tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לעומת זאת, מספק חירום דורש פעולה מכוונת מצד אדם, אשר חייב תחילה לזהות כי מצב מסוכן כלשהו עומד להתרחש או מתקיים, ולאחר מכן חייב להפעיל את פונקציית עצירת החירום על ידי לחיצה על מפסק עצירת החירום או הפעלת התקן עצירת חירום אחר, כגון למתג משיכה.
מפסק חירום משמש גם עבור משאבות דלק או כל מכשיר אחר המשאב כמויות גדולות של כימיקלים נפיצים או דליקים.
בדרך כלל יש מפסק חירום יחיד עבור כל המשאבות בתחנת דלק.
במעליות יש לעיתים קרובות מפסק אדום בלוח הבקרה המסומן במילים "עצירת חירום".
כאשר המפסק נלחץ, המעלית נעצרת באופן מיידי.
כאשר המפסק נמשך החוצה, היא חוזרת למצב רגיל.
במדרגות נעות בדרך כלל יש בקרה המופעלת באמצעות מפתח שתכבה את המדרגות הנעות, או תשנה את כיוון התנועה שלהן למעלה או למטה.
ליד מתג המפתח יהיה כפתור "עצירת חירום" אדום, המשמש במקרה של כשל בציוד, או כאשר יש פוטנציאל לפציעה, כגון כאשר נעליו של מישהו נתקעות ב"מסרק" בחלק העליון או התחתון של המדרגות הנעות וקיים סיכון לפציעה חמורה.
מתג המפתח משמש להחזרת המדרגות הנעות לשירות לאחר עצירתן.
עצירת החירום במתקן שעשועים דומה לזו שבציוד תעשייתי.
בדרך כלל, בלמי מתקן מתוכננים להתנתק בעת הפעלת חשמל; ניתוק החשמל יגרום לכל הבלמים להפעיל את עצמם.
ברוב מתקני השעשועים יש מחשב שיכול, בדומה לרכבת להפעיל את עצירת החירום באופן אוטומטי כאשר נקבע כי ביצועי המתקן אינם תואמים את מפרט הפעולה, או כאשר התרחשה תאונה בה מעורב נוסע או עובד מתקן.
מפעל הש"ס או בשמו המלא מפעל הש"ס הכללי בהיכלי התורה הוא מיזם שנוסד בשנת ה'תשל"ח על ידי האדמו"ר מצאנז, רבי יקותיאל יהודה הלברשטאם, אשר ראה בלימוד מקיף, ובקיאות בכל הש"ס, בסיס ללימוד נכון וראוי, והדגיש זאת בשיחותיו השונות.
במסגרת המיזם נבחנים מדי חודש על שבעים דפי גמרא, רש"י ותוספות, ובכל חודש רביעי נבחנים על שלושת החודשים הקודמים.
יחידת הלימוד מורכבת משתי מסכתות שונות, וכשאחת מהן נחשבת לקשה מהרגיל השנייה היא קלה מהאחרות.
כמו כן, בחודשי החגים, ניסן ותשרי, נבחר חומר לימודים קל במעט.
בתחילה היה מיועד מסלול לימוד זה רק לתלמידים בכולל ש"ס - מסגרת לימודית שנועדה לחזק את מפעל הש"ס ולאפשר סיום ומבחן על כל הש"ס תוך שלוש שנים.
בעקבות מחזור הלימוד הראשון שבו התגלו תלמידים שלא עמדו בקצב, נוצרו עוד שני מסלולי לימוד, של עשרים דפים לחודש ושלושים דפים לחודש לפי סדר הש"ס.
כמו כן, בשנת ה'תשמ"ג הורחבה הפעילות לערים שונות, ולא רק לחניכי כוללי הש"ס.
עם הזמן נוספה גם תוכנית לימודית בהלכה הכוללת לימוד מסיבי של הטור ושו"ע ומפרשיו, ובה שני מסלולים: האחד אורח חיים ויורה דעה, ומסלול שני בו נבחנים על חושן משפט ואבן העזר, כאשר יחידת לימוד חודשית חופפת בכמותה בערך ליחידת לימוד של שלושים דף גמרא.
בכל המסלולים, בכל חודש רביעי נבחנים על החומר הנלמד בשלושת החודשים שקדמו לו.
המבחנים בכל רמות הלימוד השונות כוללים תמיד עשרים וחמש שאלות וכל מי שעובר בהצטיינות (ציון של לפחות 70%) מקבל מלגה (המלגות כולן ממומנות מתרומות בלבד) המלגות הן חודשיות (לאברכים) או חצי שנתיות (לרווקים) וגובהן מותנה בציון ובמצב האישי של הנבחן.
הדרישות כיום על מנת להתקבל למפעל הש"ס עומדות על לימוד בישיבה ואישור של ראש הישיבה שהמועמד מתאים לעמוד במסגרת הלימודים.
קבלת אברכים למפעל הש"ס אינה מצריכה אישור של ראש הכולל.
מבחני מפעל הש"ס נערכים פעם בחודש (לרוב בראש חודש למעט מקרים של תאריכים בעלי משמעות מיוחדת בישיבות) במקומות הבאים בארץ ישראל: ירושלים, בני ברק, נתניה, אשדוד, עמנואל, חיפה, באר שבע, צפת, קריית ספר, חצור הגלילית ובית שמש.
מלבד המבחן החודשי במסלול 70 דף הנערך בקריית צאנז נתניה בלבד.
כדי לשוות לו מעמד של ארגון כלל חרדי ולא פרטי של חסידות צאנז, הקים האדמו"ר ועדה של ראשי ישיבות מהשורה הראשונה, רובם מהמגזר הליטאי ומיעוטם מהמגזר החסידי, הנקראת "נשיאות מפעל הש"ס" בראשותו עומד היום בנו, האדמו"ר מצאנז הרב צבי אלימלך הלברשטאם.
אחת לשנה מתכנסים הרבנים חברי הנשיאות לישיבה רשמית ופורמלית, הנערכת בכל שנה במעונו של חבר אחר מבין חברי הנשיאות, בה נישאים דברי ברכה ובה מוכרז החומר הנלמד במהלך השנה הבאה לפי סדר הקבוע וידוע מראש.
מפעל הפַּיִס הוא חברה לתועלת הציבור בעלת זיכיון בלעדי לעריכת הגרלות ומשחקי מזל בישראל.
באספה הכללית שלו משתתפים נציגי רשויות מקומיות.
את יושב ראש הדירקטוריון ממנה ראש הממשלה.
חברי הדירקטוריון האחרים מתמנים על ידי מועצות העיריות ירושלים, תל אביב-יפו וחיפה, מרכז השלטון המקומי, ארגון המועצות האזוריות, שר האוצר ושר הפנים.
יושב ראש מפעל הפיס הוא איציק לארי והמנכ"ל הוא עו"ד בני דרייפוס.
מפעל הפיס הוקם בתל אביב באוגוסט 1951 כמפעל הגרלות של הרשויות המקומיות בישראל, על ידי ד"ר מיכאל לנדאו וביוזמת ראש העיר של תל אביב, ישראל רוקח.
הרעיון נרקם במוחו של רוקח בשנותיה הראשונות של המדינה, לאחר ההתאוששות ממלחמת העצמאות ובעקבות הצורך במוסדות רפואיים עבור האוכלוסייה הגדלה במהירות בתל אביב.
באותן השנים בית החולים "הדסה" היה המוסד הרפואי המרכזי בתל אביב, והוא כרע תחת העומס.
הרעיון של רוקח למפעל הגרלות הגיע כששמע על הצלחתו של מפעל כזה בשווייץ.
הוא שלח את גזבר עירית תל אביב, בן-ציון ארגוב, להכין דו"ח מפורט על מפעל ההגרלות השווייצרי, וכעבור שנתיים הקמתו אושרה על-ידי ממשלת ישראל.
שם החברה, מפעל הפיס, הוצע על ידי ארגוב, שעשה שימוש במילה פיס הלקוחה מהמשנה, ופירושה הטלת גורלות.
בשנותיו הראשונות התנוסס דגל ישראל על נייר המכתבים של מפעל הפיס, למרות שלא היה גוף ממלכתי.
שבע שנים לאחר היווסדו של מפעל הפיס נבחר הסמל שלו – כוכב המזל של המעצב א.
לצ'ניסקי, שהפך לאחד מסימני ההיכר של מפעל הפיס.
בשנה הראשונה להקמתו של מפעל הפיס ההגרלות התקיימו אחת לחודש.
ההגרלה הראשונה התקיימה ב-16 באוקטובר 1951 באולם "אהל שם" בתל אביב.
הפרס הגדול בהגרלה זו היה 1000 ל"י והודפסו עבורה 120 אלף כרטיסים, במחיר 1 ל"י לכל כרטיס.
לצורך ביצוע ההגרלה נרכשו שתי קלפיות דמויות תוף, ששימשו לערבוב הכרטיסים ושליפת הזוכים מתוכן.
כל הכרטיסים נמכרו תוך זמן קצר, והזוכה בהגרלה היה סוחר טקסטיל מתל אביב שהפך לזוכה הראשון בהיסטוריה של מפעל הפיס.
לאחר שששת ההגרלות הראשונות נערכו בתל אביב, את ההגרלה השביעית החליטה הנהלת מפעל הפיס לערוך באולם אגרון בירושלים.
הניסיון הוכתר בהצלחה, ובעקבותיו הוחלט לערוך את ההגרלה בכל פעם ביישוב אחר.
במרוצת השנים סכומי הזכייה הוגדלו, לצד מספר הכרטיסים שהודפסו ומחירם: באוקטובר שנת 1957 הדפיס מפעל הפיס רבע מיליון כרטיסי הגרלה.
הפיחות שחל באותן השנים הוביל לזינוק של הפרס הראשון, בפברואר 1952, ל-2,500 ל"י.
במרץ 1954 שווי הפרס הראשון הוכפל ועמד על 5,000 ל"י.
באוקטובר 1957 שווי הפרס הראשון היה 10,000 ל"י, וההגרלה התקיימת אחת לשבועיים.
במרץ 1958 חולקו לראשונה, בנוסף לפרסים הכספיים, גם דירות שיכון חדשות לזוכים, ובהמשך הוכנס פרס נוסף - הגרלת טיסות חינם לאילת.
מתוך הבנה שאין תחליף להגרלת כסף, החל מפעל הפיס להנפיק החל משנת 1960 כרטיסי "זוטא".
לכל כרטיס הגרלה צורף ספח שכונה "זוטא", שאפשר לרוכש הכרטיס לזכות במקום בסכום כסף השווה למחיר הכרטיס.
