tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בין לקוחותיו של המפעל, מלבד הגופים המרכזיים של המנדט הבריטי, כמו לשכת העיתונות והמדפיס הממשלתי, היו גם חשובי מנהיגי היישוב היהודי, בכירי האקדמיה וחוקרים יידועי שם, כמו נחמן אביגד, ארכאולוג מומחה לחקר הכתב העברי הקדום ולכתב הארמי הקדום.
לקוח נוסף היה אליעזר ליפא סוּקֶנִיק, הארכאולוג הראשון שעמד על חשיבות המגילות הגנוזות ועסק במחקרן.
סוּקֶנִיק נזקק לעזרת אמיל פיקובסקי לצילום 'מגילת ישעיהו' על-מנת שניתן יהיה להפיק גלופה להדפסתה.
המגילה מוצגת היום בהיכל הספר שבמוזיאון ישראל בירושלים.
הכנת שטרות בירושלים בתקופת המנדט הבריטי
הנציב העליון, הרולד מק-מייקל פנה אל פיקובסקי בבקשת עזרה בפתרון מצוקת השטרות בזמן המלחמה.
למטרה זו פיקובסקי לקח על עצמו את האתגר והסב את הצינקוגרפיה למפעל סודי להכנת גלופות לגיליונות של שטרי כסף בשני עריכים: פאונד אחד ו־50 פאונד לפי דרישות ממשלת פלשתינה (א"י).
השטרות היו אמורים להיות זהים לאלה שהודפסו בלונדון, אך כדי להבחין בין תוצרת לונדון לאלה של ירושלים שונו הצבעים בהדפסת החירום של פיקובסקי: השטר של 50 פאונד שצבעו המקורי היה ירוק, והשטר של פאונד אחד שצבעו המקורי היה ירוק-צהוב, הודפסו בחום.
לשטר של פאונד אחד הוכנו שני ציורי יד, האחד באדום והשני בצהוב-חום וכן הדפסות ניסיון באדום ובירוק.
מלבד שטרות לשעת חירום התעורר צורך גם במטבעות לשעת חירום.
כדי לפשט את תהליך הכנת מטבעות החליטו הבריטים להיעזר שוב בפיקובסקי שיכין עבורם גלופות למטבעות מנייר, כדי להדפיס מעות נייר.
פיקובסקי הכין גם למעות הנייר גלופות בעריכים של 100 ושל 50 מיל המבוקשים.
בכל העת הזו הוכפפה הצינקוגרפיה למדפיס הממשלתי של פלשתינה.
הגלופות הנדרשות הוכנו בחשאיות בציוד הצינקוגרפיה בעוד הבריטים דאגו לסידורי ביטחון מיוחדים ופיקובסקי נדרש לדווח מדי יום על התקדמות העבודה, עד לשלב ההדפסה במדפיס הממשלתי של פלשתינה.
משלוח הכסף מאנגליה הגיע בסופו של דבר לארץ חרף המלחמה.
באוקטובר 1943 מועצת המטבע של ממשלת המנדט הורתה לפיקובסקי להשמיד את החומרים שברשותו כדי שלא ישמשו למטרות לא ראויות.
סוף דבר: שטרי הכסף ומעות הנייר עבור ממשלת המנדט הבריטי מתוצרת פיקובסקי לא נכנסו מעולם למחזור הכספים והושמדו כליל.
מששוחררה סוריה ולבנון בידי הבריטים בעזרת הפלמ"ח משלטון ממשלת וישי הצרפתית, נותרו ארצות אלה ללא אספקת כסף סדירה.
פיקובסקי שכבר עסק בהכנת גלופות לשטרות, נענה ב-1942 לבקשה להכין גלופות לשטרות גם עבור הבנק של סוריה ולבנון.
הפעם דובר על שטרות רשמיים לשימוש מידי במחזור הכספים.
שטרי הכסף של פיקובסקי שיועדו לסוריה ולבנון היו אפוא השטרות הרשמיים הראשונים שהודפסו בירושלים בתקופת המנדט ושמשו במחזור הכספים.
עובדת הכנתם בירושלים לא צוינה עליהם.
בשנת 1943 שוחררה ג'יבוטי שבקרן אפריקה וגם לשם הופסקה אספקת הכסף.
שוב הזמינו אצל פיקובסקי גלופות לשטרות והפעם לסדרה שלמה בכל העריכים.
על סדרה זו ציין פיקובסקי לראשונה את עובדת הדפסתם בירושלים, ובתחתית כל שטר הופיע הכיתוב: "GOVERNMENT PRINTER, PALESTINE" על צד אחד ועל הצד השני: "Emil Pikovsky LTD.
Jerusalem", שטרות אלה הילכו במחזור הכספים עד תום מלחמת העולם.
עד ימינו, השטרות שהפיק פיקובסקי בירושלים בתקופת המנדט הם היחידים שהודפסו אי פעם בארץ.
פיקובסקי רכש את אמונם של אנשי ממשלת המנדט הבריטי אך ליבו הציוני והיהודי דחפוהו לעזור ככל הניתן להנהגת היישוב של המדינה שבדרך.
ככל שנדרש הוא הכין זיופים למסמכים רשמיים שונים עבור ההגנה.
מלבדם לצורך משימת הכנת גלופות לשטרות סוריה ולבנון ציידוהו הבריטים בהיתר מיוחד לתנועה ברחבי הארץ עד דמשק ובירות, היתר זה הוא העמיד לרשות 'ההגנה' למטרות שונות בעיקר לצורכי העלייה הבלתי לגאלית של יהודים ארצה.
בשנות השבעים של המאה ה-20 פונו המרתפים של הצינקוגרפיה של פיקובסקי, הפריטים הקשורים לעבודותיו שנותרו שם, נארזו בשתי שקיות והופקדו על ידי פיקובסקי בכספת בבנק לאומי, בין השאר הסתבר כי היו במרתפים גם הגהות לדוגמאות הדפסה של השטרות הבריטיים שנועדו לשעת חירום.
פיקובסקי ציית בזמנו להוראת הבריטים והשמיד את כל הפריטים הקשורים להנפקת השטרות ומעות הנייר עבורם אך קבוצה זו נותרה בידיו שלא במתכוון לאחר שהדוגמאות אושרו בלונדון, הגיעו באפריל אותה שנה ולכן הוחזקו בנפרד משאר החומר ולפיכך לא הושמדו.
פיקובסקי הבטיח לבריטים להשמיד את הפריטים הקשורים בהנפקות הכסף המנדטורי, משנוכח בקבוצת הדפסות זו וכיוון שרצה לעמוד בהבטחתו, החליט להשמידם, אולם בזהירותו טרם ההשמדה ביקש להראות לאדם נוסף.
הוא זימן את הכלכלן והעיתונאי הירושלמי דב גניחובסקי, הראה לו את החומר וסיפר לו על כוונתו להשמיד פריטים אלו.
גניחובסקי שעמד מיד על החשיבות ההיסטורית והנומיסמטית של הפרטים, החליט להצילם.
הוא שכנע את פיקובסקי להמתין עם החלטת ההשמדה של החומר והבטיח לנסות לשחרר את פיקובסקי מהבטחתו לבריטים.
גניחובסקי פנה לשגריר הבריטי בתל אביב, אך זה התקשה להאמין לסיפור שנראה לו דמיוני.
לאחר הפצרות והסברים פנה השגריר ללשכת הייעוץ של מלכת בריטניה ( (Privy Council) ובסוף תהליך מייגע התקבל האישור ששחרר את פיקובסקי מהתחייבותו.
רק אז הסכים האחרון שלא להשמיד את האוסף.
בהתייעצות עם גניחובסקי הוסכם שכיוון שחלקים חשובים של האוסף קשורים להנפקת שטרות, ראוי שישמרו בבנק ישראל.
לאוסף הבנק נמסרו גם ציור החותמת של הקונסוליה הכללית של גרמניה באיסטנבול מתוצרת פיקובסקי, והטביעה של החותמת הנאצית שהכין עבור חתימת הדרכונים המזויפים ל"צנחני הישוב" שנשלחו מארץ ישראל לאירופה ב־1944-1943, דוגמאות לבולים, דוגמאות דרכונים מזויפים, הזמנות העבודה שקיבל פיקובסקי מהבריטים, ודפים שהכין לדרכון ירדני.
החלק הנותר של החומר שהיה במרתף נמסר לעובדו המסור של פיקובסקי, מר ישעיהו עטייה ולימים הועמדו למכירה.
במכירות כאלה הוצעו למכירה לוחות הזכוכית המקוריים ששימשו כגלופות להדפסת שטרי הכסף לג'יבוטי.
דוגמאות לגודל השטרות, מסמכים הנוגעים לתחליפים לשטרות המנדט, גיליונות לא חתוכים, דוגמאות הדפסה לסוריה, ללבנון ולג'יבוטי, ציור שטר מוגדל, ומסמכים הנוגעים להדפסת השטרות לסוריה ולבנון.
בנק ישראל הציג בתערוכות ותצוגות שונות חלקים חשובים של אוסף פיקובסקי שברשותו.
בשנת 1985 הוצגה לראשונה תערוכה של אוסף פיקובסקי בבנק ישראל, בחנוכת התערוכה נוכחו כבוד הנשיא חיים הרצוג ורעייתו.
בשנת ה-40 למדינה הוצגו חלקים מאוסף פיקובסקי במסגרת תערוכת "כסף עובר לסוחר" שהתקיימה בגני התערוכה בתל אביב.
בשנת 1991 הוקמה באולם בבנק המרכזי בירושלים, תצוגה נומיסמטית קבועה ובה ויטרינה שיוחדה לפריטים חשובים מאוסף פיקובסקי.
בשנת 2009 חודשה הוקם מרכז מבקרים חדש בבנק המרכזי בירושלים ובו.
תצוגת "חדש וישן בראי המטבע" בה זכה אוסף פיקובסקי במקום של כבוד.
תערוכה זו לוותה בקטלוג חדש.
בימינו מרכז המבקרים מוצג בסניף בנק ישראל בתל אביב.
בשנת 1982 הוענק לפיקובסקי אות "יקיר ירושלים".
אמילי ברונטה הייתה סופרת ומשוררת אנגלייה, ידועה בזכות ספרה היחיד "אנקת גבהים".
אמילי נולדה בתורנטון במחוז יורקשייר שבאנגליה, הבת הרביעית במשפחה בת חמש בנות (האחיות ברונטה) ובן אחד.
אביה היה כומר בהווארת', ועם מות אמה בשנת 1821, קיבלה על עצמה אחות האם את הטיפול בילדי המשפחה.
