tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
משרד המשפטים של הרפובליקה האסלאמית באיראן כינה את הערוץ "איראן אינטרנשיונל" "ארגון טרור", ומאז חיי העיתונאים של הערוץ בסכנה.
יצחקי הוא אחד העיתונאים המאוימים ביותר בישראל.
תוכנית הטלוויזיה "עובדה" בישראל דיווחה שאנשי המודיעין האיראני ניסו למשוך את יצחקי לטורקיה, ומשם רצו לחטוף אותו לאיראן.
התוכנית נחשפה על ידי סופר איראני, שנעצר ונשפט לחמש שנות מאסר באיראן.
בפרשת גיוס הנשים הישראליות לרשת ריגול איראנית שפורסמה בינואר 2022 נתבקשו הנשים בין היתר לרגל אחר יצחקי.
יצחקי כתב ספר שירה בשפה הפרסית בשם "הדור השרוף" (בפרסית: نسل سوخته).
בספר כמאתיים שירי מחאה נגד המשטר באיראן ובעד זכויות הנשים.
באג הוא סרט מותחן פסיכולוגי משנת 2006 בבימויו של ויליאם פרידקין ובכיכובם של אשלי ג'אד ומייקל שאנון.
הסרט מבוסס על מחזה מאת טרייסי לטס ומתמקד במערכת יחסים בין אישה בודדה לבין ותיק מלחמה הסובל מפרנויה.
העלילה מתפתחת באווירה קודרת ומתוחה, כאשר הפחד והדמיון שלהם מובילים לאירועים מחרידים.
הסרט הופיע לראשונה בפסטיבל קאן 2006 לפני שנרכש על ידי Lionsgate, שהוציאו את הסרט בשנה שלאחר מכן במאי 2007. הסרט זכה לביקורות חיוביות מהמבקרים, ששיבחו את עוצמתו, הבימוי, משחקו והתמודדות עם פרנויה, אך היו חלוקים לגבי כתיבתו, במיוחד בנוגע לסופו של הסרט.
פרידקין ולטס שיתפו פעולה שוב כבמאי וכותב בסרט "קילר ג'ו" משנת 2011.
אגנס (אשלי ג'אד) היא אישה החיה בפחד מתמיד לאחר שאיבדה את בנה.
היא פוגשת את פיטר (מייקל שאנון), חייל לשעבר, והקשר ביניהם מתפתח תוך חשש משותף ממתקפה של "באגים" זעירים, שעל פי טענת פיטר, מוחדרים לגופם כחלק מניסוי ממשלתי.
הארי קוניק ג'וניור בתפקיד ג'רי
באג קיבל ביקורות חיוביות על האווירה המותחת והמשחק של השחקנים, במיוחד של ג'אד ושאנון.
ב-Rotten Tomatoes, הסרט קיבל ציון של 61%, וב-Metacritic הוא קיבל ציון של 62 מתוך 100.
ג'אד זכתה לשבחים על הופעתה על ידי המבקר דניס דרמודי ממגזין פייפר שכתב: "אשלי ג'אד נותנת הופעה גולמית ומטלטלת ראויה לאוסקר".
סטיבן שייפר מ"בוסטון הראלד" כינה את הסרט "אחד מסרטי האימה המטרידים ביותר שניתן להעלות על הדעת".
באגזילה היא תוכנה חופשית למעקב אחר באגים – תקלות במערכות תוכנה או חומרה.
באגזילה נוצרה על ידי מפתחי דפדפן האינטרנט מוזילה זמן קצר לאחר שקוד המקור הפך לחופשי כדי להחליף את מערכת ניהול הבאגים המתיישנת והלא-חופשית שהייתה לפני כן בשימוש בחברת נטסקייפ.
המערכת נכתבה במקור לשימושה הפנימי של חברת נטסקייפ וכיום מתקיימת תחת אוסף הפרויקטים של קרן מוזילה ובשיתוף מפתחים מכל העולם.
באגזילה משמשת אלפי חברות ופרויקטים חופשיים בעולם עקב אפשרויות ההתאמה הגבוהות והאפשרות לקשר ישיר באמצעות קבוצות דיון ודואר אלקטרוני עם משתמשים רבים מכל העולם ואף ישירות עם מפתחיה.
מערכת באגזילה מבוססת על שרת אינטרנט – בדרך כלל Apache – ובסיס הנתונים החופשי MySQL.
הגישה לבאגזילה מבוססת על דפדפן בלבד בצד הלקוח, מה שלא דורש התקנה של תוכנה נוספת מעבר לשרת עצמו, ומאפשר הפעלה על מספר רב של מחשבים באופן מיידי.
בפרויקטים פתוחים יכול כל משתמש לדווח על באג שיועבר למפתח המתאים.
לבאגזילה תכונות רבות המאפשרות להתאימה לתפקידים נוספים כמו בקשת תכונות חדשות ואף קיימת אפשרות להתממשקות למערכת מעקב הגרסאות החופשית cvs.
בתחילת דרכה נכתבה בשפת Tcl/Tk, אך שוכתבה לשפת Perl הפופולרית יותר כדי למשוך מפתחים.
Bugzilla 2.0 הייתה התוצאה של היציאה הזו לפרל, והגרסה הראשונה שוחררה לציבור באמצעות CVS אנונימי.
באפריל 2000 העביר ויסמן את השליטה בפרויקט בוגזילה לידי טרה הרננדז.
תחת הנהגתה, חלק מהתורמים הקבועים נאלצו לקחת אחריות רבה יותר, ופיתוח Bugzilla הפך להיות יותר מפותח בידי קהילה.
ביולי 2001, מול הסחת דעת מאחריותה האחרות בנטסקייפ, הרננדז העבירה את השליטה לידי דייב מילר, שעדיין היה אחראי נכון ל-2020.
Bugzilla 3.0 שוחרר ב-10 במאי 2007 והביא ממשק משתמש רענן, ממשק XML-RPC, שדות ורזולוציות מותאמות אישית, תמיכה ב-mod_perl, חיפושים שמורים משותפים ותמיכה משופרת ב-UTF-8, יחד עם שינויים נוספים.
דרישות המערכת של Bugzilla כוללות:
מהדורה מתאימה של Perl 5
סוכן העברת דואר מתאים, או כל שרת SMTP מערכות מסדי נתונים נתמכות כיום הן MySQL, PostgreSQL, Oracle ו-SQLite.
Bugzilla מותקן בדרך כלל על לינוקס באמצעות שרת ה-Apache HTTP, אך ניתן להשתמש בכל שרת אינטרנט שתומך ב-CGI כגון Lighttpd, Hiawatha, Cherokee.
תהליך ההתקנה של Bugzilla מונחה על ידי שורת פקודה ועובר סדרה של שלבים שבהם נבדקות דרישות המערכת ויכולות התוכנה.
באגס באני הוא ארנב מונפש המופיע בסדרות הסרטים המצוירים "לוני טונס" ו"מרי מלודיס" בהפקת האחים וורנר.
הוא נחשב לאחת מהדמויות המצוירות המוכרות ביותר בעולם.
הדמות של באגס באני התפתחה בהדרגתיות בעבודה משותפת של שישה יוצרים: בוב קְלאמְפֶּט, צ'אק ג'ונס, פריץ פרילינג, ארתור דייוויס, טֶקְס אֶיְוֶרי ורוברט מקימסון, בברוקלין, ניו יורק עבור חברת "ליאון שלזינגר פרודוקשנס" שהכינה סרטים מצוירים עבור האחים וורנר.
בשנת 1940 היא הופיעה בסרט "A Wild Hare" עם רוב המאפיינים הנוכחיים שלה, בהם האימרה: "What's up, Doc?" (בעברית: "מה המצב, דוק?").
בין 1992- 2009 הופיע לצד הסמליל של חטיבת קלטות הווידאו/הDVD של האחים וורנר.
לדברי מל בלאנק, השחקן הראשון שדיבב אותו, המבטא שלו הוא שילוב בין צורות הדיבור של הרבעים הניו יורקיים הברונקס וברוקלין.
באגס באני התפרסם במשפט "אֶה, מה נשמע, דוק?", שנאמר תוך כדי לעיסת גזר, ובסכסוכים שלו עם אלמר פאד, יוסמיטי סם, מרווין ממאדים, טאז השד הטסמני, דאפי דאק ואפילו וייל אי.
קאיוטי (שבדרך כלל רודף אחרי רוד ראנר).
לרוב באגס באני יוצא מנצח מהסכסוכים האלה.
הדבר בולט במיוחד בסרטים שביים צ'אק ג'ונס, שבהם נהג להציג "מנצחים" נגד "מפסידים".
ג'ונס חשש שהתוקפן המנצח תמיד יאבד את אהדת הצופים, וכדי לפתור בעיה זו דאג שיריביו של באגס באני יציקו לו, ירמו אותו או יאיימו עליו שוב ושוב.
לאחר שנפגע כך (לרוב שלוש פעמים), היה באגס אומר בדרך כלל "ברור לך כמובן שעכשיו תהיה מלחמה" (שורה שלדברי ג'ונס נלקחה מגראוצ'ו מרקס), או לפעמים "ברור לך שזה לא יעבור בשתיקה".
לאחר שהרוויח ביושר את זכותו לנקום או להתגונן, קיבל באגס את אישורו הדומם של הקהל לחולל את המהומות שלו.
במאים אחרים כגון פריץ פרילינג הציגו את באגס באני כשהוא יוצא מגדרו בניסיון לעזור לאחרים בעת צרה, וכך יצרו שוב סיבות קבילות למעשי הקונדס שלו.
לעומת זאת כאשר באגס באני פוגש דמויות "מנצחות" אחרות, כגון ססיל הצב, הביצועים שלו אינם מזהירים, ובדרך כלל ביטחונו העצמי המופרז פועל לרעתו.
באגס באני הוא מקבילה מודרנית לדמות התכסיסן מהמיתולוגיה והפולקלור.
מקור השם "באגס" הגיע לאחר שהאנימטור בן הארדוואי שכינויו היה באגס יצר ב-1938 סקיצה של ארנב ומתחת לתמונה כתב "הארנב של באגס" (ובאנגלית: Bugs' Bunny) ומאז סרטו השני, ב-1941 הוחלט לתת לארנב את שמו.
בסדרת הקומיקס המבוססת על הסרטים המצוירים
שמו הכביכול אמיתי של באגס באני הוא ג'ורג' וושינגטון באני.
להלן השחקנים אשר דיבבו את הדמות בשנים האחרונות:
מל בלאנק – מל בלאנק דיבב את באגס באני במשך 49 שנה, החל מ-1940 עד למותו.
