tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הקונוטציות החיוביות שהשם מעלה תומכות במיצוב המותג כמותג של ספורטיביות ויכולת התעלות.
כל דימוי הניצחון וההצלחה קשור באופן הדוק לערכים שהמותג רוצה לשדר, במיוחד בעולם הספורט שבו יש דגש על תחרות, הישגיות, וניצחון על פני היריבים.
השם "נייקי" גם נבחר בזכות הפשטות והקלות בהגיה שלו.
מדובר בשם קצר וקליט, שמתאים לשיווק עולמי ומזוהה במהירות.
קל להגות אותו בשפות רבות, דבר שהפך את המותג לנגיש ופופולרי בזירות גלובליות.
הבחירה בשם כזה, שהופך אותו לנגיש ואפקטיבי בשווקים שונים, הייתה שיקול מרכזי בבניית מותג חזק ומוכר.
לבסוף, הבחירה בשם "נייקי" הייתה חלק ממדיניות שיווק ממוקדת.
המותג רצה להיבדל בשוק ולהתמקם כמותג שקשור ישירות להצלחה, ובחירה בשם שמתחבר לערכים של אלת הניצחון עזרה להדגיש את המסר הזה בצורה ברורה וממוקדת.
הסלוגן המפורסם של נייקי, "Just Do It", הושק בשנת 1988 והפך לאחד הסלוגנים המפורסמים בעולם.
הסלוגן נוצר כחלק מקמפיין פרסום שמטרתו להניע את הצרכנים לפעולה, במיוחד את אלה שמרגישים ספקות או מחסומים מלהתאמן או להיות פעילים גופנית.
נייקי חיפשה דרך לפנות לאנשים בכל הגילאים והיכולות.
הם רצו להראות שהמותג לא מיועד רק לאתלטים מקצועיים אלא גם לאנשים רגילים שמחפשים להתחיל לזוז ולהתאמן.
הסלוגן נבחר אחרי שבריאן איימן, אחד ממובילי המיתוג, נזכר במשפט של רוצח סדרתי בשם גארי גילמור, שאמר את המילים "Let's do it" רגע לפני שהוצא להורג.
על פי הסיפור, המילים נראו לו חזקות ומעוררות השראה, ולכן שונו ל-"Just Do It" והפכו לאייקון של המותג.
הסלוגן לא רק העביר מסר של פעולה, אלא גם הפך לנושא מובהק שמתחבר עם תחושות של נחישות והתמדה.
הוא נתפס כהזמנה לעשות יותר, להתנסות ולנסות להשיג מטרות – בכל תחום שהוא.
סמלילה המוכר של נייקי נוצר בשנת 1971 על ידי קרולין דייווידסון, סטודנטית לעיצוב גרפי באוניברסיטת פורטלנד.
פיל נייט, מייסד נייקי, הכיר אותה כאשר שימש מרצה לחשבונאות ושכר אותה לבצע עבודות כפרילנסרית עבור חברת הנעליים שלו.
כאשר החליט נייט ליצור מותג חדש עבור נעלי הספורט שלו, הוא פנה לדייווידסון וביקש ממנה לעצב מספר רעיונות.
היא הסכימה, תמורת שכר של שני דולרים לשעת עבודה.
ביוני 1971 הציגה דייווידסון מספר אפשרויות עיצוב לנייט ובכירים אחרים בחברה, והסמל הידוע בשם "" נבחר.
דייווידסון הגישה חשבונית על סך 35 דולר עבור עבודתה.
בשנת 1983, כמחווה של הכרת טובה, העניק נייט לדייווידסון טבעת יהלום שעליה הסמליל וכן מניות של חברת נייקי.
צורתו של הסווש מבוססת על הכנפיים של האלה היווניה ניקה.
הסמליל עוצב כמה חודשים לפני שאומץ השם נייקי באוגוסט 1971 כשמו החדש של המותג.
הסמל כונה בתחילה בפשטות "הרצועה" ורק אחרי זמן מה קיבל את השם המוכר שלו.
צורת הסווש שימשה במהלך המשבר הכלכלי של 2020 לתיאור היציאה מהמשבר.
נייקי רכשה במהלך השנים מספר מותגי ספורט והלבשה על מנת להרחיב את היצע המוצרים של החברה.
בשנת 1988 ביצעה החברה את הרכישה הראשונה, כאשר רכשה את מותג ההנעלה "Cole-Haan" תמורת כ-80 מיליון דולר.
בשנת 1994 רכשה את "Bauer Hockey",המתמחה בייצור ציוד להוקי קרח, תמורת 395 מיליון דולר.
בשנת 2002 רכשה את מותג הגלישה "Hurley International" מידי מקים החברה, בוב הארלי.
ב-2003 רכשה נייקי את "קונברס", יצרנית נעלי אולסטאר, תמורת 305 מיליון דולר.
בשנת 2004 רכשה את יצרנית ביגוד הספורט "Starter" תמורת 43 מיליון דולר ובשנת 2008 רכשה את יצרנית אופנת הכדורגל "יומברו" תמורת כ-480 מיליון דולר.
כחלק מתהליך של התמקדות מחדש שעשתה החברה היא מכרה את רוב המותגים, רובם נמכרו במחיר נמוך יותר מהמחיר אותה שילמה החברה – "Starter" נמכרה ב-2007 תמורת 60 מיליון דולר, ב-2008 נמכרה "Bauer Hockey" תמורת 200 מיליון דולר, וב-2012 נמכרה "יומברו" תמורת 225 מיליון דולר.
המותג "Cole-Haan" נמכר ב-2013 ברווח משמעותי תמורת כ-570 מיליון דולר.
באפריל 2018 רכשה את הסטארט-אפ הישראלי Invertex בכ-10 מיליון דולר.
החברה מעניקה חסויות למועדוני ספורט וספורטאים מובילים רבים ברחבי העולם כולל כריסטיאנו רונאלדו, לברון ג'יימס, ברצלונה וטוטנהאם.
ב-1972 חתם טניסאי הצמרת הרומני איליה נסטסה חוזה חסות ראשון לנעילת נעלי טניס של נייקי.
ב-1973, השיאן האמריקאי בריצה למרחקים בינוניים סטיב פריפונטיין היה אתלט המסלול הבכיר הראשון שרץ עם נעלי נייקי.
זאת בעידודו של מאמנו מאוניברסיטת אורגון ביל באוורמן.
בשנת 1978 החתימה החברה את הטניסאי ג'ון מקנרו על חוזה פרסום, עסקה ראשונה בשורה ארוכה של עסקאות עם ספורטאים נודעים שערכה החברה בשנים שלאחר מכן.
במהלך שנות ה-80 החתימה נייקי מספר אתלטים בולטים דוגמת קרל לואיס, ג'קי ג'וינר קרסי וסבסטיאן קו.
ההחתמה הבולטת ביותר הייתה של הכדורסלן מייקל ג'ורדן בשנת 1984.
בשנת 2009 חתם שחקן הכדורגל כריסטיאנו רונאלדו, ובשנת 2013 האריך את החוזה בכך שחתם לכל החיים.
נוסף על כך נייקי מאמצת מספר גדול של נבחרות לאומיות ועשרות קבוצות בשלל ענפים.
החל משנת 2012 נייקי היא הספונסרית של כל ליגת ה-NFL.
ביוני 2015 חתמה נייקי על עסקת אימוץ ל-8 עונות עם ליגת ה-NBA במסגרתו תהיה החברה המלבישה הרשמית של כל קבוצות הליגה.
החוזה, שיכנס לתוקף בעונת 18–2017, יחליף את אדידס, שחתמה על החוזה בעונת 2006. על פי החוזה, סמל החברה יופיע על חולצות השחקנים, הפרסומת המסחרית הראשונה על מדים בתולדות הליגה.
לנייקי יש חסויות על קבוצות כדורגל רבות, כגון ברצלונה, פריז סן-ז'רמן, טוטנהאם הוטספר, צ'לסי (כדורגל), אתלטיקו מדריד ואינטר מילאנו, וכן על נבחרות לאומיות כמו נבחרת אנגליה בכדורגל, נבחרת צרפת בכדורגל, נבחרת ברזיל בכדורגל, נבחרת פורטוגל בכדורגל, נבחרת הולנד בכדורגל ועוד.
בדצמבר 2015 הודיעה החברה כי החתימה את לברון ג'יימס על חוזה חסות "לכל החיים".
גובה הסכום לא פורט, אך נאמר שזהו חוזה החסות הגדול ביותר שקיבל אי פעם ספורטאי.
באוגוסט 2006 ביטלה החברה את ההתקשרות שלה עם האצן ג'סטין גטלין לאחר שהושעה בשל שימוש בחומרים אסורים.
באוקטובר 2012 ביטלה החברה את החוזה עם אלוף הטור דה פראנס, לאנס ארמסטרונג מאותה הסיבה.
בפברואר 2013 ביטלה החברה את החוזה עם האצן קטוע הרגליים, אוסקר פיסטוריוס, לאחר שהואשם ברצח חברתו.
בספטמבר 2014 הפסיקה החברה את ההתקשרות עם שחקן הפוטובול ריי רייס המשחק בקבוצת בולטימור רייבנס שהושעה מליגת ה-NFL לאחר שהשחקן צולם בסרטון וידאו כשהוא מכה את ארוסתו באגרופיו.
שבוע לאחר מכן ביטלה החברה חוזה עם שחקן פוטבול נוסף, אדריאן פיטרסון, לאחר שהואשם בהכאת בנו בן ה-4 באמצעות ענף עץ זית.
החברה עמדה לצידם של קובי בראיינט וטייגר וודס ולא ביטלה עימם את החוזים כאשר היו מעורבים בפרשות בגידה בנשותיהם.
ביקורת חריפה הוטחה החל בשנת 1997 בנייקי על כך שהתנאים שהיא מספקת לעובדיה במפעלים במדינות כמו הודו, וייטנאם, תאילנד, ואינדונזיה ירודים, במיוחד בהשוואה לאלו של עובדים במערב, וכונו סדנאות יזע.
כך, לדוגמה, טוען האתר "החרימו את נייקי" כי שכר העבודה במפעליה בווייטנאם מגיע ל-20 סנט לשעה בלבד ותנאי העבודה, התזונה והרפואה אינם מספקים.
אחד המקורות הבולטים למידע וטענות אלו היה "הוועדה הלאומית לעבודה", גוף הפועל בצמוד לאיגודי עובדים בארצות הברית, המתנגדים להעברת מפעלים אל מחוץ למדינה.
