tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בתיאור נפשו של האדם במונחים אלה לוק משרטט קו ישר אל הגישה המתוארת בספרו של אפלטון "תאיטטוס", שם הוא מציע כי הנפש (המוח) הוא כמו "לוח שעווה".
על אף שלוק טוען בתוקף לטובת גישת "הלוח החלק", הוא האמין בכישרונות טבועים ובנטיות.
לדוגמה, הוא מייעץ להורה להשגיח על ילדיהם בזהירות כדי לגלות את "כישרונותיהם" ולטפח בילדיהם את נטיות הילד במקום לכפות על הילד להשתתף בפעילויות שאינו אוהב.
תרומתו השנייה והחשובה של לוק לתאוריה החינוכית של המאה ה-18 נובעת אף היא מן התאוריה של העצמי שהוא פיתח.
הוא כותב: "ההשפעות הקטנות שכמעט ולא ניתן לחוש על ילדינו הרכים מניבות תוצאות חשובות מאוד ולאורך ימים".
זוהי תיאורית "סמיכות (אסוציאציות) הרעיונות", שלפיה ההשפעות בגיל הרך על גיבוש אישיותו של הילד משמעותיות יותר מאשר אלה הנעשות כאשר הוא מתבגר, מכיוון שאלה מהוות את היסודות לאני – הן היוצרות את הרישומים הראשונים על "הלוח החלק".
הדגש של לוק על תפקיד ההתנסות בגיבוש השכל ודאגתו באשר לסמיכות רעיונות שווא הובילה רבים לאפיין את התאוריה שלו על שכל האדם כתאוריה סבילה ולא פעילה.
אולם יש חוקרים הטוענים כי זו אחת מן הטעויות הנפוצות באשר ללוק; כפי שמדגיש החוקר טרקוב, ספריו של לוק מלאים בעיצות כיצד לחפש ידע באופן פעיל ולחשוב באופן ביקורתי על דעות קיימות.
לוק מייעץ להורים לטפח בזהירות את הרגליהם הפיזיים של ילדיהם בטרם יפתחו בחינוכם האקדמי.
עמדה זו אינה מפתיעה, כפי שהעירו חוקרים רבים, לאור העובדה כי לוק היה רופא במקצועו.
משכך, הוא פותח את ספרו "מחשבות אחדות" בדיון על צורכיהם הפיזיולוגיים של ילדים, אולם חידוש זה, הנראה על פניו פשוט ומתבקש לכאורה, הפך לחלק בולט ממורשתו החינוכית של לוק.
ספרים בתרבות המערב העוסקים בגידול עוללים מתמקדים עד היום בנושאי התזונה והשינה.
כדי לשכנע הורים שעליהם להיות קשורים בראש ובראשונה לבריאות ילדיהם, לוק מצטט את המשורר הסאטירי הרומי יובנליס אשר כתב: "נפש בריאה בגוף בריא".
לוק האמין בתוקף כי ילדים חייבים להיחשף לתנאים קשים כדי לחסנם.
לוק טען כי אם ילדים יתרגלו לרגליים לחות, מקלחת שבה יתרטבו רגליהם לא תגרום להם לחלות בהתקררות.
עצות כאלה (בין אם צייתו להן ובין אם לאו) נעשו מקובלות מאוד באנגליה.
לוק אף נותן להורים עצות מפורטות בנושאים מגוונים, החל ממצעי המיטה, דרך תזונת הילד וכלה בהרגלי השינה.
לוק הקדיש את רוב ספרו "מחשבות אחדות" כדי להסביר כיצד ניתן להנחיל מידות טובות לילדים.
לוק היה משוכנע כי ילדים יכולים לנהוג בהיגיון כבר בשלבים מוקדמים בילדותם וכי על הוריהם לנהוג בהם כיצורים בעלי תבונה.
יותר מכך, הוא טען כי הורים חייבים, מעל הכל, לנסות וליצור "הרגל" של מחשבה רציונלית בילדיהם.
לוק הדגיש באופן עקבי את היתרון שבהרגל על פני כלל – ילדים צריכים להפנים את ההרגל של מחשבה רציונלית תחת לשנן מערכת מורכבת של איסורים.
להתמקדות זו של לוק בהיגיון ובהרגל יש מקבילות בחיבורו "מסה על שכל האדם".
לאורך "המסה" מבכה לוק את חוסר ההיגיון של הרוב ואת חוסר היכולת, בגלל כוחו של המנהג, לשנות או לנטוש אמונות ותיקות.
ניסיונו לפתור בעיה זו איננו רק כדי להתייחס לילדים כיצורים רציונליים, אלא אף כדי ליצור מערכת משמעת המבוססת על הערכה וחוסר הערכה לעומת תגמול וענישה.
על פי לוק, תגמולים כגון ממתקים ועונשים כגון הכאה, הופכים ילדים לאנשים המתמקדים בתחושות תחת להתמקד בהיגיון; תחושות אלה מעוררות תשוקות ולא היגיון.
לוק טוען כי "סוג כזה של משמעת עבדותית יוצרת מזג של עבד" (הדגשה של לוק).
חשוב להבין למה בדיוק התכוון לוק כאשר הוא יעץ להורים לנהוג בילדיהם כיצורים חושבים.
לוק מדגיש תחילה כי ילדים "אוהבים שינהגו בהם כיצורים חושבים" לכן הורים צריכים לנהוג בהם כך.
טרקוב טוען כי כוונתו של לוק הייתה כי יש לנהוג בילדים כיצורים חושבים אך ורק כיוון שהם מגיבים לתשוקה לקבל יחס כאל יצורים חושבים והם "מונעים רק על ידי תגמול ועונש" כדי להשיג מטרה זו.
בסופו של יום, לוק רוצה כי ילדים יהפכו למבוגרים מהר ככל שניתן.
כפי שהוא טוען ב"מחשבות אחדות": "ההגנה היחידה כנגד העולם היא באמצעות ידע עליו, אליו יש להכניס את הגברים הצעירים בהדרגה ככל שהם מסוגלים, ככל שיקדם כך ייטב.
בחלקו השני של חיבורו "על הממשל" (1689) לוק טוען כי זוהי חובת ההורים לחנך את ילדיהם ולפעול עבורם, כיוון שילדים, אף שהם בעלי היכולת לחשוב בהיגיון כבר בהיותם צעירים, אינם עושים זאת באופן עקבי ולכן בדרך כלל אינם נוהגים בהיגיון.
זוהי חובת ההורים ללמד את ילדיהם לגדול להיות מבוגרים רציונליים כך שלא יהיו תלויים תמיד בקשרי הורות.
לוק אינו מקדיש מקום רב בספרו "מחשבות אחדות" לפירוט מערכת לימודים מסוימת.
תחת זאת הוא מתמקד יותר בשכנוע קוראיו כי חינוך משמעותו הנחלת מידות טובות, בשפת ימינו היינו מכנים זאת חינוך למיומנויות מחשבה ביקורתית.
לגישתו של לוק הורים ומורים חייבים קודם כל ללמד ילדים כיצד ללמוד וליהנות מלימודים.
כפי שהוא כותב, המורה "חייב לזכור כי עיסוקו כי לא כל כך בלימוד הילד כל מה שניתן לדעת, אלא לעורר בו את האהבה וההערכה לידע, להעלותו על הנתיב הנכון לרכישת ידע ולשיפור עצמי".
לוק אף מציע מספר רמזים אשר למה שלדעתו מהווה חלק ממערכת לימודים בת-ערך.
הוא יוצא נגד שעות הלימוד הרבות המבוזבזות על שינון לטינית וטוען כי יש קודם כל ללמד ילדים לדבר ולכתוב בשפת אימם.
רוב המלצותיו של לוק מבוססות באופן דומה על עקרון תועלתני.
כך לדוגמה הוא טוען כי יש ללמד ילדים לצייר כיוון שהדבר עשוי להועיל להם במסעות לארצות זרות (כדי לתעד את מקומות ביקוריהם), אולם הוראת שירה ומוזיקה הם לדעתו בזבוז זמן.
לוק אף ניצב בחזית המהפכה המדעית ותמך בהוראת גאוגרפיה, אסטרונומיה, ואנטומיה.
המלצותיו של לוק בתחום מערכת הלימודים עומדות בניגוד למסורת הסכולסטית ההומניסטית ומסמלות את תחילתו של עידן חדש בחינוך - עידן המדגיש לא רק את המדע אלא אף רכישת מיומנות מקצועית מועילה.
לוק אף המליץ לדוגמה כי כל ילד (זכר) ילמד מקצוע.
הצעותיו הפדגוגיות של לוק מסמנות את תחילתו של אתוס בורגני חדש אשר יאפיין את בריטניה במאות ה-18 וה-19.
כאשר לוק החל בכתיבת מכתביו, אשר היוו את הבסיס ל"מחשבות אחדות", הוא פנה לחבר אריסטוקרט, אולם הספר שהתפרסם פנה לקהל רחב הרבה יותר.
לדוגמה, לוק כותב: "אני מציב את המידה הטובה כראשונה והנחוצה ביותר מבין אותן כישרונות, השייכות לאדם או לג'נטלמן".
כפי שכתב ג'יימס אקסטל, אשר ערך את המהדורה המקיפה ביותר של כתביו החינוכיים של לוק: "אף על פי שהוא הפנה דבריו למעמד מצומצם, אין זה מוציא מכלל אפשרות שרבים מן הדברים שאמר על חינוך, במיוחד עקרונותיו המרכזיים, ניתנים ליישום במידה שווה על כל הילדים" (דגש במקור).
כך גם ראו את דברי לוק כותבים בני זמנו.
פייר קוסטה, במבוא למהדורה הצרפתית הראשונה בשנת 1695, כתב: "עבודה זו לבטח יועדה לחינוכם של ג'נטלמנים (בני המעמד הגבוה): אולם אין זה מונע שימוש בה לחינוכם של כל סוגי הילדים, יהא מעמדם אשר יהא."
בעוד שניתן ליישם את עקרונותיו החינוכיים הכלליים של לוק לכל הילדים, ובני זמנו כקוסטה אכן עשו זאת, לוק עצמו, למרות הצהרות שניתן לפרשן אחרת, האמין כי ספרו "מחשבות אחדות על החינוך" מתייחס לבני העשירים ולבני המעמד הבינוני בלבד.
כפי שכותב פיטר גריי: "מעולם לא התברר לו כי כל ילד צריך להיות מחונך, או שכל אלה שיש לחנכם, הדבר צריך להיעשות באופן זהה.
לוק האמין כי עד שתשתנה שיטת ההוראה בבתי הספר, על ג'נטלמן לחנך את ילדיו בבית על ידי מורה פרטי.
