tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בעוד שהעיר מונטה אלבאן הייתה המרכז החשוב ביותר מבחינה פוליטית של התרבות הזפוטקית, מיטלה הפכה למרכז הדתי העיקרי בתקופה מאוחרת יותר כשהאזור נשלט על ידי ה.
השם מיטלה נגזר מהשם מיקטלן בנאוואטל, כלומר "מקום המתים" או "העולם התחתון".
שמו הזפוטקי הוא "ליובא" (Lyobaa), שפירושו "מקום מנוחה".
השם מיקטלן תועתק למיטלה על ידי המתיישבים הספרדים.
הוא הוקם כאתר קבורה מקודש על ידי הזפוטקים, אך הארכיטקטורה והעיצובים מלמדים גם על השפעתם של המיקסטקים, שהתבלטו באזור בשיא ההתיישבות במיטלה.
מיטלה ייחודית בין אתרים מסו-אמריקאיים בגלל ציורי פסיפס משוכללים ומורכבים ועיצובים גאומטריים המכסים קברים, פאנלים, אפריזים ואפילו קירות שלמים של המתחם.
פסיפסים אלו עשויים מחתיכות אבן קטנות, חתוכות דק ומלוטשות שהותאמו יחד ללא שימוש בטיט.
באף אתר אחר במקסיקו אין עבודת קישוט כזו.
מיטלה הוא אחד מהאתרים הארכאולוגיים הרבים שהשתמרו היטב בעמק ואחאקה, שבו האקלים הקר והיבש שימר אתרים בני 10,000 שנים.
עמק זה יושב על ידי הזפוטקים לפני תחילת האלף הראשון, שבמהלך מאות השנים פיתחו חברה היררכית הנשלטת על ידי אליטות.
בעוד העמק היה מבודד יחסית, לזפוטקים היו קשרים עם עמים מסו-אמריקאים אחרים.
דבר זה הוכח על ידי כלי חרס והשפעות תרבותיות ואחרות שעברו הלוך ושוב בינם לבין עמים אחרים.
המיקסטקים היגרו לאזור לפני שהספרדים הגיעו לאזור במאה ה-16. המדינה הזפוטקית-מיקסטקית המעורבת מנתה יותר מ-500,000 תושבים.
התושבים פיתחו והשתמשו בטכניקות בנייה מתוחכמות, מערכת כתיבה, שתי מערכות לוח שנה ומערכות מתוחכמות של גידול חקלאי.
הגידולים הבסיסיים שלהם היו תירס, שעועית, דלועיים ופלפל צ'ילי.
אלה היו תלויים במערכות ההשקיה הבנויות שלהם ובשימוש בטרסות על מדרונות ההרים על מנת לגדל מזון לאוכלוסייה העירונית ברובה.
מיטלה הייתה מיושבת לפחות מאז התקופה הקלאסית (100–650 לספירה) ואולי כבר משנת 900 לפנה"ס.
היא התחילה ככפר מבוצר בקצה החיצוני של העמק ומאוחר יותר הפכה למרכז הדתי העיקרי של הזפוטקים.
המיקסטקים השתלטו על האזור בסביבות שנת 1000 לספירה, אף על פי שהאזור נותר מאוכלס על ידי זפוטקים רבים.
העיר הגיעה לשיאה ולשטח הגדול ביותר בין השנים 750 ל-1521, עם השפעות זפוטקיות ומיקסטקיות על הארכיטקטורה שלה במהלך אותה תקופה.
מיטלה הוא אחד מהאתרים הפרה-קולומביאניים המבטאים את האמונה המסו-אמריקאית שהמוות הוא החלק המשמעותי ביותר בחיים לאחר הלידה.
הוא נבנה כשער בין עולם החיים לעולם המתים.
האצילים שנקברו במיטלה נועדו להפוך ל"אנשי ענן", שיתווכו בשם האוכלוסייה שנותרה למטה.
מיטלה עדיין הייתה מיושבת ותפקדה כמרכז הדתי העיקרי כאשר הגיעו מגלי הארצות והמשלחות הצבאיות הספרדיות בשנות ה-20 של המאה ה-16 ואילך.
הכהן הגדול, שנקרא האויחה-טאו (Uija-tào), התגורר במיטלה.
הספרדים השוו אותו לאפיפיור של הכנסייה הקתולית.
באותו זמן המרכז העירוני השתרע על שטח של 1 עד 2 קילומטרים רבועים, עם אזורים פרבריים שמקיפים אותו.
באזורים הכפריים הייתה חקלאות אינטנסיבית על פני שטח של יותר מ-20 קילומטרים רבועים כדי להאכיל את העיר.
במהלך התקופה הקולוניאלית המוקדמת תועדו כמה מהתיאורים הטובים ביותר של האתר על ידי החיילים והמיסיונרים הספרדים שהגיעו לראשונה לעמק.
הנזיר כתב על העיר באמצע המאה ה-16, והיה מהראשונים שעשו זאת.
הוא אמר שפירוש שמה הוא "גיהנום", הפרשנות שלו לעולם התחתון.
מחבר מוקדם נוסף היה דייגו גרסיה דה פאלאסיו (Diego García de Palacio), מהנדס אוניות ספרדי שעבד במקסיקו ובגואטמלה, שדיווחיו מתוארכים ל-1576.
בשנת 1553 הורה הארכיבישוף אלבוקרקה מוואחאקה להרוס את אתר מיטלה.
מאחר שהאתר מחזיק זמן רב בחשיבות פוליטית ודתית רבה עבור האזור, הוא רצה למוסס את כוחו.
כוחות בפיקוד ספרדי תקפו את הבניינים, פירקו ובזזו אותם, עם מעט מבנים שנותרו.
מאוחר יותר התגוררו כמרים ספרדיים בחלק מחדרי האתר הקדוש, כדי לעקור את הזפוטקים שהיו בו קודם לכן.
גושי האבן והשרידים שימשו כחומרי בנייה לכנסיות ספרדיות, כולל כנסיית סן פבלו, שנבנתה על גבי חלק מהחורבות.
הצד הצפוני של קתדרלת ואחאקה משלב מאפייני עיצוב ממיטלה כדי לסמל שהתרבות הישנה הוחלפה על ידי המסדר הדתי החדש.
במדינת ואחאקה, מיטלה היא שנייה בחשיבותה כאתר ארכאולוגי רק למונטה אלבאן, העיר המרכזית.
בתחילת המאה ה-20, בחרה ממשלתו של פורפיריו דיאס במיטלה כאחד הסמלים המאפיינים של מקסיקו הפרה-היספנית לחגיגות המאה לעצמאות מקסיקו.
, הארכאולוג שחפר את מונטה אלבאן ב-1931, עבד גם במיטלה בשנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20.
מאז שנות ה-80 של המאה ה-20, מתבצעות חפירות נוספות במיטלה, עם עבודה חשובה על קבוצת המבנים הצפונית.
הכנסייה הקולוניאלית נחפרה בסביבות תחילת המאה ה-21. לרגל חגיגות המאתיים למקסיקו ב-2010, הגביר (בראשי תיבות INAH) את המאמצים לשמר את החורבות העתיקות.
במקום קבוצת פירמידות על רכס, כמו מונטה אלבאן, מיטלה היא קבוצה של מבנים שנבנו בקרקעית העמק.
עמקים אלה נמצאים בגובה רב בהרים; גובהו יותר מ-1,500 מטרים מעל גובה פני הים.
מהאתר לא נשקפים הנופים הרחוקים והרחבים כמו במונטה אלבאן.
הארכיטקטורה מתאפיינת יותר כמוכוונת לנוחות התושבים ולא לפאר.
בניית מיטלה כמרכז טקסי החלה בשנת 850. העיר עדיין התפתחה כשהספרדים הגיעו והרסו אותה באמצע המאה ה-16.
קבוצת הבניינים העתיקה ביותר תוארכה בין השנים 450 ל-700 לספירה והיא מציגה מאפיינים ארכיטקטוניים דומים לאלה שנמצאו במונטה אלבאן הקדומה.
מיטלה הוא אחד האתרים הבודדים שהתחילו בתקופה הקלאסית, כאשר המיקסטקים הפכו לדומיננטיים באזור.
האתר מייצג את הארכיטקטורה המפותחת ביותר של הזפוטקים.
זהו תוצר של סינקרטיזם של מאפייני עיצוב מיקסטקיים וזפוטקיים, שהגיע לשיאו בשנת 1200. סינקרטיזם נוסף, מאוחר יותר, מיוצג על ידי הכנסיות הקתוליות באמצעות מאפייני עיצוב זפוטקיים כשהן נבנו על יסודות המקדשים ההרוסים באזור זה, כגון כנסיית סן פדרו, הממוקמת בקבוצת הצפון, וקפלת קלוואריו, הממוקמת בקבוצת אדובי.
נראה כי לבניית קירות האבן היו טכניקות דומות בכל הקבוצות: ליבה של בוץ ואבן מכוסה בטיח או סלע טרכיט מסותת היטב.
חלק מהאבנים הגדולות, כמו אלו המשמשות כעמודים ומשקופים, שוקלים עד 18 טון.
הבנייה במקום, ורכישה והובלה של חומרים כאלה, הצריכו תיאום מורכב של קבוצות גדולות של עובדים.
כיום האתר הארכאולוגי מורכב מחמש קבוצות של מבנים, כאשר חלק גדול ממנו מוקף בגדר של צמחי קקטוס.
חמש הקבוצות נקראות הקבוצה הדרומית, האדובי, הארויו, העמודים או הארמון, וקבוצת הכנסייה או הקבוצה הצפונית.
כל הבניינים של הקבוצות מיושרים עם רוחות השמיים.
קבוצת הדרום וקבוצת אדובי סווגו כמרכזים טקסיים, הכוללים כיכרות מרכזיות המוקפות במבני תלים.
קבוצות הדרום, העמודים והכנסייה סווגו כארמונות, עם חדרים המקיפים חצרות מרובעות.
שתי הקבוצות השמורות ביותר הן קבוצת העמודים וקבוצת הכנסייה, שתיהן בקצה הצפוני של האתר.
קבוצת העמודים וקבוצת הכנסייה נחפרו במלואם ושוחזרו בתחילת שנות ה-80 והן פתוחות לקהל הרחב.
שתיהן מורכבות מחצרות מלבניות המוקפות בבניינים מלבניים חד-קומתיים, עם חדרים ארוכים וצרים.
הכניסה לאתר היא דרך קבוצת הכנסייה או הקבוצה הצפונית.
במאה ה-16, הספרדים בנו כאן את כנסיית סן פבלו.
