tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
השכיחות הגבוהה ביותר היא בגילאי 40-60. תימומה פוגעת במידה שווה בגברים ובנשים.
חלק מהחולים מציגים תסמינים הנובעים מלחץ של הגידול על איברים סמוכים.
מחלות קשורות נוספות כוללות אנמיה אפלסטית של תאי דם אדומים, תסמונת גוד (Good syndrome), דלקת קרום הלב, אנמיה המוליטית, טרשת עורקים וזאבת מערכתית.
מקרי תימומה מסוימים מתפתחים לאט ולא פולשים לרקמות סמוכות, ואחרים מתפתחים במהירות ופולשים לתוך רקמת סמוכות בבית החזה, כגון הריאות או מעטפת הלב.
התפשטות תימומות לאזורי גוף אחרים היא נדירה ביותר.
סוג סרטן נדיר עוד יותר של בלוטת התימוס נקרא סרטן התימוס.
סוג זה נוטה להתפתח מהירה יותר ולשלוח גרורות לאיברים נוספים בגוף.
הטיפול העיקרי הוא ניתוח לכריתת הגידול על ידי סטרנוטומיה.
במקרים של גידול חודרני או ממאיר, ייתכן צורך בכימותרפיה או הקרנות לפני או אחרי הניתוח.
כשניתוח אינו אפשרי ניתן לטפל באמצעות טיפול בקרינה בלבד.
התימוס של כמה בעלי חיים (בעיקר עגלים) משמש גם למאכל.
שמו העממי של חלק זה בבשר העגל שקדי עגל.
תילקואיד הוא קרום הנמצא בתוך הסטרומה של הכלורופלסטים וכן בציאנובקטריה.
בתילקואידים מתבצעות הריאקציות של שלב האור בפוטוסינתזה.
תילקואידים בכלורופלסט נאגרים לעיתים בצבירים הקרויים גרנה, וביחיד גרנום.
תימא הוא כתב עת אקדמי שפיט המוקדש לחקר יהדות תימן, מורשתה ותרבותה.
פרופ' יוסף יובל טובי הקים את כתב העת בשנת תשמ"ט.
מקור השם כפול: שמו של עם תימני קדום, וגם שמו של נווה מדבר ידוע בתימן.
מאז הקמתו, כתב העת יוצא לאור על ידי "האגודה לטיפוח חברה ותרבות".
האגודה וכתב העת נושאים את זכרו של עובדיה בן שלום, מייסד ונשיא האגודה.
נכון לשנת תשפ"ה יצאו לאור 22 גליונות.
החל משנת תשפ"ה, עורך כתב העת הוא ד"ר אריאל מלאכי, וחברי מועצת המערכת הם: פרופ' נחם אילן, פרופ' מאיר בר-אשר, פרופ' יעל גילעת, פרופ' ירון הראל, פרופ' יוסף-יובל טובי, ד"ר דורון יעקב, ד"ר אורי מלמד, פרופ' בת-ציון עראקי קלורמן ופרופ' אורי שחמון.
בין המשתתפים בכתב העת ישנם יוצאי תימן רבים אך גם אחרים (אקדמאים וכותבים מהשורה).
ביניהם ניתן למנות את פרופ' משה פיאמנטה, פרופ' שמעון שרביט, פרופ' יהודה רצהבי, פרופ' משה חלמיש, הרב יוסף קאפח, עליזה שנהר, דן בניה סרי ואחרים.
תימול הוא נגזרת מונו-טרפנית פנולית של צימן, C10H13OH, איזומרי עם קרבקרול .
הוא מצוי בעיקר בשמן הקורנית והוא ממוצה כחומר גבישי לבן ריחני בעל כושר חיטוי גבוה.
הוא מסיס בכהלים, בשומן ובשמן, ואך במידה מועטת במים.
השימוש בתימול נעשה בעיקר עבור תכונותיו האנטיספטיות, אנטיבקטריאליות ואנטי-פטרייתיות.
משתמשים בו כחומר מחטא בשטיפות פה מסוימות, לריסון אקרית הוורואה בכוורות הדבורים, להשמדת נבגי פטריות בספרים בעלי נזקי עובש לפני כריכתם המחודשת, ועוד.
תימגאד (ערבית تيمقاد; צרפתית Timgad) הוא אתר ארכאולוגי בצפון-מזרחה של אלג'יריה, הידוע בשרידיה הרומים של העיר תמוגאדי (Thamugadi), או בשמה המלא "קולוניה מרקיאנה טראיאנה תמוגאדי" (colonia Marciana Traiana Thamugadi).
השם תמוגאדי אינו לטיני ומוצאו מברברית, ואילו השם "מרקיאנה" מנציח את אחותו של הקיסר טראיאנוס אשר ייסד את העיר בשנת 100. העיר השתרעה בתחילה על שטח של 120 דונם, והתפשטה עד לשטח של 500 דונם.
בשנת 1982 הוכרז המקום כאתר מורשת עולמית.
העיר נוסדה על ידי טראיאנוס בשנת 100 עבור לגיונרים משוחררים, וזכתה למעמד של קולוניה רומית עם ייסודה.
למרות שהמקום נודע ככל הנראה בשמו הקודם תמוגאדי, נבנתה העיר הרומית כאילו לא היו קימים מבנים מוקדמים באתר.
צורתה של העיר כשל ריבוע, דבר שהוביל לסברה כי היא שימשה כמחנה צבאי בטרם הפכה לעיר.
עם זאת, לסברה זו לא נמצאו תימוכין, ומחקרים משנות ה-60 ומשנות ה-70 טענו כי האזור ידע שקט ושגשוג במהלך המאה ה-1. לכן כיום מקובל שהעיר נוסדה כדי לשמש כמרכז לסביבתה החקלאית, שבה גידלו התושבים דגנים, זיתים ובעלי חיים.
שטח זה השתרע על פני כ-1,500 קמ"ר שחלקו הגדול לא היה מיושב או ניתן לעיבוד בשל תנאיו הטופוגרפיים.
העיר התפתחה אל מחוץ לחומותיה המקוריות באמצע המאה ה-2, והגיעה לשיאה בתקופתו של הקיסר ספטימיוס סוורוס בתחילת המאה ה-3.
במאה ה-4 הגיעה הנצרות אל העיר, אם כי מבני העיר מהמחצית השנייה של המאה מראים כי הפגניות עדיין רווחה בה.
בנוסף הייתה העיר מוקד של המינות הדונאטית בצפון אפריקה, עד שהשלטונות הרומיים הכריעו אותה בראשית המאה ה-5 לבקשת אוגוסטינוס הקדוש.
הונדלים השתלטו על העיר בשלב מוקדם של כיבושם את צפון אפריקה בשנת 429, אך שלטונם היה קצר מועד, והסתיים כאשר כבשו המורים את העיר, לכל המאוחר בשנת 484. חומות העיר נהרסו ורוב האוכלוסייה גורשה, אך הפעילות החקלאית בסביבתה לא נפגעה.
הביזנטים השתלטו על האזור בשנת 533 במהלך מאבק ממושך עם המורים, ובשנת 539 הם הקימו בעיר מצודה ששרידיה עדיין ניכרים במקום.
העיר יושבה מחדש וקהילה נוצרית המשיכה והתקיימה בה לפחות במהלך המחצית הראשונה של המאה ה-7. לא ידוע מתי בדיוק הסתיים השלטון הביזנטי באזור, ובמאה ה-8, לאחר הכיבוש הערבי של צפון אפריקה, פסק היישוב בתימגאד לחלוטין.
צורתה של העיר הייתה כשל ריבוע שכל אחת מצלעותיו הייתה באורך של 355 מטר.
רחובות העיר נסללו לפי תוכנית שתי וערב מושלמת, ורק בחלקה הדרומי סטו הבונים מכללים אלה כדי לאפשר מקום לבניני הציבור הגדולים - הפורום, הבזיליקה, הקוריה, מספר מקדשים, השוק, בתי מרחץ והתיאטרון.
בחלקה הצפון-מזרחי של העיר הוקמו מספר בתי מרחץ נוספים וספרייה ציבורית.
הדקומנוס שחצה את העיר ממזרח למערב, היה חלק מהדרך הצבאית לרוחב המגרב.
הפורום הוקם זמן קצר לאחר ייסודה של העיר, והקמתו מומנה על ידי תושביה.
הוא קושט בשלושים פסלים לפחות, ובתחומו שכנו הקוריה, הבזיליקה האזרחית שניצבה בצידו המזרחי של המתחם, ומקדש בודד בצידו המערבי.
הקוריה הייתה קטנה למדי ופורטיקו מעוטר בפסלי שיש הוליך אליה.
לבזיליקה הייתה כניסה בצורת אפסיס בצידה הצפוני, והמקדש נתמך על ידי ארבעה עמודים והוקדש לאלת הניצחון.
התיאטרון שוכן במורד גבעה מדרום לפורום וקוטר האודיטוריום שלו הוא 63 מטר.
מבנה הספרייה שוכן בצפון-מזרחו של האתר, ורק ב-1906 זוהה ייעודו בזכות גילוי כתובת לטינית המעיד על הקמתו.
פורטיקו שלו שלושה צדדים הוליך אל המבנה שבו היו אולם מרכזי ושישה אולמות משניים.
לפי הערכות ספקולטיביות למדי, יכול היה האולם המרכזי לאחסן כ-6,800 כרכים, וסך הכל יכלה הספרייה להכיל בין 16,000 ל-28,000 פריטים.
הקפיטול בתימגאד יוצא דופן בריחוקו מהפורום ובכך שלא ניצב במקום גבוה.
דבר זה מוסבר בכך שבתחילה נועד להיבנות בתחומי הפורום, אך התוכנית לא יצאה אל הפועל, והקפיטול הוקם רק במאה ה-2. המתחם חודש בין השנים 364-367, לאחר שהנצרות התבססה בעיר, והדבר מוסבר בכך שלבניניו הציבוריים נודעה משמעות המונומנטלית, ללא קשר לייעודם הדתי.
בעיר הרומית שכנו בתי מרחץ רבים, ובאחד מהם התגלתה הכתובת "Venari, lavari, ludere, ridere, occ est vivere" ("לצוד, לרחוץ, לשחק ולצחוק זה לחיות").
המרחצאות הראשונות היו ציבוריות ורק במאה ה-2 הופיעו בבתי העשירים בתי מרחץ פרטיים שהיו גם סמל לסטטוס חברתי.
בבתי המרחץ ברחבי העיר התגלו מאות פסיפסים.
