tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לאחר הקמת התיישבות ראשונית באותה שנה בג'יימסטאון, קפטן כריסטפור ניופורט וקפטן ג'ון סמית' יצאו ממנה בכיוון צפון-מערב דרך נהר פואוהטן (המכונה כיום נהר ג'יימס) עד לגבעת פואוהטן.
המשלחת הראשונה כללה 120 גברים מג'יימסטון וביצעה את הניסיון הראשון להתיישב במפלי ג'יימס הממוקמים בין הגשר שברחוב 14 של היום במרכז העיר ריצ'מונד, לבין הפוני פוסטור (מרכז בידור לאורך הספסלים הנחל בדרום ריצ'מונד).
ההתיישבות נבנתה שם, במקום המאפשר ניווט טוב ביותר לאורך נהר ג'יימס.
בשנת 1775, נאם פטריק הנרי את נאומו המפורסם "תנו לי חרות או תנו לי מוות" בכנסיית סנט ג'ון במהלך הוועידה השנייה בווירג'יניה.
מטרת נאום זה הייתה לשכנע את חברי מועצת העיר בכך שיש לשלוח חיילים מווירג'יניה לסייע למהפכה האמריקאית.
ב-1780 הועברה בירת וירג'יניה מוויליאמסבורג לריצ'מונד.
ב-1781, תחת הנהגתו של הבוגד המפורסם בנדיקט ארנולד, ריצ'מונד נשרפה על ידי חיילים בריטים.
עם זאת, ריצ'מונד השתקמה במהירות, ובמאי 1782 הוכרזה כעיר.
באמצע המאה ה-19 הסלידה מסחר עבדים בריצ'מונד גדלה באופן ניכר.
בפרוץ מלחמת האזרחים האמריקנית ב-1861, המיקום האסטרטגי של "טרגדר איירון וורקס" היוותה אחת הסיבות החשובות ביותר להפיכת ריצ'מונד לבירת הקונפדרציה הדרומית.
ממחסן הנשק שבריצ'מונד הגיעו 723 טון של ציפוי מתכת אשר כיסה אונייה מחופת שריון בה היה שימוש ראשון מסוגו במלחמה, ואשר שימש תחמושת לתותחים הכבדים של הפדרציה.
בשנת 1861, ג'פרסון דייוויס הושבע רשמית לתפקיד נשיא קונפדרציית המדינות של אמריקה.
לאחר כחודש הטיל דייוויס משטר צבאי על ריצ'מונד.
חודשיים לאחר המינוי, הצבא של הקונפדרטים העלה באש את מבצר סמטר שבצ'ארלסטון, דרום קרוליינה, וכך למעשה התחילה מלחמת האזרחים.
ארבע שנים מאוחר יותר, הגוף המחוקק נתפס על ידי איחוד הצבא כאשר יוליסס ס.
גרנט כבש את ריצ'מונד באפריל 1865. שבוע מאוחר יותר, רוברט לי נכנע לגראנט וכך הביא לסיום הקרב בבית המשפט באפומטוקס.
ב-1865, ב"יום ראשון - יום הפינוי", חלקים גדולים של העיר נהרסו מהצתה שנעשתה על ידי חיילי הקונפדרציה הנסוגים.
בבית הקברות העברי בעיר נמצאת חלקת קבורה של חיילים יהודים שנפלו בשורות צבא הקונפדרציה.
שדרת האנדרטה הונחה בשנת 1887 עם סדרת אנדרטאות בחלקים שונים בעיר על מנת לכבד את גיבורי הקונפדרציה.
סדרה זו כוללת (ממזרח למערב) את ג'פרסון דייוויס, ג'יימס סטיוארט, רוברט לי, סטונוול ג'קסון ומת'יו מארי.
בריצ'מונד הוקמה מערכת החשמלית המצליחה הראשונה בארצות הברית, שעוצבה על ידי החלוץ בשימוש בכוח חשמלי, פרנק ספראג.
קווי מערכת החשמלית נפתחו לראשונה בינואר 1888. גבעות ריצ'מונד אשר היוותה מכשול רציני, נחשבה כמקום אידיאלי לזירת מבחן.
הטכנולוגיה החדשה החליפה במהירות את השימוש בסוסים.
בתחילת המאה ה-20 מנתה אוכלוסיית ריצ'מונד מעל ל-80 אלף נפש.
בשנת 1903 אשת עסקים אפרו-אמריקנית וכלכלנית, מאגי ווקר, שכרה את בנק סנט לוק פני לחסכונות, ושירתה כנשיאת הבנק, וכמו כן, כנשיאת הבנק הראשונה של ארצות הברית בכלל.
כיום בנק זה נקרא "הבנק והחברה לנאמנות המאוחדת" והיא הבנק האפריקאית-אמריקאית הוותיקה ביותר בארצות הברית.
ב-1914, ריצ'מונד הפכה למפקדה של המחוז החמישי של הבנק הפדרלי (פדרל ריזרב).
ב-1919, בסוף מלחמת העולם הראשונה, נפתחה בעיר הרשת הענקית פיליפ מוריס.
בנוסף לכך, במהלך שנות ה-20, ריצ'מונד הפכה למרכז בידור ענק.
תחנת הרדיו הראשונה של העיר שידרה עוד בשנת 1925. הוקם בעיר מסגד המשמש כיום תיאטרון.
הבית בו התגוררה מאגי לנה ווקר הוכרז כאתר מורשת לאומית בשנת 1978.
בין השנים 1963 ל-1965, היה פיתוח מואץ בעיר, אשר במהלכו הוקמו מעל 700 בניינים בתוך שנתיים.
כמקובל בערי בירת מדינות בארצות הברית, בריצ'מונד מספר אוניברסיטאות ומוסדות להשכלה גבוהה, ביניהן האוניברסיטה של ריצ'מונד (נוסדה 1830), אוניברסיטת קומונוולת' ווירג'יניה שנוסדה ב-1968 על ידי מיזוג המכללה הרפואית של וירג'יניה עם המכון המקצועי של ריצ'מונד (RPI) ומספר נוסף של מכללות אזוריות ושלוחות של אוניברסיטאות אחרות במדינת ווירג'יניה.
ב-1984 הושלם הקמת מגרש כדור בסיס בשם ה"יהלום".
ב-1985 נבנה סכר ענק ממדים המגן על העיר מפני גאות בנחל ג'יימס.
כמו כן, נבנה פסל ענק של כוכב הטניס המקומי ארתור אש.
כיום בעיר מתגוררים כ-204 אלף איש, כאשר מעל ל-50% מהם אפרו-אמריקאים.
ביחד עם הפרברים הסמוכים אליה, באזור המטרופוליטני של ריצ'מונד גרים כ-1.2 מיליון תושבים.
ריצ'מונד נחשבת לעיר משגשגת מבחינה כלכלית.
על פי הרישומים העדכניים, שטח העיר הוא 160 קמ"ר כאשר למעלה מ-95% ממנו הוא קרקע והשאר הוא נחל ג'יימס.
העיר ממוקמת באזור פיידמונט שבוורג'ניה על המקום הרם ביותר על נחל ג'יימס.
האזור מאופיין על ידי הרים נמוכים שבעמקיהם מים.
התנאים האקלימיים בעיר מגוונים כך שבחורף יכול להיות שלג בגובה של למעלה מ-10 ס"מ ובקיץ יכולים להיות ימים חמימים במיוחד של 32 מעלות צלזיוס.
לריצ'מונד יש 6 ערים תאומות:
ריצ'רד יו בלקמור (נולד ב-14 באפריל 1945) הוא גיטריסט רוק בריטי שהיה לחבר המייסד בלהקות דיפ פרפל וריינבו.
כיום הוא חבר בלהקת הפולק רוק "בלקמור'ס נייט".
לפי מגזין רולינג סטון, שמו נמצא במקום ה-55 ברשימת מאה הגיטריסטים הטובים בכל הזמנים.
בלקמור נולד בווסטון סופרמייר (Weston Super Mare) שבאנגליה, אך בגיל שנתיים עבר להסטון שבמחוז מידלסקס.
בגיל 11 קיבל את הגיטרה הראשונה שלו והחל ללמוד שיעורי נגינה קלאסיים.
הוא הושפע לרוב מאמנים כהאנק מרווין מלהקת הצלליות, ג'ין וינסנט מלהקת ה-"Blue Caps" ונגן הקאנטרי צ'ט אטקינס.
בתחילת שנות השישים החל כנגן עבור המפיק המוזיקלי ג'ו מיק ובמספר להקות כדוגמת הצמד המוזיקלי "The Outlaws".
בלקמור ניגן יחד עם אמנים כהיינס ברט, דייוויד אדוארד סאץ' (הידוע בכינויו "סקרימינג סאץ'"), גלנדה קולינס והבסיסט בוז בארל מלהקת קינג קרימזון בין היתר.
כאשר עבד בשביל מיק, הכיר בלקמור את דרק לורנס, שמאוחר יותר הפיק את שלושת אלבומיהם הראשונים של דיפ פרפל.
בשנת 1968, בלקמור ייסד יחד עם הקלידן ג'ון לורד את להקת הרוק הכבד דיפ פרפל, שבה היה חבר בין השנים 1968–1975 ומאוחר יותר בין 1984–1993.
בשנים שבין חברותו בלהקת דיפ פרפל, בלקמור הקים את להקת ריינבו, והיה החבר היחיד הקבוע בלהקה, שראתה שינויי הרכב רבים.
מקור השם היה מפאב הוליוודי בשם ריינבו, שבו הכיר בלקמור את רוני ג'יימס דיו, שהיה לסולן הלהקה בשלושת אלבומיה הראשונים.
אלבום הבכורה של ריינבו יצא בשנת 1975 וסגנון המוזיקה של הלהקה היה שונה מלהקתו הקודמת של בלקמור, אשר שאב את השראתו ממוזיקה קלאסית של ימי הביניים.
אלבומם הרביעי של ריינבו, "Down to Earth", הכיל לראשונה להיטים שהופיעו בראש המצעדים, כדוגמת "Since You Been Gone".
שיר הנושא מתוך אלבומם הבא של הלהקה, "Difficult to Cure", הציג קטעים אינסטרומנטליים מתוך הסימפוניה התשיעית של בטהובן, שהייתה מועדפת על בלקמור.
בסוף שנות התשעים, לאחר תקופה נוספת עם להקת דיפ פרפל, הקים בלקמור עם חברתו לחיים קנדיס נייט הרכב בשם בלקמור'ס נייט שניגן בעיקר מוזיקת רנסאנס ומוזיקה אירית עממית, ופועל עד היום, בנוסף הוציאו השניים אלבום עם מוזיקה עממית (ביניהם הקטעים היהודיים "הבה נגילה" ו"מעוז צור").
