tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
רבים מהם חיים גם בתהומות האוקיינוס.
הם ניזונים מסינון של יצורי פלנקטון קטנים אחרים לתוך גופם.
בשלב הראשון היא חיה לבדה ומתרבה ברבייה אל-מינית ובשלב השני מתחברת למושבה הנראית כשרשרת שיכולה להגיע עד לכמה מטרים ומתרבה בצורה מינית.
"סלפי" הוא מותחן פסיכולוגי בבימויו של ניקולאי חומריקי על פי תסריט שכתב סרגיי מינאייב, המבוסס על הרומן שלו "נטול נשמה של המאה ה-21. סלפי".
הסרט מומן על ידי קרן הקולנוע הרוסי ויצא לאקרנים ב-1 בפברואר 2018.
בסרט מככבים קונסטנטין חבנסקי ופיודור בונדרצ'וק, יוליה חלינינה, אנה מיכאלקובה וסבריה יאנושאוסקאיטה.
מפיקי הסרט פיוטר אנורוב, פיודור בונדרצ'וק ודמיטרי רודובסקי עבדו יחד גם על הסרטים נטול נשמה והמשכו נטול נשמה 2.
ולדימיר בוגדנוב הוא סופר פופולרי ומגיש טלוויזיה מצליח שלפתע מגלה שהוחלף על ידי כפיל מוחלט, שלוקח מבוגדנוב את עבודתו, תהילתו, האישה, והפילגש ונראה שהוא מתמודד עם התפקיד שלו הרבה יותר טוב מאשר המקור ורק הבת רוצה להחזיר את בוגדנוב האמיתי.
קונסטנטין חבנסקי — ולדימיר בוגדנוב, סופר ושדרן
מייקל מוחטסיפוב — מישה, חברו של בוגדנוב
סרגיי בונדרנקו — חבר של בוגדנוב
סלקטיביזם הוא תמיכה במטרה פוליטית או חברתית באמצעות מדיה חברתית או עצומות מקוונות, המאופיינת במאמץ או בהתחייבות מינימליים.
לפעולת התמיכה עצמה כמעט ואין שום השפעה, מלבד לגרום לאדם העושה אותה להרגיש מסופק שהוא תרם.
פעולות סלקטיביסטיות כוללות חתימה על עצומות מקוונות, הצטרפות לארגון קהילתי מבלי לתרום למאמציו, העתקת והדבקת סטטוסים או מסרים ברשתות חברתיות או שינוי המידע האישי או התמונה האישית ברשתות חברתיות.
מחקרים החלו להתמקד בקשר בין סלקטיביזם לבין אקטיביזם מודרני, היות שקבוצות מרבות להשתמש במדיה חברתית על מנת לסייע למעורבות אזרחית ולפעילות קולקטיבית.
פלטפורמות חדשות ואתרים רבים משלבים רשתות חברתיות כמו פייסבוק וטוויטר אל תוך הממשקים שלהם, ובכך מאפשרים למשתמשים לעשות לייק, לשתף או "לצייץ" בנוגע למשהו מעניין אותו הם ראו באינטרנט.
כעת אנשים יכולים להביע דאגה כלפי עניינים פוליטיים או חברתיים באמצעות לא יותר מקליק של עכבר, דבר שמעלה את השאלה של מה בעצם מושג על ידי אותם לייקים, שמעט מאוד מחשבה או מאמץ דרושים עבורם.
המונח נטבע, ככל הנראה, על ידי דווייט אוזרד ופרד קלארק ב-1995 בפסטיבל קורנרסטון.
המונח היה אמור לקצר את הביטוי slacker activism, שמתייחס לפעולות של צעירים שמטרתן להשפיע על החברה בקנה מידה קטן ופרטי (כמו למשל זריעת עץ בניגוד להשתתפות בהפגנה).
כלומר, למונח הייתה במקור משמעות חיובית.
דוגמה לשימוש במונח "סלקטיביזם" הופיעה בספרו של יבגני מורוזוב Net Delusion: The Dark Side of Internet Freedom (2011).
בספר מורוזוב מייחס את המונח לניסוי של קולדינג-יורגנסן: בשנת 2009 פסיכולוג דני בשם אנדרס קולדינג-יורגנסן יצר קבוצת פייסבוק בדיונית, כחלק מן המחקר שלו.
בדף הקבוצה הוא פרסם הודעה שבה נטען שרשויות העיר קופנהגן מתכננות להרוס את מזרקת סטורק ההיסטורית.
125 חברי פייסבוק הצטרפו לקבוצה ביום הראשון להקמתה, ומספר החברים החל לגדול בקצב מדהים, ועמד בסופו של דבר על 27,500. מורוזוב טוען כי הניסוי של קולדינג-יורגנסן חשף רכיב מפתח של סלקטיביזם: "כאשר עלויות התקשורת הן נמוכות, קבוצות יכולות להירתם לפעולה בקלות".
גם קליי שירקי אפיין סלקטיביזם באופן דומה כ"יצירת קבוצות קלה עד כדי גיחוך".
הספק בערכו של הסלקטיביזם קיים.
חלק מהספקנים טוענים שבבסיס המושג קיימת הנחה לפיה כל הבעיות יכולות להיפתר באמצעות המדיה החברתית, ובעוד שהדבר עשוי להיות נכון כשזה נוגע לנושאים מקומיים, סלקטיביזם עלול להיות לא יעיל בפתרון מצבים גלובליים קשים.
ביקורת על סלקטיביזם מערבת לעיתים את הרעיון לפיו פעולות באינטרנט אינן יעילות, ו/או שהן מונעות או מפחיתות השתתפות פוליטית בחיים האמיתיים.
עם זאת, היות שמחקרים על סלקטיביזם מתייחסים רק למקרה או לקמפיין ספציפי, קשה למצוא את האחוז המדויק של פעולות סלקיטיביסטיות אשר משיגות מטרה מוצהרת.
מיכה וייט טען כי על אף שסלקטיביזם הוא בדרך כלל הדרך הפשוטה ביותר להשתתפות בתנועות ובשינויים, החידוש של אקטיביזם ברשת מתנדף ככל שאנשים מתחילים להבין שהשתתפותם לא הביאה לשום השפעה ממשית, מה שמביא אותם לאבד תקווה בכל צורות האקטיביזם.
דאנינג מציין כי סלקטיביזם נחשב כפחות מזיק.
בתור דוגמה, הוא מצטט את האתר Change.org.
האתר מלא במאות אלפי עצומות.
אדם אשר חותם על אחת מן העצומות המקוונות הללו עשוי להרגיש טוב עם עצמו, אולם עצומות אלו בדרך כלל אינן מחייבות ואינן מביאות לשום שינוי משמעותי.
דאנינג מציע שלפני שתורמים, או אפילו עושים "לייק" למטרה מסוימת, צריך ראשית לחקור את הנושא ואת הארגון על מנת להבטיח כי שום דבר אינו מקושר בטעות, מוגזם או שגוי.
דוגמה לקמפיין נגד סלקטיביזם הוא סדרת הפרסומות "Liking isn't Helping" שנוצרה על ידי חברת הפרסום הבינלאומית Publicis Singapose לארגון הסיוע Crisis Relief Singapore (CRS).
הקמפיין כולל תמונות של אנשים שנאבקים או שנמצאים במצוקה, ואשר מוקפים על ידי אנשים שנותנים את הסכמתם באמצעות אגודלים מורמים עם הכיתוב "Liking isn't Helping".
למרות שבקמפיין לא היו מספיק מרכיבים קריטיים שהיו מביאים להצלחתו, הוא בכל זאת גרם לצופים לעצור ולחשוב על הרגלי האקטיביזם שלהם ולהטיל ספק בהשפעתו האמיתית של הסלקטיביזם.
לאותם "אלופים חברתיים" יש את היכולת לקשר באופן ישיר את המעורבות במדיה החברתית עם הענות, ובכך למנף את הדיאלוג השקוף שלהם לפעולות כלכליות, חברתיות ופוליטיות.
מי שפועל באותו דפוס חשיבה הוא אנדרו לאונרד, כתב ב-Salon, שפרסם מאמר על האתיקה של הטלפונים החכמים וכיצד אנו משתמשים בהם.
אף על פי שהאמצעים לייצור מכשירים אלו מנוגדים לסטנדרטים של זכויות האדם, לאונרד מעודד שימוש בטלפונים חכמים בהתבסס על כך שהטכנולוגיה שהם מספקים יכולה להיות מנוצלת בתור אמצעי לשינוי המצב הבעייתי של הייצור שלהם.
היכולת לתקשר במהירות ובקנה מידה גלובאלי מאפשרת להפיץ ידע, כמו למשל התנאים שתאגידים מספקים לעובדיהם, וכן ההשלכה של הייצור הנרחב שלהם על הגלובליזציה.
לאונרד טוען כי טלפונים חכמים וטאבלטים יכולים לשמש ככלים יעילים בהבאה לשינוי דרך סלקטיביזם, כיוון שהם מאפשרים לנו להפיץ ידע, לתרום כסף ולהביע את דעתינו על נושאים חשובים בצורה יותר מועילה.
האופי המערבי של הביקורת כלפי הסלקטיביזם מתייחס בביטול להשפעה שיכולה להיות לו בהקשרים סמכותיים או מדכאים.
הכוח שיש למדיה החברתית בעיצוב סדר היום החדשותי הבינלאומי הוא אחת הדרכים בהן הם מערערים את כוחה וסמכותה של המדינה." בנוסף לכך, מחקרים מראים ש"הפחד שפעילויות מקוונות יתפסו את מקומן של פעילויות בחיים האמיתיים אינו מבוסס", היות שהן לא גורמות להשפעה חיובית או שלילית על השתתפות פוליטית.
המונח "קליקטיביזם" משמש לעיתים לתיאור פעילים המשתמשים במדיה חברתית כדי לארגן מחאות.
זה מאפשר לארגונים לכמת את ההצלחה שלהם על ידי מעקב אחר כמה אנשים הקליקו על העצומה שלהם או על קריאה אחרת לפעולה.
לדוגמה, הקבוצה הבריטית UK Uncut משתמשת בטוויטר ובאתרים אחרים על מנת לארגן מחאות ופעולות ישירות נגד חברות המואשמות בהעלמות מס.
הדבר שונה מסלקטיביזם בכך שהוא רק מחליף דרכים ישנות לתקשר את קיומה של העצומה (טלפון, מפה לאוזן, פלאיירים וכו'.) וכן כרוך במחאה פיזית ואמיתית.
