tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אסטון מרטין AMR25 היא מכונית פורמולה 1 שתוכננה ופותחה על ידי קבוצת אסטון מרטין כדי להתחרות בעונת 2025 של פורמולה 1. זוהי מכונית הפורמולה 1 החמישית שפותחה על ידי אסטון מרטין מאז חזרתה לספורט בעונת 2021.
ב-AMR25 נוהגים אלוף העולם לשעבר פרננדו אלונסו וחברו לקבוצה לאנס סטרול.
בתפקיד הנהגים המחליפים משמשים פליפה דרוגוביץ' וסטופל ונדורן.
כל עשר הקבוצות, כולל אסטון מרטין, חשפו את צביעת המכונית שלהן ב-18 בפברואר 2025 באירוע השקה ייעודי.
במהלך גרנד פרי סין, הקבוצה חלקה כבוד לאדי ג'ורדן (מייסד ג'ורדן גרנד פרי, הגלגול המקורי של הקבוצה), שנפטר זמן קצר לפני סוף השבוע של המרוץ.
שמו וסמל קבוצתו, בתוספת עלה אדום המסמל לב, הופיעו על צד המכונית ועל הכנף האחורית.
ה-AMR25 נבדלת מה-AMR24 בכנף קדמית חדשה, תאי צד (sidepods) חדשים, ומישור כנף עליון מנותק.
עיצוב תאי הצד והמרכב החדש משלימים זאת, ומאפשרים ניהול טוב יותר של זרימת האוויר מתחת למכונית ומעל לכנף האחורית.
ל-AMR25 יש מתלי מוט דחיף (push-rod) מלפנים ומאחור.
עיצוב הרצפה שופר כדי לשפר את זרימת האוויר תחת המכונית.
ה-AMR25 תהיה מכונית אסטון מרטין האחרונה שתשתמש ביחידות כוח של מרצדס, שכן הקבוצה חתמה על הסכם עם הונדה לשימוש במנועיהן החל מעונת 2026.
אסטודיאנטס דה מרידה (בספרדית: Estudiantes de Mérida Fútbol Club) הוא מועדון כדורגל מוונצואלה.
המועדון נוסד בשנת 1971 בעיר מרידה, והוא משחק בליגת העל הוונצואלית.
בשנים 1969 ו-1970 נערכו בעיר מרידה תחרויות ארציות של קבוצות חובבים, שבהן ניצחה הקבוצה המקומית.
בעקבות הצלחות אלה עלה הרעיון להקים בעיר קבוצת כדורגל מקצועית.
הרעיון מומש, וכבר בשנת 1971 זכתה הקבוצה החדשה בגביע ונצואלה.
"אסטודיאנטס דה מרידה" החלה לשחק בליגה הבכירה בשנת 1972, ומאז צברה 55 עונות בליגה הראשונה.
הקבוצה זכתה באליפות ונצואלה בשנים 1980 ו-1985, וסיימה כסגנית האלופה 7 פעמים (הפעם האחרונה ב-2019).
בנוסף, זכתה ב"גביע ונצואלה" 5 פעמים.
בעונת 1977 השתתפה הקבוצה לראשונה בגביע ליברטדורס, אך ללא הצלחה רבה.
בסך הכול העפילה לטורניר 6 פעמים.
הישג השיא שלה היה בעונת 1999, אז הגיעה לשלב רבע הגמר בגביע ליברטדורס, וכן העפילה לרבע הגמר של גביע קונמבול באותה שנה.
אסטבן לפול הוא כדורגלן צרפתי המשחק כחלוץ בסטאד רן מהליג 1.
לפול נולד באוסר בשנת 2000, ושיחק במחלקות הנוער של בלדנהיים, קולמר ונאנסי לפני שעבר למחלקת הנוער של אולימפיק ליון בשנת 2015.
באוגוסט 2020, חתם לפול בשורות אפינאל מהליגה הצרפתית הרביעית, הוא כבש 5 שערים ב-8 משחקים לפני שהעונה בוטלה בעקבות מגפת הקורונה.
ביולי 2021, חתם לפול על חוזה לשנתיים באורליאן מהליגה הצרפתית השלישית, בשנתיים שלו באורליאן כבש לפול 10 שערים ב-56 הופעות בסך הכל.
ב-5 ביולי 2023, חזר לפול לאפינאל שעלתה לליגה הצרפתית השלישית.
הוא כבש 12 שערים ב-16 משחקים, והוביל את טבלת מלך השערים של הליגה השלישית בינואר.
לאור הפתיחה המוצלחת של עונת 2023/2024 בליגה השלישית, ב-25 בינואר 2024 החליטה אנז'ה מהליג 2 להחתים את לפול על חוזה לשנתיים וחצי, ושילמה תמורתו לאפינאל 150,000 אירו.
ב-29 בינואר 2024 ערך לפול את הבכורה שלו בליג 2 בהפסד 0–1 לבורדו.
ואת עונת הבכורה שלו בליג 1 סיים לפול עם 9 שערים ב-28 הופעות בליגה.
ב-28 באוגוסט 2025, חתם לפול על חוזה לארבע שנים בסטאד רן מהליג 1. לפול ערך הופעת בכורה בקבוצה וגם כבש את שער הבכורה שלו ב-31 באוגוסט 2025 בתיקו 1–1 עם אנז'ה אותה עזב שלושה ימים קודם לכן.
אביו של לפול, פבריס, היה גם הוא כדורגלן מקצועי.
פבריס לפול נהרג ב-23 במאי 2020 בתאונת דרכים.
רֶפּוּבְּלִיקַת אֶסְטוֹנְיָה (באסטונית: Eesti Vabariik, בפינית: Viron tasavalta, ברוסית: Эстонская Республика) ובקיצור אֶסְטוֹנְיָה (באסטונית: Eesti, בפינית: Viro, ברוסית: Эстония) היא מדינה בצפון-מזרח אירופה, חלק משלוש המדינות הבלטיות, יחד עם לטביה וליטא.
אסטוניה גובלת בדרום בלטביה, במערב ב, בצפון במפרץ פינלנד ובמזרח ברוסיה.
אסטוניה נמנית עם מדינות ברית המועצות לשעבר והפכה למדינה עצמאית ב-20 באוגוסט 1991. בשנת 2004 היא הצטרפה לברית נאט"ו ול.
אסטוניה יושבה לראשונה בתום עידן הקרח.
ליד העיר קונדה שבצפון אסטוניה נמצאו עדויות לקיומן של קהילות ציידים ודייגים בסביבות שנת 6,500 לפנה"ס.
אבות אבותיהם של האסטונים היגרו ממפגש הנהרות וולגה וקאמה, מקום מוצאם של העמים הפינו-אוגריים, וחיו בשבטים, באיים הדרום־מזרחיים של הים הבלטי, לפני יותר מ־5,000 שנים.
בימי הביניים, היו רוב האסטונים בעלי שטחי קרקע קטנים ומשקים.
השלטון האסטוני היה מבוזר, בעל חלוקות־משנה פוליטיות ומנהליות מאז המאה הראשונה לספירה.
אוכלוסיית אסטוניה מנתה אז יותר מ־150,000 איש והתנצרה אחרונה באירופה הביניימית.
ב־1193 קרא האפיפיור סלסטינוס השלישי לערוך מסע צלב נגד הפגאנים בצפון אירופה.
צלבנים גרמנים הקימו את מבצר ריגה בתחום לטביה של ימינו, והתחילו לפשוט על אסטוניה בעזרת שבטי לטביה.
השבטים האסטונים התנגדו להתקפות, ולעיתים חמסו שטחי צלבנים.
מאוחר יותר, צפון אסטוניה נכבשה על ידי צלבנים דנים, וב־1227 הביס מסדר צלבנים גרמני את אחרון מבצרי האסטונים.
לאחר הכיבוש אולצו האסטונים להתנצר וחיו במושבות; ניסיונות לשמר את העצמאות דוכאו, ואסטוניה חולקה בין המסדר הליבוני, בישופות טאלין ובישופות אוסל-וויק.
אסטוניה הצפונית הייתה בבעלות דנמרק עד 1346.
ב-1343 פרץ מרד (התקוממות ליל ג'ורג' הקדוש) של תושבי אסטוניה הצפונית ותושבי האי סארמאה נגד השלטון של הגרמנים הבלטיים, אך הוא דוכא.
למרות רצף של מרידות, של פשיטות רוסיות ושל פלישות ב-1481 וב-1558, הוסיפו הברונים הגרמנים המקומיים לשלוט באסטוניה.
ב־1561 נמסרה אסטוניה הצפונית לשלטון שוודיה, וב-1625 הייתה כל אסטוניה היבשתית תחת שליטת שוודיה.
ב-1721 הביסה רוסיה את שוודיה ב, והחוק הרוסי נכפה באזור.
ב-1819 היו המחוזות הבלטיים המחוזות הראשונים ב, שמעמד האצולה אִפשר בהם לאיכרים בעלות על האדמות והגירה לערים.
נוסדה "הקרן לתרבות הלאומית של אסטוניה", שפעלה למען התעוררות לשונית ולאומית אשר דוכאה במשך יותר מ-600 שנות שלטון זר.
התנועה הלאומית האסטונית עודדה את הכנסת האסטונית כשפת ההוראה בבתי הספר, עודדה ספרות לאומית בלשון האסטונית ומשנת 1869 ואילך התקיימו באופן סדיר פסטיבלי שירה אסטוניים.
עם התפשטות מהפכת 1905 מרוסיה לאסטוניה, קראו האסטונים לחופש עיתונות ולחופש בית-המחוקקים, לזכות הצבעה אוניברסלית ולאוטונומיה לאומית.
התוצאות היו זניחות, אך המתח שגבר בין 1905 לבין 1917 עודד את האסטונים לשאוף לעצמאות מדינית.
בנובמבר 1917 לאחר מהפכת פברואר, עם התפרקותה של האימפריה הרוסית, הכריזה על עצמה כרשות המחוקקת של הממשל האוטונומי של אסטוניה , והאסיפה הזמנית של אסטוניה , שנבחרה באביב אותה שנה, הכריזה על עצמה כסמכות העליונה באסטוניה.
זמן קצר לאחר מכן פירקו הבולשביקים את האספה ואילצו את חבריה לרדת למחתרת בבירה טאלין.
כמה חודשים לאחר מכן, תוך ניצול מרווח הזמן שבין הנסיגה של הצבא האדום לבין הגעת הצבא הגרמני, הכריזה המועצה הזמנית על העצמאות אסטוניה בטאלין ב-24 בפברואר 1918 והקימה את הממשלה הזמנית של אסטוניה .
