tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הודג'ס לא היה חבר בתזמורת של אלינגטון לפני 1928, בין השנים 1951–1955 ואחרי 11 במאי 1970. ההקלטות המוקדמות ביותר של אלינגטון היו מ-1924 והוא נפטר ב־24 במאי 1974. הדיסקוגרפיות של שניהם כמעט זהות, חוץ מיוצאי דופן המפורטים לעיל ובסעיף זה.
ג'וני גיטאר הוא סרט מערבון אמריקאי משנת 1954, בבימויו של ניקולאס ריי, עם ג'ואן קרופורד, מרסדס מקיימברידג', סטרלינג היידן בתפקידים הראשיים.
השיר "ג'וני גיטאר" זכה להצלחה רבה ותורגם לשפות רבות, כולל עברית.
את המוזיקה כתב ויקטור יאנג למילים של פגי לי.
המנגינה נשמעת בתחילת הסרט עם הכתובות, ג'ואן קרופורד שרה אותו (בדיבוב) ולבסוף הוא מושמע בביצוע פגי לי.
התסריט מבוסס על הרומן "ג'וני גיטאר" של רוי צ'נסלור (1953).
ב-2008 נבחר הסרט לשימור בארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית של ספריית הקונגרס בשל "חשיבות היסטורית, תרבותית ואסתטית".
ויינה (ג'ואן קרופורד) היא בעלת מסבאה וקזינו בפאתי עיירת בוקרים באריזונה.
היא בריב עם תושבי העיירה בגלל תמיכתה בבניית מסילת רכבת שתעבור במקום.
אנשי העיירה ובעיקר אמה סטון (מרסדס מקיימברידג') שונאים אותה גם מפני שהיא מארחת את האקדוחן "דנסינג קיד" (סקוט בריידי) וחבורתו.
הקיד היה פעם מאהב של ויינה ואמה.
ארבעה אקדוחנים תוקפים כרכרה והורגים את אחיה של אמה.
היא מגיעה למסבאה של ומאשימה את "דנסינג קיד" וויינה ברצח אחיה.
אל הקלחת הזאת מגיע גבר נושא גיטרה ואומר ששמו "ג'וני גיטאר" (סטרלינג היידן).
הוא היה המאהב של ויינה ונטש אותה לפני חמש שנים.
רק היא יודעת שהוא היה אקדוחן מקצועי בשם ג'וני לוגן.
ברט לונגרגן (ארנסט בורגנין) לא יודע על עברו של ג'וני ומתגרה בו.
ג'וני לא נרתע ובקרב אגרופים מכריע אותו על נקלה.
אמה מלווה בחוואי מקגייוור (וורד בונד) ובמרשל ויליאמס (פרנק פרגוסון) נותנים לוויינה ואנשיה 24 שעות לפנות את המקום.
למחרת נוסעים אמה וג'וני לבנק בעיירה כדי להוציא משם כסף לשלם לעובדים.
באותו זמן מתקיפים "דנסינג קיד" וחבורתו את הבנק ושודדים סכום כסף גדול.
אמה והתושבים בטוחים שויינה עשתה עסק עם השודדים.
הם מארגנים מצוד גדול על חבורתו של "דנסינג קיד".
אחד מהחבורה הוא צעיר בשם טרקי (בן קופר) הוא נפצע בדהרה, נוטש אותם ובורח למסבאה של ויינה לבקש עזרה ולהסתתר.
האנשים מגלים את סוסו הנטוש מגיעים למסבאה וחוקרים את ויינה אך היא מכחישה כל קשר לכך.
לבסוף הם מגלים במסבאה את טרקי ומשכנעים אותו להפליל את ויינה אם רצונו בחיים.
טרקי נשבר ומודיע כי ויינה הייתה שותפה בשוד הבנק.
התושבים קושרים את ויינה וטרקי ולוקחים אותם לבצע בהם לינץ' בתלייה.
אמה מעלה את המסבאה באש.
טרקי נתלה אך אף אחד לא רוצה להתנדב לתלות את ויינה.
ברגע האחרון מציל אותה ג'וני והם נמלטים למקום המחבוא של חבורת "דנסינג קיד".
ברט מחליט להרוג את "דנסינג קיד" ולהתמסר לאנשים אך ג'וני מקדים והורג אותו.
לבסוף נשארות שתי הנשים, ויינה ואמה.
ויינה שולפת ראשונה והורגת את אמה אך נפצעת קלות בזרועה.
ג'וני מחבק אותה לקול שירתה של פגי לי "ג'וני גיטאר".
שם השחקן/יתשם הדמותהערותג'ואן קרופורדויינהבעלת מסבאהמרסדס מקיימברידג'אמה סמולסטרלינג היידןג'וני גיטאראקדוחןארנסט בורגניןבארט לונרגןאקדוחןסקוט בריידידנסינג קידאקדוחןבן קופרטרקיאקדוחןוורד בונדמקגייוורחוואיפרנק פרגוסוןמרשל ויליאמסמרשל
ג'וני ויליאמס הוא כדורגלן ולשי, המשחק בעמדת הקשר בג'ילינגהאם.
ויליאמס התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הילדים של קריסטל פאלאס, אליה הצטרף בגיל 9 והמשיך לשחק בה עד לקבוצת הבוגרים.
ב-16 באוגוסט 2011, ויליאמס ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת במשחק הליגה נגד קובנטרי סיטי.
ב-13 בספטמבר 2011, ויליאמס הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה במשחק נגד ויגאן את'לטיק במסגרת גביע הליגה האנגלי.
במהלך העונה, ויליאמס סבל מפציעה ולא זכה להרבה דקות משחק, אך בסיומה חתם על חוזה לחמש שנים במועדון.
ב-27 בפברואר 2014, ויליאמס הושאל לאיפסוויץ' טאון לתקופה של חודש.
ב-29 בספטמבר 2014, ויליאמס הושאל בשנית לאיפסוויץ' עד לאמצע העונה, אך חזר אליה במרץ עד לסיום העונה.
ב-10 בספטמבר 2015, ויליאמס הושאל לנוטינגהאם פורסט בהסכם שנחתם עד ל-16 בינואר 2016, אך הוא עזב את הקבוצה טרם סיום החוזה עקב פציעות.
ב-22 בינואר 2016, ויליאמס חתם במילטון קיינס דונס לתקופה של 93 ימים.
ב-31 באוגוסט 2016, חזר לקדנציה רביעית באיפסוויץ' טאון בה שיחק עד לסיום העונה.
ב-31 באוגוסט 2017, ויליאמס הושאל לסנדרלנד עד לסיום העונה.
ב-24 בפברואר 2018, ויליאמס כבש את השער הראשון שלו בסנדרלנד בתיקו 3-3 נגד מידלסברו.
ב-4 בינואר 2019, ויליאמס שוחרר מקריסטל פאלאס וחתם בצ'רלטון את'לטיק עד לסיום העונה.
ב-18 ביולי 2019, ויליאמס חתם על חוזה לשנה נוספת במועדון.
ב-31 באוקטובר 2020, ויליאמס הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון בניצחון 0–2 נגד פורטסמות'.
ב-1 בפברואר 2021, ויליאמס חתם בקארדיף סיטי.
ב-13 באוגוסט 2021 ויליאמס חתם בסווינדון טאון.
ב-14 ביוני 2023 חתם בג'ילינגהאם
ויליאמס, גדל באנגליה, אך החליט לייצג את ויילס.
הדבר התאפשר בזכות העובדה שאביו נולדת בעיר אנגלסי.
ויליאמס, הוא השחקן השני הצעיר בתולדות הנבחרת הצעירה של ויילס.
ב-3 באוקטובר 2011, ויליאמס זומן לראשונה לסגל הנבחרת הבוגרת.
ב-22 במרץ 2013, ויליאמס ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת בניצחון 2–1 נגד .
באוקטובר , ויליאמס הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0–1 נגד .
ויליאמס, נכלל בסגל הנבחרת לקראת יורו 2020.
פלייאוף העלייה של הפוטבול ליג צ'מפיונשיפ:
פלייאוף העלייה של הפוטבול ליג הראשונה:
הכדורגלן הצעיר של השנה בקריסטל פאלאס:
שער העונה של איפסוויץ' טאון:
ג'וני וסטון הוא שחקן אמריקאי, המוכר בעיקר בשל תפקידו בתור הגולש ג'יי מוריארטי (אנ') בסרט "הגלישה הגדולה במאווריקס" (2012), ובשאר תפקידיו בסרטים "אודות שרי" (2012), "חטופה 3" (2014), "בחזרה לאתמול" (2015), "מורדים" (2015) ו"נאמנים" (2016).
וסטון נולד בצ'ארלסטון, קרוליינה הדרומית.
אמו היא מטפלת חינוכית ואביו מנהל תחנת רדיו נוצרית.
הופעתו הראשונה על מסך הקולנוע הייתה בשנת 2011 בסרט הקולנוע "כאב שימושי".
באותה שנה בתפקידי אורח בסדרות טלוויזיה בהן "Supah Ninjas".
בשנת 2012 שיחק בסרט הקולנוע "אודות שרי", בתפקיד ראשי בסרט הקולנוע "הגלישה הגדולה במאווריקס" ובסרט "ג'ון מת בסוף".
בשנת 2013 שיחק בסרטים "Sugar" ו"Caroline and Jackie" ובשנת 2014 שיחק בסרט המותחן "חטופה 3" ובסרט הדרמה "קלי וקאל".
בשנת 2015 שיחק בסרטי הקולנוע "מורדים", "בחזרה לאתמול" ו.
שנה לאחר מכן שיחק בסרט המדע בדיוני "נאמנים".
באותה שנה לוהק לתפקיד בסרט הקולנוע "סקייליין 2" בו שיחק לצד פרנק גרילו.
בשנת 2019 שיחק בסרט הקולנוע "בנג'מין" שהוא הסרט האחרון שביים בוב סאגט.
+ שנה סדרה תפקיד הערות 2011 Pocket Dial אנדרו פרק: "Intercom" סופר נינג'ה ג'יימס / ספיידר פרק: "Subsiders" ASS Apartment Sketch Show פיליפ פרק: "Smurf" 2018 מדליית כבוד טיי מייקל קרטר (אנ') פרק: "Ty M.
יוהאן-נילסן יבזן, שכונה "ג'וני", היה קצין במודיעין הנגדי, הגרמני הנאצי וסוכן כפול בריטי (תחת שם הקוד ARTIST - אמן) במהלך מלחמת העולם השנייה.
