tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הסינגל הוקלט כדי לקדם את אוסף "הלהיטים הגדולים", שנקרא "מקרה זעיר של הפצצת יתר" (A Slight Case of Overbombing) (1993).
ההפצות האלה התבררו כהקלטות המסחריות האחרונות, של הלהקה, לכל הידוע.
ברון עזב את הלהקה בשנת 1993.
בעקבות המופעים האחרונים בדצמבר 1993, נכנסה להקת סיסטרס אוף מרסי למה שנקרא בפי אלדריץ' "שביתה כנגד EastWest".
בסביבות שנת 1994, אלדריץ' טען שהיה עסוק בעניינים משפטיים בנוגע ללהקה אף על פי שלא סיפק פרטים על כך.
נטען על ידי גורמים רבים שדברים אלה נבעו עקב סיבוב ההופעות הקצר עם "פבליק אנמי" ב-1991 או לחלופין סכסוכיו המתמשכים של אלדריץ' עם חברת התקליטים "איסט ווסט רקורדס" (EastWest), היות שהלהקה עדיין הייתה חייבת להם שני אלבומי אולפן מקוריים.
ב-1995, ביצע אלדריץ' רמיקס לשני שירים ללהקה הגרמנית "די קרופס" (Die Krupps) והופיע עם שרה ברייטמן בשיר "שאלה של כבוד" (A Question of Honor).
למרות זאת, לא יצא לאור אלבום חדש של סיסטרס אוף מרסי.
שותפיו של אלדריץ' פנו לגארי מרקס, חבר הלהקה שהקים אותה בשותפות עם אלדריץ', כדי שיכתוב שירים עבור אלבום חדש.
מרקס נפגש עם אלדריץ' והשניים הסכימו לתנאים שתחתם יופקו פסקולים עבור הרקע.
לאחר שסיפק מרקס אחד-עשר פסקולים, נסוג אלדריץ' מהפרויקט 'ללא אף מילה'.
ב-1996, הוחייתה מחדש הלהקה עבור כמה מופעים שתמכו בלהקת "הסקס פיסטולס" (Sex Pistols), כשאת מקומו של ברון תפס כריס שיהן.
במהלך מופעי ההמשך, את מקום הגיטריסט היו מחליפים ביניהם שיהן ומייק וריאק.
בסוף שנת 1997, בוטל החוזה עם EastWest, לאחר שהחברה הסכימה לקבל חומרים שהוקלטו תחת השם SSV במקום שני האלבומים שהיו חייבים הסיסטרס תחת החוזה.
החברה הסכימה לקבל את החומרים (בסגנון טכנו שכללו מלמולים מאת אלדריץ' ללא תופים) ללא שמיעתם לפני כן.
ההקלטות מעולם להופצו באופן רשמי אך הופצו דרך קובצי MP3 פיראטיים.
בעקבות ההפצות, הכיל האתר הרשמי של סיסטרס אוף מרסי את אותו "עדכון" במשך שנים:
בעוד שהלהקה לא הוציאה חומרים מוקלטים חדשים, באופן עצמאי או באופן אחר, החיה אלדריץ' את הלהקה לסיבובים קצרים בכל שנה מאז 1996, חוץ מ-2004. הלהקה מבצעת שירים שלא יצאו, שירי עבר ידועים יותר וידועים פחות, וביצועים חדשים של שירים ישנים.
ב-2005, ניגן פירסון את הופעותיו האחרונות עם הסיסטרס אשר להם עתה יש חבר חדש בשם כריס קטליסט.
פירסון עבר מאז לנגן בלהקת MC5.
ב-2006 סיירה הלהקה בצורה רחבה בצפון אמריקה ואירופה עם הגיטריסט החדש שלהם, בן כריסטו, שהיה בעברו חבר בלהקת הפאנק מטאל AKO.
עם יותר משבעים הופעות, היה זה סיבוב ההופעות הגדול ביותר שלקחה על עצמה הלהקה ביותר מחמש עשרה שנים.
בסתיו 2008, בוצע החלק הצפון אמריקאי של סיבוב ההופעות, ולאחריו שרשרת של הופעות באירופה, לבנון, דרום אמריקה ואף הופיעה במועדון התיאטרון ביפו במאי 2009.
ב-2011 חגגה הלהקה 30 שנים ונגנה ברחבי אירופה, יפן, אוסטרליה וניו זילנד.
בשבת ה-21 ביולי 2012, עשתה הלהקה את הופעתה הראשונה בפסטיבל אמפי בעיר קולון בגרמניה, ושם היו המופע הראשי ביום הראשון של אירוע בן יומיים.
הזמרת האירית ונגנית הפסנתר, ליסה קאטברט הצטרפה אליהם על הבמה בשירת רקע לשירים "דומיניון" (Dominion), "זרועות" (Arms) ו-"מקדש האהבה" (Temple of Love), וגם ביצעה סולו משלה לשיר "הקורוזיה הזו" (This Corrosion) על פסנתר חשמלי.
ב-2002 נזכר אלדריץ' בכמה פגישות אחרונות שהיו לו עם כמה חברות תקליטים:
באוקטובר 2006 הכריז המגזין "סייד ליין מיוזיק" (Side LIne Music) שהלהקה מנהלת דיונים עם חברת בת של יוניברסל, W14 Music.
כשהם חתומים או לא חתומים, יצאו חידושים של סיסטרס אוף מרסי ב-3 בנובמבר 2006 באירופה (וב-30 באוקטובר בארצות הברית) דרך WEA הבינלאומית: First and Last and Always (1985), Floodland (1987) ו-Vision Thing (1990).
כל שלושת האלבומים הכילו שירי בונוס.
אתר האינטרנט הרשמי של הלהקה נשאר אותו דבר מאז הושק.
סיסטרס אוף מרסי לא הפיקו חומרים מוקלטים חדשים מאז 1993. אפילו הגיטריסט בן כריסטו אמר למגזין סייד-ליין שהוא אינו יודע אם ומתי ייצא אלבום חדש.
ב-2010 אלדריץ' אישר שהוא כרגע אינו רואה סיבה להוציא אלבום בראיון שנתן לג'ואל מקלבר ממגזין "קלאסיק רוק" (Classic Rock).
באוגוסט 2010, כאשר התבקש לפרט, ציין אלדריץ' שמגבלות זמן ומחסור בחומרים זמינים הם חלק מהבעיות לכך:
מבין ההשפעות שלהם ציינה להקת סיסטרס אוף מרסי את לאונרד כהן, הוקווינד (Hawkwind), גארי גליטר (Gary Glitter), להקת "מחתרת הקטיפה" (The Velvet Underground), להקתה-"סטוג'ס" (The Stooges), להקת "מוטורהד", להקת "סואיסייד" (Suicide), להקת "יום ההולדת" (The Birthday Party) ולהקת The Fall.
הם קראו לעצמם על שם שיר מאלבומו הראשון של לאונרד כהן, "שירי לאונרד כהן" (Songs of Leonard Cohen).
ללהקה יש השפעות, גם כן, מלהקות אחרות מה-"גל הראשון" של מה שנקרא סוגת הרוק הגותי.
בעוד שהלהקה נהנת מקהל מעריצים גדול עם תחומי עניין במה שנקראת "התרבות האפלה" (Dark Culture), הלהקה רואה עצמה ראשית כל כלהקת רוק.
הם באופן פעיל דחו את הקישור שלהם ל-"גות" בדרך של הצהרות פומביות בעיתונות וגם בחוזים שלהם.
למרות זאת, דבר זה לא מנע מהם מלהופיע באופן קבוע בפסטיבלים שבהם מוזיקה גותית מושמעת כגון פסטיבל "מרה לונה" (M'era Luna Festival).
כריס קטליסט – גיטרות, שירת רקע (2005–הווה)
בן כריסטו – גיטרות, שירת רקע (2006-הווה)
פרסט אנד לסט אנד אולווייז (First and Last and Always) (1985)
סיסיגמביס (בפרסית: سیسیگامبیس ביוונית: Σισύγαμβις) הייתה אמו של דריווש השלישי, מלך האימפריה הפרסית.
היא נפלה בשבי אלכסנדר הגדול במהלך כיבוש האימפריה הפרסית.
מוצאה וראשית דרכה אינם ברורים.
היא הייתה ממשפחת המלוכה, אולי בתו של ארתחששתא השני או אחיו אוסטאנס.
היא נישאה לאציל בשם ארסמנס, שהיה אחיה, אם ההשערה השנייה בדבר זהות אביה נכונה.
היא ילדה את דריווש השלישי ואת סטטירה הראשונה, שמאוחר יותר נישאו זה לזה, ובן נוסף בשם אוקסיטאריס.
בשנת 336 לפנה"ס נרצח המלך ארתחששתא הרביעי, מותיר את בנה של סיסיגמביס, דריווש השלישי, כיורש היחיד לכתר.
כמנהג המלכים הפרסיים, הוא לקח עמו את סיסיגמביס אמו, את סטטירה אשתו ואחותו, את שתי בנותיו ברסינה ודריפטיס ואת בנו אוכוס.
סיפור מפורסם מובא אצל דיודורוס, על פיו אלכסנדר נכנס לאוהל יחד עם חברו הטוב ביותר, הפאיסטיון.
שניהם היו לבושים בצורה דומה, אך הפאיסטיון היה גבוה יותר ויפה יותר.
סיסיגמביס חשבה שהוא המלך, ומיהרה להשתחוות בפניו.
הנוכחים תיקנו אותה והצביעו על אלכסנדר, וסיסיגמביס המבוישת השתחוותה גם בפניו.
אלכסנדר הרגיע אותה במילים "אל דאגה, אמא!
סצנה זו זכתה לייצוגים רבים באומנות.
כך או כך, כל המקורות מסכימים שנשות המלוכה קיבלו יחס ההולם את מעמדן.
סביר להניח שפעולה זאת לא נבעה מנימוס או טוב לב, אלכסנדר רצה לבסס את טענתו לכתר הפרסי על ידי כך שיאמץ כבני משפחתו את משפחת המלך הקודם, תחת שישעבד אותה כמנהג מלך כובש.
המשפחה המשיכה להתלוות אל אלכסנדר, ובהדרגה למדה סיסיגמביס להעריך אותו באופן אישי, ונוצרו ביניהם יחסים כה קרובים עד שלעיתים הוא כינה אותה "אמא".
במהלך קרב גאוגמלה, כאשר נראה היה בהתחלה שהפרסים מנצחים, היא סרבה לנצל את ההזדמנות ולברוח.
