tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ב-15 באוקטובר 1935 עבר ברויאר ללופטוואפה בדרגת מיור.
ב-1 בינואר 1938 הוא הועלה לדרגת אוברסט לוטננט, וב-1 באפריל אותה שנה הוא מונה למפקד גדוד הצנחנים ה-1 ברגימנט הצנחנים ה-1. ב-1 בינואר 1939 הוא הועלה לדרגת אוברסט, וב-1 ביוני אותה שנה מונה למפקד רגימנט הצנחנים ה-1.
במהלך המערכה בנורווגיה לחם ברויאר על הרגימנט שבפיקודו, כחלק מדיוויזיית האוויר ה-7, ובמהלך הקרב על בלגיה לחם עם יחידתו בכיבוש מצודת אבן אמאל, ועל פעולותיו הוא קיבל ב-24 במאי 1940 את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל.
במהלך הקרב על כרתים פיקד ברויאר על קבוצת קרב זמנית, ובספטמבר 1941 הוא הועלה לדרגת גנרל מיור.
ב-31 במרץ 1942 הוא קיבל את עיטור הצלב הגרמני בזהב, ובספטמבר 1942 הוא הועלה לדרגת גנרל לוטננט.
בנובמבר 1942 הוא מונה למפקד כרתים, וב-1 ביוני 1944 הוא סיים את תפקידו והועלה לדרגת גנרל חיל הצנחנים.
ב-2 במרץ 1945 הוא מונה למפקד דיוויזיית הצנחנים ה-9, אולם הודח מתפקידו בשל כישלונו בקרב על גבעות זלו.
לאחר המלחמה נפל ברויאר בשבי הבריטי והוסגר ליוון, שם נשפט על חלקו בגירוש 8,000 יהודי כרתים, נמצא אשם ונידון למוות, והוצא להורג באתונה ב-20 במאי 1947.
ברונו אמיל טש (14 באוגוסט 1890 - 16 במאי 1946) היה כימאי וממציא גרמני, אשר יחד עם גרהרד פיטרס ווולטר הירט, גילה את גז הציקלון בה שנועד במקור להשמיד מזיקים, ושימש את גרמניה הנאצית ברצח היהודים בשואה.
טש היה הבעלים של Tesch & Stabenow, חברת הדברה שייסד בשנת 1924 יחד עם פול סטבנוב בהמבורג, שהייתה הספק העיקרי של גז הציקלון בה למחנות ההשמדה הנאציים.
לאחר תום מלחמת העולם השנייה נעצר טש על ידי הבריטים באשמת פשע מלחמה, נשפט והוצא להורג.
טש נולד ב-14 באוגוסט 1890 בברלין.
הוא למד מתמטיקה ופיזיקה במשך סמסטר אחד בשנת 1910 באוניברסיטת גטינגן בטרם עבר ללמוד כימיה באוניברסיטת ברלין וקיבל תואר בשנת 1914. לאחר מכן החל לעבוד במכון קייזר וילהלם.
טש, יחד עם כמה כימאים אחרים, במימון אי גה פארבן החלו במחקר אודות מימן ציאנידי.
במהלך מחקרם הם גילו כי מימן ציאנידי יכול להפוך למוצק.
בשל העובדה כי הפטנט על הגילוי נרשם רק על שמו של אחד הממציאים, חברת Tesch & Stabenow לא ייצרה ציקלון בה ולא כל כימיקל אחר, והחברה עסקה בעיקר בחיטוי.
בשנת 1925, קיבלה החברה את זכויות השיווק הבלעדיות להפיץ את קוטל החרקים בכל רחבי השטח שממזרח לנהר האלבה.
בשנת 1927 עזב סטבנוב את החברה, ולאחר מכן התחלקה הבעלות על החברה כך: 45% לטש ו-55% לדגש.
בשנת 1942 טש עתיד לקבל את כל הבעלות על החברה.
טש נחקר לראשונה בהמבורג על ידי הכימאי והקפטן הבריטי וולטר פרויד.
פרויד לווה באמיל סאהם, מנהל החשבונות לשעבר של טש.
סאם טען כי ראה תזכיר בדבר התכתבות בין טש לקצין ורמאכט אודות השימוש בציקלון בה על בני אדם.
טש נעצר על ידי השלטונות הבריטיים ב-3 בספטמבר 1945 ושוחרר ב-1 באוקטובר, אם כי זמן קצר לאחר מכן נעצר שוב, ב-6 באוקטובר 1945.
טש נשפט בפני בית המשפט הצבאי הבריטי בהמבורג בין ה-1-8 במרץ.
שני הנאשמים הנוספים שהיו עמו היו קרל וויינבכר ויואכים דרוסין, טכנאי הגזים הראשון של החברה.
התביעה טענה כי הציקלון בה שימש "להשמדה שיטתית של בני אדם אשר בסה"כ מספרם עומד על 6 מיליון, אשר 4.5 מיליון מהם הושמדו על ידי ציקלון בה במחנה ריכוז אחד בלבד, המכונה אושוויץ/בירקנאו".
(הנתון של 4.5 מיליון קורבנות התבסס על הערכות סובייטיות שפורסמו מיד לאחר המלחמה).
הטענה הייתה כי טש סיפק גז רעיל ששימש להשמדתם של בני אדם רבים, ובראשם היהודים, והפר את דין המלחמה, וכי "בניגוד לסעיף 46 לאמנת האג משנת 1907.
בתום המשפט הרשיע בית המשפט את טש ווויינבכר וגזר עליהם עונש מוות; דרוסין זוכה.
טש הוצא להורג ב-16 במאי 1946 בתלייה בכלא המלין.
ברונו ג'ורג' ברנר הוא כדורגלן עבר שווייצרי ששיחק בעמדת המגן השמאלי.
לברנר 16 הופעות במדי נבחרת שווייץ, עמה השתתף ביורו 2004. כיום משמש ברנר כמאמנה של גראסהופרס ציריך.
ברנר החל את קריירת הבוגרים שלו בגראסהופרס ציריך, ובעונת 1997/98 ערך בשורותיה שתי הופעות.
בסיום עונה זו זכתה הקבוצה באליפות ליגת העל השווייצרית.
בעונת 1998/99 ברנר הפך לשחקן משמעותי בקבוצה, וסיים עמה במקום השני בליגה.
באותה עונה, נשרו ברנר וגראסהופרס מליגת האלופות בסיבוב המוקדמות השני לאחר שהודחו על ידי גלאטסראיי, והמשיכו לגביע אופ"א, בו צלחו שני סיבובים והודחו על ידי בורדו.
בעונת 1999/00 ברנר שיחק בגראסהופרס חמישה משחקי ליגה בלבד, והושאל לריאל אוביידו ששיחקה אז בלה ליגה הספרדית.
ברנר ערך הופעה אחת בלבד באוביידו, בה הבקיע שער.
בעונת 2000/01 חזר ברנר לגראסהופרס, והיה שחקן מפתח בקבוצה שזכתה שוב באליפות.
בעונת 2001/02 ברנר סיים עם גראסהופרס במקום השני בליגה, והודח עמה ממוקדמות ליגת האלופות על ידי פורטו, והמשיך לגביע אופ"א, שם צלחה הקבוצה שלושה סיבובים והודחה על ידי בורדו.
בקיץ 2002 עזב ברנר את גראסהופרס ועבר לשחק בפרייבורג מהבונדסליגה השנייה.
בעונת 2002/03 היה ברנר משמעותי מאוד בעליית הקבוצה לבונדסליגה, כשהוא עורך 31 הופעות ומבקיע שני שערים.
בעונת 2003/04 ברנר רשם עונה סבירה עם פרייבורג, שסיימה במקום ה-13 בבונדסליגה.
בעונת 2004/05 ברנר סיים עם פרייבורג במקום ה-18 והאחרון בבונדסליגה, ונשר בחזרה לבונדסליגה השנייה.
בתום עונה זו, עזב ברנר את פרייבורג וחתם בפ.צ.
ברנר שיחק בעונת 2005/06 בבזל, וסיים בה עם המועדון במקום השני בליגה.
באותה עונה היה ברנר שותף לקמפיין מוצלח של בזל בגביע אופ"א, בו הגיעה הקבוצה עד לרבע הגמר, שם הודחה על ידי מידלסברו.
בעונת 2006/07 הודחו בזל וברנר בשלב הבתים של גביע אופ"א.
ברנר שיחק עד למחצית עונה זו בבזל, ובינואר 2007 חתם בבלקברן רוברס מהפרמייר ליג בהשאלה עד לסוף העונה.
בפברואר 2007 ערך ברנר את הופעתו היחידה באותה עונה, בהפסד 0–1 לאברטון.
בסוף עונה זו חתם ברנר על חוזה קבוע בבלקברן, אך ערך רק שתי הופעות בעונת 2007/08, שבסיומה שוחרר מחוזהו בקבוצה.
במאי 2008 התאמן ברנר עם נוריץ' סיטי, אך לא קיבל חוזה בקבוצה.
בקיץ 2008 חתם ברנר בלסטר סיטי, ששיחקה אז בליגת הפוטבול ליג הראשונה, שהיא השלישית בהייררכיית הליגות באנגליה.
בעונת 2008/09 היה ברנר שותף מלא להעפלת המועדון לצ'מפיונשיפ לאחר שסיים עם הקבוצה במקום הראשון.
בעונה זו ערך ברנר 32 הופעות ליגה והבקיע שלושה שערים.
בעונת 2009/10 ברנר ולסטר סיימו במקום החמישי בצ'מפיונשיפ, כשברנר הבקיע ארבעה שערי ליגה ב-35 הופעות.
המקום החמישי הקנה ללסטר השתתפות בפלייאוף ההעפלה לפרמייר ליג, אך ברנר ולסטר הפסידו בפנדלים לקארדיף סיטי ונשארו בצ'מפיונשיפ.
בעונת 2010/11 ברנר ולסטר סיימו במקום העשירי.
בעונה זו איבד ברנר את מקומו בהרכב, ושקל לעזוב את הקבוצה, אך חתם לבסוף על הארכת החוזה בעונה נוספת.
בעונת 2011/12 ברנ לא ערך ולו הופעת ליגה אחת, ובמרץ 2012 הודיע על פרישה ממשחק פעיל.
ברנר ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת שווייץ בניצחון 1–2 על אוסטריה באוגוסט 2001. עד לשנת 2004, ערך ברנר 16 הופעות במדים הלאומיים, וזומן לסגל השווייצרי ליורו 2004, אך לא ערך בו הופעות כלל.
בשנת 2010 ברנר היה מועמד להיכלל בסגל השווייצרי למונדיאל 2010, אך לא נכלל בו לבסוף.
