tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
דוגמאות למגה-מבנים הם תוצרים של הנדסת מקרו או תוצרים של חקר החלל, כגון ספינת חלל או תחנת חלל.
מגה-מבנים מופיעים בהרבה סרטים וספרים מז'אנר המדע הבדיוני, דוגמת ערים שלמות שלמעשה מכוסות בקפסולת-ענק או מגה-מבנים שיכול לאכלס בו זמנית עשרות אלפי בני אדם ויותר מכך.
הפירמידה הגדולה של גיזה – אחד משבעת פלאי תבל של העולם העתיק, מהמגה-מבנים הקדומים ביותר.
שטח הבסיס הוא 53,000 מטר רבוע וגובה הפירמידה במקור היה 147 מטר.
החומה הגדולה של סין הוא דוגמה מובהקת של מגה-מבנה מעשה ידי אדם בלבד.
רוחבה מטרים ספורים, אורכה 6,352 ק"מ והיא מכסה שטח של לערך 4,160,000 מטרים רבועים.
טרסות האורז של הקורדילרה הפיליפינית - שטח חקלאי עצום לצורך גידול אורז: 10,360 קמ"ר, שנחצב בהרים על ידי שבטים חופשיים לפני כ-2,000 עד 6,000 שנה.
קתדרלות גותיות היו מגה-מבנים של אירופה בתקופת ימי הביניים ובניית רבות מהן נמשכה מאות שנים.
מלבד גודלן הרב הן חוננו בעושר רב של פרטים, קישוטים ועיטורים שהצריכו את עבודתם של מאות בעלי מלאכה מיומנים.
גורדי השחקים הגדולים והגבוהים בעולם.
מאיץ LHC כולל בנוסף למבנים אחרים מנהרה מעגלית בהיקף של 27 ק"מ ותשתית מחשבים שיכולה לטפל בכמויות מידע חסרות תקדים.
הכבישים המהירים של סין מהווים את מערכת הכבישים המהירים הארוכה ביותר בעולם.
פרויקט אטלנטרופה - מיזם הנדסי שבו תוכנן לבנות סכר הידראולי תוך כדי הצרת מצרי גיברלטר והנמכת גובה פני הים התיכון בכ-200 מטרים בממוצע.
הכביש המהיר העולמי - רעיון להקים מערכת של כבישים מהירים שתחבר את כל שש היבשות המאוכלסות.
מערכת זו תחבר גשרים ומנהרות ישנות וחדשות, ולא רק שתשפר את התחבורה הבינלאומית אלא גם תהווה תשתית לצינורות מים וגז.
מערכת הכבישים הגדולה ביותר בעולם נכון להיום היא הכביש הפאן-אמריקאי, מערכת כבישים שמחברת בין יבשת דרום אמריקה לצפון אמריקה בלבד.
בהיסטוריה של המדע וההנדסה הועלו מספר רעיונות למגה-מבנים, חלקם בקנה גודל עולמי ואחרים בקנה גודל אסטרונומי:
מנוע כוכבי - מגה-מבנה הנמצא ליד שמש, המנצל את האנרגיה שהיא פולטת כדי להזיז אותה ואת כל העצמים הקשורים אליה כבידתית.
כדור דייסון (מוכר גם כמעטפת דייסון) - מתייחס למבנה שמקיף לחלוטין כוכב על מנת לעשות שימוש מקסימלי באנרגיה הסולרית שלו.
מוח מטריושקה - אוסף של כדורי דייסון הכלואים וכולאים אחד את השני, על מנת לעשות שימוש באורכי הגל השונים של האור.
גליל אוניל - מושבת חלל שמורכבת משני מבנים צינוריים גדולים, כל אחד מסתובב בכיוון אחר על מנת לדמות שדה כבידה.
מעלית חלל - רעיון ליצור מעלית לכוכב לכת במערכת השמש או מחוצה לה.
המעלית תגיע לגובה פני הים ובמסלול ישיר תחבר בין כדור הארץ לכוכב הלכת השני.
StarTram - רכב חלל שישוגר מכדור הארץ מתוך מסילה, כמו קרון של רכבת מגלב.
מגדר וחינוך מבוגרים עוסק בהיבטים המגדריים באנדרגוגיה, במאפיינים של למידת נשים, בראייה היסטורית של תחום זה בישראל ובהיבטים של אי שוויון, הדרת נשים והבנייה חברתית בחינוך מבוגרים.
חינוך מבוגרים נתפס בעולם המערבי כ"למידה לאורך החיים" (Lifelong Learning).
גישה זו רואה בלמידה זכות המוקנית לכל אדם ותנאי הכרחי לקיומה של חברה המבוססת על ערכים של צדק, הפחתת עוני, קידום שלום, דמוקרטיה, שוויון מגדרי ומודעות סביבתית.
גישה זו מכירה בחשיבות הלמידה להתפתחות ולהתמודדות עם האתגרים החדשים שמציבה הסביבה המשתנה במאה ה-21 עבור הפרט והחברה.
בישראל, בסוף המאה ה-20 ל-25% מהאוכלוסייה הבוגרת לא הייתה השכלת יסוד מושלמת, ובתוכם שיעור ניכר של נשים.
אחוז הבערות נמוך יחסית לעולם, אך התופעה לא נעלמה.
ייצוג יתר בתוכן לערביות, ובהן יצוג יתר אף גבוה יותר לבדואיות.
על פי ממצאים דומים בישראל ובאירופה, שיעור הנשים המשתתפות בלמידה לאורך החיים גבוה ביחס לגברים, והישגיהן הלימודיים גבוהים יותר.
קיימת התייחסות מעטה מאוד בספרות ללמידת נשים בוגרות, למרות מגמה של ריבוי נשים לומדות בעקבות שינויים חברתיים וכלכליים.
המודלים ללמידת מבוגרים פותחו על פי נורמות התפתחות של הגבר בלבד, ללא תשומת לב מספקת וללא התחשבות בצרכים, בשונות ובמגבלות המונעות למידה מאוכלוסיות של קבוצות מיעוט או של נשים.
קיימות הנחות תאורטיות לגבי מאפיינים של למידת נשים:
חשיבות של יחסים, קשר ושיתוף פעולה בלמידה של נשים
רכישת הידע, אינה ליניארית אלא נרכשת כידע מקושר החותר להבין נקודות מבט רב גוניות (Gilligan, 1982, Belenkly Clincchy, Goldberger & Traule, 1986)
הסתמכות על דרכי למידה סובייקטיביות, אינטואיטיביות ורגשיות
הנחות אלה עלולות לחזק דעות קדומות, אך יש בהן גם ביקורת על הטיה מגדרית בחינוך מבוגרים עקב הדגש שניתן על אוטונומיה, תחרותיות והכוונה עצמית.
תאורטיקנים של הלמידה גורסים שלמידה שזורה בהקשר בו היא מתרחשת.
בגישה זו ניתן להסביר שנשים מעמדות של חוסר כוח וכאמצעי הישרדות, הפכו מכוונות יותר לזיהוי והבנה של זוויות הראייה ורגשות אחרים או פיתחו למידה מקושרת.
פדגוגיה פמיניסטית חותרת לחינוך שיגביר את הידע של נשים, את הערכתן העצמית ואת קולן ומעמדן בחברה.
Tisdell,) ניסחה אסטרטגיות ליישום פדגוגיה פמיניסטית בחינוך מבוגרים.
היא קוראת לעיצוב קורסים בהם עוסקים באופן ממוקד ביחסי הכוחות המבוססים על מגדר, מוצא או מעמד.
היא מעודדת את המחנכים לבחון את השקפותיהם, האם הן קוראות תיגר או מנציחות את החלוקה הבלתי צודקת לטענתה של הכוח בחברה.
בגישה זו יש מקום להפחית את סמכות המורה ולהתייחס לשונות בחוויות, להתנסויות הנשים ולסוגי הידע שהן מגלות.
מוטיבציות ללמידה של נשים וגברים דומות.
עם זאת נוכחות גברים במסגרות חינוך מבוגרים נמוכה.
ניתן להסביר זאת בקושי גברים להודות באי ידיעה בעקבות מחסומים הקשורים לחברותם מילדות להיות מפרנסים וחזקים.
נשים, לעומת זאת, יודעות מילדות שהן לא יודעות הכל, ולכן כדאי ללמוד.
הלימוד מעצים אותן ומחזק את דימויין העצמי.
הסבר נוסף הוא כי גברים רבים ממוקדי מטרה להפיק מרב תגמולים (שכר, סטטוס ומעמד), ורואים בלמידה אחרת מיותרת וחסרת תועלת.
גישה זו מקנה לגברים יתרונות בחברה הישגית, בפירמידה המקצועית ובאקדמיה.
לעומת זאת, נשים עובדות ופועלות במגוון של נושאים בו זמנית ורוכשות מיומנויות רבות שמשמשות להן כלים חשובים להתפתחותן האישית ולתפקודן לאורך החיים.
נשים שואפות לקחת חלק בתהליך של למידה לאורך החיים, כך שתתאפשר להן צמיחה אישית וגדילה מקצועית בגיל מבוגר יחסית, לאחר שפוחתות התחייביותיהן המשפחתיות, ואף מחפשות דרכים אלטרנטיביות להתפתחות מקצועית, גם בפרקי זמן שהתנאים האובייקטיביים של חייהן אינם מאפשרים זאת.
מגדר וחינוך מבוגרים בישראל בראייה היסטורית
לפני קום המדינה התקיימה פעילות לימוד למבוגרים בישראל במסגרות שונות, לצרכים מוגבלים בהיקף ובטווח.
פעילות זו התרחבה עם הקמת מדינת ישראל ב-1948, כשממשלת ישראל לקחה על עצמה אחריות להנחלת הלשון ולמתן השכלה להמוני העולים בשיתוף עם גורמים ציבוריים נוספים.
האגף לחינוך מבוגרים במשרד החינוך (בעבר המחלקה לחינוך מבוגרים) פעל לאורך השנים בהיקפים גדולים מבחינת לומדים, אוכלוסיות, תוכניות ותכנים לקידום התרבות וצמצום פערי ההשכלה לאורך החיים בקרב אוכלוסיית המבוגרים בישראל במסגרות של אולפנים להנחלת הלשון לעולים חדשים ומסגרות שונות להשלמת השכלת יסוד והשכלה תיכונית.
משנות ה-70 של המאה ה-20, האגף פועל גם במגזר דובר הערבית.
קיימים נתונים על הפילוח המגדרי בתוכניות להשלמת השכלה למבוגרים מטעם האגף לחינוך מבוגרים.
