tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בגמר לא הצליחה הגנת הריינג'רס לעמוד מול היכולת ההתקפית של לוס אנג'לס קינגס, והריינג'רס נוצחו בסדרה בחמישה משחקים.
בעונת 2014/2015 המשיכו הריינג'רס להיות קבוצת צמרת בליגה.
הם סיימו את העונה הרגילה עם המאזן הטוב ביותר (113 נקודות) וזכו בגביע הנשיאים בפעם השלישית בתולדות המועדון והגיעו עד גמר החטיבה המזרחית, אך בו נוצחו על ידי טמפה ביי לייטנינג.
בתום העונה הודיע מרטן סן לואי, כוכב הרכש שהגיע מהלייטנינג שתי עונות קודם לכן, על פרישתו ממשחק.
בתווך, עם סיום עונת 2019/20, תם עידן בקבוצה כאשר השוער הנריק לונדקוויסט, שב-15 שנותיו בקבוצה התבסס כאחד השוערים הטובים בעולם, עזב לוושינגטון קפיטלס.
שוער רוסי צעיר, איגור שסטיורקין, נכנס לנעליו, והתגלה גם הוא כאחד השוערים הטובים בליגה.
עם הרכב צעיר ומבטיח, כולל השוער שסטיורקין, כוכב ההתקפה הרוסי ארטמי פנארין והנבחר מספר 1 בדראפט שנחשב לכשרון גדול בליגות הצעירים, אלכסי לפרנייר, התייצבו הריינג'רס לעונת 2020/21 - שהסתיימה באכזבה ובהחמצה נוספת של העלייה לפלייאוף.
נקודת אור הייתה הצטיינותו של המגן אדם פוקס, שנבחר למגן העונה ב-NHL וזכה בגביע נוריס.
בעונת 2021/22 חל שיפור ניכר בקבוצה.
היכולת הטובה נמשכה בעונה הרגילה של 2022/23 אותה סיימו עם 107 נקודות בטבלה ומקום שלישי בבית המטרופוליטני, אך בסיבוב הראשון בפלייאוף נוצחו הריינג'רס במשחק שביעי ומכריע על ידי אחת מיריבותיהם המושבעות, ניו ג'רזי דווילס.
עם עונה מצוינת של הסגל שגיבשה בשנים קודמות, ובראשו שני כוכביה הרוסים - החלוץ ארטמי פנארין והשוער איגור שסטיורקין, התייצבו הריינג'רס בראשות הליגה עוד בשלבים הראשונים של העונה הרגילה.
לבסוף סיימו אותה עם 55 ניצחונות ו-114 נקודות, המאזן הטוב בליגה, שהביא להם את גביע הנשיאים ויתרון ביתיות לאורך כל הפלייאוף.
הפלייאוף החל כצפוי בניצחון בסיבוב הראשון על וושינגטון קפיטלס בארבעה משחקים בלבד, ולאחר מכן ניצחון בשישה משחקים על קרוליינה הוריקנס בסיבוב השני, שהעלה את הריינג'רס לגמר החטיבה המזרחית מול אלופת הבית האטלנטי, פלורידה פנתרס.
בסדרה צמודה, שבה כל המשחקים מעט הראשון הסתיימו בהפרש של שער אחד, ניצחו הפנתרס בשישה משחקים ומנעו מהריינג'רס הגעה לסדרת הגמר על גביע סטנלי.
בעונת 2024/25 החמיצה הקבוצה את הפלייאוף לראשונה מאז 2020/21, לאחר סדרה של מחלוקות בין הנהלת הקבוצה לשחקניה שבשיאן הועבר מהקבוצה הקפטן שלה, ג'ייקוב טרובה.
כאחת הקבוצות הוותיקות בליגה, לריינג'רס יש יריבות מסורתית עם הקבוצות הוותיקות האחרות בליגה, חברותיה לקבוצת "שש המקוריות" - מונטריאול קנדיאנס, טורונטו מייפל ליפס, בוסטון ברואינס, דטרויט רד וינגס ושיקגו בלאקהוקס.
היריבות עם שלוש הראשונות מודגשת יותר, כיוון שהן חברות עם הריינג'רס בחטיבה המזרחית, ולכן נפגשות יותר פעמים בעונה הרגילה ונפגשות גם בפלייאוף.
יריבות אזורית התפתחה גם עם הקבוצות החדשות יותר באזור ניו יורק - ניו יורק איילנדרס וניו ג'רזי דווילס.
היריבות עם האיילנדרס חזקה באופן מיוחד, עם שורה של תקריות בין האוהדים.
בתחילת שנות ה-80 זכו האיילנדרס בארבעה גביעי סטנלי רצופים, בעוד הריינג'רס נמצאו בבצורת הארוכה שהסתיימה לבסוף ב-1994. עד 1994 נהגו אוהדי האיילנדרס לשיר במשחקים בין שתי הקבוצות "1940!
1940!" כדי להזכיר לריינג'רס מתי זכו בגביע לאחרונה.
משם התפשט השיר לאוהדי קבוצות אחרות.
בעשור השני של המאה ה-21 התפתחה יריבות בין הריינג'רס לוושינגטון קפיטלס.
שתי הקבוצות נפגשו בפלייאוף 5 פעמים במהלך העשור.
במשחקי הבית של הריינג'רס התפתחו מספר מסורות ייחודיות שהפכו לחלק בלתי נפרד מהמועדון ואוהדיו.
"אוהדי המושבים הכחולים", "הצ'יף" ו"לארי המרקד"
שני אוהדים מפורסמים של הקבוצה הפכו לחלק מהפולקלור שלה.
האחד, רוברט קומאס שכונה "הצ'יף", היה דמות קבועה במשחקי הקבוצה בין 1971 ו-1995, כשעל ראשו נוצות אינדיאניות ועל פניו צבוע לוגו הקבוצה.
"הצ'יף" נהג לעבור ביציעי המדיסון סקוור גארדן, ללחוץ ידיים לאוהדים אחרים, ולרקוד מעין ריקוד מלחמה אינדיאני.
באחת מתחנות הרדיו באזור ניו יורק הייתה לו פינה קבועה למחרת משחקי הריינג'רס, בה ניתח את המשחקים.
בתקרית מפורסמת במשחק עם ניו יורק איילנדרס גנב אוהד האיילנדרס את עיטור הנוצות של "הצ'יף", ואוהדי הריינג'רס רדפו אחריו, תפסו אותו, הפשיטו אותו מחולצת האיילנדרס שלבש, והחזירו לצ'יף את נוצותיו.
קומאס פרש מתפקיד "הצ'יף" ב-1995 אחרי הזכייה בגביע סטנלי.
בהמשך ניסה לרוץ לסנאט של מדינת ניו יורק, ומשכשל במירוץ, עזב את ניו יורק ועבר לפלורידה עד מותו ב-2009, בגיל 62.
אוהד אחר שהפך לחלק מפולקלור הקבוצה הוא לארי גודמן, הידוע בכינוי "לארי המרקד".
גודמן יושב במושב קבוע בגארדן מאז 1988 ועד היום, וב-10 הדקות האחרונות של המשחק הוא נוהג לקום ולרקוד.
עם השנים הפך הריקוד שלו לאטרקציה במשחקי הבית של הריינג'רס, והוא מוקרן באופן קבוע על מסכי הווידאו באולם.
"אוהדי המושבים הכחולים" היא קבוצת האוהדים הקולנית ביותר של הקבוצה, ומהקולניות בליגה כולה.
"אוהדי המושבים הכחולים" יושבים ביציע קבוע בחלק העליון של הגארדן, שמושביו היו כחולים לפני שיפוץ שנעשה באולם ב-1990, ומכאן כינויים.
אחת המסורות של אוהדי הריינג'רס, שהתחילה אצל "אוהדי המושבים הכחולים" והתפשטה לאולם כולו, היא שירה נגד כוכב ניו יורק איילנדרס בשנות ה-70 וה-80, דני פוטוון.
מקור המסורת במשחק בין הריינג'רס לאיילנדרס ב-1979, שבו תיקל פוטוון את חלוץ הריינג'רס אולף נילסון, וגרם לכך שנילסון שבר את קרסולו והחמיץ את שארית העונה.
למרות הזמן הרב שעבר מאז, השירה נגד פוטוון נמשכת עד היום.
מסורת שהתפתחה במדיסון סקוור גארדן והתפשטה לשאר הליגה היא הצדעת השחקנים לקהל אחרי כל ניצחון ביתי.
השחקנים מתקבצים במרכז זירת הקרח ומרימים את מקלות ההוקי שלהם כהצדעה לאוהדיהם.
המסורת הזו החלה ב-2006 ביוזמתו של שחקן הקבוצה באותה עונה, דריוס קספרייטיס.
קספרייטיס, מגן ליטאי, הביא את המסורת מאירופה, שם היא פופולרית לאחר משחקים, בעוד ב-NHL היא לא הייתה קיימת לפני כן.
אף על פי שבדרך כלל שמורה המסורת למשחקים המסתיימים בניצחון, מתקיימת הצדעת השחקנים לעיתים גם לאחר הפסדים - בעיקר הפסדי פלייאוף המסיימים עונה הזוכה להערכת הקהל.
כיום מקובלת המחווה בקבוצות נוספות ב-NHL.
הניו יורק מטס היא קבוצת בייסבול מליגת ה-MLB, הממוקמת בעיר ניו יורק.
ב-1957 עזבו שתי קבוצות בייסבול הברוקלין דודג'רס והניו יורק ג'איינטס את העיר ועברו לחוף המערבי של ארצות הברית.
צעד זה השאיר את העיר ניו יורק ללא קבוצה בנאשיונל ליג (הניו יורק יאנקיז משחקים באמריקן ליג).
ב-1986 זכו שוב המטס באליפות לאחר ניצחון על הבוסטון רד סוקס בסדרת הגמר.
מסדרה זו זכור בעיקר סופו של המשחק השישי, בו היו הרד סוקס במרחק של פסילה אחת מהזכייה באליפות, אך המטס ניצחו בשל טעות של ביל באקנר מבוסטון שהכדור חלף בין רגליו ליד הבסיס הראשון, והשוו את הסדרה, בדרך לזכייה באליפות.
המטס זכו באליפות הנשיונל ליג שלוש פעמים נוספות, אך הפסידו בסדרת הגמר: ב-1973 לאוקלנד אתלטיקס, ב-2000 ליריבתם העירונית, הניו יורק יאנקיז, בדרבי המכונה "Subway Series" וב-2015 לקנזס סיטי רויאלס.
