tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
השיר הוא השני באורכו באלבום, אחרי Us and Them, ומפורסם בסולו הגיטרה של גילמור אחרי הפזמון הראשון, שנחשב אחד מהסולואים המוצלחים שלו, ובכלל נחשב לאחד הסולואים המפורסמים בהיסטוריה של הרוק.
קטע אינסטרומנטלי/ווקאלי העוסק בפחד מהמוות.
את הצד הווקאלי מבצעת קלייר טורי.
את היצירה הלחין ריצ'רד רייט, שלו גם ניתן הקרדיט היחידי על השיר.
30 שנה לאחר ההקלטה תבעה טורי את פינק פלויד, ושמה התווסף לקרדיט כיוצרת.
השיר נכתב בתחילה כקטע אינסטרומנטלי בלבד, אך לאחר שהוחלט להוסיף אליו קולות נבחרה הזמרת קלייר טורי.
הקטע אותו ביצעה לא נכתב מראש אלא אולתר בזמן ההקלטה, כשההכוונה היחידה שקיבלה הייתה לחשוב על טרגדיות, אסונות ומוות.
כשיצאה מההקלטה לאחר שאילתרה את כל הקטע, הרגישה נבוכה מאוד והתנצלה בפני היוצרים על ההקלטה.
שירתה קשה לחיקוי, ולכן בהופעות חיות שרו את הקטע שתיים וגם שלוש זמרות.
גם בקטע זה, בדומה לשירים אחרים באלבום, שולבו ברקע דיבורים שהוקלטו על ידי רוג'ר ווטרס:
נחשב לאחד מהשירים הבולטים באלבום, והבאס ליין שמנוגן בו על ידי רוג'ר ווטרס הפך למוכר על ידי בסיסטים רבים.
מאפיין מפורסם נוסף של השיר הן דגימות קול של קופה רושמת וצלצול מטבעות שפותחות את הרצועה ובהמשך משתלבות בקצב השיר.
השיר Money הוקלט כולו מחדש בשנת 1981 לאלבום האוסף A Collection of Great Dance Songs, בגלל בעיות של זכויות יוצרים עם חברת התקליטים.
גילמור הקליט מחדש את השיר וביצע לבד את כל התפקידים בשיר: באס, גיטרה, תופים, קלידים, אך את החלק של הסקסופון ביצע דיק פרי, כמו בגרסה המקורית.
בסרט The Wall, בזמן השיר "The Happiest Days Of Our Lives", ישנה הפסקה קצרה במוזיקה ומתחילה סצנה בבית ספר - המורה של פינק לוקח לו את ספר השירים שלו ומלגלג עליו.
המורה קורא בקול את מילות השיר שכתובות על הדף, ואלה בדיוק מילותיו של Money.
אורכו של השיר הוא כמעט 8 דקות (7:48), ומכיל בתוכו שני קטעי סולו של סקסופון.
כמו כן, גם בשיר זה ניתן לשמוע את אלמנט "הדיבורים" באלבום.
בגרסה הראשונית של האלבום, שהוקלטה ב-1972, נקרא השיר בגרסתו הראשונה - "The Violence Sequence".
השיר עוסק בחברה ובנטייה של אנשים לא להקשר לאנשים השונים מהם.
בנוסף, השיר הוא גם "מלחמה" בין רצון האזרחים לבין רצון הממשלה שלהם.
פרשנות נוספת שקיימת היא שהשיר מתאר את השקפת עולמו של רוג'ר ווטרס, שהושפע מכך שאביו מת במלחמת העולם השנייה.
רצועה זו היא אינסטרומנטלית והיא מהווה המשך ישיר לרצועה הקודמת.
היצירה עצמה חסרת מילים, וכוללת צליל מסונתז ושירת סקאט.
אורך היצירה הוא 3 דקות ו-25 שניות.
הלהקה השתמשה באפקטים מתקדמים ביותר לתקופה ההיא, לקלידים ולגיטרה.
הסינתיסייזר של חברת EMS חובר לסרט טייפ ארוך שחזר על עצמו בלוּפּים, ובכך יצר את סולו הקלידים העולה והיורד.
בשאר השיר השתמש דייוויד גילמור בשתי גיטרות עם אפקט UniVibe כדי ליצור את סולו הגיטרה ההרמוני.
עטיפת האלבום, המציגה מנסרה שקופה על רקע שחור, ואשר קרן אור נשברת בה לכל צבעי הקשת, גם היא מתייחסת לכותרת זו.
משמעות נוספת לשיר היא חוסר הבחירה בחייו של אדם בחברה, בעוד הוא מצוי באשליה שאכן יש לו אפשרויות בחירה.
רוג'ר ווטרס תיאר כך את מוכרי החרסינה בקיימברידג': "אם היה להם סט של צלחות חרסינה, וכולן היו באותו הצבע, הם היו אומרים- 'את יכולה לקבל אותם מותק..
עשרה פני, בכל צבע שתרצי, הן כולן כחולות'.
הם מציעים בחירה במקום שהיא איננה [...] אתה יכול לבחור אבל בסוף הכל כחול"
חלק מהשיר מכונה גם בשם Breathe (Second Reprise) עקב הדמיון במקצב והסוף הדומה לפזמון של Breathe.
המינוח "חזרה שנייה" מתייחס לחזרה הראשונה, המובהקת המופיעה בשיר Time.
מילות השיר: רוג'ר ווטרס הצהיר שהמילים על "האיש המשוגע", נכתבו על חברו ומנהיג הלהקה לשעבר - סיד בארט.
השורה "And if the band you're in starts playing different tunes", מתייחסת לתקופה האחרונה של סיד בלהקה, שבה נגינתו שיקפה את מצבו הנפשי.
לדוגמה, הוא החל לנגן שיר מסוים כשהלהקה הייתה מנגנת שיר אחר, והכל בזמן הופעה חיה.
תופעות אלו קרו כשהוא כבר היה על סף קריסה נפשית.
השיר הוא הרצועה העשירית והאחרונה של האלבום, ומהווה המשך ישיר של Brain Damage, ובדרך כלל שתי הרצועות מנוגנות זו אחר זו בזמן השמעתן.
ליקוי החמה הוא ככל הנראה התייחסות לשיגעון.
האלבום נחתם באותו אופן בו הוא מתחיל - צלילי פעימות לב.
לאחר סיום המוזיקה שומעים דפיקות לב, וגם משפט שנאמר בעוצמה חלשה מאוד, כך שכמעט לא מבחינים בו:
את השיר שר רוג'ר ווטרס וליוו אותו דייוויד גילמור וריצ'רד רייט.
אחרי שווטרס עזב את הלהקה, שר גילמור את השירה המובילה בהופעות החיות.
השיר הוכנס לאלבום ה"טוב ביותר" של הלהקה, Echoes: The Best of Pink Floyd.
אורך השיר הוא 2:03 דקות, כאשר המנגינה העיקרית מסתיימת ב-1:30, ומופיע צליל של פעימות לב מהרצועה הראשונה, "Speak to Me", המופיע שוב ב-9/8, ובהדרגה דועך לשתיקה.
הרמונית, השיר מורכב מהתקדמות של 4 אקורדים חוזרים: D, D/C, B♭maj7 ו-A7sus4 שמוביל ל-A7. הליין של הבס הוא ארבעה אקורדים בסדר יורד.
התקליט מחזיק בשיא גינס של הישארות רציפה במצעד מכירות האלבומים של מגזין "בילבורד" - הוא נשאר במצעד 741 שבועות רצופים.
עד היום הוא חוזר מדי פעם למצעדי הלהיטים.
גרסה מחודשת בפורמט SACD שיצאה בשנת 2003, לרגל שלושים שנה לצאת האלבום, נכנסה אף היא למקום הראשון של מצעד Billboard.
נכון לשנת 2010 התקליט בגרסאותיו השונות נמכר ביותר מ-45 מיליון עותקים.
בשנת 2005 הוציאו חברי הרכב הרגאיי, Easy Star All-Stars אלבום כיסוי מלא ל-The Dark Side of the Moon בשם Dub Side of the Moon (דאב הוא תת-סגנון של הרגאיי) בגרסת הכיסוי בולט במיוחד השיר Money בו צלילי הקופה הרושמת והמטבעות הוחלפו בקולות של אדם המעשן מתוך באנג ומשתעל תוך כדי.
להקת Dream Theater נהגה לארגן הופעות בהן ניגנה את האלבום במלואו.
להקת המחווה לפינק פלויד המובילה בישראל - Echoes - Pink Floyd Tribute Band, מבצעת את האלבום במלואו באופן קבוע במהלך הופעותיה בהרכב המונה 10 נגנים.
בשנת 2015 חברה הלהקה למנצח והמפיק גיל שוחט ויחד הם העלו את המופע ECLIPSE בו הלהקה ביצעה את שירי האלבום.
בשנת 2023, לציון 50 שנה לצאת האלבום, ההרכב ECHOES יצא לסיבוב הופעות בישראל שבו יבוצע האלבום במלואו כאשר בחלקו השני של המופע יבוצעו היצירות הגדולות של פינק פלויד מכל התקופות כגון: Comfortably Numb, Shine On You Crazy Diamond, Wish You Were Here, Another Brick in The Wall ועוד.
כיאה להפקות הענק של ECHOES המופע כולל וידאו ארט ייחודי, מסכי לד והפקת תאורה וסאונד ברמה הגבוהה ביותר תוך נאמנות לתפקידים המקוריים בדיוק ובשלמות.
The Day Before You Came (בעברית: היום שלפני בואך) הוא אחד השירים האחרונים שלהקת אבבא הקליטה ונחשב לאחד השירים הטובים ביותר של הלהקה במשאלים ובפורומי מעריצים.
שם השיר במהלך העבודה עליו היה "הציפור הסובלת" (Den Lidande Fågeln) ורק לאחר שנכתבו עבורו המילים שונה שמו ל"היום שלפני בואך".
השיר הוקלט באולפני פולאר בסטוקהולם ב-20 באוגוסט 1982.
השיר יצא לאור כסינגל למצעדים ב-18 באוקטובר באותה שנה.
מילות השיר מספרות בפירוט כיצד נראה יום אחד בשגרת חייה האפרורית והפדנטית של אישה לפני שמצאה אהבה (ולפי פירושים אחרים, יום לפני מותה).