ביום למחרת פלש הצבא הגרמני למדינה.
בעקבות תבוסת גרמניה במלחמת העולם הראשונה ונסיגת צבאה מאסטוניה פלש הצבא האדום לשטחה של המדינה הצעירה ב-28 בנובמבר 1918, והגיע במרחק של 30 ק"מ מטאלין.
בכך החלה מלחמת העצמאות של אסטוניה.
בינואר 1919 יצא הצבא האסטוני, בראשות יוהאן ליידונר, שמנה כ-75,000 חיילים, בעזרת צבא מתנדבים מפינלנד, שוודיה, דנמרק והצי המלכותי הבריטי למתקפת נגד והצליח להדוף את הצבא האדום מתוך שטח אסטוניה בתוך מספר חודשים.
התקפות הנגד הסובייטיות נכשלו, ובאביב התקדם הצבא האסטוני בשיתוף פעולה עם הכוחות הרוסים הלבנים לרוסיה וללטביה.
ב־2 בפברואר 1920, נחתם חוזה טארטו בין הרפובליקה האסטונית לרוסיה הבולשביקית, שבו הסתיימה מלחמת העצמאות של אסטוניה בהכרה רוסית בעצמאותה של אסטוניה ונקבע גבול מוסכם בין שתי המדינות.
בשנת 1920 סוכם על חוקת המדינה ונערכו בחירות לפרלמנט.
בהתאם לחוקה לנשים היו זכויות שוות, אמה אסון הייתה האישה הראשונה שנבחרה לפרלמנט האסטוני.
אסטוניה עברה מספר רפורמות כלכליות, חברתיות ופוליטיות, שנדרשו כדי שתגיע למעמדה כמדינה ריבונית.
במהלכן הפכו סקנדינביה, בריטניה ומדינות נוספות באירופה המערבית לשווקיה הראשיים, במקביל לייצוא לארצות הברית ולרוסיה.
הוקמו בתי ספר ששפת ההוראה בהם הייתה אסטונית, חיי תרבות מגוונים שגשגו, וניתנה אוטונומיה תרבותית למיעוטים, ביניהם ליהודים.
בשנת 1921 הצטרפה אסטוניה לחבר הלאומים.
הסכם אי-התקפה בין אסטוניה לגרמניה הנאצית נחתם בברלין ב־7 ביוני 1939. אחת הסיבות שגרמו להנהגה האסטונית לחתום על ההסכם הוא החשש מפני איום הכיבוש מצד ברית המועצות.
ברית המועצות הגישה אולטימטום לאסטוניה, שבו התחייבה האחרונה לאפשר לצבא האדום הקמת בסיסים והצבת 25,000 חיילים בשטחה.
אולטימטום דומה הוגש גם ללטביה.
בעקבות כך חתמה אסטוניה ב-28 בספטמבר על הסכם לסיוע הדדי עם ברית המועצות.
ב-16 ביוני 1940, בעקבות פרובוקציה של סוכני הנקוו"ד, טענה ברית המועצות להפרת ההסכם לסיוע הדדי והגישה אולטימטום לאסטוניה, שבו דרשה ממנה להחליף כמה שרים בממשלתה באישים קומוניסטים.
למחרת פלש הצבא האדום למדינה.
גורמים קומוניסטים הכריזו ב-21 ביולי 1940 על הקמתה של הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית של אסטוניה, שהצטרפה רשמית לברית המועצות ב-9 באוגוסט אותה שנה.
לכיבוש נלוו החרמת רכוש, כגון עסקים, קרקעות ונדל"ן, סובייטיזציה של חיי התרבות וחדירת הקומוניזם הסטליניסטי לחיים הפוליטיים.
ב-14 ביוני 1941 נערכו גירושים המוניים בכל שלוש המדינות הבלטיות (כעשירית מיהודי אסטוניה היו בין המגורשים), ושבוע לאחר מכן, ב-22 ביוני, תקפה גרמניה הנאצית את ברית המועצות.
האסטונים קיוו לזכות שוב בעצמאותם, אך מדינתם נהפכה לחלק מ"אוסטלנד".
הגדודים הגרמנים עצרו כ־5,500 איש.
עם פלישת הנאצים לאסטוניה נמלטו רוב היהודים לשטחי רוסיה, ובאסטוניה נשארו תחת הכיבוש הנאצי כ-1,000 מיהודי אסטוניה.
רוב היהודים שנשארו נרצחו ומיעוטם הועסק בעבודות כפייה.
ב-1944 החריבו פשיטות אוויר סובייטיות את נרבה, ושליש ממבני המגורים בטאלין נהרסו.
עד סוף ספטמבר אותה שנה הצליח הצבא האדום לגרש את הצבא הגרמני מכל שטחי אסטוניה.
באותה שנה העבירה ברית המועצות את מחוזות הספר האסטוניים נרבה ופטסרי, שתושבים רוסים רבים התגוררו בהם, לשליטה רוסית, ותומכים בפועל בכיבוש הגרמני או אזרחים שלא גילו נאמנות מספקת לברית המועצות נעצרו.
במלחמת העולם השנייה סבלה אסטוניה קשות: נמלים הושמדו, 45% מהתעשייה ו-40% ממסילות הברזל ניזוקו.
אוכלוסיית אסטוניה קטנה בחמישית (כ-200,000 איש) ו־10% מהאוכלוסייה (יותר מ-80,000 איש) גלו למערב.
יותר מ־30,000 חיילים נהרגו בתקיפה.
לאחר המלחמה נהפכה המפלגה הקומוניסטית של הרפובליקה הסוציאליסטית האסטונית־סובייטית לארגון , ומספרם של האסטונים במפלגה פחת.
לאחר מות סטלין הרחיבה המפלגה את בסיסה החברתי כדי לכלול אסטונים רבים יותר בשורותיה, ועד אמצע שנות ה-60 התייצב אחוז חברות האסטונים בארגון בסביבות 50%.
באפריל 1988 נוסדה מפלגת "החזית האסטונית העממית", עם מצע עצמאי, מנהיגות וציבור בוחרים רחב.
המועצה העליונה של הרפובליקה נהפכה לגוף המחוקק, ורשות זו הכריזה על ריבונות בתאריך 16 בנובמבר 1988 וחוקקה חוק עצמאות כלכלית, חוק שהעניק לאסטונית מעמד של שפה רשמית וחוקי הצבעה מקומיים וממלכתיים.
שנה לאחר מכן התרחב הספקטרום הפוליטי ונוצרו מפלגות חדשות.
אסטוניה ערכה בחירות חופשיות למועצה העליונה ב־18 במרץ 1990. כל האזרחים היו זכאים להשתתף בבחירות, בכללם 50,000 החיילים הסובייטים שנמצאו בתחומי אסטוניה.
החזית העממית, שהייתה מורכבת ממפלגות שמאל ומרכז, צברה רוב פרלמנטרי.
במאי 1990 הוחלט לשמור את השם "רפובליקת אסטוניה" ורק חוקי אסטוניה הוכרזו כתקפים.
אחרי יותר משלוש שנות משא ומתן, ב־31 באוגוסט 1994, עזב צבא הפדרציה הרוסית את אסטוניה, ומאז הייתה למדינה עצמאות מלאה.
צורת השלטון היא דמוקרטיה פרלמנטרית.
באספה הלאומית הריגיקוגו (Riigikogu) ישנם 101 צירים הנבחרים אחת ל־4 שנים ב־11 מחוזות בחירה.
נשיא המדינה נבחר לרוב בידי האספה הלאומית לכהונה בת חמש שנים.
עקב היותה של אסטוניה דמוקרטיה פרלמנטרית אין לנשיא תפקיד שלטוני ממשי, ואין בידיו את הסמכות הביצועית (בדומה לישראל), אולם הוא משמש כראש הכוחות המזוינים של אסטוניה.
לאחר הבחירות הפרלמנטריות מקיים הנשיא התייעצויות עם נציגי המפלגות וממליץ לריגיקוגו על מועמד לראשות הממשלה.
המועמד צריך להיבחר בהצבעה בפרלמנט.
בעל הסמכויות הביצועיות במדינה הוא ראש הממשלה.
בעקבות תתוצאות של משאל העם על הצטרפות אסטוניה לאיחוד האירופי (2003) החל תהליך של הצטרפות המדינה לאיחוד.
בעקבות בחירות שנערכו בשנת 2019 חמש מפלגות נכנסו לפרלמנט.
מפלגת העם השמרנית אסטוניה שהיא המפלגה השלישית בגודלה צפויה לראשונה להיות חלק מהממשלה.
בינואר 2021, התפטר ראש ממשלת אסטוניה, יורי ראטס, לאחר שנפתחה חקירה פלילית נגד מפלגתו.
החוקה הראשונה של אסטוניה אומצה בשנת 1920. החוקה השנייה אומצה ב-1934. חוקתה השלישית של אסטוניה אומצה בשנת 1938 והייתה בשימוש גם מיום חידוש העצמאות (20 באוגוסט 1991) ועד לאימוצה של החוקה הנוכחית (הרביעית) במשאל עם, שנערך ב-28 ביוני 1992 (נכנסה לתוקף ב-29 ביולי 1992).
מדינת ישראל הכירה ברפובליקת אסטוניה ב-4 בספטמבר 1991 וכוננה עמה יחסים דיפלומטיים ב-9 בינואר 1992. בשלב הראשון מינתה ישראל את השגריר שלה בריגה, בירת לטביה, כשגריר באסטוניה שאינו תושב.
משנת 2003 שגריר ישראל לפינלנד, הוא גם השגריר לאסטוניה.
בשנת 1995 נחתם בין ישראל לבין אסטוניה הסכם לעידוד ואבטחת השקעות.
ב-1997 חתמו שתי המדינות על הסכם לשיתוף פעולה בתחומי התקשורת, הדואר והמחשוב.
בשנת 1998 נחתם בין ישראל לבין אסטוניה הסכם לשיתוף פעולה בתחומי התרבות, המדע והחינוך.
ב-2001 חתמו שתי המדינות הסכם לביטול הדדי של הצורך באשרות כניסה.
במאי 2007 הוקמה הקבוצה הפרלמנטרית אסטוניה-ישראל בפרלמנט של אסטוניה.
בסוף 2009 נוסדה ב קבוצת-הידידות הפרלמנטרית ישראל-אסטוניה בראשותה של חברת הכנסת אנסטסיה מיכאלי.
אסטוניה פתחה שגרירות בישראל ב-18 בנובמבר 2009. לפני כן פעל בתל אביב קונסול הכבוד של אסטוניה ואילו שגריר אסטוניה לישראל ישב בטאלין.
