tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
חדושי הלכות ואגדות מהרש"א - לרבי שמואל אליעזר הלוי איידלס.
חכמת שלמה (מהרש"ל) - לרבי שלמה לוריא.
ציוני מסורת הש"ס, עין משפט ונר מצווה - לרבי יהושע בועז.
חידושי וביאורי הגר"א - להגאון מווילנה.
הגהות הב"ח - לרבי יואל סירקש מחבר פירוש בית חדש (ב"ח).
הגהות וחידושי הרש"ש - לרבי שמואל שְׂטְרָאשׁוּן.
גיליון הש"ס - לרבי עקיבא איגר.
שמן רוקח - לרבי אלעזר לעוו.
בית יחזקאל - לרבי יחזקאל סרנא.
שלטי הגבורים (על הרי"ף והמרדכי) לרבי יהושע בועז.
דברי חמודות (על הרא"ש) לרבי יום-טוב ליפמן הלר.
מעדני יום טוב (על הרא"ש) לרבי יום-טוב ליפמן הלר.
טוב ראייה הרב אברהם יצחק הכהן קוק.
פירוש פני משה - לרבי משה מרגלית.
פירוש החרדים - לרבי אלעזר אזכרי.
פירוש הר"ש סירילאו -לרבי שלמה סירילאו.
הגהות הגר"א - להגאון מווילנה.
נר מערבי (כולל מסורת הש"ס, עין משפט ונר מצווה) לרבי יוסף שאול נתנזון.
גיליון אפרים - לרבי אפרים דב הכהן לאפ אבד"ק וורז'בלובה.
שערי ירושלמי - לרבי דוברוש אשכנזי אבד"ק לובלין.
זהב הארץ - לרבי דוב הלוי מלאכי.
עין יעקב (הכותב) - לרבי יעקב בן שלמה אבן חביב.
עיון יעקב - לרבי יעקב ריישר.
עץ יוסף (הליכות חינוך) - לרבי חנוך זונדל בן יוסף.
ענף יוסף (פורת יוסף) - לרבי חנוך זונדל בן יוסף.
יד יוסף (מראה מקומות) - לרבי חנוך זונדל בן יוסף.
מאור עיניים (הריא"ף) - לרבי יאשיהו בן יוסף פינטו.
אגדות מהרש"א -לרבי שמואל אליעזר הלוי איידלס.
אהבת איתן - לרבי אברהם משכיל לאיתן.
עין איה - לרב אברהם יצחק הכהן קוק.
מנחת בכורים - לרבי שמואל אביגדור תּוֹסְפָאָה.
מצפה שמואל - לרבי שמואל אביגדור תּוֹסְפָאָה.
חסדי דוד - לרבי דוד פארדו.
ספרי ביאורים ללימוד קל (ברכות)
משניות מבוארות (קהתי) - לרב פינחס קהתי.
תלמוד שטיינזלץ - לרב עדין אבן ישראל (שטיינזלץ).
מהדורת שוטנשטיין - הוצאת ארטסקרול.
מסכת דְּמַאי היא המסכת השלישית בסדר זרעים, שהוא הסדר הראשון בשישה סדרי משנה.
כמרבית המסכתות בסדר זה, היא מופיעה במשנה ולא נכתב עליה בתלמוד הבבלי, מכיין שהיא מצווה השייכת לא"י.
אלא רק בתלמוד הירושלמי ובתוספתא.
המסכת מפרטת את הלכות דמאי - הן ההלכות הקשורות להפרשת תרומות ומעשרות מגידולי הארץ, במקרים שבהם הפירות התקבלו מעם הארץ, אשר אין ביטחון שהקפיד להפריש מעשר מפירותיו.
דמאי היא תקנה מיוחדת שתיקן יוחנן כהן גדול על מנת להסדיר את האופן שבו מתייחסים לתבואה זו.
הביטוי 'דמאי' מקורו בארמית, ופירושו: "של מה היא".
פירושו המילולי של הביטוי "דמאי" הוא דא = זה, מאי = מהו.
הכוונה לפירות שהתקבלו מעם הארץ, מה הוא דינם.
תבואה שלא הופרשו ממנה תרומות ומעשרות מכונה בלשון חכמים טבל, ותבואה שכבר הופרשו ממנה מכונה תבואה מתוקנת.
כאשר קונים או מקבלים פירות ותבואה מעם הארץ, שאינו בר-סמכא בעניין המעשרות - התבואה מכונה 'דמאי', כיוון שאין אנו יודעים 'של מה היא', אם אלו פירות של טבל או שהם מתוקנים, ודינם מותאם למצב, מין פתרון ביניים.
פרטי ההלכות במסכת עונים באופן מדוקדק על השאלה - עד כמה ניתן לסמוך על מי שהוא עם-הארץ בעניין תרומות ומעשרות.
הרקע החברתי לשאלה זו הוא הריבוד החברתי אצל היהודים בתקופת חז"ל.
חכמי ההלכה בידלו את עצמם ממי שאינו שומר על הכללים עד תומם, והגדירו זאת בגדרים חברתיים.
מי שהיה שומר את כללי ההלכה לפרטיהם, כולל ההקפדה על אכילת תבואה בטהרה - היה נקרא 'חבר' .
אלו שלא הקפידו על הלכות הטהרה והלכות המעשרות כונו 'עם-הארץ'.
עם זאת, עם הארץ היה נאמן על הפרשת "תרומה גדולה".
מעמד ביניים היה לאלו שהיו נאמנים בעניין תרומות ומעשרות, אך לא הקפידו על טהרה, וכל אחד מהם נקרא 'נאמן'.
על אף הבידול החברתי, היו בין הקבוצות קשרים מסחריים ואף קשרי משפחה.
מסכת 'דמאי' מכוונת את תלמידי החכמים, כיצד להתנהג באותן סיטואציות, שבהן הם באים במגע עם עם-הארץ.
מבחינה זו, כשם שמסכת דמאי עוסקת ביחסים אלו בענייני תרומות ומעשרות, כך גם עיסוקה של מסכת זבים - בענייני טומאה וטהרה, שכן עם הארץ נחשב כטמא בטומאת זב.
עם כל זאת, המגמה הכללית של חכמים במסכת היא להקל במקרה של דמאי.
המסכת פותחת במילים 'הקלין שבדמאי', ומפרטת את המינים שבהם אין חשש תרומות ומעשרות, גם כשלוקחים מעם-הארץ.
בכלל, הפרק הראשון כולו עוסק בעניינים שבהם ניתן להקל בדמאי.
למשל, מובאת ההלכה שבשבת ניתן לשאול את עם-הארץ לגבי התבואה שלו, והוא הופך לנאמן ליום אחד.
עניינים נוספים הנידונים במסכת: נאמנותם של בעלי חנויות, הפקדת תבואה אצל מי שאינו נאמן (פרק ג'), שליח שאינו נאמן (פרק ד'), שותפות עסקית עם עם-הארץ (פרק ו) והתנאים להפוך להיות נאמן וחבר (פרק ב')
במשנה מופיע המושג הקדום מונופול (אזכור מוקדם יותר מופיע בטקסט פוליטיקה של אריסטו): .
מיקומה של המסכת בסדר זרעים
לפי הקדמתו של הרמב"ם למשנה, הסיבה לכך שמסכת זו סודרה לאחר מסכת פאה היא משום הזכות שיש לעניים להשתמש בדמאי, כמו שאמרו: "מאכילים את העניים דמאי".
הַקַּלִּין (ארבע משניות) - פירות הפטורים מדמאי וקולות בדין דמאי.
וְאֵלּוּ דְּבָרִים (חמש משניות) - החייבים בדמאי ומי נחשב "חבר" ו"נאמן".
מַאֲכִילִין (שש משניות) - נתינת פירות דמאי לאחר.
הַלּוֹקֵחַ (פירות) (שבע משניות) - מקרים בהם מותר לאכול דמאי.
הַלּוֹקֵחַ (מן הנחתום) (אחת עשרה משניות) - הפרשת תרומות ומעשרות מפירות ממקורות שונים.
הַמְּקַבֵּל (שתים עשרה משניות) - הפרשת תרומות ומעשרות על ידי שותפים.
הַמַּזְמִין (שמונה משניות) - הפרשת תרומות ומעשרות שלא באופן הרגיל.
פירוש רבינו יצחק בן מלכי צדק סימפונטי.
פירוש רבינו שמשון- לר"ש משאנץ.
מַסֶּכֶת גִּטִּין היא המסכת השישית בסדר נשים, שהוא הסדר השלישי במשנה, ויש בה תשעה פרקים.
המסכת עוסקת בעיקר באופן שבו נעשים הגרושין.
ביהדות, גירושין מתבצעים כאשר איש נותן לאשתו שטר (המכונה "ספר כריתות" בלשון המקרא, או "גט" בלשון חכמים), שבו משחרר אותה מן הנישואים.
כתיבת הגט ומסירתו הם חלק ממעשה הגירושין, ועל כן עוסקת המסכת גם בפרטים אלו.
המסכת כוללת גם כפרק וחצי (סוף הפרק הרביעי וכל הפרק החמישי) העוסקים בענייני "תיקון העולם" - גזרות ותקנות שמטרתן מניעת מכשולים ותקלות.
קבוצת אגדתות מפורסמת בגמרא שעל המסכת מכונה בשם "אגדות החורבן" ומספרת את סיפור חורבנם של ירושלים ובית המקדש.
בדפוס וילנה לתלמוד בבלי למסכת זו יש 89 דפים, הפירוש הנלוה בצד הדף הוא פסקי הרי"ד, נוסף בסוף המסכת גם מהדורא בתרא למהרש"א ומהר"ם שיף על כל המסכת מלבד 15 דפים (דפים סג-עג, פד-פח).
מיקומה של המסכת בסדר נשים
בנוסח המשנה לרמב"ם, המסכת מופיעה לאחר מסכת נדרים, ולפני מסכת סוטה.
הרמב"ם מסביר סדר זה כך:
אולם סדר המסכתות המצוי הוא שהמסכת מופיעה אחרי מסכת סוטה, וזאת עקב הרצון שלא להפריד בין מסכתות נזיר לסוטה הקשורות זו לזו כמו שמבואר במסכת סוטה: "למה נסמכה פרשת נזיר שבתורה לפרשת סוטה?
לומר לך שכל הרואה סוטה בקלקולה ידיר עצמו מן היין".
המביא גט קמא (שש משניות) – דיני שליחות גט מ"מדינת הים", והקשר בין גיטין לשטרות שחרור עבדים, ובין היתר גם בגבולות ארץ ישראל.
המביא גט בתרא (שבע משניות) – סיום דיני שליחות ממדינת הים, דיני כתיבת וחתימת הגט ושליח הבאה.
