tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
משחקי "Roguelike DeckBuilding games" הם משחקים המשלבים בניית חפיסה עם מכניקת יצירה אקראית של מפות ואוצרות (מכניקה נפוצה ב Roguelike).
במשחקים הללו השחקן יצטרך לבנות את החפיסה שלו במהלך המשחק על ידי השגת קלפים כפרס על השלמת קרבות, משימות וכדומה.
בעוד שמשחק המחשב הראשון בסוגה הוא Dream Quest, המשחק Slay the Spire שיצא ב 2017 צבר פופולריות עבור הסוגה והפך אותה לסוגה יותר מרכזית.
המשחק האיטלקי הוא משפחה של פתיחות שחמט המתחילות במהלכים הבאים:
פתיחה זו מוגדרת על ידי הרץ הלבן ב-ג4, שם הוא תוקף את משבצת ו7 הפגיעה של השחור.
זוהי חלק ממשפחה גדולה של משחקים פתוחים או משחקי רגלים כפולים של מלך.
המשחק האיטלקי הוא אחד מפתיחות השחמט העתיקות ביותר שתועדו; הוא מופיע בכתב היד של גטינגן ופותח על ידי שחקנים כמו דמיאנו ופולריו במאה ה-16, ומאוחר יותר על ידי גרקו בשנת 1620, שנתן למשחק את הקו העיקרי שלו.
הוא נותח בהרחבה במשך יותר מ-300 שנה.
המונח "משחק איטלקי" משמש לעיתים לסירוגין עם המונח "פתיחה איטלקית" (באיטלקית "גוקו פיאנו"), אם כי האחרון מתייחס במיוחד רק אחרי המהלך של השחור 3...רג5.
האנציקלופדיה של פתיחות שחמט נותנת למשחק האיטלקי עשרה קודים: C50–C54 עבור פתיחה איטלקית, ו-C55–C59 עבור הגנת שני הפרשים.
שתי האפשרויות העיקריות של שחור הן 3...רג5, הפתיחה האיטלקית, ו-3...פו6, הגנת שני הפרשים.
הן פופולריות פחות או יותר באותה מידה, אך לעמדות המתקבלות בדרך כלל יש אופי שונה מאוד.
עד המאה ה-19, שורה זו הייתה השורה העיקרית של המשחק האיטלקי.
4.0-0 בדרך כלל יתחלף לג'וקו פיאניסימו לאחר 4...פו6 5.ד3, בעוד ש-4.פג3 פו6 עובר לפתיחת ארבעת הפרשים.
אפשרות נוספת עבור הלבן היא גמביט אוונס האגרסיבי (4.ב4), פתיחה פופולרית במאה ה-19 שעדיין משוחקת מדי פעם.
הגמביט האיטלקי (4.ד4) עשוי להתחלף לגמביט הסקוטי לאחר 4...ה:ד4; עם זאת, סדר מהלכים זה מאפשר לשחור את האפשרות של 4...ר:ד4, כך שאם לבן רוצה גמביט סקוטי, 3.ד4 בדרך כלל עדיף.
גמביט ג'רום (4.ר:ו7+) נחשב לגמביט שאם שחור משחק נכון אז הוא מקבל יתרון.
3...פו6 היא הגנת שני הפרשים, והיא נחשבת לאגרסיבית יותר.
זוהי יותר סגנון של התקפת נגד, וחלק (למשל ברונשטיין) הציעו לשנות את שמה כך.
אם לבן ינסה לנצל את חולשת החייל של השחור ב-ו7 עם 4.פז5, שחור עשוי לנסות את וריאציית טרקסלר/וילקס-באר החדה (4...רג5?!).
לאחר 4...ד5 5.ה:ד5 הנפוצה יותר, שחור בדרך כלל נמנע מ-5...פ:ד5 ומאפשר ללבן לקחת ב-ו7 עם 6.פ:ו7 (התקפת הפגטלו או הכבד המטוגן), או 6.ד4 (וריאציית לולי), ששניהם קשים להגנה בתנאים מעשיים.
הנפוץ ביותר הוא 5...פא5, הקרבת חייל למען עמדה פעילה.
וריאציית פריץ החדה מאוד (5...פד4) ווריאציית אולבסטאד הקרובה (5...ב5) מובילות לעמדות פראיות עם מרווח טעות קטן עבור שני הצדדים.
אפשרות אחרת עבור לבן היא 4.ד3, כאשר האפשרויות העיקריות של שחור הן 4...רג5 (המתחלפות לפתיחה איטלקית) ו-4...בה7 הסולידי, שסביר להניח שיוביל לעמדות דומות לפתיחת רץ המלך.
לחלופין, לבן יכול לשחק 4.ד4, מה שעשוי להוביל לגמביט הסקוטי לאחר התשובה הרגילה 4...ה:ד4.
מהלכים שלישיים לא שכיחים עבור שחור
3...רה7 (הגנה הונגרית) – הגנה מוצקה ויציבה, שנראית לעיתים במשחקי טורניר כדי להימנע מהמורכבויות והסיכונים של הקווים האחרים.
3...ד6 (פתיחה חצי-איטלקית (באיטלקית סמי-איטלקית) – קו מיקום מוצק, פופולרי בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20, אך כמעט ולא נראה כיום.
3...פד4 (גמביט שילינג בלקבורן) – מהלך שלישי חלש לכאורה זהו גמביט כוזב המצפה ללבן ליפול למלכודת של לכידת הרגלי הבלתי מוגן של השחור (4.פ:ה5?) – למרות שבדרך כלל נחשב לבזבוז זמן נגד שחקנים מנוסים יותר עקב 4.פ:ד4!
ה:ד4 5.ג3, הוא לכד שחקני שחמט מתחילים רבים ויכול לספק מט מהיר וקל נגד שחקנים שאינם מכירים את הואריאנט.
4.פג3 פזה7 5.פב5 ללבן יש יתרון ברור.
3...ח6 – מסע איטי של שחור, נחשב לבזבוז זמן; עם זאת, המהלך אינו ניתן להפרכה מיידית ונוסה על ידי רב-אמן הצ'כי פאבל בלטני.
משחק ה-ALL STAR ב-MLS הוא משחק כדורגל המתקיים כל שנה במסגרת ליגת ה-MLS.
הרעיון למשחק נוצר ממשחקי אולסטאר אחרים בליגות ה-NBA, ה-NFL וה-MLB, הגם שמבנהו קשיח פחות.
בשישה מתוך תשעת משחקי האולסטאר, המשחק נערך בין קבוצת המזרח לקבוצת המערב.
פעמיים, בשנים בהן נערכים משחקי גביע העולם בכדורגל, נערך המשחק במסגרת בינלאומית; ב-1998, נבחרת השחקנים האמריקאים של ה-MLS שיחקה נגד נבחרת הזרים של הליגה.
ב-2002, נבחרת ארצות הברית בכדורגל שיחקה נגד כוכבי ה-MLS.
ב-2003, שיחקה נבחרת כוכבי ה-MLS נגד הקבוצה המקסיקנית "צ'יבאס" דה גוודלחרה בלוס אנג'לס, במה שהיה, כנראה, אחד המשחקים התחרותיים ביותר בתולדות הליגה.
ב-2004, תוכנן מפגש בין כוכבי הליגה לבין ריאל מדריד, אך בוטל לאחר שריאל כשלה בניסיונה להעפיל האוטומטית לשלב הבתים, והמשחק נערך בפורמט הרגיל של המערב נגד המזרח.
ב-2005, שיחקו כוכבי הליגה נגד פולהאם מהפרמייר ליג באצטדיון קולומבוס קרו באוהיו, במשחק שנערך לכבוד חלוץ קולומבוס קרו לשעבר, ושל פולהאם כיום, בריאן מקברייד.
בשנת 2008, נערך משחק האולסטאר בעיר טורונטו שבקנדה, לכבוד קבוצת ה-MLS החדשה, טורונטו.
בשנת 2023 נערך משחק האולסטר בעיר וושינטון, בו ארסנל מהפרמייר ליג ניצחה 5-0.
31,0962003 כוכבי הליגה גוודלחרה 1-3 הום דיפו סנטר קרסון, קליפורניה 27,0002004 מזרח מערב 2-3 אצטדיון רוברט קנדי ממוריאל וושינגטון די.
20,6212024 כוכבי הליגה המקסיקנית כוכבי הליגה 1-4 Lower.com פילד קולומבוס, אוהיו 20,9312025 כוכבי הליגה כוכבי הליגה המקסיקנית 1-3 אצטדיון Q2 אוסטין, טקסס 20,738
בתורת המשחקים משחק דיפרנציאלי הוא משחק שפעולות השחקנים בו משפיעות על הדינמיקה של מערכת דינמית, שהדינמיקה שלה מתוארת במערכת של משוואות דיפרנציאליות.
לדוגמה, שני שחקנים שולטים בתנועות של נקודה על מסך מחשב; האחד באמצעות חוגה הקובעת את התנועה למעלה או למטה, והשני באמצעות חוגה הקובעת תנועה ימינה או שמאלה.
המסך כולל אזורים שבהם השחקן הראשון צובר נקודות, ואזורים אחרים שבהם השחקן השני צובר נקודות.
דוגמה דומה, אך מורכבת יותר: שני טייסים אוחזים בהגאי מטוס, המגיב לתנועות שניהם.
בין אם הטייסים תומכים זה בזה ובין אם מטרותיהם שונות, קיימת פונקציית מטרה המאפשרת לתאר את התהליך כמשחק דיפרנציאלי.
הראשון להציג ולחקור את המשחקים הדיפרנציאלים היה רופוס אייזקס בספרו הקלאסי בנושא שהתפרסם ב-1965.
הסעיפים הבאים מתארים משחק בין שני שחקנים.
נתונה מערכת דינמית, שמתוארת על ידי משוואת המצב הבאה:
- וקטור המצב של המערכת, השייך לתחום אפשרי של וקטורי מצב
- וקטור הבקרה שמפעיל שחקן 1, השייך לתחום מותר U.
שחקן זה מנסה למזער את אינדקס הביצועים .
- וקטור הבקרה שמפעיל שחקן 2, השייך לתחום מותר V.
שחקן זה מנסה להגדיל את אינדקס הביצועים .
כדי לתאר את אילוצי המערכת בצורה מתמטית פשוטה משתמשים בפונקציית האילוצים הבאה:
למערכת הזאת מוגדר אינדקס ביצועים באופן הבא:
כאן היא פונקציה של וקטור המצב ווקטורי הבקרה.
למערכת יש משטח סיום בזמן tf שהניצב אליו הוא n.