יבזן גייס את דושקו פופוב (שהפך לסוכן הבריטי בעל שם הקוד Tricycle - תלת-אופן) לאבווהר ובאמצעות פופוב, יבזן הצטרף מאוחר יותר גם למודיעין הבריטי ה-MI6 והופעל על ידי ועדת XX בשרות בעלות הברית.
יבזן נחטף מליסבון על ידי הגרמנים זמן קצר לפני הפלישה לנורמנדי, עונה בכלא ונכלא במחנה הריכוז זקסנהאוזן לפני שנעלם; יש להניח שנרצח על ידי הגסטפו לקראת סוף המלחמה.
בשנת 2012 בעלות הברית הוקירו את הסוכנים הכפולים שפעלו במלחמת העולם השנייה בשורותיהם וההיסטוריון בן מקנטייר כינה את יבזן גיבור.
יבזן נולד בהמבורג בשנת 1917, וירש את חברת הספנות Jebsen & Jebsen.
שני הוריו היו דנים, ומתו כשהיה ילד.
הם קבלו אזרחות גרמנית לאחר שהעבירו את החברה לגרמניה.
בצעירותו, יבזן ראה באזרחותו הגרמנית דבר נח, אך היו לו שורשים עמוקים במוצאו הדני.
במהלך ילדותו, הוא ביקר באנגליה ואימץ את הגינונים הבריטים ואת השפה האנגלית.
יבזן למד באוניברסיטת פרייבורג הגרמנית במהלך שנות ה-30, שם התיידד עם דושקו פופוב.
במהלך תקופת הלימודים, שניהם גילו סלידה מהמשטר הנאצי שצמח בגרמניה.
לאחר סיום לימודיו, עבר יבזן לאנגליה, כדי ללמוד באוניברסיטת אוקספורד.
במהלך השנים הבאות הוא התערה בחברה הלונדונית, והתיידד בין היתר עם הסופר והמחזאי האנגלי הקומי סר פ.
בתחילת מלחמת העולם השנייה ג'וני יבזן הצטרף לסוכנות הביון הצבאי הגרמנית, אבווהר, בעיקר כדי להימנע משירות חובה בצבא (בוורמאכט).
הוא קיבל תפקיד כ"חוקר" עצמאי והוענקה לו דרגת טוראי.
למעשה, כסוכן מודיעין הוא היה יכול להמשיך בפעילותו האזרחית הרגילה כאיש עסקים בינלאומי, כל עוד הוא היה זמין לעזור לאבווהר כאשר הוא נדרש.
בשנת 1940 יבזן הפגיש בין קצין מהאבווהר בבלגרד ודושקו פופוב, שהגרמנים רצו לגייס כסוכן.
הפגישה הובילה לגיוס של פופוב.
כתוצאה מכך דושקו הציע מיד את שירותיו לבעלות הברית כסוכן כפול.
סביר להניח שיבזן ידע שדושקו הפך לסכן כפול של בנות הברית כבר בשלב מוקדם.
לעיתים קרובות יבזן העביר מידע לפופוב, שסבר שהוא נועד לידיים של בעלות הברית.
כגון אודות המתקפה היפנית על פרל הארבור.
במהלך מלחמת העולם השנייה, יבזן נסע בחופשיות ברחבי אירופה לצורכי עסקיו אף על פי שלא היה ברור לאבווהר מה עשה.
הוא התחתן עם לאונורה בוטילדה פיטרסון, שחקנית מפרנקפורט, אבל היו לו שורה של פילגשים ברחבי אירופה.
עמדתו האנטי-נאצית של יבזן הובילה אותו להתנגשויות עם האס אס ומשרד הביון אליו השתייך האס דה, ה- (אֵס דֵה (SD) סוכנות המודיעין של המפלגה הנאצית).
עד 1943, יבזן, פופוב ואחיו של פופוב, איבן (ששם הנעורים שלו היה "איבו", גם הוא היה סוכן כפול, בשם הקוד DREADNOUGHT) ניהלו מבצע לגיוס סוכנים כפולים ביוגוסלביה.
איבו פופוב זיהה מועמדים פוטנציאליים שנאמר להם שהם יעבדו עבור הבריטים.
ראשית, הם נשלחו לברלין, תחת השגחתו של יבזן, להכשרה בבית הספר לריגול של המודיעין הגרמני ובסופו של דבר הם הגיעו לבריטניה (דרך ספרד ופורטוגל) לעבוד עבור MI5 וועדת XX.
ב־29 באפריל 1944 יבזן נחטף מליסבון, פורטוגל, והובל במשך לילה אחד לצרפת (שהייתה בחלקה תחת ממשלת וישי בת ברית של הנאצים).
אלויס שרייבר, ראש המודיעין הנגדי הגרמני בליסבון, הזמין את יבזן ללשכתו באמתלה לדיון איתו על מדליית ההצטיינות במלחמה שלו.
לאחר מאבק קצר, יבזן וחברו (היינץ מולדנהאואר) הוכרעו ונדחקו לתוך מכונית.
היעלמותו של יבזן גרמה לדאגה רצינית לבעלות הברית.
היה לו מידע רב, כולל הידע על תפקידו של חברו הקרוב פופוב שהיה סוכן כפול ועל רשת סוכני המשנה של הסוכן הכפול חואן פויול גארסיה (ששם הקוד שלו GARBO), היה בידיו.
הוא גם ידע פרטים רבים על מבצע פורטיטיוד.
אם הוא היה מדבר, כל תוכנית ההונאה של בעלות הברית על הנחיתה בנורמנדי הייתה עומדת בסיכון.
לאחר ניתוחים רבים, שירותי המודיעין הבריטים החליטו שיבזן נחטף משום שבאבווהר האמינו שהוא מתכנן לערוק.
או לחלופין ייתכן שיבזן נחטף כדי להגן על פופוב, שהגרמנים ראו בו אחד הסוכנים החשובים ביותר שלהם .
כאמצעי זהירות, השעו בעלות הברית את רשת סוכני המשנה של פופוב שפעלו במסגרת מבצע פורטיטיוד וגם את שידורי הרשת לנמענים הגרמנים.
בתחילה יבזן נלקח למטה הגסטפו בברלין שם החלו עינויו וחקירתו.
לאחר מספר שבועות, בעלות הברית יירוטו תקשורת גרמנית שהראתה שהגרמנים מתעניינים בכספו של יבזן (משום שהוא הונה מספר קציני SS), ולא היה כל אזכור לפעילותו כסוכן.
ככל שהזמן התקדם, נראה היה שהסוכן ARTIST לא נשבר תחת לחץ עינויו ומבצע ההונאה פורטיטיוד נשאר בטוח וחזר לפעולה.
ביולי 1944 הועבר יבזן למחנה הריכוז זקסנהאוזן.
כשהוא הגיע היו לו צלעות שבורות והוא סבל מתת תזונה ועדיין טיפח מחשבות על בריחה.
הוא אמר לחיילי בעלות הברית, שהיו גם הם מוחזקים במחנה, שהוא הואשם בסיוע לבריטים וכשסירב לדבר, נחקרה ההונאה הכספית שלו.
בסופו של דבר, הוא העביר הודעה ללונדון באמצעות קצין הקומנדו הבריטי ג'ק צ'רצ'יל שברח ממחנה הריכוז.
אבל מאחר שלמשרד המלחמה הבריטי לא היה כל תיעוד על שמו של יבזן בקשתו לעזרה לא נענתה.
בפברואר 1945, סוכני הגסטפו הוציאו את יבזן ממחנה הריכוז זקסנהאוזן.
זו הייתה הפעם האחרונה שהוא נראה במחנה.
הוא נרצח זמן קצר לאחר מכן על ידי הגסטפו.
נעשו מספר ניסיונות למצוא אותו לאחר המלחמה אך הן לא צלחו והוא הוכרז כמת על פי החוק ב-17 בפברואר 1950. לאחר שהוכרז רשמית על מותו של ג'וני יבזן, קרובי משפחתו יכלו לקרוא יותר מ-1,000 עמודים של קובצי MI5 אודות פועלו במלחמת העולם השנייה, בארכיון הלאומי הבריטי.
ג'ונתן כריסטיאן דייוויס הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדות הסמול פורוורד והקלע בוושינגטון ויזארדס.
אביו של דייוויס, מארק , הוא כדורסלן עבר, ששיחק גם ב-NBA.
אחיו התאום של ג'וני, ג'ורדן, שיחק לצידו בתיכון ובאוניברסיטה.
בצעירותם שיחקו השניים גם פוטבול, אך כשבגרו החליטו להתמקד בכדורסל.
דייוויס למד בתיכון "לה קרוס סנטרל", וסיים את לימודיו כקלע המוביל של התיכון בכל הזמנים, עם 2,158 נקודות.
בקיץ 2020 בחרו התאומים לשחק כדורסל עבור קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון.
ב-2 בפברואר 2021 קלע שיא עונתי של 17 נקודות בניצחון 72–56 על פן סטייט.
את עונתו הראשונה באוניברסיטה סיים עם ממוצעים של 7 נקודות ו-4.1 ריבאונדים למשחק, והוביל את קבוצתו עם 34 חטיפות באותה עונה.
ב-23 בנובמבר 2021 קלע 30 נקודות בניצחון קבוצתו 65–63 על יוסטון.
ב-3 בינואר 2022 קלע 37 נקודות והוריד 14 ריבאונדים בניצחון קבוצתו 74–69 על פרדו.
במהלך העונה הוא העמיד ממוצעים של 19.7 נקודות ו-8.2 ריבאונדים למשחק, וב-31 במרץ 2022 הכריז כי יתמודד בדראפט 2022 ב-NBA.
בדראפט נבחר דייוויס בבחירה העשירית על ידי וושינגטון ויזארדס.
הוא הצטרף לסגל הקבוצה לקראת טורניר ליגת הקיץ של ה-NBA, ובמשחק הבכורה שלו בטורניר קלע 6 נקודות והוסיף 4 ריבאונדים, 2 אסיסטים ו-2 חטיפות ב-28 דקות.
"ג'וני בידוד" הוא המיני-אלבום השני של הראפר הישראלי אורטגה.
את האלבום הוציאה לאור ב-28 באפריל 2020 חברת התקליטים קמע.
הוא יצא לפלטפורמות הסטרימינג השונות בלבד, כמו ספוטיפיי ואפל מיוזיק, ולא בפורמט תקליטור כמו שאר אלבומיו.
אורטגה יצר את המיני-אלבום במהלך הסגר עקב מגפת הקורונה בישראל.
ג'וני הניבתן הוא ספר ילדים מאויר שנכתב על ידי הפרשן הפוליטי השמרני האמריקאי מאט וולש שיצא בשנת 2022. הספר, באופן אלגורי, משווה בין להיות טרנסג'נדר לבין הזדהות כניבתן, דרך סיפורו של ילד בשם ג'וני.