הנהלת מפעל הפיס שוכנת, מזה שנים רבות, ברחוב הפטמן 3 בתל אביב, בבניין ששימש גם את מרכז השלטון המקומי.
משרדי חטיבת המחשוב נמצאים בעיר חולון.
בשנת 2021 רכשה מפעל הפיס מהחברה לניהול קופת התגמולים והפנסיה של עובדי הסוכנות היהודית לארץ ישראל בע"מ את הבניין הצמוד לה, שהוגדר כמבנה לשימור, הפונה אל רחוב קפלן.
זאת כחלק מביצוע תכנון מחדש של הקרקע באזור במטרה להקים בניין חדש למפעל הפיס תחת הבניין הקיים.
רווחי מפעל הפיס פטורים ממס הכנסה, ומוקצים בהתאם להיתר שניתן על ידי משרד האוצר אחת ל-5 שנים.
מפעל הפיס היא חברה לתועלת הציבור, שכל רווחיה מחולקים לקהילה.
חלוקה ראשונה: הקצאה של 108 מיליון ₪ מתוך רווח מפעל הפיס עבור מלגות לסטודנטים ותמיכה בתרבות ואמנות ובנוסף הקצאה של 120 מיליון ₪ למוסדות ציבור ברשויות מקומיות אשר דירוגן במדד החברתי כלכלי של הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה הוא 5 ומטה.
חלוקה שנייה: יתרת רווח מפעל הפיס לאחר החלוקה הראשונה יחולק באופן הבא:
50% כיתות לימוד וגני ילדים.
חלוקה שלישית: הכנסות המימון של מפעל הפיס יתווספו לחלוקה לרשויות המקומיות.
מפעל הפיס תומך בתחומי החינוך, בריאות, ספורט, תרבות, רווחה וקהילה ואיכות הסביבה כגון: הקמת תחנות לבריאות המשפחה, אולמות ספורט, כיתות לימוד ובתי ספר, מועדונים לנוער ומועדונים קהילתיים, אולמות לאירועי תרבות, מוזיקה ואמנות, מלגות לסטודנטים, פיס גינות ציבוריות ותוכניות הפעלה בתחומי הרווחה, נוער וצעירים ובריאות.
דירוג כלכלי - חברתי 25%
מרחק ממרכזי הערים הגדולות (תל אביב, ירושלים וחיפה) - 20%
שיעור המשרתים בצה"ל - 5%
בתחילת שנת 2019 הרחיב מפעל הפיס את יעדי הסיוע והוחלט לאפשר לרשויות המקומיות לנצל את התקציבים העומדים לרשותם לא רק עבור הקמת מבנים שיפוץ והצטיידות, אלא גם עבור הקצאת כספים לתוכניות ההפעלה קהילתיות, המהוות מפתח לחיזוק המרקם הקהילתי של התושבים, העלאת איכות החיים ושביעות הרצון שלהם.
תוכניות הפעלה בתחומי הרווחה: הגיל הרך, נוער בסיכון, אוכלוסיות עם צרכים מיוחדים, אזרחים ותיקים, תוכנית לאומית לילדים ונוער בסיכון, סיוע במימון טיפולים, הרצאות, שעות הדרכה, אירועים שנתיים ועוד.
תוכניות הפעלה בתחומי נוער וצעירים: תמיכה בחינוך הבלתי פורמלי לרבות תנועות וארגוני נוער, משלחות, הכנה לשירות צבאי, תמיכה במרכזי צעירים ברשות
תוכניות הפעלה בתחום הבריאות: מימון מוקדים לשירותי רפואה דחופה בקהילה.
החל משנת 2001 פועלת מועצת הפיס לתרבות ולאמנות שמטרתה לקדם כישרונות מבטיחים בתחומי אמנויות הבמה, קולנוע וניו מדיה, טלוויזיה, ספרות, אמנות חזותית ואמנות בקהילה.
בכל שנה מחליטה המועצה מראש מהם הקולות הקוראים המיועדים לאמנים, גופי תרבות ורשויות מקומיות ומהן היוזמות ושיתופי הפעולה שהיא מקדמת.
במסגרת זו ניתן מדי שנה "פרס ספיר לספרות" לכותר הטוב ביותר של השנה ולספר הביכורים הטוב ביותר ופרס מפעל הפיס לאמנויות ולמדעים ע"ש לנדאו בתחום המדע והאמנות.
בנוסף, מפעל הפיס מקיים מדי שנה תחרות חיבורים תורניים לנשים וגברים במגזר החרדי והדתי לאומי.
מפעל הפיס פועל לקידום ההשכלה הגבוהה בישראל במגוון דרכים, למען בניית כוח חברתי משמעותי ולהצמחת מנהיגות צעירה בדגש על ערי הפריפריה החברתית והגאוגרפית של ישראל.
בשנת 2006, ביוזמתו של ראש הממשלה דאז אריאל שרון ז"ל, אישר דירקטוריון מפעל הפיס בפעם הראשונה נתיב סיוע של מלגות לימודים לתואר ראשון.
משנת 2015 יוצא מפעל הפיס בכל שנה ב"קול קורא", שמטרתו להעניק מלגות בשיתוף הרשויות המקומיות.
הזכאים למלגות הם סטודנטים אזרחי מדינת ישראל או תושבי קבע המבקשים ללמוד ומתחייבים להעניק שעות של תרומה לקהילה.
המלגאים פועלים בעיקר בפריפריה במאות מיזמים שונים, שנועדו לצמצם את הפערים בחברה הישראלית ובין המרכז לפריפריה.
התרומה לקהילה מתבצעת ברשויות המקומיות ובמגוון ארגונים ועמותות, וכוללת בין היתר סיוע בפרויקטים העוסקים בשילוב אנשים עם מוגבלויות, פעילות למניעת נשירה של נוער בסיכון מבתי הספר, מיצוי זכויות של ניצולי השואה ופעילות בתחום הבטיחות בדרכים.
המלגאים מסייעים גם לאוכלוסיות של קשישים בבתי אבות ולמשפחות מעוטות יכולת ופועלים בתחומי הביטחון וההצלה (בתי חולים, המשמר האזרחי ומד"א).
בנוסף הם מסייעים בחינוך ובהכוונה לשמירה על איכות הסביבה בבתי הספר, במתנ"סים, במועדוניות, במשמר האזרחי, במוסדות האקדמיים, בכפרים ובקהילות של סטודנטים, בבתי אבות ועוד.
מדי שנה מעניק מפעל הפיס בשיתוף הרשויות המקומיות כ-40,000 מלגות בכ-240 רשויות מקומיות, שמתורגמות ליותר מ-5,000,000 שעות התנדבות ותרומה לקהילה.
במסגרת המיזם מוענקות מלגות לימודים בסך של 10,000 ₪ לכל מלגה, כאשר מחצית מהסכום (5,000 ₪) ממומן באמצעות הרשות המקומית ומחציתו השנייה (5,000 ₪) מוענקת על-ידי מפעל הפיס.
החל מהיתר 2017 נקבע כי יוקצה סך של 108 מיליון ₪ מתוך רווח מפעל הפיס עבור מלגות לסטודנטים וקידום תרבות ואומנות.
בשנת 2020, עם פרוץ מגפת הקורונה, מפעל הפיס השקיע מעל 100 מיליון ₪ לטובת בתי החולים, רופאים ואזרחים.
עם תחילת מלחמת חרבות ברזל מפעל הפיס העביר לרשויות המקומיות בדרום ובצפון מאות מיליוני שקלים לצורך טיפול במפונים.
זאת במסגרת התמיכה והסיוע בתקופת המלחמה, שכללו תקציבים ומיזמים מיוחדים לאור הצרכים שעלו מהשטח.
סיוע מיוחד בתקציבים לרשויות מקומיות במרחב עוטף עזה ובגבול ישראל–לבנון.
סיוע בציוד חירום ומרחבים מוגנים.
מלגות לסטודנטים מתנדבים בתחום החקלאות, פעילות התנדבותית ביישובים צמודי גדר וכן סיוע למשפחות מילואים.
תמיכה וליווי לנפגעי פסטיבל נובה ופסיידאק ובני משפחותיהם.
מיזמים רבים בנושאי שיקום והנצחה.
סיוע מטעם מועצת הפיס לתרבות ואמנות: קיום פעילות תרבות במרכזי פינוי לתושבי הצפון והדרום שפונו וכן פעילות בעלת אופי של ריפוי לרשויות שתושביהן נפגעו או פונו.
סיוע במסגרת מלחמת "עם כלביא"
מענקי סיוע לרשויות מקומיות המטפלות באוכלוסייה מפונה - בהיקף כולל של עד 20 מיליון ₪.
תמיכה בסך של מיליון ₪ לעמותת ער"ן – להקמת מרכז חירום תפעולי ארצי למתן תמיכה נפשית והפעלת מוקד מתנדבים.
החמ"ל הסגול – מוקד לסיוע לאנשים עם מוגבלות ולמשפחות לילדים עם צרכים מיוחדים, הכולל פתרונות בתחום ההנגשה, הליווי הרגשי ומידע.
פרויקט "עוטפים" – בשיתוף ארגוני הגג של אמני ישראל, במסגרתו עשרות אמנים מגיעים אל מוקדי פינוי ובתי מלון בכל הארץ, ויוצרים חוויות מחזקות ומשמחות עבור ילדים, נוער, מבוגרים וקשישים.
מיזם "קצת אוויר" - בשיתוף קבוצת ידיעות אחרונות והקואליציה הישראלית לטראומה: מעניק מקום ומרחב לאתגרים הנפשיים בצל המלחמה באמצעות הנגשת כלים וטיפים להתמודדות.
שימוש במלגאי מפעל הפיס ככוח מסייע ברשויות המקומיות.
מפעל הפיס מפעיל מספר סוגים של הגרלות.
+הכנסות מפעל הפיסאחוז הפרסים הכלליזכיות כלליות (מיליוני שקלים)הכנסות (מיליוני שקלים)שנה63.7%5,6758,9152023
הגרלת הדגל של מפעל הפיס, הושקה בשנת 1968. הלוטו מציע את הפרסים הגבוהים ביותר בעולם ההגרלות בישראל.
הגרלה הנערכת פעמיים או שלוש פעמים בשבוע (שלישי ומוצ"ש ולעיתים חמישי) בה על המשתתף לנחש 6 מספרים שיעלו בגורל מתוך 37 מספרים ומספר נוסף אחד (הקרוי "מספר חזק") מתוך 7 מספרים.
סיכויי הזכייה בפרס הראשון, בניחוש של טבלה בודדת עומדים על 1 ל-16,273,488.
עלות טבלה בלוטו היא 3 ש"ח, ויש למלא לפחות 2 טבלאות.
