tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
חברי הלהקה היו בני 15 בלבד כשהאלבום יצא, והוא הפך לאלבום המצליח ביותר שלהם עד כה (2005).
סילברצ'ייר הייתה להקת הרוק אוסטרלית המצליחה ביותר בשנות התשעים.
אלבומה השני של הלהקה, Freak Show, יצא ב-1997. אמנם הוא קיבל ביקורות טובות יותר, אבל הצליח באופן מסחרי מעט פחות מקודמו.
לאחר שסיימו את לימודיהם בתיכון, לחברי הלהקה היה זמן רב כדי ליצור את אלבומם השלישי, "Neon Ballroom".
באלבום זה, החלה הלהקה לשלב אלמנטים של מוזיקה קלאסית עם מוזיקת רוק.
ביוני 2001, החלה הלהקה להקליט את אלבומה הרביעי "Diorama" אשר יצא במרץ 2002. באלבום זה השילוב מודגש הרבה יותר, עם תזמורת שלמה שמלווה את הלהקה.
מבקרי מוזיקה רבים רואים את Diorama כאלבום פורץ-דרך בתחומו.
ב-2002, הודיעה הלהקה על הפסקת פעילותה.
בינואר 2005, הופיעה הלהקה באופן חד פעמי במופע התרמה למען נפגעי רעידת האדמה והצונאמי באוקיינוס ההודי (2004) אשר נקרא "Wave Aid".
לאחר מכן התאחדה הלהקה והחלה לעבוד על האלבום הבא.
בשנת-2011 הלהקה הודיעה על התפרקותה.
סילבר סיטי היא עיירה במחוז גראנט, ניו מקסיקו, שבארצות הברית.
אוכלוסיית העיירה עומדת על 10,273 תושבים, נכון ל-2012. העיירה היא ביתה של אוניברסיטת ניו מקסיקו.
האתר של סילבר סיטי נודע במקור כ"לה סיינגה דה סן ויסנטה" (מספרדית: הביצה של ויסנטה הקדוש), ולפני ההתיישבות האנגלית העמק שימש כאתר התיישבות של שבטי האפאצ'ים.
אולם עם בואו של גל של מחפשי זהב בשנות השישים של המאה ה-19, צורת העמק השתנתה במהרה.
סילבר סיטי נוסדה בקיץ 1870, זמן קצר לאחר גילוי מצבורי כסף בידי קפטן ג'ון מ.
בולארד במישור כלוריד, הנמצא על גבעה מערבית לחוותו של קפטן בולארד ואחיו ג'יימס.
בעקבות גילוי מצבורי הכסף, ייסד קפטן בולארד את הרחובות של עיר הכסף החדשה (סילבר סיטי) בשטחי חוותו, ועיר אוהלים התעוררה במהירות לחיים.
למרות קצב ההתפתחות המהיר של סילבר סיטי, לעומת ערים אחרות, קפטן בולארד עצמו לא זכה אפילו לראות את תחילתו של יישוב הקבע, מפני שהוא נהרג בעימות עם פושטים משבטי האפאצ'י פחות משנה לאחר מכן, ב-23 בפברואר 1871.
העיירה נודעה כנקודת התחלה למסעות של ציידי אוצרות רבים.
סילבסטרה לה טוזל היא שחקנית אנגלייה,, נולדה בג'רזי שבאיי התעלה.
תפקידה הראשון בטלוויזיה היה בשנת 1968 בתפקיד אחד הילדים המטרידים את הדוקטור השני בסדרת הטלוויזיה המדע-בדיונית "דוקטור הו".
עוד הופיעה על המסך הקטן במגוון תפקידים בסדרות כגון "דיקסון מדוק גרין", "משפחת ברונטה מהווארת'", "המקצוענים", "לאבג'וי", "Alas Smith & Jones", "רציחות במידסומר" והסדרה הקומית "המשפחה שלי".
הופעתיה בסרטי קולנוע היו מועטות, ב-2006 השתתפה בסרט "רוחות של חופש" בתפקיד מריאן ת'ורנטון.
אחד מתפקידיה הידועים ביותר הוא התפקיד הראשי, פאני פרייס, בסדרת הטלוויזיה של ה-BBC "מנספילד פארק" על פי הרומן של ג'יין אוסטן.
ב-2007 השתתפה שוב בסרט הטלוויזיה "מנזר נורת'אנגר" על פי רומן אחר של ג'יין אוסטן, מנזר נורת'אנגר ובה גילמה את דמותה של מרת אלן.
ב-2012 השתתפה במיני סדרה הטלוויזיונית "מדינה סודית" בתפקיד שרת החוץ רוז ילנד.
ב-2014 שיחקה בעונה השנייה של סדרת המתח אוטופיה.
אחיה ג'ושוע לה טוזל אף הוא שחקן.
לה טוזל נישאה בשנת 2001 לשחקן הוולשי אוון טיל ולזוג שני ילדים.
סילבריוס כיהן כאפיפיור מ-8 ביוני 536 ועד חודש מרץ 537. לאחר מותו הוכרז כקדוש נוצרי.
סילבריוס היה בנו (מחוץ לנישואין) של האפיפיור הורמיסדס.
סילבריוס נולד בטרם אביו הפך לכומר נוצרי.
למרות דרגתו הנמוכה בהיררכיה הכנסייתית, סילבריוס נבחר לתפקיד האפיפיור ב-8 ביוני 536, בתמיכת מלך האוסטרוגותים תאודאהאד, וזאת כחלק במאבקו של תאודאהאד בקיסרית האימפריה הביזנטית תאודורה אשר תמכה בבחירתו של ויגיליוס לתפקיד האפיפיור.
סילבריוס נבחר לאחר מותו של קודמו, אגאפטוס הראשון בקונסטנטינופול במהלך ויכוח בדבר כהונתו של אנתימוס הראשון, הגמון קונסטנטינופול אשר הודח על ידי אגאפטוס בשל דעותיו המונופיזיטיות.
ב-9 בדצמבר 536 פלש הגנרל הביזנטיני בליסריוס לעיר רומא.
בדרכו לרומא הוא נתפס על ידי ויגיליוס, אשר כלא אותו באי פאנדאטאריה (או, על פי הליבר פונטיפיקליס, בפלמרולה), שם הוא מת ב-20 ביוני 537.
הוא הוזכר כקדוש נוצרי לראשונה במאה ה-11, וכיום הוא הקדוש המגן של האי פונזה.
סילבסטר ואהיד הוא שף צרפתי.
סילבסטר ואהיד נולד בפקיסטן למשפחה מוסלמית וגדל בקוהאט שבפקיסטן.
ב-1979 ביקר אב המשפחה בצרפת, והחליט להצטרף ללגיון הזרים הצרפתי.
במהלך חמש השנים בהן שירת בלגיון, סילבסטר, אחיו הצעיר ג'ונתן, אמם ושתי אחיותיהם לא ראו את האב.
תפקידו של האב בלגיון היה להיות אחראי על האוכל והמשקאות.
ב-1984 האב הביא את משפחתו לצרפת והם התיישבו בעיר נים, כשהאב רשם את ילדיו לבית ספר קתולי.
בבית הוא גידל את ילדיו על מסורת האוכל והיין הצרפתיים ובישל מאכלים מהמטבח הצרפתי.
ב-1990, בהיותו בן 15, החל ואהיד לעשות סטאז' אצל מגדנאי מקומי.
אחר-כך התלמד במסעדת "שבאל בלאן" בנים, שהחזיקה בכוכב במדריך מישלן האדום והשף שלה היה תיירי מרקס.
לאחר מכן נסע לפריז והתמחה במסעדת les Elysees du Vernet, שהייתה בעלת שני כוכבים במדריך מישלן והשף שלה היה אלן סוליוור, שעבר אחר-כך למסעדת טיוואן.
ב-1996 עבר ואהיד והחל לעבוד עם אלן דיקאס, כשדיקאס נטל את המושכות מז'ואל רובישון הפורש במסעדתו הפריזאית.
מאוחר יותר, המשיך ועבד בקבוצת דיקאס במסעדת מלון "אסקס האוס" בניו יורק, שם שהה כמעט חמש שנים.
ב-2005 שב לצרפת ועבד בבית הספר לבישול של דיקאס בארז'אנטיי.
ב-2005, בהיותו בן 30, התמנה לשף של "אוסטו דה בומאנייר" בפרובאנס, המסעדה מחזיקה כיום (2011) בשני כוכבים במדריך מישלן.
אחיו ג'ונתן הוא שף הקינוחים של "אוסטו דה בומאנייר", שעבד לפני-כן במלון ריץ בפריז וזכה ב-2005 בתחרות אלוף הקינוחים של צרפת.
אנטואן־איסאק, ברון סילבסטר דה סאסי היה בלשן ואוריינטליסט צרפתי ממוצא יהודי.
דה סאסאי נולד בפריז, בנו של אברהם סילבסטר, נוטריון ממוצא יהודי שאימץ את היאנסניזם.
כדי להבדיל את עצמו מאחיו, אימץ את השם דה סאסי על שם העיירה סאסי במחוז יון.
ב-1809 קיבל את התואר אביר האימפריה, וב-1813 את תואר ברון האימפריה, תואר שאושרר על ידי המלך לואי השמונה עשר.
אביו נפטר כשהיה בן שבע והוא קיבל חנוך דתי מאימו.
הוא גילה חוש טבעי לשפות כבר בגיל צעיר.
הנזיר הבנדיקטיני ז'ורז' פראנסואה ברתרו לימד אותו עברית כבר בגיל 12 כשחייב אותו ללמוד את התפילות בשפת המקור.
לאחר העברית למד סורית, שומרונית, כשדית, ערבית, פרסית וטורקית ולאחר גם אנגלית, גרמנית, ספרדית ואיטלקית.
לאחר לימודי ספרות, הוא למד משפטים וב-1781 מונה כיועץ ל-Cour des monnaies (בית משפט המתמחה בפשעים של מתכות יקרות).
תוך כדי עבודתו, המשיך במחקריו בבלשנות.
הוא פרסם מאמרים על תולדות הערבים לפני תקופת מוחמד ועל תולדות ספרותם.
בין 1787 ל-1791 עבד על כתב פהלווי של מלכי האימפריה הסאסאנית.
ב-1781 הוא מונה לחבר מועצה בCour des monnaies וקודם ב-1791 לאחד מארבעת הניצבים האחראים להטבעת מטבעות ושנה לאחר מכן מונה כחבר ב-Cour des monnaies.
