tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
המשך ההצלחה במרוצים הוביל להגברת המכירות גם של הדגמים הרגילים, אך החברה המשיכה להציע גם דגמים ספורטיביים לקהל הרחב.
דגם ה-125 שכונה "מוטורה לונגו" (Motore Lungo) על שם מכסי המנוע המוארכים שלו היה אופנוע הספורט הנפוץ בתקופתו.
לראשונה מעל ל-20,000 אופנועים בשנה והחל ייצור של דגמי החברה גם במפעל בספרד.
החל מאמצע שנות ה-50 החל ענף ייצור האופנועים לסבול מדעיכה, עקב המעבר של צרכנים לשימוש במכוניות.
החלו לקצץ בתוכניות פיתוח ומחקר, אך אם.וי.
דווקא הגבירה את ההשקעה, כשרכשה את הרישיון לייצור מסוקים של חברת בל לצורך הכנסת טכנולוגיות תעופה לאופנועים.
ב-1954 הוצג דגם הספורט 175CSS שהצליח בסדרות המרוץ לאפנועי כביש וב-1956 הציגה אם.
את דגם 83 שהבטיח לשאת שני נוסעים בנוחות ובצריכת דלק מינימלית.
שיפורים במערכת השימון הובילו לאמינות גבוהה של מנועי האופנועים והחברה הבטיחה אחריות של 100,000 קילומטר.
בשנות ה-60 המשיכה מגמת השפל במכירות אופנועים ואם.
התמקדה בייצור אופנועים פחות עממיים.
בראש הפיתוחים הייחודיים שלה היה אופנוע 600 סמ"ק, בעל תצורת מנוע שזוהתה שנים אחר כך עם יצרני אופנועים יפנים בלבד.
היה זה האופנוע הגדול הראשון עם מנוע ארבעה צילינדרים, והוא התבסס על מנוע אופנוע ה-500 של מייק היילווד ממרוצי ה-GP.
דגם זה התפתח בהמשך לדגמי 750 סמ"ק וב-1975 לדגם "750S אמריקה" שהיה בעל מהירות מרבית של 220 קילומטר לשעה.
עם מותו של הרוזן דומניקו אגוסטה ב-1971 החל תהליך דעיכה של החברה.
הפסדיה הובילו לקיצוץ הדגמים לשניים בלבד, ה-750 וה-350. ב-1977 נמכרה חברת האם למשקיעים שהציבו דרישה לחסל את עסקי האופנועים.
שני דגמים חדשים בנפח 750 ו-850 סמ"ק בעלי ארבעה שסתומים לצילינדר לא הגיעו לכדי ייצור המוני ובשנתיים הבאות המשיכה החברה למכור רק אופנועים שיוצרו טרם ההחלטה על סגירת הייצור.
החייאת המותג על ידי קג'יבה
ב-1992 רכש יצרן האופנועים האיטלקי קג'יבה את הזכויות לשם המותג אם.
אגוסטה מתוך מטרה לשוב ולייצר אופנועים ברוח החברה ההיסטורית.
תכנון האופנועים לא התבסס על דגמים קיימים של חברת האם, אלא נבנה על פי תכנון חדש.
החלטת תכנון משמעותית הייתה אי-התפשרות על מבנה המנוע, כך שיהיה בעל מאפיינים דומים לאופנועי העבר.
הוחלט שדגם האופנוע הראשון יהיה ספורטיבי ובעל שלושה או ארבעה צילינדרים בשורה.
כיוון שתצורת מנוע זו יוצרה באותה עת רק על ידי יצרני אופנועים יפנים, והיא אינה פשוטה לתכנון עבור חברה חדשה, פותח המנוע בסיוע חברת פרארי.
המנוע שפותח כלל מאפיינים מיוחדים כשסתומים רדיאליים ותיבת הילוכים נשלפת.
פיתוח האופנוע ארך מספר שנים וב-1997 הוצג אב הטיפוס הראשון של דגם ה-F4 שהיה בעל מנוע ארבעה צילינדרים בשורה בנפח 750 סמ"ק, שלדת מסבך צינורות פלדה וזרוע אחורית חד צידית.
תוך כשנה מכרה החברה 300 יחידות מדגם F4 שיוצרו בעבודת יד ושנה לאחר מכן החלה בייצור סדרתי של האופנוע עם מנוע בהספק של 126 כוח סוס.
החברה שיווקה את האופנוע כמוצר יוקרתי בעולם האופנועים המקביל לפרארי בעולם המכוניות.
מחיר האופנוע היה יקר בכ-50 אחוז ממחירי אופנועים יפניים מתחרים.
הספק מנוע ה-1,000 עמד על 166 כוח סוס ובגרסה משופרת, שנה לאחר מכן, 184 כוח סוס.
מהדורה מיוחדת שיוצרה ב-100 יחידות והציגה מנוע מוגדל בנפחו ל-1,078 סמ"ק סיפקה כ-200 כוח סוס.
דגם 1,000 נוסף משנת 2007 בשם F4 R312 השיג את שיא המהירות לאופנוע בייצור סדרתי כשנבחן במישורי המלח של בונוויל ביוטה ונסע במהירות של כ-312 קילומטר לשעה.
בשנת 2007 הוצגה סדרת אופנועים חדשה מטיפוס אופנועי עירום בשם ברוטלה.
המכלולים המכניים של דגמי הברוטלה דומים ברובם לסדרת ה-F4. באופנועים אלו חשף היעדר הפיירינג את שלדת מסבך הצינורות ומנועי הארבעה צילינדרים בשורה בנפח 750 ו-910. הספק מנוע ה-910 עמד על כ-140 כוח סוס.
ב-1999 החליטה קג'יבה להפוך את אם.
אגוסטה למותג הראשי של החברה ולהפוך אותו למחליף של קג'יבה.
בשנת 2004 נקלעה החברה לחובות רבים וכתוצאה מכך נמכרה בסוף השנה לחברת המכוניות המלזית פרוטון תמורת 70 מיליון אירו.
הבעלות לא החזיקה מעמד זמן רב והחברה המלזית מסרה את החברה כשנה לאחר מכן לחברת מימון איטלקית תמורת מחיקת החובות.
החברה האיטלקית גייסה את הכסף שנדרש להמשך פעילות.
בשנת 2007 מכרה החברה את מותג הוסקוורנה לב.מ.וו.
מתוך מטרה להתמקד במוצרים היוקרתיים שהציעה החברה תחת אם.
שנה לאחר מכן רכשה חברת הרלי דייווידסון את הבעלות המלאה על אם.
באוקטובר 2009 הודיעה הרלי שעקב ירידה חדה בהכנסותיה היא מציעה את אם.
היא נמכרה באוגוסט 2010 לחברת ההחזקות של נשיא אם וי אוגוסטה, קלאודיו קסטליוני, שניהל את מכירתה להרלי דייווידסון שנתיים לפני כן.
אם וי אגוסטה השתתפה במרוצי אופנועים עוד בימיה הראשונים.
האחים אגוסטה גילו עניין רב במרוצים ודאגו להתאים כבר את ראשון הדגמים למרוצים.
אם וי זכתה לניצחון משמעותי ראשון במרוץ במונזה באיטליה ב-1948. בעונת הגרנד פרי הראשונה, ב-1949 השיגה החברה את המקום התשיעי בקטגוריית 125 סמ"ק.
בעונת 1950 הסבה החברה את מנוע האופנוע לארבע פעימות עם גל זיזים עילי כפול, אך השינוי הוביל לשיפור מתון בלבד בתוצאות.
באותה שנה החלה אם וי להשתתף גם בקטגוריית ה-175 סמ"ק.
בעונת 1952 קיבל האופנוע שיפורים נוספים כמזלג טלסקופי והספק של 15 כוח סוס.
הרוכב הבריטי ססיל סנדפורד הוביל את אם וי לזכייה במרוץ האי מאן ובסיום העונה זכה באליפות העולם הראשונה של החברה.
ב-1953 הציגה החברה את דגם ה-350 והרחיבה את השתתפותה לקטגוריות 350 ו-500. היא מכרה את אופנועי המרוץ שלה בתצורה כמעט מלאה לכל רוכב פרטי שחפץ ואופנועי אם וי הפכו לנפוצים במסלולי המרוצים.
אופיו התחרותי של הרוזן אגוסטה הוביל את החברה לגיוס צוותי מרוץ איכותיים, שכללו את מהנדס המרוץ ארתורו מגני.
גם בטובי הרוכבים השקיעה החברה ועם השנים גייסה לשורותיה את קרלו אוביאלי, ג'ון סורטיס, מייק היילווד, ג'אקומו אגוסטיני ופיל ריד.
הזכייה באליפות היצרנים בקטגוריות 125 ו-250 בעונת 1955 סימנה את תחילתה של תקופת שליטה בלתי מעורערת של אם וי במרוצי הגרנד פרי.
שנה לאחר מכן כבר זכתה הקבוצה גם באליפות בקטגוריית 500 סמ"ק עם סורטיס כאלוף עולם.
עונת 1957 סימנה נסיגה זמנית, אך ב-1958, עם פרישתם של יצרנים איטלקיים מהאליפות, הפכה אם וי לאלופה הבלעדית בכל הקטגוריות.
הזכייה של סורטיס באליפות ה-500 באותה שנה החלה רצף של 17 אליפויות עולם בקטגוריה הבכירה עד 1974. לרצף הזכיות תרמו סורטיס, גארי הוקינג, היילווד, אגוסטיני וריד.
ברוב שנות ה-60 זכתה אם וי בקטגוריית ה-500 בלבד ואיבדה את התארים בקטגוריות הקטנות ליצרנים היפנים, אך לאחר פרישתה של הונדה ב-1967 החל אגוסטיני את רצף הזכיות שכלל במקביל גם אליפויות בקטגוריית 350.
רצף האליפויות של אם וי אגוסטה נקטע ב-1975 דווקא בידי גדול הרוכבים שלה, אגוסטיני.
באותה שנה הוא זכה באליפות העולם על גבי ימאהה.
אליפות זו הייתה נקודת מפנה עבור אם וי שלא זכתה עוד באליפויות עולם מאז.
אליפות זו הייתה גם האחרונה של אגוסטיני והראשונה של יצרן יפני כלשהו.
רק בשנת 2007 חזר יצרן לא יפני, דוקאטי, לזכות באליפות העולם בקטגוריה הבכירה.
הניצחון האחרון של אם וי במרוץ גרנד פרי כלשהו, הושג ב-1976 בנורבורגרינג בגרמניה עם אגוסטיני, שחזר לרכב עבור החברה.