אחוז ההחזר התאורטי בהגרלת הלוטו עומד על כ-62.5% בהגרלה זו.
במקרה שאין זוכים ברמות הפרס הראשון והשני הפרסים עולים בהתאם לתוכנית ההגרלה.
הסיכוי לזכות בפרס כלשהו המתחיל מ-10 ש"ח ומעלה לטבלה בודדת הוא: כ-1 ל-24.
בהגרלה ניתן לשלוח טפסים שיטתיים , בהם השחקן יכול לסמן יותר משישה מספרים בטבלה או לבחור כמה מספרים חזקים בבת אחת.
בשנת 2007 השיק מפעל הפיס את מסלול הדאבל לוטו – מסלול נוסף שבו מחיר כל טבלה הוא כפול לעומת טבלה בטופס רגיל ובהתאמה הפרס מוכפל פי שניים בכל רמת פרס.
אם הפרס הרגיל בהגרלת הלוטו עומד על 10 מיליון ש"ח, למשל, אז משתתף שבידו טופס דאבל לוטו יכול לזכות בעד 20מיליון ש"ח.
טופס דאבל לוטו אינו משנה את סיכויי הזכייה או את שיעור ההחזר, אך כאמור מכפיל את סכום הזכייה שניתן לקבל בכל אחת מרמות הפרסים.
הפרס הראשון המינימלי בלוטו הרגיל עומד על 5 מיליון ₪ ובלוטו הכפול, "דאבל לוטו", הפרס הראשון המינימלי הוא 10 מיליון ₪ (כל הסכומים בפסקה זו הם לפני ניכוי מס הכנסה).
הפרס הראשון המקסימלי בלוטו הרגיל עומד על 40 מיליון ₪ וב"דאבל לוטו" הפרס הראשון המקסימלי הוא 80 מיליון ₪.
(לתקופה מסוימת הפרס הראשון המקסימלי היה מוגבל ל-28 מיליון ₪ בלוטו ועד 56 מיליון ₪ בדאבל לוטו.
לפני כן לא הייתה הגבלה על גובה הפרס הראשון).
הפרס הגבוה ביותר שחולק היה בסכום של 80 מיליון ₪ ב"דאבל" לוטו.
הפרס הראשון מצטבר מהגרלה להגרלה בסכומים משתנים, (לפחות מיליון ש"ח).
כשהפרס הראשון מגיע למקסימום, הוא נשאר קבוע ועם זאת פרסי המשנה גדלים (רמות 8-3) ב-50%, דבר המשפר משמעותית את אחוז ההחזר.
הפרס השני (6 מספרים בלי המספר החזק) גם הוא פרס מצטבר המתחיל מ-750,000 ₪ וגדל בסכום זהה מהגרלה להגרלה אם לא נמצא/ו זוכה/זוכים ברמת פרס זו.
לשאר הפרסים, מוקצים סכומים שנקבעים ע"פ הכנסות מפעל הפיס ומתחלקים באופן משתנה בין רמות הפרס השונות וזאת מלבד רמת הפרס השמינית, המינימלית, של 3 ניחושים נכונים הנשארת קבועה ועומדת על 10 ₪ בלוטו הרגיל ו-20 ₪ ב"דאבל לוטו".
מפעל הפיס נוהג לשמור על אנונימיות הזוכים בפרס הראשון בהגרלה, בניגוד לנהוג בשאר העולם.
תמונת הזוכים מפורסמת כאשר הם עוטים מסכת נייר.
טבלת הזכיות האפשריות בהגרלת הלוטו:
!רמתהפרס!!כמות המספריםשצריך לנחש!!≈הקצאה מכלל ההכנסות!!הסתברות ≈1 ל-!!הסתברותכללית≈1 ל-!!הסתברות החל מרמתפרס זו ומעלה ≈1 ל-||כמותהצירופיםהאפשריים(מתוך 16,273,488)
| colspan="7" style="text-align:center" ;" |סיכויי הזכייה בפרס כלשהו כ-1:12 בשליחת טופס מינימלי של 2 טבלאות
שינויים בהגרלת הלוטו לאורך השנים
מבנה הגרלת הלוטו שונה מספר פעמים, ובכל עת הייתה למשחק מטריצה שונה.
מבנה המטריצה וסיכוי הזכייה בפרס הראשון בכל אחד מהמבנים:
לוטו סופר בול: מיולי 2000 ועד מרץ 2004, היה על הלקוח לנחש 6 מספרים מתוך 45 מספרים + אופציה לניחוש אות אחת מתוך 5 אותיות בתוספת תשלום (סיכויי הזכייה: 1 ל-8,145,060 וסיכוי זכייה של 1 ל-40,725,300 לפרס גבוה יותר, בניחוש אות אחת מתוך 5).
לוטו החדש: מ-28 בפברואר 2009, היה על הלקוח לנחש שישה מספרים מתוך 37 מספרים + מספר חזק אחד מתוך 8 מספרים (סיכוי הזכייה: 1 ל-18,598,272).
לוטו החדש בשינוי מתכונת ההגרלה: מאז אמצע מאי 2011, על המשתתף לנחש שישה מספרים מתוך 37 מספרים + מספר חזק אחד מתוך 7 מספרים (סיכוי הזכייה: 1 ל-16,273,488).
הגרלת אקסטרה היא הגרלה הנלווית ללוטו ובה רשאי להשתתף כל מי שרוכש כרטיס לוטו בעל 2 טבלאות לפחות וזאת על ידי סימון על-גבי הטופס במקום המיועד לכך (בפינה השמאלית התחתונה של טופס הלוטו).
עלותה של השתתפות בהגרלת האקסטרה היא 6 ש"ח.
סימון המספרים באקסטרה נעשה באמצעות בחירה אוטומטית ואקראית של המספרים על ידי מחשב מפעל הפיס בלבד ולא ניתן לבחור את המספרים בצורה ידנית, ישנה אפשרות שהצירופים המופקים יהיו זהים.
בהגרלת האקסטרה יש לנחש 6 ספרות, כאשר ערך הספרות נע בין 1 ל-7 וניחוש הספרות צריך להיות בסדר ובמיקום המדויקים.
בהגרלה זו הפרס הראשון הוא קבוע על-סך 60,000 ₪ ואינו מתחלק בין הזוכים.
ישנם גם פרסים קבועים משניים, הנעים בין 10 ₪ בניחוש של 2 ספרות בסדר ובמיקום המדויקים לבין 1,000 ₪ בניחוש 5 ספרות בסדר ובמיקום המדויקים.
הסיכוי לזכות בפרס הראשון בהגרלת האקסטרה לכרטיס בודד הוא אחד ל-117,649, הסיכוי לזכות בפרס כלשהו הוא כ־1 ל-4.83 (כ־20.7%) ואחוז ההחזר עומד על כ-56.06%.
הגרלת הצ'אנס הושקה על-ידי מפעל הפיס ב-1994. ההגרלה המתקיימת שבע פעמים בכל יום חול, שלוש פעמים ביום שישי ופעמיים במוצאי שבת.
עקרון ההגרלה מבוסס על משחק קלפים.
הקלפים המשתתפים במשחק הם A, J, K ו-Q (אס, נסיך, מלך ומלכה) והמספרים 7,8,9 ו-10. מפעל הפיס מגריל בכל הגרלה ארבעה קלפים, כאשר כל קלף מוגרל מסדרת הקלפים שצוינה
בהגרלה זו יש לנחש איזה צירוף קלפים יעלה בגורל, כאשר יש אפשרות לנחש קלף בודד, שני קלפים, שלושה, או ארבעה קלפים.
השחקן יכול לבחור סכומי הימור שונים (בכפולות של 5 שקלים), ומכפיל הפרס גדול יותר ככל שהצירוף אותו הוא מנחש ארוך יותר.ישנו גם טופס "רב-צ'אנס" הנחשב לפופולרי יותר, במסגרתו ניתן לזכות בפרס של פי 1,000 מסכום ההימור לעומת פי 2,000 בטופס "צ'אנס 4", אך הוא כולל פרסים משניים גדולים יותר.
הגרלה המתקיימת פעמיים ביום (למעט בשישי ומוצ"ש) בה על המשתתף לנחש שבעה מספרים מתוך שבעים מספרים בטבלה, כאשר בכל הגרלה עולים בגורל 17 מספרים מתוך ה–70. גם להגרלה זו קיימים טפסים שיטתיים בהם המשתתף יכול לסמן 8 או 9 מספרים בטבלה.
המשתתף אינו מאבד מזכייתו אם משתתפים אחרים הצליחו לנחש את הרצף נכונה גם הם.
כך, אם שני משתתפים גילו את רצף כל אחד מהם זוכה ב-70 אלף שקל והפרס אינו מתחלק.
בנוסף, בפיס 777 הרגיל, ישנו פרס למי שלא ניחש אף מספר (אפס מספרים) ששוויו 5 ש"ח.
להגרלת פיס 777 מקצה מפעל הפיס סכום מרבי לכיסוי סך-כל הפרסים הראשונים.
לכל הגרלה והגרלה מוקצים פרסים בסך כולל של 15,000,000 ₪.
אם בהגרלה מסוימת מספר הזוכים בפרס הראשון הוא יותר מ-214 זוכים (לא שכיח) אזי יקבלו כל הזוכים בפרס הראשון סכום יחסי המתקבל מחלוקת הסך: 15,0000,000 ש"ח למספר הזוכים בפרס הראשון באותה הגרלה.
אף על פי כן, בשלב כלשהו של המכירה מפעל הפיס רשאי לחסום ולמנוע השתתפות של צירופים מסוימים מלהשתתף בהגרלה.
טבלת הזכיות האפשריות בפיס 777:
הגרלה יומית בה על המשתתף לנחש רצף בן שלוש ספרות העולה בגורל (בו כל ספרה מוגרלת מהסדרה 0 ועד 9).
הרצף הנמוך ביותר שיכול לעלות בגורל הוא 000 והגבוה ביותר הוא 999, כך שסיכוי הזכייה בפרס הראשון לטבלה בודדת הוא אחד לאלף.
במשחק קיימת רמת פרס אחת בלבד, אם השחקן מנחש נכונה את הרצף המורכב משלוש ספרות בסדר המדויק, אז הוא זוכה בסכום ההימור שלו כפול 600.
הפרס אינו מתחלק בין הזוכים, ומתייחסים לכל שחקן כאילו הוא השחקן היחיד.
הסיכוי לזכות בפרס הראשון בפיס 123 הוא 1 ל-1,000 צירופים, אחוז ההחזר הוא 60% (תוחלת של 60 אגורות על כל שקל שמשקיעים).
