tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כמו כן, ב-2022 טען ואנס כי "הדמוקרטים החליטו שהם לא יכולים לנצח בבחירות האמצע הקרובות, אלא אם כן יביאו מספר גדול של בוחרים חדשים שיחליפו את הבוחרים שכבר נמצאים כאן".
כאשר הואשם על ידי מתנגדיו הפוליטיים שבדבריו יש משום תמיכה בתאוריית "ההחלפה הגדולה", שטוענת כי יש ניסיון להחליף את האוכלוסייה הלבנה האמריקאית במהגרים, טען ואנס כי זו השמצה חסרת בסיס כלפיו וכי ילדיו שלו עצמו הם ממוצא מעורב (אשתו של ואנס היא ממוצא הודי).
ואנס תמך בהצעה של טראמפ לבנות חומה בגבול עם מקסיקו ודחה את הטענה שהתומכים בבניית החומה הם גזענים.
הוא הציע שהממשל הפדרלי ישקיע כ-3 מילארד דולר כדי לסיים את בניית חומת טראמפ.
ואנס טען כי אי אבטחת הגבול הדרומי של ארצות הברית הניעה את משבר האופיואידים בארצות הברית, בכך שאיפשרה הגירה בלתי חוקית וסחר בסמים.
במהלך מרוץ הבחירות שלו לסנאט ב-2022, הוא טען שהנשיא ג'ו ביידן מציף את אוהיו בסמים לא חוקיים בכך שאינו מטפל בגבול הדרומי.
ב-2023 הציג ואנס הצעת חוק שתהפוך את האנגלית לשפה הרשמית של ארצות הברית.
בנאום בוועידת הביטחון של מינכן, ואנס אמר כי ארצות הברית איננה רוצה לפרוש מנאט"ו, אך טען שארצות הברית צריכה להתמקד יותר במזרח אסיה, וכי מדינות מסוימות החברות בנאט"ו אינן מוציאות מספיק כסף למען ביטחונן.
כך למשל, ואנס אמר שההצהרה של טראמפ שהוא יעודד את רוסיה לתקוף חברות בנאט"ו שאינן עומדות בהתחייבויותיהן הפיננסיות במסגרת הברית, היא "קריאת השכמה" לאירופה ולהוצאות הביטחון שלה.
ואנס מתח ביקורת על הסיוע הכספי והצבאי האמריקאי לאוקראינה במלחמת אוקראינה–רוסיה, וטען כי אין אפשרות לספק לאוקראינה מספיק נשק כדי שתנצח, וכי האינטרס האמריקאי הוא "להשלים עם זה שאוקראינה תיאלץ לוותר על חלק משטחיה לרוסים".
בראיון עם סטיב באנון, ואנס הצהיר "לא באמת אכפת לי מה קורה לאוקראינה".
בדצמבר 2023, הוא ספג ביקורת רבה על כך שקרא להשעיית סיוע נוסף לאוקראינה, מכיוון שלדבריו, הכסף "ישמש את שריה של אוקראינה כדי לקנות יאכטה גדולה יותר".
ואנס הוא תומך נלהב של מדינת ישראל ותיאר את מערכת היחסים בין המדינות כ"מערכת יחסים תרבותית, מוסרית, פוליטית".
ואנס תומך בהמשך הסיוע הצבאי האמריקאי לישראל במלחמת חרבות ברזל ותיאר את ישראל "הדמוקרטיה היחידה באזור מסוכן".
ואנס מתח ביקורת על ממשל ביידן בנוגע לעיכוב משלוח נשק מונחה לישראל, וטען כי חמאס נושא באחריות מלאה לכל מקרי המוות של האזרחים ברצועת עזה.
ב-20 באוקטובר 2025 ביקר לראשונה בישראל כסגן נשיא ארצות הברית במשך 3 ימים.
במהלך הביקור, שבוצע בצל הסכם ישראל-חמאס להפסקת אש ותוכנית 21 הנקודות, ביקר במפקדה האמריקאית בקריית גת אשר מפקחת על יישום ההסכם, נפגש עם ראש הממשלה בנימין נתניהו, הנשיא יצחק הרצוג ושורדי שבי.
ביום האחרון לביקור ביקר בבסיס הקריה בתל אביב.
כשנשאל אם יתמוך בפעולה צבאית נגד איראן לאחר שמיליציות שקשורות לאיראן תקפו חיילים אמריקאים, אמר ואנס שזו תהיה "טעות", והעלה חשש שזו תהיה הסלמה משמעותית במזרח התיכון.
ואנס כינה את סין "האיום הגדול ביותר" על ארצות הברית, וטען כי המלחמה באוקראינה מסיחה את דעתה של ארצות הברית מהתמקדות באיומים מצד סין.
בנאום ב-2024 אמר ואנס כי "ב-2003 עשיתי טעות כשתמכתי במלחמת עיראק".
ביולי 2024, לאחר שמפלגת הלייבור ניצחה בבחירות הכלליות בבריטניה שנערכו באותו החודש, אמר ואנס כי בריטניה היא "המדינה האיסלאמיסטית הראשונה באמת עם נשק גרעיני".
ואנס תומך בדיני הגבלים עסקיים, בהגברת רגולציה של התנהלות תאגידים ובחקיקה נגד ריכוזיות כלכלית.
הוא הביע דאגה שלחברות טכנולוגיה גדולות יש השפעה רבה מדי על הפוליטיקה האמריקאית ועל זרימת המידע באינטרנט, קרא לפרק את "גוגל" ורמז שיש לפצל את "מטא".
בנוסף לכך, הביע תמיכה בפעולותיה של יו"ר נציבות הסחר של ארצות הברית, לינה קאן, שלדבריו "עושה עבודה די טובה", וציין את אכיפת ההגבלים העסקיים שלה נגד חברות טכנולוגיה.
ביחס לזכויות עובדים, הכריז ואנס כי הוא תומך בהסכמים קיבוציים, אך התנגד לחוק המרחיב את זכויותיהם של העובדים להתארגן ולנהל משא ומתן קיבוצי מורחב יותר.
במקום זאת הוא הביע תמיכה בהצעות של הקבוצה השמרנית American Compass, הכוללת הקמת מועצות פועלים.
ואנס תמך בחקיקה שקידם ממשל ביידן המאפשרת למדיקר לנהל משא ומתן על מחירי התרופות.
ב-2022 היה שותף להצעת חוק שקידמה הגבלה למחיר האינסולין.
הוא אף ציין כי אין בכוונתו לבטל את חוק הגנת החולה וטיפול בר השגה וכי הוא תומך בקידום ייבוא תרופות מחו"ל.
ואנס התנגד לקיצוץ בביטוח הלאומי.
אף על פי כן, הוא חושב שיש צורך לבצע רפורמה בביטוח הלאומי לאור מגמת הזדקנות האוכלוסייה בארצות הברית.
הוא הצהיר כי "אני לא תומך בקיצוץ בביטוח לאומי או במדיקר ואני חושב שהפרטת ביטוח לאומי היא רעיון רע".
בספטמבר 2023, ואנס קידם הצעת חוק שבמרכזה עמד מה שהוא קרא לו "החופש לנשום", מטרת החוק היא למנוע מסוכנויות פדרליות לחייב עטיית מסכות בטיסות, נסיעות בתחבורה ציבורית ובבתי ספר ציבוריים ואף טען כי עטיית מסיכות לא הוכחה כיעילה כדי למנוע התפשטות של מגפות.
ואנס כינה את עצמו "תומך גדול של התיקון השני".
ב-2018, הוא טען לצורך למצוא את "האיזון הנכון" בין הגנה על אנשים וזכויות התיקון השני, והוסיף כי הוא חשש שאנשים עלולים לפגוע כאשר מנסים לטפל באלימות בנשק.
בדיבייט במהלך מסע ההתמודדות שלו לסנאט ב-2022, ואנס אמר שבקרת נשק רבים פוגעת בזכויותיהם של אנשים מבלי להפוך אותם לבטוחים יותר.
בספטמבר 2024, במהלך אירוע קמפיין שנערך יום לאחר הטבח בתיכון אפלצ'י הם "עובדת חיים" ולא יימנעו על ידי החמרת חוקי הנשק, במקום זאת הוא קרא להגברת האבטחה בבתי הספר.
ואנס ממעיט בהשפעות שינוי האקלים ואף הכחיש את קיומו של משבר האקלים.
הוא קידם בסנאט חוק המבטל את זיכויי המס הפדרליים עבור כלי רכב חשמליים, וטען כי סבסוד כלי רכב חשמליים הם "חלומות בהקיץ על אנרגיה ירוקה".
חורחה דניאל פארדו הוא שחקן אמריקאי, המוכר בעיקר מתפקידו בתור יחזקאל "איזי" רייס בדרמת הפשע "כנופיית המאיה" (2018–2023) ומהופעתו בתור ג'ק טורטו הצעיר בסרט "מהיר ועצבני 9" (2021).
פארדו נולד בלוס אנג'לס, קליפורניה, אביו מארגנטינה ואמו מאל סלוודור.
בשנת 2006 שיחק בתפקיד אדוארד ארחראוחו בסרט הטלוויזיה "נערה כמוני: סיפורה של גוון אראוחו".
לפארדו היו גם תפקידים בסדרות הטלוויזיה "Drive" של רשת פוקס ו-"Hidden Palms" ששודרה ברשת CW.
שתי הסדרות בוטלו לאחר העונות הראשונות שלהן.
בשנת 2008 שיחק פארדו גילם את סנטיאגו הצעיר בסרט "ערבה בוערת".
בשנת 2012 הוא שיחק בסרט "דמדומים 4: שחר מפציע - חלק 2".
בשנים 2012–2014 פארדו גילם את "נייט"/ג'ייסון בסדרת המדע הבדיוני של NBC "מהפכה" בכיכובו של בילי ברק.
פארדו גם כיכב בסדרת הטלוויזיה "השליחים" ששודרה בשנים 2014–2015.
בשנת 2018 החל לשחק בתפקיד ראשי לצד קלייטון קרדנאס בסדרת הטלוויזיה, כנופיית המאיה.
באוגוסט 2022 לוהק פארדו לתפקיד בסרט "שומר הברים".