הנתונים מתבססים על מספר הנבחנים בתקופה מפברואר 2011 עד פברואר 2014. מנתונים אלה עולה, כי בתוכניות הרגילות להשלמת השכלה הפונות לנשים וגברים כאחד, היה רוב של 55% גברים בתקופה זו.
בפרויקטים ובתוכניות להשלמת השכלה להורים - עד הלו"ם, להורים יחידים ולדורשי עבודה היה רוב של 75% – 83% לנשים, ולעומת זאת בתוכניות לשב"ס ולחיילים היה רוב ברור לגברים.
נתונים אלה מתייחסים לשנים בהן הופסק מימון המדינה לתוכניות השלמת השכלה שפתוחות לכול, ומתקיימות רק תוכניות מסומנות על ידי המדינה.
בשנים קודמות רוב הלומדים היו נשים.
במסגרת הקתדראות העממיות, תחום פעילות של האגף לחינוך מבוגרים שקוצץ ב-2008, למדו בסביבות 80% נשים.
קיימים פרויקטים ייחודיים עבור נשים, כגון: השלמת השכלת יסוד לבנות האוכלוסייה הערבית, ליווי והכוון תעסוקתי בתשע"ד המתקיים בכל הארץ ותוכנית "אשת חיל" שפותחה על ידי הג'וינט לחיזוק השפה והעצמה תעסוקתית ואישית לנשים יוצאות העדה האתיופית, קווקז ובוכרה ולנשים מהמגזר הערבי.
תוכניות רבות לנשים כוללות מסגרות למידה וסדנאות להעצמה על פי מודלים פסיכולוגיים לפיתוח אישי אשר עוסקים בכוח ועוצמה אצל נשים, בחינת הזהות האישית, צמיחה והעצמה אישית, קבוצתית וקהילתית.
מרבית האוכלוסייה שנזקקה עם קום המדינה להשכלה בסיסית ולהנחלת הלשון למי שאינם יודעים קרוא וכתוב הייתה אוכלוסיית נשים.
תופעת הפמיניזציה של הבערות כמעט לא זכתה לתיעוד היסטורי.
תופעה זו לא זכתה בישראל לטיפול יסודי המבוסס על מדיניות חברתית ברורה הממוקדת בנשים.
ארגוני הנשים לקחו על עצמם לקדם את הנושא בהתנדבות ובראייה מקצועית, בעיקר ויצו ונעמת, שאליהם הצטרפו ארגונים נוספים.
"המבצע לביעור הבערות", היה המפעל הארצי הראשון להנחלת אוריינות למבוגרים.
המבצע נערך בשנים 1964 – 1976 בעקבות נתוני מפקד האוכלוסין ב-1961 לפיו היו באוכלוסייה היהודית בישראל כרבע מיליון אנאלפביתים, שלא למדו או למדו עד ארבע שנות לימוד.
שני שלישים מתוכם היו נשים.
המפעל הוקם בשיתוף פעולה בין משרד החינוך, הצבא ורשויות מקומיות, באמצעות מורות חיילות להוראת עברית.
רובן של הלומדות היו נשים.
מעבר להנחלת ידע לימודי, פעלה המערכת להבנייה חברתית לגיבוש האומה.
המורות החיילות הצעירות נדרשו לייצג את ישראל המודרנית, להיות מסוגלות לתת מענה לבעיות משפחתיות ולייעץ לנשים בגיל הוריהן.
פרויקט תהיל"ה – תוכנית השכלה ייחודית ללומד המבוגר.
המיזם הוקם ב-1977 על ידי המחלקה לחינוך מבוגרים במשרד החינוך.
מטרתו עם הקמתו הייתה אלפביתיזציה ואוריינות בסיסית לקידום השכלת יסוד בקרב העולים והתמקד בנשים מזרחיות חסרות או מעוטות השכלה.
הלמידה התרחשה בסביבה תומכת ומקרבת.
מיעוט של גברים למד במרכזי לימוד שהוקמו במקומות עבודה.
תוך מספר שנים למדו בפרויקט 100,000 לומדות ב-80 מרכזים.
הפרויקט זכה בפרסים כפרס אונסק"ו ועוד.
שותפים למשרד החינוך היו חברת המתנ"סים, ארגוני נשים ועוד.
בעשור השני של המאה ה-21 הפרויקט עדיין מתקיים.
הוא מופעל על ידי המשרד לענייני גמלאים במעטפת פדגוגית של האגף לחינוך מבוגרים.
שיעור הבערות בקרב האוכלוסייה היהודית ירד.
בערות קיימת אצל האוכלוסייה דוברת הערבית, ושיעורה בקרב הבדואים גבוה.
אי ידיעת קרוא וכתוב נפוצה למדי, בעיקר בקרב הנשים.
על פי מחקר שנעשה באוניברסיטת בן-גוריון ב-2009,.
73.8% מכלל הנשים הבדואיות בנגב מעל גיל 45 אינן יודעות קרוא וכתוב.
האגף לחינוך מבוגרים החל לקיים מסגרות לימוד לבדואים בשנות ה-80. החל מ-2011 תוכניות השלמת השכלה למבוגרים, בדגש על נשים, מתקיימות בקרב הבדואים כחלק מתוכניות ממשלתיות רחבות לקידום הצמיחה והפיתוח הכלכליים של האוכלוסייה הבדואית, שעוסקות בתעסוקה, חינוך ותשתיות ומתפרסות על פני חמש שנים.
פעילות ארגוני הנשים בתחום חינוך מבוגרים
מראשית המדינה, ארגוני הנשים נחלצו כ"נשים למען נשים", ותרמו בתחום חיסול הבערות.
עשייה זו של ארגוני הנשים כמעט אינה מתועדת בספרות ובספרי ההיסטוריה.
לאורך השנים, ארגוני הנשים עסקו בהנחלת הלשון, הקניית השכלה, ידע ומידע בנושאי זוגיות, הורות ומשפחה, הכרת הארץ ותרבותה, וכן עסקו בהקמת מעונות וגנים לילדים, כדי להקל על האמהות לתפקד בבית ולצאת לעבוד.
ארגוני הנשים היו מאיצים ומוציאים לפועל של מסגרות לימוד המובילות לשינוי חברתי.
ויצו פעלה מתוך ראיית האישה כציר מרכזי להשתלבות מוצלחת של משפחתה, וראתה כיעודה להדריך נשים להפוך לאזרחיות מועילות לחברה.
המתנדבות נענו לקריאתו של בן-גוריון בכנס ב-1955 לסייע למיזוג גלויות.
הן פעלו להכשרה מקצועית לנשים המבנה לתפקידים מסורתיים כמו: תזונה, בישול, תפירה, קוסמטיקה וטיפוח עצמי.
ארגוני הנשים פועלים במאה ה-21 להעצמת נשים לתפקידי מנהיגות בדרכי הוראה המבוססות על חניכות ותמיכה קהילתית.
החסמים ללמידת נשים במסגרות חינוך מבוגרים
נשים רבות, בעלות מוטיבציה גבוהה ללימודים, נאלצות להתמודד עם קשיים
בדרכן להשלמת השכלה בשל החסמים הבאים:
קשיי היום יום, הצורך להתמודד עם תפקיד של מפרנסת, מטפלת ומחנכת לילדים והיעדר מסגרות יומיות לטיפול בילדים
קשיי רכישת מיומנויות אוריינות בגיל מבוגר יחסית
התנגדות של גברים ללימודי נשים מתוך חרדה לפגיעה בעליונותם במסגרת המשפחתית
חסמים אופייניים בחברה הערבית המסורתית:
התנגדות וליציאת האישה מחוץ לבית מצד האב/הבעל
התנגדות ללימודים מעורבים של נשים וגברים
חסמים של נגישות ותחבורה ללימודים באזור מרוחק
מודעות מפתחי תוכניות הלמידה לצורך ליצור תנאים המאפשרים פניות ללמידה ותמיכה מקדמים את אפשרות ההשתתפות וההתמדה בה.
הלימודים במוסדות להשכלה גבוהה מהווים עבור נשים הזדמנות להתקדמות בחייהן, וניכרת מגמה של עלייה בשיעור הנשים הפונות ללימודים גבוהים.
נשים משכילות יותר מגברים, ומשיגות תוצאות טובות יותר בכל רמות ההשכלה.
ואילו ב-2013 על פי נתוני הלמ"ס, 57.3% מהסטודנטים שלמדו בשנת תשע"ג במוסדות האקדמיים בישראל היו נשים, והן היוו רוב בכל התארים: 56.6% מהלומדים לקראת תואר ראשון, 60.4% מהלומדים לקראת תואר שני, 52.1% מהלומדים לקראת תואר שלישי, ו-76.9% מהלומדים לקראת תעודה.
מרבית הנשים לומדות באוניברסיטה מקצועות מסורתיים כמו סיעוד, חינוך, מדעי הרוח ומדעי החברה, ומיעוטן לומדות מקצועות טכנולוגיים ומדעיים בהם פוטנציאל ההשתכרות והיוקרה המקצועית גבוהים יותר.
בקרב נשים ערביות, יש עליה מתמדת בהשכלה ובהישגים, ואחוז הסטודנטיות הערביות גבוה מאחוז הסטודנטים הערבים.
רמת ההשכלה של נשים ערביות נמוכה מרמת ההשכלה של נשים יהודיות.
כ-20% מהנשים הערביות הן בעלות השכלה על-תיכונית, לעומת כ-48% מהנשים היהודיות.
אשה ערביה היוצאת ללימודים מוקפת רשת הגנה פטריארכלית שמטרתה לגרום לה לשמור על דפוסי ההתנהגות המקובלים בחברה הערבית המסורתית בזמן לימודיה באוניברסיטה.
בקרב האוכלוסייה הבדואית נשים מעטות מצליחות להשתלב בלימודים ולסיימם.
ב-1995 סיימה הבדואית הראשונה תואר ראשון באוניברסיטת בן- גוריון.
על פי דו"ח מ-2011, בקרב הבדואיות מעל גיל 45 המתגוררות בנגב, אין נשים שסיימו תיכון או לימודים על-תיכוניים.
העולם האקדמי מנוהל על ידי גברים, המהווים את רוב הסגל האקדמי הבכיר, ומידת ייצוגן של נשים בכלל ונשים ממוצא מזרחי וערביות בפרט במוקדי קבלת ההחלטות קטנה אם בכלל קיימת.
מצב זה בארץ דומה למצב באירופה.
עם התחזקות חוגים ותארים ללימודי מגדר במכללות ובאוניברסיטאות, ועם כניסת נושא המגדר לשיח הציבורי, עולה המודעות לאי השוויון וטענות לצורך בשינוי המצב.
הנשים בעלות מוטיבציה גבוהה להרחבת אופקים והשכלה, והן גם בולטות ברמת השכלתן הכללית בחברה.