הזכיות האפשריות בפיס 123 :
רמת הפרס תיאור מכפיל הפרס כמותהצירופיםהאפשריים(מתוך 1,000) הסתברות ≈ 1 ל- הסתברות החל מרמת פרס זו ומעלה ≈ 1 ל - ≈אחוז ההחזר רגיל ניחוש של שלוש הספרותבסדר המדויק 600 x 1 1,000 1,000(1/1,000) 60%
(מקור השם הוא הלחם בסיסים של המילים "חיש" ו"גד" – מזל מהיר).
הגרלה באמצעות כרטיס גירוד עשוי קרטון עם ציפוי אלומיניום, אשר אוטם את הכרטיס ומייצר אפקטים ויזואליים.
מפעל הפיס השיק את חישגד בשנת 1979 והיה אחד ממפעלי ההגרלות הראשונים בעולם מחוץ לארצות הברית אשר השיקו כרטיסי גירוד.
חישגד מאפשר זכייה מיידית בסכום נקוב, וכולל סוגים שונים של כרטיסים הנבדלים זה מזה בעולם התוכן, בעיצוב, בגובה הפרס הראשון ובמחיר המשחק.
סכום הזכייה הוא משווי מחיר הכרטיס ועד מיליון ₪, על פי סוג הסדרה.
בכל כרטיס יכולים להיות מספר משחקים שונים כאשר המכנה המשותף הוא שלמעשה הכרטיסים הזוכים קבועים מראש, ויש לגרד את שכבת הציפוי מעל הכרטיס כדי לחשוף את הציור או המספר וכדומה, המודפסים מתחתיו.
סיכוי הזכייה משתנים מסדרה לסדרה ומפורסמים באתר האינטרנט של מפעל הפיס.
בממוצע כל כרטיס רביעי עשוי לזכות בפרס כלשהו.
בכל סדרה יש מספר פרסים גדולים ועוד מאות אלפי פרסים שונים בהתאם למבנה סל הפרסים של הסדרה, כפי שמפורסם באתר האינטרנט של מפעל הפיס.
לכן, כאשר שחקן מגרד כרטיס עם פרס הגדול אין לכך כל משמעות מעשית עבור שאר המגרדים.
הזכייה היא בהתאם לכללי כל אחד מהמשחקים השונים, ולפי הציורים או המספרים שנחשפו.
הפרסים מודפסים באופן אקראי לחלוטין על פני כל הסדרה.
בשנת 2007 השיק מפעל הפיס תחרות של עיצוב כרטיסי חישגד.
האדם שעיצב את הכרטיס שזכה בתחרות זכה ב-10,000 ש"ח וזכה לראות את הכרטיסים שעיצב מופיעים בדוכני מפעל הפיס.
ב-2001 הוגשה תובענה ייצוגית כנגד מפעל הפיס, על הטעיית צרכנים לכאורה, כיוון שכרטיסי הגרלה יכולים להימכר גם אחרי שהפרסים חולקו, כאשר שאר כרטיסי ההגרלה אינם מניבים פרסים עוד.מאז, מפעל הפיס מפרסם על גבי כל כרטיסי החישגד את המשפט "כרטיס זה עשוי להימכר לך גם לאחר שהפרס/ים ראשון/נים שולם/מו".
תוכנית המנויים של מפעל הפיס פועלת מאז שנות ה־50, והיא אחת מתוכניות ההגרלה הוותיקות והפופולריות בישראל.
במסגרת התוכנית מנויי מפעל הפיס משתתפים בהגרלות שבועיות קבועות הנושאות מגוון פרסים.
הפרסים הראשונים והחודשיים מוגרלים בין המנויים בשיטת "הזכייה המובטחת" (Must Win), שעל פיה הפרסים מחולקים בין המנויים בוודאות, ואינם נצברים להגרלה הבאה.
לכל מנוי יש מספר מזל אישי בן שש ספרות.
המספר מלווה את בעל הכרטיס בכל ההגרלות ומשתתף בעבורו באופן אוטומטי בהגרלות, המתבצעות באופן ממוחשב.
בכל חודש מספר המזל משתתף בחמש הגרלות ובהגרלת בונוס חודשית נוספת.
הגרלות שבועיות וחודשיות: מתקיימות בשיטת "הזכייה המובטחת" (Must Win), כלומר כל הפרסים מחולקים בוודאות בין המנויים, ללא צבירה להגרלה הבאה.
פרסים כספיים: לצד פרסים כספיים בסכומים של 100 ל-5,000 ש"ח, בכל חודש זוכים מנויים בפרסים ראשונים בשיטת "הזכייה המובטחת" בסכומים שנעים בין 10,000 ₪ ל-1.5 מיליון ש"ח בכל חודש.
חופשות לחו"ל: מדי חודש 75 מנויים זוכים בחופשה זוגית בניו יורק.
הטבות צרכניות: המנויים זכאים להנחות בתחומי תרבות, פנאי, קולנוע, מזון מהיר, מופעים, אטרקציות ונופשים בארץ ובחו"ל.
בשנת 2019 השיק מפעל הפיס מועדון לקוחות המיועד למנויי הפיס.
המועדון נחשב כיום לאחד ממועדוני הצרכנות הגדולים בישראל, והוא מהווה חלק מהפעילות החברתית הרחבה של מפעל הפיס בתחומי התרבות, החינוך והקהילה.
המועדון מעניק מגוון רחב של הטבות והנחות בתחומי תרבות, פנאי, תיירות וצרכנות, לרבות הנחות ברכישת כרטיסים למופעים, הצגות וסרטים, בהזמנת נופשים בארץ ובחו"ל, במזון מהיר וברשתות קמעונאות.
בנוסף נערכים עבור חברי המועדון פסטיבלים, מבצעים והטבות ייחודיות במועדים נבחרים ולאורך השנה כולה.
הגרלות שמכירתן הופסקה או הושהתה
פעילות הגרלת הקינו הופסקה ב-23 בנובמבר 2018. בהתאם להנחיות משרד האוצר צומצמה תדירות עריכת ההגרלה ולבסוף הוחלט לבטלה.
ההגרלה נערכה באמצעות בחירה אקראית של המספרים על ידי מחשב מפעל הפיס.
"חישגד אלקטרוני" היא הגרלה המבוצעת באמצעות מכונות מזל אלקטרוניות בהן מסכי מגע.
במכונות מזל אלה היו מספר סוגים של משחקים, שהשחקן היה יכול לבחור מתוכם.
עקרון ההגרלה הוא חשיפת כרטיס גירוד המוצג על מסך מגע.
עד 16 בספטמבר 2015, לצד ההימור הרגיל, בעל רמת פרס אחת, במשחק 123 הייתה קיימת אפשרות להימור "משולב" בעל רמות פרס משניות.
החל מ-17 בספטמבר 2015 אפשרות זו הופסקה.
בנוסף להגרלות הקבועות נהג להגריל מפעל הפיס מדי שנה, מאז יובל ה-50 להיווסדו, פרס גדול מהרגיל העומד על 50 מיליון ש"ח.
ההגרלה זוכה לתהודה תקשורתית וציבורית גדולה.
המכונות המשמשות לביצוע הגרלות מפעל הפיס
הגרלות מפעל הפיס נערכות במכונות מבית חברת "Smartplay International":
הגרלת הלוטו והמספר החזק נערכות באמצעות מכונה דו-ראשית הקרויה Jupiter 2, המתוכננת לערבל עד 50 כדורים ולהגריל עד 8 כדורים בהגרלת הלוטו, ולערבל עד 12 כדורים בהגרלת "המספר החזק".
הגרלת "פיס 777" נערכת באמצעות מכונה הקרויה "Saturn", המתוכננת לערבל עד 80 כדורים.
הגרלות ה"צ'אנס" ו"פיס 123" נערכות בצמד של 3–4 מכונות הקרויות "Neptune", אשר צפויות להיות מוחלפות במכונות חדשות הקרויות MDG-4.
הגרלת ה"אקסטרה" נערכת במכונה הקרויה 6 Mercury.
הגרלת "תוכנית המנויים" נערכת באמצעות מחשב הגרלה העומד בדרישות תקן אבטחת מידע, בעל תוכנת מחולל מספרים אקראיים.
לפי החוק, מותר למכור כרטיסי הגרלה לבגירים, מגיל 18, בלבד.
הזכיות, החל מסכום מסוים, חייבות במס הכנסה .
פרט להגרלת תוכנית המנויים, וכן להגרלות במשחקים דורשי זיהוי (הקלדת 4 ספרות אחרונות של תעודת הזהות) בהתאם לכללים, הפרס ניתן "למוכ"ז" (ראשי תיבות של "למוסר כרטיס זה"), כלומר למחזיק הכרטיס בפועל, המציג אותו בפני מפעל הפיס בתוך תקופה הקבועה בתקנון לכל אחד מהמשחקים – לא בהכרח למי שרכש את הכרטיס.
מספר תביעות משפטיות כבר התנהלו בישראל בין אנשים שרכשו במשותף כרטיס, והתגלעה ביניהם מחלוקת על חלוקת כספי הזכייה, או בשאלת הבעלות האמיתית על הכרטיס הזוכה.
החל מסוף יולי 2013, בהחלטת לשכת החשבת הכללית במשרד האוצר, חלה חובה על המשתתפים אשר ממלאים טופס הגרלה במשחק מקוון, העשוי לזכות בפרס הגבוה מסכום מסכום מסוים (נכון להיום 15,000 ₪ ומעלה), להקליד את 4 הספרות האחרונות של מספר הזהות שלהם בעת משלוח הטפסים.
זאת על מנת למנוע הלבנות הון, סחר אסור בכרטיסים זוכים ועוד.
אם המספר שהוקלד אינו תואם למספר הזהות של הטוען לפרס זה, תשלום הזכייה ייעשה בכפוף לאישור הרגולטור ובהתאם להנחיות הקבועות במפעל הפיס.
הגרלות מפעל הפיס המנוהלות, מפוקחות ומבוקרות על ידי הוועדה המפקחת על ההגרלות.
הוועדה מורכבת משלושה נציגים – נציג המפעל, רו"ח ונציג ציבור.
רו"ח ונציג הציבור הם חיצוניים ואינם עובדי הארגון.
בכל הגרלה נרשם פרוטוקול הגרלה אשר ייחתם על ידי חברי הוועדה המפקחת על ההגרלה הנוכחים באותה הגרלה, ורק פרוטוקול זה יחייב את המפעל.
בשנת 2003 אימץ מפעל הפיס את מדיניות "משחקים באחריות" כערך מרכזי המחייב את כלל עובדי המפעל, זכייניו ומשווקיו.