אם וי אגוסטה לא חזרה להתחרות באליפויות עולם עם הקמת המותג מחדש בשנות ה-90. ההישג המשמעותי ביותר במרוצים בשנים אלו היה זכייה באליפות הסופרבייק האיטלקית בשנת 2008.
האופנועים הראשונים הגיעו לישראל בשנת 2013 ומיובאים על ידי קבוצת HM מוטורס, על כל מגוון הדגמים והגרסאות המיוחדות
אם נודדת הוא תצלום מאת הצלמת האמריקאית דורותיאה לאנג.
התמונה צולמה ב-1936, במהלך השפל הגדול בארצות הברית, והפכה לאחד מסמליו ונחשבת לאחת מהתמונות המפורסמות ביותר.
בתמונה נראית פלורנס אוונס תומפסון כשילדה נשענת על כל אחת מכתפיה וראשיהן מופנים מהמצלמה, והיא אוחזת בחיקה תינוקת, אשר מוסתרת חלקית.
לאנג צילמה את האם הנודדת במסגרת עבודתה במנהלת החקלאות האמריקאית.
בחודש מרץ 1936, לאחר שסיימו קטיף סלק בעמק אימפריאל שבדרום קליפורניה, נסעו תומפסון ומשפחתה צפונה במטרה לחפש עבודה חדשה.
במהלך הנסיעה התקלקל רכבם והם נאלצו לעצור במחנה עניים ליד העיירה ניפומו (Nipomo), אחד מרבים שהוקמו לצד הדרך בעקבות המצב הכלכלי.
בזמן ששניים מבניה של תומפסון לקחו חלק מהרכב לתיקון בעיירה, הקימו היא ושאר בניה מאהל זמני.
בזמן שתומפסון המתינה, התקרבה אליה דורותיאה לאנג והחלה לצלם אותם.
תומפסון לא הייתה להוטה להצטלם ולהציג את משפחתה כמטפורה לעוני.
אחת מבנותיו של תומפסון, סיפרה שלאנג שכנעה את אימה שהדימוי יעלה למודעות הציבור את מצוקתם של עובדים חרוצים אך עניים.
היא צילמה 6 תמונות תוך 10 דקות.
מאוחר יותר סיפרה לאנג על הפגישה:
מנגד טענה תומפסון כי לאנג מעולם לא שאלה שאלות והבינה את הפרטים לא נכון.
טרוי אוונס, אחד מבניה של תומפסון, סיפר:
תומפסון טענה שלאנג הבטיחה שהתמונות לא יפורסמו לעולם, אבל לאנג שלחה את התמונות ל"סן פרנסיסקו ניוז" ולמנהלת החקלאות.
יום למחרת, ב-11 במרץ 1936, פרסם העיתון את התמונות תחת הכותרת: "מה המשמעות של הניו דיל לאמא הזו ולילדיה?" ודווח שבין 2,500 ל-3,500 עובדים עניים סובלים מרעב במחנות ליד ניפומו.
בעקבות הפרסום העביר הממשל הפדרלי מעל 9,000 קילוגרם מזון למחנות, אבל תומפסון ומשפחתה כבר לא היו שם.
פלורנס אוונס תומפסון נולדה באחד בספטמבר 1903 בטריטוריה האינדיאנית שכיום היא חלק מאוקלהומה.
שני הוריה הם ממוצא צ'רוקי.
בגיל 17 היא התחתנה עם קליאו אוונס, בנו של חוואי.
המשפחה היגרה מערבה ביחד עם קרובים ממשפחת אוונס ושם עבדו בחוות בעמק סקרמנטו.
בשנת 1931, תומפסון הייתה בהריון עם ילדה השישי כאשר בעלה נפטר משחפת.
פלורנס עבדה בשדות ובמסעדות כדי לפרנס את ששת ילדיה.
בשנות השלושים היא ילדה עוד ארבעה ילדים.
המשפחה עבדה בעבודות מזדמנות בחקלאות ועברה ממקום למקום בעקבות היבולים בקליפורניה ולעיתים גם באריזונה.
ב-1945 המשפחה השתקעה במודסטו קליפורניה.
בשנת 1978, כשהייתה בת 75, זוהתה תומפסון כאם הנודדת.
לא ברור אם היא כתבה לעיתון המקומי Modesto Bee או שעיתונאי מטעם העיתון זיהה אותה.
תומפסון נפטרה בקליפורניה ב-16 בספטמבר 1983, בגיל 80.
לאנג עבדה באותה תקופה עבור סוכנות ממשלתית פדרלית אמריקאית, כך שהתמונה הייתה ברשות הציבור, והיא לא קיבלה תמלוגים עבורה.
עם זאת, התמונה הביאה ללאנג פרסום רב, וביססה את שמה כצלמת.
תומפסון, לעומת זאת, תיעבה את התמונה מפני שלאנג התפרסמה על חשבונה ושדמותה בתמונה מקרינה פאסיביות וחוסר אונים.
תומפסון וילדיה ביקשו להפיג את הדימוי השלילי שדבק בהם כפליטי אגן האבק.
התמונה השישית מאותו סט הפכה למוכרת ביותר.
התמונה מתמקדת בפניה של תומפסון, ומהר מאוד הפכה להיות סמל לאותה תקופה, וייצגה עידן שלם.
רוי סטרייקר (Stryker), כלכלן וצלם, כינה את התמונה "הצילום האולטימטיבי של השפל הגדול".
הצלם אדוארד סטייכן הכריז על התמונות כ"התיעוד האנושי המרשים ביותר שהוצג בתמונות אי פעם".
עם זאת, מאוחר יותר ספגו הצלמים ביקורת על כך שהציגו את תנאי המחיה של המצולמים כחמורים יותר משהיו באמת.
בזמן ההכנות להצגת התמונה בתערוכה ב-1941, נעשה ריטוש בנגטיב על מנת להסיר את קצה אגודלה של תומפסון, שהופיע בפינה הימנית התחתונה והפריע לקומפוזיציה.
הדבר התגלה בשנות ה-60, כאשר בני זוג גילו את התמונה המקורית בפחי האשפה של לשכת המסחר בסן חוזה.
אחרי מותם של שני בני הזוג גילתה בתם את התמונות בביתם.
ב-1998 הודפסה התמונה על בול בשירות הדואר של ארצות הברית.
באותו זמן, נמכר תצלום מקורי שלאנג כתבה מאחוריו הערות וחתמה עליו, תמורת 244,500 דולר.
בנובמבר 2002 נמכר העותק האישי של לאנג תמורת 141,500 דולר.
באוקטובר 2005 שילם קונה אנונימי 296,000 דולר עבור הצילומים הלא מרוטשים.
בהלכות עירובין, הכלל אם כן ביטלת תורת עירוב מאותו מבוי הוא כלל המתייחס לדין ביטול רשות שנועד להתיר טלטול בחצר ובמבוי במקום תקנות עירוב חצירות ושיתופי מבואות, ואומר שמותר להשתמש בתקנת ביטול רשות דווקא במצב "דיעבד" ולא באופן קבוע, ורק באופן שביטול הרשות אינו פועל כל אשר פועל העירוב חצירות.
וזאת מהחשש שמא תתבטל תורת עירוב.
לפי תקנת חז"ל, וכחלק מאיסור טלטול בין רשויות היחיד שבו אסרו לטלטל בין השאר, בין רשות היחיד רגילה לבין רשות היחיד משותפת, אסור לטלטל חפצים מחצר למבוי, אלא אם כן השתתפו השכנים יחד בפת משותפת, בדומה לתקנת עירוב חצירות.
במקום ששכחו לערב תיקנו חז"ל שכל הדיירים יבטלו את רשותם לאחד מהם, כך שהמקום נחשב לרשות היחיד רגילה, ואז יכול אותו היחיד שביטלו את החצר לטובתו, לטלטל בחופשיות בחצר.
לעומת זאת, כאשר יש גוי בחצר או במבוי, ובחצר או מבוי שבה דר יותר מיהודי אחד תיקנו חז"ל שלא ניתן לערב עמו אלא יש לשכור ממנו את רשותו.
הבעיה היא כאשר הגוי לא מסכים להשכיר את רשותו.
מעשה כזה התרחש בימיו של אביי, כאשר גוי בשם לחמן בר ריסתק לא הסכים להשכיר את רשותו בחצר.
אביי פתר את הבעיה באופן כזה: הוא הורה ליהודים לבטל את רשותם ליהודי אחד מבני המבוי, כך שלפי כללי ביטול רשות נמצא שהלכתית גר במקום רק יהודי אחד, וכאשר גר יהודי אחד עם גוי, אין חיוב שכירת רשות.
על כך אמר רבא: , כלומר אם תעשה כך, תתבטל תקנת העירוב ממקום זה, שהרי במקום לערב עירוב חצירות, יכול האדם לטלטל בחופשיות מביתו למבוי על ידי ביטול הרשויות, וקיים חשש שיעשה כך לעולם (שהרי תקנת עירוב חצירות לא תועיל כאן שהרי יש גוי).
ולכן תיקן רבא תקנה אחרת, על ידי עירוב חצירות.
חשש זה של "בטלת תורת עירוב", קיים בכל מקרה שיעשו את הביטול באופן קבוע, אם מפני שהעירוב חצירות אינו מועיל - כדוגמה זו, אם מפני שהביטול רשות מתיר את כל אשר הותר על ידי העירוב חצירות.
המהרש"א מסביר כי החשש שחששו חז"ל שמא תתבטל תורת עירוב, אינו בכך שישתמשו תמיד בביטול רשות, שהרי מה אכפת לחז"ל שישתמשו בתורת ביטול רשות, אלא הסיבה היא שמא תשתכח תורת ערוב ויבואו לטלטל בלא עירוב, כדוגמת תקנת עיר של רבים שתיקנו לשייר במבואותיה חלק שאינו מעורב.
הסתפקו הראשונים בגדר תקנה זו.
התוספות הוכיחו שגם במקרה כזה אסרו חז"ל להשתמש בביטול רשות, ממעשה המובא בתלמוד.
הלכה למעשה נוספת היוצאת מכלל זה, היא פסקו של רש"י העוסקת בדין ביטול רשות מבית לבית.
בעלי התוספות מביאים את פסקו של רש"י בחיבורם, ומביאים שלוש גישות לפסק זה:
רבינו יצחק מבעלי התוספות, חולק על פסקו של רש"י.
