tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בלשונות נגוני, התחילית או מציינת יחיד, בעוד ש- או מסמלת את הרבים.
מכאן ש- משמעותה גבר, ו- משמעותה גברים.
באופן דומה, התחילית או מציינת את השפה שדיבר שבט מסוים.
למשל אנשי שבט מדברים ואנשי במבה מדברים .
מכאן נגזר שמו של הניב בזימבבואה - שמגיע מחיבור של התחילית עם המילה שמשמעותה "שָׁם" שחוזרת על עצמה פעמיים לשם הדגשה.
פאנאגלו היא אחת ממספר שפות פידג'ין אפריקאיות שהתפתחו במהלך התקופה הקולוניאלית כדי לאפשר תקשורת פשוטה יותר בין המקומיים לבין המתיישבים בדרום אפריקה.
היא הייתה בשימוש בעיקר בקרב עובדי מכרות במטרה לשבור את מחסום השפה.
לא ברור כיצד התפתחה השפה וישנן תיאוריות שונות הנוגעות לאופן התפתחותה.
על פי התיאוריה הנפוצה ביותר, שפת הפאנאגלו נוצרה כאשר גברים מדרום אפריקה ומהמדינות השכנות שדיברו שפות שונות יצאו לעבוד במכרות בסוף המאה ה-19. עם הזמן, השפות הללו התערבבו ונוצר ניב חדש שאפשר את שבירת מחסום השפה בקרב עובדי המכרות.
השפה התפשטה ברחבי המדינה ובאפריקה הדרומית.
פאנאגלו אפשרה תקשורת בין אנשים שמוצאם משבטים שונים וממדינות שונות באפריקה הדרומית, ובין מנהלי עבודה ועובדים לבנים דוברי אפריקאנס ואנגלית, וכן מהגרים אירופאים פורטוגלים, פולנים וגרמנים.
עם זאת, חלק מהחוקרים חולקים על התיאוריה הזו מכיוון שפאנאגלו מורכבת בעיקרה מזולו ומקוסה וכוללת מעט אפריקנס ואנגלית, כאשר המילים השאולות משפות אחרות שהגיעו מרחבי דרום אפריקה וממדינות שכנות (כמו מוזמביק, וזימבבואה) אינן נפוצות.
עם זאת, העובדה שהפידג'ין מדוברת בעיקר על ידי עובדי מכרות בכל אזור אפריקה הדרומית מאששת את התיאוריה הזו.
תיאוריה נוספת היא שפאנאגלו הגיעה ממושבת נטאל כשפה שאפשרה תקשורת בין האנשים השחורים שדיברו את שפת הזולו לבין אנשים לבנים שדיברו אנגלית ואפריקנס.
הגעתם של המתיישבים הבריטים והאפריקנרים לנטאל מתוארכת לתחילת המאה ה-19. בשנות ה-30 המאוחרות נסעו אפריקנרים מאזור הכף לנטאל, והקימו את הרפובליקה הבורית של נטליה (1840-1843).
המהגרים מאנגליה הגיעו לאזור כעשר שנים מאוחר יותר.
התפתחות שפת הפידג'ין בנטאל מיוחסת לקשיי המתיישבים באזור לתקשר עם התושבים המקומיים.
השפה שימשה גם פועלים הודים שהובאו לנטאל על ידי השליטים הבריטים ובסופו של דבר הפכה לדרך תקשורת גם בין ההודים לבין בני שבט הזולו המקומיים.
עם זאת, השפה לא הושפעה מניבים הודים.
בשלב מאוחר יותר נלמדה השפה על ידי בני שבט הזולו שהיגרו לוויטווטרסראנד כדי לעבוד במכרות הזהב, והפכה לשפת פידג'ין בשימוש נרחב ברחבי דרום אפריקה.
קיימים חוקרים שלא מסכימים עם התיאוריה הזו בטענה שלא ייתכן ששפת פידג'ין מנטאל תתפשט למכרות הזהב בוויטווטרסראנד ולמכרות היהלומים בקימברלי.
עם זאת, באותן השנים הייתה הגירה גדולה של בני זולו שעברו מנטאל למחוז טרנסוואל ולמחוז הכף, וחלקם אף היגרו למדינת אורנג' החופשית בשביל לעבוד במכרות.
ההגירה מאששת את התיאוריה הזו מכיוון שרוב המכרות בדרום אפריקה ממוקמים באזורים שנשלטו על ידי שבט הסוטו ושבט הצוואנה, ולמרות זאת יש מעט מאוד מילים בפאנאגלו שמקורן בשתי השפות הללו ובשפות בנטו אחרות.
אדנדורף מתאר שתי גרסאות של השפה: Mine Fanagalo ו-Garden Fanagalo.
ה-Garden Fanagalo היא שפה שהייתה בשימוש בקרב עובדי משק בית.
הניב היה ידוע בעבר בשם Kitchen Kaffir - שם שנחשב לפוגעני.
גם פאנאגלו וגם Kitchen Kaffir תרמו לקולוניזציה הלשונית מכיוון ששימשו להפרדת המתיישבים מהמקומיים וכאמצעי להפגנת שליטה.
המונח "כאפיר" משמש ככינוי גנאי לאנשים שצבע העור שלהם שחור.
הוא נגזר מהמילה הערבית "כאפיר", שמשמעותה אדם כופר, לא מאמין.
היו שני גורמים שמנעו מפאנאגלו להשיג מעמד של שפת אם, והותירו את מעמדה כשפה שנייה בלבד.
הגורם הראשון היה השימוש בשפה רק לתחומים שקשורים לעבודה, והיעדר שימושי פנאי.
הגורם השני היה איסור על נשים ועל ילדים לדבר פאנאגלו.
התקשורת בתוך המשפחה לא הייתה בשפת פאנאגלו, ולכן השימוש בפידג'ין נשאר מצומצם יחסית.
באמצע המאה ה-20 היו מאמצים ממשלתיים בדרום אפריקה לקדם את השפה ולהעניק לה מעמד של שפה שנייה אוניברסלית, תחת השם "בנטו בסיסי".
בתחילת המאה ה-21 ניסו חברות כרייה לפנות את מקומה של פאנאגלו בהדרגה לטובת השפות המקומיות בדרום אפריקה.
בשנים האלו התקיים מאמץ מודע לקדם את השימוש באנגלית בתחומים שבהם פאנאגלו שימשה קודם לכן כאמצעי שליטה.
במשך השנים נשזרה פאנאגלו בתרבות של תעשיית הכרייה, אך המשך השימוש בה כיום תלוי בקהילה דוברת השפה, ולא במדיניות חברות הכרייה והתעשייה.
למרות הירידה בשימוש בשפה, פאנאגלו עדיין משמשת כחלק מתרבות הכרייה.
הזהות החזקה שהתפתחה אצל דוברי פאנאגלו איפשרה הומוגניות בקרב הדוברים, ולכן הם היו עמידים בפני הניסיונות להמרת השימוש בפאנאגלו באנגלית, וזו הסיבה שבגללה הפידג'ין נמצא בשימוש עד היום.
מלבד הקשר לכרייה, לפאנאגלו נותרו קונוטציות שליליות עבור דרום אפריקאים רבים.
עם זאת, לעיתים נעשה שימוש בפאנאגלו דווקא בקרב דרום אפריקאים לבנים, בעיקר בקרב יוצאי המדינה, כאות להזדהות עם מוצאם דרום אפריקאי וכדרך לשדר סולידריות בצורה לא רשמית.
לאחרונה הוחלף התפקיד הזה של פאנאגלו על ידי האפריקנס, גם בקרב יוצאי דרום אפריקה דוברי אנגלית.
שפת פאנאגלו המדוברת במכרות בדרום אפריקה ובזימבבואה מבוססת בעיקר על אוצר מילים של זולו וקוסה (כ-70%), על אנגלית (כ-25%) וכוללת גם השפעה מעטה של אפריקאנס (5%).
לעומת זולו, הפאנאגלו כוללת פחות הטיות של מילים, וסדר המילים במשפט דומה לאנגלית.
כמו בשפות זולו וקוסה, גם בפאנאגלו נעשה שימוש בעיצורים מצוצים.
חוקרים מתארים את Mine Fanagalo ואת Garden Fanagalo כניבים שונים של אותו הפידג'ין, כאשר ה-Garden Fanagalo קרוב יותר לאנגלית, ואילו ה-Mine Fanagalo קרוב יותר לזולו.
ישנם מספר מאפיינים מרכזיים שמבדילים בין פאנאגלו לבין שפות נגוני (כמו זולו וקוסה).
בפאנאגלו, הצירוף מתפקד גם כתווית וגם ככינוי רמז, בעוד שבזולו הוא משמש רק ככינוי רמז.
המילה משמשת במשמעות "כאן", וכאשר ההברה הראשונה מודגשת המשמעות שלה הופכת ל-"שם".
לעיתים היא משמשת גם כמילת יחס כללית למיקום, למשל במשמעות של "ליד".
זולו, לעומת זאת, משתמשת ב- רק במשמעות של "כאן".
בנוסף, פאנאגלו משתמש בכינויי הגוף (אני), (אנחנו), (את/ה), (הוא/היא/זה/הם).
לעומת זאת, זולו משתמשת רק בכינויים שנוצרו לצורך להדגשה, ובמקום זאת מסתמכת על סממני התאם פועליים, בדומה לספרדית.
צורת העבר של פעלים מסומנת בסיומת ( - "אני הולך, לך!", - "הלכתי"), והעתיד מסומן ב- ( - "ילך").
להלן קטע קצר מהפואמה Cock Robin בשפת פאנאגלו, עם תרגום לאנגלית ולעברית.
הפואמה מדגימה את השימוש במאפייני השפה, כמו גם את השילוב בין מילים בזולו ובקוסה לבין מילים שהשפה שאלה מאנגלית כמו שהן, כמו "bow and arrow".
פַאנַאגוֹרִיה או פַנַגוֹריָה (ביוונית עתיקה: Φαναγόρεια, ברוסית: Фанагория) הייתה עיר יוונית עתיקה ששכנה על חצי האי טאמאן (כיום ברוסיה) אשר הוקמה ב על ידי מתיישבים איונים מהעיר היוונית טאוס .
העיר הייתה העיר היוונית הגדולה ביותר באזור חצי האי טאמאן והבוספורוס, ולאחר הקמתה נהייתה לעיר הבירה של ממלכת הבוספורוס העתיקה.
בעיר היה מרכז מסחרי ותרבות משמעותי ששירת את כל היישובים ששכנו בקרבתה.
