tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
תרגומו לשירת אברהם סוצקבר קנה לו אוהדים לא מעטים.
מיין כותב שירה אישית מודרנית, הנעה בין מולדתו הקנדית ומסורת התרבות האנגלית, לבין יהדותו וציונותו, זיקתו העזה אל לשונות היהודים, העברית והיידיש.
בשנות השמונים ניסה סימור מיין להיאחז בארץ, ושהה בירושלים עם משפחתו למעלה משנה, בתקווה ללמד במרכז לתרבות קנדית באוניברסיטה העברית.
הדברים לא נסתייעו והוא נאלץ לשוב לקנדה ולמשרתו שבאוטווה.
סימור מיין הוא מתרגם פורה שתרגם עשרות משוררים לאנגלית.
הוא רב לשונאי, ותרגם מיידיש, עברית, ספרדית ופולנית.
הוא פרסם גם קרוב לחמישים כרכים של שירה, תרגומי שירה, שירה לילדים וממוארים.
בין הספרים שערך גם הכרך "ירושלים, אנתולוגיה של שירה יהודית-קנדית".
בספר בולטת הפואמה הלא ידועה של לאונרד כהן "ישעיה".
בין השאר תרגם מיידיש לאנגלית מבחר משירי אברהם סוצקבר.
וכן מבחר משירי מלך ראוויטש, זכריה ברגנר - בשם Night Prayer, יצא לאור בקנדה, בשנת 1993.
ספרי השירה של סימור מיין בעברית
ארבה הדממה, שירים, תרגם משה דור, ספרי עתון 77, תל אביב, 1993.
טקס פשוט, שירים, תרגמו משה דור ושלמה וינר, הקיבוץ המאוחד, 1990.
מבשר החלומות, מבחר שירים, תרגם משה דור, ספרית פועלים, תל אביב, 1984.
עיר הנסתר, שירים, תרגם משה דור, גוונים, תל אביב, 1998.
למסוק לתוך האור הכי חזק, מבחר שירים, תרגם משה דור, קשב לשירה, תל אביב, 2009.
בקריסטלוגרפיה, סימטריה גבישית (או "סימטריה בגבישים") היא אוסף הפעולות שניתן לבצע לתא היחידה של הגביש, כך שלא יהיה ניתן להבחין בין המצב התחילי למצב הסופי.
דוגמאות מובהקות לפעולות שתא יחידה עשוי להיות סימטרי תחתיהן הן שיקוף, סיבוב והזזה.
לסימטריה של גביש שני היבטים: סימטריה נקודתית וסימטריה מרחבית.
סימטריה נקודתית משאירה נקודה מסוימת בתא היחידה אִינווַריאַנטית, כלומר אותה נקודה לא משתנה בכלל עקב פעולת הסימטריה.
עם פעולות הסימטריה הנקודתית נמנות שיקוף (רפלקציה, reflection), סיבוב (רוטציה, rotation) וצירופיהן.
סימטריה מרחבית של גביש מחזורי כוללת הזזה (טרנסלציה, translation) וצירופיה עם הפעולות הנזכרות לעיל.
לפיכך, גביש מסוים מאופיין על ידי חבורת הסימטריות הנקודתית והחבורות הסימטריות המרחביות שלו.
בדיבור מכלילים ומדברים על "סימטריית הגביש", כאשר הכוונה היא לכלל הסימטריות.
אין זה מטעה, כי הכוונה תמיד ברורה מן ההקשר.
סימור רוג'ר קריי (28 בספטמבר 1925 – 5 באוקטובר 1996) היה מהנדס חשמל אמריקאי וארכיטקט מחשבי-על, אשר ייסד את החברה Cray Research וקודם לכן נמנה עם מייסדי חברת קונטרול דאטה.
קריי נולד בשנת 1925 בוויסקונסין.
אביו היה מהנדס אזרחי, אשר טיפח את משיכתו של קריי למדע ולהנדסה.
בגיל 10 הצליח קריי לבנות התקן להמרת נייר מנוקב לאותות קוד מורס.
מחסן בית המשפחה ניתן לקריי הצעיר והפך למעבדתו.
קריי סיים בית ספר תיכון בשנת 1943 וגויס לצבא כמפעיל רדיו במהלך מלחמת העולם השנייה.
במהלך שירותו הצבאי, שהה באירופה ולאחר מכן בזירה הפסיפית, שם שירת כמפענח צפנים יפניים.
עם שובו לארצות הברית, קיבל תואר ראשון בהנדסת חשמל מאוניברסיטת מינסוטה בשנת 1950. לאחר כשנה קיבל תואר M.Sc במתמטיקה שימושית.
בשנת 1951 הצטרף לחברת Engineering Research Associates, ופיתח בה את המחשב ERA 1103, המחשב המדעי הראשון שזכה להצלחה מסחרית.
בשנת 1957 ייסד, יחד עם ויליאם נוריס את חברת קונטרול דאטה, שהפכה ליצרנית בולטת של מחשבים מהירים.
בתחילת דרכו בקונטרול דאטה פיתח מחשב של 6-ביט מבוסס טרנזיסטורים, לשם בחינת רעיונותיו למחשב גדול יותר.
המחשב, שכונה "CDC Little Character", זכה להצלחה רבה.
בשנת 1959 הציגה החברה מחשב של 48-ביט מבוסס טרנזיסטורים, .
קריי החל במיזם שמטרתו לייצר את המחשב המהיר בעולם, מהיר פי 50 מ-CDC 1604. מיזם זה חייב שינוי יסודי במבנה המחשב, ונמשך שנים אחדות.
התמשכות המיזם הייתה למורת רוחה של הנהלת החברה.
בתגובה דרש קריי ב-1962 לקבל מעבדה נפרדת אחרת יתפטר, והמעבדה הוקמה ב שבוויסקונסין.
בשנת 1964 הסתיים פיתוחו של המחשב שעליו עמלו קריי וצוותו.
המחשב, CDC 6600, היה מהיר פי עשרה ממתחריו, ונחשב למחשב-על.
מחירו הגיע לשמונה מיליון דולר.
גרסאות זולות יותר שלו היו CDC 6400 ו-CDC 6500.
בשנת 1972 פרש קריי מקונטרול דאטה והקים את חברת Cray Research, שעסקה בפיתוח וייצור של מחשבי-על.
קריי נפטר ב-5 באוקטובר 1996, שבועיים לאחר שנפגע בתאונת דרכים.
סימור מרטין ליפסט היה סוציולוג פוליטי יהודי-אמריקאי, עמית בכיר במכון הובר, מכון שמרני ותיק השייך לאוניברסיטת סטנפורד, קליפורניה ופרופסור למדיניות ציבורית באוניברסיטת ג'ורג' מייסון, שבוירג'יניה.
ליפסט נולד בניו יורק, בנו של מהגר יהודי-רוסי.
ליפסט קיבל את הדוקטורט בסוציולוגיה מאוניברסיטת קולומביה ב-1949. לפני כן הוא לימד באוניברסיטת טורונטו.
הוא היה פרופסור למדע המדינה וסוציולוגיה באוניברסיטת סטנפורד (1975–1990) ופרופסור לממשל ולסוציולוגיה באוניברסיטת הרווארד.
הוא אף לימד באוניברסיטת קולומביה ובאוניברסיטת קליפורניה בברקלי.
עבודתו העיקרית הייתה בשדה הסוציולוגיה הפוליטית, התארגנות איגודי עובדים, שביעות רצון חברתית, דעה ציבורית, והסוציולוגיה של החיים האינטלקטואליים.
הוא אף כתב בצורה נרחבת אודות התנאים בהם נתונה הדמוקרטיה בהשוואה בין מספר נקודות מבט.
בוגר הסיטי קולג' של ניו יורק, כמו רבים מקבוצת "האינטלקטואלים של ניו יורק", ליפסט היה פעיל שמאל אנטי-סטליניסט ומאוחר יותר נעשה היושב ראש הלאומי של ליגת הסוציאליסטים הצעירים.
הוא עזב את המפלגה הסוציאליסטית ב-1960 ותיאר עצמו כאיש המרכז, שהושפע עמוקות מאלכסיס דה טוקוויל, ג'ורג' וושינגטון ומקס ובר.
החל מאמצע שנות השבעים של המאה העשרים הוא נחשב לאחד ממייסדי ומובילי הנאו-קונסרבטיזם יחד עם חבריו לשעבר בקבוצת האינטלקטואלים של ניו יורק אירווינג קריסטול, נורמן פודהורץ, סידני הוק, נייתן גלייזר, דניאל בל, קלמנט גרינברג ועוד.
בספרו "האומה החדשה הראשונה" מ-1963 קבע כי שני ערכים עומדים בבסיס החברה האמריקאית: ההישגיות והשוויון וכשהם עומדים בקונפליקט אזי יד ההישגיות היא על העליונה.
כשהמונח שוויון נתפש בקרב האמריקאים כמתן הזדמנויות שוות להצלחה ולא התערבות המדינה במתן תשלומי העברה לנזקקים יותר.
כשהאמריקאים מאמינים שעבודה קשה היא המפתח להצלחה בעוד שבמדינות אחרות נוטים ליחס את ההצלחה לכוחות חזקים משל היחיד.
בספרו מ-1996 "אקספציונליזם אמריקאי" הראה ליפסט כי האמריקאים חושבים שחוזקה של המדינה נזקף לזכותם של העסקים האמריקאים.
ליפסט בדק מדוע לא התפתחה בארצות הברית תנועה סוציאליסטית משמעותית ומדוע לא התפתחה בה מדינת רווחה.
הוא עונה כי ראשית, בשל היותה מקלט לערב רב של מהגרים בעלי זהות אתנית שונה, הללו לא מחויבים לסיוע הדדי זה לזה.
שנית, היות שהחברה האמריקאית לא צמחה על חורבותיה של חברה פיאודלית כמו באירופה, לא התפתחה בקרבה תודעה מעמדית.
ליפסט קיבל את פרס מקלבר עבור ספרו "האדם הפוליטי" ואת פרס גונאר מירדאל עבור ספרו "הפוליטיקה של חוסר הסיבתיות".
ספרו "האומה החדשה הראשונה" עלה לגמר בתחרות הספר הלאומית.
הוענק לו אף פרס טאונסנד האריס ומדליות על שם מרגרט בירד דוסון עבור הישגים משמעותיים, את מדליית הזהב של המועצה הצפונית בינלאומית לטלקום ללימודים קנדיים, ופרס לאון אפשטין בפוליטיקה השוואתית בידי אגודת מדע המדינה האמריקאית.