כל גט שנכתב (שמונה משניות) – דיני כתיבת הגט לשמה, שליח גט שחלה, וחזקות.
השולח גט לאשתו (תשע משניות) – דיני ביטול שליח, ודינים שנאמרו מפני תיקון העולם.
הניזקין שמין להם בעידית (תשע משניות) – עוד דינים מפני תיקון העולם ומפני דרכי שלום.
האומר התקבל גט זה לאשתי (שבע משניות) – עוד דיני שליחים בגט: לכתיבה, חתימה, הולכה וקבלה.
מי שאחזו קרדיקוס (תשע משניות) – המשך דיני שליחים, ודיני גט על תנאי.
הזורק גט לאשתו (עשר משניות) – דיני קבלת הגט, גט ישן, נשים שחובה לגרשן וגט קרח.
המגרש את אשתו (עשר משניות) – דיני גירושין לחצאין, עדים בגט, ועילות לגירושין.
לפי רש"י, הרא"ש והמאירי פרק מי שאחזו קודם לפרק האומר התקבל.
זאת לעומת התוספות בשם התלמוד ירושלמי הר"ן והרמב"ם שמסדרים כפי הסדר המופיע כיום.
מַסֶּכֶת חֲגִיגָה היא המסכת האחרונה בסדר מועד ובה שלושה פרקים.
הנושא העיקרי במסכת הוא קורבן החגיגה אותו מקריבים בשלושת הרגלים (פסח, שבועות וסוכות) ומכאן שמה.
בתלמוד הבבלי יש בה 26 דפים.
חלקה הראשון של המסכת עוסק בדינים המיוחדים למצוות הראייה בזמן העלייה לרגל לבית המקדש, והקורבנות שחייב כל יחיד להביא בעלייתו לרגל: עולת ראייה, שלמי חגיגה ושלמי שמחה.
נושא חלקה השני של המסכת הוא דיני טומאה וטהרה (הואיל ועל-פי התורה יש להיטהר בשלוש הרגלים לצורך הבאת הקרבנות).
הפרק השני בתלמוד הבבלי על המסכת כולל מדרשים רבים בענייני בריאת העולם, מעשה מרכבה ושבעת הרקיעים.
הַכֹּל חַיָּבִין (שמונה משניות) – עוסק בדיני מצוות עלייה לרגל ובגדריה השונים – מי הוא המחויב, מי הוא הפטור ובאיזה אופן עולה לרגל.
סוף הפרק עוסק בכללי הלכות וביחס שבין התורה שבכתב לתורה שבעל פה בהלכות שונות.
אֵין דּוֹרְשִׁין (שבע משניות) – עוסק בהרחבה במעשה בראשית ומעשה מרכבה וכן באגדתות על תנאים שעסקו בסתרי תורה ("ארבעה נכנסו לפרדס", ועוד).
סוף הפרק עוסק בדיני סמיכה.
חֹמֶר בַּקֹדֶשׁ (שמונה משניות) – עוסק בהבדלים בין קודש לתרומה.
מיקומה של המסכת בסדר מועד
לפי הקדמתו של הרמב"ם למשנה, לאחר שהסתיים הדיון במועדים, חובותיהם וכל העניינים הקשורים להם, סודרה מסכת חגיגה שענינה המרכזי הוא חובת העלייה לרגל בשלושת הרגלים.
והטעם שמסכת זו סודרה אחרונה בסדר מועד הוא מכיוון שמצוות עלייה לרגל היא מצווה המוטלת על הזכרים בלבד, כמו שכתוב בתורה וחז"ל דרשו את המילה זְכוּרְךָ במובן של זכר - גבר.
מַסֶּכֶת בֵּיצָה היא המסכת השביעית בסדר מועד, והיא נקראת על שם המילה הראשונה שבה: "ביצה שנולדה ביום טוב".
במפרשים הקדמונים נקראת גם "מסכת יום טוב", זאת מכיוון שהמסכת עוסקת בהלכות המיוחדות ליום טוב.
מטבע הדברים המסכת עוסקת גם ביחסי שבת ויום טוב באופני חיבור והתנגשות ביניהם, ביצה שנגמרה במעי התרנגולת ביום טוב ונולדה בשבת ולהפך, דין עירוב תבשילין, ואופי התפילה כשיום טוב חל בשבת.
מכיוון שהכלל הוא "אין בין שבת ליום טוב אלא אוכל נפש בלבד" (משנה מגילה, א, ה) – כלומר רק מלאכות הנצרכות לאכילה הותרו ביום טוב, משמשת מסכת זו כהרחבה להלכות שבת, וחלק מהסוגיות במסכת זו מרחיבים נושאים מסוימים ממסכת שבת בפרט בהלכות מוקצה שנאמרה בהם גם חומרה מיוחדת ביום טוב.
במסכת נידונות בדרך אגב גם הלכות ביטול, תערובות, והלכות סמיכה.
בתלמוד הירושלמי על מסכת זו, נידונות הגדרות שונות בהלכות שבת שאינן מופיעות בתלמוד הבבלי.
בדפוס וילנא של התלמוד הבבלי יש במסכת 39 דפים ועמוד אחד (חצי דף).
לפי הקדמתו של הרמב"ם למשנה, לאחר שהסתיים הדיון בענייני שבת (מסכתות שבת ועירובין), פסח, שקלים ויום הכיפורים (מסכת יומא), הגיע תור שלוש הרגלים.
ומכיוון שענייני פסח כבר נדונו במסכת פסחים, ובשבועות נותרו לדיון רק ענייני יום טוב, ראוי היה שמסכת ביצה תסודר לפני מסכת סוכה.
אך מפאת ריבוי המצוות בחג הסוכות, סודרה מסכת סוכה לפני מסכת ביצה.
התוספות למסכת זו נכתבו בבית מדרשו של מהר"ם מרוטנברג, רבו של הרא"ש.
המהר"ץ חיות כותב שהתוספות על מסכת זו פעמים מעתיקים לשון רש"י.
בנוסף לפירושי הראשונים הנפוצים, יש על מסכת ביצה מספר חידושי ראשונים ייחודיים: חידושים מבנו של הרמב"ן, חידושי הרא"ה, וחידושי רבי מנחם המאירי (בנוסף לבית הבחירה).
בֵּיצָה (עשר משניות) – פרק זה עוסק במחלוקות שבין "בית שמאי" ל"בית הלל" ביום טוב.
יוֹם טוֹב (עשר משניות) – פרק זה עוסק בהלכות יום טוב שחל בערב שבת.
מלאכות "אוכל נפש" מותרות ביום טוב עצמו לצורכי אותו יום, אך אסור להכין מיום טוב אוכל לשבת שבאה אחריו.
אֵין צָדִין (שמונה משניות) – הפרק השלישי דן בדיני בעלי חיים ביום טוב; - מתחיל בצידה, ומשם לשחיטה וּכֵּלֶיה, ומכנגד דין הנבילה ביום טוב, אופן חלוקת הבשר, ומשם לדיני מקח וממכר ביום טוב.
הַמֵּבִיא (שבע משניות) – הפרק הרביעי, עוסק בתחילתו באיזה עצים מותר לקחת להסקה ביום טוב.
בהמשך הפרק מדובר על איסורים החלים ביום טוב.
מַשִּׁילִין (שבע משניות) – הפרק החמישי והאחרון, עוסק בקדושת החגים וקובע שההבדל היחיד בין יום טוב לשבת הוא רק במלאכות הקשורות ב"אוכל נפש", כלומר מלבד העיסוק בהכנת אוכל ביום טוב, שאסור בשבת, כל איסורי השבת חלים אף ביום טוב.
בסך הכל יש במסכת 42 משניות.
שני ימי יום טוב, האם חלה עליהם קדושה אחת, או שמא חלות עליהם שתי קדושות נפרדות
כל מקום שאסרו חכמים מפני מראית העין אפילו בחדרי חדרים אסור
כל דבר שבמניין צריך מניין אחר להתירו
המחלוקת על הסמיכה ביום טוב
מַסְכֵּת (בלועזית: סְטֶתוֹסְקוֹפ) הוא מכשיר רפואי המשמש לשמיעת קולות תוך-גופניים בצורה לא פולשנית, לדוגמה האזנה לנשימה, לרחשי הלב או למדידת לחץ הדם של הנבדק.
המסכת הוא מכשיר רפואי נפוץ ומצוי בשימוש ברחבי העולם.
מקור השם הלועזי מיוונית, στηθοσκόπιο, והוא מורכב מהמלים στήθος (סְטֶתוֹס) - חזה, ו-σκοπή (סְקוֹפֶּאוֹ) - מביט, דהיינו צופה/מביט לחזה.
המונח בעברית בא מלשון לְהַסְכִּית - לְהַקְשִׁיב.
המסכת הומצא בשנת 1816 על ידי רנה לאנק, רופא צרפתי (תלמידו של ז'אן-ניקולה קורביזר), שהיה רופאו של נפוליאון) אשר חקר את האוסקולטציה ונחשב לאחד מאבות רפואת-הריאות.
לאנק יצר את התשתית לפענוח ממצאי ההאזנה ללב ולריאות על ידי השוואת הממצאים מהאזנה לחולים ולבריאים, ועל ידי נתיחות שלאחר המוות בחולים שנפטרו ונבדקו על ידיו קודם לכן.
עד המצאת המסכת, היו הרופאים נוהגים להניח אוזנם על חזה החולה ולהקשיב לקולות הלב והריאות.
האגדה מספרת כי לאנק היה נבוך מכדי להניח את אוזנו על חזה של אישה שסבלה מכאב בחזה והשתמש בעיתון מגולגל.
תעוד ההאזנה הראשונה לחולה מתוארך ל-8 במרץ 1817, שבאותה עת בדק לאנק את המטופלת בת ה-40 הגב' מארי-מלאני.
לאנק כינה את המצאתו בפשטות 'הצילינדר', אך בלחץ עמיתיו העניק למכשיר את השם היווני 'סְטֶתוֹסְקוֹפ'.
בסדנה שהקים בביתו המשיך לאנק ופיתח את המצאתו.
הוא בחן מספר חומרים, ומצא את העץ כמתאים ביותר לצרכיו.
מסכת העץ של לאנק היה צינור עץ חלול, שהורכב משני חלקים המתחברים זה לזה, בקוטר 4 ס"מ ובאורך כולל של 32 ס"מ.
הפתחים שבשני צידי הצינור היו קעורים והוצמדו האחד לבית החזה והשני לאוזן הבודק.
צורת האזנה זו שימשה לבדיקת הריאות.
חלק שלישי עשוי עץ בצורת חרוט אשר הוחדר לקצה הצינור והוצמד לחזה שימש להאזנה לקולות הלב והוצא בעת האזנה לריאות.