היא נבנתה על גבי בימה פרה-היספנית גדולה, המשמשת כעת כאטריום הכנסייה.
הזפוטקים האמינו שהאל והאלה של העולם התחתון חיים בקבוצת מבנים זו.
הספרדים בנו כאן את הכנסייה שלהם בתורם כדי להדגיש את כוחם וכדי למנוע מה"שטן" לברוח.
הקבוצה מכילה גם את המקדש הזפוטקי הראשי, הנקרא יוהופאה (yohopàe), שמתורגם ל"בית הכוח החיוני".
מקדש זה פונה לחצר גדולה.
השער למקדש מוקף בשני עמודים גדולים, המובילים לחדר קדמי.
לחדר הקדמי הזה היה פעם גג שנתמך בשישה עמודים, אך רק העמודים והקירות נותרו.
מעבר לחדר הקדמי נמצא האולם הראשי, שבו הכוהנים הבעירו קטורת, הקריבו קורבנות וערכו טקסים אחרים.
מאחורי האולם הראשי נמצאים מגורי הכוהנים הזפוטקים.
קירות ברחבי הבניין הזה מכוסים בציורי פסיפס מורכבים וציורי קיר המתארים סצנות ודמויות מיתולוגיות.
מתחת לחלק מהמבנים יש קברים מאבן, בצורת צלב.
מגיעים אליהם במדרגות היורדות מאזור הפאטיו.
לאחד הקברים יש כניסה המחולקת בעמוד עבה.
עמוד זה ידוע בכינויו "עמוד החיים" (Columna de la Vida).
לפי האגדה, אם אדם עוטף את זרועותיו סביב העמוד, המרווח שנותר בין הידיים מצביע על כמות החיים שנותר לאדם.
מדרום לקבוצת הכנסייה נמצאת קבוצת העמודים, שהמבנה הראשי שלה נקרא הארמון.
לקבוצה זו שתי כניסות כלפי חוץ, הפונות דרומה.
חדר הכניסה מכיל עמודים עצומים התומכים בגג.
לקיר הצפוני יש פתח קטן הפונה לפאטיו, על פי ההערכות שימש למעבר אל העולם הבא.
הבניין הראשי נקרא הארמון או היכל העמודים הגדול.
גודלו 36.6 על 6.4 מטרים ויש בו שישה עמודים של אבן געשית שתמכו פעם בגג.
לאחר מעבר במסדרון קטן מגיעים לחצר המעוטרת בצורה מורכבת בציורי פסיפס ועיצובים גאומטריים.
בבניינים הצפוניים והמזרחיים של הקבוצה יש קברים מורכבים שבהם נקברו כוהנים גדולים ושליטים זפוטקים.
בחזית המדרגות של המבנה הצפוני נמצא קבר בצורת צלב עם חדר קדמי.
בתקרה יש קורות גדולות מאבן, והקירות מעוטרים בלוחיות ובעבודות פסיפס.
המבנה המזרחי מאופיין בעמוד אבן מונוליטי התומך בגג.
המאפיין העיקרי המבחין של מיטלה הוא עבודת הפסיפס המורכבת והעיצובים הגאומטריים המעטרים בשפע את הקירות של קבוצות הכנסייה והעמודים כאחד.
הדוגמאות הגאומטריות, הנקראות בספרדית grecas, עשויות מאלפי אבנים חתוכות ומלוטשות המוצמדות זו לזו ללא טיט.
החלקים נקבעו על רקע טיח צבוע באדום.
האבנים מוחזקות במקומן על ידי משקל האבנים המקיפות אותן.
קירות, אפריזים וקברים מעוטרים בציורי פסיפס.
במקרים מסוימים, כמו במשקופים, "אריחי" האבן הללו מוטבעים ישירות בקורת האבן.
הפסיפסים המשוכללים נחשבים לסוג של עיצוב "בארוקי", שכן העיצובים משוכללים ומורכבים, ובמקרים מסוימים מכסים קירות שלמים.
אף אחד מעיצובי הפסיפס אינו חוזר בדיוק בשום מקום במתחם.
היצירה כאן היא ייחודית בכל מסו-אמריקה.
שני החששות העיקריים לאתר מיטלה הם השפעות הסחיפה של רוח, גשם וכו' וגרפיטי.
האחרון, שרובו מצויר או חרוט על ידי מבקרים, מהווה בעיה רצינית לפחות מאז תחילת המאה ה-20. כדי להגן על ההריסות, במיוחד על עבודות הפסיפס, נבנו מקלטים מעל מספר החדרים של קבוצת הארמון או העמודים.
מקלטים אלה הם גגות סכך דקלים הנתמכים על ידי קורות ועמודי עץ.
הם נועדו להידמות לגגות שהיו נפוצים בתקופה המסו-אמריקאית.
פרויקטי שיקום המתוכננים או בעיצומם כוללים, בנייה מחדש של קיר מהמאה ה-17 של חדר המשמש כמשכן כמרים בקבוצת הכנסייה, הנחת רצפות טיח בקבוצת העמודים, איטום בימות וקירות ביצורים וגינון ושיקום של מכל איסוף מי גשמים מהעידן הקולוניאלי.
האחרון היה היחיד מסוגו שנבנה בעמק בתקופה הקולוניאלית.
מיטלה הוא אחד האתרים שייכללו בתוכנית מתוכננת בשם "המסדרון הארכאולוגי של עמק ואחאקה" (Corredor Arqueológico del Valle de Oaxaca).
מטרות הממשלה הן לתחזק ולשחזר חורבות, וכן להנגיש את האתר למבקרים.
בנוסף, ארכאולוגים כמו נלי רובלס (Nelly Robles) תמכו במאמצים להשיג הכרה באתר, במיוחד כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו, בגלל חשיבותו.
היא כבר רשומה ברשימת אתרי המורשת הלאומית של מקסיקו, הנקראת Lista Indicativa del Patromonio Nacional.
חורבות מיטלה רשומות יחד עם העץ של טולה באזור, ומערות סמוכות שיש בהן ציורי סלע עתיקים ומציגות עדויות למגורי אדם במשך 8,000 שנה.
מיטלה הוא האתר הארכאולוגי השני המתויר ביותר במדינת ואחאקה, אחרי מונטה אלבאן.
אתר מיטלה חשוב מאוד לעיירה המודרנית סן פבלו וייה דה מיטלה, שכן פעילויות הקשורות לתיירות תומכות ברוב הכלכלה.
תושבים רבים חשים כי לא האתר או העיירה מקודמים מספיק על ידי הממשלה.
הרשויות המנהלות את האתר אומרות שהתיירות מתגברת.
רוב המבקרים הם מקסיקנים המבקרים בסופי שבוע ממדינות וראקרוס ופואבלה.
מבקרים זרים הם בעיקר אירופאים.
בממוצע 500 אנשים ביום מבקרים באתר.
מִיטְרַאיֶט הוא סוג של כריך בבלגיה שמוגש בדרך כלל ב ובתי קפה.
סביר להניח שמקור הכריך בבריסל, אך הוא פופולרי גם בפלנדריה, ואלוניה ובמחוז נור-פה דה קאלה בצרפת, שם הוא ידוע גם בשם "Américain" (מילולית "אמריקאי").
חצי בגט (או לפעמים גרסה קטנה יותר של בגט).
בשר מטוגן (כגון נקניק, המבורגר או סטייק).
סוג הבשר הזמין משתנה עם הפריטרי (חנות הטוגנים).
רוטב, כגון מיונז, קטשופ, רוטב אנדלוס (רוטב ייחודי ופופולרי בבלגיה), רוטב שום, רוטב ביארנז.
ניתן לכלול קרודיטה (גזר מגורר, חסה טרייה, פרוסות עגבנייה), וכן גבינה וכרוב.
במקור מיטראיֶטים הכילו רק נקניק או בשר פרוס.
לאחר פיגועי מרץ 2016 בבריסל שותפו תמונות של הכריך ברשתות החברתיות בבלגיה ומחוצה לה כאות לידידות והומור.
בדצמבר 2020 פתח מתמודד תחרות הטופ שף לשעבר (של צרפת) ז'אן-פיליפ וואטיין מסעדת מיטראיֶט מסעדת פופ-אפ במונס.
בנובמבר 2021 דיווח +DH Les Sports כי חנות טוגנים באטרבק מוכרת את המיטראיֶט הארוך ביותר בבלגיה, באורך 130 ס"מ.
מיטרופן איוואנוביץ' נדלין היה קצין בכיר בחיל התותחנים של הצבא האדום, מרשל, מייסד והמפקד הראשון של חיל הטילים האסטרטגיים של ברית המועצות.
נדלין נולד בעיר בוריסוגלבסק שבאימפריה הרוסית (כיום במחוז וורונז' של הפדרציה הרוסית).
בגיל 14 נאלץ לצאת לעבוד, כדי לפרנס את המשפחה.
בשנת 1920 גויס לצבא האדום.
השתתף בקרבות בבלארוס ובמלחמה עם פולין.
בשנת 1922 השתתף בדיכוי מרידות איכרים נגד השלטון הקומוניסטי.
לאחר תום מלחמת האזרחים עבר הכשרה להיות קצין פוליטי ונשאר בשירות קבע.
בשנים 1928 - 1929 עבר הכשרה לפיקוד בבית הספר לקציני תותחנים.
בשנת 1929 מונה למפקד סוללת תותחים.
בהמשך היה מפקד גדוד וראש מטה של רגימנט ארטילרי.
בשנת 1937 נשלח לספרד, שם היה יועץ צבאי בצבא הרפובליקנים, במהלך מלחמת האזרחים.
בשנת 1939 חזר לברית המועצות, הועלה לדרגת פולקובניק ומונה למפקד רגימנט תותחי שדה.
בשנת 1940 מונה למפקד יחידות ארטילריה של דיוויזיית חיל רגלים.
באפריל 1941 מונה למפקד חטיבת תותחי נ"ט, אשר הוצבה בדרום אוקראינה.
במלחמת העולם השנייה נלחם בבסרביה, באזור אודסה ובדרום אוקראינה.
באוקטובר 1941 מונה לקצין תותחנים ראשי של הארמייה ה-18, בהמשך פיקד על כוחות הארטילריה של הארמייה ה-37 וארמייה 56. השתתף בקרבות בצפון קווקז.
במרץ 1942 הועלה לדרגת גנרל מיור.
ביוני 1943 מונה למפקד גיס תותחים ה-5 של ארמיית העתודה.
בספטמבר 1943 הועלה לדרגת גנרל לייטננט ומונה לקצין ארטילריה ראשי של החזית האוקראינית השלישית.