שנה סרט תפקיד הערות 2004 סיפור סינדרלה ריאן 2005משחקי גנגסטה טוד רוזנברג סופרקרוס צ'וי 2008ערבה בוערת סנטיאגו הצעיר 2012 דמדומים 4: שחר מפציע - חלק 2 נחואל 2013מלשין (אנ') בניסיו 2021 מהיר ועצבני 9 ג'ק טורטו 2022חוזה מסוכן אריק 2023המהפנטרנדי ניקס2024שומר הבריםדל
קרלוס פרק: "Fences" 2018–2023כנופיית המאיה יחזקאל "איזי" רייס תפקיד ראשי (5 עונות); 50 פרקים
גם מפיק (20 פרקים; 2022–2023) 2019 Tacoma FD לופז פרק: "The B-Team" 2022 רשימת החיסול טוני ליון 5 פרקים2024 פוטנציאל גבוהטוםתפקיד חוזר
ג'יזס קולג' ובשמה המלא הרשמי הקולג' של מרים הבתולה המבורכת, יוחנן כותב הבשורה והבתולה המהוללת הקדושה המגנה רדגונדיס בעיר ובאוניברסיטת קיימברידג' הוא אחד מהקולג'ים של אוניברסיטת קיימברידג'.
שמה הנפוץ לקוח משמה של קפלת ג'יזס (Jesus Chapel - קפלת ישו) שבשטחה.
ג'יזס קולג' הוקמה בשנת 1496 באתר של המנזר הבנדיקטיני מהמאה ה-12 של סנט מרי וסנט רדגונד על ידי ג'ון אלקוק, אז הבישוף של אילי.
התרנגול הוא הסמל של ג'יזס קולג', על שם משפחתו של מייסדו.
במשך 300 השנים מ-1560 עד 1860, ג'יזס קולג' הייתה בעיקר מכללה להכשרה לכמורה של כנסיית אנגליה.
לג'יזס קולג' יש נכסים של כ-375 מיליון ליש"ט, מה שהופך אותה לקולג' הרביעי העשיר ביותר של קיימברידג'.
המכללה ידועה בשטחים רחבי הידיים שלה הכוללים את מגרשי הספורט שלה ובקרבה לבית הסירות שלה.
שלושה חברים מג'יזס קולג' זכו בפרס נובל.
שני עמיתים מהמכללה מונו לבית הדין הבין-לאומי לצדק (ICJ).
סוניטה אליין (Sonita Alleyne) נבחרה לתואר מאסטר של ג'יזס קולג' בשנת 2019, 40 שנה לאחר שהמכללה החלה לקבל נשים כסטודנטיות.
היא גם המנהיגה השחורה הראשונה של מכללת אוקסברידג'.
כאשר נוסד בשנת 1496, הקולג' כלל מבנים שהשתלטו על נזירות סנט מרי וסנט רדגונד, אשר נוסדה בתחילת המאה ה-12; הקפלה היא בניין האוניברסיטה העתיק ביותר בקיימברידג' שעדיין נמצא בשימוש והקדים את הקמת המכללה ב-350 שנה, ואת האוניברסיטה בחצי מאה.
ג'יזס קולג' מקבלת סטודנטים לתואר ראשון ושני לכל המקצועות באוניברסיטה, אם כי הקולג' בדרך כלל מקבל מספר גדול יותר של סטודנטים להנדסה, רפואה, משפטים, מדעי הטבע, מתמטיקה, כלכלה, היסטוריה, שפות ומדעי האדם, החברה והמדינה.
המכללה מציעה מגוון רחב של מלגות.
המכללה מציגה ביצועים טובים באופן עקבי במדד טומפקינס (Tompkins table), המדרגת את מכללות קיימברידג' לפי תוצאות הסטודנטים לתואר ראשון.
יחד עם סטודנטים מטריניטי קולג', קינגס קולג', כרייסט קולג' (Christ's College), וקולג' סנט ג'ון (St John's College), סטודנטים של המכללה היו חברים ב-Cambridge Apostles.
ג'יזלה שרפארוס מק'דניאל היא אמנית חזותית אמריקאית ממוצא ילידי צ'מורי , שעושה בעיקר ציורי שמן.
מק'דניאל נולדה בבית חולים צבאי בבלוויו, נברסקה, ארצות הברית.
היא גדלה בקליבלנד, אוהיו, ולמדה בבית ספר תיכון לנשים בקליבלנד.
למק'דניאל יש תואר ראשון באמנויות יפות מהאוניברסיטת מישיגן.
אמה, אנטואנט מק'דניאל היא ילידת גואם.
מקדניאל, הידועה במיזוג החדשני שלה של אודיו, ציורי שמן וטכנולוגיית חיישני תנועה ביצירות האמנות האינטראקטיביות שלה, נכללה ברשימת פורבס 30Under30 לשנת 2024.
לאחר שסיימה את לימודיה במכללה ב-2019, עברה לדטרויט, שם הקימה סטודיו כדי לחיות קרוב יותר למשפחתה ולקבל תמיכה רגשית לאחר ששרדה אלימות מינית מבן זוג לשעבר בזמן לימודיה בפירנצה, איטליה.
האירוע הטראגי הפך למרכזי בפרקטיקה האמנותית שלה הן כמנגנון התמודדות והן כדרך ליצור פלטפורמה עבור ניצולי אלימות מגדרית אחרים.
הציורים של מק'דניאל הם בעיקר דיוקנאות של נשים וג'נדרקווירים המזדהים כשחורים, צ'מורים, תושבי איי האוקיינוס השקט, ילידי אי הצבים, אסיה, לטיניים ו/או בני תערובת שחוו טראומה.
עבודתה של מק'דניאל משלבת רכיבי אודיו המופעלים בתנועה הכוללים קטעים של ראיונות ושיחות בין הציירת למרואיינים שלה על טראומות נפשיות.
בשנת 2022 הציגה האמנית את תערוכת היחיד "Manhaga Fu'una" בגלריית פילאר קוריאס בלונדון, שבה הציגה ציורים ששילבו חפצים שנמצאו או חומרים שנתרמו, החל מבגדים ועד תכשיטים ממוחזרים או שבורים.
הפרקטיקה האמנותית של מק'דניאל מתייחסת להיסטוריה של הציור תוך הדגשת קולות שוליים בתוך הקנון ההיסטורי של האמנות.
בראיונות קודמים, מק'דניאל הזכירה את כוונתה לשחזר את פלטת הצבעים של גוגן כדרך לנכס מחדש את מוצאה כצ'מורית.
גִ'יטָנגָ'אלִי רָאוֹ היא ממציאה אמריקאית, סופרת, פעילה חברתית, סטודנטית למדעים מדויקים.
בשנת 2017 זכתה ראו בתחרות "" ונכללה ברשימה של מגזין פורבס 30 מתחת ל(גיל) 30 על חידושיה.
היא נבחרה ל"חדשנית הצעירה" על ידי מגזין טיים לשנת 2020 בזכות החידושים ו"סדנאות החדשנות" שהיא מעבירה ברחבי העולם וב-4 בדצמבר 2020, הוצגה על שער המגזין עם הכיתוב "הילדה של השנה" ("Kid of the Year").
ראו נולדה בשנת 2005 בקולומבוס, אוהיו בארצות הברית להורים ממוצא הודי בהראתי ורם ראו.
בגיל 4 היא קיבלה "ערכת מדע" מדודהּ ונראה שזו השפיעה על דרכה בחיים.
מאוחר יותר היא עברה לקולורדו, למדה בבית ספר למדעים.
נושאי העניין העיקריים שלה היו גנטיקה ואפידמיולוגיה.
בשנת 2015, בגיל 10 שמעה ראו בתקשורת על (מים מזוהמים ששימשו לשתייה בעיירה פלינט וגרמו לתחלואה ולמוות בקרב התושבים) והחליטה למצוא דרך למדידת תכולת עופרת במים.
היא השתמשה באפליקציה של MIT לממציאים (MIT App Inventor) ופיתחה מכשיר בשם Tethys שהתבסס על ננו-צינוריות פחמן ששלחו מידע על איכות המים באמצעות Bluetooth.
בשנת 2017, היא זכתה בפרס בסך 25,000 דולר עבור המצאתה.
בשנת 2018 היא הציגה את הרעיון שלה בכנס מדעי וגייסה 25,000 דולר נוספים.
בינואר 2019 היא החלה לעבוד בשיתוף מכון המים של דנוור ובתוך שנתיים הציגה אב-טיפוס למכשיר מסחרי.
בשנת 2019 פיתחה ראו כלי אבחון בשם אפיון (Epione) לאבחון מוקדם של התמכרות לאופיואידים שניתן במרשם.
Rao פיתחה אפליקציה בשם קָיינדלִי (Kindly) שמשתמשת בבינה מלאכותית כדי לזהות בשלב מוקדם תופעות של "בריונות ברשת".
ג'יטנג'אלי ראו הופיעה 3 פעמים כדוברת בוועידות TEDx והעבירה מעל 200 הרצאות וסדנאות ביותר מ-40 מדינות והיא מעבירה סדנאות חדשנות לתלמידים ברחבי העולם.
בשנת 2020 הצטרפה ראו לתנועת הצופים ונרשמה לתוכנית "צופים שוחרי מדע".
בשנת 2021 פרסמה ראו את ספרה "מדריך המדעים לממציאים צעירים" (Young Inventor's Guide to STEM) ובו תוכנית בת חמישה שלבים לפתרון בעיות.
חלקים מהספר אומצו לשימוש בבתי ספר בקניה ובאוגנדה.
בשנת 2024, יצא לאור ספרה השני "מדריך לממציאים צעירים לתכנון הצלחה" (A Young Innovators Guide to Planning For Success).
בשנת 2023 ראו קיבלה את רישיון הטייס שלה.
2017: מועצת טנסי התיכונה של הצופים של אמריקה הכירה בה כ"צופה המדעים" של שנת 2017.
2018: פרס מטעם נשיא הסוכנות להגנת הסביבה של ארצות הברית.
2019: הופיעה בפורבס 30Under30 בקטגוריית המדע.
2019: על פיתוח כלי אבחון בשם Epione המבוסס על התקדמות בהנדסה גנטית לאבחון מוקדם של התמכרות לאופיואידים במרשם רופא.
2020: מגזין טיים הכתיר אותה כ"החדשנית הצעירה המובילה".
היא הייתה הראשונה לקבל את תואר "ילד השנה".
2021: כלת פרס ועידת הפסגה של האו"ם - "הפעילים הצעירים", בז'נבה.
2023: ראו התקבלה בבית הלבן כאורחת של אשת הנשיא ג'יל ביידן.
יוהנס פִּיטְשׁ , המוכר בשם הבמה ג'יי־ג'יי (JJ), הוא זמר קונטרה-טנור אוסטרי-פיליפיני.
הוא זכה במקום הראשון באירוויזיון 2025, עם השיר "Wasted Love".
פיטש נולד בווינה לאב אוסטרי העובד כאיש IT ולאם פיליפינית העובדת כטבחית.
הוא גדל בדובאי עד 2016, אז חזר עם משפחתו לאוסטריה.