הסינגל זכה לתגובות פושרות בגלל הסגנון האוונגרדי והמלנכולי שלו.
המבקרים הסתייגו מהעיבוד האלקטרוני המינימליסטי, שהיווה שינוי חד לעומת העיבודים האקוסטיים העשירים שאפיינו את אבבא באלבומים קודמים, מהיעדר פזמון קליט, ומאורכו של השיר (זהו השיר השני באורכו של אבבא; הארוך ביותר הוא "Eagle").
הסינגל הגיע רק למקום 32 במצעד הבריטי אך העפיל לחמשת המקומות הראשונים בבלגיה, מערב גרמניה, פינלנד, שווייץ, שוודיה והולנד, וסימל מבחינות רבות את סוף דרכה של הלהקה.
טכנאי ההקלטות המיתולוגי של אבבא, מייקל טריטוב (Michael B.
Tretow) מספר שאנייטה פלטסקוג, הסולנית, ביקשה להחשיך את האולפן בזמן ההקלטה כדי להיכנס לאווירה העגומה של השיר וכי באותה עת כבר היה ברור לכל חברי הלהקה שזו סוף דרכם המשותפת.
השיר זכה למספר רב של גרסאות כיסוי על ידי מבצעים שונים, בין היתר על ידי:
הצמד הבריטי בלאמאנש (Blancmange) ב-1984.
להקת האינדי הבריטית ז'אק (Jacques) ב-2000.
הזמרת ההולנדית שרה פיירפילד (Sarah Fairfield) ב-2004.
זמרת האופרה אן סופי פון אוטר ב-2006.
בנוסף, השיר זכה לגרסאות כיסוי אינסטרומנטליות רבות.
מילות השיר מתארות אירועי יומיום שגרתיים שאירעו יום לפני שגיבורת השיר פגשה את אהובה, למשל - היא נסעה ברכבת, עישנה סיגריה, וקראה ספר של מרילין פרנץ' לפני השינה.
במשך השנים הועלו סברות רבות בקשר למשמעותו של היום הזה.
יש המוצאים בשיר נימה דיכאונית, המרמזת על מערכת יחסים שלילית שהתפתחה לאחר אותו יום, ויש אפילו המוצאים רמזים למקרי מוות או רצח.
כמו כן הועלתה סברה שהשיר מתאר סימפטומים של אישיות נורמוטית - סוג של הפרעה נפשית שבה אדם חי חיים חסרי משמעות, כאשר אירועים שגרתיים ממלאים את חיי היומיום שלו.
זהו כנראה סוד הקסם המהלך על אומנים מיוסרים שבוחרים לבצע גרסאות כיסוי דווקא לשיר הזה, אף על פי שהוא אינו נחשב לשיר פופולרי ומוכר ברפרטואר של אבבא.
בקרב מעריצי אבבא זוכה השיר ליחס מיוחד משום שמדובר באחת מהקלטות האולפן האחרונות של הלהקה, בשל הסגנון הייחודי שלו בהשוואה לשאר הלהיטים של אבבא, וכאמור, בזכות הטקסט העמוק והרב-משמעי שלו.
הוידאו קליפ לשיר, שנחשב לפורץ דרך בזמנו, צולם בספטמבר 1982 בסטוקהולם, שנתיים לפני מהפכת הקליפים שחולל "מותחן" של מייקל ג'קסון.
את הקליפ ביימו שֶל סונדבאל ושֵל אוקָה אנדרסון, בניגוד לקליפים קודמים של הלהקה שאת כולם ביים לאסה הלסטרם מאז 1974.
בראיון שהעניק בני אנדרסון לעיתון השוודי דאגנס ניהטר ב-2009 הוא מביע צער על כך שהביצוע של אנייטה לא היה "אמוציונלי דיו", וכי הוידאו קליפ מוסיף נופך קודר אף יותר לשיר – חייה של האישה בקליפ מתערערים כליל בעקבות המפגש עם מושא אהבתה.
The Dead Weather (תעתיק: ד'ה דד ווד'ר; "מזג האוויר המת", באנגלית) היא סופרגרופ אמריקאית המנגנת מוזיקת רוק אלטרנטיבי.
הלהקה נוסדה בשנת 2009 בעיר נאשוויל שבמדינת טנסי בארצות הברית.
בינואר 2009, אליסון מוסהארט (מלהקות "The Kills" ו-"Discount"), ג'ק וייט (מלהקת הווייט סטרייפס), ג'ק לורנס (מלהקת "The Raconteurs") ודין פרטיטה (מלהקת קווינס אוף דה סטון אייג') ניגנו יחד באולפן Third Man Records של וייט.
הנגינה המשותפת הפכה במהרה לשבועיים וחצי אינטנסיביים של כתיבת שירים, חברי הסופרגרופ אהבו את התוצאות והחליטו להפוך להרכב, תחת השם "The Dead Weather".
אלבום הבכורה של הלהקה הוא "Horehound".
הוא יצא ב-14 ביולי 2009 בצפון אמריקה ויום קודם לכן באירופה.
אלבומה השני של הלהקה, "Sea of Cowards", שוחרר ב-7 במרץ 2010 באירלנד, ומספר ימים לאחר מכן בארצות הברית ובריטניה.
אליסון מוסהארט - שירה, גיטרה וכלי הקשה
ג'ק וייט - תופים, שירה, גיטרה
דין פרטיטה - גיטרה, אורגן חשמלי, פסנתר, סינתיסייזר, גיטרה בס וקולות רקע
ג'ק לורנס - בס, גיטרה, תופים וקולות רקע
The Definitive Collection הוא אלבום אוסף מאת להקת סנטנה שהופץ לחנויות בשנת 1992, מכירותיו היו חלשות יחסית.
The Daily Talk הוא אמצעי תקשורת בשפה האנגלית המפורסם באופן יומי על גבי לוח בשדרת טובמן של מרכז מונרוביה עיר הבירה של ליבריה.
לפי הניו יורק טיימס זהו התסקיר "המופץ בתפוצה הרחבה ביותר" בעיר משום שלתושביו אין מספיק כסף או חשמל הנדרשים על מנת לצרוך אמצעי תקשורת המוניים מתקדמים יותר.
מייסדה, העורך והעובד היחיד של דיילי טוק הוא אלפרד ג'יי סירליף שיצר אותו מתוך אמונה כי אזרחים שיש להם את המידע על ארצם הם הכלי לשיקומה של ליבריה אחרי מלחמת האזרחים.
הכתבות שהוא רושם על הלוח מורכבות מדיווחי עיתונים וכתבים מתנדבים.
המימון שלו מתבצע באופן ארעי על ידי תרומות כספיות מזדמנות וכרטיסי חיוג לטלפון סלולרי.
יש לו תא הצעות לקוראים.
סירליף יצר את הלוח בשנת 2000. הוא גם הקים חדר חדשות בסמוך ללוח עוד במהלך כהונתו של צ'ארלס טיילור אך לאחר ביקורת על שלטונו החדר נהרס על ידי חיילי צבא ליבריה וסירליף עצמו נכלא לתקופה קצרה.
החדר הוקם מחדש על ידו בעזרת ידידיו שבוע לפני בחירות של 2005 בהם זכתה אלן ג'ונסון-סירליף (יש לה שם משפחה זהה אך היא אינה קרובת משפחתו של סירליף) ומאז הלוח המשיך לפעול.
The Desired Effect הוא אלבום האולפן השני של הזמר האמריקאי ברנדון פלאוורס, סולן להקת הקילרס, כאמן יחיד.
האלבום יצא לאור ב-15 במאי 2015. האלבום הוקלט ב-Battle Born Studios שבנבדה, והופק על ידי אריאל רכטשיד ופלאוורס.
האלבום הגיע לפסגת מצעד האלבומים של בריטניה לאחר שמכר 31,077 עותקים בשבוע הראשון להוצאתו, והיה לאלבום הסולו השני של פלאוורס שהגיע לפסגת מצעד זה.
Can't Deny My Love - יצא לאור ב-23 במרץ 2015 כסינגל הראשון מהאלבום.
לפני הוצאתו פרסם פלאוורס מספר קטעים מהקליפ לשיר, המבוסס על הסיפור "גודמן בראון הצעיר" של נתניאל הות'ורן.
Still Want You - יצא לאור ב-13 באפריל 2015 כסינגל השני מהאלבום.
השיר זכה לביקורות חיוביות, בין היתר על ידי המגזין "בילבורד" שתיאר אותו כ"שיר מדהים", ו-Stereogum, שם תואר השיר כהמשך "התחייה היצירתית שסולן הקילרס חווה באלבומו החדש, The Desired Effect".
Lonely Town - יצא לאור כסינגל השלישי מהאלבום ב-27 באפריל 2015.
ב-Metacritic קיבל האלבום ציון ממוצע של 76 מתוך 100, בהסתמך על 23 ביקורות.
מאט ייטס מהמגזין Q תיאר את האלבום כ"בדיוק מה שאלבום פופ מעולה צריך להיות".
ניל מקורמיק מהטלגרף כינה אותו "סט של פופ-רוק מושחז בצורה מושלמת ממורק עם מקהלות עצומות" וכתב כי "כל רצועה באלבום מציעה תערובת חכמה של מילים נמרצים והוקים קליטים".
מארק בומונט מ-NME כתב כי "The Desired Effect הוא אוסף מרשים באופן עקבי".
The Discovery (מאנגלית: התגלית) הוא האלבום השלישי של להקת הדת'קור האמריקאית בורן אוף אוסיריס.
האלבום יצא לאור במרץ של שנת 2011.
The Divas of Doom בת' פיניקס (שמאל) ונטליה (ימין) צמד חברות הצמד בת' פיניקסנטליה גבהים בת' פיניקס: 1.68 מטרנטליה: 1.65 מטר משקל כולל 129 ק"ג תאריך הקמה 12 באוגוסט 2011 תאריך פירוק 22 במרץ 2012 שנות פעילות 2011–20122019
The Divas of Doom (בעברית: הדיוות של דום) הן צמד היאבקות מקצועית שהופיע בארגון ההיאבקות האמריקאי, ה-WWE, כחלק מתוכנית הדגל של הארגון, Raw.
הצמד הורכב מהמתאבקות בת' פיניקס ונטליה.
