tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
היא נעשתה בהנחיית פרופ' יורם יום-טוב ופרופ' יעקב פרידמן.
לאחר מכן, ברנע עשתה שני פוסט-דוקטורטים: האחד בשנים 1989–1990 באוניברסיטת אוקספורד, בריטניה, והשני בשנים 1991–1994 באוניברסיטת רוקפלר, ניו יורק, בהדרכת פרופ' פרננדו נוטבום .
ב־1994 זכתה ברנע במלגת אלון ונקלטה כחברת סגל בכיר באוניברסיטה הפתוחה, במחלקה למדעי הטבע והחיים, שם היא חוקרת ומלמדת עד היום.
בשנת 1995 התמנתה למרצה, ב-2000 למרצה בכירה, ב-2008 לפרופסור חבר וב-2016, לפרופסור מן המניין.
בשנים 2009–2013 כיהנה כדיקנית המחקר ב ובמשך שנים רבות, הייתה ראש תחום מדעי החיים באותה אוניברסיטה.
מאז שנת 2016 משמשת כיו"ר העמותה לזואולוגיה בישראל.
ענת ברנע נשואה לנמרוד ברנע, בעבר סמנכ"ל בחברת דנציגר ולהם שלושה ילדים.
המחקר של ברנע עוסק בשני תחומים עיקריים: נוירוביולוגיה התנהגותית (Behavioral Neurobiology) וזואולוגיה.
תחום זה חוקר את יחסי הגומלין בין דפוסי התנהגות שונים ותנאים סביבתיים לבין גמישות במוח בעלי חיים בוגרים (Brain plasticity).
ידוע כיום שישנה יצירה (neurogenesis) וגיוס (recruitment) של תאי עצב במוח בוגר בחולייתנים רבים, כולל האדם.
תאים חדשים מחליפים תאי עצב זקנים יותר, שמתים.
בהתאם, ההיפותזה היא שתחלופה זו של תאי-עצב מאפשרת תהליכים של זיכרון ולמידה.
באופן זה, כאשר בעל החיים נחשף לשינוי סביבתי שמחייב אגירת מידע חדש או עדכון מידע קיים, תחלופה של תאי-עצב ישנים בחדשים מאפשרת "מחיקת" מידע שאינו רלוונטי עוד ויצירת זכרונות חדשים.
בהתאם לכך, ברנע חוקרת כיצד שינויים שונים בסביבת ובהתנהגות בעל החיים משפיעים על יצירת תאי-עצב חדשים (נוירוגנזה), תחלופת תאי-עצב ושרידותם, במוחות של ציפורים.
מטרת מחקרים אלו היא להבין טוב יותר כיצד מנגנונים מוחיים מאפשרים התחדשות תאי-עצב במוח בעל החיים הבוגר, וכיצד הם משפיעים וקשורים לחייו.
מחקריה הראשונים של ברנע בדקו את הקשר שבין הטמנת מזון, שהיא התנהגות עונתית, לבין גיוס של תאי-עצב חדשים במוח.
התנהגות הטמנת מזון מתבטאת במינים מסוימים של ציפורים, בכך שלקראת החורף, כל ציפור מטמינה בכל יום עשרות עד מאות זרעים ברחבי הטריטוריה שלה, כל זרע במקום מטמון נפרד.
הציפור המטמינה זוכרת את מיקום כל אחד מהמטמונים, וחוזרת לאכול את הזרעים לאחר כמה שעות או שבועות.
ברנע מצאה שלקראת עונת הטמנת המזון, כלומר בסוף הקיץ ותחילת הסתיו, מתגייסים בהיפוקמפוס של אותן ציפורים תאי-עצב חדשים רבים יחסית.
כלומר, קיים מתאם בין ההתנהגות העונתית, שדורשת אגירת מידע מרחבי רב ומיפוי הטריטוריה ומקומות המטמון שבה, לבין גיוס תאי-עצב חדשים באזור מוחי שתפקידו בעיבוד מידע מרחבי כזה.
המסקנות שעלו ממחקרים אלו היו שתחלופת תאי-העצב בהיפוקמפוס מאפשרת את קיום התנהגות הטמנת המזון באותם מיני ציפורים
בהמשך חקרו ברנע ותלמידיה את השפעת הסביבה החברתית על גיוס תאי-עצב חדשים במוחן של ציפורים, ומצאו שחשיפה לסביבה חברתית חדשה ומורכבת גורמת לעליה במספר תאי-העצב החדשים בכמה אזורים מוחיים שמעבדים מידע רלוונטי להיכרות חברתית.
ממצאי מחקרים אלו הראו גם כי שינויים חברתיים ומרחביים בסביבתם של ציפורים אלו משפיעים על דפוסי שרידותם של תאי-העצב החדשים האלה באזורים מוחיים שונים, ממצאים שהביאו להצעה שיש במוח ביטוי אנטומי לזמן.
מחקרים מאוחרים יותר בחנו באופן דומה את הקשר שבין דפוסי התנהגות נוספים, כמו מחזור רבייה ונדידה, לבין גיוס תאי-עצב חדשים במוחותיהם של ציפורים.
היא חוקרת גם השפעת תאורה מלאכותית בלילה על גמישות מוחית בציפורים ועל פיזיולוגיה והתנהגות של חרקים.
תופעה זו של תאורה מלאכותית בלילה (שמכונה גם זיהום אור), מתפשטת בעולם עקב תהליכי עיור, וישנן עדויות רבות באשר להשפעותיה המזיקות על בעלי-חיים ובכללם בני אדם, על הפיזיולוגיה שלהם ועל התנהגותם.
בהקשר לכך, ברנע הייתה חברה ושותפה להנהלה של פעילות של האיחוד האירופי, במסגרת cost action, פעילות שנקראה LoNNe
אחד ממחקריה הראה שתאורה מלאכותית בלילה גורמת ליצירה מוגברת של תאי-עצב במוחות של ציפורים ומדכאת את הפרשת ההורמון מלטונין בגופן.
ברנע עסקה במהלך השנים גם בהיבטים זואולוגים ואקולוגים שונים.
עבודת המאסטר שלה עסקה בביולוגיה של הנקר הסורי,
התנהגות הרבייה של מין זה,
והנזקים שהוא גורם לצנורות השקיה ולכבלי טלפון.
בעבודת הדוקטור שלה חקרה את יחסי גומלין שבין פירות עסיסיים לבין בעלי חיים המפיצים אותם בארץ, ובאופן ספציפי כיצד מעבר זרעים בקיבות בעלי-חיים משפיע על נביטתם ושרידותם.
ברנע המשיכה לחקור נושא זה גם במהלך השתלמות פוסט-דוקטורט שעשתה באוניברסיטת אוקספורד, שם התמקדה באנליזה של תרכובות רעילות בציפות של פירות עסיסיים שנאכלים על ידי ציפורים
והתנהגות שיחור מזון של ציפורים אלו.
בזמן שהותה באוקספורד הכירה את פרופ' מרים רוטשילד שהשפיעה רבות על המשך דרכה המדעית של ברנע.
יחד עם רוטשילד חקרה את תפקידם של ריחות וצבעי אזהרה בתהליכי זיכרון ולמידה בבעלי-חיים.
מחקרים מאוחרים יותר בארץ שערכה ברנע עם סטודנטים וחוקרים אחרים תיארו התנהגות שיחור מזון של עטלפים אוכלי חרקים
ואת ההרכב הגנטי של אוכלוסיותיהם.
אחד המחקרים התמקד בהיבטים של אקולוגיה אורבנית ובחן את השפעת עושר הצמחייה והרכבה בגינות ציבוריות בערים על עושר מיני הציפורים, המגוון שלהם, ומבנה חברות הציפורים שחיות בגינות אלו.
נושאים בהתנהגות בעלי חיים / ענת ברנע, גד פרי.
תל אביב : האוניברסיטה הפתוחה; תשס"ד 2004.
ביולוגיה של חולייתנים יבשתיים במבט ישראלי (כרך א'.
דוחיים וזוחלים - כרך ג'.
יונקים: ביולוגיה של חליתנים יבשתיים במבט ישראלי) / יורם יום-טוב [עורכת מדעית - ענת ברנע].
רעננה : האוניברסיטה הפתוחה; תשע"ג-תשע"ה 2013–2015.
ענת דוידוב (נולדה ב-30 באפריל 1954) היא עורכת, שדרנית רדיו וקריינית ישראלית.
נולדה בתל אביב, בתם של גדליה דוידוב, יליד רומניה, ולידיה, ילידת פולין.
למדה תיאטרון ומשחק באוניברסיטת תל אביב.
שירתה בגלי צה"ל בשנות ה־70, ובתחילת שנות ה־90 עבדה תקופה קצרה בעריכת עמודים יומיים בעיתון חדשות.
בשנת 1985 דיבבה במספר פרקים בודדים את המפקדת אקה, בסדרת הטלוויזיה המצליחה לילדים נילס הולגרסון, ששודרה בטלוויזיה החינוכית.
בשנת 1993 הצטרפה דוידוב לקול ישראל, ערכה והגישה יומני חדשות ותוכניות ברדיו, בהם – "בחצי היום", "הכל דיבורים" ומהדורה מיוחדת של התוכנית "בחצי היום השישי", "סדר יום", כמו כן הגישה את "יומן השבוע", אחת מתוכניות הדגל של קול ישראל.
בין השנים 2013–2015 הגישה את התוכנית הכלכלית היומית של רשת ב' – "צבע הכסף".
בשנת 2015 פרשה מקול ישראל במסגרת גל הפרישה מרצון, כחלק מפירוקה של הרשות והקמת תאגיד השידור ציבורי.
באותה השנה החלה לשדר ב-103fm את התוכנית הכלכלית "איפה הכסף".
בנוסף הגישה כשנה תוכנית זוגית מידי בוקר עם ינון מגל.
וכיום מגישה במקביל, תוכנית אקטואליה יומית מדי יום בין 7–9 עם אודי סגל.
דוידוב היא גרושה ומתגוררת בתל אביב.
בנה הוא אסף אבן צור, מוזיקאי ונגן ג'אז.
בשנת 2018 חשפה בשידור ברדיו כי הייתה קורבן לאונס.
ענת ברנשטיין-רייך היא עורכת דין, אשת עסקים ופובליציסטית ישראלית, המשמשת בשורה של תפקידי מפתח ציבוריים בכלכלה, במסחר ובאקדמיה ומכהנת כיושבת-ראש לשכת המסחר של ישראל והודו ונשיאת לשכת המסחר ישראל-אסיה, והיא האישה הראשונה בתפקיד זה.
