tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מהצד השני, בכירים בענף שרואיינו לכתבה מתחו ביקורת על הגסות והשטחיות של הקמפיינים שלהם, בטענה שהם מוציאים שם רע לתעשייה ונחפזים לעתור לבית המשפט העליון כאילו היו אבירי חופש הביטוי.
באותה שנה, פרסם אתר ynet כתבה שלילית בנושא בעוד שגלובס פרסם על כך כתבה חיובית.
המגזין העין השביעית הגיב לכתבה בהארץ במאמר משלו, בו טען כי עיתון מכובד כמו הארץ לא היה צריך לתת במה לצמד פרסומאים פרובוקטיביים, מכיוון שבכך הוא מפרסם אותם.
החל משנת 2007 זרמון מייצג בישראל את חברת DDB של רשת הפרסום מקבוצת אומניקום, ואת TRIBAL worldwide, רשת הפרסום האינטראקטיבית שהיא זרוע של DDB.
לאחר רצח רבין טיפל זרמון בתנועת "דור שלום" על בסיס פרו בונו ועיצב את הלוגו שלה.
ב-1999, ביחד עם רפי ברזילי וטל זילברשטיין, היה זרמון בצוות שניהל את הקמפיין של אהוד ברק שנבחר לראש הממשלה.
ב-2006 הריץ את הקמפיין של מרצ, בראשה עמד אז יוסי ביילין, כשסיסמת הקמפיין הייתה "אצלנו האדם במרכז והאדמה בצד".
ב-2012 ניהל את קמפיין הרב חיים אמסלם, שרץ בראש רשימת עם שלם.
בשנים 2009–2011 התערערו יחסיו של זרמון עם גולדמן, מיקומם בדירוג יפעת הדרדר ואת החברה עזבו שורת לקוחות בהם פוקס, AIG ורשת אפריל.
בשנת 2012 קנה זרמון את חלקו של גולדמן וחזר להיות הבעלים ב-100% בחברה.
לחברה חזרו לקוחות ותיקים כגון אפריל והצטרפו חדשים כגון קבוצת גינדי, רשת האופנה קרייזי ליין, קבוצת ענבל אור ורשת הדיסקאונט זברה.
זרמון הוא מרצה אורח באוניברסיטאות, וקמפיינים שלו, דוגמת קמפיין פוקס אותו הוביל מאז 1997, נלמדים בהן.
בשנת 2009 הקים ביחד עם היזם שי ענבר את חברת הסטרט-אפ Minteye, שמתמחה בפרסום באמצעות CAPTCHA.
אחר-כך פיתחה החברה מוצר בשם skip&role, טכנולוגיה שמאפשרת לדלג על פרסומת וידאו באמצעות חשיפה לבאנר.
בשנת 2011 גייס זרמון את מייסד וואלה!
גדי הדר לשמש כמנכ"ל החברה.
ב-2013 חתמה החברה על הסכם שיתוף פעולה עם AOL.
בבעלות זרמון חברה בשם וידיקונס, שמתמחה באומטיקונים, סמלים למכשירי סלולר ולווידאו.
בבעלותו חברה נוספת בשם Mayadana, שמשמשת ברוקר במפגש בין הקונה למוכר במערכת הפרסום האינטרנטית.
בשנת 2024 ייסד את AdGPT, סטארט־אפ המשתמש בבינה מלאכותית ליצירת פרסומות בפלטפורמות שונות של מדיה חברתית.
קהל היעד שלו הוא עסקים קטנים ובינוניים.
אילון ערמון (נולד ב-1963, תל אביב) הוא מעצב ריהוט, מוצר וחלל ישראלי, מרצה מוביל לעיצוב ולשעבר ראש המחלקה לעיצוב תעשייתי במכון הטכנולוגי חולון.
ערמון גדל בתל אביב, התחנך בבית הספר היסודי "תל נורדאו" ובתיכון עירוני ה' בעיר.
את שירותו הצבאי עשה במערך הנ"מ, והשתחרר בדרגת סרן מתפקידו האחרון כמפקד סוללה.
בשנת 1986 החל ללמוד עיצוב תעשייתי במכון הטכנולוגי חולון.
את ההחלטה ללמוד עיצוב מייחס ערמון לאינטואיציה – "אני סומך על האינטואיציות שלי.
הלכתי ללמוד עיצוב מתוך אינטואיציה.
לא הכרתי אף אחד שעסק בעיצוב ולא ידעתי מה עושה מעצב, או מה עיצוב עושה." המחלקה לעיצוב תעשייתי בחולון, שנקראה אז המגמה לעיצוב – המרכז לחינוך טכנולוגי" הייתה בחיתוליה (המחזור הראשון סיים ב-1987) ואחת ממטרותיה המרכזיות הייתה הכשרת מורים לעיצוב לשנים הבאות.
ערמון נוהג לספר שכבר בשבוע הראשון ללימודים הצהיר שבעוד עשור ילמד בעצמו במחלקה, תחזית שאכן התגשמה.
במהלך לימודיו זכה במלגות הצטיינות מטעם המכון הטכנולוגי חולון, מהקונסוליה הבריטית ומקרן העץ והרהיטים (התאחדות התעשיינים).
בעזרת מלגות אלו ותיק עבודות עשיר, נסע ב-1991 ללונדון ללימודי תואר שני באקדמיה המלכותית , שם התמחה בעיצוב ריהוט.
בזמן שהותו באנגליה הקים חברה בשם Armon Design והחל לעבוד כמעצב עצמאי.
בעזרת מלגה נוספת ממשרד התעשייה הבריטי, הציג ערמון את עיצוביו בתערוכות מסחריות בארצות הברית, אנגליה, גרמניה, סינגפור ומדינות נוספות, ועבודותיו נמכרו ברחבי העולם.
את שנותיו באנגליה מתאר ערמון כשנותיו היפות ביותר, בהן התחדדה זהותו המקצועית ואופיו כמעצב.
בשנת 1995, עם הולדת בתו הבכורה, חזר ערמון לישראל.
החזרה לישראל לא הייתה קלה.
ערמון מתאר את המפגש עם היצרנים והספקים המקומיים כמלחמה מתישה, שלא אפשרה לו לייצר רהיטים ומוצרים ברמה אליה הורגל בלונדון.
זמן קצר לאחר חזרתו סגר את החברה ועבר להתמקד בהוראה.
באותו השנה החל ללמד עיצוב ריהוט במכללת "אורט" והעביר השתלמויות שונות בתחום.
בשנת 1995, עשר שנים לאחר שהחל את התואר הראשון שלו, החל ערמון ללמד במכון הטכנולוגי חולון.
זה למעלה משני עשורים שערמון מרכז את תחום הריהוט במחלקה לעיצוב תעשייתי ומכהן כמרצה בכיר המכשיר דורות של מעצבים באחד המוסדות המובילים בישראל ללימודי עיצוב.
ערמון אף כיהן כראש המחלקה בשנים 1999-2001.
בתפקידו כמרצה וכראש מחלקה, ערמון מקפיד לספר לתלמידיו על עולם העיצוב שמחוץ לאקדמיה.
בשנותיו כראש המחלקה נהג לקבל את פני הסטודנטים החדשים בהצהרה: "ברוכים הבאים, אני רוצה לומר לכם, בנוכחות המלווים וההורים שאם הגעתם לפה כדי לרכוש מקצוע ולהתפרנס אני ממליץ לכם לעזוב עכשיו וללכת ללמוד כל מקצוע אחר.
אם הגעתם לפה כי העיצוב הוא בדמכם ואתם לא יכולים לנשום בלעדיו אני אשמח ללמד אתכם".
לצד פעילותו הענפה כמרצה לעיצוב, ממשיך ערמון לעסוק בעיצוב ריהוט ועיצוב פנים למשרדים וחנויות, ובעיקר בפרויקטים עצמאיים בהם מונע מעניין אישי.
בשנת 2001 נפתחה תערוכת היחיד הראשונה של ערמון.
התערוכה "בעקרון" הציגה סדרת כיסאות מתקפלים, נשענים על עקרון שפיתח בעת לימודיו בלונדון.
מאז חזרתו לישראל הציג בתערוכות יחיד ותערוכות קבוצתיות רבות במגוון גלריות ומוזאונים.
ברטרוספקטיבה משנת 2018 כתב ערמון "אני יכול להגיד שאני מרגיש בר מזל.
עיסוקי העיקרי בחיים הוא הנושא האהוב עליי ביותר."
בעבודתו של ערמון עולים מוטיבים חוזרים לאורך השנים.
לאורך השנים חוזר ערמון לכיסאות יותר מלכל אובייקט אחר ("אני בדרך כלל חושב בכיסאות").
בעבודותיו ניכרות גישות שונות, בדיקות טכנולוגיות, חומריות ותאורטיות בנושאים המעסיקים אותו.
הכיסא, אובייקט יומיומי בעל מורכבות כמעט נסתרת, הוא כר הבחינה של ערמון לרעיונות שונים, האובייקט איתו הוא מנהל דיאלוג ארוך.
חפץ נוסף החוזר בעבודותיו הוא אופניים, ובפרט מושב האופניים.
ביטוי לכמה מהמוטיבים המובילים בעבודתו הוצגו יחד בתערוכה "אוכף", שהציג ערמון ב-2014 במוזיאון העיצוב חולון כחלק מתערוכת האופניים "ללא מעצורים".
ערמון עוסק באופן קבוע בספורט סיבולת אקסטרים ומשתתף בתחרויות ריצה ורכיבה ברחבי העולם.
עיסוק זה חוזר בעבודתו, בעיקר באופן עבודתו הטוטאלי, נכתב עליו בעבר "מעצב הרץ למרחקים ארוכים".
בהזדמנויות שונות התייחס ערמון לכיסאות מתערוכה "אוכף" כמשלבים את שתי אהבותיו הגדולות, כיסאות ואופניים.
בהמשך פיתח פרויקט לסדרת כיסאות שחלקם עושים שימוש בשלדות האופניים עצמן.
השימוש בגרוטאות ובחפצים קיימים, רהיטים שהושלכו לאשפה ומציאות אחרות גם הן חלק מהמוטיבים החוזרים בעבודתו.
שטיחים ישנים שנגזרו וחוברו מחדש לשטיח עכשווי, כיסאות עזובים להם הצמיד מגלשיים והפך לכיסאות נדנדה ושאר חפצים שנאספו מרחוב וחודשו בהתערבות קטנה יחסית.
הפעולה ה"ירוקה" הנכונה ביותר, מסביר ערמון, "היא זו שבאלתור יחסית קטן מחזירה אובייקט לשוק, גורמת לו להיות נחפץ ומעניקה לו מחזור חיים חדש".