מצד שני, קליקטיביזם גם משמש לעיתים לתיאור צורות של סלקטיביזם מבוסס-אינטרנט כמו חתימה על עצומות מקוונות או חתימה ומשלוח של דוא"ל לפוליטיקאים או למנכ"לים של תאגידים.
הרעיון מאחורי קליקטיביזם הוא שמדיה חברתית מאפשרת דרך מהירה ופשוטה להראות תמיכה בארגון או במטרה.
המוקד העיקרי של הארגון הפך לניפוח שיעורי ההשתתפות על ידי כך שהוא מבקש פחות ופחות מהחברים/צופים שלו.
קליקטיביזם יכול להיות מוצג גם באמצעות מעקב אחר הצלחתו של קמפיין על ידי כמה "לייקים" הוא מקבל.
קליקטיביזם שואף לכמת תמיכה, נוכחות ומתן סיוע מבלי לשים דגש על השתתפות אמיתית.
עשיית "לייק" לתמונה בפייסבוק או הקלקה על עצומה הן למעשה פעולות סמליות כיוון שהן מדגימות שהמשתמש מודע למצב ומראות לחבריהם את הדעות והמחשבות שיש לו על נושא מסוים.
סלקטיביזם של צדקה יכול להיות מתואר בתור פעולות תמיכה במטרה הכרוכות במעט מאמץ מצד האדם.
דוגמאות לסלקטיביזם של צדקה באינטרנט כוללות פרסום סטטוס בפייסבוק על מנת לתמוך במטרה מסוימת, עשיית "לייק" למטרה של ארגון צדקה בפייסבוק, ציוץ או ציוץ-חוזר של בקשה של ארגון צדקה לתמיכה בטוויטר, חתימה על עצומות מקוונות ופרסום ושיתוף קטעי וידאו ב-Youtube העוסקים במטרה כלשהי.
ניתן לטעון כי האדם לא עשה "לייק" לתמונה כדי לעזור לאדם במצוקה, אלא כדי לגרום לעצמו להרגיש טוב, וכדי להרגיש שהוא עשה משהו חיובי בשביל האדם או המצב המתוארים בתמונה שמולם.
דוגמאות לסלקטיביזם של צדקה שאינו מקוון כוללות צמידי מודעות ואביזרים אחרים לתמיכה במטרות, וכן מדבקות פגוש ותרומות בטלפון הנייד.
צדקה כתוצר לוואי של רכישת מוצרים
זוהי רכישה של מוצרים שתומכים במטרה מסוימת ומפרסמים כי אחוז מסוים מעלות המוצר יוקצה למטרה זו.
במקרים מסוימים הסכום הנתרם מתחלק בין כמה גופים בתוך קרן אחת, שפועלת לסיוע במספר תחומים של המטרה.
סלקטיביסטים עשויים לרכוש מוצר מחברה כיוון שיש לה היסטוריה של תרומת כספים לצדקה, כדרך לתמוך במטרה.
לדוגמה, סלקטיביסט יכול לקנות גלידת בן אנד ג'ריס מכיוון שמייסדיה השקיעו כספים בילדי האומה, או, לחלופין, קידמו נושאים חברתיים וסביבתיים.
צורות מסוימות של סלקטיביזם הן מכוונות מטרות פוליטיות, כמו למשל השגת תמיכה לקמפיין נשיאותי, או חתימה על עצומה באינטרנט אשר מטרתה להשפיע על מהלכים ממשלתיים.
סלקטיביזם של אהדה ניתן למצוא ברשתות מדיה חברתית כמו פייסבוק, בהן משתמשים יכולים לעשות "לייק" לעמודים על מנת לתמוך במטרה מסוימת או על מנת להביע תמיכה כלפי אנשים במצוקה.
דבר נוסף אשר נפוץ בסלקטיביזם מסוג זה הוא משתמשים אשר משנים את תמונת הפרופיל שלהם לכזו אשר מראה לחבריהם שאכפת להם מנושא מסוים.
בסלקטיביזם של אהדה נעשה לרוב שימוש בתמונות של ילדים קטנים, חיות ואנשים שנראים במצוקה כדי לתת לצופים תחושה של מהימנות, מה שגורם לקמפיין להדהד לפרק זמן ארוך יותר בזכרונם.
שימוש בילדים בקמפיינים הוא לעיתים הדרך היעילה ביותר להגיע לקהל רחב יותר בשל העובדה שכאשר מבוגרים נחשפים למודעת הפרסומת הם לא יוכלו להתעלם מילד במצוקה.
נתן, היה פוליטיקאי סינגפורי, שכיהן כנשיא השישי של סינגפור והמפקד העליון של הכוחות המזוינים של סינגפור.
הוא כיהן בתפקיד במשך 12 שנה, מ-1 בספטמבר 1999 עד 31 באוגוסט 2011. רמנתן נבחר לנשיאות פעמיים, פעם אחת בבחירות 1999 לנשיאות סינגפור לאחר פרישתו של הנשיא אונג טנג צ'יאונג ובפעם השנייה בבחירות 2005. בשנת 2009 הוא עבר את בנג'מין שיארס כנשיא שכיהן את הזמן הרב ביותר.
על פי הדיווחים, הוא שקל לנסות להיבחר לכהונה נוספת, אך הודיע ב-2 ביולי 2011 כי לא יתמודד בבחירות בשלישית.
סלפן רמנתן, בן להורים ממוצא הודי טמילי, נולד בסינגפור ב-3 ביולי 1924. אחד מבין משבעה אחים; שלושת אחיו הגדולים נפטרו בילדותם.
אביו נשלח למלאיה הבריטית שם עבד כעוזר משפטי בחברה שסיפקה שירותים למטעי גומי, אך השפל הגדול והמשבר בענף הגומי בשנות השלושים של המאה ה-20 גרמו למצב הכלכלי של המשפחה להתרסק.
אביו של רמנתן צבר חובות ובסופו של דבר התאבד כאשר רמנתן היה רק בן שמונה.
כשחזר לסינגפור, רכש רמנתן את השכלתו העיקרית בבית הספר היסודי האנגלו-סיני ובבית הספר של אחר הצהריים בדרך רנגון (Rangoon Road Afternoon School), ואת השכלתו התיכונית בבית הספר ויקטוריה.
במהלך לימודיו הוא גורש מבית הספר פעמיים, ואחרי ריב עם אמו, ברח מהבית בגיל 16. במהלך הכיבוש היפני על סינגפור, למד רמנתן יפנית ועבד במשטרה האזרחית היפנית כמתרגם.
לאחר המלחמה, סיים בהתכתבות את לימודיו התיכוניים באמצעות קורס התכתבויות עם וולסי הול, אוקספורד והחל ללמוד באוניברסיטת מלאיה (אז בסינגפור, כיום במלזיה).
הוא סיים את לימודיו בשנת 1954 עם דיפלומה במדעי החברה (בהצטיינות).
לאחר מכן הגיעה קריירה ארוכה בשירות המדינה בסינגפור, שאליו הצטרף בשנת 1955. בין השנים 1962–1966 הוא הועבר זמנית לקונגרס איגוד המסחר הלאומי של סינגפור, ואז עבד במשרד החוץ ובמשרד הפנים.
הוא עבד במחלקת הביטחון והמודיעין במשרד הביטחון הסינגפורי כאשר התרחשה תקרית לאג'ו בשנת 1974, והיה בין אנשי הממשל שהסכימו ללוות את המחבלים שהפציצו את טנקי הנפט בפאלו באקום לכווית, כדי להבטיח את שחרורם של האזרחים הסינגפורים בני הערובה ולהבטיח את מעברם הבטוח של המחבלים.
הוא שימש כמזכיר הקבע הראשון של משרד החוץ הסינגפורי בשנים 1979 עד 1982.
רמנתן עזב את שירות המדינה בשנת 1982 והחל לכהן בתפקיד יו"ר הדירקטוריון של העיתון הסינגפורי הנפוץ "Straits Times" ובמקביל כיהן כדירקטור בחברות נוספות.
בין 1988 ל-1996 הוא שימש כנציב העליון של סינגפור במלזיה וכשגריר לארצות הברית.
ב-18 באוגוסט 1999 לאחר שבבחירות 1999 לנשיאות סינגפור, שני מועמדים פוטנציאליים לתפקיד נמצאו כבלתי כשירים מבחינה חוקתית, נבחר רמנתן לנשיא השישי של סינגפור והמפקד העליון של הכוחות המזוינים של סינגפור.
מועמדותו נתמכה בידי השר הבכיר לי קואן יו והנשיא לשעבר ווי קים ווי.
בכך החליף רמנתן את הנשיא החמישי של סינגפור, אונג טנג צ'יאונג, והושבע ב-1 בספטמבר 1999.
לקראת בחירות 2005 לנשיאות סינגפור הוועדה לבחירות לנשיאות (PEC) הכריזה ב-13 באוגוסט על רמנתן כמועמד היחיד שמועמדותו לתפקיד התקבלה, ודחתה שלוש בקשות נוספות על בסיס קריטריונים חוקתיים.
לפיכך, נבחר רמנתן לכהונה שנייה ב-17 באוגוסט 2005 ללא התנגדות.
הוא הושבע לקדנציה שנייה ב-1 בספטמבר 2005.
ב-1 ביולי 2011 הודיע רמנתן כי הוא לא יתמודד לכהונה שלישית כנשיא.
הוא ציין את גילו המתקדם כאחת הסיבות, מאחר שהוא לא האמין שהוא יכול לקחת על עצמו ללא הגבלת זמן את האחריות הכבדה ואת הדרישות הפיזיות של תפקיד ראש המדינה בגיל 87. הוא עזב את תפקידו ב-1 בספטמבר 2011 והוחלף על ידי טוני טאן.
לאחר פרישתו, נתן פנה לכתיבה והיה לעמית בכיר בבית הספר למדעי החברה באוניברסיטת ניהול סינגפור (SMU) ובמכון ללימודי דרום מזרח אסיה.
רמנתן לקה בשבץ מוחי בבוקר 31 ביולי 2016 והובהל ליחידה לטיפול נמרץ של בית החולים הכללי בסינגפור.
הוא נפטר בבית החולים ב-22 באוגוסט 2016 בשעה 21:48 בלילה (שעון סינגפור), בן 92 במותו.
לאות כבוד, הורתה הממשלה כי הדגל הלאומי יורד לחצי התורן בכל בנייני הממשלה בין התאריכים 23–26 באוגוסט.
ארונו של רמנתן הוצב בבית הפרלמנט ב-25 באוגוסט כדי לאפשר לציבור לחלוק לנשיא המנוח כבוד אחרון.