למעשה, הופעתו האחרונה של ברנר במדי נבחרת שווייץ הייתה בשנת 2004.
ברונו מיגל בויאלוו גספר (בפורטוגזית: Bruno Miguel Boialvo Gaspar; נולד ב-21 באפריל 1993) הוא כדורגלן אנגולי-פורטוגלי המשחק בעמדת המגן הימני באפולון לימסול.
גספר התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הילדים של קנייבאס ובגיל 12 הצטרף לקבוצת הנערים של בנפיקה ליסבון.
ב-6 בינואר 2013 גספר ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצת המילואים בתיקו 1-1 נגד סנטה קלרה.
ב-15 בפברואר 2014, גספר הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0-2 נגד בראגה ב'.
ב-2 בספטמבר 2014 גספר הושאל לויטוריה דה גימארייש על מנת לצבור דקות משחק.
ב-14 בספטמבר, גספר ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 1-1 נגד פורטו, בו גם קיבל כרטיס אדום.
בסיום העונה, גספר חתם על חוזה ל-4 שנים בקבוצה.
ב-19 ביוני 2017 גספר חתם בפיורנטינה מהסרייה א'.
ב-27 באוגוסט, גספר ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 2-1 נגד סמפדוריה.
ביוני גספר חזר לפורטוגל וחתם בספורטינג ליסבון לחמש שנים.
ב-31 באוגוסט 2019 הושאל גספר לאולימפיאקוס לעונה אחת.
ב-9 במרץ 2021, גספר הושאל לוונקובר וייטקאפס מה-MLS.
ב-31 בינואר 2022 חזר גספר לויטוריה גימראייש.
בצעירותו, גספר שיחק בנבחרות הצעירות של פורטוגל.
ב-20 במאי 2019, גספר זומן לסגל נבחרת אנגולה לקראת גביע אפריקה לאומות 2019. ב-8 ביוני, גספר ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0-2 נגד .
ברונה ווה היא שחקנית צפון אירית.
ווה נולדה בקולריין שבצפון אירלנד.
היא ידועה מהופעתה בתפקיד שריל בריידי באופרת הסבון "הוליאוקס" של ערוץ 4. היא הופיעה במופע השנתי "T4 On The Beach".
ב-2010 הייתה ווה מועמדת לפרס הסבון הבריטי בקטגוריות השחקנית החדשה הטובה ביותר, השחקנית הטובה ביותר וההופעה הקומית הטובה ביותר.
עוד הייתה מועמדת לשני פרסי הטלוויזיה הלאומית על תפקידה בדמות שריל.
אביה של ווה הוא קנדי, ולה יש אזרחות קנדית.
ווה תמכה בנישואים של בני-זוג מאותו המין בצפון אירלנד.
שנה שם שם באנגלית תפקיד הערות 2008 סקס בדייט הראשון Miss Conception פקידת קבלה סרט קולנוע 2015 A Christmas Star מריה או'הנלון 2017 Axis שיבון 2018 A Dark Place דונה רוטצל גרייס וגוליית Grace & Goliath מו
ברונו באואר (לעיתים: באוור; בגרמנית: Bruno Bauer; נהגה: ; 6 בספטמבר 1809 – 13 באפריל 1882) היה פילוסוף ותאולוג גרמני.
מתלמידיו הבולטים של גאורג וילהלם פרידריך הגל וככזה נמנה עם "ההגליאנים הצעירים".
באואר היה רציונליסט רדיקלי בפילוסופיה, בפוליטיקה ובביקורת המקרא.
בעקבות נטייתו ההלנופילית של הגל, הגיע באואר למסקנה כי הנצרות הקדומה מבוססת יותר על תפיסותיה של הפילוסופיה היוונית הקדומה (האסכולה הסטואית) ופחות על היהדות כפי שהיה מקובל לחשוב.
הוא טען שדמות ישו לא נשענה על אישיות היסטורית בשם זה, ולו בדוחק, אלא הייתה בדיה גמורה מן המאה השנייה.
בעקבות ביקורתו הקיצונית פוטר ממשרתו באוניברסיטת בון, ובשנים 1843–1845 הוציא את החשוב שבספריו "תולדות התרבות הפוליטית והנאורות של המאה ה-18" (Geschichte der Politik, Cultur und Aufklärung des achtzehnten Jahrhunderts) בארבעה כרכים, בספרו זה בולטת בין היתר גישתו האנטישמית והקיצונית ל"בעיית היהודים".
הוא הגדיר את היהודים כ"כושים לבנים" וטען שבהגדרה אין ליהודים זכות לשוויון זכויות, מאחר שההתבדלות מהאומות היא חלק יסודי בהגדרת היהדות.
ביקורתו של באואר השפיעה על הרב הרפורמי שמואל הולדהיים להסיר את ההרחקות מגויים במשנתו הדתית.
ברונו הימפקמפ היה פעיל בתנועת ההתנגדות הוורד הלבן ובקבוצת נערי הסווינג.
ברונו הימפקאמפ היה תלמיד בבית הספר ויצ'רן בהמבורג הורן.
בשנת 1942 גורש מבית הספר בגלל מוצאו היהודי, בשל דעות שהשמיע נגד המשטר הנאצי ואהבתו לספרת אנגלית.
הימפקאמפ אהב ג'אז והאזין באופן קבוע לתחנות רדיו זרות אשר היו אסורות להאזנה בגרמניה הנאצית.
הוא התוודע לדיכוי הפוליטי ולרדיפה האידאולוגית הגזעית של היהודים בגרמניה הנאצית והצטרף לקבוצת נערי הסווינג עם חבריו טורסטן מילר וגרד שפיצברט.
קבוצה של נערים חובבי סווינג בגרמניה של שנות ה-30 וה-40, בעיקר מהמבורג ומברלין.
גילם של הנערים נע בין 14 ל-18, רובם תלמידי תיכון, הגם שהיו בקרבם מבוגרים יותר.
הימפקמפ הזמין את מי שהיה מורהו הפרטי, הנס לייפלט להצטרף לקבוצה ולהאזין למוזיקה במועדון "הפני קלאב".
חברי הקבוצה הלא מאורגנת (מתוך אידאולוגיה, אין מנהיג) לבשו חולצות משובצות עם צווארון לבן ומכנסיים רחבים.
הנערים לבשו מעיל ארוך שהגיע עד ברכיהם.
נערי הסווינג חיפשו אחר דרך החיים הבריטית, ומצאו אותה במוזיקת הסווינג אשר הייתה אסורה בגרמניה הנאצית.
בגרמניה שאז, מוזיקת הסווינג הוגדרה כ"מוזיקה מנוונת".
חברי התנועה התנגדו לאידאולוגיה ולמשטר הנאצי, ובמיוחד לתנועת "הנוער ההיטלראי" (ה-Hitlerjugend).
הוא וחבריו טורסטן מילר, גרד שפיצברט והנס לייפלט, שהיה מבוגר ממנו בארבע שנים ומי שהיה חונכו לפעמים, באו במגע עם קבוצת ההתנגדות של סניף המבורג של הוורד הלבן.
המשתתפים שהיו בודדים ניהלו דיונים על ביצוע הפגנות ומצעדי מחאה נגד המשטר הנאצי.
הם חשבו לארגן מצעד מעל יונגפרנשטיג ולפוצץ את מפקדת הגסטפו של המבורג בשטאדטהאוסברוק או את גשר לומברד הממוקם מעל נהר האלסטר.
ב-12 במאי 1942 הוא נעצר לזמן קצר בגל מעצרים רחב היקף של הגסטפו.
הוא הובא לבית המעצר שהיה ממוקם בברגדורף.
הימפקמפ שוחרר ונעצר שוב ב-1 בדצמבר 1944. הוא נכלא בכלא משטרת פוהלשבוטל ושוכן באגף C.
הוא עונה בכלא וביוני 1944 הוא הועבר למחנה הריכוז נוינגמה שם שובץ לעבודות כפייה.
משפטם שלו ושל חבריו לתנועה, חברי קבוצת נערי הסווינג ופעילי התנגדות של סניף תנועת ההתנגדות הוורד הלבן התקיים בהמבורג.
באפריל 1945 הובאו בפני בית המשפט העממי בהמבורג.
הצבא האמריקני התקדם לכיוון העיירה וב-12 באפריל 1945 שוחררו האסירים הצעירים ובכללם הימפקמפ על ידי מנהלת בית הסוהר.
ברונו גִימָרַאיֵיש רודריגז מורה (בפורטוגזית: Bruno Guimarães Rodriguez Moura; נולד ב-16 בנובמבר 1997), הידוע בשם ברונו גימראייש, הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בעמדת הקשר בניוקאסל יונייטד ובנבחרת ברזיל.
גימראייש נולד בשכונת סאו קריסטובאו, ריו דה ז'ניירו.
ב-9 באפריל 2015, בגיל 17 בלבד, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו באאודקס סאו פאולו כששיחק בשלוש הדקות האחרונות בניצחון 1–2 של קבוצתו על רד בול ברגנטינו במסגרת אליפות סאו פאולו.
ב-11 במאי 2017, הושאל לאתלטיקו פרנאאנסה עד אפריל 2018. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל הברזילאית ב-17 ביוני 2017 בהפסד 0–1 לאתלטיקו גויאניינסה.
ב-1 במרץ 2017, הוא נרכש על ידי המועדון.
ב-29 בינואר 2020, חתם גימראייש באולימפיק ליון מליגת העל הצרפתית, בחוזה לארבע שנים וחצי.
ב-21 בפברואר ערך הופעת בכורה בניצחון 0–2 על מץ.
ב-29 בנובמבר כבש שער בכורה בניצחון 0–3 על סטאד ריימס.
ב-30 בינואר 2022, חתם גימראייש בניוקאסל יונייטד מהפרמייר ליג, בחוזה לארבע שנים וחצי תמורת 40 מיליון ליש"ט, הסכום הגבוה ביותר ששולם עבור שחקן במועדון מאז כניסת קרן ההשקעות הציבורית הסעודית למועדון.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו ב-8 בפברואר בניצחון 1–3 על אברטון.
ב-10 במרץ כבש שער בכורה בניצחון 1–2 על סאות'המפטון.
גימראייש יכול היה לייצג גם את נבחרת ספרד בטרם בחר לייצג את ברזיל.
הוא שיחק עבור נבחרת ברזיל עד גיל 23 בטורניר הקדם אולימפי CONMEBOL 2020. ב-17 ביוני 2021, הוא נכלל בסגל הנבחרת לאולימפיאדת טוקיו (2020).