בשנת 2012 במסגרת ברית ערים תאומות, כוננו יחסים רשמיים בין המועצה המקומית רמת ישי לעיר ווימסי באסטוניה.
זוהי ברית ערים תאומות היחידה בין ישראל לאסטוניה.
ב-29 ביוני 2009 חתמו ישראל ואסטוניה על אמנה למניעת כפל מס.
באופן מסורתי אסטוניה הצביעה יחד עם מדינות האיחוד האירופי בנוגע למעשיה של ישראל במרחב יהודה ושומרון, ואולם ב-15 בנובמבר 2022 הכריז משרד החוץ על שינוי מדיניות ועל תיאום הצבעות יחד עם ארצות הברית בנוגע למעשיה של ישראל.
צבא אסטוניה (Eesti Kaitsevägi) הוא הכוח הצבאי של אסטוניה, הכולל את כוחות היבשה, חיל הים, חיל האוויר ויחידות מילואים.
הצבא האסטוני פועל במסגרת דוקטרינת ההגנה הלאומית של המדינה ומשתף פעולה עם ארגונים בין-לאומיים, בעיקר נאט"ו והאיחוד האירופי.
לאחר הכרזת העצמאות של אסטוניה בשנת 1918, הוקם הצבא האסטוני כדי להגן על המדינה במלחמת העצמאות נגד ברית המועצות וגרמניה.
במהלך מלחמת העולם השנייה נכבשה אסטוניה על ידי ברית המועצות, ומאוחר יותר על ידי גרמניה הנאצית, עד שנכבשה מחדש על ידי הסובייטים בשנת 1944 ונכללה בברית המועצות.
לאחר קריסת ברית המועצות, אסטוניה חידשה את עצמאותה ב-1991 והחלה בשיקום צבאה.
בשנת 2004 אסטוניה הצטרפה לנאט"ו.
הצבא האסטוני מחולק לשלושה ענפים עיקריים:
כוחות היבשה (Maavägi) – כוללים חטיבות רגלים, יחידות שריון וארטילריה.
חיל הים (Merevägi) – מתמקד בשמירה על המים הטריטוריאליים של אסטוניה.
חיל האוויר (Õhuvägi) – מפעיל מטוסי סיור ומערכות הגנה אווירית.
בנוסף, קיים משמר ההגנה האסטוני (Kaitseliit), ארגון מילואים התנדבותי המספק תמיכה לכוחות הסדירים.
מאז הצטרפותה של אסטוניה לנאט"ו בשנת 2004, היא משתתפת בתרגילים צבאיים משותפים ושולחת חיילים למשימות שמירת שלום.
כמו כן, המדינה משקיעה רבות במודרניזציה של ציודה הצבאי ומערכת הביטחון שלה.
תקציב הביטחון של אסטוניה עומד על כ-2% מהתמ"ג, בהתאם להמלצות נאט"ו.
הצבא מצויד בטכנולוגיות מערביות מתקדמות, כולל כלי רכב משוריינים, מערכות נ"מ ומטוסים מתקדמים במסגרת שיתופי הפעולה עם ארצות הברית ומדינות אירופה.
אסטוניה מתמודדת עם איומים פוטנציאליים מצד רוסיה, במיוחד בתחומי לוחמת הסייבר והמלחמה ההיברידית.
בעקבות סיפוח חצי האי קרים על ידי רוסיה ב-2014 אסטוניה חיזקה את יכולות ההגנה שלה והגבירה את שיתוף הפעולה עם בעלות בריתה.
אסטוניה היא המדינה שבה מספר החובות הוא הנמוך ביותר ביחס לשאר המדינות באיחוד האירופי.
נכון לשנת 2017 התמ"ג לנפש של אסטוניה עמד על 32,918 דולר לפי הבנק העולמי.
בשנים 2004–2007 עמדו אחוזי הצמיחה במדינה על מעל 10% בשנה.
אחוזי האבטלה היו הנמוכים ביותר, החוב הציבורי היה אפסי והאוכלוסייה משכילה ונוטה לאמץ טכנולוגיות חדשות.
כל אלה מביאים לחיזוק תדמיתו של האזור כנמר הבלטי.
למרות היותה חלק מברית המועצות לשעבר ומדינה קומוניסטית לשעבר, הצליחה אסטוניה לעבור בנתונים הכלכלים מדינות קפיטליסטיות ותיקות כגון פורטוגל וקפריסין וצומחת מהר מהן בקצב של עד פי חמישה.
רוב המסחר מתבצע עם מדינות צפון-מערב אירופה.
חברות טכנולוגיה רבות ממוקמות במדינה, מהמפורסמות שבהן היא סקייפ.
המדינה נהנית מיחסים חמים במיוחד עם פינלנד שבה מדברים בפינית, שפה הדומה לשפה האסטונית.
כ־92% מכוח העבודה באסטוניה הם עובדים מועסקים (שכירים).
אחוז האנשים המועסקים־עצמית הוא 5%, ומספר העסקים הפרטיים בעלי העובדים המקבלים משכורת הוא 16,500, שמקבץ כ־3% מהאוכלוסייה העובדת.
נשים מהוות כ־49% מכוח העבודה.
יש פחות אבטלה בקרבן, ו־51.4% מהנשים הנמצאות בגיל העבודה אכן עובדות.
המשכורת החודשית הממוצעת בשנת 2007 הייתה 738 אירו (ברוטו).
המשכורת היא מקור ההכנסה החשוב ביותר עבור המשפחות באסטוניה (65%), ואחר כך פנסיות (18%) והטבות שונות (7%).
עבודה אינדיבידואלית, בעיקר חקלאות, מספקת 6% מההכנסה.
4.2% מאוכלוסיית אסטוניה מובטלים, ושיעורם הולך וקטן (שיעור זה הוא אחד מהנמוכים באיחוד האירופי).
סיבות האבטלה העיקריות הן אי-ידיעת השפה האסטונית בקרב המיעוט הרוסי במדינה ושמבוגרים רבים חסרים את הכישורים החדשים הדרושים, וחלק מהאנשים מתנגד לשינוי תחום עיסוקו או לקבלת הדרכה מקצועית, וזאת על רקע העובדה שאפשרויות ההדרכה בדרך־כלל אינן בנמצא או יקרות מדי עבור האדם המובטל.
גם שינוי מקום המגורים מהווה בעיה, שכן קיימים הבדלים משמעותיים במחירי הנדל"ן באסטוניה, ומכאן ששיעור האבטלה במדינה מלווה בחוסר בכוח עבודה מוסמך.
כ־62% מכוח העבודה באסטוניה עוסקים בענפים שונים של מגזר השירותים ו־32% בתעשייה.
כ־6% עובדים לפרנסתם בחקלאות, כ־2.5% עובדים בדיג ו־1.5% ביערנות.
ענף החקלאות מספק בעיקר תפוחי־אדמה, ירקות, דגים, מוצרי מקנה ומוצרי מחלבות.
היער נמנה עם המשאבים הטבעיים החשובים ומתפקד כמקור לכמות משמעותית של חומר גלם (אסטוניה עשירה גם בפצלי שמן, כבול, פוספט, ענבר, חימר כחול קמבריאני, אבן גיר ודולומיט).
למרות קוטן הענף, הוא אחראי ל־2% מהתוצרת הכוללת, המסופקת כחומר גלם לתעשיות הרהיטים, הנייר והעץ.
בתוך התעשייה, מגזרי הכלכלה החשובים הן תעשיות העיבוד (9% מהתוצרת הכוללת), המשלוח, המחסנאות והתקשורת (15.5%), ההובלה (יותר מ־14%) והנדל"ן, ההשכרה ושירותי העסקים (יותר מ־11%).
החשובות שבתעשיות העיבוד הן תעשיות העץ, הנייר והריהוט, אחריהן תעשיית עיבוד המזון (16% מהתעשייה), המפיקה בעיקר בשר וחלב, ושלישית היא תעשיית ייצור המשקאות, הלחמים ודברי המתיקה.
בתעשיות העיבוד, שיותר מחמישית מהן משתייכת לתחום התעשייה הקלה, המייצרת ביגוד והנעלה אך משתנה תדיר, כ־12% חולשים על תעשיית המתכות ויותר מ־14% על ענפי הנדסאות שונים.
מוצרי הנדסאות וציוד המיוצרים באסטוניה נעים מכבלים, טלפונים ניידים ומחשבים עד לציוד בטיחותי למכוניות, ציוד מעבדה, מנופים מגוונים וציוד אחר עבור תעשיות שונות.
בגלל זעירותה של אסטוניה, לא ניתן להקים ולייצר מקומית את כל השירותים והמוצרים להם נזקקת האוכלוסייה, ולכן, על־מנת לייבאם, יש לייצא, וזו סיבת גודל ענף הייצוא.
למעשה, יותר משני שלישים מתעשיית הייצור מיועדים לכך.
בממוצע, ייצוא הסחורות השנתי מכניס כ־4.075 מיליארד דולר.
מוצרי הנדסאות ומכונאות הן הסחורות המיוצאות החשובות ביותר, ואחריהן מוצרי-עץ (נייר, רהיטים, בתי־עץ).
אסטוניה מייצאת גם מוצרי מתכת, מוצרים כימיים, מוצרי תעשייה קלה (ביגוד, הנעלה), מוצרי מזון וחומרי בניין.
בין המזונות המיובאים ישנם מוצרי חלב, דובדבנים מעובדים ופראיים, פטריות והפקה טהורה אקולוגית.
33% מהייצוא הוא בצורת שירותים.
אסטוניה מייצאת שירותי הובלה, תיירות, בנייה, טלקומוניקציה (עקב אירוחה את מרכזי ההתקשרות המחוזיים והבין-לאומיים של חברות רבות), פיננסים ועוד.
7% מסחורות הייצוא מיועדים ללטביה, 4% מיועדים לרוסיה, 2.5% מיועדים לארצות־הברית ו־1.8% מיועדים לאוקראינה.
בנוסף, אסטוניה מייצאת לפינלנד, שוודיה וגרמניה, ובמידות קטנות יותר להונגריה, פולין, בריטניה, דנמרק והולנד.
בקרב הסחורות המיובאות לאסטוניה נמצאים מוצרי הנדסאות, מכוניות, כלי רכב שונים, אמצעי הובלה, חומר גולמי (דלק, מתכות, עץ וכו'), מאכלים, ביגוד ומוצרי עיצוב.
כמו כן, אסטוניה מייבאת שירותים; מרביתם שירותי טיולים והובלה.
הסחורות המיובאות מורכבות מ־33.5% מכונאות וציוד, 11.6% מוצרים כימיים, 10.3% טקסטיל, 9.4% מוצרי מזון ו־8.9% אמצעי הובלה.
