tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לאחר שהאירוע הקודם של המלודיפסטיבלן נערך בעיר הבירה בלבד עקב מגפת הקורונה בשוודיה, תוכנן השנה לחזור לשיטה המסורתית של אירוח התחרות שביב שש ערים שונות במדינה (מאלמה, גטבורג, לינקפין, לידקפין, ארנחולדסביק וסטוקהולם).
בדומה לשנים הקודמות, המהדורה הזו של כללה ארבעה מקצים, חצי גמר וגמר.
השנה השתתפו בה 28 אמנים ושירים, ומתוכם רק שנים-עשר עלו לגמר.
ב-24 בספטמבר 2022 נבחרו פראח עבדי ויספר רנדאל להנחות את ערבי התחרות.
ההכנסות מהצבעות הקהל נתרמו לסיוע הומניטרי עבור אוקראינה במלחמתה נגד רוסיה.
החל מהמקצה השני נתרמו חלק מההכנסות גם לנפגעי רעידות האדמה בטורקיה ובסוריה (2023).
+ערבי התחרותמופעתאריךעיראצטדיוןמקצה ראשון4 בפברואר 2023גטבורגסקנדינביוםמקצה שני11 בפברואר 2023לינקפיןסאב ארנהמקצה שלישי18 בפברואר 2023לידקפיןפארבנקן לידקפין ארנהמקצה רביעי25 בפברואר 2023מאלמהמאלמה ארנהחצי גמר4 במרץ 2023ארנחולדסביקהגלונדס ארנהגמר11 במרץ 2023סטוקהולםפרנדס ארנה
ב-26 באוגוסט 2022 פתחה SVT את תקופת הגשת המועמדויות להשתתפות בקדם.
המועד האחרון היה ב-16 בספטמבר, והחלק השני של האמנים המועמדים להשתתפות בקדם הורכב מכאלו שהוזמנו במיוחד על ידי רשות השידור השוודית.
היא ציינה לאחר מכן כי התקבלו למעלה מ-2,800 מועמדויות, שנבחנו כל ידי ועדה מקצועית בראשות מפיקת הקדם, קארין גונארסון.
המחצית הראשונה של מתמודדים הוכרזה על ידי SVT ב-29 בנובמבר 2022, ואילו המחצית השנייה נחשפה למחרת.
המקצה הראשון התקיים ב-4 בפברואר 2023 בסקנדינביום שבגטבורג.
בסך הכל הובאו למערכת הניקוד 9,852,321 הצבעות מ-525,532 מכשירים שונים.
המקצה השני התקיים ב-11 בפברואר 2023 בסאב ארנה שבלינקפין.
בסך הכל הובאו למערכת הניקוד 10,108,443 הצבעות מ-527,368 מכשירים שונים.
המקצה השלישי התקיים ב-18 בפברואר 2023 בפארבנקן לידקפין ארנה שבלידקפין.
בסך הכל הובאו למערכת הניקוד 9,522,729 הצבעות מ-512,158 מכשירים שונים.
המקצה הרביעי התקיים ב-25 בפברואר 2023 במאלמה ארנה שבמאלמה.
בסך הכל הובאו למערכת הניקוד 9,932,645 הצבעות מ-542,205 מכשירים שונים.
במהלך הופעתה של לורן פרץ לבמה פעיל סביבתי ואחז שלט מחאה.
חצי הגמר התקיים ב-4 במרץ 2023 באצטדיון הגלונדס ארנה שבארנחולדסביק.
הגמר נערך ב-11 במרץ 2023 בפרנדס ארנה שבסטוקהולם.
המנצחת הייתה לורן עם השיר "Tattoo".
בסך הכל הובאו למערכת הניקוד 23,521,188 מ-936,964 מכשירים שונים – נתון שיא של המלודיפטסיבלן לדורותיו.
כל האומות למעט המדינה המארחת ו"חמש הגדולות" (צרפת, גרמניה, איטליה, ספרד והממלכה המאוחדת) נדרשות להעפיל מאחד משני חצאי הגמר על מנת להתמודד בגמר; עשר המדינות המובילות מכל חצי גמר עולות לגמר.
ב-11 במאי 2023 ביצעה לורן את "Tattoo" על בימת חצי הגמר השני של אירוויזיון 2023. עם הקראת התוצאות של שלב זה היא נמנתה בין האמנים שהעפילו לגמר.
הופעתה של לורן על הבמה הייתה דומה מאוד לזו במלודיפסטיבלן.
היא התחילה את הופעתה בשכיבה בין שני לוחות לד גדולים.
בגשר, הלוח העליון מתרומם מעט, והזמרת עוברת לשבת על הלוח התחתון.
היא לבושה בבגד עור בצבע גוף, ומקושטת בשרטוטים דמויי קעקועים על ידיה.
כשלורן מתחילה לבצע את הפזמון השני של "Tattoo" הלוח העליון מתרומם עוד ומאפשר לה לעמוד.
בחלקו האינסטרומנטלי האורות בבמה מעומעמים מצבעי חום לכחול, עד שנקודת השיא של השיר מתחילה: הלוח העליון הועלה עד הסוף, וכבר לא ניתן לראותו בזווית המצלמה.
לורן נעמדת על הלוח התחתון ומסיימת לשיר.
במופע הגמר, בתום הקראת הניקוד שהעניקו צוותי השופטים, דורג שירה של שוודיה במקום הראשון, עם 340 נקודות.
בהצבעת הקהל הוא דורג במקום השני, עם 243 נקודות.
כך, בתום הקראת הניקוד מהצבעות הקהל בבית, שהתווסף לניקוד מהשופטים, סיים "Tattoo" במקום הראשון, כשבסך הכל זכה לקבל 583 נקודות.
זה סימן את ניצחונה השביעי של שוודיה בתחרות הזמר של האירוויזיון – שיא שהוחזק עד אז על ידי אירלנד בלבד.
כמו כן, לורן הפכה לאישה הראשונה ולאמן השני שזוכה בשתי מהדורות אירוויזיון שונות (הראשון שעשה זאת היה ג'וני לוגן האירי, שזכה בשנים 1980 ו-1987).
חבר השופטים השוודי הורכב מפרדריק לארס קמפה, רוברט סטפן סהלברג, אירנה פדישין, ארנתקסה אלווארז, קלרה אמה קלינגנסטרום ואיזבל-מריה הארה-ליונגרן.
בחצי הגמר הראשון הגיעה שוודיה למקום השני עם 135 נקודות.
שתי מדינות העניקו את מרב הנקודות (12) הציבוריות שלהן (הצבעות הקהל) לשוודיה בחצי הגמר: הולנד ומלטה.
בגמר חמש עשרה מדינות העניקו לשוודיה את מרב הנקודות של שופטיה: אלבניה, קפריסין, דנמרק, אסטוניה, פינלנד, גרמניה, אירלנד, ישראל, ליטא, מלטה, מולדובה, הולנד, ספרד, אוקראינה והממלכה המאוחדת.
מהקהל לא קיבלה פעם אחת את 12 הנקודות.
שוודיה העניקה בגמר את 12 הנקודות שלה לפינלנד (קהל ושופטים).
נקודות שהוענקו על ידי שוודיה
שוודנפלאץ היא כיכר במרכז וינה, בירת אוסטריה.
הכיכר ממוקמת באינרה שטאדט, הרובע הראשון של וינה, על יד תעלה של נהר הדנובה.
תחנת שווידנפלאץ של קווי הרכבת התחתית של וינה U1 ו-U4 ממוקמת בכיכר זו.
בכיכר עצמה נוסעים קווי החשמלית של וינה מספר 1 ו-2.
ב-1859, עם הריסת חומות העיר והרחבת וינה תחת הקיסר פרנץ יוזף, עוצבה הכיכר על תעלת הדנובה.
מאז 1897, נקראה כיכר פרדיננדפלאץ על שם קיסר אוסטריה פרדיננד הראשון.
שמה שונה ב-1919 בעקבות מלחמת העולם הראשונה כהוקרת תודה לשוודיה על שליחת סיוע לאוסטריה.
שוודיה השתתפה באירוויזיון 2024, שהתקיים במאלמה שבשוודיה, עם השיר "Unforgettable" בביצוע הצמד המוזיקלי מרקוס ומרטינוס.
תאגיד השידור השוודי (SVT) הפיק את הקדם המסורתי "מלודיפסטיבלן", על מנת לבחור את נציגות המדינה לתחרות השירה הבין-לאומי.
כמדינה המארחת, שוודיה העפילה אוטומטית לגמר אירוויזיון 2024. היא הופיעה ראשונה בסדר ההופעות, ובתום הערב הגיעה למקום התשיעי עם 174 נקודות.
מאז הנהגת שיטת חצאי הגמר באירוויזיון 2004, שוודיה העפילה לשלב הגמר בכל ההזדמנויות, למעט זו ב-2010.
תאגיד השידור השוודי מארגן את תהליך בחירת נציגות המדינה לאירוויזיון, ומשדר מדי שנה את התחרות בשטחו.
מאז 1959 נבחר נציג באמצעות הקדם "מלודיפסטיבלן".
תחרות ה"מלודיפסטיבלן 2024" התפרסה על שישה ערבים שונים בשש ערים ברחבי שוודיה (מאלמה, גטבורג, וקשה, אסקילסטונה, קרלסטד וסטוקהולם).
ב-12 בינואר 2023 הוכרז כי קרינה ברג תנחה את האירוע לצד ביורן גוסטפסון.
ב-29 ביוני 2023 הוכרזו שינויים במתכונת התחרות.
בתחרות השתתפו 30 שירים — שניים יותר מהמהדורות הקודמות — שחולקו לחמישה מקצים.
בכל מקצה התמודדו שישה שירים, כאשר שני השירים המובילים העפילו ישירות לגמר, ואילו השירים שסיימו במקום השלישי והרביעי בהתאמה העפילו לשלב "גלגל ההצלה", שהחליף את שלב חצי הגמר אשתקד.
שני השירים המובילים משלב גלגל ההצלה העפילו אף הם לגמר, שהורכב מ-12 שירים.
הזוכה נקבע באמצעות שילוב של 50% קולות הקהל ו-50% הצבעות של חבר שופטים בין-לאומי.
ב-12 בינואר 2024 ציין אנדרס וויסטבאקה, מנהל הפרויקט של האירוע, כי צפויים שינויים נוספים במתכונת התחרות.
מערכת ההצבעה בחמשת המקצים חולקה לשני סבבים: השיר שקיבל את מספר הנקודות הגבוה ביותר בסיבוב הראשון העפיל ישירות לגמר.