טענות על ניצול, לכאורה, של עובדים הועלו גם על ידי נעמי קליין ומייקל מור.
בעקבות הביקורות הגוברות, מימנה נייקי מחקר של מלכ"ר עצמאי בשם "גלובל אליינס" לבדיקת הטענות.
ממצאי הדו"ח היו קשים והובילו את הנהלת נייקי להודות בפגיעה בעובדים (ר' כתבה), ולהכריז על הקמתו של "מערך שיקום" לפתרון הבעיות.
בשנת 2005, לאחר שנים רבות של הסתרה, חשפה נייקי את שמותיהם ומיקומם של יותר מ-700 מפעלים, והודתה כי בחלקם מתקיימים תנאי העסקה פוגעניים.
במאי 2007 פרסמה נייקי דו"ח שלישי ובו הכריזה, בין השאר, על "תוכנית לביטול שעות נוספות עודפות".
מבקרי החברה, עם זאת, מטילים ספק בכנות הדוחו"ת וטוענים כי הרטוריקה אינה בהכרח מיתרגמת למעשים.
בשנת 1994, השיקה נייקי את התוכנית "נייקי גרינד" שבה מייצרים נעלים מחומרים ממוחזרים.
בתוכנית, לקוחות תורמים נעליים שחוקות בחנויות הרשת.
התרומות נשלחות למתקני המחזור בארצות הברית ובלגיה ושם מייצרים נעלים חדשות.
ביום כדור הארץ 2008, השיקה נייקי פרסומת עם שחקן הכדורסל סטיב נאש שבה הוא נעל נעל אשר יוצרה מפסולת עור בלוי ועור סינתטי מרצפות המפעל.
בשנת 2009, כחלק מהמאבק לשיפור תדמיתה בציבור, נרתמה נייקי למאבק בהרס יער הגשם באמזונאס על ידי הפסקת השימוש בעורות בקר שמקורם בשטחי מרעה שהיו בעבר יערות גשם.
השינוי במדיניות אירע בעקבות דו"ח חמור של ארגון גרינפיס על היקף הכריתה באמזונאס, שהצביע על גידול הבקר כגורם המרכזי.
נייקי התחייבה כי בתוך שנה תפותח ותופעל מערכת שתוודא שהעור המיובא מברזיל גדל מחוץ לשטחי יער האמזונס הכרותים.
בשנת 2016, נייקי החלה להשתמש בחומרי צביעה ללא מים כדי שיוכלו לעזור להפחית את השימוש במים במפעלים שלהם בדרום מזרח אסיה.
בשנת 2019, נייקי השיקה תוכנית בשם "מעבר לאפס" במאמץ להשיג צמצום מלא של בזבוז ופחמן בשרשרת האספקה ובמשך חיי המוצר של הארגון.
הקולקציה מכילה לפחות 60% חומרים אורגניים וממוחזרים במחלקות גברים ונשים וכוללת כותנה מתוצרת בת קיימא.
בשנת 2021, נייקי הודיעה שהם עובדים עם חברת "ניו-לייט טכנולוגיות" כדי למצוא חומרים ידידותיים יותר לסביבה לנעלי הספורט שלהם.
במהלך שנות ה-90 התמודדה החברה עם ביקורת קשה על השימוש שנעשה בעבודת ילדים במפעלים שמייצרים עבור החברה כדורי רגל בקמבודיה ובפקיסטן.
אף על פי שהחברה עשתה צעדים לצמצם את התופעה היא המשיכה לחתום על חוזים עם מפעלים הנמצאים באזורים שבהם קשה לאכוף את התקנות ולהבטיח שלא נעשה שימוש בעבודת ילדים.
בשנת 2001 שודר ב-BBC סרט דוקומנטרי שחשף את התנאים הקשים שבהם מועסקים ילדים במפעלים בקמבודיה.
הסרט התמקד בשש ילדות שהוכרחו לעבוד שבעה ימים בשבוע, 16 שעות ביום.
באפריל 2014 התקיימה שביתה של פועלים במפעלי חברת ין יון (Yue Yuen) בעיר דונגואן שבסין, מפעלים המייצרים נעליים עבור נייקי ואדידס.
הפועלים השובתים דרשו להעלות את שכרם ב-30% ולקבל תנאים טובים יותר.
על פי הערכות השתתפו בשביתה כ-30,000 פועלים.
במרץ 2018 הודיע נשיא החברה על התפטרותו המיידית על רקע הביקורת הציבורית נגד נייקי בנושאי תנאי העבודה ואיכות הסביבה.
נייקד סיטי (Naked City, "עיר עירומה") הוא הרכב רוק אוונגארדי אשר נוצר והובל על ידי הסקסופוניסט והמלחין ג'ון זורן בשנים 1989–1993. ההרכב, שפעל בסצנת המוזיקה האלטרנטיבית של ניו יורק, התנסה רבות באלתורים ובשילוב סגנונות מוזיקליים כמו פאנק (Punk), פרוג, ג'אז, קאנטרי, גרינדקור וכתריסר סגנונות נוספים.
גרסתו הראשונית של ההרכב הוקמה ב-1988 וכללה, פרט לזורן, את יאמאטוסקה איי, רוברט קויין, ביל לוסוול וטד אפסטין.
אלבומיה הראשונים התאפיינו במנגינות מהירות המשלבות המחליפות סגנון מוזיקלי במהירות מסחררת.
מבקר אחד תיאר אותה כ"להקה המחליפה עשרה סגנונות מוזיקה שונים בשיר בודד של שתיים-שלוש דקות".
אלבומיה המאוחרים יותר כללו שילוב של סגנונות מעטים יותר אך היה שוני ברור בין כל אלבום.
עטיפות אלבומי נייקד סיטי כללו תמונות קשות של אלימות וסצנות של BDSM.
(Naked City (1989 - סגנונות מעורבים.
(Grand Guignol (1989 - סגנונות מעורבים.
Black Box - אריזה הכוללת שני אלבומים:
(Heretic (1991 - מלודיות א-טונליות.
(Radio (1992 - סגנונות מעורבים.
ג'ון זורן - סקסופון, מלחין ומנהיג ההרכב.
וויין הורוביץ - פסנתר וסינטיסייזר.
פרד פרית' - גיטרת בס.
מייק פאטון - קולות (בעיקר בהופעות חיות).
ניין דייז (Nine Days) היא להקת רוק אמריקאית אשר זכתה לראשונה להצלחה בתחילת שנות ה-2000, עם הסינגל Absolutely story of a girl, פרי עטה.
הלהקה הוקמה בשנות ה-90 המוקדמות בלונג איילנד, ניו יורק, על ידי שני היוצרים ג'ון המפסון ובריאן דוואוקס, המנהיגים את הלהקה עד היום.
להקת ניין דייז הוקמה בסביבות שנת 1994 בלונג איילנד, ניו יורק, על ידי שני כותבים צעירים, ג'ון המפסון (שירה, גיטרות) ובריאן דוואוקס (שירה גיטרות), אשר החליטו לאחד כוחות ולהקים להקה (לאחר שנות פעילות בנפרד בהרכבים שונים שפעלו בסביבת ניו יורק).
ללהקה צורפו הבסיסט ניק דימיצ'ינו, הקלידן ג'רמי דין (שבתקליטיה הראשונים של הלהקה תיפקד גם כסקסופוניסט) והמתופף וינסנט (ויני) טטנלי (אשר החליף את המתופף הראשון של ההרכב לאחר זמן קצר – קית' זברוסקי).
ב-1995 הקליטה הלהקה את תקליטה העצמאי הראשון.
הלהקה, שנכנסה לאולפן עדיין ללא שם, הבחינה שביום התשיעי להקלטות, הוקלט השיר Nine Days Of Rain – הם אימצו את צירוף המקרים וכך הלהקה קיבלה את שמה.
התקליט, אשר בהקלטתו שימש ויני המתופף גם כאיש הסאונד, קיבל את השם Something To Listen To, ונמכר בהופעותיה של הלהקה.
התקליט אופיין בקו שקט ורגוע, רוק עם השפעות בולטות של הקאנטרי (הרבה גיטרות אקוסטיות, מפוחית ואף סולו סקסופון בשיר Miss Alva Maria), והורכב מ-15 שירים, ביניהם Castles Burning, Shipwreck Water, Lost You, ו-Her Own Two Feet.
הלהקה החלה לצבור אוהדים באזור ניו יורק, ואף קיבלה משבצת קבועה להופעה במועדון רוק פופולרי מקומי – בו הם הופיעו כל שבוע בליל יום שני.
וכך, שנה לאחר יציאת התקליט הראשון, חזרה הלהקה לאולפן להקליט את תקליטה השני, שקיבל את השם Monday Songs (על שם אותן הופעות בליל יום שני).
התקליט, שיצא ב-1996, שמר על אותו קו אקוסטי כמו קודמו, והורכב מ-11 שירים, ביניהם הבלדות My Brother ו-Oklahoma City, שהוקדש לנפגעי פעולת הטרור באוקלהומה.
התקליט הופק על ידי הלהקה והמפיק פול אומבך.
הלהקה המשיכה בקו העלייה ואף תחנות הרדיו המקומיות החלו להשמיע אותה, וב-1998 זכתה הלהקה בשתי תחרויות רדיו (תחרות כישרונות של WBAB ותחרות הלהקה העצמאית הטובה ביותר של WLIR) שהפרס בהן היה זמן אולפן.
וכך נכנסה הלהקה שוב לאולפן להקליט את אלבומה השלישי, שנקרא בפשטות Three.
בעת הכניסה לאולפן היו חסרים ללהקה שירים על מנת להקליט תקליט שלם, וכך חלק מהשירים נכתב בעת השהייה באולפן.
התקליט, שהופק בהפקה עצמית, כולל שירים כמו Mexico הקצבי ו-On Her Way To Boston.
לראשונה חברות התקליטים החלו להתעניין בלהקה, ולבסוף הוחתמה הלהקה בלייבל Epic 550 השייך לקבוצת סוני.
תקליטה הראשון של הלהקה בחברת תקליטים גדולה, שהופק על ידי ניק דידייה (אשר עבד קודם לכן עם להקות כמו פרל ג'אם), יצא בשנת 2000 וגרר תגובות נלהבות מהקהל האמריקאי והעולמי.