ביוני 2016 חידש את להקת ריינבו, איתה הופיע 3 פעמים באירופה, ההופעות כללו שירים מדיפ פרפל וריינבו.
כשקיבל את הגיטרה הראשונה שלו, אביו דאג שילמד אצל מורה ובלקמור למד כשנה לנגן מוזיקה קלאסית.
סגנון הנגינה של המוזיקה הקלאסית הפך לחלק בלתי נפרד מנגינתו גם בסגנונות האחרים.
כאשר היה חבר בלהקת דיפ פרפל ניגן בלקמור על גיבסון.
בלקמור טען כי היה לו קל מדי לנגן בגיטרה זו ולכן עבר לנגן בפנדר סטראטוקסטר שבה הוא מנגן עד היום.
עם זאת, טען בלקמור כי היה נוהג להשמיט את המיתרים בזמן מתיחות (bends) ובזמן נגינת ויברטו ולכן דאג לגלח את הצוואר בין הסריגים כך שקיבל מה שמוכר כיום כגשר מתולם, הגורם לצליל להישמע חזק יותר ומציג שליטה טובה יותר בוויברטו ובמתיחות אך מקשה על נגינת אקורדים.
בין המשתמשים בגשר מתולם נמנים גם ג'ון מקלפלין, סטיב ואי, ינגוויי מלמסטין ואולי ג'ון רות'.
בנגינתו, בלקמור משלב בין סולמות בלוז וסולמות מינורים, תוך שימוש ברעיונות מהמוזיקה הקלאסית.
בנוסף ניתן לשמוע בנגינתו את החלוקה של קטעי הנגינה לרביעיות בדומה ל-movments שמרכיבים את המוזיקה הקלאסית.
סגנונו נחשב ל"נאו-קלאסי" והיווה השראה עבור נגני מטאל רבים.
בעת נגינתו, היה בלקמור שם את המפרט בפיו ומנגן בסגנון פינגר סטייל.
לבלקמור שני קטעי סולו הממוקמים ברשימת מאה הסולואים הטובים ביותר במגזין "Guitar World" (הסולו "Highway Star", שממוקם במקום #15, ו-"Lazy", שנמצא במקום #74).
ריצ'י הייבנס היה מוזיקאי אמריקאי.
נודע בזכות הופעתו בפסטיבל וודסטוק, סגנונו וכישרונו בנגינה על גיטרה.
הייבנס נולד בברוקלין ב-1941 והחל לשיר בלהקות דו־וופ וגוספל.
הוא התפרנס במשך כמה שנים כצייר פורטרטים, ובראשית שנות ה-60 החל לשיר במועדוני הפולק שפרחו אז.
את ימיו הראשונים כמוזיקאי העביר ברובע הגריניץ' וילג' בניו יורק, שהיה באותה תקופה לב ליבה של סצנת מוזיקת הפולק רוק המתפתחת בארצות הברית.
בשנת 1967 היה בין בודדים שהוחתם על חוזה והחל להקליט אלבומים, שזכו בעיקר לתהודה במקומית.
ב-1969 פתחה הופעתו של הייבנס את פסטיבל וודסטוק, שהחליף ברגע האחרון להקה שאיחרה להגיע.
בשנת 1971 הוציא האלבום Alarm Clock, שכלל ביצוע ייחודי לשירו של חבר להקת הביטלס, ג'ורג' האריסון, Here Comes The Sun.
לתקופה קצרה באמצע שנות השבעים, השתתף בהרכב "Peter, Paul & Richie" עם פטר יארו ופול סטוקי, יוצאי ההרכב המצליח Peter, Paul & Mary.
הקריירה המוזיקלית של הייבנס ממשיכה להתפתח עם השנים, והוא הוציא אלבום מדי 2–3 שנים.
באוגוסט 1978 ביקר בישראל והשתתף בפסטיבל נואיבה.
בשנת 1993 הוזמן לנגן בטקס ההשבעה של נשיא ארצות הברית ביל קלינטון.
הייבנס כמעט ולא כותב בעצמו את שיריו והרבה לבצע שירים של אמנים מוכרים כמו בוב דילן הביטלס, לאונרד כהן, דונובן ואחרים.
בשנת 2000 פרסם ספר אוטוביוגרפי הנושא את השם They Can't Hide Us Anymore.
ב-22 באפריל 2013 מת הייבנס בגיל 72, לאחר שלקה בהתקף לב.
ריצ'רד (ריצ'י) הוטין , (נולד ב-4 ביוני 1970 בבנבורי, אוקספורדשייר, אנגליה) הוא יוצר מוזיקה אלקטרונית וטכנו קנדי ו-DJ בינלאומי ובעל השפעה בגל השני של הדטרויט טכנו בתחילת שנות ה-90. יצירותיו של הוטין, אשר עד אמצע שנות ה-2000 שוחררו תחת הכינוי פלסטיקמן, ידועות באופיין המינימליסטי והעמוק.
הוטין ידוע בסגנונות ה-IDM והמינימל טכנו תוך כדי שהוא משתמש בציוד אלקטרוני מתקדם כגון מכונות תופים וציוד ערבול דיגיטלי.
הוטין אף הקים ומחזיק בשתי חברות תקליטים; "פלוס 8" שהוקמה במאי 1990 ביחד עם ג'ון אקואוויוה ו"מינוס" ב-1998.
הוטין עבד גם עם פיט נמלוק ביחד על סדרת האלבומים From Within המשלבים מינימל טכנו ואמביינט, ועם סוון וואט' על האלבום "Sounds of the Third Season".
אף על פי שנולד בבנבורי, אוקספורדשייר, אנגליה, את רוב חייו העביר הוטין בקנדה, בפרבר של וינדזור, אונטריו.
בשנים 2002 ו-2003 חי לסירוגין בניו יורק ואחר כך בברלין, גרמניה.
הוטין שיתף פעולה עם הכוריאוגרף אנזו קוסימי על מנת ליצור את מופע הפתיחה של אולימפיאדת החורף ב-2006. כיום הוטין נחשב אחד מחלוצי הטכנו והמוזיקה האלקטרונית.
ריצ'י ואלנס היה זמר אמריקאי, מחבר שירים ונגן גיטרה.
ואלנס היה מחלוצי הרוק אנד רול ומבשר הצ'יקנו רוק, אף שקריירת ההופעות שלו נמשכה שמונה חודשים בלבד.
בתקופה קצרה זו היו לוואלנס מספר להיטים, הבולט שבהם: "לה במבה", שיר עם מקסיקני שאותו שר ואלנס במקצב הרוק ואשר היה ללהיט בשנת 1958. כך היה ולאנס לזמר הספרדי הבולט בסגנון הרוק אנד רול.
ב-3 בפברואר 1959, תאריך שנודע מאוחר יותר בכינוי "היום שבו מתה המוזיקה", נהרג ואלנס בתאונת מטוס קל במדינת איווה.
בתאונה נהרגו גם באדי הולי וג.פ.
ואלנס נולד בשכונת פקוימה, בעיר לוס אנג'לס, למשפחה ממוצא מקסיקני.
כבר בגיל 5 הראה עניין במוזיקה ובעידודו של אביו החל ללמוד נגינת גיטרה וחצוצרה.
בגיל מאוחר יותר אף למד בעצמו לתופף.
אף שהיה שמאלי, בזכות רצונו העז ללמוד לנגן על הגיטרה, הצליח לסגל את האחיזה המסורתית של נגנים ימנים.
בגיל 16 הוזמן להצטרף ללהקת "הצלליות" ("The Silhouettes"), כנגן גיטרה.
לאחר שסולן הלהקה עזב, תפס ואלנס את מקומו והחל לשיר.
ב-19 באוקטובר 1957 קיימה הלהקה את הופעת הבכורה שלה עם ואלנס.
לצד הופעתו עם הלהקה הוא אף הופיע בגפו במסיבות ובאירועים חברתיים שונים.
בזכות כישרונו בנגינת הגיטרה ובשירה, אִלתר ואלנס לעיתים קרובות בעת הופעותיו.
אלתורים אלה לא הוקלטו בתקליטיו המסחריים.
בחודש מאי 1958 שמע את ואלנס נשיא חברת תקליטים מקומית, בוב קין, והזמינו להקליט בביתו.
בעקבות הקלטה ביתית זו הוחתם ואלנס על חוזה הקלטות.
משיקולים מסחריים החליט ואלנס לקצר את שם משפחתו.
במהלך ימי חייו הקצרים הספיק ואלנס לפרסם שני תקליטים בלבד.
תקליטו הראשון הוקלט בחודש יולי 1958 והכיל את השירים: "Come On, Let's Go" ו-"Framed".
תקליטו השני הכיל את השירים: "Donna" ו-"La Bamba".
לאחר הקלטת שיריו החליט ואלנס להפסיק את לימודיו בתיכון ולהתרכז בקריירת זמרה.
אמרגנו, בוב קין, תכנן עבורו לוח הופעות ברחבי ארצות הברית וכן הופעות בתוכניות טלוויזיה.
הופעתו הראשונה של ואלנס הייתה ב-6 באוקטובר, בתוכנית הטלוויזיה של דיק קלארק "American Bandstand", אשר שודרה מפילדלפיה.
בתוכנית הוא שר את שירו "Come On, Let's Go".
בחודש נובמבר טס ואלנס להוואי והופיע לצדם של באדי הולי ופול אנקה.
בחגיגות חג המולד, הופיע בניו יורק לצדם של זמרים שהשפיעו רבות על סגנונו, בהם צ'אק ברי, בו דידלי, האחים אברלי, דוויין אדי, אדי קוקרן וג'קי וילסון.
ב-27 בדצמבר שב והופיע בתוכנית הטלוויזיה "American Bandstand", הפעם עם שירו "Donna".
לאחר ששב ללוס אנג'לס הופיע בסרטו של אלן פריד "Go Johnny Go".
בין הופעותיו הרבות המשיך ואלנס להקליט שירים באולפן בלוס אנג'לס, שירים אשר התפרסמו בתקליטים שיצאו רק לאחר מותו.
בתחילת 1959 יצא ואלנס למסע הופעות, משותף למספר אמנים, במערב התיכון של ארצות הברית.
לאחר שהאוטובוס בו נסעו האמנים התקלקל, החליט באדי הולי, שהיה בין המשתתפים במופע, לשכור מטוס קל בו יטוס יחד עם להקתו, כדי להספיק להגיע במועד להופעתם הבאה.
המטוס המריא משדה התעופה במייסון סיטי, איווה, בעת סופת שלג עזה, והתרסק זמן קצר לאחר ההמראה.