הוא פורסם על ידי DW Books, חטיבה מטעמה של The Daily Wire.
בספר, ג'וני הוא ילד קטן עם דמיון גדול שמתחפש לניבתן על ידי שימוש בכפיות כחטים.
כאשר "אנשי האינטרנט" מגלים שג'וני נהנה להיות ניבתן, הוא נאלץ להחליט בין להיות ילד או ניבתן, ואסור לו לשנות את דעתו.
"אנשי האינטרנט" גם לוחצים על אימו של ג'וני להאכיל את ג'וני בתולעים ולקחת אותו לרופא עם מסור, שמציע להפוך את הידיים והרגליים של ג'וני לסנפירים.
הספר הפך לספר הנמכר ביותר של אמזון בקטגוריית הלהט"ב לפני שאמזון סיווגה אותו מחדש ב-10 בדצמבר 2021, לקטגוריית פרשנות פוליטית וחברתית.
וולש כינה סיווג מחדש זה "מתקפה בלתי מתקבלת על הדעת על זכויות הומואים ודוגמה מחרידה להומופוביה ומחיקת הומואים".
GLAAD, ארגון נגד השמצת להט"ב, פנה קודם לכן לאמזון להסיר את הספר מקטגוריית הלהט"ב שלה.
באותו יום, טארגט הסירה את הספר מחנות הספרים המקוונת שלה.
מנחה פוקס ניוז, טאקר קרלסון, כינה את הספר "מצחיק ביותר".
אתר החדשות השמרני TheBlaze כינה את הספר "מאמץ לדחות נגד אידאולוגיה מגדרית רדיקלית שמתריסה נגד המציאות הביולוגית".
הסאטיריקן אנדרו דויל, שיבח את הספר על כך שהוא לועג ל"אינדוקטרינציה של הצעירים".
אתר החדשות הלהט"בי פינקניוז כינה את הספר "מלא שנאה" ו"טרנספובי".
מגזין החדשות LGBTQ Nation גינה את הספר וכינה אותו "אנטי טרנסג'נדר" ו"לעג לנוער טרנסג'נדרי".
במרץ 2022, קבוצה בשם "No Hate at Amazon" הפיצה עצומה שדרשה מאמזון להפסיק למכור ספרים כמו "ג'וני הניבתן" ו-"נזק בלתי הפיך" ובמקום זאת להקים ועדת פיקוח שתאפשר לעובדים לקבוע תוכן שנמכר באמזון.
לפחות 500 אנשים חתמו על העצומה, שהוצגה להנהלת אמזון בקיץ 2021. דובר מטעם The Daily Wire שיבח את אמזון על "דחיית הדרישות של עובדיה הנאורים" וציין כי הספר נמכר "כמעט 100,000 עותקים" באמזון נכון ליוני 2022.
ב-11 בדצמבר 2021 האשימה אשת התקשורת אשלי סנט קלייר את וולש בגניבת הרעיון והעלילה של הספר מספר הילדים שלה "Elephants Are Not Birds", שיצא לאור ביולי 2021.
ג'וני יונג בוש הוא שחקן, מוזיקאי, זמר, אמן לחימה ומדבב אמריקאי.
נודע בתפקידו בתור אדם פארק מזיכיון המדיה פאוור ריינג'רס, כאשר כמה שנים לאחר מכן עבר לקריירת דיבוב, אשר רובה מתעסקת בדיבוב סדרות אנימה לאנגלית.
מבין תפקידיו הבולטים בתחום ניתן למנות את איצ'יגו קורוסאקי מבליץ', ללוש מקוד גיאס, וואש הרמוס מטריגאן, סאבו מוואן פיס ועוד.
בוש נולד בקנזס סיטי, מיזורי וגדל בגרלנד, טקסס כג'וני ג'יי בוש.
אביו, בעל מוצא גרמני ואירי, היה חייל בצבא ארצות הברית ואימו במקור מדרום קוריאה.
כבר מילדותו התעניין בוש באמנויות לחימה בהשראת סרטים מהז'אנר וברוס לי וכן בהשראת ג'קי צ'אן ואף אימן את עצמו בכך בהתחלה.
למרות שכשל בכך תחילה, החליט בוש לעבור להתאמן בקונג פו, כשבנוסף גם התאמן בכדורגל.
בוש הוזמן לאודישן עבור מייטי מורפין פאוור ריינג'רס כאשר המפיקים חיפשו מחליף לריינג'ר השחור כאשר וולטר עמנואל ג'ונס (שגילם את זאק) עזב את התפקיד ושמעו על יכולותיו באמנויות לחימה ומשום כך קיבלו את ההחלטה להזמינו.
האודישן נערך בדאלאס בשנת 1994 ומשם דרכו הייתה סלולה לתפקידו של אדם פארק בזיכיון.
כאות לכך, החליף את שמו האמצעי ליונג כאות מחווה לאימו ובעקבות בקשתו של חיים סבן.
במהלך הסרט שיצא בשנת 1995, בוש ביצע את כל הפעלולים בעצמו לאחר שהפעלולן שהיה אמור לבצע את קטעי הפעולה שלו שבר את רגלו.
בוש המשיך גם לעונות של פאוור ריינג'רס זיאו ופאוור ריינג'רס טורבו וגם בסרט שקדם לעונה זו כששם שונה צבעו לירוק.
באמצע עונת טורבו, החליט בוש לעזוב את הסדרה לאחר שהרגיש ש"למרות שהיה כיף להשתתף בפאוור ריינג'רס, בסופו של דבר מדובר בתוכנית ילדים ובשלב כלשהו אתה מתחיל להרגיש שאתה ממצה את זה".
מכל חברי הסט, בוש שמר על קשר עם ג'ייסון דייוויד פרנק (שגילם את טומי), ג'ייסון נרבי (שגילם את סקאל/גולגולת בתרגום המוקדם של הסדרה כאשר שודרה בערוץ 2) ונאקייה בוריס (שגילמה את טניה בעונות של זיאו וטורבו).
למרות עזיבתו, הקפיד בוש להגיע בתור אורח בעונות של פאוור ריינג'רס בחלל ומבצע הילוך על כששם התארח בפרק שנועד לכבוד חגיגות ה-15 לסדרה וכן השתתף בספיישל פאוואר ריינג'רס מאז ולתמיד אשר נעשה לכבוד חגיגות ה-30 לסדרה ושוחרר על ידי נטפליקס במהלך 2023.
לאחר שעזב את זיכיון הפאוור ריינג'רס, החל בוש לשחק בשורה של סרטים עצמאיים, ביניהם הרוח של דיבון: אגדת הילד המדמם (שאף ביים אותו ביחד עם קואיצ'י סקאמוטו) והשביל השבור ואף תמך בסרטו האחרון בו שיחק פרנק, אגדת הדרקון הלבן, אשר תמיכתו שוחררה לקיקסטארטר וצפוי לעלות לאקרנים ב-2024.
בשנת 2000, בוש החל את קריירת הדיבוב דרך תפקידו של וואש הרמוס (Vash the Stampede) מטריגאן, כאשר באותה שנה, האנימה הופצה בארצות הברית דרך דיבוב לאנגלית.
במקביל לדיבובי אנימה, בוש מדבב גם במשחקי וידאו רבים כדוגמת סדרת משחקי פיינל פנטזי, טורו אדאצ'י ויו נארוקמי מפרסונה 4 (כולל בעיבוד האנימה), האג'ימה הינאטה במשחק השני של דאנגנרונפה, בסדרת המשחקים Devil May Cry וקאנג ג'ין במורטל קומבט X.
ב-2019, לאחר שהמדבב ויק מיגנוגנה הסתבך בפרשיות מין אשר במסגרתן הוחלט לפטרו מתעשיית הדיבוב, החליפו בוש בתפקידים של ברולי מזיכיון דרגון בול וסאבו מוואן פיס.
לאחר שלימד את עצמו לנגן בגיטרה, בוש חבר ללהקת איישיין, כששם מעבר להיותו הגיטריסט בלהקה, הוא שימש כסולנה וכותב השירים בלהקה.
סגנונה המוזיקלי של הלהקה התאפיין מאדג' רוק, אך עם נגיעות של גראנג', רוק אלטרנטיבי, פאנק ופופ.
בוש הודה בכך שהשפעותיו כללו את הביטלס, לד זפלין, פו פייטרז, נירוונה, אואזיס ופסקולים מסרטים.
הלהקה התפרקה בשנת 2017 לאחר שהופיעה בכנס יאמה-קון 2017 והאלבום היחיד שהיא שחררה היה אלבום שכולו נגינות בשם Sonosis.
שנה לאחר פירוק הלהקה בוש ייסד להקה חדשה ביחד עם יוצא נוסף ממנה, מסאטקה "פולו" יזאקי בשם היכן שהענקים נופלים.
אלבומה הראשון של הלהקה שוחרר ב-25 בנובמבר 2021.
בוש נישא לאיימי בוש ב-21 במרץ 2003. לזוג יש שני ילדים.
+שנהשם הסרטתפקידהערות2001אקירהשוטארו קאנדהדיבוב שנעשה בחברת פיוניר2003סאקורה לוכדת הקלפים: הקלף הנסתראריאול הירגיזאווה2008חמישה סנטימטרים לשנייהטקאקי טונו2011Trigun: Badlands Rumbleוואש הרמוס (Vash the Stampede)היעלמותה של הארוהי סוזומיהאיטסוקי קויזומי2012סנגוקו בסארה: הפמלייה האחרונהסנאדה יוקימורה2013מגרש השדים הכחול: הסרטיוקיו אוקומורהבארצות הברית הסרט שוחרר לתקופת זמן מוגבלת2014מגורש מגן עדןשומר גבולות2016גנדאם כדור הרעם: שמי דצמברדריל לורנז2016-18דיג'ימון טרייטאקרו "טי.
ג'וני ויטוורת' הוא שחקן אמריקאי.
ויטוורת' נולד בצ'ארלסטון, קרוליינה הדרומית.
הוא גדל עם אמו לאחר גרושי הוריו.
לאחר מכן עבר לגור עם אביו בפלאנו, טקסס.
לאחר מכן הוא עבר ללוס אנג'לס עם אמו ובגיל 15 החל את קריירת המשחק שלו עם הופעת אורח בסדרת הטלוויזיה "שולחן לחמישה" ב-1994. הופעת הבכורה שלו בקולנוע הייתה כשהופיע בסרט "ביי לאהבה" ב-1995. באותה שנה, הוא גילם את איי.