לאחר כיבוש שושן הותיר אלכסנדר את סיסיגמביס שם כדי שתוכל ללמוד שם יוונית.
לאחר רציחתו של דריווש בשנת 330 לפנה"ס, אלכסנדר שלח את גופתו אל סיסיגמביס, שקברה אותה בכבוד הראוי.
בשנת 324 לפנה"ס נישא אלכסנדר לנכדתה סטטירה השנייה.
קשרי הידידות שנוצרו בינה לבין אלכסנדר היו כה עמוקים, עד שכאשר אלכסנדר מת בפתאומיות בשנת 323 לפנה"ס, היא הרעיבה את עצמה למוות מרוב צער.
סיסי הוא סרט אוסטרי העוסק בסיפורה של אליזבת, נסיכת בוואריה הידועה בכינוי "סיסי".
הסרט הוא הראשון מתוך טרילוגיית סרטים של מרישקה העוסקים בסיסי.
השניים הבאים בסדרה הם: "סיסי הקיסרית הצעירה" ו"גורלה של מלכה".
הסרט נחשב לאחד מהסרטים דוברי הגרמנית המצליחים ביותר, והקים לתחייה את "מיתוס סיסי".
הוא גם נחשב לפריצת הדרך של רומי שניידר.
אף על פי ששיחקה במהלך הקריירה שלה בעוד עשרות סרטים שזכו להצלחה, חלקם בתפקידים בעלי אופי שונה לחלוטין מתפקידה כסיסי, דבקה בשניידר דמות זאת עד מותה.
אליזבת, נסיכת בוואריה (רומי שניידר), היא בתם השנייה של מקסימיליאן יוזף, דוכס בבוואריה (גוסטב קנות') ולודוביקה, נסיכת בוואריה (מגדה שניידר).
היא מכונה בפי כל "סיסי".
היא חווה ילדות מאושרת בטירת פוסנהופן יחד עם שבעת אחיה ואחיותיה, וגדלה להיות ילדה אוהבת טבע, חסרת דאגות ואימפולסיבית.
מוצאה האצילי אינו מכביד עליה כלל.
דודתה, סופי, נסיכת בוואריה (וילמה דגישר) מחליטה לשדך את בנה פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה (קרלהיינץ בוהם) הצעיר, עם אחותה הגדולה של סיסי, הלנה (אוטה פרנץ) המכונה "ננה".
לודוביקה וננה מסכימות להצעה בהתלהבות, למרות שטרם פגשו את פרנץ.
פרנץ עצמו אינו מתלהב מהרעיון, אולם אינו מעז להמרות את פיה של אמו.
לודוביקה מחליטה שסיסי בת ה-16 תתלווה אליה ואל ננה בפגישה הראשונה עם פרנץ.
עם זאת, היא אינה מספרת לסיסי על מטרתה של הנסיעה, ואוסרת עליה להשתתף באירועים שבהם תשתתף דודתה, בשל מזגה הפזיז.
סיסי יוצאת לדיג, ופוגשת במקרה את פרנץ שנמצא גם הוא בדרכו לפגישה עם ננה.
פרנץ מזמין את סיסי לטיול קצר, לא מודע לכך שהיא בת דודתו.
סיסי מצדה לא חושפת את זהותה (וקצין המשמר החושם בֶּקל משתכנע שהיא מתנקשת ויוזם מצוד אחריה).
במהלך הטיול, סיסי מתאהבת בו, והוא מזמין אותה לציד למחרת.
במהלך הציד, סיסי עדיין אינה חושפת את זהותה, אולם לומדת מפרנץ על נישואיו הקרבים לננה.
פרנץ מודה שהוא לא חש שום רגש כלפי ננה, ומצהיר שהוא מקנא באיש שיינשא לסיסי.
עם שמיעת ההצהרה, סיסי נקרעת בין נאמנותה לננה לבין אהבתה לפרנץ, ונמלטת מהאזור בלי שום הסבר.
למזלה, סיסי אינה חייבת להשתתף במסיבת יום ההולדת של פרנץ באותו הערב, אולם היא מוזמנת אליה בידי אחיו הצעיר, קרל לודוויג (פטר ווק).
במהלך המסיבה, פרנץ רואה את סיסי ומבין מי היא באמת, הוא מנסה להתוודות בפניה על אהבתו, אולם היא דוחה אותו כדי לא לפגוע בננה.
מבלי להתייעץ באיש, פרנץ מודיע באופן פומבי על אירוסיו לסיסי.
סיסי עצמה נכנסת להלם, ולא מסוגלת להתנגד.
ננה עוזבת את המסיבה בוכה.
אמו של פרנץ גם כן מתנגדת לבחירתו של בנה.
סיסי ואמה חוזרות לפוסנהופן וההכנות לחתונה מתחילות.
סיסי אינה נרגשת מכך כלל, שכן ננה נעלמה לתקופה לא-מוגבלת.
עם זאת, היא מופיעה לפתע עם בן זוג חדש, וסולחת לסיסי.
היא נותנת את ברכתה לנישואים, וסיסי נוסעת לווינה על גבי ספינת הקיטור "פרנץ יוזף", כאשר המונים באים להיפרד ממנה מנופפים בדגלי אוסטריה.
היא נישאת לפרנץ בטקס מפואר בכנסייה האוגוסטינית.
סיסל שירשבה (בנורווגית: Sissel Kyrkjebø; נולדה ב-24 ביוני 1969) היא זמרת אופרה נורווגית.
בגיל עשר זכתה לראשונה בתחרות כישרונות מקומית.
היא הצהירה שהזמרות קייט בוש וברברה סטרייסנד היו השראה עבורה.
ב-1980 הופיעה בתוכנית מוזיקה בארצה ביחד עם מקהלת ילדים.
ב-1986 הוציאה את אלבומה הראשון, שנמכר ביותר מ-500,000 עותקים.
באותה שנה שרה במופע הביניים של האירוויזיון, ובשנת 1987 הוצע לה לייצג את נורווגיה בתחרות, אך היא סירבה.
ב-1988 עברה לאוסלו על מנת לגלם את תפקיד מריה במחזמר "צלילי המוזיקה".
ב-1989 יצא אלבומה השלישי, שמכר מעל 180,000 עותקים, ובעקבותיו היא נסעה לסיבוב הופעות בארצות הברית.
ב-1990 דיבבה את אריאל בסרט "בת הים הקטנה" של דיסני בנורווגית, בשוודית ובדנית.
ב-1991 היא הופיעה לצד ניל סדקה בתוכנית הטלוויזיה "Momarkedet".
ב-1993 גילמה את סולביג ב"פר גינט".
ב-1994 שרה את ההמנון האולימפי בטקסי הפתיחה והסיום של אולימפיאדת לילהאמר.
ב-1996 השתתפה בפסטיבל האופרה של סיגולדה.
ב-1998 השתתפה עם הראפר וורן ג'י בדואט שנקרא "Prince Igor" כאשר היא שרה את הפזמון, האריה הפותחת את הקטע "מחולות פולובציים" מהאופרה "הנסיך איגור" של אלכסנדר בורודין.
השיר נהפך ללהיט ודורג ראשון במצעדים באירופה.
בנוסף קולה משמש בחלקים רבים את פסקול סרט שובר הקופות "טיטניק".
ב-2002 שרה בחתונה של מרתה לואיז, נסיכת נורווגיה.
באותה שנה הוזמנה להופיע גם בקונצרט פרס נובל לשלום וביצעה שני דואטים ביחד עם פלאסידו דומינגו.
בשנת 2005 האראלד החמישי, מלך נורווגיה העניק לה אות מסדר כבוד.
ב-2006 ביצעה שני שירים באליפות אירופה באתלטיקה.
בשנת 2007 הייתה לראשונה מועמדת לפרס גראמי.
סיסי הקיסרית הצעירה הוא סרט אוסטרי העוסק בסיפורה של אליזבת, נסיכת בוואריה הידועה בכינוי "סיסי".
אמה של שניידר, מגדה שניידר , גילמה בסרט את אמה של סיסי.
הסרט הוא השני מתוך טרילוגיית סרטים של מרישקה העוסקים בסיסי.
הוא יצא לאקרנים בעקבות הצלחתו המסחררת של הסרט הקודם בסדרה "סיסי", ובעקבותיו הוציא מרישקה גם את "גורלה של מלכה".
הסרט נפתח לאחר שהנסיכה סיסי (רומי שניידר) והקיסר פרנץ (קרלהיינץ בוהם) כבר נשואים.
סיסי מסתגלת לאט לחיים כקיסרית של אוסטריה, אבל מתקשה להסתדר עם חמותה הארכידוכסית סופי (וילמה דגישר).
סופי דבקת בכללי הפרוטוקולים והנימוסים, ומפריעה לתפקודו התקין של המנגנון הקיסרי כמו גם לחיי המשפחה של בנה.
כאשר סיסי יולדת בת ראשונה, סופי מתעקשת לקחת את הילדה ולגדל אותה בעצמה, כי היא מרגישה סיסי צעירה מדי ולא מוסמכת לעשות זאת.
סופי גם מרגישה שהמקום של סיסי לא נמצא בחדר הילדים עם התינוקת שלה, אלא עם פרנץ הנוסע בכל רחבי האימפריה.
שערורייה מאיימת לפרוץ כאשר סיסי נמלטת מווינה וחוזרת לבוואריה לראות את הוריה.
היא מסתירה את האמת מאמה לודוביקה (מגדה שניידר), אבל מודה בפני אביה הדוכס מקס שהיא אינה מסוגלת לחיות יותר עם רודנותה של סופי.
פרנץ עוקב אחריה ולבסוף משכנע אותה לחזור לווינה.
אירוע זה מחזק את ההשפעה של סיסי על הקיסר, והיא תומכת ברוזן דיולה אנדראשי ובזכויותיהם של ההונגרים באימפריה.
הסרט מסתיים כאשר סיסי מוכתרת בבודפשט כמלכת הונגריה (למעשה ההכתרה התקיימה רק לאחר הפשרה האוסטרו-הונגרית של 1867).
סצקה דה האן (בהולנדית: Setske de Haan; 24 בנובמבר 1889 – 31 באוקטובר 1948), הידועה יותר בשם העט שלה "סיסי ואן מרקסוולט" (Cissy van Marxveldt), הייתה סופרת ילדים הולנדית.
התפרסמה בעיקר בשל סדרת הספרים "יופ טר הול" שכתבה.
נודעה גם בשל השפעתם של ספריה על אנה פרנק.
סצקה דה האן נולדה ב-24 בנובמבר 1889 באורנייוָאאוּט , כפר במחוז פריסלנד בהולנד.