באשר לעניים, הם אינם נוטלים כל חלק בספרו של לוק.".
ב"חיבור על חוק העני" לוק מתייחס לשאלת חינוכם של בני העניים ומבכה את העובדה כי "הילדים של האנשים העובדים נופלים בדרך כלל כנטל על הקהילה ומוחזקים בדרך כלל בבטלה, כך שתפוקת עבודתם מבוזבזת עד הגיעם לגיל 12 או 14".
לכן לוק מציע כי יוקמו "בתי ספר עובדים" בכל קהילה באנגליה לילדי העניים, כך "שהחל מגיל ינקות (בני שלוש) יורגלו לעבודה.".
לוק ממשיך ומפרט את ההיבטים הכלכליים של הקמת בתי ספר כאלה וטוען כי יהוו מקור לרווח לקהילה ואף ינחילו בלב התלמידים מוסר עבודה.
בתקופתו של לוק התקיימו תאוריות חינוכיות אחרות אשר הציעו מערכת חינוכית נפרדת לחלוטין לבנות, גישתו של לוק בחיבורו "מחשבות אחדות" משווה בין בנים לבנות הרבה יותר.
מפיסקה זו ניתן ללמוד כי לוק סבר כי החינוך חייב בבסיסו להיות זהה לבנים ולבנות וכי צריכים להיות הבדלים בחינוך הבנות רק כאשר אלו ברורים מאליהם.
פרשנות זו לגישתו של לוק מוצאת תימוכין במכתב שכתב לקלארק בשנת 1685 ובו קבע כי "לכן אני אינני מכיר בכל הבדל מגדר ביחס לשכל בכל הנוגע ל...
אמת, מידה טובה וצייתנות, אינני חושב שיש דבר לשנות ממה שכתבתי בעבור בנך.".
מרטין סימונס טוען כי לוק "מציע, הן בעקיפין והן באופן ישיר, כי חינוכו של בן צריך להיות דומה לחינוך שניתן כבר לבנות מן המעמדות המשכילים.".
אולם לוק ממליץ על מספר "הגבלות" קטנות ביחס לטיפול בגוף הנשי.
המשמעותית ביותר היא הגבלת הפעילות הפיזית של נשים לצורך שימור הופעתן החיצונית: "כיוון שבטיפול בבנות יש לקחת בחשבון את העובדה כי יופיין חשוב באותה מידה כבריאותן, אזי שיקול זה חייב להציב מספר מגבלות...
עורן הענוג חייב להיות מוגן מפני קרני השמש, במיוחד כאשר הן יוקדות".
אף שמטענתו של לוק ניתן ללמוד שהוא שם דגש חזק יותר על היופי הנשי מאשר היופי הגברי, אך דעות כאלו לא נכללו בספר ולא פורסמו.
ספרו של לוק "מחשבות אחדות על החינוך", לצד ספרו של רוסו "אמיל, או על החינוך", היה אחד מספרי היסוד בתחום החינוך במאה ה-18. בבריטניה הספר היה כמעט לתקן בתחום החינוך לאורך יותר ממאה שנים.
מסיבה זו, יש חוקרים הטוענים כי השפעתו של הספר "מחשבות אחדות" אינה פחותה מזו "מסה על שכל האדם".
כמה מבני זמנו של לוק, כגון הפילוסוף הגרמני גוטפריד לייבניץ, אף הוא תמך בטענה זו ולפיה ל"מחשבות אחדות" הייתה השפעה גדולה על החברה האירופאית מאשר ל"מסה על שכל האדם".
הספר "מחשבות אחדות" הפך לרב-מכר.
במהלך המאה ה-18 לבדה הוא פורסם ב-53 מהדורות לפחות: 25 מהדורות באנגלית, 16 מהדורות בצרפתית, 6 באיטלקית, 3 בגרמנית, 2 בהולנדית ואחת בשוודית.
הספר היווה את הבסיס לספרות ילדים רבה.
מחשבה טובה היא עמותה אשר הוקמה בשנת 2003 כדי לצמצם פערים בחברה הישראלית על ידי שימוש באמצעים טכנולוגיים.
תחילת פעולתה הייתה בעיר ירושלים, בה המייסד והמנכ"ל הראשון, דניאל וייל, ו-ד"ר אסטורה מודונה, היו"ר הראשון, פעילו כיתת מחשבים עם בני נוער.
בעזרת צוות מיומן הגדילו את פעילות העמותה לרמה ארצית.
מחשבה טובה זכתה במספר פרסים, ביניהם פרס ראש עיריית ירושלים, אות המופת בכנס ישראל-שדרות לחברה ופרס אשלים ג'וינט-ישראל.
העמותה מפעילה מרכזי מחשבים קהילתיים אשר מעניקים ידע ומיומנויות בשימוש במחשב באמצעות קורסים המיועדים לכל שכבות האוכלוסייה הישראלית.
הקורסים כוללים הקניית ידע בסיסי במחשבים, לימוד תוכנות אופיס, פוטושופ, גלישה באינטרנט, רובוטיקה, אנימציה, תכנות, בדיקות תוכנה, ניהול רשתות תקשורת ועוד.
העמותה עובדת עם ילדי גנים, נוער בסיכון, צעירים דורשי תעסוקה, קשישים, עולים חדשים, המגזר החרדי, המגזר הערבי ואנשים עם מוגבלויות.
לכל אוכלוסיות מותאמת תוכנית לימודים ההולמת את יכולתה וצרכיה.
בנוסף למרכזים הקהילתיים, העמותה מפעילה כיתת מחשבים ניידת.
הכיתות מצוידות במחשבים ניידים, רשת סלולרית, מדריך ואיש טכני ומגיעות לכל רחבי הארץ, ובעיקר לאוכלוסיות קצה הנעדרות גישה לטכנולוגיה כגון בתי אבות, תלמודי תורה, הוסטלים לנוער ומרכזים לאנשים עם מוגבלויות.
העמותה פועלת בשיתוף פעולה עם ארגוני מגזר שלישי ומגוון חברות עסקיות כדי לפתח תוכניות העצמה והכשרה.
מיום הקמתה סייעה העמותה לכ-20,000 משתתפים.
פעולתה הנרחבת והמשמעותית של העמותה זכתה להכרה ולפרסים, ביניהם פרס ראש עיריית ירושלים, אות המופת בכנס ישראל-שדרות לחברה ופרס אשלים ג'וינט-ישראל.
העמותה מוכרת כאקדמיה של חברות Cisco ומיקרוסופט ובעלת תו מידות לאפקטיביות.
מחשבה טובה הגדירה ארבע אוכלוסיות יעד מרכזיות לפעילות העמותה, זאת מתוך התפיסה שמדובר באוכלוסיות המודרות ביותר מהטכנולוגיה ומאידך הן גם אלה שזקוקות לה יותר מכל.
ילדים וילדים בסיכון: לטענת אנשי "מחשבה טובה", ילדים המגיעים משכונות חלשות, אינם חשופים למציאות הדיגיטלית כשאר בני גילם.
לרבים מהם אין מחשב או אינטרנט וגם אלו שהטכנולוגיה נגישה אליהם לא תמיד יודעים כיצד למנף אותה לתועלתם.
מעבר לתחושת הנחיתות הרגשית, מציאות זו יוצרת נקודת חולשה ממשית אשר המקשה על השתלבותם של הצעירים הללו בחברה ובלימודים.
עמותת מחשבה טובה פועלת לחשוף את הילדים לטכנולוגיה באמצעות תוכניות לימוד ייחודיות באווירה אשר מעודדת סקרנות וגילוי עצמאי, יחד עם חיזוק מקצועות הליבה והקניית מיומנויות למידה.
הילדים נחשפים למגוון כלים דיגיטליים ורוכשים ידע בתוכנות מתקדמות ובכך נחשפים לאפשרויות למידה חדשות, מפתחים תחומי עניין ויוצרים עבור עצמם תמונת עתיד טובה יותר.
נוער בסיכון: בני נוער רבים כיום מוגדרים "בסיכון" היות שנסיבות חייהם גרמו להם להיפלט מן המסגרות הנורמטיביות או שהם בסכנת נשירה ממסגרות אלו.
מרגע שיצאו מתוואי המסלול הם אינם חשופים להשכלה וכלים חינוכיים כמו שאר בני גילם ומכאן שהם מתקשים מאוד לשוב ולהשתלב בחברה ובלימודים.
תוכניות הלימוד של העמותה מנצלות את העניין והמשיכה של בני הנוער לעולם הטכנולוגיה כדי להקנות להם חוויית הצלחה ותחושת מסוגלות עצמית.
בני הנוער לומדים מקצועות כגון טכנאות מחשבים, פיתוח אפליקציות ובניית אתרים.
בתום ההכשרה תורמים הנערים והנערות מהידע שרכשו חזרה לקהילה.
בני הנוער לומדים כיצד להתנהל בתוך קבוצה תוך קבלת אחריות אישית, פיתוח כישורי יזמות ושיפור מיומנויות בין-אישיות.
כל אלו מסייעים ביצירת תמונת עתיד טובה יותר לעתידם בהשכלה ובתעסוקה.
דורשי תעסוקה: חיפוש עבודה זו עבודה בפני עצמה.
דורשי עבודה רבים ומוכשרים מאוכלוסיות מוחלשות, לא מצליחים להשתלב במעגל העבודה המוגבל ממילא.
רבים מדורשי העבודה נעדרי יכולת שיווק עצמי ואינם שולטים בכישורי מחשב בסיסיים הנדרשים כיום כמעט בכל סוג עבודה.
כך נוצר מצב שלדורשי העבודה אין את הידע הנדרש לחיפוש והגשת מועמדות למשרות על ידי שימוש בפלטפורמות אינטרנטיות והם אינם חשופים לאלפי המשרות המוצעות והמתגמלות בתחומים הטכנולוגיים.
בנוסף מופעלים קורסים רבים אשר מעניקים למשתתפים את הידע הבסיסי בהפעלת יישומי מחשב אשר משמש סף קבלה למשרות רבות.
בזכות מסלולי הלימוד ומעטפת ההשמה הייחודית, נחשפים דורשי התעסוקה למגוון גדול של הזדמנויות תעסוקה, ומוצאים עוגן כלכלי חדש.
העמותה מסייעת לבוגרים הקורסים באיתור מקומות לסטאז' ומקומ ות תעסוקה בעזרת המסירות והאכפתיות הרבה של שותפינו מהמגזר העסקי.
אנשים עם מוגבלויות או צרכים מיוחדים: בעלי מוגבלויות רבים נדחקים אל השוליים החברתיים בשל מוגבלותם ומתקשים להתנהל במציאות היומיומית המאתגרת.
