tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
גידולים בדרכי השתן כוללים גידולים סרטניים אשר נמצאים בערמונית (סרטן הערמונית), בכליות (סרטן הכליה) ובשלפוחית השתן (סרטן שלפוחית השתן), וכן גידולים סרטניים אשר נמצאים באשכים (סרטן האשכים).
האיגוד הישראלי לאונקולוגיה קלינית ורדיותרפיה (בין השנים 2012–2017 ברגר כיהן כמזכיר האיגוד).
ממחקריו של ברגר באתר PubMed
במחקר וינת'ר (WINTHER), שהוצג בכנס בשיקגו השתתף גם המרכז הרפואי שיבא, בראשותו של ברגר, עם כ-50 חולים ישראלים.
מדובר במחקר פרוספקטיבי שמטרתו להתאים טיפול מדויק לפי מוטציות גנומיות או ביטוי של הגנים בתא.
במחקר נכללו 303 חולים, שרובם קיבלו 3 קווי טיפול קודמים.
המחקר בוצע בארבעה מרכזים עיקריים: תל השומר, פריז, ברצלונה ומונטריאול.
החוקרים הראשיים ניהלו יחדיו שיחות ועידה על כל מטופל, והתאימו לו טיפול על סמך הנתונים הגנומיים והקליניים.
התוצאות שפורסמו בכנס האיגוד האמריקאי לאונקולוגיה הראו שהטיפול המותאם האישית השיג לרוב תוצאה טובה יותר מאשר הטיפול הקודם.
חי בהרצליה עם בת זוג קרולין בץ
אביו רפאל לוי, היה הממונה על מחוז ירושלים במשרד הפנים.
אמו רינה (אלגרה), הייתה בתו של אליהו ששון, דיפלומט, חבר כנסת ושר בממשלות ישראל.
בנעוריו למד בגימנסיה רחביה (במחזור שסיים ב-1972).
התחיל לצייר מילדות, ובמקביל ללימודיו בבית-הספר למד גם בחוגים לאמנות במוזיאון ישראל.
לאחר שירותו הצבאי נסע ללימודי אמנות באיטליה.
באיטליה למד ברומא ובפירנצה בין השנים 1975–1978. עם שובו לישראל עבד במחלקה לרסטורציה במוזיאון ישראל.
בשנת 1979 החל ללמוד באוניברסיטה העברית בירושלים לתואר ראשון בלימודי מזרח תיכון והיסטוריה כללית.
הוא הציג את תערוכותיו הראשונות בגלריות ירושלמיות: גלריה דבל וגלריה ארטא.
בהמשך עבד לוי, במשך כעשרים שנה, עם שעיה יריב מגלריה גורדון, והיה בקשרים קרובים עם מרדכי עומר.
בין השנים 1982–1984 התגורר באמסטרדם.
בשנת 1987 קיבל מלגת שהייה בקריית האומנים הבינלאומית בפריז.
מאז ועד למותו, הוא התגורר, רוב זמנו, בצרפת ובאיטליה.
בראיון לעיתון "הארץ", העיד לוי על עצמו: "היום המצב הוא שאני זר פה ואני זר בארץ".
ללוי שני בנים מנישואיו לציירת הירושלמית רוני ברות, בהם העיתונאי אורי לוי.
לוי נפטר בפריז בשנת 2022, ונקבר בבית הקברות פר לשז.
רעש בראוני (נודע גם בשמות רעש חום ורעש אדום) הוא אות רעשי הנוצר כתוצאה מתנועה בראונית, לכן הוא השם החלופי לרעש הילוך מקרי.
השם "רעש חום" לא מגיע מהצבע החום, אלא תרגום מאנגלית שם משפחתו של רוברט בראון שתיעד את התנועה האקראית של חלקיקים זעירים הצפים במים.
השם "רעש אדום" מגיע מהאנלוגיה ל"רעש לבן"/"אור לבן"; רעש אדום חזק יותר באורכי גל אדומים, בדומה לקצה האדום בספקטרום הנראה.
הייצוג הגרפי של אות הקול מחקה תבנית של תנועה בראונית.
צפיפות ההספק היא ביחס הפוך ל-.
כלומר, ישנה עצימות גבוהה יותר בתדרים הנמוכים מאשר ברעש ורוד.
העוצמה יורדת ב-6 דציבלים בכל אוקטבה (20 דציבלים בכל דקאדה), ונשמע יותר "רך" מאשר רעש לבן ורעש ורוד.
הרעש נשמע כמו שאגה חלשה של מפל מים או גשם כבד.
לתנועה בראונית יש התפלגות נורמלית, אבל "רעש אדום" יכול להופיע עבור כל סיגנל עם תדר בספקטרום.
תנועה בראונית, הנקראת גם תהליך וינר מושגת כאשר האינטגרל של סיגנל רעש לבן הוא:
משמע, שהתנועה הבראונית היא אינטגרל של רעש לבן , שהצפיפות הספקטרלית שלו היא שטוחה:
שימו לב ש- מציינת התמרת פורייה כך ש הוא קבוע.
תכונה חשובה של ההתמרה הזו היא הנגזרת של התפלגות ההתמרה:
ומכאן ניתן להסיק שההספק הספקטרלי של רעש בראוני הוא:
המסלול של תנועה בראונית אינדיבידואלית מייצגת ספקטרום , כאשר המשרעת היא משתנה אקראי, גם בגבול של מסלול אינסופי.
רעש לבן הוא סרט אימה-קומדיה שחורה שנכתב ובוים על ידי נואה באומבך, המבוסס על רומן באותו השם משנת 1985 מאת דון דלילו.
זהו סרטו העלילתי האחד-עשר של באומבך והראשון שאינו מבוסס על סיפור מקורי משלו.
הסרט פתח את פסטיבל הסרטים של ונציה ב-31 באוגוסט 2022, והוא עלה לאקרנים בבתי קולנוע נבחרים לפני עלייתו לשירות "נטפליקס" ב-30 בדצמבר 2022.
חייה של משפחת גלדני, משפחה אמריקאית טיפוסית המתגוררת בעיירה אוניברסיטאית קטנה, מתהפכים בעקבות תאונת רכבת הרת-אסון המובילה לנשורת של פסולת כימית מעל העיירה.
אדם דרייבר – פרופסור ג'ק גלדני
גרטה גרוויג – באבט גלדני
דון צ'ידל – פרופסור מורי סיסקינד
רפי קאסידי – דניס גלדני
סם ניבולה – היינריך גלדני
מיי ניבולה – סטפי גלדני
ג'ודי טרנר-סמית' – וויני ריצ'רדס
אנדרה בנג'מין – אליוט לאשר
לארס איידינגר – מר גריי
ברברה סוקווה – האחות הרמן מארי
גדעון גליק וקלואי פיינמן – טכנאים
קנת' לונרגן – ד"ר הוקסטרטן
ב-28 ביולי 2004 נודע כי עיבוד קולנועי על בסיס הספר "רעש לבן" נמצא בפיתוח, אותו עתיד לביים בארי זוננפלד על פי תסריט מאת סטיבן שיף.
בשנת 2016, זכויות הפקת העיבוד נרכשו על ידי המפיק אורי זינגר.
ב-17 באוקטובר 2016 נמסר כי הבמאי מייקל אלמריידה עתיד לכתוב ולביים את העיבוד הקולנועי.
ב-13 בינואר 2021 נחשף כי את מקומו תפס הבמאי נואה באומבך, שיעבד ויפיק את הסרט עבור "נטפליקס" לצד דייוויד היימן ואורי זינגר.
ב-22 בדצמבר 2020 נמסר על ליהוקם של אדם דרייבר וגרטה גרוויג לצוות השחקנים של הסרט.
באפריל 2021 נמסר על ליהוקם של רפי קאסידי, מיי ניבולה וסם ניבולה לצוות השחקנים.
ביוני 2021, נמסר כי ג'ודי טרנר-סמית' נמצאת במשא ומתן על הצטרפות לצוות השחקנים, וביולי 2021, היא אישרה את ליהוקה ואת ליהוקו של דון צ'ידל.
באוגוסט 2021 נמסר על ליהוקו של אנדרה בנג'מין לצוות השחקנים.
