tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
באזור בורדו בלבד מיוצרים בכל שנה 700 מיליון ליטרים של יין.
יערנות גם היא ענף תעשייה חשוב, שכן יער האורנים הגדול ביותר באירופה נמצא בחבל.
בנוסף ניתן למצוא באזור גז טבעי ונפט.
יצחק (אקי) אבני (נולד ב-27 באפריל 1967) הוא שחקן ומנחה טלוויזיה ישראלי.
זוכה פרס אופיר לשחקן הראשי הטוב ביותר.
אבני נולד וגדל ברחובות להורים שעלו מטורקיה.
לפני גיוסו לצה"ל, הספיק לדגמן לכמה חברות אופנה.
לאחר שירותו הצבאי, הצטרף אבני לצוות בידור במלון באילת, וכעבור שנה יצר את התוכנית "עושים גלים" יחד עם דידי הררי.
בהמשך, למד בסטודיו למשחק של יורם לוינשטיין.
בין השנים 1990–1993 הנחה את תוכנית הנוער "תוססס" בערוץ הראשון.
בשנת 1992 כיכב בסרטו המוזיקלי של אורי ברבש "ללקק ת'תות", לצד אורי בנאי.
באותה השנה שיחק בסרט "נערי החוף", וכן שיחק בתפקיד דרמטי של צעיר הומוסקסואל בסרט "חסד מופלא" של הבמאי עמוס גוטמן.
בשנת 1994, עם הקמת הערוץ השני, הנחה את תוכנית ההיכרויות "סטוץ" ואת השעשועון "פחות או יותר".
בשנת 1995 הנחה את תחרות הקדם אירוויזיון יחד עם מיכאלה ברקו, השתתף בסרט "שחקנים" לצד שמוליק סגל, במחזמר "גריז" לצד צביקה הדר והשתתף בהצגה "סיפור הפרברים" לצד נועה תשבי.
עוד הופיע אבני ב"המפקח בא" של תיאטרון הקאמרי ובהצגה "רומיאו ויוליה" עם הקבוצה של רינה ירושלמי בתיאטרון השייקספירי המלכותי שבלונדון.
בשנת 1998 השתתף בסדרה "טירונות" בה גילם את עידו, מפקד פלוגה בחטיבת גבעתי.
על משחקו ב"טירונות" זכה אבני במספר פרסים וביניהם: שחקן השנה בטלוויזיה, ופרסי מסך הזהב על משחק דרמטי בשנים 2000–2001.
במקביל למשחקו בסדרה, בין השנים 1998–1999 הנחה את תוכנית הטלוויזיה "המבצר" לצד סיגל שחמון.
לקראת סוף 1998 השתתף בתפקיד הראשי במחזמר המבוסס על סדרת הספרים של יגאל מוסינזון "חסמבה".
שם גילם את דמותו של ירון זהבי, מפקד חסמבה, לצדה של סנדי בר אשר גילמה את דמותה של תמר היפה.
ב-1999 הנחה את תחרות היופי הבין-לאומית Mrs.
בשנת 2000 השתתף בסרטו של מרק רוזנבאום "הבולשת חוקרת" לצד משה איבגי והיה מועמד לפרס אופיר לשחקן המשנה הטוב ביותר.
באותה שנה גם שיחק אבני את הדמות הראשית בסרטו של יוסף סידר "ההסדר" לצד טינקרבל ועידן אלתרמן.
בסרט שיחק את דמותו של מנחם, מפקד פלוגה בחטיבת הצנחנים הנקלע לפרשיית טרור יהודי.
הסרט זכה בחמישה פרסי אופיר, בהם פרס השחקן הראשי עבור אבני.
באותה שנה ניצח בפסטיבל הזמר, ביחד עם הזמרת חיה סמיר, עם השיר "תפילת האור".
באותה תקופה השתתף בהצגה "המתנקשים" בתיאטרון בית לסין, והנחה פעמיים את טקס מלכת היופי ואת ספיישל יום העצמאות בערוץ השני.
בשנת 2001 עבר להתגורר בלוס אנג'לס יחד עם אשתו הטרייה סנדי בר במטרה לפתח קריירת משחק בארצות הברית במקביל לקריירה המצליחה בישראל.
במהלך שהותו בלוס אנג'לס הספיק להשתתף בתפקיד אורח בסדרות האמריקאיות "24" בתפקיד מחבל ממוצא ערבי, בסדרה "ג'אג" בתפקיד סוכן כפול ממוצא ערבי שעובד עם האמריקאים והעיראקים, בסדרת המתח "היחידה" בתור קצין בצה"ל, בסדרת הדרמה "האף" (Huff) בתפקיד מדריך קרב מגע ישראלי בשם ארי ובסדרה "Stand Off" כרופא ישראלי.
אבני חזר מלוס אנג'לס לארץ כדי להשתתף בסרטו של מנחם גולן "השיבה מהודו" (2002) לצד ריקי גל ואסי דיין.
בנוסף דגמן לצד אילנה ברקוביץ' למותג האופנה "גולף" בשנת 2003, הנחה את תוכנית המציאות "קחי אותי שרון" (2003), השתתף בקמפיין של מעדן החלב "מילקי" ביחד עם בר (2004), והנחה את התחרות "את המודל".
הוא השתתף בסרטו של עמוס גיתאי "אזור חופשי" (2005) לצד נטלי פורטמן וחנה לסלאו, ובסרט הדוקומנטרי "טיסת החלומות" (2005).
כן השתתף בסרט "מלח הארץ" (2006) לצד ליאור אשכנזי.
בשנים 2006–2008 כיכב בסדרה הישראלית "אולי הפעם".
ב-2008 שיחק בסרט ההוליוודי "החבר החדש של אמא שלי", לצד אנטוניו בנדרס.
ב-2009 השתתף במופע המוזיקלי "מלחמת העולמות" בגרסתו הישראלית.
בשנת 2010 חזר אבני למרקע עם תפקיד בסדרת הנוער "חסמבה דור 3", והשתתף בעונה השישית של "רוקדים עם כוכבים".
בהמשך אף הנחה את קדם אירוויזיון 2011 לצד שירי מימון.
בשנת 2011 הוא כיכב בתיאטרון הקאמרי במחזמר "לילה לא שקט" המבוסס על שיריו של שלמה ארצי, במחזה "בעל למופת" מאת יהושע סובול, בהצגה "פרוסט / ניקסון" לצד עודד תאומי (ועל תפקידו כדייוויד פרוסט זכה בשבחים גדולים מצד המבקרים) ובמחזמר "קברט".
בשנת 2012 אבני החל להשתתף בסדרת הנוער "יומני החופש הגדול" בערוץ דיסני.
בשנת 2013 החל להגיש יחד עם הילה נחשון את התוכנית "סדר יום חדש" המשודרת בערוץ 10.
ב-2014 החל לגלם את דמותו של דן גאלאגר בהצגה "חיזור גורלי" של תיאטרון הבימה על בסיס הסרט המפורסם והופיע בעונה החמישית של סדרת הנוער הפופולרית "גאליס".
בתחילת 2015 השתתף אבני כקריין בסדרה של קונצרטים עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית, בניצוחו של מנפרד הונק, עם הרקוויאם 626 של מוצרט.
במקביל שיחק בתיאטרון הבימה, במחזמר "אויטה" לצד שירי מיימון.
ב-2016 אבני שיחק בסדרת המתח "המדרשה" בערוץ 2 של רשת.
ב-2016 הוקרן לראשונה סרט הקולנוע הישראלי "ילדי הסתיו" בכיכובו.
ב-2017 השתתף בעונה השישית של סדרת הנוער "ראש גדול" בתור אבא של אחת הדמויות הראשיות, עוד בתיאטרון הבימה בהצגה "שייקספיר מאוהב" בתפקיד כריסטופר מארלו, ושיחק בתיאטרון הבימה במחזה "סיפור אהבה בשלושה פרקים" מאת הארווי פירסטיין.
באותה שנה השתתף בסרטה של מיכל בת-אדם "הדרך לאן".
ב-2018 השתתף בסדרה "יש לה את זה" ששודרה ב"קשת", בתור רפאל הסטייליסיט, בהצגה "אמא מאוהבת" לצד חנה לסלאו.
ב-2019 יצא לאקרנים הסרט "פיניטה לה קומדיה", בו הופיע בתפקיד ראשי, לצד אסי דיין.
ב-2021 השתתף בסדרה "מקיף מילאנו", ששודרה בכאן 11 בתור רפאל אוזן.
באותה שנה יצא לאקרנים הסרט "פול ספיד", בו גילם את ארנון.
ב-2022 השתתף בספיישל VIP של תוכנית הבישול "מאסטר שף" והגיע למקום הרביעי.
באותה שנה גילם את תפקיד הרב הצבאי הראשי בסדרה "שישו ושמחו", ששודרה בכאן 11.
ב-2023 גילם את ריקרדו כהן במחזמר "מרי לו", ובאותה שנה נבחר להנחות יחד עם מורן אטיאס את טקס הדלקת המשואות ביום העצמאות ה-75 למדינה
במאי 2023 יצא לאקרנים סרטו הראשון כבמאי, "כולם מחכים רק לי" בו הוא מככב בתפקיד הראשי כמפיק אגדי שזכה בפסטיבל קאן, המגלה את דעתם האמיתית של אנשי עליו באמצעות מצלמות נסתרות שהתקין ברחבי ביתו.
בנוסף גילם את ארי בסדרה 4:20 בעל חברת היגאה.
בספטמבר 2023 התארח באחד הפרקים של תוכנית האירוח "ארוחה של החיים" ששודרה בכאן 11.
בסוף שנות התשעים היה בזוגיות עם הדוגמנית סנדי בר, אותה הכיר במחזמר "חסמבה" בחנוכה 1998. השניים התחתנו ב-1 במרץ 2001. בנובמבר 2004 נולד בנם בלוס אנג'לס.
בשנת 2008 חזרו בר ואבני מארצות הברית לישראל, ונפרדו.
אבני ובר אף כיכבו לאחר מכן בפרסומות של "מילקי" בתפקיד זוג בהליך גירושים.
בשנים 2014–2023 היה אבני נשוי לניקול מילר, בריטית שעלתה לישראל בגיל 12 ועובדת כמעצבת אופנה.
בנובמבר 2024 במהלך מלחמת חרבות ברזל פורסם כי אבני מסייע בהסברה הישראלית ברשתות החברתיות והוא שיתף כי אחיינו, סמל נתן שמעון אבני, נפצע קשה בפיגוע בקניון בכרמיאל.
ב-1 בדצמבר 2025 פורסם שאבני בזוגיות עם מנחת הרדיו עדי שילון.
