tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הוא עמד בהבטחת הבחירות שלו שלא לכהן לא יותר משלוש קדנציות רצופות בבית הנבחרים ולא התמודד מחדש ב-2000. ב-2004 הוא שב לחיים הפוליטיים ונבחר לסנאט של ארצות הברית.
קובורן נבחר שוב לכהונה שנייה ב-2010 והמשיך לדבוק הבטחתו שלא למלא שלוש תקופות כהונה, תוך סירוב להתמודד בבחירות 2016. בינואר 2014 הודיע קובורן כי יפרוש מהסנאט בטרם תיגמר תקופת כהונתו — הוא הגיש מכתב התפטרות למושלת אוקלהומה מרי פאלין, שנכנס לתוקף עם התפזרות הקונגרס ה-113 של ארצות הברית.
קובורן היה שמרן פיסקלי וחברתי, שנודע בהתנגדותו לכיסויי גירעון ולהקצבות עבור הוצאות ממשלתיות ובשל התנגדותו להפלות.
עמיתיו הדמוקרטיים נהגו לכנותו "ד"ר לא" בשל עקשנותו.
הוא תמך בהגבלות כהונה, בזכות לשאת נשק ובעונש מוות והתנגד לנישואים חד מיניים ולמחקר בתאי גזע עובריים.
לאחר שעזב את הקונגרס, עבד קובורן עם מכון מנהטן לחקר מדיניות על מאמצי המכון לרפורמה במנהל המזון והתרופות האמריקאי, בדצמבר 2016 נעשה עמית בכיר במכון.
קובורן שימש גם כיועץ בכיר של הארגון השמרני "אזרחים עבור ממשל עצמי", שם פעל לכינוס ועידת חוקה שתציע תיקונים לחוקת ארצות הברית.
קובורן נולד בקספר שבמדינת ויומינג, בנם של אניטה ג'וי (לבית אלן) ואורין וזלי קובורן.
אביו של קובורן היה אופטיקאי ומייסד "התעשייה האופטית קובורן".
קובורן השלים לימודי תואר ראשון בחשבונאות באוניברסיטת המדינה של אוקלהומה, שם היה חבר באחוות סיגמא נו.
בשנת 1968 התחתן עם קרולין דנטון, מיס אוקלהומה לשנת 1967. קובורן, אחד מעשרת הסטודנטים בשנתם האחרונה המובילים בבית הספר למנהל עסקים של האוניברסיטה, כיהן כנשיא מועצת הסטודנטים למנהל עסקים.
בשנים 1970–1978 היה קובורן מנהל פס ייצור בעסק המשפחתי של אביו בקוליניאל הייטס שבמדינת וירג'יניה.
לאחר שהתאושש ממלנומה ממאירה, קיבל קובורן תואר אקדמי רפואי וסיים את לימודיו בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת אוקלהומה ב-1983. במהלך הקריירה שלו במיילדות הוא טיפל בלמעלה מ-15,000 מטופלות, יילד 4,000 תינוקות והיה נתון לתביעה אחת בגין רשלנות רפואית, אשר נסגרה מפאת חוסר אשמה.
עיקור שביצע קובורן באישה בת 20 בשם אנג'לה פאלמר ב-1990, עמד לימים במוקד מסע הבחירות שלו לסנאט.
קובורן עיקר את האישה במהלך ניתוח לטיפול בהיריון חוץ-רחמי מסכן חיים והסיר את החצוצרה השלמה ובריאה שלה, גם מפני שהאיבר נפגע בעקבות הניתוח.
פאלמר תבעה את קובורן בתואנה כי לא נתנה את הסכמתה לעיקור, ואילו קובורן טען כי ניתנה הסכמה בעל פה.
התביעה נדחתה בסופו של דבר מפאת חוסר אשמה.
ב-1994 התמודד קובורן לבית הנבחרים של ארצות הברית במחוז הקונגרס השני של אוקלהומה, שבסיסו שוכנת העיר מוסקוגי ו-22 ממחוזות אוקלהומה.
קובורן ציפה בתחילה להתייצב בבחירות הכלליות נגד מייק סינאר המכהן, שייצג את המחוז בקונגרס זה שמונה שנים.
עם זאת, סינאר הובס בבחירות המקדימות שנערכו במפלגה הדמוקרטית בידי מנהל בית ספר בגמלאות בם 71, וירג'יל קופר.
על פי ספרו של קובורן מ-2003, "הפרת אמונים: איך וושינגטון הופכת את אאוטסיידרים לאינסיידרים", קובורן וקופר הסתדרו היטב, מכיוון ששניהם התנגדו לסינאר הליברלי.
הבחירות הכלליות היו לבביות מפני ששניהם ידעו כי סינאר לא ישוב לוושינגטון בן כה ווכה.
קובורן זכה ברוב זעום של 52% לעומת 48%, והפך לרפובליקני הראשון שייצג את המחוז מאז 1921.
קובורן היה אחד החברים השמרניים ביותר בבית הנבחרים.
הוא תמך בצמצום היקף התקציב הפדרלי, שאף להוציא מחוץ לחוק את הזכות להפיל ותמך במיסוד V-Chip בחקיקה.
חרף העובדה שייצג מחוז קונגרס דמוקרטי כבד בו ניצח ביל קלינטון בבחירות הנשיאותיות שנערכו בשנות ה-90 של המאה ה-20, קובורן נבחר מחדש בשנים 1996 וב-1998. לקובורן יצא מוניטין של "פוליטיקאי תועה" בגלל קרבותיו התכופים עם ניוט גינגריץ', יושב ראש בית הנבחרים של ארצות הברית.
מרבית חילוקי הדעות בין השניים נבעו מהאמונה של קובורן כי הסיעה הרפובליקנית מתקדם לעבר המרכז הפוליטי ומתרחקת מהמדיניות השמרנית "חוזה עם אמריקה", אג'נדה שהוביל גינגריץ', אשר הביאה את הרפובליקנים לשליטה בקונגרס מזה ארבעים שנה.
במהלך הבחירות המקדימות לנשיאות ארצות הברית שנערכו במפלגה הרפובליקנית לקראת בחירות 2000, הביע קובורן את תמיכתו בדיפלומט לשעבר אלן קייז .
קובורן פרש מהקונגרס ב--2001, כאשר מילא את התחייבותו לכהן לא יותר משלוש קדנציות רצופות בבית הנבחרים.
מחוז הקונגרס שלו חזר לשליטת המפלגה הדמוקרטית, כאשר עורך הדין בראד קרסון הביס בבחירות הכלליות את אנדי יואינג, רפובליקני שזכה לתמיכתו של קובורן.
אחרי שעזב את בית הנבחרים שב לעסוק ברפואה פרטית וחיבר את הספר "הפרת אמונים" ("Breach of Trust") לצד סופר הצללים ג'ון הארט, המגולל את שנותיו בקונגרס.
הספר סיפר על אודות הדיונים הפנימיים במפלגה הרפובליקנית בדבר האג'נדה המפלגתית "חוזה עם אמריקה" מנקודת מבטו האישית של קובורן, בנוסף להבעת זלזולו כלפי פוליטיקאים שבחרו בפוליטיקה כקריירה.
בין האישים עליהם מתח קובורן ביקורת (ניוט גינגריץ' לדוגמה) כבר לא נשאו בתפקידים ציבוריים כהספר יצא לאור, אך אחרים (כמו יו"ר בית הנבחרים לשעבר דניס הסטרט) נותרו בעלי השפעה בקונגרס, מה שהביא להשערות כי חלק מהרפובליקנים בקונגרס לא רצו את חזרתו הפוטנציאלית של קובורן לפוליטיקה.
במהלך כהונתו בבית הנבחרים, קובורן ניסח והעביר חקיקות ותיקונים מרחיקי לכת.
למשל, הרחבת האפשרויות של קשישים ליטול ביטוח בריאות, הגנה על הגישה לטיפול ביתי באזורים כפריים מכוח מדיקר ומתן גישה לתושבי ארצות הברית לתרופות זולות יותר מקנדה וממדינות אחרות.
קובורן ניסח סנוסף חוק שנועד למנוע את התפשטות האיידס אל אוכלוסיית התינוקות.
הוא גם כתב חוק לחידוש והחל רפורמה במיזמים הפדרליים למאבק באיידס.
ב-2002 קיבלה תרומתו למאבק באיידס הכרה סמלית כאשר הניא ג'ורג' ווקר בוש בחר בוקובורן לכהן כיו"ר משותף של המועצה המייעצת לנשיא בנושא HIV ואיידס.
ב-1997, בעודו חבר בית הנבחרים, מחה קובורן על כוונת רשת הטלוויזיה "NBC" לשדר בשעות הפריים טיים את סרט השואה "רשימת שינדלר".
קובורן הצהיר כי עם שידור הסרט מבלי לערוך אותו לקראת שידור בטלוויזיה, הוא אמר גם כי שידור הסרט בטלוויזיה המסחרית צריך להכעיס הורים ואנשים בעלי אופי הגון בכל מקום.
קובורן תיאר את השידור הטלוויזיוני של "רשימת שינדלר" כ"התנהגות מינית חסרת אחריות.
אני מתכווץ במקומי כשאני מבין שיש ילדים ברחבי המדינה הזו שצפו בסרט זה".
הצהרה זו נתקלה בביקורת חריפה, מכיוון שהסרט עוסק בעיקר בשואה.
לאחר ביקורת חריפה על התבטאויותיו, התנצל קובורן בפני האנשים שנעלבו מאמירותיו והבהיר כי הוא מסכים עם שידור הסרט בטלוויזיה, אך הצהיר שהוא היה צריך להיות משודר בשעות מאוחרות יותר.
בהתנצלותו אמר קובורן כי באותה שעת השידור בערב עדיין ישנם מספר גדול של ילדים שצופים ללא פיקוח מצד הוריהם, והצהיר כי הוא דבק בכוונתו להגן על ילדים מפני אלימות בטלוויזיה, אך הביע זאת בצורה גרועה.
לאחר שלוש שנים מחוץ לפוליטיקה, הכריז קובורן על מועמדותו לאחד משני מושביה של מדינת אוקלהומה הסנאט, שהתפנה עם פרישתו של הסנאטור דון ניקלס המכהן זה 24 שנה.
ראש עיריית אוקלהומה סיטי לשעבר קירק האמפריז, יקיר הממסד הרפובליקני, ואיש העסקים בוב אנטוני הצטרפו לבחירות המקדימות טרם התמודדותו של קובורן.