מדיניות זו פותחה בהתאם לסטנדרטים הבינלאומיים המחמירים של ארגון ההגרלות האירופי ושל ארגון ההגרלות העולמי.
שני הארגונים גיבשו תקן בינלאומי לאחריות חברתית, המחייב את כל מפעלי ההגרלות החברים בהם.
מפעל הפיס נמנה עם עשרות מפעלי ההגרלות הראשונים בעולם שעברו את המבדקים הבינלאומיים בהצלחה וזכו בתו התקן היוקרתי.
במסגרת אחריותו החברתית, ובהתאם לדרישות היתר הפעילות שניתן למפעל הפיס על-ידי משרד האוצר, שם מפעל הפיס דגש מיוחד על מניעת מכירת מוצרי הגרלה לקטינים, מתוך הבנה כי אוכלוסייה צעירה פגיעה במיוחד ודורשת הגנה.
בהתאם לכך, מפעל הפיס מיישם במשך שנים מדיניות המגבילה את גיל המשתתפים בהגרלות ל-18 ומעלה, ובשנת 2008 הפך איסור זה לחוק בכנסת.
פעילות מפעל הפיס בתחום מתמקדת ביצירת שיתופי פעולה עם עמותות, משרדי ממשלה ועוד במטרה להרחיב את הידע והמענה הטיפולי בתחום וכן להעמיק את המודעות לסיכונים הכרוכים בהימורים מופרזים.
מפעל הפיס שותף במימון מרכזי טיפול ברחבי הארץ והקמת המרכז הלאומי לבריאות הנפש בירושלים וזאת לצד מהלכים להעלאת המודעות לסכנת התמכרות.
מפעל הפיס מממן טיפולי גמילה לאנשים שידם אינה משגת לשאת בעלות הטיפול.
בנוסף, הוא מפעיל "קו חם" בשיתוף עמותות כגון "אפשר" ו"הדרך", המעניק סיוע טלפוני ראשוני למכורים ובני משפחותיהם.
בנוסף, נערכים ימי הכשרה לעובדים סוציאליים, וכן כנסים וימי עיון לצורך הסברה ופעילויות מניעה לקהלים שונים.
במסגרת אחריותו החברתית מפעל הפיס פועל גם במימון וקידום מחקרים אקדמיים להבנת בעיית ההימורים והשפעותיה החברתיות וכן במימון מערכי פרסום והסברה ומערכים חינוכיים לקבוצות גיל ואוכלוסיות שונות בערוצי התקשורת השונים.
מפעל הפיס מוכר את מוצריו באמצעות כ-2,500 נקודות מכירה ברחבי הארץ, בחלוקה לשלושה ערוצים עיקריים:
ביתנים ייעודיים ברחובות, במרחב הציבורי הפתוח, בבעלות מפעל הפיס.
דלפקי קניונים: דלפקים הנמצאים בתחמי מסחר סגורים, בבעלות מפעל הפיס.
רשאי למכור את מוצרי מפעל הפיס אך ורק מי שניתן לו זיכיון וזאת רק לאחר שעבר הסמכה על-ידי הפיס, הזיכיון שניתן לו מתחדש אחת לשנה.
הכנסת הזכיין היא אחוז ממחזור המכירות.
שנות ה-50: הוצבו דוכני מתכת עם ויטרינות זכוכית וגג מאזבסט, יוזמה של י' גולדברג מתל אביב, במטרה להסדיר את מכירת הכרטיסים, אשר עד אז בוצעה על-ידי רוכלים.
שנות ה־70 וה־80: הוצבו דוכנים כתומים-כחולים שעיצב צבי לישר.
עיטור "אבק כוכבים" נבחר בהשראת "כוכב המזל" של א' לצ'ניסקי.
עיצוב הדוכנים והתאמה למרחב הציבורי
בשנת 2024 החל מפעל הפיס במהלך לעיצוב מחודש של דוכני המכירה, מתוך מטרה לשלבם באופן אסתטי והרמוני במרחב העירוני.
הדגם החדש, שעוצב על-ידי סטודיו זהבי, בנוי בצורת גליל מודרני בצבע אפור, עם גגון קל משקל המצופה בלוחות פלסטיק שקופים למחצה.
כמו כן, השימוש בניירת הופחת משמעותית על-ידי התקנת מסכים דיגיטליים לפרסום השוטף.
העיצוב החדש מחליף את הדוכנים הכתומים-כחולים שאפיינו את העשורים הקודמים, ומאופיין בשפה עיצובית שקטה ומודרנית.
ההוצאות של מפעל הפיס על משכורות בכיריה והדרכים בהן התמיכות חולקו היו מושא לביקורת חוזרת ונשנית מצד התקשורת בישראל ומבקר המדינה.
בחינת היחס בין נקודות המכירה למספר תושבים ברשות מקומית, מצביעה על כך שמפעל הפיס משגשג באשכול חברתי-כלכלי 4, והולך ונהיה דל יותר באשכולות 8 ו-9. אף שהפיס התחייב לצמצם משמעותית את מספר תחנותיו עד תום 2021, הוא לא מתקרב לכך.
באמצע שנות ה-90 פורסמו תנאי הפרישה של מספר בכירים במפעל הפיס, והתקשורת הישראלית סערה.
בגבור הלחץ התקשורתי, תבע מפעל הפיס שלושה מבכיריו לשעבר, בדרישה לבטל חלק מתנאי הפרישה שלהם ולהשיב את ההפרשים רטרואקטיבית.
התביעה הוגשה במרץ 1998 לבית הדין האזורי לעבודה, והתנהלה בפני השופטת ורדה וירט-ליבנה.
באוקטובר 2003 גזר בית הדין הפחתה משמעותית בתנאי הפרישה והשבה של ההפרשים.
לאחר ערעור לבית הדין הארצי לעבודה ותהליך גישור, הגיעו הצדדים באוגוסט 2007 להסכם פשרה.
לפי ההסכם, תנאי הפרישה יופחתו משמעותית, וחלק מהכספים יושבו למפעל הפיס בפריסה על פני שנים.
בדו"ח לשנת 2006 כתב מבקר המדינה:
על פי דיווח של הממונה על השכר באוצר השכר החודשי הממוצע במפעל הפיס היה בשנת 2014 23,686 שקלים – עלייה של כ-30% מאז 2008. עלות שכרו של המנכ"ל, אלי דדון, הסתכמה ב-71,840 שקלים, ועלות שכרו של יושב הראש עוזי דיין הייתה 70,825 שקלים.
עוד עשרה בכירים נהנו ממשכורת חודשית של בין 40 ל-50 אלף שקלים.
ב-2016 לא היה למפעל הפיס אישור ניהול תקין מרשם העמותות הוצאות שכר שכר לדירקטורים ולחברי הנהלה בכירה היו בשנת 2016 3.35 מיליון ש"ח ועלו ל-4.13 מיליון ש"ח בשנת 2017.
בדיקת מבקר המדינה במפעל הפיס בשנת 2016 העלתה כי מאז נרשם מפעל הפיס כחברה לתועלת הציבור בשנת 2012 לא נקבע לו תקנון כמתחייב בחוק החברות אלא ביולי 2017 ותקנון זה לא קיבל את אישור משרד המשפטים עד לסוף אותה שנה.
נמצא כי יו"ר דירקטוריון מפעל הפיס, עוזי דיין, חרג מסמכותו והתערב בניהול השוטף של הארגון.
כך, בניגוד לנהלים, הורה היו"ר לאגף משאבי אנוש כי "כל פעולה בהתייחס לקליטה, פיטורין, שינוי בדרגה, איוש תקנים שהתפנו ושינוי בשכר במפעל תתבצע אך ורק באישור היו"ר מראש" התערבות היו"ר בניהול השוטף התבטאה גם בהטלת תפקידים על מזכיר הארגון שאינם בסמכותו והתערבות בהליך הפיטורים של היועצת המשפטית.
נמצא גם כי מפעל הפיס לא העביר את חוזי העבודה של בכירים לאישור הממונה על השכר באוצר וכי חלק מהבכירים לא דיווחו על הכנסות נוספות כנדרש.
בשנת 1991 השתמש מפעל הפיס בדמותו של צ'ארלי צ'פלין בפרסומות שלו, באופן שבית המשפט בישראל קבע שהוא מפר זכויות יוצרים.
בשנת 2005 השתמש מפעל הפיס בשיר של נעמי שמר לאחת מפרסומות הגרלת ה-50 מיליון ש"ח.
בעקבות דרישה של משפחתה, שלא ידעה שיש כוונה לשנות את מילות השיר, התנצל מפעל הפיס על השימוש.
הכנסות מהימורים חייבות במס הכנסה, אך ניתן פטור לזכיות הקטנות מ-33,840 ש"ח (נכון ל-2024).
החל מסכום זה ועד לסכום של 67,680 ש"ח שיעור המס עולה בהדרגה עד 35%, ומעבר לסכום זה שיעור המס הוא 35%.
בסכומים גבוהים, בהתאם לסך ההכנסות החייבות במס של הזוכה, עולה השיעור ל-40% (עקב תוספת בגין מס יסף, העומדת החל משנת 2025 על 5%).
באתר האינטרנט של מפעל הפיס ניתן מידע מלא על המס, אך בפרסומת של מפעל הפיס סכומי הזכייה מוצגים בסכום ברוטו ולא בסכום נטו, אחרי מס.
פרס ספיר המוענק על ידי מפעל הפיס עורר ביקורת מסוגים שונים.
פעמים אחדות הועלו טענות כנגד הרכבה והחלטותיה של ועדת הפרס.
פרופ' מנחם פרי מו"ל "הספריה החדשה" טען כי: "המאזן המצטבר של הפרס בחמש שנותיו הוא החמצה וביזוי של יותר מדי ספרים בעלי ערך, וקידום סרק של ספרים חסרי ערך באופן שערורייתי.
סופרים אחדים ובהם מאיר שלו, עמוס עוז ואהרן אפלפלד, סירבו להגשת מועמדותם לפרס.
הענקת הפרס לספר "אחוזת דג'אני", שיצא בהוצאת ידיעות ספרים, בשנת 2009, עוררה ביקורת.
בסופו של דבר בוטל הפרס לספר זה בעקבות תחקיר עיתונאי שחשף ניגוד עניינים של ראש הוועדה יוסי שריד.
בהסכם פשרה בין הזוכים שזכייתם בוטלה למפעל הפיס נקבע כי מפעל הפיס יעניק לזוכים פיצוי כספי.
בשנת 2019 זכה הסרט התיעודי "לאה צמל, עורכת דין" בפרס הסרט הטוב ביותר בפסטיבל "דוקאביב".
