tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מספר החילופים הוא בלתי מוגבל (ניתן לרשום עד 12 שחקנים מתחלפים).
לרוב משתמשים בכדור קטן יותר (מספר 4) ופחות קופצני מזה המשמש בכדורגל המקצועני.
אורך המגרש בקטרגל למשחקים בינלאומיים הוא 38–42 מטר ורוחבו 20–25 מטר, ולכל שאר המשחקים אורכו יכול להיות 25–42 מטרים ורוחבו 16–25 מטרים.
באולמות מדובר בדרך כלל במשטח תקני של כדוריד.
בישראל, בעיקר החל משנות ה-80 של המאה ה-20 מתקיימת פעילות ענפה יחסית של כדורגל אולמות, אשר ברובה איננה מאורגנת והיא חסרת מסגרת.
החל מהשכונות ובתי הספר שם מתקיימים משחקים ספונטניים במגרשי קט-רגל באולמות ובמגרשים קטנים, וכלה בקבוצות מאורגנות מקומיות של המתנ"סים.
לעומת הפעילות הלא מאורגנת שמגיעה לרוב הילדים הישראלים, הפעילות המאורגנת אינה מתוקצבת ואינה מקודמת בישראל, וזוכה לחשיפה נמוכה מאוד, כמו כן כמעט אינה משודרת בערוצי הספורט ולא מסוקרת באתרי החדשות.
רוב הילדים אשר משחקים בגיל קטן כדורגל באולמות - עוברים ישירות לחוגי כדורגל בהמשך בעיקר מטעמי פופולריות.
הרבה שחקנים נחשפים לראשונה לקטרגל דווקא באוניברסיטאות שם קיימת פעילות ליגת פוטסל לאוניברסיטאות המופעלת תחת אס"א ישראל, ומשם מגיעים השחקנים לקבוצות החצי מקצועניות בליגות של ההתאחדות, בגיל מאוחר יחסית, כאשר כבר חסר להם את יסודות המשחק הבסיסיים.
ועל כן הקבוצות נחשבות ללא מקצועניות ואין השחקנים בליגה זו מחשיבים את עצמם שחקני קטרגל.
לרובם ישנה עבודה נוספת ממנה הם מתפרנסים בחייהם.
על כן הקבוצות לא מסוגלות להתחרות עם קבוצות מליגות חזקות אחרות בעולם שהם מקצועניות לחלוטין.
בעבר נהגו קבוצות הכדורגל מהליגה העליונה להרכיב קבוצות כדורגל אולמות ולהתחרות באופן מאורגן ביניהן על מנת להגדיל את החשיפה לספורט זה, כך למשל ב-24 במאי 1988 זכתה בית"ר ירושלים באליפות המדינה בקט-רגל בהדרכתו של המאמן אליהו עופר.
בטורניר השתתפו 24 קבוצות, והוא נערך בהיכל הספורט מלחה.
בגמר נצחה בית"ר את בני-יהודה בתוצאה 5–3.
ניסיונות נוספים לעורר עניין בענף בקרב הציבור הישראלי כמו למשל של יעקב שחר בעלי מכבי חיפה בכדורגל, וגם של קבוצת הקטרגל נחלת יצחק תל אביב שהמירה את שמה ל"מכבי נחלת יצחק תל אביב" בהסכמת האגודה של מכבי תל אביב, הסתיימו בכישלון יחסי שלא הגדיל את עניין הציבור.
מי שאחראית על קיום הליגות כיום תחת פיפ"א בישראל היא ההתאחדות לכדורגל בישראל אשר מקיימת 2 ליגות הכוללות כ-40 קבוצות כדורגל אולמות חצי-מקצועניות (ליגת כדורגל באולמות הראשונה וליגת כדורגל באולמות השנייה) החל מ-1998. בעבר התקיים גם גביע המדינה בקטרגל, אך הוא נמשך עונה אחת בלבד (2009/2010) ולא המשיך להתקיים.
בנוסף ישנה נבחרת ישראל בקטרגל שמייצגת את ישראל בטורנירים בינלאומיים כמו אליפות אירופה בקטרגל וגביע העולם בקטרגל.
קבוצות ישראליות אשר זוכות באליפות בליגה המקומית הראשונה מגיעות למפעל ליגת האלופות של אופ"א בקטרגל, אך אינן זוכות להצלחה.
כמו כן קיימת פעילות פוטסל לחרשים של ארגון הספורט של החרשים בישראל המקיימת ליגת כדורגל אולמות החל משנת 1990.
קטרופיאן (Quetrupillán) הוא הר געש שכבתי בגבול בין מחוז אראוקניה ומחוז לוס ריוס שבדרום צ'ילה.
הוא נמצא בין שני הרי געש נוספים - ויאריקה (מצפון-מערב) ולנין (מדרום-מזרח), ומצוי כולו בתחומי הפארק הלאומי ויאריקה.
ההתפרצות המתועדת היחידה של ההר נרשמה ב-1872.
קטרין קראבה היא אתלטית עבר ממזרח גרמניה וגרמניה.
היא אלופת עולם (טוקיו 1991) ואלופת אירופה (ספליט 1990) בריצות היוקרתיות ביותר ל-100 מטר ול-200 מטר.
הושעתה ל-3 שנים בשל שימוש באימרוץ.
קראבה נולדה בנויברנדנבורג, מקלנבורג-מערב פומרניה.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בטוקיו, יפן בשנת 1991 זכתה קראבה ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 ארד והייתה לאתלטית המצטיינת באליפות.
מדליות זהב בריצה היוקרתי ביותר ל-100 מטר בתוצאה של 10.99 שניות, לפני גוון טורנס מארצות הברית (11.03 שניות ) ומרלין אוטי מג'מייקה (11.06 שניות) ובריצת 200 מטר בתוצאה של 22.09 שניות, שוב לפני טורנס (22.16 שניות) ואוטי (22.21 שניות).
מדליית ארד בריצת שליחות 4x100 מטר בתוצאה של 42.33 שניות, אחרי ג'מייקה (41.94 שניות) וברית המועצות (42.20 שניות).
למרות שהשתמשה בחומר שלא היה איסור על שימוש בו באותה תקופה, קנבוטרול (Clenbuterol), קיבלה קראבה השעיה למשך 3 שנים ולא יכלה להשתתף באולימפיאדת ברצלונה (1992) ולמעשה הקריירה הספורטיבית שלה הגיעה לסיומה.
קרבה זכתה בשנים 1990 ו-1991 בתואר ספורטאית השנה בגרמניה.
קרבה זכתה בשנת 1991 בתואר אתלטית השנה בעולם.
קטרין הימלר (נולדה בשנת 1967) היא סופרת גרמנייה.
הימלר היא נכדתו של ארנסט הימלר, אחיו הצעיר של היינריך הימלר.
הייתה נשואה לישראלי בן לניצולי השואה, ולהם בן משותף.
אך למרות נישואיה היא בחרה להישאר עם שם משפחתה הימלר.
בשנת 2005 פרסמה הימלר את ספרה "האחים הימלר", המתאר את קורות שלושת בני המשפחה: סבה ארנסט ושני אחיו, הבכור גבהארד והיינריך, אשר היו חלק מהמנגנון הנאצי.
סבה ארנסט הימלר היה בעל עמדה בכירה בשירות השידור הנאצי ומת בסוף המלחמה באפריל 1945, במהלך הקרב על ברלין.
על הרקע והמניעים לכתיבת ספרה סיפרה הימלר בראיון: "כשלי ולבעלי נולד ילדנו, היה ברור לי שאני חייבת לשבור את מסורת השתיקה של משפחתי על עברנו.
רציתי להעניק לבני מידע רב ככל האפשר, כך שכשיתחיל לשאול על משפחתו, לפחות יהיה בידי מענה".
ספר זה משרטט את חייהם של שלושת האחים הימלר, גבהארד, היינריך וארנסט (הבכור היה גבהארד), בניו של מנהל בית ספר תיכון מכובד במינכן.
גבהארד שירת בצבא הגרמני במלחמת העולם הראשונה, אבל היינריך, שהיה בגיל 18 עדיין צוער בתום המלחמה, היה צעיר מכדי לבצע את השירות הצבאי בקו חזית המלחמה.
קטרין הימלר שיערה כי תסכול וקנאה כלפי אחיו הם שהובילו את היינריך להצטרף אל שורות הפרייקור של הימין הקיצוני בשנת 1919. בפרייקור שירת היינריך תחת פיקודו של ארנסט רהם מפקד האס אה, ועל ידי כך הצטרף אל המפלגה הנאצית.
למרות המידע שקיבלה קטרין הימלר ממשפחתה על סבה ארנסט שלא התעניין בפוליטיקה, גילתה קטרין כי היה פעיל נאצי נלהב אשר הצטרף למפלגה בשנת 1931, והיה גם קצין בארגון האס אס, אשר נהרג בלחימה בברלין באפריל 1945.
"פעמים רבות במהלך המחקר היה לי די קשה להמשיך," אמרה קטרין בראיון באוגוסט 2007. "ככל שהדברים נחשפו, תהליך החשיפה נעשה יותר ויותר מזעזע.
אנחנו הצאצאים נותרנו ללא שום ספק לגבי מעשיו של היינריך, אך הבעיה העומדת בפנינו היא שמעשיו הנוראיים מטילים צל גדול על שאר בני המשפחה אשר חלקם עדיין מסתתרים ממאורעות אלה".
הגילוי המטריד ביותר של קטרין בפני עצמה היה כשגילתה כי סבה גרם לגירושו ולמותו של מהנדס יהודי בשם סרן שמידט, שהיה סגן מנהל חברת הנדסה, ושהיה מוגן בגלל מומחיותו באופן ישיר.
למרות ההגנה שקיבל אותו יהודי, כתב ארנסט להיינריך כי הוא ביטל את ההגנה על אותו יהודי ביודעו כי עקב כך הוא יגורש אל מחנה השמדה.
ג'סטין קרטרייט, אשר ביצעה את סקירת הספר עבור הדיילי טלגרף, ציינה: "על פי קטרין הימלר, זה היה אפשרי לארנסט להשאיר את שמידט, ולתמוך בו ללא כל סכנה לעצמו, כי אחיו היינריך היה מפקד האס אס.
כאן הייתה נקודת המפנה שבה הבינה קטרין כי סבה ארנסט היה גזען ואנטישמי אשר היה משועבד למדיניות חוקי הגזע, ולמדיניות הרצחנית של המפלגה הנאצית.