ב-26 באוגוסט נערכה לרמנתן הלוויה ממלכתית.
ב-15 בדצמבר 1958, נשא לאישה את אורמילה ננדי (ילידת 1929) ולהם בן ובת אחת.
סלפאיס הוא סיפור קצר מאת הסופר האמריקאי ה.
לאבקרפט הנכתב בתחילת נובמבר 1920 ופורסם במאי 1922 בכתב העת "הקשת".
זה הוא סיפורו של קורנס, מתבודד אומלל אשר אינו מבין את העולם והעולם אינו מבין אותו, המוצא נחמה בחלומותיו בהם הוא הולך לבקר את העיר הבדיונית הקרויה סלפאיס.
מדי לילה רואה קורנס בחלומותיו את העיר הנפלאה של סלפאיס היושבת בתוך העמק הירוק שמעבר לו שטות מפרשיות מפוארות לעבר המקום שבו הים פוגש את השמיים.
אך בכל בוקר הוא נאלץ לקום אל תוך חייו העגומים, כשהוא מתעורר בביתו שבלונדון.
גלמוד וחסר כל לאחר שאיבד את משפחתו ורכושו, מסתובב קורנס בעיר הגדולה בחוסר מעש יום אחר יום.
בניסיון למצוא טעם לחייו הוא מתחיל לכתוב על מסעותיו הליליים, אך המעטים שמוכנים לקרוא על חלומותיו רק צוחקים עליו ולועגים לו.
תחילה מחליט לשמור את כתביו לעצמו, אך משהוא מבחין שככל שנסיגתו מהמציאות המכוערת גדלה כך חלומותיו נהיים יפים יותר, מפסיק לכתוב בכלל.
הסיפור מתפתל לכדי תיאורים על מסעותיו המעורפלים של קורנס בארץ החלום, על כמיהה לבית ילדותו מכוסה הקיסוס שאבד בנבכי הזמן ועל צוקים זהובים הגולשים מטה לתוך הים הרגוע.
אט-אט נפרשת משנתו של הגיבור, אשר טוען שכל היופי והקסם בעולם טמונים במחשבתם של ילדים, היכולים לחלום ולחשוב לעצמם קטעי מחשבות, ואילו אנשים מבוגרים כמוהו מסוגלים רק להסתכל אחורה ולהיזכר, וזה, הלכה למעשה, הוא רעל החיים.
כעבור חודשים רבים בהם חיפש את העיר המסתורית בחלומותיו נהיה קורנס חסר סבלנות מחייו היומיומיים ומההפסקות הארוכות שבין לילה ללילה, ובשל כך מתחיל להשתמש בסמים.
הוא מספר כי סם החשיש העניק לו עזרה רבה, ופעם אחת אף שלחו לחלק בחלל שבו "צורות אינן קיימות" ולמעשה לא קיים דבר, פרט לגזים זוהרים הלומדים את סודות היקום ומספרים לו כי הגיע לחלק בחלל הנמצא מחוץ לדבר אותו הוא מכיר בשם "נצח".
לאחר שהוציא את כל כספו נאלץ קורנס לעזוב את עליית הגג בה הוא גר ולצאת אל הרחוב, נידון להתהלך ברחבי העיר ללא מטרה.
לבסוף הוא חוצה גשר ומגיע למקום בו "מגיעה ההגשמה", כדבריו, בדמות תהלוכה של אבירים אשר באו מסלפאיס כדי לקחת אותו איתם.
בדומה לסיפורים רבים של לאבקרפט, גם מקור השראתו של "סלפאיס" הוא בחלום, אותו תיעד לאבקרפט ביומנו כ"חלום בו עפתי מעל עיר".
קיים דמיון רב בין "סלפאיס" לסיפורו של הלורד דנסאני "הכתרתו של מר תומאס שאפ" בו הדמות הראשית שוקעת יותר ויותר בממלכה הדמיונית הקרויה "לארקר" עד שהיא מתחילה להזניח את עסקיה ואת חייה היומיומיים, ולבסוף נלקחת לבית משוגעים.
בסיפור "משימת החלום של קאדאת' האבודה" נפגש הגיבור רנדולף קרטר עם קורנס, ומגלה כי "החולם הגדול" נתקף בגעגועים לבית ילדותו שבקורנוול, והפך חלקים נרחבים מסלפאיס למקומות בהם ביקר כילד.
קורנס מייעץ לקרטר, הנמצא במשימה משלו בארץ החלומות, להיזהר במשאלותיו - ייתכן שיתגשמו.
פרט זה מלמד כי קורנס אמנם מת במציאות שהרי גופתו נשטפה החוצה מהים, אך שכעת הוא חי בעיר החלום של סלפאיס.
שולץ (2001); האנציקלופדיה של סיפוריו של ה.
ג'ושי, מהדורת 1987; "סלפאיס" דגון וסיפורים מפחידים אחרים (המהדורה המתוקנת מספר תשע); סאוק סיטי, וויסקונסין: הוצאת ארקהם האוס.
ג'ושי, מהדורת 1985; "משימת החלום של קאדאת' האבודה" בהרי הטירוף וסיפורים אחרים (המהדורה המתוקנת מספר שבע); סאוק סיטי, וויסקונסין: הוצאת ארקהם האוס.
סלעניים המכונים גם סרטני גורילה, סרטני חלוקים או סרטני הריסות (שם מדעי: Xanthidae) היא משפחה של סרטנים קצרי בטן השוכנים לאורך חופים שונים בכל היבשות.
זוהי אחת מהגדולות שבמשפחות הסרטנים, כשהיא מכילה 14 תת-משפחות, 133 סוגים ו-572 מינים.
הסלעניים קרויים כך עקב מנהגם לחיות קרוב לסלעים שונים, ביניהם הם חיים והם בעלי מבנה קשיח דומה לסלעים.
הם חיים הן במים עמוקים והן ברדודים, לרוב בתוך הים ונוטים לשכון סביב חופים סלעיים או בשוניות אלמוגים.
חלק מהמינים ניזונים משיריים או מאצות ואחדים מהם טורפים בעלי צבתות חזקות מאוד.
מינים אלו הם מהרעילים ביותר שבסרטנים, כשהם מכילים בגופם טטרודוטוקסינים חזקים, המזכירים את רעלי הנפוחיתיים ונוצרים בידי חיידקי Vibrio החיים בסימביוזה איתם.
רעלים אלה חסרי נוגדנים והם אינם נהרסים בבישול, מה שהופך אותם לחלק מהחזקים שברעלים.
לא כל הסלעניים רעילים באופן שווה, כשהרעילים ביותר מצויים בסוגים: Zosimus, Lophozozymus, Atergatis, Platypodia ו-Demania.
סלקוקסיב , הנמכרת בישראל בין היתר תחת השמות המסחריים "סלברה", "סלוקס", "סלקוקסיב טבע", הוא מעכב סלקטיבי של רצפטור COX-2 ממשפחת נוגדי דלקת שאינם סטרואידים (NSAID).
הוא משמש לטיפול בכאב ודלק ממגוון מחלות דלקתיות כגון דלקת פרקים ניוונית, דלקת פרקים שגרונית, דלקת חוליות מקשחת, כאבי מחזור וכאבים אחרים במבוגרים.
לרוב ניטל בצורה פומית עם הטבה בתוך כשעה.
בנוסף ניתן כטיפול מונע לאנשים הסובלים מפוליפוזיס משפחתית בגלל שכנראה סלקוקסיב מפחית את יצירת הפוליפים בסרטן המעי הגס, אך לא ידוע אם הוא גם מפחית את שכיחות הסרטן.
תופעות לוואי נפוצות הן כאבי בטן, בחילה ושלשול.
סלקוקסיב נמצא כקשור לעלייה בסיכוי לפתח קרישי הדם, ולכן עשוי לגרום למחלות קרדיוווסקולריות כמו התקף לב, שבץ, ועוד.
כתוצאה מכך, השימוש בסלקוקסיב אינו ממולץ לחולים בסיכון גבוה למחלות לב.
תופעות לוואי משמעותיות נוספות הן כיבי קיבה, התנקבויות מעי, דימומי מעי, כשל כלייתי ואנאפילקסיס.
סלקוקסיב כמו שאר נוגדי הדלקת שאינם סטרואידים גורם לסגירה מוקדמת של הצינור העורקי בעובר ולכן אינו מומלץ לנשים בהריון בטרימסטר השלישי.
בנוסף סלקוקסיב כנראה עובר לחלב האם ולכן אסור בהנקה.
סלקוקסיב הוא מעכב הפיך סלקטיבי של ציקלואוקסגינאז סוג 2 (COX-2), ולכן מעכב יצירת פרוסטגלנדינים מחומצה ארכאדונית.
COX-1 הוא מבוטא באופן קבוע ואחראי על הגנה של מוקוזת מערכת העיכול, מעורב בבקרת זרימת הדם בכליה ויצירת קרישים מטסיות, אך COX-2 מבוטא רק במצבי דלקת בתאי מערכת החיסון בעקבות חשיפה לדפוסים מולקולריים מעודדי דלקת.
כתוצאה מהסלקטיביות הגבוהה סלקוקסיב גורם לפחות תופעות לוואי מנוגדי דלקת שאינם סטרואידים אחרים, ומשפיע פחות על מוקוזת הקיבה והמעי (ולכן גורם פחות לכיבי קיבה).
כמו כל נוגדי דלקת שאינם סטרואידים אחרים, סלקוקסיב נמצא קשור לעלייה סיכון למחלות קרדיווסקולריות ולאירועים תרמבוטיים אחרים כגון שבץ.
הסיכון גדל בשימוש ממושך או גורמי סיכון קרדיווסקולריים אחרים.
יתר לחץ דם חדש או מתגבר יכול לקרות – יש להשתמש במינון האפשרי הנמוך ביותר של התרופה או לשקול שימוש בתרופות אחרות.
כמו כל נוגדי דלקת שאינם סטרואידים אחרים, סלקוקסיב נמצא קשור לכיבי קיבה, התנקבויות מעי ודימומי מעי, במיוחד בשילוב עם אספירין, נוגדי קרישה וקורטיקוסטרואידים.
בנוסף יש להיזהר במתן סלקוקסיב לחולים מבוגרים, נכים, מעשנים או חולים עם צריכת אלכוהול גבוהה.
בחולים אלה יש להשתמש במינון האפשרי הנמוך ביותר או להשתמש בטיפול תרופתי המגן על הקיבה (כגון מעכבי משאבות פרוטונים).
סלקוקסיב היא תרופה המכילה קבוצת סולפה-אמיד, ולכן יכולה לגרום לתגובה אלרגית אצל אנשים הסובלים מאלרגיות לתרופות דומות.
