tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
משפחותיהם נפגשו רבות, וילדיהם גדלו ביחד.
כשנולדו לה נכדים היא הייתה מבלה איתם זמן רב, ונוסעת רבות לבקר את ילדיה ונכדיה.
גם כסבתא היא הייתה קשוחה – למשל, הייתה מתעקשת שלא נקרא בזמן האוכל או שלא נאכל קינוח לפני האוכל – ובכל זאת הייתה חמה ואוהבת.
היא לימדה אותנו ביטוי או שניים בערבית-עיראקית, ביטויים שבהם הייתה משתמשת היא, ובהם הייתה מכנה אותנו: ביטויים כמו "יקיריי" ו "אהוביי" רק בערבית.
כל ערב הייתה שומעת חדשות יחד עם בעלה אורי, ובהחלט ניתן לומר היה על שניהם שחלקו זוגיות מופלאה: הם תמכו אחד בשנייה ואחת בשני ואהבו עד אין-קץ, ובמשך כל 50 שנות נישואיהם כמעט ולא ניתן למצוא תמונה שהם לא ביחד.
תמיד זה היה לבוא ל "סבא וסבתא", הם תמיד היו ביחד ודאגו אחד לשני.
מוזר יהיה עכשיו לבוא לבקר רק את סבא.
הרצל שבירו (נולד ב-1951) הוא עורך דין ישראלי שכיהן כראש המחלקה לחקירות שוטרים בשנים 2003–2010.
שבירו נולד בשער העלייה בן להורים שעלו מעיראק.
הוא גדל במעברה ובשיכון תל גיבורים בחולון.
כנער היה פעיל במק"י ומפיץ העיתון קול העם.
בצה"ל שירת בחיל המודיעין, תחילה לא זכה לסיווג על רקע הפעילות הקומוניסטית שלו ושל בני משפחתו, אך בעקבות מכתב מחאה ששלח לשר הביטחון ורמטכ"ל עבר ליחידה מסווגת.
לאחר שחרורו למד משפטים באוניברסיטה העברית.
כעורך דין עבד בפרקליטות מחוז ירושלים.
ב-1995 עבר למחלקה לחקירות שוטרים כסגנו של ערן שנדר, עמיתו מהצבא ומפרקליטות המחוז.
ב-2003 מונה לראש מח"ש וכיהן בתפקיד עד 2010. בתקופתו שקד על איזרוח המחלקה - החלפת החוקרים שעד אז רובם הגיעו משורות המשטרה, לחוקרים ללא רקע משטרתי.
הרקולס היה דמות בדיונית של גיבור-על שהופיעה בחוברות הקומיקס וונדר וומן של חברת DC קומיקס.
דמותו הופיעה לראשונה במלואה בחוברת All Star Comics #8 מדצמבר 1966, ונוצרה על ידי האמן גרדנר פוקס (אם כי גרסאות מוקדמות יותר של הדמות נוצרו ביד הכותב ויליאם מולטון מרסטון והמאייר הארי ג'.
דמותו מבוססת על הרקולס מהמיתולוגיה היוונית.
כבנו של זאוס מלך האלים ואחיה למחצה של וונדר וומן, הרקולס היה אל למחצה אולימפי שתרם את כוחו הרב לשהאזאם.
לפני המשבר בעולמות האינסופיים, הרקולס הוזכר בסיפור מקורן של האמזונות כאשר היה עבד שלהן, והצליח להימלט מהשבי על ידי כך שהיתל בהיפוליטה לתת לו את אבנט הקסם שלה בשל היותו חלק מעזבונו של ארס, אשר שנא את האמזונות.
דמותו הופיעה בפלאשבקים בלבד, וחזותו הייתה ארכיטיפית - מראה חסון ושרירי, העוטה על עצמו עור אריה.
הדמות הוצגה מחדש בהמשכיות לאחר פלאשפוינט בחוברות אקוומן, כאסיר אחוז טירוף לצד ילדים מפלצתיים אשר היו צאצאיהם של הטיטנים.
במשך זמן מה הוא חי חיי שלווה כבן תמותה עד אשר נהרג בידי בתו של דארקסייד גרייל, ששאבה את כוח החיים שלו בשביל אביה.
הרקה או הורקה, או קארהה (בהונגרית: Harka) - אצל קונסטנטינוס השביעי פורפירוגנטוס מופיע כקרכאס (καρχας) - היה התואר של האיש השלישי בחשיבותו של איחוד (או איגוד) השבטים ההונגרי לפני הקמת ממלכת הונגריה, אחרי תואר הדוכס הגדול והתואר - דיולה.
התפקיד של נושא משרה זו נודע לקיסר הביזנטי בשנת 948. הוא למד זאת מהמשלחת של המדיארים (של ההונגרים) שביקרה אותו במהלך השנה.
ראש השגרירים היה בולצ'ו הרקה (Bulcsú harka), ואחד החברים במשלחת היה הנסיך טרמצ'י (Termecsü) נינו של ארפאד.
הקיסר מזכיר את האופי השיפוטי של תואר זה.
אנדראש רונה-טאש - בהשוואה בין שיטת הממשל של הגקטורקים המערביים (Doğu Göktürk) והכוזרים לזו של ההונגרים - גילה שהארקה כדרגת חשיבות שלישית יכולה להתאים לתואר אלטבר אצלם (אלטבר הייתה אחת הדרגות הצבאיות המשמעותיות ביותר בקרב הגקטורקים המזרחיים (Batı Göktürk), שהוצבה מעל העמים הזרים שהצטרפו אליהם.
הכוזרים אימצו את התפקיד עם תפקיד ומשמעות דומים), כלומר האלטבאר היה המשגיח והשופט של העמים הזרים שהצטרפו ובתפקיד זה שימש גם כמנהיג צבאי בראש העמים המסייעים האלה.
הקיסר מציין את ראש המשלחת, בולצ'ו, כבעל התואר באותה תקופה.
אביו של בולצ'ו, קאל, נשא גם כן את התואר ומילא תפקיד זה.
אנדראש רונה-טאש מניח שגם הנסיך קורסאן נשא את התואר הארקה קודם לכן (לפני שנבחר לנסיך הגדול).
בספרו של הכרוניקן ההונגרי אנונימוס אנו מוצאים גם את השם הרקה, ליתר דיוק את השם הפרטי הזהה לשם הכבוד המדובר.
עם זאת, היסטוריונים חולקים אם ניתן לקשר את השם הורקה, בנו של טטן, למשרת הכבוד הזו.
העובדה שדיולה, שגם הוא היה צאצא של טטן מקשה על הסקת מסקנות (כי גם דיולה הוא תואר).
בתקופת אנונימוס דעך זכרם של הנכבדים "הפגניים" מתקופת הכיבוש (התיישבות המדיארים במרכז אירופה), וזו הסיבה שהוא מרבה לבלבל בין שמות הפרטיים לבין אלה של תפקידי הכבוד והשליטה.
שמו של תואר הכבוד הארקה עשוי להיות קשור לשם של אחד מאלוהויות של הסקיתים, איש הזעם, ההאנשה של מלחמה.
שמו של האלוהות המדוברת מופיע במקורות יווניים שונים כ:
במילים הלועזיות, אם אין קול זהה ביוונית, מחליפים את התנועה h בתטא (θ), או קאפה (κ), או טאו (τ), או khi (χ) בכתב, ובדיבור חי הוא מוחלף בצליל מתאים, או מוחלף ב-ה חזקה כלומר ב-"ח".
ה-os (-ος), -es (-ης) וכו', צורפו על ידי היוונים לסוף המילים הסקיתיות כתוספות חובה ביווניות.
הצורה המקורית של שם האלוהות יכולה הייתה להיות Targita, Targit, Targiti או Tergaz .
את השם טארגיטוס נשאו כמה אנשי אצולה סקיתים:
1. לפי אגדת המקור, זהו האדון הראשון של הסקיתים המלכותיים ;
3. מצביאי המלחמה של האווארים נשאו שם טארגיטס (Ταργιτης).
לפי דעתו אחד המלומדים של זמננו שאמו סדצקי-קרדוש (Samu Szádeczky-Kardoss), ייתכן ששם זה היה התואר של מצביאי המלחמה של האווארים בזמנו (וכנראה של עמים סקיתים אחרים).
מבחינה זו, השם תואם במידה רבה את שם תואר הכבוד ההונגרי, ליתר דיוק, של הקאבארים.
"הרקדן האוטומטי" הוא שיר שבוצע על ידי הזמרים הישראלים צביקה פיק ורותי נבון, הולחן ועובד על ידי פיק ונכתב על ידי אשתו בתקופה זו, מירית שם אור, כשירים נוספים שלו במהלך הקריירה.
את השיר הוציאה לאור חברת CBS ישראל כחלק מתקליטון הכולל את "הרקדן האוטומטי" לצד השיר "מחשבות".
שירים אלו מהווים חלק מתוך אלבום האולפן השני של פיק, "פיק", שיצא לאור ב-1973.
בפברואר 1972, לאחר מספר שנים של יצירה עבור מוזיקאים אחרים ובמסגרת להקות שונות, הוציאה חברת CBS ישראל את אלבום הסולו של פיק, "זוהי הדרך שלי".
אף על פי שספג פיק לעג ממבקרי המוזיקה על פועלו כזמר, האלבום זכה להצלחה ומתוכו להיטים רבים שצעדו במצעדי הפזמונים.
בעקבות הצלחת האלבום, פיק הוציא אלבום נוסף, הנושא את שם משפחתו "פיק", וכבר באותה השנה יצא התקליטון הכולל את השירים "מחשבות" ו"הרקדן האוטומטי" מתוך האלבום.
באוגוסט 1973 הוציא פיק את האלבום, כשהשיר מופיע כרצועה השנייה.
הוא מתחיל בפתיחה בת מספר שניות הכוללת זמזום של מלודיית השיר בידי פיק ונבון.
מילות השיר מתארות רקדן אשר נהנה מהמוזיקה לה הוא מאזין, עד שתנועות הריקוד שלו מתבצעות בהדרגתיות באופן אוטומטי שאינו בשליטת הרקדן, ובכך גורם לחשמל בגופו.
בסופו של דבר, הרקדן "נשאר דומם", "מתפרק" ומפסיק לרקוד.
אף על פי שלא נכנס למצעדי הפזמונים בישראל, הפך השיר לנכס צאן ברזל ולאחד משיריו המוכרים ביותר של פיק.
בשנת 2009, נערך בידיעות אחרונות מצעד בשם "המצעד של המדינה", הכולל דירוג של 500 שירים אותם דירגו עיתונאים ואנשי רדיו שונים, בו דורג השיר במקום ה-287. במצעד שיריו של פיק שערכה תחנת הרדיו רשת ג', דורג השיר במקום התשיעי.