רוברט הוקס, לעומת זאת, כתב באינדיפנדנט: "קטרין מנסה להפוך כמה ראיות חד משמעיות לגילויים של שותפות לפשע של משפחתה, מעשיהם של האחים הימלר מעלים יותר שאלות ממה שהיא מסוגלת לענות, אך למרות זאת הדבר לא מפחית מהערצתי כלפי קטרין הימלר ועל עבודתה".
הבמאי הישראלי חנוך זאבי יצר את סרט התעודה "הילדים של היטלר", שם מוצגת קטרין הימלר כאחת מצאצאי הנאצים בעבר ביחד עם מרואיינים נוספים כמו בטינה גרינג, אחייניתו של הרמן גרינג.
קטרגז הוא התאגיד הגדול בעולם ליצור הליום וגז טבעי נוזלי (LNG).
מטה החברה הראשי נמצא בעיר דוחה, קטר, והמרכז התפעולי של החברה נמצא בראס רפאן, כ-70 ק"מ מצפון לדוחה.
לחברה שלשה מפעלים לטיהור והנזלת גז טבעי ומדי שנה מפיקה כ-77 מיליון טון של גז טבעי נוזלי בארבעה שדות גז (קטרגז 1, קטרגז 2, קטרגז 3, וקטרגז 4).
מחזיקי המניות העיקריים בקטרגז הם התאגידים: קטר פטרוליום, אקסון מוביל, טוטאל, מיטצואי ומארובני.
החברה הוקמה בשנת 1984 כמיזם משותף של חברת קטר אנרג'י (QatarEnergy) ואקסון מוביל (ExxonMobil).
בשנת 1993, הקימה קטרגז את חברת הבת ראס לאפן למטרות תפעול ותחזוקה של ייצור גז טבעי נוזלי והליום.
בשנת 1995, חתמה החברה על הסכם לייצוא גז עם תאגיד הגז הקוריאני קוגז (Kogaz).
בשנת 1996, הקימה את שדה הגז הטבעי הראשון שלה אל זובארה (Al Zubara) ועד שנת 1998 הקימה עוד שני שדות נוספים והפיקה באמצעותם גז בהיקף של כ-9 מיליון טון בשנה.
בסוף שנת 1996, החלה החברה לייצא גז ליפן ועד לשנת 2000, קיבלה כ-10 מיליון טון.
בשנת 2003, חתמה החברה על הסכם לייצוא גז עם ארצות הברית.
בשנת 2008, חתמה החברה על הסכם ייצוא של כ-15.6 מיליון טון לחברת פטרו צ'יינה (PetroChina) הסינית.
בשנת 2011, חתמה קטרגז על הסכם בשווי של כ-3.2 מיליארד דולר עם חברת סנטריקה (Centrica) מבריטניה ועם חברת פטרונז (Petronas) ממלזיה.
בשנת 2013, הקימה החברה את מפעל ההליום הראשון שלה והפך את קטר ליצואנית ההליום הגדולה בעולם.
בשנת 2017, חתמה החברה על הסכם לאספקת 1.5 מיליון טון לשנה עם חברת בואז (Boas) הטורקית והסכם נוסף עם חברת רויאל דאטש שאל (Royal Dutch Shell) ההולנדית.
מטרת החברה היא להגביר את ייצור הגז שלה ל-126 מיליון טון עד שנת 2027.
החברה מחזיקה בשתי מכליות גז (Q-Max ו-Q-Flex) אשר נבנו במיוחד בשבילה ונחשבות לגדולות בעולם.
לכל מכלית קיבולת של עד 266,000 מ"ק גז טבעי נוזלי ובתוך כל אחת קיים מפעל להנזלת הגז הרותח בעת השינוע, באמצעות מתקנים אלה מפחיתים את הפחת בעת השינוע ומונעים נזקים סביבתיים.
קטרינה "קטי" ויט היא מחליקה על הקרח בעבר ממזרח גרמניה.
היא פעמיים ברציפות אלופה אולימפית (סרייבו 1984 וקלגרי 1988), 4 פעמים אלופת עולם (1984, 1985, 1987 ו-1988), פעמים סגנית אלופת עולם (1982 ו-1986) ו-6 פעמים ברציפות אלופת אירופה (1983–1988) בהחלקה אמנותית על הקרח ביחידות, חמישה עשורים אחרי הישג זהה שקבעה סוניה הני מנורווגיה.
ויט נחשבת לאחת המחליקות הקרח האמנותי המצליחות בכל הזמנים.
ויט נולדה בשטקן פרבר של ברלין.
אמה עבדה בבית חולים כפיזיותרפיסטית ואביה עבד כחוואי.
היא למדה בבית ספר לספורטאים מחוננים בקרל-מרקס-שטאדט.
ויט החלה להתאמן בהדרכתה של יוטה מילר בשנת 1977. היא התאמנה שבע שעות ביום שישה ימים בשבוע.
בהיותה בת 14 היא השתתפה לראשונה באליפות אירופה בהחלקה אמנותית בתחרויות ליחידות וסיימה במקום 14.
בשנת 1982 זכתה ויט במדליות הראשונות שלה בתחרויות הבינלאומיות.
היא זכתה במדליות כסף הן באליפות אירופה בהחלקה אמנותית על הקרח שנערכה בליון שבצרפת בתחילת פברואר והן באליפות העולם בהחלקה אמנותית על הקרח שנערכה בקופנהגן שבדנמרק בתחילת מרץ.
בשנת 1984 זכתה ויט בתואר ספורטאית השנה במזרח גרמניה.
קטרינה ולנטה (באיטלקית: Caterina Valente; 14 בינואר 1931 – 9 בספטמבר 2024) הייתה זמרת, גיטריסטית, רקדנית ושחקנית איטלקייה.
קטרינה ולנטה נולדה בפריז לג'וזפה ומריה במשפחה בת ארבעה ילדים.
אביה היה אקורדיוניסט בעל שורשים ספרדיים ואמה הייתה בלרינה וליצנית מוזיקלית מצליחה שהפעילה כלים רבים.
הופיעה על במה לראשונה יחד עם אחיה ואחיותיה ב-1936 בקרקס בשטוטגרט.
לקראת תום מלחמת העולם השנייה הגיעה המשפחה (האם דיברה רוסית וגם האב הספיק לבקר ברוסיה עם קרקס) לברסלאו, שם נחשדה המשפחה בריגול.
הם נכלאו, ובהמשך הוגלו למחנה ליד אודסה בברית המועצות.
כשתמה המלחמה חזרה המשפחה לפריז וקטרינה מצאה עבודה בגיל 16 כזמרת במועדון לילה.
תחילה הופיעה בצרפת עם ז'ילבר בקו, אז זמר לא-מוכר ובהמשך יצאו גם לסיבוב הופעות בסקנדינביה.
ב-1948 הקליטה לראשונה עם רביעייה בקופנהגן קטעי שירה.
בשנת 1952 הקליטה שירים נוספים ברדיו ציריך.
ההקלטות נשלחו לתחנות רדיו שונות בגרמניה וכך החלה להתפרסם.
היא הקליטה עם קורט אדלהגן, שהיה מנצח תזמורת ריקודים.
איתו גם הופיעה בפסטבל הג'אז בפרנקפורט ב-1955 וזכתה להצלחה רבה.
באותה תקופה הוציאה את האלבום הראשון שלה "איסטנבול".
הסינגל שהוציאה The Breeeze and
I (שירו של המלחין הקובני ארנסטו לקואונה) רץ במשך 14 שבועות במצעד הפזמונים האמריקאי, מה שפרסם אותה מחוץ לגרמניה.
היא הרבתה להופיע עם אחיה הבכור סילביו פרנצ'סקו.
ב-1952 נישאה ולנטה ללהטוטן Erik van Aro ולזוג נולד בן, הזמר אריק ואן ארו (Eric van Aro).
מאוחר יותר הזוג התגרש וולנטה נישאה לפסנתרן הבריטי רוי באד, ולזוג נולד בן, אלכסנדר.
בהמשך היא התגרשה גם מבאד.
ולנטה, שהחזיקה גם באזרחות גרמנית מאז נישואיה הראשונים, פרשה מפעילות והתגוררה לסירוגין בארצות הברית ובשווייץ.
ולנטה דיברה שש שפות ושרה ב-12 שפות.
נפטרה בלוגאנו ב-9 בספטמבר 2024.
קטרין בר בלודג'ט הייתה מדענית אמריקאית שעסקה בחקר הכימיה של פני השטח, ובמסגרת עבודתה במעבדת המחקר של ג'נרל אלקטריק פיתחה את הזכוכית ה"בלתי נראית" - המצופה בציפוי נגד החזרה, ואת ה-color gauge.
בשנת 1951, זכתה במדליית גרוון-אולין מטעם האגודה האמריקנית לכימיה.
בנוסף הייתה האישה הראשונה שקיבלה תואר דוקטורט בפיזיקה מאוניברסיטת קיימברידג', ואת פרס ה־Photographic Society of America Award.
בלודג'ט נולדה בסקנקטדי שבניו יורק, להורים ג'ורג' רדינגטון בלודג'ט (1862–1897) וקטרין בצ'אנן (1865-?).
אביה של בלודג'ט היה ראש עורכי הדין של מחלקת הפטנטים של ג'נרל אלקטריק (GE) בסקנקטדי.
בשלושה בדצמבר 1897 נורה בביתו על ידי פורץ ויום לאחר מכן מת מפצעיו.
לאחר מספר שבועות נולדה בלודג'ט.
לאחת לידתה של בלודג'ט ומותו של אביה, עברה אמה איתה ועם אחיה הגדול לצרפת.
ב-1912 חזרו לניו יורק, ובלודג'ט נשלחה לבית הספר הפרטי רייסון, שם קיבלה חינוך טוב יותר מאשר שאר בנות גילה, והפגינה כישורים מתמטיים ופיזיקליים נדירים.
את התיכון היא סיימה בגיל 15.
תחביבה של בלודג'ט כללו משחק וגינון.
היא האמינה בשימור משאבי טבע טבעיים, ופעלה באגודת ה־Zonta International, ארגון חובק עולם של נשים שמטרתו לקדם שוויון.
בשנת 1917 נפגשה בלודג'ט עם ארווינג לאנגמיור, חתן פרס נובל לכימיה שעבד עם אביה, והוא עודד אותה להרחיב את הידע הפיזיקלי שלה בטרם תנסה למצוא עבודה ב-GE.
