tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
תקליטו "Reflections" עם "אנסמבל הרוק'נרול של ניו יורק" הכיל אחדים משיריו היפים ביותר, אם בצורה תזמורתית ואם בצירוף מילים באנגלית שהוסיפה הלהקה – תקליט שהקדים בכמה עשורים את מגמות הפיוז'ן.
חג'ידאקיס חזר ליוון ב-1972 והקליט את "מגנוס ארוטיקוס" עם פלרי דנטונאקי, זמרת אלט אופראית שקולה עמוק ואפלולי ואשר התגלתה כפרשנית המושלמת למוזיקה שלו, ועם הזמר דימיטרי פסאריאנוס.
עם הפלת שלטון החונטה, נעשה פעיל בחיים הציבוריים והתמנה למספר משרות בתזמורת הממלכתית של אתונה, באופרה הלאומית של יוון וברדיו הלאומי.
בשנת 1985 הקים חברת הקלטות משלו בשם "סיריוס".
בשנת 1989 ייסד את "תזמורת הצבעים" Orhistra ton Chromaton) תזמורת סימפונית קטנה, שהופיעה בניצוחו.
לאחר מותו של נינו רוטה התכוון חג'ידאקיס לחזור ולחבר מוזיקה לקולנוע בשביל הסרטים של ידידו, פדריקו פליני, אך שיתוף הפעולה לא יצא לפועל בגלל ההִתְדַּרְדְּרוּת בבריאותו.
הוא מת ב-15 ביוני 1994, ממחלת לב וסוכרת.
הוא היה הומוסקסואל שהעדיף לחיות בגפו.
מאנוס חג'ידאקיס במוזיקה הפופולרית הישראלית
לחניו של חג'ידאקיס היו פופולריים בישראל של סוף שנות ה-60 ושנות ה-70 של המאה ה-20. זמרים ישראלים רבים הקליטו לחנים של חג'ידאקיס שהותאמו להם מילים בעברית.
התקליט "Reflections" של אנסמבל הרוק'נרול של ניו יורק נמכר היטב ולכמה מהשירים המופיעים בו נוצרו גרסאות בעברית ("שיר סיום", "מרקו פולו" ו"בת אצילים").
בשנת 2016 עלה "הדרך לאי שם" ערב משירי חג'ידאקיס שביים השחקן יוני אילת בגודמן - בית ספר למשחק בנגב.
רשימה חלקית של ביצועים לשירים של חג'ידאקיס:
שלישיית גשר הירקון – איילת אהבים (מילים נעמי שמר)
יהורם גאון – איילת אהבים, אביב בלב (מילים יואל ריפל), תני ידך לי (מילים תלמה אליגון).
חוה אלברשטיין – הדרך לאי שם (מילים דפנה אילת), שיר סיום (מילים נעמי שמר).
שוקולד מנטה מסטיק – בת אצילים, הייתה לי אהבה, יש לי שמש (מילים אהוד מנור)
בני אמדורסקי – אימי שלי (מילים דפנה אילת).
הפרברים – אישה על החוף (מילים נעמי שמר)
יפה ירקוני – ילדות שלי (מילים חיים חפר)
הגשש החיוור – מרקו פולו (מילים דן אלמגור), מה שבא לה (מילים יוסי גמזו)
דורית פרקש הוציאה לאור בשנת 1994 את התקליט דורית פרקש שרה ננה מושקורי שרובו שירים של חג'ידאקיס.
חני ליבנה הוציאה לאור בשנת 1995 את ים ואש, תקליט שלם המבוסס על שיריו של חג'ידאקיס.
ישנם שירים בעלי מספר גרסאות, בהן קיים שוני במלל או במבצע או בשניהם גם יחד:
אשת הדייג – להקת חיל הים בתוכנית "מפגש אומנים" בשנת 1973, אופירה גלוסקא במחזמר "טוב לאהוב" מתוך תוכנית "מועדון הצועני השורק" בשנת 1974 (מילים: דן אלמגור, הלחן זהה ללחן בשיר "בת אצילים" המבוסס על "Noble Dame")
בת אצילים – שולה חן בתקליט שהוציאה בשנת 1972, שוקולד מנטה מסטיק בתקליט הבכורה של ההרכב בשנת 1975, אבי טולדנו בפרק "שירי יוון" מתוך התוכנית "משירי ארץ אחרת" ששודרה בשנת 1975 (תרגום של אהוד מנור לשיר "Noble Dame" גבירה אצילה)
לא ביקשתי לי דבר ממנה – בוצע לראשונה על ידי צוות הווי סדנא גייסית.
יהורם גאון ביצע נוסח אחר, שנקרא: תני ידך לי, לתרגומה של תלמה אליגון.
ב-1974 הועלה מופע שאורגן על ידי קול ישראל ובו הוצמדו לחנים של חג'ידקיס לפסוקים מקראיים: תהילים כ"ג, מ"ב, ע"ב פסוקים מספר יואל ועוד'.
במופע השתתפו בין היתר הזמרת אילנית, צמד הפרברים וחבורת רננים.
שמעון כהן עיבד וניצח על התזמורת.
ביצוע ביוונית ובעברית לשיר קסימירוני בוצע על ידי מקהלת צדיקוב בניצוח לסלו רוט ובתרגום גלעד בן שך.
עמנואל דויד "מאנו" ג'ינובילי (בספרדית: Emanuel David "Manu" Ginóbili; נולד ב-28 ביולי 1977 בבאיה בלנקה, ארגנטינה) הוא כדורסלן עבר ארגנטינאי, אשר שיחק באופן פעיל בין השנים 1995–2018. גובהו 1.98 מטר.
בלט כשחקן קבוצת סן אנטוניו ספרס מליגת ה-NBA, במדיה שיחק בין השנים 2002–2018.
ג'ינובילי, בעל אזרחות כפולה, ארגנטינאית ואיטלקית, החל את הקריירה בארגנטינה, ועבר לשחק במספר קבוצות באיטליה בהן קינדר בולוניה, עימה זכה באליפות איטליה וגביע היורוליג, ואף נבחר לתואר ה-MVP של פיינל פור היורוליג.
הוא נבחר בדראפט ה-NBA בשנת בבחירה ה-57, לקראת סוף הסיבוב השני, ובשנת הצטרף לסן אנטוניו.
עם הספרס זכה ג'ינובילי בארבע אליפויות, נבחר פעמיים לחמישיית העונה השלישית, פעמיים להשתתף במשחק האולסטאר ובשנת נבחר לשחקן השישי של העונה ב-NBA.
בשנת 2022 נבחר להיכל התהילה של הכדורסל.
בנבחרת ארגנטינה היה ג'ינובילי למנהיג "דור הזהב" של הנבחרת, והוביל אותה למדליית זהב אולימפית באולימפיאדת אתונה, למדליית ארד באולימפיאדת בייג'ינג, ולסגנות אליפות העולם ב-2002.
ג'ינובילי נולד בבאיה בלנקה לאב ממוצא איטלקי שהיה מאמן כדורסל, ולימים נשיא מועדון הכדורסל המקומי, ולצידם של שני אחים, סבסטיאן וליאנדרו, שגדלו להיות כדורסלנים מקצוענים בליגה הארגנטינאית.
הוא החל את דרכו בקבוצת אנדינו ספורט קלוב מליגת העל הארגנטינאית.
בעונת הבכורה שלו סייע ג'ינובילי לקבוצתו לסיים את העונה במקום השלישי בליגה ונבחר לרוקי המצטיין של הליגה הארגנטינאית.
בעונה העוקבת, עונת , עבר לשחק באסטודיאנטס באיה בלנקה ועוד בטרם היה בן 20, קלע 38 נקודות בהפסד קבוצתו 144-123 לאטנאס.
בעונתו הראשונה סיימה הקבוצה את העונה במקום השמיני בליגה, ובעונה הבאה, עונת הצליחה הקבוצה לשפר את מאזנה ולסיים את העונה במקום הרביעי.
לאחר שתי עונות בבאיה בלנקה, עבר ג'ינובילי, המחזיק באזרחות איטלקית בנוסף לאזרחותו הארגנטינאית, לשחק באיטליה.
בשנת עבר ג'ינובילי לשחק בשורותיה של ויולה רג'ו קלבריה מליגת המשנה האיטלקית.
בעונתו הראשונה באיטליה הוא שותף ב-29 משחקים ורשם של 16.9 נקודות, 2.8 ו-1.5 אסיסטים למשחק, וסייע לקבוצתו לסיים את העונה הסדירה במקום השלישי בליגה, ולהעפיל לליגת העל האיטלקית בכדורסל במשחקי הפלייאוף.
בסיום העונה עמד ג'ינובילי לבחירה בדראפט ה-NBA ונבחר במקום ה-57 על ידי סן אנטוניו ספרס.
על אף שנבחר בדראפט, שב ג'ינובילי לאיטליה ושיחק ברג'ו קלבריה עונה נוספת.
בעונה זו, עונת הוא שותף ב-30 משחקים בהם רשם 17.0 נקודות, 3.1 ריבאונדים ו-2.4 אסיסטים, ועזר לקבוצתו לסיים את העונה הסדירה במקום השביעי בליגה, ועד להפסד ברבע גמר הפלייאוף האיטלקי ובסיום העונה עבר לשחק בשורות קבוצת הפאר קינדר בולוניה.
בבולוניה חבר ג'ינובילי למארקו יאריץ', רשארד גריפית ודייוויד אנדרסן לקבוצה שהייתה לאחת הקבוצות החזקות באירופה, ולעצמו קנה שם כשחקן הטוב ביותר ביבשת.
בעונתו הראשונה בבולוניה רשם ג'ינובילי 17.1 נקודות, 4.4 ריבאונדים, 2.5 אסיסטים ו-2.8 חטיפות למשחק, הוביל את קבוצתו לאליפות הליגה האיטלקית, ולזכייה בגביע האיטלקי בכדורסל ונבחר לשחקן המצטיין של הליגה האיטלקית.
גם במשחקי היורוליג הצטיין ג'ינובילי, כשב-22 משחקים בהם שותף קלע 15.2 נקודות למשחק.
בשלב ההצלבה התעלה ג'ינובילי ומ-13.5 נקודות למשחק, שיפר את יכולותיו וקלע 17.8 בממוצע בשלבים המכריעים, הוביל את קבוצתו לזכייה שנייה בתולדותיה במפעל, לניצחון 2-3 בסדרת הגמר מול טאו ויטוריה באחת הסדרות הגדולות בהיסטוריה של היורוליג, ולטרבל ראשון בהיסטוריה של המועדון.
בסדרת הגמר חטף ג'ינובילי שבעה כדורים במשחק הראשון, קלע 31 נקודות במשחק השלישי בסדרה ובמשחק החמישי והמכריע קלע 22 נקודות ומסר שישה אסיסטים, ונבחר בסיום העונה ל-MVP של פיינל פור היורוליג.
