tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לבת הפהויהוי עשויה להתקדם בסדרה של זרמים שקרומם מתקשה ונבקע, ומתוך הבקעים זורמת לבה שקרומה מתקשה, וחוזר חלילה.
תוצרי לבה הנוצרים כאשר הקילוח מתמצק:
מנסרות בזלת משושות – מנסרות נוצרות כאשר הבזלת שזרימתה פסקה נקרשת, ונוצרים בה סדקים כתוצאה מהתקררות בלתי אחידה והתקשות של השטחים החשופים לאוויר, בדומה לסדקים בבוץ שהתייבש.
המנסרות נוצרות מהתכווצות הקילוח בחלקו העליון כתוצאה ממגע עם אוויר.
תהליך דומה מתרחש בחלקו התחתון של הקילוח כתוצאה ממגע עם הקרקע, אם כי הוא איטי יותר.
כתוצאה מהתקררות לא אחידה בשני חלקי הקילוח נוצרות שתי שדרות של מנסרות, הנפגשות בדרך-כלל בנקודה הנמצאת בשליש הדרך מתחתית הקילוח אל ראשו.
בזלת כרים או "לבת כרים" (Pillow lava) – מבנה בזלתי הדומה לכרים ובנוי מגבישים זעירים במעטה זכוכיתי.
זרימת הלבה מבקעת את הקרומים ויוצרת "כרים" חדשים.
הכרים עטופים במעטה זכוכיתי הנוצר מהתקררות מהירה.
ברקציית "כרים" – שברי לבה קרושה המאוחדים במבנה "כרים".
מערות – בועות-ענק של אדים וגזים שנלכדו בלבה בטרם נקרשה נותרות כחללים ריקים בסלע הקרוש.
מזרקות לבה פולטות טיפות געשיות – פיסות של סלע מותך – במגוון צורות וגדלים:
אפר געשי – פיסות קטנות של לבה (עד 2 מ"מ) הנקרשות בעת מעופן באוויר ומצטברות מסביב להר הגעש.
לפילי – פיסות בינוניות של לבה (2–64 מ"מ) במצבי קרישה שונים במבנה אווירודינמי.
קרומן החיצוני נקרש, אך בשל גודלן תוכנן נשאר נוזלי.
הסלעים הנוצרים מלבה הם בדרך-כלל זעירי גביש כתוצאה מהתקררות מהירה של גבישי המינרלים שאינם מספיקים לגדול.
בתוך הלבה נוצרים מרכזי גיבוש רבים, וההתקררות המהירה מונעת מהם להתפתח.
מרקמם של סלעים אלה עשוי להיות פורפירי והוא נובע מהימצאות פנוקריסטים – גבישים נראים לעין שנכלאו בתוך הלבה ונותרו בה כשנקרשה.
התקררות מהירה מאוד של הלבה יוצרת סלעים אמורפיים: הלבה הצמיגה המתקררת במהירות אינה מאפשרת תנועה של אטומים אל מרכזי הגיבוש, ולכן הסלעים נקרשים לפני שמתאפשרת התארגנות במבנה גבישי מסודר.
אגלומרט – הצטברות של טיפות געשיות בגדלים שונים – בעיקר פצצות געשיות – לסלע
אנדזיט – סלע בינוני המורכב בעיקר מאנדסין
בוניניט – סלע אולטרה-מאפי עתיר מגנזיום
בזלת – סלע בעל קשיות גבוהה וכהה מאוד
בזלת פיקריט – בזלת עתירת מגנזיום המכילה פנוקריסטים של אוליבין
ברקציה געשית – סלע המורכב משברים זוויתיים של תוצרי לבה
דקיט – אנדזיט המכיל קוורץ
זכוכית געשית – סלע אמורפי, זכוכית טבעית
טוף – סלע פירוקלסטי הנוצר מדחיסה ומילוּט (מלשון מלט) של אפר געשי
טרכיט – סלע שהתגלה לראשונה בתראקיה, ומקור שמו ביוונית מעיד על חספוסו הרב
לפיליסטון – הצטברות טיפות לפילי לסלע
נטרוקרבונטיט – קרבונטיט עשיר בתחמוצות אלקליות
סקוריה – סלע כהה ונקבובי מאוד
פומיס – סלע נקבובי שמשקלו הסגולי נמוך
פונוליט – סלע המכיל כמות רבה של תחמוצות אלקליות
קומטיט – סלע שמקורו בתחתית המעטפת הנוצר מלבה חמה במיוחד
קרבונטיט – סלע המורכב ביותר מחציו ממינרלים קרבונטיים
ריודקיט – שילוב של ריוליט ודקיט
ריוליט – סלע המכיל בעיקר קוורץ ופצלת השדה
זרמי לבה יוצרים מבנים אופייניים, השונים זה מזה בגודלם ובתכונותיהם של הזרמים שיצרו אותם.
הגורם המשמעותי בהיווצרות זרם לבה הוא קצב ההשתפכות או קצב הפליטה, הנמדד במ"ק לשנייה.
ככל שקצב ההשתפכות גבוה יותר, כך גדל מרחק הזרימה בטרם התקררות עוצרת את הזרם.
קצב ההשתפכות של אנדזיט ודקיט (0.05 עד 10 מ"ק לשנייה) נמוך בהרבה מזה של לבה בזלתית (0.5 עד 5,000 מ"ק לשנייה).
כאשר קצב ההשתפכות של לבה בזלתית נמוך, נוצרים כמה זרמים סמוכים במבנה זרימה מורכב, אולם קצב השתפכות גבוה מאפשר ללבה הבזלתית לזרום למרחקים ארוכים מאוד וליצור משטחי זרימה נרחבים.
משטחי זרימה אלה יוצרים רמות בזלתיות כגון אלה שברמת הגולן, ואף משטחי בזלת נרחבים הנוצרים במשך מאות אלפי שנים או אף מיליוני שנים כמדרגות סיביר, מדרגות אומיישאן בסין ומדרגות דקאן בהודו.
רמות בזלתיות נוספות המכסות שטחים בגדלים שונים קיימות במקומות רבים בעולם, למשל רמת תוליאן, הרמה האתיופית ורמת קולומביה בצפון-מערב ארצות הברית.
שדה לבה הוא אזור שטוח ונרחב (עשרות ואף מאות קמ"ר) הנוצר מקרישת לבה בזלתית דלילה.
אחד משדות הלבה העתיקים ביותר נמצא בשילד הקנדי והוא נוצר במהלך הפרקמבריון.
הגם שלבה בקצב השתפכות גבוה נוטה לזרום במורד כיריעה נרחבת, היווצרות יריעות כאלה נדירה בתיעוד ההיסטורי.
לרוב, נוטה הלבה הבזלתית לזרום במבנה מורכב לתוך ערוצים קיימים מבעד למקורות פליטה רבים, למשל, פליטה מתוך מערכת סדקים.
במערכת ערוצית זו עשויים להיווצר סכרים, כאשר הזרם מציף את הערוצים והלבה נקרשת בשולי הערוצים.
מערכות ערוצים אלה בונות בהדרגה חרוטי מגן, דוגמת הרי הגעש של הוואי ואיסלנד.
לבה נוזלית עשויה להצטבר בלועות געשיים וליצור אגמי לבה.
אם קצב ההשתפכות גבוה, מפלס הלבה עשוי לעבור את שולי הלוע וליצור מפלי לבה הזורמים במורד הר הגעש.
טומולוס (Tumulus) הוא תלולית אובלית כיפתית ונמוכה (1 עד 10 מ') הנוצרת מהידוק הקרום של זרם לבה הנובע מלמטה למעלה.
הצורה הכיפתית מתקבלת כאשר הזרימה הנמשכת מתחת לקרום הנקרש מותחת ומגביהה אותו.
השם נגזר מתלי קבורה עתיקים הדומים לו במראם החיצוני.
קיפוקה (מקור השם בהוואי – Kipuka) הוא "אי" המוקף בזרמי לבה, הנוצר כאשר זרימת הלבה אינה מכסה מבנים הקיימים בשטח.
קיפוקה יכול להיות הר, גבעה או אף כיפה געשית שנוצרו קודם לפליטת הלבה.
זרמי לבה קדומים משמשים לחקר הפליאומגנטיזם – חקר עברו של השדה המגנטי של כדור הארץ, שימוש הנובע מהימצאותם של מינרלים כמגנטיט (תחמוצת ברזל) בתוך הלבה.
תוך כדי התגבשותם נערכים גבישי המינרלים בהתאם לכיוון השדה המגנטי, היערכות המשתמרת בלבה הקרושה.
מגנטיות זו מוטבעת בסלע ואינה משתנה עוד, אלא אם הסלע מתחמם עד לנקודת קירי – שבה הוא מאבד את התכונות המגנטיות.
טמפרטורת קירי של ברזל היא C° 770. מדידות מראות שעוצמת השדה המגנטי משתנה לאורך השנים, וגם כיוונו של השדה המגנטי של כדור הארץ מתהפך מפעם לפעם: היו תקופות גאולוגיות שבהן הצביעה מחט המצפן לכיוון דרום.
ההיפוך האחרון התרחש לפני כ-780 אלף שנים, ותועדו אירועים רבים נוספים של היפוך שדה מגנטי בתקופות קדומות יותר.
ברמת הגולן קיימים מספר מקומות שבהם השתמרה בזלת שהתמצקה בתקופה של שדה מגנטי הפוך.
בזרמי לבה טמונה סכנה רבה לחיי אדם ולרכוש, אם כי הזרמים נעים באיטיות ומאפשרים לאנשים לסור מדרכם.
פגיעות ממגע ישיר הן נדירות ביותר.
עם זאת, עדיין נגרמים מוות וכוויות, מאחר שדרכי המילוט נחסמות או בשל חוסר זהירות.
אחת הסיבות לכך היא קרומי זרם קרושים המסתירים את הזרימה הלוהטת בתוכם.
לעיתים נדירות נע הזרם במהירות, דבר הנובע מהתמוטטות הלוע, כפי שקרה ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו בשנת 1977 בעת התמוטטות הר ניאראגונגו (Nyragongo) המכיל את אגם הלבה הגדול בעולם, בעת התפרצות שאירעה בשעות הלילה, במהלכה התרוקן אגם הלבה בפסגתו במהירות של כ-100 קמ"ש.
התרוקנות האגם ארכה כשעה והפתיעה תושבים בכפרים סמוכים.
לָבוֹן הוא יישוב קהילתי בגליל העליון, בתחומי המועצה האזורית משגב.