שני שירים נוספים שמוקמו במקום השני והשלישי בסיבוב זה עברו לשלב גלגל ההצלה.
החלטתה של תאגיד השידור הנורווגי NRK לאפשר בשנה השנייה ברציפות את השימוש באוטו-טיון בתחרות הקדם שלו, "מלודי גרנד פרי", הובילה את איגוד השידור האירופי להצהיר כי השימוש בטכנולוגיה זו בתחרות חייב להיות מוגבל למטרות אמנותיות בלבד.
בהתייחס לנושא, הבהירה קרין גונרסון, מפיקת ה"מלודיפסטיבלן" והמנהלת האמנותית של התחרות, כי בשלב זה אין כוונה להנהיג כלל דומה בתחרות השוודית.
תקופת הגשות המועמדויות הייתה פתוחה בין 25 באוגוסט ל-15 בספטמבר 2023. בחלוף הזמן הודיע SVT כי התקבלו 2,624 מועמדויות, שמתוכן נבחרו 15 שירים על ידי חבר שופטים מקצועי בראשות המפיקה קרין גונרסון.
קבוצה נוספת של 15 משתתפים נבחרה על ידי ועדה ייעודית של SVT, הן מתוך השירים שהוגשו והן באמצעות הזמנת אמנים ישירות.
רשימת השירים שנבחרו פורסמה ב-1 בדצמבר 2023.
המקצה הראשון התקיים ב-3 בפברואר 2024 במאלמה ארנה.
המקצה שודר בשידור חי ונצפה על ידי 3,281,130 צופים.
לאורך ההצבעה נרשמו 7,337,419 קולות, שהתקבלו מ-460,794 מכשירים, ובמהלכה נאספו 230,707 קרונות שוודיות עבור Radiohjälpen, ארגון הומנטירי שוודי.
המקצה השני התקיים ב-10 בפברואר 2024 בסקנדינביום שבגטבורג.
המקצה שודר בשידור חי ונצפה על ידי 3,221,292 צופים.
לאורך ההצבעה נרשמו 10,239,205 קולות, שהתקבלו מ-589,162 מכשירים, ובמהלכה נאספו 418,604 קרונות שוודיות עבור Radiohjälpen.
המקצה השלישי התקיים ב-17 בפברואר 2024 בווידה ארנה שבווקשה.
המקצה שודר בשידור חי ונצפה על ידי 3,189,123 צופים.
לאורך ההצבעה נרשמו 9,037,118 קולות, שהתקבלו מ-567,234 מכשירים, ובמהלכה נאספו 413,375 קרונות שוודיות עבור Radiohjälpen.
המקצה הרביעי התקיים ב-24 בפברואר 2024 בסטיגה ספורטס ארנה שבאסקילסטונה.
המקצה שודר בשידור חי ונצפה על ידי 3,167,182 צופים.
לאורך ההצבעה נרשמו 9,143,540 קולות, שהתקבלו מ-555,108 מכשירים, ובמהלכה נאספו 362,157 קרונות שוודיות עבור Radiohjälpen.
המקצה החמישי התקיים ב-2 במרץ 2024 בלפברגס ארנה שבקרלסטד.
המקצה שודר בשידור חי ונצפה על ידי 3,061,813 צופים.
לאורך ההצבעה נרשמו 10,285,078 קולות, שהתקבלו מ-597,243 מכשירים, ובמהלכה נאספו 444,159 קרונות שוודיות עבור Radiohjälpen.
במופע הביניים הופיע פרדריק קמפה עם מחרוזת שירי עבר במלודיפסטיבלן.
בתום המקצה החמישי התקיים שלב גלגל ההצלה, שבו התמודדו השירים שסיימו במקומות השלישי והרביעי בכל מקצה.
שני השירים שקיבלו את מרב הקולות העפילו לגמר.
בשלב זה לא נעשה שימוש במערכת קבוצות הגיל, אך תוצאות ההצבעה מהמקצים שולבו בחישוב התוצאה הסופית.
באופן ספציפי, הן במקצים והן בשלב גלגל ההצלה, מספר הקולות הכולל לכל שיר בכל מופע חולק במספר הכולל של המצביעים (מכשירים) באותו מופע.
לאחר מכן חולקו 1,000 נקודות בין השירים בהתאם ליחסים אלו.
בסך הכול נרשמו 6,551,057 קולות, שהתקבלו מ-518,179 מכשירים, ובמהלך ההצבעה נאספו 517,392 קרונות שוודיות עבור Radiohjälpen.
הגמר התקיים ב-9 במרץ 2024 בפרנדס ארנה שבסטוקהולם.
המופע שודר בשידור חי ונצפה על ידי 3,411,627 צופים.
לאורך ההצבעה נרשמו 26,597,637 קולות, שהתקבלו מ-1,028,307 מכשירים, ובמהלכה נאספו 1,949,008 קרונות שוודיות עבור Radiohjälpen.
שידור המופע ב-SVT Play לווה בפרשנות באנגלית מאת ויליאם לי אדמס ובלה קוויסט.
במסגרת קידום השתתפותם בתחרות, אישרו מרקוס ומרטינוס את הגעתם לאירועי אירוויזיון שונים ברחבי אירופה.
כיוון ששוודיה אירחה את תחרות האירוויזיון, היא העפילה לגמר באופן אוטומטי.
שוודיה הופיעה אחרי ולפני .
בשוודיה, כל ערבי התחרות שודרו ב-SVT1 וכן גם באינטרנט דרך SVT Play, בליווי פרשנות מאת טינה מראפזון ואדוארד אף סילן.
כמו כן, השידור הועלה גם לתחנת הרדיו SR P4 עם פרשנות מפי קרולינה נורן.
שלושת הערבים היו זמינים גם ב-Yle הפיני עם מיקו סילבנוינן כפרשן בפינית ואווה פרנץ כפרשנית בשוודית.
תאגיד השידור השוודי שיתף פעולה עם DR הדני, ARD הגרמני, RÚV האיסלנדי, BBC הבריטי, ČT הצ'כי, ERR האסטוני, פראנס טלוויזיון, NRK הנורווגי ו-Yle הפיני בשידור התוכנית ABBA – Against the Odds לרגל יום השנה החמישים לניצחון הראשון של שוודיה באירוויזיון: "Waterloo" של אבבא.
שוודיה בחרה להציג את קרולה הגקוויסט, זוכת אירוויזיון 1991 ונציגת שוודיה בשנים 1983 ו-2006, ואת לורן, זוכת אירוויזיון 2012, שנערך בבאקו שבאזרבייג'ן, ואירוויזיון 2023, שנערך בליברפול ב.
מרקוס ומרטינוס השתתפו בחזרות טכניות למופע ב-2 במאי וב-4 במאי.
ב-11 במרץ נערך מפגש בין ראשי המשלחות הלאומיות השונות עם מפיקי האירוויזיון.
במהלך האירוע הגריל אנדרו קרטמל, המפיק הראשי של אירוויזיון 2023 בליברפול, את מיקומה של שוודיה בסדר ההופעות בגמר.
היא נבחרה להופיע ראשונה בגמר.
מרקוס ומרטינוס שמרו על הקונספט המרכזי מההופעה שלהם ב"מלודיפסטיבלן", אך ביצעו התאמות מעטות לבמת האירוויזיון.
האלמנט הבולט ביותר בהופעה, הקובייה המוארת שסביבה הם מופיעים, נותר על כנו.
אם כי המבנה הוקטן מעט כדי להתאים למידות הבמה בתחרות.
בנוסף, שולבו קוביות נוספות בתקרת הבמה, שיצרו משחקי אור ועומק ויזואלי להופעה.
השניים לבשו תלבושות חדשות עם שינויים קלים לעומת אלו שהוצגו בגמר הקדם השוודי.
התאורה והאפקטים הוויזואליים נותרו דינמיים, עם שימוש בצבעי כחול, אדום ולבן.
ההעמדה נשארה דומה גם כן, עם דגש על כוריאוגרפיה מתוזמנת היטב.
שוודיה הופיעה בחצי הגמר שלא כמתחרה מן המניין, כיוון שהיא מעפילה אוטומטית לשלב הגמר.
לקראת המופע השתתפו מרקוס ומרטינוס בשלוש החזרות הגנרליות לגמר, ב-10 וב-11 במאי.
במופע הגמר, בתום הקראת הניקוד שהעניקו צוותי השופטים, דורג השיר במקום השמיני עם 125 נקודות.
בהצבעת הקהל הוא דורג במקום ה-11 עם 49 נקודות.
כך, בתום הקראת הניקוד מהצבעות הקהל בבית, שהתווסף לניקוד מהשופטים, סיים השיר במקום התשיעי עם 174 נקודות.
חבר השופטים השוודי הורכב מרובין בנגטסון, נציג שוודיה לאירוויזיון 2017; אלן ברי, הנריק אולסון, בוריס רנה ואלין טרוגן.
בגמר דורגה המדינה במקום התשיעי עם 174 נקודות.
חבר השיפוט של העניק לשוודיה את "12 הנקודות".
שוודיה העניקה בגמר את מרב הנקודות ל (שופטים) ול (קהל).
מגיש ההצבעה מטעם שוודיה היה פרנס יפסון וול, שייצג את המדינה באירוויזיון 2016.
שוודיה השתתפה באירוויזיון 2025 עם השיר "Bara bada bastu" בביצוע הלהקה השוודית קאי, והגיעה למקום הרביעי בגמר, עם 321 נקודות.
תאגיד השידור השוודי ארגן את הקדם המסורתי, "מלודיפסטיבלן", על מנת לבחור את נציגות המדינה לאירוויזיון.
שְׁוַיְץ (לרוב נכתב שווייץ או שווייצריה; בגרמנית: Schweiz; בצרפתית: Suisse; באיטלקית: Svizzera; ברומאנש: Svizra; השם הרשמי: ; בצרפתית: Confédération suisse; באיטלקית: Svizzera Confederazione; ברומאנש: Confederaziun svizra; בלטינית: Confœderatio Helvetica – הקונפדרציה ההלווטית, קונפדרציה הלווטיקה או הקונפדרציה השווייצרית) היא מדינה אלפינית ללא מוצא לים השוכנת במרכז אירופה.
היא גובלת בגרמניה בצפון, בצרפת במערב, באיטליה בדרום, ובאוסטריה ובליכטנשטיין במזרח.
הטופוגרפיה של שווייץ הציבה אתגרים לתחבורה האזרחית והממשלתית, והקשתה על התקדמות צבאות אויב.