פיניקס ונטליה חברו האחת לשנייה לאחר שנטליה נמצאה בפיוד נגד לייקול (ליילה ומישל מק'קול) בספטמבר 2010. באוגוסט 2011, השתיים הפכו לדמויות רעות ובלתי חביבות על הקהל (דמויות אלה נקראות בשפת ההיאבקות המקצועית בשם "היל") וגילמו את הדמויות האנטי-דיוות, שסירבו להכיר בעובדה שהנשים בארגון צריכות להיות חמודות.
לקראת סוף שנת 2010, לאחר פירוק קבוצת שושלת הארט, נטליה שמה לעצמה כמטרה לזכות באליפות הדיוות אשר הוחזקה באותו הזמן על ידי לייקול (מישל מק'קול וליילה אל).
לאחר שלא הצליחה לנצח בשני מקרים את לייקול, נטליה סוף סוף הצליחה לצאת עם ידה על העליונה בקרב האנדיקאפ 2 נגד 1 באירוע סדרת ההישרדות וזכתה באליפות הדיוות.
לאחר הקרב, היא הותקפה על ידי לייקול, אך בת' פיניקס, שחזרה מפציעה שנגרמה עקב לייקול, נחלצה לעזרתה של נטליה ואף בירכה אותה על זכייתה.
מרגע זה ואילך, השתיים יצרו ביניהן ברית נגד לייקול, כשבאירוע TLC: שולחנות, סולמות וכיסאות, שהתקיים בחודש דצמבר, השתיים ניצחו את לייקול במסגרת קרב זוגות שולחנות הראשון בתולדות מחלקת הנשים של ה-WWE.
הברית ביניהן כביכול נגמרה חודש לאחר מכן כשנטליה הפסידה את התואר לאיב טורס באירוע הרויאל ראמבל, כשלאחר מכן היא עברה למותג Raw.
ב-1 באוגוסט 2011 בתוכנית Raw, נטליה ופיניקס התחרו בבאטל רויאל אשר קבע את זהות המועמדת לאליפות הדיוות של קלי קלי באירוע סאמרסלאם.
פיניקס ניצחה בקרב זה, כשלאחר הקרב היא הפכה לדמות הרעה, כשתקפה את קלי.
ארבעה ימים לאחר מכן בתוכנית סמאקדאון, נטליה ניצחה את AJ לי, כשלאחר הקרב גם היא תקפה את היריבה שלה ואף ציינה שהיא חוברת לשורות פיניקס.
ב-12 באוגוסט בתוכנית סמאקדאון, פיניקס ונטליה כינו את עצמן "הדיוות של דום".
באותה התוכנית, הן ניצחו את AJ לי וקייטלין, כשלאחר מכן המשיכו לתקוף את האחרונות.
נטליה ליוותה לזירה את פיניקס לקרב נגד קלי קלי (שלוותה על ידי קלי קלי) על אליפות הדיוות, אך פיניקס לא הצליחה לנצח בקרב זה.
ב-5 בספטמבר בתוכנית Raw, פיניקס ניצחה את איב טורס כדי לקבל הזדמנות נוספת להתחרות על התואר באירוע לילה של אלופים, שבו שוב היא נחלה הפסד.
ב-19 בספטמבר בתוכנית Raw, הדיוות של דום הפסידו בקרב זוגות לקלי קלי ואיב טורס.
שבוע לאחר מכן, פיניקס הצמידה את קלי קלי בקרב זוגות וכתוצאה מכך קיבלה הזדמנות נוספת להתחרות על התואר באירוע גיהנום בכלוב.
ב-30 בספטמבר בתוכנית סמאקדאון, נטליה הפסידה לקלי קלי בקרב יחידים.
באירוע גיהנום בכלוב, פיניקס ניצחה את קלי קלי לאחר עזרה מצד נטליה, וזכתה באליפות הדיוות בפעם הראשונה בקריירה שלה.
פיניקס הגנה בהצלחה על חגורת האליפות נגד איב טורס בשני מקרים: האחד, באירוע נקמה, והאחר, באירוע סדרת ההישרדות.
באירוע הרויאל ראמבל, שהתקיים ב-29 בינואר 2012, הדיוות של דום התחרו בקרב ארבע נגד ארבע לצד התאומות בלה (ברי בלה וניקי בלה) בניצחונן על איב טורס, קלי קלי, אלישיה פוקס וטמינה.
לילה לאחר מכן בתוכנית Raw, פיניקס הגנה בהצלחה על אליפות הדיוות נגד איב.
באירוע תא ההדחות, פיניקס הגנה בהצלחה על האליפות נגד טמינה.
לאחר הקרב, נראה שפיניקס ונטליה נפרדו.
סממן מרכזי לפרידה היה ב-22 במרץ, כשפיניקס הצטוותה לשורות איב טורס בניצחונן על נטליה, שהצטוותה לשורות טמינה.
לדיוות של דום היה איחוד קצר כשנטליה הכניסה להיכל התהילה את פיניקס במסגרת המחזור של שנת 2017, וגם בקרב הרויאל ראמבל הראשון של הנשים בשנת 2018, שנערך באירוע הרויאל ראמבל המסורתי, שבו נטליה הדיחה את פיניקס מהקרב.
באירוע רסלמניה, שנערך ב-7 באפריל, הדיוות של דום כשלו בניסיונן לזכות באליפות זוגות הנשים של ה-WWE בקרב זוגות מרובע אשר כלל את האלופות לשעבר, ביילי וסשה בנקס, The IIconics (בילי קיי ופייטון רויס), וניה ג'קס וטמינה, שבסופו קיי ורויס ניצחו.
נטליה ופיניקס השתתפו בטור האירופי של Raw כצמד.
השתיים השתתפו בקרבות נגד חברי קבוצת ה-Riott Squad, רובי ריוט וליב מורגן.
הן ניצחו בכל הקרבות שלהן, בדרך כלל על ידי תיאום תרגילי הכנעה מסוג השארפשוטר.
אליפות הדיוות (פעם אחת) - בת' פיניקס
חברת היכל התהילה (2017) - בת' פיניקס
The Diary of Alicia Keys הוא אלבום אולפן השני של הזמרת-יוצרת האמריקאית אלישה קיז.
האלבום יצא לאור ב-2 בדצמבר 2003, על ידי חברת תקליטים ג'יי רקורדס.
מתוך האלבום יצא הסינגל "You Don't Know My Name", אשר היה ללהיט בארצות הברית.
מגזין הרולינג סטון דירגו את האלבום במקום ה-277 ברשימת "500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים" אשר הרכיבו בשנת 2020, לאחר שתי גרסאות שנוצרו בעבר.
האלבום הופק על ידי מפיקים כדוגמת אלישה קיז, קניה וסט וטימבלנד.
ב-28 במרץ 2005, העניק איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי את תואר הפלטינה המרובעת לאלבום, על מכירות של למעלה מארבעה מיליון עותקים במדינה.
איגוד תעשיית ההקלטות הקנדי העניק לאלבום את תואר הפלטינה הכפולה על מכירות של למעלה מ-200,000 עותקים במדינה.
The Devil Put Dinosaurs Here (בתרגום חופשי לעברית: "השטן שם את הדינוזאורים כאן") הוא אלבום האולפן החמישי של להקת הגראנג' אליס אין צ'יינס אשר יצא לשווקים לראשונה ב-28 במאי 2013 בארצות הברית.
זהו האלבום השני של הלהקה בתקופת האיחוד שאחרי מותו של סולן הלהקה ליין סטאלי, אחרי האלבום שהוציאה 4 שנים לפני כן ששבר בצורת של 14 שנה ללא אלבומי אולפן מקוריים (שוחררו בתקופה זו רק אוספים).
כמו כן זהו האלבום השני של הלהקה עם הסולן החדש ויליאם דובאל, אשר החליף את סטאלי.
האלבום נוצר מיד אחרי סיום סיבוב ההופעות של הלהקה עם האלבום הקודם "Black Gives Way To Blue", ויצירתו נעשתה במשך יותר משנה.
שחרורו של האלבום נדחה מספר פעמים עקב ניתוח בכתף ושיקום שעבר מלחין והכותב העיקרי של הלהקה ג'רי קאנטרל.
האלבום התקבל בביקורות נלהבות יחסית על ידי עולם המוזיקה, כאשר הוא מגיע למקום השני במצעד ה"בילבורד 200" שמציג את האלבומים הנמכרים ביותר בארצות הברית בכל שבוע, ובמקום הראשון במצעד אלבומי הרוק בבילבורד.
הסינגלים מתוך האלבום "Hollow", "Stone", ו-"Voices" ששוחררו לפני יציאת האלבום הצליחו גם הם, כאשר "Hollow" ו-"Stone" טיפסו למקום הראשון במצעד רצועות הרוק המושמעות ביותר בבילבורד, ו-"Voices" במקום השלישי, והצליחו להישאר בדירוג במשך 20 שבועות ברציפות.
האלבום גם דורג גבוהה במצעדי עשרת האלבומים הטובים ביותר במדינות אוסטרליה, פינלנד ונורווגיה, והיה מועמד לפרס גראמי בקטגוריית האלבום המהונדס מוזיקלית הטוב ביותר בז'אנר הלא קלאסי.
בנוסף האלבום דורג במקום הרביעי בשנת 2019 במגזין האונליין הנחשב "Loudwire" ברשימת אלבומי הרוק הטובים ביותר בעשור האחרון.
סרטון המוקומנטריה "Alice in Chains: AIC 23" שוחרר על ידי הלהקה דרך האתר "Funny or Die" ב-3 באפריל 2013 על מנת לקדם את האלבום לפני שחרורו.
The Declaration (בעברית: ההצהרה) הוא אלבומה הרביעי של הזמרת אשנטי, אשר יצא ב-3 ביוני 2008.
על מנת לקדם את האלבום הוציאה הזמרת שלושה סינגלים ביניהם הסינגל "The Way That I Love You".
הזמרת אמרה כי היא הקליטה לאלבום לא פחות מ-52 שירים, מתוכם נעשה שימוש ב-15 בלבד.
זהו גם אלבומה האחרון שיצא תחת חברת התקליטים The Inc.
Records אף על פי שאלבום האוסף שלה שיצא 3 שנים קודם לכן היה אמור להיות האלבום האחרון תחת החברה.
"The Way That I Love You" – היה לסינגל הראשון מהאלבום אשר נשלח לרדיו האורבני ב-26 בפברואר 2008 וחודש לאחר מכן יצא גם להורדה דיגיטלית ובאפריל יצא גם לרדיו הקצבי.