ואלנס היה ממבשרי הצ'יקנו רוק והיווה השראה למוזיקאים לטינים רבים, בהם: לוס לובוס, קרלוס סנטנה ואחרים, בשעה שזמרים לטינים מעטים בלבד הצליחו בעולם מוזיקת הרוק והפופ.
להיטו "לה במבה" נותר שירו הידוע ביותר והצליח במצעדי פזמונים בארצות הברית.
ב-1987 יצא למסכי הקולנוע הסרט המוזיקלי "לה במבה", שנסב אודות קורות חייו של ואלנס.
את דמותו של ואלאנס גילם השחקן לו דיאמונד פיליפס.
ריצ'לנד היא עיר במחוז בנטון במדינת וושינגטון שבארצות הברית.
העיר שוכנת במפגש הנהרות יאקימה וקולומביה.
במפקד האוכלוסין של 2010 נמנו 48,058 תושבים.
יחד עם הערים פסקו ו-קנוויק היא מהווה מטרופולין רציף של 236,000 תושבים.
בעיר תחנת כוח גרעינית וכן קיימים בה מרכזי מחקר ופיתוח למדעי הגרעין.
בעיר שלוחה של אוניברסיטת המדינה של וושינגטון, והיא בית לקבוצות הוקי וכדור בסיס מהליגות הזוטרות.
בעיר קהילה יהודית קונסרבטיבית בת כ־300 חברים.
ריצ'רד (ריצ'י) סטיבן סמבורה הוא גיטריסט רוק וזמר אמריקאי.
סמבורה היה הגיטריסט המוביל והוותיק של להקת הארד רוק בון ג'ובי; יחד עם סולן הלהקה, ג'ון בון ג'ובי, כתב סמבורה את רוב שיריה.
במשך תקופת פעילותו, הוציא סמבורה שלושה אלבומי סולו וחמישה עשר אלבומים יחד עם להקתו.
ריצ'י סמבורה נולד בניו ג'רזי, בנה של ג'ואן, מזכירה ואדם, מנהל עבודה במפעל.
סמבורה ממוצא פולני והתחנך כקתולי.
הוא גדל בוודברידג', ניו ג'רזי ולמד בתיכון וודברידג', שם סיים את לימודיו בשנת 1977. הוא החל לנגן בגיטרה בגיל 12 לאחר מותו של אגדת הגיטרה ג'ימי הנדריקס בשנת 1970. בצעירותו הושפע סמבורה מהבלוז והרוק של שנות
ה-60. המשפיעים ביותר היו אריק קלפטון, ג'ימי הנדריקס, ג'ף בק, סטיבי ריי ווהן, ג'וני וינטר, ג'ימי פייג', ג'ו פרי וג'ורג' הריסון.
הוא הושפע גם ממוזיקה קלאסית ספרדית.
יתר על כן, הוא הצהיר כי החל בשנות ה-60 המאוחרות וה-70 המוקדמות החלה הזמרת הפסיכדלית ג'ניס ג'ופלין להשפיע עליו, והיא בעלת השפעה גדולה על הסגנון המוזיקלי שלו.
למוזיקה קלאסית השראה ישירה על כמה שירים שלו, כמו מנגינות, אשר נכתבו במקור על הפסנתר.
חוץ מתפקידו של סמבורה כגיטריסט וחבר להקת בון ג'ובי, לסמבורה קריירת סולו.
את אלבום הסולו הראשון שלו, "Stranger in This Town", הוציא בשנת 1991. זהו אלבום בלוז שקיבל ביקורות טובות, אך נכשל מבחינה מסחרית ולא משך את המעריצים של בון ג'ובי.
בשיר "Mr Bluesman" אריק קלפטון היה נגן הגיטרה הראשי, וריצ'י סמבורה ליווה אותו על גיטרה אקוסטית.
הוא עשה סיבוב הופעות קצר בארצות הברית כתמיכה באלבום, שכלל את טוני לוין (בס), דייב אמאטו (גיטרה), קריסטל טליפרו (כלי הקשה) ואת חברי להקת בון ג'ובי טיקו טורס (תופים) ודייב בריאן (קלידים).
השיר "Ballad of Youth" יצא בבריטניה בקיץ 1991 ואף על פי שהופיע בפרסומות בתוכנית "Friday Rock Show" ב-BBC Radio 1 הוא נמצא בקושי ברפרוף 75 TOP השירים.
"Soul undiscovered" היה אלבום הסולו השני של סמבורה, ויצא בשנת 1998. האלבום הופק על ידי דון.
במהלך סיבוב ההופעות "Undiscovered Soul", בקיץ 1998 סייר סמבורה ביפן, אוסטרליה ואירופה.
מלוויו כללו את ריצ'י ספה (גיטרה), רון ויקסו (תופים), קאסים סאלטון (בס), טומי מנדל (קלידים), אוורט ברדלי (כלי הקשה - ביפן בלבד), ברונו ג'ויה (כלי הקשה - אוסטרליה בלבד) וקריסטל טליפרו (כלי הקשה - אירופה בלבד).
ריצ'י סמבורה התארח באלבומו של בו דידלי מ-1996 "A Man Amongst Men", כאשר ניגן בגיטרה בשירים "Can I Walk You Home" ו-"Oops!
14 שנים לאחר אלבום הסולו הקודם שלו, הודיע ריצ'י סמבורה על האלבום השלישי "Aftermath of The Lowdown".
האלבום יצא ב-18 בספטמבר 2012, והופק על ידי לוק אבין שהפיק עם להקת בון ג'ובי את האלבומים "Crush" ו-"Bounce".
סמבורה נישא לשחקנית הת'ר לוקליר בפריז ב-17 בדצמבר 1994. בתו אליזבת אווה סמבורה נולדה ב-4 באוקטובר 1997. בפברואר 2006 הגישה לוקליר תביעת גירושין בטענה על מחלוקות שאינן ניתנות לגישור.
הגירושין התקבלו ב-11 באפריל 2007. סמבורה מתגורר בלוס אנג'לס והוא בעל בית סמוך לחוף בלגונה ביץ'.
ב-7 ביוני 2007, הוכרז כי סמבורה נכנס למתקן גמילה ידוע בלוס אנג'לס לטיפול הקשור לאלכוהוליזם.
ב-26 במרץ 2008, סמבורה נעצר על נהיגה בשכרות בלגונה ביץ', קליפורניה.
ב-28 באפריל 2011 החליט סמבורה להיכנס פעם נוספת למכון גמילה.
בעקבות תהליך הגמילה, סמבורה נעדר משלוש עשרה הופעות של להקת בון ג'ובי.
סמבורה ידוע במגוון הרחב של הציוד שלו לאורך הקריירה.
שנות ה-80, סמבורה ניגן בעיקר בקרמר, ג'קסון, שרבל ובמודל לס פול בהזמנה אישית.
זו משמשת מספר דגמים אחרים בקרמר, כולל מגוון רחב של דגמים מותאמים אישית.
בשנים שלאחר מכן ניגן סמבורה על גיטרות שונות, בעיקר על גיטרת ג'קסון שחורה בהזמנה אישית, אשר כללה רק המברקר אחד במצב גשר, פלויד רוז מערכת טרמולו וצוואר מייפל.
בשנת 1991 הוציאה פנדר גיטרת ריצ'י סמבורה סיגנצ'ור סטראטוקסטר HSS מודל.
אשר כללה פלויד רוז מערכת טרמולו מקורית ושילוב של המבקר DiMarzio PAF Pro ו-2 פנדר טקסס ספיישל.
גיטרה זו באה בשני מודלים; האמריקאי, ומאוחר יותר בשנת 1996, יפנית.
המודל האמריקאי כלל גוף אלמון והיה זמין בצבע דובדבן סנברסט או בצבע לבן, ואילו המודל היפני היה גוף אלמון עם גרפיקה שחורה ואפורה.
תכונות אחרות כללו צוואר מחתיכה אחת של מייפל, עם 22 סריגים ושיבוצי כוכב בסימוני המיקום.
בשנת 2000, החלה טיילור את הייצור של דגם הסיגנצ'ור ריצ'י סמבורה, אקוסטית עם 6 מיתרים עשוי עץ הקואה, המכונה RSSM.
ריצ'י הזמין גם גיטרת פנדר טלקסטר עם צוואר כפול בהזמנה אישית שמשמשת רק לשיר "Have a nice day".
בסוף 2007, הפך סמבורה לחותם של חברת הגיטרות ESP, גיטרת הסיגנצ'ור החדשה של ריצ'י סמבורה, ESP SA-2 Lennox, הכוללת צוואר מייפל עם פינגרבורד רושבוד, 22 סריגים, פלויד רוז, שני המבקרים, חומרה בציפוי כרום.
כאשר לגיטרה יש 3 צבעים: שחור, לבן וסנברסט.
נכון להיום ריצ'י סמבורה מנגן בעיקר על גיטרת זו.
ריצ'רד וינסנט "ריצ'י" גארין הוא כדורסלן ומאמן עבר אמריקאי ששיחק במשך 13 עונות בליגת ה-NBA.
ממוצעיו לאורך הקריירה הם 17.3 נקודות, 5.0 ריבאונדים ו-5.0 אסיסטים למשחק.
גארין נולד וגדל ברובע הברונקס שבניו יורק.
בשנת 1947 התגייס לחיל הנחתים האמריקאי כחייל מילואים, ובשנת 1950 החל במקביל ללמוד באיונה קולג' שבניו רושל.
בעונת ה שלו, , קלע 24.7 נקודות למשחק עבור קבוצת הכדורסל של המכללה.
בשנת 1954 החל לשרת בצבא כחייל סדיר, ושוחרר בשנת 1956 בדרגת "First Lieutenant" (מקביל לדרגת קצין מקצועי אקדמאי).
גארין נבחר על ידי ניו יורק ניקס בבחירה ה-17 של דראפט ה-NBA לשנת 1954, והצטרף לקבוצה עם סיום שירותו הצבאי, בשנת 1956. כבר בעונתו השנייה בקבוצה הפך לאחד מכוכביה, לצד קארל בראון וקני סירס, כשהעמיד ממוצעים של 16.5 נקודות, 7.8 ריבאונדים ו-5.0 אסיסטים למשחק.
באותה עונה נבחר להשתתף במשחק האולסטאר, כמו גם בחמש העונות הבאות.
ב-12 בדצמבר 1958 קבע שיא מועדון של 21 אסיסטים בניצחון קבוצתו על סנט לואיס הוקס, וב-11 בדצמבר 1959 קלע שיא מועדון של 57 נקודות בניצחון הניקס על סירקיוז נשיונלס.