קבוצת הנשים שבלטה בהיעדר השכלה עם קום המדינה, עברה ועוברת שינויים גדולים.
חשיבה וביקורת בכתיבה על חינוך מבוגרים ומגדר
המודעות בקרב כלל הציבור ובקרב מקבלי ההחלטות לערך של למידה לאורך החיים נמוכה; ההשקעה בתחום נמוכה, אין דיסציפלינה מוכרת במוסדות אקדמיים של תחום לימודי מבוגרים והמחקר מועט.
קושי למצוא נתונים וסטטיסטיקה מסודרת לגבי חינוך של נשים עניות עשוי להעיד על הדרתן של סוגיות אלה מסדר היום הציבורי ועל ההתעלמות מהן.
קיים פער בין שיעור נשים גבוה בלמידה לאורך החיים ביחס לגברים, והישגים לימודים גבוהים יותר, לבין מצבן בשוק העבודה.
הן משתלבות בעיקר במקצועות "נשיים".
מגה-עיר (Megacity), או: עיר-ענק, הוא מונח המשמש להגדרת מטרופולין גדולה, בעלת אוכלוסייה כוללת העולה על עשרה מיליון (10,000,000) בני אדם.
גם אגד-ערים או אגד-מטרופולינים יכולים להיכלל בהגדרה זו.
נכון ל-2024 קיימות ברחבי העולם 44 מגה-ערים, בהן אזורי מטרופולין כמו אלה של טוקיו, דלהי, מקסיקו סיטי וניו יורק, וערי-ענק כמו גואנגג'ואו ושאנגחאי.
בראשית המאה ה-19, רק 3 אחוזים מכלל אוכלוסיית העולם, חיה בערים.
ב־1950 התגוררו בערים כ־743 מיליון איש (29% מכלל אוכלוסיית העולם).
ב־1970 הגיע נתח זה לכדי 38.6% מאוכלוסיית העולם וב־1985 התגוררו בערים 1.98 מיליארד תושבים (41% מכלל אוכלוסיית העולם).
אוכלוסיית הערים העולמית בשנת 2008 כללה כ־3.4 מיליארד בני-אדם, המהווים כחצי מאוכלוסיית העולם.
תהליך העיור מואץ משנה לשנה, ואם המגמה תימשך, צופים גורמי מחקר של האו"ם, כי בסביבות שנת 2030 שלושה מתוך חמישה בני אדם יגורו בערים.
האוכלוסייה העירונית שעמדה במפנה המאות ה-20 וה-21 על כ-3 מיליארד בני אדם, תגדל, ותעמוד על כ-5 מיליארד.
סקרים ותחזיות מצביעים על כך שהצמיחה העירונית הגדולה במהלך 25 השנים הבאות, תהיה במדינות מתפתחות.
תופעה זו תורמת להיווצרותן של מגה-ערים, גם במדינות בהן הכלכלה המקומית מתקשה לעמוד בנטל ניהולן של ערים מסדר גודל כזה, על אוכלוסייתן.
מיליארד אנשים, כמעט שביעית מאוכלוסיית העולם, חיו בראשית העשור השני של המאה ה-21 בתנאי עוני בערים.
מעל 90% מהאוכלוסייה העירונית של אתיופיה, מלאווי ואוגנדה, כבר חי בשכונות עוני.
מגדר שלישי הוא מונח שמשמש לתאר אנשים שלא נופלים באחת משתי הקטגוריות המגדריות המקובלות, גבר או אישה.
מתוך ההגדרה הבינארית הביולוגית, זכר-נקבה, מקובל לגזור בתרבויות רבות שני מגדרים בלבד.
עם זאת, מופעים והתנהגויות מגדריות שונות נמצאו מובחנים דיים כדי לשייכם למגדר שלישי, שלרב מתקשה לקבל לגיטימציה במרבית התרבויות.
בשנות האלפיים החל המונח א-בינארי להחליף לעיתים את המונח "מגדר שלישי" כדי לציין פרקטיקות לא נורמטיביות מבחינה מגדרית.
המונח הוטבע לראשונה, ככל הנראה, בשנת 1975 על ידי ברברה וורהייס (Barbara Voorhies) וקיי מרטין (M.
Kay Martin), אנתרופולוגים שהתקשו להסביר קטגוריות מגדריות בכמה תרבויות במסגרת הדו-מגדרית המקובלת של גבר-אישה.
לגילוי זה הייתה השפעה מרחיקת לכת על תאוריות פמיניסטיות ומגדריות, כמו גם על תנועות פמיניסטיות לשינוי חברתי, כיוון שהוא החל לפרק את אופני החשיבה המגדריים הדיכוטומיים.
'מגדר שלישי' החל להיות מיוחס להתנהגויות שאתגרו את הנורמה הדיכוטומית.
בתרבויות רבות הקוטביות גבר-אישה נתפסת כמוחלטת ומשמשת כבסיס מטפורי לתפיסות קוטביות אחרות (כמו אור-חושך, אקטיבי-פאסיבי, טבע- תרבות).
מפני ששני המגדרים משויכים באופן אבסולוטי לשני המינים הביולוגיים, אין לגיטימציה לטרנספורמציה לאחר הלידה.
הפרדיגמה של שני מגדרים, המבוססת על שני המינים הביולוגיים, החלה להיות דומיננטית בתרבות המערבית רק במאה ה-18 המוקדמת.
לפי פרדיגמה זו שני המגדרים הבלעדיים מקיימים יחסים מיניים עם בן/בת המגדר השני ומטרתם העיקרית היא רבייה.
במאמרו "The "third gender" of the Inuit", טוען d'Anglure כי התפיסה הפרוידיאנית, המשמשת בסיס להבנה הפסיכולוגית המערבית, נשענת על הנחות אבולוציוניות והתקשתה בהמשגה של מיניות כמשהו שנמצא מחוץ לדואליזם זכר-נקבה ובמיוחד בחשיבה על תפקידי מגדר בנפרד מהמסגרת המושגית של מיניות.
מאמצים של חוקרים שהתנגדו לתפיסה הפרוידיאנית, כמו קארל יונג, שארגן מחדש את הרעיונות המיניים והמגדריים, המשיכו גם הם לשים דגש על דואליות פנימית ואינדיבידואלית (אנימה-אנימוס).
כתוצאה מכך אנשים שחיים מחוץ לנורמות המגדריות נחשבים בחברה המערבית המודרנית חולים או לא מפותחים דיים, עד כדי פתולוגיזציה.
ב-5-DSM, ספר האבחנות הפסיכיאטריות האמריקאי משנת 2013, ישנה הגדרה פתולוגית ל"דיספוריה מגדרית".
בניגוד לקטגוריות המקובלות, בכמה תרבויות אחרות ייסדו תפקיד חברתי שמכיר בישות שלישית שאינה גבר או אישה.
ישנן חברות (לא מערביות) בהן האפשרות לעבור בין התחום הנשי לתחום הגברי ולהפך היא לגיטימית יותר ואפילו נתפסת כמסמנת יכולת לתווך בין העולם הרוחני לעולם הארצי.
קיימת אף טענה כי חברות לא תעשייתיות הן סובלניות, מקבלות, מאשרות ומכילות שונות ארוטית ווריאציות מגדריות, יותר מאשר חברות מערביות תעשייתיות.
תפקידו התרבותי של המונח מגדר שלישי
אנתרופולוגים תרמו תרומה חשובה לדיון המגדרי בכך שהצביעו על העובדה שמערכת דו-מגדרית היא לא טבעית (מולדת) ולא אוניברסלית.
תוך שימוש בהשוואה בין תרבויות, אסטרטגיה שמפרקת ומאתגרת הרבה אמיתות תרבותיות, הם טענו נגד הבסיס הביולוגי לחלוקה מגדרית והעבירו אותה באופן מובהק אל התחום החברתי-תרבותי.
הקונספט של מגדר שלישי פותח אפשרויות יצירתיות ומאפשר לדמיין מחדש את המופע ה"טבעי" של זהות ותשוקה.
שימוש בקונספט הוא הזדמנות לפרק את המחויבות להגדרות מגדריות בינאריות, שכן קשת התשוקות וההתנהגויות האנושית השלמה רחבה מזה.
"מגדר שלישי" הוא מונח מערבי, שנוצר בחברה שרק מתחילה להתמודד עם רעיונות תאורטיים, חברתיים, פוליטיים ואישיים של מגוון מגדרי.
השימוש במונח יכול להוות תרגיל רטורי הבודק את היכולת לבחון מחדש אמיתות תרבותיות.
רעיון המגדר השלישי יוחס לקבוצות שונות בתרבויות שונות ובתקופות היסטוריות שונות.
להלן דוגמאות לקבוצות עיקריות המופיעות בספרות:
משך קרוב לאלף שנים שיחקה קבוצה של גברים מסורסים תפקידי מפתח בחברה הביזנטית, מילאה תפקידי חצר, תפקידים טקסיים, דתיים ואחרים.
קבוצת הסריסים היא בעלת תכונות מובחנות של מגדר שלישי.
מלבד מצבם הפיזיולוגי, היחס לטבע הפנימי שלהם והאופי המגדרי של תפקידיהם הספציפיים בחברה, כמו גם המופע החיצוני שלהם והתרבות שנוצרה סביבו, נתפסו כשונים מהותית מהמגדרים האחרים.
המונח "סריס" (Eunuch), כפי שהשתמשו בו בעת העתיקה המאוחרת ובתקופה הביזנטית, היה רחב יותר ושונה מהמשמעות של "גבר מסורס".
במובן הרחב ביותר "סריס" שימש לתאר כל אדם שלא יכול או לא רוצה להתרבות.
הכנסייה הנוצרית, כפי שהיא מופיעה במקורות מהתקופה הביזנטית, החלה להגדיר גבריות באופן חדש.
אם בעת העתיקה הגבריות האידיאלית נתלתה ביכולות גופניות ובשלמות גופנית, הרי שהכנסייה שמה את הדגש על שלמות רוחנית.
הכנסייה יצרה סולם מעמדות ושלמות, הנותר נאמן לרעיון הזכר האידיאלי, אך הִתרבות (Reproduction) הפכה לגורם משני בהגדרתו.
הכנסייה התעלמה, למעשה, ממרכיב מפתח שמאפיין מגדר מובחן (היכולת להתרבות), אולם, בחלקי החברה האחרים, סריסים המשיכו להיות מוגדרים על פי נוכחות החוסר באיבר המין שלהם ולהיות מובחנים מהמגדר הגברי בשל כך.
קאסטת ההיג'רה בהודו, קבוצה של סריסים מודרניים, גברים מסורסים המתלבשים כנשים, מהווה אתגר לרעיונות המערביים של מין ומגדר.