לדבריו, המבטא שלו הוא שילוב בין צורות הדיבור של הרבעים הניו-יורקיים הברונקס וברוקלין, אך טקס אייברי טען שבלאנק נתן לדמות מבטא אירי.
בסרטון השני של באגס, "Elmer's Pet Rabbit", בלאנק נתן לדמות קול שונה לחלוטין, אבל האחים וורנר החליטו שהקול הקודם היה יותר טוב.
בזמן הקלטת הקולות, היה בלאנק לועס גזר, מה שקטע לעיתים את הדיאלוג, ואילץ את האנימטורים לסגור לדמות השנייה את הפה.
אחר כך בלאנק ניסה לעבוד עם ירקות אחרים, כגון סלרי, אך אף אחד מהם לא נשמע כמו גזר.
אז מצא בלאנק פתרון לבעיה: ללעוס גזר ומיד לירוק אותו למרקקה, ולא לבלוע אותו, כדי להמשיך להקליט את הדיאלוג.
בסרט "באגס באני: כוכב עליון" בלאנק טען שהוא אלרגי לגזר, והיה יורק את הגזר כדי למנוע תגובה אלרגית, אבל באוטוביוגרפיה שלו לא מצאו פרטים כאלה; מנגד, בראיון שנערך איתו ב-1984, הוא הכחיש את היותו אלרגי לגזר.
ג'ף ברגמן – ג'ף ברגמן היה הראשון שדיבב את באגס באני אחרי פטירתו של מל בלאנק בשנת 1989. הוא קיבל את התפקיד כשניסה להרשים את "האחים וורנר" בחיקויָו לדמויות של מל בלאנק.
אחר כך הם הריצו קלטת שבה היה דיבוב של מל בלאנק ודיבוב חובבים של ג'ף ברגמן וטענו שהם לא יכולים להבדיל.
כך התחילה קריירת הדיבוב של ברגמן.
ברגמן דיבב את באגס באני מ-1990 עד ל-1993. בסדרה "המופע של הלוני טונס" שהוקרנה בערוץ Cartoon Network במאי 2011 המשיך ברגמן לדבב את הדמות וגם דיבב את דמותו של דאפי דאק.
בנוסף, הוא דיבב את דמותו בסרט "ספייס ג'אם: אגדה חדשה".
גרג ברסון – גרג בארסון דיבב לראשונה את באגס באני ב"עלילות טייני טון" ב-1995. אחר כך הוא דיבב את באגס באני בסרטון "From Hare to Eternity" המוקדש לזכרו של המנוח פריץ פרילינג, שהיה גם הסרטון האחרון שביים צ'אק ג'ונס.
דיבב פעם נוספת את הדמות בסדרה "The Bugs and Daffy Show", אשר הוקרנה על המסך בשנים 2003-1996 ב"קרטון נטוורק".
בילי וסט – זו לא הפעם הראשונה שבילי וסט דיבב דמות כלשהי של "לוני טונס".
לדוגמה, ב-1988 הוא דיבב את ססיל הצב, לצד מל בלאנק.
וסט גם דיבב את הדמות בסרט "ספייס ג'אם" שבו השתתף שחקן הכדורסל מייקל ג'ורדן.
כמו כן, וסט דיבב את הדמות בספיישל "לוני טונס" לחג המולד, ספיישל "לוני טונס" לפסחא ובכמה משחקי וידאו שבהם מככבות הדמויות של "לוני טונס".
ג'ו אלאסקי – ג'ו אלאסקי, כמו ג'ף ברגמן, היה חקיין, וידע לחקות דמויות רבות מה"לוני טונס", כולל באגס באני.
למעשה, אלאסקי כבר דיבב את יוסמיטי סֶם בסרט "מי הפליל את רוג'ר ראביט", מכיוון שלמל בלאנק הייתה בעיה במיתרי הקול.
אלאסקי דיבב את באגס באני גם בסרט "טוויטי מסביב לעולם".
דיבב לאחרונה את באגס באני וגם את דאפי דאק בסרט "לוני טונס: חוזרים לאקשן" מ-2003. כמו כן, אלאסקי דיבב את דאפי דאק בסרטון "Daffy Duck for President".
סֶמְיוּאֶל וינסנט – דיבב את הדמות רק ב-"Baby Looney Tunes" ששם דיבב גם את דאפי דאק.
מל בלאנק טען בערוב ימיו שנואל ידבב את באגס באני עד שלא יחלים.
בלאנק הצעיר אכן דיבב את הדמות, ברם אביו לא החלים אלא נפטר.
נואל בלאנק דיבב את באגס באני (יחד עם אביו) בסרט "מי הפליל את רוג'ר ראביט".
באד אפפל הוא ליקר תפוחים גרמני, שהומצא בשנת 1876 ומכיל 41% אלכוהול.
הוא מיוצר מתמציות של פרי התפוח ועץ אדר קנדי, האלכוהול שבו מיוצר מדגנים גרמניים מקומיים.
הוא ידוע בסמל הרכבת המצויר על תווית הבקבוק שלו.
באד אולדסלו היא עיר במדינת שלזוויג-הולשטיין שבגרמניה, ובירת מחוז שטורמן.
אוכלוסיית העיר מונה כ-23,000 תושבים.
ישנן עדויות ארכאולוגיות לקיום יישוב אנושי במקום כבר במהלך התקופה המזוליתית.
בנג'מין "באגסי" סיגל , היה פושע יהודי-אמריקאי, יליד ניו יורק.
סיגל ידוע בכך שהיה בין הדמויות הבולטות בעולם הפשע המאורגן בארצות הברית בתקופת היובש, ונחשב אחראי במידה רבה לפיתוחו של אזור לאס וגאס.
כינויו "באגסי" נבע ממילת הסלנג הניו-יורקית, "באגס" (Bugs), אשר פירושה משוגע, ותיארה את אופיו של סיגל.
סיגל שנא כינוי זה ואסר על חבריו להשתמש בו בפניו.
דמות משנה בסרט "הסנדק" נבנתה על פי קווי חייו – מו גרין.
סיגל היה אחד מחמשת ילדיהם של מקס וג'ני זיגלבוים, יוצאי פודוליה שבתחום המושב.
משפחתו, שהתגוררה בוויליאמסבורג, הייתה עניה מרודה.
כילד הצטרף לאחת מכנופיות הרחוב בשכונתו ועסק בגנבות רחוב ובסחיטת דמי חסות.
בנערותו פגש את מי שילווה אותו בהמשך חייו, מאיר לנסקי, והשניים הקימו כנופיה שעסקה בגנבת מכוניות ובהימורים.
סיגל אף שימש כרוצח שכיר בשירות כנופיות שונות בעיר בתיווכו של לנסקי.
בשנת 1926 הועמד סיגל לדין על אונס, אולם קורבן התקיפה שוכנעה על ידי לנסקי שלא להעיד כנגד חברו.
בשנת 1930 חברו סיגל ולנסקי ללאקי לוצ'יאנו ולאלברט אנסטסיה, בין הדמויות הבולטות בדור השני למאפיה האמריקאית האטלקית בניו יורק, שראתה אז תקופת צמיחה משמעותית בעקבות התיקון ה-18 לחוקת ארצות הברית שאסר על ייצור ומכירת אלכוהול ולכן יצר שוק אדיר למבריחי ויצרני אלכוהול בלתי חוקי.
אלו החלו לעסוק בהברחת אלכוהול לניו יורק, ניו ג'רזי ופילדלפיה.
באותה התקופה פרצה מלחמה המכונה מלחמת הקסטלמארזים בין שתי משפחות חזקות במאפיה האמריקאית על השליטה בעיר ניו יורק ובמאפיה כולה.
לאקי לוצ'יאנו ואלברט אנסטסיה היו חברים במשפחתו של ג'ו מסריה, שנלחמה במשפחת הפשע של סלווטורה מרנצאנו.
בתחילה נמנעו סיגל ולנסקי להתערב, אך לאחר שמסריה ניסה לרצוח את חברם לוצ'יאנו (על אף שהיה שייך למחנה שלו) ראו בכך הזדמנות לסיים את המלחמה ולבסס את מעמדם עוד יותר.
לוצ'יאנו וסיגל טמנו מלכודת למסריה, שנרצח בעודו יושב במסעדה, דבר שסימל את סיומה של מלחמת הקסטלמארזים.
הדעה הרווחת היא כי סיגל עמד מאחורי רצח מסריה, אולם סיגל מעולם לא הועמד לדין בגין מקרה זה.
בשנת 1932, הועמד סיגל לדין על חלקו במכת הברחות האלכוהול ואולם גם מאשמה זו התחמק כאשר נגזר עליו קנס בלבד.
בשנת 1935 חברו סיגל ולנסקי לדאץ' שולץ , מאפיונר יהודי אשר עסק באותם זמנים בהלוואה בריבית.
שמם של סיגל ולנסקי נקשר ברציחתם של מספר מתחרים ל"עסקו המצליח" של שולץ, אולם גם הפעם הדבר לא הוכח מעולם.
בשנת 1937 עבר סיגל ללוס אנג'לס, שם חבר לטייקוני פשע מקומיים והמשיך בעסקי ההימורים.
שמו של סיגל, אשר היה ידוע כרודף שמלות, נקשר במספר רב של שחקניות הוליוודיות, והוא הפך לדמות פופולרית בחיי הלילה בקליפורניה.
בשנת 1939 הועמד סיגל לדין באשמת רציחתו של המאפיונר היהודי הארי גרינברג אשר הפך לטענתו למודיע משטרתי.
משפט הרצח הסתיים אף הוא בזיכויו של סיגל מחוסר ראיות.
לאחר זיכויו במשפט הרצח של הארי גרינברג, נסע סיגל לביקור בניו יורק ובדרך עבר בעיירה שכוחת אל בשם לאס וגאס במדינת נבדה.
המיתוס שנוצר דיבר על חיזיון שחווה סיגל ובו ראה בית מלון ענק ושולחנות הימורים בעיירה קטנה זו.
סיגל ידע כי החל משנת 1931 הותרו ההימורים בחוקת מדינת נבדה, התחיל לפעול ליישום רעיון זה והסביר לחבריו בניו יורק על האוצר הפוטנציאלי הטמון במדבר.
סיגל הצליח לשכנע את חבריו, ובשנת 1941 החל לנסקי בהקמתם של בית מלון וקזינו ענקיים, אשר נקראו פלמינגו, על שם כינויה של וירג'יניה היל, אחת ממאהבותיו של סיגל.
הבעיות החלו לצוץ כאשר התברר לסיגל כי אינו מבין בבנייה כלל.
