tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
"שומר אמונים", בכל אופן, נכתב אך מעולם לא נחתם." על חלקו בהבאת הספר לדפוס כתב: "תהליך העריכה שהניב את הנוסח הסופי דמה יותר לנגיעה קלה ומהירה כדוגמת זו המתרחשת בשעת מסירה חשאית של חומר סודי."
אף ש"שומר אמונים" הוא האחרון שיצא לאור מספרי ג'ון לה קארה, הוא נכתב בשנת 2015 אך לא פורסם, ואחריו כתב לה קארה עוד שלושה ספרים ("מנהרת היונים", "מורשת של מרגלים" ו"איש שטח").
הועלו השערות שונות, בהן של ניק קורנוול, מדוע נמנע לה קארה מלפרסם את הספר.
שומר הברים הוא סרט פעולה אמריקאי משנת 2024, חידוש לסרט משנת 1989 בעל אותו שם, בבימויו של דאג לימן.
התסריט נכתב על ידי אנתוני בגארוצי וצ'אק מונדרי, ומככבים בו ג'ייק ג'ילנהול, דניאלה מלשיור, קונור מקגרגור ובילי מגנוסן.
הסרט הוקרן בבכורה עולמית ב-8 במרץ 2024, בערב הפתיחה של פסטיבל South by Southwest, ושוחרר לאקרנים על ידי אולפני אמזון דרך פריים וידאו ב-21 במרץ 2024. הוא זכה לביקורות מעורבות.
לוחם אמנויות לחימה משולבות לשעבר מתבקש על ידי בעלת פונדק דרכים בפלורידה קיז, כדי לשמור על הפונדק מגנגסטרים.
במהלך עבודתו הוא מגלה כי העניינים אינם רגועים כמו שהיה נראה, ונצרך להילחם עם כנופיית רשע שמתכננת להרוס את הפונדק.
תוך כדי הוא מתאהב בבתו של אחד מכנופיית הרשע ומתחבר לקהילה העדינה שחיה במקום.
שנייה לפני שעזב את המקום בעקבות קרב לא מוצלח הוא מגלה שהכנופיה פגעה בקהילה, ומתוך אחריות אישית חוזר לקרב קשה במיוחד מול חבורה של מטורפים כנגד כל הסיכויים.
בנובמבר 2013, החלו אולפני מטרו גולדווין מאייר בפיתוח הסרט כשרוב כהן הופקד על הבימוי ומייקל סטוקס משמש כתסריטאי.
בספטמבר 2015, כהן וסטוקס עזבו את הפרויקט בזמן שרונדה ראוזי לוהקה לתפקיד הראשי.
הצילומים היו צפויים להתחיל מתישהו בשנה שלאחר מכן.
בחודש לאחר מכן, ניק קסאווטס הופקד על הבימוי והתסריט.
בנובמבר 2021, MGM החלה בניסיון נוסף לקדם את הפרויקט, כאשר ג'ייק ג'ילנהול לוהק לתפקיד ראשי, ודאג לימן הופקד על הבימוי.
האולפן תעדף את הפקת הסרט למרות התחייבויותיהם של ג'ילנהול ולימן לסרטים "The Interpreter" ו-"Everest", בהתאמה.
חיפוש אחר תסריטאים חדשים החל ואוגוסט 2022, שלדון טרנר הגיש שכתוב של התסריט.
הפרויקט קיבל אישור מהאולפנים באוגוסט 2022, וההפקה תנוהל על ידי אולפני אמזון כתוצאה מרכישת אולפני MGM.
דניאלה מלשיור, בילי מגנוסן, קונור מקגרגור, גבמיסולה איקומלו, לוקאס גייג', האנה לאב לנייר, טרוויס ואן וינקל, בי.
קיי קאנון, ארתורו קסטרו, דומיניק קולומבוס, בו נאפ ובוב מנרי לוהקו לתפקידים לצד ג'ילנהול.
חואקים דה אלמיידה, דארן בארנט, קווין קרול וג'יי.
פארדו לוהקו לתפקידי משנה מאוחר יותר באותו החודש.
הצילומים החלו ברפובליקה הדומיניקנית ב-23 באוגוסט 2022. ב-3 במרץ 2023, ג'ילנהול צילם סצנה עם לוחם אליפות הלחימה האולטימטיבית לשעבר ג'יי היירון בעקבות השקילה החגיגית באולם של MGM Grand בלאס וגאס.
הסצנה צולמה לעיני מעריצים שהשתתפו בשקילה וכללו את נשיא ה-UFC דיינה וייט, הכרוז ג'ון אניק.
סצנת היציאה מהאולם עם ג'ילנהול צולמה במהלך ההפסקה באירוע.
ווקר ברטלמן היה אמור להלחין את המוזיקה לסרט.
בינואר 2024, פורסם כי ברטלמן עזב את הפרויקט והוחלף בכריסטוף בק.
שומר הנצח הוא פורטל זמן תבוני שהופיע לראשונה בפרק "The City on the Edge of Forever" בסדרת הטלוויזיה "מסע בין כוכבים".
מאז הופיע לראשונה בפרק זה, היו לו הופעות רבות בספין אופים, מחוות ופרודיות.
ביקום של מסע בין כוכבים, ניתוח של ההריסות בעולם הבית של שומר הנצח מרמז כי השומר הוא בן מיליארדי שנים, אבל אף אחד לא יודע מי בנה אותו.
הוא מסוגל לענות למי ששואל אותו שאלה, אך משמעותה של התשובה לא תמיד ברורה.
לדוגמה: כאשר הוא נשאל האם הוא מכונה או יצור חי, הוא משיב: "שניהם, ...
כאשר ספוק מגיב שאין כל סיבה לדבר בחידות, השומר עונה לו שהוא משיב באופן הטוב ביותר שיתאים ל"הבנה המוגבלת שלך".
השומר יכול לזהות שינויים בציר הזמן, אך בדרך כלל מספק למשתמשים בו מעט עזרה בלהבין איך לשנות את ציר הזמן בחזרה.
כאשר שינויים אלו מתרחשים, אלו אשר נמצאים בקרבתו של השומר מבודדים מההשפעות של השינויים בציר הזמן.
לשומר הנצח הייתה הופעה נוספת על המסך, בפרק "Yesteryear" של "מסע בין כוכבים: סדרת האנימציה" (1973), שבה קולו של השומר בוצע על ידי ג'יימס דוהאן (שמגלם את סקוטי).
בשנת 2020 היווה שומר הנצח חלק מרכזי בעלילת הפרק הכפול "Terra Firma" בעונתה השלישית של הסדרה "מסע בין כוכבים: דיסקברי".
לאורך רוב הפרק מופיע שומר הנצח בדמות אנושית בשם קארל, לצד דלת, כשלקראת סוף הפרק מתגלה דמותו האמיתית של שומר הנצח ששולח את הקיסרית פיליפה ג'ורג'יו למבחן אישיות ביקום המראה ולאחר שהיא עוברת אותו, הוא מחזיר אותה מהמאה ה-32 למאה ה-23.
במיני-סדרה הלא-קאנונית "Star Trek: Of Gods and Men", צ'ארלי אוונס (דמות שהופיעה ב"מסע בין כוכבים: הסדרה המקורית") משתמש בפורטל הזמן על מנת לשוב אחורה בזמן, ולשנות את ההיסטוריה.
כמו כן, השומר מופיע גם בפרק של "Star Trek: New Voyages", אך בגרסה גדולה הרבה יותר, המאפשרת לספינת חלל לטוס דרכו.
שם מחבר/ת עלילה "לבו של השטן" כרמן קרטר מקורו של שומר הנצח מתגלה.
"פדרציה" ג'ודית וגארפילד ריבס-סטיבנס שומר הנצח כנראה הפסיק להגיב לשאלות, כמה שנים אחרי אירועי "The City on the Edge of Forever", אבל עונה על שאלה אחת מיוחדת ששואל אותו ג'יימס ט' קירק.
"אימזדי" פיטר דייוויד פורטל הזמן משמש כחלק בלתי נפרד מהסיפור, ביוצרו ציר זמן חלופי שבו דיאנה טרוי מתה בידיו של מדען מהעתיד על מנת לעצב מחדש את ההיסטוריה של המין שלו.
הניסיון של אדמירל ויליאם רייקר מהעתיד לבטל את השינויים בציר הזמן מניעים את הרומן לסיומו.
"מסע בין כוכבים: ציד מכשפות:מקוי: מקור של צללים" דייוויד ר' ג'ורג' ה-III טרילוגיה זו בוחנת את ההשפעות ארוכות הטווח על קירק, ספוק, ומקוי לאחר האירועים של "The City on the Edge of Forever", בהיסטוריה החלופית, לפני שתוקנה.
הספר השלישי מתמקד בחייו של ד"ר מק'קוי, שאותו קירק וספוק מעולם לא הצילו, ועליו להסתגל לחיים במאה ה-20. ישנו רמז לגורלם של שומרים.
"מסע בין כוכבים: הגבול הראשון" דיאן קאריד"ר ג'יימס קירקלנד שומר הנצח מסייע לקירק ולצוותו לחזור לעבר, ממש לפני הכחדת הדינוזאורים, על מנת לתקן ציר זמן חלופי, שממנו הם נפרדים זה מזה כתוצאה מהשפעה לא צפויה של מערכת מיגון ניסיונית חדשה.
"בן של אתמול" ו"זמן עבור אתמול" א.ס.
קריספין קירק, ספוק ומקוי משתמשים בשומר הנצח כדי לבקר בכוכב הלכת סארפיון, ומוצאים את זר – בנו האבוד של ספוק עם זאראבת'.
"שומר" ויליאם שטנר קירק וטיבריוס נכנסים אל תוך אובליסק עצום של גזע חייזרים, ומגלים כי בחדר האחרון נמצא שומר הנצח.
"מסע בין כוכבים 4: השיבה הביתה" ונדה מקינטייר מקוי מכעיס את קירק לפני המסע בזמן בשאלות כגון: "מה שומר הנצח היה אומר?" "ההנחיות של הדוקטור" דיאן דוויין אובליסק, אשר יכול לבצע שינויים מוגבלים בזמן, מזכיר את שומר הנצח כקולגה שלו.
"רצף ה-Q" גרג קוקס Q צעיר רומז כי החורבות שסביב שומר הנצח נבנו במקור על ידי אבותיהם האורגניים של ה-Q.
"מדריך Q לרצף" מיכאל יאן פרידמןרוברט גרינברגר Q רומז כי מטרתו המקורית של שומר הנצח הייתה להיפטר מאשפה.
