tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הרפוליה עצית (Harpullia arborea) היא עץ רחב-עלים, ירוק-עד, דו-ביתי שתחום תפוצתו בעיקר בבתי גידול טרופיים לחים, מאסיה הטרופית (הודו) ועד דרום-מערב האוקיינוס השקט, כולל קווינסלנד שבצפון-מזרח אוסטרליה וטונגה, מדינת איים בדרום האוקיינוס השקט.
במזרח אוסטרליה, היא משמשת כעץ רחוב בערים רבות.
הרפוליה עצית הובאה לישראל בשנת 1997.
הגזע חלק וצבעו אפור, הצמרת מעוגלת וצפופה, והעלווה מבריקה.
העלים מנוצים, באורך של כ-30 ס"מ, כאשר בכל עלה ישנם 6 עד 12 עלעלים תמימים ומוארכים, המתחדדים בקצותיהם, באורך של כ-13 ס"מ וברוחב של כ-3 ס"מ.
הפרחים קטנים ולא בולטים, סימטריים, צבעם צהבהב-ירוק, והם ערוכים באשכולות בקרבת קצות הענפים ומשתלשלים כלפי מטה.
הפרי הוא הלקט נפוח שנפתח לשני קשוות, כאשר רוחבו עולה על אורכו, קליפתו אדמדמה וגלדנית (הדפנות עבות וקשות כעין עור).
הזרעים גדולים ומבריקים בצבע שחור.
הרפוליה עצית היא עץ לאור מלא, מהיר צמיחה וחסכוני במים, כאשר השקיה נוספת בשנותיו הראשונות מאיצה את צמיחתו.
העץ עמיד בקרה, וגדל היטב ברוב סוגי הקרקעות, בתנאי שהן מנוקזות, עם עדיפות לאזורים לחים, בשפלה, במישור החוף ובהעמקים.
כרבל לביד (Alectryon tomentosus) הוא עץ נוי שמוצאו ממזרח אוסטרליה.
העלעלים דמוי ביצה מוארכים, מחודדים, משוננים כעין המשור.
צידם העליון חלק ומבריק, צידם התחתון שעיר קטיפתי, אורכם מגיע ל-10 ס"מ או יותר ורוחבם 2 עד 4 ס"מ.
ציר העלה והעורקים של העלעלים שעירים וצבעם כצבע החלודה.
הפרחים חסרי עלי כותרת, על מצעית הפרח דיסקוס קטן ובעל אונות.
הפרי הוא הלקט נפתח מעוצה מכוסה לבד.
הזרעים חומים מבריקים, בעלי עטי אדום.
כרבל לביד הוא צמח אור מלא, עמיד בקרה, בשרב, ובגיר, רגיש למליחות.
גדל היטב בהר בעמק בשפלה ובבקעה ועל קרקעות שונים.
ליבן משולש (Cardiospermum halicacabum) הוא מטפס עשבוני רב-שנתי שמוצאו מאזורים טרופיים וסובטרופיים של כדור הארץ הדרומי.
גבעוליו קירחים ומחורצים לאורכם ומגיעים לכדי 1.5 מטרים ואף יותר.
העלים מסורגים, גזורים-מנוצים פעמיים, לשלושה עלעלים.
כל עלעל מחולק שוב לשלושה עלעלים משוננים: עלעל אחד בקצה הציר, ושני עלעלים נוספים נגדיים, משני צדי הציר וקטנים ממנו.
העלעלים הצדדיים ללא פטוטריות או נישאים על פטוטריות קצרצרות.
העלעלים דמוי - ביצה או מוארכים, מחודדים או מתחדדים לחוד ארוך.
התפרחות חיקיות, מסוג אשכול, או סוכך מדומה ובו 3 עד 7 פרחים לבנים.
התפרחות נישאות על עוקצים ארוכים, ישרים שארוכים לרוב מהעלים.
הפרחים לבנים, מעט בלתי סימטריים, עם 4 עלי גביע, 4 עלי כותרת, 8 אבקנים, ועמוד שחלה אחד שסוע ל-3 אונות.
הפרי הוא הלקט קרומי נפוח מאוד ומעורק ורוחבו כ-2.5 ס"מ.
ההלקט מאדים עד משחיר עם הבשלת, בעל 3 מקצועות ו-3 מגורות ברורות לעין, בכל מגורה זרע אחד.
הזרעים שחורים וגודלם כגרגר אפונה.
הזרע הבשל שחור ועל פניו, במקום חיבור הזרע אל המחיצה הפנימית, צורת לב לבנבנה שהקנתה לו את השם העברי לִבָּן ואת שמו המדעי.
כתם לבן זה נקרא הילום (hilum), והוא מהווה את הנקודה שבה עוקץ הזרע היה מחובר לשליה בתוך השחלה.
ליבן שעיר (Cardiospermum grandiflorum) הוא מטפס עשבוני חד-שנתי או רב-שנתי שמוצאו מאזורים טרופיים וסובטרופיים של אמריקה, וכן מאזורים טרופיים ודרומיים של אפריקה.
גבעוליו מכוסים שערות צפופות, וצדם התחתון של העלעלים לרוב שעיר.
הפרי הוא הלקט נפוח מאוד, שעיר ובעל חוד, אורכו נע בין 3.5 ל-5 ס"מ והוא רחב פחות מאורכו בצורה משמעותית.
ליצ'י סיני (Litchi chinensis) הוא עץ פרי טרופי ירוק-עד, מין יחיד בסוגו ממשפחת הסבונניים וכולל 3 תת-מינים.
תחום התפוצה הטבעי שלו משתרע מדרום-מערב גואנגדונג שבסין ועד חצי האי מלזיה, וכן באי בורניאו ובפיליפינים.
הליצ'י גדל בעיקר בבתי גידול לחים של האזור הטרופי.
שימושים: הליצ'י הוא עץ בעל חשיבות כלכלית רבה בשל פירותיו המתוקים והעסיסיים, הנאכלים טריים או מעובדים למוצרים כמו מיצים, ריבות וקינוחים.
הגידול המסחרי שלו נפוץ במדינות טרופיות וסובטרופיות, כולל סין, הודו, תאילנד ודרום אפריקה.
הליצ'י נחשב גם לעץ נוי בזכות עליו המבריקים ונופו המעוגל.
מאפיינים: העץ פוליגמי ובעל נוף מעוגל.
העץ יכול להגיע לגובה של 15 עד 20 מטרים בתנאים אופטימליים, וחייו עשויים להימשך מאות שנים.
העלים מנוצים-זוגיים, עם 2 עד 4 זוגות של עלעלים, שאורכם 7 עד 15 ס"מ.
העלעלים גלדניים, אליפטיים-מוארכים או דמויי אזמל, בעלי קצה מחודד.
הם קירחים ומבריקים בצידם העליון, וכחלחלים במעט בצידם התחתון.
התפרחות הן מכבדים הממוקמים בקצות הענפים, ואורכן עשוי להגיע עד 30 ס"מ.
הפרחים קטנים, סימטריים, בצבע לבן-ירקרק או צהבהב, ובעלי עטיף פשוט.
הגביע מורכב מעלים קטנים, ועלי כותרת חסרים.
הדיסקוס שעל מצעית הפרח הוא בשרני.
מספר האבקנים בדרך כלל 8, וזיריהם שעירים.
השחלה שעירה ונישאת על עוקץ קצר, והיא מורכבת מ-2 או 3 מגורות, שבכל אחת מהן ביצית אחת.
הפרי הוא בית גלעין אדום, המכוסה גבשושיות, וקוטרו 2 עד 3.5 ס"מ.
תנאי גידול: ליצ'י סיני מעדיף תנאי חצי-צל או אור מלא, אך רגיש לקרה, לשרב, לקרקעות גירניות ולמליחות.
הוא גדל היטב בשפלה על מגוון של סוגי קרקע.
הריבוי מתבצע באמצעות זרעים בסתיו ובאמצעות ייחורים באביב ובקיץ.
סבונן מעונב (Sapindus saponaria) הוא עץ נוי ירוק-עד שפריו אינו נאכל.
תחום התפוצה הטבעי שלו כולל אזורים טרופיים לחים באוקיינוס השקט ובאמריקה הטרופית והסובטרופית (דרום אמריקה הצפונית, מרכז אמריקה ודרום אמריקה).
העץ הוא פוליגמי, כלומר הוא נושא פרחים חד-מיניים (זכריים או נקביים) ופרחים דו-מיניים על אותו פרט.
גזעו מחוספס ואפרפר, והוא יכול להגיע לגובה בינוני של 15 עד 20 מטרים.
העלים מסורגים, באורך העלים נע בין 15 ל-18 ס"מ, חסרי לוואים, בעלי פטוטרת באורך של 3 עד 5 ס"מ, שיכולה להיות מכונפת או בלתי מכונפת, תלוי בפרט ובתנאי הגידול.
הציר הראשי (rachis) של העלה לעיתים מכונף, בעיקר בעלים צעירים.
עם זאת, גם במקרים רבים, הציר של העלים באזורים מסוימים, כגון בדרום פלורידה, נראה מכונף בצורה בולט.
העלים מורכבים-מנוצים עם 7 עד 9 עלעלים כמעט נגדיים ובעלי פטוטרית קצרה באורך 5 מ"מ, אליפטיים או דמוי אזמל, חלקים או מסולסלים מעט.
צידם העליון מבריק, וצידם התחתון חיוור יותר ושעיר במקצת.
העורק הראשי שטוח עד בולט קלות בחלקו העליון, ובולט בחלקו התחתון.
העורקים הצדדיים, 10 עד 15 זוגות, מעט קמורים מעט או כמעט ישרים, כאשר העליונים שבהם מחוברים זה לזה.
העורקים המשניים מצטלבים, מפותחים מאוד ובולטים על שני צדי העלה.
התפרחות מופיעות כאשכולות בקצות הענפים, ואורכן הוא 17 עד 25 ס"מ.
הפרחים קטנים מאוד, סימטריים, בצבע לבן או קרם.
הגביע מורכב מ-4 או 5 עלים ריסניים, עגול עד ביצני רחב, קעור, ובעל שוליים רחבים דמויי עלי כותרת.
הכותרת מורכבת מ-4 או 5 עלים לבנים דמויי ביצה, בעלי ציפורן קצרה ושיער צפוף בבסיסם.
הדיסקוס על מצעית הפרח הוא טבעתי וחלק.
מספר האבקנים נע בין 8 ל-10, וזיריהם שעירים.
השחלה מורכבת מ-2 עד 4 מגורות, בכל אחת ביצית אחת.
עמוד השחלה קצר ובעל צלקת עם 2 עד 4 אונות.