את פסקו הוא מבסס על כלל זה - , האומר שאין להתיר ביטול רשות במקום שהדבר עשוי לבטל את דין עירוב מהמבוי.
רבינו יצחק טוען, שאם ניתן לבטל רשות מבית לבית באותה חצר, הטלטול בין שני הבתים יותר בחופשיות.
אם כן, טוען ר"י, נמצא שהביטול רשות פועל היתר טלטול בחצר כמו העירוב ממש וזה דבר שלא ייתכן.
חכמי התוספות סוברים, שפסקו של רש"י הוא הנכון.
רבינו תם חלוק על פסקו של רש"י כליל.
אך בשונה מר"י, יש לו ראיה נוספת לפסקו.
רבי יוחנן ושמואל נחלקו בדין ביטול רשות מחצר לחצר, ובמפתיע אינם מזכירים כלל את ההלכה על ביטול רשות מבית לבית.
לא ייתכן ששני אמוראים אלו לא יזכירו את המושג "ביטול רשות מבית לבית" הנושק ל"ביטול רשות מחצר לחצר", לו רק היה קיים מושג כזה, וממילא הרי לנו הוכחה שלא קיים מושג כזה.
הסיבה לכך שלא קיים היתר כזה לפי שיטת רבינו תם, שווה לזו שהסביר ר"י, כי תקנת ביטול רשות מבית לבית עלולה לערער כליל את תקנת עירוב חצירות, ולבסוף יבואו אנשים לטלטל ללא ביטול כלל.
סטנלי קירק בורל , הידוע בכינויו אם סי האמר (MC Hammer) ובקיצור האמר הוא ראפר, במאי וידאו קליפים, יזם ושחקן אמריקאי.
שיא הצלחתו היה בין סוף שנות השמונים ובין אמצע שנות התשעים.
האמר נודע בשל סגנון הריקוד המהוקצע שלו ובשל לבושו שהתאפיין במכנסיים רחבים שקיבלו את הכינוי "מכנסי האמר".
נולד בשם סטנלי קירק בורל באוקלנד, קליפורניה.
הצלחתו החלה ב-1987, עם אלבום הבכורה שלו, "Feel My Power".
לשיאו הגיע ב-1990 עם הלהיט, "U Can't Touch This".
גם בהמשך, זכו אלבומיו ולהיטיו, שנטו לכיוון מוזיקת פופ, להצלחה מסחרית רבה.
באמצע שנות התשעים דעכה הצלחתו ויחד עם הוצאות רבות ואורח חיים ראוותני, הגיש ב-1996 בקשה לפשיטת רגל.
לאחר מכן חזר להוציא אלבומים.
אם לאם או אם לאם בקהילה היא תוכנית סיוע המעניקה שירות תמיכה נפשית הניתן על־ידי אימהות ותיקות לאימהות חדשות.
השירות ניתן באמצעות ביקורי בית חד שבועיים אותם עורכות (בהתנדבות) אימהות וותיקות בבתיהן של אימהות בשנה הראשונה שלאחר הלידה.
האימהות הוותיקות עוברות הכשרה טרם ההתנדבות.
את מערך ההתנדבות מנהלות רכזות אזוריות מתחומי התפתחות הילד ועבודה סוציאלית.
ביקורי הבית מיועדים ליצירת קשרים איכותיים בין המתנדבות לבין האימהות צורכות השירות.
הם מעניקים לאימהות סביבה בטוחה המאפשרת חשיבה על דרכי התמודדות ושיח על אתגרי ההורות.
המתנדבות משמשות מודל, מקשיבות, מייעצות, מעודדות ומהוות מקור תמיכה.
עם התרחבות השירות לאתרים רבים בארץ הוא הוגדר כמיזם ונחקר על־ידי פרופ' מרשה קייטס.
מאוחר יותר שולב בתוך תוכניות לימוד ותוכניות התנדבותיות ברשויות מקומיות.
בשנת 2019 הוקמה עמותת "אמהות למען אמהות" שאחת ממטרותיה הייתה לשמר ולפתח את השירות ההתנדבותי.
מיזם אם לאם הוקם בישראל בשנת 2000 על־ידי פרופ' מרשה קייטס מהאוניברסיטה העברית בירושלים ותלמידתה מרים שריקי.
המיזם מבוסס על מודל אמריקאי בשם Visiting Moms שפעל בבוסטון, אליו התוודעה קייטס במהלך שנת שבתון.
בתחילה הופעל המיזם ממשרדה של קייטס באוניברסיטה: קייטס גייסה אימהות ותיקות שיבקרו בהתנדבות בבתיהן של אימהות חדשות ויסייעו להן להתמודד עם האתגרים של גידול תינוק ראשון.
בהמשך, נפתחו משרדים בירושלים, בשיתוף העירייה.
בעקבות הצלחת המיזם, הוא הורחב אל מחוץ לירושלים, כשארגון ותיאום פעילות המתנדבות נעשה לעיתים קרובות במסגרת הרשויות המקומיות.
בשנת 2002 החלה לפעול תוכנית התנדבותית דומה בשם "אם לאם בקהילה".
התוכנית נוסדה על־ידי דפנה נוימן ונועה ברקת במועצה אזורית משגב.
בעקבות התוכנית יזמה נוימן בשנת 2004 קורס הכשרה לרכזות, מנחות ומלוות במכללה האקדמית לחינוך "אורנים".
נוימן ריכזה את התוכנית במכללת אורנים עד לשנת 2014.
עד שנת 2015 פעל המיזם ב-25 מקומות יישוב ברחבי ישראל שסייעו למאות משפחות כל שנה.
האמהות הגיעו לתוכנית בעקבות פרסומים בבתי־חולים וטיפות חלב ודרך המלצות של רופאי משפחה ופסיכיאטרים.
סטודנטים מהאוניברסיטה העברית, האוניברסיטה הפתוחה, מכללת דוד ילין ואוניברסיטת בר־אילן השתתפו בתוכנית כחלק מהכשרתם.
בשנת 2019 הוקמה עמותת "אמהות למען אמהות" על מנת לשמש ארגון גג מקצועי לתוכנית.
העמותה החלה לפעול בשנת 2021 במספר ערוצים.
מטרת העמותה לקדם את רווחתם של בני משפחה לתינוקות ופעוטות תוך קידום היקשרות בטוחה.
העמותה מלווה מקצועית ותומכת ברשת הסניפים של אם לאם, עובדת מול הדרג המדיני והשלטון המקומי ומפיקה ימי עיון והשתלמויות.
בתקופת מלחמת חרבות ברזל פרופסור קייטס הקימה את פרויקט "אמצי אמא בזמן מלחמה" במטרה להקל על הבדידות וההתמודדות של אימהות לפעוטות אשר בן זוגן נמצא במלחמה.
המיזם נועד לספק תמיכה רגשית והכוונה לאימהות חדשות ולחבר ביניהן לבין שירותי קהילה ובריאות לפי הצורך, ובכך לעזור להן להתמודד עם האתגרים של תחילת תהליך ההורות.
המיזם מבוסס על ההבנה ששנת החיים הראשונה היא תקופה רבת חשיבות ותהפוכות לאם ולתינוק.
תמיכה חברתית המותאמת לצרכיה, מסייעת מאוד לאם בהסתגלות לתפקידה ובהתמודדות עם תחושות הבדידות והקושי שנלוות לתקופה שלאחר הלידה.
הפעילות של "אם לאם בקהילה" מכוונת לשבירת קשר השתיקה לגבי קשיים וחוויות שעוברות אימהות בשנה הראשונה לחיי תינוקם.
המלווה מגיעה במטרה להקשיב, לעודד, לחזק, לתמוך ולסייע לאם לבנות את הביטחון שלה כאם, תוך שהיא שמה דגש על העצמה אישית, ופיתוח עצמאות ותחושת מסוגלות.
במפגשים נוצר מרחב בטוח עבור האם לשתף, להתייעץ ולהרגיש שהיא לא לבד.
כתוצאה משיפור ההרגשה והתפקוד של האם חל גם שיפור בהתפתחות הרגשית של התינוק בשנת חייו הראשונה, דבר המשפיע על התפתחותו ותפקודו במהלך חייו.
באופן זה משפיעה התוכנית גם השפעה כוללת ורחבה יותר ויכולה לסייע במניעת מעגליות של קושי רב דורי ובפיתוח קשר רגשי ובין אישי טוב ותומך.
המיזם מבוסס על מודל תאורטי בשם תאוריית ההיקשרות העוסק בקשר בין התינוק לבין ההורה המטפל בו.
הנחת היסוד של המיזם הייתה שהיקשרות בטוחה היא תנאי הכרחי להתפתחותו ובריאותו של התינוק, במיוחד בעיתות מצוקה או שינוי.
היקשרות בטוחה מסייעת גם להורה להגיב באופן עקבי לצורכי הילד, תוך איזון בין רגישות ודרישות, ולהתמודד באופן יעיל עם האתגרים בתקופה שלאחר הלידה.
על בסיס תאוריה זו מציע המיזם תמיכה רגשית של מתנדבת לאם הטרייה, מתוך הנחה שהתמיכה הרגשית תסייע לה ליצור קשר בטוח יותר עם התינוק.
נכון לשנת 2025, מקיים סמינר הקיבוצים בשיתוף עם העמותה קורס להכשרת רכזות.
קייטס, מקימת המיזם בארץ, ערכה כמה מחקרים להערכת יעילותו.
במחקר שבחן משובים ממשתתפות בירושלים דווח על שביעות רצון גבוהה של האימהות (4.61 מתוך 5).
כ־70% דיווחו שהן חשות פחות מבודדות ויותר חיוביות, כ־40% דיווחו שהן רגישות יותר לתינוק ומצליחות להיענות לצרכיו.
נמצא קשר הדוק בין מידת הקרבה של הקשר מתנדבת-אם לבין שביעות רצון והישגים של האימהות.
מחקר נוסף נערך בשנת 2018 על תוכנית אם לאם הפועלת באזור הנגב.
רמת התועלת שנמצאה בו הייתה גבוהה.
הרווחים הגדולים ביותר שדווחו היו ביטחון עצמי מוגבר, שיפור כישורי הורות ותקשורת עם בן הזוג.
74.5% מהאימהות דיווחו על תחושה חיובית יותר, 72.4% דווחו שהתוכנית גרמה להם להרגיש פחות בודדות ומבודדות.
הוא ספר מאת דוקטור סוס.
הספר יצא לאור בשנת 1990 והוא הספר האחרון שפורסם בחייו.