היא נודעה כתלמידה גרועה מאוד בבית הספר, ולא הצליחה לגשת לבחינות הסיום.
ב-1908 היא נסעה לבריטניה כאו-פר, ולאחר כמה חודשים נרשמה ללימודים בפנימייה בבאת'.
ב-1909 היא חזרה להולנד, וניסתה לעבוד ככתבת, אולם החליטה שהתפקיד אינו מתאים לה.
ב-1912 היא עברה לגור באמסטרדם שם סיימה את לימודי הקצרנות שלה.
היא החלה לעבוד כקצרנית בבית מסחר, וב-1915 החלה לפרסם סיפורים קצרים בכתבי עת תחת השם הבדוי "סיסי ואן מרקסוולט".
ב-1916 היא נישאה לאיש הצבא ליאון בק.
בסוף אותה שנה נולד בנם הראשון, וב-1920 בנם השני.
בהמשך פרש ליאון מחיי הצבא ונכנס לעסקי הטקסטיל.
ב-1927 הוא קיבל עבודה בסניף דה ביינקורף באמסטרדם.
היא פרסמה את הספר הראשון שלה - Game and set!
ב-1917, ובהמשך אותה שנה היא כתבה ספר נוסף.
ספריה הראשונים לא נהנו מהצלחה, אולם בשנת 1919 היא נענתה להצעת מגזין והחלה בכתיבת הסדרה "יופ טר הול".
הסדרה כללה במקור 4 ספרים.
בסדרה זו מתוארים חייה של נערה בת למשפחה מבוססת מאמסטרדם בשם יופ טר הול.
הסדרה זכתה לפופולריות רבה בהולנד, בשל סגנונה הקליל והמודרני יחסית.
בין מעריצותיה נמנתה גם הנסיכה יוליאנה.
ב-1927 היא פרסמה רב-מכר נוסף - Zomerzotheid.
מרבית ספריה מאופיינים בסגנון העליז והקליל של שנות העשרים הסוערות.
אולם בעקבות השפל הגדול הפך סגנונה לרציני יותר.
במהלך מלחמת העולם השנייה, נכבשה הולנד בידי גרמניה הנאצית.
בעלה היה ככל הנראה חלק מהמחתרת ההולנדית, והוא נעצר בידי הגרמנים ב-1943. ב-1944 הוא הוצא להורג, אולם עובדה זו לא נודעה לה מעולם, והיא המשיכה לנסות לאתר אותו עד מותה.
ב-1946 היא פרסמה ספר המשך לסדרת יופ טר הויל אשר אותו הקדישה לבעלה.
הספר עוסק בבתה של יופ טר הויל החברה בהתנגדות ההולנדית לנאצים.
עם זאת, ספר זה נשכח כמעט לחלוטין.
בין מעריצותיה המפורסמות של סיסי ואן מרקסוולט נמנתה אנה פרנק, אשר קראה את כל סדרת יופ טר הול בטרם נכנסה למחבוא שלה, והמשיכה לקרוא אותה ואת שאר ספריה של ואן מרקסוולט במחבוא.
ביומנה המפורסם היא מציינת: "סיסי ואן מרקסוולט כותבת נהדר.
מחקרים מראים את ההשפעה של ספריה של ואן מרקסוולט על יומנה של אנה פרנק הן במבנה והן בתוכן.
הדמות שאליה פונים המכתבים ביומן, "קיטי" מבוססת על דמות מתוך יופ טר הול, ובגרסה המקורית של היומן (טקסט א') אף היו מכתבים המיועדים לדמויות אחרות בסדרה (למעט יופ עצמה).
סיסטר רוזטה תארפ הייתה זמרת, כותבת שירים, גיטריסטית, ואמנית הקלטה אפרו-אמריקאית.
בתור חלוצה של המוזיקה שהייתה פופולרית באמצע המאה ה-20, היא השיגה פופולריות בשנות ה-1930 וה-1940 עם הקלטות שירי הגוספל שלה, שאופיינו על ידי תערובת ייחודית של מילות ספיריטואלז עם ליווי קצבי שהייתה המבשרת ואף המולידה של הרוקנרול.
היא הייתה הכוכבת הגדולה הראשונה בתחום הקלטות גוספל, ובין מוזיקאי הגוספל הראשונים לצבור קהל מקרב אוהדי מוזיקת רית'ם אנד בלוז ומאוחר יותר רוקנרול, ואף כונתה "הסנדקית של הרוקנרול" ו"הסול סיסטר האוריגינלית" (סול סיסטר - Soul Sister - הוא כינוי של אחווה וסולידריות בין נשים אפרו-אמריקאיות, בנוסף לסוג מוזיקה).
היא השפיעה על אמני הרוקנרול המוקדמים וביניהם ליטל ריצ'רד, ג'וני קאש, קארל פרקינס, צ'אק ברי, אלביס פרסלי וג'רי לי לואיס.
תארפ הייתה גם חלוצית בטכניקת הגיטרה שלה; היא הייתה בין הראשונים מאמני ההקלטה הפופולריים להשתמש בעיוות כבד על גיטרה חשמלית, סגנון שניבא את האלקטריק בלוז.
לטכניקת הגיטרה שלה הייתה השפעה עמוקה על ההתפתחות של הבלוז הבריטי בשנות ה-1960; בפרט, סבב הופעות שערכה באירופה יחד עם מאדי ווטרס ב-1963, עם עצירה במנצ'סטר, צוין כהשפעה מוקדמת על יד גיטריסטים בריטים בולטים כגון אריק קלפטון, ג'ף בק, וקית' ריצ'רדס.
תארפ נולדה בשם רוזתר אטקינס (Rosether Atkins) לאמה קייטי הרפר, ואביה ויליס אטקינס, בקוטון פלנט שבארקנסו.
ידוע אך מעט על אביה, חוץ מהעובדה שהוא היה זמר.
גם אמה, קייטי, הייתה זמרת, וכן נגנית מנדולינה, אוונגליסטית, ומטיפה בכנסיית אלוהים בישו (COGIC), אשר נוסד בשנת 1894 על ידי צ'ארלס הריסון מייסון, בישופ בפטיסטי שחור, אשר בניגוד לעמדת הכנסייה הבפטיסטית, עודד ביטוי מוזיקלי קצבי וריקודים בשבח האל, וכן איפשר לנשים להטיף בכנסייה.
בעידוד אמה, תארפ החל לשיר ולנגן בגיטרה בגיל ארבע, ולהופיע, ונהייתה מוכרת בתור עילוי מוזיקלי.
עד גיל שש, תארפ הצטרפה לאמה כמופיעה בלהקה אוונגליסטית, אשר הופיעה ברחבי הדרום של ארצות הברית.
היא הוצגה בתור "נס של שירה ונגינה בגיטרה", וליוותה את קייטי בהופעות שהיו חלק דרשה וחלק הופעת מוזיקת גוספל.
באמצע שנות ה-1920, תארפ ואמה התיישבו בשיקגו, אילינוי, שם הופיעו בהופעות דתיות בכנסיית COGIC, ומדי פעם בנסיעות לכנסים של הכנסייה ברחבי הארץ.
שמה של תארפ יצא לפניה והיא זכתה לפרסום גדול בתקופה בה לא היו כמעט נשים שחורות שניגנו בגיטרה בעולם המוזיקה.
בשנת 1934, בגיל 19, היא נישאה לתומאס תורפ, מטיף בכנסיית COGIC, שליווה אותה ואת אמה בסבבי ההופעות שלהן.
הנישואים נמשכו רק מספר שנים, אבל היא החליטה לאמץ גרסה של שם משפחתו של בעלה בתור שם הבמה שלה, סיסטר רוזטה תארפ (Sister Rosetta Tharpe).
ב-1938, היא עזבה את בעלה ועברה עם אמה לניו יורק.
נישאה שוב בהמשך, היא תמיד הופיעה בשם הנבחר שלה עד סוף חייה.
ב-31 באוקטובר 1938, בגיל 23, תארפ הקליטה באולפן בפעם הראשונה – ארבעה צדדים עבור תקליטי דקה, כשהיא מגובה על ידי תזמורת הג'אז של לאקי מילינדר.
היו אלה שירי הגוספל הראשונים שהקליטה חברת התקליטים, והרצועות "Rock Me", "That's All," "My Man and I" ו-"The Lonesome Road" היו ללהיטים מידיים, והפכו את תארפ לסנסציה ולאחת מזמרי הגוספל הראשונים להצליח מסחרית.
Rock Me" השפיע על ישירות על מי שהיו לשמות המוכרים יותר של הרוקנרול, כמו אלביס פרסלי, ליטל ריצ'רד, וג'רי לי לואיס.
מאידך, ההקלטות שלה יצרו גלים בין אנשי הכנסייה, שהשילוב של השירה הרוחנית עם המוזיקה החילונית גרמה להם לאי נוחות.
אבל הקהלים אהבו אותה ואת שיריה.
כשתארפ הופיע עם אמן הג'אז קאב קאלוויי במועדון הכותנה בהארלם באוקטובר 1938, ועם מופע הסווינג של ג'ון האמונד "Spirituals to Swing" בקרנגי הול ב-23 בדצמבר 1938, גדלה תהילתה, וכך גם המחלוקת שעוררה.
הביצועים שלה הכו את הקהלים בתדהמה ואף בהלם - חלק ראו אותה כמהפכנית, ואחרים כסוג של מחללת קודש, בנגינת שירי דת במרחבים חילוניים כמו מועדוני לילה, לצד מוזיקת בלוז וג'אז ורקדניות.
זה שהיא הייתה אישה שניגנה בגיטרה באופן הזה רק הגביר את מורת הרוח של המתנגדים.
מסיבות אלה, נוצר קרע בין תארפ לבין קהילת הגוספל השמרנית, שלא ראתה את בחירותיה בעין יפה.
הקלטותיה לשירים "This Train" ו-"Rock Me", אשר שילבו תמות של גוספל עם מוזיקה קצבית, היו ללהיטים בשנות ה-1930 בקרב קהלים שלא הכירו קודם לכן את מוזיקת הגוספל.
כפי הנראה, לא הייתה לתארפ הרבה ברירה לגבי החומר שהקליטה במסגרת חוזה התקליטים שלה - שהיה למשך שבע שנים - ועד ל-1943 המחלוקות שלה עם מילינדר גברו, והיא רצתה לפרוש מסבב הביג בנד (Big Band) ולחדש את הקריירה שלה בתור אמנית גוספל.
היא הרגישה שחלק מהחומר לועג לדת.
אך מצאה עצמה כבולה על פי החוזה.