העיר הייתה ידועה הודות לחשיבותה הגאוגרפית והתרומה שלה למסחר באזור.
עמים רבים חיו בעיר, כגון יוונים, סרמטים, יהודים ומאוטיאנים.
העיר שרדה במשך כ-1,500 שנים.
חורבות העיר נמצאו ב, וחפירות מאסיביות באזור החלו בתחילת ה.
באזור העיר נמצאו שרידים רבים של טירות, בתים, בארות, חומות ונמלים.
כיום, שרידי העיר נמצאים סמוך לעיר סנוי שבחבל קרסנודאר שברוסיה, והם מהווים אתר ארכאולוגי רחב בעל עניין בינלאומי רב.
העיר הוקמה על ידי מתיישבים איונים מהעיר היוונית טאוס שנמצאת בשטח טורקיה של היום.
על פי כתביו של ההיסטוריון אריאנוס, העיר הוקמה בקירוב בשנת 542 לפנה"ס.
בחפירות ארכאולוגיות שנערכו באזור נמצאו כלי מטבח עתיקים המתוארכים לסוף המאה ה-6 לפנה"ס.
העיר הוקמה בשלהי הכיבושים של כורש באזור אנטוליה, ככל הנראה על ידי פליטים יוונים שברחו מהעיר טאוס על מנת להימלט מהקונפליקט עם האימפריה הפרסית.
על פי אריאנוס, העיר נקראה בשמה על שם אחד מהפליטים, פאנאגורוס.
במהלך המאה ה-5 לפנה"ס, העיר ניהלה מסחר שוטף עם שבטים סקיתים וסינדים ששכנו על יד העיר.
העיר נבנתה על אחד מאיי הארכיפלג העתיק ב, והודות למיקומה הייתה לעיר חשיבות אסטרטגית רבה.
העיר התפרסה של שטח של כ-75 דונם.
באותה תקופה גובה פני הים היה נמוך בכארבעה מטרים מהיום, מה שאפשר לכשליש משטח עיר להיבנות על אזור שהיום נמצא מתחת לפני הים.
בתחילת המאה ה-4 לפנה"ס השפעתה של ממלכת הבוספורוס הקימרי גדלה באזור, והממלכה כבשה את פאנאגוריה, שעד אז הייתה עיר חופשית.
עם זאת, גם תחת השלטון החדש הממלכה שמרה על מעט אוטונומיה.
כשנכבשה העיר היא הפכה להיות הבירה המזרחית של הממלכה, ועם חלוף השנים עלתה בחשיבותה האזורית הודות לדעיכת הערים השכנות.
על פי כתביו של ההיסטריון סטראבו, באותה תקופה פעל בעיר מקדש יווני מפורסם המוקדש עבור האלה אפרודיטה.
לאורך התקופה היוונית העיר עסקה בעיקר בחקלאות, במלאכה ובמסחר.
העיר ניהלה מסחר עם ערים אחרות לאורך כל הים התיכון.
ב, המלך מיתרידטס השישי הכריז מלחמה על העיר במטרה לכבוש אותה ולספח אותה לממלכתו.
במלחמות מיתרידטס, פאנאגוריה נכנסה לברית עם הרפובליקה הרומית, בעוד שהבירה המערבית של ממלכת הבוספורוס נשארה נאמנה לשליט פונטוס מיתרידטס.
העיר פרצה במרד נגד שלטון מיתרידטס יחד עם שאר הערים המקומיות שהתנגדו לשלטון.
על פי המסופר מיתרידטס התעלל וטבח באזרחי הערים באופן קבוע.
פאנאגוריה שרדה את המצור שהוטל עליה במהלך המלחמה.
לאחר שנכבשה ממלכתו של מיתרידטס על ידי רומא, ברחה משפחתו לעיר והתחבאה באקרופוליס של העיר.
תושבי העיר התגודדו סביב האקרופוליס ותפסו את ילידיו של מיתרידטס, אותם שלחו לרומא.
בתמורה לנאמנותה של העיר ל, האימפריה הגנה על העיר ולא סיפחה אותה לשטחה.
שמה של העיר שונה באופן זמני לאגריפיה, וקהילות יהודיות ונוצריות החלו להתיישב ולהתפתח בעיר.
העיר התקיימה ברצף עד שנבזזה ונחרבה על ידי שבטים הונים במאה ה-4. העיר הוקמה מחדש זמן קצר לאחר מכן בתמיכת האימפריה הביזנטית ונכנסה תחת חסות הביזנטים.
במאה ה-7 לספירה שימשה העיר בתור הבירה של בולגריה הישנה תחת שלטונו של קובראט.
לאחר נפילת הממלכה, העיר נכבשה על ידי ממלכת הכוזרים.
מסופר כי כאשר יוסטיניאנוס השני, קיסר האימפריה הביזנטית נרדף ונאלץ לברוח מקונסטנטינופול, הוא התחבא בפאנאגוריה בברכת הכגן שהחזיק בעיר.
העיר דעכה בהדרגתיות עד המאה ה-12 והיישוב בה הפסיק להתקיים עד שמושבה גנואית הוקמה על פני שרידי העיר.
שרידי העיר זוהו לראשונה ב על ידי מבקרים אירופאים.
לאחר שחצי האי טאמאן סופח ל, העתיקות המפוארות שנמצאו בקרב השרידים משכו את תשומת הלב של היסטוריונים וארכאולוגים רוסים רבים.
חיילים רוסים רבים שעברו במקום בזזו את השרידים מהעתיקות שנמצאו.
המהנדס הצבאי וון דר וויד היה הראשון שפתח בחקר מקיף של האתר הארכאולוגי, עד שנת 1836, בה החל מוזיאון העתיקות של קרץ' בחפירות חובבניות של האתר.
במחצית השנייה של המאה ה-18 החלו ארכאולוגים רבים מהעולם להביע עניין באתר וקצב החפירות הוגבר.
בשנת 1853 נמצאה כתובת אבן המוקדשת לאלה אפרודיטה, וכתוצאה מכך שטח החפירות התרחב.
בשנת 1936 המוזיאון הגדול ביותר במוסקבה, מוזיאון פושקין, מימן משלחת של ארכאולוגים לאתר, ולאחר מכן החלו חפירות ארכאולוגיות מקצועיות באתר.
הקהילה היהודית בעיר היא מבין הקהילות היהודיות העתיקות ביותר בעולם, והיא החלה להתקיים בתחילת המאה ה-1 לספירה, עוד לפני תחילת גלות רומי.
הקהילה המשיכה להתפתח במשך מאות שנים, עד שנעלמו עקבותיה ביחד עם קץ היישוב בעיר ב.
העדות הראשונה בכתב המעידה על נוכחות היהודים בעיר היא מהמאה ה-4, אך בין שרידי העיר נמצאו מספר רב של ראיות המעידות על כך שהיהודים החלו להתיישב בעיר עוד במאה הראשונה.
הראיה הקדומה ביותר המעידה על נוכחות היהודים בפאנאגוריה באה מכתובת שנמצאה בין השרידים ועליה חרוטה המילה "בית כנסת" ביוונית עתיקה.
כתובת זו מתוארכת לשנה 16, אך קיימים ארכאולוגים המפקפקים באמינות הכתובת עקב מצבה הרע.
בין השרידים נמצאה עוד כתובת ועליה המילה "בית כנסת", זו מתוארכת לשנת 51. בחפירות שנערכו בעיר ב וב נמצאו בעיר שפע של כתובות אבן המעידות על קיום הקהילה היהודית, כולן מתוארכות למאה הראשונה לספירה.
כתובות האבן מעוטרות בסממנים יהודים, כגון חריטות של המנורה, הלולב, מוט אהרון ושופרות.
על חלק מהכתובות מופיעות מילים בעברית.
מוצא היהודים שחי בעיר באותה תקופה אינו ידוע.
על פי מקורות מאוחרים, היהודים הראשונים בעיר היו שבויים שנתפסו במהלך המרד הגדול והוגלו לעיר.
אך טענה זו לא מתייחסת לעובדה שהנוכחות היהודית בעיר קדמה את המרד הגדול.
על פי כתביו של החוקר דרנבורג, היהודים היגרו לעיר מערים יווניות אחרות ומארץ ישראל.
מקורות אחרים טוענים שהיהודים היגרו לעיר עוד ב תחת שלטון מיתרידיטס השישי.
על פי ולדימיר קוזנצ'וב, ממפקחי החפירות באתר, ייתכן כי היהודים הראשונים בעיר היו יהודים שהתגיירו, עד שלאחר מרד בר כוכבא הצטרפו אליהם היהודים שהוגלו מארץ ישראל.
בין שרידי העיר נמצאו כ-60 קברות יהודיים המתוארכים ל ו, ועליהם חרוטים סימנים יהודיים ומילים בעברית.
ריכוז הקברות הגבוה מאותה תקופה מעיד על שינויים משמעותיים באורח החיים של היהודים שחיו בעיר.
שינוי זה יכול להעיד על כך שגל נוסף של מהגרים יהודים ללא השפעה הלניסטית בעלי תרבות ומנהגים שונים הגיע לעיר והתיישב בה.
על הקברות מופיעים שמות עבריים, כמו מנחם, מרים, יהושוע ומאיר.
בתחילת המאה ה-7 העיר נכבשה על ידי ממלכת הכוזרים היהודית, ויהודי העיר זכו ליחס חיובי מהכוזרים.
האופי היהודי של העיר התעצם והקהילה היהודית בעיר שגשגה.
כמות גדולה של יהודים ממדינות שכנות, בעיקר משטח האימפריה הביזנטית, היגרו אל פאנגוריה הודות לשלטון הכוזרי שקיבל את היהודים בידיים פתוחות.
ב, תחת שלטונו של לאו השלישי, ברחו יהודי האימפריה אל פאנאגוריה כדי להימלט משלטונו האכזרי של הקיסר.
תאופנס, היסטוריון ביזנטי בן המאה ה-7, כותב על הקהילה היהודית של פאנאגוריה וקורא לעיר "עיר יהודית".
גם אבן ח'ורדאדבה, גאוגרף פרסי בן המאה ה-9, מתייחס אל העיר בתור עיר יהודית.
בעיר פעל אחד מבתי הכנסת העתיקים ביותר בעולם.
שרידי בית הכנסת נמצאו במהלך חודש אוגוסט בשנת 2023. בית הכנסת נבנה במהלך תקופת בית המקדש השני ופעל במשך כ-500 שנה, עד המאה ה-6, בה נחרב בעת מתקפה הונית על העיר.