השיר הגיע למקום ה-37 בארצות הברית ובכך הפך לשיר הראשון שלה מאז 2004 להיכנס ל-40 העליונים ולמקום השני במצעד שירי ה-R&B וההיפ-הופ.
"Body on Me" – יצא כסינגל השני מהאלבום ב-10 ביוני 2008 וכסינגל השלישי מתוך אלבומו של הראפר נלי.
הקליפ של השיר הגיע למקום הראשון במצעד הקליפים האמריקאי בשבוע הראשון ליציאתו אך מצא את עצמו מחוץ ל-40 העליונים במצעד האמריקאי הרשמי אך בבריטניה הגיע למקום ה-17 במצעד הבריטי הרשמי.
"Good Good" – יצא כסינגל השלישי והאחרון מהאלבום ב-16 ביולי 2008 אך נכשל מלהיכנס למצעד האמריקאי הרשמי או לכל מצעד אחר.
במצעד שירי ה-R&B וההיפ-הופ האמריקאי הגיע למקום ה-30 בלבד.
Hey Baby (After the Club) – יצא לאור כסינגל השיווקי הראשון והיחיד מהאלבום ב-16 באוקטובר 2007. השיר לא הצליח להיכנס למצעד של אף מדינה והגיע למקום ה-87 בלבד במצעד שירי ה-R&B וההיפ-הופ האמריקאי.
The Days (בעברית: הימים) הוא שיר מאת ה-DJ והמפיק המוזיקלי השוודי אביצ'י, בשיתוף פעולה עם הזמר האנגלי רובי ויליאמס.
השיר נכתב על ידי ברנדון פלאוורס, רובי ויליאמס, סאלם אל פאקיר, אביצ'י, ווינסנט פונטאר, והופק על ידי אביצ'י, פאקיר ופונטאר.
השיר הושמע לראשונה בבוסטון, עם שירה לא מוכרת על ידי פקיר.
השיר יצא לאור ברחבי העולם ב-3 באוקטובר 2014. הוא הופץ לצד "The Nights" במיני-אלבום "The Days / Nights".
"The Days" כתוב במפתח מז'ור, בקצב של 127 BPM.
מבנה האקורדים מבוסס על התקדמות אקורד הפופ פאנק.
השיר נכתב במקור עם וינסנט פונטאר וסאלם אל פאקיר, אך נועד לשתף פעולה בין ברנדון פלאוורס לאביצ'י, כאשר ברנדון שר.
עם זאת, בגלל חוסר שביעות הרצון של ברנדון מההקלטה, אביצ'י הביא סולן אחר, רובי ויליאמס.
סרטון מילולי יצא לאור בערוץ הרשמי של אביצ'י ביוטיוב.
בקליפ, אמן מרסס בצבע שחור את מילות השיר על קיר לבן.
לקראת סוף הסרטון, פאן-אאוט חושף את המילים היוצרות דיוקן של אביצ'י, אשר מכוסה לאחר מכן בכתמי צבע צבעוניים על ידי האמן.
נכון למאי 2020, יש לקליפ המילולי יותר מ-180 מיליון צפויות.
סאלם אל פאקיר - מפיק
טים ברגלינג - מוזיקה, מפיק
אש פורנורי - מפיק בכיר
The Diving Board (בעברית: המקפצה) הוא אלבום האולפן ה־29 של המוזיקאי הבריטי אלטון ג'ון, שיצא לאור בספטמבר 2013. הוא השני מאז "Victim of Love" שלא כלל אף אחד מחברי הלהקה הקבועים שלו.
באלבום הייתה חזרה למתכונת הבסיסית של פסנתר־בס־תופים ששימשה את ג'ון בהופעות החיות שלו בראשית שנות ה־70.
עם צאתו נכנס האלבום למקום השלישי במצעד האלבומים הבריטי – המיקום הגבוה ביותר לאלבום של ג'ון מאז "Songs from the West Coast" שמ־2001, ולמקום הרביעי בבילבורד 200. הוא גם האלבום המצליח ביותר של ג'ון במצעדים בארצות הברית מאז "Blue Moves" שמ־1976.
הסינגל המוביל של האלבום, "Home Again", יצא לאור ב־24 בספטמבר 2013, באותו יום שבו האלבום הפך זמין להזמנה מראש.
האלבום הולחן על ידי ג'ון למילותיו של ברני טופין.
המפיק, , הפיק גם את אלבום האולפן הקודם של ג'ון (בשיתוף ליאון ראסל), The Union .
ברנט הציע שהאלבום יוקלט במתכונת הבסיסית של פסנתר, בס ותופים איתה הופיע ג'ון בראשית שנות ה־70.
התוצאה, לדברי ג'ון, הייתה .
הוצאת האלבום נדחתה כמה פעמים: לכתחילה הוא היה אמור לצאת בסתיו 2012, אך באתר האינטרנט של ברני טופין פורסם שמטעמי קידום מכירות ההוצאה תדחה לפברואר 2013, ואז ההוצאה נדחתה שוב.
ב־28 בספטמבר 2012 פורסם ב"רולינג סטון" שג'ון לא היה מרוצה מהאיזון באלבום ושהוא רצה לכתוב שירים נוספים.
במהלך הופעה ב"זירה של פרת'" בפרת' שבאוסטרליה, ב־10 בנובמבר 2012, אמר ג'ון שהוצאת "The Diving Board" תדחה שוב, למאי 2013. ההוצאה נדחתה משום שג'ון רצה להקליט שירים נוספים עם ברנט בינואר 2013. ב־8 בינואר 2013 פורסם באתר האינטרנט של ברני טופין ששם האלבום שונה מ־"The Diving Board" ל־"Voyeur".
ב־23 בפברואר 2013 פורסם בכתבה ב"בילבורד" שהוצאת האלבום נדחתה שוב – הפעם לספטמבר 2013, וששם האלבום הוחזר ל־"The Diving Board".
כן פורסמה בכתבה רשימת השירים החדשה, שכללה ארבעה שירים חדשים שנוספו לחומר המקורי.
שיר אחד הושמט: "5th Avenue".
ג'ון תיאר את הגרסה הסופית במילים: .
כן תיאר אותו במילים: .
בסיכומו של דבר נדחתה הוצאת האלבום ארבע פעמים.
ב־28 באוגוסט 2013 יצא לאור ביוטיוב וידאו קליפ ל־.
בהממלכה המאוחדת, האלבום נכנס עם יציאתו לאור למקום השלישי במצעד האלבומים הבריטי, תוך מכירת 22,000 עותקים בשבוע הראשון.
האלבום הגיע למעמד אלבום כסף בהסמכת איגוד תעשיית ההקלטות הבריטי ב־10 בינואר 2014, מעמד המסמן מכירת 60,000 עותקים בבריטניה.
בארצות הברית, האלבום נכנס עם יציאתו לאור למקום הרביעי במצעד בילבורד 200, תוך מכירת 47,000 עותקים בשבוע הראשון, ובכך הפך לאלבום ה־18 של אלטון ג'ון שנכנס ל"עשרת הגדולים" (Top 10) במצעד.
בקנדה, האלבום נכנס עם יציאתו לאור למקום השביעי.
הסינגל "Can't Stay Alone Tonight" הפך לשיר ה־70 של ג'ון שדורג במצעד השירים העכשוויים למבוגרים של "בילבורד" (כאשר הדירוג הראשון שלו במצעד היה עם "Your Song" ב־1970), ובכך שבר ג'ון את השיא של עצמו כזמר הכי מדורג במצעד זה.
מגזין "רולינג סטון" דירג את האלבום במקום ה־25 ברשימת 50 האלבומים הטובים של 2013.
"The Diving Board" קיבל ביקורות חיוביות בדרך כלל ממבקרי המוזיקה עם יציאתו לאור.
ב־Metacritic, המייחס מדרוג מנורמל מתוך 100 לביקורות ממבקרי מיינסטרים, האלבום קיבל ציון ממוצע משוקלל של 71, המציין "ביקורות חיוביות בדרך כלל", בהתבסס על 24 ביקורות.
אנדי גיל, מבקר "אינדפנדנט", כתב שזהו .
קרוליין סאליבן, מבקרת "הגרדיאן", כתבה: .
קווין קצ'פול מ־"PopMatters" כתב ש.
המבקר יוסי חרסונסקי כתב שג'ון "חזר ממוקד".
הוא שיבח את "הכישרון המלודי" ו"המיומנויות הפסנתרניות" שגילה ג'ון באלבום, והוסיף: .
חרסונסקי כתב שג'ון התגלה באלבום כ, ותיאר אותו כ"אולי גדול הפסנתרנים" של מוזיקת הרוק מאז ליטל ריצ'רד.
מהדורת דלוקס – רצועות בונוס
מהדורת סופר דלוקס, DVD בונוס — חי מאולפני קפיטול
מהדורת טארגט והמהדורה המוגבלת היפנית
דייוויד פליץ' – גיטרה בס (9)
לארי גולדינגס – אורגן האמונד B3 (15)
סטייפן האוזר (בקרואטית: stjêpaːn xǎuser) – צ'לו (2, 4, 12)
ברוס פולר – טרומבון (9)
צ'אק פינדלי – פלוגלהורן (9)
רוז סטון – זמרת ליווי (10)
טי בון ברנט – מפיק מוזיקלי
ג'ייסון וורמר – הקלטה ומיקס
ג'ף גרטנבאום – סאונדמן משני
כריס אוונס – סאונדמן משני
ונסה פר – סאונדמנית משנית
זאכרי דווס – טכנאי ציוד, עוזר טכנאי מיקס
כריס אוונס – עוזר טכנאי מיקס
מיקס באולפני הוילג' ובאולפני אולימפיק (לוס אנג'לס)
גווין לארסן – מאסטרינג ב־Lurssen Mastering (הוליווד)
קארל ליברמן – טכנאי פסנתר
מאט מייטלנד – ארט דיירקטור
טוני קינג – מנהל קריאייטיב
+מדינההסמכהיחידות מאושרות / מכירותהממלכה המאוחדתכסף60,000^^אומדן היחידות המופצות מבוסס על הסמכת האלבום בלבד
הורדה דיגיטליתמרקורי רקורדס3744867הממלכה המאוחדת16 בספטמבר
מהדורה רגילה: כוללת 15 רצועות
מהדורת דלוקס: כוללת 19 רצועות
מהדורת סופר דלוקס: כוללת 19 רצועות ו־DVD בונוס — חי מאולפני קפיטול [אינה זמינה ב־MP3]
מהדורה בלעדית לאמזון ארצות הברית: מהדורת דלוקס והעתק פוסטר פרסום ההופעה בהטרובדור
מהדורה בלעדית לוולמארט ארצות הברית: מהדורת דלוקס ו־DVD בונוס של הופעה באולם באד וולטון (אחיו של סם וולטון, מייסד וולמארט) בפאייטוויל (ארקנסו) ביוני 2013 לפני בעלי המניות של וולמארט
מהדורה בלעדית לטארגט ארצות הברית: גרסה עם שני תקליטורים הכוללים שלוש רצועות מהופעה חיה (שתיים מהן לא זמינות בפורמט אחר)
מהדורה בלעדית ל־bestbuy.com ארצות הברית: מהדורת דלוקס ו־DVD בונוס של תהליך עשיית הופעות "The Million Dollar Piano"
מהדורה מוגבלת יפנית: גרסת שני תקליטורים SHM הכוללים שלוש רצועות מהופעה חיה (שתיים מהן לא זמינות בפורמט אחר)
The Death Race for Love Tour הוא סיבוב ההופעות של הראפר והזמר ג'וס וורלד, לתמיכה באלבום האולפן השני שלו Death Race for Love.