הפרויקט התארך מעל למצופה ואנשי המאפיה נאלצו לעמוד בהוצאות רבות מעל המשוער.
המצב הגיע לשיאו כאשר כונסה ישיבת בכירי העולם התחתון בהוואנה בירת קובה, בה דרשו בכירי העולם התחתון מלאקי לוצ'יאנו כי יאשר לחסל את סיגל, אשר נחשד כי הוא גונב את כספי חבריו.
ההיתר לא ניתן לבסוף לאור התנגדותו של לנסקי, אשר זכר את הפעמים הרבות בהן הצילו סיגל, ודרש בכל תוקף לאפשר לו לסיים את הפרויקט, בתקווה כי אכן המאפיה תקצור את הפירות.
כעבור זמן מה התברר כי פרויקט הפלמינגו אכן נכשל, וכספם של המאפיונרים אכן נגנב על ידי המאהבת של סיגל אשר נמלטה לפריז ואחר כך לשוודיה.
ב-20 ביוני 1947, לאחר שגם חברו לנסקי לא עמד לצידו יותר, נורה סיגל על ידי מתנקש מטעם המאפיה.
סיגל, אשר מת במקום, לא זכה לראות את לאס וגאס הופכת למרכז ההימורים העולמי כפי שחזה עשר שנים לפני כן.
סיוע לארגון ההגנה בארץ ישראל
ב-1946, סיגל נפגש בחדר אחורי בבית מלון בלוס אנג'לס עם סוכן ההגנה, ראובן דפני שנשלח לארצות הברית בשביל לסייע למאמץ להבריח כלי נשק לארץ ישראל.
בפגישה דפני הסביר לסיגל שהוא הגיע מארץ ישראל כדי לרכוש נשק.
בתום הפגישה הסכים סיגל לסייע לדפני ומאז, לפי עדותו של דפני, הוא הגיע פעם בשבוע לאותו חדר אחורי בבית המלון ומצא בו מזוודה על השולחן, ובתוכה שטרות של דולרים.
דפני העריך שעד שעזב את העיר הוא קיבל מסיגל לפחות 50 אלף דולר – סכום ששווה כ-700,000 דולר כיום (2021).
באד גאסטיין היא עיירת נופש עתיקה במדינה הפדרלית האוסטרית זלצבורג, במרחק של כ-90 ק"מ מהעיר זלצבורג.
העיירה שוכנת למרגלות הרי הוהה טאורן, ליד הר שְטוּבְּנֶרקוֹגֶל.
העיירה היא מקום תיירות אטרקטיבי ביותר.
לאחר השואה פעל בעיירה מחנה עקורים בו התגוררו מעל 2,000 ניצולי שואה במשך מספר שנים.
הם התגוררו בבתי מלון ובבתים פרטיים בעיירה, אותם הפקיע צבא ארצות הברית לתקופה של מספר שנים.
המחנה פורק לאחר שניצולי השואה עזבו ליעדי הגירה שונים, בעיקר למדינות שונות באירופה, לארצות הברית ולארץ ישראל.
העיירה נחשבת לעיירה איכותית ביותר בין מכיוון שיש בה אתר סקי נרחב, שמונה עשר מעיינות מים חמים בחום של כ-48 מעלות צלזיוס, קרבה לאלפים האוסטרים, קרבה לעמק המרפא גשטיין, מפלי קרימל ששוכנים במרחק של כ-60 ק"מ, הבארים המרובים והקזינו.
באגאן (בבורמזית: ပုဂံ, בתעתיק ישן: פאגאן) היא עיר עתיקה וחרבה במיאנמר, ששימשה בעבר כעיר הבירה הראשונה של ממלכת פאגאן, הישות המוקדמת ביותר שכללה את שטחי מיאנמר המודרנית.
ב-2019 באגאן הוכרזה כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו.
באגאן נמצאת על גדות הנהר , כ-500 קילומטרים צפונית מיאנגון ו-193 ק"מ דרומית למנדליי.
בבאגאן נמצא אוסף של סטופות ומקדשים עתיקים - בהם למעלה מאלפיים שרידי מבנים שנותרו על תילם, הפרושים על יותר מ-40 קילומטרים רבועים.
האתר הארכאולוגי של באגאן עומד בשורה אחת עם האתרים הארכאולוגיים המובילים באסיה כמו אנגקור בקמבודיה ובורובודור באינדונזיה.
המונומנט הבודהיסטי המרכזי משנה ממקום למקום את צורתו האדריכלית.
בבאגאן, כמו בכל העולם הבודהיסטי, יש שתי צורות בסיסיות של מונומנטים: סטופה (זאדי Zedi בשפה המקומית) ומקדש.
סטופה הוא מבנה אטום, לרוב בצורה של פעמון, המכיל שרידים של בודהה או של נזירים ומורים שהגיעו לרמת הארה גבוהה, לרוב, אין בו פסלי בודהה.
זהו מבנה חרוטי מסיבי, הבנוי מלבנים על מספר טרסות.
המקדש נותן תחושה של הישג במושגים מרחביים, ונותן לתחושות ולדמיון להשתחרר.
המרכיבים הארכיטקטוניים במקדש מוגדרים, כל פינה מוגדרת ובאופן חזותי חזק.
הכניסה העיקרית וחלונות המקדש מסמנים את מטרתן.
המקדשים הם מבנים שנועדו לתפילה, מאפיינים אותם פסלי בודהה שונים, ומסדרונות ופרוזדורים בארבעת צידי המקדש.
בעוד שהסטופה היא סמל לפולחן, למקדש תפקיד כפול, הן לעבודת האל והן כמקום למדיטציה.
באגאן נוסדה בשנת 107 לספירה, אך הגיעה לשיא חשיבותה בימי שלטון המלך בשנת 1057 ועד לחורבן הממלכה במהלך המאות ה-12 וה-13. בשנת 1287, לאחר חורבן שושלת סונג הדרומית בסין, החלו תקיפות מונגוליות על ממלכת באגאן, ועל אף שהמונגולים לא כבשו את באגאן, הממלכה חרבה והעיר ננטשה.
ממלכת באגאן חולקה לממלכות קטנות.
העיר לא שוחזרה לאחר מכן.
בשנת 1975 פגעה בעיר רעידת אדמה חזקה והרסה מקדשים קטנים נוספים.
רעידת האדמה הצליחה לפגוע גם בכמה מקדשים גדולים ומאסיביים וסטופות רבות נפגעו.
הממשל הצבאי שיקם חלק מהמבנים שניזוקו ברעידת האדמה - שיקום שעליו נמתחה ביקורת נוקבת בשל האגרסיביות וחוסר המקצועיות בשימור אתר מורשת כה חשוב.
המשטר גם נידה את תושבי הכפר שחיו במקום אל כפר חדש שהוקם מחוץ לתחום האתר.
באד אז היה ראפר שהשתייך להרכב DPGC, אך היה מוכר יותר בזכות קריירת הסולו שלו.
באד היה שייך לכנופיית Insane Crips הנחשבת לאלימה יחסית.
באז נולד בשם ג'מאר אנטוניו סטאמפס, וגדל עם אמו ואביו המאמץ ב-Hawaiian Gardens (לונג ביץ').
הוא סולק מבית הספר בגלל בעיות התנהגות, והחל לסחור בסמים.
באותה התקופה הוא הכיר את סנופ דוג בחנות תקליטים בלונג ביץ'.
היכרות זו גרמה לבאד להתעניין בראפ ולחשוב על קריירה בתחום.
כמו ראפרים אחרים, הוא התחיל להופיע בערבי 'מיקרופון פתוח' אשר נהוגים במועדוני מוזיקה שחורה.
בהמשך הוא חבר לסנופ דוג וללייבל שלו Doggystyle/Death Row.
בהמשך הדרך הצטרף באד ל-LBC Crew (הרכב לונג ביץ'), יחד עם הראפרים טכניק וליל' סי סטייל.
באד אישל היא עיר מרחצאות בדרום מדינת אוסטריה עילית שבאוסטריה, במרכז אזור הנופש זאלצקמרגוט.
אוכלוסיית העיר מונה 14,115 נכון ל 2004. העיר הוכרזה באופן רשמי מלחמת העולם הראשונה.
באד אישל שוכנת בגובה 468 מטר ומשתרעת על 162.85 קמ"ר, כאשר 71.9% ממנו מיוער ו 7.9% משמש לחקלאות.
האורך של העיר מצפון לדרום הוא 19.6 ק"מ, וממערב למזרח 17.8 ק"מ.
העיירה ממוקמת במחוז גמונדן, מדרום לאגם טראונזה ומצפון למערות הקרח בדכשטיין, במרחק 50 ק"מ מהעיר זאלצבורג.
לפי הממצאים, התגוררו אנשים באזור באד אישל כבר בתקופות הברונזה והברזל.
בסביבות השנים 10-15 לפנה"ס נכבש האזור בידי הלגיונות הרומיים, והפך להיות חלק מהפרובינציה הרומית נוריכום.
במאה ה-12 הפך אזור העיר לחלק מנחלתו של היינריך השני, קיסר אוסטריה לבית באבנברג.
העיר מוזכרת לראשונה במסמך משנת 1262 כ"איזלן" (Iselen).
בשנת 1775 בפקודת הקיסרית מריה תרזה כמה מאות מתושבי העיר הועברו מעבר להרי הקרפטים והקימו יישוב גרמני חדש דוייצ'ה מוקרה, שכיום נמצא בשטח אוקראינה.
ב-19 באוגוסט 1853 הציע הקיסר פרנץ יוזף נישואים לקיסרית אליזבת, נסיכת בוואריה בטיילת העיר, במקום שבו מאז 1989 נמצא מוזיאון העיר.
ב-1854 העניקה לו אם החתן וילה בעיר, כמתנת נישואים.
הוילה הפכה להיות בית מגורי הקיץ של הזוג, שאותו כינה פרנץ יוזף "גן עדן עלי אדמות".
באותה וילה קרא הקיסר ב 1914 להכרזת מלחמה על סרביה, אירוע המציין את תחילת מלחמת העולם הראשונה.
עד היום ממשיכה הווילה להיות ירושה של צאצאי זוג הקיסרים, אך חלקים ממנה פתוחים לציבור.
בתקופת מלחמת העולם השנייה התקיים בעיר מחנה משנה של דכאו.
ב-1948 נפטר בעיר המלחין האוסטרי פרנץ להאר.
מועצת העיר מונה 9 חברים כשיושב ראש מהווה את ראש העירייה.
ראש העירייה הנוכחי הוא הלמוט האאס, מהמפלגה הסוציאל-דמוקרטית האוסטרית.