הוא קיבל את פרס מרשל סקלר להצטיינות בלימודי היהדות.
ב-1997 הוענק לו פרס הלן דינרנאם על ידי ההתאחדות הבינלאומית למחקר דעות הציבור.
ליפסט היה חבר האקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית.
הוא האדם היחיד שהיה נשיאן הן של האגודה הסוציולוגית האמריקאית (1992–1993) והן של האגודה האמריקאית למדע המדינה (1979–1980), הוא שירת כנשיאם של החברה הבינלאומית לפסיכולוגיה פוליטית, איגוד המחקר לסוציולוגיה, והאיגוד העולמי לחקר דעת הקהל, והחברה למחקר משווה.
הוא היה גם הנשיא של חברה ע"ש פול לזרספלד בווינה.
פרסומיו כוללים את "אקספציונליזם אמריקאי: חרב פיפיות" ו"היבשת החלוקה: הערכים והמוסדות של ארצות הברית וקנדה", וכתב ביחד עם ארל ראב את "יהודים והסצנה האמריקאית החדשה".
ליפסט היה פעיל בענייני ציבור ברמה הלאומית.
הוא היה מנהלו של מכון ארצות הברית לשלום.
הוא היה חבר ההנהלה של מכון אלברט שנקר, חבר הנהלת המלגות הזרות בארצות הברית, יושב ראש משותף של הוועדה לרפורמה בחוק העבודה, יושב ראש משותף של הוועדה לאפקטיביות באונסק"ו, ויועץ לקרן הלאומית למדעי הרוח, מכון האנושות הלאומי, תרומות לאומיות לדמוקרטיה, והוועד היהודי האמריקאי.
הוא היה נשיא התאחדות הפרופסורים האמריקאים לשלום במזרח התיכון, בעל הקתדרה לוועדה של בני ברית הלל ובקבינט ייעוץ המחלקתי של פניות איחוד יהודי, שותף לקתדרה בוועד המנהל של המכון הבינלאומי לשלום במזרח התיכון.
הוא עבד במשך שנים על מציאת פתרון לקונפליקט הישראלי-פלסטיני.
היה זה חלק מפרויקט גדול יותר שלו של מחקר איזה גורם מאפשר לחברות לשמור על דמוקרטיות יציבות ושומרות שלום.
עבודתו התמקדה בשלבים המקדימים לדמוקרטיה - במיוחד ההתפתחות הסוציו-אקונומית.
- וחשיבות הדמוקרטיה להיווצרות שלום.
בביולוגיה, סימטריה דו-צדדית או סימטריה בי-לאטרלית היא מאפיין של יצורים רב-תאיים רבים, ובמיוחד של בעלי החיים.
ליצור בעל תכונה זו יש סימטריה בין שני צידי גופו המחולקים על ידי המישור העובר בין קצהו הקדמי לקצהו האחורי (מראש עד זנב), וצד ימין ושמאל שלו כמעט זהים לחלוטין.
לרוב בעלי החיים יש סימטריה דו-צדדית, כולל בני אדם (למעט מיקום הלב).
מספר יוצאי דופן הם הספוגיים (ללא סימטריה), המדוזות והמסרקניות (סימטריה מעגלית), וקווצי העור (סימטריה מעגלית חלקית; כוכבי ים מפגינים סימטריה מחומשת).
יוצאי דופן נוספים הם דגי משה רבנו, אצלם שתי העיניים נמצאות בצד אחד של גופם.
כמו כל תכונה בעולם החי, סימטריה מתפתחת עקב יתרון לאורגניזם בתהליך של אבולוציה, כלומר שינויים בתדירות של גנים הקשורים לסימטריה לאורך זמן.
הסימטריה הראשונה שהתפתחה בצמחים ובעולם החי הייתה רדיאלית, כלומר היקפית, למשל בכוכבי ים, צדפים וקונכיות.
לצמחי הפרחים הראשונים (שהתפתחו לפני כ-140 מיליון שנה, בקרטיקון המוקדם, מחשופי הזרע) היו פרחים סימטריים רדיאליים, אך מאז התפתחו בצמחים רבים פרחים סימטריים דו-צדדיים.
התפתחות הסימטריה הדו-צדדית נובעת מביטוי הגנים של CYCLOIDEA.
לדוגמה, בלוע הארי מסוג Antirrhinum majus, הגנים מקבוצת CYCLOIDEA מתבטאים במהלך התפתחות מוקדמת בתחום הגבי של מריסטם הפרח ומתבטאים בהמשך בעלי הכותרת הגביים וכך שולטים בגודלם ובצורתם.
האבולוציה של מאביקים מסוימים עשויה להיות חלק במעבר של פרחים מסימטריה רדיאלית לסימטריה דו-צדדית.
משפחת הגנים CYCLOIDEA מקודדת לגורמי שעתוק, חלבונים השולטים בביטוי של גנים אחרים.
זה מאפשר לביטוי של חלבונים אלה להשפיע על מסלולי התפתחות הקשורים לסימטריה.
לדוגמה, בלוע-ארי גדול, CYCLOIDEA מתבטא במהלך התפתחות מוקדמת בתחום הגבי של מריסטמת הפרח וממשיכה להתבטא בעלי הכותרת הגביים וכך שולטת בגודלם ובצורתם.
סימור פאפרט נולד בפרטוריה, דרום אפריקה.
היה מתמטיקאי, מדען מחשב ואיש חינוך ב־MIT.
אחד החלוצים בחשיבה על תפקיד האינטליגנציה המלאכותית בחינוך, היה שותף פעיל בפיתוח שפת התכנות לוגו ויזם את פיתוח לגו-לוגו ואת הטמעתן ככלי למידה בבתי-ספר יסודיים.
פאפרט למד מתמטיקה באוניברסיטת ויטווטרסראנד, ובה קיבל תואר ראשון בשנת 1949 ותואר דוקטור בשנת 1952. ב־1959 קבל תואר דוקטורט נוסף, אף הוא במתמטיקה, מאוניברסיטת קיימברידג'.
הוא היה דמות מובילה בחוגים הסוציאליסטיים המהפכניים בזמן שחי בלונדון בשנות החמישים.
עבד כחוקר במספר מוסדות, בטרם הפך לחוקר ב־MIT בשנת 1963. ב־1967 מונה להיות פרופסור למתמטיקה שימושית ושימש כמנהל המעבדה לאינטליגנציה מלאכותית עד 1981. בין השנים 1974–1981 שימש כפרופסור לחינוך.
פאפרט הקים את קבוצת המחקר באפיסטמולוגיה ולמידה ב־MIT Media Lab.
כאן, פיתח את התאוריה המקורית ובעלת השפעה במידה רבה בלמידה, הקונסטרוקציוניזם , שנבנתה על תיאורית הקונסטרוקטיביזם של ז'אן פיאז'ה ועל סמך התנסותו של פאפרט בהטמעת התכנות בלוגו כפעילות לימודית.
פאפרט עבד עם פיאז'ה בשנות השישים והיה בן חסותו; ובאחת מהתבטאויותיו פיאז'ה אף ציין ש"אין אחד שמבין את הרעיונות שלי כמו פאפרט." בהגותו פאפרט נשען על תורתו של פיאז'ה שטען כי ילדים הם בנאים הבונים את המבנים האינטלקטואלים שלהם באמצעות המפגש הבלתי אמצעי עם הסביבה המקיפה אותם.
פאפרט טען כי למידת שפה זרה שלא בתוך הקשר חיי הלומד היא קשה ומורכבת לעומת למידת שפה זרה כשהלומד חי בתוך הארץ בה השפה מדוברת.
טבע את המונח "למידת צרפתית באמצעות מגורים בצרפת", "learning French by living in France".
ובתחום המתמטיקה, הקביל את עולם התכנות ל"ארץ המתמטיקה", "Mathland" וטען כי התכנות מאפשר את הבנת שפת המתמטיקה.
לפאפרט היו מחשבות חדשות כיצד בתי ספר צריכים לפעול.
כיום, מערכת החינוך מאמינה כי תהליך ההוראה והלמידה מתקיים בין כותלי כיתת הלימוד המסורתית.
לטענתו של פאפרט, תהליך הלמידה וההוראה מתרחש באופן אינטואיטיבי וספונטני על ידי הלומד, ללא תלות בדמות המורה.
פאפרט טען כי הכיתה המסורתית היא סביבת לימוד מלאכותית שהחברה נאלצה להמציא.
כל זאת משום שהלמידה הבלתי פורמלית נכשלה בתחומי לימוד חיוניים כמו מתמטיקה, דקדוק וכתיבה.
לדידו, המצאת המחשב מזמנת סביבה המתאימה ללימוד נושאים אלו ובכך מבטלת את הצורך בכיתה המסורתית.
פאפרט המציא את המושג "אובייקט שניתן לחשוב באמצעותו", "objects-to-think-with".
לפיו, חשיבה ולמידה מתקיימות באמצעות שימוש באובייקט המכיל ידע, נוכחות תרבותית והזדמנות להזדהות אישית.
כינויו של האובייקט בו השתמש פאפרט להוראת תכנות היה "צב".
הצב הוא דמות דיגיטלית המתקיימת בתוך סביבת התכנות של שפת לוגו.
הנעת הצב על המסך, באמצעות הקלדת פקודות, מאפשרת ללומד לחקור את הצורות הגאומטריות, הזוויות, הצלעות ועוד.
תהליך החקר בו הלומדים ניסו להניע את הצב באמצעות כתיבת פקודות בשפת הלוגו טיפח את סקרנותם והשאיר אותם מרוכזים בלמידה.
סימור "סיי" מיירון הרש Myron Hersh; נולד ב-8 באפריל 1937) הוא עיתונאי חוקר וסופר יהודי-אמריקאי תושב וושינגטון די.
הרש זכה לראשונה בפרסום עולמי לאחר שחשף בשנת 1969 את טבח מי ליי, אשר התבצע במסגרת מלחמת וייטנאם ואת ניסיונות הטיוח שלו.
בשנת 1970 הוא זכה על תחקירו זה בפרס פוליצר.
בשנת 2004 זכה תחקירו על התנהגות חיילי צבא ארצות הברית כלפי אסירים בכלא אבו גרייב לתשומת לב עולמית.
הרש נולד בשיקגו למשפחה יהודית.
הוריו היגרו לארצות הברית מליטא ומפולין.
למשפחתו הייתה מכבסה לניקוי יבש באחד הרבעים האלימים והעניים בעיר.