מבחינה תרבותית ההיג'רה אינם גברים ואינם נשים.
הסירוס נוטל מהם את גבריותם, אולם לא יכול להעניק להם את המאפיין המגדרי המובהק של נשים כאימהות.
נשים שאינן מווסתות יכולות גם הן להצטרף להיג'רה.
עם זאת, הסירוס מעניק להם את הכוח האלוהי של אלה (לרב Bahuchara Mata) ובאופן מסורתי תפקידם לשרת במקדשיה.
חברתית הם חיים ומתפקדים בקהילות סגורות משלהם ומעמדם בחברה הכוללת נמוך במיוחד.
תאוריות של הומוסקסואליות כמגדר שלישי התבססו במחצית השנייה של המאה ה-19. בתחילת המאה העשרים התקבלה העמדה שהומוסקסואלים הם אכן מגדר שלישי של גברים נשיים ונשים גבריות.
גבר שנמשך לגבר אחר עושה זאת כיוון שנפש אישה כלואה בתוך גופו הזכרי.
הפסיכולוגיה הפופולרית של המאה ה-19, לעומת זאת, ראתה בגברים שנכנעו להגזמה ולגרגרנות, גברים שקשה לספק אותם (כמו נשים), פוטנציאל להומוסקסואליות.
מרגע שהתנסו ביחסי מין הומוסקסואלים, הם צפויים להמשיך בהתנהגות זו.
משיכה של גבר לגבר נתפסה כתוצאה של השחתה מילדות של האינדיבידואל.
גם גישה זו, שנותנת לגיטימציה לשני מגדרים וליחסי מין הטרוסקסואלים בלבד, רואה בהומוסקסואלים מגדר שלישי.
בתוך הפרדיגמה הדו-מגדרית, התקיימו מגדרים נוספים לא לגיטימיים.
בסוף המאה ה-19 התקיימו בתרבות המערבית ארבעה מגדרים הלכה למעשה: גבר, אישה, גבר הומוסקסואל ואישה לסבית, שמוצאם של כולם בשני מינים, זכר ונקבה.
חילוף תפקידים מגדרי כמגדר שלישי
בתרבויות ילידיות בצפון אמריקה ובסיביר (האינואיטים וקבוצות דרומיות יותר) התקיים מגדר שלישי על בסיס אימוץ לבוש, התנהגות ותפקידים מגדריים של המגדר השני, לרוב על ידי גברים: .
בתרבויות אלו זוכה המגדר השלישי ללגיטימציה חברתית ומכאן שזהו אינו מצב בלתי חוקי או בלתי מוסרי, רק לא אופייני.
לא נשללו מא/נשים אלו פריבילגיות חברתיות ולא הוצמדו סטיגמות שליליות לשותפים/ות ולמאהבים/ות שלהם.
יתר על כן, בכמה מתרבויות אלו ניתנה לא/נשים מהמגדר השלישי לגיטימציה רוחנית והם נתפסו כמתווכים בין שני המגדרים האחרים.
בקבוצות של האינואיט חילופי מגדר בגיל ההתבגרות פותחים לעיתים קרובות את הדרך להפוך לשמאן כבוגרים/ות.
בקבוצות אחרות נחשבו א/נשים שהחליפו מגדר כבעלי נשמה כפולה (Two-Spirit), גברית ונשית.
תופעת המגדר השלישי בקרב קבוצות אחרונות אלו כונתה על ידי אנתרופולוגים בשם "ברדצ'ה" (Berdache).
ניתוחים מוקדמים של חוקרים מערביים של הברדצ'ה טענו שמקורה של החלפת המגדר היא באבנורמליות ביולוגית.
אלו גברים אשר לא יכלו לממש את אידיאל הלוחם של התרבות הילידית.
פרטים אבנורמליים אלו נזקקו לנישה חברתית חדשה ויצירתה נועדה לאפשר להם למצוא את מקומם בחברה.
החקיקה בתחום קיימת במדינות מעטות ומתייחסת בעיקר לתינוקות שמינם לא חד משמעי ובמקרה אחד גם לטרנסג'נדרים.
באוסטרליה מאז 2003 הורים לתינוקות שמינם לא חד משמעי בלידתם (אינטרסקס) יכולים שלא לסמן בתעודת הלידה שלהם מין ומגדר.
ב-2011 התיר החוק האוסטרלי לאינטרסקס לסמן בפספורט מין 'לא מוגדר' ולטרנסג'נדרים לסמן 'זכר' או 'נקבה' לפי בחירתם.
גרמניה היא המדינה הראשונה באירופה המאפשרת להורים לתינוקות שמינם לא ברור שלא למלא את משבצת המין בתעודת הלידה.
מטרת החוק היא למנוע את הלחץ על ההורים לקבל החלטה מהירה לגבי פרוצדורות רפואיות בלתי הפיכות.
החוק נכנס לתוקפו בנובמבר 2013. בגרמניה נשמעו ביקורות על החוק וטענו שהוא מותיר את ההחלטה מי זכאי שלא לרשום את מין הילוד בידי הרופאים (שקובעים את מין הילוד) ולא מעביר את הכוח להורים.
יתר על כן, ליצור קטגוריה נפרדת לאינטרסקס ללא חקיקה שמגנה עליהם בפני אפליה, עלולה להגביר את האפליה נגדם.
הבעייתיות בקונספט של "מגדר שלישי"
אף על פי שיש פוטנציאל פוליטי מובן מאליו שנוצר בעקבות המודעות למגוון מגדרי בין תרבותי, ישנם כמה פגמים שעולים מניצול הקונספט של מגדר שלישי.
ראשית, ניתן לראות התייחסות פרימורדיאלית לחברות שיש בהן מסגרות חברתיות של מגדר שלישי, המתבססת על כך שחברות אלו כביכול הקדימו והניחו יסודות לנוסחה המגדרית המערבית.
כמו כן, נעשות רדוקציה והרחקה של רעיונות ופרקטיקות מגדריות מגוונות לכלל קטגוריה מוגבלת ומכלילה של "מגדר שלישי".
יתר על כן, גישה טיפולוגית המתמקדת בהגדרת סוגים של מגדר שלישי מטשטשת את התהליך הממושך בו מתהוות, מתקיימות ומשתנות תצורות חברתיות, קשרים חברתיים והירארכיות חברתיות.
רעיון ה"מגדר השלישי" יכול לבודד את החברה המערבית מחברות אחרות, גם אם רק לצורך ניתוח מדעי, ובכך לחזק הנחות אתנוצנטריות.
מהלך כזה ניכר בספר מקיף שהוקדש במיוחד לנושא זה ("Third gender Third sex"), אשר מחלק את התייחסותו למגדר ולמין שלישי לתרומה היסטורית למחקר, הסוקרת את הקטגוריה בחברה המערבית, ולתרומה אנתרופולוגית למחקר, הסוקרת בעיקר את הקטגוריה בחברות לא מערביות.
המונח "מגדר שלישי", לצד היותו סמן לסובלנות למגוון תרבותי, עדיין דבק בקטגוריזציה הדיכוטומית המקובלת.
המונח ג'נדרקוויר מאפשר לאתגר את השיח התרבותי מעט יותר.
ג'נדרקוויר הוא מונח המיועד לפרק את המערכת הקטגורית ולאפשר לא רק מגוון מופעים והתנהגויות מגדריות, אלא גם נזילות בתנועה ביניהם.
מגדר בקיבוץ מתייחס למצב השוויון בין המינים בקיבוץ בתחומי החיים השונים.
בראשית הדרך השוויון בקיבוץ היה "שוויון מכני" שמשמעותו חלוקה שווה של הנכסים בין כלל החברים והחברות.
בהמשך זה התפתח ל"שוויון אורגאני", שביקש לחלק את הנכסים על פי הצרכים, כלומר לפי העיקרון המרקסיסטי של "כל אחד/ת נותן/ת לפי יכולתו/ה ומקבל/ת לפי צרכיו/ה".
בין המינים התקיים שוויון שלא התקיים באף מקום אחר, מפני שכאשר אישה הצטרפה לקיבוץ, היא זכתה לשוויון כלכלי, ששחרר אותה מהתלות בבן הזוג או במשפחתה (תקציב שווה).
כמו כן היא קיבלה שוויון פוליטי והייתה לה זכות הצבעה והזכות להיבחר לתפקיד חברי קיבוץ בין אם הם נשים או גברים, זכאים למגורים וזו אחריות הקיבוץ להעמיד לרשותם של כל החברים דירה.
אך מתברר שלמרות קיומו של שוויון בין המינים בתחומים מסוימים, נוצרו פערים וחוסר שוויון בולט בין גברים ונשים בתחומי התעסוקה והמנהיגות.
הקבוצה הראשונה דגניה קמה ב-1910 והקבוצה השנייה קבוצת כנרת קמה ב-1913. בראשית ימי הקיבוצים הראשונים, לא הסכימו הגברים לקבל את הנשים כחברות שוות זכויות, אלא רק כשכירות, בשכר נמוך, למטרות בישול וכיבוס.
אולם, לאחר התארגנות הפועלות בארץ, שתחילתה הייתה ב-1911, העמידו הנשים בקיבוצים אולטימטום לגברים: או שיקבלו אותן לחברות או שהן יעזבו.
מחוסר ברירה, קיבלו אותן לחברות בקיבוץ, אולם גם אז לא זכו הנשים לשוויון מלא בין המינים.
הגברים שמרו על הדומיננטיות שלהם בתחומי התעסוקה ה"גבריים" כמו בחקלאות, כלכלה ופוליטיקה.
מרים ברץ, מ"הקבוצה החדרתית" שהייתה בין מייסדי דגניה א, סרבה להשלים עם המצב שהגברים לא מרשים לה לצאת עמם לשדה והחליטה למסד ענפי חקלאות לנשים.
היא הקימה רפת והתמחתה בתחום ולאחר מכן הוקמו גם לול וגן ירק למטרת תעסוקת נשים בחקלאות.
בנושא הביטחון גם כן, התקיימו מאבקים של הנשים לקחת חלק בשמירה על היישוב ובלוחמה.
למשל, כאשר ב-1936 פרץ המרד הערבי הגדול, והגברים סירבו לצרף את הנשים לשמירה, הן עשו את "מרד החברות", שהתחיל אצל חברות עין חרוד והתפשט במהרה לקיבוצים נוספים ובקיץ אותה שנה, צורפו החברות לשמירה.
נשים שירתו גם בפלמ"ח (בין שישית לשליש מהפלמ"ח היו נשים, בתקופות שונות) וגם בהגנה.
אבל מעורבותן של הנשים בשמירה על הביטחון לא שינתה את מעמדן בקיבוצים.