ויטוורת' פרש ממשחק לאחר ששיחק בכמה סרטים, אבל אז עשה קאמבק בסרט "מוריד הגשם" משנת 1997. הוא שיחק בתפקיד חוזר בדרמת הפשע "CSI: מיאמי", שם גילם את הבלש ג'ייק ברקלי, מושא אהבתה של קאלי דוקסן.
קו העלילה הפך במהירות את דמותו של ויטוורת' לדמות שנויה במחלוקת.
מסוף העונה החמישית ולאורך העונה השישית, ברקלי כבר לא היה סוכן ATF אלא בלש במחלק הרצח של מיאמי שעבד עם צוות CSI.
ויטוורת' חזר בפרק הראשון של העונה השביעית ושוב בפרק ה-21 של עונה 8. זו הייתה הופעתו האחרונה.
ב-2003 הוא השתתף בעיבוד המוזיקלי של MTV לספר אנקת גבהים, עיבוד מודרני לרומן הקלאסי.
ב-2007 הופיע ויטוורת' בסרט "3:10 ליומה", וב-2009 הופיע בסרט "גיימר" בכיכובו של ג'רארד באטלר.
מאוחר יותר הופיע בסרטים "Locked In" ו"ללא גבולות".
הוא גם שיחק את הנבל בלקאאוט בסרט "גוסט ריידר: רוח הנקמה" מ-2011 ובמותחן "Pathology".
מ-2014 עד 2015, לויטוורת' היה תפקיד חוזר בסדרת הטלוויזיה "100" ששודרה ברשת The CW.
ב-2015, לוויטוורת' היה תפקיד חוזר בסדרה "שטח מת" ששודרה ברשת NBC.
ג'וני האריס הוא יוצר קולנוע אמריקאי, עיתונאי, כתב עצמאי, ויוטיובר, שבסיסו כיום בוושינגטון די.סי.
האריס הפיק ואירח את הסדרה Borders לאתר הדעות המזוהה עם השמאל האמריקאי ואתר החדשות Vox.
הוא גם יצר שלושה סרטונים עבור הניו יורק טיימס.
האריס השיק את חברת Bright Trip ב-2019, שיש לה קורסי טיולים מבוססי וידאו.
לערוץ היוטיוב שלו מיליוני מנויים.
האריס גדל כחבר בכנסיית ישוע המשיח של קדושי אחרון הימים בעיירה קטנה באורגון.
הוא סיים את לימודיו בבית הספר התיכון אשלנד, באשלנד, אורגון.
הוא שירת שליחות של שנתיים בטיחואנה, אך מאז עזב את הכנסייה.
האריס הוא בעל תואר ראשון באמנויות ביחסים ועניינים בינלאומיים מאוניברסיטת בריגהם יאנג (2013) ותואר שני באמנויות בשלום בינלאומי ויישוב סכסוכים מהאוניברסיטה האמריקאית (2016).
מ-2017 עד 2019, האריס הפיק ואירח את Borders, סדרת סרטים דוקומנטריים קצרים על Vox שהציגה נושאים סוציו-פוליטיים באזורי גבול שונים ברחבי העולם.
הוא היה מועמד פעמיים לפרס אמי.
הסדרה בוטלה בשנת 2020 עקב מגפת COVID-19, מהומות ג'ורג' פלויד ושיקולי תקציב.
ערוץ היוטיוב של האריס הוקם ביוני 2011. מאז ביטול Borders, האריס המשיך להפיק סרטונים על עניינים בינלאומיים, היסטוריה וגאוגרפיה עם גרפיקה ויזואלית יצירתית, אותם פרסם בערוץ שלו.
הוא שיתף פעולה עם הניו יורק טיימס וכן עם הפורום הכלכלי העולמי בהפקת סרטונים.
ב-9 בנובמבר 2021, האריס זוכה כמפיק הווידאו במאמר דעה שפורסם ב"ניו יורק טיימס", שכותרתו "מדינות כחולות (הכוונה למצביעי המפלגה הדמוקרטית), אתן הבעיה".
מאוחר יותר הוא זכה בפרס אמי.
במאמר שלו ביוטיוב בשם "איך להתחיל מלחמה עם כונן הבזק", שפורסם ב-14 בפברואר 2024, ג'וני הודיע שהוא עבד בצוות החשיבה שנקרא המרכז למחקרים אסטרטגיים ובינלאומיים.
הוא ציין שבילה שם שנתיים בראיון קודם.
האריס נשוי לאיזבל "איזי" האריס, ולהם שני בנים.
האריס מאובחן עם דיסלקסיה והפרעת קשב וריכוז.
חמו הוא מפקד של צוללת טילים בליסטיים (SSBN).
ג'וני גל (נולד ב-30 ביולי 1958) הוא עובד סוציאלי, פרופסור בבית הספר לעבודה סוציאלית ורווחה חברתית ע"ש ברוולד באוניברסיטה העברית בירושלים.
הוא מכהן כחוקר ראשי וראש תוכנית רווחה במרכז טאוב.
ג'וני גל נולד בפרת' באוסטרליה (1958).
הוא למד תואר ראשון ושני באוניברסיטת תל אביב.
תואר ראשון ב-1980–1984, ותואר שני ב-1984–1989. לתואר דוקטור בעבודה סוציאלית באוניברסיטה העברית למד החל משנת 1990 וסיים ב-1996.
הוא הצטרף לחוג לעבודה סוציאלית באוניברסיטה העברית בשנת 1997 בדרגת מרצה.
הוא קודם למרצה בכיר ב-2001, לפרופסור חבר ב-2006 ולפרופסור מן המניין ב-2010.
באוניברסיטה הוא מחזיק בקתדרה לעבודה סוציאלית לחקר ההתנדבות וארגונים ללא מטרת רווח, ע"ש L.
הוא היה ראש משותף של המרכז לעבודה סוציאלית תעסוקתית.
יו"ר הוועדה לקידום אנשי סגל לפרופסור מן המניין בבית הספר לעבודה סוציאלית ולרווחה חברתית.
חבר בקבוצת המחקר לחקר המדיניות החברתית.
גל חוקר את מדינת הרווחה, והקשר בין מדינת הרווחה לעובדים סוציאליים.
הוא פרסם מחקרים רבים בכתבי עת אקדמיים וחיבר מספר ספרים.
שותפתו המרכזית למחקרים היא אשתו השנייה, פרופ' עידית וייס-גל, מבית הספר לעבודה סוציאלית ע"ש בוב שאפל, אוניברסיטת תל אביב.
גל כיהן בוועדות ממשלתיות וציבוריות רבות.
בין היתר היה חבר ב-2002 בוועדת תמיר שהמליצה ליישם את תוכנית ויסקונסין בישראל.
ב-2007 כיהן בוועדה הציבורית מטעם האקדמיה הישראלית למדעים לבחינת תוכנית מהל"ב.
חבר בוועדת אלאלוף למלחמה בעוני, ובה גם כיהן כיו"ר ועדת המשנה: פרט, משפחה וקהילה.
הוא חבר מערכת בכתב העת ביטחון סוציאלי של המוסד לביטוח לאומי, ובעבר אף היה העורך הראשי.
עורך אורח בכתב עת בינלאומי של עבודה סוציאלית.
הוא מכהן כחוקר ראשי וראש תוכנית הרווחה במרכז טאוב לחקר המדיניות החברתית בישראל.
ג'וני קרסון היה קומיקאי ומנחה טלוויזיה אמריקני.
הנחה את תוכנית האירוח המרכזית של רשת NBC - "The Tonight Show" - בשנים 1962–1992.
קרסון נולד בעיר קורנינג שבמדינת איווה, גדל בנורפוק שבנברסקה והופיע כקוסם מגיל צעיר.
בשנים 1943–1946 שירת בחיל הים האמריקני, ובשנת 1949 סיים לימודי תואר ראשון באוניברסיטת נברסקה-לינקולן.
בשנת 1950 הנחה תוכנית בוקר בערוץ טלוויזיה מקומי בנברסקה, ובשנת 1951 החל להנחות תוכנית קומית בערוץ טלוויזיה מקומי בלוס אנג'לס.
בשנת 1953 הצטרף ככותב לצוות התוכנית של הקומיקאי רד סקלטון, ובשנת 1954 החל להנחות את התוכנית כמנחה אורח.
בשנים 1954–1962 הנחה שני שעשועונים ותוכנית אירוח.
קרסון החל להנחות את "The Tonight Show" ב-2 באוקטובר 1962. הוא החליף את ג'ק פאר, שעבר להנחות תוכנית אחרת ברשת NBC.
אורחו הראשון היה הקומיקאי גראוצ'ו מרקס.
תוכנית האירוח שלו כללה מונולוג פתיחה קומי, ראיונות, מערכונים והופעות מוזיקליות - פורמט שהפך לסטנדרט מקובל בכל תוכנית אירוח בעולם.
קרסון זכה למשכורת הגבוהה ביותר בתקופתו: בשנות השבעים הרוויח 2 מיליון דולר לשנה, ובשנות השמונים הרוויח 5 מיליון דולר לשנה.
הוא זכה בשישה פרסי אמי.
תוכניתו של קרסון הייתה לפופולרית במיוחד ומיליוני צופים ישבו מול מקלטי הטלוויזיה לחזות בו.
המחשת הפופולריות הרבה שלו ניתנת להבנה בתוצאותיה של בדיחה תמימה שסיפר קרסון במונולוג הפתיחה שלו ב-1973, בצטטו דברי ביקורת של חבר קונגרס על הממשלה כי עקב פיגור בתהליך המכרז הממשלה עלולה לגרום למחסור בנייר טואלט.
בעקבות בדיחה זו נרשמה בהלה רבה בקרב הציבור אשר מיהר להצטייד בנייר הטואלט ובכך גרם למחסור.
מיליוני האנשים אשר מיהרו בעקבות תוכניתו של קרסון להצטייד בנייר טואלט הפכו את הבדיחה לנבואה המגשימה את עצמה, אך בכך גם הדגימו היטב את כוחה של הטלוויזיה ואת הפופולריות הרבה של תוכניתו.
קרסון הזמין מנחים אורחים, שהנחו את התוכנית בימי שני.
הקומיקאית ג'ואן ריברס הייתה המנחה האורחת הקבועה מספטמבר 1983 עד שנת 1986. ג'יי לנו נבחר למנחה האורח הקבוע בשנת 1987. בשנת 1980 משך התוכנית קוצר, מ-90 ל-60 דקות.
המנחים האורחים העיקריים: ג'ואי בישופ (177 הופעות), ג'ואן ריברס (93), בוב ניוהארט (87), ג'רי לואיס (52) ודייוויד לטרמן (51).
בשנת 1949, קרסון התחתן עם חברתו מהאוניברסיטה, ג'ואן וולקוט, ונולדו להם שלושה בנים (בנם ריצ'רד נהרג בתאונת דרכים בשנת 1991).