ב-1824 הצטרפו אמילי ואחותה שרלוט לאחיותיהן מריה ואליזבת בבית הספר לבנות "קוון ברידג'".
לאחר שמריה ואליזבת מתו ממגפה שפרצה בבית הספר, חזרו שרלוט ואמילי לביתן.
הילדים הנותרים המשיכו ללמוד בביתם, ותוך כדי משחק המציאו ממלכות דמיוניות וכתבו עליהן סיפורים ושירים.
הממלכה של אמילי ואחותה הצעירה אן נקראה "גונדל".
ב-1835 התחילה אמילי ללמוד בבית הספר רו-הד שבו לימדה שרלוט, אך מפאת מחלה וגעגועים לביתה חזרה להווארת'.
ב-1842 נסעו שרלוט ואמילי לבריסל לפנימיית הג'ר, כדי ללמוד צרפתית וגרמנית.
הן רצו להקים בית ספר משלהן, אך תוכניות אלה לא יצאו אל הפועל.
ב-1846 פרסמו שרלוט, אמילי ואן ספר שירים משותף בשמות עט גבריים, ואמילי נקראה אליס בל.
ב-1847 פרסמה אמילי את הרומן "אנקת גבהים", שהפך עם השנים לאחד מאבני היסוד של הספרות האנגלית.
אחיה ברנוול, שהיה מכור לסמים ולאלכוהול, מת בספטמבר 1848. אמילי חלתה בלוויה שלו, אך סירבה לקבל טיפול רפואי.
היא מתה משחפת ב-19 בדצמבר 1848, ונקברה בחצר בית הכומר בהווארת'.
סרט על חייה "אמילי" הופק בשנת 2022 בבימויה של פרנסס או'קונור.
סיפרה של אמילי ברונטה "אנקת גבהים" זכה לחמישה תרגומים לעברית:
אנקת גבהים, תרגם מאנגלית אורי גמזו, שמעוני, תל אביב, תשי"ב, 1952.
ווטארינג הייטס, מאת אמילי ברונטא, עברית - י' לבנון, מסדה, רמת גן, 1968.
אנקת גבהים, רומן, עברית - ע' נצר, מזרחי, תל אביב, 1970.
אנקת גבהים, אמילי ברונטה, עברית - אהרן אמיר, ירושלים, כתר, 1990.
אנקת גבהים, אמילי ברונטה, עברית - גרשון גירון, למשכל, תל אביב, 2008.
האב אמיל שופאני היה איש ציבור, מחנך, פעיל שלום ואיש דת ערבי-נוצרי בדרגת ארכימנדריט בכנסייה המלכיתית היוונית-קתולית שפעל למען סובלנות, דו-קיום ושיח יהודי-נוצרי-מוסלמי.
עסק בהנחלת מורשת השואה לערביי ישראל כאמצעי להבנה ופיוס בין העמים, ובמסגרת זו הוביל מסע משותף של ערבים ויהודים למחנות ההשמדה בפולין.
אמיל שופאני נולד בנצרת בשנת 1947. עם סיום לימודיו התיכוניים בסמינר סנט ג'וזף בנצרת, עשה שנים אחדות כפרח כמורה בפריז, שם למד פילוסופיה ותאולוגיה.
בפריז גיבש את ההכרה כי הכנסייה הקתולית היא אוניברסלית ותפקידה לגשר בין מערב למזרח, ובין מסורת למודרניות.
שם גם התוודע לראשונה לנושא השואה ומקומה המרכזי בחיי העם היהודי, והחל לעסוק בדיאלוג נוצרי-יהודי.
בשנת 1971 חזר שופאני לישראל ושימש ככומר בכפרי הגליל.
ב-1976 מונה למנהל קולג' סנט ג'וזף בנצרת, השייך לכנסייה היוונית-קתולית.
בית הספר, הידוע גם כתיכון אל מוטראן, מחנך בני נוער ערבים בערכים של סובלנות ודו-קיום.
בשנת 1988 השיק את תוכנית "חינוך לשלום, דמוקרטיה ודו-קיום", במסגרתה ארגן חילופי משלחות בין תלמידי בית ספרו לבין תלמידים יהודים מבית ספר התיכון ליד האוניברסיטה בירושלים.
אירועי אוקטובר 2000 חיזקו בלב האב שופאני את התחושה כי ביסוד העוינות בין יהודים לערבים בישראל עומדת בורות הדדית של שני הצדדים באשר להיסטוריה של הסבל ושל המצוקה בצד השני.
לשיטתו, האמצעי להפחתת העוינות וקרוב הלבבות טמון בהתוודעות הדדית של שני הצדדים אל מוקדי הכאב של כל אחד מהם.
בשנת 2003, יחד עם הפעילה הישראלית, רות בר שלו (גור), יהודית פסטרנק, המנהלת הלוגיסטית והאדמיניסטרטיבית של המסע, ועמותת "נאס", ארגן שופאני והוביל משלחת משותפת של ישראלים, ערבים ויהודים, לביקור בפולין ובמחנות ההשמדה אושוויץ-בירקנאו.
המשלחת מנתה כ-260 איש, כולל אישי ציבור משני המגזרים.
אליהם הצטרפה קבוצה גדולה של צרפתים שכללה מוסלמים, נוצרים ויהודים, וכן ניצולי השואה.
האב שופאני זכה בפרס אונסק"ו לחינוך לשלום לשנת 2003. הוועדה ציינה בנימוקיה כי "גישתו האישית ומעשיו התאפיינו תמיד בדיאלוג, שלום וסובלנות, ובשאיפתו המתמדת לקירוב ערבים ויהודים".
בינואר 2004 קיבל האב שופאני מידי נשיא המדינה, משה קצב, את עיטור הסובלנות לשנת 2003 של תנועת "סובלנות", יחד עם רות בר שלו.
ביוני 2004 קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
ב-2007 זכה לאות לגיון הכבוד שהעניק לו שגריר צרפת בישראל.
באוגוסט 2008 היה בין מקבלי אות הגלבוע לדו-קיום.
בדצמבר 2008 היה בין מקבלי מגן הנגיד לסובלנות מטעם מועדון רוטרי, במסגרת הכנס האזורי השנתי להבנה בינעדתית שהתקיים בחיפה.
שארל-אמיל רנו היה מורה צרפתי, ממציא הפרקסינוסקופ ואבי ההנפשה.
רנו, יליד מונטריי, היה בילדותו שוליה בבית מלאכה למכניקה עדינה, ואחר כך שוליית צלם.
אימו שלמדה ציור תרמה לנטיותיו האומנותיות.
כל אלה בנוסף לידע שרכש במכניקה ובאופטיקה, הספיקו לו כדי להמציא, בגיל 28, את הפרקסינוסקופ.
מכשיר עגול, דומה לסיר רחב, שסדרת הציורים של שלבי תנועה שהוצמדה לדופן הפנימית שלו השתקפה במערכת מראות.
זו הותקנה על ציר במרכז המכשיר ואפשרה, בזמן שה"סיר" מסתובב, לקבל אשליית תנועה: סרט מצויר.
בשנים הבאות ייצר רנו ומכר פרקסינוסקופים רבים.
במקביל שקד על שכלול ההמצאה והגדלתה, כך שתתאפשר הקרנת סרטים לקהל.
למכשיר ההקרנה קרא תיאטרון חזותי.
הוא כלל מרכיבים ליצירת פסקול והשמעתו.
הקרנה נפרדת של רקע ותנועה על אותו מסך והמנועים שלו היו שלושה אנשים.
לסדרת סרטיו הראשונה שהקרין פומבית קרא ריינו "פנטומימה קורנת", שם כלל שלושה מסרטיו:"בירה טובה", "הליצן וכלביו" ו"פיירו המסכן".
הקרנה זו, שנערכה ב-28 באוקטובר 1892 במוזיאון גרוון בפריז, הייתה ההקרנה הראשונה בהיסטוריה של סרטים מצוירים ועל כן מצוינת כיום ההנפשה הבינלאומי מדי שנה.
בשל כך נחשב רנו לאבי ההנפשה.
החל משנת 1896 יצר רנו סרט ראינוע משל עצמו, "וילהלם טל", בהשתתפות הליצנים פוטיט ושוקולד.
ביולי 1897 יצר סרט חדש של צילום מונפש בבימויו, "הסיגר הראשון" (Le premier cigare) בביצוע השחקן הקומי גליפו.
ב-1899 שילב סרטי אנימציה מתוצרתו עם יומני החדשות גומון.(Gaumont)
אמיל אוגוסט שארטייה הידוע יותר תחת השם אלן (Alain), , פילוסוף ועיתונאי צרפתי.
שארטייה נולד בכפר מונטאן-או-פרש שבחבל נורמנדי לאב שהיה וטרינר.
בהיותו בן שלוש עשרה שנה נכנס לבית ספר תיכון בעיר אלנסון שבחבל מולדתו, שם למד במשך חמש שנים.
ב-1892 קיבל תואר של מוסמך בפילוסופיה, ואחר כך שימש כמורה לפילוסופיה בבתי ספר תיכוניים בערים לוריינט ופונטיבי שבחבל ברטאן, בעיר רואן בירת חבל נורמנדי, ובפריז.
החל מ-1903 פרסם מאמרים בעיתונות שהופיעו במדור שבועי בשם העט "אלן".
ב-1906 החל לפרסם מאמרים קצרים על נושאים ספרותיים ומדיניים, שעסקו ברובם בהתנגדות למלחמה ולכוחה של המדינה.
למרות התנגדותו למלחמה התגייס לצבא צרפת במלחמת העולם הראשונה כדי למלא את חובתו כאזרח, ושימש כמפקד בחיל התותחנים.
הוא השתחרר ב-1917 אחרי שנפצע ברגלו, וב-1921 פרסם את חיבורו "המלחמה אשמה" שכתב בהשפעת מוראות המלחמה שחזה מבשרו.
אמיל שארטייה השתייך לחוגים שצידדו בממשלה עממית, ובשנות השלושים לחם נגד הפאשיזם שהרים ראש באירופה.
מחשבתו הפילוסופית הושפעה מאפלטון, רנה דקארט, עמנואל קאנט ואוגוסט קונט.
מטרתה של פילוסופיה זו הייתה לחשוב באופן הגיוני ולהימנע מכל דעות קדומות.
הוא לא השתייך לאסכולה פילוסופית כלשהי, אך חשב שעלינו לטפל בבעיותינו באופן מעשי ואמר: " אנו יכולים להוכיח כל מה שאנו רוצים, אך הקושי האמיתי הוא לדעת מה אנו רוצים להוכיח."
ב-1936 לקה אמיל שארטייה בשיתוק, ומאז היה מרותק לכיסא גלגלים.