בשנת 2018 הציג ערמון תערוכת יחיד שונה מאלו שהציג בעבר: התערוכה "אני תלמיד של כיסא" אמנם עסקה בכיסאות, אך הוצגו בה בעיקר תחריטים שיצר ערמון כחלק מספר אמן.
בשנה שקדמה לתערוכה למד את אמנות התחריט אצל גלית ראוכוורגר, ויצר 24 תחריטים מקוריים המתייחסים לכיסאות ולמוטיבים אחרים בעבודתו, דרך רישום ושירים קצרים שכתב.
השירים השתלבו בעבודתו בעקבות התערוכה "שירת חפצים", שאצרה רביד רובנר בגלריה ויטרינה בחולון בשנת 2015. בין השירים המוצגים בתערוכה הוצג גם שירו של אהרון שבתאי, "אני תלמיד של כיסא": שם ספר האמן של ערמון.
בריאיון לגלית ראוכוורגר סיפר ערמון על תפיסת העולם שלו והאופן בו הוא מתייחס לעשייה: "באופן מודע החלטתי שכל העשייה שלי היא "עשייה לשם עשייה".
בואי נגיד, כל הכיסאות שלי?
הם אף פעם לא היו למכירה.
אני לא מייצר עוד כיסאות כאלה, כי, בעצם לא צריך את העיצובים שלי.
בשנת 2004 כיסאות שעצב ערמון השתתפו בתערוכת "המחייה".
הכספים שנאספו נתרמו לעמותת "עלם" נוער בסיכון.
הרעיון היה לאסוף כיסאות מהרחוב ולהחזיר את הכסף " בחזרה לרחוב" אל הנערים.
בשנת 2006 החל פרויקט "הלבבות השבורים", ערמון עיצב מכבש שכובש מטבעות ומנקב בהם צורת לב.
הכספים שנאספו נתרמו לעמותת ורייטי.
בשנת 2016 פרויקט "Take one" איסוף אופניים מהרחוב והפיכתם לכיסאות נדנדה, כל הרווחים ממכירת הכיסאות הועברו לעמותת UNICEF לרכישת אופניים לילדים הזקוקים להן במדינות נחלשות.
"הבחירה באופניים, מבחינתי, אינה מקרית.
אני חושב ומאמין שאופניים הם המתנה היפה ביותר שניתן להעניק לילד.
מעבר לרווח המשחקי והספורטיבי ישנו כמובן את נושא הניידות, האופניים בעצם מקנים לילד את האפשרות להגיע בעצמו לכל מקום, ובכך גם מעניקות לו עצמאות".
בשנת 2017-2019 פרויקט " שובר הלבבות 2" כבישת מטבעות 5 סנט אמריקאי ותרומת הכסף לעמותת "הבית בנווה עופר".
2001 – "בעקרון" - סדרת כיסאות מתקפלים, גלריה פריסקופ, ת"א
2003 – "ימי החנוכה" - תערוכת צילומים, המכון הטכנולוגי חולון
2004 – "המחייה" – כיסאות נדנדה, גלריה הוראס ריכטר, יפו
2005 – "סקיצה" – חמישים ספרי סקיצות, גלריה ויטרינה, המכון הטכנולוגי חולון
2006 – "דמי חנוכה" – תכשיטים ממטבעות, גלריה לתכשיטים יעל הרמן, ת"א
2008 – "מגלומניה" – עיצוב דמויות בנושא זהות, בית האומנים, ת"א
2014 – "אוכף" – כיסאות ומושבי אופניים, גלריה ויטרינה, המכון הטכנולוגי חולון
2016 - Take One - תערוכה ומכירה לכיסאות אופניים, גלריה סאגה, ת"א; Brooks, פסטיבל העיצוב בלונדון
2018 – "אני תלמיד של כיסא" – ספר אמן, סדרת תחריטים וכיסאות, בית בנימיני, ת"א
2003 – "קומבינה קומפלט" – גלריה פריסקופ, ת"א
2005 – promisdesign – פסטיבל העיצוב ברלין, תערוכת הרהיטים הבינ"ל בקופנהגן, תערוכת העיצוב במילאנו
2006 – Re-Oriented Design Israel – הביאנאלה לעיצוב בינ"ל, צרפת
2010 - "רצפים; זהויות – תכשיט ישראלי 5" – הביאנלה לתכשיטים, מוזאון ארץ ישראל, ת"א
לוגיים - הביאנלה השישית לקרמיקה", מוזאון ארץ ישראל, ת"א
2011 – "סיפורי סבתא", גלריה פרדיגמה, ת"א
2011 – "הישן החדש: עיצוב בהווה מתמשך", מוזיאון העיצוב, חולון
2012 – "מאה שנות כדורגל בישראל", מוזאון ארץ ישראל, ת"א
2013 – "ללא מעצורים", מוזיאון העיצוב, חולון
2016 – "חומרים חכמים חומרים טיפשים", גלריה ויטרינה, המכון הטכנולוגי חולון
2016 - "&YES", מוזיאון הטריאנאלה במילאנו, במסגרת שבוע העיצוב, איטליה
2016 – "משחק כיסאות", הגלריה במרכז האקדמי ויצו חיפה
2016 – "תורת המחברים", גלריה ויטרינה, המכון הטכנולוגי חולון
2016 – "מבט על", מוזאון העיצוב חולון
2017 – "הדפסים קטנים", זיקית סטודיו
2017 – "חפץ אלים", גלריה ויטרינה, המכון הטכנולוגי חולון
2017– "שרפרפים", גלריה ויטרינה, המכון הטכנולוגי חולון
2017 –"מלחמת הכוכבים" פרויקט בשיתוך פעולה עם דיסני
2018 – "שיבוש", גלריה ויטרינה, המכון הטכנולוגי חולון
2018 – "זמנים" גלריה ויטרינה, המכון הטכנולוגי חולון
2018 –"basecamp", בית האדריכל, יפו
2018 – "מכונת הזמן", מוזיאון העיצוב חולון
אילונה אריאל (נולדה בישראל בשנת 1958 כאילונה פרנקל) היא יוצרת סרטים, ייזמית ומנהלת קריאטיבית.
בין יצירותיה הקולנועיות הסרט "זמני" והסרט "אגף הוויפאסנה", שזכו בפרסים בינלאומיים ותורגמו לשפות רבות.
אילונה אריאל עזבה את ישראל בשנת 1978 לתקופה בת 18 שנים, מתוכם שהתה תשע שנים בניו יורק, שם עסקה בצילום ובמוזיקה.
היא בוגרת בית הספר הניו-יורקי לצילום: "Germain School Of Photography" ובית הספר הניו-יורקי למוזיקה: "Drummer's Collective".
אריאל ניהלה את ההוצאה לאור של המדריך הבינלאומי להפקות קולנוע בשנים 1983–1984 The Producer's Masterguide.
היא עזבה את ניו יורק בשנת 1987 והתגוררה בנפאל, שם התוודעה למדיטציית ויפאסנה על פי שיטתו של ס.נ.
גואנקה, ולאחר תקופה עברה לחיות בטאיוואן וביפן.
אריאל שהתה באסיה במשך תשע שנים בהן עסקה במחקר ומדיטציה בבורמה, תאילנד והודו.
ב-1991 הגיעה לישראל וייסדה את "העמותה לוויפאסנה בישראל".
בשנת 1995 אריאל הקימה את חברת ההפקות סרטי קארונה בע"מ בשיתוף עם איילת מנחמי.
סִרטן "אגף הוויפאסנה" (Doing Time Doing Vipassana), מתעד שיקום אסירים בכלא בהודו בעזרת מדיטציית ויפאסנה בשיטתו של גואנקה.
הסרט זכה בפרסים חשובים רבים, ביניהם NCCD Pass Award מטעם המועצה האמריקנית למניעת פשע ועבריינות, ועוד.
בין הסרטים התיעודיים שעשו יחד, "זמני" ((2001) It's About Time), על מושג ותפיסת הזמן הישראלי, זכה בפרס וולג'ין בפסטיבל הקולנוע ירושלים בשנת 2001, וב"פרס יפן" (NHK Japan Prize) בשנת 2002.
לקראת שנת 2000, הוזמנה אילונה אריאל על ידי האוצרת נעמי אביב ז"ל, לביים סרט דוקומנטרי שיתעד את תהליך התגבשות הביאנלה החמישית לפיסול בעין הוד, "הביאנלה של אינטימיות".
הביאנלה לא יצאה לפועל אך שותפות היצירה של השתיים הניבה אוסף של סצנות ודיאלוגים מצולמים שטרם נחשפו לקהל הרחב, בהם נעמי אביב מנסה לברר עם האומנים מה נותר משותף לבני האדם בסוף המילניום.
ב־2012 הצטרפה אריאל כייזמית שותפה לסטארטאפ "הוסטר" (Hostr) שעסק במופעים חיים בנושאי אמנות, תרבות וחינוך בבתים פרטיים.
מ-2014 ועד 2019 ניהלה אילונה את תחום התקשורת, הקולנוע והטלוויזיה במשרדו של פרופ' יובל נח הררי.
ב-2018 יזמה את הסכם שיתוף הפעולה לאדפטציה הקולנועית של "קיצור תולדות האנושות", בניצוחו של רידלי סקוט ובבימויו של זוכה פרס האוסקר, אסיף קאפדיה.
מאז 2019 אריאל משתפת פעולה בפרויקטים אומנותיים עם אומנים רב תחומיים.
אגף הוויפאסנה - נכתב ובוים על ידי אילונה אריאל ואיילת מנחמי, 1997, ישראל.
70 דק, עברית וכתוביות באנגלית
פסטיבל הקולנוע ירושלים L - July 2001
אילומינטי הוא שמן של שתי קבוצות בדיונית של גיבורי-על ונבלי-על, המופיעות בחוברות הקומיקס ביקום מארוול קומיקס.
הקבוצה המקורית הופיעה לראשונה בחוברת New Avengers #7 מיולי 2005, ונוצרה על ידי הכותב בריאן מייקל בנדיס והמאייר סטיב מקניבן.
הקבוצה הראשונה היא צוות שמטרתו לטפל באיומים שונים על כדור הארץ ויקום מארוול, מה שהוביל לאירועי "מלחמת-עולם הענק הירוק" בין היתר.
הקבוצה מונה "נציגים" מתחומים שונים, ביניהם נציגי אטלנטיס, הבלתי אנושיים, המוטאנטים וצדדים מיסטיים ומדעיים ביקום מארוול.