בגיל שש עברה משפחתה לבאר שבע, ואת ילדותה ונעוריה העבירה בעיר.
הייתה חברה בתנועת הנוער המכבי הצעיר, חברה בלהקת הילדים של תיאטרון באר שבע, יושבת ראש מועצת התלמידים של בית ספרה, חברת מועצת הנוער של באר שבע, בוגרת הקונסרבטוריון העירוני וחברה בלהקת המחול פרגוד.
לאחר שירותה הצבאי כקצינת חינוך, החלה לימודי תואר ראשון במשפטים באוניברסיטת תל אביב.
עם סיום הלימודים וההתמחות עברה עם משפחתה לקליפורניה שם השלימה בהצטיינות לימודי תואר שני (MBA) במנהל עסקים, עם התמחות במימון ועסקים בינלאומיים, באוניברסיטת סן פרנסיסקו.
משמשת כחברת הנהלה בארגון הגג של לשכות המסחר הדו לאומיות ובמועצת לשכות המסחר הדו לאומיות, ובמקביל, משמשת כנציגת ישראל הרשמית ב-International Women Entrepreneurship Challenge – ארגון יזמות נשית עולמית, ובארגון "Women's Indian Chamber of Commerce and Industry".
בין השנים 1996–1997 עסקה בקידום שיתופי פעולה אסטרטגיים בין חברות טכנולוגיה ישראליות ואמריקניות בעמק הסיליקון.
בשנת 1997 הקימה עם אישים נוספים את חברת התקשורת AcrossWorld Communications אשר בנתה רשתות תקשורת נתונים בין ארצות הברית להודו.
הנהלת החברה ישבה בסנטה קלרה, קליפורניה וניהלה משרדים בדלהי ומומבאי, וחמישה מרכזי תקשורת בהודו.
בין השנים 1999–2002 שימשה כיועצת לבנק העולמי בפרויקטים שעסקו בקידום כלכלי במדינות הודו, סרי לנקה, טורקיה והרפובליקה הדומיניקנית.
בשנת 2001 שבה לישראל והקימה את A&G Partners, חברה שתפקידה לחבר את החברות הישראליות עם השוק ההודי ולהכיר לחברות ההודיות את פתרונות הטכנולוגיה הישראליים.
משנת 2004 שימשה כמפיקה בפועל של קו-פרודוקציה ישראלית-הודית – "בהרטי הקסם שהוא הודו", מופע במה רב משתתפים אשר הציג ברחבי העולם במשך 13 שנים ונצפה על ידי למעלה משלושה מיליון איש.
בשנת 2009 מונתה לנשיאת אגודת הידידות ישראל-הודו.
אגודת הידידות נועדה לקדם את שיתוף הפעולה בין שתי המדינות במישור החברתי, התרבותי והמדעי.
באותה השנה מונתה האגודה לשמש כנציגתה של אוניברסיטת חיפה בהודו בכל הנוגע לשיתוץ פעולה אקדמי עם מוסדות מחקר הודיים.
בין השנים 2009–2012 שימשה כמנהלת הפורום הטכנולוגי ישראל-הודו בשיתוף פעולה עם משרד החוץ, אשר הביא לישראל למעלה מ-200 מנכ"לים וסמנכ"לים בכירים הודים למטרות שיתופי פעולה טכנולוגיים.
בין השנים 2012–2015 שימשה כיועצת משרד הכלכלה בקרן הודו-סין, קרן שנועדה לסייע לחברות ישראליות להקים נציגות שיווקית במדינות היעד.
ב-2018, מונתה מטעם רשות החדשנות להיות מנהלת תוכנית גשר לחדשנות ישראל-הודו.
בשנת 2019 ייסדה את האגריבטור, המרכז לטכנולוגיות חקלאיות ישראליות הפועל בניו דלהי, הודו, אשר מטרתו להתאים טכנולוגיות ישראליות לחקלאות ההודית.
בספטמבר 2019 ייסדה מטעם לשכת המסחר ישראל הודו את IIWBF פורום נשות העסקים ישראל הודו בשיתוף עם ארגון נשות העסקים של לשכת המסחר של הודו FICCI Ladies Organization.
ברנשטיין-רייך היא המייסדת ונשיאת הסניף הישראלי של ארגון היזמות העולמי-הודי TiE.
בעבר שימשה כחברת צוות ההיגוי לפרויקט שיתוף פעולה מדעי לישראל-הודו במוסד שמואל נאמן.
בשנת 2021 ברנשטיין-רייך הצטרפה לחטיבת הייעוץ של קבוצת BDO והיא משמשת כמנכלית חברת בנקאות ההשקעות והייעוץ השער לעסקים ישראל-הודו.
בינואר 2023 נבחרה להיות נשיאת לשכת המסחר ישראל-אסיה.
במסגרת לשכת המסחר ישראל אסיה היא משמשת גם כיו"ר לשכת המסחר ישראל-הודו.
בעבר שימשה בתפקידים נוספים לרבות יו"ר מייסדת לשכת המסחר ישראל סרי לנקה ויו"ר לשכת המסחר ישראל-נפאל.
בין השנים 2008–2014 הייתה בעלת טור קבוע בנושא כלכלת הודו ב-TheMarker.
כיום כותבת ברנשטיין-רייך בלוג הקרוי "צמוד לרופי" בעיתון "הארץ".
החל מאוקטובר 2023 היא כותבת טור אישי על ישראל במגזין ההודי "The Open".
בשנת 2023 מונתה ברנשטיין-רייך לקונסולית כבוד של סרי לנקה לחיפה וצפון ישראל.
החל משנת 2021 היא שותפה מנהלת של חברת בנקאות ההשקעות ישראל-הודו בקבוצת BDO.
בעבר הייתה המייסדת והמנכ"לית של קבוצת ההשקעות Aַ&G PARTNERS.
במאי 2016 זכתה בפרס מנהיגות נשים מטעם ארגון הנשים הכלכלי העולמי- דלהי, Women Economic Forum על עשייתה למען קידום ועידוד נשים בזירה העסקית של ישראל – הודו.
בינואר 2020 זכתה בפרס "ידיד הודו" על תמיכה בקידום כלכלת הודו.
הפרס הוענק לה על ידי בית הספר למנהל עסקים "S.P.
בשנת 2022 קיבלה תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת גהרקאנד ריי שבהודו.
התואר הוענק לה בעקבות תרומתה ליחסי הסחר בין המדינות ישראל והודו.
ענת הלמן היא מרצה בחוג להיסטוריה של עם ישראל והמכון ליהדות זמננו באוניברסיטה העברית בירושלים.
מחקריה עוסקים ביישוב היהודי בתקופת המנדט הבריטי ובשנותיה הראשונות של ישראל.
היא משתמשת בגישת ההיסטוריה של היומיום לחקר הציונות והחברה הישראלית, אותה יישמה במחקריה על אופנה, תרבות עירונית ודפוסי הצריכה.
את עבודת המאסטר, בהדרכת מיכאל הד (1993) כתבה על היחס ל"זמן-החיים" ברנסאנס האנגלי, על-פי טקסטים של מדריגלים, שירי לאוטה ובלדות בחוג להיסטוריה כללית באוניברסיטה העברית.
ספרה הראשון, "אור וים הקיפוה: תרבות תל אביבית בתקופת המנדט", מבוסס על עבודת הדוקטורט שלה (2000) שנכתבה בהדרכת חגית לבסקי ועמנואל סיון.
הספר זכה בפרס מרדכי איש-שלום מטעם יד יצחק בן-צבי ובפרס שפירא מטעם האגודה ללימודי ישראל.
ספרה השני, "בגדי הארץ החדשה", מנתח תהליכים ומגמות שאפיינו את החברה הישראלית בשנים הראשונות לאחר קום המדינה, תוך התבוננות בבגדים שלבשו אזרחיה במקומות שונים במהלך חיי יום יום ובאירועים שונים.
הלמן היא מעורכות כתב העת Studies in Contemporary Jewry של המכון ליהדות זמננו בהוצאת אוניברסיטת אוקספורד.
דגניה פינת הוליבוד: תרבות צריכה ופנאי בראשית המדינה, ירושלים: מרכז זלמן שזר לחקר תולדות העם היהודי, תשפ"א 2020
בגדי הארץ החדשה: מדינת ישראל הצעירה בראי הלבוש והאופנה, ירושלים: מרכז זלמן שזר לחקר תולדות העם היהודי, 2012 .
אור וים הקיפוה: תרבות תל אביבית בתקופת המנדט, חיפה: הוצאת הספרים של אוניברסיטת חיפה, תשס"ח 2007.
ענת גטניו (נולדה ב-1956) היא אוצרת, מרצה וחוקרת בתחומי האמנות, העיצוב והתרבות הישראלית.
גטניו היא אוצרת עצמאית בגלריות ובמוזיאונים.
נולדה בחיפה להוריה קלרה לבית רוט וליאון מרקוביץ, ניצולי שואה מסלובקיה ומפולין.
ההורים הכירו על אניית מעפילים במסלול בריחה והעפלה דרך טורקיה, משם הגיעו ברכבת המנדטורית לארץ ישראל, ונכלאו במחנה המעפילים עתלית.
האם שבה לפראג להשלמת לימודי רפואה והייתה רופאת ילדים בחיפה.
סיימה את בית הספר הריאלי בחיפה בשנה בה פרצה מלחמת יום הכיפורים.
שרתה בצבא בין השנים 1975–1977 כקצינת ח"ן, תנאי שירות וחינוך בדרגת סגן.
למדה תואר ראשון בחוג לתולדות האמנות באוניברסיטה העברית בגבעת-רם בירושלים (1982).
תואר שני בתולדות האמנות בפקולטה לאמנויות באוניברסיטת תל אביב, בהנחייתו של פרופ' מוטי עומר (1997).
בשנים 2010–2013 חזרה לאוניברסיטה העברית ללימודים לקראת תואר דוקטור בתוכנית מחקר בלימודי תרבות.
כסטודנטית לאמנות בירושלים עבדה באגף הנוער במוזיאון ישראל, ומיד עם תום הלימודים חזרה לחיפה ועבדה במוזיאון מאנה כץ בשנים 1981–1986 כמרכזת אדמיניסטרטיבית וכעוזרת לאוצרת.
ב-1984 הקימה את מגמת האמנות בחטיבה העליונה של בי"ס כרמל-זבולון בקיבוץ יגור, וריכזה אותה עד שנת 1998. במקביל לימדה במכללת עמק יזרעאל והתחילה להרצות במרכז האקדמי ויצו חיפה.