בעונה הבאה, עונת , המשיך ג'ינובילי להצטיין בליגה האיטלקית.
לאחר שהצטיין במדי נבחרת ארגנטינה באליפות העולם בכדורסל 2002 והוליך את נבחרתו למדליית הכסף, החליטה סן אנטוניו ספרס, שבחרה בו שלוש שנים קודם לכן בדראפט, לממש את האופציה ולהחתימו על חוזה בקבוצה.
בעונת הרוקי היה ג'ינובילי שחקן מחליף לסטיב סמית' הוותיק שעלה בחמישייה.
בשל פציעה בקרסול אותה ספג במהלך אליפות העולם, החמיץ ג'ינובילי את פתיחת האימונים של הקבוצה, ובילה את מרבית חודש דצמבר ברשימת הפצועים.
בהמשך העונה הוא חזר לכושר המשחק, נבחר לרוקי המצטיין של חודש מרץ כשקלע 10.6 נקודות באותו החודש וסייע לקבוצתו לרשום מאזן של 14 ניצחונות מול שלושה הפסדים בלבד בחודש, ועם 7.6 נקודות ב-69 משחקים לאורך העונה כולה נבחר לחמישיית הרוקיז השנייה.
במשחקי הפלייאוף של אותה העונה כבר היה ג'ינובילי חלק אינטגרלי מהרוטציה של גרג פופוביץ'.
הוא סיים את משחקי הפלייאוף עם 41 חטיפות כדור, שני בליגה רק לבן וולאס, הוסיף 9.4 נקודות למשחק, ואף הוביל את הקבוצה עם 2.2 חטיפות כדור למשחק בסדרת הגמר, בה ניצחה סן אנטוניו בשישה משחקים את ניו ג'רזי נטס וזכתה באליפות שנייה בתולדותיה.
בעקבות הצלחתו, קיבל ג'ינובילי בסיום העונה את פרס ספורטאי השנה בארגנטינה ("אולימפיית זהב").
לקראת העונה הבאה תם חוזהו של סטיבן ג'קסון שעזב את הקבוצה, ובמקומו הוחתמו בקבוצה הידו טורקוגלו ורון מרסר המשחקים שניהם בעמדתו של ג'ינובילי.
למרות הרכש החדש, החל ג'ינובילי את העונה בחמישייה הפותחת של פופוביץ'.
הוא פתח את העונה עם משחק של 33 נקודות ו-12 ריבאונדים מול לוס אנג'לס לייקרס בחודש נובמבר, וחודש לאחר מכן קלע 14 נקודות רצופות שהפכו פיגור לניצחון מול שיקגו בולס.
למרות פתיחת העונה הטובה של ג'ינובילי, החליט מאמנו לפתוח בחמישייה עם טורקוגלו במקומו, אך דווקא כשעלה מהספסל החל לשפר את אחוזי הקליעה.
ג'ינובילי סיים את העונה עם 12.8 נקודות בממוצע וסייע לקבוצתו לרשום מאזן של 57 ניצחונות מול 25 הפסדים.
במשחקי הפלייאוף הדיחה סן אנטוניו את ממפיס גריזליס ב של 0-4 בסיבוב הראשון, ואף הוליכה 0-2 בחצי גמר המערב מול הלייקרס, אולם הפסידה בכל ארבעת משחקיה הבאים והודחה.
בסיום העונה נבחר ג'ינובילי פעם נוספת לספורטאי השנה בארגנטינה, במשותף עם הכדורגלן קרלוס טבס.
לקראת עונת תם חוזהו של ג'ינובילי בקבוצה והוא הפך לשחקן חופשי.
הוא קיבל הצעה לחתום בדנוור נאגטס ולשחק לצידו של כרמלו אנתוני, אולם בחר לבסוף לחתום על חוזה חדש של 52 מיליון דולר לשש שנים בספרס.
עם החוזה החדש הפך ג'ינובילי לשחקן חמישייה קבוע.
הוא פתח בכל 74 המשחקים בהם שותף במהלך העונה, ואף נבחר לראשונה בקריירה לקחת חלק במשחק האולסטאר של ה-NBA.
במשחק נגד פיניקס סאנס בחודש ינואר הוא קבע את שיא הקריירה כשקלע 48 נקודות, ולקראת סיום העונה הוסיף משחק של 40 נקודות מול לוס אנג'לס קליפרס בשתי הארכות.
ג'ינובילי המשיך לשפר את שורת הסטטיסטיקה האישית שלו עם 16.0 נקודות למשחק, והיה החוטף המוביל בקבוצה עם 1.61 למשחק.
בסיום העונה זכתה סן אנטוניו באליפות הבית הדרום מערבי עם 59 ניצחונות מול 23 הפסדים בלבד, וסיימה במקום הראשון במערב בפעם השנייה תוך שלוש שנים.
במשחקי הפלייאוף ניצחה סן אנטוניו את דנוור בסיבוב הראשון בחמישה משחקים, לאחר שהפסידה במשחק הראשון בסדרה.
בסיבוב השני ניצחה סן אנטוניו את סיאטל סופרסוניקס בשישה משחקים.
ג'ינובילי הוליך את קלעי הקבוצה במשחק השני כשקלע 28 נקודות עם 9 קליעות מ-11 ניסיונות, ובמשחק החמישי בסדרה הוביל את הקבוצה לניצחון 90-103 עם 39 נקודות ושישה אסיסטים.
לאחר שניצחה את פיניקס בגמר המערב פגשה סן אנטוניו בגמר ה-NBA את דטרויט פיסטונס.
במשחק הראשון בסדרה הוביל ג'ינובילי את קלעי הקבוצה עם 26 נקודות, מהן 15 ברבע האחרון, ובמשחק השני הוליך את הקבוצה לניצחון שני עם 27 נקודות ושבעה אסיסטים.
הוא קלע בסדרת הגמר 18.7 נקודות, ובפלייאוף כולו קבע שיא קריירה של 20.8 נקודות, וסייע לקבוצתו לזכות באליפות נוספת בשבעה משחקים.
לאורך עונת סבל ג'ינובילי מספר פציעות שהפריעו למשחקו.
הוא נעדר משני משחקים בשל חבלה בקרסולו הימני ומשמונה משחקים רצופים בחודש דצמבר בשל נקע בכף רגלו.
בינואר נעדר משלושה משחקים נוספים בשל נקע בקרסולו, ובאפריל משני משחקים בשל חבלה בשריר השוק.
לאורך העונה הוא שותף ב-65 משחקים בלבד ועלה בחמישייה ב-56 מהם.
במשחקי הפלייאוף חזר ג'ינובילי לכושר המשחק, הוא עלה בחמישייה ב-11 מ-13 המשחקים בהם שותף ותרם 18.6 נקודות למשחק.
בעונת החליט פופוביץ' כי ג'ינובילי יעלה מהספסל ולא יפתח בחמישייה.
הוא סיים את העונה הסדירה עם 16.5 נקודות למשחק, והיה השחקן היחיד בליגה שקלע בממוצע מעל 15 נקודות בפחות מ-30 דקות למשחק.
הוא אף שבר במהלך העונה שיא קבוצתי כשקלע 24 נקודות רצופות בדרך לשיא עונתי של 40 נקודות במשחק מול אטלנטה הוקס, ובחודש מרץ נבחר לשחקן השבוע באזור המערבי.
גם במשחקי הפלייאוף המשיך ג'ינובילי לעלות מהספסל, ולא פתח בחמישייה כלל.
במקומו עלה בחמישייה הפותחת מייקל פינלי, אם כי ג'ינובילי קיבל בפועל דקות משחק רבות ממנו.
במשחקי הפלייאוף העפילה סן אנטוניו עד לגמר ה-NBA בו פגשה את קליבלנד קאבלירס.
ג'ינובילי תרם לאורך משחקי הפלייאוף 18.4 נקודות, ובסדרת הגמר 17.8 נקודות למשחק, ואף הוביל את הקבוצה עם 27 נקודות במשחק הרביעי והמכריע, מהן 13 נקודות ברבע האחרון, וארבע נקודות ב-7 השניות האחרונות בדרך לניצחון 82-83 במשחק וסוויפ של 0-4 בסדרה.
מרדף אחר אליפות רביעית ומכת פציעות
עונת הייתה מהעונות האישיות הטובות בקריירה של ג'ינובילי.
במשחקי הפלייאוף נפגע ג'ינובילי בעקב, אולם על אף זאת תרם 17.8 נקודות וסייע לקבוצתו להעפיל לגמר המערב בו הפסידה ללייקרס בחמישה משחקים.
בטרם עונת נתבקש ג'ינובילי על ידי סן אנטוניו שלא ישתתף במשחקי אולימפיאדת בייג'ינג, על מנת שישלים את החלמתו מהפציעה לקראת העונה, אולם הוא בחר לקחת במשחקים האולימפיים ובמשחק חצי הגמר מול נבחרת ארצות הברית נפגע שנית באותו המקום ונאלץ לעבור ניתוח שגרם לו להחמיץ את 12 המשחקים הראשונים של העונה.
ג'ינובילי שב לשורות הקבוצה, אולם לאחר 44 משחקים בלבד נפצע שוב וסיים את העונה.
ללא ג'ינובילי הצליחו הספרס להעפיל למשחקי הפלייאוף, אולם הודחו כבר בסיבוב הראשון, לראשונה מאז שנת 2000.
בעונה הבאה חזר ג'ינובילי לסגל הקבוצה, ושב להיות אחד השחקנים המובילים.
לאורך העונה הוא הלך והשתפר, ובמחצית העונה השנייה רשם ממוצעים של 21.4 נקודות, 5.6 אסיסטים ו-4.2 ריבאונדים.
באפריל אותה השנה הוא חתם על חוזה חדש בקבוצה תמורת 39 מיליון דולר לשלוש שנים.
במשחקי הפלייאוף המשיך ג'ינובילי את יכולתו הטובה, הוא פתח בכל המשחקים והוביל את הקבוצה עם 19.4 נקודות 2.6 חטיפות ו-6.0 אסיסטים למשחק, אולם הקבוצה הודחה בחצי גמר המערב בסוויפ מול פיניקס סאנס.
בעונת חזר ג'ינובילי לחמישייה הפותחת באופן קבוע.
הוא שותף ב-80 משחקים בהם תרם 17.4 נקודות והשווה את שיא הקריירה כשמסר 4.9 אסיסטים למשחק.
במהלך העונה נבחר ג'ינובילי להשתתף בפעם השנייה במשחק האולסטאר ובסיום העונה נבחר שנית לחמישיית העונה השלישית.