בפעולותיהם הם התעמתו הן עם איומים אנושיים דוגמת הברדס, אך לרוב באיומים קוסמיים דוגמת הביונדר וגיבורים ונבלים מיקומים אחרים.
הקבוצה השנייה היא קבוצת נבלי-על בהנהגת הברדס, שמטרתה להשתוות לנבלים "בליגה הגדולה" ולהשתלט על העולם.
הופעת הלייב אקשן הראשונה של הקבוצה הייתה בסרט היקום הקולנועי של מארוול "דוקטור סטריינג' בממדי הטירוף".
קבוצה זו כוללת את קארל מורדו (בגילומו של צ'ואיטל אג'יופור), קפטן קרטר (בגילומה של היילי אטוול), חזיז שחור (בגילומו של אנסון מאונט), קפטן מארוול (בגילומה של לשאנה לינץ'), ריד ריצ'רדס (בגילומו של ג'ון קרסינסקי) וצ'ארלס אקסבייר (בגילומו של פטריק סטיוארט).
הקמה, פעולות ראשונות, מלחמת אזרחים
אמנם הם דחו הקמת ארגון גיבורי-על גדול, אך כולם פרט לפנתר השחור הסכימו לבצע את הרעיון בעצמם.
הקבוצה - האילומינטי - נסעו לעולם הבית של גזע הסקרול, שעדיין התאוששו מתבוסתם במלחמה נגד הקרי.
הם הזהירו את הסקרולים לא לתקוף את כדור הארץ, אך נפלו בשבי ונותחו מבחינה פיזית, גנטית, טכנולוגית ועוד עד שאיירון מן הוביל בריחה.
הם הסכימו כי התקפה נוספת תהיה בלתי נמנעת, בעוד אימפריית הסקרול החלה לעשות שימוש בנתונים.
הם שיבטו את חברי הקבוצה, ובכך החלו את פלישתם.
מיסטר פנטסטיק הוביל את האילומינטי למציאת כל יהלומי האינסוף, אך לאחר שנכשלו במחיקתם מהקיום וננזפו בידי הצופה, הם החליטו לחלק את היהלומים ביניהם.
הם הצליחו לשכנע את הביונדר להגלות את עצמו, ונפגשו עם ילד מארוול והסנטרי.
מנהלת סוכנות S.H.I.E.L.D מריה היל נגשה אל איירון מן בעניין הענק הירוק, שהשתולל בלאס וגאס.
איירון מן העלה הצבעה לגירוש הענק מכדור הארץ, שבה הוחלט כי אכן יגורש (נאמור התנגד ואקסבייר נעדר).
למרות שהחליטו לא להיפגש יותר, איירון מן כינס את הקבוצה - ללא אקסבייר, שגלה לסקוטלנד לאחר "בית אם" - כדי להציג בפניהם את חוק רישום העל-אנושיים, וניסה לשכנע אותם לתמוך בחוק.
כל חברי הקבוצה התעלמו או התנגדו לטענותיו, פרט למיסטר פנטסטיק.
למעשה, היחידים שהשתתפו בסכסוך היו איירון מן ומיסטר פנטסטיק; דוקטור סטריינג' היה נייטרלי, חזיז שחור והבלתי אנושיים נלחמו בארצות הברית, ונאמור התערב במידה קטנה כדי לנקום את מותה של נאמוריטה ולתמוך לזמן קצר באוונג'רס הסודיים.
כפי שנאמור הזהיר, הענק הירוק חזר לכדור הארץ, מלווה בקבוצת וורבאונד ונחוש לנקום באילומינטי.
הוא הביס את חזיז שחור (שהתגלה כמתחזה סקרול בהמשך), הטיל מצור על ניו יורק כדי להביא אליו את איירון מן, דוקטור סטריינג' ומיסטר פנטסטיק.
הוא הלך לאחוזת אקס, נלחם ברבים מהאקס-מן, אך חס על אקסבייר כשגילה על מות רבים מהמוטאנטים.
לאחר שהשתלט על מנהטן, הענק הותקף בידי איירון מן בחליפת האלקבאסטר משודרגת, וניצח.
פנטסטיק הובס למרות סיוע מצד ארבעת המופלאים, ודוקטור סטריינג' הובס גם הוא למרות שנשלט זמנית בידי זום.
הוא משתיל בארבעת חברי הקבוצה דסקיות ציות ומשסה אותם זה בזה במדיסון סקוור גארדן, כשלפתע הסנטרי מגיע, ומצליח להחזיר אותו ואת הענק לצורתם האנושיות.
הענק כברוס באנר מביס את הסנטרי כרוברט ריינולדס, חוזר לצורתו הענקית, אך מנוטרל בידי לוויינים תוצרת איירון מן שהוציאו ממנו את אנרגיית הגמא.
האילומינטי נוקו מאחריות, וזאת בגלל עדותו של חבר הוורבאונד מיק.
פלישה סודית, הברדס, אוונג'רס נגד אקס-מן
בתחילת פלישת הסקרול, איירון מן כינס את האילומינטי כדי להציג בפניהם את גופת הסקרול שהתחזתה לאלקטרה.
אחרי שאמר כי הוא חושש שהם אחריהם, חזיז שחור אישש את טענותיו כשהתגלה כמתחזה סקרול ותקף אותם.
נאמור הרג אותו, והם התפזרו.
כל אחד מחברי הקבוצה השתתף בפלישה, שגררה אחריה את שלטונו של נורמן אוסבורן - שהקים את הקאבאל, קבוצת אנטיתזה לאילומינטי שכללה בתוכה את נאמור.
הקבוצה התאחדה והצטרפה לאוונג'רס כדי לנטרל את הברדס, שצד אחר יהלומי האינסוף.
קפטן אמריקה - שהצטרף בקרב עם הברדס - כינס את הקבוצה במהלך הסכסוך בין האוונג'רס לאקס-מן, כדי לשכנע את נאמור בעל כוח הפניקס לחדול ממעשיו.
הישיבה התפזרה, ונאמור הגיע לאחר שכולם עזבו.
הקפטן הורה לו להיכנע, אך הוא סירב והודה כי הוא מכבד את הקפטן כחבר ובעל ברית.
לאחר שפורטל ליקום אחר נפתח בוואקאנדה, הפנתר השחור נתקל בברבור שחור המסתורית שניסתה להשמיד את היקום שעמד להתנגש עם יקום מארוול המרכזי.
כאשר הבין כי שני יקומים מתנגשים, הפנתר לכד את ברבור שחור, קרא לקבוצה והצטרף אליהם.
כמו כן, חיה הצטרף לפי צוואתו של אקסבייר.
הקבוצה השתמשה בכפפת האינסוף כדי להקנות ליקומם יותר זמן, אך כל יהלומי האינסוף פרט ליהלום הזמן הושמדו.
קפטן אמריקה עזב, ודוקטור סטריינג' מחק את המאורעות מזיכרונותיו.
הם החלו לגבש רעיונות לטיפול בהתנגשויות נוספות, וכאשר התנגשות נוספת קרתה, הם נסעו ליקום האחר כדי לבדוק האם יוכלו לפנות אנשים לפני ההרס.
שם, הם גילו כי גלקטוס מיקום זה מתכנן להשמיד את יקומם כדי להציל את שלו.
הם נלחמו במבשרו טראקס הנאור האמיתי, כשלבסוף גלקטוס אכל את כדור הארץ של יקומו כדי לשים סוף להתנגשות.
אילומינטי לקחו את טראקס איתם, וגילו מברבור שחור כי הפלישות נוצרו מהיווצרותו של "המשמיד הגדול" - ראבום אלאל.
הם מנעו התנגשות שתוכננה בידי קבוצת "משרטטי המפות" בלאטבריה באמצעות מערכת אנטי חומר והצילו את יקומם.
כאשר תאנוס והמסדר השחור הגיעו לכדור הארץ ודרשו מחווה תמורת הישרדות האנושות, חזיז שחור חשף בפני האילומינטי כי דרישתו של תאנוס היא ראשיהם של כל הבלתי אנושיים בגילאי 16-22 ככיסוי לחיפוש בנו הבלתי אנושי.
באמצעות קודקס טריגן, הם יצאו לחפש אחר בנו של תאנוס, אך התעכבו בגלל התנגשות באוסטרליה.
לפני שקיבלו החלטה מה לעשות, פרט מגזע האלפאס מהיקום המתנגש והוביל אותם לבנאים מאותו יקום, שלאחר הסבר על התמוטטות המרחב שבין היקומים ביקשו מהאילומינטי להרוס את כדור הארץ ביקומם.
עם שובם לכדור הארץ, הם גילו כי תאנוס פלש לוואקאנדה, ובעזרת חזיז שחור הלכוד קיבל גישה לפצצות האנטי-חומר.
כאשר הקבוצה הגיעה לחדר הפצצות, הם נתקלו בעל-ענקית מהמסדר השחור, ששיסתה בהם את חזיז שחור הנשלט מוחית.
לפתע מקסימוס הופיע, הפעיל את אחת הפצצות, והורה ל-לוקג'או להעביר את הפצצה ואת על-ענקית משם במהירות.
לאחר שהחזירו אליהם את חזיז שחור, הקבוצה נסעה לגרינלנד כדי לעזור להביס את תאנוס, שנלכד בידי בנו בכלא ענברי.
איירון מן לקח אליו את תאנוס לכאורה כדי לטפל בו, אך בסתר הסתיר אותו בנקרופוליס ואקאנדה.
ההתנגשות הבאה הציבה את האילומינטי נגד קבוצת "החברה הגדולה" מארץ-4290001, שהייתה מסוגלת למנוע את הרס כדור-הארץ ללא שפיכות דמים.
הקבוצה היא מקבילה לקבוצת ליגת הצדק וחברי הקבוצה כוללים מאפיינים מחברי ליגת הצדק; אל השמש הוא סופרמן, נורן הוא דוקטור פיית, הג'וביאני הוא הצייד ממאדים, הרוכב הוא באטמן, חסרת-הגבולות היא הפלאש ודוקטור ספקטרום היא גרין לנטרן.
האילומינטי ניסו לשכנע את החברה לעזור להם, אך הם פקפקו בכוונותיהם.
בידיעה כי תהיה שפיכות דמים ובכוונה לחסוך זמן, נאמור התחיל את הקרב.
למרות שבתחילה החברה הגדולה הובילו, דוקטור סטריינג' תקף אותם עם שד שהרג את רובם, פרט לדוקטור ספקטרום ואל השמש שנפצעו באופן אנוש.
כשהאילומינטי עזבו, אל השמש התחנן כי לא יהרסו את כדור הארץ, ללא הצלחה, ונשאר ביקומו כדי למות עם חבריו.