שנהסרטדמותהערות1992נערי החוףנירללקק ת'תותתמירחסד מופלאמיקיתפקיד משני2000ההסדרהמ"פ מנחםתפקיד ראשיהבולשת חוקרתמפקח מיכה שטייןתפקיד ראשי2002השיבה מהודובן רוביןתפקיד ראשי2005אזור חופשיג'וליותפקיד משני2006מלח הארץנדב הרמןתפקיד ראשי2008החבר החדש של אמא שליסוכן רנדלסרט באנגלית2010חיילברסלי 3אלוף-משנה פטרובסרט באנגלית2010האור השחוראלוןתפקיד ראשי2011ברקיע החמישיוולפסוןתפקיד ראשי2016ילדי הסתיוירון וינשטייןתפקיד ראשי2017פרשת דמשקשאולסרט באנגלית2018פיניטה לה קומדיהדרורתפקיד ראשי2021בגידהשחרתפקיד ראשיפול ספידארנון2023כולם מחכים רק לייונתן הראלבמאי, תפקיד ראשי
אקים ישראל הוא ארגון ארצי לאנשים עם מוגבלות שכלית התפתחותית ומשפחותיהם (ע"ר).
ברוח התפיסה העכשווית המתייחסת יותר להגדרות של רמת התמיכה הנדרשת לאדם ולא לסוג המוגבלות שלו, אקים נותנת כיום שירותים גם לאנשים עם מוגבלויות אחרות מעבר למוגבלות שכלית, כגון: אוטיסטים, אנשים עם מוגבלות פיזית, אנשים עם הנמכה קוגניטיבית וכלל האנשים הנתמכים על ידי מינהל המוגבלויות במשרד הרווחה והביטחון החברתי.
שם האגודה כשהוקמה היה אגודה לאומית לקימום ילדים מפגרים בישראל (אקי"ם).
באספה הכללית של העמותה ביולי 2012 הוחלט להחליף את המושג "פיגור שכלי" בשם ובתקנון של העמותה למושג "מוגבלות שכלית התפתחותית", בהתאם להחלטת משרד הרווחה והשירותים החברתיים, שהתקבלה בעקבות המלצת ועדה בה השתתפו נציגי העמותה.
עם זאת, הוחלט לשמר את השם "אקים" שהפך למותג, אך להסיר את הגרשיים, שכן אין לראות עוד בשם העמותה ראשי תיבות.
אקים היא עמותה שנוסדה בשנת 1951 על ידי קבוצת הורים לאנשים עם מוגבלות שכלית התפתחותית כדי ללחוץ על הרשויות להקים מוסד עבור ילדים מוגבלים.
בשנת 1953 שונה תקנון האגודה כדי לאפשר לציבור הרחב להצטרף אליה ובמיוחד מתנדבים מבין בעלי המקצוע שעסקו בתחום.
האגודה פעלה לקיום מפקד לבירור מספר הילדים עם מוגבלות בישראל ולהקמת מוסדות עבורם.
תחילה הוקמו סניפים בירושלים ותל אביב ובשנת 1953 הוקם סניף בחיפה.
באותה שנה הוקם גם המוסד החינוכי גבעת שמש, ביוזמת האגודה.
בשנת 1955 הוקמה על ידי האגודה "קרן לקימום מפגרים" לצורך "מחקר מדעי על בעיות המפגרים וסיוע לחינוך וסידור מפגרים".
באותה שנה האגודה הגיעה להסדר עם מס הכנסה על הקלות במס שיינתנו להורים לילדים, שיקבלו אישור מהאגודה.
בשנת 1965 החלה אקים ברמת גן ובחיפה במבצע איסוף כספים בעזרת תלמידי בית ספר, בסיסמה "גג לילד המפגר", שנהפכה למסורת שנתית.
אקים הובילו יחד עם צה"ל תהליך לשילוב אנשים עם מוגבלות שכלית התפתחותית לשירות צבאית.
היום העמותה מפעילה את תוכנית "שווים במדים", תוכנית משותפת עם משרד העבודה והרווחה וצה"ל.
התכנית מאפשרת לגברים ונשים עם מוגבלות שכלית התפתחותית או עם אוטיזם להשתלב במסגרת צבאית, תוך קבלת ליווי ותמיכה בהתאם לצורך.
לשם כך הקימה אקים עמותה נוספת, "אל"א - אקים לאפוטרופסות", המשמשת כאפוטרופסית של כ-1,500 חסויים עם מוגבלות שכלית התפתחותית, שאין להם בני משפחה המסוגלים ורוצים לשמש כאפוטרופוסים.
תוכנית "כלים שלובים", תוכנית לימודים חדשה ללימודי מוזיקה מונגשים לאנשים עם מוגבלות שכלית, באוניברסיטת בר-אילן, בשיתוף משרד העבודה והרווחה ואקים ישראל
, סיוע ותמיכה בעברית ובערבית, פעילות פנאי (מועדונים), פרויקט "תעסוקה בדרך אחרת" להשמת אנשים עם מוגבלויות במקומות עבודה בשוק החופשי (בשיתוף עם המוסד לביטוח לאומי), קבוצות תמיכה להורים, ערבי זכויות ועוד.
דרך הפעולה של אקים היא על ידי ועדי הורים, סניפים ומחלקות במרכז העמותה.
ב-20 ביוני 2021 בחרה האספה הכללית של אקים ישראל את הרב ד"ר בני לאו להחליף את עמי אילון בתפקיד יו"ר העמותה.
מנכ"לית העמותה היא סיגל פרץ-יהלומי.
פיצה פצה, פיצרייה תל אביבית המעסיקה מלצרים בעלי מוגבלות שכלית התפתחותית בשיתוף עם פרויקט "תעסוקה בדרך אחרת", זכתה לאות "בזכות" מטעם אקים.
אֵקִיטָן היא עלילה ברטונית, סוג של שיר-עלילתי, שכתבה מארי דה פרנס בשלהי המאה ה-12. השיר הוא אחד מתריסר השירים הידועים כעלילות של מארי דה פרנס.
כשאר העלילות שלה, אקיטן כתוב צרפתית עתיקה, בחריזה של זוגות משפטים בני 8 הברות.
בפואמה זו, המונה 320 שורות, המחברת מתרה באלו הזוממים לפגוע באדם אחר, שהם עלולים להיקלע למצב-ביש.
אקיטן, מלך נאנט, מתאהב באשתו הנאווה של סוכן-ביתו.
המלך מתייסר בשל רגשותיו אליה מחד, ונאמנותו לסוכן-ביתו מאידך.
כאשר אקיטן מתוודה בפניה על רגשותיו, היא מפקפקת בכוונותיו בשל פערי המעמדות ביניהם.
הוא משכנעה שרגשותיו כנים, ובכך נפתחת פרשת-אהבים ביניהם.
יום אחד, אשת סוכן-הבית שואלת את המלך בדמעות אם יום יבוא והוא ישליכנה מעליו לטובת אחרת, רמת-יחס.
המלך אומר לה שהיא אהבתו היחידה, ושאלמלא בעלה היה כבר נושאה לאישה לפני זמן רב.
האישה, בשומעה זאת, מציעה להרוג את סוכן-הבית באמבט מים רותחים.
התוכנית היא שהמלך ובעלה ירחצו באמבט, ואז יוכל המלך לטעון מאוחר יותר שסוכן-הבית נפטר ללא סיבה נראית לעין בעת הרחצה.
איש, כמובן, לא יטיל ספק בעדות המלך.
מאוחר יותר, המלך וסוכן-ביתו יוצאים למסע-ציד.
הם שוהים בבקתת-ציד ובה שני אמבטים זה לצד זה בחדר השינה.
כשסוכן-הבית יוצא לרגע להביא דבר-מה, המלך והאישה מכינים את מלכודתם, ואז מתנים אהבים.
סוכן-הבית חוזר אל הבקתה ונתקל בדלתו הנעולה של חדר-השינה.
הוא מטיח את אגרופיו בדלת בעוצמה רבה, עד שלבסוף היא נכנעת, ונדהם מהמחזה הנגלה לנגד עיניו - שני האוהבים, מעורטלים.
המלך, בוש בעירומו, בניסיון להסתיר את מבושיו קופץ למקום המחסה הראשון שהוא רואה - אמבט המים הרותחים.
סוכן הבית, נזעם מבגידת אשתו, משליך גם אותה אל האמבט, והזוג הנואף נשלק למוות.
פתיח השיר בגרסה האנגלית של מייסון
אקילה סטראצ'ה (באיטלקית: Achille Starace; 18 באוגוסט 1889 – 29 באפריל 1945), היה מנהיג פשיסטי באיטליה בתקופת שלטונו של בניטו מוסוליני.
סטראצ'ה נולד לסוחר עשיר ביין ובשמן, ובצעירותו למד במכון הטכנולוגי בלצ'ה והשיג תואר בראיית חשבון.
ב-1909 הצטרף לצבא איטליה וב-1912 עלה לדרגת קצונה.
במהלך מלחמת העולם הראשונה זכה במדליית הגבורה הצבאית מכסף, על גבורתו במלחמה.
לאחר המלחמה עזב את הצבא, ועבר לטרנטו שם יצר לראשונה מגע עם חוגים שלימים יהפכו למפלגה הפאשיסטית.
סטראצ'ה היה לאומן נלהב, והצטרף אל הפשיסטים בטרנטו, ועד מהרה היה למזכיר הפוליטי של סניף התנועה.
ב-1920 פעל בדרום טירול להשלטת המפלגה הפאשיסטית שם.
ב-1921 שבה את תשומת לבו של מנהיג המפלגה, מוסוליני, שמינה אותו כאחראי על כל מחוז דרום טירול.
באוקטובר 1921 סטראצ'ה היה לסגן המזכיר הכללי של המפלגה הפאשיסטית.
הוא השתתף במצעד על רומא והוביל קבוצה של חולצות שחורות בתמיכה במינויו של מוסוליני לראשות הממשלה, אירוע שהוביל להשתלטות הפשיסטים על איטליה.
לאחר עליית הפשיסטים לשלטון מונה סטראצ'ה למפקח מטעם המפלגה בסיציליה והיה לחבר הוועד המנהל של המפלגה.
הוא מונה למפקד בכוח המשטרה שהיה מורכב מאנשי החולצות השחורות בטריאסטה ב-1923 לאחר שפרש ממשרת סגן מזכיר המפלגה.
ב-1924 נבחר לפרלמנט האיטלקי, ומונה ל"מפקח ארצי של המפלגה".
בשנת 1926 שב לתפקיד סגן המזכיר הכללי של המפלגה, ובשנת 1928 מונה למזכיר סניף מילאנו של המפלגה.
בשנת 1931 הגיעה הקריירה שלו לשיא כשמונה למזכיר המפלגה.
המינוי היה כתוצאה מנאמנותו הקנאית למוסוליני.