הוא סייע לקבוצתו לסיים את העונה הסדירה עם מאזן של 61 ניצחונות מול 21 הפסדים, המאזן הטוב במערב, והשני בטיבו בליגה.
את משחק הפלייאוף הראשון של סן אנטוניו הוא החמיץ בשל פציעה במרפק, אולם גם כששב ופתח בכל חמשת המשחקים הנותרים הודחה הקבוצה כבר בסיבוב המשחקים הראשון.
חמישה משחקים לאחר פתיחת עונת שבר ג'ינובילי את ידו ונאלץ לעבור ניתוח.
לאחר שנעדר מ-22 משחקים חזר הוא חזר לשורות הקבוצה, אולם כעבור ארבעה משחקים בלבד נפצע בברכו.
הוא לקח חלק לאורך העונה ב-34 משחקים בלבד, כשרק בשבעה פתח בחמישייה, והעמיד אמנם ממוצעים נמוכים יחסית של 12.9 נקודות, 3.4 ריבאונדים ו-4.4 אסיסטים ו-0.7 חטיפות ב-23.3 דקות בלבד, אולם עשה זאת באחוזי הקליעה הטובים ביותר בקריירה עם 52.6% מהשדה ו-41.3% מטווח שלוש הנקודות.
לאחר שהדיחה במשחקי הפלייאוף את יוטה ג'אז ולוס אנג'לס קליפרס בשני סוויפים פגשה סן אנטוניו את אוקלהומה סיטי ת'אנדר בגמר המערב.
במשחק הראשון בסדרה הוביל ג'ינובילי את קבוצתו לרבע אחרון בו קלעה 39 נקודות, ועם 11 נקודות משלו ברבע סחף את הקבוצה לניצחון 19 ברציפות, רצף הניצחונות הארוך ביותר בתולדות הליגה לסיום עונה ומשחקי פלייאוף.
לאחר שניצחה גם את המשחק השני, הפסידה סן אנטוניו את כל ארבעת המשחקים הבאים והודחה ממשחקי הפלייאוף.
בעונת לקח ג'ינובילי חלק ב-60 משחקים לאורך העונה בהם קלע 11.8 נקודות בלבד, הנקודות המועטות ביותר מאז עונת הרוקי שלו.
במשחקי הפלייאוף העפילה סן אנטוניו עד לגמר הליגה, לאחר שגברה על ממפיס גריזליס בסוויפ 0-4 בסדרת הגמר האזורית.
בסדרת הגמר פגשה הספרס את מיאמי היט, שהעפילה לסדרת הגמר השלישית ברציפות.
במשחק החמישי של סדרת הגמר הצטיין ג'ינובילי עם 24 נקודות ועשרה אסיסטים, והוליך את קבוצתו לניצחון 104-114 וליתרון 2-3 בסדרה.
במשחק השישי, שניצחון בו היה מבטיח את האליפות לסן אנטוניו, איבד ג'ינובילי שמונה כדורים, כולל איבוד קריטי ברגעי ההכרעה לקראת תום הארכת המשחק, שנתן את הניצחון למיאמי.
במשחק השביעי והמכריע של הסדרה, קלע ג'ינבילי 18 נקודות אולם הספרס הפסידו במשחק ובסדרה.
בסיום העונה, לאחר ששקל פרישה ממשחק פעיל, חתם ג'ינובילי על חוזה לשנתיים נוספות בקבוצה.
ב-27 באוגוסט 2018, לאחר 16 עונות בNBA, הודיע ג'ינובילי על פרישה ממשחק.
ג'ינובילי קיבל לראשונה זימון לשורות נבחרת ארגנטינה לקראת אליפות העולם בכדורסל 1998 שנערכה באתונה.
הוא שותף בשישה משחקים מתשעה בהן לקחה הקבוצה חלק ותרם 7.8 נקודות בממוצע, כולל משחק שיא של 13 נקודות, 5 ריבאונדים, 3 אסיסטים ו-3 חטיפות כדור בהפסד 77-64 לנבחרת ספרד.
נבחרת ארגנטינה סיימה את הטורניר במקום השמיני.
בטורניר אליפות אמריקה בכדורסל שהתקיימה בנאוקן שבארגנטינה בשנת 2001 זומן לנבחרת גם לואיס סקולה, וג'ינובילי החל לתפוס את מקומו כמנהיג "דור הזהב" של הנבחרת הארגנטינאית.
הוא הוביל את הנבחרת למדליית הזהב ונבחר לשחקן המצטיין בטורניר.
באליפות העולם בכדורסל 2002 ביסס ג'ינובילי את מעמדו כשחקן המוביל של הנבחרת.
אל משחק הגמר הגיע ג'ינובילי פצוע, הוא שותף רק במחצית המשחק השנייה, סיים את המשחק ללא נקודות, ובסיום הטורניר נבחר לחמישייה המצטיינת של האליפות.
לאחר שנבחר לחמישיית הטורניר הקדם אולימפי בשנת 2003, פתח ג'ינובילי את טורניר הכדורסל של אולימפיאדת אתונה (2004) עם תצוגה של 27 נקודות בניצחון 82-83 מול נבחרת סרביה ומונטנגרו, לה הפסידה ארגנטינה בגמר אליפות העולם הקודמת.
לאחר שגברה ברבע הגמר על המארחת, פגשה ארגנטינה במשחק חצי הגמר את נבחרתה של ארצות הברית, שזכתה במדליית הזהב בכל אחד מהטורנירים האולימפיים בהם השתתפה, למעט אולימפיאדת מינכן (1972) בו זכתה במדליית הכסף במשחק גמר שנוי במחלוקת, ובאולימפיאדת סיאול (1988) בו זכתה בארד.
ג'ינובילי התעלה מעל כולם כשקלע 29 נקודות וסחף את נבחרתו לניצחון 81-89, ולמשחק הגמר.
בגמר גברה ארגנטינה על נבחרת איטליה ב-15 נקודות הפרש, עם 16 נקודות ושישה אסיסטים של ג'ינובילי, וזכתה במדליית הזהב.
ג'ינובילי, שהגדיר את הזכייה בטורניר האולימפי כהישג גדול יותר מאליפויות ה-NBA, הוביל את קלעי ארגנטינה עם 19.3 נקודות ואת המוסרים של הנבחרת עם 3.3 אסיסטים למשחק וזכה בתואר השחקן המצטיין של הטורניר.
עיתוני ארגנטינה הכתירו את הזכייה במדליית הזהב בטורניר הכדורסל כאחד ההישגים הגדולים ביותר של המשלחת הארגנטינאית במשחקים האולימפיים אי פעם.
את משחקי אליפות העולם בכדורסל 2006 פתח ג'ינובילי עם 25 נקודות במשחק מול נבחרת צרפת, שהגיע ללא כוכבה הפצוע טוני פארקר חברו לקבוצה של ג'ינובילי, והוסיף שש חטיפות כדור.
הוא קלע 28 נקודות בניצחון 62-79 בשמינית הגמר מול ו-21 נקודות, ארבעה אסיסטים ושלוש חטיפות בהפסד 75-74 בחצי הגמר מול נבחרת ספרד.
במשחק על מדליית הארד פגשה ארגנטינה את נבחרת ארצות הברית אותה ניצחה בשני הטורנירים הקודמים.
הנבחרת האמריקאית יצאה מהמשחק כשידה על העליונה, והותירה את ארגנטינה ללא מדליה.
ג'ינובילי, שהוליך את קלעי נבחרתו עם 15.1 נקודות, נבחר לחמישייה המצטיינת של הטורניר.
לפני משחקי אולימפיאדת בייג'ינג (2008) היה ג'ינובילי בספק למשחקים, בשל פציעה בקרסולו אותה ספג במשחקי הפלייאוף.
הוא אף נתבקש על ידי סן אנטוניו שלא ישתתף במשחקים, על מנת שישלים את החלמתו מהפציעה לקראת העונה, אולם בחר לייצג את מדינתו למרות הפציעה, ואף נשא את הדגל הארגנטינאי בטקס פתיחת המשחקים.
בשלב הבתים של הטורניר גבר ג'ינובילי על פציעתו ורשם 21 נקודות ושבעה אסיסטים מול נבחרת אוסטרליה, ו-32 נקודות מול .
במשחק רבע הגמר הוא קלע 24 נקודות בניצחון על נבחרת יוון אך במשחק חצי הגמר מול ארצות הברית נפגע שנית באותו המקום, וצפה מהצד בחבריו מפסידים לארצות הברית ומנצחים את נבחרת ליטא בדרך למדליית הארד.
באליפות אמריקה בכדורסל 2011, שהתקיימה במאר דל פלאטה, סייע ג'ינובילי לנבחרתו לזכות במדליית זהב נוספת, כשקלע 15.8 נקודות למשחק, שני בקבוצתו רק לסקולה שהיה לקלע המצטיין בטורניר כולו עם 21.4 למשחק.
בטרם טורניר הכדורסל של אולימפיאדת לונדון (2012) הודיע ג'ינובילי כי יפרוש מהנבחרת בסיומם של המשחקים.
במשחק הפתיחה של נבחרתו בטורניר רשם ג'ינובילי דאבל דאבל של 21 נקודות ועשרה ריבאונדים עליהם הוסיף גם שישה אסיסטים בניצחון 79-102 על נבחרת ליטא.
ובמשחק העוקב קבע את שיאו בטורניר עם 26 נקודות מול צרפת.
ג'ינובילי שהיה לקלע המצטיין של קבוצתו בטורניר עם 19.4 נקודות ולקוטף הריבאונדים המצטיין עם 5.4 נקודות והוביל את קבוצתו לחצי הגמר בו הפסידה לנבחרת ארצות הברית.
במשחק עם מדליית הארד פגשה ארגנטינה את נבחרת רוסיה באימונו של דייוויד בלאט.
ג'ינובילי הוביל את קבוצתו במשחק עם 21 נקודות אך לא הצליח להוביל את קבוצתו לניצחון ולזכייה במדליה.
ג'ינובילי הוא שחקן מוכשר הן בחלק ההתקפי והן בחלקו ההגנתי של המשחק.
עובדת היותו שמאלי מסייעת לו במשחק ההתקפה, ומקשה על השחקנים ששומרים עליו.
הוא אחד משני השחקנים היחידים, לצידו של ביל בראדלי, שזכה הן באליפות היורוליג, הן באליפות ה-NBA והן במדליית זהב אולימפית.
על אף שבחלקים נרחבים של הקריירה ב-NBA שימש ג'ינובילי כ, הוא ביסס את שמו בצידו ההתקפי של המגרש כ אליו הולך הכדור בדקות ההכרעה של המשחק.