הפרי הוא ענבה בשרנית כדורית, בקוטר של 1.6 עד 1.8 ס"מ, בעלת קליפה חלקה ומבריקה וציפה שקופה בצבע כתום-חום.
הזרע יחיד, קשה, שחור וחסר עטי.
פנסית דו-נוצתית (Koelreuteria bipinnata) היא עץ נוי רחב-עלים ונשיר, שגובהו מגיע עד 18 מ'.
העץ פוליגמי ותפוצתו משתרעת בעיקר באזורים הממוזגים של דרום-מרכז סין, דרום-מזרח סין ווייטנאם.
העלים מסורגים, חסרי לוואים, ומנוצים פעמיים למספר בלתי זוגי של 7 עד 12 עלעלים משוננים.
העלעלים דמויי ביצה רחבה או מוארכים, אורכם עד 12.5 ורוחבם 4.5 ס"מ, על פי רוב מלוכסנים מעט, מחודדים ומשוננים עד תמימים, בצידם התחתון מופיעות על פי רוב שערות פזורות על העורקים.
התפרחות הן מכבדים גדולים ורחבים בקצה הענף, הפרחים צהובים ולא סימטריים.
הגביע מחולק עמוקות ל-5 אונות בלתי שוות, והכותרת בעלת 4 עלים בעלי ציפורן ובעלי יותרות בבסיס הטרף.
האבקנים, שמספרם 8 או פחות, בעלי זירים ארוכים.
השחלה מורכבת מ-3 מגורות, ובכל אחת ישנן 2 ביציות.
עמוד השחלה שסוע ל-3 אונות.
הפרי הוא הלקט דמוי שלפוחית שאורכו 5 עד 5.5 ס"מ, והוא נפתח ל-3 קשוות ורודות.
פנסית דו-נוצתית היא צמח אור מלא, עמיד בקרה ובשרב, רגיש לגיר ולמליחות, מתאים לגידול בהר, בעמק ובשפלה על קרקעות שונות.
הריבוי נעשה באמצעות זרעים בסתיו.
פנסית מכבדית (Koelreuteria paniculata) היא עץ נוי רחב-עלים ונשיר בעל נוף מעוגל ופוליגמי שתפוצתו משתרעת בעיקר באזורים ממוזגים, מצפון-מרכז סין ועד קוריאה דרך מונגוליה הפנימית ומנצ'וריה.
העלים מסורגים, חסרי לוואים, מנוצים פעם אחת למספר בלתי זוגי של 7 עד 15 עלעלים משוננים.
אורכם של העלים מגיע עד 35 ס"מ, העלעלים דמויי ביצה או מוארכים, משוננים מאוד ולעיתים קרובות גזורים בבסיסם לאונות.
צידם העליון ירוק כהה וקירח, בעוד שצידם התחתון שעיר, על פי רוב לאורך העורקים.
התפרחות הן מכבדים גדולים ורחבים בקצות הענפים ואורכם מגיע ל-45 ס"מ.
הפרחים צהובים, מעט לא סימטריים ואורכם כ-12 מ"מ.
האבקנים, שמספרם 8 או פחות, בעלי זרים ארוכים.
הפרי הוא הלקט דמוי שלפוחית שדפנותיו דקות כנייר ואורכו 3.5 עד 5 ס"מ.
פנסית מכבדית היא צמח אור מלא, עמיד בקרה ובשרב, אך רגיש לגיר ולמליחות, מתאים לגידול בהר בעמק ובשפלה על קרקעות שונים.
קופן אנקרדי (Cupaniopsis anacardioides) הוא עץ או שיח ירוק-עד רחב-עלים, שתפוצתו משתרעת מגינאה החדשה לצפון אוסטרליה ומזרחה.
הוא גדל בעיקר באזורים טרופיים יבשים עונתיים.
עץ זה מתאפיין בצמרת נוף מעוגלת ורחבה ועלווה רעננה וצפופה, גובהו מגיע ל-6 עד 10 מ' ולרוחב של 5 עד 8 מ'.
אורך חייו ארוך וקצב צמיחתו בינוני והוא מזריע עצמו בקלות, גם בישראל.
צמח זה אוזרח בפלורידה, הוואי ופקיסטן.
בקליפורניה ובפלורידה הוא הוכרז כמין פולש.
הוא דומה מאוד בעלוותו לחרוב.
מאפיינים: השורשים שטחיים, והגזע בעל קליפה חלקה בצבע חום בהיר (בניגוד לקליפה האפורה-חומה של החרוב), העלים מסורגים, מנוצים פעם אחת עם 2 עד 5 זוגות עלעלים גלדניים ונוקשים במגע.
הפרחים קטנים, ערוכים באשכולות, צבע הפרח ירוק-לבן והם אינם בולטים במיוחד.
הזרעים שחורים עם אריל בצבע אדום.
הפריחה מתרחשת בחורף, והפירות הדקורטיביים מופיעים באביב.
עמידות וסבילות: קופן אנקרדי הוא עץ עמיד לשרב, אך סובל בתנאים של יובש מתמשך.
הוא עמיד גם בקרה, אך רק במופעים קצרים שלה, בעוד שהוא רגיש לקור מתמשך.
בנוסף, העץ עמיד למחלות ומזיקים.
הוא מצטיין בעמידות גבוהה למליחות, מה שמאפשר לשתול אותו באזורי חוף ים, אך עדיף לשתול אותו בקו שני.
הוא גדל היטב במגוון רחב של סוגי קרקעות, אך עדיף בקרקעות מנוקזות היטב.
סבון חלבי הוא סבון מוצק המיוצר מאז העת העתיקה בעיר חלב בסוריה.
מרכיביו העיקריים הם שמן זית, נתרן הידרוקסידי ושמן המופק מעלי דפנה (ער אציל).
חוקרים מצאו שמקורו של שמן הזית באזור סוריה ובאי כרתים.
העיר חלב נודעת בתעשיית הסבון שלה, המיוצר משמן זית בשיטה מסורתית מאז העת העתיקה.
מפעלי הסבון הקיימים כיום בחלב הוקמו לפני מאות שנים.
קיימות עדויות מימי הביניים המוקדמים למפעלי סבון רבים באזור זה.
הוא נחשב לסבון המוצק העתיק ביותר בעולם, והוא התפשט במשך מאות שנות סחר ברחבי אגן הים התיכון.
על פי אגדות ערביות, נשים רבות השתמשו בימי קדם בסבון חלב, בהן קלאופטרה, מלכת מצרים, וזנוביה, מלכת תדמור.
סבון מוזכר בכתבים רומאים מהמאה הראשונה לספירה, וכן בכתביו של זוסימוס מפנופוליס, שנכתבו בסביבות שנת 300 לספירה.
ייצור הסבון ברחבי המזרח התיכון גבר לאחר מסע הצלב הראשון.
רבים מתושבי העיר עובדים במפעלי הייצור, בהם גם קהילת יהודי חלב.
בשנת 1944 תפוקת הסבון מהמפעלים בחלב הגיעה ל-4,500 טון בשנה.
עד אמצע המאה ה-20 שווק רוב הסבון למחוזות האימפריה העות'מאנית ולמצרים.
כיום רוב הסבון המיוצר בחלב מיוצא לאירופה ולמזרח אסיה.
רוב מפעלי הסבון הם בתי מלאכה קטנים.
בדצמבר 2024 הוכר סבון חלבי על ידי אונסק"ו כמורשת תרבותית בלתי מוחשית.
ייצור סבון חלבי מסורתי מתחיל בחודש נובמבר, כאשר מפיקים שמן זית מהזיתים שנקטפו במסיק.
בסיום התהליך מתקבל סבון ירקרק המונח להתייבש באוויר הפתוח משך תשעה חודשים לפחות.
הסבון מיוצר בתהליך סיבון המכונה "כבישה חמה", בעל מספר שלבים.
ראשית, מכניסים את שמן הזית לתוך מכל גדול ממתכת הטמון באדמה, ומתחתיו פחם לוהט.
מוסיפים מים ונתרן הידרוקסידי ומביאים לרתיחה.
מרתיחים את התערובת במשך שלושה ימים, שבמהלכם השמן הופך לסבון נוזלי סמיך.
לאחר מכן מוסיפים לתערובת שמן אתרי שהופק מעלי דפנה, מערבבים היטב ויוצקים את התערובת על דף גדול של נייר שעווה המונח על רצפת המפעל.
בשלב זה הסבון הוא גוש גדול ושטוח של עיסה ירוקה.
מניחים לסבון להתקרר ולהתקשות במשך כיממה.
בזמן שהסבון מתקרר, מניחים עליו משטחי עץ, ועובדי המפעל דורכים עליהם כדי להחליק את העיסה ולהפוך אותה לבעלת עובי אחיד.
לאחר הייבוש חותכים את הסבון לקוביות, ומטביעים עליהן את שם היצרן.
מניחים את קוביות הסבון זו על גבי זו באופן מדורג, כדי לאפשר חשיפה מרבית לאוויר.
לאחר ייבוש נוסף הם מועברים לחלל תת-קרקעי ליישון במשך שישה חודשים עד שנה, בדרך כלל תשעה חודשים.
בזמן זה הסבון עובר מספר שינויים כימיים.
שאריות של נתרן הידרוקסידי שנותרו בסבון מתפרקות בתגובה איטית עם אוויר, ותכולת הלחות של הסבון מצטמצמת, וכך הופך הסבון לקשה ועמיד לאורך זמן.
צבעו החיצוני של הסבון הופך לצבע בז', בעוד חלקו הפנימי נותר ירוק.
מפעלי הסבון בחלב כיום מייצרים גם סבונים בכבישה קרה, ובנוסף לשמן עלי דפנה מוסיפים עשבי תיבול או שמנים אתריים ריחניים.
מרכיביו של סבון חלבי הם שמן זית, נתרן הידרוקסידי, מים, ושמן אתרי המופק מעלי דפנה (ער אציל).
ריכוז השמן מעלי דפנה נע בין 2% ל-20%, וככל שריכוזו גבוה יותר הוא יקר יותר ונחשב לאיכותי.
במהלך המאה ה-20 החלו מפעלי הסבון בחלב לייצר גם סבונים בכבישה קרה, שמרכיביו דומים אך נוספו להם עשבי תיבול או שמנים אתריים.
סבון חלבי הוא מוצר מתכלה.
הסבון משמש לרחצה ורחצת תינוקות, וכן כסבון לגילוח, כביסה ושמפו.
קיימים מספר מפעלי סבון דומים בדמשק, וכן שני בתי חרושת בלבנון המייצרים סבון דומה בעזרת ציוד מודרני.
סבונים דומים מיוצרים גם במרסיי ובשכם .
סבון שכם מיוצר ללא חומרי ריח.