תחילת תקופת פעילותו של בית הכנסת מתוארכת לשנת 16 או לשנת 51. צורת בית הכנסת הייתה מרובעת.
שטח כל אחד מהחדרים היה 60 מטר רבוע.
ייתכן כי בניית בית הכנסת החלה עוד ב, ועל כן תחילת היישוב היהודי בעיר מוקדמת יותר משהוערך לפני גילוי ממצאי בית הכנסת.
פאנאיה היא חברת טכנולוגיה גלובלית שבסיסה בהוד השרון, ישראל.
החברה היא חברת בת של קבוצת "אינפוסיס", ויש לה משרדים בצפון אמריקה, אירופה ויפן.
פאנאיה מפתחת פלטפורמת תוכנה כשירות של פתרון בדיקת תוכנה המותאם למערכות לתכנון משאבי ארגון (ERP), ניהול קשרי לקוחות (CRM) ואפליקציות ענן-עסקיות.
החברה נוסדה בתחילת 2006 ברעננה על ידי היזם יוסי כהן, במטרה לפתח פתרון תוכנה המאתר מראש ומונע טעויות במערכות לניהול משאבי ארגון (ERP) תוצרת חברת "SAP".
הפתרון בודק ביצוע שינויים וטעויות בהטמעות של מערכות SAP; במטרה לסייע לארגונים לבצע אופטימיזציה לאפליקציית ה-ERP, ולהקטין את הסיכונים הכרוכים בהטמעה, תחזוקה ושדרוג של מערכות אלו.
הוא נועד להוזיל עלויות השימוש והתחזוקה של מערכות בעד כ-50%.
בשנת 2007 נקלעה החברה לסכסוך משפטי עם עובדת שהגישה תביעה בטענה שפוטרה שלא כדין בגלל הריונה; החברה ביקשה להפריך את הטענה באמצעות הגשת תכתובות מייל פרטיות שלה שנשלחו מהעבודה וטענה שחיפשה עבודה עוד לפני שפוטרה.
טענת העובדת הייתה כי החיטוט בדואר הפרטי שלה הייתה האזנת סתר אסורה.
בבית הדין האזורי לעבודה בתל אביב נקבע שהראיה של "פאנאיה" קבילה, ואילו בבית הדין האזורי לעבודה בנצרת, במקרה אחר, נקבע שהראיה אינה קבילה.
על החלטותיהם של בתי הדין האזוריים לעבודה הוגשו ערעורים לבית הדין הארצי לעבודה.
בית הדין הארצי לעבודה דן בשני הערעורים בצוותא, והרחיב את היריעה למתן פסק דין מקיף ומנחה בסוגיה.
בינואר 2010 נכללה החברה ברשימת "100 חברות הטכנולוגיה המובילות בעולם" של מגזין הטכנולוגיה האמריקאי "רד הרינג".
החברה גדלה במהירות וגיסה מאות לקוחות, רובם ארגונים גדולים בענפי התעשייה והפיננסים; אולם במאי 2013 הודיעה כי קיצצה כ-15% מכוח האדם, לאחר שגייסה יותר מ-100 עובדים נוספים תוך שנה.
בפברואר 2015 הודיעה חברת "אינפוסיס" ההודית על רכישת החברה תמורת כ-200 מיליון דולר.
בשנת 2017 השיקה החברה את Test Dynamix, פלטפורמת ניהול בדיקות חכמה עבור יישומי ERP המאפשרת שיתוף פעולה בין אנשי מערכות המידע והמשתמשים באיתור ותיקון תקלות ופגמים.
בשנת 2019, הרחיבה החברה את סל המוצרים שלה והחלה לתמוך ב-Salesforce עם השקת המוצר ForeSight.
בשנת 2021, השיקה את Change Intelligence Platform, פלטפורמת SaaS שמראה לארגונים את ההשפעה של כל שדרוג, עדכונים או תכונה נוספת על ה-ERP או ה-CRM שלהם, כמו SAP, Oracle E-Business Suite ומערכות Salesforce.
בשנת 2022 השיקה החברה תוסף Change Analysis כדי לשפר את פתרון Panaya Test Dynamix עם יכולת מופעלת בינה מלאכותית המייעל את מחזורי הבדיקה ומפחית סיכונים.
ביוני 2024, הכריזה על השקת פתרון אוטומציית הבדיקות העדכני ביותר ללא קוד.
המשקיעים הראשונים בחברה היו קרנות הון הסיכון "גימיני ישראל" ו"בנצ'מרק קפיטל", שהשקיעו בחברה כ-5 מיליון דולר, באפריל 2006. באוגוסט 2009, גייסה החברה 5 מיליון דולר בסבב השקעה שני בהובלת "קבוצת טמרס של איש העסקים פויו זבלודוביץ'.
בספטמבר 2010 זבלודוביץ' מכר אחזקתו בחברה ברווח של 20 מיליון שקל לידי הקרנות: בנצ'מרק, "באטרי ונצ'רס" ו-HPV,
ביוני 2010, השלימה החברה סבב גיוס שלישי בסך 7 מיליון דולר בהובלת קרן "באטרי ונצ'רס" וקרן HPV, קרן ההון סיכון של האסו פלטנר, מייסד שותף של חברת "SAP".
בינואר 2013, המשקיעים הקיימים הזרימו 16 מיליון דולר נוספים בסיבוב גיוס רביעי.
בינואר 2015, גייסה החברה כ-20 מיליון דולר בהובלת קרן Israel Growth Partners של חיים שני ומשה ליכטמן.
החברה גייסה בסך הכול עד למכירתה כ-58 מיליון דולר.
פאן תייט היא בירת מחוז בין תואן, השוכן לחוף הדרום-מזרחי של וייטנאם.
מרבית תושביה מתגוררים במרכז העיר, בעוד שאחרים פזורים בארבע רשויות עירוניות סמוכות לחוף, המשתרעות בין חוף סואוי נואוק שבצפון-מזרח לבין כף קה גה בדרום-מערב.
העיר התבססה לאורך השנים על ענפי הדיג וייצור רוטב הדגים, שהיו לאורך זמן מקור הפרנסה המרכזי של התושבים.
עם זאת, בעשורים האחרונים, התיירות הפכה למנוע הכלכלי המרכזי של האזור, כשהיא דוחקת בהדרגה את מקומה של תעשיית הדיג המסורתית.
קיימות מספר תיאוריות בנוגע למקור השם פאן תייט, שרובן טוענות כי אין מדובר בשם וייטנאמי אותנטי:
לפני הכיבוש הווייטנאמי של האזור במאה ה-17, כינו בני הצ'אם את האזור "האמו ליתית" – כאשר "האמו" פירושו 'כפר בשדה' ו"ליתית" מתייחס ל'סמוך לים'.
עם הגעת המתיישבים הווייטנאמים, התפתח שם חדש בשפה הווייטנאמית.
מאחר שהווייטנאמים כבר שינו את שם העיר הצ'אמית פאנדוראנגה לפאן ראנג ואת יישוב אחר לפאן רי, הם הוסיפו את הקידומת "פאן" לקיצור של "ליתית" וכך נוצר השם פאן תייט.
הווייטנאמים נהגו לתעתק שמות צ'אמיים לשמות בעלי צליל וייטנאמי מסורתי יותר: פאנדוראנגה או מאנג-לאנג הפכו לפאן ראנג, פאנריק או מאנג-לי הפכו לפאן רי, והאמו ליתית או מאנג-תית הפכו לפאן תייט.
שלושת המקומות מכונים יחדיו "טאם פאן" (שלושת הפאנים).
שמו של הנסיך הצ'אמי ששימש כמושל צבאי של האזור במאה ה-15 היה פו תית (אחיה של הנסיכה פו סה אינו ובנו של המלך פאר רא צ'אם צ'אנה או טרא צ'אנה).
המבצר באזור נקרא על שמו "מחנה פו תית".
הווייטנאמים הגו מאוחר יותר את שם המחנה כ"פאן תייט".
אתרי הנופש הראשונים באזור פאן תייט החלו להיפתח באמצע שנות ה־90, בעיקר לאורך חופי הרשויות הונג לונג, פו תוי, פו האי והאם טיין שממזרח למרכז העיר.
מאז, חלה תנופת פיתוח נרחבת: עשרות מלונות, מסעדות, אתרי נופש, בתי הארחה וחנויות נבנו לאורך רצועת החוף, בעיקר בעקבות גידול בתיירות הפנים והחוץ.
חוף ראנג, אחד מאתרי התיירות הפופולריים, זכה לתשומת לב לראשונה בשנת 1995, כאשר תיירים פקדו את האזור כדי לצפות בליקוי חמה נדיר.
האזור היה נתון בעבר לשליטת ממלכת צ'אמפה, ובהמשך סופח לאימפריית דאי וייט – שמה ההיסטורי של וייטנאם.
במהלך המאות הבאות עבר האזור שינויים מנהליים רבים:
בשנת 1697 הועלה מעמדו של בין תואן ממבצר (טראן) למחוז (פו), ובהמשך ליחידה מנהלית בשם דינה.
פאן תייט הוכרה רשמית כיחידה מנהלית מסוג דאו, לצד ערים נוספות כמו פאן ראנג, פו האי ומא לי באזור טאם טאן.
בין 1773 ל־1801 שימש האזור זירה לעימותים עזים בין כוחות שושלת נגויין לבין שושלת טאי סון.
בשנת 1825, בתקופת שלטונו של הקיסר מין מאנג, הפך בין תואן רשמית למחוז, כאשר חלק מפאן תייט הופרד ונכלל במחוז חדש בשם האם תואן.
בתקופת שלטון הקיסר טו דוק, ב־1854, שונה שמו של המחוז לטוי לי.
בשנת 1836 (שנה 17 לשלטון מין מאנג), שלח הממשל את הפקיד דאו טרי פו כדי למפות את המחוז ולקבוע את גבולותיהם של 307 קהילות וכפרים לצורכי מיסוי.
נהר קה טי שימש כקו הפרדה בין קבוצות כפרים: בגדה הימנית שכנו דוק תאנג, נואן דוק ולק דאו, ובשמאלית לונג בין ומין לונג.
עד סוף המאה ה־19 לא נחשבה פאן תייט ליחידה מנהלית עצמאית במחוז.
אך בשנת 1898, בשנה ה־10 לשלטון הקיסר תאנה תאי, הועברה בירת המחוז לכפר פו טאי, אז פרבר של פאן תייט.
ב־20 באוקטובר אותה שנה, נחתם צו קיסרי להכרה בפאן תייט כעיר רשמית וכבירת מחוז בין תואן.