את התואר הראשון שלה בפיזיקה, במקום שני במחזור, קיבלה בלודג'ט ממכללת ברין מאר באותה שנה.
את התואר השני עשתה באוניברסיטת שיקגו, וב-1918 הצטרפה למעבדות המחקר התעשייתי של GE, ועבדה עם ארווינג לאנגמיור.
בהמלצתו הצטרפה לאוניברסיטת קיימברידג' באנגליה, ובשנת 1926 הייתה האישה הראשונה לקבל באוניברסיטה זו דוקטורט בפיזיקה, והמדענית הראשונה בעלת דוקטורט במעבדות GE.
ב-1933 פיתחה בלודג'ט את ה־color gauge - שיטה למדידת עובי של שכבות דקות, ברזולוציה של מיקרו-אינץ' (25 מיקרומטר).
ב-1935 הצליחה לשפר את השיטה, ולמדוד שכבה בעובי של מולקולה אחת בודדה.
בדצמבר 1938 הצליחה לייצר בלודג'ט זכוכית "בלתי נראית" בעזרת הידע שצברה מהישגיה הקודמים.
בזכוכית זו השתמשו באופטיקה, בייצור מצלמות, ואף בבניית חלונות ראווה לחנויות.
בנוסף עבדה בלודג'ט יחד עם לאנגמיור על שיפור חוט הטונגסטן בנורת להט, עזרה לפתח סוג משופר של מסך עשן, ובמהלך מלחמת העולם השנייה עבדה על שיטה להסרת קרח מכנפי מטוסים.
היא עם המציאה מסכת גז שהצילה חיים רבים במלחמת העולם השנייה.
עבודתה של בלודג'ט תרמה משמעותית בתחומים רבים, והיא תוארה על ידי לאנגמיור כ"נסיינית מוכשרת", ו-"שילוב נדיר בין יכולות תאורטיות ומעשיות".
ב-1963 עזבה את GE ופרשה לגמלאות.
בשנת 1917 התחילה בלודג'ט לעבוד במעבדות המחקר של GE בחקר שכבות דקות בעובי מולקולות ספורות יחד עם ארווינג לאנגמיור שזכה ב-1932 בפרס נובל.
הוא שכר אותה כאסיסטנטית שלו, האישה הראשונה שמילאה תפקיד זה.
במעבדות אלו פיתחה את ה־color gauge, ואת הזכוכית ה"בלתי נראית".
לאורך הקריירה שלה היא פרסמה עשרות מאמרים מדעיים, שמונה פטנטים שנרשמו בארצות הברית ושניים שנרשמו בקנדה.
בשנת 1933 הצליחה קטרין ליצור לוחית מכוסה במספר שכבות חד מולקולאריות (monolayers) של חומצה סטארית בעובי של כמה מאיות המיליונית של מטר כל אחת, על ידי הטבלות חוזרות של הלוחית בתמיסה עד לקבלת העובי הרצוי.
ב-1935 פיתחה את הגילוי, ויצרה שיכבה אחת בעובי של מולקולה בודדה.
הישגים אלו מרשימים ביותר והיוו אתגר טכנולוגי גדול.
לאחר מכן יצרה שכבות שונות בעוביים שונים מ־barium stearate, והקרינה על שכבות אלו אור לבן - חבילת גלים בתחום אורכי גל של 380–750 ננומטר (התחום הנראה).
כל עובי שכבה מחזירה צבע שונה כאשר מקרינים עליה אור לבן.
בלודג'ט מיפתה את הצבעים המוחזרים לעובי השכבות, ובכך קבעה "סרגל" שהגיע לרזולוציות שאפשרו מדידה וזיהוי של צבעים בתחום האור הנראה, ושל שכבות בעובי של עד עשרות ננו מטרים (מיליוניות האינץ').
זכוכית בלתי נראית (ציפוי נגד החזרה)
בשנת 1938, כשעבדה בלודג'ט במעבדות של GE, המציאה את הזכוכית ה-בלתי מחזירה.
היא יצרה ציפוי סבון בעובי 44 מולקולות שהפחית את ההחזרה מהזכוכית ואפשר ל-99% מהאור לעבור.
עובי השכבה היה ארבע מיליוניות האינץ', רבע מאורך הגל הממוצע, והוא הפך את הזכוכית לבלתי נראית כיוון שההחזרה מפני שכבת הסבון ניטרלה את ההחזרה מפני הזכוכית.
בהמשך עבדו חוקרים אחרים על כך שהציפוי יהיה עמיד, ולא סבון שאפשר לנגבו.
בלודג'ט זכתה במגוון פרסים ובהכרת פועלה, בניהם:
מדליית קידמה, אגודת הצילום של אמריקה, 1972
פרס הישגים של האגודה האמריקאית של נשות אוניברסיטה
אישה מצטיינת של השנה, המגזין "אישה אמריקאית"
מדליית גרוון של האגודה האמריקנית לכימיה ב-1951
הכינוס הראשון של בוסטון לנשים אמריקאיות בעלות הישגים - מדענית כבוד
תוארי דוקטור לשם כבוד: מכללת אלמירה ב-1939, המכללה המערבית ב-1942, אוניברסיטת בראון ב-1942, מכללת ראסל סייג' ב-1944.
תחום הידע אותו חקרה, ובו כתבה שישה פטנטים, קרוי על שמה ועל שמו של לאנגמיור: שכבת לאנגמיור–בלודג'ט
ב-1951 כיבדה אותה עיר הולדתה סקנקטדי בקיום "יום קתרין בלודג'ט" כהוקרה על תרומתה המדעית והאזרחית
חברה באגודה האופטית של אמריקה
קטר-שבו, 4CV היא מכונית מתוצרת יצרנית הרכב הצרפתית רנו, אשר יוצרה בין השנים 1947–1961.
דגם ה"קטר שבו" הורכב בישראל מ-1956 עד אוקטובר 1959. בישראל הורכבו 550 יחידות, מתוך 1,105,547 יחידות שנמכרו בעולם.
בצרפת, חברת רנו החלה לייצר את ה"קטר-שבו" (בתרגום חופשי: ארבעה סוסים), משנת 1947, הקטר-שבו היה הרכב הנמכר ביותר בצרפת עד שנת 1955.
המנוע היה בין 4 צילינדרים בטור - 8 שסתומים, נפח של 760 סמ"ק, הספק מרבי 17 כ"ס.
הגיר ידני 3 הילוכים, הרכב הגיע למהירות מקסימלית של 95 קמ"ש.
הדגם הורכב באוסטרליה, אנגליה, יפן (על ידי הינו מוטורס ובשם הינו-רנו 4CV), ספרד וישראל.
הקטר שבו יוצרה בגרסאות: סדאן, קבריולה ומסחרית.
המפעל החל להרכיב מגוון כלי רכב, תחילה מתוצרת קייזר-פרייזר כגון "קייזר מנהטן" והנרי ג'יי ובהמשך ג'יפ ויליס, ויליס ג'יפ סטיישן, ויליס ג'יפ טנדר, "קטר שבו" ודופין של רנו הצרפתית.
לאחר שנחתם חוזה עם רנו הצרפתית, קייזר-אילין תעשיות הרכיב בנשר בין אפריל 1956 לאוקטובר 1959 550 יחידות.
קָטֵרי טֵקָקְוִיטָה (באנגלית ובצרפתית: Kateri Tekakwitha; 1656, אוסרננון (Ossernenon) מדינת ניו יורק - 17 באפריל 1680, קהנווק קוובק), הייתה נזירה מוהוקית והקדושה הראשונה של הכנסייה הקתולית מבנות האומות הראשונות.
קָטֵרי טֵקָקְוִיטָה (משמעות השם בשפת האירוקוי היא "זו שצועדת בהיסוס") ידועה גם בכינויה "שושן צחור של המוהוקים".
נולדה בשנת 1656 באוסרננון (Ossernenon) שהייתה אז בשלטון צרפתי.
טֵקָקְוִיטָה הייתה בתם של קננרונרוה צ'יף משבט מוהוק וטגסקויטה בת שבט אלגונקוין (Algonquin).
האם הוטבלה לנצרות בילדותה והתחנכה במסיון קתולי.
היא נחטפה על ידי המוהוקים ונשאה לקננרונרוה.
בגיל 4 התייתמה טֵקָקְוִיטָה משני הוריה שנפטרו ממחלת האבעבועות.
היא עצמה החלימה אולם ראייתה נפגמה ופניה כוסו צלקות.
טֵקָקְוִיטָה גודלה על ידי דודה (אחי אביה) ואשתו.
בשנת 1674, כשהייתה בת 18, פגשה את הכומר הישועי ז'אק דה למברויל שהגיע לעיירה.
טֵקָקְוִיטָה התוודתה לפניו על שאיפתה להתנצר ובעזרתו החלה ללמוד את הקטכיזם הקתולי.
היא הוטבלה בגיל 19, ביום הפסחא1676. היא הוטבלה בשם קתרינה על שם הקדושה קתרינה מסיינה.
כעבור כחצי שנה ב-1677 טֵקָקְוִיטָה הצטרפה למיסיון הישועי בקהנווק, שם נשארה עד סוף ימיה.
קטרי נפטרה בקהנווק, בעקבות מחלה, ב-17 באפריל 1680. היא נקברה במקום, ומעל קברה הוקמה קפלה.
על פי המסורת, זמן קצר לאחר מותה נעלמו הצלקות שעל פניה (אותם קיבלה כתוצאה מהאבעבועות השחורות בהן חלתה בילדותה) והם הפכו חלקים ויפים.
שלושה ממכריה העידו כי קטרי הופיעה בפניהם בימים שלאחר מותה.
במשך השנים התפרסמו מספר מקרים שאנשים החלימו ממחלות קשות בעקבות חשיפתם ל"שרידי קדושים" שלה: חפצים שהיו שייכים לה, כפיסי עץ מארונה, אפר מקברה.
בשנת 2006 ילד שגסס בעקבות זיהום בחידק אלים, הבריא "מהיום למחר" לאחר שנזירה קתולית הצמידה לגופו שבר עצם של קָטֵרי טֵקָקְוִיטָה.
ב-19 בדצמבר 2011 האפיפיור בנדיקטוס השישה עשר הכיר בנס הזה, ובכך סלל את הדרך להכרזתה לקדושה.
