tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
המבנה בו ממוקמת הספרייה הבנה בשנת 1970 ובו שלוש קומות, ב-2019 שר התרבות והספורט של קזחסטן החליט להכריז על מבנה הספרייה כמבנה המיועד לשימור.
מבנה הספרייה מורכב מ-14 אולמות הקריאה, בהם ישנם 1,500 מקומות ישיבה.
הספרייה הלאומית של קטר היא ספרייה לאומית של קטר.
הספרייה מתפקדת כספרייה לאומית, ספרייה מחקרית וספרייה עירונית.
להקמת הסיפרייה הוזמנה קלאודיה לוקס, מומחית גרמנית בתחום.
בשנת 2018 הסיפרייה כללה כ-800 אלף ספרים מודפסים וכ-500 אלף ספרים אלקטרוניים, עיתונים, ירחונים וכו'.
בנוסף לכך הסיפרייה כוללת "ספריית המורשת" - אוסף של ספרים ומסמכים ישנים.
אוסף זה החל להתפתח בשנת 1979 ושולב באוספי הספרייה הלאומית עם הקמתה.
האוסף כולל 2,400 יצירות, מפות, מכשירים מדעיים ישנים וצילומים.
הוא כולל גם כתבי עת החל מהמאה ה-15 כולל תרגום ללטינית של יצירות אבן סינא.
כל החומר עבר דיגיטציה ונכלל בקטלוג הסיפרייה.
חלק מהחומר ניתן לגישה במסגרת הספרייה הדיגיטלית העולמית.
בשיתוף עם הספרייה הבריטית הוקמה הספרייה הדיגיטלית של קטר.
הפרויקט כולל מסמכים שנשמרים ב"סיפרייה הבריטית" וקשורים להיסטוריה של המפרץ הפרסי החל מהמאה ה-18 ועד לשנות ה-50 של המאה ה-20. כל החומר עבר דיגיטציה.
בשנת 2015 הספרייה קיבלה הכרה כמרכז שימור על ידי הפדרציה הבינלאומית של ארגוני ספריות ומוסדות.
הבניין החדש של הסיפרייה תוכנן על ידי רם קולהאס ובנייתו הסתיימה בשנת 2017. הספרייה מארגנת כנסים ותערוכות כמו כן פעם בחודש מתקיים קונצרט של התזמורת הפילרמונית עם גישה חופשית לציבור.
הספרייה הלאומית של פוארטו ריקו (בספרדית: Biblioteca Nacional de Puerto Rico) היא הספרייה הלאומית של פוארטו ריקו.
היא הוקמה בשנת 1967 בשם Biblioteca General de Puerto Rico (הספרייה הכללית של פוארטו ריקו), בעקבות החלטה משותפת מס' 44 של בית המחוקקים של פוארטו ריקו.
היא נפתחה ב-11 באפריל 1973. ב-2003 שונה שמה לספרייה הלאומית של פוארטו ריקו, בחוק 188 מ-17 באוגוסט באותה שנה.
האוספים המיוחדים של הספרייה כוללים את האוסף הדומיניקני של ספרי דת כרוכים בעור מהמאות ה-16–19, אוסף Eugenio Maria de Hostos, הכולל 1,300 כתבי יד דיגיטליים, והאוסף הפרטי של קונצ'ה מלנדז, מבקרת ספרות ופרופסור לשעבר באוניברסיטת פוארטו ריקו.
הספרייה שוכנת בבניין הקלאסי מהמאה התשע עשרה (בתקופה מסוימת, הבניין שימש כמפעל הדגל של בקרדי רום), יחד עם הארכיון הכללי של פוארטו ריקו.
הבניין ממוקם בסן חואן העתיקה.
הוא משקיף על פארק לואיס מוניוז ריברה.
הוא ממוזג במלואו ויש בו גישה חופשית לאינטרנט.
הספרייה והארכיון חולקים אמפיתיאטרון בן 119 מושבים במפלס הרחוב.
הבניין היה רשום במרשם הלאומי של מקומות היסטוריים בשנת 1976 תחת שמו הקודם, Carcel de Puerta de Tierra.
הספרייה הלאומית של נפאל (נפאלית: नेपाल राष्ट्रिय पुस्तकालय) - היא ספרייה לאומית של מדינת נפאל ומשמשת כספריית הפקדה.
הספרייה ממוקמת בארמון ממשלתי האריהאר בהוואן (חוץ מהספרייה הוא מאכלס גם משרדי משרד החקלאות וועדה הלאומית לזכויות אדם) הנמצא בעיר לליטפור.
לצורך מיון האוסף משתמשים בספרייה בשיטת דיואי.
בשנת 1956 החליטה ממשלת נפאל לרכוש את אוספו הפרטי של הנזיר מלכותי.
באוסף זה היו 34,292 פריטים אשר כללו מונוגרפיות, פמפלטים וכתבי עת.
אוסף זה היה ראשיתה של הספרייה.
הספרייה הלאומית נוסדה ב-2 בינואר 1957, בראשיתה הייתה הספרייה מוגבלת לשימושם של אנשי אקדמיה בלבד, אך ב-1961 נפתחה הספרייה לשימושו של הקהל הרחב.
באותה השנה הספרייה עברה למשכנה הנוכחי בארמון האריהאר בהוואן, הספרייה ממוקמת בקומה הראשונה של האגפו הדרומי של המבנה.
בשנת 2000 עמד האוסף על 75,000 פריטים, כולל פריטים נדירים אשר יצאו לאור במאה ה-17 בסנסקריט ואנגלית.
הספרייה משמשת כספריית הפקדה של בנק אסיה להתפתחות.
אוסף הספרייה מחולק לפי שפת פרסום, כמו כן ישנם אוספים מיוחדים:
אוסף בשפה ההינדית - כ-75 אחוזים מאוסף זה הם ספרים בשפה ההינדית.
רובם יצאו לאור לפני שנת 1960. האוסף כולל אנציקלופדיות, מילונים, טקסטים דתיים, ספרים בפילוסופיה הודית ועוד.
כמו כן, באוסף ספרים בשפות הודיות אחרות.
אוסף בשפה הנפאלית - כמחצית מאוסף זה בנוי מספרות יפה.
שאר הספרים מכסים נושאים במדעי החברה, היסטוריה, ביוגרפיות, דת ושפה.
אוסף בשפת הסנסקריט - באוסף זה כלולים ספרים נדירים בשפת הסנסקריט, חלק מהפריטים יצאו לאור במאה ה-19 המוקדמת.
האוסף כולל ספרים בפילוסופיה, דת, היסטוריה וספרות יפה בסנסקריט.
אוסף מפות ותצלומים - אוסף הספרייה כולל מפות נפאל, אטלסים ותצלומים של מלכי נפאל ואישים מפורסמים אחרים מנפאל.
אוסף אודיו-ויזואלי - אוסף זה כולל קלטות אודיו, וידאו ודיסקים, עליהם אפשר למצוא בין היתר אנציקלופדיות.
כאן כלולים גם סרטי אנימציה יפניים לילדים.
אוסף תיזות - אוסף הספרייה כולל כ-1,200 עבודות דוקטורט ותיזה.
התיזות מתקבלות מאוניברסיטאות מרחבי נפאל.
אוסף כתבי-עת ועיתונים - הספרייה רוכשת כ-40 כתבי-עת ועיתונים ועוד 25 מתקבלים כמתנה.
באוסף ישנם כתבי-עת ועיתונים מן המאה ה-19 והמאה ה-20 המוקדמת.
כ-50 אחוז מתקציב הרכישות משמש לרכישת כתבי-עת ועיתונים.
הספרייה המלכותית (בדנית: Det Kongelige Bibliotek) בקופנהגן היא הספרייה הלאומית של דנמרק והספרייה האקדמית של אוניברסיטת קופנהגן.
היא בין הספריות הגדולות בעולם והגדולה במדינות הנורדיות.
בשנת 2017 הספרייה התמזגה עם ספריית המדינה האוניברסיטאית באורהוס כדי ליצור ספרייה לאומית מאוחדת.
הספרייה מכילה אוצרות היסטוריים רבים, ועותק של כל היצירות שהודפסו בדנמרק מאז המאה ה-17. הודות לתרומות נרחבות בעבר, הספרייה מחזיקה כמעט את כל היצירות המודפסות הדניות הידועות וכולל הספרים הדנים הראשונים שהודפסו ב-1482 על ידי יוהאן סנל.
הספרייה המלכותית נוסדה בשנת 1648 על ידי המלך פרדריק השלישי, שתרם אוסף מקיף של יצירות אירופאיות.
הספרייה נפתחה לציבור בשנת 1793.
ב-1989 הספרייה מוזגה עם ספריית אוניברסיטת קופנהגן היוקרתית (שנוסדה ב-1482).
בשנת 2005 הספרייה מוזגה עם הספרייה הלאומית הדנית למדע ולרפואה (כיום ספריית הפקולטה למדעי הטבע והבריאות).
השם הרשמי של הארגון נכון ל-1 בינואר 2006 הוא הספרייה המלכותית, הספרייה הלאומית של דנמרק וספריית אוניברסיטת קופנהגן .
בשנת 2008, ארכיון הפולקלור הדני מוזג עם הספרייה המלכותית.
בשנות ה-70 התרחשה בספרייה גניבת הספרים הגדולה ביותר בהיסטוריה של דנמרק, והמקרה נפתר רק ב-2003. כמעט 3,200 יצירות (רובן עתיקות), נגנבו מהספרייה על ידי עובד.
רוב היצירות אותרו מאז, אך כמה מאות יצירות עדיין לא נמצאו.
כיום הספרייה המלכותית ממוקמת בחמישה אתרים פיזיים.
התקציב השנתי הוא 394 מיליון קרונה דנית (58 מיליון דולר), כולל הוצאות בנייה ותחזוקה.
הספרייה פתוחה לכל מי מעל גיל 18 וישנם כללים מיוחדים חלים על שימוש בפריטים נדירים ובעלי ערך.
הספרייה הלאומית של לאוס (בלאית: ຫໍສະໝຸດແຫ່ງຊາດ) היא הספרייה הלאומית של הרפובליקה הדמוקרטית העממית של לאוס הממוקמת בעיר בירתה, ויינטיאן.
הספרייה נפתחה רשמית בשנת 1956 תחת אגף האומנויות של משרד החינוך.
עם סיומה של מלחמת האזרחים בלאוס החלה הספרייה לפעול בתור הרשות לספריות, מוזיאונים וארכאולוגיה תחת אותו משרד.