סבונלינה (בפינית: Savonlinna) היא עיר במזרח פינלנד באזור האגמים בסאבו הדרומית.
אוכלוסיית סבונלינה מונה כ-31,000 תושבים.
סבונלינה ממוקמת בלב אזור אגם סאימה, ולכן היא ידועה גם בשם "בירת סאימה".
יחד עם העיר מיקלי, הן שתי העיירות הגדולות באזור דרום סאבו.
סבונלינה ידועה בזכות טירת סנט אולף, טירה מימי הביניים ופסטיבל האופרה השנתי של סבונלינה.
העיר נוסדה בשנת 1639, על בסיס טירת אולבינלינה (טירת סנט אולף).
הטירה נוסדה על ידי אריק אקסלסון טוט בשנת 1475 במאמץ להגן על סאבו ולשלוט על הגבול הבלתי יציב בין ממלכת שוודיה ליריבה הרוסית.
במהלך מלחמת רוסיה-שוודיה (1741–1743), הטירה נכבשה על ידי פילדמרשל פיטר לאסי.
היא נשלטה על ידי רוסיה בין השנים 1743 ל-1812 והוחזרה לפינלנד כחלק מ"פינלנד העתיקה" .
האטרקציה הבולטת ביותר בסבונלינה היא טירת אולבינלינה, טירה מהמאה ה-15 שנבנתה על אי.
ליד הטירה נמצא גם המוזיאון האזורי סבונלינה.
כמה אטרקציות נוספות כוללות את מוזיאון היער לוסטו בכפר פונקהרג'ו, ואת כנסיית קרימקי בכפר השכן קרימקי, שהיא כנסיית העץ הגדולה בעולם.
סבונלינה מארחת את פסטיבל האופרה השנתי המפורסם של סבונלינה, שנערך בפעם הראשונה בשנת 1912. האופרות מבוצעות על במה שנבנתה בתוך טירת אולבינלינה.
העיר גם מארחת את אליפות העולם בהטלת טלפונים ניידים מאז שנת 2000.
בנוסף, קיים שיתוף פעולה לא ממשלתי עם הערים הבאות:
סָבוֹרָאִים (בעלי סברא) – ובספרות התורנית רבנן סבוראי – הוא כינוים של חכמי ישיבות בבל מסוף תקופת האמוראים והסתמאים (סוף המאה ה-5) ועד לתקופת הגאונים (סוף המאה ה-7).
בשונה מקודמיהם, האמוראים, שדבריהם מובאים בשמם, והסתמאים, שערכו את דברי האמוראים והוסיפו את דבריהם שלהם ללא שמם ('סתמא דגמרא'), והם שיצרו את הנוסח הראשוני של התלמוד הבבלי, עסקו הסבוראים לא ביצירה חדשה אלא בעיקר בהסברה, הטמעה והשלמה של התלמוד.
לסבוראים חלק רב בעריכתו הסופית של התלמוד הבבלי – ליקוט גרסאות והשוואת נוסחאות, ויש מדבריהם שנכנסו לגוף התלמוד.
מלבד זאת, לא הותירו הסבוראים אחריהם טקסט כתוב, בשונה מכל שאר תקופות ישראל, לכן הידע עליהם הוא דל ביותר.
מחברי הסקירות ההיסטוריות השונות שנכתבו בתקופת הגאונים הסכימו שהסבוראים היו קרובים יותר לאמוראים מאשר לגאונים לא רק מבחינת הזמן אלא אף מבחינת אופי פעילותם.
אף אם תרומתם של הסבוראים הייתה מוגבלת וגבולותיה מטושטשים, אין ספק שהתלמוד כפי שהוא יצא מתחת ידיהם לא היה זהה לתלמוד שירשו מסתמאי בבל ואמוראיה, עד כמה שניתן לראות זאת.
ההבחנה העיקרית בינם ובין הגאונים שבאו אחריהם, היא היחס לתלמוד, הגאונים התייחסו לתלמוד באופן עקרוני כקורפוס ספרותי סגור שאינו נתון לעריכה אלא להפצה לפרשנות וליישום בלבד.
יש המייחסים לסבוראים את העלאת המשנה והתלמוד על הכתב.
המקור הקדום ביותר המזכיר את הסבוראים, מגדיר אותם כקבוצה-תקופה ומכנה אותם בשם זה הוא הספר סדר תנאים ואמוראים.
בספר זה אין תאריכים או סדר של דורות, רק רשימה גולמית של 11 שמות של סבוראים.
למרות חוסר במידע אודות תקופה זו, בספר זה מופיע הערכה רבה לפועלם של הסבוראים: .
לאחר מכן, בסוף המאה ה-10 מוזכרת תקופת הסבוראים ביתר פירוט באגרת רב שרירא גאון.
אחר כך, במאה ה-12 בספר הקבלה לרבי אברהם אבן דאוד, בשינויים קלים מאגרת רב שרירא, בתיחום התקופה ל-189 שנה (500–689), ובתוספת של חלוקה לחמישה דורות.
בעקבות רבי אברהם אבן דאוד, הלכו כל ההיסטוריונים שעד המאה ה-17: רבי מנחם המאירי (המאה ה-13), רבי יצחק בן יוסף הישראלי (המאה ה-14), רבי אברהם זכות (המאה ה-16), רבי גדליה אבן יחיא (המאה ה-16), ורבי דוד קונפורטי (המאה ה-17).
אמנם, הרמב"ם בהקדמתו ליד החזקה, מתאר את כל החכמים שמאחרי חתימת התלמוד ועד לתקופתו כ"גאונים", ואינו מזכיר את המונח "רבנן סבוראי" או "סבוראים".
תקופת הסבוראים החלה עם סיום תקופת האמוראים והסתמאים.
לפי איגרת רב שרירא גאון, רבינא האחרון נפטר סביב שנת 500 לספירה, וסביב מועד זה נחתם התלמוד הבבלי.
לדברי הבבלי עצמו, "רב אשי ורבינא סוף הוראה", כלומר אחרוני האמוראים ואפשר שהם גם שותפים לסידור ועריכת התלמוד.
אך למעשה התלמוד נסדר ונערך על ידי הרבה אמוראים במשך כל תקופת האמוראים וגם אחריהם, ומשמעות החתימה היא, שלאחר החתימה אין לשנות להוסיף ולגרוע על התלמוד, בדומה למובן של "חתימת כתבי הקודש".
בהתאם לכך, הסבוראים לא חלקו על קודמיהם, האמוראים, אלא רק פירשו והסבירו, ולעיתים גם הכריעו (הלכה) במקומות שלא היה הכרעה ברורה.
אחרי כ-50 שנה שישיבות סורא ופומבדיתא היו סגורות, שב רב חנן מאישקיא, בראש סיעת חכמים, לעיר פומבדיתא ופתח שם את סדר הלימודים כמקדם (ד'שמ"ט – 589).
המקור הראשון שתוחם באופן ברור את תקופת הסבוראים הוא ספר הקבלה, שמציין את סיומה, לאחר חמישה דורות, בשנת ד'תמ"ט (689) עם פטירת רב משרשיא בר תחליפא.
בעקבותיו הלכו רבי אברהם זכות ב"ספר יוחסין", ורבי מנחם המאירי בספרו "סדר הקבלה".
כיום, מקובל לתארך את סוף תקופת הסבוראים בהתאם לדברי ספר הקבלה.
בניגוד לתקופות אחרות בעם ישראל, בהם ישנו מאורע או אישיות מרכזית שתוחמים וסוגרים תקופה, בסיום תקופת הסבוראים לא ידוע לנו על שינוי מהותי שאירע בתולדות ישראל.
אמנם, בשנים אלו אירע הכיבוש הערבי, שהשפיע על כל ההיסטוריה של יהודי בבל וארץ ישראל, ומבחינה מדינית יש לראות בו את סוף תקופת הסבוראים וראשית תקופת הגאונים.
בעל הספר סדר תנאים ואמוראים רומז על כך, בכתבו "מוחמד יצא בזמן הסבוראים".
בתחילת המחקר ההיסטורי אודות תקופה זו, הניחו החוקרים כי מדובר בתקופה קצרה מאוד.
ראשון לצמצום תקופה זו היה הרב דוד גנז בספרו צמח דוד, שהבין מדברי אגרת רב שרירא גאון שמדובר בתקופה של 2 או 3 דורות (89 שנה).
ההיסטוריון צבי גרץ הפליג לצמצמם את התקופה לכדי 40 שנה בלבד.
בראשית המאה ה-20 חל מפנה בחקר תקופת הסבוראים ותקופת הגאונים, עם יציאה לאור של ספרי המקור במהדורות מדעיות ועם פרסום כתבי יד רבים שנחשפו בגניזה הקהירית.
אחד החוקרים הראשונים שגילה שהסבוראים פעלו הרבה יותר ממה שיוחס להם עד כה, הוא הרב פרופסור אברהם ווייס.
בין תגליותיו, נמצא שכמעט בכל מסכת מן התלמוד הבבלי טבועה הסוגיה הראשונה באיזו מידה שהיא בחותם סבוראי.
רבנא סמא בר רבנא יהודה (נפטר ד'רס"ד 504).
ישיבות סורא ופומבדיתא נסגרו לכ-50 שנה.
מר בר רב הונא - נתמנה לראש ישיבה בשנת 591 ד'שנ"א
בדור זה לא מופיע חכמים בישיבת סורא (בספר הקבלה).
רק מצוין שמו של רב יצחק (פירוז שבור) - שקיבל בשנת 660 ד'ת"כ את הח'ליף עלי אבן אבי טאלב.
רב ששנא (משרשיא בר תחליפא) - בערך 670 ד'ת"לראשי ישיבת פומבדיתא
רב אחאי מבי חתים (נפטר ד'רס"ו 506).
רב שמואל בריה דרב אבהו (נפטר ד'רס"ז 507).
רבינא בר אמוציא (נפטר ד'רס"ז 507).
רב חנן מאישקיא - כיהן כראש הישיבה מ-589 ד'שמ"ט
רב מרי בר רב דימי סורגו - בערך 591~ ד'שנ"א
בדור זה לא מופיע חכמים בישיבת פומבדיתא (בספר הקבלה).
אמנם, יש מי שכתב שרב יצחק היה ראש ישיבה בפומבדיתא, ו"פירוז שבור" שכתוב באיגרת רב שרירא גאון מתייחס לישיבת פומבדיתא עצמה, שנקראה גם בשם זה.
בספר סדר תנאים ואמוראים מופיעים עוד שלוש סבוראים, שלא מופיעים באגרת רב שרירא גאון או בספר הקבלה:
אמנם, יש שזיהו אותו כרב עינא.