בתקופתה, כבכל גלגולי מוזיקת הרוק, נגינת גיטרה הייתה מיוחסת לגבריות, ותארפ עמדה בניגוד להבניה המגדרית הזו.
אך במקום לקבל שבחים על ייחודה כמוזיקאית, הייתה לעיתים קרובות מקבלת מחמאות מפוקפקות כגון "היא מנגנת כמו גבר", למרות העובדה שהיא עלתה בכישוריה על הרוב המוחלט של הגברים, ואף הוכיחה זאת ב"קרבות גיטרה" שנערכו בתיאטרון האפולו בהארלם.
היא הייתה מהפכנית, ואתגרה ושיבשה את הסדר הקיים בז'אנר המוזיקה, הן בשל מגדרה והן בשל גזעה.
תארפ המשיכה להקליט במהלך מלחמת העולם השנייה, אחת משני אמני הגוספל היחידים שהורשו להקליט תקליטים מיוחדים עבור החיילים.
את השיר "Strange Things Happening Every Day" היא הקליטה ב-1944 עם סמי פרייס, פסנתרן הבוגי ווגי של דקה, והשיר הציג את הווירטואוזיות שלה כגיטריסט וכן את הגשתה השנונה של מילות השיר.
זה היה שיר הגוספל הראשון שהעפיל לעשירייה המובילה במצעד פזמוני הארלם של בילבורד (שמאוחר יותר שונה למצעד ה-R&B), הישג עליו חזרה מספר פעמים בקריירה שלה.
על פי היסטוריוני מוזיקה, תקליט זה משנת 1944 היה בעצם תקליט הרוקנרול הראשון.
בשנת 1946 תארפ ראתה את מארי נייט שרה במופע של מהליה ג'קסון בניו יורק.
היא זיהתה אותה ככישרון מיוחד, והזמינה אותה לצאת עמה לסבב הופעות.
הן תיירו במעגלי הגוספל במשך מספר שנים, במהלכן הן הקליטו להיטים כמו "Up Above My Head" ו-"Gospel Train".
למרות הכחשתן של שתי האמניות, הייתה רכילות לגביהן בקהילת הגוספל שהן מעורבות רומנטית ומינית.
החל מ-1949, הפופולריות שלהן ירדה באופן פתאומי.
הפופולריות של מהליה ג'קסון התחילה להאפיל על זו של תארפ, ובו זמנית נייט טפחה רצון להשתחרר מהמופע ולצאת כאמנית סולו במוזיקה הפופולרית.
יתר על כן, סביב הזמן הזה, נייט שכלה את ילדיה ואת אמה בשריפת בית.
בשנת 1951, כשתארפ נישאה בפעם השלישית, לאמרגן שלה ראסל מוריסון, היא הפכה את האירוע להופעה, ומכרה 25,000 כרטיסים.
אחר טקס הנישואין באצטדיון גריפית בוושינגטון די סי, היה מופע שירים.
במהלך שנות החמישים והשישים, תארפ המשיכה להופיע ולצאת לסבבי הופעות בארצות הברית ובאירופה, כולל לצד שמות מן הגדולים במוזיקת הבלוז כמו מאדי ווטרס ואחרים.
ב-1970 תארפ הפסיקה להופיע, לאחר שחוותה שבץ מוחי.
היא סבלה סיבוכים בשל סוכרת, וכרתו אחת מרגליה.
ב-9 באוקטובר 1973, בערב שהייתה אמורה להקליט באולפן, היא נפטרה בפילדלפיה, פנסילבניה כתוצאה משבץ נוסף.
היא נקברה בקבר לא מסומן בבית הקברות נורתווד בפילדלפיה.
מאז הונחה מצבה על הקבר.
התעוררות מחודשת של עניין בתארפ ובמוזיקה שלה הובילה לפרסום ביוגרפיה עליה, מספר קטעים ב-NPR, מאמרים אקדמיים, ואותות הכרה.
שירות הדואר של ארצות הברית הוציא בול 32-סנט להנצחתה של תארפ ב-15 ביולי 1998. בשנת 2007, היא הוכנסה להיכל התהילה למוזיקת בלוז.
בשנת 2008, נערכה הופעה כדי לגייס מימון עבור מצבה לקברה, ויום ה-11 בינואר הוכרז בפנסילבניה כ"יום סיסטר רוזטה תארפ".
המצבה הונחה באותה השנה, והונחה גם לוחית זיכרון מטעם מדינת פנסילבניה ביתה בשכונת יורקטאון בפילדלפיה.
ב-2011 BBC ארבע שידרה סרט דוקומנטרי בשם Sister Rosetta Tharpe: The Godmother of Rock & Roll, שנכתב ובוים על ידי הקולנוען הבריטי מיק צ'אקי.
בשנת 2013 הסרט שודר בארצות הברית כחלק מסדרת American Masters של PBS.
הסרט שודר מאז פעמים רבות בבריטניה ובארצות הברית, כולל בחודש מרץ 2015 לציון מאה שנה ללידתה של תארפ ב-12 בספטמבר 2016, עלה לבמה בניו יורק המחזמר Marie And Rosetta, המבוסס על הקשר בין תארפ ומארי נייט.
ב-5 באוקטובר 2017, נרשמה תארפ כמועמדת לשנת 2018 להיכנס להיכל התהילה של הרוק אנד רול.
ב-13 בדצמבר 2017, היא נבחרה על ידי היכל התהילה כהשפעה מוקדמת.
מבחינה מוזיקלית, הסגנון הייחודי של תארפ בגיטרה ערבב בלוז עירוני מלודי עם פולק עממי מסורתי, בשילוב עם צלילי סווינג פועם, וסגנון זה הוא אחד המבשרים הברורים וקודמו של הרוקנרול.
ליטל ריצ'רד התייחס לאמנית הגוספל הקולנית, עוצמתית, והפרועה משהו כזמרת האהובה עליו בילדותו.
ב-1947, היא שמעה את ריצ'רד שר לפני הופעה שלה באודיטוריום העירוני במייקון, ג'ורג'יה, ולאחר מכן הזמינה אותו לעלות על הבמה ולשיר איתה; זו הייתה הופעתו הראשונה של ריצ'רד בפומבי מחוץ לכנסייה.
לאחר ההופעה, היא שילמה לו עבור הופעתו, וזה נתן לו השראה להמשיך דרכו כמופיע.
כאשר ג'וני קאש נתן את נאום הקבלה שלו להיכל התהילה של הרוק אנד רול, גם הוא ציין את תארפ בתור הזמרת האהוב עליו בילדותו.
הגיטרה החשמלית שלה בשיר משנת 1940, "That's All", הייתה השפעה ישירה על צ'אק ברי ואלביס פרסלי.
מוזיקאים אחרים, כולל אריתה פרנקלין, ג'רי לי לואיס, ואייזק הייז, הדגישו את ההשפעה שלה עליהם הן מבחינת סגנון השירה שלה, נגינתה בגיטרה, וכן הסגנון שלה על הבמה.
טינה טרנר מציינת את תארפ ואת מהליה ג'קסון, כהשפעות מוזיקליות מוקדמות.
מוזיקאים מסגנונות וזרמים שונים מאוד, כגון קציץ בשר, ניל סדקה וקארן קרפנטר, מעידים על ההשפעה של הקצביות והאנרגיה של תארפ על המוזיקה שלהם ועיצובם כמופיעים.
ב-1997, הלהקה הבריטית אלבמה 3 קראה לרצועה באלבום הבכורה שלהם על שמה של תארפ ("Sister Rosetta"), ואף הקליטה גרסת קאבר לשיר "Up Above My Head" באותו האלבום, Exile on Coldharbour Lane.
ב-2007, להקת האינדי רוק הבריטית נויזטס הוציאה את הסינגל "Sister Rosetta (Capture the Spirit)", מתוך האלבום What's the Time Mr.
גם ב-2007, אליסון קראוס ורוברט פלאנט הקליטו גרסת דואט של השיר "Sister Rosetta Goes Before Us", שנכתב על ידי סם פיליפס.
פיליפס הוציאה גרסה משלה לשיר באלבומה משנת 2008, Don't Do Anything.
מישל שוקד פתחה את אלבום הגוספל הלייב שלה משנת 2007, ToHeavenURide, עם "Strange Things Happening Every Day", יחד עם מחווה לתארפ.
הסרט הצרפתי "אמלי" (2001) כולל סצנה המראה את השכן של אמלי, המסוגר בבית, מהופנט ממונטאז' של קטעי וידאו של תארפ בהופעה של "Up Above My Head".
ב-2014 הסרט הקנדי Félix et Meira כלל קליפ של תארפ שרה את "Didn't It Rain" מתוך הסרט של ההופעה החיה שלה ב-1964 במנצ'סטר.
ב-2016 הזמרת מרי צ'ייפין קרפנטר כתבה והקליטה את "Oh Rosetta" לאלבומה "The Things That We Are Made Of", שיר בו היא מדמיינת דו-שיח עם סיסטר רוזטה תארפ.
בשנת 2018 הזמר פרנק טרנר כתב וביצע את השיר "Sister Rosetta" על ההשפעה שלה ואיך שהיא ראויה להיכנס להיכל התהילה של הרוק אנד רול.
הוא ביצע את השיר הזה בפעם הראשונה ב-24 ביוני בפיירלון, אוהיו, שם הקהל הודיע לו שהיא בדיוק נבחרה להיכנס להיכל.
גוף העבודות שלה עד שנת 1961 הוצא כסט-קופסה של שבעה דיסקים כפולים על ידי הלייבל הצרפתי Frémeaux & Associes.
סיסיניוס היה האפיפיור, שכיהן במשך תקופה של 3 שבועות, מ-15 בינואר 708 עד מותו 4 בפברואר 708.
סיסיניוס נולד בצור (שבלבנון של ימינו) ושם אביו היה יוחנן.
מיעוט התרומות לאפיפיורות בתקופת שלטונו (42 ק"ג זהב ו-300 ק"ג כסף, המהווים חלק קטן מהתרומות האישיות של האפיפיורים האחרים) מעידים על כך שהוא כנראה לא היה מן האצולה.
סיסיניוס נבחר לאפיפיור בתקופת האפיפיורות הביזנטית, לאחר מותו של יוחנן השביעי לאחר סבב בחירות שנערך במשך שלושה חודשים, וקודש לאפיפיור ב-15 בינואר 708.
סיסיניוס כיהן כאפיפיור רק עשרים יום.
על פי האנציקלופדיה הקתולית, "אף על פי שהוא כל כך סבל משיגדון שהוא לא היה מסוגל אפילו להאכיל את עצמו, הוא היה בכל זאת אדם בעל אופי חזק, והשקיע את המחשבה לטובת העיר".