עקב התנגדותו לרפורמות שהובילה המהפיכה הצרפתית, התפטר ב-1792 מתפקידיו ופרש לבית במחוז ברי, ושם המשיך במחקריו ובהם גם מחקר על הדת הדרוזית.
ב-1795 האספה הלאומית ייסדה את בית הספר לשפות האוריינט (École speciale des langues orientales vivantes) והוא מונה לפרופסור לשפה הערבית.
באותה שנה הוקם גם המכון של צרפת והאוריינטליסטים צורפו כחברים במחלקה לספרות ואומנויות.
סירובו להתכחש לבית המלוכה מנע ממנו להתקבל למוסד המכובד כחבר והוא פרש ממנו ב-1803, אם כי המשיך להחזיק במשרת המרצה לערבית וכן החל לערוך את העיתון המדעי Journal des savants.
מאמריו המרובים הקנו לו כבוד רב ופרסום כמוביל בין המזרחנים ומומחה בעל שם בשפות ערבית ופרסית.
ב-1806 נשלח לג'נובה לחשוף מסמכים מהאוריינט, אך נכשל במאמציו והסתפק במסמכים היסטוריים שונים.
ב-1810 הוא פרסם תרגום לצרפתית של ספר Relation de l'Egypte מאת עבד אל-לטיף בן יוסף אל-בע'דאדי.
הוא מונה לפרופסור לפרסית בקולז' דה פראנס ב-1806, ונכנס לפרלמנט הפריזאי ב-1808 עד לרסטורציה, וב-1813 קיבל את תואר ברון האימפריה.
שובו של בית בורבון התקבל אצלו בשמחה.
לאחר מאה הימים, התקבל כחבר בוועידה לשלום הציבור ולמועצה המלכותית ומונה כמנהל הקולז' דה פראנס ובית הספר לשפות.
הוא תמך בקידום ז'אן-פייר אבל-רמיזא והקמת קטדרה עבודו בקולז' דה פראנס.
ב-1822 הקים, יחד עם ז'אן פייר אבל-רמוסה את המכון האסיאתי בקולז' דה פראנס, ודחף לייסד את הקתדרות לסנסקריט, להינדית, לסינית ולמנצ'ורית.
הוא חקר תרבות ערבית ובשנת 1833 פרסם ספר על אלפיית אבן מאלכ.
דה סאסי הלך לעולמו ב-1838 בפריז.
אבן רוזטה התגלתה על ידי צבאו של נפוליאון במצרים ב-1798. על האבן חקוק טקסט בשתי שפות - יוונית ומצרית קדומה, ושלושה סוגי כתב - כתב הירוגליפי, כתב דמוטי וכתב יווני.
ב-1801 קיבל סאסי את אחד ההעתקים הראשונים של האבן (ליתוגרפיה).
הוא הצליח לזהות את אחד מהכתבים כדמוטי בזכות דיונים עם יוהאן דויד אקרבאלד אודות כתב זה, בהזדמנויות קודמות.
הוא החל, יחד עם אקרבאלד, בעבודות הפיענוח והצליח לזהות מספר שמות מצומצם ולאחר זנח את עבודת הפיענוח והשאירה לאקרבאלד.
מספר שנים מאוחר יותר, קישר מספר רעיונות קודמים והציע לתומאס יאנג לקרוא את הסימנים ההירוגליפים בכרטושים, המתייחסים לשמות יווניים כפונטיים וכך לקדם את פיענוח הכתב שהושלם לבסוף בידי שמפוליון.
סילבסטרו לגה (באיטלקית: Silvestro Lega; 8 בדצמבר 1826 – 21 בספטמבר 1895) היה צייר איטלקי מן האסכולה הריאליסטית.
הוא נחשב לאחד מהאמנים המובילים בקבוצת המאקיאיולי והיה מקורב לתנועה הלאומית האיטלקית בראשות ג'וזפה מציני.
לגה נולד בעיירה מודיליאנה, שליד פורלי שבצפון איטליה, למשפחת מבוססת.
בין השנים 1843 ל-1847 למד באקדמיה לאמנות של פירנצה, תחת הדרכתם של אנריקו פולאסטריני (Enrico Pollastrini), לואיג'י מוסיני (Luigi Mussini) וג'וזפה בצואולי (Giuseppe Bezzuoli).
הוא השתתף כמתנדב בצבא של ג'וזפה גריבלדי במערכה למען איחוד ועצמאות איטליה בין השנים 1848 ל-1849. אחר כך המשיך את לימודיו תחת הצייר אנטוניו צ'יזרי.
בשנת 1852 הציג את הציור "דוד מנחם את שאול" בתצוגה חגיגית של האקדמיה.
משנת 1860 הוא נהנה מחסותה הכלכלית של משפחת בטלי (Batelli), אז החל להיות מזוהה עם קבוצת המאקיאיולי.
קומנדר סילה היא דמות בדיונית ביקום הבדיוני של זיכיון "מסע בין כוכבים", בתם של טאשה יאר מציר-זמן חלופי ושל קצין רומולאני.
את התפקיד מגלמת השחקנית האמריקאית דניס קרוסבי, שאף גילמה את דמותה של טאשה יאר.
אימה של סילה, טאשה יאר, נולדה בשנת 2337 על כוכב הלכת טורקנה 4 (Turkana IV) בציר-הזמן ה"נורמלי", ונהרגה על ידי חייזר בשם "ארמוס" בוגרה 2 (Vagra II).
אבל בציר-זמן חלופי, הנראה בפרק "Yesterday's Enterprise" של "מסע בין כוכבים: הדור הבא", יאר שרדה או נמנעה מעימות עם ארגוס, והמשיכה לשרת על ספינת החלל Enterprise-D עד לשנת 2366, כאשר ה-Enterprise-C הגיעה דרך אנומליה במרחב החלל והזמן.
מתברר כי נקודת הזמן בה ה-Enterprise-C ביצעה מסע בזמן שינתה באופן דרסטי את המשך ציר הזמן שלאחר היעלמותה מן העבר, וכי יש לשחזר את ציר הזמן המקורי על ידי שליחת הספינה בחזרה, דרך האנומליה בה הגיעה.
לאחר שגאינן מודיעה ליאר כי היא מתה בטרם עת בציר הזמן הרגיל שהם מקווים לשחזר, היא מתנדבת לשרת על ה-Enterprise-C, אשר חוזרת בזמן אל שנת 2344 שבציר הזמן ה"נורמלי", להשלים משימה בה מעורבים הקלינגונים.
מספר מאנשי הצוות של ה-Enterprise-C נתפסים ונשבים על ידי הרומולאנים; על מנת להציל את חייהם של השבויים האחרים, יאר הופכת לבת-זוגו של איש-ציבור רומולאני (ככל הנראה, המפקד על מתקן הכליאה).
לדברי סילה, יאר ניסה להימלט עימה בשנת 2349, אבל סילה הצעירה לא רצתה ללכת ויאר התגלתה והוצאה להורג.
סילה גדלה להיות קצינה רומולאנית.
הופעתה הראשונה של סילה הייתה מכוסית בצללים, בפרק "The Mind's Eye", שבו היא פיקחה על שטיפת המוח של ג'ורדי לה פורג', אשר נתפס לאחרונה על ידי הרומולאנים.
בפרק הכפול "Redemption", סילה חושפת את עצמה לראשונה בפני צוות ה-Enterprise-D, כחלק ממעורבותה במלחמת האזרחים של הקלינגונים בכך שהרומולאנים מספקים נשק לבית של דוראס.
בפרק הכפול "Unification", היא מתאמת מזימה רומולאנית לפלוש לכוכב הבית של הוולקנים, באמצעות זיוף הולוגרפי של השגריר ספוק, המתאר את שיירת הספינות הרומולאניות כמי שנשלחו לשליחות שלום.
ספוק האמיתי, ביחד עם ז'אן-לוק פיקארד ודאטה, מצליחים לסכל את המזימה.
על אף שהיא לא מתה, סילה לא נראתה שוב לאחר פרק זה.
סילבסטר מקוי הוא שחקן סקוטי.
בתור בדרן ואמן-רחוב, הוא הופיע בתוכניות ילדים רבות בשנות ה-70 וה-80 לפני שלוהק לתפקידו של התגלמותו השביעית של הדוקטור בסדרת המדע הבדיוני "דוקטור הו", החל מ-1987 עד ל-1989, סופה של הסדרה המקורית של דוקטור הו, ושוב ב-1996 לתפקיד קצר בסרט הטלוויזיה של התוכנית.
הוא המשיך בתפקיד זה שנים רבות לאחר מכן בהפקות האודיו המבוססות על הסדרה.
הוא משחק את הקוסם רדגסט החום בטרילוגיית הסרטים ההוביט של פיטר ג'קסון ב-2012.
פרסי ג'יימס פטריק קנט-סמית נולד בשנת 1943 לאמא אירית ואבא אנגלי.
אביו נהרג בקרב במהלך מלחמת העולם השנייה, כחודש לפני שהוא נולד.
הוא הופיע לראשונה ב"תוכנית הדרכים של קן קמפבל", שהונחתה בידי מגלה כישרונות צעיר בשם קן קמפבל.
תפקידו הבולט ביותר באותה תקופה הייתה דמות של פעלולן המכונה "סילבסט מקוי", במחזה בשם "ערב אחד עם סילבסטר מקוי".
בתוכנית ביצע פעלולים ביזאריים למדי, כאשר הוא, בין השאר, דחף חמוסים למכנסיו, והצית את ראשו באש.
לאחר שהשם סילבסט מקוי החל להיות מזוהה במיוחד עמו בקרב הקהל, קנט-סמית אימץ את השם כשם הבמה שלו.
כמה שנים מאוחר יותר, הוא הוסיף את האות 'R' בסוף השם הפרטי, וכך הוא הפך לסילבסטר מקוי.
בשנים שלאחר מכן הוא הופיע במספר סדרות נוספות, כולל קסים קסם, "פאזל" וההפקה הבריטית של "הרוזן דרקולה" ב-1979.
מקוי קיבל את תפקידו של הדוקטור השביעי לאחר שלקח את התפקיד הראשי בסדרה מידיו של קודמו, קולין בייקר.
הוא נשאר בסדרה עד סיומה ב-1989. מאחר שקולין בייקר סירב לצלם את סצנת ההתחדשות, מקוי חבש לרגע קצר פאה בלונדינית וגילם את דמותו של הדוקטור השישי.
הוא חזר לגלם את דמותו של הדוקטור במערכון של "יום ילדים נזקקים" הבריטי בשנת 1993, ושוב בשנת 1996 בסרט הטלוויזיה של דוקטור הו בכיכובו של פול מקגאן.