במהלך תקופתו בניו יורק העפילו הניקס לפלייאוף ה-NBA פעם אחת בלבד, בעונת , והודחו כבר בסיבוב הראשון כשהפסידו לסירקיוז בתוצאה 0–2. עונתו האישית הטובה ביותר של גארין הייתה עונת , בה רשם שיאי קריירה של 29.5 נקודות (שישי בליגה) ו-6.9 אסיסטים (רביעי בליגה) בממוצע למשחק.
בסיום אותה עונה נבחר לחמישייה השנייה של העונה, בפעם השלישית והאחרונה בקריירה.
גארין הוביל את קלעי הניקס ב-5 מתוך 7 עונותיו בקבוצה, והעמיד במדיה ממוצעים של 20.1 נקודות, 6.4 ריבאונדים ו-5.3 אסיסטים בממוצע למשחק.
בתחילת עונת נשלח גארין בטרייד לסנט לואיס הוקס, בה לקח תפקיד קטן יותר כששיחק לצד בוב פטיט, לו הדסון, לני וילקינס וקליף הייגן.
עד סיום אותה עונה קלע גארין 13.1 נקודות למשחק, ובמהלך העונה הבאה החל לתפקד כמאמן-שחקן כשהחליף את המאמן הראשי הארי גלאטין.
בעקבות דראפט ההרחבה של שנת 1967, בו נבחר על ידי סיאטל סופרסוניקס, הודיע גארין על פרישה ממשחק לטובת אימון ההוקס במשרה מלאה.
באותה עונה הוליך את קבוצתו למאזן הטוב במחוז המערבי, 56-26, וזכה בתואר מאמן השנה ב-NBA.
לקראת עונת עבר מועדון ההוקס לעיר אטלנטה, ובמקביל הוחזרו להוקס הזכויות על גארין, מה שאפשר לו לחתום בקבוצה כשחקן.
בשתי עונותיו האחרונות כשחקן שימש כמחליף זניח למדי, ולקח חלק ב-35 משחקים בסך הכול.
במשחק הרביעי של גמר המערב לשנת , שהיה האחרון בקריירת המשחק שלו, התעלה גארין כשקלע 31 נקודות בהפסד קבוצתו ללוס אנג'לס לייקרס.
לאחר מכן המשיך לאמן את הקבוצה שתי עונות נוספות, ופרש מאימון בסיום עונת .
בכל שמונה העונות של גארין כמאמן הקבוצה הגיעו ההוקס לפלייאוף ה-NBA, ובארבע מתוכן העפילו לגמר המערב.
מאזנו המצטבר כמאמן עומד על 327 ניצחונות ו-291 הפסדים.
ריצ'רד ג'וליאן "ריצ'י" פורט הוא רוכב אופני כביש אוסטרלי לשעבר.
פורט זכה בחולצת הרוכב הצעיר המצטיין בג'ירו דאיטליה 2010. ובמספר קטעים בוואלטה ובמרוץ פריז-ניס.
זכה באליפות אוסטרליה באופניים במרוץ נגד השעון.
ב-2012 הצטרף לקבוצת סקיי הבריטית ובלט כפועל בניצחונותיו של כריסטופר פרום בטור דה פראנס 2013 ו-2015.
ב-2016 צירפה אותו קבוצת BMC השווייצרית, במטרה שיהיה הרוכב המוביל של הקבוצה במרוצי קטעים ובמיוחד בגרנד טורס.
בטור דה פראנס 2016 סבל מחוסר מזל שביום הראשון לתחרות סבל מתקלה טכנית, עם זאת היה צמוד לרוכבי הדירוג הכללי לכל אורך המרוץ, וסיים במקום החמישי.
עונת 2018 נפתחה גם היא בסימן חיובי מבחינת פורט.
הוא סיים במקום השני בטור דאון אנדר לאחר שגם ניצח בקטע במרוץ, הוא סיים שלישי בטור דה רומאנדי, ניצח בטור דה סוויס והגיע לטור דה פראנס כאחד המועמדים המובילים לניצחון.
בקטע התשיעי בטור דה פראנס היה מעורב בנפילה, שבר את עצם הבריח ופרש מהמרוץ.
עם התפרקותה של קבוצתו, BMC, בסוף עונת 2018, עבר פורט לקבוצת טרק-סגפרדו שם רכב עד 2020. בשנים 2021-2022 רכב בקבוצת אינאוס גרנדיירס.
ריצ'רד ויין דומאס הוא כדורסלן עבר אמריקאי.
אביו ריצ' היה גם הוא שחקן כדורסל, והוא שיחק במשך עונה אחת ביוסטון מאבריקס מליגת ה־ABA.
שיחק עבור מכללת מדינת אוקלהומה, ובעונתו הראשונה שם נבחר ל"" המוביל של מחוז הביג איסט.
עונתו השנייה בליגה החלה גם היא בצורה טובה, אך בשלב מסוים הועף מהקולג' והוא עבר לשחק בישראל, בהפועל חולון.
בעונה זו, 1990/1991, הגיעה חולון לגמר הגביע, בו הפסידה למכבי תל אביב, ולמקום ה־5 בליגה.
בעונה זו היו ממוצעיו 20.9 נקודות, 8.0 ריבאונדים ו־1.9 אסיסטים למשחק.
בדראפט 1991 ב־NBA הגיע למקום ה־46, ונבחר על ידי פיניקס סאנס.
עוד בבדיקת הסמים הראשונה של העונה נכשל דומאס, והוא הושעה לשנה מהליגה.
קבוצות אירופיות הציעו לו לעבור לשחק בשורותיהן, אך הוא בחר בתוכנית גמילה בהנהלת מאמן הכדורסל ג'ון לוקאס שנמשכה שנה והתקיימה ביוסטון.
בשנים 1991–1992 שיחק באוקלהומה סיטי קאבלרי מליגת ה־CBA, ובשנת 1992 בטרז'ר קואסט טרופיקס מה־USBL.
בסוף שנה זו יצא נקי בבדיקות, וחזר לסגל פיניקס.
באותה עונה הגיע לסאנס צ'ארלס בארקלי, מהשחקנים הטובים בהיסטוריה של המשחק.
לצד שחקנים טובים נוספים, כמו קווין ג'ונסון, דן מארלי, טום צ'יימברס ודני איינג' הפכה הקבוצה לאחת הטובות בליגה.
עשרים משחקים לאחר תחילת העונה הסתיימה השעייתו של דומאס, וכבר במשחקו הראשון עלה מהספסל וקלע 16 נקודות ב־17 דקות מול הלייקרס.
באותה עונה קלע 15.8 נקודות ו־4.6 ריבאונדים בממוצע למשחק, ומשחקים טובים לאורך העונה הקנו לו מקום בהרכבה הפותח של הקבוצה.
בסוף עונה טובה מאוד, שאותה סיימו עם המאזן הטוב ביותר בליגה (62 ניצחונות), עלו הסאנס לגמר השני בתולדותיהם.
בעקבות הישגיו הטובים לאורך העונה, נבחר לחמישיית הרוקיז השנייה של העונה ב־NBA.
את המשחק הראשון בסדרה, מול שיקגו בולס, שבה שיחק אז מייקל ג'ורדן, סיים עם 20 נקודות, 12 ריבאונדים, 4 אסיסטים, 3 חסימות ו־2 חטיפות.
פיניקס הפסידה בכל זאת, כשם שהפסידה במשחק השני.
במשחק השלישי סייע לסאנס לנצח עם 17 נקודות, כמות זהה לזו שקלע במשחק הרביעי.
במשחק החמישי קלע עשרים וחמש נקודות, כש־12 מ־14 זריקותיו נכנסו.
למרות משחקיו הטובים, פיניקס הפסידה במשחק השישי, ונכנעה 4:2 בסדרת הגמר.
בספטמבר 1993, זמן קצר לאחר שהוזכר כמועמד לעבור לדטרויט בתמורה לדניס רודמן, הושעה דומאס מהליגה בעקבות צריכת סמים.
פיניקס החליטה לוותר עליו, אף על פי שהחתימה אותו על חוזה של תשעה מיליון דולר לחמש שנים באותו הקיץ.
דומאס לא שיחק כלל בעונת , ושיחק 167 דקות בלבד בכל העונה שלאחר מכן, לפני שפיניקס ויתרה עליו באופן סופי.
ג'ון לוקאס, שעזר לו להיגמל באופן זמני מהסמים לאחר שנכשל בבדיקות הסמים בעונתו הראשונה בליגה, החליט להעניק לו הזדמנות נוספת, הפעם בפילדלפיה 76', תמורת שכר המינימום של הליגה (כ־220 אלף דולר באותה תקופה).
אחרי שלושים ותשעה משחקים במדי הסיקסרס, שבהם קלע 6.2 נקודות בממוצע, סיים דומאס סופית את קריירת ה־NBA הקצרה שלו.
את הקריירה סיים בווסטצ'סטר ויילדפייר מליגת ה־USBL בשנת 2003.
לאחר שפרש ממשחק עבד במפעל וירפול בטלסה וייצר שם כיריים.
ב־1998 נעצר על החזקת קוקאין.
ב־2009 נתפס פעם נוספת כשבאמתחתו סמים, ונידון למאסר על תנאי של שנתיים.
ב־19 בדצמבר 2013 נעצר על ידי סוכנים פדרליים בשל שמונה אישומי גנבה למטרות קמעוניות; שווי הגנבה הוערך ב־800 דולר.
על פי הרשויות, הוא גנב מחנות בסיס חיל האוויר לוק בעודו עובד שם בניקיון.
על פי הנראה ממצלמות האבטחה, הוא גנב סיגריות, משקאות אלכוהוליים, אוכל, סרטי DVD ונעליים.
הוא נלקח למעצר במועדון הספורט לנוער שניהל בליצ'פילד פארק שבאריזונה; דומאס היה אחד מ־151 איש שעצר באותו יום שירות המרשלים של ארצות הברית.
דומאס הודה באחריות לגנבות ב־11 בדצמבר 2014, ובינואר 2015 נידון לשלוש שנות מאסר על תנאי, במסגרת הסדר טיעון עם תובעיו.
ריצ'י (ריצ'רד) האנטר (נולד ב-1970) הוא מנהל ישראלי ובעלים של קרן ההשקעות גרין לנטרן.
שימש בתפקידים בכירים במגזר העסקי.
ריצ'י האנטר נולד באנגליה למשפחה יהודית מסורתית ממעמד הביניים.
כנער היה חבר בתנועת בני עקיבא.
הוא עלה עם הוריו לישראל בגיל 11, שירת בצבא כקצין ביחידת מודיעין והמשיך לשירת במשרד ראש הממשלה תקופה של 7 שנים לאחר שחרורו מצה"ל.
להאנטר תואר ראשון במשפטים מאוניברסיטת בר-אילן ותואר שני במנהל עסקים מהמוסד האקדמי INSEAD שבצרפת.