היישוב נמצא כ-2 ק"מ צפונית לכרמיאל וכ-6 ק"מ דרומית למעלות-תרשיחא, ובין הכפר דיר אל-אסד לבין הכפר הדרוזי כסרא.
במקום גן תעשייתי קטן, מסונף לגן התעשייה בתפן.
היישוב, אשר שימש בעבר בית ספר מקצועי ובסיס צבאי, קרוי על שמו של פנחס לבון, שהיה מזכ"ל ההסתדרות ושר הביטחון.
במתכונתו הנוכחית כיישוב קהילתי הוקם בשנת 2000. מונה כ-220 משפחות (נכון ליולי 2022).
בקרבת היישוב נמצא הכפר הבדואי הלא מוכר אלקובסי .
היישוב הוקם כ"תפן ד'" והוחזק באופן זמני על ידי חברי קיבוץ חניתה.
שמו הוסב ל"לבון" על שם פנחס לבון ובספטמבר 1980 הוא אויש על ידי גרעין הקבע שלו מאיחוד הקבוצות והקיבוצים שהתפרנס מטוויית צמר.
הגרעין מנה עשרה צעירים ומספר פעוטות, צמחונים שהלכו בדרך הפסיכולוגיה ההומניסטית.
בשנת 1988 נטשו התושבים את המקום והוא נמכר לסטף ורטהיימר שהקים במקום מחנה לשימוש חיל חינוך לחמש שנים, ושלאחריהם יעבור המקום לבעלותו המלאה.
המחנה נחנך רשמית בנובמבר 1990.
במחצית השנייה של שנות ה-90 פעל במקום בית ספר לתעשייה.
בסוף שנות ה-90 הוקם במקום אזור תעשייה על שטח של 120 דונם והחל משנת 2000 נבנה היישוב בשלושה שלבים, כאשר כל שלב הוא שכונה ביישוב.
בשכונה א' ישנם כ-50 בתי אב שהוקמו בשיטת בני ביתך בתחילת שנות ה-2000, בשכונה ב' כ-50 בתים ובשכונה ג' ישנם 72 בתי אב, שהתשתיות שלהם הושלמו בתחילת שנת 2016. בלבון הבנייה פרטית בהתאם לתקנות בנייה שנועד לשמור על קו אדריכלי אחיד אשר משתלב בטבע ובנוף הגלילי.
שכונה רביעית (שלב ד'), שבה נקלטו 38 משפחות חדשות, הייתה בתהליכי בנייה ואכלוס בשנת 2022. תוכניות היישוב הן לגידול עד לסף עליון של 400 משפחות.
ביישוב בתי עסק, שני גני ילדים ופעוטון, וסניף של תנועת הנוער של האיחוד החקלאי, המקיימת ביישוב פעילות שוטפת לשכבות ד' עד י"ב, כמו גם השתתפות באירועים וקורסים ארציים כמו קורס מדריכים צעירים, מחנה קיץ, פסח וכדומה.
היישוב עלה לכותרת לאחר שבן היישוב אלון אהל נחטף ב-7 באוקטובר 2023 על ידי חמאס והושב לאחר כשנתיים עם אחרוני החטופים החיים במסגרת עסקת החטופים השלישית.
מספר ימים לאחר התאוששות בבי"ח, חזר ליישובו.
לבון נמצא בחבל תפן שבגליל העליון המערבי, על רכס מתלול צורים.
גובהו הממוצע הוא 587 מטרים ונקודתו הגבוהה נמצאת כ-640 מטרים מעל פני המים.
מהיישוב אפשר לראות ערים כמו כרמיאל, חיפה, נהריה ונצרת.
לְבוֹב או לְבִיב (באוקראינית: ; בפולנית: Lwów ; ברוסית: Львов (לְבוֹב); בגרמנית: Lemberg; ביידיש: לעמבערג או לעמבעריק וכן לװאָװ) היא עיר במערב אוקראינה, בירת מחוז לבוב.
אוכלוסיית העיר מונה 735,000 איש.
רוב התושבים אוקראינים, אך בעיר גם מיעוטים רוסי, פולני ויהודי.
העיר הייתה בעבר בירת גליציה המזרחית, כחלק מחבל גליציה ההיסטורי, במסגרת האימפריה האוסטרו-הונגרית (1772–1918) והרפובליקה הפולנית השנייה (1919–1939).
היא סופחה לאוקראינה בתום מלחמת העולם השנייה, בשנת 1945, לאחר החלוקה מחדש של גבולות פולין.
העיר נוסדה במאה ה-13 במסגרת דוכסות גליציה-ווהלין על ידי השליט דנילו, ונקראה על שם בנו, לב .
העיר מוזכרת לראשונה ב-1256. ב-1349 נכבשה העיר על ידי מלך פולין קז'ימייז' השלישי ("הגדול").
ב-1386 הפכה לחלק מממלכת פולין, וכמה ממלכי המדינה אף הוכתרו בה.
עם חלוקת פולין הראשונה בשנת 1772 הייתה לבוב העיר השנייה בחשיבותה במחוז גליציה של האימפריה האוסטרית.
למרות תקופה של ניסיונות גרמניזציה מטעם השלטון ההבסבורגי, ברוב התקופה שרר באזור פלורליזם תרבותי ואתני, ובעיר הייתה פריחה של התרבויות הפולנית, האוקראינית והיהודית.
הודות לחופש יחסי זה, הייתה לבוב מוקדה האינטלקטואלי של התנועה הלאומית האוקראינית.
במלחמת העולם הראשונה נכבשה העיר על ידי הצבא הרוסי, אך עד מהרה שוחררה על ידי הצבא האוסטרו-הונגרי.
עם התמוטטות הקיסרות האוסטרו-הונגרית ב-1918 היוותה העיר את מוקד הלחימה בין הרפובליקה העממית של מערב אוקראינה, שהכריזה על העיר כבירתה, לבין הפולנים.
לבסוף הפולנים כבשו אותה, ובהסדרים העולמיים שאחרי מלחמת העולם הראשונה הוכר האזור כנתון לשליטה פולנית.
ב-1920 ניסה הצבא האדום לכבוש את העיר במהלך המלחמה הפולנית-סובייטית, אך נכשל.
בין המלחמות פרחה בלבוב אסכולת לבוב במתמטיקה.
חבריה נהגו להפגש בבית קפה שנקרא "הקפה הסקוטי" ולדון בבעיות שונות.
תוצאות הדיונים - בעיות ופתרונן - נכתבו במחברת מיוחדת.
בין חברי האסכולה היו סטפן בנך, קרול בורסוק, סטניסלב אולם, קאז'ימיר קורטובסקי והוגו שטיינהאוס.
ערב מלחמת העולם השנייה ישבו בלבוב כמאה ועשרה אלף יהודים, מתוך אוכלוסייה כוללת בעיר של שלוש-מאות וארבעים אלף אזרחים.
עם פרוץ המלחמה, ב-17 בספטמבר 1939 עברה העיר לריבונות סובייטית, על פי הסכם ריבנטרופ–מולוטוב.
לאחר הפלישה הגרמנית לברית המועצות ביוני 1941 (מבצע ברברוסה) עברה לשלטון הנאצי.
אחרי תום המלחמה נשארה העיר בתחומי ברית המועצות, וסופחה לרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית.
רוב האוכלוסייה הפולנית עזבה את העיר ועברה מערבה לתחומי פולין, ובייחוד לוורוצלב, שעברה מגרמניה לפולין, ורוב האוכלוסייה הגרמנית גורשה ממנה.
עם התפרקות ברית המועצות נשארה לבוב באוקראינה, והיא אחד ממוקדי הלאומנות האוקראינית.
במהלך אירועי ההפגנות והעימותים האלימים נגד שלטונו של ויקטור ינוקוביץ', הייתה לבוב אחד ממעוזי האופוזיציה.
העיר העתיקה של לבוב (באוקראינית: Старе Місто Львова) הוא המרכז ההיסטורי של העיר לבוב, ששטחו כ-1,214 דונם והוכר ב-1975 כאזור שימור היסטורי, אדריכלי, ממלכתי.
ככל הידוע, ראשוני המתיישבים היהודיים באו ללבוב בשנת 1256, והם הפכו לחלק חשוב של חיי התרבות בעיר, תוך שהם תורמים משמעותית למדע ולתרבות.
מלבד היהודים הרבניים היו בעיר יהודים קראים רבים, שהתיישבו בעיר מהמזרח והביזנטיון.
לאחר שקז'ימייז' השלישי, מלך פולין, כבש את לבוב בשנת 1349, קיבלו האזרחים היהודים זכויות שוות לשאר אזרחי פולין.
הקהילה הייתה בין הקהילות המרכזיות בוועד ארבע ארצות, וברבנות הקהילה שימשו גדולי האחרונים.
היה בה גם תיאטרון יידיש מפורסם.
לפני מלחמת העולם השנייה, חיה בעיר הקהילה היהודית הגדולה ביותר באזור גליציה, בעיר שבה התגוררו זה לצד זה גם פולנים ואוקראינים.
בעיר חיו יהודים מכל הזרמים, פעלו בה שישה בתי כנסת, תיאטרון יהודי ואגודות ספורט יהודיות, והתרחשה בה פעילות תרבותית ענפה.
בשנת 1931 נספרו בעיר כמאה אלף יהודים - כשליש מסך כל התושבים.
בעקבות הגליית אלפי יהודים מזרחה, כמו גם בריחה נרחבת מהעיר ערב הפלישה הגרמנית, נותרו בעיר כ-160 אלף יהודים כשנכבשה על ידי הנאצים.
בנובמבר 1941 הוקם בעיר גטו, שהיה מגדולי הגטאות שהוקמו בפולין בעת מלחמת העולם השנייה.
הוא אכלס בשיאו 120,000 יהודים, ובעקבות רציחות וגירושים למחנות ההשמדה נותרו בו בסוף המלחמה לא יותר מ-823 איש, שהצליחו לשרוד במסתור.
בשנים 1970–1979 חיו בעיר כ-30,000 יהודים (2.7% מאוכלוסיית העיר), רובם הגדול יהודים סובייטים מחלקי אוקראינה המזרחית והמרכזית.
מיעוט קטן מהם היו יהודים מהקהילה המקורית שהתקיימה עד השואה.
בסוף המאה ה-20 הצטמקה האוכלוסייה היהודית באופן משמעותי כתוצאה מהגירה, כשכבר ב-1989 אוכלוסייה יהודית היוותה רק 1.6% מסך תושבי העיר.
במידה מועטה גם בגלל התבוללות.
מספר היהודים ב-2001 הוערך ב-5,400. מספר ארגונים מוסיפים לפעול בעיר.