הייבוא מגיע בעיקר מפינלנד, כמו גם מגרמניה, שוודיה, איטליה, צרפת, בריטניה ודנמרק.
באסטוניה ביקרו 3.5 מיליון תיירים בשנת 2007, רובם הגיעו מפינלנד.
כמו כן רוב התיירות הפינית מרוכזת בטאלין ורוב התיירים הפינים אינם באים להתרשם מהטבע אלא מהבארים/פאבים הרבים ומהאלכוהול הזול (בפינלנד האלכוהול יקר מאוד).
אספקת סוגים שונים של שירותים – משירותים אישיים (ספרות, קוסמטיקאיות וכו') ועד לספורט ובידור – מתפתחת במהירות גבוהה.
התיירות עודדה את התפתחות ענף המסעדנות והמלונאות, וגם תיירות הפנים צוברת פופולריות.
ב-12 במאי 2010 הנציבות האירופית אישרה לאסטוניה להצטרף לגוש האירו מ-1 בינואר 2011.
אסטוניה מחולקת ל-15 מחוזות (Maakond) שונים והם:
אסטוניה היא ארץ נמוכה ושטוחה, המכסה 45,226 קילומטרים רבועים: 43,211 קמ"ר של יבשה, ו־2,015 קמ"ר של מים.
לאסטוניה קו חוף רדוד וארוך לאורך הים הבלטי המתאפיין על ידי מפרצים ומצרי ים רבים לאורך 3,794 קילומטרים, יחד עם 1,520 איים המנקדים את החוף.
הגדולים שבאיים הם סארמאה והיומאה.
במדינה רמות מתחברות לסירוגין עם מישורים ועמקים.
צורות נוף אלו, לצד צוקי אסטוניה הצפונית והמערבית, הן התכונות הבולטות יותר של אסטוניה.
כמו כן, אדמתה ביצתית ובה שפלות; היא שטוחה בצפון והררית בדרום.
אסטוניה מכוסה ב־18,000 קמ"ר של יער, והאחאים בה מכסים שטח של 2,520 קמ"ר.
גדול אגמיה הוא פייפסי (3,555 קמ"ר), המעצב את רוב הגבול בינה לבין רוסיה.
רמות אסטוניה הן בדרך־כלל שטוחות, ותבליטן מושפע ממישורי מורנה.
מראן תלוי בעיקר ביסוד הטופוגרפי.
שתי הרמות הגבוהות באסטוניה הן רמת פנדיוורה (Pandivere kõrgustik), המגיעה עד ל־166 מטרים מעל פני הים, ורמת סאקאלה (Sakala kõrgustik), המגיעה עד ל־146 מטרים מעל פני הים.
לרמות המצטברות, לעומת זאת, יש טופוגרפיה הררית; מראן אינו תלוי בטופוגרפיה היסודית, אלא מושפע מגבעות ועמקים.
שלוש הרמות המצטברות באסטוניה הן רמת האנייה, המגיעה עד ל־317 מטרים מעל פני הים, רמת אוטפה, המגיעה עד ל־217 מטרים מעל פני הים ורמת קארולה, המגיעה עד ל־137 מטרים מעל פני הים.
אזורים גבוהים יותר כוללים גם רמות מסוג נוסף, בהן המשטח השטוח בדרך־כלל נחתך על ידי עמקי נהר וביטויי תכונות הקרסט.
רמות מסוג זה הן האריו ווירו, הממוקמות באסטוניה הצפונית.
שתיהן מגיעות עד ל־30-70 מטרים מעל פני הים.
המישורים מכסים עד חצי משטח אסטוניה; המישורים הגדולים ביותר נמצאים במערב אסטוניה.
המישור המערבי הוא ביצתי, עם גבעות אבני גיר המגיעות עד ל־20 מטרים מעל פני הים, מלבד לאזורים הגבוהים יותר, בהם התבליט שטוח ברובו.
מישור זה מגיע לארכיפלג המערבי (גבעות קירבלה, מיכקלי סאלומגי (Mihkli Salumägi), סאלאוורה סאלומגי (Salavere Salumägi) ועוד).
מישורים ביצתיים מכסים יותר מחמישית שטחה של אסטוניה, ונמצאים בחלקם מערבה וצפונה לאגם פייפסי וסמוך לאגם ווירטסיירב.
שקעים ועמקים הם חלקים אופייניים לתבליט דרום אסטוניה, שם הם מפרידים את הרמות.
העמקים תלולים, ובאגניהם שוכנות שרשראות אגמים.
שקע ולגה, לדוגמה, שגובהו 40–80 מטרים מעל פני הים, ממוקם בין רמות הסאקארולה ורמת קארולה, ושקע ההרלגה, שגובהו 70–100 מטרים מעל פני הים, ממוקם בין רמות האנייה וקארולה.
כמו כן, מאפיין נוסף של הדרום הוא שפלות גדולות, המהוות גם רמות מצטברות נפרדות.
אסטוניה המערבית, שטח מיוער וזרוע ביצות, מתפרשת מלהמה עד לטביה; ניתן להגדירה כחגורות נפרדות של יערות.
חלקה הצפוני, מרמת האריו ועד רמת פנדיוורה, נקרא קירבמאה (Kõrvemaa); חלקה הדרומי, על המדרון המערבי של רמת סאקאלה, נקרא סומאה.
קרקעות אסטוניה המערבית הן קרקעות סידיות־קרחוניות בגבהי 40–70 מטרים מעל פני הים, ורמת שפלתם גבוהה.
עיצובי קרח שוליים רבים – תלוליות, מורנות, תלי־קרח קטנים וצורות שפלות אחרות קמות כנגד רקע זה.
האיים הגדולים – סארמאה, היומאה ו-וורמסי – שוכנים למערבה של אסטוניה היבשתית.
סארמאה (2,672 קילומטרים רבועים), האי הרביעי בגודלו בים הבלטי, הוא אי נמוך המשופע ביערות עצי־מחט.
שפלתו שטוחה, וישנם 80 אגמים בו.
היומאה (989 קמ"ר) הוא האי השני בגודלו באסטוניה.
קו חופו (310 קילומטרים) שקוע, ומרבית שטחו מכוסה יערות.
וורמסי (98 קמ"ר) נמצא בקרבת חוף אסטוניה הצפון־מערבי; קו חופו שקוע גם הוא.
האי נמוך ושטוח, והוא מכוסה בעיקר בסבך ערער, יערות ואחאים (יערות מכסים כשליש משטח האי).
שיעור הילודה עומד על 1.59 ילדים לאישה.
עקב שיעור ילודה מתחת לממוצע הנדרש לקיום חילופי דורות (2.11 ילדים לכל אישה) והגירה שלילית מהמדינה, אוכלוסיית אסטוניה בדומה למדינות רבות במערב פוחתת משנה לשנה.
שיעור גידול האוכלוסייה עומד על 0.26%.
שיעור הפטירות עומד על 11.81 פטירות על כל 1,000 איש.
מבנה הגילים באסטוניה הוא (נכון לשנת 2018):
ההתפלגות האתנית במדינה היא (נכון לשנת 2018):
עד למלחמת העולם השנייה אחוז האסטונים במדינה היה גבוה מאוד, ועמד על 88%.
אחוז האסטונים במדינה ירד באופן משמעותי בזמן השלטון הסובייטי, עד לכדי 61.5% בשנת 1989.
באסטוניה, כמו ברוב המדינות הקומוניסטיות לשעבר שבהן הדת הוצאה מחוץ לחוק, הזיקה אל הדת היא נמוכה.
ההתפלגות הדתית במדינה היא (נכון לשנת 2011):
אסטוניה לא הייתה חלק מתחום המושב היהודי, לכן לא ישבו בה יהודים רבים.
היהודים הראשונים שקיבלו מהשלטונות של האימפריה הרוסית אישור להתיישב באסטוניה היו ברובם חיילים משוחררים של צבא רוסיה.
ברפובליקת אסטוניה העצמאית (1918–1940) זכו היהודים לאוטונומיה תרבותית, שבוטלה עם סיפוחה של המדינה לברית המועצות באוגוסט 1940 לפי הסכם ריבנטרופ–מולוטוב.
בשנים שלפני הסיפוח, 1918–1940, פעלו באסטוניה ארגונים יהודיים וציוניים רבים, בהם מכבי, בית"ר, השומר הצעיר וקק"ל.
בשנות ה-30 ביקרו במדינה המנהיגים הציוניים דוד בן-גוריון וזאב ז'בוטינסקי.
באוניברסיטה שבעיר טרטו פעלה אגודת הסטודנטים היהודים ובחוג לתאולוגיה נלמדו מדעי היהדות (הדת היהודית, תנ"ך והשפה העברית).
ד"ר אוקו מסינג (Uku Masing), ראש החוג לתאולוגיה, הציל אחד מהסטודנטים היהודים שלו מהנאצים ובזכות זה הוכרז כחסיד אומות העולם.
בכל בתי הספר היהודיים נלמדה השפה העברית ורבים מבני הנוער עלו לארץ-ישראל.
יוצאי אסטוניה היו בין מקימי הקיבוצים כפר בלום ועין גב.
ב-14 ביוני 1941 (י"ט בסיוון, תש"א) גירשו שלטונות הכיבוש הסובייטיים כ-10,000 אזרחי אסטוניה לאזורים הנידחים של סיביר, בעיקר אנשי דת, פוליטיקאים, אנשי עסקים ובעלי מקצועות חופשיים.
בין המגורשים נכללו כ-500 יהודים, אשר 'הודות' לגירוש שרדו את השואה.
ביולי 1941, כאשר פלשה גרמניה הנאצית לאסטוניה, ברחו כ-3,000 יהודים לשטחים הפנימיים של ברית המועצות (חלקם גויסו ל של הצבא האדום).
כאלף יהודים שנותרו אולצו ללבוש טלאי צהוב, ונכסיהם הוחרמו.
יחידות המוות הגרמניות (איינזצגרופה) יחד עם יחידות משטרה מקומית של משתפי פעולה אסטונים, החלו ברצח שיטתי של היהודים, כמעט מיד עם כיבוש אסטוניה.
הרב ד"ר חיים אבא גמר, הרב הראשי של יהודי אסטוניה, ומנהיגים יהודים נוספים מהבירה טאלין, עונו ונרצחו מיד עם הפלישה בקיץ 1941. בדוח של ועידת ואנזה מינואר 1942 (שבט תש"ב) נרשם שאסטוניה 'נקייה מיהודים' ('יודן פריי').