הוא נפטר ב-1951 בעיירה לה וזינה שממערב לפריז, ונקבר בבית העלמין פר לשז.
אמיל קרֶפֶּלין בשמו המלא אמיל וילהלם מגנוס גאורג קרפלין היה פסיכיאטר גרמני.
מקובל להחשיבו כאבי הפסיכיאטריה המדעית המודרנית, הסיווג הפסיכיאטרי, הפסיכופרמקולוגיה והגנטיקה הפסיכיאטרית.
בנוסף, גילה את מחלת אלצהיימר יחד עם אלואיס אלצהיימר.
קרפלין למד כסטודנט באוניברסיטת לייפציג.
בשנת 1882, אחרי 13 שנים כמרצה, הוא קיבל פרופסורה מאוניברסיטת טרטו (כיום בשטחה של אסטוניה), ועמד בראשה של קליניקה אוניברסיטאית.
שם למד ותיעד בפירוט היסטוריות קליניות רבות של מטופלים, מה שהוביל אותו לחשוב על חשיבות מהלך המחלה, ולהתייחס יותר לסיווג של הפרעות נפשיות.
עשר שנים לאחר מכן הצהיר כי מצא דרך חדשה להתבוננות על מחלות נפשיות.
הוא התייחס לראייה המסורתית כעוסקת בתסמינים בלבד, בעוד ראייתו היא "קלינית" יותר.
על פי ראייתו זו, החלה במאה ה-19 הגישה של מיזוג מאות הפרעות נפשיות וקיבוצן לסוגים, תוך התבססות על תסמונות, כלומר דפוסים של תסמינים, במקום לפי דמיון של תסמינים עיקריים, כפי שהיה נהוג בעבר ולמעשה לא היה מתאים.
קרפלין מזוהה במיוחד עם חלוקה של מה שבעבר נקרא פסיכוזה, לשתי צורות נפרדות: הפרעה דו-קוטבית וסכיזופרניה.
קרפלין טען שמחלות פסיכיאטריות נגרמות מהפרעות גנטיות וביולוגיות.
התאוריות הפסיכיאטריות שלו היו מרכז תחום הפסיכיאטריה של תחילת המאה ה-20, וחזרו להיות כאלה מאז סופה.
קרפלין התנגד לגישתו של זיגמונד פרויד, אשר התייחס וטיפל במחלות פסיכיאטריות כנגרמות מגורמים פסיכולוגיים.
קרפלין כתב בין השאר גם על נושאים של פוליטיקה וחברה, מתוך גישה השואבת רעיונות מדרוויניזם חברתי.
הוא הביע דאגה ממדיניות של מדינת רווחה, העלולה לטענתו לפגוע בתהליכי ברירה טבעית באוכלוסייה, ולחתור תחת המאבק הביולוגי של הגזע הגרמני להישרדות.
בין השאר כתב גם נגד יהודים.
רעיונותיו נחשבים בעלי השפעה רבה על פיתוח תאוריות של אאוגניקה ושל תורת הגזע.
אמילי אוליביה לורה בלאנט היא שחקנית בריטית-אמריקאית זוכת פרס גלובוס הזהב על משחקה בתפקיד נטאשה בסרט הטלוויזיה "בתו של גדעון" (2005).
הופעתה המשמעותית הראשונה הייתה בסרט הבריטי "אהבה של קיץ" (2004).
פריצתה הגדולה הייתה בסרט "השטן לובשת פראדה" (2006) שזיכה אותה במועמדויות לפרסי גלובוס הזהב ובאפט"א.
יש לה שלושה אחים: פליסיטי, סבסטיאן וסוזנה.
מגיל 7 עד 14, סבלה בלאנט מגמגום.
המורה למשחק בבית הספר סייעה לה להתגבר על הגמגום דרך משחק.
את הופעת הבכורה שלה עשתה בלאנט ב-2001 במחזה התיאטרון "The Royal Family" .
פריצתה הייתה בשנת 2004 בסרט "קיץ של אהבה" , בו שיחקה בתפקיד טמזין.
הסרט מגולל את סיפור אהבתן של שתי נערות: מונה, בת מעמד העובדים, וטמזין, בת המעמד הגבוה.
היא חלקה עם שותפתה לסרט, נאטלי פרס, מועמדות לפרס פריצת השנה בסרט הבריטי העצמאי.
באותה שנה התארחה בפרק בסדרה "פוארו".
ב-2005 זכתה בלאנט בפרס גלובוס הזהב על תפקידה בסרט הטלוויזיה "בתו של גדעון".
ב-2006 היא גילמה בסרט "השטן לובשת פראדה" את אמילי, העוזרת הראשונה של מירנדה פריסלי, לצד מריל סטריפ ואן האת'וויי.
על תפקידה זה קיבלה בלאנט מועמדות נוספת לפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר - סרט קולנוע.
בשנת 2007 שיחקה בלאנט לצד טום הנקס וג'וליה רוברטס בסרט המועמד לפרס אוסקר "מלחמתו של צ'ארלי וילסון", ובשנת 2008 שיחקה שוב לצד הנקס בדרמה הקומית "באק האוורד הגדול".
בשנת 2009 שיחקה בסרט "ויקטוריה הצעירה" בו היא מגלמת את המלכה ויקטוריה בצעירותה, תפקיד שהביא לה מועמדות שלישית לפרס גלובוס הזהב.
בנוסף, היא שיחקה בסרט "מטרה פראית" בו היא מגלמת את רוז, אישה המתאהבת במתנקש שנשכר להרוג אותה.
באותה שנה היא דיבבה את ג'ולייט בסדרה "משפחת סימפסון".
בתחילת 2010 שיחקה בלאנט בסרט "איש הזאב" לצד בניסיו דל טורו ואנתוני הופקינס.
הסרט נחל אכזבה בקופות אך זכה בפרס אוסקר בקטגוריית האיפור.
באותה שנה היא שיחקה בסרט "מסעות גוליבר" שלטובתו היא ויתרה על תפקיד בסרט "איירון מן 2".
בשנת 2011 היא שיחקה בסרטים: "החבובות" ו"נגד כל הסיכויים" ודיבבה את דמותה של יוליה בסרט ההנפשה "נומיאו ויוליה".
בשנת 2012, היא כיכבה בסרטים: "עד החתונה זה יעבור", "לופר", "לדוג סלמון בתימן", "האחות של אחותך" ו"ארתור ניומן".
ב-2014 שיחקה בלאנט בסרטים "קצה המחר" ו"אל תוך היער" ודיבבה את דמותה של נאוקו בגרסה האנגלית לסרט "הרוח העולה".
בשנת 2016 שיחקה בלאנט בתפקיד ראשי במותחן "הבחורה על הרכבת", תפקיד עליו קיבלה מועמדות לפרס גילדת שחקני המסך.
בשנת 2018 הופיעה בתפקיד הראשי בסרט האימה "מקום שקט", לצד בעלה ג'ון קרסינסקי, שגם ביים את הסרט.
על תפקידה בסרט זכתה בפרס גילדת שחקני המסך.
בשנת 2018 בלנאט שיחקה בסרט: "מרי פופינס חוזרת" סרט ההמשך לסרט: "מרי פופינס", בסרט זה שיחקה בתפקידה של מרי פופינס.
על תפקיד זה הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי.
בשנת 2023 שיחקה בסרטו של כריסטופר נולאן "אופנהיימר" בתפקיד קתרין אופנהיימר.
על תפקידה קיבלה מועמדות לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר, מועמדות לפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר - סרט קולנוע ומועמדות לפרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד משנה ומועמדות בפרס גילדת שחקני המסך.
בלאנט חיה בלונדון ובוונקובר לסירוגין.
ב-2005 היא הכירה את הזמר הקנדי מייקל בובלה בטקס פרסי הטלוויזיה האוסטרלים במלבורן, ואף השתתפה באלבומו "Call Me Irresponsible".
הם נפרדו ב-2008, ובנובמבר באותה שנה התחילה בלאנט לצאת עם השחקן האמריקאי ג'ון קרסינסקי.
ב-2015 בלאנט התאזרחה כאמריקאית בנוסף על אזרחותה הבריטית, והיא בעלת אזרחות כפולה.
השחקן סטנלי טוצ'י נשוי לאחותה של בלאנט, פליסיטי.
שנהסדרהתפקידהערות2003בודיקה: מלכה לוחמתאיזולדהסרט טלוויזיה של ITVהמלחמה של פויללוסי מרקהאםפרק: "War Games"הנרי השמיניקתרין הווארדמיני-סדרה2004פוארולינט רידג'ווי דוילפרק: "Death on the Nile"2005אימפריהקרמייןמיני-סדרהThe Strange Case of Sherlock Holmes & Arthur Conan Doyleג'ין לאקיסרט טלוויזיה של BBC2006בתו של גדעוןנטשה2009משפחת סימפסוןיוליהדיבוב; פרק: "Lisa the Drama Queen"2022האנגלייה (אנ')קורנליה לוקמיני-סדרה
מועמדת פרס גילדת שחקני המסך לשחקנית הטובה ביותר בסרט טלוויזיה או במיני-סדרה (אנ') (2022)
אמיל שירר , היסטוריון ותאולוג גרמני פרוטסטנטי.
מגדולי החוקרים של תקופת הבית השני.
למד באוניברסיטת ארלנגן נירנברג, באוניברסיטת הומבולדט, באוניברסיטת היידלברג בשנים 1866-1862.
בשנת 1873 קיבל מינוי של פרופסור לברית החדשה באוניברסיטת לייפציג.
בשנים 1910-1881 ערך את כתב העת יחד עם אדולף הרמן.
ב-1895 שירר התמנה לפרופסור באוניברסיטת גטינגן.
תולדות העם היהודי בתקופת ישו הנוצרי
ספרו של שירר מהווה עד היום בסיס להכרת תקופת הבית השני, יצא לאור בשלושה כרכים.
ספרו הוא עיון ביקורתי ביהדות לענפיה השונים.
הוא ניתח את ההיסטוריה, מפלגות, מוסדות, כיתות.
הוא סוקר את הגאוגרפיה, היסטוריה וארכאולוגיה.
שירר הניח כי הכרת היהדות חשובה להבנת הנצרות יוצאת חלציה.
ספרים שכתב וכתב העת שהוציא
אמילי ג'יין בראונינג היא שחקנית, זמרת ודוגמנית אוסטרלית.
תפקיד הפריצה שלה היה בסרט האימה "ספינת רפאים" (2002), לאחר מכן שיחקה בסרטים "סדרה של צרות" (2004), "סאקר פאנץ'" (2011) ובסדרת הטלוויזיה האמריקאית "אלים אמריקאים" ברשת Starz בתור לורה מון.