עובדות אלו יצרו בין אזרחי שווייץ מגוון תרבותי ושפתי עשיר, אילצו את השלטון המרכזי לתת לאזרחים מידה רבה של עצמאות מקומית, ואפשרו התגוננות נגד אויבים קשים מבחוץ.
במשך מרבית שנות קיומה, שווייץ הייתה קונפדרציה של קנטונים (מחוזות אוטונומיים) אשר תושביהם דוברי שפות שונות, ולא הייתה לה שפה רשמית.
במהלך המאה ה-19, הקנטונים החליטו על הידוק שיתוף הפעולה, המדינה הוגדרה רשמית כפדרציה ומבחינה מנהלית היא אימצה מאפיינים חלקיים של ארגון פדרלי.
כך, למשל, בדומה לפדרציות, אזרח שווייצרי נחשב לאזרח של אחד הקנטונים ולא של שווייץ כולה, אך בניגוד לקונפדרציות, התאזרחות בקנטון אחד דורשת את הסכמתם של הקנטונים האחרים.
במהלך המאה העשרים הוכרזו ארבע משפות המדינה כשפותיה הרשמיות.
אחת מהן, רומאנש, משמשת שפה רשמית רק בשווייץ, וככל הנראה, רק בשווייץ קיימות קהילות הדוברות אותה.
כאשר לא ניתן או לא נוח להשתמש בכל השפות לכתיבת שם המדינה, משמשת השפה הלטינית כברירת מחדל ובה נקראת המדינה: "הקונפדרציה ההלווטית" (Confœderatio Helvetica).
שם זה וראשי התיבות שלו (CH) משמשים למטרות שונות, כגון סימול שם המדינה וסיומת האינטרנט שלה.
בולים ומטבעות של שווייץ נושאים את השם Helvetia.
לשווייץ מסורת ארוכת שנים של משטר דמוקרטי יציב כמו גם מסורת של נייטרליות פוליטית וצבאית כלפי חוץ, ושווייץ משמשת כביתם של ארגונים בין-לאומיים רבים ושל בנקים גדולים.
היא מאופיינת ברמת חיים גבוהה וכלכלתה יציבה.
באזור שבו נמצאת המדינה המודרנית שווייץ ישבו שבטים קלטים עוד בשנת 1500 לפנה"ס.
ההלווטים והרייטים יישבו את האזור, ובימי האימפריה הרומית קיבלו עליהם את התרבות הרומית ואת השפה הלטינית.
לאחר נפילת האימפריה הרומית נכבש האזור על ידי שבטים גרמניים – האלמנים והלומברדים, ולאחר מכן היה לחלק מממלכת הפרנקים.
לאחר מותו של קרל הגדול חולק האזור בין לותאר ובין לודוויג הגרמני, במסגרת חוזה ורדן.
חלוקה זו, והתפתחויות נוספות בסמוך לאחריה, קבעו את הרכבה האתני של שווייץ לדוברי גרמנית, דוברי צרפתית ודוברי איטלקית, כמו גם גרעין קטן של דוברי רומאנש, צאצאי תושביה הקלטים המקוריים של שווייץ.
לאחר שנשלט האזור על ידי שליטים שונים היה בסופו של דבר לחלק מהאימפריה הרומית הקדושה בשנת 1033.
תחילתה של שווייץ כיחידה פוליטית נפרדת ב", מסמך חוזי שנחתם ב-1 באוגוסט 1291 שקבע את יחסי הגומלין בין שלושת הקנטונים הראשונים (אורי, שוויץ ואונטרוולדן), גרעין הקונפדרציה (יום העצמאות של שווייץ נחגג מדי שנה בתאריך זה, 1 באוגוסט).
התאחדות זאת באה להגן על הקנטונים מפני השליטה הזרה של בית הבסבורג.
בשנת 1315 נאלצו הקנטונים הללו להגן על ברית זו מול הצבא ההבסבורגי בקרב מורגרטן.
מאבקים אלו היוו את הגרעין לאגדת וילהלם טל, הגיבור הלאומי השווייצרי, שלחם נגד המושל האוסטרי העריץ הרמן גסלר.
הצלחת שלושת הקנטונים לשמור על עצמאותם הביאה להצטרפות טריטוריות נוספות אל הברית, עד ליצירת גרעין של שלושה עשר קנטונים, נספחים ובעלי ברית, שהטריטוריה שלו חופפת במידה רבה את זו של שווייץ המודרנית.
בתקופת הרפורמציה הייתה שווייץ שדה פעולתם של המתקנים הדתיים הפרוטסטנטים אולריך צווינגלי וז'אן קלווין.
מאבקי הכוח בין הקתולים והפרוטסטנטים הביאו למלחמות אזרחים, שלא הסתיימו בהכרעה ברורה.
שווייץ לא השתתפה כמעט במלחמת שלושים השנים, פרט למאבק שניהל קנטון גראובינדן, שהיה "בעל ברית" של שווייץ, על עמק הולטלינה, אל מול צרפת וספרד, מאבק שסייע לחדד את זהותה הלאומית של שווייץ.
עד 1798 הייתה שווייץ קונפדרציה של מדינות עצמאיות כמעט לגמרי.
באותה שנה, כוחות של הרפובליקה הצרפתית הראשונה כבשו את המדינה, והכריזו על "הרפובליקה ההלווטית", מדינה אחת, מאוחדת, בעלת שלטון מרכזי.
הסדר זה בוטל בשנת 1803 על ידי נפוליאון שהפך את שווייץ לפדרציה חדשה.
בשנת 1815, בעקבות קונגרס וינה, נחתם בציריך "הסכם פדרלי" שהחזיר לשווייץ את צורתה המדינית הקודמת – קונפדרציה עצמאית ונייטרלית של מדינות קטנות בעלות ממשל עצמאי ריבוני.
מתחים פנימיים בין ליברלים ושמרנים, פרוטסטנטים וקתולים, הביאו בשנת 1847 להקמת ברית בין שישה קנטונים שמרנים וקתולים שכונתה "זונדרבונד".
ברית זו הייתה מנוגדת להסכם הפדרלי, ולכן יצאו שאר הקנטונים למלחמה, והביאו לפירוק הזונדרבונד.
"מלחמת הזונדרבונד" שהייתה המלחמה האחרונה שניטשה על אדמת שווייץ, הביאה ב-1848 לקבלת חוקה חדשה, שלפיה הפכה הארץ מקונפדרציה של מדינות למדינה פדרלית (מורכבת מקנטונים בעלי ממשל עצמי פנימי, אבל לא ריבוני).
העיר ברן נבחרה לעיר הפדרלית בה ממוקמים מוסדות השלטון, ובכך הפכה דה-פקטו (אף כי לא הוכרזה כך מעולם) לעיר הבירה.
תושבי שווייץ נהנים מחופש המצפון והדת.
חוקת 1848, ולאחריה חוקת 1874 ו-1891, הקנו זכויות מורחבות לממשל המרכזי, וביטלו, למעשה, את האוטונומיה הנרחבת שהייתה לקנטונים.
בשנת 1863 הוקם בשווייץ הצלב האדום הבין-לאומי ובשנת 1864 התקבלה בשווייץ אמנת ז'נבה הראשונה.
שווייץ הייתה למרכזם של גופים בין-לאומיים, ולמקום הידוע בנייטרליות הפוליטית שלו.
חבר הלאומים, הגוף הבין-לאומי החדשני שהוקם אחרי מלחמת העולם הראשונה, קבע את מושבו בז'נבה ב-1920. בעקבותיו קבעו בה את מושבם ארגונים בין-לאומיים רבים.
במקביל, שווייץ נוהגת בזהירות רבה במישור הבין-לאומי.
לדוגמה, היא הפכה לחברה מלאה באו"ם רק בשנת 2002.
בתקופת שתי מלחמות העולם נשארה שווייץ נאמנה לעקרון הנייטרליות שלה ולא אחזה בנשק.
הנייטרליות השווייצרית כמו גם התפתחות מערכת הבנקאות עקב קבלת חוק הבנקאות בשנת 1934 שקבע את הסודיות הבנקאית כעיקרון בסיסי, והפרתה כעבירה פלילית, הביאו לפריחתה של שווייץ, בשעה ששאר מדינות אירופה סבלו מהחורבן וההרס של שתי מלחמות עולם.
שווייץ היא כיום דמוקרטיה ליברלית.
שיטת הממשל השווייצרית כוללת אלמנטים של דמוקרטיה ישירה, ושימוש רב במשאלי עם.
עם זאת, זכות הבחירה לנשים ניתנה רק בשנת 1971.
ב-1979 פרש הקנטון ז'ורה מקנטון ברן לו היה שייך, היה זה השינוי האחרון במספרם ושטחם של הקנטונים.
שווייץ היא רפובליקה קונפדרטיבית ובה 26 קנטונים בעלי אוטונומיה נרחבת.
הרשות המחוקקת העליונה היא "אספת הברית" (פרלמנט) המורכבת משני גופים:
מועצת המדינות הקנטונים, ובה 46 חברים, 2 חברים לכל קנטון, ואחד לכל חצי קנטון, הנבחרים אחת לארבע שנים.
"מועצה לאומית", ובה 200 צירים נבחרים במספר יחסי לגודל האוכלוסייה בכל אחד מהקנטונים.
כל קנטון וחצי קנטון מיוצג על ידי ציר אחד לפחות.
הרשות המבצעת, הממשלה, נקראת מועצת הברית והיא מונה 7 חברים.
באופן מסורתי, מרכיבות את הממשלה 4 מפלגות קבועות, והן גם שולחות מספר קבוע של שרים לממשלה (2 שרים מ-3 מפלגות, ועוד שר אחד ממפלגה רביעית).
בראש הממשלה עומד נשיא הברית, הנבחר אחת לשנה, לתקופת כהונה אחת ב"אספת הברית" (2 בתי הפרלמנט), והוא ראש המדינה.
בדמוקרטיה של שווייץ יש מרכיבים של דמוקרטיה ישירה, ובראשם היוזמה האזרחית: כל קבוצה של אזרחים שהשיגה 100,000 חתימות יכולה להציע שינוי בחוקה ולהביאו להצבעה על ידי כלל האזרחים – לממשלה ולפרלמנט אין זכות להתערב בתהליך.
בנוסף לכך, כל שינוי בחוקה, גם אם הוא מגיע מהממשלה, חייב לעבור במשאל עם (בדומה לאירלנד, אוסטרליה, וכל מדינות ארצות הברית מלבד דלאוור).