כותרת מחבר/ת אוסף עלילה Mind-Sifter שירלי ס' מייווסקי Star Trek: The New Voyages קפטן קירק מאושפז בבית חולים פסיכיאטרי על כדור הארץ בשנות ה-50, לאחר שנחטף על ידי קור והועבר דרך שומר הנצח.
ספוק מקודם לדרגת קפטן ויוצא למשך שנה למשימה לחפש אחר קירק.
Guardians ברט הודג'ינס Strange New Worlds VII בעתיד, בו ההורטה משרתים את שומר הנצח כמגיניו, על מנת למנוע מכל הגזעים המרושעים מלשנות את ציר הזמן בכוונה.
הסיפור עושה שימוש בכמה גיבורים ונבלים פופולריים מהיקום של מסע בין כוכבים (אודו, קיו, הבורג ועוד).
בסיפור קומיקס משנת 1978, תחת הכותרת "No Time Like the Past", מוזכר שומר הנצח.
סיפור קומיקס בחמישה חלקים משנת 1993 כולל את שומר הנצח.
בסיפור משנת 1990, שומר הנצח מראה לגאינן, חברת צוות האנטרפרייז-D, כיצד לשחזר את ציר הזמן החלופי, שבו רוב רביע אלפא נמצא תחת השליטה של הבורג.
במשחק התפקידים הממוחשב "Fallout 2" יש מפגש אקראי שבו השחקן יכול להיכנס לפורטל זמן הדומה במראהו לשומר הנצח, אשר, באופן פרדוקסלי, גורם לו להתחיל מחדש את העלילה של המשחק הקודם, Fallout.
ב-Star Trek Online, המשימה "City on the Edge of Never" כרוכה בשימוש בשומר הנצח כדי לנסוע בזמן על מנת למנוע מהקלינגונים מלשנות את ההיסטוריה.
"שומקום" הוא שיר שנכתב והולחן על ידי הזמר-יוצר הישראלי אביב גפן, אותו ביצע עם להקת הרוק התעויוט.
השיר יצא לאור כסינגל מתוך אלבומם "שומקום" משנת 1995.
את השיר כתב גפן כמחאה על המצב החברתי בישראל באותה העת.
בשיר מזכיר את הגעתה של כת השטן לישראל ותפוצתה בקרב ילדים ונוער (), אונס והתעללויות ().
עם הוצאתו לאור, זכה השיר לפרסום רב ואחת משורותיו,, עוררה שערורייה מאחר שנתפסה כביקורת על ראש ממשלת ישראל דאז, יצחק רבין, שהרגלי השתייה שלו היו נושא נפוץ בעיתונות הצהובה באותה התקופה.
עם זאת, סיפר גפן בראיונות לאורך השנים כי את השיר כתב על הממשלה ש וכי מעריץ את פועלו של רבין למען השלום.
על אף הצהרת כוונות זו, נאסר השיר להשמעה בתחנות הרדיו ברחבי ישראל בעקבות תביעה פרטית.
למרות איסור זה, השיר הגיע למקום השלושה-עשר במצעד הפזמונים העברי לשנת ה'תשנ"ה.
רבין לא נפגע מן השורה, ואף נפגש עם גפן פעמים רבות, כאשר האחרונה בהן הייתה בעצרת השלום בכיכר מלכי ישראל, בתומה נרצח.
אביב גפן - זמרה, הפקה, עיבוד
ערן מיטלמן – אורגן האמונד, קלידים, פעמון
אלן הודס – קולות רקע
שומרונים (בעברית שומרונית: ࠔࠠࠌࠝࠓࠩࠉࠌ שָׁמֵרִים, במשמעות שומרי התורה, בערבית: السامريون, אַ־סָּאמִרִיּוּן) הם עם וקבוצה דתית-טריטוריאלית ייחודית שחיה במשך מעל אלפיים שנה בשומרון, וטוענת להיותה המשך ישיר של בני ישראל.
השומרונים טוענים כי הם צאצאי שבטי אפרים, מנשה ולוי שלא גלו במהלך גלות עשרת השבטים לאחר חורבן ממלכת ישראל.
הדת השומרונית היא דת טריטוריאלית, ומבוססת על האמונה כי השומרונים הם ה"שומרים", כלומר שומרי התורה המקורית, לפי נוסח ייחודי של התורה המצוי בידם.
נוסח זה, הכתוב בכתב שומרוני הדומה במידה רבה לכתב העברי הקדום, כולל כמה הבדלים עלילתיים.
שפתם של השומרונים דומה לעברית עתיקה, והם מחזיקים בגרסה משלהם לחגים המקובלים גם ביהדות וגם מנהגיהם שונים מאלה הנהוגים בעם היהודי.
עקב אמונתם רק בחומשי התורה ובספר יהושע מתוך כל כתבי המקרא, סיפור הזיכרון הלאומי-היסטורי שלהם מתחיל מסיפורי התורה וכיבוש יהושע את הארץ, ממשיך כאלפיים שנה בזיכרון שושלות הכהנים הגדולים בהר גריזים, ומתרחב לקראת סוף העת העתיקה, מתקופת בבא רבה והלאה.
בניגוד לזיכרון ההיסטורי היהודי, הנרטיב השומרוני נעדר סיפורים על תקופת השופטים ותקופת ממלכת ישראל, מלכיה ונביאיה, ומתייחס רק להתפלגות הכהונה הגדולה באותה תקופה.
במהלך ההיסטוריה התגלעו מחלוקות בעלות אופי דתי בין היהודים לבין השומרונים, המכונים בספרות חז"ל בשם "כותים" ומעמדם ההלכתי שנוי במחלוקת.
המחלוקת המרכזית בין היהודים לשומרונים סובבת סביב "המקום הנבחר" לבניית בית המקדש, אותו מזהים השומרונים עם הר גריזים.
וכן סביב האמונה בשאר כתבי הנביאים והכתובים.
בשלהי העת העתיקה חייתה בשומרון אוכלוסייה שומרונית צפופה, שהתפשטה גם דרומה ומערבה בעקבות הידלדלות היישוב היהודי ביהודה במרד בר כוכבא, וכן במספר קהילות מחוץ לארץ ישראל.
אולם, במהלך המאות ה-5 וה-6, העדה הצטמצמה כתוצאה ממרידות השומרונים כנגד האימפריה הביזנטית וכן תהליכי התנצרות.
לאחר הכיבוש הערבי של ארץ ישראל, שומרונים רבים המירו את דתם לאסלאם בעקבות רדיפות דתיות, מיסים כבדים, עוני ופרעות, והישוב השומרוני הכפרי כמעט ונכחד.
השומרונים חוו שוב רדיפות, מעשי טבח והתאסלמות בכפייה גם בימי הצלבנים, האיובים והעות'מאנים, ועד ראשית המאה ה-20 שרדו כ-130 נפש בלבד, שהתרכזו בעיר שכם.
מספר משפחות מוסלמיות בשכם וסביבתה מתייחסות לשומרונים ושומרות את דבר מוצאן השומרוני.
בעשורים האחרונים השתקמה מעט הקהילה השומרונית, ונכון ל-2021 היא מונה כ-840 נפשות, מרביתם חיים בקריית לוזה שבהר גריזים, ובשכונה השומרונית בעיר חולון.
ייסוד השכונה בחולון נעשה ביוזמתו של הנשיא יצחק בן-צבי, שחקר בעברו כהיסטוריון את השומרונים, כדי לאחד את הקהילות הקטנות שהיו פזורות לכדי קהילה מגובשת ויציבה.
השומרונים תושבי חולון מחזיקים בתעודת זהות ישראלית ומתגייסים לצה"ל, ואילו תושבי קריית לוזה מחזיקים בתעודת זהות כפולה, ישראלית ופלסטינית, וכן לומדים ועובדים בצמוד לאוכלוסייה הערבית בשכם, ולכן פטורים משירות צבאי.
לפי החוקר בן-ציון לוריא נבנתה האוכלוסייה השומרונית מחמישה רבדים:
האוכלוסייה הישראלית המקורית שעליה נוספו ארבעה גלי הגירה בתקופה של 80 שנה לאחר כיבוש שומרון.
הגל הראשון מקורו באוכלוסייה מערי בבל ומכותא שהוגלתה על ידי מלך אשור כשנה לערך מכיבוש שומרון בשנת 721 לפנה"ס.
הגל השני בשנת 715 לפנה"ס מקורו בשבטי ערב (תמוד, אבדידי, מרשימנו, וחיפא (עיפא)) שבמדבר הסורי אשר הוגלו על ידי סרגון השני לאזור השומרון.
על הגל השלישי קיים מידע מועט והוא נזכר בוויכוח הידוע שבין ראש הגולה זרובבל בן שאלתיאל לבין "צרי יהודה ובנימין".
הגל הרביעי מקורו בגולים עילמים שהוגלו על ידי אשורבניפל מלך האימפריה האשורית החדשה, מעט אחרי 641 לפנה"ס.
ההגליות שאירעו לאחר הכיבוש האשורי של עבר הירדן והגליל היו כנראה רחבות יותר בהיקפן, ושבטי ראובן, גד, דן ונפתלי לא נזכרים יותר במקורות ההיסטוריים.
מנגד, נראה כי ההגליות מאזור השומרון, שבו הייתה התיישבות צפופה יותר באותה העת, היו מצומצמות יותר.
גם אם האשורים הגלו כ-30,000 איש כפי שהם טענו, סביר שרבים נשארו באזור.
בהתבסס על הממצא הארכאולוגי מאזור השומרון, הארכאולוג אדם זרטל העריך כי רק 10% מתושבי השומרון הוגלו, ובמקומם הובאה לאזור אוכלוסייה של לא יותר מכמה אלפים.
לפיכך, הוא מציע שרוב האוכלוסייה הישראלית באזור נותרה במקומה.
טענה זו מתיישבת עם הכתוב בספר דברי הימים, שבו נזכרים בני אפרים, מנשה, זבולון, אשר ויששכר גם אחרי חורבן ממלכת ישראל.
גם הארכאולוג יצחק מגן סבור כי הגרסה המובאת בספר דברי הימים קרובה יותר למציאות ההיסטורית; לטענתו, ייתכן שמדיניות חילופי האוכלוסין האשורית נכשלה, וחלק גדול מתושבי ממלכת ישראל נותרו בשומרון.