חלקו הראשון של סיבוב ההופעות החל ב-25 באפריל 2019 בונקובר, קנדה והסתיים ב-8 ביוני 2019 בדאלאס, טקסס; סיבוב ההופעות הראשון היה בשיתוף פעולה יחד עם Lyrical Lemonade ואליו הצטרף הראפר סקי מאסק.
חלקו השני של סיבוב ההופעות החל ב-15 באוגוסט 2019 בפסטיבל Frequency שהתקיים באוסטריה והסתיים ב-24 באוגוסט 2019 בפסטיבל Leeds שהתקיים בבריטניה.
את רוב ההופעות סיים ג'וס וורלד עם נאום מוטיבציה קצר לכל הקהל:
רשימת השירים הבאה היא מההופעה שהתקיימה ב-14 במאי 2019 בריצ'מונד, וירג'יניה.
רשימת שירים זו אינה בהכרח בוצעה בשאר ההופעות.
רשימת הופעות, תאריכים, ערים, מדינות, מקומות ומופעי חימום.
The Divine Comedy (בתרגום לעברית: הקומדיה האלוהית) היא להקת פופ מצפון אירלנד, שהוקמה בשנת 1989 על ידי סולנה ניל האנון.
האנון היה החבר הקבוע היחיד בלהקה, שניגן, בחלק מהמקרים, את כל כלי הנגינה שאינם תזמורתיים למעט תופים.
בין השנים 1996–1999 הוציאה הלהקה תשעה סינגלים שהגיעו למצעד הסינגלים הבריטי, כולל הלהיט "נשיונל אקספרס" שנכנס לעשירייה הפותחת.
נכון ל-2021 הלהקה הוציאה שנים עשר אלבומי אולפן.
בזמנים מסוימים הלהקה כללה את ניל האנון (שירה, גיטרות, קלידים, בס) בלבד, אך לאורך השנים היא כללה גם את:
בריאן מילס – גיטרה בס, גיטרות
שרלוט גלסון – חליל, סקסופון, ויולה
איבור טלבוט – גיטרות, גיטרה בס
ג'ובי טלבוט – אבוב, סקסופון, פסנתר, סינתיסייזר, צ'מבלו, קרן אנגלית, רשמקול
ג'ון מק'קולאג – גיטרה בס
מיגל "מיגי" בראדאס – תופים
רוב פרר – כלי הקשה, תופים
סיימון ליטל – גיטרה בס, קונטרבס
סטוארט 'פינקי' בייטס – אורגן, סינתיסייזר, אקורדיון, טרומבון
אנדרו סקיט – פסנתר, צ'מבלו
טוש פלוד – גיטרות, בנג'ו
איאן ווטסון – אקורדיון, קלידים
The Days / Nights הוא המיני-אלבום השני של ה-DJ והמפיק המוזיקלי השוודי אביצ'י.
המיני-אלבום יצא לאור ב-1 בדצמבר 2014 על ידי חברת התקליטים PRMD.
מדינהתאריך יציאהפורמטחברת תקליטיםמקורעולם1 בדצמבר 2014הורדה דיגיטליתPRMD
"The Distance" (בעברית: "המרחק") הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית מריה קארי, בהשתתפות הראפר האמריקאי טיי דולה סיין, מתוך אלבום האולפן החמישה עשר שלה, Caution.
השיר יצא לאור ב-18 באוקטובר 2018, על ידי חברת התקליטים אפיק רקורדס, כסינגל שיווקי מתוך האלבום.
השיר הגיע למקום ה-13 במצעד שירי ה-R&B/היפ-הופ הדיגיטליים.
השיר הוכרז יחד עם ההזמנה המוקדמת של Caution.
קארי וטיי דולה סיין ביצעו את השיר ב-The Tonight Show בכיכובו של ג'ימי פאלון ב-16 בנובמבר 2018. היא גם ביצעה את השיר בחלק השביעי (או החלק האירופי השני) של רצף ההופעות שלה, "All I Want for Christmas Is You", בדצמבר 2018.
ב-Slant Magazine כינו את השיר "ההצעה הידידותית ביותר לרדיו מתוך האלבום עד כה".
ברולינג סטון טענו שהשיר "מתהדר באווירת R&B מנצחת".
בשנת 2020, דירג אותו במגזין בילבורד כשיר ה-92 בגודלו בקריירה של קארי.
אותה הרשימה פורסמה במטרה לסקר ולדרג את "100 השירים הגדולים ביותר" של קארי.
אזורתאריך יציאהפורמטחברת תקליטיםמקורעולם18 באוקטובר 2018הזרמת מוזיקה • הורדה דיגיטליתאפיק
The Daily Wire (הדיילי וייר, בתרגום חופשי: המברק היומי) הוא כלי תקשורת אלטרנטיבי ואתר חדשות ומדיה שמרני אמריקאי שהוקם ב-2015 על ידי הפרשן הפוליטי בן שפירו והקולנוען ג'רמי בורינג.
החברה היא מפרסמת מובילה בפייסבוק, ומפיקה פודקאסטים כמו "המופע של בן שפירו".
ביוני 2022 החברה השיקה את +DailyWire, פלטפורמת וידאו על פי דרישה הכוללת תכנים שונים של הדיילי וייר, כולל פודקאסטים והפקות סרטים.
החברה הפיקה מספר סרטים באורך מלא וסדרות טלוויזיה בלעדיים.
מטה החברה ממוקם בנאשוויל, טנסי.
מטרת האתר היא לקדם ערכים ומדיניות ימנית-שמרנית ברחבי ארצות הברית.
הנושאים העיקריים שעוסק בהם האתר הם: פוליטיקה אמריקאית, להט"ב, שינויי אקלים, הפלות, פמיניזם, אחזקת נשק, פרוגרסיביזם, שמרנות, קפיטליזם.
בין השאר בסיפורים רבים האתר מתייחס לקטעי עיתונות מארגוני החדשות המרכזיים והפרוגרסיבים ומתן נקודת מבט שמרנית.
את הרעיון להקמת האתר הגו בן שפירו וג'רמי בורינג, כאשר עבדו עבור TruthRevolt , אתר חדשות שמומן בעבר על ידי מרכז החופש של דייוויד הורוביץ.
הדיילי וייר הושק ב-2015, לאחר שהשנים השיגו מימון ראשוני מן האחים תעשייני הנפט המיליארדרים דן ופריס וילקס.
בראשיתו האתר התקיים בעיקר על בסיס פרסום.
פריס וילקס שכאמור הוא מתומכיו הראשונים של האתר מנהל את Bentkey Ventures, LLC (לשעבר Forward Publishing, LLC), המוציאה לאור של הדיילי וייר.
מטה של האתר בתחילתו היה בלוס אנג'לס, קליפורניה.
בספטמבר 2020, שפירו הודיע כי מטה החברה יעבור לנאשוויל, טנסי.
האתר הפך לאחד מאתרי החדשות והמפרסמים המובילים בפייסבוק מבחינת מעורבות.
בשנת 2018, NewsWhip זיהה את האתר כ"ללא ספק" המוציא לאור הימני החזק ביותר בפייסבוק.
לפי NewsWhip, הדיילי וייר היה המפרסם השישי בשפה האנגלית בפייסבוק ב-2019 עד חודש מרץ.
האתר גם היה השני בכמות הכתבות מבין 10,000 הכתבות המובילות של פייסבוק.
בשנת 2021, סיפורים שפורסמו על ידי האתר זכו ליותר לייקים, שיתופים ותגובות בפייסבוק מכל מפרסם חדשות אחר, לפי NPR.
באפריל 2019, פוד-טראק דירג את התוכנית המופע של בן שפירו של האתר כפודקאסט השני המושמע ביותר בארצות הברית לחודש מרץ 2019, אחרי הפודקאסט "The Daily" של מייקל ברברו וסברינה טברניס.
ביוני 2020 פרש שפירו מתפקידו כעורך ראשי, בו כיהן מאז הקמת האתר, וקיבל על עצמו את תפקידו של עורך אמריטוס.
ג'ון ביקלי הוכרז כעורך הראשי הבא של האתר.
בינואר 2021, שפירו הודיע כי הדיילי וייר פותח אולפן לטלוויזיה ולסרטים שלא יקדם "מטרות שמאלניות".
הסרט המקורי הראשון של האולפן, "כלואה", הוקרן בבכורה בשנת 2022.
בספטמבר 2021, שפירו ובורינג הודיעו כי הדיילי וייר ייאבק בחובה לקבל החיסון לקורונה שקבע נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן עבור חברות עם יותר מ-100 עובדים.
ואכן מאוחר יותר הגישה החברה תביעה, אשר הובאה לבסוף בפני בית המשפט העליון.
בית המשפט העליון פסק כי אכן החובה אינה חוקית בפסיקה 6-3.