זכייתו של הסרט עוררה סערה ציבורית, עקב פעילותה של לאה צמל כעורכת דין המייצגת אסירים ביטחוניים וטרוריסטים פלסטינים.
ב-27 ביוני 2019 הודיע מפעל הפיס כי יבחן את המענק לסרט וכי החליט לבטל את המענקים לסרטים הזוכים בשנים הבאות.
החלטת מפעל הפיס להפסיק לממן את הפרס הזוכה ב"דוקאביב" עוררה אף היא סערה ציבורית: איגודי היוצרים והאמנים ופורום מוסדות תרבות הפגינו מול משרדי מפעל הפיס.
שני שופטי פרס ספיר שאף הוא מוענק על ידי מפעל הפיס התפטרו לאות מחאה ושלוש סופרות (נעמי לויצקי, לאה איני ואורית וולפיילר) הסירו מועמדותן לפרס זה.
עשרות סופרים וסופרות טענו כי מפעל הפיס התנער מתמיכה בסרט "מטעמים פוליטיים פסולים" והצהירו כי אם יזכו בפרס ספיר, הם יעבירו חלק מכספי הזכייה ליוצרי הסרט.
ב-19 בספטמבר 2019 הודיע מפעל הפיס כי הוא חוזר בו מההחלטה להפסיק את התמיכה בפסטיבל "דוקאביב".
אנגלסברי (שוודית Engelsbergs bruk, "מפעל אנגלסברג") הוא בית יציקה לברזל השוכן בכפר אנגלסבריי שברשות המקומית פאיירסטה במחוז וסטמנלנד שבשוודיה.
בית היציקה נבנה בשנת 1681 ובמאה ה-18 הוא הפך לאחד מבתי היציקה המודרניים ביותר בעולם.
כריית הברזל באזור זה החלה עוד בתקופת נדידת העמים באמצעות כבשני התכה פשוטים.
האיכרים המקומיים החלו בכריית המחצבים ובהתכתם במאה ה-13 על מנת לספק תמיכה לתעשיית החקלאות המתפתחת.
תחילת השימוש בגלגל מים על מנת לספק מים עבור הכבשנים והפטישים שמתחתיו סייעו לפיתוח תעשיית הברזל השוודית בתחילת ימי הביניים.
מוט הברזל המחושל הופעל באנגלסברי בשלהי המאה ה-16, והחל מאמצע המאה ה-17 היקף הפעילות הפך למשמעותי.
באותה תקופה נקטה הממשלה השוודית במדיניות של הגבלת ייצור הברזל הגולמי כך שרק האיכרים הורשו לייצרו, וזאת בנוסף להקמת בתי חישול מחוץ למכרות.
צעדים אלו הובילו להקמתן של אחוזות עם בתי יציקה סמוכים השייכות לאצילים או לבני המעמד הבורגני, שהיו בעלי המשאבים הכספיים הדרושים לפיתוח כריית הברזל.
הדברים הללו התרחשו גם באנגלסברי, וב-1681 החליט אציל מקומי לבנות תנור רם על מנת לייצר ברזל גולמי וברזל חשיל.
כתוצאה משיפור שיטות הייצור ומרכישת כבשנים נוספים במהלך המאה ה-18 חלה עלייה בתפוקת הברזל מממוצע שנתי של 135 טון ב-1695 לממוצע שנתי של 264 טון ב-1767. בין 1778 ל-1779 נבנה תנור רם נוסף שכלל מספר חידושים טכנולוגיים, מגרסת עפרות ומחסן פחם.
ב-1836 הובא למקום מפוח ממונע חדש שייעל את תהליך הייצור.
ב-1848 נבנה במקום כבשן חדש לשריפת עפרות ברזל.
לבית החישול, ששופץ במהלך המאה ה-18, הוספו מספר קמינים באמצע המאה ה-19.
תחילת השימוש בתהליך בסמר ובתהליך ייצור פלדה בתנור פתוח בשנות ה-60 של המאה ה-19 גרם לירידה בייצור ברזל פחמי.
אנגלסברי הצליח לשרוד בשנות ה-80 של המאה ה-19 בזכות הגדלת כבשני ההתכה והארכת משך פעולתם.
באותה תקופה מתחם ייצור הברזל באנגלסברי היה בבעלותה של חברת פאיירסטה, שלאחר מספר דיונים קבעה כי המקום לא מניב רווחים כלכליים מספיקים והחליטה על סגירתו ב-1919.
אנגלסברי הוא הדוגמה המשומרת בצורה הטובה ביותר לתעשיית הברזל השוודית שפרחה במאה ה-17 ובמאה ה-18. אחוזות ייצור הברזל כללו גם בניינים למטרות אזרחיות כגון ניהול ושיכון העובדים, בנוסף למבנים שבהם בוצעה העבודה הטכנית.
במתחם אנגלסברי עצמו שרדו 50 בניינים שנבנו ששימשו למטרות שונות ונבנו בתקופות שונות.
הבניין הראשי, שנבנה באזור 1750, הוא בית עץ דו-קומתי עם קירות עמידים בפני מזג האוויר וגג מצופה ברזל.
חלק מהחדרים מקושטים בציורים בסגנון גוסטביאני והם מתארים את האחוזה עצמה, הכבשן ובית ההתכה.
לאחר שהאחוזה נמכרה ב-1828 היא עברה את תהליך המודרניזציה האחרון.
במסגרת התהליך הוספו לבית הראשי חלונות חדשים, ובחזית החצר נבנה מגדל שעון.
לבניינים יש שני אגפים כאשר המזרחי מכיל את המטבח.
בחזית כל אגף של בניין באחוזה יש ביתן עגול הבנוי מסיגים שהם תוצרי לוואי של תהליך ההתכה.
הבניינים האחרים הנמצאים מסביב לבית האחוזה הראשי הם מגורי הגנן (1790), מבשלת בירה (1829), ואסם גדול מאבן-סיגים (1872).
בניינים ידועים אחרים באנגלסברי הם קוטג' סמית', בית המפקח, האורוות ובית אחסון מעץ.
בית ההתכה שנבנה ב-1778 עד 1779, ביחד עם הבניינים הקשורים אליו שנבנו בתקופות מאוחרות יותר, שרד עד כה ללא פגיעה, וזאת בדומה לבית החישול מאמצע המאה ה-19 וכבשן שריפת עפרות הברזל.
הבניינים הללו נותנים תמונה שלמה של הציוד הטכנולוגי ששימש את תעשיית הברזל השוודית המסורתית.
מפעל חיים הוא פועלו המצטבר של אדם בחייו.
הוקרה על פועלו של אדם בתחום אחד או בתחומים רבים, ניתנת על ידי גופים המעניקים פרסים או תעודות הוקרה, והיא נקראת "פרס על מפעל חיים".
כאשר מחולקים פרסים בקטגוריות שונות, נמצא מפעל חיים בקטגוריה נפרדת.
כך, למשל, מדינת ישראל מעניקה מדי שנה את פרס ישראל בקטגוריות שונות בתחומי המדע והתרבות, ובנוסף, מעניקה "פרס על מפעל חיים – תרומה מיוחדת לחברה ולמדינה".
הענקת הוקרה על מפעל חיים ניתנת כאשר:
פועלו של אדם מתפרש על פני תחומים רבים, גם אם בכל אחד מהתחומים תרומתו אינה מספיקה להעניק לו הוקרה.
כאשר אדם פעל בתחומים שאינם נמנים עם אחת מהקטגוריות המוגדרות.
כאשר אדם פעל רבות בתחום אחד, אך כל אחת מתרומותיו בנפרד לא נחשבה ראויה להענקת הפרס.
במקרה כזה הענקת הפרס היא גם סוג של פיצוי, והוקרה על התרומה המצטברת.
הענקת הוקרה על מפעל חיים קיימת בכל רחבי העולם, ובמקרים רבים היא נקראת גם: "פרס לשם כבוד" או "פרס על הישגים מיוחדים".
כך למשל, האקדמיה האמריקאית לקולנוע מעניקה את פרס אוסקר בקטגוריות שונות מתחום הקולנוע, ובמקביל מעניקה פרס אוסקר לשם כבוד לאנשים על תרומה מצטברת לתעשיית הקולנוע.
פרס זה שונה מהפרסים האחרים גם בכך שאינו קשור לשנה עצמה בה מחולק האוסקר.
פרס מפעל חיים מחולק בתחומים רבים ובהם:
פרס אמי (הטלוויזיה האמריקאית), פרס גראמי (המוזיקה האמריקאית) ופרס טוני (תיאטראות ברודוויי) - מעניקים כולם פרסי מפעל חיים כחלק מתרומה יוצאת דופן בתחומם.
ה-BBC מעניקים פרס מפעל חיים על תרומה יוצאת דופן בתחומי הפולק והספורט (פרס ה-BBC למפעל חיים של ספורטאי).
פרס דומה ניתן בעבר (עד שנת 2009) בתחום הג'אז .
פרס מפעל חיים של ה-NBA מוענק בכל שנה לאישים שתרמו בעברם באופן משמעותי להצלחת הליגה.
אגדות דיסני הוא תואר מפעל-חיים המוענק על ידי חברת דיסני לאישים שתרומתם ליצירת החברה ראויה לציון מיוחד.
פרס ישראל שמעניקה מדינת ישראל על תרומה מיוחדת לחברה ולמדינה המוענק מידי מספר שנים.
פרס MTV למפעל חיים, הוא פרס היתולי שניתן לדמויות קולנועיות שהשפיעו באופן משמעותי לתרבות הפופ.
פרס אופיר הישראלי על תרומה בתחום הקולנוע ופרס רוזנבלום לאמנויות הבמה.
פרס אקו"ם בתחום המוזיקה הישראלית (מוענק לסופר או משורר, פזמונאי או מלחין).
ארגונים שונים מעניקים את הפרס למשל יד יצחק בן-צבי (חקר תולדות ארץ ישראל ויישובה או תולדות יהדות המזרח).
התאגדויות מקצועיות עשויות להעניק פרס בתחומם: פרופ' אורה קדם קיבלה פרס מפעל חיים מטעם האגודה הישראלית להנדסה כימית, התאחדות התעשיינים ולשכת המהנדסים והאדריכלים, הקריקטוריסט עמוס בידרמן מטעם אגודת העיתונאים והעיתונאי נחמיה שטרסלר מטעם אגודת העיתונאים ירושלים.
בפסטיבל הסרטים של ונציה מוענק מדי שנה פרס אריה הזהב על מפעל חיים.
פרסים אחדים דומים למפעל חיים, בכך שהם מוענקים לאדם שתרם תרומה נרחבת שארכה שנים רבות או לאדם בסוף חייו.