בין מעשיו המעטים כאפיפיור היה קידוש הבישוף של קורסיקה.
הוא גם הורה "על שריפת סיד לצורך שיקומם" של חומות רומא.
שיקום החומות שתוכנן על ידי סיסיניוס בוצע לבסוף על ידי גרגוריוס השני.
סיסיניוס נקבר בבזיליקת פטרוס הקדוש העתיקה.
כעבור פחות מחודשיים נבחר קונסטנטינוס לאפיפיור.
קונסטנטינוס, גם הוא סורי במקורו, היה ככל הנראה אחיו של סיסיניוס.
סיסל (שם מדעי: Agave sisalana; לעיתים ידוע גם כסיזל) הוא מין ממשפחת האגבה, המגיע במקור מדרום מקסיקו, המגדל סיב קשיח המשמש לייצור מוצרים שונים, בהם חבלים, חוטים, נייר, בד, נעליים, כובעים, תיקים ושטיחים.
מהסיסל מפיקים סיבים הקרויים גם הם סיסל.
הם מוצאים מתוך העלים באופן ידני או על ידי מכונות ייעודיות, ולאחר ניקוי וייבוש משמשים להכנת חבלים ומברשות.
הייצור העיקרי של סיבי סיסל בעולם הוא בהודו, אינדונזיה, טנזניה ואפריקה שמדרום לסהרה.
תוצרי הסיסל יוצאו לראשונה לאירופה מנמל סיסל במדינת יוקטן ומכאן שם הצמח.
בהתאם לכך גם היה מקובל שמקור הסיסל בחצי האי יוקטן.
הבוטנאי הווארד סקוט גנטרי העלה את הסברה שמקור הסיסל בצ'יאפס, בהתאם למורשת של שימוש בו באזור.
בסביבות שנת 1834 הובא הסיסל לדרום פלורידה ושם הוא גדל פרא.
בעקבות עליה בביקוש לסיבים לאחר שנת 1885, הועבר הסיסל מפלורידה למקומות רבים ברחבי העולם, בהם האיטי, מזרח אפריקה, אלג'יר, הודו והוואי.
בשנות ה-40 של המאה ה-20 גודל הסיזאל באופן נרחב בקמפצ'ה, האיטי, קניה, טנגניקה, מוזמביק, טוגולנד, סנגל, ג'אווה וסומטרה.
באותה תקופה היה מקובל שגידול הסיזאל כלכלי רק בחוות עם שטח של יותר מ-10 קמ"ר, גישה לכמויות גדולות של מים לניקוי התוצרת, כוח אדם זול ואמצעי תחבורה נוחים להעברת התוצרת לשוק.
הסיסל כולל שושנת עלים, של בין 75–150 עלים ירוקים כהים דמויי חרב שמגיעים לגובה של 0.75-1.5 מטר ורוחב של 10–15 סנטימטר.
בקצה העלים קוץ באורך של 20–25 סנטימטר ועובי של כ-4–5 מילימטר.
לעלים הצעירים יש מספר שיניים חדות בקצוותיהן אך אלו נעלמות בהתבגרות העלים.
אורך החיים של הסיסל הוא בין 7–10 שנים ובתקופת חייו הוא מייצר בממוצע 200–250 עלים הראויים לתעשייה.
לקראת סוף חייו גדל במרכז הסיסל מקל בגובה של 3–7 מטר המוציא ענפים עם פריחה צהובה.
מהפרחים יוצאים בצלצולים ואז הצמח מת.
כל עלה כולל בממוצע כ-1,000 סיבים.
הסיבים מהווים כ-4% ממשקל הצמח.
הסיסל הוא צמח טרופי או סוב-טרופי הגדל באופן מיטבי בטמפרטורה של 25 מעלות ומעלה.
ניסיון ראשון לגדל את הסיסל בנגב התקיים בשנת 1943, אך אלפי השתילים נבלו.
בשנת 1947 הוקצו 10 דונם במשמר הנגב לגידול הסיסל.
כן הוקמה משתלה ברעננה לשתילים עבור קיבוץ אורים ומשתלה נוספת ליד גדרה.
לאחר הקמת מדינת ישראל נשלח יוסף ויץ להביא שתילי סיסל מקניה או ברזיל.
מפני שנאסר על הוצאת השתילים מאותה מדינה הוא הבריח אותם, אך הם נבלו בבטן האונייה בה הוחבאו.
בשנה שאחרי כן הצליחו להביא את השתילים לישראל.
בשנות ה-50 של המאה ה-20 ניטעו בנגב, בבקעת באר שבע, כ-15,000 דונם של צמחי סיסל, שיועדו לשמש לתעשיית חבלים ושקים.
המיזם נכשל מסיבות מסחריות בשנות ה-60 של המאה ה-20 וחלק משטחי הסיסל הוסבו ברבות השנים לשטחים חקלאיים רגילים, אך ריכוזים של אגבות עדיין קיימים בנגב.
סיסלי מרי בארקר הייתה מאיירת אנגלייה, שנודעה בעיקר בסדרת איורי פנטזיה המתארים פיות ופרחים.
בארקר הייתה אנגליקנית אדוקה, ותרמה את יצירות האמנות שלה לגיוס כספים לפעילות נוצרית וארגוני מיסיונרים.
היא הפיקה כמה ספרים בנושאים דתיים כמו ספר הפזמונים לילדים, בשיתוף אחותה דורות'י.
בארקר נולדה כבתם השנייה והצעירה של וולטר בארקר, שותף בחברת אספקת זרעים ואמן חובב, ואשתו מרי אלינור (אוסוולד) בארקר בקרוידון, אנגליה.
בילדותה היא הייתה אפילפטית וטופלה בבית על ידי הוריה ומאוחר יותר על ידי אחותה הבכורה דורות'י.
היא לא הייתה מסוגלת ללכת לבית הספר, התחנכה בבית ובילתה הרבה מזמנה בקריאה ועיון בספרי ציור, בין היתר עם יצירותיהם של קייט גרינוויי ורנדולף קלדקוט - שני אמנים שהשפיעו חזק על אמנותה המאוחרת.
בארקר למדה קורסים בהתכתבות באמנות, כנראה עד 1919 לערך.
בשנת 1908, בגיל 13, נכנסה לשיעורי ערב בבית הספר לאמנות בקרוידון ובהמשך קיבלה שם משרת הוראה.
בשנת 1911 קנו רפאל טאק ובניו ארבעה מ"רישומיה הקטנים" של בארקר עבור חצי סוביניר, ופרסמו אותם כגלויות.
באוקטובר 1911 היא זכתה בפרס שני בתחרות כרזות אמנותיות בקרוידון וזמן קצר לאחר מכן נבחרה לחברה הצעירה ביותר של האגודה.
מבקר האמנות בעיתון העיר כתב "הרישומים שלה מראים דמיון מדהים.
פיות הפכו לנושא פופולרי באמנות ובספרות בתחילת המאה ה-20 בעקבות פרסומיהם של "הפיות" מאת סר ארתור קונאן דויל, "פיטר פן" מאת ג'יימס מתיו ברי.
המלכה מרי הפכה נושאים אלה לפופולריים עוד יותר על ידי שליחת גלויות של פיות במהלך שנות העשרים.
בשנת 1918 הפיקה בארקר סדרת גלויות המתארת שדונים ופיות.
בשנת 1923 שלחה בארקר את ציורי "פיות הפרחים" שלה למו"לים שונים.
בלקי שילמה 25 ליש"ט עבור 24 ציורים עם פסוקים נלווים, אך היא קיבלה תמלוגים רק עם פרסום "פיות הפרחים" בקיץ 1925. מרי ויולט קלייטון קלתרופ, אשתו של הסופר דיון קלייטון קלתרופ, כתבה באפריל 1925 על בארקר ופיות פרחי האביב: "יש לה טעם נפלא, בנוסף לכישרון הציור."
בשנת 1924 עברה המשפחה לגור בבית ויקטוריאני בן ארבעה מפלסים, דו משפחתי בוולדרונס.
לבארקר הוקם סטודיו בגינה ואחותה ניהלה גן ילדים בחדר האחורי של הבית.
המשפחה חיה בחסכנות והשתתפה בקהילות בכנסיות העיר.
לעיתים בארקר שילבה דיוקנאות של חבריה לקהילות בעבודותיה הדתיות.
היא תוארה על ידי כ"אחד מעמודי התווך"של קהילת סנט אנדרו.
הילדים בגן עיצבו את פיות הפרחים עד לסגירת הגן בשנת 1940. בראיון שנערך בשנת 1958 אמרה בארקר: "אחותי ניהלה גן ילדים והייתי לוקחת את הילדים לשמש כדוגמנים.
במשך שנים רבות הייתה סביבי אווירה של ילדים - מעולם לא שכחתי את זה." היא גם ציירה את ילדי קרובי משפחתה וכן גלדיס טידי, עוזרת הבית הצעירה של המשפחה, שהצטלמה לפיית הפרח פרימרוז בשנת 1923. הצמחים נצבעו מדוגמאות מהטבע.
בארקר עיצב ובנתה את תחפושות פיות הפרחים, והתבססה על פרחים ועלים של הצמח המסוים שאוייר.
התלבושות הוחזקו בתא מטען בסטודיו שלה יחד עם כנפיים עשויות זרדים ובד.
כל אחד מהם נשבר לאחר שהושלם האיור והחלקים מוחזרו לתלבושות אחרות.
בסוף שנות העשרים של המאה העשרים, בארקר החלה לפקפק בכך שהיא עושה מספיק למען הכנסייה ושקלה להתמקד אך ורק בעבודות קודש.
משפחה וחברים המליצו לה להמשיך בעבודות חילוניות וקדושות, מה שהיא עשתה.
בארקר המשיכה להשתתף בשיעורי ערב בבית הספר לאמנות בקרוידון בין שנות העשרים והארבעים, ובסופו של דבר קיבל משרת הוראה.
היא ערכה טיולי רישום לאמברלי וסטוררינגטון בסאסקס ולקורנוול ולחוף הדרומי עם בני משפחה וחברים.
בשנת 1940 פרשה משרתת המגורים של המשפחה, ודורות'י בארקר סגרה את גן הילדים שהיה בירכתי הבית.
היא המשיכה לפקח על משק הבית ולהעניק גם לאמה וגם לאחותה את הטיפול הנחוץ להן.
דורות'י ואחותה שיתפו פעולה בשני ספרים בלבד בשנת 1954 נפטרה דורות'י בארקר מהתקף לב.