אי שליטה וחוסר ידע במחשבים מהווים עבורם מוגבלות נוספת בהשתלבו ת החברתית ומהווה חסם בקבלת שירותים רבים מהקהילה ומספקים עסקיים.
עמותת מחשבה טובה משתמשת בטכנולוגיה ככלי לגישור על פערים אלו.
באמצעות תוכנית לימודית ייעודית, אנו מחברים אנשים עם צרכים מיוחדים למגוון כלים ואתרי קורסים חינמיים באוניברסיטאות ברחבי TED, טכנולוגיים ותוכנות מתקדמות.
בתוכנית הלימודים המשתתפים נחשפים למגוון אתרי פנאי וידע כגון יו-טיוב, פייסבוק העולם, יחד עם הכרות עם כלים שיכולים להקל על חיי היו מיום כגון אתר ביטוח לאומי, אתרי קניות, בנקים, קופות חולים ועוד.
בזכות חיבור זה, הטכנולוגיה הופכת מאתגר להזדמנות והמחשב הופך לכלי מעניין ומהנה.
המשתתפים מחזקים את תחושת הערך העצמי ותחושת המסוגלות שלהם ונפתח עבורם פתח להשתלבות בחברה ולשינוי התקשורת עם בני משפחה, חברים והקהילה שסביבם.
מחשבות על הצילום הוא ספר מאת מבקר הספרות והתרבות רולאן בארת, אשר יצא לאור בשנת 1980. הוא נחשב לאחד מספרי ביקורת ותאוריית הצילום האקדמיים החשובים ביותר.
כמו כן, נחשב הספר לאחד מהישגיו הגדולים של רולאן בארת, הן מבחינה סגנונית והן מהבחינה הרעיונית.
בחיבור זה, בארת מציע גישה חדשנית להבנת מדיום הצילום.
עד לפני בארת, התיאוריות של הצילום בדרך כלל נטו לקשור את פיענוח היצירה בהבנת כוונותיו ותחושותיו של הצלם.
בשונה מתיאוריות אלה, בספר זה בארת בודק את הקשר האישי והתרבותי שבין התצלום לבין הצופה.
בדומה לתאורטיקנים כמו אנדרה באזאן (André Bazin), רוג'ר סקרוטון (Roger Scruton) וקנדל ל.
Walton), בארת תופס את מהות הצילום בהיותו שקוף, קרי, כמייצג דבר שבאמת היה קיים, בשונה מהציור ממנו לא ניתן לדעת אם הנושא שנראה בו היה קיים.
בארת מסביר, שכלפי רובם של התצלומים הוא נשאר אדיש, ישנם תצלומים שמעוררים בו עניין מסיבות אינטלקטואליות, וישנם מקרים שתצלומים מסוימים ממריצים אותו ומעוררים בו התרגשות עזה ביותר.
את ההתרגשות הזו הוא מתאר כהרפתקה שמפיחה בו חיים.
תחושת הפחת החיים הזו היא מקור המשיכה שלו לתצלומים מסוימים.
והיא זו שמניעה אותו בחקירתו.
כאמור, בארת חוקר את מהות הצילום, ככזה דרכו אנו רואים את המציאות באופן ישיר.
זאת, מתוך כוונה לכונן שיטה שתהיה נכונה לכלל, באמצעותה אדם יוכל לשתף בתחושות סובייקטיביות מבלי שיצטרך להשתמש בשפה מילולית אשר מצמצמת את התחושה למשהו כללי.
בארת כתב את הספר בסגנון לכאורה לא אקדמי, כרצף מחשבות אישיות, תוך מודעות לדואליות שמאפיינת את כתיבתו, וממחישה את הקושי לשתף בתחושה באמצעות השפה המילולית.
בספר, הוא שם את הדגש על כך, שבשונה ממדיומים אחרים, למשל, ציור וטקסט, שהקשר בינם לבין המציאות הוא שרירותי, ולכן הם מביעים תחושות באמצעות אסתטיקה סיבולית-מטאפורית, מדיום הצילום נותן גישה ממשית ומוחשית אל המציאות שהייתה בעבר.
הוא שם לב שקשר זה, לפעמים יכול לעורר בו התרגשות עזה ביותר אשר משפיעה עליו ברמה הפיזית, כאילו הוא צופה במציאות עצמה.
לכן, בחקירתו הוא מתמקד באופן שתצלומים מתקבלים אצל הצופה באופן כללי, ובעיקר באופן שהאובייקטים אשר מעוררים בו את התחושה נראים בתצלומים: כעובדות שהצלם לא טיפל במראה שלהם לכדי סימבול.
בספר בארת מפתח שני מושגים המתארים את חוויית ההתבוננות בתצלום ומכנה אותם בשמות "סטודיום" ו"פנקטום": הסטודיום הוא השפה החזותית המשותפת לצלם ולצופים.
אלו הערכים התרבותיים שאנו מייחסים לפרטים, בהם אנו משתמשים כסימבולים שפתיים שמייצגים רעיונות, דעות, ותחושות כמטאפורה.
לעומת הסטודיום, הפונקטום הוא מושג שמציין את האובייקט הספציפי שמעורר תחושה סובייקטיבית קיצונית ביותר אצל הצופה.
ובארת מתאר את התחושה כמעין דקירה.
הפונקטום מעורר תחושה משום שהוא נקשר בחוויה אמיתית אחרת שהייתה לצופה והיא שמרגשת אותו, או, בשל היחסים בין האובייקט לבין הקונטקסט בו הוא באמת נוכח: הסצנה (המציאות) שהתצלום נותן לנו גישה אליה, והיא נראית כפתח לאפשרות מרגשת שבאמת יכולה לקרות.
לאורך הספר, בארת מתייחס אל תצלומים מפורסמים מהמאות ה-19 וה-20, וגם לתצלומים מהאלבום המשפחתי ושל אמו בפרט.
דרכם הוא מאפיין את מושג הפונקטום כסימן שנמצא ברובד מסוים של הסטודיום, וכל פעם הוא מבטא תחושה אחרת עבור הצופה.
אותה הוא יוכל לשתף, בכך שפשוט יראה את האובייקט לצופה אחר, מבלי שיצטרך לנסות ולהגדיר מהי התחושה הספציפית.
מות המחבר ותחייתו של הצלם
בשל גישתו כללית של בארת הידועה בשם "מות המחבר" והאופן שהוא מאפיין את הפונקטום - כאירוע שלא טופל על ידי הצלם, מקובל לחשוב שבארת מתעלם מהצלם לנושא זה.
בדצמבר 2024 התפרסם מחקר בשם "הפונקטום: מהצלם לתצלום על פי רולאן בארת" שמראה, כי במסגרת הדיון הסמיוטי שנעשה בספר, בארת מסביר ומדגים, כיצד הצלם יכול לשתף פונקטום.
מהדיון של בארת בדבר הקשר האפשרי שבין הפונקטום לבין הצלם, עולה כוחו יופיו וייחודו של הצילום ככלי תקשורתי .
כמו כן, נראה שדיון זה גם מאיר את כוונתו של מחבר "מות המחבר" שמת זמן קצר לאחר שפרסם את מחשבות על הצילום.
מחשבות פליליות היא סדרת פעולה דרמטית אמריקאית בת 18 עונות המשודרת מאז שנת 2005 ברשת CBS ומאז העונה ה-16 ב-פרמאונט+.
הסדרה מספרת על צוות פרופילאים מהיחידה לחקר התנהגויות של ה-FBI שחוקרים פשעים באמצעות "כניסה למוח הפושע" וניתוחו.
ל"מחשבות פליליות" הופקה סדרה בת, "מחשבות פליליות - התנהגות חשודה", העוסקת בצוות פרופילאים נוסף ביחידה.
פרק הפיילוט של הסדרה היה במהלך העונה החמישית של "מחשבות פליליות", אך היא בוטלה לאחר עונה אחת בלבד.
ב-2016 הופקה לסדרה סדרת בת נוספת בשם "מחשבות פליליות - חוצה גבולות", העוסקת בצוות פרופילאים שעוסק במקרים המערבים אזרחים אמריקאים בכל רחבי העולם.
פרק הפיילוט של הסדרה היה במהלך העונה העשירית פרק 19 של "מחשבות פליליות".
הסדרה חודשה לעונה שנייה ובוטלה לאחר 2 עונות.
ב-2022 חודשה הסדרה לעונה ה-16 במסגרת פרמאונט+ תחת השם מחשבות פליליות - אבולוציה.
הסדרה המשיכה עם מרבית השחקנים הראשיים מהעונה ה-15. בחודש מאי 2025 החל שידורה של העונה ה-18 של הסדרה.
אמילי פרנטיס (פאג'ט ברוסטר) – בתה של דיפלומטית.
טיילה בעולם ודוברת שפות רבות.
הצטרפה ליחידה בעונה השנייה אחרי שאל עזבה.
לקראת סוף העונה השישית, אמילי והוץ' מזייפים את מותה כדי לברוח מהפושע איאן דוייל שנוטר לה טינה מעברה כסוכנת באינטרפול.
בתחילת העונה השביעית חוזרת אמילי ובסופה עוזבת ועוברת ללונדון.
מופיעה בעונה ה-11 פרק 19 בהופעה מיוחדת ומבקשת מהיחידה לעזור לה ללכוד רוצח סדרתי מסוכן.
חוזרת ליחידה בעונה 12 ובהמשך העונה הופכת לראש היחידה.
ד"ר ספנסר ריד (מתיו גריי גובלר) – החבר הצעיר בצוות.
בעל תואר דוקטור בפסיכולוגיה סוציולוגיה ופילוסופיה בעל תואר ראשון במתמטיקה, כימיה והנדסה.
בעל מנת משכל של 187, יכולת לקרוא 20,000 מילים בדקה וזיכרון צילומי.
בעונה הראשונה הסביר גדעון כי הוא מציג את ריד בתור 'ד"ר' ולא בתור 'הסוכן המיוחד', כדי שאנשים יתייחסו אליו ברצינות על אף גילו הצעיר.
גם לאחר שנגמל, הוא חוזר אליהם כאשר חשוד נרצח אל מול עיניו.
בעונה השמינית מתגלה סיפור אהבה בינו לבין גנטיקאית אף על פי שמעולם לא ראו זה את זה, מאחר שיש לה מטרידן.
היא נחטפת על ידי המטרידן ונרצחת מול עיניו של ספנסר.
במהלך עונה 11, אימו של ריד מאובחנת גם כחולת אלצהיימר בנוסף לסכיזופרניה והוא מפחית בחקירות כדי להיות איתה.