צילומי הסרט החלו ביוני 2021 ברחבי אוהיו, כולל באוניברסיטת אקרון, קליבלנד הייטס, וולינגטון, אוברלין, דורסט, אקדמיית אנדרוז אוסבורן בווילובי ופרי טאון.
צילומים נוספים נערכו ב-4 בנובמבר 2021 במרכז העיר קליבלנד ועל גשר הזיכרון של הופ.
הסרט עלה לאקרנים בבכורה עולמית כסרט הפתיחה של פסטיבל הסרטים של ונציה ב-31 באוגוסט 2022, ולשירות הזרמת המדיה "נטפליקס" ב-30 בדצמבר 2022.
רענן פוגל (נולד ב-11 בספטמבר 1991) הוא מוזיקאי ויוצר ישראלי.
פוגל פרץ לתודעה לראשונה בגיל 15 עם הלהקה ביט 69, בה כתב את השירים, שר וניגן.
הלהקה הוכרזה כהבטחת השנה של ערוץ 24 (2007), ושיריה נכנסו לתחנות הרדיו השונות.
הלהקה אף שיתפה פעולה עם נינט טייב בכפר המוזיקה בניצנים.
בנעוריו למד בתיכון מקיף יהוד במגמת קולנוע.
סרטו היה מועמד לפרס "יצירה צעירה" בפסטיבל הקולנוע ירושלים.
כמו כן, למד באופן פרטי גיטרה אצל שלמה יידוב.
בשנים 2011–2014 שירת בצה"ל כגיטריסט וזמר בלהקת הנח"ל וכמעבד מוזיקלי בלהקות הצבאיות.
לקראת סוף שירותו הצבאי, החל לעבוד על אלבום הסולו הראשון שלו, "סנטימנט", שיצא לאור בנובמבר 2013. את האלבום הפיק מוזיקלית לצד רן רייטן והתארחה בו אליאנה תדהר.
הקליפ לשיר הנושא מהאלבום זכה בפרס הראשון בתחרות "קליפ צעיר" לשנת 2013.
בשנים 2016–2018 ניגן גיטרה בהרכב ההופעות של "קפה שחור חזק".
ביולי 2017 הוציא את אלבומו השני, "בדרך למצפה רמון", אותו הפיק בעצמו, תוך ליווי וייעוץ אמנותי של יובל מנדלסון.
פוגל ניגן גיטרה בשירו של מנדלסון "עקרון הגבלת השלטון", ומצטרף לעיתים כגיטריסט להופעותיו של מנדלסון.
במרוצת השנים שיתף פעולה עם אמנים נוספים כמו יהלי סובול, חמי רודנר, אבי גרייניק, אלון אולארצ'יק ועוד.
בשנים 2015–2019 למד בבית הספר לקולנוע וטלוויזיה ע"ש סטיב טיש באוניברסיטת תל אביב.
במהלך לימודיו ביים, כתב וערך מספר סרטים קצרים אשר השתתפו בפסטיבלים רבים ברחבי העולם, ואף זכה בפרס בפסטיבל ShortFest, בפאלם ספרינגס, ארצות הברית.
סרט הגמר שלו, "הניתוח", נתמך על ידי קרן יהושע רבינוביץ' והוקרן בפסטיבלים במילאנו, ניו יורק ולוס אנג'לס.
בספטמבר 2022 הוציא את אלבומו השלישי, "פוגל השלישי", עליו עבד עם המוזיקאים יוגב גלוסמן, מתי גלעד והילה רוח.
לאלבום קדמו הסינגלים "טריפו", "תמצא כיוון", "טרוד" ו-"מסיבות בריכה" אשר זכו לביקורות חיוביות.
האלבום כלל גם את השיר "משחק ילדים", דואט של פוגל עם נומקה (נועם סדן).
בשנת 2024 עבר להתגורר בארצות הברית.
רענניה הייתה חברה שנוסדה לשם הבראה, טיוב והשבחת ארץ ישראל ואשר הקימה את מושב תל צור.
החברה נוסדה בשנת 1918 במוסקבה על ידי יהודה יונוביץ, יעקב בוקשטיין ומאיר פייבל שפירא ואספה השקעות ממשקיעים ברוסיה.
בעקבות התהפוכות ברוסיה, הגיעו חלק מפעיליה לארץ ישראל והקימו את החברה מחדש הפעם כחברה ארץ-ישראלית, ביולי 1921. אספה כללית לייסוד החברה התקיימה בנובמבר 1921 בתל אביב.
בראשיתה הנהלת החברה מנתה חמישה חברים: יהודה יונוביץ שהיה גם מנהל המשרד, יחיאל יוסף ליבונטין שהיה גם מנהל טכני, יחזקאל גרינברג, ד"ר תאודור זלוציסטי והמהנדס יוסף לוי.
בשנת 1921 עסקה בייבוש ביצות בחולדה עבור הקרן הקיימת ובשנת 1922 ייבשה ביצות בעמק יזרעאל ובנהלל.
בתחילת 1923 דרשו חלק מהמשקיעים ברוסיה את כספם בחזרה, ובית משפט השלום העברי פסק שיש להשיב להם את הכסף.
אחד ממנהלי החברה בשנות ה-20 היה שלום מאיר.
בשנות ה-30 עסקה החברה בהקמת מושב תל צור.
הנהלת החברה בשנת 1935 כללה את יהושע סופרסקי, מ.
עוזיאלי, יעקב בוקשטיין, שלמה זלצמן ושבתי שפטיל מירנבורג.
החברה המשיכה להתקיים לפחות עד סוף שנות ה-50 של המאה ה-20.
פרופסור רענן אלעזרי וולקני (1910 – מאי 2002) היה מומחה לגידול בקר, מהמשפיעים לעליית תפוקת החלב לפרות בישראל, כיהן במשך שנים בתור מנהל הרפת של תחנת המחקר החקלאית, מנהל השירות להזרעה, מנהל מחלקת החיות במכון וולקני, ומנהל מכון וולקני.
רענן וולקני נולד בתל אביב לשרה (לבית רובין) ומאיר וילקנסקי.
רענן נולד כבן שני, הייתה לו אחות גדולה ושתי אחיות קטנות ממנו.
בילדותו עברה המשפחה לירושלים, שם למד ב.
עם סיום לימודיו בגימנסיה, עבר ללמוד באוניברסיטה בקליפורניה חקלאות במשך שלוש שנים והתמחה במיוחד בגידול בעלי חיים ובעיקר בפרות.
לאחר חזרתו לישראל החל לעזור ברפת בקבוצת גבע, שם הכיר גם את אשתו לעתיד דרורה בקר (בתם של אנשי השומר אסתר וצבי בקר) שהייתה חברת קיבוץ בית השיטה.
בהמשך עבד וניהל את הרפת בתחנה הניסיונית ברחובות.
וולקני קיבל תואר דוקטור בשנת 1952, והיה לפרופסור מ-1960 ב.
וולקני עבד הן ברפת במכון וולקני, והן כמרצה לגידול בקר באוניברסיטה.
ב-1978 יצא לגמלאות ממכון וולקני, אך לא פרש מהרצאות באוניברסיטה.
כעבור כמה שנים פרש גם מתפקיד זה.
עיקר עבודתו של וולקני התרכזה בפיתוח מנות מזון לפרות, כך שתפוקת החלב תגדל.
הוא הצליח בעבודתו, והרפת הניסיונית של מכון וולקני הביאה תוצאות טובות מניסיונות שעשה במזון.
וולקני הביא מקליפורניה את החליבה האוטומטית לישראל, דבר שגרם לעלייה בתפוקת החלב.
לוולקני היה גם קשר עם השייח' הוזייל, לו עזר להניב יותר חלב מהפרות שלו.
תרומתו הגדולה להצמחת ענף הרפת בארץ והישגיו בקנה מידה בינלאומי זיכו אותו בפרס קפלן ב־1976.
רעשי הרחוב חודרים אל הבית הוא ציור שמן על בד מאת הצייר אומברטו בוצ'וני משנת 1911, המדגים את הזרם הפוטוריסטי.
בציור נראית אישה ניצבת על המרפסת ומשקיפה לרחוב.