החל משנת 1983 הספרייה פעלה תחת ניהולו של משרד המידע והתרבות והייתה ממוקמת באותו מבנה עם מוזיאון המהפכה.
בשנת 1987 הספרייה עברה למבנה חדש, מבנה זה נבנה בסגנון צרפתי ב-1923 ושימש כביתו של המושל בתקופת שלטונם של הצרפתי על לאוס.
בניין הספרייה כלל שתי קומות והיה מחולק לארבעה חדרי קריאה ומשרדים.
בשנת 1997 היא קיבלה מעמד של ספרייה לאומית.
באוקטובר 2007 החל שיתוף פעולה עם אוניברסיטת פסאו וספריית המדינה בברלין במטרה להקים ספרייה דיגיטלית של כתבי-יד בשפה הלאית.
ממשלת לאוס אישרה להנגיש לכל משתמשי האינטרנט את כתבי-היד האלו.
ב-2012 נודע כי הספרייה תעבור למבנה חדש.
בין 2013–2016 במרכז ויינטיאן נסנה בניין הספרייה החדש.
ב-2016 הספרייה עברה לבניין בן ארבע קומות חדש.
טקס חנוכת במנה החדש התקיים ב-29 בדצמבר 2016.
הספרייה הלאומית של מיאנמר (בורמזית: အမျိုးသားစာကြည့်တိုက်) היא הספרייה הלאומית של הרפובליקה של איחוד מיאנמר, ממוקמת בעיירת יאנקין, חלק מיאנגון.
היא הוקמה בשנת 1952. יחד עם הספרייה המרכזית של אוניברסיטת יאנגון הן שתי ספריות מחקר היחידות ביאנגון.
אוסף הספרייה כולל 220,000 ספרים המחולקים ל-10 אגפים.
אוסף הספרייה כלל 618,000 ספרים וכתבי עת, כמו כן היו באוסף 15,800 כתבי יד נדירים.
אולם, בשנת 2006 הממשל הצבאי של מיאנמר הכריז על כוונה להעביר חלק גדול מהאוסף לספרייה לאומית חדשה בנייפידאו.
הבניין הישן של הספרייה שהיה ממוקם בטמווה, יאנגון נמכר במכירה פומבית.
באוקטובר 2008 הספרייה הלאומית עברה למיקומה הנוכחי.
האוסף הנוכחי של הספרייה כולל טקסטים בורמזיים עתיקים, באוסף זה נמצאים 16,066 כתבי יד על עלי דקל, 1,972 פרבאיק (לוחות כתיבה מקופלים מנייר, בד או מתכת) ו-345 טקסטים הכתובים בכתב יד על ידי סופרים מפורסמים.
בשנת 1993 הוקמה בספרייה מחלקת שימור שבאופן קבוע מטפלת ומשמרת את הטקסטים הבורמזיים העתיקים.
בתוכניות הספרייה להציע בעתיד קטלוג מקוון.
הספרייה הלאומית היא חברה בפדרציה הבין-לאומית של ארגוני הספריות והמוסדות ומוסדות וספריות לאומיות בדרום-מזרח אסיה.
ראשיתה של הספרייה בספרייה החופשית על שם ברנרד אשר נפתחה עוד בשנת 1883 בתקופה של השלטון הבריטי הקולוניאלי.
ספריית ברנרד הפכה לספריית מדינה תחת ניהולו של משרד התרבות של מיאנמר בשנת 1952, בשנת 1967 היא הפכה לספרייה לאומית.
לבניינה הנוכחי הספרייה עברה באוקטובר 2008.
הספרייה הלאומית של תימן היא הספרייה הלאומית של תימן, השוכנת בצנעא, ליד "כיכר תחריר" והמוזיאון הצבאי.
בספרייה אוסף גדול של ספרים בערבית, צרפתית ואנגלית.
הספרייה הלאומית של תונסיה (BNT; בערבית: ) היא ספריית ההפקדה וזכויות היוצרים של תוניסיה.
ממשלת תוניסיה הקצתה תקציב של 28 מיליון דינר לבניין חדש לספרייה, ובשנת 2005 הספרייה הועברה למקום אחר.
הספרייה מתנשאת לגובה של 46 מטרים והיא מורכבת מ-14 קומות.
זהו אחד הבניינים הגבוהים ביותר בתוניסיה ואחד הבניינים בסגנון אסלאמי המפורסמים ביותר בתוניסיה.
הספרייה נוסדה בשנת 1885 אז נודעה כ"ספרייה הצרפתית", ולאחר מכן כ"ספריית העם".
שמה הנוכחי מתוארך לתחילת עצמאותה של תוניסיה.
בשנת 2005 היא הועברה למיקומה הנוכחי, ליד הארכיון הלאומי של תוניסיה וכמה מוסדות גבוהים כמו הפקולטה למדעי החברה והרוח.
המרכז לתרבות מונגשת מיסודה של הספרייה לעיוורים נחנך בשנת 2024 ומהווה את משכנה החדש של הספרייה המרכזית לעיוורים ולבעלי לקויות קריאה.
הספרייה היא עמותה, אשר נוסדה בשנת 1951 על ידי חיה בם, שהייתה גם המנהלת הראשונה שלה במשך 26 שנים.
הספרייה פועלת מתוך מטרה להגשים את זכותם של עיוורים, לקויי ראייה וקריאה להשכיל וליהנות מתרבות, ידע ואקטואליה, ומובילה את תחום הנגשת התרבות, התוכן והמידע בישראל.
החל משנת 1983 מנוהלת הספרייה על ידי עמותה רשומה.
הספרייה שוכנת בשכונת יד אליהו בתל אביב-יפו.
שם נמצאים אולפני ההקלטות ומרכז ההפקה וההשאלה, המשרתים את מנוייה בכל רחבי ישראל.
בשנת 1951, הזמין משרד הביטחון את ד"ר לודוויג כהן, עיוור מרוטרדם שבהולנד על מנת לייעץ בנושא שיקום חיילים שנפגעו בעיניהם.
בין המלצותיו הייתה ההמלצה להקים ספרייה לעיוורים.
חיה בם, מייסדת הספרייה, הייתה זו שמימשה את ההמלצה.
היא ארגנה קבוצה של מתנדבים תושבי נתניה, לרבות היא עצמה, בעלה ושני ילדיה.
יחד הם החלו, בעזרת סרגלי העתקה מתאימים שכהן שלח להם מהולנד, בלימוד כתיבת ברייל והעתקת ספרים לשפה זו והם אלו שפיתחו את שפת הברייל בעברית.
כך הוקמה ב-1951 הספרייה בנתניה, שהחלה במספר מצומצם מאוד של ספרים בודדים ושכנה במרתף ביתה הפרטי של בם.
אט אט התפתחה הפעילות והספרייה גדלה הן בהיקף החומר והן בגיוונו.
משהגיעה מכונת ההעתקה הראשונה לכתב ברייל, בנוסף לסרגלים המיושנים, הפך הבעל, ד"ר הנס בם, לפעיל העיקרי בהעתקת הספרים לכתב ברייל.
ב-1955 קיבלה הספרייה משכן משלה בנתניה.
ב-1959 החלו להקליט ספרים על גבי סרטי הקלטה באולפנים המאוחדים בתל אביב וב-1972 החלו להקליט על קלטות שמע.
ב-1977 פרשה בם והוחלפה על ידי אורי כהן, בעצמו עיוור, שניהל את הספרייה במשך שלושים ושלוש שנים, עד סוף 2010. ב-1980 הקימה הספרייה אולפן הקלטות עצמאי ברח' סמולנסקין 7 בתל אביב.
ב-1983 נרשמה הספרייה כעמותה והחלה הפעלת ספרייה ניידת שכללה משאית שנסעה ברחבי ישראל והשאילה ספרי ברייל וספרים מוקלטים לעיוורים ולקשישים.
השירות פעל במשך כחמש שנים וסייע לרבים שלא יכלו להגיע לספרייה בכוחות עצמם.
כמו כן, החלה הספרייה להפיק ספרים משולבים לילדים - ספרים מודפסים המשלבים בתוכם דפי ברייל.
ספרים אלו שימשו הורים עיוורים שהקריאו ספרים לילדיהם הרואים ובכך יכלו ליהנות מחוויית הקריאה המשותפת.
בשנים הבאות השתכללה הספרייה מבחינה טכנולוגית.
ב-1987 החלו להסב ספרים לברייל בעזרת מחשב ולא בצורה ידנית.
בשלוש השנים הבאות, הפכה הספרייה את תהליך השאלת הספרים לממוחשב, והחלה בהקמת מדורי הפקה שונים שכללו גרפיקה מובלטת - הבלטת שרטוטים, תרשימים ומפות וכן ספרים באותיות גדולות עבור כבדי הראייה.
ב-1993 נחנכה שלוחת הספרייה ברחוב לה-גרדיה בתל אביב, שלוחה המכילה ספריית השאלה, חדרי עיון ושני אולפני הקלטה.
ב-2001 רכשה הספרייה מדפסת ברייל תעשייתית, יחידה מסוגה בישראל.
והחלה הסבה של ההקלטות לתקליטורים.
ב-2004 הוכנסה המדיה הדיגיטלית ונוסדה ספריית התקליטורים.
מאז, פסק בהדרגה תחום ההקלטה האנלוגית.
שני פרויקטים גדולים של הספרייה באותה התקופה היו - הסבת התנ"ך שהוקלט בשנת 1959 על ידי השחקן שלמה ברטונוב לארבעה תקליטורים בטכנולוגיית MP3 והקלטת האנציקלופדיה בריטניקה לנוער.
בסוף 2010 פרש כהן לגמלאות והוחלף על ידי יואב חפר שסיים את תפקידו בספטמבר 2011 ובמקומו מונה בדצמבר 2011 עמוס באר.
בספטמבר 2025 סיים באר את תפקידו, והוחלף על ידי אמיר אורני, אשר הגיע מתפקיד ניהול בכיר בספרייה הלאומית.
בתחום הנגשת ספרים, הספרייה משרתת כ-14,000 קוראים בכל הארץ - עיוורים, כבדי ראייה, בעלי לקויות למידה כגון דיסלקטים, בני 75 ומעלה ובעלי מוגבלויות מוטוריות כדוגמת חולי ALS וכדומה.
בתחום הנגשת תרבות, הספרייה מאפשרת לכל העיוורים וכבדי הראייה בישראל לצרוך את התכנים המונגשים, במרכזי תרבות שונים כמו תיאטראות ובתי קולנוע.