כרב העיר מכהן מאז 1993 הרב בולד, חסיד קרלין-סטולין.
לבוב היא אחד ממרכזי ההשכלה הגדולים באוקראינה, ונמצאים בה מספר גדול למדי של מוסדות להשכלה גבוהה, בהם אוניברסיטת לבוב, האוניברסיטה הוותיקה ביותר הפועלת ברציפות באוקראינה, האוניברסיטה הפוליטכנית הלאומית של לבוב, ואוניברסיטת לבוב הלאומית הרפואית ע"ש דנילו האליצקי.
לְבוֹנָה (שם מדעי: Boswellia) הוא סוג של עץ ממשפחת הבָּשְמִיִים, וכן שמו של שרף ריחני המופק ממנו.
השימוש העיקרי בלבונה הוא לקטורת.
המקור העברי של השם לבונה הוא מקראי, למשל בשיר השירים המפרט את סוגי הבשמים: .
משוער שהשם הגיע מהמילה לָבָן.
בפניקית הוא קרוי "לַבֻּנַת" ובארמית: "לְבוּנְתָּא".
באנגלית הלבונה קרויה "Frankincense", שם שמקורו בצרפתית עתיקה: "Franc encens" ("קטורת טהורה").
הלבונה ידועה גם כ"אוליבאנום" (Olibanum), שם שמקורו בערבית, "א (ל)-לֻבַּאן" (لُبَّان), ומתייחס למוהל החלבי והלבנבן שמפיקים מקליפת עץ הלבונה לשם הכנת הבושם.
הלבונה מיוצרת על ידי ייבוש טבעי של נוזל השרף של עצי הלבונה.
הלבונה מופיעה בצורת גרגרים לבנים־צהבהבים או אדומים.
הלבונה מסיסה בנוזל אורגני, אך לא במים.
טעמה מר, ריחה מוגבר על ידי חימום והוא כבד ומתקתק.
ללבונה יש יכולת חיטוי , ולכן אחד השימושים בה הוא לתרופות.
אזורי הגידול העיקריים של עצי הלבונה, וכן גם מקור הלבונה, הם בתימן, סומליה ואתיופיה.
על פי המסופר בתנ"ך סביר להניח כי בתקופת המלך שלמה גידלו את הלבונה בעמק הירדן ובאזור ים המלח.
מאזורי הגידול העיקריים ובייחוד מדרום חצי האי ערב, היו שיירות גמלים עם מטען של מור ולבונה יוצאות לחופי הים התיכון ובייחוד לעזה, על מנת להעביר את הסחורה שנחשבה יקרה מאוד (בדומה לזהב) ליוון ולרומא.
כשכבש אלכסנדר הגדול את עזה הוא מצא מחסנים של לבונה שמהם שלח ספינה שלמה ליוון.
מסופר על הקיסר נירון ששרף את כל מלאי הלבונה השנתי של העיר רומא בטקס ההלוויה לאשתו פופיאה.
המרכז הקדום של הסחר בלבונה היה כנראה העיר האבודה אובר שלעיתים זוהתה עם האתר "אירם" בעומאן.
אובר נתגלתה מחדש בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20 ומתבצעות בה חפירות ארכאולוגיות.
על הסחר במור ולבונה שלטו הנבטים, ולאורך הדרך שהובילו בה את השיירות, דרך הבשמים הקימו את עריהם.
דרך הבשמים ועריה הוכרזו אתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו בשנת 2005.
הסחר בלבונה פסק סביב שנת 300 לספירה עקב עליית הנצרות, התפשטות המדבר שהקשתה על חציית השיירות ופשיטות של פרתים.
השימוש העיקרי בלבונה הוא בפולחן הדתי.
על פי הרודוטוס נהגו בבבל לשרוף לבונה בשווי של 1,000 כיכר־כסף בחג לכבוד האל מרדוך.
הכהנים במצרים העתיקה נהגו להקטיר לבונה במקדשי האלים, והסינים וההודים משתמשים בה עד היום.
גם בבית המקדש היה שימוש רב בלבונה בפולחן הדתי, בין היתר במנחות שונות שהיו מוקרבות על המזבח יחד עם לבונה.
הלבונה נחשבה למוצר כה יקר ומפתה לגניבה עד שפליניוס הזקן מעיד כי באלכסנדריה, בה מכינים את הלבונה למכירה: "אל-אלוהים!
שום אמצעי אינו יעיל דיו כדי לשמור את בתי-המלאכה האלה .
על הסינרים של הפועלים העוסקים במלאכה שמים חותם, חובה עליהם ללבוש מסיכות על הפנים, או רשת סגורה בפריפה על הראש, ועליהם להסיר את כל בגדיהם לפני שמתירים להם לעזוב את המפעל."
ברפואה העממית משתמשים בלבונה בחבישה של פצעים וכיבים, כתרופה נגד הכשות נחשים ועקרבים ולמחלות של דרכי הנשימה והעיכול.
מחקר של חוקרים ישראלים בשנת 2008 גילה שלצמח יש השפעה בהפחתת חרדה ודיכאון באופן שעדיין לא מוכר למדע.
הד קדום לכך ניתן למצוא בתלמוד הבבלי, שם נאמר: "היוצא ליהרג, משקין אותו קורט של לבונה בכוס של יין כדי שתיטרף דעתו" כלומר, שישתכר ויחד עם האפקט המרגיע של הלבונה לא ירגיש במיתתו כל כך.
שרף הלבונה משמש גם בתור תבלין ובתור סם מרפא הנקרא בשם "מסטיק ערבי" או "מסטיק תימני" ביחד עם שרף עץ האלה בגלל הדמיון הרב בין שניהם, שהם יחד יכולים לשמש בתור קטורת בצורתם הקשה.
כמו כן השימוש בלבונה נפוץ אצל רקדנים (רקדני בלט בעיקר), והוא משמש כחומר נגד החלקה.
במחקר קליני מבוקר שנערך באוניברסיטאות ג'ונס הופקינס והעברית בירושלים הוכח כי הרחת קטורת המופקת משרף הלבונה יעילה להפחתת דיכאון.
בעשור השני של המאה ה-21 החלו לגדל בחוות האפרסמון אשר בצפון ים המלח עצי לבונת הקטורת שמהם מפיקים שרף.
בשנת 2018 הביאו החקלאים לחווה כוורת דבורים, שהונחה בין העצים הפורחים וכך הפיקו דבש.
קטורת הסמים - הלבונה הייתה אחד ממיני הבושם ששימשו להכנת הקטורת: .
קרבן מנחה – לבונה מתווספת על קרבן מנחה: .
על מנחת סוטה ובמנחה הבאה כקרבן עולה ויורד לא נותנים לבונה, משום שהן באות על חטא.
הלבונה אינה נקמצת עם המנחה, אך מוקטרת עם הקומץ על גבי המזבח.
לחם הפנים - על שולחן לחם הפנים, בין שתי מערכות הלחם, היו נותנים שני בזיכי (מעין כפות) לבונה: .
בשבתות, כשהסירו את לחם הפנים ונתנו לחם חדש היו מקטירים את הלבונה ונותנים לבונה חדשה.
את הלבונה הפקידו יחד עם שאר אוצרות המקדש בלשכה מיוחדת, והיא הופקדה בידי ממונים מיוחדים.
במהלך חפירות ארכאולוגיות שנערכו בתל ערד נתגלה מקדש יהודאי מימי בית ראשון ובו שני מזבחות, בשמאלי הונחה לבונה שנשרפה באמצעות שומן מן החי, ואילו על המזבח השני הונח שרף קנביס שגללי בעלי חיים שימשו כדלק הבערה שלו.
השרף הטהור והאיכותי נקרא 'לבונה זכה'.
הלבונה נכללת בין מיני הבשמים היוקרתיים של העולם העתיק.
היא יובאה עם הזהב בדרכי המסחר משבא.
הלבונה מזוהה בוודאות הודות למסורת זיהוי רציפה ופעילה עד ימינו בשל שימוש ממושך בה בחברות מסורתיות רבות.
גם שמות הלבונה מצביעים מבחינה אטימולוגית על הצבע הלבן- חלבי של שרף העץ טרם קרישתו (בארמית ובסורית הוא נקרא 'לבונתא', בערבית 'לבאן').
למעשה, כל הפרשנים החשובים זיהו עם הסוג .Boswellia sp את הלבונה.
בתחילה התייחסה הכנסייה הקתולית להקטרת הלבונה כאל סממן פגאני ואסרה על הקטורת בייחוד משום שהנוצרים הנרדפים נדרשו להקטיר קטורת לפני דמות הקיסר כדי להוכיח את נאמנותם.
אבל כשאירופה הפכה בהדרגה לנוצרית החלו גם אצל הקתולים להשתמש בקטורת ומשערים כי הכנסייה החלה להשתמש בלבונה כחלק מהפולחן הדתי החל מהמאה ה-4 לספירה.
לבּוֹוה (באנגלית ובאפריקאנס: Lebowa) הייתה בנטוסטן שהורכבה משתי מובלעות קטנות באזור הטרנסוואל שבצפון מדינת דרום אפריקה.
העיירה סשגו שימשה כבירת לבווה עד שתסתיים בניית העיר הדשה לבוואקגומו.
לבווה זכתה בשלטון-עצמי ב-2 באוקטובר 1972, חזרה לשלטון דרום אפריקאי ב-1994 וכיום מהווה חלק מפרובינציית לימפופו.
לאורך רוב התקופה שלט סדריק פאטודי במדינה.
לבוד הוא החשבת שני חלקי מחיצה כאחד, על אף שיש ביניהם רווח מסוים (ששיעורו נקבע לפי ההלכה הרלוונטית).
השימוש בלבוד הוא בעיקר בהלכות הקשורות לדיני מחיצה.
משמעותו המילולית של המושג 'לבוד' על פי רש"י היא , כלומר, דבר המוארך על ידי דברים אחרים המתחברים אליו.
ישנו הסבר נוסף אותו מציע המלאכת שלמה בפירושו למשנה במסכת כלאים, בה מוזכרת המילה 'לבדים', שאותה הוא משווה עם המושג לבוד ומסביר שמשמעותה היא .
על פי הגמרא במסכת סוכה, דין לבוד אינו מפורש בתורה, אלא נאמר כהלכה למשה מסיני:
"שיעורין חציצין ומחיצין הלכה למשה מסיני", ובהמשך הסיקו שהמושג 'מחיצין' כוונתו להלכות האמורות במחיצה, ובכלל זה דין 'לבוד'.