על פי עדויותיהם של כמה מן הראשונים, בתלמוד שבידינו נטמעו כמה סוגיות סבוראיות, רובן בראשי המסכתות או בפתחם של נושאים חדשים.
העיסוק הפרשני בסוגיות הללו הוא בדרך כלל באמצעות ניתוח לשוני, ולעיתים קרובות יש בו השוואה בין חלקי המסכת, והרחבה של הדיון, אך אין בו תוספות הלכתיות ועקרוניות.
דוגמאות ידועות לסוגיות סבוראיות: הפתיחה למסכת קידושין (ב/א-ג/א), הפתיחה לסדר נזיקין (בבא קמא ב/א-ג/ב), סוגיית המגדף ().
קיימת דעה כי חלק מהמקומות שבתלמוד בו חלוקים אמוראים, ובסוף מחלוקתם נאמר "והלכתא כרב פלוני" או "והלכתא כך וכך", פסיקה זו היא הוספה של הסבוראים.
סֶבּוֹרֵאה דֶרמָטיטיס (בלועזית: Seborrhoeic dermatitis), דַהֶנת או דלקת עור חֶלבּית היא דלקת עור כרונית שגורמת פעילות יתר של בלוטות החֶלֶב (Sebaceous gland) שבדרמיס.
הדלקת מופיעה בעיקר בפנים ובראש, אך עלולה גם להופיע באזורים נוספים בגוף העשירים בבלוטות חלב כמו כתפיים, גב עליון, בית השחי, העפעפיים והמפשעה.
הדלקת שתסמיניה נראים לעין רק אחרי זמן ממושך של הזנחה מתבטאת בתפרחת עור אדמומית וקשקשת באזור המחלה למרות שגירוי וגירוד יורגשו עוד בהתחלה.
הבעיות בתסמונת זו הן בעיקר גרד וגירוי בעור, בעיה אסתטית של עור אדמומי וקילופים, תחושת צריבה בעור והופעת קשקשים ונשירתם על הבגדים.
במקרה של סבוריאה בעפעפיים עשויה להתפתח בלפריטיס.
המחלה שכיחה אצל כ-15 אחוז מהאוכלוסייה, ובמצבה הקשה אצל כ-5 אחוזים.
שכיחה בגיל הינקות והחל מגיל ההתבגרות ומגיעה לשיאה בערך בגיל 40. שכיחותה אצל גברים גבוהה מאצל נשים.
הסבוריאה היא מחלה משפחתית, ובדרך כלל מחריפה במזג אוויר קר.
מחקרים מראים כי סבוריאה נגרמת כתוצאה משילוב של שלושה גורמים עיקריים: פעילות בלוטות החלב, מטבוליזם מיקרוביאלי של פטריות Malassezia ורגישות אישית
פעילות בלוטות החלב - החלב המופרש מבלוטות החלב מהווה מקור לחומצות שומן חופשיות בלתי-רוויות אשר ממלאות תפקיד מפתח בתחילת התגובה המגרה העומדת בבסיס מחלת הסבוריאה.
מטבוליזם מיקרוביאלי של פטריות Malassezia - פטריות Malassezia הן אורגניזמים מיקרוסקופיים המתקיימים על עור האדם.
פטריות אלו שכיחות ביותר באזורים בגוף העשירים בבלוטות חלב.הן מצויות על עור רגיל של 75% עד 98% מהמבוגרים הבריאים.
פטריות Malassezia מפרישות אנזים ליפאז אשר מזרז את פירוק החלב לחומצות שומן בלתי רוויות חופשיות הגורמות לדלקת.
בנוסף, פטריות Malassezia מייצרות על גבי העור תרכובות אינדול ותרכובת בשם Malassezin כחלק ממחזור החיים שלהן.
תרכובות אלו הן ליגנדים לקולטן AhR.
הליגנדים נכנסים לתאי העור באמצעות דיפוזיה, נקשרים לקולטן AhR שנמצא בציטופלזמה, הקולטן מתנתק ועובר שינויים מבניים שמאפשרים לו להיכנס לגרעין התא, בגרעין התא הוא נקשר לקצה ה-DNA ומשנה את התעתיק.
פעולה זו מפעילה תהליכי בקרה תאית ומתרחש אפופטוזה במלנוציטים.
רגישות אישית - פטריות Malassezia נפוצות במיקרוביום האנושי אך לא כל האנשים סובלים מסבוריאה.
מחקרים מראים כי ישנו הבדל בין אנשים הגורם לנטייה - חלקם נוטים להתפתחות המחלה ואחרים לא.
השוני נובע מגורמים גופניים, הפרעות תזונה, נטילת תרופות, וכן הבדלים מולדים בתפקוד מחסום שכבת הקרנית באפידרמיס, רמת חדירות העור והתגובה החיסונית לחומצות שומן חופשיות או לחלבונים כתוצאה מפעילות ה-Malassezia.
הטיפול בסבוריאה הוא בעיקרו לשחרור הקשקשת ולייבוש העור ונעשה באמצעות תכשירים לשימוש חיצוני כמו שמפו ומשחות ייעודיות.
ישנה התוויה שונה למבוגרים ולילדים.
למבוגרים ניתן להשתמש בתכשירים המכילים אבץ פיריתיון (Zinc pyrithione), סלניום גופרי, חומצה סליצילית, גופרית, זפת, וכן בתחליבים המכילים קורטיקוסטרואידים, באופן זהיר יותר.
לילדים יש להשתמש בחומצה סליצילית ושמן מינרלי.
סְבֵטוֹזָר מָרוֹבִיץ' היה הנשיא היחיד של האיחוד המדיני של סרביה ומונטנגרו שהתקיים בשנים 2003–2006, והאחרון מבין חמישה נשיאים שעמדו בראש איחוד מדיני כלשהו של מדינות אלה.
מרוביץ' נולד ב-31 במרץ 1955 בעיר קוטור שבמונטנגרו.
בצעירותו היה עורך דין ועסק במקצוע זה עד להיבחרו לתפקיד.
בשנת 1990 נבחר לחבר הפרלמנט של מונטנגרו ואף כיהן כיושב ראש הפרלמנט במשך שלושה כנסים והפך למממן העיקרי של המפלגה הדמוקרטית הסוציאליסטית של מונטנגרו.
לאחר כ-13 שנים, בשנת 2003, נבחר כמו כן לתפקיד נשיא האיחוד המדיני של סרביה ומונטנגרו.
לאחר שנבחר, הביע סבטוזר צער בפני נשיא קרואטיה סטייפן מסיץ' על פשעי המלחמה שנעשו כלפי הקרואטים.
ב-3 ביוני 2006, לאחר שאזרחי מונטנגרו הכריעו במשאל עם בעד עצמאות, פורק האיחוד המדיני של סרביה ומונטנגרו ועמו גם התבטלה משרת הנשיא.
מונטנגרו וסרביה הפכו למדינות עצמאיות.
מרוביץ' נשוי ואב לשני ילדים.
סבטלנה אלילויבה (נולדה בשם סבטלנה יוסיפובנה סטלינה ,בגאורגית: სვეტლანა ალილუევა ,ברוסית: Светлана Иосифовна Сталина; 28 בפברואר 1926 – 22 בנובמבר 2011) הייתה סופרת רוסייה, הצעירה מבין ילדיו של מנהיג ברית המועצות יוסיף סטלין.
אזרחית ארצות הברית משנת 1967.
סבטלנה נולדה במוסקבה ב-1926, הצעירה משני ילדיהם של סטלין מרעייתו השנייה, נדיה אלילויבה.
אחיה הבכור ואסילי נעצר אחרי מות אביו, הוגלה לקזאן ושם נפטר ב-1962. לסטלין היה בן נוסף מאשתו הראשונה, ושמו יאקוב.
הוא נפל בשבי הגרמני ביולי 1941 ונהרג במחנה השבויים זקסנהאוזן.
כרוב ילדי בכירי המשטר בברית המועצות, חונכה סבטלנה על ידי מטפלת ורק לעיתים נדירות ראתה את הוריה.
אף על פי כן, היו לה זכרונות חמים מיחסיה דווקא עם אביה הרודן האכזר.
אמה התאבדה ב־9 בנובמבר 1932, כאשר סבטלנה הייתה בת שש.
נסיבות מותה הוכחשו ונתלו בסיבוך רפואי כלשהו, ולא היו ידועות למרבית סובביה.
בתקופה זו היא הועברה להשגחה של שומר הראש של אביה, ניקולאי ולאסיק.
במהלך ילדותה נעצרו ונעלמו מחייה מרבית קרובי משפחתה האהובים במצוותו של אביה - מן הסתם מתוך פחד שתתגלה האמת אודות מותה של אשתו.
היא למדה על נסיבות מותה של אמה -ירייה באקדח אל תוך החזה שלה - מקריאה בעיתונות בשפה האנגלית בה שלטה בתקופה שבה הידרדרות היחסים בין ברית המועצות לארצות המערב עדיין לא הגיעה לשיאה.
בגיל 16 אלילויבה הייתה, ככל הנראה, בקשר עם מפיק סרטים יהודי, ושמו אלכסיי קפלר.
הוא היה אז כבן ארבעים.
סבורים כי בין השניים התנהל רומן והוא נפסק לאחר שקפלר נשלח, בהוראתו של סטלין, למחנה עבודה של גולאג סמוך לחוג הארקטי.
בשלב זה החלה סבטלנה לחשוד באביה כגורם לאומללותם של סובביה ושל יתר בני עמה.
כעבור שנה התאהבה בסטודנט מאוניברסיטת מוסקבה, גריגורי מורוזוב, גם הוא יהודי - למורת רוחו של אביה, שחשפה את התחלת העידן האנטישמי בהתנהלותו של סטלין.
השניים נישאו ובשנת 1945 נולד להם בן, יוסיף.
הם התגרשו בשנת 1947. יוסיף היה לקרדיולוג נודע; הוא נפטר בשנת 2008.
בעלה השני היה יורי ז'דאנוב.
יורי היה בנו של אנדריי ז'דאנוב, ידידו של סטלין וקומיסר התרבות, שדיכא את התרבות והאמנות בברית המועצות וטיפח את פולחן האישיות הסטליניסטי.
השניים נישאו ביוזמתו של סטלין ב־1949 וב־1950 נולדה להם בת, ושמה יקתרינה.
מיד לאחר מכן התגרשו השניים עקב העדר כל זיקה בין סגנונות החיים שלהם ותחושת ניכור של סבטלנה כלפי אמו.
סטלין התייחס לגרושיה בכעס והיחסים בין השניים הלכו והתרחקו.
לאחר מות אביה במרץ 1953, עבדה אליליובה כמורה ומתורגמנית במוסקבה, ואימצה את שם משפחתה של אימה.