בתפקידו החליף את ג'ובאני ג'ורטי שהיה בעל מוניטין של יושר אישי, בניגוד למוניטין שיצאו לסטראצ'ה בתפקידיו הקודמים.
כמזכיר המפלגה היה למומחה בניהול עצרות המונים ומצעדים.
סטראצ'ה היה ממקדמיו הבולטים של פולחן האישיות של "הדוצ'ה".
הוא שהנהיג את "ההצדעה הפאשיסטית" כלפיו, וציווה כי צעקות ההמון באירועים ציבוריים יכוונו כלפיו.
כאשר דיבר עם מוסוליני בטלפון היה עומד בדום, ואף ציפה כי אחרים ינהגו כך.
סטראצ'ה הנהיג את לבישת המדים כחובה בכל מגזרי החיים האיטלקיים, החל מגיל הילדות, בו הייתה החברות בתנועת הנוער "באלילה" חובה.
סטראצ'ה פעל לכך שכל בעלי התפקידים בשירות המדינה יהיו מן המפלגה הפאשיסטית.
במהלך שנות השלושים היה סטראצ'ה לפניו המוכרות של הפאשיזם, שני אך למוסוליני בהשפעתו על חיי היום יום של האיטלקים באיטליה הפאשיסטית.
למרות שסטראצ'ה הצליח בהגברת החברות במפלגה, הוא נכשל בניסיונו לארגן את תנועת הנוער "באלילה" לפי דוגמת ההיטלר יוגנד בגרמניה וליצור הלך רוח לאומי של התלהבות אותנטית מן הפאשיזם, כשם שהעם הגרמני התלהב מן הנאציזם.
עצרות ההמונים שארגן היו מתוזמרות היטב, אך מלאכותיות.
עם זאת, נאמנותו הקנאית למוסוליני השאירה אותו בתפקידו במשך 8 שנים, יותר מכל מזכיר אחר של המפלגה לפניו או אחריו.
ב-1935 סטראצ'ה, שנשא בדרגת גנרל בארגון החולצות השחורות, לקח חופשה ממשרותיו על מנת להשתתף בפלישה לאתיופיה במלחמה האיטלקית-אתיופית השנייה.
הוא זכה להצלחה כאשר צר על העיר גונדר.
באוקטובר 1939 פוטר מתפקידו לטובת אטורה מוטי הפופולרי.
הוא המשיך לכהן כראש המטה הכללי של החולצות השחורות, תפקיד בו נשא עד 1941 כאשר פוטר בשל חוסר יעילות.
לאחר הדחתו של מוסוליני על ידי המועצה הפאשיסטית העליונה בשנת 1943 סטראצ'ה נעצר על ידי ממשלתו של פייטרו באדוליו.
על אף העובדה שמזה כשנתיים לא החזיק בכל עמדת כוח, היה עדיין מזוהה עם הפאשיזם, ועם פולחן האישיות של מוסוליני.
לאחר שובו של מוסוליני משביו, כאשר הקים את ממשלת הבובות בצפון איטליה המכונה הרפובליקה של סאלו ניסה סטראצ'ה לשוב ולקבל את חסדו של הדוצ'ה.
אך מוסוליני אסר אותו, והעמיד אותו למשפט בוורונה, על שכהונתו כמזכיר החלישה את המפלגה.
עם התמוטטות המשטר הפאשיסטי של סאלו, באפריל 1945 נעצר על ידי פרטיזנים אנטי פאשיסטים.
ב-29 באפריל 1945 הובא אל המקום בו הוחזקה גווייתו של מוסוליני, לאחר שנורה על ידי הפרטיזנים יום קודם לכן.
הוא הספיק להצדיע לגופה, בטרם נורה אף הוא.
גוויותיהם של מוסוליני, פילגשו קלרה פטאצ'י, סטראצ'ה ומנהיגים פאשיסטים אחרים נלקחו אל תחנת דלק בכיכר לורטו במילאנו, וההמון התעלל בהן.
אקילה פרי (באיטלקית: Achille Peri;
הוא החל בלימודיו בעיר הולדתו ומשם עבר לפריז.
אחרי סיום לימודיו שם הקים להקת אופרה ויצא עמה לסיורי הופעות בערי השדה.
בשנת 1839 העלה את יצירתו הבימתית הראשונה, Una visita a Bedlam ("ביקור בבית המשוגעים") במרסיי.
עקב קשיים כספיים חזר לאיטליה, שם הוצגה בשנת 1841 האופרה הרצינית הראשונה שלו,
עוד אופרות שלו עלו על הבימה וזכו להצלחה בלתי מבוטלת, בעיקר הדרמה התנכ"ית "ג'ודיטה" ("יהודית"), שנכשלה בהצגת הבכורה שלה סקאלה ב-1860 אך נחלה הצלחה בהצגה מחודשת כעבור שנתיים.
שתי האופרות האחרונות שלו, שהוצגו גם הן ב"לה סקאלה", נכשלו כישלון חרוץ, שאחריו ויתר סופית על כתיבה לבימה.
פרי היה גם מנצח המקהלה בקתדרלה של רג'ו ושל האופרה המקומית.
כתיבתו האופראית נתפסת כחיקוי של דוניצטי ומרקאדנטה.
Il solitario, רג'ו אמיליה, 29 במאי 1841
Ester d'Engadd (דרמה טראגית), פארמה, רג'ו, 19 בפברואר 1843
"דירצ'ה" (טרגדיה לירית), רג'ו אמיליה, מאי 1843
"טאנקרד" (דרמה לירית), גנואה, 26 בפברואר 1847
Orfano e diavolo (מלודרמה קומית), רג'ו ד'אמיליה, 26 בדצמבר 1854
I fidanzati (מלודרמה), גנואה, 7 בפברואר 1856
Vittore Pisani, רג'ו אמיליה, 21 באפריל 1857
"ג'ודיטה" (מלודרמה תנכ"ית), "לה סקאלה" מילאנו, 7 בפברואר 1861
L'espiazione, ,לה סקאלה", מילאנו, 26 במרץ 1860
למקהלה: "ממעמקים", 4 קולות ועוגב; "סאלבה רג'ינה"
מוזיקה קאמרית: רביעיית מיתרים; חמישיית מיתרים.
אקי ירושלים (לאדינו Aki Yerushalayim - "כאן ירושלים") הוא כתב עת בלאדינו, אחת היוזמות של עמותת "ספרד" - העמותה לשימור, טיפוח ולהפצת המורשת היהודית-ספרדית של מגורשי ספרד וארצות פזוריהם.
עיתונים בלאדינו יצאו לאור בעבר הרחוק בריכוזים בהם חיו יהודים ספרדיים דוברי לאדינו.
אך שלא כמו אותם עיתונים שהביאו בעיקר דברי חדשות לצרכני השפה ולדובריה, מביא כתב העת "אקי ירושלים" תיעוד תרבותי, ספרותי ופולקלורי אודות תרבות הלאדינו עצמה ותולדותיה, מתוך רצון לשמר את הזיכרון ואת התרבות.
כתב העת יצא לאור ב-4 באפריל 1979 כביטאון של מדור הלאדינו ברשת הרדיו של קול ישראל.
החל משנת 1986 הופיעה עמותת "ספרד" כשותפה בהוצאת הביטאון ומשנת 1992 עד 2015 עמדה מאחורי הוצאתו.
מאז הקמתו עורך את הביטאון משה שאול ששימש כמנהל שידורי הלאדינו בקול ישראל, ושימש כסגן יו"ר הרשות הלאומית לתרבות הלאדינו.
בחלוף השנים התרחב כתב העת, שיפר את עיצובו הגרפי והגביר את תדירות הופעתו: כשלושה גיליונות בשנה בני יותר ממאה עמודים.
במקביל לכך משמש הביטאון במה ליוצרים ותיקים וחדשים בלאדינו ומתפרסמים בו מאמרים קצרים, מדורי תרבות, סקירות על פעילויות בתחום חקר ותרבות הלאדינו וכן שירים וסיפורים מקוריים.
הביטאון הוא כתב העת היחיד בעולם המופיע כולו בשפת הלאדינו.
כתב העת יוצא בתעתיק של אלפבית לטיני.
בזמן מגפת הקורונה דווחה עלייה בשימוש באתר המגזין, לאור התעוררות מחדש של העניין בשפה.
מחוז אקיטה (ביפנית: Akita-ken 秋田県) הוא אחד ממחוזות יפן, הנמצא באזור טוהוקו שבצפון האי הונשו, האי המרכזי של יפן.
בירת המחוז היא העיר אקיטה.
בשל היותו מבודד ממרכזי המסחר, הפוליטיקה והאכולוסיה הגדולים של המדינה על ידי רכסי אוֹאוּ (Ōu) ודווה (Dewa) נותר מחוז אקיטה מנותק מהאוכלוסייה היפנית ביפן עד שנת 600. האזכור הראשון של המחוז מופיע ב-658, כשמושל מחוז קוֹשי, אבה נו היראפו, כבש את השבטים המקומיים, בשטחן של הערים אקיטה ונושירו כיום.
לאחר מכן הקים היראפו מצודה על נהר מוגאמי, וזו הייתה ראשיתה של ההתיישבות היפנית באזור.
המחוז החליף בעלות מספר פעמים.
בתקופת אדו היה המחוז שייך לשבט סטאקה, ששלט באזור במשך 260 שנה, ופיתח את החקלאות ואת תעשיות כרייה הפעילות עד ימינו.
לאורך ההיסטוריה נחשב המחוז כחלק מפרובינציית דווה.
ב-1871, לאחר תחילתה של תקופת מייג'י, בוטלה שיטת הנחלות ופרובינציית דווה התפרקה ובמקומה קם מחוז אקיטה של ימינו.
מחוז אקיטה פונה לים יפן במערב, וגובל בארבעה מחוזות אחרים: אאומורי מצפון, איווטה במזרח, מיאגי בדרום-מזרח ויאמאגטה בדרום.
צורתו של המחוז היא משולשת, כ-181 קילומטרים מצפון לדרום ו-111 קילומטרים ממערב למזרח.
רכס הרי אואו מסמן את גבולו המזרחי של המחוז, והרי דווה, המקבילים להרי אואו, חוצים את מרכז המחוז.
במחוז אקיטה ישנן שלוש-עשרה ערים:
כמו ברוב אזור טוהוקו, כלכלתו של מחוז אקיטה מתבססת בעיקר על תעשיות מסורתיות כגון חקלאות, דייג ויערנות.
עובדה זו גרמה לרבים מצעירי המחוז להגר לטוקיו ולערים גדולות אחרות.
זהו המחוז בעל שיעור הילדים הנמוך ביותר ביפן - 11.2% מאוכלוסיית המחוז.
