tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
קטעים כמו "Mio Cristo Piange Diamanti" (אריה עכשווית) ו-"Magnolias" זוכים לשבחים על הביצועים "מטריפי המוח" ו"סוחפים הרגשית" שלה.
האלבום אינו רק "קרוסאובר קלאסי", אלא "סינתזה של כל מה שקדם לו".
רוסליה משלבת אוונגרד קלאסי עם רגאטון, דמבו ופלמנקו מסורתי.
יצירות כמו "Berghain" (אופרת פופ פוסט-מודרנית) תוארו כבין הסינגלים "היפים והמדהימים של השנה".
המבקרים הסכימו כי Lux דורש מהמאזין לעבוד קשה, והוא מציע תמורה בדמות "חוויה מסחררת ובלתי ניתנת להשוואה".
הוא נפתח "כמו קתדרלה שנפתחת עם רדת החשיכה".
עם זאת, לצד השבחים, עלו גם ביקורות נקודתיות.
המבקר אנתוני פנטנו טען כי האלבום נופל בחלק מכתיבת השירים והרעיונות הקונספטואליים שלו.
הוא הרגיש שחלק ממבני השירים "קצרים מדי" או "מצומצמים וערוכים" באופן מתודולוגי כדי להתאים לקהל פופ חסר סבלנות.
פנטנו הציע כי רוסליה אולי "הפחיתה את רמת הקושי" בחלק מהרצועות, ככל הנראה מחשש לניכור מאזינים שעלולים להירתע מקטעים שאפתניים יותר כמו "Berghain".
התקיים ויכוח בנוגע לשאלה האם Lux נחשב למוזיקה קלאסית.
מבקרים מסוימים דחו את "Berghain" כ"קיטש מוזיקלי חדש", אך רוב המבקרים דחו את ה"גייטקיפינג", וטענו כי המטרה היא להשיג תחושה אמנותית, בלי קשר לתווית.
אף על פי שהאלבום Lux יצא בסוף שנת 2025, האלבום נכלל במספר רשימות שפרסמו גופי תקשורת שונים לסיכום האלבומים הטובים ביותר לשנת 2025. בפרט, המגזינים האינדפנדנט, אנטרטיינמנט ויקלי, BBC, ו-Consequence הכלילו את האלבום במקום הראשון ברשימתם.
גם השירים מתוך האלבום הצליחו להתברג ברשימות סוף-שנה של ארגונים ומגזיני תרבות רבים.
"Focu 'Ranni", "Jeanne" ו-"Novia Robot" זמינים בלעדיים למהדורות הפיזיות של האלבום.
בנוסף, אורכו של "Dios Es un Stalker" הוא 2:10 במהדורות הדיגיטליות של האלבום, והוא מופיע בגרסה שונה וללא הבית האחרון, מה שמביא את האורך ל-49:27
ב-4 בדצמבר 2025 רוסליה הכריזה על סיבוב ההופעות העולמי Lux Tour 2026, שהוא סיבוב ההופעות הגדול ביותר בקריירה שלה עד כה.
הסיבוב כולל 42 הופעות ב-17 מדינות באירופה, אמריקה הצפונית ואמריקה הדרומית, והוא מתקיים כחלק מקידום האלבום.
סיבוב ההופעות ייפתח ב-16 במרץ בליון, צרפת, ויכלול מופעים מרכזיים בפריז, ציריך, מילאנו, מדריד, ליסבון, ברצלונה, אמסטרדם, אנטוורפן, קלן וברלין.
בהמשך יעבור הסיבוב לארצות הברית וקנדה, עם הופעות בערים מרכזיות כגון מיאמי, אורלנדו, בוסטון, טורונטו, ניו יורק, שיקגו, יוסטון, לאס וגאס, לוס אנג'לס, סן דייגו ואוקלנד.
בחודשים יולי-ספטמבר יתקיים לג דרום-אמריקאי, עם הופעות בקולומביה, צ'ילה, ארגנטינה, ברזיל ומקסיקו, ויסתיים ב־3 בספטמבר בסן חואן, פוארטו ריקו.
+ תאריכי יציאות לאור ופורמטים עבור Luxאזורתאריך יציאהפורמט (ים)חברת תקליטיםרצועותהערותכלל העולם 7 בנובמבר 2025תקליטור • תקליטקולומביה רקורדס18הורדה דיגיטלית • הזרמת מוזיקה15
M (אם) היא האות השלוש עשרה באלפבית הלטיני.
האות M מייצגת את הצליל "מ" (IPA: /m/), ומקורה באות היוונית מו (Μ, μ) שהתפתחה מהאות הפיניקית "מ" (המייצגת את המילה "מים").
באלפבית פונטי מיוצגת האות על ידי המילה "מייק" (Mike).
בקוד מורס מיוצגת האות על ידי שני קווים:
סימן למים פרוטו כנענימם פיניקיתמו יווניתM אטרוסקיתM לטינית
משמעויות נוספות של האות M
באסטרונומיה מייצגת האות עצמים השייכים ל"קטלוג מסיה".
בלוחות שנה מייצגת האות את המילה "Monday" – "יום שני".
M מייצגת מולריות (M) של תמיסות.
m מייצגת מאסה (m), וכן בפיזיקה.
M מייצגת את המספר מיליון לדוגמה: $25M משמעו 25 מיליון דולרים.
כמו כן M מייצגת יבוא.
בצרפתית, "M." היא קיצור של המילה "מר" בצרפתית (Monsieur).
M הוא שם הקוד של ראש השירות החשאי הבריטי, ה-MI6 בסרטי ג'יימס בונד.
בדקדוק אנגלי וכן במערכות מידע ובגנאלוגיה M מסמלת מין זכר.
בקוד לוחות הרישוי הבינלאומי, M מייצגת את מלטה.
בספרות רומיות M מייצגת את המספר 1000.
בדנמרק האות M מהווה כינויה של הרכבת התחתית של קופנהגן.
M!ssundaztood הוא אלבומה השני של הזמרת פינק, אשר יצא לאור בשנת 2001. האלבום זכה להצלחה מסחרית ברחבי העולם והוציא מתוכו סינגלים שהפכו ללהיטים, בהם: "Get the Party Started", "Don't Let Me Get Me", "Just like a Pill" ו- "Family Portrait".
לינה פרי הייתה שותפה לכתיבת מרבית שירי האלבום ואף התארחה באחד השירים.
ביולי 2006, האלבום הגיע למכירות של 5.3 מיליון עותקים בארצות הברית.
האלבום הגיע בהמשך למכירות של 12 מיליון עותקים, והסינגלים מתוך האלבום מכרו ארבעה מיליון עותקים.
האלבום מוקם במקום ה-94 באנגליה ברשימת הנמכרים ביותר בכל הזמנים כאשר מכר 1,712,173 עותקים.
שלוש גרסאות שונות של האלבום יצא לאורו: המקורית, עריכה מיוחדת שכללה דיסק DVD וגרסת שלישית עם רצועת בונוס- "Catch-22".
נגמ"ש M-113 הוא שמה של משפחת דגמי נגמ"שים בעל יכולת אמפיבית, שפיתחה וייצרה ארצות הברית בשנות ה-60 של המאה ה-20. נגמ"שים אלה הפכו לנפוצים ביותר בעולם.
הנגמ"ש נמצא בשירותן של למעלה מחמישים מדינות עד היום, כולל ארצות הברית וישראל.
ה-M-113 הוא נגמ"ש קל וזול, ומטרתו לשמש כלי תחבורה לחיילים אל שדה הקרב ובחזרה.
כיום נחשב הנגמ"ש לבעל מיגון בלתי מספק: גופו עשוי מאלומיניום על מנת לחסוך במשקל אך הדבר הופך אותו חדיר לנשק נ"ט ואף לתחמושת כללית הנורית ממקלעים כבדים כמו ה-M2 בראונינג.
ה-M-113 נכנס לשירות לראשונה ב-1960 ופותח מנגמ"שי M59 ו-M75 שתוכננה על ידי "Ford and Kaiser Aluminium and Chemical" בסוף שנות החמישים.
זהו רכב זחלי בעל יכולת אמפיביות מול מכשולי מים רדודים, ובעל יכולת תנועה הן על הדרך והן בשטח פתוח.
במשפחת ה-M-113 יש עשרות סוגים בתפקידי לחימה או סיוע ללחימה.
מספר הכלים שיוצרו בדגמים השונים עולה על 80,000.
ה-M-113 היה "מונית הקרב" המודרנית הראשונה, שתוכננה להעביר כוחות חי"ר בשדה הקרב הממוכן.
הנגמ"ש דרש צוות של שניים לתפעולו וחומש במקלע כבד M2 בראונינג כנשק ראשי ובמקלע 7.62 מ"מ כנשק משני.
שלדת ה-M-113 עשויה מאלומיניום המשמש לבניית מטוסי קרב, מתכת חזקה למדי אך קלה בהרבה מפלדה.
מטרת השימוש באלומיניום הייתה הקטנת משקל הכלי, אך הדבר גרם לפגיעה באיכות המיגון.
ה-M-113 הוא רכב קל מאוד (13 טון), דבר המאפשר לו שימוש במנוע דיזל קטן (פחות מ-300 כ"ס) וכן יכולת יבילות אוויר, דבר שהיה חשוב מאוד עבור הכוחות המזוינים של ארצות הברית בגלל פעולותיהם ברחבי העולם.
ההתעקשות על משקל נמוך הפכה את הרכב לפגיע ביותר.
רקטות נ"ט חדרו אותו בקלות והרגו את כל מי שבתוכו, אך גם תחמושת קלה יכלה לחדור את המיגון הבסיסי.
ה-M-113 קנה לו מוניטין גרוע למדי בקרב החיילים האמריקנים שנסעו בו.
חלקם העדיפו לשבת על גג הרכב מבחוץ, כי הם טענו שזו תהיה התאבדות לשבת בפנים.
ה-M-113 עבר מספר שכלולים, האחרון שבהם הוא ה-M-113-A3 שנוספו לו מכל דלק חיצוני משוריין, מנוע וממסרת חזקים יותר וכנים להתקנת שריון נוסף.
הוא שירת במלחמת וייטנאם בצבא ארצות הברית.
הוא שירת גם ב-50 מדינות ובסכסוכים רבים ברחבי העולם.
בשנות ה-70 של המאה ה-20 הצטייד צה"ל בכמות רבה של נגמ"שי M-113 ומאז הוא שירת בכל המלחמות והמבצעים של ישראל כולל במלחמת יום הכיפורים, מבצע שלום הגליל, האינתיפאדה הראשונה, האינתיפאדה השנייה, מלחמת לבנון השנייה, מבצע עופרת יצוקה מבצע צוק איתן ומלחמת חרבות ברזל.