מקוי ידוע כשחקן שהחזיק בתפקידו של הדוקטור את הזמן הממושך ביותר .
בעונה הראשונה של דוקטור הו בכיכובו, מקוי, בתור קומיקאי ובדרן, גילם את הדמות בתור ליצן מטופש.
בסוף העונה, עורך התסריט אנדרו קרטמל החליט לשנות זאת מאחר שמעריצי הסדרה התלוננו שהדמות, ומאחר זאת גם העלילות, הפכו לקלילות ולא מאתגרות מדי.
הדוקטור השביעי התפתח לדמות אפלה ומסתורית הרבה יותר מכל קודמיה, שמצליחה לתמרן אנשים כאילו היה חלקים במשחק שח.
עוד הבדל של הדוקטור של מקוי לעומת דוקטורים קודמים הייתה צורת הדיבור שלו.
הוא השתמש במבטא הסקוטי הטבעי שלו, בניגוד לשחקנים הסקוטים שיבואו לפניו ואחריו, שיסתירו את מבטא זה).
הדוקטור השביעי נבחר בשנות ה-90 לדוקטור הטוב ביותר מאז ומעולם, והצליח להביס את הדוקטור הרביעי, טום בייקר, שזכה בתואר זה כל שנה ברציפות בעשור שקדם לבחירתו של מקוי.
מקוי הוא הדוקטור האחרון שפניו הופיעו בכתוביות הפתיחה של הסדרה עד מאט סמית ב-2012, והשחקן האחרון שעל תלבושתו נתפר סימן שאלה.
מקוי המשיך להופיע מאוחר יותר בהפקות האודיו של "הפקות ביג פיניש", בתור הדוקטור השביעי.
הוא גם חזר להופיע בדמותו בהפקות במה שמבוססות על הסדרה.
ב-2013 השתתף בפרק פארודיה לספיישל 50 שנכתב על ידי פיטר דיווידסון- The Five(ish) Doctors Reboot לצד פיטר דיווידסון וקולין בייקר.
ב-2010 הוכרז שהוא יופיע בטרילוגית "ההוביט" של פיטר ג'קסון, בדמותו של הקוסם רדגסט החום.
ב-2012 גילם את דמות הקוסם רדגאסט, בסרט "ההוביט: מסע בלתי צפוי", בתפקיד שהורחב מאוד בהשוואה לספר "ההוביט".
סילבסטרה מנואל גונסלווש וארלה (בפורטוגזית: Silvestre Manuel Gonçalves Varela; נולד ב-2 בפברואר 1985 באלמדה, פורטוגל) הוא כדורגלן פורטוגלי ששיחק בעמדת הקיצוני.
כתוצר של ספורטינג ליסבון, הושאל לקאסה פיה ולויטוריה סטובאל בשנותיו הראשונות ככדורגלן מקצוען.
למרות היותו שחקן קבוע בסגל נבחרת פורטוגל עד גיל 21, לא הצליח וארלה למצוא את מקומו בהרכב הקבוצה הבוגרת של ספורטינג, ובעונת רשם וארלה שתי הופעות בלבד, כאשר נכנס בדקות האחרונות כמחליף.
בתחילת עונת הושאל וארלה לרקראטיבו ולבה מהלה ליגה.
לאחר עונה לא מוצלחת של וארלה, וקמפיין מאכזב של רקראטיבו, בו היא סיימה במקום ה-16, 2 נקודות בלבד מירידת ליגה, סיים וארלה את תקופת השאלתו לקבוצה הספרדית וחזר לספורטינג.
מיד עם חזרתו, ביוני 2008, נמכר השחקן לאסטרלה דה אמדורה מליגת העל הפורטוגזית.
עונת הייתה עונת הפריצה של וארלה.
בעונה זו הוא כבש 8 שערים ב-32 משחקים בכל המסגרות והרשים במשחקו, למרות זאת ירדה קבוצתו לליגת המשנה, ווארלה עבר בהעברה חופשית לפורטו, אלופת פורטוגל באותה עונה, בה חתם לארבע שנים.
בעונתו הראשונה בפורטו, , כבש וארלה 11 שערים בכל המסגרות והיה במקום השני בטבלת כובשי השערים של הקבוצה, כשמקדים אותו רק רדאמל פלקאו.
במרץ 2010 נפצע וארלה בשוקית במהלך אימון, פציעה שהשביתה אותו עד לסיום העונה.
עונה לאחר מכן זכה וארלה עם קבוצתו בטרבל, שכלל זכייה בליגה האירופית.
וארלה פתח בהרכב במשחק הגמר בו ניצחה קבוצתו 1-0 את ספורטינג בראגה.
בעונת נפגעה הדומיננטיות של וארלה בהרכב פורטו.
אך למרות זאת במשחק חשוב מול מנצ'סטר סיטי בשלב 32 האחרונות שלהליגה האירופית, ב-16 בפברואר 2012, כבש וארלה שער והעלה את קבוצתו ליתרון 0-1, שלא הספיק והמשחק הסתיים בהפסד פורטו 2-1.
ב-24 באוגוסט 2014 הושאל לקבוצה האנגלית וסט ברומיץ' אלביון לעונה אחת.
לאחר חצי עונה, ב-20 בינואר 2015 הושאל לפארמה האיטלקית.
ב-23 בינואר 2017 חתם בקייסריספור הטורקית.
הופעתו הראשונה של וארלה בנבחרת פורטוגל הבוגרת הייתה ב-3 במרץ 2010, במשחק ידידות עם , שהתקיים בקוימברה שבפורטוגל, והסתיים בתוצאה 0-2 לטובת הפורטוגזים.
שער הבכורה של וארלה במדים הלאומיים של פורטוגל היה במשחק ידידות נגד , שהסתיים בשוויון 1-1.
וארלה זומן על ידי מאמן נבחרת פורטוגל, פאולו בנטו לסגל הנבחרת ליורו 2012. בשלב הבתים של הטורניר, כבש וארלה את שער הניצחון בדקה ה-88 במשחק נגד , לאחר שנכנס כמחליף לראול מיירלש.
וארלה זומן לסגל פורטוגל למונדיאל 2014. בשלב הבתים כבש וארלה שער שוויון בדקה ה-95 נגד .
הגביע הפורטוגזי (2) - ,
סילבר סייבל היא דמות בדיונית של אנטי-גיבורה שכירת חרב המופיעה בחוברות הקומיקס ספיידרמן ביקום מארוול קומיקס.
דמותה הופיעה לראשונה בחוברת Amazing Spider-Man #265 מיוני 1985 ונוצרה על ידי הכותב טום דפאלקו והמאייר רון פרנז.
סילבר סבלינובה היא שכירת-חרב ומלכת האומה הבדיונית סימקאריה, הממוקמת ליד לטבריה.
סייבל היא מנהיגת צוות שכירי-החרב "הפראיים", שנוסד במקור בידי אביה על מנת לצוד נאצים.
היא פיקדה על כמה וכמה גיבורי ונבלי-על, ביניהם באטלסטאר, פלדין, הוקאיי, פומה, סאנדמן, דת'לוק, מאדקאפ וספיידרמן.
דמותה של סילבר סייבל הופיעה במגוון עיבודים אנימטיביים, ביניהם "ספיידרמן: סדרת האנימציה","ספיידרמן המדהים" ו"ספיידרמן", כמו גם במשחק הווידאו "ספיידרמן".
לאחר מות אמה בידי מתנקשים גרמניים, סייבל החליטה להתאמן בלחימה כדי לנקום ברוצחי אמה בעתיד.
כאשר נעשתה מנהיגת הפראיים, לא נותרו הרבה נאצים לצוד, והצוות סטה ממטרתו המקורית לטובת פעילויות בתשלום, שנועדו לממן את סימקאריה.
בכך היא הקימה את חברת סילבר סייבל אינטרנשיונל, המפקחת על גורמים אלו.
היא פגשה לראשונה בספיידרמן כאשר צדה את הגנב "שועל-שחור", וכאשר הושכרה בידי רפובליקת דרום אפריקה לנטרל את ג'ק-או-לנטרן, נאלצה כחלק ממשימתה לסייע לספיידרמן נגד סינדיקט הרשע ופגשה לראשונה את סאנדמן.
היא חברה לספיידרמן, פלדין, סולו וקפטן אמריקה נגד סייברטות' והגולגולת האדומה, שזממו להצית מלחמה בין ארצות הברית וסימקאריה.
כאשר שכרה את ספיידרמן לגנוב מסמכים ממלבין-כספים של המאגיה, היא נתקלה לראשונה בקבוצת "פורעי-החוק".
היא סירבה לשלם פיצוי למשפחת אחד מחברי הפראיים שנהרג בטענה שנהג ברשלנות, והחלה לחנוך את המשוטט לקראת התקבלותו לפורעי-החוק.
היא נלחמה לצד פורעי-החוק, ונעזרה בספיידרמן, סאנדמן והפראיים נגד ארגון הידרה, שחטף את אחייניתה.
במהלך אירועי "מלחמת האינסוף", דוקטור דום הוחלף בכפיל שנוצר בידי המאגוס, ובפגישה השנתית בין דום לבין סייבל, הרג את הנהג שלה וגרם למרדף ברחבי הטירה.
סייבל וצוות חדש של הפראיים הושכרו להגן על פרופסור גרמני מפני קבוצת גיבורים להשכרה, וכמעט וניצחו אלמלא דדפול שחרר את קבוצתו וגרם ללקיחתו של הפרופסור בידי מאסטר העולם.
שנים לאחר מכן באירועי "ארץ הצל", סייבל עברה לשגרירות סימקאריה בניו-יורק, והשתמשה בה כבסיס לפעילויות מיוחדות.
היא החלה לצוד פושעים בינלאומיים על מנת להביאם לחקירה באינטרפול, אך גילתה כי לעיתים קורבנותיה נהרגו בידי ניג'ות מארגון היד.
כאשר החלה לחקור היא נפגשה עם מיסטי נייט, פלדין והתכריך, שחקרו גם הם את מות הפושעים.
כאשר פתרו את התעלומה וגילו כי הפושעים נהרגו בידי שוטרים, הם התפנו להיאבק בארגון היד עצמו ובדרדוויל.
כאשר מרסק הדגלים תקף את סימקאריה, היא וספיידרמן הביסו אותו והיא נישקה אותו כפרס בסיום הקרב.
במהלך אירועי "קצוות הארץ", סייבל הצילה את ספיידרמן והאלמנה השחורה לאחר תבוסתם של האוונג'רס בידי ששת המרושעים.
היא הצטרפה אליהם במתקפה על מתקן הממוקם במדבר סהרה, ועזרה להם להביס את סאנדמן.