בנוסף, אנשים הסובלים ממחסור באנזים G6PD צריכים להימנע מנטילת התרופה.
סלקוקסיב עובר עיבוד בעיקר על ידי ציטוכרום P450 2C9, ולכן יש לשים לב במתן סלקוקסיב יחד עם תרופות אחרות העוברות עיבוד על ידי ציטוכרום זה כגון נוגדי דלקת שאינם סטרואידים אחרים, קומודין, נוגדי דיכאון מסוימים, תרופות סולפה-אמידיות אחרות, תרופות אנטי פטריתיות ועוד.
סלצ'יצ'ון (בספרדית: Salchichón) היא "נקניק קיץ" (סוג נקניק שיכול להישמר ללא קירור) ספרדי שמיוצר באמצעות עישון, ייבוש, בישול או שילוב כלשהו ביניהם.
הוא עשוי מבשר חזיר, אף על פי שמתכונים מסוימים משתמשים בבשרים אחרים כולל שור, עגל או סוס.
את הבשר והשומן קוצצים לחתיכות דקות, מתבלים במלח, פלפל שחור, אגוז מוסקט, אורגנו ושום, ואז התערובת המתובלת מוכנסת למעי חזיר טבעי עבה.
הבשלה ויישון יכולים להתבצע עד שלושה חודשים.
בפוארטו ריקו, סלצ'יצ'ון הוא "נקניק קיץ" מעושן הדומה במובנים מסוימים לסלמי ג'נובה , נקניק איטלקי יבש לא מעושן.
הסלמי עשוי מכבד בקר, לב, חלקי מעי פרה ושומן חזיר ובשר.
לעיתים קרובות הוא מתובל במלח, חומץ, גרגירי פלפל שחור שלמים ופפריקה מעושנת.
סַלְצִ'יפַּפָּה או סלצ'יפפס (בספרדית: Salchipapa או Salchipapas) היא מנת מזון מהיר דרום אמריקאית הנצרכת בדרך כלל כאוכל רחוב.
המנה המורכבת בדרך כלל מנקניקיות בקר דקות פרוסות במחבת וטוגנים, אלה מעורבבים יחד עם קולסלאו מלוח כתוספת.
שם המנה הוא הלחם בסיסים של המילים הספרדיות salchicha (נקניק) ופפה (תפוח אדמה).
המנה מוגשת עם רטבים שונים, כמו קטשופ וממרח חרדל, קרמה דה אסיטונה (רוטב זיתים), יחד עם אג'י או פלפל צ'ילי.
לפעמים מוסיפים ביצה מטוגנת או גבינה מעל.
אפשר להגיש גם עם עגבנייה וחסה, ומדי פעם המנה מעוטרת באורגנו.
הסלצ'יפפה הומצא כמאכל רחוב בלימה, פרו.
עם השנים, המאכל התרחב גם למקומות אחרים בפרו.
באמריקה הלטינית, הפופולריות של המנה התרחבה מעבר למטבח הפרואני, וכיום היא אופיינית גם למטבח הקולומביאני ולמטבח הבוליביאני.
המנה נמכרת גם ברחובות ובשווקים של ארגנטינה ואקוודור.
מגוון המנה ממשיך להתרחב עקב ההגירה הבוליביאנית לארגנטינה והמסעדות הקולומביאניות והפרואניות בארצות הברית ובצ'ילה.
ישנה גרסה המכונה צ'וריפפס (העשויה עם צ'וריסו במקום נקניק).
ניתן למצוא את המאכל גם במקסיקו.
הוא גם דומה מאוד לאוכל הרחוב המקסיקני-אמריקאי המכונה "טוגני קרנה אסאדה".
סלקט (באיטלקית: Select) הוא אפריטיף איטלקי, שנוצר בשנת 1920 בוונציה על ידי המזקקה ".Fratelli Pilla & C" וכיום מיוצר על ידי .Gruppo Montenegro S.r.l סלקט נהוג להגיש בוונציה עם פרוסקו ומי סודה בתור ה-Venetian Spritz (השפריץ הוונציאני) המקורי.
הסיפור של "Select Aperitivo" החל כשהאחים מריו וכן ויטוריו פילה, שהיו להוטים לתרום לחידושה של ונציה שלאחר מלחמת העולם הראשונה, הקימו את .Fratelli Pilla & C, חברה שהמתמחתה בייצור משקאות חריפים.
סלקט נוצר להגשה בפני עצמו, בתוספת סודה או סלצר, או מעורבב בקוקטיילים רבים ושונים.
לטענת חלקם, הוונציאנים אומרים ש-Spritz Veneziano "הולך" עם סלקט.
בשנת 1954 נרכשה סלקט על ידי Distilleria Jean Buton ולאחר מכן נטמעה בתוך Gruppo Montenegro, שעדיין מייצרת אותו לפי המתכון המקורי.
המתכון של סלקט משלב יחד מתכון סודי של 30 עשבי תיבול ארומטיים וצמחים בוטניים, כולל גרגרי ערער, על המאפיינים הבלסמיים והפרחוניים שלהם, ושורשי ריבס מעובדים בנפרד, המספקים תווים מרירים עזים לאיזון.
גרגרי הערער עוברים תהליך ריכוך וזיקוק מיוחד במכל נחושת.
הנוזל המתקבל הוא אדום בצבע אודם עמוק.
בוונציה המנהג הוא להגיש סלקט שפריץ עם סודה ופרוסקו ולקשט בזית.
בשנת 2018 עוצב מחדש בקבוק הסלקט, האיור שואב השראה מהתווית המקורית של שנות ה-20 ומשלב מספר אזכורים להיסטוריה שלו, כולל המקור הוונציאני, שנת היצירה ושמם של האחים פילה.
העיצוב החדש כלל גם את הזכוכית האייקונית בעלת הגבעולים הארוכים המהווה את הסמל האולטימטיבי של השפריץ האיטלקי.
סלקט הוצג במספר מערכונים שהופקו עבור תוכנית הטלוויזיה האיטלקית Carosello.
הפופולרי ביותר מהם הוא האנימציה שיצרו האחים פאגוט, חלוצי ההנפשה בשפה האיטלקית.
סלרי, או כרפס ריחני (שם מדעי: Apium graveolens) אחד המינים של הסוג כרפס ממשפחת הסוככיים.
צמח ירק מאכל ותבלין, צמח דו-שנתי אשר מקורו באגן הים התיכון, נפוץ כצמח בר הגדל בביצות - צמח ריחני זקוף שגבהו 50–70 סנטימטר.
הסלרי גדל בקרקע עשירה ולחה, בשמש מלאה ואקלים מעט קריר.
סלרי משמש כירק מאכל, כתבלין ומקור טעם ונאכל בשלמותו (גבעולים, עלים, זרעים ושורש).
מכיל סידן, ברזל, אשלגן, ויטמין A וויטמין C.
כצמח תרבות הוא מצוי בשני זנים סלרי שורש (Apium graveolens var.
בראשון צוואר השורש מעובה בצורת פקעת וגבעולי העלים קצרים יחסית, מגדלים אותו בעיקר בעבור שורשו הנאכל, והעלים משמשים תבלין למאכל.
את הזן השני, סלרי עלים, מגדלים בעיקר בשל עליו הארוכים, המשמשים ירק מאכל.
באביב מצמיח הסלרי תפרחת המתנשאת לגובה של 1-1.6 מטר, וממנה מתפתחים אלפי זרעים.
הסלרי מזריע את עצמו ומתפשט על חלקים נרחבים.
זרעי הסלרי משמשים תבלין והם נחשבים תחליף למלח.
הזרעים משמשים לתיבול תבשילים, רטבים ומרקים.
צמח הסלרי מכיל רעלן בשם פסוראלן אשר במקרים חריגים ונדירים עלול לגרום נזק לדנ"א אם נחשפים לאור השמש לאחר אכילתו.
יש מיעוט קטן של אנשים הסובלים מאלרגיה חמורה לסלרי.
ככל הנראה האלרגן לא נהרס בבישול או אפייה.
בניגוד לתפיסה רווחת לסלרי אין "ערך קלורי שלילי" והוא מספק מעט יותר קלוריות מהדרוש לצורך עיכולו.
סם 41 הייתה להקת פאנק רוק (Punk rock) שנוסדה באונטריו שבקנדה בשנת 1996. בשנת 2023 הודיעה הלהקה על התפרקותה.
חברי להקת סם 41 החלו את דרכם ב"תחרות להקות" בתיכון שבו למדו.
הם מתבדחים על כך שפגישתם הראשונה הייתה בקונצרט של להקת הול בקיץ 1996. שמה של הלהקה מתייחס ליום ה-41 בקיץ 1996.
sum=summer כלומר sum 41=היום ה-41 של הקיץ.
באותם ימים, נשאו איתם חברי הלהקה מצלמת וידאו וצילמו את כל מעשיהם.
באחד מהם נראים חברי הלהקה שודדים חנות פיצה עם רובי מים.
הלהקה הפיצה את הווידאו קליפים וקלטות הדמו שלה בין כמה חברות תקליטים, ביניהן "Island Records" שהפיצו בזמנו גם את בלינק-182. בשנת 1999 הצטרף בסיסט הלהקה הנוכחי, ג'ייסון מקאסלין, הידוע גם בכינויו קון (Cone).
בתחילת שנת 2000 החתימה חברת "Island Records" את הלהקה לחוזה הקלטות.
הלהקה הוציאה את אלבומה הראשון "Half Hour of Power" ב-27 ביוני 2000. הסינגל הראשון שיצא היה "Makes No Difference" אשר היו לו שני וידאו קליפים.
אחד היה קליפ של חברת התקליטים והשני היה קליפ הופעה של הלהקה ב"מסיבה ביתית".
אלבום באורך חצי שעה זה התאפיין במלודיות פופ פאנק קליטות, אך הושפע גם מתוספות של ראפ, בהשראת הביסטי בויז.
אלבומה השני של הלהקה "All Killer No Filler" ובעצם אלבומה הראשון באורך מלא, יצא ב-8 במאי 2001, ונחשב להצלחה מסחרית.
אלבום זה נחשב לאלבום הפריצה של סם 41 בפרט ולאלבום חשוב ובולט ביותר בסצנת הפופ-פאנק שהגיעה לשיאה באותן שנים.
האלבום מנוגן בסגנון מהיר וקליט ומאופיין בשירים בנושאי: נעורים, אהבה, מסיבות, קיץ ופרידות.