בעונה 12 מופלל על ידי רוצחת סדרתית שכלא בעבר ונשלח לכלא, אבל הצוות מצליח לחשוף את האשמה ולשחרר אותו.
כתוצאה מהסיפור לקה בהפרעת דחק פוסט-טראומטית.
דייוויד (דייב) רוסי (ג'ו מנטניה) – ממקימי הצוות בשנות ה-80, פרש וחזר לצוות בעשור הראשון של המאה ה-21, לאחר עזיבתו של גדעון.
דייב התפרנס מספרים שכתב אודות הקריירה שלו ביחידה והוא אדם עשיר מאוד.
דייב, יליד לונג איילנד, לחם בווייטנאם כחייל במארינס בעברו.
הוא היה נשוי שלוש פעמים, והתגרש משלוש נשותיו.
אשתו הראשונה, קרוליין בייקר, התגרשה ממנו לאחר שמאסה בתפקידו הדורשני.
בפרק "אפילוג", קרוליין הלכה לעולמה לאחר מאבק ב-ALS ומתגלה שהיה להם בן שנפטר סמוך ללידתו.
בעונה השמינית מנהל מערכת יחסים עם מנהלת היחידה, ארין שטראוס שמתה באותה עונה.
במהלך עונה 10 רוסי מגלה שיש לו בת, ג'וי, שגם היא עוסקת בתחום הספרות, ונכד בשם קאי.
בעונה 14 דייב מתחתן עם אשתו השלישית קריסטל (גייל אוגריידי) בשנית לאחר שבעבר השניים התחתנו כשהיו שיכורים והתגרשו מיד לאחר מכן.
קוק) – בעונה הראשונה עד תחילת העונה השישית, דוברת הצוות ומנהלת הקשר של הצוות עם המשפחות.
בעונה השישית נאלצת להתקדם לפנטגון, שם היא חלק ממשימה סודית.
בעונה השביעית, ג'ניפר חוזרת לצוות כפרופילאית.
בעונה השנייה, בעת שהצוות שהה בניו אורלינס, הכירה ג'יי ג'יי את וויל למונטיין ג'וניור, בפרק האחרון בעונה 7 הם התחתנו, ונולדו להם שני בנים, הנרי, ובין עונה 10 לעונה 11 נולד לזוג בן נוסף, מייקל.
פנלופי גארסיה (קירסטן ואנגסנס) – האנליסטית הטכנית של הצוות.
התקבלה ל-FBI אחרי שפרצה למערכותיו כקראקרית.
הוריה נהרגו בתאונת דרכים כשהייתה בת שמונה עשרה.
בשעות הפנאי שלה היא מנהלת קבוצת תמיכה למשפחות שאיבדו את יקיריהם.
בינה ובין מורגן ישנה מערכת יחסים מיוחדת ושנונה.
בעונה השלישית, נורתה פנלופה על ידי ג'ייסון קלאק, אך ניצלה.
החל מהעונה השלישית ניהלה מערכת יחסים מורכבת עם קווין לינץ', מפענח טכני נוסף ב-FBI.
החל מהעונה השמינית מנהלת מערכת יחסים עם סאם.
בסוף עונה 15 פנלופי עוזבת את היחידה, ועוברת לעבודה אחרת במלכ"ר.
ד"ר טרה לואיס (איישה טיילר, החל מעונה 11) – ד"ר טארה לואיס, פסיכולוגית משפטית ויישומית כלפי מערכת המשפט הפלילי.
החלום שלה הוא ללמוד על פסיכופתים מקרוב ואת הרקע הפסיכולוגי שלהם, בשילוב עם הניסיון שלה ב-FBI, זה הביא אותה פנים אל פנים עם אותם הפסיכופתים.
תפקידה היה לראיין אותם, כדי לקבוע אם הם כשירים לעמוד לדין.
תוך כדי כך, היא הכריחה את עצמה למצוא את האנושיות בתוך האנשים השבורים האלה כדי ללמוד אם יש מצפון מאחורי הפשעים האכזריים שלהם.
לואיס החליפה את ג'יי ג'יי ואת קייט בזמן שהן היו בחופשת לידה בעונה 11 ומאז הפכה לחברה קבועה בצוות.
לוק אלווז (אדם רודריגז, החל מעונה 12) – סוכן הצוות ללכידת נמלטים.
בתחילת עונה 12 הוא עבר במשימה סודית ל-BAU כדי לתפוס את "מלך הארגמן", אחד הנמלטים שתקף את השותף שלו.
הצוות מגלה שהרוצח האמיתי הוא "מר סקראץ", שמתגרה בצוות על ידי הפיכת "מלך הארגמן" האמיתי, שעונה עד כדי כך שלא זכר עוד מי הוא.
אחרי זה אלווז מחליט להצטרף ל-BAU במשרה מלאה.
לאלווז יש כלב בשם רוקסי ושירת ביחידה 75 של הריינגרים, לפני שהצטרף ל-FBI.
מאט סימונס (דניאל הני, עונה 13, אורח בעונות 10 ו-12) – חבר לשעבר בצוות התגובה הבינלאומית במחשבות פליליות חוצה גבולות.
סימונס הוא סוכן תפעול מיוחד ועבד בעבר עם IRT.
סימונס נשוי לכריסטי (קלי פריי) ויש להם חמישה ילדים.
הוא היה בעבר חבר ביחידה מיוחדת של אופס, וניסיונו עם היחידה אפשר לו לחדד את כישורי הפרופיל שלו.
ג'ייסון גדעון (מנדי פטינקין) – ממקימי הצוות.
הסדרה נפתחת עם חזרתו ליחידה לאחר התמוטטות שעבר.
פרש מהצוות בתחילת העונה השלישית לאחר שחברתו הטובה, שרה, נרצחה.
בעונה 10 נרצח על ידי רוצח סדרתי אחריו עקב.
הצוות מצליח ללכוד את הרוצח והוא נורה למוות.
אל גרינוויי (לולה גלאודיני) – האישה הנועזת של הצוות, הייתה בו במשך שתי העונות הראשונות.
מתמצאת בעברייני מין ודוברת ספרדית שוטפת.
בפרק האחרון של העונה הראשונה, נורתה על ידי החשוד אך שרדה.
בעונה השנייה, יורה בחשוד שאין דרך להפלילו, וטוענת כי הדבר קרה תוך כדי הגנה עצמית.
היא מנוקה מהאשמה בקלות, אך מתפטרת בעקבות חשדות של הוץ' כי הדבר לא קרה באמת מתוך הגנה עצמית.
כשהיא מתפטרת, היא מדגישה כי זו אינה הודאה באשמה.
אשלי סיבר (רייצ'ל ניקולס) – אביה היה רוצח סדרתי.
התגייסה לאקדמיה לסוכני FBI, אך הוץ' ורוסי צירפו אותה לצוות בתור יועצת למקרה מסוים.
בהמשך, ביקשה לעבור ביחידה את מבחן הגמר שלה.
אמילי שימשה בתור הסוכנת ה'בודקת' שלה.
אשלי הייתה עם הצוות רק כמחצית מהעונה השישית.
אהרון הוצ'נר (הוץ') (תומאס גיבסון) – מפקד הצוות מהעונה הראשונה ועד לאמצע העונה ה-12 עורך דין בהכשרתו ותובע בעברו.
נאבק בעונות הראשונות בניסיון לאזן בין עבודתו לבין חיי המשפחה.
בעונה החמישית, בפרק ה-100, נרצחת היילי בידי רוצח סדרתי שהיחידה לכדה בעבר אך הצליח להימלט, ג'ורג' פוייט.
להיילי ואהרון בן בשם ג'ק.
לאחר מותה של היילי התנדבה אחותה של היילי, ג'סיקה ברוקס, לעזור לארון עם ג'ק, ובכך לאפשר לו להמשיך את עבודתו ביחידה.
בעונה השביעית החל בזוגיות עם בת' (בלאמי יאנג).
הזוגיות נגמרה בעונה ה-10, לאחר שבת' עברה לנהל גלריה בהונג קונג.
לאהרון יש אח מנוכר בשם שון המתגורר בניו יורק.
בתחילת עונה 12 השחקן פוטר עקב ריב עם ההפקה והוצא מהסדרה.
דרק מורגן (שמאר מור) – חבר בצוות, נחשב לקשוח ואסרטיבי, מתמחה בפושעים כפיתיים.
נולד בשיקגו, וגדל עם אמו ושתי אחיותיו, שרה ודזארה.
בילדותו אביו נהרג מול עיניו בעת מילוי תפקידו כשוטר.
לאחר התקרית פנה לדרך רעה, כשמאמן הפוטבול שלו, קארל ביופורד, סייע לו למחוק את רישומיו הפליליים כדי שמורגן יוכל לקבל מלגת ספורטאי לאוניברסיטת נורת'ווסטרן.
מאוחר יותר התגלה שביופורד התעלל מינית במורגן ובנערים רבים אחרים.
לאחר שעזב את הקריירה הספורטיבית התגייס לשירות היחידה לסילוק פצצות במשטרת שיקגו, ומאוחר יותר גויס ל-FBI.
בעונה החמישית של הסדרה מילא לתקופה מסוימת את תפקיד מפקד הצוות במקום אהרון הוצ'נר.
מתחיל לצאת עם סוואנה במהלך העונות ובעונה ה-11 נולד בנם, האנק ספנסר מורגן (האנק על שם אבא של דרק וספנסר על שם ספנסר ריד).
לאחר פרק זה, דרק עוזב את היחידה כדי לבלות זמן עם משפחתו.
ד"ר אלכס בלייק (ג'ין טריפלהורן) – מרצה לבלשנות, מצטרפת ליחידה עם עזיבתה של אמילי בעונה השביעית.
גדלה בקנזס סיטי, בתו של קצין משטרה בדימוס.
נשואה לג'יימס, רופא שעבד בעברו ב"רופאים ללא גבולות".
הם איבדו את בנם איתן, שנפטר בגיל 9 לאחר מאבק במחלה נוירולוגית.
שכלה את אחיה הגדול שנהרג בעת מילוי תפקידו.
בעבר הואשמה שעצרה את החשוד הלא נכון בפרשת האנתרקס, וכתוצאה מכך מנהלת היחידה לשעבר, ארין שטראוס, ראתה בה אחראית למחדל, והקריירה שלה נפגעה.
עזבה בסוף עונה 9 כדי ללמד במשרה מלאה.
קייט קאלאן (ג'ניפר לאב יואיט, עונה 10) – סוכנת FBI, בעברה עבדה בצוות של אנדי סוואן.