בשנת 1963 התגרש, והתחתן עם ג'ואן קופלנד.
בשנת 1972 התגרש, והתחתן עם הדוגמנית ג'ואנה הולנד.
בשנת 1985 התגרש, ובשנת 1987 התחתן בפעם הרביעית, עם אלקסיס מאס.
קרסון היה משקיע עיקרי ביצרנית הרכב דה לוריאן, שלא זכתה להצלחה מסחרית ונסגרה, ובשנת 1982 נתפס נוהג בשכרות במכונית דה לוריאן.
אחד מתחביביו העיקריים היה אסטרונומיה.
קרסון פרש ב-22 במאי 1992. רשת NBC בחרה בג'יי לנו כמחליפו, למרות שהבטיחה את התפקיד לדייוויד לטרמן, שהנחה את תוכנית האירוח המאוחרת של הרשת (לייט נייט).
קרסון המליץ ללטרמן לעזוב את הרשת, ולטרמן החל להנחות תוכנית מקבילה (לייט שואו) ברשת המתחרה CBS.
קרסון פרש לחלוטין מעסקי הבידור, וסירב להופיע במשדרים מיוחדים (ספיישלים) של הרשת.
עם זאת, הוא הסכים להופיע בתוכניתו של לטרמן, והיה כותב בדיחות עבורו.
ב-2002 הוענקה לו מדליית החירות הנשיאותית, עיטור הכבוד האזרחי הגבוה ביותר בארצות הברית.
ב-23 בינואר 2005 נפטר בבית חולים בלוס אנג'לס, כתוצאה ממחלה שמקורה בעישון.
גופתו של קרסון נשרפה והאפר נמסר לרעייתו.
ג'ון ויליאם קמינגס , שהיה מוכר יותר בשם הבמה ג'וני ראמון (Johnny Ramone), היה מוזיקאי אמריקני והגיטריסט של להקת הפאנק רוק הראמונס.
כילד ניגן בלהקה Tangerine Puppets ולאחר התפרקותה הקים ביחד עם ג'ואי ראמון, די די ראמון וטומי ראמון את להקת ראמונס.
ראמונס הפכו מהר מאוד ללהקת ענק בבריטניה אך לא בארץ מולדתם ארצות הברית.
שירם המפורסם The KKK take my baby away שכתב סולן הלהקה ג'ואי ראמון נכתב על ג'וני וחברתו לינדה, אשר בתחילה הייתה חברתו של ג'ואי אך ג'וני "גנב" אותה.
בעקבות זה, רבו ג'ואי וג'וני וחדלו מלדבר.
בשנת 2003 נכנס ג'וני במקום ה-16 ברשימה של "הגיטריסטים הכי טובים בכל הזמנים" שערך המגזין "הרולינג סטונז".
ג'וני ראמון מת בשנת 2004, לאחר מאבק ממושך של 5 שנים בסרטן הערמונית.
ג'וני מוריס היה כדורגלן אנגלי.
החל את הקריירה שלו במנצ'סטר יונייטד ב-1946. ב-1948 היה שותף לזכייתה בגביע ה-FA וב-1952 זכה עימה באליפות הפרמייר ליג.
אחרי עונה 1952, עבר לקבוצת דרבי קאונטי אחרי שכבש 60 שערים לזכות היונייטד.
למוריס שלושה שערים ושלוש הופעות בנבחרת אנגליה.
ג'וני קאש היה זמר רוק, פולק וקאנטרי אמריקאי פופולרי, ושחקן במספר סרטים וסדרות טלוויזיה.
הוא היה נשוי רוב חייו לזמרת הקאנטרי ג'וּן קארטר קאש (1929–2003).
בשל קולו העמוק ולבושו השחור הוא זכה לכינוי ה"איש בשחור" (מאנגלית: The Man in Black).
במהלך חייו מכר קאש 50 מיליון אלבומים והוא נחשב לאחד מזמרי הקאנטרי־רוק החשובים בתולדות המוזיקה המודרנית האמריקאית.
הוא אחד מארבעה אמנים החברים ב-4 מהיכלי התהילה המרכזיים של המוזיקה: קאנטרי, רוק אנד רול, רוקאבילי וכותבי השירים מנאשוויל (Nashville Songwriters).
ג'וני קאש נולד בשם ג'יי.
Cash) בקינגסלאנד שבארקנסו וגדל בעיירה דיאס שבארקנסו.
מגיל 5 עבד בשדות הכותנה ונהג לשיר עם משפחתו בזמן העבודה.
חוות משפחתו הוצפה פעמים רבות.
הצפות אלו היוו את ההשראה לשירו המפורסם Five Feet High and Rising.
העבודה בשדה הכותנה ומאבקיה הכלכליים של משפחתו בזמן השפל הכלכלי הגדול מוזכרים ברבים משיריו.
קאש היה קרוב מאוד לאחיו ג'ק, שהיה גדול ממנו בשנתיים.
ב־1944 ג'ק נפצע קשה בתאונת מסור שולחני שכמעט חתך אותו לשניים.
הוא סבל במשך יותר משבוע לפני שהוא מת.
קאש דיבר לעיתים קרובות על תחושת האשם שחש בעקבות המקרה.
לפי קאש: האוטוביוגרפיה, אביו לא היה באזור באותו בוקר, אבל לו, לאמו וגם לג'ק הייתה תחושה רעה בקשר ליום הזה, תחושה שהובילה את אמו לנסות לשכנע את ג'ק לוותר על העבודה באותו יום וללכת לדוג עם אחיו.
ג'ק התעקש ללכת לעבודה, וחזר ואמר שהמשפחה זקוקה לכסף.
יום לאחר ההלוויה כל המשפחה, כולל אמו, חזרו לעבוד בשדה הכותנה.
זכרונותיו הראשונים של קאש מלווים במוזיקת גוספל והאזנה ממושכת לרדיו.
הוא התחיל לנגן ולכתוב שירים מגיל צעיר כשאימו וחבר ילדות לימדו אותו מוזיקה.
אחד מאלבומיו מוקדש למוזיקת גוספל מסורתית והיא נקראת My Mother's Hymn Book.
המוזיקה האירית המסורתית שקאש שמע בתוכנית רדיו שבועית בילדותו השאירה עליו חותם חזק אף היא.
הוריו העניקו לו את השם ג'יי.
כיוון שלא הצליחו להחליט על שם, אלא רק על ראשי תיבות.
כשהתגייס לצבא ארצות הברית לא הסכימו שירשם בראשי תיבות, ולכן אימץ את השם ג'ון.
כשחתם חוזה עם חברת התקליטים סאן רקורדס אימץ את שם הבמה ג'וני.
אחרי טירונות בבסיס חיל האוויר בלקלנד בסן אנטוניו ואימון טכני בבסיס חיל האוויר ברוקס בסן אנטוניו, נשלח קאש ליחידת האבטחה של חיל האוויר בשדה התעופה הצבאי בלנדסברג על הלך שבגרמניה.
שם הקים את להקתו הראשונה.
בתום שירותו הצבאי התחתן קאש עם ויויאן לוברטו (Vivian Liberto (1934 - 2005)), אותה פגש בעת שהתאמן בבסיס ברוקס.
ב־1954 עבר לממפיס, שבטנסי שם עבד כמוכר ובמקביל למד להיות קריין רדיו.
בלילות היה מנגן עם הגיטריסט לות'ר פרקינס והבסיסט מרשל גרנט, שהיו ידועים אז בשם Tennessee Two.
קאש פנה לחברת התקליטים סאן, בתקווה לחתום על חוזה הקלטה.
אחרי שניגנו מול סם פיליפס בעיקר שירי גוספל, פיליפס אמר להם ללכת הביתה, לחטוא ולחזור עם שירים שאפשר למכור.
לבסוף הצליח קאש לשכנע את פיליפס להקליט אותו.
שיריו הראשונים שהוקלטו היו Cry Cry Cry ו־Hey Porter.
השירים יצאו לאור ב־1955 וזכו להצלחה יחסית במצעדי הקאנטרי.
הקלטתו השלישית של קאש Folsom Prison Blues זכתה להגיע למקום החמישי במצעדי הקאנטרי ושירו I Walk the Line נכנס למקום הראשון במצעדי הקאנטרי וגם למצעד 20 להיטי הפופ.
ב־1957 הפך קאש לאמן הראשון שהקליט אלבום מלא עם חברת ההקלטות סאן.
אף שזכה להצלחה, הרגיש קאש שהוא מוגבל בגלל גודלה הקטן יחסית של חברת התקליטים.
הוא עזב את סאן לטובת חברת קולומביה רקורדס.
השיר הבא שהקליט, Don't Take Your Guns to Town, הפך לאחד מלהיטיו הגדולים.
ב־4 בדצמבר 1956 אלביס פרסלי, ג'רי לי לואיס, קרל פרקינס וג'וני קאש אלתרו ביחד להנאתם באולפני חברת ההקלטות סאן.
הלהקה המאולתרת הוקלטה במקרה וההקלטות יצאו על גבי אלבום בשם קוורטט מיליון הדולר (The Million Dollar Quartet).
עם זאת, התמכרותו לסמים וסיבובי הופעתיו ברחבי ארצות הברית גרמו להתפרקות נישואיו לוויויאן, ולבסוף הם התגרשו ב־1966. קאש התחתן פעם נוספת, הפעם עם זמרת הקאנטרי ג'ון קארטר קאש ב־1968. לבני הזוג יש ילד משותף אחד, ג'וֹן קאש, פזמונאי ומפיק מוזיקלי.
שנות השישים: ההתמכרות לסמים, וההופעות בבתי הכלא
בתחילת שנות ה־60, בעוד הקריירה שלו מזנקת, התחיל קאש לשתות בכבדות ולהשתמש בסמים אמפטמין וברביטורטים.
הוא התגורר תקופה קצרה עם זמר הקאנטרי ויילון ג'נינגס שהיה מכור לאמפטמין.
קאש התחיל להשתמש בסם המעורר על מנת להישאר ער בסיבובי ההופעות הארוכים.
חבריו התבדחו על התנהגותו "הדאגנית", ורבים התעלמו מן ההתמכרות שהלכה והחמירה.
למרות התמכרותו המשיך קאש להיות יוצר נלהב.
Ring of Fire הפך לאחד משיריו המפורסמים והגיע למקום הראשון במצעדי הקאנטרי.
השיר, אשר נכתב על ידי ג'ון קארטר עוד לפני שהיא וג'וני התחתנו, מדבר על האהבה האסורה ביניהם (שכן שניהם היו נשואים לאנשים אחרים) ועל ההתמודדות שלה עם האלכוהוליזם שלו ועם התמכרותו לסמים.