השתתף בקרב דנייפר, מבצע יאשי-קישינב, קרב בודפשט וכיבוש וינה
נדלין הצטיין במיוחד בהדיפת מתקפת נגד גרמנית באזור אגם בלטון.
נדלין תכנן ופיקח על הקמת מערכי תותחים נגד טנקים, אשר בעזרתם הצליח הצבא האדום לבלום את התקדמות של הצבא הגרמני.
על חלקו במבצע הוענק למיטרפון נדלין תואר – "גיבור ברית המועצות".
לאחר סיום המלחמה שירת נדלין כקצין תותחני ראשי של כוח הכיבוש הסובייטי בהונגריה.
בשנת 1946 מונה לראש מטה חיל תותחנים.
בשנים 1948–1950 היה ראש מינהל הארטילריה הראשי.
בשנים 1950 - 1955 היה קצין תותחנים ראשי של הצבא האדום.
בשנת 1953 הועלה לדרגת מרשל של חיל התותחנים.
בשנת 1955 מונה לסגן שר ההגנה לענייני טילים בליסטיים וחימוש מיוחד.
בשנת 1959 הקים את חיל הטילים האסטרטגיים כזרוע נפרדת בכוחות המזוינים של ברית המועצות והיה למפקד הראשון של החיל.
ב-24 באוקטובר 1960 מיטופן נדלין פיקח באופן אישי על ניסוי של טיל בליסטי R-16 בסיס החלל בייקונור.
במהלך הכנות לניסוי, עקב תקלה, התרחש פיצוץ ובעקבותיו פרצה שריפה.
מרשל נדלין נהרג במקום יחד עם עוד כ-200 איש.
שרידיו הוטסו למוסקבה, שם נקברו בחומת הקרמלין.
דבר מותו בניסוי כושל של הטיל הוסתר מהציבור.
באופן רשמי דווח בתקשורת כי מרשל נדלין נהרג בתאונה אווירית.
להנצחת זכרו הוצבו פסלים בדמותו בעיר הולדתו בוריסוגלבסק ובבייקונור.
רחובות בכמה ערים בברית המועצות נקראו על שמו.
האקדמיה הצבאית של חיל הטילים האסטרטגיים של רוסיה נושאת את שמו.
מיטת סדום היא אחד מסמלי הרשע בפולקלור העברי והעולמי.
לפי המסופר באגדות, כאשר אדם בא לישון במיטה זו, היו מתאימים את גופו למיטה – מקצצים אותו אם הוא ארוך מהמיטה, ומותחים אותו אם הוא קצר ממנה – ובכל מקרה מענים אותו קשות.
כמושג, "מיטת סדום" היא מטפורה לתיאור כללים המגבילים מאוד את חופש הפעולה של הכפוף להם.
העיר סדום תוארה בתנ"ך כעיר מרושעת ביותר, ככתוב: .
מדרשים שונים מתארים באילו צורות התבטאה רשעותם זו, ובין השאר נכתב בתלמוד כי:
ובתרגום חופשי לעברית: לאנשי סדום הייתה מיטה שנועדה לאורחים.
אם המיטה הייתה קצרה על מידותיו של האורח היו מקצצים את רגליו, ואם מידות גופו היו קטנות מן המיטה, היו מותחים בכוח את איבריו עד שיתאימו אליה.
מובא שם סיפורו של אליעזר עבד אברהם, שכאשר נאמר לו לישון על מיטה זו, התחמק באמרו שהוא אבל על אימו, ולכן הוא ישן על הרצפה.
המיתולוגיה היוונית מספרת על שודד אכזר במיוחד, פרוקרוסטס שמו, שהיה נוהג לקשור את קורבנותיו אל מיטת ברזל.
אם האיש היה גבוה מאורך המיטה, היה השודד מקצר את רגליו, ואם הייתה מידת הקורבן קצרה מן המיטה, היה מותח את גופו עד שהתאים לה.
תסאוס, שהרגו לבסוף, עשה לפרוקרוסטס כפי שעשה הוא לקרבנותיו, ועינה אותו על מיטת הברזל שלו.
סיפור זה הוא מקור הביטוי באנגלית "Procrustean bed", המקביל לביטוי "מיטת סדום".
בהשאלה, משמש הביטוי "מיטת סדום" לתיאור מצב דחוק המגביל חופש פעולה או תנועה, או להמחשת מצב בו מנסים להתאים בכוח רעיון או אידאולוגיה לתבנית או כותרת נתונה.
בפסק דין שילב שופט בית המשפט העליון יצחק אנגלרד בין האגדה העברית לאגדה היוונית:
מיטת מסמרים היא פיסת עץ מלבנית בגודל של מיטה שמתוכה בולטים מעלה חודי מסמרים.
לצופה מהצד נראה שמי שישכב על "מיטה" זו ייפצע מהמסמרים, אך לא כך הדבר, בהנחה שיש מספיק מסמרים.
הסיבה לכך היא שמשקל האדם השוכב על המיטה מתפזר על פני כל המסמרים בצורה כזו, כך שהכוח שמופעל על כל מסמר אינו חזק מספיק לפרוץ את עורו של השוכב.
יש המשתמשים במיטת מסמרים לשם מדיטציה.
פרקטיקה כזו מיוחסת לפאקירים הסופים.
במערב השימושים הם למטרות תכסיסי קסם או הדגמות בפיזיקה.
למשל, המנחה מבקש ממתנדב לשכב על אלפי המסמרים.
עליו הוא מניח קרש ועל הקרש הוא מניח בלוק בטון שהוא מנפץ בעזרת קורנס.
על אף הכוח הרב לכאורה, המתנדב אינו נפגע: הכוח מתפשט דרך אלפי המסמרים וגם בלוק הבטון שנשבר סופג חלק מהאנרגיה של הפטיש.
על מנת שהדגמה זו של עקרונות חלוקת המשקל תצלח, על המתנדב לשכב על כמה שיותר מסמרים.
החלק המסוכן ביותר הוא בשכיבה ובקימה, כאשר משקלו של המתנדב נתמך לרגע על ידי מספר מועט של מסמרים.
ישנן מיטות מסמרים שלהן מעקים בצידן על מנת לעזור למשתמשים לשכב ולקום מהמיטה בשלום.
באלקטרוניקה, המושג "מיטת מסמרים" מתייחס לסוג עצם ב-ICT (In Circuit Test).
מיטשל טייט מוסו הוא שחקן וזמר אמריקאי.
הוא מוכר בעיקר בזכות התפקיד של אוליבר אוקן בקומדיית המצבים של דיסני, "האנה מונטנה", ובסדרה נוספת של דיסני "שני מלכים" בתור המלך בריידי.
מוסו נולד בגרלנד, טקסס בארצות הברית וגדל בעיר רוקוול, בנם של קתרין (לבית מור) וסמואל מוסו, עובדי התיאטרון הקהילתי של דאלאס, טקסס.
יש לו שני אחים - מייסון מוסו, הסולן של להקת מטרו סטיישן ומארק מוסו, שחקן גם הוא.
בשנת 2001 ערך את הופעת הבכורה שלו כשחקן בסרט "The Keyman" בתפקיד קטן לצד אדם בולדווין.
בשנת 2003 שיחק בסרט "אריות יד שנייה", לצד אחיו מארק.
בשנת 2005 הוא הופיע בסרט הטלוויזיה המקורי של רשת CBS "ווקר: טבילת אש" לצד צ'אק נוריס וסלינה גומז.
בשנת 2006 דיבב בסרט האנימציה "מפלצת של בית".
מוסו כיכב גם בשלושה פרקים של סדרת האנימציה "המלך היל" בתור חברו של בובי היל בשלושה פרקים משנת 2007.
בשנת 2006 החל לשחק בסדרה המקורית של ערוץ דיסני "האנה מונטנה" בתור אוליבר אוקן, אחד מחבריה של מיילי ריי סטיוארט/האנה מונטנה אותה גילמה מיילי סיירוס.
את דמות זו, שהיא אחת הדמויות הראשיות בסדרה גילם לכל אורך עונותיה (4 סך הכל) עד לסיומה בשנת 2011, אך בעונה הרביעית תפקידו קוצץ במעט בשל השתתפותו בסדרה אחרת של דיסני "שני מלכים".
משנת 2007 מוסו דיבב את הדמות של ג'רמי ג'ונסון בסדרה האנימציה "פיניאס ופרב" ילד שמאוהב בקנדיס (אשלי טיסדייל), אחותם של הדמויות הראשיות הנושאים את שם הסדרה.
בשנת 2008 הופיע לצד מיילי סיירוס ואביה, בילי ריי סיירוס בוידאו קליפ לשירם של להקת מטרו סטיישן "Seventeen Forever".
בשנת 2009 גילם שוב את אוליבר אוקן בסרט "האנה מונטנה" על המבוסס על הסדרה בה הוא מככב, והוא שיחק גם בתפקיד ראשי בסרט המקורי של ערוץ דיסני "פיט בוקע מהביצה", בו הוא כיכב לצד כוכבים אחרים של דיסני, ג'ייסון דולי וטיפאני ת'ורנטון.
בתחילת ששנה זו מוסו לוהק לצד דוק שואו (מסדרה החיים היפים על הסיפון) לסדרה חדשה של דיסני XD המכונה "שני מלכים" שעלתה בבכורה בספטמבר 2010. ב-2011 הנחה תוכנית מתיחות בערוץ דיסני בשם "PrankStars" אך בוטלה לאחר 6 פרקים.
ב-2012 כאשר עלתה העונה השלישית של "שני מלכים", מוסו לא שב לגלם את תפקידו בין היתר בשל מעורבותו בפלילים על נהיגה בשכרות, ובמקום זאת הוא הוחלף בדמות חדשה שגילם אדם היקס.
בשנת 2011 דיבב את ג'רמי ג'ונסון בסרט האנימציה "פיניאס ופרב הסרט: המסע אל היקום המקביל" ששודר בערוץ דיסני, ובשנת 2020 בסרט "פיניאס ופרב הסרט: קנדיס נגד היקום" שהופץ בשירות של דיסני+, שניהם מבוססים על סדרת הטלוויזיה תחת אותו שם.
בשנת 2008 מוסו שר גרסה מחודשת של השיר "Lean on Me" לסרט של אולפני וולט דיסני "חברים בשלג".
השניים עבדו גם על קליפ לשיר ששוחרר לאחר מכן בערוץ דיסני.
מוסו גם הקליט שיר בשם "The Girl Can't Help It" לסרט מקורי אחר של ערוץ דיסני, "תוכנית להגנת נסיכות".