היא אומרת שלמדה להגות מבטא אמריקאי מתוכנית הטלוויזיה רחוב סומסום ששודרה ברשת ABC האוסטרלית.
לבראונינג שני אחים צעירים, ניקולס ומת'יו.
היא לקחה הפסקה ממשחק עד נובמבר 2006 כדי לסיים את לימודיה.
הקריירה של בראונינג החלה כאשר אביה של ידיד הבחין בכישרונה בבית הספר למשחק והוא המליץ לה לעסוק במקצוע.
כעבור זמן קצר זכתה בתפקיד יחד עם ג'ודי דייוויס בערוץ הולמרק בסרט "The Echo of Thunder".
בסרט האיש שתבע את אלוהים גילמה את דמותה של בתו של בילי קונולי.
בנוסף, היא גילמה את תפקיד היילי פילטון בסדרת הטלוויזיה הפופולרית "Blue Heelers" בין השנים 2000–2002. יתר על כן, שיחקה כקאטי הרווד בסרט "Horror Ghost Ship" מ-2002.
בשנת 2009 שיחקה במותחן הבלשי "מעשיה על שתי אחיות" לצד אליזבת' בנקס.
בשנת 2011 שיחקה בראונינג את התפקיד הראשי של "בייבידול" בסרט "סאקר פאנץ'" בבימויו של זאק סניידר.
כמו כן, שיחקה גם בתפקיד הראשי כלוסי בסרט "היפהפייה הנרדמת".
בשנת 2017 החלה לשחק בסדרת הפנטזיה "אלים אמריקאים" ברשת Starz בתפקיד ראשי של לאורה מון.
הסדרה מבוססת על הספר באותו שם מאת ניל גיימן.
שנה סרט תפקיד הערות2001האיש שתבע את אלוהיםרבקה מאיירס2002ספינת רפאיםקאתי הארווד2003כשהחשיכה יורדתקייטלין גרין הצעירהכנופיית נד קליגרייס קלי2004סדרה של צרותויולט בודלר2006Strandedפני2009מעשייה בשתי אחיותאנה איברס2011סאקר פאנץ'בייבי-דולשנת יופילוסי2013Magic Magicשרהגוף מארחוונדהקיץ בפברוארפלורנס קרטר ווד היילי2014God Help the Girlאיבפומפייקאסי2015אגדת האחים קרייפרנסיס שיי2016Shangri-La Suiteקארן2017יציאות זהבנעמי2022Monicaלורה
+שנהסדרהתפקידהערות1998The Echo of Thunderאופל ריציסרט טלוויזיה1999High Flyerפיבי מייסון26 פרקים2000Thunderstoneקליאו13 פרקים2001בלונדיפליססרט טלוויזיה של CBS2000–2002Blue Heelersהיילי פלטון9 פרקים2000–2001Something in the Airאליסיה5 פרקים2001Halifax f.p.קריסטי אוק'ונרפרק: "Playing God"2003After the Delugeמאדיסרט טלוויזיה של נטוורק טן (אנ')2017–הווהאלים אמריקאיםלורה מוןתפקיד ראשי (3 עונות); 26 פרקים2018–2019הרומןסיירהתפקיד משני (עונות 4–5); 11 פרקים2023–הווהבוגרי 2007זואי מילרתפקיד ראשי; 8 פרקים
אמילי ג'ורדן אוסמנט היא שחקנית וזמרת-יוצרת אמריקאית.
היא ידועה בשל תפקידיה כגרטי גיגלס בטרילוגיית "ספיי קידס" וכלילי טרסקוט בסדרה "האנה מונטנה" של ערוץ דיסני.
אוסמנט נולדה בלוס אנג'לס, קליפורניה, לשחקן מייקל יוג'ין אוסמנט ולתרסה אוסמנט (לבית סיפרט), מורה לאנגלית.
אחיה הגדול הוא השחקן מועמד פרס האוסקר היילי ג'ואל אוסמנט.
את הקריירה שלה בתעשיית הבידור החלה אוסמנט ב-1997, כאשר לוהקה לפרסומת של חברת משלוחי הפרחים "FTD".
ב-1998 לוהקה לפרסומת של FTD (חברת משלוחים אמריקאית).
לאחר מכן השתתפה במספר פרסומות.
הפריצה הקולנועית שלה הייתה בסרט "The Secret Life of Girls" (החיים הסודיים של בנות), שיצא לאקרנים ב-1999. באותה שנה זכתה גם בפרס האומנית הצעירה, בשל השתתפותה בסרט הטלוויזיוני "Sarah, Plain and Tall: Winter's End".
לאחר מכן שיחקה בסרטים "ספיי קידס 2" ו"ספיי קידס 3".
בשנת 2006 קיבלה אוסמנט, כשהייתה בת 13, את תפקיד לילי טרסקוט בסדרה המצליחה של דיסני "האנה מונטנה".
היא שיחקה בסדרת המשחקים של ערוץ דיסני בקבוצה הירוקה בשנת 2006 ובקבוצה הצהובה בשנת 2007; בשנתיים אלו הקבוצה שלה זכתה במקום השני.
בשנת 2007 שיחקה אוסמנט בסרט "שעה מכושפת: אל תחשבו על זה" וגילמה את קאסי, הדמות הראשית.
בנוסף הקליטה את פסקול הסרט, והשתתפה בווידאו קליפ שלו.
באותה שנה הקליטה גם את השיר "You've Got a Friend" מתוך אלבומו של בילי ריי סיירוס.
ב-2008 כיכבה בסרט "אם הכדורגל".
בשנת 2009 כיכבה אוסמנט בתפקיד ראשי בסרט מבית דיסני "אבא בצרה", וכן בעיבוד הקולנועי של הסדרה בכיכובה, "האנה מונטנה: הסרט".
ב-2009 הוציאה אוסמנט את השיר "All The Way Up".
מאוחר יותר הוציאה סינגל שני, "You Are The Only One".
אלבומה הראשון, "All the Right Wrongs", יצא באוקטובר 2009. ב-2010 יצא אלבומה השני, "Fight or Flight", הכולל את סינגל הבכורה "Let's Be Friends", והסינגל השני "Love Sick".
במקביל לקריירה המוזיקלית, המשיכה להופיע כשחקנית.
מ-2010 דיבבה תפקיד משנה בסדרת האנימציה "קיק".
ב-2011 דיבבה בסרט "הצ'יוואווה מבוורלי הילס 2".
ב-2011 היא גם כיכבה בסרט "בריונות ברשת" ("Cyberbully").
בשנים 2015–2016 שיחקה בעונה השלישית והרביעית בתפקיד חוזר בסיטקום "ממי" ברשת CBS, בתור ג'ודי.
במשך השנים, אוסמנט שיחקה בתפקיד אורח בסיטקומים רבים: "מפגשים מהסוג האישי", "חברים", "שני גברים וחצי", "ג'ונאס", "החיים היפים על הסיפון", "לחיות עם בנים", "שלדון הצעיר".
בשנים 2012–2020 היא דיבבה ב-24 פרקים של סדרת האנימציה הקומית "איש משפחה" דמויות שונות.
בשנים 2014–2018 היא מככבת בתור גבי דיימונד בסיטקום "רעבה לאהבה" ברשת ABC Family (כיום Freeform).
תפקיד ראשי (עונות 7-6); 37 פרקים 2022 דד אנד: שומרי הבית הרדוף קורטני דיבוב; 19 פרקים2023Stolen Baby: The Murder of Heidi Broussardמייגן פייראמוסקהסרט טלוויזיה של LIfetime2024–הווההנישואים הראשונים של ג'ורג'י ומנדימנדי מקאליסטרתפקיד ראשי; 22 פרקים
אמיל שאלופ היה שחמטאי גרמני וסופר שחמט.
שאלופ התמנה למנהל מחלקת הקצרנות של הרייכסטאג ושיחק לעיתים קרובות בתחרויות שחמט בינלאומיות.
הוא חיבר ספרים רבים כולל אחד על הדו-קרב לאליפות העולם בין וילהלם שטייניץ ליוהנס צוקרטורט.
שאלופ מוכר במיוחד בשל המהדורה השביעית משנת 1891 של Handbuch des Schachspiels.
שאלופ היה פעיל בשחמט הבינלאומי בעיקר בשנות ה-80' של המאה ה-19, אך מעולם לא ניצח בתחרות חשובה.
הוא הגיע למקום הרביעי בתחרות ויסבאדן 1880, אחרי ג'וזף הנרי בלקברן, ברטולד אינגליש ואדולף שוורץ והקדים את ג'יימס מייסון, שמעון אברמוביץ וינוור, לואיס פאולסן ותשעה נוספים.
שאלופ הגיע למקום השני בתחרות נוטינגהאם 1886 אחרי עמוס ברן וקיבל את הפרס על המשחק הטוב ביותר בזכות מפגשו עם יוהנס צוקרטורט.
שאלופ נכנס לספרות על גמביט המלך הנרצה בהגנת שאלופ 1. ה4 ה5 2. ו4 ה:ו4 3. פו3 פו6.
אמיל תוּמָא היה היסטוריון וממנהיגי הציבור הערבי-ישראלי, פעיל מרכזי במפלגה הקומוניסטית הישראלית.
תומא נולד בחיפה למשפחה ערבית נוצרית אמידה, בנו של גבריאל תומא ואחיינו של מיכאיל תומא, שהיה במשך שנים רבות חבר מועצת עיריית חיפה.
למד בבית ספר יסודי בחיפה ואת לימודיו התיכוניים עשה בבית הספר התיכון הירושלמי היוקרתי "אל מוטראן גובאת" (צהיון).
שם למד אצל ראיף ח'ורי, סופר קומוניסטי לבנוני, אשר השפיע על התפיסה הקומוניסטית שלו.
בשנת 1937 נסע ללמוד משפטים באוניברסיטת קיימברידג', ובאותה תקופה היה פעיל במפלגה הקומוניסטית בבריטניה, הוא שב לחיפה עם פרוץ מלחמת העולם השנייה.
תומא הצטרף למפלגה הקומוניסטית של פלשתינה (פק"פ) והתמנה לעורך הראשון של עיתונה בשפה הערבית, אל-אתיחאד.
יחד עם פואד נסאר, אמיל חביבי ותופיק טובי החל לארגן את האיגודים המקצועיים של העובדים הפלסטינים.
בספטמבר 1943 היה ממייסדי הליגה לשחרור לאומי.
בשל התנגדותו לתוכנית החלוקה (1947) הורחק משורות הליגה.