הכומר הישועי קלוד שושטייר (Claude Chauchetière), שהכיר את קָטֵרי טֵקָקְוִיטָה בחייה, היה הראשון שהאמין בקדושתה הוא גם כתב ביוגרפיה שלה בשנת 1695. ביוגרפיה נוספת נכתבה ב-1696 על ידי הכומר הישועי פייר שולנק (Pierre Cholenec) שהכיר אותה אף הוא במיסיון בקהנווק.
שניהם פרטו את תכונותיה הנעלות, ששימשו בעתיד בהליך הקדשתה.
הליך הקדשתה ניזום בשנות ה-80 של המאה ה-19 בפנייה של מסיונים ובישופים קתוליים אינדיאניים.
אליהם הצטרפה, בשנת 1884, הוועידה הקתולית של ארצות הברית ובהמשך הקתולים של קנדה.
אולם ההליך עצמו החל רק כעבור כ-60 שנה, כאשר ב-3 בינואר 1943, האפיפיור פיוס ה-12 הכריז עליה כמכובדת.
כעבור עוד 37 שנים, ב-27 ביוני 1980, היא הוכרזה כמבורכת על ידי האפיפיור יוחנן פאולוס השני.
לבסוף הוכרזה כקדושה ב-18 בפברואר 2012 על ידי האפיפיור בנדיקטוס השישה עשר.
יום החג שלה הוא 17 באפריל בקנדה ו-14 ביולי בארצות הברית.
החל מ-1684 אנשים החלו לעלות לרגל לקפלה שהוקמה ליד קברה.
במחצית המאה ה-18 החלו הקתולים לראות בה את "מגינת קנדה".
ביוגרפיות שלה התפרסמו ב-10 שפות.
קטרינה באלף היא שחקנית ודוגמנית אירית.
היא ידועה בעיקר מהופעתה בתפקיד קלייר פרייזר בסדרת הטלוויזיה "זרה" של רשת Starz, עליה זכתה בשני פרסי בחירת הקהל, ובשני פרסי סאטורן.
עוד הייתה מועמדת לפרס באפט"א הסקוטי, ופעמיים הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה.
ב-1999, בעת שלמדה משחק בקונסרבטוריון למוזיקה ודרמה DIT, הוצעה לבאלף עבודת דוגמנות בפריז.
היא דגמנה במשך עשר שנים גם במסעות פרסום וגם על המסלול עבור מותגים כגון דולצ'ה וגבאנה, מוסקינו, רוברטו קוואלי, מקס מארה, בוטגה ונטה, H&M ואוסקר דה לה רנטה.
אחר כך התחילה להתמקד בקריירת המשחק.
באלף הופיעה בסרטי הקולנוע "סופר 8", "האשליה", "תוכנית בריחה" ו"מפלצת הכסף", ושיחקה בתפקיד ראשי בסרט "The Beauty Inside", בסרט הטלוויזיה "קראש" ובסדרת הרשת "H+: The Digital Series".
באלף נולדה בעיר דבלין באירלנד למשפחה בת שבעה ילדים וגדלה בכפר בשם טידוונט (Tydavnet) סמוך לעיר מונהאן.
אביה הוא סמל בדימוס של כוח המשטרה האירי, גארדה שיכנה.
באלף התחילה לדגמן אחרי שצדה את עינו של סוכן בעודה מתרימה כסף לצדקה בקניון מקומי.
בגיל 19 אחרי שעבדה חודשים אחדים כדוגמנית בדבלין, לכדה את תשומת לבו של סוכן מ"פורד מודלס", שהציע לה עבודה בפריז.
נקודות השיא בקריירה שלה היו בפתיחה וסיום של תצוגות אופנה עבור שאנל, מוסקינו, ז'יבנשי, דולצ'ה וגבאנה, אלברטה פרטי ולואי ויטון.
באלף השתתפה במסעות פרסום עבור החברות קלווין קליין, ליווי'ס, מקס מארה, אוסקר דה לה רנטה, Bally, דולצ'ה וגבאנה, מוסקינו, אסקדה, בוטגה ונטה, האש פאפיס, מנגו, רוברטו קוואלי, ויקטוריה'ס סיקרט, H&M ועוד.
היא הופיעה בעמוד השער של מגזינים כגון ווג, הרפרס בזאר ו-Elle.
בתקופה של שלוש שנים הופיעה באלף על המסלול ביותר מ-250 תצוגות.
בשיא הקריירה שלה נחשבה כאחת מעשרים הדוגמניות המבוקשות ביותר בעולם.
באלף שיחקה בסרט "סופר 8" בתפקיד אמו של הגיבור, בסרט "האשליה" לצדו של מייקל קיין בדמות אשתו, ובסרט "תוכנית בריחה" בתפקיד עורכת דין של ה-CIA.
ב-2012 שיחקה באלף בתפקיד אלכס מס' 34 בסרט "The Beauty Inside".
זהו סרט המחולק לשישה פרקים שמספר את קורותיו של גבר בשם אלכס (טופר גרייס) המתעורר מדי יום בגוף אחר.
ב-2013 כיכבה באלף בווידאו קליפ של השיר "First Fires" של המוזיקאי הבריטי בונובו, ובשיר "Chloroform" של הלהקה הצרפתית פניקס בבימויה של סופיה קופולה.
באלף הייתה חלק מצוות השחקנים המקורי של סדרת הרשת "H+: The Digital Series" של האחים וורנר בשנים 2012 ו-2013. היא גילמה את ברינה שיהאן, אחת המנהלות בחברת הביוטכנולוגיה שמפתחת מחשב המאפשר לאנשים להיות מחוברים לאינטרנט 24 שעות ביממה.
בספטמבר 2013 לוהקה באלף לתפקיד הראשי, קלייר ביצ'אם רנדל פרייזר, בסדרת הטלוויזיה "זרה" של רשת Starz המבוססת על סדרת הרומנים "נוכרייה" מאת דיאנה גבלדון.
שידור הבכורה של הסדרה היה באוגוסט 2014. באלף מגלמת דמות של אחות באמצע המאה העשרים שנוסעת בזמן לאזור ההיילנדס בסקוטלנד לתקופה של אמצע המאה ה-18. הסדרה עצמה והופעתה של באלף זכו לשבחי הביקורת.
ריצ'רד לוסון ממגזין "ואניטי פייר" כותב "עוזר מאוד שבאלף היא שחקנית כה מושכת, [היא] עושה את קלייר גיבורה נמרצת, בעלת עקרונות, גיבורה אמיתית".
טים גודמן מהוליווד ריפורטר כתב שבאלף היא "סיבה טובה לצפות בסדרה; היא שחקנית בעלת ביטחון עצמי שמעניקה גוונים שונים לדמות שהיא מגלמת".
אנג'ליקה ג'ייד בסטיין מהניו יורק טיימס כינתה אותה "אחת השחקניות המדהימות ביותר בטלוויזיה".
בדצמבר 2014 נכללה באלף ברשימת 12 הכוכבים הפורצים של אנטרטיינמנט ויקלי לשנת 2014. עוד באותו חודש נבחרה ל"אשת השנה" ברשת BBC America.
באפריל 2015 הייתה באלף מועמדת לפרס הקולנוע והטלוויזיה האירים (IFTA) בקטגוריית השחקנית הטובה ביותר בדרמה, ובקטגוריית כוכב עולה.
שמה נכלל ברשימת "50 האנשים היפים ביותר בעולם" של מגזין פיפל.
ב-2015 וב-2016 זכתה באלף בפרס סאטורן לשחקנית הטובה ביותר בטלוויזיה.
עוד הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה על תפקידה בסדרה "זרה".
ב-2016 כיכבה באלף בסרט "מפלצת הכסף" בבימויה של ג'ודי פוסטר לצדם של ג'ורג' קלוני וג'וליה רוברטס.
היא גילמה את מנהלת יחסי הציבור של החברה שהשקעותיה הכושלות גורמות לאדם להפסיד את כל חסכונותיו.
באלף מתגוררת בגלאזגו, אחרי שחיה בלוס אנג'לס כשהחלה את קריירת המשחק, ובניו יורק, פריז, לונדון, מילאנו, המבורג וטוקיו כשעבדה כדוגמנית.
בנוסף לאנגלית היא דוברת אירית שוטפת, וצרפתית.
היא פטרונית של ארגון "World Child Cancer".
בשנת 2018 התארסה באלף למפיק המוזיקה הסקוטי טוני מק'גיל ובאוגוסט 2019, נישאה לו.
ב-18 באוגוסט 2021, הודיעה באלף בפרופיל האינסטגרם שלה, כי נולד להם בן.
שנה שם שם באנגלית תפקיד הערות 2010 The Model Scouts בתפקיד עצמה תוכנית מציאות2012היופי שבפנים The Beauty Insideאלכס מספר 342012–2013 H+: The Digital Seriesברינה שיהאן7 פרקים 2014– זרה Outlander קלייר ביצ'אם פרייזר / קלייר ביצ'אם רנדל תפקיד ראשי2019 The Dark Crystal: Age of Resistanceטוורהמדבבת2019 The Christmas Letterאלימדבבת בסרט טלוויזיה
קטרין שפיר (נולדה בשנת 2000) היא אלופת ישראל ובעלת מדליית ארד מהמכביה העשרים (2017) במשחה ל-200 מטר פרפר.
שפיר שחיינית קבוצת מכבי נהריה.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה באוגוסט 2015 זכתה שפיר במדליית ארד במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:20.42 דקות, אחרי קרן זיבנר שקבעה שיא ישראלי בינלאומי חדש של 2:13.52 דקות טמיר גונן כהן (2:20.20 דקות), שתיהן מהפועל דולפין נתניה.
נוסף לכך, היא סיימה במקום שישי במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:04.99 דקות ובמקום שביעי במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 29.29 שניות.
באליפות אירופה (בריכת 25 מטר) שנערכה בנתניה בתחילת דצמבר אותה שנה היא סיימה במקום 20 במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:18.14 דקות.
שבועיים לאחר מכן, באליפות ישראל (בריכת 25 מטר) שנערכה בדצמבר אותה שנה זכתה שפיר בשתי מדליות אישיות, כסף וארד.
מדליית כסף, במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:02.68 דקות, אחרי טמיר גונן כהן (1:01.66 דקות) ולפני אורי פרייבך מהפועל עמק חפר (1:02.94 דקות) ומדליית ארד, במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:17.36 דקות, אחרי קרן זיבנר שקבעה שיא ישראלי חדש של 2:09.69 דקות וטמיר גונן כהן (2:15.84 דקות).