תוצאות הבחירות האחרונות בעיר הניבו את התוצאות הבאות:
המפלגה הסוציאל-דמוקרטית האוסטרית (SPÖ): שבעה-עשר מנדטים
מפלגת העם האוסטרית (ÖVP): שלושה-עשר מנדטים
מפלגת הירוקים האוסטרית: שלושה מנדטים
מפלגת החירות האוסטרית (FPÖ): שלושה מנדטים
מפלגת "למען אישל": מנדט אחד
באגר 288 (מגרמנית: Bagger 288) הוא מחפר גלגל-יעים ומכונת החפירה הגדולה בעולם, תוצרת חברת קרופ (Krupp) הגרמנית.
משקלו של הבאגר הוא 13,500 טון; זהו הכלי הממונע הגדול בעולם, יותר מזחלן הטרנספורטר של נאס"א, שיא שנקבע ב-1978 עת הושלמה בנייתו.
באגר 288 הוא מחפר גלגל-יעים וייעודו העיקרי הוא כרייה פתוחה (Strip mining) במכרות פחם שם הוא חופר את השכבות המכסות את הפחם.
בנוסף הוא משמש לחפירת תעלות, כריית מנהרות, יצירת ערוצי מים, חציבה בהרים ועוד.
מהתחלת הפעלתו ב-1978 עד פברואר 2001 הבאגר חשף לחלוטין את שכבות הפחם במכרה המבך ולמעשה סיים את עבודתו שם.
במהלך 3 שבועות הוא ערך מסע של 22 קילומטר למכרה גרצוויילר, לאורך אוטובאהן 61, נהר ההרפט, מסילת רכבת ומספר דרכים אחרות.
השינוע עלה 15 מיליון מארק גרמני ודרש צוות של 70 עובדים.
הבאגר הושלם אחרי תכנון של 5 שנים ועוד 5 שנים של ייצור והרכבה.
הוא מתופעל בידי גנרטור חשמלי חיצוני עם הספק של 16 מיליון ואט.
הבאגר הוא עצמונע (מתנייד באופן עצמאי) אחרי שבדיקת עלויות הראתה שיותר זול לשנע אותו כחטיבה אחת מאשר לפרקו, להוביל את החלקים ולהרכיבם באתר החדש.
הוא מתנייע על גבי 12 זחלים ברוחב 3.8 מטר הזחל, דבר המפזר את משקלו העצום ויוצר לחץ שטח של 17.1 ניוטון לסמ"ר, דבר המאפשר לו לנוע על גבי חצץ, אדמה ואפילו דשא מבלי להשאיר טביעה משמעותית.
החפירה עצמה מתבצעת באמצעות גלגל יעים, המכיל 18 יעים בנפח 6.6 מטר מעוקב כל אחד.
קוטר הגלגל כולו הוא 21.6 מטר.
באמצעות הגלגל ומערכת שינוע החומר הנחפר יכול הבאגר לחפור 240,000 מטר מעוקב ביום, דבר השקול לחפור שטח של מגרש כדורגל בעומק של 30 מטר.
לבאגר אח תאום, באגר 289, שכמעט זהה לו.
לחץ על הקרקע: 17.1 ניוטון לסנטימטר מרובע.
רדיוס סיבוב מינימלי: 100 מטר.
הספק חפירה: 240,000 מטר מעוקב ביום.
הספק חשמלי: 16 מיליון ואט = .
באד בול היא עיירה במדינת באדן-וירטמברג בדרום גרמניה.
באד בול ממוקמת בחלקו הצפוני של רכס ההרים סוואביאן אלב כ-10 ק"מ מזרחית לגופינגן.
באזור שנת 800 לספירה נבנתה בבול כנסייה, עליה נבנתה כנסייה אחרת בראשית המאה ה-12.
האזכור המתועד הראשון של המקום היה בשנת 1155 על ידי פרידריך ברברוסה.
ב-1595 התגלו בבול מעיינות חמים וגופרית.
ב-1596 נבנה מבנה מרחצאות מרפא במקום.
המבנה שונה בשנים 1823-1825, ומאז ועד היום לא השתנה.
בשנת 1853 נרכשו מרחצאות המרפא על ידי הכומר והתאולוג יוהאן בלומהארדט שהשתמש בו כמרכז אוונגליסטי אשר משך אליו אנשים בשל יכולות הריפוי שלו, ובילה שם את שארית ימיו.
בנו כריסטוף פרדריק בלומהארדט המשיך את דרכו של אביו בספא עד מותו בשנת 1919. ב-1921, משפחת בלומהארדט העבירה את מתחם הספא לידי הכנסייה המוראבית.
בשנת 1945 נוסדה במקום האקדמיה הפרוטסטנטית באד בול, הראשונה מסוגה בגרמניה.
משנת 2005, מסדר הדיאקוניסות של הכנסייה הפרוטסטנטית של וירטמברג מפעיל את הספא.
מאמיני הכנסייה המוראבית ממשיכים להתפלל בה כיום.
האקדמיה הפרוטסטנטית באד בול , על אף היותה שייכת לממסד הפרוטסטנטי, לא מניחה קווים מנחים פרוטסטנטיים עבור הבאים לוועידות הנערכות בה בתחומי מדעי החברה, פוליטיקה, דת, כלכלה והסביבה.
להפך, האקדמיה מעודדת קבלה של זוויות ראייה שונות ודיונים בנושאים שנויים במחלוקת.
כמו כן, האקדמיה מעודדת את הבנת השונה - הפליט מחוץ למדינתו, הנכים ורגשות מאמיני דתות אחרות בענייני רוחניות.
בשנה מבקרים בקורסים וועידות באקדמיה כ-18,000 אנשים, הוועידות ממומנות חלקית על ידי הכנסייה הפרוטסטנטית בבאדן-וירטמברג..
באגסי הוא סרט מאפיה משנת 1991 שמספר את סיפורו של המאפיונר באגסי סיגל.
בסרט מככבים בו וורן בייטי, אנט בנינג, הרווי קייטל, בן קינגסלי, אליוט גולד, ביבי ניווירת', ג'ו מנטנה וביל גרהאם.
התסריט נכתב בידי ג'יימס טובאק והוא התבסס על תחקיר אותו ביצע דין ג'נינגס.
במאי הסרט הוא בארי לוינסון.
הגנגסטר בנג'מין "באגסי" סיגל (וורן בייטי) שעובד במאפיה בניו יורק נוסע לקליפורניה ומיד מתאהב בווירג'יניה היל (אנט בנינג) כוכבת עולה בהוליווד.
הוא רוכש בית בבוורלי הילס, ומתכנן להישאר שם בעוד אשתו ושתי בנותיו בסקרסדייל, בפרוורי ניו יורק.
בעת שהוא מטייל בנבדה עולה במוחו הרעיון לבנות קזינו במדבר.
הוא מגייס את עזרתו של הגנגסטר מיקי כהן (הרווי קייטל) ומגייס מימון מראש המאפיה מאיר לנסקי (בן קינגסלי) ומגנגסטרים אחרים בניו יורק שמאשרים את העסקה שעלותה מיליון דולרים.
באגסי מפקיד את וירג'יניה על ביצוע המשימה ומתחיל בבניית הקזינו מלון פלמינגו Flamingo Las Vegas Hotel Casino, בלאס וגאס, נבדה.
אלא שאין לו שום יכולת לבקר ולשלוט על התקציב שלו שמרקיע עד לסכום של שישה מיליון דולרים.
באגסי עושה הכול על מנת להבטיח שחלומו יוגשם ואפילו מוכר את חלקו בקזינו ואת רוב נכסיו.
מודאג מהעלויות הגבוהות, מהעובדה שהקזינו הוא כישלון ושנעלם מהתקציב סכום של שני מיליון דולרים מזמין מאיר לנסקי את באגסי לפגוש אותו בלוס אנג'לס.
באגסי מגלה שווירג'יניה גנבה את הכסף ואומר לה "תשמרי אותו עבור ימים קשים" במקום להשיב אותו.
הוא קורא ללנסקי ואומר לו לא למכור לעולם את חלקו בקזינו ושהוא עוד יודה לו ביום מן הימים.
כשבאגסי שוהה בביתו בלוס אנג'לס מאוחר בלילה, הוא נהרג מיריות רובה (ככל הנראה מרוצח שכיר ששכרו לנסקי או אחד המאפיונרים האחרים).
כשווירג'יניה שומעת את החדשות כשהיא בלאס וגאס היא נעשית מודאגת ויוצאת בחיפזון מהקזינו.
הטקסט בסיום הסרט מספר שהיא השיבה את הכסף האבוד ושבוע אחרי כן התאבדה.
הוא גם מספר שב-1991 (שנת יציאת הסרט לבתי הקולנוע) החלום בן שישה מיליוני הדולרים של באגסי בלאס וגאס נהפך להכנסות של מעל מאה מיליארד דולר.
וורן בייטי – בנג'מין "באגסי" סיגל
אנט בנינג – וירג'יניה היל
הארווי קייטל – מיקי כהן
בן קינגסלי – מאיר לנסקי
אליוט גולד – הארי גרינברג
ג'ו מנטנה - ג'ורג' ראפט
ריצ'רד סרפיאן – ג'אק דרגנה
ביבי ניווירת' - הרוזנת די פראסו
ג'אנקרלו סקאנדיוזי – הרוזן די פראסו
וונדי פיליפס – אסטה סיגל
סטפני מייסון – מיליסנט סיגל
קימברלי מקלוג – ברברה סיגל
אנדי רומאנו – דל ווב
ביל גרהם – צ'רלי "לאקי" לוצ'יאנו
לואיס ואן ברגן – ג'ואי איי
ג'וזף רומן – מו סדווי
ג'יימס טובאק – גאס גרינבאום
דון קאררה – ויטו ג'נוביז
כרמין סרידי – פרנק קוסטלו
דון קלפה – לואיס דרגנה
ג'ו בייקר – לורנס טיבט
קסניה פרוהסקה – מרלן דיטריך
הסרט זכה בשני פרס האוסקר: האחד עבור הארט דיירקטור הטוב ביותר והשני עבור עיצוב התלבושות הטוב ביותר.
הוא היה מועמד לפרס השחקן הטוב ביותר (וורן בייטי), פרס שחקן המשנה הטוב ביותר (הארווי קייטל), פרס שחקן המשנה הטוב ביותר (בן קינגסלי), הצילום הטוב ביותר, הבמאי הטוב ביותר, המוזיקה הטובה ביותר, הפסקול המקורי, הסרט הטוב ביותר, התסריט הטוב ביותר לתסריט שנכתב במיוחד עבור הסרט.