ב-1942 החלו לשלוח יהודים מגטאות בארצות השכנות לתוך אסטוניה.
חלקם עבד במחנות עבודת כפייה ורבים מהמבוגרים או הילדים שמתו מתנאי המחיה הקשים.
רובם נרצחו ביריות בידי שוטרים מקומיים בסיוע האיינזצגרופן – ('צוותי חיסול') יחידות המוות הגרמניות, או הומתו בזריקות בידי "הצוות הרפואי" של המחנות.
שני אתרי רצח נתגלו ותועדו בידי הסובייטים, ונמצא גם תיעוד גרמני ואסטוני לרצח זה: אתר הרצח בדיונות החול של קאלבי-ליווה, בקרבת מחנה ריכוז שהוקם שם, וטבח היהודים הנותרים במחנה העבודה קלוגה עם נסיגת הגרמנים.
מהרציחות בקאלבי-ליווה נתגלתה תמונה של 'שוטר' מקומי אסטוני חמוש המוביל בידו נערה עירומה על רקע קבוצת אנשים עירומים הנראים במטושטש מאחור.
בנוסף, נמצא שבמתחם מחנות העבודה 'ואיווארה', היה גם מחנה מוות לרציחת יהודים באופן שיטתי.
יש חוקרים הסבורים ש'משאיות המתה בגז', אשר נוסו לראשונה ביוני 1942 (חמישה חודשים אחרי ועידת ואנזה) שימשו את אנשי יחידות המוות הגרמניות (האיינזצגרופן – 'צוותי חיסול') באסטוניה.
בסוף 1943 (תחילת תש"ד) כמה חודשים לאחר חיסול גטו וילנה, החלו ברצח התינוקות הקשישים והילדים בגטו קובנה, וצעירים רבים משם נשלחו ל-20 מחנות עבודה ומוות ברחבי אסטוניה.
הערכות לגבי מספר הנרצחים לאור חפירות שנערכו בקאלבי-ליווה בשנת 1960 ותיעוד סובייטי מהממצאים בלאגדי ובקלוגה, עולה כי בראש השנה תש"ה ה-18 בספטמבר 1944, עם התקרבות הרוסים, נרצחו במחנה לאגדי 426 יהודים, ולמחרת ביום השני של ראש השנה, כ-2,500 היהודים במחנה קלוגה, יחד עם 73 אסירים סובייטים ואסטונים.
עד למלחמת העולם השנייה היו בתי כנסת מפוארים בערים טרטו וטאלין (זאת לצד בתי כנסת קטנים בערים נרבה, פרנו, ראקוורה, ולגה, וורו וויליאנדי), אך הם נהרסו בהפצצות חיל האוויר הגרמני וחיל האוויר הסובייטי במלחמת העולם השנייה.
ב-1961 נערך משפט ראווה בידי השלטון הקומוניסטי האסטוני, במועדון הקצינים הימיים בעיר טאלין, למשתפי פעולה אסטונים שהובילו את הרצח של 125,000 מזרח אירופאים, רובם יהודים.
משפט נוסף בהיעדר הנאשמים נערך כשנה לאחר מכן, ותוצאותיו הודלפו בטרם החל המשפט.
משפטים נוספים נערכו לפושעי המלחמה הנאצים ומשתפי הפעולה איתם, החל מכיבוש אסטוניה בידי רוסיה, ועד 1968. חלק מהאחראים הוצאו להורג.
בשנת 1974 נמצאו באסטוניה כ-5,000 יהודים.
אסטוניה, לטביה וליטא היו הרפובליקות היחידות של ברית המועצות שבהן לא קופחו היהודים על ידי השלטון ועובדה זו משכה אליהן יהודים רבים מברית המועצות וגרמה להגירתם לאסטוניה בשנות ה-70 וה-80. יהודים רבים ממוסקבה ולנינגרד בילו את חופשותיהם בעיר-הנופש פרנו.
בשנות ה-70 הבדיחה אמרה שבקיץ השפה הרשמית בפרנו היא יידיש.
באותן שנים אסטוניה נחשבה לפיסת מערב-אירופה בתוך ברית המועצות.
ב-2007 נחנך במדינה בית הכנסת בטאלין, בית-הכנסת הראשון שנבנה במדינה מאז מלחמת העולם השנייה.
בשנת 1525 נדפס בגרמניה ספר התפילות הראשון, שכלל פרקים באסטונית.
בשנת 1632 החינוך באסטוניה קיבל חיזוק משמעותי עם הקמת אוניברסיטת טרטו.
תרגום כתבי הקודש באסטונית נדפס בשנת 1739. בשנת 1806 נוסד העיתון האסטוני הראשון "Tarto maa rahwa Näddali-Leht".
בין הסופרים החשובים במאה ה־20: אנטון הנסן טמסארה (Anton Hansen Tammsaare), אדוארד וילדה, אוסקר לוטס (Oskar Luts), פרידברט טוגלאס, גוסטב סויטס (Gustav Suits), יאן קרוס וויוי לואיק.
עם משוררי אסטוניה הוותיקים יותר נמנים מארי אונדר, בטי אלוור, יאן קפלינסקי, מרי וליסו ואלן ניט.
בכתבי עת שראו אור בישראל התפרסמו בעברית אחדים משיריהם של אלן ניט, יאן קפלינסקי ומרי וליסו.
אסטונית (Eesti keel – IPA: ) היא שפתה הרשמית של אסטוניה והיא מדוברת בפי כ-1.1 מיליון איש.
השפות הקרובות ביותר לאסטונית הן פינית וקַרֶלִית (מדוברת ברפובליקת קַרֶלִיָה שברוסיה), שלוש השפות הנפוצות פחות (ווֹדית, איז'וֹרית ווֶפּסית), המדוברות במחוז סנקט פטרבורג, והשפה הליבונית (מדוברת בצפון-מערב לטביה).
שבע השפות הללו מהוות את הענף הבַלטוֹ-פיני בקבוצת השפות הפינו-אוגריות (המשתייכת למשפחת השפות האוּרַלִיוֹת).
ענף זה, ביחד עם שפת סאמי (או לאפּית, המדוברת במחוז לאפלנד, החולש על צפון-פינלנד וצפון-מזרח שוודיה), מהווה את קבוצת השפות הפינו-לאפּית.
קרובה רחוקה של אסטונית היא ההונגרית.
שפה זו, ביחד עם השפות הפינו-לאפיות ושפות נוספות (38 בסך הכל, רובן ככולן מדוברות ברוסיה) מהוות את משפחת השפות האוּרַאלִיוֹת.
האסטונית היא שפה עשירה באוצר מילים, ביחסות דקדוקיות ובצורות פועל שונות.
במילים האסטוניות נופל הטעם תמיד על ההברה הראשונה במילה; כך גם ברוב המילים הלועזיות ששאלה האסטונית, אך לא בכולן.
אין באסטונית מין דקדוקי – לא בשם העצם, לא בכינוי הגוף ולא בנטיית הפועל.
אין באסטונית יידוע: POISS – "נער (אחד)" וכן "הנער".
האסטונית אינה פונטית לגמרי, אבל בדרך-כלל יש התאמה בין האופן שבו נכתבות המילים לבין הגייתן.
החריגים העיקריים מכלל זה הם:
H בראש מילה אינה נהגית.
עיצור בין שתי תנועות נהגה כעיצור וחצי, בעוד ששני עיצורים נהגים כשני עיצורים וחצי.
B ,G ו-D נהגות כבלתי-קוליות, ולכן נשמעות לדוברי העברית כמעט כמו P, K ו-T.
במקרים מסוימים ישנו חינכוך של חלק מהעיצורים.
באסטונית קיימות שלוש דרגות של אורך התנועות.
+פונמות באסטונית סדקי וילוני חכי בתר־מכתשי מכתשי שפתי(־שִנִּי) אפיnʲm סותם k tʲ p חוכך h ʃ sʲvf מקורב(צדי)jlʲ רוטטr* פונמות זרות
אסטטין או אסטט (Astatine) הוא יסוד כימי ממשפחת ההלוגנים, שסמלו הכימי At ומספרו האטומי 85 (משמעות השם: מיוונית - אסטטוס = חסר מנוחה, לא יציב, מעורער).
זהו ההלוגן אחד לפני האחרון (האחרון הוא טנסין, שיוצר במאיץ חלקיקים בלבד) בטבלה המחזורית ואחד משני הלוגנים רדיואקטיביים.
אסטטין מוצק בטמפרטורת החדר, רעיל ביותר ומתפרק במהירות.
אסטטין הוא אל-מתכתי באלקטרושליליות ובאנרגיית היינון שלו, אך הוא אטום גדול בעל 6 רמות אנרגיה, והדבר מעניק לו מוליכות תרמית ומוליכות חשמלית למחצה וגם טמפרטורת התכה וטמפרטורת רתיחה גבוהות יחסית.
מנדלייב, שהניח את קיומו של היסוד, כינה אותו אקה-יוד, משום שסבר כי הוא יהיה הלוגן בעל תכונות דומות לאלו של יוד.
מאז פרסום הטבלה המחזורית עסקו מדענים בחיפוש אחר היסוד, שכמותו בכדור הארץ מועטה, והוא נוצר מתהליך הזדקנות רדיואקטיבי של אורניום.
ההערכה היא שבכל רגע נתון מכיל קרום כדור הארץ לא יותר מ-28 גרם אסטטין, עובדה ההופכת את האסטטין ליסוד הנדיר ביותר בטבע.
ניתן להפיק אסטטין באופן מלאכותי.
בשנת 1940 יצרו המדענים דייל ר.
מקנזי ואמיליו סגרה אסטטין באופן מלאכותי, באמצעות שימוש בציקלוטרון והפצצת אטומי 209Bi בקרינת אלפא.
הפצצה זו גרמה ליצירת איזוטופ 211At.
לאסטטין 19 איזוטופים, כולם רדיואיזוטופים וכולם אינם יציבים, אפילו ביחס לחומרים רדיואקטיביים.
זמן מחצית החיים של הרדיו-איזוטופ 210At, הוא הארוך ביותר, 8.1 שעות.
אסטורוי (בפארואזית: Eysturoy - הגייה: 'estroi, בדנית: Østerø -- הגייה: 'österö; משמעות השם: "האי המזרחי") הוא אחד מאיי פארו הנמצא בצפון האוקיינוס האטלנטי.
באי 66 פסגות הרים, ונמצא בו הגבוה בהרי האיים - סלטארטינטור וההר השני בגובהו קרופטלי.
האי מופרד מהאי הראשי של איי פארו - סטריימוי במצר ים.
הערים העיקריות באי הן פוגלאפיורור בצפון האי, והעיירות רונביק ונס בדרום האי.