בקרב שבבסיסו של דוקטור אוקטופוס וששת המרושעים בגואטמלה, היא פלרטטה עם ספיידרמן וחשפה את רגשותיה כלפיו.
לבסוף, היא מתה כאשר ריינו הטביע את שניהם יחד עם הבסיס.
מאדאם ווב טענה שהיא לא נהרגה, אך כאשר ספיידרמן נהרג כשתודעתו של אוקטופוס עברה לגופו המקורי, הוא ראה את סייבל וריינו בין היתר בחיזיון.
סילבר מרלין הוא כלי שיט בלתי מאויש מתוצרת אלביט מערכות למטרת סיורים ימיים.
הוא מצויד בנשק 7.62 מילימטר הנשלט מרחוק וכן במערכות תצפית ותקשורת.
הוא מסוגל לפעול במשך 24-36 שעות ברציפות, במשימות כגון סיור, מעקב, הגנה מפני טרור, לוחמה ימית ולוחמה נגד מוקשים, חיפוש והצלה, ניטור זיהום, ולוחמה אלקטרונית.
סילבסטר השלישי, נולד בשם ג'ובאני די קרסנטי-אוטביאני (באיטלקית: Giovanni dei Crescenzi–Ottaviani; לפני שנת 1000 – 29 באוקטובר 1063), היה אפיפיור ברומא בשנת 1045 למשך 56 ימים.
ג'ובאני נולד ברומא, כבן למשפחת קרסנטי.
בצעירותו הוא פנה ללימודי כמורה, וב-1 ביולי 1011 מונה לקרדינל על ידי האפיפיור סרגיוס הרביעי, ומונה לבישוף סבינה.
בספטמבר 1044 גורש האפיפיור בנדיקטוס התשיעי מרומא, ולאחר תקופה סוערת נבחר ג'ובאני לאפיפיור ב-13 בינואר 1045. אולם ב-10 במרץ אותה שנה חזר בנדיקטוס התשיעי לרומא, גירש את סילבסטר השלישי שחזר לתפקידו כבישוף סבינה, וחזר לכהן כאפיפיור.
בשנת 1047 הדיחה מועצת סוטרי את סילבסטר השלישי מתפקידו כבישוף, אולם הוא המשיך בתפקידו, עד למותו ב-29 באוקטובר 1063.
סילגיים (שם מדעי: Sillaginidae; באנגלית מכונים סמלטים חוליים) היא משפחה של דגי ים מסדרת הדקראים.
במשפחה ישנם 35 מינים ב-5 סוגים.
דגים אלה חיים ב ברחבי העולם מחופי מזרח אפריקה עד ליפן ואוסטרליה.
הם חיים בעומקים רדודים על חוליות מימיות בקרבת שוניות אלמוגים וגם בקרבת חופים ולגונות וחלקם אף חיים בשפכי נהרות גדולים.
אלו דגים קטנים ובעלי צבעים בהירים והם מתאפיינים בלסתות מוארכות דמויי-חדק ושיניים גדולות המצויות על לסתם העליונה.
הם בעלי שלפוחיות שחייה בולטות ועיניים גדולות.
יש להם סנפירי גב ושת גבוהים אך סנפירי חזה קטנים.
הגדול שבהם הוא המין Sillaginodes punctatus שאורכו מעל 70 ס"מ והוא שוקל 4.8 ק"ג.
דגים אלו הם טורפים הניזונים בעיקר מחסרי חוליות מימיים שהם מוצאים בחולות כמו סרטנים, תולעים רב-זיפיות, רכיכות שונות, קווצי עור ודגים קטנים.
הסילגיים הם דגי מאכל חשובים באזורים הטרופיים.
Sillago - בו 31 מינים
סילדאביה היא מדינה בדיונית ב"הרפתקאותיו של טינטין", סדרת ספרי הקומיקס של המאייר הבלגי ארז'ה (1907–1983).
היא ממוקמת בבלקן והיא מצויה בסכסוך גבולות מתמיד עם המדינה הבדיונית השכנה בורודוריה.
סילדאביה עומדת במרכז עלילת הספר "שרביטו של המלך אוטוקר" ומתוארת גם בספרים: "הטיסה לירח", "החוקרים על הירח", "פרשת קלקולוס" ו"כרישי הים האדום", ומוזכרת גם ב"טינטין והפיקורוס".
לפי תיאורו של ארז'ה, שוכנת סילדביה במזרח אירופה ומשתרעת על פני שני עמקים גדולים: עמק הנהר ולדיר והעמק בו שוטף יובלו ומקורו של ולדיר, הנהר מולטוס.
על מפגש הנהרות ולדיר ומולטוס, שוכנת בירת סילדביה, קלוב.
רמות סילדביה המתנשאות סביב לעמקי הנהרות מכוסות יערות ומוקפות בהרים מושלגים, הן עטויות כרי דשא למרעה ושדות דגן למאכל, ואדמותיהן עשירות במתכות.
המדינה מתפרנסת גם מתיירות מרפא ורבים נוהרים למעיינות הגפרית החמים שנובעים במקומות רבים במדינה.
מנין תושבי קלוב, 122,000 איש, ואוכלוסיית סילדביה כולה 642,000 נפש.
קורות ימיה המתועדים, בדיונית, של סילדאביה נפתחים בפלישה הסלאבית למדינה במאה השישית, עד אז היה חבל הארץ שבו שוכנת סילדביה מיושב בידי שבטים נוודים ממקור לא ידוע.
במאה העשירית כבשו הטורקים את הארץ, גירשו את הסלאבים אל ההרים, והתיישבו באדמות המישור.
הבירה הטורקית של סילדביה הייתה זילהרום, על מפגש הנהרות ולדיר ומולטוס.
ב-1127, מנהיג סלאבי של כוח פרטיזנים בלתי סדיר, בשם הונהי, פלש לסילדאביה מן ההרים וכבש כפר אחרי כפר מן הטורקים.
חיל המצב הטורקי המקומי היה מנוון, מפקדיו בלתי כשירים, והטורקים יושבי הארץ נמלטו מפני חייליו של הונהי.
עם השלמת כיבוש הארץ וכינון ממלכת סילדביה, הוכתר הונהי כמלך הסילדבים בתואר "מוסקר הראשון" (מוסקר, מילולית: מלך אמיץ).
אף הוא קבע את בירתו בזילהרום והחליף את שמה ל"קלוב" (הלחם של 'קלו' - חופש, ו'ווֹב' - עיר), "עיר החופש".
הוא חי בשלום עם שכניו עד מותו ב-1168. אחריו מלך בנו, "מוסקר השני", שבשל אופיו חסר הכישרון להנהגה, התאפיינה תקופתו באנרכיה.
התדרדרות השלטון בתקופתו הביאה לפלישת בורדוריה השכנה וכיבוש סילדאביה בשנת 1195.
רק כמאה שנה לאחר מכן, ב-1275, שחזר הברון אלמזוט את הפשיטה שביצע בשעתו מוסקר הראשון, הוא ירד לעמקי סילדאביה מן ההרים ובסדרת קרבות שנמשכה כחצי שנה, גירש את הבורדורים לשטח ארצם המקורית, וכונן את ממלכת סילדאביה מחדש.
הוא הוכתר כ"אוטוקר הראשון" ב-1277, ואולם בשל הישענותו על ברונים אחרים בעת ההשתלטות על סילדאביה, נאלץ לחתום על מגילת זכויות שעיגנה את מעמדם בממלכה המתחדשת, ובכך נפתחה התקופה הפיאודלית של סילדאביה.
המלך המודרני הראשון ומי שאיחד את סילדאביה תחת ממלכה חזקה ואבסולוטית, היה אוטוקר הרביעי שהחל למלוך ב-1370. הוא שינה את חוקת הממלכה, ואכף את שליטתו באמצעות הצבא הגדול שהקים, על האצילים.
גילי בנימין (נולד ב-1969), ידוע בשם הבמה סילברדון, הוא תקליטן, ראפר וזמר-יוצר ישראלי.
גילי בנימין נולד באשדוד לאב ממוצא יהודי תימני, ואם ממוצא יהודי פולני.
בנימין הפסיק את לימודיו בגיל 17 ונסע למסעות גלישת ים בספרד ופורטוגל.
בגיל 14, הושפע בנימין מאמני רגאיי כגון בוב מארלי.
לאחר שירות צבאי של שלוש שנים בחיל השריון, נסע לקנדה, ולאחר מכן גם לארצות הברית, שם פקד, בין השאר, מועדוני מוזיקה ג'מייקנית.
ב-1990 החל סילברדון את קריירתו המוזיקלית.
באותה תקופה, הוזמן על ידי המפיק "סטילי" לשתף פעולה עם בית הדיסקים שלו "Steelie &Cleavy".
בנימין השתתף בפסטיבלים ואירועי Sting, Sumset, Sunsplash ושר, בין היתר, לצידם של בוג'ו בנטון, ריטה מארלי, זיגי מארלי, ביני מן ואחרים.
ב-1994 הוציא את אלבומו הראשון באנגלית, "Silverdon 1", האלבום זכה להצלחה רבה בג'מייקה, אך מכירותיו כשלו בישראל.
בהמשך הוציא אלבום נוסף באנגלית בהוצאת חברת Cutting Edge, ושני אלבומים בעברית בהוצאת החברות NMC ופונוקול, שזכו להצלחה רבה אף הם.
בישראל, פעל בנימין במועדון מוזיקת הרגאיי "סווטו" בתל אביב.
כמו כן, בנימין שיתף פעולה עם אמני היפ-הופ ישראליים וביניהם שאנן סטריט, דורי בן זאב, סאבלימינל, פילוני, אדיר כוכבי ואחרים.
בשובו לישראל השלים בנימין לימודים אקדמיים בתחום ההיסטוריה של עם ישראל באוניברסיטת תל אביב ועבד בנמל אשדוד.
גילי בנימין גרוש ואב לשני בנים.
סילבר קונבנשן הייתה להקת בנות גרמנית שיצרה מוזיקת דיסקו.
הלהקה הוקמה ב-1974 על ידי שני מפיקים מוזיקליים במינכן, ב-1975 יצא הסינגל שלהן "Save Me" שזכה להצלחה בבריטניה.
לאחר מכן יצא הסינגל "Fly, Robin, Fly" שמילותיו הכילו בסך הכול שישה מילים.
השיר דורג גבוה בטבלאות מצעדי הפזמונים וזיכה את הלהקה בפרס גראמי.
ב-אירוויזיון 1977 הם נבחרו לייצג את גרמניה עם השיר "טלגרם".