ג'ינובילי הוא שחקן בעל חכמת משחק וקלעי מצטיין והיה אחד משלושת הקלעים המצטיינים של סן אנטוניו, לצידם של טוני פארקר וטים דאנקן בכל עונותיו בליגה, מלבד עונת הרוקי שלו, ואף היה לקלע המצטיין של הקבוצה בעונת .
לג'ינובילי גם יכולת מסירה טובה, כשבכל אותן העונות אף היה לאחד משני מוסרי האסיסטים המובילים של הקבוצה לצידו של פארקר.
גם בצידו ההגנתי של המגרש הראה ג'ינובילי לאורך הקריירה יכולת גבוהה כשהיה לחוטף הכדורים המצטיין של קבוצתו בכל העונות בהן שיחק, מלבד עונת הבכורה שלו, אז היה שני רק לסטיבן ג'קסון ובעונת בה נעדר מהמגרשים רבות בשל פציעה.
ג'ינובילי נודע כשחקן המשחק ללא מורא, המרבה לחדור לסל ולקלוע בצעד וחצי תוך שנעשית עליו עבירה במהלך, ולסחוט עבירות תוקף בצידו ההגנתי של המגרש.
הוא שחקן מסור לקבוצתו ולנבחרתו הנאבק על המגרש על אף הסיכון להפגע, וכתוצאה מכך סבל פציעות רבות במהלך הקריירה.
ג'ינובילי נחשב בידי רבים לאחד מגדולי שחקני הנבחרות של דורו, ודוגמה למחויבותו לנבחרת ניתן היה לראות בחימום לקראת המשחק על מדליית הארד במשחקים האולימפיים בבייג'ינג, כשעלה להתחמם לקראת המשחק עם חבריו, למרות החלטת רופאי הנבחרת כי פציעתו אינה מאפשר לו זאת.
אך לבסוף הבין כי פציעתו אכן אינה מאפשרת לו לקחת במשחק חלק, והוא שב לחדר ההלבשה, שם פרץ בבכי.
בעקבות הצלחתו הכבירה במדי נבחרת ארגנטינה, והובלת "דור הזהב" של הנבחרת להישגים מרשימים, נחשב ג'ינובילי לגיבור לאומי במולדתו.
פרסומו והישגיו ככדורסלן הדרום-אמריקאי המצליח ביותר בליגת ה-NBA מיצבו אותו במהלך הקריירה כאייקון מסחרי, הביאו אותו לחתימה על חוזי פרסום עם חברות כנייקי וגייטורייד והפכוהו לאחד הספורטאים העשירים ביותר בארצו.
בקיץ 2004 נישא ג'ינובילי לבת זוגו מריאנלה אורוניו.
בקיץ 2004, לאחר שחתם על חוזה חדש ב-NBA שביסס אותו כלכלית, הקים ג'ינובילי, עם אביו ואשתו, קרן צדקה הנושאת את שמו.
באמצעות קרן הצדקה נוהג ג'ינובילי לסייע לבית עבור ילדים עניים וחסרי בית בעיר הולדתו באיה בלנקה.
בבית שוהים דרך קבע 26 ילדים בגילאי 6-14, ו-300 ילדים נוספים מגיעים מדי יום לקבל ארוחה מוסדית חמה וחוגי העשרה.
בין יתר המוטבים העיקריים של קרן הצדקה ניתן למנות גם ארגון התומך בבתי חולים ליולדות ומסייע ברכישת ציוד מתקדם הנועד לשפר את סיכויי הישרדותם של פגים שנולדו במשקל נמוך.
באוגוסט 2007 מונה ג'ינובילי לשגריר של רצון טוב בארגנטינה מטעם קרן החירום הבינלאומית של האומות המאוחדות לילדים.
מדליית זהב אולימפית : 2004
מדליית ארד אולימפית : 2008
מדליית כסף באליפות העולם : 2002
השחקן המצטיין בליגה האיטלקית: 2000/2001
השחקן המצטיין בגביע האיטלקי: 2001/2002
MVP של אליפות אמריקה בכדורסל: 2001
ספורטאי השנה בארגנטינה ("אולימפיית זהב"): 2003, 2004
מָאנֵה כץ (ידוע בצרפת כ-Emmanuel Mané-Katz, ברוסית: Иммануэль Лазаревич Кац - עמנואל לזרביץ' כץ; ) היה צייר צרפתי יהודי יליד אוקראינה, המשויך לאסכולה של פריז.
מאנה כץ נולד בעיר קרמנצ'וג שבדרום-מערב האימפריה הרוסית (כיום באוקראינה) להורים דתיים.
מאנה היה הילד השביעי של לייזר כץ, שמש של אחד מבתי הכנסת של העיר, ושל אשתו, מלכה לבית רבינוביץ'.
עד גיל 16 למד בחדר ובישיבה ובגיל זה יצא ללמוד בבית ספר לאמנויות בווילנה.
התקשה בהתחלה להסתגל לחברה החילונית וחזר לבית הוריו.
אמן מאודסה שכנע אותו לנסות שוב ולהירשם לבית הספר לאמונות במירגורוד באוקראינה.
כעבור זמן קצר עבר ללמוד בשנים 1911–1913 בבית ספר לאמנויות בקייב ובשנת 1913 הגיע לפריז ולמד באקדמיה לאמנויות היפות אצל פרנאן קורמון.
שנות מלחמת העולם הראשונה וחזרתו לרוסיה
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה ביקש להתגייס ללגיון הזרים אך לא גויס בגלל קומתו הנמוכה.
חזר לרוסיה, בה זכה גם כן לפטור מהשרות הצבאי.
חי עד 1917 בפטרוגרד וצייר שם נושאים ודמויות יהודיים מסביבתו בציור מקורי ועז.
השתלם בתקופה זו אצל מסטיסלב דובוז'ינסקי והשתתף ב-1916 בתערוכה "עולם האומנות".
אחרי 1917 חי זמן מה בקרמנצ'וג, בה נתן שיעורי ציור לילדים ולאחר מכן בשנים 1919-1918 לימד באקדמיה לאמנויות בחרקוב.
הציג מיצירותיו גם ברוסטוב על הדון ובטביליסי.
יחד עם אלכסנדר גלדקוב ווסילי ירמילוב היה חבר בקבוצה האוונגרדיסטית "השלושה" או ה"טרויקה" מחרקוב.
ב-1918 שלושתם הצטרפו לקבוצה הקוביסטית-פוטוריסטית "ברית השבעה" (של קוסריוב, בובריצקי, צאפוק, ציביס ואחרים) בהוצאת האלבום "שבעה פלוס שלושה".
בשנת 1920 הדיוקן שצייר כץ לסופר ולימיר חלבניקוב קישט את בית הקפה "מרתף המשוררים" (Подвал поэтов) בחרקוב, שבו הוצגה בבכורה על ידי "סדנת התיאטרון" המחזה של חלבניקוב, "טעות המוות".
בשנת 1921 נסע לברלין ומשם שב לפריז.
ציוריו עוררו שם עניין רב.
בשנת 1923 אורגנה תערוכתו הראשונה בגלריה "פרסייה".
ב-1927 קיבל את האזרחות הצרפתית.
במסעותיו המרובים ובביקוריו המתמידים בארץ ישראל צייר תמונות מחיי היהודים במקומות מושבם.
בהתחלת מלחמת העולם השנייה נפל בשבי הגרמני ברואן אך הצליח להימלט.
בשנים 1945-1940 חי בניו יורק, בארצות הברית.
בשובו לפריז החל לצייר תמונות נוף בסולם צבעים בהיר ותוסס.
כל שנה הציג מיצירותיו גם באמריקה.
ב-1948 הקים ביחד עם מוסיה טולמן, ז'אן אטלן ואמנים נוספים ארגון בשם "אמנות" שעזר לאמנים ישראלים בבואם לפריז.
בשנת 1949 הוא אייר ספר של משה דלוז'נובסקי שיצאה לאור בניו יורק.
בשנת 1958 עלה לישראל והתיישב בחיפה.
המבנה שבו גר ברחוב יפה נוף הוא כיום מוזיאון מאנה כץ, ובו מוצגות יצירות נבחרות מעזבונו.
כץ התוודע לאינספור האסכולות והזרמים שהציפו את אירופה בתחילת המאה ה-20 כמו הפרימיטיביזם, הקוביזם, הפוביזם והסוריאליזם, אך מעולם לא התקרב לאף אחד מהזרמים הללו.
במרבית זמנו בפריז היה מרותק לנושא של יהודי הגטו כשהוא מצייר בחיפזון, מכסה ברישול משטחים רחבים בקווים אדומים, צהובים, ירוקים וחומים, תוך מתן תשומת לב זעומה לפרטים.
בעבודותיו משנות העשרים ניתן להבחין בהתלהבות בארוקית, המזכירה את אל גרקו, דיוקנאות של פנים צנומות וגרמיות ועיניים הנתונות עמוק בתוך חוריהן.
בישראל צייר מאנה כץ תמונות גואש מרובות, כשהוא מבקש לחשוף את לִבה של הארץ ולא את שטחה.
הוא צייר את האווירה הלוהטת של ים המלח ואת מושבת זכרון יעקב העולה מהמישורים, בחיתוכי אדום, ירוק ותכול.
תימנים, נשות-ערב, פושטי יד, גמלים וחמורים שימשו לו מודלים, כאשר את העצמים תרגם לשפת הצבע.
נפטר במרפאה בתל אביב ב-1962, בגיל 68, ונקבר בחיפה ליד הסופר והמחזאי היידי דוד פינסקי.
בצוואתו הוריש את כל רכושו לעיר חיפה.
מאנוּ צָ'אוֹ (בספרדית: Manu Chao; נולד ב-21 ביוני 1961) הוא זמר ומלחין לטיני.
הוא נולד בפריז שבצרפת להורים מהגרים מספרד, ומתגורר כיום בברצלונה.
רבים משיריו הם בסגנון הרגאיי, רובם מבוצעים בספרדית, וחלקם בצרפתית ובאנגלית.
שיריו בולטים בניגודיות שבהם: הלחן נשמע עליז וקצבי, בעוד מילות השירים משלבות לעיתים קרובות אמירה חברתית.
אלבום הסולו הראשון שלו, "Clandestino", נמכר בלמעלה משני מיליון עותקים ברחבי העולם.
האלבום "Proxima Estacion: Esperanza", שיצא לאור בשנת 2001, נמכר במיליון עותקים כבר בחודש הראשון להוצאתו, וטיפס לראש מצעדי האלבומים בשתים עשרה מדינות באירופה.
Me Gustas Tú שהיה חלק מהאלבום יצאה גם כסינגל וזכה לתואר תקליט זהב במספר מדינות.
בין הנושאים בהם עוסקות מילות השירים של צ'או נמנים הגירה, סמים והחיים בגטו, ולעיתים קרובות הוא נושא מסרים של שמאל חברתי.