לאחר שסיים לימודיו באוניברסיטת שיקגו הוא החל בשנת 1959 לעבוד כעיתונאי בסוכנות הידיעות של שיקגו, למדור הפלילים המקומי.
לאחר מכן הפך לכתב בדרום דקוטה של סוכנות הידיעות UPI.
בשנת 1963 החל לעבוד ככתב סוכנות Associated Press בשיקגו ובוושינגטון הבירה.
בשנת 1983 פרסם את ספרו "מחיר הכוח: קיסינג'ר בבית הלבן של ניקסון" אשר זיכהו בפרס חוג מבקרי הספרים הלאומי ובפרס עיתון "לוס אנג'לס טיימס" לביוגרפיה.
בשנת 1991 ראה אור ספרו "ברירת שמשון" על יכולתה הגרעינית של ישראל ועל מדיניות החוץ של ארצות הברית.
בשנת 2025 יצא בנטפליקס סרט תיעודי בשם סימור הרש: כיסוי וגילוי (Cover Up) שביימה לורה פויטרס על הקריירה של הרש כעיתונאי חוקר.
תל אביב: הוצאת ידיעות אחרונות, 1992. מאנגלית: אבי טנא.
סימורג (בפרסית: سیمرغ, תעתיק מדויק: סימרע', שפירושו: "יצור אגדי מעופף") הוא שמו של משגר לוויינים מפיתוח וייצור איראני, שנחשף לראשונה ב-2 בפברואר 2010.
על פי דיווחי הטלוויזיה של איראן נועד משגר זה לשאת לחלל את הלוויינים האיראנים מסבאח וזאפאר.
הטיל עושה שימוש בטכנולוגיית הטיל שיהאב, אולם בשלבו הראשון מאוגדים ארבעה מנועים רקטיים במקום אחד במשגר הלוויינים הקודם של איראן, סאפיר.
לטיל שני דגמים: האחד בעל שני שלבים ומונע בדלק נוזלי.
השני בעל שלושה שלבים ומונע בדלק מוצק.
בשנת 2015 הוצג משגר הלוויינים בפני נשיא איראן, והייתה זו הפעם הראשונה בה נראה משגר אמיתי ולא דגם.
שורת התבטאויות של בכירים איראניים העידו כי שיגורו לחלל צפוי להתבצע בסמוך וב-19 באפריל 2016 נראה כי בוצע שיגור של משגר זה, אולם הלווין אותו נשא לא הוכנס למסלול.
הדעות חלוקות האם השיגור היה מוצלח, בין פרשנים ברוסיה וארצות הברית.
(נמסרו על ידי דוברים איראנים רשמיים ביום הצגת המשגר לציבור)
דחף השלב הראשון: 142 טון
כושר שיגור ל-LEO: עד 700 ק"ג (נתון זה שונה בהמשך לכ-100 ק"ג בלבד).
מספר מנועים בשלב הראשון: 4
מספר מנועים בשלב השני: 4
מספר ניסויתאריךסטטוסהערה 119 באפריל 2016 הצלחה שיגור בכורה לא מוצהר.
ככל הידוע לא היה בשיגור זה לוויין.
227 ביולי 2017 כישלון טיסת ניסוי, ככל הנראה ללא לוויין.
315 בינואר 2019 כישלוןניסיון לשגר את הלוויין פאיאם - כישלון של השלב השלישי הביא לאבדן הלוויין.
49 בפברואר 2020 כישלון ניסיון לשגר לוויין בשם זאפאר.
סימטרון בע"מ היא חברת תוכנה ישראלית המתמחה בפיתוח ושיווק תוכנות לתכנון וייצור באמצעות מחשב (תיב"מ).
סימטרון הייתה, עד שנת 2014, חברה ציבורית שמניותיה נסחרו בנאסד"ק ובבורסה לניירות ערך בתל אביב.
סימטרון היא אחת מחברות התוכנה הוותיקות בישראל, היא נוסדה בשנת 1982 בשם "מיקרוקד" על ידי אריה פלדמן וקונצרן כלל.
פלדמן, מהנדס אווירונאוטיקה ומדעי המחשב, היה בתחילת שנות השבעים ראש צוות לפיתוח תוכנה בתעשייה האווירית.
לאחר שפרש, השתלם ועבד בארצות הברית מספר שנים.
עם שובו לישראל הגה את הרעיון לפתח מערכות תיב"מ לתחום המכניקה, הבניה והאדריכלות, מבוססת מיקרו-מחשבים, שהחלו להיות נפוצים באות עת.
מערכת שביצועיה יהיו קרובים לאלו של מערכות מבוססות מחשב מרכזי, אשר מחירה יהיה זול יחסית, הפעלתה תהיה פשוטה, ולא תרתיע משתמשים חסרי רקע במחשבים.
קונצרן כלל סיפק את המימון הראשוני והחזיק ברוב מניות החברה.
הגרסה הראשונה של התוכנה פותחה למחשבי "קרוממקו" ונמכרה במחיר של כ-40,000 דולר לעומת מחיר של ממוצע כ-150,000 דולר של המתחרים בשוק באותה עת (באותן שנים המחיר גם כלל את החומרה).
החברה מכרה מספר מערכות בישראל ובשנת 1984 החלה לייצא מערכות לאירופה וארצות הברית.
בשנת 1987, שינתה החברה את שמה ל"סימטרון" מכיוון שבארצות הברית הייתה כבר קיימת חברה בעלת שם זהה.
באותה שנה עברה גם לשווק את התוכנה על מחשבי VAX של חברת דיגיטל במקום "קרוממקו".
בשנת 1988 הייתה בין החברות הראשונות בישראל שיצאו תוכנה ליפן.
בשנת 1994, החלה לשווק גרסאות של התוכנה שלה למערכת ההפעלה Windows NT.
בשנת 1996 הונפקו מניות החברה בבורסת הנאסד"ק, לפי שווי חברה של 57 מיליון דולר, והיא גייסה כ-10 מיליון דולר.
לאחר חודשים ספורים זינק מחיר המנייה ובשיאה נסחרה סימטרון בשווי של כמעט 100 מיליון דולר.
אך שנה אחר כך, מכירות החברה החלו לדשדש עקב התחרות שגברה בתחום, ובעקבות המשבר הפיננסי באסיה.
בסוף שנת 1997 החליטה החברה לבצע שינוי אסטרטגי ולפתח מוצר חדש לחלוטין, תוכנה לתכנון ממוחשב של כלי ייצור.
זאת לאחר שבשוק תוכנות התיב"מ החלו לפעול מתחרים רבים, שהציעו את המוצרים שלהם במחירם שהלכו ופחתו.
המוצר החדש שילב בין ההנדסה המכנית לייצור הממוחשב (ייצור בעזרת מחשב - CAM), וכלל לראשונה חיבוריות מובנית לאינטרנט.
המוצר החדש הושק בשנת 1999, לאחר שהושקעו כ-8 מיליון דולר בפיתוחו.
מאז התמקדה רק בתחום זה והפכה לספקית מובילה של תוכנות תיב"מ מכני, והמספקים פתרונות לענף העיבוד השבבי, לענף התבניות ולענף המבלטים.
בינואר 1998, רכש איש העסקים גד זאבי מידי קונצרן כלל את קבוצת "כלל סחר" וחברת הבת "כלל מחשבים", שהחזיקה בבעלות בסימטרון.
בינואר 2002 מכר גד זאבי את מניות השליטה בסימטרון (64%) לקבוצה משקיעים שכללה את חברת "פועלים השקעות" וחברת ההשקעות DBSI שבבעלות אנשי העסקים יוסי בן שלום ובועז דותן.
המכירה בוצעה תמורת 9.9 מיליון דולר, מחיר ששיקף שווי של 15 מיליון דולר לחברה.
באותה עת נסחרה סימטרון בשוק בשווי של 10 מיליון דולר בלבד, לאחר שמכירות המוצר החדש שלה אכזבו, היא יצרה הכנסות של כ-25-20 מיליון דולר, אך היא רשמה הפסדים עקב הוצאות הפיתוח הגבוהות של המוצר החדש.
בינואר 2008 רכשה סימטרון את חברת גיבס מערכות האמריקאית בעסקת מיזוג.
במסגרת העסקה, התמזגה גיבס לתוך חברת בת חדשה של סימטרון בארצות הברית.
בתמורה שילמה סימטרון לוויליאם גיבס, מייסד, ומנכ"ל גיבס מערכות ובעל המניות הבלעדי, כ-5 מיליון דולר במזומן, וכן הנפיקה לו 1.5 מיליון מניות של סימטרון.
לאחר השלמת העסקה גיבס החזיק בנתח של כ-15% ממניות החברה.
לאחר המיזוג גדלו הכנסות החברה במשך מספר שנים, וב-2011 הגיעו לראשונה למעלה מ-40 מיליון דולר והרווח הנקי השנתי הגיע ל-4.5 מיליון.
החל מ-2 במרץ 2011, מניותיה של סימטרון נרשמו למסחר גם בבורסה לניירות ערך בתל אביב, באמצעות כללי הרישום הכפול.
בתחילת 2013 הודיעה סימטרון כי היא בוחנת כניסה לתחום של ייצור בהדפסה התלת-ממדית, באמצעות פיתוח תוכנות לתחום זה.
ב-24 בנובמבר 2014 רכשה חברת 3D Systems (חברה המייצרת מדפסות תלת-ממד) את מלוא הבעלות בסימטרון, תמורת 97 מיליון דולר במזומן.
בנובמבר 2020 הודיעה חברת 3D Systems כי היא מוכרת את סימטרון תמורת 65 מיליון דולר.
סימטרון נרכשה על ידי חברת ההשקעות Battery Ventures.
המכירה נעשתה כחלק מארגון מחדש של 3D Systems במטרה למקד את החברה בכיוון ייצור מדפסות תלת הממד ליישומים רפואיים ותעשייתיים.
סִימוּרג (בפרסית: سیمرغ) הוא שמו המודרני של יצור מכונף מן המיתולוגיה הפרסית.
הסימורג הוא חלק מהאמנות בתרבות האיראנית, ומופיע גם באזורים אחרים שהיו תחת ההשפעה התרבותית הפרסית.
מקור השם "סימורג" בפרסית אמצעית (פהלוי), שם הוא נקרא sēnmurw,ומופיע גם בפזנד כ-sīna-mrū.
באוסטא נקרא היצור mərəγō Saēnō, כלומר "הציפור [ששמה הוא] סינא".
במרוצת השנים, וכחלק מההשפעה האיראנית על האומנות הערבית, אומצה דמותו של הסימורג באומנות הערבית, ואף באומנות האיסלאמית.