לומד בבית הספר לאופרה של האופרה של וינה, ומופיע לעיתים בהפקות של האופרה.
בנוסף, לומד מוזיקה קלאסית ב.
בשנת 2020 השתתף ב של תוכנית הריאליטי המוזיקלית , לאחר שהחמיץ באותה שנה את ההרשמה למקבילתה The Voice גרמניה.
הוא הודח בסיום שלב הנוקאאוט השני, לפני חצי הגמר.
שנה לאחר מכן, השתתף ב של תוכנית ריאליטי הכישרונות האוסטרי , והודח בסיבוב הראשון מתוך שלושה של שלב ה-Finalshow הנערך לפני הגמר.
ב-30 בינואר 2025 נחשף על ידי רשות השידור האוסטרית כי פיטש נבחר לייצג את אוסטריה באירוויזיון 2025 בבזל תחת שם הבמה ג'יי־ג'יי (JJ).
השיר שנבחר עבורו, "Wasted Love", נכתב יחד עם טאודורה שפיריק מהצמד טיה וסלינה (נציגות אוסטריה באירוויזיון 2023), ונחשף רשמית במרץ 2025. לאחר שהעפיל לגמר התחרות, ב-17 במאי 2025 זכה ג'יי-ג'יי באירוויזיון, לאחר שגרף 436 נקודות; 258 נקודות מהשופטים ו-178 נקודות מהקהל.
מלבד גרמנית כשפת אם, פיטש דובר גם אנגלית, צרפתית וטאגאלוג.
הוא אמר בראיון שיש לו חבר ורואה את עצמו כנציג לקהילה הגאה באוסטריה
אוגוסטין אזוקה "ג'יי ג'יי" אוקוצ'ה (נולד ב-14 באוגוסט 1973) הוא כדורגלן עבר ניגרי ששיחק בעמדת הקשר, ונחשב לאחד מגדולי הכדורגלנים האפריקאים בכל הזמנים.
אוקוצ'ה, הידוע ביכולותיו הטכניות הגבוהות, שיחק בין היתר בליגות הבכירות בגרמניה, טורקיה, צרפת ואנגליה, וייצג את נבחרתו בשלושה טורנירי מונדיאל.
הוא מחזיק באזרחות כפולה, לאחר שבזמן שהותו בטורקיה, קיבל אזרחות טורקית תחת השם "מוחמט יאבוז".
בשנת 2004, במסגרת פרויקט פיפ"א 100, נבחר אוקוצ'ה על ידי פלה לאחד מ-125 שחקני הכדורגל החיים הטובים בעולם.
הוא היה נציגה היחיד של ניגריה ברשימה, ואחד מחמשת האפריקאים היחידים שנכללו בה.
אוקוצ'ה, שכינויו "ג'יי ג'יי" ניתן לו אחרי שבמקור שימש את אחיו הבכור ג'יימס, גדל בעיר אנוגו שבניגריה, בה החל לשחק לראשונה כדורגל ברחוב, עד שהצטרף לקבוצת אנוגו ריינג'רס המקומית.
בשנת 1990, בעת שביקר אצל חבר בגרמניה, חתם אוקוצ'ה בקבוצת הליגה השלישית, בורוסיה נוינקירכן.
אוקוצ'ה הפגין יכולת טכנית גבוהה במדי הקבוצה, ובעקבות כך הוחתם על חוזה בקבוצת איינטרכט פרנקפורט.
בעונתו הראשונה בקבוצה, סיימה פרנקפורט במקום השלישי בליגה.
אחד מרגעיו הזכורים במדי הקבוצה היה בעונתו השנייה בה, במשחק במסגרת הבונדסליגה מול קרלסרוהה, בו כבש אוקוצ'ה מול שוער היריבה אוליבר קאן לאחר שעבר מספר שחקנים בתוך הרחבה, כשאת חלקם הוא אף עבר פעמיים.
השער נבחר על ידי אוהדים ועיתונאים רבים כשער היפה ביותר באותה שנה בגרמניה.
בשנת 1995 הסתכסכו מספר משחקני הקבוצה, וביניהם אוקוצ'ה, עם מאמן הקבוצה יופ היינקס, מה שהוביל לעזיבה של שניים משחקני הקבוצה, ובסופה של העונה ירדה פרנקפורט לליגת המשנה, ואוקוצ'ה עזב לטובת חוזה בליגה הטורקית, במדי פנרבחצ'ה.
אוקוצ'ה שיחק במדי הקבוצה במשך שתי עונות, ורשם 30 שערי ליגה ב-62 משחקים, חלק גדול מהם בבעיטות חופשיות ישירות, שהפכו לסימן ההיכר שלו בקבוצה.
בו בזמן, קיבל אוקוצ'ה אזרחות טורקית, תחת השם "מוחמט יאבוז".
לאחר שנתיים בטורקיה, עבר אוקוצ'ה לליגה הצרפתית, שם חתם במדי קבוצת פריז סן-ז'רמן.
סכום ההעברה נאמד בכ-22 מיליון דולר, מה שהפך אותה להעברה היקרה ביותר בהיסטוריה של שחקן אפריקאי באותה העת.
אוקוצ'ה שיחק במדי הקבוצה ארבע עונות, ושימש בין היתר כחונך עבור כוכבה הברזילאי הצעיר של הקבוצה, רונאלדיניו.
עם תום חוזהו בקבוצה, עבר אוקוצ'ה לפרמייר ליג האנגלית, שם חתם במדי קבוצת בולטון וונדררס.
על אף שהחמיץ חלקים מהעונה עקב פציעות, הוא כבש שבעה שערי ליגה, ביניהם בניצחון החשוב במאבקי ההישארות מול ווסטהאם יונייטד, שנבחר על ידי אוהדי הקבוצה בשנת 2008 לשער היפה ביותר של הקבוצה בפרמייר ליג.
בעונה השנייה במועדון החל אוקוצ'ה לשמש כקפטן הקבוצה, והוביל אותה עד לגמר גביע הפוטבול ליג, שם הפסידה 1–2 למידלסברו.
בשנת 2006 נלקח מאוקוצ'ה סרט הקפטן, מה שיוחס להצעה שקיבל להצטרף לליגה בקטר.
עם סיום העונה, סירב אוקוצ'ה להצעה להאריך את חוזהו בשנה, ועבר לשחק בקטר.
בתום עונה אחת בלבד, חזר אוקוצ'ה לאנגליה, כשחתם במדי האל סיטי ששיחקה אז בליגת המשנה.
עקב פציעות חוזרות ונשנות וירידה בכושרו, אוקוצ'ה שיחק רק 18 משחקי ליגה במדי הקבוצה, בהם לא כבש.
האל סיטי הצליחה להעפיל בסיום אותה עונה לפרמייר ליג לראשונה בהיסטוריה שלה.
אוקוצ'ה, שתכנן לפרוש בסיום העונה אך שינה את דעתו עקב העפלת הקבוצה לליגה הבכירה, שוחרר בסופו של דבר מהמועדון, מה שהביא לפרישתו ממשחק פעיל בגיל 35.
אוקוצ'ה החל את דרכו בנבחרת ניגריה במאי 1993, במסגרת מוקדמות מונדיאל 1994, בהפסד 1–2 ל.
חודשיים אחר כך, במשחק מול , כבש אוקוצ'ה את שער הבכורה שלו בנבחרת, כשהשווה את התוצאה ל-1-1 בבעיטה חופשית, בדרך לניצחון נבחרתו 1–4 במשחק, שסייע לה להעפיל בפעם הראשונה בתולדותיה לטורניר גביע העולם.
ב-1994 זכתה ניגריה בגביע אפריקה לאומות בפעם השנייה בתולדותיה, ואוקוצ'ה נבחר לחוליית הקישור של נבחרת הטורניר.
בהמשך אותה שנה, הופיעה ניגריה במונדיאל 1994 בארצות הברית, והודחה על ידי בשלב שמינית הגמר.
אוקוצ'ה נכנס פעמיים כמחליף בשלב הבתים, אותו סיימה ניגריה בראש הבית, ופתח בהרכב בשמינית הגמר.
בשנת 1996 השתתפה ניגריה, עם אוקוצ'ה, בטורניר הכדורגל של אולימפיאדת אטלנטה, וזכתה במדליית הזהב אחרי ניצחון על בתוצאה 2–3 במשחק הגמר.
אוקוצ'ה כבש שני שערים במהלך הטורניר.
במסגרת מונדיאל 1998 בצרפת, שוב הודחה ניגריה בשמינית הגמר, הפעם בעקבות הפסד 1–4 ל.
אוקוצ'ה רשם שלוש הופעות מלאות בטורניר, כולל בהפסד לדנמרק.
בעקבות הופעותיו נכלל אוקוצ'ה בנבחרת הטורניר.
שנתיים אחר כך, במסגרת גביע אפריקה לאומות 2000, שוב הצטיין אוקוצ'ה כשכבש צמד שערים במשחק הפתיחה של נבחרתו מול , והוסיף שער במשחק הגמר מול בבעיטה מרחוק, שהשוויתה את התוצאה ל-2-2. המשחק הגיע לבעיטות הכרעה, בהן כבש אוקוצ'ה, אך בסיומן ניגריה הפסידה וסיימה במקום השני את הטורניר.
לאחר שניגריה סיימה את גביע אפריקה לאומות 2002 במקום השלישי, שוחררו מהסגל הכוכבים הוותיקים סאנדיי אוליסה ופינידי ג'ורג', ואוקוצ'ה התמנה לקפטן הנבחרת.
בטורניר הראשון שלו כקפטן, מונדיאל 2002 בקוריאה הדרומית ויפן, הוגרלה נבחרתו לבית קשה לצד ארגנטינה, ו, וסיימה במקום האחרון.
אוקוצ'ה שיחק בכל שלושת משחקי הנבחרת בטורניר.
אוקוצ'ה הוביל את נבחרתו לגביע אפריקה לאומות 2004. ניגריה שוב סיימה שלישית, אך אוקוצ'ה, שכבש בטורניר ארבעה שערים, כולל השער ה-1000 בתולדות המפעל, נבחר לשחקן המצטיין של הטורניר.
כמו כן הוא סיים, לצד שלושה שחקנים נוספים, בראש טבלת המבקיעים בטורניר.
ניגריה נכשלה בניסיונה להפעיל למונדיאל 2006, ובעקבות כך הודיע אוקוצ'ה כי יפרוש בתום גביע אפריקה לאומות 2006. הוא החמיץ את כל משחקיה של נבחרתו בטורניר עד להפסד בחצי הגמר עקב פציעה, ורשם את הופעת הפרישה שלו מהנבחרת במשחק על המקום השלישי, בו ניצחה ניגריה את בתוצאה 1–2.