הוא היה מועמד לשמונה קטגוריות בפרס גלובוס הזהב וזכה בקטגוריית הסרט הטוב ביותר לסרט דרמה.
הסרט שתיקת הכבשים זכה בקטגוריית רבות שהסרט באגסי היה מועמד להן ב-1991.
בעקבות פגישתם על הסט של הסרט, נישאו וורן בייטי ואנט בנינג.
אף על פי שזכה בביקורות טובות, נמתחה על "באגסי" ביקורת על כך שלא תיאר נכון את באגסי סיגל.
הסרט אינו מזכיר את ההיסטוריה הארוכה של סיגל כפושע אלים, ובכלל זה ביצוע מעשי אונס ורצח,
ואינו מראה את השם שיצא לו כאדם נוח להתרגז.
"חזונו" של סיגל במדבר הוא אגדה אורבנית ניו יורקית בלבד.
בארצות הברית יצאה לאקרנים להפצה גרסה מורחבת של הסרט.
היא מכילה תשע סצנות נוספות של הסרט, שאורכו של הסרט בגרסה זו 149 דקות.
הבאגיסו (בלוגיסו - Bagisu) הם בני הקבוצה האתנית בוגיסו.
מוכרים גם בשמות גישו, מסבה או סוקוויאה, בני השבט מוכרים כבני אומת מסבה של מזרח אוגנדה.
הם קרובים אתנית לשבט הבוקוסו בקניה.
הבאגיסו חיים בעיקר במחוז מבאלה למרגלות הר אלגון ודוברים את שפת המסבה המוכרת גם כלוגיסו.
בני הבאגיסו נוהגים למול את בניהם בטקס מעבר לבגרות שנקרא אימבלו ונערך מדי שנתיים בחודש אוגוסט.
באגס באני במרדף בדרכים הוא סרט לוני טונס משנת 1979. כמו רבים אחרים, גם סרט זה הוא לקט של סרטונים קלאסיים מבית היוצר של האחים וורנר, ומורכב מסרטונים קצרים שמשולבים בין קטעי קישור בהנחייתו ובכיכובו באגס באני.
מסתבר שלבאגס באני יש עבר מפואר במרדפים.
בסרט זה, הוא נותן לצופה הצצה לכמה מהמרדפים הגדולים ביותר בהיסטוריה של הלוני טונס, כאשר הצופה מוזמן לאחוזתו, שם באגס מספר על אויביו ועל מרדפים של אחרים, ועוד מתקופת האדם הקדמון.
לאחר שנכנסו הצופה האורח לאחוזתו, הוא מציג בפניו את סיפור חייו בעזרת תמונות שתלויות על קיר ביתו.
בתמונה הראשונה, מופיע אלמר פאד, אשר ביזבז שנים ארוכות ומתסכלות ברדיפה אחריו.
בתמונה השנייה, נמצא יוסמיטי סאם, אשר מתגלה שמשום מה הוא שונא ארנבים, ובפרט את באגס.
בנקודה זו, באגס מעלה את השאלות: "מה גרם למרדפים הללו?" ו"מתי היה המרדף הראשון?", כדי לגלות את התשובה.
באגס לוקח את האורח למסע בזמן לתחילת האנושות.
כעת באגס, אשר מודע לקיומו כדמות מצוירת (ולא מתאכזב מכך ש"אין חיה כזאת"), עובר לאזור אחר בבית, שעליו תלויות תמונות של יוצריו:
טקס אייברי, פריץ פרילינג, צ'אק ג'ונס ובוב מקימסון - שביימו את רוב סרטיו.
טד פירס, וורן פוסטר ומייק מולטיז, שכתבו את קורות חייו.
לסיום, באגס מציג את תמונותו של מל בלאנק ומתאר אותו כך: "...וכמובן, אב בשם מל בלאנק שהיו לו אלפי קולות, והיה נחמד מצידו לתת לי אחד מהם".
כעת, עוברים לסרטון "Hare-Way to the Stars", שבו באגס מגיע בטעות לחלל ומציל את העולם ממרווין איש המאדים, שבכוונתו הזדונית לפוצץ את כדור הארץ, בטענה שהוא מפריע לו לראות את כוכב ונוס.
ואז, חוזרים לאחוזתו של באגס שלוקח אותנו לסרטון נוסף של מרווין: "Duck Dodgers in the 24½th Century".
אך הפעם, זה לא באגס שנתקל ביצור הקטן ממאדים אלא דאפי דאק, המכונה "הברווז דודג'רס" ונשלח לחלל ביחד עם פורקי פיג, בחיפוש אחר "אטום קצף גילוח", שנמצא בכוכב X.
שניהם נלחמים על הכוכב עד הרס.
בחזרה לאחוזה, באגס מעלה זכרונות מהזמן שבו דאפי טען שהוא יורשו של רובין הוד בסרטון "Robin Hood Daffy".
דאפי החליט לנסות פעם נוספת את נושא המוסקיטרים, אבל הוא הסתבך עם יריב מאוד מסתורי בסרטון "Duck Amuck".
באגס מקטר על זה שאחת הבעיות שתמיד היו לו עם ציירים היא שנראה שהם אף פעם לא יודעים להבחין בין ארנב לחפרפרת, ובשל כך, דהינו בגלל שהם חושבים שהוא חפרפרת, מאלצים אותו לחפור את דרכו לכל מקום, וכאן נכנס הסרטון "Bully for Bugs".
באגס יושב ליד תמונתה של סופי, ואומר שהוא מעדיף לטייל עם "ארנבת חתיכה", כפי שהוא מתאר אותה, אך לעיתים קרובות, לרוע מזלו, מוצא את עצמו נוסע עם דאפי דאק.
בשלב זה עוברים לסרטון "Ali Baba Bunny", שבו השניים מגיעים למאורת אוצר.
באגס עובר ליד תמונותיהם של וויל אי.
קיוטי ואלמר פאד, ומדבר על כך שהוא מרגיש כאילו כל האנשים בעולם מעוניינים בדבר אחד - לירות, לטגן, לבשל ולהרתיח למוות ארנבים ו/או ברווזים, כדוגמת אלמר פאד.
פה נכנס הסרטון "Rabbit Fire", שבו באגס ודאפי מוציאים אותו מדעתו בעת שהם מתווכחים אם בעונת הציד הזו המטרה המכוונת היא ברווזים או ארנבים.
באגס מביא אותנו עד לצרפת בעקבות פפה לה פיו, אשר מתאהב בחתולת רחוב וחושב אותה לבואשית בסרטון "For Scent-imental Reasons".
באגס מנגן על פסנתר, ונזכר במעלליו עם בן אדם ששונא מאוד מוזיקה.
מיד אחרי זה, נראה הסרטון "Long-Haired Hare" ולאחר מכן "מה נשמע באופרה?", שבו באגס לוקח אופרה שלמה של 18 שעות ומקצר אותה ל-7 דקות.
באגס מאיר את עינינו ומספר שלזכותו של אלמר יאמר כי "הוא לא באמת רוצה לאכול את החיות אותן הוא צד ושהוא עושה את זה רק בשביל הספורט, בניגוד לכמה אחרים שצדים בגלל שהם רעבים...", כמו זאב הערבות, ווייל אי.
קיוטי, שיאכל כל דבר, כולל את עצמו בסרטון "Operation: Rabbit".
בסרטון זה, קיוטי, שבדרך כלל רודף אחרי רוד-ראנר, מתפנה לנסות לתפוס את באגס ולאחר שהוא מבין שכנראה זה לא רעיון טוב, חוזר לרדוף אחרי הקוקייה הרצנית.
לסיום, באגס מסכם את הסרט באמרו שאם האדם הראשון לא היה מתחיל את המרדף הראשון, אולי לא היו ממציאים גם את הצחוק ושזה היה הפסד גדול באמת.
באד אמס היא עיר מחוז בגרמניה הנמצא במדינת ריינלנד-פפאלץ.
ב-2021 העיירה הוכרזה כחלק מאתר מורשת עולמית של אונסק"ו בשם ערי הספא הגדולות של אירופה ביחד עם עוד עשר ערים בגרמניה ובמדינות נוספות.
העיר הייתה מפורסמת במאה ה-19 כמקום נופש של אצולה (בין השאר ביקרו בה וילהלם הראשון, קיסר גרמניה, אלכסנדר השני, קיסר רוסיה, פיודור דוסטויבסקי).
השפעת העיר על אירועים היסטוריים
וילהלם הראשון שלח מהעיר את מברק אמס ב-13 ביולי 1870 שלאחר עיבודו ופרסומו על ידי ביסמרק גרם לתחילת מלחמת צרפת–פרוסיה.
בבאד אמס נכתב גם על ידי אלכסנדר השני ב-30 במאי 1876 אוקאז אמס שהגביל (בפועל אסר) את השימוש בשפה האוקראינית.
באד בריקנאו היא עיר מרחצאות במחוז באד קיסינגן שבצפון בוואריה.
היא שוכנת בעמק של הנהר זִין, בחלקם המערבי של הרי הרון, כ-30 ק"מ מדרום לפולדה.
לעיר חמישה חלקים: העיר המרכזית באד בריקנאו ופרווריה מרחצאות המדינה בריקנאו (Staatsbad Brückenau), ורנארץ (Wernarz), פולקרס (Volkers) ורמרסהאג (Römershag).
ההיסטוריה המוקדמת של באד בריקנאו אינה מתועדת היטב.
בניינים ראשונים הוקמו כנראה בסמוך לגשר על הנהר זין (Sinn), ששימש בתקופתו של קרל הגדול.
במאה ה-12 ההתיישבות הפכה לעיר קטנה שנקראה זין-אַאוּ (Sinn-Au).
אזכור מוקדם של העיר מופיע במסמך משנת 1249, כאשר פולדה העניקה לעיר הטבות מסוימות.
בשנת 1260 בנה הבישוף ארבע טירות מסביב לעיר, והעניק אותן לווסאלים.
באותה תקופה גם הוקפה העיר בחומה קטנה.
בשנת 1310 העניק המלך היינריך השביעי מעמד של עיר לזין-אאו.
בשנת 1337 הגדילה מועצת העיר את חומתה וחיזקה את שעריה.
בשנת 1597 קיבלה העיר את שמה הנוכחי, בריקנאו, כאשר נבנה גשר על הנהר זין.
באוגוסט 1876 נהרסה העיר כמעט כליל בשרפה.
במאה ה-15 ניתן אזכור למעיין מים מרים, ארבעה ק"מ במורד העמק לכיוון דרום-מערב.
כבר אז נודעו מים אלה בכוח הריפוי שלהם.