הנגמ"שים הראשונים מדגם זה הגיעו לישראל בשנת 1971 אך רבים מהם הגיעו דווקא במסגרת הרכבת האווירית של אספקה, נשק וציוד שהעבירה ארצות הברית לישראל בזמן מלחמת יום הכיפורים.
הנגמ"ש נועד להחליף את הזחל"מים M-3 הפתוחים למחצה שהושמדו בהמוניהם בקלות רבה על ידי הפגזות ארטילריות ונשק נ"ט של האויב.
ישראל קיבלה בחינם מספר רב של נגמ"שי M-113 ועקב הכמות הרבה של הכלים נהפך לנגמ"ש הראשי של צה"ל.
לאור רמת המיגון הנמוכה של הנגמ"ש הותקנה עליו שכבת שריון נוספת מתוצרת תע"ש, במרחק 250 מ"מ משלדת הנגמ"ש (שיטה זו ידועה כ-Spaced Armor).
מיגון זה נקרא "ויזתא" והוא הותקן על חלק מהנגמ"שים לפני מבצע שלום הגליל, נגמ"ש ממוגן ב"ויזתא" נקרא "זלדה".
ה"ויזתא" אומנם שיפר את שרידות הנגמ"ש אך משקלו גרם לעומס על המנוע והפחית את ניידות הרכב.
ה-M-113 היה בשימוש במבצע שלום הגליל ובאינתיפאדות.
למרות תוספות המיגון, נגמ"שים רבים לא שודרגו ובאופן כללי הדגם נותר פגיע.
חיילי צה"ל נהגו לקרוא לו זיפו בגלל נטייתו להתלקח מפגיעות נשק כבד.
באינתיפאדה השנייה נטלו הנגמ"שים חלק ניכר בלחימה אך שמם נודע לשמצה בעקבות "אסון הנגמ"שים" שהתרחש ב-2004 ברצועת עזה.
האירוע הביא לביקורת רבה על השימוש בנגמ"שים הפגיעים והמיושנים ברצועת עזה ובעקבותיו הוחלט להוציאם מהרצועה ולהשתמש שם רק בנגמ"שים הממוגנים יותר שברשות צה"ל.
כמו כן, הוחלט לפתח סדרה חדשה של נגמ"שים ממוגנים היטב על בסיס תובת טנק המרכבה.
ב-2005 הושק נגמ"ש מרכבה לחי"ר.
כמו כן, צה"ל הזמין 100 יחידות של מיגון L-Vas האמור להקנות ל-M-113 עמידות מסוימת כנגד רקטות נ"ט קלות, כגון RPG-7.
במבצע צוק איתן שהתרחש ברצועת עזה בשנת 2014 נספו שבעה לוחמי צה"ל מחטיבת גולני עקב פגיעת טיל נ"ט בנגמ"ש מדגם M-113. בעקבות האירוע הוחלט להוציא לחלוטין את הנגמ"ש משימוש קרבי, ולהחליפו בנמ"רים, אף שימשיך לשמש את תומכי הלחימה.
גם הוחלט להסב טנקי מרכבה סימן 2 לנגמ"שים שייקראו "אופק", שגם הם יחליפו את ה־M-113. בנוסף, הוחלט למגן את כלל הנמ"רים במערכת מעיל רוח, אך אינו ברור היקף הכלים שימוגנו בפועל.
ב-2022 הוערך מספרם של נגמ"שים אלו בצה"ל ב-5,000 יחידות.
במהלך מלחמת חרבות ברזל צה"ל החל להשתמש בנגמ"שי M-113 נשלטים מרחוק המצוידים בנשק נ"ט ומקלעים.
הם נכנסו לשימוש בין השאר ברפיח וג'באליה.
בנוסף, לעיתים הנגמ"שים עצמם פוצצו בשליטה מרחוק.
M113A2: דגם משופר של הנגמ"ש עם מערכת מיתלים וקירור משופרות, הוספת משדגים למדוכות עשן ושינוי בתצורת מכלי הדלק.
M113A3: דגם משופר המשדרג בעיקר את המיגון של הכלי.
מלבד הדגמים העיקרים של הנגמ"ש ישנם גם גרסאות שונות המבוססות על הכלי המקורי, ביניהם:
M106: נגמ"ש מרגמה (נמר"ש), המכיל בבטן הנגמ"ש מרגמה 81 מ"מ או 120 מ"מ אשר מופעלת מתוך הנגמ"ש.
M163: נגמ"ש נגד מטוסים, בעל תותח נגד מטוסים מסוג M61A1 וולקן.
M548 : נגמ"ש בעל תא מטען אחורי לשם נשיאת תחמושת ארטילרית.
M577 : נגמ"ש פיקוד, הכלי מוגבה יותר בחלקו האחורי ובעל יחידת כוח חשמלית (גנרטור) חיצונית.
M579 - M578: גרסאות חילוץ וטיפול לכוחות שריון.
M901: נגמ"ש נגד טנקים, בעל משגר טילי BGM-71 טאו.
M981: נגמ"ש תצפית קדמית לכוחות ארטילריה.
ה-M-113 נקרא בצה"ל באופן רשמי בשם "ברדלס", אך בקרב חיילי צה"ל מקובלים יותר הכינויי "זלדה" או "הנגמ"ש".
כמו בצבא ארצות הברית, גם ה-M-113 שימש כבסיס למגוון רב של תצורות ורכב קרב:
חובט M-163 ומחבט M-163: תותח נ"מ מתנייע המתבסס על M-163 SPAA האמריקני, שמבוסס על ה-M-113. החובט חמוש בתותח M61A1 וולקן ואילו ה"מחבט", גרסה משופרת של החובט, חמוש גם במשגר טילי סטינגר.
MIM-72 צ'פרל: מערכת טילי קרקע-אוויר מתנייעת המבוססת על תובת ה-M-113.
כיום צה"ל כבר לא משתמש בטילים אלו.
בנגמ"ש כזה הייתה מעלית, שאיפשרה למשגרי הטיל להציץ מעל קו הרכס בעת שיגור הטיל, ולחזור ולהתחבא מאחוריו, אחרי השיגור, מבלי להסיע את כל הנגמ"ש שוב ושוב, קדימה ואחורה, בעלייה ובירידה.
קשת (מרגמה): נגמ"ש M-113 הנושא מרגמה 120 מ"מ תוצרת סולתם.
שילם: מכ"ם הנישא על תובת M-113 פתוחה.
מוגף M-577: רכב מַפִּי"ק ("מרכז פיקוד ירי קדמי") ורכב מנ"א ("מרכז נהול אש") בחיל התותחנים ולוחמה אלקטרונית.
אלפ"א M-548: ("אמצעי לנשיאת פגזים ארטילריים") רכב בעל תא מטען אחורי לשם נשיאת תחמושת ארטילרית (שייך לחיל התותחנים).
טכניקל ופיטר M-579: רכבי חיל חימוש המכילים מכונאי שדה וייעודם חילוץ ותיקון כלי רק"מ פגועים בשדה הקרב.
נגמ"ש קסמ"ן: נגמ"ש M-113 המצויד בתא לוחמים עילי ממוגן (בדומה לנגמחון) ומטרתו בט"ש וטיפול בהפרות סדר בשטחים (קסמ"ן משמעו "קסם המנגינה").
נגמ"ש Urban Fighter: נגמ"ש M-113 המותאם ללחימה בשטח בנוי.
הנגמ"ש מצויד בחלונות מזכוכית משוריינת, כיפה המאפשרת תצפית 360 מעלות, שריון נגד מקלעים כבדים ומיגון כלוב נגד רקטות.
נגמ"ש קלסיקל: נגמ"ש M-113 משופר בעל מיגון ריאקטיבי בחזית ובצידי הכלי, כמו כן שיפורים במערכת הבלימה והתקנת מערכת בלימה מסוג "ג'קו-ברקס" המשתמשת בגזי פליטה חוזרים לבלימת המנוע ורפידות בלם משופרות בעלות מערכת שימון פנימית.
היה נפוץ בשימוש בעיקר בגזרת לבנון בסוף שנות ה-90.
גם בצה"ל שמו לב לבעיית המיגון הדל והחדיר של הנגמ"ש, שאינו מסוגל לעצור נשק נ"ט מודרני (לרבות רקטות נ"ט מדגם RPG-7) ולכן הותקנו עליו תוספי מיגון תוצרת ישראל:
שיפור ל"זלדה" מבחינת חוזק והקטנת משקל, תוצרת רפא"ל.
זלדה 2: חבילת מיגון ריאקטיבי כנגד טילי נ"ט.
L-Vas: חבילת מיגון מודולרי מודרנית תוצרת תע"ש, הכוללת שריון פסיבי מרוכב ומיגון ריאקטיבי.
מיועדת להגדיל את השרידות של ה-M-113 כנגד איומי נ"ט קלים (כגון רקטות נ"ט, מקלעי 20 מ"מ, וטילי נ"ט קלים כמו הסאגר).
לפי הערכות נמצאים בשירות צה"ל כ-10,000 נגמ"שי M-113 על שלל גרסאותיהם ותצורותיהם.
ה-M-113 נמצא בשירות בכל חילות צה"ל הקרביים, כולל חטיבות החי"ר, שריון, תותחנים, הנדסה קרבית ועוד, ובחלק מהחילות הלא קרביים דוגמת חיל החימוש, הרפואה ועוד.
תפקיד ראשי: "מונית לשדה הקרב", הובלת חיילים בבטחה אל שדה הקרב
תפקיד משני: בסיס לרק"מ אחרים
יכולת נשיאת חיילים: שני אנשי צוות ועשרה נוסעים
משקל מקסימלי: מזווד (12 טון), 10.8 טון בלתי מזווד
מהירות בעת חציית מכשולי מים: 9 קמ"ש
מנוע: דיזל שתי פעימות GM6V53 GMC
הילוכים: תוצרת Allison TX 100-1
מזקו"ם: זחל ברוחב 38 ס"מ 64 חוליות בצד ימין 63 משמאל, עם 5 זוגות גלגלי מרכוב/בוגי בקוטר 61 ס"מ בכל צד, 4 בולמי זעזועים ב-A1 שניים מקדימה ומאחורה וב-A2 הוסיפו עוד 2 בולמים מקדימה
חימוש נוסף: משתנה כתלות בדגם.
שריון (הנתונים מתייחסים לגרסה האמריקנית המקורית)
M&M's (אם אנד אמ'ס) הוא מותג ממתקים של חברת מרס.
כל הממתקים ממותג זה הם סוכריות בצבעים שונים, וההבדל ביניהם הוא בתכולתם.