האלבום, שנקרא The Madding Crowd (על שם ספר שקרא ג'ון באותה התקופה – Far From The Madding Crowd מאת תומאס הארדי) קיבל במהרה מעמד של תקליט זהב, והסינגל מתוכו, Absolutely, זכה להשמעות בלתי פוסקות בתחנות הרדיו והטלוויזיה ואף כבש את צמרת המצעד האמריקאי.
גם הסינגל השני מתוך האלבום, If I Am, אשר נחשב לאחד השירים המוצלחים והמרגשים ביותר שכתבה הלהקה, זכה להצלחה, אם כי לא בסדר גודל של קודמו.
האלבום הכיל גם מספר שירים ישנים יותר: Crazy (שהופיע לראשונה כ-I'd Go Crazy בתקליט Monday Songs ב-1996), Revolve ו-Sometimes (אשר הופיעו לראשונה בקלטת דמו שהוקלטה ב-1994).
את החודשים שלאחר יציאת האלבום בילתה הלהקה בדרכים, בסיבוב הופעות בארצות הברית ומחוצה לה.
בתקופה זו היא הופיעה עם להקות מצליחות נוספות בעלות אותו קו מוזיקלי כדוגמת ורטיקל הוריזון (Vertical Horizon) ות'ירד איי בליינד (Third Eye Blind).
בתקופה זו ראו אור שלושה שירים נוספים של הלהקה: Another Day (שהופיע בפסקול הסרט Summer Catch), וכן שני קאברים – The Price (במקור של להקת Twisted Sister, מתוך אלבום מחווה לאותה להקה) ו-I Love You (קאבר לשיר של Climax Blues Band שהופיע בפסקול הסרט The New Guy).
לאחר סיבוב ההופעות המוצלח התרכזה הלהקה בכתיבת חומר לאלבום חדש, ועד מהרה נכנסה הלהקה שוב לאולפן, הפעם עם המפיק רון אנילו (שעבד קודם לכן עם להקת Lifehouse).
האלבום, שקיבל את השם So Happily Unsatisfied, כלל שירים כמו Favorite Song (דואט של בריאן וג'ון), Emily ו-Don't Look Back (שהשמועה אומרת שנכתב על השחקנית גויינת' פאלטרו).
לרוע המזל, לאחר סיום ההקלטות והמיקסים (כאשר הזכויות שייכות לחברת התקליטים), ולאחר יציאת הסינגל הראשון מתוך האלבום לתחנות הרדיו (Good Friend), עלו היחסים בין הלהקה לחברת התקליטים על שרטון, והחברה החליטה להפר את החוזה עם הלהקה ולא להוציא את האלבום.
למרות שהאלבום מעולם לא יצא, ניתן למצוא מקורות שונים ברשת להורדה של השירים מתוכו, וחברי הלהקה אף מעודדים זאת.
תחילת שנת 2003 עברה במשא ומתן בין הלהקה לחברת התקליטים, במטרה להוציא את האלבום בסופו של דבר, אך המשא ומתן נכשל והאלבום נשאר גנוז עד ימינו אנו.
הלהקה נכנסה למשבר ובעקבות האירועים עזבו אותה שניים מחבריה – הקלידן ג'רמי דין והמתופף ויני טטנלי.
בתקופה זו החל ג'ון להקליט סולו EP – חמישה שירים שבחר להקליט לבדו, שלא במסגרת הלהקה.
ה-EP, שיצא ב-2003 נשא את השם Seventeen Minutes and Thirty Eight Seconds in the Dark (על שם אורכו של ה-EP), ובו ניגן ג'ון לבדו כמעט בכל הכלים.
כל העותקים של ה-EP שיוצרו נמכרו עד היום.
המעריצים, שהביעו חשש מפירוק של הלהקה, התבדו עד מהרה, כאשר הלהקה (אשר נשארה כבר שלישייה) נכנסה שוב לאולפן כדי להקליט שוב תקליט עצמאי.
מכיוון שהיה חסר ללהקה מתופף, הם שכרו לצורך ההקלטות את המתופף ג'ון מיצ'לי (המתופף של Meat Loaf), ויצאו עם 9 שירים חדשים.
האלבום, שקיבל את השם Flying The Corporate Jet ויצא בסוף 2003, הופק על ידי הלהקה ודייב מקנייר, ועטיפתו עוצבה על ידי לא אחר מאשר קלידן הלהקה בעבר – ג'רמי דין, שאף התארח בנגינה בשיר Wonderful.
האלבום לקח צעד אחורה והתקרב יותר לסאונד השורשי של הלהקה מאשר לרוק הכבד והמחוספס ב-So Happily Unsatisfied.
הצעד הבא מבחינת בריאן דוואוקס, היה להקליט EP משלו, ולאחר שנאספו אצלו מספר שירים, הוא נכנס לאולפן, כאשר הוא מנגן כמעט בכל הכלים (מלבד תופים), וב-2004 יצא ה-EP בשם Alive Today.
ה-EP הכיל חמישה שירים חדשים, ועוד שלושה שירים שהופיעו גם בתקליט האחרון של הלהקה (Reality TV, Wonderful ו-Catch Me If You Can בגרסה חדשה).
לאחר זמן מה, הקליט בריאן גרסאות אקוסטיות ל-30 משיריו ואפשר הורדה חוקית חינם מאתר האינטרנט שלו.
גרסאות אלו כללו שירים שכתב בכל התקופות לצד שירים חדשים וכן קאברים לאמנים מהם הושפע (ברוס ספרינגסטין, U2).
שנת 2005 עברה בסימן קריירות סולו, כאשר מלבד הופעת איחוד חגיגית של הלהקה לציון 10 שנים ליציאת תקליטם הראשון, הן בריאן והן ג'ון (שהפך בינתיים לאב לתאומים) עבדו על חומרי סולו והופיעו עם הרכבים שונים או ביצעו הופעות סולו אקוסטיות.
מדי פעם אף פורסמו באתרי האינטרנט דמואים של שירים חדשים.
בשלהי 2006 חזרה הלהקה לעבוד, לכתוב ולהופיע יחד שוב (בהרכבה המקורי, כולל המתופף ויני והקלידן ג'רמי דין).
הלהקה נכנסה לאולפן עם חומר חדש ובצעד נועז החליטה להוציא את אלבומה החדש, Slow Motion Life, בשני חלקים - החלק הראשון, אשר מכיל 6 שירים, יצא ב-19 בינואר 2007.
את שלושת אלבומיה הראשונים של הלהקה, הסולו של ג'ון המפסון וכן את So Happily Unsatisfied לא ניתן לרכוש, ולכן הלהקה מעודדת הורדה של שירים אלו דרך האינטרנט.
2004 – Alive Today (בריאן דוואוקס)
בריאן דוואוקס (שירה, גיטרות, מפוחית)
נייס גיא הייתה תוכנית סאטירה ונונסנס ישראלית בהנחיית גיא מרוז ויוני להב.
התוכנית שודרה בערוץ 2 הניסיוני בשנים 1992–1993 והייתה לתוכנית הסאטירה הרביעית בטלוויזיה הישראלית מאז "ניקוי ראש", "מוצ"ש" ו"העולם הערב" אחרי שנים רבות בהן היו רק פינות סאטיריות בתוכניות ליל שבת של הערוץ הראשון.
מרוז שימש כמנחה הראשי בתוכנית ולהב היה הסיידקיק ("שוליה") שלו בעל המימרה הקבועה "יש לי זקפה שקשה לתאר, רוצה לראות?" (שאלה שעליה היה משיב מרוז בשלילה).
התסריטים נכתבו על ידי מרוז, להב ויורם שרתוק אשר שימש גם כעורך הראשי של התוכנית.
התוכנית הייתה מלאה בהומור עצמי על רדידותם של המנחים והתכנים של התוכנית.
הפתיח של התוכנית נכתב על ידי מרוז ולהב, הולחן והושר על ידי גיא מרוז, ומילותיו היו בדיחה עצמית על ההפקה נטולת התקציב ("תשב מהר על הכיסא כי עוד מעט הוא לא יהיה").
המימון והחסות הקבועה לתוכנית היו של חברת יורוקום והשניים חילקו ממוצרי החברה במסגרת התוכנית.
גם על כך התבדחו השניים ב"פינת הספונסר" שבה הפנטומימאי חנוך רוזן גילם את הספונסר.
שחקנים נוספים שהשתתפו בתוכנית היו אורנה רוטברג, דרור טפליצקי, קרן מור וצביקה הדר, אז עוד שחקן אלמוני שהתוכנית העניקה לו את הפרסום הטלוויזיוני הראשון.
בין הדמויות שגילם בה הייתה דמות של ערס שהייתה מעין גרסה ראשונית לז'וז'ו חלסטרה, הדמות המזוהה איתו מתוכנית הקומדי סטור בערוץ 2 המסחרי.
התוכנית הייתה חדשנית בגישתה הסאטירית אך גם עוררה מחלוקת ניכרת בשל מערכונים פרובוקטיביים בתוכנית אשר פרצו את גבולות ההומור שהיה מקובל בטלוויזיה הישראלית באותה העת.
מספר חלקים שנויים במחלוקת בולטים שנכללו בתוכנית:
מתנחל שהורג ערבי בסוף כל מערכון.
פינת בישול בהשתתפות אנשים בעלי מוגבלויות, כולל קטועי גפיים, חולים סופניים וחולי אפילפסיה.
פרודיה על ביבי נתניהו בשם "זיבי נתניהו" (בגילומו של צביקה הדר) אשר במהלך ריאיון הסיר את החליפה, נשאר בבגדי דראג קווין צבעוניים, ירד על ארבע והתמסר להצלפות השוט של יוני להב - רמיזה לפרשת הקלטת הלוהטת.
אחד המערכונים הידועים ביותר לשמצה היה מערכון סאטירי על תוכניות ילדים בו הופיעה כוכבת הילדים מיכל ינאי לבושה כגבירת סאדו מאזו עם שוט וביריות והנחתה תוכנית מיוחדת המיועדת ל"ילדים חריגים".
ינאי קראה לצופים להגשים את הפנטזיות שלהם תוך שהיא מדברת בנימה מפתה, גונחת ומשמיעה רמיזות מיניות כשברקע מנוגן השיר הפרובוקטיבי "Je t'aime...
moi non plus" של סרז' גינסבורג וג'יין בירקין.
המערכון צונזר במקור ושודר לבסוף רק במהלך אירוע הפרידה מערוץ 2 הניסיוני אותו הנחה רון לוינטל ב-31 באוקטובר 1993.
בשנת 2000 חזרו מרוז ולהב לשתף פעולה בתוכנית הסאטירה "המחשוף" בערוץ 2 (שידורי קשת).