הסינגל הראשון שיצא לאור היה "In too deep" שהיה קליפ קומי שבו ניראים חברי הלהקה מתחרים בקפיצה למים נגד קבוצת קופצים מקצועיים (ומנצחים אותם).
הופעתם ב"ואנס וארפד טור" במהלך השנה הגבירה עוד יותר את פופולריותם.
הראשון, "Fat Lip" שהיה השיר האחרון להיכתב עבור האלבום, הפך בין-רגע ללהיט קיץ ענקי ולמקום ראשון במצעד שירי הרוק בארצות הברית לשבוע אחד.
השני, "Motivation" שבו נראית הלהקה מנגנת במוסך ביתי.
במהלך 2001 המשיכה הלהקה בסיבוב הופעות שבו עלו לבמה 300 פעמים.
ב-26 בנובמבר 2002, הוציאה הלהקה את אלבומה השלישי (שני באורך מלא) "Does This Look Infected?".
אלבום זה שונה בסגנונו מעט ונוטה לרוק קצת יותר "כבד", אך חברי הלהקה הקפידו לשמור על ההרמוניה העדינה שבזכותה התפרסמו.
הסינגל הראשון שיצא לאור היה "Still Waiting" שבו לעגו לסגנון ה"ניו גראג'" רטרו רוק בכך שהופיעו בשם "The Sums" ומחקים את וידאו הקליפים של "הסטרוקס".
לאחר מכן, יצא הסינגל "The Hell Song", כשהקליפ הורכב מבובות שעליהן הולבשו תמונות חברי הלהקה ומפורסמים אחרים כמו אוזי אוסבורן וישו.
לאחר סיבוב הופעות גדול לקידום האלבום גייס איגי פופ את חברי הלהקה להקלטת אלבומו "Skull Ring".
הם כתבו ביחד את הסינגל הראשון לאלבום זה "Little Know It All", והצטרפו לאיגי להופעת קידום בתוכניתו של דייוויד לטרמן.
בתחילת 2004 תרמה הלהקה את השיר "Moron" לאוסף הראשון בסדרת "Rock Against Bush".
שיר זה היה גם רצועת בונוס בהוצאה היפנית של "Chuck".
בסוף מאי 2004, נסעה הלהקה אל מדינת קונגו שבאפריקה, בחברת "War Child" כדי לתעד את מלחמת האזרחים שהייתה בעיצומה.
כמה ימים לאחר שנחתו פרצה מהומה וחילופי יריות החלו מחוץ למלון "בקאבו", שבו שהו.
חברי הלהקה חיכו שירגעו הרוחות אך לשווא.
שומר השלום של A.U.N, צ'אק פלטייר (שבעצמו קנדי), פינה את כל ארבעים האזרחים (ביניהם הלהקה) למקום מבטחים וקרא לכוחות מזוינים שיפנו את האזרחים למקום מבטחים רחוק הרבה יותר ואת חברי הלהקה לשדה התעופה.
לאלבומם הבא קראו "Chuck" על שמו של צ'אק פלטייר שהציל את חייהם.
המסמך הדוקומנטרי נערך לחצי שעה שנקראה "Rocked: Sum 41 in Congo", ששודר ב-MTV.
"War Chiled" יצא בנובמבר 2005 בגרסת DVD בארצות הברית וקנדה.
בהתאם לחוויות המתוארות לעיל, האלבום Chuck מאופיין בצליל ובליריקה כבדים וקודרים יותר מהאלבומים הקודמים.
האלבום "Chuck" יצא ב-12 באוקטובר 2004 והסינגל הראשון והיחיד שנכתב לאחר קונגו היה "We're All To Blame".
השיר משנה את קצבו – מאיטי למהיר, בצורה סמלית לביקורם בקונגו.
איך ברגע אחד שכל שקט וברגע שאחריו יריות ומלחמה.
אחריו יצא "Pieces", שהגיע למצעד בקנדה.
הסינגל האחרון לאלבום זה היה "some say", והוא יצא רק בארצות הברית ואירופה.
"some say" הגיע למקום 16 במצעד הרוק המודרני.
כל השירים האלו מהווים תפנית מוזיקלית מסוימת בסגנון של סאם-41, לכיוון קודר וקשוח יותר.לאחר סיבוב ההופעות "Go Chuck Yourself" לקידומו של האלבום יצאה הלהקה לסיבוב ההופעות עם מוטלי קרו בתור הופעת חימום.
ב-11 במאי 2006 הודיע דייב דרך אמרגנו שהוא עוזב את הלהקה כדי לעבוד עם להקתו החדשה "Brown brigade".
נאמר כי עזיבתו של באקש הייתה בשל חילוקי דעות אומנותיים, ורצונו לעבוד על צליל יותר "קלאסי-מטאלי" עם הלהקה החדשה.
יום לאחר מכן, הודיע דריק רשמית כי ללהקה תוכנית להחליף את דייב בגיטריסט אחר רק להופעות במקומו יופיע הגיטריסט טום טאקר.
במהלך ההקלטות דייב אינו יופיע ולא יוכל להביע דעה או להשפיע בלהקה.
לבסוף, חברי הלהקה מצאו את טום טאקר כנגן הגיטרה הראשי בלהקה.
ב-17 באפריל 2007, הלהקה הוציאה לאתר iTunes את השיר "March of the Dogs", אשר הופיע מאוחר יותר באלבום.
ההקלטות של אלבום החמישי החלו ב-8 בנובמבר 2006, והסתיימו ב-14 במרץ 2007. האלבום יצא ב-24 ביולי 2007 ושמו הוא "Underclass Hero".
הסינגל הראשון (אשר נקרא באותו שם) יצא ב-15 במאי.
הסינגל השני מתוך האלבום הוא "Walking Disaster" והקליפ שלו שודר לראשונה ב-20 באוגוסט.
האלבום מתמרן בין שירי פופ פאנק, פאנק רוק ומטאל.
בשנת 2011 הלהקה הוציאה את האלבום Screaming Bloody Murder 2011 לאחר 4 שנות שתיקה.
האלבום הראה צד יותר אפל של הלהקה.
לאחר הוצאת האלבום התפרסם סרט שלישי של סם 41 "DON'T TRY THIS AT HOME".
הסרט מספר על אורח החיים של הלהקה בזמן כתיבת האלבום.
בשנת 2013 הודיע מתופף הלהקה, סטיב ג'וקס, הידוע בכינויו סטיבו 32 (Stevo 32), על פרישה מהלהקה, בעיקר בשל מתחים ומחלוקות פנימיות שנתגלעו.
זאת, לאחר שהיה שותף בייסוד הלהקה ובהקלטת שישה אלבומי אולפן.
ב-2015 הודיעה הלהקה על חזרתו של דייב ללהקה.
ב-9 ביולי 2015 הוכרז האלבום השישי של הלהקה דרך PledgeMusic.
בינואר 2016, פרסמה הלהקה 2 קטעים משני שירים שונים של האלבום החדש בחשבון האינסטגרם שלהם.
באוקטובר אותה שנה, יצא האלבום "13 Voices".
האלבום הפתיע, במידה מסוימת, את מעריצי הלהקה משום שזנח את סצנת הפופ פאנק לטובת מטאל ורוק כבד.
באוקטובר 2017, פורסם בעמוד הפייסבוק של הלהקה כי ויבלי החל לעבוד על שירים חדשים.
ב-2018, יצאה הלהקה לסיבוב ההופעות שנקרא "Does This Look Infected".
באפריל ומאי 2019, יצאה הלהקה לסיבוב ההופעות שנקרא "No Personal Space".
באותו זמן פורסם הסינגל הראשון, מתוך אלבומם השביעי, "Out for Blood".
ביולי יצא אלבומם השביעי "Order in Decline".
בשנת 2022, יצאה הלהקה לסיבוב הופעות בארצות הברית ואירופה ביחד עם להקת "סימפל פלאן".
במרץ אותה שנה הם הודיעו כי הם עובדים על אלבומם השמיני, "Heaven and Hell".
בפברואר 2023, הודיעה הלהקה כי היא תשתתף בפסטיבל "כשהיינו צעירים" בלאס וגאס.
במאי 2023 הודיעה הלהקה כי היא תתפרק לאחר שתסיים את סיבוב ההופעות האחרון, ולאחר שיצא האלבום "Heaven and Hell".
האלבום Heaven and hell הוא, מעין, אלבום קונספט.
חציו הראשון heaven מכיל 10 שירי פופ פאנק וחציו השני, hell, מורכב, בהתאמה, מעשרה שירי מטאל.
בכך, ניסתה הלהקה לרצות את מעריציה משלל קצוות הספקטרום של עולם הפאנק רוק.
דריק ויבלי – קול ראשי וגיטרה.
ג'ייסון מקאסלין – גיטרה בס וקולות רקע.
פרנק זומו – תופים וקולות רקע.
טום טאקר – גיטרה ראשית וקולות רקע.
סם אמת הוא כינוי למגוון חומרים כימיים המשמשים למטרת השגת מידע מדויק מאדם המסרב לתת אותו באופן חופשי או רצוני, לרוב על ידי חוקרי משטרה או מודיעין צבאי מנחקרים או שבויים.
סמים שבהם נעשה שימוש למטרה זו כוללים אתנול (הידוע פשוט כ"אלכוהול"), סקופולמין (Scopolamine), והחומר המרדים סודיום תיופנטל (הידוע יותר בכינוי "סודיום פנטוטל") - סמי הרגעה המשבשים את כושר השיפוט והיכולות הקוגניטיביות המרכזיות.
בספר 'תחנת וושינגטון' (Washington Station) שנכתב על ידי סוכן ק.ג.ב.
לשעבר שהוצב בוושינגטון הבירה מתואר השימוש שנעשה באלכוהול טהור על מנת לוודא שסוכנים סובייטים לא נחשפו על ידי שירותי הביון הנגדי האמריקאי.
גם הקנאביס שימש את המשרד לשירותים אסטרטגיים (סוכנות המודיעין של ארצות הברית) כסם אמת במהלך מלחמת העולם השנייה.
בעוד שתיאורים בדיוניים על חקירות מודיעין מעניקים לסמים אלו יכולות כמעט מיסטיות, המידע שמושג במציאות באמצעות סמי אמת הוכח כבלתי מהימן במקרים רבים כאשר הנחקרים ערבבו בין עובדות לעובדות דמיוניות.
האפקט שמושג על ידי הסם נשען במידה רבה על אמונת הנחקר שהוא אינו יכול לשקר בעודו נתון תחת השפעת הסם.