באליפות ישראל בשחייה שנערכה ביולי 2016 סיימה שפיר במקום רביעי במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:20.43 דקות, במקום חמישי במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:04.00 דקות, במקום שישי במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 29.11 שניות ובמקום שמיני במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:32.09 דקות.
באליפות ישראל (בריכת 25 מטר) שנערכה בדצמבר אותה שנה זכתה שפיר ב-3 מדליות, כסף ו-2 ארד.
נוסף לכך, היא סיימה במקם רביעי במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 28.38 שניות.
באליפות אירופה לנוער שנערכה בווינגייט בתחילת יולי 2017 סיימה שפיר במקום 20 במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:19.25 דקות, במקום 36 במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:03.52 דקות ובמקום 45 במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 28.82 שניות.
שבועיים לאחר מכן, בתחרויות השחייה של המכביה העשרים שנערכו בווינגייט היא זכתה במדליית ארד במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:19.30 דקות, אחרי קרן זיבנר שקבעה שיא מכביה חדש של 2:16.57 דקות ואיזבל הניג מארצות הברית (2:18.52 דקות).
שבועיים לאחר מכן, באליפות ישראל היא זכתה בשתי מדליות, זהב וארד.
מדליית זהב במשחה ל-200 מטר פרפר בשיא אישי חדש של 2:17.31 דקות, לפני מאי לווי (2:18.21 דקות) ובר גולדין מהפועל חולון (2:22.67 דקות) ומדליית ארד במשחה ל-100 מטר פרפר בשיא אישי חדש של 1:02.65 דקות, אחרי קרן זיבנר (59.00 שניות) ועמית עברי מהפועל עמק חפר (59.22 שניות).
נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 28.47 שניות.
קטרין סטיוארט היא שחקנית ולשית.
היא ידועה בעיקר מהופעתה בתפקיד אֶמָה, הבת של סטלה, בסדרת הדרמה קומית "סטלה" של ערוץ Sky1, ובתפקיד ג'ני פלינט בסדרת המדע בדיוני הוותיקה "דוקטור הו".
עוד גילמה סטיוארט את לילי בשני פרקים בסדרה "עברייני על".
בתיאטרון שיחקה סטיוארט בתפקיד יוליה במחזה "רומיאו ויוליה" עם להקת התיאטרון הדלונג.
על הופעתה זו כתב מבקר בעיתון האובזרבר שהיא הייתה "אחת המרתקות ביותר והנוגעות ללב שראיתי".
שנה שם תפקיד הערות 2012 Vastra Investigates ג'ני פלינט פרק ב"דוקטור הו"
קטרה היה כפר ערבי בשפלה, כיום בצפון גדרה.
קטרה נכבש בידי חטיבת גבעתי, במהלך מלחמת העצמאות, במאי 1948, ותושביו פונו.
הכפר נוסד בתקופה העות'מאנית על תל היישוב הקדום "קדרון" המוזכר בספר חשמונאים א'.
בתקופה הביזנטית התקיים במקום יישוב ובית מרחץ.
תושבי הכפר היו מקומיים ומהגרים מלוב כולם מוסלמים, ועסקו בעיקר בחקלאות.
רוב בתי הכפר היו בתי טיט בנויים מלבני בוץ וקש.
במפקד האוכלוסין העות'מאני מ-1596 מנו תושביו 336 נפשות.
ב-1863 ביקר בכפר החוקר הצרפתי ויקטור גרן ודיווח על כ-600 תושבים.
כמו במרבית היישובים הכפריים בארץ באותה תקופה, אדמות הכפר היו בבעלות אפנדי זר ותושבי הכפר חכרו את הקרקע או שהיו אריסים.
ב-1884 מכר הקונסול הכללי של צרפת בעכו, 3,000 דונם מאדמות הכפר שהיו בבעלותו, לקבוצת ביל"ויים שהקימו במקום את המושבה גדרה.
ב-1887 החריפו היחסים בין קטרה למושבה החדשה.
גדרה הוקמה על שטח שבעבר היה שייך לכפריי קטרה או הוחכר להם, ומכירת האדמות נטלה מהם מקור חשוב של פרנסתם.
כפריים שעיבדו שטח של גדרה שלא כחוק, תקפו בתחילת אפריל מתיישב מגדרה.
כמה מתיישבים, מצוידים בשוטים, עלו בתגובה על שטח המריבה בכוונה לעורר תגרה שתחייב התערבות השלטונות העות'מאנים.
המתיישבים, שהערבים עלו עליהם במספרם, אולצו לסגת עד מהרה, אולם השלטונות, כמצופה, התערבו ועצרו תשעה ערבים.
העוינות בין גדרה לקטרה הגיעה לשיאה שנה אחר-כך, כאשר הכפריים גנבו סוס מגדרה.
המתיישבים רדפו אחרי הגנבים, החזירו את הסוס ותפסו אחד מהם.
אותו לילה, ב-17 באוקטובר 1888, תקפו הכפריים את גדרה כדי לשחרר את העציר.
יריות נורו באוויר ואבנים יודו, אך שני הצדדים נזהרו שלא להרוג איש והערבים נהדפו.
שתי מתיישבות יהודיות הפילו את ולדיהן בעת ההתקפה ושני קברים ראשונים נכרו במושבה החדשה.
למחרת הגיעה לגדרה תגבורת משתי מושבות שכנות, עקרון וראשון לציון, אך רק הגעת החיילים הטורקים מנעה תגרה המונית.
השלטונות עצרו ארבעה מכפריי קטרה ונטלו את הערבי שהוחזק בידי היהודים.
התגרה שככה, ושני היישובים השכינו שלום ביניהם.
נראה שמאז והלאה השלימה קטרה עם קיומה של גדרה.
במפקד האוכלוסין של המנדט הבריטי משנת 1922 נמנו בכפר 640 תושבים ובמפקד של 1931, 822 תושבים ב-175 בתים.
בעקבות אירועי המרד הערבי הגדול (1936–1939), הקימו הבריטים בשנים 1940–1941 מזרחית לכפר את משטרת קטרה.
בסקר הכפרים משנת 1945 נאמדה האוכלוסייה ב-1,290 תושבים, כולם מוסלמים.
הכפר השתרע על שטח של 7,853 דונמים (שטח בנוי ואדמות חקלאיות).
אזור הכפר נכלל בשטח שיועד למדינה היהודית, לפי החלטת החלוקה.
ערב מלחמת העצמאות פנו אנשי גדרה הסמוכה לשייח'ים של קטרה ויעצו להם לשכנע את תושבי הכפר לא לעזוב את הכפר.
במסגרת מבצע כיתור, בתחילת מאי 1948, הגיעו נציגי ההגנה ומוח'תאר הכפר להסכם, לפיו תושבי הכפר ימסרו את נשקם עד 6 במאי 1948. באותו בוקר כיתרו חיילי חטיבת גבעתי את הכפר.
כמה עשרות חמושים ניסו לצאת מהכפר ולפרוץ את הכיתור, אך נעצרו.
חיילי גבעתי נכנסו לכפר, לאחר קרב של פחות משעה.
רוב הכפריים ברחו עם תחילת הקרב.
כוחות גבעתי דרשו מן התושבים למסור את נשקם.
כמה כלי נשק נמסרו, אך החיילים חשדו שהדרישה לא מולאה, ולכן לקחו מספר כפריים כבני ערובה עד שיוסגרו שאר כלי הנשק.
במבצע שנערך נאספו כ-60 כלי נשק מן הכפריים.
החיילים סרקו את הכפר בחיפוש אחר לוחמים לא-סדירים ועצרו כמה תושבים.
אחד החיילים נורה למוות בידי תושב מקומי בעת שעסק בביזה.
שלושה ערבים נלקחו כבני ערובה על מנת שהיורה יוסגר לידי כוח גבעתי.
מאוחר יותר נכנס לכפר שוב כוח של ההגנה לצורך פינוי הכפריים ושמירה על דרך פתוחה לנגב.
שאר תושבי הכפר גורשו או שוכנעו לעזבו.
לדברי בני מוריס, "נראה כי בתחילה ניתן לתושבי קטרה להישאר, אך כאשר הגיע הצבא המצרי לאיסדוד הקרובה אבידן החליט כי מסוכן מדי להותיר ריכוז כזה של ערבים קרוב כל־כך לקווי החזית".
לפי יואב גלבר, "ב-29 במאי, כשהגיע חלוץ הטור המצרי שהתקדם בציר החוף לאשדוד, גירשו אותם חיילי גבעתי אל החולות שליד יבנה".
מבני הכפר נהרסו מאוחר יותר, למעט "בית המוכתר", שבשנות ה-50 שימש כבית הספר לילדי המעברה בגדרה.
שטח העיר גדרה התרחב לאזור שבו שכן הכפר; כיום הרחובות, הנשיא, שבטי ישראל, שפרינצק ויצחק בן צבי.
בשטחים החקלאיים של הכפר הוקם בשנת 1949 מושב קדרון.
כ-200 פליטי קטרה ששהו במג'דל הועברו במשאיות לרמלה בקיץ 1950.
יקטרינה אלכסנדרובנה לגנו (נולדה ב-27 בדצמבר 1989) היא שחמטאית רוסיה בדרגת רב-אמן.
סגנית אלופת העולם בשחמט לנשים (2018).
השיגה את התואר רב-אמן לנשים כשהייתה בגיל 12 וארבעה חודשים ובשנת 2007 הוענק לה התואר רב-אמן הכללי.
זכתה פעמיים באליפות אירופה לנשים ובשתי מדליות אולימפיות בשנים 2006 ו-2014 (ייצגה את אוקראינה ורוסיה, בהתאמה).
נכון לספטמבר 2025, מדורגת במקום ה-30 בדירוג הכללי ברוסיה לפי מד כושר.
בין השנים 2004 ל-2014 השתתפה קטרינה לגנו ב-6 אולימפיאדות שחמט:
לגנו הייתה נשואה לרב האמן הצרפתי רוברט פונטין ולהם בן.
כיום נשואה לרב האמן הרוסי אלכסנדר גרישצ'וק ולהם שלושה ילדים משותפים.
קטרינה "קאטי" בלוביטש היא מגישת רדיו ומנחת טלוויזיה אוסטרית.
בלוביטש נולדה בגראץ והוכשרה כמורה לבית ספר יסודי.