הצופה בתמונה נמצא, כביכול, יחד אתה במרפסת וצופה איתה על המתרחש ברחוב.
הציור מתאר את הרחוב, או העיר, בתהליך בנייה.
האישה מתבוננת על העיר העתידית: מתוארים מבנים, סביבם פיגומים ועליהם פועלים.
אופי הציור מאוד רועש, ויש בו תנועה רבה וצבעוניות.
האישה בתוך הבית מסמלת את העבר, את האישה האיטלקייה המסורתית, המביטה החוצה אל עבר העתיד, הקדמה.
בכך מסמל הציור את השינוי הגדול שעובר על נשים מסורתיות.
הרס העבר מתואר על ידי בוצ'וני באמצעות תיאור הבניינים כקורסים, הכול נראה כאילו נופל אל תוך תהום בה שולטים הצהוב האלים והאדום הלוהט.
הצבעים הקרים, הקדמה, שבחוץ, חודרים אל גוף האישה כחרבות ופוצעים אותה.
בוצ'וני מבטא בציור את עמדתו הכפולה כלפי העתיד: חיובית מצד אחד, אך מצד שני מאיים על הביתיות והמשפחתיות.
בוצ'וני משתמש בציור בשתי שפות אמנותיות:
קוביזם – תורם לתחושת השבירה, החדות וחוסר היציבות.
פוביזם – תורם לתחושת הרגש באמצעות ההתנגשויות בין הצבעים.
הקומפוזיציה סגורה, מרכזית ועמוסה – מעגל אחד שנשאב פנימה.
תפיסת החלל היא שטוחה יחסית, המישורים נראים זה מעל זה.
פני השטח נשארים לא מעובדים, משיכות המכחול גסות, דבר התורם לתחושת הרעש שבציור.
רעשן גלגל שיניים או רעשן של פורים הוא כלי נגינה המשמש כצעצוע, כלי-שעשועים המשמיע רעש, ומכאן שמו.
בניגוד לרעשנים העשויים כלי חלול עם גרגרים בתוכו המפיקים רעש בעת טלטול או ניעור - רעשן גלגל שיניים בנוי מידית שבראשה גלגל שיניים, ומחלק המסתובב סביב גלגל השיניים.
הפעלת הרעשן נעשית באמצעות תנופה הגורמת לחלק המסתובב להסתובב ולהשמיע רעש בעת החיכוך שלו בגלגל השיניים.
בתרבות היהודית נהוג להשתמש בו בפורים בעת קריאת שמו של המן במהלך קריאת מגילת אסתר כחלק ממחיית זכר עמלק שהמן נחשב לצאצאו.
מקור המסורת היהודית הקשורה ברעשן היא ככל הנראה לרשום את שמו של המן על פיסות אבן או עץ והכאתם אלו באלו עד למחיקת השם (נוהג קלאסי של מחיית זכר עמלק) אלא שהמנהג התפתח ונותר ממנו בעיקר הרעש ומכאן נולד המנהג להרעיש ברעשן.
השימוש ברעשן בעת קריאת המגילה מעורר בעיה הלכתית מכיוון שכך ישנו חשש שהציבור לא ישמע כל מילה ומילה, בניגוד להלכה.
אמנות ייצור הרעשנים הייתה נפוצה מאוד בקהילות היהודיות השונות כאשר הרעשן הפך למעשה לחפץ אמנותי מעוטר בתחריטים וציורים שונים.
קיימים רעשנים ממתכת מעץ ומפלסטיק.
המנהג להרעיש במהלך קריאת המגילה בשעת קריאת שמו של המן, החל במאה ה-13 בצרפת, אז נהוג היה לכתוב את שמו של המן על אבנים ולהקיש בהן זו בזו.
במאה ה-17 היה מנהג לפוצץ נפצים בעת אמירת שמו של המן.
עדויות ראשונות לשימוש יהודי ברעשן גלגל השיניים נרשמו במאה ה-18, אך לא בהקשר של פורים כי אם בהקשר של הרחקת רוחות רעות.
השימוש המסורתי בכלי זה בפורים החל בתחילת המאה ה-19. ביידיש, נקרא הרעשן בשמות שונים במקומות שונים.
בפולין כונה בריעגר או גזשעכאטא, בווילנה שרייער, בסלובקיה קאלאקאטקא, ברוסיה גרמושקע, ובהונגרית קרפלה.
רגנלה (איטלקית: raganella, מילולית:צפרדע עץ) - משמש במוזיקת פולק בקלבריה שבדרום איטליה.
נקרא כך על שם הצליל המזכיר קרקור קרפדה.
הרגנלה היא על פי רוב בגודל של קופסת לחם, ועשויה ממסגרת עץ אליה מחוברים ארבע או חמש פיסות עץ קשות אך גמישות, המתנגשות כנגד גלגל שיניים המותקן באחת מצידי המסגרת, המסובב באמצעות סיבוב ידית.
רפך (אוקראינית Рапач) הוא רעשן גלגל שיניים גדול מהפולקלור האוקראיני המשמש בכנסיות באזור פרשוב (כיום בסלובקיה) כחלופה לפעמוני הכנסייה במהלך ימי פסחא.
ורסיות דומות משמשות בזרמים נוספים בנצרות במהלך השבוע הקדוש.
הרעשן משמש ביצירה Till Eulenspiegel's Merry Pranks של ריכארד שטראוס וכן בשירי גורה של ארנולד שנברג.
אוטורינו רספיגי השתמש אף הוא בכלי בתחילת היצירה אורני רומא, וגם צ'ייקובסקי השתמש בו בתחילת היצירה מפצח האגוזים.
מוריס ראוול עשה ברעשן שימוש בתזמור של היצירה תמונות בתערוכה מאת מודסט מוסורגסקי.
במאות ה-18 וה-19, רעשן שוטר שימש את שוטרים בריטים ואוסטרלים כדי להזעיק סיוע.
במלחמת העולם השנייה שימש הרעשן להתרעה בדבר קיומו של גז רעיל.
יש אוהדים המשתמשים ברעשני ענק במשחקי כדורגל וכדורסל, כדרך לבלבל את שחקני הקבוצה היריבה.
תופעה זו הייתה נפוצה בקרב אוהדי כדורגל ורוגבי בממלכה המאוחדת עד שנות ה-70 והכלי היה ידוע גם כ'רעשן כדורגל'.
רעש שוט הוא סוג של רעש פיזיקלי המופיע במדידות של זרם הנובע מהאופי החלקיקי של הזרם.
כך לדוגמה במדידה של עוצמת אור במכשיר אופטי העוצמה איננה קבועה לאורך הזמן אלא יש בה תנודות אקראיות הנובעות מכך שהאור מורכב משטף של חלקיקים, כלומר של פוטונים.
באופן דומה במדידות של זרם חשמלי באלקטרוניקה ישנו רעש הנובע מכך שהזרם החשמלי מורכב מאלקטרונים.
עוצמת הרעש מתכונתית לשורש עוצמת האות, ולכן רעש בעייתי בעיקר במדידות של אותות חלשים, כאשר התנודות מתפלגות התפלגות פואסון ששואפת להתפלגות נורמלית באותות חזקים יותר.
יש שלושה מקורות זרם בגלאי:
– זרם הנוצר מקרינת הרקע.
– זרם חושך (הזרם כשאין קרינה על הגלאי).
– זרם הנוצר מן האות עצמו.
כאשר e הוא מטען אלקטרון, ו־Δf הוא רוחב הפס האלקטרוני ב-Hz.
פרופסור מוטי הייבלום עבד על פיתוח שיטות עדינות שיאפשרו לגלות רעשי שוט חלשים מאוד, שחבויים עמוק בתוך רעשים חיצוניים.
קבוצתו הייתה הראשונה שמדדה את רעש השוט במבנה מזוסקופי ולאחר מכן הצליחה למדוד את המטענים השבריים של קוואזי-חלקיקים באפקט הול.
רעש שביעית או רעש שביעי הייתה רעידת אדמה קשה שפגעה באזור ארץ ישראל וסביבתה באמצע המאה השמינית לספירה, ככל הנראה בשנת 748, או 749.