שני השירים - "Let It Go" ו-"The Girl Can't Help It" נכנסו לאלבום האוסף של דיסני, הפלייליסט של ערוץ דיסני, ששוחרר ב-9 ביוני 2009.
בשנת 2010 הקליט את השיר ""Live like Kings", שזהו שיר הנושא של הסדרה "שני מלכים" בו הוא מככב.
בנוסף, מוסו שיתף פעולה בתוכנית "School House Rock" בו הוא שר את השיר "The 3 R's"; שיר חינוכי על מיחזור.
לאחר מאמצים רבים, הוציא מוסו את אלבום הבכורה שלו הנושא את שמו ב-2 ביוני 2009. סינגל הבכורה שלו, "The In Crowd", הוא גרסת כיסוי לשיר של ג'ון המפסון, סולן להקת ניין דייז.
הסינגל הושמע בבכורה ברדיו דיסני ב-5 בדצמבר 2008. הסינגל השני שלו, "Hey", שוחרר ב-15 במאי 2009 עם קליפ הנלווה אליו שהוקרן לראשונה בערוץ דיסני.
בתוכנית המתיחות שלו "PrankStars", הוא שר את שיר הנושא.
ב-4 בספטמבר 2010 הוא ערך הופעה בחינם ביריד של מדינת ניו יורק.
שבוע לאחר מכן, ביצע הופעה נוספת בחינם ביריד ביוטה.
ב-23 בנובמבר שחרר את המיני-אלבום הראשון שלו "Brainstorm".
+שנהסרטתפקידהערות2001The Keymanילד בצופים2003אריות יד שנייהילד2006מפלצת של ביתדי.ג'יידיבוב2009האנה מונטנה: הסרטאוליבר אוקן2010החיפוש אחר הכפות של סנטההכפות של סנטה (בוגר)דיבוב2014Sins of Our Youthסקוט2015החולמיץ'2016Characterzטאקר2018Bachelor Lionsזיין דניאלס2020פיניאס ופרב הסרט: קנדיס נגד היקוםג'רמי ג'ונסוןהופץ בדיסני+
You!"2012-2010שני מלכיםהמלך בריידיתפקיד ראשי; (עונות 2-1); 47 פרקים2011פיניאס ופרב הסרט: המסע אל היקום המקבילג'רמי ג'ונסוןסרט מקורי של ערוץ דיסני2018-2016חוקי המרפי של מיילווואלי / ג'רמי ג'ונסוןדיבוב; 3 פרקיםTBAThe Riseצ'ייס וולפסוןסדרת טלוויזיה; תפקיד ראשי
מיטשל "מיטש" גולדהאר הוא מיליארדר ואיש עסקים יהודי-קנדי המתגורר בטורונטו, בעליה של רשת מרכזי הקניות "סמרט סנטרס" בקנדה ושל מועדון הכדורגל הישראלי מכבי תל אביב.
גולדהאר למד מדעי המדינה באוניברסיטת יורק בטורונטו שבקנדה, סיים את לימודי התואר הראשון בשנת 1985 ועם סיום לימודיו נכנס לתחום העסקים.
כתוצאה של מיזם עסקי משותף עם רוב וולטון, יו"ר ענקית הקמעונאות האמריקאית וולמארט, פתחה חברתו של גולדהאר, "סמרט סנטרס", את הסניף הראשון של וולמארט בקנדה בבארי שבאונטריו.
מאז הקימה סמרט סנטרס עוד 70 סניפים דומים ברחבי המדינה.
החברה פועלת מהעיר ווהן, בפרבריה של טורונטו.
הונו של גולדהאר מוערך בכ-2.7 מיליארד דולר והוא מדורג במקום ה-658 בין עשירי העולם על פי מגזין פורבס (נכון לתחילת ינואר 2021).
בדירוג שנת 2022 הוערך הונו ב-2.8 מיליארד דולר, והוא דורג במקום ה-147 בקרב היהודים בעולם.
גולדהאר מעורב בגופים חברתיים וציבוריים רבים.
בין השאר הוא חבר הנהלת בית החולים בטורונטו, יש לו קרן סיוע לילדים והוא גם סייע לבית החולים כאשר תרם 3.5 מיליון דולר להקמת מחלקה קרדיולוגית.
בכל שנה תורם גולדהאר למאות פרויקטים חברתיים, לקבוצות ספורט, לתוכניות לימודים בבתי ספר לשעות אחר הצהריים, תוכניות בריאות, מאבק נגד סמים, בתי חולים, בתי יולדות, מרכזי חינוך ועוד.
גם הקהילה היהודית נשכרת מכספי התרומות שלו והוא מעורב בתרומות לקרן בית החולים היהודי במונטריאול, וכן גם ל-Jewish National Fund (קק"ל) ולאגודת הידידים הקנדית של האוניברסיטה העברית בירושלים.
באוגוסט 2009 רכש גולדהאר את הבעלות על מועדון הכדורגל מכבי תל אביב מידיו של אלכס שניידר.
גולדהאר השקיע סכומי כסף גדולים בקבוצה, והחל מעונת 2010/2011 תקציב הקבוצה הוא הגבוה ביותר בישראל.
גולדהאר עוקב אחרי משחקי הקבוצה באמצעות שידורי הערוץ הישראלי בקנדה ומבקר בארץ לעיתים תכופות.
תחת בעלותו זכתה מכבי תל אביב בשבע אליפויות המדינה ופעמיים בגביע המדינה, בעונת 2015/2016 העפילה הקבוצה לליגת האלופות, אחד היעדים שהציב גולדהאר להצלחת הקבוצה,
בנוסף הצליחה הקבוצה תחת גולדהאר להעפיל פעמיים לשלב 32 האחרונות בליגה האירופית ולשלב שמינית הגמר בקונפרנס ליג.
גולדהאר רווק ומתגורר בין היתר בטורונטו שבקנדה.
בנובמבר 2011 פורסמה בעיתון "הארץ" כתבה שתיארה את גולדהאר כמי שמנהל את מכבי תל אביב בצורה ריכוזית ומגלומנית.
בתגובה, גולדהאר הגיש תביעת דיבה בקנדה נגד העיתון ותבע בנוסף את דוד מרואני, מחבר הידיעה ואת שלומי ברזל, עורך מדור הספורט.
ביוני 2018 החליט בית המשפט העליון של קנדה כי ראוי יותר לברר את הסוגיה בבתי המשפט בישראל.
בשנים 2014–2017 היה גולדהאר במערכת יחסים עם הדוגמנית הישראלית דפנה דה גרוט (השתתפה ב"הרווק").
ב-2 באוקטובר 2025 הפך בגיל 63 לאב בפעם הראשונה עם לידת ביתו צ'רלי אלכסנדרה.
מיטת שדה (נקראת גם מיטה מתקפלת, מיטה צבאית או מיטה צרפתית) היא מיטת יחיד פרקטית וקלת משקל המיועדת לשינה מוגבהת במצבים בהם השימוש במיטה מסורתית אינו בר ביצוע, כמו למשל במחנאות ובפעילות צבאית.
מיטת השדה נבדל ממיטות רגילות בכך שיש לה מסגרת מתקפלת, המאפשרת הרכבה ופירוק מהירים, ומאפשרת לקפל אותה לגודל קומפקטי אשר מאפשר לאחסן אותה בקלות רבה יותר וקחת אותה למיקומים שונים ביתר קלות.
כמו כן העיצוב של מיטת השדה מאפשר לאדם שישן עליהן לשכב מעל לקרקע.
מיטות השדה עשויות לרוב מחומרים קלים ועמידים כמו אלומיניום או פלדה, אשר מפחיתים את המשקל הכללי של המיטה ומקלים על נשיאתן.
מיטות השדה נפוצות במיוחד בקרב כוחות הצבא המודרניים ברחבי העולם בסיטואציות בהן החיילים צריכים לישון בחוץ או במיקומים מסוימים באופן זמני.
בישראל, מיטת השדה הידועה והנפוצה בצה"ל הייתה במקור מיטת שדה מתוצרת אמריקאית שהובאה לישראל בתקופת מלחמת העולם השנייה על ידי הצבא הבריטי.
עם הזמן עבר צה"ל להשתמש במיטת שדה המבוססת על המיטה הצבאית הצרפתית.
מיטת השדה המודרנית של צה"ל ידועה בעמידותה, הפרקטיות וקלות השימוש בה, והיא מורכבת בדרך כלל מחמישה חלקי מתכת הכוללים שני חלקי מסגרת עליונים ושלוש רגליים.
חלקה העליון של המיטה הוא יריעת ברזנט הנמתחת בעזרת רצועות.
המשקל הכולל של המיטה הוא 8 קילוגרם.
מיטת תינוק היא מיטה קטנה המיועדת לתינוק, מלידתו ועד הגיעו לגיל שנתיים בערך.
המיטה מאפשרת טיפול נוח בתינוק, מגנה עליו מפני נפילה ממנה ומונעת ממנו לצאת ממנה ללא עזרה.
כדי לאפשר טיפול נוח בתינוק, המיטה מאפשרת התאמה נוחה של גובה המזרן.
בחודשי חייו הראשונים של התינוק, שבהם תנועתו מצומצמת, המזרן גבוה, כך שקל למטפלים בתינוק לגשת אליו ולטפל בו.
ככל שהתינוק מתבגר ולומד לנוע, ניתן להנמיך את המזרן, כך שדפנות המיטה ימנעו מהתינוק ליפול מהמיטה או לצאת ממנה ללא השגחה.
כאשר התינוק לומד לעמוד, המזרן מורד לגובה הנמוך ביותר, כזה שיאפשר לתינוק עמידה בטוחה במיטה.
החומרים מהם עשוי המזרן נבחרו מתוך ידיעה שהמזרן עלול להירטב בשתן של התינוק, ולכן על המזרן להיות עמיד במים וקל לניקוי.
כמו כן מזרנים חדישים עשויים כך שהסיכוי למוות בעריסה יקטן למינימום.
דפנות המיטה מעוצבות במטרה להגביל את התינוק אליה.
הדפנות עשויות חומר קשיח (אך בטיחותי).
התקנים המקובלים לבניית מיטת תינוק קובעים כי אין להשתמש בחומרים מסוכנים כמו מתכות לבניית הסורגים המגבילים את התינוק, שאין לצפות את החומר הבונה את סורגי המיטה בחומרים רעילים ושאין לבנות סורגים המסכנים את התינוק בהילכדות ראשו בהם.
סטנדרטים אלו נקבעו לראשונה בארצות הברית ב-1973 על ידי משרד ביטחון צריכת המוצרים לצרכן בארצות הברית.