הגנטיקה המודרנית תומכת באופן חלקי הן בטענות השומרונים והן בתיאור המקראי והתלמודי, מה שמרמז כי שושלת היוחסין של השומרונים נעוצה בשילוב כלשהו של שתי המסורות הללו.
בתחילת המאה העשרים ואחת נערכו מספר מחקרים גנטיים על העדה השומרונית.
מחקר גנטי שנערך ב-2004 השווה בין השומרונים ליהודים מעדות שונות כולל אשכנזים, עיראקים, טריפוליטאים, מרוקאים, תימנים וביתא ישראל.
במחקר נבחן גם הקשר בין אוכלוסיות אלו לבין דרוזים ופלסטינים.
מחקר זה, שנערך תוך השוואה וסיכום של מחקרים קודמים, העלה כי:
רמת הגיוון הגנטי שנמצאה אצל השומרונים בכרומוזום Y (המועבר מאב לבן) נמוכה ביותר.
בנוסף, רמת האחידות של הכרומוזום בתוך כל אחת מארבע משפחות השומרונים גבוהה.
יש בכך כדי להצביע על אופייה הפטריארכלי של החברה השומרונית.
כרומוזומי Y אצל השומרונים דומים יותר לאלו של היהודים, ובעיקר לאלו של יהודים "כוהנים", מאשר לאלו של ערביי ארץ ישראל.
לעומת זאת, הגנום המיטוכונדרי (העובר מאם לילדיה) של השומרונים דומה לאוכלוסיות מזרח-תיכוניות אחרות.
על בסיס ממצאים אלו ועל בסיס ההתייחסות המקראית לשומרונים משערים החוקרים שמרבית השומרונים הם צאצאים של קבוצת כוהנים מממלכת ישראל שלא גלו בגלות עשרת השבטים אלא נשאו נשים אשוריות ואחרות, שהוגלו לארץ ישראל בהתאם למדיניות האשורית.
לפי המסורת השומרונית, הם "ישראלים טהורים", חלק מעם ישראל ונושאי מורשתו האמיתית.
את הפירוד בינם לבין היהודים הם תולים בחילוקי דעות בדבר "המקום הנבחר" לבניית בית המקדש.
לדבריהם משה רבנו קבע את קדושתו של הר גריזים, ולכן, לפי המסורת שבידם, בנה יהושע בן נון את המשכן בהר גריזים באתר על ההר שהם מכנים "גבעות עולם".
בהר כיהנו ככהנים גדולים פינחס בן אלעזר בן אהרן הכהן ובניו.
המשכן, בהר גריזים, הוכר על ידי כל שבטי ישראל.
הם מצביעים על שושלת בני אהרן הכהן:
לאבישוע המוזכר בסוף השושלת הם מייחסים את כתיבת ספר התורה המצוי עד היום ברשותם, הוא "ספר אבישע".
מקום קבורתם של פנחס ובניו בגבעת פינחס הוא הכפר הערבי
עוורתא, הנחשב למקום קדוש לעדת השומרונים.
לתקופה זו, שבה היה המשכן בהר גריזים, קוראים השומרונים "רחותה" (הגייה: רוּתָא; במקור נכתב "רעותה") – ימי הרצון.
השומרונים מספרים על סכסוך שפרץ בין עלי הכהן שהיה מזרע איתמר הכהן לבין עזי הכהן .
כתוצאה מכך פרש עלי הכהן והקים את המשכן בשילה.
רוב העם הלך אחרי עלי הכהן.
לפיכך יוצא כי הפירוד בעם ישראל נוצר על ידי השבטים שפרשו ולא קיבלו את הדעה כי הר גריזים הוא "המקום בו בחר ה'".
בסוף ימיו של עזי הכהן החלה תקופת "פנוּתה", הסתרת הפנים, וזאת בעקבות נטישת הר גריזים.
רק שבטי בני יוסף, שבט אפרים ושבט מנשה, המשיכו לשמור על המסורת האמיתית.
לכן, השומרונים קוראים לעצמם "שָׁמֵרִים" משום ששמרו לדעתם את תורת משה המקורית.
השומרונים היום טוענים שהם צאצאי השבטים הישראלים אפרים ומנשה, אשר לא גלו עם שאר עשרת שבטי ממלכת ישראל בגלות אשור שאירעה בשנת 722 לפנה"ס.
השומרונים אינם מאמינים בכתבי המקרא מהנביאים ומהכתובים, אלא מאמינים בחומשי התורה ובספר יהושע השומרוני השונה באופן מהותי מספר יהושע הקיים בספרייה היהודית.
כמו כן לא מצוי בנרטיב השומרוני זיכרון של ממלכת ישראל או של השופטים.
מקור השומרונים לפי המסורת היהודית
לפי המסורת היהודית, השומרונים הם צאצאי הקבוצות שהגלו האשורים לשומרון לאחר חורבן ממלכת ישראל במאה ה־8 לפנה"ס.
האימפריה האשורית החדשה פעלה בשיטת ההגליה: את האוכלוסייה שכבשה היא הגלתה ממקום מושבה אל מקום אחר, ככל הנראה על מנת למנוע מרידות אזוריות.
בכתובת אשורית מלכותית שנחשפה, מתפאר סרגון השני על כך שגירש 27,290 איש מתושבי שומרון.
ספר מלכים מתאר גם הוא את חילופי האוכלוסין שביצעו האשורים:
על פי המסופר במקרא (ספר מלכים), לאחר חורבן ממלכת ישראל הגלו האשורים את הכותים לשומרון מכותא וערים נוספות באזור מסופוטמיה.
בתלמוד השומרונים מכונים בשם כותים, כינוי המייחס את מוצאם לעיר העתיקה כותה, הממוקמת בעיראק של ימינו.
גם יוסף בן מתתיהו משתמש בכינוי "כותים" לתיאור השומרונים.
כאשר הגיעו אותם המהגרים לשומרון, ה' שלח אריות שהרגו בהם.
הכותים הכירו בכך שהאריות באו עליהם משום שאינם יודעים "את משפט אלוהי הארץ", ולכן פנו אל מלך אשור בבקשה לטפל בכך.
מלך אשור ציווה להשיב לשם את אחד הכהנים מממלכת ישראל שהגלה לאשור על מנת ש"יֹרֵם אֶת-מִשְׁפַּט אֱלֹהֵי הָאָרֶץ".
כך מסופר שהכהן לימדם את חוקי עם ישראל, והם קיבלו את תורת עם ישראל.
על שם הסיפור הזה קיבלו הכותים את הכינוי "גרי אריות" – שכן התגיירו מפחד האריות שהרגו בהם.
מנגד, בספר דברי הימים ב' מוזכרים בני השבטים מנשה, אפרים, שמעון והגרים שהיו איתם, כמי שמצטרפים לתושבי ממלכת יהודה בימיו של אסא.
בפרק ל', חזקיהו מלך יהודה פונה לבני אפרים, מנשה, זבולון, אשר ויששכר לשוב ולהתאחד עם תושבי יהודה על מנת לחגוג את חג הפסח בירושלים, ובימי יאשיהו, המקדש משופץ בכסף שנאסף גם "מיד מנשה ואפרים ומכל שארית ישראל" (ל"ד, ט').
ירמיהו אף הוא מזכיר אנשים משכם, שילה ושומרון שמעלים מנחה ולבונה לבית המקדש (ירמיהו מ"א, ה').
למעשה, בדברי הימים אין אף אזכור להגירה של כותים אל השומרון.
לאורך ההיסטוריה, יהודים רבים דחו את טענתם של השומרונים כי מוצאם בשבטי ישראל הצפוניים, אם כי חלקם ראו בדת השומרונית כזרם נוסף ביהדות (כדוגמת היהדות הקראית).
ממצאי המחקר הגנטי המתפתח, הקרבה הרבה בין הכתב השומרוני לבין הכתב העברי הקדום, ומחקרים רבים שהדגימו את הקשר בין נוסח שומרון לבין נוסח המסורה, הובילו לכך שכיום כמעט בלתי ניתן להפריך את היותם של השומרונים צאצאיהם של בני ישראל, אם כי אינם יהודים על פי מסורת ישראל.
חז"ל עסקו רבות בשאלה האם השומרונים חלק מישראל או שמא הם נוכרים.
רבי עקיבא קבע כי הם גרי צדק (ירושלמי, גיטין א ה, מג ע"ג).
רבי ישמעאל, למשל, קבע כי כותים גרי אריות הם (בבלי קידושין עה ע"ב), או שאומנם "גירי צדק היו מתחילתן", אך לימים הם נאסרו (כותיים ב ז).
המחלוקת בנושא גברה לאחר מרד בר כוכבא.
בבראשית רבה מתואר מפגש בין רבי מאיר לבין שומרוני:
השומרוני טוען כי מוצאו מיוסף, אך רבי מאיר משיב לו שהשומרונים מקורם בשבט יששכר.
רבן שמעון בן גמליאל טען שכותי כישראל (תוספתא, תרומות ד יב, יד), אך ר' יוסי ור' שמעון לא הסכימו עם קביעה זו (שם, דמיי ה כא).
רבי יהודה סבר אף הוא כי כותים כישראל, אבל אחר כך חזר בו וקבע כי הם מלים לשם הר גריזים (עבודה זרה ג יג).
על פי מדרש פרקי דרבי אליעזר, מקור השם שומרונים נובע ממגוריהם בקרבת העיר המקראית שומרון.
בין השומרונים והיהודים התעוררה מחלוקת בתקופת שלטונה של האימפריה הפרסית בארץ ישראל.
כורש מלך פרס ששלט לפי עקרון הסובלנות הדתית אפשר ליהודי בבל (שהוגלו על ידי מלך בבל ב-586 לפני הספירה לאחר חורבן בית המקדש הראשון) לחזור לארץ ישראל ולבנות את בית המקדש השני.
האישור שהגולים קיבלו ממלך פרס נקרא הצהרת כורש.
הגולים ששבו מבבל בשנת 516 לפני הספירה, מצאו במקום את השומרונים.
על פי המסורת היהודית (כמסופר בספר עזרא), השומרונים רצו להצטרף לבניית בית המקדש השני בירושלים, אך הגולים סירבו.
השבים דחו אותם בטענה שרק להם ניתן האישור לבניית הבית.
השומרונים עצמם טוענים שמעולם לא רצו להצטרף לבניית בית המקדש בירושלים, אלא שהם דבקו במקדש שליד שכם מאז ימי יהושע בן נון.
השומרונים הערימו קשיים על בניית המקדש.
הם ניסו למנוע את הקמת בית המקדש באיומים ובפגיעה במורל של שבי ציון.