בישראל חיים כ-24,000 עיוורים בעלי תעודת עיוור, ועשרות אלפי כבדי ראייה.
באפריל 2019 הנגישה הספרייה לראשונה סרטון פרסומת של חברת קליל חלונות מעוצבים.
הפרסומת שודרה לראשונה בטלוויזיה בערוץ 12 בשעות הפריים טיים במקבץ פרסומות בחדשות.
הספרייה יוצרת ומפיקה תוצרים נגישים במגוון תחומי תרבות:
בתחום הספרות הספריייה יוצרת ומשאילה ספרים, כתבי עת, עיתונים בפורמט מוקלט, ספרים וכתבי עת בכתב ברייל, וספרים באותיות גדולות.
בתחום הקולנוע וטלוויזיה - מפיקה פסקול מיוחד הכולל את פסקול הסרט המקורי יחד עם פסקול הכולל תיאור קולי של הנראה בסרט.
בתחום התיאטרון - מנגישה הצגות בזמן אמת ("live"), כאשר המנגיש (הקריין) מתאר את המתרחש על הבמה, ומשלים לצופה העיוור, ששומע אותו באזניות, את הממד החזותי החסר.
בתחום האמנות - כתיבת טקסט תיאורי נרחב הנותן סקירה מפורטת של כל מיצג, הנגשת טקסט התערוכה לכתב ברייל ואודיו, סיורי מגע – בהם ניתן לגעת ולחוש את פירטי המיצגים, בניית רפליקות או תמונות מובלטות של המיצגים המקוריים וזאת על-מנת שאדם המעוניין בכך יוכל לגעת בהן ללא חשש ועוד.
בתחום הנגשת המידע הספרייה מציעה לחברות וארגונים את שרותיה בתחום הנגשת התוכן, הווה אומר המרה והנגשה של מידע טקסטואלי לפורמט קולי, כתב ברייל או אותיות גדולות, המותאמים ללקוחותיהם בעלי מוגבלות ראייה וקריאה.
בשנת 2013 קיבלה פעילות הספרייה משנה תוקף בתחום הנגשת המידע באמצעות תקנות "הנגישות לשירות" (תקנות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות תשע"ג 2013.
ספרים - הספרייה המרכזית לעיוורים, מנגישה חומרי קריאה ותוכן (ספרי קריאה, לימוד ועיון, עיתונים ומגזינים מודפסים), עבור כל מי שאינו מסוגל לקרוא חומר מודפס סטנדרטי וזאת באמצעות:
ספרים מוקלטים - ספרי אודיו (שמע) המוקלטים על ידי קריינים מקצועיים באולפני הקלטה של הספרייה, הספרים ניתנים להשאלה באמצעות הדואר (ספר תקליטור) והן באמצעות המחשב (פורמט דיגיטלי).
ספרים אלקטרוניים לקול מחשב - ספרים אלו מונגשים למנויים בקולו של המחשב ובאמצעות שימוש בטכנולוגיית מנוע דיבור.
עיתונים וכתבי עת בפורמט מוקלט, ברייל ואלקטרוני.
קולנוע וסדרות טלוויזיה - פסקול התכנים המונגשים זמין למנויי הספרייה בקטלוג הספרייה המקוון.
חלק מהסרטים יוצאים להקרנה בבתי קולנוע ולעיתים נכללים במארזי ה-DVD שנמכרים בחנויות.
תיאטרון - הנגשת ההצגות פתוחה לציבור הרחב ומתבצעת בתיאטראות שונים ברחבי הארץ
הנגשת מידע - במסגרת שירות זה מנגישה הספרייה מוצרים כגון טפסים, דפי מידע, חוזים ועוד לפורמטים השונים; הנגשת תפריטים למסעדות ובתי קפה.
הנגשת אמנות - שירות הנגשה לתערוכות במגוון פורמטים.
פעילות הספרייה מעוגנת בחוק התאמת יצירות, ביצועים ושידורים לאנשים עם מוגבלות (תיקוני חקיקה), התשע"ד 2014.
טכנולוגיה בשנת 2015 השיקה הספרייה קטלוג מקוון חדש, המאפשר האזנה ישירה והורדה של כותרים, בצורה נגישה למערכות טכנולוגיות תומכות לציבור העיוורים.
מרגע עליית המערכת, הקוראים שהיו רגילים לקבל את החומרים באמצעות שליח והמתינו ימים רבים לקבלת הספרים, קיבלו גישה ישירה לחומרים שמפיקה הספרייה.
מעבר לכך, הספרייה הייתה שותפה לפיתוח אפליקציה ייעודית ונגישה המאפשרת למנויים לגשת לתכנים באמצעות טלפון אנדרואיד.
הספרייה המרכזית לעיוורים, ולבעלי לקויות קריאה ממומנת כיום בעיקר על ידי משרד התרבות והספורט.
יתר המימון מגיע מתרומות והכנסות נוספות כגון דמי שירות התנדבותיים שנותנים המנויים.
העמותה מבוקרת על ידי רשם העמותות.
לאורך שנים רבות, עקב קיצוצים חוזרים בתמיכה הממשלתית, הייתה הספרייה על סף סגירה מחוסר תקציב מספיק והיא אף נסגרה למעשה ב-1991, 1992, 1999 ו-2007 ונפתחה כל פעם מחדש לאחר התערבות ועדת החינוך והתרבות של הכנסת
הוספת התקציב אף הייתה ההסתייגות היחידה שהתקבלה לחוק התקציב לשנת 2000 וזו התקבלה ברוב של 80 ח"כים וללא מתנגדים.
ב-2010 עמדה הספרייה שוב בסכנת סגירה, הפעם בשל אי-סדרים כספיים שבעקבותיהם לא נתן רשם העמותות לעמותה אישור "ניהול תקין" ומשרד התרבות לא העביר לספרייה תקציבים.
בהתערבות ועדת החינוך והתרבות של הכנסת ולאחר חתימה על הסכם הבראה, הוסר האיום.
לאחר המשבר שחוותה בשנת 2010, עברה הספרייה מספר שינויים אסטרטגיים וארגוניים, ואף מותגה מחדש.
כלל הפעולות ייצבו אותה וצרפו לה שותפים חדשים לדרך.
הספרייה לעיוורים היא אחת מהספריות הבודדות בישראל המיועדות לעיוורים.
הספרייה עצמה מפיקה ומוציאה לאור את החומרים הדרושים לה.
תהליך ההפקה מתחיל בבחירת החומרים בהובלת ועדת רפרטואר בהתאם לרשימות רבי המכר המתפרסמות לקהל הרחב, לצורכי המנויים ואפשרויות ההפקה.
בסניף הספרייה בתל אביב ישנם שני אולפני הקלטות, בהם מוקלטים הספרים על ידי קריינים מקצועיים.
הספרים הוקלטו בעבר על גבי סרטים מגנטיים וקלטות שמע, ועם התפתחות הטכנולוגיה החלו להקליט בצורה דיגיטלית גם על גבי תקליטורים בפורמט MP3. התפתחות זו, שבזכותה ניתן לגשת למידע בצורה לא רציפה, אפשרה הקלטה של ספרי עזר כדוגמת ספרי לימוד, ספרי קודש, מילונים ואנציקלופדיות.
בנוסף, מודפסים ספרים בכתב ברייל ובאותיות גדולות.
בשנה גדל מאגר הספרים הזמין לקוראים בפורמט מוקלט, בכתב ברייל ובאותיות גדולות באלפי כותרים.
הדפסת הספרים מתבצעת כולה בנתניה והקלטת הספרים ועריכתם מתבצעת בתל אביב.
הספרייה מפיקה ספרים בעברית, בערבית וברוסית, וכן ספרי לימוד באנגלית.
ספרים בשפות אחרות ניתנים להשגה באמצעות הסכמים עם ספריות באירופה וארצות הברית.
הספרייה מנהלת שיתופי פעולה עם ספריות מקבילות בחו"ל ובמסגרת זו מקבלת לעיתים ספרים נוספים לטובת קוראיה.
האוסף כולל מגוון רחב של תחומים ומופקת ספרות יפה, ספרי לימוד, ספרי עיון, ספרי הגות, ספרות מקצועית, כתבי עת ועיתונים.
בין השאר, הוקלטו התנ"ך (קריין: שלמה ברטונוב), המשנה (קריין: צבי פלורנטל), בריטניקה לנוער ומדריך ישראל החדש.
הספרים מושאלים לקוראים בעלי אישורים מתאימים והם מועברים לקוראים ומוחזרים לספרייה באמצעות דואר ישראל ללא תשלום וחלקם הגדול ניתנים אף להשאלה באמצעים מקוונים ישירות מאתר הספרייה.
הספרים המבוקשים נשלחים מסניף נתניה ובנוסף ניתנים שירותי השאלה במקום בשני הסניפים.
היקפי ההשאלה גדולים יחסית, ובשנת 2015 הושאלו כ-200,000 פריטים למנויים.
ניתן לגשת לקטלוג הספרייה באמצעות האינטרנט ובאמצעות קטלוג קולי בשיחת טלפון (ה"טלספר").
הספרייה המרכזית ע"ש אליאס סוראסקי היא הספרייה הגדולה מבין הספריות באוניברסיטת תל אביב, ואחת הספריות הגדולות בישראל.
הספרייה נוסדה בשנת 1954 ועברה לקמפוס האוניברסיטה ברמת אביב ולבניין החדש שנבנה בשנת 1968. רוב האוסף עוסק בתחומי מדעי הרוח והאומנות, והוא שוכן בבנין ע"ש אליאס סוראסקי שנבנה לפי תוכניות של האדריכלים שולמית ומיכאל נדלר ושמואל ביקסון.
בבנין זה שמורים גם "הארכיון לחינוך יהודי בישראל ובגולה", "הארכיון הישראלי לתיעוד אמנויות הבמה" ("ארכיון התיאטרון") ו"הארכיון למוזיקה ישראלית".
בשנת 1984 נבנה מצפון למבנה הראשי מבנה דומה וקטן יותר הקרוי על שם גרוס, ובו שמור אוסף וינר וכן אוספים נוספים.
ברחבי הקמפוס מפוזרים אוספים נוספים וספריות בנות הכפופים לספרייה המרכזית, מנהלת הספרייה היא ד"ר נעמה שפטלאוויץ.
ב-2 במאי 2018 ציינה הספרייה בטקס חגיגי 50 שנה לייסוד המבנה בקמפוס ברמת אביב.