נכון ל-2010 עומדת אוכלוסיית המחוז על מעט מעל מיליון תושבים.
מחוז אקיטה ידוע בחקלאות האורז שלו ובמזקקות הסאקה שבו.
המחוז ידוע גם כמקום מוצאם של כלבי האקיטה.
נשות המחוז, הנקראות אקיטה ביג'ין (秋田美人 "יפיפיות אקיטה"), ידועות בעורן הלבן, פניהן המעוגלות וקולן הגבוה.
בסמוך לאגם טזאווה ישנם מספר בתי מרחץ טבעיים (אונסן), המהווים מוקד משיכה לתיירים מכל יפן.
בנוסף, במחוז מתקיימים פסטיבלים עונתיים (מאטסורי) המציעים מבט לחקלאות היפנית המסורתית.
אקטרינה סאבו היא מתעמלת רומניה בעבר, בת למיעוט ההונגרי.
אלופה אולימפית בעלת 5 מדליות, מהן 4 זהב אלופת עולם, בעלת 10 מדליות מהן 2 זהב ואלופת אירופה בעלת 5 מדליות, מהן 2 זהב.
סאבו הייתה לאתלטית המעוטרת ביותר באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984).
סאבו נולדה בזאגון, במחוז קובסנה.
באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) זכתה סאבו ב-5 מדליות, 4 זהב ו-1 כסף.
והייתה לאתלטית המעוטרת ביותר באולימפיאדה.
אך היא זכורה, במיוחד בשל מדליית הכסף שבה זכתה בקרב רב אחרי התנגשות אפית עם מרי לו רטון מארצות הברית.
היא זכתה בשלושה מהתרגילים האישיים (קורה, סוס קפיצות וקרקע) ובמדליית הזהב הקבוצתית.
סאבו הובילה את נבחרת רומניה לזכייה בתחרות הקבוצתית באליפות העולם בהתעמלות שנערכה ברוטרדם שבהולנד בשנת 1987, תוך שהיא מנצחת את ברית המועצות בתחרות הקבוצתית בפעם השלישית בלבד בהיסטוריה של האליפות.
בשנת 2000 נבחרה סאבו להיכל התהילה הבינלאומי של ההתעמלות.
אקטרינה וליקובה פנבה–קרבלובה (בבולגרית: Екатерина Великова Пенева–Каравелова; 21 באוקטובר 1860 רוסצ'וק, האימפריה העות'מאנית–1 באפריל 1947, סופיה, הרפובליקה העממית של בולגריה), הייתה מתרגמת, סופרת, פובליציסטית, מחנכת, פעילת זכויות נשים ואשת ציבור בולגרייה, אשר בתקופת מלחמת העולם השנייה נמנתה עם בולטי המתנגדים לגירוש יהודי בולגריה למחנות ההשמדה.
אקטרינה פנבה נולדה ב-1860 בעיר רוסצ'וק אשר באיילט רומליה של האימפריה העות'מאנית.
בגיל עשר עברה עם משפחתה למיקולאייב ובהמשך למוסקבה אשר באימפריה הרוסית, שם עסקו קרובי משפחתה האמידים במסחר, ובה רכשה השכלה יסודית.
ב-1878 שבה לעיר הולדתה, למדה הוראה והועסקה כמורה בבית ספר לבנות.
ב-1880 נישאה לפטקו קרבלוב ובהמשך הייתה מזכירתו האישית של בעלה בתפקידיו השונים.
ב-1901 נמנתה אקטרינה עם מייסדות "התאגדות הנשים הבולגריות", ובהמשך כיהנה כנשיאת תא בולגריה של ליגת נשים בין-לאומית לשלום וחירות.
המאבק נגד רדיפת יהודי בולגריה
ברבות השנים זכתה אקטרינה, למעמד מכובד בציבוריות הבולגרית והייתה מקורבתו של בוריס השלישי, מלך בולגריה, אשר ראה בה דמות אם.
היא השתתפה במאבק נגד רדיפות היהודים בממלכה הבולגרית.
בגבור האנטישמיות הממוסדת בגרמניה הנאצית, החליטו ראשי הקונסיסטוריון של יהדות בולגריה להקים ועד פעולה ומחאה נגד רדיפות היהודים בגרמניה, בשיתוף אנשי ציבור ואקדמיה בולטים בבולגריה כגון פטקו סטאינוב.
קרבלובה הצטרפה לוועד הפעולה וביוני 1933 תוכנן לערוך הפגנת מחאה בסופיה.
המשטרה הבולגרית אסרה על קיום ההפגנה בתואנה שתפגע ביחסי הממלכה עם גרמניה.
בראשית 1941 פנתה קרבלובה למפקד המשטרה הבולגרית בסופיה וביקשה את הפסקת ההתפרעויות של חברי ארגון בראניק, אשר תלשו מדש בגדם של יהודים את הכוכב הצהוב ואחר כך הכו אותם בשל הפרת הצו המורה לענוד אותו.
פנייתה הצטרפה לפנייתו של המטרופוליט סטפן ובעקבותיהן הורתה המשטרה לחברי הארגון לחדול מפעילותם.
ב-21 במאי 1943 החלו להימסר צווי הגירוש ליהודי סופיה.
נציגי הקונסיסטוריה היהודית של בולגריה פנו לאישי ציבור, לפוליטיקאים ולראשי הכנסייה במטרה לבטל את צו הגירוש.
בין היתר פנו נציגי הקונסיסטוריון לאקטרינה קרבלובה בבקשה להפעיל את השפעתה על ארמון המלך.
קרבלובה ניסתה לקבוע פגישה דחופה עם המלך בוריס, אך הוא עזב את הארמון לבקתת הציד שלו בהרי רילה ולא ניתן היה להשיגו.
בהמשך ביקר בביתה הרב הראשי ליהודי סופיה, הרב ד"ר אשר חננאל וביקש ממנה לפעול להצלת יהודי סופיה.
במועד זה לא ידוע היה שהגירוש יתבצע לערי השדה בלבד ויהודי סופיה העריכו שגורלם יהיה כגורל יהודי תראקיה ומקדוניה אשר גורשו אל מותם במחנה ההשמדה טרבלינקה.
הרב חננאל כתב מכתב נרגש למלך וקרבלובה הוסיפה את בקשתה האישית להפסקת הרדיפות:
קרבלובה חתמה על המכתב ושלחה אותו לארמון המלך.
ב-26 במאי גורשו יהודי סופיה לערי השדה בבולגריה, אך לא אל מחוץ לגבולות הממלכה.
הייתה נשואה לפוליטיקאי פטקו קרבלוב אשר כיהן במספר כהונות כראש ממשלת בולגריה ונחשב לאחד ממכונני בולגריה המודרנית.
לזוג נולדו 3 ילדים, רדקה, ויולטה ולורה.
בתה ויולטה נישאה ליוסיף הרבסט, בן הקהילה היהודית, שהיה פוליטיקאי, עיתונאי ופובליציסט ונרצח ב-1925 על ידי מנגנוני משטרו של אלכסנדר צאנקוב במהלך חודשי הטרור שלאחר הפיגוע בכנסיית סווטה נדליה.
יוסיף הרבסט היה אחיו של המנהיג הציוני הנודע קרל הרבסט.
נקודת קרבלובה אשר בחצי האי וארנה שבאנטארקטיקה, נקראה על שמה.
ב-2024 הגישה עמותת "בית מורשת יהדות בולגריה ביפו", בשם ארגוני יוצאי בולגריה בישראל, בקשה ליד ושם להכרה בקרבלובה כחסידת אומות העולם.
אקי אולבי קאוריסמקי (בפינית: Aki Kaurismäki; נולד ב-4 באפריל 1957, באורימטילה, פינלנד) הוא במאי קולנוע, תסריטאי ומפיק פיני.
לאחר לימודי התיכון החל ללמוד תקשורת באוניברסיטת טמפרה בטמפרה, פינלנד.
לאחר מכן החל לביים קאוריסמקי ביחד עם אחיו מיקה קאוריסמקי.
שני האחים הקימו חברת הפקה והפצת סרטים.
הם אחראים לחמישית מכלל היצירה הקולנועית בפינלנד מתחילת שנות השמונים.
אקי קאוריסמקי ביים 23 סרטים במסגרת חברת ההפקה שלו, בחלקם הוא גם שיחק.
הפריצה שלו כבמאי עצמאי הייתה בשנת 1983 בסרטו "החטא ועונשו", עיבוד ליצירת המופת של דוסטויבסקי, אותה התאים הבמאי להלסינקי של תקופתו.
בשנת 1989 סרטו "לנינגרד קאובויס יוצאים לאמריקה" זיכה אותו בהכרה עולמית.
סגנונו הקולנועי הושפע מהבמאים הצרפתיים ז'אן-פייר מלוויל ורובר ברסון, ומבקרי הקולנוע זיהו בו גם השפעה מהבמאי הגרמני ריינר ורנר פאסבינדר, אולם קאוריסמקי טוען שלא צפה באף סרט של פאסבינדר.
רוב סרטיו של קאוריסמקי עוסקים במעמד הפועלים בהלסינקי של שנות השמונים.
גיבורי סרטיו חיים בשולי החברה, שותים למכביר ומתקשרים ביניהם בלקוניות גמורה.
לשם העברת מסריו הוא מסתמך על משחק מינימליסטי ואמצעי מבע פשוטים וכן במינימום תנועות מצלמה.
קאוריסמקי טען כי "ייתכן שסרטיי אינם יצירות מופת, אבל הם מתעדים את תקופתם.
איני יכול ליצור יצירות מופת, אף על פי שאני מנסה".
קאוריסמקי תופס את הלסינקי כעיר קרה, מנוכרת ונטולת רומנטיות, ולא פעם הדמויות בסרטיו מדברות על רצונן לעזוב אותה.
בסרטים שלו יש פן הומוריסטי יבש ונטול עוקץ שכמותו ניתן למצוא גם בסרטים של ג'ים ג'ארמוש, שאף משחק תפקיד קטן בסרטו של קאוריסמקי "לנינגרד קאובויס יוצאים לאמריקה".
ג'ארמוש גם השתמש בחלק מהשחקנים הקבועים של קאוריסמקי בסרטו "מונית לילה", שחלקו מתרחש בהלסינקי.
סרטו המצליח ביותר, "איש ללא עבר" (2002), זכה בפרס ה"גרנד פרי" ובפרס חבר השופטים בפסטיבל קאן בשנת 2002, ובשנת 2003 היה מועמד לפרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר.
קאורסמקי סירב להגיע לטקס האוסקר בטענה שהוא לא מסוגל לחגוג במדינה שנמצאת במצב מלחמה.