עם זאת התוכנית לא זכתה להצלחה רבה ובוטלה לאחר עונה אחת.
כמו כן, השניים השתתפו גם בשעשועון "כוכבים בריבוע" כשהם הופיעו במשבצת כלשהי שבה אחד מבני הזוג התורנים אומר תשובה נכונה והשנייה שגויה, ועל המתמודד הוטלה המשימה לגלות איזה מבין התשובות היא הנכונה.
נייפידאו (בבורמזית: နေပြည်တော်) היא בירת מיאנמר (בורמה).
על פי מפקד האוכלוסין האחרון של מיאנמר משנת 2024, אוכלוסייתה מנתה 358,679 תושבים והיא העיר השלישית בגודלה במדינה לאחר יאנגון ומנדליי.
הבירה המינהלית של מיאנמר הועברה באופן רשמי לאזור צבאי סגור כשלושה ק"מ ממערב לפיינמנה ב-6 בנובמבר 2005. נייפידאו שוכנת במרכז הגאוגרפי של מיאנמר כ-330 ק"מ מצפון ליאנגון, העיר הגדולה במדינה ובירתה הקודמת.
שמה הרשמי של עיר הבירה הוכרז ביום הכוחות המזוינים במרץ 2006. העיר משתרעת על שטח עצום של 4,600 קמ"ר (כגודלו של הגליל העליון).
פיינמנה הייתה בסיס של צבא העצמאות הבורמזי (מאוחר יותר שונה שמו על ידי היפנים לצבא הלאומי של בורמה).
בפיינמנה שכן מחנה אימונים של הצבא.
במהלך מלחמת העולם השנייה שינה הצבא את נאמנותו וסייע למלחמת הגרילה, עד לשחרורה של בורמה.
פיינמנה הפכה לסמל לצבא הבורמזי, כמקום שבו הובסו פולשים בעלי כוח עדיף.
רבים טוענים כי הסיבה להעתקת עיר הבירה למיקום זה היא כדי להתכונן לפלישה אפשרית של כוחות מן החוץ (ארצות הברית למשל).
החונטה הצבאית השלטת כיום במיאנמר החלה להעביר את משרדי הממשלה מיאנגון לנייפידאו בשעה 06:37 בדיוק, ב-6 בנובמבר 2005. חמישה ימים אחר כך, בשעה 11:00 בבוקר, שיירה שנייה של 1,100 משאיות צבאיות הנושאות 11 חטיבות ו-11 משרדי ממשלה, עזבה את יאנגון.
התוכנית הייתה כי משרדי הממשלה יחלו לפעול במיקומם החדש עד סוף חודש פברואר 2006, אולם עקב מחסור בבתי ספר, הופרדו המשפחות של עובדי הממשלה וחלו עיכובים בתחילת פעולות המנהל בבירה החדשה.
על פי התוכנית, פועלים במקום שני מתחמים נפרדים, האחד מתחם משרדי הממשלה והשני מטה הצבא.
הכניסה לאזרחים אסורה לשני המתחמים.
לרוכלים קיימת גישה אך ורק לאזור מסחרי מוגדר, סמוך למשרדי הממשלה.
השימוש בטלפונים סלולריים ובצלחות לקליטת שידורי לווין אסורים אף הם בבירה החדשה.
הסיבות להעברת בירת מיאנמר לנייפידאו אינן ברורות, אולם קיימות השערות מספר בעניין זה.
האחת היא מיקומה האסטרטגי העדיף של נייפידאו על פני יאנגון, בכך שהיא מרוחקת יותר מקו החוף.
לעובדה זו יתרון אם מיאנמר תבוא תחת התקפה של כוחות עוינים.
סיבה זו הוכחשה על ידי הגנרל טהאן שהוו, העומד בראש המדינה.
נייפידאו אף משמשת כמרכז תחבורתי, זאת עקב מיקומה המרכזי ליד המחוזות המדיניים שאן, צ'ין וקארן ויש להניח כי נוכחות צבאית קבועה במקום תעזור לייצב את המשטר באזורים מרוחקים אלה.
יש המשערים כי ההחלטה להעביר את עיר הבירה נבעה מתוך תחושת פרנויה של ראשי המשטר, שמא ההמונים העניים המרודים מבין תושבי יאנגון עלולים למרוד כנגד המשטר.
בגלל אופיו החשאי של המשטר במיאנמר ייתכן שראשי המשטר רצו להרחיק את מוסדות השלטון למקום שבו לא נמצאים אמצעי תקשורת זרים ואין סכנה של ריגול.
לבסוף, היו ששיערו כי המעבר נעשה בעצתו של האסטרולוג האישי של השליט טהאן שהוו.
על פי השערה זו ניבא האסטרולוג כי הממשל הנוכחי יודח עד לסוף חודש פברואר 2006, אלא אם כן תועבר בירת המדינה.
התומכים בהשערה זו מוצאים לה תימוכין בחזרה החידתית על המספר 11 בכל הקשור לעבודות העתקת הבירה.
הירחון איראוואדי המופיע בתאילנד כתב: "אנשים בראנגון לועגים להחלטה והסבו את תשומת הלב לאימרה הבורמזית: נמר משנה את משכנו אך ורק כדי לפגוש את מותו."
שמה הרשמי של העיר נייפידאו נקבע בטקסים אלה.
ניתן להגיע לנייפידאו בנסיעה של תשע שעות ברכבת מיאנגון.
הרכבת יוצאת מיאנגון בשעה תשע בערב ומגיעה לבירה בשש בבוקר.
בחודש מרץ 2006 החלו טיסות של חברת אייר מנדאליי בין יאנגון לנייפידאו.
החל מ-5 ביוני 2006 החלה חברה זו לטוס מנייפידאו לערים נוספות בבורמה.
הנייסה (בצ'כית: Lužická Nisa; בפולנית: Nysa Łużycka; בגרמנית: Lausitzer Neiße; בסורבית: Łužiska Nysa) הוא נהר שמוצאו בנובה ווס נד ניסואו (Nová Ves nad Nisou) בצ'כיה בגובה של 774 מטר.
הוא זורם לאורך 54 ק"מ בתחומי צ'כיה ולאחר מכן לאורך גבול פולין-גרמניה, ונשפך לנהר האודר בגובה של 32 מטר ליד רצדורף (Ratzdorf).
אורכו הכולל של הנהר הוא 252 ק"מ וגליל מימיו משתרע על פני 4,297 קמ"ר.
לאחר מלחמת העולם השנייה היה הנהר, יחד עם האודר, לגבול בין פולין לגרמניה.
באד מוסקאו, גרמניה; לגניצה, פולין
נייס בע"מ היא אחת מחברות המחשוב הגדולות בישראל.
החברה מפתחת מערכות מחשוב ענן ומערכות מקומיות המבוססות על ניתוח נתונים מתקדם, לשם שיפור איכות שירות הלקוח, שמירה על חוקים ונהלים במהלך הטיפול בלקוחות ומניעת הונאות פיננסיות.
נייס משרתת לקוחות ביותר מ-150 מדינות ואת רוב החברות הכלולות תחת דירוג "Fortune 100".
החברה נסחרת בנאסד"ק ובבורסה לניירות ערך בתל אביב, שבה היא נכללת במדד תל אביב 35. מטות החברה נמצאים ברעננה ובניו ג'רזי.
החברה פועלת באמצעות שלוש חטיבות – חטיבת ה-Customer Engagement, הפונה לחברות עסקיות, חטיבת Actimize, הפונה לגופים פיננסיים וחטיבת Public Safety הפונה לארגוני הצלה וחירום.
נייס מערכות הוקמה בשנת 1986 על ידי קבוצת מהנדסים יוצאי יחידה 8200 של אגף המודיעין הישראלי: דוד (דידי) ארזי, בני לוין, יואב אבטליון, מרדכי (מיקי) גולן (גולדמן), אברהם לזר ונסים אברהם.
הקבוצה עבדה כצוות אחד ביחידה, תחת פיקדו של סגן-אלוף דידי ארזי שכיהן כמנכ"ל הראשון של החברה.
המשרד הראשון של החברה היה ממוקם בדירה שכורה ברחוב משה סנה בתל אביב ותחילה פעלה החברה כקבלנית משנה לתעשיות הצבאיות.
ההכנסות שהתקבלו מהפרויקטים אותם ביצעה שימשו למימון מחקר ופיתוח בתחומים חדשים וב-1990 השיקה מערכות להקלטת קול טלפוניות.
תחילה התמקדה במכירת המערכות לשירותי ביטחון ומודיעין, אולם כעבור מספר שנים החלה לשווק מוצרים גם לשוק האזרחי.
באותה עת הקימה גם חברת הזנק בשם "נייסקום", שפיתחה מוצרי תקשורת בטכנולוגיית Asynchronous Transfer Mode.
בשנת 1994 נמכרה "נייסקום" לחברת תמורת 58 מיליון דולר, בעסקה שסימנה את תחילתו של גל מכירות הסטארט-אפים הישראלים.
בשנת 1991 עבדו בחברה 48 עובדים והיא הפכה לחברה ציבורית, לאחר שמניותיה הונפקו בבורסה לניירות ערך בתל אביב.
בשנת 1996 הנפיקה מניות בבורסת נאסדאק וגייסה כ-20 מיליון דולר וב-1997 הנפיקה שוב וגייסה 75 מיליון דולר.
בתחילת שנות ה-2000 רוב הכנסות החברה הגיעו ממכירת מערכות לניהול קשרי לקוחות, באמצעות מערכות הקלטת קול למוסדות פיננסיים ולארגונים המעוניינים לעקוב אחר השיחות במרכזי השירות הטלפוניים שהם מפעילים.
בנוסף פעלה בשוק הביטחוני בשתי חטיבות.
חטיבה למערכות הקלטה למגדלי פיקוח ומוסדות צבאיים, וחטיבה לניהול אינטראקציה חזותית המוכרת מערכות להקלטת וידאו, המאפשרות אחסון ואחזור של נפח גדול של סרטים מצולמים וכוללות יכולות ניטור שונות, בהן זיהוי פנים.
בשוק הביטחוני המתחרה העיקרית שלה הייתה ורינט מערכות מקבוצת קומברס הישראלית.
בשנת 2001, בעקבות התפוצצות בועת הדוט-קום, קריסת הבורסה והמיתון החלו דיונים על מיזוג בין שתי החברות.