יש לציין שהמהלך של הפיכת עבודות השירות בקבוצה ובקיבוץ לעבודות נראות הוא מהלך רדיקלי.
בקיבוץ המקורי הוצאו עבודות הכביסה, הכנת האוכל, והטיפול בילדים מבית המשפחה וכך הן נעשו לעבודות נראות ובעלות ערך ולא נחשבו ל"עבודות שקופות" כמקובל בחברות אחרות.
החזון של החלוציות וכיבוש העבודה היה חזון גברי, שאיפשר לגברים היהודיים לבנות בארץ זהות זכרית חדשה של "החקלאי הלוחם".
באותו הזמן, הנשים נדרשו למחוק את זהותן הנקבית ואת נשיותן – "הן קיצרו את מחלפות שערן, זרקו את מוצרי הקוסמטיקה ומסרו את שמלותיהן, חצאיותיהן ותכשיטיהן".
הילדים בקיבוץ התחנכו על בסיס חלוקת התפקידים בין גברים לנשים והפערים שנוצרו מכך ביניהם.
המחקרים מראים השפעה על פערים בהישגים הלימודיים בין בנים לבנות שמתחילים לראשונה באמצע גילאי העשרה ומתחדדים ככל שעולים בגיל; המחקרים מצביעים על פערים לרעת הבנות בתחושת הערך העצמי והאמונה בסיכויים למימוש עצמי.
דוגמה לאופן שבו כיוון החינוך את הבנות והבנים לתפקידים שונים בחברה, ניתן לראות למשל בזה שבמשך שנים רבות, התקיימו בבתי הספר התיכוניים בקיבוצים, לצד הנושאים הקונבנציונליים, מגמות לימוד שהתלמידים/ות חולקו ביניהן לפי מין – כלכלת בית לבנות ואגרומכניקה לבנים.
גם החינוך לעבודה, שבמסגרתו עבדו בני הנוער בקיבוצים, הוא דוגמה לאותה הסללה שכיוונה את הבנות לעבודה בתחומי החינוך והשירותים ואילו הבנים הופנו לעבודה בתחומי החקלאות והתעשייה.
מכך יוצא שנקודת הזינוק שניתנה בקיבוץ לנשים ולגברים היא שונה.
מערכת החינוך הפורמלית והסוציאליזציה (חיברות) העבירו לנערות ולילדות מסרים שפגעו בביטחון העצמי ובהערכה העצמית וייצרו התנהגות חברתית סטריאוטיפית אשר סללה דרכן של הבנות לעבודות השירותים (חינוך, בישול, כיבוס וכדומה) ואילו דרכם של הבנים נסללה אל הענפים היצרניים, שבהם התאפשר גם קידום מקצועי, גם הערכה וגם מעבר לתפקידי ניהול בכירים.
תעסוקה והאילוץ לעבוד בענפי השירותים
בקיבוץ השיתופי כל הנשים עובדות, כיוון שהעבודה כשלעצמה היא ערך.
כולם חייבים לצאת לעבודה ולא קיימת אפשרות להיות "עקרת בית".
עבודות משק הבית עברו אל הקיבוץ, בין היתר כדי לשחרר את הנשים מעול זה ולפתוח בפניהן הזדמנויות שוות כמו לגברים.
אולם חזון זה לא התממש כי גם כאשר נשים נכנסו לתפקידים "הגבריים" בקיבוצים, הגברים לא לקחו על עצמם להתחלק עם הנשים בתפקידיהן המסורתיים.
כך נשמר המצב שמרבית התפקידים המסורתיים של משק הבית (חינוך, בישול, כביסה וכו') הוקצו בעיקר לנשים, ורק מעט נשים שוחררו לעבוד במשק היצרני.
מחקר מ-1975 מצא ש-80% מהנשים בקיבוץ עבדו בענפי השירותים והחינוך.
ב-1980 במאמר בביטאון התנועה הקיבוצית "החינוך המשותף" נכתב: "ברוב הקיבוצים קיימת בעיה כרונית של העבודה בחינוך.
מספר ימי העבודה המושקע על כל ילד דורש גיוס כמעט כללי של אוכלוסיית החברות הצעירות לעבודה בחינוך".
זאת משום ש: 1. הקיבוצים רצו שהחינוך יהיה בידיים של הקיבוץ באופן מלא (ללא עובדים שכירים); 2. הקיבוצים רצו לשמור על יחס של מטפלת אחת לכל שלושה ילדים בגילאי לידה עד שש; 3. שאמהות חייבות לתרום מזמנן לעבודה במערכת החינוך בקיבוץ, לפחות שנה או שנתיים (האבות לא חויבו בכך).
מקומן של נשים בניהול הקיבוץ וארגוניו
במשך עשרות שנים, נשים לא קודמו לתפקידי ניהול בקיבוצים ובפוליטיקה, ובשל כך גם לא לניהול בארגונים בין קיבוציים שבהם התרכזה עיקר האליטה הקיבוצית, למעט מספר מקרים של שילוב אישה אחת בין גברים רבים במפלגות הפועלים, בקרב פעילי התנועות הקיבוציות ובמנהיגויות המקומיות בקיבוצים.
עד שנות ה-70 רק נשים בודדות שימשו בתפקידי ניהול בקיבוציהן ומתוכן התקדמו מעטות לתפקידי ניהול בתנועות, במפלגות או בארגונים האזוריים וגם זה תחת סמכות מנהיגויות שהיו מורכבות מגברים בלבד ששימשו כשרי ממשלה, ח"כים ובכירים בסוכנות היהודית ובהסתדרות הכללית.
השינוי שהחל בשנות ה-70 הביא לכך שיותר נשים השתלבו בתפקידים ניהוליים בקיבוצים ובראשם תפקיד מזכיר/ת הקיבוץ.
אך זה לא היה מתוך רצון לקידום השוויון, אלא מתוך שקרנם של תפקידים אלה ירדה בעיני הגברים והם רצו בהם פחות.
לעומת זאת הם נמשכו יותר לתפקידים הכלכליים בקיבוץ ובארגונים הקיבוציים שמעמדם עלה והתחזק: ב-300 המפעלים של התעשייה הקיבוצית, אז, היו פחות מחמש נשים מנהלות; ב-110 המפעלים האזוריים של הקיבוצים הייתה מנהלת במפעל אחד.
בשנות ה-2000 המצב לא שונה בהרבה, כאשר רק 3.5% ממרכזי המשק הן נשים, רק 5.5% ממפעלי התעשייה הקיבוצית מנוהלים על ידי נשים ו-17% מהגזברים בקיבוצים הן נשים וגם זה משום שמעמד תפקיד הגזבר ירד והפך למעט יותר טכני ופחות קובע מדיניות.
במרבית הקיבוצים הייתה נהוגה "לינה משותפת", כלומר, הילדים היו לנים בבית הילדים ולא אצל הוריהם.
הדבר נועד לשחרר את הנשים לעבודה ופעילות ציבורית בקיבוץ, שהייתה מתחילה אחרי השכבת הילדים.
אולם ניתן לראות במחקר, איך צומצמו האופקים של הנשים בקיבוץ ועקב כך נוצרו בקרב הנשים אכזבות ותסכול.
משום כך ומשום שהרגישו חסרות כוח ומעמד בכל תחומי החיים בקיבוץ חוץ מאשר בבית ובמשפחה, הן הרחיבו וחיזקו תחום זה על ידי הגברת הילודה והמאבק על מעבר ללינה משפחתית, שהחזיר את הילדים לבית ההורים.
בתחילה התנגדו הגברים למהלך, אבל לאחר שזיהו כי מרבית העזיבה בקיבוצים היא עזיבה של נשים, או ביוזמתן, הבינו שיש בעיה וצריך ללכת לקראת הנשים בדרישה שלהן לחיזוק מעמד המשפחה.
חיזוק מעמד התא משפחתי, נתן לנשים אפשרות להיות בעמדת מנהיגות בביתן ומתוך הכוח הזה להשפיע על הכלל בקיבוץ ועל מעמדן החברתי בקיבוץ בכלל.
הקיבוץ, על אף היותו סוציאליסטי, היה מכוון לייצר הכנסה לצורך קיומו ולכן, מלכתחילה, נתפסו עבודות הייצור, המביאות הכנסה כבעלות סטטוס גבוה ואילו עבודות השירותים המייצרות הוצאות, כבעלות סטטוס נמוך.
מכיוון שהגברים עבדו בייצור (חקלאות, מלאכה ותעשייה) הם זכו להערכה והוקרה גבוהות וסטטוס חברתי גבוה יותר מהנשים שעבדו בשירותים, ברובן.
הדבר גרם בהמשך להפחתה במעורבותן של הנשים בזירה הציבורית מתוקף כך שרוב הדיונים הציבוריים נסבו על נושאי כלכלה ומשק, בהם הן לא היו מעורבות.
פערי הסטטוס היו כה טבועים בחברה הקיבוצית שנשים שנאבקו להשתלב בתחומי הייצור, עדיין לא זכו לאותו מעמד להם זכו הגברים שעבדו איתן.
תהליכי השינויים שהתקיימו בקיבוצים רבים בעקבות "משבר הקיבוצים", כללו תהליכי התייעלות, הפרטה, הנהגת שכר דיפרנציאלי ושיוך נכסים.
קיבוץ שעבר את השינויים הללו נקרא "קיבוץ מתחדש".
במסגרת השינויים נוצרו ציפיות לצד חרדות הקשורות במעמדה של האישה וביכולתה הכלכלית.
עלתה דרישה גוברת מנשים למצוא עבודה מפרנסת, באותה עת שמקומות העבודה המסורתיים שלהן, במערכת השירותים, נדרשו להתייעל וחלקם נסגרו.
כתוצאה מסגירת חלק מהשירותים – חזרו לאחריות המשפחה חלק ממטלות משק הבית.
שבוע העבודה התקצר לחמישה ימים וימי העבודה התארכו ובכל משפחה הורה אחד/ת צריך/ה לעבוד בעבודה המאפשרת את הטיפול בילדים לאחר שמסגרות החינוך נסגרות.
מאחר ששכר הגברים, שעבדו ברובם בעבודות היצרניות היה גבוה יותר בדרך כלל, בחירתן של מרבית המשפחות הייתה להטיל את האחריות לטיפול בילדים וכן, במטלות הבית, על הנשים.
מצד שני נפתחו הזדמנויות לנשים לשפר את הכנסתן, את מקומות עבודתן ואת השכלתן, ככל שהמסגרת המשפחתית אפשרה זאת .