לעיתים מזהים את הסימורג עם ה"ענקא" .
סימורג מתואר באמנות האיראנית כיצור מכונף בצורת ציפור ענקית, אשר ביכולתה לשאת בעזרת כנפיה פיל או לויתן.
הסימורג הוא סוג של טווס בעל ראש של כלב וציפורני אריה, לפעמים גם עם פנים אנושיות.
הוא משתייך במידה מסוימת למשפחת היונקים, בעל שיניים.
יש לו איבה כלפי נחשים, וסביבתו הטבעית מרובה מים.
נוצותיו אמורות להיות בצבע נחושת.
במקורות יהודיים הוא זוהה לעיתים עם ה"זיז" - הציפור המיתולוגית המקראית.
אטימולוגיה עממית מפרשת את שמו כמורכב משני חלקים: "סי" ו"מורג".
הסבר עממי זה מתאים לאגדות המספרות, למשל, כי סימורג היה גדול או שווה ערך לשלושים ציפורים רגילות או שהוא בעל 30 צבעים (siræng).
אטימולוגיה עממית אחרת מסבירה את השם כמורכב מן המילים "סים" (כסף, כסוף) ו"מורג" (ציפור, עוף).
אגדות איראניות אחרות מנסות לבחון את מצבה של הציפור אשר חזתה את הרס העולם 3 פעמים.
סימורג הם 30 יצורים באחד, שלמדו רבות על החיים ובמשך זמן רב.
הם 30 כי עליהם לאחוז בידע העצום של כל ימי עולם.
באגדה אחרת, סימורג אמור לחיות 1,700 שנים, לפני שהוא צולל בעצמו אל תוך הלהבות (בדומה לעוף החול).
דמות זו מופיעה במחזה הרצאת הציפורים על פי חיבורו של פריד א-דין עטאר, יוצר סופי מן המאה ה-12 שחי באיראן.
הספר של עטאר עובד למחזה בידי ז'אן-קלוד קרייר ופיטר ברוק עבור הצגה בבימוי ברוק שהועלתה בתיאטרון בוף דה נור החל משנת 1978. המחזה תורגם לעברית בידי אוריאל זוהר בשנת 1996.
רומן בשם סימורג, צפור האש, מאת הסופר בן-ציון יהושע-רז: ברומן נפרש עולמו של אלישע-חי, ותנועתו מאפגניסטן לישראל בתקופת המנדט ושלל העימותים הבין תרבותיים בכל התחומים- מהמוזיקה ועד למנהגי הדור הישן, האמונות הדתיות והפוליטיות.
סימור ג'וזף קאסל היה שחקן קולנוע אמריקאי.
היה מועמד פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר לשנת 1968 על הופעתו בסרט "פנים".
קאסל נולד בדטרויט, מישיגן למנסרטיה אן ולסימור ג'וזף קאסל.
התחיל את דרכו כשחקן לצידו ותחת בימויו של במאי סרטי האינדי ג'ון קסאווטס בסרטים "מיני ומוסקוביץ" לצידה של ג'ינה רולנדס, "רציחתו של סוכן הימורים סיני" ו"פנים" בתפקיד איש העסקים צ'אט עליו הועמד קאסל לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר.
שיחק בסרטים "ולנטינו" בתפקיד סוכן הכישרונות ג'ורג' אולמן המגלה את השחקן האיטלקי רודולף ולנטינו (רודולף נורייב) ובקומדיית הפעולה "שיירה" בתפקיד המושל ג'רי האסקינס.
בשנת 1996 שיחק בתפקיד ראשי בסיטקום "חברה טובה" ברשת CBS, בכיכובה של לורן גרהאם.
בשנת 2000 הופיע בסרטו של סטיב בושמי "מפעל החיות" בתפקיד לוטננט סימן.
ב-2001 השתתף בקומדיה "משפחת טננבאום" בתפקיד מפעיל המעליות דאסטי חברו של רויאל טננבאום (ג'ין הקמן).
ב-2005 שיחק בפעם השלישית תחת בימויו של סטיב בושמי בדרמה הקומית "ג'ים הבודד" בתור דון אביו של הסופר ג'ים (קייסי אפלק).
ב-2007 השתתף בעיבוד הקולנועי למשחק המחשב פוסטל.
ב-2009 שיחק בהפקה של לוק בסון "סטטן איילנד" בתפקיד החירש המבוגר ג'ספר סביאנו.
קאסל נפטר בלוס אנג'לס, קליפורניה ב-7 באפריל 2019. היה אב לשני ילדים, אחד מהם הוא העורך מתיו קאסל, בנה של אשתו השחקנית, אליזבת דירינג.
בפיזיקה, ובפרט בתורת השדות הקוונטית, סימטריה גלובאלית היא סימטריה שאינה תלויה במיקום.
בניסוח מתמטי, נאמר שלגראנז'יאן הוא בעל סימטריה גלובלית כאשר הוא אינו משתנה בעקבות טרנספורמציה שאינה תלויה בקואורדינטות.
על פי משפט נתר, לכל סימטריה יש גודל ("זרם") מתאים שנשמר.
לחלופין, כאשר הלגראנז'יאן אינו משתנה תחת טרנספורמציה שתלויה במיקום, נאמר שהוא בעל סימטריה לוקלית, והלגראנז'יאן מייצג תורת כיול.
סימטריית CPT היא סימטרייה גלובלית בדידה מדויקת של כל הכוחות בטבע.
סימטריית CP היא סימטרייה בדידה של כל הכוחות בטבע פרט לכוח הגרעיני החלש, שבו היא סימטריה מקורבת שבורה באופן ספונטני.
סימטריית טעם של 3 הקווארקים הקלים היא בקירוב סימטרייה גלובלית .
הקווארקים הם בעלי סימטריית איזוספין גלובלית בקירוב טוב.
בתורת השדות, סימטריה היא פעולה כלשהי שאינה משנה את הלגראנז'יאן.
לדוגמה, הסימטריה הגלובאלית הרציפה :
לעומת זאת, הלגרנ'יאן הבא לא יהיה סימטרי תחת :
Cimorelli (בתעתיק לעברית: סימורלי) היא להקת בנות המורכבת מחמש זמרות שהן למעשה אחיות - כריסטינה, קת'רין, ליסה, איימי ולורן.
הסגנון העיקרי של הלהקה הוא אקפלה.
הלהקה מפרסמת בעיקר גרסאות כיסוי לשירים מפורסמים ואף שירים מקוריים.
הלהקה החלה לפרסם שירים ביוטיוב בתחילת שנת 2008.
בשנת 2007 הקימו האחיות את להקת סימורלי.
הן הופיעו עם כלי נגינה עד 2009 ללא האחות דני אך עם אחיהן הגדול מייק.
בשנת 2009 הן העלו את גרסת הכיסוי הראשונה שלהן ליוטיוב וזכו לביקורות חיוביות.
בשנת 2010 דני הצטרפה ללהקה.
בנוסף לכך הלהקה העלתה גרסאות כיסוי לשירים של אומנים מפורסמים כמו סלינה גומז, טיילור סוויפט, דמי לובאטו, ג'סטין ביבר, ואן דיירקשן ועוד.
גרסת הכיסוי שלהן לשיר "What Makes You Beautiful" זכתה ליותר מ-40 מיליון צפיות.
לסימורלי יש יותר משלושה מיליון רשומים בערוץ היוטיוב שלהן.
בשנת 2011 חתמו הלהקה ב-Universal Music.
בשנת 2013 זכתה סימורלי בפרס בחירת הנוער לכוכב הרשת הנבחר.
בשנת 2014 הייתה מועמדת לאותו פרס אך לא זכתה.
בשנת 2015 היו מועמדות לפרס בחירת הנוער לקבוצה מוזיקלית נשית.
Million Bucks - יציאת הקליפ בתאריך 10 בדצמבר 2011.
Believe It - יציאת הקליפ בתאריך 11 בדצמבר 2012.
Made In America - יציאת הקליפ בתאריך 26 ביוני 2013.
That Girl Should Be Me - יציאת הקליפ 16 באוקטובר 2014.
כריסטינה לין סימורלי- כוריאוגרפית, כותבת שירים, עורכת וידאו ופסנתרנית.
קתרין אן סימורלי - בסיסטית מזדמנת, כותבת שירים.
ליסה מישל סימורלי- מסדרת הרמוניה, פסנתרנית, מתופפת ועורכת וידאו.
איימי אליזבת סימורלי - גיטריסטית, פסנתרנית.
לורן כריסטין סימורלי- פסנתרנית, תוף מרים.
דניאלה "דני" ניקול סימורלי -
בשנת 2008, הוציאו הבנות את המיני-אלבום הראשון שלהם.
כל אחד מהשירים בו נכתב על ידי כריסטינה ולורן.
הוא כלל את השירים הבאים:
סימורלי הוציאו דיסק הכולל גרסאות כיסוי לשירים נבחרים, בנוסף לשיר מקורי בשם
"Million Bucks", שנכתב על ידי קת'רין.
"Price Tag", גרסת כיסוי לשיר של ג'סי ג'יי.
"Dynamite", גרסת כיסוי לשיר של טיו כרוז.
"What Makes You Beautiful", גרסת כיסוי לשיר של להקת וואן דיירקשן.
"Skyscraper", גרסת כיסוי לשיר של דמי לובאטו.
המיני-אלבום יצא ב-27 באוקטובר 2014. הוא כלל את השירים:
בנובמבר של אותה שנה הוציאו מיני-אלבום שכולו א-קפלה עם שירי חג המולד בשם Christmas Magic.
סימור ואן דן ברג היה קצין יהודי-בריטי בחיל הפרשים הבריטי בסוף מלחמת העולם הראשונה, בן להנרי והנרייטה ואן דן ברג.
ואן דן ברג מצא את מותו במהלך הקרב על באר שבע, ונטמן בחלקה הצבאית שהוקמה בשטח העיר על ידי הצבא הבריטי עם שוך הקרבות.
הוא יוצא דופן בהיותו החייל היהודי היחיד הקבור בבית הקברות הצבאי הבריטי בבאר שבע.
סימור ואן דן-ברג נקרא על שם סבו, שמעון ואנדנברג שהתפרנס ממסחר בחמאה בכפר הולנדי סמוך לגבול עם גרמניה.
בסוף שנות השישים של המאה ה-19 הומצאה המרגרינה, תחליף זול וזמין לחמאה.
משפחת ואן דן-ברג זיהתה את הפוטנציאל העסקי של המצאת המרגרינה, ובשנת 1874 ייסדה את בית החרושת הראשון בהולנד למרגרינה.