לאחר קום מדינת ישראל חזר למפלגה, אך לא חזר לעמדות פוליטיות בכירות, ועסק בעיקר בכתיבה עיתונאית ובמחקר היסטורי.
בשנות השישים כתב דוקטורט בהיסטוריה במוסקבה בנושא הלאומיות הערבית.
בשנת 1971 נמנה עם יוזמי הקמת "התאחדות האקדמאים הערבים בישראל".
בשנת 1975 כיהן כמזכיר "הוועד להגנה על האדמות הערביות" יחד עם צליבא ח'מיס.
במשך שנים רבות היה תומא חבר בלשכה הפוליטית של מק"י וחבר המזכירות הארצית של חד"ש.
הוא כתב עשרות ספרים, מסות ומאמרים.
ספרו היחיד שתורגם לעברית הוא "התנועה הלאומית הפלסטינית והעולם הערבי" (הוצאת מפרש, 1990).
תומא התגורר בחיפה בבית משפחת תומא שנבנה בשנת 1912 על ידי אביו מול ביתו של סלים ח'ורי ברחוב סמטת הנביאים 3, עד שנת 1948 כשנאלצו בני משפחת תומא לנטוש את הבית בגלל מיקומו על קו התפר.
הם מעולם לא שבו אליו.
הבית נבנה בסגנון בית ליוואן (בית החלל המרכזי).
הבית היה מיועד להריסה כדי לבנות כביש, לבסוף המבנה הוכרז לשימור על ידי ועדת השימור העירונית בחיפה.
אחותו של אמיל תומא, אולגה, הייתה אשתו של חבר הכנסת תופיק טובי.
תומא חי משנת 1954 עם חיה תומא, יהודייה ילידת קישיניב ואמנית קרמיקה.
בשנת 1962 נישאו השניים במוסקבה, בעת שהותם שם.
סיפור אהבתם של חיה ואמיל שימש השראה לסופר סמי מיכאל בספרו "חסות".
אמיל תומא נפטר בחיפה בשנת 1985. על מצבתו, בבית העלמין הנוצרי-אורתודוקסי בחיפה, נחקק משפט מאחד מספריו: "אהבתי את עמי ומולדתי אהבה ללא מעצורים, והאמנתי באמונה מלאה באחוות עמים".
הותיר אחריו את רעייתו ובן.
הבן מיכאל הוא אמן המתגורר בלייפציג ובחיפה.
שנה לאחר מותו ייסדה מק"י בחיפה את המכון ע"ש אמיל תומא לעיונים פלסטיניים וישראליים.
בשנת 2004 נקרא על שמו רחוב בוואדי ניסנאס.
חיה תומא נפטרה ביוני 2009.
התנועה הלאומית הפלסטינית והעולם הערבי; [תרגום: אברהם רובינזון], תל אביב: ספרי מפרש, 1990.
אמילי ג'אסיר היא אמנית רב-תחומית פלסטינית, עוסקת בצילום, וידאו ארט, פיסול ומיצבים.
ג'אסיר עוסקת בתנועה, הגירה ומרחב בעבודותיה.
אמילי ג'אסיר נולדה בבית לחם וגדלה בסעודיה ולמדה במכללת ממפיס לאמנות, אוניברסיטת דאלאס ובאיטליה.
היא זכתה בפרס הוגו בוס היוקרתי לשנת 2008. הציגה במוזיאונים בעלי שם בהם המוזיאון לאמנות מודרנית.
היא הציגה בביאנלה של ונציה בשנים 2005 ו-2007. כיום היא מתגוררת ופועלת מרמאללה.
ג'אסיר פעילה בתחומים שונים בסצנת האמנות ברמאללה ובעולם הערבי.
היא עבדה עם גלריות מקומיות כמו אל-מעמל בעיר העתיקה בירושלים, וברמאללה בעמותת אל-קטאן ומרכז ח'ליל א-סכאכיני.
היא מילאה את תפקיד ראשת המחזור הראשון של תוכנית שהות האמנים "אשכאל אלוואן" (أشكال ألوان) - הסדנה הביתית בביירות (2011-2012) והשתתפה בקביעת תוכנית הלימודים הכללית.
ג'אסיר יזמה פרויקטים מגוונים מביניהם הגלריה הווירטואלית של אוניברסיטת ביר זית.
בשנת 2017, יחד עם אחותה הבמאית אן-מרי ג'אסיר, השיקו קמפיין מימון המונים לצורך הקמת חלל תצוגה עצמאי ומרכז אמנות קהילתי בית משפחתה מהמאה ה-19 בבית לחם.
העבודות של ג'אסיר חוקרות נושאים פוליטיים והיסטוריים וזיכרון קולקטיבי אחרי הנכבה תוך כדי שימוש מורחב בחומר ארכיוני.
היא יצרה את סדרת הצילומים "ex libris" אחרי שצילמה בטלפון הנייד במשך שנתיים תמונות של ספרים בספרייה הלאומית בירושלים שנאספו מספריות פרטיות בבתים פלסטינים במהלך מלחמת 1948.
בזמן שהותה בתוכנית שהות אמנים ב- MoMA PS1 בניו יורק, יצרה ג'אסיר עבודה קהילתית בה הקימה אוהל גדול המספיק למגורי משפחה, ועליו נכתבו שמות של 418 כפרים פלסטינים מיושבים או הרוסים.
140 איש השתתפו בתיעוד שמות הכפרים.
ב- 2004 ג'אסיר הציגה בביאנלה של מוזיאון ויטני לאמנות אמריקאית בניו יורק ובמוזיאון אולריך לאמנות בקנזס את העבודה Where We Come From (מאין אנחנו באים), סדרת צילומים וטקסטים המציגים את ההגבלות המוטלות על פלסטינים החיים תחת הכיבוש הישראלי, כמו גם על פליטים פלסטינים שלא יכולים להגיע לביקור.
התערוכה עוררה סערה ונערכו הפגנות מחוץ למוזיאונים.
העבודה שזיכתה אותה בפרס הוגו בוס, המיצב Material for a film (חומרים לסרט), עוקבת אחר ההתנקשות בוואאל עאדל זועייתר ברומא ב-1972 על ידי המוסד במבצע זעם האל.
2007: פרס קרן הנסיך קלאוס
2008: פרס הביאנלה הוגו בוס
2022: פרס הסרט הטוב ביותר על נושאים פלסטיניים, על הסרט "מכתב לחבר" בפסטיבל הסרטים אל-ארד
אמיל ראוש היה שחיין גרמני, אלוף אולימפי בעל 4 מדליות מהן 2 זהב.
באולימפיאדת סנט לואיס (1904) זכה ראוש ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 ארד.
באולימפיאדת אתונה (1906) זכה ראוש במדליית כסף במשחה שליחים 4x250 מטר חופשי בתוצאה של 17:16.2 דקות, אחרי הונגריה (16:52.4 דקות) ולפני בריטניה.
בנוסף, הוא סיים במקום חמישי במשחה ל-1 מייל בתוצאה של 32:40.6 דקות.
בשנת 1954 נפטר ראוש בעיר הולדתו בברלין.
בשנת 1968 זכה ראוש להכלל בהיכל התהילה הבינלאומי של השחייה.
אמיל שֶקֶרְגִ'יְסְקִי (בבולגרית: Емил Шекерджийски שם המשפחה נהגה: Shekerjiyski; 6 באפריל 1912, דופניצה, ממלכת בולגריה – 3 באוגוסט 1944, זְלוֹגוֹש מחוז קיוסטנדיל, ממלכת בולגריה) היה עיתונאי ופרטיזן יהודי, חבר המפלגה הקומוניסטית של בולגריה, קומיסר פוליטי של גדוד פרטיזנים, אשר נהרג בקרב מול המשטרה הבולגרית.
בעידן הרפובליקה העממית הבולגרית נחשב שקרג'יסקי לגיבור לאומי בולגרי.
אמיל שקרג'יסקי נולד בדופניצה ובהמשך עבר לסופיה.
הוא רכש השכלה אקדמית בסופיה ובבלגרד ובמקביל ערך בעיתון "אברייסקי וסטי" אשר ביטא התנגדות לכוחו העולה של הפאשיזם הממוסד בבולגריה.
שקרג'יסקי היה חבר המפלגה הקומוניסטית הבולגרית ולאחר הצטרפות בולגריה להסכם התלת צדדי חבר לכוחות הפרטיזנים והתבלט עד לקידומו לקומיסר גדוד.
הוא ארגן ונטל חלק בהפגנות מחאה מחד ובפעולות צבאיות מאידך.
שמעו יצא למרחוק ואמיל זכה להערצה בקרב יהודי בולגריה.
ב-4 באוגוסט 1944, בפאתי הכפר זְלוֹגוֹש הסמוך לעיר טרקליאנו שבמחוז קיוסטנדיל, נקלעו אמיל ושניים מחבריו למארב משטרתי.
בחילופי האש נהרגו השניים ואמיל נפצע.
בנרטיב סיפור מותו בקרב צוין, כי אמיל כתב בדמו את המשפט "מוות לפאשיזם – חרות לעם", בטרם ניסה להסתער על כוחות המשטרה ונורה למוות.
בן משפחתו המורחבת היה תא"ל חיים שקד (שקרג'יסקי).
בעידן הרפובליקה העממית הבולגרית, זכה שקרג'יסקי למעמד של גיבור לאומי.
רחובות בסופיה, דופניצה וקיוסטנדיל נקראו על שמו והוא עוטר בתואר "גיבור בולגריה".
שמה של המקהלה הקהילתית של יהודי סופיה הוסב ל"מקהלת עם יהודית ליד הספרייה ע"ש אמיל שקרג'ייסקי" ולאחר עליית חבריה לישראל, היא נודעה כמקהלת צדיקוב.
לאחר תום העידן הקומוניסטי, הוסר שמו של אמיל שקרג'יסקי מהרחובות השונים.
בראשית המאה ה-21 נקראה עדיין הספרייה המרכזית שליד בית העם של הקהילה היהודית בסופיה על שמו של אמיל שקרג'יסקי ובמקום קיים גם ארכיון המנציח את פועלו.
אמילי אוונס היא דרמה רפואית שנוצרה על ידי ג'ני שניידר אורמן.
הסדרה עלתה לשידור ב-16 באוקטובר 2012 ברשת The CW.
ב-28 בנובמבר 2012 הסדרה בוטלה על ידי הרשת.
הפרק האחרון בסדרה שודר ב-5 בפברואר 2013.
הסדרה עוקבת אחרי חייה של ד"ר אמילי אוונס (מיימי גאמר) בתקופה שבה היא מרגישה שהתבגרה.