רבים ממעריציו מזוהים עם השמאל האירופי, תנועות אנטי-גלובליזציה ואנטי-קפיטליזם.
דעותיו הפוליטיות באות לידי ביטוי ברשתות החברתיות, שם הביע תמיכה בנושאים מגוונים בהם אנטי-גלובליזציה, זכויות עמים ילידים, זכויות עובדים, זכויות האישה וצדק סביבתי.
בין השאר גינה צ'או את פעולות ישראל במבצע צוק איתן וחתם על עצומה הקוראת לחרם על ישראל.
קארל מאנה גאורג סיגבאן (בשוודית: Karl Manne Georg Siegbahn) (3 בדצמבר 1886 – 26 בספטמבר 1978) היה פיזיקאי שוודי שזכה בפרס נובל לפיזיקה לשנת 1924 על גילוייו ומחקריו בתחום ספקטרוסקופיית קרני רנטגן.
הטכנולוגיה והציוד שפיתח בתחום שיפרו משמעותית את הדיוק בהבחנה בין אורכי גל של קרני רנטגן הנפלטות מאטומים שונים.
השיפור הוביל לגילויים חדשים על אופי הקרניים, וכן לידע חדש בחקר מבנה האטום, במיוחד בהקשר של מדידת רמות אנרגיה אטומיות והבנת מבנה קליפות האלקטרונים.
סיגבאן נולד בעיר ארברו (Örebro) בשוודיה.
אביו עבד במנהל הרכבות השוודי, ולאחר שפרש עברה המשפחה לעיר לונד (Lund).
ב-1906, לאחר שירות חובה צבאי קצר, החל סיגבאן ללמוד באוניברסיטת לונד, בה קיבל תואר דוקטור ב-1911. נושא התזה שלו היה "מדידות שדה מגנטי" .
במהלך לימודיו עבד כעוזר לפרופסור יוהאן רידברג במכון לפיזיקה של האוניברסיטה, וכן עשה חלק מלימודיו באוניברסיטאות גטינגן ומינכן.
לאחר שסיים את לימודיו השלים מספר קורסים בפריז ובברלין.
ב-1915 מונה סיגבאן למרצה באוניברסיטת לונד, ולאחר מותו של רידברג ב-1920 מונה לתפקיד ראש המחלקה.
ב-1923 עבר לכהן באותו תפקיד באוניברסיטת אופסלה.
במחקריו המוקדמים (בשנים 1908–1912) עסק במגנטיות ובחשמל.
לאחר מכן, ועד 1937, התמקדה עבודתו בספקטרוסקופיית קרני רנטגן.
הוא פיתח שיטות חדשות ותכנן מכשירי מדידה שסייעו למטרה זו.
בזכות השיפורים שהכניס בשפופורות הרנטגן, ניתן היה להגדיל משמעותית את עוצמת הקרינה.
כמו כן יצר סיגבאן ספקטרוסקופים חדשים ששיפרו את דיוק מדידותיו.
בכך הוא פתח דרך לגילויים חדשים בתחום.
החל מ-1937 כיהן סיגבאן כפרופסור-חוקר לפיזיקה ניסויית באקדמיה השוודית המלכותית למדעים בסטוקהולם, וכאשר הוקם באותה שנה המכון לפיזיקה במוסד פרס נובל, הנמצא תחת חסות האקדמיה, היה סיגבאן ליושב ראש הראשון שלו.
תחת ניהולו של סיגבאן הופנתה פעילות המחקר במוסד האקדמי לכיוון הפיזיקה הגרעינית.
לצורך כך נבנה ב-1939 ציקלוטרון המסוגל להאיץ חלקיקי דאוטריום עד לאנרגיה של 6 MeV, ומאוחר יותר אף הוחלף בציקלוטרון שהגיע לאנרגיות של 30 MeV, הישגים אליהם הגיע באותו זמן רק ארנסט לורנס, ממציא הציקלוטרון.
כמו כן נבנו מתקנים חדשניים למדידת קרינה של איזוטופים רדיואקטיביים, ספקטרוסקופים למדידת קרינת בטא ומיקרוסקופ אלקטרוני.
בעזרת משאבים טכניים אלו, ובעזרת השיטות שפותחו, הושגו במוסד הישגים חשובים בחקר הקרינה הנפלטת מגרעינים רדיואקטיביים, ובחקר התכונות המגנטיות של גרעין האטום.
סיגבאן החזיק בתפקיד זה עד שפרש ב-1964.
סיגבאן הרבה לבקר במרכזים מדעיים חשובים באירופה (בין השנים 1908–1922) ולאחר מכן גם בקנדה ובארצות הברית (בשנים 1924–1925).
בנוסף לפרס נובל, בו זכה ב-1924, זכה סיגבאן בפרסים נוספים, ביניהם מדליית יוז (Hughes) ב-1934 ומדליית רמפורד (Rumford) ב-1940, שתיהן מטעם החברה המלכותית.
סיגבאן נישא ב-1914 לקרין הוגבום, ולזוג נולדו שני בנים: בו סיגבאן (נולד ב-1915), שהיה דיפלומט ושגריר שוודיה לשעבר במרוקו, וקאי סיגבאן (נולד ב-1918), שהחזיק באותה משרה כאביו באוניברסיטת אופסלה, וזכה אף הוא בפרס נובל לפיזיקה ב-1981, שלוש שנים לאחר מות אביו.
את התכונות היסודיות של קרני הרנטגן חקר הפיזיקאי האנגלי צ'ארלס גלובר ברקלה בעשור הראשון של המאה ה-20. בארקלה גילה כי קרני רנטגן הנפלטות מיסודות מסוימים נחלקות לשני סוגים, וסימן סדרות אלו באותיות K ו-L, בהתאמה למשקל האטומי של היסוד.
אולם, הציוד של בארקלה היה פרימיטיבי ולא מדויק דיו כדי לאפיין במדויק את אורכי הגל או את הספקטרום שלהן.
ב-1912 פיתח הפיזיקאי הגרמני מקס פון לאואה שיטה מבוססת גבישים לגילוי הקווים הספקטרליים של קרני הרנטגן (הוא אף זכה בפרס נובל על גילויו זה ב-1914).
ויליאם הנרי בראג וויליאם לורנס בראג (אב ובנו) שיפרו את השיטה, ואף הם זכו בפרס נובל, שנה לאחר מכן.
ב-1914 החל סיגבאן במחקרו בתחום, ושיפר את ציוד המדידה באופן משמעותי.
כל שיפור שהכניס בציוד הוביל מיד לגילויים חדשים – הוא יכול היה לקבוע בדיוק רב יותר את מאפייני סדרות הקווים K ו-L שמצא בארקלה לפניו.
כמו כן, הוא גילה שתי סדרות נוספות, אותן סימן באותיות העוקבות הבאות, M ו-N.
גילוי נוסף של סיגבאן התייחס לקווים מסדרת K שגילה הנרי מוזלי; הוא מצא שהקווים של מוזלי היו למעשה דובלטים, כלומר כל אחד מהם היה צמד קווים, והרחיב את גילויו של מוזלי, שמצא רק 5 קווים, ל-28 קווים נפרדים.
גילויים אלו היו חשובים במיוחד בשל הידע שסיפקו אודות מבנה האטום.
האנליזה של סיגבאן בספקטרום קרני הרנטגן סיפקה כלים יקרי ערך לניתוח שלהם.
כמו כן מצא סיגבאן כי קרני רנטגן נשברות במעבר דרך מנסרה, בדומה לאור (אם כי האפקט חלש יותר בשל בליעה גדולה יותר של הקרניים).
בזכות תגליותיו אלו ובזכות השיפור הניכר שהכניס לטכנולוגיית הספקטרוסקופיה, זכה בפרס נובל ב-1924. את תגליותיו בנושא זה סיכם בספר "ספקטרוסקופיית קרני רנטגן" .
בסימון סיגבאן (Siegbahn notation) נעשה שימוש בספקטרוסקופיית קרני רנטגן כדי לציין את קווי הספקטרום האופייניים ליסודות.
בטבלה: ההתאמה בין שמות חלק מהקווים לרמות האנרגיה של האלקטרונים.
כאמור, בסימון סיגבאן נעשה שימוש נרחב בספקטרוסקופיה, אך המלצות ה-IUPAC (International Union of Pure and Applied Chemistry) הן לסימון אחר.
מאנור גראונד היה אצטדיון כדורגל בפלאמסטד שבלונדון, ששימש את ארסנל בין 1888 ל-1890 ובין 1893 ל-1913, לפני שהמועדון עבר לאצטדיון הייבורי.
המשחק הראשון של דיאל סקוור (השם הראשון של ארסנל) נערך בדצמבר 1886 על מגרש באייל אוף דוגס.
בשאר המשחקים של עונת 1886/1887 המועדון שיחק בפלאמסטיד קומון.
בספטמבר 1897 הוא עבר לספורטסמן גראונד, ושיחק שם במשך שישה חודשים.
לאחר הצפתו של ספורטסמן גראונד ב-1888 המועדון עבר למאנור פילד הסמוך, כאשר זמן קצר לאחר מכן השתנה שם המקום למאנור גראונד.
המגרש היה ידוע לשמצה בגלל הבוץ שהיה בו ובגלל הביוב שזרם בצדו המערבי.
במאנור גראונד לא היו יציעי עמידה, והמועדון השתמש במושבים מכלי תחבורה צבאיים שהושאלו מבסיסי צבא סמוכים.
המשחק הראשון של ארסנל במאנור גראונד היה נגד מילוול רוברס ב-30 במרץ 1888; המשחק הסתיים בניצחון 3 - 0 לטובת ארסנל.
ב-1890 החליטה הנהלת ארסנל להעביר את המועדון לאינוויקטה גראונד שהיה יותר מתאים לארח משחקי כדורגל, והיה קרוב מאוד למאנור גראונד.
השהות באינוויקטה גראונד נמשכה שלוש שנים שבמהלכן המועדון הפך למקצועני ושינה את שמו לוולוויץ' ארסנל, והיא הסתיימה לאחר שדמי השכירות הועלו על ידי הבעלים של האצטדיון.
הנהלת ארסנל רכשה את מאנור גראונד בכסף שהתקבל ממכירת מניות, והקימה יציע ראשי אחד ומספר טראסות עמידה.
המועדון חזר לשחק במאנור גראונד לפני תחילת עונת 1893/1894, בדיוק בזמן לעריכת הבכורה בפוטבול ליג.
ממוצע הצופים באותה עונה היה כ-6,000.
למעט שתי תקופות, מאנור גראונד שימש את ארסנל במשך עשרים שנים.