כיום מיוצרים ממתקי M&M's הממולאים בשוקולד, בוטנים, שקדים, חמאת בוטנים, ריבת חלב, פצפוצי אורז, בייגלה ועוד.
על כל ה-M&M's מצוירת האות m, בשיטה הדומה לדפוס אופסט.
M&M's מבוססים על מותג בריטי ותיק יותר, סמארטיז.
במהלך מלחמת האזרחים הספרדית, פגש בנו של מייסד חברת מרס, פורסט מרס, בחיילים שהתלהבו מהממתק הבריטי, בשל העובדה שהסוכר בו הוא מצופה מונע מהשוקולד להידבק לאצבעותיהם.
מרס ושותפו ברוס מורי מחברת הרשי פעלו לרכישת הזכויות על המוצר, והחלו בהכנות לשיווקו בארצות הברית.
מאחר שבארצות הברית כבר היה ממתק בשם "סמארטיז", היה עליהם למצוא שם אחר.
הם בחרו בשם M&M - ראשי התיבות של שמות המשפחה שלהם.
ב-1941 החלה חברת מרס במכירת ה-M&M's הראשונים.
עד מהרה, הפך הממתק למוצר פופולרי ביותר, בעיקר הודות לעובדה שבתקופה זו, בהיעדר אמצעי קירור נפוצים ויעילים, ממתק שוקולד שאינו נמס היווה חידוש.
גם הצבא האמריקאי עמד על יתרון זה של המוצר, והחל לחלק אותו לחייליו במהלך מלחמת העולם השנייה.
בשנת 1948 רכשה חברת מרס את חלקה של חברת הרשי במוצר ושונתה האריזה, מגליל לשקית חומה כפי שהיא נמכרת כיום.
ב-1950 התחילו ליצור על הממתקים את האות m, בתחילה בצבע שחור, וב-1954 החלה חברת מרס לייצר לראשונה גם M&M's ממולאים בבוטנים.
(בעברית:"שוקולד שנמס לך בפה, ולא ביד")
בשנת 1980 החלה מרס לשווק את הממתק גם ב-16 מדינות מחוץ לארצות הברית, ובהן בריטניה, הולנד ומלזיה.
ב-1988 שווקו בהיקף מוגבל M&M's ממולאים בשקדים.
לאור הצלחתם, החלה חברת מרס לייצרם בהיקף מלא בשנת 1992. ב-1990 נוספה הגרסה הממולאת בחמאת בוטנים, וב-1998 בפצפוצי אורז.
מותג M&M's זכה להצלחה גדולה בעולם ובארצות הברית בפרט בין היתר מכיוון שיחידה אחת ערכה ארבע קלוריות בלבד.
ברחבי ארצות הברית הוקמו מספר חנויות M&M's המוכרות סוכריות M&M's מיוחדות במגוון צבעים ותצורות, בנוסף לעשרות מוצרים יומיומיים פשוטים המעוצבים בצורת M&M's או כוללות את סמלי המותג כדוגמת ביגוד, בובות, משחקי וידאו, שעונים מעוררים, ושמיכות פליז.
החנות הגדולה ביותר מסוג זה נמצאת בשדרת הסטריפ בלאס וגאס.
החנות משתרעת על פני ארבע קומות, וכוללת מאות מוצרים ומסלול לילדים.
על בסיס M&M's מיוצרים במאפיות רבות עוגיות, עוגות וגלידות M&M's שמכילות או מצופות בסוכריות.
הממתקים הראשונים יוצרו בשישה צבעים: אדום, כתום, כחול, ירוק, צהוב וחום, כאשר את כולם, בין היתר, ניתן להשיג בחנויות ה-M&M's.
בשנת 2013 נוסף הצבע חום בהיר.
בשנת 1960 שונה צבעם של הממתקים הממולאים בבוטנים, והם יוצרו באדום, צהוב וירוק.
ב-1976 הוחל גם בייצורם של ממתקים כתומים.
בשנת 1976 הפסיקה חברת מרס את ייצורם של ה-M&M's בצבע אדום, בשל חשש שבצבע מאכל אדום יש חומרים מסרטנים.
אף שהחברה השתמשה בצבע מאכל מסוג אחר מזה שלגביו התעורר החשש, היא החליטה להפסיק את הייצור משום שלא רצתה להסתכן בירידה במכירות.
ב-1987, לאחר שהאזהרות נשכחו, חזרה החברה לייצר גם M&M's בצבע אדום.
ב-1993 הזמינה חברת מרס את צרכניה לבחור באיזה צבע נוסף ייוצרו ה-M&M's.
הצרכנים העדיפו את הכחול על פני הסגול והוורוד, וב-1995 החליף צבע זה את החום הבהיר.
ב-2002 נערך משאל צרכנים נוסף, ובו גבר הסגול על הוורוד והטורקיז.
M&M's בצבע זה יוצרו במשך תקופה קצרה בלבד.
בשנת 2004 הממתקים יוצרו בשחור ובלבן, וב-11 במרץ 2004 הם יוצרו שוב בצבעים הרגילים.
במהלך 2007 נמכרו גם סוכריות M&M's בצבע ורוד.
מאז שנת 2003, פועלת החברה בשיתוף קרן סוזן ג`י קומן המסייעת במימון מחקר וחינוך למודעות על סרטן השד.
כל שנה מוציאה החברה מהדורה מיוחדת של שקיות m&m המכילות שוקולד בצבעים ורוד ולבן, כאות למאבק בסרטן השד.
שקיות אלו נמכרות ברשת האינטרנט, וגם בחנויות (בחודשים מסוימים בשנה).
החברה תורמת סכום של 10% מכל שקית שנמכרת לקרן, והגיעה עד היום לסכומים גבוהים.
בישראל נמכרים ארבעה סוגים של השוקולד- החום (העדשים הפשוטות) והצהוב (בוטנים)
החל משנת 2010 החל להימכר גם הכחול (פצפוצי אורז).
החטיף משווק באופן מוגבל ובחנויות מעטות ברחבי הארץ באריזת שקית 250 גרם, ואילו היבואן הרשמי, הדיוטי פרי ג'יימס ריצ'רדסון משווק גם צעצועים, שקיות 750 גרם ומבצע מגוון מבצעים אשר כוללים את השוקולד.
Lyra (תעתיק עברי לַיְרָה או לִירָה, לעיתים נכתב LYRA) היא חברה לייצור כלי כתיבה שנוסדה בגרמניה בשנת 1806. בשנת 2008, לאחר יותר מ-200 שנה בבעלות גרמנית, נמכרה החברה לתאגיד האיטלקי FILA.
החברה עוסקת בייצור של עפרונות צבעוניים, עפרונות גרפיט, עטים, מדגשים, מחקים, סרגלים ואף כלי קוסמטיקה.
מפעל לירה הוקם ונרשם לראשונה למסחר בשנת 1806, על ידי יוהאן פרישס (Johann Froescheis), כמפעל לייצור עפרונות.
הוא עבר לייצור המוני רק בשנת 1848, תחת ניהולו של גאורג א.
המותג לירה נרשם כסימן מסחרי רק בשנת 1868, כשישים שנה לאחר הקמת המפעל.
בשנת 1900 הספק המפעל היה 53 מיליון עפרונות בשנה, כשעל רחבת הייצור רק 500 עובדים.
כשנתיים לאחר מכן יוהאן גראסר (Joanne Grasser) לקח שליטה על ניהול המפעל, לאחר 24 שנים של שותפות.
ב-1927 הוא הוחלף בד"ר וילהלם קרפר (Wilhelm Koerper).
המפעל נהרס כמעט עד היסוד בהפצצה האווירית במלחמת העולם השנייה, ובשנת 1945 החלה בנייתו מחדש.
ב-1984 המפעל עובר להנהלה חדשה שוב, ומקים סניף של המפעל בצרפת, תחת השם LYRA France.
ב-1991 מתווסף מפעל נוסף בבריטניה, LYRA UK.
בשנת 2002 מגיעה לירה לארצות הברית ומקימה את LYRA USA.
ב-2005 מתחלפת ההנהלה שוב לידי אנדראס בלאול וקלאוס אלסאסר, שמוכרים את החברה בשנת 2008 לידי התאגיד המשפחתי FILA, המבוסס באיטליה.
במהלך קיומה של לירה, החברה התבססה בגרמניה מעל 200 שנה ונוהלה בידי גרמנים.
בכך, היא אחת מהחברות הוותיקות ביותר בגרמניה, קרובה לFaber-Castell.
ללירה קו מוצרים גדול המקיף כלי כתיבה, איפור, חומר פולימרי, תיקים, ציוד אמנות ועוד.
בין המותגים הבולטים ניתן לרשום את:
REMBRANDT ART DESIGN - עפרונות גרפיט לרישום
COLOR-GIANT - עפרונות צבעוניים לגיל בית הספר, עם ליבה בקוטר 6 מ"מ
בישראל נמכרים מוצרי החברה בחנויות כלי כתיבה רבות, ובחנויות ספורות לציוד אמנות, לרוב כתחליף לסדרת העפרונות של Faber-Castell.
לינדסי אן ווי הידועה בשם לין Z היא בסיסטית בלהקה האמריקאית Mindless Self Indulgence.
היא עברה לקונטיקט בגיל 5. בגיל 17 עזבה לינדסי את הבית ועברה לברוקלין, ניו יורק, שם היא למדה במכון פראט אמנות ואילוסטרציה.
לינדסי עבדה אז כאמנית חלון ראווה ושימשה כ"עוזרת ציור" לרון אינגליש בניו יורק.
יצירות האמנות שלה כבר מאז הוצגו בתוכניתו של CBGB ה-32 שנה לאמנות, תחת הכותרת 'האנג' ו'דראו': תערוכה קבוצתית בנסיעות.
לינדסי ניגנה בלהקה ששימשה חימום ללהקה דולי פרטון.
לינדסי נבחנה להחליף את הבסיסטית של הלהקה, ונסה, וצלחה את המבחן.
יחד עם האמן ג'ורדן היילי, לינדסי תרמה רבות ליצירות האמנות בתקליטור You'll Rebel To Anything.
ב-13 בנובמבר 2010, היא הציגה את יצירות האמנות שלה תחת הכותרת "שקט" בגלריה למדע הכהה עם תערוכה משותפת בשם "חייך גם אם זה כואב".
ב-11 בדצמבר 2010, הושק אתר המציע גלריה של יצירות האמנות שלה.
כמו כן, היא גם תרמה לתערוכת סאות' פארק- 15 שנה באמנות האופרה בגלריה בניו יורק.
הנוכחות של לינדסי על הבמה היא פעילה מאוד: היא נעה ללא הרף.
היא נוהגת לעקל את הגב האחורי שלה במהלך ההופעות.