עם זאת, באורח בלתי צפוי, קובורן זכה בבחירות המקדימות כשלו 61% מקולות הבוחרים לעומת 25% בהם זכה האמפריז.
בבחירות הכלליות התמודד ניצב בפני חבר בית הנבחרים בראד קרסון, אותואחד שייצג אחריו את מחוז הקונגרס השני של אוקלהומה.
ביום הבחירות הכלליות שהתקיים בנובמבר 2004 קובורן גבר על קרסון ונבחר לסנאט האמריקאי לתקופה בת שש שנים.
הוא הושבע לתפקידו בינואר 2005.
קובורן היה חבר בוועדת המודיעין, בוועדת הבנקאות, השיכון והעניינים האורבניים ובוועדה לביטחון המולדת ולעניינים ממשלתיים, שם היה החבר הבכיר מטעם מפלגת המיעוט.
ב-23 במאי 2007 חסם קובורן שתי הצעות חוק לרגל ציון מאה שנים ליום הולדתה של רייצ'ל קרסון.
קובורן כינה את עבודתה המחקרית של קרסון "מדע זבל", וגרס כי הספר שכתבה קרסון, "אביב דומם", היה "הזרז של הסטיגמה העולמית הקטלנית נגד קוטלי חרקים ובמיוחד נגד די.די.טי.".
הסנאטור הדמוקרטי בן קרדין ממדינת מרילנד התכוון להגיש החלטה לשם חגיגת הולדתה של קרסון בשל "מורשת הקפדנות המדעית בשילוב עם הרגישות הפואטית" שלה, אך קובורן היווה אבן נגף גם בהעברת החלטה זו ולאחר שהצליח לחסום הצעה זו אמר:
בימי מבצע צוק איתן אישר הקונגרס של ארצות הברית להעביר לישראל סיוע בינלאומי בסך 225 מיליון דולר אמריקני במטרה לסייע לממשלת ישראל להתמודד נגד התקפות הטרור של החמאס.
עם זאת, הסנאטור קובורן חסם את תזרים המזומנים לישראל בתואנה כי הסיוע עלול שלא להתקזז ולהגדיל את הגירעון התקציבי.
בראשית 2014 הודיע על כוונתו להתפטר עם התפזרות הקונגרס ה-112 בשל מצבו הרפואי המתדרדר.
לאחר שעזב את הסנאט בימים הראשונים של שנת 2015, קובורן הצטרף ל"אזרחים למען ממשל עצמי", מוסד ללא כוונת רווח שמרני על תקן יועץ בכיר לפרויקט "ועידת המדינה" של המוסד, שמטרתו לכנס ועידת חוקה שתציע תיקונים לחוקת ארצות הברית וב-2017 הוא כתב ספר בנושא.
שנה קודם לכן, ב-2016, הצטרף ל"מכון מנהטן לחקר מדיניות", קבוצת חשיבה שמרנית.
ב-28 במרץ 2020 נפטר קובורן לאחר מאבק בסרטן הערמונית בביתו שבטולסה.
טום פרייס הוא שחקן, מדבב, מגיש ברדיו וסטנדאפיסט בריטי, במקור ממונמות' שבוויילס.
הוא ידוע בעיקר מהיותו היוצר של השעשועון "Wogan's Perfect Recall" של ערוץ 4, ומהופעתו בתפקיד אנדי דייווידסון בסדרת המדע בדיוני "טורצ'ווד".
הוא החל את הקריירה שלו כקומיקאי במופע בית הספר מונמות'.
הוא המשיך לשחק כסטודנט באוניברסיטת ווריק, שם למד ספרות אנגלית.
אחרי סיום הלימודים ויתר על מקום בבית ספר למשחק ועבר לגור בלונדון.
הופעתו הראשונה בטלוויזיה הייתה בתפקיד מלצר בפרק בסדרה "Absolute Power".
לצופי הטלוויזיה הוא מוכר מהופעתו בתוכנית המערכונים "Swinging".
עוד שיחק בתפקיד השוטר אנדי דייווידסון בסדרה "טורצ'ווד", ספין-אוף של סדרת המדע בדיוני "דוקטור הו".
ב-2008 כיכב פרייס בתוכנית המערכונים "The Wrong Door" של ערוץ BBC Three.
עוד באותה שנה הופיע בתפקיד דרין סטיבנס ברימייק הבריטי לסדרה "מעשי כשפים", שלא שודר מעולם.
תפקידים נוספים שלו הטלוויזיה היו בסדרות "רופאים" (2009) וב"וידוייה הסודיים של זונת צמרת" (2009) ב-2011 חזר לגלם את אנדי דייווידסון בעונה "טורצ'ווד: יום הנס" ששודרה ב-BBC One ובערוץ Starz בארצות הברית.
בקולנוע שיחק פרייס בסרטים "רדיו רוק" ו"מכאן והלאה".
ב-2011 השתתף פרייס בתוכנית המציאות הקומית "World Series of Dating" בערוץ BBC3 יחד עם רוב ריגל.
ב-2014 שיחק בסדרה "סטלה" בכיכובה של רות ג'ונס.
עוד הופיע בסדרות "Count Arthur Strong" ו"אפיזודס".
פרייס מרבה להופיע כסטנדאפיסט ברחבי הממלכה המאוחדת ומחוצה לה.
הופעת הבכורה שלו הייתה ב-2011 בתוכניתו "Say When" שהועלתה בפסטיבל אדינבורו.
ב-2014 חזר והופיע באדינבורו עם התוכנית "Not as Nice as He Looks".
שנה שם שם באנגלית תפקיד הערות 2005 Absolute Power וולטר בפרק "Spinning America" Swinging תפקידים שונים סדרת טלוויזיה (6 פרקים) 2006–2011 טורצ'ווד Torchwood אנדי דייווידסון סדרת טלוויזיה (14 פרקים) 2007 The Scum Also Rises בילי סרט טלוויזיה קצר Living with Two People You Like Individually...
טום פלורי היה כדורגלן אמריקאי, ששיחק בעמדת החלוץ בנבחרת ארצות הברית במונדיאל 1930 ו-1934.
פלורי נולד בהריסון, ניו ג'רזי שבארצות הברית בשנת 1897 להורים שהיגרו מאיטליה.
כנער שיחק כדורגל אך הקריירה שלו החלה יותר מאוחר בעקבות שירותיו בחיל הים במהלך מלחמת העולם הראשונה.
בשנת 1922 פלורי חתם בקבוצה הריסון מהליגה האמריקאית שם ערך שלוש הופעות בלבד לפני שעזב לאמריקן מליגת החובבנים של ווסט הדסון.
ב-1924 שב לליגה הבכירה עם פרובידנס וביסס את עצמו במהירות כאחד מטובי חלוצי הכנף בליגה.
לאחר שעבר גם בקבוצות ניו בדפורד וולרס II ופל ריבר (בהשאלה), פלורי שיחק בניו בדפורד וולרס III (גם כן בהשאלה) בסתיו 1932–1931 וזכה עימה בגביע ארצות הברית הפתוח.
בגמר הם ניצחו 5–8 בסיכום שני המשחקים כשהוא כובש בכל אחד מהם.
על אף הזכייה הקבוצה והליגה כולה קרסו בסתיו אותה שנה.
פלורי עבר לפאוטיקט ריינג'רס שקפצה לליגת המשנה וב-1934 היה בצד המפסיד בגמר הגביע.
עם קבוצתו האחרונה בקריירה, פאוטיקט, הוא זכה בפעם השנייה בגביע על חשבון דטרויט קרייזלר כשניצחו אותה בגמר 5–8 בסיכום שני המשחקים.
גם בגמר זה פלורי כבש.
במדי נבחרת ארצות הברית פלורי כבש את שערו הראשון ב-6 בנובמבר 1926 בניצחון 2–6 נגד קנדה.
הוא לא נקרא למשחקים האולימפיים ב-1928 אך זומן להיות בסגל למונדיאל הראשון ב-1930 ומונה גם כקפטן הנבחרת.
פלורי כבש את שערו השני בניצחון 0–3 על בלגיה בשלב הבתים, ומשם הם המשיכו עד לחצי הגמר שם הובסו 6–1 בידי ארגנטינה.
ארצות הברית סיימה במיקום השיא שלה אי פעם בטורניר, המקום השלישי.
הופעתו האחרונה של פלורי הייתה במונדיאל 1934 בתבוסה 7–1 לאיטליה, הופעה שסגרה בסך הכל 8 בהן כבש 2 שערים.
ב-1986, זמן רב לאחר מותו, הוכנס להיכל התהילה הלאומי של הכדורגל האמריקאי.
גביע ארצות הברית הפתוח: 1932
גביע ארצות הברית הפתוח: 1941
מקום שלישי בגביע העולם: 1930
נכנס להיכל התהילה בכדורגל האמריקאי: 1986
תומאס ג'פרי קול הוא פוליטיקאי אמריקאי, המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס הרביעי של מדינת אוקלהומה, ברציפות מאז 2003. קול, חבר המפלגה הרפובליקנית, משמש בנוסף כסגן מצליף המיעוט וכחבר הבכיר בוועדת הכללים של בית הנבחרים.
טרם היבחרו אל הקונגרס של ארצות הברית היה מזכיר המדינה של אוקלהומה.
קול נולד בשריבפורט שבלואיזיאנה, בנם של הלן טֶה אתא (לבית גייל) וג'ון ד.
הוא דור חמישי למשפחה ששורשיה נטועים באוקלהומה, וגדל בעיר מוּר, השוכנת באמצע הדרך בין אוקלהומה סיטי לנורמן.
ב-1971 השלים קול את לימודיו במכללת גרינל וקיבל תואר ראשון בהיסטוריה.
תאריו האקדמיים כוללים תואר שני מאוניברסיטת ייל (1974) ודוקטורט מאוניברסיטת אוקלהומה (1984), שניהם בהיסטוריה של הממלכה המאוחדת.
התזה לעבודת הדוקטורט של קול הייתה בנושא "חיים ועבודה באי הכלבים: מקורותיה והתפתחותה של קהילת פועלים במזרח לונדון, 1800–1980".
בטרם כניסתו לפוליטיקה היה פרופסור להיסטוריה ופוליטיקה בקולג'.
ב-2016 הוענק לקול תואר דוקטור לשם כבוד במשפטים ממכללת גרינל, אך ב-10 בינואר 2021 קיבלה המכללה עתירה המבקשת לבטל את הענקת התואר בשל התנגדותו לאישור ספירת קולות חבר האלקטורים בבחירות לנשיאות ארצות הברית 2020. בעקבות זאת ויתר קול מרצונו על התואר.