דוקטור ספקטרום עזבה לארץ-616, והקבוצה החליטה להפעיל את פצצות האנטי-חומר.
מיסטר פנטסטיק והפנתר השחור לא הצליחו להפעיל את הפצצות מתוך רחמים לאזרחים, אך נאמור לחץ על ההדק והרג מיליונים.
בעימות עם נאמור, המצב בין הפנתר לנאמור הסלים כשנאמור הודה שהוא זה שהוביל את המסדר השחור לוואקאנדה.
בעקבות כך, הוא פוטר מהצוות.
הזמן אוזל: הכנה למלחמות הסודיות
לאחר שראה כי חל בקבוצה שינוי, הענק הירוק הצטרף אליהם.
במהלך אירועי "החטא הקדמון", עינו של הצופה יצרה פיצוץ שחשפה בפני אנשים בטווח הפיצוץ סודות מעברם, בהם קפטן אמריקה, שגילה על שינוי זיכרונותיו והתעמת עם איירון מן.
הוא החליט שלא ניתן להתעלם ממעשיהם, ושלח את האוונג'רס לצוד אותם.
במקביל, נאמור השתלט על נקרופוליס ואקאנדה, שחרר את אסירי האילומינטי והרכיב את הקאבאל, שמטרתו להרוג כדורי-ארץ של יקומים מתנגשים, גם אם הם מיושבים.
בטיימסקיפ של שמונה חודשים, האילומינטי הסתתרו מהאוונג'רס ומ-S.H.I.E.L.D, וצרפו אליהם את אמדאוס צ'ו, יילוג'אקט וקפטן בריטניה.
לאחר שצ'ו הסתנן למגדל האוונג'רס, הקבוצה גילתה שאיירון מן נעדר.
האילומינטי ניסו לפתור את בעיית הפלישות: ניסיון ליצור כוכב חדש עם הקובייה הקוסמית, שימוש בכוחותיו של פרנקלין ריצ'רדס, בקשת סיוע מהשמימיים ועוד.
כשהתנגשות חדשה החלה, הקבוצה החליטה לנסות להיפטר מנאמור והקאבאל.
הם הסגירו את עצמם לאוונג'רס, כדי לקבל סיוע מקבוצת האוונג'רס החלופית של סאן-ספוט.
למרות עזרתה של האישה הבלתי-נראית האוונג'רס הביאו תגבורת משלהם, אך האילומינטי חלקו את תוכניתם עם קבוצות האוונג'רס האחרות.
נאמור, שראה כי דרכו הייתה רעה, החל לתכנן מלכודת כדי לחסל את הקאבאל בהתנגשות הקרבה.
הוא הוביל את הקאבאל לכדור-ארץ שאוכלוסייתו הושמדה בידי הסיידרה מאריס, סוכניהם של משרטטי המפות.
הוא הפעיל את פצצת האנטי-חומר ללא ידיעתם, הניח להם למות ומנע להם לברוח עם פלטפורמת טלפורטציה של ארגון A.I.M בכוונה ליצור מחסום בין שני היקומים.
כשעמד להניח להם למות, הוא הותקף בידי הפנתר השחור וחזיז שחור, שזרקו אותו חזרה כדי שימות עם הקאבאל.
בהנחה כי איום הקאבאל הסתיים, האילומינטי החלו לעבוד עם S.H.I.E.L.D נגד ההתנגשויות.
התגלה כי יילוג'אקט נשלח למצוא את ראבום אלאל, ומצא את "מלכי השנהב", הביונדרים - מהם הביונדר לקח את שמו.
התגלה כי הקאבאל ונאמור חיים ועברו ליקום ארץ-1610, וכי הביונדרים השמידו את הישויות הקוסמיות אטרניטי, אינפיניטי, הטריבונל החי, שוכן הביניים, לורד כאוס, מאסטר סדר ואת כל השמימיים בכל המולטי-יקומים.
בהשפעת ולריה ריצ'רדס, האילומינטי הפסיקו למצוא פתרון להתנגשויות, והחליטו למצוא דרך לתכנן הקמת "ספינת חיים" כדי לשרוד את הרס היקום.
בינתיים, אימפריית השי'אר גילו שיש קשר בין ההתנגשויות לכדור-הארץ, והחליטו לתכנן מתקפת פתע בסדר גודל ענקי כדי להרוס את כדור הארץ ולאפשר להם לחיות.
שומרי הגלקסיה גילו על כך, והזהירו את האוונג'רס.
בפשיטה כושלת על הברבורים השחורים, דוקטור סטריינג' גילה מיהו ראבום אלאל - דוקטור דום.
דום גילה לסטריינג' כיצד הפך לראבום אלאל: הוא נסע אל העבר יחד עם איש המולקולות, וגילה איתו שבכל מציאות, איש המולקולה הוא נשק שישמיד את היקום אם ימות.
הוא גילה כי הביונדרים מתכננים להרוג את כל גרסאותיו החלופיות של איש המולקולות, וזאת כדי להרוס כמה שיותר יקומים.
דום הרג רבים מגרסאותיו החלופיות של איש המולקולות, ובקרב נגד הביונדרים הפך לראבום אלאל.
ביקום אחר, קבוצה מן האוונג'רס של סאן-ספוט התייצבה מול הביונדרים, ונהרגה.
שהתקרבו לכדור הארץ, השי'אר הזהיר את האנושות כי יש להם שעתיים להתפנות, עד שיהרסו את הכוכב.
הן האוונג'רס של סאן-ספוט והן האוונג'רס של S.H.I.E.L.D ניסו להגן על הכוכב, ללא הצלחה.
בעוד השאר התכוננו לסופם, איירון מן טס לעבר כדור דייסון ענקי אותו בנה נגד ההתנגשויות, הפועל באמצעות קרינה סולארית, בכוונה להשתמש בו נגד השי'אר.
בינתיים בארץ-1610, הקאבאל הזהירו את ניק פיורי בדבר ההתנגשויות, מה שגרם לו להחליט להילחם בארץ-616. בעוד כדור הארץ הוגן, איירון מן ירה על צי השי'אר, הרס אותו ובכך הרג את הקיסר גלדיאטור.
ההתנגשות הסופית עמדה להתחיל, והאילומינטי והאוונג'רס החלו לפנות כמה שיותר אנשים.
כארבע דקות לפני תחילת ההתנגשות, סטיב רוג'רס התעמת עם איירון מן בדבר מעשיו, והחל קרב.
ההתנגשות האחרונה החלה תוך כדי המאבק בין רוג'רס לאיירון מן, מה שמוביל לאירועי "מלחמות סודיות".
אילונה אהרון (9 באוקטובר 1936 – 27 בדצמבר 2014) הייתה אמנית ישראלית.
אילונה אהרון נולדה בשנת 1936 בתל אביב, בת זקונים לרוז ולווסלי אהרון, מייסד תנועת הבונים ותנועת מכבי באנגליה.
אביה שימש כמזכירו של חיים ויצמן, שהיה אז נשיא ההסתדרות הציונית העולמית והיה פעיל בארגון.
הוא היה בין מקימי היישוב נווה שלום, יישוב משותף ליהודים וערבים.
במלחמת העולם השנייה, כשהייתה בת חמש, הצטרף אביה לשורות הצבא הבריטי ופיקד על יחידה יהודית שלחמה בין היתר במצרים ובמלטה.
אילונה נשלחה לקיבוץ בצפון, שם גדלה כילדת חוץ.
עם תום מלחמת העולם השנייה עקרה המשפחה לאנגליה, ואילונה נשלחה למנזר קתולי בבקינגהמשייר.
במנזר למדה מוזיקה ונחשפה לראשונה לריקוד שיהפוך לחלק משמעותי בחייה.
בארצות הברית עבד אביה כשליח ההגנה והתמחה בייבוא מטוסים, נשק וטייסים לישראל.
אילונה נשלחה לפנימייה לא הרחק מלוס אנג'לס.
בלוס אנג'לס החלה אילונה לרקוד אצל המאסטר הרוסי, פנאייב, שטיפח ודחף אותה לכיוון הבלט הקלאסי המסורתי.
המשפחה עברה לניו יורק ומשם, עם קום המדינה, עקרה לישראל.
אילונה, שהייתה בעיצומם של לימודים אצל המורה לבלט דון פונזוורת, התעקשה להמשיך ולרקוד.
לאחר אודישן מוצלח, היא נשלחה ללונדון לרקוד ברויאל בלט בסדלרס וולס, שם למדה שש שנים ואף זכתה לתשומת לב מהכוהנת הגדולה מרגוט פונטיין.
היא חזרה לישראל ולימדה ריתמיקה ברחבי הארץ.
אהרון ניסתה להשתלב בלהקת הבלט של האופרה אך עזבה.
היא זכתה במלגה מטעם מרתה גרהם שהגיעה לישראל כדי לייסד את להקת בת שבע, אולם ויתרה על המשך קריירה בתחום המחול.
בשנת 1965 החלה אילונה אהרון ללמוד במכון "אבני" לאמנות.
עם סיום לימודיה היא נסעה להשתלם בניו יורק וכשחזרה לישראל, לקחה שיעורים פרטיים אצל רפי לביא שהעריך ותמך ביצירתה.
בשנת 1975 נבחרה לייצג את ישראל בתצוגת סרטי וידאו בפירנצה.
בשנות התשעים הבליחה אהרון כאמנית תנועה ואבסטרקט ומיוצרות הווידאו ארט הראשונות בישראל, כאשר ליאו קסטלי, השווה בין
עבודתה ליצירותיו המוקדמות של אנדי וורהול והמליץ לעקוב אחריה.
אילונה אהרון יצרה קולאז'ים במשך ארבעה עשורים, החל מראשית שנות השבעים.
אהרון ממשיכה את מסורת הפוטו קולאז' של שלהי המאה ה-20 באירופה – רוסיה, גרמניה, צרפת – ומעניקה לה זוויות חדשות.
ניתן לראות כי בקולאז'ים שילבה אהרון שתי אהבות עיקריות שלה: מחול ואמנות חזותית.
הקולאז' היה עבור אהרון אמצעי לביטוי אינטימי, מעין מוזיקה קאמרית להבדיל מהתזמור המלא.
בעבודות עשתה שימוש במקטעי גוף ובפרטי מציאות.
אהרון, בשיטוטיה עם המצלמה הביתית, לכדה פריטים ופרטים מחיי היום-יום, ובהם שזרה ריתמוס ותנועה – בכל פעם מפרספקטיבה אחרת.