המבנים הנוצרים באתר שוכנים מסביב לשרידים הרומיים החשובים, בשל כך שהוקמו בשלב מאוחר יותר ועל מנת שיהיו סמוכים לנקרופוליס.
במרכזה של העיר זוהתה קפלה בודדת שהייתה מחוברת לבית מגורים פרטי.
המתחם הנוצרי הגדול ביותר שוכן סביב הבזיליקה המערבית, והוא מיוחס בדרך כלל לדונאטים.
בבזיליקה שלוש ספינות, ובשני קצותיה של הספינה המרכזית ניצבו אטריום שעוטר בארקאדה ובה עמודים עם כותרות קורינתיות ואפסיס.
בחלקו הצפון מערבי של המבנה נחשף בפטיסטריום שעוטר בפסיפס צבעוני המתאר מוטיבים גאומטריים ומוטיבים מעולם הצומח, וכן שכן בו לפחות בית מרחץ אחד.
עובדת קיומן של שתי בזיליקות נוספות ברחבי העיר מעידה על המחלוקת והפיצול ששררו בקרב התושבים בין המינות הדונאטית לבין הנצרות הקתולית, אך לא ניתן לקבוע בוודאות לאיזו אמונה השתייכה כל אחת מהן.
הנקרופוליס המרכזי שכן בדרומה של העיר, וזוהו בו כ-10,000 קברים, רובם צנועים וחסרי שם.
המחקר העיקרי של הנקרופוליס החל רק בשנת 1932, ובמהלכו זוהו שתי כנסיות ששכנו ליד המתחם.
הגופות נשרפו בדרך כלל והקברים מוקמו בהתאם לשייכות המשפחתית המורחבת.
הקברים מתחלקים לחמישה סוגים עיקריים בהתאם לגודלם ולמידת הפאר בו הם מתאפיינים - החל מקברים פשוטים שעליהם הונחה מצבה, דרך קברים שקושטו גם באסטלות, וכלה בקברים מונומנטאליים.
המצודה הביזנטית משנת 539 הוקמה כ-300 מטר דרומית לעיר.
צורתה כשל מלבן באורך של 120 מטר וברוחב של 80 מטר, והיא נישאה לגובה של 14 מטר.
מגדלי הגנה הוקמו בארבע פינותיה וחלקה המזרחי הוקדש למגורי החיילים.
החלק המערבי יוחד לשימושים הציבוריים ובו שכנו מאגר מים, קפלה ובית מרחץ בשטח של 200 מ"ר.
תימור כהן (נולדה ב־16 במרץ 1989) היא שחקנית, יוצרת תוכן וכתבת ישראלית.
תימור נולדה וגדלה בתל אביב.
היא למדה משחק בבית הספר לאמנויות תל אביב ולאחר מכן למדה במגמת התיאטרון בתיכון עירוני א' בתל אביב.
ב-2009, בתום שירותה הצבאי בחיל המודיעין, החלה את לימודיה בסטודיו למשחק של יורם לוינשטיין.
לאחר סיום לימודיה כהן שיחקה במספר הצגות ילדים בתיאטרון אורנה פורת, תיאטרון השעה הישראלי ותיאטרון המדיטק.
בשנת 2013 שיחקה בעונה הראשונה של הסדרה פצועים בראש בתפקיד ליאנה ובעונה השנייה של הסדרה נויורק בתפקיד אילנית.
שיחקה בהבימה, בהצגות "אבא גוריו", "יחסים מסוכנים" ו"משפחה עליזה".
באותה שנה השתתפה במופע "הפסקת אש" של קבוצת הסאטירה "בורדל טוטאל" .
ב־2021 השתתפה בתוכנית "מה הלו"ז" בקשת 12 והייתה כתבת חוץ בתוכניות שונות.
בשנת 2024 התחילה פודקאסט עם בעלה, "מבינים ת'עצמנו?".
לשניים גם פופ־אפ קבוע של אוכל מקסיקני.
היא מעבירה סדנאות יצירה וסדנאות והרצאות על יצירת הזדמנויות דרך רשתות חברתיות.
כהן נישאה לבמאי קובי פלשמן באוגוסט 2018.
שנהשם הסדרהתפקיד2013פצועים בראשליאנהנויורקאילנית2014עממיותניקה2015חברותמורה2017נבסוקלינאית תקשורת2018ד"ר קראז'שחקנית2020בואו לאכול איתימתמודדת2021המפקדתסאלי
+שנהשם הסרטתפקידהערות2011רסיסי אהבהתקווה2016יוקר המחיהויקיסרט קצר2019דינה מלול עושה מלחמהשירן2022קריוקיהבת של מאיר וטובהבמאי: משה רוזנטל2024אופק האירועיםמדריכת טיוליםבמאית: שירה גפן
+שנת בכורהשם ההצגהתפקידתיאטרון2011אמא שלוג'סיקהתיאטרון בית ליסין2013כלה על הניירטונקה גרינבויםחג המחזמר בת-ים2014פאפעג'ינהימימההתיאטרון הערבי-עברי ביפו2014אבא גוריוויקטוריןהבימה2015יחסים מסוכניםאמילימשפחה עליזהמרי2018מן פנטזיהסתיותיאטרון הסימטה2021התחנהתיאטרון חיפה
תַּיִל (בריבוי: תֵּילִים) הוא סיב מתכתי דק וארוך בעל תכונות של אלסטיות, חוזק והולכה חשמלית.
בהתאם, משמשים תילים למאמצים מכניים ולהולכת חשמל.
על פי רוב תילים מיוצרים על ידי משיכת המתכת דרך חור.
תילים מיוצרים במגוון רחב של קטרים וממגוון של מתכות, בהתאם לייעודם.
מספר תילים שזורים ביחד נקראים כבל.
ליפוף תיל סביב ליבה נקרא סליל.
את הפעלים גזורי השם תִּיֵּל וכן תֻּיַּל (במובן קשירה וחיבור בתיל) חידש המילונאי ראובן אלקלעי, לפי הכתוב במילונו.
תילים שנועדו לנשיאת עומסים מיוצרים על פי רוב מפלדה.
תילים אלו חזקים במיוחד אך אינם גמישים ובעלי מוליכות חשמלית בינונית.
תילים שנועדו להולכת חשמל עשויים מנחושת או מאלומיניום.
תילים אלו חלשים מכנית אך גמישים מאוד ובעלי הולכה חשמלית טובה (אלומיניום) עד מצוינת (נחושת).
יש תילים שנועדו להולכה מאוד גבוהה של אותות, למשל אותות תקשורת.
שיפור ההולכה בתילים כאלה נעשה על ידי ציפוים בכסף או בזהב.
תיל ברסיפ (נקרא גם תל ברסיפ; בארמית: תרבשיב; בחתית: מסוארי; שם מודרני: תל אחמר; בערבית: تل أحمر) הוא אתר ארכאולוגי במחוז חלב בסוריה, על הגדה המזרחית של הפרת, כ-20 ק"מ דרומית לעיר העתיקה כרכמיש.
העיר שימשה כעיר הבירה של הממלכה הארמית בית עדן .
האתר היה מיושב כבר בתקופה הנאוליתית מתקופת עובייד.
הממצאים החשובים באתר הם מתקופת הברזל.
שמו של היישוב במקום בפי החתים היה "מסוארי".
העיר נותרה במידה רבה נאו-חתית ולווית עד לכיבושה על ידי הארמים במחצית השנייה של המאה ה-10 לפנה"ס, שהקימו בה את הממלכה בית עדן.
העיר נכבשה בתקופת האימפריה הנאו-אשורית ב-856 לפנה"ס על ידי שלמנאסר השלישי מהמלך הארמי אָחֻנ̣י, לאחר מאמצי כיבוש שנמשכו שנים רבות.
בעיר המשיכו לדבר בשפה הלווית גם לאחר הכיבוש האשורי.
תיל ברסיפ שכנה בתחום ממלכת בית עדן, ממלכה ארמית.
לאחר כיבוש העיר על ידי אשור שונה שמה לכר שלמנאסר (שמשמעותו היא נמל שלמנאסר), על שמו של המלך שלמנאסר השלישי, אבל שמה הקודם המשיך להיות בשימוש.
מיקומה האסטרטגי של העיר על נקודת מעבר על גבי הפרת, הפך אותה למרכז ניהולי אשורי של האזור ולעיר שישב בו חיל מצב.
מקומה של העיר היה בנקודה שבה קו המצוקים של גדתו המערבית של הפרת נשבר, וזה אפשר מעבר קל יותר מהעיר לגדה המערבית של הפרת.
העיר וממלכת בית עדן מופיעים בכתובת על המונולית מכורח, שבה מספר שלמנאסר השלישי על מאמציו לכבוש את תיל ברסיפ, שמלכה היה אחוני.
בכתובת ארמית מהמאה ה-7 לפנה"ס, שנמצאה באתר ליד תיל ברסיפ בשם "תל שיוח' פאוקאני", מוזכר אדם בשם "פלטיאל מן תרבשיב" המשמש כעד, וייתכן ומדובר בצאצא לגולים מישראל שגרו שם.
בשנת 611, העיר נכבשה על ידי המלך הכשדי נבופלאסר.
לאחר מכן העיר איבדה מחשיבותה.
התל, שגודלו כ-500 דונם, נסקר לראשונה על ידי דייוויד ג'ורג' הוגארת, שהציע שהתל הוא מקומה של העיר העתיקה תיל ברסיפ.
ב-1909 ביקרה באתר גרטרוד בל, שהעתיקה מספר כתובות מהאתר.
האתר נחפר בין השנים 1929–1931 על ידי הארכאולוג הצרפתי פרנסואה תורו-דנז'ן .
בחפירותיו הוא חשף את ההיפוגאום (מבנה תת-קרקעי) מתקופת הברונזה הקדומה, ששימש לקבורה.
בהיפוגאום נמצאה כמות גדולה של כלי חרס.
בנוסף, חשף את העיר מתקופת הברזל.
ממצא חשוב באתר היו שלוש אסטלות.
האסטלות מתעדות שליט ארמי מקומי מהמאה ה-8 לפנה"ס, ששמו בר גיאה (Bar Ga'yah), שיש המשערים שהוא המושל האשורי שמשי-אילו , כורת ברית עם העיר ארפד.
אסטלות בשפה הלווית, העידו על האוכלוסייה שישבה במקום.
הממצאים באתר כללו תבליטי אריות שכללו את השם תיל ברסיפ, ואפשרו את זיהוי האתר.
הממצאים של המשלחת כללו ארמון אשורי, שנבנה על האקרופוליס לאחר כיבוש העיר על ידי שלמנאסר השלישי, כדי שישמש לו מקום מגורים בפרובינציה.