קיימות עדויות בכתב לאסון שפקד את הארץ ממקורות נוצריים, יהודיים ומוסלמיים, וכן התגלו עדויות להרס בחפירות ארכאולוגיות בירושלים, בבית שאן, בטבריה, בכפר נחום, בח'רבת אל-מפג'ר שליד יריחו, ובחפירות באום אל-קנאטר.
לפי כל העדויות הללו, נהרגו ברעש האדמה רבבות בני-אדם ונהרסו מבנים רבים, בהם העיר טבריה, העיר בית שאן ומסגד אל-אקצא בירושלים.
שם הרעש נקבע כיוון שהוא נזכר בפיוטים כרעש שקרה בשנת "שביעית", כלומר שנת שמיטה.
תיארוך הרעש, שהיה אירוע מזעזע בתולדות הארץ, מעלה בעיות רבות במחקר, ומשליך על מדעי היהדות בנושא קביעת שנות השמיטה.
לחורבן טבריה ברעש היו השלכות קשות על היצירה הדתית היהודית בארץ ישראל.
הרעש הביא למעשה לקץ המפעל הארץ ישראלי המקורי בתחומי המדרש והפיוט.
המקורות היהודיים - צום כ"ג בשבט
בגניזת קהיר נשמרו מספר פיוטים ארצישראליים קדומים שנכתבו לצום כ"ג בשבט.
צום זה נקבע, כך מתברר, ליהודי ארץ ישראל לזכר החורבן וההרס שנגרמו ברעידת האדמה.
בפיוטים אלה נקרא הצום "צום רעש שביעי".
מרדכי מרגליות פרסם קטע נוסף מהגניזה, המכיל דף מסידור הכולל הנחיות בערבית שתרגומן:
הכותב מזכיר את הפסוק ב: "בזעם תצעד ארץ".
"בזע"ם לחורבן", בגימטריה, לפיה ל יש ערך של מאות, (מ"ם סופית=600) הוא 679 שנים מחורבן בית שני.
מנייה זו, האופיינית ליהודי ארץ ישראל בתקופה המוסלמית, שחלקם מנו שנים לבריאת העולם וחלקם לחורבן הבית, מצביעה על שנת 748 לספירה כמועד הרעש.
הדבר עולה בקנה אחד עם הקביעה בפיוט אחר שהרעש התרחש בשנת שמיטה, כי שנת ד'תק"ח (המקבילה ל-748) היא שנת שמיטה, לפי שיטת הגאונים ומנהג אנשי ארץ ישראל, שנפסק ברמב"ם שקובע שיש לחלק את השנים שחלפו מאז החורבן בשבע, ואם המספר מתחלק ללא שארית, אזי השנה היא שנת שמיטה.
הציון של שנת שמיטה אינו נדיר, יהודים בארץ ישראל נהגו לציין את שנות השמיטה בתאריכיהם, על מצבות ובמסמכים.
החוקרת פרופ' שולמית אליצור, פקפקה בכל הייחוס של הרעש לשנת השמיטה דווקא.
אליצור טענה שמרגליות הסתמך על כתב-יד יחידי, המכנה את הרעש 'רעש שביעית'.
ואילו בשאר הנוסחים: הנוסח הוא 'רעש שביעי'.
בהרצאה בקונגרס השלושה עשר למדעי היהדות, הסב א' ברבריאן את תשומת הלב לרשימה של עשרה רעשים המתפייטת באופַן לפרשת יתרו של ר' שמואל השלישי, והציע שהכינוי 'רעש שביעי' קשור לרעש השביעי הנזכר באותה רשימה.
אם אכן הייתה רשימה אגדית זו ידועה בין בני ארץ ישראל בעת רעידת האדמה הקשה בסוף שנות הארבעים של המאה השמינית, אפשר שהאנשים שראו את האסון הגדול זיהו את הרעש עם הרעש השביעי שברשימה, ואולי אף ציפו לביאת הגאולה בעקבותיו, כמקובל בעת זעזועים קשים או שינויים היסטוריים מופלגים.
אפשר שבאותה עת זכה הרעש לכינוי 'רעש שביעי', וייתכן גם שכאשר ראו שלא הייתה ברעש כל בשורה לגאולה הרחיבו את הרשימה המדרשית והעמידו אותה על עשרה רעשים, כדי לכלול בה את הרעש שחוו כ'רעש שביעי'.
מובן שאין זו אלא הצעה בעלמא, והעובדה שר' שמואל השלישי, שהיה בן ארץ ישראל, מביא כ'רעש שביעי' ברשימתו אירוע הכרוך בגאולה העתידה, מעידה לפחות על כך שהוא לא זיהה רעש זה עם האסון שגרם להרס היישוב היהודי בגליל כמאתיים וחמישים שנים קודם לימיו.
ייתכן אפוא שאכן יש כאן מפתח להבנת הכינוי 'רעש שביעי', אולם הדברים לא יצאו מכלל השערה.
אליצור מעירה גם על כך שרק האותיות זע"ם בטקסט מנוקדות, ואין ניקוד מעל האות ב', כלומר, ייתכן שהשנה שבה אירע הרעש אינה אלא 677 לחורבן.
שנה זו היא שנת ד'תק"ו לבריאת העולם (746 לספירה).
כרוניקן ביזנטי בשם מיכאל הסורי מספר על רעש אדמה גדול שפגע בכל הארץ והחריב את יישוביה, ובמיוחד הרס את טבריה ובה שלושים בתי כנסת של היהודים.
הוא מתארך את הרעש לשנת 131 להג'רה, שהחלה בסוף שנת 1059 למניין הסלאוקי, כלומר שנת 749 לספירה.
כרוניקן ביזנטי אחר, וחשוב יותר, תיאופנס מחבר ה"כרוניקה העולמית" מוסר (הערות הבהרה בסוגריים, על-פי מקור הציטוט):
בשל הסתירה הפנימית בקטע בין שיטות המנייה השונות, חלוקות הדעות אם השנה היא שנת 746 או שנת 747. אם התאריך הוא 18 בינואר 746, הרי שתאריך זה מתאים לכ"ב בשבט שנת ד'תק"ו.
מרדכי מרגליות מביא שני מקורות מוסלמיים:
ג'מאל א-דין אל-מקדסי (מת ב-1364), מחבר הספר "מעורר הרצון לביקור באל-קודס וא-שאם" כותב:"בזמן רעידת האדמה של שנת 130 (להג'רה) נהרסו הצדדים המזרחי והמערבי של המסגד (אל-אקצא)."
אבו אל-מחאסן אבן תע'רי-ברדי (מת ב-1469), מוסר כי "בשנת 130 היו הרבה רעידות חזקות בא-שאם...
ויש אומרים שזה היה בשנת 131 להג'רה."
לשם הבהרה, שנת 130 להג'רה נמשכה מספטמבר 747 עד אוגוסט 748, ושנת 131 להג'רה נמשכה מאוגוסט 748 עד אוגוסט 749.
מתי אירע הרעש – דעות במחקר
מרדכי מרגליות בדק ומצא ש-18 בינואר אינו קרוב לכ"ג בשבט בשנת 748. לעומת זאת, בשנת 749 חל 18 בינואר בכ"ד בשבט.
סטייה של יום אחד אפשרית בהחלט כי כללי הלוח העברי בתקופה זו לא הושלמו לחלוטין.
אבל דבר זה מוביל למסקנה מרעישה מבחינה יהודית, לפיה שנת השמיטה של היום מוקדמת בשנה אחת מהשמיטה שנהגה בארץ ישראל אז.
מרגליות סומך על הצלבת מקורות כתובים.
הוא מניח שלמרות חוסר ההתאמה המקורות מתייחסים לאותו מאורע וכל אחד תורם פיסת מידע.
הוא גם סומך על ציון שנת השמיטה לצד אירועים, כפי שנהגו יהודי ארץ ישראל של התקופה.
יורם צפריר וגדעון פרסטר מחזקים את קביעתו של מרגליות לשנת 749 מכיוון אחר.