אהרון שזרה בעבודותיה מספר ממדים: ריקוד, מוזיקה ואמנות פלסטית.
מוקדי התרבות מהם ניזונה אהרון יונקים ממקורות שונים: התרבות הישראלית, המורשת האירופאית, אמנות הצילום ותחום תקשורת ההמונים האמריקאית.
1950-56- בוגרת ה"רויאל בלט סלדרס ולס, לונדון" וחברת הלהקה.
1962 - מלגת לימודים מה"ניו-יורק סיטי בלט", ניו-יורק ארצות הברית.
1965-67- לימודים במכון אבני לציור, יפו.
1967-68 - מלגת לימודים מליגת הסטודנטים, ניו-יורק ארצות הברית.
1962 - מלגת לימודים סיטי בלט, ניו-יורק
אוסף מוזיאון תל אביב לאמנות
אוסף מוזיאון פתח תקווה לאמנות
אוסף מוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית
1993 - "קולאז' היום", מוזיאון ישראל, ירושלים.
1993 - גלריה בינט, תל אביב.1994 - "מקצבים," מוזיאון הרצליה לאמנות.
2006 - "קווי מפגש," גלריה ZOA, בית ציוני אמריקה, תל אביב.
2008 - "בין הניגודים," גלריה מכון המים, גבעתיים.
2010 - "מבעד ליופי," אילונה אהרון חגית שחל, בית האמנים תל אביב.
אילון אורון (נולד ב-9 בספטמבר 1949) הוא עורך דין, מייסד ובעלים של משרד עורכי דין העוסק בייצוג נאשמים בעבירות תעבורה.
משמש כיו"ר (משותף) בוועדת התעבורה הארצית של לשכת עורכי הדין.
נולד בשם אילון אוקוליסט, ברמת גן.
למד בבית הספר "חשמונאים" ברמת גן ובתיכון "דוד קלעי" בגבעתיים.
היה חבר בתנועת הצופים ברמת גן.
בשירותו הצבאי שירת כסמל רכב בחיל הנדסה קרבית.
במהלך שירותו הצבאי הוציא מספר חוברות בהן כתב קטעי הומור שנקראו בשם "קריעתון" באותה תקופה אף הופיע וקרא מקטעי ההומור בפני קהלים שונים.
למד לתואר ראשון במשפטים באוניברסיטת תל אביב.
במהלך הלימודים ובתקופת ההתמחות, שירת במשטרת ישראל כתובע באגף הפלילי ובהמשך בענף התנועה בתל אביב, בתביעות תעבורה, במשך כשלוש וחצי שנים.
עם קבלת רישיון עריכת הדין בשנת 1976, פתח אורון משרד לעריכת דין בתל אביב.
מחבר האנציקלופדיה לתעבורה, "תעבורה עיקרי הלכות" בהוצאה משפטית פרלשטיין – גינוסר בת"א, האנציקלופדיה מכילה מספר כרכים וכ - 3200 ערכים ואלפי ערכי משנה המאוגדים ב – 7 כרכים ובנוסף במהדורה דיגיטלית, האנציקלופדיה מתעדכנת במהלך 20 השנה האחרונות.
בנוסף כתב אורון ספר הדרכה על משפטי תעבורה הנקרא "עצור, משטרה" ובו משובצים סיפורם של תיקים רבים בהם ייצג.
לספר גם נספח חלק הנדסי אשר נכתב על ידי אינג' גדי ויסמן, מומחה המגיש חוות דעת בתיקי תאונות דרכים קטלניות ואחרות.
כן כתב ספר הנקרא "איך לצאת זכאי בתיק תעבורה" ובו קובץ של מאמרים רבים שפרסם בתקשורת הכתובה.
אורון מייצג בתיקים חמורים רבים - תאונות דרכים קטלניות, גרם מוות, הריגה, הפקרה וכן בכל סוגי תיקי התעבורה החל מעבירות קנס, נהיגה בשכרות ונהיגה בזמן פסילה וכיוצא באלו.
על שמו נרשמו תקדימים משפטיים רבים.
בנוסף מרצה אורון במסגרות שונות, לכלל הציבור ולציבור נהגים, לאור הניסיון הרב שרכש.
שימש כמרצה לדיני התעבורה במכללה למנהל בראשון לציון.
בזמן לימודי המשפטים באוניברסיטת תל אביב כתב מדור הומוריסטי יחיד בעיתון "ביטאון הסטודנטים" של האוניברסיטה בעריכת עו"ד בני דון-יחייא.
היה בעל מדור שבועי בתוכנית "על גלגלים" בהנחיית דניאל פאר בערוץ הראשון וכן השתתף בשחזור מבוים של תאונות דרכים במסגרת אותה תוכנית.
בעבר היה בעל טור קבוע בעיתונים "מעריב", "ידיעות אחרונות", "הארץ" ו"חדשות".
וכן השתתף בתוכניות רדיו רבות לרבות התוכנית אור ירוק ברשת ב', דין ודברים של משה נגבי.
מתארח באופן קבוע כמומחה בתחום בתוכנית הבוקר של גבי גזית ברדיו 103 fm ומוזמן לפרקים כמומחה בתחום התעבורה בתוכניות בוקר ואחרות בטלוויזיה.
נשוי ואב לשלושה ילדים, שירית אורון ויסבורד העוסקת בדני נזיקין, פלת"ד ואסף ולירון השותפים למשרד התעבורה.
אילון שליו (נולד ב-1951) הוא איש עסקים ועיתונאי ישראלי, לשעבר העורך הראשי של העיתון ידיעות אחרונות בשנים 1996–1999, והמנהל הכללי הראשון של חברת החדשות ומייסדה.
שליו נולד בשנת 1951 ברמת גן ולמד בבית הספר היסודי חשמונאים שבעיר.
בשנת 1969 הוא התגייס לשירות בגלי צה"ל ואחרי שחרורו מצה"ל ב-1973 נותר לעבוד בתחנה כאזרח עובד צה"ל.
הוא היה כתב לענייני כלכלה, כתב מדיני וכתב בחצי האי סיני בגלי צה"ל, עד שבשנת 1974 מונה למנהל מחלקת החדשות.
בתפקיד זה גיבש את מתכונת יומני החדשות של התחנה והיה בין הוגי רעיון של מבזקי החדשות והתוכנית "אוניברסיטה משודרת".
ב-1977 יצא לשנת לימודים גבוהים בארצות הברית.
ב-1978 שב לתחנה ומונה לסגן מפקד גלי צה"ל עד שעזב את התחנה ב-1982.
ב-1983 מונה לעורך הראשי של רשת המקומונים "רחוב ראשי".
רשת מקומונים זו לא האריכה ימים יותר משנה.
לאחר סגירת רשת המקומונים, שליו הצטרף לצוות ההקמה של העיתון היומי "חדשות".
בשנת 1985 עזב את העיתון "חדשות" והצטרף כעורך לרשת המקומונים של "ידיעות אחרונות".
הוא שימש כעוזרו של דב יודקובסקי, העורך הראשי של "ידיעות אחרונות", עד לפרישתו של יודקובסקי בסוף שנת 1989.
בראשית שנת 1987 הקים יחד עם גיסו, יורם אלרואי, את חברת הרפואה הפרטית שח"ל - שירות חולי לב, ארגון המעניק שירות רפואי לחולי מחלות לב.
שליו כיהן כדירקטור בחברה, ובחברות נוספות ביניהן סלקום, אביב גלעדי הפקות, טלעד ואגיס.
שליו נמנה בין מייסדי חברת החדשות והערוץ השני, והיה המנכ"ל הראשון של חברת החדשות של ערוץ 2 מאז הקמתה בשנת 1993 ועד 1995. שליו יזם את התוכנית "חמש עם רפי רשף" בהנחיית רפי רשף.
ב-1995 פרש מחברת החדשות של ערוץ 2 וביוני 1996 מונה לעורך הראשי של ידיעות אחרונות.
ב-1999 פוטר מתפקידו כעורך הראשי עקב חילוקי דעות עם ארנון מוזס, המוציא לאור והבעלים של העיתון.
בשנת 2000 מונה על ידי נשיא השקעות דיסקונט, יורם טורבוביץ' לסגן נשיא האחראי על תחום התוכן בחברה.
שליו עזב את תפקידו בחברה כשנה לאחר מכן, בסוף ספטמבר 2001. שליו היה מבין מקימי חברת לוגיה, זרוע התוכן הסלולרי של סלקום.
אילון גנור (נולד ב-22 באוגוסט 1950) הוא יזם, צלם אמנותי ורופא ישראלי, אחד מחלוצי הVoIP בעולם.
כיהן כיו"ר ומנכ"ל חברת ווקלטק שנסחרה בנאסד"ק, החברה שעמדה מאחורי "טלפון האינטרנט" ומפתחת המוצר המסחרי הראשון בעולם שאיפשר להעביר קול דרך האינטרנט.
סבו של גנור הוא אברהם אלברט מזרחי, עסקן ב וסוכן נדל"ן, בנם של דוד ורוזה מזרחי ממייסדי אחוזת בית.
סבתו שמחה היא בתו של הרב אברהם רומנו, רב בסרייבו ורבה של קהילת יהודי בוסניה בירושלים.
אביו, נסים רפאל גנור (2010-1923), בנם של אברהם ושמחה, היה רופא ילדים והיסטוריון אוטודידקט, מחבר הספר "מי היו הפיניקים".
אמו, מגדה גנור (2015-1928), הייתה ניצולת השואה ילידת וינה, ציירת שהציגה בתערוכות.
לאילון אח צעיר, עידו גנור, מייסד ומנכ"ל IPV Security, חברה לאבטחת רשתות.
אילון גנור נולד בז'נבה, שווייץ ב-1950 וגדל בתל אביב.
בוגר בית הספר לרפואה ע"ש סאקלר של אוניברסיטת תל אביב, בעל תואר דוקטור לרפואה משנת 1975. התגייס לצה"ל כעתודאי, שירת ברמת הגולן כרופא גדודי ואחר-כך כרופא חטיבתי של חטיבה 188, השתחרר בשנת 1980.
ב-1987 הקים ביחד עם קבוצת וירולוגים שוודים את וירובאל (Virovahl), חברת ביוטכנולוגיה שווייצרית, שמעבדותיה היו בגטבורג, שוודיה.
וירובאל פיתחה את הבדיקה הראשונה המבוססת על חלבונים סינתטיים לזיהוי נגיף האיידס בדם.
טכנולוגיה זאת נמכרה לחברת התרופות השוודית פרמסיה (שלימים התמזגה עם חברת התרופות האמריקאית Upjohn ).