היא ובעלה כריס שמרו על אחייניתה הצעירה של קייט וזאת לאחר שמג האחיינית איבדה את הוריה בפיגועי 11 בספטמבר 2001. קייט וכריס מגלים כי הם מצפים לתינוק באמצע עונה 10, ובסוף העונה היא מחליטה לקחת שנה ולגדל את התינוק שלה.
מאז היא לא חזרה לסדרה.
סטיבן ווקר (דיימון גפטון, עונה 12) – ווקר יצר קשר עם אמילי פרנטיס בקשר להצטרפותו ל-BAU כדי לסייע במרדף אחר פיטר לואיס, המכונה "מר סקראץ".
ווקר הוא מאבחן מנוסה, עם ותק של כעשרים שנה.
הוא נשוי לאישה בשם מוניקה ויש לו שני ילדים איתה, מאיה ואלי.
הוא פגש את אמילי פרנטיס, אז ראש לשכתו של אינטרפול בלונדון, במהלך עבודתו.
המקרה הראשון של סטיבן עסק בתא טרור בבלגיה, ושלושה סוכנים נשלחו למסתערבים כדי לחדור אליו.
עם זאת, הפרופיל של סטיבן היה לא בסדר, וזה הביא למותם של סוכנים מסתערבים.
בסופו של דבר הוא המשיך הלאה מן הטראומה ושיפר כפי שהוא הלך לאורך הקריירה שלו.
הוא וסוכנים אחרים, נשלחו למחתרת לחקור את השחיתות בממשלת רוסיה.
בעונה 13 בכורה, מתברר שהוא מת בהתרסקות המכונית לאחר שמר סקראץ' הניח רצועות חבלה לגלגלי המכונית בסוף עונה 12.
מאט קרוז (אסאי מוראלס) – ממונה כמנהל היחידה במקומה של ארין שטראוס, עבד עם ג'יי ג'יי על משימה סודית בפנטגון.
קווין לינץ' (ניקולס ברנדון) (החל מעונה 3) – מפענח טכני במעבדת ה-FBI.
החל מהעונה השלישית, הוא נמצא במערכת יחסים עם פנלופי גרסיה, ובעונה השמינית הם נפרדים.
ארין שטראוס (ג'יין אטקינסון) (עונות 1–8) – המפקחת על היחידה.
מופיעה פרקים אחדים בכל עונה.
בעונה השביעית הצוות מגלה על התמכרותה לאלכוהול ומורגן והוץ' מחליטים לטפל בעניין בעצמם.
היילי הוצ'נר (מרדית' מונרו) (עונות 1–5) – אשתו, ובהמשך גרושתו, של אהרון הוצ'נר.
יולדת את ילדם ג'ק בעונה הראשונה, התגרשה מאהרון בעונה השלישית ונרצחה על ידי הפושע ג'ורג' פוייט בעונה החמישית.
ג'ורדן טוד (מטה גולדינג) (עונה 4) – החליפה את ג'יי ג'יי בעת חופשת הלידה שלה לכמה פרקים.
הגיעה מהיחידה ללוחמה בטרור של ה-FBI.
ויליאם (ויל) למונטיין ג'וניור (ג'וש סטיוארט) (החל מעונה 2) – תחילה הופיע בתור שוטר בניו אורלינס.
אך עקב הזוגיות עם ג'יי ג'יי עבר לווירג'יניה.
לו ולג'יי ג'יי ילד בשם הנרי, והם מתחתנים בפרק האחרון של העונה השביעית, בין העונה 10 לעונה 11 נולד בנם השני מייקל.
מחשבת היה כתב עת תורני בענייני אמונה ויהדות שיצא לאור בישראל במשך כשש עשרה שנה (תש"ל, 1970 - תשמ"ו, 1986) על ידי ארגון מורשת אבות - אל המקורות.
ארגון "מורשת אבות - אל המקורות" הוקם בבני ברק לאחר מלחמת ששת הימים, בעקבות גל של חזרה בתשובה שפקד את ישראל.
אחת הפעילויות המרכזיות שלו הייתה הוצאת כתב העת "מחשבת - עיונים בשאלות השקפה והלכה אקטואליות".
כתב העת יצא לאור בבני ברק והופץ בתפוצה ארצית רחבה וכן במחנות צה"ל.
עורכיו במשך השנים היו: הרב משה רייס, י.
מנהל העיתון היה הרב אהרון נחום מילצקי.
"מחשבת" ריכז את מיטב הכותבים וההוגים החרדים והדתיים באותה תקופה, ובהם הרב שמחה כהן, הרב עזריה הילדסהיימר, הרב בנימין אפרתי, דוד שלמון (שם העט של יוחנן דוד סלומון), ד"ר נחום רקובר, אברהם קורמן וד"ר מאיר צבי גרוזמן.
במשך שש עשרה שנות הופעתו יצאו לאור למעלה מתשעים גיליונות.
ארגון "מורשת אבות - אל המקורות" הוציא אוסף בן ארבעה כרכים שהכיל מבחר מהמאמרים שהופיעו ב"מחשבת", ערוכים ומסודרים לפי נושאים, תחת השם "אל המקורות".
מחשבת (הידועה גם כ"מחשבת מ.ל") הייתה חברה שעסקה בייבוא משחקי מחשב לישראל.
בנוסף לעיסוקה העיקרי היא גם עסקה בתרגום חלק מן המשחקים לעברית, הפיצה ספרי הדרכה לתכנות ואף יצרה כמה משחקים מקוריים.
כמו כן החברה פיתחה פוליגרף שמבוסס על ניתוח קול.
מחשבת החלה את פעילותה באמצע שנות ה-80 ועסקה בהפצת ספרות הנוגעת לשפות תכנות כגון BASIC ואסמבלי.
בשנות ה-90 התמקדה החברה בייבוא הפצה ותרגום של משחקי מחשב לשוק הישראלי.
חלק מהמשחקים שתורגמו לעברית: משחק עולם הדיסק הראשון, שני המשחקים הראשונים של "שוליית המכשף", "האורגים", "רצח במיאמי", המשחק השלישי של "הגובלינים" ו"אבודים בזמן".
באמצע שנות ה-90 החלה מחשבת לפתח סדרת משחקי מחשב לילדים שהתבססו על אגדות וסיפורי מעשיות שנקראה "סי.די פדוף", המשחקים הפופולריים ביותר מהסדרה היו "הנסיכה והצפרדע" ו"בגדי המלך החדשים" (שפעלו על מערכות ההפעלה "חלונות 98/2000/XP" בלבד).
ובנוסף יצרה משחקים שונים וביניהם "טיסה גורלית", "טוש טוש הגיבור המסתורי", "קסם התות" והמשכו "המשאלה הקסומה", "שליט הממדים" ו"גרניקס" וגם יצרה את המשחק בארץ האגדות יחד עם חברת קומפדיה.
באותן שנים החברה גם הפיצה לומדות של חברות נוספות כגון: בסט טכנולוגיות חינוכיות.
חברת בת שהייתה בשליטת מחשבת היא חברת SCOPS, שעסקה בפיתוח משחקים מצוירים אינטראקטיביים ובמיוחד את סדרת "משחקיד" שכוללים את המשחקים מגפי החתול שפיץ, זהבה ושלושת הדובים, וקופיקו.
קיומה העצמאי של מחשבת הגיעה לסיום בסוף שנות ה-90, עת התאחדה עם חברת המחשבים "מדיה פלוס" (שתרגמה לעברית והפיצה את המשחקים "באסטר ואפון הפלא" ו"עמי ותמי בטירה הקסומה").
את הפעילות השיווקית מכרה לגלובוס יונייטד אשר ככל הנראה מחזיקים בחלק מהזכויות על הזיכיון "טוש טוש" (דרך אולפני ג.ג).
כעבור זמן קצר חדלה החברה מלהתקיים.
במשך השנים החברה פתחה משחקים באופן עצמאי, ואף דאגה לייבא ולתרגם משחקים שונים, והייתה מעורבת גם בהפתה של חברות פיתוח קטנות יותר כמו ב.ס.ט טכנולוגיות.
שנה שם בעברית שם באנגלית מפתחים ????
שנה שם בעברית שם באנגלית מפתחים פלטפורמות ????טיסה גורלית מחשבתהנסיכה והצפרדע מחשבתבגדי המלך החדשים מחשבתזהבה ושלושת הדוביםקופיקו 1987עולמו של הצב או לוגו מחשבת DOS 1992ארנבת מחשבת DOSלאונרדו Leonardo מחשבת DOS 1993עולם אכזר Cruel World מחשבת DOSהרפתקאות טל בעיר בוביהUpsidetown מחשבתDOS 1994 באדי בחלל'
| נינה הזחלולית במסע אל ארץ הפרפרים!
| אפצ'י - הרפתקאות השבט המכושף!
| טוש טוש הגיבור המסתורי!
|קסם התות 2: המשאלה הקסומה!
|בת הטוחן'' SCOPS Softwareחלונות 95
מחשבות ספרות והדרכה בע"מ, המוכרת בשם המקוצר מחשבות, היא חברה פרטית העוסקת בהוצאה לאור והדרכה בתחום המשפט בישראל.
החברה נמצאת בבעלותה של חברת "קו מנחה" שנשלטת על ידי קבוצת יפעת.
החברה פונה לשלושה קהלים עיקריים: סטודנטים, מתמחים המתכוננים לבחינת ההסמכה של לשכת עורכי הדין ועורכי דין.
לחברה הזיכיון הבלעדי של חברת ההדרכה המשפטית הגדולה בעולם, קבוצת bar bri, ללימודים לקבלת רישיון אמריקאי לעריכת דין.
החברה עוסקת גם בהשמה של משפטנים, ומפעילה פורטל "דרושים".
"מחשבות" הוקמה בשנת 1987 על ידי מנשה כהן ורון דלומי, שני סטודנטים למשפטים באוניברסיטת תל אביב, שפיתחו טכניקה לסיכום החומר המשפטי בצורה מקוצרת, באופן שהסיכום המקוצר יכלול את כל ההלכות והכללים המשפטיים בצורה ברורה ופשוטה.
הם הוציאו את הסיכומים בצורה של חוברות לסטודנטים באמצעות חנות הספרים "דיונון", וזכו להצלחה.
בהמשך הוציאו ספרי הכנה לבחינת ההסמכה של לשכת עורכי הדין, ובשלב מאוחר יותר גם ספרות לעורכי דין ושופטים.
באמצע שנות ה-90 התחילו התחילו לערוך קורסי הכנה לבחינות ההסמכה.
בשנת 2014 רכשה חברת "קו מנחה" 50% מחברת "מחשבות", תמורת 6 מיליון ש"ח.