בספטמבר 2020, זומן לסגל נבחרת ברזיל הבוגרת, לקראת משחקי מוקדמות מונדיאל 2022 נגד בוליביה ופרו.
הוא ערך הופעת בכורה בניצחון 2–0 על אורוגוואי ב-17 בנובמבר 2020.
ברונה וילאמלה אי קוסטה (בקטלאנית-ספרדית: Bruna Vilamala i Costa; נולדה ב-4 ביוני 2002) היא שחקנית כדורגל ספרדייה (קטלונית) המשחקת כחלוצה בקבוצת קלאב אמריקה במקסיקו.
וילאמלה נולדה בבורגוניה, בקטלוניה, והחלה לשחק כדורגל בגיל 11 בלה מאסיה (אקדמיית הכדורגל של ברצלונה).
בפברואר 2020 עשתה את הופעת הבכורה בקבוצה הבוגרת של ברצלונה בגיל 17 והייתה לשחקנית הרביעית הכי צעירה ללבוש את החולצה של ברצלונה.
ב-18 באוקטובר 2020 כבשה את שער הבכורה בקבוצה הבוגרת בניצחון 6–0 על קבוצת ספורטינג הואלבה.
ב-10 במאי 2021 כבשה את שער הניצחון מול קבוצת גרנאדילה במשחק שנגמר בתוצאה 1–0 והבטיח את האליפות לקבוצת ברצלונה.
בעונת 2021-2020 בה זכתה ברצלונה בטרבל הייתה לכובשת השישית בטיבה בקמפיין והשנייה בממוצע שערים למשחק.
ב-25 באוקטובר 2021 קרעה את הרצועה הצולבת הקדמית בפעם השנייה בקריירה וגמרה את העונה.
ב-20 בנובמבר 2022 חזרה לשחק לאחר כשנה שלא שחקה ,במשחק הליגה מול אלהמה, במשחק בשלה את השער השמיני במשחק לגייסה.
וילאמלה זומנה לסגל נבחרת ספרד בכדורגל נשים עד גיל 17. ב-2018 השתתפה באליפות אירופה לנשים עד גיל 17 בו זכתה נבחרתה.
ב-12 באפריל 2023 האריכה את החוזה בברצלונה עד יוני 2026.
ב-24 באוגוסט 2024 חתמה על חוזה של השאלה לעונה אחת בברייטון האנגלית.
ב-26 ביולי 2025 חתמה על חוזה בקלאב אמריקה מהליגה המקסיקנית.
אליפות אירופה בכדורגל נשים עד גיל 17: 2018
ברונו טאוט , היה אדריכל יהודי-גרמני, מתכנן ערים, תאורטיקן, אקספרסיוניסטי, צייר וסופר.
נולד בקנינגסברג (כיום קלינינגרד), נפטר בטורקיה,ונקבר באיסטנבול, כלֹא מוסלמי היחיד בבית הקברות לשהידים "אדירנקפי".
1902 – עבד במשרדי אדריכלות בוויסבאדן ובהמבורג
1903 – עבד במשרד אדריכלים בברלין עם ברונו מורינג
1904–1908 – חניכה ולימוד אצל האדריכל תיאודור פישר בשטוטגרט
1908–1912 – פתח משרד אדריכלות משלו, למד אדריכלות באוניברסיטה הטכנית של ברלין, שיתוף פעולה עם אחיו האדריכל בפרויקט עיר גנים הגרמנית
1914 – משתתף בתערוכת ורקבונד בקלן, בה הוא מציג את בית הזכוכית – מבנה עטור כיפה גדולה מזכוכית עם שלד פלדה דק, שנחשב לאבן דרך בתולדות האדריכלות המודרנית.
1916 – משתתף בתחרות הבית הגרמני באיסטנבול
1918 – חבר במועצת המנהלים בוורקבונד
1919 – יוזם את פרויקט ההתכתבות: שרשרת הזכוכית (glass chain),שהיא התכתבות בין 13 אדריכלים מובילים, ביניהם אחיו – מקס טאוט.
התכתבות זו היוותה את הבסיס לאדריכלות האקספרסיוניסטית בגרמניה.
1930–1932 – חבר כבוד באיגוד האדריכלים הבינלאומי ביפן; פרופסור לשם כבוד באוניברסיטה הטכנית של ברלין; חבר האקדמיה הפרוסית לאמנויות; חבר כבוד של המכון האמריקאי לאדריכלים
1933 – עם עליית הנאצים לשלטון הוא בורח לשווייץ.
בהמשך מהגר ליפן, דרך צרפת, יוון, טורקיה וולדיווסטוק.
ביפן הוא חובר לקבוצת אדריכלים גרמניים.
1936 – נענה להזמנה מטורקיה לשמש כפרופסור לארכיטקטורה באקדמיה לאמנויות יפות באיסטנבול.
1938 – נפטר ונקבר בבית הקברות באיסטנבול.
טאוט היה פעיל בתקופת רפובליקת ויימאר.
ידוע בעבודותיו התאורטיות, בארכיטקטורה ובעיצובי הבניין שלו.
טאוט לקח חלק בתכנון פרויקט שיכון וייסנהוף ובלט בצבעוניות הבניינים שתכנן.
בתקופת רפובליקת ויימאר, הוחלט לקדם בנייה של דיור ציבורי בהיקף רחב, במטרה לאפשר לכל שכבות האוכלוסייה דיור איכותי, נגיש, מואר והיגייני.
טאוט היה אחד מהאדריכלים החשובים שהובילו להקמתם של שיכוני המגורים המודרניסטיים בברלין.
שישה מהשיכונים הוכרזו בשנת 2008 כאתרי מורשת עולמית.
ארבעה מתוכם הם פרי תכנונו של טאוט.
תכנון השיכונים כלל שימוש עשיר בגוונים שונים, בהתאם לתפיסתו של טאוט.
עבודותיו הושפעו מתפיסת עיר גנים המאופיינת, בין השאר, בעקרונות הבאים: בנייה לא צפופה, שטחים פתוחים טבעיים ושימוש עשיר בגוונים שונים.
הפרויקטים מהווים דוגמה מרכזית ובולטת של האדריכלות המודרניסטית ושל הסגנון הבינלאומי.
שם הפרויקטזמן הבניהמתכנןאדריכליםתמונהGartenstadt Falkenberg1913–1916ברונו טאוטברונו טאוט
היינריך טסנאוSiedlung Schillerpark1924–1930ברונו טאוטברונו טאוט
הנס הופמןGroßsiedlung Britz1925–1930ברונו טאוטברונו טאוט
מרטין וגנרWohnstadt Carl Legien1928–1930ברונו טאוטברונו טאוט
סופורוצ'וקוו ברונו אונימאצ'י הוא כדורגלן ניגרי המשחק בעמדת המגן השמאלי בקבוצת אולימפיאקוס מליגת העל היוונית ובנבחרת ניגריה.
בשנת 2018 הצטרף אונימאצ'י אל מחלקתת הנוער של פיירנסה.
בעונת הושאל לווילה ריאל מהליגה הפורטוגלית השלישית, במדיה ערך 16 הופעות ליגה והבקיע שער אחד.
לאחר תקופת ההשאלה חזר לפיירנסה, וערך במדיה 29 הופעות ליגה במסגרת הליגה הפורטוגלית השנייה, בהן הבקיע שני שערים.
ב-17 באוגוסט 2022 הושאל אונימאצ'י למשך עונת לבואבישטה מליגת העל הפורטוגלית.
ב-23 ביוני 2023 חתם על חוזה קבוע במועדון.
ב-25 בינואר 2025 חתם באולימפיאקוס היוונית.
ב-10 בספטמבר 2023 ערך אונימאצ'י את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ניגריה, בניצחון 6-0 על נבחרת סאו טומה ופרינסיפה במסגרת מוקדמות גביע אפריקה לאומות 2023.
ברונו קונסייסאו דה אוליביירה (בפורטוגזית: Bruno Conceição de Oliveira, בערבית: برونو كونسيساو دي أوليفيرا, בתעתיק מדויק: ברונו כונסיסאו די אוליפירא; נולד ב-10 ביוני 2001 בברזיל) הוא כדורגלן ברזילאי-אמירתי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת אל-ג'זירה מליגת העל של איחוד האמירויות הערביות ובנבחרת איחוד האמירויות הערביות.
ברונו גדל במחלקות הנוער של רוברו נגרו-MG וגרמיו נובוריזונטינו.
בשנת 2019 עבר לאל-ג'זירה מליגת העל של איחוד האמירויות הערביות, והחל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון.
ב-10 באוקטובר 2024 ערך ברונו את הופעת הבכורה שלו בנבחרת איחוד האמירויות הערביות, בתיקו 1-1 נגד נבחרת קוריאה הצפונית במסגרת מוקדמות מונדיאל 2026.
ברונו היא סדרת אנימציה אמריקאית-קנדית לילדים בת 55 פרקים שנוצרה על-ידי אדם שאהין.
הסדרה שודרה במקור ב-CBC Television בקנדה וב-Noggin בארצות הברית.
בישראל הסדרה שודרה בערוץ בייבי בקריונו של אלכס אנסקי והופקה באולפני נ.ל.ס.
אך תוכנית ההמשך Bruno and the banana bunch לא דובבה לעברית ולא שודרה בישראל.
ברונו הוא קוף קטן ושובב שנותן השראה לילדים ללמוד באמצעות חקר וגילוי פעילים.
עם שילוב ההומור של ברונו, הוא מעודד ילדים לקחת חלק בפעילויות לחקור צבע, מספרים ותנועה פיזית.
ברונו חי בצבעי הרקעים: כתום (הרקע המקורי), ירוק, כחול ואדום.
דמויות נוספות שהשתתפו בחלק מהפרקים בסדרה
• במעלה הגבעה, במורד הגבעה
• העגלה האדומה הקטנה של ברונו
• הנעליים האדומות המפוארות של ברונו
• כובע הקסמים של ברונו
• קפיצה בחבל עם קרוקודילים
• גביע הגלידה של ברונו
• מאחורי הגב של ברונו
• ברונו משחק בקפיצת צפרדע
• ברונו ישן וסופר כבשים
• ברונו עוקב אחר הכדורים המקפצים
• ברונו עוקב אחרי הפינגווינים
• עניבת הפרפר של ברונו
• ברונו הפוך, צד ימין ולמעלה
• לרקוד עם פרה ורודה
ברונו כאן, ברונו שםברונו חבר, חבר של כולםהוא שוב קופץ, הוא קוף מקסיםברונו, אנחנו אותך אוהבים!
ברונו אפיץ היה סופר, מחזאי ותסריטאי גרמני, ניצול מחנה הריכוז בוכנוואלד.