אוקוצ'ה שיחק במדי הנבחרת 13 שנים, בהן רשם 73 הופעות ו-14 שערים.
הוא ממוקם חמישי בכל הזמנים במספר ההופעות בנבחרת, ובמקום השישי בטבלת הכובשים.
השחקן המצטיין בגביע אפריקה לאומות: 2004
מלך השערים בגביע אפריקה לאומות: 2004
כדורגלן השנה באפריקה של ה-BBC: ,
אחיו הבכור של אוקוצ'ה, עמנואל, היה גם הוא שחקן נבחרת ניגריה, ורשם במדיה שבע הופעות בין השנים 1990–1994, בהן כבש שער אחד.
אוקוצ'ה שייך לקבוצת בת של בני שבט האיגבו, ומתגורר כיום בניגריה, במרחק הליכה מחלוץ העבר הניגרי נוואנקוו קאנו.
בשנת 2008, לאחר פרישתו מכדורגל, נקרא על שמו אצטדיון בעיר הולדתם של הוריו בניגריה.
אחיינו הוא אלכס איוובי, שחקנה של פולהאם האנגלית.
ג'ושוע סקוט שאזיי הוא זמר אמריקאי.
בעבר היה סולן להקת אן סינק, ושיחק בתוכניות טלוויזיה.
(JC) שהם ראשי התיבות של שמו.
ג'ושוע סקוט שאזיי נולד בוושינגטון הבירה, אומץ על ידי רוי וקרן שאזיי בגיל חמש, וגדל בבואי שבמרילנד.
הוא היה ילד ביישן, אך בעקבות התערבות עם חבר בגיל 12 על עשרים דולר הוא נכנס לתחרות כישרונות בה הוא זכה במקום ראשון.
בעקבות התחרות הוא החל להשתתף בהפקות תיאטרון מקומיות שם צבר ביטחון עצמי.
אמו ראתה מודעה בעיתון וושינגטון פוסט על אודישנים למועדון מיקי מאוס.
ג'ושוע הלך לאודישנים, ונבחר לגלגול השלישי של התוכנית.
שאזיי נסע עם אביו לאורלנדו, פלורידה, שם הוא הפגין נוכחות בימתית וכישרון מולד להופעה עד שציידי הכישרונות של התוכנית הציעו לו במקום תפקיד בתוכנית.
הוא הופיע בתוכנית בין השנים 1990–1994 יחד עם ג'סטין טימברלייק, בריטני ספירס, כריסטינה אגילרה, קרי ראסל וראיין גוסלינג.
באותה תקופה התוכנית הוקלטה באורלנדו ואילו המשפחה גרה בבואי.
המשפחה החליטה ששאזיי יעבור עם אביו לאורלנדו ואילו אימו תישאר עם אחיו ואחותו בבואי.
מכיוון שהתוכנית עסקה במוזיקה וגם בקטעי משחק, לכול צוות השחקנים הייתה הזדמנות לעסוק בשני התחומים- משחק וזמרה.
התוכנית בוטלה בשנת 1994 וכול חברי הצוות חזרו לביתם, אך שאזיי נשאר בקשר עם חלק מהצוות איתו הוא הופיע- ובעיקר עם ג'סטין.
בשנת 1996 כריס קירקפטריק, שהכיר את ג'סטין, הציע לו להקים להקה.
ג'סטין פנה לשאזיי, שהסכים לנסוע לאורלנדו על מנת להיפגש עימם.
באורלנדו, השלישייה החליטה לצאת למועדון, שם הם נתקלו בג'ואי פאטון שעבד עם כריס באולפני יוניברסל והציעו לו להצטרף ללהקה.
מכיוון שהם היו צריכים זמר נוסף ללהקה בעל קול בס, ג'סטין התקשר למורה שלו לשעבר לזמרה שהמליץ לו על לאנס בס וכך נוצרה להקת אן סינק.
במהלך השנתיים בין מועדון מיקי מאוס להקמת אן סינק, שאזיי עבד על כישוריו ככותב שירים בלוס אנג'לס ובנאשוויל, בירת מוזיקת הקאנטרי, אך לא ניסה לכתוב עבור להקתו עד להוצאת תקליטם השלישי "No strings attached".
באותו אלבום הוא שלח את ידו לראשונה גם בהפקה.
כיום שאזיי מתגורר בווינטר פארק, פלורידה (עיר הממוקמת צפונית מזרחית לאורלנדו).
שאזיי נחשב האחראי מבין חברי הלהקה והכינוי שהודבק לו - Big daddy - מצביע על כך.
שאר חברי הלהקה מודים ששאזיי הוא זה שדואג שהם יעשו את הדבר הנכון כמו ללכת לישון מוקדם אם יש להם יום צילומים למחרת.
הוא נחשב גם לחבר הכי אנרגטי בלהקה.
חברי הלהקה טוענים כי הקשר ביניהם הוא חברי ואיתן ויישאר לאורך שנים.
לשאלה למה הם התחילו בכלל את דרכם בעולם המוזיקה הם עונים כי הם עושים זאת מתוך אהבה למוזיקה ולהופעה בפני קהל.
לאחר שחרורו של האלבום הרביעי של הלהקה "Celebrity", החליטו חברי הלהקה לקחת מנוחה.
בתקופה זו שאזיי החליט להקליט אלבום סולו בשם "סכיזופרני" ("Schizophrenic").
הוא טוען כי השם מתאר נכונה את רוח האלבום בו יש ערב רב של סגנונות מוזיקליים שונים.
האלבום הגיע למקום ה-17 המכובד ברשימת הבילבורד האמריקאי (billboard) ב 13 במרץ 2004. באלבום הוא עבד עם מפיקים שונים על מנת ליצור את האקלקטיות המוזיקלית כמו Riprock ,Alex G וBasement Jaxx.
הוא גם תרם את קולו לאלבומו קיש-קש (kish kash) של Basement Jaxx בשיר "Plug it In".
בשנת 2008 השתתף בתפקיד קטן בסרט האימה "Killer Movie" שביים ג'ף פישר, לצד פול וסלי וטורי דה ויטו.
בשנת 2016 שיחק בסרט המוזיקלי "ליל הפתיחה" לצד טופר גרייס ואלונה טל.
יצא עם הזמרת פרגי מלהקת בלאק אייד פיז ועם השחקניות טארה ריד ואווה לונגוריה.
היה בקשר ממושך עם עורכת עיתון אין טאץ' (In Touch weekly magazine) בובי תומאס.
בילדותו נקרא ג'וש, אך כאשר הוא הצטרף לתוכנית מועדון מיקי מאוס, היה שם כבר מגיש שנקרא ג'וש ולכן שינו את שמו לג'יי.
נכנס לרשימת האתר הגברים הכי יפים most beautiful man מאז שנת 2002.
נבחר לאחד ממאה הרווקים הנחשקים ביותר לשנת 2000 לפי המגזין פיפל.
את השיר הראשון שלו הוא כתב בגיל 18. השיר נקרא "Give in to me" והוא נכלל באלבום של הסקספוניסט יו גרוב.
בגלל "תקלת ההלבשה" של ג'סטין טימברלייק וג'נט ג'קסון במהלך הופעת המחצית של הסופרבול בוטלה הופעתו המתוכננת של שאזיי בתחרות פוטבול אחרת.
ההסבר שניתן הוא שהמילים לשירו "Some Girls Dance With Women" הן בוטות מדי.
ב 13 באוגוסט 2004 נפגע ביתו מעץ גדול שנפל עליו בגלל סופת ההוריקן צ'ארלי.
אף על פי ששאזיי היה בבית באותו זמן הוא לא נפגע.
ג'יי ג'ונה ג'יימסון הוא דמות בדיונית המופיעה בחוברות הקומיקס ספיידרמן ביקום מארוול קומיקס.
דמותו של ג'יימסון הופיעה לראשונה בחוברת #1 The Amazing Spider-man מ-1963, ונוצרה על ידי הכותב סטן לי והמאייר סטיב דיטקו.
ג'יי ג'ונה ג'יימסון הוא העורך הראשי של העיתון הבדיוני "הדיילי ביוגל" בו עובד פיטר פארקר כצלם המומחה בצילום קרבות של גיבורי-על ונבלי-על, ובמיוחד של האלטר אגו שלו, ספיידרמן.
דמותו היא דמות של אדם מיושן ושמרן בדעתו.
הוא בז לגיבורי העל באופן כללי ושונא את ספיידרמן בפרט.
הוא מאמין שספיידרמן גרוע לפחות כמו הנבלים בהם הוא נלחם, ועושה ככל שביכולתו כדי להציג אותו כאויב הציבור.
בסדרה המצוירת משנות התשעים דבר זה נבע מרצח של אשתו בידי רעול פנים שעבר בשביל המאפיה, שלאחר שהם לא הצליחו להשתיקו, כשפרסם עליהם כתבה.
כמו כן, בסדרה עצמה עבד גם כבלש באחד הפרקים לאחר שרובי רוברטסון הופלל על ידי הוורד וטומסטון.
דמותו של ג'יימסון מדורגת במקום ה-46 ברשימת 50 דמויות הקומיקס הגדולות של כל הזמנים לפי מגזין אמפייר.
את דמותו בסרטי הלייב אקשן של ספיידרמן מגלם השחקן ג'יי קיי סימונס.
בישראל, ויקי תבור דיבב את ספיידרמן בסדרת האנימציה משנות ה-90 ואלון שר דיבב את ספיידרמן בסדרת האנימציה "ספיידרמן המדהים" (2008-2009).
ג'פרי ג'ייקוב "ג'יי ג'יי" אברמס הוא במאי, מפיק, תסריטאי, שחקן ומלחין יהודי-אמריקאי.
אברמס כתב והפיק שורה של סרטי קולנוע ידועים, לרבות בנוגע להנרי (1991), ארמגדון (1998), קלוברפילד (2008) ומלחמת הכוכבים – פרק 7: הכוח מתעורר (2015).
בכלל עבודות הבימוי הקולנועיות הבולטות שלו אפשר למנות את משימה בלתי אפשרית 3 (2006), שני סרטי האתחול מחדש של מסע בין כוכבים (סטארטרק ב-2009 והאויב בתוכנו ב-2013) וסופר 8 (2011).
עבור יצירתו הקולנועית והטלוויזיונית הוא זכה בין השאר בפרסי אמי, סאטורן ואמפייר.
אברמס נולד בשנת 1966 בניו יורק אך גדל והתחנך בלוס אנג'לס.
הוא היה בן למשפחה המעורה היטב בעסקי הקולנוע, ושני הוריו עסקו בהפקת סרטים.