המיזוג לא יצא לפועל ונייס החלה להרחיב את עסקיה בשורה של מיזוגים ורכישות.
בשנת 2002, רכשה מקבוצת תאלס הצרפתית את החברה הבת Thales Contact Solutions (שהייתה אחת המתחרות הגדולות שלה), תמורת הרכישה הייתה 30 מיליון דולר במזומן, ועוד 2.18 מיליון במניות שהקצתה נייס לתאלס, שהיו 14% מהון מניותיה.
כך שתאלס הפכה לבעלת המניות הגדולה בנייס.
החל משנת 2003 מכרה תאלס בהדרגה את אחזקתה בנייס.
באפריל 2005, ביצעה רכישה משמעותית נוספת כשרכשה את נכסי חטיבת ההקלטות הדיגיטליות של מתחרתה חברת דיקטפון.
חברת דיקטפון, עצמה תבעה את נייס בשנת 2000, בסכום של 100 מיליון דולר, בגין הפרת חלק מהפטנטים שלה בתחום ההקלטה והאחסון הדיגיטלי.
בשנת 2007 רכשה את חברת אקטימייז הישראלית, המפתחת מוצרים לניהול סיכונים פיננסים כגון הלבנות הון, הונאות, וציות.
ב-2009 הפכה אקטימייז לחטיבה בתוך נייס, ושמה שונה ל"נייס אקטימייז".
בשנת 2015 מכרה נייס את חטיבת הסייבר שלה לאלביט מערכות תמורת כ-158 מיליון דולר, ולאחר מכן מכרה את חטיבת הביטחון הפיזי שלה לקרן הפרייבט אקוויטי באטרי ונצ'רס תמורת 100 מיליון דולר.
בכך יצאה החברה מפעילות בתחום הביטחוני, והיא מתמקדת בתחום הארגוני-עסקי.
בשנת 2016 שינתה החברה את שמה מנייס מערכות בע"מ לנייס בע"מ.
בשנת 2016 רכשה נייס את inContact תמורת דיווח של 960 מיליון דולר, מה שמאפשר ל-NICE להרחיב את היצע שירותי הלקוחות שלה ולשלב מרכז קשר בענן, תוך שימוש בגישת Contact Center as a Service (CCaaS).
פול ג'רמן מ-inContact ימשיך כמנכ"ל להוביל את חטיבת inContact לאחר שתשולב בנייס.
בשנת 2018 רכשה נייס את The Mattersight Corporation שנוסדה כחברת תוכנה לניתוח התנהגות ב-1994, לפני שהתגברה לניתוח ענן והיצע ה-SaaS שלה.
העסקה המוסכמת הייתה 90 מיליון דולר, מה שהפך את מחיר הרכישה הכולל ל-25% מעל שווי המניה והצעת השירות של Mattersight שולבה בנייס.
במאי 2019 רכשה נייס את Brand Embassy מאפשרת ל-NICE לנהל אינטראקציות עם לקוחות על פני מספר רב יותר של פלטפורמות, כולל מדיה חברתית.
לפי BizJournals, זה יכלול 30 ערוצים נוספים, כמו פייסבוק, WhatsApp ולינקדאין.
באפריל 2021 הוכרז כי נייס תרכוש את MindTouch, חברת ניהול ידע בסן דייגו.
היא נוסדה בשנת 2005 והציעה את KM (ניהול ידע) כדי למקסם את ערך החיים של הלקוח.
נייס מיתגה מחדש את הפלטפורמה כ-CXone Expert.
בשנת 2021, צמיחה במגזרי טכנולוגיה רבים הובילה לכך ש-NICE קיבלה שווי של 17 מיליארד דולר, מה שהפך אותה לחברה בעלת הערך הגבוה ביותר בישראל.
במהלך אותה תקופה, החברה שיתפה פעולה עם Google Cloud במטרה ליצור יישומי שירות לקוחות יעילים יותר למרכזי קשר מסורתיים.
ב-Interactions Live 2022, NICE הדגימה כיצד מותגים יכולים לבנות חוויות לקוח ללא חיכוך וכיצד המסגרת של Customer Experience Interactions (CXi) יכולה לסייע ביצירת חוויות נטולות חיכוך אלו.
שורת הדוברים כללה את הנשיא ה-43 של ארצות הברית, ג'ורג' וו.
ביוני 2023 הוכרה נייס על ידי Frost & Sullivan עם פרס חברת השיטות הטובות ביותר לשנת 2023 עבור בינה מלאכותית לשיחה.
נייס הרחיבה את פעילותה במשך השנים באמצעות רכישת חברות:
ב-1997 רכשה את החברה הקנדית "Dees Communications", המייצרת מערכות לבקרת איכות השירות, ולהדרכה במרכזי שירותים טלפוניים, תמורת כ-21 מיליון דולר במזומן ובמניות.
ב-1998 את החברה האמריקאית "International Blue Software Corp" המייצרת מוצרים דומים תמורת כ-6 מיליון דולר.
ב-1999 רכשה את חברת "אס.טי.אס מערכות תוכנה" (STS Software Systems) הישראלית, שפיתחה פתרון להקלט דיבור על-גבי רשתות IP, תמורת כ-6 מיליון דולר.
ב-2002 רכשה את חברה TCS הבריטית ב-55 מיליון דולר.
בשנת 2006 רכשה את חברת IEX Corpotation בסכום של 204.9 מיליון דולר ואת חברת פרפורמיקס ב-13.2 מיליון דולר.
בשנת 2007 רכשה נייס את חברת Actimize הישראלית ב-280 מיליון דולר.
בשנת 2011 רכשה את חברת Fizzback ואת חברת Cybertech בכ-60 מיליון דולר.
בשנת 2016 הודיעה החברה על רכישת inContact תמורת סכום של כ-940 מיליון דולר.
בנוסף רכשה נייס את חברת ניתוח הנתונים Nexidia בסכום של כ-135 מיליון דולר ואת חברת VPI.
בשנת 2018 הודיעה החברה על רכישת חברת Mattersight
ביולי 2025 הודיעה נייס על רכישת חברת Cognigy הגרמנית, הפועלת בתחום הבינה המלאכותית, תמורת 955 מיליון דולר.
בשנים 2014–2024 כיהן ברק עילם כמנכ"ל חברת נייס.
במהלך כהונתו הוביל את החברה לצמיחה משמעותית בתחומי הענן, הבינה המלאכותית וניהול מרכזי שירות לקוחות.
בתקופתו הציגה נייס רווחיות יוצאת דופן וצמיחה עקבית, כאשר הכנסות החברה ברבעון השני של 2024 צמחו ב-14% ל-664 מיליון דולר.
עילם, שעבד בנייס במשך 25 שנים, הודיע במאי 2024 על פרישתו הצפויה בסוף השנה, תוך שהוא מציין כי החברה ממוצבת היטב להמשך צמיחה תחת הנהגה חדשה.
בעקבות פרישתו של עילם מונה סקוט ראסל, לשעבר מנהל ההכנסות הראשי (CRO) של חברת SAP, למנכ"ל החדש של נייס ונכנס לתפקידו ב-1 בינואר 2025. הוא מנהל את החברה ממשרדיה בניו ג'רזי.
משה רונן 2000 (שימש בתפקיד חודש אחד בלבד)
מיקי גולן 2000–2001 (שימש גם כמנהל טכנולוגיות ראשי)
חיים שני 2001–2009 (עזב את החברה כדי לשמש כמנכ"ל משרד האוצר)
נייר אורז הוא השם נפוץ לשני סוגים שונים של חומר גלם.
האחד הוא נייר המשמש לכתיבה, קליגרפיה וסוגי יצירה נוספים ועשוי מהסיבים הלא אכילים של הצמח Tetrapanax Papyrifer (שאינו קרוב לאורז), והשני הוא מוצר מזון אכיל העשוי מעמילן אורז וטפיוקה.
המונח משמש גם עבור נייר שעשוי להכיל צמחים אחרים, כגון במבוק, תות עץ או קנבוס.
סוג זה של נייר משמש מאות שנים לכתיבה ויצירה במזרח אסיה, בין השאר קליגרפיה, ציור בצבעי מים ועבודות ניר שונות.
הנייר מיוצר מהסיבים של צמח מהמין Tetrapanax Papyrifer, מין שאינו קרוב לאורז.
נייר זה קיבל את הכינוי "נייר אורז" במערב בתחילת המאה ה-20 בגלל תפיסה מוטעית שהוא עשוי מאורז, והצמח ממנו הוא עשוי מכונה היום "צמח נייר האורז".
הצמח גדל ביערות של טאיוואן וטופח בתנאים ביתיים כצמח נוי המאופיין בעלים גדולים.
כדי לייצר את הנייר, מרתיחים את ענפיו במים ומשחררים אותם מקליפתם.
ליבת גלילי השעם מגולגלת על גבי משטח ישר וקשה ונחתכת בסכין ליריעות דקות של מרקם דמוי שנהב.
את נייר האורז ניתן לצבוע בצבעים שונים והוא משמש להכנת פרחים מלאכותיים.
הנייר הלבן הלא צבוע משמש לציור וקליגרפיה.
ניירות אורז אכילים משמשים להכנת ספרינג רולס במטבח הווייטנאמי והסיני.
בווייטנאמית הוא מכונה באן טראנג (bánh tráng) או באן דה נם (bánh đa Nem).
בהכנת נייר האורז משתמשים בקמח אורז, עמילן טפיוקה, מלח ומים.
קמח הטפיוקה הופך את נייר האורז לדביק וחלק.
בדרך כלל הנייר הדק נמכר לאחר יבוש, חתוך לעיגולים שקופים קשיחים ושבירים.
על מנת לרכך את הניירות הם נטבלים במים ומשתמשים בהם כמעטפת סביב מאכלים מלוחים או מתוקים.
ניינור ניניאל היא דמות בדיונית המופיעה בלגנדריום של ג'.ר.ר.
חיה בארצות בלריאנד לקראת סוף העידן הראשון.
אז ביקש מידרוס בן פאנור - אחד ממנהיגי ה
נולדור, לכרות ברית בין כל העמים יושבי צפון מערב הארץ התיכונה על מנת להדביר את שר האופל אחת ולתמיד.
בטרם יצא הורין אל הנירנית, הרתה רעייתו מורוון.
לזמן מה עוד פחדו בני המזרח להניח את ידיהם על גבירת דור לומין ובינתיים שמרה מורוון את טורין בנה הבכור בסביבות ביתה למען ביטחונו.