בדומה לבקרה אופטימלית משתמשים בפונקציה הנקראת המילטוניאן, שמשלבת בתוכה את אינדקס הביצועים, את משוואות המערכת באמצעות כופלי לגראנז' ואת אילוצי המערכת.
להלן ההמילטוניאן של המשחק המתואר:
ומכאן פותרים באופן דומה לפתרון של המילטוניאן בבקרה אופטימלית, כלומר גוזרים את ההמילטוניאן לפי וקטור המצב ולפי וקטור כופלי הלגראנז'.
מקבלים סט של משוואות דיפרנציאליות, המורכב ממשוואות המערכת הדינמית וממשוואות דיפרנציאליות לכופלי הלגראנז' עם תנאי התחלה של וקטור המצב ותנאי סיום על וקטור כופלי הלגראנז' (שלא יתואר כאן).
המשוואה הראשונה עוסקת ביחס שבין ערכי ההמילטוניאן שנקבל כאשר u ישחק באסטרטגיה אופטימלית, שני השחקנים ישחקו כך, או רק v:
משוואה זו אומרת, במילים פשוטות, שהערך של ההמילטוניאן אם רק u ישחק באופן אופטימלי יהיה קטן יותר מאשר הערך שיתקבל אם שני הצדדים ישחקו באופן אופטימלי.
אם רק v ישחק באופן אופטימלי הערך של ההמילטוניאן יהיה גדול עוד יותר.
זה מובן מראש, כיוון שההמילטוניאן תלוי באינדקס הביצועים, ותפקידו של u למזער את אינדקס זה בעוד v מנסה להגדיל את אינדקס הביצועים למקסימום.
המשוואה השנייה קובעת שאם שני השחקנים יפעלו באסטרטגיה אופטימלית אזי:
האסטרטגיות האופטימליות של שני השחקנים הן:
כאמור, במשחק כזה אחד השחקנים מנסה למזער את אינדקס הביצועים והשני מנסה להגדילו.
ניתן להסתכל על זה גם כך:
אחד השחקנים מנסה למצוא את המינימום לאורך הטורים של הטבלה הבאה והשני מנסה למצוא את המקסימום לאורך השורות בטבלה.
אם במשחק יש תור אזי אחד השחקנים קובע את הטור או השורה והשחקן השני בוחר את התא המתאים לו מהבחירה של הראשון.
במקרה כזה נגיע לתוצאה ברורה.
אם אין תור, עדיין יכול להיות ששני השחקנים יבחרו את אותו פתרון, על פי עקרון שיווי המשקל של נאש.
למשחק בו min(max)=max(min) קוראים משחק דטרמיניסטי ותוצאתו שווה לשוויון הזה.
זה נכון גם למשחקים דיפרנציאליים.
לדוגמה, בטבלה הבאה שני הצדדים יבחרו את התא שערכו 1, כי המינימייזר מנסה להשיג את המקסימום הנמוך ביותר לאורך טור (והוא יבחר את הטור השני שהמקסימום שלו הוא 1) ואילו המקסימייזר ינסה להשיג את המינימום הגבוה ביותר מבין השורות (והוא יבחר את השורה הראשונה שבה הערך המינימלי גבוה יותר):
כאשר אין פתרון ברור הערך הסופי של המשחק לא ברור, אבל ניתן לחסום אותו בין שני הערכים שתוארו קודם לכן.
במשחק כזה לא שווה לשחקנים לשחק באסטרטגיה קבועה, כי הם יכולים להפתיע אחד את השני ולהשיג יותר.
לכן, הם ישחקו באופן "סטוכסטי" והתוצאה הממוצעת של המשחק תהיה .
מבצעים אינטגרציה לאחור בזמן מהנקודות במשטח הסיום עד לתנאי ההתחלה וכך מייצרים את המסלולים האופטימליים (ההיסטוריה של וקטורי המצב) ושל עוצמת הבקרה המופעלת על ידי כל שחקן.
ניתן לבצע זאת כל עוד מסלולי המצב לא חותכים זה את זה.
אם כל המסלולים שאינם חותכים זה את זה ממלאים את כל מרחב המצב המותר למשחק הפתרון מסתיים.
אם מסלולי הפתרון האופטימלי חותכים זה את זה, לא ניתן להמשיך את הפתרון הרגיל ונקודת החיתוך הופכת לסינגולריות, כלומר הפתרון מגיע למשטח סינגולרי.
קיימות דוגמאות רבות למשחקים דיפרנציאליים בספרות.
להלן כמה שמות של משחקים:
הנהג הדורסן - נהג מנסה לדרוס הולך רגל.
לנהג מכונית מהירה יותר אולם הולך הרגל יכול לפנות מהר יותר.
רדיוס הפנייה של המכונית ורדיוס הפגיעה נתונים.
שתי המכוניות - בדומה למשחק הנהג הדורסן, אלא שכאן הולך הרגל מוחלף במכונית בעלת יכולות שונות.
רדיפה מעבר לקיר - אסיר בורח לאורך קיר והשוטר מנסה לתפוס אותו מצדו השני של הקיר.
הגבירה באגם - גבירה עירומה שוחה באגם ומעוניינת לצאת ממנו, מבלי שגבר הנמצא לחופיו של האגם יתפוס אותה.
קיימת גרסה של הבעיה שבה צורת האגם מעגלית .
האדם והאריה - אדם ואריה לכודים בזירה מעגלית, האריה מעוניין לתפוס את האדם והאדם כמובן רוצה להימלט.
הנחיה של טילים - אם מגדירים את בעיית הנחיה של טיל כמשחק דיפרנציאלי בין הטיל הרודף, המנסה למזער את מרחק ההחטאה, לבין המטרה, המנסה להגדיל את מרחק ההחטאה, ניתן לקבל חוקי הנחיה המבוססים על טכניקות של פתרון משחקים דיפרנציאליים.
המשותף לכל משחק דיפרנציאלי הוא רמת הידע שיש לשחקן אחד על הפעולות של השחקן השני.
אם קיים ידע, השחקן יכול לשנות את האסטרטגיה שלו בהתאם כדי לשפר את ביצועיו ביחס למטרות המשחק שלו.
משחק אולסטאר של ה-NBA הוא משחק כדורסל ראווה שנתי, שנערך בין שחקנים נבחרים מליגת ה-NBA מדי חודש פברואר, האירוע המרכזי של סוף שבוע האולסטאר ב-NBA.
השחקנים המשתתפים נבחרים בהצבעה של אוהדי הליגה.
משחק האולסטאר הראשון נערך ב-2 במרץ 1951 בעיר בוסטון.
עד 2017 ומאז 2024 משחקים באולסטאר כוכבי האזור המזרחי מול כוכבי האזור המערבי.
בשנים 2018–2023 שני השחקנים שקיבלו את מספר ההצבעות הגבוה ביותר בהצבעת האוהדים המוקדמת נבחרו למשחק כשני הקפטנים והרכיבו את שאר השחקנים בקבוצתם מתוך רשימת נבחרי האוהדים.
הרעיון לקיומו של משחק האולסטאר נהגה בפגישה בין הנציב הראשון של ליגת ה-NBA מוריס פודולוף, איש יחסי הציבור של הליגה הסקל כהן, והבעלים של בוסטון סלטיקס וולטר בראון.
באותה תקופה עולם הכדורסל היה שרוי בהלם בעקבות שערוריית הימורים בליגת המכללות.
במטרה להחזיר את אמון הציבור בכדורסל ובליגה בפרט, הציע כהן שהליגה תקיים משחק ראווה שהמשתתפים בו הם כוכבי הליגה, בדומה למשחק שהיה נהוג בליגת הבייסבול האמריקנית.
על אף הפסימיות ששררה בנוגע לרעיון, הוחלט להוציאו לפועל לאחר שבעלי הסלטיקס, וולטר בראון, הציע לקיים את המשחק באצטדיון הביתי של קבוצתו - הבוסטון גארדן - ואף לכסות את כל עלויות המשחק מכיסו אם האירוע לא יניב רווחים.
במשחק האולסטאר הראשון, שנערך בעונת , גברה "נבחרת המזרח" על "נבחרת המערב" בתוצאה 94–111, וכוכב הסלטיקס אד מקאולי נבחר ל-MVP של משחק האולסטאר של ה-NBA.
משחק האולסטאר היה הצלחה גדולה ו-10,094 אוהדים צפו בו, הרבה מעל ממוצע הצופים העונתי שעמד על 3,500.
המשתתפים במשחק נבחרים בשתי דרכים: שחקני החמישיות הפותחות נבחרים באמצעות הצבעת אוהדים, בעוד השחקנים המחליפים בשתי הקבוצות נבחרים על ידי מאמני הליגה.
הצבעת האוהדים לחמישיות הפותחות נעשית בחלוקה לפי עמדות - כל אוהד בוחר שני שחקני חוץ (עמדות הרכז והקלע) ושלושה שחקני פנים (עמדות הסמול פורוורד, פאוור פורוורד וסנטר).
מאמני הליגה בוחרים את השחקנים המחליפים של נבחרת האזור בו הם מאמנים (מזרח או מערב), ואין באפשרותם לבחור שחקנים מקבוצתם.
כל מאמן בוחר שישה שחקנים, מתוכם לפחות שני שחקני חוץ ושני שחקני פנים, המדורגים ביניהם לפי סדר העדיפות של המאמן.
אם שחקן נבחר אינו יכול להשתתף במשחק עקב פציעה - נציב (קומישינר) הליגה בוחר את מחליפו.
במקרה בו השחקן הפצוע נבחר על ידי האוהדים כשחקן פותח, מאמן הקבוצה בוחר את מחליפו בחמישייה הפותחת מבין כל שחקני הספסל של קבוצתו.
אין הגבלה למספר השחקנים שיכולים להיבחר לאולסטאר מקבוצה אחת, אך מעולם לא שלחה קבוצה יותר מארבעה שחקנים למשחק האולסטאר.
נכון לשנת 2017, שמונה קבוצות שלחו ארבעה שחקנים למשחק האולסטאר, האחרונה ביניהן היא גולדן סטייט ווריורס (2017) שייצגו אותה השחקנים סטפן קרי, קווין דוראנט, קליי תומפסון ודריימונד גרין.
המאמן של הקבוצה המחזיקה במאזן הטוב ביותר בכל אזור (מזרח ומערב) ב-31 בינואר נבחר לאמן את נבחרת אותו אזור, ובתנאי שלא ייאמן שנתיים ברציפות.
חוק זה, המכונה "חוק ריילי", הוחל לאחר שמאמן לוס אנג'לס לייקרס בשנות ה-80, פט ריילי, נבחר לאמן ב-8 מתוך 9 העונות בין ו-.