באוגוסט 2022, בעקבות מותו של פיק, הושמע השיר בתחנות הרדיו בישראל פעמים רבות והגיע למקום העשירי במצעד השבועי של מדיה פורסט.
במרוצת השנים, הוקלט השיר על ידי עשרות אמנים שונים.
בשנת 2005 ביצעו שיר ביטון, מיכאל קירקילן ויהודה סעדו יחד עם להקת שקטק גרסת כיסוי לשיר במסגרת הגמר הגדול של התכנית "כוכב נולד 3".
בשנת 2008 הוציאה רותי נבון גרסת סולו לשיר, במסגרת אלבומה "בהילוך גבוה", הכולל גרסות כיסוי לשירים שונים וגרסות מחודשות לשירים שלה.
בשנה זו, הוציא הראפר בוסקילז גרסת ראפ לשיר, המלווה בשירתו של פיק מהשיר המקורי.
בתו של פיק, שרונה פיק, ביצעה את השיר במסגרת אלבום המחווה לשיריהם של פיק ומירית שם אור, "לפעמים חלומות מתגשמים", שיצא ב-2009.
שחקני הסדרה גאליס אליאנה תדהר ודניאל מורשת ביצעו את השיר במופעם "גאליס - המופע".
ב-2019 ביצעו קווין רובין, אוראל צברי, אייל שכטר וגפן ברקאי את השיר במופע PLAY פסטיגל, המבוסס על שיריו של פיק.
במאי 2022 ביצעה הזמרת נועה קירל את השיר במסגרת ערב מחווה לפיק שנערך על ידי העמותה למלחמה בסרטן "חלאסרטן".
באוקטובר אותה השנה, לרגל יום הולדתו ה-73 של פיק אותו היה אמור לציין ועל רקע מותו, הפיקו עומר לוז וצוק אלגזי את השיר בשיתוף עם קירל.
ההפקה בוצעה באמצעות טכנולוגיה מבוססת על בינה מלאכותית.
השיר יצא במסגרת המיזם המוזיקלי "נכס צאן ברזל" מבית ארומה מיוזיק.
השיר זכה להשמעות רבות ונכנס לפלייליסט הרשמי של ספוטיפיי ישראל ואפל מיוזיק ובדירוג של שירי הטרנדינג באתר יוטיוב.
בספטמבר 2022 ביצע הזמר רן דנקר את השיר באולפן תחנת הרדיו אקו 99FM.
השיר מופיע באופן קבוע במחזמר "מרי לו" המבוסס על שיריו של פיק.
כמו כן, במחזמר הרקדן עצמו מופיע כרקדן קבוע במועדון שהוקם על הקולנוע של אביו של גבריאל, שבהמשך אחד משני אחיו החורגים מתאהב בו והם נהיים זוג.
הרקדנית או דיוקנה השני של ריה מונק הוא ציור שמן מאת האמן האוסטרי גוסטב קלימט, אשר נוצר בשנת 1916. היצירה נחשבת לאחד משלושת הדיוקנאות שצייר קלימט לריה מונק, בתה של ארנקה מונק לבית פוליצר.
הציור נוצר לאחר התאבדותה של ריה ב־1911, בעקבות הזמנת דיוקן נוסף מצד אמה, אך לא נמסר לה ונשאר בסטודיו של האמן.
כיום הוא שמור באוסף הגלריה החדשה בניו יורק.
הציור מציג דמות נשית חשופת חזה בתנוחה חזיתית, כשפניה מוסבות הצידה.
פניה ורודות קמעה ועיניה המוארכות מעניקות לה מראה מזרחי, ועל צווארה משתקף גוון תכלת המקנה לה חזות חיוורת כמעט כרוח רפאים.
לצידה מונח שולחן ועליו אגרטל פרגים, וברקע מתוארים פרחים ססגוניים ודמויות מזרחיות על רקע ירוק.
שמלתה הצבעונית והמגוונת משתלבת עם הרקע, אך פתוחה עד המותניים ומדגישה את עירומה.
מתחת לשמלה נראות מכנסי תחרה שחורים ורגליים לבנות בגרביים, נעולות נעליים בעלות קישוטי סרט.
הציור כולו נטוע באווירה אקזוטית ומעוטר במוטיבים המזוהים עם השפעת אמנות המזרח הרחוק.
היצירה נחשבת לעיבוד מחדש של ההזמנה המקורית לדיוקנה השלישי של ריה מונק, אך תוצאתה חושפת דמות בעלת מבע אירוטי מובהק, בניגוד לדימוי שציפתה אמה לקבל.
תיאורה של הדמות כרקדנית מדגיש את העניין של קלימט באוריינטליזם ובאסתטיקה של אמנויות המזרח.
אהבתו של האמן לחפצי אמנות מהמזרח הרחוק, כגון חליפות יפניות, הדפסים יפניים וכלי נוי פרסיים, ניכרת במרקם הצבעוני ובריבוי המוטיבים המזרחיים שבציור.
תפיסה זו חיזקה בקרב בני תקופתו את הדימוי של קלימט כאמן חריג ו"אוריינטלי" באירופה, אשר אמנותו לא תאמה את דרכי הביטוי המערביות המקובלות.
על אף שהוזמן במקור על ידי ארנקה מונק, הציור לא נמסר לה ונותר בסטודיו של קלימט עד מותו.
לאחר מכן נשמר באוספים פרטיים, ולבסוף התקבל לאוסף הגלריה החדשה בניו יורק, שם הוא מוצג כיום.
העובדה שהיצירה לא הועברה לידי המשפחה נובעת ככל הנראה מתוכנה האירוטי, אשר הפך אותה לבלתי מתאימה עבור אם שכולה שביקשה דיוקן לזכר בתה.
הרקליוס היה קיסר ביזנטיון מ-5 באוקטובר 610 ועד מותו בשנת 641. הוא שינה את השפה הרשמית בביזנטיון ליוונית.
בתקופת מלכותו היו מלחמות רבות עם האימפריה הסאסאנית במהלכן אבדו לביזנטיון כמעט כל הפרובינציות במזרח (כולל סוריה, מצרים וארץ ישראל – מרד היהודים נגד הרקליוס).
הרקליוס הצליח לשקם את הצבא ולנצח את הפרסים ולכבוש מידיהם מחדש את המזרח.
אך בסוף ימי שלטונו אבדו שוב שטחי המזרח לכוח העולה החדש של הכיבוש המוסלמי שבא מחצי האי ערב וניצח גם את ביזנטיון וגם את האימפריה הסאסאנית.
משפחתו של הרקליוס הייתה ככל הנראה מאזור קפדוקיה ממוצא ארמני, אך על אבותיו לא ידוע כמעט דבר.
הוא נקרא על שמו של אביו הרקליוס (שברבות הימים זכה על כך לכינוי "הרקליוס האב"), שהיה מצביא בצבאו של הקיסר מאוריקיוס, ולחם בשנת 590 מול צבאו של הטוען לכתר האימפריה הסאסאנית הפרסית, בהראם ג'ובין.
לאחר המלחמה מינה הקיסר מאוריקיוס את הרקליוס האב לתפקיד מושל (אקסארך) אפריקה.
הרקליוס בילה את מרבית ילדותו בפרובינציה הרומית באפריקה, ועל פי אחת הגרסאות עסק בצעירותו בלחימת גלדיאטורים מול אריות.
המרד נגד פוקאס ועלייתו של הרקליוס
בשנת 608 הכריז הרקליוס האב על מרד כנגד הקיסר פוקאס, שהדיח את מאוריקיוס מכיסאו שש שנים קודם לכן.
המורדים הטביעו מטבעות עליהם הוצגו הרקליוס האב והרקליוס הבן כקונסולים, אף שאיש משניהם לא טען לכס הקיסרות במפורש.
בן דודו של הרקליוס ניקיטס עמד בראש פלישה קרקעית למצרים, הביס את צבאו של פוקאס, והשתלט על האזור.
הרקליוס עצמו הפליג בדרך הים דרך סיציליה אל קפריסין.
בהגיעו לקונסטנטינופול הוא נפגש עם בכירי האצולה בעיר, וזמן קצר לאחר מכן ערך טקס בו הכתיר עצמו לקיסר.
כשנכנס לעיר ערקו לצידו חיילי המשמר של פוקאס, עליהם פיקד חתנו של הקיסר פריסקוס, והוא נכנס אליה כמנצח, והוציא להורג את פוקאס במו ידיו.
ב-5 באוקטובר 610 הוכתר הרקליוס בפעם השנייה, בכנסיית סטפן הקדוש שבארמון הקיסרות, ולאחר מכן נשא לאישה את ארוסתו פאביה, שזכתה לשם המלכותי אודוקיה, שזכתה לאהדת תושבי העיר, אך מתה ב-612. בשנת 623 נשא הרקליוס לאישה את אחייניתה של אודוקיה, מרטינה.
נישואים שניים אלה לא התקבלו בעין יפה, ונתפסו בעיני נתיניו של הרקליוס כגילוי עריות, אך דווקא מרטינה הייתה זו שהפכה למרכז הכוח השלטוני בימי יורשיו של הרקליוס.
המלחמה נגד פרס וכיבוש ירושלים
כשהרקליוס עלה לשלטון, הייתה האימפריה במצב חמור.
פוקאס פינה את מרבית הכוחות מגבול הדנובה, והותיר את אזור הבלקן לחסדיהם של האווארים.
הקיסר המודח מאוריקיוס סייע לשליט פרס ח'וסרו השני לשוב לכיסאו, והשניים הפכו לבעלי ברית.
מותו של מאוריקיוס שימש לכוסרו תירוץ לתקוף את ביזנטיון ולדרוש כי יורשו של מאוריקיוס, תיאודוסיוס, יוכתר כקיסר.
לאורך שלטונו של פוקאס השתלטו הפרסים באופן הדרגתי על אזור ארם נהריים, וניצלו את המרד של הרקליוס כדי להתקדם לכיוון סוריה.
הרקליוס הציע לפרסים הסכם שלום עם עלייתו לשלטון, אך כוסרו סירב להצעה, בטענה כי אינו אלא טוען לכתרו של תיאודיסיוס.
כוחותיו של הרקליוס לא הצליחו להתמודד עם הצבא הפרסי, שכבש את דמשק בשנת 613 ובסיועה של הקהילה היהודית נכנס כשנה לאחר מכן לירושלים.
במהלך הכיבוש נפגעה כנסיית הקבר הקדוש קשות, והגרוע מכל – הצלב שעליו נצלב ישו, ואשר נשמר בכנסייה, נלקח שלל.