בנוסף, לפי המקרא פנו השומרונים בתלונות שקר לשלטונות הפרסיים שהיהודים מתכוונים למרוד בשלטון הפרסי.
לפי ספר נחמיה, אדם בשם סנבלט החורני חתר תחת נחמיה וניסה לחבל בחידוש בניין חומות ירושלים.
באחד ממכתבי יב, סנבלט מוזכר כמנהיג השומרונים ופחה של פחוות שומרון מטעם האימפריה הפרסית.
באחת האיגרות, יהודי האי יב מבקשים מבניו של סנבלט לעזור להם לבנות מחדש את המקדש לאלוהי ישראל.
על פי חפירות ארכאולוגיות שנערכו בהר גריזים, מקדש שומרוני נבנה במקום ככל הנראה במהלך המחצית הראשונה של המאה ה-5 לפנה"ס.
אחרי כיבוש ארץ ישראל על ידי אלכסנדר מוקדון מרדו בו השומרונים.
בעקבות המרד, הצבא היווני החריב את העיר שומרון והאזור היה למושבה צבאית מקדונית.
כך עבר מרכז השומרונים לעיר שכם.
לפי מגילת תענית, השומרונים ביקשו מאלכסנדר מוקדון להרוס את ירושלים, מזימה שסיכל שמעון הצדיק.
יוסף בן מתתיהו מסכם את אופי היחסים בין היהודים לשומרונים בתקופת בית שני: "והשומרונים, אשר המטרופולין שלהם באותו זמן הייתה שכם החונה ליד הר גריזים והמיושבת אנשים שפרשו מעם היהודים, בראותם שאלכסנדרוס חלק ליהודים כבוד ויקר עד כדי כך, החליטו להכריז (על עצמם) כי יהודים הם.
כשהיהודים נתונים בצרה, הרי השומרונים מכחישים שהם קרוביהם ומודים אותה שעה על האמת; אולם כשהם רואים, שהמזל מאיר להם (ליהודים) פנים קצת, הריהם ממהרים להתחבר אליהם ואומרים שהם קרובים להם ומתייחשים על אפרים ומנשה".
באי דלוס נמצאו שתי כתובות הקדשה ביוונית (מתוארכות לשנים 250–175 לפסה"נ ו-150–50 לפסה"נ בקירוב), הנפתחות במשפט: "הישראלים אשר בדלוס, המעלים מנחה להרגריזים הקדוש".
כתובות אלו מעידות על הגדרתם העצמית של השומרונים את זהותם בתקופה ההלניסטית, המושתתת על ישראליוּת ועל קדושתו של הר גריזים, ומעידות גם על קיומה של פזורה שומרונית מחוץ לארץ ישראל כבר בתקופה ההלניסטית המוקדמת.
עדות זו מצטרפת לידיעות על קיומה של פזורה שומרונית במצרים באותה תקופה.
לפי ספר מקבים ב, פרק ד', כאשר חזר אנטיוכוס אפיפנס ממסעו הלא מוצלח לכיבוש מצרים ודיכא את מרד יאסון שפרץ בירושלים, הוא מינה את אנדרוניקוס על הר גריזים.
על פי פרופ' מור מעשה זה מעיד על כך שגם השומרונים מרדו באנטיוכוס.
את אנדרוניקוס החליף אפולוניוס כמושל השומרון.
לטענת יוסף בן מתתיהו, גזירות אנטיוכוס הביאו את השומרונים להתכחש לקשר הדתי אל היהודים: "כיוון שראו השומרונים את היהודים נתונים בצרה, שוב לא הודו שהם קרוביהם ושהמקדש על הר גריזים הוא מקדש לאל עליון, והיה מעשה זה לפי טבעם...
אלא אמרו, שהם מתיישבים (שבאו) מן המדים והפרסים".
לדבריו, שלחו השומרונים מכתב אל אנטיוכוס, ובו טענו כי הם "צידונים מימים קדמונים" ושהם שונים מהיהודים בגזעם ובמנהגם, ואף ביקשו שמקדשם יכונה "מקדש זאוס ההלני".
בשנת 111 או 108 לפני הספירה נחרב המקדש השומרוני על הר גריזים ונכבשה שכם, מרכזם של השומרונים, בידי השליט החשמונאי יוחנן הורקנוס.
יוסף בן מתתיהו מספר כי באותה התקופה, אנטיוכוס יצא למלחמה נגד המדיים ובין ערי סוריה כבש את שכם ואת הר גריזים ו"הכניע את עם הכותים, אשר ישב סביב לבית-מקדש כתבנית המקדש בירושלים".
בזמן השלטון הרומאי היה השומרון חלק מפרובינקיית יהודה.
על פי יוסף בן מתתיהו, משיח שקר כינס את השומרונים על הר גריזים, סביב שנת 35, ופונטיוס פילטוס, שחשש ממרד, טבח בהם למרות אי-היערכותם.
יוסף בן מתתיהו מספר על התנגשויות שאירעו בין השומרונים ליהודי הגליל בתקופת הנציב קומאנוס.
קומאנוס יצא מקיסריה לעזרת השומרונים עם גדוד פרשים והרג רבים מאנשי החבורה של אלעזר ורבים אחרים לקח בשבי.
בחג פסח שנת 52, הגיע הנציב הרומי בסוריה, אומידיוס קוודרטוס, לקיסריה, וציווה לצלוב את כל האנשים שקומאנוס תפס.
טבח נוסף ערכו הרומאים בשומרונים בזמן המרד הגדול בשנת 67 לערך, כאשר נאספו שנית בהר גריזים מתוך מחשבה שהמקום הקדוש יגן עליהם.
השומרונים לא השתתפו במרד הגדול ובמרד בר כוכבא, ובעקבות דילול האוכלוסייה היהודית כתוצאה מן המרידות, האוכלוסייה השומרונית התפשטה מחוץ לחבל השומרון והפכה למרכיב העיקרי בפרובינקיה.
על פי הערכה של השומרונים עצמם, מספרם במאות ה-4 וה-5 היה כמיליון ומאתיים אלף נפש.
ממצא ארכאולוגי המאפיין את השומרונים בתקופה הרומית, הם ארונות קבורה מאבן שתקופתם במאות השנייה והשלישית לספה"נ.
אלה נמצאו במקומות שונים שבין הגליל למרכז הארץ ומשזוהו כשומרוניים שימשו במחקר למפות את האתרים והיישובים של השומרונים בתקופה הנדונה.
זוהי קבוצה הומוגנית שתפוצתה מצביעה על פריחת היישובים השומרוניים בעיקר באזור הר שומרון ובבמישור החוף הצפוני בתקופה הנדונה.
הסרקופגים השומרוניים מבטאים שמירה על המסורות הדתיות של השומרונים וחלקם נושאים כתובות עם שמות שומרוניים.
הוא חילק את הארץ לאחד־עשר מחוזות שהשליטה בהם הוענקה למשפחות מכובדות.
לאחר מותו של בבא רבה פרצו ארבע מרידות של השומרונים: בשנת 484 השומרונים ביקש לנצל את המרד של אילוס (484–488) שבסיסו היה באנטיוכיה כדי לערער את השלטון הביזנטי בארץ ישראל, אך המושל (Dux) של ארץ ישראל הצליח לדכא את המרד והוציא את מנהיגו, יוסטאטס, להורג.
המורדים נענשו ואף הוצב חיל מצב ביזנטי בהר גריזים, הקדוש לשומרונים.
המרד השני והיותר משמעותי של השומרונים נגד השלטון הביזנטי פרץ בראשית שלטונו של הקיסר יוסטיניאנוס הראשון בשנת 529. הרקע למרידה הגדולה הזאת היה המתח בין הנוצרים לשומרונים בארץ ישראל וגזירות הדת הקשות שנכפו על האוכלוסייה השומרונית על ידי השלטון הביזנטי.
עם זאת, הסיבות המיידיות שגרמו לפרוץ המרד אינן ידועות.
מיעוט המקורות לא מציג תמונה ברורה של מהלך המרד, אך נראה שהמוקד היה באזור שכם בשומרון.
אש המרד אחזה עד מהרה כמעט בכל ארץ ישראל והמורדים ניצחו את היחידות הביזנטיות המעטות ששמרו על הסדר בפנים הארץ.
המורדים בזזו כנסיות ורצחו נוצרים רבים ואף החריבו כפרים נוצריים שלמים.
למרות ההצלחה הראשונית, התעשת השלטון הביזנטי וכוחות צבא רבים בראשותו של מושל הפרובינקיה פלשתינה טרטיה, תאודורוס סימוס, הביסו את המורדים בקרב מכריע.
מעשי הנקם של השלטון הביזנטי היו קשים, וכמה עשרות אלפי שומרונים נהרגו.
לאחר מכן היו עוד שתי מרידות שומרוניות – בשנת 555 או 556 ובשנת 572. מרידות אלה גרמו לתגובות קשות של השלטון הביזנטי, ושומרונים רבים נהרגו, אחרים נעקרו מעל אדמתם, ורבים נאלצו להתנצר.
עם זאת, ממקורות בני התקופה עולה כי היישוב השומרוני שרד את המרידות.
עולה רגל איטלקי שעבר בשומרון בשנת 570 לספירה לערך, מספר כי "הגענו לעיר סבסטה, מקום קבורתו של הנביא אלישע.
היו ערים וכפרים שומרוניים אחדים בדרכנו בעמקים, ובכל מקום, כשעברנו לאורך הרחובות, הם שרפו את טביעות רגלינו בעזרת תבן, בין אם היינו נוצרים ובין יהודים, וזאת בשל סלידתם משניהם".
מהמחקר הארכאולוגי עולה כי לא התרחש שינוי משמעותי בזהות האוכלוסייה המקומית תחת השלטון הביזנטי.
על פי מנחם מור, הגורם המרכזי לדלדול האוכלוסייה השומרונית במאה ה-5 וה-6 לא היה המרידות בביזנטים, אלא תהליך ההתנצרות הממושך של אוכלוסיית ארץ ישראל באותה העת.
לדעתו, שומרונים רבים בערים ובכפרים אימצו את הנצרות, חלקם בכפייה ואחרים מרצונם החופשי.
ערב הכיבוש הערבי של ארץ ישראל, התגוררה בשומרון אוכלוסייה שומרונית ענפה, בנוסף לקהילות במצרים, סוריה ואיראן.