אביו של סימור, הנרי, ייסד וניהל את סניף "חברת ואן דן-ברג" בלונדון, שם השתקע והקים את משפחתו.
ב-1927 "חברת ואן דר ברג" התמזגה עם חברת "יורגנס" והפכה לחברת "Margarine Unie".
לאחר 3 שנות פעילות, התמזגה "Margarine Unie" עם חברת "Lever Brothers" וביחד הן הפכו לתשלובת התעשייתית הידועה "יוניליוור".
סימור ואן דר ברג היה קפטן (סרן) בחיל הפרשים הבריטי של לונדון.
הוא התגייס לצבא האימפריה ולחם בשורות הגנרל אלנבי במדבר סיני.
הגנרל אלנבי אימץ את התוכנית לפיה יש להשתלט תחילה על באר שבע ואחר כך למוטט את המערך העות'מאני שנשען על ציר עזה-באר שבע.
סימור ואן דן ברג, הוצב באזור הקרבות של עזה-באר שבע.
הוא נהרג בקרב על גבעה 720, צפונית מערבית לבאר שבע, סמוך לחצרים של ימינו.
ככל הנראה, מותו אירע בעת קרב של הכוחות הבריטים ברכס אל-באגר , ממערב לעיר באר שבע ערב כיבושה.
24 חיילים נפלו באותו היום ביניהם הסמל הוותיק מהיואומנרי של מידלסקס-בולן.
סימור ואן דן ברג נקבר בבית הקברות הצבאי הבריטי בבאר שבע, בו טמונים 1,240 חללי האימפריה הבריטית בארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה שנהרגו באזור בעת כיבוש ארץ ישראל מידי האימפריה העות'מאנית בשנת 1917. הוא קבור לצד חיילי יחידת היומנרי, בשורה הראשונה מימין.
על קברו חקוקות באנגלית המילים "כה רחוק מהבית, אך כה קרוב לאלה האוהבים אותו".
סימור הוא החייל היהודי היחיד הידוע, הקבור בבית הקברות הצבאי הבריטי.
מבין 1240 מצבות, בולטת מצבתו בהיותה היחידה עליה חקוק מגן דוד.
סימונס דאוקנטס (ליטאית: Simonas Daukantas; 28 באוקטובר 1793 – 6 בדצמבר 1864) היה סופר, היסטוריון ואתנוגרף סאמוגיטי-ליטאי, ממניחי היסודות ללאומיות הליטאית המודרנית.
דאוקנטס נולד בקלביאיי שבסאמוגיטיה, המחוז הצפון-מערבי של ליטא ההיסטורית (ובאותם ימים, בגוברניית וילנה של האימפריה הרוסית), למשפחת יערן.
על אף מעמדו הנמוך, הצליח להתקבל לגימנסיה בווילנה ב-1814, וב-1817 זייף מסמכים שהעידו על מוצא מהאצולה ונרשם ללימודי משפטים באוניברסיטה בעיר.
הוא לימד את עצמו פולנית, רוסית, גרמנית וצרפתית כאוטודידקט.
הוא השלים את חובותיו ב-1822, אך קיבל את התעודה רק ב-1825 בשל דיכוי אגודות סטודנטים.
במהלך שנותיו באוניברסיטה התקרב לאחרים ממוצא ליטאי.
כמו כן למד מספר קורסים עם יואכים ללוול, מחשובי ההיסטוריונים הפולנים בזמנו, והחל לטפח את תפישתו הלאומית.
מאז איחוד לובלין ב-1596 היו השפה והתרבות הפולניות דומיננטיות באיחוד הפולני-ליטאי.
האצולה בדוכסות הגדולה של ליטא זנחה את השפה הליטאית והותירה אותה רק לשכבות הנמוכות; בניה ראו עצמם כ"gente Lithuanus, natione Polonus" (לטינית: ליטאים במוצאם, פולנים באומתם).
מעט השימוש הספרותי בשפה נעשה רק בליטא הפרוסית, מחוץ לאיחוד.
בראשית המאה ה-19 התחוללה תנועת תחייה תרבותית בזעיר אנפין בחבל סאמוגיטיה המבודד, שהאצולה הזוטרה בו הייתה עניה וקרובה יחסית לאיכרות ושמרה על זיקה לניב המקומי.
היא הובלה על ידי דמויות כמו חוקר הפולקלור דיוניזאס פושקה, שדאוקנטס וחבריו הסטודנטים היו מאוהדיו, ונתמכה גם על ידי הרוזן ניקולאי רומיאנצב ששאף להחליש את הקרבה לפולין (הוא נקט במדיניות דומה כלפי עמים קטנים אחרים).
התנועה הסאמוגיטית הייתה מקומית ושמרה על זיקה חזקה לפולניוּת; דאוקנטס, ששאף לייצג את מעמד הצמיתים המופלה שנולד לתוכו ואת תרבותו העממית, היה הראשון לכתוב את ההיסטוריה של הליטאים כלאום בפני עצמו.
ללוול, מורהו הראשי, פיאר את העבר המשותף לנתיני האיחוד תחת מה שתיאר כהשפעה המתרבתת הפולנית והציג את חלוקת פולין כסופו של תור זהב.
בעוד שעמיתו לספסל הלימודים של דאוקנטס אדם מיצקביץ', בעצמו בן לאב ליטאי ויליד חבל בו דוברה בלארוסית ישנה, אימץ ראייה זו והפך את ההיסטוריה של האיחוד לנקודת מוצא ללאומיות רומנטית שהפולניות הייתה במרכזה, דאוקנטס נקט בעמדה קוטבית.
הוא הקפיד לכתוב את כל ספריו בליטאית – עקב כך הרים גם תרומה לשונית חשובה, וטבע תחדישים רבים – ואת תולדות רפובליקת שני העמים הפך לפרק אפל.
תור הזהב של ליטא, לשיטתו, היה בימים שלפני המאה ה-14, בטרם התנצרו השבטים הפגאניים שלה בהשפעת פולין.
קבלת הנצרות הפכה במפעלו ההיסטורי לנקודה ממנה התחילה ההידרדרות של עמו, שהפך לשותף נחות באיחוד פוליטי הולך ומתהדק עם השכנה ממערב.
כבר ב-1822 חיבר את ספרו הראשון, "מפעלות הליטאים והסאמוגיטים הקדומים" (Darbai senųjų lietuvių ir žemaičių), שכמו מרבית עבודותיו יצא לאור רק אחרי מותו.
מ-1825 עבד כמתורגמן במשרדי מושל ריגה.
ב-1835 יצא לסנקט פטרבורג כדי להמשיך בתפקידו בלשכה הכללית לענייני ליטא, בה נשמרו רשומות הדוכסות הגדולה.
דאוקנטס מצא חומר רב בארכיב, והעביר מאות מסמכים עתיקים להיסטוריון תאודור נארבוט שחיבר סדרה בת עשרה כרכים על תולדות הדוכסות בפולנית.
דאוקנטס סלד מהזדהותו של עמיתו עם הפולנים ובמכתב מ-1843 הפציר בו לדחות את רעיונותיו של ללוול ולא להבליע את ההיסטוריה של ליטא.
הוא עצמו הוסיף לחבר סיפורים קצרים בשפת אמו ולנסוע בחופשותיו לאזורי הכפר במולדתו כדי לאסוף מידע אתנוגרפי; הוא קיבל מימון ותמיכה משרידי הרשת שהקים רומיאנצב בזמנו.
ב-1838 ערך מילון ליטאי-לטיני והוציא לאור עוד ספר היסטוריה על תולדות סאמוגיטיה.
ב-1845 התפרסם חיבורו המשפיע ביותר (בשם הבדוי י.
לאוקיס), "דמותם של אנשי הרמה והשפלה הליטאים הקדומים" (Budą Senowęs Lietuwiû kalneniu ir Żemaitiû).
היה זה הפרסום המחקרי המשמעותי הראשון בשפה, ודאוקנטס פרס בו את עיקרי תפישתו ההיסטורית והציג את בני קונפדרציית השבטים הקדומה כפגאנים שחיו בקרבה לטבע בתוך יערות עבותים וקיימו אורח חיים דמוקרטי-למחצה, שהלך והתנוון בהשפעה פולנית.
בניגוד ליצירותיו האחרות ששמר לעצמו, "אנשי הרמה והשפלה" זכה לתהודה גדולה בקרב האינטליגנציה דוברת-הליטאית שהחלה להתגבש בארצו והורכבה מבני איכרים שהתקדמו, כמותו.
כמו כן, הכחיש את האגדה המקובלת על מוצא עמו, שנטבעה בימי הרנסאנס, לפיה היו הליטאים צאצאיהם של רומאים שנמלטו בימי נירון קיסר.
בהסתמך על בלשנות השוואתית ועל הדמיון שמצא בין הליטאית העתיקה לסנסקריט, קבע כי מקורם היה בהודו הקדומה.
הוא ערך הקבלה בין מגוון אלוהויות ודיות למעט הידוע על הפנתיאון הליטאי, בהתבסס על רשומות טבטוניות ששרדו.
בשנים הבאות ערך אנתולוגיות של סיפורים ושירים עממיים שליקט.
הוא התיישב בקאונס והצטרף למעגל המלומדים שפעל סביב בישוף סאמוגיטיה, מודיאיוס ולנצ'יוס, מי שנחשב למבשר הלאומיות הליטאית ולפטרונה בשלבי הנצתה.
ולנצ'יוס לא העריך במיוחד את האתנוגרף: למרות נטייתו הפרוטו-לאומית החזקה, אפילו הוא סבר שדאוקנטס מגזים בהתלהבותו הרומנטית ובקבלה הלא-ביקורתית של מקורות ישנים.
פעם תהה בפניו אם היה שיכור כשחיבר אחד מספריו.
חוגו של הבישוף היה עדיין קרוב יחסית לתנועה הסאמוגיטית: הרוב המוחלט של הציבור כמעט ולא התייחס אליהם.
שחרור הצמיתים ב-1861, מרד ינואר ב-1863 ומדיניות הרוסיפיקציה הקשיחה שנאכפה לאחריו יצרו את התנאים להתפתחותה של תנועה לאומית בשנות ה-70 והלאה.
ראשיה של זו, כמו יונאס בסנביצ'יוס, הושפעו רבות מההיסטוריוגרפיה של דאוקנטס, בעיקר מדחייתו המוחלטת את הזיקה לפולין.