זמן קצר לאחר נירנית ארנוידיאד, שלחה מורוון את טורין אל הממלכה השמורה דוריאת, שם נישאה בת המלך לקרוב משפחתה.
חודשים מועטים לאחר ששלחה מורוון את טורין אל דוריאת, ילדה בת וקראה את שמה "ניינור", שפשרו: אבל.
ניינור הייתה זהובת שיער ותכולת עיניים כדרך שארי אביה, בשונה מאחיה הבכור טורין שהיה כהה שיער ואפור עיניים כאימו.
עת הייתה נערה, הפכו הדרכים בטוחות יותר, בחסות כוחה של החרב השחורה מנרגותרונד, אז קמה מורוון ובתה עמה ועברו את הדרך לדוריאת, שם התקבלו בכבוד גדול.
כך מצא אותה מבלונג וניסה להוליכה יד ביד בחזרה לדוריאת, אך אורקים התנפלו עליהם לפתע, ובעוד מבלונג ומלוויו נלחמים בהם, נמלטה ניינור בזעקות ובמרוצתה השליכה את בגדיה מעליה.
כך רצה עד שתש כוחה וצנחה לארץ מעולפת.
היא שתתה ממימי הנחלים, אך לא ידעה למצוא אוכל והקור והרעב הכו בה.
כך הלכה ותעתה עד שהגיעה ליער ברתיל.
אז קמה סופת ברקים וניינור המבועתת הצטנפה לה על תל אדמה בעוד הגשם והקור נושכים בבשרה העירום.
אחיה טורין שבאותו זמן חי בתוך קהילת ההלדין באפל ברנדיר שביער וכינה את עצמו "טורמבר", יצא מפעם לפעם עם סיירי היער לארוב לאורקים ולהילחם בהם.
ראה בלילה גשום דמות עלמה שרועה על האוד אן אלת.
מששאל אותה לשמה, לא ידעה לענות לו ובכתה, אז כינה אותה טורמבר בשם "ניניאל" שפשרו: עלמת הדמעות.
וכך נקראה מאז בפי אנשי היער.
מגודל הזוועה פנתה ניינור ניניאל הצידה וקפצה אל מותה מעל קבד אן ארס.
אז קברו את טורין עם חרבו וחרטו על המצבה את המילים הבאות: טורין טורמבר דגניר גלאורונגה (טורין טורמבר רועץ גלאורונג).
ומתחת כתבו (אף שגופתה לא הייתה קבורה שם): "ניינור ניניאל".
גופתה של ניינור לא נמצאה מעולם.
נייס (באירית: Nás na Ríogh, באנגלית: Naas) היא בירת מחוז קילדייר שבמזרח אירלנד.
העיר שוכנת כ-50 קילומטרים דרומית-מערבית לדבלין, משמשת כפרוור שלה, ורבים מתושבי נאס עובדים בה.
תפקידה המסורתי היה של עיר שוק בסביבה כפרית וחקלאית.
כיום היא ממוקמת באחד האזורים האורבניים הגדל במהירות הרבה ביותר בפריפריה של דבלין רבתי.
זהו הצומת החשוב של כלכלת צפון קילדייר, אזור הידוע בתעשיית מרוץ הסוסים והוא גם הבסיס עבור חברות רב לאומיות כגון אינטל ו- HP.
שמה של העיר באירית Nás na Ríogh, משמעותו "מפגש המלכים".
שם זה ניתן לעיר כיוון שהייתה בעברה מקום בו אירחו מלכי שושלת נורמאן את אורחיהם.
לאחר פלישת הנורמאנים לאירלנד ב-1169-1171, נערכו חלק מישיבות הפרלמנט האירי בעיר.
נייקי מאג הם דגם נעליים במהדורה מוגבלת שנוצרו בשנת 2011 על ידי חברת נייקי.
דגם הנעליים זה הוא העתק של אלו שנעל מרטי מק'פליי, גיבור סרט הקולנוע "בחזרה לעתיד 2".
"בחזרה לעתיד", הסרט הראשון בטרילוגית הסרטים המפורסמת, היה הצלחה קופתית.
בשנת 1989, מעצב חברת נייקי טינקר הטפילד התבקש ליצור נעל עבור הפרק השני של הסדרה, שחלקו מתרחש בשנת 2015. לנעליים היו תכונות מיוחדות, כגון פנלים מאירים ושרוכים הקושרים את עצמם.
כ-15 שנה מאוחר יותר, עצומה מקוונת שדרשה את חזרתן של הנעליים משכה את תשומת הלב של טינקר הטפילד.
בעזרתה של מפתחת הנעליים טיפאני בירס, הם התחילו לבנות זוג נעליי נייקי מאג.
הם עבדו על הנעליים במשך כ-6 שנים, במהלכן נאלצו להתחיל מחדש את עבודתם שלוש פעמים.
אחרי אלפי שעות עבודה, היו סוף סוף ברשותם זוג נעליים שהם העתק מדויק של זוג נעליי הנייקי מאג משנת 1989 אותן נעל מרטי מקפליי.
הנעליים כוללות אלקטרולומינסנציה על צידן החיצוני של הסוליות, חומרי גלם של טכנולוגיית חלל, וסוללה פנימית נטענת המחזיקה למשך כ-3,000 שעות.
היה זה זוג הנעליים הנטענות מחדש הראשון של חברת נייקי.
"שרוכי כוח", מאפיין בולט של הנעל בסרט, אינן קיימות בנעליים אלו.
חברת נייקי הצהירה באופן רשמי כי נעליי נייקי מאג לא נועדו לנעילה במהלך ביצוע פעילות כלשהי, וכי יש לנעול אותן למטרות בידור או פנאי.
כמות מוגבלת של 1,500 זוגות היו במכירה פומבית ב-eBay ב-8 בספטמבר 2011, כאשר הרווחים יועדו לתרומה לקרן מחקר של מחלת פרקינסון על שם מייקל ג'יי פוקס (כוכב סדרת סרטי "בחזרה לעתיד", הלוקה במחלה זו).
הנעליים נמכרו במכירות מקוונות בטווח מחירים של בין 2,300 דולר ועד ל-9,959 דולר.
עשרה זוגות נוספים, ארוזים בקופסאות תצוגה מפוארות, נמכרו באופן בלעדי על ידי נייקי בשידור חי במכירות פומביות ברחבי העולם, כך שבסך הכול נמכרו 1,510 זוגות של נעליים מדגם זה.
סכום של 4.7 מיליון דולר גויס מהמכירות הפומביות באינטרנט.
סרגיי ברין, ממייסדי גוגל, יחד עם אשתו אן ווג'יסקי, הצהירו כי על כל דולר שיגויס מהמכירות הפומביות עד לסוף שנת 2011 - הם יתרמו דולר נוסף בעצמם, עד לסכום של 5 מיליון דולר.
בכך, ההכנסה הכוללת מהמכירות פומביות באינטרנט הגיעה לסכום כולל של 9.4 מיליון דולר.
גרסה חדשה של הנעליים, הכוללת שרוכים הקושרים את עצמם, נמצאת בפיתוח, וחברת נייקי הביעה אופטימיות בנוגע לסיכויים כי אלו יופצו במהלך שנת 2015 (השנה בה ביקרו גיבורי הסרט "בחזרה לעתיד 2") מה שלא התרחש בסופו של דבר.
נייקי הופ סאמיט הוא משחק כדורסל שנתי הנערך בין שחקני הכדורסל המצטיינים בליגות התיכונים של ארצות הברית ("נבחרת ארצות הברית") לבין שחקני כדורסל נבחרים מרחבי העולם, עד גיל 19 ("נבחרת העולם").
בדומה למשחק מקדונלד'ס אול-אמריקן, על אף שאין חשיבות ספורטיבית למשחק הראווה עצמו, נוטים השחקנים להתייחס למשחק ברצינות רבה בניסיון להציג את כישוריהם בפני נציגי קבוצות ליגת ה-NBA וליגת המכללות האמריקאית אשר נוהגים לפקוד את המשחק.
משחק "נייקי הופ סאמיט" התקיים לראשונה בשנת 1995, ונערך מאז בכל שנה מלבד השנים 2001–2003. עד שנת 2007 נערכו המשחקים בערים שונות ברחבי ארצות הברית, ובשנת 2008 נקבע מקומו הקבוע בעיר פורטלנד שבאורגון.
נותנת החסות למשחק היא רשת אופנת הספורט נייקי.
בשנת 1997 השתתף במשחק הרכז הישראלי עמית בן-דוד לכ-3 דקות, ולא קלע.
בשנת 2007 השתתף עומרי כספי במשחק, וקלע 14 נקודות בכ-29 דקות משחק.
בשנת 2025 השתתפו עומר מאייר ושון אבייב במשחק, מאייר חילק 7 אסיסטים ולא קלע פעם אחת ואבייב קלע 11 נקודות.
נייפרוויל היא עיר באילינוי, ארצות הברית ומהווה פרוור של העיר שיקגו.
נייפרוויל היא העיר ה-176 בגודלה בארצות הברית.
בשנת 2015 העיר דורגה כאחת המשכילות בארצות הברית (ביחס לערים בעלות 50,000 תושבים ויותר).
העיר יושבה לראשונה ביולי 1831. בשנת 1855 הגיעה גם אוכלוסייה אפרו-אמריקאית לראשונה להתיישבות, אשר הוכרזה לראשונה כעיירה בשנת 1857. באותה השנה התגוררו בעיירה כ-2,000 תושבים.
ב-26 באפריל 1946 התרחש תאונת רכבות בסמוך לעיר, שבה נהרגו כ-45 בני אדם ונפצעו כ-127.
נכון לשנת 2010, נייפרוויל היא העיר ה-11 בעושרה בארצות הברית.
העיר נחשבת לבעלת איכות חיים גבוהה ביותר.
מבין המעסיקים הגדולים בעיר ניתן למנות את BP, אלקטל-לוסנט ומערכות הבריאות והחינוך המקומיות.
לפי מפקד האוכלוסין שהתקיים בשנת 2010, התגוררו בעיר כ-141,122 בני אדם ב-53,408 משקי בית.
הרכב הגזעי של העיר הוא 76.5% לבנים, 4.7% אפרו-אמריקאים, 14.9%אסייתים, ו-3.9% מגזעים אחרים או משני גזעים ויותר.
נייקלאדהאזה (בהונגרית: Nyékládháza) היא עיירה במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה, 20 ק"מ (12 מייל) מבירת המחוז מישקולץ.