סרטו "אורות בין הערביים" (2006) היה אף הוא מועמד לפרס האוסקר לסרט הזר, אך קאוריסמקי סירב שוב להשתתף בטקס וביטל את מועמדותו כצעד מחאתי כנגד הנשיא ג'ורג' בוש.
ב-2012 חתם על עצומה התומכת ב-BDS וקוראת להטיל אמברגו על ישראל בעקבות פעולותיה במבצע עמוד ענן.
סרטו "הצד האחר של התקווה" (2017) זכה בפרס דוב הכסף (לבמאי הטוב ביותר) בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין (ה-67 במספר).
באותו פסטיבל הודיע כי אין בכוונתו להמשיך ולביים סרטים וכי זה יהיה הסרט האחרון שלו כבמאי.
אבל הוא ביים סרט נוסף.
סרטו האחרון "עלי שלכת" (2024) נרכש להפצה בישראל.
"לנינגרד קאובויס יוצאים לאמריקה", 1989
"הנערה מבית החרושת לגפרורים", 1990
"שמרי על הצעיף שלך טטיאנה", 1994
אקטרודקטיליה הידוע גם כאקטרודקטילי (Ectrodactyly) הוא מום גנטי הגורם למחסור של מספר אצבעות באחד או יותר מהגפיים (לרוב אגודל ואצבע אחת בגודל כמה אצבעות) המשווה ליד או לרגל צורה של צבת.
אקטרודקטיליה יכולה להגרם מבעיה רפואית בזמן ההריון (קריש דם באצבעות העובר) או מסיבה גנטית תורשתית.
ניתן לגלות אקטרודקטיליה בבדיקת אולטרה סאונד.
במקרה שלאם יש אקטרודקטיליה יש סיכוי של 50% שלבנה יהיה גם כן.
אקטרודקטיליה נדירה באופן יחסי, עם זאת יש מקרה ידוע של קבוצת אנשים הלוקים אקטרודקטיליה, המקרה של שבט דומה (Doma people) המכונה גם "two toed" (שתי אצבעות) או "ostrich footed" (רגל היען), שבט זה שחי בצפון זימבבואה.
לאנשי שבט זה יש רק שתי אצבעות בכל יד ורגל.
הסיבה לריכוז הגדול של אנשים הלוקים באקטרודקטיליה בשבט זה היא ההימנעות מנישואין מחוץ לשבט מה שיוצר מאגר גנטי קטן הגורם לשכיחות גבוהה בקרב השבט.
אקטרודקטיליה קיים לא רק בבני אדם, בין היתר הוא נמצא אצל סלמנדרות, ובמקרים נדירים אף אצל כלבים וחתולים.
אקטרודקטיליה בגלל נדירותו היחסית יכול לגרום לחוסר נוחות או פחד אצל הורים המגלים בבדיקת אולטרא סאונד שבנם עלול ללקות באקטרודקטיליה, בין הפעילות הידועות בתחום היא ברי ווקר הלוקה בעצמה באקטרודקטיליה ופועלת למודעות בנושא.
הפעילות שלה בנושא כוללת הופעות בתקשורת בין היתר הופיעה בסדרת הטלוויזיה ניפ/טאק בה נתנה מידע בנושא לאם שהתבשרה שבנה ככל הנראה יהיה עם אקטרודקטיליה.
בנוסף כן הביעה את מחאתה על דבריה של אופרה וינפרי על כך שחשוב שילד "נורמלי" ייוולד עם כל האצבעות
ברי ווקר - פעילה חברתית אמריקאית בנושא המודעות לאקטרודקטיליה
מיכאל טל - אלוף עולם בשחמט
לי הי-אה (Lee Hee-ah) - פסנתרנית דרום-קוריאנית
אַקִיהְקוֹ הושידֶה (ביפנית: 星出彰彦; נולד ב־28 בדצמבר 1968) הוא מהנדס ואסטרונאוט יפני בשירות הסוכנות היפנית לחקר החלל.
ב־30 באוגוסט 2012, הושידה הפך לאסטרונאוט היפני השלישי שהלך בחלל.
הושידה נולד בטוקיו, שביפן וגדל בניו ג'רזי.
בשנת 1987 הוא סיים את לימודיו התיכוניים בקולג' בסינגפור, השייך לרשת ה-United World Colleges.
בשנת 1992 למד באוניברסיטת קיו וקיבל תואר ראשון בהנדסת מכונות ובשנת 1997 קיבל תואר שני בהנדסת אווירונאוטיקה מאוניברסיטת יוסטון.
בשנת 1992, הצטרף הושידה ל־NASDA, סוכנות פיתוח החלל הלאומית (כיום: הסוכנות היפנית לחקר החלל) ועבד על פיתוח רכב השיגור H-II במשך שנתיים.
בשנת 1999 הוא נבחר על ידי הסוכנות היפנית לחקר החלל כאחד משלושת המועמדים היפנים לתחנת החלל הבינלאומית.
הוא החל את תוכנית ההכשרה הבסיסית באפריל 1999 והוסמך כאסטרונאוט בינואר 2001. מאז אפריל 2001, הוא לקח חלק בתוכניות הכשרה מתקדמות ועזר בפיתוח החומרה וההפעלה של החללית H-II Transfer Vehicle והמעבדה היפנית קיבו .
במאי 2004, הוא השלים סדרת אימוני הנדסת טיסה בחללית סויוז־TMA במרכז גגארין להכשרת קוסמונאוטים שבעיר הכוכבים, מאוחר יותר עבר למרכז החלל ג'ונסון.
לאחר הכשרה בנאס"א, הוא שובץ לצוות משימת STS-124 במאי 2008, אחת משלוש המשימות שנשאו עמם רכיבים אל תחנת החלל הבינלאומית על מנת להשלים את בניית המעבדה היפנית קיבו.
לאחר שחזר בהצלחה לכדור הארץ ממשימת STS-124, הושידה העביר הרצאות בפני תלמידים בבתי ספר שונים בארצות הברית אודות משימתו.
ב־15 ביולי 2012, הוא חזר שוב לתחנת החלל הבינלאומית על פני החללית סויוז במשימת TMA-05M.
הוא היה חבר במשלחת 32 ו-33. במהלך שהייתו, הקליט הושידה את קולו עבור הופעת אורח בסדרת המאנגה היפנית Space Brothers, הפרק שודר ב־4 בנובמבר 2012. תמונות סלפי רבות שצילם במהלך שהייתו בתחנת החלל הבינלאומית הגיעו לרשימות הסלפים הטובים ביותר.
באפריל 2021 הושידה טס לחלל בחללית הדרגון C206 אנדוור במסגרת משימה SpaceX Crew-2. במהלך משימתם בת ששת החודשים הוא היה בין חברי משלחת מס' 65 לתחנת החלל הבין-לאומית בפיקוד שאנון ווקר ולאחר שבוע מונה למפקד הצוות.
לאחר סיום פעילות המשלחת הוא היה חלק של משלחת מס' 66 בפיקוד תומא פסקה.
אקיטה (ביפנית: 秋田市) היא עיר הבירה של מחוז אקיטה שבחבל טוהוקו שבצפון יפן.
אוכלוסיית העיר מונה 317,236 תושבים, נכון לשנת 2015.
בני אדם התיישבו באזור העיר אקיטה לפני אלפי שנים.
בתחומי העיר נמצאו ממצאים ארכאולוגיים מהתקופה הפלאוליתית ביפן, וכן מתקופת ג'ומון ומתקופת יאיואי.
בתקופת נארה כבשו בני יאמטו את האזור והקימו בו את טירת אקיטה בשנת 733. בתקופת סנגוקו שלטו באזור מספר שבטים סמוראים, ולבסוף, בתקופת אדו, שלט באזור שבט סטאקה תחת השגחתה של שוגונות טוקוגאווה, והקים בה את טירת קוֹבּוּטָה, שסביבה התפתחה עיירה.
בראשית תקופת מייג'י בוטלה שיטת ההאן, ועיירת הטירה קובוטה התפצלה לעיירות קובוטה ואקיטה.
ב-1889 הפכה העיירה אקיטה לעיר, שכללה בתחומה גם את העיירה קובוטה, וב-1898 הקים הצבא היפני הקיסרי באקיטה בסיס עבור רגימנט הרגלים ה-17. בתקופת טאישו נהנתה אקיטה משגשוג כלכלי, בעיקר הודות לגילוי שדה נפט בקורוקווה הסמוכה ב-1914.
ב-14 באוגוסט 1945 הפציצו בעלות הברית את אקיטה וזרעו בה נזק רב.
מעל 250 אזרחים נהרגו לאחר ש-134 מפציצי בואינג B-29 סופרפורטרס תקפו את העיר בשעות הלילה והשמידו את מתקני הזיקוק שבה.
אקיטה הייתה העיר הרחוקה ביותר ביפן שהפציצו בעלות הברית, ולמעשה הייתה ההפצצה האחרונה שנערכה במלחמת העולם השנייה, מכיוון שיפן נכנעה מספר שעות לאחר מכן.
ב-1997 קיבלה אקיטה מעמד של עיר גרעינית, וזכתה לרמה גבוהה יותר של אוטונומיה.
ב-2001 נערכו באקיטה המשחקים העולמיים.
העיר אקיטה שוכנת במישור החוף של מחוז אקיטה, לחופו של ים יפן, ודרכה זורם נהר אומונו.
באקיטה שורר אקלים סובטרופי גשום הגובל באקלים יבשתי.
חודשי החורף קרים ומושלגים, וחודשי הקיץ חמימים ולחים.
בשל מיקומה לחופו של ים יפן המשקעים האטמוספיריים באקיטה מרובים, בעיקר במחצית השנייה של השנה.
כלכלת אקיטה מתבססת בעיקר על חקלאות (בעיקר אורז), יערנות וכריית מינרלים.
כמו כן, באקיטה נמצא אחד משדות הנפט החשובים ביפן עצמה, ובתאם לכך צמחה בעיר תעשיית זיקוק נפט.
תעשיות נוספות כוללות גם ייצור מתכות וטקסטיל.
לאקיטה יחסי ערים תאומות עם:
אקיטן החדשה הוא חבל בדרום-מערב צרפת, החל מ-2016. בירת המחוז היא בורדו.
החבל הורכב משלושה חבלים קודמים: אקיטן, לימוזן ופואטו-שראנט.
בעקבות רפורמה מנהלית שעברה צרפת המטרופוליטנית.
החבל מורכב מ-12 מחוזות: שראנט, השראנט הימי, קורז, קרז, דורדון, ז'ירונד, לאנד, לוט וגארון, הפירנאים האטלנטיים, דה-סוור, ויין וויין עילית.
ב-1 בינואר 2016 ניתן לחבל שם זמני שנוצר מאיחוד שמות החבלים אקיטן-לימוזן-פואטו-שראנט.