בשנת 2002 אושפזה לינדסי בבית חולים עם ריאות שקרסו, אך זה לא מנע ממנה את האנרגיות בהופעות.
לינדסי לובשת לעיתים קרובות להופעות מדים של תלמידת בית ספר פרטי, יחד עם הסגנון האישי שלה.
ב-3 ספטמבר 2007, התחתנה לינדסי עם ג'רארד ויי, הסולן של מיי כמיקל רומאנס, ולהם נולדה ילדה בשם בנדיט לי ווי.
Lyla (מעברית: לילה) הוא האלבום החמישי של אבישי כהן, שיצא בספטמבר 2003 בהוצאת רזדאז רקורדז בניו יורק, ארצות הברית.
רזדאז רקורדז היא חברת תקליטים שהוקמה על ידי אבישי כהן עם מנהלו האישי, ריי ג'פורד, ב-2002. Lyla הוא אלבום הבכורה של הוצאה זו.
ארבעת אלבומיו הקודמים הוצאו לאור על ידי חברת התקליטים Stretch Records בבעלות צ'יק קוריאה, שאיתו עבד כהן מאז 1996.
כהן תיאר את Lyla כ"מחקר בגילוי עצמי והגשמה עצמית".
כתוצאה מכך, האלבום ניכר בסוגתו המגוונת, ובצאתו נחשב לאקלקטי ביותר באלבומיו של אבישי כהן.
כמו אלבומו הקודם Unity, גם Lyla נעדר מאפיינים מזרח-תיכוניים, קו המאפיין את מרבית עבודותיו של כהן (בשלושת אלבומיו הראשונים וברבים מאלבומיו הבאים).
הנעימות הולחנו כולן על ידי כהן, פרט לשלוש גרסאות כיסוי: ביצועים אינסטרומנטליים לשירים Come Together (1969) של הביטלס ו-The Watcher (2001) של Dr.
Dre, וכיסוי ליצירה Eternal Child (1988) מאת צ'יק קוריאה, שאותה מבצע כהן עם קוריאה בדואט לקונטרבס ולפסנתר.
אבישי כהן – קונטרבס, גיטרת בס, פסנתר, פסנתר חשמלי (Wurlitzer, Fender Rhodes), סינתיסייזר, שירה
יגיל ברס (Yagil Baras) – קונטרבס, גיטרת בס
יוסבני טרי (Yosvany Terry) – סקסופון אלטו, צֵ'קֵרֶה
אבי ליבוביץ' – טרומבון, חליל
דיאגו אורקולה (Diego Urcola) – חצוצרה, פלוגלהורן
אלכס נוריס (Alex Norris) – חצוצרה, פלגהורן
אריק מקפרסון (Eric McPherson) – תופים
ברני קירש (Bernie Kirsh) – שירה
ג'ף טיילור (Jeff Taylor) – שירה
צ'יק קוריאה (Chick Corea) – פסנתר
Lynx הוא דפדפן מבוסס טקסט, בעל גמישות תכונות רבה, המותאם לשימוש במסופים, התומכים בסמן עכבר על פני תאי התווים.
נכון לשנת 2015 הוא הדפדפן הישן ביותר שבשימוש כללי, ובפיתוח, שהחל בשנת 1992. הרווח המשמעותי בשימוש בדפדפן הוא במהירות הגלישה, והוא ניכר במיוחד בשימוש ברוחב פס קטן, או במחשבים ישנים המתקשים לעבד תוכן גרפי.
גלישה ב-Lynx מורכבת מהדגשת הקישור הרצוי ושימוש במקשי המקלדת, או ממספור כל הקישורים בדף מסוים והקלדת מספר הקישור הרצוי.
הגרסה הנוכחית תומכת ב-TLS ובתכונות HTML רבות.
טבלאות נוצרות על ידי שימוש ברווחים, ומסגרות מזוהות על ידי שמות ויכולות להיפתח כדף נפרד.
Lynx אינו יכול באופן מובנה, להציג תוכן ברשת שאינו טקסטואלי, כמו וידאו ותמונות, אבל הוא יכול להריץ תוכנות חיצוניות, כמו של הצגת תמונות, ונגן מדיה כדי לטפל בתוכן הרצוי.
שלא כמו בדפדפנים רבים Lynx אינו תומך בג'אווה סקריפט ובאדובי פלאש הנדרשים לפעילותם התקינה של אתרים מסוימים.
תנועת 19 באפריל (בספרדית: Movimiento 19 de Abril) או M-19 הייתה תנועת גרילה קולומביאנית שפעלה בשנים 1970-1990, תקופת מלחמת האזרחים בקולומביה.
לאחר פירוקה היא שולבה במערכת הפוליטית של קולומביה בתור המפלגה הדמוקרטית של M-19.
מקור התנועה הוא בזיוף-לכאורה של בחירות 19 באפריל 1970, בהן נמנע הניצחון של מפלגת השמאל ANAPO.
מטרת העל של התנועה הייתה לפתח את הדמוקרטיה בקולומביה, והיא קיבלה השראה מארגוני גרילה אחרים באמריקה הדרומית.
גוסטבו פטרו, הנשיא ה-34 של קולומביה, המכהן בתפקיד מאז אוגוסט 2022, היה חבר התנועה כאשר היה בן 17.
היסטוריית התנועה מתחלקת לשני חלקים: הראשון הוא הניסיון הכושל למהפכה חמושה בתחילת שנות ה-80, והשני הוא ההשתלבות בחיים הפוליטיים ובחברה האזרחית בסוף שנות ה-80 עד תחילת שנות ה-90.
אחת הפעולות המפורסמות של התנועה היא גנבת חרבו של סימון בוליבר ממוזיאון ב-1974, אירוע שהתנועה טענה כי מסמל התקוממות עממית נגד המשטר הבלתי-צודק.
אירוע משמעותי נוסף התרחש ב-1979, ובו התנועה חפרה מנהרה לתוך מחסן נשק של הצבא הקולומביאני והשתלטה על כ-5,000 כלי נשק.
בפברואר 1976 התנועה חטפה את מנהיג האיגוד חוזה רקל מרסדו, שהיה נשיא קונפדרציית העובדים של קולומביה, והוציאה אותו להורג באשמת שיתוף פעולה עם ה־CIA ולקיחת שוחד.
ב-1980 התנועה צרה על השגרירות הדומיניקנית בקולומביה, והחזיקה שגרירים ממדינות שונות כבני-ערובה.
במשא ומתן שערכה עם ממשלת קולומביה הסכימו בסופו של דבר לשחרר את בני-הערובה והחוטפים הוגלו לקובה.
ישנן השערות על כך שהממשלה שילמה דמי כופר בגובה 1-2.5 מיליון דולר בתמורה לשחרור בני-הערובה.
במחצית הראשונה של שנות ה-80 הציע חיימה בטמן קאיון, מנהיג רם-דרג ב־M-19, שתיערך פגישה בפנמה עם ממשלת קולומביה על מנת לפתור את הסכסוך, אך הוא נהרג בתאונת מטוס בדרכו לפנמה ב-1983 ובשל כך הושהה התהליך.
התנועה חזרה לפעילות החמושה, וב-1985 צרה על ארמון הצדק (בו יושב בית המשפט העליון של קולומביה) בבוגוטה, ולקחה כ-300 עורכי דין ושופטים כבני-ערובה, כשדרשו שהנשיא המכהן בליסריו בטנקור יישפט על בגידה במדינה.
הצבא הקולומביאני הקיף את המורדים, ולאחר ניסיונות כושלים למשא ומתן קיבל הצבא אישור לנהל את האירוע.
כוחות הצבא פתחו באש לכיוון המורדים וכתוצאה מכך החל לעלות המבנה באש, וכ-100 אנשים נהרגו בתקרית, ביניהם 11 מתוך 21 שופטי בית המשפט העליון.
מסמכים משפטיים חשובים רבים הושמדו.
ישנן טענות שמאחורי הפעולה עמד ברון הסמים פבלו אסקובר במטרה להיפטר ממסמכים שנגעו לחקירות פליליות נגדו, אך הממשלה הקימה ועדה שבחנה זאת ומסקנותיה שללו את הקשר בין אסקובר לפעולה, אם כי קביעה זו אינה מהווה הוכחה לכאן ולכאן.
בשל הבידוד הבינלאומי שסבלה ממנו, חברי התנועה הבינו שאינם יכולים להמשיך במאבק האלים.
לאחר משא ומתן עם הממשלה הסכימה התנועה להניח את נשקה, קיבלה חנינה כוללת והפכה למפלגה פוליטית בסוף שנות ה-80. המפלגה הודיעה על סיום המאבק החמוש, והחזירה את חרבו של סימון בוליבר כדי לסמל את הרצון להשתלב בחברה ולוותר על האלימות.
Lyudi Invalidy הוא אלבום האולפן השני ברוסית של הצמד זמרות הפופ הרוסיות ט.א.ט.ו..
האלבום יצא לאור ב-21 באוקטובר 2005, על ידי חברת התקליטים אינטרסקופ רקורדס רוסיה.
"Люди-инвалиды" - יצא לאור ב-12 באוקטובר 2005, כסינגל הראשון מתוך האלבום.
עם יציאתו, נכנס השיר אל המקום ה-63 במצעד הטופ 100 ברוסיה.
Lynx Edicions היא חברת הוצאה לאור ספרדית, המתמחה באורניתולוגיה וידיעת הטבע.
החברה פרסמה את ספר הלימוד של ציפורי העולם , סדרת ספרים שהיא הפרסום המקיף הראשון שמתעד מחלקת בעלי חיים שלמה והקימה את מאגר Internet Bird Collection, שהוא בין מאגרי המידע המקיפים ביותר העוסקים בציפורים באינטרנט.
החברה הוקמה בשנת 1989 בברצלונה, ובשנת 1992 פורסם הכרך הראשון של ספר ציפורי העולם.
החברה פרסמה ספרים נוספים ובהם ספר הלימוד של היונקים בעולם, מיזם רחב היקף שאיסוף המידע בו החל בשנת 2009; מדריכי שדה לציפורים באזורים שונים (החל משנת 2018); ו"ציפורי דרום אסיה: מדריך ריפלי" , שפורסם בשיתוף עם מוסד סמית'סוניאן.
ספר הלימוד של עופות העולם
מייסדי החברה, ז'וזף דל חויו, רופא קטלוני שהתמחה ברפואת כפרים וחברו ג'ורדי סרגטל, שאפו להקים מיזם שיקיף את כל ציפורי העולם.
את המימון הראשוני העניקו היזם ועורך הדין רמון מסקורט והאורניתולוג והבלשן אנדי אליוט.