במקרה כזה, המאמן במשחק האולסטאר יהיה זה שקבוצתו מדורגת במקום השני של אותו אזור.
המשחק נערך תחת כללי ה-NBA הרגילים, אך יש מספר הבדלים ראויים לציון.
מאחר שהחמישייה נבחרת בהצבעת אוהדים, לעיתים שחקנים מתופקדים שלא בעמדה הטבעית להם.
באולסטאר 2007, לדוגמה, נבחרו לעמדות הגארד של קבוצת המערב קובי בראיינט וטרייסי מקגריידי, כאשר אף אחד מהם אינו רכז טבעי.
בראיינט, שמתופקד לרוב בעמדת הקלע, נאלץ לפתוח את המשחק כרכז הקבוצה.
הצגת השחקנים מלווה בדרך כלל במופע פירוטכניקה של אורות ומוזיקת דאנס רועשת.
מדים מיוחדים מעוצבים לכבוד המשחק כל שנה, בדרך כלל בצבע אדום עבור קבוצת המערב וכחול עבור קבוצת המזרח, אולם בין השנים 1997–2002 לבשו השחקנים במשחק את מדי קבוצתם המקורית.
לפני שריקת הפתיחה מבצעים אמנים מוכרים את המנוני ארצות הברית וקנדה.
אחד הביצועים הזכורים נעשה על ידי מרווין גיי באולסטאר 1983, אז הוא לווה על ידי גורדון בנקס שניגן שילוב של מוזיקת נשמה ומוזיקת פאנק.
משחקי האולסטאר הם משחקי ראווה, וככאלה הם מאופיינים במהלכים מלהיבים כגון הטבעות מרשימות, סלים יפים, ומסירות מיוחדות.
בהתאם, מושקע פחות מאמץ במערך ההגנה של הקבוצות במשחק, וכתוצאה מכך התוצאות במשחקי האולסטאר בדרך כלל גבוהות בהרבה ממשחק ממוצע.
המאמנים בדרך כלל משתפים את כל השחקנים בסגל במספר רב של דקות, בניגוד למשחק רגיל בו על פי רוב משתמש המאמן ברוטציה מצומצמת.
הרבע הרביעי של המשחק מאופיין לרוב בהעלאת רמת ההגנה והמאמץ במשחק, במקרים בהם התוצאה צמודה.
בשנים 2020/2023 סיום המשחק נקבע לפי שיטת סיום עילם.
הפסקת המחצית ארוכה מאשר במשחק רגיל ונערכים בה מופעי מוזיקה.
אמנים מוכרים אשר נטלו חלק במופעים כוללים את ג'סטין ביבר, מייקל ג'קסון, סנופ דוג, אלטון ג'ון, ביונסה, מריה קארי, שאקירה, ג'ון לג'נד, ריהאנה ומפורסמים רבים נוספים.
להלן שיאי כל הזמנים של משחק האולסטאר בקטגוריות סטטיסטיות נבחרות, המחולקים לשיאים שנקבעו על ידי שחקנים לאורך הקריירה, שיאים שנקבעו על ידי שחקנים במשחק בודד, ושיאים שנקבעו על ידי קבוצות במשחק האולסטאר.
הנתונים נכונים לסוף אולסטאר 2015.
מספר הבחירות הרב ביותר למשחק: 22, לברון ג'יימס
רצף הבחירות הארוך ביותר למשחק: 22, לברון ג'יימס.
מספר המשחקים הרב ביותר כשחקן פותח: 20, לברון ג'יימס.
ממוצע הנקודות הגבוה ביותר (לפחות 3 משחקים): 25.6, קווין דוראנט.
מספר הנקודות המצטבר הגבוה ביותר: 434, לברון ג'יימס.
מספר הדקות המצטבר הגבוה ביותר: 536, לברון ג'יימס.
מספר הריבאונדים המצטבר הגבוה ביותר: 197, וילט צ'מברלין.
ממוצע הריבאונדים הגבוה ביותר (לפחות 3 משחקים): 16.2, בוב פטיט.
מספר האסיסטים המצטבר הגבוה ביותר: 127, מג'יק ג'ונסון.
ממוצע האסיסטים הגבוה ביותר (לפחות 3 משחקים): 12.5, כריס פול.
מספר החטיפות המצטבר הגבוה ביותר: 38, קובי בראיינט.
ממוצע החטיפות הגבוה ביותר (לפחות 3 משחקים): 3.5, כריס פול.
מספר החסימות המצטבר הגבוה ביותר: 31, כרים עבדול-ג'באר.
ממוצע החסימות הגבוה ביותר (לפחות 3 משחקים): 1.92, האקים אולאג'ואן.
מספר קליעות ה-3 המצטבר הגבוה ביותר: 27, לברון ג'יימס.
מספר הנקודות הרב ביותר: 55, ג'ייסון טייטום (2023).
מספר הריבאונדים הרב ביותר: 27, בוב פטיט (1962).
מספר האסיסטים הרב ביותר: 22, מג'יק ג'ונסון (1984).
מספר החטיפות הרב ביותר: 8, ריק בארי (1975).
מספר החסימות הרב ביותר: 6, כרים עבדול-ג'באר (1980).
שחקנים אשר השיגו טריפל דאבל במשחק:
קווין דוראנט עם 21 נקודות, 10 ריבאונדים ו-10 אסיסטים (2017).
מספר הנקודות הרב ביותר לקבוצה: 211, נבחרת המזרח (2024).
מספר הנקודות הכולל הגבוה ביותר במשחק: 397 (211-186 לטובת המזרח), באולסטאר 2024.
מספר הנקודות הנמוך ביותר לקבוצה: 75, נבחרת המזרח (1953).
מספר הנקודות הנמוך ביותר במשחק: 154 (79-75 לטובת המערב), באולסטאר 1953.
מספר קליעות ה-3 הרב ביותר לקבוצה: 31, נבחרת המערב (2016).
מספר קליעות ה-3 הגבוה ביותר במשחק: 51, באולסטאר 2016.
במשחק האולסטאר 2010 נקבע שיא הקהל הגדול ביותר במשחק כדורסל, כשנכחו 108,713 צופים במשחק שנערך במגרשה הביתי של דאלאס קאובויס מליגת ה-NFL, אצטדיון קאובויס שבארלינגטון, טקסס.
שחקן ה-NBA הצעיר ביותר להשתתף במשחק אולסטאר הוא קובי בראיינט, אשר היה בן 19 באולסטאר 1998.
תוצאות משחק האולסטאר לאורך השנים
ב-66 המשחקים בהם נערך משחק האולסטאר בין "נבחרת המזרח" לבין "נבחרת המערב", עומד מאזן הניצחונות על 37–29 לטובת נבחרת המזרח.
משחק האולסטאר הוא האירוע המרכזי של סוף שבוע האולסטאר והוא מתקיים ביום ראשון בערב.
אירועי סוף השבוע כוללים מספר תחרויות ומשחקים נוספים בהם נוטלים חלק שחקנים פעילים ושחקני עבר מליגת ה-NBA, וכן שחקנים מליגת הפיתוח של ה-NBA ושחקניות מליגת ה-WNBA.
משחק האולטימטום (נקרא גם התראה) הוא משחק, המשמש רבות בשדות המחקר כלכלה התנהגותית, תורת המשחקים ופסיכולוגיה קבלת החלטות.
בצורתו הקלאסית של משחק זה שני צדדים שאינם מכירים אחד את השני משחקים פעם אחת בלבד (כך שאין אפשרות לתגמול).
השחקן הראשון מציע דרך לחלוקת סכום כסף מסוים עם השחקן השני.
בפני השחקן השני עומדות שתי אופציות: הסכמה או סירוב.
אם יסכים - תבוצע הצעת השחקן הראשון.
אם יסרב - שני השחקנים לא יקבלו דבר.
באמצעות כלים מתורת המשחקים ניתן להסיק מה האסטרטגיה שבה לכל אחד מהשחקנים יהיה כדאי להתמקד במצבו.
נקודה זו נקראת נקודת שיווי משקל פרפקטי.
נניח, לצורך העניין, כי המינימום שניתן להציע לשני הוא שקל אחד מתוך סכום כסף של 100 שקלים.
ננתח את האופציות העומדות בפני שני השחקנים:
השחקן הראשון יכול להציע את ההצעות האפשריות, כלומר כל המספרים בין ₪1.00 ל-₪100.00. לעומתו, השחקן השני הן כל הפונקציות המקבלות הצעה ומחזירות "מסכים" או "מסרב".
נניח שהשחקן הראשון הציע לשחקן השני שקלים מתוך סך הכסף .
אם השחקן השני יסכים להצעה - השחקן הראשון יקבל שקלים, והשחקן השני יקבל שקלים.
אם יסרב- שני השחקנים לא יקבלו דבר.
כדי לפתור את שיווי המשקל הפרפקטי, יש לפתור לאחור (מהסוף להתחלה).
כל הצעה מהשחקן הראשון בעצם פותחת תת-משחק אחר, המאופיין על ידי הסכום המוצע.
כל אחד מתתי-המשחק מכיל רק שחקן אחד - המקבל, ויש לו שתי אסטרטגיות: להסכים או לסרב.
אם יסכים - התשלום של השחקן המקבל הוא הסכום המוצע.
אם יסרב - התשלום שלו יהיה ₪0. לכן, בכל אחד מתתי-המשחקים בהם מוצע סכום חיובי ממש, שיווי המשקל היחיד הוא זה בו המקבל בוחר "לקבל".
אם יסרב - יָרֵעַ את מצבו לעומת בחירה בקבלה.
כעת, כשהשחקן המציע יודע כיצד יסתיים כל אחד מתתי-המשחקים - כולם יסתיימו בקבלה, שיווי המשקל היחיד הוא זה בו הוא מציע את הסכום המינימלי (₪1.00, במקרה הזה).
כל סכום גבוה יותר יביא לתשלום נמוך יותר מבחינתו של המציע.
התשלום של המציע הוא שקלים, והוא פוחת ככל שההצעה "" עולה.
הפרדה מניתוח שיווי משקל נאש
יש להבדיל את ניתוח שיווי המשקל של נאש (Nash Equilibrium) מניתוח שיווי המשקל הפרפקטי (Subgame Perfect Equilibrium).
בעוד שהאחרון הוא מושג הלוקח בחשבון כיצד המשחק מתפתח - תחילה המציע בוחר סכום ורק אז המקבל, היודע את הסכום המוצע, מחליט אם לקבל או לא - הראשון לוקח בחשבון אך ורק את האסטרטגיות, ומתעלם משלבי המשחק.