היחידה לקידום נשים, בתנועה הקיבוצית
המדור הבין קיבוצי לקידום שוויון המינים, הוקם ב-1982, כשיתוף פעולה בין מחלקות החברה של תנועות הקיבוץ הארצי השומר הצעיר (הקבה"א) והתנועה הקיבוצית המאוחדת (תק"מ).
המדור פעל במשך 10 שנים וסיים ב-1992, בשל הקיצוצים בתקציב, שהגיעו בעקבות משבר הקיבוצים והסדר הקיבוצים.
שמונה שנים לאחר מכן, באוקטובר 2000, התאחדו תנועת הקבה"א והתק"מ לתנועה אחת וקראו לה "התנועה הקיבוצית" (התק"צ).
בוועידה משותפת זו, בקיבוץ כנרת, הוקמה גם "היחידה לקידום נשים".
היחידה קיבלה בתחילת הדרך הקצאה של משרה שלמה, שהצטמצמה כעבור מספר שנים ל-60% בשל צמצומים בתקציב.
אך היחידה קיימת גם היום ומחזקת את השפעתה בתק"צ וקיבוציה, כאשר באחריותה הטיפול והקידום של נושאים הקשורים למעמד האישה בקיבוצים, כמו: קידום נשים לתפקידי מנהיגות; העלאת המודעות בחברה הקיבוצית למעמד האישה, "Gender Mainstreaming" (הטמעת מדיניות המבחינה במגדר), הרחבת הידע והתאמת התקנונים, יצירת מסגרת לטיפול במניעת פגיעות מיניות בקיבוצים ועוד.
היחידה עורכת ימי עיון והכשרות וכן מייצרת שיתופי פעולה עם מחלקות אחרות בהתנועה הקיבוצית ועם גופים מחוץ להתנועה הקיבוצית כמו מועצות אזוריות וארגוני נשים.
מגדריזם (או ג'נדריזם) הוא גישה תרבותית המכירה במגדר בנוסף למין.
בינאריות מגדרית (gender binarism) היא גישה המאמינה כי מגדר הוא בינארי.
לפי גישה זו, מין ומגדר מקושרים זה לזה בקשר הדוק ובלתי ניתן להפרדה.
האמונה שהמין כפי שנקבע בעת הלידה אמור לקבוע תכתיבים מגדריים (כולל התנהגות, לבוש, מראה, דיבור, בחירת מקצוע ועוד) מחזקת גישה שלילית כלפי מי שהופעתו או התנהגותו אינן עולות בקנה אחד עם הציפיות המגדריות של החברה.
גישת המגדריזם רלוונטית במיוחד לאנשים בספקטרום הטרנסג'נדרי, והיא מוצהרת לעיתים קרובות כבסיס לטרנספוביה ולאלימות נגד טרנסג'נדרים.
כמו הומופוביה, סקסיזם, גזענות וגילויי עוינות אחרים, מגדריזם נחשב למערכת אמונות חבויה בחברה גם ללא אימוצו כאידאולוגיה או כחלק מתנועה אלא כמבוסס-תרבות.
"פמיניסטיות רדיקליות מדירות טרנסיות" (Trans Exclusive Radical Feminists) מתנגדות להחשבת נשים טרנסג'נדריות כנשים ומדירות אותן ממרחבים של נשים בלבד.
הן מחשיבות את כל הזהויות המגדריות כהבניה חברתית, מגדירות "בן" או "בת" מלידה ללא קשר להתנהגות בהמשך החיים, פוסלות כל הגדרה המבוססת על הזדהות עצמית (בנפרד מהמין או בקשר הדוק אליו) ומתנגדות להליכים להתאמה מגדרית בילדים ונוער, כולל בלוקרים .
מגה-פאונה (הלחם בסיסים של יוונית עתיקה ולטינית: חיות גדולות) היא פאונה המורכבת מבעלי חיים גדולים במיוחד.
הגדרת "גדולים" אינה מוחלטת, ונעה בין בעלי-חיים בעלי משקל גדול יותר מ-40 או 100 קילוגרם.
עם זאת, המונח משמש בדרך כלל במחקר לבעלי חיים בטבע הגדולים מבני האדם (למעט בעלי-חיים מבויתים).
מגה-פאונה בולטת במיוחד, היא המגה-פאונה של הפליסטוקן, כאשר מרבית היונקים בתקופה זו היו גדולים יותר ממקביליהם כיום.
מרביתם נכחדו לפני 120 אלף עד 20,000 שנים לפני זמננו.
חלק מהחיות שבקבוצה (בעיקר יונקים גדולים) זו הם בעלי אסטרטגיית רבייה K, בה יצורים גדולים מאריכי ימים מולידים פחות ולדות ומטפלים בהם לאורך יותר זמן עד הבגרות אך יש להם פחות טורפים בבגרותם.
עם זאת האדם פוגע ברבים מהם ואסטרטגיית רבייה זו מקשה עליהם להתאושש.
זאת בנוסף לאתגרים נוספים שגורם גופם הגדול כמו שרידה של בצורת, רעב ושינויים אקולוגים קיצוניים, אשר גרמו למינים גדולים בכל התקופות להיכחד במהירות רבה מאלה של מינים בעלי גוף קטן יותר.
כמו כן, יש מספר סיבות נוספות, כגון אובדן בתי גידול, שנגרם בגלל ההתרחבות של התרבות האנושית מתרחבת, והעדר גיוון גנטי, כך שכאשר מין מתחיל להתמעט בפרטים, יש מאגר קטן יותר של בני זוג זמינים, ולעיתים קרובות חוסר מקביל בגיוון גנטי.
לדוגמה, אוכלוסיית הצ'יפ האפריקאית של היום סובלת מגיוון גנטי נמוך במיוחד, ולכן היא עלולה לחוסר הגמישות לשרוד.
קנגורו אדום הוא הגדול והכבד שבקבוצה, ומשקלו 85 ק"ג ואחריו המינים קנגורו אפור מזרחי וקנגורו אפור מערבי ששוקלים 60 ק"ג.
הקנגורו הנכחד פרוקופטודון הגיע למשקל של 230 ק"ג ואריה הכיס הטורף הגיע למשקל 160 ק"ג.
הגדול מכל חיות הכיס היה הדיפרוטודון שמשקלו הגיע עד לכ-3 טון.
המין היחיד בסדרה - השנבוב יכול לשקול עד 80 ק"ג.
שלושת מיני הפילים הם חיות היבשה הגדולות ביותר ביבשה כיום ובראשם המין פיל סוואנה אפריקני ששוקל עד 6–10 טונות, אולם קרוביו - הממותה והמסטודון - הגיעו למשקל רב יותר.
הגדולה מכולם הייתה ממותת הערבות ששקלה 14 טונות.
הגדול בתחשאים כיום הוא תחש הנהרות הקריבי שמשקלו מגיע עד לכ-1,500 ק"ג.
אולם פרת הים של שטלר הייתה ככל הנראה גדולה פי כמה, עד כ-8 טונות, עד שהוכחדה בידי אדם זמן קצר לאחר גילוייה.
הגדול שבארמדילאים החיים הוא ארמדיל ענק ששוקל עד 52 ק"ג.
בעבר היו מיני הגליפטודוניים, ארמידלאי ענק שהזכירו את מיני האנקילוזאורים, וחיו בדרום אמריקה וגם לצפון אמריקה במהלך אירוע ההחלפה האמריקנית הגדולה.
הגדול שבהם היה הדואדיקורוס שמשקלו הגיע ל-2,300 ק"ג.
הגדול בפילוסאים הוא דוב נמלים גדול ששוקל מעל 40 ק"ג.
העצלנים המודרניים קטנים בהרבה מקרוביהם הנכחדים - עצלני קרקע שממדיהם הגיעו עד לדומה לפילים, כמו למשל המגתריום שגובהו הגיע ל-6 מטר ומשקלו ל-4 טונות והארמותריום ששקל 3 טונות.
כיום הפרימט הגדול ביותר הוא גורילה מזרחית וגורילה מערבית, שמשקלם 150–250 ק"ג.
אולם בעבר מינים גדולים אף יותר התקיימו, כמו הלמור הענק ששקל עד 240 ק"ג והגיגנטופיתקוס שיש המעריכים שגובהו הגיע עד ל-3 מטר ושקל עד 600 ק"ג.
גם בקרב הסוג אדם נמצאו מינים גדולים יותר מהאדם המודרני.
כך למשל גובהו הממוצע המוערך של המין הומו היידלברגנסיס הוא כ-2.1 מטר.
הגדולה במכרסמים היא קפיבארה מצויה ששוקלת 65 ק"ג ואחריה בונה קנדי ששוקל מעל 40 ק"ג.
בעבר התקיימו מכרסמים גדולים בהרבה, כמו בונה ענק שנכחד לפני כ-10,000 שנים לפני זמננו ושקל עד 200 ק"ג.
בתקופות קדומות יותר התקיימו מינים גדולים אף יותר, כמו הג'וספורטיגסי שמשקלו הגיע ככל הנראה אף ל-1,000 ק"ג.
הגדול במיני הטורפים המודרניים הוא פיל ים דרומי ששוקל עד 4 טונות ואורכו 7–8 מטר ואחריו המין פיל ים צפוני 3.5 טונות ואחריו הניבתן ששוקל מעל 1,800 ק"ג.
הגדול בטורפי היבשה הוא דוב לבן שמגיע למשקל מקסימלי של 900 ק"ג ודומה לו מאוד דוב חום קודיאק ששוקל עד 800 ק"ג.
בעבר היו דובים גדולים יותר כמו הארכתותריום ששקל מעל 2 טונות ודוב קצר-פנים ששקל 1 טון.
הגדול בבני קבוצת דמויי חתול הוא הטיגריס ששוקל עד 350 ק"ג בתת-המין הסיבירי ואחריו האריה ששוקל עד 250 ק"ג.
בעבר היו חתולים גדולים יותר כמו אריה אמריקני ששקל 360 ק"ג.
הגדול בכולם היה טיגריס שנחרבי ששקל עד 400 ק"ג אצל המין Smilodon populator.
כל בני קבוצה זו שייכים למגה-פאונה.
הגדול שבהם הוא קרנף רחב-שפה ששוקל עד 3,600 ק"ג ואחריו קרנף הודי ששוקל עד 3 טונות.
בעבר היו מינים גדולים בהרבה והגדול שבכולם היה הפרצרתריום שמשקלו הגיע ל-20 טונות והיה היונק היבשתי הגדול ביותר אי-פעם.
הגדולים בבני סדרה זו הם וההיפופוטם ששוקל עד 3,200 ק"ג, הג'ירפה ששוקלת מעל 1.9 טונות וגובה 6 מטר והגאור ששוקל 1,500 ק"ג.
בני הסדרה הם הגדולים שבחיות שחיו אי-פעם וכולם שייכים למגה-פאונה.