הנוצרים ראו בזה אות מבשר רע, עד כי הרקליוס השקיע מאמץ אדירים באיתור הצלב והחזרתו לירושלים, דבר שהצליח להגשים רק לאחר שנים רבות.
הפרסים המשיכו במסעי הכיבוש, והשתלטו על מצרים ב-616. הכוחות התקדמו עד לאזור כלקדון באזור מצרי הבוספורוס באנטליה, עד כי סופר שתושבי קונסטנטינופול יכלו לראות בלילה את אורות הלפידים של הפרסים מעבר לחומת העיר.
בשל התקדמות הפרסים שקל הרקליוס להעביר את בירתו מקונסטנטינופול לקרתגו, אך בסופו של דבר שכנע אותו הפטריארך סרגיוס הראשון שלא לבצע את תוכניתו.
הוא נותר במזרח ופעל לארגון צבאו מחדש.
ב-621 יצא הרקליוס בראש צבאו כדי להתייצב מול האויב הפרסי.
בהאמינו שקונסטנטינופול מוגנת די צורכה, הצעיד הרקליוס את צבאו לאורכה של אסיה הקטנה ופלש לפרס עצמה, במסע מלחמה שעתיד היה להימשך עוד שנים ארוכות.
הרקליוס כרת ברית עם הכוזרים ועם שבטים טורקמנים נוספים, וניצל גם מחלוקות פנימיות באימפריה הפרסית.
הפרסים הובסו לבסוף בקרב נינווה בשנת 627, אך כוסרו עדיין סירב לחתום על חוזה שלום עם ביזנטיון.
רק כשהתקרב הצבא הביזנטי לבירה הפרסית קטסיפון, הדיחו האצילים הפרסים את כוסרו, ויורשו קבאד השני נאלץ לקבל את תנאי השלום של הרקליוס.
האימפריה הסאסאנית לא התאוששה עוד מנזקי המלחמה, ועד מהרה פלשו אליה הכוחות הערבים והשמידו אותה.
ניצחונו של הרקליוס על הפרסים הפך לניצחון דתי, עם החזירו את הצלב הגזול שנפל בשבי הפרסים בשנת 614. בשנת 631 ערך הרקליוס מסע צליינות מפואר לירושלים, בו נכנס דרך שער הרחמים ברגליים יחפות, והשיב את הצלב לכנסיית הקבר.
הכניסה הסמלית דרך השער המזרחי של הר הבית נועדה לדמות אותו למושיע, שכן על פי המסורת הנוצרית, ישו הוא זה שנכנס לירושלים ממזרח על גבי חמורו.
מאז ובמשך מאות שנים נחוג ביום זה – 14 בספטמבר – 'חג הצלב'.
בתקופה הצלבנית היו פותחים את שער הרחמים רק פעמיים בשנה – ביום הראשון שלפני חג הפסחא, כסמל למעברו של ישו, ובחג הצלב – כסמל למעברו של הרקליוס.
הרקליוס נטל לעצמו את תוארו של השליט הפרסי "מלך המלכים", וויתר על התואר הרומי אוגוסטוס.
בשנת 629 בחר לעצמו את התואר "בזילאוס", הגרסה היוונית ל"שליט יחיד", תואר שהמשיך לשמש את קיסרי ביזנטיון במשך 800 השנים הבאות.
הרקליוס אימץ מוטיבים הלניסטיים נוספים לשלטונו, וביטל את מעמדה של הלטינית כשפה הרשמית, לטובת היוונית.
הרקליוס נפל למשכב זמן קצר לאחר ניצחונו על הפרסים, ולא יצא עוד לשדה הקרב.
בשנת 634, כשהצבא המוסלמי תקף את סוריה וארץ ישראל, הוא שלח את אחיו תיאודור ומצביאי צבאו ללחום כנגד המוסלמים בהנהגת המצביאי ח'אלד בן אל-וליד, אך הם כשלו במערכה.
קרב ירמוך, שנערך בשנת 636 הסתיים בתבוסה מוחצת של הצבא הביזנטי, ובתוך שלוש שנים נכבשו מרבית סוריה וארץ ישראל.
עד למותו של הרקליוס נפלה גם מצרים לידי המוסלמים.
אף שניצחונו על הפרסים לא הביא להישגים מתמשכים עבור האימפריה הביזנטית, הרקליוס נחשב לאחד מגדולי קיסריה.
הרפורמות שלו בממשל הקטינו את רמת השחיתות הגבוהה של שלטונו של פוקאס, והארגון מחדש בצבא שהנהיג זכה להצלחה גדולה.
בסופו של דבר הצליח צבא זה לעצור את המוסלמים באסיה הקטנה, והמשיך להחזיק בקרתגו למשך 60 שנים נוספות.
כיבוש השטחים המזרחיים מידי הפרסים עורר מחדש באימפריה הביזנטית את שאלת האחדות הדתית.
רבים מתושבי אזורים אלה היו מונופיזיטים וסירבו לקבל את החלטות ועידת כלקדון.
הרקליוס ניסה לקדם פתרון פשרה שאותו כינה מונותוליזם, אך פתרון זה נדחה בידי שני הצדדים בסכסוך, שראו בו כפירה בנצרות.
להרקליוס ולאשתו הראשונה פאביה אודוקיה היו שני ילדים:
הרקליוס קונסטנטינוס (קונסטנטינוס השלישי), קיסר בשנים 613–641
מאשתו השנייה מרטינה היו להרקליוס לפחות 10 ילדים, אך שמותיהם וסדר לידתם מוטלים בספק:
פאביוס – היה בעל צוואר משותק
תיאודוסיוס – היה חירש-אילם, נשא לאישה את ניקה, ביתו של המצביא הפרסי שהרבראז
קונסטנטינוס הרקליוס (הרקלונס), קיסר בשנים 641–648
דויד (טיבריוס) – הכריז על עצמו קיסר בשנת 648
מבין ילדים אלה לפחות שניים היו נכים, דבר שנתפס כעונש על נישואיו הלא לגיטימיים של הרקליוס.
כמו כן היה לו לפחות בן לא חוקי אחד, ג'ון אטלריכוס, שקשר כנגדו בשיתוף בן דודו תיאודורוס והאציל הארמני דויד שחורייאן.
הוא עונה והוגלה לפרינקיפו שבאיי הנסיך בשנת 637.
במהלך שנותיו האחרונות של הרקליוס התפתח מאבק בין הרקליוס קונסטנטינוס לבין מרטינה, שניסתה לקדם את מעמדו של בנה הרקלונס בדרכו לכס הקיסרות.
בצוואתו הוריש הרקליוס את השלטון לשניהם, והם אכן שלטו בצוותא, בעוד מרטינה קיבלה את התואר "קיסרית" לצידם.
הרקליון היא עיר הבירה של האי היווני כרתים והעיר הגדולה ביותר בו.
במשך שנים רבות, מימי הביניים עד העת החדשה, כונתה העיר קנדיה (או Kandiye בטורקית, מהמילה הפרסית חנדקס שמשמעותה עיר מבוצרת).
שדה התעופה הבינלאומי של כרתים נמצא בהרקליון, וקרוי על שם הסופר היווני יליד העיר ניקוס קאזאנצאקיס, מחברו של הספר "זורבה היווני", שעל פיו הוסרט הסרט הפופולרי באותו שם.
שדה תעופה זה הוא השני בגודלו ביוון והוא מהווה נמל הבית של חברת בלו בירד איירווייז.
בכניסה לנמל העיר במאה ה-16 נבנה מבצר קולס שנשמר עד היום.
חורבות העיר העתיקה קנוסוס (Κνωσός) נמצאות בקרבת העיר והן האטרקציה הארכאולוגית המרכזית של העיר.
בעיר התקיימה קהילה יהודית חשובה מרובה ברבנים, בין גזירות קנ"א ועד ל-1669 שאז כבשה האימפריה העות'מאנית את העיר מידי הרפובליקה של ונציה.
חכמי העיר התכתבו גם עם חכמי צפת, ותיקנו את תקנות קנדיאה.
בין חכמי העיר המפורסמים: רבי אליהו קפשאלי (1490–1555) שימש שם כראש קהילה היה בעל השכלה תורנית וחילונית רחבה.
ספרייתו העשירה נתגלגלה בסופו של דבר לספריית הוותיקן.
וכן רבי יוסף שלמה דלמדיגו, שמכונה "היש"ר מקנדיה".
הרקולס הוא סרט אנימציה שהופק על ידי חברת וולט דיסני ובוים על ידי רון קלמנטס וג'ון מסקר ויצא לאקרנים ב-1997. הסרט הוא ה-35 המופק על ידי החברה ומבוסס על דמותו של הֵרַקְלֵס (Ἡρακλῆς), גיבור המיתולוגיה היוונית.
לסרט יצא סרט המשך בשם "הרקולס 2: מאפס לנכס" המהווה פריקוול לסרט המקורי וסדרת טלוויזיה המתמקדת בהרקולס במהלך שהותו באקדמיה פרומתאוס.
לאחר שכלא את הטיטאנים מתחת לאוקיינוס, לאל היווני זאוס ואשתו האלה הרה נולד בן בשם הרקולס (בניגוד למיתולוגיה בה היה הרקולס חצי אל, בנו של זאוס מבת התמותה אלקמנה).
בעוד שמרבית האלים שמחים, אחיו הקנאי של זאוס, האדס, זומם להדיח את זאוס ולמשול בהר האולימפוס.
בפנותו אל אלות הגורל לעזרה, האדס לומד שבעוד שמונה עשרה שנים הפלנטות יסתדרו בשורה, דבר שיאפשר להאדס לאתר ולשחרר את הטיטאנים ולכבוש את האולימפוס, אך רק אם הרקולס לא יתערב.
האדס שולח את משרתיו, כאב ופחד, להיפטר מהרקולס, והשניים מצליחים לחוטפו ולהשקותו בשיקוי שהופך אותו לבן תמותה.
הרקולס לא מסיים לשתות את השיקוי עד הסוף מכיוון שכאב ופחד נבהלים מהופעתם של אמפיטריאון ואלקמנה, וכתוצאה מכך הוא שומר על כוחו העל אנושי.
כאב ופחד מנסים לתקוף את הרקולס, אך הוא מביסם הודות לכוחו העל אנושי, ולאחר מכן הוא מאומץ על ידי אמפיטריאון ואלקמנה.
שנים לאחר מכן, הרקולס הופך לנער המנודה בשל כוחו העל אנושי, ותוהה מאין הוא בא.
אחרי שהוריו המאמצים חושפים את השרשרת שהם מצאו יחד איתו, בה מוטבע סמל האלים, הרקולס מחליט לבקר במקדש של זאוס בשביל לקבל תשובות על מוצאו.