אזרחי שווייץ מצביעים בממוצע על כ־10 נושאים בשנה, מחציתם יוזמות אזרחיות ומחציתם משאלי עם.
ההצבעות נערכות כ־2–4 פעמים בשנה.
שווייץ ידועה במדיניות החוץ הנייטרלית שלה ובמדיניות הפנים השמרנית שלה.
היא לא השתתפה במלחמות מאז נפילת נפוליאון בונפרטה, זכות ההצבעה לנשים הוענקה בה רק ב-1971 ובשנת 2002 התנהל בה דיון ציבורי בשאלת שליחת ציר מטעם שווייץ לעצרת הכללית של ארגון האומות המאוחדות.
שמרנות השלטון מעודדת אנשים הרוצים שינוי בהקמה ופיתוח של עמותות.
הגופים ההתנדבותיים בשווייץ מפותחים מאוד.
אחד הגופים האלה הוא ארגון פרו-אינפרמיס – מארגוני הנכים החזקים בעולם.
בין מדינת ישראל ושווייץ מתקיימים יחסים דיפלומטיים מלאים החל משנת 1949, מהיום בו שווייץ הכירה במדינת ישראל.
נכון לשנת 2017 לישראל יש שגרירות רשמית בברן, ולשווייץ יש שגרירות רשמית בתל אביב, וכן קונסוליית כבוד באילת.
בין ישראל לשווייץ קיימים יחסים דיפלומטים רחבים ומלאים.
שווייץ היא מדינה קונפדרלית המחולקת ל-26 קנטונים המשמשים כמדינות בדומה למדינות ארצות הברית.
עד אמצע המאה ה-19 כל קנטון היה מדינה עצמאית בפני עצמה בעלת גבולות, צבא עצמאי ומטבע ייחודי.
המבנה הקונפדרלי הנוכחי נוצר בעקבות חוקת 1848.
26 הקנטונים של שווייץ כוללים בסך 2,255 רשויות מוניציפליות או קומונות (Commune ,Gemeinden) שונות, כשמרבית הקנטונים מחולקים גם ל-148 מחוזות (נכון ל-1 בינואר 2017).
תורגאו(*) קנטונים המסומנים בכוכבית נחשבים כ"חצאי קנטונים" ולכל אחד מהם ציר אחד במועצת הקנטונים.
בשווייץ מונהג גיוס חובה לצבא, על פי סעיף 120 בחוקה השווייצרית, הקובע כי כל גבר שווייצרי חייב בשירות צבאי.
חובת הגיוס הונהגה לפני למעלה מ-80 שנה והיא חלה על גברים מגיל 19 ומעלה.
כל גבר שווייצרי חייב לשרת לפחות 260 יום בצבא השווייצרי.
המתגייס עובר 18 שבועות של אימון חובה.
לאחר הגיוס הוא מחויב ב-7 קריאות לא רצופות לאימון (מילואים) במהלך 10 השנים הבאות.
הצבא עוסק בעיקר בעבודות שיטור שונות ואחראי על תפעול הבקרה האווירית ועל המופעים האירובטיים הגדולים.
כמו כן, הצבא אחראי על ביצוע סיורים בסמוך לגבולות שווייץ, על אף שלא קיימות גדרות בגבולות המדינה.
ביצוע הסיורים התמידיים בסמוך לגבולות החל בעקבות הפקת לקחים מפלישת גרמניה בשנת 1941 לברית המועצות.
מכיוון שאין לה מוצא לים, חייבת שווייץ לייבא את כל חמרי הגלם שלה דרך היבשה ולפיכך היא תלויה במידה רבה במדיניות הכלכלית ובהגבלות הסחר של שותפות הסחר שלה.
מסיבה זו הקימה שווייץ תעשייה מפותחת ביותר.
למרות היותה מדינה דלה באוצרות טבע, הצליחה שווייץ להשתלב בצורה טובה מאוד בתחום התעשייה והכלכלה.
התעשייה השווייצרית אינה שואפת לייצור בכמות רבה, אלא מרכזת את מאמציה בייצור הדורש מומחיות ודיוק.
במקום מפעלים מזהמים התמחו השווייצרים במוצרי מותרות וטכנולוגיה וכך הצליחו להפיק את המיטב מן המהפכה התעשייתית.
המוצרים השווייצריים ידועים בעולם כבעלי איכות מעולה, בין המפורסמים שביניהם השעונים, האולרים וכן הגבינות והשוקולד השווייצריים.
השווייצרים לא חווים את פגעי זיהום האוויר והמים שהתעשייה הביאה לשאר העולם משום שהם שותים מים שמקורם בקרחונים ולא במי תהום, משום שחלק ניכר מהחשמל שלהם מיוצר מסכרים הידרו-אלקטריים ומשום שהם מקפידים בעניינים של איכות סביבה כמו מיחזור אשפה.
בשווייץ בתי ספר פרטיים רבים, אולפנים ומוסדות חינוך בתחום הטכנולוגיה, המסחר והמלונאות, המוציאים מדי שנה אלפי בוגרים בעלי מומחיות גבוהה.
לטופוגרפיה של שווייץ יש תפקיד מרכזי בעיצוב כלכלתה, תרבותה והמסורת המדינית שלה.
היותה הררית הקשה על התהוות חקלאות קלאסית של מישורים נרחבים ואילץ את השווייצרים להתמקד בייצור מוצרים מתוחכמים כגון גבינות, יינות, שוקולדים ושעונים.
השטח החקלאי המצומצם מעובד בשיטה אינטנסיבית על ידי מיכון מקסימלי.
במקום שאין העיבוד החקלאי כדאי או אפשרי, מפרישים את השטח למרעה ומנצלים אותו לגידול בקר מגזע מובחר.
שני המוצרים החקלאיים הבולטים של שווייץ הם יין וגבינה.
שווייץ אינה חברה באיחוד האירופי כי אם באיגוד הסחר החופשי האירופי (EFTA), מסגרת מקבילה לאיחוד שהוקמה בשנת 1960. עם זאת, בניגוד לשאר חברות האיגוד, המסדירות את קשרי הסחר שלהן עם אירופה במסגרת המכונה "האזור הכלכלי האירופי" (EEA), מבססת שווייץ את קשרי הסחר שלה עם אירופה על הסכמים בילטרליים.
שווייץ לא הייתה חברה גם בארגון האומות המאוחדות עד לשנת 2002.
שני ענפים מרכזיים נוספים בכלכלה השווייצרית הם הבנקאות והביטוח.
תחום זה משגשג בעיקר בזכות עקרון הסודיות הבנקאית, שהפרה שלו מהווה מעשה פלילי בשווייץ.
הודות לנייטרליות התמידית שלה, ולאמינות והדייקנות שקנו לעצמן המערכות הפיננסיות השווייצריות, הן זוכות לאמון בעולם כולו והמערכת הבנקאית השווייצרית מגלגלת סכומי עתק – בלי כל פרופורציה לגודלה של הארץ.
נכון לשנת 2008 פועלים בשווייץ 406 בנקים מורשים וסוחרי ניירות ערך, החל משני הבנקים השווייצרים הגדולים – UBS וקרדיט סוויס ועד לבנקים מקומיים המשרתים קהילה קטנה ויחודית של לקוחות.
כתוצאה מהביטחון הכספי והכלכלי, משקיעים אנשי עסקים, חברות ומפעלים זרים לרוב את הונם במפעלים שווייצרים ומפקידים את כספם בבנקים השווייצרים.
באופן זה הופכת הארץ ל"אוצרה" של אירופה, אשר אליו זורמים שנה בשנה סכומים גדולים.
בשנים האחרונות חלה שחיקה במעמדה של שווייץ בתחום הבנקאות בעקבות כרסום בעקרון הסודיות הבנקאית המסורתי, אשר נבע מלחץ בין-לאומי.
מדינות כמו ארצות הברית ביקשו להתחקות, בין היתר, אחר כספים של ארגוני טרור ומעלימי מס והפעילו לחץ על בנקים לשם חשיפת זהותם של מפקידים והיקף השקעותיהם.
שווייץ היא מן הקטנות שבמדינות אירופה.
שכנותיה הן גרמניה בצפון, איטליה בדרום, צרפת במערב, ובמזרח – אוסטריה ונסיכות ליכטנשטיין.
היא משתרעת במרכז הרי האלפים וחולשת על המעברים העיקריים החוצים אותם ומקשרים בין מרכז אירופה לדרומה, ובין צרפת לדרום מזרח אירופה.
ישנם ארבעה חבלי ארץ הנמשכים מדרום-מערב לצפון-מזרח: הרי היורה, ארץ הביניים הקרויה השפלה השווייצרית (Le Plateau Suisse), האלפים הנמוכים (pre-alpes) והאלפים הגבוהים.
כתוצאה מגובהה, שווייץ היא גם אחת ממדינות אירופה העשירות ביותר במים.
בין אפיקי המים הרבים הזורמים בשווייץ רק שלושה יכולים להיחשב כנהרות גדולים – ארה, ריין ורון.
המים הרבים והטופוגרפיה ההררית הפכו את שווייץ לבית גידול עשיר ומגוון לצמחים שונים, בעיקר ביערות מסוגים שונים כמו – יערות אלונים, אשורים, אשוחים ועוד.
אוכלוסיית שווייץ מונה נכון לשנת 2023 כ-8.8 מיליון תושבים.
תוחלת החיים בשווייץ היא מהגבוהות בעולם, 83.7 שנים.
קרוב ל-1.3% מאוכלוסיית שווייץ מעל גיל 100.
צפיפות האוכלוסייה גדלה ככל שגובה הקרקע יורד.
צפיפות האוכלוסין גדולה ביותר בקנטוני הערים, ובמיוחד בקנטונים שמסביב לשלוש הערים הגדולות ביותר - בזל, ז'נבה וציריך.
צפיפות האוכלוסין בינונית בקנטוני הרי היורה.
צפיפות האוכלוסין נמוכה בקנטוני האלפים הגבוהים.
ההגירה של התושבים ממרחב האלפים והרי יורה אל ארץ הביניים היא שמגדילה את תהליך ההתיישבות.
דבר זה כרוך גם בשינוי מבנה התעסוקה: כוחות העבודה, שעיקר עיסוקם היה בחקלאות, הופכים לעיסוקים בתעשייה מודרנית.
שווייץ משקיעה מאמצים רבים לצמצום כניסת המהגרים לתוכה.
למעלה מרבע מהאוכלוסייה אינם שווייצרים, כאשר שתי קבוצות המהגרים הגדולות ביותר בשווייץ הם האיטלקים וגרמנים, המתרכזים לרוב בערים הגדולות.