הגדול ביותר הוא לווייתן כחול ששוקל מעל 170 טונות ואורכו מעל 30 מטר ואחריו לווייתן מצוי ששוקל עד 120 טונות ואורכו 27 מטר.
הגדול בלווייתני השיניים הוא ראשתן גדול-ראש שאורכו עד 18 מטר ויכול לשקול מעל 150 טון, אך בדרך כלל קטן מהלווייתן המצוי.
בעבר היה לווייתן גדול נוסף - לווייתן מלווילי שדמה בגודלו לראשתן והגיע לאורך של 17.5 מטר.
הגדול בבני הקבוצה היה הקוטילורוניצוס שהגיע לאורך 6 מטר ושקל עד 2 טון.
גדול הטורפים בקבוצה היה האנטאוזאורוס שהגיע למשקל 600 ק"ג ולאורך 5-6 מטר והאינוסטרנסביה שהגיע לאורך 3 מטר ולמשקל 600 ק"ג.
הגדול שבבני הקבוצה היה הליזוביצ'יה שהגיע למשקל 9 טונות.
סדרה בעלי אגן דמוי עוף
הגדול בסדרה זו היה ההדרוזאור שאנטונגוזאורוס ששקל 16 טון ואורכו היה 16.5 מטר.
הגדולים שבצרטופסים היו האאוטריצרטופס והטריצרטופס שהגיעו לאורך 9 מטר ושקלו 6–12 טונות.
הגדולים בקבוצה תיראופורה היו הסטגוזאורוס ששקל 5 טונות ואורכו הגיע ל-9 מטר והאנקילוזאורוס ששקל עד 6 טונות ואורכו הגיע ל-9 מטר.
סדרה בעלי אגן דמוי לטאה
הגדולים שבסדרה זו היו בני קבוצת הזאורופודה הענקיים שהיו הגדולים בחיות שהלכו על היבשה.
הגדול שבהם היה הארגנטינוזאורוס שאורכו המוערך בין 30 ל-40 מטר ומשקלו 70–100 טונות.
זאורופודים עצומים נוספים היו הפוארטזאורוס ששקל 80–100 טונות והפטגוטיטאן ששקל מעל 70 טונות ואורכו היה 37 מטר.
הגדול שבתרופודים הוא הספינוזאורוס שהגיע למשקל 9–20 טון ולאורך של עד 18 מטר.
אחריו היה הגיגאנוטוזאורוס ששקל 13 טון, הקרכרודונטוזאורוס ששקל 15 טון והטירנוזאורוס ששקל עד 9 טון.
תת-מחלקה עופות קדומים חסרי שיניים
הגדול שבעופות המודרניים הוא המין יען מצוי שיכול להגיע למשקל 155 ק"ג ויען סומלי ששוקל עד 130 ק"ג ואחריהם קזואר מצוי שמשקלו עד 85 ק"ג.
כמה מהעופות שנכחדו היו גדולים עוד יותר כמו הדינורמיס, מעופות המואה.
הגדול מבני הקבוצה היה הוורומבי ממשפחת האפיאורניים ששקל עד 782 ק"ג.
הגדול במיני הקבוצה הוא תרנגול הודו מצוי שבתת-המין המבוית מגיע למשקל של 40 ק"ג.
מינים נכחדים היו גדולים יותר כמו הגסטורניס שגובהו היה 2 מטר ושקל 100 ק"ג.
הגדול ביותר היה הדרומורניס שהגיע לגובה 3 מטר ושקל עד 650 ק"ג והיה הכבד שבעופות.
בעבר היו בסדרה זו מיני עופות האימה שחיו באמריקה הדרומית, והיו גבוהים מיענים.
הגדול שבהם היה הברונטורניס ששקל עד 400 ק"ג והקלנקן שהגיע לגובה 3 מטר.
הגדול במיני הפינגווינים הוא פינגווין קיסרי שמגיע לגובה של 122 ס"מ ולמשקל 45 ק"ג.
בעבר היו פינגווינים גדולים יותר כמו האיקדיפטיס שגובהו היה 1.5 מטר והאנטרופורניס שגובהו הגיע ל-1.8 מטר ושקל 90 ק"ג.
הכבד שבכולם היה הפכידיפטיס ששקל עד 100 ק"ג וגבהו היה 160 ס"מ.
הגדול שבעופות המעופפים היה הארגנטוויס, קרוב רחוק של עופות הקונדור שמוטת כנפיו הגיע ל-7 מטר ומשקלו ל-70 ק"ג.
גם הפלאגורניס היה גדול מאוד עם מוטת כנפיים של 6.5 מטר ומשקל של 40 ק"ג.
להשוואה מוטת כנפיו של הגדול בעופות המעופפים הקיימים, אלבטרוס נודד הוא רק 3.5 מטר.
הגדולים במיני התנינים הם תנין הים ששוקל 1–2 טונות וארכו מגיע ל-5.5 עד 7 מטר ותנין היאור ששוקל 450–1090 ק"ג ומגיע לאורך של 4.5–6.5 מטר.
בעבר היו תנינים גדולים יותר ביניהם הפורוסזאורוס, הסרקוסוכוס, הגריפוסוכוס והמורסוכוס והדיינוסוכוס שאורכם הגיע ל-10–12 מטר ומשקלם ל-5–8.5 טונות.
הפטרוזאורים היו המעופפים הגדולים ביותר מעולם.
הגדולים שבהם היו הקוואצלקואטלוס, הארמבורג'יאניה וההטצגופטריקס שמוטת כנפיהם הייתה 10–13 מטר ומשקלם עד 250 ק"ג.
הגדולה שבקשקשאים המודרניים היא אנקונדה כהה ששוקלת עד 200 ק"ג ואורכה עד 6 מטר ופיתון מרושת שאורכו עד 8 מטר ומשקלו 120 ק"ג.
בעבר היה מין גדול יותר - הטיטאנובואה שאורכו היה 15 מטר ומשקלו מעל טון ופיתון מים דובודינגאלה שאורכו היה 10 מטר.
הגדולה בלטאות היא לטאת כוח ענק מהאי קומודו ששוקלת 160 ק"ג ואורכה 3 מטר.
בעבר היו מינים גדולים כמו המגלניה מאוסטרליה ששקלה 400 ק"ג ומיני המוסזאוריים הימיים שהגדול שבהם, המוסזאורוס שאורכו הגיע ל-18 מטר ומשקלו ל-20 טון.
הגדול שבפלזיוזאורים הנכחדים היה הפליוזאורוס שאורכו הגיע ל-15 מטר ומשקלו ל-45 טונות.
מינים גדולים נוספים היו הקרונוזאורוס שהגיע לאורך 12 מטר ושקל 11 טונות והאלאסמוזאור שאורכו הגיע ל-13 מטר.
הגדול שבאיכתיוזאורים הנכחדים היה השסטזאורוס שהגיע לאורך 21 מטר ודומה לו היה השוניזאורוס.
שניהם שקלו 20 טונות והיו מהגדולים שבזוחלים הימיים.
הגדול שבצבים החיים הוא צב ים גילדי ששוקל עד 900 ק"ג ואחריו המינים צב גלאפגוס ששוקל מעל 450 ק"ג וצב יבשה ענק ששוקל עד 400 ק"ג.
הצב הגדול ביותר שחי אי-פעם היה הארכלון ששקל עד 2,200 ק"ג ואחריו הסטופנדמיס שאורכו הגיע ל-3.3 מטר והפרוטוסטגה ששקל 450 ק"ג.
צב היבשה הגדול ביותר היה צב האטלס ששקל 2 טון והמיאולניה ששקל 1 טון.
הגדול שבצבי המים המתוקים הוא צב אליגטור מצוי ששוקל עד 110 ק"ג.
הגדולה שבדו-חיים החיים היא סלמנדרת ענק סינית שאורכה מגיע ל-150 ס"מ ומשקלה עד 50 ק"ג.
בעבר התקיימו דו-חיים גדולים בהרבה כשהגדול ביותר היה הפריונוסוכוס שהגיע לאורך 9 מטר.
גם הקולסוכוס הגיע לאורך מרשים של 5 מטר ושקל חצי טונה.
הגדול שבבני הקבוצה המודרניים הוא המין לטימריה אפריקנית, דג בעל סנפירים בשרניים וגדולים ששוקל עד 80 ק"ג ואורכו עד 2 מטר.
בעבר היו בקבוצה זו מינים גדולים בהרבה שהגדול שבהם היה הריזודוס שהגיע לאורך 7 מטר.
הגדולים שבחדקנאים הם הבלוגה ששוקל 1.5 טונות ואורכו עד 7 מטר והקלוגה ששוקל 1 טונות ואורכו עד 5.6 מטר.
הכבד שבבני הסדרה הוא דג האליגטור ששוקל עד ל-148 ק"ג ואורכו עד 3 מטר.
בעבר היו מינים גדולים בהרבה והגדול שבהם היה הגדול שבדגי הגרם מעולם - הליידסיסתיס שהגיע לאורך 22 מטר ושקל 25–30 טונות והיה הגדול שבדגי הגרם מעולם.
הגדול שבטרפוניים הוא גדול-עין אטלנטי ששוקל עד 161 ק"ג.
הכבד שבצלופחים הוא קונגר אירופי ששוקל מעל 100 ק"ג ואורכו 3 מטר.
הגדול בבני הסדרה החיים הוא הפיררוקו שאורכו 2–3 מטר ומשקלו 250–300 ק"ג.
בעבר היו בקבוצה מינים גדולים יותר והגדול שבהם היה הקסיפקטינוס מתקופת הקרטיקון שאורכו הגיע ל-6 מטר.
הגדול בבני הסדרה הוא קרפיון סיאמי ענק ששוקל עד 300 ק"ג ואורכו מעל 3 מטר.
הגדול שבחריתאים הוא דג טיגריס גולייתי שאורכו 1.5 מטר ושוקל עד 50 ק"ג.
הגדול שבפיראניים הוא הטמבקוי ששוקל עד 40 ק"ג.
הגדול שבבני סדרה זו הוא שפמנון המקונג שהוא דג המים המתוקים הגדול ביותר.
אורכו מגיע לשלושה מטר ומשקלו ל-293 ק"ג.
הגדול בסדרה זו הוא המין זאב נהרות מוסקי ששוקל עד 45.5 ק"ג ואורכו עד 1.8 מטר.
הגדול בבני הסדרה הוא סלמון סיבירי ששוקל מעל 100 ק"ג ואורכה מעל 2 מטר.
הגדולה בסלמונים הנאכלים היא אלתית גמלונית ששוקלת מעל 60 ק"ג.