בטקס נכחו סגן נשיא האוניברסיטה, פרופ' רענן ריין, מנהלת הספרייה, ד"ר נעמה שפטלאוויץ, ד"ר ארתורו קונסטנטינר, נכדו של אליאס סוראסקי והאדריכלים משה גיל (אדריכל) ומיכאל יעקובסון.
בנוסף נערכה תערוכת צילומים ומוצגים וכן יצא לאור ספר-קטלוג לתערוכה זו.
נוסף על החומר בתחומי מדעי הרוח והאומנויות, כולל האוסף נושאים נבחרים בתחום מדעי החברה ובנושאים בינתחומיים דוגמת "תולדות המדעים", "לימודי נשים ומיגדר" ו"לימודים קוגניטיביים".
סך הכל מקיף האוסף כמיליון כרכים ספריים ולא ספריים.
למעלה מ-30% מהחומר כתוב באנגלית, כ-15% בשפה העברית והיתר בשפות אחרות.
רוב האוסף מסודר באולמות הקריאה המשתרעים על פני שלוש קומות המבנה, ורובו נגיש למבקרי הספרייה ("שיטת המדף הפתוח").
שיטת המיון העיקרית בספרייה היא שיטת דיואי העשרונית, ורוב האוסף מקוטלג וממוחשב בתוכנת עלמא המקוונת.
לצד הקטלוג הממוחשב נמצא עדיין קטלוג הכרטיסים הידני, הכולל את החומר הלא ממוחשב.
בספרייה למעלה מ-80 עמדות מחשב לחיפוש קטלוגי ולעיון במאגרי מידע מקומיים ומקוונים, ובמקום ניתנים גם שירותי צילום מסמכים, סריקה והדפסה וכן צריבת תקליטורים.
בבנין מופעל שירות גלישה אלחוטית באינטרנט.
בקומת הכניסה לספרייה מתקיימות תערוכות שונות, וכן מתקיימות בה מכירות עודפים של ספרי הספרייה.
הספרייה מבצעת בעצמה את תהליכי הרכש, המיון והקיטלוג של האוסף, ואת הכנתו לקראת הכנסתו לספרייה (מדבקות ברקוד, אמצעים למניעת גנבה וכו').
הספרייה מעניקה את השירותים הטכניים האלה גם לספריות הבנות שלה, ולמספר מכוני מחקר ויחידות נוספות ברחבי האוניברסיטה.
ספריית בית הספר למוזיקה ע"ש מרק גרינשטיין הנמצאת בבית הספר למוזיקה ע"ש יוסף בוכמן וזובין מהטה.
ספריית בית הספר לאדריכלות ע"ש דוד עזריאלי.
"ספריית מהלמן" - הספרייה מבוססת על אוסף ד"ר ישראל מהלמן, שבו יותר מ-100,000 כותרים בתחומי מדעי היהדות, תולדות עם ישראל וארץ ישראל.
אוסף בית הכנסת והמרכז למורשת היהדות ע"ש צימבליסטה - במקום חומר בסיסי ביהדות.
אוסף מרכז דיין ללימודי המזרח התיכון ואפריקה.
אוסף מרכז תמי שטינמץ למחקרי שלום.
אוסף המכון למחקרי ביטחון לאומי.
אוסף מכון כץ לחקר הספרות העברית.
בניין ספריית וינר ע"ש גרוס נבנה בשנת 1984 במטרה לאחסן את "אוסף וינר" העוסק בגרמניה הנאצית, תולדות אירופה במהלך מלחמות העולם וביניהן, קהילות יהודיות באירופה, השואה, וכן באנטישמיות ובפשיזם ברחבי העולם.
תחילתו של האוסף בשנת 1933, כאשר אלפרד וינר, עיתונאי וחוקר יהודי שנמלט מגרמניה הנאצית לאמסטרדם, צפה את הסכנה הגלומה בנאציזם, והקדיש את חייו לתיעוד התופעה.
וינר ייסד באמסטרדם את "המשרד היהודי המרכזי למידע" (Jewish Central Information Office או JCIO) שהיה לימים לאוסף הקרוי על שמו.
ב-1939 הועבר החומר ללונדון ובמשך שנות מלחמת העולם השנייה הוא שימש, בין היתר, את ממשלות בעלות הברית ואת תעמולת הנגד של ה-BBC.
לאחר המלחמה נעשה שימוש בחומר שבאוסף לשם ניהולם של משפטי נירנברג וכן לצרכים לימודיים ועיתונאיים.
האוסף המשיך והתרחב בשנים אלה, ווינר המשיך וניהל אותו עד מותו ב-1964. בשנת 1980 הועבר האוסף לאוניברסיטת תל אביב ושוכן בבנין הספרייה המרכזית.
בד בבד החל נבנה עבורו מבנה ייעודי בצמוד מצפון למבנה המרכזי של הספרייה.
מבנה זה נחנך בשנת 1984 אך בהיותו בנוי בשיטת פל קל, הגישה אליו לקהל הרחב נאסרה לאחר אסון ורסאי.
עם זאת האוסף עצמו נותר נגיש לקהל באמצעות ספרנים, עד שב-17 באוקטובר 2010 נפתח הבניין מחדש לאחר תקופת שיפוצים וכעת הוא נגיש לקהל.
כיום מונה האוסף כ-150,000 ספרים, עבודות מחקר, כתבי עת וכרזות, ולמעלה ממיליון ידיעות עיתונאיות, ראיונות וזכרונות שלא פורסמו.
כ-40,000 מסמכים עוסקים במשפטי נירנברג, וכן כולל האוסף מהדורות של הפרוטוקולים של זקני ציון ומידע אודותיהם, תיקים אודות פושעי מלחמה, מסמכים אודות הפתרון הסופי שנלקחו מרישומי הגסטאפו, משרד החוץ הנאצי ומשרד הרייכקנצלר.
באוסף 500 מיקרופילם ומיקרופישים והוא מנוי על 300 כתבי עת.
במבנה שנבנה עבור האוסף מתקיימים כנסים, הרצאות וסמינרים בנושאים רלוונטיים.
לתכנון בניין הספרייה הוזמנו האדריכלים שולמית ומיכאל נדלר יחד עם שותפם האדריכל שמואל ביקסון.
שני הראשונים היו בין מתכנני הספרייה הלאומית בירושלים, ובמסגרת עבודה זו צברו את ניסיונם בהתמודדות עם ספרייה מרכזית גדולה ומורכבת.
תוכנית בניין ספריית סוראסקי דומה באופן עקרוני לבניין הספרייה הלאומית: קומת כניסה למבואה מרווחת, משרדים ואולמות בעלי ממד ציבורי, בקומת המרתף מחסן ובשתי הקומות העליונות אולמות עיון והשאלת ספרים.
כך גם התוכנית הריבועית והחזיתות היחסית אטומות חוזרות ומופיעות בשני המבנים.
אלא שבשונה מבניין הספרייה הלאומית הנראה כמו קופסה לבנה כחלק מהאדריכלות המודרניסטית, עוצבה ספריית סוראסקי באופן פיסולי יותר, כשחזיתות הבניין מורכבות מבטון חשוף והן משופעות מעט בהתאם לסגנון הברוטליסטי.
בנוסף, קומת המבואה מפוצלת לחצאי מפלסים המקושרים ביניהם במדרגות רחבות.
האדריכלים המשיכו וליוו את הקמת הספריות בקמפוס ותכננו עוד חמש ספריות (בתכנונן השתתף גם האדריכל משה גיל), ובהן את בניין ספריית וינר שנבנה בשנות ה-80 בהשראת עיצוב ספריית סוראסקי ובסמוך לו.
ב-2018, שנת היובל להקמת בניין הספרייה, נערכה התערוכה "אסם הידע" שהוצגה במבואת הכניסה לבניין הספרייה והוקדשה לתולדותיו ואיכויותיו האדריכליות של הבניין.
את התערוכה אצר האדריכל מיכאל יעקובסון שגם חיבר את הספר "אסם הידע" שליווה את התערוכה.
ב-2025 הוצב בכניסה לבניין שלט הסבר, במסגרת פרויקט הצבת שלטי הסבר על אדריכלות בקמפוס.
הספרייה המרכזית של הונג קונג היא הספרייה הגדולה והחשובה ביותר בהונג קונג.
הספרייה ממוקמת במפרץ קרוסוואי, אל מול נמל ויקטוריה.
הספרייה משמשת כספרייה הציבורית הגדולה ביותר בהונג קונג וכמרכז האדמיניסטרטיבי של הספריות הציבוריות בהונג קונג.
בניין הספרייה בן 12 הקומות משתרע על אזור של 9,400 מטר רבוע.
עלות הבנייה הייתה 690 מיליון דולר הונג קונגי.
באוסף הספרייה 2.3 מיליון פריטים, והיא משמשת כספרייה המרכזית ברשת הספריות הציבוריות בהונג קונג, שמחזיקה כ-12 מיליון פריטים ב-76 ספריות המפוזרות ברחבי הונג קונג.
דלת הכניסה המעוצבת כקשת מסמלת את "השער אל הידע" שמהווה הספרייה, ואילו צורות המרובע, המשולש והעיגול מסמלות וממחישות משמעויות שונות.
העיגול מסמל את השמיים, המרובע את האדמה ואילו המשולש מסמל את השאיפה לידע.
הספרייה מאפשרת לציבור לחפש באמצעות קטלוג מקוון על פריט הן מהאוסף בסינית והן מהאוסף באנגלית שברשותה, דרך שימוש במגוון אפשרויות חיפוש כגון מחבר, נושא, שם ועוד.
לא ניתן לצמצם את החיפוש לפי סוג הפריט.
בקטלוג מוצג האם הפריט המבוקש נמצא בספרייה, מושאל או שמור.
במידה והפריט מושאל, יופיע התאריך בו הוא אמור לחזור אל מדפי הספרייה.
דרך הקטלוג ניתן לבצע חידוש והארכת השאלה ואף בקשת שמירה של פריט.
כמו כן ניתן לראות סטטיסטיקות של השאלות המשתמש, ולקבל הודעות לדואר האלקטרוני במידה ויש איחור בהשאלה.
לספרייה המרכזית של הונג קונג מערך מולטימדיה חדיש המדגים את השילוב של טכנולוגיה בספרייה המודרנית.