הנהלת הפוטבול ליג החליטה לסגור את האצטדיון למשך חמישה שבועות בעקבות בעיות בהכלת הקהל במשחק נגד ברטון וונדררס שנערך בינואר 1894.
ב-1904 נבנה היציע השני של האצטדיון שקודם לכן היה טראסת עמידה.
בנוסף, בסיום העונה המועדון העפיל לליגה הראשונה, ומספר הצופים הגיע לעיתים עד ל-20,000. אולם, מספר הצופים פחת במהירות כיוון שמאנור גראונד היה ממוקם באזור תעשייה מבודד יחסית שלא היו בו תושבים מקומיים רבים.
הנהלת ארסנל עמדה בפני פשיטת רגל ב-1910, כאשר ממוצע הצופים היה רק 11,000. לצורך השוואה, הממוצע במשחקים של צ'לסי היה 28,000. איש העסקים הנרי נוריס רכש את ארסנל, הציל את המועדון מסגירה, וכעבור שלוש שנים העביר אותו לאצטדיון הייבורי, לאחר ניסיון כושל למזג את ארסנל עם פולהאם.
המשחק האחרון של ארסנל במאנור גראונד היה התיקו 1–1 מול מידלסברו ב-26 באפריל 1913. במשחק נכחו רק 3,000 צופים.
האצטדיון הוזנח לאחר עזיבת ארסנל, ולבסוף נהרס.
שטחו של האצטדיון מכוסה כיום באזור תעשייה.
עזיבת ארסנל הייתה אחת מהסיבות שצ'רלטון אתלטיק, מועדון מקומי נוסף, הפך למקצועני ב-1920 והיה למועדון הראשי של אזור פלאמסטיד.
מאנוט בול היה אקטיביסט וכדורסלן אמריקאי-סודני.
בול, שהתנשא לגובה של 2.31 מטר, הוא השחקן הגבוה ביותר ששיחק אי פעם בליגת ה-NBA, במשותף עם גאורגה מורשאן הרומני.
אביו היה צ'יף של שבט מהקבוצה האתנית דינקה, ונתן לו את השם "מאנוט" אשר משמעותו היא "ברכה מיוחדת".
בנו של מאנוט, בול בול, אף הוא כדורסלן המשחק בפיניקס סאנס מליגת ה-NBA.
בול שיחק מספר שנים בקבוצות מקומיות, עד שמאמן אמריקאי מאוניברסיטת פיירלי דיקנסון ראה אותו משחק בקבוצה בח'רטום ושכנעו לבוא לשחק בארצות הברית.
הוא נבחר בבחירה החמישית על ידי קבוצת סן דייגו קליפרס בדראפט 1983, אך הבחירה נפסלה בטענת מנהלת הליגה כי הוא אינו כשיר.
הוא הוזמן לשחק באוניברסיטת קליבלנד, שם הוא למד אנגלית במשך מספר חודשים.
אף על פי שמעולם לא שיחק בקליבלנד, הושעתה הקבוצה למשך שנתיים בעילה של מתן סיוע כספי בלתי הולם לבול ולשני שחקנים אפריקאים נוספים.
מכיוון שבול התקשה בכתיבה באנגלית, לא עמד בתנאים הנדרשים על מנת לשחק בליגת המכללות הראשונה.
הוא נרשם ללימודים באוניברסיטת ברידג'פורט, אשר שיחקה בליגת המשנה, ובמדיה הופיע עד עונת .
בשנת 1985 נבחר בול בסיבוב השני של הדראפט על ידי קבוצת וושינגטון בולטס.
בקיץ של אותה השנה חתם ושיחק במדי הרוד איילנד גולס מליגת ה-USBL החצי מקצוענית שנערכת בקיץ.
בעונת הרוקי שלו שיחק בול 80 משחקים והעמיד ממוצע של 5.0 חסימות למשחק, וסך של 397 חסימות בעונה אשר היוו שיא חדש לשחקן בעונתו הראשונה ב-NBA.
בדראפט של שנת 1987 בחרה וושינגטון במאגסי בוגס, ובכך גרמה לשיתוף פעולה בין השחקן הגבוה ביותר לשחקן הנמוך ביותר בתולדות הליגה.
בשנת 1988 הצטרף בול לקבוצת גולדן סטייט ווריורס, במדיה הוא הופיע במשך שתי עונות.
בעונתו הראשונה בקבוצה קבע שיא קריירה, כאשר קלע 20 זריקות ל-3.
בשנת 1990 עבר בול לקבוצת פילדלפיה 76', בעונתו הראשונה שותף בול בכל 82 משחקי הליגה של הקבוצה, בעונתו השנייה שותף ב-71 משחקים, ובעונתו השלישית, אשר הייתה עונתו האחרונה בקבוצה, שיחק רק ב-53 משחקים.
בשנתו האחרונה בפילדלפיה נהנה בול מערב בלתי נשכח נגד חברו לקבוצה לשעבר צ'ארלס בארקלי, כאשר במחצית השנייה של המשחק נגד הפיניקס סאנס קלע בול 6 שלשות מ-12 ניסיונות, אך לא הצליח לעזור לקבוצתו לנצח.
בעונת עבר בול לשחק בשורותיה של מיאמי היט.
הוא שותף בסך הכל בשמונה משחקים, קלע רק שתי נקודות, חסם שישה כדורים, ושיחק רק 61 דקות בעונה כולה.
מיאמי היט הייתה הקבוצה הראשונה אשר לא עלה בה בול בחמישייה ולו פעם אחת.
באמצע עונת 1993/1994 חזר בול לוושינגטון, לשם הוא הגיע בעיקר על מנת לעזור לגאורגה מורשאן להתפתח, ושותף רק בשני משחקים במדי הקבוצה.
לקראת סיום אותה העונה, עבר בול קבוצה בשלישית, כשחזר לפילדלפיה.
בפילדלפיה עזר להדריך את הענק הגרמני-אמריקאי שון בראדלי (2.29 מטר).
במשחקי הקבוצה שותף בול רק 49 דקות, בהם קלע 6 נקודות, קלט שישה כדורים חוזרים וחסם 9 זריקות.
תחנתו האחרונה של בול בליגת ה-NBA הייתה בעונת 1994/1995, כאשר חזר לגולדן סטייט.
הוא פתח את העונה ביכולת טובה, אך לאחר מספר משחקים נפצע ושוחרר מהקבוצה.
לאחר שעזב את ליגת ה-NBA חתם בול בפלורידה ביץ' דוגס מליגת ה-CBA ושיחק במדיה מספר חודשים, בשל הצטרפותו לליגה הזאת כמו מספר שחקני עבר נוספים מה-NBA רשת ESPN רכשה את זכויות השידור של הליגה הזאת ושידרה את משחקיה.
אף על פי שקבוצת מונטנה מאונטיין קאאס מליגת ה-USBL (בה פתח את הקריירה המקצוענית שלו) הודיעה על צירופו ב-1996 הוא מעולם לא הופיע במדיה.
הוא שיחק תקופה קצרה גם בפורלי מאיטליה ובקטר בטרם פרש ממשחק פעיל.
בשל מוטת ידיו המרשימות, הפך בול לאחד משחקני ההגנה הבולטים בליגה כאשר חסם זריקות בשיעור כמעט חסר תקדים.
חוץ מקביעת שיא הליגה בחסימות לרוקי, השווה בול את שיא החסימות במחצית אחת, כאשר חסם 11 פעמים במחצית אחת נגד מילווקי, ואת השיא לחסימות ברבע אחד (8 חסימות, פעמיים).
במשחק אחר, נגד אורלנדו, חסם בול ארבעה ניסיונות זריקה ברציפות, במהלך בודד.
עם זאת, יכולות המשחק האחרות שלו היו מוגבלות ביותר.
בשל מבנה הגוף הצר והארוך, התקשה בול פעמים רבות לשחק נגד שחקני הציר החזקים והמאסיביים בליגה.
בעונות ו- זכה בתואר מלך החסימות של ה-NBA.
בול מחזיק במספר הישגים נוספים, הוא בעל ממוצע החסימות לדקה הגבוה בהיסטוריה (8.6 חסימות ל-48 דקות), כאשר הוא מותיר את סגנו הרחק מאחור (מארק איטון עם 5.8), ומדורג 16 ברשימת החוסמים המובילים בתולדות ה-NBA.
בול היה אקטיביסט אשר פעל רבות למען שיפור מצבם הרע של תושבי סודאן.
בראיון הוא אמר כי הוציא רבים מהכספים אותם הרוויח בעשר שנותיו ב-NBA במטרה לעזור לאזורים מוכי הקרבות במולדתו.
בול הרבה לבקר במחנות פליטים סודניים, שם התקבל בכבוד רב.
בשנת 2001 הוצעה לבול משרת שר-הספורט בממשלת סודאן, אך בול אשר היה נוצרי, סירב בשל התנאי המקדים לתפקיד - המרת דתו לאסלאם.
לאחר מכן, מנעה ממשלת סודאן את יציאתו מהמדינה של בול בתואנה של תמיכה במורדים בני הדינקה.
בסיועו של הסנאטור ג'ו ליברמן, הצליח לבסוף בול לקבל מעמד של פליט בארצות הברית.
בשנת 2002 חתם בול על חוזה ליום אחד בקבוצת הוקי הקרח אינדיאנפוליס אייס.
אף על פי שהוא כלל לא מסוגל להחליק, יחסי הציבור שגרמה החתמתו עזרו בגיוס הכספים למען ילדי סודאן.
בשנת 2006 השתתף בול בצעדה בת שלושה שבועות לעיר הבירה, שמטרתה הייתה לעורר מודעות לרצח העם המתרחש בדארפור.
בשנת 2004 נפגע בול בתאונת דרכים, כאשר מונית בה נסע התנגשה במעקה בטיחות, ושבר שלוש חוליות בצווארו.
ב-19 ביוני 2010 נפטר בול כתוצאה מסיבוך של תסמונת סטיבנס-ג'ונסון במרכז הרפואי של אוניברסיטת וירג'יניה.
לואיז אנטוניו ונקר דה מנזס (פורטוגזית: Luiz Antonio Venker de Menezes; נולד ב-11 ביוני 1962 בפאסו דו סוברדו שבריו גראנדה דו סול, ברזיל), המוכר כמאנו מנזס, הוא מאמן כדורגל ברזילאי אשר אימן בין היתר את נבחרת ברזיל, וכיום מאמן קבוצת קרוזיירו.
הקריירה של מנזס כשחקן הייתה קצרה.
הוא שיחק בקבוצות חובבים בלבד ולמד במקביל חינוך גופני באוניברסיטה של סאנטה קרוז דו סול.
בשנת 1986 התחיל לעבוד כמאמן כושר גופני בארגון SESI, אשר מעניק שירותים לעובדי תעשייה.