לאחר לימודי התיכון רצה לצאת ללימודים בבית ספר לקולנוע, אך לבסוף התרצה ללכת ללמוד בשרה לורנס קולג' שבעיר הולדתו.
הוא עשה זאת בעצת אביו, אשר קבע כי "חשוב יותר שתלך ותלמד על מה לעשות סרטים, מאשר לדעת איך לעשות סרטים".
הוא קיבל את התפקיד הראשון שלו בתעשיית הסרטים ב-1982, כשהיה בן 16, כשנבחר להלחין את הפסקול עבור סרטו של דון דוהלר "Nightbeast".
במהלך שנת הלימודים האחרונה שלו בקולג' כתב אברמס ביחד עם חבר טיוטה לתסריט הקולנועי הראשון שלו.
בהמשך נרכשה הטיוטה על ידי אולפני "Touchstone Pictures", ושימשה בסיס לסרט "יומן עסקים" משנת 1991 בו כיכבו צ'ארלס גרודין וג'ים בלושי.
בנוסף כתב את התסריטים לסרטים "בנוגע להנרי" אשר יצא לאקרנים בשנת 1991 בכיכובו של האריסון פורד, ו"צעיר לנצח" אשר יצא לאקרנים בשנת 1992 בכיכבו של מל גיבסון.
בהמשך כתב יחד עם ג'ונתן הנסלי את התסריט לסרט "ארמגדון", שיצא ב-1998 והיה לשובר קופות.
באותה שנה אף נכנס לתעשיית הטלוויזיה, כשהיה שותף לכתיבת התסריט של סדרת הטלוויזיה "פליסיטי", אשר שודרה במשך ארבע עונות ברשת השידור האמריקנית The WB.
בשנת 2001 היה שותף בכתיבה ובהפקה של הסרט "לעולם אל תשחקו עם זרים".
תחת חברת ההפקות שהקים, "Bad Robot Productions", הפיק אברמס את הסדרות "זהות בדויה", "אבודים", "מה עובר על בריאן" ו-"Six degrees" עבור רשת השידור ABC, ואת "פרינג'" עבור רשת FOX.
אברמס אף לקח חלק פעיל בהלחנת נעימות הפתיחה של כל הסדרות.
הסדרות כולן זכו להצלחה רבה, וביססו את מעמדו של אברמס כיוצר חדשני ומקורי.
בהמשך אברמס היה שותף בתהליך כתיבת התסריט לסרט "Superman Flyby".
בשנת 2006 יצא סרטו הראשון כבמאי - "משימה בלתי אפשרית 3" בכיכובו של טום קרוז.
בשנת 2008 שימש כמפיק של סרט האימה "קלוברפילד".
בהמשך ביים את הסרט "סטארטרק" אשר יצא לאקרנים במאי 2009. בעקבות הצלחה הסרט הוא הפיק את סרטי ההמשך (האויב בתוכנו ואל האינסוף) ונבחר לביים את הפרק השביעי בסאגת מלחמת הכוכבים: מלחמת הכוכבים – פרק 7: הכוח מתעורר.
אברמס ידוע גם בשל המסתוריות האופפת חלק מיצירותיו.
באבודים, לדוגמה, העלילה רצופה במשמעויות נסתרות ובשאלות חסרות פתרון.
בסרט קלוברפילד מסופר על מפלצת שמחריבה את ניו יורק, אולם לאורך כל הסרט לא מסופר מיהי המפלצת ומדוע הופיעה.
המסתורין הנ"ל חודר בדרך כלל גם אל עולם האינטרנט, כשאברמס ואנשי ההפקה שלו מנצלים את המדיום למטרות שיווק מתוחכם, כגון שתילת רמזים ופתרון חידות.
בראיון אמר פעם: "כל האתרים והרמזים באינטרנט נולדו כניסוי.
נראה לנו מעניין ליצור פאזל שהסרט הוא רק חתיכה ממנו, שאפשר ליהנות ממנה גם בלי כל השאר...
אנשים אוהבים להשתתף ולפתור חידות.
השאלה היא איזה מסר אתה רוצה להעביר כדי להרחיב את גבולות העולם שאתה יוצר".
אשתו היא המפיקה קייטי מקגראת'.
יש לו שלושה ילדים, בתם הבכורה היא הזמרת והמוזיקאית גרייסי אברמס.
שנה סדרה במאי מפיק תסריטאי מלחין 1998–2002 פליסיטי Felicity 2001–2006 זהות בדויה Alias 2004–2010 אבודים Lost 2005 תופסת The Catch 2006 ג'ימי קימל לייב!
ג'ון רוס יואינג הבן המכונה ג'יי אר (.J.R), הוא דמות בדיונית ראשית בסדרת הטלוויזיה "דאלאס", ששודרה ברשת CBS בין השנים 1978 ל-1991, וכן בשלושה סרטי טלוויזיה שנעשו בהמשך לסדרה ובמקביל לה: "דאלאס: השנים המוקדמות" (1985), "דאלאס: שובו של ג'יי אר" (1996) ו"דאלאס: מלחמת בני יואינג" (1998) ובסדרת ההמשך "דאלאס" (2012).
הדמות גולמה על ידי השחקן לארי הגמן, שהיה בן 47 כאשר החלו צילומי התוכנית "דאלאס", ובן 67, כאשר הסתיימו צילומי סרט הטלוויזיה האחרון שנעשה על פי הסדרה.
יוצר הדמות, ויוצר הסדרה "דאלאס" הוא התסריטאי דייוויד ג'ייקובס.
ג'יי אר יואינג תואר כאדם חסר מצפון ושאפתני, שאינו מהסס לפגוע בקרובים לו, בידידיו ובבני משפחתו, ושואף לעוצמה ולצבירת ממון.
כאשר החלה הסדרה "דאלאס", בפורמט של מיני סדרה בת חמישה פרקים, היה הרעיון המקורי שילוב בין "בוננזה", סדרה ותיקה בה תוארה משפחה פטריארכלית ובה אב דומיננטי ושלושה בנים, ורומיאו ויוליה סיפורם של שני נאהבים ממשפחות יריבות.
בהתאם לכך, לא עמדה דמותו של ג'יי אר במוקד העניינים בתחילה, אלא הסדרה התמקדה בסיפורו של אחיו הצעיר "בובי יואינג" (שגולם על ידי פטריק דאפי) שנישא לבת המשפחה היריבה, משפחת בארנס, על רקע תככים ומזימות בין אילי נפט בעיר דאלאס שבטקסס.
עד מהרה, כבשה דמותו של ג'יי אר התככן והאגוצנטרי את הצופים, והוא הפך לאנטי-גיבור הידוע ביותר בטלוויזיה האמריקנית בתקופתו.
עם סיום העונה השנייה של הסדרה, נראה ג'יי אר נורה בידי אדם מסתורי.
המדובר בקליף האנגר מתוכנן, שנועד ליצור מתח לקראת עליית העונה השלישית של הסדרה.
השאלה "מי ירה בג'יי אר?" הייתה למטבע לשון, ופתרון התעלומה במהלך העונה השלישית הביא את הסדרה לשיאי צפייה ופופולריות.
ברקע הדברים עמדה דרישתו של הגמן, שגילם את ג'יי אר, להעלאה משמעותית בשכרו, כאשר הייתה בידי המפיקים הברירה להיענות לדרישותיו, או "להרוג" את דמותו.
לבסוף החליטו המפיקים להותירו בחיים, והדמות המשיכה להופיע בכל העונות שלאחר מכן.
דמותו של יואינג נהרגה בעונה השנייה של "דאלאס" בגרסתה החדשה (2012) עקב מותו של השחקן.
על פי "דאלאס", ג'יי אר יואינג נולד באמצע שנות ה-30 למשפחת יואינג, המנהלים חווה בשם "סאות'פורק" ליד דאלאס.
הוריו, ג'וק (ג'ים דייוויס) ואלינור, המכונה "מיס אלי" (ברברה בל-גדס) הביאו לעולם שלושה ילדים - הבכור, ג'יי אר, האמצעי, גארי (טד שאקלפורד), שעזב את המשפחה (והופיע בסדרה משלו בשם נוטס לנדינג), והצעיר בובי (פטריק דאפי).
בשלב מאוחר יותר בסדרה מסתבר כי עובד החווה, ריי קרבס, אף הוא בנו של ג'וק.
ג'יי אר לא היה מרוצה מהתנהגותו של גארי, שהיה אלכוהוליסט, והכבשה השחורה של המשפחה, ולכן הביא לחווה את בתו של גארי, לוסי, המכונה "מיס לוסי" (שרלין טילטון), על מנת שתגדל עם יתר בני המשפחה.
ג'יי אר נישא לסו-אלן (לינדה גריי), שהייתה "מיס טקסס הצעירה", בתחרות בה שפט ג'יי אר.
הנישואים לא היו מאושרים, והשניים לא היו נאמנים זה לזה.
סו-אלן בגדה בג'יי אר עם אויבו המושבע קליף בארנס (קן קרצ'בל), והתמכרה לאלכוהול, ואילו ג'יי אר בגד בה עם נשים רבות, לרבות אחותה, קריסטין, והתמכר לאלכוהול גם הוא.
קריסטין היא זו שירתה בו, בפרק שחתם את העונה השנייה של הסדרה, ירייה שהביאה לאשפוזו, ולתקופת שיקום ממושכת.
ג'יי אר לא היה חוואי כאביו ואחיו.
הוא העדיף את עסקי הנפט, בהם עסק באופן שפל וללא מעצורים.
יריבו בעסקים אלו היה קליף בארנס, בנו של יריבו הנערץ של אביו של ג'יי אר.
ניסיונותיהם של השניים לפגוע זה בזה ולצבור ממון זה על חשבון זה היוו חלק ניכר מעלילת הסדרה במהלך כל 14 העונות.
היו אלו שתי הדמויות היחידות בסדרה שהופיעו בכל 14 העונות.
ג'יי אר, שהיה רודף נשים אובססיבי, נישא במהלך הסדרה לשתי נשים שונות.
בתחילה נישא לסו-אלן, ממנה נולד בנו ג'ון רוס השלישי, ולאחר מכן לקאלי (קת'י פודוול) ממנה נולד בנו טרנס הרפר.
בן נוסף, ג'יימס ביומונט, נולד לו מרומן שהיה לו בטרם נישא לסו-אלן.
ג'יי אר נהג במכונית מסוג מרצדס בנץ, בעלת לוחית הרישוי "EWING 3" (הלוחית "EWING 1" הייתה שמורה לג'וק), אך בשנת 1987 החליף אותה לקדילק אלאנטה בעלת גג נפתח.