כל מה ששיווי משקל נאש מצריך הוא זיווג של אסטרטגיות (אחת של המציע ואחת של המקבל), כך שבהינתן האסטרטגיה של צד אחד, לצד האחר אין אינטרס לסטות ולהציע אסטרטגיה אחרת מזו של שיווי המשקל.
במשחק זה ישנן מספר נקודות שיוויי המשקל נאש.
לדוגמה, ניקח את זיווג האסטרטגיות הבא: המקבל מסכים אך ורק לסכום 50 ומסרב לכל סכום אחר.
המציע מציע את הסכום 50. זהו שיווי משקל נאש!
בהינתן האסטרטגיה של המציע, אין למקבל אינטרס לבחור אסטרטגיה אחרת.
הוא אינו יכול לשפר את מצבו על ידי אסטרטגיה אחרת.
הוא יכול לבחור אסטרטגיה אחרת שתרע את מצבו (כזו שבה הוא מסרב לסכום 50), או אסטרטגיה אחרת, שאינה משנה את תשלומו (כזו שבה הוא מסכים לסכום 50 או לסכום 300, ומסרב לכל סכום אחר).
כמו כן, אם נקבע את האסטרטגיה של המקבל, למציע אין אסטרטגיה שיכולה להשיג לו יותר מ-50. אם יציע 1 - המקבל יסרב להצעה, מכיוון שקיבענו את האסטרטגיה של המקבל.
ניתן להבחין בחוסר יכולתו של שיווי משקל נאש לתת ביטוי לדינמיות של המשחק.
במקרה של משחק ההתראה, מושג שיווי המשקל הפרפקטי מאפשר לפתור את המשחק בצורה הגיונית יותר – בהנחה שמטרתם היחידה של השחקנים היא לקבל את התשלום הגבוה ביותר.
מאות משחקים ששוחקו ברחבי העולם הראו שמציעים נוטים להציע הצעות חיוביות, כאלה המתקבלות על המגיבים ומגיבים נוטים לדחות הצעות נמוכות.
השפעת אנונימיות ויחסי חברות בין משתתפי המשחק
במחקר שבוצע בשנת 2015 נמצא כי כאשר המשתתפים אנונימיים או לחלופין אינם נמצאים ביחסי חברות, המשתתף השני דוחה הצעות ביתר קלות.
ברמה המוחית נמצא כי רמת הקרבה החברתית בין המשתתפים, המתבטאת ביחסי חברות של המקבל עם המציע, מתבטאת בגובהו של אות עצבי בשם feedback negativity או בקיצור FN.
נמצא כי כאשר הציע זר הצעה שאינה הוגנת, הפוטנציאל החשמלי של אות זהכפי שנמדד באמצעות מכשיר EEG על קרקפת מקבל ההצעה, היה יותר שלילי בהשוואה להצעה הוגנת.
מנגד כאשר המציע היה חבר, המגמה שנצפתה הייתה הפוכה.
עוד נמצא כי זהות המציע מעובדת טיפה יותר מאוחר, ומזוהה עם שוני בהופעת סיגנל בשם P300. סיגנל זה הגיע לפוטנציאל חיובי יותר עבור הצעה הוגנת של אנונימי, אל מול הצעה הוגנת של משתתף שזהותו ידועה.
תוצאות אלה מאתגרות את התפיסה המסורתית של המודל הכלכלי "Homo economicus" ("האדם הרציונלי") לפיו תהליך קבלת ההחלטות של הפרט נובע משיקולים רציונליים גרידא של מקסום רווח וצמצום הפסד, ומוכיחות שהוגנות היא מרכיב מובנה בהליך קבלת ההחלטות של הפרט וקיים משקל לרווח ולאי הפסד לא מוחשיים.
אפשר להסביר את התוצאות בדרכים שונות, אבל כל הדרכים מובילות לכך, שהתאור של "האדם הכלכלי" אינו מדויק, והתאוריה הכלכלית הנאו-קלאסית נמצאת בבעיה בהקשרים של יעילות פארטו של השוק.
פרשנות אחת היא שיש ערך לנורמות של הגינות בחברה, וכי אנשים שמשחקים במשחק זה רוצים להרגיש הוגנים.
מכאן, שבחברה שבה ההגינות נפגעת, יש הפסד לרווחה של השחקנים.
הסכמה לחלוקה והצעת החלוקה היא דבר שמשתנה על פני ארצות ותרבויות שונות, ועל פני אנשים עם השכלה בכלכלה (כלכלנים נוטים יותר להציע ולקבל חלוקה "רציונלית").
פרשנות אחרת ודומה היא שאנשים לא רוצים להרגיש "פראיירים".
בטבע ובחברה, המשחקים כן חוזרים ויש תגמול פעמים רבות, ולכן, יש חשיבות למתן תגמול שלילי לאדם שמנצל מישהו אחר באופן לא הוגן.
השחקן הראשון יודע, שהצעה לא הוגנת מצדו תיתקל בסירוב (בגלל ניסיונו בחברה), ולכן, הוא מספק הצעה הוגנת.
אפשרות נוספת היא שהשיפוט לגבי המצב העצמי מושפע לא רק מהמצב המוחלט ('כמה כסף היה לי מול כמה יהיה לי') אלא מהשוואת מצב האדם כלפי אחרים ("השחקן השני הרוויח הרבה ואילו אני הרווחתי מעט – ולכן, למעשה הפסדתי").
עוד אפשרות היא שהאדם הראשון לא בטוח לגבי מערכת השיקולים של האדם השני ('אני הייתי מקבל הצעה כזו, אבל אולי הוא לא יקבל').
הסבר כזה לא מסביר בפני עצמו מדוע השחקן השני לא יקבל את ההצעה, אבל נותן שולי טעות, שבה האדם הראשון ירצה לרצות את האדם השני (ולכן ייתן לו הצעה נדיבה יותר ממה שהיה נותן לאדם שהוא בטוח בערכיו).
כל האפשרויות הללו לא עומדות בקנה אחד עם התאוריה של האדם הכלכלי הנאו-קלאסי.
אם הוא אכן רציונלי, ולא אכפת לו מרגשות, עדיין מושגים כמו הגינות או חוסר הרצון להיתפס כ"פראייר" לא אמורים להוות שיקול אצל האדם הכלכלי, ושילוב של אחד ההסברים האפשריים להתנהגות בפועל היה מניב ניתוח כלכלי שונה מאשר המקובל.
לדוגמה, צורות מסוימות של חלוקה, שלכאורה הן בעלות יעילות פארטו, אינן כאלה, משום שהן גורמות לפגיעה באוכלוסיות ש"נדפקו" (במונחים של משחק האולטימטום) – גם אם הן מקבלות סכום חיובי קטן של כסף, בעקבות החלוקה היעילה פארטו (במונחים כספיים), בפועל תהיה פגיעה ברווחה.
משחק הדמים מוכר גם בשם רמבו הוא סרט פעולה אמריקאי-קנדי משנת 1982 בבימויו של טד קוטצ'ף, בו כיכב בתפקיד הראשי סילבסטר סטאלון.
זהו הסרט הראשון בסדרת הסרטים בזיכיון רמבו.
הסרט מבוסס על הרומן "First Blood" מאת הסופר הקנדי-אמריקאי דייוויד מורל שיצא לאור במקור בשנת 1972. העלילה מתמקדת בג'ון רמבו, יוצא מלחמת וייטנאם, אשר חייב להסתמך על כישורי הלחימה וההישרדות שלו כאשר סדרה של אירועים מביאים לכך שהוא נאלץ לשרוד מצוד מאסיבי מצד כוחות המשטרה בעיירה קטנה במדינת וושינגטון.
הקרנת הבכורה של הסרט התקיימה בארצות הברית ב-22 באוקטובר 1982. הסרט, אשר נוצר בתקציב של 15 מיליון דולרים, היה לשובר קופות וגרף מעל ל-125.2 מיליון דולר ברחבי העולם.
הסרט דורג במקום השביעי ברשימת הסרטים הרווחיים ביותר בעולם בשנת 1982.
לסרט הייתה השפעה ניכרת על ז'אנר סרטי הפעולה בשנות ה-80 והוביל להפיכתו של סילבסטר סטאלון לאחד מהכוכבים המרכזיים בז'אנר.
הצלחת הסרט תרמה להיווצרות הזיכיון של רמבו, הכולל ארבעה סרטי המשך (אשר נכתבו על ידי סילבסטר סטאלון שגם כיכב בהם בתפקיד הראשי), סדרת טלוויזיה מונפשת, סדרת קומיקס, סדרת ספרים ומספר משחקי וידאו.
עלילת הסרט מתמקדת ביוצא מלחמת וייטנאם ג'ון רמבו, אשר היה לוחם בכוחות המיוחדים של צבא ארצות הברית.
רמבו, אשר סובל מהלם קרב, השתחרר מן הצבא האמריקני ומתקשה להסתגל לחיים הרגילים בארצות הברית.
הוא נוסע לעיירה קטנה ונידחת במדינת וושינגטון, לאחר שמתברר לו שחברו האחרון שנותר בחיים מיחידתו לשעבר מת ממחלת סרטן בה לקה במלחמה.
עם זאת, הנוכחות של רמבו בעיירה גורמת לגילויי עוינות כלפיו מצד השוטרים בעיירה, ובמיוחד מצד השריף וויל טיסל (אותו מגלם בריאן דנהי).
התעללויות הסוהרים מעוררות בו פלאשבקים טראומטיים מהתקופה בה הוא היה שבוי מלחמה בידי הצבא הווייטנאמי.
בעקבות כך הוא נמלט אל היערות בהרים הסמוכים ולמרות ניסיונות רשויות החוק והצבא לתפסו ואף להורגו, הוא משתמש בכישורי הלחימה שלו על מנת להגן על עצמו ולהתחמק מהשוטרים מבלי להרוג אותם.
סילבסטר סטאלון בתפקיד ג'ון רמבו.
בריאן דנהי בתפקיד השריף וויליאם "וויל" טיסל
ריצ'רד קרנה בתפקיד קולונל סמואל "סם" טראוטמן
ביל מקיני בתפקיד קפטן דייב קרן
ג'ק סטארט בתפקיד סגן סמל ארתור גאלט
פסקול הסרט, כולל נעימת הנושא של הסרט "It's a Long Road", הולחן על ידי ג'רי גולדסמית' ונעשה בו שימוש גם בשלושת סרטי ההמשך של הסרט ובסדרת הטלוויזיה המונפשת של הזיכיון.
אלבום הפסקול יצא לשווקים לראשונה בשנת 1982.