בספרייה הותקנו מערכות שמע על פי דרישה (AOD) ווידאו על פי דרישה (VOD) הפועלות במספר רמות
רמה 1- שרתי וידאו ושמע מתקדמים נמצאים בספרייה וציבור המבקרים יכול להשתמש בהם בשביל להוריד חומר.
כמו כן ניתן להוריד חומר גם דרך רשת האינטרנט.
רמה 2 - שרתים וג'וקבוקס מפוזרים בספרייה.
מדובר ברשת חסכנית יותר לציבור המעוניין לחפש חומרי וידאו ושמע הנמצאים בשימוש פחות.
רמה 3 - מערך הפצה של חומרים דרך מרבית הפורמטים המקובלים ביניהם לייזרדיסק, DVD, תקליטור, תקליטור וידאו וקלטת שמע.
בספרייה מפוזרים כ-90 Asynchronous Transfer Mode שמטרתם לאפשר גישה למערכת ה-VOD של הספרייה, ויותר מ-400 תחנות עבודה של רשת מקומית המאפשרות גישה לשירותי ה-AOD.
כמו כן פועלת הספרייה להרחיב את האוסף האינטרנטי שלה ופועלת להעתקת רישומים, כתבי יד, מיקרופילמים, כרזות, דו"חות, מפות, עיתונים ותצלומים אל המחשב, כך שיהיו נגישים דרך מאגר המולטימדיה של הספרייה.
הספרייה המרכזית של הונג קונג משמשת כספריית פיקדון ל-9 ארגונים בינלאומיים.
מכל חומר המודפס בארגונים הללו נשלח עותק לספרייה.
בנק פיתוח אסיה משנת 1994
ארגון העבודה הבינלאומי משנת 1993
ארגון הימאות הבינלאומי משנת 1997
קבוצת הבנק העולמי משנת 1992
תוכנית המזון העולמית משנת 1993
ארגון הסחר העולמי משנת 1993
בספרייה ישנן 11 קומות, כאשר לכל אחת מהן תפקיד מסוים
הקומה השלישית: ספריית ההשאלה למבוגרים
הקומה הרביעית: אזור קריאה מיוחד
הקומה חמישית: אזור קריאה מיוחד
הקומה השמינית: ספריית עיון מרכזית
הקומה התשיעית: ספריית עיון מרכזית
הספרייה הממלכתית של רוסיה או ספריית המדינה של רוסיה היא הספרייה הלאומית של רוסיה.
הספרייה ממוקמת במרכז מוסקבה, בירת רוסיה והיא הגדולה שבספריות המדינה ואחת מהספריות הגדולות בעולם, עם כ-45 מיליון פריטים.
הספרייה נוסדה ב-1 ביולי 1862 כספרייה ציבורית בשם "הספרייה של המוזיאון הציבורי של מוסקבה ושל מוזיאון רומיאנצב" או "ספריית רומיאנצב".
הספרייה הייתה חלק מהמוזיאון הציבורי הראשון של מוסקבה, בו הוצגו אוספיו של ניקולאי רומיאנצב, אשר נתרמו על ידי האספן העשיר לאומה הרוסית והועברו מסנקט פטרבורג למוסקבה.
האוספים כללו גם ספרים וכתבי יד.
במהלך השנים גדלו אוספי המוזיאון בעקבות תרומות נוספות של מוצגים וכן תרומות כספיות.
חלק מהאוספים הולאמו וצורפו לספרייה, כגון אוסף שניאורסון של חסידות חב"ד שהולאם ב-1920.
בעקבות מהפכת אוקטובר (1917) הועברו למוזיאון ולספרייה אוספים רבים של אצילים שהוחרמו על ידי השלטונות הקומוניסטיים.
במקביל, פחת המימון של המוזיאון (מרבית הכספים הוזרמו על ידי השלטונות למוזיאון פושקין).
בשנת 1925 הוחלט לפרק את המוזיאון ולפזר את אוספיו בין מוזיאונים אחרים - ומרבית האוספים הועברו למוזיאון פושקין.
באותה שנה הוחלט לשנות את שם הספרייה ל"הספרייה הממלכתית של ברית המועצות ע"ש ו.
בין השנים 1922–1991 הייתה חובת הפקדה בספרייה של עותק מכל ספר אשר פורסם בברית המועצות.
במקביל נהרס ארכיון המדינה הישן, והחלה בניית מבנה ספרייה חדש, בתכנונם של האדריכלים ולדימיר שצ'וקו וולדימיר גלפריק.
התכנון נעשה בין השנים 1927–1929 ועבודות הבנייה החלו בשנת 1930.
בניית חלקו הראשון של המבנה, אשר נבנה בסגנון מודרני עם אלמנטים נאו קלאסיים, הסתיימה בשנת 1941. בניית אולם הקריאה ובו 250 מושבים, הסתיימה בשנת 1945, ואגפים נוספים של המבנה הושלמו בשנת 1960.
בשל מספר הספרים הרב אזל המקום בספרייה בשנת 1968, ומבנה חדש הוקם על מנת לאחסן כתבי עת, ספרים מדעיים, וספרים להם ביקוש נמוך.
מבנה זה, הממוקם בחימקי, הושלם בשנת 1975.
בשנת 1992 שונה שם הספרייה לשמה הנוכחי.
למרות מחיקת שמו של לנין מהשם המלא הרשמי של הספרייה, הכינוי העממי "לֵנִינְקָה" (Ленинка) עדיין משמש בפי תושבי מוסקבה ובפי הקוראים הפוקדים אותה בקביעות ואף מופיע באתר האינטרנט הרשמי של הספרייה; גם שם תחנת הרכבת התחתית הסמוכה הוא עדיין "הספרייה על שם לנין" (Библиотека имени Ленина).
עם נפילת ברית המועצות נותרה חובת ההפקדה של הספרים המפורסמים ברוסיה, וכל מוציא לאור במדינה מחויב להפקיד בספרייה עותק מכל ספר היוצא לאור.
כיום בספרייה 275 ק"מ של מדפים עליהם 17 מיליון ספרים, 13 מיליון כתבי עת, 350,000 דפי תווים והקלטות ו-150,000 מפות.
בספרייה ספרים ב-247 שפות, כאשר 71% מהאוסף הוא בשפה הרוסית והיתר בשפות אחרות.
הספרייה המרכזית על שם זלמן ארן, היא הספרייה המרכזית של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב בבאר שבע.
מבנה הספרייה תוכנן בסגנון הברוטליזם על ידי האדריכלים מיכאל ושולמית נדלר, שמואל ביקסון ומשה גיל.
בראשית שנות השישים החלו ההכנות להקמת המכון להשכלה גבוהה נגב בבאר שבע, מכון שהפך לימים לאוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
בבניין הראשון של המכון הוקמה בשנת 1965 ספרייה והמנהלת הראשונה הייתה ד"ר נורית רויטברג.
הספרייה החלה את דרכה עם אוסף של כ 1500 ספרים, בעיקר בנושא אזור הדרום, עם השנים גדל אוסף הספרים בספרייה עד שבשנת 1971 מנה כ- 71,000 ספרים ובעשור השני של המאה ה-21 מנה למעלה ממיליון כותרים.
גודל הספרייה השפיע על ההחלטה על הפיכת המכון לאוניברסיטה בשנת 1969. קטלוג הספרייה זמין לציבור הרחב באינטרנט.
הספרייה נקראת ע"ש שר החינוך זלמן ארן שהיה בין הדוחפים להקמת האוניברסיטה.
בסוף שנות השישים התקיימה תחרות לבניית הספרייה שבה זכה משרד "נדלר, נדלר, ביקסון, גיל אדריכלים".
קודם לכן תכנן המשרד בבירת הנגב את בניין קולנוע קרן ואת בניין העירייה בעיר.
אבן הפינה למבנה הספרייה הונחה בשנת 1971 והבניין נחנך בשנת 1972. הבניין היה המבנה הראשון בקריית האוניברסיטה.
המתכננים רצו להקים ספרייה שמתמודדת עם האקלים והרעיון של הקמת קמפוס אקדמי באמצע המדבר.
המבנה בנוי בטון חשוף, בחזיתות הפונות לכיוון דרום ומזרח, החשופות לשמש שעות רבות ביום, עוצב הבטון בצורה ש"תשבור" את קרני השמש ותמנע התחממות מיותרת.
אולם הקריאה המרכזי של הספרייה הוא חלל גדול המחולק למפלסים שונים לקבלת פרטיות מצד אחד והמשכיות מצד שני.
בתקרת הספרייה עשרות חלונות המכניסים אור טבעי פנימה ומייתרים את השימוש בתאורה מלאכותית בשעות היום.
אגדה אורבנית טוענת שחזית המבנה אמורה לדמות ינשוף כשזוג חלונות עגולים מדמים עיניים והחלונות שבגג מדמים נוצות.
בספרייה קיימים אולמות קריאה לפי נושאים וכן אוספים מיוחדים כגון:
אולם הקריאה למדעי הטבע והנדסה
אולם הקריאה לתולדות עם ישראל ומדעי היהדות
הארכיון לתולדות ההתיישבות בנגב ע"ש דוד טוביהו.
חדר ישעיה ברלין, אוסף ספרים שניתנו לו במתנה ונתרמו לספרייה.
חדר אמנות, חדר הכולל ספרים וכתבי עת בנושא אומנות.
הספרייה הפנטסטית היא פורטל ישראלי המוקדש לז'אנר הפנטזיה, אך גם עוסק בתחומים נלווים, כגון מדע בדיוני, ספרות ילדים ונוער ועוד.
האתר מציע חדשות וסקירות עומק אודות ספרים, קומיקס, סרטי קולנוע, סדרות טלוויזיה, מוזיקה, אירועים מיוחדים ואמנות.
הספרייה הפנטסטית החלה את דרכה בשנת 2008 כבלוג פרטי, ומאז צמחה והלכה עד שהגיעה למתכונתה הנוכחית.
נכון לשנת 2017 הפעיל האתר צוות של כ-20 כותבות וכותבים.
האתר מפרסם ידיעות הקשורות לז'אנרים בהם הוא עוסק על בסיס כמעט יום-יומי.
על ניהול הספרייה אמונה דמות בדיונית המתקראת "ספרן הלילה".
במרוצת השנים נעשתה הדמות אהודה על ידי חובבים רבים, ואף רואיינה באמצעי תקשורת שונים, לרבות מגזינים מקוונים, גלי צה"ל ועוד.
מאחורי דמותו של ספרן הלילה עומד נדב אלמוג, דוקטורנט לספרות אנגלית באוניברסיטת חיפה, עורך ומתרגם.