הוקמה בשנת 1933 מחיבור של שני כפרים: לאדהאזה (Ládháza) ומזנייק (Mezőnyék).
האזור היה מיושב עוד מימי קדם.
הממצאים הארכאולוגיים כוללים בית קברות אווארי.
הכפרים לאדהאזה ומזנייק הוקמו בתקופת כיבוש הונגריה.
הכפרים הוזכרו לראשונה ב-1270 וב-1293, בהתאמה, אם כי למזנייק היה שם אחר באותה תקופה ועד למאה ה-14. משינויי השם עולה כי הכפרים נהרסו מספר פעמים, אך נבנו שוב ושוב.
שני הכפרים אוחדו בשנת 1932 תחת השם "נייקלאדהאזה".
הכפר קיבל מעמד של עיר בשנת 2003.
הכנסייה הרומית-קתולית המקומית נבנתה ומומנה במלואה בשנת 1943 על ידי בעל האחוזות יוז'ף לנץ (1897–1965) שהיה גם יועץ מסחרי וסוחר.
לנץ תרם אותו לעיר ולכנסייה, ובנו, ויטז יוז'ף לנץ (1922–1942) שמת במהלך מלחמת העולם השנייה, קבור בקריפטה של המקדש.
בתו, קלרה לנץ (2013-1924), אמנית שטיחי הקיר של גובלן, הייתה אשתו של האציל ההונגרי אנדרה פרקש דה בולדוגפה (1908–1994), רב-סרן של המטה הכללי של צבאות הונגריה במהלך מלחמת העולם השנייה, ותרמה חלק מאוסף שטיחי הקיר שלה לעיר.
כנסייה קתולית שנבנתה בשנת 1943
אוסף שטיחי הגובלן של קלרה לנץ
בשטחה הנוכחי של העיירה חיו יהודים החל מתחילת המאה ה-19.
הטבלה להלן מראה את השינויים במספר היהודים לאורך השנים:
נייס נילנטיי לנד'טה היא פעילת זכויות אדם מקניה, התומכת בטקס מעבר חלופי עבור נערות באפריקה ובקמפיין הפסקת הטלת מום על איבר המין הנשי מסיבות לא רפואיות (FGM).
בשנת 2018 נבחרה על ידי מגזין Time כאחת ממאה האנשים המשפיעים ביותר בעולם.
ניילנטי נולדה בשנת 1991 בכפר קימאנה משבט מסאי בקניה.
בגיל צעיר התייתמה מהוריה, אשר נפטרו שנה אחר שנה ב-1997 ו-1998 .היא בילתה את שנות חייה המוקדמות עם אחותה סולה אצל קרובי משפחתה.
כשהייתה בת שמונה היא נשלחה לפנימייה.
בפנימייה ניילנטי גילתה את "החתך", טקס מילה – המסמל את המעבר של הבנות באפריקה מילדות לבגרות, אשר לא הכירה לפני.
בגיל שמונה, כאשר הגיעה העת לעבור את טקס "החתך", החליטה ניילנטיי לברוח, ועודדה את אחותה לבוא איתה.
הם רצו דרך השיחים לבית דודתה 70 ק"מ מהפנימייה, כדי להימנע מלהיראות על הכביש.
דודה ואנשיו מהכפר גילו במהרה איפה היא ואחותה מתחבאות והם הכו ואיימו עליהם.
שנה לאחר מכן, כשנערות הכפר היו מוכנות לטקס המעבר, היא ברחה שוב, אך לא הצליח לשכנע הפעם את אחותה להצטרף אליה.
כאשר היא הובאה חזרה אל הכפר, ניילנטי פנתה לסבה ושכנעה אותו לוותר לה על הפולחן המסורתי, סבה אף אפשר לה לחזור לבית הספר.
ניילנטי הייתה מנודה על ידי אנשי הכפר וסומנה כדוגמה רעה וכמישהי שביישה את משפחתה ואת הקהילה.
ניילנטי הייתה הבחורה הראשונה בכפר שלה שלמדה בתיכון, היא החלה להיראות בכפר שלה כהשראה לנערות צעירות ונשים.
מאוחר יותר, ניילנטי הסתירה נערות צעירות שביקשו את עזרתה בהתחמקות "להיות חתוכות", פעולה שגרמה לה להיות מנודה בקהילה שלה.
היא המשיכה לתמוך בנערות ועודדה את התושבים לדון בנושא הרגיש והחשוב.
בשנת 2008 כאשר הייתה בת 17, ארגון ללא כוונת רווח בשם" AMREF בריאות אפריקה" הגיע לכפר שלה כדי לתת הכשרה רפואית לנוער.
הבכירים הרשו להם ללמד ילד אחד וילדה אחת.
אף על פי שהבכירים עדיין ראו בה כדוגמה רעה לכך שהיא לא עוברת את המילה, ניילנטי הייתה הנערה היחידה שיכלה לכתוב בכפר ולכן אפשרו לה לעבור את ההכשרה.
בתרבות שבט המסאי, נשים אינן מורשות לפנות לזקני הכפר, אבל כאשר ניילנטי השתתפה בשיעור בריאות מינית היא ביקשה ממנהיגי הכפר לתת לה לשתף את הקהילה מה שהיא למדה.
זקני הכפר אפשרו לה לדבר רק עם הצעירים של הכפר, אך אף אחד מהגברים הצעירים לא התעניין להקשיב לה.
לנד'טה לא ויתרה, במשך כשנתיים היא ניסתה לדבר עם הצעירים.
בסופו של דבר, זקני הכפר אמרו לצעירים לשבת איתה, אבל רק שלושה מהגברים הסכימו לדבר איתה.
בהדרגה, יותר מהגברים הצעירים באו לדבר איתה, ובהדרגה היא הרחיבה את הנושאים-ממניעת איידס להריון, לנישואין מוקדמים, לשחיקה בבית הספר ולבסוף, לחתך.
לנד'טה הייתה האישה הראשונה בכפר שלה שניתנה לה "מקל ההליכה השחור", שמשמעותה היא מנהיגות, כבוד וכוח בתוך הקהילה שלה.
עבודתה תרמה לשינויים מרכזיים בחוקי המדינה שלה.
בשנת 2011, קניה הוציאה מחוק את חתך איברי המין הנשיים.
שנה לאחר מכן, היא הייתה אחת מהנמענים של מלגת מנדלה וושינגטון למנהיגים צעירים אפריקאים, יוזמת ממשלת ארצות הברית תחת הנשיאות של ברק אובמה להעצים צעירים באמצעות הדרכות אקדמיות, הכשרת מנהיגות ורשת.
בשנת 2018, לנד'טה הוכרה כאחד 300 מנהיגי הנוער הגלובלי על ידי נשים וזכתה בפרס מארי מדיסון על המחויבות שלה להפסקת המום הנשי (השחתת איבר המין הנשי).
באותה שנה לנד'טה קיבלה את הכבוד להיות אחד מ-100 האנשים המשפיעים ביותר בעולם על ידי מגזין Time.
נייעס היא סדרת טלוויזיה תיעודית ישראלית אשר שודרה בערוץ כאן 11, ועוסקת בעולם התקשורת החרדי.
התכנית נייעס עוסקת בעולם התקשורת החרדי, מהעיתונות ותחנות הרדיו המגזריות ועד לאתרי האינטרנט החרדיים.
בתוכנית מוצגות שאלות ובעיות הנוגעות למגזר ולתקשורת שלו: היחס לנשים ומקומן ושילובן בחברה, השתקת נושאים מסוימים בתקשורת ואפליה בין חרדים ספרדים לאשכנזים.
הסדרה מלווה חבורת אנשי תקשורת חרדיים, שמנסים למתוח את הגבולות מבלי לשבור את הכלים, ומתמודדים עם החובה המקצועית שלהם כעיתונאים לבין חוקי החברה החרדית השמרנית.
מענדי גרוזמן - מגיש תוכנית בוקר יומית בתחנת הרדיו כאן מורשת, יחד עם אלי ביתאן.
אלי ביתאן - מגיש תוכנית בוקר יומית בתחנת הרדיו כאן מורשת, יחד עם מענדי גרוזמן.
שרי רוט - כתבת פוליטית באתר "חרדים10".
אברהם דוב גרינבוים - עורך העיתון "הדרך" שמשתייך למפלגת ש"ס.
אבי מימרן - מגיש בתחנת הרדיו החרדית רדיו קול חי.
אפרת פינקל - עיתונאית חרדית.
עורכת תחקיר על אפליית נערות ספרדיות בסמינרים.
שלומי כהן - צלם פפארצי צעיר, בעל אינסטגרם וסטורי פופולריים.
שיפי חריטן - עורכת מדור הנשים באתר בחדרי חרדים.
מתלוננת על הדרת הנשים במגזר החרדי.
ישראל כהן - עיתונאי ופרשן ברדיו קול ברמה.
אנתוני פול ג'פריז , הידוע בשם הבמה ניינטין85 (Nineteen 85), הוא מפיק מוזיקלי ופזמונאי קנדי.
ניינטין85 מחזיק בפרסי המוזיקה של ASCAP בין השנים 2014 ו-2015.
הוא ידוע בעיקר בהפקת שירים עבור הראפר הקנדי דרייק, בעיקר כמה מהסינגלים המצליחים שלו, "One Dance", "Hotline Bling" ו-"Hold On, We're Going Home".
בשנת 2014 מגזין Complex כלל אותו ברשימת "15 המפיקים החדשים לצפות להם".
בשנת 2015, הקים את צמד ה-R&B דיוויז'ן עם הזמר דניאל היילי.
הוא קיבל מועמדויות לארבעה פרסי גראמי, כולל "מפיק השנה (לא-קלאסי)", וזכייה בקטגוריית "שיר הראפ הטוב ביותר", על "Hotline Bling".
שם השירשנהמיקומי שיאנתוני מכירותאלבוםקנדה הוט 100מצעד הסינגלים האוסטרלימצעד הסינגלים האירלנדימצעד המוזיקה הרשמי של ניו זילנדמצעד הסינגלים הבריטיבילבורד הוט 100מצעד שירי ה-R&B\היפ הופ"Hold On, We're Going Home"(דרייק בהשתתפות מאג'יד ג'ורדן)20134879441 MC: פלטינה
RIAA: פלטינה"Truffle Butter"(ניקי מינאז' בהשתתפות דרייק וליל ויין)20154318——188144The Pinkprint"My Love"(מאג'יד ג'ורדן בהשתתפות דרייק)———————Majid Jordan"Hotline Bling"(דרייק)32814321 MC: פלטינה
RMNZ: זהבViews"One Dance"(דרייק בהשתתפות ויזקיד וקיילה)20161111111 MC: יהלום
RMNZ: 2x פלטינה"Too Good"(דרייק בהשתתפות ריהאנה)93743143"For Free"(די.