לאחר הופעת הקבוצה בסדרת הגמר בשנת 2000, חלה נסיגה ביכולת הקבוצה, שלא עלתה לפלייאוף עד שנת 2006, בה הייתה רחוקה משחק אחד מעלייה לסדרת הגמר.
בעונת 2007 הייתה המטס לקבוצה הראשונה בהיסטוריה שאיבדה יתרון מבטיח של 7 משחקים, 17 משחקים לפני תום העונה הרגילה, ולא העפילה לפלייאוף.
התמוטטות זו חזרה בשנת 2008, שגם בה איבדו המטס את המקום הראשון בשלהי ספטמבר ולא עלו לפלייאוף.
ב-1 ביוני 2012, במהלך העונה ה-51 בתולדות המטס זרק יוהאן סנטנה את ה"נו היטר" (No Hitter) הראשון בתולדות הקבוצה.
בספטמבר 2020 נרכשה על ידי מנהל קרן הגידור, סטיב כהן במחיר של 2.9 מיליארד דולר.
במרץ 2021 הכריזה הקבוצה שמותג במבה של חברת אסם, נכלל בהסכם החסות לעונת 2021.
בעונת 2024, העפילו המטס לפלייאוף, לאחר ניצחון על האטלנטה ברייבס ביום האחרון של הליגה הסדירה.
במשחקי הפלייאוף הביסה את מילווקי ברוארס ואת פילדלפיה פיליז והבטיחה את הופעתה בסדרת הגמר של הליגה לאומית מול לוס אנג'לס דודג'רס.
בסדרת הגמר הפסידו לדודג'רס בתוצאה 2-4.
משנת 1964 ועד 2008 היה המגרש הביתי של המטס אצטדיון שיי, שנקרא על שם ויליאם (ביל) שיי, שעזר בהקמת הקבוצה.
האצטדיון היה בפארק פלאשינג מדוז בקווינס.
בשנת 2009 נפתח אצטדיון סיטי פילד, סמוך למיקומו של אצטדיון שיי שנהרס.
האצטדיון נקרא על שם חברת סיטיגרופ, ששילמה 20 מיליון דולר עבור קריאת שם האצטדיון על שמה.
ניו לנארק הוא כפר לדוגמה השוכן בסמוך לנהר קלייד שבדרום לנרקשייר בסקוטלנד.
הכפר הוקם על ידי דייוויד דייל ב-1786, לאחר שבנה מפעלי כותנה ובתי מגורים עבור עובדיהן.
דייל בנה את המפעלים על מנת לנצל את יכולת הפקת האנרגיה באמצעות מימי הנהר שזרם בסמוך.
ניו לנארק הפך לעסק מצליח לאחר שנמכר לשותפים עסקיים שאחד מהם היה רוברט אוון, חתנו של דייל.
מפעלי ניו לנארק פעלו עד 1968. לאחר תקופה של הזנחה הוחלט ב-1975 להקים את קרן השימור של ניו לנארק, על מנת למנוע את הריסתו המלאה של הכפר.
נכון ל-2006 רוב הבניינים שוקמו והכפר הפך לאטרקציה תיירותית.
בשנת 2001 הכריז אונסק"ו על הכפר כאתר מורשת עולמית, והוא אחד מארבעת אתרי המורשת הנמצאים בסקוטלנד.
מפעלי ניו לנארק נבנו על ידי דייוויד דייל ב-1786, שמכר אותן (ביחד עם הקרקע שעליה שכנו) בתחילת המאה ה-19 עבור סכום של כ-60,000 לירות שטרלינג.
הקונים היו קבוצת אנשים שכללה את חתנו של דייל, רוברט אוון.
אוון היה תעשיין שהמשיך בגישת חותנו כלפי תחום העבודה התעשייתית, ומאוחר יותר הפך לאחד הרפורמטורים החברתיים המשפיעים.
ניו לנארק, שהתאפיין בתוכניות רווחה שונות, אפיין את הסוציאליזם האוטופי שלו.
מפעלי ניו לנארק היו תלויים בכוח המופק ממים.
מעל החלק של הנהר החוצה את הכפר נבנה סכר, וזרם המים שימש לצורך הפעלת המכונות השונות.
המים חצו בתחילה תעלה מלאכותית וממנה עברו דרך ערוץ פתוח, ומשם הם זרמו לכמה גלגלי מים שהיו צמודים לכל אחד ממפעלי הכותנה.
רק ב-1929 הוחלף אחרון גלגלי המים על ידי טורבינת מים, המשמשות גם כיום את הכפר.
טורבינת מים חדשה הותקנה במפעל מספר שלוש, והיא מספקת חשמל לחלקים התיירותיים של הכפר.
בתקופתו של אוון התגוררו בניו לנארק כ-2,500 תושבים, רובם מגלאזגו ואדינבורו.
אוון לא היה מרוצה מתנאי העבודה במפעלים, ופעל על מנת לשנות את המצב.
הוא הקדיש תשומת לב מיוחדת לצרכיהם של כ-500 הילדים שהתגוררו בכפר (כמה מבתי המגורים מכונים "בנייני בתי הילדים") ועבדו במפעלים, ופתח את אחד מבתי הספר הראשונים בבריטניה שהיה מיועד לילדים מתחת לגיל שבע.
מפעלי הכותנה שגשגו מבחינה כלכלית, אך שותפיו של אוון לא היו מרוצים מההוצאות הנוספות שנגרמו כתוצאה מתוכניות הרווחה השונות.
אוון החליט לרכוש את החלק של שותפיו כיוון שלא היה מעוניין להשיב את המצב במפעלים לקדמותו.
ניו לנארק התפרסם ברחבי אירופה.
אנשים רבים ביקרו במפעלים, הופתעו לגלות את תנאי העבודה הטובים, ביניהם אף הנסיך ניקולאי שהיה לימים הצאר ניקולאי הראשון.
הפילוסופיה של אוון הייתה מנוגדת להלך הרוחות באותה תקופה, אך היה ביכולתו להדגים כי אין צורך שהמעסיק יתייחס על עובדיו בצורת גרועה על מנת להניב רווחים נאים.
אוון הצליח להראות כיצד המפעלים מרוויחים כסף, במקביל לבתי המגורים הטובים והשירותים הנלווים שהיו בכפר.
בנוסף לקשר בין המפעלים לרפורמה, סוציאליזם ורווחה, הם גם היו מייצגים של המהפכה התעשייתית שהתרחשה בבריטניה במאה ה-18 ובמאה ה-19.
השליטה בניו לנארק עברה לידי משפחת ווקר ב-1825. הווקרים ניהלו את הכפר עד 1881, כאשר הוא נמכר לבירקמאייר וסומרוויל.
חברה זו והיורשות שלה ניהלו את הכפר עד לסגירת המפעלים ב-1968.
לאחר סגירת המפעלים תושבי הכפר החלו לעזוב אותו, ומצבם של הבניינים השונים החל להתדרדר.
בשלהי שנות ה-60 הוקמה התאחדות ניו לנארק, שבתחילת פעילותה דאגה לשיקום קייתנס רואו ובנייני הילדים.
חברה מסחרית בשם Metal Extractions Limited רכשה ב-1970 את המפעלים, מבנים תעשייתיים שונים ובתי המגורים שהיו בשימוש על ידי אוון ודייל.
קרן השימור של ניו לנארק הוקמה ב-1974 על מנת למנוע את הריסת הכפר.
חברת MEL נאלצה לציית לצו מכירה בכפייה שהוצא ב-1983, ומכרה את המפעלים וכמה בניינים אחרים לקרן.
עד לשנת 2005 שוקמו רוב הבניינים, והכפר הפך לאטרקציה תיירותית חשובה.
ההערכה היא כי בכל שנה מבקרים בניו לנארק כ-400,000 תיירים.
חשיבותו של הכפר הוכרה על ידי אונסק"ו בשנת 2001, כאשר הכריז על הכפר כאתר מורשת עולמית.
כיום מתגוררים בכפר כ-200 תושבים.
מנטילה רואו ודאבל רואו הם בנייני המגורים היחידים שלא שוקמו, והתאחדות ניו לנארק ספגה בשל כך ביקורת.
ההתאחדות וקרן השימור של ניו לנארק חילקו ביניהן את האחריות לעבודות השיקום.
ברקספילד רואו והחלק העיקרי של לונג רואו נקנו על ידי יזמים פרטיים, שהסבו אותם לשימושם האישי.
בנוסף לבתים המצויים בבעלות פרטית ההתאחדות מחזיקה בבעלותה 45 בתים מבנים להשכרה.
הגופים המנהלים את הכפר מקדישים תשומת לב רבה לשימור המקוריות ההיסטורית שלו.
בתחומי הכפר אסור להחזיק צלחות לוויין או אנטנות טלוויזיה, ושירותים שונים כגון טלפון מועברים באמצעות כבלים תת-קרקעיים.
על מנת לשמור על המראה האחיד החלק החיצוני בכל הבתים צבוע בלבן, והדלתות והחלונות מעוצבים בצורה דומה.
בעבר בעלי הבתים גם לא היו רשאים להחזיק ברשותם חיות מחמד.
חלק מהמבנים החדשים שנבנו על ידי קרן השימור ספגו ביקורת, וביניהם ניתן למנות את גשר הזכוכית המחבר את בית המנוע ומפעל מספר 3. החזקתה של תיבת טלפון ציבורית משנת 1924 בכיכר הכפר נחשבת גם כן ללא ראויה על ידי חלק מהמבקרים.
באמצע המאה ה-19 היו מקרים שבהם משפחה שלמה התגוררה בחדר יחיד.
שחזור חלקי של תנאי המחיה הללו מוצג במרכז דייוויד ליווינגסטון שבבלנטייר.
מוזיאון זה היה בעבר בית מגורים, וכיום מוצג בו שחזור הכולל בין השאר מיטות ילדים כפי שהיה בתקופתו של ליווינגסטון.
המוזיאון נמצא במרחק של כ-27 ק"מ מניו לנארק, בין גלאזגו להמילטון.
תנאי המחיה בכפר השתפרו במידה רבה, ובתחילת המאה ה-20 המשפחות השונות התגוררו במערכות של מספר חדרים.
רק ב-1933 הופעלו לראשונה ברזי מים קרים בתוך הבתים.
באותה שנה בתי השימוש שהיו בחוץ הוחלפו בבתי שימוש פנימיים.
בעלי הכפר סיפקו לתושביו חשמל בחינם החל מ-1898. אולם, כמות החשמל הספיקה רק להדלקת נורה אחת בכל חדר.
אספקת החשמל נותקה בכל ערב בשעה 10, ובשבתות בשעה 11. ניו לנארק חובר לרשת החשמל הארצית ב-1955.