אחרי מלחמת העולם השנייה חי ופעל בגרמניה המזרחית.
נודע בעיקר בזכות רב-המכר שפרסם ב-1958, "עירום בין זאבים".
אפיץ נולד ב-1900 בעיר לייפציג, אז בממלכת סקסוניה שבקיסרות הגרמנית, כילד השנים-העשר של דפס תבניות ושל כובסת.
הוא למד בבית הספר עד גיל ארבע-עשרה, כשנכנס כשוליה אצל נפח עקב דלות משפחתו.
עבד גם כנער שליחויות ובשוק.
בימי מלחמת העולם הראשונה נעשה קומוניסט.
באוגוסט 1917, בעקבות נאום שנשא הנער בפני פועלים שובתים במפעל לתחמושת, נידון לתשעה-עשר חודשי מאסר..
בכלא כתב את שיריו הראשונים.
ב-1919 הצטרף לברית הנוער הקומוניסטי הגרמני, והחל מ-1927 היה חבר במפלגה הקומוניסטית של גרמניה.
לקח חלק במהפכת נובמבר ב-1918 ובהתנגדות לפוטש של קאפ ב-1920.
באותה תקופה התחיל לפרסם את שיריו הראשונים, וסיפורים קצרים על גבי דפי העיתונות הקומוניסטית.
ב-1924 כתב את מחזהו הראשון Der Mensch im Nacken, ועבד כשחקן תיאטרון בלייפציג.
ב-1926 למד משחק בתיאטרון העיר הישן.
בהמשך עבד כשחקן גם בהמבורג.
במקביל פעל במחלקת התעמולה של המפלגה הקומוניסטית.
בין 1928 ל-1930 עבד אפיץ כמנהל ההוצאה לאור הקומוניסטית המרכזית "Rote Hilfe" ("סעד אדום") וכעורך העיתון "Tribüne".
בשלוש השנים הבאות היה חבר ב"איחוד הסופרים הפרולטרים-המהפכנים" ויושב ראש השלוחה בלייפציג.
במאי 1933, אחרי עליית הנאצים לשלטון, נעצר ונכלא למשך שלושה חדשים בכלא קולדיץ ובמחנה הריכוז זקסנבורג.
חזר לפעול במחתרת הקומוניסטית, ובאוקטובר 1934 נשלח שוב למאסר בכלא וולדהיים בסקסוניה באשמת "קשירת קשר לבגידה חמורה".
ב-1937 נעצר שוב בגין חברות במפלגה הקומוניסטית, ומאותה עת ועד סוף המלחמה שהה במחנה הריכוז בוכנוואלד שעל יד ויימאר, כאסיר מס' 2417. בתחילה היה פסל, ובהמשך הועבר למחלקה הפתולוגית.
שהותו בבוכנוואלד שימשה השראה לרומן המפורסם ביותר שלו, "עירום בין זאבים".
אחרי השחרור היה אפיץ עורך העיתון "לייפציגר פולקסצייטונג", ומנהל אדמיניסטרטיבי של התיאטרון הממלכתי בעיר, ויושב ראש האיגוד העירוני לאמנות ולספרות.
ב-1946 התיישב בברלין המזרחית, בה עבד בחברת הסרטים של גרמניה המזרחית DEFA (מ-1952 כדרמטורג) וכמחבר תסכיתים ברדיו.
נמנה עם מייסדי מפלגת האיחוד הסוציאליסטי של גרמניה, שהפכה תחת הכיבוש הסובייטי למפלגה השלטת בגרמניה המזרחית שקיבלה עצמאות ב-1949. בשנות ה-1950 המוקדמות עבד אפיץ כמורה דרך במחנה בוכנוואלד.
החל מ-1955 עבד כסופר עצמאי.
אפיץ היה חבר במועדון ה-PEN וחבר באקדמיה לאמנויות בגרמניה המזרחית.
ב-1958 פרסם אפיץ את הרומן "עירום בין זאבים", שזכה להכרה עולמית ותורגם למעל שלושים שפות.
הספר מספר את סיפורם של כמה אסירים קומוניסטים במחנה בוכנוואלד שסיכנו את חייהם כדי להסתיר ילד יהודי קטן.
מאוחר יותר נודע שדובר בילד בשם סטפן יז'י צווייג, יליד קרקוב, שהיה לימים סופר וצלם.
בעוד שהספר היה מבוסס במידת-מה על סיפור אמיתי, הוא היה מוטה בכבדות ותעמולתי.
היצירה נועדה לשרת את עניינם של האסירים הקומוניסטים בבוכנוואלד, שביקשו ליצור רושם של מחתרת חזקה ונחושה ששחררה בעצמה את המחנה במרד מזוין (פרט זה היה בדיוני לחלוטין), ולהסתיר את שיתוף הפעולה הענף שלהם עם האס אס ואת הדיכוי והאלימות שהפעילו כלפי קבוצות יריבות, בייחוד הסוציאל-דמוקרטים.
עוד פרט שהוצנע היה שנער סינטי בשם וילי בלום נשלח בטרנספורט לאושוויץ במקום הילד
ב-1965 נשא אפיץ את מרליס קיקהפר.
הוא נפטר בברלין המזרחית באפריל 1979, והובא לקבורה בבית הקברות המרכזי פרידריכספלדה.
1958 - הפרס הלאומי של הרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית - עבור הרומן "עירום בין זאבים"
1961 - חבר באקדמיה לאמנויות של גרמניה המזרחית
1961 - יקיר העיר ויימאר
1963 - הפרס הלאומי של הרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית עבור השתתפותו בהפקת הסרט "עירום בין זאבים"
1965 - עיטור הזהב של מסדר ההצטיינות של המולדת (מזרח גרמניה)
1975 - יקיר העיר לייפציג
קיץ 1945 - השתתף עם אחרים בעריכת הספר "Das war Buchenwald" (זה היה בוכנוואלד)
Nackt unter Wölfen, 1958 (עירום בין זאבים), רומן
Esther, 1959 (אסתר), רומן, (נכתב בעת היותו אסיר בבוכנוואלד)
Der Regenbogen, 1976 (קשת וענן), רומן על סביבת הפועלים לפני המהפכה הגרמנית ב-1918
עירום בין זאבים - בתרגומו של יפתח הלרמן-כרמל, פורסם בהוצאת ידיעיות, פן, פברואר 2014
דמותו ויצירתו של אפיץ במדיה האומנותית
1960 - לפי ספרו "עירום בין זאבים" הופק בגרמניה המזרחית סרט טלוויזיה וב-1963 סרט קולנוע בבימויו של פרנק בייר
2015 - סרט טלוויזיה חדש לפי הספר "עירום בין זאבים" הופק בגרמניה בבימויו של פיליפ קדלבך
ברונו גודה (בקרואטית: Bruno Goda; נולד ב-17 באפריל 1998) הוא כדורגלן קרואטי המשחק בעמדת המגן השמאלי בדינמו זאגרב מליגת העל הקרואטית.
גודה שיחק בקבוצות הנוער של דינמו זאגרב והרוואטסקי דרגובוליאץ.
הוא ערך את הופעת הבכורה המקצועית שלו בעונת 2016/2017 בהרוואטסקי דרגובוליאץ מהליגה הקרואטית השנייה.
בקיץ 2017 עבר לסלובן בלופו מליגת העל הקרואטית, שם שיחק חמש עונות ורשם 121 הופעות ליגה.
ב-2022 עבר לרייקה מליגת העל הקרואטית.
בעונת 2023/2024 היה שותף להגעה לשלב הפלייאוף של הקונפרנס ליג.
בעונת 2024/2025 זכה עם הקבוצה בליגת העל הקרואטית ובגביע הקרואטי.
ב-2025 עבר לדינמו זאגרב מליגת העל הקרואטית.
ברונו קולה הוא מלחין ויוצר צרפתי, אשר עיקר עבודתו מתמקדת במוזיקה לסרטים.
הוא נולד בפריז לאב ממחוז ונדה בצרפת ולאם ממוצא יהודי-עיראקי.
קוּלֶה החל את הקריירה המוזיקלית שלו בלימודי נגינה בכינור ובפסנתר, בשאיפה לעסוק בהלחנה של מוזיקה קלאסית.
בשנת 1977 התבקש להלחין פסקול לסרט תיעודי "מקסיקו-מקסיקו".
את יצירתו המלאה הראשונה לפסקול סרט הלחין בשנת 1988. במהלך שנות התשעים המשיך להלחין לסדרות טלוויזיה וסרטים.
בשנת 1996 הלחין את הפסקול לסרט הדוקומנטרי "מיקרוקוסמוס".
הסרט והפסקול זכו להצלחה רבה שהפכה בין רגע את קולה למלחין מבוקש ובעל מוניטין.
בשנת 1997 קיבל בעקבות היצירה את פרס סזאר של האקדמיה הצרפתית לקולנוע.
מעמדו המשיך להתבסס כשהלחין מוזיקה לסרטים "הימלאיה" (1999), "נהרות הארגמן" (2000), "ציפורים נודדות" (2001) ו"הילד שרצה להיות דוב" (2004).
באותה שנה כתב את הפסקול לסרט "כשהנערים שרים", שזכה להצלחה עולמית וזיכה אותו ב"סזאר" השלישי שלו.
בשנת 2001 ברונו קולה הודיע שהוא מעוניין לצמצם את הפעילות שלו במוזיקה לסרטים ולהתרכז בפרויקטים אחרים כמו אופרה לילדים ושיתופי פעולה עם להקות כמו "א פילטה" שאותה הוא כבר שילב בסרטים בהם השתתף.
ביצירותיו השונות של קולה ישנם מאפיינים החוזרים על עצמם, כגון נטייה לשימוש בקול האנושי (בייחוד זה של ילדים), זיקה למוזיקת האופרה וסגנון מוזיקת העולם, ושילוב של מוזיקות מתרבויות שונות.
ברונו לרצר היה אלוף הפלות בשירות האוויר הגרמני במלחמת העולם הראשונה ששימש כבכיר בלופטוואפה במלחמת העולם השנייה.
לרצר נולד בברלין והחל מינואר 1913 היה קצין בגדוד חיל רגלים של הצבא הגרמני.
בגדוד בו שירת פגש את הרמן גרינג, עמו התחבר.
בעקבות חוויית טיסה באביב 1914 ביקש לעבור לשירות האוויר הגרמני וב-15 ביולי 1914 החל בלימודי טיסה באו רן.
לאחר תחילת מלחמת העולם הראשונה עבר בית הספר לטיסה לפרייבורג, שם פגש לרצר את גרינג והמליץ לו לבקש העברה לחיל האוויר כדי להיות תצפיתן שלו.