הספר נכתב בסגנון דומה לספרים קודמים של דוקטור סוס כגון "חתול תעלול" ו"לא רעב ולא אוהב", אך בניגוד ליצירות אלה בהן מופיעות דמויות עצמאיות, בספר זה הגיבור הוא למעשה הקורא עצמו והספר כולו כתוב בגוף שני ובלשון עתיד.
בספר מתוארים מסעותיו העתידיים של הגיבור, מקומות שבהם הוא עובר וכן רגשות, דילמות והחלטות.
המקומות והתיאורים בעלילה הם מטפורות לאירועי חיים אופייניים.
לדוגמה, הגיבור מגיע למקום המתואר בצורה שלילית אשר נקרא "מקום לחכות" ובו לא עושים דבר ורק ממתינים לדברים שיקרו.
הספר מתאר תחושות התעלות לאחר הצלחות וגם התמודדות עם כישלונות, ומסתיים בנימה אופטימית ובעידוד לגיבור – שהוא למעשה הקורא - להתחיל במסע.
בדומה לספריו הקודמים של דוקטור סוס, את הספר כולו אייר המחבר בעצמו בסגנונו הייחודי.
האיורים מכילים פרטים ואלמנטים רבים כגון יצורים דמיוניים ומבנים מורכבים, ומאופיין בהימנעות מקווים ישרים.
לאורך כל הסיפור הדמות הראשית (המייצגת את הקורא) לבושה בפיג'מה ובמצנפת שינה צהובים.
הספר נחשב לאחת מיצירותיו המצליחות ביותר של דוקטור סוס.
עם יציאתו לאור הוא הגיע למקום הראשון ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס בקטגוריית סיפורת.
הוא תורגם לעשרות שפות וזכה להצלחה עולמית.
כמו מרבית ספריו של סוס, הוא פונה בעיקר לילדים ולנוער, אך הוא פופולרי גם אצל קוראים בוגרים ונחשב ספר מוטיבציה בשל סגנון הלשון והשקפתו על החיים.
הספר הוא מתנה פופולרית למתחילים התחלות חדשות – עובדה אשר תורמת למכירותיו לאורך השנים.
הספר זוכה להצלחה בישראל לאורך זמן, בין השאר בשל היותו מתנה סמלית למשתחררים מצה"ל, לקראת טיול אחרי צבא או אירועים אחרים המהווים יציאה לדרך חדשה.
גרסתו העברית של הספר ראתה אור בהוצאת 'כתר' כבר בשנת שבה יצא לאור הספר המקורי.
תרגמה אותה לאה נאור, אשר תרגמה 34 מספרי דוקטור סוס.
כמו מרבית ספריו, בשל משחקי המילים והחריזה באנגלית, התרגום לעברית אינו תמיד מילולי, אך המתרגמת הצליחה להישאר נאמנה לרעיונות של היצירה המקורית ולשמר את סגנון הכתיבה הייחודי של הסופר.
אם השנה, הוא תואר ופרס שניתן בערים או בשכונות בישראל, במשך שנות השבעים והשמונים למאה העשרים.
הוא הוענק לאמהות בקרבת התאריך בו חל יום האם.
טקס הענקת פרס "אם השנה" עדיין מתקיים בערים בודדות, בהן העיר באר שבע.
"אִם נִנְעֲלוּ" הוא פיוט כתוב עברית ותימנית-יהודית מאת המשורר התימני בן המאה ה-17 רבי שלום שבזי.
השיר, הנכלל בדיוואן, הוא שיר מרכזי במסורת השירה התימנית, ומושר בשמחות, ובעיקר בטקסי הנישואין השונים, ובראשם החתונה.
הפיוט הוא במבנה ה"שירה" התימני, הוא ה"מֻוַַשַּׁח" בעל המבנה הייחודי של אזור כפול.
השיר הוא בן שבעה בתים, בית עברי ובית ערבי לסירוגין, ונחתם על ידי שבזי באקרוסטיכון ראשי הבתים כ"אלשבזי".
שמו של שבזי מוזכר פעם נוספת בשיר, כאשר בשורה ה-55 מופיעות המילים "סִינֻן אַלִף וַאללַּאם וַאלְמִים", כלומר ס' א' ו-ל' ו-מ', היוצרות את שמו הפרטי – "סאלם".
את השיר פותח שבזי בדברי שבח לאל, באמצעות תיאור גרמי השמיים, ש"יַעְנוּ בְּקוֹל שִׁירִים עֲרֵבִים".
הבית הערבי שלאחר מכן מציג את תולדות עם ישראל: בריאת העולם, בחירת ארץ ישראל מכל המקומות והענקתה לעם ישראל, מתן תורה ונביאותו של משה רבנו.
בבית העברי שלאחר חרוזה ערבית זו מתאר המשורר את הקשר של הנפש עם הקב"ה ואת הקשר שבין עם ישראל לאלוהיו, כמעין-משל לחתן והכלה הארציים.
החרוזה הערבית הבאה פותחת בהזכרת מקום החתונה ("חַית אַלעְרַאיִס וַאלשְׁרַאבּ" משמעו "במקום החתונה והמשתה"), אך גם חתונה ארצית זו הופכת למשל לשמחת הגאולה שמבוטאת בגעגועים לקודש ולארץ ישראל.
רק בבית העברי שמגיע אחרי החרוזה הזו מתייחס לחתונה לא כמשל ולא כאלגוריה ליחסים רוחניים, אלא לשמחת החתן והכלה הארציים ולמסובים בשמחתם.
מיד אחר כך עובר הפייטן לחרוזה ערבית המטיפה מוסר, ומבקש מן הנפש לשוב לדרך הישר לפני מותה.
בחרוזה העברית שבה מסיים שבזי את השיר הוא מודה לאל ומשבחו, כפי שעשה בחרוזה הראשונה, ומסיים בברכה ל"בְנֵי מְסִבָּה הָאֲהוּבִים".
בשנות ה-50 הקליטה שושנה דמארי את השיר.
בשנות ה-70 הקליט יגאל בשן ביצוע שלו לשיר (עפרה חזה ליוותה בקולות רקע), שהופיע באלבומו "יש לי ציפור קטנה בלב (יחד עם "חברים טובים")".
בשנות ה-80 הקליטה עפרה חזה את השיר בשתי גרסאות שונות (1984 ו-1987), והוא זכה להצלחה בינלאומית רחבה.
השיר יצא בשם לועזי, "Im Nin'alu".
בשנת 2020 יצא השיר בגרסה של הזמרת פלורה במסגרת פרויקט "מנגינות לשעת חרום", שיזמו עדי שחם יחד עם המוזיקאית נומקה, ומורכב כולו משירים שנכתבו במהלך הסגר הראשון בתקופת הקורונה.
השיר זכה להשמעות רבות ונבחר למקום 27 במצעד השנתי של תחנת הרדיו כאן 88.
"אם ניגע" הוא סינגל מתוך האלבום "אור" בהשתתפות אליעד והזמרת-יוצרת הישראלית ריטה, שיצא לאור ב-12 במרץ 2016. השיר נכתב על ידי ריטה, הולחן על ידי אליעד ועובד על ידי נועם עקרבי.
נכון לספטמבר 2025 לשיר יש למעלה מ-420 אלף צפיות ביוטיוב.
בצאת הסינגל סיפרה ריטה איך השיר נוצר: "כששמעתי את אליעד בפעמים הראשונות ברדיו, אהבתי מאוד את הרעננות שבמוזיקה שלו, את הקול החם שלו.
יש משהו חדש ומסקרן באליעד.
הזמנתי אותו להיפגש, ובפגישה איתו גם הצלחתי להתוודע למוזיקליות ולמקצוענות שבו.
יותר מהכל, מיד הרגשתי כאילו הוא בן משפחה שלי.
מהר מאוד נולד השיר על פי טקסט שכתבתי לפני כמה שנים, והלחן שקלח מאליעד בטבעיות ובחן".
השיר זכה לביקורת חיובית מצד יוסי חרסונסקי: "ריטה אינה רצה לפני השיר, אינה מאפילה על אלעד.
זה אינו מגע שורף, אבל מגע רגש נעים הליכות.
העיבוד הכניס את השניים לאזור אווירה ענוג מחניף בקצב רפטטיבי שמייצר כביכול מתח דרמטי שמוביל את השיר בבטחה אל רדיו הכביש הראשי".
קלוד מבארלי , ידוע בשם הבמה אם סי סולאר (MC Solaar), הוא ראפר צרפתי.
קלוד מבארלי נולד בדקר שבסנגל להורים מצ'אד.
כשהיה בן חצי שנה, עלו הוריו לצרפת, שם התיישבו בפרברי פריז; בתחילה בסן-דני, אחר כך בבתי אלפור, ולבסוף וילנייב-סן-ז'ורז'.
כשהיה בן 12, הוא הלך להתגורר אצל דודו בקהיר שבמצרים במשך תשעה חודשים.
בשנת 1990 הוציא את הסינגל הראשון שלו, "Bouge de là", שהפך ללהיט בראשית שנות התשעים, הגיע למקום החמישי במצעד הסינגלים הצרפתי והוכתר כסינגל פלטינה בצרפת.
לאחר ההצלחה של השיר, בסוף שנת 1991, הוציא סולאר את אלבום הבכורה שלו, Qui sème le vent récolte le tempo.
האלבום זכה להצלחה רבה, תוך שהתמקם במקום ה-11 במצעד האלבומים הצרפתי ומכר כ-300 אלף עותקים, מה שזיכה אותו במעמד "אלבום פלטינה".
כמו כן, זכה האלבום אף במעמד "אלבום זהב" בשווייץ.
בשנת 1994 הוציא את אלבומו השני, Prose Combat.
האלבום מכר כ-100,000 עותקים בשבוע הראשון לצאתו והפך לרב מכר בצרפת ובמדינות אחרות, בהם בלגיה ושווייץ, בהם זכה האלבום בתואר "אלבום זהב".
בשנת 1997 הוציא את אלבומו השלישי, Paradisiaque.
האלבום זכה להצלחה רבה, שהובילה לסיבוב הופעות אירופאי נרחב שהחל ב-9 בינואר 1998. האלבום מוקם במקום הראשון במצעד האלבומים הצרפתי ואף זכה במעמד אלבום פלטינה.
בשנת 1998 הוציא את אלבומו הרביעי הנושא את שמו.
שנה לאחר מכן, ב-1999, התארח ברמיקס ללהיטה של מיסי אליוט, "All n My Grill".