ניצחון המוסלמים בקרב הירמוך בשנת 636 הוביל לבריחתם של שומרונים רבים, בעיקר מקרב הקהילה השומרונית במישור החוף.
תחת שלטון בית אומיה, לא הופעל לחץ מיוחד על האוכלוסייה המקומית, והשומרונים המשיכו לחיות בארץ ישראל כד'ימים, בני חסות, ושילמו מיסים כדוגמת מס הג'יזיה.
אולם, תחת שלטון בית עבאס התערערו היחסים עם השלטונות המוסלמיים.
באותה העת גם התיישבה באזור השומרון אוכלוסייה מוסלמית.
אירועים אלו הביאו להתאסלמות של חלק גדול מבני העדה.
המחקר הארכאולוגי תומך במסקנות העולות מן הטקסטים בני התקופה, ומדגים כי העבודה בגתות ממערב לשומרון נפסקה בתקופה העבאסית, בשעה שהכפרים שהפעילו אותן נותרו מיושבים.
לדעת נתן שור, ממצא זה מעלה כי השומרונים יושבי הכפרים התאסלמו באותה התקופה, ונאלצו לציית לכללי הדין האסלאמי שאוסר על יצירת יין ועל צריכתו.
בסופה של התקופה המוסלמית הקדומה, האוכלוסייה הכפרית בשומרון "נעלמה", והאוכלוסייה השומרונית העירונית המצומצמת התרכזה בעיקר בעיר שכם, אבל גם בערים נוספות בארץ ובאזור כדוגמת קיסריה, קהיר, דמשק, חלב, סרפנד ואשקלון.
באפולוניה הייתה קהילה שומרונית גדולה.
ב-809, בעקבות מותו של הח'ליף הארון א-רשיד, נערכו פרעות בקהילה השומרונית המקומית ונהרס בית הכנסת שלה.
במאה העשירית השתפרו היחסים בין המוסלמים, היהודים והשומרונים.
במאה ה־14 שלטו בארץ הממלוכים, שפגעו באתרים המקודשים לשומרונים והפכו אותם למסגדים.
בשל העובדה כי מוחמד לא שמע על השומרונים או הכיר את דתם, חשבו הכובשים הערבים והמוסלמים כי השומרונים הם "פגאנים" ולכן יש לנהוג בהם כמו שמורה הקוראן ביחס לכופרים ולהשמידם אם לא יתאסלמו, בשל כך שומרונים רבים נאלצו להתאסלם כדי להישאר בחיים.
על פי מסורת שנמסרה מפי כהן גדול שומרוני במאה ה-20, לאחר שכבש את הארץ במאה ה-12, סלאח א-דין אילץ מאתיים שומרונים מהכפר אימאתין להתאסלם.
בסוף התקופה הממלוכית התמעטו השומרונים עד היותם לעדה קטנה – כחמש מאות איש.
על פי מפקד האוכלוסין העות'מאני שנערך בשנים 1525–1526, 25 משפחות שומרוניות התגוררו בעזה, ו-29 משפחות התגוררו בשכם.
כעבור 150 שנות השלטון העות'מאני נשארה רק הקהילה השומרונית בשכם.
בשנת 1625–1626 משפחות השומרונים שנותרו עברו לגור בשכם.
מתועד פוגרום שנערך בימי הפאשא מרדם בק ב-1625, שבו הותקף הרובע השומרוני בדמשק, נהרגו רבים ורבים עוד יותר התאסלמו, השומרונים נעלמו מעין הציבור אולם מספר משפחות שכונו "מושם" ושמוצאם שומרוני נשארו בולטות בעשייה בעיר.
שכם שימשה אז מקלט בטוח לשומרונים, ובאותה העת עברו להתגורר בשכם הן משפחת מטרי שהתגוררה לפני כן בעזה, והן משפחת מרחיב שהתגוררה בסרפנד שבלבנון.
ידוע על סופרים, פייטנים, תאולוגים ורופאים שומרונים שחיו בשנים האלה בעיר.
עם זאת, נוסע קראי מספר כי בשנת 1640 הוא מצא בשכם שתים־עשרה משפחות יהודיות ורק עשר משפחות שומרוניות.
בראשית המאה ה-17 אירע אסון לעדה השומרונית: מנהיגה הדתי, שלפי המסורת היה הנצר האחרון מגזע בני פנחס בן אלעזר בן אהרון, הכהן הגדול, שלמה בן פנחס, מת.
תחתיו כיהן צדקה בן טביה ומאז, במשך כ-400 שנה, הכהנים הגדולים הם ממשפחתו.
צדקה בן טביה היה לפי המסורת השומרונית מבני שבט לוי מזרע עוזיאל בן קהת, דוֹד משה רבנו, ולכן למעשה הכהנים הגדולים אינם מזרע אהרון.
אך לאחר כמה דורות החלו הכהנים הגדולים לטעון שגם הם מזרע אהרון רק לא מזרע אלעזר בן פנחס בן אהרן אלא מבני איתמר בן אהרון.
באמצע המאה ה-18 הצליח שומרוני בעל השפעה משכם, הפייטן והפרשן אברהם בן יעקב הדנפי, לרכוש בראש הר גריזים חלקת אדמה לשם הקרבת זבח הפסח, וכן את גבעת פינחס.
כך חודשה המסורת של הקרבת זבח הפסח על ההר.
הקרבה שלו למשפחת טוקאן ששלטה באותה העת בשכם שיפרה משמעותית את חיי הקהילה, אך לאחר מותו, משנת 1785 עד 1820, נאסר על השומרונים לעלות להר לשם הקרבת זבח הפסח.
רעידת האדמה בשכם בשנת 1837 גבתה עשרים נפש מהשומרונים מתוך קהילה של 200 נפש.
בשנים 1831–1840, אבראהים פחה המצרי שלט על סוריה ועל ארץ ישראל.
אבארהים פחה התנכל לעדה השומרונית והחלה תקופה קשה בתולדותיהם.
לוי, מזכירו של משה מונטפיורי שביקר בשכם בחודש אב שנת תקצ"ח 1838, כותב על הפחה: "נחשבו לו השומרונים לעובדי אלילים, אשר לא אבה לתת להם ניר בארצו.
ותהי להם עת צרה אשר כמוה לא נהייתה, כי ידעו כי נכון המוות מידו".
לאחר גירוש המצרים מארץ ישראל, בשנת 1840, אליזבט רוג'רס, אשת הקונסול האנגלי, כותבת כי תושבי שכם רדפו אותם באכזריות מפני שלא רצו לקבל עליהם את דת האסלאם.
העולמא, חכמי הדת המוסלמים טענו שלשומרונים אין דת ואין זכות לחיות במשטר האסלאם, היות שהם אינם מאמינים באחד מהספרים שנכתבו ברוח הקודש: תורת משה, הברית החדשה, ספר תהילים, הנביאים או הקוראן.
השומרונים טענו כי הם מאמינים בחמישה חומשי תורת משה, אולם המוסלמים, שלא ידעו עברית ולא הכירו את הכתב השומרוני, לא קיבלו את דבריהם, וטענו שאין הם 'אהל אל-כיתאב' ('עם הספר'), ולכן מעמדם כמעמד הפגאנים.
כתוצאה מכך, הועמדה בפני השומרונים ברירה – להתאסלם או למות.
לאחר שכמה שומרונים אוסלמו בכוח, הקהילה פנתה בבקשה לעזרה אל הרב הספרדי הראשי של ירושלים, רב חיים אברהם גאגין, המכונה מירקאדו גאגין, שהיה החכם באשי.
בשנת 1841 הרב נתן לשומרונים תעודה בכתב המאשרת כי "העם השומרוני הוא ענף מבני ישראל המודה באמיתות התורה".
חכמי הדת המוסלמים חדלו מפעולות ההסתה והשומרונים ניצלו.
הסכנה לשומרונים בשכם לא הייתה מדומה, שכן בדמשק, במאה ה-17, קרה אירוע דומה ורוב חברי העדה נרצחו.
השומרונים נותרו בחיים, אך כל רכושם ועושרם נשדד.
יצחק בן צבי, לימים נשיאה השני של מדינת ישראל, פגש ב-1908 את זקן העדה השומרונית, אברהם בן מרחיב צדקה הצפרי, שהשכיר לו חדר בדירתו שביפו.
במשך התקופה שגר אצלו, לימד הצפרי את יצחק בן צבי על קורות העדה השומרונית ועל הלכותיה, ובתוך שלושה חודשים לימד אותו הצפרי לדבר ערבית בצורה שאפשרה לבן צבי לנהל שיחות עם שומרונים, יהודים מארצות האסלאם וערבים ומוסלמים שפגש בדרכו.
בן-צבי כתב כי השומרונים הם העדה הכי מדוכאת בארץ ישראל, וכי שכניה בשכם לועגים ורודפים את השומרונים בשל אמונתם.
בימי טריפוליטניה האיטלקית התקיימו הפגנות מצד המוסלמים בשכם כנגד הקולוניאליזם האיטלקי בלוב, אולם בשל העובדה שאין איטלקים בשכם, המוסלמים התגודדו מול ריכוזי המגורים של השומרונים וניסו לפגוע בהם.
עוד ב-1957 ניסו לפגוע בשומרונים בעת זבח פסח צעירים מוסלמים ביידוי אבנים, בעוד שמאז תקופת המנדט נהגו לבקר את המעמד גם יהודים וגם אנגלים.
גישת חלק מהשומרונים לגבי האנוסים שלהם מימים ימימה, היא השלמה עם כך שהם כבר "אבודים" ולא ישובו לדת אבותיהם.
במאה ה-4 מנו השומרונים יותר ממיליון נפש.
במהלך המאה ה-20 השתנתה המגמה, והקהילה החלה לגדול.
ב-1948 היה מספר בני הקהילה 250 נפש, מהם 192 בשכם ו-58 בתל אביב (לימים עברו לחולון).
ב-1969 היו 414 שומרונים וב-1997 – 595. במחקר שנערך ב-2003 ומיפה את כל השומרונים נספרו 654 שומרונים, מתוכם כ-30 נשים ממוצא יהודי שנישאו לשומרונים (כמעט כולן בחולון).
הפורשים מהקהילה אינם נספרים במניין השומרונים.
ב-1 בינואר 2017 מנתה הקהילה 796 נפשות, מתוכם 415 במדינת ישראל, ו-381 בהר גריזים.
מספרם הקטן של השומרונים, בצירוף סירוב היסטורי לקבל מומרים, מוביל למחלות גנטיות בקהילה.