מכיוון שמערכת החינוך כפופה להשגחת הקנטונים ישנם הבדלים בהיצע של בתי ספר המקצועיים והגבוהים.
אי האפשרות להשתלם באורח מספק גורם אף הוא כיום לכך שחבלי ארץ מסוימים התרוקנו כמעט לחלוטין ולהתרכזות האוכלוסייה בחבלים אחרים.
העקירות התכופות בתוך הארץ מגבירות את התערבבות אוכלוסיית שווייץ מבחינת המוצא, הלשון והדת.
רוב תושבי המדינה הם נוצרים: 37.2% קתולים, 25% משתייכים לכנסייה המתוקנת השווייצרית ו-6% לזרמים אחרים בנצרות.
25% מגדירים עצמם חסרי דת.
ראשית התיישבות היהודים בשווייץ היא ככל הנראה מראשיתה של המאה ה-13. במאה ה-15 גורשו היהודים משווייץ ושיבתם הותרה שנית רק בראשית המאה ה-17. ב-1850 גברה ההגירה בעיקר מגרמניה, וממזרח אירופה.
ב-1897 התקיים בבזל שבשווייץ הקונגרס הציוני הראשון ורבים מן הקונגרסים הציוניים שבאו בעקבותיו נערכו גם הם בעריה השונות של שווייץ.
כיום חיים בשווייץ כ-18,000 יהודים, רובם בציריך, בזל וז'נבה.
בנוסף קיימות קהילות נוספות בלוצרן, ברן, לוזאן, פריבור, לוגאנו, סנט גאלן, לה שו-דה-פונד, ביל/ביין, באדן, וינטרטור, קרויצלינגן ונשאטל.
ב-1999 הפסידו בנקים שווייצריים אחדים במשפט בו נתבעו על ידי הליגה נגד השמצה לאחר שסירבו לתת את כספי נספי השואה ליורשיהם בלא הצגת תעודת פטירה.
לשווייץ אין שפה רשמית אחת, ועיקר הדיבור בה מתבצע בשלוש שפות: גרמנית, צרפתית או איטלקית, כשרוב אוכלוסיית שווייץ (כ-63%) הם דוברי גרמנית.
את ניבי הגרמנית השווייצרית מדברים בשווייץ התיכונה, וכן בצפון הארץ ובצפון מזרחה.
חלקה של הצרפתית, המדוברת במערב שווייץ ובדרום מערב, מסתכם ב-19%, וחלקה של האיטלקית – בכ-4%.
באחדים מעמקי גראובינדן מדברים כ-50,000 תושבים בשפה הרֶטו-רומנית (רומאנש), והיא אף הוכרה ב-1938 כשפה לאומית הרביעית של שווייץ.
כמעט כל תושבי שווייץ דוברים לפחות שתיים משפות המדינה.
כדי למנוע סרבול או העדפת אחת השפות, השם המצוין על כל בוליה של שווייץ הוא הלווטיה (Helvetia), שמה הקדום של המדינה בלטינית.
גם זוג האותיות המהווה את קוד המדינה – CH (בסיומות של כתובות אינטרנט או על-גבי לוחיות רישוי של כלי רכב, למשל) הוא גרסה נוספת של השם הלטיני של המדינה, Confoederatio Helvetica, "הקונפדרציה ההלווטית".
כ-65% מאוכלוסיית שווייץ דוברים ניבים שונים של גרמנית שווייצרית, שפה מדוברת בעיקרה, שקיימת רק בשווייץ.
דוברי הגרמנית השווייצרית מאכלסים את הקנטונים הצפון-מזרחיים והמרכזיים.
שווייצרים דוברי גרמנית שווייצרית קוראים וכותבים בגרמנית גבוהה, ובה הם מדברים גם בבתי הספר.
רבים מדוברי גרמנית שווייצרית לומדים אנגלית וצרפתית כשפות זרות.
כ-24% דוברי הצרפתית בשווייץ, מדברים בניב הכללי והמקובל של הצרפתית.
דיאלקטים מקומיים של הצרפתית הם נדירים ביותר.
דוברי שפה זו הם כעשרים אחוזים מתושבי המדינה והם מתרכזים בעיקר בחבל רומנדי בקנטונים ז'נבה, ווֹ, נשאטל, ז'ורה, ואלה ופריבורג, כשלכל קנטון יש מבטא משלו.
דוברי שפה זו הגרים בשווייץ מכונים "רומַנְדים".
הרומנדים, בניגוד לגרמנים השווייצריים, לרוב אינם מפגינים שליטה בשפות זרות, אולם בשניים מהקנטונים הצרפתיים, וו וז'נבה, קל למצוא דוברי שפות רבות, משום שבז'נבה יש הרבה דיפלומטים ובוו יש הרבה מהגרים בין-לאומיים וממקומות אחרים בשווייץ.
כ-9% מאוכלוסיית שווייץ דוברים איטלקית באחד מניביה המקומיים או בגרסה הסטנדרטית.
דוברי שפה זו מתרכזים בעיקר בקנטון טיצ'ינו, המצוי בדרום הקונפדרציה.
בעבר היו לשווייץ קנטונים דוברי איטלקית נוספים, אולם כיום שטחם הוא חלק מאיטליה.
כמו כן מהגרים רבים מאיטליה דוברים איטלקית, והם מהווים את הקבוצה הגדולה ביותר מבין המהגרים בשווייץ.
רומאנש, שפות נוספות וסוגיית השפה הרשמית
המבנה ההררי של שווייץ והקושי בתחבורה שהיה שם במשך שנים רבות גרם לשימורן של הרבה שפות נדירות.
חלק משפות אלה הן שפות רומאניות וחלק שפות גרמאניות (להבדיל מהניבים המקומיים של הגרמנית).
הנפוצה בהן היא הרומאנש, שפה רומאנית המדוברת על ידי פחות מאחוז בודד מאוכלוסיית שווייץ.
שפה זו הפכה לשפה רשמית של שווייץ בעקבות לחצים בין-לאומיים שהופעלו על שווייץ בין שתי מלחמות העולם לקבוע שפה רשמית כלשהי.
הלחצים נבעו מאינטרסים של גרמניה, צרפת ואיטליה ששפתה הכתובה הרשמית של שווייץ תהיה זהה לשפתן, ובכך תביע שווייץ מעין הזדהות עם אחת מהן.
השווייצרים קבעו כי הרומאנש היא שפתם הרשמית כדי להצהיר על נייטרליות.
לאחר מלחמת העולם השנייה, קבעו השווייצרים כי כל ארבע השפות הכתובות הנפוצות יחסית בארצם תהיינה שפותיהם הרשמיות.
כדי לאפשר לפקידי המדינה להקליד בקלות בארבע שפות שונות, אימצו השווייצרים פרישׂות קלידי מחשב ייחודיות להם הדומות מאוד בין ארבע השפות השונות.
במתמטיקה ובלוגיקה, שוויון בין שני עצמים מציין זהות מוחלטת ביניהם, בכל מאפייניהם.
השוויון הוא יחס, המסומן ב"=", ומתקיים: x=y אם ורק אם x ו-y שווים זה לזה.
שוויון הוא מושג המופיע בכל תחומי המתמטיקה, תוך התייחסות לעצמים שבכל תחום.
כך מוגדר שוויון בין מספרים, קבוצות, פונקציות, גרפים וכדומה.
בכל ביטוי מתמטי של שוויון ישנם שני אגפים: ימני ושמאלי.
שוויון זה מציין שני מספרים, הראשון הוא המספר "6", והשני "2 + 4".
השוויון מראה כי שני צדדיו של סימן השוויון מייצגים את אותו מספר כפי שמתקבל מהגדרת החיבור.
באופן פורמלי שוויון בין איברי קבוצה מוגדר בתור היחס:
שוויון הוא יחס שקילות, כלומר הוא יחס רפלקסיבי, סימטרי וטרנזיטיבי.
משמעות תכונות אלה כאשר מדובר בשוויון:
רפלקסיביות: a=a כל עצם שווה לעצמו.
סימטריות: אם a=b אז b=a.
טרנזיטיביות: אם a=b וגם b=c אז a=c – זוהי המוסכמה האוקלידית לפיה שני גדלים השווים לגודל שלישי, שווים ביניהם.
שוויון הוא עידון של כל יחס שקילות אחר, כלומר הוא מתאים לחלוקה הטריוויאלית של כל קבוצה.
שוויון הוא יחס אנטי-סימטרי ולכן הוא גם יחס סדר מנוון.
זהו היחס היחיד שהוא גם יחס שקילות וגם יחס סדר, ובאופן כללי יותר היחס היחיד שהוא רפלקסיבי, סימטרי ואנטי-סימטרי.
שוויון מקיים גם את תכונת ההחלפה: לכל A ו-B ופונקציה F, אם A=B, אז גם (F(A)=F(B.
עבור A, B, C ממשיים – אם A=B אז AC=BC
בתורת ההיסק, תכונות השוויון נקבעות כאקסיומות.
שווייץ נטלה חלק באירוויזיון 65 פעמים החל מהצטרפותה לתחרות הראשונה ב-1956 והיא נמנית בין שבע מדינות מייסדות התחרות.
שווייץ נעדרה מהתחרות 4 פעמים ב-1995, 1999, 2001 ו-2003 וניצחה בתחרות 3 פעמים: בפעם הראשונה במהדורת התחרות הראשונה ב-1956, בפעם השנייה ב-1988 ובפעם השלישית ב-2024.
שווייץ הגיעה תשע פעמים למקום האחרון בתחרות (חמש פעמים בגמר וארבע פעמים בחצי-הגמר) וארבע פעמים מתוכן היא לא קיבלה ולו נקודה אחת בתחרות והיא חולקת את התואר יחד עם אוסטריה ונורווגיה שלא קיבלו גם כן במשך ארבע פעמים ולו נקודה אחת בתחרות.
השיגה הגרוע ביותר של שווייץ בגמר תחרות אירוויזיון הוא המקום ה-25 והאחרון אליו היא הגיעה פעמיים בתולדותיה בתחרות: בפעם הראשונה ב-1998 עם השיר "Lass ihn" של גונבור גוגיסברג ובפעם השנייה ב-2011 עם השיר "In Love For a While" של אנה רוסינלי.
אולם, השיר השווייצרי שנטל חלק בתחרות היובל, "Ne partez pas sans moi", אותו ביצעה סלין דיון, הגיע רק למקום העשירי עם 98 נקודות בסיבוב חצי-הגמר בהצבעה של השיר האהוב ביותר בתולדות התחרות.