לאנק העניק מסכת עץ שיצר לידידו, הפרופסור לאנטומיה לובסטין, אשר בחן את המכשיר ושפרסם יחד עם לאנק ב-1821 את העבודות הראשונות המבוססות על האזנה לבית החזה.
המסכתים הראשונים ששוכללו על ידי הרופא הצרפתי היו דומים למדי למכשיר שהמציא לאנק - חצוצרות עץ חלולות באורך של כ-30 ס"מ, שהרופאים היו מצמידים לגוף החולה מצידן האחד ומצמידים את אוזנם מהצד השני.
ב-1851 פותח על ידי מסכת דו-אוזני.
ב-1873 פותח מסכת המאפשר האזנה מקבילה למספר מקומות בבית החזה אך שיטה זו נזנחה והמסכת הנפוץ נותר בצורתו הדו-אוזנית עם מוקד האזנה בודד.
פרופ' ג'ורג קאמן מניו יורק שיפר את המסכת הדו-אוזני על ידי שימוש בחלק מתכתי בצד הנצמד לגוף החולה והגדיל את גמישות הצינור.
גם לאחר פיתוח זה, המשיכו רופאי נשים ומילדים להשתמש במסכת עץ לזהוי דופק העובר (סטתוסקופ דלי-הילס), אך גם הוא נעלם מעולם הגינקולוגיה המערבית עם התפתחות המוניטורים העובריים.
בשנת 1960 הגה מאוניברסיטת הרווארד את דפוס המסכת המיטבי בעיניו, והוא המסכת המקובל עד ימינו.
הוא פרסם את תפישתו בכתב העת הרפואי המדעי היוקרתי .
המסכת שפיתח היה בעל ראש האזנה מתחלף אשר בצידו האחד פעמון ובצידו השני ממברנה.
הפעמון בעל החלל הפתוח מוצמד לגוף הנבדק, קולט את תנודות עור הנבדק, ומאפשר להאזין לקולות נמוכי-תדר.
בצידו השני של ראש ההאזנה המתחלף קיימת ממברנה היוצרת תיבת תהודה בינה לבין פתח צינור הולכת הקול.
הממברנה קולטת את תנודות גלי הקול והתדרים הגבוהים ומסננת את תנודות עור הגוף והתדרים הנמוכים.
מראש ההאזנה יוצא צינור האזנה יחיד המגיע לשתי האוזניים המוליך בעזרת עמוד האוויר שבתוכו את גלי הקול אל הבודק.
מסכתי הליטמן הראשונים יוצרו בדגמים שונים לאחיות ולרופאים.
תצורת המסכת עם שני ראשי ההאזנה המתחלפים הייתה לדגם המקובל וגרסאות שונות שלו פותחו כדגמי רפופורט (Rappoport) וספארג (Spargue).
הדגמים המובילים בתחום המסכתים היום הם ליטמן, רפופורט, טאיקו של ווולש-אלין ורייסטר (Riester).
הקושי בהאזנה לקולות נמוכי התדר הוליד את הצורך בפיתוח המסכתים האלקטרונים המסוגלים לזהות את הקולות לתדריהם ולהגבירם בהתאם.
עם זאת, מסכתים אלו עדיין אינם נפוצים.
המסכת האקוסטי מורכב ממספר רכיבים: הדיאפרגמה (diaphragm), חלק עגול ושטוח בעל ממברנה, מצדה השני מצוי הפעמון (bell), בעל מבנה דמוי חרוט, והצינור החלול המתפצל לשני צינורות שמסתיימים באוזניות, דרכן מאזינים.
כאשר מניחים את הדיאפרגמה בצמוד לעור, הגלים אקוסטיים נקלטים.
רטט עובר דרך הממברנה ונע כגל אקוסטי, לחץ אוויר, דרך הצינור החלול עד לאוזניות.
האזנה באמצעות הדיאפרגמה מותאמת להאזנה לצלילים הגבוהים.
זאת בניגוד לפעמון, משום שאין לו ממברנה ולכן הוא פחות רגיש לרטט של העור ומתאים יותר להאזנה לצלילים בעלי תדר נמוך, לדוגמה צלילי הלב.
צינור המסכת חלול ללא רכיבים בתוכו, ברובו גמיש.
קיימים גם מסכתים אקוסטיים בעלי ראש מתכוונן, הראש מכיל אמצעי האזנה יחיד, לצלילים הגבוהים והנמוכים יחד.
המעבר בין שני המצבים מתבצע על ידי שינוי בעוצמת הלחץ המופעל גל גוף הנבדק.
המסכת האלקטרוני קולט גלי קול אקוסטיים דרך ראש ההאזנה וממיר אותם לאותות חשמליים שניתן להגביר לצורך שמיעה מיטבית.
אותות חשמליים אלה יכולים לעבור דיגיטליזציה עבור עיבוד, שידור ותצוגה ויזואלית.
בהשוואה למסכת אקוסטי, המסכת האלקטרוני נחשב טוב יותר לשמיעת קולות הלב, אך זהה באיכותו בשמיעת קולות נשימה.
ישנם סוגים שונים של מסכתים אלקטרוניים, אשר פועלים בשיטות שונות.
השיטה הפשוטה ביותר היא שימוש במיקרופון אשר ממוקם בראש ההאזנה.
המיקרופון נמצא מאחורי הממברנה וקולט את השינויים בלחץ האוויר שנעשים על ידי גלי הקול, וממיר אותם לאותות חשמליים.
גם למיקרופון עצמו יש ממברנה, והשילוב של שתי הממברנות יוצר רעש רקע שמפריע לשמיעה ראויה.
ישנם מסכתים אלקטרוניים אשר משתמשים בגלאים פיאזואלקטריים.
גלאים אלה מייצרים אנרגיה חשמלית בעקבות הלחץ שתנועת הממברנה מפעילה על הגביש הפיאזואלקטרי.
שיטה זו בעייתית מכיוון שמנגנון ההמרה של הגלאי יוצר הפרעה באותות, וכך הם נשמעים שונה מהצליל שנשמע במסכת אקוסטי.
שיטה נוספת היא להשתמש בגלאי קיבולי זעיר אשר קולט שינויים בלחץ האקוסטי שנוצר בעקבות גלי הקול.
לגלאי זה יש יתרון על פני השיטות האחרות מכיוון שהוא קטן, מיוצר בקלות ובכמויות גדולות, ועמיד בטמפרטורות שונות.
הגלאי מעביר את האות למגבר וכך ניתן לשמוע את הצלילים בבירור.
המסכתים האלקטרוניים משדרים את הצלילים באופן אלקטרוני, ולכן הם יכולים להיות אל חוטיים, להקליט את הצלילים, להגביר תדרים וגם להציג את הצלילים באופן ויזואלי.
כיום יש ישומונים לטלפונים החכמים אשר מאפשרים לטלפון לשמש כמסכת.
בזכות תכונות אלה, רופאים יכולים להאזין לצלילי מטופליהם ממרחקים, ולאפשר אנמנזה מלאה יותר בלי לפגוש את המטופלים פנים אל פנים.
אולטרסאונד דופלר (או מסכת דופלר) היא בדיקה לא פולשנית המשמשת להערכת זרימת הדם על ידי שליחה וקליטה של גלי קול בתדר גבוה מתאי הדם האדומים במערכת הובלת הדם.
אולטרסאונד רגיל משתמש בגלי קול על מנת להפיק תמונה, אבל אינו יכול לשמש להדגמת זרימת דם.
אולטרסאונד דופלר יכול להעריך את המהירות בה הדם זורם על ידי מדידת הקצב של שינוי גובה הצליל (תדירות) בהתבססות על אפקט דופלר של הגלים המגיעים מאיברים נעים (למשל: הלב).
במהלך בדיקה באמצעות המכשיר, סונוגרף מומחה מצמיד מתמר קטן אל החלק שנבדק בגוף המטופל וממשיך בתזוזה מאזור אחד לאחר בהתאם לצורך.
האזנה באמצעות הזזה של אולטרסאונד הדופלר לאורך כלי דם אפשרה האזנה לתנועת שסתומים ושמיעת זרימת דם אשר לא זוהו במהלך בדיקה לבבית על ידי מסכת קלאסי.
לראייה, האזנה באמצעות מסכת דופלר הציגה רגישות של 84% לזיהוי של אי ספיקת עורקים לעומת מסכת אקוסטי אשר הציג רגישות של 58%.
אולטרסאונד דופלר יכול לעזור באבחון של מקרים רבים הכוללים: קרישי דם, שסתומים פגומים בכלי דם היקפיים שעלולים לגרום לאי ספיקה ורידית, עורקים חסומים, מומים מולדים בלב, תת-לחץ דם בכלי הדם הפריפריים, מפרצות והצרות של העורקים.
בנוסף לכך, ניתן להשתמש באולטרסאונד דופלר לצורך בקרה על טיפולים שנעשו לעורקים או לורידים של מטופלים.
הבדיקה עשויה להיות בשימוש כחלופה לתהליכים פולשניים יותר, כמו אנגיוגרמה.
באמצעות המסכת ניתן להאזין לקולות הנשימה, קולות הלב, זרימת דם בכלי דם (למשל בעת בדיקת לחץ דם), תנועת גזים במעי ועוד.
בהאזנה ללב יבחן הרופא את עוצמת קולות הלב או ריחוקם, את קצב הפעימות, נוכחות קולות פעימה נוספים או קיום איוושה.
ממצאים האזנתיים יכולים לסייע באבחנת אי ספיקת לב ובגילוי ליקויים מבניים בלב ובמסתמיו.
בהאזנה לריאות ניתן להבחין בין נשימה תקינה הקרויה נשימה בועתית לבין ממצא האזנתי הקיים במצבי חולי כגון פקעים (רעש מעין פצפוצי אורז או חרחורים היכולים להופיע בנוכחות תהליכים דלקתיים בריאות או צפצופים אשר ישמעו בעת התקפי אסתמה או ברונכיטיס).
בהאזנה לבטן ניתן לזהות ניע מעי ער ופעיל מדי, שעשוי להיגרם מזיהומים ודלקות של דרכי העיכול.
העדר ניע מעי יכול לרמז לשיתוק זמני של פעילות המעיים עקב שיבושי מלחים או כחלק מצורות חסימת דרכי העיכול.
האזנה לצוואר ולגולגולת יכולה לזהות היצרות בכלי הדם וחיבורים לא תקינים בין עורקים לוורידים.
המסכת לא מהווה כלי אקוסטי אידיאלי מכיוון שהוא תלוי בתדרים על מנת להעביר קולות.
הוא יכול להגביר צלילים בצורה סלקטיבית במסגרת הקשת של הצורך הקליני.