בגמרא במסכת עירובין ישנה מחלוקת מהו האורך המקסימלי אשר בו עדיין יתקיים דין לבוד.
לדעת חכמים השיעור הוא שלושה טפחים, ולדעת רשב"ג השיעור הוא ארבעה טפחים.
בתלמוד הירושלמי מוסברים הטעמים: לשיטת חכמים נקבע שיעור זה כיוון שזהו שיעור מספיק למעבר אדם, ולשיטת רשב"ג נקבע כך כיוון שזהו שיעור המוגדר חשוב.
בהלכה נעשה שימוש בדין לבוד בדרך כלל בדיני מחיצות, שעל אף שיש הפסק אוויר בין חלקי המחיצה, בכל זאת מחשיבים אותה כמחיצה אחת.
דוגמאות למקומות שמשתמשים בדין לבוד:
בישיבה על כסא בזמן אבלות או בתשעה באב.
בזמנים אלו יש חיוב לשבת על הקרקע, אך בזמן שהכיסא גבוה מהקרקע פחות משלושה טפחים, הרי זה נחשב כישיבה על הקרקע מדין לבוד.
בהכשר הסוכה נעשה שימוש בדין לבוד, כדי שהסוכה לא תיפסל ברווח שיש בסכך או בדפנות.
גם במקרה שהדפנות רחוקות מקצה הסכך וביניהם יש אוויר, השיעור הקובע לכך הוא שיעור לבוד (בניגוד למקרה שבו יש בתווך סכך פסול, שאז השיעור הוא דופן עקומה).
בדיני הוצאה מרשות לרשות, חפץ שעובר בסמוך לשלושה טפחים מהקרקע, נחשב כאילו הוא מונח על הקרקע, אף שלא נח בה, כיוון שאנו רואים את שלושת הטפחים הסמוכים לקרקע כחלק מהקרקע.
לעומת זאת, חפץ שעבר בלא שנח מעל שלושה טפחים מהקרקע, אינו נחשב כאילו נח בקרקע ('קלוטה לאו כמי שהונחה דמי').
בדיני מקוואות בשיעור המשכת מים פסולים למקווה.
כשיש דבר המפסיק בין חלקי המחיצה, נחלקו בראשונים האם מקרה כזה נחשב ללבוד, או לא.
הרשב"א הביא את דעת "רבותינו הצרפתים", שסברו שאם יש דבר שמפסיק בין חלקי המחיצה, לא ניתן לומר שזהו לבוד.
ולאחר מכן כתב שהוא חולק עליהם, וסובר שאומרים לבוד אף אם יש משהו שמפסיק בין שני החלקים אותם רוצים לחבר.
לפי הרב יעקב קנייבסקי, ישנן שתי גישות בהגדרת דין לבוד, יש הסוברים כי על ידי הלבוד רואים את החלל כאילו הוא סתום ויש הסוברים שאף רואים את המחיצות כאילו התארכו.
מועדון הכדורגל לבדיאקוס הוא מועדון כדורגל יווני מהעיר לבדיה שבמחוז בויאוטיה, יוון.
נכון לעונת 2024/2025 משחקת הקבוצה בליגת העל היוונית, לאחר שהעפילה אליה מליגת המשנה בסיום עונת 2023/2024. הקבוצה משחקת באצטדיונה הביתי בלבדיה, לבדיה סטדיום, אחד האצטדיונים הקטנים באצטדיוני קבוצות הליגה.
הקבוצה הוקמה בשנת 1961. הקבוצה העפילה לראשונה בתולדותיה לליגה היוונית הבכירה בעונת 1987/88. בעונות הבאות ביססה את מעמדה בליגה הראשונה בתחתית הטבלה.
בעונת 1990/91 סיימה הקבוצה במקום ה-17, וירדה לליגת המשנה.
הקבוצה חזרה לליגה הבכירה לקראת עונת 1993/94, אז נשארה בליגה באותה העונה לאחר שדורגה במקום ה-11 בטבלה בסיום בעונה.
עונה לאחר מכן ירדה פעם נוספת לליגה השנייה.
הקבוצה חזרה לליגה הבכירה לקראת עונת 2005/06, אך בתום עונה זו סיימה במקום הלפני-אחרון בטבלה וירדה לליגת המשנה.
בעונת 2007/08 שבה לשחק בליגה הראשונה.
בתום עונת נשרה לליגת המשנה.
בסיום עונת 2023/2024 העפילה בחזרה לליגת העל לאחר שסיימה את העונה במקום הראשון.
לָבוֹ (צרפתית Lavaux) הוא אזור גידול גפנים היסטורי המשתרע לאורך חופו הצפוני של אגם ז'נבה בקנטון וו בדרום-מערב שווייץ.
הגפנים ערוכים על טראסות תלולות הנמתחות לאורך כ-30 ק"מ, מפאתי העיר לוזאן במערב ועד לטירת שיון שליד מונטרה במזרח.
הטראסות ערוכות בצורה שיטתית במקביל לחופי האגם, ומעליהן חלקות גפנים מלבניות נוספות אשר שימשו בעבר לגידולים חקלאיים אחרים.
מספר דרכים חוצות את הטראסות באלכסון, ומספר כבישים ומסילות רכבת נמתחים לאורכן.
אזור לבו הפך במחצית השנייה של המאה ה-20 גם ליעד תיירותי וסומנו בו שבילי טיולים ורכיבה על אופניים.
בשנת 2007 הוכרז אזור ליבה בשטח של 8980 דונם ואזור חיץ נוסף בשטח של 14080 דונם כאתר מורשת עולמית.
ייצור יין בלבו התקיים כבר בתקופה הרומית, כאשר לאורך חופי האגם שכנו מספר יישובים רומיים, וביניהם גם לוזאן.
בסנט-ספורן (Saint-Saphorin) נמצאו שרידיה של וילה רומית וכתובת בלטינית העוסקת בחשיבותו של היין.
מספר כתובות המתוארכות למאה ה-9 עוסקות גם הן בתרבות גידול הגפנים ומזכירות מספר מקומות ברחבי הקנטון בהקשר זה.
הטראסות נבנו באופן מסורתי מאבן גיר מקומית תוך שימוש במלט.
באותה עת החלו המנזרים להשכיר את הקרקע לחקלאים אשר התגוררו בכפרי האזור, ותמורתה גבו אחוז מסוים מהתוצרת.
החקלאים התגוררו בבתים צרי מידות שבהם הוקמו מרתפי יין, ואשר נבנו כך שיתפסו חלק קטן ככל הניתן מהקרקע היקרה.
לצד גידול הגפנים עסקו חקלאים אלה גם בגידול בעלי חיים, במרעה, ובגידולים חקלאיים נוספים.
הרפורמציה הפרוטסטנטית הביאה לחיסול בעלותם של המנזרים בקרקעות כמעט לחלוטין, וב-1536 עברה לוזאן לשליטתה של ברן.
מספר משפחות אמידות מברן החלו רוכשות אדמות בלבו, ומשביחות אותן, בין היתר בעזרת שיפור נתיבי התחבורה באזור.
בתחילת המאה ה-19 היו בלבו חלקות גפנים קטנות רבות וכמות עצומה של בעלי קרקע שונים, כולל מספר מנזרים שהצליחו לשמור על בעלותם במספר חלקות.
עובדה זו הביאה לחוסר יעילות בעיבוד הקרקע, אך כאשר קנטון וו הצטרף לקונפדרציה השווייצרית ב-1803, נפתחה תקופה של ארגון וחלוקה מחודשים של הקרקעות.
הטראסות והקירות התומכים בהן שופצו וחודשו, והוקמו מערכות ניקוז למניעת סחיפת הקרקע.
דרכי אורך חדשות נסללו, וב-1861 הונחה מסילת הרכבת לאורך חופי האגם.
ב-1886 הגיעה מגפת זבוב היין ללבו, והדבר חייב את שיפור הדרכים בין הגפנים כדי להקל את הטיפול הכימי בהם.
במקום גפנים נגועים שנעקרו ניטעו גפנים חדשים ועמידים יותר, תוך הקפדה על נטיעתם בשורות סדורות.
בנוסף, על מנת להעניק מענה למשבר החלו ממשלת הקנטון והממשלה הפדרלית לתמוך בענף, תוך הגברת הפיקוח עליו וחקיקת חוקים העוסקים בשימור איכות היין.
במחצית השנייה של המאה ה-20 החלו העוסקים בענף לנטוש את בתיהם בסמוך לחלקות הגפנים, ולעבור להתגורר בערים ובכפרים באזור.
תופעה זו חיסלה באופן סופי את המשקים המעורבים שעסקו בגידול גידולים חקלאיים נוספים ובגידול בעלי חיים לצד הגפנים מאז ימי הביניים.
בסוף המאה ה-20 סולקו חלקות גפנים קטנות במטרה לשפר את נגישות הציוד המכני ולשמר את איכות הקרקע.
כיום בנויות חלק מהטראסות מבטון עם חיפוי של אבנים, והדבר נכון בעיקר לגבי טראסות התומכות בדרכים ובמסילות הרכבת.
מועדון הכדורגל לבדיה טאלין (אסטונית: Tallinna FCI Levadia; בעבר Maardu FC Levadia) שנוסד בשנת 1998, הוא אחד ממועדוני הכדורגל הנחשבים ביותר באסטוניה.
החל משנת 2004 המועדון הכדורגל ממוקמם בעיר טאלין, בירת אסטוניה.
קבוצת הכדורגל של המועדון זכתה ב-10 אליפויות, ב-9 גביעים אסטונים ו-7 פעמים בסופר-קאפ האסטוני.
לאחר עונה מהקמתה הקבוצה עלתה לליגת העל האסטונית.
בשנת 2000 היא הייתה הקבוצה אסטונית הראשונה שבעונה בודדת זכתה באליפות הליגה, גביע וסופר-קאפ.
ויטלי לייטן היה בין כוכבי הקבוצה והוא שיאן המשחקים (351) ומלך השערים (133) של המועדון.
אלכסנדר דמיטרייב ששיחק במועדון שנים רבות רשם מעל ל-100 הופעות בנבחרת אסטוניה בכדורגל.
לבונה היא יישוב מקראי בדרום השומרון הנזכר במקרא, ובקרבתו התרחש בתקופת החשמונאים הקרב הראשון בין יהודה המכבי לבין הצבא הסלאוקי.
במקרא הוא מוזכר פעם אחת בלבד, כאמצעי לתיאור מקומו של החג בשילה.
לבונה המקראית מזוהה עם הכפר הפלסטיני לובאן א-שרקיה (מערבית: לובאן המזרחית), ולכן ההתנחלות שנבנתה במעלה ההר נקראה מעלה לבונה.