במהלך שנות התשעים הסמים שהוזכרו לעיל שימשו בקנדה לצורך אבחון חולי סכיזופרניה ופרנויה קיצונית שהיה קושי לשכנעם לדבר.
השימוש בסמי אמת ירד לממדים זניחים אולם נבחן מחדש לאחר פיגועי 11 בספטמבר.
ייתכן שלשירותי מודיעין שונים יש סמי אמת אפקטיביים יותר מהסמים הנפוצים, המוכרים, אם כי טענה זו נחשבת לבלתי-סבירה על ידי מומחים לסמי הרגעה (שלהם ההשפעות הקרובות ביותר להשפעות של סמי אמת בשימוש היום-יומי).
סם הוא חומר שנטילתו משפיעה על גוף האדם, כדוגמה סם פסיכואקטיבי, משכר או ממכר, שהשימוש בו נועד לגרום הנאה, שינוי במצב תודעתי, ושינויים במצב-רוח.
קיים מגוון רחב של סמים.
מיעוט מהסמים, המשמשים כתרופות או במטרה טיפולית ניתנות לנטילה בפיקוח של מוסדות רפואיים ובתי מרקחת הממונים בנושא.
כך למשך הטיפול בקנאביס רפואי, באסקטמין ובתרופות אופיאוידיות משככות כאבים.
סמי ספורט הם תרופות או חומרים כימיים לרוב סינתטיים, הניתנים לא לצורך טיפולי, אלא על מנת להשיג שיפור בהישגים ספורטיביים.
למשל, על ידי השפעה על הערנות, הגדלת מסת השרירים, חמצון הדם.
לחלקם, כמו סטרואידים אנבוליים או אפדרין, יש גם השפעה פסיכואקטיבית.
חלקם האחר אסורים לחלוטין לשימוש כפי שמופיעים ב"פקודת הסמים המסוכנים" ולעיתים מכונים "סמי רחוב".
הם מיוצרים ממקור צמחי או סינתטי ולרב אינם מיוצרים בתנאי בקרה ופיקוח כך שאין שליטה או מינון על הכמויות המסופקות מהן.
במדינות שונות קיימים מספר סמים בעלי מקובלות חברתית רחבה, למשל הטבק, אם כי בארצות רבות נלקחו צעדים להגביל את שיווקם ואת שימושם לרעה עקב מסוכנותם הבריאותית.
במדינות רבות הם נפוצים וניתנים לרכישה בחנויות השונות, למשל משקאות אלכוהליים.
השימוש בקפה ובתה ובמשקאות אנרגיה וממתקים הכוללים כמויות מסוימות של קפאין ושיווקם אינו מוגבל חוקית.
במהלך השואה, סלקציה היא פעולה שביצעו שלטונות גרמניה הנאצית כדי למיין ולנפות על ידי "טיהור חכם" יהודים שנחשבו "בלתי פרודוקטיביים" (לא יצרניים, כלומר חסרי כושר עבודה).
אנשים שנכנסו לקטגוריה זו היו בדרך כלל בגיל העמידה, בעלי משפחות גדולות, ילדים, נתמכי סעד, נכים, חולים וזקנים.
כל אלה גורשו למחנות ריכוז לצורך השמדה שיטתית שהחלה במאי 1942. היתר נוצלו ככוח עבודה עד לשחיקתם וקריסתם.
בדרך דומה נערכו סלקציות בכניסה למחנות.
התהליך הכפול נועד להטעות את היהודים, כחלק מאחיזת העיניים באמצעים שונים של התעמולה הנאצית, כדי שהיהודים יעלו ללא התנגדות לרכבות שהובילו אותם למחנות ההשמדה.
גם במהלך שגרת חיי המחנות נערכו סלקציות כדי למיין ולהפריד בין אלה ששרדו והיו מסוגלים לעבוד עדיין לבין אלה שנחלשו - המוזלמנים.
אלה שהצליחו להישאר בחיים המשיכו לעבוד עד המיון הבא, וחוזר חלילה.
סלקיים (שם מדעי: Chenopodiaceae) היא משפחת צמחים בעלי פרחים.
המשפחה כוללת מגוון נרחב של צמחים, המפורסמים בהם הם הסלק והתרד.
המשפחה מונה כ-100 סוגים וכ-1,400 מינים, בעיקר שיחים ותת-שיחים.
המגוון הרחב של מיני הסלקיים עורר מחלוקות טקסונומיות אודות ההבדלה בינה לבין משפחת הירבוזיים.
כך למשל הסוגים מלוח וכף האווז (הכולל את הקינואה) עברו למשפחת הירבוזיים בשנת 2003, בעקבות מחקר גנטי של קבוצת APG.
מחקר זה קבע כי עקב דמיון רב, יש למזג את כלל מיני המשפחה עם משפחות אחרות, ולבטלה כליל כמשפחה עצמאית.
עם זאת, מגדירים רבים עדיין שומרים על המיון המסורתי, וטרם ביטלו את המשפחה.
קיימים בה מינים רחבי עלים ונטולי עלים, בעלי פקעות ובעלי שורש, ואין להם גורם משותף מובהק.
משפחת הסלקיים נפוצה ברחבי אירופה ואסיה.
בארץ גדלים בר מעל ל-50 מיני סלקיים, רובם צמחים המותאמים לאקלים צחיח ונפוצים באזור המדבר.
עציון פרסי, ששייך למשפחה זו, הוא צמח מוגן.
סמואל "סם" ג'ונס היה כדורסלן אמריקאי, ששיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1957–1969. לכל אורך הקריירה שיחק בקבוצת בוסטון סלטיקס, עמה זכה ב-10 אליפויות NBA.
ממוצעיו לאורך הקריירה ב-NBA היו 17.7 נקודות, 4.9 ריבאונדים ו-2.5 אסיסטים למשחק.
היה חבר היכל התהילה של הכדורסל משנת 1984.
נודע כקלעי מצטיין וכשחקן שמתעלה ברגעים מכריעים, על כן זכה לכינויים "הקלעי" (The Shooter) ו"מר קלאץ'" (Mr.
ג'ונס נולד בעיר וילמינגטון שבקרוליינה הצפונית, וגדל בלאורינבורג הסמוכה.
בשנת 1951 החל ללמוד באוניברסיטת קרוליינה הצפונית בדרהאם, ולאחר 3 שנים התגייס לצבא ארצות הברית בו שירת במשך כשנתיים.
לאחר שחרורו בשנת 1956 נבחר בדראפט ה-NBA על ידי מיניאפוליס לייקרס (בבחירה ה-30), אך הוא בחר לחזור לאוניברסיטה על מנת לסיים את לימודי התואר.
בארבע שנותיו בדרהאם שיחק בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה תחת המאמן ג'ון מקלנדון, חבר היכל התהילה של הכדורסל.
בדראפט ה-NBA 1957 נבחר ג'ונס בשנית, הפעם בבחירה השמינית על ידי בוסטון סלטיקס.
מאמן הסלטיקס באותה תקופה, רד אאורבך, סיפר כי בחר בג'ונס על סמך עצה שקיבל משחקנו לשעבר בונס מקיני, על אף שמעולם לא צפה בו משחק קודם לכן.
בעונתו הראשונה ב-NBA מיעט ג'ונס לקבל דקות משחק, אך החל מעונתו השנייה ועד סיום הקריירה היה חלק אינטגרלי מהקבוצה שזכתה ב-8 אליפויות רצופות (1959–1966) וב-10 אליפויות בטווח של 11 עונות.
חברו לקבוצה ביל ראסל, אשר זכה ב-11 אליפויות, הוא השחקן היחיד בתולדות הליגה שזכה במספר אליפויות רב יותר מאשר ג'ונס.
ב-3 מסדרות הגמר בהן ניצחה בוסטון הוביל ג'ונס את קלעי האלופה, כך שלא מן הנמנע שהיה מועמד לפרס ה-MVP של סדרת הגמר לו הפרס היה מוענק בתקופה זו.
כמו כן הוביל ג'ונס את קלעי הקבוצה ב-3 עונות שונות (1963, 1965 ו-1966), השתתף 5 פעמים במשחק האולסטאר ונבחר 3 פעמים לחמישייה השנייה של העונה.
בעת פרישתו דורג במקום ה-12 ברשימת הקלעים המובילים בתולדות ה-NBA, עם 15,411 נקודות, ובמקום השלישי ברשימת קלעי הפלייאוף, עם 2,909 נקודות.
בשנת 1969 הפרישו הסלטיקס את גופייתו עם המספר 24, כהוקרה על תרומתו למועדון.
בשנת 1984 נבחר להיכל התהילה של הכדורסל, ובחגיגות היובל ל-NBA בשנת 1996 נבחר לאחד מ-50 השחקנים הגדולים בתולדות ה-NBA.
מיד עם פרישתו ממשחק החל לשמש כמאמן קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת מחוז קולומביה, ובשנת 1973 עבר לאמן באוניברסיטת קרוליינה הצפונית בדרהאם, בה למד בעבר כסטודנט.
בעונת שימש כעוזר מאמן בקבוצת ה-NBA החדשה ניו אורלינס ג'אז, תחת המאמנים הראשיים סקוטי רוברטסון ובוטץ' ואן ברדה קולף.
ג'ונס היה נשוי לגלדיס צ'ביס עד מותה בשנת 2018. לזוג היו חמישה ילדים.
לאחר פרישתו ממשחק ואימון התגורר בסילבר ספרינג, מרילנד ושימש לעיתים כמורה מחליף במערכת החינוך הציבורית.
בהמשך התגורר בסיינט אוגוסטין, פלורידה.
+ מקרא * = זכה באליפות ה-NBA בעונה זו מודגש = שיא קריירה
נפת סלרנו (באיטלקית: Provincia di Salerno) היא נפה במחוז קמפניה שבאיטליה.
הייתה במקור נפת פרינצ'יפאטו צ'יטרה (באיטלקית: Principato Citra) .שמה של הנפה נגזר משם שבט הלטיני " פרינצ'יפטוס צ'יטרה סרס מונטורי" (Principatus citra serras Montorii) שמשמעה "פרינצ'יפטו לרגלי ההר פיצ'נטיני (Monti Picentini)".
נפת פרינצ'יפטו צ'יטרה התקיימה בממלכת שתי הסיציליות, ובשנת 1840 התגוררו בה 17,258 נפש.
בירת הנפה הייתה העיר סלרנו.
הנפה ממוקמת על החוף בדרום המחוז, ומשתרעת על שטח של 4,917 קמ"ר.
בנפת סלרנו התגוררו 1,102,340 נפש בשנת 2007 ובירתה העיר סלרנו, הנמצאת במפרץ כ-50 ק"מ דרומית לעיר נאפולי.