בהגיעו למקדש, פסלו של זאוס מתעורר לחיים וחושף את האמת על מוצאו של הרקולס, ואומר לו שהוא יוכל לחזור להיות אל על ידי כך שיהפוך ל"גיבור אמיתי".
זאוס שולח את הרקולס ואת חברו מילדות פגסוס למצוא סאטיר בשם פילוקטטס ("פיל"), הידוע כמאמן גיבורים.
השניים פוגשים את פיל, אשר פרש זה מכבר מאימון גיבורים בשל אכזבות רבות שנחל.
בסיועו של זאוס, הרקולס מצליח לשכנע את פיל לנסות פעם נוספת להגשים את חלומו לאמן גיבור אמיתי שיזכה להכרת האלים בצורת קבוצת כוכבים בשמיים בדמותו, וכך מתחיל פיל לאמן את הרקולס.
פיל מאמן את הרקולס לגיבור פוטנציאלי, וכאשר הוא מבוגר יותר, הם עפים לתבאי.
בדרך, הם פוגשים במגארה ("מג"), עלמה סרקסטית שהרקולס מציל מקנטאור בשם נסוס.
לאחר שהרקולס, פיל ופגסוס עוזבים, מג מתגלה כמשרתתו של האדס, שמכרה לו את נשמתה כדי להציל מאהב לא נאמן.
בהגיעם לתבאי, הרקולס מוצא את עצמו לא רצוי על ידי האזרחים המדוכאים עד שמג מופיעה, בטענה ששני ילדים לכודים בערוץ.
הרקולס מציל אותם, בלי לדעת שהם בעצם כאב ופחד בתחפושת, המאפשרים להאדס לזמן את ההידרה להילחם בהרקולס.
הרקולס חותך את הראשים שלה, אבל ראשים נוספים מופיעים ומחליפים אותם עד שהרקולס הורג את המפלצת על ידי גרימת מפולת.
הרקולס נחשב כגיבור וסלבריטי, אבל זאוס אומר להרקולס שהוא עדיין לא גיבור אמיתי.
בדיכאונו פונה הרקולס למג, אשר מתאהבת בו.
האדס מגלה זאת, עושה עסקה עם הרקולס, שיוותר על כוחותיו במשך 24 שעות ומג לא תיפגע.
הרקולס מסכים, מאבד את כוחו, ומזועזע כאשר האדס מגלה שמג עובדת בשבילו.
האדס משחרר את ארבעת הטיטאנים (אחד לכל יסוד) שמטפסים לאולימפוס ולוכדים את האלים, בעוד קיקלופ פונה לתבאי כדי להרוג את הרקולס.
פיל מעודד את הרקולס להילחם ולהרוג את הקיקלופ, ולמרות היותו נטול כוחות הוא מצליח לעשות זאת, אך מג נרמסת ונפצעת אנושות על ידי עמוד שעמד ליפול על הרקולס.
כוחותיו של הרקולס שבים אליו, שכן העסקה עם האדס הופרה כשמג נפגעה לאחר שהובטח להרקולס שלא יאונה לה כל רע.
הרקולס ופגסוס טסים לאולימפוס שם הם משחררים את האלים.
הרקולס שולח את הטיטאנים לחלל שם הם מתפוצצים, אך מג מתה לפני שהרקולס מספיק לחזור אליה.
עם נשמתה של מג כרכושו של האדס עכשיו, הרקולס פורץ לתוך השאול, מכניע את קרברוס ומתמקח עם האדס לשחרר את מג מהסטיקס בתמורה לחייו.
נכונותו להקריב את חייו, מחזירה את כוחו האלוהי וחיי הנצח שלו לפני שהנהר מנקז החיים מספיק להרוג אותו, והוא מציל את מג ושולח את האדס לתוך הסטיקס.
אחרי שהחיה את מג, הרקולס וחבריו נקראים לאולימפוס שם זאוס והרה מברכים את בנם בשובו הביתה.
עם זאת, הרקולס מחליט להישאר על כדור הארץ עם מג וזוכה לברכת הוריו.
הרקולס חוזר לתבאי שם הוא מתקבל כגיבור אמיתי, וזאוס יוצר תמונה של הרקולס בכוכבים לזכר גבורתו.
הסרט קיבל ביקורות חיוביות ולציון 84% באתר "Rotten Tomatoes", מתוך 48 ביקורות.
מבקר הקולנוע רוג'ר איברט משיקגו סאן-טיימס כתב ביקורת חיובית על הסרט, שנהנה מהסיפור, וכן גם מהאנימציה.
איברט גם שיבח את תיאורו של ג'יימס וודס כהאדס.
הסרט לוקה באי דיוקים בהשוואה למיתולוגיה היוונית.
כך, לדוגמה, חלק מהדמויות מופיעות בשמות הלקוחים מרומית, אחרות משנות תפקידן מאלים לבני תמותה וכיוצא בזה, והרקולס נכלל בתור בנה של הרה למרות היותו לא בנה על פי המיתוס ועלילות שונות מתערבבות זו בזו (לדוגמה, בסדרה שולבה עלילת מלחמת טרויה, על אף שהתרחשה על פי המיתולוגיה לאחר מותו של הרקולס).
עם זאת, הסרט מכיל אזכורים רבים למיתוס המקורי כמו הרקולס התינוק שהביס את פחד וכאב בדמות נחשים, רכיבתו על קרברוס והפיכתו לאל לאחר היותו על ערש דווי.
שנה לאחר יציאת הסרט, הופק סרט המשך שיצא בווידאו בשם "הרקולס 2: מאפס לנכס", המבוסס על ארבעה פרקים מהסדרה "הרקולס".
לאחר הצלחת הסרט, הופקה סדרת טלוויזיה המתמקדת בהרקולס במהלך שהותו באקדמיה פרומתאוס.
ב-29 באפריל 2020 דווח כי סרט אתחול לייב אקשן של הרקולס מפותח על ידי אולפני וולט דיסני עם ג'פרי סילבר וקארן גילכרייסט שהפיקו קודם את אתחול מלך האריות, יפיקו גם סרט זה.
הסרט מתוכנן לכלול שירים מהגרסה המקורים והאחים ג'ו ואנתוני רוסו יפיקו אף הם את הסרט, עם דייב קולהאם כתסריטאי.
ב-7 במאי 2020, האחים רוסו אמרו כי האתחול לא יהיה תרגום ממשי וכי בכוונתם להוסיף אלמנטים חדשים שלא היו קיימים בסרט המקורי אך יושפעו ממנו.
לסרט יצאו מספר משחקים המבוססים על הסרט ועל העלילה.
המשחק הראשון "מציגים את הרקולס", משחק point & click, שבו ניתן לשחק בסרט ובדמויות, עם הרחבה משמעותית של סצנות דיבוב שלא היו בסרט המקורי, המשחק גם יצא בעברית.
המשחק השני והמפורסם יותר הוא משחק פלטפורמה שבו על השחקן שמשחק את הרקולס, ולעיתים את פגהסוס, לעבור אתגרי פלטפורמה תוך כדי לחימה ביצורי האופל ששולח לעברו האדס עד לסוף המשחק.
קבוצת הכוכבים הרקולס היא קבוצה גדולה בחלק הצפוני של השמים.
למרות גודלה ומרכזיות הדמות אותה היא מייצגת במיתולוגיה היוונית, אין בה כוכבים בהירים במיוחד.
ב-29 באוגוסט 2016 דיווח פרויקט סט"י על קליטה של גלי רדיו בלתי-שגרתיים מכיוון כוכב HD164595 שבקבוצה זו.
בשלב מאוחר יותר הודיעו מפרויקט סט"י כי לא מדובר בישויות של חוצנים.
ראסאלגד'י (α בהרקולס) הוא ענק אדום לא יציב שבהירות נראיתו הנראית משתנה באופן לא סדיר בין דרגה 3 לדרגה 4. בטלסקופ קטן ניתן להבחין שזהו כוכב כפול עם בן זוג כחול-ירקרק עם בהירות מדרגה 5.
קורנפורוס (β בהרקולס) הוא ענק צהוב במרחק של כ-140 שנות אור.
ζ בהרקולס הוא כוכב כפול במרחק של כ-35 שנות אור המורכב מתת-ענק צהוב וכוכב הסדרה הראשית כתום.
עם בהירות כוללת מדרגה 2.8 זהו הכוכב השני בבהירותו בקבוצה.
ϱ בהרקולס הוא כוכב כפול - שני הכוכבים הם בצבע כחול - לבן ובדרגות בהירות 4 ו-5.
κ בהרקולס הוא כוכב כפול המורכב מזוג כוכבים בדרגות בהירות 5 ו-6.
בקבוצה נמצא אחד מהצבירים הכדוריים הבהירים ביותר - M13, שנקרא גם "הצביר הגדול בהרקולס", ומכיל למעלה מ-300,000 כוכבים ונמצא במרחק של 22,500 שנות אור.
בתנאי צפייה מיטביים ניתן לראותו בעין ככתם מעורפל אך עדיף לצפות בו במשקפת.
טלסקופ מאפשר להבחין בכוכבים שבצביר.
M92 הוא צביר נוסף, פחות בהיר וגדול מ-M13, אך ניתן לצפות בו במשקפת.
קבוצת כוכבים כולל שני אסטריזימים: "הפרפר" ו"אבן בוחן".
הקבוצה מייצגת את הגיבור מהמיתולוגיה היוונית, הרקולס בנו של זאוס, שלאחר שהרג בהתקף טירוף את אשתו ואת ילדיו נענש ב-12 משימות, שחלקן מיוצגות גם כן בקבוצות הכוכבים.
קבוצת כוכבים זו מכונה בתלמוד הירושלמי "גדייה (מזלו של) דארקליס", ונאמר שסגדו לה רומאים.
בסוף הסרט "הרקולס" של חברת "וולט דיסני" הקבוצה מופיעה כהנצחה עבור הרקולס על היותו גיבור.
הרקליאופוליס מגנה הוא שמה היווני של עיר הבירה של המחוז העשרים של מצרים העתיקה.
שמה של העיר לאורך השנים היה: הֵנֶן – נֶסוּת שמשמעותו "הבית של ילד המלכות", לאחר מכן שונה שמה ל- הנָס בקופטית ו- אחנס בערבית של ימי הביניים.
שמה של העיר היום: איחנסיה אום אל-קימאם, שפירושו "אמא של שברי החרס".
העיר שכנה באזור אל-פיום של היום.
העיר הייתה בירת מצרים התחתונה בתקופות של השושלת התשיעית והשושלת העשירית אשר שלטו בתקופת הביניים הראשונה.