הסטנדרטים הללו הפחיתו בצורה ניכרת את מקרי המוות של תינוקות עקב פגיעה במיטתם.
מיטת מים, מזרן מים או מזרן ים היא מיטה או מזרן ממולאים במים.
הגרסה המודרנית של מיטת המים, שעליה נרשם פטנט בסן פרנסיסקו בשנת 1971, הפכה לפריט פופולרי לצריכה בארצות הברית בשנות ה-70.
קיימים שני סוגי מיטות מים:
מיטת מים צד-קשה - מורכבת ממזרן המכיל מים בתוך מסגרת מלבנית של עץ קשיח.
מיטת מים צד-רך - מורכבת ממזרן המכיל מים בתוך מסגרת מלבנית של קצף יציב, שנמצאת בתוך מעטפת בד רכוסה.
המיטה נראית כמו מיטה רגילה, והיא מותאמת לריהוט חדר השינה הקיים.
הפלטפורמה בדרך כלל נראית כמו בסיס רגיל או עם קפיצים, והיא מונחת על גבי מסגרת מתכת מחוזקת.
למזרני מיטת מים מוקדמים, ולמזרנים מודרניים זולים, יש תא אחד למים.
כאשר מסת המים במזרנים מופרעת (לדוגמה, כשמתיישבים על המיטה), נוצר גל משמעותי שניתן לחוש, ונדרש זמן כדי שהמים יוכלו להתייצב לאחר ההפרעה.
במיטות מים מודרניות יקרות יותר יש תערובת של חדרי אוויר ומים ביניהם.
מיטות מים מחוממות בדרך כלל.
הטמפרטורה נשלטת באמצעות תרמוסטט ומוגדרת על פי ההעדפה האישית, אבל לרוב היא טמפרטורת העור הממוצעת, כ-30 מעלות צלזיוס.
כרית חימום טיפוסית צורכת בין 150 ל-400 וואט.
צריכת החשמל יכולה להשתנות באופן משמעותי בהתאם לבידוד, המצעים, הטמפרטורה, השימוש וגורמים אחרים.
מיטות מים עשויות בדרך כלל מפוליוויניל כלוריד רך (PVC) או חומר דומה.
לרוב ניתן לתקן אותן עם כל ערכה לתיקון פוליוויניל.
מיטות מים המיועדות לטיפולים רפואיים מופיעות בדיווחים שונים החל מהמאה ה-19. בתחילת המאה ה-19 פיתח הרופא הסקוטי ניל ארנוט מיטה שכונתה "Hydrostatic", ותוכננה כדי למנוע פצעי לחץ בקרב חולים השוכבים בבתי חולים.
היא יוצרה מאמבטיה של מים שכוסתה בבד ספוג גומי ועליהם הונחו מצעים קלים.
ארנוט לא רשם פטנט על העיצוב, דבר שהתיר לכל אחד לבנות מיטה דומה.
השימוש במיטת מים עבור החולה גב' הייל מוזכר ברומן מ-1855 של אליזבת גאסקל, צפון ודרום.
בשנת 1871 מיטת מים הייתה בשימוש באלמירה, ניו יורק עבור אנשים עם מגבלות פיזיות.
הדבר הוזכר בקצרה במאמרו של מארק טוויין "כנסיית ביצ'ר החדשה" שיצא לאור בניו יורק טיימס ב-23 ביולי 1871: .
סופר המדע הבדיוני רוברט היינליין מתאר מיטות מים טיפוליות בספריו, "Beyond This Horizon" (משנת 1942), "כוכב כפול" (משנת 1956) ו"גר בארץ נכריה" (משנת 1961).
היינליין לא עשה כל ניסיון לבנות את המצאתו.
בשנת 1980, היינליין כתב ב"Expanded Universe":
מזרן המים המודרני נוצר על ידי צ'ארלס הול לפני שנת 1968, בעת שהיה סטודנט לעיצוב בסן פרנסיסקו סטייט (SFSU) בקליפורניה.
עמיתיו ל-SFSU, הסטודנטים פול הקל ואוון פוקס תרמו גם לרעיון.
במקור הול תכנן כיסא חדשני.
האבטיפוס הראשון שלו היה תיק ויניל עם 300 פאונד (136 ק"ג) של קורנפלור, אבל התוצאה הייתה לא נוחה.
הוא רוקן את התיק ומילא אותו בג'לי, אשר היה לו למצער "נטייה להתפרק".
בסופו של דבר, הוא נטש את העבודה על כיסא, והחל לנסות לשכלל את המיטה הסטנדרטית.
הול רשם פטנט על מיטת המים שלו, שנקראה במקור "הנאת שחייה", ב-1971. הוא ייסד את חברת "The Pleasure Pit", לייצור ומכירות מיטות מים.
החברה הפכה לקמעונאית מובילה בתחום מיטות המים בארצות הברית, עם 30 חנויות שהיו בבעלותה.
לרוע מזלו, הול לא הצליח להגן על הפטנט שלו נגד המתחרים הרבים, שיכלו לנצל את מלוא היתרונות במיטות המים בעקבות הפופולריות של מיטה זו.
המכירות הגיעו לשיאן בשנת 1987 כאשר 22% ממכירות המזרנים היו של מיטות מים.
למיטות מים יש מספר יתרונות על פני המיטות המסורתיות:
צורת המיטה מתאימה את עצמה לגוף האדם בדיוק, ובכך ממזערת את הלחץ עליו, במיוחד סביב המפרקים.
מיטות מים גורמות להסרת הלחץ מעמוד השדרה ובכך מאפשרות לשרירי עמוד השדרה להשתחרר באופן מלא.
תכונה זו יכולה לסייע לטיפול בכאבי גב עבור חלק מהאנשים.
המיטה יכולה להפחית את הסיכון לפצעי לחץ לאנשים עם שיתוק או תנועה לקויה.
חלקיקי עור מתים לא יכולים לחדור לתוך מזרן המים, כך שניתן לנקות את המיטה בקלות.
את הכיסוי מעל המזרן ניתן לשטוף באופן קבוע, ובכך לגרום לחיסול קרדית האבק במיטה (קרדית זו עלולה להגביר אסתמה, אקזמה ואלרגיות אצל אנשים הרגישים לה).
אבל יש להן גם חסרונות:
חימום מיטת מים הוא יקר, אם כי הוא זול יותר באופן משמעותי מאשר שמיכה חשמלית.
מיטת מים צורכת בין 300 ל-1,500 קילוואט/שעה לשנה, בהתאם לאקלים, גודל המיטה וגורמים אחרים.
צריכת האנרגיה יכולה לרדת בכ-60% אם משתמשים במיטת מים צד-רך.
מכיוון שמיטות מים צד-קשה הן בגדלים שונים ממזרנים אחרים, קשה יותר למצוא סדינים מתאימים למיטה.
מיטות מים צד-רך הן בגודל קונבנציונלי ובהן לא עולה בעיה זו.
הזזת מיטת מים היא תהליך קשה יותר מאשר העברת מיטה רגילה.
חייבים לרוקן את המים ולפרק את המסגרת, ואז צריך להרכיב מחדש את המסגרת, למלא את המזרן במים ולחמם את המים במשך שעות או ימים כדי להביא את המים החדשים לטמפרטורה הנכונה.
מדי פעם, מים עלולים לדלוף מהמזרנים.
שקיות פלסטיק מקטינות את הנזק, אך תיקון, ריקון, מילוי וחימום מחדש (ושינה במקום אחר עד שתהליך זה יושלם) עשויים להוות מטרד.
לבישת בגדים עם רוכסנים כגון מכנסיים בשכיבה על מזרן מים עלולה לגרום לדליפות, הרוכסן עלול לנקב את כיסוי הפלסטיק דרך הסדינים.
משקלה של מיטת מים גבוה (מיטה בגודל 160x200x20 ס"מ שוקלת 640 ק"ג) ולכן היא מפעילה לחץ רב על הרצפה.
אם מיטת מים היא בגודל 3.2 מ"ר, הלחץ על הרצפה (בהתפלגות אחידה שלו על שטח המיטה) הוא 200 ק"ג למ"ר, לא כולל משקלם של האנשים השוכבים עליה.
פוליסות ביטוח דירה רבות מגבילות את השימוש ב"ריהוט מלא במים", בשל החששות לגבי נזקי מים לדירה בגלל דליפה מקרית, כמו גם בגלל הלחץ על הרצפה.
מיטת קומתיים, היא סוג של מיטה שבה על גבי המסגרת של מיטה אחת מונחת מיטה אחת נוספת לפחות.
מיטת קומתיים מאפשרת לשני אנשים לישון באותו החדר תוך מיקסום של שטח הרצפה הפנוי.
לפיכך מיטות קומתיים משמשות במקומות עם שטח רצפה מצומצם, כגון על ספינות ובמחנות צבאיים, או במקומות בהם רוצים למקסם את השטח שתופסת המיטה, כגון מעונות סטודנטים, בקתות במחנה קיץ, אכסניות, חדרי ילדים, תאים ברכבות או מעבורות ותאי כלא.
מיטות קומתיים נתמכות לרוב על ידי ארבעה מוטות או עמודים, אחד בכל פינה של המיטה.
סולם משמש כדי להגיע אל המיטה העליונה.
המיטה העליונה מוקפת, בדרך כלל, על ידי מעקה, כדי למנוע מי שישן בה ליפול החוצה תוך כדי שינה.
בדגמים מסוימים יש גם וילון לפרטיות במיטה התחתונה.
בגלל גובהה של המיטה העליונה והצורך בסולם כדי לעלות אליה, המיטה העליונה במיטת קומתיים אינה מומלצת לילדים מתחת לגיל שש.
הסוג הנפוץ ביותר הוא מיטת קומתיים סטנדרטית, הכוללת שתי מיטות באותו גודל, המותאמות למזרנים סטנדרטיים, ונמצאות בדיוק זו מעל זו.
מיטת קומתיים משולשת זהה למיטת קומתיים סטנדרטית, אך במיטה התחתונה נכללות שתי מיטות במקום אחת.
במיטת פוטון קומתיים נכללת בדרגש התחתון ספת פוטון בסגנון מערבי שמומרת למיטה, ולא מזרן רגיל; במיטה כזו ניתן להשתמש כדי לחסוך מקום בדירות או חדרים קטנים, והמיטה התחתונה מומרת לספה לשימוש בשעות היום.
במיטת קומתיים בצורת L המיטה התחתונה מכוונת בזווית ישרה למיטה העליונה, כך שכאשר מסתכלים על המיטה מלמעלה רואים צורה של L; דבר זה גם יוצר גומחה קטנה שבה ניתן להציב מכתבה או מדף לספרים.