באותו יום הוכרו גם הערים הואה, הוי אן, קוי נון, תאנה הואה ווין.
המאה ה־20: מרכז לפעילות לאומית
במהלך המאה ה־20, שימשה פאן תייט כמרכז לפעילות פוליטית במסגרת תנועת העצמאות VNQDĐ (המפלגה הלאומית של וייטנאם), שנאבקה לסיום השליטה הצרפתית ולהשגת עצמאות לאומית.
פָאנדוֹם היא קהילת מעריצים של תופעה כלשהי כגון אישים, תחביב, ז'אנר, אופנה, יצירה בדיונית (כגון סיפורת, קולנוע וקומיקס) אמנות, בידור או ספורט (אוהד).
בשל האזוטריות של התכנים קהילות אלו פועלות בדרך כלל ברשת ונפגשות לרוב דרך האינטרנט, אבל הן עשויות להתקיים גם בעולם הממשי.
מעריצים בפאנדום מתעניינים בפרטים הקטנים של מושא הפאנדום, דבר המבדיל אותם מחובבים בעלי עניין אקראי בלבד.
מושא הפאנדום לא מהווה, לרוב, חלק מעולמם המקצועי של המעריצים, אולם לעיתים מושא ההערצה קשור למומחיות כלשהי בה הם מחזיקים, עקב העניין הרב שהם מגלים בפאנדום.
מעריצים החברים בקהילות פאנדום שונות מביעים את הערצתם באופנים שונים, כגון איסוף של חפצים שונים שקשורים למושא הערצתם (מרצ'נדייז), כתיבת ספרות חובבים וציור פאנארט, והשתתפות בכנסים המוקדשים לנושא הפאנדום, שמתקיימים במקומות רבים ברחבי העולם מספר פעמים בשנה.
המונחים הנפוצים בקהילה הם "פאנדומיסטים" או "פאנדומיסט", כשם כללי לאדם החובב פאנדומים, ו"פאנגירל" (Fangirl), "פאנבוי"(Fanboy) או "פאנפיפל" (Fanpeople) לתיאור מעריצים נלהבים או קבוצת מעריצים, מושגים אלו נמצאים בקשת הרחבה של הפאנדום ובדרך כלל משומשים בקונטקסט שלא ספציפי לקהילה מסוימת.
המונח פאנדום עצמו מזוהה במיוחד עם מעריצי ז'אנר המדע הבדיוני והפנטזיה, אך גם עם מעריצים של אמנים, סרטים וסדרות מסוימים בתחומים אחרים.
שמו של הפאנדום עשוי להתייחס לנושא הכללי של הפורום ("פאנדום הפנטזיה"), או להתייחס ליצירה ספציפית בלבד (לדוגמה: "פאנדום הארי פוטר").
לעיתים קרובות המעריצים טובעים מונח עבור עצמם כדי לייחד את עצמם מהשאר, כגון "פוטרהאדס" (Potterheads) למעריצי הארי פוטר, "חצויים" למעריצי פרסי ג'קסון, "ארמיז" (Armys) עבור מעריצי להקת הקייפופ BTS "דיירקשנים" עבור מעריצי להקת 1 דיירקשן ועוד.
בהקשרים של ספרות חובבים (Fan Fiction, פאנפיקים) מקבל המונח משמעות שונה במקצת, ומתייחס ליצירה שעל פיה נכתבות יצירותיהם של החובבים.
אנשים המשתייכים לפאנדום לעיתים יכריזו על שייכות לעולם שבו מתקיים הסיפור.
לדוגמה, מעריצי "הארי פוטר" יכריזו על שייכות לבית בהוגוורטס (גריפינדור, הפלפאף, רייבנקלו או סלית'רין), מעריצי פרסי ג'קסון יכריזו שהם הילדים של אל יווני מסוים וכו'.
ניתן לרכוש באינטרנט או בחנויות מיועדות פריטים המופיעים בעלילה של הספר (לדוגמה, מפת הקונדסאים המופיעה לאורך סדרת ספרי הארי פוטר, או חרב אור בפאנדום של מלחמת הכוכבים), או פריטים עם סמלי הפאנדום (חולצות, שרשראות, צמידים, תיקים, פוסטרים וכו').
קאנון – אירועים והתרחשויות שהם חלק מהיצירה המקורית.
הדקאנון – אירועים והתרחשויות המיוצרות על ידי המעריצים של היצירה (בדרך כלל מדובר בספר, סרט או סדרת טלוויזיה), דרך ההדקאנון המעריצים יכולים לשנות פרטים בסיפור או בדמויות שלרוב יכולים להתקיים בקאנון (או שרומזו בקאנון ומתוך זה נוצר ההדקאנון) ולא יפריעו לזרימה של העלילה.
פאנארט (מאנגלית Fan Art) – יצירת אמנות, לרוב ציורים ואיורים, המערבת דמויות ואלמנטים מהקאנון.
פאנפיקשן (fan fiction) ובקיצור פאנפיק (fanfic) – ספרות המבוססת על יצירה מקורית כלשהי הכוללת אלמנטים מהיצירה המקורית.
בכתיבת פאנפיק אין מגבלות, כיוון שברוב המקרים פאנפיקים הם פרי הדמיון של הכותב/ת בתוך העולם של היצירה ממנה הוא או היא מתבססים.
שיפ – המילה שיפ (ship) גזורה מ-Relationship (מערכת יחסים באנגלית), ומתייחסת למערכת יחסים בין שתי דמויות, בדרך כלל רומנטית.
שיפ אהוב במיוחד ייקרא OTP – ראשי תיבות של one true pairing.
המונח "פאנדום רעיל" מתייחס להתנהגות מעריצים שבה הביקורת הופכת לשלילית וקיצונית, לעיתים עם אלמנטים של גזענות ושנאה כלפי היוצרים או השחקנים.
תופעת ה"פאנדום רעיל" הפכה לנפוצה יותר בשנות ה-20 של המאה ה-20. לעיתים, הפאנדום מגיב באופן שלילי להתרחשויות מסוימות, כמו למשל סצנות הכוללות דמויות להט"ביות בסדרות "בית הדרקון" ו"האחרונים מבינינו".
במקרים אחרים, הפאנדום תוקף פרויקטים עוד לפני יציאתם, כמו במקרה של ליהוק שחקנית שחורה בסדרה "ברידג'רטון", התקפות גזעניות על השחקנים ב"שר הטבעות: טבעות הכוח", ואיומים על השחקנית לזלי ג'ונס בסרט "מכסחות השדים" ב-2016.
אולפנים מנסים להימנע מראש מהתגרות ב"פאנדום רעיל" על ידי הקמת קבוצות ממוקדות של "סופר מעריצים" שמעריכים חומרי שיווק לפרויקטים גדולים.
לעיתים, כשהתגובות השליליות חמורות במיוחד, אולפנים מעבירים את השחקנים תדריך על שימוש ברשתות החברתיות או לוקחים שליטה על חשבונות המדיה החברתית שלהם.
כאשר מתעוררים איומי אלימות, חברות אבטחה יסירו את המידע של השחקנים מהאינטרנט כדי להגן עליהם מפני חשיפת פרטים אישיים (דוקסינג).
בדומה לקהילות האנימה, קהילות הפאנדומים השונות התפתחו דרך האינטרנט וצברו דרכו תאוצה.
פורומים וקהילות רבות נפתחו סביב תרבות הפאנדומים, וכן קמו כנסים רבים סביב הנושא, כדוגמת כנס עולמות ופסטיבל אייקון שמתרחשים בכל שנה ושמים דגשים רבים על קהילות הפאנדומים של המדע הבדיוני והפנטזיה.
את שני הכנסים הללו מארגנת האגודה הישראלית למדע בדיוני ופנטזיה.
כנס ישראלי פופולרי נוסף הוא כאמ"י (ראשי תיבות של "כנס אנימה ומנגה ישראלי"), שעוסק באנימה, מאנגה ותרבות יפן.
במהלך כנסים אלו, אנשים רבים מגיעים בקוספליי ומשתתפים בתחרויות השנתיות המתקיימות מדי שנה בכנסים עצמם.
פאנטה היא מותג משקה קל מוגז המיוצר על ידי חברת קוקה-קולה.
המשקה הוכן לראשונה על ידי מפעל קוקה-קולה בגרמניה בתחילת מלחמת העולם השנייה.
עקב האמברגו שהוטל על גרמניה, שמנע את ייבוא תרכיז הקולה, הפסיק המפעל לחלוטין את ייצור הקולה בשנים 1942-1949.
מנהל המפעל חיפש מוצר חלופי כדי שלא לסגור את המפעל.
הפאנטה יוצרה מחומרי גלם זמינים שכללו תוצרי לוואי של מפעלי ייצור, כולל מי גבינה, סיידר, ושאריות של פירות אחרים.
בתחילה כלל המשקה סכרין, בהיעדר סוכר, אולם משנת 1941 הצליח המפעל לזכות במכסות של סלק סוכר לצורך ייצור המשקה.
הרכב הפאנטה השתנה בהתאם לשאריות הפרי שהיו זמינים במהלך הייצור.
השם "פאנטה" נוצר כקיצור המילה "פנטזיה".
אחרי מלחמת העולם השנייה יבאה חברת קוקה-קולה את המשקה לארצות הברית, שם הוא זכה להצלחה.
בשנות ה-50, יצר המעצב הצרפתי ריימונד לוי, את בקבוק הטבעת הידוע מזכוכית עם טבעות אופקיות לאחיזה קלה יותר.
על מנת להגן על מרכיבי הפאנטה מאור, החליטו להשתמש בזכוכית חומה.
כיום יש מעל 70 סוגים שונים של פאנטה, הפופולרי בהם בטעם תפוזים, המופץ ביותר מ-180 מדינות שונות.
בישראל פאנטה נמכרת בטעמי תפוז, תפוז דיאטטי, אקזוטי (מבוסס על מספר פירות טרופים), תות, ענבים ולימונדה.
בעבר נמכרו גם טעמי שוקטה (מבוסס על מיץ אוסטרי מפרי עץ הסמבוק Holundersaft), אשכולית ומלון.
כמו כן, יצאו שני טעמים נוספים (מיקסים) בישראל: אורנג'-מנגו, אננס-אשכוליות, טעמים אחרים כוללים תות, דובדבן, בננה, אננס, טרופי וכו'.
בישראל הופץ המשקה לראשונה בשנת 1976, בשם "קינלי", כיוון שהזכויות לסימן המסחרי "פאנטה" היו בידי מפעל משקאות ישראלי קטן מטבריה שייצר משקה בשם "פֶּנְטָה", וחברת קוקה-קולה לא הגיעה איתו להסכמה על מחיר סימן המסחר.