מתוך שטחו של הארמון נחפר שטח של 88X132 מ"ר.
חלקו הדרומי של הארמון נשחק במהלך השנים בעיקר בגלל גלישת האדמה שעליה שכן לתוך מי נהר הפרת.
השטח שנחפר כלל שלוש חצרות פתוחות, שביניהן הפרידו מערכות חדרים עצמאיות.
לארמון הייתה רצפה תת-קרקעית ומערכת ניקוז.
הארמון עוטר במאה ה-8 לפני הספירה בתקופתו של תגלת-פלאסר השלישי בפרסקאות באיכות גבוהה שבאו להחליף את תבליטי האבן שהיו נהוגים בארמונות אשור בבירה.
השימוש בפרסקאות במקום בתבליטי אבן נעשה מסיבות של חיסכון כלכלי.
הנרטיב של העיטורים היה לרומם ולהלל את המלך ואת האימפריה.
הידע הטכנולוגי בשימור בתקופת החפירות, לא אפשר לשמר את הפרסקאות, ורק כמות מעטה שרדה.
הם הוסרו מהקיר באתר, חלק הועברו אל המוזיאון הלאומי של חלב וחלק אל מוזיאון הלובר בפריז.
בשנים 1987-1986 שוקמו מספר ציורים שהיו חלק מאוסף מוזיאון הלובר, ושלושה מוצגים לציבור.
הפרסקאות ששוקמו כוללים מוטיבים חוזרים של יעלים בעימות.
הצבע השולט בהם הוא "כחול מצרי", שנועד לחקות את הלאפיס לאזולי.
צבע זה עשוי סיליקט של סידן ונחושת.
קווי המתאר של הציור נצבעו בשחור פחמן מן החי או מן הצומח.
הצבע האדום הוא אוכרה טבעית, המבוססת על תחמוצת ברזל.
הצבעים הונחו ישירות על החומר החשוף, שהוכן עם מגע קל של סיד.
העיטורים נמצאו באפריז של המסדרון, שהוביל לאולם קבלת הקהל של הארמון.
החפירות כללו גם את שערי העיר, שנקראו "שערי האריות".
השערים נמצאו כ-620 מטר צפונית-מזרחית לכניסה לארמון.
בקטע זה חלק מחומת העיר היה גלוי, והוא נוקה על ידי משלחת החפירות.
קרוב למרכזו של חלק זה של הקיר, מצאו החופרים שער שהפתח הראשי שלו היה מוקף במקור באריות בזלת.
האריה המערבי ביותר שרד כשהוא מוטל על צידו הלא מגולף.
מהאריה המזרחי שרדו רק שברים.
במקור האריות הונחו כנראה על בסיס אבן גיר.
לשער היו כנראה שלושה פתחים מסיביים בדומה לשערים באתרים ארסלאן טאש וזינג'ירלי הויוק.
משני צידי השער בחלק הפנימי והחיצוני הייתה מדרכת אבן.
בחלל הראשון בתוך השער, כשנכנסים אליו מבחוץ, היה חדר זקיף שפנה לכיוון דרום-מזרח.
היסודות של יתרת החומה היו עשויים מאבן ועליהם לבני בוץ.
כל לבנת בוץ הייתה בגודל של 37 סמ"ר ועובי של 11 ס"מ.
כ-90 ס"מ מעל היסוד היה מצע של חלוקי אבן קטנים.
נראה שהם הונחו במרווחים קבועים של 90 ס"מ בחומה.
אין כל מידע לגבי גובהה הכולל של החומה, או איך היא עוטרה בראשה.
חפירות ארכאולוגיות נוספות בתל אחמר החלו להיערך בסוף שנות ה-80 של המאה ה-20 על ידי משלחת מאוניברסיטת מלבורן בראשותו של גאי באננז (Guy Bunnens).
חפירות אלה נמשכו לפחות עד העשור הראשון של המאה ה-21. ממצא חשוב נוסף הייתה כמות גדולה של שנהבים מגולפים באיכות גבוהה, שפורסמו ב-1997. החפירות בהמשך נעשו בחסות אוניברסיטת לייז' הבלגית.
בנוסף, נמצאו באתר תעודות נאו-אשוריות וארמיות.
בתעודה משנת 636 לפנה"ס מוזכרים אנשים מחמת ומתובל.
באתר נמצאו כתובות שונות של תגלת-פלאסר השלישי (745-727 לפנה"ס).
החפירות באתר כללו גם חלק מהעיר התחתית בשטח מתחת לאקרופוליס ומצפון-מערב לארמון.
הממצאים כללו שרידים דלים של מקדש אשורי ופסלים שכנראה השתייכו למקדש.
בין הממצאים מתחילת תקופת הברזל שנמצאו באתר, נכללה גם אסטלה ברמת שימור גבוהה, שנקראת "אסטלת אחמר קובה".
הכתובת על האסטלה, בשפה הלווית הירוגליפית, מנציחה מסע צבאי של המלך המיאטאס (Hamiyatas) ממסוארי בשנת 900 לפנה"ס לערך.
האסטלה משמשת גם כעדות להמשך פעילות הכת הדתית לאל תַרְחֻנְזַס, שהוא אל סער אנטולי שהמיאטאס קישר בינו לבין האל הדד, אל הסער של חלב.
הכתובת גם מעידה ששמו של המלך הראשון של מסוארי היה הפהטילה, שאולי מייצג שם חורני עתיק,חפה-טילה , שני שמות של אלים חוריים.
תילתן – המכללה לעיצוב ולתקשורת חזותית היא מכללה פרטית שהוקמה בשנת 1994 בחיפה, ונמצאת ברחוב דרך העצמאות בעיר, והייתה המכללה הראשונה שהתמקמה בקמפוס הנמל בחיפה, אותו הגדירה עיריית חיפה בשנות התשעים כקמפוס מתחדש.
מבנה המכללה ממוקם ברובע העיר התחתית בחיפה מול היציאה לנמל חיפה, בסמוך לתחנת רכבת "השמונה", עם תצפית אל הים והנמל.
מבנה זה שימש בעברו כסניף של הבנק האנגלי ברקליס, וקומותיה התחתונות של המכללה הן חדרי הכספות של הבנק, עם דלתות מתכת כבדות.
תילתן היא מכללה למקצועות העיצוב ומכשירה בעלי מקצוע בתחומים שונים כעיצוב גרפי, עיצוב פנים, צילום, קופירייטינג, עיצוב לאינטרנט, בניית אתרים, עיצוב ופיתוח משחקי מחשב, אנימציה, פוסט-פרודקשן, עיצוב בתלת-מימד ואיור.
כמו כן מציעה תילתן תואר אירופי בעיצוב, אשר זוכה להכרה על ידי המל"ג האירופי, ה- ECTS.
לסטודנטים בתילתן ניתנת בחירה בין מסלול ערב, מסלול בוקר או מסלול משולב והלימודים נפתחים בשני מועדים – חורף ואביב.
כל הסטודנטים לומדים את היסודות והמבואות שמטרתם להביא את הסטודנט לרמת ידע ראשונית בעיצוב ושליטה מלאה בתוכנות, לפני הפנייתם למסלולי ההתמחות השונים.
הלימודים במסלולים הרב-שנתיים מותנים בוועדת התאמה/קופיטסט למסלול קופירייטינג.
תוארי המכללה אינם מוכרים על ידי המועצה להשכלה גבוהה.
תילתן שמה דגש על הקשר עם הקהילה ועל תרומה לקהילה.
המכללה מספקת בית ומקום לעמותות רבות ואלו משתמשות בחללי המכללה ובשירותיה.
בתילתן מוצבות מדפסות תלת מימד המשמשות רופאים ואנשי רפואה, יחד עם הסטודנטים בכללה, כדי ליצור ידיים בתלת מימד, לילדים אשר נולדו ללא כף יד.
בעקבות המיזם, יכולים הילדים לקבל ידיים בעלות נמוכה ביותר ולשפר את איכות החיים שלהם.
אחד מהמסלולים הייחודיים במכללת תילתן הוא המסלול לפיתוח משחקי מחשב ואפליקציות.
מכללת תילתן היא שותף אקדמי של מנוע המשחק Unreal ושל חברת Epic Games.
בסטודיו של המכללה פותח משחק מחשב "Grime".
בתילתן פועלות חממות מקצועיות בהן משתלבים חלק מהבוגרים לפני יציאתם לשוק.
מספר פעמים בשנה נערך מרתון רישום, ציור וצילום עירום, כהפנינג לסטודנטים ולקהילת האמנים והמעצבים בישראל ובעולם.
המכללה אירחה את יום האנימציה הבינלאומי.
תִל אָבֻּבִּי היה יישוב או אזור בבבל באלף הראשון לפנה"ס, אשר מקובל לזהותו עם העיר "תל אביב" המוזכרת בספר יחזקאל פרק ג ובה שכן הנביא יחזקאל עם גולי ממלכת יהודה בגלות בית ראשון.
המידע אודות קיומו של היישוב התקבל מפיענוח לוח כתב יתדות אחד בשפה הבבלית ואין מידע מדויק על מיקומו.
בעקבות הצטברות המידע אודות גולי יהודה בבבל וההקשר שנעשה בטקסט המקראי בין יישוב זה לנהר כבר, מעריכים חוקרים שהוא נמצא במרחב הגאוגרפי שבין העיר ניפור לעיר שורופק הקדומות, דרומית לבירת הממלכה, בבל.
לראשונה הופיע שמו של היישוב בפסוק בספר יחזקאל, ממנו ניתן להבין שגולי ממלכת יהודה, אשר הוגלו בידי נבוכדנצר השני, מלך בבל, בתחילת המאה השישית לפנה"ס, שכנו, בין היתר, ביישוב או אזור בשם "תל אביב" על גדות נהר כבר:
אימות לקיומו של היישוב נמצא בלוח כתב יתדות בבבלי משנת 511 לפנה"ס (תקופת שלטונו של דריוש השני - הממלכה האחמנית), שנמצא בחפירות העיר אור בדרום בבל.
הטקסט בעל האופי המסחרי, נחתם בידי סופר בשם ארד-סין ביישוב "תִל אָבֻּובִּי".
תעודה זו איננה מזכירה אנשים בעלי זהות יהודאית (התעודה נמצאת היום במוזיאון הלאומי של עיראק).
מעבר לאלה, אין כל מידע אודות היישוב, תושביו וקורותיו.
היישוב איננו מוזכר בתיעוד הבבלי הארכאולוגי המוכר מתקופת גלות בבל, בדגש על אוסף תעודות אל יהודו, והאוספים העסקיים של משפחות מֻרָשֻ ואֶגִבִ.