המין הנכחד אלתית רסטרוסוס הגיע לאורך 2.6 מטר ולמשקל של קרוב ל-200 ק"ג.
הארוך שבבני סדרה זו הוא דג משוט ענק שיכול להגיע לאורך של 11 ואף 17 מטר ושוקל עד 270 ק"ג והוא הארוך שבדגי הגרם.
דומה לו במשקלו המין ירחוני מלכותי ששוקל עד 270 ק"ג.
הגדול בבני הסדרה הוא חכאי גמלוני ששוקל עד 58 ק"ג ואורכו עד 2 מטר.
הגדולה בבני הסדרה הוא בקלה אטלנטית ששוקלת עד 96 ק"ג.
הגדול בבני הסדרה הוא דג הגרם הגדול בעולם - דג שמש מגובשש ששוקל מעל 2 טונות ואורכו עד 4.6 מטר.
הכבד שבסוליתאים הוא המין לשונון פסיפי ששוקל בכמה פרטים מעל ל-363 ק"ג ואורכו 3 מטר.
דומה לו מאוד הלשונון האטלנטי ששוקל עד 320 ק"ג.
הגדול בסדרה זו הוא ארילפיס זוניפר ששוקל מעל 90 ק"ג ואורכו 1.8 מטר.
הגדולים בבני סדרת הדקראים הגדולה היא מקאירה כחולה שאורכה 5 מטר ומשקלה מעל 800 ק"ג ומפרשן שחור שאורכו 4.5 מטר ומשקלו עד 750 ק"ג ואחריהם טונה כחולת-סנפיר אטלנטית ששוקלת עד 670 ק"ג, דג-החרב שמשקלו עד 650 ק"ג ודקר ענקי ששוקל מעל 600 ק"ג.
הגדול בבני סדרת הזנבתנאים הוא למעשה הדג הגדול בעולם - הכריש אוכל הפלנקטון כריש לווייתני ששוקל מעל 21 טונות ואורכו 12.65 מטר.
הגדולים בסדרה זו הם: כריש ענק ששוקל עד 16 טונות ואורכו 12.5 מטר, עמלץ לבן ששוקל 2,200 ק"ג ומגיע לאורך 6 מטר ועמלץ כחול שמגיע למשקל של 1 טונה ולאורך 4.5 מטר.
בעבר היה בסדרה מין גדול בהרבה - המגלודון שהיה הגדול שבכרישים שחיו מעולם שאורכו היה מעל 16–28 מטר ושקל מעל 60-47 טונות, לפי כמה הערכות.
הגדול בכרישאים הוא כריש טיגרי ששוקל עד 900 ק"ג ואחריו פטישן פגום-חרטום ששוקל עד 600 ק"ג.
הגדול בבני הקבוצה הוא ישנונן גרינלנדי שאורכו מעל 6 מטר ושוקל 1,400 ק"ג.
ארוך ממנו המין שש-זים אפור שיכול להגיע לאורך 8 מטר ולשקול 800 ק"ג.
הגדולה שבבטאים היא מנטה ענק שיכולה להגיע למוטת סנפירים של 7 מטר ולמשקל של 2,300 ק"ג ואחריה מנטת השונית שאורכה מעל 5 מטר ושוקלת עד 1,500 ק"ג.
הגדול במחלקה נכחדת זו היה הטיטאניקטיס שהיגע לאורך של 8 מטר גם הדנקליאוסטיוס היה גדול מאוד והגיע לאורך 6 מטר ולמשקל 1 טון.
הגדול בבני הקבוצה שהוא חסר החוליות הגדול בעולם הוא דיונון עצום שאורכו יכול לעלות מעל 14 מטר והוא שוקל 800 ק"ג.
הדינון הענק מגיע לאורך דומה ושוקל 100 ק"ג.
הסילונאי הגדול ביותר שהיה מעולם הוא האמוניט Parapuzosia seppenradensis שחי בקרטיקון שמשקלו הגיע ל-1,455 ק"ג וקוטרו הגיע ל-2.5 מטר.
הגדולה שבצדפות היא צדפת ענק שאורכה מגיע עד 120 ס"מ ומשקלה עד 200 ק"ג.
בעבר היו מינים מהסוגים Inoceramus וPlatyceramus שהגיעו לרוחב של 3 מטר.
הגדול שבפרוקי הרגליים אי-פעם היה עקרב הים מתקופת הדבון, היקלופטרוס שהגיע לאורך 2.5 מטר והיה יצור ימי טורף ואחריו הפטריגוטוס שהגיע עד אורך 1.7 מ'.
בתקופה קודמת, הקמבריון, היה האגירוקאסיס, מראשוני פרוקי הרגליים שהגיע לאורך 2 מטר.
הגדול בפרוקי הרגליים היבשתיים היה הארתרופלאורה שהגיע עד לאורך 2.3 מטר.
הגדולה שבצורבים היא מדוזת רעמת האריה ששוקלת 150 ק"ג ואורך זרועותיה מגיע ל-40 מטר.
המדוזת-ענק יפנית היא הכבדה ביותר ומגיעה למשקל 220 ק"ג.
הארוכה שבצורבים היא סיפונופורה ענקית שיכולה להגיע לאורך מרשים של 50 מטר.
התולעת הארוכה ביותר היא תולעת שרוך הנעל שהיא היצור הימי הארוך בעולם ומגיעה לאורך של 55 מטר.
מגה-ספורט ארנה הוא היכל ספורט במוסקבה המכיל עד 13,126 מקומות ישיבה ומשמש לאירוח תחרויות כדורסל, טייס, אגרוף והוקי קרח.
מהווה את מגרש הבית של קבוצות צסק"א מוסקבה: קבוצת הצבא האדום, קבוצת הכדורסל צסק"א מוסקבה, קבוצת ההוקי קרח של צסק"א ומועדון הכדורעף צסק"א מוסקבה.
זהו אחד מאולמי הבית של קבוצת הכדורסל של צסק"א, שאירחה גם בהיכל הספורט האוניברסלי.
בניית ההיכל החלה ב-2 בנובמבר 2005 וכעבור שנה הסתיימה הבנייה והוא נפתח בדצמבר 2006. את הנחת אבן הפינה למבנה ערך ראש עיריית מוסקבה, יורי לוז'קוב.
תקציב הבנייה היה 2.7 מיליארד רובל.
האולם מכיל 13,926 וממוקם בחלקו המזרחי של שדה חודינקה, היקף המבנה המעוגל מגיע ל-140 מטר וגובהו יותר מ-50 מטרים ושטחו 57,5 אלף מ"ר.
בהיכל שני אולמות הוקי קרח בגודל 60 על 30 מטרים, יש אולמות אימונים, בתי קפה ומרכז ספורט.
בשנת 2007 ההיכל אירח משחקים במסגרת אליפות העולם בהוקי קרח 2007. בשנת 2011 הוא גם אירח את אליפות העולם בהחלקה על הקרח, מאפריל עד מאי 2011.
בעונת 2018/2019 שימש ההיכל כאולם הבית של מועדון ההוקי קרח דינמו מוסקבה בליגת ההוקי הקונטיננטלית.
צסק"א מוסקבה החלה לארח כאן את משחקיה מאז עונת 2012, בעיקר משחקי יורוליג.
בשנת 2017 החל להיקרא בשם "היכל הספורט 'מגה-ספורט' על שם אנאטולי טראסוב" ומעונת 2021/2022 משמש כאולם הבית של מועדון ההוקי קרח ספרטק מוסקבה.
מיני המגה-פאונה של אוסטרליה היא הפאונה של בעלי החיים הגדולים ביותר אשר חיים ביבשת אוסטרליה (המונח מתאר בעלי חיים שמגיעים למשקל 40 קילוגרם ומעלה ובדרך כלל גדולים מאדם).
מרבית המינים הגדולים של אוסטרליה שגשגו בתקופת הפלייסטוקן ונכחדו בידי האדם אך עדיין יש מספר בעלי חיים גדולים ביבשת.
בתקופת הפליסטוקן שוטטו ברחבי היבשת המבודדת כיסאים מגודלים, עופות לא מעופפים וזוחלים טורפים כבדים, בתהליך ענקיות איים.
רבים מהם נכחדו אחריה עקב הגעת האדם בסירות ורפסודות מאסיה או מאיים באוקיינוס ההודי ליבשת לפני 65–70 אלף שנה.
האנשים הקדומים, האבוריג'ינים הכחידו את מרבית מיני הענק של היבשת.
השיטות בהם השמיד האדם את מיני הענק, דבר שנרמז מחפיפת תאריכי הגעת האדם לאיים למאובנים של חיות הענק האחרונים.
גם בטסמניה שהאדם הגיע אליה מאוחר יותר חלה אותה ההכחדה.
ההכחדה נמשכה עד הזמן האחרון כשמינים כמו זאב טסמני נכחדו במהלך המאה ה-20. ההשמדה נגרמה מציד לבשר או להגנה, גנבת ביצים והפצת מינים לא ילידים כמו הדינגו ושועל אדום ביבשת המבודדת וכן חקלאות רחבה, כריתת יערות ושרפות מכוונות.
למרות ההכחדות הרבות, גם כיום יש באוסטרליה מספר מינים ענקיים, חלקם בסכנת הכחדה בטבע.
בתרבות האבוריג'ינית חלק מהמינים שהוכחדו שימשו השראה למספר מינים מבריאת העולם האבוריג'ינית כמו נחש הקשת וכן למפלצות שמקורם באוסטרליה כמו הבוניפ שמבוסס אולי על הדיפרוטודון הענק.
למרות שנכחדו מרבית המינים העולים על משקל 40 קילוגרם, עדיין ישנם מינים גדולים בהרבה מהאדם ביבשת.
קנגורו אדום - גדול הכיסאים והקנגוריים החיים המגיע לגובה 1.8 מטר ולמשקל 85 ק"ג.
הנקבות קטנות יותר מהזכרים אך לשניהם זנב באורך מטר העוזר לשמור על איזון.
קנגורו זה איננו בסכנה בטבע.
קנגורו אפור מזרחי - מגיע לגובה הקרוב ל-2 מ' (גבוה אף יותר מהקנגורו האדום אך קטן ממנו במשקלו) ומגיע למשקל 66 ק"ג ולעיתים נדירות אף ל-90 ק"ג.
וולארו האנטילופה - הגדול שבמיני הוולארו.
הוא מגיע לאורך של 1.9 מ' ולמשקל של עד 70 ק"ג בזכרים.
קנגורו אפור מערבי - דומה לקרובו המזרחי אך קטן בהרבה ומגיע לגובה 1.3 מ' ולמשקל 54 ק"ג.
וולארו מצוי - מגיע לאורך של 140 ס"מ ולמשקל 48 ק"ג.