הגברת צליל נוטה להתבצע מתחת ל-112 הרץ, בעוד שבתדרים גבוהים יותר מתבצעת החלשות הצליל.
התכונה הזו טבועה בעיצוב המסכת ששמה דגש על נוחות וצורך קליני מעל המהימנות האקוסטית.
הגברת צליל בתדרים נמוכים מוערכת על ידי קרדיולוגים מכיוון שקולות הלב נמצאים בטווח זה של התדרים ונשמעים בצורה לא טובה על ידי האוזן האנושית.
לעומת זאת, לצורך האזנה לריאות, יש צורך רב יותר בהפקת צליל נאמן יותר למציאות, צורך אשר לא מסופק על ידי המסכתים האקוסטיים המשומשים כיום.
מסכת חולין היא המסכת השלישית בסדר קדשים שבמשנה.
המסכת עוסקת בדיני שחיטת בהמות שאינן קורבנות הנקראות חולין, ולכן נקראת מסכת זו בכתבי הראשונים בשם "שחיטת חולין" (להבדיל בינה לבין מסכת זבחים, שנקראת "שחיטת קדשים").
פרקים שביעי ושמיני שבמסכת הם מהיסודיים בהלכות איסור והיתר ולכך נקראת המסכת "כלל גדול".
בתלמוד הבבלי יש במסכת זו 141 דפים.
מיקומה של המסכת בסדר קדשים
לפי הקדמתו של הרמב"ם למשנה, כשנשלם הדיון בזבחי הקודשים וכל מה שנלווה להם, הגיעה העת לדבר על שחיטת שאר הזבחים.
הכל שוחטין (7 משניות) - הלכות שחיטה.
השוחט (10 משניות) - דיני שחיטה.
אלו טרפות (7 משניות) – דיני טרפות, ובסופו דיני סימני הטהרה בבעלי חיים טהורים.
בהמה המקשה (7 משניות) – דיני אכילת עובר בהמה שנמצא בבטן אמו בעת שחיטתה, ודיני בן פקועה.
אותו ואת בנו (5 משניות) – דיני איסור שחיטת אם ובנה ביום אחד.
כסוי הדם (7 משניות) – דיני מצוות כיסוי דם חיה ועוף לאחר שחיטתם.
גיד הנשה (6 משניות) – דיני איסור אכילת גיד הנשה.
כל הבשר (6 משניות) – דיני בישול ואכילת בשר בחלב יחד ודיני נטילת ידיים.
העור והרוטב (8 משניות) – דיני טומאת מאכלים בבשר בהמה שחוטה.
הזרוע והלחיים (4 משניות) – דיני הזרוע, הלחיים והקיבה המוענקות לכהן מבהמת חולין (שאינה קורבן) שנשחטה.
ראשית הגז (2 משניות) – דיני מצוות ראשית הגז.
שילוח הקן (5 משניות) – דיני מצוות שילוח הקן.
סה"כ יש במסכת 74 משניות.
מסכת זְבָחִים היא המסכת הראשונה בסדר קדשים – הוא הסדר החמישי שבמשנה.
למסכת זו קיימת תוספתא ומקבילות בתלמוד הבבלי, אך בירושלמי אבד הסדר כולו.
נושא המסכת הוא דיני הקורבנות הבאים מן החי (בהמה ועוף).
בלשון הראשונים נקראת לעיתים שחיטת קדשים, כדי להבדיל בינה לבין מסכת חולין הנקראת "שחיטת חולין".
מסכת זו עוסקת בעיקר בדיני הקורבנות הבאים מן החי (בהמה ועוף), וכן בדינים שונים הנוגעים לבית המקדש.
קורבנות הבאים מן הצומח נידונים במסכת מנחות.
בין הנושאים הנדונים במסכת: הכוונה והמחשבה הראויה בשעת ההקרבה, והכוונה העלולה לפסול את הקורבן; דיני ההקרבה עצמה; האיסור להקריב קורבנות מחוץ לבית המקדש, ועוד.
פרק חמישי ממסכת זבחים (פרק "איזהו מקומן") מפורסם מפני שיש הנוהגים לומר אותו לפני תפילת שחרית.
פרק זה מסכם את סוגי הקורבנות ומקומן.
בגמרא, זה הפרק בעל מספר המחלוקות הקטן ביותר.
למעט הלכות פסח בפרק זה נפסק כולו להלכה ביד החזקה לרמב"ם.
בתלמוד הבבלי בדפוס וילנא, כוללת מסכת זבחים 119 (קי"ט) דפים.
את פירוש התוספות על המסכת כתב רבי ברוך בן יצחק מוורמייזא.
לפי הקדמתו של הרמב"ם למשנה, הסיבה שמסכת זו פותחת את סדר קודשים היא שקרבנות הכהנים (הנדונים במסכת) הוא הנושא הנדון ראשון בתורה.
כל הזבחים שנזבחו שלא לשמן (ארבע משניות ).
כל הזבחים שקבלו דמן זר (חמש משניות).
כל הפסולין ששחטו (שש משניות).
בית שמאי אומרים (שש משניות).
איזהו מקומן של זבחים (שמונה משניות).
קדשי קדשים ששחטן בראש המזבח (שבע משניות).
חטאת העוף שעשאה למטה (שש משניות).
כל הזבחים שנתערבו (נקרא גם פרק התערובות) (שתים עשרה משניות).
המזבח מקדש את הראוי לו (שבע משניות).
כל התדיר מחברו קודם את חברו (שמונה משניות).
דם חטאת שניתז על הבגד (שמונה משניות).
טבול יום ומחוסר כיפורים (שש משניות).
השוחט והמעלה בחוץ (שמונה משניות).
פרת חטאת ששרפה חוץ מגתה (עשר משניות).
מלבד פירושי שאר סדר קדשים, יצאו בעת האחרונה מספר ספרים על המסכת.
בין הבולטים ביניהם שני ספרי ליקוט מפרשים על המסכת "שלום רב" מאת הרב שלום סופר מפיטרקוב ו"אוצר הקודש" על ידי מכון מנחת ישראל.
הרי"ף, והרא"ש בעקבותיו, לא כתבו את ספרי הפסיקה שלהם על מסכת זו, בהיותה שלא להלכה "בזמן הזה".
חסר זה השלים ספר "ליקוטי הלכות" של הרב ישראל מאיר הכהן מראדין ("החפץ חיים").
מסכתות דרך ארץ נמנות עם המסכתות הקטנות.
מסכתות אלו הן מסכת דרך ארץ רבה העוסקת בנימוסין ובעניינים שבין אדם לחברו.
מסכת דרך ארץ זוטא מכילה הדרכות מוסר לתלמידי חכמים: עצות לביקורת עצמית וצניעות.
מסכתות אלו מתוארכות לתקופת התלמוד, ונערכו בזמן הגאונים.
הן ממשיכות את המסורת של ספרי חכמה ומוסר, דוגמת ספר משלי המקראי, ספר בן סירא מתקופת בית שני, ופרקי אבות של תקופת התנאים.
כיום המסכתות נדפסות בדרך כלל בסוף סדר נזיקין במהדורות של התלמוד הבבלי.
מסכת דרך ארץ מוזכרת בתלמוד, ומסופר שרבי יהודה טבל על מנת לשנות מסכת זו לתלמידיו, דבר המלמד שבעיניו היא נחשבה ללימוד תורה.
בתחילתה עוסקת באיסורי עריות, אך מיד לאחר מכן מדריכה בנושאי צניעות, מידות של בני אדם שונים, מוסר וענוה, נימוסים ראויים כלפי החריג, כבוד לחכמים, ההנהגה הראויה לאורח, נימוסי הסעודה והנהגות נוספות הראויות לאדם.
עוסקת בעצות והדרכות להתנהגותו של אדם במידות טובות ובעבודת ה', לדוגמה: "דרכן של תלמידי חכמים: עניו ושפל רוח, זריז, ממולא, עלוב ואהוב לכל, שפל לאנשי ביתו, ירא חטא ודורש את האדם לפי מעשיו.
ואומר: כל מה שיש בעולם הזה אין לי חפץ בו, לפי שאין העולם הזה שלי".
מסכת חַלָּה היא המסכת התשיעית בסדר זרעים.
במסכת זו ארבעה פרקים אשר עוסקים בפרטי ההלכות של הפרשת חלה ונתינתה לכהנים.
כמרבית המסכתות בסדר זה, היא מופיעה במשנה בלבד, ולא נכתב לה תלמוד בבלי אלא תלמוד ירושלמי ותוספתא בלבד.
לפי הקדמתו של הרמב"ם למשנה, סודרה מסכת חלה אחרי מסכת מעשר שני, מפני "שאחר שמוציאין מן הזרע כל אלו המתנות, שהם תרומה ומעשר ראשון ושני, אז יטחנוהו, ועושין אותו קמח, ולשין אותו, ואז יתחייב בחלה".
חֲמִשָּׁה דְּבָרִים (תשע משניות) – אילו עיסות חייבות בחלה.
פֵּרוֹת (שמונה משניות) – אופן הפרשת החלה.
אוֹכְלִין (עשר משניות) – דיני מעילה בחלה.
שְׁתֵּי נָשִׁים (אחת עשרה משניות) – צירוף עיסות, ודיני נתינה לכוהן.
בחלק בכתבי היד של המשנה (כולל כתב יד קאופמן) נוספה בסוף המסכת ברייתא המובאת בתוספתא ובתלמודים, המונה את עשרים וארבע מתנות כהונה.
מפרשים וחיבורים על מסכת חלה והלכותיה
שלא כמסכתות אחרות בסדר זרעים, על מסכת חלה נכתבו כמה וכמה חיבורים.
הדבר נובע מכך שמצוות הפרשת חלה נוהגת גם בחוץ לארץ וגם בזמן הגלות.
מלבד מפרשי המשנה והירושלמי ופסקי הרמב"ם, על מסכת חלה כתב הרמב"ן הלכות (כעין פסקי הרי"ף לשאר המסכתות) ואחריו גם הרשב"א והרא"ש.
למקום מיוחד זוכה פירושו של המהרי"ט אלגזי להלכות חלה של הרמב"ן.
מלבד זאת, גם הפוסקים כגון הטור והשולחן ערוך ומפרשיהם כתבו על הלכות חלה בחלק יורה דעה.
מַסֶּכֶת בִּכּוּרִים היא המסכת האחת-עשרה והאחרונה בסדר זרעים.
במסכת זו שלושה פרקים, אשר עוסקים בפרטי ההלכות של הבאת הביכורים משבעת המינים שנשתבחה בהם ארץ ישראל.
כמרבית המסכתות בסדר זרעים, המסכת מופיעה במשנה, ולא נכתב לה תלמוד בבלי אלא תלמוד ירושלמי ותוספתא בלבד.