בתקופתו של היינריך פון ביברה, מושל פולדה בשנים 1759–1788, נבנו בתי מלון ראשונים, והתגלו עוד שני מעיינות.
בשנת 1816 הפכה בריקנאו לחלק מממלכת בוואריה.
היא הייתה למרחצאות המועדפים על לודוויג הראשון, מלך בוואריה, שמימן שיפוץ נרחב של המרחצאות.
בניין בולט מתקופה זו הוא "גרוסה קורזאל" (Große Kursaal), שנבנה בסגנון נאו-קלאסי.
לאחר אביב העמים בגרמניה בשנת 1848 ופרישתו של לודוויג הראשון, הושכרו המרחצאות ליזמים פרטיים.
בעשור הראשון של המאה ה-20, לאחר שהעיר שוקמה מהשרפה, התגלו גם בה שלושה מעיינות והוקמו שני פארקים.
ברפורמה המנהלית של 1970 אוחדו המרחצאות והעיר, ולבריקנאו המאוחדת נוספה רשמית הקידומת "באד".
בבאד בריקנאו התקיימה קהילה יהודית קטנה, ופעלו בה מלונות כשרים אחדים.
אחת מסמטאות העיר קרויה עד היום "סמטת היהודים" (Judengasse).
בשנות שהותו בגרמניה נפש ש"י עגנון בעיר זו פעמים אחדות.
הווי הקהילה היהודית בעיר בתקופה זו מתואר בסיפורו "בין שתי ערים", שבו קרויה העיר "קצנאו".
בית הכנסת של העיר נחנך בשנת 1913, ובשנת 1924 הוקם לידו בית ספר יהודי.
בית הכנסת נשרף בליל הבדולח, ולאחר מכן נשלחו יהודי המקום למחנות ריכוז ולא שבו.
בשנת 2001 נקבע במקום שלט זיכרון שבו נאמר: "במקום הזה עמד פעם בית הכנסת של יהודי באד בריקנאו.
אנו זוכרים את השרפה של 9 בנובמבר 1938, וכן את הסבל של בני עירנו היהודים ויתר הקורבנות של הרייך השלישי."
באד-טיבירה הייתה עיר עתיקה בשומר.
משמעות השם הוא "הקיר של עובדי הנחושת" או "מבצר חרשי הנחושת".
אתר העיר זוהה עם תל אל-מדינה (Tell al-Madineh) במחוז ד'י קאר 10 ק"מ צפונית-מזרחית לתל סנקרה (העיר העתיקה לרסה) בדרום עיראק ליד תעלת המים איטורונגל (Iturungal).
שמה של העיר מופיע ברשימת המלכים השומרית כאחת הערים שהיו קיימות לפני המבול.
שמה האכדי היה דור-גורגורי (Dûr-gurgurri).
שמה היווני בפי ההיסטוריונים היוונים ברוסוס, אבידנוס ואפולודורוס מאתונה היה פנטיביבלוס (Pantibiblos).
שם זה אולי משקף שם נוסף שלה פטיבירה (Patibira) שמשמעותו "תעלת חרשי הנחושת".
על פי רשימת המלכים השומרית, באד-טיבירה הייתה העיר השנייה בשומר לאחר ארידו, שבה הייתה קיימת מלוכה לפני המבול.
בתקופה שההגמוניה על שומר הייתה בידי העיר, מלכו בה שלושה המלכים הבאים: אנ-מן-לו-אנה, אנ-מן-גאל-אנה ודומוזיד.
העיר הייתה מוקפת חומה והייתה מוקפת בכפרים ואדמה.
האל הפטרון של העיר היה תמוז.
הטקסט השומרי המספר על ירידת האלה איננה לשאול, מציין את מקדש העיר אי-מוש-כאלאמה (E-mush-kalamma).
על פי הסיפור, איננה מרתיעה את השדים משאול התחתיות לקחת את בנה לולאל (Lulal), שחי בעליבות והמרכז הפולחני שלו היה בבאד-טיבירה.
בסופו של דבר הם לקחו במקומו את דומוזיד מלך ארך שחי בשפע ובפאר.
מלך זה מזוהה עם דומוזיד הדייג (Dumuzid, the Fisherman), מלך ארך שמלך בה לאחר המבול בין המלכים לוגלבנדה (Lugalbanda) וגילגמש.
"טקסט אחווה" שנמצא בכתב יתדות על גבי יתד חרס בצורת חרוט המוכנס לקירות מבנה בעת בנייתו, הוקדש לאלוהי באד-טיבירה, ומספר על הסכם אחווה שנחתם בין אנתמנה מלך לגש ולוגל-כיניש-דודו שליט ארך.
הכתובת: "אלה היו הימים כשאנתמנה שליט לגש ולוגל-כיניש-דודו שליט ארך חתמו על חוזה של אחווה".
על פי הכתובת, אנתמנה מתאר עצמו כבונה מקדש העיר אי-מוש לאלים איננה ותמוז, תחת התואר המקומי שלו לוגל-אי-מוש.
השליטה על העיר עברה במהלך השנים בין לרסה, שמלכה סין-אידינם טען שהוא בנה חומה גדולה בבאד-טיבירה, לאיסין, שמלכה ליפיט-אישתר טען שבנה בעיר את "בית הצדק".
על פני שטח תלולית האתר נמצאו חלקי לבנים שנשא את כתובת שמו של אמר-סין, מלך מהשושלת השלישית של אור שחי במאה ה-21 לפנה"ס.
חתיכות של לבנים מזוגגות היו פזורות על פני כל השטח הגדול והן מהוות אינדיקציה לחורבן העיר על ידי שרפה.
מדיווח של הצבא האמריקאי שסקר אתרים ארכאולוגים בעיראק לאחר מלחמת עיראק, האתר נבזז ונראו בו בורות שוד.
ג'ורג' קלרנס מורן , היה גנגסטר משיקגו, ארצות הברית שפעל בתקופת היובש.
הוא עבר לחלקה הצפוני של העיר כאשר היה בן 19, שם היה מעורב בפעילות עם כמה כנופיות.
הוא נכלא שלוש פעמים לפני שמלאו לו 21. ב-14 בפברואר 1929 באירוע שנודע כטבח יום ולנטיין, נרצחו שבעה מאנשי כנופייתו בתוך מחסן, כשמבצעי הרצח הם ככל הנראה אנשיו של יריבו אל קפונה.
מורן היה ידוע בשל הנוהג של אנשיו להתפרץ עם רכב למקום מפגש של יריביו ולהמטיר עליהם צרורות מכלי נשק אוטומטי (drive-by shooting).
נולד בשם אדלרד ליאו קונין (Adelard Leo Cunin) למארי דיאנה ולגולס אדלרד קונין בסיינט פול, מינסוטה.
הוריו היו ממוצא צרפתי קתולי.
מוצאו של אביו היה מאלזס-לורן ומוצאה של אמו היה מצ'יק'וטימי (Chicoutimi) שבקוויבק, קנדה.
הסברה היא שמורן הפך לפושע כבר כנער.
בהיותו בן 19 הוא ברח לשיקגו.
הוא נכלא שלוש פעמים עד היום בו מלאו לו 21.
ב-1920 החלה בארצות הברית תקופת היובש בעקבות אישורו של התיקון ה-18 לחוקת ארצות הברית, שאסר על ייצור, מכירה והובלה של משקאות חריפים.
כתוצאה מכך החלו ארגוני פשע לשגשג בתחום הברחת המשקאות.
הם ייבאו את המשקאות, ייצרו אותם, גנבו אותם ומכרו אותם כמצרך מבוקש תמורת רווחים גבוהים.
הביקוש לאלכוהול והעדר תחרות מצדם של עסקים חוקיים הבטיחו את קיומם הבלתי מוגבל של לקוחות.
עד מהרה נהנו הפושעים והגנגסטרים מרווחים בשיעור שמעולם לא היה בעסקים חוקיים מכל סוג.
ביניהם היה דין או'בניון (Dean O'Banion) וכנופייתו שכללה בעיקר בריונים ממוצא אירי, שהיו ידועים בשם "הכנופיה של האזור הצפוני" (North Side Gang).
ג'וני טוריו (Johnny Torrio) וסגנו אל קפונה, עברו לחלק הדרומי של שיקגו, השתלטו על חלק זה של העיר והדירו משם את הכנופיה של האחים או'דונל.
עד מהרה הם קיבצו סביבם תומכים והפכו להיות "המשפחה האיטלקית" של שיקגו, מאחר שרוב אנשיהם היו ממוצא איטלקי.
טוריו, שלא אהב להשתמש באלימות, פעל במהרה להגדיר את תחום הפעולה של כל אחת ואחת מהכנופיות.
הוא ניסה להנהיג שותפות בינו לבין או'בניון, ובמשך זמן מה השותפות נחלה הצלחה.
משפחת גנה (Genna), משפחת פשע סיציליאנית, ששלטה על חלק מדרום שיקגו והייתה שותפה של טוריו וקפונה, רצתה להרחיב את פעילותה לשטחי שליטה של כנופיות אחרות.
הם מכרו את המשקאות החריפים שלהם במחירים זולים במחצית מאלה שאו'בניון מכר ובכך מיגרו את זה האחרון משטח השליטה שלו.
או'בניון פנה לעזרתו של טוריו שניסה להגיע להסדר עם משפחת גנה בדרכי שלום.
אך או'בניון לא היה מרוצה מהתוצאות והחליט להשיב מלחמה.
הוא החל לשדוד את משלוחי המשקאות של משפחת גנה ומכר אותם בעצמו.
שני אירועים הציתו את המהלך שהוביל לרציחתו של או'בניון.
האירוע הראשון היה עימות בינו לבין משפחת גנה.
טוריו היה בחופשה והשאיר את האחריות על המבצעים בידיו של אל קפונה.
או'בניון הגיע כדי לגבות חוב של 30,000 דולר מאנג'לו גנה, מנהיג המשפחה.
קפונה הסביר לאו'בניון שאנג'לו לא מסוגל לשלם את החוב ועליהם ליישב את הסכסוך בינתיים בדרכי שלום.
או'בניון סירב להצעה ומאוחר יותר התקשר בטלפון לגנה והודיע לו שמוטב לו לסלק את החוב עד לסוף השבוע.
האירוע השני היה מלכודת בצורת פשיטה משטרתית שבה הופל טוריו.
או'בניון יצר קשר עם טוריו והכריז כי הוא רוצה לפרוש מהעסקים ולמכור חלק מהם לטוריו.
טוריו, שהיה נלהב מכך שלא יהיו עוד סכסוכים ביניהם, קפץ על המציאה ופגש את או'בניון במחסן.