בין השנים 1986–1989 הדריכה טיולים במסגרת "החברה הגיאוגרפית" למצרים ולאיטליה בדגש על אמנות.
בשנים 1993–1995 הייתה שותפה לכתיבת תוכנית לימודים באמנות לחטיבה העליונה במשרד החינוך ובין השנים 1991–1994 שימשה מדריכה ארצית להוראת אמנות בחטיבה העליונה מטעם האגף לחינוך התיישבותי במשרד החינוך.
בין השנים 1990–2020 הייתה מרצה בסגל הקבוע של המרכז האקדמי ויצו חיפה, בתחומי האמנות העכשווית, אמנות ותרבות ישראלית וחינוך לאמנות, והייתה מעורבת בפרויקטים שונים של המכללה.
אצרה תערוכות רבות בגלריה של המכללה ביניהם תערוכות של פרויקטים שהובילה.
משנת 1990 ואילך מרצה במכון לאמנות של המכללה האקדמית אורנים.
במסגרת זאת מלמדת קורסים באמנות עכשווית וישראלית.
בעבר ריכזה את פרויקט הגמר, ואצרה תערוכות בוגרים של המכון.
הגלריה במרכז האקדמי ויצו חיפה
בין השנים 1998–2007 יזמה וריכזה פרויקט אוצרות בין-מחלקתי ייחודי מסוגו, בו נעשה תהליך עומק של מחקר, אוצרות, כתיבה ועיצוב תערוכות.
חלל התצוגה תוכנן ועוצב על ידי סטודנטים לאדריכלות ולכל תערוכה עוצב קטלוג בידי סטודנטים לתקשורת חזותית בהנחייתו המקצועית של המעצב חיים שטייר.
במהלך השנים הורחב הפרויקט לשיתופי פעולה נוספים עם מחלקות העיצוב או עם יוצרים נוספים.
בתערוכות אלה השתתפו אמנים ומעצבים וותיקים וצעירים, ביניהם: מיכאל סגן-כהן, ציבי גבע, מאיר פיצ'חדזה, עידית לבבי-גבאי, רוני סומק, חן שיש, אלכס קרמר, רעות פרסטר, יצחק גולומבק, טליה טוקטלי, אסתי קנובל, הילה בן ארי ואחרים.
החל משנת 2007 ועד לסגירת הגלריה ב-2020, אצרה את מרב התערוכות בגלריה של המרכז האקדמי ויצו חיפה.
בתערוכות עלו תכנים הנוגעים לאמנות ישראלית עכשווית וניתן ייצוג לנעשה בשדה העיצוב הישראלי.
התערוכות המגוונות חשפו את הסטודנטים מן המחלקות השונות למתרחש בעולם האמנות והעיצוב הישראליים על בסיס קבוע, והיו פתוחות לקהל הרחב.
החל משנת 1998 פועלת גם כאוצרת עצמאית בגלריות ובמוזיאונים ברחבי הארץ.
כבר מתחילת דרכה כאוצרת הלך והתפתח מכנה משותף לחלק ניכר מן התערוכות: עיסוק בשאלות של זהות וזיכרון במרחב הפרטי ובמרחב החברתי, מן ההיבט הביוגרפי-אישי ומן ההיבט הקולקטיבי.
גטניו נוטה לאוצרות רב-תחומית, כזאת שמשלבת בין תחומים שונים: אמנות פלסטית על מגוון המדיומים שלה, עיצוב וקראפט על כל תחומיהם, קולנוע ועוד, ומעמידה את טשטוש הגבולות בין התחומים כעקרון אוצרותי.
הגישה הרב-תחומית באוצרות קיבלה ביטוי נרחב בתערוכות במוזיאון ארץ ישראל, אשר שילבו בין אמנות לאומנות (Craft), ושמו דגש על מרכזיות הקונספט בתחומי עיצוב שונים אשר הוצגו זה לצד זה בתערוכות.
בשנת 2013 אצרה את הביאנלה השביעית לקרמיקה ישראלית "חומר זוכר – זיכרון תרבות ביצירה הקרמית בישראל", אשר בדקה היבטים שונים של זיכרון תרבותי בשדה זה.
בשנת 2017 אצרה את התערוכה רבת ההיקף "מצבי קיצון – נייר ישראלי", אשר התמקדה בנייר כחומר ונעה בין אמנות לעיצוב על כל גווניו.
גטניו כתבה מאמרים לאמנים שונים וכן כתבה וערכה קטלוגים רבים לתערוכות שאצרה.
ענת הרשקוביץ (נולדה ב-4 באוקטובר 1973) היא מיקרוביולוגית מולקולרית ישראלית ופרופסור מן המניין באוניברסיטת תל אביב המכהנת כראש בית הספר שמוניס למחקר ביו-רפואי וחקר הסרטן.
לשעבר נשיאת האגודה הישראלית למיקרוביולוגיה.
ענת הרשקוביץ נולדה והתחנכה בבית שאן בשם ענת אפריאט, בת לרחל ומקסים אפריאט.
שירתה בצה"ל כצפרית בחיל האוויר.
את לימודיה לתואר ראשון בביולוגיה עשתה באוניברסיטת תל אביב והשלימה אותם בשנת 1996 בהצטיינות.
מיד לאחר מכן המשיכה ללימודי תואר שני אף הם באוניברסיטת תל אביב, בהנחייתו של פרופ' דייוויד גוטניק, ואותם סיימה בשנת 1998 בהצטיינות.
את לימודיה לתואר שלישי במיקרוביולוגיה עשתה במכון ויצמן למדע בהנחייתו של פרופ' איתן ביבי והשלימה אותם בהצטיינות יתרה.
נושא התזה שלה לדוקטורט, שהוגשה בשנת 2003, היה "חקר מסלול ה-SRP (סינתזה של חלבונים ממברנליים) של חיידקי E.
באותה שנה עברה הרשקוביץ לאוניברסיטת קליפורניה בברקלי, שם הייתה לעמיתה בתר-דוקטורית בהנחייתו של פרופ' דניאל פורטנוי.
במשך כחמש שנים חקרה את האינטראקציה של החיידק הפתוגן ההומני ליסטריה מונוציטוגנס והמערכת החיסונית המולדת.
עם חזרתה לישראל בשנת 2008, מונתה למרצה בכירה במחלקה למיקרוביולוגיה מולקולרית וביוטכנולוגיה בפקולטה למדעי החיים באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 2016 קודמה לדרגת פרופסור חבר, וב-2023 לפרופסור מן המניין.
עם הקמתו של בית הספר שמוניס למחקר ביו רפואי וחקר הסרטן, מונתה הרשקוביץ לסגנית ראש בית הספר ובאוקטובר 2022 החלה את תפקידה כראש בית הספר.
בשנים 2018–2023 כיהנה הרשקוביץ כנשיאת האגודה הישראלית למיקרוביולוגיה.
מחקרה של הרשקוביץ מתמקד בהבנת יחסי הגומלין בין הפתוגן הבקטריאלי Listeria monocytogenes ותאי יונקים, בפרט תאי מקרופאגים.
קבוצתה של הרשקוביץ חוקרת אסטרטגיות שונות באמצעותן הבקטריה חודרת לתאי היונקים, משתכפלת בתוכם, חומקת מזיהוי על ידי מערכת החיסון המולדת ומבצעת מניפולציה על דרכי ההתמודדות התאית.
בשנים האחרונות מחקרה של הרשקוביץ מתמקד בהבנת מערכת היחסים של חיידקים פתוגנים עם הווירוסים שנמצאים בגנום שלהם (פאג'ים).
בין היתר, גילתה הרשקוביץ כי פאג'ים אלה משתפים פעולה עם חיידקים בזמן הדבקה ממלית ואף עוזרים להם לשרוד בגוף האדם.
בליסטריה מונוציטוגנס, הראתה כי הפאג' יכול להפוך עצמו ל"מתג מולקולרי" המבקר ביטוי גנים של החיידק מבלי לפרוץ למסלול הליטי, תופעה אותה כינתה "ליזוגניות פעילה" (Active Lysogeny).
כמו כן, היא תרמה להבנת האופן בו חיידקי ליסטריה חשים את הסביבה הממלית (על ידי חישת מטבוליטיים) וכיצד מידע זה מתורגם לאקטיבציה של הגנים הווירולנטיים.
במחקרה משלבת הרשקוביץ שיטות חישוביות, ביוכימיות וגנטיות על מנת לפענח מנגנונים אלה.
הרשקוביץ נשואה לאיתי ואם לשניים, מתגוררת בכפר סבא.
פרס וולפסון למצוינות אקדמית, מטעם אוניברסיטת תל אביב (1998)
עמיתת EMBO כחוקרת אורחת באוניברסיטה החופשית של אמסטרדם (2000)
מצטיינת דקאן בלימודי הדוקטורט, מטעם מכון ויצמן למדע (2003)
זוכת מלגת מכון מילר, אוניברסיטת ברקלי (2003)
זוכת מענק המועצה האירופית למחקר (2013, 2019)
פרס משה שילה למחקרים מצטיינים, מטעם האגודה הישראלית למיקרוביולוגיה (2015)
נשיאת האגודה הישראלית למיקרוביולוגיה (2018)
חברת האקדמיה האירופית למיקרוביולוגיה (2021)
ענת בן-דוד (נולדה ב-5 ביוני 1977) היא חוקרת תקשורת דיגיטלית ישראלית, שותפה להקמת המעבדה למדיה ולמידע באוניברסיטה הפתוחה ומכהנת בה כפרופסור חבר במחלקה לסוציולוגיה, למדע המדינה ולתקשורת.
למדה בבית הספר היסודי יפה נוף ובבית הספר התיכון על שם זיו ומרקס.
בין השנים 1998 ו-2001 למדה לתואר ראשון דו-חוגי בפסיכולוגיה ובספרות השוואתית באוניברסיטה העברית.
עם סיום לימודיה לתואר ראשון, קיבלה מלגת חילופי סטודנטים עם אוניברסיטת אמסטרדם והמשיכה ללימודי תואר שני בלימודי מדיה ותרבות בהולנד.
שלה על רשתות קישורים בין ארגוני חברה אזרחית ישראלים, פלסטיניים ובין-לאומיים בהקשר של הסכסוך הישראלי-פלסטיני, בהדרכתו של פרופ' ריצ'רד רוג'רס (Richard Rogers).