באוקטובר 2021, האתר שכר את אליסון ויליאמס, כתבת ספורט שמסקרת פוטבול וכדורסל מכללות, לאחר שהתפטרה מ-ESPN מכיוון שבעקבות החובה להתחסן נגד הקורונה החליטה החברה שנמצאת בבעלות דיסני שעובדי אירועים חיים חייבים לקבל את החיסון, והיא החליטה שלא להתחסן בעקבות כך שניסתה להרות ילד נוסף.
ויליאמס אמרה שהיא תחקור נושאים "שעשויים להיות טאבו מדי עבור כלי תקשורת אחרים".
בשנת 2021, החברה הכריזה על הקמת DW Books, הוצאה לאור שתתמקד בהוצאת ספרים המקדמים והנובעים מתפיסת עולם שמרנית.
ההוצאה פרסמה כותרים רבים ובהם ספרים שנכתבו על ידי בן שפירו, מאט וולש, קנדיס אוונס, כמו כן החנות האינטרנטית מקדמת ספרים נוספים העוסקים בשמרנות ובפרוגרסביות, ספריהם של מחברים כגון ברט וינשטיין, ג'ונתן היידט ג'ורג' אורוול ועוד.
הדבר ממשיך מגמה של שמרנים מקימים ערוצים מחוץ לבתי ההוצאה בניו יורק, לאחר שהוצאות לאור ביטלו מספר ספרים שנראו להם כמקדמים דעות שמרניות.
DW Books תכננה להוציא ספרים דרך Ingram Content Group חברה המתמחה בתעשיית הספרים, החל משנת 2022.
ההכנסות השנתיות של החברה עלו על 100 מיליון דולר לראשונה בתחילת 2022, והיו לה 150 עובדים.
נכון ליוני 2022, המייסד ג'רמי בורינג אמר כי לאתר יש 890,000 מנויים בתשלום.
ב-2023 נחשף כי האתר שילם לגוגל כדי לקבל חשיפה עבור חיפושים כמו "שינויי אקלים הם מתיחה" ("climate change is a hoax") ו"מדוע שינויי האקלים מזויפים" ("why is climate change fake") במטרה לפרסם טענות המכחישות את שינוי אקלים ולהפיץ דיסאינפורמציה בנושא שינוי האקלים.
במרץ 2022, הכריזה החברה על תוכנית להשקיע לפחות 100 מיליון דולר בתכני בידור לילדים במשך שלוש שנים בתגובה להתנגדות של דיסני להצעת חוק 1557 של פלורידה.
הפרויקט, אשר בהתחלה היה אמור להיקרא "Daily Wire Kids", בסופו של דבר קיבל את השם בנטקי ושוחרר ב 16 באוקטובר 2023, לרגל חגיגות יום השנה ה-100 להקמתה של חברת וולט דיסני.
עד כה, החברה הפיקה 4 סדרות מקוריות (צ'יפ צ'ילה, יום נהדר עם מייבל מקליי, Runes, ו- Gus plus Us).
בנוסף לתוכן הכתוב שלו, האתר מפיק מספר פודקאסטים, בניהם "המופע של בן שפירו", "המופע של מייקל נואלס", "המופע של מאט וולש" ו"המופע של אנדרו קלאוון".
באפריל 2018, טווח הפרסום של "המופע של בן שפירו" התרחב כאשר רשת הרדיו Westwood One החלה להפיץ אצלה את הפודקאסט.
בינואר 2019, Westwood One הרחיבה את פודקאסט בן השעה של שפירו לתוכנית רדיו, והוסיפה לתוכנית שעתיים נוספות, כך שלמעשה לבן שפירו יש מדי יום שידורים בני 3 שעות.
נכון למרץ 2019, לפי דברי הWestwood One, "המופע של בן שפירו" מועבר על ידי יותר מ-200 תחנות, כולל בתשעה מתוך עשרת השווקים המובילים.
בשנת 2020, הדיילי וייר רכשה את כל התוכן של PragerU.
ביום הבחירות 2020, הפעילה ומנהלת התקשורת לשעבר של Turning Point USA, קנדיס אוונס, הודיעה שהיא תעבור לנאשוויל, טנסי, ותצטרף לדיילי וייר עם תוכנית משלה בשם "קנדיס".
פרק הבכורה שודר ב-19 במרץ 2021. הפרקים של התוכנית משודרים מדי שבוע ומצולמים בפני קהל באולפן.
אורחים בולטים כוללים את נשיא ארצות הברית לשעבר דונלד טראמפ, נשיא UFC דיינה וייט, ונציג ארצות הברית ג'ים ג'ורדן.
במרץ 2022, האתר הקים פודקאסט חדש בשם "The Comments Section" (מדור התגובות) עם ברט קופר.
בדצמבר 2024 קופר עזבה את החברה.
רייגן רוהרבאך, מפיקת הפודקאסט החליפה אותה בהגשה.
בשנת 2022 פלטפורמת +DailyWire החלה לשדר את הפודקאסט של ג'ורדן פיטרסון.
בן שפירו (משמש גם כמייסד שותף)
בינואר 2021, הדיילי וייר הפיצה את "רוצי, הסתתרי, הילחמי" , סרט דרמה באורך מלא אודות ירי המוני המתרחש בבית ספר.
הפצת הסרט באמריקה הצפונית הייתה בלעדית למנוים.
בנובמבר, הדיילי וייר השיקה את "Adam Carolla: Truth Yeller", פודקאסט קומי שצולם עם קהל חי בכיכוב הקומיקאי אדם קרולה.
ב-10 בפברואר 2022, הסרט המקורי הראשון של החברה, "כלואה", הוקרן בבכורה ביוטיוב.
הוא בוים על ידי די.
קארוסו ובכיכובם של רייני קוואלי, ג'וש הורוביץ, ווינסנט גאלו בסרטו הראשון מאז 2013. לאחר שרכשה את הזכויות המקומיות על "The Hyperions", קומדיית גיבורי-על בכיכובו של קרי אלווס, החברה השיקה את בכורת הסרט בחינם ביוטיוב ב-10 במרץ 2022. לאחר מכן הסרט עבר לאתר של הדיילי וייר לצפייה בלעדית על פי דרישה.
ב-1 ביוני 2022, הדיילי וייר הפיצה את הסרט התיעודי של מאט וולש "מה היא אישה?", סרט העוסק בסוגיה הקווירית והטרנסג'נדרית בכלל והפמיניזם ומעמד האישה בפרט.
הסרט גרם לסנסציה בארצות הברית וזכה לתגובות אוהדות מחד ולביקורות קשות מאידך, נכון ליוני 2023 הסרט זכה לדירוג של 8.3 באתר IMDb ולדירוגים גבוהים באתרים אחרים.
"אימה בערבה", מערבון המתרחש במונטנה ובכיכובה של ג'ינה קראנו, הופץ למנויים ב-14 ביוני 2022.
ב-29 ביוני 2022 הדיילי וייר השיקה את פלטפורמת הווידאו על פי דרישה +DailyWire הכוללת פודקאסטים והפקות וידאו שונות של החברה, כמו כן תוכן שהופק על ידי ג'ורדן פיטרסון והכרזה על סדרת הנפשה לגיל הרך בשם "Chip Chilla", הכוללת את דיבובו של הקומיקאי רוב שניידר.
ב-3 בנובמבר, "My Dinner with Trump", סרט תיעודי בסגנון סינמה וריטה בהשתתפות דונלד טראמפ עם 16 מיועציו הקרובים ביותר, הופץ באופן בלעדי בפלטפורמה.
בנובמבר 2022, הדיילי וייר הודיעה כי תפיק עיבודים לרומן מ-1957 של איין ראנד "מרד הנפילים" ולסדרת הספרים "The Pendragon Cycle" של הסופר סטיבן ר.
+סרטיםכותרתסוגהתאריך הפצהרוצי, הסתתרי, הילחמימותחן פעולה14 בינואר 2021כלואהמותחן10 בפברואר 2022The Hyperionsקומדיית גיבורי-על10 במרץ 2022מה היא אישה?תיעודי1 ביוני 2022אימה בערבהמערבון14 ביוני 2022The Greatest Lie Ever Soldתיעודי12 באוקטובר 2022My Dinner with Trump3 בנובמבר 2022
The Dead Sea Scrolls Deception הוא ספר מאת מייקל בייג'נט וריצ'רד לי .
מטרת הספר היא לדחות את הקונצנזוס לפיו מגילות ים המלח היו פרי תנועה יהודית שולית.
בעקבות התזה של רוברט אייזנמן, המחברים טוענים שהמגילות היו פרי יצירתם של קנאים יהודים שהיו חסידיו המוקדמים של ישו בראשות אחיו יעקב הצדיק.
ליי ובאייג'נט טוענים שהמגילות נשמרו במשך עשרות שנים על ידי צוות שנשלט על ידי חוקרים קתולים בהנהגתו של נזיר דומיניקני, רולאן דה וו.
הם טוענים שההנחות המוקדמות של דה ווס הביאו אותם להתעלם מהראיות למוצאן הסביר מהמאה ה-1 של רבות מהמגילות, ובמקום זאת, לייחס אותן לזמן מוקדם יותר.
הרשל שנקס ביקר בחריפות את הספר.
חוקר המקרא הקתולי ג'וזף פיצמייר כתב שהספר מורכב ברובו מ"דפוס של שגיאות והצהרות מוטעות".
לפי חוקרי מגילות ים המלח הספר מעלה מספר טענות שגויות, וישו והנצרות הקדומה שונים מאוד מהרעיונות והאנשים ממגילות ים המלח.
The Devil Went Down to Georgia (מילולית: השטן ירד לג'ורג'יה) הוא שיר שנכתב ובוצע על ידי להקתו של צ'ארלי דניאלס ויצא לאור באלבומם משנת 1979 Million Mile Reflections.
השיר נכתב בסולם מינורי D.
במקור כתב את הלחן הבסיסי באוקטבה אחת נמוכה יותר, והוא נקרא "בלוז הכינור הגלמוד" (Lonesome Fiddle Blues), ויצא לאור באלבום שלו משנת 1975 שבו ניגן צ'ארלי דניאלס על גיטרה.
להקת צ'ארלי דניאלס העלתה את המנגינה באוקטבה אחת והוסיפה לו מילים.
האופן שבו בתי השיר מבוצעים קרוב יותר לדקלום מאשר לשירה, והוא מספר את סיפורו של בחור צעיר בשם ג'וני, שבגרסה של הסיפור הקלאסי מבצע עסקה עם השטן.