במהלך השנים נסגר המפעל, ובסוף שנות ה-90 חברת קוקה-קולה יכלה להשתמש בשם "פאנטה" לקו המיצים המוגזים שלה בישראל.
עם השם "קינלי" חברת קוקה-קולה מייצרת ומשווקת לאורך השנים את מי הסודה.
לקראת סוף העשור הראשון של המאה ה-21 התחילה החברה לייצר ולשווק מי סודה בטעמים עדינים של פירות שונים.
בשנת 2013, פאנטה ישראל השיקה סדרת פרסומות באנגלית בשם "Want a Fanta".
הפרסומות מספרות בעיקר על קורותיהם של האחים פרנקו ופיפה פאנטה (בדיבובו של צביקה פורמן), ובסוף כל פרסומת אחת הדמויות שואלת: "Want a Fanta?" חברת הפרסום שלה היא "גליקמן נטלר סמסונוב"
בשנת 1979 החלו לייצר את המשקה בברית המועצות.
ישנם יותר מ-90 טעמים של המשקה הנמכרים ברחבי העולם.
בסרביה, אלבניה, בוסניה והרצגובינה ובקרואטיה נמכר "פנטה שוקטה" (משחק מילים בין "סוק"-סמבוק ברומנית ו"זעזוע"), המבוסס על משקה של תמצית פרחים, מסורתי מאוד ברומניה (שם הוא נקרא "Socată"), סרביה, בוסניה והרצגובינה, קרואטיה ומדינות בלקן אחרות.
המשקה נמכר בעבר גם בישראל.
הנוסחה לגרסה הכתומה של קנדה שונה מזו של עמיתיה האמריקאים והגרמניים, בכך שהגרמנית מכילה מיץ תפוזים, הקנדי מכיל מיץ מנדרינה והאמריקני אינו מכיל אף אחד מהם.
וריאנטים אחרים שזמינים בקנדה הם ענבים סודה קרם, שניהם עשויים עם ענבים אמיתיים.
המתחרים העיקריים לפנטה כוללים טנגו, מירינדה, סאנקיסט, פרוסה, סמול, קראש, טרופיקנה טוויסטר ואורנגינה.
פנטה היה המשקה השני שיוצר על ידי קוקה קולה, אחרי הקוקה קולה המקורית.
פַּאנְדֵיירוֹ (בפורטוגזית: Pandeiro) הוא כלי נגינה ברזילאי עממי, השייך למשפחה של תופי הטבורין.
הפאנדיירו משתייך לכלי ההקשה, ומשמש ככלי מלווה לקפואירה (אמנות לחימה ברזילאית).
הוא מנגן במקצב דומה לאטבקי, אך מאפשר אלתורים רבים יותר.
הפאנדיירו עשוי חישוק עץ עליו מתוחה יריעת עור או חומר סינתטי אחר ובו משולבות מצילות קטנות.
הנגינה בו כוללת הקשות מסוגים שונים על יריעת העור או החישוק, ניעור הפאנדיירו והעברת אצבע על גבי היריעה תוך כדי לחץ, ליצירת רעד בתדירות גבוהה.
הפאנדיירו מצטרף לשאר הכלים (הבירימבאו האטבקי והאגוגו) אחרי שהחלו לנגן ולאחריו מצטרפות מחיאות הכפיים של מעגל הקפואירה.
פאנדאב (שלא כמו פאנסאב) הוא עותק של סרט או סדרת טלוויזיה זרה (בדרך כלל אנימה), שהפסקול המקורי שלה
הוחלף בפסקול של דיבוב חובבני, שנעשה על ידי מעריצים (בדרך כלל בשפה אחרת).
שימוש עיקרי אחד של הפאנדאב, הוא דיבוב פרודי.
בגלל כמות הפרטים הטכניים הדרושים ליצירת הפסקול החדש מתוך סדרה/סרט מסוימת, יצירת פרק פאנדאב קשה בכמה רמות מיצירת פרק פאנסאב.
בנוסף לתרגום ולתזמון, פאנדאברים צריכים גם להתחשב באיכות של המדובבים ובעבודה הכרוכה בהפקת הפרק.
עוד סוגיות בהם יש צורך להתחשב:
התאמת הקול לתנועת השפתיים (Lips Sync)
מקום אטום לקול להקליט בו
זכויות היוצרים שחלות על פרק פאנדאב דומות מאוד לאלה החלות על פרק פאנסאב, להוציא את העובדה שיש הבדל בגודל התופעה.
יש כמה שלא מסכימים עם הטענה הזאת, וטוענים שמטרת הפאנדאב היא לא חלוקה אל המעריצים (שלא כמו בפאנסאב, שהמטרה היא מהמעריצים אל המעריצים).
למעשה, כמה אתרי טורנט, לא מרשים בכלל העלאה של פאנדאב לאתרם.
פאנוניה (Pannonia) הוא חבל ארץ גאוגרפי-היסטורי במרכז אירופה.
המישור הפאנוני מתוחם בין הרי הקרפטים, הרי הבלקן והרי האלפים.
פאנוניה השתרעה על פני שטחים השייכים היום למדינות: הונגריה, אוסטריה, צ'כיה, סלובניה, קרואטיה, סרביה ובוסניה והרצגובינה.
במישור הפאנוני הייתה פרובינקיה רומית בשם פאנוניה שגבולה הצפון-מזרחי היה על הדנובה.
פאנדום הוא שרת אירוח לוויקים בעלי תכנים שונים המבוססים על תוכן חופשי.
פאנדום מופעלת על ידי חברת "Fandom, Inc" (לשעבר "Wikia, Inc"), חברה מסחרית אשר רשומה בדלאוור, ארצות הברית.
החברה הוקמה בסוף שנת 2004 על ידי מייסד ויקיפדיה, ג'ימי ויילס, ואנג'לה ביסלי.
אתר פאנדום שם דגש על קהילות, גם אלו אשר נוצרו מחוץ לרשת האינטרנט וגם אלו אשר צמחו ברשת האינטרנט.
אתר פאנדום חופשי לעיון ללא כל מגבלה, חופשי לעריכה (תוך התחשבות בכללים), וחופשית להעתקה ולהפצה (בהתאם לתנאי GNU FDL, ובתמונות מסוימות - לפי כללי השימוש ההוגן).
התשתית הטכנולוגית של פאנדום היא תוכנת "מדיה-ויקי", אשר נכתבת בקוד פתוח ומתוחזקת על ידי קרן ויקימדיה.
פאנדום מכסה טווח רחב של נושאים; הפרויקטים מבוססי הקהילה מאושרים לרוב, מלבד רעיונות אשר מתחרים ישירות בפרויקטים הנוספים של ויקימדיה.
פאנדום דורש כי כל התוכן אשר יופיע בה ייכלל תחת אחד מהרישיונות של תוכן חופשי - בהתאם לתנאי רישיון Creative Commons או בהתאם לתנאי הרישיון לשימוש חופשי במסמכים של גנו).
בפאנדום יש מספר מצומצם של אתרי ויקי בעברית.
אחד המוכרים שבהם היה האתר איןציקלופדיה, פרודיה על ויקיפדיה העברית, עד שעבר לפני מספר שנים לתשתית עצמאית עקב שינוי המותג של ויקיה.
פאנדום פרוותי הוא פאנדום (קהילת מעריצים) הסובב סביב דמויות בדיוניות על הספקטרום בין דמויות של "חצי־חצי", חצי אדם וחצי חיה; החל מחיות מדברות, כאלה המופיעות במשלי איזופוס ובספרי "גבעת ווטרשיפ", ועד לחיות אַנְתְרוֹפּוֹמוֹרְפִיוֹת המתנהגות כבני אדם לכל דבר: מדברות, מתלבשות ועומדות על שתיים.
דוגמאות לדמויות בסגנון ניתן למצוא בסרטו של וולט דיסני "רובין הוד", בסדרה "נו, פוגודי!", בסדרת הקומיקס "Blacksad", בסדרת־הספרים של "רדוול", וכן באמנות ה"קֶמוֹנוֹ" היפנית.
אף על פי שביצירות הפאנדום הפרוותי מתנהגות הדמויות האנתרופומורפיות כבני אדם לכל דבר כמעט, לרוב הן מתייחסות לעצמן כבעלי חיים כגון חתול, כלב או שועל.
קיימת גם תנועה דומה ביפן ובמדינות נוספות בשם קמונומימי – בשונה מקמונו הרגיל או מיצורים אנתרופומורפיים, מדובר על בני אדם בעלי זנב, אוזניים של חיה, כנפיים, בין אם ניתן להסירם או שהדבר מולד.
בין הדוגמאות לסדרות בעלי דמויות כאלה הן סדרות אנימה כגון טוקיו מיו מיו, אינויאשה וסטרייק ויטצ'ז.
לכל סוג של קמונומימי יש שם משלו – הכי פופולרי הם בת-חתול (Catgirl), וביפנית נקומימי (אוזני חתול).
יש גם אינומימי (חצי כלב), קיטסומימי (חצי שועל), אוסאגימימי (חצי ארנב) וכו'.
ישנם גם דמויות כאלה של בנים אף על פי שיותר מצויות בנות.
הדמויות הפופולריות ביותר בקרב קהילת הפאנדום הן דמויות ה"פרוותיים".
לרוב, מאמצים חברי הפאנדום אלטר אגו של דמות שכזו, הנקראת "פֶרְסוֹנָה" (fursona, הלחם של המלים "fur", פרווה, ו־"persona", אישיות).
חלקם רואים בעצמם חיות למחצה בגוף של בני אדם, ומשתמשים בדמות כביטוי לאני האמיתי שלהם.
הללו ידועים בשם furries (פרוותיים), furry fans (חובבי פרוותיים) או פשוט furs (פרוות).
הפאנדום הפרוותי כולל חומרים ממדיה שונים בז'אנרים רבים, הכוללים ספרות, אמנות ויזואלית, סרטים וכו', אך הם נפוצים במיוחד בפנטזיה ומדע בדיוני.
למעשה, כל יצירה הכוללת דמויות אנתרופומורפיות נחשבת לחלק מהפאנדום הפרוותי.
מאז שנות ה־80, המונח "פרוותיים" (furries) נמצא בשימוש לתאר כל דמות אנתרופומורפית, כלומר המונח כולל גם צפורים, זוחלים ויצורים ימיים, אף־על־פי שדמויות של יונקים הן הנפוצות ביותר.