ברקספילד רואו (1790): בית מגורים גדול שהומר לעשרה בתי מגורים קטנים יותר, תשעה מתוכם הם בני ארבע קומות והעשירי בן חמש קומות.
כל הבתים מצויים בבעלות פרטית.
לונג רואו (1790): בית מגורים גדול שהומר ל-14 בתים קטנים יותר, שכולם בני שלוש קומות.
עשרה בתים מצויים בבעלות פרטית והשאר מושכרים.
דאבל רואו (1795): בית מגורים גדול בן חמש קומות, המכיל דירות בסידור גב-אל-גב.
הצד הפונה אל הנהר ידוע בכינוי ווטר רואו (שורת המים).
מבנה זה לא נמצא בשימוש.
מנטילה רואו (1795): בית מגורים זה נהרס לאחר שהתברר כי איננו יציב יותר.
לאחר הריסתו נבנו מחדש יסודות וקיר תומך, אך הבניין עצמו מעולם לא שוקם במלואו.
וי רואו (1795): בית מגורים גדול שהפך להוסטל לצעירים ב-1994. ההוסטל מופעל ידי התאחדות ההוסטלים לצעירים הסקוטית.
הבניינים החדשים (1798): בניין בן ארבע קומות, הכולל את מגדל הפעמון.
הפעמון, שבעבר היה אות שסימן לפועלים להגיע למפעלים, מופעל פעם בשנה בחצות של היום האחרון בשנה.
הבניין מכיל כיום מוזיאון ודירות מגורים.
בתי הילדים (1809): בניין בן שלוש קומות שהפכו לדירות מגורים.
בעבר שימש כמקום המגורים של היתומים שעבדו במפעלים.
קייתנס רואו (1792): בניין מגורים בן שלוש קומות שהומר לבית דירות קומתי.
קייתנס הוא מחוז בהיילנדס שבסקוטלנד, וככל הנראה הסיבה לשמו של הבניין היא קבוצת אנשים מאזור זה שגויסו לעבוד במפעלים.
כנסיית הכפר (1898): משמשת כיום למטרות חברתיות.
שני המפלסים העליונים של המפעל הוסרו ב-1945. המפעל הוזנח במשך השנים, נהרסה ונבנתה מחדש כמלון מפעל ניו לנארק שנפתח ב-1998.
ווטרהאוסז (1799–1818): חלק מהבניינים בגוש זה הם בני קומה אחת, וחלק בני שתי קומות.
גוש הבניינים שוכן בסמוך למפעל מספר 1, והדירות שבו הפכו לדירות נופש.
מפעל מספר 2 (1788): במפעל זה היו שלושה גלגלי מים ב-1811, והועסקו בה באותה שנה כ-490 גברים ונשים.
המפעל הורחב בין 1884 ל-1885, והותקנו בה מסגרות טבעתיות.
הרחבה זו היא חזית הבניין היחידה בכפר העשויה מאבן.
כיום המפעל משמש למטרות תיירותיות.
המפעל נשרפה ב-1819 ונבנה מחדש בין 1826 ל-1833. כיום הבניין משמש למטרות תיירות, ובתוכו נמצאת טורבינת המים המספקת חשמל לחלק מהכפר.
מפעל מספר 4 (1791–1793): בתקופה שלאחר בנייתה שימשה כמחסן וכחדר עבודה.
כמו כן, התגוררו בה כ-275 יתומים.
המפעל נהרסה בשריפה שהתחוללה ב-1883 ומעולם לא שוקמה.
ב-1990 הוצב גלגל מים באתר שבו שכן המפעל.
המכון ליצירת הדפוס (1816): בניין בן ארבע קומות המשמש כיום למטרות תיירות ועסקים.
בית המנוע (1881): בניין שהיה צמוד למכון והכיל מנוע קיטור.
בית ספר (1817): בניין בן שלוש קומות המשמש כיום כמוזיאון.
בבניין זה היה אחד מתי הספר הראשונים בסקוטלנד לילדים עובדים.
סדנת העבודה למכונאים (1809): בניין בן שלוש קומות שבעבר שימש כמקום עבודתם של המכונאים שבנו ותחזקו את המכונות של המפעלים.
בית הצבע (תאריך בנייה לא ידוע): בניין זה היה במקור בית יציקה לפליז וברזל, וכן היה לו גלגל מים פרטי.
כיום הבניין מכיל חנויות ומרכז מבקרים.
מפעל גז עם ארובה מתומנת (נבנה זמן קצר לפני 1851): כיום משמש כחנות.
בית אוונס (1790): כיום משמש כמוזיאון.
בית דיילס (1790): כיום נמצאת בו הנהלה של הוצאת ספרים בשם "ספרי ווייברלי".
ערוץ המפעל: נחפר על מנת לנתב את המים מנהר קלייד כך שניתן יהיה לספק כוח למפעלים.
בית קברות: בית הקברות נמצא על גבעה מעל ניו לנארק, בין הכפר וחניון המבקרים.
רבים מבין תושבי הכפר המקוריים קבורים בו.
דרך ניו לנארק 1 ו-2: שני בתי שער דו-קומתיים הניצבים זה כנגד זה במרחק קצר מהכפר, ומסמלים את הכניסה לניו לנארק.
ניו סקול היא אוניברסיטה פרטית בעיר ניו יורק הממוקמת בעיקר בגריניץ' וילג'.
מאז ייסודה ב-1919 ולאורך רוב שנותיה, נודעה האוניברסיטה בשם "ניו סקול למחקר חברתי".
בשנים 1997–2005 היה שמה "אוניברסיטת ניו סקול".
כיום לומדים בה כ-9,300 סטודנטים במגוון רחב של נושאים אקדמיים, כולל מדעי החברה, מדעי הרוח, אדריכלות, אמנות, עיצוב, מוזיקה, דרמה, פסיכולוגיה ומינהל ציבורי.
האוניברסיטה נודעה בשיטות ההוראה החדשניות שלה ובצוות חשיבה הבינלאומי הנקרא "המוסד לחקר המדיניות הבינלאומית".
הייחודיות של הניו סקול נובעת מהשילוב בין בית ספר לעיצוב מפורסם בעולם, פרסונס, עם מכללה לאמנויות ליברליות נחשבות, יוג'ין לנג, מכללת אמנויות ותוכניות לתארים מתקדמים.
האוניברסיטה שמה דגש על שיתוף פעולה בין עיתונאים עם מעצבים, אדריכלים עם חוקרים חברתיים, מומחי תקשורת עם פעילים, משוררים עם מוזיקאים.
ב-1933 הוחל בתוכנית לימודים לתואר שני ושלישי, באוניברסיטה בגלות שנוסדה על ידי מדענים שנמלטו מגרמניה הנאצית.
ב-1934 הוסמכה אוניברסיטה זו על ידי מדינת ניו יורק בשם "הפקולטה למדעי החברה ולמדעי המדינה" כחלק של בית הספר למחקר חברתי.
ההיקף האקדמי כולל 135 התוכניות לתארים מתקדמים.
בין הבוגרים המפורסמים של ניו סקול ניתן למנות את שמעון פרס, טנסי ויליאמס, ג'ק קרואק, חנה ארנדט ואיי וייוויי.
ניו יורק ליברטי היא קבוצת כדורסל נשים אמריקאית מניו יורק המשחקת בליגת ה-WNBA.
הקבוצה, ממקימות הליגה, קמה ב-1997 ומשחקת בבית המזרחי, בו זכתה באליפות 4 פעמים.
הקבוצה הגיעה שש פעמים הליגה, אך הפסידה בחמש הראשונות וזכתה באליפות ראשונה רק ב-2024. הקבוצה מארחת את משחקיה הביתיים באולם ברקליס סנטר אשר ברובע ברוקלין.
עם הקמת הקבוצה זו רכשה את הזכויות לשימוש בשם "ליברטי" מהתאחדות הכדורסל ליברטי, אשר באותו זמן חדלה מלפעול.
עם הקמת הליגה הייתה הליברטי בין הראשונות לגייס שחקניות והחתימה את כוכבת כדורסל המכללות רבקה לובו ואת המדליסטית האולימפית טרסה וד'רספון.
השתיים הובילו את הליברטי לעונה ראשונה מוצלחת, החל מהמשחק הראשון בליגה, בו ניצחו את לוס אנג'לס ספארקס, ועד לסדרת גמר הליגה, שם הפסידו ליוסטון קומטס.
לאחר שבעונה הבאה כשלו להגיע לשלבי הפלייאוף, שבה הקבוצה לסדרת הגמר ב-1999, אך הפסידה שוב לקומטס.
הליברטי שבו והופיעו בסדרות הגמר בעונות 2000 ו-2002, אך בשתיהן כשלו שוב ושוב להשיג התואר.
הקבוצה נפרדה מווית'רספון לאחר עונת 2003, בה כשלה הקבוצה להגיע לפלייאוף.
ברם, החל מעונה זו סבלה הקבוצה מחוסר יציבות וכוכבות רבות מצאו עצמן מועברות על ידי הקבוצה או עוברות בעצמן לקבוצות אחרות בליגה, בזמן שאלו אשר נותרו סבלו מפציעות חוזרות.
החל משנת 2003 הצלחות הקבוצה התמעטו, והיא החלה להתקשות להעפיל למשחקי פלייאוף וכאשר הצליחה - לא אחת הפסידה כבר בסיבוב הראשון.
עונת 2007 הייתה לשיא חוסר היציבות של הקבוצה.
לאחר ששכרה את שירותיהן של מספר שחקניות מבטיחות, ביניהן שי דורון הישראלית אותה בחרה בדראפט ה-WNBA, ומספר שחקניות מקבוצת שארלוט סטינג אשר התפרקה, ניצחה ליברטי 5 משחקים ברציפות, אך מיד לאחריהם הפסידה 7 ברצף.
לקראת סוף העונה מצאה עצמה הקבוצה נאבקת על הכרטיס האחרון לפלייאוף עם וושינגטון מיסטיקס, ולבסוף ניצחה 3 מארבעת משחקיה האחרונים - ובכך זכתה לעלות לחצי הגמר האזורי, שם הפסידה לאלופת העונה הקודמת דטרויט שוק.
לקראת עונת 2008 שוב ניסתה הליברטי לחזק את סגל השחקניות.
בדראפט אשר קדם לעונה גייסה הקבוצה את אסנס קארסון, אלרנה לארקינס, שתיהן הצטיינו בליגת המכללות.
סגל הקבוצה היה לצעיר ביותר בליגה והליברטי זכו ב-19 משחקים בעונה הרגילה, ולאחר מכן הביסו את קונטיקט סאן בסיבוב הפלייאוף הראשון.