היא סוף סוף יכולה לשים את ימי התיכון כ"חנונית המיוזעת" מאחוריה.
אמילי סיימה את לימודי הרפואה והיא מתחילה את התמחותה בבית החולים "דנבר ממוריאל" שבו, לא בדיוק במקרה מתמחֶה גם אהבת נעוריה מימי התיכון וויל קולינס (ג'סטין הארטלי).
אמילי במהרה מגלה שגם "אויבתה המושבעת" מימי התיכון, קסנדרה קופלסון (אייז'ה נעמי קינג) אף היא מתמחה בבית החולים.
מתמחה נוספת היא טיירה דופר (קלי מקרירי) המזהירה את אמילי כי "חבורות" מימי התיכון בבית החולים הן דבר ידוע: הספורטאים הם מנתחים אורתופדים, הבנות הרעות הן מנתחות פלסטיות, ה"מורדים" הם בחדר מיון וכו'.
טיירה מוצאת עצמה בסיטואציה מביכה כבתו של מנהל בית החולים - ד"ר טים דופר (הארי לניקס).
טיירה הופכת לחברתה הטובה ביותר של אמילי בבית החולים במהרה מספרת לה שהיא לסבית והיא מעוניינת בקשר רומנטי עם אחות מסוימת בבית החולים.
טיירה חולקת עם אמילי את הפרטים האישיים ביותר על חייה.
אמילי אמנם מצאה חברים חדשים, אך היא במהרה מגלה שהיריבות ארוכת השנים עם קסנדרה רק מתחילה לגדול.
כעת שתי המתמחות מתחרות זו בזו על-מנת להרשים את ד"ר ג'ינה באנדרי (נקאר זאדגאן), מנתחת לב וחזה ידועה שהיוותה מקור השראה לשתיים במהלך השנים, בעוד השתיים מתחרות על תשומת לבה המקצועית של ד"ר באנדרי, הן גם מתחרות על תשומת לבו של וויל.
וויל ואמילי היו חברים טובים בזמן לימודיהם, אם כי פניו הנאות וקסמו האישי גרמו לאמילי לקוות שהקשר ביניהם יתפתח מעבר לחברות טובה.
וויל הבהיר לאמילי שהוא מעדיף שהקשר ביניהם יישאר אפלטוני.
אמילי משכנעת עצמה שקשר חברי בלבד עם וויל זה מספיק, אך היא מגלה שמפריע לה אפילו רק לצפות בוויל וקסנדרה מדברים.
בינתיים, אמילי מכירה את ד"ר מייקה ברנס (מייקל ריידי) הנאה והחכם אך גם תלותי.
מייקה המתמודד עם בעיות רפואיות קשות במשפחתו וחמלתה של אמילי כלפיו מוכיחה עצמה כעזרה שלא תסולא בפז.
מורשם מיכולותיה המקצועיות של אמילי ויחסיה האנושיים המעולים לחולים, מייקה מצרף את אמילי לניתוח עדין שבו הוא מנחה אותה מה לעשות, אירוע זה מחזק את ביטחונה עצמי של אמילי ומקרב את השניים אישית ומקצועית.
על אף השעות המרובות ועומס העבודה וללא שום מחסור בדרמה אישית שממלאת את ימיה כמתמחה, אמילי עדיין מרגישה כ"חנונית" שוב, וזה עדיין מביך באותה מידה כמו בתיכון.
בבית החולים, אמילי מתחילה להבין שהיא אמנם עדיין "חנונית", היא יכולה להתפתח ולהיות רופאה מצוינת.
מיימי גאמר – אמילי אוונס
ג'סטין הארטלי – וויל קולינס
אייז'ה נעמי קינג – קסנדרה קופלסון
קלי מקרירי – טיירה דופר
מייקל ריידי – ד"ר מייקה ברנס
נקאר זאדגאן – ד"ר ג'ינה באנדרי
ג'יי.אר רמירז – ד"ר איי.ג'יי אקינו
הארי לניקס – ד"ר טים דופר
קתרין ברול – ג'ויס ברנס
בריטני אישיבשי – ד"ר קלי המטה
קריסטין ווילס – אחות חדר מיון
בחודש מאי 2012 הזמינה רשת The CW שלושה-עשר פרקים של הסדרה.
הפיילוט היה זמין לצפייה כ-3 שלושה שבועות לפני השידור בטלוויזיה באתר האינטרנט הרשמי של הרשת וכמו כן גם ב-פייסבוק, טוויטר, iTunes, Hulu ובאפליקציה סלולרית.
בנוסף היה הפיילוט זמין לצפייה ב-YouTube כשבוע לפני השידור בטלוויזיה.
הסדרה צולמה בוונקובר, קולומביה הבריטית, קנדה.
באתר האינטרנט של תוארה הסדרה כשילוב בין האנטומיה של גריי לסרט ילדות רעות.
באתר הביקורות Metacritic קיבלה הסדרה ציון של 47%.
בטקס פרסי האמן הצעיר זכתה הסדרה בפרס "הופעת האורח הטובה ביותר בסדרת טלוויזיה לגילים 10 ומטה" - ברוס סלומון.
מלבד בארצות הברית, הסדרה שודרה ב-8 מדינות נוספות ברחבי העולם:
אמילו האריס היא זמרת-יוצרת ופזמונאית אמריקאית.
במהלך הקריירה שלה היא הוציאה אלבומים וסינגלים מצליחים רבים, ונכון לשנת 2015 היא זכתה ב-13 פרסי גראמי, בנוסף לפרסים רבים אחרים.
לאורך הקריירה המוזיקלית שלה הרבתה האריס לשתף פעולה עם אמנים מובילים רבים, בהם בוב דילן, ברייט אייז, ג'ון דנוור, גאי קלארק, גראם פארסונס, גרהאם פירסון, דולי פרטון, דזשון דנבר, הבנד, וילי נלסון, טשאט אטקינס, לינדה רונסטאדט, מארק נופלר, ניל יאנג, סטיב ארלי, רודני קרואוול ורוי אורביסון.
במהלך הקריירה הייתה האריס כלת פרס גראמי תריסר פעמים - לראשונה ב-1976, והאחרון ב-2005. כמו כן, הייתה כלת פרס איגוד מוזיקת הקאנטרי שלוש פעמים, וזכתה בפרסים נוספים.
האריס נולדה בשנת 1947, בעיירה ברמינגהאם שבאלבאמה, לוולטר ויוג'יניה האריס.
אביה, קצין בחיל הים האמריקאי, נפל בשבי בקוריאה ב-1952 ודווח כנעדר בפעולה, העביר עשרה חודשים כשבוי מלחמה.
האריס גדלה בצפון קרולינה ובוולברידג' שבוירג'יניה, שם סיימה את בית הספר התיכון בהצטיינות.
היא זכתה במלגת דרמה לאוניברסיטת צפון קרולינה בגרינסבורו, ובמקביל החלה ללמוד שם מוזיקה.
היא עזבה את ספסל הלימודים על מנת להגשים את שאיפותיה המוזיקליות ועברה לניו יורק, שם עבדה למחייתה כמלצרית כדי להרוויח כסף בעודה מופיעה במופעי שירי עם בבתי קפה בגריניץ' וילג' בתקופת הפריחה של מוזיקת הפולק בארצות הברית.
ב-1969 היא נישאה לפזמונאי טום סלוקום והקליטה את אלבומה הראשון, "Gliding Bird" ("ציפור דואה").
האריס וסלוקום התגרשו זמן קצר לאחר הולדת בתם היילי, והאריס עברה עמה לבית הוריה בפרבר של וושינגטון הבירה, במרילנד.
האריס חזרה להופיע בוושינגטון הבירה כחלק משלישייה עם ג'רי מיול וטום גוידרה.
ב-1971 פגשה בחברי הלהקה Flying Burrito Brothers שהציגו לה את מנהיג הלהקה הקודם שלהם, גראם פארסונס.
פארסונס בדיוק התחיל את קריירת הסולו שלו, ונזקק לקול נשי לאלבום הסולו הראשון שלו, GP.
האריס הצטרפה לסיבוב ההופעות של פארסונס, והשניים אף הקליטו יחד אלבום בשם Grievous Angel.
פארסונס מת ב-1973 ממנת יתר, והאלבום יצא ב-1974, לאחר מותו.
פארסונס חנך את האריס במוזיקת הקאנטרי, הכיר לה אמנים חשובים וסיפק לה זהות מוזיקלית.
ההרמוניות של האריס והדואטים עמה, לעומת זאת, זכו לשבחים רבים מאלה ששמעו אותם, והעשירו את הופעותיות של פארסונס.
בסופו של דבר היא המשיכה בדרכה עם גרסה משלה לחזונו של פארסונס, ועזרה למשוך תשומת לב להישגיו.
האריס חתמה אצל האחים וורנר, וב-1975 הוציאה את אלבומה Pieces of The Sky.
האלבום היה אחד אלבומי הקאנטרי היקרים ביותר שהופקו באותה תקופה, והוא כלל כישרונות כגון ג'יימס ברטון, גלן הארדין וביל פיין.
שני סינגלים שוחררו מהאלבום: Too Far Gone, ולהיטה הגדול הראשון של האריס, If I Could Only Win Your Love, דואט עם הרב פדרסן, שהעפיל למקום הרביעי במצעדים.
המנהלים בחברת האחים וורנר אמרו להאריס שהם יסכימו להקליט אותה אם היא תשיג "להקה חמה" (a hot band).
האריס עשתה זאת, וגייסה את הגיטריסט ג'יימס ברטון והפסנתרן גלן הארדין, שניגנו גם עם אלביס פרסלי ועם גראם פארסונס.
חברים נוספים ב-Hot Band היו המתופף ג'ון ווייר, הגיטריסט האנק דה ויטו והבסיסט אמורי ג'ורדי ג'וניור.
הזמר-יוצר רודני קרוול גויס כגיטריסט וכשותף לדואטים.
סיבוב ההופעות הראשון של האריס השתלב בעיקר עם זה של פרסלי, עקב מחויבותם של ברטון והארדין ללהקתו של פרסלי.
הלהקה החמה הצדיקה את שמה, כשרוב חבריה הוחלפו בכישרונות חדשים, בעוד שאלו הראשונים המשיכו לקריירות סולו משלהם.
ב-1975 יצא האלבום Elite Hotel והעפיל למקום הראשון במצעדי הקאנטרי, והצליח להתחבב גם על קהל חובבי הרוק.
ב-1976 האלבום זכה בפרס גראמי עבור הופעת הקאנטרי הנשית הטובה ביותר.
האריס המשיכה לצבור מוניטין כזמרת אורחת.