האי מחובר עם האי סטריימוי באמצעות גשר.
ניתן להגיע מהאי לבירה טורסהאבן באמצעות מעבורת.
בכפר גוטה ישנו מוזיאון היסטורי, ובפוגלפיורו נמצאים הואמאקלדה (varmakelda) – מעיינות חמים וולקניים.
בצפון האי מצויים עמודי בזלת המכונים ריסין אוג קלינגין (Risin og Kellingin).
אסטור פיאצולה (בספרדית-איטלקית: Ástor Pantaleón Piazzolla; 11 במרץ 1921 – 4 ביולי 1992) היה מוזיקאי ארגנטינאי, נחשב לאחד היוצרים המוערכים ביותר ומהדמויות המכוננות של מוזיקת הטנגו המודרנית.
פיאצולה היה נגן בנדונאון מוכשר אך תרומתו העיקרית ביצירותיו ששינו את פני הטנגו המודרני.
פיאצולה נולד בשנת 1921 במאר דל פלאטה שבארגנטינה, בן יחיד להורים ממשפחות מהגרים מאיטליה.
בשנת 1925 עבר עם משפחתו לגריניץ' וילג' בניו יורק ושם עשה את רוב שנות ילדותו.
בתקופת שהותו שם, רכש שליטה בארבע שפות: ספרדית, אנגלית צרפתית ואיטלקית.
ב-1929 החל לנגן בבנדונאון ויצא לו שם של ילד פלא.
בשנת 1930 עבר עם הוריו לשכונת איטליה הקטנה.
ב-1934 פגש את קרלוס גרדל, דמות חשובה בתחום הטנגו הארגנטינאי, וזכה להופעה קצרה בסרטו של גרדל "El día que me quieras" .
בשנת 1936 חזר עם הוריו למאר דל פלאטה, שם משל עדיין בכיפה הטנגו המסורתי על כל פרטיו ודקדוקיו.
ב-1938 עבר לבואנוס איירס וניגן במועדוני לילה עם הרכבים בינוניים.
הפסנתרן ארתור רובינשטיין, שגר אותו זמן בבואנוס איירס, יעץ לו ללמוד אצל המלחין הארגנטינאי אלברטו חינסטרה.
למשך זמן מה נטש פיאצולה את הטנגו, התעמק בפרטיטורות של סטרווינסקי, בארטוק, ראוול ואחרים והלחין בסגנון קלאסי מודרני.
בשנת 1943 החל ללמוד נגינה בפסנתר.
באותה שנה נישא לאשתו הראשונה, דדה וולף, ולזוג נולדו שני ילדים.
בשנת 1946 הקים את תזמורת הטנגו Orquesta Típica.
באותה שנה חיבר את El Desbande, יצירת הטנגו הראשונה שלו, והחל להלחין פסקולים לסרטים.
בעידודו של חינסטרה הגיש פיאצולה בשנת 1953 את הסימפוניה "בואנוס איירס" שהלחין לתחרות קומפוזיציה, והיצירה זיכתה אותו במענק מממשלת צרפת ללימודים בצרפת.
בשנת 1954 השאירו בני הזוג פיאצולה את ילדיהם בידי הוריו של פיאצולה, ועברו לפריז ללימודים של פיאצולה אצל המלחינה והמנצחת הצרפתייה נדיה בולאנז'ה.
בתבונתה ובחדות ראייתה, הפכה בולאנז'ה את חייו על פיהם תוך יום אחד, כפי שמספר פיאצולה:
פיאצולה חזר לארגנטינה בשנת 1955, הקים את אוקטטו בואנוס איירס, התמקד בהלחנה ובנגינת טנגו, והמשיך בדרך זו כל חייו.
פיאצולה שילב בין הפולקלור הארגנטינאי לבין אלמנטים מודרניים, ובכך יצר זרם חדש שנקרא "TANGO NUEVO" - הטנגו החדש - שילוב חדשני של מוזיקת טנגו עממית עם ג'אז מודרני ומוזיקה קלאסית.
גישה זו נתקלה תחילה בהתנגדות בארגנטינה השמרנית, אך התקבלה יפה באירופה ובצפון אמריקה, ובמשך הזמן אימצו אותה גם חוגים ליברליים בחברה הארגנטינאית, שחתרו לקידום שינויים פוליטיים במקביל להפיכה המוזיקלית.
בין יצירותיו הבולטות ניתן למצוא את "Libertango", "Oblivion", "Tango Ballet" ו-"Adios Nonino" שנכתבה לזכרו של אביו.
כמו כן מוכרות "ארבע העונות" של פיאצולה בדומה ל"ארבע העונות" של ויואלדי וקונצ'רטו לבנדונאון ותזמורת סימפונית.
בתקופת השלטון הצבאי הדיקטטורי בארגנטינה, בין השנים 1976 ל-1983, חי פיאצולה באיטליה, אך הרבה לבקר בארגנטינה ולהקליט שם.
פיאצולה ביקר בישראל בשנת 1981 וביצע את הקונצ'רטו לבנדונאון שלו עם נגנים מהתזמורת הפילהרמונית הישראלית, כשליד הפסנתר שלמה גרוניך.
נפטר בבואנוס איירס בשנת 1992.
הטנגו החדש של פיאצולה שונה מן הטנגו המסורתי ביסודות הג'אז שהוא ממזג בו, בהרמוניות המורחבות, בדיסוננסים ובגיחותיו אל צורות קומפוזיציה מורחבות.
פיאצולה הכניס לשימוש גם כלים חדשים, שלא היו מוכרים בביצועי הטנגו המסורתי, בהם חליל צד, סקסופון, גיטרה חשמלית, כלים אלקטרוניים ומערכת תופי ג'אז/רוק.
ב-11 במרץ 2021, לכבוד יום הולדתו המאה, גוגל השיק עליו דודל.
נסיכות אסטוריאס (באסטורית: Principáu d'Asturies; בספרדית: Principado de Asturias) היא קהילה אוטונומית וחבל ארץ בצפון ספרד.
אסטוריאס שוכנת על חופו הדרומי של מפרץ ביסקיה (הנקרא בספרד "הים הקנטברי").
במזרח היא גובלת בקנטבריה, בדרום בקסטיליה ולאון ובמערב בגליסיה.
היא מורכבת ממחוז יחיד בעל אותו שם.
בירתה של אסטוריאס היא אוביידו (Oviedo), ושתי הערים הגדולות האחרות בה הן חיחון (Gijón), הנמצאת לחוף הים, והעיר התעשייתית אבילס (Avilés).
שטחה של הנסיכות הוא 10,604 קמ"ר, והאוכלוסייה מוערכת בכ-1,070,000 תושבים.
החקלאות באסטוריאס איננה מפותחת כל כך, אך האזור עשיר ביותר במכרות ולכן התפתחה שם תעשיית המטלורגיה..
עקב הטופוגרפיה ההררית של צפון ספרד, אסטוריאס מעולם לא נכבשה על ידי המוסלמים ואף היוותה את הגרעין ממנו יצאו הנוצרים לכיבוש מחודש של ספרד המוסלמית.
לאחר התמוטטות הממלכה הוויזיגותית הספרדית וכיבושה של ספרד על ידי המוסלמים, נוסדה ממלכת אסטוריאס על ידי פלגיוס.
פלגיוס ניהל מלחמת גרילה נגד המוסלמים ואף הביס אותם בקרב גדול בעמק קובדונגה, כאשר באו לנסות לחסל את לוחמי הגרילה האסטוריאנים.
לאחר קרב זה הצליח פלגיוס להרחיב את גבולות ממלכתו עד אשר השתרעה על שטחי אסטוריאס וקנטבריה.
יורשיו של פלגיוס המשיכו את מסכת כיבושיו לכל צפון מערב חצי האי האיברי.
אלפונסו השני, שמלך בממלכת אסטוריאס בין 791–842, כבש את גליסיה ואת חבל הבסקים, ואף הרחיב את גבולות הממלכה עד שערי ליסבון.
באותה תקופה הכירו קרל הגדול והאפיפיור באלפונסו השני כמלך אסטוריאס.
בשנת 924 שינתה ממלכת אסטוריאס את שמה לממלכת לאון ובשנת 1230 התאחדה עם ממלכת קסטיליה כאשר קסטיליה ולאון התאחדו.
בשנת 1388 הפכה אסטוריאס למחוז אוטונומי בממלכת קסטיליה, עם ממשל עצמי משלה.
במהלך המאה ה-18 הייתה אסטוריאס אחד המרכזים של ההשכלה הספרדית.
הפילוסוף הידוע בניטו דה פייג'ו התגורר באוביידו, והפילוסוף גספר מלצור דה חובלנוס התגורר בחיחון.
במהלך מלחמת האזרחים הספרדית נכבשה אסטוריאס שהייתה שייכת לכתר הספרדי בידי כוחותיו של הדיקטטור פרנסיסקו פרנקו ששינה את שמה ל"פרובינציית אוביידו" ב-1939, עד למותו של הרודן ב-1975.
יהודים חיו באסטוריאס ככל הנראה מהתקופה הרומית עת הגיעו היהודים לראשונה לחצי האי האיברי עד לגירוש ספרד, שמות משפחותיהם של יהודים מרחבי העולם כגון "" מעידים על שורשיהם מחבל הארץ הזה.
ב-1999 העניקה מועצת העיר אוביידו את הבניין המכונה "La Casina" בכיכר אל-פונטיין לקהילה היהודית בקהילה האוטונומית אסטוריאס והכריזו על המקום כמרכז מחקר וקידום התרבות היהודית שזכה להתקרא "בית אמונה".
אסטוניאן אייר הייתה חברת התעופה הלאומית של אסטוניה.
בסיסה של החברה היה בנמל התעופה הבינלאומי על שם לנארט מרי, שבטאלין, בירת אסטוניה.
ב-7 בנובמבר 2015 החברה הכריזה על הליך פירוק והפסקת פעילותה עקב החלטה שלילית של הנציבות האירופית באשר לחוקיות הסיוע הממשלתי שקיבלה בעבר.
החברה נוסדה בשנת 1991 מיד עם קבלת העצמאות של אסטוניה.
החברה החלה לטוס עם מטוסים רוסיים שהיו שייכים לפני כן לחברת אארופלוט הסובייטית.
יעדה הראשון היה פרנקפורט, גרמניה.
בשנת 1995 חכרה החברה שני מטוסי בואינג 737-300 ובשנת 1996 שני מטוסי פוקר 50 והוציאה משירות את מטוסיה הרוסיים הישנים.