עם חזרתה לישראל, החלה ללמוד לתואר שלישי באוניברסיטת בר-אילן, בתוכנית ללימודי מדע, טכנולוגיה וחברה (Science, Technology, and Society - STS), וסיימה שם את התואר ב-2013. את עבודת הדוקטור שלה העוסקת באינטרנט כטכנולוגיה מעצבת גבול כתבה בהדרכתם של פרופ' ריצ'רד רוג'רס ופרופ' נח עפרון.
לאחר סיום לימודיה נסעה שוב להולנד לפוסט-דוקטורט במחלקה ללימודי תקשורת באוניברסיטת אמסטרדם.
ב-2014 החלה לעבוד כחברת סגל בכיר באוניברסיטה הפתוחה.
בן-דוד מתמקדת בשלושה נושאים עיקריים:
ההיסטוריה של האינטרנט והבניית העבר באמצעות ארכיוני רשת.
פוליטיקה של רשתות חברתיות ופלטפורמות מקוונות.
מתודולוגיות חישוביות ודיגיטליות לחקר האינטרנט.
מחקריה של בן-דוד נוגעים בהשלכות חברתיות ופוליטיות של פלטפורמות דיגיטליות בנות זמננו, כגון מנגנוני הפצה של הסתה סמויה ושיח של אפליה בפייסבוק, סוגי אפליה מגדרית חדשים וסמויים מן העין המתעצבים על ידי פלטפורמות של כלכלת שיתוף, ותפקידן של פלטפורמות דיגיטליות בעיצוב הדיון הציבורי של כתבות חדשות.
מחקריה גם עוסקים באופן שבו פלטפורמות כמו פייסבוק הפכו את המושגים 'נתונים ציבוריים' ו'ידע אוניברסלי' לנתונים קנייניים, המתווכים באמצעות אלגוריתמים של התאמה אישית.
יחד עם עמיתה, ד"ר שוקי וולפוס, היא זכתה בפרס דיקן הלימודים האקדמיים באוניברסיטה הפתוחה, ליוזמות ולהתחדשות בהוראה בשנת 2019 על שילוב מעורר השראה של כלים דיגיטליים בהוראה.
הקמת המעבדה למדיה ומידע של האוניברסיטה הפתוחה
במהלך שהותה בהולנד, בן-דוד הייתה שותפה לקבוצת Digital Methods Initiative המתמחה בפיתוח שיטות מחקר דיגיטליות לחקר האינטרנט.
עם שובה לישראל, הקימה יחד עם פרופ' אורן סופר את המעבדה למדיה ומידע של האוניברסיטה הפתוחה.
בתחום התקשורת, בן-דוד הייתה שותפה לעדכון תוכנית הלימודים בתקשורת באוניברסיטה הפתוחה בתחום המדיה החדשים והתקשורת הדיגיטלית.
ענת בן-דוד וד"ר שוקי גולדפוס, ממנועי חיפוש לרשתות חברתיות: חיפוש, ניטור ומדדי השפעה מקוונים.
ענת בן-דוד וסיגל רבינא, מבוא למדיה חדשים.
ענת בן-דוד וד"ר אלכס גקר, משחק, משחקים ומשחקיות במדיה מודרניים.
ענת בן-דוד וד"ר סימונה וסרמן, תרבויות רשת.
לצד עבודתה המחקרית, בן-דוד עוסקת בפעילות ציבורית המתמקדת בקידום השיח הדמוקרטי, הזכות לפרטיות, ועיתונות עצמאית במרחבים הדיגיטליים בישראל.
נמנית עם מייסדות ומייסדי עמותת "פרטיות ישראל".
משמשת כחברת הוועד המנהל של אתר העין השביעית.
שימשה חברה במועצה הציבורית להגנת הפרטיות בין השנים 2017–2022.
בן-דוד היא בת זוגו של המוזיקאי שרון מולדאבי.
להלן מבחר ממאמריה המדעיים האחרונים של בן-דוד:
ענת בן-דוד, נתונים, סוציולוגיה ישראלית (גיליון מיוחד בנושא "חברה פוגשת מגפה"), כרך כ"א, מס' 2, אפריל 2021.
מאמרי דעה, סיקור וראיונות שקשורים למחקר
מאמרי דעה וראיונות שקשורים בפעילות ציבורית
ענת זמש-ריגל (נולדה: זמשטייגמן) היא שחקנית ובמאית תיאטרון ישראלית.
זמש-ריגל נולדה בחולון וגדלה בשכונת קריית שרת, האמצעית מבין שלושה ילדים.
מגיל צעיר נמשכה לתחום המשחק והצטרפה ל"צעירי הבימה".
בין השנים 1995–1998 למדה בבית צבי, ובשנת 2007 סיימה לימודי תואר ראשון ותעודת הוראה בתיאטרון ובימוי במכללת סמינר הקיבוצים.
במהלך לימודיה זכתה פעמיים במלגת קרן שרת, ובנוסף במלגת צבי קליר לסטודנטים מצטיינים בבית צבי, מלגת אגודת ידידי הבימה ומלגות ע"ש רפאל קלצ'קין, עדנה פלידל, ניורה ושמואל רודנסקי ועוד.
מאז 1999 משמשת כמורה לדיבור והדרכת טקסט בתיכון תל אביב, תיכון תלמה ילין, סמינר הקיבוצים, בית צבי, סטודיו יורם לוינשטיין, אימפרו, ובית הספר לאומנויות הבמה סופי מוסקוביץ.
כולם היו בניי – עיבוד למחזה של ארתור מילר בבימוי הלל מיטלפונקט.
הקאסט כלל גם את ליאור אשכנזי, דליק ווליניץ, יוסי פולק, מרים זוהר, יגאל זקס ונבו קמחי.
מתחם אויב – סרט טלוויזיה של אמנון רובינשטיין על פי ספרו של יצחק בן-נר.
טוב – עיבוד של רפי קדישזון למחזה של ססיל פי טיילור בבימויו של רוני פינקוביץ.
משחק לצידם של מיה דגן, נתן דטנר, אילן דר ואחרים.
חבילות מאמריקה – מחזה של הלל מיטלפונקט ובבימויו.
משחק לצידם של דב רייזר, אברהם מור, דוד קיגלר ואחרים.
מיי פירסט סוני – תפקיד אורח.
ריצ'רד השני – גרסה בבימויו של ארתור קוגן למחזה של שייקספיר, לצד איתי טיראן בתפקיד הראשי.
מיס שרה סמפסון – מחזה של לסינג מהמאה ה-18 בבימויה של אתי רזניק המתרחש.
מגש הכסף – מחזה מאת גליה בארי ובבימויה על התמודדותם של ילדים בשנים הראשונות לעצמאות ישראל.
ילד משלי – סיפוריהן האמיתיים של נשים החיות במשפחה חדשה בישראל, על פי ספרה של עמיה ליבליך "סדר נשים".
ובבימויה של חגית רכבי ניקולייבסקי.
הדה גאבלר – גרסה בבימויו של ארתור קוגן למחזה הקלאסי של איבסן.
עד התביעה – עיבוד למחזה של אגאתה כריסטי בבימוי של מיטקו בוזקוב, שבו הקהל משמש כחבר מושבעים.
דמעות של אריה – הצגה לילדים על קבלת השונה מאת גליה בארי ובבימויה.
בלדה ספרדית – עיבוד של יורם פאלק לרומן של ליון פויכטוונגר.
מלכודת העכברים – הפקה ישראלית ראשונה למחזה של אגאתה כריסטי.
עכשיו שוב מאי – הצגת יחיד מאת ליאת פישמן לני ובבימויה.
קיץ אחרון – גרסה עברית למחזה של ג'יין צ'יימברס שנכתב ב-1980 עבור הפסטיבל הגאה הבינלאומי הראשון של ארצות הברית.
העולם מצחיק – סרטו זוכה פרס אופיר של שמי זרחין.
גירושים מאוחרים – תפקיד אורח.
שרוכים – סרטו זוכה פרס אופיר של ינקול גולדווסר.
מכונת הדיבור – הקראה דרמטית של מחזה מאת ויקטוריה ספונברג.
חתונה מושלמת – הפקה של בוגרי בית צבי לקומדיה מאת רובין הודון ובבימויו של עידו רוזנברג.
הכתובה – הפקה של בוגרי בית צבי למחזה מאת אפרים קישון.
לסביהונסט – בימוי ומשחק לצד היוצרת מיקה בן שאול והשחקניות אילה דנגור, תמר עמית יוסף וטל שחר בן ארי
לס איז מור – קומדיה סאטירית על זוג נשים בטיפול זוגי.
קיץ אחרון – בימוי של הפקה מחודשת למחזה בו השתתפה כשחקנית בתקופת לימודיה.
רוצח הרווקות – מחזה מקורי קצר בבימויה של מתן דרעי בדש בהשתתפות טלי שרון, רון ביטרמן ומאי קשת במסגרת פסטיבל תיאטרון קצר.
מלכת היופי של ירושלים - בימוי בתיאטרון בית לסין, 2025.
זמש-ריגל נשואה לדנה זמש-ריגל מאז 2009. השתיים מתגוררות בתל אביב ואימהות לשני בנים ושתי בנות.
אחותה היא עורכת הדין רונה זמשטייגמן ואימה היא רחל זמשטייגמן, שהייתה מנהלת אגף המחשוב במשרד התחבורה.
אביה, לב זמשטייגמן, עבד בחברת תדיראן מערכות.
ענת דמון (28 בפברואר 1964 – 20 בינואר 2009) הייתה מוזיקאית-יוצרת, זמרת, מנהלת אמנים ומפיקה ישראלית.
הפיקה וניהלה את להקת סנהדרין, ניהלה את להקת רוקפור, הקימה את הלייבל אנובה מיוזיק, והוציאה אלבום אחד.
נפטרה בשנת 2009 ממחלת הסרטן.
דמון למדה פסיכולוגיה וסטטיסטיקה, והקימה עסק עצמאי כיועצת מחקר.
בשנת 1993 החלה לקחת שעורי גיטרה ובמקביל מצאה עצמה מעורבת בזווית אחרת של עסקי המוזיקה.
באותה השנה הקימה והפיקה את "סנהדרין", הרכב מיסיסיפי-דלתא בלוז אקוסטי, עם אופיר לייבוביץ' מ"נקמת הטרקטור" ודני צוקרמן מ"גן חיות".
ב-1996 אבי בללי, סולן להקת "נקמת הטרקטור" צפה בהופעה והפיק שלושה משיריה של דמון.
בהמשך הוקלטו בסטודיו של ג'ון רולו בניו-ג'רזי שלושה שירים נוספים, בהפקת רן שם טוב.
ב-1997 ענת ניהלה את להקת הרוק הפסיכדלי "רוקפור".