לאחר האיחוד של מצרים התחתונה ומצרים העליונה לממלכה אחת ירדה חשיבותה של העיר.
בתקופה העתיקה העיר הייתה מרכז הפולחן לאל הַרישֶף.
אצל היוונים היה מזוהה עם הרקולס.
האגדה מספרת שבעיר היה לבירינת ענק, אבל לא נמצאו כל שרידים לכך בשטח.
הארכאולוג האנגלי פלינדרס פיטרי חפר באתר בין השנים 1903 – 1904. הממצאים באתר כללו שרידים של העיר מתקופות של השושלות התשיעית והעשירית, וכן שרידים של העיר מתקופת הביניים השלישית (המאה ה-11 לפנה"ס – המאה ה-7 לפנה"ס).
נמצאו שרידים נרחבים של מקדשים מתקופות הממלכה התיכונה והאימפריה החדשה, בתי מגורים מהתקופה הרומית.
האתר ממשיך להיחפר עתה על ידי משלחת ספרדית אשר מתמקדת בעיקר בבתי קברות של תקופת הביניים הראשונה.
הממצאים של פיטרי כללו פסלון מזהב מתקופת הביניים השלישית של האל המקומי הרישף.
הפסל נמצא עתה במוזיאון לאומנות יפה בבוסטון, פסלונים מטרה קוטה ומנורות.
הרקולס היא סדרת טלוויזיה מבית היוצר של חברת וולט דיסני שהופקה בשנת 1998. הסדרה מבוססת על סרט בשם זהה שהפיקו אולפני דיסני.
לסדרה הופקה עונה אחת בלבד ובה 65 פרקים, הקשר של תוכן הסדרה למיתולוגיה היוונית קלוש מאד.
עלילת הסדרה מתרחשת לפני שהרקולס פגש את מגארה, כאשר הרקולס היה מתאמן אצל פילוקטטס על מנת להפוך לגיבור.
בהשוואה לסרט עלילת הסדרה מתרחשת במהלך השיר של פילוקטטס "התקווה האחרונה".
רק הפרק "הרקולס והשנתון" מתרחש לאחר אירועי הסרט, כאשר הרקולס ומגארה כבר נשואים.
עלילת הסדרה מתמקדת בהרקולס בזמן שהוא למד באקדמיית פרומתאוס יחד עם חבריו איקרוס וקסנדרה.
"הרקולס והשנתון" הוא הפרק היחיד בסדרה שעלילתו מתרחשת לאחר אירועי הסרט ולא במהלכו.
הפרק מתחיל כשהרקולס ומגארה נישאו ועברו לבית החדש שלהם.
מג מוצאת מבין חפציו של הרקולס את השנתון המכיל כמה מהרפתקאותיו של הרקולס במהלך הלימודים (דבר שהרקולס רצה להסתיר מפניה, מפני שזה מאוד הביך אותו).
בסוף אותו הפרק, הוא מקבל מהרמס, לאחר ששלח אותו לבית הוריה של מג, את השנתון שלה.
הפרק מסתיים שהיא רודפת אחריו על מנת שלא יגלה דברים מביכים עליה.
"הרקולס והלילה הערבי" הוא פרק בסדרה שמציג קרוסאובר בין הרקולס לאלאדין.
בפרק הופיעו שש דמויות מהסרט של דיסני "אלאדין".
הכישוף של נאסירה שכובל את נשמתו של ג'אפר לעולם החיים מתבטל, וזה גורם לנשמתו של ג'אפר להגיע לשאול (עולם המתים).
ג'אפר מנסה לשכנע את אל המתים האדס להחזירו לחיים.
בהתחלה האדס אדיש אליו, אך לאחר שהם מגלים שלשניהם יש מכנה משותף, (ג'אפר רוצה לשלוט באגרבה במקום הסולטאן, אך אלאדין הצליח להביס אותו, והאדס רוצה לשלוט באולימפוס במקום זאוס, אך הרקולס הצליח להביס אותו.) האדס מחזיר לחיים את ג'אפר, והשניים משתפים פעולה נגד אלאדין והרקולס.
ג'אפר מנסה לתקוף את הרקולס בעוד כאב ופחד מנסים לתקוף את אלאדין, אך הרקולס גובר על ג'אפר ואלאדין גובר על כאב ופחד.
לאחר מכן ג'אפר והאדס חוטפים את איקרוס ואבו, ומפלילים את אלאדין והרקולס במעשה.
כתוצאה מכך אלאדין והרקולס נלחמים זה בזה, אך לבסוף הם הופכים לחברים, לאחר שהם מגלים שג'אפר והאדס הם אלה שחטפו את איקרוס ואבו.
אלאדין והרקולס יוצאים להציל את איקרוס ואבו, והם מצליחים להביס את ג'אפר.
ג'אפר חוזר להיות נשמה, והנשמות שבסטיקס (נהר המתים) מושכות אותו אל תוך הסטיקס.
"הרקולס 2: מאפס לנכס" הוא סרט המשך לסרט של דיסני משנת 1997 "הרקולס".
הסרט יצא ב-31 באוגוסט 1998 והוא מבוסס על ארבעה פרקים מהסדרה.
הסרט מציג את הפרק "הרקולס והשנתון" שהוא הפרק היחיד בסדרה שעלילתו מתרחשת לאחר אירועי הסרט הראשון ולא במהלכו.
בפרק שמוצג בסרט מוחלפים זכרונותיו של הרקולס מלימודיו באקדמיית פרומתאוס בשלושה פרקים מלאים מהסדרה והם: "הרקולס והיום הראשון ללימודים", "הרקולס והגרים הנוקם" ו-"הרקולס והביקור מזאוס".
הסדרה לקתה באי דיוקים בהשוואה למיתולוגיות היווניות.
כך, לדוגמה, חלק מהדמויות מופיעות בשמות הלקוחים מרומית (לדוגמה - קופידון), אחרות משנות תפקידן מאלים לבני תמותה וכיוצא בזה ועלילות שונות מתערבבות זו בזו (לדוגמה, בסדרה שולבה עלילת מלחמת טרויה, על אף שהתרחשה על פי המיתולוגיה לאחר מותו של הרקולס).
מועדון הכדורגל הרקולס של אליקנטה (בספרדית: Hércules de Alicante Club de Fútbol) הוא מועדון כדורגל מהעיר אליקנטה שבספרד שמשחק בליגה הספרדית השלישית בכדורגל.
המועדון הוקם בשנת 1922 בשם "מועדון הכדורגל הרקולס".
בעונת 1935/36 העפיל הרקולס בפעם הראשונה לליגה הספרדית הראשונה, המועדון שיחק בה ארבע עונות רצופות וירד לליגה השנייה.
בעונת 1939/40 ניצח הרקולס 6-1 את קבוצת סלטה ויגו.
בעונת 1941/42 שונה שם הקבוצה ל"אליקנטה דפורטיבו".
בעונת 1942/43 שונה שם הקבוצה ל"הרקולס אליקנטה", בשנת 1943 שונה שם הקבוצה ל"מועדון הכדורגל הרקולס".
בעונת 1955/56 הפסיד המועדון 9-0 לאתלטיקו מדריד וזהו ההפסד הגדול ביותר שלו בליגה הספרדית הראשונה, באותה עונה הוא גם ירד ליגה.
בשנת 1969 שונה שם המועדון ל"הרקולס אליקנטה" ושוב לשמו הנוכחי "מועדון הכדורגל הרקולס".
בעונת 1973/74 סיים המועדון במקום השני בליגה הספרדית השנייה ועלה לליגה הספרדית הראשונה, בה שיחק שש עונות רצופות, מספר העונות הרצופות הגדול ביותר של המועדון בליגה הספרדית הראשונה.
בעונת 1995/96 סיים המועדון במקום השני בליגת המשנה הספרדית ועלה לליגה הספרדית הראשונה, למשך עונה אחת.
לאחר שסיים במקום ה-21 וירד ליגה, לא העפיל שוב לליגה הספרדית הראשונה עד עונת 2010/11. מאז אותה עונה הידרדר המועדון עד הליגה הספרדית השלישית.
אחרי שש עונות בליגה הספרדית השלישית (בעונת 2004/05) סיים המועדון במקום השני בליגה הספרדית השלישית ועלה לליגת המשנה הספרדית.
בעונת 2008/09 סיים המועדון במקום הרביעי בליגת המשנה, מרחק שלוש נקודות בלבד מהמקום השני והשלישי שמובילים לליגה הראשונה.
בעונת 2009/10 הגיע המועדון למקום השני בליגת המשנה ועלה לליגה הראשונה לראשונה מאז עונת 1996/97. בסוף עונה אחת 2010/11 ירד חזרה לליגה הספרדית השנייה.
בסיום עונת 2013/14 ירדה הקבוצה לליגה הספרדית השלישית.
האצטדיון הביתי של הרקולס הוא אצטדיון חוסה ריקו פרס שנמצא בעיר אליקנטה והוא מכיל 29,500 מקומות.
האצטדיון נפתח בשנת 1974 והמשחק הראשון ששוחק בו היה בין הרקולס לבין ברצלונה.
האצטדיון אירח משחקים במונדיאל 1982 שנערך בספרד, המשחק החשוב שנערך באצטדיון הוא המשחק על המקום השלישי בין נבחרת פולין לבין נבחרת נבחרת צרפת שבו ניצחה נבחרת פולין 3-2.
הרקולס ג'ורג' רוברט רובינסון, ברון רוזמיד הראשון היה המושל החמישי של הונג קונג.
רובינסון נולד לאדמירל הרקולס רובינסון.
רובינסון למד במכללה הצבאית המלכותית בסנדהרסט ולאחר תום לימודיו, ב-27 בינואר 1843, הצטרף לגדוד חיל הרגלים ה-87. ב-6 בספטמבר 1844 רכש עליה בדרגה, ועם השנים עלה בדרגה והגיע לדרגת קפטן.
ב-24 באפריל 1846 התחתן רובינסון עם עדה רוז ד'אמור (Ada Rose D'Amour), ונולדו להם בן אחד ושלוש בנות.
בשנת 1846 מונה להנהלת רשות העבודות הציבוריות באירלנד, ולימים הפך לממונה על ירידים ושווקים.
פעולותיו בתקופת הרעב האירי הגדול בשנת 1848 והדוחות ששלח לאנגליה בעניינו הביאו למינויו ב-14 בפברואר 1854 לנשיא מועצת האי מונטסראט, בגיל 29 בלבד.
הצלחתו בתפקיד הביאה למינויו כסגן המושל של סנט קיטס ב-6 בנובמבר 1855.
ב-17 ביוני 1859 מונה רובינסון לתפקיד המושל החמישי של הונג קונג, תפקיד בו כיהן עד מרץ 1865.