"It's a Long Road" (אינסטרומנטלי)
"It's a Long Road (שיר הנושא של הסרט)"התקליטור השני
"It's a Long Road (שיר הנושא של הסרט)"
"It's a Long Road" (דמו פסנתר/שירה)
"Rambo" (טריילר מיוחד לקיץ 1984)
משחק הדם במים (בהונגרית: Melbourne-i vérfürdő – מרחץ הדמים של מלבורן) היה משחק כדורמים שהתקיים ב-6 בדצמבר 1956 בין נבחרת הונגריה לנבחרת ברית המועצות באולימפיאדת מלבורן ונחשב למשחק המפורסם ביותר בהיסטוריה של משחק הכדורמים.
המשחק התנהל על רקע המרד ההונגרי ונבחרת הונגריה הביסה את נבחרת ברית המועצות 0:4. הכינוי "משחק הדם במים" נטבע על ידי התקשורת לאחר שהשחקן ההונגרי ארווין זאדור יצא מבריכת השחייה לקראת סוף המשחק כשדם זורם מחתך שמתחת לעינו הימנית.
הפגנה קטנה של סטודנטים שנערכה ב-23 באוקטובר 1956 הסלימה למרד כולל כנגד משטר הבובות הסובייטי בבודפשט.
למשך מספר ימים נראה היה כאילו תוכל הונגריה להשתחרר מחיבוק הדוב הרוסי, אך ב-1 בנובמבר החלו ראשוני הטנקים הסובייטיים להתגלגל לתוך הונגריה ומה-4 בנובמבר ועד ה-10 בנובמבר עסקו הכוחות הסובייטיים בדיכוי המרד באמצעות אסטרטגיה של כוחות משולבים שכללו תקיפות אוויר, הפגזות ארטילריות ומבצעים מתואמים של חי"ר ושריון.
בזמן המרד שהתה נבחרת הכדורמים של הונגריה במחנה אימון בהרים בקרבת בודפשט.
חבריה היו מסוגלים לשמוע את קולות הירי ולראות את העשן המיתמר.
ההונגרים התאמנו כדי להגן על תוארם כאלופי האולימפיאדה הקודמת.
כיוון שנותרו פחות משבועיים למשחקים האולימפיים במלבורן שבאוסטרליה הועברו השחקנים מיד למחנה מעבר לגבול בצ'כוסלובקיה על מנת למנוע מהם להסתבך במרד.
השחקנים למדו לראשונה על ההיקף האמיתי של המרד רק כשהגיעו לאוסטרליה ודרשו לקבל מידע על קורות חבריהם ובני משפחתם.
כשהחלה האולימפיאדה דוכא כבר המרד ההונגרי בברוטאליות ורבים מהשחקנים בנבחרת הונגריה ראו את האולימפיאדה כדרך להציל מעט מכבוד מדינתם.
"חשנו כי אנו משחקים לא רק עבורנו כי אם עבור מדינתנו כולה" אמר זאדור לאחר המשחק.
הקהילה הבינלאומית הייתה כבר מודעת לעוצמת הברוטאלית של התגובה הסובייטית למרד ההונגרי והצופים עודדו בקולניות את הנבחרת האולימפית ההונגרית בכל המשחקים בהם השתתפה.
משחק "הדם במים" התנהל מול קהל אוהד שכלל גולים הונגרים שרבים מהם היו כמה ימים לפני כן בזירת האגרוף שבה ראו את לאסלו פאפ ההונגרי זוכה במדליית הזהב השלישית שלו.
מלכתחילה היה המשחק אלים מאוד והוחלפו בו בעיטות ומהלומות.
לקול תשואות הקהל הבקיע הכוכב ההונגרי ארווין זאדור שני שערים.
זאדור נאלץ לעזוב את הבריכה בדקות האחרונות של המשחק כשנבחרתו כבר הובילה 0:4 לאחר שקיבל אגרוף בפניו מוולנטין פרוקופייב.
הפציעה של זאדור הייתה הקש ששבר את גב הגמל לגבי הקהל, שכבר היה בטירוף.
תמונותיו של זאדור השותת דם התפרסמו בעיתונות העולמית והובילו לכינוי "משחק הדם במים", אף על פי שהדיווחים כאילו המים בבריכה האדימו מדם הם ככל הנראה הגזמה.
ההונגרים המשיכו למשחק הגמר ובו ניצחו את נבחרת יוגוסלביה 1:2 וזכו במדליית הזהב הרביעית שלהם.
לאחר שהסתיימה האולימפיאדה ערקו מחצית מ-100 המשתתפים במשלחת ההונגרית לאולימפיאדה למערב.
בין הספורטאים שעזבו את הונגריה עקב תוצאות המרד ההונגרי הייתה המתעמלת היהודייה אגנס קלטי, זוכת 4 מדליות זהב באולימפיאדת מלבורן, שעלתה לישראל.
בשנת 2006, שנת היובל למרד ההונגרי, יצא לאקרנים סרט תיעודי בשם "זעם החירות" המתאר את סיפור המשחק.
את הסרט הפיקו לוסי לו וקוונטין טרנטינו, שתיאר אותו "כסיפור הטוב ביותר שמעולם לא סופר".
הקריין בסרט הוא מארק ספיץ שארווין זאדור היה מאמנו בעת שהיה נער.
משחק הוגן הוא סרט פעולה בבימויו של אנדרו סייפס (Andrew Sipes) אשר יצא לאקרנים בשנת 1995. כוכבי הסרט הם סינדי קרופורד שמגלמת את קייט מק'קווין, פרקליטת משפחה, וויליאם בולדווין שמגלם את מקס קירפטריק, שוטר במשטרת פלורידה.
קירפטריק נאלץ להגן על מק'קווין לאחר שחבר לשעבר ב-ק.ג.ב.
מנסה להתנקש בחייה, עקב רצונה של מק'קווין להשתלט על ספינה השייכת לאדם קובני שהפסיד במשפט גירושים אותו ניהלה.
לשעבר לא מוכן להשלים עם המצב שכן הספינה התמימה למראה היא בעצם הכלי שבאמצעותו הוא מתכוון להשתלט על כספים שונים, לאחר שהוא מוריד צוללנים שיתחברו לכבל נתונים המקשר בין בנקים ברחבי העולם, המונח על קרקעית הים.
ויליאם בולדווין - מקס קירפטריק
סינדי קרופורד - קייט מק'קווין
סטיבן ברקוף - קולונל איליה קאזק
כריסטופר מקדונלנד - ליטונט מיירסון
מיגל סנדובל - אמיליו חואנטרנה
חואן קרלו - ג'ודי קירפטריק
בתורת המשחקים, משחק הוצאות (cost game) הוא משחק שיתופי בו השחקנים יכולים להקטין את הוצאותיהם על ידי התאגדות לקבוצות.
משחק זה ניתן להצגה בתור משחק בצורה קואליציונית עם תשלומי צד.
במשחקים מסוג זה עולות שתי שאלות עיקריות: אילו קואליציות תיווצרנה, וכיצד תחלקנה הקואליציות את ההוצאות בין החברים בהן.
נתבונן במשחק עם קבוצת השחקנים {A, B, C}.
השחקנים מבינים שכדאי להם לשתף פעולה, אולם לא ברור כיצד עליהם לחלק את ההוצאות המשותפות, שכן העלות שכל שחקן צריך לשלם בנפרד שונה, ולא ברור כמה כל שחקן תורם להקטנת ההוצאות.
ניתן להציג את המשחק בתור משחק בצורה קואליציונית באופן הבא:
בתורת המשחקים, משחק דינמי, או משחק סדרתי, הוא משחק בו שחקן אחד בוחר את פעולתו לפני ששאר השחקנים בוחרים את שלהם.
השחקנים מקבלים החלטות (או בוחרים אסטרטגיה) כתוצאה מסדר מסוים מוגדר מראש, ולפחות כמה מהשחקנים יכולים לצפות במהלכיהם של השחקנים הקודמים להם במשחק.
השחקנים האחרים חייבים שתהיה ברשותם אינפורמציה מסוימת על החלטת השחקן הראשון, אחרת סדר התורות לא ישפיע מבחינה אסטרטגית על מהלכי השחקנים.
במשחקים דינמיים בדרך כלל משתמשים בהצגה בצורה רחבה, היות שהצגה זו מדמה בצורה מפורשת את המהלכים העוקבים במשחק.
משחקים קומבינטוריים הם בדרך כלל משחקים דינמיים.
את המשחקים הדינמיים פותרים בדרך כלל בעזרת אינדוקציה הפוכה.
אסטרטגיה של שחקן במשחק דינמי או משחק בצורה רחבה היא תוכנית פעולה מלאה.
תוכנית הפעולה מגדירה מה עושה השחקן בכל קודקוד שבו הוא עשוי להיקרא לשחק.
כל מערך האסטרטגיות של השחקנים מגדיר מסלול של השתלשלות המשחק מהשורש ואילך האסטרטגיה של השחקן הפותח את המשחק מגדירה בפרט כיצד פעל אותו שחקן בשורש העץ פעולתו שם מגדירה ענף היוצא מהשורש ומוביל לקודקוד אחר.
האסטרטגיה של השחקן המשחק בקודקוד האחר מגדירה את פעולתן שם פעולה זו מגדירה ענף היוצא מאותו קודקוד ומוביל לקודקוד נוסף וכך הלאה.
שיווי משקל מתואם מושג אחר, "שיווי משקל מתואם", הוצע חתן פרס נובל בכלכלה לשנת 2005 ישראל אומן.
בדומה לשיווי משקל נש, שיווי משקל מתואם הוא מצב שבו שום משתתף אינו יכול לשפר את מצבו בשינוי חד צדדי של פעולתו בלבד.
אולם להבדיל משיווי משקל נש, כאן מניחים כי לפני שהמשתתפים מחליטים על פעולותיהם הם נחשפים למידע מסוים.
מידע זה יכול להיות משותף לכולם ("מידע פומבי"), שונה ממשתתף למשתתף ("מידע פרטי") או שילוב שלהם.
נוסף על כך, מידע זה אינו משפיע ישירות על תוצאות המשחק - ובכל זאת הוא עשוי להיות מובא בחשבון ולהשפיע על החלטות המשתתפים.
משחק הדיקטטור הוא משחק פשוט המשמש תפקיד חשוב בחקר כלכלה התנהגותית וקבלת החלטות.
במשחק שחקן אחד מחלק סכום כסף בין שני שחקנים.
בשונה ממשחק האולטימטום, שבו השחקן השני מחליט אם לאמץ את החלוקה או להותיר את שניהם בידיים ריקות, כאן תפקידו של השחקן השני פסיבי לחלוטין.