בהמשך נשלח לרצר לדרמשטאדט לאימון מתקדם והרמן גרינג הגיע לשם לאימוני תצפיתנים.
עם סיום הכשרתו הוצב בטייסת 25 שהוצבה בארמייה החמישית שבפיקודו של וילהלם, נסיך הכתר של גרמניה.
גרינג הצליח לתחמן את דרכו להיות תצפיתן בצוות של לרצר והשניים יצאו ביחד לגיחות סיור רבות להשגת מודיעין על הביצורים באזור ורדן.
הם גם התחברו למפקד הארמייה וילהלם.
בהמשך 1915 עבר לרצר הסבה למטוסים חד מושביים ובינואר 1917 הוא מונה למייסד ומפקד של צוות תקיפה על מטוסי אלבטרוס.
עד לסיום המלחמה צבר לרצר 44 הפלות, והגיע לדרגת האופטמן.
לרצר היה לקראת סיום המלחמה אחד ממפקדי שלושת "הקרקסים המעופפים" כשפיקד על יאגדשויידר (כנף) 3 (Jagdgeschwader III) מפברואר 1918 ועד לסיום המלחמה.
הוא זכה באות פור לה מריט על הצלחתו.
לאחר סיום המלחמה לחם לרצר בשורות הפרייקור, המיליציות הימניות הקיצוניות.
במהלך שנות ה-30 שימש בתפקידים שונים בחברות תעופה אזרחיות בגרמניה, ולאחר הקמת הלופטוואפה ב-1935 שב והצטרף לשורותיה.
עקב ידידותו רבת השנים עם גרינג קודם לדרגת גנרל ב-1939. במהלך המערכה על צרפת ב-1940 היה מפקדו של קורפוס האוויר ה-2 שהיה חלק מצי האוויר השלישי עליו פיקד הוגו שפרלה.
ביחד עם מטוסי קורפוס האוויר ה-8 וולפרם פון ריכטהופן סייעו הכוחות שבפיקודו לכוחות הקרקע במבקע הקריטי באזור סדאן.
במהלך מלחמת העולם השנייה התקדם לרצר והגיע לדרגת גנרל אוברסט ב-1943. עם זאת, קידום זה, ומינויו של לרצר לראש מחלקת כוח האדם בלופטוואפה, הביאו למשבר בינו ובין ההנהגה הנאצית.
בדצמבר 1944 הוצא לרצר משירות פעיל, ובאפריל 1945 סולק מן הצבא.
לרצר מת בהמבורג בשנת 1960.
ברונו מאדרנה (באיטלקית: Bruno Maderna; 21 באפריל 1920 - 13 בנובמבר 1973) היה מלחין ומנצח איטלקי.
שמו, מאדרנה, בא לו מצד אמו.
אביו היה כנראה אומברטו גרוסאטו, אך הוא לא הכיר באבהותו באופן רשמי.
בגיל ארבע החל ללמוד נגינה בכינור בקיוג'ה.
סבו עמד על כישרונו של הילד, שהחל בקריירה של ילד פלא בבר ובאולם הריקודים של משפחת גרוסאטו והיה עד מהרה לנקודת המשיכה העיקרית בלהקה שהופיעה בבתי מלון ומופעי קאבארט כ"ברונטו" (ברונו הקטן, באיטלקית).
כבר ב-1932 ניצח על קונצרט של רפרטואר אופראי מן המאה ה-19 עם תזמורת לה סקאלה.
בין 1932 ל-1935 ניצח בהצלחה בערים שונות ברחבי איטליה ושמו הגיע לידיעת השלטון הפשיסטי.
משנודע לאנשי השלטון, שגרוסאטו איננו אביו החוקי של ברונו, מסרו את הילד לחסותו של מוזיקאי מלה פניצ'ה והציגוהו כילד פלא לתפארת המשטר.
בשלב זה נכנסה לתמונה מעצבת אופנה מוורונה בשם אירמה מנפרדי (Irma Manfredi).
היא פתחה את ביתה לפני הנער, הקנתה לו השכלה מקיפה ברמה גבוהה מידי מורים פרטיים, בהם מורו למוזיקה, המלחין אריגו פדרולו.
מאדרנה המשיך בלימודיו במילאנו (1935), בוונציה (1939) וברומא (1940), שם קיבל לבסוף תואר בהלחנה ובמוזיקולוגיה באקדמיה הלאומית למוזיקה סנטה צ'צ'יליה.
מורו ברומא היה אלסנדרו בוסטיני (Alessandro Bustini).
הוא השתתף גם בקורס ניצוח אצל אנטוניו גוארניירי בסיינה בשנת 1941 ואחר המשיך ללימודי הלחנה אצל ג'אן פרנצ'סקו מאליפיירו בוונציה, לו ראה עצמו חב חוב גדול, הן כמורה והן כאדם, שהקנה לו את אהבתו הרבה למוזיקה עתיקה, ונציאנית בעיקר, הנשקפת מעיבודיו הרבים ומהדהדת בבירור ביצירותיו הוא.
ילדותו הקשה והמסובכת של מאדרנה לא ניכרה בו לרעה בבגרותו.
הרושם שטבע באנשים שפגשו בו היה של צעיר מאוזן המודע למגבלותיו ואיננו הולך שולל אחר הפרסום הרב שהקיפו.
בשנות מלחמת העולם השנייה הצטרף למחתרת.
אחרי המלחמה, בשנים 1947-50, הזמינו מאליפיירו ללמד הלחנה בקונסרבטוריון של ונציה.
בשנים אלה היה בין תלמידיו לואיג'י נונו, שוויתר על לימודי משפטים ועבר ללימודי מוזיקה.
בשנת 1948 פגש באמצעות מאליפיירו את המנצח הרמן שרכן.
מאדרנה ונונו השתתפו יחד בקורס של שרכן בוונציה, וזה הנחה את מאדרנה אל שיטת שנים-עשר הטונים.
ב-1951 הוזמן לנצח במסגרת סמינר הקיץ למוזיקה חדשה בדרמשטדט, שם יזם את הקמתו של האנסמבל הקאמרי הבינלאומי (Internationales Kranichsteiner Kammer-Ensemble), קבוצה לנגינת מוזיקה קאמרית, שהתכנסה מחדש מדי שנה כהרכב אד-הוק.
כאן פגש בין השאר את בולז, שטוקהאוזן, קייג' ופוסר ואת החשובים במבצעי המוזיקה החדשה, שנתנו לו השראה לחיבור יצירות חדשות.
ב-1955 עזר ללוצ'אנו בריו להקים אולפן למוזיקה אלקטרונית במילאנו.
ברונו מאדרנה מת בדרמשטדט ב-1973. פייר בולז, שספד לו ביצירתו "ריטואל" (1975) אמר עליו, שהיה היחיד, פרט לו עצמו, שידע לנצח על מוזיקה חדישה.
יצירותיו כוללות קונצ'רטי שונים, שלושה מהם לאבוב ואחד לכינור, ויצירה אליאטורית לתיאטרון על פי פרידריך הלדרלין.
יצירתו "מוזיקה בשני ממדים" לחליל, כלי הקשה וסרט הקלטה (1952) הייתה הראשונה שבה שילב מקורות חיים ואלקטרוניים.
עוד הלחין אופרה בשם "היפריון" (ונציה 1964), בלט אלקטרוני בשם "המלך אדיפוס" (מונטה קרלו 1970), "סרנדת ג'וליארד" לתזמורת קטנה וסרט הקלטה (1969)"ביוגראמה" לתזמורת גדולה (1972) ו"לילה בעיר", מוזיקה אלקטרונית שחיבר עם בריו.
האופרה "סאטיריקון", שבוצעה לראשונה בסכוונינגן שבהולנד בשנת 1973 ביטאה את השקפותיו על הדרמה ועל עתיד המוזיקה, שנראה לו פסימי מעיקרו.
מאדרנה הסתייג מן המודרניזם המופשט שהיה מקובל על חבריו המלחינים ועל אף עבודתו בדרמשטדט במשך 14 עונות (1954-1967) והשתתפותו בהקמת האולפן למוזיקה אלקטרונית במילאנו, שמר אמונים לגישה הנאו-בארוקית השמרנית של מאליפיירו.
אם כי הלחין מוזיקה אטונאלית ודודקאפונית, לא התייחס אליה ברצינות רבה מדי והיא מצטיינת בקלילות ובלבביות, כפי שאפשר להיווכח ביצירתו "קוודריוויום" לארבעה נגני כלי הקשה וארבעה הרכבים תזמורתיים (1969).
ליום השנה ה-80 לייסוד התזמורת הסימפונית של שיקגו הלחין את "אאורה", יצירה המזכירה בסגנונה משהו שבין ברג לדביסי.
המוזיקה של מאדרנה, כמוה כזו של בריו, שמרה על סגנון משלה ולא נכנעה להפרזות ולחריגות של אמצע המאה ה-20. .
מילון גרוב למוזיקה ומוזיקאים המקוון
אנציקלופדיה למוזיקה של המאה העשרים, נורמן לברכט, הוצאת לדורי, 1996, תרגום שלומית קדם
פיטר יוג'ין הרננדז , המוכר בשם הבמה ברונו מארס (Bruno Mars), הוא זמר, פזמונאי ומפיק מוזיקלי אמריקאי.
ב-2009 החל לעבוד, יחד עם ארי לוין ופיליפ לורנס, בחבורת ההפקה הסמיזינגטונס.
יחד עמם כתב את השיר "Right Round" של פלו ריידה וקשה ואת השיר "Wavin' Flag" של קיינאן, והשתתף כזמר אורח בשירים "Nothin' on You" של B.o.B, ו-"Billionaire" של טרבי מקוי, אותם כתבו והפיקו הסמיזינגטונס.
השירים, שזכו להצלחה ברחבי העולם, נתנו תנופה לקריירת המוזיקה של מארס.
ב-2010 יצא אלבום הבכורה שלו, ממנו יצאו הסינגלים , שזכה בפרס גראמי, ו-"Grenade".
בקריירה המשתרעת על פני שני עשורים, אלבומיו נמכרו בלמעלה מ-150 מיליון עותקים ומארס קיבע את מעמדו כאייקון פופ וכאחד האמנים הנמכרים ביותר בכל הזמנים.
תשעה משיריו הגיעו למקום הראשון בבילבורד הוט 100. הוא זכה ב-16 פרסי גראמי, 4 פרסי המוזיקה הבריטית, 11 פרסי המוזיקה האמריקאית, 13 פרסי סול טריין ומחזיק ב-4 שיאי גינס.