באכדית, משמעות המושג "תיל אבובי" היא "הישוב אשר נחרב בשיטפון/במבול".
על רקע אזכורו של היישוב בספר יחזקאל יחד עם תעלת ההשקיה הגדולה, "נהר כבר", והיכרות המחקר עם ריכוז היישובים היהודיים במרחב ניפור-שורופק, העלו חוקרים את האפשרות שהיישוב נמצא באזור זה.
העיר שורופק עצמה מוכרת ממצאי חפירות ארכאולוגיות וממיתולוגיה מסופוטמית כמוקד של שיטפון אסוני.
סביב העיר נמצאו ממצאים המעידים על הצפה בסדר גודל משמעותי שהתרחשה במאה ה-30 לפנה"ס, במעבר שבין תקופת ג'מדת נצר לתקופת השושלות הקדומות של שומר וקרוב להתגבשות סיפור המבול בעלילות גילגמש.
גיבור המבול בעלילות גילגמש, אותנפישתים, מוזכר בתיעוד האכדי כאחד ממלכיה הקדומים של העיר שורופק.
עם זאת, המושג "תיל אבובי" מופיע גם בטקסטים אכדיים נוספים, לאו דווקא רק בהקשר של יישוב מסוים, אלא גם כתיאור מצב של עיר ואזור.
בחוקי חמורבי מהמאה ה-18 לפנה"ס (כ-1,300 שנים לפני התעודה שנכתבה בעיר אור) מופיע קטע בו נקרא האל אדד להעניש את מפר החוקים ובין היתר מתבקש להפוך את עירו לתל חורבות שאחרי שיטפון/מבול ("תִל אָבֻבִם").
שימוש במושג בהקשר זה נמצא גם בטקסטים אשוריים מתקופת תגלת פלאסר השלישי, תוכולתי-נינורתה הראשון, שלמנאסר השלישי וסנחריב.
בתעודות אלה מתואר המושג "תיל אבובי" כמצב של חורבן לאחר שיטפון/מבול ללא קשר לאתר מסוים.
על רקע זה העלו חוקרים את האפשרות שגם אזכורו בספר יחזקאל מתייחס לאזור מוכה אסון ולא ליישוב קונקרטי.
הגדרתו של האתר/אזור כמוכה אסון מתאים לאסטרטגיה הבבלית לשכן גולים מממלכות שנכבשו, באזורים חרבים בבבל לשם שיקומם.
קשר בין תיל אבובי לשמה של העיר תל אביב בישראל
לשמה של העיר תל אביב קשר עקיף ליישוב "תל אביב" המוזכר במקרא.
שמה של תל אביב ניתן לה על שם תרגומו של נחום סוקולוב לספרו של בנימין זאב הרצל, אלטנוילנד – "ארץ ישנה חדשה".
סוקולוב בחר בשילוב של ישן וחדש במסורת היהודית – "תל" המציין עתיקות ו"אביב" המסמל התחדשות ופריחה.
התוצאה הייתה שמה של עיר היהודים המוזכרת בספר יחזקאל, היא תל אבובי.
תַיַמוּם הוא מונח בשריעה (דין "ההלכה האסלאמית") המציין היטהרות באמצעות עפר או חול – בניגוד לוודוא שהיא טהרה במים.
תימום נעשה על ידי העברת העפר הנקי על הפנים ועל הידיים מתוך כוונה להיטהר.
התימום נסמך על הנאמר בקוראן (): "חפשו עפר נקי, ומשכו בו את הפנים בכפיכם, ושפשפו את ידיכם בעפר עד מרפקיכם".
לפי חוקי הטהרה באסלאם, הטהרה המועדפת היא במים.
עם זאת, קיימים תנאים שבהם לפי האמונה הנהוגה בקרב האסלאם מתירה במקום זאת לבצע תימום:
אובדן מים או אי-הימצאם של מים.
נחיצותם של המים הקיימים לשתייה.
חוסר-יכולת להשתמש במים (למשל, בשל מחלה).
מרחק גדול מדי ממים (יותר מ-2.5 קילומטר).
טמפרטורת מים נמוכה המונעת רחצה, והעדר אמצעי לחמם אותם.
על המבצע תימום לדאוג לפי האמונה הנהוגה בקרב האסלאם לתנאים הבאים:
עליו לוודא את זמן תחילת התפילה.
לדאוג שהעפר המיועד לתימום יהיה נקי.
להתאמץ לזהות את כיוון הקיבלה לפני התימום.
ביצוע תימום דורש לפי האמונה הנהוגה בקרב האסלאם את הפעולות הבאות, לפי הסדר:
הכאת כפות הידיים על העפר הנקי והעברתן על הפנים.
הכאת כפות הידיים שנית על העפר הנקי והעברתן על הידיים עד המרפקים.
פעולות נוספות, שהנן אפשריות אך אינן הכרחיות לביצוע התימום:
פעולות הנכללות בתהליך הוודוא, כגון אמירת "בִּסְמִלָה" (בסמאללה; בִּסם אללּה), התחלה בצד ימין, וסיום באמירת השהאדה (ה"עדות").
פריסת האצבעות בזמן הכאת העפר בכפות הידיים.
המעטה והפחתה של העפר שנצבר על הידיים, ואפשר גם לנשוף עליהן.
פעולת הטהרה באמצעות עפר עלולה להתבטל לפי האמונה הנהוגה בקרב האסלאם בנסיבות הבאות:
כל מה שמבטל את הוודוא מבטל את התימום.
הגעת המים והימצאותם לאחר שהם לא היו בנמצא.
היכולת להשתמש במים, כמו מי שהיה חולה והבריא.
תילו קֶהְרֶר הוא כדורגלן גרמני המשחק בעמדת הבלם במונקו ובנבחרת גרמניה.
יכול לשחק גם בעמדת המגן.
קהרר גדל בטובינגן הקרובה לשטוטגרט לאב גרמני ואם מבורונדי, ובנעוריו שיחק במספר מועדונים באזור הולדתו, לרבות מועדון הכדורגל שטוטגרט.
בשנת 2012, כאשר היה בן 16, החל לשחק במחלקת הנוער של שאלקה 04, הידועה ביכולתה לאתר כישרונות צעירים איכותיים.
בפברואר 2015 ערך קהרר את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבכירה של שאלקה 04 בבונדסליגה, בניצחון 0–3 על וולפסבורג.
זו הייתה הופעתו היחידה של קהרר בבונדסליגה בעונה זו.
בעונת 2016/17, קהרר הפך לשחקן משמעותי יותר, כשערך 16 הופעות ליגה, וסיים עם שאלקה במקום העשירי בבונדסליגה.
בעונת 2017/18 קהרר תפס מקום חשוב בהגנת הקבוצה, בה שיתף פעולה עם בסטיאן אוצ'יפקה, נאלדו ומטייה נסטאסיץ', וסייע לקבוצה לסיים במקום השני בבונדסליגה, כשהקבוצה ספגה 37 שערים, ורק באיירן מינכן ושטוטגרט ספגו פחות.
באותה עונה, הבקיע קהרר שלושה שערי ליגה, אחד מהם בתיקו 1-1 בדרבי של הרוהר מול בורוסיה דורטמונד.
יכולתו הטובה של קהרר לא נעלמה מהמועדונים הגדולים.
בקיץ 2018 חתם קהרר על חוזה לחמש עונות בפריז סן-ז'רמן, ששילמה עבורו 37 מיליון אירו לשאלקה 04. את הופעת הבכורה בפריז סן-ז'רמן ערך קהרר בניצחון 1–3 על אנז'ה במסגרת ליגת העל הצרפתית.
בסיום עונת 2018/19 זכה קהרר עם פריז סן ז'רמן באליפות צרפת והגיע עמה לגמר הגביע הצרפתי, ממנו נעדר, כשפריז סן ז'רמן הפסידה בפנדלים לסטאד רן.
בעונת 2019/20 זכה קהרר עם פריז סן ז'רמן בדאבל מקומי, והגיע עמה לגמר ליגת האלופות 2020, לאחר ששלבי ההכרעה של ליגת האלופות נדחו לחודש אוגוסט בעקבות התפרצות מגפת הקורונה.
במשחק הגמר, שיחק קהרר 90 דקות בהפסד 0–1 לבאיירן מינכן, ולא הצליח להשלים טרבל.
ב-17 באוגוסט 2022 חתם בוסטהאם יונייטד מהפרמייר ליג תמורת 10 מיליון אירו.
ארבעה ימים לאחר מכן ערך הופעת בכורה בקבוצה, בהפסד 0–2 לברייטון אנד הוב אלביון.
ב-5 בינואר 2024 חזר לצרפת והושאל למונקו.
קהרר שיחק בנבחרות הצעירות של גרמניה, לרבות בנבחרת גרמניה בכדורגל עד גיל 21. עם נבחרת זו, זכה קהרר באליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 - 2017, בה ערך הופעה אחת, כשהחליף את גדעון יונג בחצי הגמר מול אנגליה, בו ניצחה גרמניה בפנדלים.
במשחק הגמר, בו ניצחה גרמניה את ספרד, קהרר לא שותף.
בהמשך, שימש קהרר קפטן במספר משחקים של הנבחרת עד גיל 21.
ב-9 בספטמבר 2018 ערך קהרר את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת גרמניה הבכירה, כשהחליף את מתיאס גינטר בדקה ה-72 במשחק בו ניצחה גרמניה את פרו במשחק ידידות בריין-נקר ארנה.
תימור מרגולין (נולד ב-27 באוקטובר 1983) הוא שחקן פוקר מקצועני ישראלי.
זכה בשלושה צמידי אליפות העולם בפוקר.
נולד באוקראינה עלה לישראל ב-1990. כאשר קיבל אחד מחבריו ערכת פוקר במתנה ליום הולדתו, החל יחד עם חבריו לשחק פוקר בטורנירים ביתיים בסכומים של 10 ש"ח.
עם הזמן, עבר מרגולין לשחק בשולחנות נוספים על סכומים גבוהים יותר ויותר.
תחילה נחל מרגולין חוסר הצלחה, אולם בעקבות הליך של התמקצעות ולימוד שכללו קריאת ספרי פוקר וחומרים באינטרנט - החל להשתפר יותר ויותר ולהרוויח סכומים גדולים.
בשנת 2012 רשם את ההישג הראשון, כאשר זכה בטורניר בסבב EPT בברצלונה והרוויח 29,217 דולר.