תוצאות ניסיוניות במשחק הדיקטטור נראות לפעמים כסותרות את מודל ההתנהגות של "האדם הכלכלי" לפיו הפרט הרציונלי דואג לאינטרסים הפרטיים שלו בלבד.
במשחק הדיקטטור, השחקן הראשון, "המציע", מחליט על חלוקה של שלל (למשל פרס כספי).
השחקן השני, "המגיב", מקבל את שארית השלל שנשאר לאחר שהמציע לקח ממנו את חלקו.
תפקיד המגיב הוא פסיבי לחלוטין (למגיב אין שום אסטרטגיה במשחק או השפעה על תוצאתו).
כתוצאה מכך, משחק הדיקטטור איננו משחק באופן פורמלי (במובן בו משתמשת תורת המשחקים במונח משחק).
על מנת שמשחק ייחשב משחק מבחינה פורמלית, התועלת של כל שחקן חייבת להיות תלויה בפעולות של שחקנים אחרים.
מכיוון שהתועלת של השחקן המציע תלויה אך ורק בהחלטותיו שלו עצמו, המצב המתואר שייך יותר לקבלת החלטות מאשר לתורת המשחקים.
למרות הגדרה פורמלית זו, משחק הדיקטטור מתועד בספרות של תורת המשחקים כמשחק מנוון.
נעשה שימוש במשחק זה על מנת לבחון את מודל האדם הכלכלי של הפרט הבודד: אם פרטים היו דואגים אך ורק לטובתם הכלכלית האישית, מציעים (המשחקים כדיקטטורים) היו מקציבים את כל השלל לעצמם ולא היו נותנים דבר למגיב.
תוצאות ניסוייות מראות כי פרטים בודדים לעיתים קרובות מקציבים כסף למגיב, ובכך מפחיתים את סכום הכסף שהם מקבלים בעצמם.
מחקרים מראים כי תוצאות אלו אינן מקריות והן מרבות לחזור על עצמן: לדוגמה, Henrich ואחרים ערכו מחקר מקיף על פני תרבויות שונות בנושא וגילו כי מציעים אכן מקציבים סכום השונה מאפס מהשלל למגיב.
ניסויים אחרים מראים כי המשתתפים בניסוי מגלים רמה גבוהה של עקביות לאורך וריאציות שונות של משחק הדיקטטור בהן העלות של נתינה משתנה.
השערה שעלתה בעקבות ניסויים אלו היא שההתנהגות במשחק הדיקטטור היא אכן אלטרואיזם ולא אי יכולת או כישלון במקסום רווח אישי.
ניסויים אחרים הראו כי קיים קשר בין מעורבות פוליטית למשחק הדיקטטור, מכך ניתן ללמוד כי מעורבות פוליטית יכולה להוות סמן לדאגה לרווחתם של אחרים.
מחברים שונים הציעו כי נתינה במשחק הדיקטטור לא מצביעה על רצון של הפרט למקסם את התועלת של סביבתו (אלטרואיזם).
במקום זה הם משערים שהפרט מפיק תועלת שלילית מכך שהוא נתפס כחמדן על ידי אחרים, והוא מנסה להימנע מלהיתפס כחמדן על ידי עורך הניסוי.
כמה ניסויים בוצעו כדי לבחון השערה זו, אך לא התקבלה מסקנה חד משמעית, אלא תוצאות מעורבות.
ניסויים נוספים הבודקים מסקנות ניסוייות נערכו.
בארדסלי ערך ניסויי שבו לפרטים ניתנה ההזדמנות לתת כסף, לא לתת כלום או לקחת כסף מהמגיב.
רוב הנבדקים היו רחוקים מלהראות אלטרואיזם ולקחו את הכסף לעצמם.
בהשוואה שנערכה בין משחק הלקיחה למשחק הדיקטטור הנערכים שניהם עם אותו שלל התחלתי, רוב האנשים שבחרו לתת למגיב חלק מהשלל במשחק הדיקטטור בחרו לקחת הכול לעצמם במשחק הלקיחה.
Bardsley הציע שני פירושים לתוצאות אלו.
הראשון, יכול להיות שמבחר האפשרויות המוצגות מספקות רמזים שונים לנבדקים המשתתפים בניסוי לגבי מה מצופה מהם.
"נבדקים יכולים לתפוס את משחק הדיקטטור כמשחק שהנושא שלו הוא נתינה, מאחר שהם יכולים או לא לעשות כלום או לתת, ולכן הם שואלים את עצמם כמה לתת.
בעוד שמשחק הלקיחה יכול להיתפס כמשחק שהנושא שלו הוא לקיחה מסיבות אנלוגיות, ולכן הנבדק שואל את עצמו כמה לקחת".
לפי פירוש זה נתינה במשחק הדיקטטור היא תגובה למאפיינים הנדרשים על ידי הניסוי.
שנית, ההתנהגות של הנבדקים יכולה להיות מושפעת על ידי סוג של אפקט הפללתי.
מה שהנבדק מחשיב להתנהגות נאותה תלויה בתחום ההתנהגויות האפשרי.
במשחק הלקיחה, מרחב ההתנהגויות כולל אלטרנטיבה גרועה יותר מאשר מרחב ההתנהגויות במשחק הדיקטטור.
כתוצאה מכך, לתת פחות או לקחת יכולים להיתפס כנחמדים במידה שווה.
משחק האמון מרחיב את משחק הדיקטטור על ידי כך שגודל השלל ההתחלתי שהדיקטטור מחליט באופן חד צדדי כיצד לחלקו בינו לבין המגיב, נקבע באופן חלקי על ידי מתנה ראשונית מהמגיב.
הצעד הראשוני נעשה על ידי השותף למשחק של הדיקטטור, שעליו להחליט כמה מהשלל ההתחלתי שלו להפקיד בידיו של הדיקטטור (בתקווה לקבל חלק מזה חזרה).
באופן טבעי, הוא מעודד לתת משהו לדיקטטור על ידי הגדרות המשחק שקובעות כי החלק שיקבל מהשלל שייתן יוכפל בפקטור מסוים.
הניסוי מסתיים לעיתים נדירות בשיווי משקל תת-משחקי משוכלל בו "אין אמון".
למעשה, מאמר שהתפרסם ב-2008 בכתב העת PNAS בו המשתתפים במשחק האמון היו תאומים זהים ותאומים לא זהים מצביע על כך שהבדלים בין אישיים בהתנהגות במשחק האמון הם מוסברים, לפחות בחלקם, על ידי רכיב תורשתי.
משחק הדמעות הוא סרט קולנוע מסוג דרמה שיצא לאקרנים בשנת 1992, ונכתב ובוים על ידי ניל ג'ורדן.
הסרט בוחן נושאים של גזע, מין, לאום, והמיניות על רקע הצרות האיריות.
שם הסרט המקורי היה "אשת החייל".
גיבור הסרט הוא פרגוס (סטיבן ריאה), חבר במחתרת האירית.
המחתרת לוכדת ומחזיקה בשבי את ג'ודי (פורסט ויטאקר).
בעקבות מפגש קצר אך משמעותי עם ג'ודי, פרגוס יוצר קשר עם חברתו - דיל (ג'יי דוידסון).
אירועים בלתי צפויים הנכפים על פרגוס מאלצים אותו להחליט מה הוא רוצה לעתידו, ובסופו של דבר הוא נוכח לגלות גם מה שהטבע שלו מכתיב לו שהוא חייב לעשות.
הסרט מתחיל כמותחן פסיכולוגי: פרגוס (סטיבן ריאה), חייל פשוט בארגון ה-IRA, ביחד עם לוחמים נוספים, בהם אישה בשם ג'וד (מירנדה ריצ'רדסון), תחת הנהגתו של מגווייר (אדריאן דנבר), חוטפים את ג'ודי (פורסט ויטאקר), חייל בריטי שחור.
ה-IRA דורש את שחרורם של שאר חברי ה-IRA הכלואים בבריטניה, ומאיימים להוציא להורג את ג'ודי בתום שלושה ימים, אם דרישותיהם לא ייענו.
פרגוס החביב מוצב לשמור על ג'ודי, והשניים מפתחים ביניהם קשר אישי, למורת רוחם של גברים אחרים בצוות ה-IRA.
במהלך הזמן הזה, ג'ודי מספר לפרגוס משל על הצפרדע ועל העקרב.
ג'ודי משכנע את פרגוס לפגוש את חברתו, דיל (ג'יי דוידסון), במידה ויומת, על מנת לוודא שהיא בסדר.
לאחר שתם מועד האולטימטום, פרגוס לוקח את ג'ודי ליער, על מנת להוציא אותו להורג.
אולם ג'ודי, הסבור כי פרגוס איננו רוצח בליבו, מנסה לברוח.
ואכן, פרגוס לא מסוגל להביא את עצמו לירות בגבו של ג'ודי הנמלט ממנו, אולם ג'ודי בורח אל מרכזו של כביש, והוא נדרס למוות, בטעות, על ידי חיילי הצבא הבריטי שהגיעו למקום שביו על מנת לחלצו.
בעודו סבור כי חבריו לצוות ה-IRA מתו בהתקפת הכוחות הבריטיים, פרגוס מחליט להסתתר מהנהגת ה-IRA בלונדון, שם הוא מוצא לעצמו עבודה בתור פועל בניין, ומשנה את שמו ל"ג'ימי".
פרגוס פוגש בלונדון את דיל, חברתו של ג'ודי המנוח, בסלון שיער, בו היא עובדת.
מאוחר יותר הם נפגשים בבר מקומי (בו משמש ג'ים ברודבנט כברמן), ומשוחחים.
בערב שלמחרת פרגוס חוזר לבר, ורואה על הבמה את דיל, שרה את השיר "משחק הדמעות".
פרגוס עדיין חש אשם במותו של ג'ודי וחולם עליו זורק כדור קריקט לעברו.
במקביל, הוא ממשיך לחזר אחרי דיל, להגן עליה מפני מחזר כפייתי ובהדרגה הוא מתאהב בה.
מאוחר יותר, כאשר הוא עומד לקיים עימה יחסי מין בדירתה הוא מגלה כי יש לה פין, ומדובר בעצם באישה טרנסקסואלית.
התגובה הראשונית שלו היא של גועל.
הוא ממהר לשירותים להקיא ובטעות מכה את דיל בפנים, מכה המשאירה סימן כחול, ומשאיר אותה על הרצפה, לבדה.
כעבור כמה ימים פרגוס משאיר לדיל פתק והשניים משלימים.
למרות הכול, דיל עדיין מושכת בעיניו.
זמן קצר לאחר מכן, ג'וד מפתיעה את פרגוס, בהגיעה לדירתו.