כך למשל קיבל נשיא מדינת ישראל שמעון פרס את מדליית החירות הנשיאותית כהוקרה על מפעל חייו.
לחלק מזוכי פרס נובל הוענק הפרס לאחר שעסקו בתחום מסוים כמעט כל חייהם (למשל מרטין לותר קינג שזכה בפרס נובל לשלום).
מפעל המלח בסדום או בשמו הידוע יותר מחנה העובדים בסדום של חברת האשלג, הוא המפעל הדרומי והמאוחר מבין שני המפעלים שהוקמו לחופי ים המלח לפני קום המדינה.
המפעל הוקם בשנת 1934 באגנו הדרומי של ים המלח ביחד עם מחנה העובדים שלרגלי הר סדום על ידי משה נובומייסקי והמהנדס הבריטי תומאס גריגורי טולוק.
המפעל הוקם על-מנת להרחיב את ניצול המינרלים שבים המלח ולהפיקם הפקה מסחרית בשיטת האידוי בבריכות רדודות.
למרות הקמתו המאוחרת, הפך המפעל בשנת הייצור האחרונה של חברת האשלג הארץ ישראלית לריווחי וייצר כ־80% מתפוקת האשלג הכוללת של שני המפעלים.
חברת אשלג ארץ-ישראלית החלה את פעילותה בצפון ים המלח, באתר שקרוב יותר לירושלים ולמקומות ישוב.
אולם, תנאי לשימוש באנרגיית השמש לצורך הפקת אשלג היא קרינת שמש מקסימלית בהינתן תכסית עננות נדירה, לחות נמוכה (35%) וטופוגרפיה מתאימה – אזור שטוח המתאים להתקנת בריכות אידוי.
תנאים אלו קיימים בצורה טובה יותר באגן הדרומי של ים המלח, באזור הנקרא מלחת סדום - מישור רחב של כ־100 קמ"ר המתאים לבניית בריכות אידוי רחבות ממדים.
אדמת המלחה ספוגת המלח אטימה למים וחוסכת איטום מלאכותי של הבריכות.
נוסף לזה, ריכוז המלחים גבוה יותר במי האגן הדרומי של ים המלח משלוש סיבות:
מרחק ממקורות מים מתוקים, שפך הירדן, הנכנסים לים.
המים באגן הדרומי רדודים יותר, כך ששטח פני המים גדול יחסית לכמות המים שבאגן.
האקלים בדרום חם יותר ומאפשר אידוי מהיר יותר.
מנגד, האתר הדרומי היה מרוחק כ-80 ק"מ מהמפעל הצפוני בים המלח, כשהקשר הבלעדי הוא באמצעות הפלגה בת 8-12 שעות בכפוף למשטר של סערות קשות בשל כובד המים.
המרחק גרם לעלות גבוהה של הובלת המתקנים לבניית בית החרושת ותפעולו ושל הובלת התוצרת לשיווק.
המרחק ניתק את העובדים ממשפחותיהם, הביא לתחלופה גבוהה שמנעה גיבוש צוות קבוע.
החום הכבד יותר בדרום תרם אף הוא לתנאי המחיה והעבודה הקשים.
סכנת השיטפונות ונזקיהם לבריכות מוחשית יותר בדרום בשל נחל צין ונחל הערבה שמתנקזים למלחה באה על פתרונה הבעייתי (ברבות השנים התייבשה המלחה, מערכת אקולוגית ייחודית ברמה עולמית, כדי 90% משטחה המקורי) עם הקמת סכר צין.
ובנוסף, הייתה גם בעיית המים המתוקים - הן לשתייה והן לצורך התעשייתי של הפרדת המינרליים ולשטיפת הבריכות מהמלחים ששקעו בהן - שהייתה קשה יותר בדרום מאשר בצפון.
הקמת המפעל הדרומי ומחנה העובדים בסדום
ב-1934 הוקם המפעל הדרומי ולצדו מחנה העובדים שלרגלי הר-סדום.
נובומייסקי בחר את משה (מוסיה) לנגוצקי כדי שירד לסדום לבדוק את אפשרות בניית בריכות האידוי.
ב-1 במאי 1934 הפליגה סירה ובה עשרים עובדים מהחוף הצפוני של ים המלח אל חופו הדרומי, לרגלי הר סדום, כדי להקים שם מחנה עבודה.
הסירה גררה אסדות משא שעליהן חומרי בניין, מכוניות, מזון ומים.
וכך נבנה המזח לפריקת המשאות והוכנו בריכות האידוי.
ב-1935 נחפרה תעלה להובלת מים מהים והוקמו תחנת שאיבה וקו צינורות להובלת מים לבריכות.
נבנתה סוללה שעליה הונחו פסי רכבת (שרידי הסוללה נראים כיום בצד הדרך לסדום).
הם השתמשו במאות קורות עץ, בעלות קצה מחודד, למען יהיו יציבות באדמה המלוחה.
אחת המערות במקום (מערת הקולונל) הורחבה והוכשרה למגורי הפועלים ובשלב מאוחר יותר אף נבנה שם קולנוע לרווחתם של העובדים.
בסוף 1936 הבריכות הגדולות ובהן מלחי ים המלח היו מוכנות, הוקם בית החרושת, 6 ק"מ דרומית-מערבית למחנה העובדים, נבנה נמל חדש לאחר שהישן יצא מכלל שימוש בשל ירידת מפלס המים, נסללה מסילת הברזל מהנמל לבית החרושת ולבריכות, הושלמה אספקת המים לבית החרושת והועברו אליו המחסנים לבתי המלאכה.
פעולות אלה הביאו את המפעל ליכולת הפקה מיטבית ולמשלוח לשוקי אירופה.
על הקמת המפעל בסדום היה ממונה המהנדס הבריטי טולוק שהיה אחד מבעלי המניות בחברה.
התמודדות חברת האשלג עם בעיות בהפעלת המפעלים
אספקת מי השתייה למחנה העובדים
את בעיות המחסור במים מתוקים פתר משה נובומייסקי באמצעות שיתוף פעולה עם שליט עבר הירדן, האמיר עבדאללה.
נובומייסקי שכנע את עבדאללה כי הצלחת המפעל הציוני תביא להקמת תעשייה דומה בצד הירדני.
עד 1936 הייתה סירת מנוע שהביאה יום-יום מים מבקעת צוער (העיירה א-סאפי הירדנית) שבפינה הדרומית-מזרחית של ים-המלח.
עם ירידת מפלס המים התגלה מעיין בשולי הבקעה בסמוך לחוף.
בתחילה היו מסיעים את פחי המים על גבי דוברה, אך אחר כך החליטה חברת האשלג להעביר את מי-המעיין בצינורות עשויים עץ.
המעיין נקרא עד היום "עין ח'וח'אן".
בהתחלה גרו העובדים בצפון באוהלים, בתנאים קשים מאוד ורק אחר כך נבנו צריפים וחדר אוכל וכן נפתחו ספריה וחדר קריאה.
בעקבות דרישה להקים מבני קבע לעובדים ומשפחותיהם הוחל ב-1933 בבניית שכונה בת 4 בניינים ובהם 24 דירות.
בדרום ים המלח היו התנאים קשים עוד יותר.
נובומייסקי הציע לאנשי גדוד העבודה ברמת רחל להענות לאתגר שהוא מציע להם בים המלח.
הם צירפו אליהם חברים נוספים מהקיבוץ המאוחד.
מטרת הקיבוץ המאוחד הייתה לכבוש את העבודה הקבועה במפעל התעשייתי, ליצור חיי חברה במקום שיובילו להקמת ישוב קיבוצי בערבה.
גם בסדום גרו בתחילה באוהלים.
הפלוגה הצליחה להחדיר למפעל ערכים קיבוציים כגון: מטבח משותף, עקרון הכלכלה השווה לכל, דבר שהביא לגיבוש הפועלים, הפקידים והמנהלים לציבור אחד.
לאחר מאבק קשה של אנשי הקיבוץ בוטל האיסור של הנהלת החברה על עבודת נשים בסדום.
הפועלים הערביים הגיעו ממקומות רבים למפעל.
סעיף 22 בזיכיון חברת האשלג חייב העסקת עובדים מארץ ישראל המערבית ומעבר הירדן.
נובומייסקי פיתח קשרים אישיים עם האמיר עבדאללה והעסיק את הפועלים ששלח.
הם היו נלהבים מהעבודה ממנה השתכרו סכום זעום שנחשב בעיניהם הון-עתק.
הפועלים הערביים גרו במחנה נפרד במרחק כק"מ מהמחנה הכללי.
היחסים בין היהודים לערבים היו טובים ומסירות הערבים למפעל הייתה גדולה בשל הקשר הטוב בינם לבין משה לנגוצקי.
הם התריעו על כל כוונת תקיפה נגד המפעל ופועליו.
לנגוצקי, כאמור, יצר קשר עם מבריחים ורכש כמויות נשק גדולות ל"הגנה".
במאורעות 1936 - 1939 הפועלים הערבים היו נאמנים למפעל והביאו לתפיסה מידית של אנשי כנופיות שביקשו להסתנן לשורות הפועלים.
ועדיין תקפו הכנופיות את שיירות האשלג, שלוו על ידי אנשי "ההגנה" והצבא הבריטי, מירושלים ואליה.
המאבק על העבודה העברית: כחלק ממנו היה מאמץ להשתלטות על כל העבודות במפעל בעיקר על ידי אנשי פלוגת העבודה של רמת-רחל ושילוב כל העובדים היהודים בהסתדרות העובדים.
שעות העבודה וחופשה: כל חבר עובד 24 ימים בחודש, מקבל יום וחצי לנסיעה: יציאה לאחר יום עבודה מסדום לקליה בסירה – 7 שעות.
(צפונה שטו בלילה, דרומה – ביום).שעות העבודה היו כאלה ששעות הפנאי הן בשעות הכי חמות של היום וכך הונהגו שעות עבודה אחרות.
כמו כן, הפועלים הגיעו להסכם שיום אחד מתוך יומיים שנדרשים לנסיעה הביתה וחזרה יהיה על חשבון החברה.
(העובדים היו עובדים רצוף 4 שבועות ואז נוסעים לשבוע אחד הביתה).
בריאות ורפואה: בענייני בריאות ורפואה מונעת זכו העובדים לטיפולה המסור של קופת החולים.
החברה דאגה לביטוח הרפואי לכל עובדיה, כולל הערבים.
נובומייסקי אף הקים בית הבראה לעובדים.
בעיות ההובלה: הקמת מפעל תעשייתי באזור רחוק ושומם הייתה כרוכה בבעיות הובלה קשות והתנאים הטופוגרפיים של בקעת ים המלח הכבידו עוד יותר.