בחפירות שנעשו בבית שאן התגלתה באחת החנויות גווייתו של אדם שעל פי השערתם נהרג ברעש, ובידו כלי מלא מטבעות, כשעל אחת מהן טבועה "שנת 131 להג'רה" כלומר - 749. הם כותבים:
באשר לנושא שנת השמיטה הם מזכירים את מחקרו של וכהולדר שמצא, על פי תאריכי מצבות מצוער ששנת ד'ר"א (440–441 לספירה) הייתה שנת שמיטה, 749-441=308 ומספר זה מתחלק ב-7 ללא שארית, כלומר זה מתיישב עם זה שד'תק"ט היא שנת שמיטה.
יעקב קרץ' ועמיקם אלעד מציגים תזה שונה.
הם הופכים על פיה את אמרתו של מרגליות "מכיוון שאין להניח שהיו שני רעשים שווים לפרטיהם בזה אחר זה בתוך שלוש שנים ...
הרי מסתבר שהם מתכוונים לאותו הרעש." וטוענים שהדבר אכן אפשרי; לדבריהם יש פער גדול בדיווחים: בעוד שחלקם מדברים על אזור עמק הירדן (בית שאן, טבריה, יריחו), דיווחים אחרים מדברים על ירושלים, ואין הדיווח על ירושלים מזכיר את עמק הירדן, ולהפך.
לכן, הם טוענים, היו לפחות שני רעשי אדמה עזים בין השנים 746–749.
משה גיל הגיב לטענות מרגליות, צפריר ופרסטר.
הוא דחה לחלוטין את טענות מרגליות על סטייה בשנת השמיטה מהמקובל בהווה, וציין שעל פי עדויות החל מתחילת המאה התשיעית (כחמשים שנה בלבד לאחר הרעש) השמיטה זהה לשמיטה לפי המניין שבידינו, כך ששיבוש במניין השמיטות בתוך עשרות שנים הוא בלתי סביר בעליל.
ממצא המטבעות מבית שאן, ששימש כראיה העיקרית של צפריר ופרסטר, הוא מפרש באופן שונה.
לדעתו, אין כלל סיבה להניח שהאדם בעל המטבעות נהרג ברעש, וסביר יותר שנהרג במהלך חורבן העיר שהתלווה לכיבוש העבאסי בסוף 132 להג'רה (750 לספירה).
הוא קובע שאין לסמוך על הממצא ממצבות צוער, שכן "איש לא הצליח לפרשן כראוי".
בשל כל אלו, הוא קובע ששנת השמיטה היא ודאי ד'תק"ח, בהתאם למניין הנמצא בידינו היום, והעדות מהמטמון בבית שאן אינה מעידה דבר, לשיטתו.
לכן, הוא מעדיף את העדות העולה בעקביות מכל המקורות היהודיים והמשתקפת בפיוטים שנכתבו באותה התקופה ובוודאי שמרו על התאריך ביתר דיוק, על פני העדויות המוסלמיות והנוצריות, שאינן שומרות על עקביות ומביאות תאריכים שונים, וקובע את הרעש לכ"ג בשבט ד'תק"ח, 28 בינואר 748.
דלדול היצירה הארץ ישראלית בעקבות הרעש
במאה השנים הראשונות לשלטון המוסלמי, עדיין הורגשה פעילות יצירתית בקרב יהודי הארץ, בעיקר בטבריה.
נכתבו חיבורים חשובים בהלכה, באגדה ובפיוטים.
מזמן זה ואילך פונים יהודי ארץ ישראל אל יהודי הגולה, הן לסעד הלכתי (למשל לרב יהודאי גאון) והן לסיוע חומרי.
אין ספק שבעיני יהודי ארץ ישראל של התקופה היה רעש האדמה חורבן שלא היה כדוגמתו מאז חרב בית המקדש השני.
רְפָא צִירִי (נקרא גם: רְפָא צִירִי אֵל נֶאֱמָן) הוא פיוט מאת הרב רפאל ענתבי שנהוג לשירו בליל שבת בשירת הבקשות.
תוכן הפיוט הוא תפילה לרפואה, נהוג לפייטו לעיתים לפני עלייה לתורה של אדם חולה.
השיר מושר בעיקר במסורתם של יהודי חלב ובמסורת ספרד - ירושלים.
במסורתם של יהודי מרוקו מיוחס הפיוט לרב רפאל אדרעי (פייטן אשר פעל במרוקו במאה ה-20) אך יחוס זה שגוי - הפיוט מופיע בכתב ידו של הרב רפאל ענתבי ובכתב ידו של תלמידו, אליהו חמווי, מהרבע האחרון של המאה התשע עשרה, לפני שהרב אדרעי נולד.
מקור הלחן הפופולרי הוא בלדינו בשם "טריסטה בידה".
השיר מבוצע דרך כלל במקאם עג'אם ולעיתים במקאם ראשט.
במגפת הקורונה יצא השיר על ידי האמנים ליאור אלמליח, אריאל זילבר, עקיבא, חנן בן ארי, ברי סחרוף, עמיר בניון.
רעש מקומי הייתה תוכנית טלוויזיה ישראלית בתחום המוזיקה, ששודרה בערוץ הראשון ב-2009–2013.
מנחה התוכנית הוא המפיק המוזיקלי עמוס בן-דוד.
בתחילה הגישה לצידו גם השחקנית איילת רובינסון.
שגיא בן נון שימש כתסריטאי וככתב בתוכנית בשתי עונותיה הראשונות.
מגישים נוספים וכתבי שטח שהשתתפו בתוכנית הם דלית רצ'סטר, לאון פלדמן ועוד.
התוכנית מוגשת במתכונת של מגזין מוזיקה, הכולל ראיונות עם אמנים ישראלים, ופינות שונות בנושאי מוזיקה ישראלית, כגון "אינטרו", פינה בה נחשפים אמנים והרכבים חדשים בפעם הראשונה בטלוויזיה.
עורכי וידאו: יניב בלוך, זיו שחר
רעשן צעצוע או רעשן לתינוק הוא רעשן צעצוע המשמיע קול כשמניעים אותו, שנועד במיוחד עבור תינוקות ופעוטות לצורכי משחק.
השימוש ברעשני צעצוע כמקור לשעשוע של פעוטות החל עוד מימי קדם.
במשך מאות בשנים הרעשנים היו הצעצוע הראשון שתינוקות שיחקו בו.
החומרים מהם עשוי רעשן צעצוע מגוונים מאוד, כך גם הצליל המופק מהם והעיצוב החיצוני שלהם.
קביעת הזמן בו הפכו הרעשנים מכלי פולחני לצעצוע המיועד לתינוקות אינה חד משמעית.
הדבר נובע מהעדר תיעוד כתוב הנוגע לשימושים של הממצאים הארכאולוגיים, שכן לרוב לא נשאר מידע כתוב על חפצים אלו מהתקופות שלפני הספירה ומראשית הספירה.
ניתן לשער את מהותו של הרעשן שהתגלה על-פי האזור הגאוגרפי ועל-פי המיקום באתר.
למשל, אם הוא נמצא במתחם הדתי משמע שהוא יועד לפולחן ואם הוא נמצא במתחם פרטי רוב הסיכויים שהוא יועד לשעשוע.
דבר נוסף שיכול להעיד על ייעודו הוא העיצוב החיצוני שלו - אם יש עליו העתק של אחד האלים, משמע הוא מיועד לפולחן לאל זה.
העיצוב ומטרת הייצור של הרעשן תלויה גם בהתפתחות של מושג "הילד" ובשלב בו החלה הפרדה בין מבוגרים לילדים וכן לתקופה בה התגברה המודעות לצרכיהם המיוחדים של ילדים ותינוקות.
במצרים העתיקה היה גם שימוש בכלי הנקרא "סיסטרום" בעת הפולחן הדתי, אף הוא לאלה חתחור.
בחפירות ארכאולוגיות בארץ נתגלו רעשנים עשויים מחרס המכילים אבנים קטנות או חומרים אחרים להרעשה.
לרעשנים מגוון צורות, חלקם מעוטרים בצבע או בחריתות אך לכולם רעש אופייני של רעשן.
שכיחותם של הרעשנים בחפירות בכל הארץ מוסבר בהיותם חפצים קטנים, קלים יחסית לייצור ששימשו את כלל האוכלוסייה.
דוגמה לכך היא ממצא מן הטיפוס הנפוץ בבית שאן, המתוארך למאות הד'–הה' לסה"נ.