בעקבות אמו הלן, שהייתה חברת בית המחוקקים המדינתי, שירת קול בסנאט של אוקלהומה בשנים 1988–1991, ובאמצע כהונתו התפטר מהסנאט כדי לשמש כמנהל הכללי של הוועדה הרפובליקנית הלאומית לקונגרס.
בין השנים 1995–1999 הוא היה מזכיר המדינה של אוקלהומה תחת המושל פרנק קיטינג, וסייע במאמצי ההתאוששות של המדינה בעקבות הפיגוע באוקלהומה סיטי.
הוא התפטר מתפקידו כמזכיר המדינה כדי לשמש כראש הסגל של הוועדה הרפובליקנית הלאומית.
הוא שימש גם כיו"ר המפלגה הרפובליקנית של אוקלהומה במשך רוב שנות ה-80 של המאה ה-20. במרוצת השנים העניק ייעוץ פוליטי למועמדים רפובליקנים שהתמודדו למשרות ציבוריות, ובין לקחותיו ניתן למנות את מרי פאלין, טום קובורן, פרנק דין לוקאס ואחרים.
במהלך מסע הבחירות הראשון שלו אל בית הנבחרים של ארצות הברית ב-2002, קיבל קול את אישורו של ג'יי.
ואטס, חבר הקונגרס הפופולרי שפרש מהחיים הפוליטיים.
תמיכתו של ואטס סייעה לו לנצח בבחירות כלליות עיקשות מול מועמד המפלגה הדמוקרטית וחבר הסנאט המדינתי לשעבר דריל רוברטס, עם 53.8% מקולות הבוחרים לעומת 46.1 האחוזים שגרף רוברטס.
קול זכה לפחות ב-63% מהקולות בכל אחת משמונה מערכות הבחירות שלו, ובבחירות האמצע ב-2010 התמודד ללא התנגדות.
טום פלפרי הוא שחקן תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה אמריקאי.
פלפרי נולד בהאוול , ניו ג'רזי.
הוא סיים את לימודיו בבית הספר התיכון האוול בשנת 2000. לפלפרי תואר ראשון באמנויות יפות מאוניברסיטת ראטגרס.
תפקידו הבולט ביותר של פלפרי היה תפקידו של ג'ונתן רנדל, בנם של רווה שיין ובעלה המנוח, ריצ'רד ווינסלו, באופרת הסבון של "Guiding Light".
הוא הצטרף לצוות השחקנים בספטמבר 2004 וזכה לשבחי המבקרים על גילומו של האנטי-גיבור ג'ונתן.
פלפרי היה מועמד לפרס אמי לשעות היום בקטגוריית "השחקן הצעיר הטוב ביותר" ב-2005 וזכה בפרס בשנה שלאחר מכן באפריל 2006. הוא קיבל מועמדות שלישית ברציפות באותה קטגוריה ב-2007 אך הפסיד לבריטון מקלור.
פלפרי זכה בפרס אמי השני שלו בקטגוריית "שחקן צעיר מצטיין" ב-2008.
פלפרי חתם על חוזה לשחק את "מיק" בסדרת הטלוויזיה כשהעולם מסתובב החל מאוקטובר 2009. תפקידו הסתיים בפברואר 2010 כאשר דמותו נשלחה לכלא על מעלליו.
פלפרי זכה בפרס אמי לשחקן המשנה הטוב ביותר על תפקידו כמיק דנטה.
ב-17 באוקטובר 2008, הוא הופיע בפרק של סדרת הטלוויזיה "הלוחשת לרוחות", ובעונה שלאחר מכן בפרק של חוק וסדר: מדור מיוחד.
ב-2015 פלפרי קיבל את התפקיד החוזר של קורט בונקר, נאו-נאצי לשעבר שמנסה להשתלב מחדש בחברה, בדרמת האקשן של סינמקס באנשי.
כדי להתכונן לתפקיד זה הוא התחיל להרים משקולות ועשה מחקר על התנועה הנאו-נאצית באמריקה.
מאז 2017, הוא הופיע בסדרת הטלוויזיה "איירון פיסט" בתור וורד מיצ'ם.
פלפרי גילם את בן דייוויס בעונה השלישית של דרמת הפשע של נטפליקס אוזרק אשר הוקרנה לראשונה ב-27 במרץ 2020.
בשנת 2022 לוהק לתפקיד במיני סדרת הטלוויזיה גבר במלואו.
מ-6 בספטמבר 2007 עד 30 בספטמבר 2007, הופיע פלפרי במחזה של קווין מנדל, A New Television Arrives Finally, בתיאטרון 54, בניו יורק.
פלפרי כיכב במחזה In God's Hat בתיאטרון פיטר ג'יי שארפ, בעיר ניו יורק, עד 7 באוגוסט 2010. ב-2012 הופיע בדרמה המוזיקלית End of the Rainbow בתור מיקי דינס; בשנת 2015, הוא חזר לברודוויי בחידוש של המחזה Fool for Love, כשגילם את מרטין.
מנקייביץ'2022American Murderer ג'ייסון דרק בראוןמילה שלהג'ים רוטמן
מועמד פרס אמי לבידור בפריים טיים לשחקן אורח בסדרת דרמה (אנ') (2022)2023אהבה ומוות דון קראודר מיני-סדרה2024גבר במלואוריימונד פיפגראסמיני-סדרה2025משימהרובי6 פרקיםTBAOuter Range פרי אבוט תפקיד ראשי
שנה כותרתתפקיד הערות 2011Homefront קונור ג'יי מורגן תפקיד קולי
טום קראוס הוא כדורגלן גרמני המשחק בעמדת הקשר בקבוצת פ.צ.
קראוס גדל במחלקת הנוער של ר.ב.
ב-27 ביוני 2020 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, כשנכנס כמחליף בניצחון 1–2 על אאוגסבורג במסגרת המחזור ה-34 בבונדסליגה לעונת 2019/2020.
ב-4 באוגוסט 2020 הושאל קראוס למשך שתי עונות לנירנברג מהבונדסליגה השנייה.
ב-12 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 3-0 לר.ב.
לייפציג במסגרת הסיבוב הראשון של הגביע הגרמני.
ב-18 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה, בתיקו 1-1 נגד יאן רגנסבורג במסגרת המחזור הראשון לעונת .
ב-4 באפריל 2021 הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 1–2 על פאדרבורן 07 במסגרת המחזור ה-27 בליגה.
הוא ערך 64 הופעות ליגה במשך תקופת ההשאלה, בהן הבקיע חמישה שערים.
ב-10 ביוני 2022 הושאל קראוס לשאלקה 04 מהבונדסליגה.
ב-14 ביולי 2023 חתם במיינץ 05. בעונת הבכורה שלו במועדון, 2023/24, ערך קראוס 29 הופעות ליגה והבקיע שער אחד.
בקיץ 2024 הושאל קראוס לעונה אחת ללוטון טאון מהצ'מפיונשיפ.
ב-1 באוקטובר 2024 כבש שער בכורה בלוטון בתיקו 2-2 נגד אוקספורד יונייטד, ב-21 בינואר 2025 כבש שוב נגד אוקספורד, בהפסד 3-2.
ב-29 בינואר 2025 הושאל קראוס בוכום עד לתום עונת 2024/25. קראוס שיחק 14 משחקים במחצית עונה זו, אך לא הצליח למנוע את נשירתה של בוכום לבונדסליגה השנייה.
בקיץ 2025 הושאל קראוס שוב, והפעם לעונה אחת לפ.צ.
קלי הוא מוזיקאי אמריקאי, הידוע בעיקר בזכות שותפותו לכתיבת שירים עם הפזמונאי האמריקאי בילי סטיינברג.
סטיינברג וקלי כתבו יחד שירים רבים עבור אמני מוזיקה פופולרית, כולל חמישה סינגלים שדורגו במקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100 בשנות ה-80.
במקור מאינדיאנה, קלי התגורר באפינגהם, אילינוי מ-1963 עד 1966, לפני שעבר חזרה לווסט לאפייט, אינדיאנה, שם סיים את לימודיו בתיכון וסט לאפייט ב-1967. קלי למד באוניברסיטת מזרח אילינוי, אוניברסיטת דרום אילינוי קרבונדייל ואוניברסיטת פרדו, אך לבסוף החליט לעזוב כדי להמשיך בקריירה המוזיקלית שלו.
הוא ניגן בגיטרה בס והצטרף לכמה להקות ברחבי אילינוי ואינדיאנה בסוף שנות ה-60 ותחילת שנות ה-70, כולל ה-טריפאריס, דה גייפינג האגרס, דה ואן אייד ג'אקס ודה גילד.
בשנת 1974 עבר קלי ללוס אנג'לס עם אשתו הראשונה, קיי קלי, ושני ילדיו, בארי ודניס.
הוא הצטרף ללהקתו של דן פוגלברג, "פולס גולד", יחד הוציאו שני אלבומים ב-1976 ו-1977. קלי זכה להצלחה בעסקי המוזיקה בלוס אנג'לס, כשביצע קולות רקע עבור אמנים רבים.
הוא הופיע עם להקת טוטו בסיבוב ההופעות העולמי שלה ב-1979 כזמר רקע וגיטריסט, וביצע קולות רקע בשלושה מאלבומיה.
ב-1981 הוא כתב את הלהיט הראשון שלו, "Fire and Ice" , עם פט בנאטר לאלבומה, Precious Time.
בהמשך הקריירה שלו, כתב את הלהיט הבין-לאומי "Like a Virgin" של הזמרת-יוצרת האמריקאית מדונה, הלקוח מאלבומה השני, Like a Virgin.
קלי כתב את "In My Dreams", שהוקלט על ידי REO Speedwagon עם קווין קרונין , אבל קלי חדל מלכתוב שירים החל מאמצע שנות התשעים, ויצא לחצי פרישה ב-1998. הוא התחתן בשנית ונולדו לו שני ילדים נוספים, ספנסר וטייסון קלי, עם אשתו השנייה, פולי קלי.
בנו, טייסון, המשיך את דרכו ככותב שירים וכמוזיקאי.
נכון לשנת 2011, הוא מתגורר בת'אוזנד אוקס, קליפורניה ליד שרווד קאנטרי קלאב .
טום פורבס הוא שחקן אמריקאי .
בשנת 2013 הופיע לראשונה בסדרת הטלוויזיה יומני הרופא הצעיר.