הרמיקס זכה להצלחה רבה תוך שהתמקם במקום ה-20 במצעד הסינגלים הבריטי.
בשנת 2001 הוציא את אלבומו החמישי, Cinquième As.
אף על פי שגרר ביקורות מעורבות, זכה האלבום להצלחה מסחרית רבה ואף בתואר פלטינה כפולה.
בשנת 2006 הוציא את אלבומו השישי, Mach 6. האלבום לא הצליח לשחזר את הצלחתם של אלבומיו הקודמים.
שנה לאחר מכן, ב-2007, הוציא את אלבומו השביעי, Chapitre 7. האלבום לא גרר הצלחה אף הוא.
בשנת 2017 הוציא את אלבומו השביעי, Géopoétique.
האלבום יצא כעשור לאחר שהוציא סולאר את אלבומו הקודם.
האלבום הגיע למקום הראשון במצעד האלבומים הצרפתי ואף זכה במעמד פלטינה.
"אם מישהו ידע" הוא סינגל שהוקלט על-ידי הזמרת הישראלית ספיר סבן.
בשיר, לראשונה בקריירה שלה ולאחר שנה שלא הוציאה שירים חדשים, החליטה סבן לקחת חלק בתהליך היצירה מאחורי הקלעים.
סבן גיבשה צוות כתיבה שהורכב מהיוצרת סתיו שמש, מהכותב אור מילשטוק ומהמלחין עמרי קסטן.
הארבעה החלו לעבוד יחד על חומרים חדשים, כאשר הראשון מביניהם שראה אור הוא "אם מישהו ידע".
עם צאתו, זכה השיר לשבחים מהמבקרים, בין היתר בשל הטענה כי לראשונה נראה שסבן מצאה סוף כל סוף את הקו המוזיקלי הנכון לה – זאת לאחר ציפייה ארוכת שנים לאחר זכייתה בגמר דה וויס.
כמו כן, בתוך מספר שבועות בודדים, זכה השיר ללמעלה מ-7 מיליון צפיות באתר יוטיוב, להשמעות רבות בפלטפורמות הסטרימינג השונות, וכן נכנס לפלייליסטים שונים, ביניהם הפלייליסט של גלגלצ ושל כאן גימל.
בנוסף, הופיע השיר ברשימת השירים המושמעים ביותר של מדיה פורסט בתחנות הרדיו הישראליות במשך מספר שבועות, כשבשיאו היה לשיר המושמע ביותר במצעד היומי ולשיר השמיני המושמע ביותר במצעד השבועי.
לקראת סוף השנה העברית תשפ"ג, היה מועמד בקטגוריית "שיר השנה" במצעדים של גלגלצ ו-ynet, כאן גימל וטיקטוק, ובמצעד של רדיו דרום.
הווידאו הרשמי שליווה את השיר, יצא במקביל לצאתו ברשתות השונות, וזכה למיליוני צפיות ביוטיוב.
את הקליפ צילמה וביימה דורין בר, ובו השתתפו הדוגמניות ריף נאמן, טיילור מלכוב, נעם בוהדנה, קארין עליה ושיר לוי.
מייקל ברין הידוע גם בשם הבמה אם סי סרץ' , הוא ראפר ומנהל מוזיקלי אמריקאי יהודי.
הוא מוכר כחבר בהרכב ת'רד בס, שהייתה פעילה בסוף שנות ה-80 ותחילת שנות ה-90. סרץ' עבד גם כאמן סולו וכמפיק עבור אמנים אחרים.
בשנת 1994, סרץ' היה המפיק הבכיר של אלבום הבכורה של נאז, Illmatic, אשר "נחשב באופן נרחב כאלבום ההיפ הופ הטוב ביותר אי פעם" על פי מגזין בילבורד.
סרץ' גדל בפאר רוקאווי, קווינס, ניו יורק.
הוא למד בבית ספר תיכון "פאר רוקאווי" וסיים את לימודיו בתיכון למוזיקה ואמנות.
לאחר הקלטת שלושה אלבומים עם ההרכב ת'רד בס, סרץ' השיק קריירת סולו, כאשר הוציא לאור ב-1992 את האלבום "Return of the Product" תחת חברת התקליטים דאף ג'אם.
האלבום כלל שני סינגלים: "Here It Comes" (שנכנס למקום הראשון במצעד שירי הראפ) ו-"Back to the Grill".
ב-1994 סרץ' היה המפיק של האלבום Illmatic של נאז.
הוא גם עזר לטפח את הקריירה של הראפר או.סי.
לאחר ששמע אותו בשיר "Fudge Pudge" של אורגניזד קונפיוז'ן, ועזר לו להשיג חוזה עם חברת התקליטים ויילד פיטץ' רקורדס.
מאז שפרש מלהופיע, ניהל סרץ' חברת קידום מכירות בשם "Serchlite Music".
בשנת 2000 הוא הופיע באלבום "Bamboozled" של ספייק לי כחבר בלהקת ההיפ-הופ הפיקטיבית Mau Maus (שכלל גם את אמני היפ-הופ אחרים כמו מוס דף, צ'ארלי בולטימור וקאניבוס).
דמותו הייתה מהפכן לבן שהיה אמור להיות "1/16 שחור".
משנת 2003, הוא אירח את תוכנית הרדיו "Serch In The AM" בתחנת הרדיו העירונית של דטרויט FM 98 WJLB; הוא היה התקליטן היהודי הראשון בתחנה ההיא.
סרץ' הודח מ-WJLB במרץ 2006, על פי הדיווחים עקב מחלוקת על מסיבת סוף שבוע של סופרבול במועדון Motor City Live.
סרץ' גם אירח את סדרת הריאליטי "The (White) Rapper Show" בערוץ VH1 שהסתיימה במרץ 2007. בתוכנית הוא היה ידוע במשפט שלו "Woop-WOOP!".
מאז חזר סרץ' לרדיו בדטרויט בתחנה העירונית Hot 102.7. סרץ' הופיע בחלק מהקליפים של רוקה רוקה עלי.
בשנת 2018 סרץ' התראיין עם די ג'יי ולאד בו טען שאם סי האמר הוציא חוזה של 50,000 דולר על חייו, בעקבות אי הבנה בנוגע למילים שכתב בשיר.
במאי 2021 סרץ' הצטרף ל-VidSig, פלטפורמת וידאו גלובלית בשידור חי, כיועץ קריאייטיב ראשי (CCO).
סרץ' היה בכיר בחברה HitPiece, סטארט-אפ שיצר NFT של שירים שנסגר בפברואר 2022 תחת איום לפעולות משפטיות על ידי התאחדות תעשיית ההקלטות של אמריקה, אשר תייג אותה כ"מבצע הונאה" ולאחר ביקורת ציבורית של אמנים גדולים כולל וולפגנג ואן חאל.
The Cactus Album - יצא לאור בשנת 1989, אלבום פלטינה
Derelicts of Dialect - יצא לאור בשנת 1991, אלבום זהב
"אם ייפול הכוכב שלי" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית אילנית.
את השיר הוציאה לאור בשנת 1974 חברת התקליטים הד ארצי, והוא נכלל כרצועה החמישית באלבומה שירו שיר לשמש.
את השיר כתב, הלחין ועיבד יאיר רוזנבלום בעקבות מלחמת יום הכיפורים.
הוא התחרה בפסטיבל הזמר והפזמון 1974, והגיע למקום השני (אחרי הבלדה על ברוך ג'מילי).
רוזנבלום, שהלחין שני שירים עבור התחרות, התערב עם חברו כי אם יכתוב שיר עבור אילנית, ותהינה בו שורות חוזרות שוב ושוב, הוא יזכה באחד משלושת המקומות הראשונים.
את אילנית ליוו באירוע עוזי חיטמן ויגאל חרד.
ב-6 במאי 1974 נכנס לראשונה למצעד הפזמונים השבועי של רשת ג' במקום השישי.
ב-3 ביוני עלה למקום השני –המיקום הגבוה ביותר אליו הגיע.
לבסוף, ב-15 ביולי יצא מהדירוג לאחר תשעה שבועות צעידה רצופה.
"אם וילד" או "אם ובנה" (1952) הוא פסל מאת חנה אורלוף.
הפסל, המציג אם המניפה את בנה התינוק באוויר, הוצב לראשונה בשנת 1952 בחצר מבנה קטן שכונה "בית המוזיקה" בקיבוץ עין גב, שהוקם מכספי הפיצויים לחללי מלחמת השחרור, ונועד להנצחת בני הקיבוץ וכן כמבנה מוזיאון ארכאולוגי.
ב-28 במאי 1952 נחנך המבנה והוסר הלוט מן הפסל.
במברק ששלח ראש הממשלה דוד בן-גוריון נכתב כי "פסלה של אורלוף אינו אלא רמז לרוח הגבורה שפיעמה אי פעם בלב בוני עין גב ומגיניה".
הפסל מבוסס על תצלום של , חברת הקיבוץ, שנהרגה בקרב על עין גב, המניפה את בנה.
סגנון הפיסול של אורלוף מדגיש את כובד הדמויות, המתוארות כחסרות תווי פנים אישיים.
בעבודה זו בולט השימוש בסגנון השואב במתינות, מן הקוביזם.
"אם ובנה" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית אילנית.
את השיר הוציאה בשנת 1984 לאור חברת התקליטים הד ארצי, והוא נכלל כרצועה השלישית של אלבום האולפן ה-17 של הזמרת, "אולי עוד פעם".
"אם ובנה" נכתב והולחן על ידי אהוד מנור ונורית הירש, שגם הפיקה אותו.
ב-3 ביולי 1984 נכנס לראשונה למצעד הפזמונים השבועי של רשת ג' במקום ה-23. ב-14 באוגוסט עלה למקום השלישי, שיאו במצעד הנוכחי.
לבסוף, ב-11 בספטמבר יצא מהדירוג לאחר שמונה שבועות צעידה רצופה.
במצעד סוף השנה של התחנה דורג השיר במקום ה-19. כמו כן, גם במצעד השבועי של גלי צה"ל דורג במקום השמיני.
ארון ברנרד טיילר , הידוע גם בשם הבמה שלו אם סי אייט (MC Eiht), הוא ראפר אמריקאי.
רבים משיריו מבוססים על חייו בקומפטון.
שם הבמה שלו נוצר בחלקו בהשראת הספרה בשמו של KRS-One.
הוא בחר ב-Eiht בשל הקשרים שלה ל"תרבות רחוב", כולל Olde English 800 (משקה אלכוהול) ונשק קליבר 38.