ביולי 2016 מועצת החבל נתנה לחבל את השם אקיטן החדשה, שם שאושרר במועצת המדינה של צרפת.
החבל מוביל בצרפת מבחינה חקלאות בכלל וחקלאות יין בפרט.
חבל זה נמצא בדרום-מערב צרפת המטרופוליטנית וגובל במפרץ ביסקאיה במערב, ספרד בדרום.
במזרח הוא גובל בחבלים אוקסיטניה ואוברן-רון-אלפ ובחבלים פיי דה לה לואר וסאנטר-עמק הלואר בצפון.
רביעית מתוך 13 חבלי צרפת המטרופוליטנית.
בחבל 25 שטחים אורבניים גדולים כאשר הגדול מביניהם היא בירת המחוז בורדו ופרווריה.
במטרופולין בורדו יש 1,140,000 תושבים.
לאחריה נמצאים באיון ולימוז' עם כ-280 אלף תושבים, פואטייה עם 250 אלף, פו 240 אלף, לה רושל עם 200 אלף תושבים ועוד 11 שטחים אורבניים גדולים.
אקיטן החדשה הוא החבל השני בחדשנות ולימודים גבוהים, אחרי איל-דה-פראנס, עם 5 אוניברסיטאות גדולות (אוניברסיטת בורדו, אוניברסיטת לה רושל, אוניברסיטת פואטייה ואוניברסיטת פו)
אקילה הוא דמות מאנתולוגיית סיפורים קצרים שנכתבו בידי רודיארד קיפלינג.
אקילה הוא זאב האלפא של להקתו, אשר אימצה את מוגלי.
דמותו מופיעה בשני סרטים של חברת וולט דיסני: ספר הג'ונגל (1967) ובספר הג'ונגל שיצא בשנת 2016.
דמותו של אקילה בספרי ספר הג'ונגל
בספרים, מוסיף אקילה את מוגלי ללהקתו ומאמץ אותו.
כ-10 שנים לאחר שאימץ את מוגלי, שירחן הנמר רצה להדיח את אקילה מהשלטון כדי לשלוט בשטח הזאבים וכדי שאקילה לא יוכל להגן על מוגלי.
על פי חוק הלהקה, זאב שאינו מסוגל לצוד אינו יכול להיות האלפא.
אקילה היה מבוגר, אך עדיין היה מסוגל לצוד, ולכן לא היה צריך לפנות את מקומו לזאב צעיר יותר.
הזאבים שחברו אל שירחן טמנו פח לאקילה ושחררו לידו בכוונה בעת הציד אייל גדול ובריא, ולאחר שאקילה לא הצליח לצוד אותו מועצת הלהקה רצתה להדיחו.
מוגלי הגן על אקילה וגירש את שירחן ונאמניו באמצעות אש.
לאחר כמה שנים פרש אקילה מלהיות זאב האלפא של הלהקה, למרות שחברי הלהקה רצו שיישאר.
דמותו של אקילה בסרטי דיסני
בסרט ספר הג'ונגל שיצא בשנת 1967 דמותו של אקילה הופיעה בתפקיד שולי ודובבה על ידי ג'ון אבוט.
בשנת 2016 הופיע אקילה בסרט ספר הג'ונגל והפעם דובב על ידי ג'יאנקרלו אספוזיטו.
בסרט אקילה הוא מנהיג הזאבים, ומגן על מוגלי משירחן שרוצה להרוג אותו.
שירחן מאיים על אקילה שאם הוא לא ימסור אליו את מוגלי הוא יהרוג את מוגלי ואת כל הלהקה.
לאחר שמוגלי בוחר לעזוב את הלהקה כדי שאף זאב לא ימות בגללו שירחן הורג את אקילה כדי שמוגלי יחזור לנקום את מותו.
אקטרינה פטרובה יוסיפובה (בבולגרית: Екатерина Петрова Йосифова; 4 ביוני 1941 – 13 באוגוסט 2022) הייתה מחנכת, עיתונאית ומשוררת בולגרייה.
יוסיפובה נולדה ב-4 ביוני 1941 בקיוסטנדיל ולמדה רוסית באוניברסיטת סופיה.
עבדה כמורה בתיכון בקיוסטנדיל, ולאחר מכן כעורכת בעיתון.
בשנת 1969 פרסמה ספר שירה בשם "מסע חטוף" ("Късо пътуване"), ובשנת 1972 ספר נוסף בשם "הרוח באה בלילה" ("Нощем иде вятър").
בין השנים 1972 ל-1981 עבדה כדרמטורגית בתיאטרון הדרמטי של קיוסטנדיל.
בין השנים 1981 ל-1990 שימשה יוסיפובה עורכת ראשית של כתב העת הספרותי סטרומה (Струма).
היא זכתה בפרס על שם המשורר הבולגרי איוואן ניקולוב.
1994 – התנהגות חסרת תועלת (Ненужно поведение)
אקילה באסקט "דולומיטי אנרג'י" טרנטו היא קבוצת כדורסל איטלקית מהעיר טרנטו, המשחקת בליגת העל האיטלקית וביורוקאפ.
המועדון נוסד ב-1995, כתוצאה מאיחוד של שני מועדוני חובבנים, בשנת 2000 עלה המועדון לליגה השישית, וכעבור שנתיים לליגה החמישית.
תחת מאמנה מאוריציו בוסקאליה עלתה הקבוצה לליגה הרביעית בעונת 2004/2005.
בעונת 2013/2014 סיימה הקבוצה במקום הראשון בטבלת הליגה השנייה, ולאחר שניצחה בפלייאוף את פורטיטודו אגריג'נטו (3:0 בסדרה), את טורינו (3:2) ובגמר את קאפו ד'אורלנדו (3:0) עלתה לראשונה לליגה הבכירה.
כבר בעונתה הראשונה בליגה סיימה הקבוצה במקום הרביעי בתום העונה הסדירה והעפילה לפלייאוף, שם הודחה על ידי דינמו ססארי, שזכתה באליפות באותה עונה.
בעונת 2015/2016 העפילה שוב לפלייאוף, הפעם מהמקום השמיני, ושוב הודחה בסיבוב הראשון, הפעם על ידי אולימפיה מילאנו, שגם היא זכתה אחר כך באליפות.
באותה עונה השתתף המועדון גם ביורוקאפ.
את שלב הבתים סיימה הקבוצה במקום השני מתוך שישה, כשמעליה ניצבת רק ביזקאיה בילבאו הספרדית.
את השלב הבא, שלב 32 האחרונות, סיימה בראשות הבית, והעפילה לשמינית הגמר.
בשמינית הגמר ניצחה את סרגוסה מספרד (162:150 בסיכום שני המשחקים), וברבע הגמר פגש את אולימפיה מילאנו, וגם אותה ניצחה (175:152).
היא הגיעה עד לחצי גמר המפעל, עד שהודחה כשהפסידה בסיכום שני המשחקים 152:154 לשטרסבורג הצרפתית.
אֶקָטֶרִינָה סְפָסוֹבָה גֶצֶ'בָה-זָכָרִייֶבָה (בבולגרית: Екатерина Спасова Гечева-Захариева; נולדה ב-8 באוגוסט 1975, פאזארג'יק, הרפובליקה העממית של בולגריה) היא פוליטיקאית ומשפטנית בולגרייה אשר כיהנה ממאי 2017 ועד מאי 2021 כסגנית ראש הממשלה ושרת החוץ של בולגריה בממשלתו השלישית של בויקו בוריסוב.
היא רכשה השכלה אקדמית באוניברסיטת פלובדיב והוסמכה במשפטים.
ב-2003 נכנסה לחיים הפוליטיים בבולגריה, עת כיהנה כעוזרת שר המים והסביבה.
ב-2009 מונתה לסגנית השר לפיתוח אזורי ועבודות ציבוריות.
ב-2012 מונתה לראש לשכתו של הנשיא רוסן פלבנלייב.
ב-2013 כיהנה לתקופה קצרה כסגנית ראש ממשלת בולגריה והשרה לפיתוח אזורי ועבודות ציבוריות בממשלת המעבר של מארין רייקוב.
ב-18 בדצמבר 2015 מונתה זכרייבה לשרת המשפטים של בולגריה בממשלתו השנייה של בויקו בוריסוב.
ב-27 בינואר 2017 התפטרה ממשלתו של בוריסוב ובכלל זה זכרייבה.
בבחירות הכלליות שנערכו בבולגריה במרץ 2017 נבחרה זכרייבה לאספה הלאומית הבולגרית מטעם מחוז פאזארג'יק של מפלגת "אזרחים למען פיתוח אירופי של בולגריה".
לאחר הבחירות הקים בויקו בוריסוב ממשלת קואליציה, ואקטרינה זכרייבה מונתה לסגנית ראש הממשלה ושרת החוץ של בולגריה.
אקים בלומפילד הוא אתלט ג'מייקני, המתחרה בריצת 200 מטר ובריצת 400 מטר.
ב-2015 קבע שיא ג'מייקה לנוער בריצת 400 מטר של 44.93 שניות וזכה במדליית זהב באליפות ג'מייקה לבני 16–19. באפריל 2015 זכה במדליית זהב בריצת 400 מטר במשחקי CARIFTA בתוצאה של 45.85 שניות, הוא הגן על תוארו ב-2016 בזמן של 46.01 שניות.
באותה שנה זכה במקום השני בריצת 200 מטר באליפות ג'מייקה עד גיל 20 בזמן של 21.06 שניות וזכה שוב באליפות לבני 16–19 בריצת 400 מטר.
ב-2017 החל ללמוד ולהתחרות במסגרת אוניברסיטת אובורן באלבמה.
במרץ 2018 זכה במדליית כסף באליפות ה-NCAA באולם בריצת 400 מטר כשקבע שיא ג'מייקה של 44.86 שניות, לאחר המנצח מייקל נורמן (44.52 שניות).
ביוני 2018 זכה במדליית כסף בריצת 400 מטר באליפות ה-NCAA באצטדיון בשיא אישי של 43.94 שניות, לאחר המנצח מייקל נורמן (43.61 שניות).
לאחר שנתיים במכללות חתם על חוזה אימוץ עם חברת פומה והפך למקצוען.
ביולי 2018 ניצח בריצת 200 מטר בתחרות ליגת היהלום בלונדון בשיא אישי של 19.81 שניות.
באותו החודש ניצח בריצת 400 מטר בתחרות ברבאט בתוצאה של 44.33 שניות.
באליפות העולם באתלטיקה 2019 סיים שמיני בריצת 400 מטר בתוצאה של 45.36 שניות.
עם נבחרת השליחים של ג'מייקה זכה במדליית כסף בריצת 4X400 מטר.
באליפות העולם באתלטיקה 2022 קבע תוצאה של 20.56 שניות במוקדמות ריצת 200 מטר ולא העפיל לחצי הגמר.