קטעי הנגינה שמבוצעים על ידי ג'וני והשטן מהווים מעברים מוזיקליים בשיר.
השיר היה הלהיט הגדול ביותר של הלהקה, הגיע למקום השלישי בבילבורד הוט 100, כשהקדימו אותו השירים After the Love Has Gone של Earth, Wind & Fire ו-My Sharona של הנאק.
השיר מספר את הסיפור על כישלונו של השטן להשיג את נשמתו של בחור צעיר באמצעות תחרות נגינה בכינור.
השיר מתחיל כאשר השטן המאוכזב מגיע לג'ורג'יה, כשהוא ככל הנראה ב"פיגור" בקצב גניבת הנשמות שלו, ואז הוא נתקל בבחור צעיר בשם ג'וני, שמנגן בכינור ברמה די טובה.
מתוך ייאוש, השטן, שטוען שגם הוא מנגן בכינור, מתערב עם ג'וני על פרס של כינור זהב תמורת נשמתו כדי לראות מי מהם ינגן טוב יותר.
אף על פי שג'וני מאמין שעריכת התערבות עם השטן עשויה להיות חטא, הוא מקבל את ההצעה ללא חשש, ומתרברב בביטחון ש"אני הטוב ביותר שהיה אי פעם".
השטן מנגן ראשון, כשברקע מלווים אותו נגנים שדים.
כאשר הוא מסיים את נגינתו, מחמיא לו ג'וני ואז מגיע תורו לנגן.
בקטע נגינתו הוא מתייחס לארבעה שירים ומשפטים מתוך שירים נושנים, אך לא מבצע אותם.
Fire on the Mountain (אש על ההר) - שמה של נעימת כינור מראשית המאה ה-19 וכן שמו של אלבומו של דניאלס מ-1974.
The House of the Rising Sun, שיר עם מסורתי מדרום ארצות הברית.
בנוסף מאוזכרות שורות מהשיר של בוב וילס Ida Red.
בהבינו שהוא הובס, השטן מניח את כינור הזהב לרגליו של ג'וני.
לאחר מכן מזמין ג'וני את השטן לנסות שוב לפני שהוא שב וחוזר על הצהרתו שהוא "הטוב ביותר שהיה אי פעם".
המגזין Cashbox שיבח את "קו הסיפור הנרטיבי המרתק" ואמר שלשיר יש "פיאנו רועם", "עבודת כינור צורחת", ו"תופים דופקים וגיטרה צורחת".
המגזין רקורד וורלד אמר שדניאלס "נותן כמויות גדולות של הגשת סיפור ונגינה בכינור יחד המפיק ג'ון בוילן שלוכד את ההתרגשות כמו שאף אחד אחר לא יכול לעשות".
משפט ההתפארות האחרון של ג'וני בשיר, נכלל בגרסת האלבום בנוסח הבא, "אמרתי לך כבר פעם, בן זונה, אני הטוב ביותר שהיה אי פעם" ("I done told you once, you son of a bitch, I'm the best that's ever been").
לצורך הקלטת גרסה לשידור השיר ברדיו, שינה דניאלס את המילים לגרסה, "אמרתי לך כבר פעם, בן...
("'Cause I told you once, you son of a gun"), אף על פי שתחנות בעלות זיקה למוזיקת רוק שידרו את הגרסה הבלתי מצונזרת.
יאיר ניצני כתב והלהקה תיסלם ביצעה גרסה יהודית-ישראלית לשיר, שנקרא "השטן ירד לבני ברק".
עלילת השיר דומה לשיר המקורי, רק שהשטן מתערב עם הרשל, בנו של הקצב לנגן לו שני שירי שבת.
הרשל, במקום כינור, שולף קלרנית ומביס את השטן.
מקורו של הסיפור שמסופר בשיר, שהוא למעשה בלדה, הוא במוטיב "העסקה עם השטן" המסורתי.
דניאלס ציין בראיונות, "אני לא יודע מאיפה הוא הגיע, הוא פשוט הגיע.
ובכן, אני חושב שאני יודע מאיפה הוא הגיע, ייתכן שהוא הגיע מהפואמה הישנה שנקראה 'The Mountain Whippoorwill' שסטיבן וינסנט בניי כתב לפני שנים רבות מאוד (1925), שאותה למדתי בבית הספר".
צ'ארלי דניאלס - גיטרה, כינור, שירה.
טום קריין - גיטרה, שירה.
"טאז" די'גרגוריו - קלידים, שירה.
פרד אדוארדס - תופים, כלי הקשה.
צ'ארלס הייוורד - גיטרה בס.
The Danse Society היא להקת רוק גותי וגל חדש אנגלית, שהוקמה בבארנסלי ב-1980. הלהקה הייתה פעילה עד 1987 והוקמה מחדש ב-2011. ההרכב המקורי כלל את סטיב רולינגס (שירה), פול נאש (גיטרה), לינדון סקארף (קלידים), טים רייט (גיטרה בס) ופול גילמרטין (תופים).
סקארף הוחלף בדייוויד וויטאקר (מלהקת Music for Pleasure) לאחר האלבוםHeaven Is Waiting.
במקור נקראה הלהקה "Y?", לאחר מכן Danse Crazy ורק לבסוף, Danse Society.
הם הקליטו והוציאו את הסינגל הראשון שלהם, "Clock", בחברת התקליטים Society, בשנת 1980. ואת אלבום האולפן הראשון שלהם, Seduction, ב-1982. אלבום זה הגיע למקום השלישי במצעד האינדי הבריטי.
אלבום האולפן השני שלהם, Heaven Is Waiting, יצא בדצמבר 1983 בחברת התקליטים Arista והגיע למקום ה-39 במצעד האלבומים בבריטניה.
האלבום הכיל גם קאבר לשיר "2000 שנות אור מהבית" של הרולינג סטונז, שהוקלט גם הוא ב-1984 כסינגל 12 אינץ' וכסינגל כפול במהדורה מוגבלת.
ב-1986, לאחר שהוציאו את אלבומם האחרון, Looking Through, עזבו כל חברי הלהקה מלבד הסולן והקימו את ההרכב Johnny in the Clouds.
רולינגס, הסולן, המשיך להקליט תחת השם Society, וב-1987 הוציא סינגל בשם, "Saturn Girl".
לאחר 1987, המשיך רולינגס לעסוק במוזיקה עם הרכב המוזיקה האלקטרונית לריקודים, Meridian Dream.
ובשנת 2021, הוא הופיע באוסף "Best Of" של חברת Danse Society.
אבל סטיב לא סיים את האלבום, אלא מאתלייה ביצעה את כל קטעי השירה.
באפריל 2012, הוציאו חברי הלהקה את הסינגל השני מתוך Change of Skin, "Vatican", מגובה בעיבוד מחודש לשיר המוקדם שלהם "Seduction".
ההופעה החיה הראשונה שלהם מזה 25 שנה בוצעה בפסטיבל ווייב גותיק-טרפן בגרמניה במאי 2012.
שיר שלא יצא בשם 'Towers' הוקלט בסוף 2010 עם סטיב רולינגס בשירה.
הייתה זאת תרומתו היחידה להרכב החדש.
המוזיקה של רצועה זו שימשה אז שיר הנושא של האלבום Change of Skin, עם הזמרת החדשה מאתייה שעמדה בחזית הלהקה לאחר מכן.
אלבום האולפן החמישי של הלהקה, Scarey Tales, יצא בפברואר 2013.
ב-1 בפברואר 2014, פרסמה הלהקה הודעה רשמית לפיה גילמרטין ורוברטס התפטרו במפתיע מהלהקה, מה שהביא לביטול סדרת הופעות.
נאש, וויטאקר ומאתלייה המשיכו עם Danse Society, ואליהם הצטרפו הבסיסט החדש לי ג'ונס והמתופף איאן האנטר.
דייוויד וויטאקר הוחלף בסם בולנדס בסוף 2014, כשג'ק קופר החליף את לי ג'ונס.
ב-9 בדצמבר 2014 יצא הסינגל "If I Were Jesus" / "Sound of Silence" ואחריו יצא אלבום האולפן השישי ב-25 בספטמבר 2015 בשם VI.
ביוני 2018 הלהקה הוציאה אי.פי חדש כולל קאבר ל"Hurt" של ניין אינץ' ניילז, המוקדש לקרן סופי לנקסטר, עם השירים "One Thought in Heaven" ו-"Scream" ובהשתתפות המתופף ג'וס ריילנס שהחליף את איאן האנטר, שלאחר מכן הוחלף בטום דבנפורט.
בספטמבר 2020 יצא לאור אלבום האולפן השביעי של הלהקה Sailing Mirrors, לציון חגיגות 40 שנה להיווסדה.
ביוני 2021 דילן ריילי החליף את דבנפורט וג'ונו מורי החליף את בוללאנדס לסיבוב הופעות קצר בבריטניה, כשבילי בוסטנצ'י מחליף את ג'ק קופר באופן זמני.
ג'ונו מורי הוחלף מאז על ידי סטיב דיקינסון.
כרגע נמצאת הלהקה בהפקה של אלבום האולפן ה-8 שלה 'The Loop'.
The Dark Side of the Moon Live היה סיבוב ההופעות הרביעי של מוזיקאי הרוק המתקדם הבריטי רוג'ר ווטרס, אשר החל בפארק בלה ויסטה, ליסבון, פורטוגל ב-2 ביוני 2006 והסתיים בכיכר הארמון, סנקט פטרבורג, רוסיה ב-6 ביוני 2008.
סיבוב ההופעות כלל ביצוע מלא של אלבום האולפן השמיני של להקת פינק פלויד בה ווטרס היה חבר, The Dark Side of the Moon, עיצוב במה ייחודי של מארק פישר, אשר עיצב את הבמות בסיבוב ההופעות The Wall Tour המקורי.
בין השאר נכללו בובות ענק, תצוגות וידאו גדולות ומערכת סאונד קוואדרופונית.
רשימת השירים הנ"ל רלוונטית לגבי ההופעה שהתקיימה ב-22 ביוני 2006 בנווה שלום, ישראל ואינה מייצגת בהכרח את שאר ההופעות שהתקיימו במהלך סיבוב ההופעות בו הערך עוסק.