הם החלו לשוחח ולהחליף ביניהם כמה בדיחות, אך אז התפרצו למקום כוחות משטרה ועצרו את השניים באשמת סחר במשקאות בלתי חוקיים.
או'בניון החל לצחוק, אך טוריו נכנס לפאניקה.
הוא ידע שזוהי העבירה השנייה שלו בתחום זה שעליה הוא נתפס ושהפעם יכלא לתקופה ממושכת.
שניהם השתחררו בערבות ואז נודע לטוריו שאו'בניון ידע על הפשיטה מראש ועל המלכודת שנטמנה לו.
הכנופיה האיטלקית החליטה אז להרוג את או'בניון.
הם שכרו את שירותיהם של רוצחים שכירים עצמאיים כדי לבצע את הרצח.
הם עקבו אחריו עד לחנות הפרחים שלו ונכנסו אליה.
או'בניון, שציפה למשלוח סחורה, לא חשד בהם.
כשאחד מהם הושיט את ידו אליו כדי ללחוץ אותה, שלפו כל השאר את כלי הנשק שלהם וירו בו למוות.
חברי הכנופיה הצפונית איבדו את מנהיגם.
אל קפונה וטוריו סברו שעם מותו של או'בניון יבוא הקץ לצרות שגרמה הכנופיה הצפונית.
באגס מורן ושאר חברי הכנופיה נכחו בהלוויה המפוארת יחד עם אל קפונה וטוריו.
פעילות הברחת המשקאות של באגס מורן ושל ארל וייס המשיכה להוות אתגר לכנופיה של דרום שיקגו בהנהגתו של אל קפונה.
מורן וקפונה החלו לנהל מלחמה זה עם זה שעלתה להם בחייהם של חבריהם ועלתה לקפונה בחירותו.
שנאתו של מורן לקפונה הובעה גם בפומבי.
הוא סלד מעיסוקו של קפונה בעסקי הזנות.
בהאמינו שהוא קתולי טוב יותר בהשוואה לקפונה, סירב מורן לנהל בתי בושת.
מורן וכנופייתו עשו שני ניסיונות להשיב מכה לאל קפונה.
הניסיון הראשון היה להתנקש בחייו של קפונה.
מורן יחד עם שותפיו הסתובב בעיר עם מכונית בחיפוש אחר יריבו.
הם מצאו את מכוניתו חונה ליד המדרכה וראו אותו יוצא ממנה.
הם ירו לעברו מטח של כדורים.
קפונה ואנשיו השתטחו על הרצפה בעוד שנהגו נפצע והמכונית נוקבה מכדורים.
למרות הבהלה, שרד קפונה את ההתקפה ולאחר מכן החל לנוע במכונית משוריינת.
בניסיון השני נחטף, עונה ונרצח אחד משומרי הראש הנאמנים ביותר של אל קפונה.
ב-20 בספטמבר 1926 ניסה מורן שוב להרוג את קפונה, הפעם בסיסרו (Cicero) בסיס פעולותיו של קפונה.
צי כלי רכב, בפיקודו האישי של מורן, פרץ לתוך הלובי של המלון שבבעלותו של קפונה.
קפונה ושומרי ראשו ישבו ושתו במרתף בשעה שאנשי כנופייתו של מורן החלו להמטיר כדורים ללובי באמצעות תת-מקלעים תומפסון.
קפונה יצא ללא פגע ממתקפה זו, אך הוא נותר מפוחד והמסעדה שבבעלותו הוחרבה.
הוא קרא לשביתת נשק בין שני הצדדים, אך זו לא הצליחה להתקיים לזמן רב.
לאחר תקרית זו התכנס מפגש להשכנת שלום בין הכנופיות של שיקגו ונעשה ניסיון לחלק ביניהם את אזורי השליטה.
לאחר שורה של חיסולים נותר מורן כמנהיג היחידי של כנופייתו.
עובדה זו הובנה גם על ידי קפונה, אך בשלב זה החליט שלא הוא יתקוף ראשון, מאחר שידע כי מלחמה עם מורן תגבה מחיר דמים גבוה.
שני הצדדים החלו לעקוב מעקב צמוד זה על זה.
מורן המשיך באופן קבוע להרגיז את קפונה על ידי שדידת משלוחי המשקאות שלו ומכירתם.
קפונה הגיב בהצתת מסלול מרוצי הכלבים של מורן.
כנקמה שרף מורן את המועדון של קפונה.
מורן הרג רבים מאנשיו של קפונה.
הוא הסתובב כשלפחות 15 שומרי ראש מקיפים אותו ובשלב מסוים הוא גרם לקפונה לומר שהוא מתחרט על כך שהגיע לשיקגו.
בשלב זה הזמין מורן את רציחתם של שניים ממקורביו של קפונה וחברים בכירים בקהילה הסיציליאנית, שהייתה בסיס לכוחו של קפונה.
לאחר רציחתם התאבל קפונה קשות ושנאתו כלפי מורן גברה אף יותר.
מורן מצדו החליט להסלים את המאבק עוד יותר על ידי חטיפת משלוחי המשקאות של קפונה.
ב-1929 ניסה אל קפונה להכות את מורן מכה ניצחת בטבח יום ולנטיין הידוע לשמצה.
שני אנשים חמושים, לבושים במדי משטרה ושניים נוספים בבגדים אזרחיים, העמידו מול הקיר של מחסן בשיקגו קבוצה של אנשיו של מורן ורצחו אותם בדם קר.
עם זאת, היעד העיקרי של חיסול זה, מורן עצמו, חמק מהמוות בקושי רב.
מורן ראה את רכבם של המתנקשים מחוץ למחסן, האמין שזוהי פשיטה משטרתית וחמק יחד עם שומרי ראשו לבית קפה סמוך.
חבר אחר בכנופיה הצפונית זוהה בטעות על ידי אחת התצפיות של קפונה כמורן, מה שגרם להתקפה להתחיל.
כאשר הבין מורן את אופי הטבח, הוא שבר את הקוד של הפשע המאורגן והכריז, "רק קפונה הורג בצורה כזאת!" אף על פי שהיה מזועזע מהטבח, המשיך מורן במלחמה על השטח כנגד קפונה (אם כי בהיקף מצומצם יותר).
בניגוד לדעה הרווחת, הצליח מורן לשמור על השליטה על הטריטוריה שלו ועל מה שנותר מכנופייתו עד לסוף תקופת היובש במהלך ראשית שנות השלושים.
אך עם ביטולו של חוק היובש, דעך כוכבה של הכנופיה הצפונית, כמו שקרה לכנופיות אחרות ולאחר זמן קצר החליט מורן לעזוב את שיקגו.
קפונה, לעומת זאת, לא חמק מעונש.
לאחר טבח יום ולנטין זעמו הממשלה והציבור על עוצמתה הרצחנית של מלחמת הכנופיות.
כאשר הממסד החל לרדוף אחר קפונה בכל החזיתות, החל גם כוחו לרדת.
אל קפונה הורשע ב-1932 בהעלמת מס ונשפט למאסר.
באפריל 1930, השלים פרנק לוש (Frank J.
Loesch), יושב ראש הוועד לטיפול בפשע בשיקגו, רשימה של "אויבי הציבור" שבה נכללו 30 אנשים שהייתה להם השפעה רעה על העיר.
אל קפונה עמד בראש הרשימה ובאגס מורן ניצב במקום השישי.
ב-15 בפברואר 1936, שבע שנים ויום אחד לאחר טבח יום ולנטין, נמצא ג'ק מק'גרן ("Machine Gun" Jack McGurn), אדריכל הטבח, מת.
כרטיס ברכה ליום ולנטיין עם חרוזים הומוריסטיים הושאר בלובי של מועדון הבאולינג בו הוא נרצח.
מאחר שמורן היה ידוע במעשי הליצנות שלו, מורשת שירש מדין או'בניון, הועלתה ההשערה שהוא ביצע את הרצח כנקמה על הטבח של אנשי כנופייתו, אף שהיו גם חשודים נוספים ברצח.
השערות נוספות מקובלות גם הן על חוקרי ההיסטוריה של עולם הפשע.
רוב החוקרים שחקרו את חייו של מורן הגיעו למסקנה שמורן לא הצליח לשרוד לטווח ארוך כמנהיג כנופיה.
לעומת אל שהיה קפונה אשף התכנון המקדים, גישתו של מורן הייתה כשל פושע רחוב פשוט, המגיב באופן אימפולסיבי.
לאחר שבהדרגה הוא נעלם מהנוף של שיקגו באמצע שנות השלושים, הוא חזר לעיסוקיו הקודמים ועסק רק בהונאות דואר ובמעשי שוד.
בשנות הארבעים, 17 שנים בלבד לאחר שהיה אחד הגנגסטרים העשירים ביותר בשיקגו, נותר מורן כמעט חסר פרוטה.
ביולי 1946, נעצר מורן באוהיו על שוד שליח בנק בסכום של 10,000 דולר.
הוא הורשע ונדון לעשר שנות מאסר.
זמן קצר לאחר שחרורו, ב-8 בנובמבר 1956, הוא נעצר שוב על שוד בנק באוהיו.
הוא נדון לעשר שנות מאסר נוספות וב-11 בינואר 1957 הוא נכלא בבית כלא פדרלי.
ב-25 בפברואר 1957 הוא מת מסרטן הריאה בגיל 65. בעת מותו נאמד הונו ב-100 דולר והוא נקבר בבית הקברות של הכלא.
דמותו של באגס מורן הופיעה במספר רב של סרטים:
בסדרת הטלוויזיה של רשת CBS משנת 1958 "Playhouse 90", גילם את מורן השחקן דניס פטריק.
בסרט "אל קפונה" משנת 1959 גילם את מורן השחקן מרוין ויי.
בסדרת הטלוויזיה של רשת ABC שהוקרנה בין השנים 1959–1963, שקדמה לסרט באותו שם, "הבלתי משוחדים", גילמו את מורן השחקנים לויד נולאן, רוברט ג.
בסרט "טבח יום ולנטיין" משנת 1967 גילם את מורן השחקן ראלף מיקר.
בסרט "קאפון" משנת 1975, גילם את מורן השחקן רוברט פיליפס.
בפיילוט של סדרת הטלוויזיה משנת 1993 של רשת CBS המבוססת על הסרט הבלתי משוחדים, גילם את דמותו של מורן השחקן ג'ק טיבאו.
בפרק מתוך סדרת הטלוויזיה מהדורה מוקדמת של רשת CBS משנת 2000 גילם את מורן השחקן קווין פריי.
באד בוי רקורדס היא חברת תקליטים אשר נוסדה ב-1993 על ידי המפיק והראפר שון קומבס.