בשנת 2015 הופיע בפרק במיני סדרת הטלוויזיה וולף הול.
בסדרה גילם פורבס את ויליאם סטאפורד , בעלה של מרי בולין.
באותה שנה שיחק במיני סדרה הבריטית "The Bastard Executioner".
בשנת 2016 שיחק בתפקיד ראשון בסרט העלילתי "And Then I Was French" והשאיל את קולו למשחק המחשב "Steep".
מ-2016 עד 2017 שיחק בסדרת הטלוויזיה "The Royals".
בשנת 2018 הוא שיחק בסדרת הטלוויזיה זואי ורייבן.
בשנת 2019, הוא גילם את הנסיך לואי בשמונה פרקים של העונה השנייה בסדרת הטלוויזיה אבירי הלילה .
פורבס הופיע בסדרות הטלוויזיה רבות בהן פיסטול, ואגדות המחר.
בשנת 2022 שיחק בתפקיד משנה בסרט העלילתי מורביוס .
בשנת 2023 שיחק בתפקיד חוזר בסדרת הטלוויזיה "Champion".
תומאס ויליאם קורטני היה אתלט אמריקאי, אלוף אולימפי (מלבורן 1956) בריצת 800 מטר ובריצת שליחים 4x400 מטר.
קורטני נולד בניוארק, ניו ג'רזי.
הוא למד באוניברסיטת פורדהאם, וזכה באליפות ה-NCAA בריצת 880 יארד ב-1955.
באליפות ארצות הברית שנערכה בבייקרספילד, קליפורניה ביוני 1956 זכה במדליית זהב בריצת 440 יארד.
באולימפיאדת מלבורן זכה בשתי מדליות זהב בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:47.7 דקות, לפני דרק ג'ונסון מבריטניה (1:47.8 דקות) ואודון בויזן מנורווגיה (1:48.1 דקות).
בסיום הריצה התמוטט באפיסת כוחות.
טקס הענקת המדליות התעכב בשעה שהוא וג'ונסון התאוששו.
ובריצת שליחים 4x400 מטר ביחד עם צ'ארלס ג'נקינס, לו ג'ונס וג'סי משבורן בתוצאה של 3:04.7 דקות, לפני אוסטרליה (3:06.0 דקות) ובריטניה (3:07.1 דקות).
באליפות ארצות הברית שנערכה בדייטון, אוהיו ביוני 1957 זכה במדליית זהב בריצת 880 יארד בתוצאה של 1:50.1 דקות.
באליפות ארצות הברית שנערכה בבייקרספילד ביוני 1958 זכה במדליית זהב בריצת 800 מטר.
קורטני קיבל תואר ראשון מאוניברסיטת פורדהאם ב-1955 ותואר שני מבית הספר לעסקים של הרווארד.
ב-22 באוגוסט 2023 נפטר מעמילואידוזיס בדיור מוגן בנייפלס, פלורידה, בגיל 90.
טום רובינסון בנד היא להקת רוק בריטית, שהוקמה בשנת 1976 על ידי הזמר, הפזמונאי והבסיסט טום רובינסון.
טום רובינסון החל להופיע בלונדון בשנת 1976. עד סוף אותה שנה הוא החליט להקים הרכב קבוע.
חברו הוותיק של רובינסון, הגיטריסט דני קוסטו היה הראשון להצטרף להרכב.
הם פרסמו מודעות בעיתוני מוזיקה וחיפשו נגן בס ומתופף.
רובינסון מצא את המתופף בריאן "דולפין" טיילור, והחיפושים אחר נגן בס נמשכו, כשלבסוף הגיע המוזיקאי מארק אמבלר לאודישן.
כמה ימים לאחר מכן, סיפר אמבלר שבנוסף להיותו בסיסט הוא גם קלידן, ובילה שנים רבות בלימודי פסנתר אצל מוזיקאי הג'אז הוותיק, סטן טרייסי.
לאחר שהאזין לאמבלר מנגן על אורגן ההאמונד שלו, הבין רובינסון שהוא יצטרך למלא את תפקיד נגן הבס בעצמו.
הלהקה הגיעה לסצנת המועדונים באמצעה של מהפכת הפאנק של לונדון.
ההופעות החיות שלהם זכו לביקורות חיוביות, ועד מהרה נכחו נציגים מחברות תקליטים שונות ברבות מההופעות שלהם.
חברת EMI החתימה לבסוף את הלהקה.
רובינסון תיאר מאוחר יותר את התקופה הזו בחיי הלהקה, ואמר: "בתוך תשעה חודשים עשינו את המעבר מחתימה על קצבת האבטלה להשמעות ב-"Radio One", הופעות ב-"Top of the Pops", חתימה ב-EMI והופעה בעמוד הראשי של NME".
חברי הלהקה חילקו לקהל שהשתתף בהופעות שלהם עלונים המתארים את דעותיהם הפוליטיות, בנוסף לתגים וחולצות טי שירט עם סמל הלהקה מתנוסס עליהם, וניגנו באופן קבוע בהופעות רוק נגד גזענות כשמצטרפות אליהם להקות כמו "הקלאש" ואחרות.
"2-4-6-8 Motorway" היה הסינגל הראשון של ההרכב שיצא בסוף 1977. הוא הגיע לחמשת הראשונים של מצעד הסינגלים הבריטי ונשאר שם למעלה מחודש.
כמעט מיד אחריו יצא האלבום הבא שלהם, EP בן ארבע רצועות בשם "Rising Free", שהוקלט בהופעה חיה בתיאטרון Lyceum בלונדון בנובמבר 1977. הוא הכיל את השירים "Don't Take No for an Answer", "Martin", "(Sing if You're) Glad to Be Gay" ו-"Right on Sister".
ה-EP הגיע למקום ה-18 במצעד הסינגלים הבריטי.
בראשית 1978 הקליטו TRB את אלבום הבכורה שלהם, "Power in the Darkness".
הגרסה הבריטית של התקליט הכילה את כל השירים החדשים, אבל בארצות הברית (יצא בחברת Harvest), הסינגל "2-4-6-8 Motorway" והתקליט "Rising Free" שולבו ל-EP בונוס בן שש רצועות שהפך את האלבום לכמעט כפול.
"Power in the Darkness" הגיע למקום הרביעי במצעד האלבומים בבריטניה וזיכה את הלהקה בתקליט זהב, ו-TRB נבחרו ל"להקה החדשה הטובה ביותר" ו"הלהקה הטובה ביותר בלונדון" לשנת 1977 על ידי מאזינים בטקס פרסי המוזיקה של רדיו קפיטל.
הקלידן מארק אמבלר עזב את הלהקה לאחר הקלטת האלבום הראשון, ופסנתרן הסשנים ניק פליטאס גויס כמחליף זמני וניגן עם TRB בעצרת גדולה של הליגה האנטי-נאצית בפארק ויקטוריה בלונדון בתחילת אותה שנה.
הקלידן איאן פארקר הצטרף כמחליף קבוע לאמבלר.
לאחר מכן הקליטו TRB את אלבומם הבא, "TRB Two" באולפני Rockfield בוויילס.
כריס תומאס שהפיק את אלבומם הראשון, היה גם המפיק של האלבום השני.
המתופף דולפין טיילור הציע שהמוזיקאי והמפיק האמריקאי, טוד רונדגרן יחליף את תומאס.
לאחר שהלהקה התקשתה להחליט אילו רצועות יופיעו באלבום, התקבלה בסופו של דבר החלטה לתת לרונדגרן לבחור.
עם זאת, הוא בחר שניים מהשירים שטיילור לא אהב במיוחד, והוא החליט לעזוב את הלהקה.
יום לאחר מכן, כשהרוחות נרגעו מעט, טיילור הציע לחזור להרכב אך רובינסון סירב, ופרסטון היימן גויס כמתופף מחליף.
תמונתו נכללה על עטיפת האלבום, אך מעולם לא הייתה כוונה לצרפו ללהקה באופן קבוע.
המחליף של טיילור היה לבסוף צ'ארלי מורגן שניגן בעבר עם קייט בוש, והמשיך כמתופף עבור אלטון ג'ון במשך חמש עשרה שנים נוספות.
הלהקה יצאה לסיבוב הופעות כדי לתמוך בהוצאת האלבום, אבל בשלב זה המחלוקות הפנימיות בהרכב עשו את שלהן.
כשהגיטריסט דני קוסטו החליט לעזוב ב-1979, הגיעה הלהקה לסוף דרכה.
שתי ההופעות האחרונות שלה התקיימו בבלגיה ב-1979
ב-1989 ערכו רובינסון, קוסטו ואמבלר סיבוב הופעות במסגרת איחוד הלהקה עם סטיב קריס על תופים.
הם הופיעו בהופעות סולד-אאוט במועדון מרקי בלונדון, והמשיכו להופיע במשך רוב השנה לפני שנפרדו שוב
טוֹם קְרִיסְטֶנְסֶן (בדנית: Tom Kristensen; ) היה משורר, סופר, מבקר ספרות, מתרגם ועיתונאי דני.
קריסטנסן נולד בלונדון להורים דנים.
ילדותו מתוארת ברומן האוטוביוגרפי Aabenhjertige Fortielser (1966, "מסתיר בכנות").
הוא גדל בקופנהגן והתחנך באוניברסיטת קופנהגן.
קריסטנסן נחשב לאחד המשוררים הצבעוניים ביותר בדורו.
שני אוספי השירים שלו Fribytterdrømme (1920, "חלומות של פיראט") ו-Mirakler (1922, "ניסים") הם קלאסיקות של האקספרסיוניזם הדני, המאופיינים בהתלהבות אמנותית מהפכנית וחוסר שקט.
השירים ב-Påfuglefjeren (1922, "נוצת הטווס") שנוצר בהשראת מסע לסין, עמוקים וקודרים יותר, במיוחד השיר Henrettelsen ("ההוצאה להורג") המתאר את כוחות ההתבוננות האינטנסיביים של אדם רגע לפני שראשו נערף, שיכול להיחשב כמניפסט מודרניסטי.
הרומן המתרחש בתקופתו Livets Arabesk (1921 – "ערבסקה של החיים") הוא פנטזיה עתידנית מהפכנית בצורה אקספרסיוניסטית.
הוא החל את דרכו כסוקר ומבקר ספרות ב-, ירחון של כתב עת ספרותי במאי 1923.
ב-1930 פרסם אולי את יצירתו הידועה ביותר, רומן המפתח Hærværk (מילולית: הרס, שפורסם באנגלית בשם Havoc ב-1968).