אף כי אמינותם ואיכותם של חיבוריו נמוכה מאוד, וכתביו נחשבים יותר לספרות מאשר להיסטוריה, בבידול שערך בין תולדות הליטאים לאלו של הרפובליקה המשותפת הניח את התשתית לצמיחת הלאומיות הליטאית.
דמותו הופיעה על שטרות ובתי-ספר נקראו על שמו בכל המדינה; גם הכיכר מול ארמון הנשיאות בווילנה נושאת את שמו.
סימור ברנשטיין הוא פסנתרן, מלחין ומורה יהודי-אמריקאי.
Seymour: An Introduction בבימויו של השחקן איתן הוק.
הוק מתאר את ברנשטיין כדמות של מדריך ומורה.
ברנשטיין נולד בניוארק, ניו ג'רזי.
הוא החל ללמד פסנתר בגיל חמש-עשרה, כשמורתו באותו הזמן, קלרה האסרל, מסרה לידיו את הפיקוח על אימון כמה מן המוכשרים שבתלמידיה הצעירים.
עד מהרה הייתה לו כיתת תלמידים משלו.
הוא זכה לתהילה כפסנתרן כשזכה בפרס גריפית לאמן בגיל שבע-עשרה.
בתקופת מלחמת קוריאה, ניגן בקונצרטים בקווי החזית ולפני מפקדי צבא.
קריירת הקונצרטים שלו לקחה אותו לאירופה, אסיה וחלקים רבים מאמריקה הצפונית, המרכזית והדרומית.
סימור ברנשטיין חיבר את "במו שתי ידיך" ו-"20 שיעורים בכוריאוגרפיה של המקלדת", שיצאו לאור בגרמנית, יפנית, קוריאנית ורוסית.
ברנשטיין למד אצל אלכסנדר בריילובסקי, קליפורד קרזון, יאן גורברטי, נדיה בולאנז'ה וג'ורג'ה אנסקו.
ב-1969 הופיע לראשונה עם התזמורת הסימפונית של שיקגו, בנגינת ביצוע הבכורה העולמי של הקונצ'רטו השני של הייטור וילה-לובוס.
הוא שם לו לחוק להגיש כיתות אמן ורסיטלים משולבים בהרצאות בכל מקום שהגיע אליו במסעות הקונצרטים שלו.
הוא נהג למלא את מזוודותיו בפרטיטורות לחלוקה למורים ותלמידים, ככל שאיפשרו לו כספי המלגות והמענקים שקיבל.
בשנת 1977 הפסיק להופיע, כדי להתמקד בהוראה, הלחנה ושאר עיסוקים יצירתיים; הוא לא גילה לאיש, שרסיטל הפרידה שלו יהיה האחרון שינגן.
סימור ברנשטיין מלחין מוזיקה ברמות שונות, החל בחומר הוראה לתלמידים בכל הרמות וכלה ביצירות קונצרטנטיות מתוחכמות.
הוא מנגן כאמן אורח עם הרכבים קאמריים ויושב בחברי שופטים בתחרויות בינלאומיות.
הוא מנהל אולפן פרטי בניו יורק וכמו כן מכהן כפרופסור חבר למוזיקה ולחינוך מוזיקלי באוניברסיטת ניו יורק.
ב-18 בדצמבר 2004 הוענק לו תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת שננדואה.
ב-2015 יצר השחקן ומפיק הקולנוע אית'ן הוק סרט תיעודי של ברנשטיין, בשם: "סימור: נא להכיר".
פרס ראשון ופרס ז'אק דוראן בפונטנבלו
פרס הפדרציה הלאומית של מועדוני מוזיקה לקידום המוזיקה האמריקאית מחוץ לארצות הברית
שני מענקי מרתה ביירד רוקפלר
ארבעה מענקים ממשרד החוץ האמריקאי
סימוסוכוס (שם מדעי: Simosuchus; משמעות השם מיוונית: "תנין פחוס-אף") הוא סוג של זוחל דמוי-תנין פרהיסטורי אשר חי בסוף הקרטיקון, לפני 66–70 מיליון שנה.
המאובנים של זוחל זה התגלו בשנת 2000 במחוז מאהאז'אנגה , ליד העיר מאהאז'אנגה שבמדגסקר.
תנין זה הגיע לאורך 0.75 מטר ודמה במראהו לכלב מסוג פאג, עם הלסת הקצרה שפנתה מעט כלפי מעלה בקצוות.
היו לו ראש קטן ורחב ובו שיניים קטנות בלסת העליונה בעוד הלסת התחתונה הייתה חשופה משיניים.
ככל הנראה התאים מבנה הלסת לתזונה המבוססת על עלים אותם תלש עם לסתו.
הוא היה ארבע-רגלי עם מפרקים שנעו בזווית 45 מעלות מהגוף וגופו כוסה בלוחיות צפופות של שריון עשוי אוסטאודרם לאורך הגב ופלג הגו העליון, והסתיים בזנב קצר ומשולש.
הסימוסוכוס היה שוכן יבשה שהשתייך לקבוצה הנכחדת זיפוסוכיה , לה השתייכו גם הארריפסוכוס והנוטוסוכוס; מאפיינם העיקרי היה הלסתות הקצרות והחוטם הרחב שלהם.
יצור זה, שחי לצד דינוזאורים שונים ממדגסקר, כמו המג'ונגזאורוס והרפטוזאורוס, נכחד לפני 66 מיליון שנה עם הכחדת הקרטיקון הגדולה.
סימוסתנורוס (שם מדעי: Simosthenurus; מילולית: "סתנורוס קצר") הוא סוג של יונק כיס נכחד ממשפחת הקנגוריים אשר חי בתקופת הפליוקן והפליסטוקן באוסטרליה ובאי טסמניה.
קנגורו זה סווג ב-1966 ונקרא על שם הקנגורו הקרוב סתנורוס, אשר בעבר הוא נחשב לתת-סוג שלו.
במקור היו שייכים לסוג רק 2 מינים: S.
occidentalis, אך בהמשך התגלו עוד כמה לאורך אוסטרליה.
קנגורו זה היה גדול יותר מהגדול שבמיני הקנגורו המודרניים, קנגורו אדום והוא הגיע לגובה 2 מטרים ולמשקל של מעל 118 ק"ג.
הוא היה בעל רגליים שריריות בהם הייתה ציפורן בודדת וכפות רגליים קדמיות קצרות יותר.
קנגורו זה היה בעל פנים קצרות עצמות לחיים ושיניים חזקות יותר מהקנגורו המודרני, מה שעזר לו ללעוס צמחייה קשיחה.
הוא כנראה ניתר בצורה מגושמת יותר מהקנגורו המודרני ורוב הזמן ניזון מעלי העצים.
קנגורו זה הוא קרוב משפחה של הסתנורוס ושל הקנגורו הגדול ביותר מעולם - הפרוקופטודון שנראה דומה אך היה כבד יותר.
כל אלה השתייכו לתת-המשפחה הנכחדת קנגורי ענק.
סימוקיון (שם מדעי: Simocyon; משמעות השם: "כלב קצר־פנים") הוא סוג של יונק טורף נכחד שהיה קרובה של הפנדה האדומה והשתייך למשפחה פנדות אדומות.
הוא חי בין סוף המיוקן לתחילת הפליוקן באירופה, אסיה, אפריקה וגם באמריקה הצפונית, ובגודלו וצורת חייו דמה לפומה באורך של 1.5 מטר ומשקל של מעל 70 ק"ג בממוצע.
המאובנים של טורף זה תוארו ב־1858 בידי החוקר הגרמני יוהאן אנדראס ווגנר .
מאובנים אלה היו שונים ממרבית הטורפים כיום ולאחר מחקר של מבנה השיניים, האוזניים והקרסוליים נראה שהיצור הגדול דמה במראהו לפנדה אדומה אך היה גדול ממנה בהרבה וכן היה טורף מובהק בניגוד לפנדה המודרנית.
הלסתות שלו היו בעלות עוצמת נשיכה חזקה כמו של צבוע.
ואולם ממבנה פרק כף הרגל והקרסוליים נראה שיכל לטפס על עצים באופן המזכיר פנדה אדומה.
מין זה היה כנראה טורף־על או לפחות אוכל נבלות בתחומי מחייתו, אך ייתכן שמאבק עם טורפים מוצלחים ממנו כמו חתוליים גדולים או דובים הכחיד אותו לבסוף.
סימורידה (שם מדעי: Symmoriida) היא סדרה קטנה של דגי סחוס פרהיסטוריים הקרובים לכימראים המודרניים (מהקבוצה הקדומה כסויי זימים), אף שהמראה שלהם מזכיר כרישים.
דגים אלה חיו בימים ובאוקיינוסים של עידן הפלאוזואיקון לפני 382.7–318 מיליון שנה מזמננו ואולי אף שרדו עד הקרטיקון, אך הדבר מצוי במחלוקת מדעית.
הסדרה תוארה למדע בשנת 1981.
בני הסדרה היו דגים קטנים יחסית, והיו בעלי סנפירים בולטים דמויי-עוקצים מעל גבם ולעיתים גם ראשם.
מבנים אלה עזרו לדגים להילחם ביריבים או שאולי שימשו להרחקת טורפים מאיימים כמו הדנקליאוסטיוס.
המאובנים של מינים אלה התגלו ברוסיה, מחוז גיפו ביפן וברחבי ארצות הברית, בין השאר במונטנה, אינדיאנה ובאלסקה, וייתכן שנמצאו גם בחלק מאירופה.
המאובנים מורכבים בעיקר משרידי עצמות לסת ושיניים.
הרב סימור סיגל היה ממנהיגי היהדות הקונסרבטיבית בארצות הברית, ומומחה לביואתיקה.
סיגל נולד לדוד וג'ינט לבית מוריס בשיקגו.
ב-1947 סיים תואר ראשון באוניברסיטת שיקגו, וב-1951 נסמך לרבנות בבית המדרש לרבנים באמריקה הקונסרבטיבי.
ב-1958 השלים את הדוקטורט, והצטרף לסגל בית המדרש כמרצה לתאולוגיה.
עיקר עניינו האקדמי הוקדש לאתיקה, לפילוסופיה ולהיסטוריה של ההלכה.
הוא חיבר מאות מאמרים במהלך הקריירה שלו, והשתתף בעריכת כמה ספרים.
ב-1962 היה ממייסדי בית המדרש לרבנים בבואנוס איירס, ושימש שם כמרצה לתלמוד במשך השנתיים הבאות.
הוא היה תלמידו ומקורבו של הרב אברהם יהושע השל, והשתתף לצדו במצעדי התנועה לזכויות האזרח במדינות הדרום.