02. "Do It For You" (בהשתתפות קים דייוויס)
03. "" (בהשתתפות סיהיי דה פרינס)
07. "" (בהשתתפות קרדינל אופישלl)
09. "The Arena" (בהשתתפות נדיה סטון)
18. "Having Sex" (בהשתתפות טרינה ו-2 צ'יינז) (הופק על ידי סופה דופס, בשיתוף ניינטין85)
12. "Too Much" (הופק יחד עם סמפה)
09. "My Story" (בהשתתפות 2 צ'יינז) (הופק יחד עם אר.
01. "DnF" (בהשתתפות דרייק ופיוצ'ר)
01. "Dangerous" (הופק יחד עם סטפן קוזמניוק)
11. "King City" (הופק יחד עם מאג'יד ג'ורדן)
03. "Try / Effortless" (בשיתוף נואל קדסטר וסטיבן קוזמניוק)
07. "Hallucinations" (הופק יחד עם סטפן קוזמניוק)
05. "Hype" (הופק יחד עם בוי-1דה, בשיתוף The Beat Bully, הפקה נוספת של קוביטס)
08. "With You" (בהשתתפות PartyNextDoor) (הופק על ידי מורדה ביטס, הפקה נוספת של ניינטין85 וקרדיאק)
09. "Faithful" (בהשתתפות פימפ סי ודיוויז'ן) (הופק על ידי 40, בשיתוף בוי-1דה וניינטין85)
14. "Childs Play" (הופק על ידי 40, הפקה נוספת של מאג'יד ג'ורדן, מטרו בומין וניינטין85)
ג'יימס וינסנט מקמורו – We Move
01. "Rising Water" (הופק יחד עם ג'יימס וינסנט מקמורו, נכתב על ידי ג'יימס וינסנט מקמורו ופול ג'פריז)
03. "Last Story" (הופק יחד עם ג'יימס וינסנט מקמורו)
09. "Surreal" (הופק בשיתוף ג'יימס וינסנט מקמורו ורוס דואולינג)
07. "Let's Get Married" (הופק יחד עם ג'ק אנטונוף)
05. "Get It Together" (בהשתתפות בלאק קופי וג'ורדה סמית') (הפקה נוספת של 40)
06. "Madiba Riddim" (הופק יחד עם פרנק דוקס, הפקה נוספת של צ'ארלי הנדסום)
שנהעבודה מועמדתפרסתוצאהמקור2015""שיר הראפ הטוב ביותרמועמדות2017"Hotline Bling" (כפזמונאי)זכייהניינטין85מפיק השנה, לא קלאסימועמדותViews (כמפיק)אלבום השנהמועמדות
ניינרס קמניץ , המכונה גם קמניץ 99 (Chemnitz 99), היא קבוצת כדורסל גרמנית מקמניץ, סקסוניה, המשחקת בליגת העל הגרמנית בכדורסל וביורוקאפ.
הקבוצה החלה את דרכה בליגות הנמוכות של גרמניה ועלתה ל (ProA) ב-2002. היא עלתה לבונדסליגה, הליגה הראשונה, בשנת 2020. בעונת זכתה קבמניץ ביורופקאפ.
המועדון הוקם בשנת 1999 בשם "BV Chemnitz 99" על ידי איחוד של המועדונים BG קמניץ ולוק קמניץ.
בקיץ 2002 נפתחה גם קבוצת כדורסל נשים למועדון.
הכינוי ניינרס לקבוצת הגברים התפתח עוד בשנת ההקמה, וב-2017 אומץ רשמית כשם המועדון החדש.
בעונת 2019/20 הוליכה קמניץ את טבלת ה-ProA כשהעונה הופסקה בעקבות מגפת הקורונה בגרמניה, ועלתה לבונדסליגה לראשונה בתולדותיה.
בעונת 2021/22 הגיעה הקבוצה למקום השישי בליגה והעפילה לפלייאוף, בו הודחה 0–3 על ידי באיירן מינכן.
באותה עונה השתתפה לראשונה בגביע הגרמני בכדורסל והגיעה לחצי הגמר לאחר ניצחונות על רטיופארם אולם ובאיירן.
בחצי הגמר הודחה על ידי אלבה ברלין.
בעונת השתתפה לראשונה בתחרות אירופית כשהופיעה במוקדמות ליגת האלופות בכדורסל.
קמניץ הפסידה בגמר המוקדמות לטופאש בורסה ונשרה ליורופקאפ, בו הגיעה עד שלב הבתים השני.
בעונת זכתה קמניץ בתואר הראשון בתולדותיה לאחר שגברה בגמר היורופקאפ על בחצ'שהיר קולג'י.
באותה עונה סיימה הקבוצה במקום השלישי בעונה הסדירה בבונדסליגה והעפילה לחצי גמר הפלייאוף, בו הודחה 2–3 בידי אלבה ברלין.
נייקלהרפה (משוודית: Nyckelharpa ברבים: Nyckelharpor) הוא כלי קשת.
לכלי מערכת קלידי עץ לאורך צווארו השולטים בגובה הצליל המופק מהמיתרים, בדומה למנגנון הקיים בהארדי גארדי, אך בניגוד להארדי גארדי, מנגנים עליו באמצעות קשת.
על פי רוב מנגנים בכלי כשהוא תלוי ברצועה מהכתף.
מקורו ההיסטורי של הכלי אינו ידוע, אך העדויות ההיסטוריות לגביו נפוצות בשוודיה יותר מאשר במקומות אחרים.
העדות המוקדמת ביותר לגביו בשוודיה היא מתבליט המתוארך לסביבות שנת 1350 שנמצא בכנסיית קלונגה בגוטלנד.
במאה ה-17 הפך הכלי לעממי ופופולרי במחוז אופלנד בשוודיה, והתפשט ברחבי המדינה במאות הבאות, כשבמאה ה-19 כבר הופיע בקונצרטים בסטוקהולם.
בתחילת המאה ה-20 הפך לכלי אופיינו לצד הכינור עבור מוזיקה עממית שוודית, ויש הרואים בו כיום את כלי הנגינה הלאומי השוודי.
הפריט העתיק ביותר של הכלי ששרד מתוארך לשנת 1526 והוא חלק מאוסף זורן שביישוב מורה.
מלבד שוודיה, תיאורים מוקדמים של הכלי נמצאו גם בדנמרק, באיטליה ומקומות נוספים באירופה.
העדות המוקדמת ביותר היא בפרסקו מ-1408 של תדאו ברטולו בפאלאצו פובליקו שבסיינה, איטליה, המתאר מלאך מנגן בכינור-קלידים.
המונח הגרמני, Schlüsselfidel ("כינור קלידים"), מוזכר בחיבור Theatrum Instrumentorum שנכתב בשנת 1620 על ידי נגן העוגב הגרמני מיכאל פראטוריוס (1571–1621).
בסוף שנות ה-20 של המאה ה-20 פיתח אוגוסט בוהלין את הכלי, הפך אותו לכרומטי ושינה את הקשת לקשת ישרה, כשהוא מעצב את הכלי בצורה יותר כינורית.
המלחין, נגן ויוצר של נייקלהרפות אריק סלהלשטורם השתמש בכלי וסייע להגביר את הפופולריות שלו באמצע המאה ה-20. בשנות ה-60 וה-70 של המאה ה-20 נרשמה התעוררות מחודשת בפופולריות של הנייקלהרפה, עם אמנים בולטים כמו מרקו אמברוסיני (איטליה וגרמניה), סטור סהלסטרום, פיטר פומה הדלונד ונילס נורדסטרום.
המשך השכלול של הכלי תרם גם הוא לעלייה בפופולריות, כאשר בוני כלים כמו ז'אן קלוד קונדי ואנט אוסאן עסקו בפיתוחו.
בשנות ה-90 הוכרה הנייקלהרפה כאחד הכלים הנלמדים במחלקה למוזיקה עממית של הקולג' המלכותי למוזיקה בסטוקהולם (Kungliga Musikhögskolan).
הוא השתלב במספר להקות כמו Väsen, Hedningarna, קבוצת המוזיקה העממית הפינית Hyperborea והלהקות השוודיות של מוזיקת העם Dråm ו-Nordman, ונעשה בו שימוש גם בהקשרים מוזיקליים שאינם סקנדינביים, למשל על ידי הנגנית הספרדית אנה אלקאיד, הזמרת והרב-נגנית האנגלית אנה טאם, וסנדרה שמיט מ-Storm Seeker.
נייפלס היא עיר במחוז קולייר בדרום-מערב פלורידה, ארצות הברית, השוכנת לאורך חופי מפרץ מקסיקו.
נייפלס ידועה בחופיה, באקלים הנוח שלה ובאווירה היוקרתית, ומושכת אליה מבקרים רבים לאורך כל השנה, לצד תושבים המגיעים לגור בה עם פרישתם מעבודה.
נייפלס נוסדה בסוף המאה ה-19 כקהילה חקלאית ודייג קטנה.
עם הזמן, המיקום האטרקטיבי לאורך חופי המפרץ והאקלים החמים הפכו אותה ליעד מבוקש, במיוחד על ידי מבקרים עשירים שהחלו להשקיע במקום ולבנות בתי נופש.
באמצע המאה ה-20 נייפלס החלה להתפתח במהירות, והפכה לעיר שמושכת אליה קהל מבוסס ואמיד.
כלכלת נייפלס נשענת בעיקר על תיירות, נדל"ן ועסקים בתחום השירותים.
בזכות יופיה ונופיה, העיר משכה אליה פרויקטים נדל"ניים יוקרתיים ואוכלוסייה מבוססת, מה שהביא להתפתחות תשתיות ותמיכה כלכלית חזקה.
בנוסף, הענף הקמעונאי ומסעדות גורמה הפכו לחלק בלתי נפרד מהחיים בנייפלס, ומרכזי קניות יוקרתיים משרתים את התיירים ואת המקומיים.
נייפלס ידועה בחופיה המציעים מים צלולים וחול לבן, לצד פארקים וטיילות.
בין אתרי הטבע המרכזיים נמצא ביצת הנדרי (Hendry Swamp) וקניון קלוב (Clove Canyon).