לשלושת הפרקים הנ"ל נוסף פרק רביעי העוסק בדיני אנדרוגינוס.
מקורו של פרק זה בתוספתא, הוא איננו מופיע בתלמוד הירושלמי ורוב מפרשי המשנה לא פירשוהו.
לפי הקדמתו של הרמב"ם למשנה, כשהסתיים הדיון בזרע ומתנותיו (כלומר במתנות הנהוגות הן בזרעים והן באילנות), הגיע תור הדיון במצוות הנהוגות באילנות בלבד - ערלה וביכורים.
ולפיכך סודרו מסכתות ערלה וביכורים בסוף הסדר.
הטעם להופעת מסכת ערלה לפני מסכת ביכורים הוא לפי סדר הופעתם במקרא: הערלה בספר ויקרא, והביכורים בפרשת כי תבוא.
לפי גישה מחקרית, סדר המסכתות בכל סדר מסדרי המשנה נקבע לא על פי תוכנם כי אם לפי אורכם.
לכן, מסכת ביכורים הקצרה מצויה בסוף הסדר.
יֵשׁ מְבִיאִין (אחת עשרה משניות) - החייבים והפטורים מהבאת הביכורים ומקריאת מקרא ביכורים בהבאתם.
הַתְּרוּמָה (אחת עשרה משניות) - קווי דמיון והבדלים בין ביכורים, תרומה ומעשר.
אגב כך מבוארים עניינים נוספים שדיניהם דומים במקצת לדבר אחד ובמקצת לדבר אחר (תרומת מעשר לביכורים ולתרומה, אתרוג לאילן ולירק, דם אדם לדם בהמה ודם שרץ, בעל החיים כוי לחיה ולבהמה).
כֵּיצַד (שתים עשרה משניות) - תיאור סדר הפרשת הביכורים, העלאתם לירושלים, עיטורם, קריאת מקרא ביכורים והבאתם לכוהנים במקדש.
אנדרוגינוס (רק בתוספתא) (חמש משניות) - דיני אנדרוגינוס.
בסך הכול יש במסכת 39 משניות.
מַסֶּכֶת הוֹרָיוֹת היא המסכת העשירית והאחרונה בסדר נזיקין, שהוא הסדר הרביעי במשנה.
במסכת זו שלושה פרקים אשר עוסקים בדיני הוראת שוגג שהורו בית דין (דהיינו שטעו בדין והורו הפוך מדעת התורה), וכן בדיני כהן גדול או מלך שחטאו בשגגה.
מסכת זו בתלמוד בבלי היא הקצרה ביותר מבין המסכתות בהן יש גמרא על כל המסכת, והיא כוללת 13 דפים בלבד.
לפי הקדמתו של הרמב"ם למשנה, כאשר נשלם העיסוק בדינים ובדיינים, עברה המשנה לעסוק בשגיאותיהם.
"כי כל מי שיש בו טבע בשר ודם, אי אפשר שלא יטעה ויחטא.
ולפיכך סידר הוריות אחר אבות".
הוֹרוּ בֵּית דִּין (חמש משניות) - דיני פר העלם דבר של ציבור, ודינם של הציבור שחטאו בשגגה על פי הוראת בית הדין.
הוֹרָה כֹהֵן מָשִׁיחַ (שבע משניות) - דיני קורבן פר הכהן המשיח של כהן גדול משוח בשמן המשחה שחטא בשוגג, וכן דיני קורבן החטאת של נשיא או מלך.
כֹהֵן מָשִׁיחַ שחטא (שמונה משניות) - תחילתו בדיני קורבן כהן משוח ונשיא שחטאו שלא בזמן כהונתם, באמצעיתו עוסק בחילוקים בין סוגי הכהנים (כהן גדול, כהן הדיוט, משוח מלחמה ועוד) ובסופו עוסק בסדרי קדימויות במגוון תחומים (למשל על פי הכלל תדיר קודם).
בסה"כ יש במסכת 20 משניות.
רוב הראשונים לא כתבו על מסכת זו, להלן מנויים כל הראשונים שכתבו על המסכת:
הרמב"ם – פירוש המקורי של הרמב"ם נכתב בערבית יהודית ותורגם פעמים רבות.
רבינו חננאל – נדפס על הדף במהדורת וילנא, חסר פירושו לחמשת הדפים האחרונים.
יש המפקפקים ביחוס החיבור לרבינו חננאל ומייחסים אותו לרבי ברוך בן שמואל מיוון או לרבי ברוך בן יצחק מחלב.
(אוצר הגדולים כרך ג', עמוד ס"ז)
רש"י – גם על פירוש זה יש המפקפקים בייחוסו לרש"י.
תוספות – מופיע בתחתית הדף במהדורת וילנא, בשונה משאר הש"ס.
מופיע רק עד דף ח'.
גם על ייחוס פירוש זה לבעלי התוספות יש שפקפקו.
תוספות הרא"ש – מופיע בצידו החיצוני של הדף במהדורת וילנא.
מַסֶּכֶת בְּכוֹרוֹת היא המסכת הרביעית בסדר קדשים, הסדר החמישי במשנה ובתלמוד הבבלי.
יש בה תשעה פרקים העוסקים בפרטי הדינים של בכורות - דיני פטר חמור (דהיינו זכר מחמור שנולד ראשון לאימו), בכור בהמה טהורה, דיני מומים הפוסלים את הקורבנות ואת הכהנים, דיני בכור אדם ודיני מעשר בהמה.
בתלמוד בבלי יש במסכת זו 60 דפים.
בדף ח' קיים קטע אגדתא מפורסם הידוע בשם "סבי דבי אתונא".
לפי המבוא של חנוך אלבק לפירוש המשנה, מיקומה של המסכת אחרי מסכת חולין קשור לנושא המרכזי של שני הפרקים האחרונים במסכת חולין - מתנות כהונה (הזרוע הלחיים והקיבה) ולנושא של הפרק האחרון במסכת בכורות - מעשר בהמה.
העיסוק במתנות כהונה הוא הקו המחבר שבין המסכתות.
- דיני חיוב בכור בהמה טהורה.
- דיני בהמה שספק ביכרה ביד נכרי ודיני שער בכור.
- דיני הזמן שבו צריך לאכול/להקריב את הבכור, דיני ראית המום ודיני חשודים.
- דיני בכור בעל מום.
עַל אֵלּוּ מוּמִין (שתים עשרה משניות).
סה"כ יש במסכת 73 משניות.
מסכת אהלות היא המסכת השנייה בסדר טהרות, הסדר השישי והאחרון בששה סדרי משנה.
במסכת אהלות שמונה-עשר פרקים אשר דנים בדיני טומאת מת בכלל ובדיני טומאת אוהל המת בפרט ומכאן שמה.
בסוף הפרק הראשון של המסכת נמצאת המשנה הידועה המונה את כל רמ"ח האיברים שבגוף האדם.
הנושאים במסכת נגעים ובמסכת אהלות נחשבים נושאים עמוקים וקשים ביותר להבנה.
אין בידינו תלמוד בבלי או ירושלמי למסכת זו, אך בשני התלמודים עסקו במשניות המסכת במסגרת סוגיות אחרות.
רבי גרשון חנוך הניך ליינר (1839 - 1891) ליקט מובאות ממקורות אחרים העוסקים במשניות המסכת לספרו "סדרי טהרות".
מהדורה מדעית של המסכת יצאה לאור בשנת 1955 על ידי פרופ' אברהם גולדברג.
שם המסכת מופיע במקורות שונים במספר וריאציות:
אֳהָלוֹת או אָהֳלוֹת - צורת הריבוי של אוהל, לפי הצורה המקראית אֳהָלִים, ולעיתים הלשון מתהפכת בלשון חז"ל מזכר לנקבה.
אֹהָלוֹת - צורת הריבוי הרגילה במקרא של אוהל, אוהלים, ולשון חז"ל מתהפכת כאמור
אֲהָלוֹת - מלשון "מור ואהלות" ( ועוד), לשון נקייה לדיבור על אוהל המת.
המושג מוזכר במקרא גם בהקשר למין של בושם.
אהילות - גרסת התלמוד הירושלמי לשם המסכת במקומות רבים.
מיקומה של המסכת בסדר טהרות
המסכת שייכת לסדר טהרות מכיוון שרובה ככולה עוסקת בענייני טומאת מת.
לפי הקדמתו של הרמב"ם למשנה, הוקדמה המסכת לפני כל המסכתות הבאות אחריה מכיוון שדיניה קשים מכל הטומאות.
שנים טמאים במת (שמונה משניות).
- דיני המעלות בטומאת מת ואיברים.
אלו מטמאין באוהל (שבע משניות).
- פרק המסביר מה מטמא באוהל (וגם מה מטמא במגע ובמשא) ושיעורים.
כל המטמאין באוהל (שבע משניות).
- דיני חלוקה של שיעורים ודיני טומאת פתחים.
מגדל שהוא עומד באוויר (שלוש משניות).
תנור שהוא עומד בתוך הבית (שבע משניות).
- דינים כלליים של מעבר של טומאת מת.
אדם וכלים נעשין אוהלין לטמא (שבע משניות).
יש המביאין את הטומאה וחוצצין (שש משניות).
- פרק המסביר מה חוצץ בטומאת מת ומה מעביר אותה.
כוורת שהיא בתוך הפתח (שש עשרה משניות).
- דיני מעבר של טומאת מת על ידי חפץ מיטלטל (לצורך הדוגמה ננקטה כוורת).
ניתן לחלק פרק זה לקטגוריות וקטגוריות משנה של בתוך הבית ומחוצה לו, כיוון הפתח של החפץ, גובה וקבלת טומאת של החפץ.
ארובה שהיא בתוך הבית (שבע משניות).דיני מעבר של טומאת מת מהבית לעליה דרך הארובה.
- דיני בית ואכסדרה שנחלקו ודיני אדם המעביר טומאת מת.
שתי המשניות האחרונות מדברות על כניסה של טומאת מת לבאר.
נסר שהוא נתון על פי תנור (שמונה משניות).דינים כלליים של מעבר של טומאת מת.
במשנה ז' יש שימוש בכללים גאומטריים והמפרשים התקשו בפירוש משנה זו.
העושה מאור בתחילה (שש משניות).
- שיעורי פתחים לקבלת טומאה.
הזיז מביא את הטומאה (שבע משניות).
- דיני מרחקים בין חפצים לקבלת טומאת מת.
- הפרק מתחיל בדיני מיטלטלין המאהילים, וגומר בדיני קברים.
החורש את הקבר (חמש משניות).
כיצד בוצרים בית הפרס (עשר משניות).
- דיני בית הפרס ומדורות גויים.