לאחר מכן שימש האנטר כ-8 שנים כיועץ בתאגיד הייעוץ הבינלאומי מקינזי ושות'.
במסגרת תפקידו בתאגיד נשכר על ידי חברת אי.די.בי לייעץ לחברת נטוויז'ן.
ב-2006 מונה למשנה למנכ"ל חברת נטוויז'ן, ושנה אחר כך מונה למנכ"ל החברה.
זמן קצר לפני הגעתו לחברה, התמזגה נטוויז'ן עם חברת ברק, אך מאחר שהמיזוג לא הושלם, הן פעלו כשתי חברות נפרדות העובדות תחת ניהול משותף.
באפריל 2010 עבר לשמש בתפקיד מנהל העסקים הראשי ברשת שופרסל, ובבנובמבר 2011 התפטר מתפקידו.
באפריל 2012 מונה האנטר כמנכ"ל "מקאן אריקסון ישראל", מקבוצת "מקאן אריקסון העולמית" ושימש בתפקיד עד ליוני 2015.
בשנת 2018 רכשה "גרין לנטרן" את רכשה השליטה בחברת "הגלידות של פלדמן".
בשנת 2022 רכשה "גרין לנטרן" 51% ממניות מעדני יחיעם מקיבוץ יחיעם.
בנוסף רכשה 50% מחברת מותגי האופנה "911", בעלי רשת חנויות מותגי הפרימיום "סטורי", שבנוסף משווקת 80 מותגים למאות חנויות ברחבי ישראל.
בשנת 2025 בחודש אוקטובר הודיעה "גרין לנטרן" על עסקת רכישה של חברת הטוגנים הקפואים תפוגן ב-507 מיליון שקלים.
האנטר נשוי ואב לארבעה ילדים ומתגורר ברעננה.
ריצ'ארדה גונזגה (באיטלקית: Ricciarda Gonzaga; 22 בפברואר 1698 - 24 בנובמבר 1768), הייתה אשתו של אדראנו הראשון צ'יבו-מאלספינה, דוכס מאסה.
נולדה ב-22 בפברואר 1698 בנובלארה, לקמילו השלישי גונזגה, רוזן נובלארה ולמטילדה ד'אסטה, בתם של זיגיזמונדו ד'אסטה, מרקיז סן מרטינו ותרזה מריה גרימלדי.
ב-29 באפריל 1715 התחתנה עם אדראנו צ'יבו-מאלספינה, ממנו נולדו לה 3 בנות.
בנובמבר אותה שנה מת גיסה אלבריקו השלישי צ'יבו-מאלספינה, דוכס מאסה, ובעלה אדראנו ירש את נחלותיו.
בשנת 1731 מת אדראנו במפתיע במאסה, ובתה מריה תרזה צ'יבו-מאלספינה, דוכסית מאסה ירשה את נחלותיו, תוך שריצ'ארדה משמשת כעוצרת עד לבגרותה.
בשנת 1728 מת אחיה פיליפו אלפונסו גונזגה ללא יורשים, אולם בשנת 1737 החליט קרל השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה למסור את נחלותיו, שכללו את רוזנות נובלארה ובאניולו, לרינלדו השלישי ד'אסטה, דוכס מודנה.
ריצ'ארדה חילקה את רוב זמנה בין מאסה לרג'ו, וב-24 בנובמבר 1768 מתה בביתה במאסה.
ב-29 באפריל 1715 התחתנה עם אדראנו הראשון צ'יבו-מאלספינה, דוכס מאסה, ממנו נולדו לה 3 בנות:
ריצ'ה (בהונגרית: Ricse; ביידיש: ריטשע) הוא כפר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
כמו כפרים רבים באירופה גם אוכלוסיית ריצ'ה נמצאת בירידה כבר שנים רבות מ-1,982 תושבים בשנת 1995 עד 1,709 תושבים בשנת 2018.
בשנת 1811 ישבה בריצ'ה רק משפחה יהודית אחת אך בסוף המאה ה-19 כבר התבססה במקום קהילה יהודית בת 122 נפשות ובמקום נבנה בית כנסת.
כמו כן היו לקהילה מקווה ומוסדות חינוך.
אחד מילדי הקהילה היהודית היה אדולף צוקור שברבות הימים הקים את חברת הסרטים סרטי פרמאונט.
בשנת 1941 גויסו צעירים יהודיים לעבודות כפייה ונשלחו לעזרת הצבא ההונגרי שלחם לצד הגרמנים בחזית אוקראינה ורק מעטים מהם נותרו בחיים.
באפריל 1944, הועברו יהודי המקום לגטו בשאטוראליאויהיי, שם רוכזו כל יהודי המחוז ולאחר חודשיים של עינויים קשים ורעב, שולחו למחנה ההשמדה אושוויץ.
לאחר המלחמה חזרו לריצ'ה 45 יהודים ששרדו בהם גם מבני היישובים הקטנים בסביבה.
הם מצאו את בית הכנסת עומד על תילו, אך ספרי התורה נעלמו.
גם בית העלמין לא נפגע.
לאחר ניסיון לחדש את חיי הקהילה שכשל עזבו היהודים את המקום.
אדולף צוקור (1873 – 1976) היה מפיק סרטים יהודי-אמריקאי, מחלוצי תעשיית הקולנוע האמריקאית ואחד ממייסדי חברת סרטי פרמאונט.
ריצ'רד ג'וזף "ריצ'י" ריגן היה כדורסלן אמריקאי, אשר שיחק בקבוצת רוצ'סטר/סינסינטי רויאלס מליגת ה-NBA בין השנים 1955–1958. בעונת נבחר להשתתף במשחק האולסטאר, ולאורך 3 עונותיו בליגה רשם ממוצעים כוללים של 8.3 נקודות, 2.9 אסיסטים ו-2.6 ריבאונדים למשחק.
ריגן נולד וגדל בעיר ניוארק שבניו ג'רזי, ובין השנים 1949–1953 למד באוניברסיטת סיטון הול אשר בסאות' אורנג' הסמוכה.
ב-3 עונותיו בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה שיחק תחת המאמן חבר היכל התהילה של הכדורסל האני ראסל, ולצידו של השחקן וולטר דיוקס.
לאורך התקופה העמיד ממוצעים של 12.7 נקודות, 5.4 אסיסטים ו-5.0 ריבאונדים למשחק.
בדראפט ה-NBA 1953 נבחר ריגן על ידי רוצ'סטר רויאלס בבחירה הרביעית, אולם באותה שנה התגייס לחיל הנחתים של ארצות הברית, במדיה שירת בשנתיים הבאות.
לקראת עונת הצטרף לרוצ'סטר, יחד עם שחקני הרוקי ג'ק טוויימן ומוריס סטוקס.
בעונת נבחר להשתתף במשחק האולסטאר, לצדם של טוויימן וסטוקס, על אף שרשם ממוצעים צנועים יחסית של 9.8 נקודות ו-3.1 אסיסטים למשחק.
בסיום עונת עזב את הקבוצה ופרש ממשחק, בגיל 27 בלבד.
בין השנים 1960–1970 שימש כמאמן הראשי של קבוצת הכדורסל באוניברסיטת סיטון הול, בה שיחק בעברו כסטודנט.
מאזנה הכולל של הקבוצה לאורך התקופה עמד על 112 ניצחונות ו-131 הפסדים (46.1%).
ב-24 בדצמבר 2002 נפטר ריגן כתוצאה מאי-ספיקת לב, בגיל 72.
ריצ'י טוֹרֶס הוא פוליטיקאי אמריקאי המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-15 של מדינת ניו יורק.
מחוז בחירה זה מצוי בתוך העיר ניו-יורק, וחולש על רוב הברונקס, בעיקר מערב ודרום הרובע.
רוב האוכלוסייה במחוז בחירה זה היא לטינית, והאוכלוסייה השנייה בגודלה שחורה.
לבנים, אסייאתים וקבוצות אתניות נוספות הן מיעוט קטן.
טרם היבחרו לקונגרס היה טורס חבר מועצת עיריית ניו יורק, מ-1 בינואר 2014 ועד 31 בדצמבר 2020. טורס ומונדייר ג'ונס הם האפרו-אמריקאים ההומוסקסואלים הראשונים שנבחרו לקונגרס.
כמו כן, טורס הוא האפרו-לטיני ההומוסקסואל הראשון המכהן בקונגרס בהיסטוריה של ארצות הברית.
בעבר נמנה טורס עם הקבוצה הפרוגרסיבית של המפלגה הדמוקרטית, אך כיום הוא מתנגד לחלקים גדולים מהאידאולוגיה של חבריה.
אביו הגיע מפוארטו ריקו, ונישא למי שלימים תהא אימו של טורס, אישה אפרו-אמריקאית.
אמו גידלה אותו במיזם לדיור ציבורי בברונקס, ופעמים תכופות בילדותו הוא אושפז בשל מחלת האסתמה ממנה סבל.
הוא למד בבית הספר התיכון ע"ש הרברט ליהמן, ובהמשך נרשם ללימודים באוניברסיטת ניו יורק, אם כי נשר מלימודיו הגבוהים בשל דיכאון קליני אשר העכיר על יכולותיו להשלים לימודי תואר ראשון.
בגיל 25 נבחר לראשונה למועצת העיר של ניו יורק, והיה לפקיד העירייה הצעיר ביותר.
במהלך כהונתו התמקד במספר סוגיות כגון זכויות להט"ב בארצות הברית, דיור ציבורי בר-השגה, מתן סיוע לעסקים קטנים ובינוניים ומאבק בפשיעה ברחבי ניו יורק.
בחודש מרץ 2019 החלו השערות לפיהן טורס עשוי להתמודד על ייצוג הקונגרס ה-15 של ניו יורק בבית הנבחרים של ארצות הברית, נגד נציג המחוז המכהן ג'ון סראנו.
לאחר שסראנו הודיע על פרישתו מהחיים הפוליטיים, הכריז טורס ביולי 2019 באורח רשמי על כוונתו להתמודד על מקום בבית הנבחרים האמריקאי.
לאחר שניצח בבחירות מקדימות שנערכו במפלגה הדמוקרטית, גבר טורס על יריביו בבחירות הכלליות ונבחר אל הקונגרס ה-117 של ארצות הברית.
בבחירות 2022 הצליח להיבחר מחדש לקונגרס ה-118 של ארצות הברית.
טורס הוא פרו-ישראלי, והתמודד עם הטרדות ברשתות החברתיות בשל הגנתו החזקה על ישראל.
תמך פומבית והצביע בעד חידוש מערכת ההגנה נגד טילים של כיפת ברזל של ישראל בספטמבר 2021.