למדה היסטוריה של ארצות הברית ואנגלית.
סבטלנה הייתה חברת המפלגה הקומוניסטית בדומה לאביה, היו לה קשרים עם אנשי הדרג הבכירים ביותר והיא נהנתה מזכויות יתר, ועם זאת סבלה מהעדר פרטיות מוחלט, כאשר מרגליו של אביה חיטטו בכל פרט של חייה, והקשר עם אביה המפורסם והנערץ הפך למנוכר ומכביד.
בשנת 1963 פגשה במוסקבה קומוניסט הודי בשם ברנג'ש סינג.
השניים ניהלו מערכת יחסים בעיר סוצ'י שלחוף הים השחור.
בשנת 1965 חזר סינג למוסקבה כדי לעבוד בתור מתורגמן; הוא מת ב־1966. אלילויבה נסעה להודו ופיזרה את אפרו בנהר הגנגס.
היא נשארה עם משפחתו של סינג בהודו קרוב לשנה.
ב־9 במרץ 1967, הופיעה אליליובה במפתיע בשגרירות האמריקאית בניו דלהי ובקשה מקלט מדיני.
מהודו הוברחה לשווייץ ושהתה שם זמן קצר עקב החשש של ממשל ארצות הברית מהסתבכות דיפלומטית עם הממשלה הסובייטית, שעמדה לחגוג ציון יובל למהפכה הרוסית.
בהמשך עברה לארצות הברית ופרסמה את האוטוביוגרפיה שלה, "עשרים מכתבים לידיד" (הספר תורגם לעברית על ידי ישעיה לויט ויצא לאור בשנת 1967 בהוצאת עדי).
הספר הפך לרב-מכר וגרף רווחים נאים, זאת לאחר שגרסה פיראטית שלו יצאה לאור בהמשכים במגזין שטרן בגרמניה.
על פי דרישת הקג"ב הוקיעו אותה ילדיה בפומבי ומאותו זמן נותקו יחסיה עמם למשך שנים.
בתקופתה הראשונה בארצות הברית, בשנת 1968, יצרה ידידות עמוקה עם לואיס פישר, סובייטולוג להוט, שלא היה מוכן להעביר את היחסים למתכונת רומנטית כפי שביקשה, והקשר נותק מצידה בזעם ואף במידה מסוימת של אלימות.
בשנת 1969 הוזמנה לבקר ב"אחוזת טלייסין", אחוזתו הנודעת של האדריכל הידוע פרנק לויד רייט באריזונה, שנוהלה על ידי אלמנתו, שהיא ילידת מונטנגרו.
שם הכירה את ווסלי פיטרס, שהתאלמן עשרים וארבע שנים קודם לכן בתאונת דרכים שבה איבד את אשתו ובתו.
שלושה שבועות בלבד לאחר הגעתה של סבטלנה לטלייסין, התחברה והתחתנה עם ווסלי פיטרס.
מנהלת האחוזה ניהלה את חיי תושביה בעריצות שהזכירה לאלילויבה את אביה.
היא כתבה לג'ורג' קינן, איש מחלקת המדינה של ארצות הברית שליווה חלק מדרכה באמריקה: "עכשיו בארץ הדמוקרטית והחופשית ביותר בעולם נחתה "ממלכה מונטונגרית קטנה" עם "חצר וחצרנים מסורים, כמו במגוריו של אבי בקונצבו".
אלילויבה התגוררה בטלייסין פחות משנתיים.
ב-1972 עזבה עם בתה, לאחר ששילמה את חובותיו של פיטרס ובכך כמעט כילתה את כספה.
לאחר שנים ספורות נפרדו על רקע אדישותו כלפיה.
בגיל ארבעים הייתה סבטלנה אלילויבה אם חד הורית עניה לבתה, אולגה פיטרס.
עיקר עניינה היה להעניק חינוך טוב לבתה.
מכאן התפתחה מסכת של נדודים בין דירות ומדינות שונות בארצות הברית עקב תחושה מתמדת שהיא לא נמצאת במקום הנכון.
ב־1982 היגרה אלילויבה לקיימברידג' שבאנגליה.
וב־1984 חזרה לברית המועצות יחד עם בתה בגלל געגועיה לילדיה, שהקשר איתם חודש.
היא קיבלה מחדש את אזרחותה, והקג"ב ניצל את חזרתה למטרות תעמולה נגד ארצות המערב.
אחר כשנה עברה להתגורר בטביליסי שבגאורגיה.
המפגש עם ילדיה ושאר בני משפחתה לא צלח.
ב־1986 חזרה לארצות הברית, ובשנות ה־90 עברה לבריסטול שבאנגליה.
היא חזרה לארצות הברית מסיבות כלכליות ועד למותה התגוררה בוויסקונסין.
חוויית חייה המרכזית, שעליה התלוננה פעמים רבות, הייתה שזהותה כבתו של סטלין לא אפשרה לה בשום מקום לבנות לעצמה זהות משלה.
סבטלנה נפטרה ב־22 בנובמבר 2011 לאחר מאבק במחלת הסרטן.
סבטיליזין הוא אנזים פרוטאוליטי המיוצר על ידי Bacillus subtilis וחיידקים נוספים מסוג Bacillus, השייך לקבוצת הסרין פרוטאזות.
סבטיליזין הוא אנדופפטידאז, המזרז את ההידרוליזה של קשרים פפטידיים בסלקטיביות נמוכה.
הקשרים העוברים הידרוליזה הם בדרך כלל הקשרים הפפטידיים אחרי חומצות אמינו בעלות קבוצת שייר גדולה ולא טעונה.
התגובה היא ספונטנית, כלומר אינה דורשת השקעת אנרגיה.
האתר הפעיל כולל שלשה קטליטית בה חומצות האמינו היסטידין64, אספרטט32 וסרין221. החומצות רחוקות זו מזו מבחינת רצף החלבון, אך קיפול החלבון מאפשר קרבה ביניהן וכך מתאפשרת הפעילות הקטליטית.
סבטיליזין וכימוטריפסין (אנזים נוסף ממשפחת סרין פרוטאזות) הם דוגמה קלאסית לאבולוציה מתכנסת.
שניהם בעלי אתר פעיל זהה, עם אותה שלשה קטליטית, אך ללא הומולוגיה ברצף חומצות האמינו.
מבנה הסבטיליזין נקבע על ידי קריסטלוגרפיה של קרני X, ונמצא מורכב ממספר סלילי אלפא ומשטח בטא גדול.
מנגנון זרוז ההידרוליזה של קשרים פפטידיים על ידי סבטיליזין כולל מספר שלבים:
יצירת נוקלאופיל: עצם קישור הסובסטרט לאתר הפעיל גורם לשינויי קונפורמציה קטנים, שיוצרים עדיפות להעברת פרוטון מסרין להיסטדין.
(היסטדין פועלת כבסיס) כתוצאה מכך סרין מאוקטבת והופכת לנוקלאופיל.
סרין פועלת כנוקלאופיל: סרין המאוקטבת תוקפת את הפחמן הקרבונילי של הסובסטרט ונוצר תוצר ביניים טטרהדראלי, לא יציב, בעל מטען שלילי המיוצב על ידי קשרי מימן עם אוקסיאניון הול.
יצירת קצה אמיני: היסטדין פועלת כחומצה ומוסרת פרוטון לאמין בקשר הפפטידי והקשר האמיני נשבר, כלומר נוצר קצה אמיני חדש.
מגיעה מולקולת מים: היסטדין לוקחת פרוטון ממולקולת המים ומאקטבת אותה.
ההידרוקסיל של המים פועל כנוקלאופיל ותוקף את הפחמן הקשור קוולנטית לאנזים.
שוב נוצר מצב ביניים טטרהדראלי עם אנרגיה גבוהה אשר מיוצב על ידי אוקסיאניון הול.
יצירת קצה קרבוקסילי: היסטדין מחזירה לסרין את הפרוטון וכך עוזרת לנתק את הפחמן הקרבונילי, נוצר קצה קרבוקסילי חדש והאנזים מתנתק כולו.
סבטון היא להקת פאוור מטאל שוודית, המחזיקה בתואר "האמן השוודי הנמכר ביותר לשנת 2012".
הלהקה ידועה בשיריה, שעוסקים כמעט כולם במלחמות והיסטוריה צבאית.
הלהקה הוקמה בשנת 1999, ובשנת 2000 הוציאה תקליט-דמו בשם Fist For Fight (שלאחר מכן הופץ כדיסק שני ביחד עם אלבומם Metalizer).
ב-2002 הלהקה הקליטה את אלבומה הראשון, Metalizer, אך עקב סכסוך עם חברת התקליטים האלבום לא שוחרר באותה עת אלא חמש שנים לאחר מכן ב-2007.
ב-2006, שנה לאחר צאת אלבומם הראשון, יצא האלבום השני Attero Dominatus שהמשיך באותו הקו של מלחמות המאה ה-20.
ב-2007 הוציאה הלהקה את האלבום Metalizer, שכאמור הוקלט עוד בשנת 2002, אך מסיבות לא ברורות לא יצא עד אז.
ביוני 2008 יצא האלבום The Art Of War (אמנות המלחמה), הממשיך עם הקונספט המלחמתי.
שם האלבום (ושיר הנושא) מתייחסים לספר אמנות המלחמה של סון טסו; ציטוטים מהספר מובאים בתחילת השירים.
ב-21 במאי 2010, יצא אלבומם החמישי (לא כולל דמואים ואוספים) Coat of Arms.
באלבום זה כל השירים מתייחסים למלחמת העולם השנייה, למעט השיר האחרון Metal Ripper אשר מהווה מחווה לעולם המטאל בסגנון Metal Crüe ו-Metal Machine מהאלבומים הקודמים.
הווידאו קליפ הראשון של הלהקה (בהשתתפות שחקן הקולנוע פיטר סטורמר) היה לשיר Uprising מתוך Coat of Arms העוסק במרד גטו ורשה, ויצא לאור ב-1 באוגוסט 2010. וידאו קליפ נוסף, הפעם לשיר Screaming Eagles יצא ב-25 במאי באותה שנה.
ב-24 בספטמבר 2010 יצאו גרסאות מחודשות של ארבעת האלבומים הראשונים של הלהקה שכללו גם שירי בונוס שהוקלטו במיוחד להוצאה המחודשת.
בניגוד ללהקות רבות אחרות, במהלך 11 השנים הראשונות (1999–2010) סבטון לא ביצעו סיבובי הופעות באמריקה, אלא נשארו בגבולות אירופה בלבד (למעט מס' מצומצם של הופעות בישראל ובקפריסין).
בשנת 2011 קיימו סבטון לראשונה הופעות בצפון אמריקה כחלק מסיבוב ההופעות World War Tour.