בגמר הבית המזרחי היו הליברטי קרובים לניצחון, אך הפסידו בהפרש שתי נקודות לדטרויט שוק במשחק השלישי והקובע.
בשנים 2013–2017 שימש שחקן ה-NBA בעבר ביל ליימביר כמאמן הקבוצה, והוביל אותה לגמר האזור המזרחי ב-2015, בו הפסידו לאינדיאנה פיבר.
בין 2015 ל-2018 שימש כדורסלן העבר אייזיאה תומאס כנשיא הקבוצה, אך ב-2019 רכש ג'וזף צאי את הקבוצה והעביר אותה מהמדיסון סקוור גארדן שבמנהטן לברקליס סנטר בברוקלין.
בשנות ה-20 של המאה ה-21 הגיעה הקבוצה להצלחות בזכות בחירתה של סברינה יונסקו בבחירה הראשונה בדראפט ה-2020 והחתמתה של בריאנה סטיוארט ב-2023. ב-2023, לאחר שמאז 2018 לא העפילה הקבוצה לסיבוב השני של הפלייאוף, הגיעו הליברטי לגמר ה-WNBA בו הפסידו 1–3 ללאס וגאס אייסז.
בנוסף זכתה הקבוצה בגביע הנציבה של ה-WNBA לאחר שגברה בגמר על האייסז.
ב-2024 זכתה הליברטי באליפות ראשונה בתולדותיה לאחר שגברה בגמר 3–2 על מינסוטה לינקס.
צבעי הקבוצה הם טורקיז, שחור ולבן, כצבעי פסל החירות שהוא אחד מסמלי העיר ניו יורק, וסמל הקבוצה הוא הלפיד שנושא הפסל.
הקמע של הקבוצה, אלי הפילה , הושק ב-2021.
ניו יורק רנסאנס ידועה גם כהרלם רנסאנס ביג פייב וכרנס , הייתה קבוצת כדורסל מקצוענית שהורכבה כולה משחקנים אפרו-אמריקאים.
היא נוסדה ב-13 בפברואר 1923 בידי רוברט "בוב" דאגלס בהסכם עם אולם הנשפים והקזינו "הרלם רנסאנס".
אולם הנשפים והקזינו ברחוב 138 ובשדרה השביעית היה קומפלקס בידור שכלל אולם נשפים ושירת כמגרש הבית של הביג פייב.
הקבוצה שיחקה את רוב משחקיה בדרכים ונדדה ברחבי הארץ מתוך הכרח.
הקבוצה שיחקה את משחקה הראשון ב-3 בנובמבר 1923. הרנס היו אחת מקבוצות הכדורסל הדומיננטיות ביותר בשנות העשרים והשלושים.
במהלך העונה של 2–1933 עמד מאזנה החיובי של הרנס על 8–120 ניצחונות.
במרוצת העונה זכתה הרנס ב-88 ניצחונות רצופים, הישג שאף קבוצת כדורסל מקצוענית לא השוותה אותו.
ב-1939, הרנס נעשתה הקבוצה השחורה הראשונה שזכתה במשחק האליפות, כשניצחו את נבחרת הכוכבים של אושקוש (Oshkosh) 25-34 בטורניר הכדורסל המקצועני העולמי (World Basketball Tournament) בשיקגו.
מאזנה הכולל של הקבוצה בכל שנות קיומה עמד על 2,588 ניצחונות לעומת 539 הפסדים.
כמה משחקניה הוותיקים והטובים ביותר היו קלרנס (פט) ג'נקינס, פפי ריק, אייר סייטש, צ'ארלס "טרזן" קופר, ביל יאנסי, ו"וי" וילי סמית.
ב-1936 נעשו הרנס לקבוצה רמת הדרג הראשונה שחתמה על חוזה לארבע שנים עם כוכב קולג' אמריקאי אפריקאי, דייוויד "ביג דייב" דג'רנט מאינדיאנה סנטרל.
הרנס התפרקה ב-1949 אחרי שסיימה את עונת 1949/48 בליגת ה-NBL המעורבת גזעית בתור ה"דייטון רנס" (Dayton Rens) שמושבם בדייטון שבאוהיו.
זו הייתה גם העונה האחרונה של ליגת ה-NBL, שהתמזגה ביחד עם ליגת ה-BAA, הלבנה לחלוטין ויצרה את ליגת ה-NBA שהייתה אז גם היא על טהרת הלבנים.
היכל התהילה של הכדורסל הכליל את קבוצת הניו יורק רנס כולה ב-1963.
שלושה מבין שחקני הרנס מונצחים בהיכל באופן פרטי: טרזן קופר, פופ גייטס, והמייסד והמאמן בוב דאגלס.
ניו מדיה (מילולית: "תקשורת חדשה") הוא מושג רחב המתייחס אל יצירות אשר נוצרו באופן דיגיטלי באמצעות מחשב או שעברו תהליך דיגיטציה - לרוב העברה למדיום שהוא דיגיטלי.
המחשב יכול לשמש את היצירות בתהליך ההפקה, תהליך ההפצה או תהליך ההצגה.
המונח "ניו מדיה" בא לתאר אותה כהנגדה למדיה הקודמות ("מדיה" היא צורת הריבוי של "מדיום", אמצעי).
בין השאר - הדפוס, הטלוויזיה, הקולנוע ועוד.
הללו מכונים, בהנגדה, "מדיות ישנות" או "אולד מדיה".
בשנות ה-60 של המאה ה-20 הקשר בין מחשבים לאמנות רדיקלית החל להתחזק.
עד שנות ה-80 של המאה ה-20 התקשורת הסתמכה בעיקר על הדפסה ומודלים של שידור אנלוגי, כמו הטלוויזיה והרדיו.
בעשרים וחמש השנים האחרונות ראינו את השינוי המהיר לכיוון מדיה אשר מבוססת על שימוש בטכנולוגיות דיגיטליות, כמו האינטרנט ומשחקי מחשב.
עם זאת, דוגמאות אלה הן רק ייצוג קטן של המדיה החדשה.
השימוש במחשבים דיגיטליים הפך את המדיה הישנה למדיה חדשה כגון: טלוויזיה דיגיטלית ופרסומים באינטרנט.
אפילו כלי התקשורת המסורתיים כמו העיתונות המודפסת השתנו באמצעות יישומים טכנולוגיים כדוגמת תוכנות עריכת תמונה ותוכנות סידור דפוס.
שאפירו (1999) טוען כי "ההופעה של טכנולוגיות דיגיטליות חדשות מסמלת שינוי פוטנציאלי רדיקלי באשר למי ששולט באינפורמציה, בחוויה ובמשאבים".
כוונתו שהתפתחות המדיה מטשטשת את ההבדל בין תקשורת בין אישית לתקשורת המונית, ובין תקשורת ציבורית לפרטית.
ראסל ניומן (פרופ' למדיה טכנולוגית) טוען כי המדיה החדשים:
משנה את המשמעות של מרחק גאוגרפי
מאפשרת עליה דרמטית בנפח התקשורת
מאפשרת לצורות תקשורת שהיו מופרדות בעבר לחפוף ולהתמזג
ישנן מספר דעות חלוקות בנוגע לערכיות ולתרומה של הניו מדיה.
בהקשר הפוליטי יש החוזים כי המדיה החדשה, והאינטרנט בפרט, יביא בעתיד למרחב ציבורי דמוקרטי פוסטמודרני, שבו האזרחים יוכלו להשתתף בדיונים פוליטיים ללא הבדלים היררכיים.
מנגד יש הטוענים כי המעבר למדיה חדשה הביא לקומץ תאגידי תקשורת אוניברסליים אשר משיגים השפעה גלובאלית חסרת תקדים, אשר עתידה להתעצם אף יותר.
לב מנוביץ' בספרו The language of new media ניסה להביא 5 עקרונות שמאפיינים ניו מדיה.
לא כל יצירת ניו מדיה מצייתת לחוקים הללו, הוא טוען.
אלו אינם כללים אבסולוטיים אלא נטיות כלליות של יצירות ניו מדיה.
כל מוצרי הניו מדיה, בין אם נוצרו על ידי מחשב או שעברו המרה מחומר גלם אנלוגי, מיוצגים בייצוג ספרתי.
מכאן שגם אפשר לעבד ולשנות אותם באמצעות תוכנת מחשב.
משום שכל האלמנטים ביצירת ניו מדיה מאוחסנים בנפרד ובאופן עצמאי, ניתן לבצע בכל אחד מהם שינויים בנפרד ללא לשנות את היצירה הכללית.
כתוצאה משני העקרונות הראשונים, ניתן לבצע אוטומציה בתהליכים השונים של היצירה:
ביכולת המחשב לאחסן ולשלוף מידע
כתוצאה משני העקרונות הראשונים, יצירות הניו מדיה הן לעולם לא קבועות לנצח.
האובייקטים הבודדים של היצירה חשופים כל הזמן לשינויים ולמניפולציות ולכן ניתנים לצריכה באין ספור וריאציות שונות.
בעוד מדיה ישנים נשלטת על ידי יוצר אחד שקובע מראש את היצירה ואת אופן וסדר הצריכה שלה כאשר היא משוכפלת ומופצת בעותקים זהים זה לזה, יצירת הניו מדיה היא נזילה.
קיים מאגר מידע על אלמנטים של המדיה וניתן להשתמש בו.
ניתן להפריד בין התוכן לבין הממשק.
מידע אודות המשתמש יכול להיאסף בצורה אוטומטית ולהתאים אליו את דרך צריכת היצירה (למשל, זיהוי של חומרת המחשב או סוג הדפדפן)
קישוריות באמצעות היפרלינק כך שאלמנטים עצמאים זה מזה מוכלים באותה יצירה, בניגוד למדיה ישנה בה אלמנטים שמוכלים ביצירה נהפכים לחלק אחיד ממנה.
אפליקציות שמבצעות עדכון אוטומטי, לעיתים אף ללא כל התערבות מצד המשתמש.
כאשר המדיה יכולה להיצרך בגודל שונה וברמות שונות של פרטים (למשל, היכולת לצפות בתכנים באיכות גבוהה או נמוכה).
ניו מדיה מכילה 2 שכבות: השכבה התרבותית והשכבה הממוחשבת, כאשר הן נמצאות תמיד ביחסים של השפעה הדדית זו על זו.
השילוב או הקידוד מחדש של השכבות הללו יוצרת תרבות משולבת של משמעויות תרבותיות וממוחשבות.
בתהליך זה קטגוריות ומושגים תרבותיים מוחלפים ברמת המשמעות או השפה במושגים חדשים הלקוחים מעולם המושגים הממוחשבים.