אף על פי שבאותה שנה הוחלט כי כל מדינה חייבת לבצע את השיר שלה בשפת המדינה, השיר "טלגרם" הוחרג מכיוון שיצא לפני ההחלטה.
בתחרות סיימה הלהקה במקום השמיני.
בשנה זו הם גם ביצעו סבב קונצרטים בדאלאס, בפילדלפיה ובמקסיקו.
הלהקה הוציא חמישה אלבומים, והתפרקה ב-1979.
סילה גנצ'ולו (בטורקית: Sıla Gençoğlu; נולדה ב-17 ביוני 1980) היא זמרת-יוצרת ומפיקה מוזיקלית טורקייה.
את הקריירה שלה החלה בשנת 2007, כאשר הוציאה את אלבום הבכורה שלה Sıla.
סילה היא אחת מהאמנים הטורקיים המצליחים ביותר בכל הזמנים, תוך שהיא גם אחד מהאמנים הטורקיים עם מספר הלהיטים הרב ביותר ועם מספר המכירות הגבוה ביותר וזאת, בנוסף לעובדה שהיא מחזיקה באלבום , שנחשב לאחד מהאלבומים הטורקיים הנמכרים ביותר בכל הזמנים.
סילה הפכה לאמן הראשון בהיסטוריה שהצליח לשהות למעלה מ-30 שבועות בצמרת מצעד טורקיה טופ 20; המצעד החשוב ביותר בעולם המוזיקה הטורקי.
האמן היחיד שהצליח לעקוף אותה הייתה גולשן, שעשתה זאת במהלך העשור השני של המאה ה-21. בין היתר, היא מחזיקה במספר השני הרב ביותר של להיטים שכבשו את פסגת המצעד והם: "Alain Delon", "Acısa da Öldürmez", "Kafa", "Boş Yere", "Vaziyetler", "Yabancı" ו-"Hediye".
בנוסף לכך, שירה "Vaziyetler", הוא אחד מהשירים הבודדים בהיסטוריית המצעד שהצליחו להישאר במשך 11 שבועות רצופים בפסגת המצעד, מה שהופך את סילה לאחד מהאמנים שהיו הכי הרבה זמן בפסגת המצעד בהתאמה.
בשנת 2015 הוציאה את אלבומה Yeni Ay, שנחשב לאחד מהאלבומים הטורקיים המצליחים ביותר בכל הזמנים, עם מכירות של למעלה מ-158,041 עותקים בחודשים בודדים.
הסינגל המוביל מתוך האלבום "Vaziyetler", שבר שיא היסטורי במצעד טורקיה טופ 20, בכך ששהה 11 שבועות בפסגת המצעד; הראשון לעשות זאת מאז "Bangır Bangır", שעשה זאת בשנת 2013.
את הקריירה שלה החלה סילה בשנת 2007, כאשר הוציאה את אלבום הבכורה שלה, Sıla.
האלבום זכה להצלחה מתונה ובהמשך הוציאה את İmza, שזכה להצלחה גבוהה מזו של הקודם.
מתוך האלבום יצאו הסינגלים "Sevişmeden Uyumayalım", שהגיע למקום הראשון בטורקיה טופ 20, "İnşallah" שהגיע למקום השני, "Yara Bende" שהגיע למקום השלישי והסינגל הרביעי והאחרון "Bana Biraz Renk Ver", שזכה להצלחה והגיע למקום השלישי.
האלבום הוא אחד מ-10 האלבומים המצליחים במדינה ב-2009.
אלבום האולפן השלישי שלה Konuşmadığımız Şeyler Var, יצא לאור בשנת 2010 ודורג במקום הראשון ברשימת האלבומים הנמכרים ביותר של D&R.
מכירותיו בטורקיה עמדו על למעלה מ-100,000, מה שגרם לאיגוד תעשיית ההקלטות הטורקי להעניק לו את תואר הזהב.
מתוך האלבום יצאו קליפים לשירים "Acısa da Öldürmez", "Oluruna Bırak", "Kafa", "Boş Yere" ו-"Tam da Bugün", תוך שהראשון מביניהם הפך ללהיט וכבש את פסגת המצעד של טורקיה טופ 20. השני הפך ללהיט, והגיע למקום השני במצעד.
כל שאר השיאים מהאלבום זכו להצלחה רבה במצעדים גם כן, תוך שצברו שלל צפיות והשמעות ברשתות הזרמות המדיה השונות.
בשנת 2012, יצא אלבומה Vaveyla.
מכירותיו של האלבום עומדות על למעלה מ-84,000 עותקים שנמכרו.
מתוך האלבום יצא השיר המצליח "İmkansız", שהגיע למקום השני במצעד של טורקיה טופ 20 והיה ללהיט גדול במדינה.
אלבומה המצליח ביותר Yeni Ay, יצא לאור שנתיים לאחר מכן.
בין רגע כבש האלבום את פסגת מצעד האלבומים של טורקיה, תוך שנמכר שם בלמעלה מ-158,041 עותקים והיה לאחד מהאלבומים הטורקיים הנמכרים ביותר בכל הזמנים.
הסינגל המוביל מתוך האלבום "Vaziyetler", שבר שיא היסטורי במצעד טורקיה טופ 20, בכך ששהה 11 שבועות בפסגת המצעד; הראשון לעשות זאת מאז "Bangır Bangır", שעשה זאת בשנת 2013. בין היתר, יצא מתוך האלבום גם הלהיט "Yabancı", שכבש את פסגת המצעד והפך לשיר מצליח במדינה.
אלבום האולפן השישי של סילה Mürekkep, יצא לאור בשנת 2016 וזכה להצלחה רבה מאוד.
בדומה לקודמו, הוא כבש את פסגת מצעד האלבומים של טורקיה.
הצלחתו התבטאה גם מחוץ לטורקיה כאשר נכנס למצעד האלבומים של בלגיה, שם דורג במקום ה-185. האלבום נמכר בלמעלה מ-101,726 עותקים והיה לאחד מהאלבומים הטורקיים הנמכרים ביותר באותן השנים ובפרט בשנת צאתו, 2016. באותן השנים, הוציאה גם את הלהיט "Hediye", שכבש את פסגת מצעד השירים של טורקיה, למשך שבועיים.
סילברדו הוא מערבון משנת 1985, בבימויו של לורנס קסדן ובכיכובם של סקוט גלן, קווין קליין, בריאן דנהי, ג'ון קליז, רוזנה ארקט, קווין קוסטנר, דני גלובר, ג'ף גולדבלום, ג'ף פאהי, לינדה האנט וריצ'רד ג'נקינס.
עלילת סרט נפתחת כאשר אמט (סקוט גלן), אקדוחן שזה עתה סיים לרצות חמש שנות מאסר בכלא שבפורט לוונוורת' לאחר שהרג את מורדו מקנדריק כדי למנוע ממנו לירות באחיו הצעיר, הותקף בידי שלושה רוצחים בעת שלן בבבקתה בהרים.
אמט הרג את המתנקשים בקרב יריות ולאחר מכן רכב מערבה.
במהלך מסעו נתקל בפיידן (קווין קליין), ננטש בידי חבריו לשממה ורק תחתוניו לגופו.
אמט סייע לו והם נעשו לחברים.
בהגיעם לתחנת אספקה נתקל פיידן באחד האנשים שנטשו אותו ובדו-קרב ירה בו הרג אותו.
פיידן ואמט הוסיפו לרכב יחדיו והגיעו לעיירה בשם טרלי, שם התברר פגשו במאלכי "מאל" ג'ונסון (דני גלובר), צלף מיומן בשימוש ברובה הנרי, וגילו כי אחיו הצעיר של אמט, ג'ייק עצור בידי השריף לנגסטון (ג'ון קליז) לאחר שהרג אדם ונידון לתלייה.
ג'ייק טען כי היה זה מעשה של הגנה עצמית ולאמט אין ברירה אלא לתכנן את בריחתו מן הכלא.
מאוחר יותר פיידן נתקל בעוד אחד מאלו ששדדו אותו, הורג אותו, ומושלך לתא המעצר שבו כלוא ג'ייק.
הם בורחים מהתא, ובסיוע אמט נמלטים מן העיר.
במהלך המרדף מבריח מאל ביריות אזהרה את חבורת המרדף של השריף לנגסטון, וארבעת הרוכבים ממשיכים הלאה לעיירה סילברדו, שם גרים אחותם של ג'ייק ואמט ומשפחתה.
במהלך המסע מסייעת החבורה לקבוצת מתיישבים שכספה נגנב בידי שודדים, ומובילה אותה בבטחה לעבר סילברדו.
ואמט יוצר קשר רומנטי עם חנה (רוזנה ארקט), שבעלה נהרג בעת שרכב עם החבורה להשיב את הכסף מן השודדים.
אמט וג'ייק מבקרים את אחותם, שבעלה, סוכן הקרקעות באזור, מודיע להם כי החוואי איתן מקנדריק, שכאמור את אביו הרג אמט, מנסה להשתלט על שטחים רבים באזור, שישמשו כמרעה עבור עדרי הבקר העצומים שלו, על ידי גירוש כל בעלי הקרקעות החוקיים.
בנוסף גילה אמט כי איתן מקדנריק היה האיש ששכר את הגברים שניסו להרוג אותו בבקתה לאחר שחרורו.
מאל מצא כי אביו, עזרא, נפל קורבן לאנשיו של מקנדריק ונרצח.
ואילו פיידן נשכר לנהל את המסבאה שבבעלות השריף האכזרי של סילברדו וחברו הוותיק, קוב (בריאן דנהי), לצד המוזגת סטלה (לינדה האנט).
ההשתלטות של מקנדריק על הקרקעות בסילברדו, שזוכה לסיוע מצד השריף המושחת והאכזר קוב, מביאה את החבורה להתאחד פעם נוספת לעימות סופי עם מקנדריק, קוב, ואנשיהם.
סילבסטר פנוייר היה איש חינוך, עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי מאורגון.
הוא נולד בעיירה גרוטון שבמדינת ניו יורק, למד בבית הספר למשפטים באוניברסיטת הרווארד, ובגיל 25 עבר לאורגון.
כאיש המפלגה הדמוקרטית הוא כיהן שתי תקופות כהונה כמושל אורגון בשנים 1887–1895. בראשית שנות ה-90 הוא הצטרף לשורות המפלגה הפופוליסטית והיה המושל השני בארצות הברית מטעם מפלגה זו.
פנוייר בלט בשל הרדיקליזם הפוליטי שלו, התנגדותו לאגף "דמוקרטי הבורבון" השמרני בהנהגתו של הנשיא גרובר קליבלנד, תמיכתו באיגודי העובדים, והתנגדותו לסינים באורגון.