בחודש מרץ 2022, הגיע טורס לשיחה בבית הכנסת המרכזי של מנהטן, והתייחס להצבעות בקונגרס על הסיוע הביטחוני לישראל.
טורס אמר כי על יהודי אמריקה להיות מודאגים יותר מהרגשות האנטי-ישראליים בקונגרס, והזהיר את הקהילה היהודית להימנע משאננות בנושא תמיכה דו-מפלגתית בישראל.
בקשר להצעה, שהתנגדו אליה תשעה חברים, אמר טורס כי "תשעה היום יכולים להיות 90 בעוד חמש שנים.
לאחר מתקפת הפתע של חמאס על ישראל ובמהלך מלחמת חרבות ברזל הרבה טורס לתמוך בישראל ברשתות החברתיות ובהפגנות פרו-ישראליות וכינה את המתקפה כ"אכזרית, רצח עם, הקטלנית ביותר מאז שהוקמה ישראל".
הוא גם תקף את ה"חוגגים את רצח-העם", כהגדרתו והדגיש שאף אחד לא ביקש מארצות הברית הפסקת אש לאחר שאזרחיה נרצחו.
על הקשר בין אונר"א וחמאס אמר שאונר"א משרתת את חמאס בכך שהיא מאפשרת לו לפעול נגד היהודים ונגד ישראל, בעוד אונר"א אחראית לחיי הפלסטינים ומלמדת אותם שנאה, ושנאה, הוא אומר, לעולם לא תוביל לשלום.
היריבות בינו לבין אלכסנדריה אוקסיו-קורטז בנושא זה הוצגה בכותרת ראשית בניו-יורק טיימס.
בפברואר 2024 טורס פרש מהשדולה הפרוגרסיבית לאחר שחבריה מתחו ביקורת על ישראל וקראו להפסקת אש בעזה.
טורס האשים את הפרוגרסיבים והמפגינים הפרו-פלסטיניים בהפסדה של קמלה האריס בבחירות לנשיאות ארצות הברית 2024.
ריצ'רד "ריצ'י" קמפבל הוא שחקן בריטי.
קמפבל נולד ברובע הַאקְנִי של העיר לונדון להורים מג'מייקה.
קמפבל ידוע בעיקר מהופעתו בתפקיד טיירון, הבריון המקומי, בסרט הבריטי "Anuvahood", ובתפקיד נדייל קאיוני בסדרת הדרמה "דרך ווטרלו".
ב-2006 זכה בפרס Screen Nation על הופעתו בתפקיד דומיניק הארדי בסדרת הטלוויזיה "The Bill".
הופעותיו בטלוויזיה כוללות תפקידים בסדרה "שיחות בוקר עם אלן פרטרידג'", בסדרת הפשע "The Silence", ובסדרת הדרמה "Top Boy" של ערוץ 4. בקולנוע הופיע קמפבל בסרטים כגון "Wilderness", "The Plague", "הפירמה", "Victim", "בחורות מהירות" ו-"Get Lucky".
קמפבל מרבה להופיע על הבמות בתיאטראות וסט אנד.
הוא שיחק במחזות "Dirty Butterfly" בתיאטרון יאנג ויק, "Lower Ninth" בדונמאר ורהאוס, "Truth and Reconciliation" בתיאטרון רויאל קורט.
עוד שיחק קמפבל בתפקיד טום רובינסון במחזה "אל תיגע בזמיר" לצדו של רוברט שון לאונרד שהוצג בתיאטרון הפתוח בריג'נטס פארק.
תפקידים שונים (דיבוב) ארצות הברית / הממלכה המאוחדת 2019 Blue Story טיירון
ריצ'רד אדם אדובאטו היה מאמן כדורסל אמריקאי.
אדובאטו נולד בעיר אירווינגטון שבניו ג'רזי, ובבגרותו למד באוניברסיטת ויליאם פטרסון אשר בעיר ויין הסמוכה.
בשנת 1978, לאחר 6 שנים כעוזר מאמן בקבוצת "מכללת אופסלה" (בניו ג'רזי), הצטרף לצוות האימון של דטרויט פיסטונס מליגת ה-NBA, אותה אימן דיק וייטל.
בנובמבר 1979, לאחר 12 משחקים בעונת , החליף את וייטל כמאמן הראשי של הפיסטונס, ועד לסיום אותה העונה הדריך את הקבוצה למאזן ניצחונות שלילי 12–58.
בין השנים 1982–1985 שימש כעוזר מאמן בניו יורק ניקס, תחת יובי בראון.
לקראת עונת עבר לצוות האימון של דאלאס מאבריקס, אותה אימן דיק מוטה.
בעונה העוקבת העפילה דאלאס לגמר האזור המערבי, לראשונה בתולדותיה, בהובלתם של המאמן ג'ון מקלאוד, והשחקנים מארק אגוויר, רולנדו בלאקמן ודרק הרפר.
לאחר 11 משחקים בעונת מונה אדובאטו למאמן הראשי של המאבריקס, במקומו של מקלאוד.
בסיום אותה העונה הודחה הקבוצה בסיבוב הפלייאוף הראשון, ובשתי העונות הבאות כלל לא העפילה אליו, לאחר שסיימה במקום ה-12 באזור המערבי.
לאחר שקבוצתו פתחה את עונת עם 2 ניצחונות ב-29 משחקים, פוטר אדובאטו מתפקידו, ובמקומו מונה עוזרו גאר הרד.
לאורך תקופתו כמאמן המאבריקס, העמידה הקבוצה מאזן כולל של 94 ניצחונות ו-170 הפסדים (35.6%).
בעונת היה עוזר מאמן בקליבלנד קאבלירס, תחת המאמן מייק פראטלו, ובקיץ 1994 עבר לצוות האימון של אורלנדו מג'יק, אותה אימן בראיין היל.
כוכבי הקבוצה הצעירים – שאקיל אוניל ופני הארדוויי – הוליכו את המג'יק לגמר ה-NBA בפלייאוף 1995, בו הפסידו ליוסטון רוקטס (0–4).
באמצע עונת מונה אדובאטו למחליפו של היל כמאמן אורלנדו, ועד לסיום העונה רשמו המג'יק מאזן חיובי 21–12, אך הודחו מפלייאוף 1997 כבר בסיבוב הראשון.
בשנת 1999 מונה אדובאטו למאמן קבוצת ניו יורק ליברטי מליגת ה-WNBA.
בעונות 1999, 2000 ו-2002 העפילה תחתיו הקבוצה לגמר ה-WNBA, אולם בשלושת המקרים הפסידה בסדרת הגמר.
בשניות הסיום של המשחק השני בסדרת גמר 1999, מול יוסטון קומטס, קלעה שחקנית הליברטי טרסה וד'רספון שלשה מחצי מגרש, אשר העניקה לניו יורק את הניצחון בתוצאה 68–67; קליעה זו נחשבת לאחד המהלכים הגדולים בתולדות ליגת ה-WNBA.
בין השנים 2005–2007 אימן את קבוצת וושינגטון מיסטיקס מה-WNBA.
לאחר 4 משחקים בעונת 2007 התפטר מתפקידו, והוחלף על ידי טרי רולינס.
לאורך תקופתו כמאמן ראשי ב-WNBA, רשמו קבוצותיו של אדובאטו מאזן כולל של 134 ניצחונות ו-116 הפסדים (53.6%).
ריצ'י דה לאט (נולד ב-28 בנובמבר 1988) הוא כדורגלן עבר בלגי ששיחק כבלם.
דה לאט התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של אנטוורפן ועלה לקבוצה הבוגרת ששיחקה אז בליגה השנייה בבלגיה בעונת 2006/2007. ב-2007 חתם בסטוק סיטי האנגלית ששילמה עבורו כ-250,000 לירה שטרלינג, אך הושאל תוך זמן קצר לבורנמות' ורקסהאם מהליגות הנמוכות באנגליה.
בינואר 2009 רכשה מנצ'סטר יונייטד את החוזה של דה לאט מסטוק סיטי.
ב-24 במאי 2009 ערך דה לאט את הופעת הבכורה שלו בפרמייר ליג במדי מנצ'סטר יונייטד בניצחון על האל סיטי והפך לבלגי הראשון שמשחק עבור המועדון.
עם זאת, מעולם לא הצליח לתפוס מקום של קבע בהרכב והושאל למספר קבוצות באנגליה.
בקיץ 2012 חתם דה לאט בלסטר סיטי ולראשונה הפך לשחקן הרכב קבוע ומוביל.
הוא שיחק 3 וחצי עונות בלסטר ורשם 129 הופעות ליגה.
במהלך עונת 2015/2016 הושאל למידלסברוולא שיחק עבור לסטר כשזו זכתה באליפות.
לאחר מכן חתם דה לאט באסטון וילה אך לא הצליח לבסס את מעמדו והושאל תחילה בחזרה לאנטוורפן ולאחר מכן למלבורן סיטי מהליגה האוסטרלית.
בקיץ 2019 חתם דה לאט על חוזה קבוע באנטוורפן, המועדון בו התחיל את הקריירה.
מאז הפך לשחקן מפתח בהגנת הקבוצה.
מספר ימים לאחר הופעת הבכורה שלו במנצ'סטר יונייטד, זומן דה לאט למשחקי גביע קירין של בלגיה נגד צ'ילה ויפן.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במשחק נגד צ'ילה ב-29 במאי 2009. דה לאט היה קבוע עבור עד גיל 21 במוקדמות אליפות אירופה 2011.
ריצ'י ריץ' הוא סרט קומדיה אמריקאי משנת 1994 בבימויו של דונלד פטרי, המבוסס על דמות הקומיקס מאותו שם שנוצרה על ידי אלפרד הארווי וורן קרמר.
בתפקיד הראשי מככב מקולי קאלקין, ולצדו שחקנים נוספים כמו ג'ון לרוקט, אדוארד הרמן, ג'ונתן הייד וכריסטין אברסול.
הסרט עוקב אחר ריצ'י ריץ', הילד העשיר בעולם, שמנסה למצוא חברים אמיתיים ולהגן על משפחתו מפני מזימות זדוניות.
הסרט הופק בתקציב של 40 מיליון דולר והכניס כ-76 מיליון דולר ברחבי העולם.
הסרט זמין לצפייה בשירותי הסטרימינג השונים, כולל נטפליקס.
ריצ'י ריץ' הוא הילד העשיר בעולם, המתגורר בשיקגו עם הוריו האוהבים, ריצ'רד ורג'ינה ריץ', ונהנה מכל צעצוע אפשרי.
עם זאת, חסרים לו חברים אמיתיים.
כאשר הוריו נעלמים במפתיע, ריצ'י חושד במנהל הכספים של החברה המשפחתית, לורנס ואן דאו, כמי שעומד מאחורי ההיעלמות.