ב-1998 ביצעה שלוש הופעות חימום במועדון הבארבי בתל אביב, עם שירי הדר מאיזבו על הקלידים.
ב-2002, לאחר שהות בת שנה בלונדון ולידת בתה, החלה העבודה על "Falling" עם רן שם טוב כמפיק ונגן.
האלבום יצא ב-2004, כאשר בנוסף לשם טוב השתתפו בו שני חברי איזבו נוספים, ניר מנצור ושירי הדר.
באלבום 12 שירים אשר נכתבו והולחנו על ידי דמון, למעט השיר Pure Magic שנכתב והולחן על ידי שם טוב.
דמון נבחרה להופיע עם החומר המקורי שלה ב-MIDEM 2006, כנס תעשיית המוזיקה שהתקיים בקאן שבצרפת בינואר 2006. היא הופיעה ב-24 בינואר 2006 באולם הנשפים של מלון מרטינז כשהיא מלווה בהרכב הנגנים הקבוע שלה ובו נגן הבס רון ינאי, הגיטריסט שוקי פרי, המתופפת קרן זהבי ועל כלי ההקשה עינב לויטוב.
לאחר חזרתה הוציאה את הסינגל I've got something to say, אותו הפיקה יחד עם רון ינאי ושוקי פרי.
ההקלטות והמיקס בוצעו על ידי הטכנאי הניו יורקי דני שצקי.
באותה שנה הקימה עם שוקי גולדווסר את הלייבל אנובה מיוזיק.
יאיר יונה מונה להקים ולנהל את אנובה מיוזיק ביחד עם שוקי פרי.
הלייבל הוציא תחתיו אלבומים רבים, וביניהם של רוקפור, אטליז, נועה בביוף, עמית ארז, רות דולורס וייס, אלברט בגר, ואומני אינדי רבים.
בהמשך הקימה אנובה גם את BLDG5, תת-לייבל אלקטרוני, שיציג את גרדן סיטי מובמנט, הלפר, וטוטמו (רותם אור).
ב-2009 הלכה ענת לעולמה לאחר מאבק ממושך במחלת הסרטן.
Falling – אנובה מיוזיק (2003).
ענת ברמלר-בר (נולדה ב-1972) היא מדענית מחשב ישראלית, פרופסור באוניברסיטת תל אביב הידועה בתרומתה לנושא אבטחת הרשתות, במיוחד בהתקפות מניעת שירות והגנה ניתנת להרחבה על מכשירי האינטרנט של הדברים (IoT).
ברמלר בר גדלה בחולון, שם למדה בכיתה למחוננים בבית הספר תיכון אילון.
היא שוחררה משירות בצה"ל מסיבות מצפוניות.
לברמלר-בר תואר ראשון במתמטיקה ומדעי המחשב (1994), תואר שני במדעי המחשב (1997), תואר ראשון במשפטים (1999), ותואר דוקטור במדעי המחשב (2002), כולם מאוניברסיטת תל אביב.
בשנת 2001, הקימה יחד עם חוקרים נוספים את חברת Riverhead Networks, שפיתחה מערכת חדשנית להפחתת התקפות מניעת שירות, ושימשה בה כמדענית ראשית.
Riverhead נרכשה על ידי Cisco Systems בשנת 2004. היא הצטרפה לאוניברסיטת רייכמן ב-2003, וקודמה למשרת פרופסור ב-2020. מ-2018 עד 2021 שימשה כסגנית הדיקן של בית הספר למדעי המחשב על שם אפי ארזי.
בשנת 2023 עברה לאוניברסיטת תל אביב שם היא משמשת כפרופסור מן המניין.
ברמלר-בר ידועה בעבודתה על אבטחת רשת ושיפור אמינות האינטרנט.
פרטנית עבודתה מתמקדת לרוב במניעת התקפות סייבר.
בשנת 2020 עבדה ברמלר-בר עם יהודה אפק וליאור שפיר כדי לחסום את האפשרות ל-NXNSAttack המנצלת חולשה ב-Domain Name Systems.
ענת ברונשטיין קלומק (נולדה ב-10 באפריל 1973) היא פסיכולוגית קלינית ומדריכה בפסיכותרפיה, פרופסור מן המניין באוניברסיטת רייכמן המכהנת כדקאנית בית הספר ברוך איבצ'ר לפסיכולוגיה.
חברה במועצה הלאומית למניעת אובדנות, יועצת אקדמית של משרדי החינוך והבריאות בתוכנית הלאומית למניעת אובדנות, ושותפה בהקמת "חוות החוסן" של ארגון נכי צה"ל שנפתחה עם פרוץ מלחמת חרבות ברזל.
ענת ברונשטיין קלומק נולדה ברמת גן וגדלה בהרצליה ובארצות הברית.
ב-1994 החלה את לימודיה לתואר ראשון בפסיכולוגיה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, ומיד לאחר מכן המשיכה ללימודי תואר שני בפסיכולוגיה קלינית של הילד באוניברסיטת בר-אילן.
בשנים 2000–2004 למדה לתואר שלישי בפסיכולוגיה קלינית של הילד באוניברסיטת בר-אילן.
עבודת הדוקטורט שלה, שבוצעה בהנחיית פרופ' ישראל אור-בך, נשאה את הכותרת "ייצוגי עצמי, ייצוגי אובייקט ונטיות התאבדות".
עם סיום הדוקטורט יצאה ברונשטיין קלומק לארצות הברית ושהתה כעמיתת בתר-דוקטורט במחלקה לפסיכאטריה של הילד המתבגר של אוניברסיטת קולומביה, בהנחיית פרופ' מדלן גולד .
בשנים 2006–2007 כיהנה כמרצה בכירה באוניברסיטת קולומביה ומאז 2008 היא משמשת כחוקרת נלווית במוסד זה.
כמו כן, שהתה שם בשנת שבתון.
ב-2009 הצטרפה לסגל המרכז הבינתחומי הרצליה כמרצה בכירה וב-2015 קודמה לדרגת פרופסור חבר.
ב-2018 מונתה לראש התכנית לפסיכולוגיה קלינית במרכז הבינתחומי הרצליה ומאז 2021 היא דקאנית בית הספר ברוך איבצ'ר לפסיכולוגיה.
בשנים 2010–2017 היא כיהנה כמנהלת המחקר במרכז להתערבות במשברים (מחלקת ילדים ד') במרכז שניידר לרפואת ילדים, שם גם ביצעה את התמחותה הקלינית.
בנוסף, מ-2011 היא מרצה בבית הספר ללימודי המשך ברפואה באוניברסיטת תל אביב.
מחקרה של ברונשטיין קלומק הראה שמעורבות בבריונות ובריונות ברשת הם גורמי סיכון לדיכאון ולאובדנות.
היא תיארה את הבריונות ברשת כתופעה מרכזית בבריאות הציבור של תלמידי בתי ספר.
לפי עבודותיה של ברונשטיין קלומק חשוב להעניק לילדים מגיל צעיר כלים ומיומנויות רגשיות ובינאישיות כדי למנוע מעורבות בבריונות, להפחית דיכאון ולמנוע אובדנות.
ברונשטיין קלומק היא בין המובילים של תחום הפסיכותרפיה הבינאישית במתבגרים בישראל ובעולם.
היא הובילה עם שותפים את פיתוח הגישה בקרב מתבגרים עם הפרעת קשב וריכוז ולקויות למידה.
כמו כן, פיתחה את הפרוטוקול באוכלוסייה בסיכון אובדני.
מאז 2015 ברונשטיין קלומק מעורבת בתוכנית הלאומית למניעת התאבדויות בישראל, ופיתחה תוכניות בנושא זה.
התוכנית מסייעת למורים, להורים ולמדריכים לנהל שיחות עם תלמידי בית הספר בנושא הטעון הזה.
ברונשטיין קלומק חוקרת את השפעת השימוש באינטרנט על אנשים שאובחנו עם הפרעות אכילה.
כחלק מעבודתה זו, היא הראתה שעל אף שאנשים עם הפרעות אכילה נכנסים לאתרים המקדמים אנורקסיה ("פרו-אנה"), ניתן להפנות אותם לאתרים שימושיים שיכולים לעזור.
במהלך מגפת הקורונה, ברונשטיין קלומק החלה לדאוג לגבי מתן שירותי בריאות הנפש לקבוצות בסיכון.
במאמר שפרסמה בכתב העת הרפואי The Lancet קראה לשלב מניעת התאבדות בתגובה העולמית למגפה.
היא טענה כי במהלך ואחרי התקופות הממושכות של בידוד חברתי חובה, אוכלוסיות בסיכון עשויות להימצא בסיכון גבוה יותר להתנהגות אובדנית.
לאורך השנים הנחתה ברונשטיין קלומק עשרות תלמידי מחקר לתואר שני, ועם הפיכתו של המרכז הבינתחומי הרצליה לאוניברסיטת רייכמן, החלה להנחות תלמידי דוקטורט.
היא שימשה בתפקידי עריכה במספר כתבי עת בתחום מחקרה, וכתבה ספרים ופרקים בספרים.
היא כיהנה או מכהנת כחברה בוועדות מקצועיות, אקדמיות וממשלתיות בתחומי רפואת הנפש, בדגש על מניעת התאבדויות ופסיכותרפיה בינאישית, וחברה בשורה של אגודות מקצועיות בתחומים אלה, בישראל, באירופה ובארצות הברית.
מלגת הצטיינות מטעם אוניברסיטת בר-אילן (2001)
פרס רקטור אוניברסיטת-בר-אילן לתלמידים מצטיינים (2001)
מלגת הערכה מטעם אוניברסיטת בר-אילן (2003)
פרס ההצטיינות במחקר מטעם המרכז הבינתחומי הרצליה (2018)
פרס בהט יחד עם חיים עומר על ספרם "עוגן לחיים: מניעת אובדנות בקרב צעירים במשפחה ובקהילה" (2023)
ברונשטיין קלומק נשואה לאלון ואם לשניים.
יוסי לוי בלז, ענת ברונשטיין קלומק, ירי גביעון, אלן אפטר.
התנהגות אובדנית בקרב ילדים ומתבגרים, 2016.
ענת ברונשטיין קלומק, חיים עומר, עוגן לחיים: מניעת אובדנות בקרב צעירים במשפחה ובקהילה, 2023.
ענת הרשקוביץ (נולדה ב-1982) היא קצינה בצה"ל בדרגת אלוף-משנה המכהנת כמפקדת מרכז חושן.
הרשקוביץ נולדה וגדלה בקריית אתא למשפחה של עולים מרומניה, אביה עבד ברפא"ל ואמה בבתי הזיקוק.