כדי להילחם בכך הוחלט כי לגברים שומרונים יותר להינשא גם למי שאינן שומרוניות, בתנאי שתקבלנה את מנהגי השומרונים.
הנישואים הראשונים מסוג זה נערכו ב-1924 בין שומרוני בשם יפת צדקה שהיגר משכם ליפו לבין מרים חייקין, יהודייה שעלתה מרוסיה.
תאורטית, גם גברים שאינם שומרונים יכולים לקבל על עצמם את מנהגי השומרונים ולהינשא לנשים שומרוניות, אולם בפועל אין תקדים לכך.
הנישואים בתוך הקהילה מבוקרים על ידי גנטיקאים מבית החולים תל השומר.
לפי הערכת כהן יפת, מנכ"ל מוזיאון השומרונים - גריזים, עד 2007 הצטרפו לעדה השומרונית 60 נשים יהודיות, נשים מוסלמיות בודדות מטורקיה ובעשור האחרון גם מספר נשים מאוקראינה.
לדבריו תהליך קבלת עיקרי הדת השומרונית וההשתלבות של הכלות הזרות עבר בהצלחה.
הסיבה לכך היא שהדרישות הדתיות מהנשים בעדה השומרונית אינן רבות.
מוצאם השומרוני של תושבי שכם וכפרים נוספים בשומרון
מרידות השומרונים בשלטון הביזנטי, רדיפות דתיות, מיסים כבדים, עוני ופרעות תחת שלטון בית עבאס ושושלת טולון, וכן צו שפרסם הח'ליפה הפאטמי אל-חאכם בשנת 1021, במסגרתו נצטוו כל היהודים והנוצרים בארץ ישראל להתאסלם או לעזוב, תרמו להצטמצמות המהירה של אוכלוסיית השומרונים.
כתוצאה מכך, הם פחתו מאוכלוסייה של מאות אלפים המאכלסים בצפיפות את חבל השומרון בשלהי התקופה הרומית, לקהילה מצומצמת של כ-146 אנשים המרוכזים בעיר שכם בשלהי התקופה העות'מאנית.
על פי מספר מחקרים, חלק גדול מאוכלוסיית העיר שכם הם צאצאיהם של שומרונים שהתאסלמו.
לפי ההיסטוריון פיאד אלטיף, מספר רב של שומרונים התאסלם עקב רדיפות תחת שליטים מוסלמים שונים, ומכיוון שהאופי המונותאיסטי של האסלאם הקל עליהם לקבל זאת.
השומרונים עצמם מתארים את התקופה העות'מאנית כתקופה הגרועה ביותר בהיסטוריה המודרנית שלהם, שכן משפחות שומרוניות רבות נאלצו להתאסלם במהלכה.
גם כיום, שמות משפחה מסוימים של פלסטינים מוסלמים תושבי העיר כדוגמת אל-עמד, אל-סמרי, מסלמני, יעיש ושקשיר לצד אחרים, מרמזים על עברם השומרוני.
בשנת 1940 יצחק בן-צבי, לעתיד נשיא ישראל השני, כתב מאמר שבו טען כי שני שלישים מתושבי שכם והכפרים הסמוכים לה הם ממוצא שומרוני.
הוא הזכיר את שמן של מספר משפחות מוסלמיות כבעלות מוצא שומרוני, כולל משפחות אל-עמד, אל-סמרי, בווארדה וקאסם, שהגנו על השומרונים מפני רדיפות מוסלמיות בשנות ה-50 של המאה ה-19. עוד טען כי למשפחות אלו היו רישומים כתובים המעידים על מוצאן השומרוני, שנשמרו על ידי זקני המשפחה.
גם מחוץ לשכם עצמה, משפחות מוסלמיות מרובות באזור השומרון מתייחסות לשומרונים: משפחת סמארה מטול כרם, הנחשבת לאחת המשפחות החשובות באזור, דאר שירי-עיש, משפחת סוחרי תבואה עשירה, משפחת בית צופאן המשכילה מכפר קדום ומשפחת הדנפים בירושלים, משומרי המסגדים על הר הבית.
בתחילת המאה ה-20, התגוררה חמולת סמארה בחורבת סמארה שעל גדת נחל אלכסנדר ובניה עסקו בגידול אבטיחים שיוצאו באמצעות רפסודות וכלי שיט לעבר אגן הים התיכון ובמיוחד למצרים.
בדמשק מתגוררות משפחות שמייחסות את מוצאן לשומרונים שאוסלמו במאה ה-17 ומכונות "מושם".
על פי השומרונים, חלק מהמשפחות בכפר עוורתא הן ממוצא שומרוני.
על פי האקונומיסט, רוב השומרונים האתניים הם כיום מוסלמים אדוקים.
מידע היסטורי ושרידים ארכאולוגיים של אוכלוסייה שומרונית נמצאו בעיקר בחבל ארץ השומרון אך גם בשאר חבלי ארץ ישראל ובארצות השכנות, בעיקר בסוריה ובמצרים.
יותר ממחצית השומרונים מתגוררים בשכונת נווה פנחס בחולון והשאר בעיקר בשכונת קריית לוזה שבהר גריזים.
כמו כן יש ארבע משפחות ביישובים אחרים בארץ: שתי משפחות בבנימינה וגבעת עדה, משפחה אחת באשדוד ומשפחה אחת במתן.
עד לפני האינתיפאדה הראשונה היו שומרונים שהתגוררו בתוך שכם, בשכונה השומרונית העתיקה, אך עברו להר גריזים, בתחום שליטה צבאית ישראלית, סמוך ליישוב היהודי הר ברכה.
השכונה השומרונית בחולון, נווה פנחס, הוקמה ב-1954 ביוזמת הנשיא יצחק בן-צבי.
לכל בני הקהילה, מרחבי הארץ, יש בתי מגורים בקריית לוזה בשכם, אליהם הם עולים לרגל בשלושת הרגלים, המקובלים עליהם כמו שהם מקובלים ביהדות.
רוב שומרוני חולון (ובעיקר הדור הצעיר) דוברים עברית כשפת אם ואילו השומרונים תושבי הר גריזים דוברים עברית בניב השומרוני במהלך היום.
אך הם גם דוברים עברית רגילה וערבית.
לכל השומרונים יש אזרחות ישראלית.
לתושבי קריית לוזה שנכללת בתחום המוניציפלי של שכם יש גם אזרחות פלסטינית, ובנוסף, יש להם אזרחות ירדנית.
השומרונים מוכרים כעדה דתית נפרדת על ידי ישראל ועל ידי הרשות הפלסטינית.
גם במועצה הלאומית הפלסטינית יש להם נציג.
כקהילה קטנה הנמצאת בין שתי קבוצות יריבות, השומרונים נמנעים מלתמוך בגלוי באחד מהצדדים.
הכוהן הגדול השומרוני הוא הגבר המבוגר ביותר במשפחת הכהנים.
ב-2004 מת הכוהן הגדול השומרוני שלום בן עמרם והוחלף באלעזר בן צדקה.
ב-4 בפברואר 2010 נפטר אלעזר בן צדקה בגיל 83, והוא הוחלף על ידי אהרן בן אב-חסדה, בן גילו.
באפריל 2013 מת אהרן בן אב-חסדה בגיל 87. הכוהן הגדול השומרוני (נכון ל-2014) הוא עובדיה כהן בן וואסף כהן.
על פי המסורת השומרונית עובדיה כהן הוא הכוהן הגדול ה-134 מאז אהרן, אחי משה, וצאצא ישיר שלו.
אחיו הצעיר יפת הוא כהן העדה של השומרונים בהר ברכה, הוא ממלא את תפקידו של הכהן הגדול בהיעדרו.
על אף היותם אזרחי הרשות הפלסטינית, הרשות החליטה להענישם ב-2004 על כך שהם בקשרים עם מדינת ישראל ושללה מהם את המשך ייצוגם באמצעות חבר פרלמנט אחד משלהם ברשות הפלסטינית.
ניתוח אילן יוחסין, עץ משפחה, ב-13 הדורות האחרונים מראה כי לשומרונים ארבעה ענפים משפחתיים:
צדקה – מיוחס לשבט מנשה, יהושע-מרחיב והדנפי (ששוני ואלטיף) – מיוחסים לשבט אפרים והכהנים – מיוחסים לשבט לוי.
הקהילה השומרונית מנהלת מעקב מדויק אחר מספר בני העדה.
נכון ל-28 בדצמבר 2025 מונה העדה 950 נפש (כ-0.0095% מכלל תושבי מדינת ישראל): כמחציתם בשכם ומחציתם בחולון.
אין שומרונים מחוץ לארץ ישראל.
קהילת השומרונים מחולקת לארבעה בתי אב:
בית הכהנים (משפחת כהן), משתייכים לשבט לוי, מספרם 202 נפשות.
בית הצפרי (משפחת צדקה), משבט מנשה, מספרם 158 נפשות.
בית הדנפי (משפחת אלטיף ומשפחת ששוני-סיראוי), משבט אפרים, מספרם 242 נפשות.
בית מרחיב (משפחת מרחיב ומשפחת יהושע), משבט אפרים, מספרם 149 נפשות.
שושלת בית המטרי משבט בנימין כלתה בשנות ה־60 של המאה ה־20 עם מותה של ופיקה בת בנימים אל-מטרי בחולון.
כמו כן, משפחות שלבי ומשלמה לבית הדנפי, חדלו להתקיים בתחילת המאה ה-21.
לעדת השומרונים יש כתב עת בשם "א.ב.
(שומרונית: ࠀ ࠰ ࠁ - ࠇࠃࠔࠄࠕ ࠰ ࠄࠔࠌࠓࠉࠌ) העיתון מופיע בארבע שפות, בכתבים שונים: בערבית, בשומרונית, באנגלית ובעברית מודרנית.
החוברת הראשונה יצאה בשנת 1969, ועורכיו מאז היווסדו הם האחים בנימים ויפת בני רצון צדקה או בשמו השומרוני: רצון בן בנימים בן שלח צדקה הצפרי, שנפטר בשנת 1990. כתב העת עוסק בענייני היום, ברשימות ובמחקרים על העדה.
בנוסף, הוא מציין ילדים שנולדו, חגים, ונושאי עניין אחרים של העדה.
מאז קום מדינת ישראל, נרשמו נישואין בין יהודים ושומרונים משני המינים בשתי העדות.
השומרונים אינם נוטים לקבל גרים, אולם בשל בעיות שנבעו מהצטמצמות הקהילה, הוחלט כי גברים שומרונים יוכלו להינשא לנשים מאוקראינה שהביעו נכונות לקבל על עצמן את הדת השומרונית.