היא גובלת בנפת נאפולי בצפון-מערב, בנפת אבלינו בצפון, בנפת פוטנצה במזרח ובים הטירני בדרום-מערב.
סלקירק רקס הוא גזע חדש של חתול שייחודו הוא בפרוותו המתולתלת.
בשנת 1987 נראתה בארצות הברית חתולת בית בעלת פרווה מתולתלת.
לחתולה שהתגוררה במקלט חתולים במונטנה, היו שפם מתולתל ופרווה גלית לאורך הגוף.
בדיקה העלתה שהחתולה המיוחדת שזכתה לשם "Miss DePesto of Noface", הגיעה משושלת חתולי בית רגילים לחלוטין במונטנה, שם לא נמצאו חתולים מתולתלים אחרים.
המסקנה הייתה כי מדובר במוטציה חדשה, ולמעשה, הגזע החדש מבוסס עליה בלבד.
מיס דפסטו הורבעה חמש פעמים, לראשונה בגיל 14 חודשים.
ביולי 1988 המליטה שישה גורים, שלושה מתולתלים ושלושה חלקים.
אחד מאלה המתולתלים, הוא אבי רוב החתולים המשתייכים לגזע כיום.
לעולם המקצועי של מגדלי החתולים נחשף הסלקירק רקס בינואר 1990, אז השתתף לראשונה בתערוכה של המועדון האמריקני CFA - The Cat Fanciers' Association, ובפברואר 2000 הוכר כמועמד להשתתפות בתחרויות.
מיס דפסטו, ראשונת הגזע, הייתה חתולה בגודל בינוני, בעלת ראש רחב וזוויתי, חוטם ארוך, גוף שרירי ורגליים בינוניות.
במטרה להרחיב את המגוון הגנטי ולשפר את מראהו, נוהגים להרביע את החתולים האלה עם בני גזעים פרסיים, אקזוטיים ובריטיים.
בהמלצת מייסדי הגזע נקבע כי ההרבעה עם הגזעים האקזוטיים והפרסיים תסתיים בשנת 2010, ועם הבריטיים - ב 2015. עד השנים האלה מעריכים כי יגיעו לתוצאות הרצויות הן מבחינת המראה והן מבחינת הבסיס הגנטי.
בדיקות גנטיות מצאו כי הגן הגורם לתלתלים בסלקירק רקס הוא דומיננטי, וזאת בניגוד לבני הגזעים המתולתלים האחרים, כגון הקורניש רקס והדבון רקס.
לפיכך בכל המלטה מתקבלים גם גורים חלקים וגם גורים מתולתלים.
שמו של הגזע נבחר בידי המפתחת הראשונה שלו על פי שם משפחתו של אביה החורג ובתוספת הסיומת רקס האופיינית לגזעים מתולתלים אחרים.
סלקירק רקס קלאסי הוא חתול בינוני עד גדול, בעל גוף מסיבי, ראש עגול, עיניים גדולות ועגולות, אוזניים בינוניות הממוקמות בצדי הראש, חוטם בינוני ומעוגל.
ייחודו, כאמור, הוא בפרוותו המתולתלת והעשירה.
מראהו הייחודי גורר לא פעם הערות ובדיחות, ונושאן העיקרי נוגע להופעתו פרועת השיער.
הפרווה יכולה להיות קצרה או ארוכה, היא רכה למגע, מלאה, סמיכה ומתולתלת בקבוצות-קבוצות או בתלתלים נפרדים.
הפרווה מופיעה בכל מגוון הצבעים והדוגמאות האפשריים ואיננה דורשת טיפוח מיוחד.
את ארוכי הפרווה מומלץ לסרק אחת לכמה ימים ולקלח אחת לכמה שבועות כדי למנוע קשרים.
קצרי הפרווה דורשים פחות טיפוח וניתן לסרק ולקלח אותם לעיתים רחוקות יותר.
שילוב הגזעים השונים במהלך הדורות של פיתוח הגזע יצר להם אופי ייחודי.
חתולים אלה חברותיים מאוד, עדינים וסובלניים בצורה יוצאת מן הכלל.
התנהגותם דומה לזו של כלבלבים יותר מאשר לזו האופינית לחתולים.
בדרך כלל הם נענים ובאים כשקוראים להם, רצים לבעליהם כשהם חוזרים הביתה, ומתכרבלים איתם במיטה.
הם רגועים מאוד, נותנים גם לזרים להרימם על ידיהם, ובדרך כלל לא ינסו לשרוט או להתנגד.
ג'ונס השלישי הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי.
ב-2010 ג'ונס נתפס בתרגיל עוקץ של המנהל לאכיפת סמים והורשע באחזקת סמים עם כוונה לסחור בהם.
נגזרו עליו שנת מאסר ושלוש שנים על תנאי.
הוא שוחרר אחרי 10 חודשים.
שנה סרטתפקידהערות2001 Snipesאריק2002 זיגזג לואיס פלטצ'ר2006 דרך התהילה וילי וורסלי יחידת האמיצים בילי מארש2010Krewsוישבון2015Of Fortune and Goldפיל2016עירוני בלו מאונטיין: עלייתו של טדלאנד קרייג שילו2018All Light Will End אדם
סם בן-שטרית (נולד ב-1938 במרוקו) הוא מורה, ופעיל חברתי ישראלי, מייסד ויו"ר הפדרציה העולמית של יהדות מרוקו.
שימש במספר מקרים כמתווך בין ממשלת ישראל לארמון המלוכה במרוקו, בהם אירוע העלאת עצמות 22 מעפילי הספינה אגוז לקבורה בישראל, במסגרת המבצע הסודי "איילת השחר".
בוגר החוג לחינוך מהאוניברסיטה העברית.
מחבר הספר "חזון והגשמה" ו"40 שנות עשייה".
הוא מרבה לכתוב מאמרי-דעה והגות בעיתונים שונים, בהם "מעריב", "ידיעות אחרונות", "הארץ", וכן "דבר" ו"חדשות" לפני שנסגרו.
סם בן שטרית כונה "עוקר הרים" על ידי העיתונאית ורד בן ישראל בראיון עם עימו ב"חדשות" ב־1989.
בן שטרית נולד בתלשינת שבמרוקו ועלה לארץ ב-1963. יום לפני עלייתו נשא לאשה את אנט.
בירושלים שימש כיושב ראש ועד שכונות קטמון ח'-ט', היה העורך של הביטאון "מבית ומחוץ" (עד שנת 1970), למד לתואר בוגר בחוג לחינוך באוניברסיטה העברית בירושלים ועבד כמורה לתלמוד ולעברית.
במשך כ-30 שנה עבד באגודה לתרבות הדיור.
ב-1979 ייסד את הוועד הציבורי לחגיגות המימונה בישראל וכיהן כיו"ר ועד זה.
ואילו בן שטרית היה פעיל הליכוד ומקורב למנחם בגין, וביקש להקים ארגון חדש עבור ארגון המימונה.
ב-27 בנובמבר 1979 פרסם בעיתון מעריב מאמר פובליציסטי בשם "מצוקה הכצעקתה?".
בן שטרית תבע במאמרו מיוצאי צפון אפריקה להקצות את מרב משאביהם בעיצוב דרכם ועתידם של ילדיהם, למען יהיו מסוגלים להתמודד בחברה ההישגית והתחרותית הישראלית.
במאמרו הוא עודד הפניית מאמצים לסיוע עצמי בטרם מפנים אצבע מאשימה כלפי הזולת וכלפי הממסד.
לגרסתו, כל אדם זכאי לסיוע, אך בתנאי שהנזקק מסייע גם הוא לעצמו ונוטל חלק בשיקומו.
בנוסף, בן שטרית כפר בקיום אפליה עדתית מכוונת או מוסווית במדינת ישראל; לדבריו, אף אם אפליה זו קיימת, מן החוכמה להתעלם ממנה, כדי שלא להחליש את המוטיבציה להתמודדות והתקדמות בקרב אלה שהמוטיבציה ממילא חלשה אצלם.
בעקבות מאמר זה, פנו אליו כארבעים אנשי רוח מיוצאי צפון אפריקה, כדי לייסד ולהקים "תנועת ביחד", התנועה לאחדות ישראל.
הוא ייסד את התנועה ב-1979, ועמד בראשה עד פרישתו ממנה בשנת 1993.
ב-1980 ניסח פנייה מנומקת לממשלת ישראל להכרה ממלכתית ב-44 מעפילי אגוז שטבעו בדרכם לארץ ישראל ב-10 בינואר 1961. הממשלה קבעה את יום טביעתם כ"יום לאומי למחתרת ולהעפלה מצפון אפריקה", ומאז בכל שנה מתקיימת אזכרה מרכזית בהר הרצל.
ב-1981 ייסד בן שטרית את המועצה הציבורית להנצחת מעפילי אגוז.
משנת 1983, יזם בן שטרית ותרם לאיתור מקום קבורתם של 22 מעפילי אגוז שנקברו באל-חוסימה (מרוקו).
הוא פעל בנושא זה כשליחם של המשפחות השכולות ושל ראשי ממשלות ישראל יצחק רבין, שמעון פרס ויצחק שמיר, אצל מלך מרוקו חסן השני, בעשרות שליחויות.
בשנת 1986 הסכים מלך מרוקו כי עצמות טבועי "אגוז" יועברו לישראל.
עצמותיהם של 22 מהנספים הועלו לקבורה ממלכתית בהר הרצל בירושלים ב-14 בדצמבר 1992.
משנת 1980 היה מעורב בהפקתם של 38 סרטים בשיתוף רשתות הטלוויזיה, הדנים ביהדות מרוקו, ערכיה ותרבותה.
בן שטרית פעיל גם בתחום המאבק בהתבוללות.
בשנת 1980 יזם וניסח את "האמנה לאחדות עם ישראל", עליה חתמו ראשי מדינת ישראל, הרבנים הראשיים, נציגי תפוצות הגולה ואזרחים ישראלים נוספים.
הוא יזם את "ספר הזהב לאחדות עם ישראל", שעוסק במאבק בהתבוללות בתפוצות.
בשנת 1986 השתתף במשלחת של חברי כנסת יוצאי מרוקו, שערכו ביקור רשמי במרוקו, כאורחי המלך חסן.
ב-1992 יזם וייסד עם הנדבן שלמה אזולאי ממרוקו את הקמת בית הכנסת "בית אליהו" בבלמונטה שבפורטוגל.
זהו בית הכנסת הראשון ליהודים האנוסים, מאז שהאינקוויזיציה פיקחה עליהם, לפני 500 שנה.