ב-5 באוגוסט 2011 שוחרר אלבום הופעה בשם "Battle Of The Baltic Seas" המכיל הופעה של הלהקה מדצמבר 2010.
ב-23 במאי 2012, הוציאה הלהקה את אלבומה השביעי: Carolus Rex.
ההקלטות החלו בינואר באותה שנה.
האלבום, בניגוד לאלבומים הקודמים של הלהקה שעסקו במלחמות מודרניות, עוסק במלחמות קרל השנים עשר מהמאה ה-17.
בנוסף הודיעה הלהקה שהיא עדיין מחפשת אחר קלידן, אך עד שכזה ימצא, הלהקה תשתמש בהקלטות של קלידים בהופעות.
בנוסף, בשנת 2012 המתופף Robban Bäck עזב את הלהקה עקב הולדת בנו, והוחלף בידי המוזיקאי השוודי Snowy Shaw עד להצטרפות המתופף הנוכחי Hannes van Dahl.
ב-19 באוגוסט 2016 סבטון הוציאו את אלבומם השמיני, The Last Stand (העמדה האחרונה).
ביולי 2019 יצא אלבומה התשיעי של הלהקה, The Great War (המלחמה הגדולה), שעוסק כולו במלחמת העולם הראשונה.
במרץ 2022 הלהקה הוציאה את אלבומה העשירי, The War to End All Wars (המלחמה לסיום כל המלחמות).
גם אלבום זה עוסק במלחמת העולם הראשונה.
בסתיו 2025 הלהקה יצאה לסיבוב הופעות גדול ומושקע, בשיתוף עם הזמרת הישראלית נועה גרומן.
בהופעות צפו למעלה מ-300,000 בני אדם.
הלהקה הופיעה בישראל שלוש פעמים בתוך ארבע שנים וידועה בהיותה פרו-ישראלית.
בפעם הראשונה הופיעה בספטמבר 2008 כחלק מסיבוב ההופעות של The Art Of War, וביקרה בירושלים, לטרון, מוזיאון האצ"ל וכיכר רבין.
ההופעה הבאה של הלהקה בישראל התקיימה ב-27 באוגוסט 2010, הופעה שפתחה את מסע ההופעות של אלבומם החדש Coat of Arms, המכונה World War Tour 2010. הלהקה הופיעה בישראל שוב ב-30 באוגוסט 2012, והפעם ביקרה בגבעת התחמושת.
אהדת הלהקה לישראל מתבטאת גם בשיריהם.
בשיר Reign Of Terror מהאלבום Primo Victoria הלהקה ביטאה את שאיפתה לתפיסתו של בן לאדן, והשיר Counterstrike מאותו האלבום עסק במלחמת ששת הימים, עם קליפ שצולם בישראל.
השיר שיבח את ניצחון ישראל מתוך עמדה פרו-ישראלית, וכלל ביטויים כגון "הגנו על ארצם" ו"יוני 67 לימד אותם כבוד".
בסתיו 2025 הזמינה הלהקה את הזמרת הישראלית נועה גרומן להופיע כזמרת ראשית בסיבוב ההופעות הגדול שלהם.
כאמור, כמעט כל השירים של סבטון עוסקים במלחמות.
הסיבה העיקרית לכך, לדברי בסיסט הלהקה, היא שסבטון רצו לכתוב על נושא המשותף לכל בני האדם ושני הנושאים היחידים שמצאו היו דת ומלחמות.
לכן החליטו סבטון שכל הליריקה של השירים שלהם תתרכז במלחמות.
עם זאת, הלהקה מדגישה שאינה להקה פוליטית.
המלחמות העיקריות בהן עוסקים סבטון הן מלחמות המאה העשרים כשבראשן מלחמת העולם השנייה.
בין השאר שירי סבטון עוסקים במלחמת העולם הראשונה, מלחמת פוקלנד, מלחמת ששת הימים, מלחמת המפרץ, מלחמת עיראק, מלחמת וייטנאם, מלחמות האימפריה השוודית ועוד.
השירים עוסקים לא רק במלחמות עצמן אלא גם בקרבות (כמו קרב סטלינגרד או קרב גליפולי), ביחידות (לדוגמה השיר Aces in Exile העוסק בטייסים הזרים במהלך הקרב על בריטניה) ואף באנשים ומחתרות (כמו סימו האוהא, המחתרת הפולנית ותנועת ההתנגדות הנורווגית בזמן מלחמת העולם השנייה).
השירים הבודדים של סבטון שאינם עוסקים במלחמות מספרים בעיקר על אחוות המטאל, בדומה ללהקות פאוור מטאל רבות אחרות.
סבטון גם ביצעו גרסת כיסוי לשיר Jawbreaker של ג'ודס פריסט, וגרסת כיסוי לשיר "In The Army Now", של להקת "בולנד & בולנד".
לרוב, סבטון נחשבת ללהקת פאוור מטאל, הן על ידי מבקרי מוזיקה והן על ידי הקהל הרחב.
הלהקה אף נחשבת ל"כוח מרכזי בתחום הפאוור מטאל".
עם זאת, הלהקה דחתה באופן מסורתי את המונח והם רואים את המוזיקה שלהם כצורה ייחודית של הבי מטאל.
בסיסט הלהקה אמר בראיון: "אני לא חושב שאפשר לסווג את סבטון רק כפאוור מטאל, מכיוון ששתי התכונות העיקריות של פאוור מטאל הן שירה גבוהה וליריקה הסובבת סביב פנטזיה, ולסבטון אין אף אחת מהן".
לסולן הלהקה ברודן היו הצהרות דומות לגבי ההבדל בין השירה הנמוכה יותר של סבטון לשירה הגבוהה של הפאוור מטאל המסורתי.
Chris Rörland - גיטרה וקולות רקע
Tommy Johansson - גיטרה וקולות רקע
Daniel Mullback — תופים, תכנותים, קולות רקע (2001–2012)
Thobbe Englund - גיטרה וקולות רקע (2012-2016)
נסיכות סבורגה (באיטלקית: Principato di Seborga) היא נסיכות (לכאורה) קטנה הנמצאת במחוז ליגוריה שבאיטליה.
הנסיכות לא מוכרת על ידי אף מדינה זרה.
היא מקיימת כוח שיטור פנימי, אך מקבלת את כל השירותים המשטריים מאיטליה – דבר המחזק את הקביעה, שהיא אינה עצמאית.
בנסיכות כ-297 תושבים, ושטחה כ-15 קמ"ר.
מושלת הנסיכות היא הנסיכה נינה מנגאטו, שנבחר על ידי אזרחי הנסיכות.
לאחר התפטרותו של בעלה הקודם מרצ'לו.
הנסיכות מנפיקה דרכונים ובולים, ואף מוציאה מטבע משלה - לואיג'ינו, המשמש כהילך חוקי בנסיכות, במקביל לאירו.
סבטלאנה וסילייבנה חורקינה היא מתעמלת רוסייה בעבר.
אלופה אולימפית בעלת 7 מדליות אולימפיות מהן 2 זהב מ-3 אולימפיאדות בהן השתתפה (בפרק זמן בו נערכו שלושה שינויים בחוקי הניקוד של ההתעמלות (Code of Points), היא בעלת 20 מדליות באליפויות עולם בהתעמלות מהן 9 זהב, 8 כסף ו-3 ארד.
חורקינה ידועה גם בשל הריקוד רב ההבעה שלה, הקושי הרב והיצירתיות של תרגיליה.
חורקינה המיתמרת לגובה של 1.65 ס"מ היא גבוהה הרבה מעבר למקובל עבור ענף הספורט שלה.
היא ידועה בשל תנועותיה הארוכות והאלגנטיות, בתחילת דרכה ניסו לרפות את ידיה מעיסוק בהתעמלות בשל גובהה, אולם בסיועו של מאמנה כל השנים בוריס פילקין, היא יצרה תנועות שמתאימות לגובהה ומנצלות את כוחה.
על שמה קרויים שמונה תנועות בקוד ניקוד התעמלות מכשירים (Artistic Gymnastics Code of Points).
המכשיר בו הצטיינה ביותר היה המקבילים המדורגים, בהם היא זכתה בשני תארים אולימפיים וחמש אליפויות עולם בשנים 1995–2001. היא גם המתעמלת הראשונה שזכתה בשלושה תוארי קרב-רב באליפויות עולם.
חורקינה זכתה לפחות במדליית זהב אחת בכל אליפות עולם ומשחקים אולימפיים בהם השתתפה בין השנים 1995 ל-2003.
סבטוזר גליגוריץ' (Светозар Глигорић; 2 בפברואר 1923 – 14 באוגוסט 2012) היה שחמטאי בדרגת רב-אמן, אלוף יוגוסלביה בשחמט ומהמועמדים לאליפות העולם, חבר הנבחרת האולימפית של יוגוסלביה והשחמטאי החזק ביותר ביוגוסלביה.
גליגוריץ' נולד בבלגרד למשפחה ענייה.
חשיפתו הראשונה לשחמט הייתה כילד קטן הצופה בשחקנים בבר.
החל לשחק בגיל 11, כאשר אחד מדיירי ביתו (אביו נפטר באותה עת, ואמו שיכנה בביתם דיירים) לימד אותו את יסודות המשחק.
בהיעדר לוח וכלים, גילף לעצמו כלים מפקקים של בקבוקי יין, בדומה לפאול קרס בן דורו.
גליגוריץ' היה תלמיד טוב, הן בתחומים האקדמיים והן בתחום האתלטי.
הצלחות אלו הביאו את בית ספרו לבחור בו כנציג למסיבת יום ההולדת של הנסיך פטר (לימים פטר השני, מלך יוגוסלביה).
בזכרונותיו הוא מתאר את עוגמת הנפש באירוע זה עקב הבגדים המרופטים שלבש כתוצאה מהמצב הכלכלי של משפחתו.
הצלחתו הראשונה בתחרות שחמט הייתה כאשר זכה באליפות מועדון השחמט של בלגרד, אך מלחמת העולם השנייה עצרה את התפתחותו השחמטאית לזמן מה.
במהלך המלחמה גליגוריץ' היה חבר ביחידת פרטיזנים.
מפגש אקראי עם קצין פרטיזנים ששיחק שחמט גררה את הרחקתו מהקרבות.
לאחר מלחמת העולם השנייה, גליגוריץ' עבד מספר שנים כעיתונאי ומארגן תחרויות שחמט.
הוא המשיך להתקדם ברמתו וזכה לתואר אמן בינלאומי בשנת 1950, ולתואר רב-אמן בשנת 1951, ובהדרגה הפך לשחמטאי מקצועני במשרה מלאה.
גליגוריץ' המשיך במשחק תחרותי עד לשנות ה-60 לחייו.