כרך הסדרה הראשון פורסם ב-1992 ונקרא "יען עד ברווזים".
ספרי הסדרה פורסמו לאורך השנים עד השלמת הסדרה בדצמבר 2011, כאשר יצא הכרך האחרון - "קרדינליים עד פזאיים", הכרך ה-16 שעסק בציפורי שיר.
ספרי הסדרה מחולקים למשפחות כשבכל כרך מופיעה הקדמה נרחבת הסוקרת את אותה המשפחה ואת תכונותיה: טקסונומיה, תת-מינים, סביבת מחיה, מזון, רבייה, מצב שימור וכו'.
בכל ספר, מלבד הראשון והשני, נכלל מאמר בנושא אורניתולוגי ספציפי.
את הספרים חיברו למעלה מ-200 מומחים ואיירו מעל 35 מאיירים מ-40 מדינות, כמו כן השתתפו גם 834 צלמים.
הספרים גדולים, ומידותיהם מגיעות ל-32 סנטימטרים על 25 סנטימטרים.
משקל ספר בודד הוא כ-4.5 קילוגרמים.
3 ספרים משלימים נוספים פורסמו החל משנת 2013. הראשון עסק בסיווגי הקבוצות ובהיסטוריית ארגון BirdLife International, הארגון הגדול בעולם לחקר ושימור עופות.
שני הספרים הנוספים פורסמו בשנת 2014 ו-2016, והכילו את רשימת המינים המלאה שחולקה לציפורי שיר ועופות אחרים כולל אלו שנכחדו מאז שנת 1500.
ספרי הסדרה זכו בפרסים מטעם מגזינים מובילים בתחום הצפרות, ובהם Birdwatch ו-British Birds.
בשנת 2002, כהשלמה לספר העופות המודפס ובמטרה להרחיב את הידע על הפאונה העולמית, הקימה Lynx Edicions את "אוסף העופות באינטרנט" (IBC - Internet Bird Collection).
האתר מכיל מאגר אורקולי חופשי לשימוש, המאגד מידע ותמונות של עופות העולם ומאפשר פרסום של סרטונים, תמונות והקלטות המדגימות תכונות ביולוגיות שונות מכל מין (למשל תת-מין, פלומה, האכלה, גידול וכו').
המאגר פועל ללא מטרות רווח ונתמך על ידי יותר ממאה תורמים ברחבי העולם.
ספר היונקים הוא סדרת ספרים שפרסומה החל בשנת 2009 והסתיים בשנת 2019 עם צאת הכרך התשיעי.
כל כרך עוסק במשפחת יונקים אחרת ומכיל הקדמה מקיפה הסוקרת את המשפחה כולל מפת תפוצה עולמית וסדרת איורים.
העורכים הראשיים הם ראסל מיטרמייר ודון אי.
הספר הראשון שעוסק במחלקת אוכלי בשר, מכסה 13 משפחות, וכולל בין השאר התייח סות לטקסונומיה, סביבה, התנהגות ומצב שימור של 245 מינים שונים.
בספטמבר 2020, יצאו לאור שני ספרים המקיפים את רשימת כל המינים כולל עדכונים לגבי טקסונומיה, מצב שימור ומפת תפוצה.
הספרים כוללים מידע על 167 משפחות וכ-6,500 מינים שונים.
ציפורי דרום אסיה: מדריך ריפלי
מהדורת כיס בשני כרכים בהוצאת החברה ומכון סמית'סוניאן מאת והחוקר ג'ון ס' אנדרטון, שגם אייר 69 מתוך 180 האיורים בספר ואת איורי הכריכה.
הסדרה הופצה בשתי מהדורות: הראשונה בשנת 2005 ובמהדורה נוספת בשנת 2012 ובה נסקרים מיני הציפורים בדרום אסיה.
הסדרה מכסה מבחינה גאוגרפית את הודו, בנגלדש, פקיסטן, סרי לנקה ועוד.
בספרים נסקרים 1508 מינים (מתוכם 85 היפותטיים ו-67 "אפשריים").
המחברים ביססו את הספרים על ממצאים מוזיאוניים ובהם פוחלצים, מאובנים, שלדים, תמונות ומודלים.
M&M's נשיאותי הן חפיסות של M&M's בצבעי דגל ארצות הברית הניתנות לאורחי נשיא ארצות הברית על סיפון אייר פורס 1 ובאתרים והקשרים נוספים הקשורים לנשיא ארצות הברית.
הן נוצרו לראשונה בשנת 1988 והיו אמורות להחליף את חפיסות הסיגריות שניתנו כמזכרת הסטנדרטית לאורחי הנשיא.
החפיסות, בגודל של חבילת סיגריות, נושאות את חותם נשיא ארצות הברית ואת חתימתו של הנשיא המכהן על צידן האחד, ובצידן השני מופיעה דמות מואנשת של סוכריית M&M's האוחזת בדגל ארצות הברית.
בזמן נשיאותו של ג'ון פ.
קנדי, אורחים ועיתונאים שטסו באייר פורס 1 קיבלו חפיסות של 20 סיגריות בקופסה הנושאת את החותם הנשיאותי וחתימתו של הנשיא המכהן, יחד עם חפיסת גפרורים.
בכך נוצרה מסורת שאורחים באייר פורס 1 מקבלים מזכרת מהטיסה שלהם.
אולם כחלק ממסע הפרסום של הנשיא רונלד רייגן נגד סמים, הוחלפו רוב הסיגריות בצנצנות של ג'לי בלי.
בנוסף לכך, בהוראת הגברת הראשונה, ננסי רייגן, נאסר על עישון באייר פורס 1 וחפיסות של M&M's החליפו סיגריות כתשורה המסורתית לאורחים במתקנים נשיאותיים.
דובר הבית הלבן הצהיר כי השינוי נעשה בגלל חששות בריאותיים סביב סיגריות, וכי ממתקים מתאימים יותר למזכרת.
בשנת 1988, לקראת מסע פסגה של הנשיא רייגן למוסקבה, כתב הנשיא רייגן לחברת מרס וביקש אספקה של חפיסות של M&M's מותאמות שישמשו כתשורה של הנשיא בפסגת מוסקבה ובפגישתו עם מזכ"ל המפלגה הקומוניסטית בברית המועצות, מיכאיל גורבצ'וב.
הגברת הראשונה, ננסי רייגן, העניקה חפיסות אלו לילדים רוסים במהלך הפסגה.
לאחר מכן הפכו סוכריות ה-M&M's לממתק הרשמי של הבית הלבן.
הנשיא ג'ורג בוש האב המשיך את מסורתו החדשה של רייגן ואף אפשר לסגל הבית הלבן להעניק אף הם חפיסות של M&M's.
הבא אחריו, הנשיא ביל קלינטון, שינה את האריזה כך שתכלול את חתימתו של הנשיא המכהן מתחת לחותם הנשיאותי.
הנשיא ברק אובמה המשיך אף הוא לחלק חפיסות של M&M's על אף שנראה שסוכריות אלו לא היו לטעמו.
אובמה גם נהג לחלק חפיסות אלו לילדים שהגיעו לבית הלבן בליל כל הקדושים, יחד עם פירות יבשים אותם חילקה הגברת הראשונה מישל אובמה.
בשנת 2014 הציע ראש ממשלת ספרד מריאנו רחוי לנשיא אובמה מהדורות פקסמיליה של שלוש יצירות היסטוריות בנות מאות שנים.
בתמורה העניק הנשיא אובאמה כמה חפיסות נשיאותיות של M&M's.
בעיתונות הספרדית נתפסה התשורה כלא שוויונית ועוררה ביקורת כלפי הנשיא.
בינואר 2017, בטיסתו הראשונה של הנשיא דונלד טראמפ על סיפון אייר פורס 1, הוענקו חפיסות לא חתומות של M&M's מכיוון שאלה עם חתימתו של טראמפ טרם סופקו.
אולם כבר במאי 2017 חולקו חפיסות הנושאות את חתימתו של הנשיא טראמפ.
סאצ'י גרופ) היא חברה בריטית בתחום הפרסום.
היא הוקמה בלונדון בשנת 1995 בעקבות פרישת האחים סאצ'י מ-Saatchi & Saatchi.
החברה נרשמה למסחר בבורסה לניירות ערך בלונדון.
נכון לשנת 2020 החברה פעלת ב-24 מדינות עם מרכזים אזוריים בלונדון, ניו יורק, מילאנו, קייפטאון וסידני.
החברה הוקמה על ידי האחים מוריס וצ'ארלס סאצ'י בשנת 1995 כאשר הם פרשו מ-Saatchi & Saatchi ביחד עם מספר עובדים.
מספר לקוחות משמעותיים עברו לחברה החדשה והיא זכתה במכרז בחוזה עם בריטיש איירוויז.
בהמשך היא חתמה חוזה עם המפלגה השמרנית של בריטניה.
בשנת 1996 היו לחברה משרדים במספר ערים בעולם.
בשנת 1999 הקמה חברה בת, eMCSaatchi, המספקת שירותי פרסום בתחום האינטרנט והמסחר האלקטרוני ללקוחותיה.
בשנת 2015 הוקם משרד בתל אביב ובראשו הועמד אלון הוכדורף שבעבר עבד ב-Saatchi & Saatchi בלונדון.
בשנת 2019 התגלו אי-דיוקים במסמכים פיננסיים של החברה.
ההערכה הייתה שמדובר בסכום של כ-6.4 מיליון פאונד.
משרד רואי החשבון פרייס ווטרהאוס קופרס נשכר לבדוק את החשדות.
בדצמבר 2019 הדירקטוריון הודיע שמדובר בסכום של 11.6 מיליון פאונד.
בעקבות המשבר מייסדי החברה פרשו ממנה.
בינואר 2021 מורי מקלנן מונה למנכ"ל חדש של החברה.
הוא הכריז על שינויים ארגוניים ותרבותיים בחברה.
בעקבות תוצאות חיוביות מניית החברה קפצה מ-90 פני ל-150 במרץ 2021.
במאי 2022 פורסם שחברה תירכש על ידי Next Fifteen Communications Group תמורת 387 מיליון דולר.
בתקופת פעילותה החברה זכתה בפרסים רבים בתחום הפרסום.
לולו הוא שם הבמה של הזמרת והמוזיקאית הקנדית-יהודייה לורן מנדל.
בשנת 2018 היא החלה לצבור פופולריות בפלטפורמות הטיקטוק והיוטיוב בהן ביצעה גרסאות משלה ללהיטים מוזיקליים מוכרים.
עמוד היוטיוב שלה צבר כמעט 3 מיליון צפיות באופן עצמאי וב-2019 היא שחררה EP בכורה בשם "Sweater Collection".