שווייץ נעדרה מ-4 תחרויות אירוויזיון לאורך השנים:
במהלך שנות ה-90 ושנות ה-2000 המוקדמות הייתה שווייץ אחת המדינות המושפעות ביותר בתחרות מהחלטתו של איגוד השידור האירופי לפסול מדינות שהגיעו להישגים נמוכים בתחרות בשנים קודמות, כדי לאפשר למדינות חדשות להצטרף לתחרות.
הדבר נבע מריבוי מספר המדינות שביקשו לקחת חלק בתחרות, דבר שחייב את איגוד השידור האירופי לסנן את המדינות שביקשו ליטול חלק בתחרות.
בשווייץ ישנן ארבע שפות רשמיות: צרפתית, גרמנית, איטלקית ורומאנש.
למרות קיום החוק, הדבר נתן לשווייץ מרחב תמרון גדול יחסית, כיוון שהיא יכולה הייתה לבחור שירים מתוך ארבע שפות אפשריות.
ב-64 הפעמים בהן שווייץ נטלה חלק בתחרות, עשרים ושישה שירים היו בצרפתית, שנים עשר שירים היו בגרמנית, עשרה שירים היו באיטלקית, חמישה עשר שירים היו באנגלית ושיר אחד היה ברומאנש בעת אירוח התחרות ב-1989, כאשר שני השירים השווייצרים הראשונים שניצחו בתחרות היו בצרפתית והאחרון, באנגלית.
השירים שייצגו את שווייץ באירוויזיון
שנה העיר המארחת מקום התחרות מנחים1956 לוגאנו תיאטרון "קורסאל"גמר: לוהנגרין פיליפו1989 לוזאן היכל "בוליו"גמר: לוליטה מורנה וז'אק דשנו2025 בזלזנקט יאקובסהלה ארנהחצאי גמר וגמר: הייזל ברוגר וזנדרה שטודרגמר: מישל הונציקר
שווייץ היא אחת מארבע המדינות היחידות שהשתתפו בכל המשחקים האולימפיים שנערכו בעת החדשה מאז חידושם באולימפיאדת אתונה (1896), לצדן של אוסטרליה, בריטניה ויוון.
את אולימפיאדת מלבורן (1956) אמנם החרימה, במחאה על הפלישה הסובייטית להונגריה שהביאה לדיכוי המרד ההונגרי, אך הרוכבים השווייצרים הספיקו להשתתף בתחרויות הרכיבה שנערכו קודם לכן בסטוקהולם.
לאורך השנים, צברו הספורטאים השווייצרים 206 מדליות אולימפיות, בהן 53 מדליות זהב.
הענפים הבולטים ביותר היו התעמלות מכשירים (49 מדליות, בהן 16 מדליות זהב, המקנה לה את המקום השישי בטבלת המדליות של כל הזמנים), חתירה (24 מדליות, בהן 7 מדליות זהב) וקליעה (23 מדליות, בהן 7 מדליות זהב).
שווייץ השתתפה גם בכל אולימפיאדות החורף, והיא אחת המדינות המצליחות במשחקים אלה, עם 167 מדליות, בהן 63 מדליות זהב, המקנה לה את המקום השמיני בטבלת המדליות של כל הזמנים.
שתי אולימפיאדות חורף נערכו בשווייץ, שתיהן בסנט מוריץ: משחקי 1928 ומשחקי 1948. סנט מוריץ הייתה אמורה גם לארח את המשחקים ב-1940, לאחר ביטול ההחלטה לקיימם בסאפורו, עקב מלחמת סין–יפן השנייה, אך בסופו של דבר המשחקים בוטלו לחלוטין בשל מלחמת העולם השנייה.
מאוחר יותר, הגישה את מועמדותה לאירוח המשחקים ב-1960, אך במכרז שנערך דורגה במקום הרביעי, אחרי סקוו ואלי, אינסברוק וגרמיש-פרטנקירכן.
עיר שווייצרית נוספת, סיון, התמודדה אף היא מספר פעמים על אירוח משחקי החורף, ובכולן דורגה במקום השני: ב-1976 הפסידה לדנוור (שבסופו של דבר ויתרה על האירוח, והמשחקים נערכו באינסברוק), ב-2002 הפסידה לסולט לייק סיטי, וב-2006 הפסידה לטורינו.
לוזאן הגישה את מועמדותה לאירוח משחקי הקיץ שלוש פעמים.
במכרזים על אירוח המשחקים של 1944 ושל 1948 הפסידה ללונדון (המשחקים של 1944 בוטלו בסופו של דבר בשל מלחמת העולם השנייה, וב-1948 נערכו כסדרם בלונדון), ובמכרז על אירוח המשחקים של 1960 הגיעה למקום השני אחרי רומא.
באולימפיאדת אתונה (1896) ייצגו את שווייץ 3 ספורטאים (אם כי לגבי אחד מהם, המתעמל שארל שמפו, יש מחלוקת האם השתתף כשווייצרי או כבולגרי).
הספורטאי הבולט במשלחת היה המתעמל לואי זוטר, שזכה בכל שלוש המדליות: מדליית זהב בתרגיל על סוס הסמוכות ומדליות כסף בתרגילי הקפיצות והמקבילים.
באולימפיאדת פריז (1900) עלו הישגי הספורטאים השווייצרים ל-9 מדליות, בהן 6 מדליות זהב, ושווייץ דורגה במקום החמישי בטבלת המדליות, אחרי המארחת צרפת, ארצות הברית, בריטניה והנבחרות המעורבות.
מרבית ההישגים היו בענף הקליעה, בו צברו השווייצרים 5 מתוך 8 מדליות הזהב האפשריות.
קונרד שטהלי ניצח בירי בכריעה מ-300 מטרים, היה שותף לזכייה הקבוצתית במקצי הירי מ-300 מטרים ומ-50 מטרים, וזכה במדליית ארד בירי מ-50 מטרים.
אמיל קלנברגר היה אף הוא שותף לזכייה הקבוצתית במקצה הירי מ-300 מטרים, וזכה גם במדליית הזהב בירי מ-300 מטרים בשלושה מצבים ובמדליית הכסף בירי בכריעה מ-300 מטרים.
שווייצרי שלישי, קארל רדרר, ניצח במקצה הירי מ-50 מטרים, והיה שותף לזכייה הקבוצתית במקצה הירי מאותו המרחק.
בתחרויות השיט נערכו שני סבבים, באחד מהם זכה הצוות השווייצרי במדליית זהב, ובשני במדליית כסף.
בין חברי הצוות הייתה הלן דה פורטלה, שהייתה לאישה הראשונה שזוכה במדליית זהב אולימפית.
באולימפיאדת סנט לואיס (1904) ייצג את שווייץ ספורטאי אחד בלבד, אדולף שפינלר, שהתחרה באתלטיקה ובהתעמלות.
הוא זכה בשתי מדליות בהתעמלות - מדליית זהב בתחרות על שלושה מתקנים ומדליית ארד בקרב-רב.
גם לשתי האולימפיאדות הבאות שלחה שווייץ ספורטאי אחד בכל פעם, אך בניגוד לשפינלר, הספורטאים שייצגו אותה בלונדון ובסטוקהולם לא רשמו הישגים גבוהים.
באולימפיאדת אנטוורפן (1920) שבו הספורטאים השווייצרים וזכו בהישגים גבוהים - 11 מדליות, בהן שתי מדליות זהב.
במדליות הזהב זכו החותרים במקצה לרביעייה עם הגאי, והמתאבק רוברט רוט.
מתאבק נוסף, שארל קוראן זכה במדליית כסף, והחותרים במקצה הזוגות עם הגאי זכו במדליית ארד.
הקלעים השווייצרים זכו בחמש מדליות ארד.
פריץ קוכן זכה בשלוש מהן - במקצה הירי בשכיבה מ-300 מטר, ועם נבחרת הקלעים במקצים הקבוצתיים.
עמיתו פריץ צולאוף זכה בשתי מדליות ארד, אחת במקצה הירי מ-30 מטר, ואחת קבוצתית.
שני מרימי משקולות שווייצרים זכו במדליות: פריץ היננברגר זכה במדליית כסף ואז'ן ריטנר זכה במדליית ארד.
אולימפיאדת פריז (1924) הייתה המוצלחת ביותר בתולדות שווייץ.
המשלחת השווייצרית צברה 25 מדליות, מהן 7 מדליות זהב, ודורגה במקום השישי בטבלת המדליות.
המתעמלים השווייצרים הובילו את טבלת המדליות בענף, עם 7 מדליות, בהן 2 מדליות זהב.
אוגוסט גיטינגר זכה במדליית זהב בתרגיל המקבילים ובמדליית ארד בטיפוס על חבל, יוזף וילהלם זכה במדליית הזהב בתרגיל על סוס הסמוכות, ז'אן גוטוונינגר זכה במדליות כסף בתרגילים על סוס הסמוכות ועל המתח ואנטואן רבטה זכה במדליית הארד בתרגיל על סוס הסמוכות.
ארבעתם היו שותפים גם לזכייה במדליית הארד בקרב-רב הקבוצתי.
המתאבקים השווייצרים זכו בחמש מדליות: הרמן גרי ופריץ הגמן זכו במדליות זהב, הנרי ורנלי זכה במדליית כסף, ואוטו מילר ושארל קוראן זכו במדליות ארד.
גם החותרים זכו בחמש מדליות: במקצי הזוגות והרביעיות עם הגאי זכו השווייצרים במדליות הזהב, ובמקצי הזוגות והרביעיות ללא הגאי, זכו השווייצרים במדליות ארד.
יוזף שניידר הוסיף מדליית ארד במקצה היחידים.
הרוכב אלפונס ז'מיזה זכה במדליית הזהב בתחרות הקפיצות והיה שותף לזכייה במדליית הכסף בתחרות הקפיצות הקבוצתית.
שני אתלטים שווייצרים זכו במדליות כסף: וילי שרר בריצת 1500 מטר ופאול מרטין בריצת 800 מטר.
מרים המשקולות פריץ היננברגר זכה במדליית כסף שנייה ברציפות, ועמיתו ארתור ריינמן זכה במדליית ארד.
הקלע יוסיאס הרטמן זכה אף הוא במדליית ארד, בירי בשכיבה.
נבחרת הכדורגל זכתה במדליית הכסף, לאחר שהובסה במשחק הגמר 3-0 בידי נבחרת אורוגוואי.