בן שטרית הוא יו"ר הוועד הציבורי להנצחת המלך חסן השני, אותו ייסד ב-1999. נשיא המדינה שמעון פרס כיהן כנשיא כבוד של הוועד.
באוקטובר 2020, פעל להסרת שמו של אהוד ברק מספר הזהב של יהדות מרוקו, עקב תמיכתו ב.
שבוע אחר כך חזר בו מההחלטה.
פעילותו בפדרציה העולמית של יהודי מרוקו
ב-2001 ייסד בן שטרית את הפדרציה העולמית של יהודי מרוקו, והוא מכהן כנשיא הפדרציה עד היום.
במסגרת הפדרציה פועל בן שטרית לאיסוף תרומות והענקתם במסגרת "קרן מלגות" לסטודנטים מעוטי-יכולת מכלל קהילות ישראל (משנת 2004), הנחלת מורשת יהדות מרוקו בארץ ובתפוצות והדגשת חלקה ותרומתה בתקומת העם והמדינה, בכלי התקשורת ובהרצאות שונות.
ב-2001 יזם את "ספר הזהב ליהדות מרוקו" כספר הרשמה והזדהות; נרשמו בו ראשי מדינה, ראשי מדינות ידידותיות, נבחרי עם, ראשי וחברי קהילות בתפוצות ונדיבי ואזרחים ישראלים אחרים.
רבים הנציחו ומנציחים ב"ספר הזהב" את יקיריהם שהלכו לעולמם.
בן שטרית גם יזם ב-2001 את "מדליון המעברה" ותעודת הצדעה ליוצאי המעברות, בחסות ראש הממשלה אריאל שרון.
קשריו ההדוקים עם נשיאי ישראל, ראשי ממשלות ושרים, וכן קשריו המסועפים עם שלטונות מרוקו וראשי הקהילות היהודיות, סייעו להתפתחות הפדרציה, כפי שסייעו למוסדות שעמד בראשם: תנועת ביחד, המועצה להנצחת מעפילי "אגוז" ועוד.
פעולות נוספות שיזם בן שטרית במסגרת הפדרציה העולמית של יהודי מרוקו, כוללות את "יום הצדעה ליהדות מרוקו" ו"פסטיבל יהדות מרוקו", המתקיימים כל שנה בעיר אחרת בישראל (משנת 2003).
סמואל פאק "סם" אליוט הוא שחקן אמריקאי, זוכה פרס גילדת שחקני המסך לשחקן הטוב ביותר על משחקו במיני סדרה "1883".
אליוט היה מועמד לפרס האוסקר על משחקו בסרט "כוכב נולד" (2019), וכן לשני פרסי גלובוס הזהב ולשני פרסי אמי.
התפרסם בזכות תפקידיו בסרטים "הענק", "גוסט ריידר", "חיילים היינו", "מצפן הזהב" ו"תלוי באוויר".
אליוט נולד בסקרמנטו, קליפורניה לאם שעבדה כמדריכה פיזיולוגית ולאב שעבד במחלקת הפנים של ארצות הברית.
לאחר סיום לימודי התיכון ב-1962, הוא למד לתואר ראשון באנגלית ופסיכולוגיה באוניברסיטת אורגון, אך הוא נשר לאחר שנתיים, ובהמשך עבר לחוג לדרמה במכללת קלארק בונקובר, וושינגטון.
אליוט התחיל את הקריירה שלו בתפקיד קטן במערבון "קיד וקסידי" משנת 1969, וביסס את מעמדו בסדרה "משימה בלתי אפשרית" ובסרטים "מסכה" בתור גאר בן זוגה האופנוען של פלורנס "ראסטי" דניס (שר) ו"שומר הברים" בתור וייד גארט מורו הרוחני של שומר הסף ג'יימס דלטון (פטריק סווייזי).
בשנות ה-90 הועמד אליוט לשני פרסי גלובוס הזהב ולפרס אמי על הופעותיו במערבונים "בנות הבאפלו" בתור האקדוחן המפורסם ביל היקוק הפראי ו"קונגר" אותו גם כתב והפיק.
בשנת 2000 שיחק במותחן הפוליטי "המועמדת" בתפקיד קרמיט ניומן עוזרו הנאמן של נשיא ארצות הברית ג'קסון אבנס (ג'ף ברידג'ס).
ב-2002 גילם את דמותו של הסמל בזיל פלאמלי ימינו של קולונל האל מור (מל גיבסון) בקרב יה דראנג בדרמת המלחמה "חיילים היינו".
ב-2003 שיחק בעיבוד הקולנועי של אנג לי לקומיקס "הענק הירוק" בתור גנרל ת'נדרבולט רוס, שמנסה לצוד את ד"ר ברוס באנר/הענק הירוק, אותו גילם אריק באנה.
בשנת 2006 דיבב את הפר בן בסרט האנימציה "בלאגן בחווה" ושיחק בתפקיד משני בסאטירה הפוליטית "תודה שעישנתם" בתור איש המרלבורו הגוסס מסרטן לורן לוטץ'.
ב-2007 הופיע בשוברי הקופות "גוסט ריידר" בדמותו של הזקן המסתורי קרטקר ו"מצפן הזהב" בתור לי סקורסבי מומחה האווירונאוטיקה הטקסני שעוזר לילדה היתומה ליירה.
בשנת 2009 שיחק אליוט בקומדיות "תלוי באוויר" בתור מיינרד פינץ' הטייס הראשי של חברת התעופה "אמריקן איירליינס" ו"על הזוג מורגן שמעתם?".
בשנת 2015 שיחק לצד לילי טומלין בדרמה הקומית "סבתע" של פול וייץ.
בשנת 2016 דיבב את דמותו של פליטווד בסרט האנימציה "כלב מי שמנגן".
בשנה זו גם החל לככב בסדרת הטלוויזיה הקומית של רשת נטפליקס "החווה" בתור בו רוזוולט בנט, אביהם של קולט ורוסטר (אשטון קוצ'ר ודני מסטרסון).
לאליוט בת אחת מאשתו השחקנית קת'רין רוס איתה שיחק בסרט "המורשת".
אישה מבוטלת (1996) – סרט טלוויזיה
אזעקת שווא (2000) – סרט טלוויזיה
היפהפייה והיחפן (2019) – דיבוב
סלרנו (באיטלקית: Salerno) היא עיר נמל במחוז קמפניה, בדרום-מערב איטליה, המשמשת כבירת נפת סלרנו.
העיר נמצאת לחוף מפרץ סלרנו בים הטירני.
סלרנו היא עיר גדולה הסמוכה לחוף האמאלפיטאני וידועה במיוחד בזכות "סקולה מדיקה סלרניטנה" , הטוען לכתר בית הספר הראשון לרפואה בעולם.
במאה ה-16, עת העיר הייתה תחת שלטון משפחת סנסוורינו, אחת המשפחות הפאודליות החזקות בדרום איטליה, היא הפכה למרכז אקדמי, תרבותי ואמנותי, והמשפחה השלטת הביאה לעיר כמה מגדולי האינטלקטואלים של התקופה.
בשנת 1694 הוכתה העיר במספר רעידות אדמה חזקות ובמגפת דבר, שלאחריהן ידעה תקופה של שלטון ספרדי עד למאה ה-18. במאה ה-18 הייתה סלרנו לחלק מן הרפובליקה הנפוליאונית.
במאה ה-20 הייתה סלרנו למקום מושבו של מלך איטליה שהתיישב בעיר, לאחר שעזב את רומא, בשנת 1943. במשך תקופה קצרה נוסדה בעיר "ממשלת הדרום" והיא הייתה לבירת איטליה לתקופה של חודשים ספורים.
במסגרת פלישת בעלות הברית לאיטליה נחתו חלק מן הכוחות סמוך לעיר סלרנו.
בתחילת המאה ה-21 סלרנו היא מרכז תרבותי בולט במחוז קמפניה ובאיטליה ומשמרת את תרבותה רבת הימים.
בעיר מתקיימים מדי שנה אירועי תרבות רבים.
האזור בו שוכנת העיר סלרנו היה מיושב ככל הנראה באופן רצוף החל מן העידן הפרהיסטורי, אולם ממצאים ארכאולוגיים חד-משמעיים ראשונים להתיישבות אנושית במקום מתוארכים אל בין המאות ה-9 וה-6 לפנה"ס.
היישוב האטרוסקי אירנה (אשר נוסד במאה ה-6 לפנה"ס) שכן מעבר לנהר אירנו, במקום שבו נמצא היום רובע פראטה של העיר.
היישוב היווה צומת מסחרי חשוב של האטרוסקים על המושבות היווניות של פאיסטום ואליאה.
עם התפשטות האימפריה הרומית, בשנת 194 לפנה"ס, תפסה המושבה הרומית סלרנום (Salernum) את מקומה של העיר האטרוסקית אירנה.
היא החלה כמושבה צבאית אולם בהדרגה הפכה למרכז סחר אשר קושר בדרך לעיר רומא.
ממצאים ארכאולוגיים מצביעים על עיר משגשגת.
בתקופת הקיסר דיוקלטיאנוס, בשלהי המאה ה-3 לספירה, הפכה סלרנום לבירה המינהלית של פרובינציית ברוטיה ולוקניה.
במאה ה-5 לספירה, לאחר נפילת הקיסרות הרומית המערבית המשיכה סלרנום להוות עיר מרכזית תחת שלטון האוסטרוגותים.
כתוצאה מן המלחמה הגותית (535-554) עברה השליטה בעיר למשך 15 שנה לידי האימפריה הביזנטית (553-568), עד שנכבש כמעט כל חצי האי האיטלקי בידי הלומברדים.
בדומה לערי חוף רבות אחרות בדרום איטליה, בתחילה לא תפסו הלומברדים את השלטון בעיר והיא נפלה לידיהם רק בשנת 646. העיר הפכה אחר כך לחלק מדוכסות בנוונטו (Ducato di Benevento).
סלרנו ידעה שיא בפריחתה תחת שלטון דוכסי לומברדיה.
בשנת 774 העתיק ארכיס השני מבנווטו את בירת דוכסות בנווטו לעיר סלרנו, זאת כדי לחמוק מתקיפת כוחות קרל הגדול ולהבטיח את שליטתו באזור אסטרטגי, הנמל המרכזי ונתיב ראשי בחבל קמפניה.
תחת שלטון ארכיס השני הפכה סלרנו למרכז אקדמי בו בלט בית הספר לרפואה.
הדוכס ציווה לבצר את העיר ועל ההר המשקיף על העיר נבנה מבצר עם צריחים.