הבעיה העיקרית הייתה המחיר הגבוה של הובלת התוצרת מסדום אל נמלי הארץ.
המסלול היה כדלהלן: על ידי רכבת הובילו את התוצרת למזח שבסדום, העלו אותה על סירות (מעונות) שהובילוה לחוף הצפוני משם הטעינו את התוצרת על משאיות והעלוה לירושלים.
משם העבירו את התוצרת לרכבת שהייתה מובילה אותה לנמל בחיפה.
מנגנון הובלה זה חייב מחסנים בתחנות הרכבת ובנמלים, בזבז אנרגיה וזמן וגרם שדמי ההובלה היו למעלה מ-20% מעלות הייצור.
ההתקפות על משאיות האשלג וחבלות במסילות הברזל שאירעו בימי מאורעות, גרמו לעיכובים בהובלה ולהוצאות נוספות.
בזכות קשריו הטובים עם הירדנים, הגיע נובומייסקי ב-13 במאי 1948, לסיכום עם משלחת ירדנית על יצירת אזור נייטרלי שיבטיח את הגנת המפעלים.
ב-17 במאי 1948, הוחתמו שני נציגים (של המפעל ושל "ההגנה"), על הסכם שמסר את מפעלי חברת האשלג (באתר הצפוני ובאתר הדרומי), בניגוד לסיכום שהושג עם נובומייסקי, לחסות ירדנית.
ב-19 וב-20 במאי פונה האתר הצפוני בצי של 17 כלי שיט קטנים מכמה מאות אנשים (עובדי המפעל, חברי בית הערבה ולוחמי פלמ"ח) אל מפעל המלח בסדום.
ב-22 במאי נכנסו למפעל הצפוני חיילי הלגיון הערבי ומצאו את המקום נטוש לאחר שנבזז על ידי ערבים מקומיים.
המפעל, שחובל על ידי המפונים לפני נטישתו נהרס כליל בידי אנשי הלגיון הערבי.
המפעל הדרומי בסדום היה מנותק, ובמשך חודשים רבים הועברה אליו אספקה במטוסים.
בשנת 1950 הוצאו מהמפעל כמויות קטנות של אשלג למכירה בשוק הישראלי.
לאחר המלחמה, ביקש דוד בן-גוריון להפעיל מחדש את המפעל מאחר שראה בו פוטנציאל כלכלי מצוין.
קודם סלילת כביש דימונה-סדום שהקל על הגישה לאזור וקוים משא ומתן עם החברה כדי להניעה אותו להפעיל את המפעל.
לאחר שניסיונות לקדם את הפעלת המפעל לא צלחו, ב-1952 הקימה ממשלת ישראל את חברת "מפעלי ים המלח בע"מ", והעבירה לחברה את המפעל שהולאם.
במשך מספר שנים צבר המפעל חובות כבדים שכוסו בידי משרד הפיתוח.
ב-1956, מונה מרדכי מקלף למנכ"ל מפעלי ים המלח.
שר הפיתוח מרדכי בנטוב מינה ועדת חקירה, בראשות פרופ' היימן מהטכניון לחקור את התנהלות המפעל ולהגיש המלצות לשיפור המצב.
מקלף הפסיק העסקתם של האסירים, הזמין בעלי מקצועות להשתלב בעבודות המפעל, דאג להסעות עובדים מערי הסביבה (והיה למפעל הראשון בארץ שהנהיג הסדר שכזה) ודאג לשיפור תנאי העובדים.
בליל ה-19 בינואר 1970, קצת אחרי חצות הופגז המפעל בטילי קטיושה משטח ירדן, ונגרמו לו נזקים, אך לא הייתה פגיעה בנפש.
בתגובה, פשט כח ישראלי שכלל זחל"מים על האזור הירדני ממנו נורו הטילים והתעמת עם אנשי גרילה פלסטינים ועם כוחות מצבא ירדן.
ימים ספורים לאחר מכן, בליל ה-23 בינואר חדרה חוליית מחבלים לישראל במטרה לתקוף את מפעל האשלג, הם נתקלו בחיילים ישראלים וכל עשרת המחבלים מצאו את מותם בתקרית.
בתחילת פברואר 2010 חברו מפעלי ים המלח והמועצה לשימור אתרי מורשת בישראל לשם הצלת ושימור מבני מחנה העובדים.
במקביל נשלמות ההכנות והתוכניות לקדם את עיצוב מחנה העובדים כאתר מבקרים לנושא האשלג, ים המלח וסביבתו, כשאחת האטרקציות המתוכננות - שחזור הרכבת שהסיעה הן את העובדים והן את האשלג למזח הטעינה והפריקה.
מפעיל תחנת חובבים הוא אדם שמשתמש בציוד שבתחנת רדיו חובבים על-מנת להיות מעורב בקשר דו-צדדי עם אנשים אחרים, שדרך התקשורת שלהם דומה, ושנמצאים על תחומי התדרים שהוקצו לחובבי הרדיו.
על-מנת להפעיל תחנת חובבים יש לקבל רישיון שידור על ידי הגורם הממשלתי המוסמך לכך.
מספר ממשלות בעולם נוהגות לפרסם את סטטיסטיקת אוכלוסיית חובבי הרדיו במדינה.
מספר חובבי הרדיו הגדול ביותר נמצא ביפן, בה גרים נכון להיום כ-1,296,059 חובבי רדיו בעלי רישיון שידור.
המדינות תימן וקוריאה הצפונית הן המדינות היחידות ששוללות מאזרחיהן להפוך למפעילי תחנות חובבים, וזאת מסיבות אידאולוגיות.
במדינות מסוימות תהליך קבלת הרישיון למי שאינו אזרח בה הוא קשה, עקב תהליכים בירוקרטים או תשלומי אגרה; אך רוב הממשלות מזכאות את כל תושבי העולם לרישיון במדינתן, ויש מספר לא קטן של חובבי רדיו בעלי רישיונות בכמה מדינות.
אם משקללים את סך כל הנתונים שהממשלות נותנות לגבי סטטיסטיקת המפעילים, ייווכח שאוכלוסיית חובבי הרדיו מכילה ברובה גברים, בצורה מכרעת.
בארצות הברית, לדוגמה, רק כ-15% מכלל חובבי הרדיו הן נשים.
בסין, רק כ-12% מכלל חובבי הרדיו הן נשים.
רוב חובבות הרדיו בעולם מאוגדות באגודה בינלאומית מיוחדת, המאגדת בתוכה נשים בלבד, שנקראת "אגודת חובבות הרדיו הצעירות".
במדינות רבות בעולם אין רף מינימלי של גיל ממנו ניתן לקבל רישיון שידור ולהפוך לחובב.
ממוצע הגילים של חובבים בעולם מראה שרובם מבוגרים.
במדינות מסוימות, ממוצע הגילים אף עומד על בני 60 ומעלה, שהוציאו את רישיונם בגיל 40 או 50 לחייהם.
אגודות ומועדוני חובבי הרדיו בעולם נוהגים להגיב לסטטיסטיקה הזאת בכך שהם מפתחים תוכניות ספציפיות המעודדות השתתפות של נערים בחובבות הרדיו.
האגודה הבינלאומית לנוער חובבי הרדיו הוא ארגון המקדם מעורבות של נוער, באירופה בפרט, בתחרויות ספורט של חובבי רדיו.
בנוסף, מתקיים קשר בין אגודות חובבי הרדיו לבין תנועת הצופים, במסגרתו חניכי התנועה לומדים את נושא חובבות הרדיו, ואף מתאמנים ביצירת קשרים.
ארגון הצופים העולמי מקיים בכל חודש אוקטובר את "ג'מבורי באוויר", במסגרתו פועלים כחצי מיליון חניכים מהתנועה ומדריכים חניכים אחרים כיצד ליצור קשרים דו-צדדיים חובבים.
Дзержинского») הוא מפעל לייצור טנקי מערכה רוסיים, הממוקם בעיר ניז'ני טאגיל, במחוז סברדלובסק.
למעשה זהו יצרן טנקי המערכה הגדול בעולם.
בין השאר מיוצר בו הטנק הרוסי המודרני ביותר – טנק T-90.
המפעל נבנה בשנים 1936-1931, והחל לעבוד ב-11 באוקטובר 1936 כאשר משערי המפעל יצא קרון הרכבת הראשון.
בהדרגה, בנוסף לייצור קרונות רכבת, המפעל ייצר טנקים לצורכי הצבא האדום.
במהלך מלחמת העולם השנייה כמחצית הטנקים מדגם T-34 היו מתוצרת המפעל.
בשנות ה-60 וה-70 במפעל פותח ויוצר טנק T-72.
בשנת 2007 החליט הנשיא ולדימיר פוטין על הקמת תשלובת תעשייתית על בסיס המפעל תוך שילובה בתשלובת מפעלים נוספים.
בשנת 2008 המפעל ייצר 175 טנקים - המספר הגדול ביותר שיוצר בשנה החל מהתפרקות ברית המועצות.
62 טנקי T-90A עבור משרד ההגנה הרוסי, 60 טנקי T-90S להודו ו-53 טנקי T-90SA לאלג'יריה.
ייצור קרונות רכבת וכלי רכב אזרחיים תפס שני שלישים מסך כל פס הייצור בשנת 2008, הנחשבת לפורייה מבחינת ייצור טנקים רוסיים.
במאי 2010 בוטל הפרויקט של טנק T-95 החדיש עם הודעתו של משרד ההגנה הרוסי על הפסקת המימון לתוכנית.
בסוף העשור השני של המאה ה-21 הסתיים פיתוח טנק T-14 ארמטה ונחתם חוזה עם משרד ההגנה הרוסי על תחילת אספקות של הסדרה הראשונה.
בדצמבר 2016 הפך לחלק מחברת רוסטך.
מפעל הביבליוגרפיה העברית (Institute for Hebrew Bibliography) הוא גוף שייעודו עריכת ביבליוגרפיה של הדפוס היהודי.
המפעל רושם ומתאר כל הספרים שהודפסו באות עברית בלשון העברית ובלשונות היהודים (יידיש, לאדינו, ערבית יהודית וכו') למן ראשון ספרי הערש העבריים בשנת ה'רל"ה 1475 לערך, עד לשנת ה'תש"ך 1960. מסד הנתונים הביבליוגרפי נבנה על בסיס אוספי הספרייה הלאומית ואחרים.
הביבליוגרפיה מונה למעלה מ-141,000 רשומות ביבליוגרפיות ו-15,000 ביוגרפיות, והיא כוללת: ספרים, כתבי עת ודפים בודדים (אפמרה).