ב-1990 הצטרף גנור לאלון כהן ו, שהקימו שישה חודשים קודם לכן את ווקלטק בישראל.
כהן והרמתי פיתחו וייצרו כרטיס קול למחשב PC (SpeechBoard TM) עם תוכנה שהקריאה טקסט בשפה העברית לאנשים לקויי ראייה.
מאחר שהשוק היה מוגבל בהיקפו, החליט גנור כמנכ"ל ויו"ר הדירקטוריון להעביר את מוקד הפעילות של החברה לתוכנה.
ב-1993 הושקה פעילות VocalChat, תוכנה שאיפשרה תקשורת קולית ממחשב PC אחד למשנהו ברשתות מקומיות ואזוריות.
התוכנה פותחה בידי קבוצת מפתחים שכללה את עופר כהנא (לימים הקים את קגור שנמכרה לג'וניפר), אלעד שיאון (שירת ביחידה 8200 ונהרג בתאונת דרכים), עופר שם טוב (מפתח תוכנה) ואחרים.
התוכנה הוצגה באטלנטה במאי 1993 בכנס "Network InterOp".
ב-1994 נוספה תוכנת תמיכה ב-Internet Protocol (IP) וב-13 בפברואר 1995 הושק טלפון האינטרנט שכונה internet.PHONE או אייפון, שזכה לעמוד כמעט שלם בוול סטריט ג'ורנל, עם כתבה פרי עטו של ביל באקלי; בכותרת נכתב: "שלום עולם!
זו הייתה פעם ראשונה שתכנה מסחרית איפשרה שיחות קוליות דרך האינטרנט.
באותה עת היו 16 מיליון משתמשים באינטרנט.
המוצר הבא שווקלטק פיתחה היה שרת גשר המאפשר למשתמשים לנתב שיחות על גבי האינטרנט גם בין טלפונים סטנדרטיים.
השרת היה מסוגל להעביר עד 24 שיחות במקביל.
בפברואר 1996 נרשמה ווקלטק למסחר בנאסד"ק, וגנור כיהן כיו"ר ומנכ"ל.
בשנת 1997 דויטשה טלקום (חברת התקשורת הלאומית של גרמניה) רכשה 20 אחוזים ממניות ווקלטק.
ב-1997, בעזרתו של מייקל ספנסר (באותה עת מנהל בחברת הייעוץ בוז אלן המילטון , בה היה אחראי על תחום האינטרנט והתקשורת), כתב גנור את התוכנית העסקית לחברת VoIP חדשה.
לאחר שפגש את תום אווסלין מAT&T, נוסדה ITXC , חברה אמריקאית בה תום אווסלין שימש כמנכ"ל ומייסד שותף והנהלתה הייתה אמריקאית.
ווקלטק השקיעה חצי מיליון דולר ונתנה אשראי של מיליון דולר בציוד בתמורה ל-19.9% מהחברה החדשה; AT&T השקיעה אף היא.
ITXC נהפכה לסיטונאית שיחות טלפון באינטרנט הגדולה בעולם והגיעה בתחילת שנת 2000 לשווי שוק של שמונה מיליארד דולר (היה זה בתקופה שקדמה למשבר שפרץ במרץ 2000).
גנור ישב במועצת המנהלים של ITXC בשנים 1997–2001.
גנור עזב את ווקלטק בשנת 2006 לאחר מיזוגה לחברת TDSOFT החברה המאוחדת המשיכה להיסחר בנאסדק עד 2009 בה התמזגה לחברת magicJack האמריקאית שהמשיכה גם כן להיסחר בנאסד"ק עד נובמבר 2017 בשם "magicJack VocalTec".
בנובמבר 2017 החברה נרכשה על ידי חברה ציבורית הנסחרת בנאסד"ק בשם B.Riley מקליפורניה (Stock Symbol:RILY).
השם ווקאלטק נשמר לאורך השנים לאור היתרון השיווקי שנתן ופרסומו כחלוץ הראשון בתחום הVoIP.
ב-2008 ייסד גנור, ביחד עם ד"ר דני פרומקין וד"ר אדם וסרסטרום, את חברת נוקלאיקס (Nucleix), בה גם השקיע וכיהן כמנכ"ל וכיו"ר הדירקטוריון.
נוקלאיקס היא חברת ביוטכנולוגיה שמפתחת סמנים אפיגנטיים לזיהוי בשתן של סרטן שלפוחית השתן ולזיהוי בדם של סרטן הריאות.
גנור עזב את נוקלאיקס ביולי 2017.
בשנת 2004 עבר סדנת צילום מבוים עם עדי נס.
ב-2005 השתתף בפרויקטים שונים בהדרכתה של מיכל היימן.
בשנת 2006 נרשם ללימודי אמנות במדרשה לאמנות בית ברל.
הוא למד במסלול צילום וסיים את לימודיו בשנת 2008. בשנת 2007 שהה כאמן אורח במכון לאמנויות חזותיות, ניו יורק .
בין עבודותיו של גנור: "וול סטריט" (2008), סדרה של תצלומים מבוימים שצולמו בניו יורק ובישראל שביטאה את שאט נפשו מהנעשה בוול סטריט (הסדרה הוצגה בתערוכה בתל אביב שלושה שבועות לפני קריסתה של חברת ליהמן ברדרס במשבר הסאבפריים של 2008).
בין הסדרות האחרות שלו היו "הקופסה" (הציגה ב-2009 בוולטה, שווייץ) וארל קינג (שר היער) (הציגה באוקטובר 2010).
גנור יוצג על ידי גלריית טבי דרזנר.
עבודותיו הוצגו בתערוכות שונות כולל במוזיאון ישראל בירושלים וכלולה באוספי אמנות שונים בכללם מוזיאון ישראל מכון שפילמן לצילום, ובאוספים פרטיים.
אילון גנור נשוי מאז 1973 לחלה גנור (לבית טל), אמנית-תכשיטנית ופסלת, להם שלושה ילדים.
גנור ישב בוועד המנהל של אוניברסיטת בן-גוריון, באר שבע; ישב בחבר הנאמנים של המכללה האקדמית תל אביב-יפו, בה העביר סדנאות לתלמידי מנהל עסקים בנושא "יצירתיות בעסקים".
2008 – "וול סטריט", גלריה טבי דרזנר, נווה צדק, תל אביב.
2009 – יריד האמנות וולטה 5, בזל, שווייץ.
2011 – "שר היער", מנשר לאמנות, תל אביב, אוצר ארז גולן
2008 – תערוכת בוגרים, המדרשה, בית ברל.
2009 - מתחם התחנה, תל אביב, פסטיבל POV לצילום, אוצרת: איה לוריא.
2010 – "העשור הראשון", מכון מופ"ת, אוצר: יובל כספי.
אילומינה היא חברה אמריקאית שהוקמה באפריל 1998 המפתחת, מייצרת ומשווקת מערכות משולבות לניתוח שונות גנטית ותפקוד ביולוגי.
החברה מספקת שורה של מוצרים ושירותים עבור שוקי ריצוף גנטי, קביעת גנוטיפ, ביטוי גנים ולמידת חלבונים.
מטה החברה ממוקם בסן דייגו, קליפורניה.
הטכנולוגיה של אילומינה הפחיתה את עלות ריצוף הגנום האנושי ממחיר של מיליון דולר בשנת 2007 ל-4,000 דולר בשנת 2013. לקוחות החברה כוללים מרכזי מחקר גנומיים, חברות תרופות, מוסדות אקדמיים, ארגוני מחקרים קליניים וחברות ביוטכנולוגיה.
אילומינה נוסדה באפריל 1998 על ידי דוד וולט, לארי בוק, ג'ון סטופלנגל, אנטוני צ'רניק ומארק צ'יי.
בשנת 1999 רכשה אילומינה את חברת Spyder Instruments אשר פיתחה טכנולוגיה של סינתזה בתפוקה גבוהה.
אילומינה השלימה את ההנפקה הראשונה שלה ביולי 2000.
החברה החלה להציע שירותי SNP genotyping בשנת 2001 והשיקה את המערכת הראשונה, BeadLab, בשנת 2002, באמצעות הטכנולוגיה GoldGate Genotyping.
החברה מציעה כיום מוצרים מבוססי מערכי DNA (microarray) ושירותים עבור מגוון בעיות הדורשות אנליזות גנומיות.
בינואר 2007 השלימה החברה את רכישת סולקסה (Solexa) אשר פיתחה טכנולוגיה של ריצוף גנטי.
סולקסה עצמה רכשה את טכנולוגיית colony sequencing, אשר הומצאה בשנת 1997 בחברת Manteia Predictive Medicine.
בחודש יוני 2009 הודיעה החברה על השקת שירות ריצוף גנום אישי.
נכון לחודש מאי 2011, אילומינה הפחיתה את המחיר ל -4,000 דולר.
עד 2010 מכרה החברה רק מכשירים שהוגדרו "לשימוש מחקרי בלבד".
בתחילת 2010 קיבלה החברה את אישור ה-FDA למערכת ה-BeadXpress שלה לשימוש בבדיקות קליניות.
המהלך היה חלק מהאסטרטגיה של החברה באותה עת לפתוח מעבדה CLIA שלה ולהתחיל להציע בדיקה גנטית קלינית בעצמה.
בינואר 2011 רכשה החברה את Epicenter ביוטכנולוגיות.
בינואר 2012 סירבה אילומינה להצעת רכישה של Hoffmann-La Roche, לפי שווי של 6.8 מיליארד דולר.
בשנת 2014, החברה הודיעה על המוצר, HiSeq X Ten, העתיד לספק בריצוף גנום שלם עבור $ 1000. החברה טענה כי ארבעים מכונות כאלה יוכלו לרצף יותר גנומים בשנה אחת מאשר שיוצרו על ידי כל המכונות האחרות עד כה.
בחודש ינואר 2014, אילומינה כבר החזיקה 70 אחוזים מהשוק מכונות ריצוף גנום.
יותר מ -90% מכל נתוני ה- DNA שהופקו, הופקו על ידי מכונות אילומינה.
ב-2015 ביצעה החברה ספין-אוף של פעילותה בתחום טכנולוגיה לגילוי מוקדם של סרטן בבדיקות דם לחברה בשם Grail, בה המשיכה להחזיק בכ-20% מהמניות.
ב-2020 הודיעה אילומינה על רכישת שאר המניות ב-Grail, אך מהלך זה נמצא בבחינה של הגבלים עסקיים.
בנובמבר 2018 הודיעה החברה על רכישת חברת Pacific Biosciences תמורת 1.2 מיליארד דולר, אך מהלך זה נבלם על ידי רשויות ההגבלים העסקיים והעסקה נזנחה.