בארקר לא הצליחה להמשיך באומנותה במידה משמעותית לאחר מות אחותה, שכן כל הטיפול באמה המבוגרת היה עליה, אך היא הצליחה להתחיל לתכנן עיצוב חלונות ויטראז' לזכרה של אחותה לכנסית סנט אדמונד, פיטלייק.
אמה של בארקר נפטרה בשנת 1960, ובשנת 1961 עברה בארקר מולדרונס לכתובת אחרת בקרוידון.
היא שיקמה דירה דו-מפלסית בסאסקס, אנגליה, שקיבלה בירושה מחברתה אדית מייג'ור, וכינתה אותה סנט אנדרו.
לאחר שעברה לשם בריאותה החלה להידרדר.
היא הועברה למוסדות סיעודיים, וטופלה על ידי קרובי משפחה וחברים.
בארקר נפטרה בבית החולים וורטינג ב-16 בפברואר 1973, בת 77 שנים.
בארקר עבדה בעיקר בצבעי מים עם עט ודיו, אך היא הייתה מוכשרת באותה מידה בשחור-לבן, בצבעי שמן ובפסטלים.
היא סחבה איתה ספר רישומים לרישום ילדים מעניינים.
פעם ציינה, "תמיד ניסיתי לצייר אינסטינקטיבית באופן שבא לי באופן טבעי, בלי שום מחשבה אמיתית או תשומת לב לתיאוריות אמנותיות." [2]
קייט גרינווי הייתה חברת ילדות והשפיעה על אמנותה.
ילדיה המצוירים של בארקר לובשים בגדים נוסטלגיים כמו ילדי גרינוויי, אם כי ילדיה של בארקר פחות מלנכוליים ופחות שטוחים למראה, אולי בגלל ההתקדמות בטכנולוגיית הדפוס.
בארקר למדה על פרחים בעין אנליטית והייתה חברה של מאיירות ספרי הילדים, מרגרט טרנט, ואליס וודוורד.
לתנועה הפרה-רפאליטית הייתה השפעה חזקה על בארקר.
[4] היא ציינה פעם, "אני מושפעת מהם במידה מסוימת - לא במובן הטכני, אלא בבחירת הנושא ובתחושה ובאווירה שיכולים להשיג." היא הודתה בחיבה לציוריו המוקדמים של ג'ון אוורט מיליי ול"דברים הנפלאים "של אדוארד ברן-ג'ונס.
שרטוטים, רישומים וציורים של בארקר של ילדים הועברו לחברים או להורי הילדים, נתרמו למוסדות צדקה ולאירועים בחסות הכנסייה, או הוצגו באמצעות ארגוני אמנות שונים.
היא איירה שערי מגזינים והפיקה סדרות גלויות עבור רפאל טאק ומוציאים לאור אחרים כמו ציורי ילדי בעלות הברית (1915), חופי הים (1918) ודמויות הילד והילדות של שייקספיר (1917, 1920).
כמו כן חיברה ספרי ילדים נוספים, אגדות עם ציורים מתאימים.
בארקר הייתה נוצרייה אדוקה, והפיקה יצירות בנושאים דתיים לאורך חייה.
היא פרסמה שמונה גלויות וחמישה כרטיסי יום הולדת עבור החברה לקידום הידע הנוצרי בשנת 1916 וב־1923 בהתאמה.
היא עיצבה כרטיסי חג המולד במשך 20 שנה, ושלושת הכרטיסים הראשונים נמכרו בהדפסה משולבת של 46,500 בשנת 1923. האגודה לאמנות בקרוידון תלתה את עיצוב כריכת החוברות של בארקר עבור האגודה להפצת הבשורה בתערוכה שלה בנובמבר 1919.
הספרים בנושאי דת כוללים את "ספר הפזמונים לילדים" (1929) ו"הוא הוביל אותי "(1933), האחרון נכתב בשיתוף פעולה עם אחותה.
יצרה יצירות רבות בתוך מוסדות דתיים ובכנסיות.
בשנת 1946 השלימה את ציור השמן עבור קפלת הזיכרון של כנסיית המתודיסטים נורבורי.
לאחר מות אחותה בשנת 1954, החלה בארקר לעצב חלון זיכרון ויטראז' המתאר את ישו מתכונן לשטוף את רגלי תלמידיו.
היצירה האחרונה שלה בנושא דתי, היא הותקנה בסנט אדמונד, פיטלייק, בשנת 1962.
הגן הקסום של פיות הפרחים; כנרת, 2006 (מאנגלית: אוולין לוי)
הסוד הכמוס של דובדבן - מבוסס על ספרי פיות הפרחים הקלסיים מאת סיסלי מרי ברקר; כנרת, 2006 (מאנגלית: אוולין לוי)
לבלובית מביעה משאלה - מבוסס על ספרי פיות הפרחים הקלסיים מאת סיסלי מרי ברקר; כנרת, 2006 (מאנגלית: אוולין לוי)
ריקוד האביב של פיית הפרחים - מבוסס על ספרי פיות הפרחים הקלסיים מאת סיסלי מרי ברקר; כנרת, 2006 (מאנגלית: אוולין לוי)
לבנדר מוצאת חברים - מבוסס על ספרי פיות הפרחים הקלסיים מאת סיסלי מרי ברקר; כנרת, 2006 (מאנגלית: אוולין לוי)
סיסי פֵּרָה קליין (בנורווגית: Cissi Pera Klein; 19 באפריל 1929, נרוויק – 3 במרץ 1943, אושוויץ) הייתה נערה יהודייה נורווגית, שנרצחה בשואה והפכה לסמל לאומי של השואה בנורווגיה (בדומה לאנה פרנק בהולנד).
סיסי גדלה בעיר טרונדהיים שבצפון נורווגיה, בתם של וולף ומילֶה (מלכה לבית גליק) קליין.
אביה וולף (1886–1943) היגר מליטא בשנת 1905 לנרוויק בצפון נורווגיה, הוא היה אחד מעשרות צעירים יהודים שעברו מבית לבית ומכרו דברי סדקית (peddlers).
בתחילת שנות השלושים הם עברו עם ילדיהם לעיר טרונדהיים, שם הייתה קהילה יהודית קטנה, ופתחו חנות קמעונאית.
קהילת טרונדהיים - לפני ואחרי המלחמה
בטרונדהיים הייתה קהילה יהודית קטנה שנוסדה ב-1905, בעיקר על ידי יהודים שהגיעו מהארצות הבלטיות.
חיי הקהילה היו חמים וקרובים והם כללו בית כנסת, 'חדר', מקווה, בית עלמין יהודי ושוחט.
רבים מחברי הקהילה היו אמידים יחסית.
ערב מלחמת העולם השנייה, בשנת 1942, היו בנורווגיה כולה 1582 יהודים, ובקהילת טרונדהיים (יחד עם קהילות צפוניות וקטנות ממנה) - היו 255 יהודים.
לאחר השואה מנתה קהילת טרונדהיים 123 יהודים, מתוכם רק שמונה, ששרדו את המחנות.
בנורווגיה כולה שרדו וחזרו 38 יהודים.
כשהגרמנים פלשו לנורווגיה באפריל 1940, הם נקטו בהתחלה מדיניות מכוונת של שקט, מה שגרם ליהודים רבים שברחו לשוודיה, לחזור חזרה לנורווגיה ולהילכד בציפורניהם.
באפריל 1941 בית הכנסת בטרונדהיים הוחרם והפך למגורי חיילים ואורוות סוסים.
לאחר שבית הכנסת הוחרם היהודים התפללו בעליית גג של כנסייה בטרונדהיים, וזאת הודות לקשרים של מנהיגי הקהילה ומי ששימש בפועל כרב הקהילה, הרב אברהם ישראל יעקובסון, עם הכומר המקומי של הכנסייה המתודיסטית.
בדצמבר 1941 החלו מעצרים ראשונים של גברים יהודים שנכלאו במחנה Falstad.
בסתיו 1942 הוחרמו חנויות של יהודים, בין השאר גם החנות של משפחת קליין.
באוקטובר 1942 עצרו את כלל הגברים היהודים, ביניהם גם אביה ואחיה של סיסי.
סיסי המשיכה ללמוד בבית הספר עד שב-6 באוקטובר 1942, נכנסה משטרה ועצרה אותה מול בני כיתתה.
תחילה שוכנו כל הנשים והילדים בשלוש דירות של יהודים בטרונדהיים, אחת מהן הייתה דירתה של משפחת קליין, וב-25 בנובמבר 1942 נשלחו כל הנשים היהודיות בנורווגיה לבית הסוהר Bredtveidt באוסלו.
במהלך השהות במחנה אמה הייתה זקוקה לניתוח ונשלחה לבית חולים באוסלו.
בפברואר 1943 גורשו כמעט כל יהודי טרונדהיים וצפון נורווגיה, ובתוכם סיסי, אברהם ואביהם וולף קליין, על ספינת התובלה "גוטנלנד" שיצאה מנמל אוסלו לשצ'צ'ין שבפולין, ומשם נשלחו ברכבת לאושוויץ.
חלק ניכר ממגורשי טרונדהיים נרצחו באושוויץ ביום הגעתם, ב-3 במרץ 1943 (כו באדר א תש"ג).
סיסי הייתה בת 13 במותה ואחיה אברהם בן 16 בלבד.
הנצחת סיסי קליין כסמל ליהודי נורווגיה שנרצחו בשואה
באמצע שנות התשעים החליטה עיריית טרונדהיים להפוך לסמל את אחד מ-72 תושביה שגורשו, כדי להגביר את ההזדהות וההבנה של תלמידי בתי הספר לרדיפת היהודים במלחמת העולם השנייה.
לצורך כך הם בחרו בסיסי קליין.
בשנת 1995 קראו על שמה את הרחוב שבו התגוררה; ובשנת 1997 הוצב פסל שלה בפארק סמוך.
ב-6 באוקטובר כל שנה, היום שבו היא הוצאה מבית הספר על ידי המשטרה, מבקרים בפארק תלמידי בית הספר היסודי 'קלווסקינט' (Kalvskinnet), ומניחים פרחים לזכרה.
המלחין הנורווגי סטולה קלייברג אף כתב יצירה מוזיקלית לזכרה.
סיפור הצלת האם והניסיונות להצלת הילדים
מילה ניצלה הודות לרופאי בית החולים Ullevål באוסלו, שדחו את הניתוח שוב ושוב ולא אפשרו לנאצים להחזירה למחנה.