ביוני 1965 נשרפה המשאית של ג'וני קאש בגלל מפלט מקולקל.
התקלה גרמה לשריפת מחצית מן היער הלאומי לוס פדרוס שבקליפורניה.
כשנשאל על ידי השופט מדוע עשה זאת, ענה קאש שלא הוא שרף את היערות, אלא הייתה זו המשאית שלו, ואותה כבר אי אפשר לתחקר, כי היא מתה.
הממשלה האמריקאית הפדרלית תבעה את ג'וני קאש וזכתה ב־$125,000. לבסוף, לאחר פשרה, שילם כ־$82,000. באוטוביוגרפיה שלו מציין קאש שהוא האדם היחיד שנתבע אי פעם בגין שריפת יערות.
ב־1965, בזמן סיבוב הופעות, נתפס באל־פאסו שבטקסס בחשד שניסה להבריח הרואין ממקסיקו.
אולם, לבסוף הסתבר שהחביא בתיק הגיטרה שלו רק תרופות הניתנות במרשם ואמפטמין, ולכן קיבל רק מאסר על תנאי.
באמצע שנות השישים הוציא קאש כמה אלבומים, ביניהם Ballads of the True West ב־1964 ו־Bitter Tears באותה שנה.
התמכרותו לסמים בתקופה זו הובילה לגירושיו ב־1966 ולביטולן של הופעות רבות.
ג'וני קאש ידוע גם בשל חיבתו לאסירים, אף שמעולם לא ישב בכלא בעצמו.
בסוף שנות השישים ערך מספר הופעות בבתי כלא ברחבי ארצות הברית.
בין השירים ניתן לשמוע את קאש מדבר ומקלל.
הגרסאות החדשות שיצאו לאחרונה על גבי תקליטור הן לא מצונזרות, ולכן גם ארוכות יותר.
באמצע שנות השישים פגש קאש את בוב דילן, הם נעשו חברים קרובים וגרו בשכנות בוודסטוק שבניו יורק.
קאש היה נחוש להציג את דילן מחדש לקהל שלו.
ג'וני קאש אפילו שר איתו באלבום הקאנטרי זוכה גראמי של דילן Nashville Skyline.
מ־1969 ועד 1971 כיכב ג'וני קאש בתוכנית טלוויזיה שאירחה זמרים מפורסמים, ביניהם ניל יאנג, ג'יימס טיילור ובוב דילן.
קאש עלה לכותרות העיתונים כשסירב לשנות מילים של שיר העוסק במריחואנה לבקשת מנהלי רשת הטלוויזיה.
במהלך העשור המשיך קאש להופיע בטלוויזיה, ובין השאר הופיע בפרק של "בית קטן בערבה" ושל המיני־סדרה "צפון ודרום".
בשנת 1971, צילם בישראל סרט עלילתי שכתב הפיק וגם כיכב בו, "דרך הבשורה: סיפורו של ישו", על חייו של ישו.
קאש השתתף בכתיבת התסריט, שר וקריין בסרט.
אשתו ג'ון קרטר קאש שיחקה בו בתפקיד בתור מרים המגדלית.
שירותי ההפקה לסרט ניתנו על ידי אולפני הרצליה בשנת 1977 שוב צילם בישראל סרט לטלוויזיה לכבוד חג המולד (זה היה ביקורו הרביעי בישראל לאחר שביקר לראשונה ב-1968 לצורך הקלטת אלבום ).
באותן השנים התקרב במידה מסוימת לדת.
בזכות חברותו עם המטיף בילי גרהאם.
הוא הופיע גם רבות מול קהל אוונגליסטי.
עד תחילת שנות ה-70 כבר ביסס קאש את כינויו "האיש בשחור".
הוא היה מופיע בשחור באופן קבוע, בלבוש מעיל שחור ארוך.
ב-1971 כתב קאש את השיר The Man in Black שבו הוא מסביר למה הוא מתמיד בלבוש שחור.
לאחר מכן, בביוגרפיה שלו, כתב קאש מהי הסיבה האמיתית - בתחילת דרכם לבשו קאש והלהקה שלו שחור מכיוון שהיה זה הלבוש התואם היחיד שמצאו.
באמצע שנות השבעים צנחה הפופולריות של קאש והוא כתב את האוטוביוגרפיה הראשונה שלו The Man in Black.
הספר מכר 1.3 מיליון עותקים.
ב־1972 הוזמן קאש להופיע בבית הלבן מול נשיא ארצות הברית, ריצ'רד ניקסון.
הוא התבקש לנגן שירי עם ידועים, אבל סירב וניגן לבסוף מספר שירים פוליטיים שמאלנים.
קאש טען שסירב לנגן את השירים שהתבקש מכיוון שלא היה לו זמן להתכונן אליהם, ולא משום סיבה פוליטית.
על ביקור זה יצא לאור בשנת 2018 סרט תיעודי "טריקי דיקי והאיש בשחור", המתאר את ביקורו אצל הנשיא.
מאז התיידד קאש עם כל נשיאי ארצות הברית מניקסון והלאה.
חברויות אלה מעולם לא נסובו סביב פוליטיקה.
ב־1980 נכנס ג'וני קאש ל"היכל התהילה של מוזיקת הקאנטרי".
למרות כניסתו הצעירה והמרשימה בגיל 48, במשך רוב שנות ה־80 התקשה ג'וני קאש למכור תקליטים.
עם זאת הוא המשיך בסיבובי הופעות מוצלחים.
באמצע שנות ה־80 הקליט והופיע עם ויילון ג'נינגס, וילי נלסון, וכריס כריסטופרסון.
בשנות ה-80 שיחק קאש במספר סרטים לטלוויזיה, בהם הרימייק למערבון הקלאסי "מרכבת הדואר", לצידם של וילי נלסון וכריס כריסטופרסון.
ב־1983 נפגע קאש בתאונה שדירדרה אותו שוב להתמכרות לסמים.
יען שהחזיק בחוותו בעט בו ופצע אותו אנושות.
כחלק מתהליך ההחלמה, לקח קאש משככי כאבים שדרדרו אותו שוב להתמכרות.
בזמן שעבר טיפול גמילה במרכז בטי פורד, פגש והתיידד עם אוזי אוסבורן, הזמר האהוב על בנו.
ב־1988 נכנס קאש לניתוח מעקפים כפול, אם כי הפעם סירב לקחת משככי כאבים מהחשש להתמכרות נוספת.
קאש טען מאוחר יותר שבזמן הניתוח חווה חוויה קרובה למוות, ושראה מראות מגן-עדן, שהיו כל כך יפים עד שהוא התאכזב להתעורר חי.
שנות השמונים היו השפל של הקריירה המוקלטת של קאש.
הוא הבין שהחברה שהקליטה אותו כמעט 30 שנה, קולומביה רקורדס, הפכה לאדישה כלפיו.
באוטוביוגרפיה שלו העיד שבאותה תקופה היה "בלתי נראה".
בגלל חוסר ההתייחסות החליט קאש להקליט בכוונה שיר מגוחך, Chicken in Black, ולמרבה האירוניה השיר אכן הצליח יותר מרוב שיריו בתקופה.
ב־1986 קאש חזר לחברת ההקלטות סאן בממפיס כדי לחבור לרוי אורביסון, ג'רי לי לואיס וקרל פרקינס, ולהקליט את האלבום Class of 55'''.
באותה שנה כתב ג'וני קאש רומן דתי בשם The Man in White.
שנות התשעים והאלפיים: מאמריקן למותו
בשנות ה־90 חווה קאש זינוק מפתיע בפופולריות שלו בקרב מאזינים צעירים שלא היו לרוב מעריצי קאנטרי.
צעירים אלו ראו בג'וני קאש אגדה חיה.
אחרי שעזב את קולומביה ב־1989, חתם על עסקה כושלת עם חברת התקליטים מרקורי שנמשכה עד 1991. ב־1991 הוא שר בגרסת כיסוי לשירו Man in Black עם להקת הפאנק One Bad Pig.
ב־1993 שר קאש את השיר The Wanderer של הלהקה U2 באלבומם Zooropa.
בשנת 1992, הוכנס קאש להיכל התהילה של הרוק אנד רול.
בנאום הקבלה שלו, הוא מנה כהשפעה חשובה את סיסטר רוזטה תארפ, זמרת הגוספל אשר המציאה סגנון ייחודי לגיטרה אשר השפיע על התפתחות הרוק אנד רול, ואמר שהיא ההשראה שלו והייתה המוזיקאית האהובה עליו בילדותו.
הוא היה זמר הקאנטרי היחיד שנכנס להיכל כמופיע, בעוד אחרים הוכנסו כמשפיעים.
בינואר 1992 קאש ביקר שוב בישראל לצורך צילומי הסרט "בחזרה לארץ הקודש".
יחד איתו הגיעו אשתו ובנו והוא שהה בעיקר בירושלים אך לא הופיע בפני קהל.
קאש חתם עם המפיק ריק רובין על חוזה בחברת התקליטים אמריקן רקורדינגס.
הוא הקליט איתו סדרת אלבומים הנקראים American.
באלבומים אלו הוא מופיע לבדו עם הגיטרה בביתו, ומנגן את שיריו ושירי כיסוי לאמנים פופולריים, שאותם בחר המפיק רובין.
האלבום הראשון ראה הצלחה רבה הן בעיני מבקרים והן במכירות, ואף זכה לגראמי עבור "אלבום הפולק הטוב ביותר".
שני האלבומים American III: Solitary Man ו־American IV: The Man Comes Around הוקלטו ב־2000 ו־2002, כשהיה כבר חולה מאוד: הם נשמעים קודרים יותר ונחשבים לתגובה למחלתו.
קאש ואשתו הופיעו מספר בפרקים בסדרה ד"ר קווין רופאה במערב ובפרק בסדרה המצוירת משפחת סימפסון.
ב־1996 הוציא קאש אלבום Unchained עם טום פטי וההארט ברייקרס שזכה בפרס גראמי לאלבום הקאנטרי הטוב ביותר.
ב־1999 זכה ג'וני קאש בפרס גראמי על מפעל חיים.
ג'וני קאש חלה ב־1997 במחלה של מערכת העצבים האוטונומית, הנגרמת מסוכרת.
ב־1998 הוא אושפז לאחר שחלה בדלקת ריאות.
אשתו, ג'ון קרטר קאש נפטרה ב־15 במאי 2003 בגיל 73, עקב סיבוכים בניתוח לב.
ג'ון אמרה לקאש שימשיך לעבוד, ולכן המשיך להקליט ואפילו הופיע מספר מצומצם של הופעות בבריסטול שבוירג'יניה.