היא מספרת לו כי נשפט והורשע, שלא בפניו, על ידי ה-IRA על המהומה שגרם.
היא מאלצת אותו להסכים לעזור לה בביצוע של משימה חדשה - חיסול של אישיות בכירה.
כדרך אגב, היא מאיימת עליו כי ה-IRA יהרוג את דיל, במידה והוא לא ישתף פעולה.
פרגוס לא מסוגל להתגבר על חיבתו לדיל אשר מחזרת אחריו.
הוא מחליט להגן עליה מפני נקמה אפשרית באמצעות הסוואתה כגבר.
כך, הוא מקצר את שיערה הארוך, כך שתהיה לה תספורת גברית, וכן מלביש אותה בהתאם.
בלילה שלפני יום ביצוע משימת ה-IRA, דיל משתכרת, ועל פרגוס ללוות אותה לדירתה.
דיל מבקשת ממנו להישאר איתה והוא מציית.
פרגוס מגלה לדיל כי הוא אחראי למותו של ג'ודי, החבר הקודם שלה.
דיל מעמידה פנים שהיא שיכורה, ושלא הבינה את דבריו.
אולם, למחרת בבוקר כאשר הוא מתעורר, פרגוס מגלה כי דיל קשרה אותו למיטה על מנת למנוע ממנו לקחת חלק בהתנקשות המתוכננת.
תחת איומי אקדח, דיל מכריחה את פרגוס לומר לה שהוא אוהב אותה ושלא יעזוב אותה, ולאחר מכן משחררת אותו.
בדיוק אז מגיעה לדירה ג'וד, עם כוונה לנקום בפרגוס אשר נעדר ממשימת ההתנקשות.
דיל מצהירה כי ג'וד השתמשה במיניות שלה על מנת לפתות את ג'ודי.
דיל יורה למוות בג'וד, ולאחר מכן מכוונת את האקדח לכיוונו של פרגוס, אך לבסוף מורידה את ידה ואומרת כי היא לא יכולה להרוג אותו, כי ג'ודי לא היה רוצה בכך.
פרגוס מונע מדיל מלירות בעצמה ושולח אותה להתחבא במועדון.
לאחר שדיל עוזבת פרגוס מנגב את טביעות האצבעות, ונשאר במקום מתוך כוונה להיעצר במקומה של דיל.
סצנת הסיום של הסרט מתרחשת כעבור כמה חודשים: דיל מגיעה לבית-הסוהר, על מנת לבקר את פרגוס.
השניים משוחחים על תוכניותיהם המשותפות לאחר שפרגוס ישוחרר מן הכלא.
לבסוף, דיל שואלת את פרגוס למה הוא הסכים לשבת במקומה בבית-הסוהר, והוא משיב לה: "כמו שאיש אחד אמר לי פעם - זה בטבע שלי." על מנת להסביר את דבריו, הוא מספר לה את המשל על הצפרדע ועל העקרב, אותו שמע מג'ודי.
ניל ג'ורדן כתב את הטיוטה הראשונה של התסריט לסרט זה באמצע שנות ה-80', תחת הכותרת "אשת החייל", אך גנז את הפרויקט בשל צאתו לאקרנים של סרט דומה.
בתחילת שנות ה-90' החלה ההפקה של הסרט, אולם ג'ורדן התקשה להשיג מימון - משקיעים פוטנציאליים נרתעו מלהשקיע כספים בסרט, לאחר שורה של כישלונות קופתיים, כמו גם בשל הנושאים הקשים שהסרט עוסק בהם.
כתוצאה מכך, תהליך הצילומים היה מלחיץ ולא יציב.
המפיקים ניסו ללא הרף לגייס סכומי כסף שונים, אפילו קטנים מאוד, רק על מנת לשלם לאנשי הצוות הממורמרים ולהמשיך בצילומים.
הסרט הופק תחת השם "אשת החייל", עד אשר סטנלי קובריק, שהיה ידידו של ג'ורדן, יעץ נגד הכותרת, בטענה כי הקהל יצפה לראות סרט מלחמה.
הסרט היה מועמד לשישה פרסי אוסקר, אך זכה בסופו של דבר רק באחד - עבור תסריט מקורי, מאת ניל ג'ורדן.
כמו כן, הסרט היה מועמד לפרסים על בימוי (ניל ג'ורדן), שחקן טוב ביותר (סטיבן ריאה), שחקן משנה הטוב ביותר (ג'יי דוידסון), העריכה הטובה ביותר, וכן פרס אוסקר לסרט הטוב ביותר.
משחק האלמוות הוא משחק שחמט שנערך בלונדון ב-21 ביוני 1851 בין אדולף אנדרסן לליונל קיזריצקי וארך 23 מהלכים, שהסתיימו בניצחון אנדרסן.
המשחק מפורסם מאוד בזכות ההקרבות הרבות שהיו בו - אנדרסן ששיחק בלבן הקריב את המלכה, שני הצריחים ורץ והנחית מט עם שלושת הכלים היחידים (מלבד הרגלים) שנותרו לו.
פתיחה זו מכונה "גמביט המלך" ובה הלבן מקריב רגלי בתמורה להתפתחות מהירה.
פתיחה זו הייתה פופולרית במאה ה-19, אך כיום כמעט ולא משתמשים בה, כיוון שטכניקת ההתגוננות מולה השתפרה מאוד.
הסתעפות זו מכונה "גמביט המלך הנרצה".
המלכה מאיימת על המלך ומונעת הצרחה, אך הוצאת המלכה מעכבת התפתחות, מאחר שאפשר להרוויח טמפו על ידי התקפתה אגב פיתוח, לדוגמה פו3.
זהו גמביט בירן קאונטר, שכיום נראה לא מוצלח לרוב השחקנים.
זהו מסע פיתוח רגיל, אולם כאן יתרונו הוא שהוא מתקיף את המלכה וכך מעכב את התפתחותו של השחור תוך כדי התפתחות.
מסע זה מעניק ללבן שליטה על המרכז.
רוברט היבנר המליץ על 7.פג3 במקום.
מסע זה מאיים פז3+ ומגן על הרגלי בו4, אולם הוא מביא את הפרש לצד הלוח, מקום בו טווח השפעתו של הפרש מצומצם.
לפי קיזריצקי, עדיף היה 8...ז6.
המהלך הזה מגן על רגלי המלכה ובו-זמנית תוקף את הצריח.
למרות זאת, יש שחושבים ש-9...ז6 טוב יותר, כי הוא מתמודד עם פרש חזק.
תשומת לב שבאותם ימים השחקנים היו מפתחים כלי או שניים, ואז מזיזים אותם שוב ושוב.
אם שחור מקבל את ההקרבה, מלכתו תישאר מחוץ למשחק, תוך יתרון התפתחותי גדול ללבן.
לדעת הובנר, זוהי הטעות הגורלית של השחור.
הוא מרוויח חומר, אך מפסיד התפתחות, כשהלבן יכול לצאת להתקפה מהירה.
הובנר המליץ על 11...ח5 במקום.
הפרש על ו5 מגן על הרגלי, שתוקף את המלכה.
ללבן יש כעת שני איומים:
ר:ו4, שלוכד את המלכה השחורה (אין לה לאן לברוח)
ה5, שתוקף את הפרש השחור על ו6 ובו זמנית חושף התקפה של המלכה הלבנה על הצריח בא8
המסע הזה מונע את שני האיומים, אך גורם לשחור להיות לא מפותח יותר ויותר - כעת הכלי היחיד שאינו במשבצת ההתחלה הוא המלכה, שצריכה לברוח, בזמן שללבן יש שליטה על חלק גדול מהלוח.
מסע פיתוח שגרתי של השחור, שגם תוקף את הצריח על ז1.
לבן מגיב להתקפת השחור בהתקפת-נגד.
המסע מאיים פג7+, שמבצע איום מזלג על המלך והצריח.
ריכרד רטי המליץ על 17.ד4 ו-18.פד5, שמביא יתרון ללבן.
שחור מרוויח רגלי, ומאיים להשיג את הצריח על א1 בעזרת איום שח.
במסע זה לבן מציע בהקרבה את שני צריחיו.
הובנר העיר שמהעמדה הזאת, ישנן דרכים רבות לנצח, והאמין שישנם לפחות שלושה מסעים טובים יותר: 18.ד4, 18.רה3, או 18.צה1, מה שמוביל לעמדת ניצחון בלי להקריב כל כך הרבה חומר.
גרסת הפרסום של תוכנת השחמט ג'וניור המליצה 18.פג7+, מלווה בצה1. הניתוח של התוכנה chessmaster הסביר ש"המטרה העיקרית (של המסע) היא להסיט את המלכה מהאלכסון א1-ח8. עכשיו שחור לא יכול לשחק 18...ר:ד6?
19.פ:ד6+ מד8 20.פ:ו7+ מה8 21.פד6+ מד8 22.מהו#8." גארי קספרוב אמר שהמשחק היה מאבד את אחד מהפנינים שלו אם המשחק היה ממשיך בצורה שגרתית כזאת.
המסע 18.רד6 אינו רגיל, בגלל הקרבת החומר הרבה של הלבן.
במסע זה תבוסת השחור נהיית סופית.
סביר שהמשחק היה ממשיך במקרה כזה 19.מה2 מהב2 20.מד2 ר:ז1.
ההקרבה מונעת מהמלכה השחורה להגן על המלך באופן יעיל, ואף גורמת לאיום של מט בשניים: 19.פ:ז7+ מד8 20.רג7+.
בנקודה זו, התקפת השחור מאבדת את כוחה: לשחור מלכה ורץ בשורה הראשונה, אבל הוא אינו יכול לתקוף מיד את הלבן, בזמן שלבן מסוגל לנצח במהירות.
לפי קיזריצקי, הוא נכנע בנקודה זאת.
הובנר ציין שמאמר של פרידריך אמלאנג דווח שקיזרצקי שיחק 20...פא6, ואז אנדרסן הכריז את מסעי המט.
בכל מקרה, לא ברור אם המסעים הבאים אכן שוחקו.
גארי קספרוב אמר שהשחור נכנע כאן.
הקרבה המלכה מכריחה את השחור לוותר על ההגנה על ה7
בסוף המשחק, לשחור יש יתרון חומרי גדול - מלכה, שני צריחים ורץ - אך יתרון זה אינו עוזר לו.
לבן משתמש בשלושת הכלים שנותרו לו - שני פרשים ורץ - כדי להנחית מט.
סבלי טרטקובר כינה את המשחק "יפיפה".
משחק הוגן הוא מותחן פוליטי אמריקאי על מאבקו של זוג על האמת מאחורי העילות הרשמיות למלחמת עיראק.