החברה הרחיבה את תחומי פעילותה לתחומים נוספים כגון ראיית חשבון, תיווך במקרקעין, שוק ההון ועוד.
מחשבות הוא אלבום משנת 2010 בו משתפים פעולה הזמרים עמיר בניון ויהודה מסס.
זהו האלבום התשיעי של בניון והשלישי של מסס.
השניים סיפרו על תהליך הפקת האלבום שלקח כחמש שנים: .
האלבום זכה להצלחה בזכות השילוב שלו עם הזמר יהודה מסס ובזכות העיבודים של השירים והלחן שלהם.
מְחַשְּׁבוֹת הרווארד הוא כינוי שניתן לקבוצת נשים שעבדו אצל אדוארד צ'ארלס פיקרינג (מנהל מצפה הכוכבים של מכללת הרווארד בין השנים 1877–1919) בעיבוד נתונים אסטרונומיים.
בין הנשים הללו היו אנני ג'אמפ קאנון, הנרייטה ליוויט, וילמינה פלמינג ואנטוניה מורי.
לאורך 42 שנה, עבדו בצוות כ-80 נשים.
הצוות כונה בתחילה בלעג, "ההרמון של פיקרינג", אך שמו שונה לכינוי ללא משמעויות מיניות, "Harvard Computers".
קבוצה זו היא דוגמה ל"אפקט ההרמון" בהיסטוריה ובסוציולוגיה של המדע, לפיו מדען שוכר בעיקר נשים כפופות עבור צוות המחקר שלו.
החל מ-1875 החלו לשכור נשים בתור "מחשבות" לסייע לוויליאם רוג'רס – עד אז, הנשים היו עוזרות בהתנדבות.
המחשבות הראשונות היו ר"ט גורג'רס, ר"ג סנדרס, ואנה וינלוק.
סנדרס נשארה ועבדה במצפה במשך 13 שנים.
פיקרינג החל לשכור נשים כמחשבות החל משנת 1876. האישה הראשונה שהחלה לעבוד אצלו הייתה וילמינה פלמינג, שעבדה כמשרתת בביתו של פיקרינג.
פיקרינג היה מתוסכל מאוד מהעוזרים שלו והכריז כי אפילו המשרתת שלו יכולה לעשות את העבודה טוב יותר.
נראה שהוא לא טעה, פלמינג עשתה ביעילות את המטלות שלקחה על עצמה.
אחת מהסיבות המרכזיות להעסקת נשים כמחשבות הייתה השכר.
לגברים שילמו יותר מלנשים, כך שהוא היה יכול להעסיק עובדות נוספות באותו תקציב.
צוות גדול יותר היה משמעותי משום שבאותה התקופה כמות הנתונים האסטרונומיים עלתה על יכולתם של המצפים לעבד אותה.
אף על פי שחלק מנשים שעבדו אצל פיקרינג היו בעלות תארים אקדמיים באסטרונומיה, הן השתכרו כעובדות לא מיומנות.
שכרן הממוצע היה בדרך כלל בין 25 ו-50 סנט לשעה – יותר מפועל במפעל, אבל פחות מפקיד.
הן עבדו שישה ימים בשבוע, ימי עבודה מלאים.
בשנת 1886 מצפה הכוכבים של הרווארד קיבל תרומה נדיבה מאלמנתו של הנרי דרייפר, ופיקרינג החליט לשכור עוד נשים לצוות ולמנות את פלמינג כאחראית עליהן.
כתוצאה מפעולות החישוב של הנשים, פרסם פיקרינג בשנת 1890 את קטלוג הנרי דרייפר הראשון (Henry Draper Catalogue), שכלל יותר מ-10,000 כוכבים מסווגים לפי הספקטרום שלהם.
הסיווג החדש פורסם בשנת 1897, אך פיקרינג לא תמך בסיווג החדש שהאט את העבודה על קטלוג דרייפר והעמיד את מורי כשווה לו ולא רק כ"מחשבת".
בהמשך הצטרפה לצוות אנני ג'אמפ קאנון, בוגרת וולסלי קולג', כדי לסווג את כוכבי הדרום.
כמו מורי, עיצבה קאנון מחדש את מערכת הסיווג של הספקטרום ופיתחה את הבסיס לסיווג הספקטרלי שנמצא בשימוש היום.
ההבחנה של הנרייטה ברבור לוויט שכל הכוכבים המשתנים בענן מגלן הקטן הם בערך באותו מרחק מכדור הארץ, הובילה אותה לגלות כי קיים קשר בין זמן מחזור הבהירות של משתנה קפאידי לבין הבהירות המוחלטת שלו.
גילוי זה הוביל להבנת גודלו של היקום, ומשתנים קפאידים הם עדיין כלי חיוני למדידה של מרחקים קוסמולוגיים.
בין הנשים בצוות הייתה גם מרגרט הארווד (19 במרץ 1885 – 6 בפברואר 1979) – בוגרת תואר ראשון מרדקליף (1907) ותואר שני מאוניברסיטת קליפורניה (1916).
לאחר עבודתה כ"מחשב" עבדה במצפה האסטרונומי על שם מריה מיטשל במסצ'וסטס, והפכה עם השנים לאישה הראשונה שהתמנתה להיות מנהלת מצפה כוכבים עצמאית.
במהלך עבודתה בהרווארד גילתה את האסטרואיד 886 Washingtonia, אולם התגלית הושתקה כי מנהליה חשבו באותו זמן כי זה לא יאה לאישה לקבל הכרה פומבית על תגליות כאלה.
האסטרואיד התגלה רשמית ארבעה ימים לאחר מכן.
ג'ואנה מאקי שימשה כעוזרת בין השנים 1903 -1920 והייתה הראשונה לגלות סופרנובה בקונסטלציית הכוכבים נבל.
על תגליתה קיבלה מדליית זהב מהאיגוד האמריקאי של תצפיתני כוכבים משתנים (American Association of Variable Star Observers, AAVSO).
אידה וודס (בוגרת תואר ראשון ממכללת ולסלי ב-1893) החלה לעבוד כ"מחשב" לאחר סיום לימודיה.
בשנת 1920 קיבלה את מדליית הנובה הראשונה של הAAVSO, על תגליותיה.
עד לשנת 1927, כבר היו לה 7 תגליות של סופרנובה מצילומים של גלקסיית שביל החלב.
בדרך כלל מקובל לראות את ה-Altair 8800, שהוצג בסוף 1974, והחל להימכר ב-1975, כמחשב האישי שפתח את "מהפכת המחשב האישי", וככזה, לעיתים הוא מוזכר כראשון המחשבים האישיים.
האלטייר יוצר ונמכר במספרים חסרי תקדים, וביסס מספר סטנדרטים ששרדו במחשבים המובילים עד הופעת ה-IBM PC, ולעוד מספר שנים נוספות.
יתר על כן: האלטייר ביסס את מעמדו בקרב ה"חובבים" קודם כל, קהל שכמעט אף אחד מהמחשבים שקדמו לו לא פנה אליו, וחובבים אלו היוו את עמוד השדרה של תעשיית המחשבים האישיים בשנותיה הראשונות.
האלטייר היה גם בין המחשבים הראשונים המבוססים על מיקרו-מעבד - אחד המאפיינים הבולטים של "מחשב אישי" בשנים הראשונות (תוך שנים לא רבות, כמעט כל המחשבים שיוצרו היו מבוססים על מיקרו-מעבדים).
מחשבים "קטנים" יחסית הופיעו כמעט מראשית ימי המחשוב, למשל מ-1956, עדיין בדור מחשבי שפופרות הריק, בתצורה "שולחנית", בזמן שרוב המחשבים תפסו חצי חדר, אם לא חדר שלם.
במהלך שנות ה-60 של המאה ה-20, עם התקדמות מזעור האלקטרוניקה, החל בטרנזיסטורים והמשך במעגלים משולבים, שצפיפותם עלתה משנה לשנה, לפי חוק מור, הופיעו מחשבים בגודל קרוב לגודלו של "מחשב אישי", של החברות דיגיטל, דאטה ג'נרל, HP ואחרות.
מחשבים אלו לא יועדו למשתמש יחיד, ואינם נחשבים מחשבים אישיים, אבל הטכנולוגיה שלהם, וטכנולוגיה שפותחה עבורם, הכשירה את הקרקע למחשבים קטנים וזולים יותר.
בשנים שקדמו לאלטייר הופיעו מחשבים שמתאימים מבחינות שונות לתואר "מחשב אישי".
המחשבים של HP, ואנג, ו-IBM נמכרו במספרים גדולים, והוצעו עבורם ציוד היקפי והרחבות, אך סביב אף אחד מהמחשבים הללו לא נוצרה תעשיית תוכנה משמעותית, ומעט מאוד הרחבות וציוד היקפי הוצעו על ידי יצרנים פרט ליצרן המקורי של כל מחשב.
סביב אף אחד מהמחשבים האלו לא צמחה תעשייה בדומה לאלטייר.
המחשבים המתוארים בהמשך הם בקבוצה זו: מחשבים שולחניים או ניידים המיועדים למשתמש יחיד, ובדרך כלל יכולים להיחשב ל"מחשב אישי", גם אם חלקם לא הוצגו ונמכרו כ"מחשב".
הגורם שמבדיל אותם מהאלטייר והמחשבים שבאו אחריו, היא העובדה שסביב אף אחת ממכונות אלו לא התפתחה תעשייה כפי שהתפתחה סביב המחשבים האישיים אחרי האלטייר.
מחשבים אלו מופיעים ברשימה הבאה עם פירוט הרקע וההיסטוריה של הפיתוח, מידע על המחשב עצמו, מכירותיו, השפעתו וההרחבות שלו בדורות הבאים, גם אחרי 1975.
החל בשנת 1964 יצאה חברת ואנג עם סדרת מכונות חישוב אלקטרוניות, החל ב-LOCI , שהיו מכונות החישוב ה"מדעיות" הראשונות (כלומר כאלו שיכולות לחשב לוגריתמים, ולהשתמש בהם כדי לבצע כפל).
כדי לתמוך בפונקציות טריגונומטריות, יש לבצע "תוכנית" קטנה, וכך פסעו עוד צעד לכיוון "מחשב אישי" - מכונות החישוב הללו יודעות לבצע תוכניות קצרות, אך הקלט והפלט עדיין מספריים בלבד.
ב-1965 הצטרפה חברת אוליבטי, עם מכונת חישוב ניתנת לתכנות בשם "פרוגרמה 101" .
חברת HP הצטרפה בשנת 1968, עם HP 9100, מכונת חישוב מדעית ניתנת לתכנות.