לפני שהתגייסה לצה"ל שיחקה כדורעף בהפועל עירוני קריית אתא והייתה קפטנית נבחרת ישראל.
בשנת 2000 התגייסה לצה"ל כספורטאית מצטיינת ושירתה כפקידה באגף שיקום נכים במשרד הביטחון בחיפה.
לאחר חמישה חודשי שירות החליטה לשנות כיוון וביקשה לוותר על מעמדה כספורטאית מצטיינת ולצאת לקורס קצינות.
הרשקוביץ בזוגיות, בוגרת תואר ראשון במנהל עסקים ומערכות מידע באוניברסיטת רייכמן ותואר שני במנהל עסקים מכללת פרס.
ענת וידור (נולדה ב-1972) פעילת ציבור ישראלית ציונית, המכהנת כיום כנשיאת ויצו העולמית, חברת הנהלה של הקונגרס היהודי העולמי וחברת הנהלה ב.
וידור נולדה בדרום אפריקה, בשם ענת שכטר, להורים ישראלים שהיו בשליחות מטעם הסוכנות היהודית.
סבי סבתה של וידור הוא הרופא ד"ר מנחם שטיין, מאנשי עליית הבילויים, שעלה לארץ ב־1883 ומונה על ידי הברון רוטשילד כרופא המושבות יהודה.
הוא יזם את הקמת שכונת נווה צדק, הקים את בית החולים היהודי הראשון ביפו והיה ממלַחֵי השם העברי.
ב־1902 עבר לאם המושבות, פתח תקווה, ועזר בייסודה של העיר.
לאחר סיום שירותה בצה"ל, בחיל החימוש, גויסה וידור לשליחות בת שלוש שנים באוסטרליה, מטעם הסוכנות היהודית, תנועת בית"ר ותנועת מכבי העולמית.
לאחר שחזרה לישראל, נישאה ולמדה לתואר ראשון בארכאולוגיה והיסטוריה של ארץ ישראל ב, ולאחר מכן שימשה כדוברת המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל.
מעברה השני לאוסטרליה היה לתקופה ממושכת יותר, ובתקופה זו סיימה תואר שני בתקשורת ויחסי ציבור באוניברסיטת בונד באוסטרליה, והחלה את פעילותה בסניף ויצו סידני.
מתפקיד התחלתי של מנהלת הפעילות של הסניף המקומי של ויצו, הגיעה לתפקיד נשיאת ויצו סידני, כשהיא מטביעה את חותמה על שיטות גיוסי הכספים, ויזמה פרויקטים של ויצו בישראל, ביניהם "מקום בלב" בבאר שבע, בית לנערות בסיכון.
עם חזרת המשפחה לישראל בשנת 2018, המשיכה וידור את פעילותה בויצו.
ב־2021 מונתה לוועד המנהל של ויצו העולמית, והחזיקה את תיק השיווק ויחסי הציבור של הארגון.
בתחילת שנת 2024 היא נבחרה לנשיאה השמינית של ויצו העולמית.
עם תחילת כהונתה של וידור כנשיאת ויצו, החלה ליזום ולבצע רפורמות מקיפות הן במעמד ופעילות מוסד הנשיאות בארגון, הן בקשר בין הפדרציות השונות בעולם לבין מנהלת ויצו, והן במערך גיוס הכספים לטובת מטרות חברתיות בישראל.
היא הציבה את ההסברה נגד האנטישמיות בעולם כמטרה ראשונה במעלה בשליחותה הציבורית, והחלה לפרסם הן בתקשורת היהודית העולמית והן באופן ויראלי ברשת טור שבועי בנושא האנטישמיות העולמית, שתוקף תופעות אנטישמיות וחושף את הצביעות שמאחוריהן.
עם פרוץ מלחמת חרבות ברזל לקחה על עצמה למגן את כל מעונות הגיל הרך של ויצו.
בנוסף, שמה וידור את פרויקט הבית הפתוח בשדרות כיעד של ויצו במטרה לשקם את החיים בעיר ולהחזיר את תושביה, ופנתה בהצלחה ליהדות העולם שתסייע במטרה זו.
היא יצאה לסבבים של הרצאות הסברה פרו־ישראלית בפני פדרציות ויצו בעולם, בהן גייסה יהודים ולא־יהודים לתמיכה אקטיבית בישראל.
וידור נשואה בשנית, לגרי וידור – יהודי ישראלי־אוסטרלי, בן למשפחת נדבנים בולטת שהקימה את מרכז וידור בערבה וכפר האמנים "צוקים".
היא אמם של רפאלה טווינה, וכוכב הרשת יוחנן טווינה.
ענת זעירא היא פרופסור אמריטוס בבית הספר לעבודה סוציאלית ורווחה חברתית באוניברסיטה העברית בירושלים.
ענת זעירא קיבלה את שלושת תאריה האקדמיים בתחום העבודה הסוציאלית באוניברסיטה העברית בירושלים.
היא הצטרפה כחברת סגל בבית הספר לעבודה סוציאלית באוניברסיטה העברית.
עמדה בראש התוכנית לתואר ראשון בעבודה סוציאלית.
במהלך השנים קודמה לפרופסור מן המניין.
מחקריה מתמקדים באוכלוסיות בסיכון, ילדים ומשפחותיהם, שירותי רווחה והערכת תוכניות.
היא קידמה מחקרי הערכת תוכניות ומחקרים מבוססי תוצאות, בעיקר בתחום ילדים בסיכון ומשפחותיהם.
היתה חברה במכון חרוב וכיהנה כראש תחום מחקר והערכה.
כמו כן הייתה חברה במועצה הלאומית לעבודה סוציאלית במשרד הרווחה, ובו גם כיו"ר הוועדה למכונים ותארים.
היא ניהלה פרויקטים מחקריים עם המחלקה לשירותים חברתיים בעיריית ירושלים, בתחום עבודה סוציאלית עם ילדים בסיכון ובני משפחתם,
היא פעלה בקידום מחקר מבוסס נתונים גם מחוץ לישראל, וייסדה את האגודה הבינלאומית להערכה ומחקר מבוססי נתונים באיטליה, בתחום שירותי משפחה וילדים.
זעירא פעלה לקידום מעמדם ושכרם של הסגל הבכיר.
היא כיהנה כיו"ר הסגל האקדמי הבכיר באוניברסיטה העברית.
כמו כן הייתה יו"ר המועצה המתאמת של ארגוני הסגל האקדמי הבכיר באוניברסיטאות.
ענת זעירא מתגוררת בירושלים בשכונת בית הכרם.
היא נשואה ליוסף זעירא פרופסור אמריטוס בחוג לכלכלה באוניברסיטה העברית בירושלים.
בילדותה התגוררה עם אמה ואחיותיה, בעת שאביה שהה בשליחות המוסד במרוקו במשך כשנתיים.
לאחר מכן התאחדה המשפחה בפריז, שם חיו כשנתיים נוספות עד ששבו לישראל בעקבות פרוץ מלחמת ששת הימים.
ב-6 באוקטובר 1973, שירתה יהלום כקצינת ח"ן ומנהלת לשכת מג"ד גדוד 184 של חטיבה 14, סא"ל שאול שלו, בבסיס טסה בסיני.
בשעה 14:00 הפציצו מטוסי מיג של חיל האוויר המצרי את הבסיס ויהלום נפצעה קשה מפגיעת רקטה סמוך ללשכה בה שהתה ודאגה לפינוי שאר החיילות מהבסיס.
היא פונתה במסוק לבית החולים תל השומר, רגלה נקטעה כמעט לחלוטין, רסיסים חדרו לריאותיה, היא איבדה דם רב והייתה על סף מוות.
היא נותרה מאושפזת במשך שנה, ולאחר מכן עברה תהליך שיקום ארוך שכלל 27 ניתוחים והשתלות עור, והייתה מרותקת קרוב לעשור בכיסא גלגלים.
בשנת 1977 הזמין ראש הממשלה מנחם בגין את יהלום להשתתף במפגש של נכי צה"ל עם נשיא מצרים אנואר סאדאת, בעקבות חתימת הסכמי השלום עם מצרים.
יהלום נחשבה אז לאישה היחידה שנפצעה במלחמת יום הכיפורים כחיילת.
לימים גילתה יהלום כי הייתה חיילת נוספת מלבדה שנפצעה במלחמה.
סאדאת ביקש ממנה לארח את רעייתו, ג'יהאן סאדאת, בביקורה בישראל.
יהלום אירחה את ג'יהאן בבית הלוחם בתל אביב, שם חשפה בפניה את המודל הישראלי לשיקום נכי צה"ל.
לאחר הפציעה למדה ללכת מחדש תוך שימוש בפרוטזה, סיימה לימודי חינוך והוראת אמנות, והחלה לעסוק בהוראה.
בהמשך שימשה כשליחת עלייה והסברה בדרום אפריקה מטעם הסוכנות היהודית, וכן כשליחת המגבית בפרויקטים חינוכיים.
יהלום אימצה את הספורט ככלי שיקומי ונפשי.
תחילה למדה לשחות באמצעות הידיים ב"בית הלוחם", ובהמשך התמחתה ברכיבה על אופני יד, הייתה חברה במשך 15 שנה בנבחרת ארגון נכי צה"ל למרתון ניו יורק והשתתפה במספר מרתונים בינלאומיים.
כמו כן היא אחת המייסדות של עמותת אתגרים, חברה בפורום נשים נכות צה"ל, ובפרויקט השיקום "Heroes to Heroes", המפגיש נכי מלחמה אמריקאים וישראלים.
בשנת 2023 פרסמה את ספרה האוטוביוגרפי "לקום", בו היא מתארת את חוויותיה ממלחמת יום הכיפורים, תהליך השיקום, והתמודדות עם משברים נוספים בחייה.
במקביל לספר, יהלום גם מעבירה את ההרצאה "לקום אל החיים", המבוססת אף היא על סיפור חייה.
באחת ההרצאות פגשה את טייס המסוק שפינה אותה והציל את חייה, ואחרי 40 שנה פגשה גם את הרופא שטיפל בה.
אות המופת השיקומי של משרד הביטחון
במהלך אשפוזה נישאה יהלום לרפי רימשון, עימו הייתה בזוגיות עוד טרם פציעתה.
השניים הורים לשלושה בנים, שניים מהם ילדה יהלום בעודה בכיסא גלגלים.
בנה הבכור הוא המחזאי והיוצר גיורא יהלום, שנקרא על שם גיורא צור, בן כנרת שנפל בסיני.