ב-1972 ירש את השל כפרופסור מופקד הקתדרה ע"ש הרב ראלף סיימון לאתיקה ותאולוגיה.
תפישותיו האתיות הושפעו מהשל ומריינהולד ניבור.
הוא אימץ את רעיונותיו של ניבור אודות "ריאליזם אתי", והצורך להכריע מה מוסרי בהקשרים קונקרטיים, ולא מתוך הישענות על עקרונות מופשטים.
סיגל החל את דרכו כליברל פוליטי, אך נרתע מהקצנת השמאל האמריקני, והלך ונעשה שמרן בשלהי שנות ה-60. הוא הפך ממתנגד למלחמת וייטנאם לתומך בהמשך המעורבות האמריקנית.
ב-1972, ערב הבחירות לנשיאות, כתב בטור לניו יורק טיימס ש"מעולם לא הצבעתי למועמד רפובליקני, אך השנה אצביע לריצ'רד ניקסון." לאחר מכן, הנשיא ניקסון הזמין את סיגל לשאת תפילה בהשבעתו.
ב-1973, מונה סיגל ליו"ר ועד ההלכה של הזרם הקונסרבטיבי, רק שלוש שנים לאחר שהוועד התפרק ורוב חבריו התפטרו התנגדות ליוזמה לא לחייב גרים בטבילה.
הוא החזיק בתפקיד במשך שבע שנים.
סיגל השתייך לאגף הליברלי בין רבני הזרם, וכתב רבות שערכי המוסר של הקהילה ("האגדה") צריכים לעצב את ההלכה.
באביב ובקיץ 73' הוביל את הדיונים בוועד לגבי שאלת ספירת נשים למניין, עמדה שבה תמך ושהתקבלה ברוב.
הוא הוסיף לקדם שוויון במעמדן הדתי של נשים, ותמך בסמיכתן לרבנות, שאושררה לבסוף ב-1983.
מחוץ ליהדות הקונסרבטיבית, הוא זכה למוניטין כביו-אתיקאי.
סיגל התנגד לעמדות שמרניות מאוד בשאלות אלו, כמו אלו של הכנסייה הקתולית, אך גם למתירנות יתר.
הוא סבר שהמסורת היהודית מחייבת שימוש מושכל בטכנולוגיות החדשות, תוך ראייה של החיים כמקודשים.
הוא היה מסויג לגבי הפלות, וסבר שהן צריכות להיערך במשורה, בעיקר בכפוף לכך שיש סיכון לאם.
במקרים שבהם לא היה טיפול רפואי והמוות היה בלתי-נמנע, סבר שניתן לאפשר לחולים לצוות שלא להאריך את חייהם.
לגבי ניסויים בעוברים, טען שאלו מותרים בתנאי שהם מיועדים לסייע לעובר.
פעילותו הרבה בתחום הובילה למינויו לציר באספת האו"ם לשאלת האוכלוסייה הגלובלית בבוקרשט ב-1974, לעמית מחקר בכיר במרכז קנדי לביו-אתיקה אוניברסיטת ג'ורג'טאון, ולחבר הוועדה הנשיאותית לסוגיות אתיות ברפואה ובמחקר ב-1982.
סיגל הוסיף לטפח את קשריו עם הרפובליקנים.
הוא כיהן כיועץ עבור הוועדה הרפובליקנית הלאומית, והיה מקורב ליהודים רבים שעברו לתמוך באותן שנים, ובכלל זה אבות הנאו-שמרנות אירווינג קריסטול ונורמן פודהורץ.
הנשיא רונלד רייגן, וזה מינה אותו ב-1982 לראש ועדת ההקמה של מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה.
הוא מת בבית החולים מאונט סיני כעבור שנתיים.
סימורגיה (שם מדעי: Simurghia; קרוי על שם המפלצת המעופפת מהמיתולוגיה הפרסית: סימורג) הוא סוג של פטרוזאור ממשפחת הניקטוזאוריים שחי בצפון אפריקה של המאסטריכט שלפני 66 מיליון שנה מזמננו, סמוך להכחדת הקרטיקון הגדולה.
הסימורגיה תואר ב-2018 בידי החוקרים ניקולס ר.
מרטיל ובריאן אנדרס, לצד פטרוזאורים דומים כמו הברברידקטילוס והאלקיונה, שהשתייכו כנראה לאותה משפחה.
בסוג נכלל מין בודד – Simurghia robusta, שפרושו מלטינית: "חזק".
פטרוזאור זה שנחשף בבסיס אולד אבדון (Ouled Abdoun Basin) שבצפון מרוקו נחפר במשך 3 שנים, בהם נחשפו מעל 200 שלדי פטרוזאורים.
הוא ידוע מממצאי זרוע ארוכה שבורה ללא החלק הקדמי, אשר הייתה בסיס לכנף קדומה.
הערכה של מוטת כנפיו מגיעה לחמישה מטרים בקירוב, מה שהופך אותו לגדול מהאלקיונה והברברידקטילוס.
ככל הנראה הפטרוזאור עופף מעל החופים הקדומים של האוקיינוס האטלנטי שלחופי מרוקו וניזון בים מדגים ויצורי דומים בעודו מקנן במושבות בחופים, אולי לצד פטרוזאורים נוספים.
בדומה לשאר הפטרוזאורים הוא נכחד כליל לפני 66 מיליון שנה מזמננו.
סר סימור אדוארד קרמינסקי היה שופט יהודי בריטי.
נולד בבריטניה למנהל בנק יליד גרמניה.
התחנך בראגבי סקול ובקולג' כרייסט צ'רץ' באוניברסיטת אוקספורד.
סיים תואר ראשון בהיסטוריה ב-1923 ו"נקרא ללשכה" ב-1925. ב-1945 הצטרף לאכסניית המשפט "אינר טמפל".
ב-1951 התמנה לבית המשפט הגבוה לצדק () בבית המשפט העליון וקיבל את תואר האבירות הבסיסי "Knight Bachelor", בתקופה זו הוא היה אחד משני שופטים יהודיים בבית המשפט העליון הבריטי לצד ליונל כהן .
סימור שטיינביגל , הידוע באופן מקצועי בשם סימור שטיין, היה יזם ומנהל מוזיקלי יהודי-אמריקאי.
הוא היה שותף להקמת חברת התקליטים סייר רקורדס והיה סגן נשיא חברת התקליטים העולמית האחים וורנר.
באמצעות סייר, שטיין החתים להקות שהפכו למרכזיות בעידן הגל החדש של שנות ה-70 וה-80, כולל Talking Heads, הראמונס והפריטנדרס; הוא החתים גם את הזמרת-יוצרת האמריקאית מדונה והיה שותף להצלחתה הראשונית.
הוא נכנס להיכל התהילה של הרוק אנד רול ב-2005.
שטיין נולד ב-18 באפריל 1942, בעיר ניו יורק בברוקלין.
כתלמיד תיכון בן 13, הוא עבד כפקיד במגזין תעשיית המוזיקה בילבורד, וסייע רבות לאחראי על מצעדי הבילבורד באותה התקופה, טומי נונן.
יחד הם עזרו לפתח את מצעד הבילבורד הוט 100, שהושק באוגוסט 1958 ונחשב למצעד המוזיקה החשוב בעולם.
הבעלים של קינג רקורדס, סיד ניית'ן, פנה לשטיין כדי שיעבוד בסינסינטי, אוהיו.
אביו של שטיין היה סקפטי, אך קינג אמר לו "לבנך יש כישרון בעורקים.
הבן שלך טוב לדבר אחד ודבר אחד בלבד, וזה להיות בעסקי המוזיקה.
אם לא תיתן לו להיכנס לעסקי המוזיקה, הוא יסיים כמוכר עיתונים לשארית חייו.
אם אתה לא רוצה את זה על מצפונך, אתה תיתן לו לבוא איתי הקיץ".
שטיין החל לעבוד אצל קינג, במשך שנתיים כמתמחה לפני שהצטרף לחברה ב-1961.
כאשר חש געגועים הביתה, חזר שטיין לניו יורק ב-1963 כדי לעבוד אצל הרב אברמסון , אך זה היה לפרק זמן קצר מאוד, ונמשך רק שלושה חודשים.
לאחר מכן, הפך לעוזרו של האמרגן ג'ורג' גולדנר, שהקים את חברת התקליטים רד ביר רקורדס עם הפזמונאים היהודים-אמריקאים ג'רי ליבר ומייק סטולר ב-1963. כשעבד שם בבניין בריל, הוא התיידד עם המפיק המוזיקלי של FGG פרודקשנס, ריצ'רד גוטהרר.
לאחר שראה שהיחסים בין גולדנר וליבר וסטולר מתפוררים, החליט לפתוח במיזם חדש.
הוא הקים את סייר פרודקשנס ב-1966 עם גוטהרר, שכל אחד מהם השקיע עשרת אלפים דולר בחברה החדשה, מה שהוביל להקמתה של חברת התקליטים סייר רקורדס.
באותה שנה הייתה לשטיין הזדמנות להחתים את ג'ימי הנדריקס.
הוא שיבח אותו על המוזיקה המקורית שלו, אך בסופו של דבר החליט שלא לעשות זאת לאחר שראה את הנדריקס מנפץ את הגיטרה שלו בהופעה ומתווכח עם חברתו, לינדה קית', מספר פעמים.
חברת התקליטים התמקדה בתחילה בהפצה באירופה בלבד.
אותן הוצאות לאור זכו להצלחה מועטה, עד שללהקת הרוק המתקדם ההולנדית פוקוס הוציאה ב-1973 את להיטה הבין-לאומי "Hocus Pocus".
שטיין החתים את הזמרת-יוצרת האמריקאית מדונה ממיטתו בבית החולים לאחר ששמע את השיר שלה "Everybody" ב-1982. אמנים נוספים שהיו חתומים בסייר רקורדס כללו את The Replacements, דפש מוד, הסמית'ס, הקיור, אייס-טי, מיניסטרי, The Undertones ואקו והבאנימן.
שטיין היה נשיא סייר רקורדס וכן סגן נשיא האחים וורנר עד שהכריז על פרישתו ב-18 ביולי 2018. הוא פעל מ-1976 עד 1994 ושוב מאפריל 2003 ועד פרישתו.
הוא הוכנס להיכל התהילה של הרוק אנד רול ב-14 במרץ 2005, בקטגוריית מפעל חיים.
ב-9 ביוני 2016, שטיין זכה בפרס ריצ'מונד היטמייקר מטעם היכל התהילה של כותבי השירים.