הוא גם בלט בגישתו העוקצנית כלפי שני נשיאי ארצות הברית שכיהנו בתקופת כהונתו כמושל - בנג'מין הריסון וקליבלנד, שפעם הוא שלח לו מברק מפורסם בו הוא אמר לו להתעסק בענייניו.
בשנים 1896–1898 כיהן פנוייר כראש עיריית פורטלנד.
סילבסטר פנוייר נולד בגרוטון שבמדינת ניו יורק.
הוריו היו אליזבת (לבית האולנד) ויוסטוס פ.
פנוייר, חבר בית המחוקקים של מדינת ניו יורק וחוואי אמיד.
פנוייר למד בבית הספר אקדמיית הומר ולאחר מכן עסק בהוראה.
ב-1854 הוא סיים את לימודיו בבית הספר למשפטים באוניברסיטת הרווארד.
ב-1855 הוא עבר לאורגון, שם הוא חידש את עיסוקו בהוראה.
ב-1856 נשא פנוייר לאישה את מרי א.
אלן, ולשניים נולדו חמישה ילדים.
בעת שעסק בהוראה, הוא גם עסק בעריכת דין.
ב-1860 הוא נבחר כמפקח הראשי על בתי הספר של מחוז מולטנומה, תפקיד בו הוא שימש עד 1862. לאחר מכן ועד 1868 הוא עבר לתעשיית העץ וצבר הון.
לאחר מכן הוא רכש את העיתון בעל הזיקה הדמוקרטית "אורגון הראלד", ושימש כעורכו עד שמכר אותו ב-1869.
ב-1866 שכר מרכוס נף את שירותיו ג'ון ה.
מיטשל כעורך דין, אך לא עלה בידיו לשלם את שכר הטרחה.
מיטשל תבע אותו וזכה בפסק דין ברירת מחדל נגד נף, ורכושו של זה האחרון נמכר במכירה פומבית לתשלום החוב.
פנוייר רכש את הקרקע ממיטשל, שרכש את אותה במכירה הפומבית, ובהמשך נודע לנף על מכירה.
נף תבע את פנוייר כדי שישיב לו את הרכוש במסגרת מה שנודע כפסק הדין "פנוייר נגד נף" של בית המשפט העליון של ארצות הברית, שהגדיר את סמכות השיפוט כלפי אזרחים המתגוררים במדינות שונות.
במשפט זה פסק השופט הפדרלי ויריבו של פנוייר, מתיו דידי, לטובתו של נף, וב-1877 אישר בית המשפט העליון את פסק הדין, ופנוייר נאלץ להשיב את הרכוש לנף.
במשך רוב ימי חייו היה פנוייר חבר המפלגה הדמוקרטית, אך בראשית שנות ה-90 של המאה ה-19 הוא היה לחבר המפלגה הפופוליסטית.
ב-1885 הוא התמודד בבחירות למשרת ראש עיריית פורטלנד, אך נוצח על ידי ג'ון גייסט, בין השאר בשל אהדתו כלפי הקונפדרציה במהלך מלחמת האזרחים.
בשנה שלאחר מכן הוא התמודד בבחירות על משרת מושל אורגון נגד תומאס קורנליוס, וזכה לתמיכה בשל עמדתו להעדפת ההעסקה של האמריקאים על פני המהגרים הסינים.
בנובמבר 1886 נבחר פנוייר כמושל אורגון והושבע לתפקידו ב-12 בינואר 1887. הוא נבחר לכהונה שנייה ב-1890 וכיהן בתפקיד עד תום כהונתו השנייה ב-14 בינואר 1895.
כמושל, קנה פנוייר לעצמו עד מהרה שם של מנהיג רגזן ומשונה.
ב-1891 הוא נהג בזלזול כלפי הנשיא בנג'מין הריסון כאשר זה האחרון ביקר באורגון במהלך מערכת הבחירות.
הוא סירב לעזוב את לשכתו כדי לפגוש את הריסון בכניסתו למדינה.
כאשר הגיע הריסון לסיילם, גרם לו פנוייר להמתין בתחנת הרכבת (בתוך קרון הרכבת) והגיע לשם באיחור של עשר דקות.
באותה שנה חוקק בית המחוקקים של אורגון חוק שיצר את משרת התובע הכללי של אורגון, ופנוייר מינה לתפקיד את ג'ורג' ארל צ'מברלין.
בעת שכיהן כמושל, הכריז פנוייר ללא סמכות שלבית המשפט העליון של אורגון אין את הסמכות לפסול צעדי חקיקה על בסיס חוקתי.
ב-1893 סירב פנוייר לאפשר לדמוקרטים באורגון לעשות שימוש בתותח הטקסי של המדינה כדי לירות מטחי כבוד לרגל השבעתו של גרובר קליבלנד לנשיאות.
זמן קצר לאחר מכן עזב פנוייר את שורות המפלגה הדמוקרטית והיה למושל השני בארצות הברית מטעם המפלגה הפופוליסטית.
"לא תינתן שום רשות להשתמש בתותח של המדינה לירות מטח כבוד לרגל השבעתו של פלוטוקרט מוול סטריט כנשיא ארצות הברית", הוא אמר, ודאג לנעילתו של התותח תחת משמר.
בסופו של דבר עלה בידי הדמוקרטים לקבל את התותח על ידי שימוש בחוב של 10 דולר לנפח כאמתלה לשריף לתפוס את כלי הנשק, וירי הכבוד התקיים במועדו.
מערכת היחסים של פנוייר עם קליבלנד לא השתפרה באופן ניכר עם חלוף הזמן.
חודשים ספורים לאחר מכן, ב-3 במאי 1893, הוא סירב לעשות שימוש במשאבי המדינה כדי להגן על הסינים כאשר התבקש לעשות כן על ידי מזכיר המדינה בממשלו של קליבלנד, וולטר גרשם.
באותה עת האריך הקונגרס של ארצות הברית את חוק הדרת הסינים של 1882 בעשר שנים נוספות, והנשיא חשש מפרוץ מהומות על רקע זה.
תגובתו של פנוייר לבקשה שנשלחה במברק הייתה, "וושינגטון, אני אעסוק בענייני, שהנשיא יעסוק בענייניו".
פנוייר סירב לבקשה נוספת של קליבלנד, כאשר זה ביקש ממנו להתערב כאשר קבוצה של מובטלים, שהיו חלק מ"צבא קוקסי" , חטפו רכבת כדי לנסוע מזרחה ולהצטרף לצעדת המונים בוושינגטון הבירה.
פנוייר הצהיר, "שהצבא של קליבלנד ידאג לטפל בצבא קוקסי".
כמחאה נוספות לבקשתו של הנשיא הוא העביר את מועד חג ההודיה באורגון לתאריך מאוחר בשבוע מהתאריך הלאומי ב-1894.
במשך כל תקופת כהונתו כמושל היו לפנוייר יחסי יריבות עם עורך העיתון מאורגון הארווי סקוט, שכינה אותו במאמרי המערכת שלו "הוד תמהוניותו".
ב-1 ביוני 1896 נבחר פנוייר כראש עיריית פורטלנד.
קודם לכן, בעת שכיהן כמושל, הוא התנגד למיזם המים בנהר בול ראן, ובנקודת זמן מסוימת הוא הטיל וטו על בקשה למימון המיזם בסכום של 500,000 דולר, בטענה שהמים, שמקורם בקרחונים, "יגרום לזפקת לנשות פורטלנד".
בבית המחוקקים היה חסר קול אחד בלבד לעקיפת הווטו, והשופט מתיו דידי, שניסח את החוק, חש חוסר נוחות עד כי הוא כינה את המושל "Sylpester Annoyer" (סילפסטר המעצבן).
באופן אירוני, במהלך תקופת כהונתו של פנוייר כראש העיר, נפל בחלקו ללגום את הלגימה הטקסית הראשונה בטקס חנוכת מיזם המים.
הוא לגם ממימי נהר בול ראן, הניח את הגביע, ואמר: "ללא טעם, ללא גוף, תנו לי את המים של נהר וילמייט של פעם".
פנוייר היה ראש העיר השני של פורטלנד שאייש את בניין העירייה החדש שבנייתו הושלמה ב-1895. הוא תיאר את הבניין כ"יקר, לא ראוי ומזיק לבריאות".
פנוייר כיהן כראש העיר עד יוני 1898, כאשר הוחלף על ידי ויליאם מייסון.
סילבסטר פנוייר נפטר בביתו שבפורטלנד כתוצאה ממחלת לב ב-30 במאי 1902. בתחילה הוא נטמן בבית הקברות לון פייר שבעיר, אך ב-1924 הועברה גופתו לבית הקברות ריבר ויו שבעיר.
על שטח אדמה שהוא תרם לעיר הוקם פארק הנושא את שמו.
סילבסטראס ז'וקאוסקאס (בליטאית: Silvestras Žukauskas; 31 בדצמבר 1860 – 26 בנובמבר 1937) היה גנרל ליטאי.
שימש לסירוגין במשך שלוש קדנציות כמפקד צבא ליטא, והיה דמות משפיעה במהלך מלחמות העצמאות של ליטא.
ז'וקאוסקאס נולד ב-31 בדצמבר 1860, וב-1881 התגייס לצבא האימפריה הרוסית.
לטענת חלק מן הביוגרפים שלו, הוא השתתף במלחמת רוסיה-יפן, עם זאת, הדבר אינו נזכר ברישומי השירות שלו.
ב-1913 הוא הועלה לדרגת פולקובניק.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, הוא מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-314. הוא פיקד עליו במהלך מתקפת שלזיה, וב-20 בנובמבר נפצע ברגלו.
הוא חזר לחזית רק בינואר 1915. במאי הועבר הרגימנט לליטא, וב-18 באפריל 1916 הוא הועבר לפקד על בריגדה בדיוויזיה ה-1. ב-21 בנובמבר של אותה שנה הוא הועלה לדרגת גנרל-מאיור.
ב-31 במאי 1917 הוא הועבר לפקד על הדיוויזיה ה-1. בספטמבר של אותה שנה, הועברה הדיוויזיה שלו לאסטוניה.
בפברואר 1918 פרצו הגרמנים את קווי החזית באסטוניה ולקחו את מרבית הדיוויזיה בשבי.
ז'וקאוסקאס עצמו ניצל מגורל זה מכיוון שמצא בחופשה באותה תקופה.
זמן קצר לאחר מכן, הוא סולק מהצבא בידי הממשל הבולשביקי.
בינתיים, הכריזה מולדתו ליטא על עצמאות מהשלטון הרוסי.