יש המבקשים לגזור את שם היישוב המקראי בבושם הלְבוֹנָה.
אך עץ הלְבוֹנָה אשר מהשָׂרַף שלו מופק הבושם היקר לא גדל בארץ ואף לא בארצות הסמוכות, אלא רק בדרום ערב ובמזרח אפריקה, ולכן היה צורך להביאו משם לארץ בשיירות גְּמַלִּים כפי שגם נזכר במקרא.
לכן יש המפרשים את הפסוק בשיר השירים שבו הדובר מציע ללכת "אֶל הַר הַמּוֹר וְאֶל גִּבְעַת הַלְּבוֹנָה" כהתייחסות פואטית לבשמים ריחניים משובחים באופן כללי.
יש הגוזרים במקום זאת את שם העיר לְבוֹנָה משם הצבע הלבן, אולי על שם סלעי אבן גיר לבנים באזור היישוב (ולמעשה גם שם הבושם נגזר מהצבע הלבן של שָׂרַף עץ הלְבוֹנָה טרם התגבשותו).
בגלל אופיו של האזור, הנמצא במעבר הכרחי הררי ותלול על הדרך הראשית לירושלים, בחר יהודה המכבי לארוב בו לצבא הסלאוקי.
קרב זה נקרא קרב מעלה לבונה.
לבד בברלין הוא ספר מאת הסופר הגרמני הנס פאלאדה, שנכתב ויצא לאור בשנת 1947, לאחר מות מחברו.
הספר הוא רומן היסטורי שעלילתו מתרחשת בימי מלחמת העולם השנייה, ומבוססת על סיפורם האמיתי של אוטו ואליזה המפל, זוג אזרחים ממעמד הפועלים שחיו בברלין ברובע ודינג ושהפיצו ברחבי העיר מאות גלויות הקוראות לסרבנות ולחבלה במקומות העבודה, עד שנתפסו על ידי הנאצים והוצאו להורג במרץ 1943.
הספר תורגם לאנגלית, בשמו המקורי Every Man Dies Alone בשנת 2009, ולעברית בשם לבד בברלין ב-2010. ב-2016 הופק סרט המבוסס על הספר.
בסרט מככבים ברנדן גליסון ואמה תומפסון כזוג המפל, ודניאל בריהל כבלש משטרה שתופס אותם.
העלילה מתארת את חייהם של תושבי ברלין בתקופת הרייך השלישי.
היא מתרכזת בסיפורם של בני הזוג אוטו ואנה קוונגל, שלאחר שאיבדו את בנם, סבאסטיאן, שנהרג בחזית, החליטו להפיץ ברחבי ברלין גלויות בהן הם קוראים להתנגדות לשלטון הנאצי.
קוונגל מקווה כי קוראי הגלויות יפתחו בהתנגדות פסיבית לשלטון, כי גלויותיו יופצו בבתי המלאכה ובמפעלים מיד ליד, וכי הוא ישנה משהו לטובה בעולם שמסביבו.
בפועל מוצאות רוב הגלויות את דרכן אל הגסטפו מיד לאחר גילוין.
אוטו קוונגל שומט בטעות גלויה מכיסו, נתפס על ידי הגסטפו, והוא ואשתו מובלים לכלא פלצנזה, נשפטים בפני בית הדין הנאצי העממי בראשות השופט רולנד פרייזלר (מופיע במקור כפייזלר), ונידונים למוות.
קוונגל מוצא להורג, ואנה נהרגת בתא הכלא בהפצצה אווירית.
סיפורם של בני הזוג קוונגל הוא רק חלק מהסאגה שמגולל פאלאדה.
הוא מתאר את סיפורם של רבים נוספים הלכודים כבני הזוג קוונגל במשטר הבלתי אנושי של חשדנות ומלשינות שהפעיל הרייך השלישי נגד אזרחיו.
כל אלו יוצרים פסיפס אנושי מורכב, המתאר את חיי היום-יום ברייך השלישי, חיים של חשד מתמיד ממלשינות, ושל כפיפות לשרירות ליבם של לובשי המדים, אנשי הגסטפו וה-SS, שאף הם אינם חסינים וצפויים להשפלה ולעינויים.
כמו כן מתאר הספר בפירוט את מערכת המשפט והענישה המושחתת והפגומה.
על אף כל אלו הספר מתאר זיקים של תקווה אנושית.
קוונגל מוצא את שלוות נפש בתא הנידונים למוות, והספר מסתיים בתיאור חייה החדשים של אווה קלוגה בכפר לאחר המלחמה, יחד עם בנה המאומץ, קונו-דיטר, בנו של בארקהאוזן, עבריין צעיר שנמלט מאביו, מההפצצות, ומחיי הכרך אל הכפר, ומוצא שם אפשרות להיוולד מחדש.
הסופר הנס פאלאדה ניהל מערכת יחסים מורכבת עם שר התעמולה הנאצי יוזף גבלס ועם המשטר הנאצי.
במשך תקופה קצרה זכה לחסדו של שר התעמולה, אך לאחר שלא הצליח לכתוב רומן אנטישמי - אותו הזמין גבלס - קיבל נזיפה מן השלטונות.
על כן עבר פאלאדה לגור באחוזה כפרית, כדי לא למשוך תשומת לב יתירה; הדברים שפרסם באותן השנים, היו רחוקים מכל אסוציאציה פוליטית.
לאחר המלחמה, בשנת 1947, החליט פאלאדה ליצור קשרי עבודה עם המשטר החדש של גרמניה המזרחית.
הוא עבר לברלין וחידש בה את קשריו עם המשורר יוהאנס בכר, שמונה לשר התרבות בממשלה הקומוניסטית החדשה.
בכר ניסה לסייע לו בכתיבתו, בכך שנתן לו את תיק הגסטפו של בני הזוג המפל, שבמהלך המלחמה הביעו התנגדות להיטלר באמצעות הפצת גלויות עם מסרים אנטי-נאציים ברחבי ברלין.
פאלאדה שקע בכתיבת הספר על חייהם של בני הזוג, והשלים את כתיבתו בתוך 24 ימים, אך זמן קצר לאחר מכן מת.
מדובר ברומן אנטי-נאצי חריף, אף שבימי הרייך השלישי פאלאדה נמנע כאמור מכל כתיבה פוליטית.
על כך כתבה גיטה אבינור: "אחר המלחמה, כידוע, מלאה גרמניה אנטי-נאצים, אשר משום מה כמעט ולא הורגשו בה ב-12 שנות הרייך בן אלף השנים."
"לבד בברלין" יצא לאור לאחר מותו של פאלאדה והיה לרב-מכר בגרמניה.
הספר נחשב ליצירת מופת, וזכה לכך שהסופר פרימו לוי, ניצול אושוויץ, כתב כי "זהו הספר הטוב ביותר שנכתב אי פעם על אודות ההתנגדות הגרמנית לנאציזם".
בשנת 2009 התחדש העניין ביצירותיו של פאלאדה מחוץ לגבולות ארצו.
תרגום הספר לאנגלית הפך לאחד האירועים הספרותיים הבולטים בשנת 2009. הספר הגיע לראש רשימות רבי המכר הן בבריטניה והן בארצות הברית, וזכויות ההסרטה שלו נרכשו על ידי המפיקים סטיבן ארנדט ווינסנט פרז.
העניין המחודש בפאלאדה בארצות דוברות אנגלית הביא לתרגום הספר "לבד בברלין" גם לעברית על ידי יוסיפיה סימון.
התרגום יצא לאור בשנת 2010, ומאוחר יותר עובד על ידי שחר פנקס למחזה שהועלה בשנת 2016
בדיקה מחודשת של כתב היד, השמור בספריה הלאומית בברלין, שנערכה בשנת 2011, העלתה כי הוא כולל פרק (מס' 17 במקור) שלא התפרסם עם הפרסום הראשון של הספר בשנת 1947. שם הפרק: "גם אנה קוונגל משתחררת".
הפרק מתאר את ניסיונה של אנה קוונגל להשתחרר מחברותה ב'ליגת הנשים הנאציונל-סוציאליסטית', לפני שהיא ואוטו בעלה פתחו במבצע הפצת גלויות ההמרדה.
בנסיבות פרסום הספר, בסמוך לאחר המלחמה, ולאחר מות הסופר, נראה כי העורך גנז את הפרק הזה, על מנת שלא להדגיש את העובדה כי בגרמניה הנאצית, גם דמויות "חיוביות" כקוונגלים, השתייכו לארגונים נאציים.
הפרק תורגם לעברית והופיע במדור הספרות במוסף 7 לילות של העיתון ידיעות אחרונות באפריל 2011. הפרק שנגנז בספר מופיע בסרט המבוסס על הספר.
לבד על מאדים הוא ספר מתח ומדע בדיוני, ספרו הראשון של אנדי ויר.
הספר יצא לאור בשנת 2011 באנגלית והגרסה העברית ראתה אור בשנת 2014 בהוצאת "הכורסא".
הספר מספר על משימה מאוישת למאדים וניסיונותיו של אחד האסטרונאוטים שננטש לבדו בעקבות תאונה, לשרוד.
על בסיס הספר הופק סרט הקולנוע "להציל את מארק וואטני" בבימויו של רידלי סקוט ובכיכובו של מאט דיימון.
בתור ספר מדע בדיוני, הספר יוצא דופן בדיוק המדעי שלו ובדגש שהוא שם על הפן המדעי.
הספר מספר אודות האסטרונאוט מארק וואטני שננטש על מאדים, שורד שם במשך שנתיים, ולבסוף מחולץ על ידי חבריו.
מארק וואטני, בוטנאי ומהנדס מכונות בשירות נאס"א יוצא למאדים למשימה צוותית בשם "אָרֶס 3".
אורכה המתוכנן של המשימה הוא חודש, אך כשבוע לאחר הנחיתה המוצלחת, מכה סופת אבק באזור המגורים, ומאלצת את הצוות לחזור אל "הרמס", ספינת האם המקיפה את מאדים.
הרוח החזקה מרסקת את האנטנות שעל גג מגורי הצוות, ואנטנה חדה מחוררת את חליפתו של וואטני.
כשהוא לא נמצא, מחליטה מפקדת המשימה להמריא בלעדיו בשל הסכנה ליתר אנשי הצוות.
וואטני מתעורר לאחר שאיבד הכרה ומבין שננטש ושעליו לדאוג לעצמו.
בשלב ראשון מנסה וואטני ליצור קשר עם כדור הארץ.
לאחר שהוא נכשל, הוא מבין שעליו לדאוג להישרדותו.