בשנת 2011 נכלל ברשימת "כותבי השירים הטובים ביותר" של מגזין מיוזיק ויק וברשימת פורבס סלבריטי 100. בשנת 2019 הכתיר מגזין הבילבורד את מארס כאחד האמנים הטובים ביותר בכל הזמנים.
נולד בשם פיטר יוג'ין הרננדז (Peter Eugene Hernandez) בשכונת ואיקיקי שבהונולולו, בירת הוואי שבארצות הברית, למשפחה נוצרית בעיקרה.
אביו, פיטר הרננדז, הוא מוזיקאי ממוצא פוארטו-ריקני ויהודי-אשכנזי.
סבתו מצד אביו הייתה יהודייה בת למהגרים מאירופה.
אמו, ברנדט סן פדרו ביוט, הייתה רקדנית ממוצא פיליפיני וספרדי.
את הכינוי "ברונו" הצמיד לו אביו בגיל שנתיים, משום שהזכיר לו את המתאבק האיטלקי ברונו סמרטינו.
את החלק השני בשם הבמה "מארס" הדביק לעצמו כי "הרגשתי שאין לשם שלי (שום) קופצנות, והרבה בנות אמרו שאני לא מהעולם הזה, אז נראה שאני ממאדים".
מגיל ארבע מארס הופיע עם להקת משפחתו The Love Notes, ובגיל חמש החל להופיע חמש הופעות בשבוע והיה ידוע ברחבי האי כמושפע מסגנונו של אלביס פרסלי.
ב-1992, כשהיה בן שבע, שיחק מארס בתפקיד זוטר כאלביס הקטן בסרט "ירח דבש בווגאס".
מאוחר יותר סיפר מארס שאכן פרסלי השפיע על סגנונו המוזיקלי.
לאורך ילדותו ונעוריו הופיע מארס בביצועים מוזיקליים בהזדמנויות שונות, ולאחר סיום בית הספר התיכון החליט לפתח קריירה מוזיקלית ולכן עבר להתגורר בלוס אנג'לס.
ב-2006 הכיר מארס את ארון ביי-צ'אק, לעתיד מנהלו בחברת התקליטים אטלנטיק רקורדס.
ביי-צ'אק התרשם משיריו של מארס וביקש להחתימו בחברה, אך בפועל נחתם החוזה רק לאחר שלוש שנים.
בינתיים, החל מארס לעבוד באטלנטיק רקורדס לצד פיליפ לורנס וארי לוין ככותב וכמפיק, ויחדיו יצרו את ההרכב "הסמיזינגטונס".
במסגרת הסמיזינגטונס עבד מארס עם אמנים מצליחים רבים, בהם שון קינגסטון, אדם לוין ופלו ריידה.
הסינגל הראשון אותו כתבו והפיקו חברי ההרכב היה "Long Distance" של ברנדי נורוואד, שיצא באוקטובר 2008. במהלך שנת 2009 יצאו שלושה סינגלים של הסמיזינגטונס: "Right Round", "Get Sexy" (אותו ההרכב גם הפיק), ו-"Wavin' Flag" (אותו הפיק מארס).
ב-2010 השתתף מארס כזמר אורח בשני שירים מצליחים שכתבו והפיקו חברי הסמיזינגטונס: "Nothin' on You" של B.o.B, שהגיע למקום הראשון בארצות הברית ובבריטניה; של טרבי מקוי, שהגיע למקום הרביעי בארצות הברית והשני בבריטניה.
מארס זכה להכרה בעקבות הצלחת השירים, וב-7 במאי 2010 הוציא מיני-אלבום בשם "It'sBetterIf YouDon'tUnderstand".
ב-4 באוקטובר 2010 יצא אלבום האולפן הראשון שלו, את האלבום כתב והפיק מארס יחד עם חבריו להרכב "סמיזינגטונס".
האלבום זכה להצלחה רבה, והביא לפריצתו של מארס לתודעה הבינלאומית.
האלבום הגיע למקום השלישי במצעד הבילבורד 200, ולמקום הראשון במצעד האלבומים הבריטי.
שני הסינגלים שיצאו מתוכו, "Just the Way You Are" ו-"Grenade", הגיעו למקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100 ובמצעד הסינגלים הבריטי, והצליחו במדינות נוספות ברחבי העולם.
ב-13 בפברואר 2011 זכה השיר "Just the Way You Are" בפרס גראמי.
סינגלים נוספים שיצאו מתוך האלבום במהלך 2011 הם "The Lazy Song", שהגיע למקום הרביעי במצעד הבילבורד והראשון במצעד הבריטי; ו-"Marry You", שהגיע למקום ה-11 בבריטניה, ו"Count on me".
ב-27 בספטמבר 2011 יצא סינגל נוסף של מארס, "It Will Rain", מתוך פסקול הסרט "שחר מפציע: חלק ראשון", על פי הספר "שחר מפציע" מסדרת ספרי "דמדומים".
הוא גם דורג במקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100 ושהה שם במשך 14 שבועות רצופים, ובכך הפך לסינגל השני ששהה הכי הרבה זמן במקום הראשון בצמרת המצעד.
ב-7 בפברואר 2016, הופיע בשנית בסופרבול ה-50 ביחד עם קולדפליי וביונסה.
ב-7 באוקטובר 2016 יצא השיר "24K Magic" כסינגל הראשון מתוך אלבומו השלישי שנושא את אותו השם, שיצא ב-18 בנובמבר 2016. הסינגל זכה להצלחה רבה בעולם, הגיע למקום הרביעי במצעד הפזמונים האמריקאי וקיבל מעמד מכירות של כחמש פלטינות בארצות הברית.
בישראל השיר הגיע למקום הראשון במצעד מדיה פורסט.
הסינגל השני, "That's What I Like" זכה גם הוא להצלחה רבה והגיע למקום הראשון במצעד הפזמונים האמריקאי וקיבל מעמד מכירות של שש פלטינות בארצות הברית.
הסינגל השלישי מן האלבום, "Versace on the Floor" זכה גם הוא להצלחה אך פחות משני הסינגלים הראשונים - הוא הגיע למקום ה-33 במצעד הפזמונים האמריקאי וקיבל מעמד של פלטינה אחת בארצות הברית.
בישראל, הגיע למקום השני במצעד מדיה פורסט.
ב-4 בינואר 2018 הוציא ברונו, יחד עם קארדי בי, רמיקס ל-Finesse.
השיר הגיע למקום השלישי במצעד הפזמונים האמריקאי וקיבל תואר מכירות של 2 פלטינות.
בגראמי 2018 זכה עם האלבום "24K Magic" בפרסים אלבום ה-RnB הטוב ביותר, אלבום השנה והקלטת השנה, עם הסינגל "That's What I Like" זכה מארס בשיר השנה, הופעת ה-RnB הטובה ביותר, ושיר ה-RnB הטוב ביותר.
בשנת 2019, השתתף בשיר "Please Me" של קארדי בי.
בשנת 2021 הוציא יחד עם אנדרסון פאאק אלבום משותף בשם An Evening with Silk Sonic, תחת שם ההרכב "סילק סוניק".
ב-5 במרץ, הוציאו את הסינגל הראשון מתוך האלבום, "Leave the Door Open".
הסינגל היה לשירו השמיני של מארס שהגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100.
ב-4 באוקטובר 2023 הופיע מארס לראשונה בישראל.
הופעתו השנייה, שהייתה אמורה להתקיים ב-7 באוקטובר בוטלה עקב טבח שבעה באוקטובר שפרץ באותו היום.
ב-16 באוגוסט 2024 הוציא יחד עם ליידי גאגא את הסינגל "Die with a Smile".
ב-18 באוקטובר הוציא מארס יחד עם הזמרת רוזה את הסינגל "Apt..
ב-24 בינואר 2025 ברונו מארס הוציא יחד עם הרפארית סקסי רד את הסינגל "Fat Juicy & Wet".
ב-1992 השתתף בסרט הקומדיה "ירח דבש בווגאס".
ב-2012 הנחה את תוכנית המערכונים "סאטרדיי נייט לייב".
ב-2014 דיבב את הדמות רוברטו בסרט "ריו 2".
משנת 2011 נמצא מארס בזוגיות עם הדוגמנית האמריקאית-לטינית ג'סיקה קבאן.
הם מתגוררים יחד בהוליווד הילס.
נכון לשנת 2017 מוערך הונו בכ־90 עד 105 מיליון דולר.
ברונו לנדסברג (8 באוגוסט 1920 – 19 באוקטובר 2017) היה איש עסקים ישראלי.
מייסד ויושב ראש חברת סנו.
נולד בצ'רנוביץ (כיום באוקראינה) למשה ולאווה.
אביו, שהיה סוחר ויבואן, נפטר ממחלת ריאות כשברונו היה בן שנתיים וחצי, והותיר אחריו רכוש שאפשר לאימו אווה לגדל אותו ואת אחיו הצעיר גניו.
בגיל 14 עבר עמם לבוקרשט.
ב-1940, ברח עם אחיו מאימת הנאצים מזרחה חזרה לצ'רנוביץ.
שם הכיר את רעיה ונישא לה.
ביוני 1941 נמלט עמה לברית המועצות, תחילה לסראטוב, בה למד באוניברסיטה ספרות, היסטוריה וכלכלה; ולאחר מכן לבוכרה, שם נולד להם הבן אלכס.
ב-1944, לקראת סוף מלחמת העולם השנייה, חזר לבוקרשט וסיים את לימודיו.
הוא התברג במערכת הקומוניסטית שהתגבשה ברומניה, וקיבל אות הצטיינות על השתתפותו כחבר המחתרת הקומוניסטית במאבק האנטי-פשיסטי.
תרגם מספר יצירות מרוסית לרומנית.
הוא עבד בעיריית בוקרשט, ובמקביל עבד בעסקי הטקסטיל של חותנו והקים מפעל טקסטיל קטן, אך הוא הולאם על ידי המדינה.
ב-3 במרץ 1952 עלה עם אשתו ובנו לישראל.
תחילה התיישבו בקבוצת שילר, ולנדסברג עבד במטע הבננות, שיחק בתיאטרון המקומי וארגן במקום ריקודים סלוניים.
לאחר מכן עברו בני המשפחה לתל אביב.
לנדסברג החל את הקריירה כעוזר מחסנאי במכון המחקר של רפאל (נקרא אז "חיל המדע").
הוא התקדם לתפקיד קצין קישור בין אגף האספקה לצה"ל.