אוגוסטינס וולדמאראס כינס בווילנה ממשלה, והציע לז'וקאוסקאס להפוך לשר ההגנה שלו.
ז'וקאוסקאס חזר לליטא בדצמבר 1918, אולם לא קיבל את התפקיד מכיוון שהיה חולה מאוד.
הוא נאלץ לעזוב את ליטא ולנסוע לטיפול רפואי בוורשה.
לאחר שהחלים הוא חזר לווילנה, וב-26 באפריל 1919 מונה למפקד צבא ליטא.
מצבה הצבאי של ליטא היה בכי רע באותה תקופה.
ברית המועצות פלשה לשטחה מתוך מטרה להחזירה לשלטון רוסי.
במקביל, התמרדו הברמונטיאנים - שבויי מלחמה רוסים לשעבר, כנגד השלטון הליטאי.
באפריל 1919, היו שני שלישים משטחי ליטא תחת כיבוש זר, והצבא הליטאי הקטן עסק בהגנה על מה שנותר.
ז'וקאוסקאס ארגן מחדש את הצבא הליטאי, ופתח במתקפת נגד נחושה.
הליטאים שחררו באיטיות כפר אחר כפר, אולם בסוף אוגוסט כבר סולקו אחרוני החיילים הסובייטים מהארץ.
נשיא פולין החדש, יוזף פילסודסקי, שאף לשקם את האיחוד הפולני-ליטאי באמצעות סיפוח ליטא לפולין.
בליטא עצמה (ובייחוד בעיר הבירה וילנה) חיו פולנים רבים שטיפחו שאיפות דומות.
בתמיכתו של פילסודסקי, תכננו לאומנים פולנים לבצע הפיכה, ולהחליף את ממשלת ליטא בממשלה פרו-פולנית.
לפי התכנית ז'וקאוסקאס היה אמור לעמוד בראש הממשלה החדשה.
ז'וקאוסקאס היה ידוע כפרו-פולני, ובתו המאומצת הייתה נשואה לקצין פולני.
למרות זאת, ככל הנראה הוא לא ידע על הקשר, ולא על תוכניות הקושרים לגביו.
המודיעין הליטאי גילה על המזימה, ובלילה שבין 28 ל-29 באוגוסט נעצרו מרבית הקושרים.
ז'וקאוסקאס עצמו כמעט נעצר, אולם נשיא ליטא אנטאנס סמטונה חנן אותו.
הוא סולק מתפקיד מפקד הצבא, אולם המשיך למלא תפקיד בכיר במטה הכללי.
ב-21 בפברואר 1920 פרץ בליטא מרד של חיילים קומוניסטים.
המורדים לקחו בשבי את מפקד הצבא פראנאס ליאטוקאס.
הממשלה פנתה אל ז'וקאוסקאס והפקידה בידיו מחדש את תפקיד מפקד הצבא.
ז'וקאוסקאס דיכא את המרד תוך יומיים.
עם זאת, במרץ הוא ביקש חופשה מהצבא.
כחלק מהמלחמה הפולנית-סובייטית פלשו הפולנים לאוקראינה והגיעו עד שערי קייב שם עדיין נמצאה משפחתו.
הוא נסע לקייב במטרה לחלץ אותם מאזור הקרבות.
בתקופה זו, הוא פרסם מאמר שבו קרא לאיחוד בין פולין וליטא.
בעקבות כך, שבה ועלתה הטענה על פיה הוא מרגל פולני.
הוא הצליח להוציא את משפחתו מקייב, אך לא חזר לליטא.
ב-14 ביוני הוא התפטר מתפקיד מפקד הצבא הליטאי.
ב-12 באוגוסט חזר ז'וקאוסקאס למלא תפקיד בכיר בצבא הליטאי.
בספטמבר, הובס הצבא הליטאי בקרב סז'ני נגד הפולנים.
בעקבות כך הפך ז'וקאוסקאס למפקד בפועל של הצבא הליטאי, למרות שלא מילא את התפקיד באופן רשמי.
הוא לא הצליח לנהל את המלחמה עם פולין כראוי, והליטאים הפסידו כמה ערים חשובות, ובראשן עיר הבירה וילנה.
ב-29 במאי 1921 הוא פוטר מתפקידיו הצבאיים.
ב-25 ביוני הוא עזב את הצבא.
ב-6 ביוני 1923 הנשיא אלכסנדראס סטולגינסקיס שכנע את ז'וקאוסקאס לחזור לתפקיד מפקד הצבא.
הפעם הוא השלים קדנציה שלמה בת חמש שנים.
ליטא נהנתה אותה תקופה משלום יציב, וז'וקאוסקאס יכול היה להשקיע את זמנו בשיפורו והרחבתו של הצבא הליטאי.
בדצמבר 1926 הוא תמך בהפיכה שהעלתה לשלטון את אנטאנס סמטונה כדיקטטור.
במהלך ההפיכה הוא עבר בין יחידות צבאיות שונות, והסביר לחיילים באופן אישי מדוע עליהם לתמוך בהפיכה.
הוא עזב את הצבא באופן סופי ב-26 בינואר 1928, בשל גילו המתקדם.
הוא עבר להתגורר באחוזה שהוענקה לו במתנה מממשלת ליטא.
הוא נפטר ב-26 בנובמבר 1937. בעקבות מותו הוכרזו שלושה ימי אבל לאומיים.
קברו נהרס בידי חיילים סובייטיים ב-1959, ועד היום לא אותר מיקומו המדויק.
סילבסטר אלכסנדר ג'ספר הוא כדורגלן אנגלי-בולגרי המשחק בעמדת קשר הכנף בשלונסק ורוצלב.
ג'ספר נולד בלונדון שבאנגליה לאם בולגרייה ולאב ניגרי שחי ולמד בבולגריה.
הוא גדל במחלקות הנוער של קווינס פארק ריינג'רס ופולהאם.
ב-26 בינואר 2020 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של פולהאם, בהפסד 0–4 למנצ'סטר סיטי במסגרת הסיבוב הרביעי של גביע ה-FA לעונת .
ב-20 ביוני ערך את הופעת הבכורה שלו בפוטבול ליג צ'מפיונשיפ, בהפסד 0–2 לברנטפורד במסגרת המחזור ה-38 לעונת 2019/2020. ב-25 באוגוסט חתם על חוזה מקצועני ראשון במועדון.
בסך הכל ערך שתי הופעות ליגה במדי פולהאם במסגרת הפוטבול ליג צ'מפיונשיפ.
ב-4 באוגוסט 2021 הושאל ג'ספר לקולצ'סטר יונייטד מההפוטבול ליג השנייה עד לחודש ינואר 2022. הוא ערך 18 הופעות ליגה במהלך תקופת ההשאלה, בהן הבקיע שני שערים.
ב-31 בינואר 2022 הושאל ג'ספר להיברניאן מליגת העל הסקוטית עד לתום עונת , עם אפשרות רכישה בתום העונה.
ב-5 בפברואר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 0–1 לסנט מירן במסגרת המחזור ה-25 בליגה.
הוא ערך 13 הופעות ליגה במהלך תקופת ההשאלה, והיברניאן לא מימשה את אפשרות הרכישה עליו.
ב-1 בספטמבר 2022 הושאל ג'ספר לבריסטול רוברס מהפוטבול ליג הראשונה למשך עונת .
בחודש אוקטובר, לאחר שש הופעות ליגה במדי בריסטול רוברס, נקרא ג'ספר בחזרה לפולהאם, שלא הייתה מרוצה מכמות דקות המשחק שקיבל.
ב-5 באפריל 2023 חתם בפורטימוננסה מליגת העל הפורטוגלית.
הוא ערך 25 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שני שערים, וב-31 באוגוסט 2024 שוחרר מהמועדון.
ב-2 באוקטובר 2024 חתם בשלונסק ורוצלב.
סילבר פנדה הוא צמד מוזיקלי בין-לאומי בתחום המוזיקה האלקטרונית, המתמחה בז'אנר טכנו מלודי.
הצמד המורכב מהישראלי שלומי ברג ולאו ברסלוס (Leo Barcellos) זכה להצלחה בינלאומית ושיתף פעולה עם אמנים מובילים בתעשייה.
נכון לספטמבר 2025, הצמד מדורג במקום החמישי ברשימת האמנים הישראלים המושמעים ביותר בספוטיפיי עם 2.34 מיליון השמעות חודשיות.
סילבר פנדה הצליחו להתבלט בזכות שיתופי פעולה עם אמנים כמו ג'ון סאמיט (John Summit), לייק מייק (Like Mike) וסוון (Sevenn), אשר סייעו להם להגיע למקום הראשון במצעד הכללי של Beatport.
הישג זה הפך אותם לאחד השמות המרכזיים בז'אנר הטכנו המלודי.
בשנת 2024 נבחרו סילבר פנדה לאחד מעשרת האמנים המובילים בקטגוריית הטכנו המלודי של Beatport.
באותה שנה יצאו לסיבוב הופעות עולמי, שכלל הופעות במועדונים ופסטיבלים ברחבי ארצות הברית, דרום אמריקה, אירופה ואסיה.
הסגנון של סילבר פנדה הוא ייחודי בז'אנר האלקטרוני, המשלב בין סגנונות כמו מוזיקת טראנס טכנו, מוזיקת האוס פרוגרסיבי.
המוזיקה שלהם מתאפיינת בביטים מקפיצים עם סאונד סינתטי.
יצירותיהם מושפעות בין היתר ממוזיקה קלאסית.
הרימיקס "Sweet Disposition" (במקור של להקת האינדי האוסטרלית The Temper Trap) הוא היצירה המצליחה ביותר של סילבר פנדה, המייצגת את השילוב הייחודי שלהם בין טכנו ופופ.
היצירה צברה למעלה מ-50 מיליון השמעות בפלטפורמות הסטרימינג השונות, כולל Spotify ו-Apple Music, וממוקם במקום ה-31 ברשימת השירים הישראליים המושמעים ביותר בספוטיפיי עם למעלה מ-41 מיליון השמעות נכון לדצמבר 2024.
בנוסף לעשייתם המוזיקלית, סילבר פנדה הקימו את הלייבל Panda Lab Records, ב-2022. הלייבל הפך בתוך שנה בלבד ללייבל הטכנו המלודי המוביל במצעדי Beatport.
ב-2025 חברו סילבר פנדה אל מובי ויחד הוציאו רמיקס לשיר "Lift Me Up"
סילבסטר טרנר היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-18 של מדינת טקסס מינואר 2025 ועד מותו במרץ אותה שנה.