גליגוריץ' היה אחד מהשחמטאים המצליחים ביותר באמצע המאה ה-20', עם מספר רב של ניצחונות בתחרויות, אך הצליח פחות בהתמודדות על אליפות העולם.
הוא ייצג את מדינתו בהצלחה רבה ב-15 אולימפיאדות שחמט משנת 1950 ועד 1982 (13 פעמים בלוח הראשון של נבחרת יוגוסלביה), שיחק 223 משחקים (+88 =109 -26).
באולימפיאדה הראשונה אחרי מלחמת העולם השנייה, שהתקיימה בדוברובניק בשנת 1950, הוביל גליגוריץ' ששיחק בלוח הראשון את מדינתו להישג היסטורי – מדליית זהב קבוצתית.
בתקופה זו זכתה נבחרת יוגוסלביה בדרך כלל במקום השני או השלישי.
רשימת התחרויות הבינלאומיות בהן זכה במקום הראשון מהארוכות שיש, וכוללת אירועים כגון תחרות מר דל פלטה בשנת 1950, סטוקהולם 1954, בלגרד 1964, מנילה 1968, לון פיין 1972 ו-1979 ועוד רבות.
התוצאות שלו באירועי אליפות העולם היו מעורבות.
הוא השתתף באופן קבוע בתחרויות האזוריות והבינאזוריות, כאשר בתחרויות האזוריות ניצח בשנים 1963, 1966 ו-1969 (מקום ראשון משותף) ובתחרויות הבינאזוריות בשנים 1952, 1958 ו-1967 בתוצאות מספיק טובות כדי להעפיל לשלב הגמר של תחרות המועמדים לאליפות העולם.
שם היו לו תוצאות בינוניות בשנים 1953 ו-1959 והפסד למיכאל טל בדו-קרב בשנת 1968.
הגם שלגליגוריץ' תוצאות מעולות בתחרויות רבות, הוא ייזכר ככל הנראה כתאורטיקן פתיחות, כפרשן וכמנתח משחקים.
גליגוריץ' תרם תרומה משמעותית ביותר לתיאורית הפתיחות בעיקר להגנה ההודית של המלך, לפתיחה הספרדית ולהגנה הנימצו-הודית.
בפתיחות אלו יישם את החידושים התאורטיים שגילה למספר ניצחונות מבריקים בשני הצבעים.
ישנם מספר וריאנטים בפתיחות אלו הקרויים על שמו.
במשחקים עם בובי פישר, בהודית של המלך, בהגנה סיציליאנית ובפרט בווריאנט ניידורף, בו התמחה פישר, לרוב יצא וידו על העליונה בשלב הפתיחה.
כפרשן ניצל גליגוריץ' את שליטתו במספר שפות ואת הכשרתו כעיתונאי, ויצר ניתוחי קרבות מעניינים ובשפה ברורה.
הוא כתב טור קבוע עבור הביטאונים Chess Review ו-Chess Life במשך שנים רבות.
הטור "משחק החודש" נחשב לספר הדרכה של ממש בתיאורית הפתיחה בנוסף להערות ולניתוחי המסעים.
כמו כן כתב מספר ספרי שחמט בשפות שונות ותרם רבות לפרסום היוגוסלבי Chess Informant בעריכת המשחקים החשובים ביותר לתקופת הפרסום (חצי שנה, או ארבעה חודשים).
הסתעפויות פתיחה המכונות על שמו
אחד המשחקים המפורסמים ביותר של גליגוריץ' הוא ניצחונו על אלוף העולם לשעבר טיגראן פטרוסיאן בתחרות השלום שהתקיימה בזגרב בשנת 1970. משחק זה ממחיש את הווירטואוזיות של גליגוריץ' בצד השחור של ההודית של המלך ואת נכונותו לשחק משחק התקפי תוך הקרבות נגד אחד מענקי ההגנה של כל הזמנים.
תחרות זגרב 1970 הייתה הישג גדול לגליגוריץ', חלק מקום שני עם ולסטימיל הורט, וסילי סמיסלוב וויקטור קורצ'נוי, אחרי פישר.
באותה תחרות סיים פטרוסיאן במקום החמישי, עם הפסד בודד.
ניתן לעקוב אחר המשחק בקישור מסעי המשחק.
סבטלוסט ברוד (בקרואטית: KK Svjetlost Brod) הוא קבוצת כדורסל קרואטית מהעיר סלבונסקי ברוד שבמזרח קרואטיה, המשחקת בליגת העל הקרואטית.
המועדון הוקם בשנת 1946 והשתתפה בליגה היוגוסלבית.
שמו הראשון Crvena Zvezda (הכוכב האדום), אשר היה אופייני יותר למועדון הסרבי "הכוכב האדום בלגרד".
ניתן להניח כי השם נבחר בגלל הרעיון הקומוניסטי הבסיסי.
במשך השנים, השתנה שמה של הקבוצה מספר רב של פעמים: BSK, פרולטר, אוריולס, אוריולס יסין, סבטלוסט אוריוליס ברוד, ומאז 2005: סבטלוסט ברוד.
הקבוצה משחקת בליגה הקרואטית הבכירה מאז עונת 1996/97. בעונת 2002/03 הגיעה הקבוצה עד לחצי גמר הגביע הקרואטי.
מאמן הקבוצה בעבר דראזן סטויץ', אימן את נבחרת הנוער של קרואטיה.
הקבוצה השתתפה במסגרת אירופאית בפעם הראשונה בעונת 1998/99 בגביע קוראץ', אך הודחה על ידי קבוצת פלקו סומבטהי מהונגריה.
בחודש מרץ 2010 החלה הקבוצה לשחק בהיכל ויוש החדש, עם קיבולת של 2,500 מקומות ישיבה.
סבטוזר בורוייביץ' (בקרואטית: Svetozar Borojević von Bonja; 13 בדצמבר 1856 – 23 במאי 1920) היה מפקד בכיר בצבא האוסטרו-הונגרי במלחמת העולם הראשונה.
בורוייביץ' נולד בכפר אומטיץ' בקרואטיה, אז בתחום האימפריה האוסטרית במשפחה מעורבת סרבית-קרואטית.
בגיל עשר התקבל לפנימייה צבאית וסיים אקדמיה צבאית בגראץ.
בשנת 1878 הצטיין בכיבוש בוסניה והרצגובינה על ידי אוסטרו-הונגריה.
הוא טיפס מהר בדרגות ובתפקידים וב-1904 הועלה לדרגת גנרל מיור.
בשנים 1907–1912 הוא פיקד על חיל המשמר הקרואטי המלכותי.
ב-1912 התמנה למפקד הקורפוס ה-6 וב-1913 הועלה לדרגת גנרל חיל הרגלים.
עם פרוץ המלחמה היה בורוייביץ' מפקד הקורפוס ה-6 שהיה חלק מהארמייה הרביעית, ולחם עמו בקרב גליציה.
בספטמבר 1914 הוא התמנה למפקד הארמייה השלישית במקום רודולף פון ברודרמן שהתפטר, ובאוקטובר 1914 הוא הצליח להגיע למבצר פשמישל הנצור על ידי הרוסים ואילץ את הרוסים לסגת.
בפברואר 1915 פתחו הרוסים במצור על פשמישל, כבשו את המבצר ואילצו את בורוייביץ' לסגת.
הוא הצליח להחזיק מעמד עד שנפתחה המתקפה המשולבת עם הגרמנים בפיקודו של אוגוסט פון מקנזן שדחקה את הרוסים מזרחה וכבשה שוב את פשמישל ביוני 1915, אבל הוא לא זכה לראות את כיבוש פשמישל, כי ב-25 במאי 1915 הוא נשלח לחזית האיטלקית.
בחזית האיטלקית הוא קיבל את הפיקוד על הארמייה החמישית בחזית נהר האיזונצו והצליח לעמוד מול האיטלקים ב-11 קרבות הנהר איזונצו.
באוקטובר 1917 הנחיל לאיטלקים ביחד עם עמיתו הגרמני אוטו פון בלוב, תבוסה קשה בקרב קפורטו.
הוא זכה לתהילה וכונה "אביר האיזונצו".
חייליו העריצו אותו וכינו אותו Naš Sveto (סבטו שלנו).
ב-1 בפברואר 1918 הוא הועלה לדרגת פילדמרשל ועוטר במדליות רבות.
הוא היה הקרואטי היחיד שהגיע לדרגה זו.
בהתקפה האיטלקית האחרונה בקרב ויטוריו ונטו החל הצבא האוסטרו-הונגרי להתפרק כאשר הונגריה פרשה מהאיחוד עם אוסטריה והחיילים ההונגרים ביחד עם בני לאומים נוספים סירבו להמשיך להילחם עבור הקיסר האוסטרי.
הקיסר פיזר את הצבא ב-6 בנובמבר 1918 ובורובייץ' פרש ב-1 בדצמבר 1918.
בורוייביץ' הציע את שירותיו לממלכת יוגוסלביה שהקימו הסרבים הקרואטים והסלובנים אבל הם לא הסכימו לקבלו ואף החרימו את רכושו.
הוא התיישב בקרינתיה בדרום אוסטריה ונפטר ב-1920 בבית חולים בקלאגנפורט בירת קרינתיה.
הוא נקבר בבית הקברות המרכזי בווינה.
קרל הראשון, קיסר אוסטריה שגלה בשווייץ, שילם עבור המצבה המפוארת אבל היה מנוע מלהשתתף בהלווייתו.
סבטלנה בּרֶגֶר (נולדה ב-1972) היא מעצבת תפאורה ותלבושות ישראלית.
ברגר נולדה בקריבוי רוג שבברית המועצות (כיום באוקראינה) לאנה וארקדי ברגר.
בין השנים 1987 ל-1991 למדה עיצוב אופנה ותלבושות לתיאטרון בקולג' בית הספר המקצועי לאמנות על שם גרקוב ברוסטוב על הדון ברוסיה.
באוגוסט 1991 עלתה לישראל עם משפחתה.
בשנים 1993–1998 למדה עיצוב תפאורה לתואר ראשון ושני בחוג לתיאטרון של אוניברסיטת תל אביב.
עבודתה הראשונה של ברגר בעיצוב תיאטרון ב-1998 הייתה עיצוב התפאורה למחזה "התחתונים" מאת קרל שטרנהיים, בתיאטרון הבימה, בבימויו של גדליה בסר ובכיכובו של דורון תבורי.
בשנה שלאחר מכן עיצבה את התפאורה למחזה "צל חולף" מפרי עטו ובבימויו של מיקי גורביץ' בתיאטרון החאן, מאז היא עובדת ברציפת בעיצוב בתיאטרון הרפרטוארי.