לדברי יוצריו, האתר הוקם מתוך אמונה מוצקה בכך שגם לחובבים בישראל מגיע ליהנות מאתר חדשות ז'אנרי בסטנדרט בינלאומי, שיעניק במה ליצירה ולקהילה המקומית.
כמו כן שואף האתר להוות קונטרה לפרסומים בערוצי תקשורת קונבנציונליים, שבהם חדשות הנוגעות לז'אנרים בהם עוסק האתר (פנטזיה, מדע בדיוני וכדומה) הן נדירות ולעיתים קרובות מציגות נימה סטריאוטיפית לא מכבדת וחוסר היכרות עם הנושאים המדוברים.
אתר הספרייה הפנטסטית פועל בשיתוף פעולה עם הוצאות ספרים רבות, חברות הפצה של סרטים וארגונים רבים בארץ ובעולם, ומקיים איתם פעילויות ותחרויות שונות.
במסגרת זו מקיים האתר גם ראיונות עם אנשי מפתח מן הארץ והעולם, כגון ברנדון סנדרסון, פטריק רות'פס, מייקל מורקוק, קלי לינק, קאזו קיבואישי – יוצר סדרת הרומנים הגרפיים "הקמיע", לי ברדוגו - מחברת טרילוגיית "הגרישה", ג'ונתן סטראוד, מחבר טרילוגיית ברטימאוס וטרילוגיית "לוקווד ושות'" ועוד.
כמו כן, האתר מעניק פרס שנתי בינלאומי.
הפרס מחולק לקטגוריות ספר הפנטזיה הטוב ביותר, סרט הפנטזיה הטוב ביותר, התרומה לז'אנר הפנטזיה ו"החתול הספרותי הפנטסטי" - פרס היתולי אשר אף על פי כן נלקח ברצינות תהומית.
הפרס מחולק ליצירות וליוצרים ישראליים ובינלאומיים כאחד.
כמו כן ידועה הספרייה הפנטסטית כבמה לחשיפה של יצירות בכורה, פרקים ראשונים ועוד, ואף ליוותה יוצרים נבחרים בפרויקטים של גיוס מימון המונים הקשורים לפנטזיה ולמדע בדיוני, לרבות מימון סרטים, ספרים ומשחקי מחשב.
בשנת 2013 זכה האתר בעיטור "הפנקס" לתרומה לתרבות הילדים והנוער, בנימוק כי היוזמה הפרטית "הפכה מפרויקט אישי שנולד מאהבה גדולה לספרות פנטזיה, לאחד האתרים המובילים, החשובים, המעניינים והרלוונטיים ביותר בתחום".
ספרן הלילה והספרייה הפנטסטית אף היוו השראה לדמות בשם זה בספר הפנטזיה הישראלי "אגם הצללים" מאת רוני גלבפיש, שראה אור ב-2015. בספר שונה שמה של הספרייה הפנטסטית לספריית הלילה.
הספרייה המרכזית למדעי היהדות (בפולנית: Centralna Biblioteka Judaistyczna) הייתה ספרייה יהודית ברחוב טְלוֹמַצקה בוורשה.
מבנה הספרייה שרד אך היא אינה פעילה עוד.
במקומו של המכון למדעי היהדות שפעל אף הוא במבנה, הוקם המכון היהודי ההיסטורי בוורשה, המציג אוספים הקשורים להיסטוריה של היהדות והיהודים בפולין.
זכרה של הספרייה מונצח על ידי המכון ההיסטורי באמצעות אתר האינטרנט "הספרייה המרכזית למדעי היהדות" המנגיש ספרים ואוספים משל יהדות פולין לגולשי המרשתת ברחבי העולם כולו.
הספרייה המרכזית למדעי היהדות נוסדה בין השנים 1879–1880 כספריית בית הכנסת הגדול בוורשה ביוזמת לואי נתנזון (בנו של סמואל נתנסון), לפי תוכנית שהציג כבר בשנת 1860. הקמת הספרייה התאפשרה באמצעות גיוס כספים ציבורי, ותקציבה השוטף התאפשר מתמיכה של נדבנים פרטיים כגון איגנאצי (יצחק) ברנשטיין וסיוע של קופת בית הכנסת.
במשך שנים רבות פעלה ועדה מיוחדת בראשות שמואל פוזננסקי לגיוס ספרים ורכישת כתבי יד, אוספים וארכיונים פרטיים.
הספרן הראשי היה משה מושקובסקי.
בשנת 1927, ביוזמת משה שור, החל ועד הספרייה לעבוד על הקמת מושב קבע.
ב-1936 נכנסה הספרייה למושב הקבע שלה בבניין רחב ידיים ברחוב טלומצקה בוורשה, מקום מושבו של המכון למדעי היהדות .
בימי מלחמת העולם השנייה (נובמבר 1940 – מרץ 1942) עמד הבניין בגבול גטו ורשה והתרכזה בו פעילות סיוע ועזרה הדדית של יהודי הגטו.
הספרייה נבזזה בידי הנאצים וחלק מהספרים הושבו לאחר המלחמה.
הבניין היה אחד הבודדים ששרדו אחרי חיסול הגטו, הוא נשרף, אך קירותיו שרדו וכך ניתן היה לשקמו.
כתובת החזית בעברית ובפולנית הוסרה במהלך השיקום שלאחר המלחמה.
הבניין משמש כיום כמשכנו של המכון היהודי ההיסטורי בוורשה, שבו נמצא גם ארכיון רינגלבלום ("עונג שבת").
פעילות הספרייה המרכזית למדעי היהדות ממשיכה כמפעל הנצחה באמצעות פורטל האינטרנט "הספרייה המרכזית למדעי היהדות" .
הספרייה המרכזית ע"ש אלישר היא הגוף המרכזי במערך ספריות הטכניון ולה תפקיד דואלי: לספק תשתית לפעילות המקצועית עבור כלל ספריות הטכניון ולספק שירותי קהל מגוונים למשתמשיה השונים.
הספרייה המרכזית מהווה את הסמכות המקצועית הקובעת מדיניות, נהלים והנחיות עבודה לכלל הספריות בטכניון.
בניין הספרייה המרכזית ממוקם בלב קמפוס נווה שאנן בחיפה.
הוא נבנה בכספים שתרם קולונל יחיאל אלישר ועל כן הספרייה קרויה על שמו.
עם הקמת הטכניון בשנת 1924, בקמפוס ההיסטורי בשכונת הדר הכרמל, הוקמה ספרייה אשר פיתחה אוספים בתחומי הדעת שנלמדו ונחקרו בטכניון.
בשנות ה-50 ובשנות ה-60 של המאה ה-20 עברו מרבית הפקולטות מהקמפוס ההיסטורי לקמפוס חדש בשכונת נווה שאנן ואז הוקמו בבנייני הפקולטות ספריות מחקר קטנות, כדי לקרב את האוסף המחקרי לאנשי הסגל, זאת בנוסף לספרייה המרכזית אשר ריכזה את רכש הספרות, הקיטלוג, המיון ואספקת המאמרים עבור כל הספריות הקטנות בפקולטות.
בשנת 1965 עברה הספרייה המרכזית לקמפוס החדש בנווה שאנן, עם הקמת בניין ייעודי לספרייה בלב הקמפוס, על-שם קולונל יחיאל אלישר, אשר תרם את הכספים להקמת הבניין ועל כן הספרייה קרויה על שמו.
בתרומות כספיות נוספות שהתקבלו מאלישר הספרייה הורחבה בשנת 1969 ושופצה בשנת 1982. בשנים 2020-2021 נעשו שוב שיפוצים בבניין הספרייה.
אוספי ספרים שהיו באולמות הקריאה פונו לארכיון הספרייה ואולמות הקריאה הוסבו למרכז מידע ולמידה הכולל אוסף ספרי לימוד, אוסף ספרות יפה וספרייה חברתית, מערכות טכנולוגיות המספקות מידע במסכי מגע, מתחמי לימוד ופנאי מגוונים, חדרי לימוד בקבוצות, אזור השאלה והחזרת ספרים באופן עצמאי ושירותי מידענות והדרכה.
מרכז המידע והלמידה רוהט מחדש והספרייה נפתחה שוב לקהל ב-13 ביוני 2021.
בניין הספרייה נבנה בסגנון הברוטליזם בתכנונם של האדריכלים אריה שרון ובנימין אידלסון והוא כולל אולמות קריאה בשלושה מפלסים וקומת מסד שנועדה לשמש לאחסון הספרים.
מרחבי הלימוד באולמות הקריאה כוללים מתחמי לימוד שונים ונמצאים בהם ספרים בשימוש גבוה, כגון ספרי עיון, ספרי לימוד, ספרי יעץ וספרי קריאה.
בקומת המסד של הבניין מרוכזים אוספים שנבחרו לשימור ארוך טווח מפאת חשיבותם המחקרית וההיסטורית והיא מהווה ארכיון אוספים היסטורי.
בקומה זו נשמרים ספרים שמידת השימוש בהם מועטה, כתבי עת היסטוריים ואוסף התזות.
בקומה זו הוקם חדר בקרת אקלים בו נשמרים אוספי הארכיון ההיסטורי של הטכניון, ספרים יקרי ערך, עתיקים ונדירים.
קיימים עוד כמה אוספים היסטוריים ייחודיים החל מהמחצית השנייה של המאה ה-20, כדוגמת אוסף דוחות מחקר שנכתבו בטכניון, אוסף חוברות לימוד ותרגול שהופקו על ידי אגודת הסטודנטים בטכניון, אוסף פרסומי הטכניון, והאוספים ההיסטוריים של ארכיון אגף בינוי ותחזוקה וארכיון תזמורת הטכניון.
במבואת הכניסה לספרייה הוקמה גלריה המציגה תערוכות מתחלפות הקשורות לעולמות התוכן של הטכניון, ובעתיד תיפתח בה גם קפיטריה.
על פי נתוני הניטור שהספרייה מבצעת פוקדים את הספרייה כאלפיים איש ביום.
הספרייה המרכזית משמשת כספריית הפקדה לתזות לתואר דוקטורט (PhD), לתואר שני במדעים (MSc), ולתואר דוקטור לרפואה (MD) שנכתבו בטכניון.
החל משנת 2006 התזות מופקדות בפורמט אלקטרוני בנוסף לגרסה המודפסת.
בשנת 2016 הוחלט על הפקדת גרסה אלקטרונית בלבד.