מלבד השתתפות באלבומים של לינדה רונסטאדט, גאי קלארק וניל יאנג, האריס נבחרה על ידי בוב דילן להופיע באלבומו Desire.
אמיל-ז'וזף-מוריס שֶוֶוה היה תאורטיקאי מוזיקה ומורה למוזיקה צרפתי.
הוא התגייס לצי הצרפתי בגיל 16 והוכשר שם להיות רופא ומנתח.
ב-1835 חזר לפריז ולמד רפואה ומתמטיקה.
במקביל שמע קורס בהנחיית איימה פריז, שעשה נפשות לשיטת תיווי מוזיקלי שהנחיל פייר גאלין.
השיטה קסמה מאוד לשווה, ובסופו של דבר נשא לאישה את אחותו של פריז, נאנין, והמשיך לקדם ולפתח את השיטה יחד עם פריז.
משנת 1844 העביר שווה בפריז יותר מ-150 קורסים בשיטה, שנודעה בשם שיטת גלין-פאריז-שווה.
כמו כן ערך עם אשתו סדרה של ספרי לימוד, שהיו בשימוש בבתי ספר כגון האקול נורמל סופרייר, האקול פוליטכניק וליציאום לואי-לה-גראן.
בנו, אמאן שווה, שימר את העניין בשיטה.
באמצעות ג'ון קרוון הגיעה השיטה אל העולם דובר האנגלית, ולואל מייסון הביא אותה לארצות הברית.
כעבור מאה שנים, מיזג אותה מחנך המוזיקה והמלחין ההונגרי זולטאן קודאי בשיטת קודאי שלו.
אמיל-ז'וזף הוא גם אביו של המשורר אמיל-פרדריק-מוריס שווה (1829-אחרי 1890)
אמילי בט ריקרדס היא שחקנית קנדית.
ידועה בעיקר בשל תפקידה בתור פליסיטי סמוק (אנ') בסדרה "החץ" (2012–2020).
ריקרדס נולדה וגדלה בוונקובר, קולומביה הבריטית שבקנדה.
אמה היא ד"ר דיאן גריג, פסיכותרפיסטית חלומות בוונקובר.
כנערה השתתפה בהופעות מוזיקה וריקוד.
לאחר שסיימה את לימודי התיכון עברה ללמוד בבית הספר לקולנוע של ונקובר, וסיימה את תוכנית יסודות המשחק.
היא למדה ב-Alida Vocal Studio שבוונקובר.
בפברואר 2019, בית הספר לקולנוע בוונקובר הודיע על "מלגת לימודים ע"ש אמילי בט ריקרדס", שותפות בין בית הספר לריקרדס, למימון מלגה מלאה לשתי תוכניות המשחק של בית הספר, וכן מימון חלקי נוסף של $250,000 לתלמידים אחרים.
ריקרדס תבחר גם היא את הזוכים.
ב-2009 ריקרדס הופיעה בקליפ של הסינגל "Never Gonna Be Alone" של להקת הרוק הקנדית ניקלבק.
בשנת 2012, היא לוהקה לתפקיד של פליסיטי סמוק (אנ') בסדרת גיבורי העל "החץ" ברשת The CW (המבוססת על החץ הירוק של DC קומיקס).
היא חתמה בתחילה על הופעה בפרק אחד, אבל הכימיה שלה עם סטיבן אמל יחד עם תגובות חיוביות של המעריצים הובילו אותה להופעה קבועה בעונה השנייה ואילך.
דמותה הופיעה גם בסדרות-הבת "הפלאש", "אגדות המחר" ו"סופרגירל".
בשנה לאחר מכן היא קיבלה את התפקיד של לורן פיליפס בסרט הטלוויזיה "Romeo Killer: The Chris Porco Story".
בשנת 2015 הופיעה ריקרדס בתפקיד משני בסרט התקופתי "ברוקלין".
בעבר יצאה למשך תקופה קצרה עם השחקן קולטון היינס, ששיחק לצדה בסדרה "החץ".
+שנהסרטתפקידהערות2012Flicka: Country Prideמרי מאלוןRandom Acts of Romanceאישה צעירה2014Dakota's Summerקריסטן רוז2015ברוקליןפאטי מק'גווייר2017Axisקייטליןדיבוב2018Funny StoryקיםThe Clinicסטיבנס2022We Need To Talkאמבר2024Calamity Janeקלמיטי ג'ייןאמילי והיגואר האחרון (אנ')אניה2025Queen of the Ringמילדרד בורק (אנ')
+שנהסדרהתפקידהערות2012–2020החץפליסיטי סמוק (אנ')תפקיד ראשי (עונות 7-1)
תפקיד אורח (עונה 8); 155 פרקים2013מאהב קטלני: כריס פורקולורן פיליפססרט טלוויזיה של Lifetime2014–2017הפלאשפליסיטי סמוק (אנ')8 פרקים2015–2016ויקסןדיבוב; 8 פרקים2016–2017אגדות המחר4 פרקים2016Paranormal Solutions Incז'נביב קריםסדרת רשת; 8 פרקיםComedy Bang!
שנהאיגודקטגוריהעלתוצאההערה2014פרס ליאוהשחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמההחץ2015השחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמההחץ2015השחקנית האורחת הטובה ביותר בסדרת דרמההפלאש2014פרסי בחירת הנוערפריצת השנה - שחקניתהחץ2015שחקנית בסדרת מדע בדיוני/פנטזיההחץ2019שחקנית בסדרת פעולההחץ2015פרסי MTV FandomShip Of The Year (יחד עם סטיבן אמל)החץ
אמילי אולרופ (בדנית: Emilie Ullerup; נולדה ב-27 באוקטובר 1984) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה דנית.
מוכרת בשל תפקידיה בסדרת הטלוויזיה "מקלט באפלה" כאשלי מגנוס ובסדרת הטלוויזיה "חופי צ'סאפיק" כברי אובריאן.
אולרופ נולדה בקופנהגן, דנמרק כבת למשפחה דיפלומטית, בתו של המשפטן והשגריר אוב אולרופ (דנ').
לאחר שסיימה את לימודיה בתיכון בעיר הולדתה ב-2003, היא עברה לוונקובר, קולומביה הבריטית בקנדה, ולמדה בבית הספר לקולנוע של ונקובר (אנ'), שם סיימה את לימודיה ב-2005.
בשנת 2006 לוהקה לתפקיד המשחק הראשון שלה לדמותה של ג'וליה ברין בסדרת הטלוויזיה המחודשת "בטלסטאר גלקטיקה" ששודרה ברשת SyFy.
בשנת 2008 החלה לגלם את דמותה של אשלי מגנוס בעונה הראשונה והשנייה של סדרת הטלוויזיה הקנדית "מקלט באפלה".
בשנת 2011 התארחה בסדרת הפעולה בכיכובו של סטיבן סיגל, "צדק אמיתי", ושנה לאחר מכן קיבלה תפקיד יותר גדול בעונה השנייה.
משנת 2012 עד לשנת 2014 גילמה את אסטריד פולסן, אחת הדמויות הראשיות בסדרת הדרמה הקנדית "Arctic Air", לצדם של פסקל האטון וניאל מאטר עד לביטולה של הסדרה לאחר שלוש עונות.
בשנת 2014 שיחקה בתפקיד אורח בסדרה הקנדית-אמריקאית "מכתבי אהבה".
אולרופ החלה לגלם את דייל טרוורס בסדרת הסרטים הטלוויזיונית אשר מבוססת על הסדרה.
עד כה יצאו 11 סרטים בערוץ הולמרק, ואולרופ שיחקה בארבעה מתוכם.
בשנת 2015 שיחקה בסרט הפעולה "מתח גבוה".
בשנת 2016 שיחקה בסרט "זכרונותיו של מתנקש בינלאומי" בכיכובו של קווין ג'יימס.
בשנה זו לוהקה לתפקיד ברי אובריאן לצד ג'סי מטקאלף בסדרת הטלוויזיה "חופי צ'סאפיק" בערוץ הולמרק.
בשנת 2017, היא כיכבה בסרט "With Love, Christmas" של ערוץ הולמרק, לצד ארון או'קונל.
אולרופ דוברת דנית, אנגלית ווייטנאמית.
בשנת 2008 התגלה לה גידול שפיר אגרסיבי סביב עצבי עמוד השדרה.
היא עברה ניתוח להסרת הגידול בשנת 2009, ובאותה העת הוסרה גם עצם הזנב שלה.
לאחר כחמישה חודשי התאוששות היא חזרה לשגרה.
ב-14 באוגוסט 2018, היא נישאה לבן זוגה בשנים האחרונות, השחקן והקולנוען קייל קאסי.
+שנהסרטתפקידהערות2010לצוד על מנת להרוגדומיניקה2011The Houseליז קרינגטון2012A Little Bit Zombieפנלופה פנדלטוןזאת מלחמהחברה לשעבר2013Step Dogsסברינה2014Death Do Us Partאמילי הוקינסWhat an Idiotקאת'יLeprechaun: Originsקת'רין2015מתח גבוה (אנ')בקיThe Blackburn Asylumצ'לסי2016זכרונותיו של מתנקש בינלאומי (אנ')סטפני2018Extracurricularהילדה רנדל2022ללא מורא (אנ')קטלין / דזייר2023Assassin's Furyמישל מורטי
שנהסרטתפקידהערות2006בטלסטאר גלקטיקהג'וליה ברין2 פרקים2007Blood Tiesסנדרה2 פרקיםSecrets of an Undercover Wifeפקידת קבלהסרט טלוויזיה של Lifetime2008jPod קייטלין ג'ויסתפקיד ראשי; 13 פרקים2007–2010מקלט באפלהאשלי מגנוסתפקיד ראשי (עונות 1–2); 28 פרקים2009סמולווילקאט גרנט (אנ')פרק: "Crossfire"2009–2010Riese: Kingdom Fallingאלייזהסדרת רשת; 5 פרקים2010Concrete Canyonsמגיסרט טלוויזיה של Ion Television (אנ')2011מר יאנג (אנ')סידני פינקלבאוםפרק: "Mr.
אמיל פרד ריינהרדט היה מייג'ור גנרל בצבא ארצות הברית אשר פיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
ריינהרדט נולד ב-27 באוקטובר 1888 בעיר ביי במדינת מישיגן בארצות הברית.
הוא סיים את לימודיו בתיכון ב-1906, ונרשם ללימודים באקדמיה הצבאית של ארצות הברית.
הוא סיים את האקדמיה ביוני 1910 והתגייס לצבא ארצות הברית כלוטננט משנה.
הוא הוצב בתחילה ברגימנט הרגלים ה-26 במישיגן, ולאחר מכן הועבר לרגימנט הרגלים ה-8 בטקסס ובפיליפינים.