בסיבוב הראשון הביסה 0-9 את נבחרת ליטא, במשחק שמהווה עד היום את הניצחון הגדול בתולדותיה.
פאול שטורצנגר הבקיע ארבעה שערים באותו משחק.
באולימפיאדת אמסטרדם (1928) ירדו הישגי השווייצרים, אך הם עדיין היו גבוהים, ועם 15 מדליות, מהן 7 מדליות זהב, שוב דורגה שווייץ במקום השישי בטבלת המדליות.
גם במשחקים אלה בלטו המתעמלים השווייצרים, כשהעלו את הישגיהם ל-9 מדליות, בהן 5 מתוך 8 מדליות הזהב האפשריות.
הספורטאי הבולט במשלחת היה ז'ורז' מייז, שזכה במדליות זהב בתרגיל המתח ובקרב-רב, במדליית כסף בתרגיל על סוס הסמוכות, והיה שותף לזכייה הקבוצתית במדליית הזהב בקרב-רב.
ספורטאי בולט נוסף, הרמן הנגי, זכה במדליית הזהב בתרגיל על סוס הסמוכות, במדליית הכסף בקרב-רב, במדליית הארד בתרגיל המקבילים, והיה שותף אף הוא לזכייה הקבוצתית בקרב-רב.
מתעמל שלישי שהיה שותף לזכייה הקבוצתית, אז'ן מאק, זכה גם במדליית הזהב בתרגיל הקפיצות ובמדליית הארד בתרגיל המקבילים.
שלושה מתאבקים שווייצרים זכו במדליות באמסטרדם: ארנסט קיבורץ זכה במדליית זהב, ארנולד בגלי במדליית כסף והאנס מינדר בארד.
צמד החותרים ללא הגאי זכה במדליית זהב, ורביעיית החותרים עם הגאי זכתה במדליית כסף.
במדליה האחרונה, מדליית ארד, זכה הרוכב שארל-גוסטב קון, בתחרות הקפיצות.
בדומה למדינות רבות אחרות, שלחה שווייץ משלחת מצומצמת לאולימפיאדת לוס אנג'לס (1932), בשל השפל הכלכלי הגדול, והיא כללה שישה ספורטאים בלבד.
היחיד מהם שזכה במדליה הוא ז'ורז' מייז, שזכה במדליית הכסף בתרגיל הקרקע.
באולימפיאדת ברלין (1936) זינק מספר הספורטאים השווייצרים ל-190, ומספר המדליות זינק ל-15, אך רק אחת מהן הייתה מדליית זהב.
הענף הבולט שוב היה ההתעמלות, עם 9 מהמדליות.
ז'ורז' מייז זכה במדליית הזהב האולימפית הרביעית שלו, בתרגיל הקרקע, והיה שותף גם לזכייה הקבוצתית במדליית הכסף.
סגנו במקצה הקרקע היה יוזף ולטר, ובמדליית הארד זכה אז'ן מאק.
מאק זכה גם בלא פחות מארבע מדליות כסף: בתרגיל על סוס הסמוכות, בתרגיל הקפיצות, בקרב-רב, ובקרב-רב הקבוצתי.
מתעמל נוסף, מיכאל רויש, זכה במדליית הכסף בתרגיל המקבילים, ואלברט בכמן זכה במדליית הארד בתרגיל על סוס הסמוכות.
רוכב האופניים ארנסט ניוורגלט זכה במדליית הארד במרוץ אופני הכביש, והיה שותף לזכייה במדליית הכסף במרוץ הקבוצתי.
רביעיית החותרים ברמן בטשארט, אלכס הומברגר, האנס הומברגר וקארל שמיד זכו במדליית הארד במקצה ללא הגאי, ויחד עם ההגאי רולף שפרינג זכו במדליית כסף.
האתלט ארתור שוואב זכה במדליית כסף בהליכה ל-50 ק"מ, ונבחרת הכדוריד זכתה במדליית הארד, לאחר שסיימה במקום השלישי בבית הגמר, אחרי נבחרות גרמניה ואוסטריה ולפני נבחרת הונגריה.
לאחר חידוש המשחקים באולימפיאדת לונדון (1948) הגיעה המשלחת השווייצרית להישג נאה של 20 מדליות, מהן 5 מדליות זהב, והיא דורגה במקום התשיעי בטבלת המדליות.
גם במשחקים אלה הובילו המתעמלים את המשלחת השווייצרית, עם 9 מדליות, בהן 3 מדליות זהב.
12 שנים לאחר זכייתו של מיכאל רויש במדליית הכסף בתרגיל המקבילים, הוא שיפר את מיקומו וזכה במדליית הזהב.
בנוסף, זכה במדליית הכסף בתרגיל הטבעות, בו ניצח חברו לנבחרת קארל פריי.
יוזף שטדלר ניצח בתרגיל המתח וחלק עם עמיתו כריסטיאן קיפפר במדליית הארד בתרגיל המקבילים.
מתעמל שווייצרי נוסף, ולטר להמן, זכה במדליות הכסף בתרגיל המתח ובקרב-רב.
חמישתם היו שותפים לזכיית הנבחרת במדליית הכסף בקרב-רב הקבוצתי.
הקלע אמיל גרוניג זכה במדליית זהב בירי מ-300 מטר בשלושה מצבים, ועמיתו רודולף שניידר זכה במדליית כסף בירי באקדח מ-50 מטר.
במדליית הזהב החמישית זכה הרוכב האנס מוזר, ברכיבה אמנותית.
האחים האנס ויוזף קאלט זכו במדליית כסף במקצה החותרים לזוגות ללא הגאי, ולהישג דומה הגיעה רביעיית החותרים עם הגאי.
שלושה מתאבקים שווייצרים זכו במדליות: פריץ שטקלי זכה במדליית כסף ואדולף מילר והרמן באומן זכו במדליות ארד.
באתלטיקה, זכה גסטון גודל במדליית כסף בהליכה ל-50 ק"מ, ופריץ שוואב זכה במדליית ארד בהליכה ל-10 ק"מ.
הסייף אוסוולד זפלי זכה במדליה ראשונה בענף, מדליית כסף בדקר.
באולימפיאדת הלסינקי (1952) ירדו הישגי המשלחת השווייצרית ל-14 מדליות, בהן שתי מדליות זהב.
הייתה זו הפעם האחרונה בה זכו הספורטאים השווייצרים במספר דו-ספרתי של מדליות, והפעם האחרונה בה המתעמלים השווייצרים היו דומיננטיים.
במדליות הזהב זכו המתעמלים האנס אויגסטר (מקבילים) וג'ק גינטהארד (מתח).
אויגסטר זכה גם במדליית ארד בתרגיל הטבעות.
יוזף שטאדלר זכה במדליית כסף בתרגיל המתח ובמדליות ארד בתרגיל המקבילים ובקרב-רב.
שלושתם היו שותפים לזכייה הקבוצתית במדליית הכסף בקרב-רב.
בחתירה זכתה רביעיית החותרים עם הגאי במדליית כסף, וצמד החותרים ללא הגאי זכה במדליית ארד.
פריץ שוואב שיפר את הישגו מלונדון וזכה במדליית כסף בהליכה ל-10 ק"מ.
להישג דומה הגיעו הקלע רוברט בירכלר בירי בשלושה מצבים, והרוכבים בתחרות הרכיבה האמנותית הקבוצתית.
הסייף אוסוולד זפלי זכה במדליית ארד בדקר, והיה שותף להישג דומה של נבחרת השווייצרית במקצה הדקר הקבוצתי.
שווייץ, כמו גם הולנד וספרד, החרימה את אולימפיאדת מלבורן (1956) כמחאה על הפלישה הסובייטית להונגריה, שנועדה לדכא את המרד ההונגרי.
תחרויות הרכיבה נערכו בסטוקהולם עוד בטרם פתיחת המשחקים במלבורן, ורוכבים שווייצרים הספיקו להשתתף בהם, ואף לזכות במדליית ארד בתחרות הרכיבה האמנותית הקבוצתית.
באולימפיאדת רומא (1960) שבו השווייצרים והשתתפו כרגיל, וזכו בשש מדליות.
גוסטב פישר זכה במדליית כסף ברכיבה אמנותית, אנטון ביהלר זכה במדליית ארד באיוונטינג, והיה שותף גם לזכייה הקבוצתית במדליית כסף.
הקלע האנס-רודולף שפילמן זכה במדליית כסף בירי משלושה מצבים, החותרים ארנסט הירלימן ורולף לארכר זכו במדליית ארד במקצה הזוגות, ולהישג דומה הגיעו שלישיית השייטים בדגם 5.5 מטר.
באולימפיאדת טוקיו (1964) זכו השווייצרים בארבע מדליות.
הרוכב אנרי שמרטן ניצח ברכיבה אמנותית, והיה שותף לזכייה הקבוצתית במדליית הכסף.
הג'ודוקא אריק הני זכה במדליית כסף, והחותר גוטפריד קוטמן זכה במדליית ארד במקצה היחידים.
באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) זכו השווייצרים בחמש מדליות, בחמישה ענפים שונים.
שלישיית השייטים זכתה במדליית כסף בדגם 5.5 מטר, ההישג הגבוה ביותר של המשלחת השווייצרית במשחקים אלה.
במדליות ארד זכו רביעיית החותרים עם הגאי, נבחרת הרכיבה האמנותית, הקלע קורט מילר (בירי משלושה מצבים) ורוכב האופניים קסאוור קורמן (במרוץ המרדף ל-4000 מטרים).
באולימפיאדת מינכן (1972) זכו השווייצרים ב-3 מדליות כסף: רוכב האופניים קסאוור קורמן במרוץ המרדף ל-4000 מטרים, החותרים אלפרד בכמן והיינריך פישר במקצה הזוגות ללא הגאי, ונבחרת הסייפים בדקר.
ספורטאים נוספים שבלטו במשלחת כללו את החותר מלכיאור בירגין, שסיים במקום השישי ואת רוכב האופניים כריסטיאן ברונר, שסיים במקום השביעי במרוץ נגד השעון.
באולימפיאדת מונטריאול (1976) זכו השווייצרים ב-4 מדליות, בהן מדליית הזהב הראשונה מזה 12 שנים.
הזוכה במדליה זו הייתה הרוכבת כריסטין שטיקלברגר, ברכיבה האמנותית, שהייתה בכך לאישה השווייצרית הראשונה שזוכה במדליה אולימפית בתחרות אישית.
שטיקלברגר הייתה שותפה גם לזכייה הקבוצתית במדליית הכסף.