הסרט, בכיכובם של נעמי ווטס ושון פן, זכה ב"פרס חופש הביטוי" של ה-NBR, המועצה הלאומית לביקורת סרטים.
הסרט מבוסס על הביוגרפיה של סוכנת ה-CIA ולרי פליים, ועל זו של בעלה, השגריר לשעבר ג'וזף וילסון, שניהם גיבוריה של פרשת פליים.
ולרי פליים נשואה ואם לשני ילדים קטנים, אבל היא גם סוכנת של ה-CIA.
רק בעלה ושני הוריה יודעים זאת, אך גם בעלה, השגריר לשעבר וילסון, לא יודע בדיוק מה היא עושה.
בשנת 2002 מחפשת ארצות הברית הוכחות לקיום נשק גרעיני בידי סדאם חוסיין, או לפחות תוכניות לייצור נשק כזה.
ל-CIA מגיע מידע, שסדאם חוסיין קנה, כביכול, 500 טון אורניום בניז'ר.
ממוניה של ולרי שואלים אותה, האם בעלה יכול להיות האדם המתאים, לשלוח אותו לניז'ר כדי לאמת את המידע.
וילסון היה שנים רבות שגריר במדינות אפריקאיות שונות, והוא נשלח לניז'ר.
אחרי חזרתו הוא מדווח, שאין כל סיכוי שהמידע נכון.
אבל בוש כבר יצא בהכרזות, שסדאם חוסיין קנה 500 טון אורניום באפריקה.
בינתיים עובדת ולרי על אפשרויות נוספות להגיע למידע מתוך עיראק.
היא יוצרת קשר עם רופאה צעירה ממוצא עיראקי (משוחקת על ידי לירז צ'רכי) ומצליחה לשכנע אותה, לנסוע לעיראק ולתחקר את אחיה, אחד המדענים הבכירים בעיראק.
גם היא חוזרת עם מידע, שוולרי בינתיים אימתה ממקורות נוספים, שאין לעיראק שום תוכניות גרעין.
ארצות הברית בכל זאת פותחת ב-19 במרץ 2003 במתקפה על עיראק.
חייהם של המדענים שמהם קיבלה ולרי מידע, נמצאים בסכנה, וולרי הבטיחה להציל אותם.
וילסון כותב מאמר, שמתפרסם ב-14 ביולי 2003, בו הוא חושף שהנשיא בוש שיקר, רק כדי למצוא תירוץ לצאת למלחמה, ושלא הייתה שום מכירה של אורניום מניז'ר לסדאם חוסיין.
הבית הלבן משיב מלחמה וטוען, שווילסון לא אמין, שהוא נשלח לניז'ר על ידי אשתו ולא על ידי ה-CIA, שאשתו היא סוכנת של ה-CIA, והממשל אף חושף את שמה.
ה-CIA דרש ממשרד המשפטים לפתוח בחקירה בעקבות חשיפת שמה של הסוכנת, מעשה שמהווה עבירה פלילית, וכאן מתחילה הדרמה האמיתית של הסרט.
מחד קיים הרובד הפוליטי על המאבק בין ה-CIA לבית הלבן ובין תומכי המלחמה למתנגדיה, ומאידך הופכת ההמולה גם למבחן קשה ביותר לנישואין של פליים ווליסון.
אילולא כתב וילסון את המאמר, לא הייתה זהותה של פליים נחשפת.
בניגוד לבעלה, גם עכשיו היא לא מעוניינת להשיב מלחמה, מחשש לנידוי ולאיבוד פרנסתם.
רק כאשר היא עוזבת עם שני הילדים את הבית ועוברת להורים שלה, מדבר איתה שם אביה, איש חיל האוויר לשעבר, ומשכנע אותה לחזור לבעלה ולהיאבק על האמת.
המדענים, אותם הבטיחה ולרי להציל, נרצחו על ידי ארצות-הברית, כדי שלא ייוודע שלא היה נשק להשמדה המונית בידי עיראק.
וילסון ממשיך במסע שלו לטיהור שמו ושמה של אשתו, שאת שניהם התקשורת בינתיים השמיצה, כדי להגן על בוש והמלחמה.
הוא מרצה בפני קהל גדול ושואל אותם: "כמה מכם מכירים את 16 המילים שהנשיא בוש נאם לאומה, שהובילו אותנו למלחמה?" הכוונה היא למשפט:
אף לא אחד בקהל מרים את היד.
אך כשווילסון שואל: "מי מכם יודע מה שמה של אשתי?", כולם מרימים את היד.
בסוף הסרט משלימים בני הזוג, ולרי נחשפת בתקשורת ואף מעידה בפני ועדה של הקונגרס.
היא מתחילה לקרוא את עדותה, ואז נחתכת הסצנה במעבר לעדות המצולמת האמיתית של ולרי פליים.
שם הסרט הוא משחק מילים: פירושו הוא "משחק הוגן," אבל יותר מכך הוא ציטוט של אמירה שיוחסה עם פרוץ הפרשה לקארל רוב, כאילו פליים היא "קורבן לגיטימי" ("Fair Game", באשר game הוא גם "ציד" באנגלית).
משחק דפדפן הוא משחק מחשב אינטרנטי אליו ניגשים באמצעות דפדפן.
משחקי דפדפן ממומשים בטכנולוגיות אינטרנט סטנדרטיות או בתוספות לדפדפן, כגון אדובי פלאש או Java.
משחקים אלו כוללים בדרך כלל ממשק משתמש בטכנולוגיות צד לקוח הנתמכות בדפדפן, כגון HTML, ובטכנולוגיות צד-שרת על מנת לממש לוגיקה ותיאום בין מספר שחקנים.
משחקי דפדפן הם ניידים וניתן לשחקם דרך מגוון מכשירים שונים, דפדפנים ומערכות הפעלה.
משחקי דפדפן הם לעיתים קרובות חינמיים ואינם דורשים התקנת תוכנות על מחשב השחקן, מלבד הדפדפן וחיבור לאינטרנט.
חלק ממשחקי הדפדפן הם מרובי משתתפים ובהם אינטראקציה בין מספר שחקנים.
לרוב משחקי הדפדפן אינם מצריכים מחשב בעל יכולת עיבוד גרפית גבוהה.
לאחר 2010, משחקי דפדפן שנכתבו בפורמטים אחרים מלבד Flash נותרים פופולריים, כגון HTML5, WebGL ו-WebAssembly.
בשנת 2014 בגוגל כרום שולב משחק "משחק הדינוזאור".
וב - 12.1.2021 הוסר הפלאש מכלל הדפדפנים באינטרנט (מלבד דפדפנים בודדים שמלכתחילה נועדו בשביל משחקי פלאש וכדומה) הפלאש נמחק היות שגרם לפריצות רחבות בקרב משתמשים ואתרים אשר השתמשו בו, מה שגרם לכ-90% ממשחקי הדפדפן הפופולריים לחדול מלתפעל.
כתוצאה מכך אתרים דוגמת Friv שהתבססו על משחקי דפדפן מופעלים על ידי Flash נסגרו.
בהמשך חלקם נפתחו מחדש תוך שימוש בטכנולוגיות אחרות.
משחק האולסטאר של ליגת העל בכדורסל הוא משחק ראווה שנערך מדי שנה באביב על ידי מנהלת ליגת העל בכדורסל.
אירוע זה חזר להתקיים בשנת 2011 לאחר שבוטל ב-2003. בהפסקות בין הרבעים במשחק מתנהלות תחרות ההטבעות ותחרות השלשות.
בעבר האירוע כלל בחירת כוכבים מהליגה שחולקו ל-2 קבוצות.
כשחודש האירוע ב-2011, שונה מעט הקונספט לקבוצה אחת של כוכבי כדורסל ישראליים וקבוצה שנייה של כוכבים זרים המשחקים בליגת העל הישראלית בכדורסל.
השחקנים המשתתפים נבחרים באמצעות הצבעת אוהדים כאשר לכל קבוצה מצביעים עבור ישראלי אחד וזר אחד, השחקנים שנבחרים לשחק קיבלו את מספרי הקולות הגבוהים ביותר, ובסוף משובצים לנבחרת הישראלים ולנבחרת הזרים 12 שחקנים לכל קבוצה.
מאמני הקבוצות הם מאמני ליגת העל בכדורסל ונבחרים על ידי המנהלת.
מלבד המשחק מתקיימות גם תחרויות ראווה כמו קליעת שלשות והטבעות מיוחדות בסל להנאת הקהל.
מלבד "משחק האולסטאר" של כוכבי ליגת העל בכדורסל, ייסדו ב-2007 משחק אולסטאר לכוכבי ליגת הנוער בכדורסל (בליגת הנוער 2 הקבוצות כוללות כוכבים ישראליים) וב-2011 ייסדו גם משחק אולסטאר לכוכבי הליגה הלאומית בכדורסל.
המשחק גם היווה השראה לקיום משחק אולסטאר דומה בליגת העל בכדוריד (החל מ-2013) בין נבחרת הישראלים לנבחרת הזרים המשחקים בליגה.
החל מעונת 2019/20 (בעקבות התפרצות מגפת הקורונה יצא לפועל רק ב-2022) התחלפה שיטת המשחק.
במקום משחק ביו נבחרת הישראלים נגד נבחרת הזרים, הישראלי והזר שמקבלים את מספר ההצבעות הגבוה ביותר זוכים להרכיב קבוצה בשיטת "כוחות" מרשימת שחקנים שבוחר הקהל.
טוקוטו, הפועל תל אביב גיא פניני (2), הפועל חולון2023 אנטוניוס קליבלנד, הפועל אילת סי.
האריס, הפועל חולון2024לא התקיים בעקבות מלחמת חרבות ברזל2025 דשון פרנסיס, בני הרצליה ריאן טוראל, עירוני נס ציונה
משחק האולסטאר של ליגת הפיתוח של ה-NBA הוא אירוע שנתי אשר התקיים בין העונות 2007–2017 במקביל למשחק האולסטאר של ה-NBA.
המשחק התקיים באותה העיר שבה מתקיים אירוע האולסטאר של ה-NBA, אך התרחש יום קודם (שבת) ובאולם אחר.
בנוסף למשחק המרכזי קיימה הליגה את אירועי "Dream Factory Friday Night" הכוללים מספר תחרות פופולריות דוגמת תחרות הטבעות ותחרות זריקות ל-3 נקודות.
במשחק האולסטאר משתתפים 20 שחקנים המחולקים לשתי קבוצות.
השחקנים נבחרים על ידי הצבעה באתר הרשמי של ליגת הפיתוח ועל ידי הצבעה של מאמני הליגה.