התזות מונגשות בטקסט מלא ברשת הטכניון ובעתיד תתאפשר גישה חופשית גם ברשת האינטרנט.
ועדת הספרייה היא גוף רשמי במינוי סנאט הטכניון.
תפקידה לדון ולייעץ להנהלת הטכניון בענייני מדיניות פיתוח הספריות, תקציבים וכח אדם.
הוועדה מורכבת מסגן המשנה הבכיר לנשיא, שלושה פרופסורים ומנהל הספרייה המרכזית.
2025: דיקלה איילון (כממלאת מקום)
הספרייה המרכזית כוללת ארבעה תחומים המהווים את בסיס הפעילות, קובעים את המדיניות ונותנים שירות לכלל מערך הספריות בטכניון.
תחום זה אחראי על מערכות המידע והתשתית הטכנולוגית לכלל הספריות.
פורטל הספריות – במרץ 2015 הושק פורטל עבור ספריות הטכניון אשר מטרתו להוות פלטפורמה אחת ואחידה לכל ספריות הטכניון, לרכז מידע ותכנים של הספריות ולהנגיש דרכו את משאבי המידע של הספריות.
עיצוב הפורטל נקבע בהתאם לקווי המיתוג של הטכניון.
הפורטל עובר התאמות על פי תקנות נגישות אינטרנט לבעלי לקויות.
במקביל הושק בשנת 2016 פורטל ארגוני עבור מידעני ספריות הטכניון.
מערכת עלמא - בדצמבר 2017 התבצעה הסבה מתוכנת "אלף" למערכת "עלמא", מבוססת הענן של חברת אקס ליבריס.
המערכת למעשה מנוהלת ומתוחזקת על ידי כמה מחלקות בספרייה.
תוכנת "אלף" של אותה חברה שימשה מאז שנת 1984 ועד 2017 את ספריות הטכניון כמערכת העיקרית לכל תהליכי הספרייה: השאלה והשאלה בינספרייתית, רכש ותקציבים, קיטלוג ומיון.
בתוכנה נעשו התאמות והגדרות מקומיות בהתאם לצורכי הספרייה: הפקת דוחות סטטיסטיים, כתיבת תוכניות אוטומטיות לקליטת אוספים ויצירת תהליכים לסיוע בדיגיטציה.
במהלך השנים נעשו במערכת התאמות להתממשקות עם מערכת סאפ (SAP) , שנמצאת בשימוש בטכניון.
כְּלֵי גילוי – החל משנת 2018, יחד עם המעבר למערכת עלמא, כלי הגילוי לחיפוש מקורות מידע, כמו ספרים, כתבי-עת ומאגרי-מידע, הוא Primo VE (מוצר של חברת אקס ליבריס).
כלי הגילוי EDS (EBSCO Discovery Service) של ספק המידע EBSCO משמש לחיפוש מאמרים מדעיים.
לפני כן בשנת 2014 הוטמע כלי הגילוי VuFind שפותח באוניברסיטת וילאנובה בארצות הברית כתוכנה חופשית בעלת מאפייני חיפוש של גוגל.
כלי גילוי זה קיבל בטכניון את השם EasyFind, או בקיצור EzFind, עוצב בהתאם לקווי המיתוג של הטכניון ובוצעו בו התאמות לצורכי הטכניון.
EDS נכנס לשימוש בשנת 2015. עם ההסבה למערכת "עלמא" בדצמבר 2017 החליף כלי הגילוי EDS את כלי הגילוי VuFind.
המוצר EasyLink (או בקיצור EzLink) פותח על מנת לרכז מידע לגבי אפשרויות הגישה למקורות מידע אלקטרוניים שהספרייה מנויה עליהם, כמו הגישה לטקסט המלא של מאמרים מדעיים.
המוצר מבוסס על תוכנת SFX של חברת אקס ליבריס.
המוצר פועל מתוך קטלוג הספרייה, מאגרי המידע עליהם הספרייה מנויה, כלים לניהול ציטוטים ואף מגוגל סקולר.
המוצר EasyLibrary (או בקיצור EzLibrary) פותח על מנת לאפשר גישה למקורות המידע האלקטרוניים של הספרייה מחוץ לקמפוס באמצעות הזדהות במערכות הספרייה.
המוצר מבוסס על התוכנה EZproxy של חברת OCLC.
המוצר הושק בשנת 2012 ובשנת 2015 נעשו בו התאמות לצורך גישה דרך פורטל הספריות.
ממשק גישה לשירותי הספרייה דרך יישומון הטכניון.
מערכת BookMe להזמנת חדרי לימוד בספריות הטכניון ובאזורי למידה אחרים בקמפוס.
פרויקט דיגיטציה של פרסומי הטכניון - בשנת 2014 נסרקו תזות הדוקטור שהופקדו בעבר בדפוס בלבד.
מערכת 2count - מערכת לספירה אוטומטית של מבקרים.
תוכנת LIBstick - תוכנה להפקת מדבקות וברקודים לספרים.
תחום זה אחראי על כל השירותים הניתנים לקהל המשתמשים בספריות הטכניון.
מחלקת השאלה – נותנת שירותי השאלת ספרים ומשאבים אחרים כמו מחשבים ניידים, אוזניות, מטעני טלפון נייד, ומחשבונים לשימוש יומי בספריות.
המחלקה אחראית על עדכניות רשימות המשתמשים.
שירות חדש שהושק בשנת 2016 מאפשר החזרת פריטים שנשאלו מספרייה אחת בספרייה אחרת בטכניון.
מחלקת השאלה בין-ספרייתית – המחלקה מספקת משאבי מידע לקהל המשתמשים בטכניון ממקורות שאינם נגישים בטכניון, ומספקת משאבי מידע הקיימים בטכניון למקורות חיצוניים כמו מוסדות להשכלה גבוהה, בתי חולים וחברות תעשייה, בישראל ובעולם.
קיים שיתוף פעולה עם ספריית יונס וסוראיה נזריאן באוניברסיטת חיפה לאספקת משאבי מידע ללא עלות.
השירות מתאפשר באופן מקוון דרך פורטל הספריות.
מחלקת מידע והדרכה – אחראית על הדרכות לקהל המשתמשים בטכניון וניהול מידע.
העברת הדרכות קבוצתיות ופרטניות על מאגרי המידע, כלי הגילוי וכלים לניהול המידע לקהלים שונים בטכניון - סטודנטים, אנשי סגל, עובדי מעבדה ומידענים.
הכרת מאגרי מידע וכלים לניהול מידע (כמו כלי ציטוט, כלים להערכת מידע וכלים לניהול ביבליוגרפיה) לצורכי רכישה והטמעה.
עדכון התכנים בפורטל הספריות ובערוצי הרשתות החברתיות של הספרייה.
ייזום ימי עיון וסמינרים מקצועיים.
שיתופי פעולה עם תחום טכנולוגיות מידע ומחשוב בכל הקשור להטמעת מערכות מידע חדשות, עם מחלקת רכש ספרות מדעית בפיתוח אוספים ועם יחידות אחרות בטכניון.
פרויקטים שונים, כמו הוספת קודי QR על כריכות ספרי הלימוד המודפסים לשם הכוונה לגרסה האלקטרונית של הספרים.
הנגשת מידע – המידע הביבליוגרפי, מיקום הפריטים בספריות השונות והגישה לחומרים אלקטרוניים שנמצאים ברשות הספרייה.
הספרייה בוחנת את דרכי הנגשת המידע באמצעות כְּלֵי הגילוי שברשותה על מנת לשפרן.
הארכיון ההיסטורי ע"ש יהושע נסיהו – הארכיון ההיסטורי של הטכניון הממוקם בספרייה המרכזית הוקם על ידי מנהל הכספים וגזבר הטכניון יהושע נסיהו בשנת 1968. משנת 1979 קרוי הארכיון על שמו.
כיום מתבצע תיעוד ודיגיטציה של החומרים בארכיון בפרויקט רשת ארכיוני ישראל (פרויקט רא"י), פרויקט ממשלתי למחשוב ארכיוני ישראל המנוהל על ידי הספרייה הלאומית.
מסמכים, מכתבים, פרוטוקולים וצילומי מאמרים מעיתונים הקשורים להקמת אוניברסיטה טכנולוגית יהודית.
חלק מעיזבונו של האדריכל אלכסנדר ברוולד אשר בין היתר תכנן את בניין הטכניון ההיסטורי וממקימי הפקולטה לארכיטקטורה ובינוי ערים בטכניון.
אוסף תוכניות להגנת היישוב בארץ ישראל של האדריכל פרופסור יוחנן רטנר.
אוסף מפות של המהנדס, האדריכל והגאולוג גוטליב שומאכר.
האוסף כולל מפות של חיפה, ארץ ישראל, ארצות שכנות לישראל ושל אתרים ארכאולוגיים בישראל.
מחלקת רכש ספרות מדעית – רוכשת מאגרי מידע מקוונים, כתבי עת וספרים מודפסים ואלקטרוניים.
חלק גדול מהרכישות מתבצע באמצעות "המרכז לשירותי מידע דיגיטליים" (מלמ"ד) במרכז החישובים הבינאוניברסיטאי (מחב"א).
המחלקה רוכשת ארכיבים של כתבי עת לצמיתות ואוספים של ספרים אלקטרוניים לצמיתות או כמנוי שנתי לצורך בחירת הספרים שזכו לביקוש משמעותי בתום תקופת המנוי.
מחלקת תקציבים – ניהול תקציב הרכש לכל ספריות הטכניון, בתאום עם מחלקת רכש הספרות, וניהול התקציב האופרטיבי של הספרייה המרכזית.
תחום זה אחראי על כח האדם, קיטלוג, לוגיסטיקה ובניין הספרייה המרכזית.
מחלקת מטא-דאטה – מתבצע קיטלוג ומיון של כל הספרות המתקבלת מרכישות ומתרומות ושל התזות ושאר הפרסומים הנכתבים בטכניון.
החל מיולי 2014 הקיטלוג נעשה לפי כללי תיאור משאב וגישה (RDA) בהתאם למעבר מכללי הקיטלוג האנגלו-אמריקאים (AACR2) לכללים אלה במוסדות להשכלה גבוהה בישראל.
במהלך השנים נעשה מיון נושאי לפי שיטת UDC כאשר בתחילת שנת 2017 הצטמצם השימוש בשיטה זו עם תחילת המפתוח לפי מונחי ספריית הקונגרס (LCSH - כותרות נושאים של ספריית הקונגרס).