לאחר הניתוח הופיעו אנשי מחתרת מחופשים במדים אשר שלפו אותה בכוח מבית החולים והעבירו אותה באישון לילה בסירה לשוודיה.
בזמן שהותה בשוודיה ניסתה מילה להציל את ילדיה, מתוך תקווה שהם עודם בחיים.
היא ביקשה מהרב יעקובסון שישב בשוודיה (ובעבר היה הרב של קהילת טרונדהיים) שהוא ואשתו יאמצו את ילדיה ובכך תוענק להם אזרחות שוודית ודרכונים של שוודיה הנייטרלית והם יוכלו להוציאם מאושוויץ.
הביורוקרטיה הייתה מורכבת וארוכה, ולבסוף, כשהגיע האישור לאימוץ הילדים, היה זה מאוחר מדי.
לאחר המלחמה חזרה מילה לטרונדהיים והצליחה לקבל לידיה בחזרה את החנות.
היא ניהלה אותה תקופה מסוימת אך הייתה בודדה ואומללה.
בשנות החמישים היא עלתה לישראל לבדה, נישאה לאלמן – אלימלך גוטפריד (אביהם של אברהם אחיטוב, יוסף אחיטוב ומלכה גרוס), וחיה עמו ברמת גן.
היא נפטרה בגיל 98 בבית החולים תל השומר.
סיסמה לכל תלמיד הוא מיזם ישראלי חברתי-חינוכי ללא מטרות רווח הפועל לקידום שוויון הזדמנויות בחינוך באמצעות הנגשת טכנולוגיה וחדשנות.
המיזם נוסד בשנת 2006 ביוזמת איש העסקים, אהוד (אודי) אנג'ל, במטרה לצמצם את הפער הדיגיטלי בבתי הספר בפריפריה בישראל ולאפשר לכל תלמיד גישה שווה למשאבי למידה דיגיטליים.
המיזם החל את דרכו בשנת 2006 בירוחם ב-4 בתי ספר והוא פועל נכון לשנת 2025 בלמעלה מ-400 בתי ספר בכ-120 יישובים ומועצות מקומיות בפריפריה, ובפרט בנגב ובגליל.
במיזם שותפים מורים, תלמידים וצוותי הוראה - ממגוון מגזרים בחברה הישראלית: יהודים, מוסלמים, נוצרים, צ'רקסים ודרוזים.
מאז הקמתו השפיע המיזם על יותר ממיליון תלמידים ברחבי ישראל, באמצעות תוכניות חינוכיות חדשניות משולבות בכלים טכנולוגיים מתקדמים.
המיזם פועל בשיתופי פעולה עם משרד החינוך, משרד החדשנות, המדע והטכנולוגיה, המשרד לפיתוח הפריפריה, הנגב והגליל, המשרד לשוויון חברתי, מחשב לכל ילד ועם רשויות מקומיות בישראל והוא ממומן מתרומות של החברה לישראל, איי.סי.אל גרופ, קבוצת XT, או.פי.סי אנרגיה ותורמים נוספים.
המיזם פועל בעשרות רשויות מקומיות ברחבי ישראל, מאילת בדרום ועד קריית שמונה בצפון, ומתמקד בעיקר בבתי הספר היסודיים.
במסגרת הפעילות המיזם מפתח ומיישם תוכניות חינוכיות ופעילויות בתחומי החדשנות והטכנולוגיה, המשלבות ערכים חברתיים של סובלנות, סובלנות, שוויון והכלה, ובכללן הדפסה בתלת־ממד, למידה מבוססת משחק, בינה מלאכותית, קוד ורובוטיקה.
התוכניות החינוכיות מאושרות על ידי משרד החינוך ומונגשות בעברית וערבית לצוותי ההוראה ולתלמידים בפורטל תוכן ייעודי המהווה שער ל"עולם התוכן".
את יישום התוכניות בבתי הספר מלווה צוות מדריכים בפריסה ארצית.
לצד פעילות זו, המיזם מסייע במתן מחשבים וציוד קצה לבתי הספר ולתלמידים, כדי להבטיח נגישות שוויונית למשאבי למידה מתקדמים.
נוסף על הפעילות בבתי הספר מעניק המיזם חדשנות דיגיטלית בחינוך לקהילה המקומית, וכן תוכניות חינוכיות-טכנולוגיות ייחודיות ברמה היישובית.
הפעילויות כוללות: לתלמידים – פרויקטים ייחודיים בבית הספר, חוגים בשעות אחר הצוהריים וקייטנות בחופשות; למורים – הכשרות מקצועיות; להורים – קורסים דיגיטליים לחשיפה לעולם הטכנולוגי.
חלק מהתוכניות מבוצעות גם בשיתוף פעולה עם משרדי ממשלה, רשויות מקומיות וגופים נוספים.
להלן מספר פרויקטים מרכזיים של המיזם לאורך השנים:
AI לכל ילד (שגרירי בינה מלאכותית)
מיזם לאומי משותף עם משרד החדשנות, המדע והטכנולוגיה, שמטרתו להכין את דור העתיד בישראל להתמודדות מיטבית עם מהפכת הבינה המלאכותית.
התוכנית פועלת, נכון לשנת 2025, בכ-90 רשויות בישראל ועתידה להתרחב בשנת 2026 לרשויות נוספות.
תוכנית חינוכית משותפת עם מועדון הכדורגל מכבי חיפה וארגון "וראייטי" ישראל, שמטרתה לקדם ערכי שוויון, סובלנות ודו-קיום בספורט ובחברה.
התוכנית הושקה במהלך משחק העונה של מכבי חיפה באצטדיון סמי עופר, מול אלפי אוהדים עם הצגת יוזמות לקידום סובלנות והכלה.
התוכנית מבקשת להטמיע יחס אנושי מכבד ומכיל גם מחוץ למגרש, ובכך להבליט את כוחו של הספורט ככלי רב עוצמה לקידום חברה טובה יותר.
תוכנית חינוכית המבוססת על הפקת וידאוקאסטים (הסכתים מצולמים) כתשתית ללמידה משמעותית.
התוכנית משלבת פיתוח מסוגלות אישית, יזמות טכנולוגית וחיבור לקהילה, ומקנה לתלמידים מיומנויות חקר ויצירת תוכן המאפשרים להם להשמיע את קולם הייחודי.
בבסיס התוכנית עומדת הקמתם של חדרי וידאוקאסט בבתי הספר, המשמשים מרחב טכנולוגי-פדגוגי אינטגרטיבי למימוש התוכנית ויעדיה.
פרויקט משותף עם "מחשב לכל ילד", אשר הושק בשנת 2015, במסגרתו מוענקים לתלמידי כיתות ד' מחשבים היברידיים שבהם הוטמעו תוכנות ותוכניות ללמידה משמעותית על ידי מיזם "סיסמה לכל תלמיד", ליצירת רצף למידה בין הכיתה לבית התלמיד.
הפרויקט כולל הדרכה לתלמידים ולצוות החינוכי והטמעה של השימוש במחשב וכן תוכנית לימודים ייעודית, המשלבת תהליכי הוראה-למידה מתקדמים, על פי עקרונות למידה מבוססת פרויקטים, באמצעות כלים דיגיטליים ואמצעי קצה אישיים.הלמידה בתחומי דעת חברה וקהילה מקדמת ערכים של סובלנות, קבלת האחר והכלה.
במהלך חופשות בית הספר מפעיל המיזם קייטנות בשיתוף רשויות מקומיות, עיריות ומועצות אזוריות.
קייטנות אלו עוסקות בתחומי החדשנות, הטכנולוגיה והיזמות, במטרה לפתח בקרב התלמידים אוריינות דיגיטלית, סקרנות וחשיבה יצירתית.
תוכנית חינוכית-טכנולוגית משותפת עם עיריית אילת, שמטרתה להכין את תלמידי העיר למקצועות העתיד בתחומי הטכנולוגיה וההיי-טק.
התוכנית משלבת הקניית כישורים טכנולוגיים מתקדמים, פיתוח אוריינות דיגיטלית, חשיבה יצירתית וחיזוק רמת האנגלית.
במסגרת הפעילות נחשפים התלמידים לנושאים כגון בינה מלאכותית, תכנות, למידה מבוססת משחק, שחמט מקוון ותכנים מעשירים נוספים.
תוכנית בשיתוף מטה המיזם הלאומי ישראל דיגיטלית במשרד לשוויון חברתי, שמטרתה לגשר על הפערים הדיגיטליים, ולתת לנשים כלים להעצמה אישית באמצעות טכנולוגיה.
ההכשרה כוללת ידע תאורטי לצד תרגול מעשי-שימושי בעולם המחשבים והאינטרנט, והקניית מיומנויות מחשב ומידע.
התוכנית חושפת את הנשים לעולם הדיגיטלי בסביבה טכנולוגית מתקדמת, ומעניקה להן כלים וידע מעשי בהקשר של השתלבות בעולם התעסוקה.
תוכנית בשיתוף המשרד לפיתוח הפריפריה, הנגב והגליל שמטרתה לצמצם פערים בפריפריה, על ידי קידום למידה דיגיטלית חווייתית בשעות הפנאי: בחוגים אחר הצוהריים וקייטנות דיגיטליות בחופשות מבית הספר.
התוכנית כוללת לימודי מדיה דיגיטלית, יזמות ופיתוח אפליקציות, פיתוח משחקים, תכנות בסיסי ומיינקראפט לצד פעילויות חווייתיות של משחקי חשיבה ותכנון ולמידה אקטיבית חוץ כיתתית משולבת מחשב.
תוכנית בשיתוף ארגון וראייטי ישראל המתמקדת בשילוב של תלמידי החינוך המיוחד בחינוך הרגיל.
התוכנית, מושתתת על ארבעה יסודות: סביבת למידה וירטואלית ופיזית, חדשנות טכנולוגית, תפיסת למידה מכילה והקניית מיומנויות העידן הדיגיטלי.
התוכנית מאפשרת לכל תלמיד לרכוש כלים שיכינו אותו להתמודד עם אתגרי המאה ה-21 ויסייעו לו בהשתלבות בחברה ובקהילה.
פרויקט חונכות בשיתוף המשרד לפיתוח הפריפריה, הנגב והגליל שבמסגרתו סטודנטים ממוסדות אקדמיים מובילים בנגב ובגליל נותנים שיעורי תגבור לתלמידים בכיתות ז' עד י"ב מהנגב והגליל באמצעות מערכת למידה מרחוק.
מטרות הפרויקט ליצור קהילת לומדים מתוקשבת בנגב ובגליל ולתת הזדמנות שווה לתלמיד בפריפריה הגאוגרפית להצליח בלימודים.