הלא־יונקים ידועים בשמות "קשקשיים" (scalies), "מעופפים" (avians) ו"מימיים" (aquatics) בהתאמה.
כשמדובר באינטרנט וברשתות חברתיות, מרבים אנשים להשוות בין פאנדום זה לפאנדומים אחרים, לרבות ברוניז (מעריצים בוגרים של התוכנית הפוני הקטן שלי: חברות היא קסם) והוביאנז (מעריצי דוקטור הו).
למען הנוחות, במאמר זה יכונו משתתפי הפאנדום "פרוותיים", והדמויות תְּכוּנֵינָה "אנתרופומורפים".
על־פי היסטוריון הפאנדום פרד פאטן, המונח "furry" נוצר בכנס מדע בדיוני בשנת 1980. היה זה כאשר דיון בדמות מתוך "Albedo Anthromorphics" מאת סטיב גאלאצ'י התגלגל לדיון בנושא דמויות אנתרופומורפיות בנובלות מדע בדיוני, מה שהפך אחר כך לקבוצת דיון בנושא בכנסי מדע בדיוני וקומיקס.
המונח הספציפי "Furry Fandom" (הנכתב גם באותיות קטנות furry fandom) נכנס לשימוש בפנזינים מאז 1983 והפך לשם הסטנדרטי של הז'אנר.
עם זאת, הפרוותיים טוענים כי ראשיתו מוקדמת בהרבה.
יצירות כגון "קימבה האריה הלבן" (1965), "גבעת ווטרשיפ" (1972) ו"רובין הוד" (1973) נזכרות לרוב כהתחלת הפאנדום הפרוותי.
בשנות השמונים החלו להתפרסם פנזינים של הפאנדום הפרוותי, מה שגרם להתפתחות קבוצה חברתית שהחלה אף לארגן מפגשים חברתיים.
בשנת 1987 כבר נצבר מספיק עניין בתופעה על מנת לארגן את כנס הפרוותיים הראשון.
לאחר מכן, בשנות ה-90, הפך האינטרנט לדרך ההתקשרות המרכזית של הפרוותיים אלה עם אלה.
המושג "סגנון־חיים פרוותי" (furry lifestyle) ו־furry lifestyler הופיעו לראשונה ביולי 1996 במהלך דיון מתמשך בקבוצת הדיון הפרוותית באינטרנט alt.fan.furry.
קבוצה אחת טענה כי כל עניין פריפריאלי שאינו מתקשר ישירות לאמנות, ספרות ופנטזיה פרוותית אינו אמור להתקשר ישירות לפאנדום, בעוד שקבוצה שנייה טענה כי ההגדרה של מה שמרכיב את המונח "furry" הוא עניין המשתנה מאדם לאדם.
הוויכוח נפתר על ידי הקמת קבוצת הדיון alt.lifestyle.furry באוגוסט באותה שנה, שנוצרה על מנת להוות מקום לדיונים מעבר לאמנות וספרות פרוותית.
חברי הקבוצה אמצו במהירות את המונח "furry lifestyler", ועדין רואים בפאנדום ובסגנון החיים שתי ישויות חברתיות נפרדות.
תת תרבויות כגון קהילות התריאנים והאוד'רקינים אינם קשורים לפרוותיים כיוון שתריאנים ואד'רקינים מזדהים בתור בעל חיים (תריאנים) או בתור יצור מיתולוגי (אד'רקינים), מלבד העובדה שקהילות אלו מביעות את עצמם בתחפושות של בעלי חיים (לא חייב תחפושת בשביל להיות תריאן או אד'רקין, אלה הם זהויות מגדריות ואינם בחירה)
בעקבות התרחבות העניין בפאנדום הפרוותי התחילו, כמוזכר לעיל, להתקיים כנסים של הפאנדום בצפון אמריקה ובאירופה.
כנס הפאנדום הפרוותי הראשון הידוע שהתקים היה ConFurence, שהתקים מדי שנה בין השנים 1989 ו-2003 עד החלפתו ב־Califur.
הכנס הגדול ביותר בעולם אף מופיע בספר השיאים של גינס כ"מועדון הפרוותים הגדול בעולם", עקב היותו רשום בארצות הברית כמועדון העורך כנסים.
זהו ה-Anthrocon, הנערך מדי שנה ביולי בעיר פיטסבורג.
אחריו בא Further Confusion, גם הוא כנס הנערך מדי שנה אך בינואר, בעיר סן חוזה, קליפורניה, עם נוכחות דומה.
בחלק מהכנסים נהוג לקים מכירות פומביות ואירועי צדקה, בדרך־כלל למטרות הקשורות בחיות.
Further Confusion הצליח לגיס מעל 62,000 דולר אמריקאי למטרות צדקה שונות במהלך 9 שנות קיומו, ו-Anthrocon תרם מעל 66,000 למטרות צדקה הקשורות בחיות מאז 1997. בספטמבר 2004, הכנס Mephit Furmeet גיס מעל 15,000 דולר אמריקאי בשביל ארגון בשם Tiger Haven.
פרוותיים עוסקים באמנות כמאיּירים חובבים ומקצועיים, יוצרי רצועות קומיקס, ציּירים, סופרים, מוזיקאים וכו'.
הם מחפשים יותר חומר ממה שניתן למצוא בקרב מפרסמים מיינסטרימים, ודרישה זו נענית על ידי חובבים אחרים, היכולים להיות חובבים עד מקצוענים.
אף על פי שרוב החומר אשר שייך לפאנדום מפורסם בצורה חובבנית, בייחוד באתרים אישיים, חלק מתפרסם באנתולוגיות ואגודי עיתונות חובבת.
עבודות מסוימות נכנסו גם למיינסטרים, ואנתרופומורפים מופיעים אף בתוכן פרסומי.
ישנם ובקומיקסים רבים המשתייכים לפאנדום, הנקראים לעיתים "קומיקסים פרוותיים" (furry comics).
אחד מאלה הוא "T.H.E Fox", שפורסם ב־CompuServe בשנת 1986, מספר שנים לפני בוא ה-World Wide Web.
הפרוותיים עוסקים, בין היתר, ביצירת בובות ממולאות של חיות הידועות בשם "plushies" (מכיוון ש־"plush" פירושו באנגלית "פילוסין", ניתן לתרגם את המונח כ"פִּילוּסוֹנִים") לעצמם.
הפרוותיים ידועים בין היתר בזכות המנהג של חלקם (כחמישית מקהילת הפרוותיים) להתלבש ב"תלבושת פרווה" או FurSuits (תחפושות של אנתרופומורפיים) – דבר זה מכונה FurSuiting (פורסוטינג).
תלבושות אלה יכולות להלבש להנאה, לביטוי חיצוני של האני הפנימי של הפרוותי (מהפרוותיים אינם מזדהים בחיות כמו התריאנים והאד'רקינים) או לשעשוע בכנסי הפאנדום, נשפי מסכות ואירועי צדקה.
בניגוד לסברה הרווחת מחוץ לפאנדום, פרוותיים ברובם המוחלט נמנעים בשימוש בחליפות בעת קיום יחסי מין, הן עקב החום הרב בתוך החליפה, וכדי למנוע מלכלוך והריסת הפרווה היקרה.
תחפושות אלה נעשות בדרך כלל כאיפור גוף כולל או כתחפושות של קמעות של קבוצות פוטבול פשוטות יחסית.
תחפושות מורכבות יותר כוללות חלקים אלקטרונים נעים, לסתות מכניות, אפור פרוטזי וכולי.
תחפושות שכאלה יכולות לעלות למעלה מ-1500 דולר אמריקאי.
בישראל קיימת קהילה קטנה מאוד, יחסית, של הפאנדום הפרוותי וגודלה מוערך, על פי הערכות לא רשמיות, בכמה מאות חברים.
מספרם של בעלי חליפות הפ'ורסוט בארץ הוא מועט ועומד על כמה עשרות בודדות.
הקהילה מתקשרת בעיקר באמצעות קבוצות דיסקורד וטלגרם, מועטות במספרן ומתחלקות בעיקר בין שלוש קבוצות קהילתיות עיקריות: ILFurs, Israeli Furs וחברים פרוותיים.
לקהילה אין הנהלה או הנהגה אחידה, והיא מתחלקת סביב מספר פ'ורים בעלי השפעה שהקימו קבוצות.
הקבוצה הדומיננטית וגם הוותיקה ביותר היא ILFurs, שנוסדה ע"י צל (Tzell) ומאוחר יותר החלה להיות מנוהלת ע"י אנשים אחרים.
ILFurs לא מורכבת רק מקבוצה אחת ויש לה רשת קבוצות מלאה שמתפרסת בסניפים בטלגרם ודיסקורד.
ILFurs מקיימת מפגשים ואירועים בלעדיים לחברי הקבוצה כבר מספר שנים, והיא המנוסה ביותר בתחום.
Israeli Furs, שנוסדה ע"י קובו (Kovu) מתקיימת על פלטפורמת טלגרם, על תקן קבוצה חברתית.
חברים פרוותיים החלה את דרכה כקבוצת חברים קטנה שנוסדה ע"י חתואל, והתפתחה לאט לאט לקבוצה חברתית, ורואה בעצמה קהילה בפני עצמה.
חברים פרוותיים מארגנת לעצמה אירועים משלה.
נכון ל-2025, מעולם לא נערך בישראל כנס פרוותי, וניתן לפגוש את חברי הקהילה בעיקר בכנסים בנושא אנימה וקוספליי, וכן במפגשים קטנים שהקהילה מקיימת, לרוב באזור תל אביב.
ישנם דיבורים על עריכת כנס פרוותי ישראלי, אך מדובר ברעיון בלבד.
ישנם כמה פ'ורסוטרים מוכרים יחסית שהפכו לכוכבים מקומיים בקהילה בשל היותם יוצרי תוכן,ביניהם גאוסט (Ghost), פוקסטארז (Foxstars) אלפין (Alphine) וירוס (Virus), סלמון (Salmon), מקס/און מיי פאוז (on-my-pavvs) אולגה (Olga_Fluffpuss) יהונתן מזל (Mazaltov_Yona) ועוד.
פָּאנֶט הוא אתר חדשות ופורטל תכנים ישראלי בשפה הערבית השייך לעיתון פנורמה, המכוון לאוכלוסייה הערבית בישראל.
האתר מציע עדכון מסביב לשעון של מגוון תחומי החיים בחברה הערבית, כאשר האתר מעיד על עצמו שהדגש הוא על הנושאים המעניינים את מגזר הצעירים.