הוא מוצא במטען תפוחי אדמה המתאימים לגידול ומתחיל לגדל אותם בתוך המגורים.
הוא משתמש באדמת מאדים, מעט אדמה מכדור הארץ, הצואה שלו ושל חבריו למסע, ופסולת מזון בתור מצע הגידול, ומצליח לייצר מים משאריות דלק מרכב החלל בו נחת ומחמצן המופק מאטמוספירת מאדים.
הוא מבצע חישובים מדויקים על מנת לחשב את כמות האוכל שיצליח לייצר כך, ומוודא שיהיה לו מספיק אוכל כדי לשרוד עד משימת מאדים הבאה, שהוא מקווה שתגיע לחלץ אותו.
וואטני מתכנן לנסוע 3,200 ק"מ למכתש סקיאפארלי, המקום שבו מתוכננת לנחות המשימה הבאה, "ארס 4", כ-4 שנים מאוחר יותר.
הוא משנה את אחד הרוברים שנשארו על מאדים ממשימתו כדי שיתאים למסע הארוך.
הוא מוסיף לוחות סולאריים ומצבר נוסף ומבצע נסיעת מבחן ארוכה ונוסע לאזור שבו נחתה פאת'פיינדר, גשושית לא מאוישת.
שם הוא אוסף את הגשושית ואת הרובר הקטן שהגיע איתה, סוג'ורנר.
כשהוא מגיע למגורים הוא מצליח להשמיש את פאת'פיינדר לצורך תקשורת עם נאס"א.
תוכנית ראשונה - שליחת חללית אספקה
עוד לפני שוואטני מצליח ליצור קשר עם נאס"א, מבינים שם שוואטני בחיים על פי צילומי לוויין של מאדים.
הם מכינים כלי לא מאויש שיביא אספקה ומזון לוואטני עד שמשימת ארס 4 תגיע.
כמו כן הם מתכננים שינוי בארס 4 כך שצוות המשימה יוכל לאסוף אותו מבלי שיצטרך להגיע בכוחות עצמו למכתש סקיאפארלי.
כשנוצר הקשר אנשי נאס"א מספרים לו על התוכנית ושומעים על גידול תפוחי האדמה שלו.
בשלב זה נראה שיהיה לוואטני די מזון עד להגעת חללית האספקה, והתוכנית אמורה להצליח.
שתי תקלות לא צפויות מכשילות את התוכנית:
כאשר וואטני אוסף את יבול תפוחי האדמה השני שגידל, חולשה ביריעת האיטום של אחד ממנעלי האוויר מתפרצת.
עקב שינויי הלחצים, וואטני נורה למרחק וכמעט נהרג.
וואטני שורד ומתקן את הנזק שנגרם למגורים, אך שתילי התפודים מתים.
למרות זאת ניתן עדיין לשלוח לואטני אספקה בהתאם לתוכנית המקורית, אך צריך להאיץ אותה.
האצת התוכנית כוללת ויתור על חלק מהבדיקות.
כתוצאה מכך חללית האספקה עבור וואטני מתפרקת בהמראה.
לנאס"א אין טיל נוסף שיכול לשגר מטען למאדים ויהיה מוכן לשיגור בזמן הנדרש ולכן אין אפשרות לשלוח אספקה לוואטני.
מינהל החלל הסיני מציע עסקה לנאס"א במסגרתה הם יספקו טיל מתאים לשיגור חללית אספקה.
אולם לא נותר מספיק זמן לפיתוח חללית שתנחת ברכות על פני מאדים ולכן נאס"א מתחילה לפתח חללית שתנחת בהתרסקות, מתוך תקווה שהמזון בחללית ישרוד את ההתרסקות וואטני יוכל להשתמש בו ולשרוד.
מציאת חלופה נוספת והבחירה בה
בינתיים, אסטרודינמיקאי בשם ריץ' פרנל מגלה מסלול מקלעת כבידתית שיחזיר את הצוות של הרמס, כדי לאסוף את וואטני מבלי שהיה צורך להסתמך על אספקה שתנחת בהתרסקות.
לצורך כך, חללית האספקה הסינית תצטרך להיפגש עם הרמס ולהעביר לה אספקה.
כעת עומדות שתי חלופות בפני הנהלת נאס"א: שליחת אספקה שתתרסק על מאדים או החזרת צוות ארס 3 למאדים כדי להציל את וואטני.
לשתי החלופות נחוץ המאיץ הסיני, כך שיש צורך לבחור באחת מהן.
החלופה השנייה מסכנת את כל חברי הצוות, ולכן מנהל נאס"א מחליט לבחור בראשונה, אולם מנהל הטיסה של ארס 3 שולח בחשאי דואר אלקטרוני להרמס ובו מפורט המסלול של ריץ' פרנל.
חמשת אנשי הצוות מחליטים לחזור למאדים כדי הציל את וואטני למרות הסיכון הכרוך בכך.
הם מנווטים את הספינה לפי המסלול של פרנל וכך לא נותרת לנאס"א ברירה אלא לשתף איתם פעולה.
בנאס"א מכינים לשיגור את גשושית האספקה שתיפגש בדרך עם הרמס.
וואטני ממשיך להתאים את הרוברים למסע ארוך, כיוון שהתוכנית החדשה דורשת ממנו להמריא ממאדים באמצעות רע"מ (רכב עזיבת מאדים) שנמצא במכתש סקיאפארלי ולהיפגש עם הצוות על הרמס המקיפה את מאדים.
הרע"מ נחת כ-18 חודשים לפני תחילת משימת "ארס 4", כדי לייצר דלק מהמימן שבאטמוספירת מאדים.
בזמן שוואטני עובד על הרובר, הוא מקצר בטעות את המעגלים החשמליים של הפאת'פיינדר, וכך אובדת לו התקשורת עם כדור הארץ.
רכב האספקה עוגן בהצלחה בהרמס.
בזמן שוואטני מתכונן לעזוב למכתש סקיאפארלי, נאס"א מגלה שסופת חול מתקרבת למסלולו של וואטני, שעתיד לנסוע ברובר שהתאים לצורכי המשימה.
הסכנה הטמונה בסופת החול היא שאבק וחול יסתירו את השמש ויפחיתו את יעילותם של הלוחות הסולריים לרמה שתוביל לכך שוואטני ייתקע, אך לנאס"א אין דרך להזהיר אותו מפני הסכנה.
בהתאם לתוכנית, ואטני מחבר את שני הרוברים לכדי רכב גדול אחד ויוצא למסע בן 3,200 קילומטר לעבר מכתש סקיאפארלי.
בזמן חציית ערביה טרה, וואטני מבחין בסופה שנצפתה על ידי נאס"א ומבצע הערכה לגבי כיוונה ועוצמתה.
הערכותיו של וואטני מתבררות כנכונות, והוא עוקף את הסופה.
לקראת סוף המסע וואטני שורד התהפכות של הרובר.
לבסוף הוא מצליח להגיע אל הרע"מ של "ארס 4" ולחדש את הקשר עם סוכנות החלל.
נאס"א שולחים לוואטני הנחיות לביצוע שינויים קיצוניים ברע"מ כדי להפחית ממשקלו וכדי שיוכלו להטיס אותו לכיוון הרמס.
בתכנון הנחיות אלה, מופיע פתח גדול ברע"מ ווואטני מכסה אותו בבד המגורים.
במהלך השיגור, הבד נקרע מה שגורם לרע"מ להגיע במסלול נמוך מכדי שההרמס תוכל לחלץ את וואטני.
לואיס מפתחת תוכנית הכוללת הפעלת מדחפי הגובה, התאמת המהירות למהירות הרע"מ, ואז פיצוץ חור במנעל האוויר הקדמי של הרמס עם פצצת חמצן וסוכר מאולתרת.
מומחה הפח"ר (פעילות חוץ-רכבית) של המשימה, קריס בק, יצא לחלל קשור בחבל, ומשתמש ביחידה לניווט מאויש על מנת להגיע לוואטני.
ברשומת היומן האחרונה שלו, וואטני מתאר את ההתרגשות מהצלתו.
רוב הספר בנוי מרשומת יומן (בדיוניות) של מארק וואטני המתארות את קורותיו על מאדים.
התיאור הוא בגוף ראשון ובלשון עבר (כל רשומה כאילו נכתבה זמן קצר לאחר האירועים שהיא מתארת).
כל פרק מכיל בדרך כלל מספר רשומות.
האירועים בהרמס ובכדור הארץ מתוארים מהצד (מספר כל יודע).
כך גם האירועים במאדים שקדמו לנטישתו של וואטני וחלק קטן מהאירועים על מאדים לאחר מכן.
חלק קטן מהעלילה מועבר על ידי רשומות יומן של פאת'פיינדר ותעוד ההתכתבות דרכו של וואטני עם נאס"א.
הספר מתאר אירועים על מאדים (מישור אקידיליה, ערביה טרה, מכתש סקיאפארלי, ארס ואליס והדרכים ביניהם), הרמס וכדור הארץ (מטה נאס"א, JPL, סין ועוד).
המעבר ממקום למקום מתבצע בדרך כלל בין הפרקים.
לרוב מספר פרקים ברצף מוקדשים לאותו מקום.
התנועה בזמן היא ליניאירית ברובה, אך הספר מכיל שני פלשבקים:
האירועים במאדים שקדמו לנטישתו של וואטני מתוארים באמצע הספר.
יצור בד המגורים (שהתרחש מספר שנים לפני האירועים בספר) וקורותיו עד הרגע בו פגם ביצור ושימוש יתר מובילים לפיצוץ המגורים, מתואר באמצע הספר.
גם וואטני ברשומות היומן שלו מספק פרטים על העבר.
המעברים בין המקומות השונים מלווים לעיתים בחזרה קצרה בזמן כדי לתאר את אותו זמן במקומות שונים.
הספר לא מציין במפורש את זמן התרחשות האירועים, מההקשר ברור כי מדובר בעתיד הקרוב.
אולם הספר מזכיר את חג ההודיה.
מאזכור זה ניתן להסיק תאריכים של אירועים מסוימים בספר.
הספר גם מציין נתוני מסלול של מאדים וכדור-הארץ (כגון זמן השידור בניהם).
ויר שרצה לכתוב בצורה ריאליסטית ככול הניתן, כתב נתונים אלה על פי נתוני מסלול אמיתיים (חזויים).
לפי נתונים אלה משימת ארס-3 מתרחשת בשנת 2035. קורא בשם קאני ריי פענח את השנה על פי הנתונים.
לאחר מכן לאורה ברוק מנאס"א פרסמה תיאור מדויק של המסלול של הרמס הכולל תאריכים מדויקים.