ממצא מיוחד, ראש ציפור או תרנגול, הוא צעצוע חלול ששימש גם רעשן.
צעצוע דומה נמצא במערת קבורה בשרון המתוארכת למאות הא'–ה' לסה"נ.
ממצאים אלו והגדרתם על ידי הארכאולוגים כצעצועים ולא כאביזרי פולחן מעידים על האפשרות שהייתה מודעות לצרכיהם של תינוקות וילדים בתקופה מוקדמת זו.
ימי הביניים (מאה 7 עד 14)
באירופה של ימי הביניים אחוז התמותה של הילדים היה גבוה במיוחד (50% מהילדים מתו עד גיל חמש), דבר אשר הוביל, לטענתו של ההיסטוריון פיליפ אריאס, לתפיסה כי הילד הוא "מבוגר קטן" ועקב כך אין לו צרכים מיוחדים בכל הנוגע להתפתחותו הפיזית והקוגניטיבית.
תפיסה זו באה לידי ביטוי בהיעדרם של משחקים שיועדו לילדים וכן בצעצועים שיועדו לתינוקות.
בניגוד לטענותיו של אריאס, מציגה ההיסטוריונית הישראלית שולמית שחר בספרה "ילדות בימי הביניים" את התפיסה שילדים זכו לאהבה ולאמפתיה מהוריהם גם בימי הביניים ושההכרה בייחודה של תקופת הילדות בחיי האדם, וכן חלוקתה לשלבי ביניים, הייתה ידועה גם באותם ימים.
דוגמה לכך ניתן להביא באמצעות ממצא ארכאולוגי מראשית המאה ה-12 של רעשנים מאדמת טרקוטה בצורה כדורית, כאשר בתוכם שמו גרגירים רבים, כנראה אף הם מטרקוטה, שמטרתם הייתה להפיק רעש באמצעות רעשן הצעצוע.
תקופת הרנסאנס (מאה 15 עד 17)
באנגליה קיימים שרידים ארכאולוגיים מן המאה ה-16. לפי ממצאים אלו הרעשנים נעשו מנתך של עופרת ובדיל והחזיקו בהם באמצעות ידית באורך של כ-90 מ"מ.
בקצה הידית היה כדור חלול שהכיל חרוז שהשמיע רעש.
האזכור הספרותי הראשון של המילה 'רעשן' מופיע בשנת 1519, כשמורה מתקופת שושלת טיודור (1603-1485) בשם ויליאם הורמן (Horman), מזכיר אותו בסיפרו Vulgaria - "אקנה רעשן להשקיט את בכיו של תינוקי".
העת החדשה - המאה ה-18
בסוף המאה ה-18 החל יצור כלי כסף, במקביל ללונדון גם בשפילד ובברמינגהאם.
וכאן המקום לציין שוב את שיטת ציפוי הכסף אשר התפתחה בשפילד.
שיטה זו התפשטה במהירות ואומצה על ידי יצרנים רבים.
אין כמעט חפץ לשימוש ביתי אשר לא ניתן למצוא בין כלי הכסף.
רעשנים טובים לתינוקות מפני שהם מאפשרים גירויים שונים ומגוונים.
ככל שהילד גדל כך אפשרויות הלימוד באמצעות הרעשן גדלות.
ניתן לחלק את מטרות השימוש לשלושה תחומים עיקריים: שעשוע לתינוק, פיתוח מוטוריקה ופיתוח קואורדינציה.
בנוסף לכך, כפועל יוצא מהשימוש ברעשן המבוגר אף מחזק את הקשר שלו עם התינוק ויוצר מערכת של אמון וביטחון המאפשרים לתינוק להרגיש בטוח בעולם אליו הוא מתוודע לראשונה, כלומר, הרעשן מספק לילד ביטחון ביכולותיו ובמקביל מגדיל את הביטחון בהוריו, כך שהוא סומך עליהם יותר.
מעבר לגירוי החושי הרעשן משמש כמקור לשעשוע ובמקביל מלמד את הילד שלמידה יכולה להיות מהנה.
בנוסף לכך, הרעש המופק מן הרעשן מרגיע את התינוק בשל היותו רעש מונוטוני מצד אחד ומפתיע בשל היותו חבוי מצד שני.
עוזר לפעוט לשפר את קואורדינציה של יד-עין באמצעות גירוי חושי.
תינוקות אוהבים את הרעש שהם שומעים ולכן, בעזרת עיניהם, הם מנסים לעקוב אחר מסלול הרעשן כאשר הוא נע מצד לצד, אם באמצעות מבוגר או בשלב מאוחר יותר, באמצעות העברתו מיד ליד וכך הרעשן עוזר להם לפתח כישורים בסיסיים כמו מיקוד של העיניים, תיאום יד-עין וזיהוי שוני בין חפצים כמעט זהים.
לאחר שהתינוק שולט במעקב אחר הרעשן עם עיניו, הרעשן מעודד את התינוק לחקור עוד באמצעות ניסיון לתפוס ולאחוז בו, אם באמצעות הרעש המופק ממנו ואם באמצעות העיצוב החיצוני שלו.
בשלב הבא, לאחר שהתינוק הצליח לאחוז ברעשן, הוא לומד להעבירו מיד ליד.
חומרי הגלם מהם ניתן לבנות את הרעשן מגוונים מאוד ומשתנים בהתאם לתקופה בה נוצר ולמטרה שלשמה נוצר.
כמו כן, הרעשן מורכב משני חלקים העשויים לרוב מחומרים שונים - המעטפת והאביזרים הפנימיים באמצעותם הצליל מופק.
חלק מהרעשנים בנויים עם חלקים זזים ומתנדנדים או עם ציורים של פרצופים מחייכים וחלקם רכים ונעימים.
רעשנים יכולים להיות עשויים מעץ, פלסטיק, אבן, מתכת, חרס, עצם או בד ובדרך כלל מפיקים רעש כאשר מניעים אותם מצד לצד.
הצלילים האלו יכולים לנוע מרעש עמום המאפיין רעשני עץ עד לרעש חזק יותר המאפיין רעשני מתכת.
זהו החלק החיצוני של הרעשן.
לרוב הוא עשוי מקשה אחת ומחומר אחיד.
לעיתים הוא מורכב משני חלקים, הידית והחלק בו נמצאים האביזרים להפקת הצליל - דבר זה מושפע מההתפתחות הטכנולוגית בתקופה בה נוצר הרעשן ומהחומרים הזמינים באזור בו יוצר.
אלו האביזרים שהוכנסו לתוך המעטפת ובאמצעותם מופק הצליל בעת טלטול הרעשן.
הם יכולים להיות עשויים מאותו החומר כמו המעטפת או מחומר אחר, זאת בהתאם לצליל אותו מעוניינים להפיק ולחומרים הזמינים בתקופה בה נוצר.
כיום לרוב הרעשנים יש צבעים בוהקים, מצוירים עליהם פרחים או חיות.
בעבר היו שלושה עיצובים עיקריים - האחד היה עיצוב פשוט, כאשר הרעשן היה בעל צבע טבעי ממנו היה עשוי או צבוע בגוון אחד; השני היה עיצוב בצורה של בעל חיים, אם כחיה בשלמותה ואם רק חלק ממנה; השלישי היה עיצוב בצורה של דמות, לרוב דמות של אלה.
בקריפטוגרפיה, רעש פסאודו-אקראי או PRN (ראשי תיבות של Pseudo Random Noise; לפעמים נקרא רק PN, ראשי תיבות של Pseudo Noise) הוא אות הדומה לרעש, העונה לאחד או יותר מהסטנדרטים של בדיקות סטטיסטיות לאקראיות.
לווייני GPS משדרים בקצב של 50 ביטים לשנייה, כל לוויין ממדל את המידע הנשלח עם זרם יחיד PN ב-1.023 מיליון צ'יפים לשנייה ואחד נוסף עם זרם PN ב-10.23 מיליון צ'יפים לשנייה.
מקלטי GPS מחשבים את ה-PN מול נקודות ייחוס מקומיות כדי לחשב את הטווח.
מקלט GPS משתמש במדידות יחסיות לזמן של כמה משדרי לוויין ומתחשב במיקומים הידועים שלהם לפי אפמריס, כדי לקבוע את מיקום המקלט.