עם נבחרת השליחים 4X400 מטר זכה פעם שנייה ברציפות במדליית כסף.
אקטרינה ליטבינובה היא דוגמנית בלארוסית.
ליטבינובה נולדה במוהילב, בלארוס ולה אח תאום.
היא ולמדה כלכלה באוניברסיטה הרוסית-בלארוסית בעיר.
ב-2004 השתתפה לראשונה בתחרות מיס בלארוס, שם עלתה לשלבים מתקדמים, אך לא הגיעה לחמישייה הסופית, ב-2006 השתתפה בשנית בתחרות וזכתה בתואר.
עם הכתרתה היא חתמה על חוזה עם בית הספר ליופי במדינתה, ולקחה חלק באירועים רבים למטרות שונות, ואף נפגשה עם נשיא בלארוס.
לאחר מכן נשלחה לייצג את בלארוס בתחרות מיס עולם שנערכה בפולין באותה שנה, לאחר מכן השתתפה גם בתחרות של ערוץ האופנה.
באירוויזיון 2009 הכריזה על תוצאות הניקוד הבלארוסי בשידור למוסקבה.
אקיל אנתוני מיטשל הוא כדורסלן פנמי-אמריקאי, המשחק בעמדת הפאוור פורוורד בא.א.ק.
מיטשל החל את דרכו באוניברסיטת וירג'יניה.
בעונתו הראשונה במכללה היה אינו יציב ביכולתו ובדקותיו, אך בעקבות פציעתו של כוכב המכללה, מייק סקוט, הרבה לשחק בהמשך.
הוא וסקוט, יחד עם ג'ו האריס, הובילו את המכללה למאזן 10–22 והופעה ראשונה בטורניר אליפות המכללות בכדורסל.
בעונתו השלישית במכללה, העמיד ממוצעים של 13.1 נקודות ו-8.9 ריבאונדים למשחק, מה שהוביל אותו להיבחר בתום העונה לחמישייה השלישית באזור.
אף על פי שבעונתו האחרונה קיבל מיטשל יותר קרדיט, הסטטיסטיקה האישית שלו ירדה, אך וירג'יניה נהנו מאחת העונות הטובות ביותר שלהם מזה שנים, כשהיו במאזן 7–30. הם זכו באליפות האזור ויותר מאוחר הגיעו בשנית לטורניר אליפות המכללות.
מיטשל נבחר לחמישיית ההגנה הראשונה של האזור ולחמישייה השנייה בליגה.
בשנת 2014, לאחר שלא נבחר בדראפט ה-NBA, הצטרף מיטשל ליוסטון רוקטס במסגרת ליגת הקיץ של ה-NBA.
ב-26 בספטמבר 2014 הוא חתם ברוקטס, אך ב-23 באוקטובר הוא שוחרר מהקבוצה.
ב-2 בנובמבר 2014, חתם מיטשל בקבוצה הבת של הרוקטס, ריו גראנדה ואלי וייפרס, מליגת הפיתוח של ה-NBA.
ב-49 משחקים בקבוצה, הוא העמיד סטטיסטיקה של 9.8 נקודות, 9.0 ריבאונדים, 1.6 אסיסטים ו-1.0 חטיפות למשחק.
ביולי 2015, שיחק מיטשל בברוקלין נטס במסגרת ליגת הקיץ.
ב-13 באוגוסט 2015 הוא חתם לעונה בשארקס דאנטיב.
ב-34 משחקים בקבוצה הוא העמיד סטטיסטיקה של 9.2 נקודות, 7.2 ריבאונדים ו-1.6 אסיסטים למשחק.
ביולי 2016, שיחק מיטשל בניו יורק ניקס במסגרת ליגת הקיץ.
ב-30 באוגוסט 2016, הוא חתם לעונה בניו זילנד ברייקרס.
ב-26 בינואר 2017, במהלך הפסד 81–94 של קבוצתו לקיירנס טייפאנס, קפץ מיטשל לריבאונד והיה נראה עיוות בפניו, כשבעצם גלגל העין השמאלי שלו יצא מהמקום.
מיצ'ל נלקח לבית החולים שם הובחן שהפציעה אינה חמורה כפי שחששו והוא שוחרר בהמשך הלילה כשהוא יכול לראות.
ב-7 בפברואר 2017, חזר לארצות הברית כדי לקבל ייעוץ רפואי לגבי עינו הפצועה.
ב-25 משחקים בקבוצה, העמיד מיטשל ממוצעים של 9.5 נקודות, 7.2 ריבאונדים ו-2.1 אסיסטים למשחק.
ב-24 בפברואר 2017, עבר מיטשל ללונג איילנד נטס, קבוצת הבת של ברוקלין נטס מליגת הפיתוח של ה-NBA.
בארבעה משחקים בלבד בקבוצה, הוא העמיד ממוצעים של 8.3 נקודות, 6.8 ריבאונדים ו-2.8 אסיסטים למשחק.
ב-24 בספטמבר 2017, חתם מיטשל בברוקלין נטס.
זמן קצר לאחר מכן, ב-11 באוקטובר, השתחרר מהקבוצה.
ב-4 באוגוסט 2018, חתם מיטשל בבולזאק באסקט.
ב-30 ביולי 2019, חתם לשנתיים בפלקנסטרו טריאסטה מליגת העל האיטלקית.
בעקבות מגפת הקורונה, העונה באיטליה בוטלה, אך בישראל היא שוחזרה, וב-26 במאי 2020 חתם מיטשל עד תום העונה בהפועל גלבוע גליל מהליגה הישראלית.
ב-16 באוגוסט 2020 חתם במכבי ראשון לציון.
במאי 2016, מיטשל זומן לנבחרת פנמה במסגרת אליפות אמריקה המרכזית בכדורסל.
בשישה משחקים בנבחרת, הוא העמיד ממוצעים של 5.0 נקודות, 5.5 ריבאונדים, 1.8 אסיסטים ו-1.0 חטיפות למשחק.
אקילה פולונארה (באיטלקית: Achille Polonara; נולד ב-23 בנובמבר 1991) הוא כדורסלן איטלקי, המשחק בעמדות הסנטר והפאוור פורוורד בוירטוס בולוניה.
לאחר שסיים את מחלקות הנעור של טראמו באסקט פולונארה הועבר לקבוצת הבוגרים.
בעונתו הראשונה בגלל גילו הצעיר לא שותף בהרבה מהמשחקים של קבוצתו.
בהמשך התקופה בטרמו באסקט שותף הרבה יותר ואפילו נבחר למשחק האולסטאר של ליגת העל האיטלקית.
בעבות משבר כלכלי נאלצה טארמו באסקט לשחרר את פולונארה, שנאלץ לחפש קבוצה חדשה ובחודש יולי חתם בפלקנסטרו וארזה.
בעונה הסדירה של ליגת העל האיטלקית הקבוצה סיימה במקום הראשון לפני דינמו סאסארי שסיימה במקום השני.
באותה עונה פולונארה העמיד ממוצעים של: 9.5 נקודות, 5.4 ריבאונדים ו-1.6 חטיפות.
בעונתו השנייה בקבוצה הקבוצה הגיעה למוקדמות היורוליג אך הפסידו 74–79 לאולדנבורג הגרמנית כשפולונארה קלע 18 נקודות, בגלל משחק זה הקבוצה ירדה ליורוקאפ שם סיימה במקום השלישי בבית 3. ביורוקאפ פולונארה העמיד ממוצעים של: 7.2 נקודות ו-3.6 ריבאונדים.
פולונארה נבחר שוב פעם לאוסטאר של ליגת העל האיטלקית שם זכה בתחרות ההטבעות ביום הולדתו.
בסוף העונה וארזה סיימה את החוזה עם נותן החסות שלה ונאלצה לוותר על פולונארה לעונה הבאה.
ביולי 2014 חתם פולונארה בפלקנסטרו רג'אנה האיטלקית.
פלקנסטרו רג'אנה סיימה במקום השלישי מתוך שלוש בשלב הבתים הראשון ביורוקאפ שם פולונארה העמיד ממוצעים של: 11.0 נקודות, 6.4 ריבאונדים, 1.3 אסיסטים ו-1.1 חטיפות בעשרה משחקים שבכולם פתח בחמישייה.
במחזור השביעי פולונארה זכה בפרס ה-MVP של המחזור עם 24 נקודות.
באותה עונה דורג פולונארה במקום החמישי בליגה האיטלקית בנקודות עם 18.1 נקודות בממוצע למשחק.
בליגה האיטלקית הקבוצה סיימה במקום השני עם הפסד 3–4 לדינמו סאסארי בסדרת הגמר.
בעונתו השנייה העמיד ממוצעים של: 11.1 נקודות, 6.9 ריבאונדים ו-1.4 אסיסטים (ביורוקאפ).
בעונתו השלישית הקבוצה סיימה במקום ה-שישי בליגת העל האיטלקית.
לפני עונת 2017\2018 חתם פולונארה בדינמו סאסארי האיטלקית.
בעונתו הראשונה בקבוצה היא הודחה מליגת האלופות בכדורסל ונשרה ליורופקאפ שם הגיע לשמינית הגמר והפסידה 153–155 (בסיכום שני המשחקים) לא.ס.ס.מ לה פורטל הצרפתית.
בעונתו השנייה הייתה זאת אחת העונוצ הטובות של הקבוצה.
בעונתו השנייה בקבוצה היא זכתה ביורופקאפ עם ניצחון 0–2 בסדרת הגמר את ס.
בעונה הראשונה שלו הקבוצה שיחקה ביורוליג ובליגת העל הספרדית.
ביורוליג פולונארה העמיד ממוצעים של: 3.1 נקודות ו-2.6 ריבאונדים.
באותה עונה הקבוצה זכתה בליגת העל הספרדית לאחר ניצחון 67–69 על ריאל מדריד.
בעונתו השנייה העמיד פולונארה ממוצעים של: 12.2 נקודות, 6.6 ריבאונדים, 1.9 אסיסטים ו-1.2 חטיפות (ביורוליג) באותה עונה סיימה הקבוצה במקום ה-10 ביורוליג.
אקיהברה (ביפנית: 秋葉原) הוא אזור שופינג מרכזי בטוקיו אשר ממוקם בחלק הצפון מזרחי של רובע צ'יודה סביב תחנת הרכבת אקיהברה.
אקיהברה נחשבת בעיני רבים למרכז התרבות הפופולרית היפנית המודרנית ולאזור השופינג המרכזי של משחקי וידאו, אנימה, מאנגה, מוצרי אלקטרוניקה ומוצרי מחשוב.