ענת המהממת או בקצרה ענת (נולדה ב-1973 בבאר שבע) הוא שם הבמה של ענת כהן (כיום ענת ביתן), זמרת ישראלית בסגנון המזרחי שהייתה פעילה בעיקר במהלך שנות התשעים.
ענת נולדה ב-1973 בבאר שבע למימי ויחזקאל כהן, גננת ועובד אחזקה במקצועם.
היא הילדה הרביעית במשפחה, שגדלה באזור שכונה ד', ולה שני אחים - רוני ועדי, ושתי אחיות - איריס ואסנת.
משפחתה ממוצא חצי מרוקאי וחצי עיראקי.
מגיל צעיר גילתה עניין במוזיקה, והייתה נוהגת להתאמן עם אחותה אסנת על שירים שאהבו.
בין האמנים האהובים עליה היו שמות בולטים בתעשיות הפופ והרוק הישראליות כגון עפרה חזה (אותה העריצה ענת), יהודית רביץ ושלמה ארצי, בנוסף לאמנים מהז'אנר המזרחי בו עסקה לאורך הקריירה שלה.
בבגרותה העתיקה ענת את מגוריה לתל אביב ולאחר מכן עברה לגבעתיים.
ב-1987, בגיל 14, החלה ענת להופיע בחתונות ובאירועים מקומיים, ובגיל 17 החלה להופיע במועדונים בתל אביב ובאילת, בהם ביצעה בעיקר גרסאות כיסוי ללהיטים משנות השישים.
באחת מהופעות אלו התגלתה על ידי ישי בן צור שהפך לאמרגנה, ועברה להתמקד במוזיקה מזרחית וים תיכונית, עם דגש על מוזיקה טורקית.
אף על פי שבחרה לעשות שימוש בשמה הפרטי בלבד כשם במה, בעל מועדון בתל אביב שבו הופיעה הדפיס את שמה על מודעות הפרסום בתור "ענת המהממת" ללא ידיעתה.
היא גילתה זאת בעקבות הסתכלות בעיתון בו התפרסמה אחת המודעות, ואף על פי שהביעה התנערות ממנו, הכינוי דבק בה ונעשו בו שימושים מסחריים.
היא אף רשומה תחת שם זה באקו"ם.
ב-1991, כשהייתה בת 18, הוחתמה ענת בחברת התקליטים של האחים ראובני והוציאה לאור את אלבומה הראשון "לא אכפת לי", שהודפס על גבי קלטת אודיו וכלל שישה שירים, מתוכם חמישה בעברית (שנכתבו על ידי יוש גרנות, שגם היה אחראי על הלחן של שניים מהם) ואחד בערבית.
מתוך האלבום נשלח לרדיו שיר הנושא.
האלבום זכה להצלחה רבה ונמכר בכ-20 אלף עותקים, מה שהוביל בהמשך להדפסתו המחודשת (גם על גבי קלטת) תחת השם "שבועת אהבה".
ממהדורה שנייה זו הושמטו השירים "איפה הצדק" ו"יה ריבון" והיא כללה ארבעה שירים חדשים - "שבועת אהבה", "משאלת לב", "תן לי" ו"זכר אהבתך" (המוכר גם בשם "לילה ויום").
דבר זה הוביל גם להדפסה מחודשת של הסינגל "לא אכפת לי" בתוספת השירים "אותך" ו"תן לי", וכן לצילום קלטת וידאו בהפצת סקופ הפקות שכללה קליפים בבימויו של ימין מסיקה לששת השירים שהופיעו במהדורה המקורית ולשיר "תן לי" מהמהדורה השנייה.
במקביל צולם גם קליפ לשיר "זכר אהבתך".
מילות השירים עסקו בין השאר באהבה, אמונה ומחאה חברתית, ושיר הנושא היה שיר פמיניסטי שעסק במערכת יחסים בין גבר ממשפחה ומסביבה שמרניות לאישה בעלת אופי ליברלי וסירובו להיכנע לדעות המושמעות נגדה.
בנוסף, התארחה ענת באלבומו של דורון מירן "אש הקנאה", שם ביצעה עמו בדואט את השיר "השבועה".
על גבי עטיפת מהדורת קלטת האודיו של האלבום צוין שמה כ"ענת" בלבד, בעוד בעטיפת מהדורת הקומפקט דיסק הופיע המשפט "בדואט המהמם עם ענת המהממת" ועטיפת מהדורת הוויניל לא כללה התייחסות לזמרת (אם כי היא הוזכרה ברשימת התודות על גבי הצד האחורי שלה, ללא הכינוי "המהממת").
בחלוף השנים הודפס האלבום "לא אכפת לי" על גבי קומפקט דיסק במהדורה המבוססת על המהדורה הראשונה, בתוספת השיר "תן לי" מתוך הקלטת "שבועת אהבה" וגרסה אינסטרומנטלית לשיר "אותך".
בהמשך 1991 זכתה ענת לחשיפה טלוויזיונית ראשונה במסגרת התוכנית "סופשבוע", שם ביצעה את שיר הנושא של האלבום וסיפרה על מקור הכינוי "המהממת", ורואיינו מעריצים אחדים של הזמרת.
בעקבות כך הוזמנה ענת כאורחת להופעתה של הלהקה במסגרת ערב להקות רוק במועדון הרוקסן.
בדברים שמסר צוק לאתר Metalist Magazine סיפר שהגרסה העברית הוזמנה לבקשת רשת ג' או גלי צה"ל.
זהו השיר היחיד ברפרטואר של ענת שאינו מבוצע בסגנון מוזיקלי הנחשב מזרחי או ים תיכוני.
ב-23 בינואר 1992 הוציאה ענת את אלבומה השני "עוד אהבה", שהיה הראשון שהודפס על גבי קומפקט דיסק וגם היחיד עליו הודפס שמה כ"ענת המהממת" (אף על פי שהמילה "המהממת" הופיעה בסוגריים).
כותרת האלבום הורחבה ל"עוד יום של אהבה" כאשר הודפס מחדש בשנות האלפיים.
האלבום כלל בין השאר את השירים "בוא אלי אהוב", "היכן תנדוד", "אתה תשוב", "אהלן וסהלן" (שיר עממי מרוקאי בשפה הערבית) ושיר הנושא, ורובו הוקדש לנושא האהבה.
בראיון עם ענת שהתפרסם בעיתון מעריב ב-25 במרץ של אותה שנה דווח שנמכרו בערך כ-50 אלף עותקים מאלבום זה ומהאלבום "לא אכפת לי".
בהמשך ניסתה להתקבל לתחרות הקדם אירוויזיון והגישה לוועדת השופטים שני שירים (שאחד מהם נקרא "שלום סלאם"), אך אף אחד מהם לא עבר את מבחן הקבלה ובסופו של דבר הם לא ראו אור מעולם.
בנוסף, הצטלמה לפרסומת לצ'יפס לתנור של חברת תפוגן (אליה הצטלמו גם אנט פלאטו-שרון, פנינה רוזנבלום, ניקול הלפרין וספיר קופמן), בה ביצעה קטע מהשיר "בוא אלי אהוב" בגרסה פארודית.
שלושה חודשים לאחר מכן השתתפה ענת לצידו של הזמר שלום צברי בערב אמנים בהתנדבות עבור "קרן אפרת" לזכרה של הנערה אפרת עמר מראש העין שנפטרה ממחלת הסרטן.
באוגוסט 1993 הוציאה ענת את אלבומה השלישי והאחרון "קצב הראי" (במהדורת הדיסק ותקליט השדרים של שיר הנושא הודפסה הכותרת באיות שונה כ"בקצב הראיי", ושמה של ענת באנגלית אוית "Annat", בעוד באלבומים הקודמים האיות היה "Anat"), שהיה מגוון יותר מבחינה מוזיקלית ונטה בין השאר לרוק אתני וראיי.
האלבום כלל גרסת כיסוי לשירו של אלי לוזון "ילד גדול", שבוצעה במסגרת מחרוזת עם השיר "אהבה מטורפת" שכתב עוזי חיטמן ואת השיר "ילד מתוק" (במקור של רובים ושושנים) שהקליטה שנתיים לפני כן עם להקת הסלנג.
שיר הנושא הוקלט במקור על ידי הזמר שב מאמי תחת השם "Rah Eddani".
באותה שנה התראיינה לתוכניתה של יעל אבקסיס "רוח מזרחית" בערוץ 2, ועבורה צולמו וידאו קליפים לשירים "קצב הראי" ו"ילד מתוק" בהשתתפות אבקסיס.
בניגוד לאלבומיה הקודמים, אלבום זה זכה לביקורות מעורבות.
שני השירים בוצעו כמחרוזת והוקלטו כרצועה אחת.
לאחר מכן פרשה ענת מעולם המוזיקה.
ב-2004 הודפסה מחדש קלטת הווידאו של האלבום "לא אכפת לי" על גבי DVD.
במהדורה זו הוחלף הקליפ של השיר "איפה הצדק" בקליפ של השיר "זכר אהבתך", שהתפרסם במקור בקלטת "שבועת אהבה" ולא נכלל במהדורה הראשונה של האלבום או בקלטת הווידאו המקורית.
בשנת 2016 הגיחה באופן חד פעמי לאולפן והקליטה יחד עם בן זוגה אורי ביתן ובתם המשותפת אביה גרסת כיסוי לשירם של אייל גולן ובתו אלין "תמיד בשבילך", לכבוד בת המצווה של אביה.
לגרסה זו צולם וידאו קליפ שפורסם בערוץ היוטיוב של אורי, אך היא לא ראתה אור באופן מסחרי.
מתגוררת כיום בניו יורק, ארצות הברית עם בן זוגה, המוזיקאי אורי ביתן, ולהם בת אחת בשם אביה.
טענות ליריבות עם זהבה בן
בשנים הראשונות לקריירה של ענת נהגו מבקרי מוזיקה ואנשי תקשורת להשוות בינה לבין הזמרת זהבה בן (שהייתה אף היא בתחילת פעילותה) בשל הדמיון הקולי ביניהן והעובדה ששתיהן גדלו בשכונה ד' בבאר שבע.
שתי הזמרות, יחד עם מקורביהן, הכחישו את הטענות ליריבות אישית ביניהן וטענו שהיא מתנהלת בין המעריצים, ונהגו לשבח זו את זו כאשר נשאלו בראיונות אחת על השנייה.