ב-1996 החלה לשמש כמגישה בתחנת רדיו בשטיריה וב-2000 החלה לעבוד ב-ORF, ארגון השידור הלאומי של אוסטריה, שם הגישה גם ברדיו וגם בטלוויזיה.
בטלוויזיה עבדה בעיקר בתחום הילדים, היא הגישה בין היתר את התוכנית "Forscherexpress" (חוקרים אקספרס) בה ילדים נחשפים לתחום המדע ואת תוכנית חידון הילדים "Drachenschatz" (אוצר הדרקון), את שתי תוכניות אלה הגישה לצד סופר הילדים תומאס ברזינה.
ב-2010 הנחתה את נשף האופרה של וינה, אירוע שנתי מסורתי הנערך בבית האופרה של וינה.
מ-2010 ועד 2011 הנחתה את תחרות השירה לילדים "Kiddy Contest".
ב-2011 כשאוסטריה חזרה להשתתף בתחרות האירוויזיון היא החלה לשמש כמציגת הניקוד האוסטרי.
קטרה היא דמות בדיונית המופיעה בסדרת הטלוויזיה המונפשת של "ניקלודיאון", "אווטאר" (2005–2008), ובסדרת ההמשך שלה, "האגדה של קורה" (2012–2014).
את הדמות, שנהגתה על ידי מייקל דנטה דימרטינו ובריאן קונייצקו, דיבבו מיי ויטמן בסדרה המקורית ואווה מארי סיינט בסדרת ההמשך; ואילו בעברית, את דמותה דיבבו ספיר דרמון בסדרה המקורית ואורנה כץ בסדרת ההמשך.
בעיבוד הלייב אקשן לסדרה משנת 2010, את דמותה גילמה ניקולה פלץ, בעוד שבעיבוד הלייב אקשן הטלוויזיוני העתידי, את דמותה תגלם קיאוונטיו טרבל .
בהמשכיותיו של הזיכיון, מופיעה קטרה ככשפית מים אשר ביכולתה לשלוט במים ובקרח כרצונה.
בתחילת העלילה, קטרה היא היחידה בשבט המים הדרומי, אחד משני שבטי המים, שביכולתה לכשף מים; במהלך אחד ממסעיהם, מגלים היא ואחיה הגדול, סוקה, כשף אוויר בשם אנג הקפוא בקרחון.
השניים משחררים אותו ומלווים אותו במסעו להביס את אומת האש האימפריאליסטית ולהביא שלום לעולמם שסוע המלחמה.
מאוחר יותר, מתאמנת קטרה בשבט המים הצפוני בהדרכת מאסטר פאקו עד להגעתה לדרגת "מאסטר" בכשפות מים.
לאור הפופולריות לה זכתה, דמותה של קטרה הופיעה במדיות נוספות, לרבות כרטיסי החלפה, חולצות טריקו, משחקי וידאו וחוברות קומיקס.
על פי פרק הפיילוט שלא שודר, שמה של קטרה היה במקור "קיה" .
עם זאת, הטילה המחלקה המשפטית של "ניקלודיאון" וטו על השימוש בשם זה לאחר שגילו שיש כבר דמות ממשחק וידאו בשם זהה.
לאחר שנאלצו להחליף את שמה, נשקל להעניק לקטרה את השם "קאנה", ששימש לבסוף כשמה של סבתה.
השם "קיה" שימש לבסוף כשם אמה המנוחה של קטרה.
במהלך הפרק "מעשיות בה סינג סה" בעונתה השלישית של הסדרה, נכתב שמה של קטרה בלועזית "卡 塔 拉".
פירושו של המילה "Kǎ" (卡) בשפה הסינית הוא "לבדוק", "לחסום" או "כרטיס"; "Tǎ" (塔) פירושו "פגודה" או "מגדל"; ו-"Lā" (拉), פירושו "למשוך".
המילה "Lā" מופיעה בסיום העונה הראשונה כשמה של רוח האוקיינוס, בעוד שהמילה "Kǎ" מופיעה גם בשמו של סוקה.
את דמותה של קטרה, לצד דמויותיהם של אנג וסוקה, הגו במקור בריאן קונייצקו ומייקל דנטה דימרטינו כצעירים יותר, אך במהלך תהליך פיתוח הסדרה, כל השלושה התבגרו בשנתיים בשל התעקשותו של המפיק בפועל, אריק קולמן, שטען שניקלודיאון בסיפורי התבגרות; בהתאם לכך, הפכה קטרה מבת 12 ל-14.
בערוץ הפרשנות של פרק הפיילוט שלא שודר, הצהירו קונייצקו ודימרטינו ש"לולאות השיער" של קטרה נועדו להיתלות כלפי מטה; וכי את הרעיון לעצב כך את שיערה קיבלו מבמאי ההנפשה של חברת "Tin House", יון יאנג קי, שהסביר שבצורה כזו שיערה יהיה קל יותר להנפשה.
בספיישל "נשות אווטאר: כשף האוויר האחרון" שצורף למהדורת ה-DVD של העונה השלישית, הצהירו דימרטינו וקונייצקו שהם תפסו את דמותה של קטרה בתור הדאוטרגוניסטית של הסדרה, כמו כן גם בתור "האדם שדרכו הסיפור מסופר".
לאורך הסדרה, מתוארת דמותה של קטרה כ"חכמה ומוכשרת", וכ"חביבה, אמיצה ונלהבת." במצבים רבים, מופיעה קטרה כדמות-אם עבור שאר בני הקבוצה: תפקיד המיוחס להפסדיו של שבטה בפשיטות ויציאתם של רבים מבניה למלחמה, מה שחייב אותה (ואת סוקה) לשאת בעול אחריות שמעבר לגילה.
בנוסף, נוטה קטרה להיות אדיבה ונדיבה, אך לעיתים קרובות, גם עקשנית ובעלת מוסר נוקשה; מהירה לכעוס או להיעלב כשמטילים בה ספק; ואף ביכולתה לנטור טינה במשך שנים ארוכות.
לרוב, משמשת קטרה כדמות-אם לסוקה, שמתרעם עליה בשל כך, אך גם לוקח אותה כמובן מאליו.
כאשר קטרה הייתה בת שמונה, אמה, קיה, הקריבה את חייה במהלך פשיטה של אומת האש על מנת להגן על קטרה, שכן היא הייתה כשפית המים היחידה בשבט הדרומי - שאותה חיפשו אומת האש.
שלוש שנים לאחר מכן, אביה של קטרה, האקודה, והלוחמים האחרים שטו לממלכת האדמה בשביל לעזור במלחמה נגד אומת האש, והותיר מאחוריו את קטרה, סוקה, וסבתם קאנה לשמור על השבט.
קטרה נאלצה למלא את מקומה של אמה ולמלא את מטלות הבית בזמן שאחיה, סוקה, התאמן להיות לוחם ללא הדרכה.
קטרה הייתה מעוניינת לפתח כישורי כשפות המים שלה אולם גם לה לא הייתה הדרכה בשבט המים הדרומי.
על מנת לסייע לאנג להתקדם באימוניו ולקדם את שליטתה בכשפות מים, מצטרפת קטרה לאנג במסעו לשבט המים הצפוני במטרה למצוא מאסטר לכשפות מים, עם סוקה לצידם.
עם הגעתם, מסרב מאסטר פאקו מסרב ללמדה מכיוון שעל פי מנהיגי שבט המים הצפוני, אין לנשים רשות ללמוד כשפות מים כאמנות לחימה, אך לאחר שהבחין בשרשרתה של קטרה, שהוא עצמו נתן לסבתה, הוא מסכים ללמדה, עד שהוא רואה אותה כראויה ומומחית דיה על מנת ללמד את אנג.
לאחר מכן, מלווה קטרה את אנג לממלכת האדמה על מנת שיוכל ללמוד כשפות אדמה.
במעוז ממלכת האדמה, מעמיד הגנרל פונג את חייה של קטרה בסכנה על מנת לכפות על אנג להיכנס למצב "אווטאר", אך משיג רק הרס.
לאורך העונה, עומדת דמותה של קטרה בניגוד לכשפית האדמה טוף בייפונג, שהצטרפה לקבוצה במטרה ללמד את אנג, אך בהדרגה, יחסיהן מפשירים והשתיים מתיידדות.
בבירת ממלכת האדמה, נתקלת הקבוצה בנסיך צוקו ואחותו, אזולה; ובמהלך הקרב, נפצע אנג מהברק של אזולה, ואז קטרה לוקחת אותו למקום מבטחים, שם היא מרפאת את פצעיו הפיזיים.
לאחר שהקבוצה מגיעה לכפר סמוך הסובל משלטונה העריצי במיוחד של אומת האש, מחליטה קטרה להתחפש לרוח הנהר בשם "הגברת הצבועה" על מנת לסייע לתושבי הכפר.
במקביל, שוהה קטרה עם האמה המתבודדת, אודותיה היא מגלה שהיא כשפית מים מהשבט הדרומי שנכלאה על ידי אומת האש.
מאוחר יותר, מציעה לה האמה ללמדה תת-כשפות מים הנקראת "כשפות דם", המאפשרת לכשף המפעיל אותה שליטה פיזית בבעלי חיים ובבני אדם.
כאשר קטרה מסרבת ללמוד תת-כשפות זו, האמה משתמשת בה על אנג וסוקה, ומאלצת את קטרה להשתמש בה בעצמה על האמה.
כאשר הנסיך צוקו הופך את עורו ומצטרף לקבוצה לאחר שהפלישה נכשלה, הוא זוכה באמונם של כולם, למעט אמונה של קטרה, עד שמסייע לה למצוא את האיש שהיה אחראי להריגת אמה, שעליו היא משתמשת בכשפות דם.
על אף שהחליטה לא לנקום ולא לסלוח, היא משלימה עם צוקו ומקבלת אותו כידידה.
במהלך סיום הסדרה בן-ארבעת החלקים, מסייעת קטרה לצוקו למנוע מאזולה להפוך לאדונית האש ונלחמת בה, ובסופו של דבר מביסה אותה ומרפאת את צוקו.
כשהמלחמה מסתיימת, מוצגת קטרה בבה סינג סה עם שאר הגיבורים, ובמהלך המסיבה לכבודו של אנג, היא חולקת עמו את נשיקתה השלישית.
לאחר אירועי הסדרה המקורית, מופיעה קטרה בתפקיד אורח ב"האגדה של קורה".