נכון ל-10 בנובמבר 2022, נספרו 30 כלות אוקראיניות שכאלה.
הקהילה קיבלה פנייה מכמות של כמה מאות ברזילאים שלמדו על קיום הקהילה השומרונית דרך האינטרנט, החלו לכנות את עצמם "נאו-שומרונים" בקבוצת פייסבוק, ושהביעו נכונות להצטרף לדת השומרונית ולהגר לשטחי יהודה ושומרון, אולם הנהגת הקהילה מפקפקת בכוונותיהם והחליטה שלא לנסות לעודד אותם להגיע ארצה.
הגיוס לצה"ל בקרב השומרונים נחלק לשניים.
הקבוצה שחיה בחולון מתירה את הגיוס לצה"ל ואף מעודדת לכך את צעיריה, ואילו תושבי הר גריזים מעדיפים שלא להתגייס לצה"ל משום שאינם רוצים לעורר סכסוכים ועוינות מצד שכניהם הערבים.
שומרונים ממשפחות כוהנים אינם מחויבים לשרת בצה"ל, אך בדור האחרון גברו המודעות והרצון לשרת, ועל כן גם בנים למשפחות כוהנים בוחרים להתגייס.
שומרונים המשרתים בצבא מקבלים הקלות בתנאי השירות בהתאם לדתם.
לינת בית, שירות קל"ב (קרוב לבית) וחופשה מיוחדת בחגים השומרונים מקילים עליהם את השתלבותם במסגרת הצבאית.
הדת השומרונית מבוססת על האמונה כי השומרונים הם "השומרים", כלומר שומרי התורה, לפי הנוסח המצוי בידם.
הם מדגישים את נאמנותם לדת משה.
עיקרי אמונתם מתבטאים בנוסח קצר זה:
הוא – עילת העילות, והוא ממלא את העולם כולו.
טבעו לא ניתן להבנת בני האדם, אלא לפי מעשיו ועל פי התגלותו לעמו וחסדיו שהראה להם.
הספר הקדוש היחיד לפי דת העדה הוא תורת משה שהוכתבה למשה בן עמרם.
העותק שעובר אצלם מדור לדור שונה במעט מהעותק המקובל ביהדות.
הם נאמנים רק לקיום החוקים הכתובים בתורה, ולפי תפיסתם התורה נבראה לפני בריאת העולם ומי שעוסק בה מובטח לו שיש לו חלק בעולם הבא.
השינוי העיקרי בספר התורה שלהם לעומת התורה שבידי היהודים הוא כי בעשרת הדיברות בדיבר העשירי מופיעה הפרשה הקשורה בבניית המזבח בהר גריזים.
משה הוא לא רק אדון הנביאים אלא גם הנביא היחיד שקם מעולם.
"ולא קם כמשה" – הוא מקרא מפורש.
משה איננו אדם ככל ילוד אישה – הוא יצור מיוחד במינו.
הוא גם הגואל העתיד לבוא – "התַּהֵבּ" – המשיח, שיביא גאולה לעולם כולו.
השומרונים אינם רואים קדושה בירושלים ואינם מכירים בהר המוריה.
בהר גריזים התרחשו האירועים הבאים: עקידת יצחק, מצבת אבני בני ישראל, המשכן נבנה עליו בעת שיהושע עבר את הירדן.
גם המזבח שנח בנה אחרי המבול, מזבח אדם ושת וגם גן העדן מכוונים להר גריזים.
העיקרון החמישי הוא מעט מאוחר: האמונה בתורת הגמול ובעולם הבא.
השומרונים מאמינים ביום נקם ושלם (אחרית הימים) שבו דמות בשם תַּהֵבּ (נביא בדומה למשה) תביא להחזרת בני ישראל בתשובה, תגלה את מקום המשכן שנגנז בהר גריזים ובכך יסתיימו ימי הגלות ותבוא הגאולה ותחיית המתים.
בכנס מחקרי יהודה ושומרון מטעם מכון המחקר "המכללה האקדמית יהודה ושומרון, אריאל", בשנת 2003, תיאר החוקר דב נוי אפיונים של סיפורי העם של השומרונים.
נוי התייחס לקובץ של 12 האגדות השומרוניות שנכללו באסופה שחיבר רצון צדקה, שהיה עורך ביטאון השומרונים.
הסיפורים עוסקים בעבר ההיסטורי של השומרונים.
הסיפור הראשון הוא על בת עמרם בן עקבון הכהן.
הסיפור האחרון הוא על נישואי הברכה של פנחס הכהן.
לפי נוי נמצאים בארכיון הסיפורים באוניברסיטת חיפה 56 סיפורים של השומרונים.
בחקר הסיפור העממי מקובל להגדיר 15 מאפיינים לסיפורי עם.
בסיפורי העם של השומרונים מצויים 8 והם: דיבור ישיר, חזרות, שילוש (שלושה גיבורים), משחק מילים, שאלות רטוריות, עימות בין הדמויות הפועלות, מוטיבים על-טבעיים ומשאלה כמוסה.
אחד האוספים הגדולים של כתבי השומרונים הוא אוסף פירקוביץ'.
אוסף פירקוביץ' נוצר באותה דרך שבה הגיעו כתבי יד שומרוניים רבים לספריות ציבוריות, אוניברסיטאיות ופרטיות באירופה ובצפון אמריקה – מצבה הדחוק של הקהילה השומרונית בשכם, שבין המאה ה-16 ועד סוף המאה ה-19 נמצאה פעמים רבות על סף כיליון מוחלט, גרם למכירת כתבי היד.
רוב אוצרותיה הרוחניים של הקהילה נמכרו, ברוב המקרים תמורת סכום כסף זעום.
כ-4,000 כתבי יד של השומרונים מפוזרים בספריות ברחבי תבל.
רק מאות בודדות של כתבי יד נותרו בידי השומרונים עד היום.
האוספים הבולטים של כתבי יד שומרוניים מצויים במנצ'סטר, בספריית בודליאנה באוקספורד, בספריית האוניברסיטה של מדינת מישיגן באיסט לאנסינג ובספרייה הלאומית בפריז.
שומר מסך (או סקרין סייבר, תעתיק של המונח האנגלי, Screensaver) הוא תוכנית מחשב שמטרתה המקורית בעבר הייתה למנוע הרס של מסכי מחשב על ידי מילוי המסך בעצמים נעים או החשכתו כאשר המחשב אינו בשימוש.
עד נפוצותו של מסך ה-LCD רוב מסכי המחשב התבססו על טכנולוגיית CRT.
מסכי CRT בונים את התמונה כך שתותח אלקטרונים יורה אלומת אלקטרונים מחלקו האחורי של המסך ובכך "מצייר" את התמונה המוצגת על המסך.
כל תוכנות המחשב מציירות דמויות על המסך.
דמויות אלו, בין אם הן אותיות, תמונות, אנימציות או תפריטים, משתנות או זזות ולרוב לא נשארות באותו מקום לזמן רב.
לעיתים ישנם חלקים של המסך אשר אינם משתנים לאורך ימים, שבועות ואף חודשים.
לדוגמה: כפתור ה"התחל" במערכת "חלונות" אינו זז או משתנה לאורך רוב זמן העבודה של המחשב.
במסכים ישנים במיוחד דמויות אלו אשר נשארות באותו מקום לאורך זמן יכולות לפגוע במסך מפני שהקרניים האלקטרוניות פוגעות תמיד באותה נקודה.
הפגם במסך יכול להתבטא באיכות תמונה ירודה ובכך שהתמונה תיראה "צרובה" על המסך גם כאשר היא תוחלף.
פעמים רבות ניתן לראות במסכים ישנים של מכונות משחק תמונות צרובות כתוצאה מהתופעה שתוארה כאן.
שומרי המסך תוכננו במקור כדי להילחם בתופעת הצריבה.
הם הופעלו בזמנים שבהם המחשב היה ללא שימוש, ובזמן פעולתם הציגו תמונות מתחלפות או זזות על המסך כולו.
ניתן להגדיר את שומרי המסך כך שהם יפעלו בצורה אוטומטית לאחר זמן מה שהמחשב אינו בשימוש, כמו כן ניתן להפעילם בצורה ידנית.
שומר המסך נשאר פועל עד שהמשתמש מקיש על מקשי המקלדת או מזיז את העכבר, דבר אשר מפסיק את פעולת שומר המסך ומראה על המסך בחזרה את אשר נראה עליו לפני תחילת פעולתו.
מסכי CRT מודרניים בנויים כך שהם יהיו פחות רגישים ל"צריבה" של תמונות על המסך.
מסכי LCD אינם רגישים לאפקט ה"צריבה" מעצם אופן פעולתם.
כיום שומרי המסך מתפקדים בעיקר לצורכי בידור, ביטחון וחישוב מבוזר קהילתי.
ישנם שמשתמשים בשומרי המסך כאמצעי בטיחות נוסף להגנה על פרטיות של המשתמש.
רוב שומרי המסך ניתנים להגדרה כך שכדי להפסיק את פעולתם יצטרכו להקיש סיסמה, כך ניתן להגן על תחנת המחשב.
חישוב מבוזר קהילתי הוא שיטה לניצול עוצמת מחשוב בלתי מנוצלת, באמצעות יצירת קהילה מקוונת הנרתמת לפרויקט אחד באמצעות האינטרנט.
מכיוון ששומרי מסך מופעלים בזמן שהמחשב אינו בשימוש פעיל, מרבית הפרויקטים משתמשים בגרסאות מיוחדות של שומרי מסך על מנת לפעול.
שימוש בשומר מסך עם מסך LCD יכול לגרום להפחתת חיי המדף של המסך משום שהמסך ממשיך לפעול, דבר הרצוי פחות מאשר כיבוי של המסך.
שׁוֹמֵרָה הוא מושב בגליל המערבי ליד גבולה של ישראל עם לבנון השייך למועצה אזורית מעלה יוסף.
בשל מלחמת חרבות ברזל המושב שומרה פונה מתושביו.
המושב הוקם בשנת 1949 במקומו של היישוב תרביחא שנעזב במהלך מבצע חירם שבמלחמת העצמאות.
המתיישבים הראשונים היו עולים מרומניה והונגריה, אשר נטשו אף הם את היישוב כבר באותה שנה.
במהלך 1950 הגיעו למקום עולים ממרוקו.