פחות מארבעה חודשים אחרי מות אשתו, מת ג'וני קאש בגיל 71 בגלל סיבוכים הקשורים לסוכרת.
הוא נקבר בבית הקברות שליד ביתו בהנדרסונוויל שבטנסי.
אלבומו האחרון, American V: A Hundred Highways, יצא לאחר מותו ביוני 2006 והגיע מיד לראש טבלת המכירות בארצות הברית.
כשג'וני קאש מת היו מוקלטים רק קטעי השירה של האלבום.
ריק רובין מפיקו השלים את ההקלטות ואת העריכה בלי קאש לאחר מותו.
רובין הוציא אלבום נוסף של שירי קאש בפברואר 2010, בשם American VI: Aint No Grave.
ב־24 במאי 2005 מתה אשתו הראשונה ויויאן, ביום הולדתה ה־50 של בתו רוזאן.
ביתו של קאש נמכר ביוני 2005, ונמכר שוב בינואר 2006 לחברה השייכת לזמר הבי ג'יז בארי גיב עבור 2.5 מיליון דולר.
ב־10 באפריל 2007 נשרף הבית הייחודי והמוכר בו אירח קאש נשיאים וידוענים שונים.
בתוך הבית בנאשוויל צולם הקליפ לשיר "Hurt", חידוש לקלאסיקת הרוק של ניין אינץ' ניילז.
בשנת 2005 יצא לאקרנים סרט המספר את סיפור חייו של קאש, הולך בדרכי, כשאת קאש מגלם השחקן חואקין פיניקס ובתפקיד ג'ון קרטר השחקנית ריס וית'רספון שגם זכתה בפרס אוסקר על תפקידה בסרט.
במרץ 2014 יצא אלבום חדש של קאש בשם "Out Among the Stars''" שמכיל שירים שהקליט עם מפיק הקאנטרי בילי שריל ב-1980, אך נגנזו על ידי חברת התקליטים קולומביה ולא יצאו לאור.
באוגוסט 2014 בית ילדותו של קאש בעיירה דיאס שבארקנסו נפתח לציבור.
הבית שופץ ורוהט מחדש עם רהיטים תקופתיים.
בנובמבר 2016 פורסם ספר שירה קאש, שערך המשורר פול מולדון.
בנו של קאש בחר עבור הספר 41 מתוך 200 שירים שהותיר אביו ולא ראו אור לפני כן.
שון פטריק מייקל שררד , הידוע בשם הבמה ג'וני לוגן , הוא זמר אירי, שזכה פעמיים במקום הראשון באירוויזיון; מכונה בפי מעריצי התחרות "מר אירוויזיון".
לוגן נולד בפרוור של העיר מלבורן שבאוסטרליה תחת השם שון פטריק מייקל שרארד.
אביו, פטריק או'הייגן, היה טנור ידוע אשר הופיע שלוש פעמים בבית הלבן.
בגיל שלוש משפחתו של לוגן עברה להתגורר באירלנד.
הוא התחיל לשיר בגיל תשע, לנגן בגיטרה ולכתוב שירים בגיל 13. בהמשך למד הנדסת חשמל ועבד במשך חמש שנים כחשמלאי, כשבמקביל הופיע במועדוני פולק ובלוז.
את הקריירה המוזיקלית שלו החל לוגן על הבמה, כשהופיע בשנת 1976 במיוזיקל "אדם וחוה", בו גילם את אדם.
שנה אחר כך התפרסם במיוזיקל "יוסף וכתונת הפסים המשגעת" מאת טים רייס ואנדרו לויד ובר.
ב-1979 הוציא את אלבומו הראשון הנקרא "In London".
באותה שנה השתתף לראשונה בקדם-אירוויזיון האירי, עם השיר "Angie" וסיים במקום השלישי.
ב-1980 ייצג לוגן את אירלנד באירוויזיון 1980 עם השיר "What's Another Year" והגיע למקום הראשון.
השיר היה ללהיט גדול ברחבי אירופה והגיע למקום הראשון במצעד הבריטי, ומכירותיו של הסינגל ברחבי העולם מסתכמות בשלושה מיליון עותקים.
ארבע שנים אחר כך כתב והלחין את השיר "Terminal 3", שייצג את אירלנד באירוויזיון 1984 בביצוע לינדה מרטין, שסיים במקום השני בתחרות, שמונה נקודות מהמקום הראשון.
ב-1987 ייצג פעם נוספת את אירלנד באירוויזיון כמבצע, עם השיר "Hold Me Now", וכמו כן גם ניצח, בפער של 31 נקודות מהמקום השני, והיה לאומן הראשון שזוכה פעמיים באירוויזיון כמבצע.
השיר הגיע למקום השני במצעד הבריטי, וכמו קודמו, זכה להצלחה רבה ברחבי אירופה עם מכירות של מיליוני עותקים מהסינגל.
ב-1992 שב למסגרת התחרות כשכתב והלחין את השיר "", שייצג את אירלנד באירוויזיון 1992, פעם נוספת בביצוע לינדה מרטין.
הפעם השיר זכה בתחרות והיה לניצחון הראשון מתוך שלושה ניצחונות רצופים של אירלנד באירוויזיון.
בתחרות "שיר היובל באירוויזיון" שהתקיימה באוקטובר 2005 הגיעו שני השירים הזוכים של לוגן ל- TOP 14, כש-"Hold Me Now" סיים במקום השלישי.
לוגן הוא אמן בעל קריירה מוזיקלית עשירה הכוללת 28 אלבומים (נכון ל-2007), ובהם אלבומים שיצאו בלעדית בגרמניה, הממלכה המאוחדת, דנמרק והולנד, עשרות סינגלים שיצאו ברחבי אירופה, עשרות הופעות טלוויזיוניות ושיתופי פעולה מוזיקליים עם אמנים אירופאים.
כמו כן, כתב ארבעה שירים שהתמודדו בקדם-אירוויזיון האירי, ושני שירים שהתמודדו בקדם-אירוויזיון ההולנדי (בשנים 2004 ו-2005).
מתגורר באשבורן שבמחוז מית' עם אשתו איליס ושלושת ילדיו.
ג'וני מיטשל היא זמרת-יוצרת, מלחינה, פזמונאית, מוזיקאית, משוררת וציירת אמריקאית ממוצא קנדי.
היא אחת היוצרות הבולטות בסגנון הפולק רוק, ומהמשפיעות בסצנת המוזיקה של שנות השישים והשבעים.
שיריה התאפיינו בכתיבה כנה ונאיבית עם נגיעות בנושאים פוליטיים וחברתיים.
ממוזיקאית הפולק הגדולה של דורה, עברה מיטשל שינויים סגנוניים רבים בדרך, כאשר במהלך השנים החלה ליצור גם מוזיקת ג'אז.
מיטשל נולדה בשם רוברטה ג'ואן אנדרסון בפורט מקלאוד שבפרובינציית אלברטה שבקנדה.
אביה, ביל, היה ממוצא סקנדינבי ועבד כקצין בחיל האוויר, ובשנות מלחמת העולם השנייה עברה המשפחה בין בסיסים צבאיים, כאשר לבסוף השתקעה בססקטון שבמחוז ססקצ'ואן.
לאחר מלחמת העולם השנייה אביה החל לעבוד כזבן.
אמה, מירטל, שמוצאה מסקוטלנד ואירלנד, הייתה מורה.
מיטשל חוותה את אביה כבעל רצון טוב אך חסר מסוגלות הורית.
מאמה חשה מיטשל כי היא אינה רצויה ומאכזבת.
מהקשר עימם הפנימה שלא תוכל לסמוך על איש מלבד עצמה.
בגיל שבע החלה ג'וני לנגן על פסנתר, ואף לנסות להלחין מוזיקה משל עצמה.
כמו כן בתקופה זו התגלה כישרון הציור שלה, שלפי דבריה, היה התשוקה הראשונה שלה עוד לפני מוזיקה.
באמצעות האומנות התמודדה עם קשייה במשפחה ובבית הספר.
בבית הספר התקשתה לקבל את החוקים הנוקשים והעדר החשיבה היצירתית.
בעיירה בה התגוררה חשה שעמום אבל השעמום והעדר המשאבים היוו קרקע פורייה להתפתחות הדמיון והחשיבה היצירתית שלה.
בהיותה בת תשע, נדבקה בשיתוק ילדים והיה חשש שלא תוכל ללכת עוד.
היא נשלחה למושבת פוליו מבודדת ורחוקה מביתה בה שהתה חודשים רבים.
בעת בידודה התוודעה למוזיקה ומצאה בה נחמה.
בגיל זה החלה גם לעשן סיגריות, מה שככל הנראה תרם לגוון שבקולה, אך באותה מידה לשחיקתו בשנים המאוחרות בקריירה שלה.
בגיל 16 לימדה ג'וני את עצמה לנגן ביוקולילי, מאחר שלא יכלה לממן לעצמה גיטרה, והחלה להופיע במסיבות ובהופעות בבתי קפה באזור מגוריה.
היא ראתה בהופעות מקור הכנסה בלבד וראתה את עתידה כציירת.
חצי שנה אחרי שהחלה ללמוד לנגן קיבלה פינה קבועה בטלוויזיה בה נגנה ביוקלילי בשעות הלילה.
היא למדה פסנתר אצל מורה מבוגרת שנהגה להכות אותה עם סרגל על אצבעותיה.
מיטשל השמיעה למורה את היצירה הראשונה שכתבה והמורה הכתה אותה על אצבעותיה כתגובה.
לאחר מקרה זה הפסיקה מיטשל את לימודיה אצלה.
לאחר סיום לימודי התיכון, כעת עם גיטרה ביד, החלה ללמוד במכללת אלברטה לאומנות ועיצוב בקלגרי, אך לאחר שנת לימודים אחת עזבה את בית הספר כיוון שחשה שהשעורים משעממים וחסרי משמעות.
בשנת 1964 גילתה ג'וני שהיא בהריון מבן זוגה ברד מקמט' שלמד איתה בקולג' לאומנויות.
אחרי המעבר מקמט' עזב אותה ועבר לקליפורניה.
מיטשל עברה לגור בבית אומנים בוהמייני ועני.
ובפברואר 1965, בהיותה בת עשרים ושתיים, ילדה בת.
היא שלחה אותה באופן זמני לבית אומנה, בתקוה לחזור ולקחת אותה כשחייה יעלו על מסלול יציב.
היא הכירה את אמן הפולק צ'אק מיטשל שהציע לה לבוא לארצות הברית ולהופיע ביחד.
ג'וני ראתה בקשר אמצעי לקבל בעתיד את בתה עליה לא פסקה לחשוב.