חלק מאותות ה-PRN פורסמו באופן רשמי וחלק נוסף פוענח עצמאית על ידי מעבדות וגופי מחקר ברחבי העולם.
מרבית האותות מיוצרים על ידי גנרטור LFSR.
קוד PN, הוא בעל צורה של קוד אקראי אך הוא למעשה ניתן לייצור באופן דטרמיניסטי.
הרצפים הנמצאים בשימוש נפוץ הם רצפים באורך מקסימלי , Gold codes , Kasami codes , ו Barker codes .
בעיבוד אותות ובמערכת תקשורת, רעש מופע (רעש פאזה) הוא ההצגה בתחום התדר של תנודות אקראיות, מהירות וקצרות במופע הגל.
תנודות אלה הן נראות במרחב הזמן כריצודים באות.
בתחום הRF מתייחסים לרעש זה כרעש המופע של מתנד, ואילו במערכות דיגיטליות הכוונה היא לריצוד של אות השעון.
באופן כללי (עבור רוחב פס קבוע) רעש מופע הוא גבוה יותר ככל שעולים לתדר גבוה יותר.
רעש המופע הוא יחסי ליציבות של המקור המייצג את האות הנבדק.
מבחינה היסטורית קיימות שתי הגדרות שונות עבור רעש מופע.
חלק טוענים שהרעש מוגדר עבור צפיפות הספק ספקטרלית וחלק מגדירים אותו עבור ספקטרום המופע המתקשר עם ספקטרום המשרעת.
בפועל שתי ההגדרות מתייחסות לתופעה בה קיימת סטיית תדר מהתדר המרכזי של גל הנושא.
ארגון IEEE מגדיר את רעש המופע על ידי הנוסחה ℒ(f)=Sφ(f)/2
כאשר חוסר היציבות בפאזה הוא הסטייה בפאזה של פונקציית צפיפות ההספק הספקטרלית החד צדדית (אך בפועל היא מייצגת את תנודות הפאזה הדו צדדיות).
רעש מופע הוא סוג של רעש ציקלוסטציונרי והוא מסווג לעיתים לתנודות בזמן.
הרעש הזה מיוצר בעיקר על ידי מתנדים.
מתנד אידיאלי מייצר גל סינוס טהור.
כאשר במישור התדר, זה יהיה מיוצג בזוג הלמים חיובי ושלילי אשר יהיו בתדר המתנד ובתדרים הללו ירוכז גם כל ההספק של האות.
במתנדים לא אידיאליים יש רכיבי רעש העוברים אפנון מופע ומופיעים בתדרים סמוכים לתדר המתנד המקורי דבר אשר גורם לפיזור ההספק של התדר המרכזי של המתנד.
הרכיבים כוללים לעיתים קרובות "רעש ורוד" ועשויים לכלול גם רעש לבן.
דוגמה לאות בעל משרעת A ותדר נדנוד :
לאות מתווסף רעש מופע בתהליך סטוכסטי המיוצר על ידי φ ומתקבל:
רעש מופע (ℒ(f נמדד בדר"כ ביחידות של dBc/Hz, והוא מייצג את הספק הרעש ביחס לגל הנושא ברוחב פס של הרץ אחד.
ניתן להבין את היחסים בין התדר לזמן גם לפי הקשר בין הפאזה (מופע) לבין זמן ותדר: φ = 2πft.
כאשר התדר או הזמן (או שניהם) אינם יציבים ישנה גם אי יציבות בפאזה ולכן נוצר רעש מופע.
לדוגמה, לאות מסוים יש רעש מופע של dBc/Hz -80 ברוחב סרט של 10 קילוהרץ ו-95- dBc/Hz ברוחב סרט של 100 קילוהרץ.
רעש מופע אינטגרטיבי - iPN או iPHN - הוא מדד אשר סוכם את רעש המופע עבור רוחב פס מסוים ונמדד בdBc.
למשל לאות מסוים יש iPN של 40- dBc ברוחב הפס בין 1-10 MHz.
המרות רעש מופע בתדר למדד נדנוד בזמן
רעש מופע נמדד במישור התדר על פני טווח תדרים מסוים (במעלות) וניתן להמירו גם למדד נדנודים בזמן באמצעות הקשר הבא
במידה ואנו לא באזור הרעש הוורוד (המתנהג כמו f^-1) והרעש בעל שיפוע של 20- דציבל לדקאדה ניתן לקשר מחזור RMS של הנדוד באמצעות הקשרים הבאים:
ניתן למדוד רעש מופע (ורעש מופע אינטגרטיבי) באמצעות נתח תדר (המכיל יישום מתאים), אך זאת בתנאי ורעש המופע של המכשיר הנמדד (DUT) גבוה מרעש המופע של המתנד הפנימי של נתח התדר.
יש לשים לב לבצע מדידה לפי רוחב הסרט הרלוונטי לאות ולא לרוחב הסרט לפי המסנן הפנימי של נתח התדר.
ניתן למדוד רעש מופע גם באמצעות מכשיר SSA - Signal source analyzer, מכשיר זה מציג את רעש המופע כתלות בתדר (ומתעדכן בזמן) והוא מכשיר אשר מיועד לביצוע המדידות הללו ולכן ישיג גם מדידה מדויקת יותר מנתח התדר.
מכשיר זה מודד גם רעש מופע אינטגרטיבי.
במערכת תקשורת דיגיטלית הכוללת משדר ומקלט רעש מופע גבוה על האות עלול לגרום לסיבוב של סימבול ולפגיע ביכולת של המודם לפענח / לשדר את המידע באופן תקין.
במערכות תקשורת נדרש רעש מופע נמוך ככל האפשר, כאשר עבור אפנונים גבוהים יותר (המסוגלים להעביר מידע רב יותר) נדרש רעש מופע נמוך יותר עבור שידור אמין.
רפא מייקה (בפולנית: Rafał Majka; הגייה פולנית: rafaw majka; נולד ב-12 בספטמבר 1989) הוא רוכב אופני כביש פולני לשעבר.
מייקה הוא מלך ההר בשנים 2014 ו-2016 בטור דה פראנס וניצח 3 קטעים במרוץ וקטע אחד בוואלטה אספניה.
נוסף על כך, מחזיק בניצחון כללי ב (2014) ובטור של סלובניה (2017) והוא מדליסט הארד מאולימפיאדת ריו.
מייקה חתם בקבוצת טינקוף, הוא לא רשם הישגים בולטים בחלק הראשון של העונה ונבחר לוואלטה אספנייה, אך גם שם לא הצליח לבלוט ולא התחיל את הקטע ה-17, ובכך פרש מהמרוץ.
בעונה זו, מייקה סיים במקום ה-15 באליפות פולין.
הוא השתתף בטור ד'לאן, וסיים שני בקטע ה-4. בסופו של דבר, סיים במקום ה-19 הכללי.
מייקה נבחר שוב לוואלטה אספנייה, והישגו הטוב ביותר היה מקומו ה-13 בקטע ה-14. בנוסף לכך התחרה בטור של בייג'ינג', וסיים במקום השביעי הכללי.
הוא התחרה גם בגביע יפן, וסיים במקום השלישי.
בעונה זו חלה מגמת שיפור אצל מייקה, שכן הוא נבחר לג'ירו ד'איטליה, סיים במקום השביעי הכללי, וסיים רביעי בקטע ה-15. בנוסף לכך, בקטע נגד השעון האישי שהתקיים בקטע ה-18, סיים חמישי, וגם בקטע ה-10 סיים חמישי.
בדירוג הצעירים, סיים במקום השני בפער של 41 שניות מקרלוס בטאנקור.
הוא סיים רביעי בטור פולין, וניצח את דירוג המאיצים.
בוואלטה אספניה, שנבחר אליה גם השנה, סיים במקום ה-19 הכללי.
במרוץ מילאנו טורינו, הגיע במקום השני, ובג'ירו די לומברדיה, הגיע במקום השלישי.
ב-2014, סיים במקום רביעי הכללי במרוץ הקריטריום אינטרנשיונל, וניצח את דירוג הצעירים.