לאחר עבודתו ב-SESI, אימן מנזס במחלקות הנוער של מספר קבוצות בריו גראנדה דו סול: גוארני (קבוצה בה שיחק קודם, ואשר התמקצעה בינתיים), קשיאס ואינטרנסיונל.
בשנת 1997 עשה סטאז' בקרוזיירו כעוזר המאמן פאולו אָאוּטוּאוֹרי.
בשנת 1997, פתח מאנו מנזס בקריירה כמאמן מקצועי, כאשר חזר לגוארני, הפעם כמאמן הקבוצה הבוגרת.
בהובלתו, זכתה גוארני באליפות ריו גרנדה דו סול בשנת 2002 – הישג מכובד, גם בהתחשב בכך כי הקבוצות הגדולות אינטרנסיונל, גרמיו, קשיאס וז'ובנטודה לא השתתפו בתחרות באותה השנה.
מנזס אימן את הקבוצות ברזיל מפלוטאס ב-2002 ואיטאי ב-2003. הוא גם חזר לעבוד כמה חודשים בגוארני ב-2003.
מנזס רשם הישג נוסף בשנת 2004, אחרי שהוביל קבוצה קטנה וחסרת הישגים בולטים בשם "15 בנובמבר" (אף היא מריו גראנדה דו סול) למקום השלישי של הגביע הברזילאי.
מאנו מנזס חתם עם גרמיו ב-2005 ומטרתו הייתה להחזיר את הקבוצה לליגת העל, לאחר שהיא ירדה לליגה ב' בשנה הקודמת.
בתום העונה גרמיו הייתה אלופת ליגה ב' וכך חזרה לליגת העל.
בשנת 2006 זכתה גרמיו באליפות ריו גראנדה דו סול (הפעם הקודמת הייתה ב-2001).
גם ב-2006, הגיעה למקום השלישי בליגת העל.
בשנת 2007 שוב זכתה גרמיו באליפות ריו גראנדה דו סול.
באותה השנה זכתה במקום השני בגביע ליברטדורס.
מאנו מנזס התחיל לאמן את קורינתיאנס בסוף שנת 2007, ושוב מטרתו הראשונה הייתה להחזיר את הקבוצה בחזרה לליגת העל, לאחר משבר ירידת הליגה.
בשנת 2008 זכתה קורינתיאנס במקום השני בגביע, ולאחר מכן באליפות ליגה ב', בחזרה לליגת העל.
בשנת 2009 זכתה קורינתיאנס באליפות סאו פאולו ללא הפסדים.
עוד ב-2009 זכתה הקבוצה בגביע הברזילאית.
ב-2010, היגיעה קורינתיאנס לשלבי הנוקאוט של גביע ליברטדורס ללא הפסדים, אך הודחה על ידי פלמנגו בשלב שמינית הגמר.
לאחר הדחת נבחרת ברזיל במונדיאל 2010, פוטר המאמן דונגה.
התאחדות הכדורגל הברזילאית פנתה למאנו מנזס לאחר שבחירתה הראשונה מוריסי רמליו, מאמנה של פלומיננסה, סירב באופן רשמי.
מנזס התחיל בתפקידו כמאמן הנבחרת ב-23 ביולי 2010.
שלושת המשחקים הראשונים של הנבחרת תחת שרביטו של מאנו מנזס היו ניצחונות במשחקים ידידותיים, נגד (2:0), (3:0) ו (2:0).
למשחקים אלו הביא מנזס נבחרת מחודשת (רק ארבעה שחקנים שחקו במונדיאל 2010) אשר עוררה תגובות חיוביות מצד התקשורת.
אולם בהמשך, ובמהלך שנת 2011, לא הצליחה הנבחרת הברזילאית להפגין יכולת טובה מול נבחרות לאומיות בכירות כגון , ו.
בשנת 2011, הודחה הנבחרת ברבע גמר הקופה אמריקה לאחר שהפסידה ל.
באולימפיאדת 2012, נכשלה שוב נבחרת ברזיל בעייני קהל אוהדיה, כאשר לא הצליחה לזכות במדליית זהב אולימפית בפעם הראשונה בתולדותיה.
ברזיל הפסידה ל בגמר בתוצאה 2-1.
ב-23 בנובמבר 2012 פוטר מנזס מאימון נבחרת ברזיל לאחר שנתיים בתפקיד.
גוארני מריו גראנדה דו סול
אליפות ריו גראנדה דו סול: 2002
15 בנובמבר מריו גראנדה דו סול
מקום שלישי בגביע הברזילאי: 2004
ליגה ב' של אליפות ברזיל: 2005
מקום שני בגביע ליברטדורס: 2007
מקום שלישי בליגת העל: 2006
ליגה ב' של אליפות ברזיל: 2008
מקום שלישי בגביע הברזילאי: 2008
שמינית הגמר גביע ליברטדורס: 2010
מאנטאוואב (אמהרית ምንትዋብ - "מה יפה"; סביבות 1706 - 27 ביוני 1773) הייתה קיסרית אתיופיה, אשתו של הקיסר בקפה, אימו של הקיסר ייאסו השני וסבתו של הקיסר יואס הראשון.
באופן רשמי היא כונתה בשם בו הוטבלה - וולתה גיורגיס (געז:"בת גאורגיוס").
מאנטאוואב נולדה בקווארה, ולפי השמועה, הייתה נצר לסב וסבתא פורטוגזים מצד אחד מהוריה; ועל-כן נחשדה לעיתים כבעלת סימפתיה לכנסייה הקתולית.
היא הייתה בתו של דאג'אזמץ' מאנבאר מדמביה.
מאנטאוואב נישאה לקיסר בקפה ב-6 בספטמבר 1722, לאחר שאשתו הראשונה מתה בלילה שלאחר הכתרתה.
לפי האגדה היא סעדה אותו עת נפל למשכב באחד ממסעותיו, וכשהבריא הביאה לגונדר ונשא אותה לאישה.
בתקופת שלטונם של בקפה ומאנטאוואב, ידעו העיר גונדר והמתחם המלכותי שבליבה, פאסיל גמב, תקופת פריחה; והתעשייה, המסחר, האמנות והתרבות פרחו בה.
מאנטאוואב ידועה בכך שהעניקה את חסותה לאמנים ולאמנויות.
הטירה האחרונה שהוקמה במתחם המלכותי מיוחסת לה ונקראת על-שמה, ובין המבנים הנוספים שהוקמו ביוזמתה ידועה במיוחד מצודת קוסקאם השוכנת בהרים שמצפון לגונדר, ואשר הוקדשה לבתולה.
לאחר שהקיסר בקפה מת ב-1730, הוכתרה מאנטאוואב כשליטה במשותף עם הקיסר החדש, בנה ייאסו השני, וריכזה בידיה כוח שלא היה לו תקדים עד לאותה עת.
בתקופה זו התפתח קשר רומנטי בינה לבין אחינה הצעיר ממנה בשנים רבות, ולזוג נולדו שלושה ילדים.
עם מות ייאסו השני ב-1755, עלה לשלטון נכדה של מאנטאוואב, הקיסר יואס הראשון.
בין מאנטאוואב לוואלאטה בארסבה (ווביט), אלמנת בנה, נגלה סכסוך, שכן האחרונה, אימו של הקיסר החדש, בקשה לעצמה מעמד זהה לזה של מאנטאוואב בתקופת הקיסר הקודם.
הסכסוך בין שתי הנשים גלש מהמישור האישי כאשר מאנטאוואב זימנה לגונדר את קרוביה מקווארה יחד עם צבאם.
בתגובה הזמינה ווביט, שהייתה בת אורומו, את קרוביה ואת חייליהם.
מאנטאוואב פנתה למיכאל סהול וביקשה ממנו לברור בסכסוך.
סהול, שלימים נשא את בתה של מאנטאוואב לאישה, הגיע לגונדר ומונה לראס, אך בניגוד לציפיותיה של מאנטאוואב כי יעמוד לצידה, תפס את השלטון לעצמו, וב-1769 הדיח את הקיסר יואס הראשון ורצח אותו.
בעקבות הרצח פרשה מאנטאוואב לקוסקאם, וסירבה לשוב אל הבירה.
היא חייתה בקאסקאם בבדידות עד מותה ב-1773.
חוסה מנואל חימנס אורטיס (בספרדית: José Manuel Jiménez Ortiz, נולד ב-21 בדצמבר 1981) הידוע בשם מאנה, הוא כדורגלן עבר ספרדי ששיחק בעמדת המגן השמאלי.
מאנה נולד בעיירת החוף טאריפה שבדרום ספרד והחל את דרכו המקצוענית במחלקת הנוער של ריאל ליננסה.
לאחר מכן שיחק גם בדיטר ספרה, בשורותיה רשם שמונה משחקים בלבד בליגה השלישית.
בגיל 22 עבר לאתלטיקו מדריד ב' בה כבש 14 שערים ב-68 משחקים, ובשנת 2005 הושאל לריאל מורסיה מליגת המשנה עמה שיחק ב-39 משחקי ליגה וכבש שני שערים.
הופעותיו בקבוצה סייעו לו לעבור לאלמריה, והוא היה שותף לעונת ההעפלה ההיסטורית של הקבוצה לליגה הראשונה.
בעונתו השנייה בקבוצה, עונת , כבש פעמיים נגד מיורקה ורקראטיבו ולבה וקבוצתו הייתה אחת מהפתעות העונה כשסיימה במקום השמיני.
בעונה זו נבחר מאנה לנבחרת העונה של סקיי ספורטס.
בשנת 2009 חתם בשורות חטאפה לארבע שנים עבור 2.5 מיליון אירו.
בעונת התחרה מאנה על עמדת המגן השמאלי עם פיטר מסיללה, ולרוב היה שחקן הרכב קבוע בקבוצה.
בעונת חווה פציעה בקרסול במהלך משחק חוץ נגד ולנסיה שהשביתה אותו לשלושה וחצי חודשים, אך בסיומה חזר מיידית להרכב הראשון.
בעונה זו רשם מאנה 13 משחקים ואף הבקיע נגד אספניול ב-25 בנובמבר 2012.
ב-2 ביולי 2013 חתם מאנה במכבי תל אביב לשנתיים, וחבר לחברו לשעבר לקבוצת אלמריה, קרלוס גארסיה.
את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה עשה במסגרת מוקדמות ליגת האלופות במשחק הגומלין מול גיור ההונגרית באצטדיון בלומפילד.
במסגרת ליגת העל שותף מאנה לראשונה במחזור הראשון מול הפועל עכו, ובסך הכל שותף בחמישה משחקי ליגה.
ב-23 בדצמבר 2013 שוחרר מאנה ממכבי תל אביב וחתם לעונה וחצי באלמריה, קבוצתו לשעבר, ובתום חוזהו שוחרר מהמועדון.