אפיונים של המסר בניו מדיה
מסר אישי יכול להימסר באופן סימולטני למספר גדול של אנשים.
כל אחד יכול להתערב בתוכן הנמסר, להגיב, להשפיע או לשנות אותו.
למרות שהפנייה מתבצעת לקהל רחב, התוכן עדיין יכול להיות מותאם באופן אישי לכל אדם ואדם הצורך אותו.
יכולת התגובה למסר היא מיידית.
בתחילת המאה ה-21, עם עליית ה-Web 2.0 (אתרי תוכן מבוסס גולשים) הרשת החברתיות המקוונות דוגמת פייסבוק וטוויטר, שהראו יעילות גדולה בהפצת רעיונות ומסרים המונית, משמש המונח "ניו מדיה" גם להתייחסות לרשתות אלה כמדיום תקשורת המונים חדש.
גופים רבים הקימו חטיבת ניו מדיה או מינו דוברים שהתמחותם ניו מדיה, ואלה משתמשים בכלים אלה (כגון בפרסום סטטוסים ותמונות בפייסבוק או ציוצים בטוויטר) כדי להעביר מסרים לקהלים נרחבים וליחצ"ן את הגוף שמטעמו הם פועלים.
היבט חשוב נוסף של הניו מדיה שהיא מאפשרת לכל אדם להיות עיתונאי או פובליציסט ולהפיץ את מסריו כך שיגיעו לקהל נרחב, החל ממאות או אלפים וכלה במיליונים.
הפיכת הצילום הדיגיטלי לנגיש (כגון התקנת מצלמה דיגיטלית בכל סמארטפון) חיזקה מגמה זו.
כיום מוגדרים גם שירותי סטרימינג שונים כגון נטפליקס והולו כניו מדיה.
בפרסי סאטורן, למשל, ישנה קטגוריה לסדרות ניו מדיה, המוענקות לסדרות שמופקות במיוחד עבור שירותי הסטרימינג השונים.
ניו יורק סיטי בלט היא להקת בלט נאו קלאסית אשר נוסדה בשנת 1948 על ידי הכוריאוגרף ג'ורג' בלנשין ועל ידי לינקולן קרסטיין.
בלנשין וג'רום רובינס נחשבים לכוריאוגרפים המייסדים של החברה.
לאון ברזין היה המנהל המוזיקלי הראשון של החברה.
הסיטי בלט צמח מתוך להקות קודמות: להקת ההפקה של בית הספר לבלט אמריקאי, 1934, הבלט האמריקאי, 1935, ובלט קרוון, 1936, שהתמזגו לבלט קרוון האמריקאי; וישירות מאגודת הבלט, 1946.
שמה הנוכחי של הלהקה ניתן לה עם ביסוס מקומה הקבוע, ביתה הנוכחי הוא תיאטרון דוד קוץ' במרכז לינקולן בניו יורק, ובסרטוגה ספרינגס שבמדינת ניו יורק.
הלהקה נהנית מתרומות של אנשים פרטיים והיא מופיעה בליווי של תזמורת סימפונית מוקטנת המהווה חלק אינטגרלי ממנה.
הלהקה מחולקת לשתי קבוצות רקדנים סולנים ושאר הלהקה.
בית הספר לבלט אמריקאי (S.A.B.), אותו הקים בלנשין, הוא בית הספר להדרכה של הלהקה.
במכתב שנכתב בשנת 1946 קרסטיין אמר:
תרגום: ההצדקה היחידה שיש לי היא לאפשר לבלנשין לעשות בדיוק מה שהוא רוצה לעשות בצורה שהוא רוצה לעשות את זה.
קרסטיין שימש כמנכ"ל הלהקה בשנים 1946 עד 1989, בשנים אלו הוא פיתח ושימר אותה על ידי יכולות הארגון והגיוס שלו.
מועדון כדורגל ניו יורק סיטי היא קבוצת כדורגל מניו יורק, המשחקת בליגת ה-MLS מעונת 2014/2015. הקבוצה נמצאת בבעלות משותפת של חברת האחזקות קבוצת סיטי פוטבול (שתחת בעלותה נמצאת גם מנצ'סטר סיטי) ושל קבוצת הבייסבול ניו יורק יאנקיז.
דון גרבר, הקומישנר של הליגה, פנה לרעיון אותו טיפח עוד קודם - לשכנע מועדון כדורגל גדול מאירופה להשקיע בקבוצה בליגה.
הרעיון נוסה עוד ב-2008 כשגרבר ניסה לשכנע את ברצלונה להשקיע בקבוצה שתקום במיאמי, ניסיון שלא צלח.
סגן הנשיא של ברצלונה באותם ימים היה פראן סוריאנו.
כשסוריאנו התמנה ליושב ראש מנצ'סטר סיטי ב-2012, פנה אליו גרבר וחידש את הרעיון - הפעם בנושא הזיכיון בניו יורק.
הפעם הצליח גרבר לשכנע את סוריאנו ופרנסי מנצ'סטר סיטי, ובמאי 2013 הוענק הזיכיון לקבוצה.
בתחילה התכוונה הקבוצה להקים לעצמה אצטדיון בפארק פלאשינג מדוז שבקווינס, אך נתקלה בהתנגדות של ניו יורק מטס שאצטדיונה נמצא בסמוך.
לאור זאת הוחלט לבנות לקבוצה אצטדיון ברובע הברונקס, סמוך לאצטדיון יאנקי.
האצטדיון צפוי להיות מוכן ב-2018, ועד אז נקבע אצטדיון יאנקי עצמו כמגרשה הביתי של הקבוצה.
ב-11 בדצמבר 2013 הודיעה הקבוצה כי ג'ייסון קרייס, מאמנה היוצא של ריאל סולט לייק, יהיה מאמנה בעונתה הראשונה בליגה.
בנוסף, השחקן הראשון שחתם בקבוצה היה דויד וייה הספרדי.
משחק הליגה הראשון של המועדון נערך ב-8 במרץ נגד אורלנדו סיטי.
מיקס דיסקרוד כבש את השער הראשון של המועדון בליגה במשחק שהסתיים בתיקו 1-1. שבוע לאחר מכן, במשחק הבית הראשון שלהם השיגה הקבוצה את ניצחונה הראשון לאחר שגברה על ניו אינגלנד רבולושן.
הקבוצה סיימה את העונה הראשונה במקום השמיני במזרח וה-17 הכללי.
ב-24 ביוני 2014 חתם במועדון פרנק למפארד.
עשרה ימים לאחר מכן, עבר למפארד לקבוצת האם של המועדון מנצ'סטר סיטי, ושב אליה לאחר עונה אחת.
בעונתה השנייה ב-MLS העפילה ניו יורק סיטי לפלייאוף בפעם הראשונה, ובסופו של דבר הפסידה לטורונטו בסדרה של שני משחקים בחצי גמר המזרח.
בעונת 2017 רשמה הקבוצה הצלחה דומה, כאשר הגיעה לחצי הגמר שם הפסידה לקולומבוס קרו, כמו גם בעונת 2018. בעונת 2019 סיימה הקבוצה במקום הראשון בליגה אך שוב נכשלה בפלייאוף לאחר שהפסידה לטורונטו.
ניו יורק סיטי פתחה את עונת 2020 עם הופעת הבכורה שלה בליגת האלופות של CONCACAF, והעפילה לרבע הגמר לאחר שניצחה את סן קרלוס מקוסטה ריקה 6-3 בשני משחקים.
ברבע הגמר הודחה על ידי טיגרס.
בליגה הפסידה לאורלנדו סיטי בסיבוב הראשון של הפלייאוף.
המועדון סיים את עונת 2021 במקום הרביעי במזרח, עונה אשר בסופה זכתה בתואר הגביע ה-MLS הראשון בתולדות המועדון.
ניו ליין סינמה (מאנגלית: New Line Cinema), או בשמה המלא ניו ליין סינמה הפקות סרטים בע"מ, היא אולפן קולנוע אמריקאי, אשר הוקם בשנת 1967 על ידי רוברט שיי כחברה להפצת סרטים ובהמשך הפכה לאולפן קולנוע עצמאי.
היא הפכה לחברת הבת הראשונה של "טרנר שידורים" (דאז טיים וורנר) ב-1996 ומוזגה עם האחים וורנר ב-2008.
ניו ליין סינמה הוקמה בשנת 1967 על ידי רוברט שיי, אז בן 27, כחברה להפצת סרטים ולאספקת סרטים זרים וסרטי אומנות לקמפוסים בארצות הברית.
המשרדים הראשונים היו מחוץ לדירתו של שיי בניו יורק.
אחת ההצלחות המוקדמות של החברה הייתה הפצת סרט תעמולה מ-1936 נגד חשיש, "טירוף החשיש", אשר הפך לסרט פולחן בקמפוסים אמריקאיים בתחילת שנות השבעים.
בתחילת הדרך החברה אף הפיצה סרטים זרים קלאסיים כגון "הישאר כמו שאתה" (איטליה), "סיפורים לא מוסריים" (צרפת) ו-"צא מהממחטות שלך" (צרפת), האחרון הפך לסרט הראשון שהחברה הפיצה שזכה בפרס אוסקר.
האולפנים גם הוציאו סרטים רבים של ג'ון ווטרס בתחילת הדרך.
בשנת 1976 החברה השיגה מימון ליצירת סרט ראשון באורך מלא - Stunts, בכיכובו של רוברט פורסטר.
הסרט היה מותחן פעולה על רצח של מספר להטוטנים בהוליווד.
הסרט בוים על ידי מארק לסטר ויצא בשנת 1977. אף על פי שהסרט קיבל ביקורות לא טובות על ידי מבקרים מקצועיים הוא הראה הצלחה בקולנוע ובהמשך בטלוויזיה.
החברה הייתה שותפה בהפקה של שלושה סרטים בשנים 1981–1983, "לבד בחשיכה", סרט אימה על בורחים מבית משוגעים, "Xtro", סרט מדע בדיוני ופנטזיה ו-"פוליאסטר", בבימויו של ג'ון ווטרס.
"פוליאסטר" היה אחד הסרטים הראשונים בקולנוע אשר הציגו ניסוי קולנועי חדש אשר כונה "אודורמה", במסגרתו הקהל קיבל כרטיסי גירוד שכאשר מגרדים אותם ניתן להריח את מה שקורה בסצנה.
בשנת 1984 החברה הפיקה ושחררה את הסרט סיוט ברחוב אלם.
סרט זה היה הסרט המצליח הראשון של החברה לאחר תקופת שפל כלכלי.
עלות הייצור של הסרט הייתה 1.8 מיליון דולר והוא גרף 25.5 מיליון דולר בקופות בארצות הברית.