ב-28 ביוני 1859 הוענק לרובינסון תואר אבירות.
במהלך כהונתו כמושל, הביא רובינסון להגדלת המושבה ולהכללת חצי האי קאולון כחלק מהמושבה (אשר כללה קודם לכן אך ורק את שטח האי הונג קונג.
כמו כן בתקופת כהונתו נוסדו הבנקים תאגיד הבנקאות הונג קונג ושנגחאי וסטנדרט צ'ארטרד, אשר הורשו להדפיס את הדולר ההונג קונגי (תפקיד אותו הם מבצעים עד ימינו).
רובינסון פיתח את מערכת המים של המושבה והורה על הקמת מאגר פוקפולאם.
ב-6 במרץ 1865 מונה רובינסון לתפקיד מושל ציילון.
ב-30 ביוני 1869 קיבל תואר אביר מסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש.
ב-4 במרץ 1872 מונה רובינסון לתפקיד מושל ניו סאות' ויילס, תפקיד בו כיהן עד ה-24 בפברואר 1879. בתקופת כהונה זו פעל לסיפוח איי פיג'י והפיכתם לחלק מהאימפריה הבריטית.
בשל הצלחתו קיבל ב-28 בינואר 1875 תואר אביר גדול של מסדר סנט מייקל וסנט ג'ורג'.
בין ה-10 באוקטובר 1874 ועד ה-24 ביוני 1875 כיהן רובינסון כמושל בפועל של איי פיג'י.
ב-28 בינואר 1879 הועלה בדרגת האבירות שלו ובפברואר באותה שנה עבר רובינסון לניו זילנד.
ב-21 באוגוסט 1880 במהלך מלחמת הזולו עבר לדרום אפריקה ומונה לתפקיד הנציב העליון של מושבת הכף.
ב-7 באפריל 1881 מונה לנציב העליון של דרום אפריקה במטרה שיסדיר את השליטה ברפובליקה הדרום-אפריקאית.
ב-1883 שב לאנגליה ומונה למועצה המלכותית במטרה לייעץ בעניין טרנסוואל וב-27 בפברואר 1884 חתם בשם ממשלת בריטניה על
הסכם לונדון עם פול קרוגר נשיא טרנסוואל.
בשובו לדרום אפריקה נאבק רובינסון בבורים בבוטסואנה אשר הכריזו על הקמת רפובליקת סטללנד.
רובינסון שלח את ג'ון מקנזי וססיל רודס לשאת ולתת עם הבורים אולם לאחר כישלון המשא ומתן שלח בשנת 1885 את סר צ'ארלס וורן לכבוש ולספח את האזור.
ב-29 בספטמבר 1886 מונה רובינסון לחקור האשמות שהועלו נגד סר ג'ון פופ הנסי, מושל מאוריציוס.
במאי 1889 פרש רובינסון מתפקידו כמושל דרום אפריקה, וב-6 בפברואר 1891 קיבל תואר ברונט.
על אף פרישתו, הוא התבקש לשוב ולכהן כמושל דרום אפריקה, וב-6 באפריל 1895 מונה לתפקיד בשנית.
ב-10 באוגוסט 1896 קיבל רובינסון את התואר ברון רוזמיד ובהתאם קיבל מושב בבית הלורדים.
רובינסון שב לדרום אפריקה באותה שנה אולם בשל מצבו הבריאותי התפטר מתפקידו כמושל באפריל 1897.
רובינסון נפטר ב-28 באוקטובר 1897 ונקבר בבית הקברות ברומפטון שבלונדון.
במותו ירש בנו, הרקולס ארתור טמפל רובינסון את התואר "ברון רוזמיד".
דרך רובינסון וכן דרך רוזמיד והאי רובינסון באי הונג קונג נקראו על שמו של רובינסון, כמו גם דרך רובינסון שבחצי האי קאולון (לימים שונה שמה לדרך נייתן).
שדרות רוזמיד בקייפטאון שבדרום אפריקה נקראת על שמו, כמו גם שתי עיירות קטנות בשם רוזמיד בדרום אפריקה.
הרקולס והלילה הערבי הוא שמו של פרק 44 בעונה הראשונה של סדרת האנימציה של דיסני, "הרקולס", המבוססת על סרט בעל אותו שם.
בפרק יש קרוסאובר עם דמויות מסרט האנימציה של דיסני, "אלאדין", ביניהן אלאדין, הנסיכה יסמין, ג'אפר ואבו.
הפרק בוים על ידי פיל ויינשטיין, ונכתב על ידי ביל מוטז ובוב רוט.
הפרק שודר לראשונה בארצות הברית ב-10 בפברואר 1999. אורך הפרק הוא כ-27 דקות, ושפת המקור שלו היא אנגלית.
ג'אפר מנסה לשכנע את אל המתים, האדס, להחזירו לחיים.
בהתחלה האדס אדיש אליו, אך לאחר שהם מגלים שלשניהם יש מכנה משותף, (ג'אפר רוצה לשלוט באגרבה במקום הסולטאן, אך אלאדין הצליח להביס אותו, והאדס רוצה לשלוט באולימפוס במקום זאוס, אך הרקולס הצליח להביס אותו) האדס מחזיר לחיים את ג'אפר, והשניים משתפים פעולה נגד אלאדין והרקולס.
ג'אפר מנסה לתקוף את הרקולס בעוד שכאב ופחד מנסים לתקוף את אלאדין, אך הרקולס גובר על ג'אפר, ואלאדין גובר על כאב ופחד.
לאחר מכן, ג'אפר והאדס חוטפים את איקרוס ואבו, ומפלילים את אלאדין והרקולס במעשה.
הנסיכה יסמין - לינדה לרקין
דבר היוצא דופן בפרק זה הוא שמצוין שאלאדין והרקולס התקיימו בערך באותו הזמן, למרות שהגיוני להסיק שהם חיו בהפרש של לפחות אלף שנה זה מזה (הרקולס הוא מיוון העתיקה ואילו אלאדין הוא מעידן בית עבאס).
מצד שני, מספר אויבים של אלאדין כמו: מכנהיכליז, המלכה היפסודה ודומינוס טוסק, יכולים להיות באותה תקופה של הרקולס.
גם במהלך השיר "עולם חדש" שהיה בסרט "אלאדין" משנת 1992, אלאדין ויסמין רואים את יוון.
דבר נוסף שיש לציין הוא שבסרט "שובו של ג'אפר" הג'יני מספר שהוא רץ עם הרקולס.
הנסיכה יסמין מזכירה במהלך הפרק שהיא ואלאדין נשואים, דבר המעיד שהפרק מתקיים לאחר אירועי הסרט "אלאדין ומלך הגנבים".
דבר זה גם מסביר את היעדרותו של יאגו, וגם למה אלאדין לובש את התלבושות שלו מהסרט.
דבר מוזר הוא שהיה סרט וסדרת טלוויזיה לאחר מותו של ג'אפר.
ייתכן שהזמן עובד אחרת בעולם התחתון, וג'אפר נאלץ לעבור קו המתנה לפני הפגישה עם האדס, כפי שציון בכתבים רבים עתיקים, כמו "אינאיס" של ורגיליוס, נשמות צריכות לחכות הרבה זמן בשביל לעבור את הנהר.
במשחק הווידאו "אלאדין ונקמתה של נאסירה" (שמתרחש לאחר מותו של ג'אפר, אך לפני סדרת הטלוויזיה והסרט השלישי של אלאדין) נאסירה הטילה על אחיה ג'אפר כישוף שכובל את נשמתו לעולם החיים.
כישוף זה נמשך זמן רב ובוטל רק לאחר אירועי הסרט השלישי של אלאדין, וזה מסביר כנראה למה ג'אפר הגיע לשאול (עולם המתים) רק לאחר זמן רב.
הרקלידס איש פונטוס (ביוונית עתיקה: Ἡρακλείδης ὁ Ποντικός) היה פילוסוף יווני בן המאה הרביעית לפנה"ס.
היה איש האקדמיה האפלטונית באתונה ותלמידו של אפלטון.
כתביו היו בעיקר בצורת דיאלוגים, ופרגמנטים אחדים מהם שרדו.
את רשימת כתביו המלאה מביא דיוגנס לארטיוס.
אסטרונומיה - כאן החזיק בדעה שהיקום אינסופי; הארץ סובבת על צירה פעם ביום ממערב למזרח (כמו אקפנטוס שפעל באותה תקופה); הארץ במרכז היקום; השמש סובבת סביב הארץ במחזור שנתי ובמסלול אליפטי; כוכבי הלכת ונוס וכוכב חמה סובבים סביב השמש; כל כוכב הוא יקום נפרד.
פיזיקה - רעיון מקורי היה האפשרות שיש מאסות שאין ביניהן "תפר", שיכולים להיפרד ולהתאחד מחדש לחומרים אחרים.
אסכטולוגיה - הוא טען שהנשמה קלת משקל ומקורה בשביל החלב.
לפי רשימת ספריו עסק גם באתיקה, שירה ומוזיקה.
הרקליון (Heracleion) או תוניס (Thonis) הייתה עיר נמל חשובה במפרץ אבוקיר , 20 ק"מ מזרחית לאלכסנדריה שבמצרים.
העיר התקיימה מן המאה ה-12 לפנה"ס ועד לשקיעתה תחת מי הים התיכון במאה השישית או השביעית לספירה.
בנובמבר 2017, פורסם על ידי העיתון אל-אהראם כי התגלו באתר שלוש ספינות טרופות וחפצי אמנות.'''
הרקולס הוא דמות בדיונית של גיבור-על המופיע בחוברות הקומיקס ביקום מארוול קומיקס.
הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Journey into Mystery Annual #1 מאוקטובר 1965, פרי עטם של הכותב סטן לי והמאייר ג'ק קירבי.
לפני כן, הכותב סטן לי והמאייר דון הק הציגו את הרקולס בחוברת Avengers #10 מנובמבר 1964, אך הוא התגלה כמתחזה.
דמותו מבוססת על זו של הרקולס מהמיתולוגיה היוונית.
הרקולס נולד בשם אלקאיוס, אך שמו שונה להרקלס ובהמשך הוא עצמו שינה את שמו להרקולס כדי להרחיק עצמו מהרה בגלל הטרגדיות שהעבירה אותו.
היסטוריית הקומיקס של הרקולס בהוצאת מארוול קומיקס מתרחשת לרוב לאחר מותו במיתולוגיה היוונית, פרט לפלאשבקים או עלילות מחוץ לקאנון הקומיקס.
לכן, הביוגרפיה שכאן מתקיימת לפי מותו של הרקולס במיתולוגיה, וראשית חייו - לידה, 12 המשימות ומותו לא יכתבו בערך זה.