כיום החברה פועלת כמחלקה של יוניברסל מיוזיק גרופ, והמוזיקה שלה מופצת על ידי אינטרסקופ רקורדס.
באד בוי רקורדס נוסדה ב-1993 על ידי שון קומבס לאחר שפוטר באותה השנה ממשרתו כמנהל האחראי לגיוס אומנים ופיקוח על ההתקדמות שלהם.
ההוצאה לאור הראשונה של החברה היה הסינגל "Flava In Ya Ear" של קרייג מאק.
ב-1994 הוציאה החברה לאור את אלבום הבכורה שלו Project: Funk Da World.
בהמשך הוציאה לאור את הסינגל "Juicy" והאלבום Ready To Die, שהם אלבום הבכורה ושיר הנושא של הזמר הנוטוריוס בי.
שיצא לאור גם ב-1994. לצד האלבום של מאק שהיה מאוד פופולרי, האלבום Ready To Die גרף מספר תארים של אלבום פלטינה.
כשהוא שולט במצעדי המוזיקה, הנוטוריוס בי.
הפך ב-1995 לאחד מהשמות הגדולים של הז'אנר ולזמר המוביל של חברת התקליטים.
ב-1995 הצלחתה של החברה המשיכה לעלות עם הוצאה לאור של אלבומי פלטינה נוספים של להקת הבנות האמריקאית טוטאל והזמרת האמריקאית פיית אוונס.
חברת התקליטים הפכה לביתם של מפיקים וכותבי שירים ובהם צ'אקי תומפסון, איזי מו-בי ודי-דוט- כולם לקחו חלק אינסטרומנטלי בהפקת היצירות הכי ידועות של החברה.
סכסוך עם דת' רואו רקורדס
ההצלחה המהירה של הנוטוריוס בי.
ג'י., ובאד בוי רקורדס כחברה, העלו כמה מתחים, במיוחד עם דת' רואו רקורדס בלוס אנג'לס.
במשך שנתיים שקדמו לשנת 1995, היפ הופ החוף המערבי, הנשלט על ידי דת' רואו, היה בולט בזרם המוזיקת ראפ.
שוג נייט, מנכ"ל הדת' רואו רקורדס, ראה בקומבס כאחראי למות חברו ג'ייק רובלס במקרה ירי, לכאורה בידיו של שומר הראש של קומבס.
המתחים גברו כאשר דת' רואו החתימו את הראפר העולה טופאק שאקור, שטען כי מעגל החברים של באד בוי, ובעיקר הנוטוריוס וקומבס היו שותפים לפשע הירי שבו הוא נורה בנובמבר 1994 בלובי של אולפני Quad בטיימס סקוור.
לאחר ההוצאה לאור של האלבום Hit 'Em Up, אשר מכפיש את באד בוי, המתחים גברו.
טופאק נורה ב-7 בספטמבר 1996 בלאס ווגאס זמן קצר לאחר שנכח בקרב האגרוף של מייק טייסון נגד ברוס שלדון במלון MGM.
טופאק הוכרז כמת ב-13 בספטמבר.
מיד לאחר מכן באד בוי פרסמו הודעת ניחומים.
ב-9 במרץ 1997, בזמן שבאד בוי היו באמצע ההכנות להשיק את האלבום הכפול של נוטוריוס בשם Life After Death, הוא נורה למוות במכוניתו לאחר שיצא ממסיבה בלוס אנג'לס.
המוות של שני הראפרים השאיר רבים לתהות אם העוינות של ה"חופים" היא שגרמה למעשי הרצח שלהם.
חקירות המשטרה זכו לביקורת מצד גורמים ציבוריים ומשפטיים.
עד היום שני המקרים נותרו בלתי פתורים באופן רשמי.
החיים אחרי המוות של הנוטוריוס בי.
ובנייה מחדש של חברת התקליטים
לאחר המוות שלו, אלבומו של הנוטוריוס בי.
ג'י., Life After Death הגיע למקום הראשון במצעד 200 השירים הכי טובים של בילבורד.
שני הסינגלים הראשונים של האלבום "Hypnotize" ו"Mo Money, Mo Problems" גם הגיעו למקומות גבוהים במצעדי המוזיקה.
האלבום מכר מעל 10 מיליון עותקים בארצות הברית בלבד, והוא נחשב לאחד מהאלבומים הנמכרים ביותר בארצות הברית בכל הזמנים.
בתחילת 1997, שון קומבס החל בהקלטות של אלבום הבכורה שלו.
הסינגל הראשון, "Can't Nobody Hold Me Down", תפס את המקום הראשון במצעדים שונים של ראפ, R&B ופופ.
כתגובה למותו של הנוטוריוס בי.
ג'י., החברה מיהרה להוציא לאור שיר הוקרה, "I'll Be Missimg You", אשר כלל הופעת אורח של אלמנתו של הנוטוריוס בי.
ג'י., פיית אוונס, ולהקת הR&B של החברה, 112. השיר היה במקום הראשון במצעדים במשך 11 שבועות ברציפות והפך במהירות לסינגל השני באלבום של קומבס בשם No Way Out, אשר יצא לאור בקיץ 1997 ומכר 7 מיליון עותקים.
הזמר החדש של החברה, מייז, באותו זמן תפס את מקומו הריק שהשאיר אחריו הנוטוריוס בי.
אלבום הבכורה שלו, Harlem World, גם כן יצא לאור באותה שנה וגרף ארבעה תוארי אלבום פלטינה.
בשל ההצלחות הרצופות של האלבומים Life After Death,No Way Out וHarlem World, עד סוף שנת 1997, באד בוי כחברה וכמותג הגיעה לשיא מסחרי.
במהלך אותה תקופה, החברה החלה לקדם את האומנים החתומים החדשים- קבוצת ההיפ-הופ דה ל.ו.קס, אשר באופן קבוע הופיעו בהופעות אורח רבות בהוצאות לאור של החברה באותה שנה.
למרות הציפיות הרבות מהם, אלבום הבכורה שלהם שהושק ב-1998, Money, Power & Respect מכר מספר נמוך של עותקים.
זמן קצר לאחר מכן, הקבוצה עזבה את החברה ונכנסה למחלוקת בנוגע לזכויות והוצאות לאור שנמשכה עד שנת 2005.
בשנים שלאחר מכן, החברה חוותה נסיגה מסחרית.
ב-1999, מייז הפך לדתי ופרש מתעשיית המוזיקה, כשהוא משאיר אחריו שקע רציני בחברה, במיוחד מכיוון שבדיוק באותה תקופה האלבום השני שלו יצא לאור.
באד בוי מצא קצת הצלחה עם שיין, ראפר צעיר מברוקלין, שזכה לשבחים וגם לביקורת על קולו העמוק והזרימה האיטית שלו - שרבים החשיבו דומה מדי, ואף חיקוי של הנוטוריוס בי.
בינתיים, אלבומי ההמשך של קומבס נכשלו להשיג את אותה הצלחה שהיה לאלבום הבכורה שלו.
בניסיון לשווק את עצמו, הוא עשה מספר שינויים לשם הבמה שלו: הוא עבר מהשם "Puff Daddy" לשם "Puffy", לאחר מכן לשם "P.Diddy" ולבסוף בקצרה עבר לשם "Diddy".
בתחילת שנות האלפיים, התקשתה באד בוי לשמור על יציבות.
רבים מהאומנים שלקחו חלק בהוצאות לאור המצליחות עזבו את החברה, בעוד אלו שנשארו ראו את מכירות האלבומים שלהם מצטמצמות עם הזמן.
אף על פי שהחברה המשיכה באופן עקבי להוציא לאור יצירות חדשות, ועשתה ניסיונות רבים ליצור אומנים בתדמית של האלילים המנוחים של החברה, רק מעטים נוכחו להצלחה כמו שהחברה קיוותה.
זוג הראפרים, אייט בול ואם.ג'יי.ג'י הוציא לאור את האלבום Living Legends ואף זכו להצלחה ב-2004, מה שהוביל ליצירת באד בוי סאות' - אשר בסופו של דבר ישמש כבית לאומנים כמו בויז אן דה הוד ויונג ג'וק.
ב-2002, קומבס השתתף בתוכנית הריאליטי "יצירת הלהקה עונה 2" של MTV, שבעקבותיה באד בוי הרכיבו את הקבוצה "דה באנד".
למרות החשיפה שלהם בMTV שהובילו למכירות זהב של אלבום הבכורה שלהם, קומבס לאחר מכן פירק את הלהקה.
בשלב זה, החברה החתימה ראפר בשם אאסים, שאלבום הבכורה שלו לא הוצא לאור על ידי באד בוי עד היום.
באד בוי ראתה את הונה משתפר בשנת 2005, עם ההצלחה של הוצאות לאור של אומנים חדשים שהחתימו: קאסי ויונג ג'וק (שניהם יגרפו את התואר של חמשת השירים הטובים ביותר/אלבומי בכורה הטובים ביותר).
גם בשנת 2006, באד בוי המשיכו בהצלחה כשהם מרכיבים את להקת הבנות דאניטי קיין מתוך תוכנית הריאליטי "יצירת הלהקה עונה 3".
אלבום הבכורה שלהן התמקם במקום הראשון במצעדי המוזיקה השונים (הישג זה היה הפעם הראשונה שיצירה של החברה לוקחת מקום ראשון מאז הוצאתו לאור של הפסקול לסרט "בחורים רעים 2" שלוש שנים קודם לכן).
אלבומם השני, Welcome to the Dollhouse גם הוא לקח את המקום הראשון במצעדים.
האלבום כלל את הסינגל השני שנכנס לרשימת עשרת הגדולים, "Damaged".
קומבס החתים את האומנים דיי26 ודוני קלאנג לחברה.
מספר שנים לאחר מכן קומבס פירק את הלהקה דאניטי קיין, תוך הפסקת החוזים עם כל אחת מחברות הלהקה.
באותו זמן דון ריצ'רד עובד כאמן סולו וכותב שירים עבור החברה.
בחודש מרץ 2009, דווח כי ריצ'רד וקומבס מרכיבים קבוצת בנות חדשה, אך לאחר מכן הרכיבו קבוצה הנקראת דירטי מאני המורכבת מריצ'רד, קומבס והזמרת וכותבת שירים בשם קאלנה הרפר.
בחודש אפריל 2009, באד בוי החתימו את הראפר ראד קפה.
בחודש ספטמבר 2009, הוכרז כי קומבס יעזוב את וורנר מיוזיק גרופ, ויחתום על עסקה חדשה עם חברת הבת של יוניברסל מיוזיק גרופ - אינטרסקופ רקורדס.