לולו זכתה לביקורות חיוביות ממגזינים נחשבים דוגמת Alternative Press ו-American Songwriter, ומגזין פיפל אף כלל אותה ברשימת "המוזיקאים העולים והמבטיחים" של שנת 2020.
בפברואר 2021 חתמה על חוזה עם חברת התקליטים האמריקאית APG, אולם באוקטובר של אותה שנה עזב את APG וחתמה על חוזה עם חברה אחרת - Hopeless Records, המתמחה במוזיקת פופ פאנק.
היא גם שחררה 2 מיני-אלבומים - "overkill" ב-2021 ו-"debbie downer" ב-2022. לולו חיממה להקות דוגמת New Found Glory ו-3OH!3. בסוף שנת 2022 הוציאה יחד עם להקת סימפל פלאן חידוש ללהיטם "I'm Just A Kid".
אלבום הבכורה שלה, "falling for robots and wishing i was one", יצא ביוני 2024. בספטמבר של אותה שנה ביצעה גרסת כיסוי ל-"Let It Go" מסרט האנימציה לשבור את הקרח כחלק מאלבום מיוחד בשם "A Whole New Sound" בו מבצעים אמנים שונים להיטים מוכרים מסרטי דיסני בגרסאות פופ פאנק מחודשות.
באוקטובר ונובמבר יצאה לסיבוב הופעות עצמאי ראשון באירופה שלאחר מכן גם המשיך בצפון אמריקה.
M100 (מ־Messier 100, נקראת גם NGC 4321) היא גלקסיה ספירלית הנמצאת במרחק של כ־56 מיליון שנות אור מכדור הארץ בקבוצת הכוכבים שערות ברניקי.
גלקסיה זו היא אחת מהגלקסיות הבהירות ביותר שבצביר הבתולה ונמצאת בחלקו הצפוני, שגולש לתחומי הקבוצה השכנה – שערות ברניקי.
זוהי אחת מהגלקסיות הרחוקות ביותר שבהן נמדדו בדייקנות משתנים קפאידיים, ועובדה זו הקנתה לה תפקיד חשוב ביצירת הפרדוקס־לכאורה, שלפיו ישנם כוכבים שגילם עולה על גיל היקום.
M100 התגלתה ב־15 במרץ 1781 על ידי עוזרו של שארל מסיה, האסטרונום הצרפתי פייר מאשן, שבאותו לילה גילה גם את M98 ואת M99 הסמוכות.
מאשן דיווח על תגליתו למסיה, שצפה בהן ב־13 באפריל וצירף אותן לקטלוג מסיה.
M100 תוארה על ידיו כ"ערפילית ללא כוכבים עם בהירות דומה לשל M99 על האוזן של הבתולה.
הוא ציין ששלוש הגלקסיות שגילה מאשן קשות לצפייה בשל עמימותן ושניתן לראותן רק כשמזג האוויר טוב וכשהן גבוהות בשמים.
ויליאם הרשל תיאר אותה כערפילית גדולה שבמרכזה צביר כוכבים.
ג'ון הרשל צפה בה בשנת 1826 ותיאר אותה כערפילית גדולה שבהירותה גדלה בפתאומיות במרכזה.
בשנת 1832 הוא ציין שהיא בהירה למדי, עגולה אך אינה מרשימה במיוחד.
בשנת 1850 פרסם ויליאם פרסונס רשימה של 14 ערפיליות בעלות צורה ספירלית וביניהן גם M100.
נכון לשנת 2009, נצפו ב־M100 חמש סופרנובות: SN 1901B, SN 1959E, ו־SN 2006X היו סופרנובות מסוג I, שהגיעו בשיאן לבהירות נראית מדרגות 15–17, SN 1914A שלא ידוע מאיזה סוג היא הגיעה לבהירות מדרגה 15 ו־SN 1979C הייתה סופרנובה מסוג II שבהירותה הגיעה בשיאה לדרגה 11.6.
M100 נמצאת בחלקו הצפון־מערבי של צביר הבתולה והיא מהגלקסיות הבהירות שבו.
עם דרגת בהירות נראית 9.3 היא ניתנת לצפייה באמצעות משקפת כשתנאי הצפייה טובים או באמצעות טלסקופ חובבים וקל לאתרה כ־1.9 מעלות קשת מצפון־מזרח לכוכב 6 בשערות ברניקי, שבהירותו הנראית היא מדרגה 5, וכ־8.25 מעלות ממזרח־צפון־מזרח לדנבולה.
NGC 4350 נמצאת כ-0.9 מעלה מצפון-צפון-מזרח ל־M100, M99 נמצאת כ־1.7 מעלות מדרום־מערב לה, NGC 4450 נמצאת כ-1.8 מעלות מצפון-מזרח לה ו־M98 נמצאת כ־2.4 מעלות ממערב־דרום־מערב לה.
כ־2.4 מעלות מצפון-צפון-מזרח ל־M100 נמצאות M85 ו-NGC 4394 הצמודה אליה, כ-2.6 מעלות מצפון לה נמצאת NGC 4293, M88 נמצאת כ־2.6 מעלות מדרום־מזרח לה ו־M91 נמצאת כ־3.3 מעלות ממזרח־דרום־מזרח לה, כולן גם כן גלקסיות השייכות לצביר הבתולה.
המרחק אל M100 נמדד באמצעות זיהוי של 20 משתנים קפאידיים באמצעות טלסקופ החלל האבל.
הבהירות המוחלטת שלהם חושבה ממחזורי ההשתנות של אורם ובאופן זה נקבע שהמרחק אל M100 הוא 56±6 מיליון שנות אור.
מישור הדיסקה של M100 כמעט ניצב לקו הראייה אליה כך שהיא נראית כמעט מעגלית עם קוטר זוויתי של כ־7.4 דקות קשת, השקול לקוטר של כ־120,000 שנות אור.
מסתה של M100 מוערכת בכ־ מסות שמש, כ־40% ממסת שביל החלב.
לגלקסיה שתי זרועות עיקריות, הדוקות קרוב למרכז ונפתחות כאשר הן מתרחקות ממנו.
בין הזרועות העיקריות יש מספר זרועות משנה קצרות.
לזרועות צבע כחלחל המראה על נוכחות של כוכבים צעירים וחמים מאוד שנוצרו במאות מיליוני השנים האחרונות, בעיקר בחלקן הפנימי של הזרועות.
ל־M100 יש שלוש גלקסיות לווייניות הנמצאות במרחק זוויתי של כ־10 דקות קשת ממנה: NGC 4328 ממזרח, NGC 4323 מצפון ו־NGC 4322 מצפון־מזרח.
עם בהירות נראית סביב דרגה 14, נדרש טלסקופ מקצועי על מנת להבחין בשלושתן.
M109 (מ-Messier 109 או NGC 3992) היא גלקסיית מוט ספירלית הנמצאת במרחק של כ-45 מיליון שנות אור מכדור הארץ בקבוצת הכוכבים הדובה הגדולה.
היא הוספה לקטלוג מסיה רק בשנת 1953, 172 שנים אחרי גילוייה, על ידי האסטרונום פייר משן.
ב-12 במרץ 1781 צפה עוזרו של שארל מסיה, האסטרונום הצרפתי פייר משן, בערפילית ליד הכוכב פקדא ודיווח על כך למסיה.
מסיה צפה בה ככל הנראה ב-24 במרץ כאשר צפה בערפילית הינשוף (M97) וב-M108, אך הוסיף לקטלוג רק את M97 וציין לגבי M109 שהיא התגלתה על ידי משן ושהיא נמצאת באותה עלייה ישרה כמו פקדא ומעלה אחת דרומה.
מסיבה לא ידועה מסיה חישב את מיקומה המדויק של M109 רק אחרי פרסום הקטלוג ולכן היא לא נכללה בו, אך מסיה רשם את הקואורדינטות שלה על גבי עותק פרטי של הקטלוג.
הקואורדינטות שמסיה רשם לא תואמות את המיקום של הערפילית כפי שתואר על ידי מאשן, כך שככל הנראה מאשן ומסיה לא צפו באותו העצם.
במכתב ששלח מאשן בשנת 1783 ליוהאן ברנולי השלישי הוא סיפר על גילויה של M109, וציין את מיקומה בסמוך לפקדא, אך ככל הנראה העצם שבו צפה הוא הגלקסיה NGC 3953 הסמוכה שנמצאת כמעלה ושליש דרומית לפקדא.
(γ בדובה הגדולה) ויליאם הרשל צפה בגלקסיה ב-12 באפריל 1789 בלי שידע על גילויה המוקדם יותר על ידי מסיה, ותיאר אותה כבהירה למדי, מאורכת בכיוון צפון-דרום ושמרכזה בהיר יותר משוליה ויש לה שתי זרועות חיוורות.
ג'ון הרשל צפה בה בשנת 1831 ותיאר אותה כערפילית בהירה וגדולה ועם מרכז שנעשה בהיר בפתאומיות.
רק ב-1953 גילה אוון גינגריץ' את הזהות של הקואורדינטות שרשם מסיה ושל המיקום של NGC 3992 והוסיף את M109 לקטלוג מסיה.
עד היום נצפתה ב-M109 סופרנובה אחת, SN 1956A, מסוג I שהגיעה לדרגת בהירות 13.
M109 נמצאת כ-40 דקות קשת ממזרח-דרום-מזרח לכוכב פקדא וכ-4.5 מעלות מדרום-מערב לכוכב מגרז.
עם בהירות נראית מדרגה 9.8 קשה לצפות בה באמצעות משקפת ונדרשת משקפת איכותית ותנאי תצפית מיטביים על מנת להבחין בה.
בטלסקופ חובבים קל לאתר אותה אבל למעשה ניתן לראות רק את מרכזה הבהיר.
נחוץ צילום ארוך חשיפה כדי לראות את המוט המרכזי ואת זרועותיה שחיוורים בהרבה ממרכזה.
במרחק של כ-1.2 מעלות מדרום-דרום-מזרח ל-M109 נמצאת NGC 3953 שלה דרגת בהירות דומה לשל M109 ושאותה ככל הנראה גילה פייר מאשן, כ-6.5 מעלות בכיוון מערב-צפון-מערב ל-M109 נמצאת ערפילית הינשוף וכ-7 מעלות מדרום-דרום-מזרח לה נמצאת M106.
מישור הדיסקה של M109 נטוי ב-33 מעלות לקו הראייה אליה כך שהיא נראית אליפטית.
אורכה הזוויתי הוא כ-7.6 דקות קשת שממרחק של 45 מיליון שנות אור שקול לקוטר של כ-100,000 שנות אור.
מהירות הסיבוב של החומר בשוליה היא כ-260 קילומטר בשנייה כך שניתן להעריך את מסתה בכ- מסות שמש.