מיטת לופט היא מיטה מוגבהת הדומה למיטת קומתיים, אך ללא המיטה התחתונה.
הרעיון במיטת לופט הוא פינוי שטח הרצפה (על ידי ניצול השטח האנכי כולו שאחרת לא היה בשימוש) על מנת להציב שם רהיטים אחרים (כמו שולחן או מכתבה), או לנצלו לשטח אחסון (ארגז או מגירות).
לעיתים הרהיט או אזור האחסון מובנה בתוך מיטת הלופט.
יש מיטות לופט שמנצלות את השטח עוד יותר על ידי הפיכתן למיטות אחסון או מיטות מתגלגלות, תוך שמירה על יכולת להכיל עמדות עבודה ומגירות.
מספר סוגים של מיטות לופט יקרים יותר ממיטות קומתיים רגילות, בשל יכולת מובנת לאחסן ותכונות אחרות.
מיטה לופט משולשת כוללת שלוש מיטות.
מיטות אלו הן שילוב של מיטה שניתנת לשליפה ומעליה מיטת קומתיים.
כאשר המיטה הנשלפת פתוחה, היא יוצרת צורה הדומה ל-L.
מיטה לופט משולשת + Cougan, הוא מיטה קומתיים שבה יש בסך הכל ארבע מיטות.
בדרך כלל המיטות נערמות אחת על גבי השנייה, ולכן לפעמים נדרשים שינויים בגג בבית כדי להכיל את המיטה.
טווח המחירים של מיטות קומתיים משתנה על פי הדגמים השונים.
חומרי גלם למיטת קומתיים כוללים מתכת, מסגרות פלסטיק או עץ רך מוצק שבו מזרנים נתמכים על ידי חוט מתכת.
ניתן לבנות מיטות קומתיים באופן עצמאי מקרשי עץ.
המיטה העליונה במיטת קומתיים צריכה להיות מרופדת במעקות בטיחות כדי לשמור על המשתמש מפני התגלגלות החוצה ונפילה על הרצפה בזמן השינה.
מיטות שאין בהן מעקה ניתן לשפץ ולהוסיף מעקה.
מיטת סוכנות היא המיטה הסטנדרטית הפשוטה שסיפקה הסוכנות היהודית לעולים החדשים שהגיעו ארצה בתקופה בה הסוכנות עסקה גם בקליטת עלייה.
מיטת הסוכנות הסטנדרטית הייתה מיטת ברזל בנויה ממסגרת מלבנית מברזלי זווית על רגלי ברזל.
לאורכה ולרוחבה של המיטה נמתחו פסי פח המחוברים לצלעות המיטה.
למיטות הטובות יותר היו גם קפיצים המחוברים לפסי המתכת, בין הפסים ובין המסגרת המלבנית, כדי לתת גמישות רבה יותר לפסים, עליהם הונח המזרן.
הקפיצים של מיטת הסוכנות שימשו כתחמושת ברובה חוליות (הם היו החוליות).
המזרן, שסופק עם מיטת הסוכנות, היה ממולא קש.
מיטת שיזוף היא מתקן שפולט קרינת על-סגול, כדי ליצור שיזוף למטרות קוסמטיות.
על פי רוב מיטות שיזוף עושות שימוש במנורות פלואורסצנטיות המתוכננות לפלוט קרינת על סגול בהרכב הדומה לזה של השמש.
קרינת על-סגול היא קרינה אלקטרומגנטית בעלת אורך גל קצר מזה של אור נראה, אולם ארוך מזה של קרינת רנטגן רכה.
קרינת UV בעוצמה חזקה גורמת לסוגים מסוימים של סרטן עור.
קרינה זו מייננת מולקולות DNA בתאי עור, וגורמת ליצירת קשרים קוולנטיים בין בסיסי תימין סמוכים, מה שמוביל בסופו של דבר לעיוותים במבנה הסליל של ה-DNA, עיכוב בשכפול, פערים ב-DNA, ועוד.
בעיות אלו עשויות לגרום למוטציות, שעלולות להוביל לגידול סרטני.
סרטן עור הוא סוג של סרטן המתבטא בגידולים ממאירים על פני העור (התרבות בלתי מבוקרת של תאי עור).
בין הגורמים העיקריים לסרטן עור הוא חשיפה לאור השמש - קרינת UV - ללא הגנה, בעיקר אצל אנשים בעלי עור בהיר.
כהגנה מפני אור על-סגול, הגוף (בהתאם לסוג העור) משתזף כשהוא נחשף לכמויות קטנות של קרינה, על ידי שחרור של הפיגמנט החום מלנין.
השיזוף עוזר לחסום חדירת קרני על-סגול ולמנוע נזק לרקמות עור רגישות ועמוקות יותר.
שיזוף יתר עלול להביא לכוויות, אשר, בהתאם לחומרתן, עשויות להגיע לאדמומיות, כאבים, התקלפות העור ואף שלפוחיות.
לשיזוף נזק מצטבר, המתבטא בהופעת "כתמי שמש" על העור ועליית הסיכוי לסרטן העור בעיקר אצל בעלי עור בהיר ונמשים.
מיי-בריט מוֹסֶר (בנורווגית: May-Britt Moser; נולדה ב-4 בינואר 1963) היא פסיכולוגית ונוירוביולוגית נורווגית, מייסדת מכון קוולי למערכות נוירוביולוגיות ופרופסור מן המניין באוניברסיטה הנורווגית למדע ולטכנולוגיה (NTNU) שבטרונדהיים, נורווגיה.
יחד עם בעלה, אדוורד, חקרה את המנגנון בו נעזר המוח כדי לתאר את המרחב.
הזוג הקים את המרכז לביולוגיה של הזיכרון (CBM) בשנת 2002 ואת מכון קוולי בשנת 2007.
מיי-בריט מוסר היא כלת פרס נובל לפיזיולוגיה או רפואה לשנת 2014, שאותו חלקה עם בעלה אדוורד וג'ון אוקיף, על עבודתם לזיהוי התאים היוצרים את מערכת המיקום במוח.
מטרתם המדעית המרכזית של מכון קוולי למערכות נוירוביולוגיות והמרכז לביולוגיה של הזיכרון, שאותם ייסדו הזוג, היא להעשיר את הבנתנו אודות רשתות ומערכות עצביות.
בעזרת התמקדות בייצוג ובזיכרון מרחבי במוח, החוקרים מקווים לגלות עקרונות כלליים של רשתות עצביות בקליפת המוח של יונקים.
מכון קוולי, הממומן על ידי קרן קוולי, פועל במקביל למרכז לביולוגיה של הזיכרון (CBM), אך היקף המכון רחב בהרבה ונועד לפעול לטווח ארוך יותר מן השני.
CBM הוא חלק מתוכנית מחקר נורווגית וממומן על ידי תוכנית מסגרת המחקר השביעית של האיחוד האירופי (FP7) והמועצה האירופית למחקר (ERC).
מוסר קיבלה תואר בפסיכולוגיה מאוניברסיטת אוסלו בשנת 1990, ובאותה אוניברסיטה קיבלה את תואר הדוקטור בנוירופיזיולוגיה בשנת 1995, בהנחייתו של פרופ' פר אנדרסן.
בין השנים 1994–1996 עשתה בתר-דוקטורט עם ריצ'רד מוריס במרכז למדעי המוח של אוניברסיטת אדינבורו.
הייתה לפוסט-דוקטורנטית אורחת במעבדתו של ג'ון אוקיף בקולג' האוניברסיטאי של לונדון.
מוסר שבה לנורווגיה בשנת 1996 ומונתה לפרופסור חבר בפסיכולוגיה ביולוגית ב-NTNU שבטרונדהיים.
היא קודמה לדרגת פרופסור מן-המניין למדעי-המוח ב-NTNU בשנת 2000. הקימה את המרכז לביולוגיה של הזיכרון (2002) ואת מכון קוולי למערכות נוירוביולוגיות (2007).
בשנים 2007–2009 הייתה חברה בוועדה של המועצה האירופית למחקר (ERC) לבחירת הזוכים במענקי ERC.
בשנת 2013 זכתה בפרס "הבוסית הטובה ביותר" של מאדאם בייר, בזכות "מנהיגותה הנפלאה, הישגיה המדעיים והסטנדרטים האתיים הגבוהים שלה, בנוסף להתמקדותה בעבודת-צוות ולרוח הקהילתיות השורה בה".
בשנת 2014 חלקו מיי-בריט מוסר ובעלה את פרס נובל לפיזיולוגיה או רפואה עם ג'ון אוקיף.
מוסר חברה בחברה הנורווגית המלכותית למדע, באקדמיה הנורווגית למדע ובאקדמיה הנורווגית למדעי הטכנולוגיה.
1999 – פרס למדענים צעירים של האקדמיה הנורווגית המלכותית למדע.
2011 – פרס אנדרה ג'אר (יחד עם בעלה, אדוורד מוסר).
2013 – פרס לואיזה גרוס הורוויץ לביולוגיה ולביוכימיה של אוניברסיטת קולומביה (יחד עם אדוורד מוסר וג'ון אוקיף).
2014 – פרס קרל ספנסר לשלי למדעי המוח מטעם החברה הפילוסופית האמריקנית (יחד עם אדוורד מוסר).
2014 –פרס קורבר האירופאי למדע.
2014 – פרס נובל לפיזיולוגיה או רפואה (יחד עם אדוורד מוסר וג'ון אוקיף).
מיטשל-אליה וייזר הוא כדורגלן גרמני המשחק בורדר ברמן בעמדות המגן הימני והקשר הימני.
וייזר ניחן במהירות, ביכולת פריצה, ובמשחק התקפי טוב יחסית לשחקן הגנה.
וייזר שיחק בקבוצת הנוער של פ.צ.
קלן, ובשנת 2011 עבר לשחק בקבוצה הבוגרת, אך שובץ בעיקר בקבוצת המילואים של המועדון.
בפברואר 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו בבונדסליגה מול באייר לברקוזן, והיה לשחקן הצעיר ביותר בתולדות פ.צ.
כישרונו של וייזר כשחקן כנף לא נעלם מעיני המועדונים הגדולים, ובקיץ 2012 חתם וייזר בבאיירן מינכן על חוזה לשלוש שנים.
בינואר 2013 הושאל לקייזרסלאוטרן ששיחקה בליגת הבונדסליגה השנייה על מנת שיצבור ניסיון, ובתום העונה חזר לבאיירן מינכן.