בשנת 2014, עוד שכעבד בעבודה נוספת לפוקר, נסע לראשונה ללאס וגאס, לקח חלק באירוע המרכזי של אליפות העולם בפוקר, סיים במקום ה-120 מתוך 6,683 שחקנים וזכה בסך של 52,141 דולר.
בשנת 2015 עבר מרגולין לשחק פוקר באופן מקצועני.
באותה שנה, היה מרחק נגיעה מצמיד ראשון באליפות העולם בפוקר, כאשר סיים מקום שני באחד מהטורנירים הצדדים וזכה בסך של 341,338 דולר.
ב-19 במאי 2018 סיים מרגולין במקום שני בסבב WSOP International Circuit וזכה בסכום של 166,050 דולר.
ב-23 ביוני 2018 רשם את הישגו היוקרתי הראשון כאשר גבר על 1,248 שחקנים, סיים במקום הראשון בטורניר בסבב אליפות העולם בפוקר, וזכה ב-507,274 דולר ובצמיד אליפות העולם בפוקר הראשון שלו.
ב-22 באוקטובר 2018 זכה מרגולין בצמיד אליפות העולם השני שלו, כאשר ניצח בטורניר שנערך בעיר רוזבדוב שבצ'כיה, וזכה ב-154,468 דולר, השחקן השני בעולם שזכה בצמיד בווגאס וברוזבדוב באותה השנה.
נכון ליוני 2024, מרגולין זכה בסך של כ-2.6 מיליון דולר מטורנירי פוקר, כשמתוכם כ-1.3 מיליון דולר בסבב אליפות העולם.
האי תיל או האי ת'יל הוא אי סלעי קטן אי קטן בארץ הנסיכה אליזבת שבאנטארקטיקה.
האי ממוקם 1.9 קילומטרים מצפון-מזרח לראש ג'נינגס, בחלקו המזרחי של מדף הקרח אמרי.
האי התגלה ומופה לראשונה בשנת 1952 על ידי ג'ון ה.
Roscoe), בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית, במהלך מבצע קפיצה לגובה, בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1946–1947.
רוסקו ניתן לאי את שמו.
האי נקרא על שמו של ר.
Thil), שהיה איש צוות אוויר בטיסות הצילום מעל אזור זה, במהלך מבצע קפיצה לגובה.
תילי הקבורה של תרבות דילמון (ערבית مدافن دلمون) הם אתר מורשת עולמית מאז שנת 2019. התילים המתוארכים לתקופה שבין 2200 ל-1750 לפנה"ס, כוללים 21 אתרים ארכאולוגיים בצפון-מערב האי הגדול של בחריין.
שישה מהם הם שדות קבורה שבהם בין כמה עשרות לאלפי תילים (רוגם), ובסה"כ 11,774 תילים.
ביתר האתרים שוכנים 17 קברים מלכותיים, העשויים ממגדלי קבורה בני שתי קומות.
תילי הקבורה הם ראיה לתרבות דילמון המוקדמת, עת בחריין הייתה מרכז סחר משגשג, ותושביה פיתחו מסורת קבורה משוכללת.
קברים אלה הם ייחודיים בקנה מידה עולמי, לא רק בשל מספרם, ריכוזם וממדיהם, אלא גם בשל מאפיינהם.
תילי דילמון מוגנים בחוק מאז 1995.
כל אחד מהתילים מורכב מאולם אבן מרכזי, אשר לעיתים הוא מוקף בקיר אבן מעגלי (כמפורט להלן), והוא מכוסה באדמה ועפר.
גומחות הן מאפיין חשוב של התילים, וכמעט כל אולם קבורה כולל גומחה אחת או יותר.
הגומחות מופיעות כבודדות, בזוגות או בקבוצות של ארבע או שש גומחות.
בדרך כלל הן ממוקמות בפינות אולם הקבורה ומטרתן אינה ידועה.
רוב הקברים נבזזו בעבר הרחוק והם חסרים ריהוט.
חרסים בצורות ובדוגמאות שונות שנמצאו באתרים השונים מעידים על הנוהג של הבאת מנחה, ורוב החרסים הם מייצור מקומי.
עם זאת, חרסים מייצור לא מקומי התגלו גם כן, ואלה מעידים על קשרי מסחר.
ממצאים נוספים כוללים חפצי נחושת, ארד ושנהב, כלי סטיאטיט וכלוריט, חרוזים, חפצים עשויים מביצי יען וצדף, סלים מצופים אספלט ושיירי בעלי חיים.
שיירי אדם שנמצאו בקברים סיפקו מידע רב אודות דיאטה ומחלות מסוימות.
פוליטיקאים קיצונים דוגמת ג'אסם א-סעידי תמכו בהריסת קברים שלא שייכים לתרבות אסלאמית והקמת בנייני מגורים במקום.
ניתן לחלק את תילי הקבורה לחמש קבוצות עיקריות: קברים מוקדמים ומאוחרים, קברי ראשי שבטים, קברים מלכותיים, קברים עם הרחבה וקברים עם קיר טבעת חיצוני:
קברים מוקדמים ומאוחרים - קברים אלה עשויים מתילים שהוקמו בסמיכות זה לזה והם יוצרים בתי קברות צפופים.
גובהם הממוצע הוא 2-3 מטרים וקוטרם נע בין 6 ל-11 מטרים.
אולמות הקבורה מתאפיינים בצורות קבועות, כגון L, T או H, ולעיתים בצורות מורכבות יותר.
קירות האולמות מתאפיינים בבניה יבשה והם מכוסים בפיסות אבן גדולות.
קברי ראשי שבטים - קברים אלה מתוארכים לאותה תקופת זמן של הקברים המאוחרים.
הם גדולים יותר מהקברים המאוחרים האופייניים, וקוטרם נע בין 13 ל-26 מטרים.
לעיתים קרובות הם בנויים משתי קומות ומתאפיינים בארבע עד שש גומחות ומסדרון גישה.
קברים מלכותיים - גם קברים אלה מתוארכים לאותה עת בה נהגו הקברים המאוחרים, ולמרות שהם דומים במבנה לקברי ראשי השבטים, הם שונים בממדיהם, ומגיעים לקוטר של עד 50 מטרים ולגובה של עד 15 מטרים.
קברים עם הרחבה - קברים אלה מתאפיינים באולמות קבורה נוספים המחוברים לקבר המקורי, ונראה כי הקברים תוכננו מלכתחילה בצורה זו, בניגוד לאפשרות שהורחבו בשל צורכי השעה.
אולמות ההרחבה מוקפים בקירות חיצוניים חצי עגולים אשר מתחברים לאולם הקבורה הראשי או לאולמות הרחבה נוספים.
ההנחה היא כי קברים מסוג זה נועדו עבור בני משפחה אחת.
קברים עם קיר טבעת חיצוני - אלה הם קברים ייחודיים עם קיר עגול חיצוני.
נראה כי הם היו שמורים לחלק מיוחס באוכלוסייה, וייתכן שהם עצמם נחלקו לשלושה גדלים בהתאם למעמד האנשים להם יועדו.
תימא הוא דמות מקראית, בנו של ישמעאל.
לתימא היו 11 אחים: נביות, קדר, אדבאל, מבשם, משמע, משא, דומה, חדד, יטור, נפיש, קדמה ובשמת.
ברשימות בני ישמעאל, נמנה תימא בתוך קבוצת עמים או שבטים שישבו בצפון ערב, בצפון סיני ובמדבר הסורי ערבי.
איוב מדבר על "ארחות תימא" ומקבילן ל"הליכות שבא".
רש"י אומר על המילים "ארחות תימא" שתימא זאת ארץ ישמעאל שהיא נמוכה והמים נגרים שם.
תִימֹורה לֶסינגר היא עיתונאית, עורכת ומבקרת מוזיקה ישראלית.
לסינגר נולדה בתל אביב למשפחה דתית.
מקור שמה הפרטי ב: .
בילדותה עברה להתגורר עם משפחתה בימית.
לאחר פינוי חבל ימית התגוררה משפחתה בגני טל ולאחר מכן בנוה דקלים.
לסינגר עשתה שירות לאומי ביד שרה בירושלים.
במהלך השירות הלאומי השתתפה בסדנאות כתיבה יוצרת שעסקו בפרוזה (בהנחיית משה בן-שאול ויותם ראובני) ובשירה (בהנחיית צבי עצמון ואריה זקס).
חבר לסדנה הכיר בינה לבין ישראל הראל, עורך כתב העת "נקודה"' שהזמין את לסינגר לעבוד בכתב העת.
לסינגר הצטרפה לצוות כתב העת, תחילה כמגיהה ולאחר מכן ככותבת, והייתה חברה בו במשך כשנתיים בשלהי שנות ה-80.
לאחר שסיימה שירות לאומי למדה לתואר ראשון בספרות משווה באוניברסיטת בר-אילן.
בשנת 1998 הצטרפה ל"מקור ראשון", תחילה כסגנית עורכת המגזין "דיוקן", ולאחר מכן כעורכת המגזין, תפקיד בו שימשה עד שנת 2000.
בין השנים 2001–2005 עבדה בשבועון "אנשים" כסגנית עורכת.
במקביל הייתה פעילה בפורום "מוזיקה ישראלית" באתר ynet, שם זכתה להכרה בשל ביקורות מוזיקה והופעות שפרסמה ובשל סדרת ראיונות עומק שערכה עם מוזיקאים שונים, בהם יוסי בבליקי, רמי פורטיס, גבריאל בלחסן, אהוד בנאי ושרון מולדאבי.
בעקבות כך, בשנת 2006 החלה לכתוב את מדור ביקורת המוזיקה ב-ynet, אותו כתבה עד שנת 2011. במקביל לכך שימשה לסינגר בין השנים 2006–2008 ככתבת תרבות ב"גלובס".
בשנת 2010 שימשה מבקרת מוזיקה בגלי צה"ל, בפינה שבועית קבועה בתוכנית "מוזיקה היום" של אסף צ'רנילס.
בשנת 2012 החלה לשמש עורכת לשונית במגזין "G" של "גלובס".
בשנת 2019 החלה לערוך את מדור התרבות במגזין "G", תפקיד בו שימשה עד 2021.
בשנת 2021 החלה לפרסם תכנים באתר עצמאי בשם "סך הקול".
תיל ממעיד הוא מנגנון הפעלה פסיבי, המורכב בדרך כלל מחוט תיל מתוח ומשמש להפעלת מוקשים ומטעני חבלה.
תיל ממעיד הוא חוט דק ומתוח, שכאשר נוגעים בו או דורכים עליו – הוא מפעיל את מטען הנפץ שאליו הוא מחובר.