שנה לאחר מכן יצא סיוט ברחוב אלם 2: נקמתו של פרדי.
הסרט השני בסדרה גרף 3.3 מיליון דולר בשלושת הימים הראשונים ולמעלה משלושים מיליון דולר בקופות.
סיוט ברחוב אלם 3: לוחמי החלומות שוחרר בשנת 1987 וגרף כמעט 45 מיליון דולר בקופות בארצות הברית.
בנובמבר 1990, החברה רכשה את 52% מחברת הפקות הטלוויזיה RHI Entertainment (כיום Sonar Entertainment) ובהמשך מכרה אותם ל-Hallmark Cards.
במאי 1991, החברה רכשה זכויות יוצרים של 600 סרטים זרים של קבוצת נלסון בידור (Nelson Entertainment Group) שהיו שייכות לחברת סולטן בידור (Sultan Entertainment Holdings), עסקה אשר כללה גם הפצה של 11 סרטים עם קאסל רוק אנטרטיינמנט.
בנובמבר של אותה שנה השלימה החברה את הרכישה של כל חברת סולטן.
ב-28 בינואר 1994, החברה נרכשה על ידי טד טרנר והפכה לחלק מקבוצת Turner Broadcasting System, אשר מוזגה ב-1996 עם טיים וורנר.
ניו ליין סינמה מוזגה עם חברת האם שלה, האחים וורנר, בשנת 2008. האכזבה שנחל הסרט מצפן הזהב היוותה גורם מרכזי במיזוג.
ניו ליין סינמה הוציאה בהפקת הסרט 180 מיליון דולר והכניסה רק 70 מיליון דולר.
לאחר המיזוג, ניו ליין סינמה העבירה את המטה המרכזי שלה למשרדי האחים וורנר.
הסרט האחרון שיצא באמצעות ניו ליין סינמה כחברה נפרדת היה סרטו של ויל פרל, Semi-Pro.
חטיבות של ניו ליין סינמה
ניו ליין סינמה הפעילה מספר חטיבות לרבות הפצת תיאטרון, שיווק, ווידאו ביתי.
בנוסף, ניו ליין סינמה הייתה שותפה בחברת ההפצה פיקצ'רהאוס (Picturehouse).
פיקצ'רהאוס, שהתמחתה בקולנוע עצמאי, הוקמה על ידי בוב בארני (שעזב את חברת ההפצה ניומרקט פילמס (Newmarket Films)), ניו ליין סינמה (ששילבה את חטיבת "פיין ליין" (Fine Line Features) שלה בפרויקט) ו-HBO סרטים (חטיבה של HBO וחברת בת של טיים וורנר).
המטרה שלהם הייתה להיכנס לתחום של סרטים תיאטרליים.
ב-8 במאי 2008, הוכרז כי פיקצ'רהאוס תיסגר בסתיו של אותה שנה.
בהמשך, בארני קנה את הסימנים המסחריים של פיקצ'רהאוס מהאחים וורנר והשיק את החברה מחדש בשנת 2013.
חברת ההשקעות סאות' קנטרברי, לשעבר חברת ההשקעות הגדולה ביותר בניו זילנד, השקיעה בטרילוגיית שר הטבעות 30 מיליון דולר רק כדי לקבל חשבוניות תוצרת ניו ליין סינמה שמראות כי הסרטים עשו "הפסדים נוראיים", לדברי מנכ"ל החברה, אלן האברד.
"מצאנו את עצמנו מופתעים כיוון שמדובר באחת ההצלחות הקופתיות של כל הזמנים" (שלושת הסרטים הגיעו למקומות 7, 25 ו-33 ברשימת הסרטים המכניסים ביותר בזמנם).
15 שחקנים תבעו את ניו ליין סינמה בטענה כי הם מעולם לא קיבלו הכנסות ממזכרות שמכרה החברה של הדמויות שלהם בסרטי החברה.
חברת ההפקה של פיטר ג'קסון סרטי ווינגנאט בדקה את החשבוניות של ניו ליין סינמה באמצעות מבקר חיצוני.
לאחר הבדיקה, ג'קסון תבע את ניו ליין סינמה.
מנהלה של ניו ליין סינמה, רוברט שיי הודיע לאחר מכן כי הם לא יעבדו יותר עם ג'קסון.
למפיק סול זאנץ הייתה גם מחלוקת ממושכת עם ניו ליין סינמה על רווחים מסרטי שר הטבעות.
המחלוקת החלה זמן קצר לאחר שחרור הסרט לקולנוע.
מגזין וראייטי דיווח בדצמבר 2007 כי גם זאנץ תובע את ניו ליין סינמה בטענה כי האולפן סירב להפוך את הדוחות הכספיים שלו לזמינים כדי שזאנץ יוכל לאשר את ההכנסה המדויקת שהיה אמור לקבל.
ניו ליין סינמה משמשת חברת הפצה לאולפנים ברחבי העולם בנוסף להיותה חברת הפצה של סרטים לבית (וידאו, DVD ועוד).
בקנדה ניו ליין סינמה הייתה חברת ההפצה של סרטי אליאנס (Alliance) בין השנים 1989–2010 והיא חברת ההפצה של האחים וורנר שם מאז 2010.
בבריטניה ניו ליין סינמה הייתה חבהת ההפצה של סרטי בידור דיסטריביוטורס (Distributors) בין השנים 1990–2009, היא חברת ההפצה של האחים וורנר מאז 2009. בנוסף היא הייתה שותפה בבריטניה של "אפקט הפרפר" ו"אפקט הפרפר 2" בשיתוף פעולה עם אייקון פרודוקשנס (Icon Productions) ועם פוקוס פיצ'רס (Focus Features), חברת הסרטים של NBC.
ניו ליין סינמה היא גם חברת ההפצה של האחים וורנר באוסטרליה ובניו זילנד.
בדומה לבריטניה, גם באוסטרליה ובניו זילנד היא הפיצה את שני הסרטים של אפקט הפרפר.
בנוסף, ניו ליין סינמה מהווה חברת הפצה באוסטרליה לוילאג' רודשוו פיקצ'רס (Village Roadshow Pictures).
"ניו ליין בידור ביתי", שנקראה גם "ניו ליין וידאו ביתי", הייתה חטיבת ההפצה של הווידאו הביתי של ניו ליין סינמה בין השנים 1990–2010. היא הייתה אחראית על ההפצה של כל הסרטים הביתיים של ניו ליין סינמה ל-DVD ובלו ריי.
מיזרי בבימויו של רוב ריינר ובכיכובם של ג'יימס קאן וקתי בייטס היה הסרט הראשון שהופץ לבתים על ידי החברה.
בנוסף להפצה הביתית של סרטי ניו ליין סינמה, החברה הפיצה גם סרטים של אולפני פיקצ'רהאוס, שהיה מיזם משותף של ניו ליין סינמה ו-HBO.
בנוסף היא הפיצה סרטים שלא היו קשורים לניו ליין סינמה בצורה ישירה.
במאי 1991, ניו ליין סינמה רכשה זכויות יוצרים של סרטים ביתיים וזרים של חברת נלסון בידור, אשר כללו גם סרטים של אמבסי פיקצ'רס, תמורת 15 מיליון דולר ובכך העשירה את הספרייה הביתית שלה בעוד כ-600 סרטים כולל הבוגר והבריחה מניו יורק.
בנוסף היו לה כבר את סרטי חברת קסטל רוק.
כל הסרטים הללו הועברו בהמשך ל-MGM.
לפני הקמת החטיבה רבים מסרטי החברה שוחררו בווידאו על ידי מפיצים שונים כגון MGM, מגנטיק וידאו ווויזארד וידאו.
בהמשך, הסרטים הופצו על ידי חטיבת הווידאו הביתי של סוני, על ידי מדיה הום ועל ידי ארטיסאן.
ב-1995, כאשר טד טרנר רכש את ניו ליין סינמה הסתיים שיתוף הפעולה עם סוני והסרטים הביתיים של ניו ליין סינמה הופצו על ידי "טרנר אנטרטיינמנט".
בין השנים 1997–2010 ניו ליין וידאו ביתי הופצה על ידי "וורנר וידאו ביתי", חטיבת הבידור הביתי של האחים וורנר, אך עדיין עם הסמל של ניו ליין.
בינואר 2008, הודיעה ניו ליין כי בהתאם למדיניות של חברת האם שלה, האחים וורנר, מעתה הם מפיצים סרטים רק בבלו ריי וזונחים את טכנולוגיית ה-HD DVD.
הסרט היחיד של ניו ליין שיצא בגרסת HD DVD היה המבוך של פאן.
החטיבה של ניו ליין בידור ביתי נסגרה בשנת 2010 והפכה לחלק מ-"וורנר וידאו ביתי", הסרט הביתי האחרון שניו ליין השתמשה בסמלה היה יעד סופי.
בבעלות משותפת של האחים וורנר ו-MGM.
לניו ליין סינמה מספר חטיבות סרטים - קולנוע, טלוויזיה, פיקצ'רהאוס (חטיבה שעשתה סרטים בשיתוף עם HBO) ופיין ליין (סרטים עצמאיים).
להלן רשימת סרטי הקולנוע שהופקו, הופקו במשותף או הופצו על ידי ניו ליין סינמה.
תאריך הוצאה שם הסרט הערות 18 ביולי 1967 סוף אוגוסט במלון אוזון הסרט הראשון של ניו ליין סינמה.
26 בדצמבר 1967 Magical Mystery Tour סרט בריטי, זכויות הפצה בארצות הברית בלבד.
הופק על ידי אפל (שכעת מחזיקים בזכויות) ו-BBC סרטים.
סרט בכיכובם ובבימויים של הביטלס.
תאריך הוצאה שם הסרט הערות 10 באפריל 1970 Multiple Maniacs הופק על ידי Dreamland.
8 ביולי 1971 Mississippi Summer 15 בדצמבר 1971 גם גמדים התחילו בקטן סרט גרמני, זכויות הפצה בארצות הברית בלבד.
17 במרץ 1972 פינק פלמינגוס במאי: ג'ון ווטרס.
1973 Reefer Madness הוצאה מחודשת להצגת תיאטרון.
1 באוקטובר 1974 המנסרים מטקסס הוצאה מחודשת להצגת תיאטרון.
4 באוקטובר 1974 Female Trouble במאי: ג'ון ווטרס.
6 בנובמבר 1974 נאדה סרט צרפתי-איטלקי, זכויות הפצה בארצות הברית בלבד.
נובמבר 1974 לוחם הרחוב סרט יפני, זכויות הפצה בארצות הברית בלבד.
מאי 1975 Nuits Rouges סרט צרפתי-איטלקי, זכויות הפצה בארצות הברית בלבד.