ב-1916 הוא הועלה לדרגת לוטננט, וב-1917 קודם לקפטן.
עם כניסתה של ארצות הברית למלחמת העולם הראשונה באותה שנה, הוא קיבל דרגה זמנית של מייג'ור.
במהלך המלחמה הוא לא נשלח אל מחוץ לגבולות המדינה, אלא שימש כמדריך חי"ר.
הוא למד בבתי ספר לקצינים בין 1923-1931 ומילא תפקידי מטה.
ב-15 במרץ 1934 הוא מונה למדריך במשמר הלאומי בפנסילבניה.
ב-1 במרץ 1935 הוא הועלה לדרגת לוטננט קולונל.
ב-1 באוגוסט 1938 הועבר לבריגדה הארעית וושינגטון, וב-1 ביולי 1939 הועלה לדרגת קולונל.
ב-5 באוגוסט של אותה שנה הוא מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-20. ב-6 באפריל 1941 הוא הועלה לדרגת בריגדיר גנרל, וב-4 במאי של אותה שנה מונה לראש מטה הדיוויזיה ה-7.
ב-9 בדצמבר 1941, יומיים לאחר המתקפה על פרל הארבור והצטרפותה של ארצות הברית למלחמת העולם השנייה, מונה ריינהרדט למדריך חי"ר במחנה וולטרס בטקסס.
ב-1 באפריל 1942 השתתף בקורס להדרכת מפקדים בפורט לוונוורת' שבקנזס, וזמן קצר לאחר מכן קודם לדרגת מייג'ור גנרל (שני כוכבים).
ב-15 במאי של אותה שנה הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-76, וב-7 בדצמבר הועבר לפקד על הקורפוס ה-13 במשך כשנה.
לאחר מכן הועבר לפקד על הקורפוס ה-8 אשר הוצב בבריטניה כחלק מהארמייה הראשונה.
ב-25 במרץ 1944 הוחזר לארצות הברית והועבר לפקד על הקורפוס ה-9. ריינהרדט לא השתתף בקרבות עם כל היחידות הנ"ל.
ב-4 בספטמבר של אותה שנה הועבר לפקד על הדיוויזיה ה-69. הדיוויזיה שלו נשלחה לחזית המערבית בדצמבר של אותה שנה, ובינואר 1945 החליפה את הדיוויזיה ה-99 בזירת הקרבות כנגד הוורמאכט בבלגיה.
הדיוויזיה השתתפה בשחרור שארית הארץ, וב-27 במרץ חצתה את הריין ופלשה לגרמניה.
היא כבשה את לייפציג באמצע אפריל.
ב-25 באפריל הגיעה הדיוויזיה אל האלבה, ונפגשה עם כוחות של ארמיית המשמר החמישית.
בכך היה ריינהרדט לקצין המערבי הראשון שהגיע למגע ישיר עם הסובייטים בזירה האירופית של המלחמה.
לאחר תום המלחמה, הדיוויזיה של ריינהרדט הוצבה ככוח כיבוש בגרמניה הכבושה.
ב-1 באוקטובר 1945 הועבר ריינהרדט לפקד על מחנה רובינסון בארקנסו.
על חלקו במהלך המלחמה הוענקה לריינהרדט מדליית השירות המצוין לצד שני כוכבי ארד.
מטעם צרפת הוענקה לו דרגת קצין בלגיון הכבוד ומטעם ברית המועצות הוענקו לו עיטור סובורוב מדרגה שנייה.
הוא פרש מהצבא בספטמבר 1946. הוא נפטר בפורט סם יוסטון במדינת טקסס ב-24 ביולי 1969 בגיל 80.
אמילי ברינגטון היא שחקנית אנגלייה ששיחקה בתפקיד סימון אל-חרזי בסדרה "24: Live Another Day", ובתפקיד ניסקה בסדרה "אנושיים" של ערוץ 4 ו-AMC.
ברינגטון נולדה בעיר אוקספורד שבאוקספורדשייר.
הוריה היו עובדים סוציאליים, שפתחו עסק של הכשרה מקצועית למגזר הציבורי.
יש לה שלושה אחאים: איימי שהיא פרופסור בארצות הברית, טום, עובד עבור IMG באבו דאבי, וקייטי כותבת למגזין ווג.
ברינגטון למדה בבית הספר צ'ני, ואחר כך למדה פיתוח גאוגרפי בקינגס קולג' לונדון.
ברינגטון הייתה מעורבת בתיאטרון לנוער, אבל פנתה לקריירה פוליטית, ועבדה בבית הנבחרים הבריטי עם חברת הפרלמנט שיבון מקדונה ממפלגת הלייבור.
היא גילתה שהפוליטיקה היא "מפחידה, גברית מאוד, ולא מעודדת במיוחד נשים בלונדיניות צעירות".
היא חשבה ש"זו תעשייה קשה, הייתכן שקריירת משחק יותר מפחידה מזה?"
ב-2009 התקבלה ללימודים בבית ספר גילדהול למוזיקה ודרמה, וסיימה את התואר ב-2012.
בתקופת הלימודים השתתפה בהפקה "Children's Children" בתיאטרון אלמידה, ושיחקה בסרטו של מייקל וינטרבוטום "מבט של אהבה".
ב-2013 שיחקה בתפקיד ג'יין שור בדרמה התקופתית "מלכה לבנה".
ב-2014 הופיעה בתפקיד סטייסי בסיטקום של ה-BBC "לא ממש סיטקום" (Outnumbered), ובתפקיד סימון אל-חרזי בסדרת המתח .
הדמות שגילמה בסדרה תוכננה לשני פרקים בלבד, אבל היא הופיעה לבסוף בשבעה פרקים.
תפקידה החשוב הראשון בקולנוע היה בסרט הקומדיה "קרועים 2".
שנה שם שם באנגלית תפקיד הערות 2013 מבט של אהבה The Look of Love קלייר ללא קרדיט2014 קרועים 2 The Inbetweeners 2 קייטי אוונס The Last Showing אלי 2017 The Hippopotamus ג'יין סוואן
אמילי שאן ג'ויס היא שחקנית אנגלייה המוכרת בעיקר מהופעתה בתפקיד ג'נט דוקינס בסדרה הקומית של ה-BBC "הגיבור שלי" בין השנים 1999 ל-2006.
ג'ויס נולדה בווליץ' שבלונדון, אנגליה.
היא הצעירה במשפחה בת שלוש בנות, שכולן בעסקי השעשועים בבריטניה.
אמן אהבה את התיאטרון ונהגה לקחת את הבנות להצגות.
בגיל 15 החליטה ג'ויס להצטרף לתיאטרון הלאומי לנוער, ובתקופה זו עבדה במגזין ווג.
בהמשך למדה משחק באקדמיית ובר דאגלס לאמנות הדרמה.
בגיל 17 הקימה והייתה סולנית של להקת "In Spite of All That".
היא הייתה עם הלהקה במשך שלוש שנים.
אחרי סיום לימודיה בבית הספר למשחק הצטרפה ג'ויס ללהקה השייקספירית המלכותית.
הופעת הבכורה שלה בטלוויזיה הייתה בדרמה "המפצח" של רשת ITV בה גילמה דמות של רוצחת.
ב-1999 כיכבה בסדרת דרמה נוספת של ITV1 בשם "Grafters".
ב-2003 שיחקה בתפקיד המפקדת של הבלשית הייברס בסדרה "חקירות המפקח לינלי".
ג'ויס הופיעה בסדרה הקומית הבריטית "הגיבור שלי".
היא גילמה את דמותה של ג'נט דוקינס, אחות במקצועה ובת זוגו של גיבור-העל תרמומן, שאותו גילם במקור ארדל או'הנלן ואחר כך ג'יימס דרייפוס.
ב-2003 הופיעה ג'ויס בפרק בעונה השנייה של הסדרה "Ultimate Force" בתפקיד ניקי סטרונג.
עוד ב-2003 שיחקה בתפקיד רוצחת סדרתית אנה מרצ'נד / שרה הרד בדרמת הפשע בשני חלקים של ה-BBC בשם "Messiah 2: Vengeance is Mine" בכיכובו של קן סטוט.
ב-2007 הופיעה ג'ויס בפרק בסדרת הדרמה "מלון בבילון" בתפקיד אסטל.
עוד שיחקה בדמות קייט בדרמה הקומית "Little Devil".
במחצית הראשונה של 2008 שיחקה ג'וס במחזה מאת לוסינדה קוקסון בתיאטרון הלאומי בלונדון.
באותה שנה הופיע בדרמה קומית בת שישה חלקים של ה-BBC בשם "חברים משותפים" בה גילמה את שרה פלטשר הבוסית של מרטין (מארק וורן).
ב-2010 גילמה ג'ויס את ד"ר סנדרה פלמינג בסרט "חייל אוניברסלי - הדור הבא".
באותה שנה הופיעה בתפקיד היועצת הפוליטית של ראש הממשלה, קלייר סאטון בעיבוד הבימתי של הסדרה "כן, אדוני ראש הממשלה" מאת אנטוני ג'יי וג'ונתן לין.
הצגת הבכורה של המחזה הייתה במאי 2010 בפסטיבל צ'יצ'סטר, ובספטמבר 2010 הועברה ההפקה לתיאטרון גילגוד בווסט אנד הלונדוני.
ב-2011 הופיעה ג'ויס בפרק בעונה השביעית של דרמת בית הספר "דרך ווטרלו" בתפקיד ה-DJ ויו או'דונל.
ב-2013 השתתפה ג'ויס בפרק "Down Among the Fearful" בסדרת הדרמה של ITV "לואיס" בדמות ג'יין גרייס.
ב-2011 כיכבה ג'ויס בסרט טלוויזיה, ספיישל לחג המולד, של ה-BBC בשם "לפלנד".
ג'ויס היא אם לשני בנים שנולדו בלונדון.
אמיל רקוביצה (ברומנית: Emil Racoviță; 15 בנובמבר 1868 – 17 בנובמבר 1947) היה ביולוג רומני.
אמיל רקוביצה נולד באחוזה משפחתית ולמד ביאש.
בהמשך הוא למד בסורבון ובשנת 1899 קיבל תואר במשפטים.
מייד עם קבלת התואר הוא התחיל ללמוד ביולוגיה וסיים את התואר בשנת 1891 ודוקטורט ב-1899.
בשנת 1897 הוא נכלל בצוות של המשלחת האנטארקטית הבלגית.
המשלחת חזרה לאירופה בשנת 1899. תוך זמן קצר רקוביצה פרסם את היומן שלו בה תיאר את עבודת המשלחת.