מטרת החוט היא לשמש כטריגר למוקש, ולאפשר את הפעלתו בצורה פסיבית, ללא צורך בהפעלה מרחוק או בהפעלה בלחיצת כפתור, כאשר באים איתו במגע.
תיל ממעיד נמצא בשימוש גם במוקשים נגד אדם, גם במוקשים ימיים, במטעני גחון ובצורה שונה מעט – גם במלכודות ללכידת חיות.
החוט יכול להיות מתוח מצד לצד לרוחב הדרך, או להיות מתוח על הרצפה באזור מסוים בדרך.
במוקשים נגד אדם, התיל הממעיד ממוקם לרוב בגובה הקרסול או הברכיים, מכיוון שזהו הגובה שבו רוב האנשים יבואו איתו במגע.
במוקשים נגד כלי רכב, התיל ממוקם בדרך כלל על הקרקע ומופעל רק כאשר עובר עליו משקל כבד, כדי להבטיח שהוא לא יופעל בשוגג על ידי בעלי חיים או בני אדם.
היתרון המרכזי בתיל ממעיד הוא שניתן להסתיר אותו בקלות בעלווה, או לקבור אותו באדמה בצורה שהופכת אותו לכמעט בלתי נראה בעין בלתי מזוינת.
דבר זה מבטיח שהוא לא ייחשף על ידי כוחות האויב לפני הפעלתו.
הדרך להימנע מהפעלת מטענים ומוקשים בשל התיל הממעיד היא באמצעות שימוש בטכניקת "פריצת ציר", שבמהלכה כוחות חיל הנדסה מכשירים את תוואי הדרך למעבר כלי רכב וחי"ר כדי לסרוק ולנטרל, בין היתר, מוקשים ומטענים.
עם זאת, ישנן גם דרכים פרימיטיביות יותר לחשיפת חוטי תיל ממעיד, כגון שימוש בסמני לייזר שיבחינו בחוטים, או באמצעות התזת ספריי חוטים, פרקטיקה ששימשה את חיילי צבא ארצות הברית במהלך מלחמת עיראק.
בדקדוק, תִּילּוּי הוא מודוס המתייחס לציווי או בקשה הנמצאות בפסוקיות שבמשפטים משועבדים.
בפרוטו-הודו-אירופית מופיע מודוס של תילוי.
בפעלים לא-תמטיים, כלומר, בפעלים שלא כוללים תנועה תמטית, מודוס זה חייב הוספת תנועת עזר לפני כינוי הגוף: למשל, h₁ésti* לעומת h₁éseti* (בפרוטו-הודו-אירופית: הוא ישנו).
בפעלים תמטיים, המודוס מחייב את הארכת אותה התנועה: למשל, bʰéreti* לעומת bʰerēti*.
תילה היא עיר בעלת אופי חרדי שמתוכננת להקמה כ-12 קילומטר צפונית לבאר שבע בשטח המועצה האזורית בני שמעון מצפון ליישוב להבים ומול העיר רהט שבנגב, ממזרח לכביש 6.
תילה, המתוכננת להשתרע על פני שטח של כ-4,000 דונם, מיועדת לאכלוס כ-80,000 תושבים מהמגזר החרדי, בכ-15,000 יחידות דיור.
שם העיר לקוח מאתר העתיקות "חורבת תילה" המצוי בשטח קיבוץ להב הסמוך.
היישוב הקדום תילה נזכר בחיבור האונומסטיקון של אוסביוס מן המאה הרביעית לספירה, שם הוא מתואר כ"כפר יהודי גדול הקרוי תלה ומצוי שישה עשר מיל מדרום לבית גוברין".
משם זה נגזר גם שמו של נחל תילה, נחל אכזב הזורם בסמיכות למקום העיר העתידית.
ייתכן שבסוף העיר תיקרא בשם האחר.
ב-30 ביוני 2024 התקבלה בממשלת ישראל הצעתו של שר השיכון יצחק גולדקנופף להקמת היישוב, כיישוב בעל אופי חרדי.
תילי קבורה מתקופת קאיה (בקוריאנית: 가야고분군, באנגלית: Gaya Tumuli) הם קבוצה של שבעה אתרים ארכאולוגיים בדרום קוריאה הדרומית שבהם יש מתחמים של רגמים של משפחות האצולה של קונפדרציית קאיה, המתוארכים בין אמצע המאה הראשונה לשלהי המאה השישית.
שבעת האתרים הוכרזו כאתר מורשת עולמית ונוספו לרשימת אתרי המורשת העולמית של אונסק"ו ב-17 בספטמבר 2023 במהלך המושב ה-45 של ועדת המורשת העולמית בריאד בערב הסעודית.
"נכס סדרתי זה כולל אתרי בתי קברות ארכאולוגיים עם תילי קבורה המיוחסים לקונפדרציית קאיה, שהתפתחה בחלק הדרומי של חצי האי הקוריאני מהמאה ה-1 עד המאה ה-6 לספירה.
באמצעות תפוצתם הגאוגרפית ומאפייני הנוף, סוגי הקבורות והפריטים שנמצאו בקברים, מעידים בתי הקברות על השיטה הפוליטית הייחודית של קאיה שבה הישויות הפוליטיות השונות התקיימו כאוטונומיות שוות פוליטית תוך שיתוף במאפיינים תרבותיים.
הכנסת צורות חדשות של קברים והתעצמות ההיררכיה המרחבית באתרי הרגמים משקפים את השינויים המבניים שחוותה חברת קאיה במהלך ההיסטוריה שלה."
בכל אתרי הרגמים נקברו רק בני השכבה השלטת, כשהמאפיין המשותף לכולם שהם נבחרו במרכז הישות הפוליטית על מקום גבוה, שממנו היו יכולים להשקיף על נתיניהם, כשקברות השליטים קרובים לפסגה.
כולם כוללים סוג ייחודי של תא קבר המכונה "קבורת חדר מחופה באבן מסוג קאיה".
סוג מסוים של כלי חרס טקסיים, המכונה כלי חרס בסגנון קאיה, נמצא גם בכל שבעת בתי הקברות.
עם זאת, יש הבדלים אזוריים ספציפיים לכל ישות במבנה תא הקבר ובסגנון כלי החרס שבו.
מהישות שהשאירה אחריה את תילי הקבורה המכונה קונפדרציית קאיה לא שרדו רישומים שתיעדו את ההיסטוריה שלה, והמידע שיש עליה כיום מגיע ממסמכים שנכתבו עליה על ידי בני תקופתה במקומות אחרים או ממדינות שקמו אחר-כך במזרח אסיה.
ממסמכים אלו עולה שבין המאה הראשונה לספירה למאה השישית הייתה קבוצה של ערי מדינה קטנות שהיו מאוחדות בצורה רופפת בחלק הדרומי של חצי האי קוריאה.
חיזוק למידע זה מגיע מגוף המחקר הארכאולוגי ההולך וגדל שהראה כי בחלק זה של חצי האי הקוריאני הייתה ציוויליזציה ותרבות ייחודית.
ציוויליזציה זו גבלה בממלכות ו.
ישויות אלו קמו באגני היובלים של הנהר , ואף שכל ישות הייתה לכאורה מבודדת היו קשרים ביניהן ומחוץ להן.
רקע גאוגרפי זה אפשר לישויות ליהנות מאוטונומיה יחסית במקביל לשיתוף במאפיינים תרבותיים ובסופו של דבר התפתחות של ציוויליזציה הומוגנית.
קאיה הופיעה לראשונה באזורים הסמוכים לחלקו התחתון של הנהר נקדונג במאה הראשונה ובהדרגה התפשטתה צפונה מהמאה השנייה עד המאה הרביעית.
הישויות הבולטות של קאיה היו , וטאראגוק.
במהלך המאות החמישית והשישית התרחב מעגל ההשפעה של קונפדרציית קאיה צפונה והגיע לגבולות של ממלכת שילה במזרח ושל ממלכת פקצ'ה במערב.
בתקופה זו הופיעו הישויות בצפון, סוגאיה בחוף הדרומי, קימונגוק במערב ו במזרח.
קומגוואן גאיה הייתה מרכז הקונפדרציה בתקופה הראשונה וטאגאיה בתקופה השנייה.
בסופו של דבר לא החזיקו הישויות מעמד מול עוצמתה של ממלכת שילה והן נטמעו בה בהדרגה בעקבות מסעות כיבושים.
טאגאיה נכבשה אחרונה בשנת 562.
סידורישםשם במקורמיקוםקואורדינטות שטח בדונם שטח אזור החיץ בדונםתיאור תמונה 1666-1 רוגמי טאסונג-דונג 대성동 고분군 ב 30.6521.7האתר קרוי על שם השכונה בעיר קימהה שבה הוא נמצא.
זה היה מרכז הישות , הישות החזקה ביותר בקאיה בין המאות הראשונה לרביעית.
קבורים בו בני השכבה השלטת מהמאה הראשונה עד החמישית.
האתר נחשף ב-1990 בעקבות התפתחות אורבנית.
במאה הראשונה הקבורה נעשתה תחילה בארונות קבורה מעץ למרגלות הגבעה, מהמחצית השנייה של המאה השנייה נבנו תאי קבורה מעץ על מדרונות הגבעה, ומשלהי המאה השלישית עד תחילת המאה החמישית נבנו תאי קבורה גדולים מעץ על פסגת הגבעה.
הקבורה נפסקה בשנת 532 כשממלכת שילה כבשה את הישות.
בקברים התגלו כלי חרס בסגנון קאיה, מראות ארד וחגורות עם אבזמי דרקונים מסין, וכן אביזרים שמקורם במנצ'וריה וביפן.
1666-2 רוגמי מאריסן 말이산 고분군 , מחוז דרום קיונגסאנג 402.82,116.3האתר קרוי על שם הגבעה עליה הוא נמצא.
זה היה מרכז הישות , קבורים בו בני השכבה השלטת מהמאה הראשונה עד אמצע המאה השישית.
הקבורה נעשתה תחילה בארונות קבורה ואחר-כך תאי קבורה מעץ ללא תילים מעליהם ולבסוף תאים מחופים באבנים שמעליהם תל גדול.
המקום נחשב מקודש גם אחרי שקונפדרציית קאיה נכבשה ולכן נשמר היטב.
יש 127 רגמים על המדרונות והרכסים המתוארכים למאה החמישית והשישית.
הגופה הונחה במרכז תא הקבורה המחופה באבן כשכמות גדולה של כלי חרס הונחה החל בראש המת, וגופות הקורבנות האנושיים נקברו למרגלותיו, מנהג ייחודי לארא גאיה.