3 בדצמבר 1975 Return of the Street Fighter סרט יפני, זכויות הפצה בארצות הברית בלבד.
פברואר 1976 Sister Street Fighter סרט יפני, זכויות הפצה בארצות הברית בלבד.
10 במרץ 1976 סיפורים לא מוסריים סרט צרפתי, זכויות הפצה בארצות הברית בלבד.
יוני 1976 המכוניות שאכלו את פריז סרט אוסטרלי, זכויות הפצה בארצות הברית בלבד.
בהמשך נערך מחדש ושמו שונה ל-המכוניות שאכלו אנשים.
ינואר 1977 Tattooed Hit Man סרט יפני, זכויות הפצה בארצות הברית בלבד.
27 במאי 1977 חיים נואשים במאי: ג'ון ווטרס.
יוני 1977 Stunts זכויות הפצה בארצות הברית בלבד.
1978 ליל המתים החיים שחקן ראשי: דווין ג'ונס.
הסרט הראשון בקולנוע האמריקאי בו השחקן הראשי הוא אפרו-אמריקאי.
15 באפריל 1978 The Scenic Route 7 ביוני 1978 Servant and Mistress 17 בדצמבר 1978 צא מהממחטות שלך סרט צרפתי, זכויות הפצה בארצות הברית בלבד.
1979 The Street Fighter's Last Revenge סרט יפני, זכויות הפצה בארצות הברית בלבד.
24 באוקטובר 1979 Wise Blood במאי: ג'ון יוסטון.
שחקנים ראשיים: בראד דוריף, ג'ון יוסטון.
21 בדצמבר 1979 הישאר כמו שאתה סרט איטלקי, זכויות הפצה בארצות הברית בלבד.
שחקנים ראשיים: נסטסיה קינסקי, מרצ'לו מסטרויאני.
תאריך הוצאה שם הסרט הערות מאי 1980 Underground U.S.A.
29 במאי 1981 פוליאסטר במאי: ג'ון ווטרס.
שחקנים ראשיים: דיוויין, אדית מאסי.
11 באוקטובר 1981 Beau-pere סרט צרפתי, זכויות הפצה בארצות הברית בלבד.
15 באוקטובר 1981 מוות אכזרי הפצה בלבד.
הופק על ידי Renaissance Pictures (להם כיום יש את זכויות ההפצה בארצות הברית).
אוקטובר 1981 Smokey Bites the Dust 1982 Bronson Lee, Champion סרט יפני, זכויות הפצה בארצות הברית בלבד.
מאי 1982 Beach House Roaring Fire 12 בנובמבר 1982 לבד בחשיכה שחקן ראשי: ג'ק פאלאנס.
19 בנובמבר 1982 רסיסים הפצה בלבד.
ינואר 1983 Xtro סרט בריטי, זכויות הפצה בארצות הברית בלבד.
יוני 1983 גל חום סרט אוסטרלי, זכויות הפצה בארצות הברית בלבד.
13 ביולי 1983 הפעם הראשונה 2 בספטמבר 1983 Escape from the Bronx סרט איטלקי, זכויות הפצה בארצות הברית בלבד.
13 בינואר 1984 בגידה סרט נורווגי, זכויות הפצה בארצות הברית בלבד.
19 בינואר 1984 Copkiller סרט איטלקי, זכויות הפצה בארצות הברית בלבד.
שחקנים ראשיים: הארווי קייטל, ג'ון ליידון, סילביה סידני ינואר 1984 לוחמי השממה סרט איטלקי, זכויות הפצה בארצות הברית בלבד.
3 בפברואר 1984 Dear Maestro סרט איטלקי, זכויות הפצה בארצות הברית בלבד.
15 בפברואר 1984 Ator l'invincibile 2 מוכר גם בשם שוכני המערה.
סרט איטלקי, זכויות הפצה בארצות הברית בלבד.
פברואר 1984 Running Hot הפצה בלבד.
אפריל 1984 Big Meat Eater 2 במאי 1984 Ferestadeh מוכר גם בשם המשימה סרט אמריקאי-איראני.
יוני 1984 Blind Date מוכר גם בשם פיתוי קטלני הפצה בלבד.
15 באוגוסט 1984 Half a Life סרט צרפתי, זכויות הפצה בארצות הברית בלבד.
ספטמבר 1984 The Ninja Mission סרט שוודי, זכויות הפצה בארצות הברית בלבד.
16 בנובמבר 1984 סיוט ברחוב אלם במאי: וס קרייבן.
שחקנים ראשיים: ג'ון סקסון, רוני בלקלי, רוברט אנגלונד (בתפקיד פרדי קרוגר), ג'וני דפ (הסרט הראשון שלו בקריירה).
נובמבר 1984 זרים מושלמים 1985 Crime Killer ינואר 1985 Exterminators in the Year 3000 9 באפריל 1985 לילי מאוהבת.
מוכר גם בשם Playing for Keeps סרט הונגרי-אמריקאי, זכויות הפצה בארצות הברית בלבד.
שחקנים ראשיים: כריסטופר פלאמר, מגי סמית'.
מוכר גם בשם Siege הפצה בלבד.
17 במאי 1985 חזרה לווטרלו סרט בריטי, זכויות הפצה בארצות הברית בלבד.
הופק על ידי ערוץ 4. שחקן ראשי: טים רות'.
2 באוגוסט 1985 Phenomena (תופעה) סרט איטלקי, זכויות הפצה בארצות הברית בלבד.
שחקנים ראשיים: ג'ניפר קונלי (הסרט הראשון שלה בקריירה), דונלד פלזנס.
27 בספטמבר 1985 מותו של מאריו ריצ'י סרט צרפתי-שווייצרי, זכויות הפצה בארצות הברית בלבד.
שחקן ראשי: ג'אן מריה וולונטה (זכה בפסטיבל קאן בפרס השחקן הטוב ביותר על השתתפותו בסרט זה).
ספטמבר 1985 Buddies הפצה בלבד.
הסרט הראשון שמתעסק בסוגיה של האיידס.
הבמאי, ארתור ברסאן ג'וניור, היה נשא איידס ונפטר שנתיים לאחר יציאת הסרט מהמחלה.
1 בנובמבר 1985 סיוט ברחוב אלם 2: נקמתו של פרדי זכויות הפצה בארצות הברית בלבד.
שחקן ראשי: רוברט אנגלונד בתפקיד פרדי קרוגר.
11 באפריל 1986 יצורים אפריל 1986 מועדון הנשים שחקנית ראשית: דיאנה סקרוויד.
18 ביולי 1986 Sincerely Charlotte סרט צרפתי, זכויות הפצה בארצות הברית בלבד.
24 בספטמבר 1986 נערה חצופה סרט צרפתי, זכויות הפצה בארצות הברית בלבד.
שחקנית ראשית: שארלוט גינסבורג שזכתה בפרס סזאר בפרס השחקנית המבטיחה ביותר על השתתפותה בסרט זה.
7 בנובמבר 1986 סיד וננסי הפצה בלבד.
שחקן ראשי: גארי אולדמן (סרט הקולנוע הראשון שלו).
8 בנובמבר 1986 מגניב לגמרי שחקן ראשי: ג'יימס רימר.
27 בפברואר 1987 סיוט ברחוב אלם 3: לוחמי החלומות שחקנים ראשיים: פטרישה ארקט, לורנס פישבורן, רוברט אנגלונד.
שחקנים ראשיים: דונלד סאת'רלנד, צ'ארלס דרנינג, מארק מרגוליס, ג'ק וייט.
20 באוקטובר 1987 נסתר שחקן ראשי: קייל מקלכלן.
20 בנובמבר 1987 Stranded 26 בפברואר 1988 היירספריי במאי: ג'ון ווטרס.
שחקנים ראשיים: דיוויין (סרטו האחרון, נפטר שבוע לאחר צאת הסרט לאקרנים), דבי הארי, סוני בונו, ריקי לייק (סרט הקולנוע הראשון שלה).
22 באפריל 1988 Eat the Rich 29 באפריל 1988 יצורים 2: המנה העיקרית 6 במאי 1988 פסק דין בברלין הפצה בלבד.
17 ביוני 1988 שקיעת הציבילזציה המערבית, חלק ב: שנות המטאל סרט תעודה על המטאל בארצות הברית, בהפקתם של ג'ונתן דייטון וואלרי פאריס.
לטובת הסרט גויסו אליס קופר, אוזי אוסבורן, אירוסמית', להקת קיס, להקת מוטורהד, להקת מגאדת' ועוד.
24 ביוני 1988 קומץ עפר סרט בריטי, זכויות הפצה בארצות הברית בלבד.
שחקנים ראשיים: ג'יימס וילבי (שזכה בפרס השחקן הטוב ביותר בפסטיבל בארי בבריטניה), קריסטין סקוט-תומאס (שזכתה בפרס פרס איבנינג סטנדרד לשחקנית המבטיחה ביותר), רופרט גרייבס, אנג'ליקה יוסטון, ג'ודי דנץ', אלק גינס.
19 באוגוסט 1988 סיוט ברחוב אלם 4: אדון החלומות שחקן ראשי: רוברט אנגלונד בתפקיד פרדי קרוגר.
16 בספטמבר 1988 הנסיך של פנסילבניה שחקנים ראשיים: קיאנו ריבס, בוני בדליה, איימי מאדיגן.
קשוח יותר מעור סרט עלילתי על תרבות ההיפ-הופ בבימויו של המפיק המוזיקלי ריק רובין ובהשתתפות הלהקות ראן די אם סי וביסטי בויז.
נובמבר 1988 Lucky Stiff במאי: אנתוני פרקינס.
14 בדצמבר 1988 סיפור אהבה בשלושה פרקים שחקנים ראשיים: הארווי פירסטיין (שכתב את המחזה עליו מבוסס הסרט), אן בנקרופט, מתיו ברודריק.3 במרץ 1989 Hit List הפצה בלבד.
הופק על ידי CineTel Films, הסרט הראשון שחברה זו מפיקה.
במאי: רוברט אנגלונד (הסרט הראשון שמביים).
5 במאי 1989 מחוץ לחשיכה הפצה בלבד.
2 ביוני 1989 ללא מעצורים שחקנים ראשיים: האלק הוגאן, קורט פולר.
30 ביוני 1989 חיי חטאים שחקן ראשי: דניס כריסטופר.
28 ביולי 1989 המלך בבר: הסרט הפצה בלבד.
11 באוגוסט 1989 סיוט ברחוב אלם 5: ילד החלומות שחקן ראשי: רוברט אנגלונד בתפקיד פרדי קרוגר.