בעלי המניות של החברה עד לפירוקה היו:
הבנק האסטוני קרסקו - 17%
נפת אסטי (באיטלקית: ,Asti.Provincia di Asti) היא אחת הנפות במחוז פיימונטה שבאיטליה, ובירתה בעיר אסטי.
אַסְטִי (באיטלקית: Asti; בפימונטזית Ast) היא עיר במחוז פיימונטה בצפון-מערב איטליה, 55 ק"מ מזרחית מהעיר טורינו במישור נהר טנרו.
היא בירת חבל הארץ אסטי.
המבנים המפורסמים של העיר כוללים ארמונות וכנסיות.
בין השאר, הקתדרלה 1309–1348, הקתדרלה "סאן סקונדו" בסגנון רומנסקי ועל בסיס מבנה מהתקופה הרומית, מגדל מהמאה ה-13 וארמון אלפיירי 1749- 1803, מקום הולדתו של מחבר הטרגדיות הידוע.
בעיר בית כנסת עתיק ומוזיאון ליהדות במבנה מהמאה ה-18.
ב"אסטי" שוק מפורסם ליינות משובחים - אדומים בעיקר אך גם לבנים.
יש בה תעשיות לשימורי מזון, לייצור מתכות, לייצור זכוכית, ללבני בנייה ולייצור כימיקליים.
תושבי אסטי מקיימים בחודשים אוקטובר עד דצמבר את עונת הכמהין (סוג פטריות) הלבנות.
אף על פי שהערים השכנות ידועות בטיב תצוגות הפטריות, עדיין הפטריות המצויות בגבעות מסביב לעיר ידועות בטיבן.
בשנים 1948 ו-1994, הנהרות טנרו ו"ברבורה" הציפו חלקים גדולים של העיר וגרמו לה נזקים ניכרים.
אסטי הגיע לשיא השפעתה במאה ה-13 כאשר הייתה עצמאית.
משנת 1575 עברה לשליטת בית סבויה, ובשנת 1861 הצטרפה לאיטליה המאוחדת.
מאז התקופה הנאוליתית גרו בני אדם באסטי וסביבותיה, בטרם נכבשה בידי הרומאיים בשנת 174 לפנה"ס.
שמה ניתן לה על ידי הליגורים.
אסטי פירושה "גבעה" בשפה הליגורית.
בשנת 124 לפנה"ס בנו בה מחנה מבוצר (castra), אשר הפך להיות לעיר בשם "הסטה" או בשמה המלא Hasta Pompeia.
בשנת 89 לפנה"ס היא קיבלה מעמד של קולוניה ובשנת 49 לפנה"ס היא הפכה ל-municipium.
אסטי הפכה להיות עיר חשובה בתקופת אוגוסטוס, כחלק מהאזור התשיעי (Regio IX) של איטליה, כיום ליגוריה, עקב מיקומה האסטרטגי על נהר טנרו ועל ויה פלמיניה - הדרך הראשית של רומא העתיקה מצפון איטליה לרומא, אשר חיברה בין טורינו אז (Augusta Taurinorum) לבין "טורטונה" אז (Derthona).
הדרכים הראשיות מובילות היום לצרפת ולשווייץ.
בשנת 402 נפלה העיר בפני הפולשים הברבריים שהציפו את איטליה, אחרי חורבן ה"אימפריה הרומית המערבית" ופחתה חשיבותה כלכלית.
במאה ה-6 היא נבחרה לאחת מ-36 מקומות המושב של הדוכסים הלומברדים, אשר חילקו ביניהם את איטליה.
שטחה התרחב והגיע עד לאלפים הימיים.
בשנת 774 נכבשה העיר על ידי הפרנקים.
עד המאה ה-11 היא הייתה תחת שלטון ה"בישופים".
בשנת 1140 היא הייתה אחת מהערים הראשונות שהורשו על ידי הקיסרות הרומית הקדושה להטביע מטבעות.
העיר החלה לכרסם בשטח הקרקעות שהיו ביד הבישופים ושאר הפאודלים.
אלו פנו לפרידריך ברברוסה לסיוע.
הוא כבש את העיר והעלה אותה באש בשנת 1151. לאחר מכן היא הצטרפה לליגה הלומברדית בלחימה נגד השליט הגרמני ושוב ניגפה.
למרות זאת בשנת 1183 הוחזרו לה זכויותיה.
במאה ה-13 הגיעה העיר לידי תפארתה.
אומנם היא ראתה מלחמות קלות, אך היא שלטה על נתיבי הסחר המובילים מהנמלים השוכנים לחוף הים הליגורי צפונה.
אחרי שורה של מלחמות, בשנת 1290 אסטי הפכה להיות לעיר החזקה בפיימונטה.
מחלוקות פנימיות על השליטה במסחר ובבנקאות של העיר הביאו לחלוקתה.
החלק הגדול היה בשליטת משפחת הבנקאיים "סולרו", אשר מסרו אותה בשנת 1314 למלך נאפולי.
בשנת 1342 עברה השליטה לידי שליט מילאנו אשר בנה בה מצודה ומגדל פעמונים להגנה על העיר.
מלבד תקופות קצרות, אסטי הייתה בשליטה צרפתית ישירה.
במאה ה-16 היא עברה לשליטה גרמנית, ממנו למשנה למלך נאפולי ואחרי מותו עברה לשליטת בית סבויה.
אסטי הייתה שותפה למלחמות שליטי סבויה והשתתפה בהטלת מצור על השליט הספרדי של מילאנו.
בשנת 1703 עברה לשליטה צרפתית ובשנת 1705 חזרה שוב לבית סבויה.
בשנת 1745 שוב חזרה לשליטת צרפת.
בשנת 1797 אחרי מרד ומצב כלכלי גרוע העיר הכריזה על היותה רפובליקה.
במצב זה היא הייתה רק יומיים.
היא יצאה משליטה צרפתית בשנת 1814 אחרי מפלת נפוליאון.
בשנת 1861 הצטרפה לאיטליה המאוחדת.
בית הכנסת של יהודי אסטי יחד עם המוזיאון ליהדות (Museo Ebraico) מצוי במבנה מהמאה ה-18 .
קיים נוסח תפילה מיוחד, נוסח "אסטיג'אנו" (Astigiano), או אפ"ם ("Appam") כינוי שבו ראשי התיבות של הקהילות: אסטי, פוסנו (Fossano) ומונקאלוו.
הנוסח מורכב מנוסחי התפילה: המקומי, האשכנזי והצרפתי העתיק, אשר הונהג עם בואם של יהודים מצרפת בשנת 1394.
אחד האירועים החשובים הנערכים בעיר הוא ה"פליו של אסטי" (Palio d'Asti) אשר נערך על ידי רובעי העיר המסורתיים ריוני "Rioni" ובורג'י "Borghi".
באירוע זה מתחרים בתחרות רכיבה על סוסים ללא אוכפים יחד עם הערים השכנות.
התחרות היא לזכר ניצחונה של "אסטי" על העיר השכנה "אלבה" בימי הביניים.
המרוץ נחשב לעתיק ביותר באיטליה.
המרוץ נערך בככר אלפיירי (Piazza Alfieri) ביום הראשון, השלישי, בחודש ספטמבר.
אסטי מקיימת פסטיבל בחודש ספטמבר, שבוע לפני הפליו.
בשבוע זה מתכנסים תושבי החבל ומציעים לקהל את מזונם הטיפוסי ואת יינם.
ביום הראשון של החגיגה הם מקיימים תהלוכה ממקומות מגוריהם אל העיר אסטי במהלכה הם מתארים את מלאכת העבודה החקלאית שהם עוסקים בה במהלך השנה.
אַסְטוּרִית (באסטורית: Asturianu; בספרדית: Asturiano) היא שפה רומאנית, המדוברת בפי כ-550,000 אנשים באסטוריאס שבספרד.
נמנית עם תת-הקבוצה האַסטוּר-לֵאוֹנית שבקבוצת השפות האיברו-רומאניות, וקרובה במיוחד לספרדית.
השפה האסטורית התפתחה, כשאר השפות הרומאניות, מהלטינית הוולגרית, הצורה המדוברת של לטינית שהופצה ברחבי האימפריה הרומית באמצעות חיילים, סוחרים, אנשי מנהל ומתיישבים אחרים.
המסמך הכתוב המוקדם ביותר הידוע כיום בשפה האסטורית הוא Fueru d'Avilés, כתב הענקת זכויות לעיר אבילס מטעם המלך אלפונסו הרביעי, בשנת 1085. קדם לו "מסמך הגבינות", Nodicia de Kesos, מסמך מסוף המאה העשירית המתאר את מלאי הגבינות במנזר ליד העיר לאון, אולם הוא משויך לשפה הלאונית הקרובה, ולא לאסטורית.
במאה ה-14 החלה לחדור לאזור אסטוריאס ולאון הספרדית הקסטיליאנית, בעקבות התחזקות ממלכת קסטיליה והתגבשות שפה זו כשפת הממלכה של ספרד.
אנשי מנהל מטעם הממלכה והכנסייה הפיצו שפה זו והיא הפכה בהדרגה לשפה הכתובה השימושית, ובו-זמנית נדחקו השפות האזוריות, והאסטורית בכללן, לשולי החיים החברתיים.
אף על פי כן התפתחה ספרות אסטורית החל מהמאה ה-17, שכללה מחזות, שירה מקורית ותרגומים משפות אחרות.
במאה ה-19 נמשכה הפריחה הספרותית, והחלו להיכתב ספרי דקדוק ותחביר של השפה.
בראשית המאה העשרים יזמה קבוצת משוררים אסטוריים הקמת אקדמיה אסטורית לספרות ואמנות, אך לא הצליחו להפעילה לאורך זמן.
בתקופת שלטון פרנקו הצטמצם השימוש באסטורית לאזורים כפריים ולפולקלור מקומי, והשפה נקשרה בדימוי לאנשים חסרי השכלה.
השימוש בה אמנם לא נאסר, אך נחשב נחות בהשוואה לספרדית.
לאחר נפילת משטר הדיקטטורה חלה התעוררות של אנשי ספרות ובלשנות לחידוש היצירה הספרותית האסטורית, וב-1980 נוסדה האקדמיה לשפה האסטורית (Academia de la Llingua Asturiana), המופקדת מטעם הממשלה האסטורית על לימוד השפה, שמירתה וקידום השימוש בה.
האסטורית אינה שפה רשמית בספרד, אך יש לה מעמד מיוחד בקהילה האוטונומית של אסטוריאס.
החוק לשימוש וקידום השפה האסטורית, משנת 1998, מחייב לאפשר לכל ילד בגילאים 6 עד 16 ללמוד את השפה במערכת החינוך.