האתר נמנה עם קבוצת התקשורת הישראלית פנורמה.
פאנט הוקם כפורטל אינטרנט הממוקד בחדשות ובתכנים.
לאחר תקופת הרצה, הושק האתר בשנת 2002.
העורך הראשי ובעל האתר הוא בסאם ג'אבר.
פאנט מפיק באופן עצמאי את מרבית החדשות והתכנים המופיעים בו, באמצעות מערכת של כתבים המונה יותר מחמישים איש.
האתר מתמקד במידע חדשותי אקטואלי, תוך שימת דגש על המתרחש במגזר הערבי בישראל.
תחומי הסיקור באתר פאנט משתרעים הם: חדשות מישראל ומהעולם, אקטואליה, תרבות (אומנות, מוזיקה ערבית, טלוויזיה, קולנוע, רדיו), צרכנות, ספורט, אסטרולוגיה ותחזית מזג האוויר וגם סרטים וסדרות.
בידיעות שבאתר מתאפשרת תגובה של הקוראים (טוקבק).
בפברואר 2018 הצטרף האתר לפורום האתרים במאבק על תקציבי הפרסום של לשכת הפרסום הממשלתית.
האתר מעיד על עצמו שהוא זוכה ל־5 מיליון מבקרים ליום, כאשר מתוכם 750,000 גולשים מישראל, ומהם 13% משתמשים משתנים ליום.
באוגוסט 2009 הקים האתר ערוץ אינטרוויזיה חדש וראשון מסוגו במגזר הערבי בישראל.
בשלב הראשון הערוץ יכלול תוכניות אירוח ובידור, ובשלב שני ישודרו מהדורות חדשות יומיות ותוכניות מגוונות בעלות אופי מקומי.
את השידורים מגישים ידוענים מהמגזר הערבי, כמו גם כתבי שבועון הקבוצה פנורמה.
בספטמבר 2009 השיק האתר רדיו אינטרנטי לשירים ערביים בלבד.
מאחורי האתר עומדת קבוצת פנורמה, המוציאה לאור את השבועון "פנורמה" הנפוץ במגזר הערבי, ואת מוסף הרכב פנורמה-אלסיאראת (היחיד במגזר) ואת מוסף התרבות מידרמה.
לפי ההערכות בענף, מחזור ההכנסות של פאנט מגיע למאות אלפי דולרים בשנה, המגיעים בעיקר מפרסומות המופיעות בו.
פאנגה (בטונגאית: paʻanga) הוא המטבע של טונגה.
הוא נשלט על ידי הבנק הלאומי של טונגה.
בנוקואלופה הפאנגה אינו ניתן להמרה והוא מוצמד אל סל מטבעות הכולל את אוסטרליה, ניו זילנד, ארצות הברית ויפן.
פאנה קאראסאו (באיטלקית: Pane carasau) הוא הפיתה המסורתית של סרדיניה.
מאכל זה נקרא באיטליה בשם "כרטא דה מוזיקה" (באיטלקית: carta da musica) על שם דקותו של המאפה ודמיונו (בצבעו ובדקותו) לדפי כתיבת תווים.
המאפה דק ופריך, וקוטרו כ-50 ס"מ.
המאפה מיוצר על ידי חציית פיתה לשניים (בעובייה, היינו פותחים את הפיתה וחוצים את הפיתה לשתי פרוסות עגולות זהות בגודלן), ואלה נאפות בשנית.
הפיתה ממנה עשוי הרקיק עשויה מקמח מלא, מים ושמרים.
הרקיק שמתקבל נשמר לאורך זמן (עד לשנה), ועל כן הוא שימש את רועי הצאן באי ששהו מחוץ לכפריהם חודשים ארוכים.
הרקיק נאכל כשהוא יבש, או כשהוא מורטב ביין, מים או רוטב.
עדויות לאכילת המאכל התגלו בחפירות ארכאולוגיות באי, וככל הנראה הוא נאכל באי כבר בשנת 1,000 לפנה"ס.
מקור שם הרקיק במילה הסרדינית "carasare".
פאנהארד AML הוא שמה של שריונית קלה מתוצרת חברת פאנהארד.
השריונית יכולה לשאת חימוש עיקרי מסוגים שונים - תותח בקוטר 90 מ"מ מהיר ירי, מרגמה נטענת לוע בקוטר 60 מ"מ, או תותח קל בקוטר 20 מ"מ.
לרכב הנעה 4X4 קבועה, המשפרת את עבירותו.
במהלך שנות ה-50 של המאה ה-20 השתמש צבא צרפת בשריונית מדגם דיימלר פֶרֶט מתוצרת בריטניה.
עם יציאתן של שריוניות אלה מן השירות החליט הצבא הצרפתי להזמין את השריוניות הבאות מיצרן צרפתי, וחברת פאנהארד נבחרה למשימה.
בסך הכל נבנו מאז כ-4,000 שריוניות AML בגרסאות שונות, שיוצאו ליותר מ-30 מדינות.
כ-1,600 שריוניות יוצרו ברישיון בדרום אפריקה, בשם אֵלנד 60 או 90.
בנוסף לדגמי השריוניות פותח גם נגמ"ש המבוסס על השריונית, שכינויו פאנהארד M3. מערכות ההפעלה של דגם M3 ודגמי AML כמעט זהות, וכך ניתן להפעיל את הרכבים השונים תוך חיסכון רב בעלויות ההפעלה.
לשריוניות AML מתלה קפיצי ובלמי תוף.
לשריונית אין היגוי או בלמים הידראוליים, ורק שני הגלגלים הקדמיים הם בעלי יכולת היגוי.
הצמיגים הם בעלי פנימית ממולאת בחנקן, המאפשרת המשך נסיעה גם במקרה של תקר.
מנוע השריונית הוא מנוע בנזין, אם כי השריוניות של צבא אירלנד שודרגו למנועי דיזל.
לAML כמה תת-דגמים, אך לכולם אותה תצורה: נהג היושב בתובת השריונית, וצריח ובו שני אנשי צוות.
בכל צד של השריונית יש דלת, והמנוע נמצא מאחור.
AML 60 - נושאת מרגמה בקוטר 60 מ"מ, נטענת לוע
AML 60 S530 - תותח נ"מ מתנייע נושא שני תותחים בקוטר 20 מ"מ, בשימוש צבא ונצואלה
AML 90 לינקס - נושא צריח מתוצרת היספנו סוויזה ובו תותח GIAT F1 בקוטר 90 מ"מ, מערכות לראיית לילה ומד טווח לייזר
אֵלנד 60 - גרסה שיוצרה ברישיון בדרום אפריקה של תת-הדגם AML 60 HE 60-7
אֵלנד 90 - גרסה שיוצרה ברישיון בדרום אפריקה של תת-הדגם AML 90
AML 20 - גרסה עבור צבא אירלנד, נושאת תותח 20 מ"מ
פאנהארד M3 - נגמ"ש המבוסס על שריוניות AML
לפחות 52 שריוניות AML 90 סופקו לצבא לבנון בין השנים 1970–1972. שריוניות אלו היו בשימוש נרחב במהלך מלחמת האזרחים בלבנון.
צבא אל סלוודור עשה שימוש בשריוניות AML 90 נגד מורדים קומוניסטים בשנות ה-80 ושנות ה-90 של המאה ה-20.
בשנת 1966 רכשה ישראל 20 שריוניות מדגם AML 90. השריוניות נועדו להיות חלק מחטיבה 35, חטיבת הצנחנים הסדירה; המטרה הייתה לחזק את יכולת הנ"ט של הצנחנים, על ידי ציודים ברק"ם שניתן להטיסו בקלות לאתר הצניחה שלהם.
על פי המידע שנמסר על ידי יצרנית השריונית ניתן להטיס AML 90 במסוק סופר פרלון ("צרעה"), שהיה אז בשירות חיל האוויר הישראלי וכך להביאו במהירות לשדה הקרב, במקביל להנחתת הצנחנים במסוקים או הצנחתם.
הכלים שנרכשו אורגנו כסיירת דוכיפת, שהייתה למעשה פלוגת נ"ט שכללה גם ג'יפים נושאי תול"ר (תותחים ללא רתע).
מפקד היחידה היה סרן .
לאחר שהשריוניות הגיעו לארץ הסתבר כי הייעוד שניתן להן אינו מעשי; בניגוד לתיאור היצרנים, משקלה היה גדול יותר וניתן היה להטיסה רק כשהיא ריקה, ללא דלק, תחמושת וזיווד.
עובדה זו הפכה את ההטסה הקרבית ללא מעשית.
הניסיון הקרבי שהצטבר בהמשך הראה שגם יכולתן של השריוניות להתמודד עם טנקים של האויב מוגבלת מאד.
במלחמת ששת הימים צורפה רוב סיירת דוכיפת לחטיבת הראל, והשתתפה בקרב על ירושלים.
השריוניות סבלו אבדות כבדות בקרב מול טנקים ירדניים בתל אל פול, ומפקד היחידה נהרג בקרב.
מחלקה של שריוניות AML בפיקוד סגן מפקד סיירת דוכיפת צורפה לסיירת חרוב, אז בפיקודו של אריה צידון ("צימל") שלחמה תחת חטיבת קרייתי.
המחלקה פעלה ככוח החוד של הסיירת בפריצתו המהירה בכביש הצר והתלול מלטרון, דרך בית חורון ועד גבעון של היום, תוך לחימה נגד יחידות של הקומנדו המצרי והצבא הירדני.
שריוניות ה-AML פעלו ביעילות רבה, הודות לכושר התמרון ועוצמת האש שלהן.
לאחר המלחמה הוחזרה היחידה לחטיבת הצנחנים.
מפקדה החדש היה סרן אמנון ליפקין-שחק, לימים הרמטכ"ל ה-15. היחידה השתתפה עם שאר חטיבת הצנחנים במבצעי מלחמת ההתשה.
במבצע תופת, הפשיטה על כראמה, בו היו השריוניות חלק מניסיונות חילוץ הכוחות הישראליים שנלכדו בשטח הירדני.
גם בפעולה זו סבלו השריוניות מאבדות, ולאחר מכן הוחלט להוציאן משירות.
החזית הלאומית של אנגולה (FNLA) - 2 שריוניות
- 40 שריוניות בשירות המשטרה הלאומית
רודזיה - 34 שריוניות אלנד 60 ואלנד 90
מועדון כדורגל פאנטוליקוס הוא מועדון כדורגל יווני, מהעיר אגריניו שביוון.
המועדון שיחק ברוב השנים בליגות הנמוכות ביוון.