מסת המימן הנייטרלי שבה מוערכת בכ- מסות שמש.
את M109 מקיפות לפחות שלוש גלקסיות לווייניות, אך בהירותן קטנה בהרבה ונדרש טלסקופ מקצועי על מנת להבחין בהן.
M-84 הוא גרסת הייצור היוגוסלבית לטנק ה-T-72M1 הסובייטי, אשר נכנס לראשונה לשירות פעיל בשנת 1984 (ומכאן שמו).
הטנק שומר על מאפייני קודמו ואף כולל מספר שיפורים:
נטען כי לטנק מיגון פאסיבי משופר.
ממש כמו ב-T-72, גם לטנק זה מוצעת חבילת שדרוג, המיועדות להתאים את הטנק למאה ה-21 על ידי שיפור המיגון, החימוש המכלולים האלקטרוניים.
כיום סרביה, קרואטיה, סלובניה וכווית משתמשות בטנק.
במהלך מלחמת עשרת הימים, הצבא העממי היוגוסלבי (JNA) ניסה להחזיר לעצמו את השליטה על מעברי גבול, נמלי תעופה ונקודות אסטרטגיות נוספות בסלובניה.
לכוחות ההגנה הטריטוריאלית לא היו יחידות משוריינות משלהן וטנקי M84 בשליטת הJNA פרצו מחסומים לעיתים קרובות.
בסוף המלחמה סלובניה ירשה את כל טנקי M84 בשטחה ברגע שהוכרזה על הפסקת אש ועצמאותה של סלובניה הוכרה.
Shadows (או בשמו המלא מאת'יו צ'ארלס סנדרס נולד ב-31 ביולי 1981) הוא זמר אמריקאי, סולן להקת המטאלקור "Avenged Sevenfold" (ידועה גם בשם "A7X") מקליפורניה.
ב-1999 יצא אלבומה הראשון של הלהקה, "Sounding the Seventh Trumpet", כשסנדרס היה בגיל 18; סגנונו המוזיקלי התאפיין בין השאר בצרחות (גראולינג) המאפיינות מטאלקור, והושפעו בין השאר מפיליפ אנסלמו מלהקת פנטרה.
סגנון זה השתנה באלבומים הבאים ועבר למוזיקת הארד רוק והבי מטאל.
השפעות מוזיקליות על להקתו היו מלהקות כגון מטאליקה, Guns N' Roses, איירון מיידן, פנטרה ומגאדת'.
סנדרס עבר ניתוח קל בגרונו על מנת לתקן פגיעה באחד ממיתרי הקול.
נטען כי בעקבות ניתוח זה השתנה סגנונה המוזיקלי של הלהקה לאחר צאת אלבומה הראשון.
הופעות אורח באלבומים של אמנים אחרים
התארח לצד Synyster Gates (גם הוא חלק מ-Avenged Sevenfold) בסינגל השני של גוד שארלוט, "The River".
התארח בשיר "Insatiable" של הלהקה "Atreyu".
התארח בשיר "Nothing to Say" של סלאש.
התארח בשיר "Haze" של הלהקה "Device" .
התארח בשיר "Sandpaper" של הלהקה "Fozzy"
התארח לצד Synyster Gates בשיר "Save me" של הראפר משין גאן קלי.
מאת'נגי "מיה" ארולפראגסאם , הידועה בשם הבמה M.I.A., היא זמרת, מפיקה, מעצבת אופנה ובמאית אמנית ויוצרת רב-תחומית בריטית.
בנוסף, היא עוסקת בבימוי, עיצוב חזותי ועיצוב גרפי אנרכיסטי.
היא המייסדת של חברת התקליטים "N.E.E.T.".
היצירה המוזיקלית והחזותית של M.I.A.
מתאפיינת בעירוב ז'אנרים שונים, ולעיתים רבות כוללת תוכן ואומנות פוליטיים ומבוסס על חוויותיה שלה ושל אביה, לוחם הגרילה, מההסכסוך הסינהאלזי-טאמילי וההגירה לבריטניה.
היא תיארה את סגנונה בפשטות: "אחר" ובפועל המוזיקה שלה מערבבת היפ הופ אלטרנטיבי עם גאאנה (סוג של ראפ טאמילי), סוקה טרינידדית, דאנסהול ג'מייקני, מוזיקת פילמי הודית, גריים לונדוני, עם אלמנטים של אלקטרו, ביילה פאנק (פאנקי קריוקה מברזיל), סוגים נוספים של מוזיקה אלקטרונית וסגנונות מוזיקליים נוספים.
באמצעות התכנים של שיריה והאופן בו התפרסמה, M.I.A.
הפכה לייצוג של השפעת מהפכת האינטרנט על המוזיקה, ויחסי הגומלין שלה עם נושאים כמו המלחמה בטרור, גלובליזציה, בעיות בעולם השלישי, אמריקניזציה והגירה.
ייצוג זה יחד עם תרומתה לסגנון המוזיקלי המאופיין בעירוב ז'אנרים שונים שהתפתחת באותה התקופה, הפך אותה לאחת היוצרות הבולטות של העשור הראשון של שנות האלפיים.
היא עסקה באמנות חזותית בלבד עד שנת 2002 ופרצה לתודעה בתחילת שנת 2004 לאחר שהפיצה ברשתות שיתוף קבצים באינטרנט סינגלים שלה שהקליטה בעצמה: "Galang" ו-"Sunshowers".
בשנת 2005 היא הוציאה את אלבומה הראשון "Arular" אשר היה מועמד לפרס מרקיורי.
אלבומה השני "Kala" יצא בשנת 2007 והקנה לה הצלחה במצעדי המיינסטרים.
השיר המוכר ביותר שלה הוא "Paper Planes" מפסקול הסרט "נער החידות ממומביי".
הייתה מועמדת לפרסים רבים ביניהם פרס גראמי ופרס אוסקר.
בשנת 2009 כלל מגזין טיים את M.I.A.
ברשימת 100 האנשים המשפיעים ביותר בעולם על כך ש"היא בעלת השפעה גלובלית חוצת ז'אנרים"
בסופרבול XLVI ב-2012 הופיעה M.I.A.
יחד עם ניקי מינאז' כחלק מהמופע של מדונה, כיוון שהשתיים השתתפו בשיר "".
הזמרת עוררה שערורייה כאשר הפנתה אצבע משולשת למצלמה.
הנהלת ליגת ה-NFL תבעה את M.I.A.
בסכום של 16.6 מיליון דולר על פגיעה במותג והפרת חוזה, תביעה שהסתיימה בפשרה.
נולדה בהאונסלו לונדון, בריטניה בשם מאת'נגי "מיה" ארולפראגסאם, לקאלה וארול פראגסאם, במקור ממחוז טאמיל שבסרי לנקה.
כשהייתה בגיל שישה חודשים, חזרה משפחתה לסרי לנקה עקב הסכסוך הסינהלי-טאמילי, ואביה שינה את שמו ל-"ארול" והפך לפעיל בארגון הטרור המיליטנטי "הנמרים הטאמילים".
שם הבמה שלה מתקשר לפעילותו והוא ראשי תיבות של "Missing In Action".
בעקבות הסכסוך, במהלך שמונה השנים הראשונות לחייה נעה המשפחה ממקום למקום, והקשר עם ארול היה כמעט בלתי אפשרי, שכן הוא התחבא מצבא סרי-לנקה.
כאשר החריפה מלחמת האזרחים הפכה ההישארות בסרי-לנקה למסוכנת עבור המשפחה, והם העתיקו את מקום מגוריהם לצ'נאי, טאמיל נאדו, הודו והתגוררו בבניין נטוש יחד עם כמה מחבריו של האב.
בשנת 1986 עברו ארולפראגסאם, אמה, אחיה הצעיר סוגו ואחותה הגדולה קאלי ללונדון, שם הוכרו כפליטים.
היא למדה אנגלית בסוף שנות השמונים בבית מועצה מקומית בדרום לונדון.
ארולפראגסאם למדה בקולג' לאמנות ולעיצוב "Central Saint Martins" שבלונדון, והשלימה בו תואר באמנות יפה ("Fine art"), קולנוע ווידאו.
היא מתגוררת בברוקלין שבניו יורק ומאורסת לבנג'מין זאכרי ברונפמן (ידוע גם כבנג'מין ברואר), בן למשפחה יהודית מוכרת בניו יורק, פעיל בנושאי איכות הסביבה, סולנה והגיטריסט לשעבר של להקת "The Exit".
לשניים נולד ילד ב-11 בפברואר 2009 בשם איכאד אדגר ארולר ברונפמן, יומיים בלבד לפני הופעה של M.I.A.
ארולפראגסאם נחשפה לראשונה לרדיו מערבי כאשר שמעה את הצלילים בוקעים מדירתו של השכן שלה בלונדון, בתחילת שנות ה-80. בתקופה זו התפתחה חיבתה להיפ הופ ודאנסהול, תוך שהיא מוצאת מכנה משותף עם "הבוטות של הסאונד" של להקות כמו פאבליק אנמי, Ultramagnetic MCs, הראפר MC Shan ואחרים.
תקופת הלימודים שלה במכללה עיצבה את קרבתה לפאנק רוק (Punk rock), בריט-פופ, רוק אלטרנטיבי ואלקטרוקלאש.
לאחר מכן החלה בכתיבת שירים.
במהלך הופעה במערב לונדון היא דיברה על להקות נוספות שמהן הושפעה כגון הקלאש, הסליטס והמוזיקאי מלקולם מקלארן.
הזמנה מג'אסטין פרישמן, סולנית וגיטריסטית להקת אלסטיקה, לעצב עבור הלהקה את עטיפת אלבומם "The Menace" הביאה את ארולפראגסאם להצטרף לסיבוב ההופעות של הלהקה שהתקיים בארבעים ממדינות ארצות הברית.
בנוסף, היא תיעדה את ההופעות ולבסוף אף ביימה את הוידאוקליפ של אחד משיריהם, "Mad Dog God Dam".
זמרת החימום של הלהקה, אמנית האלקטרוקלאש פיצ'ס, הכירה לארולפראגסאם את ה-Roland MC-505: מכשיר שהוא קומבינציה של מכונת תופים, MIDI, סינתיסייזר וסקוונסר.
פיצ'ס דחפה אותה להתנסות בתחום אמנות שבה הרגישה הכי פחות בטוחה באותה העת - מוזיקה.
ארולפראגסאם חזרה ללונדון כאשר ברשותה כלים בסיסיים בלבד, איתם עבדה על סדרה של שישה שירים לכדי קלטת דמו.
הדמו כלל את "Lady Killa", "M.I.A." ו-"Galang" אשר עוררו עניין רב.