בסך הכל יש במסכת 134 משניות.
מסכת זבים היא המסכת התשיעית בסדר טהרות.
מסכת זו עוסקת בדיני טומאת זב וזבה ומפרטת את האופנים שבהם הזב נטמא ומטמא.
לפי הקדמתו של הרמב"ם למשנה, נכון היה שלאחר מסכת נידה תופיע מסכת זבים (שכן נידה היא מקרה כללי של זוב).
אך מכיוון שהקדים הכתוב בפרשת "ויהי ביום השמיני" את דיני מסכת מכשירין על פי דיני זוב המופיעים בפרשת "זאת תהיה תורת המצורע", הוקדמה אף מסכת מכשירין.
הרואה ראיה אחת (שש משניות) - משך ה"זוב" שמגדיר את האדם כזב.
הכל מטמאין בזיבה (ארבע משניות) - האישים הראויים להחשב כזבים אם ראו זיבה.
האופנים שבהם הזב מטמא את החפצים שהוא נשען עליהם.
הזב והטהור שישבו בספינה (שלוש משניות) - האופנים שבהם הזב מטמא חפצים שהוא מזיז אותם, אף ללא נגיעה בהם.
רבי יהושע אומר (שבע משניות) - המשך הדיון מהפרק הקודם.
הנוגע בזב (שתים עשרה משניות) - סיכום תמציתי של יסודות סדר טהרות כולו: אבות הטומאה, האופנים שבהם הם מטמאים, ושרשרת הטומאה שכל אחד מהם מסוגל לטמא.
בסך הכל יש במסכת 32 משניות.
מַסֶּכֶת היא ספר המרכיב את המשנה והתלמוד, כאשר המשנה והתלמוד מחולקים לנושאים שונים ובכל מסכת נידון נושא אחד או שניים.
מקובל להניח כי משמעותה של המילה נולדה מהמילה המקראית מסכת – מארג של חוטים: ; .
ובהשאלה: מארג של נושאים רבים בהקשר רציף.
לפיכך, משמעותה של המילה "מסכת" בעברית היא מקבילה של המילה טקסט שמקורה בלטינית.
אמנם בספר "מעשה רוקח" של הרב אלעזר רוקח מובאים עוד כמה פירושים למילה על דרך הפשט והרמז.
החלוקה הראשונית של המשנה והתלמוד היא לשישה סדרים.
קיימים שני סידורים פנימיים בין הסדרים, שלכל אחד מהם עזר זיכרון מתאים:
החלוקה לפי הגמרא והמשנה: זמ"ן נק"ט (זרעים, מועד, נשים, נזיקין, קודשים וטהרות).
החלוקה לפי המדרש: נז"ם קט"ן (נשים, זרעים, מועד, קודשים, טהרות, נזיקין).
כל אחד מהסדרים מורכב ממסכתות.
ההתייחסות לטקסט במשנה ובתלמוד נעשית על-פי המסכת שבה הוא נמצא.
המסכת עוסקת ביסודה בדיון מקיף בנושא אחד, הנרמז בשם המסכת.
המסכת הראשונה, מסכת ברכות, למשל, עוסקת בהלכות הקשורות בברכות ובתפילות.
כך לדוגמה מסכת ביצה העוסקת בהלכות יום טוב נקראת גם (שם פחות מצוי) מסכת יום טוב.
כמעט כל המסכתות נמצאות במשנה.
ישנן מסכתות, המודפסות בסוף סדר נזיקין בגמרא שלא נכנסו לסדר המשנה כגון מסכת סופרים מסכת דרך ארץ ועוד, מסכתות אלו ידועות בשם מסכתות קטנות.
למרבית מסכתות המשנה יש תלמוד בבלי או תלמוד ירושלמי, כאשר למסכתות מסדר זרעים קיים תלמוד ירושלמי בלבד (למעט מסכת ברכות שקיימת בשני התלמודים) ולמסכתות מסדר קדשים קיים תלמוד בבלי בלבד.
למסכתות סדר טהרות אין תלמוד בכלל למעט מסכת נדה, שיש לה תלמוד בבלי ותלמוד ירושלמי.
לרובן המכריע של המסכתות קיימת תוספתא.
קיימים מדרשים הערוכים בצורת מסכת, שמותם: מסכת גן עדן, מסכת גיהנום, מסכת חיבוט הקבר.
מסכתות המשנה מסודרות בתוך כל סדר לפי גודלן הנמדד על פי מספר הפרקים בכל מסכת: מן המסכת בעלת מספר הפרקים הגדול ביותר המופיעה ראשונה ועד למסכת בעלת מספר הפרקים הקטן ביותר והמופיעה בסוף הסדר, וכפי שניתן לראות בטבלה שלהלן.
יוצא דופן ביניהם הוא סדר זרעים, וחלקו החוקרים והמפרשים בניסיון להסביר חריגה זו.
רבי מנחם המאירי מעיד בסוף הקדמת חיבורו "בית הבחירה" כי אמנם זהו הסדר של רבי יהודה הנשיא עורך המשנה, אך לסדרים מועד, נשים ונזיקין נוצר ברבות הזמן סדר אחר, והוא מפרטו ומנמקו.
מסכת אגממנון היא כינוי למסכת קבורה עשויה זהב אשר התגלתה בקבר המסומן כסימן "V" במיקנה בשנת 1876. מגלה הקבר, היינריך שלימן, סבר כי הוא מצא את קברו של אגממנון אולם חוקרים מודרניים סוברים כי מקורה של המסכה הוא בין השנים 1550–1500 לפנה"ס, תאריך המוקדם מתקופת חייו המשוערת של אגממנון.
המסכה מוצגת כיום במוזיאון הארכאולוגי באתונה.
בעת פתיחת הקבר הכריז שלימן .
באתר הארכאולוגי שבו נתגלתה "מסכת אגממנון" התגלו למעשה חמש מסכות.
שלוש מתוכן התגלו במערת קבורה "IV" ועוד שתיים במערת קבורה "V".
בנוסף לכך התגלו בקבר "III" שרידיהם של שני ילדים אשר פניהם וידיהם מכוסים בעלי זהב.
באחד משני שרידי הגופות נקבעו חורים בציפוי הזהב במיקומן של העיניים.
יש לציין כי לא על כל הגופות באתר הקבורה נמצאו מסיכות ועיטורי זהב.
לצד כמה מן הגופות בקברים אלו, הנחשבים בעיני החוקרים לקברי אצולה, נתגלו גם כלי נשק המעידים, לדעתם, כי הללו היו לוחמים.
במאה ה-20 הועלו ספקות לגבי האותנטיות של המסכה.
כתב העת "ארכאולוגיה" (Archaeology) פרסם בשנת 1999 סדרה של מאמרים תומכים ומתנגדים לאותנטיות של המסכה.
מסכים היא סדרת דרמה בת שתי עונות העוסקת במערכות יחסים שונות המתקיימות בווידאו צ'ט.
הסדרה מביאה שפה טלוויזיונית חדשה המורכבת מטכנולוגיה של עולם הווידאו צ'טים, מצלמת המחשב.
כל קו עלילה בסדרה מצולם משלוש זוויות הנותנות לצופה תחושת שותפות במתרחש מאחורי הצ'אט - החיים הלא וירטואליים.
הסיפורים אינם קשורים אחד לשני, וכל אחד מהם מבוים ומתוסרט על ידי אנשים שונים.
הסדרה הייתה הפקה משותפת של אתר וואלה!
העונה הראשונה שודרה בין ה-27 ביוני ל-6 בספטמבר 2007.
בני יוצר קשר עם שירי, בתו של מאפיונר העומד להרוג אותו בגלל חוב כספי.
הוא מנסה לתעד אותה מפלילה את אביה ברצח.
בני מספר לשירי שהכיר אותה מילדותה בשיכון ד' שבבאר שבע.
היא אינה זוכרת אותו והוא מתרץ זאת בכך שהיה ילד מופנם ושקט בילדותו.
הוא מציג עצמו כאיש עסקים מצליח המסתובב בעולם, אך למעשה הוא מתחבא בדירת מסתור (ואף מארגן בכל פעם תפאורה אחרת).
היא לא יודעת שהבחור נמלט מפני אביה ראש המאפיה.
במהלך הכרותם, שירי מתאהבת בו, ומספרת לו על חייה, על השתתפותה במחזה רומיאו ויוליה במסגרת לימודי משחק ועל שותפה המסומם שאף סימם אותה.
בני מורה לאחיו לפצוע אותו, בלי ידיעתה.
שחקנים: אניה בוקשטיין (שירי), איתי תורג'מן (בני), ארז בן הרוש.
בימוי: דני סירקין, תסריט: יזהר הר לב.
סיפור המבוסס על תקדים משפטי מארצות הברית, שקבע כי גבר גרוש יכול לראות את ילדיו דרך מצלמת האינטרנט במשך רבע שעה בכל יום.
בסדרה מדובר בזוג שנפרד והאב מואשם במעשה מגונה בילד.
הוחלט שהילד יכול לבקר את האב, אבל האם תפקח עליהם דרך האינטרנט.
שחקנים: אורי גוטליב (תומאס), חנה חגין (נעמה) ואמנון וולף (הרצי).
בימוי: איתן ענר; תסריט: ארז קו-אל.
אב יוצר קשר עם בתו דרך האינטרנט אחרי שעזב אותה ואת אמה לפני כ-5 שנים, כשהייתה בת 12. מאז רק שלח לה ברכות לאקוניות ליום ההולדת.
מתברר שהוא מתגורר בחו"ל וצריך ממנה משהו: תרומה של מח עצם.
שחקנים: דאנה איבגי (גולי), יורם חטב (גידי), מלאני פרס (קורדולה, אשתו של גידי), יותם ישי (איתמר).
חיילת שצילמה את עצמה שרה באתר נוסח יו-טיוב מקבלת פנייה מצעיר רוסי שחי בניו יורק.
הוא רוצה להשתמש בחלק מהשיר כסימפול ביצירה מוזיקלית שכתב.
הם מתאהבים וגוררים זה את זה לסיפור הרסני של סמים.
"זה ה'טריינספוטינג' של הסדרה", מגדיר אותו מנדל.
שחקנים: הנרי דוד (דניה), דניאלה קרטס (זהר) ודנה עדיני (רוני).
בימוי: יונתן גורפינקל; תסריט: רונה סגל.
זוג בחורים מממשים את אהבתם לפני שאחד מהם נוסע לברלין, והקשר נמשך דרך האינטרנט.
הבחור בברלין מסתיר את נטייתו המינית מאביו, אבל למרבה האירוניה גם האב מסתיר ממנו משהו - את היותו הומוסקסואל.