לאחר שלוש שנים עזב את משרד הביטחון והחל לעסוק בעולם חומרי הניקוי כשעבד כמנהל מכירות בחברה ליצור חומרי ניקוי "קדימה כימיקלים קורפוריישן", שלימים הפכה לחברת "קלין".
ב-1958 מישכן את ביתו, שיעבד את רכושו וקיבל חוזה כמפיץ של החברה, לאחר שהסתכסכה עם המפיץ הקודם.
הוא רכש קו חלוקה והקים את "החברה הדרומית לשיווק" ובכך הפך משכיר לעצמאי.
בשלבים הראשונים העסק נקלע לקשיי נזילות, אך לנדסברג התפרנס גם מהרצאות בנושאי שיווק וניהול מכירות במסגרת המרכז הישראלי לניהול.
בעקבותיהן זכה במלגה בת חמישה חודשים להתמחות בשיווק בינלאומי באוניברסיטת הרווארד.
ב-1961 חזר מארצות הברית והקים מפעל בבת ים, בו ייצר עם קבוצה קטנה של עובדים מוצר לניקוי אסלות, ובהמשך כדורי נפטלין ומטהר אוויר.
ב-1963 קיבלה החברה זיכיון להפצת מוצרי "סקוטש ברייט" של חברת 3M, שזכו לפופולריות גבוהה בישראל.
ב-1965 נרשמה חברת "סנו", וזכתה בהדרגה להצלחה רבה בתחום מוצרי הניקוי.
ב-1982 היא הונפקה בבורסה לניירות ערך בתל אביב.
בשנת 1987 זכה לנדסברג בפרס התעשייה בקטגוריית הכימיה.
לנדסברג היה חבר המועצה הציבורית של יוזמת ז'נבה.
היה ידוע כתומך נדיב בתרבות בישראל.
בין השאר תרם לתיאטרון יידישפיל ולאופרה הישראלית החדשה.
ב-1984 הקים עם חנן זוז ושלום רונלי-ריקליס את התזמורת הפילהרמונית הישראלית הצעירה.
בנוסף היה שחקן טניס חובב וחבר מועצת הכבוד של מרכזי הטניס בישראל.
ב-2014 הופיע בתפקיד אב בית דין בסרט "טוביאנסקי" בבימויו של ריקי שלח.
הוא נפטר בשנת 2017, ונקבר בבית העלמין בקיבוץ חורשים.
דבר מספר שפות, בהן צרפתית, גרמנית ועברית.
במשך השנים שילב לנדסברג כמה מצאצאיו בחברה.
בנו הבכור אלכס משמש כסגן היו"ר, ועד ראשית 2011 שימש כמנכ"ל.
הבת אווה כיהנה אף היא בהנהלה.
הנכדה איה, בתה של אווה, ממונה על פיתוח הייצוא, והנכד יובל, בנו של אלכס, החליף את אביו כמנכ"ל, כאשר עד קבלת מינוי זה שימש סמנכ"ל שיווק.
תמר, בִתו של אלכס, משמשת כאחראית לפיתוח.
ברונו לוננפלד (נולד ב-11 בפברואר 1927) הוא פרופסור לרפואה, ממציא התרופה פרגונל המשמשת לטיפולי פוריות, מקים המכון למדעי החי באוניברסיטת בר-אילן והיה ומדען אורח במכון ויצמן למדע.
בשנות ה–80 שימש המדען הראשי של משרד הבריאות.
לוננפלד נולד בווינה ב-1927, בן לאב עורך דין.
לאחר האנשלוס אביו נעצר ונשלח לבוכנוואלד, ואמו של ברונו שלחה אותו לאנגליה בקינדר-טרנספורט.
ב–28 באוגוסט 1939 הגיעו הוריו לארץ ישראל, והוא עצמו עלה בפברואר 1940.
למד בתיכון בפנימיית סנט ג'ורג' בירושלים.
הוא הצטרף לאצ"ל, וב-1947 יצא ללמוד רפואה באוניברסיטת ז'נבה.
בזמן מלחמת העצמאות נשלח מטעם האצ"ל למשך שנה לצ'כיה, שם עסק בסיוע לעלייה וברכישת נשק.
ב-1954 קיבל מבית הספר לרפואה של אוניברסיטת ז'נבה תואר דוקטור לרפואה ותואר דוקטור, על עבודה שעסקה בעסקה בהשפעת הגונדטרופינים על נשים בגיל העמידה.
בשנת 1967 הקים את המכון למדעי החי באוניברסיטת בר-אילן.
שימש במשך שנתיים כמדען ראשי של משרד הבריאות, ובמשך שלוש שנים היה מדען אורח במכון ויצמן.
בשנים 1969–1992 עמד בראש המכון לאנדוקרינולוגיה של המרכז הרפואי ע"ש חיים שיבא – תל השומר.
בשנת 1958 נמנה עם מייסדי האגודה הישראלית לאנדוקרינולוגיה, ושימש כמזכיר הכללי שלה מהקמתה ועד 1967. בשנים 1992–1995 היה נשיא האגודה.
בשנים 1979–1983 שימש נשיא של האגודה הישראלית לחקר הפוריות.
בשנים 1996–2023 שימש עורך ראשי של כתב העת "The Aging Male", שמוציאה לאור החברה העולמית לחקר הזדקנות הגבר "Issam", ארגון שלוננפלד הקים ועומד בראשו.
כתב 19 ספרים וכ-400 מאמרים רפואיים, והוא נושא בעיטורי כבוד רבים של ממשלות, אקדמיות למיילדות ואנדוקרינולוגיה, אקדמיות מדעיות וגם אותות מיוחדים משלל מדינות.
נישא לשושנה, שאותה הכיר בז'נבה, ולהם שני בנים, בהם פרופ' איתן לוננפלד - גינקולוג ביחידה להפריה חוץ גופית בבית החולים סורוקה בבאר שבע.
לאחר ששושנה נפטרה מסרטן נישא בשנית לפנינה, שאותה הכיר כשבאה אליו מטעם חברת "טבע" להמליץ לו על תרופת פוריות.
התגוררו בתל אביב, ומאז אמצע שנות ה-90 הם מתגוררים בדלריי ביץ' שבפלורידה.
ברונו פונטקורבו (באיטלקית: Bruno Pontecorvo; 22 באוגוסט 1913 – 24 בספטמבר 1993) היה פיזיקאי יהודי יליד איטליה שפעל בפיתוח פצצת האטום, וסייע לפרויקט מנהטן בימי מלחמת העולם השנייה.
בשנת 1950 ערק לברית המועצות.
ברונו פונטקורבו נולד בעיר פיזה באיטליה למשפחה יהודית חילונית, והיה בן דודו של אנצו סרני.
בשנת 1931, בגיל 18, נתקבל ללימודי פיזיקה באוניברסיטת רומא שהתנהל בהדרכתו של הפיזיקאי אנריקו פרמי, מי שעתיד להיות לימים מאבות פצצת האטום.
פונטקורבו הפך לאחד מעוזריו הקרובים של פרמי והשתייך לקבוצת תלמידיו הנבחרים שכונתה אחר-כך "הבחורים מוויה פניספרנה", על שם הרחוב בו שכן המכון לפיזיקה שבו עבדו.
בשנת 1934 נטל חלק בניסוי שערך פרמי שהוביל לגילוי הביקוע הגרעיני.
בשל חוקי האפליה נגד היהודים שנחקקו באיטליה הפשיסטית עבר פונטקורבו בשנת 1936 לפריז לעבוד במעבדתו של הפיזיקאי פרדריק ז'וליו-קירי חתן פרס נובל לכימיה.
עם כניסת הנאצים לפריז ביוני 1940 נמלט פונטקורבו לספרד ומשם הגיע לארצות הברית בה השיג עבודה בחברת נפט בטולסה שבמדינת אוקלהומה.
בשל דעותיו השמאליות לא נקרא פונטקורבו להצטרף לפרויקט מנהטן בו פותחה פצצת האטום, אך בשנת 1943 הוא נקרא להצטרף למעבדת מונטריאול בקנדה שסייעה לפרויקט מנהטן.
בקנדה הגיש פונטקורבו בקשה לקבלת אזרחות בריטית.
לאחר שקיבל אזרחות בריטית יצא פונטקורבו בשנת 1948 לבריטניה והצטרף לתוכנית הגרעין הבריטית בתחנת הניסויים האטומית בהרוול.
בשנת 1950 הוא נתמנה לתפקיד ראש המחלקה לפיזיקה באוניברסיטת ליברפול ואמור היה להתחיל בתפקידו בינואר 1951. למרות המינוי, ב-31 באוגוסט 1950, בהיותו בחופשה באיטליה יצא עם אשתו הלנה מיאנה ושלושת ילדיו לסטוקהולם ומשם המשיכו בדרכם לפינלנד.
בני המשפחה הוסעו במכונית של השגרירות הסובייטית לנמל ויצאו בספינה לברית המועצות.
עריקתו של פונטקורבו גרמה לדאגה בשירותי הביון של מדינות המערב, שחששו מהעברת סודות הנשק הגרעיני לברית המועצות, לאחר שכחצי שנה קודם לכן ב-1 במרץ 1950 הועמד לדין בארצות הברית מדען האטום הבכיר קלאוס פוקס, ונמצא אשם בהעברת מידע גרעיני לסובייטים ונדון ל-14 שנות מאסר.
החששות הופגו כאשר נתברר כי לפונטקורבו הייתה גישה מוגבלת בלבד למידע סודי.
בברית המועצות זכה פונטקורבו בכבוד רב, הוענקו לו זכויות היתר השמורים לנומנקלטורה, חוג בכירי השלטון והמפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות.
הוא עבד במכון למחקר גרעיני בעיר דובנו צפונית למוסקבה.
הוא עסק במחקר עיוני ובשנת 1953 הוענק לו פרס סטלין.
חמש שנים לאחר עריקתו, בפברואר 1955, נתן פונטקורבו בגלוי אישור לכך כי הוא נמצא בברית המועצות.
היה זה כשפרסם בשני העיתונים הסובייטיים החשובים ביותר, פראבדה, ביטאון המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות ואיזבסטיה, ביטאון ממשלת ברית המועצות, מאמר פרי עטו הקורא לאיסור הנשק הגרעיני.
במאמר הגדיר עצמו כ"פרופסור ובעל פרס סטלין".
במקביל הופיע במסיבת עיתונאים בה הסביר את מניעיו לעזוב את המערב ולעבוד בברית המועצות.
שנים רבות לא יצא פונטקורבו מברית המועצות.
לראשונה עשה כן בשנת 1978 כאשר הגיע לביקור באיטליה ארץ הולדתו.
בשנת 1958 הוא נתקבל כחבר באקדמיה הרוסית למדעים וזכה לקבל פעמיים את "אות לנין".