זאת, באמצעות מתן תשתיות טכנולוגיות מתקדמות והענקת מלגה ומחשב נייד לסטודנט.
פעילות המיזם במלחמת חרבות ברזל
עם פרוץ מלחמת חרבות ברזל הרחיב המיזם את פעילותו, במטרה להבטיח רצף חינוכי לילדי ישראל, הן לעשרות אלפי תלמידים שפונו מבתיהם והן לכמיליון תלמידים שנדרשו ללמידה מרחוק בעקבות ההכרזה על "מצב מיוחד בעורף", שבו הודיע משרד החינוך על השבתת כלל מוסדות החינוך.
לשם כך הוקם מערך למידה מקוון, ובמסגרתו הושקה פלטפורמת "מקוונים מכל הלב", מרחב וירטואלי חינמי שכלל שיעורי העשרה, מפגשי הפגה עם אמנים, ידוענים ודמויות ציבוריות שהשתתפו בהם בהתנדבות, תכנים לימודיים מותאמים ויישומים חינוכיים מגוונים.
במקביל הופעלו "סיירות מקוונים מכל הלב" במלונות ובמוקדי הפינוי, ונפתח מוקד ייעודי לגיוס ולחלוקת מחשבים למשפחות המפונות ולבתי הספר הזמניים.
סיסלה קייל (בשוודית: Sissela Kyle; נולדה ב-17 במרץ 1957) היא שחקנית, קומיקאית ובמאית תיאטרון שוודית.
קייל נולדה בגטבורג, היא למדה באקדמיה לתיאטרון בסטוקהולם.
בשנת 2000 גילמה עובדת משרד תעסוקה בסרט "פעם בחיים" של הבמאית סוסנה ביר.
בשנת 2003 שיחקה בסרט המשטרה "Kopps".
במהלך חצי הגמר של אירוויזיון 2004 היא הופיעה בקטע קומי אודות להקת אבבא, ב-2004 שיחקה בסרט הדרמה "מיס שוודיה".
ב-2009 שיחקה בסרט המדע הבדיוני "Kenny Begins", היא דיבבה את קרלוטה בדיבוב השוודי לסרט בת הים הקטנה.
כקומיקאית הופיעה באופן קבוע בתוכנית הסאטירה "Parlamentet".
בשנת 2014 תרמה את קולה לסרט האנימציה השוודי-דני "Resan till Fjäderkungens Rike" בתפקיד של הקפטן.
בשנת 2024 שיחקה בסדרת הדרמה השוודית "הכל אודות אווה" בתור אינגר.
היא הנחתה מספר פעמים את טקס פרס גולדבאג.
מ-1987 ועד 1998 הייתה נשואה למרטן אריקסון ולהם שני ילדים.
סיסם ברזילאי הוא עץ מן הסוג סיסם במשפחת הפרפרניים, הגדל בטבע באזור באהיה בברזיל.
בדומה לשאר מיני סיסם בעולם, מופק ממין זה עץ בעל קשיות וצפיפות גבוהות, שעשו בו שימוש בבניית רהיטים מפוארים וכלי נגינה.
העץ המופק מן הסיסם הברזילאי מצטיין ביופיו ובתכונות התהודה שלו אפילו בין שאר מיני הסיסם.
לפיכך נוצל ונכרת המין במשך מאות שנים, מאז תקופת הרנסאנס והבארוק, ומצב השימור שלו מוגדר כיום כפגיע ברשימה האדומה של מינים בסכנה.
עץ סיסם הברזילאי מגיע לגובה של 15 עד 25 מטרים, וקוטר הגזע ל-40 עד 80 סנטימטרים.
המין אנדמי בברזיל, בביומה של יער אטלנטי, ובמיוחד באזור היער הפנימי של באהיה במדינות באהיה, אספיריטו סאנטו, מינאס ז'ראיס וריו דה ז'ניירו.
הוא זקוק לבית גידול של יער גשום ולח, וקרקע עשירה לגידולו.
מחקר גנטי מצא כי המין מתחלק לשלוש אוכלוסיות לפי קו רוחב גאוגרפי, שהתפצלו זו מזו לפני 250 עד 780 אלף שנה.
העצה של הסיסם הברזילאי קשה ובעלת צפיפות גבוהה יחסית לעצים אחרים, כ-0.87 גרם לסמ"ק, המשפר את עמידותה לשנים רבות.
כמו כן היא בעלת מרקם נאה בצבעי חום-אדמדם, חום ושחור, ריח השרף שלה נעים, ולוחות המגולפים ממנה משמיעים קול צלצול מהדהד כאשר מקישים עליהם.
תכונות אלו עושות אותה מבוקשת במיוחד לבניית רהיטים מפוארים וכלי-נגינה מאז ראשית התקופה הקולוניאלית.
מאמר בכתב-העת של החברה הבוטנית של אדינבורו משנת 1886 דיווח כי העץ שימש בתעשיית הרהיטים באירופה במשך למעלה מ-200 שנה לפני כן, שחשיבותו דומה לזו של מהגוני, וכי הייצוא שלו מברזיל גדל מכ-560 טון בשנה ב-1839 לכ-4700 טון בשנה ב-1874, בערך כולל של כ-70 אלף לירות שטרלינג דאז.
כמו כן שימש המין לבניית גיטרות, לאוטות, כלי נשיפה מעץ, ומרימבות.
במחצית הראשונה של המאה ה-20, סיסם ברזילאי שימש לבניית הלוח האחורי והדפנות הצדדיים של גיטרות אקוסטיות וקלאסיות מובחרות, מתוצרת חברת מרטין ובוני גיטרות נוספים.
בשנות ה-50 נבנו ממנו גם לוחות אצבוע (fretboard) של גיטרות חשמליות מובחרות, כגון הלס פול מתוצרת גיבסון והסטראטוקסטר מתוצרת פנדר.
עקב נדירות המין והשימור שלו, מאז שנות ה-60 הוא מוחלף בתפקידים אלו במיני עצים אחרים, בעיקר בסיסם הודי ובמינים אחרים מן הסוג סיסם באמריקה המרכזית, דרום אפריקה ומדגסקר.
נדירות זו תרמה להילת האיכות של הסיסם הברזילאי אצל בוני ונגני גיטרות, וגיטרות עתיקות הבנויות ממנו הפכו לגיטרות וינטג' הנמכרות מחדש במחירים של עשרות אלפי דולר.
בשנת 1992 צורף המין לאמנה הבינלאומית CITES להגנת המינים, האוסרת על ייצוא עץ סיסם מברזיל.
במסגרת האמנה מותר כיום להשתמש בסיסם ברזילאי בגיטרות רק אם העץ נכרת ויוצא לפני 1992. כתוצאה מכך העץ יקר ונדיר מאוד בגיטרות חדשות.
אמילי דרינקרד , הידועה בשמה המקצועי סיסי יוסטון , הייתה זמרת גוספל, מוזיקת נשמה וסול אמריקאית.
יוסטון הקימה והייתה חברה בלהקת הבנות R&B וזמרת רקע וליווי לאמנים כמו דיון וורוויק, אלביס פרסלי, אריתה פרנקלין וצ'אקה חאן.
יוסטון פתחה בקריירת סולו ב-1970, וזכתה בשני פרסי גראמי בקטגוריית .
יוסטון הייתה אמה של הזמרת והשחקנית וויטני יוסטון וסבתה של בתה היחידה של וויטני, בובי קריסטינה בראון וכן דודתם של הזמרות דיון וורוויק ו, בת דודה של זמרת האופרה לאונטין פרייס.
יוסטון נולדה ב-30 בספטמבר 1933 ונקראה בשם אמילי למשפחת דרינקרד, בניוארק, ניו ג'רזי, לניקולאס דרינקרד (1952-1895) ולדליה מיי דרינקרד, לבית McCaskill והייתה הילד השמיני והאחרון במשפחה.
אמו של ניקולאס הייתה ממוצא הולנדי ואפרו-אמריקאי ואביו ממוצא אינדיאני.
אמה מתה עליה בגיל 8. בראיון עמה סיפרה שמשפחתה הייתה דתית ומעורבת בקהילה שסביב הכנסייה.
היא עצמה "מצאה את אלוהים" בגיל 14 והדבר השפיע על חייה וגם על שירתה.
קריירת השירה של יוסטון החלה בשנת 1938 כאשר הצטרפה לאחותה אן והאחים לארי וניקי בלהקת הגוספל "ארבעת הדרינקרד" (Drinkard Four) ששרו א-קפלה.
מאוחר יותר הצטרפו ללהקה אחים נוספים והקבוצה שינתה את שמה ל והם המשיכו לשיר ללא ליווי מוזיקלי.
הלהקה הופיעה בקביעות ב והקליטו אלבום חי עבור חברת RCA שנקרא "A Joyful Noise", ובכך הפכו לאחת מלהקות הגוספל הראשונות שהוציאו אלבום גוספל בחברת תקליטים גדולה.
הלהקה זכתה להצלחה בהופעותיהם בקרנגי הול ובפסטיבל הג'אז של ניופורט.
במקביל, סיסי יוסטון ערכה את הופעת הבכורה שלה בטלוויזיה בתוכנית "TV Gospel Time".
בשנת 1963, כשעמדה ללדת את הבת ויטני יוסטון, היא הקימה את להקת "Sweet Inspirations" עם אחייניתה די די וורוויק והזמרת .
מאוחר יותר, תחת חוזה עם חברת התקליטים אטלנטיק רקורדס, ההרכב הורחב.
במהלך אמצע שנות ה-60, הלהקה שרה קולות רקע למגוון אמנים וביניהם אוטיס רדינג, וילסון פיקט, , , דאסטי ספרינגפילד, ואחייניתה של יוסטון - דיון וורוויק.
יוסטון ביצעה את ה"descant" (הוספת קונטרפונקט למלודיה הבסיסית) בלהיט של ארת'ה פרנקלין "Ain't No Way".
במהלך יולי ואוגוסט 1969, הם שרו קולות רקע לאלביס פרסלי בלאס וגאס והוא נהג להציג אותם: "הם באמת עומדים בשמם, גבירותיי ורבותיי: The Sweet Inspirations!" חלק ניכר מהביצועים הללו ניתן לשמוע בתקליטים החיים של All Shook Up ו- Live In Las Vegas.
לאחר ההופעה עם אלביס פרסלי
החליטה יוסטון להתמקד במשפחתה ובקריירה האישית שלה כאמנית הקלטות.
יוסטון הוציאה את שני התקליטים ה"חילונים" הראשונים תחת השם ססילי בלייר (Cecily Blair)