בקברים התגלו כלי חרס בסגנון קאיה, וגם בסגנון ייחודי וכלי נשק.
1666-3 רוגמי אוקג'ון 옥전 고분군 , מחוז דרום קיונגסאנג 144.71,155.4משמעות שם האתר "שדות הירקן" וקרוי על שם הכפר הסמוך.
זה היה מרכז הישות טאראגוק, ובסמוך לנהר הונגאנג (황강) ששימש כנראה למסחר עם ישויות קאיה אחרות והמדינות השכנות, וקבורים בו בני השכבה השלטת.
יש באתר 53 תילי קבורה בגדלים שונים, בהם כ-30 מחופים באבן, וכ-100 תאי קבר מחופים בעץ.
בחלק מהקברים יש חומה פנימית המפרידה בין המת למנחות הקבורה.
מנחות הקבורה כוללים חרבות המקושטות בסמלי דרקונים ועוף החול, שריונות, קסדת ארד ממורטטת, קישוטים לסוסים, כלי ארד מפקצ'ה, כתר ארד ממלכת שילה ושריון מיפן.
האחרונים מעידים על המסחר הער שהתנהל בישות.
1666-4 רוגמי ג'יסאן-דונג 지산동 고분군 בצפון קיונגסאנג 844.12,564.4האתר קרוי על שם האזור בו הוא נמצא.
זה היה מרכז הישות , מרכז הקונפדרציה מהמאה החמישית.
704 תילי קבורה פזורים על פסגת הגבעה, כמות יוצאת דופן בהשוואה לאתרים האחרים.
חפירות ארכאולוגיות נערכו במקום בתחילת המאה ה-20. מקור עוצמתה של טאגאיה במאה החמישית היו עתודות הברזל בתחומה.
תאי קבר מחופים באבן הוקמו מהמאה החמישית עד אמצע המאה השישית ונפסקו לאחר שטאגאיה נכבשה.
תילים גדולים הוצבו על קו הרכס ותילים קטנים יותר על המדרונות, משקפים את מעמדם של הקבורים.
בולט מיוחד קבר מספר 44 שבמרכזו תא לקבור, שני תאי מנחות, ובהם פריטים שהגיעו מפקצ'ה, משילה ומיפן, ו-32 תאים לקורבנות אדם.
מעל לקבר תל בקוטר של 27 מטרים.
בקברים השונים התגלו כלי חרס בסגנון ייחודי.
1666-5 רוגמי סונגהאק-דונג 송학동 고분군 , מחוז דרום קיונגסאנג 31.6463.5האתר קרוי על שם האזור בו הוא נמצא.
בניית הקברים במקום מתוארכת למאות החמישית והשישית, עבור השכבה השלטת של הישות סוגאיה.
שלושה קברים גדולים צמודים זה לזה על הפסגה, וממש מתחתם שמונה קברים קטנים יותר.
סוגאיה החליפה את קומגוואן גאיה כישות החזקה האזורית ביותר בחוף הדרומי של חצי האי הקוריאני במאה החמישית.
בין המנחות שהתגלו בקברים כלי חרס בסגנון סוגאיה, שהתגלו גם בפקצ'ה וביפן ובישויות גאיה אחרות.
בקבר מספר 2 יש עמודים בכניסה והתקרה והקירות צבועים באדום, מה שמעיד על השפעה יפנית.
1666-6 רוגמי יוגוק-רי וטוראק-רי 유곡리와 두락리 고분군 ב 95987.4האתר קרוי על שם השכונות בהן הוא נמצא.
בניית הקברים במקום מתוארכת למאות החמישית והשישית, עבור השכבה השלטת של הישות קימונגוק.
יש במקום 40 תילי קבורה.
כלכלת קימונגוק התבססה על מסחר עם ממלכת פקצ'ה והאתר מוכיח עד כמה התפשטה הקונפדרציה לצפון-מערב במחצית השנייה של המאה החמישית.
תאי קבורה מחופים ואז תאי פרוזדור, כאשר התילים הגדולים בפסגה ובקו הרכס ותילים קטנים יותר סביב התילים הגדולים או על המדרונות.
בקבר מספר 32 הייתה חלוקה לתאים כאשר תא המרכזי הונח המת וסביבו פריטי יוקרה וכלי נשק ובתאים הצדדים כמות גדולה של כלי חרס שהושפעו מהסגנון שהתפתח בטאגאיה.
כמו-כן נחשפו בקברים מראות ארד ממקור סיני, נעלי ארד ממורטטות, שרשראות וחרוזי זכוכית מפקצ'ה.
1666-7 רוגמי קיו-דונג וסונגהיאון-דונג 교동과 송현동 고분군 , מחוז דרום קיונגסאנג 3411,839.3האתר קרוי על שם השכונות בהן הוא נמצא.
בניית הקברים במקום מתוארכת למאות החמישית והשישית, עבור השכבה השלטת של הישות .
באתר יש 115 תילי קבורה, אך משערים שיש קברים רבים בלא תילים שעדיין לא נתגלו.
הקברים מהמאה החמישית שוכנים על קו הרכס והקברים מהמאה השישית על המורדות המזרחיים.
בניגוד לאתרים האחרים הקבורה באתר נמשכה גם לאחר הכיבוש על ידי ממלכת שילה עד אמצע המאה השביעית.
הסידור המקובל הוא שתילים קטנים מקיפים תל גדול, מייצגים בכך כנראה את השיכוב החברתי.
הקברים בתוך התילים מכילים תא מחופה אבנים מוארך עם פתח מצד אחד דרכו היו מכניסים את ארון הקבורה.
בין החפצים שנתגלו בקברים כאלו שיובאו מטאגאיה מפקצ'ה ומיפן, אבל מקורם של רוב החפצים כדוגמת עגילי זהב, קישוטים לכובע ולחגורה ולסוסים הוא ממלכת שילה הסמוכה.
תימומה (Thymoma) הוא גידול בבלוטת התימוס.
זהו גידול נדיר שבמקרים רבים מתגלה באופן אקראי במהלך בדיקות דימות שנעשו מסיבות אחרות.
השכיחות הגבוהה ביותר היא בגילאי 40–60. תימומה פוגעת במידה שווה בגברים ונשים.
חלק מהחולים מציגים תסמינים הנובעים מלחץ של הגידול על איברים סמוכים, כגון: תסמונת הווריד הנבוב העליון, קשיי בליעה (דיספגיה), כאבים בחזה.
חלק מהחולים מאובחנים בעקבות מחלות אוטואימוניות נלוות, כאשר הנפוצה ביותר היא מיאסטניה גרביס.
כ-10%–15% מהחולים במיאסטניה גרביס סובלים גם מתימומה, ולהפך – כ-30%–45% מהחולים בתימומה סובלים ממיאסטניה גרביס.
מחלות נוספות הקשורות לתימומה כוללות: אנמיה אפלסטית של תאי דם אדומים, תסמונת גוד (Good syndrome), דלקת קרום הלב, אנמיה המוליטית, טרשת עורקים וזאבת מערכתית.
שיעול מתמשך, צרידות וקוצר נשימה אף הם תסמינים נלווים שעשויים להופיע.
בצילום חזה או CT רואים מסה במדיאסטינום הקדמי.
שימוש בחומר ניגוד בדימות יאפשר להצביע על גודל הגידול.
ביופסיה בהנחיית CT (לעיתים דרך מדיאסטינוסקופיה)מאפשרת דגימה של הרקמה לצורך אבחנה היסטולוגית.
בדיקות דם כספירת דם מלאה, אלקטרופורזה של חלבונים ונוגדנים לרצפטור לאצטילכולין (לזיהוי מיאסטניה גרביס).
יש מקרי תימומה המתפתחים לאט ולא פולשים לרקמות סמוכות ויש המתפתחים מהר ופולשים לתוך רקמת סמוכות בבית החזה, כגון הריאות או מעטפת הלב.
התפשטות כזו תהיה כאשר יש פריצת הקופסית של התימומה.
סוג סרטן נדיר עוד יותר של בלוטת התימוס נקרא Thymic Carcinoma – סרטן התימוס.
סוג זה נוטה להתפתח מהר יותר ולשלוח גרורות לאיברים נוספים בגוף.
בגידול קטן שלא חדר לאיברים סמוכים אפשר גם לנתח על ידי גישה רובוטית.
במקרים של גידול חודרני או ממאיר, ייתכן צורך בכימותרפיה או הקרנות לפני או אחרי הניתוח (לפני משמש לצימצום הגידול; אחרי משמש לחיסול שאריות ולמניעת הישנות).
התרופה הכימית השכיחה ביותר מבין התרופות הכימותרפיות המשמשת לטיפול בתימומה ובסרטן התימוס היא ציספלאטין – Cisplatin (אביפלטין® – ®Abiplatin) או תרופות המכילות חומר פעיל זהה בעלות שמות מסחריים אחרים.
טיפול זה עלול לא להביא לריפוי מוחלט אבל יאפשר שליטה על הגידול, יעצור וימנע את התפתחות הגידול למשך שנים רבות.
הפרוגנוזה תלויה בשלב הגידול בעת האבחון.
בשלבים מוקדמים הסיכויים להחלמה טובים יותר ובחלקם אף מלאים.
מרי תיל בוסוורת' , המוכרת בשם "תיל סוואן" ("Teal Swan", מילולית: "ברבור ירוק-כחלחל") היא אושיית רשת רוחנית וסופרת אמריקאית.
סוואן ומשנתה הרוחנית הוצגו בסרטים דוקומנטריים, בפודקאסטים, ובערוצים , הגרדיאן, וה-BBC.
סוואן נולדה בסנטה פה שבניו מקסיקו, ב-16 ביוני 1984, וגדלה בלוגן שביוטה.
מגיל צעיר, טענה שיש לה יכולות על-חושיות, טלפתיה ויכולת לתקשר עם המתים.
סוואן טוענת כי יכולות אלו הביאו לבדידותה החברתית, והיא סבלה מבריונות וחרם כשהייתה נערה.
הנידוי החברתי הוביל אותה לעסוק בבריאות הנפש.
בשנת 2011 סוואן הוציאה לאור את הספר "הפסל בשמיים".
באותה השנה קיימה את האירוע הראשון שלה, באולם רסיטלים בסולט לייק סיטי, בו נאמה בפני כעשרים איש.
באוקטובר 2020 פורסם ספרה הראשון לנוער של סוואן, "רעב האורן".
תיל סוואן הופיעה בסרט התיעודי "צל פתוח: סיפורה של תיל סוואן" שיצא לאור בשנת 2017.