עיצבה תפאורות ותלבושות בתיאטרון הבימה, התיאטרון הקאמרי, תיאטרון החאן הירושלמי, תיאטרון גשר, תיאטרון חיפה, תיאטרון באר שבע, אנסמבל תיאטרון הרצליה, תיאטרון יידישפיל, תיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער, תיאטרון הילדים מדיטק חולון, תיאטרון תמונע, קבוצת מחול נעה דר והסטודיו למשחק ניסן נתיב.
בין השאר, עבדה עם הבמאים מיקי גורביץ', יבגני אריה, ישראל גוריון, עודד קוטלר, גדליה בסר, רוני ניניו, אודי בן-משה, רפי ניב, משה נאור, בן לוין, מוטי אברבוך, רביד דברה, חגית רכבי ניקוליבסקי, רוני פינקוביץ', מישה לוריה ועירד רובינשטיין.
ברגר היא זוכת פרס הבמה לילדים ונוער לשנים 2009-2008 על עיצוב התפאורה להצגת "אמיל והבלשים" במדיטק, בבימויו של רפי ניב.
בשנת 2018 זכתה בפרס התיאטרון הישראלי על עיצוב התפאורה להצגה "מלך הכלבים" בתיאטרון בית לסין.
ב 2022 זכתה בפרס הבמה לילדים ונוער על עיצוב התפאורה להצגה "אלי", תיאטרון אורנה פורת בבימויו של עמית אפשטיין.
הייתה מועמדת לפרס התיאטרון הישראלי :
לשנת 2011 על עיצוב התפאורה להצגה "חוקר פרטי" בחאן הירושלמי בבימויו של מיקי גורביץ'.
לשנת 2012 על עיצוב תפאורה להצגה " החולה המדומה" בתאן הירושלמי בבימויו של אודי בן-משה.
לשנת 2013 על עיצוב תלבושות להצגה "הגיבן מנוטרדם" בתיאטרון באר שבע בבימויו של עידו ריקלין.
בשנת 2012 חידשה ביחד עם מעצבים נוספים את פעילות אמב"י - האגודה למעצבי במה בישראל והיא נמנית עם הוועד המנהל של האגודה.
ברגר נשואה לעיתונאי תני גולדשטיין ואם לשתי בנות.
סֶבֶּז' היא עיר ומרכז מנהלי במחוז פסקוב ברוסיה, כ-190 ק"מ מדרום לפסקוב, בין האגמים סבז'סקויה ואורונו.
מסילת הרכבת המקשרת את מוסקבה וריגה עוברת בסבז'.
כנסיית השילוש הקדוש בסבז' היא ככל הנראה מבנה הבארוק העתיק ביותר ברוסיה.
סבז' מוזכרת בכתובים לראשונה בשנת 1414 כמבצר שהגן על פסקוב מהדרום, מול פשיטותיו של ויטאוטאס הגדול, מלך ליטא.
בשנת 1535 נבנה במקום מבצר עץ.
במאה ה-16 הגן המבצר על המבואות המערביים של נסיכות מוסקבה.
האזור נפל בידי פולין במהלך מלחמת ליבוניה בסוף המאה ה-16, ונותר בידי פולין עד חלוקת פולין הראשונה בסוף המאה ה-18.
ביצוריה של סבז', שכיום אינם עומדים על תלם, חוזקו לדרישת פיוטר הגדול במהלך המלחמה הצפונית הגדולה.
כיום ניצבת בגבעת המבצר הכנסייה הרומית קתולית שנבנתה במקום בתחילת המאה ה-17. בשנת 1989 הוקדשה מחדש כנסייה זו על ידי הכנסייה הרוסית הפרבוסלבית.
ב-9 ביולי 1941 נכבשה סבז' על ידי הוורמכט בעת מבצע ברברוסה.
ב-17 ביולי 1944 שוחררה סבז' על ידי הצבא האדום.
בסבז' 15 אתרים שהוכרזו כאתרי מורשת היסטורית רוסית והם מוגנים על ידי ממשלת רוסיה.
ביניהם כנסיית השילוש הקדוש (הסגורה למבקרים נכון ל-2013 עקב שיפוצים).
בסבז' מוזיאון מחוזי שנוסד ב-1927 ובו אוספים בעלי עניין מקומי.
יהודים התגוררו בסבז' עוד בתקופת שליטת האיחוד הפולני-ליטאי בעיר.
לאחר העברת העיר לידי האימפריה הרוסית (בעקבות חלוקה ראשונה של פולין) היא נכללה בתחום המושב.
יהודים רבים החלו לעבור לסבז'.
בשנת 1780 התגוררו בעיר 57 יהודים (14% מכלל התושבים).
עם הזמן הפכה סבז' לעיר עם רוב יהודי.
כך בשנת 1886 היוו היהודים כ-60% מכלל התושבים.
לפני מלחמת העולם הראשונה התגוררו בעיר כ-2500 יהודים.
לאחר המהפכה הבולשביקית ומלחמת האזרחים ברוסיה ירד מספר היהודים שהתגוררו בסבז'.
חלקם עזבו את העיר בגלל מאורעות המלחמה וחלקם עברו לערים הגדולות, לאחר ביטול תחום המושב בעקבות המהפכה.
בשנת 1939, ערב מלחמת העולם השנייה היו בעיר כ-800 יהודים.
רובם הצליחו לברוח מזרחה עם פלישת הגרמנים, ויתרתם, כ-100 איש, רוכזו בגטו ונרצחו במרס 1942.
סבטוסלב אטנאסוב דיאקוב (בבולגרית: Светослав Атанасов Дяков; נולד ב-31 במאי 1984) הוא כדורגלן עבר בולגרי ששיחק בעמדת הקשר.
דיאקוב התחיל את הקריירה שלו בפירין ובשנת חתם בפירין 1922. ב-18 ביוני 2008, דיאקוב חתם בלוקומוטיב סופיה לשלוש שנים.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון ב-9 באוגוסט 2008, בהפסד 0–1 נגד מיניור פרניק.
את העונה הוא סיים עם 24 הופעות נוספות ללא שער.
ב-6 בנובמבר 2010 הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון בניצחון 0–3 נגד סילבן 2000.
ב-4 ביוני 2011 חתם בלודוגורץ ראזגרד לאחר שסיים את חוזהו בסופיה.
ב-6 באוגוסט 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון בתיקו 0-0 נגד לוקומוטיב פלובדיב.
ב-19 במאי 2012 הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון בניצחון 0–4 נגד קליאקרה קווארנה.
בעונתו הראשונה במועדון זכה באליפות וגביע ראשונים בתולדות המועדון.
ב-18 ביוני 2013 ענד לראשונה את סרט הקפטן.
ב-3 באוקטובר 2013 הבקיע את שער הבכורה שלו בזירה האירופית בניצחון 0–3 נגד דינמו זאגרב בשלב הבתים של הליגה האירופית.
בשנת זכה בתואר "קשר העונה" בליגה הבולגרית.
ב-14 בפברואר 2012, דיאקוב זומן לראשונה לסגל נבחרת בולגריה.
ב-28 בפברואר 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בתיקו 1-1 נגד במשחק ידידות כאשר דיאקוב בישל את השער לזכות בולגריה.
ב-11 בספטמבר 2012, דיאקוב הורחק בניצחון 0–1 נגד במסגרת מוקדמות מונדיאל 2014 כאשר דיאקוב קיבל צהוב שני.
קשר העונה בליגת העל הבולגרית: , 2014
סבטלוגורסק היא עיר קיט רוסית לחוף הים הבלטי ומרכז מנהלי של מחוז המשנה סבטלוגורסקי במובלעת קלינינגרד.
העיר ממוקמת על חצי האי קלינינגרד (או חצי האי זמלנד), כ-40 ק"מ צפונית-מערבית לקלינינגרד.
סבופלורן (Sevoflurane) הוא אתר הלוגני בעל ריח מתוק שמשמש כחומר הרדמה.
זהו אחד מחומרי ההרדמה הנדיפים הנפוצים ביותר.
הוא משמש להשראת הרדמה, וכן הוא פופולרי עבור הרדמת ילדים משום שהוא אינו גורם לדיכוי של המערכת הקרדיווסקולרית.
סבטובה (אוקראינית: Сватове) היא עיר במחוז לוהנסק, אוקראינה.
השטחים עליהם ממוקמת כיום העיר החלו להתיישב בשנות השישים של המאה ה-17 על ידי איכרים אוקראינים, קוזאקים ורוסים.
להתפתחות הכלכלית של העיר עזרה סלילת מסילת הרכבת ב-1895 בקרבת העיר ובניית תחנת רכבת.
ב-1938 התגוררו בעיר 20,700 תושבים וסבטובה קיבלה מעמד של עיר.
העיר נכבשה על ידי הגרמנים ב-9 ביולי 1942 ושוחררה על ידי הצבא האדום ב-31 בינואר 1943.
ב-8 במרץ 2022, הרוסים כבשו את סבטובה כחלק מהפלישה הרוסית לאוקראינה.
סבטלנה אלכסנדרובנה אלכסייביץ' נולדה ב-31 במאי 1948) היא סופרת ועיתונאית בלארוסית, זוכת פרס נובל לספרות לשנת 2015.
אלכסייביץ' נולדה בעיר סטניסלב במערב אוקראינה לאב בלארוסי ולאם אוקראינית.
אביה היה איש צבא ששב למולדתו לאחר שפרש מהכוחות המזוינים, והיא גדלה בבלארוס.
ב-1966 החלה לעבוד ככתבת במספר מקומונים, וב-1972 סיימה תואר בעיתונות באוניברסיטת המדינה הבלארוסית במינסק.
בין 1976 ל-1984 הועסקה כעורכת ובעלת טור בירחון הספרותי "ניוֹמן".
ב-1983 התקבלה לאגודת הסופרים הכל-סובייטית, ומ-1989 היא חברה בסניף פא"ן בבלארוס.
היא המשיכה לקריירה בעיתונאות, ועסקה בראיונות עם עדים לאירועים הדרמטיים ביותר במדינה, כגון מלחמת העולם השנייה, מלחמת אפגניסטן, התפרקות ברית המועצות, ואסון צ'רנוביל.
לאחר רדיפה על ידי משטר לוקשנקו, עזבה בשנת 2000 את בלארוס.
בעשור הבא של חייה קיבלה מקלט בערים פריז, גטבורג וברלין.
בשנת 2013 חזרה אלכסייביץ' למינסק.
אלכסייביץ' אינה דוברת בלארוסית, וכתבה את כל יצירותיה בשפה הרוסית.
ספריה מתוארים ככרוניקה ספרותית של ההיסטוריה הרגשית של האדם הסובייטי והפוסט-סובייטי.