ב-1971 הושק הדור הבא, סדרת 9800. בשנים הבאות הוצגו מכונות נוספות בסדרה, כאשר בדרך כלל, כל מכונה דומה יותר מקודמתה למחשב לכל דבר.
ב-1971 הכריזה HP על החבר הראשון בסדרת 9800: HP-9810. המחשב הבא, 9820 הוצג ב-1972, ובדצמבר אותה שנה הוכרז החבר השלישי, 9830, שהגיע לשוק בשנה הבאה.
שלוש המכונות היו מבוססות על אותו מעבד, ונבדלו זו מזו באריזה, בקושחה, בגודל זיכרון ROM ו-RAM, באפשרויות ההרחבה ובציוד היקפי.
שתי המכונות הראשונות בסדרה (9810 ו-9820), היו מכונות חישוב: 9810 תואמת ל-9100 ביכולות, בתוכנה, ובשימוש ב-RPN, תוך הוספת יכולות ופונקציות נוספות, ובמחיר פחות ממחירה של המכונה מ-1968. 9820 הוסיפה יכולות נוספות, תוך החלפת הממשק מ-RPN לכתיב אלגברי סטנדרטי.
שתוארה בהודעות לעיתונות, בפרסומות, ובספר המשתמש כ"מכונת חישוב ניתנת לתכנות", הייתה למעשה מחשב אישי לכל דבר, עם מקלדת מלאה, מערכת הפעלה ומפרש BASIC ב-ROM, כונן קלטות לשמירת תוכניות ומידע, וממשק לציוד היקפי כמו מדפסת, תוויין (plotter) ועוד.
המחשב מבוסס על הטכנולוגיה שפיתחה HP עבור מחשבי המיני שלה (סדרת ה-2100, שהראשון בה, 2116, יצא ב-1966), ועולה ביכולותיה מבחינות רבות על המחשבים האישיים מהדור הראשון.
חברת HP בחרה להציג את המחשב הזה כ"מכונת חישוב ניתנת לתכנות" (Programmable calculator) ולא כמחשב, אך בחלק מההודעות לעיתונות והפרסומות המוצר תואר גם כמחשב.
אחת המגבלות של המחשב כ"מחשב אישי", היא התלות של המשתמש בשפת BASIC: מערכת ההפעלה לא נותנת גישה למעבד עצמו.
מעבד, מבוסס על ה-2110 (עם שינויים, ביניהם ביצוע פעולות אריתמטיות ב-BCD, כמו מכונות החישוב בסדרה), שמומש בשלושה מעגלים מודפסים, תוך שימוש במעגלים משולבים, לעומת 9100 שהשתמש בטרנזיסטורים ודיודות
תצוגה אלפא-נומרית - שורה אחת של 32 תווים, כשכל תו מורכב ממטריצה 5x7 של נורות LED, המציגה את כל תווי ASCII.
מקשים ייעודיים במקלדת משמשים לגלילה אופקית של שורה בת 80 תווים לאורך התצוגה
מקלדת ועליה מספר קבוצות מקשים:
מקלדת אלפא-נומרית מלאה, בדומה למכונת כתיבה או מסוף מחשב פשוט
מימינה, מקלדת מכונת חישוב, עם פד נומרי, מקשים לארבע פעולות החשבון, סוגריים, וכן הלאה
בחלקה העליון של המקלדת קבוצות מקשים נוספות לתכנות וניפוי שגיאות, לשליטה על התצוגה (גלילה אופקית של התצוגה, באורך 32 תווים לאורך השורה בת 80 תווים, ואנכית, למעבר לשורה הבאה/קודמת), ומקשי פונקציות, אותם יכול המשתמש לתכנת כדי לבצע כל פעולה שהיא
קושחה עם מפרש BASIC ומערכת הפעלה
ארבעה חריצים ל"קסטות" עם תוכנה נוספת, להרחבת יכולות ה-BASIC, ולהרחבת תמיכה בציוד היקפי.
כך למשל קסטה עם פעולות על מטריצות, קסטה שמאפשרת חיבור לתוויין (plotter) ועוד
ארבעה חריצים בחלקו האחורי לכרטיסי קלט/פלט.
שלוש המכונות במשפחה מקבלות ויודעות לעבוד עם אותם כרטיסי קלט/פלט, ו-HP הציעה מגוון נרחב של כרטיסי קלט/פלט שונים.
שלושתם גם יודעות לקבל הרחבת תוכנה על ידי קסטות ROM, אך אלו מיועדים לדגם מסוים, ולא מתאימים לכל המחשבים במשפחה כמו כרטיסי הקלט/פלט.
רבים מהלקוחות השתמשו במכונות אלו למשימות בקרה של תהליכים תעשייתיים וציוד מעבדה ומשימות איסוף נתונים, לצד השימוש הרגיל במכונות חישוב.
לצד מערכות האוטומציה שהתבססו על המחשב, מכרה HP עשרות "כותרים" של קסטות ROM, עם תוכנה הנדסית ועסקית.
אחרי ה-9830 מ-1973, המשיכה HP להוציא דגמים חדשים בסדרת 9800. להלן רשימה חלקית:
1975: 9815 - מחשב הדומה בעצמתו ל-9810, במחיר פחות מ-$3,000. התצוגה שורה אחת (לעומת שלוש ב-9100 ו-9810), הכרטיס המגנטי הוחלף בכונן קלטות, ומדפסת מובנית במחשב
1976: 9825 – המעבד מומש על מעגל היברידי, כונן הקלטות הוחלף בכונן קלטות דיגיטלי חדש – DC-100 המחשב החליף את ה-BASIC של ה-9830 בשפת תכנות חדשה שפותחה ב-HP, בשם HPL.
דגם של המחשב עם בייסיק, נקרא 9831A.
המחשב התאים במיוחד לבקרה תעשייתית, איסוף נתונים ובקרת ציוד מעבדה, עם מגוון רחב של ציוד היקפי.
1977: 9845 - מחשב זה הוא בתצורה שבשנים הבאות כונתה תחנת עבודה, עם מסך.
המחשב הוצג במספר דגמים, בהם דגם עם מסך צבעוני (כ-4,000 צבעים - יעברו עוד כ-8 שנים עד הופעת מחשבים אישיים עם יכולת דומה), ויכולת חישוב קרובה יותר למחשבי מיני מהתקופה מאשר למחשבים אישיים.
בשנים הבאות הופיעו דגמים נוספים, עם יכולות חזקות יותר.
אחד המוצרים המוצלחים של HP - ב-1980 דגמי המחשב השונים, בעיקר 9825 ו-9845, ייצרו עבור HP יותר הכנסה מכל מוצר אחר של החברה.
מגוון רחב של ציוד היקפי.
רוב המחשבים ממשפחה זו ניתנים להרחבה, על ידי הוספת זיכרון, כרטיסי קלט/פלט, ומודולים של תוכנה בכרטיסי ROM.
לחברת HP היו קווי מוצרים עם מחשבים נוספים, בהם מחשבונים ניתנים לתכנות, החל ב-HP-65 משנת 1974, מחשבי מיני, תחנות עבודה, מחשבי על ועוד.
במהלך שנות ה-80 החלה החברה לייצר ולשווק מחשבים אישיים תואמי PC, תחום שבו החברה הלכה והתחזקה, וביתר שאת אחרי רכישת חברת קומפאק ב-2002 - אז הייתה חברת HP ליצרנית הגדולה בעולם של מחשבים אישיים.
עד 1970, המוצר העיקרי של חברת ואנג ממסצ'וסטס היו מכונות חישוב אלקטרוניות, החל ב-LOCI, ובהמשך סדרות 300 ו-700. מכונות אלו השתמשו בזיכרון ליבה מגנטית.
לזיכרון הליבה תפקיד חשוב בהיסטוריה של החברה: מייסד החברה, אן ואנג היה בין מפתחי זיכרון הליבה בשנות ה-1950, וסכום של כחצי מיליון דולר ששולם על ידי IBM תמורת ויתור של ואנג על זכויותיו, ושימוש בפטנט שלו, שימשו את הון הייסוד לחברה.
ואנג ראה את מכונת החישוב הראשונה של HP, ה-9100 ב-1968 (המכונה עצמה הוצגה מאוחר יותר, לקראת סוף השנה.
ואנג ראה הדגמה של אבטיפוס בכנס של התעשייה), והדגמה זו, בה נוכח ואנג בעליונות של מכונת החישוב החדשה על מוצרי חברתו, יחד עם העובדה שחברות נוספות המשיכו להיכנס לתחום מכונות החישוב, ויצרו לחץ תחרותי גובר והולך להורדת מחירים, הביאו אותו להחלטה אסטרטגית לצאת בהדרגה מתחום מכונות החישוב ולפנות לכיוונים חדשים.
מכונות החישוב הניתנות לתכנות של החברה היו מבוססות על מעבדים, אם כי המעבדים היו מיועדים בעיקר לביצוע חישובים, וב-1971 הודגמה מערכת "עיבוד תמלילים" שהייתה מבוססת על מסוף בנוי ממכונת כתיבה "כדורית" של IBM, ומעבד של ואנג בשם 1200.
ב-1972 (לפי מקורות אחרים 1973), הציגה החברה מחשב בשם 2200. מחשב זה יוצר ונמכר במספר תצורות, כולל תצורה שאפשרה ריבוי משתמשים (עד 16 מסופים המחוברים ל-2200 אחד), וחיבור ל"שרת אחסון".
חברת ואנג המשיכה לייצר מחשבים מסדרת 2200 עד 1986, יותר מתריסר שנים אחרי הצגת הדגם הראשון בסדרה.
הדגם הראשון היה מיועד למשתמש יחיד.
בשנים הבאות הופיעו דגמים חזקים יותר, שתמכו בריבוי משתמשים, כששאר המשתמשים מחוברים למחשב בעזרת מסופים.
דגמים אלו כללו גם אפשרות לחיבור למחשבים אחרים בעזרת תקשורת טורית.
התיאור להלן מתאר את המכונה למשתמש יחיד, כפי שמפורט בפרסומת מ-1974
מעבד: המעבד אינו מיקרו-מעבד, כלומר לא שבב יחיד, אלא לוח או מספר לוחות
זיכרון: זיכרון בסיסי 4KB, ניתן להרחבה עד 32KB, במנות של 4K (כל 4K נוספים תומחרו ב-$1600)
מקלדת: המקלדת QWERTY מלאה, עם פד נומרי ומקשי פונקציות.
המקלדת נפרדת, ומחוברת למחשב בעזרת כבל
אחסון: כונן קלטות מובנה, אפשרות לכונן קשיח של 5MB, ולכונני דיסקטים (חיצוניים.