Hærværk הוא סיפורו של העיתונאי הדני אולה יאסטראו (Ole Jastrau), שהתמכרותו לשתייה חריפה מובילה למותו.
מלבד אופיו האוטוביוגרפי המשוער, הוא כנראה משקף את המשברים האינטלקטואליים, הפוליטיים והאישיים של סופרים ואמנים רבים בין מלחמות העולם.
שיר מהרומן הזה, Angst ("פחד"), עם הקסם שלו מהאסונות, הפך לקלאסיקה.
הספר נחשב גם לאחד התיאורים הספרותיים הטובים ביותר בשפה הדנית של אלכוהוליזם.
הרומן היה בסיס לסרט באותו שם שיצא לאקרנים ב-1977.
במהלך שנות ה-30 של המאה ה-20, קריסטנסן התרכז בשירי הנצחה, שבהם היה אמן, כמו Det er Knud, som er død (1933, "זהו קנוד שמת"), לרגל מותו של חוקר הקוטב קנוד רסמוסן.
רבים משירים אלו נמצאים ב-Mod den yderste Rand (1936, "מול הקצה הרחוק ביותר") וב-Digte i Døgnet (1940, "שירים ביום").
קובץ אחרון של שירים Den sidste Lygte (1954, "המנורה האחרונה") מציג את הנושאים של כתביו.
טום קריסטנסן היה ידוע בעיקר בזכות שיריו והרומנים שלו.
אבל הוא גם פרסם מספר רב של נובלות.
כמה מהם ניתן למצוא בקובץ הסיפורים הקצרים Vindrosen ("שושנת הרוחות"), הכולל בין השאר הנובלה האקספרסיוניסטית הידועה Ulykken ("התאונה").
עבודותיו הושפעו באופן משמעותי מהמשורר והסופר יוהנס וילהלם ינסן, מהסופרים ג'יימס ג'ויס, דייוויד הרברט לורנס, ארנסט המינגוויי ומהפסיכולוג זיגמונד פרויד.
משנת 1960 ואילך, היה טום קריסטנסן חבר קרן ב שזה עתה נוסדה וזכה ב ב-1968.
מלבד היותו סופר של רומנים, קריסטנסן היה מבקר חריף ומצטיין, ובמשך שלושים שנה עבד כמבקר ספרות, בעיקר ביומון הרדיקלי-ליברלי .
כמבקר זכה לשבחים על יכולתו לחדור לנפש נושאו.
הוא גם כתב אוספים רבים של מסות וספרי מסעות - המפורסם ביותר En Kavaler i Spanien (1927, "ג'נטלמן בספרד").
En kavaler i Spanien (ג'נטלמן בספרד) הוא סיפור מסע של אחד ממסעותיו של קריסטנסן.
הוא כתוב בסגנון אקספרסיוניסטי ולכן הוא תיאור סובייקטיבי מאוד.
הספר עוקב אחר טום קריסטנסן במסעו דרך ספרד בשנות ה-20 של המאה ה-20. הוא כותב על המראות השונים, ועל האנשים שהוא פוגש בטיול.
הוא גם מתאר את התרשמותו ממלחמת שוורים.
הספר מכיל שירים רבים שנכתבו במסע.
הוא פוגש נוסעים אחרים, כמו גם גנב, כל הזמן מנסה נואשות ללמוד את השפה הספרדית.
בסופו של דבר הוא משתוקק לביתו בדנמרק, המשפט האחרון של הספר הוא "אני חייב לברוח".
קריסטנסן הוא אחד מהמשוררים הדנים החשובים במאה ה-20. רוחו חסרת המנוחה והמשיכה שלו למלחמות שוורים עוררו השוואות עם ארנסט המינגוויי.
שנותיו האחרונות של קריסטנסן עברו על האי ליד , שם הוא מת בגיל 80, ונקבר.
בשנת 1997 יצא לאור אסופה משיריו בשם Samlede Digte ("אוסף שירים") בהוצאה לאור הדנית Gyldendal.
הספר מכיל את השירים משמונת אוספי השירה שלו.
שירים ידועים הם: Freibeuter (פיראט) ו-Vestergade (1924, "רחוב מערבי").
טום פשקובסקי (נולד ב-5 במרץ 2003) הוא לוחם טאקוונדו ישראלי.
אלוף ישראל (2023) בקטגוריית המשקל של עד 54 ק"ג.
באליפות אירופה שנערכה בסופיה שבבולגריה באפריל סיים במקום חמישי בקטגוריית המשקל של עד 54 ק"ג, לאחר שבסיבוב הראשון ניצח את מוחמד אל-עשראווי מבלגיה, בשלב שמינית הגמר ניצח את לוקה טורקאלי מקרואטיה, ובשלב רבע הגמר הפסיד לאיגור קאזלו מבלארוס.
באליפות אירופה שנערכה במנצ'סטר שבממלכה המאוחדת במאי הפסיד בקרב הראשון שלו להוגו ואסקס מספרד.
באליפות העולם שנערכה בגוודלחרה שבמקסיקו בנובמבר הפסיד בסיבוב השני, אליו העפיל אוטומטית, לצ'ן פו-ין מטאיוואן.
באליפות ישראל זכה במדליית ארד בקטגוריית המשקל של עד 58 ק"ג.
באליפות העולם שנערכה בבאקו שבאזרבייג'ן ביוני הפסיד בשלב שמינית הגמר לסיראוויט מהאמאד מתאילנד, לאחר שבסיבוב השני, אליו העפיל אוטומטית, ניצח את איברהימה דיאלו מחוף השנהב.
באליפות ישראל זכה במדליית זהב בקטגוריית המשקל של עד 54 ק"ג.
תומאס אוגוסטוס פיקט , היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי שכיהן ארבע קדנציות כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית וייצג את מחוז הקונגרס ה-7 של טקסס בין השנים 1945 ל-1952.
פיקט, שנולד בטראוויס, טקסס, ב-14 באוגוסט 1906, התגורר באיולה לפני שעבר לפלסטין, טקסס עם משפחתו, ולמד בבתי הספר הציבוריים של פלסטין, טקסס.
הוא סיים את לימודיו בבית הספר התיכון ב-1923, החל ללמוד בקולג' לעסקים של קונוויי ועבד במשרד עורכי הדין של אביו במשך שנה.
בין השנים 1924 ל-1928, פיקט למד באוניברסיטת טקסס באוסטין.
הוא למד משפטים והתקבל ללשכת עורכי הדין בטקסס בשנת 1929, ולאחר מכן החל לעסוק בעריכת דין בפלסטין, טקסס.
הוא נבחר לתובע המחוזי של מחוז אנדרסון, טקסס, בשנים 1931–1935, ולתובע המחוזי של המחוז השיפוטי השלישי של טקסס, בשנים 1935–1945. ב-1944 הוא ניצח את נשיא בית המשפט המכהן הדמוקרטי נאט פטון בפריימריז והביס את הרפובליקאי ג'.
הוא התפטר ממושבו במהלך כהונתו כדי להיות סגן נשיא איגוד הפחם הלאומי מ-1 ביולי 1952 עד 31 במרץ 1961, וסגן נשיא איגוד מסילות הברזל האמריקאיות מ-1 באפריל 1961 עד 30 בנובמבר 1967.
לאחר שפרש, הוא התגורר בליסבורג, פלורידה, עד מותו שם ב-7 ביוני 1980. גופתו נשרפה ואפרו נקבר בכנסיית סנט ג'יימס האפיסקופלית.
תומאס טרי קונלי היה פוליטיקאי אמריקאי, שייצג את מדינת טקסס הן בסנאט והן בבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הדמוקרטית.
קונלי תמך בהפרדה גזעית ובחוקי ג'ים קרואו, התנגד לשוויון בחינוך לשחורים ולהצעות חוק נגד לינצ'ים.
בבית הנבחרים היה דמוקרט מובהק המזוהה עם מדיניותו של וודרו וילסון, ותמך בחבר הלאומים ובבית הדין הקבוע לצדק.
בסנאט עמד בראש ועדת החוץ משנת 1941 ותמך במדיניותו של הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט נגד גרמניה ויפן.
הוא שיתף פעולה עם הסנאטור הרפובליקני ארתור ונדנברג כדי להבטיח תמיכה דו־מפלגתית במדיניות בינלאומית, לרבות הקמת האומות המאוחדות.
הוא הנהיג את הוועדה בתמיכה בדוקטרינת טרומן (1947), בתוכנית מרשל (1948) ובברית נאט"ו (1949).
קונלי נולד ב-19 באוגוסט 1877 ביואיט שבטקסס, ולמד באוניברסיטת ביילור, שם קיבל תואר ראשון בשנת 1896. לאחר מכן למד משפטים באוניברסיטת טקסס וקיבל תואר בשנת 1898. בתקופת לימודיו היה מיודד עם מושל טקסס לימים, פאט מוריס נף ועם הסנאטור לעתיד מוריס שפרד.
לאחר שהשלים את לימודיו, התגייס לרגימנט הרגלים השני של מתנדבי טקסס במלחמת ארצות הברית–ספרד.
לאחר המלחמה הקים משרד עורכי דין בעיר מרלין שבטקסס, שם עבד עד שנכנס לפוליטיקה.
קונלי נבחר ללא מתחרים לבית הנבחרים של טקסס בשנים 1900 ו־1902. בתקופתו היה מתנגד בולט למונופולים ושותף לכתיבת "חוק ההגבלים העסקיים של טקסס" בשנת 1903. לאחר מכן פרש זמנית מהפוליטיקה כדי לעסוק בעריכת דין, וכיהן כתובע המחוזי של מחוז פולס בין השנים 1906–1910.
בשנת 1916 התמודד לראשונה על מושב בבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המחוז ה־11 של טקסס, תוך שהוא מציג מצע שכלל בין היתר מיסוי גבוה לעשירים, חקיקה ידידותית לפועלים וחוק להגבלת עבודת ילדים.
לאחר הפסקה קצרה במלחמת העולם הראשונה חזר לבית הנבחרים, כיהן בוועדת החוץ של הבית ונאבק במדיניות הבדלנית של התקופה.
קונלי נבחר לסנאט בשנת 1928. הוא תמך ברפורמות "הניו דיל" של רוזוולט, ובין היתר יזם את "חוק הנפט החם" (Connally Hot Oil Act) משנת 1935, שנועד לעקוף פסיקות של בית המשפט העליון שדחו חלק מהחקיקה הכלכלית של רוזוולט.