וייזר שיחק בעיקר בקבוצת המילואים, אך גם קיבל הזדמנויות מהמאמן פפ גווארדיולה, בין היתר בליגת האלופות מול ויקטוריה פלזן בשלב הבתים של עונת 2013/14. לקראת סוף עונת 2014/15 וייזר קיבל יותר ויותר הזדמנויות והוכיח את כישרונו, אך סירב להאריך את החוזה מאחר שרצה לקבל יותר דקות משחק.
עם באיירן מינכן זכה וייזר בשתי אליפויות הבונדסליגה, גביע מקומי אחד, סופר קאפ מקומי אחד, סופר קאפ אירופי אחד, וזכייה אחת באליפות העולם לקבוצות בשנת 2013.
בקיץ 2015 חתם וייזר על חוזה בהרטה ברלין לשלוש שנים.
את תחילת העונה הראשונה שלו בקבוצה החמיץ עקב פציעה.
לאחר מכן, הפך וייזר לשחקן מפתח בקבוצה, וסייע לה להתבסס בצמרת הכדורגל הגרמני.
ב-7 במאי 2018 חתם וייזר על חוזה בבאייר לברקוזן לחמש עונות.
בעונתו הראשונה בקבוצה, 2018/19, ערך וייזר 30 הופעות, אך בעונת 2019/20 פחתה משמעותית כמות ההופעות שלו, ובעונת 2020/21 ערך חמש הופעות בלבד.
את עונת 2021/22 פתח וייזר בלברקוזן, אך בתחילתה הושאל לקבוצת ורדר ברמן לעונה אחת.
ב-31 באוגוסט 2021 הושאל וייזר לורדר ברמן, היורדת הטרייה לבונדסליגה השנייה, ובהמשך גם חתם בה באופן קבוע ב-2022. בעונת 2021/22 היה וייזר בורג חשוב בעלייה של הקבוצה בחזרה לבונדסליגה.
בעונות הבאות, סייע וייזר לוורדר ברמן להתברג במרכז הטבלה, כשהוא משחק בקביעות בהרכב.
וייזר שיחק בנבחרות הצעירות של גרמניה, לרבות נבחרת גרמניה בכדורגל עד גיל 21. בשנת 2017 נטל חלק באליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 - 2017 עם הנבחרת הגרמנית הצעירה, והבקיע את שער הניצחון במשחק הגמר בו ניצחה גרמניה הצעירה את נבחרת ספרד בכדורגל עד גיל 21 בתוצאה 0–1.
וייזר הוא בנו של כדורגלן העבר פטריק וייזר, ששיחק בפ.צ.
מיי בריט הייתה שחקנית קולנוע אמריקאית-שוודית-יהודייה שהתפרסמה בעיקר בסרטים בשנות ה-50 ובנישואיה המתוקשרים לשחקן סמי דייוויס ג'וניור.
נולדה בשוודיה בשם Maybritt Wilkens.
היא עבדה כעוזרת לצלם בסטוקהולם.
ב-1951 הגיעו לשם המפיק האיטלקי קרלו פונטי והבמאי מריו סולדטי שחיפשו מועמדת לבנה ובלונדינית לסרט "Jolanda, the Daughter of the Black Corsair" הם בחרו בה ולאחר שינוי שמה עברה לרומא שם השתתפה במספר הפקות באולפני צ'ינצ'יטה שהידועה ביותר היא מלחמה ושלום לצידה של אודרי הפבורן (1956).
לאחר מכן עברה להוליווד וחתמה חוזה עם פוקס המאה ה-20. היא הופיעה במספר סרטים בתוכם כפירי אריות (1958) לצידו של מרלון ברנדו וב-1959 שיחקה בסרט המלאך הכחול בתפקיד הראשי של זמרת הקברט לולה, תפקיד אותו ביצעה מרלן דיטריך בגרסה המקורית של הסרט מ-1930.
ב-1959 הכירה את סמי דייוויס ג'וניור והם נישאו ב-13 בנובמבר 1960. הנישואים האלה עוררו עניין בכל העולם.
צעירה לבנה ובלונדינית נישאת לאפרו-אמריקאי שתום עין ויהודי.
לפני הנישואין היא עברה גיור והטקס נוהל על ידי רב.
נולדה להם בת אחת ב-1961, טרייסי והם אימצו עוד שני בנים.
הזוג נפרד ב-1968. לאחר הגירושין הופיעה במספר תוכניות טלוויזיה שהאחרונה בהן הייתה ב-1988. לאחר מכן פרשה ועסקה בציור.
מיי קרול ג'מיסון היא אסטרונאוטית, מהנדסת ורופאה אמריקאית.
היא האישה האפרו-אמריקאית הראשונה שטסה בחלל.
נולדה בדיקייטר, אלבמה, בארצות הברית ב-17 באוקטובר 1956. אביה היה מפקח על התחזוקה של ארגון צדקה, ואמה הייתה מורה למתמטיקה ואנגלית בבית ספר יסודי בשיקגו.
כאשר ג'מיסון הייתה בת שלוש עברה המשפחה לשיקגו שבאילינוי.
בראיון עימה אמרה שבילדותה תמיד הניחה שהיא תעבוד בחלל כשתגדל.
בילדותה, התעניינה במדע והוריה תמיד עודדו את סקרנותה.
בראיון נוסף היא הסבירה שבעוד שהיא גדלה וההתלהבה מחלל בזמן תקופת אפולו היא מאוד התעצבנה שאין נשים אסטרונאוטיות, ואנשים בסביבתה היו מנסים להסביר לה למה זה לא קורה באותה תקופה.
ג'מיסון הושפעה בצעירותה מדבריו ומעשיו של מרטין לותר קינג וכן מהשחקנית נישל ניקולס אשר שיחקה את לוטננט אוהורה בסדרה "מסע בין כוכבים".
בגיל 11 החלה לרקוד, והמשיכה להתאמן ולרקוד לאורך שנות נעוריה.
ג'מיסון סיימה את לימודי התיכון בשנת 1973 והתקבלה לאוניברסיטת סטנפורד בגיל 16. היא סיימה תואר ראשון בהנדסה כימית ב-1977, ובמקביל השלימה את הדרישות לתואר ראשון בלימודים אפרו-אמריקאים.
במהלך לימודיה הייתה מעורבת בפעילויות קהילת הסטודנטים האפרו אמריקאים.
ונחשפה לאפליה מגדרית והתייחסויות גזעניות.
במהלך לימודי הרפואה נסעה לקובה, לקניה ולתאילנד כדי לספק טיפול רפואי לאנשים החיים שם.
ג'מיסון מספרת שבשנתה האחרונה בקולג', היא התלבטה בין לימודי רפואה או להפוך לרקדנית מקצועית.
אמא שלה אמרה לה, "את תמיד יכולה לרקוד כשתהיי רופאה, אבל את לא יכולה לרפא אם תהיי רקדנית".
ב-1981 השלימה תואר ברפואה באוניברסיטת קורנל.
היא עשתה התמחות במרכז הרפואי בלוס אנג'לס ובהמשך עבדה כרופאה כללית עד דצמבר 1982 במקביל ללימודים המשיכה לקחת שיעורי מחול, ומאוחר יותר בנתה סטודיו למחול בביתה, והפיקה מספר מופעים של ג'אז מודרני ומחול אפריקני.
ג'מיסון הצטרפה לחיל השלום בין השנים 1983–1985. במסגרת ההתנדבות הוצבה בליבריה ובסיירה לאון.
שם דאגה לטיפול הרפואי וניהול הצוות הרפואי.
היא פיתחה נהלים וחוברות הדרכה המשמשות לאימון מתנדבים.
במהלך עבודתה שם עבדה בשיתוף עם המרכזים לבקרת מחלות ומניעתן (CDC) במחקרים למציאת חיסונים לכלבת ולהפטיטיס B.
לאחר חזרתה, המשיכה לעסוק ברפואה ולמדה לתואר שני בהנדסה כאשר נבחרה להפוך לאסטרונאוטית.
לאחר טיסתה של סאלי רייד לחלל (האישה האמריקאית הראשונה בחלל) ב-1983, הגישה ג'מיסון בקשה להצטרף לנאס"א.
הגיוסים לנאס"א הוקפאו לאחר התפוצצות מעבורת החלל צ'לנג'ר ב-1986, אולם היא הגישה בקשה חוזרת בשנת 1987, והתקבלה, אחת מ-15 שנבחרו מתוך כ-2,000 מועמדים.
במסגרת האימונים וההכנות לפני שיגורה לחלל היא עסקה גם בפעילויות צוות התמיכה הקרקעי במרכז החלל קנדי בפלורידה, ובאימות ובדיקה של תוכנות המעבורת במעבדת האינטרגציה של המעבורת (Shuttle Avionics Integration Laboratory) במרכז החלל ג'ונסון.
ג'מיסון טסה לחלל ב-12 בספטמבר 1992, בתור מומחית משימה על טיסת STS-47. הטיסה, שהתקיימה בין ה-12 ל–20 בספטמבר, הייתה הטיסה ה-50 של מעבורות החלל, כמו גם שיתוף פעולה בין סוכנות החלל היפנית ונאס"א.
על המעבורת היו 43 ניסויים.
ג'מיסון הייתה מעורבת בשני ניסויים לחקר תאי העצם במיקרו כבידה.
כמו כן בוצעו ניסויים לבחון את השפעת מיקרו כבידה ומחלת נסיעה על כל שבעת משתתפי הטיסה.
את משמרותיה הייתה מתחילה בקריאה "ערוצי התקשורת פתוחים" ("Hailing frequencies open") כמחווה לסדרה "מסע בין כוכבים" - משפט אותו נהגה לאמר ניוטה אוהורה, שהייתה קצינת התקשורת בסדרה.
ג'מיסון לקחה עימה לטיסה פוסטר של תיאטרון המחול אלווין איילי כדי לציין את אהבתה לריקוד.
כמו כן היא הביאה עימה מספר קטן של חפצי אמנות ממדינות אפריקה המערבית כדי לסמל שהחלל שייך לכל העמים, ולקחה לחלל תמונה של בסי קולמן, שהייתה הטייסת האפרו-אמריקאית הראשונה.
בסך הכול שהתה ג'מיסון בחלל במשך 190 שעות, 30 דקות ו-23 שניות.
בחודש מרץ 1993, הודיעה על פרישתה מנאס"א כדי לראות "איך ניתן לשלב בין טכנולוגיות מתקדמות ומדעי החברה".
מצד נאס"א, יש שהביעו צער על פרישתה גם מכיוון שג'מיסון מילאה נישה של ייצוג מיעוטים.