ככל שהתקדמה דאלאס לעונתה האחרונה, בשנת 1991, כך גדל מספר אויביו של ג'יי אר וגבר כוחם.
רוב בני משפחתו נטשו אותו, ולבסוף הוכרע בידי איל נפט בשם קרטר מקיי (ג'ורג' קנדי), שגרם לו בתרמית מוצלחת למכור את חלקו בחברה המשפחתית "יואינג אויל" לאויבו קליף בארנס.
בפרק האחרון של הסדרה "דאלאס" נודד ג'יי אר בחווה כשבידו האחת בקבוק ויסקי, ובשנייה אקדח טעון.
או אז חווה ג'יי אר חוויה מיסטית, בנוסח סרטו של פרנק קפרה "אלו חיים נפלאים".
הוא רואה כיצד היו מתפתחים העניינים לולא בא לעולם.
הסדרה הסתיימה ביריית אקדח, ובובי הנזעק אל החדר המרכזי בסאות'פורק בזעקה.
גורלו של ג'יי אר לא התגלה לצופים.
בסרטים המאוחרים יותר הסתבר כי ג'יי אר ירה במראה, ולאחר מכן יצא לנוח באירופה למשך חמש שנים, משם שב בסרט ההמשך "דאלאס: שובו של ג'יי אר" ובסרט שלאחריו: "דאלאס: מלחמת בני יואינג".
בסרטים אלו כושל ג'יי אר במאמציו להשתלט מחדש על חברת הנפט המשפחתית, אך מצליח לגזול מאויבו מקיי כסף רב.
ג'ונתן אדם סונדרס "ג'יי" בארושל הוא שחקן, מדבב, קומיקאי, סטנדאפיסט, תסריטאי ובמאי קולנוע קנדי ממוצא יהודי.
מוכר בזכות תפקידיו בסרטים "מיליון דולר בייבי", "הדייט שתקע אותי" "רעם טרופי", "לא בליגה שלי", שוליית המכשף", "סוף." ודיבוב בסדרת סרטי האנימציה "הדרקון הראשון שלי".
בארושל נולד באוטווה, אונטריו שבקנדה.
אמו קתולית, סבו מצד אביו יהודי-ספרדי וסבתו מצד אביו נוצרייה, אך הוא אימץ לעצמו השקפות עולם "כנראה אגנוסטיות".
אביו, סרג' ברושל, הוא סוחר עתיקות, ואמו רובין (לבית רופל) היא כותבת.
אחותו הצעירה היא טיילור בארושל, שגם עסקה במשחק.
לו כתובת קעקע של צלב קלטי על ידו הימנית, לציון מורשתו האירית; וכתובת קעקע של עלה עץ אדר (מייפל) על בית החזה השמאלי, לציון מורשתו הקנדית.
התגלה כששיחק בסדרות קנדיות מקומיות.
הופעתו הראשונה בסרט הוליוודי הייתה ב"כמעט מפורסמים", הופעה קצרה למדי, לאחר מכן זכה בתפקיד הראשי בסדרה האמריקאית "סטודנט חופשי" פרי יצירתו של ג'אד אפאטו, והופיע בתפקיד משני בסרט "חוקי המשיכה".
ב-2004 שיחק בסרט הדרמה של קלינט איסטווד "מיליון דולר בייבי", בסרט גילם מתאגרף צעיר ומבטיח אך בעל סף שבירה נמוך בשם דאנג'ר בארץ', איסטווד הזכיר את שמו של בארושל בנאום הזכייה שלו בפרס הבמאי הטוב ביותר על עבודתו בסרט.
בארושל הרבה לשחק בתפקידים משניים, בין היתר בסרטי הקומדיה של ג'אד אפאטו "הדייט שתקע אותי", "הלילה של ניק ונורה" בתפקיד מוזיקאי חובבן בשם טל, ובסרט המלחמה הקומי של בן סטילר "רעם טרופי" בתור קווין סאנדוסקי, השחקן היחיד בסרט המלחמה הפיקטיבי אשר קרא את התסריט.
בשנת 2010 החלה כשכיכב בסרט הקומדיה "לא בליגה שלי", ונמשכה עם תרומת קולו לסרט "הדרקון הראשון שלי" בו דיבב את הדמות הראשית.
בארושל המשיך לדבב את דמות הגיבור הראשי גם בסרטי ההמשך ובפרויקטים נוספים של הזיכיון.
הופעתו הגדולה ביותר הייתה בהפקת הענק של דיסני "שוליית המכשף" בו הוא מככב בתור דייב סטוטלר, סטודנט צעיר שנהפך לשולייתו של המכשף בכיכובו של ניקולס קייג', בלת'אזר בלייק.
בשנת 2002, כשהיה בן 19, ביים לראשונה את הסרט הקצר "Edgar and Jane", אותו גם הפיק וכתב.
בשנת 2017 ביים וכתב את הסרט "בריון להשכרה 2", בכיכובם של שון ויליאם סקוט וטי.
מילר, ברושל גם משחק בתפקיד בסרט.
+שנהסרטתפקידהערות1999לרוץ הביתהילד #2Who Gets the House?ג'ונתן2000כמעט מפורסמיםויק מונוז2002Edgar and Janeסרט קצר;
במאי, תסריטאי ומפיקחוקי המשיכההארי2003משחק הנקמהג'רמי קורן2004מיליון דולר בייבידאנג'ר בארץ'2005Fetching Codyארט פרנקל2006אני ריד פישריד פיש2007הדייט שתקע אותיג'ייJust Buriedאוליבר ווינצ'אט2008זמן אמתאנדי הייזרעם טרופיקווין סנדסקיהלילה של ניק ונורהטל הנסון2009שרופיםווינדוסלילה מוטרף במוזיאון 2ג'ואי מוטורולההטרוצקילאוןמועמדות:
פרס ג'יני לשחקן הראשי הטוב ביותר (2011)2010היא לא בליגה שלךקירק קטנרהדרקון הראשון שליהיקאפ הורנדוס השלישידיבוב
פרס אנני לדיבוב הטוב ביותר (2011)שוליית המכשףדייב סטאלרשכנים טוביםויקטוראגדת דרקון הבונקנפרהיקאפ הורנדוס השלישידיבוב; סרט קצר2011בריון להשכרהפאט2012קוסמופוליסשינר2013סוף.עצמוגם מפיק שותףאמנות הגניבהפרנסי2014רובוקופטום פופDon Peyoteבייטסהדרקון הראשון שלי 2היקאפ הורנדוס השלישידיבוב2016Lovesickמארק2017בריון להשכרה 2פאטגם במאי ותסריטאי2019הדרקון הראשון שלי: העולם הנסתרהיקאפ הורנדוס השלישידיבובזרים בניו יורקג'וןפעולות אלימות אקראיותעזראגם במאי, תסריטאי ומפיק
ג'ון פִּירְפּוֹנְט מורגן היה בנקאי מיליארדר אמריקאי אשר שלט בכלכלה האמריקאית בשנים המעצבות שבין תום מלחמת האזרחים האמריקנית לערב מלחמת העולם הראשונה והוביל את מגמת הריכוזיות העסקית במשק האמריקאי.
הוא איגד חברות ליצירת תאגידי ענק כמו חברת הרכבות המרכזית של ניו יורק, תאגיד ג'נרל אלקטריק, חברת הפלדה הגדולה בעולם, US Steel, תאגיד התקשורת AT&T, חברת המיכון החקלאי International Harvester ועוד.
כל החברות בשליטתו היו בדרגה זו או אחרת של מונופול בתחומן והואשמו בעברות על חוקי הגבלים עסקיים; מימן את הממשל הפדרלי של ארצות הברית; פעל למען הקמת הבנק המרכזי האמריקאי הבנק הפדרלי ולמען הקמת מוסדות תרבות והשכלה.
בין היתר היה נשיא מוזיאון המטרופוליטן לאמנות בניו יורק.
גם מבקריו החריפים ביותר מציינים כי "תוך כדי בניית הונו, הכניס מורגן הגיון וארגון במשק הארצי וייצב את המערכת".
מורגן נולד בהרטפורד, קונטיקט לבנקאי ג'וניוס ספנסר מורגן (מנהלו ומייסדו של בנק .J.S.
Morgan & Co), והתחנך במוסדות אפיסקופליים בבוסטון ובקונטיקט, בבית ספר יוקרתי בשווייץ ובאוניברסיטת גטינגן.
לפיכך שלט, בנוסף לאנגלית, גם בצרפתית וגרמנית.
עם סיום לימודיו ערך מסע באירופה ושהה זמן מה בויסבאדן ובלונדון.
בשנת 1857 החל לעבוד בסניף הלונדוני של הבנק של אביו.
שנה לאחר מכן חזר לניו יורק, עבד בחברת ההשקעות של אביו והקים, יחד עם אנתוני ג'יי דרקסל (Anthony J.
Drexel; 1826–1893) מפילדלפיה את חברת דרקסל, מורגן ושות' (.Drexel, Morgan & Co).
בעת מלחמת האזרחים, שכר, כמו רבים מעשירי התקופה (כאנדרו קרנגי וג'ון ד.
רוקפלר), את שירותיו של אדם שישרת בצבא במקומו, תמורת $300. הוא רכש רובים עבור צבא האיחוד בעלות של $3.5 ומכר אותם לצבא ב-$22. הוא נשפט עקב טענה שהרובים היו פגומים אך נמצא זכאי.
תחומי העיסוק הראשונים והמרכזיים של מורגן היה המימון והבנקאות.
לאחר מותו של דרקסל הקים מורגן את בנק ג'יי.
מורגן ושות' שבסיסו היה בניו יורק ובפילדלפיה, עם חברות-בת בפריז ובלונדון.
הייתה זו אחת מקבוצות הפיננסים החזקות ביותר בעולם.
לקבוצה היו שייכות שלוש חברות ביטוח אשר השקיעו את כספי הפרמיות של המשקיעים באמצעות חברת ההשקעות ובכך הגדילו את הונן וסיפקו את תזרים המזומנים הנחוץ לביצוע רכישת חברות וליצירת תשלובות התאגידים של מורגן.
לואי ברנדייס טבע לשם תיאור שיטה זו את הביטוי "ניהול כספם של אחרים".
לאחר מלחמת האזרחים היו בארצות הברית מספר רב של רשתות מסילות ברזל בידיים פרטיות.
בעלי מסילות הברזל החזיקו בשטחי אדמה נרחבים, אותם קיבלו במימון נרחב של הממשל ובזיכיון ממשלתי להקים כל מתקן, כולל ערים.
חלק מבעלי מסילות הברזל, שכונו הברונים השודדים היו ספסרים כמו ג'יי קוק שקיבלו קרקעות וזיכיונות בזול מהמדינה ומכרו אותם ברווחים עצומים.