מאנון הוא סרט דרמה צרפתי משנת 1986 בבימויו של קלוד ברי עם איב מונטן, דניאל אוטיי ועמנואל ביאר בתפקידים הראשיים.
זה סרט המשך לז'אן דה פלורט.
מאנון (עמנואל ביאר), בתו של ז'אן דה פלורט חוזרת לאחר עשר שנים להתגורר ליד ביתו לשעבר של אביה.
היא מתגוררת אצל אישה בודדה, משגיחה על עדר העזים שלה וצדה ציפורים וארנבים אותם היא מוכרת בעיירה הסמוכה.
אוגולן (דניאל אוטיי) מגדל ציפורנים תודות למעיין באחוזה שרכש דודו סזאר (איב מונטאן) מאלמנתו של ז'אן ומצליח מאוד.
הוא כבר בן שלושים וסזאר דוחק בו להתחתן כדי להמשיך את שושלת בני סובירן.
יום אחד רואה אוגולן את מאנון היפהפייה רוחצת עירומה במעיין ומתחיל לפתח רגש אהבה כפייתי כלפיה אך היא דוחה אותו.
היא מעדיפה את קרבתו של ברנרד (), המורה הצעיר, היפה והמשכיל של הכפר, על פני אוגולן המכוער וחסר ההשכלה.
בנוסף לכך הוא שונאת את אוגולן על מה שעולל לאביה.
מאנון מאזינה לשיחה בין שני תושבי הכפר המספרים כי כולם ידעו על הפשע נגד אביה אבל בחרו לשתוק והיא רוצה לנקום בכולם.
במעקב אחרי עז אחת היא מגלה את הנביעה התת-קרקעית של המעיין המספק מים לכל הכפר וסותמת אותה באבנים.
כל בני הכפר מתאספים לאספה סוערת בה מוסר להם מומחה מטעם השלטונות שאין סיבה ברורה להתייבשות המעיין ולא ידוע מתי ישוב לנבוע.
האיכרים מאמינים שזו יד ההשגחה שמענישה אותם.
מאנון מאשימה בפומבי את אוגולן וסזאר במות אביה ונעזרת בעדות של אחד מהאיכרים שראה אותם סותמים את המעיין של אביה.
אוגולן מתחנן לפניה שתינשא לו אך היא דוחה אותו בפומבי.
הוא רץ לביתו ותולה את עצמו על עץ.
אנשי הכפר מתארגנים לתהלוכת בקשה לישו שיעזור להם.
בינתיים מגלה מאנון לברנרד את הסוד והוא מסיר את הסתימה.
שניהם מצטרפים לתהלוכה ופתאום פורצים מים מהמזרקה בכפר.
כולם כורעים על ברכיהם וצועקים: "נס".
מאנון וברנרד מתחתנים והיא נכנסת להיריון.
סזאר השבור ממות אחיינו אוגולן, נפגש עם זקנה עיוורת בשם דלפין והיא מגלה לו שפלורט שלחה לו בזמנו מכתב כי היא נושאת ברחמה את בנו אך הוא לא השיב.
סזאר היה באותו זמן בשירות צבאי באפריקה ולא קיבל את המכתב.
פלורט עזבה את הכפר כדי לא להתבזות התחתנה עם נפח ונולד לה ילד גיבן.
סזאר נחרד כשמתברר לו שז'אן שהוא גרם למותו היה בעצם בנו.
הוא עוקב כל הזמן אחרי מאנון ההרה אבל לא מסוגל להיפגש איתה.
הוא מסתגר בביתו, כותב מכתב למאנון ומגלה לה את סודו.
הוא מוריש את כל רכושו למאנון אותה הוא מכיר כאחרונה משושלת סובירן.
לאחר מכן הוא נשכב על מטתו ומת.
דניאל אוטיי זכה בפרס סזאר לשחקן הטוב ביותר
עמנואל ביאר זכתה בפרס סזאר לשחקנית המשנה הטובה ביותר
מאנו דיבאנגו (12 בדצמבר 1933 - 24 במרץ 2020) היה מוזיקאי קמרוני, ונגן סקסופון וויברפון.
הוא פיתח סגנון מוזיקלי המשלב בין ג'אז, פאנק ומוזיקה קאמרונית מסורתית.
דיבאנגו נולד בעיר דואלה, שבקמרון.
הוריו היו מקבוצות אתניות שונות:אמו השתייכה לדואלה ואביו ליאבאסי.
אביו היה עובד מדינה בכיר.
בשנת 1949 נשלח על ידיו הוריו ללמוד בצרפת והשתלב שם במועדוני הג'אז.
דיבאנגו החל לנגן תחילה במנדולינה ובפסנתר, ולאחר מכן למד לנגן על סקסופון.
ב-1956 עבר לבלגיה שם ניגן במועדון ג'אז.
הוא הכיר שם את המוזיקאי הקונגלזי ג'וזף קבאסלה ששילב בין ג'אז ומקצבים אפריקאים.
כאשר סקסופוניסט בלהקתו היה חולה, דיבאנגו קיבל את ההזדמנות להחליף אותו.
בהמשך החל לחלק את זמנו בין בריסל לבין בירת קונגו לאופולדוויל (כיום קינשאסה), בה פתח מועדון.
ב-1957 נישא לרקדנית הבלגית קוקו.
הוא התמחה במוזיקת ג'אז, פופ ומוזיקה מערב אפריקאית, ועבד עם מוזיקאים אפריקאים וצרפתים כמעבד.
בשנת 1969 פתח בקריירת סולו והוציא את האלבום Saxy Party ששילב ג'אז, סול ופו עם סגנון אפריקאי.
בשנת 1972 היה שירו Soul Makossa ללהיט בינלאומי.
בשנת 2009 הגיש תביעה משפטית נגד מייקל ג'קסון וריהאנה.
נגד ג'קסון טען בעבר שהשתמש ללא רשות בשורה "mama-say mama-sa ma-ma-coo-sa" בשירו Wanna Be Startin' Something שהופיעה במקור בשירו של דיבאנגו Soul Makossa.
לפי סוכנות הידיעות הצרפתית הסכסוך יושב מחוץ לבית המשפט.
דיבאנגו טען בתביעה הנוכחית שכאשר ריהאנה פנתה לג'קסון לסמפל שורה זו בשירה Don't Stop the Music, ג'קסון הסכים לכך ולא הפנה אותה לבעל הזכויות על משפט זה.
במהלך הקריירה הוציא דיבאנגו 71 אלבומים, כולל אלבומי אוסף.
במרץ 2020 נפטר בפריז מנגיף הקורונה.
מַאנְטוֹאוּ (בסינית: 馒头; מסורתית: 饅頭, פין-יין: Mántou) הוא סוג של לחמנייה לבנה מאודה הנפוץ בצפון סין.
אטימולוגיה עממית מקשרת את שמו של המאכל לסיפור על ג'וּגֶה לִיַאנג.
מנואל ריוס פרננדז (בספרדית: Manuel Ríos Fernández; נולד ב-17 בדצמבר 1998) הוא שחקן, דוגמן וזמר ספרדי, אשר זכה להצלחה עולמית בזכות השתתפותו בסדרות הטלוויזיה El chiringuito de Pepe ו"אליטה".
את דרכו בעולם הבידור החל בגיל צעיר, כשהוא בן 9 בלבד, כשהשתתף בתוכנית מציאות בקסטיליה-לה מנצ'ה.
בשנת 2020 הוא הפך למשפיע הספרדי עם מרבית העוקבים ברשת החברתית אינסטגרם, שם צבר יותר מ-11 מיליון עוקבים.
מאנו ריוס נולד ב-18 בדצמבר 1998, בקלזאדה דה קלטרווה שבספרד.
בגיל הזה הוא החל גם להעלות גרסאות כיסוי לשירים מפורסמים ביוטיוב כדוגמת "Love on the Brain" של ריהאנה, "Issues" של ג'וליה מייקלס, "Paparazzi" של ליידי גאגא, "Youth" של טרוי סיון, ו-"" של קייטי פרי.
הוא למד בלט קלאסי ומחול אורבני.
בנוסף לכך, הוא השתתף בהצגת התיאטרון המוזיקלי "עלובי החיים", כששיחק את גברוש ת'נרדייה.
הוא התחיל את קריירת הדוגמנות שלו באמצעות הרשתות החברתיות, והשתתף בקמפיינים של מותגי אופנה כדוגמת דיור ופול אנד בר.
הוא השתתף בתצוגות אופנה שהתקיימו במדריד, ברצלונה, מילאנו, אמסטרדם, בייג'ינג ולוס אנג'לס.
בשנת 2020 הוא הפך למשפיע הספרדי עם מרבית העוקבים ברשת החברתית אינסטגרם, שם צבר יותר מ-6 מיליון עוקבים.
בשנת 2014 החל את הקריירה הטלוויזיונית שלו בסדרת הטלוויזיה El chiringuito de Pepe, שם גילם את מאורי מרטינס, אם כי בעבר השתתף בתחרויות המוזיקליות "אתה שווה את זה" ו"תשיר לי שיר".
בשנת 2021 שולב כדמות הראשית בעונה הרביעית של "אליטה", שם גילם את פטריק בלאנקו.
+שנהסרטתפקידהערות2023דרך מוזרה לחיות (אנ')הזמרסרט קצר של פדרו אלמודוברTBAMi querida señorita RaptureDay Drinker
שנהסדרהתפקידהערותמקור2010Cántame cómo pasóמתמודדתוכנית מציאות בהנחיית אן איגרטיבורו
בערוץ La 12014El chiringuito de Pepeמאוריסיו (מאורי) מרטינס6 פרקים2021–2023אליטהפטריק בלאנקו קומנפורדתפקיד ראשי (עונה 6-4); 24 פרקים2022La edad de la iraמרקוס4 פרקים2023השתקן (אנ')איניקותפקיד ראשי; 6 פרקים2024–הווהנושמים עמוק (אנ')ביאל דה פליפהתפקיד ראשי (2 עונות); 16 פרקים
+שנהמחזהתפקידהערות2010עלובי החייםגברוש ת'נרדייהTeatro Lope de Vega במדריד2012–2013Don Pepitoדון פפיטו
מאנדוק (בהונגרית: Mándok) היא עיר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג בצפון מזרח הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה גם אוכלוסיית מאנדוק קטנה עם השנים.
הכפר היה מיושב לסירוגין מהמאה ה-14 והפך לעיר החל משנת 2007.
יהודים ישבו במאנדוק משנת 1770 אז הם הוזכרו במפקד תושבים שנערך באותה השנה.
רוב היהודים היו סוחרי תבואה ובהמות או עסקו במלאכה.