בספטמבר 2022 השיקה אילומינה את המכשירים NovaSeq X ו-NovaSeq X Plus.
ה-NovaSeq X Plus יכול לרצף כ-20,000 גנומים בשנה (לעומת 7,500 בשנה בדגמים הקודמים) ולייצר עד 16Tb של נתונים בכל הפעלה.
בשנת 2010, אוניברסיטת קורנל הגישה תביעה נגד אילומינה וטענו כי מערכי ה-DNA (microarray) שלה מפרים שמונה פטנטים המוחזקים על ידי האוניברסיטה.
בשנת 2017, אוניברסיטת קורנל ניסתה להגיע להסדר עם אילומינה על בסיס הונאה ומצג שווא.
בחודש פברואר 2016, הגישה החברה תביעה נגד אוקספורד Nanopore Technologies העוסקת בתעלות מרצפות.
אילומינה טענה כי אוקספורד הפרה את פטנטיה.
באוגוסט 2016 הצדדים הגיעו להסדר.
אילון חיים אלמוג (נולד ב-8 בינואר 1999) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת החלוץ במועדון ספורט אשדוד בהשאלה מהפועל באר שבע.
אלמוג החל את דרכו בקבוצות הילדים של סקציה נס ציונה והפועל תל אביב לפני שעבר בגיל 13 למחלקת הנוער של מכבי תל אביב.
ב-2017 הופיע לראשונה בקבוצה הבוגרת כשעלה כמחליף במשחק גביע הטוטו נגד בני יהודה, בזמן היותו שחקן קבוצת הנוער של המועדון.
בתחילת עונת 2018/2019 הושאל לבית"ר תל אביב רמלה מהליגה הלאומית.
את שערו הראשון בקבוצת בוגרים כבש במשחק גביע הטוטו נגד הפועל רמת-גן גבעתיים.
בינואר של אותה עונה הושאל להפועל חדרה מליגת העל, וסייע לקבוצה לסיים את העונה הסדירה בפלייאוף העליון.
במשחק הראשון עם הקבוצה כבש את שערו הראשון בליגת העל, במשחק נגד מועדון ספורט אשדוד.
בסיום עונת ההשאלה, חזר אלמוג למכבי תל אביב וחידש באוקטובר 2019 את חוזהו עד עונת 2023/2024. את שערו הראשון בקבוצה כבש במשחק הדרבי נגד הפועל תל אביב.
בסיום עונה זו זכה עם הקבוצה באליפות המדינה.
בעונת 2020/2021 הופיע בצמד משחקי אלוף האלופים נגד הפועל באר שבע וזכה עם הקבוצה בתואר, ובהמשך שחק במשחקי המוקדמות של ליגת האלופות.
ב-18 באוגוסט 2022 הושאל לעונה אחת ל-TSV הארטברג מהבונדסליגה האוסטרית.
ב-1 בפברואר 2023 חזר למכבי תל אביב.
ב-20 בספטמבר 2023 חתם לארבע שנים בהפועל באר שבע.
ב-20 בדצמבר נפצע לאחר שעלה כמחליף במשחק מול מכבי תל אביב וסיים את העונה.
במאי 2025 פורסם כי אלמוג נחקר במשטרה לצד עשרות כדורגלנים אחרים, בחשד שפעלו כדי להוציא במרמה סכומים מהביטוח הלאומי על ידי כך שדיווחו על אובדן כושר עבודה, בזמן שהמשיכו לשחק כרגיל.
ב-13 ביולי 2025 הבקיע את השער השני לטובת הפועל באר שבע באלוף האלופים 2025 מול מכבי תל אביב.
ב-10 בפברואר 2026 הושאל למועדון ספורט אשדוד עד לסיום העונה.
נשוי לירין חסון, שהשתתפה בעונה התשיעית של "המירוץ למיליון".
אֵילֹן הַחִתִּי, לפי המקרא הוא חותנו של עשו.
בפעם השנייה הוא מוזכר בבראשית ל"ו בתור אביה של עדה ואילו אביה של בשמת הוא ישמעאל – "עֵשָׂו לָקַח אֶת נָשָׁיו מִבְּנוֹת כְּנָעַן אֶת עָדָה בַּת אֵילוֹן הַחִתִּי".
לפי תרגום השבעים, מוצאו של אילון איננו חתי כי אם חיווי.
יש חוקרים הסבורים כי גם חתי וגם חוי הן טעויות העתקה ומוצאו של אילון אינו אלא חורי וזאת לאור קשרי משפחת עשיו עם העם הזה.
לפי סיומת השם לון, ניתן לפרש את השם כקשור לאייל ודומה לעגלון מבחינת המשקל.
לשיטת אלה הגורסים שמוצאו של אילון הוא דווקא חורי, מסתדר שם זה עם מוספית '-וֹן' בחורית הנפוצה אצל כמה דמויות בספר בראשית המופיעים בפרק ל"ו.
אילונה, ארכידוכסית אוסטריה הייתה בת לענף הפלטיני ההונגרי של בית הבסבורג, ואשתו של גאורג אלכסנדר, דוכס מקלנבורג, ראש בית מקלנבורג-שטרליץ.
אילונה (הלנה) נולדה ב-20 באפריל 1927 בבודפשט, ליוזף פרנץ, ארכידוכס אוסטריה ולאנה, נסיכת סקסוניה, בתם של פרידריך אוגוסט השלישי, מלך סקסוניה ולואיזה, ארכידוכסית אוסטריה.
היא הייתה נינה של גיזלה, ארכידוכסית אוסטריה, בתו של פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה.
אביה היה בנו של יוזף אוגוסט, ארכידוכס אוסטריה, שהיה מראשי השלטון הזמני בהונגריה בעקבות סילוקו של המלך קארוי הרביעי.
אילונה התחתנה עם גאורג אלכסנדר, דוכס מקלנבורג בטקס אזרחי ב-20 בפברואר 1946 ובטקס דתי ב-30 באפריל 1946 בזיגמרינגן, וירטמברג-הוהנצולרן באזורי הכיבוש של בעלות הברית בגרמניה.
בעלה היה בנו הבכור ויורשו של גאורג, דוכס מקלנבורג, ראש בית מקלנבורג-שטרליץ מאשתו הראשונה אירינה מיכאילובנה רייבסקיה.
ב-6 ביולי 1963, לאחר מות חמיה, הפך בעלה למנהיגה החדש של בית מקלנבורג-שטרליץ.
לאילונה ולגאורג אלכסנדר היו שלוש בנות ובן, אולם הם התגרשו ב-12 בדצמבר 1974.
אילונה מתה בבוקר ה-12 בינואר 2011 בפרייבורג, באדן-וירטמברג, גרמניה, והיא בת 83.
ב-20 בפברואר 1946 התחתנה אילונה עם גאורג אלכסנדר, דוכס מקלנבורג, ממנו נולדו לה ארבעה ילדים:
אליזבת כריסטינה, דוכסית מקלנבורג (נולדה ב-1947)
מריה קתרינה, דוכסית מקלנבורג (נולדה ב-1949)
אירנה, דוכסית מקלנבורג (נולדה ב-1952)
בורווין, דוכס מקלנבורג (נולד ב-1956)
אילון נופר (נולדה כאילנה רולניק ב-11 בפברואר 1971) היא מנהלת אמנותית, כוריאוגרפית ועיתונאית, ממייסדי ויוצרי להקת "מיומנה".
נולדה בניו יורק, הבכורה מבין שלוש אחיות.
בגיל 6 עלתה לישראל עם משפחתה.
למדה בבית הספר כצנלסון כפר סבא והחלה את דרכה כמתעמלת ואצנית למרחקים ארוכים.
בגיל 12 שינתה את שמה מאילנה לאילון.
בגיל 15 עזבה את בית הספר לקיבוץ מעלה החמישה כילדת חוץ שם החלה לנגן על מערכת תופים.
בכיתה י"א חזרה לכצנלסון להשלים את לימודיה במגמת מוזיקה.
בגיל 15 כתבה עם אמהּ את המחזמר "משחקים בגן" שהועלה בהיכל התרבות כפר סבא.
נופר המשיכה ללימודי צילום ועריכה אצל הבמאי שלום הררי ועסקה בעריכה ודוקומנטציה מספר שנים.
מאוחר יותר התמחתה בכלי הקשה, מוזיקה אוריינטלית וריקודי בטן בישראל ומחוצה לה, הייתה חברת אנסמבל על-עול של יאיר דלאל יחד סיירו מספר שנים בעולם ואף הקליטו אלבום באולפני ריינבו בנורווגיה שם נולד הרעיון להקים להקה משלה.
בשנת 1996, הייתה מייסדת שותפה של להקת מיומנה ומנהלת אמנותית יחד עם שותפה דאז בועז ברמן.
בין השנים 1996 - 2017 הייתה שותפה לבימוי, עיצוב תנועה והלחנה של מופעי מיומנה השונים.
לאורך השנים הלהקה זכתה בפרסים שונים ביניהם את פרס התיאטרון לאירוע הבולט בתחום אמנויות הבמה לשנת 2001.
בשנת 2017 הייתה שותפה ליצירה של מופע הקברט "לילה אחד באפריל" עם קרן פלס ואמיר דדון שהוצג בהבימה.
בנוסף ניהלה אמנותית את מוזס פרוג'קט ואת המופע "לא לבד" של חנן בן ארי.
משנת 2018, מלווה את תיאטרון הילדים הישראלי בתפקידי ניהול אמנותי, בימוי, הלחנה וכוריאוגרפיה להצגות "תירס חם בים בם", "שמוליקיפוד" ו"פיטר הארנב".
בשנת 2010 יצגה את ארגון קומן (SUSAN G.
KOMEN), הפועל להגברת המודעות והערנות למלחמה בסרטן השד ותומך במחקר ופיתוח תרופות למניעת המחלה.
במאי 2019 השתתפה בקמפיין של קרייזי ליין להעצמה נשית, תחת הסלוגן "מי שאת – זה מה שיפה בך!" יחד עם גלית גוטמן, דנה ספקטור, ננה שרייר ונורית גורדון.
בשנת 2013 שודר בערוץ 13 הסרט "זמן שקוף" בבימויה של גלי מאירי.
הסרט ליווה את נופר בהתמודדותה עם מחלת הסרטן.
בשנת 2008 שודר בערוץ 8 הסרט "להיות מיומנה" בבימויו של דרור מורה.
הסרט ליווה את מייסדי להקת מיומנה עד הבכורה להופעה be באוף ברודוויי, ניו יורק בשנת 2007.