30 באוגוסט 1989 בלתי נלאה הפצה בלבד.
10 בנובמבר 1989 ההתקשרות שחקנים ראשיים: כריסטופר ווקן, לינדזי קראוס, אנדריאס קטסולאס.
תאריך הוצאה שם הסרט הערות 1990 Missing Parents 12 בינואר 1990 פני עור: המנסרים מטקסס 3 למרות שמו, זהו הסרט השני בסדרת המנסרים מטקסס.
שחקן ראשי: ויגו מורטנסן (סרט הפריצה שלו).
2 בפברואר 1990 Heart Condition שחקנים ראשיים: בוב הוסקינס, דנזל וושינגטון.
23 בפברואר 1990 דם הגיבורים שחקנים ראשיים: רוטגר האוור, דלרוי לינדו.
9 במרץ 1990 מסיבת בית שחקן ראשי: מרטין לורנס.
30 במרץ 1990 צבי הנינג'ה הפצה בלבד, הופק על ידי אולפני Mirage ו-Golden Harvest.
27 ביולי 1990 שיקגו ג'ו ונערת השעשועים סרט בריטי, זכויות הפצה בארצות הברית בלבד., הפקה משותפת עם סרטי PolyGram ועם סרטי Working Title.
3 באוגוסט 1990 מטרופולין 22 באוגוסט 1990 הגבירו את הווליום שחקן ראשי: כריסטיאן סלייטר.
7 בספטמבר 1990 אדונים של אימה הפצה בלבד.
14 בספטמבר 1990 שוטי ההון סרט אנגלי-אירי, זכויות הפצה בארצות הברית בלבד, הפקה משותפת עם סרטי PolyGram וערוץ 4. שחקנים ראשיים: איאן גלן, מרי אליזבת מסטרנטוניו, ג'ולי כריסטי, מייקל קיצ'ן.
פארודיה על הסרט מגרש השדים.
שחקנים ראשיים: לזלי נילסן, לינדה בלייר, נד ביטי.
28 בספטמבר 1990 מלך ניו יורק הפצה בלבד.
שחקנים ראשיים: כריסטופר ווקן, לורנס פישבורן, דייוויד קרוזו, וסלי סנייפס, ג'יאנקרלו אספוזיטו, סטיב בושמי.
15 באוקטובר 1990 ספר האהבה שחקן ראשי: ג'ון קמרון מיטשל.
26 באוקטובר 1990 האיש שבפנים שחקנים ראשיים: פיטר קויוטי, נטלי ביי, 18 בינואר 1991 Cadence הפצה בלבד.
במאי: מרטין שין, שחקנים ראשיים: צ'ארלי שין, מרטין שין, לורנס פישבורן.
25 בינואר 1991 יותר מדי שמש הפצה בלבד.
שחקן ראשי: רוברט דאוני ג'וניור (אביו, רוברט דאוני, ביים את הסרט).
1 בפברואר 1991 היגיון המלכות הפצה בלבד.
שחקנים ראשיים: קווין בייקון, ג'יימי לי קרטיס, ג'ון מלקוביץ', ג'ו מנטנה, טום וייטס.
10 במרץ 1991 צלה של סין 22 במרץ 1991 צבי הנינג'ה 2: סודו של הריר זכויות הפצה בארצות הברית בלבד.
זכויות ההפצה בעולם שייכות לפוקס המאה ה-20. 5 באפריל 1991 מסתובב עם הנערים השחורים שחקן ראשי: ג'ון לגוויזאמו.
19 באפריל 1991 פרד תתפגר סרט בריטי-אמריקאי, זכויות הפצה בארצות הברית בלבד.
הפקה משותפת עם סרטי PolyGram וסרטי Working Title.
שחקנים ראשיים: קארי פישר, ריק מייאל, פיבי קייטס, מרשה מייסון, רון אלדרד.
10 במאי 1991 Sweet Talker הפצה בלבד.
17 במאי 1991 חוקי דייס (חוקי קוביות) זכויות הפצה בארצות הברית בלבד.
הסרט הוא הופעה כפולה של הקומיקאי אנדרו דייס קליי שנערכה במדיסון סקוור גארדן.
21 ביוני 1991 סיירת פרברית שחקנים ראשיים: האלק הוגאן, כריסטופר לויד, מארק קאלאווי (סרט הקולנוע הראשון שלו), רוי דוטריס.
16 באוגוסט 1991 Talkin' Dirty After Dark שחקן ראשי: מרטין לורנס.
23 באוגוסט 1991 בלתי מוגן זכויות הפצה בארצות הברית בלבד.
שחקנים ראשיים: ברברה הרשי, סם שפרד.
טנגו עירום זכויות הפצה בארצות הברית בלבד.
30 באוגוסט 1991 חיית אדם 2: דרך שער הזמן זכויות הפצה בלבד.
סרט המשך ל-חיית אדם (Beastmaster).
12 בספטמבר 1991 פרדי מת: הסיוט האחרון הסרט השישי בסדרת סיוט ברחוב אלם, היה אמור להיות האחרון אך לאור הצלחתו הסדרה נמשכה.
זהו סרט תלת המימד הראשון של ניו ליין סינמה.
שחקן ראשי: רוברט אנגלונד כפרדי קרוגר.
שחקנים מפורסמים שהופיעו בסרט בהופעת אורח: ג'וני דפ, רוזאן בר ובן זוגה טום ארנולד, אליס קופר.
20 בספטמבר 1991 שושנת פרא הפצה בלבד.
שחקנים ראשיים: לורה דרן, רוברט דובאל, דיאן לאד.
Late for Dinner הפקה משותפת עם קאסל רוק אנטרטיינמנט.
שחקנים ראשיים: מרשה גיי הארדן, פיטר גלאגר.
4 באוקטובר 1991 גן עדן הוא מגרש משחקים סרט כדורסל בו השחקנים הראשיים הם שחקני כדורסל מקצוענים.
מונית לילה במאי: ג'ים ג'ארמוש.
שחקנים ראשיים: וינונה ריידר, רוברטו בניני, ארמין מילר-שטאל.
21 באוקטובר 1991 לאחר חצות הפצה בלבד.
שחקנים ראשיים: רוטגר האוור, נטשה ריצ'רדסון, קלנסי בראון, פול ג'יאמטי.
23 באוקטובר 1991 מסיבת בית 2 שחקנים ראשיים: מרטין לורנס, אימאן, קווין לטיפה.
25 באוקטובר 1991 לחזור הפצה בלבד.
סרט תיעודי בבימויו של ריצ'רד לסטר, במאי הביטלס, המתאר את מסע ההופעות העולמי שערך פול מקרטני בין יולי 1989 ליולי 1990. 11 בדצמבר 1991 יצורים 3 שחקן ראשי: לאונרדו דיקפריו (סרט הקולנוע הראשון שלו).
6 במרץ 1992 מכסח הדשא מבוסס על ספר של סטיבן קינג בעל אותו שם.
שחקנים ראשיים: פירס ברוסנן, דין נוריס.
15 באפריל 1992 Deep Cover שחקן ראשי: ג'ף גולדבלום.
24 באפריל 1992 שנת השביט הפקה משותפת עם סרטי קולומביה וסרטי קסטל רוק.
שחקנים ראשיים: פנלופה אן מילר, לואי ז'ורדאן, איאן ריצ'רדסון.
They Get Even שחקנים ראשיים: גריפין דאן, אדריאן שלי, דייוויד סטראתיירן.
Poison Ivy שחקניות ראשיות: דרו ברימור, שרה גילברט (סרט הקולנוע הראשון שלה).
שחקנים ראשיים: לואיס גוסט ג'וניור, הורסט בוכהולץ, פיל לואיס.
21 באוגוסט 1992 שינה קלה הפצה בלבד.
שחקנים ראשיים: וילם דפו, סוזן סרנדון, דיינה דלייני, ויקטור גרבר, סם רוקוול.
28 באוגוסט 1992 ירח דבש בוגאס הפקה משותפת עם סרטי קולומביה וסרטי קסטל רוק.
שחקנים ראשיים: ג'יימס קאן, ניקולס קייג', שרה ג'סיקה פרקר, פיטר בויל, סימור קאסל, נוריוקי מוריטה, ברונו מארס (סרט הקולנוע הראשון שלו), אן בנקרופט, טוני שלהוב.
טווין פיקס: אש הולכת איתי סרט המשך לסדרת הטלוויזיה טווין פיקס.
במאי: דייוויד לינץ' (שביים גם את הסדרה).
השחקנית הראשית בסדרה, לארה פלין בויל, סירבה להשתתף בסרט.
שחקנים ראשיים: דייוויד בואי, הארי דין סטנטון.
3 בספטמבר 1992 Live Wire שחקנים ראשיים: פירס ברוסנן, רון סילבר, בן קרוס.
11 בספטמבר 1992 להיכן שהיום יוביל אותך הפצה בלבד.
שחקנים ראשיים: שון אסטין, לארה פלין בויל, בלת'זר גטי, ריקי לייק, ויל סמית' (סרט הקולנוע הראשון שלו).
Saturday Night הפקה משותפת עם סרטי קולומביה ועם סרטי קסטל רוק.
סרטו הראשון של בילי קריסטל בתור במאי.
כאשר קריסטל הנחה את טקס האוסקר של אותה שנה, הוא קרא את רשימת הסרטים המועמדים לסרט השנה והוסיף סרט זה ולאחר מכן אמר: "רק רציתי לראות איך זה מרגיש".
שחקנים ראשיים: בילי קריסטל, דייוויד פיימר, הלן האנט, רון סילבר, ג'רי לואיס (בתפקיד עצמו).
2 באוקטובר 1992 גלנגרי גלן רוס הפצה בלבד.
כיום הזכויות שייכות לליון גייטס.
סרט המבוסס על מחזה בעל אותו שם שנכתב על ידי דייוויד מאמט.
שחקנים ראשיים: אל פצ'ינו, ג'ק למון, אלק בולדווין, אד האריס, אלן ארקין, קווין ספייסי, ג'ונתן פרייס 9 באוקטובר 1992 Johnny Stecchino סרט איטלקי בבימויו ובכיכובו של רוברטו בניני, זכויות הפצה בארצות הברית בלבד.
14 באוקטובר 1992 יצורים 4 הסרט האחרון בסדרה.
שחקנים ראשיים: אנג'לה באסט, בראד דוריף.
23 בדצמבר 1992 Damage (מוכר בארץ גם בשמות החלטה גורלית, משיכה גורלית ונזק) סרט בריטי-צרפתי.
הפקה משותפת עם ערוץ 4 הבריטי ועם סטודיו קאנאל הצרפתי.
זכויות הפצה בארצות הברית בלבד.