צ'אק ומשפחתו הקטינו את מיטשל וגרמו לה להרגיש טיפשה ולא מנוסה.
ג'וני החליטה למסור את בתה, קלי דייל אנדרסון, לאימוץ.
הדבר הוסתר במהלך שנות הקריירה שלה, אך הוויתור על בתה השפיע רבות על ג'וני, מה שבא לידי ביטוי במספר משיריה, מהמפורסמים בהם - Little Green, אשר מספר את סיפור הלידה והוויתור על התינוקת.
כשלושים שנה מאוחר יותר, ב־1997, לאחר שחיפשה את בתה במשך שנים, נפגשו השתיים מחדש.
לאורך השנים שמרו השתיים על קשר שידע עליות ומורדות.
שם הבת שונה לקילאורן גיב (Kilauren Gibb).
בקיץ של שנת 65, עברו צ'אק וג'וני לניו יורק, אך לאחר שנה וחצי הנישואים התפרקו.
אולם, שם משפחתה נותר מיטשל, ויחד עם כינויה הישן, קיבלה את שם הבמה ג'וני מיטשל.
בשנת 1967, עברה מיטשל לניו יורק לקדם את הקריירה שלה, בהופעות לאורך כל החוף המזרחי, מבוסטון ועד צפון קרוליינה.
בין הופעה להופעה בבתי הקפה, החלה לכתוב לעצמה את שיריה ולבצע אותם.
לאחר זמן לא ממושך, החלה לצבור מוניטין בזכות סגנון הכתיבה שלה ועבודת הגיטרה שלה.
היא זכתה לזמן שידור בתוכנית הטלוויזיה Let's Sing Out של רשת CBS.
בתקופה זו החלה מיטשל לטעום את ההצלחה לראשונה באופן עקיף, כאשר זמר הפולק טום ראש (Tom Rush), אשר הכיר את מיטשל עוד בטורונטו, לקח את שירה Urge For Going על מנת להעבירו לזמרת ג'ודי קולינס, אשר באותה תקופה המוניטין שלה היה בשיא.
מאחר שקולינס לא גילתה עניין בשיר, החליט ראש לבצע אותו בעצמו.
זמר הקאנטרי ג'ורג' המילטון שמע את השיר וביצע לו גרסת קאנטרי.
במהרה, אמנים רבים מהשורה הראשונה מצאו עצמם מבצעים את שיריה של מיטשל, מהמפורסמים שבהם - ביצועה של באפי סיינט-מארי ל-The Circle Game, ושל דייב ון רונק וג'ודי קולינס ל-Both Sides Now.
ב 1967 הכירה את לאונרד כהן ובין השניים נוצר קשר זוגי חזק מבחינה רגשית רוחנית ואינטלקטואלית.
הקשר שנמשך מספר חודשים אופיין בהערצה הדדית ובני הזוג היוו השראה זה עבור זה.
הופעה מזדמנת במועדון בפלורידה, הגיע דייוויד קרוסבי אל המקום, והתרשם במיוחד מעבודתה.
הוא לקח אותה עמו ללוס אנג'לס, הציג אותה בפני קהילת הפולק, ושכנע חברת תקליטים לעבוד איתה על אלבום בכורה, הכולל מוזיקה אקוסטית לחלוטין, ללא עיבודי אולפן מוגזמים ששלטו בז'אנר דאז.
היה זה אלבומה הראשון של מיטשל כאמנית פולק.
בינה לבין קרוסבי היה רומן קיץ אבל כשחזרה לניו יורק קרוסבי הפך למריר ופרנואיד והשתמש בקוקאין והם נפרדו.
עם זאת המשיך להפיק את אלבום הבכורה שלה אך הדבר נעשה באופן חובבני.
הופעותיה בהמשך נועדו לקדם את אלבומה, והדבר גרם לציפייה בקרב הקהל לאלבום נוסף מצדה.
בעת יצירת אלבום זה חשה יותר בטוחה בעצמה.
תחילה רצתה שהמפיק האגדי פול רוטשילד יפיק אותו אבל לא יכלה לסבול את העבודה איתו.
היא החלה להפיק עבור עצמה כשהיא נעזרת בהנרי לוי.
לוי בניגוד לרוטשילד, לא היה שתלטן והבין את רצונה לעצב על פי דרכה.
הוא המשיך לעבוד עימה לאורך כל הקריירה המוזיקלית שלה.
האלבום בעל העטיפה המפורסמת עם דיוקן עצמי של מיטשל, כלל מספר משיריה שזכו בעבר לביצועים בידי אמנים נוספים.
בשנה לאחר מכן, זכתה מיטשל בפרס גראמי על האלבום, בקטגוריית "אלבום הפולק של השנה".
ב 1968, בגיל 26, עברה לגור בלורל קניון שבלוס אנג'לס.
היה זה מרכז אומנים בו גרה הרבה אומנים מרכזיים.
הייתה זו פינה של טבע ורוגע בלב העיר הגדולה .
בין האומנים נרקמו קשרים קרובים ותומכים.
שם הכירה את גרהם נאש והם התאהבו מיד ועברו לגור ביחד.
לראשונה הרגישה מיטשל תחושת יציבות אהבה בטוחה ובית.
בסוף 1969 נש הציע לה נישואין אך מיטשל סירבה.
היא חששה שמיסוד הקשר יצר את צעדיה ויפגע בקריירה המוזיקלית שלה.
בני הזוג נפרדו על אף אהבתם.
מיטשל נסעה לכרתים למספר חודשים כדי לנוח ושהתה שם עם מספר היפים, שם חשה חיבור לטבע ולפשטות וראיה צלולה.
באוגוסט 1969 התקיים פסטיבל וודסטוק.
מיטשל נעדרה ממנו עקב התחייבויות קודמות, אך הוקסמה מהרשמים שסיפר לה בן זוגה באותה עת, גראהם נאש, חבר ההוליס וקרוסבי, סטילס, נאש ויאנג.
תחת השראה זו כתבה את השיר "וודסטוק", אשר זכה לגרסאות כיסוי רבות וכבש את פסגת המצעד הבריטי ב-1970 בביצוע "מתיוס סאתרן קומפורט".
ב-1969 הופיעה בקרני הול בהופעה שזכתה לתשואות רבות.
בהופעה זו נכחו הוריה אליהם שלחה כרטיסי טיסה.
בשנת 1970, לאחר ההצלחה הגדולה של Clouds, הוציאה חברת Reprise את אלבומה השלישי של מיטשל Ladies of the Canyon.
האלבום היה להיט גדול בתחנות הרדיו, ונמכר בעותקים רבים בתקופה שבין הקיץ לסתיו, ומיטשל זכתה לראשונה באלבום זהב.
האלבום, בניגוד לשני קודמיו, כלל בתוכו עבודת פסנתר של מיטשל בשיריה, והנפיק שניים מלהיטיה הגדולים ביותר.
הראשון הוא השיר האקוסטי Big Yellow Taxi, והשני היה "וודסטוק" .
תקרית זכורה מאותה השנה בהקשר למיטשל התרחשה במהלך פסטיבל האי וייט, שבבריטניה, אליו כן הצליחה מיטשל להגיע.
במהלך הופעתה, בדיוק לאחר שסיימה לבצע את "וודסטוק", התנפל עליה אנרכיסט, אשר התחבא כל אותו הזמן מאחורי הפסנתר עליו ניגנה.
הוא ביקש ממנה לתת לו את המיקרופון על מנת להעביר את המסר שלו אל קהל הפסטיבל, בעוד היא מתגוננת ומתנגדת לבקשתו.
לבסוף, כשעוזרי הבמה הצליחו לקחת אותו משם, נשלחה מיטשל בצעקות לחזור להופעה, כשבינתיים, הקהל, שמנה כ-600,000 איש, התחיל להתפרע, ומיטשל נאלצה להפסיק את הופעתה בבכי, ולבקש מהקהל להרגע.
בשנת 1971 הפתיעה ג'וני בהחלטתה לקחת פסק זמן מהופעות ולהשקיע את זמנה בכתיבה וציור בלבד.
תקופה זו היה טעונה רגשית באופן חריג מבחינת מיטשל ומלווה בדיכאון ובהתמוטטות עצבים, והדבר בא בניגוד חד עם האופן בו נתפסה בעיני הציבור.
בתקופה מבלבלת זו, בה טיילה וחוותה ללא הפסק, כתבה מיטשל את שיריה מתוך החוויות והרגשות הללו, ואלה נכנסו באותה השנה לאלבומה הרביעי, והחשוב ביותר, Blue.
האלבום הפך באופן מידי להצלחה מסחרית וביקורתית, והגיע לעשרים המקומות הראשונים במצעדים.
גדולתו של האלבום הייתה באופן בו טיפלה מיטשל בנושאים שונים הקשורים לחייה ולרוח התקופה, ובאופן בו העבירה את מסריה באופן הכנה והגלוי ביותר שמוזיקאי הצליח להעביר עד אז.
נושאי האלבום כללו את גילוי האהבה (My Old Man, A Case of You) ואבדנה (River, The Last Time I Saw Richard), תקווה לעתיד (All I Want), סוד עברה (Little Green), והעיסוק בשירה שלעצמה (Blue).
בריאיון עם קמרון קרואו בשנת 1979 אמרה מיטשל: "בתקופה זו בחיי, לא היו לי שריונות.
הרגשתי כמו עטיפת צלופן על קופסאות סיגריות.
כאילו אין לי כל סודות מהעולם ושאין בי את היכולת להעמיד פני חזקה".
לאחר ההצלחה של Blue, החליטה מיטשל לחזור אל הבמה.
במסע ההופעות החדש הציגה מספר שירים חדשים, שבהמשך נכנסו אל אלבומה החמישי, For the Roses.
האלבום יצא לאור ב-7 בנובמבר 1972, יום הולדתה ה-28, וזכה להצלחה אדירה.
הסינגל שיצא מהאלבום, You Turn Me On, I'm a Radio, הגיע למקום ה-25 במצעדי הרדיו; זהו הסינגל הרשמי הראשון שלה שהפך ללהיט ענק.
אלבומה הבא של מיטשל, Court and Spark, יצא לאור בינואר 1974 במסגרת חברת תקליטים חדשה, Asylum Records והפך לאלבום המצליח ביותר שלה מבחינה מסחרית, עד היום.
הוא גם כולל בתוכו מקבץ מהלהיטים הגדולים שלה, כמו Free Man in Paris שנכתב על מנהל חברת התקליטים דייוויד גפן, Raised on Robbery ו-Help Me, שהיה לשיר היחיד שלה שהגיע למקום השביעי במצעדים.