הוא הוביל את הרכב ההיפ הופ קומפטון מוסט וונטד.
הוא ידוע גם בהשתתפות בסרט "Menace II Society" משנת 1993, כמו גם בגילום הדמות ריידר במשחק הווידאו Grand Theft Auto: San Andreas משנת 2004.
טיילר נולד בקומפטון, קליפורניה, וזכה לתהילה בחוף המערבי כחבר בהרכב הראפ קומפטון מוסט וונטד.
לאחר שזכה להצלחה עם ההרכב, שהגיעה לשיא עם האלבום "Music to Driveby" משנת 1992, טיילר השתתף בסרט המצליח "Menace II Society", כמו גם בפסקול שלו.
הסרט דרבן אותו לקריירת סולו, למרות ששני האלבומים הבאים שלו "We Come Strapped" ו-"Death Threatz" כללו שיתוף פעולה של ההרכב קומפטון מוסט וונטד.
האלבומים הללו נחשבו לטובים ביותר שלו והתרחשו במהלך השנים הכי מתוחות של הסכסוך בין טיילר לדי ג'יי קוויק.
הוא הצהיר כי לא רצה לככב בסרטי קומדיה על מנת לשמור על תדמיתו הציבורית.
מאוחר יותר הוא הופיע רק בסרטים דלי התקציב "Reasons, Thicker than Water" ו-"?Who Made the Potatoe Salad" כמו גם סיפק את הקול של לאנס 'ריידר' וילסון במשחק הווידאו Grand Theft Auto: San Andreas.
המוזיקה שלו נכללה גם בסדרת Grand Theft Auto, גם לבד וגם עם קומפטון מוסט וונטד.
הוא הוציא לאור את האלבום "Last Man Standing", האלבום הראשון שבוצע ללא ההרכב שלו, ולאחר מכן נפרד מחברת התקליטים שלו.
ב-1999 הוציא לאור את האלבום "Section 8", תחת חברת התקליטים פריוריטי רקורדס.
ב-2004 וב-2006 הוא הוציא לאור אלבומים יחד עם ספייס 1 וברודה לינץ' האנג.
באוקטובר 2012, טיילר השתתף בשיר "M.A.A.D City" של קנדריק לאמאר, מתוך האלבום "Good Kid, M.A.A.D City".
ב-4 בינואר 2013 הוא הוציא לאור את המיני אלבום "Keep It Hood"
בקיץ 2014, טיילר הוציא לאור סינגל עם האאוטלוז, הרכב הראפ של טופאק שאקור, שכותרתו "Shut 'Em Down", שהתייחסו לחברי האאוטלוז הוותיקים טופאק וקדאפי.
2006 - The New Season (יחד עם ברודה לינץ' האנג)
אם משה הוא ציור שמן על בד מאת האמן היהודי-בריטי סיימון סולומון, המתאר רגע אינטימי מחייו של משה, כאשר אמו, יוכבד, מחזיקה בו בפעם האחרונה לפני הנחתו בתיבה "בַּסּוּף עַל-שְׂפַת הַיְאֹר" (שמות ב', ג').
סיימון סולומון היה דמות חשובה, אך לא שגרתית, בתקופה הוויקטוריאנית.
הוא נולד למשפחה יהודית של ציירים והתמחה בציור נושאים מהתנ"ך, בפרט מהברית הישנה.
בציור זה, בניגוד לתיאורים מוקדמים יותר שהדגישו את גבורתו של משה, בחר סולומון להציג רגע אישי ומרגש: יוכבד מלטפת את בנה לפני שתפקיד אותו לגורלו.
סולומון, כמו אמנים בני זמנו, היה מודע לחשיבות הדיוק ההיסטורי, ולכן חקר חפצים מהמוזיאון הבריטי ואף בחר בדוגמנים בעלי מאפיינים שמיים כדי להקנות לסצנה אותנטיות רבה יותר.
הציור מתאר את יוכבד מחזיקה בתינוק משה, בעוד אחותו מרים עומדת לצידה, נושאת את התיבה שבה יונח התינוק.
על פי הסיפור המקראי, יוכבד הסתירה את בנה ככל יכולתה, אך משהגיע הרגע שבו לא ניתן היה להחביאו עוד, היא החליטה להפקידו בתיבה ולשלוח אותו לנהר, בתקווה להצילו מגזרת פרעה:
סולומון השתמש בדיוק פרה-רפאליטי כדי להמחיש את הרגע הקורע לב.
אחת הבחירות האמנותיות המעניינות בציור היא השימוש בפאני איטון, דוגמנית ממוצא ג'מייקני, כדמותה של יוכבד.
ככל הנראה, גם התינוק והילדה המופיעים בציור הם ילדיה של איטון.
בשנת 1862, האחים דלזיאל יצרו תחריט עץ המבוסס על הציור.
עם זאת, בגרסה שלהם התמונה הועתקה במראה הפוך, ובמקום שני ציפורים שנראות בחלון בגרסה המקורית, מופיעה בה רק ציפור אחת.
"אם זו אהבה" הוא שיר בביצוע להקת פְּרֶמְיֶרָה, שנכלל באלבום היחיד שהוציאה הלהקה לאור, ב־1982, ושנשא את שמה.
השיר יצא כצד ב' של הסינגל "מת למות מאהבה", שיר נוסף מהאלבום.
אהוד מנור כתב את מילות השיר ללחן מאת אבנר קנר.
במצעד שאותו ערכה תחנת הרדיו כאן גימל לציון 20 שנה למותו של אהוד מנור, ובו דירגו המאזינים את 40 שיריו האהובים ביותר, השיר דורג במקום ה־30. המצעד שודר ביום העצמאות ה־77 למדינת ישראל, ב־1 במאי 2025.
כפי שעשה בכל השירים שהלחין לאלבום, חיבר אבנר קנר את הלחן לפני המילים.
שיטת עבודתו הייתה להקליט לעצמו את הלחן שהלחין תוך שהוא שר אותו עם מילים אקראיות וחסרות פשר (באלבום הזה – באנגלית), וכך הוא שלח את הקלטת לאהוד מנור, שכתב את המילים הקשות והעצובות.
המוזיקאי והעיתונאי שרון מולדאבי כתב שמזי כהן, הזמרת המובילה בשיר, "קורעת" בביצועהּ.
בכתבה של הסופרת, הלשונאית והעורכת עטרה אופק, שבה סיווגה שירים קשים ועצובים ("דמעונים", כהגדרתה) לכמה קבוצות, היא מנתה את "אם זו אהבה" בקבוצת "שירי האהבה הבלתי ממומשת, הבלתי הדדית, מהסוג המקולל, המתסכל, ולמי אין סיפור כזה בתרמיל האישי".
יואל לרנר – זִמרת רקע
גיל דור – גיטרה חשמלית
הפקה מוזיקלית — ירוסלב יעקובוביץ' ואבנר קנר
הפקה — ירוסלב יעקובוביץ' ויוריק בן דוד
לשיר בוצעו כמה גרסאות כיסוי.
להקת צעירי תל אביב ביצעה את השיר ב־1988 בסדרה "החופש האחרון".
דני ליטני הקליט את השיר לאלבום "דני ליטני – בלוז 2" שיצא לאור ב־1997, וכלל חידושים של הזמר לשירים ישנים.
ב־2025 בוצעו שלוש גרסאות כיסוי לשיר.
גרסתה של עלמה גוב נכללה באלבום המחווה "ברית עולם – 20 שנה ללכתו של אהוד מנור", שיזמה תחנת הרדיו כאן גימל.
האלבום כלל גרסאות כיסוי לשירים מפרי עטו של מנור, לציון 20 שנים למותו (אין לבלבל עם אלבום אוסף משירי אהוד מנור בשם "ברית עולם" שיצא לאור ב־1994, והשיר לא נכלל בו).
ב־2025 הקליט גם קובי אפללו את גרסתו לשיר (וקרא לה "אם זאת אהבה"), וכן ביצע אותו בתוכניתו של מושיקו שטרן בתחנת רדיוס 100FM.
אלון עדר ביצע את השיר באולפן אקו 99FM בביצוע חי.
"אם זה זה – זה זה" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית אגם בוחבוט.
הוא יצא לאור ב-3 באפריל 2025, כסינגל שלא מתוך אלבום אולפן.
השיר נכתב על ידי בוחבוט, צליל קליפי, דניאל דהאן ונדב אהרוני, שגם הפיק אותו מוזיקלית.
השיר נכתב על בן זוגה של בוחבוט, השחקן בר ברימר.
הוא משלב בין סגנונות הפופ, האר אנד בי והמוזיקה המזרחית.
השיר מתאר את רצונה של הדוברת בקשר מחייב עם בן זוגה, תוך שימוש בדימויים מעולם הקולנוע והמוזיקה.
הפזמון כולל את השורה: "אם זה זה – זה זה, ואם זה לא זה – זה לא זה", המשקפת את התחבטות הדוברת לגבי טיב הקשר.
בוחבוט חוזרת בסגנון המוזיקלי של השיר לתחילת שנות ה-2000, בדומה להפקת שיר הפופ "נאדי באדי" שבו השתתפה בשנת 2024.
הקליפ לשיר בוים על ידי עומר אלוני וצולם כולו בשוט אחד.
הקליפ מציג את בוחבוט נכנסת למסעדת דיינר אמריקאית, חווה רצף אירועים הכוללים מפגש עם בחור, איום באקדח, מעצר על ידי שוטרים ותאונת דרכים, כאשר היום חוזר על עצמו בלולאה, בדומה לסרט "לקום אתמול בבוקר".
"אם זה זה – זה זה" הפך ללהיט בישראל.
הוא השומע רבות בתחנות הרדיו השונות, והגיע בשיאו למקום השמיני במצעד הפזמונים של "מדיה פורסט ישראל", המבוסס על נתוני איירפליי שבועיים במדינה.
המצגת הידועה בשם אם כל המצגות (The Mother of All Demos) היא אירוע שהתקיים ב-9 בדצמבר 1968 במסגרת Fall Joint Computer Conference (ACM/IEEE) בסן פרנסיסקו..
באירוע דאגלס אנגלברט וצוותו מ-Augmentation Research Center (ARC) במכון המחקר סטנספורד (כיום SRI International) הציגו בפומבי את מערכת ה־oN-Line System (NLS).
הרעיון המרכזי עמד על כך שהמחשב אינו רק כלי חישובי אלא כלי שמטרתו הגדלת היכולת האינטלקטואלית של האדם (augmenting human intellect).