באוקטובר 1955 פרצה דליקה גדולה במושב שכילתה הרבה שטחי מטעים וכן מספר בתי מגורים.
שמו של המושב הוא סמלי, בשל קרבתו לגבול ישראל–לבנון.
סביב המצודה שבקצה המושב, ממוקמת מפקדת עוצבת ברעם.
באוקטובר 2023 במהלך מלחמת חרבות ברזל בעקבות איומים על היישוב ונפילות טילים פונה מושב שומרה מתושביו.
שומר מסך הייתה תוכנית תחקירים ישראלית בהגשת אמנון לוי, ועסקה בחשיפה של הונאות ושחיתויות.
התוכנית שודרה בין השנים 2002-2011, תחילה בערוץ 2 במסגרת שידורי הזכיינית "טלעד" ובהמשך בערוץ 10.
התוכנית, אותה הנחה אמנון לוי, דומה בסוגה לתוכנית "כלבוטק" בהנחיית רפי גינת.
במהלך התוכנית, לוי וכתביו השונים סקרו הונאות, שחיתויות והטרדות שנעשו מצד גופים, חברות ואנשים.
התוכנית נתנה לקהל הצופה בבית את האפשרות לחשוף את המרמה שנעשתה כלפיו בתוכנית עצמה, באמצעות יצירת קשר עם צוות התוכנית.
במהלך השנים נחשפו בתוכנית פרשיות רבות אשר גרמו לסערה ציבורית ואף לתביעות משפטיות, בין השאר:
חשיפה של חולדות שצולמו במטבח של סניף ארומה בתל אביב, בפברואר 2008,
חשיפה של מזון קפוא שהופשר והוקפא שוב במחסני חברת אסם, ביולי 2007. החשיפה הביאה לירידה של כ-30% במכירות של המוצרים הקפואים של "אסם", בחודשים שלאחר שידור התחקיר.
חשיפה של מצלמת ביטחון נסתרת, שהותקנה בתוך חדרי הלבשה של חולים שהגיעו לבדיקות בבית החולים אסותא.
הזנחת חיי אדם במד"א באזור תל אביב, לאחר שניידות טיפול נמרץ הופנו לטובת משימות לא דחופות, כמו אבטחת אירועי ספורט או העברות לא דחופות של חולים בין בתי חולים.
ביוני 2007, ניסתה פנינה רוזנבלום למנוע שידור תחקיר על רשת "CARE" שבבעלותה, המתמחה בטיפולים קוסמטיים.
בתחקיר נטען כי החברה מטעה את לקוחותיה ולא מספקת להם הסרת שיער כל עוד הם זקוקים לה, אף על פי שכך הובטח להם בחוזה ההתקשרות.
בית המשפט דחה את בקשתה והיא הגישה מיד תביעה בסך 2.5 מיליון שקל בגין לשון הרע.
התוכנית שודרה למרות התביעה, וגם תביעת לשון הרע של רוזנבלום נדחתה.
חשיפה שאלי רייפמן, מייסד חברת התוכנה אמבלייז, לקח הלוואות בשוק האפור כדי לרכוש מניות של החברה, לאחר שבמשך תקופה ארוכה הכחיש את הדבר.
שנתיים אחר כך, לאחר שלא הצליח להחזיר את ההלוואות, הוכרז כפושט רגל.
רמי שקלים, מומחה לקבלה ונומרולוגיה זכה בתביעת לשון הרע נגד התוכנית, לאחר שהציגה אותו כנוכל ושרלטן שהוציא כספים מאנשים, שנקלעו לצרה, תוך התחזות לרופא, תוך פיזור קמעות והבטחות שווא ותוך ביצוע מעשי מרמה והונאה כלפי החולים.
אך בית המשפט דחה את תביעת הפיצויים שלו, תוך שהוא קובע ששמו הטוב לא נפגע, ופסק לו פיצויים בסך 1 ש"ח .
אתר ההיכרויות "פופיק", הגיש תביעת דיבה, שנדחתה, בסך 100 אלף שקל נגד לוי וצוות התוכנית.
בתביעה טען כי ה"תחקיר" שפורסם עליו היה שיקרי ומגמתי.
בתחקיר נחשף שהחברה שלחה הודעות SMS ללקוחות ללא הסכמתם והם נדרשו לשלם עליהם.
באפריל 2004, דחה בית המשפט בקשה של קוראת בקפה לאסור פרסום כתבה עליה בתוכנית, שהציגה אותה כרמאית.
בינואר 2007, חשף תחקיר של התוכנית כי "מחלבת המושבה" מייצרת ומפיצה לרשתות מזון שונות גבינות בתנאים תברואתיים גרועים, בהיעדר רישיון יצרן, לאחר שרישיונה נשלל.
בפברואר 2009, נגזרו 15 חודשי מאסר למטפלת שהתעללה בחוסים מפגרים במעון, לאחר שנחשפה בתוכנית.
במרץ 2010, מנהיג כת "יחד לנצח" עתר לבית המשפט המחוזי בבקשה למנוע שידור תוכנית עליו.
בתוכנית נחשף כי מנהיג כת החי עם מספר נשים המעבירות לו כספים ומקיימות עימו יחסי מין באמונה שמעשים אלה יעניקו להן חיי נצח.
בתחילה, שודרה התוכנית במסגרת זכיינית השידור של ערוץ 2, טלעד, וזכתה בקביעות לרייטינג ממוצע גבוה.
בסוף שנת 2005, לאחר שחברת "טלעד" הפסדיה במכרז של "הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו" לתקופת זיכיון חדשה בערוץ 2, היא מכרה את התוכנית לערוץ 10.
התוכנית הראשונה בערוץ 10 שודרה ב-28 בנובמבר 2005, זכתה לרייטינג גבוה והייתה התוכנית הנצפית ביותר בערוץ עד אז מיום הקמתו.
בתחילת 2011 סיימה התוכנית את שידוריה והוחלפה בתוכנית "פנים אמיתיות" בהנחייתו של לוי.
אמנון לוי – מנחה ויוצר התוכנית.
איתי דנקנר – עורך ראשי וכתב התוכנית.
אוהד כהן - עורך ראשי
ארתור מור – עורך וידאו ובמאי
אורי הראל - עורך וידאו ובמאי
פזית ראובן – מפיקה ראשית.
ירון ביטר – רכז המערכת.
עדי הרן – תחקירנית ראשית.
רונן ברטן עורך משנה וצלם
שומרון הייתה עיר קדומה בארץ ישראל ששימשה כבירת ממלכת ישראל במאות ה-9 וה-8 לפנה"ס.
על-פי המסופר בתנ"ך, היא נוסדה בידי עמרי מלך ישראל, שקנה את המקום מאדם בשם שמר.
חפירות ארכאולוגיות חשפו במקום את שרידיו של ארמון מפואר שנחשב לאחד הגדולים באזור הלבנט בתקופת הברזל.
לפי הדעה המקובלת במחקר, הארמון נבנה בידי עמרי ובנו אחאב.
בימי האימפריה האשורית החדשה מלכי האימפריה התייחסו למלכי ישראל כמלך שומרון – "שומרוני" (באשורית: .sa-me-ri-na-a-a, או URU.sa-me-ri-i-na-a-a), והשם "שומרון" ניתן גם לכל ממלכת ישראל (הן במקרא והן בכתבים אשוריים), כחלק מהנוהג לקרוא ממלכה על שם בירתה.
קיימת עדות מחפירות בעיר שומרון.
העיר נחרבה בשנת 721 לפנה"ס לערך במהלך כיבוש ממלכת ישראל על ידי האימפריה האשורית.
לאחר חורבן הממלכה, שומרון המשיכה לשמש כמרכז מנהלי בתקופה האשורית, הבבלית והפרסית בארץ ישראל.
האתר הארכאולוגי של העיר שומרון נמצא ליד הכפר הפלסטיני סבסטיה שבהרי השומרון שבשמו השתמר השם "סבסטה" (Sebaste), כפי שנקראה על ידי הורדוס שבנה אותה מחדש.
כיום האתר נמצא בשליטה ישראלית, אך ביקור במקום מתאפשר רק בקבוצה ולאחר תיאום עם צה"ל.
על-פי ספר מלכים היה המקום בבעלותו של שמר, ונקנה ממנו בידי עמרי מלך ישראל.
בנו של עמרי המלך אחאב ביצר את העיר ובנה בה בניינים מפוארים.
אחד מבניינים אלה הוא בית השן, בניין מפואר המעוטר בשנהב.
שרידי בניין זה התגלו בחפירות ארכאולוגיות.
ארמון המלך מימי ירבעם השני ונמצא בו אוצר של קישוטי שנהב לרהיטים.
שנהבים אלו מורים על עושרה של המלכות ועל פאר ארמונה בשומרון בעת ההיא.ירבעם השני
העיר נחרבה בשנת 721 לפנה"ס תוך כדי כיבוש הארץ על ידי צבא אשור, תחת שלטון שלמנאסר החמישי (או סרגון השני).
ממהדורת האנאלים מארמונו בדור שרוכין של סרגון השני (715 לפנה"ס) נמסר שהוגלו לתחומי שומרון "בני ערב הרחוקים יושבי המדבר".
שומרון איבדה את צביונה השומרוני לאחר כיבוש הארץ על ידי אלכסנדר מוקדון והפכה לעיר יוונית הלניסטית.
תושביה היוונים של העיר שיבשו את שמה לסמריה שם שנשאר שגור בשפות הזרות עד היום, העיר נחרבה עם כיבושה על ידי הנשיא המושל החשמונאי יוחנן הורקנוס.
לזכר כיבושה בידי יוחנן נקבע יום טוב בכ"ה בחשוון, כנזכר במגילת תענית.
בתקופתו של הורדוס נבנתה שומרון מחדש כעיר רומית מפוארת שנקראה סבסטיאה על שם הקיסר אוגוסטוס (Σεβαστη, "סבסטה", היה כינויו היווני של אוגוסטוס).
היה זה אחד ממפעלי הבנייה המרשימים של הורדוס.
לשם כך הוקפה שומרון בחומה שאורכה כ-3,500 מ' ובמרכזה נבנה האוגוסטאום, מקדש מפואר שהוקדש לקיסר.
בנוסף הוקמו במקום מבנים האופייניים לעיר רומאית: אצטדיון, פורום ותיאטרון.
העיר קשורה גם למסעותיהם של ישו ועמיתיו כאתר מרכזי בדרך ההר בין ירושלים לנצרת.
הראשונה בין השנים 1908–1910 מטעם אוניברסיטת הרווארד.