שחקנים: שרון אלכסנדר (זיו), יובל רז (בן), אלדד פריבס ( דרור), חני פירסטנברג (אילאיל).
בימוי: עודד לוטן; תסריט: אבנר ברנהיימר.
צייר שמסתגר בביתו פוצח במערכת יחסים אינטרנטית עם בת 25 גותית ואפלה.
"דן בן אמוץ פוגש את תומרקין", מגדיר מנדל את הצייר.
שחקנים: שמואל וילוז'ני (לורנצו) ורינת מטטוב (אוזי).
בימוי: איתן ענר; תסריטאי: אלדד זיו.
בסוף העונה אוזי יורה בעצמה בביתו של לורנצו בזמן שהוא בביתה שלה ורואה את כל הנעשה.
עיתונאית עובדת על תחקיר ויום אחד חודר למחשב שלה האקר בצורת דמות וירטואלית.
היא נטפלת למחשב שלה וממררת את חייה.
שחקנים: אורנה פיטוסי (נירה), אורי אומנותי (האקר), קובי שטמברג (עופר).
תסריט: יזהר הר לב; בימוי: דני סירקין.
לבסוף התגלה שההאקר הוא, בעצם, האקרית - בתם של נירה ועמוס הירשנזון, שאומצה על ידי דב (בר בלפר).
אדם מנסה לשבור את שיא גינס בחוסר שינה.
הוא פותח אתר שבו הצופים יכולים לצפות בו 24 שעות ביממה.
ילדה בת 12 מהמרת כמה זמן יעמוד במשימה, ואילו אמה מנסה לשכנע אותו לוותר על האתגר.
שחקנים: ולדימיר פרידמן (אולג), רותי בורנשטיין (טלי), רומי גרנט (תום).
בימוי: דוד אופק; תסריט: עומר תדמור.
גלי היא חשפנית באינטרנט שמנסה לסיים את התואר שלה, אך מתקשה להחזיק את עצמה כלכלית.
יום אחד עולה מולה באתר החשפנות נמרוד, בחור צעיר הסובל מפיגור קל שבדיוק עבר לגור לבד בדיור מוגן, וחושב שבאתר ימצא קוסמת שעושה טריקים.
גלי מנסה לנפנף אותו בהתחלה, אך זה לא כל כך פשוט, כי נמרוד מתחיל להיות יותר ויותר משוכנע שגלי היא בעצם ללה, חברת ילדותו ואהבתו הראשונה שלא ראה מאז גיל 12. נמרוד מרבה להתקשר.
הוא מחבב את גלי, בטוח שהיא ללה, ומציע לתת לה כסף.
גלי לא רוצה לקחת את כספו, אך כשהיא מגלה שיש לו כישרון מיוחד לזכור מספרים וסטטיסטיקות של משחקי ספורט, היא מחליטה לנצל את הידע שלו.
שחקנים: נטע גרטי (גלי), רן דנקר (נמרוד) ומיכל גבריאלוב (אסתי).
תסריטאי: ארז קו-אל; במאי: איתן ענר
הילה, דוגמנית ישראלית מצליחה, עושה את צעדיה הראשונים בהוליווד לאחר שקיבלה תפקיד קטן בסרט של שפילברג.
היא מלווה בכל צעד וצעד על ידי אמה אורה, שנשארה בארץ אך נמצאת תמיד בסביבה באמצעות המסך.
זו תקופה קשה לאורה ולהילה, שרגילות להיות צמודות 24 שעות ביממה, שכן אורה היא לא רק האמא הפושרית הטיפוסית, היא גם שימשה כסוכנת של בתה מאז ילדותה, כשזו החלה לדגמן.
אך הילה לא לגמרי לבדה בהוליווד.
מצטרפת אליה נתניה, פליטת ריאליטי שהפכה מגישת טלוויזיה, שנשלחת לעשות על הילה סרט תיעודי.
נתניה, תעשה הכל כדי לנצל את ההזדמנות שניתנה לה, ולו רק בשביל שרומנו המפיק, הראשון בעולם שבאמת האמין בה, ושאיתו יש לה מערכת יחסים מורכבת, יהיה גאה ומרוצה.
שחקנים: טל טלמון (הילה), מיקי קם (אורה), דניאלה וירצר (נתניה), דורון צברי רומנו.
תסריטאים: אבנר ברנהיימר, גיא סידיס; במאי: דני רוזנברג.
כשההורים של איה וניצן החליטו על פרידה זמנית, עבר האב לדירה שכורה בתל אביב.
כמה ימים אחר כך רבה איה המרדנית עם אמה ועוברת על דעת עצמה לגור עם אביה.
ניצן נשארת עם אמא בבית בחיפה.
איה בת ה 16 וניצן בת ה 12 מנסות להתמודד ולהבין את המצב החדש, ומקוות לגרום להורים לחזור.
אלא שבמהלך חקירתן את נסיבות הפרידה, הן מגלות שאמא דפנה בקשר עם גבר מסוים ובטוחות שהיא בגדה איתו באבא עוזי.
שחקנים: הילה שניצקי (איה), נילי נויטל (ניצן), שירי גולן (דפנה), איצ'ו אביטל (עוזי).
תסריטאית: דקלה קידר; במאית: סיון ארבל.
איילת היא אישה הסובלת מתסמונת טורט שהחליטה להיכנס להריון מתרומת זרע.
היא מפרסמת באינטרנט סרטון בו היא מחפשת את תורם הזרע.
הסרטון הופך ללהיט שעובר בכל הרשת, והיא מקבלת תגובות רבות ומתחילה וידאו-בלוג קבוע ומוצלח שבו היא מספרת על עצמה ועל בת דודתה ובעלה המוזר, בנצי.
יום אחד מופיע מולה במסך פאף דודי (לביא זיטנר), בעל אתר למכירת ערכות לגידולים ביתיים, וטוען שהוא התורם.
שחקנים: יעל לבנטל (איילת), לימור גולדשטיין (עם), בנימין יגינדורף (בנצי), לביא זיטנר (פאף דודי).
תסריטאיות: עיינה אברהם, יעל לבנטל, טליה לביא, הילה גרטי; במאית: טליה לביא.
יעל ורועי הם חברי ילדות שגדלו יחד.
האבות של שניהם היו שותפים וחברים הכי טובים, עד לפני כמה שנים, כשסכסוך בין השניים גרם לנתק בין המשפחות ולמפלה הכלכלית של משפחתו של רועי, שנאלצו לעזוב את הארץ.
יעל ורועי היו אז בני 18. כיום, כ 7 שנים אחרי, רועי צץ חזרה בחייה של יעל.
יום אחד כשיעל מדברת ב"מסכים" עם אביה, שנמצא בטיול על היאכטה שלו, היא מופתעת לראות שם את רועי.
התרגשות הפגישה המחודשת מתפוגגת מהר מאוד כשיעל מבינה שנסיבות הגעתו של רועי אינן תמימות בכלל.
שחקנים: אביגיל ערמון (יעל), יפתח אופיר (רועי).
תסריטאי: אורן יעקובי; במאי: שחר ברלוביץ'.
עברה שנה, וכיום שירי היא שחקנית בהצגות ילדים, שיוצאת עם פבלו, כוכב טלנובלות שנמצא על אי, מנחה תוכנית בנוסח "הישרדות".
שירי מופתעת לקבל שיחה מאביה, ויקטור חדאדייב, שחשבה שהוא בכלא בארצות הברית, ושאיתו לא דיברה מאז מה שקרה, ומגלה שאבא שלה עובד על עסקת טיעון עם המשטרה שתקנה לו הקלה משמעותית בעונש.
בעזרת יונה אידלמן, השוטר שאחראי על המבצע, הוא משכנע את שירי לשתף פעולה.
שחקנים: אניה בוקשטיין (שירי), אנחל בונני (פבלו), שמוליק קלדרון (ויקטור חדאדייב), סמי הורי (יונה אידלמן).
תסריטאי: יזהר הר לב; במאי: דני סירקין.
בועז הוא בחור סטלן חסר אמביציות שחי במושב עם חברתו מזה שנים, ענת.
הוא לא ממש אוהב את המקום ואין לו מה לעשות שם, לכן הוא לא מתנגד כשדרמוט, חבר אנגלי שלו, מבקש ממנו עזרה במשהו קטן, בתשלום לא רע בכלל.
דרמוט רוצה שבועז יכנס לעולם הווירטואלי, ייצור לעצמו דמות וירטואלית ויצור קשר עם בחורה מסוימת שמסתובבת שם בחוף ומוכרת לאנשים אווטרים שהיא מעצבת.
עז לא ממש מבין מה המטרה, וגם ענת לא מרוצה מהעיסוק הזה שלו שלוקח לו את רוב הזמן ונראה לה מוזר.
היא אפילו מתחילה לקנא בבחורה הזו, לאקי, שבועז מדבר איתה כל הזמן.
שחקנים: אמנון פישר (בועז), טינקרבל (ענת), אנתוני קול (דרמוט), מאיה מרון (לאקי).
גדי הוא הבן של דבורה בר-און, שופטת בכירה, שהוחזר מהודו במצב פסיכוטי לאחר חוויית סמים קשה ובטוח שהוא נבוכדנצר, האחראי על חורבן הבית הראשון.
גדי נמצא בכפר טיפולי המנוהל על ידי מישל (מאיר סוויסה), ומדבר עם אמו דרך ה"מסכים" לאחר שלא התמודד טוב עם ביקוריה.
דבורה מוטרדת, בלשון המעטה, מכך שבהודו גדי התחתן עם חברתו נטלי.
גדי ונטלי הם זוג מהאוניברסיטה, שניהם לומדים משפטים.
הם נסעו יחד להודו בחופשת הסמסטר, שם התחתנו בספונטניות ממש לפני שלקחו את הטריפ שגרם לגדי להתקף.
שחקנים: יונתן מילר (גדי), רבקה נוימן (דבורה בר-און), מאיר סוויסה (מישל), ריימונד אמסלם (נטלי).
תסריטאי: יזהר הר-לב; במאי: דני סירקין.
מסכי פרסום הם פלטפורמת פרסום הכוללת שלטים אלקטרוניים או מסכים דיגיטליים הממוקמים באזורים ציבוריים ומאפשרים לשנות את התוכן המוצג בהם ללא צורך בעבודה פיזית.
לרוב המטרה היא להגיע לקהל יעד ממוקד על פי מיקום או זמן.
מסכי פרסום נחשב לטכנולוגיה בעלת 'החזר עבור השקעה' גבוה, יחסית לשיטת הדפוס המסורתית, בגלל העלות האפסית של שינוי התכנים המוצגים על המסך ובעקבות זאת העלאת תכיפות העדכון והרלוונטיות של המידע המוצג.