ברונו פונטקורבו נפטר בדובנו בשנת 1993. גופתו נשרפה על פי צוואתו.
מחצית מאפרו נטמנה בבית הקברות הפרוטסטנטי של רומא ומחצית נטמנה בדובנו.
בְּרוּנוֹ לאטוּר היה פילוסוף, סוציולוג ואנתרופולוג צרפתי.
השפיע בעיקר בתחומי הסוציולוגיה של המדע ובתאוריה סוציולוגית כללית.
לימד וחקר במרכז לחקר הסוציולוגיה של החדשנות ("Centre de Sociologie de l'Innovation") שבבית הספר למכרות של פריז (École des Mines de Paris) מ-1982 עד 2006. שימש כפרופסור באוניברסיטת "סיאנס פו" (Science-Po) שבפריז, בה כיהן כסגן הנשיא למחקר עד 2012. ב-2013 זכה בפרס הולברג.
לאטור נולד למשפחת ייננים ידועה בבון שבבורגון.
כסטודנט, התמקד תחילה בפילוסופיה והושפע עמוקות ממִישֶׁל סֶרֶס (Michel Serres).
כמו כן, בגילאי 19–28 לאטור היה (במילותיו שלו) "קתולי מיליטנטי".
בהתחלה למד באוניברסיטת דיז'ון, ולאחר מכן באוניברסיטת טורס, שבה כתב את עבודת הדוקטורט שלו בתאולוגיה: "Exégèse et ontologie: à propos de la resurrection" (1975).
העבודה עסקה בשארל פגי, משורר סוציאליסטי קתולי ומסאי.
לאטור שירת בצבא הצרפתי, ובמסגרת שירותו באפריקה החל להתעניין באנתרופולוגיה, ומאוחר יותר ביצע עבודת שטח בחוף השנהב.
כשעבר ב-"Institut de recherche pour le développement" לקח חלק במשימת המכון לקידום מדע וטכנולוגיה במדינות מתפתחות.
החל משנות ה-80, בשיתוף עם הסוציולוג מישל קאלון, לאטור פיתח את תאוריית השחקן-רשת, שאיתגרה כמה מהנחות היסוד הקלאסיות של הסוציולוגיה.
בין ספריו הבולטים ניתן לכלול את "חיי המעבדה" (1979) (עם סטיב וולגר), "מדע בפעולה" (1987), "מעולם לא היינו מודרניים" (1993), "תקוותה של פנדורה" (1999) ו"מרכיבים את החברתי מחדש: מבוא לתאוריית השחקן-רשת" (2005).
ברונו מאוהב הוא סרט טלוויזיה ישראלי מסוגת הקומדיה הרומנטית, בבימויו של אילן הייטנר משנת 2005 עם אוהד קנולר, מיכל פורס ושמרית לוסטיג בתפקידים הראשיים.
הסרט הופק עבור פרויקט "סרטים מכאן" של חברת HOT.
ברונו (אוהד קנולר) הקים בצעירותו מפעל קטן לייצור חומוס, שהפך כעבור שנים לא רבות לעסק גלובלי שמוכר חומוס לכל העולם.
הוא איש צעיר, שחי חיי רווחה בבית הייטקיסטי, מעסיק אצלו במפעל את הוריו (אילן דר ותחיה דנון) ומשכן את סבו וסבתו בבית אבות מפואר.
בת זוגו, ענת (מיכל פורס), שהיא גם מנהלת השיווק של החברה שלו, אוהבת אותו מאוד ומחכה שהוא יציע לה נישואים.
אבל ברונו לא משוכנע שהיא האחת שהוא רוצה לחיות איתה כל חייו.
הוא הולך ארבע פעמים בשבוע לפסיכולוג (צבי שיסל), כדי שיסייע לו לפתור את בעיותיו האישיות, אבל ללא הועיל.
יום אחד הוא פוגש במקרה את רייצ'ל (שמרית לוסטיג), שנולדה בישראל, אבל חיה כל חייה בחו"ל וכעת באה לביקור בארץ.
ברונו מתאהב בה ומנהל שתי מערכות יחסים מקבילות: עם ענת ועם רייצ'ל.
במהלך העלילה הוא משאיר כל אחת מהן לבדה, את ענת למשך שבוע, ואת רייצ'ל למשך עשרה ימים, ואיננו מסביר להן מה קורה לו.
ענת מתחילה לחשוד שיש לו קשר עם בחורה אחרת, אך ברונו חומק מהסברים.
במקביל, הוא משוחח עם שניים מחבריו, ואחד מהם, צביקי (רפי רום), אומר לו שיעבור סדנה שהוא, צביקי, עבר.
אחרי שברונו יעבור את הסדנה, אומר צביקי, הוא יוכל
ברונו מקבל עצות לגבי מצבו מאנשים שונים בדרך, מחליט באיזו מהנשים לבחור, משנה את דעתו ולבסוף בסוף הסרט מחליט סופית למי להציע נישואים.
מעצבת אומנותית – שירי גולן
מעצבי תאורה – יוני אבנס, אהוד שגב
מקליט ראשית – מקסים סגל
עיצוב פס-קול – יוסי אפלבאום
מעצבת תלבושות – גלית עדן
מאפרת ראשית – לילך מן
יועצי תסריט – דני מנקין, אסף טל
תסריטאים – ליאור כפיר רפאל, אמיר בן סירא
יועץ הפקה – מרק רוזנבאום
מפיקה בפועל – דיתי ספיבק
כמו כן השתתפו עליזה דפני, דינה אוניקובסקי, אסתר צחר, חיה שריג, חיים למדן, אליעזר בנקין, אסתר זקוסקה, לאה בן-צבי אקסלרוד, הילדה חטוצ'ינר, חוי נחמן, חברי מקהלת גיל פז בניצוחה של פרידה ברקובסקי כמשתתפי "בית גיל פז".
רונאלדו מקסימיליאנו "ברונו" מרטינס אינדי (בהולנדית: Rolando Maximiliano "Bruno" Martins Indi; נולד ב-8 בפברואר 1992) הוא כדורגלן פורטוגלי-הולנדי, בן להורים מגינאה ביסאו, המשחק בעמדות הבלם והמגן הימני בקבוצת ספרטה רוטרדם ובנבחרת הולנד.
מרטינס אינדי נולד בפורטוגל להורים מגינאה ביסאו.
בגיל שלושה חודשים עברה משפחתו לרוטרדם שבדרום הולנד.
מרטינס אינדי הצטרף לסגל של הקבוצה הבוגרת של פיינורד בתחילת עונת .
ב-19 באוגוסט 2010 ערך את הופעתו הראשונה ככדורגלן מקצועי, כאשר פתח בהרכב במשחק נגד גנט במסגרת מוקדמות הליגה האירופית שהסתיים בניצחון 0-1 להולנדים.
שלושה ימים לאחר מכן הגיעה הופעת הבכורה שלו בארדיוויזי, במשחק נגד הראקלס אלמלו שהסתיים בתוצאת שוויון 1-1. ב-12 בספטמבר אותה שנה קיבל מרטינס אינדי את הכרטיס האדום הראשון שלו ככדורגלן מקצועי, בתוספת הזמן בהפסד 2-0 לנאק ברדה.
ב-17 באפריל 2011 כבש מרטינס אינדי את שער הבכורה שלו ככדורגלן מקצועי, בניצחון 1-6 על וילם II.
בעונת , עם מינויו של רונאלד קומאן לתפקיד מאמן פיינורד, הפך מרטינס אינדי לשחקן קבע בהרכב הפותח של הקבוצה.
ב-22 באוקטובר 2011 כבש מרטינס אינדי את שערו הראשון באותה עונה, בהפסד 2-1 לפנלו.
ב-22 בפברואר 2012 חתם מרטינס אינדי על חוזה חדש בפיינורד, עד לקיץ 2016.
ב-15 ביולי 2014 חתם בקבוצה הפורטוגזית פורטו לארבע שנים עבור 8.5 מיליון אירו.
ב-31 באוגוסט 2016 הושאל לסטוק סיטי האנגלית.
ב-11 באוגוסט 2017 חתם באופן קבוע בסטוק סיטי.
ב-6 באוקטובר 2020 חזר להולנד והושאל לאלקמאר לעונה אחת.
ב-5 ביולי 2021 חתם באופן קבוע באלקמאר.
ב-15 ביולי 2025 חתם בספרטה רוטרדם.
מרטינס אינדי היה זכאי לשחק בנבחרת פורטוגל ובנבחרת הולנד, מכיוון שהוא בעל אזרחות כפולה, פורטוגלית והולנדית.
מרטינס אינדי העדיף את נבחרת הולנד.
ב-25 באוקטובר 2009 הופיע מרטינס אינדי לראשונה במדי נבחרת הולנד עד גיל 17 בהפסד 2-1 לקולומביה במסגרת גביע העולם עד גיל 17 2009. זאת הייתה הופעתו היחידה של מרטינס אינדי בנבחרת הולנד עד גיל 17. ב-23 במאי 2010 שיחק מרטינס אינדי בנבחרת הולנד עד גיל 19 בניצחון 0-3 על גרמניה.
ב-15 באוגוסט 2012 הופיע מרטינס אינדי לראשונה בנבחרת הולנד הבוגרת, בהפסד 4-2 ל.
באותו משחק הציג מרטינס אינדי יכולת מרשימה ואף סייע ליצור את המצבים שמהם הובקעו שני השערים של הולנד.
במהלך מוקדמות מונדיאל 2014 היה מרטינס אינדי לשחקן חשוב בהרכב ההולנדי, ואף כבש את שעריו הראשונים בנבחרת ההולנדית הבוגרת, במהלך הניצחונות 1-4 את ואת .
מרטינס נענה לבקשת מאמן נבחרת הולנד עד גיל 21 לשחק בנבחרת באליפות אירופה עד גיל 21, שנערכה בשנת 2013 בישראל.
מרטינס אינדי רשם הופעות טובות ואף נכלל בנבחרת הטורניר של האליפות.
מרטינס אינדי זומן לסגל נבחרת הולנד למונדיאל 2014. במהלך הטורניר נעשתה על השחקן עבירה על ידי טים קייהיל במשחק נגד במסגרת שלב הבתים.
בעקבות העבירה הוחלף מרטינס אינדי ונלקח לבדיקה לבית חולים עם חשד לזעזוע מוח.
ברונו קוניה קנטניידה (בפורטוגזית: Bruno Cunha Cantanhede; נולד ב-22 ביולי 1993) הוא כדורגלן ברזילאי, המשחק בעמדת החלוץ בראיונג.