קונלי השתייך לגוש הסנאטורים הדרומיים שהתנגדו לחקיקה פדרלית בתחום זכויות האזרח.
הוא הוביל פיליבסטר בן שישה שבועות נגד החוק למניעת לינצ'ים בשנת 1937, והתנגד לחינוך שוויוני לשחורים.
עם זאת, הוא התנגד גם ל"דיקסיקרטים" (פלג דרומי קיצוני במפלגה הדמוקרטית), וכתב באוטוביוגרפיה שלו על ועידת 1948:
למרות היותו תומך בניו דיל, קונלי התנגד לחלק מיוזמותיו של רוזוולט, ובראשן תוכניתו להרחיב את בית המשפט העליון.
הוא הזהיר כי "אם ממשלה ריאקציונרית תעלה לשלטון – היא תטען כי גם לה הזכות למנות שופטים נוספים כדי לבטל את כל החוקים הליברליים שהדמוקרטים חוקקו."
בהמשך נכנס לעימות עם הסנאטור ריצ'רד ראסל על מדיניות זכויות האזרח – עימות שבו הפסיד.
קונלי פרש מהסנאט בשנת 1953, וסיים בכך את הקריירה הפוליטית שלו.
יו"ר ועדת החוץ של הסנאט
במהלך כהונתו בסנאט היה קונלי חבר בוועדת החוץ, ועמד בראשה בשנים 1941–1947 ו־1949–1953. בתפקיד זה היה דמות מרכזית באשרור ההסכם להקמת נאט"ו.
בשנת 1945 כיהן גם כסגן יושב הראש של ועידת סן פרנסיסקו, שבה נוסדו האומות המאוחדות.
במסגרת זו הגיש את "תיקון קונלי" – סעיף שהוסף לאשרור האמריקאי של אמנת האו"ם, הקובע שבית הדין הבינלאומי לא יוכל לדון בעניינים פנימיים של ארצות הברית, כפי שייקבע על ידה בלבד.
ב־1943 תיאר החוקר הבריטי ישעיה ברלין את קונלי בדו"ח סודי לממשלת בריטניה כך:
בשנת 1946 ייצג את ארצות הברית בוועדה הראשונה של האו"ם לעניינים פוליטיים וביטחוניים, והיה הראשון להציע את קבלתן של אפגניסטן, איסלנד ושוודיה כחברות באו"ם.
בשנת 1951 התנגד למינויו של הגנרל מארק קלארק לשגריר ארצות הברית בוותיקן, בטענה כי היה אחראי למותם המיותר של חיילים בקרב נהר ראפידו.
קלארק הסיר את מועמדותו לבסוף.
אשתו הראשונה של קונלי הייתה לואיז קלרקסון, זמרת בעלת הכשרה קונסרבטורית מסינסינטי.
היא מתה מהתקף לב פתאומי במשרד הסנאט שלו בשנת 1935. לשניים היה בן אחד – בן קלרקסון קונלי, עורך דין מטקסס שכיהן כשופט פדרלי.
לאחר מותה נישא קונלי ללוסיל שפרד, אלמנתו של הסנאטור מוריס שפרד.
תומאס קונלי נפטר מדלקת ריאות ב־28 באוקטובר 1963 בוושינגטון הבירה.
הוא נקבר בבית העלמין קלוורי שבמרלין, טקסס, לצד אשתו הראשונה.
טֻמְאָה וטׇהֳרָה הם מצבים הלכתיים הפיכים האוסרים או מתירים אדם או חפץ למגע עם כל דבר קודש.
טומאה היא המצב שבו נמצא אדם או חפץ בעקבות התרחשות מסוימת שבגללה נאסר עליו להתקרב אל הקודש.
טהרה היא היעדר הטומאה על ידי מניעת היטמאות או על ידי היטהרות מהטומאה לאחר שנוצרה, והיא תנאי לגישה אל הקודש.
במשמעות רחבה יותר, גם הדברים הגורמים לטומאה, כגון בית קברות, נקראים "טמאים", והיעדר גורמים כאלה נקרא "טהרה".
כמה פרשיות במקרא עוסקות בהרחבה בטומאות ובהיטהרות מהן.
בנוסף להן, עוסק בכך גם סדר שלם מששת סדרי המשנה – סדר טהרות.
הטומאה נוצרת ממקורות שונים, שהמרכזיים שבהם קשורים למוות של אדם או בעלי חיים, או להפרשות הקשורות באובדן פוטנציאל לחיים (כגון הזב, הנידה וכו'), ומהם היא יכולה לעבור לבני אדם אחרים או לחפצים ומזון.
ניתן להיטהר מן הטומאה על ידי מעשה מסוים, כמו טבילה במקווה, אך פעמים שתהליך ההיטהרות מורכב יותר ודורש משך זמן ומעשים נוספים.
הלכות הטומאה והטהרה השפיעו רבות על חיי עם ישראל, כיחידים וכחברה, בתקופת קיומו של בית המקדש, ובמידה פחותה יש להן השלכות גם על החיים היהודיים עד ימינו, כדוגמת האיסור לכהן להיטמא למת.
קיימות דרגות חומרה שונות של טומאה.
בהעברת הטומאה, האדם או החפץ שנטמא מקבל דרגת טומאה נמוכה יותר.
כאשר טומאה נמוכה זו עוברת שוב הלאה, האדם או החפץ שנטמא מקבל דרגת טומאה נמוכה אף יותר, עד לדרגת הטומאה הנמוכה ביותר שאין בכוחה לטמא הלאה דבר נוסף.
ההבחנה העיקרית בדירוג הטומאות נעשית בין אב הטומאה – המסוגל לטמא אדם, כלים, אוכל ומשקה – לבין ולד הטומאה, המטמא אוכל ומשקה בלבד.
ה"ולד" הראשון הנוצר מאב הטומאה נקרא "ראשון לטומאה".
כאשר ראשון לטומאה נוגע במשהו אחר ומטמאו, הדבר הנטמא מוגדר כ"שני לטומאה", וכן הלאה עד השלישי והרביעי, כל אחד בדרגת טומאה פחותה יותר.
כל הדרגות, מן הראשון ועד הרביעי, נקראות "ולד הטומאה".
להלן דרגות הטומאה, מן החמור אל הקל.
אבי אבות הטומאה: נקרא כך משום שגם אלה הנטמאים ממנו הם "אב הטומאה", המטמא אדם וכלים.
כינוי זה מופיע לראשונה בדברי רש"י ואינו נזכר בדברי חז"ל.
טומאת מת היא היחידה בדרגה זו.
אב הטומאה: טומאתם של כל יתר מקורות הטומאה המופיעים בתורה או נגזרו על ידי חז"ל, וכן אלו הנטמאים מן המת.
הם מטמאים אדם וכלים, ועושים אותם ל"ראשון לטומאה".
ראשון לטומאה: הנטמא מאב הטומאה, כמו אדם או כלי או אוכל.
ראשון לטומאה אינו מטמא אדם או כלים אלא אוכל ומשקה בלבד.
שני לטומאה: הנטמא מראשון לטומאה.
מן התורה טומאה זו קיימת רק באוכל ומשקה ואילו אדם או כלי אינם מקבלים טומאה מראשון לטומאה שנוגע בהם.
שלישי לטומאה: הנטמא משני לטומאה.
דרגת טומאה זו קיימת רק בתרומות ובקורבנות.
רביעי לטומאה: הנטמא משלישי לטומאה.
דרגת טומאה זו קיימת רק בקורבנות.
היכולת הפוטנציאלית של אדם או חפץ מסוים להיטמא, אם וכאשר ייווצר מגע בינו לבין גורם מטמא, נקראת קבלת טומאה.
לעומת זאת, דבר שאינו מקבל טומאה הוא דבר שאינו יכול להיטמא ולעולם יישאר טהור, גם אם בא במגע עם דבר טמא.
הדברים המקבלים טומאה מתחלקים לארבעה סוגים:
טומאת אדם – מן התורה יהודים בלבד מקבלים טומאה (אף שלאחר מותו גם גופה של גוי מטמאה בטומאת מת), בין איש ובין אשה, ובכל גיל שהוא.
אדם שנטמא – יכול להיטהר מטומאתו , אלא שאם הטומאה נובעת מחמת סיבה מסוימת מסוימת (זיבה, או צרעת, ראו לעיל: הדברים המטמאים) – יש להמתין עד שתוסר הסיבה המטמאת אותו, ורק אז יוכל להיטהר.
טומאת כלים – הכלים המקבלים טומאה מן התורה הם העשויים משבעה סוגי חומרים שפירטה התורה: כלי עץ, בגדים, כלי עור, שק, כלי חרס, מתכות, וכלים העשויים מעצמות.
חכמים קבעו שגם כלי זכוכית מקבלים טומאה.
חפצים הקבועים בקרקע (דלתות, ברזים, רהיטי עץ גדולים) – אינם מקבלים טומאה.
כל החומרים הללו מקבלים טומאה רק אם הם כלי קיבול (שניתן לתת בתוכם נוזלים, למשל, ולא ישפכו), פרט למתכת, שמקבלת טומאה גם אם היא כלי שטוח ("פשוטי כלי מתכת").
בכלי חרס יש כמה דינים ייחודיים: א.
הוא לא מקבל טומאה במגע של דבר טמא בצד החיצוני של הכלי ("מגבו") אלא רק מתוכו, ולכן כאשר הוא אטום ("מוקף צמיד פתיל") הוא לא נטמא בהיותו באוהל המת, ואף מגן על מה שבתוכו מלהיטמא.
הוא נטמא מאווירו – כאשר דבר טמא נכנס לחלל הכלי, ואפילו לא נגע בכלום, הכלי נטמא.
כלי חרס לעולם איננו נעשה "אב הטומאה", גם אם הוא נטמא ממת, אלא נעשה "ראשון לטומאה".
חלוקה נוספת היא שכלי חרס לאחר שנטמא – אי אפשר לטהר אותו, והוא חסר תקנה עד שישבר ויטהר.
טומאת אוכלין – המאכלים המקבלים טומאה הם כל סוגי המזון, ובתנאי שהורטבו אי פעם לאחר שנקטפו מהעץ או השדה.
לאחר ההכשר, גם אם הנוזל שהרטיב את המזון כבר התייבש – האוכל יקבל טומאה מכל גורם מטמא שיגע בו.
המאכלים מתחלקים, מבחינת דרגת קדושתם הנוגעת להלכות הטומאה והטהרה, לארבעה סוגים, מן הקל אל החמור והמקודש: "חוּלִין" (אוכל רגיל), "מעשר שני", "תרומה", שניתנת לכהן ו"קודש" (בשר הקרבנות).