בסדרה זו, קטרה בת 85, והיא אחת משלושת החברים בקבוצה המקורית של אנג, שעודם בחיים, יחד עם צוקו וטוף.
עוד מתברר כי בשנים שחלפו בין שתי הסדרות, הפכה קטרה לחברה בכירה במסדר "הלוטוס הלבן" ולקחה על עצמה לאמן את האווטאר הבאה ויורשתו של בעלה, קורה בכשפות מים, והפכה לאחרונה בשורה של מאסטרים ששימשו כמורים למספר גלגולי אווטאר.
בנוסף, מתגלה כי לקטרה ולאנג נולדו שלושה ילדים: בומי, שלא ניחן ביכולות כשפות (ורק בשלב מאוחר יותר רוכש את היכולת לכשף אוויר); קיה, כשפית מים; וטנזן, כשף אוויר.
בעונתה הראשונה של הסדרה, מופיעה קטרה רק בפתיחת העונה, כשהיא נותנת לקורה את ברכתה לעזוב לרפאבליק סיטי על מנת להתאמן עם טנזן, ובסיום העונה, כשהיא מנסה לרפא אותה לשווא לאחר שאיבדה את יכולתה לכשף מים, אדמה ואש בעקבות מפגשה עם אמון.
בפרק הבכורה של העונה השנייה, "רוח המרד", נראית קטרה כשהיא חוגגת עם ילדיה בפסטיבל רוחות הקרחונים של שבט המים הדרומי.
בעודה איתם, קטרה, אוחזת בנכדה החדש, רוהאן, מתבוננת בעצב כשהיא מבחינה בקיה ובומי מתבדחים על חשבונו של טנזן.
בסוף הפרק, קטרה מתחננת בפני טנזן שייקח אותם עמו למקדש האוויר הדרומי, בנימוק שזמן האיכות ביניהם רק יועיל לו.
בהמשך, נראית קטרה בבקתת הריפוי שלה בעודה מטפלת בחיילי שבט המים הדרומי, ושומרת על גופתה של נכדתה, ג'ינורה, בעוד נשמתה לכודה בעולם הרוחות.
בסיום העונה, מופיעה שוב קטרה כשהיא מקשיבה לקורה פונה לשבט המים הדרומי העצמאי ומסבירה את החלטתה להביא להתקיימות רוחות ובני אדם יחד על ידי השארת שערי הרוחות פתוחים.
בעונה הרביעית, מופיעה שוב קטרה כשהיא מנסה לסייע לקורה לרפא את גופה לאחר שהורעלה על ידי זאהיר בסיום העונה השלישית, מה שיאפשר לה ללכת שוב לאחר שהשתמשה בכיסא גלגלים במשך יותר מחצי שנה.
לאורך הסדרה המקורית, מתפתחות יכולותיה של קטרה במידה ניכרת.
בתחילה, יש לה שליטה מועטה על יכולותיה לשלוט במים ולעיתים קרובות היא איבדה שליטה ברגעי תסכול או כעס.
הודות לתרגול ללא הרף, מגילת הדרכה וחניכתה תחת מאסטר פאקו, מיומנותיה משתפרות עד שהיא נחשבת למאסטר בעצמה.
בהמשך, נבחרה קטרה לשמש בתור המאסטר של קורה ללימודי כשפות מים וריפוי.
לאורך הופעותיה בזיכיון, מפגינה קטרה את מיומנויותיה בכשפות מים, במהלכו נעשה שימוש בטכניקות של אמנויות לחימה סיניות "פנימיות" כמו טאי צ'י צ'ואן וג'יט קון דו; קטרה היא המאסטר היחידה מהשבט המים הדרומי ששרדה לאחר מלחמת מאה השנים.
במהלך פיתוח דמותה, התייעצו יוצרי הסדרה עם אמן לחימה מקצועי עבור עיצוב סגנון הלחימה המאפיין אותה.
ביקום בו מתקיים הזיכיון, כשפות מים מייצגת את אלמנט השינוי – המשתנה בצורותיו ללא הרף – והוא מסווג כסְתַגְּלָן או הגמיש ביותר מבין "ארבע אומנויות הכשפות".
כשפות המים מדגישה את אלמנט ה"רכות ונשימה" על פני "תוקפנות קשה"; ופועלת בהתאמה עם הסביבה; תוך יצירת הזדמנויות שלא היו קיימות קודם לכן.
"זרימת אנרגיה" זו מאפשרת לתמרוני ההגנה של קטרה להיתרגם לשליטה על יריביה והפניית המומנטום שלהם נגדם.
על אף יתרונות אלו, כשפות המים של קטרה תלוי כמעט לחלוטין באינרציה; דבר הדורש ממנה להיות נוחה להסתגל לכל מצב.
קטרה הוכיחה שהיא יריבה אדירה לאויביה, וכי ביכולתה להילחם בתנאים שווים עם אזולה ולונג פנג; ואף להתעלות עליהם.
בנוסף, ביכולתה של לשלוט בכמויות אדירות של מים וליצור גלים ענקיים ובועות מים.
במקרה אחד, קטרה הפילה את כל הדאי לי, צוקו ואזולה בזמן שרכבה על גבי גל ענק.
כמו כל כשפי המים, כוחותיה של קטרה גדלים בצורה משמעותית תחת השפעת ירח מלא.
בנוסף, מפגינה קטרה את היכולת להרחיף ולשלוט בנוזלים על בסיס מים, כמו מים טהורים, דיו ומרק (מה שמאפשר לה לבשל ארוחות), ואף לכשף את אדי הבושם תוך כדי מאבק במפלצת תלוית-ריח.
תחת זהותה של "הגברת הצבועה", משתמשת קטרה ביכולותיה על מנת ליצור ערפל סמיך.
קטרה אף מפגינה את היכולת לתמרן בוץ בשילוב פעולה עם טוף.
קטרה היא אחת מכשפי המים הבודדים שנולדו עם תת-היכולת לרפא פציעות או פצעים; יכולת זו הודגמה לראשונה לאחר שנכוותה במהלך ניסיונו הראשון של אנג לכשף אש.
תחת הדרכתה של המרפאה יאגודה משבט המים הצפוני, מחזקת קטרה את שליטתה ביכולת זו ומשתמשת בו על מנת להקל על מחלות; להתגבר על שטיפת מוח; ולרפא כוויות, פציעות ודימומים.
עם זאת, אין ביכולתה של קטרה לרפא את כל המחלות, לתקן נזק מוחי, או לרפא פציעות פנימיות ומומים מולדים.
באמצעות מים מיוחדים שהשיגה ממקדש הרוח של שבט המים הצפוני, הצליחה קטרה לרפא פצע קטלני שאזולה גרמה לאנג, ובכך להשיב אותו מסף המוות.
ב"האגדה של קורה", טוענת לין בייפונג (כשפית מתכת ובתה של טוף) שקטרה היא המרפאה הטובה ביותר בעולם.
קטרה השתמשה לראשונה בתת-כשפות זו בפרקו השמיני של הספר השלישי.
יכולת זו מורכבת ממניפולציה של המים בתוך גוף היצור, תוך השארת המטרה ללא יכולת לזוז או להתנגד בשום צורה; מרגע שהשתלטה על מטרתה, ביכולתה לגרום לו לנוע בכל דרך שתחפוץ.
עם זאת, ביכולתה של קטרה לכשף דם רק במהלך ירח מלא, כאשר יכולתה לכשף מים נמצא בשיאו.
קטרה נאלצה ללמוד כשפות זו על ידי האמה, אישה מבוגרת משבט המים הדרומי, שפיתחה את התת-כשפות הזו במקור ורצתה שקטרה תלמד אותה ולאחר מכן תלמדה לאחרים.
עם זאת, קטרה מתעבת תת-כשפות זו והשתמשה בה רק פעמיים בתקופות של לחץ גדול.
בבגרותה, פעלה קטרה על מנת כדי להפוך את השימוש בכשפות דם לעבירה פלילית ולחקיקה נגדו ברפאבליק סיטי.
דמותה של קטרה הופיעה במשחק הקלפים הרשמי של "אווטאר", ושלושה משחקי וידאו מאת חברת "THQ", כולל משחק וידאו המבוסס על עלילת הסדרה, ו-"Avatar: The Last Air Bender – The Burning Earth" ו-"Avatar: The Last Airbender – Into the Inferno".
בנוסף, בדומה לאנג, גם דמותה של קטרה הופיעה בחוברת הקומיקס הקולנועי שהופצו על ידי חברת "טוקיופופ".
את דמותה של קטרה בסרט "איירבנדר", עיבוד לייב אקשן לסדרה משנת 2010 אותו ביים מ.
נייט שאמלאן, גילמה השחקנית ניקולה פלץ.
הסרט זכה לביקורות שליליות מצד המבקרים והצופים.
מבקרים רבים ביקרו את חוסר העקביות בעלילה ובין התסריט לחומר המקור, כמו כן גם את המשחק, אפיון הדמויות, הכתיבה והליהוק, שעורר סערה בשל ה שנעשה לדמויות המקוריות, ונחשב לאחד העיבודים הגרועים ביותר שנעשו אי פעם.
את דמותה של קטרה בעיבוד הלייב אקשן הטלוויזיוני העתידי, עתידה לגלם השחקנית הקנדית קיאוונטיו טרבל .
בתחילה, נמסר כי דימרטינו וקונייצקו יהיו שותפים להפקת הסדרה העתידית, אך מאוחר יותר, נמסר כי החליטו השניים לעזוב עקב אי-הסכמות.
עם הופעתה, זכתה דמותה של קטרה לביקורות חיוביות.
בין היתר, דמותה הושוותה לזו של אמיטי בלייט (שגם היא דובבה על ידי ויטמן) מהסדרה "בית הינשוף", בטענה שיש קווי דמיון בין שתי הדמויות הללו, למרות הבדלים בעיצוב ובמניעיהן של שתי הדמויות.
באתר "CBR", צוין כי דמותה של קטרה היא "מרכיב יסוד" בעלילת הסדרה, ו"אגדה בפני עצמה".
האנה גריימס מ-"CBR" הצהירה שקטרה היא "די בוגרת ופיקחת" בהשוואה לאחרים בקבוצתה, ומהווה "תוספת חזקה" לצוות.
האנה שו-ויליאמס מהאתר "Screen Rant" ציינה לחיוב את ענוותה של קטרה, ואמנדה ברוס, גם היא מ-"Screen Rant", ציינה כי דמותה של קטרה מעוררת השראה, ו"מאופיינת על ידי תקווה והיגיון".