רוק בריו - הופעה 1
ארו רוק - הופעה 5
נורווגיין ווד - הופעה 7
הופעה במרקי - הופעה 14
היד פארק קולינג - הופעה 15
מון אנד סטארס - הופעה 21
רוג'ר ווטרס - זמרה, בס, גיטרת קצב
סנואי וויט - גיטרה מובילה, גיטרת קצב
דייב קילמינסטר - גיטרה מובילה, גיטרת קצב, זמרה, בס
ג'ון קרין - סינתיסייזר, פסנתר, גיטרה, גיטרת פלדה הוואית, זמרה
הארי ווטרס - אורגן האמונד, סינתיסייזר
קרול קניון - קולות רקע, כלי הקשה, זמרה
ארנולד - קולות רקע, כלי הקשה, זמרה
איאן ריצ'י - סקסופון, EWI, בס
גרהם בורד - תופים, כלי הקשה
אנדי פיירוות'ר לואו - גיטרת קצב, גיטרה מובילה, בס, קולות רקע (בהופעות 1–110)
קייטי קיסון - קולות רקע, כלי הקשה, זמרה (בהופעות 1–110)
סילביה מייסון ג'יימס - קולות רקע, כלי הקשה (בהופעות 111–121)
The Death of Slim Shady (Coup de Grâce) (בעברית: "מותו של סלים שיידי (המתת חסד)") הוא אלבום האולפן ה-12 של הראפר האמריקאי אמינם.
האלבום יצא לאור ב-12 ביולי 2024, על ידי חברות התקליטים אפטרמת' אנטרטיינמנט,אינטרסקופ רקורדס ושיידי רקורדס.
האלבום הוא אלבום קונספט המתרכז סביב קרב בין אמינם עצמו לבין האלטר אגו שלו.
אמינם הוציא את אלבום האולפן האחד-עשר שלו Music to Be Murdered By ב-17 בינואר 2020, לאחר שזכה להצלחה מסחרית גבוהה, בעקבות זאת הוציא מהדורת דלוקס שיצא לאור ב-18 בדצמבר, Music to Be Murdered By: Side B.
ב-5 באוגוסט 2022, הוציא את אלבום האוסף Curtain Call 2, כהמשך לאלבום הלהיטים הגדולים שלו Curtain Call: The Hits, משנת 2005. החזרה של האלטר אגו סלים שיידי הוזכרה לראשונה ביום השנה החדשה 2023 ללא פרטים נוספים.
במהלך ראיון עם המפיק DJ Whoo Kid עבור תחנת הרדיו Shade 45 בינואר 2024, בו הצהיר אמינם שהוא "עובד על משהו קטן חדש".
באותו ראיון הוא הכחיש את השמועות על אלבום משותף אפשרי שלו ושל 50 סנט, למרות שהוא אהב את הרעיון של זה.
ב-19 במרץ 2024, המפיק ומשתף הפעולה הוותיק ד"ר דרה, בעודו בתוכנית האירוח Jimmy Kimmel Live!, חשף שאמינם עובד על אלבום האולפן הבא שלו ושהוא ייצא במהלך 2024.
ב-26 באפריל 2024, במהלך אירוע דראפט ה-NFL בעיר הולדתו דטרויט, אמינם שיתף סרטון בסגנון תוכנית הפשע "תעלומות בלתי פתורות" שמציב את השאלה "מי הרג את סלים שיידי?", בהתייחסו לסרטון של הראפר לאלטר אגו שלו.
כתב לבוש בטרנץ' מפרט את האויבים ששידי עשה במהלך השנים כשהראפר 50 סנט התייחס לפרסונה.
באותו היום, הכריז על צאת האלבום The Death of Slim Shady (Coup de Grâce) ותאריך יציאתו בסוף סרטון בן 56 שניות, יחד עם הזמנה מוקדמת שלו.
ב-10 במאי 2024, משתף הפעולה הוותיק לואיס רסטו שיתף פרטים חדשים על האלבום, וחשף שזו תהיה חזרה "קשה" לצליל החתימה של הראפר.
רסטו, ששיתף פעולה עם אמינם באלבום מאז 2021, אומר שהמעריצים יכולים לצפות לשמוע "חזרה למהות היצירתית המקורית של אמינם", כאשר האלבום בוחן נושאים סביב חייו ופטירתו של האלטר אגו השנוי במחלוקת שלו, סלים שיידי.
האלבום הוא אלבום קונספטואלי, ואמינם הפציר במעריצים להאזין לו לפי הסדר, מכיוון שהשירים עלולים לא להיות הגיוניים אם יקשיבו להם בצורה לא מסודרת.
האלבום כולל שיתופי פעולה עם אמנים כמו ג'לי רול, JID, סקיילר גריי, ביג שון ובייביטרון.
מגזין קומפלקס הכליל את האלבום במקום השמיני ברשימתם לאלבומים הטובים ביותר לשנת 2024.
הרצועה "Houdini" מהאלבום הגיעה למקום השני במצעד הבילבורד הוט 100, וסימנה את מיקום השיא הגבוה ביותר של אמינם מאז שנת 2020.
בבריטניה, אמינם צפוי להשיג את אלבומו ה-11 שהגיע למקום הראשון במצעד האלבומים הבריטי לפי מצעדי אמצע השבוע.
הוא מכר יותר מפי שלושה מהמתחרה הקרוב שלו.
הסינגל המוביל מהאלבום, "Houdini", תפס את המקום הראשון במצעד הסינגלים הבריטי במשך שלושה שבועות לא רצופים.
פרסתאריךקטגוריהתוצאהמקורפרס גראמי26 בינואר 2025אלבום הראפ הטוב ביותרפרס המוזיקה האמריקאית26 במאי 2025אלבום היפ-הופ אהוב
+ תאריכי יציאות לאור ופורמטים עבור The Death of Slim Shady (Coup de Grâce)אזורתאריך יציאהפורמט (ים)חברת תקליטיםמקורכלל העולם12 ביולי 2024הורדה דיגיטלית • הזרמת מוזיקה • תקליטור • תקליטאפטרמת' • אינטרסקופ • שיידי
The Dark Pictures Anthology: Little Hope (בתרגום חופשי לעברית: אנתולוגיית התמונות האפלות: ליטל הופ) הוא משחק וידאו משנת 2020 שפותח על ידי האולפן והופץ על ידי Bandai Namco Entertainment.
השחקן ויל פולטר מגלם את הדמות הראשית במשחק באמצעות דיבוב ולכידת תנועה.
המשחק מתרחש בעיירת רפאים בשם "ליטל הופ" שבמסצ'וסטס ועלילתו עוקבת אחר חמישה סטודנטים שיוצאים לסיור כיתתי בליווי הפרופסור שלהם.
לאחר שהאוטובוס בו החבורה נסעה התהפך בעיירה, הקבוצה מגלה שהיא לכודה בעיירה ושערפל על טבעי מונע מהם לצאת ממנה.
במהלך חקירתם את העיירה, הקבוצה מותקפת על ידי גרסאות מפלצתיות של תושבים שחיו בעבר בליטל הופ, בתקופת הקולוניה האנגלית במסצ'וסטס.
המשחק מבוסס ברובו על קבלת החלטות בידי השחקנים, כאשר החלטות אלו משפיעות על המשך עלילת המשחק.
במסגרת בחירו השחקנים, חלק מהדמויות (ואפילו כולן) יכולות למצוא את מותן במהלך המשחק.
בנוסף לאלו, המשחק עושה שימוש במערכת "" שבה על השחקנים ללחוץ על רצף מסוים של כפתורים על מנת לעבור מכשולים שונים (במידה והשחקנים נכשלו, הדמויות יכולות למות).
על מנת לסייע לשחקנים, המשחק משתמש במערכת בשם "תמונות" ובמסגרתה השחקן יכול למצוא ברחבי המשחק תמונות שמציגות לשחקן רגע קריטי שיכול להתרחש בעתיד ובכך המשחק מכין אותו מראש לתרחיש.
יוצרי המשחק בחרו להתמקד בצייד המכשפות בסיילם כתמה המרכזית במשחק במטרה לחקור את הפרנויה מסביב לכישוף ואת הסיבה שבגללה הפרנויה נוצרה מלכתחילה.
המשחק הופץ עבור קונסולות הפלייסטיישן 4, המחשב האישי ול-Xbox One ב-30 באוקטובר 2020 וזכה לביקורות מעורבות.
ב-27 בספטמבר 2022 המשחק הופץ לקונסולות הפלייסטיישן 5 ול-Xbox Series X/S.
ב-5 באוקטובר 2023 המשחק הופץ לקונסולת הנינטנדו סוויץ'.
משחק המשך בשם "The Dark Pictures Anthology: House of Ashes" הופץ באוקטובר 2021 ואת התפקיד הראשי מגלמת השחקנית אשלי טיסדייל באמצעות דיבוב ולכידת תנועה.
המשחק משוחק מנקודת מבט של גוף שלישי (השחקנים רואים את הדמויות מעבר לגבן) ובמסגרתו השחקים שולטים על חמש דמויות שנלכדו בעיירת הרפאים "ליטל הופ".
על השחקנים לבחור באפשרויות דיאלוג שונות, מה שעלול להשפיע על עלילת המשחק ועל הקשר בין הדמויות השונות.
ניתן לסיים את המשחק מספר פעמים מכיוון שלמשחק יש מספר סופים אפשריים ותרחישים שונים המתקיימים בהתאם להחלטות השחקנים.
בהתאם לבחירות אלו, חלק מהדמויות יכולות למצוא את מותן במהלך העלילה.
המשחק גם מציג קטעי אקשן במסגרתם מוצגת מערכת בשם "Quick time event" ובה על השחקנים ללחוץ על מספר מסוים של מקשים במהירות.
במידה והשחקנים פספסו, ההשלכות על חלק מהדמויות יכולות להיות קריטיות.
במידה למשחק הקודם, המשחק מציג שני מצבים מרובים משתתפים: מצב "סיפור משותף" במסגרתו שני שחקנים מתחרים אחד בשני ומצב "ערב סרט" שבו חמישה שחקנים יכולים לשחק יחדיו, כאשר השלט עובר בין המשתתפים בכל פעם שמגיע תורם לשלוט על הדמות שלהם.
המשחק מוצג כסיפור בלתי גמור השייך לאוסף של "האוצר" (פיפ טורנס \ טוני פנקוהרסט), המבקש מהשחקנים לסייע לו לסיים את הסיפור.