המערכת אפשרה עבודה אינטראקטיבית, שיתוף פעולה ותצוגה גרפית.
ההצגה נמשכה כ-90 דקות ונערכה בפני כ-1,000 מומחים בתחום המחשוב.
במהלך ההצגה הוצגו בו-זמנית מספר טכנולוגיות פורצות-דרך, בהן:
עכבר-מחשב (computer mouse) - אחד הפריטים המזוהים ביותר עם האירוע.
ממשק גרפי עם חלונות (windows), קישורים היפרטקסטואליים (hypertext) וניווט באמצעות עכבר.
עריכת מסמכים בזמן אמת, שיתוף מסך ועבודה קבוצתית מרחוק (real-time collaborative editing).
קווי תקשורת ייעודיים: שני מודמים בקצב 1200 baud ותמסורת מיקרוגל ליצירת קשר מרוחק למעבדה ב-Menlo Park.
הקרנת האינטראקציה על גבי מסך גדול בגודל כ-6.7 מטרים באמצעות מקרן אידופור (Eidophor), כך שהקהל יוכל לראות את פעולות אנגלברט ושל הצוות.
פרויקט NLS החל כבר בתחילת שנות ה-60 תוך מימון של DARPA (לשעבר ARPA) ו-NASA..
אנגלברט טבע את המונח "bootstrapping" כדי לתאר את תהליך ההתפתחות העצמית של המערכת – המשתמשים תורמים לשיפור המערכת שמרחיבה שוב את היכולת האנושית.
הטכנולוגיות שהוצגו השפיעו ישירות על פרויקטים כגון Xerox Alto (1973), ובהמשך על אפל מקינטוש ומערכת ההפעלה חלונות של מיקרוסופט.
עם זאת, ההשפעה המיידית הייתה מוגבלת; חלק מהחוקרים סברו שהמערכת הקדימה את תקופתה.
השם "אם כל המצגות" ניתן בדיעבד לאירוע זה.
המצגת נחשבת כיום לאבן דרך מרכזית בהיסטוריה של המחשוב, והוא משקף את היקף ההשפעה והטכנולוגיה שהוצגה בו.
ההדגמה סימנה מעבר ממחשוב שהיה מכוון בעיקר למטלות חישוביות - למחשוב אינטראקטיבי, שיתופי, עם ממשק משתמש, עכבר, שיתוף והרבה מעבר לכך.
אֵם קְרִיאָה היא אות במערכות כתב עיצוריות (הרווחות בשפות שמיות), ובפרט בעברית, המופיעה במילה בתפקיד שבו היא מציינת תנועה ואינה נהגית כעיצור כבתפקידה המקורי.
לדוגמה, במילה גָּדוֹל בעברית, האות ויו משמשת אם קריאה (אינה נהגית כעיצור אלא מלווה את תנועת החולם), וזאת בניגוד למשל למילה וֶרֶד, שבה היא משמשת כעיצור.
השימוש באימות קריאה התפתח עם הזמן.
לאחר התהוותן נעשה שימוש מכוון בהן גם במסגרת כתיב מלא, כלומר על מנת לציין תנועות ולהקל על הוראת ההגייה הנכונה בכתיב לא מנוקד.
בעברית, קבוצת האותיות המשמשות גם כאימות קריאה הן האותיות אלף, הא, ויו ויוד, ובשל כך הן מכונות בראשי תיבות: אותיות אֶהֱוִ"י.
ההנחה המקובלת היא שאימות קריאה התפתחו במערכות כתב שבהן האותיות מייצגות עיצורים בלבד.
אותן אותיות, שלימים שימשו גם כאימות קריאה, היו במקורן אותיות מן המניין שייצגו עיצורים לכל דבר ועניין, כשאר האותיות.
המאפיין המשותף לעיצורים המשמשים כאימות קריאה הוא שהם "חלשים" מבחינה פונטית, כלומר, שהם קשים להגיה או להבחנה במהלך דיבור שוטף.
האותיות אלף והא מייצגות עיצורים סדקיים, והאותיות ויו ויוד (ויו בהגייתה הקדומה, /w/) מייצגות "חצאי תנועות", שהם סוגים של עיצורים מקורבים.
שתי קטגוריות אלו ידועות בחולשתן הפונטית, כלומר בנטייה של עיצורים כאלו להיאלם, להיבלע או להידמות לסביבתם הפונטית.
כיווצי הדו-תנועה ההיסטוריים בעברית הקדומה הם עדות לחולשת חצאי התנועות (העיצור לא נשמר אלא התמזג עם התנועה שלפניו), ואף משוערים להיות מוצאן של האותיות ויו ויוד כאימות קריאה, שכן אלו מקרים חוזרים שבהם היכן שעמד בעבר עיצור מסוים עמדה לאחר מכן תנועה אופיינית, שהיא תוצאת הכיווץ.
למשל, הצורה *šawr (המחשתה בניקוד היא שַׁוְר), היא השחזור הקדום המשוער של המילה שׁוֹר, וצורות דומות הן השחזורים למילים יוֹם, עוֹף, וכך היכן שעמדה קודם ויו עיצורית נותרה רק תנועת החולם המזוהה עימה.
על כן, המודל בדבר היווצרותן של אימות קריאה הוא כדלקמן: האות המשמשת כאם קריאה הופיעה במקור במילה כתובה בתור עיצור.
בעקבות תמורות ההתפתחות בשפה, הגיית העיצור במילה אבדה, אך האות נשארה בייצוג המילה בכתב (שכן מן הידועות היא שלרוב צורת הכתב "שמרנית" יותר מצורת ההגיה), וכך קרה במקרים דומים של מילים נוספות.
בשלב זה האות חסרת התפקיד נותרה ללא משמעות, וכך התפרש תפקידה מחדש כמייצגת את התנועה שבהקשר שלה היא מופיעה לרוב.
כך הפכה האות מזוהה עם תנועה מסוימת, ובשלבים הבאים נעשה בה שימוש גם על פי תפקידה החדש, כלומר כמייצגת תנועה גם במילים שבהן לא הייתה הגיה קדומה שבה האות בוטאה כעיצור.
בשלב זה שבו יש לאותיות אלו תפקיד מובחן כאימות קריאה, התרחב עם הזמן השימוש בהן שנעשה ליותר ויותר רווח.
בעברית, אימות קריאה היו קיימות עוד בעברית המקראית של נוסח המסורה, והופעתן איננה תמיד עקבית.
השימוש באימות הקריאה התרחב באופן ניכר בתקופת בית שני, וזאת, ככל הנראה, במקביל להיעלמות העברית כשפה מדוברת והחשש מאובדן הידע בדבר ההגייה הנכונה של המילים (שכן בכתב העיצורי אין סימון של התנועות), מה שלימים הוביל לפיתוחם של סימני הניקוד.
בתעודות מימי בית שני, כמו המגילות הגנוזות או איגרות בר כוכבא, מוצאים לפעמים דרך כתיב הנקראת "כתיב מלא שבמלא".
בדרך זו הוכנסו אימות קריאה אף במקומות שאין נוהגים להכניס בהם אימות קריאה בימינו, כגון "לוא" (לֹא), ו"כיא" (כִּי).
בלשון חז"ל כבר החלו להתגבש כללים אחידים יותר לשימוש באימות קריאה, אם כי במילים הנפוצות בתנ"ך עדיין ישנה נטייה להשתמש בכתיב המקראי שלהן.
בעברית משמשות ארבע האותיות א', ה', ו', י' כאימות קריאה, לפי הפירוט הבא:
י' משמשת כאם קריאה לתנועת i ארוכה במקורה ובמידה פחותה לתנועת e (צירה).במקרים בודדים גם לתנועת a לפני האות ו' בסוף מילה.
ו' משמשת כאם קריאה לתנועת o ולתנועת u.
ה' משמשת כאם קריאה לתנועות a, e ולתנועת o אך בסוף מילה בלבד.
ה' בסוף מילה שאיננה אם קריאה מסומנת במפיק.
ה' מסמנת אם קריאה רק בסוף מילה חוץ משמות פרטיים כגון פְּדָהצוּר, עֲשָׂהאֵל (כנראה אחד התהליכים שהביאו לסימונה של ה/ כאם קריאה הוא התפתחות צורן הנקבה בעברית.
הצורה העתיקה של הצורן הזה הייתה at).
כנראה מסימון a בסוף תיבה (סביר להניח שבהשפעת צורן הנקבה) עברה ה-ה' לסמן גם e (צירה) ו- ɛ (סגול) בסוף תיבה .
בתקופה מוקדמת שימשה ה גם לציון התנועה o של כינוי הקניין החבור של הנסתר, כפי שיש בכתובות לכיש: לקחֹה, אתֹה, עבדֹה.
יש כמה תאוריות על הכתיב ב-ה, הרווחת ביותר היא לפי השחזור של הכינוי החבור כ-ahu* .הכתיב ב-ה' משקף את היסוד העיצורי הקדום של הכינוי החבור
א' משמשת כאם קריאה לכל התנועות חוץ מתנועת u באופן נדיר יחסית.
א' משמשת כאם קריאה כמעט רק במקומות שהייתה בהם פעם א' עיצורית, כמו במילים: ראש, ראשית, מָצָא וכו'.
המקומות שבהם היא משמשת אם קריאה בלי מקור היסטורי עיצורי מעטים ביותר במקרא, למשל ב מופיעה המילה דג בכתיב "דָּאג" עם א' בתור אם קריאה.
בעברית מקראית אין כללים ברורים שלפיהם מופיעות אימות הקריאה, ומילה אחת יכולה להופיע בכמה כתיבים שונים (קֹלֹת, קוֹלֹת, קֹלוֹת).
בעברית המודרנית נהוג שימוש מסודר יותר באימות קריאה, בדרך כלל על פי כללי הכתיב שקבעה האקדמיה ללשון העברית.
האות א היא אם קריאה במילים בראשית, מוצא, צאן, ראשון, צוואר, לאמר; היא עיצור במילים אמיר, מתאים, האכלה.
האות ה היא אם קריאה במילים שונה, צורה, איפה; היא עיצור במילים הרס, מדהים, גבוה.
האות ו היא אם קריאה במילים מום, שור, אחו; היא עיצור במילים ורד, דוור, תקווה, סתיו.
האות י היא אם קריאה במילים שיר, עירום, דלי, סתיו; היא עיצור במילים ים, מדויק, ילד.
במילה "בנייה" היו"ד הראשונה היא אם קריאה והשנייה – עיצור.