ככל שהאוכל קדוש יותר – כך הוא מקבל יותר טומאה, ונטמא גם מטומאה בדרגות נמוכות יותר – ראו על כך להלן.
מאכלים שנטמאו לא ניתן לטהר אותם.
לפי שיטת רוב הראשונים במאכלים קיים הבדל בין קבלת הטומאה לבין היכולת לטמא: אוכל מקבל טומאה בכל שיעור שהוא, אבל מטמא אחרים רק אם יש בו שיעור כביצה.
טומאת משקין – נוזלים, או בלשון חז"ל: "משקים", שמקבלים טומאה הם שבעה סוגים: יין, דבש דבורים, שמן, חלב, טל, דם, ומים (מקובל הסימן בראשי תיבות: י"ד שח"ט ד"ם).
אלו הם גם המשקים שנגיעתם באוכל מכשירה אותו לקבל טומאה.
במשקים ישנו חריג, שמשקים אינם נעשים שני לטומאה אלא חוזרים להיות תחילה ונעשים ראשון לטומאה.
גם במשקים קיימת ההבחנה בין דרגות הקדושה השונות כמו באוכלין.
ככלל ניתן לומר, שהדברים המקבלים טומאה הם החפצים השייכים לעולמו של האדם, ולא חפצים שלא מיועדים לשימוש, כמו: כלים שבורים, אבנים, חומרים מן הצומח שלא הוכנו לאכילה או לשימוש כלשהו.
כלים העשויים מאבן, אינם מקבלים טומאה כלל.
זוהי הסיבה לשכיחותם של כלי אבן בחפירות הרובע ההרודיאני בעיר העתיקה בירושלים: המגורים בקרבת בית המקדש חייבו את התושבים להיזהר מטומאה, והדרך הנוחה ביותר היא להשתמש בכלים שאינם מקבלים טומאה כלל.
גם בעלי חיים אינם מקבלים טומאה בהיותם בחיים.
מקורות הטומאה מתחלקים לארבעה סוגים עיקריים:
גופת מת: אדם, נבלה, שרץ, נבלת עוף טהור.
טומאות היוצאות מגוף האדם: בעל קרי, זב, נידה, זבה, יולדת.
צרעת: נגעי אדם, צרעת הבגד, צרעת הבתים.
קורבנות: חטאת פנימית, מי חטאת, שעיר לעזאזל.
טומאת מת – אדם שמת מטמא את כל הנוגע בו או נושא (מרים או מזיז) אותו, בין אם המת היה איש או אישה, גוי או יהודי, ואפילו עובר (שהריונו נמשך לפחות ארבעים יום).
המת מטמא גם אוכלין, משקין וכלים.
קיים אופן נוסף ייחודי למת בו המת מטמא את השוהים בקרבתו, והוא טומאת אהל – כאשר האדם נמצא עם המת תחת אותה קורת גג, או שהמת נמצא באוויר שמעל האדם או האדם נמצא באוויר שמעל למת .
גם קברו של המת מטמא את הנוגע בו או מאהיל עליו, גם אם לא האהיל מעל גופת המת שבתוכו.
טומאת מת היא טומאה חמורה ("טומאת שבעה"), ועל מנת להיטהר ממנה יש להיזהר ממגע במת שבעה ימים ובמהלך שבעת הימים מזים על הטמא מאפר פרה אדומה, ביום השלישי לספירה וביום השביעי.
אדם וכלים שנטמאו ממת נקראים "טמא מת", ונחשבים בעצמם "אב הטומאה", המטמאים אדם, כלים ואוכלין.
טומאת נבלה – בשר חיה ובהמה שמתה ללא שחיטה כהלכתה מטמא את מי שנוגע בו או נושא אותו אך לא מטמא טומאת אוהל כמו מת.
טומאת נבילה היא טומאת ערב – טומאה ליום אחד, היינו במידה והאדם שנטמא מהנבילה טבל, הוא מטמא עד הערב.
דין מיוחד קיים בנבלת עוף טהור המטמא בבית הבליעה את מי שאוכל אותו.
טומאת שרץ – מבין בעלי החיים הקטנים, קבעה התורה טומאה לשמונה מיני שרצים שמתו: "החולד והעכבר והצב למינהו.
והאנקה והכוח והלטאה והחומט והתנשמת".
השרצים מטמאים טומאת ערב את מי שנוגע בנבלתם, ולא מטמאים את מי שנושא אותה ללא נגיעה.
שאר בעלי החיים שמתו אינם מטמאים.
בעל קרי – כל יציאה של זרע ("שכבת זרע") מגוף הגבר מטמאת אותו טומאת ערב, בין אם היה זה תוך כדי קיום יחסי אישות ובין אם באופן אחר.
הזרע עצמו הוא "אב הטומאה", המטמא אדם או בגדים וכלים שנגע בהם, ואילו האיש שממנו יצא הזרע נקרא "בעל קרי" (מלשון "מקרה לילה"), ודינו כ"ראשון לטומאה", שאינו מטמא אדם או כלים במגעו, אלא רק מזון ושתייה.
זב – גבר שיצאה מגופו, מאבר המילה, הפרשה חולנית הנקראת "זיבה", והדבר קרה מספר פעמים.
עליו להמתין עד שיעברו שבעה ימים רצופים ("שבעה נקיים"), ללא הפרשה זו ואז עליו לטבול במעיין (עם נביעה, ולא מספיק מקווה) ולהביא קורבן להשלמת טהרתו.
התורה קבעה על הזב סדרת חומרות מיוחדות: א.
"טומאת מדרס" – חפץ שהזב ישב, שכב, נשען או רכב עליו נעשה "אב הטומאה" כמותו.
"מעיינות" – נוזלי הגוף של הזב (רוק, זרע, זוב, שתן) מטמאים כ"אב הטומאה".
"היסט" – אדם או כלי שהזב והדומים לו הזיזו אותו, גם אם לא נגע בו, נטמא ונעשה "ראשון לטומאה".
נידה וזבה – אישה במהלך הווסת החודשית נקראת "נידה", והיא "אב הטומאה" למשך שבעה ימים (כולל ימי הווסת עצמם), ובסופם עליה לטבול במקווה.
אישה שמדממת שלושה ימים רצופים בזמן שלא צפתה ווסת נקראת "זבה".
עליה להמתין עד שיהיו שבעה ימים שלמים ללא דימום ("שבעה נקיים"), ורק אז תוכל להיטהר בטבילה במקווה ובהקרבת קורבנות.
החומרות שקיימות בזב (מדרס, מעיינות והיסט) קיימים גם בנידה ובזבה, אלא שבהן ה"מעיינות" המטמאים כוללים את דם הווסת במקום הזרע, ונוספת חומרה נוספת – גבר המקיים יחסי מין עם נידה או זבה נקרא "בועל נידה", ונעשה "אב הטומאה" כמותן.
טומאת יולדת – אישה במשך השבוע שלאחר לידת בן, או שבועיים לאחר לידת בת, ובמהלך ימים אלו דינה כנידה לכל דבר ועניין.
לאחר מכן מתחילה תקופה הנקראת ימי טוהר שבה היא טמאה בדרגה פחותה, שנמשכת שלושים ושלושה ימים בלידת בן וששים וששה ימים בלידת בת.
לאחר מכן היא צריכה להקריב קורבנות.
התורה קבעה מערכת כללים מפורטת לאבחון נגע הצרעת המופיע באדם, בבגדים או בבתים.
השלב הראשון באבחון הצרעת נקרא "הסגר" והשלב השני נקרא "החלט" ובו נקבע באופן סופי אם הנגע טמא.
צרעת באדם: האדם מטמא בהסגר ובהחלט.
צרעת הבגד: הבגד מטמא בהסגר ובהחלט.
צרעת הבתים: הבית מטמא בהסגר את כל מה שבתוכו, ובהחלט מטמא אף את הנוגע בו מבחוץ.
חטאת פנימית – קורבן חטאת שדמו ניתן בהיכל ולא בקרנות מזבח העולה.
בשר החטאת לא נאכל ולא מוקטר על מזבח העולה, אלא נשרף מחוץ לבית המקדש, בבית הדשן.
האנשים שמוציאים את בשר החטאות הללו אל מחוץ לעזרה, וכן האנשים שעוסקים בשריפת הבשר לאחר שהגיע לבית הדשן, נטמאים בגלל עיסוק זה טומאת ערב.
שעיר לעזאזל – האיש המוביל את השעיר לעזאזל נטמא עקב כך.
פרה אדומה – העוסקים בשריפת פרה אדומה או באיסוף אפר פרה אדומה נטמאים.
מי חטאת – מי שנוגע או נושא את המים ובהם אפר פרה אדומה ("מי חטאת") – נטמא.
חז"ל מציינים זאת כפרדוקס, שהפרה האדומה מטהרת את הטמאים אך גם מטמאת את הטהורים.
טומאה זו נאמרה רק על מי שנוגע או נושא את מי החטאת שלא לצורך ההזאה, אבל העושה כן לצורך הזאה – אינו נטמא.
ישנן דרכים שונות בהן ניתן להיטמא מהדברים המטמאים.
דרכי ההיטמאות אינן זהות בכל הגורמים המטמאים והנטמאים, והדבר תלוי בסוג המסוים של הדבר המטמא והנטמא:
טומאת מגע – נגיעה פיזית של הדבר הנטמא בדבר המטמא.
זוהי הדרך הפשוטה ביותר להיטמא, הקיימת ברוב ככל אבות הטומאות והנטמאים.
טומאת משא – הרמת החפץ הטמא או הזזתו מטמאת את האדם שהרים או הזיז אותו, גם אם לא נגע בו.
דרך זו להעברת הטומאה קיימת רק באדם, ורק באבות הטומאות החמורים, כמו מת, נבלת חיה ובהמה, ואבות הטומאות שטומאתם יוצאת מגופם, אבל לא באבות הטומאות הקלים, כמו נבלת שרץ.
טומאת היסט – הזזת הדבר הטהור על ידי האדם הטמא או אדם טהור המזיז את הטמא גם ללא קשר ישיר ביניהם, כגון בשני כפות של מאזניים או בנדנדה.
טומאה זו קיימת רק בזב והטמאים הדומים לו: נידה זבה ויולדת, ויש אומרים שגם המצורע.