במהלך החיפושים אחר הוריו, ריצ'י מתחבר עם קבוצת ילדים שממלאים את החלל בחייו, ובעזרתם הוא מנסה להציל את הוריו ואת החברה המשפחתית.
מקולי קאלקין – ריצ'י ריץ', הילד העשיר בעולם.tv.apple.com
ג'ון לרוקט – לורנס ואן דאו, מנהל הכספים הזדוני של החברה המשפחתית.
אדוארד הרמן – ריצ'רד ריץ', אביו של ריצ'י.
ג'ונתן הייד – הרברט קדוורי, המשרת הנאמן של משפחת ריץ'.
כריסטין אברסול – רג'ינה ריץ', אמו של ריצ'י.
סטפי ליינבורג – גלוריה קוסצ'ינסקי, חברתו החדשה של ריצ'י.
מייקל מקשיין – פרופסור קינבין, הממציא שעובד עבור משפחת ריץ'.
הסרט "ריצ'י ריץ'" קיבל ביקורות מעורבות.
באתר Rotten Tomatoes, הסרט זכה לציון של 26% על סמך 23 ביקורות, עם הקונצנזוס: "עם מקולי קאלקין שמתקשה להביע רגשות, 'ריצ'י ריץ" מרגיש מנותק וחסר תחושת כיף ותמיהה." באתר Metacritic, הסרט קיבל ציון ממוצע של 49 מתוך 100, המבוסס על 17 ביקורות, המעיד על "ביקורות מעורבות או ממוצעות".
מבקר הקולנוע רוג'ר איברט העניק לסרט 3 מתוך 4 כוכבים, וציין כי הופתע מכמה שנהנה ממנו, והוסיף שלמרות שאינו הסרט הגדול ביותר, יש לו סגנון ואינו פונה לפתרונות זולים.
ריצ'רד אוון היה ביולוג, מורפולוג ופלאונטולוג אנגלי, אשר חיפש וגילה שלדים של דינוזאורים.
היו שתיארו את אוון כאדם לא ישר, אך הוא נחשב לאחד הביולוגים המבריקים והמשפיעים בזמנו.
זוכה מדליית קופלי לשנת 1851.
אוון זכור כיום כמי שטבע את המונח "דינוזאורים" (Dinosauria), וכן כמתנגד לתאוריית האבולוציה לפי ברירה טבעית של צ'ארלס דרווין.
כמו כן, הניע אוון את הקמתו של המוזיאון להיסטוריה של הטבע בלונדון בשנת 1881.
ריצ'רד אבדון היה צלם יהודי-אמריקאי, אשר עבד כצלם אופנה ובהמשך הכין צילומים אמנותיים.
אבדון נולד בניו יורק למשפחה יהודית רוסית.
כישרונו כצלם התגלה על ידי אלכסיי ברודוביץ' שהיה מנהל אמנותי במגזין האופנה הארפר'ס בזאר.
ב-1946 אבדון הקים סטודיו משלו, והחל לספק תמונות למגזינים כמו ווג, ומגזין לייף.
לאחר מכן הפך לצלם הראשי בהרפר'ס בזאר.
בניגוד לנהוג באותה תקופה, אבדון צילם דוגמניות שחייכו, צחקו, ופעמים רבות היו בתנועה בזמן הצילום.
ב-1966 אבדון החל לעבוד כצלם אופנה במגזין ווג, ובנוסף לכך החל לצלם נושאים רבים אחרים.
בין היתר צילם בהפגנות נגד מלחמת וייטנאם, את הפגנות התנועה לזכויות האזרח, ומאושפזים בבתי חולים למחלות נפש.
בהמשך צילם את נפילת חומת ברלין, ואת אביו בסדרת תמונות המתעדות את דעיכתו בשל מחלת הסרטן בה לקה.
מפורסמים ביותר הם צילומי הדיוקן של אבדון, שהתאפיינו ברקע לבן וחלק, ללא עצמים שיעזרו למקם את הדמות מבחינת הקשר, ובהעמדת המצולם בפשטות, מישיר מבט אל המצלמה.
הוא התעניין במיוחד באופן בו ניתן ללכוד חלק מאישיותו ונפשו של האדם בצילום הדיוקן.
ככל שהתפרסם צילם יותר ויותר דיוקנאות של ידוענים.
בין היתר צילם את הביטלס, מרילין מונרו, ונסטסיה קינסקי.
במחצית השנייה של שנות ה-70 של המאה ה-20 יצא לצלם במערב ארצות הברית אנשים אקראיים בסטודיו ארעיים שהקים בשטח.
את התמונות קיבץ בספר שהפך לרב-מכר בשם "במערב האמריקאי".
הביקורת שהושמעה נגד אבדון הייתה שהוא מציג את אמריקה באופן משפיל.
על האופן בו נהג במצולמיו בתשומת לב וכבוד השמורים בדרך כלל לפוליטיקאים חשובים או ידוענים.
אבדון זכה במהלך חייו בפרסים רבים כולל פרס הסלבלד ב-1991 ו-Master of Photography Award מהמרכז הבינלאומי לצילום ב-1993. בפרס Prix nadar ב-1994 על ספרו "עדות" (Evidence) וב-2003, שנה לפני מותו, קיבל את מדליית יובל 150 שנה של החברה המלכותית לצילום.
ריצ'רד אוברי הוא אחד מההיסטוריונים הבולטים החוקרים את מלחמת העולם השנייה ואת תקופת הרייך השלישי.
אוברי למד באוניברסיטת קיימברידג', לימד בקווינז קולג' החל מ-1972 עד 1979, ב-1980 החל ללמד בקינגז קולג' בלונדון, שם לימד עד שנת 2004. בשנה זו עבר ללמד באוניברסיטת אקסטר.
ב-1994 הוענק לו תואר פרופסור להיסטוריה מודרנית.
החל משנת 2000 אוברי חבר באקדמיה הבריטית, כמו כן הוענק לו פרס מיוחד על שם סמואל אליוט מוריסון על תרומתו בחקר המלחמות.
ספרו "מלחמתה של רוסיה" שיצא לאור בלונדון בשנת 1997 היה מבוסס על מחקר ארכיוני חלוצי בארכיוני ברית המועצות ועל ראיונות עם תושבי ברית המועצות, שהתאפשר לראשונה רק לאחר נפילת מסך הברזל.
את הספר ליוותה סדרת טלוויזיה בת עשרה פרקים, שהופקה בשיתוף פעולה בין חברת IBP פילמס בלונדון, ובין חברת "ויקטורי פילמס" הרוסית, וזכתה לשבחים רבים.
בשנת 2004 יצא לאור ספרו "הדיקטטורים", שחושף את נבכי המשטרים האפלים של היטלר וסטלין ומנתח את המהלכים המורכבים שהשפיעו ועברו על המדינות שבשליטת משטריהם הרודניים.
ספר זה, בדומה ל-21 הספרים האחרים שפרסם, שמרביתם עוסקים בגרמניה הנאצית, זכה לביקורות מהללות.
למה ניצחו בעלות הברית, תרגום - עמוס כרמל, הוצאת דביר, 1999
מלחמתה של רוסיה, תרגום עופר שור, הוצאת דביר, 2001
הדיקטטורים: גרמניה של היטלר, רוסיה של סטלין, תרגום - אריה חשביה, הוצאת עם עובד, 2006
1939: הספירה לאחור לקראת המלחמה, הוצאת עם עובד, 2018
רובע רִיצְ'מוֹנְד שעל התמזה של העיר לונדון הוא אחד מרובעי העיר לונדון.
הרובע נמצא בדרום מערב העיר, ומהווה חלק מלונדון החיצונית.
הרובע הנוכחי הוקם בשנת 1965 מכוח חוק השלטון בלונדון 1963 מאיחודם של הרובע העירוני של טוויקהם שהיה במחוז מידלסקס עם הרובע העירוני של ריצ'מונד והרובע העירוני של בארנז שהיה חלק ממחוז סארי.
מרבית שטחי הרובע הם שטחים פתוחים.
השטחים הבנויים של הרובע נמצאים בעיקר באזור האמפטון וטדינגטון שבדרום הרובע, טוויקנהאם, סנט מארגרטס וויטון שבמרכז הרובע, מערבית לנהר התמזה, ואזור ריצ'מונד, קיו, מואטלייק ובארנז שבצפון הרובע, על גדת התמזה.
סקר שנערך בשנת 2006 גילה כי תושבי הרובע היום במקום השני מבין מחוזות בריטניה בפעילותם הספורטיבית - 29.8% מתושבי הרובע הצהירו על כך שהם משתתפים לפחות 3 פעמים בשבוע בפעילות ספורטיבית הנמשכת כ-30 דקות או יותר.
דרך הרובע עוברת מסילת הברזל של חברת הרכבות סאות' וסט.
כמו כן עובר ברובע קו דיסטריקט של הרכבת התחתית של לונדון העוצר בתחנות ריצ'מונד וגני קיו.
כמו כן עוברות ברובע רכבות של הרכבת העילית של לונדון בקו צפון לונדון.
ברובע 52 בתי ספר המנוהלים על ידי מועצת הרוב.
כמו כן ברובע פועלת המכללה האוניברסיטאית סנט מרי, והאוניברסיטה הבינלאומית האמריקאית שבלונדון.
מרבית שטחי הרובע הם שטחי פארקים ירוקים.
ברובע נמצאים 100 פארקים וגינות ציבוריות ובהם: פארק ריצ'מונד, פארק בושי, גני קיו, ופארק המפטון קורט.
שטחי הרובע הירוקים גדולים פי חמישה מכל רובע אחר מרובעי לונדון.
ברובע ממוקמת המעבדה הלאומית לפיזיקה.
ברובע מצויים אתרי תיירות ופנאי רבים ובהם: ארמון המפטון קורט, אצטדיון טוויקנהאם, ומרכז הביצות של לונדון.
לרובע ריצ'מונד שעל התמזה שלוש ערים תאומות:
ריצ'רד אולני היה מדינאי אמריקאי שכיהן כתובע הכללי וכמזכיר המדינה של ארצות הברית תחת הנשיא גרובר קליבלנד.
את לימודיו האקדמיים סיים באוניברסיטת בראון (1856) ובבית הספר למשפטים של אוניברסיטת הרווארד (1858).
בשנת 1859 הוא החל לעסוק בעריכת דין בבוסטון ובשנת 1874 נבחר לבית הנבחרים של מסצ'וסטס.
בשנים 1893–1895 כיהן אולני כתובע הכללי בממשלו של הנשיא גרובר קליבלנד.