מורגן החליט לרכוש מספר רב של רשתות מסילות ברזל על מנת ליצור ריכוזיות, לייעל את חברות התחבורה שכשלו במתן השירותים לשמם קמו ולאגד מסילות רבות ככל הניתן תחת הנהלה אחת.
את רכישתו הראשונה, חברת הרכבות של אולבני, ביצע כבר ב-1869. במהלך השנים גייס הון באירופה למטרת השתלטות על רשתות מסילות ברזל ורכש אותן מידי הספסרים.
ב-1885 יצר את חברת הרכבות המרכזית של ניו יורק מאיחוד רשתות החוף המערבי ובפאלו.
ב-1888 חיבר את הרשת עד פילדלפיה וב-1889 חיבר את הרשת דרך וירג'יניה המערבית ואוהיו עד שיקגו.
בשנת 1890 ריכז ועידה של ראשי חברות רכבת על מנת לקבוע תעריפי נסיעה והסדרים שונים לריכוז התחום והסדרתו.
ב-1900 שלט מורגן ב-160,000 קילומטר מסילות ברזל, מחצית מהקילומטרז' הארצי.
ב-1904 הסתיים תהליך ריכוז השליטה כאשר למעלה מאלף רשתות רכבת אוגדו לשש תשלובות-ענק שהיו כפופות לתאגידיו של מורגן או לאלו של ג'ון ד.
בשנת 1900 רכש מורגן מאנדרו קרנגי את חברת הפלדה שלו ואיחד אותה עם מספר חברות אותן רכש בתחום חומרי הגלם ברזל ופחם וההובלה והקים את חברת US Steel.
בראש החברה הציב מורגן את צ'ארלס שוואב (Charles M.
החברה הייתה חברת הפלדה הגדולה בעולם, ואף שלטה בכל שרשרת האספקה והייצור של הפלדה.
בכך השיגה החברה מונופול מעשי בתחומי מוצרי הפלדה כגון מסילות ברזל (אשר סיפקו לו פסי רכבת זולים לחברות הרכבת שברשותו, ואיפשרו לו למנוע אותם ממתחריו), גשרי פלדה, ספינות, מסמרי פלדה לגורדי שחקים, כבלי פלדה ועוד.
בשנת 1901 הייתה לחברה הראשונה עם מחזור שעבר מיליארד דולר והחזיקה בנתח של שני שלישים משוק הפלדה בארצות הברית.
עובדי החברה לא היו מאוגדים.
אולם כבר בשנת 1903 עבר שוואב לנהל את החברה המתחרה, בית לחם סטיל ונתח השוק של US Steel החל יורד.
ב-1902 איגד מורגן מספר חברות מתחרות למיכון חקלאי (בהן מקורמיק, דירינג הרבסטר וחמש חברות נוספות) ויצר את תאגיד המיכון החקלאי הענק "International Harvester" באילינוי.
החברה החדשה הייתה מונופול ארצי לייצור ושיווק טרקטורים וקומביינים, בראשית המאה ה-20 ייצרה החברה 85% מהציוד החקלאי בארצות הברית.
לאחר יצירת התאגיד, החקלאים, שמחירי התוצרת שלהם היו בירידה מתמדת, לא יכלו עוד ליהנות מתחרות בתחום המיכון החקלאי ונאלצו לשכור ציוד חקלאי בתמורה למשכון תוצרתם העתידית לטובת החברה.
השפעה על כלכלת ארצות הברית
מורגן כיהן כחבר דירקטוריון במונופול התקשורת AT&T אשר שלט בכל הטלפוניה בארצות הברית, בג'נרל אלקטריק וב-46 תאגידים נוספים.
רוקפלר, שמוקם אחריו ברשימת המשפיעים על הכלכלה האמריקאית, ישב ב-37 דירקטוריונים.
ב-1895 עמדו עתודות הזהב של ממשלת ארצות הברית להתדלדל.
עקב אימוצו המחמיר של תקן הזהב על ידי הנשיא גרובר קליבלנד, לא היה ניתן להגדיל את היצע הכסף והכלכלה עמדה בפני קריסה.
מורגן הקים בוול סטריט סינדיקט לגיוס כספים (בתמורה לאיגרות חוב) לרכישת זהב באירופה עבור האוצר האמריקני.
קליבלנד ניצל אמנם, אך מפלגתו, המפלגה הדמוקרטית, הדיחה אותו למעשה לאחר שתומכי רעיונות המפלגה הפופוליסטית שביקשו לבטל את הגיבוי בזהב השתלטו על המפלגה ומינו את ויליאם ג'נינגס ברייאן כמועמד לנשיאות תחתיו.
עקב כך פנו אנשי העסקים העשירים של וול סטריט (חברי אותו סינדיקט) לתמיכה וגיבוי של המפלגה הרפובליקאית ומימנו את מירוצו של ויליאם מקינלי לנשיאות.
"קיסר האוליגרכיה החדשה היה בית מורגן", מציינים קוקראן ומילר בספרם "The Age of Enterprise".
בשנת 1907 שוב לקח על עצמו מורגן להציל את כלכלת ארצו.
בשנה זו נקלעה כלכלת ארצות הברית למיתון חמור.
מורגן ארגן קבוצת בנקאים שהיו מוכנים לערוב להלוואות ולקווי אשראי, על מנת להגן על בנקים קטנים יותר מפני התמוטטות כלכלית שתסחוף את המשק כולו.
על מנת להציל את השקעותיו של בנק מור אנד סטנלי, למשל, שהשקיע במניות חברת טנסי פחם וברזל (Tennessee Coal and Iron (TCI)) שעמדה בפני פשיטת רגל, רכש מורגן את מניות החברה (שהתחרתה ב-US Steel שבבעלותו) מהבנק תמורת 30 מיליון דולר.
הנשיא תאודור רוזוולט הבטיח חסינות מפני תביעת הגבלים עסקיים לגבי עסקה זו ("הסכם ג'נטלמני בין אנשים הגיוניים").
מהלכיו של מורגן הרגיעו את הפאניקה בציבור ואיפשרו לאוצר לטפל במשבר.
כלקח ממהלך זה יזם הסנטור נלסון אולדריץ' את חוק אולדריץ'-ורילנד ואת הקמת הבנק הפדרלי, הבנק המרכזי של ארצות הברית.
ב-1896 מימן מורגן עבור אדולף אוקס את רכישת העיתון הניו יורק טיימס.
בשנת 1902 יצר מורגן את חברת החזקות הספנות הטרנס-אטלנטית IMM - International Mercantile Marine Company (חברת המסחר הימי הבינלאומי), שריכזה שליטה במספר חברות אמריקאיות ובריטיות.
באמצעות חברה זו ביקש מורגן לשלוט בסחר הבינלאומי באוקיינוס האטלנטי.
אחת מהחברות הקשורות לתאגיד זה הייתה חברת ספינות הנוסעים קווי "הכוכב הלבן" (White Star Line), שספינת הדגל שלה הייתה הטיטניק.
טביעתה של הספינה, שנה לפני מותו של מורגן, היוותה מכה קשה לחברת ההחזקות, שאף בלא נזק זה עמדה בפני פירוק עקב תקנות הגבלים עסקיים וחוקי בריטניה.
רק פרוץ מלחמת העולם הראשונה הצילה את החברה מפירוק.
מורגן היה אספן נלהב של חפצי אמנות, ספרים ואבני חן.
רבות מהיצירות שאסף תרם למוזיאון המטרופוליטן לאמנות, שהיה נשיאו ונמנה עם מייסדיו.
הוא תרם גם לבית הספר לרפואה של אוניברסיטת הרווארד ולטריניטי קולג' בהרטפורד.
בבית ששימש כספרייה פרטית בלב מנהטן (פינת שדרת מדיסון ורחוב 36) פתח מורגן ב-1906 את ספריית ומוזיאון מורגן (The Morgan Library & Museum), ספריית מחקר ובה אוסף כתבים וציורים וספרים נדירים.
בשנת 1924 פתח אותה בנו לשירות הציבור.
מורגן היה אספן אבני החן הבכיר בארצות הברית במפנה המאה.
האוסף שלו, שאוצרו היה הגמולוג הראשי של טיפאני ושות', הוצג בתערוכה העולמית של פריז (1889) ובתערוכה העולמית של פריז (1900) וזכה בשני פרסים.
לאחר מותו נתרמו אוספי אבני החן שלו למוזיאון האמריקאי לתולדות הטבע.
על שמו נטבע המורגניט, סוג של מינרל בריל בצבע אדום-ורדרד.
מורגן שימש כפטרון לצלם אדוארד קרטיס, הוא מימן ודחף את קרטיס לצילומי ה"אינדיאנים של צפון אמריקה", סדרת צילומים שהתפרסמה ב-20 כרכים וסרט תיעודי בשם In The Land Of The Head Hunters (בארץ ציידי הראשים) שהופק בשנת 1914.
ב-1861 נשא מורגן לאשה את אמיליה (מימי) סטורג'ס (1862–1835 ;Amelia (Mimi) Sturges), היא נפטרה כשנה לאחר מכן.
ב-1865 נשא לאשה את פרנסס (פאני) לואיזה טרייסי (1924–1842 ;Frances (Fanny) Louisa Tracy) לזוג נולדו ארבעה ילדים:
מחלת עור (rhinophyma) גרמה לו לתופעה של אף מגודל ומעוות, תופעה שהטרידה אותו כל ימיו.
בשל כך סירב להצטלם אלא בתנאים שהכתיב ולאחר אישור שלו להפצת הצילום.
בשנת 1878 היה ביתו הבית הפרטי הראשון בניו יורק שהואר בתאורת חשמל, זאת בשל העובדה שמימן את חברתו של תומאס אלווה אדיסון.
מורגן נפטר בשנתו במלון גרנד הוטל ברומא שעה שהיה במסע באירופה.
בשעה שמסע הלוויה שלו עבר בניו יורק, הופסק המסחר בבורסה לניירות ערך בניו יורק למשך שעתיים.
גופתו נטמנה בבית הקברות "Cedar Hill" בהרטפורד, קונטיקט.
ג'יי אדגר הוא סרט אמריקאי שיצא בנובמבר 2011 והוא סרט דרמה ביוגרפי בבימויו של קלינט איסטווד ובכיכובו של לאונרדו דיקפריו.
הסרט מתמקד בקריירה של ג'ון (ג'יי) אדגר הובר, ראש הלשכה לחקירות פדרליות (ה-FBI) משנת 1924 ועד מותו בשנת 1972.