אוהל המת – כולל שלושה אופנים אפשריים: נוכחות האדם או החפץ הנטמא באוויר שמעל המת המטמא; נוכחות המת באוויר מעל הדבר הנטמא; נוכחות המטמא והנטמא תחת אותה קורת גג.
היטמאות בדרך זו אפשרית רק בטומאת מת, ואילו שאר אבות הטומאות אינם מטמאים באוהל.
מושב ומשכב הזב – הישענות של אדם טמא על רהיט המיועד לכך מטמאת את הרהיט גם ללא נגיעה בו.
דין זה קיים רק בזב והדומים לו.
אכילת נבלת עוף טהור – אדם טהור האוכל מנבלת העוף הטהור – נטמא.
דין זה אינו קיים בשאר הדברים המטמאים, אם כי, בדרך כלל אדם שאוכל דבר גם נוגע בו, בידיו או בשפתיו ולשונו, וכך הוא נטמא במגע.
עיסוק – יש מצוות שמטמאות את האדם העוסק בקיומם: המשלח את השעיר לעזאזל, המוציא מהר הבית והשורף את החטאות הפנימיות, והשורף את הפרה האדומה או האוסף את אפרה.
טומאה בחיבורין – בחלק מהטומאות קבעה התורה, שכאשר האדם נטמא – נטמאים עמו גם בגדיו וכל חפץ הנוגע בו (וכביכול "מחובר" לו) באותה שעה.
אולם בחלק מאבות הטומאות (אלו שנאמר בהן בתורה "וכבס בגדיו", כמו הנושא נבלת בהמה), האדם הנטמא מאב הטומאה נחשב בזמן נגיעתו כאילו היה בעצמו אב הטומאה, ולכן הוא מטמא כלים שהוא נוגע בהם באותו רגע, וגם מאכלים שנגע בהם ייחשבו כ"ראשון לטומאה" (אבל אינו מטמא אדם, וגם לא כלי חרס).
לאחר שעזב האדם את אב הטומאה – לא יטמא עוד כלים שיגע בהם מעתה.
בכל אלה, אין כל הבדל בשאלה האם הקשר בין הנטמא למטמא היה בכוונה או לא, והאם קשר זה היה יזום על ידי הגורם המטמא או על ידי הנטמא.
אדם שנטמא, מוטלות עליו מגבלות הלכתיות מסוימות כל עוד הוא טמא: אסור לו להיכנס לבית המקדש, וכן לאכול מאכלים שנחשבים לקדושים.
המאכלים מתחלקים, מבחינת דרגת קדושתם הנוגעת להלכות הטומאה והטהרה, לארבעה סוגים (מן הקל אל החמור והמקודש):
חוּלִין – אוכל רגיל, שאין בו כל קדושה.
מעשר שני, אותו מפריש האדם מיבולו, ואוכל בירושלים.
קודש – בשר הקרבנות, שנאכל על ידי הכהנים בבית המקדש או על ידי הבעלים בירושלים (בכל קרבן כעניינו).
את החולין מותר לאכול בטומאה, אך את שאר מיני המזון חובה לאכול בטהרה (לשם כך יש להקפיד גם על טהרתו של האדם האוכל וגם על טהרת המזון עצמו).
היו אנשים שהקפידו לאכול גם את החולין בטהרה, במידת האפשר (בלשון חז"ל: "אוכל חולין בטהרה", וראו להלן).
גם מי שנוהג כך, רשאי לשמור את המזון שנטמא לימים שבהם האדם עצמו יהיה טמא, ולא תהיה לו ברירה אלא לאכול אוכל טמא.
מי שהיה טמא, וטבל במקווה – נטהר, אבל עדיין קיימת בו טומאה מסוימת עד סוף היום (אדם זה נקרא טבול יום).
בסוף היום – יהיה מותר לו גם לאכול תרומה, אם ממשפחת כהנים הוא.
לגבי רוב הטמאים, סוף היום משלים לגמרי את טהרתם, והם רשאים גם לאכול קודש, אבל ישנם כמה מן הטמאים (זב, זבה, יולדת ומצורע.
ראו להלן: הדברים המטמאים) שקבעה התורה שעליהם להביא קרבן להשלמת טהרתם.
עד הבאת קורבנם הם מוגדרים כמחוסר כיפורים, ואסורים לאכול קרבן או להיכנס לבית המקדש.
התורה מחשיבה מאוד את טהרת המקדש והקרבנות, ואדם שנכנס למקדש במזיד או אכל קדשים (=קרבנות) בהיותו טמא – חייב כרת.
עוון זה נקרא בלשון חז"ל "טומאת מקדש וקדשיו" (קודשיו = הקרבנות).
מי שעבר על איסור זה בשוגג – מביא קורבן חטאת.
מלבד זאת, קבעה התורה שהציבור צריך להביא קרבנות חטאת בתאריכים קבועים, כדי לכפר על טומאות שהתרחשו במקדש.
חז"ל גזרו דברים שונים לרשימת הדברים המטמאים, והחשיבו אותם כ"אב הטומאה".
בדרך כלל, הדבר נועד להטיל סייגים כדי לוודא את קיומן המלא והתקין של הלכות הטומאה הכתובות בתורה.
אולם לעיתים רצו חכמים להשיג בעזרת הטומאות שחידשו אפקט מסוים, שהתועלת בו איננה קשורה להלכות טומאה וטהרה.
ארץ העמים – השטח שמחוץ לארץ ישראל מטמא את היוצאים מן הארץ בטומאת מת, כאילו נכנסו לבית קברות טעם האיסור הוא משום קברים שנאבדו בחוצה לארץ.
בית הפרס – שדה שהיה בו קבר, ונחרש בטעות ועצמות המת נפרסו והתפזרו בשטח – עפר השדה מטמא את הנוגע בו או הנושא אותו כאילו נגע או נשא מת, מחשש שמא נגע או הזיז עצם קטנה ולא הבחין בכך.
טומאת גויים – חכמים גזרו שגויים יחשבו כזב לכל דבר ועניין.
גזרה זו נועדה למנוע מגורים משותפים של ישראל וגויים, בגלל נוהגי פריצות שרווחו בקרב גויים.
עבודה זרה – בגלל תיעובה של עבודה זרה, קבעו חכמים שהפסלים שמשתחוים להם והקרבנות שמקריבים להם מטמאים כאב הטומאה.
בנוסף גזרו חכמים כמה חידושים שאינם נחשבים כ"אב הטומאה".
כפי שכבר צוין, בדרך כלל מטרתן של ה"גזרות" לוודא את קיומן התקין של הלכות טומאה האמורות בתורה שבכתב, אבל לעיתים ה"גזרות" נועדו להשיג מטרות אחרות, כדלקמן.
טומאת ידיים – מהתורה אין מצב בו נטמא רק חלק מגופו של האדם.
חכמים גזרו במקרים מסוימים טומאה רק על ידיו של האדם – טומאת ידיים.
גם כדי להיטהר מטומאה זו נדרשת רק נטילת או טבילת הידיים.
הלכות טומאת ידיים ודרכי הטהרה ממנה מפורטים במסכת ידיים.
כלי זכוכית – בתורה הוזכרו מיני כלים שונים המקבלים טומאה (חרס, עץ, מתכת, ועוד.
מיני הכלים שלא הוזכרו בתורה, כמו כלי אבן, לא נטמאים.
יוצאים מכלל זה כלי זכוכית, שעליהם גזרו חכמים שיקבלו טומאה.
טומאת כתבי הקודש – ספרי המקרא, כשהם כתובים על קלף ובדיו, מטמאים את המזון או את הידיים שנגעו בהם.
הסיבה לכך: היו אנשים שנהגו לאחסן את התרומה שברשותם ליד כתבי הקודש (מתוך מחשבה שראוי לשמור דבר מקודש במחיצת כתבי הקודש), וכתוצאה מכך באו עכברים אל האוכל, ואגב כך הזיקו לספרים.
מאחר שקבעו שיש בספרים טומאה – נמנעו מלהניח לידם את המזון, וכך נמנע הנזק לספרים.
במשנה מסופר, שנושא זה היה עילה לוויכוח עם הצדוקים.
טומאת משקין – מן התורה, משקה (מ"שבעת המשקים" שהוזכרו לעיל: הדברים הנטמאים: משקים) אינו יכול להיות "אב הטומאה", אלא אם נטמא מ"אב" – נעשה "ראשון", ואם נטמא מ"ראשון" – נעשה "שני לטומאה".
משקה של חולין שנגע ב"שני לטומאה" – אינו נטמא כלל .
לפי זה יוצא, שמשקה אינו יכול לטמא כלי, שהרי כלי מקבל טומאה רק מ"אב הטומאה" .
חכמים החמירו בטומאת משקין, וקבעו שני דברים: א.
כל משקה (אפילו של חולין) שנגע בו ראשון או אפילו שני לטומאה – נטמא, ונעשה "ראשון לטומאה" (בניגוד למקובל, שגורם מטמא יוצר טומאה ברמה נמוכה ממנו).
משקה טמא שנגע בכלי – מטמא אותו.
הסיבה לחומרא זו: קיימים נוזלים מסוימים שהם "אב הטומאה", והם ההפרשות מזב וכיוצא בו, ונוזלים אלה מטמאים כלים מן התורה.
כדי שאנשים לא יטעו להקל בנוזלים אלה, החמירו חכמים על כל מיני הנוזלים, ונתנו להם מעין מעמד של "אב הטומאה", המטמא כלים.
האוכל ושותה מאכלים טמאים – מכיוון שאוכל ומשקה אינם נעשים "אב הטומאה", מן התורה אין הם מטמאים אדם.
חכמים החמירו, שהאוכל או שותה דברים טמאים (דבר מותר כשלעצמו, כפי שהתבאר) נעשה בכך טמא טומאה קלה, במדרגת "שני לטומאה", והוא אסור לאכול תרומה או לנגוע בה עד שיטבול במקווה.
הסיבה לכך: החשש שאדם שאוכל תרומה יאכלנה תוך כדי אכילת חולין טמאים, ואפשר שחלקי המזון יגעו זה בזה בתוך פיו והתרומה תיטמא.
הרוחץ במים שאובים – מי שטובל את רוב גופו במים שאובים (הפסולים למקווה), או שופך על רוב גופו מים (בכמות של שלושה לוגים, ליטר אחד בערך) – נטמא טומאה קלה, במדרגת "שני לטומאה", ואסור לו לאכול תרומה או לנגוע בה, עד שיטבול במקווה כשר.
הסיבה לכך: כדי שאנשים לא יחשבו שרחיצה במים מטהרת.