זהו כנראה אחד מאזורי השופינג הגדולים ביותר בעולם עבור מוצרי אלקטרוניקה ומחשבים, וניתן למצוא בו הן פריטים חדשים והן פריטים משומשים.
תרבות האוטאקו של אקיהבארה נודעת למדי.
השפעת תרבות האוטאקו עיצבה את העסקים והמבנים של אקיהבארה כדי לשקף את תחומי העניין של חובבי האנימה והמאנגה.
הרחובות של אקיהבארה מכילים דמויות בולטות ביותר באנימה והמאנגה, וישנם גם לא מעט אנשים בתחפושת קוספליי של דמויות אנימה ומאנגה ברחובות של אקיהברה אשר מקדמים עסקים שונים באקיהברה, ובמיוחד את בתי הקפה בהן המלצריות פועלות בתחפושת משרתת.
באקיהבארה נערכים גם כנסים לחובבי אנימה ומאנגה בהם ניתן לפגוש את היוצרים והמדבבים של הסדרות.
אקיאנה קרמריק היא ציירת ומשוררת אמריקאית.
אקיאנה היא בת לאב אמריקאי ואם ליטאית, שניהם אתאיסטים.
היא ציירת אוטודידקטית ותולה חלק מציוריה בחזיונות נוצריים שהיו לה.
היא החלה לצייר בגיל 4. ליתוגרפיות של ציוריה נמכרות, כמו גם שני ספרים רבי-מכר מציוריה.
היא מציירת ציורים דתיים, ציורי פנטזיה וציורים ריאליים.
לאורו דה מאריניס (הגייה: [ˈlauro de maˈriːnis]; ; נולד ב-11 ביולי 1990), ידוע בשם הבמה שלו, אקילה לאורו (הגייה: [aˈkille ˈlauro]), הוא זמר, כותב וראפר איטלקי.
הוא זכה להכרה באיטליה בזכות השתתפותו בפסטיבל סן רמו, הקדם האיטלקי לתחרות הזמר של האירוויזיון, בשנים 2019–2020 ו-2022, עם השירים "Rolls Royce", "Me ne frego" ו-"Domenica" בהתאמה.
הוא נבחר לייצג את סן מרינו באירוויזיון 2022 עם השיר "Stripper", לאחר שניצח בקדם "Una voce per San Marino".
לאורו דה מאריניס נולד ב-11 ביולי 1990 בורונה שבאיטליה.
אביו, ניקולה דה מאריניס, הוא פרופסור למשפטים ושופט בבית המשפט העליון לערעורים - ערכאת המשפט הגבוהה ביותר לערעורים באיטליה.
אמו, כריסטינה זמבון, היא מנהלת של חברת האחזקות בבעלותו של לאורו, De Marinis Mgmt S.r.l.
גדל ברומא ובגיל 14 עבר להתגורר עם אחיו הגדול, פדריקו, לאחר שהוריו עברו לעיר אחרת.
אחיו של לאורו, פדריקו, היה המפיק המוזיקלי של להקת Quarto Blocco, וכבר מגיל צעיר נחשף דה מאריניס למוזיקת הראפ.
הוא החל להשתמש בשם הבמה שלו, אקילה לאורו, לאחר שמספר אנשים קישרו את שם משפחתו לאוניית אקילה לאורו, שנחטפה על ידי ארבעה טרוריסטים פלסטינים ב-1985, וטבעה ב-1994.
ב-14 באפריל 2012 הוציא לאורו לאור את המיקסטייפ הראשון שלו, Barabba, שהיה זמין להורדה דיגיטלית.
מאוחר יותר באותה השנה, ב-17 בספטמבר, פורסם המיקסטייפ השני, Harvard , שהיה זמין גם הוא להורדה דיגיטלית היות ששניהם יצאו לאור בהוצאה עצמאית.
בשנת 2014 חתם חוזה הקלטות עם חברת התקליטים Roccia Music.
בהמשך השנה, ב-27 בפברואר, יצא לאור אלבום הבכורה של לאורו, Achille Idol Immortale.
הוא כלל מספר שיתופי פעולה עם אמנים נוספים, דוגמת מרקאש, גמיטאייז וקואז.
ב-25 במאי 2015 יצא אלבום האולפן שהני של לאורו, Dio c'è, שכלל את ארבעת הסינגלים "Ghetto Dance", "Bonnie & Clyde", "Ora Lo So" ו-"Playground Love".
הוא הגיע בשיאו למקום ה-19 במצעד האלבומים האיטלקי.
ביוני 2016 עזב לאורו את חברת התקליטים Roccia Music, ופתח חברת תקליטים חדשה משלו בשם No Face Agency.
תחת חברה זו הוציא לאור את אלבום האולפן Ragazzi madre בנובמבר אותה השנה.
הוא דורג בשיאו במקום ה-22 במצעד האלבומים האיטלקי, וקיבל תואר זהב מאיגוד תעשיית ההקלטות במדינה בשנת 2018.
באוקטובר 2017 חתם לאורו חוזה הקלטות עם סוני מיוזיק אנטרטיינמנט.
בשנה שלאחר מכן, ב-22 ביוני, פורסם האלבום הרביעי שלו, Pour l'amour, שהגיע למקום הרביעי במצעד האלבומים של איטליה.
הוא זכה לתואר זהב, שהוענק לו מטעם איגוד תעשיית ההקלטות האיטלקי ב-2019.
בדצמבר 2018 הוכרז כי לאורו עתיד להשתתף בפסטיבל סן רמו לשנת 2019, הקדם האיטלקי לאירוויזיון 2019, עם השיר "Rolls Royce".
לאחר הופעתו הראשונה בסן רמו הוא הוציא לאור את האלבום החמישי שלו, 1969, ב-12 באפריל 2019. זהו האלבום הנמכר ביותר של לאורו: קיבל תואר פלטינה כפולה על ידי FIMI בשנת 2021, והגיע למקום השלישי במצעד האלבומים באיטליה.
השירים "Rolls Royce" ו-"C'est la vie" הגיעו למקום הרביעי וה-27 במצעד הסינגלים האיטלקי בהתאמה.
בשנת 2020 יצא ההקלטה החוזרת של האלבום שכותרה 1969: Achille Idol Rebirth.
בדצמבר 2019 השתתף בפסטיבל סן רמו לשנת 2020 עם השיר "Me ne frego", וסיים במקום השמיני.
"Me ne frego" הגיע למקום הרביעי במצעד הסינגלים במדינה וקיבל תואר פלטינה כפולה.
בשנת 2020 מונה לאורו למנהל הקריאייטיב החדש של אלקטרה רקורדס/וורנר מיוזיק גרופ איטליה.
ב-24 ביולי אותה השנה יצא לאור האלבום 1990, שהיה לאלבומו הראשון של לאורו שהגיע למקום הראשון במצעד האלבומים האיטלקי.
בשלהי 2020 יצא לאור אלבום נוסף ששמו 1920. הוא הגיע למקום ה-13 במצעד האלבומים.
בשנת 2021 הופיע לאורו בפעם השלישית בפסטיבל סן רמו כאורח.
ב-16 באפריל 2021 הוציא לאור את Lauro – האלבום השמיני שלו.
הוא הגיע למקום הראשון באיטליה.
ההקלטה החוזרת שלו, Lauro: Achille Idol Superstar, פורסמה ב-2022. ביוני 2021 הוציא את הסינגל "Mille", בהשתתפות פדץ ואורייטה ברטי.
הוא קיבל את תואר הפלטינה המשושת מאיגוד תעשיית ההקלטות האיטלקי, והגיע למקום הראשון במצעד הסינגלים האיטלקי במשך חמישה שבועות רצופים.
2022–הווה: סן רמו, Una voce per San Marino, ותחרות הזמר של האירוויזיון
בדצמבר 2021 נמנה לאורו עם המשתתפים של פסטיבל סן רמו 2022. הוא התחרה עם השיר "Domenica" והגיע למקום הרביעי.
כמה ימים לאחר מכן הוכרז על ידי רשות השידור הלאומית של סן מרינו כאחד המשתתפים שהעפילו לגמר הקדם הסן-מרינזי, Una voce per San Marino, באופן אוטומטי.
הוא זכה במקום הראשון עם השיר "Stripper".
בכמה ראיונות לכלי תקשורת איטלקיים הדגיש לאורו כי הוא אינו שר היפ הופ איטלקי לגמרי.
למעשה, הוא לא רצה ששמו יוחס לסטריאוטיפים על הראפרים המודרניים.
סגנון הלבוש שלו לא תואם גם כן לבגדים המזוהים עם הראפ.
לאורו ציין כי הוא מעריץ של הביטלס, אלביס פרסלי, וסקו רוסי וקורט קוביין.
בנוסף, הוא הצהיר כי ההשראות שלו לשירים נועצים בלוצ'יו בטיסטי ורינו גייטנו.
אקיוביט בע"מ היא חברת היי-טק ישראלית העוסקת בפיתוח וייצור של שעונים אטומיים.
החברה הוקמה בדצמבר 1993 על ידי מהנדס האלקטרוניקה בני לוי (מנכ"ל החברה) והפיזיקאי ד"ר אבינועם שטרן.
בשנת 2011 רכשה חברת רפאל - מערכות לחימה מתקדמות 50% מהבעלות בחברה.
החברה עוסקת בפיתוח וייצור של שעונים אטומיים מבוססי רובידיום, בעלי דיוק גבוה ביותר של מיליארדיות השנייה.
מוצרי החברה נמצאים בשימוש נרחב בתעשיות ביטחוניות, בצבא (בכלל זה חיל האוויר הישראלי וחיל האוויר של ארצות הברית) ובשימושים אזרחיים.
מפעל החברה שוכן בהר חוצבים שבירושלים.
לזכות החברה רשומים פטנטים אחדים.
ממוצרי החברה המבוססים על השעון האטומי:
רכיבים למניעת שיבוש של נתונים המתקבלים ממערכת ניווט לוויינית.
מארז נייד לסנכרון של שעונים בשטח, ללא צורך בנתונים ממערכת ניווט לוויינית.
מתנד אולטרה-יציב (Ultra Stable Oscillator) מתוצרת החברה שוגר באפריל 2023 בגשושית "JUICE" לעבר כוכב הלכת צדק, כחלק ממשימת מחקר של מכון ויצמן למדע.
אקיאפולאו (שם מדעי: Hemignathus wilsoni) הוא מין של ציפור ממשפחת הפרושיים האנדמית להוואי ומצויה בטבע בסכנת הכחדה.
זהו אומנם לא המין היחיד בסוגו אך ייתכן שהוא היחיד שעוד קיים, בהנחה שהמינים הקרובים: Hemignathus affinis ו-Hemignathus hanapepe כבר נכחדו לאחרונה.
ציפור זו בעלת מקור עבה וכפוף הדומה במראהו למקור צלוב-מקור.