בשנת 2012 השתתפה נופר בדוקו-ריאליטי "מחוברים+".
בשנת 2013 השתתפה כשופטת בתוכנית "המיזם" בהנחיית אברי גלעד.
משנת 2015 עד שנת 2020 כתבה טור חודשי בירחון "ליידי גלובס", ובנוסף שימשה כעיתונאית מראיינת.
בשנת 2005 גילתה נופר שהיא, כמו סבתהּ, אמהּ ואחותה הצעירה, נשאית של הגן BRCA1. היא אובחנה כחולת סרטן מסוג טריפל נגטיב, עברה ניתוח, כימותרפיה והקרנות עד להחלמה מלאה.
בשנת 2020 אובחנה שוב בסרטן שד מאותו הסוג ובחרה לעשות כריתת שדיים ללא שחזור.
באוקטובר 2020, חודש המודעות לסרטן השד, יזמה צילום לעיתון "לאשה" לתמונת השער כסמל לאומץ ולנחישות.
נופר התחתנה בגיל 19 והתגרשה בגיל 21. היא מתגוררת בתל אביב.
אילומינטי הוא אלבום היפ הופ וראפ של הרכב ההיפ הופ והמוזיקה האלקטרונית עידו בי וצוקי, הכולל את עידו בן דב (Ido B) וצוק אלגזי (Zooki).
האלבום כולל רצועה המורכבת מ-10 שירים.
זהו האלבום הרביעי של הצמד, והוא יצא לאור ב-7 במאי 2020.
אילונה אנדרוז () הוא שם העט של אילונה גורדון ושל אנדרו גורדון, זוג אמריקאי נשוי שכותב ביחד פנטזיה אורבנית וספרות רומנטית.
הצמד כתב מספר סדרות ספרים שזכו להצלחה ביקורתית ומסחרית.
אילונה נולדה בשנת 1977 בברית המועצות והיגרה לארצות הברית בשנות העשרה לחייה.
היא למדה באוניברסיטת וסטרן קרוליינה, שם סיימה תואר ראשון בביוכימיה.
אנדרו גורדון נולד בשנת 1972 וגדל בצפון קרולינה.
אחרי התיכון התגייס לחיל הים ושירת במשך ארבע שנים בעיראק במהלך מלחמת המפרץ.
עם שחרורו החל ללמוד באוניברסיטת וסטרן קרוליינה, שם פגש באילונה.
בראיונות מספרים בני הזוג שהכתיבה המשותפת התחילה כבר אז.
"עבדנו בהמון עבודות מזדמנות וכדי לייעל את הזמן התחלנו לכתוב את המטלות ללימודים יחד...
מכתיבה משותפת של מטלות לקורסים זה הפך לכתיבת ספרים באורך מלא".
שם העט של בני הזוג - אילונה אנדרוז – הוא חיבור של שמותיהם הפרטיים.
ספרם הראשון "Magic Bites" יצא ב-2007 ובשנת 2008 הגיע לראשונה ספר שלהם (ספרם השני "Magic Burns") לרשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס.
נכון ל-2022 כתבו בני הזוג למעלה משלושים ספרים, שתורגמו לשפות רבות ונמכרו במיליוני עותקים ברחבי העולם.
ספריהם מככבים דרך קבע ברשימות רבי מכר שונות.
בני הזוג גורדון מתגוררים בטקסס.
יש להם שתי בנות שמכונות בפורומים ובבלוג שלהם "ילדה 1" ו"ילדה 2".
אנדרו גורדון מעדיף שיפנו אליו בשם המשפחה שלו – גורדון - ולא בשמו הפרטי, מה שמייצר אי בהירות, אליה הוא מודע.
"אני יודע שזה מבלבל, אבל זה הסיפור: השם הרשמי שלי, או אם לדייק השם הרשום שלי, הוא אנדרו בורגארד גורדון.
אנדרוז הוא שם הנעורים של סבתי הלן והשם השני שלי מגיע מגנרל הקונפדרציה בורגארד שירה מפורט סאמטר ולמעשה התחיל את מלחמת האזרחים.
אילונה קוראת לי גורדון וככה אני חושב על עצמי, בצבא תמיד השתמשנו בשמות המשפחה שלנו."
במדור התגובות התוסס באתר של בני הזוג, בו אילונה משתתפת באופן פעיל מדי יום, כאשר פונים לאחד מהם הפניה היא אל "אילונה" או אל "גורדון".
בעבר, כשפנו לשניהם ביחד הפניה הייתה אל ה-AL's (Author Lords – בתרגום חופשי הסופרים השליטים).
עם זאת, באחד באוגוסט 2019, אילונה וגורדון שהבהירו כי מעולם לא הרגישו בנוח עם הכינוי "Author Lords" ביקשו שיפנו אליהם בשם AI (האותיות הראשונות של שמותיהם הפרטיים) או כ"בית אנדרוז", אם ממש מתעקשים על כינוי משעשע.
בראיון מ-2017 סיפרו בני הזוג שהם מחלקים ביניהם את כתיבת הדמויות הגבריות והנשיות.
"גברים ונשים מגיבים בצורה שונה לדברים שונים.
מה שמיוחד אצלנו הוא נקודות המבט השונות שכל אחד מאיתנו מביא".
בראיונות מאוחרים יותר דיברו בני הזוג על כתיבה משותפת ("האחד מדבר והשני מקליד") לרבות של סצנות הסקס, שכתיבתן מבחינתם אינה שונה מכתיבת סצנות קרב מתוכננות היטב.
סדרת המורשת הנסתרת (Hidden Legacy)
נכון ל-2022 יצאו לאור בסדרה שישה ספרים ונובלה.
"רצינו לברוא עולם דומה לשלנו, שבו במקום שושלות משפחתיות מבוססות עושר כמו משפחת הילטון או מבוססות פרסום כמו משפחת קרדשיאן, מי שישלטו יהיו משפחות בעלות יכולות קסם.
בעולם הזה חיה ופועלת גיבורת הסדרה, נבדה ביילור, חוקרת פרטית שנסחפת בעל כורחה למשחקי הכוח של משפחות הקסם".
כל הסדרה יצאה בעברית בתרגומה של יעל אכמון בהוצאת ספרים בעלמא.
סדרת קייט דניאלס (Kate Daniels)
עלילת הספרים בסדרה מתרחשת בעולם שבו כוחה של הטכנולוגיה הולך ומתערער והקסם מתחיל לקנות לו שליטה.
הקסם מגיע בגלים, ללא אזהרה, ונעלם באותה פתאומיות שבה הופיע.
כאשר הקסם שולט מטוסים נופלים מהשמיים, מכוניות נעצרות ואין חשמל.
כאשר הטכנולוגיה חוזרת רובים שוב פועלים ולחשי כשף נכשלים.
בעולם הזה יצורים קסומים משוטטים ברחובות והגיבורה קייט דניאלס נלחמת באכזריים שבהם.
הסדרה יצאה לאור במלואה והיא מונה עשרים ספרים, נובלות וסיפורים קצרים, כמו גם שתי סדרות משנה נוספות שכתיבתן עדיין נמשכת.
השוליים הם שטח האדמה הצר שמפריד בין העולם השבור, בו אנשים נוהגים במכוניות, קונים בוולמארט וקסם הוא אגדה בלבד, והעולם המוזר, בו אריסטוקרטים כחולי דם שולטים, מחליפי צורה משוטטים וכוח הקסם שיש לך קובע את ערכך ומתווה את יעודך.
רק מי שחיים בשוליים יכולים לעבור בקלות מעולם אחד לאחר.
הספר הראשון, "קסם בשולי הדרך" (תרגמה יעל אכמון) יצא בעברית בשנת 2014, הספר השני,"ירח בשולי הנהר" יצא בעברית בשנת 2022. שאר הספרים גם יצאו בעברית כולם בהוצאת ספרים בעלמא.
סדרת רשומות האכסנאית (The Innkeeper)
סדרה שמשלבת מדע בדיוני ופנטזיה.
סמוך לכדור הארץ קיימות נקודות קפיצה מרובות ומכיוון שתושבי הכוכב כלל אינם מודעים לקיומם של חיים מחוצה לו הפך כדור הארץ לאזור נטרלי ומשמש כתחנת מעבר בין-גלקטית הומה.
כל המבקרים נדרשים לשהות באכסניות קסומות ונאסר עליהם להתגלות בפני הארצנים.
בסדרה פורסמו נכון ל-2022 חמישה ספרים ובני הזוג הצהירו שהספר השישי המתוכנן יהיה כנראה האחרון בסדרה.
אילון ועדיה (נולד ב-18 בפברואר 1945) הוא פרופסור אמריטוס למדעי המוח באוניברסיטה העברית בירושלים, חבר במרכז למדעי המוח ע"ש אדמונד ולילי ספרא (ELSC) ובקהילת מדעי המוח (Jerusalem Brain Community).
החל בשנת 2009 היה למוליך קבוצת המקימים של ELSC וכיהן כראש-מייסד מרכז זה עד לפרישתו לגמלאות באוקטובר 2016. פרופ' ועדיה ניהל את רוב מחקריו במחלקה לפיזיולוגיה בבית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית בקמפוס עין כרם, בנושא תאי עצב ורשתות עצביות בקליפת המוח.
אילון נולד בחדרה, צעיר בניהם של זיוה לבית קורנפלד (מוורשה) ובניהו ועדיה, ואח ליואש ורותי.
בניהו היה נצר למשפחת ועדייוף הבוכרית, אשר מקורה בהודו.
משם הביאו את הידע לגידול ועיבוד כותנה והביקוש למוצרי כותנה היווה מקור עושר למשפחה.
הסב, חיים ועדייוף, מאס בחיי הגולה, הגיע לארץ ישראל והשתקע בירושלים.
בנו בניהו, אביו של אילון ועדיה, למד לימודים תיכוניים בגימנסיה רחביה בירושלים.
בטיול שנתי לחדרה החליט ללמוד חקלאות ולהקים את ביתו במושבה הקטנה, מוכת המלריה.
נאמן להחלטתו, למד חקלאות באלג'יר ובאיטליה והיה לאחד האגרונומים הראשונים בארץ ישראל.
הוא רכש אדמות בחדרה והחל משנת 1927 פיתח משק חקלאי מתקדם ובו רפת, אורווה, באר ומערכת השקיה, גידולי שלחין, פרדסים ובריכות דגים.
גם היום אפשר לראות את הבאר ובריכת המים, אשר הוכרזו כמבנים לשימור, כחלק מתולדות חדרה והתפתחות החקלאות בה.