בספריית הפקולטה לרפואה מתווסף גם מיון נושאי לפי שיטת המיון MeSH, המותאם לתחומי מדעי החיים.
בספריית הפקולטה למתמטיקה נעשה מיון לפי שיטת המיון במתמטיקה - Mathematics Subject Classification.
בשנת 2017 הספרייה המרכזית התחברה למאגר הזהויות הלאומי המנוהל על ידי הספרייה הלאומית ובשנת 2018 היא החלה לתרום למאגר.
כח אדם – פיתוח מקצועי של עובדים, גיוס וניוד עובדים, ניהול פורומים ואירועים מקצועיים וגיבושי עובדים.
בניין הספרייה המרכזית – תחזוקת המבנה וכל הציוד והרכוש שבו.
טיפול בכל אזורי הספרייה, כולל הארכיון ההיסטורי, ארכיון האוספים, האולמות והגלריה.
פרויקטים – ריכוז, ליווי והובלה של פרויקטים ותהליכים מיוחדים המתבצעים בספרייה המרכזית, כולל ארגון אירועים, כנסים וימי עיון, קליטות אוספים, בנייה וניתוח סקרי דעת קהל.
ארכיון האוספים – מתחם המשמש לשימור ארוך טווח של אוספים שאינם בשימוש גבוה.
התחום אחראי על הפן הלוגיסטי בקליטת אוספים מספריות הפקולטות ועל העברת אוספים שהוצאו מהאוסף למכירה ולמחזור.
הארכיון עתיד לעבור סידור מחדש ויתווספו בו קומפקטוסים ניידים כדי להגדיל את מקום האחסון.
הערכת אוספים – פרויקט מתמשך שמטרתו בחינת אוספי הספריות, איתור פריטים יקרי ערך וגניזתם, ואיתור פריטים לדילול, בהתאם לקריטריונים שנקבעו בנוהלי עבודה.
במסגרת הסבת הספריות למרכזי מידע ולמידה אוספים רבים מועברים לשימור בארכיון האוספים בספרייה המרכזית וכך שטחים בספריות מתפנים לטובת אזורי למידה חדשים.
אוספים בשימוש גבוה נשארים בספריות.
באחריות הספרייה המרכזית לקבוע את הנהלים ולהדריך את הספריות.
באחריות כל הספריות לבצע את הערכת האוספים.
הפקדת תזות - תזות אשר נכתבו בטכניון מופקדות בספריות המחקר ומועברות לספרייה המרכזית לצורכי שימור והנגשה.
משנת 2016 מופקדות תזות אלקטרוניות בלבד, ללא עותקים מודפסים.
הספרייה המרכזית אחראית על הנוהל ועל טופסי ההפקדה.
תמונות לאחר שיפוץ הספרייה בשנת 2021.
הספרייה הנשיאותית והמוזיאון על שם רונלד רייגן הם הספרייה הנשיאותית על שם נשיא ארצות הברית לשעבר רונלד רייגן ומקום קבורתם שלו ושל רעייתו ננסי.
הם ממוקמים בעיר סימי ואלי שבמדינת קליפורניה, כ-60 קילומטרים מצפון-מערב ללוס אנג'לס.
המתחם, שנחנך ב-1991, הוא הגדול מבין 13 הספריות הנשיאותיות הפדרליות.
הוא מנוהל על ידי מינהל הארכיונים והרשומות הלאומי של ארצות הברית.
כתובת המתחם היא הדרך הנשיאותית מס' 40 (40 Presidential Drive), לכבוד היות רייגן הנשיא ה-40 של ארצו.
הספרייה הנשיאותית על שם רייגן נועדה לקום בתחומי אוניברסיטת סטנפורד שבקליפורניה והסכם על כך הושג ב-1984, אך בוטל ב-1987 ובאותה שנה נבחר האתר שבעיר סימי ואלי.
בניית הספרייה החלה ב-1988. עלות הבניה (60 מיליון דולר) מומנה מתרומות פרטיות.
חברת "שיש ירושלים" סיפקה אבן ירושלמית לבנייה.
היא נחנכה ב-4 בנובמבר 1991, בטקס שבו נכחו באופן חסר תקדים בנוסף לרונלד וננסי רייגן גם הנשיא המכהן בוש ורעייתו והנשיאים לשעבר ניקסון, פורד וקרטר ונשותיהם, שאליהם הצטרפה הגברת הראשונה ליידי בירד ג'ונסון.
בעת פתיחתה הייתה הספרייה הגדולה שבספריות הנשיאותיות הפדרליות, בשטח של 14,200 מטר רבוע.
היא איבדה תואר זה ב-2004 לטובת המרכז הנשיאותי על שם קלינטון בארקנסו.
בשנה שלאחר מכן היא שבה להיות הספרייה הגדולה ביותר עם פתיחתו בשטחה של מבנה נוסף - ביתן חיל האוויר מספר אחד בשטח של 8,400 מטר רבוע.
בספרייה מתקיימים אירועים שונים בהשתתפות אישי ציבור ומנהיגים מחוץ לארצות הברית המבקרים בה.
היא אירחה מספר עימותי בחירות של מועמדי המפלגה הרפובליקנית לנשיאות ארצות הברית לקראת הבחירות ב-2008, 2012, 2016 ו-2024. העימותים נערכו בביתן חיל האוויר מספר אחד.
ב-7 ביוני 2004, יומיים לאחר מותו של רייגן, הובא ארונו לספרייה והוצב באולם המבואה שלה, שם עבר קהל על פניו עד 9 ביוני.
לאחר מכן הוטס הארון לטקסי פרידה בוושינגטון די.
וב-11 ביוני הובא שוב לספרייה.
ב-12 לחודש הוטמן הארון בקבר הנשיאותי שנבנה בדרום-מערב המתחם כחלק מתוכנית הספרייה המקורית.
ב-11 במרץ 2016 נקברה ננסי רייגן במקום לצד בעלה.
בספרייה מופקדות כלל הרשומות מתקופת נשיאותו של רונלד רייגן, ובכלל זה 50 מיליון דפי מסמכים, 1.6 מיליון תצלומים, סרטי צילום באורך של 500 אלף רגל ואלפי קלטות אודיו ווידאו.
מופקדים בה גם מסמכים אישיים של רייגן, לרבות אלו משנות כהונתו כמושל קליפורניה.
המוצגים במוזיאון שבספרייה כלולים בתערוכות קבע ובתערוכות מתחלפות, הסוקרות את חייו של רייגן מאז ילדותו באילינוי ואת שנות כהונתו כמושל וכנשיא, לרבות ניסיון ההתנקשות בחייו ב-1981. בין השאר מוצג במוזיאון העתק מלא של החדר הסגלגל מהבית הלבן (העתקו מצוי גם בספריות נשיאותיות אחרות).
מוצגים מיוחדים נוספים במוזיאון הם מכונית פורד מוסטנג ששימשה את רייגן בימיו כמושל, קטע מחומת ברלין ומטוס קרב מדגם F-14 טומקט שהשתתף בתקרית מפרץ סידרה ב-1981.
המוצג המיוחד ביותר שבמוזיאון מוצג בביתן חיל האוויר מספר 1. זהו מטוס בואינג 707 ששימש את נשיאי ארצות הברית מניקסון ועד בוש האב (1973 עד 1990; אז הוחלף על ידי מטוס בואינג 747 והפך למטוס גיבוי עד 2001).
כדי להציגו בספרייה הוטס המטוס לנמל התעופה בסן ברנרדינו.
שם פורק המטוס על ידי יצרניתו בואינג, הועבר בחלקים לספרייה והורכב שם, כשהוא מוצב על גבי כן בגובה של 7.6 מטרים.
הביתן מכיל תערוכה נרחבת על כלי הרכב של נשיאי ארצות הברית ונסיעותיהם, לרבות מכונית נשיאותית, מסוק נשיאותי וכלי רכב לליווי הנשיא.בקמפוס הספרייה נמצאת גם כברת דשא המדמה חלק ממדשאת הבית הלבן.
ספריות שפעלו בכפר סבא לפני הקמת הספרייה העירונית ובמקביל לקיומה
בשנות ה-30 של המאה ה-20, הספרייה היחידה שפעלה בכפר סבא הייתה ספרייה שהשתייכה לוועדת התרבות של מועצת פועלי כפר סבא.
בספרייה היו כ-1000 ספרים, וכ-50 קוראים קבועים.
בשנת 1963, ההסתדרות הכללית של העובדים בישראל הפעילה בכפר סבא שתי ספריות: ספרייה מרכזית בבית ההסתדרות, וסניף נוסף של ספרייה שפעל בשכונת סירקין ונקרא על שם אהרן אמיר.
בשנת 1973 הפעילה ההסתדרות שלוש ספריות: ספרייה אחת במרכז כפר סבא, ספרייה בשכונת עלייה וספרייה בשכונת יוספטל.
בתחילת שנות ה-60 של המאה ה-20, עם הדיונים על הפיכת כפר סבא ממושבה לעיר, הוחלט על הקמת היכל תרבות עירוני שיכלול ספרייה למבוגרים ולנוער.
התוכניות הבשילו לבניית בית יד לבנים שכלל, בין היתר, אולם לספרייה, בשנים 1970–1973.
יואל כהן, המנהל הראשון של הספרייה, עסק בהקמת אוספי הספרייה השונים ובבנייתם, וניהל את הספרייה עד שנת 2007.
באוקטובר 2009 הספרייה העירונית של כפר סבא זכתה בציון לשבח ארצי עבור הפעילות שהתקיימה בה במהלך אותה שנה.
בספרייה העירונית בכפר סבא ספרי קריאה בעברית, אנגלית, רוסית וצרפתית וכן אוסף של ספרי עיון וכתבי עת.
כמו כן, קיימים בה ספרים לפעוטות, לילדים ולנוער.
בספרייה מדף ספרים בין-לאומי של ספרי ילדים מאוירים ממדינות העולם השונות, מדף "ספרים של פעם" של ספרי ילדים מוקדמים ואוסף ספרי משחק.
בספרייה קיימים עזרים לאנשים בעלי מוגבלויות: כבדי ראייה ולקויי קריאה המבקרים בספרייה יכולים להיעזר במכשיר הגדלה שולחני, המשמש לצילום המסמך אשר רוצים להכירו, ולהגדלתו בעזרת מסך מחשב.
כמו כן, באפשרותם להיעזר בתכנת הקראה ממוחשבת, המאפשרת לבחור את המסמך שאותו רוצים להכיר, ולשמוע אותו דרך אוזניות.