בין השנים 1995–2002 לימדה כפרופסור ללימודי הסביבה בדארטמות' קולג'.
כיום משמשת כפרופסור באוניברסיטת קורנל.
ב-1993 ייסדה את קבוצת ג'מיסון אשר חוקרת ומפתחת מוצרי מדע וטכנולוגיה לשימוש יום יומי.
כמו כן ייסדה את קרן דורות'י ג'מיסון למצוינות על שם אמה.
אחד הפרויקטים שהקרן תומכת בהם הוא מחנה קיץ בינלאומי למדע לגילאי 12–16, הנקרא TEWS (ראשי תיבות של The Earth We Share) לעודד חינוך למדע ומעורבות חברתית.
בשנת 1999 ייסדה ג'מיסון את חברת "ביוסנשין" (BioSentient Corp), הפועלת לפתח מכשיר נייד אשר יוכל לנטר פעילויות לא רצוניות של מערכת העצבים.
לחברה אישור לפתח מסחרית טכנולוגיה של נאס"א בשם אימון משוב אוטוגני (Autogenic Feedback Training Exercise או AFTE), אשר משמש בטיפול אוטוגני וביופידבק כדי לאפשר לחולים לשלוט ולפקח על מצבם.
זאת כחלק מטיפול אפשרי בהפרעות של חרדה ומתח.
ביוסנשיין בוחנת אפשרויות טיפול נגד חרדה, בחילות, כאב כרוני והפרעות חרדה.
ב-2006 ייסדה את "Reality Leads Fantasy" כדי לשמר ולתעד מורשת נשים שאינן לבנות (Women of color) בתחומי האווירונאוטיקה והחלל, במציאות ובתרבות.
בשנת 2012 זכתה קרן ג'מיסון ב-500,000 דולר במסגרת מכרז חללית ה-100 שנים (Year starship 100) של DARPA.
דרישות המכרז, הן הצורך להעריך מה התשתית הטכנולוגית והארגונית, ומפת הדרכים הנדרשת, כדי להגיע לפרויקט לחללית המסוגלת לבצע מסע בין כוכבי.
לאחר המכרז הראשון, הוקם גוף הנקרא "חללית ה-100 שנים" אשר, נכון ל-2016, נוהל על ידי ג'מיסון.
ג'מיסון הופיעה מספר פעמים בטלוויזיה.
ב-1993 הופיעה בפרק של "מסע בין כוכבים: הדור הבא" בפרק "הזדמנות שנייה".
היא האסטרונאוטית האמיתית הראשונה שהופיעה ב"מסע בין כוכבים".
לימים הופיעה גם בסרטים התיעודיים "מסע בין כוכבים - 30 שנה" (1996) ו"איך ויליאם שטנר שינה את העולם" (2005).
כמו כן הופיעה כמנחה ויועצת טכנית של סדרת "עולם של פלא" בערוץ דיסקברי.
ג'מיסון מרבה להופיע בציבור כדי לעודד אנשים צעירים להתקדם בתחומי המדע והטכנולוגיה.
2004: היכל התהילה הבינלאומי לחלל
2004: מדליית טיסת החלל של נאס"א
על שמה נקראו מספר מוסדות ובתי ספר ברחבי ארצות הברית, ולה תשעה תוארי ד"ר לשם כבוד מאוניברסיטאות שונות.
בשנת 2017, הונצחה דמותה על ידי חברת לגו בסרט "נשות נאס"א", יחד עם סאלי רייד, מרגרט המילטון, קתרין ג'ונסון וננסי גרייס רומן.
"למצוא לאן הרוח נושבת: רגעים מחיי" (2001) באנגלית: Find where the wind goes.
Mae Jemison and 100 Year Starship, משנת 2013, נכתב במשותף עם דנה מיצ'ן ראו.
במסגרת האנתולוגיה אחוות נשים לנצח: אנתולוגיית נשים לכבוד המילניום החדש, שנערכה על ידי רובין מורגן, היא כתבה את הפרק "Outer Space: The Worldly Frontier" בשנת 2003.
מיי מרגרט ויטמן היא שחקנית, מדבבת וזמרת אמריקאית.
ויטמן נולדה בלוס אנג'לס, קליפורניה שבארצות הברית, למשפחה מרקע נוצרי.
אמה היא המדבבת פאט מיוסיק, ואביה הוא המנהל האישי ג'פרי ויטמן.
בשנת 1994 קיבלה את תפקידה הראשון בתפקיד בתה של מג ראיין בסרט "אהבה של גבר לאישה (סרט)".
ב-1996 גילמה את בתו של נשיא ארצות הברית בסרט "היום השלישי", ובאותה שנה התארחה בפרק של קומדיית המצבים המצליחה "חברים".
משנת 2004 ועד 2006 הופיעה בסדרה "משפחה בהפרעה".
ב-2006 היא שיחקה בפרק של הסדרה "עקרות בית נואשות" כחברה של ג'ולי מאיר.
בשנת 2010 לוהקה לסדרה "הורים במשרה מלאה" המבוסס על הסרט הנושא שם זהה.
בשנת 2015 שיחקה תפקיד ראשי בסרט הקומי "מתויגת" בתור ביאנקה פייפר ושיחקה בקומדיית האימה "קיטצ'ן סינק" לצידן של ונסה הדג'נס ומקנזי דייוויס.
בשנים 2018–2021 שיחקה בתפקיד הראשי בארבע עונות של קומדיית הפשע "ילדות טובות" של רשת NBC בדמותה של אנני מרקס, אחת משלוש אמהות אשר גרות במישיגן, המתקשות לגמור את החודש ומחליטות לשדוד סופרמרקט.
בשנת 2025 שיחקה את הדמות הראשית של קייט טאקר בסדרה "12 דייטים עד החג", דרמה-קומית רומנטית של ערוץ הולמרק המבוססת על הרומן המצליח באותו השם מאת ג'ני בייליס.
ב-16 באוגוסט 2021 שיתפה ויטמן בטוויטר כי היא פאנסקסואלית: "אני בעצמי פאנסקסואלית והלוואי שהיו דמויות מדהימות כמו אמיטי ולוז בחיים שלי בזמן שגדלתי.
נראות קווירית היא כל כך חשובה".
מיטשל ג'יימס הופ הוא שחקן ודוגמן אוסטרלי.
מיטשל ג'יימס הופ נולד ב-27 ביוני 1994 בעיר מלבורן, אוסטרליה.
בנם של הכלכלן, ג'יימס הופ ושל ליסה ויטוורת', הוא הבכור במשפחה של שלושה בנים, ג'ונה וטוביאס הם אחיו הצעירים.
הוריו נפרדו כשהיה צעיר, והוא גדל עם אמו וסביו.
עם זאת, במשך כמה שנים, הוא חי עם אביו באוקלהומה, ארצות הברית.
במהלך צילומי "היורשים", הוא עבר ללוס אנג'לס ולאחר מכן חזר לאוסטרליה.
בשנת 2015 החל לשחק בסדרת הסרטים "היורשים" בתפקיד הנסיך בן, בנם של היפה והחיה ויורש העצר של "אורדון".
בת זוגו לסרט היא השחקנית דאב קמרון, בתפקיד מאל, בִּתה של מליפיסנט.
הופ גם מדבב בסדרה "עולם מרושע", שממשיכה את סרטי היורשים.
השתתף בהופעות של ואן דיירקשן בתור מתופף בסיבוב ההופעות השני של הלהקה.
בשנת 2019 השתתף בסרט של נטפליקס "כשהשלג יורד" בתפקיד טובין, החבר הכי טוב של אנג'י (קירנן שיפקה).
מיטשל החל לצאת עם השחקנית טיילה אודרי בשנת 2015; לפני שאישר את מערכת היחסים שלו עם טיילה, צצו שמועות על מערכת יחסים לכאורה עם שותפתו, דאב קמרון, שהכחיש את השמועות לאחר מכן.
בשנת 2020 הופ ואודרי נפרדו לאחר כחמש שנים יחד.
+שנהסרטתפקידהערות2019כשהשלג יורדטובין2021Love You Like Thatהאריסון2022אל תכריח אותי להצטרף (אנ')ראסטי
+שנהסדרהתפקידהערות2014INXS: Never Tear Us Apartטים פאריס (אנ') בצעירותומיני-סדרה2015היורשיםבןסרט טלוויזיה של ערוץ דיסני2015–2017היורשים: עולם מרושעבןדיבוב; 15 פרקים2017היורשים 2בןסרט טלוויזיה של ערוץ דיסני2019היורשים 3בןסרט טלוויזיה של ערוץ דיסני2021היורשים: החתונה המלכותיתבןדיבוב; ספיישל טלוויזיוני של ערוץ דיסני
מיטשל היא מושב המחוז של מחוז דוויסון בדקוטה הדרומית, ארצות הברית.
על פי מפקד האוכלוסין של ארצות הברית של שנת 2010, בעיר התגוררו 15,254 תושבים.
מיטשל היא חלק ממטרופולין מיטשל
ההתיישבות הראשונה באזור הייתה בשנת 1879. היישוב הפך לעיר בשנת 1883. העיר נקראת על שם אלכסנדר מיטשל.
בעיר אקלים יבשתי, כמו רוב מערב תיכון ארצות הברית.
החורפים בה קרים, קשים, ולעיתים מושלגים, והקיצים חמים ולעיתים לחים.
הטמפרטורות הממוצעות בקיץ נעות בין 30 מעלות צלזיוס במהלך היום ועד ל-16 מעלות צלזיוס בלילה.
הטמפרטורה הממוצעת במהלך היום בחורף היא 3- מעלות צלזיוס ו-15- בשעות הלילה.
רוב המשקעים יורדים בחודשי הקיץ, והחודש בו יורדים הכי הרבה משקעים הוא חודש יוני, עם ממוצע של 89.4 מ"מ גשם.
החודש היבש ביותר הוא ינואר, עם 11.9 מ"מ משקעים.
העיר נמצאת בפרוזדור הטורנדו, כך שסופות רעמים וטורנדו יחסית שכיחות באזור זה.
צפיפות האוכלוסייה הייתה 528.7 לקמ"ר.
בעיר היו 7,120 יחידות דיור בצפיפות ממוצעת של 246.8 לקמ"ר.
ההרכב הגזעי של העיר היה 93.6% לבן, 0.5% אפריקאים אמריקאים, 3.0% ילידים אמריקאים, 0.5% אסיה, 0.1% שמוצאם מאיים באוקיינוס השקט, 0.6% מגזעים אחרים אחרים, ו-1.8% משני גזעים או יותר.
היספנים או לטינים מכל גזע היוו 1.7% מהאוכלוסייה.