הדמות מופיעה בהופעת הבכורה שלה בסרט היקום הקולנועי של מארוול "תור: אהבה ורעם" בגילומו של ברט גולדשטיין.
לאחר שמת, הרקולס עלה לאולימפוס ונעשה אל.
בהופעתו הראשונה הוא נפגש עם תור מהמיתולוגיה הנורדית, והביס את תור כאשר זה האחרון הופשט מכוחותיו בידי אודין על אהבתו לג'יין פוסטר.
הרקולס הפך לעבד של דודו, פלוטו, וזאת לאחר שהרקולס חתם על חוזה שללא ידיעתו גרם לו להיעשות לשליט העולם התחתון במקום פלוטו.
תור, שכוחותיו חזרו, הביס את כוחותיו של פלוטו ושחרר את הרקולס.
כדי להימנע מאובדן ממלכתו, פלוטו חזר לתפקידו.
הוא נלחם בענק הירוק, ושועבד בידי מכשפת כדי להילחם באוונג'רס, אך שוחרר משליטתה כאשר הוקאיי ירה לעברו חץ גופרית.
הוא גורש מהאולימפוס, וניצל זאת כדי לחבור לאוונג'רס.
הוא סייע להם באיומים דוגמת נאמור, ויירלווינד, דיאבלו וטיפון לפני שחזר לאולימפוס.
הוא הופיע בעלילה שהתרחשה לאחר מלחמת קרי-סקרול, ונמצא חולה אמנזיה בידי האוונג'רס.
לאחר שהתמודדו עם ארס, האוונג'רס עזרו להרקולס ולאולימפיים להתאושש.
בעזרת רוחו של האביר השחור, הם גילו כי הוא לקה באמנזיה לאחר שנזרק מהאולימפוס, ונדד כשבוע.
הרקולס עזר לתור מספר פעמים, ונלחם לצדו נגד ארס ופלוטו.
הוא עזר לתור נגד "המשמיד" האסגרדי ופיירלורד לפני עימות עם אגו הכוכב החי מטעם גלקטוס.
השוכן בחושך נכנס זמנית לגופו של הרקולס, שלאחר מכן עזר לספיידרמן בסדרת רעידות אדמה.
הוא עזר לסיף להשיג את מטה הרונות של זקן היקום קאמו ת'ארן, וביקר בקליפורניה שם נלחם בטיפון.
הרקולס נעשה חבר מייסד של קבוצת האלופים, ונלחם לצדם נגד אויבים אולימפיים דוגמת פלוטו, ארס סרברוס, ההרפיות והיפוליטה.
הרקולס השתתף בסאגת קורבאק, וזאת לאחר שנחטף בידי זקן היקום האספן ושוחרר בידי הוקאיי להילחם בקורבאק, שספג אנרגיה קוסמית שהעניקה לו כוחות עצומים.
למרות שנהרג בקרב, הרקולס הוחיה לצד שאר האוונג'רס שנהרגו.
הרקולס הופיע במהלך "הסאגה השמיימית", בכך שהצטרף לכוח תקיפה הכלל אלים אולימפיים ובעלי ברית אחרים כדי לשחרר את האולימפוס, שנכבש בידי הנצחיים.
הרקולס עזר להגן על כדור הארץ מסירטיר ושדי האש, ועזר לאוונג'רס נגד אויבים רבים ביניהם ויירלווינד, האחים בדם, האנדרואיד ויז'ן שהתקלקל, טרמינוס, פיראטית החלל נביולה והצמד קאנג הכובש ואימורטוס.
כאשר ברון זמו שלח את קבוצת אדוני הרשע החדשה להטיל מצור על האוונג'רס, הרקולס סומם אך הצליח לחזור לאחוזת האוונג'רס כדי להילחם באדוני הרשע.
ביחד, גוליית, מיסטר הייד וצוות הריסה הכו את הרקולס עד אובדן הכרתו.
הוא נפל לתרדמת ונשלח לבית חולים, שם איש הנמלה והצרעה הגנו עליו מהאיש הסופג וטיטניה.
עלילת האוונג'רס הבאה עסקה בהשלכות התרדמת.
הרמס לקח את הרקולס חזרה לאולימפוס, שם הרקולס הזכיר בתרדמתו את האוונג'רס.
בעקבות כך, אביו זאוס האשים אותם במצבו של הרקולס.
לאחר קרב נגד האלים האולימפיים, נוצר פיוס כאשר פרומתאוס החזיר את הרקולס לקו הבריאות בעזרת כוח החיים שלו ודוקטור דרואיד החזיר את שפיותו של הרקולס.
הרקולס נלחם בזאוס, שקוטע את המאבק כאשר הרקולס הסביר לו כי האוונג'רס לא אשמים.
במהלך "מלחמת ההתפתחות", הרקולס עבר מוטציה כדי להביס את הוד התפתחותו.
הוא חזר למצבו הרגיל, ועזר לתור נגד הנבלים "הנמייה" ודוקטור דום.
הרקולס כיכב כשחקן במספר סרטי קולנוע, ביניהם גרסה קולנועית של עצמו.
הוא פגש את המוטאנטית מאגמה, הסוגדת לאלים היווניים.
יחד עם תור, הרקולס נלחם בצוות הריסה, ושיחזר את ביטחונו העצמי כאשר הביס אותם לבדו.
הוא נלכד לזמן קצר בתוך אחד מהשמימיים, חזר לשורות האוונג'רס כחבר גיבוי וחזר למעמד חבר מלא כאשר עזר לקבוצה נגד האספן ות'אן אקטור.
הוא השתתף במבצע סופה גלקטית, ונלחם נגד ארס בגופו של אריק מסטרסון.
כאשר הרקולס מתאהב בבת תמותה בשם טיילור מדיסון, הרה התערבה וניסתה להרוג אותה.
ארס הודיע לזאוס, שעצר בעדה וחשף כי יצר אותה.
הרקולס תקף את אביו, שזעם מחוסר כבודו של בנו.
הוא לקח ממנו חלק מכוחותיו, ואסר עליו לחזור לאולימפוס.
הרקולס עזר ללוחמת השי'אר דת'קרי לחזור לעולם ביתה.
לאחר שגילה על אירועי אונסלוט, הרקולס הצטרף בקצרה לקבוצת גיבורים להשכרה עזר לספיידרמן ביוון נגד דוקטור זאוס, עזר לאוונג'רס נגד מורגן לה-פיי, וחזר כחבר פעיל.
הוא עזר לתור ולמשמיד נגד האלים האפלים שכבשו את אסגרד, והחליט לנקום בגוליית על שתקף אותו במצור על האוונג'רס.
אולם, גוליית חזר למוטב כאטלס, ונעשה חבר בקבוצת ת'נדרבולטס.
הוקאיי, כעת מנהיג הת'נדרבולטס, שכנע את הרקולס להפסיק והפריד ביניהם במחיר ידידותם.
הרקולס השתכר כתוצאה מפירוק האוונג'רס, חורבן אסגרד והיעלמותו של תור.
הרה ואוריסתאוס ניצלו את חולשתו, והוא נאלץ למלא את משימותיו מהעבר בצורה מודרנית לתוכנית מציאות.
המשימות כללו בין היתר קרבות נגד אבומיניישן וארגון H.Y.D.R.A והשגת מגנו של קפטן אמריקה, אך הרקולס הצליח במשימות והתפייס עם מגארה, אשתו אותה הרג כאשר נתקף בטירוף מידי הרה.
לאחר שהכה את נבל-העל קונסטריקטור, זה האחרון תבע את הרקולס וזכה.
הוא עזר לארס נגד האלים היפניים, והרוויח בחזרה את כספו מקונסטריקטור במהלך משחק פוקר שאורגן בידי הדבר.
במהלך אירועי "מלחמת אזרחים", הרקולס תואר כחלק מהאוונג'רס הסודיים של קפטן אמריקה, המתנגדים לחוק רישום העל-אנושיים.
בעזרת ניק פיורי, הרקולס יצר את הזהות הבדויה "ויקטור טגלר" כדי לחמוק מתומכי החוק.
בקרב הסופי, חלקו הגדול של הרקולס היה הריסת שיבוטו של תור באמצעות מקבתו שלו.
בפלאשבק לימי קבוצת האלופים, הצוות תקף בטעות את הענק הירוק והעיכוב כמעט גרם למותה של ג'ניפר וולטרס.
כמו כן, הקבוצה פייסה בין הענק לאנג'ל.
הרקולס יצר את קבוצת "הבוגדים" כדי לנסות לעצור את הענק במהלך אירועי "מלחמת-עולם הענק הירוק", וסייע בשיקום הנזקים.
לאחר סיום השתוללותו של הענק, הרקולס וחבר העריקים לשעבר אמדאוס צ'ו יצאו לסדרת הרפתקאות ביחד.
ארס הרעיל את הרקולס עם ארס ההידרה, והניע אותו לכדי השתוללות הרסנית.
לאחר שנטרלה את צ'ו כשתקף את סוכנות S.H.I.E.L.D, האלמנה השחורה עצרה את הרקולס.
במהלך פלישת גזע הסקרול, הרקולס וצ'ו יצרו את קבוצת "יחידת האלים" נגד פנתאון אלי הסקרול וצירפו אליה את דמוגורג קוטל האלים, חבר גזע הנצחיים אג'אק, ציפור-השלג רבת העצמה והאל היפני אמאטסו מיקאבושי.
כאשר נייטמר הציץ בפחדיהם, הוא ראה כי פחדו של הרקולס הוא לאבד את שריונו.
הרקולס פיתח קשר רומנטי עם ציפור-השלג, וביחד הצמד הרג את מנהיג פנתאון הסקרולים.
מאוחר יותר, הרקולס צוות לצ'ו, לנאמורה ולאתנה כדי לעצור בעד מלכת האמזונות, שעיצבה מחדש את כדור הארץ כדי שהאמזונות ישלטו.
למרות שהרה ופלוטו ניסו להרוג את הרקולס בהיעדרו של זאוס, הרקולס נעזר במאהבתו של צ'ו - הגורגונה דלפין - בהרג מלכת האמזונות.
דלפין תפסה את מקומה כמלכה, ואתנה החזירה את המצב לקדמותו.
לאחר ההצלחה, אתנה שלחה את הרקולס וצ'ו לשאול כדי לחפש את זאוס.
שם, מלקית' הארור במסווה בלדר ביקש מהם לצאת למשימה בסוורטאלפהיים.
בהשתלשלות אירועים הומוריסטיים, הרקולס נאלץ להתחזות לתור ולהתחתן עם מלכת האלפים האפלים.
בעזרת רוחו של אביו המאמץ, הרקולס החזיר את זאוס.