רייצ'ל סנדל מהאתר "Colider" ציינה כי דמותה של קטרה זכתה לאחת מ"קשתות הדמויות הטובות ביותר" בסדרה.
מבקרים אחרים כינו אותה "מעניינת" ו"חביבה מאוד", וציינו את הפיכתה לאהובת המעריצים.
דמותה של קטרה אף זכתה לקוספליי.
קטרזינה "קסיה" וילק-וואסיק (בפולנית: Katarzyna "Kasia" Wasick; נולדה ב-22 במרץ 1992) היא שחיינית פולנייה, סגנית אלופת העולם (בודפשט 2022) ופעמיים ברציפות סגנית אלופת אירופה (בודפשט 2020 ורומא 2022) במשחה ל-50 מטר חופשי.
קטרזינה וואסיק נולדה בשם קטרזינה וילק וגדלה בקרקוב.
אביה, זביגנייב וילק, מתאגרף לשעבר ושלושת אחיה אף הם ספורטאים, שני אחים גדולים שחיינים ואחות אתלטית.
היא למדה והתאמנה באוניברסיטת דרום קליפורניה בעלת תואר ראשון בפסיכולוגיה.
באולימפיאדת בייג'ינג היא סיימה במקום 16 במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 8:07.40 דקות, כשחיינית שנייה היא קבעה ב"זינוק שליחות" תוצאה של 2:02.78 דקות.
באולימפיאדת לונדון היא סיימה במקום 27 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 56.13 שניות.
נוסף לכך, היא סיימה במקום 16 במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 8:13.76 דקות, כשחיינית ראשונה היא קבעה תוצאה של 2:05.46 דקות.
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו היא סיימה במקום 29 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 55.44 שניות ובמקום 15 במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:41.43 דקות, לפני ישראל (3:41.97 דקות), כשחיינית ראשונה היא קבעה תוצאה של 55.34 שניות.
באולימפיאדת טוקיו סיימה במקום חמישי במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 24.32 שניות, בשלב חצי הגמר היא קבעה תוצאה של 24.26 שניות.
באליפות העולם שנערכה בבודפשט, הונגריה ביוני 2022 זכתה במדליית כסף במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 24.18 שניות, אחרי שרה שסטרם (23.98 שניות) ולפני מג האריס מאוסטרליה ואריקה בראון מארצות הברית (24.38 שניות).
באליפות העולם (בריכת 25 מטר) שנערכה במלבורן, אוסטרליה בדצמבר אותה שנה היא זכתה במדליית כסף במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 23.55 שניות, אחרי אמה מקיאן מאוסטרליה שקבעה שיא אליפות חדש של 23.04 שניות ולפני אנה הופקין מהממלכה המאוחדת (23.68 שניות).
נוסף לכך, היא סיימה במקום תשיעי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 52.40 שניות.
באליפות העולם שנערכה בפוקואוקה, יפן ביולי 2023 היא סיימה במקום 12 במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 24.72 שניות.
באליפות העולם שנערכה בדוחה, קטר בפברואר 2024 היא זכתה במדליית ארד במשחה ל-50 מטר חופשי בשיא לאומי חדש של 23.95 שניות, אחרי שרה שסטרם שקבעה את התוצאה הרביעית בהיסטוריה (23.69 שניות) וקייט דאגלס מארצות הברית שקבעה שיא אמריקה חדש של 23.91 שניות.
נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בשיא לאומי חדש של 3:38.65 דקות, כשחיינית ראשונה היא קבעה שיא לאומי חדש של 54.12 שניות, שהחזיק מעמד 3 ימים.
באולימפיאדת פריז סיימה במקום חמישי במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 24.33 שניות.
במשחה שליחים 4x100 חופשי סיימה במקום 13 בתוצאה של 3:40.67 דקות.
באליפות העולם (בריכת 25 מטר) שנערכה בבודפשט, הונגריה בדצמבר זכתה במדליית ארד במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 23.37 שניות, אחרי גרטשן וולש (22.83 שניות) וקייט דאגלס (23.05 שניות) האמריקאיות.
בנוסף זכתה במדליית ארד במשחה שליחים 4x50 מטר חופשי משולב בשיא לאומי של 1:28.80 דקות, אחרי איטליה (1:28.50 דקות) וקנדה (1:28.60 דקות).
במשחה ל-100 מטר חופשי סיימה במקום שישי בתוצאה של 51.99 שניות.
במשחה שליחים 4x50 מטר מעורב משולב סיימה במקום 16 בתוצאה של 1:39.73 דקות.
באליפות העולם שנערכה בסינגפור ביולי-אוגוסט סיימה במקום שמיני במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 24.74 שניות.
במשחה שליחים 4x100 מעורב משולב סיימה שמינית בתוצאה של 3:44.27 דקות.
באליפות אירופה (בריכת 25 מטר) שנערכב בלובלין, פולין זכתה במדליית זהב במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 23.20 שניות, לפני שרה קורטיס מאיטליה (23.41 שניות) ובריל גאסטאלדלו מצרפת (23.41 שניות).
במשחה שליחים 4x50 מעורב משולב זכתה במדליית ארד בתוצאה של 1:36.98 דקות, לפני איטליה (1:36.09 דקות) והולנד (1:36.18 דקות).
במשחה שליחים 4x50 מטר חופשי משולב סיימה במקום רביעי בתוצאה של 1:28.55 דקות.
במשחה שליחות 4x50 מטר סיימה במקום רביעי בתוצאה של 1:44.55 דקות.
נשואה למתיו וואסיק, והם מתגוררים בלאס וגאס.
קטרים הם אזרחי מדינת קטר הממוקמת בחוף הצפון מזרחי של חצי האי ערב ב.
האוכלוסייה הכללית של קטר מונה כ-3.08 מיליון תושבים, רק 10% מתוכם הם קטרים.
הרודוטוס, היסטוריון יווני מהמאה החמישית לפני הספירה, ציין שתושבי האזור הם כנענים ויורדי ים מיומנים.
באמצע המאה הראשונה לספירה התייחס פליניוס הזקן לתושבי חצי האי קטר בשם קת'אריי ותיאר אותם כנוודים שנודדים ללא הרף על מנת למצוא מים ואדמות מרעה מתאימות.
לאורך השנים הגיעו לקטר שבטים ערביים מפנים היבשת, במיוחד במהלך המאות ה-17 וה-18. מ-1664 עד 1666, בצורת קשה בנג'ד בערב הסעודית אילצה רבים מתושבי האזור להגר לחצי האי הקטרי.
בתקופה זו הגיע לקטר שבט אל-מאעד וכן כמה שבטים של בני אוטבה.
ענפים משני הצדדים שלטו בחלקים שונים של חצי האי בנקודות שונות.
בשנת 1848 היגר מוחמד בן ת'אני מפוויריט לאל-בדע (כיום חלק מדוחה).
לפני הגירה זו, לכל שבט ויישוב היה מנהיג עצמאי שלו ולא היה מקרה מתועד של איחוד ביניהם.
עם הגעתו של מוחמד בן ת'אני, קטר החלה לקבל משקל כלכלי ופוליטי משמעותי.
החל משנת 1851, לאחר קרב מסאימיר בית ת'אני ישלוט בקטר.
לאחר מלחמת קטר-בחריין בשנים 1867–1868, קטר הוכרה כישות פוליטית עצמאית בספטמבר 1868 עם חתימת הסכם בין מוחמד בן ת'אני לנציג הבריטי לואיס פלי .
בשל הסביבה הצחיחה באזור הפעילות המסורתית התרכזה בעיקר סביב הים: דיג ושליית פנינים.
גם הדיג וגם שליית הפנינים הותירו את התושבים במצב של מצוקה כלכלית ועוני.
דיווחים שנכתבו על ידי דיפלומטים בריטים בשנים 1930 ו-1931 מתעדים כיצד כמה מקומיים נאלצו למשכן רהיטים כדי להסתדר כלכלית לאחר שתעשיית הפנינים קרסה עקב הכנסת פנינים מתורבתות זולות.
לאחר שנתגלה נפט בבחריין הסמוכה בשנת 1932, קטרים רבים בחרו להגר לשם על מנת למצוא הזדמנויות כלכליות.
באופן דומה, רבים היגרו לערב הסעודית ולכווית לאחר שהתגלה נפט באותן מדינות, בשל גודלה הקטן יחסית של תעשיית הנפט של קטר באותן שנים.
הבדואים, המהווים כ-10% מאוכלוסיית הילידים של קטר, הם באופן מסורתי שבטים נוודים ששוטטו במדבריות העצומים של חצי האי ערב, ללא חשש מגבולות פוליטיים ומכירים רק בסמכותם של השייח'ים השבטיים שלהם.
הם לא התיישבו לצמיתות במקום אחד.
כמה שבטים בדואים, כמו אל מורה ואל אג'מאן, היגרו לקטר מאזורים כמו נג'ד ואל-אחסא בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20, בעוד שאחרים כמו נעים ואל מנאסיר עשו את המסע מהמדינות הטריטוריאליות של בריטניה.
הם בדרך כלל נכנסו לקטר במהלך החורף כדי לרעות את הגמלים שלהם.
יש לציין כי בני חאג'ר ואל - כעבאן (אל-קעביה) הם השבטים הבדואים היחידים הנחשבים ילידי קטר, אם כי יש להם גם ענפים באזורים כמו אל-אחסא בערב הסעודית ובחריין.
במהלך הפריחה הכלכלית של אמצע המאה ה-20 מצאו רבים עבודה בתעשיית הנפט, המשטרה, הצבא ושירותי הביטחון.
הממשלה הקימה יישובי קבע למשפחות בדואיות בשנות ה-60, ולא תמכה באורח החיים הנוודי.
כיום, רבים מתגוררים באזורים עירוניים אך חוזרים למדבר כדי להישאר מחוברים לשורשים.
למרות אוכלוסייתם המצומצמת, למסורת הבדואית יש תפקיד משמעותי בתרבות הקטרית.
בדואים רבים רואים עצמם כערבים אצילים ו"טהורים", לעיתים קרובות הם חשים עליונות על האוכלוסייה המיושבת (החודאר) ומאשימים אותה כמושפעת מאלמנטים עירוניים ופרסיים.
נישואי תערובת בין קבוצות אלו נדירים.