את תמונת המדליות השלימו הג'ודוקא יורג רטליסברגר ונבחרת הסיף בדקר, שזכו במדליות ארד.
שווייץ לא הצטרפה באופן מלא לחרם שהובילה ארצות הברית על אולימפיאדת מוסקבה (1980), אך בדומה למדינות מערביות אחרות, הביעה את מחאתה על הפלישה הסובייטית לאפגניסטן בכך שספורטאיה לא התחרו תחת דגלהּ, אלא תחת הדגל האולימפי.
שני ספורטאים שווייצרים זכו במשחקים אלה במדליות זהב: הג'ודוקא יורג רטליסברגר, ורוכב האופניים רוברט דיל-בונדי (במרוץ המרדף ל-4,000 מטר).
ספורטאים שווייצרים נוספים שבלטו במוסקבה כללו את הקופץ לגובה רולנד דלהאוזר (מקום חמישי), האתלט מרקוס ריפל (מקום חמישי בריצת 5000 מטר), האתלט פרנץ מאייר (מקום שביעי בריצת 400 מטר משוכות), הקשתת) לוטי טשאנץ (מקום שמיני) והקופץ לרוחק רולף ברנהרד (מקום תשיעי).
באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) זכו השווייצרים ב-8 מדליות, המספר הגבוה ביותר מזה 32 שנים, אך אף אחת מהן לא הייתה מדליית זהב.
שלוש מהמדליות הושגו בידי רוכבים: היידי רוביאני זכתה במדליית ארד בתחרות הקפיצות ואוטו הופר זכה במדליית ארד ברכיבה האמנותית והיה שותף לזכייה הקבוצתית במדליית הכסף.
מרקוס ריפל שיפר את הישגו ממוסקבה וזכה במדליית הכסף בריצת 5000 מטר.
להישג דומה הגיעו הקלע דניאל ניפקוב (בירי משלושה מצבים) ונבחרת רוכבי האופניים במרוץ אופני הכביש.
המתאבק הוגו דיטשה זכה במדליית ארד, ולהישג דומה הגיע השחיין אטיין דגון במשחה ל-200 מטר חזה.
דגון היה לשחיין השווייצרי הראשון שזוכה במדליה אולימפית.
ספורטאים שווייצרים נוספים שבלטו בלוס אנג'לס: השחיין דאנו הלסל (מקום חמישי במשחה ל-100 מטר חופשי), ורנר גינתר (מקום חמישי בהדיפת כדור ברזל), קורנליה בירקי (מקום חמישי בריצת 3000 מטר מכשולים), נבחרת השחייניות ל-100X4 מטר מעורב (מקום שישי) ומקבילתה הגברית (מקום שביעי) ופליקס בהני (מקום שביעי בקפיצה במוט).
באולימפיאדת סיאול (1988) ירד מספר המדליות בהן זכו השווייצרים ל-4. הרוכבת כריסטין שטיקלברגר זכתה במדליית ארד ברכיבה אמנותית, והייתה שותפה לזכייה הקבוצתית במדליית כסף.
בכך הגיע לחמש מספר המדליות האולימפיות בהן זכתה, בין 1976 ל-1988. החותרים אואלי בודנמן ובאט שוורצמן זכו במדליית כסף, והודף כדור הברזל ורנר גינתר זכה במדליית ארד.
השחיין דאנו הלסל היה רחוק 12 מאיות השנייה מזכייה במדליית הארד במשחה ל-50 מטר חופשי, וסטפן וולרי סיים במקום החמישי במשחה זה.
כן בלטו נבחרת הקרב חמש מודרני שסיימה במקום השביעי, ומטילת הכידון דניס טיימאר שסיימה במקום התשיעי.
הטניסאי מארק רוסה היה השווייצרי היחיד שזכה במדליה באולימפיאדת ברצלונה (1992).
הוא זכה במדליית הזהב, לאחר שגבר במשחק הגמר על הספרדי ז'ורדי ארסה.
הוא גם העפיל לשלב רבע הגמר בטורניר הזוגות, יחד עם יאקוב הלאסק.
הודף כדור הברזל ורנר גינתר סיים במקום הרביעי, לאחר שהשיג תוצאה שהייתה רחוקה ב-3 ס"מ מהמקום השלישי וב-5 ס"מ מהמקום השני.
לוציה צברג סיימה במקום השמיני במירוץ אופני הכביש, והטניסאית מנואלה מלייבה העפילה לשלב רבע הגמר.
אולימפיאדת אטלנטה (1996) הייתה מוצלחת במיוחד עבור המשלחת השווייצרית, שצברה בה 7 מדליות, מהן 4 מדליות זהב.
במדליות הזהב זכו רוכב האופניים פסקל רישאר במרוץ אופני הכביש, המתעמל דונגהואה לי (בתרגיל על סוס הסמוכות), והחותרים קסנו מילר (במקצה היחידים) והאחים מיכאל ומרקוס גייר (במקצה הזוגות).
במדליות כסף זכו הרוכב וילי מליגר (בתחרות הקפיצות), רוכב האופניים תומאס פרישקנכט (במרוץ אופני הרים) וחותרות הקיאק במקצה הרביעיות ל-500 מטרים.
כן בלטו רוכבי האופניים טוני רומינגר ואלכס צילה (מקום חמישי ושביעי, בהתאמה, במרוץ נגד השעון) וברברה האב (מקום שמיני במרוץ אופני כביש).
גם באולימפיאדת סידני (2000) הגיעו הספורטאים השווייצרים להישגים רבים, וזכו בתשע מדליות.
הטריאתלטית בריגיטה מקמאהון זכתה במדליית הזהב היחידה, וטריאתלטית נוספת, מגלי מסמר זכתה במדליית ארד.
הסייפת ג'אנה האבליצל-בירקי זכתה בשתי מדליות כסף בדקר, בתחרות האישית ובתחרות הקבוצתית.
החותר קסנו מילר איבד את תוארו מאטלנטה, אך זכה במדליית כסף.
להישג דומה הגיעו רוכבת האופניים ברברה בלאטר (במרוץ אופני הרים), הקלע מישל אנסרמה (בירי באקדח אש מהירה) ונבחרת הרוכבים בתחרות הקפיצות.
במדליה התשיעית, מדליית ארד, זכה מיכאל זאוזר, במרוץ אופני הרים.
באולימפיאדת אתונה (2004) זכו השווייצרים בחמש מדליות.
הסייף מרסל פישר זכה במדליית הזהב היחידה, בדקר.
פרנקו מרוולי וברונו ריזי זכו במדליית כסף במרוץ מדיסון, ובמדליות ארד זכו הטריאתלט סוון רידרר, כדורעפני החופים פטריק הוישר ושטפן קובל, ורוכבת האופניים קארין טיריג (במרוץ נגד השעון).
טיריג סיימה גם במקום החמישי במרוץ המרדף.
הטניסאי רוג'ר פדרר, שהגיע לטורניר כמדורג ראשון בעולם, הודח כבר בסיבוב השני, בידי הצ'כי תומאש ברדיך, שדורג אז במקום ה-74 בעולם.
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) עלה מספר המדליות בהן זכו השווייצרים לשבע, בהן שתי מדליות זהב.
רוג'ר פדרר שוב אכזב, כשהודח כבר בשלב רבע הגמר, בידי האמריקני ג'יימס בלייק.
עם זאת, בטורניר הזוגות זכה במדליית הזהב, יחד עם סטאן ואוורינקה, לאחר שהשניים גברו במשחק הגמר על הצמד השוודי סימון אספלין ותומאס יוהנסון.
במדליית הזהב השנייה זכה רוכב האופניים פביאן קנצ'לארה, במרוץ נגד השעון.
קנצ'לארה גם זכה במדליית כסף במרוץ אופני הכביש.
בתחילה הוענקה לו מדליית הארד בתחרות זו, לאחר שהגיע שלישי, ואולם בשנת 2009 החליט הוועד האולימפי הבינלאומי לשלול מהרוכב שהגיע שני, האיטלקי דווידה רבלין, את מדליית הכסף שלו, לאחר שנמצא כי השתמש בחומרים אסורים.
שני רוכבי אופניים נוספים זכו במדליות ארד: קארין טיריג (במרוץ נגד השעון) ונינו שורטר (במרוץ אופני הרים).
להישגים דומים הגיעו הג'ודוקא סרגיי אשוונדן ונבחרת הרוכבים בתחרות הקפיצות.
באולימפיאדת לונדון (2012) השתתפו 102 ספורטאים שווייצרים, והם זכו ב-4 מדליות.
הטריאתלטית ניקולה שפיריג שיפרה את הישגה מבייג'ינג וזכתה במדליית זהב.
סוון רידרר סיים במקום השמיני.
במדליית זהב שנייה זכה הרוכב סטיב גרדה, בתחרות הקפיצות.
גרדה גם סיים במקום הרביעי יחד עם הנבחרת.
רוג'ר פדרר העפיל לראשונה לגמר, אך הפסיד לאנדי מארי.
בחצי הגמר ניצח פדרר את חואן מרטין דל פוטרו במשחק שנמשך 4 שעות ו-26 דקות, המשחק הארוך בהיסטוריה של המשחקים האולימפיים.
בטורניר הזוגות שוב שיחק פדרר לצדו של ואוורינקה.
השניים הודחו בשמינית הגמר בידי אנדי רם ויוני ארליך.
במדליה הרביעית זכה נינו שורטר, ששיפר את הישגו מבייג'ינג וזכה במדליית כסף במירוץ אופני הרים.
אסתר זיס סיימה במקום החמישי במירוץ המקביל לנשים, ובמירוץ אופני כביש סיימו פביאן קנצ'לארה וגרגורי ראסט במקום השביעי והשמיני.
הישג נוסף רשמה רביעיית החותרים שסיימה במקום החמישי.
על השתתפות המשלחת העיבה תקרית בה היה מעורב הכדורגלן מישל מורגנלה.
לאחר הפסד הנבחרת לנבחרת קוריאה הדרומית, פרסם מורנגלה בחשבון הטוויטר שלו הערה גזענית ביחס לשחקנים הקוריאנים.
הוא סולק מהנבחרת ונשלח חזרה לשווייץ.
אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) הייתה המוצלחת ביותר עבור השווייצרים מזה 20 שנה.
הם זכו ב-7 מדליות, מהן 2 מדליות זהב.
נינו שורטר התקדם במקום אחד לעומת לונדון, וזכה במדליית זהב במרוץ אופני הרים, שהייתה המדליה האולימפית השישית שלו.