טרנר, חבר המפלגה הדמוקרטית, כיהן כראש העירייה ה-62 של יוסטון בשנים 2016–2024 וכחבר בית הנבחרים של טקסס בשנים 1989–2016.
טרנר נולד וגדל ביוסטון, והשלים לימודי תואר ראשון במדע המדינה באוניברסיטת יוסטון ותואר שני במשפטים בבית הספר למשפטים באוניברסיטת הרווארד.
הוא התמודד לראשונה על ראשות עיריית יוסטון בשנת 1991, אך הפסיד בסיבוב השני לבוב לנייר.
ב-2003 התמודד שוב, אך סיים במקום השלישי ולא העפיל לסיבוב השני.
בבחירות לראשות העיר ב-2015 ניצח טרנר את ביל קינג בהפרש של פחות מ-2% — הבחירות הצמודות ביותר בתולדות העיר.
ב-14 בדצמבר 2019 נבחר לכהונה שנייה.
ב-2024, לאחר מותה של חברת הקונגרס שילה ג'קסון לי, הכריז טרנר על מועמדותו למושב שהותירה אחריה בבית הנבחרים, וזכה במועמדות הדמוקרטית בוועידת המפלגה.
בנובמבר אותה שנה נבחר לקונגרס והושבע לתפקידו בינואר 2025. בבוקר 5 במרץ 2025, לאחר שנכח בנאומו של נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ בפני ישיבה משותפת של הקונגרס, נפטר טרנר.
הוא כיהן בבית הנבחרים במשך 61 ימים בלבד, מה שהפך אותו לחבר הקונגרס השני שנפטר הכי מעט זמן לאחר היבחרו.
סילבסטר טרנר נולד ב-27 בספטמבר 1954 ביוסטון שבטקסס, השישי מבין תשעת ילדיהם של אדי ורובי מיי טרנר.
הוא גדל בקהילה הצפון-מערבית של יוסטון, "אייקרס הומס" .
בעקבות זאת החלה אמו לעבוד כחדרנית במלון רייס שבמרכז העיר יוסטון.
טרנר ייחס מאוחר יותר את ההתמדה והאופטימיות שלה כנדבך משמעותי בהתפתחותו האישית והמקצועית.
טרנר למד בתיכון קליין, שהיה בית ספר עבור בנים לבנים בלבד עד שתלמידים אפרו-אמריקאים, בהם טרנר, הוסעו אליו במסגרת האינטגרציה הגזעית בטקסס.
בתיכון הוא הצטיין בלימודיו, שימש כנשיא מועצת התלמידים, זכה להכרה כאלוף דיבייט, וסיים את לימודיו כמצטיין השכבה.
לאחר מכן החל ללמוד באוניברסיטת יוסטון, שם היה יושב ראש סנאט הסטודנטים.
בשנת 1976 השלים בכבוד רב לימודי תואר ראשון במדע המדינה.
מגיל צעיר הביע עניין בקריירה משפטית בהשראת סדרת הטלוויזיה "פרי מייסון" , והמשיך ללימודי משפטים בבית הספר למשפטים באוניברסיטת הרווארד.
ב-1980 סיים לימודי תואר שני במשפטים.
עם סיום לימודיו בבית הספר למשפטים, הצטרף טרנר למשרד עורכי הדין "Fulbright & Jaworski".
בשנת 1983 חָבַר טרנר לעורך הדין בארי מ.
ברנס, והשניים ייסדו יחד את משרד עורכי הדין "ברנס וטרנר", שבו התמחה טרנר בדיני תאגידים ומשפט מסחרי.
בנוסף, טרנר עבד במשך שנים אחדות כעורך דין לענייני הגירה ביוסטון.
טרנר הוסיף לעסוק בהוראה אקדמית, והיה מרצה מן החוץ בבית הספר למשפטים על שם ת'ורגוד מרשל באוניברסיטת דרום טקסס.
הוא גם העביר סמינרים משפטיים במכללת המשפטים דרום טקסס ובתוכניות ההכשרה המשפטית של בית הספר למשפטים באוניברסיטת יוסטון.
בשנת 1984 התמודד טרנר בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית לתפקיד נציב מחוז האריס, אך הפסיד לאל פרנקו לי.
ארבע שנים לאחר מכן הוא נבחר לבית הנבחרים של טקסס כנציג מחוז הבחירה ה־139 שבמחוז האריס, וכיהן בתפקיד זה עד 2014. במהלך כהונתו התמודד ללא הצלחה על ראשות עיריית יוסטון בשנים 1991 ו-2003.
במהלך מסע הבחירות של טרנר לראשות העיר בשנת 1991, שדרן החדשות ויין דולצ'פינו מתחנת הטלוויזיה KTRK-TV פרסם תחקיר שהטיל דופי במעורבותו לכאורה של טרנר בהונאת ביטוח חיים מורכבת.
הפרשה שהתפתחה בעקבות התחקיר הובילה בסופו של דבר להפסדו של טרנר בבחירות.
טרנר הגיש תביעת דיבה נגד דולצ'פינו ו-KTRK-TV, וזכה תחילה בפיצויים בסך 5.5 מיליון דולר אמריקאי; עם זאת, בית המשפט המחוזי הפחית את סכום הפיצויים ל-3.25 מיליון דולר, בהתאם למגבלות החוקיות על גובה קנסות.
דולצ'פינו ו-KTRK-TV ערערו על פסק הדין לבית המשפט לערעורים ביוסטון, שהפך את ההחלטה המקורית.
טרנר ערער מצדו לבית המשפט העליון של טקסס, אך האחרון אישר את פסק הדין של בית משפט קמא.
שני בתי המשפט קבעו כי טרנר לא סיפק ראיות מספקות להוכחת כוונת זדון, לאור ההגנות הרחבות שמעניק התיקון הראשון לחוקת ארצות הברית עבור חופש העיתונות.
עם זאת, שני בתי המשפט קבעו כי השידורים של KTRK-TV היו שקריים ומשמיצים.
טרנר כיהן למעלה מ-25 שנים בבית הנבחרים של טקסס, ובמהלך כהונתו היה חבר במועצת התקציב המחוקקת, סגן יו"ר ועדת ההקצבות של בית הנבחרים, ויושב הוועדה לענייני המדינה בבית הנבחרים של טקסס.
בנוסף הוא עמד בראש הוועדה השחורה המחוקקת של טקסס ובראש משלחת המחוקקים של אזור יוסטון רבתי.
טרנר קידם מדיניות שנועדה למשוך רופאים לאזורים מוחלשים, יזם הצעת חוק שהגדילה את המימון הממשלתי לשירותי בריאות הנפש במחוז האריס מ-32 מיליון דולר ל-200 מיליון דולר, ופעל להרחבת התקציב לסיוע משפטי עבור תושבי טקסס מעוטי יכולת.
בדצמבר 2015 נבחר טרנר לראשות עיריית יוסטון, לאחר שניצח בסיבוב השני את ביל קינג עם 50.96%, זאת לאחר שגרף 31% מהקולות בסיבוב הראשון.
הוא נבחר מחדש בשנת 2019 וכיהן בתפקיד שמונה שנים.
במהלך הבחירות המקדימות לנשיאות ארצות הברית במפלגה הדמוקרטית 2020 הביע את תמיכתו במייקל בלומברג.
לאחר פרישתו של בלומברג מהבחירות הצהיר על תמיכתו בסגן נשיא ארצות הברית לשעבר ג'ו ביידן.
עם סיום כהונתו של טרנר ב-1 בינואר 2024, נקלעה יוסטון למשבר כלכלי חמור.
העיר הוציאה בין 100 ל-200 מיליון דולר יותר משהכניסה מדי שנה.
בשנת 2023 הביע טרנר תמיכה במועמדותה של חברת הקונגרס שילה ג'קסון לי לרשת אותו בתפקיד ראש העיר, אך היא הפסידה בסיבוב השני בהפרש של כמעט 30% מקולות הבוחרים.
לאחר מותה של ג'קסון לי, שהותירה אחריה את מחוז הקונגרס ה-18 של טקסס לא ייצוג בבית הנבחרים של ארצות הברית, הכריז טרנר על מועמדותו בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית למילוי מקומה, ונבחר כמועמד הרשמי בכינוס המפלגה.
הוא ניצח בבחירות ונכנס לתפקיד בינואר 2025. טרנר כיהן בקונגרס במשך 60 ימים בלבד לפני מותו ב-5 במרץ.
סילבסטר שטדלר היה מפקד בכיר אוסטרי בוואפן אס אס, ששימש כמפקד דיוויזיית הפאנצר אס אס התשיעית ולפני כן כמפקד רגימנט האס-אס שפלוגתו השלישית הייתה אחראית לטבח אורדור-סור-גלאן.
בגיל 34 בלבד עם תום המלחמה, הוא החזיק בדרגת בריגדפיהרר של האס-אס וגנרל-מיור של הוואפן-אס-אס, וזכה בצלב האבירים של צלב הברזל עם עלי אלון.
שטדלר נולד באוסטריה, בן לכורה משטיריה, ולמד הנדסת חשמל לאחר סיום בית הספר היסודי והמדינתי ביודנבורג.
הוא הצטרף למפלגה הנאצית ולאס-אס במאי 1933.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, פיקד על פלוגה באס-אס-פרפוגונגסטרופה.
לאחר מכן לחם עם דיוויזיית האס-אס-פרפוגונגס בצרפת ב-1940, שם נפצע ליד אראס.
הוא השתתף גם במערכה הבלקנית ב-1941. לאחר שנפצע שוב בקרב על מוסקבה ב-1941, שימש לזמן קצר כמורה לטקטיקה בבית הספר לקצינים של האס-אס בבראונשווייג.
החל מ-1 במרץ 1942 פיקד על הגדוד השני של רגימנט הפאנצר-גרנדיר דר פיהרר, שהשתייך לדיוויזיית הפאנצר אס אס השנייה.
במאי 1943 מונה למפקד רגימנט הפאנצר-גרנדיר ה-4 של האס-אס דר פיהרר, שבו לחם ברוסיה.
על כך שהצליח להתגונן מפני התקפה של הצבא האדום ליד חרקוב, זכה בצלב האבירים של צלב הברזל ב-6 באפריל 1943.
להתאוששות, רגימנט דר פיהרר, שספג אבדות כבדות ברוסיה, הועבר לתחילת 1944 לאזור טולוז שבצרפת – בדומה ליתר דיוויזיית הפאנצר אס אס השנייה.
ביוני 1944 הורה המטה להעביר את הדיוויזיה צפונה כדי להתמודד עם כוחות הברית שנחתו בנורמנדי.