בשנת כהונתו הראשונה פרצה שביתת פולמן (בה שבתו עובדי חברתו של ג'ורג' פולמן לייצור רכבות).
אולני יזם, לראשונה בתולדות המדינה, את התערבות כוחות הביטחון בהפגנות המחאה והורה על הוצאת צווי מניעה למחאה אלימה.
לאחר מותו של מזכיר המדינה ולטר גרשם מונה אולני כמחליפו.
בתפקיד זה הוא כיהן בשנים 1895 - 1897, ובתקופתו הועלה דרג נציגויותיה של ארצות הברית לשגרירות.
כן הוא השתתף ביישוב מחלוקת הגבולות בין ונצואלה לבין גיאנה הבריטית.
לאחר סיום תפקידו שב אולני לעסוק בעריכת דין.
לקראת הבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-1904 התמודד אולני על המועמדות מטעם המפלגה הדמוקרטית, ובהצבעה בוועידת המפלגה זכה ב-38 קולות.
ריצ'רד, רוזן קורנוול הראשון היה אציל אנגלי, בן לשושלת המלוכה בית פלנטג'נט.
ריצ'רד, בנו של ג'ון, מלך אנגליה, ואחיו של הנרי השלישי, מלך אנגליה, נשא בתואר רוזן קורנוול ומלך גרמניה.
במהלך חייו נטל ריצ'רד מקונוול את שבועת הצלבן ועלה לרגל לארץ הקודש בספטמבר 1240 במסע צלב הנושא את שמו.
הוא היה אציל בעל קשרים בחצרות מלכי אירופה ונטל חלק פעיל בעימותים בין האצולה האנגלית לבית המלוכה.
ריצ'רד מקורנוול נולד ביום 5 בינואר 1209 בטירת וינצ'סטר שבמחוז המפשייר באנגליה.
בנו השני של ג'ון, מלך אנגליה ואשתו איזבלה מאנגולם בגיל שמונה הוא התמנה לשריף של מחוז ברקשייר.
בשנת 1225 הוא קיבל את התואר הרוזן של פואטו ואת התואר רוזן קורנוול מאחיו, הנרי השלישי, מלך אנגליה - כמתנת יום הולדת 16. מחוז זה היה ידוע במכרות ותעשיית הבדיל שהכנסותיה מימנו את תחילת עושרו של ריצ'רד.
היחסים בין האחים היו פחות הרמוניים והתנהלו על מים סוערים של יריבות בלתי פוסקת.
מחד פעל ריצ'רד מקורנוול כעושה דברו של הנרי השלישי ומפקד צבא אנגלי בצרפת ובעיקר במערכות בבריטני ומאידך התייצב מולו במרד גלוי שהושקט בשוחד של תשלומים כספיים ומתנות יקרות.
בתקופת חייו היה ריצ'רד מקורנוול ידוע כאדם עשיר ומקושר היטב לחצרות מלכי אירופה - באמצעות קשרי נישואים משפחתיים.
הוא היה בקשרים עם כל המפלגות הפוליטיות באנגליה והיה ידוע כאחד הברונים היחידים שאכן מבין ומדבר אנגלית - בניגוד לאצילים אנגלים אחרים שדיברו צרפתית בלבד.
בחודש מרץ 1231 התחתן ריצ'רד מקורנוול עם איזבל מרשל, אלמנה עשירה של הארל החמישי של גלוסטרשייר.
הנישואים נערכו למורת רוחו של הנרי השלישי שחשש מהתגברות כוחה של משפחת מרשל העשירה בעלת ההשפעה שמפעם לפעם נקטה עמדה כנגד הכתר האנגלי- מחד ומהאיחוד של משפחה זו עם אחיו המרדן מאידך.
ריצ'רד אימץ את ילדיה של איזבל מנישואיה הראשונים ורכש את טירת וולינגפורד כמעונו העיקרי.
לריצ'רד ואיזבל נולדו ארבעה ילדים מהם שרד רק הנרי מאלמיין (Henri d'Almayne) והגיע לבגרות.
איזבל נפטרה בשנת 1240, גופתה נקברה בכנסיית בוליו (Beaulieu Abbey) וליבה בטוקסברי בסמוך לקבר בעלה הראשון.
בתקופה זו של נישואיו הראשונים היה ריצ'רד מקורנוול מעורב בסכסוך עם סימון החמישי דה מונפור על רקע נישואיו של דה מונפורט עם אחותו של ריצ'רד - אלינור מאנגליה, הוא הסיר את התנגדותו משהובטח לו - על ידי הנרי השלישי - פרס כספי משמעותי של 6,000 מרקים עבור תמיכתו שבשתיקה לנישואים.
על רקע המתיחות ומאבקי הכוח באנגליה יצא ריצ'רד מקורנוול למסע צלב לארץ ישראל.
הוא נטל את שבועת הצלבן עוד בשנת 1236 אך יצא מאנגליה לחופי ארץ הקודש בקיץ 1240 מלווה בגיסו סימון ממונפורט - שאף הוא היה במצב פוליטי קשה מול הנרי השלישי.
צמד הגיסים נחת בעכו ב-11 באוקטובר 1240 וגילה לאכזבתו כי האציל הצרפתי תיבו משאמפאן , שהגיע לארץ זמן מה לפני כן במסגרת מסע הצלב של הברונים, עזב את חופי ארץ הקודש כשבועיים לפני כן.
משגילה ריצ'רד כי המצב הפוליטי הפנימי בממלכת ירושלים רווי פלגנות ומאבקי כוח בין האבירים המקומיים ברשות בני משפחת איבלין לבין המסדרים הצבאיים והקומונות הימיות האיטלקיות הוא יצא מעכו והחל לבצר את אשקלון.
במקביל ניהל ריצ'רד מקורנוול משא ומתן עם הסולטאן האיובי, שליט מצרים אלמלך אלצאלח איוב.
בסיכומו של המשא ומתן הצליח ריצ'רד מקורנוול להרחיב באופן משמעותי את שטחה של ממלכת ירושלים.
בצפון נמסרו לידי הצלבנים מבצרים בעלי חשיבות אסטרטגית - הר תבור, טבריה, ומבצר הבופור, במרכז קיבלו הצלבנים את מבצר בית גוברין ובדרום שלטו הצלבנים על אשקלון ועל פי החוזה יכלו הצלבנים לבצר ללא התנגדות כל נקודת יישוב לפי רצונם.
נקודה זו הייתה נקודת השיא של ממלכת ירושלים השנייה - זו שנותרה לאחר קרב קרני חיטין ונבנתה במהלך מסע הצלב השלישי ובהסכם יפו של מסע הצלב השישי.
גופות הצלבנים שנהרגו בקרב בית חאנון הוחזרו ונקברו בתוך מבצר אשקלון החדש, שבויים הוחלפו משני הצדדים.
בצאתו מהארץ ביולי 1240 כתב ריצ'רד מקורנוול: .
בדרכו חזרה לאנגליה, ניצל ריצ'רד את מעמדו בחצרו של הקיסר וביקר את אחותו, איזבלה מאנגליה, אשתו השלישית של הקיסר.
בחזרתו לאנגליה סוכמו סידורי חתונתו השנייה לסנשיה מפרובאנס שהייתה אחותה של גיסתו, המלכה אלינור, אשת המלך הנרי השלישי.
וזוג בא בברית הנישואים בכנסיית וסטמינסטר בנובמבר 1243. בכך קירב הנרי השלישי וקשר את אחיו המרדן לחצר המלוכה האנגלית שעמדה בפני תהפוכות וקשיים.
ריצ'רד מקורנוול, אדם עשיר בזכות הכנסות מנחלותיו באנגליה וצרפת, קיבל לניהולו את המטבעה הממלכתית של אנגליה ויזם רפורמה בשיטה המוניטרית.
כתוצאה מכך גרף לעצמו הון שאפשר לו – בניהול של יועץ פיננסי, יהודי מקורנוול בשם אברהם מברקהמפסטד (Abraham of Berkhamsted) – להשקיע את כספיו במתן הלוואות למלכים באירופה ולאנשי כנסייה רמי מעלה.
שאיפותיו של ריצ'רד לנחלה וכיסא מלוכה הובילו אותו למספר ניסיונות, העיקרי שבהם היה כס המלוכה של סיציליה הנורמנית, ניסיון שלא צלח בגין תג המחיר הגבוהה שנדרש עבור הכתר.
לאחר מותו של פרידריך השני בשנת 1250 התפוררה השושלת בית שטאופן והקיסרות נכנסת לתקופת ביניים שבין 1246 ועד שנת 1273, ומכונה על פי רוב ה"Interregenum" (התקופה שבין הקיסרים).
תוך ניצול כאוס פוליטי זה נחל ריצ'רד הצלחה גדולה משנבחר בשנת 1256 כמלך גרמניה על ידי ארבעה מתוך שבעה נסיכים הבוחרים (Kurfürstenkollegium).
כיאה לימים של מאבקים פוליטיים קם לריצ'רד מתחרה שנבחר בדעת המיעוט - אלפונסו העשירי, מלך קסטיליה שנהנה מתמיכת לואי התשיעי, מלך צרפת.
ריצ'רד מקורנוול ששילם סכום עתק של 28,000 מרקים עבור תמיכת האלקטורים זכה ביום 27 במאי 1257 לשבת על כיסא מלכות גרמניה ולשאת בתואר "מלך הרומאים" משהוכתר על ידי הארכיבישוף של קלן בקתדרלה של אאכן.
גם תואר זה, כמו תאריו הצרפתיים נותר ריק מתוכן מעשי וריצ'רד מקורנוול ביקר רק 4 פעמים בנחלתו הגרמנית בתקופת מלכותו שנמשכה משנת 1257 עד 1269.
את עיקר מרצו וזמנו הקדיש ריצ'רד מקורנוול למאבקים הקשים בתוך אנגליה.
אחיו ובן בריתו הנרי השלישי ניהל מלחמת חורמה כושלת כנגד גיסו סימון ממונפורט.
היחסים בין שני האישים הדרדרו לכלל מלחמת אזרחים גלויה כאשר מצד אחד עומדים כוחות הנאמנים למלך ובהם ריצ'רד מקורנוול ומהצד השני סימון דה מונפורט ואצילים אנגלים.
הסכסוך עבר מספר שלבים בניסיון של האצולה האנגלית לפקח על שלטונו הכושל של הנרי השלישי.
בשנת 1258 נאלץ המלך לקבל את תביעות האצולה ("תקנות אוקספורד") שכללו בין השאר הקמת מועצה בת חמישה עשר ברונים, שייבחרו על ידי חבריהם למעמד, אשר תייעץ למלך ותבקר את פעולות המינהל.
בשנת 1261 הודיע המלך על נסיגתו מההסכמות.