הצגת התכנים במסכי הפרסום מנוהלת על ידי מחשב או כל נגן מדיה אחר, ומאפשרת למשתמש לערוך את התכנים המוצגים מרחוק, ללא צורך בגישה למסך המציג עצמו ולפעמים אף דרך האינטרנט.
הפריטים המוצגים נעים החל מטקסט נגלל (לרוב מוזן מ־RSS) דרך תמונות ומוזיקה ועד וידאו ואתרי אינטרנט.
מימוש בולט של מערכות מסכי פרסום, ניתן לראות בחנויות ומסעדות, אשר רוצות לשדר ללקוחות קידמה מצד אחד, ותוכן שיווקי מעודכן ומושך מצד שני.
לפעמים המסכים משמשים גם להצגת ערוץ טלוויזיה עצמאי (לרוב בתחום העסקי) שמשדר תכנים מקוריים לבידור ותכנים פרסומיים.
עם התפתחות מסכי הפרסום החלו להשתמש בפלטפורמה הדיגיטלית גם במקומות סמי-ציבוריים דוגמת בתי הכנסת המפרסמים על המסך את זמני היום ומודעות לקהילה בצורה דיגיטלית.
תקשורת פנים-ארגונית - הצגת מידע חיוני לעובדים להגברת המוטיבציה, הצגת יעדים ומודעות לתהליכים בחברה.
לוח זמנים - של טיסות, רכבות או אוטובוסים.
קמעונאות - פרסום לשם הפניה למחלקות אחרות או לצורך הצגת מידע לגבי מוצרים בחנות.
או פרסום על ידי צד שלישי בחנות לצורך הגדלת היקף מכירות של מוצר.
הנעמת זמן ההמתנה של לקוח בתור לקופה או בחדר המתנה.
מניעת עמידה מיותרת בתור - הפנייה לשירותים אוטומטיים בבנקים או בדואר, או הצגת מידע רלוונטי והוראות לקבלת שירות יעיל וזריז יותר.
קיר וידאו - ליצירת תדמית מתקדמת ומודרנית ומשיכת תשומת לב.
מסכת גז (בישראל ידועה כמסכות אב"כ) היא אמצעי מיגון נשימתי כנגד גז רעיל הנמצא באוויר, כתוצאה מהפעלת חל"כ (חומר לחימה כימי) או חלב"ג (חומר לחימה ביולוגי) או כתוצאה מתקלה שגרמה להשתחררות חומרים רעילים בפעילות אזרחית.
בישראל קיימים מספר סוגים של אמצעי מיגון נשימתי, אשר מיועדים למקרה של מתקפה בלתי קונבציואנלית.
ניתן לחלק את המסכות לשתי קטגוריות עיקריות.
בנוסף גם קיים מגוון גדול של מסכות לתחום התעשייה.
מסכת גז מסוג סימפלקס העשויה גומי, ומצוידת ברצועות המהדקות אותה לפני הלובש, בצורה שהאפשרות היחידה לחדירת אוויר היא דרך המסנן שבקדמתה.
בקדמת המסכה מותקן מסנן מסוג M80. מסנן זה הוא גם המסנן שבשימוש כלל כוחות צה"ל.
בישראל חולקו לציבור ערכות מגן, הכוללות מסכות גז מסוג סימפלקס, לקראת מלחמת המפרץ, כתגובה על הצהרה של סדאם חוסיין שיילחם בישראל בנשק כימי (הצהרה שלא מומשה).
בשנים האחרונות נלקחו המסכות מהאזרחים לרענון, ואף התחילה חלוקה מחדש של המסכות.
לאחר תחילת הליך פירוק מאגר הנשק הכימי של אסד הוחלט להפסיק לנפק מסכות אזרחיות מכיוון שהאיום המרכזי בשימוש בנשק כימי על אזרחי ישראל היה מכיוונו של אסד.
בידי כוחות צה"ל נמצאים שלושה סוגי מסכות גז.
מסכת M15 המיועדת לשימוש כלל החיילים, מסכת שעון זהב, ומסכת אבן ספיר, המיועדות לשימוש של כוחות האב"כ הייעודיים בחיל ההנדסה ובפיקוד העורף שתי המסכות בעלות מבנה דומה.
מכילות ברדס, המיועד להגנה על כלל הפנים והצוואר, מפוח, המיועד להזרמת אוויר נקי לפנים המסכה, שני מסנני M80, המתחברים למפוח, צינור שרשורי, המחבר בין המפוח למסכה, ואמצעי נשיאה ייעודי למפוח.
בישראל משתמשים במספר סוגי מסננים למסכות, כאשר המסנן הנפוץ ביותר הוא מסנן ה-M80. בנוסף קיימים במערך הצה"לי גם מסנן ABEK, ומסנן TEDA.
תהליך טיהור האוויר מרעלים על ידי המסנן נעשה בשלוש דרכים: פילטריזציה (סינון פשוט), ספיחת הרעלים, ותגובה כימית.
תהליך הפילטריזציה מתבסס, בדומה למסננת, על מעבר של האוויר דרך חומר שבו חורים כה זעירים עד שאינם מאפשרים למולקולות הרעלנים (הגדולות ממולקולות האוויר) לעבור דרכם.
תהליך הספיחה מתבצע כאשר האוויר המורעל זורם דרך חומר בעל פעילות כימית הסופחת את החומר הרעיל.
במסננים רבים נעשה שימוש בפחם פעיל, שהוא פחם עץ שעבר טיפול מיוחד, היוצר בו כמות גדולה מאוד של חורים מיקרוסקופיים, שמאפשרים שטח ספיגה גדול.
כאשר האוויר עובר דרכו, נספגות בו המולקולות של החומר הרעיל ונשארות בתוכו.
בחלק מן המסננים משתמשים בחומרים שנקשרים לרעלנים, מתרכבים עמם ויוצרים מולקולות חדשות שאינן רעילות, או מולקולות הגדולות מכדי שיוכלו לצאת מן הפילטר.
שיטת נטרול רעלים זאת היא ייעודית עבור רעלן ספציפי, ומצריכה שימוש בפילטר שונה לכל רעל.
מיועד לסינון חל"כ עצבים נדיף ושאינו נדיף חל"כ כוויה, ולסינון חלב"ג.
מיועד לסינון חל"כ עצבים נדיף ושאינו נדיף, חל"כ כוויה, אמוניה ותוצריה, ולסינון חלב"ג.
מיועד לספוח חומרים רדיולוגיים, משתמש בשכבת פחם פעיל שעברה טיפול מיוחד לספיחת חלקיקים רדיולוגיים.
מסכת הוא כתב עת אקדמי רב־תחומי, שנושאו הוא האישה היהודייה בתרבות ובתולדות עם ישראל וההיסטוריה של האנושות.
במסכת מתפרסמים מחקרים על היבטים שונים של חיי האישה היהודייה, מעמדה בחברה היהודית והכללית, תפיסתה העצמית והישגיה בתחומי יצירה מגוונים מאז תקופת התנ"ך.
כתב העת "מסכת" הוקם ב-2002 על ידי פרופ' ישראל אומן, לימים חתן פרס נובל לכלכלה, לזכרה של רעייתו אסתר.
כרך א' של "מסכת" ראה אור בתשס"ב - 2002 בהוצאת מת"ן - מכון תורני לנשים והעורכת הראשונה הייתה זיוה קוסופסקי.
החל מכרך י"ב יוצא כתב העת לאור במסגרת הפקולטה למדעי היהדות באוניברסיטת בר-אילן בעריכת ד"ר רבקה גולדברג.
כתב העת חרת על דגלו להוות:
"נקודת מפגש בין דיסציפלינות וגישות, בין דורות ועולמות, בין מוסדות אקדמיים ומחקריים ובין מרחבים רוחניים ואידאולוגיים שונים ומגוונים כשבמוקד – שאלות עיוניות, היסטוריות ומתודולוגיות הנוגעות למקומה של האישה ביהדות ולסוגיות הנלוות לכך.
כמו כן מבקש כתב העת להעלות דמויות של נשים יהודיות מן העבר שבלטו בעשייה וביצירה תרבותית, חברתית, לאומית או רוחנית".
העורך הראשי של כתב העת הוא פרופ' יהודה פרידלנדר והעורכת היא ד"ר רבקה גולדברג (חוקרת תנועת החסידות).
חברי המערכת הם פרופ' יפה ברלוביץ, פרופ' זאב גריס, ד"ר מיכל הלד, ד"ר רות למדן, פרופ' לילך רוזנברג-פרידמן ופרופ' יעל שמש .
מסכת גרים היא חיבור הנמנה עם המסכתות הקטנות.
המסכת מכילה ארבעה פרקים העוסקים בדיני גירות וגרים בנושאים שונים, כגון דרכי הגיור וכדומה.
מסכת גרים לא נזכרה כלל בתלמוד ובראשונים.
ונזכרה לראשונה בפירוש מגדל עוז על הרמב"ם בפרק יג ופרק יד.
אמנם יש שכתבו שמסכת זו נרמזה כבר במדרש רבה על הפסוק בקהלת :
כאמור במסכת גרים ארבעה פרקים שעוסקים בעניינים שונים בנושאי גרים:
פרק ראשון - קבלת הגרים וטבילתם
פרק שני - מילת הגר
פרק שלישי - דיני גר תושב, ודיני יורשת הגר
פרק רביעי - חביבות הגרים ויחס ישראל לגרים
מסכת גרים נדפסה במספר נוסחאות שונות, לראשונה הודפסה על ידי החיד"א בסוף ספרו שמחת הרגל (חלק ב'), בשנת תקמ"ז בליוורנו וכך כתב שם:
לאחר מכן מצא החיד"א כתב יד מתוקן יותר והדפיס אף אותו בספרו 'מראית העין' בשם 'נוסחא חדתא' = נוסח חדש.
בשנת תרי"ט נדפסה המסכת ביחד עם שבע מסכתות קטנות כחלק ממהדורת הש"ס בדפוס זיטומיר, הדפסה זו נעשתה כמעט ללא שינויים.
לאחר מכן בשנת תר"מ נדפסה המסכת בדפוס וילנא בתוספת מראה מקומות והערות נוספות.
מסכת בד היא מסכה העשויה מסוגי טקסטיל נפוצים, בדרך כלל כותנה, המכסה את הפה והאף.
שלא כמו מסכות רפואיות ומסכות סינון אוויר כמו מסכה בתקן N95, היא אינה כפופה לרגולציה, ויש מעט מחקר או הנחיות לגבי יעילותה כאמצעי הגנה מפני העברת מחלות זיהומיות או חלקיקים של זיהום אוויר.
מסכות בד שימשו באופן שגרתי את עובדי שירותי הבריאות החל מסוף המאה ה-19 ועד אמצע המאה העשרים.