מליסה לויס - מפקדת המשימה והגאולוגית שלה.
שומרת על ריחוק פיקודי מסוים משאר הצוות.
וואטני מתאר אותה כדוגמת מופת של מפקדת.
מארק וואטני - הגיבור הראשי.
בוטנאי ומהנדס המכונות של המשימה.
משכיל ויצירתי, חזק אופי ובעל תושייה, אהוב מאוד על חבריו למשימה.
מתמודד בהצלחה עם מצבים קשים מאוד.
עם זאת לא מדובר בעל-אדם.
לעיתים, במצבים הקיצוניים אליהם נקלע, הוא טועה, נשבר, מתייאש, בוכה ומתפרץ בזעם.
אולם, הוא תמיד מתעשת במהרה וחוזר להתמודד עם הבעיה.
וואטני מקבל באופן מוחלט את סמכות המפקדת הישירה שלו אך לא שום סמכות אחרת.
ריק מרטינז - טייס המשימה וסגן המפקדת.
הוא וואטני נהנים להקניט זה את זה.
אלכס ווגל - כימאי המשימה והנווט שלה.
גרמני סטריאוטיפי, מודע וגאה בכך.
בת' יוהנסן - מפעילת המערכת של המשימה.
וואטני מתאר אותה כמוכשרת וחזקה מאוד, אך חושב שהיא צריכה להיות פחות "חנונית"
קריס בק - רופא המשימה ומומחה הפח"ר שלה.
מתאהב בבת' יוהנסן, ולבסוף בעצתו של וואטני יוזם קשר איתה והם הופכים לזוג.
הדבר מנוגד לנוהלי המשימה, אך מפקדת המשימה מאשרת את זה, תחילה בשתיקה ולאחר מכן בפה מלא.
טדי סנדרס - מנהל נאס"א.
רואה את טובת המערכת בכללותה לנגד עיניו, לעיתים באופן מעט ציני.
ונקט קפור - מנהל משימות מאדים של נאס"א.
מקבל את סמכות הממונה עליו, נעים הליכות.
מיץ' הנדרסון - מנהל משימת ארס 3 (על כדור-הארץ).
אדם לא נעים אל סביבתו, כופר בסמכות הממונים עליו ומתעמת איתם מספר פעמים.
מאמין שלמפקדת המשימה בשטח צריכה להיות עצמאות מלאה.
מינדי פארק - עובדת בניטור לוויינים.
לאחר שמזהה כי וואטני שרד, היא ממונה להיות אחראית על המעקב אחריו.
עד הזיהוי של וואטני היא מרגישה שעבודתה הטכנית לא תואמת את השכלתה הגבוהה.
לאחר מכן, כשהיא הופכת לחלק מצוות ניהול המשבר, היא מרגישה לא בנוח מוקפת באנשים בכירים ממנה בהרבה.
אנני מנטרוס - דוברת נאס"א.
מרגישה לא בנוח להיות האדם היחיד חסר רקע מדעי או טכנולוגי בסביבתה.
מתייחסת בשנאה ובבוז לשאר צוות הניהול הבכיר של נאס"א.
מצדדת בהנדרסון באימותיו מול ההנהלה אך לא מיחסת להם חשיבות רבה כמותו.
ברוס נג - מנהל המעבדה להנעה סילונית (JPL).
ריץ' פרנל - מהנדס מסלול בנס"א.
הוגה את התמרון שמחזיר את וואטני הביתה.
בספר מוזכרות עוד דמוית רבות כמעט מבלי לספק פרטים עליהן.
ביניהן עובדי נאס"א, עובדי מינהל החלל הסיני, בני משפחה של האסטרונאוטים, כתבים ועוד.
הספר מזכיר ומסביר מספר מונחים וטכנולוגיות הקשורים לאסטרונומיה ומסע בחלל.
חלקם קיימים במציאות וחלקם קיימים רק בעולם שמתואר בספר.
כל הארגונים המוזכרים בספר קיימים במציאות.
נאס"א - סוכנות החלל של ארצות הברית
JPL - המעבדה להנעה סילונית של נאס"א.
הגוף האחראי על פיתוח רכבי החלל הלא מאוישים של נאס"א.
הספר מכנה כלי רכב אלה גשושויות אף על פי שחלקם לא עונים על ההגדרה.
איס"א - סוכנות החלל האירופית
CNSA - מינהל החלל הסיני
משימת ארס - סדרת משימות מאוישות למאדים.
בעולם הספר אלה הן המשימות המאוישות למאדים הראשונות בהיסטוריה.
הספר עוסק במשימה השלישית (ארס 3).
משימת איגלאי - משימה של נאס"א לחקר שבתאי המבוטלת בשל הצורך להשתמש במאיץ שלה כדי לשגר אספקה למרק וואטני.
השיגור נכשל בסופו של דבר.
טיאנן-שאן - משימה סינית לחקר השמש.
המשימה מבוטלת בשל הצורך להשתמש במאיץ שלה כדי לשגר אספקה לצוות ארס בדרכם חזרה להציל את וואטני.
תוכנית אפולו - המשימות המאוישות היחידות לירח (במציאות).
וואטני מזכיר אותן מספר פעמים לצורך השוואה עם משימות ארס.
מארס פאת'פיינדר - גשושית שלנשלחה למאדים שכללה את הרובר הראשון שנסע על מאדים - סוג'ורנר.
וואטני מאתר את הגשושית ומשתמש בה לצורך תקשורת עם כדור הארץ.
אופורטוניטי - רובר שנשלח למאדים במסגרת תוכנית מארס רובר של נאס"א.
וואטני שוקל לעבור דרכו כדי להשתמש בו לצורך תקשורת אך מוותר על הרעיון.
הרמס - רכב החלל שמטיס את האסטרונאוטים למאדים וחזרה.
הרכב לא נחת על מאדים או כדור הארץ אלה רק נוסע הלוך ושוב, לכן הוא משמש את כל משימות ארס.
כלי דומה מעולם לא נבנה במציאות.
לצמד תא הפיקוד-יחידת השרות של חללית אפולו היה תפקיד דומה בטיסה לירח, אך הוא היה פשוט וקטן בהרבה.
הרמס דומה בגודלה ובמערכת קיום החיים בה לתחנת החלל הבינלאומית אולם בשונה ממנה, הרמס צריכה להיות מוגנת מקרינת חלל, מה שאמור להגדיל את מסתה בהרבה (בטכנולוגיה הקיימת).
מנוע רקטי - הספר מתאר מספר מנועים רקטיים הפועלים על דלקים שונים.
מנוע יונים - מנוע חלל שמשליך יונים במהירות גבוהה כדי ליצור דחף.
המנוע יוצר דחף קטן אך קבוע וצריכת המסה שלו נמוכה מזו של מנוע רקטי.
לכן בטווח ארוך הוא יכול להיות יעיל ומהיר יותר ממנוע רקטי.
בספר מנוע כזה משמש כדי להניע את הרמס.
במציאות מנועים כאלה קיימים אך הם קטנים בהרבה.
הם משמשים רק רכבי חלל לא מאוישים ובעיקר לצורך תיקוני מסלול של לוויינים.
השימוש בהם זול יותר אך איטי יותר ממנעים רקטיים.
מנוע היונים בספר הונע על ידי יוני ארגון.
רי"ם - רכב הירידה למאדים.
רכב חלל קטן בו האסטרונאוטים משתמשים כדי לנחות על מאדים.
הכלי מונע על ידי דלק המבוסס הידרזין.
וואטני משתמש בעודפי הדלק שלו כדי לייצר מים.
אמנם משימות מאוישות לעולם לא נחתו על מאדים, אבל כלים דומים שימשו גשושיות כדי לנחות על מאדים.
זרז אירידיום - זרז המשמש את הרי"ם להפקת מימן מהידרזין.
וואנטי משתמש בזרז כדי להפריד את המימן טרם שרפתו עם החמצן להפקת מים.
למעשה הידרזין הוא חומר דליק ומים הם בין תוצרי הבערה שלו כך שאין צורך בזרז האירידיום כדי להפיק מים מהידרזין ומימן.
רע"ם - רכב העלייה ממאדים.
חללית גדולה שנחתה על מאדים לפני האסטרונאוטים ומחזירה אותם להרמס בסוף המשימה.
בספר מתארים שני רע"מים, זה של ארס 3 (שמסיע את כל חברי הצוות פרט לוואטני) וזה של ארס 4 (שמסיע את וואטני).
אף כלי בגודל דומה לא נחת מעולם על אף גורם שמיים.
הכלי גדול ביותר שנחת על גורם שמיים היה יחידת הירח של חללית אפולו אך גם היא קטנה במידה משמעותית מהרע"ם.
מפעל הדלק של הרע"ם - מכשיר כימי בתוך הרע"ם המשתמש בתגובת סבטייה כדי ליצר דלק מהאטמוספירה של מאדים.
הדבר מאפשר להביא מכדור הארץ רק חלק קטן מהדלק שהרע"ם צריך.
מכשירים כאלה קיימים במציאות אך מעולם לא נוסו על מאדים.
וואטני משתמש במכשיר זה כדי לאסוף פחמן דו-חמצני מהאטמוספירה של מאדים לצורך הפרדת החמצן ממנו (על ידי המחמצן) ויצור מים מהחמצן יחד עם המימן שאסף מההידרזין שהיה ברי"ם.
גר"ת - מְחוֹלֵל חשמל המבוסס על התפרקות רדיואקטיבית ומזין את מפעל הדלק של הרע"ם.
מכשיר כזה קיים במציאות ומשמש כמקור אנרגיה למשימות לא מאוישות בחלל (למשל בקיוריוסיטי).
וואטני משתמש בו כדי לחמם את הרובר במסעותיו.
המגורים - יחידת מגורי האסטרונאוטים על מאדים.
אף מבנה בסדר גודל דומה לא נבנה במציאות על שום גורם שמיים.
אולם גודלו ומערכות קיום החיים בו דומות לאלו של תחנת החלל הבינלאומית.
מווסת האטמוספירה - מכשיר הדואג לכך שריכוז הגזים השונים במגורים יהיה מתאים לבני אדם.
וואטני מתאים מכשיר זה לצרכיו במספר הזדמנויות.
מכשירים דומים קיימים בתחנת החלל הבינלאומית ובצוללות גרעיניות.
המחמצן - מכשיר המפיק חמצן מהפחמן הדו-חמצני במגורים.
מכשיר זה שונה מהותית מהמכשירים הקיימים במציאות להפקת חמצן במשימות בחלל ובצוללת.