במהלך השנים היו מספר הצעות להוסיף אותיות חדשות לסימון אמות קריאה עבריות אך הם לא התקבלו.
אימות קריאה משמשות גם בשפות שמיות אחרות, כגון ארמית וערבית.
בערבית משמשות האותיות ا, و, ي, המקבילות לאותיות העבריות א, ו, י, לציון התנועות a ארוכה, u ארוכה ו-i ארוכה בהתאמה.
השימוש באימות הקריאה בערבית עקבי, ומספר יוצאי הדופן קטן מאוד.
ביידיש, משמשת האות ע כאם קריאה לציון התנועה e, והאות א קמוצה משמשת לציון o או u ( וואָס).
האות א עם פתח (או ללא ניקוד כלל) משמשת כ a (מאמע).
האות ו משמשת לציון i או o ( דו, בוים).
האות י משמשת לציון i (איך).
אם פיפל היא להקת דאנס בריטית ממנצ'סטר שידעה הצלחה לאורך שנות התשעים.
שמה נגזר מהאות הראשונה בשמו של מייק פיקרינג, המייסד.
תחילה תכננו חברי ההרכב להכין רשימה של סולנים שונים לכל שיר, אולם אז התגלתה הת'ר סמול והפכה לזמרת הראשית של הלהקה.
האלבום "Elegant Slumming", שהכיל את שני השירים האלה, נכנס למקום השני במצעד הבריטי עת יצא ב-1993, וב-1994 זיכה את הלהקה בפרס מרקיורי.
באותה שנה פנו אם פיפל לסיבוב הופעות עולמי, ובארצות הברית הגיעו שיריהם חמש פעמים לחמישייה הפותחת של מצעד הדאנס.
האלבום "Bizarre Fruit II" ("פרי מוזר 2"), שכלל רמיקסים - ושאותו קידמו במסעם, היה לאחד מרבי-המכר של העשור.
לאורך קיץ 1996 הם ערכו מספר מופעי-חוצות, שבראשם הופעה באולד טראפורד עבור ה-BBC, בה נחוגה אליפות יורו 1996, כשלצד אם פיפל אמנים רבים ובהם מאדנס וסימפלי רד.
בסתיו 1997 יצא התקליט "Fresco" והגיע למקום השני במצעד האלבומים הבריטי, כשהוא ממשיך ומוכר מעל מיליון עותקים - אלבום פלטינה.
הסינגלים מהאלבום הפכו את הלהקה לאחת מיוצרות-הלהיטים העקביות ביותר של שנות ה-90 הן במכירות והן בהשמעה רדיופונית.
בשנה שלאחר מכן יצא "The Best of M People" ("הטוב ביותר של אם פיפל"), אלבום אוסף שבו גם שלושה שירים חדשים.
הוא מכר 1.75 מיליון עותקים והגיע למקום השני.
"אם תרצו" היא תנועת ימין ישראלית, המאוגדת כעמותה בשם אם תרצו – ציונות להיות או לחדול, שנוסדה זמן קצר לאחר מלחמת לבנון השנייה.
מטרת התנועה, לפי פרסומיה, היא לפעול "לחיזוק ערכי הציונות בישראל".
התנועה הוקמה בתקופה שלאחר מלחמת לבנון השנייה, ובינואר 2007 נרשמה כעמותה בשם "אם תרצו - ציונות להיות או לחדול".
בין מקימי התנועה היו רונן שובל, יושב ראש התנועה עד 2013, וארז תדמור, שהיה "ראש אגף מדיניות" עד 2011. השניים הקימו את התנועה בעת שהיו סטודנטים באוניברסיטה העברית בירושלים.
שובל היה קודם לכן דובר "תא כתום", ותדמור היה פעיל בתנועת הליכוד והגדיר את עצמו "ימני מאוד".
שניהם השתתפו ב"תוכנית למנהיגות צעירה" של המכון לאסטרטגיה ציונית.
בין מייסדי התנועה לצד שובל ותדמור ניתן למנות את ליאור שורקה, נועם אהרון ועמית ברק.
לאחר פרישתו של שובל מונה מתן פלג למנכ"ל התנועה.
פלג הקים את תא "אם תרצו" בחיפה והיה מנהל המשימות הארצי.
אלון שוורצר מונה לעמוד בראש אגף המדיניות של התנועה.
שמה של התנועה נגזר מדבריו המפורסמים של בנימין זאב הרצל בספרו "אלטנוילנד": "אם תרצו – אין זו אגדה".
היא מגדירה עצמה כתנועת מרכז חוץ־פרלמנטרית שמטרתה לפעול "לחיזוק ערכי הציונות בישראל" ו"לפעול להתחדשות השיח, ההגות והאידאולוגיה הציונית, להבטחת עתידם של העם היהודי ומדינת ישראל ולקידום החברה הישראלית אל מול האתגרים שבפניה".
פעילות התנועה מתמקדת בהסברה, בהעמקת התודעה הציונית ובמאבק במגמות פוסט־ציוניות גלויות וסמויות הקיימות, על פי התנועה, בשיח החברתי, הפוליטי, התרבותי והתקשורתי בישראל.
פעילות זו מתבססת על הרעיון שהרצון הלאומי והאמונה בצדקת הרעיון הציוני הם הנכסים החשובים ביותר של מדינת ישראל, והיחלשותם היא סכנה לעתיד הרעיון הציוני.
בשנת 2018 הקימה התנועה אגף משפטי, שבין השאר פעל לייצוג משפטי של "בוחרים בחיים - פורום משפחות שכולות", קידום תקנה המקנה הנחה בתשלום ארנונה למשרתי מילואים ועוד.
הוועידה הראשונה התקיימה ב-2008 והנואם המרכזי בה היה משה יעלון.
בוועידה השנייה ב-2010, נאם השר גדעון סער בוועידה השלישית (2011) נאם השר יולי אדלשטיין.
בוועידה הרביעית נאמו השרים גלעד ארדן ועוזי לנדאו.
בוועידות נטלו חלק פוליטיקאים נוספים, ובהם דני אילון, יוליה שמאלוב-ברקוביץ', עתניאל שנלר, פאינה קירשנבאום, ציפי חוטובלי, איוב קרא, זאב אלקין ודני דיין.
אנשי אקדמיה, ובהם חתן פרס נובל לכלכלה, פרופ' ישראל אומן פרופ' אליאב שוחטמן, פרופ' משה שרון, ד"ר מרדכי קידר ואישי ציבור דוגמת צ'רלי ביטון ונחמיה רפל.
בשנת 2017 התקיים כנס העשור של התנועה במעמד יו"ר הכנסת, יולי אדלשטיין, בהשתתפות ד"ר דרור אידר וד"ר מרדכי קידר ובנוכחות מייסדי התנועה.
"אם תרצו" מפעילה 20 תאי סטודנטים באוניברסיטאות ובמכללות בישראל, מתוך תפיסה שעל ציבור זה להיות השדרה המרכזית של המהפכה הציונית שהתנועה מבקשת להוביל.
ב-2009 היו רשומים בתנועה כאלף משלמי דמי חבר, לצד כ-5,000 נוספים שנטלו חלק בפעילות התנועה שכללה ערבי עיון, הפגנות ופעילות חברתית.
העמותה ממומנת באמצעות תרומות המגיעות מארגונים ואישים פרטיים בישראל ובעיקר מחוצה לה.
בשנת 2007 היה היקף גיוס התרומות כ-250 אלף ש"ח, והתורם הבולט ביותר היה הארגון האמריקאי "הקרן המרכזית לישראל", שתרם 34 אלף דולר.
בשנת 2009 גייסה התנועה תרומות בסך של 456 אלף שקל, ש-375 אלף ש"ח מתוכם באו, דרך הסוכנות היהודית, מהארגון הנוצרי-אמריקאי "נוצרים מאוחדים למען ישראל" בראשות ג'ון הייגי, ארגון התורם כעשרה מיליון דולרים מדי שנה לארגונים בישראל.
בסך הכל העביר ארגון זה ל"אם תרצו" סכום של 761 אלף ש"ח בשנים 2008–2009. באוגוסט 2010 הודיע הארגון על הפסקת התרומות וטען כי "אם תרצו הוליכו אותנו שולל לגבי הפעילות שלהם.
האמנו להם כשהם סיפרו לנו שהמשימה שלהם היא חינוך יהודי גרידא...
אנחנו לא מעוניינים להתערב בדיונים הפוליטיים הפנימיים בישראל".
ב-2010 גדל היקף התרומות לסכום של כ-1.66 מיליון ש"ח.
בשנת 2011 התקבלה התרומה הגדולה ביותר לתנועה (312,500 ש"ח) מהקרן המרכזית לישראל.
בשנת 2014 היה היקף התרומות 1.73 מיליון ש"ח, מהם תרומה של כ-780 אלף ש"ח מטעם הקרן המרכזית לישראל.
בשנת 2019 עמדו הכנסות התנועה על כ-3.8 מיליון ש"ח, רובן המכריע מתרומות מישראל.
תנועת "אם תרצו" מפעילה אתרים המפרסמים מידע על אנשי ציבור ואנשים פרטיים שפעלו, לטענתה, נגד מדינת ישראל: "הכר את המרצה" מתמקד באנשי אקדמיה, "הכר את השופט" בשופטי ביהמ"ש העליון ו"הכר את העוכר" בפעילי שמאל.
האתרים מכילים גם מנגנון לדיווח על אנשים נוספים.
עמדותיה של התנועה ביחס לאקדמיה פורסמו בדו"ח שהפיצה במאי 2008. בדו"ח נטען שקיים פער משמעותי בין עמדות הציבור בישראל בנושאי לאומיות וציונות לבין השיח האינטלקטואלי המקודם במחלקות מדעי המדינה באוניברסיטאות בישראל.
מחברי הדו"ח בחנו סילבוסים של קורסים במספר אוניברסיטאות, ולדבריהם, חוקרים הרואים את הלאומיות כהמצאה מודרנית, חוקרים התומכים בדגם של ישראל כמדינת כל אזרחיה וחוקרים שתפישתם, לשיטת "אם תרצו", היא אנטי-ציונית, זוכים לאזכורים רבים יותר באופן ניכר ברשימות הקריאה מחוקרים המייצגים דעות אחרות.
בדו"ח נאמר כי הוא נכתב בסיוע "מועצה אקדמית מלווה" של ד"ר אודי לבל וד"ר רן ברץ.
ברץ אישר כי ליווה את הדו"ח, אך לבל ציין כי מעורבותו המייעצת הייתה זניחה.