בשנת 2018, פודקאסט של גיזמודו, The Gateway, שידר סדרה בת שישה חלקים על סוואן ועל שיטתה הרוחנית לעזרה עצמית בנושא דיכאון וכיצד הטכניקות שלה "מעבדות טראומה מהעבר בכדי להתגבר עליהם".
המנחה, ג'נינגס בראון, טען שסוואן אינה דומה כמורה רגילה הן מבחינת המראה שלה והן מבחינת האופן שבו היא משווקת את עצמה.
במאי 2022, Freeform הוציאה סדרת דוקומנטרית בת ארבעה חלקים על סוואן בשם The Deep End.
סוואן חלקה על הדרך שבה הוצגה בה.
היא שיתפה עצומה הקוראת לבמאי הסדרה לפרסם את הצילומים הלא ערוכים.
סוואן נישאה למוזיקאי מארק סקוט בשנת 2006, ונולד להם בן אחד.
לאחר שהתגרשה מסקוט, היא נישאה ליזם הטכנולוגיה הצרפתי אלה ג'יקו (AleGicqueau) בשנת 2016, והם התגרשו בשנת 2018. היא מתגוררת ביוטה ביחד עם בנה.
תֵּימָן , או בשמה הרשמי הרפובליקה התימנית לְיָמָנִיָּה) היא מדינה מזרח-תיכונית בחצי האי ערב, בדרום-מערב אסיה.
היא גובלת בדרום ובדרום-מזרח במפרץ עדן ובים הערבי, במזרח ובצפון-מזרח בעומאן, בצפון ובצפון מערב בערב הסעודית, ובמערב בים האדום.
תימן היא המדינה השנייה בגודלה בחצי האי ערב.
שטחה כולל יותר מ-200 איים, הגדול שבהם הוא סוקוטרה.
אזור תימן הוא מהמרכזים העתיקים ביותר של ציוויליזציה במזרח התיכון.
הרפובליקה התימנית כיום היא מהמדינות הפחות מפותחות בעולם ורוב אוכלוסייתה מתגוררת באזורים כפריים או שבטיים.
השפה הרשמית בתימן היא הערבית.
דת המדינה היא האסלאם ווהמדינה חברה בליגה הערבית ובארגון לשיתוף פעולה אסלאמי.
עם איחודה של הרפובליקה בשנת 1990, נבחר עלי עבדאללה סאלח לנשיאה הראשון.
ההיסטוריה המודרנית של המדינה רצופה קונפליקטים ומלחמות אזרחים.
בשנת 2011 החל בה גל מחאות אלימות, המהווה חלק ממחאות האביב הערבי באזור.
בהמשך העשור נכנסה תימן למלחמת אזרחים שהובילה למשבר הומניטרי חריף.
בתחילת שנת 2020 מדורגת תימן במקום הראשון ברשימת מעקב החירום העולמית של ארגון ה-IRC .
תימן היא מדינה בעלת היסטוריה ארוכה מאוד, בין הארוכות במדינות המזרח התיכון.
בין המאה ה-12 לפנה"ס, ובין המאה ה-6 לספירה, היו בתימן כמה ממלכות: מעין, קתבאן, אווסאן וחמיר.
ממלכות אלו חלשו, בין השאר, על המסחר בין תימן להודו ולסין, והתבססו בעיקר על חקלאות.
לבסוף, היו ממלכות אלה תחת שלטונן של אתיופיה ופרס.
חלק מהחוקרים ממקמים את ממלכת שבא באזור זה.
האסלאם הגיע לתימן בשנת 628, בתקופת חייו של מוחמד.
לאחר שהמושל הפרסי בודהן המיר את דתו לאסלאם, המירו את דתם שיח'ים נוספים, יחד עם שבטיהם.
ולכן במאה ה-7 הח'ליפים המוסלמים החלו להשתלט על האזור של תימן והאזור הפך לפרובינציה רחוקה.
לאחר שהתפרקה הח'ליפות נשלטה צפון תימן הקדומה על ידי אימאמים ממספר שושלות, בעיקר אימאמים משושלת הזיידים.
האימאמים, שהיו מוסלמים שיעים, ייסדו את השלטון התאוקרטי בתימן שהחזיק מעמד עד הזמנים המודרניים.
במאה ה-11 השתלטו הח'ליפים הסונים ממצרים על מרבית צפון תימן, אך בפועל, נשאר הכוח בידי השושלות הגדולות כמו הזיידים, הנג'אחים, הסולייחים ואחרות.
עד אמצע המאה ה-15 העיר מוח'א על חופי הים האדום הפכה לנמל הקפה המרכזי בעולם (על שמה נקרא המשקה "מוקה").
צפון תימן הייתה, למשך תקופה קצרה ושוב במאה ה-19, חלק מהאימפריה העות'מאנית, אולם הכוח האמיתי נשאר כשהיה בידי האימאמים משושלת הזיידים.
בדרום תימן שלטו הבריטים מאז 1832 על נמל, ששימש את אוניות המסחר שעברו בין המזרח למערב.
בהמשך גדלה חשיבות האזור בעיני הבריטים עם פתיחת תעלת סואץ, והשפעתם באזור דרום תימן הלכה וגברה לאחר שהושגו הסכמים עם השליטים המקומיים ובריתות הגנה נכרתו בין הצדדים.
צפון תימן קיבלה את עצמאותה מהאימפריה העות'מאנית בשנת 1918, בתום מלחמת העולם הראשונה.
הבריטים, שהקימו אזור חסות באזור עיר הנמל הדרומית עדן במאה ה-19, עזבו בשנת 1967 ובאזור קמה דרום תימן.
שלוש שנים מאוחר יותר אימצה ממשלת דרום תימן את הקומוניזם והתקרבה לברית המועצות.
לאחר 20 שנות עוינות התאחדו שתי המדינות בשנת 1990. תנועת פורשים דרומית שקמה בשנת 1994 דוכאה במהירות.
בשנים שלאחר מכן התנהלה מלחמה קשה בצפון המדינה בין ממשלת תימן לשבטים שיעים קיצוניים הרוצים להקים מדינה עצמאית שיעית שאינה מכירה בשבטים הסונים (החות'ים ובכלל).
שבטים שיעים אלה ממומנים על ידי איראן שמנסה לייצא את המהפכה השיעית.
אותם שיעים קיצונים אף גירשו משפחות יהודיות מבתיהם תוך איום שירצחו אותם אם לא יעזבו את מקום מושבם.
נשיא תימן, עלי עבדאללה סאלח (אף הוא שיעי), דאג באופן אישי למלט את המשפחות היהודיות למקום מבטחים, בעיקר בעיר הבירה.
ב-25 בפברואר 2012 הושבע סגן הנשיא של סאלח, עבד רבו מנסור האדי, לנשיא החדש של תימן.
אולם, מעבר השלטון לא עבר חלק עקב מאבקי כוחות בין החות'ים לבין קבוצות אחרות בצפון תימן במקביל לפעילות טרור מצד לוחמי אל קאעידה.
המערכת המשפטית מבוססת על השריעה (חוקי דת האסלאם), החוק הטורקי, המשפט המקובל (החוק האנגלי), והחוקים השבטיים השונים הנהוג בכל אזור ואזור.
ממשלת תימן לא חתמה על אמנת בית המשפט הפלילי הבין-לאומי, וללא אשרורה, אין המדינה נכללת תחת סמכות שיפוטו.
בראש הרשות השופטת בתימן נמצא בית המשפט העליון במדינה.
בראש הרשות המבצעת עומד הנשיא (עבד רבו מנסור האדי; הוא נמצא בתפקידו מ-25 בפברואר שנת 2012, וכיהן כנשיא בפועל כשהנשיא הקודם עלי עבדאללה סאלח נפצע בארמונו), ותחתיו מכהן ראש הממשלה (מוחמד בסינדוואה).
הרשות המחוקקת מורכבת מפרלמנט, שהוא בית נבחרים חד-ביתי, בעל 301 מושבים.
חברי הפרלמנט נבחרים בהצבעת אזרחי המדינה, לתקופת כהונה של חמש שנים.
יושב ראש הפרלמנט היה עד 2007 השייח' עבדאללה אל-אחמר, מנהיג שבטי חאשד שבצפון המדינה, שמהווים את אסופת השבטים בעלי הכוח הפוליטי הרב ביותר.
זכות הצבעה ניתנת לאזרחים מגיל 18 ומעלה.
שיעור הפשיעה והעבריינות המדווח בתימן הוא מהנמוכים בעולם.
תימן, הענייה שבמדינות ערב ואחת המדינות העניות בעולם, דיווחה על צמיחה חזקה באמצע שנות התשעים, עם תחילת הפקת הנפט, אך נפגעה ממחיריו הנמוכים בשנת 1998. תימן החלה בתוכנית שינויים מבניים בתמיכת קרן המטבע הבין-לאומית, שנועדה להביא למודרניזציה של כלכלתה, ולהקלה בחוב הלאומי שלה.
עליית מחירי הנפט ב-1999 שיפרה את מצבה.
בשנים הראשונות של המאה ה-21 פעלה תימן כדי לשמור על שליטה הדוקה בהוצאות ומימוש מרכיבים נוספים מתוכנית קרן המטבע.
שיעור גידול האוכלוסייה הגבוה (3.4% בשנה) ומחלוקות פוליטיות פנימיות מסבכות את משימתה של הממשלה.
התשתית התחבורתית בתימן נחשלת בהשוואה לזו של מדינות שכנות ועשירות יותר.
הדרכים אינן טובות בדרך כלל, אך ישנן מספר תוכניות לשפר את רמתן.
אין בתימן רשת של מסילות רכבת, המאמצים לשדרג את תשתיות נמלי התעופה דעכו, והשימוש בטלפון ובאינטרנט מוגבל.
נמל עדן השתקם במידה משמעותית מאז ההתקפה ב-2002. יש צפי להגדלת פעילות הנמל בעקבות השקעה של חברה מדובאי.
בתימן פועלים ארבעה נמלי תעופה בין-לאומיים: ליד צנעא, בסמוך לתעז, ליד אל-חודיידה שבמערב המדינה ובסמוך לעדן.
טיסות סדירות מגיעות לתימן מקהיר ומעמאן.
בסך הכל יש בתימן 50 נמלי תעופה (נכון ל-1999), אך רק ב-13 מתוכם מסלולי המטוסים סלולים.
מבחינה אדמיניסטרטיבית, תימן מחולקת ל-20 מחוזות.
תימן נמצאת במערב אסיה, בדרום חצי האי ערב, וגובלת עם הים הערבי, מפרץ עדן והים האדום, ממערב לעומאן, ומדרום לערב הסעודית.