המכשירם הקיימים מפיקים חמצן מתרכובות מוצקות או נוזליות המהוות חלק מהאספקה, בעוד שהמחמצן בספר ממחזר כ-100% מהחמצן שנפלט מהגוף בצורת פחמן דו-חמצני (למעשה חלק מהחמצן נפלט מהגוף כמים, אך הספר לא מפרט איך הוא מוחזר משם).
במציאות קיימים מכשירים פשוטים למדי שיכולים למחזר כ-50% מהחמצן בפחמן הדו-חמצני על ידי פרוקו לחמצן ולפחמן חד-חמצני (מכשיר ניסיוני כזה, בשם MOXIE, שולב במשימת מארס 2020), אולם תהליכים למחזור 100% מהחמצן מסובכים מדי וכיום אינם מתאימים למשימת חלל.
למעשה, אין צורך במשימה כמו ארס למחזר 100% מהחמצן.
ניתן להביא את החמצן הנדרש למסע בצורת מים, ומשקלו יהיה דומה למשקל המזון הנדרש למסע.
כמו כן על מאדים יש אספקה לא מגבלת של פחמן דו-חמצני (האטמוספירה) וניתן להפיק ממנו חמצן (ולהשליך את שאריות הפחמן החד-חמצני).
משחזר המים - מכשיר שאוסף את אדי המים מהמגורים ומייצר מהם מים ראויים לשתייה.
מכשירים דומים קיימים בתחנת החלל הבינלאומית.
החווה הסולרית - מערך תאים סולריים המספק חשמל למגורים.
מערכים כאלה קימים במציאות ומשימות חלל רבות משתמשות בהם.
תא דלק מימני - תא דלק המכיל מימן חמצן ומים המשמש מצבר שאוגר את האנרגיה המופקת מהחווה הסולרית ביום ומספק אותה למגורים בליליה.
התגובה המתרחשת בתא היא: .
וואטני שוקל להשתמש בתאי הדלק כמקור מים אך מוותר בגלל הצורך שלו בתאים.
תאי דלק כאלה קיימים במצאות.
בד המגורים - אריג סינתטי דק, חזק, קל וגמיש ממנו בנויים המגורים.
האריג אטום לקרינה המזיקה שעל מאדים.
אין כיום במציאות דרך לחסום את הקרינה הזאת בעזרת אריג כזה.
מכאן אפשר להסיק שבד המגורים מעביר את אור השמש, דבר מאוד לא סביר כייון שבד המגורים אטום לקרינה באנגריה גבוהה בהרבה, וחומרים אטומים לקרינה באנרגיה גבוהה כמעט תמיד אטומים לקרינה באנרגיה נמוכה יותר.
יתר על כן, מראש לא הייתה סיבה לתכנן את בד המגורים שקוף לאור השמש.
הרוברים - שני רוברים המשמשים את האסטרונאוטים במאדים.
הרוברים גדולים משמעותית מכל רובר שנסע על גרם שמיים במציאות.
כמו כן הם מדוחסי אוויר בשונה מהרוברים הקיימים במציאות.
העובדה שיש 2 רוברים מאפשרת לאסטרונאוטים לנסוע למרחק ממנו הם לא יוכלו לחזור ברגל במקרה שהרובר יתקע, כי אז יוכלו האסטרונאוטים האחרים לחלץ אותם, זאת בשונה מהמצב בתוכנית אפולו, בה האסטרונאוטים לעולם לא נסעו ברובר שלהם למרחק שממנו לא יכלו לחזור ברגל.
וואטני משתמש באחד הרוברים לחלקי חילוף עבור השני אותו הוא מתאים למסעותיו.
בסופו של דבר הוא רותם את הרוברים זה אל זה כדי לבצע את המסע למכתש סקיאפארלי.
וואטני משתמש ברובר גם כמחסה לעצמו ולתפוחי האדמה שלו כשהמגורים לא שמישים.
אוהלי חרום נשלפים - אוהלים בנויים מבד מגורים וניתנים לחיבור לרוברים.
נועדו למקרה של תקלה באחד מהרוברים ולא ניתן לשהות בו.
האסטרונאוטים ברובר יכולים לעבור אליו עד לחילוצם.
וואטני מתאים אותם לצרכים שונים ובהם גידול תפוחי האדמה.
חליפת טיסה - חליפת חלל המשמשת את האסטרונאוטים בעת טיסה.
חליפת פח"ר - חליפת חלל מתקדמת המשמשת את האסטרונאוטים בעת פח"ר (פעילות חוץ רכבית).
החליפה כבדה ומסובכת יותר מחליפת הטיסה.
לרשות וואטני עומדות שש חליפות פח"ר כיוון שחבריו למסע נסעו עם חליפות הטיסה שלהם והותירו את חליפות הפח"ר במגורים.
חליפת הפח"ר מכילה טכנולוגיות רבות, למשל מערכת מעקב על המצב הגופני של האסטרונאוט, מצלמה, צג מובנה בזגוגית הפנים, מערכת בקרת אטמוספירה ועוד.
מסנני פחמן דו-חמצני - מסננים כימים המוכנסים לחליפה.
המסננים הם חד-פעמיים (בשונה ממערכות לסילוק הפחמן הדו-חמצני במגורים).
לוואטני יש מלאי גדול אך לא בלתי מוגבל של מסננים כאלה.
בעת כתיבת הספר, בנאס"א עמלו על פיתחה של חליפת חלל שלא דורשת מסננים מתכלים לפחמן דו-חמצני, אלא מסננת אותו באופן פיזיקלי ומשליכה אותו לאטמוספירה.
המחבר לא היה מודע לפיתוח זה.
מנעל אוויר - התקן אשר מאפשר מעבר בין אזורים מדוחסי אוויר וסבביתם.
התקנים כאלה משמשים כמעט בכל משימה מאוישת מודרנית לחלל.
בספר מופיעים מספר מנעלי אוויר: במגורים, ברוברים, באוהלי החרום ובהרמס.
חלק ממנעלי האוויר פשוטים יותר מהאחרים ומאבדים אוויר בכל כניסה/יציאה בעוד שמנעלי האוויר המשוכללים יותר לא מאבדים אוויר.
שרף איטום - דבק חזק, אטום וגמיש המתמצק במהירות.
הדבק מורכב משני חומרים נוזליים שמתמצקים כשמערבבים אותם.
הדבק משמש את וואטני לתיקונים הדורשים איטום.
נגדים - הספר מדגים איך ניתן להתאים את ההתנגדות של נגדים על ידי חיבורם בטור ובמקביל.
הוא גם מדגים שניתן להשתמש בהם בתור גוף חימום.
סרט דביק - סרט דביק רגיל המשמש את וואטני לאינספור תיקונים.
וואטני משבח את הורסטיליות שלו ומדגיש שמדובר במוצר הפשוט שנמצא בשימוש רחב ולא בגרסה מתקדמת שלו שיוצרה עבור נאס"א.
מכונה פשוטה - הספר מדגים איך כוח ניצב המופעל על חבל מתוח יכול ליצר משיכה חזקה בהרבה.
מקלעת כבידתית - שימוש בגרביטציה של גרמי שמיים כדי לקצר את זמן הטיסה וצריכת הדלק של חללית.
בספר, מהנדס בנאס"א בשם ריץ' פרנל מתכנן מקלעת כבידתית כדי להחזיר את הצוות של הרמס 3 למאדים לפני שוואטני ימות ברעב.
קוד ASCII - קוד המתאים לכל תו במחשב מספר מ-0 עד 255. וואטני משתמש בקוד זה כדי לתקשר עם נאס"א באמצעות המצלמה של פאת'פיינדר.
לא היה לוואטני כל צורך לבחור בקוד זה.
הוא היה יכול לקודד את כל התווים שהיה לו צורך בהם על ידי מספרים מ-0 עד 99 ולהעביר את המידע בצורה נוחה יותר וחסינה יותר לטעויות.
אולם קוד ASCII הוא הקוד הבסיסי לטקסט בעולם המחשבים, והכנסותו לספר הרחיבה את השכלתם של הקוראים שלא הכירו אותו.
סול - יממה שימשית במאדים.
מוגדרת באופן דומה ליממה על כדור הארץ כזמן מחזור אחד של מופע השמש על מאדים.
ארוכה מעט יותר מיממה על כדור-הארץ.
כשהאסטרונאוטים נמצאים על המאדים הם מונים את הזמן ביחידה זו.
כל רשומת יומן של וואטני על מאדים מציינת את מספר הסול שלה מתחילת המשימה.
רשומת היומן האחרונה של וואטני נכתבת על הרמס ומציינת את יממת המשימה לפי יחדות של יממות כדור הארץ ולפי המיניין על הרמס.
לפי הקפיצה במספר ניתן להבחין בהפרש האורכים בין היממות.
פח"ר - פעילות חוץ רכבית.
פעילות של אסטרונאוט מחוץ לאזור מדוחס אוויר (חללית/מגורים/רובר).
רוב הפח"רים המתוארים בספר מבוצעים על ידי וואטני במאדים.
במציאות פח"ר בוצע רק בחלל ועל הירח למטרות מחקר ותחזוקה.
כיום פח"רים מבוצעים בתחנת החלל הבינלאומית בעיקר לצורכי תחזוקה.
דימוס ופובוס - שני ירחי מאדים.
וואטני מזכיר אותם כאשר הוא משתמש בגדול מביניהם (פובוס) לצורך ניווט.
לוויר היה חשוב מאוד שהספר יהיה מציאותי ככול הניתן.
הוא ערך תחקיר מקיף ומפורט, תכנן את הפרטים המדעיים בספר בקפידה ופרסם את הספר באתר האינטרנט שלו טרם פרסומו הרשמי לצורך קבלת משוב מהקוראים.
כתוצאה מכך, רמת הדיוק המדעי בספר דומה לזאת המצופה מספר מדע פופולרי והרבה מעבר למקובל בספרי מדע בדיוני.
עם זאת, במספר נקודות ויר הקריב את הדיוק המדעי והמצאותיות לטובת העלילה:
סופות חול במאדים אינן מסוגלות לעשות את הנזק שעשתה הסופה בתחילת הספר.
אומנם ישנן סופות במהירות הזאת, אך מפני שאטמוספירת מאדים דלילה פי 100 מזאת של כדור-הארץ הן חלשות בהרבה.
ויר, כינה אי דיוק מדעי זה בשם החירות הדרמטית שהרשה לעצמו, שכן בלעדיו העלילה לא הייתה אפשרית.
טכנולוגיה דומה לבד המגורים המתואר בספר לא קיימת במצאות כיום.