אותך (יוש גרנות - עממי טורקי)
איפה הצדק (יוש גרנות - יוש גרנות)
אינשאללה (יוש גרנות - עממי טורקי)
יה ריבון (יוש גרנות - יוש גרנות)
חתאבוה (בערבית) (עממי ערבי - עממי ערבי)
לא אכפת לי (יוש גרנות - עממי טורקי)
שבועת אהבה (1991) - מהדורה מחודשת של "לא אכפת לי"
שבועת אהבה (יוש גרנות - עממי טורקי)
משאלת לב (גבי דהאן - גבי דהאן)
תן לי (יוש גרנות - עממי טורקי)
זכר אהבתך (אבי טובוך - עממי יווני)
עוד אהבה (1992, הודפס לאחר מכן תחת הכותרת המורחבת "עוד יום של אהבה")
עוד אהבה (אלי קפה - עממי טורקי)
בוא אלי אהוב (יוש גרנות - יאיר אליאס)
ברכתי איתך (אבי רן - עממי טורקי)
הוא עוד יבוא (יוש גרנות - עממי טורקי)
אתה תשוב (יוש גרנות - עממי טורקי)
אהלן וסהלן (בערבית) (עממי מרוקאי - עממי מרוקאי)
להיות איתך (אבי רן - עממי טורקי)
באהבה אין משחקים (יוש גרנות - עממי טורקי)
הכל בידי הגורל (יוש גרנות - עממי יווני)
היכן תנדוד (שלמה כישור - עממי טורקי)
קצב הראי (1993, מאוית כ"בקצב הראיי" במהדורת הדיסק)
קצב הראי (ארלט ספדיה - עממי אלג'יראי)
מחרוזת מרוקאית (אשר מוגרבי - עממי מרוקאי)
ילד גדול (אביהו מדינה - משה בן מוש ואלי לוזון) + אהבה מטורפת (עוזי חיטמן - עממי יווני)
אל תוותר (ארלט ספדיה - עממי טורקי)
פטמה (שמרית אור - עממי אלג'יראי)
בלעדיך (ארלט ספדיה - גבי דהאן)
זה האושר (אברהם לוי - עממי טורקי)
חוזרת אל הכפר (ארלט ספדיה - עממי טורקי)
ילד מתוק (צוק - רובים ושושנים) - בהשתתפות להקת הסלנג (גרסת כיסוי לשיר "" של גאנז אנד רוזס)
אותך (מופיע בהדפסה השנייה בלבד)
תן לי (מופיע בהדפסה השנייה בלבד)
ענת טופול ברזילי (נולדה ב-21 באוגוסט 1958) היא שחקנית ישראלית.
היא בתם של השחקנים חיים טופול וגליה טופול, אחותם הגדולה של השחקנית עדי טופול והנטורופת עומר טופול, ודודתה של השחקנית יהלי מרגלית טופול.
כשטופל הייתה בתיכון היא למדה בגימנסיה הרצליה.
לאחר מכן למדה משחק בסטודיו ניסן נתיב וב"גילדהול סקול" בלונדון.
טופול נשואה למפיק יורם ברזילי, אותו הכירה במהלך הצילומים לסרט "בנות", בו שיחקה בתפקיד ראשי.
כיום היא מתגוררת בלוס אנג'לס ועובדת בתחום האנתרופולוגיה.
ב-1978 הופיעה כזמרת ליווי בפסטיבל הזמר לצידם של ג'וזי כץ, רחלי חיים, ואפי בן ישראל בביצוע השיר "כמו פעם".
ב-1979 הופיעה שוב כזמרת ליווי בפסטיבל הזמר לצידם של נאוה ברוכין, רחלי חיים, ואפי בן ישראל בביצוע השיר "ביקשתי".
ב-1983 הופיעה לצד אביה את בתוכנית "שעה טובה" ששודרה בערוץ 1. באותה השנה גם הצטלמה לשער ראשי בעיתון "לאשה" לצידו של דליק ווליניץ.
בנוסף באותה השנה שיחקה בהצגה "טנזי".
ב-1984 שיחקה את מרינקה בהצגה "מאחורי הגדר" שהועלה בתיאטרון הבימה.
באותה השנה גם דיבבה בסדרה "הלב" ששודרה בטלוויזיה החינוכית.
באותה השנה הופיעה בתור מתחנית בסרטם של יהודה ברקן ויגאל שילון שנקרא "המתיחה הגדולה".
בנוסף באותה השנה הופיעה בתוכנית "סימני דרך".
ב-1985 שיחקה בתפקיד ראשי בסרט "בנות" גילמה את טליה, מפקדת המחלקה שעושה כל מאמץ כדי להפוך את חבורת הבנות לחיילות מן השורה, וזאת למרות מספר מקרים לא פשוטים שעוברת עם בנות המחלקה, ובעיקר בינה לבין פקודתה שולי (חנה אזולאי-הספרי).
באותה השנה שיחקה בתפקיד ראשי לצד הוריה בסרט "רומן בהמשכים" גילמה את אורנה אבידר.
בנוסף באותה השנה גם שיחקה בסרט "הכלה" שיחקה את הלינקה.
כמו כן באותה השנה שיחקה בהצגות "המיזנתרופ", ו"בצחוק ודמע יהודה נפלה, בצחוק ודמע יהודה תקום".
ב-1986 שיחקה בהצגה "לבגוד או לא לבגוד" לצידם של ספי ריבלין ודוד ברוך.
ב-1987 שיחקה בסרט "המרגל הבלתי אפשרי" בו גילמה את דמותה של גללה.
ב-1988 שיחקה בסרט האמריקאי "Witchcraft" בתפקיד גרייס צ'רצ'יל.
ב-1989 שיחקה בסרט האמריקאי "Witchcraft II: The Temptress" בתפקיד גרייס צ'רצ'יל.
ב-1993 הופיעה בסרט האמריקאי "Joshua Tree" בתפקיד עיתונאית.
ב-2005 שיחקה את רחל בסרט האמריקאי "Cries from Ramah".
ענת מאור (נולדה ב-28 במאי 1945) היא חברת הכנסת לשעבר מטעם מרצ.
מאור נולדה בקיבוץ נגבה, לצילה וצבי הרפזי, ושירתה בצה"ל כקצינה בדרגת סגן.
בעבר הייתה פעילה בתנועת "השומר הצעיר".
בעבר כיהנה במספר תפקידים ציבוריים: מזכירת קיבוץ נגבה, מנהלת משרד עלייה ציוני-קיבוצי בארצות הברית, מנהלת בית ספר תיכון ופעילה בארגונים שלום עכשיו ו"בת שלום".
בשנת 1992 נבחרה לראשונה לכנסת מטעם מרצ (במסגרת מפלגת מפ"ם) וכיהנה כסגנית יו"ר הכנסת, והייתה חברה בוועדת העבודה והרווחה, ועדה לקידום מעמד האישה, וכיהנה כיו"ר שדולת ח"כים למען הילד.
בשנת 1996 כיהנה כיו"ר הוועדה לקידום מעמד האישה.
בקדנציה זו הצטרפה לוועדת החינוך והתרבות, וועדת הקליטה והעלייה.
בשנת 1999 נבחרה ליו"ר ועדת המדע והטכנולוגיה של הכנסת, בקדנציה זו הצטרפה לוועדה לענייני ביקורת המדינה, וועדת החוקה, חוק ומשפט.
נכון ל-2010 היא מרצה באוניברסיטה הפתוחה, במכללת רופין ובאוניברסיטת בר-אילן.
היא השתתפה בטקס "אמנת ז'נבה",עורכת סיורים בכנסת ומשתתפת בוועדה למעמד האישה, והיא פעילה במסגרת המפלגה.
במשך 11 שנים היא נחשבה לאחת הפרלמנטריות הפעילות ביותר בכנסת, בשנת 2000 זכתה בתואר רשמי לצד הח"כים תמר גוז'נסקי מחד"ש ואברהם פורז משינוי.
היא יזמה 34 חוקים והייתה שותפה בלמעלה מ-11 חוקים אחרים, אשר ביניהם נוגעים למעמד האישה בישראל וזכויותייה.
בבחירות לכנסת ה-17 הוצבה במקום ה-112 הסמלי ברשימת מרצ לכנסת, ובבחירות לכנסת ה-18 הוצבה במקום ה-111 הסמלי ברשימה זו.
בשנת 1981 סיימה לימודי תואר שני בלימודי עבודה.
עבודת הגמר שלה נשאה את השם "שוק העבודה בין ישראל ומצרים בימי שלום: שיקולים ואסטרטגיות אפשריות".
בשנת 2007 הוענק לה תואר דוקטור מטעם החוג למדיניות ציבורית באוניברסיטת תל אביב, על עבודה שכותרתה "ההגיון והפוליטיקה של היזמות הפרלמנטרית: החקיקה הפרטית בכנסת - 2003-1992".
הח"כ כמחוקק: החקיקה הפרטית בכנסת - צמיחתה ותרומתה, הוצאת הקיבוץ המאוחד, תל אביב, 2009.
בשנת 1997 יצא לאור ספר בעריכתה נשים - הכוח העולה - קידום הנשים בעבודה - ניפוץ "תקרת הזכוכית", המשלב את פעילותה הפוליטית ופעילותה האקדמית.
העדפה מתקנת והבטחת ייצוג בישראל, הוצאת רמות, 2004.
העסקה פוגענית: הדרה וניצול שיטתיים בשוק העבודה, ביחד עם דניאל מישורי.
המכללה החברתית-כלכלית והוצאת אחווה, 2012
ענת מלכין-עלמאני היא כנרת ילידת ישראל, אשר היגרה לארצות הברית.
החלה ללמוד נגינה בכינור בגיל 5, אצל אביה, אייזיק מלכין.
אותה שנה היגרה משפחתה לארצות הברית ובגיל 6 כבר החלה להופיע בנגינת סולו עם תזמורות אמריקאיות.
בגיל 10 יצאה לסיבוב הופעות בינלאומי ראשון, עם תזמורות סימפוניות בנורווגיה, מקסיקו וקליפורניה.
בגיל 16 הופיעה לראשונה בקרנגי הול בניו יורק, בקונצרט בניצוח אלכסנדר שניידר.
בהמשך הופיעה בקונצרטים וברסיטלים ברחבי העולם, בהולנד, ישראל, צרפת, קוריאה הדרומית, בריטניה וארצות הברית.
ענת הייתה תלמידתו של ג'וזף גינגולד והיא בוגרת בית הספר למוזיקה ג'וליארד בניו יורק.
יש לה תואר מוסמך בהצטיינות מקונסרבטוריון מאסטריכט בהולנד.
כיום היא נמנית עם סגל המורים לכינור בבית הספר מנהטן למוזיקה ו-The Academy of Music Festival בניו יורק.