במהלך אירועי "שלטון אפל", הרקולס וצ'ו הוזעקו כדי להילחם באל העתיק כתון.
צ'ו והרקולס נעשו חלק מצוות חדש של האוונג'רס העוצמתיים לצד סוכן ארצות הברית, ויז'ן, סטאטור, הענק הירוק, הצרעה, לוקי במסווה מכשפת השני וג'וקסטה.
יחד עם הקבוצה הרקולס נפגש עם ארבעת המופלאים, נלחם במלכם המוגלה של הבלתי אנושיים, בקבוצת האוונג'רס האפלים, באיש הסופג שספג את הקובייה הקוסמית ובאולטרון לפני שעזב את הקבוצה.
לאחר שעזר לאוונג'רס העוצמתיים והחדשים לנסות לעצור בעד הרה מלעצב את היקום מחדש, הרקולס הוביל את הצוותים למתקפה נגדה.
הרקולס הביס את טיפון בקרב שהתרחש ביקום חלופי, כשלפתע אתנה הופיעה והרסה את היקום כשהרקולס בפנים.
היא הסבירה כי הוא היה מוכרח למות, וזאת כדי שצ'ו יהיה נסיך הכוח החדש.
טקס ההלוויה התקיים בפרתנון, שם מכריו של הרקולס חלקו לו כבוד אחרון וצ'ו מונה בידי אתנה למנהיג קבוצת אולימפוס.
במסעו לשאול, צ'ו גילה כי הרקולס לא מת.
צ'ו וברוס באנר (האלטר אגו של הענק הירוק) בנו מכונה כדי לסרוק את כל יקום מארוול, אך גילו כי התהליך ייקח מיליארדי שנים.
לבסוף, צ'ו נעשה אל וקיבל את כוח ידיעת-הכל.
בהבנה כי הוא לא מתאים לכוח שכזה, צ'ו החזיר את הרקולס לכדור הארץ והעביר לו את כוחותיו.
באירועי "מלחמת הכאוס", אמאטסו מיקאבושי הגיע לכדור הארץ עם צבא אלים משועבדים, ובכך שהרג את נייטמר גרם לבני אדם רבים להיכנס למצב תרדמת-שינה.
מיקאבושי שהרס את החיים לאחר המוות של כל תרבויות האדם, ושחרר את המתים בכדור הארץ.
הרקולס הקים מחדש את יחידת האלים וצירף אליה את צ'ו, תור, גלקטוס, הגולש הכסוף, סרסי, ונוס, דיימון הלסטרום ובסתת אלת הפנתרים כדי להילחם במיקאבושי וצבאותיו.
בעוד גלקטוס וצ'ו החלו לעבוד על מכונה נגד מיקאבושי, שאר יחידת האלים נלחמה - לצד אלפא פלייט, משפחת הענקים וחברי קבוצות האוונג'רס והאקס-מן שנהרגו - במיקאבושי וצבאו.
הרקולס זרק את מיקאבושי למכונתם של צ'ו וגלקטוס, העלים אותו אך גם הקריב את כוחותיו.
הרקולס הופיע בברוקלין, חמוש בכלי נשק שנגנבו מנשקייתו של ארס שנהרג במהלך המצור על אסגרד.
הוא מצא עבודה בפאב יווני, וביסס את עצמו בעיר.
בשהותו בעיר הוא נלחם בהובגובלין, בקינגפין, ובקבוצת נצי המלחמה בהנהגת בנו של ארס, קיקנוס.
במהלך אירועי "הפחד עצמו", הרקולס עצר את גריפין, אדם-שור, בסיליסק ודמות נוספת לא ידועה, שברחו מכלא "הרפסודה" בעקבות הבריחה שגרם ג'אגרנוט/קואורת'.
במהלך הקרב, הרקולס גילה כי הדמות הרביעית היא הקטה אלת הכישוף שלקתה באמנזיה.
כאשר הסתכלה במגן פרומתאוס של הרקולס, שבעל הכוח לאבן אנשים כמו מדוזה, הקטה יצאה מהאמנזיה והחלה לנסות להשתלט על ברוקלין.
היא חברה לקיקנוס כדי להשתלט על המקום.
הצמד הסית אזרחים נגד הרקולס, שאיבן אותם.
בעוד אדם-שור ובסיליסק ברחו גריפין הושפע מכוחות הכישוף, נעשה חיה פראית והציל את חייו של הרקולס, שימש לו כסוס וטס איתו בעיר.
כאשר התאושש, הרקולס גילה כי ברוקלין עוצבה מחדש וגייס לעזרתו את בסיליסק ואדם-שור.
הנבלים והרקולס נלחמו בקיקנוס והקטה, שהצליחו לאבן את הרקולס.
הרקולס חזר לצורתו הרגילה, הרג את קיקנוס, מנע את תחייתו של ארס אך אפשר להקטה לברוח.
במהלך אירועי "אי העכביש", מנהל הפאב בו הרקולס עבד עזב ליוון.
הרקולס התיידד עם קשיש אפריקאי בשם א.
ננסי, וכאשר נשכב לשינה, ננשך בידי עכביש שנתן לו כוחות עכביש בדומה לאלו של ספיידרמן.
מלכת העכבישים הופיעה בפני הרקולס, שעבדה אותו ושלחה אותו להילחם באקס-מן.
באמצע הקרב, הרקולס הפך ליצור דמוי עכביש בגלל ההשפעות המוטגניות של כוחותיו של ספיידרמן.
לפתע, האקס-מן נלכדו ברשת קסמים, ואלת העכבישים ארכנה הופיעה.
במקום להילחם בהרקולס, היא נמשכה לצורתו העכבישית החדשה והם התחבקו.
ננסי גנב את שטיחה המיתי וחשף את עצמו כאל העכבישים האפריקאי אננסי.
מאוחר יותר, הרקולס נרפא בידי ספיידרמן.
זאוס עבר לגור עם הרקולס, אשר נאלץ להתמודד יחד עם אלקטרה בקינגפין ובנינג'ות היד.
בגיליון המסיים של ההרצה, זאוס והרקולס נאלצו להתמודד עם אלקטרה, המאפיה הרוסית, הקינגפין ובאבה יאגה.
במהלך אירועי "אוונג'רס נגד אקס-מן", הרקולס נקרא לשמש כמדריך זמני לאקדמיית האוונג'רס היות ששאר הסגל עסוק בקרבות.
לאחר פגישה מביכה עם טיגרה, קפטן אמריקה ביקר באקדמיה וביקש לשמור בה את חברי האקס-מן הצעירים עד שהלחימה תסתיים.
במטרה להרגיע את המתח, הרקולס ארגן תחרות בין חברי האוונג'רס והאקס-מן הצעירים.
סבסטיאן שו, שגם הוחזק במקום, ברח והצוות נאלץ למנוע ממנו להגיע לתלמידים.
כשספג את עצמת נשקו, שו הביס את הרקולס.
שו אמר לתלמידי האקס-מן לברוח לפני שברח.
הרקולס אמר לטיגרה להניח לתלמידים לצאת לקרב אם ירצו, במסקנה כי אין להחזיק אותם בניגוד לרצונם.
חלק מתלמידי האקס-מן נשארו באקדמיה בעוד רבים הלכו.
הרקולס אמר כי בעוד הדור המבוגר עסוק במלחמה, לפחות חלק מהילדים מסוגלים להגיע לשלום.
הרקון הוא גבול נחלת שבט דן בתקופת המקרא, עיר או נחל ושם רחוב.
הרקון מוזכר במקורות ב, וּמֵי הַיַּרְקוֹן וְהָרַקּוֹן, עִם הַגְּבוּל מוּל יָפוֹ, כשם של עיר או נחל בגבול נחלת שבט דן בקרבת גדות נחל הירקון.
כיום הרקון הוא שם של רחוב משותף בשכונת נווה נאמן שבהוד השרון ומושב עדנים שבשטח מועצה אזורית דרום השרון.
ורחוב נוסף קרוי הרקון ליד הבורסה ליהלומים בעיר רמת גן.
הרקולס היא דגם של טנדר פתוח, אשר הוגדר כרכב קל, אשר יוצר על ידי יצרנית הרכב היוונית Hercules בין השנים 1980–1983.
דגמי חברת Hercules אופיינו כמכוניות לציוד חקלאי ("farm equipment") לפי תקנות החוק היווני.
בשנים מאוחרות יותר צוידו דגמי "הרקולס" בחלקי חילוף ומנועים מחברת הרכב היונית "Namco", וקונצרן מיצובישי מוטורס היפני.
הרקולס הוא סרט פעולה ופנטזיה אמריקאי שיצא בתלת-ממד בשנת 2014 בבימויו של ברט ראטנר ובכיכובן של דוויין ג'ונסון, איאן מקשיין ורופוס סוול.
הסרט עוסק בחיי הרקולס, גיבור יוון העתיקה.
הסרט מבוסס על קומיקס בעל 2 כרכים שיצא בידי חברת "Radical Studios".
הסרט יצא ב-25 ביולי 2014 בארצות הברית, סמוך לצאת סרט דומה - הרקולס: האגדה מתחילה .
סרט זה זכה להצלחה בקופות והרוויח מעל ל-244 מיליון דולר בקופות, אם כי הפקתו עלתה 100 מיליון דולר.
הוא קיבל ביקורות מעורבות אשר מצד אחד ציינו לשבח את המשחק ואת האקשן בסרט, בייחוד של דוויין ג'ונסון ומצד שני ביקרו את הפן האנושי.
כאשר זאוס, מלך האלים היווני, התעבר עם בת תמותה הדבר הכעיס את אשתו הרה ששילחה בו 2 נחשים אך הילד הצעיר - הרקולס הצליח להרוג אותם.
הוא גדל והאלים שלחו אותו לעבור 12 משימות מסוכנות כמו להרוג את ההידרה, את החזיר מהר ארימנתו ואת האריה מנמאה, הקטלני מכולם אותו הרג בעזרת חניקה.
הרקולס הפך לדמות מוכרת המלווה בחמישה חברים קבועים היוצאים איתו למלחמה ולטפל בשודדים אך מוטרד מתקרית בה חזר לביתו באתונה ומצא את אשתו ובניו שוכבים מתים ומדממים.
לאחר קרב למען מלך מקדוניה מגיעה אל החבורה הנסיכה ארגניה, נסיכת תראקיה ומבקשת שילכו לטפל עבור מדינתה במורדים בראשות המצביא לשעבר, רזאוס תמורת זהב.
הרקולס מגיע לתראקיה ונפגש עם הגנרל סיטאקלס, מלכה של אתונה, אריסתאוס והמלך קוטיס, מלכה של תראקיה.