בעונות 1968/1969, 1970/1971 הגיע לשמינית גמר הגביע והפסיד לקבוצות פאוק סלוניקי ופאניוניוס בהתאמה.
בסוף עונת 1973/1974 עלה בפעם הראשונה מהליגה השנייה לליגת העל היוונית.
בעונת 1975/1976 הגיע לרבע גמר הגביע והפסיד לקבוצת הירקליס סלוניקי בסוף העונה ירד אחרי 2 עונות בליגת העל היוונית לליגה השנייה.
בסוף עונת 2010/2011 עלה בפעם השנייה לליגת העל היוונית.
בעונת 2011/2012 הגיע לשמינית גמר הגביע והפסיד לקבוצת OFI כרתים.
בסוף העונה ירד המועדון לליגה השנייה, שם שיחק עונה אחת כשבסיומה חזר לליגת העל היוונית.
בעונת 2013/2014 הגיע לשמינית גמר הגביע והפסיד לקבוצת אטרומיטוס.
פנגאיי (בטונגאית: Pangai) הוא כפר המהווה את המרכז המנהלי של מחוז חאפאי (Ha'apai) שבטונגה.
הכפר שוכן על חופו המערבי של האי ליפוקה (Lifuka) ומספר תושביו הוא 2,427 על פי מפקד שנערך ב-2011 .
במרכז הכפר ניצבת כנסייה קתולית וכן כמה חנויות ושווקים ובנק אחד.
כמה אתרים היסטוריים נמצאים בכפר כמו כמה כנסיות, בתים בסגנון קולוניאלי ובתי קברות.
שדה התעופה של האי ממוקם 5 ק"מ מצפון לכפר.
כמו כן פועל רציף לעגינת מעבורות.
פאנו (באיטלקית: Fano) היא עיר בנפת פזארו אה אורבינו שבמחוז מארקה שבאיטליה.
זוהי עיר חוף הממוקמת במרחק של 12 ק"מ מדרום-מזרח לפזארו, במקום בו ויה פלמיניה מתחברת לחוף הים האדריאטי.
זוהי העיר השלישית בגודל אוכלוסייתה במחוז.
בתקופה הרומית הייתה העיר ידועה בשם פאנום פורטונאי (Fanum Fortunae), על שם המקדש של האלה פורטונה שהיה ממוקם כאן.
האזכור הראשון לעיר הוא משנת 49 לפנה"ס, כאשר יוליוס קיסר החזיק בה.
אוגוסטוס קיסר ייסד במקום קולוניה ובנה חומה, ששרידים ממנה עדיין קיימים.
בשנת 2 בנה אוגוסטוס קשת שער שעדיין עומדת במקומה בכניסה לעיר.
בינואר 271 הביס הצבא הרומי שבטים גרמאניים בקרב פאנו שנערך על גדות נהר מטאורו (Metauro).
פאנו נהרסה על ידי האוסטרוגותים בשנת 538. היא נבנתה מחדש על ידי הביזנטים ונעשתה לבירת הפנטאפוליס (Pentapolis "חמש הערים" על חוף הים), שכלל גם את רימיני, פזארו, סניגליה ואנקונה.
ב-754 היא ניתנה לכס הקדוש על ידי מלכי הפרנקים.
בית מלטסטה (Malatesta) נעשו לאדוני העיר ב-1356. בשנים הבאות עברה העיר לסירוגין מבית מלטסטה למדינת האפיפיור, לזמן קצר הייתה חלק ממדינתו קצרת הימים של צ'זארה בורג'ה ולאחר מכן לחלק מהדוכסות של בית דלה רוברה (Della Rovere).
במהלך המלחמות הנפוליאוניות סבלה פאנו קשות ממעשי ביזה.
העיר לקחה חלק פעיל באיחוד איטליה.
פאנו הופצצה כמה פעמים על ידי הצי האוסטרו-הונגרי.
במלחמת העולם השנייה היא הופצצה קשות על ידי מטוסי בעלות הברית שכיוונו לגשרי הרכבת והכביש שחצו את נהר מטאורו ובנוסף נהרסו כל מגדלי הפעמונים שלה על ידי כוחות הכיבוש של גרמניה הנאצית בעת נסיגתם מהעיר.
ראשוני היהודים התיישבו בפאנו במאה ה-14 והקימו קהילה מבוססת של בעלי מקצועות חופשיים: רופאים, מוכסים, סוחרים ואנשי כספים.
בתחילת המאה ה-16 פעל בעיר המדפיס היהודי גרשום בן משה שונצינו בן למשפחת שונצינו הידועה.
קת'לין אני פאנוניקה דה קניגסווארטר הייתה פטרונית מוזיקת ג'אז בריטית.
היא הייתה תומכת עיקרית של מוזיקת ביבופ.
הוריה של פאנוניקה רוטשילד היו הברונית ההונגרייה רוזיקה אדלה פון וורטהיימשטיין, בתו של הברון אלפרד פון ורטהיימשטיין מטרנסילבניה, ו.
סבה מצד אביה היה לורד נתן רוטשילד.
שמה "פאנוניקה" לקוח בעקיפין מן המישור הפאנוני במזרח אירופה, ונהגו לכנות אותה "ניקה".
ידידהּ, מוזיקאי הג'אז תלוניוס מונק, סיפר שאמרה שקראו לה על שם מין פרפר שאביה גילה, אך בת-אחייניתה גילתה שהמקור הוא מין נדיר של עש, אאובלמה פאנוניקה (Eublemma pannonica).
היא הייתה אחייניתו של וולטר רוטשילד, הברון רוטשילד השני של אנגליה, ואחיה ויקטור הפך לברון רוטשילד השלישי של אנגליה.
אחותה הבכירה מרים רוטשילד הייתה זואולוגית בולטת.
בשנת 1935 נישאה לדיפלומט צרפתי בשם ברון ז'יל דה קניגסווארטר, לימים גיבור צרפת החופשית.
הם דרו באחוזה בצפון-מערב צרפת.
היא עבדה עבור שארל דה גול בימי מלחמת העולם השנייה.
בני הזוג נפרדו בשנת 1951, והיא הותירה חמישה ילדים בצרפת ועקרה לניו יורק, ושכרה בקביעות סוויטה במלון סטאנהופ בשדרה החמישית במנהטן.
כתוצאה מפרידתם, נושל קניגסווארטר על ידי משפחת רוטשילד.
בני הזוג התגרשו בשנת 1956.
בזמן מלחמת העולם השנייה, הצטרפה קניגסווארטר לצבא צרפת החופשית, ושימשה מפענחת צפנים, נהגת, ושדרנית רדיו.
בניו יורק, התיידדה עם מוזיקאי ג'אז רבים, והייתה לפטרוניתם של כמה מהם.
היא נהגה לארח ג'ם סשנים בסוויטת המלון שלה, ולהשאיל למוזיקאים את הנהג ואת רכב הרולס-רויס שלה כשנזקקו להסעה להופעות.
היותה פטרונית לת'לוניוס מונק ולצ'ארלי פארקר הקנתה לה את הכינוי "ברונית הג'אז" ולעיתים "ברונית הביבופ".
לאחר שפארקר מת בחדרה במלון סטאנהופ בשנת 1955, ביקשה הנהלת המלון מקניגסווארטר לעזוב.
היא עברה למלון בוליבר ליד סנטרל פארק, והמלון הונצח במנגינה של מונק בשם "Ba-lue Bolivar Ba-lues-are".
הפסנתרנית ומלחינת הג'אז מרי לו ויליאמס הכירה לקניגסווארטר את מונק בפריז, בזמן שקניגסווארטר ביקרה ב"סלון הג'אז 1954".
קניגסווארטר החלה לקדם את יצירותיו של מונק בארצות הברית, תרמה טקסט לאלבום הג'אז "קריס-קרוס" שהוציא בחברת קולומביה רקורדס, ואף קיבלה על עצמה אחריות פלילית כשנעצרה יחד עם מונק בגין החזקת מריחואנה.
בשנת 1958 רכשה קניגסווארטר בית ברחוב קינגסווד בוויהוקן, ניו ג'רזי עם נוף קו הרקיע של מנהטן.
הבית נבנה בזמנו עבור הבמאי יוזף פון שטרנברג.
לאחר שפרש מונק מהופעות באמצע שנות ה-70 של המאה ה-20, עבר להתגורר בביתה של קניגסווארטר, ושם מת בשנת 1982. קניגסווארטר מתה בשנת 1988, בגיל 74. מחמשת ילדיה היו לה שני נכדים וארבעה נינים במותה.
בשנת 2006 יצא ספר בשם Les musiciens de jazz et leurs trois vœux ("מוזיקאֵי הג'אז ושלוש המשאלות שלהם"), שהורכב מראיונות שקיימה קניגסווארטר עם כ-300 מוזיקאי ג'אז, ותשובותיהם לשאלה "אילו שלוש משאלות היית מבקש?".
הספר מלווה בתצלומי פולארויד של קניגסווארטר.
הספר יצא בהוצאת Buchet Chastel, ונערך בידי נאדין דה קניגסווארטר, שאותה נהגה פאנוניקה קניגסווארטר להציג כנכדתהּ, אולם זו הייתה בת-אחייניתה.
התצלומים הוצגו בפסטיבל אמנות בארל.
לאורך השנים חוברו מספר יצירות שהוקדשו לה או נקראו על שמה:
"Nica's Tempo" מאת ג'יג'י גרייס
"Nica's Dream" מאת הוראס סילבר
"To Nica" מאת קני דורהאם
בסרטו של קלינט איסטווד Bird משנת 1988, אשר עוסק בחיי צ'ארלי פארקר, הופיעה דמותה של קניגסווארטר, ששיחקה דיאן סלינג'ר.
באותה שנה הפיק איסטווד גם סרט תיעודי על מונק, בשם Thelonious Monk: Straight, No Chaser, ובו קטעי ארכיון של קניגסווארטר עצמה, וראיון עמה.
בשנת 2009 שודרה ב-BBC תוכנית תעודה בשם "ברונית הג'אז", שכתבה וביימה בת אחייניתה של קניגסווארטר, חנה רוטשילד.
שנה לפני כן שידר ה-BBC גרסת רדיו של התוכנית, אף היא מאת חנה רוטשילד.
קלובול ספורטיב פאנדורי ליגניטול טרגו ז'יו (ברומנית: Clubul Sportiv Pandurii Lignitul Târgu Jiu) הוא מועדון כדורגל מקצועני מהעיר טרגו ז'יו ממחוז גורז' שברומניה, המשחק בליגה השנייה ברומניה.