הסרט, הנע בין תקופות שונות בחייו של הובר, מתאר את הדרכים שבהן פעל תחת נשיאים רבים, להפוך את הלשכה לכלי מרכזי באכיפת החוק בארצות הברית, את נחישותו להגנה על ארצו, וגישתו, על פיה ביטחון המולדת הוא "בכל מחיר", אף אם מדובר בדרכים מפוקפקות.
הסרט מתמקד גם ביחסיו הקרובים של הובר עם סגנו בראשות הסוכנות, קלייד טולסון (מגולם בידי ארמי האמר) ומזכירתו הלן גאנדי (נעמי ווטס).
לאונרדו דיקפריו - ג'ון אדגר הובר
ארמי האמר - קלייד טולסטון
נעמי ווטס - הלן גנדי
ג'וש לוקאס - צ'ארלס לינדברג
ג'ודי דנץ' - אן מארי, אימו של הובר
דיימון הרימן - ברונו האופטמן
ג'פרי דונובן - רוברט קנדי
אד וסטוויק - הסוכן סמית', כותב הביוגרפיה של הובר
קן הווארד - הארלן פ.
סטפן רוט - ארתור קוהלר
דניס או'הרה - אלברט ס.
ג'ף פירסון - אלכסנדר מיטשל פאלמר
ליה תומפסון - ג'ינג'ר רוג'רס
גאנר רייט - דווייט אייזנהאואר
אמילי אלין לינד - שירלי טמפל
ג'יי רוברט אינסלי הוא פוליטיקאי אמריקאי מהמפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל ה-24 של מדינת וושינגטון, בין השנים 2013–2025. לפני כן שירת בבית הנבחרים של ארצות הברית בשנים 1999–2012 מטעם מחוז הקונגרס הראשון של וושינגטון, וכן מטעם מחוז הקונגרס הרביעי בשנים 1993–1995.
אינסלי נולד בסיאטל, לאדל לבית בראון ופרנק.
הוא למד באוניברסיטת וושינגטון תואר ראשון בכלכלה, וכן לתואר ראשון נוסף במשפטים מאוניברסיטת וילמט שבאורגון.
הוא עבד בסקטור הפרטי כעורך דין לאורך שנות השבעים.
ב-1988 החליט לרוץ לבית הנבחרים של מדינת וושינגטון.
הוא שירת שם בשנים 1989–1993. בשנת 1992 הוא התמודד לבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המחוז ה-4 של מדינת וושינגטון, ונבחר, אך הפסיד את מושבו שנתיים לאחר מכן ליריבו הרפובליקני.
ב-1996 הוא התמודד בפריימריז הדמוקרטים למשרת מושל המדינה, אך הפסיד בהם ליריב אחר, שלבסוף נבחר הוא למושל.
לאחר ניסיונו הלא-מוצלח להיבחר בפריימריז כמועמד למושל, מונה בידי הנשיא ביל קלינטון למנהל אזורי במחלקת הבריאות ושירותי האנוש של ארצות הברית שבממשלו.
ב-1998 החליט לשוב לבית הנבחרים, והתמודד על תקן המחוז ה-1 של מדינת וושינגטון, הכולל את הפרברים הצפוניים של סיאטל ואת חלקה הצפון-מערבי של המדינה.
הוא נבחר לאחר שהביס את יריבו הרפובליקני, ונבחר שוב 6 פעמים.
הוא הכריז על מועמדותו למושל וושינגטון ב-27 ביוני 2011 ועל כוונתו להתמודד שוב למשרה, ועקב כך התפטר מהקונגרס במרץ 2012, כדי להתמקד בקמפיין שלו.
בסופו של דבר הביס את יריבו הרפובליקני בבחירות הכלליות, רוב מקנה, התובע הכללי של וושינגטון לשעבר, ונבחר למושל המדינה בנובמבר באותה שנה.
הוא החל את כהונתו ב-16 בינואר 2013.
ב 1 במרץ 2019 הודיע על כוונתו להתמודד בבחירות 2020 לנשיאות ארצות הברית, אך ב-21 באוגוסט אותה שנה הודיע על פרישתו מהמירוץ.
יום למחרת הודיע כי התמודד לכהונה נוספת לתפקיד המושל.
כאשר נבחר מחדש היה המושל הראשון מאז דניאל ג'.
אוונס (שנבחר ב-1972) שנבחר לכהונה שלישית לתפקיד.
ב-1 במאי 2023, הודיע כי אינו מתכוון להתמודד לכהונה רביעית.
אינסלי נשוי לטרודי מאז 1972, ולזוג שלושה ילדים.
הם מתגוררים בבינברידג' איילנד, פרבר של סיאטל.
ג'יי צ'ארלס ג'ונסון הוא פוליטיקאי ועורך דין אמריקאי שכיהן כמזכיר ביטחון המולדת של ארצות הברית בקבינט של נשיא ארצות הברית ברק אובמה.
ג'ונסון נולד בניו יורק, בנם של ג'יי ונורמה.
כמו אביו הוא קרוי על שמו של מנהיג שבט אפריקאי שפגש סבו בליבריה.
הוא בעל תואר ראשון ממכללת מורהאוס באטלנטה ותואר במשפטים מאוניברסיטת קולומביה.
עבד בפירמת עורכי הדין Paul, Weiss, Rifkind, Wharton & Garrison בניו יורק ובשנים 1989 עד 1991 כעוזר התובע במחוז הדרומי של ניו יורק.
לאחר מכן חזר לפירמת עורכי הדין והתמנה לשותף ב-1994.
באוקטובר 1998 מונה ליועץ המשפטי של חיל האוויר האמריקאי, בתקופה זו עסק בהשלכות המשפטיות של מבצע כוח מאוחד שכללו הפצצות רבות היקף על הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה.
שירת בתפקיד עד 2001, על שירותו זכה בעיטור השירות האזרחי המצוין.
בפברואר 2009 מונה על ידי הנשיא ברק אובמה ליועץ המשפטי של מחלקת ההגנה.
בתפקיד זה היה ממובילי מדיניות ארצות הברית בתחום הלוחמה בטרור שכללה שימוש נרחב בסיכולים ממוקדים, בעיקר מהאוויר.
כמו כן היה יושב ראש משותף של צוות לבחינת השפעות החוק לביטול מדיניות אל תשאל, אל תספר.
באוקטובר 2013 אושר מינויו למזכיר ביטחון המולדת והוא נכנס לתפקידו בדצמבר 2013.
חוסה אלווארו אוסוריו באלווין (בספרדית: José Álvaro Osorio Balvin; נולד ב-7 במאי 1985), המוכר בשם בשם הבמה ג'יי באלווין (J Balvin), הוא זמר רגאטון ומוזיקאי קולומביאני.
באלווין נולד במדיין שבקולומביה וכשהיה בן 17 עבר לארצות הברית.
שם למד אנגלית ואף הושפע מסגנונות מוזיקה אליהם נחשף לראשונה באמריקה.
אחר כך שב למדיין, החל להופיע וזכה לפופולריות במועדוני העיר.
באלווין פרץ בשנת 2014 הודות לשיר "6 AM", אותו ביצע עם הזמר הפורטוריקני Farruko .
שיר זה, יחד עם הסינגל הנוסף "Ay Vamos" חיזק את מכירת אלבומו "La Familia".
בשנת 2017 הוציא את השיר "Mi Gente" , אותו ביצע עם הזמר הצרפתי וילי ויליאם.
השיר היה ללהיט מושמע ביותר בעולם בשירות המוזיקה ספוטיפיי, ואחר זמן השיג יותר משני מיליארד צפיות ביוטיוב.
שיר זה הוא שסייע לבאלווין לבסס את הצלחתו הבינלאומית.
בינואר 2018 הוציא את השיר "Machika", שיתוף פעולה של באלווין עם הזמר Jeon והזמרת אניטה.
באלווין גם השתתף עם קארדי בי ובאד באני בלהיט "I like it" אשר דורג במקום הראשון בארצות הברית במצעד של בילבורד.
אף על פי שסגנונו המוזיקלי העיקרי הוא רגאטון, באלווין התנסה גם בסגנונות נוספים כגון מוזיקה אלקטרונית, טראפ,R&B והאוס.
בנעוריו הושפע רבות מלהקות כמו נירוונה ומטאליקה.
בעבודתו שיתף פעולה עם פארל ויליאמס, מייג'ור לייזר ושון פול.
למרות שיתופי פעולה רבים עם זמרים השרים באנגלית, באלווין מקפיד לשיר בעיקר בשפה הספרדית מתוך רצון להציגה לקהל בינלאומי.
באלווין ידוע בסגנונו האופנתי האקלקטי המתאפיין בצבעוניות רבה.
1985–2013: ראשית חייו ותחילת הקריירה
ג'יי באלווין נולד ב-7 במאי 1985 למשפחה ממעמד הביניים בעיר מדיין בקולומביה.
אביו היה כלכלן ואיש עסקים.
את ילדותו העביר בבית גדול בפרברי העיר.
בנעוריו האזין ללהקות נירוונה ומטאליקה, את התעניינותו ברגאטון פיתח הודות למוזיקה של דדי יאנקי.
באלווין העיד על יחסו ליאנקי: "הייתי מעריץ כזה שמעתיק את הסגנון שלו, את הדרך שהוא עבר על הבמה, את הזרימה שלו".
בנעוריו ירדה משפחתו מנכסיה ונאלצה לעבור להתגורר בשכונה ענייה יותר בעיר, על אירוע זה אמר: "כשהייתי הולך בשכונה אנשים ראו בי אדם עשיר, כשהייתי הולך עם אנשים עשירים הם ראו בי כמישהו מהגטו, זו כל התפיסה, אני אוהב לנוע בין העולמות, אני מרגיש בנוח באותה מידה".
כשהיה בן 17 השתתף בתוכנית חילופי תלמידים ועבר לארצות הברית.
אחר השתתפותו בתוכנית נשאר באלווין בניו יורק וחי עם דודתו בסטטן איילנד.
באותה תקופה התפרנס מעבודות שונות בארצות הברית, חלקן לא חוקיות.
בסופו של דבר חזר לקולומביה והחל להופיע במועדונים של עירו מדיין.
הוא נרשם לאוניברסיטה ולמד מנהל עסקים.
כשהיה בן 19 החל להתמקד בקריירה המוזיקלית שלו וקיבל את שם הבמה ג'יי באלווין מהזמר Fat AI.
הוא הכיר את דייוויד ריוורה, מפיקו המוזיקלי ושותפו העסקי, השניים הפכו לחברים והחלו לקדם את המוזיקה שלהם ללא תמיכה של חברת תקליטים.
שיריו הראשונים לא היו מקוריים במיוחד ונשמעו כמו חיקויים של רגאטון פורטוריקני.