שטיין היה נשוי לאשת שיווק המוזיקה ולמנהלת הנדל"ן לינדה שטיין (1945–2007) וביחד נולדו לזוג שתי בנות.
הם התגרשו, בתנאים ידידותיים, בסוף שנות ה-70. שטיין מעולם לא התחתן שוב.
הוא הצהיר שהוא הומוסקסואל בשנת 2017. הקולנוענית מנדי שטיין היא בתו.
בתו הבכורה של שטיין, סמנתה, נפטרה כתוצאה מסרטן המוח ב-2013, בגיל 40. שטיין פרסם את האוטוביוגרפיה שלו, "Siren Song: My Life in Music", ב-2018.
שטיין נפטר מסרטן בביתו בלוס אנג'לס ב-2 באפריל 2023, בגיל 80.
סימטריה סיבובית, הידועה גם כסימטריה רדיאלית בגאומטריה, היא התכונה שיש לצורה כשהיא נראית זהה לאחר סיבוב חלקי כלשהו.
מידת הסימטריה הסיבובית של אובייקט היא מספר האוריינטציות שבהן הוא נראה זהה.
אובייקטים גאומטריים מסוימים הם סימטריים כשהם מסובבים בזוויות מסוימות, כגון ריבועים המסובבים ב-90 מעלות.
אולם העצמים הגאומטריים היחידים שהם סימטריים באופן סיבובי מלא בכל זווית הם כדורים, עיגולים וספרואידים אחרים.
באופן פורמלי הסימטריה הסיבובית היא סימטריה ביחס לחלק מהסיבובים או לכל הסיבובים במרחב האוקלידי ה- ממדי.
סיבובים הם איזומטריות ישירות, כלומר איזומטריות שומרות על אוריינטציה.
לכן, חבורת הסימטריה של הסימטריה הסיבובית היא תת-קבוצה של (ראה ).
במקרה של סימטריה סיבובית ביחס לנקודה כלשהי, ניתן לבחור בנקודה זו כראשית הצירים.
בחירה זו מאפשרת ניתוח פשוט יותר של תכונות הסימטריה של המערכת.
סיבובים אלה יוצרים את החבורה האורתוגונלית המיוחדת , קבוצת המטריצות האורתוגונליות עם דטרמיננטה 1. עבור זו חבורת הסיבוב (3)SO.
חוקי הפיזיקה הם אינווריאנטים לטרנספורמציות SO(3) אם הם אינם מבחינים בין כיוונים שונים במרחב.
בגלל משפט נתר, הסימטריה הסיבובית של מערכת פיזיקלית שקולה לחוק שימור התנע הזוויתי.
סימטריה סיבובית מסדר , הנקראת גם סימטריה סיבובית בדידה מסדר , ביחס לנקודה מסוימת (בשני ממדים) או לציר (בשלושה ממדים) פירושה שסיבוב בזווית של (180°, 120°, 90°, 72°, 60° וכו') אינו משנה את האובייקט.
סימטריה סיבובית מסדר 1 אינה נחשבת סימטריה, היות שכל האובייקטים נראים זהים לאחר סיבוב של 360°.
הסימון של סימטריה סיבובית מסדר הוא .
חבורת הסימטריה בפועל מוגדרת על ידי ציר הסימטריה, והערך של .
לכל ציר סימטריה, חבורת הסימטריה איזומורפית ל חבורה הציקלית מסדר , .
התחום היסודי הוא גזרה של .
דוגמאות ללא סימטריית שיקוף נוספת:
, 180°: האותיות Z, N, S; קווי המתאר ללא הצבעים, של סמל היין ויאנג; דגל האיחוד הגדול (מחולק לאורך האלכסון של הדגל ומסובב סביב נקודת מרכז הדגל)
, 120°: טבעות בורומאיות, טריסקל
, 60°: מגן דוד (מתאפיין גם בסימטרית שיקוף סביב שישה צירים)
היא חבורת הסיבוב של מצולע משוכלל בעל n-צלעות בשני ממדים, ושל פירמידה ישרה בת n-פאות בתלת-ממד.
מדחף הוא אובייקט תלת־ממדי עם סימטריה סיבובית אך ללא סימטרית שיקוף .
פרקטל מטוטלת כפולה תמרור מעגל תנועהסמל חגיגות ה-200 של ארצות הבריתמצב הפתיחה במשחק shogiקרנות משולבות
צירי סימטריה מרובים דרך אותה נקודה
קיימות מספר אפשרויות לסימטריה בדידה, הכוללת מספר צירי סימטריה דרך אותה נקודה:
בנוסף לציר סיבוב מסדר , צירים מאונכים מסדר 2: החבורה הדיהדרלית מסדר ().
זוהי קבוצת הסיבוב של מנסרה משוכללת, או משוכללת.
צירים מסדר 4×3 ומסדר 3×2: חבורת הסיבוב מסדר 12 של טטראדר משוכלל.
החבורה איזומורפית לחבורת התמורות הזוגיות .
צירים 3×4, 4×3 ו-6×2: חבורת הסיבוב מסדר 24 של קובייה ואוקטהדרון משוכלל.
החבורה איזומורפית לחבורה הסימטרית .
צירים מסדר 6×5, 10×3 ו-15×2: חבורת הסיבוב מסדר 60 של דודקהדרון ואיקוסהדרון.
החבורה מכילה 10 גרסאות של ו-6 גרסאות של (סימטריות סיבוביות כמו מנסרות ואנטי פריזמות).
במקרה של הפאונים המשוכללים, הצירים הכפולים נמצאים דרך נקודות האמצע של קצוות מנוגדים, ומספרם הוא מחצית ממספר הקצוות.
הצירים האחרים עוברים דרך קודקודים מנוגדים ודרך מרכזיהן של פאות מנוגדות, למעט במקרה של הטטראדר, כאשר כל אחד מארבעת הצירים מחבר קודקוד ומרכז הפאה הנגדית.
סימטריה סיבובית ביחס לכל זווית
סימטריה סיבובית ביחס לכל זווית היא, בשני ממדים, סימטריה מעגלית.
בתלת־ממד נוכל להבחין בין סימטריה גלילית וסימטריה כדורית.
בסימטריה גלילית אין תלות בזווית - בייצוג של קואורדינטות גליליות.
סופגניה (טורוס) או חרוט הם דוגמאות לגופים בעלי סימטריה גלילית.
בסימטריה כדורית, אין תלוית בזוויות ו - בייצוג של קואורדינטות כדוריות, .
דוגמה לגוף בעל סימטריה כדורית (בקירוב) הוא כדור הארץ (בהתייחס לצפיפות ותכונות פיזיקליות וכימיות אחרות).
סימור (סיי) גיטין (נולד ב־12 בינואר 1936) הוא ארכאולוג אמריקני–ישראלי ורב רפורמי, מנהלו לשעבר של .
סימור נולד ב־12 בינואר 1936 בבפאלו, ניו יורק.
בנם השלישי של הארי ואידה גיטין, זוג יהודים אמריקאים שהיגרו מרוסיה בצעירותם.
סימור הצעיר למד בבית ספר יסודי ותיכון מקומיים בחינוך הממלכתי בשעות הבוקר וב־Hebrew school קונסרבטיבי בשעות הצהריים.
בגיל 16 החל את לימודיו באוניברסיטת באפלו ובשנת 1956 קיבל תואר בוגר בהיסטוריה וממשל.
סימור המשיך את לימודיו בהיברו יוניון קולג' שבסינסינטי.
לאחר שנת לימודים במכון למורים ע"ש חיים גרינברג ובאוניברסיטה העברית בירושלים (במהלך אותה שנה הספיק לככב בסרט איי לייק מייק) המשיך את לימודיו בסינסינטי, ובמהלך הקיץ נענה להזמנתו של נלסון גליק להצטרף לסקר ארכאולוגי בנגב.
בשנת 1962 סיים את לימודיו בהיברו יוניון קולג', כשבידיו תואר שני והסמכה לרבנות.
גליק היה הסטודנט הראשון שעבודת התזה שלו ("", בהנחייתו של ) עסקה בחיים הזז.
בין השנים 1962–1964 שימש כרב צבאי בחיל האוויר של ארצות הברית והוצב באלסקה.
מלבד עבודתו בבסיס אלמנדורף, התרכז בחיי הקהילה היהודית באלסקה בכלל, ובקהילה הרפורמית באנקורג' בפרט, וגם הספיק ללמד קורס בעברית מודרנית ב.
ב־1964 החל לעבוד כסגנו של רב הקהילה בבית הכנסת הרפורמי "בית הלל" בצפון הוליווד וב־1967 פרש בכדי לשוב ללימודיו.
בשנת 1967 החל ללמוד לדוקטורט בהיברו יוניון קולג', תחילה בקמפוס לוס אנג'לס, ולאחר שנה, במקביל למינויו כמנהל הקבלה בקמפוסי הקולג', שב לסינסינטי.
בשנת 1970, שינה את התמחותו מלימודי רבנות לארכאולוגיה ועבר לקמפוס בירושלים, תוך השתלבות בקורסים באוניברסיטה העברית.
החל מאותה שנה הצטרף לצוות החופרים בתל גזר, ובשנה החולפת, כבר ניהל את חפירת אחת המערות שבג'בל קעקיר והכין את הממצא לפרסום.
גיטין המשיך לחפור בגזר, כתב את עבודת הדוקטורט שלו על הקרמיקה של התל בהנחייתו של ויליאם דיוור והיה למנהל ומחבר־שותף לפרסום הסופי (להלן).
תוך כדי לימודיו התיידד עם שריל קלמפנר (חפץ) מצוות הקולג', ובשנת 1975 הזוג נישא.
ב־1976 החל להרצות בהיברו יוניון קולג', וב־1980 השלים את לימודי הדוקטורט.
בשלהי 1979 הצטרף לצוות אוניברסיטת ברנדייס והיה למנהל התוכנית הארכאולוגית בשיתוף האוניברסיטה ו־ASOR.
ב־1980 ניהל יחד עם אפרים שטרן את עונת החפירה הראשונה בשטח A של תל דור.
ובשנתיים שלאחר מכן, בתל מקנה.
בשנת 1980 מונה גיטין למנהלו של , ונשאר בתפקידו למשך 34 שנים.
המשפחה הצעירה עברה לגור בדירה שבמכון, אולם בצל האינתיפאדה הראשונה, רכשו בית בגבעה הצרפתית.
כמנהלו של המכון ארגן ימי עיון וכנסים לרוב, בהם אף הרצה בעצמו וערך את אסופות המאמרים (להלן).