הסינגל "Galang" שיצא על תקליט ויניל הופץ ב-500 עותקים על ידי חברת התקליטים "Showbiz Records" בשנת 2003. הוא כלל אלמנטים של דאנסהול, אלקטרו, ג'אנגל, ומוזיקת עולם, ויצר סביבו עניין באופן מיידי.
בשנת 2004 החלו השירים להתפרסם בזכות שיתוף קבצים ושידורם בתוכניות רדיו של מכללות בארצות הברית.
יחד עם עליה גוברת בפופולריות של השירים במועדונים, עברה מפה לאוזן השמועה אודותיה ברשת האינטרנט והיא הפכה למפורסמת עוד בטרם הופיעה על במה או הוציאה את אלבומה הראשון והיא הפכה דוגמה להשפעה העצומה שיש לאינטרנט על האופן שבה נצרכת מוזיקה בעידן הדיגיטלי, וכיצד נחשף הקהל למוזיקה חדשה.
חברות התקליטים הגדולות זיהו במהרה את הפוטנציאל, והיא הוחתמה על ידי לייבל האינדי "XL Recordings".
הסינגל "Galang" הופץ מחדש בשנת 2004 והפעם לווה בווידאו-קליפ שהתבסס על יצירותיה האחרות של ארולפראגסאם בעיקר בגרפיטי אנטי-מיליטריסטי והוא בוים על ידה.
והסינגל הבא, "Sunshowers", יצא ב-5 ביולי 2004 והבי-סייד שלו ("Fire Fire") תיאר מלחמת גרילה וחיפוש מסתור על ידי פליטים, במה שתואר כ"רדיפה על רקע דתי".
עבור קטע זה צילמה M.I.A.
וידאו בג'ונגלים של דרום הודו.
בדצמבר 2004 יצא מיקסטייפ שהכיל מאש-אפ (שילוב ממוקסס של השירים) של השירים תחת השם "Piracy Funds Terrorism" והוא הופץ בבלוגספירה והוצג בהופעות.
את אלבום הבכורה שלה "Arular" היא הקליטה בחדר השינה שלה, בביתה שמערב לונדון.
היא בנתה את השירים מהדמו שהכינה יחד עם מקצבים שתכנתה ב-Roland MC-505. לאחר "Galang" ו-"Sunshowers" היא הוציאה ביולי 2005 את הסינגל השלישי שלה שהלחן שלו מתבסס על מקצבי באילהFאנק - "Bucky Done Gun".
סיבוב ההופעות שלה באותה השנה שנערך טרום הוצאת האלבום, ובו התארחו אמנים שונים, הקנה לה ביקורות מעודדות וזכו להיענות מפתיעה מצד הקהל.
אף על פי שהעבודה על אלבום הבכורה "Arular" הושלמה בספטמבר 2004, ההוצאה וההפצה שלו נדחו במשך מספר חודשים והתאריך הרשמי נדחה כמה פעמים עד לפברואר 2005. בטרם הופץ אלבום ה-LP, ביצעה M.I.A.
את הופעת הבכורה שלה בצפון אמריקה במלון "דרייק הוטל" שבטורונטו, קנדה בפברואר 2005. ההופעה קיבלה ביקורות חמות ומשכה קהל מגוון שאף הכיר את מילות השירים, אף על פי שהאלבום טרם יצא.
"Arular" הופץ לבסוף בתפוצה כלל-עולמית ממרץ 2009. האלבום, כמו השם שלו, הושפע מהעבר של ארולפראגסאם ושל אבא שלה, ומהחוויות הקשות שעברו.
סגנונו המוזיקלי הוא נועז ומקיף, והוא מכיל צלילים צורמים וקצביים.
הליריקה שבו היא אובזרטיבית ומשקפת את החוויות האישיות שלה וביקורת על נושאים כגון מלחמה, עוני, תרבות פופולרית, אינדי ומעמד הפועלים הבאים לידי ביטוי בשירים "Amazon", "Fire Fire" ו-"M.I.A.".
בשיריה היא מתייחסת לארגון השחרור הפלסטיני לסכסוך הסינהלי-טאמילי וזאת תוך שימוש בשיבוש תרבות, סלנג רב-לשוני ובדימויים צורמניים וקשים להגדרה, פרשנות וביקורת חברתית וסיפורים מעוררי דיון.
במקביל להוצאת האלבום התארחה M.I.A.
באלבומה של מיסי אליוט "The Cookbook".
ביולי 2005 היא הייתה מועמדת לפרס מרקורי עבור האלבום הטוב ביותר ובדצמבר הוא הגיע למקום השני בדירוג המבקרים "Year-End Top 10" לשנת 2005, וזכה בתואר "אלבום השנה" על ידי מגזיני מוזיקה שונים.
בסיבוב הופעות עם גוון סטפאני ועם פסטיבל "Big Day Out" באוסטרליה.
בשנת 2006 כתבה והקליטה M.I.A.
את אלבום האולפן השני שלה, "Kala", שנקרא על שם אמהּ.
בעקבות סוגיות של צנזורה ובעיות עם מסמכי ויזה לשהייה ממושכת בארצות הברית, העבודה על האלבום התבצעה בזמן שהזמרת נדדה בין מקומות שונים: הודו, טרינידד, ליבריה, ג'מייקה, אוסטרליה, יפן, בריטניה וארצות הברית.
היא חקרה את מוזיקת הדאנס והפולק המסורתיות, וכן מוזיקת סוקה (שילוב של מוזיקת קליפסו ומוזיקת נשמה, למשל בשיר "Boyz") ואת מוזיקת ותרבות הרייבים (למשל בשיר "XR2") בנוסף לסגנונות אחרים.
אופיו המוזיקלי של האלבום, "חשוך יותר, נא יותר וזר יותר" הושפע מהדרך יוצאת הדופן שבה הוקלט.
באלבום גם בא לידי ביטוי חזרתה של M.I.A.
לצלילים מהילדות שלה, ובפרט לבוטלגים של מוזיקה טמילית מתעשיית הקולנוע ההודית.
היא כתבה שירים בנושאי פוליטיקה של הגירה, היחסים האישיים שלה ומלחמה כאשר חלק מהשירים והקליפים שלהם ניתנו להורדה באתר האינטרנט של הזמרת בחינם.
היא התארחה בשיר "Come Around" של הראפר טימבלנד מתוך אלבומו "Shock Value" ושיר שהופיע גם באלבומה "Kala".
בטרם יציאת האלבום, התעמתה M.I.A.
עם אמצעי התקשורת סביב מה שהרגישה כמניעים שובניסטיים וגזעניים של עיתונאים להפיץ מידע שגוי אודות יצירתה - למשל, להציג את המפיק דיפלו כאילו הוא מי שבאמת עומד מאחורי תקליטיה; ולהציג אותה "כאילו אני איזו בובה שאדם עם שיער בלונדיני ועיניים כחולות מושך לה בחוטים".
האלבום יצא ב-8 באוגוסט 2007 והוא לווה בסיבוב הופעות שנקרא על שמו.
בסרט הדוקומנטרי "Spike Jonze Spends Saturday with M.I.A." ביקרו במאי הסרט ספייק ג'ונז ו-M.I.A.
את הראפר אפריקן-בוי בשכונת המהגרים וולוויץ' שברובע גריניץ', בה הוא מתגורר.
כי בכוונתה להשיק לייבל עצמאי משלה בשם " Zig-Zag", כאשר שירו של אפריקן-בוי "Lidl" יהיה הסינגל הראשון שיצא תחתיו.
בדצמבר 2007 זכה האלבום Kala בתואר האלבום הטוב ביותר על השנה על ידי מספר מגזינים, ביניהם רולינג סטון ובלנדר.
אלבום רמיקסים מסוג EP לסינגל "Paper Planes" (מתוך הסרט "נער החידות ממומביי" ומהקדימון של סרטו של מייקל מור "קפיטליזם- סיפור אהבה").
בתחילת שנת 2008 היא תקלטה באפטר-פארטי של תצוגת אופנה, ובהמשך דגמנה עבור מעצב האופנה מארק ג'ייקובס.
את אלבום האולפן הרביעי שלה, "Matangi".
הסינגל הראשון מתוכו היה "Bad Girls", שיצא כשנתיים לפני צאת האלבום.
ביוני הופץ הסינגל השני, "Bring the Noize", בספטמבר הסינגל השלישי "Come Walk with Me" ובאוקטובר הסינגל הרביעי, "Y.A.L.A".
חרף ביקורות חיוביות, האלבום נמכר בצורה משמעותית פחות מאלבומיה הקודמים.
הוא התמקם במקום הראשון במצעד אלבומי האלקטרוניקה/דאנס של בילבורד (האלבום השלישי של M.I.A.
שהגיע להישג זה) ובמקום ה-23 במצעד הבילבורד 200.
תערוכת הציורים הראשונה של ארולפראגסאם הוצגה בשנת 2001 בגלריית "Euphoria Shop" אשר בשוק פורטובלו שבמערב לונדון.
בתערוכה הוצגו עבודות גרפיטי וציורי ספריי על בדי קנבס, המערבים את אמנות הרחוב הפוליטית שלה יחד עם תמונות מהחיים בלונדון ותרבות הצריכה.
התערוכה הייתה מועמדת לפרס טרנר האלטרנטיבי, ובעקבותיה יצא ספר בשם "M.I.A.".
במהלך לימודיה בבית-ספר לאומנות היא ציינה כי הבמאי והתסריטאי הארמוני קורין וכן תנועת דוגמה 95 היו מבעלי ההשפעה הגדולה ביותר על פועלה הקולנועי, אותם כינתה "קולנוע רדיקלי".
לאחר שכתבה תסריט פנה אליה הבמאי ג'ון סינגלטון והציע לה לעבוד על סרט בלוס אנג'לס.
ארולפראגסאם התעניינה מגיל צעיר בטקסטיל ועיצוב אופנה (אמהּ עוסקת בתפירה) והיא החלה לעסוק בייצור תעשייתי של בגדים שהתאפיינו במראה ייחודי מבדי רשת פלואורסצנטיים ומבריקים.
בנוסף, היא הייתה שותפתה לדירה של מעצבת האופנה הבריטית ועורכת מגזין ווג הבריטי לולה בארטלי.
ביולי 2008 היא הציגה כמה מעיצוביה בסרט קצר שיצרה בשם "Real Pirates of the Caribbean", אותו פרסמה באתר האינטרנט שלה.
פריטים מהמהדורה המוגבלת של ליין הביגוד שלה "Okley Run" נמכרו במהלך טקס הפתיחה של "שבוע האופנה" בספטמבר 2008 בחנויות בלוס אנג'לס וניו-יורק.