בתחילה 8 אינץ', ובהמשך 5.25. בדגמים מאוחרים יותר כונן דיסקטים ואפילו דיסק קשיח מובנים)
קושחה: מפרש BASIC בזיכרון קריאה בלבד (לפי הפרסומת - 16KB)
ציוד היקפי: חברת ואנג הציעה מגוון מדפסות ותוויינים, אחסון (כמתואר למעלה), ותקשורת
תוכנה: חוץ ממפרש ה-BASIC, הציעה ואנג תוכנת תקשורת שמאפשרת ל-2200 לתפקד כ"מסוף חכם" ולהתחבר למגוון מחשבים.
חברת ואנג המשיכה לפתח, לייצר ולמכור מכונות בסדרת 2200, עד 1986, ובסך הכל ייצרה ומכרה למעלה מ-70,000 מחשבים מסדרה זו, ובמקביל פיתחה מחשבים נוספים, חזקים יותר, והפכה לחברה משמעותית בתחום המחשוב.
בין מוצריה מחשבי מיני, תחנות עבודה, מערכות TurnKey לעיבוד תמלילים, כונני אחסון, מדפסות, פלוטרים, ועוד.
במחצית שנות ה-1980 ייצרה החברה גם מחשבים תואמי IBM-PC.
המוצר העיקרי של החברה היה מערכת בשם OIS (Office Information System) שהייתה מערכת מרובת משתמשים לניהול משרד.
החברה, שבתחילת שנות ה-1980 מכרה ביותר מ-3 מיליארד דולר בשנה, והעסיקה בשיאה כ-33,000 עובדים, למעשה נפלטה מהשוק ונסגרה סופית ב-1997.
הקשר עם כונני דיסקטים 5.25 אינץ'
לחברת ואנג יש מקום נוסף בהיסטוריה של המחשב האישי: הדיסקט וכונן הדיסקטים הומצאו ב-1969 בחברת IBM.
המהנדס הראשי של הפיתוח היה אל שוגרט, שעזב את IBM זמן קצר אחרי תום הפיתוח, הצטרף לחברת ממורקס וייסד את מחלקת הדיסקטים והכוננים שם.
ב-1973 פתח שוגרט חברה בשם "שוגרט אסושיאטס" .
חברה זו הפכה לאחד מספקי כונני דיסקטים החשובים, ובפרט, ממנה קנתה חברת ואנג את כונני הדיסקטים למחשביה.
עד אז, כל הדיסקטים (והכוננים) היו בגודל של הדיסקטים הראשונים של IBM - 8 אינץ'.
בפגישה ב-1976 בין מהנדסים מחברת שוגרט ובין אן ואנג, הוא דרש מהם, ושכנע אותם בנחיצות כונני דיסקטים קטנים יותר, שיתאימו יותר למחשב שולחני.
בעקבות דרישתו של ואנג, ולפי ה"מפרט" שלו, פיתחו מהנדסי שוגרט כונן דיסקטים קטן יותר, בגודל 5.25 אינץ'.
הכוננים בגודל החדש התאימו מאוד למהפכה הממשמשת ובאה של המחשב האישי, והדגם הראשון של כוננים בגודל זה שיוצר כמוצר תעשייתי, בשם SA-400, היו כונני הדיסקטים הראשונים על מחשבים אישיים מהדור הראשון, ביניהם North Star, ווקטור גרפיק.
כונן הדיסקטים של אפל II (שנקרא "דיסק II"), הוא למעשה SA-400 "עירום", שהוסרה ממנו רוב האלקטרוניקה של שוגרט.
המפרט שהוגדר על ידי אן ואנג המשיך לשלוט בכיפה, תוך כדי שדיסקטים 8 אינץ' נעלמים כמעט לחלוטין, ורק באמצע עשור ה-1980, אחרי עשר שנים של שלטון בלתי מעורער, הופיע "טוען לכתר" חדש בדמות דיסקט 3.5 אינץ', באריזה ומכניקה טובים יותר.
דיסק און קי עדיין זמין, אך השימוש בו לא מהווה חלק מ"שגרת היום" כמו שהיה השימוש בדיסקטים.
מחשבי כף יד, או טלפונים חכמים, שהם בפועל "המחשבים האישיים" של העשור השני של המאה ה-21, בדרך כלל לא תומכים ב"אחסון ניתן להסרה" משום סוג, אם כי דגמים מוקדמים מסוימים תמכו בכרטיס זיכרון הבזק (Flash Memory) נשלף.
במהלך שנות ה-60 מסופים החליפו בהדרגה את הטלטייפ בתפקיד הממשק האינטראקטיבי למחשבים.
בתחילה, המסופים אף כונו "טלטייפ זכוכית" ("glass teletype").
לצד מסופים אלו, שבהמשך כונו "מסופים טיפשים", התפתחו מסופים "חכמים", שידעו לקבל מהמחשב הגדול פקודות מורכבות יותר מהפקודות שניתן לשלוח לטלטייפ, כגון ניקוי המסך, מיקום הסמן בנקודה כלשהי במסך, הצגת תווים מסוימים בצורה מיוחדת (וידאו הפוך, שינוי עצמת בהירות, כתב תחתי, הבהוב וכן הלאה), ועוד.
רבים מהם גם ידעו לספק למשתמש שירותים באופן עצמאי, כגון מקשים ניתנים לתכנות ששולחים למחשב סדרת תווים, ושירותים נוספים.
חלק ממסופים חכמים אלו השתמשו במעבד ותוכנה כדי לספק את השירותים.
"מסוף חכם" כזה מצויד למעשה כמעט בכל הרכיבים של מחשב אישי: מקלדת ומסך, מעבד, זיכרון, וקושחה.
המסוף מצויד גם בממשק תקשורת למחשב הגדול.
אחד המסופים הללו פותח על ידי חברת CTC , בשם Datapoint 2200 .
לדברי מפתחי המסוף, הם למעשה פיתחו מחשב אישי, אך כדי לא "להבהיל" את המשקיעים, הגדירו את המוצר כ"מסוף חכם", שיכול להתחבר ולעבוד עם שורה ארוכה של מחשבים גדולים, בעזרת טעינת תוכנה מתאימה שעוזרת למחשב לדמות שורה ארוכה של מסופים שונים המיועדים למחשבים שונים.
המסוף, שהושק ב-1970 במחיר של כ-$5,000, הוא למעשה מחשב לכל דבר, עם מעבד, 2K זיכרון (ניתן להרחבה עד 8K), מקלדת, מסך, ושני כונני קלטות בקיבולת של כ-130K כל אחד.
למחשב, או מסוף, הוצע ציוד היקפי מגוון לתקשורת, לאחסון נתונים ועוד, כולל מודם, מדפסות, דיסק קשיח ומאוחר יותר גם כונן דיסקטים, וציוד חיבור לרשתות תקשורת שונות.
דגמים מאוחרים יותר תמכו בזיכרון גדול יותר - עד 16K.
רוב הלקוחות והמשתמשים של המוצר השתמשו בו לתכליתו המוצהרת - כ"מסוף חכם", אך היו גם משתמשים שהיו מודעים ליכולותיו כמחשב, והשתמשו בו כמחשב לכל דבר, כדי להריץ תוכנה ייעודית שפיתחו בעצמם, או כמערכת בקרה ואיסוף נתונים מציוד מעבדה או ציוד תעשייתי.
הקשר למיקרו-מעבד 8 סיביות הראשון
אנקדוטה הקשורה למחשב הזה היא הקשר שלו למיקרו מעבדים שהופיעו בשנים הבאות.
בזמן פיתוח המסוף נתקלו המפתחים בבעיות של מקום ופיזור חום.
כדי להקטין את מספר הרכיבים, הם פנו לשתי חברות מוליכים למחצה, כדי שאלו יבנו רכיב יחיד שמממש את המעבד של המסוף, שמומש בעזרת רכיבים סטנדרטיים על גבי מספר מעגלים מודפסים.
שתי החברות היו אינטל וטקסס אינסטרומנטס, ושתיהן החלו בפיתוח, לפי המפרט של CTC.
שתי החברות לא סיימו את העבודה בזמן שהיה נחוץ ל-CTC, וזו מצאה בינתיים פתרון אחר לבעיית המקום ופיזור החום, על ידי החלפת ספק הכוח של המחשב בספק כוח ממותג, וכך ה-2200 טוען לשני כתרים: "המחשב האישי הראשון", וגם "הראשון עם ספק כוח ממותג", תואר שבדרך כלל נהוג להעניק לאפל II.
בינתיים, שתי החברות המשיכו בעבודה: חברת טקסס אינסטרומנטס פיתחה מעבד, שאפילו הופיע בקטלוג שלה, אך בפועל לא ברור אם אי פעם יוצר רכיב שפעל בצורה אמינה, והמעבד מעולם לא סופק ללקוחות כמוצר.
בחברת אינטל הפרויקט הזה "חיכה בתור" עד שהצוות שעבד על המיקרו-מעבד הראשון בעולם, אינטל 4004 (מעבד 4 סיביות), יסיים את עבודתו.
מספר מחשבים נבנו סביב ה-8008 (חלקם מתוארים בהמשך), וחלק מחשיבותו היא בכך שהמעבד הבא של אינטל, שבדרך כלל נחשב למעבד שפתח את מהפכת המחשבים האישיים, 8080, מהווה הרחבה של ה-8008, ובמידה רבה מבוסס עליו.
האלטייר ומחשבים נוספים שבאו בעקבותיו השתמשו בו.
מעבד Z80 של חברת זילוג מהווה הרחבה "תואמת לאחור" ל-8080, ומשכך, גם הוא מבוסס על ה-8008, ובעקיפין על הדטאפוינט 2200. על מעבד זה מבוססים עשרות מחשבים שונים, בהם TRS-80 של רדיושק, אוסבורן 1, קייפרו II, מחשבים של סינקלייר, החל ב-ZX80 וכלה בספקטרום סינקלייר, ועשרות מחשבים נוספים.
גרסאות שונות של ה-Z80 עדיין מיוצרות ב-2019, כחלק משבבים ייעודיים שונים.
ארכיטקטורת x86 החלה כהרחבה של ה-8080 ל-16 סיביות, והיא הנפוצה ביותר נכון ל-2019 במחשבים אישיים, כולל מחשבי מקינטוש ומחשבים תואמי PC, וכולם יכולים להצביע על ה-2200 כאבי שושלת היוחסין של סט הפקודות שלהם, גם אם בכך מסתיים הדמיון.
חברת IBM שלטה שלטון בלתי מעורער בשוק המחשבים הגדולים, עם נתח שוק של כ-70% או יותר.