בשנת הלימודים 2004–2005 למדו את השפה בבתי ספר יסודיים כ-22,000 תלמידים.
בבתי הספר העל-יסודיים נלמדת האסטורית כשפה זרה העומדת לבחירה מול צרפתית או גרמנית, ועקב כך מספר הלומדים אותה נמוך יותר.
מאז שנות השמונים של המאה העשרים נהנית האסטורית מפריחה תרבותית, מופיעים בה ספרים רבים, כולל סיפורת, שירה וכתיבה, וכן לא מעט יצירה מוזיקלית ותיאטרון.
מספר שבועוני חדשות יוצאים לאור, אך אין עיתון יומי מודפס.
לעומת זאת, יש מספר אתרי חדשות באינטרנט, וכן פורטלים, מנועי חיפוש ובלוגים באסטורית.
אתרים רשמיים של ממשלת אסטוריאס ושל עיריות הם דו-לשוניים וכתובים באסטורית לצד הספרדית.
שלטי כבישים ורחובות באסטוריאס כתובים אף הם בשתי השפות, וכמוהם לא מעט שלטים מסחריים, תפריטים במסעדות וכיוצא בזה.
האסטורית נמנית עם קבוצת השפות האסטור-לאוניות, הכוללת גם את השפה הלאונית והמירנדזית, וכן הניב הקנטברי והניב האקסטרמדורי, אשר בלשנים חלוקים בדעתם בדבר מעמדם כשפות נפרדות.
יש בלשנים המתייחסים לכל הקבוצה כאל ניבים שונים של שפה אחת.
קיים גם ניב גליסי-אסטורי המדובר באזור הגבול בין אסטוריאס וגליסיה, ואשר נחשב לניב-מעבר בין האסטורית לגליסית.
על פי הערכות שונות, כ-550,000 איש מדברים אסטורית, מתוכם כ-100,000 דוברים אותה כשפת אם.
לשם השוואה, בלאונית מדברים כ-55,000 ובמירנדזית כ-15,000. קיימים שלושה ניבים עיקריים של אסטורית - מזרחי, מרכזי ומערבי.
הניב המערבי קרוב ביותר לשפה הלאונית, ומאחר שהאקדמיה ללשון האסטורית הנהיגה סטנדרטיזציה של כתיב ודקדוק אסטורי על בסיס הניב המרכזי, יש כיום תנועה המבקשת למסד את הניב המערבי כסטנדרט של השפה הלאונית, בנפרד מהאסטורית.
אסטוניה השתתפה באירוויזיון 30 פעמים החל מהצטרפותה לתחרות ב-1993 ונעדרה פעם אחת ב-1995. ב-1993 ניסתה אסטוניה לראשונה להשתתף בתחרות, אך כשלה להעפיל לתחרות מסיבוב מוקדמות המיון של התחרות.
לאחר ניצחונה של אסטוניה ב-2001 עם השיר "Everybody" של טאנל פדאר, דייב בנטון ו-2XL, היא הפכה למדינה הסובייטית הראשונה שניצחה בתחרות.
לאחר התפרקות ברית המועצות ב-1991, ביקשה אסטוניה להצטרף לשורות התחרות ב-1993 כמדינה עצמאית.
אולם, עקב ריבוי המדינות שרצו להשתתף בתחרות נאלצה אסטוניה, ביחד עם 6 מדינות נוספות, להתחרות בתחרות מקדימה בשם "העפלה למיליסטריט", בתקווה להיות אחת משלוש המדינות שתקבלנה את הניקוד הגבוה ביותר, דבר שיקנה להן כרטיס כניסה לתחרות ב-1993.
בתחרות "העפלה למילסטריט" שנערכה ב-3 באפריל 1993 בסלובניה, ליובליאנה, הגיעה אסטוניה למקום החמישי עם חמישים ושבע נקודות עם השיר "Muretut meelt ja südametuld" אשר בוצע בשפה האסטונית על ידי יאניקה סילאמה, ובכך היא נותרה אחת מ-4 המדינות שלא השתתפו לבסוף בתחרות ב-1993.
ב-1994, כאשר עשתה אסטוניה את הופעת הבכורה בתחרות הדבר לא נחל הצלחה והיא סיימה את גמר התחרות במקום ה-24 עם שתי נקודות.
התוצאה הנמוכה ב-1994 מנעה מאסטוניה את היכולת להשתתף בתחרות ב-1995 עקב החלטתו של איגוד השידור האירופי לסנן את המדינות שביקשו להשתתף בתחרות עקב ריבוי המדינות.
ניפוי שיר לאחר שנבחר בתחרות מקומית, תוך השקעת משאבים בארגונה, גרמה אי-נחת בקרב רשתות השידור המשתתפות בתחרות, ולפיכך שונתה המדיניות בשנים שלאחר מכן.
נכון ל-, מדובר בהיעדרות היחידה של אסטוניה בתחרות.
אסטוניה השתתפה בתחרות כ-28 פעמים: מתוכן היא ניצחה פעם אחת ב-2001 עם השיר "Everybody" של טאנל פדאר, דייב בנטון ו-2XL ונמצאת בטבלת הניצחונות של התחרות יחד עם אזרבייג'ן, לטביה, רוסיה, פורטוגל, פינלנד, יוגוסלביה, טורקיה, מונקו, בלגיה, סרביה ויוון.
אסטוניה מעולם לא הגיעה למקום השני בגמר התחרות ולאחר ניצחונה בתחרות, הפכה אסטוניה לאחת המדינות שניצחו בתחרות אך מעולם לא התמקמו במקום השני בגמר התחרות יחד עם פורטוגל, סרביה, לוקסמבורג, יוון, לטביה, פינלנד, יוגוסלביה ואוסטריה.
לאחר ניצחונה של אסטוניה ב-2001, אסטוניה הפכה למדינה הסובייטית הראשונה שניצחה בתחרות כאשר אחריה נמצאת לטביה שניצחה ב-2002.
אסטוניה הגיעה, שנה שנייה ברציפות, להישג מרשים כאשר אירחה את התחרות בארצה ב-2002, בה הגיעה עם השיר "Runaway" של אנה סהלין למקום השלישי בגמר התחרות.
אסטוניה הגיעה למקום ה-4 פעם אחת ב-2000 עם השיר "Once In a Lifetime" של אינס ופעם אחת למקום ה-5 ב-1996 עם השיר "Kaelakee hääl" של מריה ליס אילוס ואיבו לינה.
הישגה הגרוע ביותר של אסטוניה בגמר התחרות הוא המקום ה-24 אליו הגיעה פעמיים: בפעם הראשונה בתחרות ב-1994, כאשר עשתה את הופעת הבכורה בתחרות עם השיר "Nagu merelaine" של סילבי וראייט.
הישגה הנמוך בתחרות ב-1994 מנע מאסטוניה את היכולת להשתתף בתחרות ב-1995 עקב החלטתו של איגוד השידור האירופי לסנן את המדינות שביקשו להשתתף בתחרות עקב ריבוי המדינות שביקשו להצטרף לשורותיה.
בפעם השנייה אסטוניה הגיעה למקום ה-24 בתחרות ב-2011 עם השיר "Rockefeller Street" של גטר יאני, אף על פי כי השיר האסטוני, יחד עם השיר הצרפתי, היה אחד השירים המובילים לניצחון באתרים של הימורי התחרות.
אסטוניה מעולם לא סיימה את גמר התחרות במקום האחרון ומעולם לא סיימה את גמר התחרות עם אפס נקודות, אולם היא הגיעה פעם אחת למקום האחרון בשלב חצי-הגמר של התחרות ב-2016.
ניתן לסכם את הישגיה של אסטוניה בתחרות כמעורבים: בשנים הראשונות בהן השתתפה בתחרות היא הצליחה להתמקם במקומות גבוהים בגמר התחרות, מהחלת שלב חצאי-הגמר היא כשלה לעיתים להעפיל לגמר התחרות אולם סיימה מספר פעמים כאחת מעשר המדינות שהגיעו לעשרת המקומות הראשונים בתחרות.
עד התחרות ב-1999, מדינות חויבו לשיר בשפה הרשמית של המדינה וב-1994, 1996, 1997 ו-1998 השירים אשר שלחה אסטוניה לתחרות היו באסטונית.
החל מביטול חוק השפה ב-1999, אסטוניה שלחה בעיקר שירים באנגלית כאשר באסטונית היא שלחה שלושה שירים.
מדי פעם אסטוניה שלחה שירים בשפות נוספות שאינן אנגלית ואסטונית, כך למשל השיר ב-2004 הושר בורו, השיר ב-2008 הושר בסרבית, גרמנית ופינית והשיר ב-2018 הושר באיטלקית.
פינלנד נוהגות להעניק לאסטוניה מספר רב של נקודות, אולם אסטוניה נוהגת להעניק מספר רב של נקודות לרוסיה ושוודיה.
הדבר דומה למדינות רבות אשר יש להן קשרים כמו יוון וקפריסין, מדינות ברית המועצות לשעבר, המדינות הבלטיות והמדינות הנורדיות.
בתגובה לפעולותיה של רוסיה בדרום אוסטיה ומלחמת גאורגיה–רוסיה, התפרסמו דיווחים כי אסטוניה עלולה לא להשתתף בתחרות ב-2009, אם כי, למרבה האירוניה, אסטוניה העניקה את מרב הנקודות לרוסיה ב-2008. באוגוסט 2008, שרת התרבות האסטונית, לייני ג'נס, דיווחה על החרם המשותף של המדינות הבלטיות, אסטוניה, ליטא ולטביה, על התחרות.
מקבילה של שרת התרבות האסטונית, שר התרבות הליטאי, ג'ונאס ג'וקאס, אמר כי "מוקדם מדי לדון בחרם" שכן "החלטות ספונטניות עשויות להחריף את מאמצי הדיפלומטים ולהחריף את המצב".
השירים שייצגו את אסטוניה באירוויזיון
שנה העיר המארחת מקום התחרות מנחים2002 טאלין סאקו סואורהאל ארנהגמר: אנלי פיבו ומרקו מטברה
שנה מגיש1994אורבה טידוס1995אסטוניה לא השתתפה בתחרות1996 אניקה טלביק1997הלן טדרה1998 אורבה טידוס1999 מארט סנדר2000אוולין סמואל2001אילומאיי קוטים "אלקטרה"2002אילומאיי קוטים "אלקטרה"2003אינס2004מריה-ליס אילוס 2005מריה-ליס אילוס 2006אוולין סמואל2007לאורה פלדברה2008סהלין2009לאורה פלדברה2010רולף רוסלאו2011פירט יארוויס2012גטר יאני