הוא התחרה גם בטור דה רומאנדי, וסיים במקום ה-13 הכללי.
בג'ירו ד'איטליה, מייקה כבר התקדם למקום השישי הכללי (פער של 7:04 דקות ממנצח המרוץ, נאירו קינטנה), והשלישי בקטגוריית הצעירים (אותו פער מקינטנה).
הוא התחרה לראשונה בטור דה פראנס, ניצח את הקטע ה-14 וה-17, וניצח את קטגוריית מלך ההר ולבש את החולצה המנוקדת ("הפולקה דוט").
לאחר מכן, ניצח גם את הטור של פולין.
ב-2015, מייקה התנסה בקלאסיקות האביב, לה פלש ואלון, ולייז'–בסטון–לייז', בראשונה סיים במקום ה-82, ובשנייה במקום ה-33. הוא סיים במקום העשירי בטור דה סוויס.
מייקה נבחר שוב לטור דה פראנס, וניצח את הקטע ה-11. בוואלטה אספנייה, רשם את הישג שיאו, כאשר סיים במקום השלישי הכללי, 1:09 אחר מנצח המרוץ, פאביו ארו.
את 2016, פתח במקום השביעי הכללי בטור של סן לואיס, וחמישי בטור של אנדלוסיה.
הוא השתתף בטור דה רומאנדי, אך פרש לפני הקטע ה-5. בג'ירו ד'איטליה, סיים במקום החמישי הכללי, 4:37 אחר מנצח המרוץ, וינצ'נצו ניבאלי האיטלקי.
הוא התחרה גם בטור דה פראנס, ושיחזר את הישגו מ-2014 כמלך ההר, כאשר ניצח עם 209 נקודות, 28 נקודות יותר ממה שהשיג ב-2014. הוא ניצח גם באליפות פולין.
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016), זכה במדליית הארד, לאחר שלא היה יכול להתמודד עם יאקוב פוגלסן, וגרג ואן אוורמאט בספרינט.
לאחר שקבוצת טינקוף נסגרה, הצטרף מייקה ביחד עם פטר סאגאן לקבוצת בורה–הנסגרוהה הגרמנית.
הוא סיים במקום ה-11 בוולטה אה קטלוניה, וסיים במקום העשירי בלייז'–בסטון–לייז'.
ב, סיים במקום השני הכללי.
הוא ניצח את הדירוג הכללי בטור של סלובניה וגם את דירוג מלך ההר, הוא סיים שני בטור של פולין.
בוואלטה אספנייה, ניצח את הקטע ה-14 אך לא התמודד עבור הדירוג הכללי.
את עונת 2018 פתח מייקה במקום השביעי הכללי בוואלטה של סן חואן, ועם מקום חמישי בטור של אבו דאבי.
הוא סיים שני בקטע הרביעי של טירנו - אדריאטיקו, אך סיים רק במקום ה-36 הכללי.
בטור של סלובניה, ובטור של קליפורניה, סיים בשני המרוצים במקום ה-6 הכללי.
הוא נבחר שוב לטור דה פראנס, והתוצאה הטובה ביותר שלו הייתה מקומו ה5 בקטע ה-6 וה-19, בסופו של דבר סיים במקום ה-19 הכללי, וה-3 בדירוג מלך ההר.
הוא התחרה גם בוואלטה אספנייה, והגיע שני בקטע ה-13, וסיים במקום ה-13 הכללי.
בג'ירו די לומברדיה, סיים במקום ה-7.
מייקה סיים שביעי בוולטה אה קטלוניה, שישי בטור של האלפים, ושישי בג'ירו ד'איטליה, בנוסף לכך, בטור של פולין הגיע תשיעי.
בוואלטה אספנייה, הגיע מייקה במקום השישי הכללי.
את עונת 2020 פתח מייקה עם מקום חמישי בטור האמירויות, 2:11 דקות מאדם ייטס המנצח.
לאחר תום פגרת הקורונה, סיים רביעי ב, 2:32 דקות מרמקו אוונפול המנצח, ושלישי בטירנו - אדריאטיקו, 29 שניות מסיימון ייטס המנצח.
אך בג'ירו ד'איטליה, מרוץ המטרה שלו בעונה, סיים מחוץ לעשירייה הראשונה ובמקום ה-12, 20:31 דקות מטאו גייגן הארט, כשבן קבוצתו פטריק קונראד, סיים שמיני.
התוצאה הכי טובה של מייקה במרוץ הייתה מקום 5 בקטע ה-15.
לאחר 4 עונות במדי בורה, תתם מייקה ביו.
רפאל אלכסנדרה פרננדש פריירה דה סילבה (בפורטוגזית: Rafael Alexandre Fernandes Ferreira da Silva; נולד ב-17 במאי 1993), הידוע בכינויו רפא סילבה (Rafa Silva), הוא כדורגלן פורטוגזי המשחק בעמדות הקשר והקיצוני בבנפיקה ליסבון מליגת העל הפורטוגלית, ששיחק בעבר בנבחרת פורטוגל.
רפא התחיל את הקריירה שלו באתלטיקו פובואנסה, ממנה עבר לאלוורסה.
בשנת , הצטרף לקבוצת הנוער של פיירנסה.
ב-29 ביולי 2012, רפא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בניצחון 2–1 נגד פנאפייל.
ביוני , רפא חתם לחמש שנים בבראגה.
ב-10 בנובמבר, הבקיע את שעריו הראשונים בקבוצה, כאשר כבש צמד בניצחון 3–1 נגד אולהאננסה במסגרת הגביע הפורטוגלי.
ב-17 בספטמבר 2015, הבקיע את שער הבכורה שלו בזירה האירופית, בניצחון 1–0 נגד סלובן ליברץ.
ב-1 בספטמבר 2016, רפא חתם לחמש שנים בבנפיקה ליסבון תמורת 16.4 מיליון אירו, עם סעיף שחרור של 60 מיליון אירו.
8 ימים לאחר מכן, רפא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 2–1 נגד ארוקה.
ב-22 בינואר 2017, רפא הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 4–0 נגד טונדלה.
את עונת , רפא סיים עם 17 שערים וסיים שלישי בטבלת מלך שערי הליגה.
ב-25 ביוני 2024 חתם סילבה על חוזה ל-3 שנים בבשיקטש מליגת העל הטורקית.
ב-22 בינואר 2026 שב סילבה לבנפיקה וחתם על חוזה לשנתים וחצי במועדון.
בצעירותו, רפא שיחק בנבחרות הצעירות של פורטוגל.
ב-28 בפברואר 2014, רפא זומן לראשונה לסגל הנבחרת הבוגרת וכעבור 5 ימים, ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 5–1 נגד .
רפא, נכלל בסגל הנבחרת לקראת מונדיאל 2014, יורו 2016 ויורו 2020.
"רעשים" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר הישראלי אושר כהן בהשתתפות נועה קירל.
את השיר הוציאה לאור ב-14 בדצמבר 2021 חברת התקליטים ארומה מיוזיק, כסינגל שלא מתוך אלבום.
ב-12 בדצמבר 2021, יומיים לפני צאת השיר, חשף העיתונאי ערן סויסה כי קירל וכהן סיימו לעבוד על שירם המשותף.
השיר נכתב בידי קירל וכהן, שגם הפיק את השיר.
מילות השיר עוסקות בפרידה מבן-זוגה הקודם של קירל, יהונתן מרגי.
בשבוע הראשון לצאתו הוא הגיע למקום הרביעי במצעד חמשת השירים המואזנים ביותר ביוטיוב ישראל, כשבראש המצעד נמצא "חורף באוטו" של עומר אדם.
באותו השבוע היה לשיר המואזן ביותר בתחנות הרדיו הישראליות וזכה ל-153 השמעות.
בשבוע השני ירד למקום הרביעי עם כ-115 השמעות.
דור מאיר מועלם מאתר "Mako" ציין לטובה את מילות השיר ושילוב הקולות של הצמד.
לטענתו, השיר שירת באופן "מצוין" את כהן, שלא זכה לפרסום לפני הוצאתו לאור.
אולם הוא הוסיף כי השתתפותה של קירל בשיר הייתה מיותרת.
אזורתאריך יציאהפורמטחברת תקליטיםמקורעולם14 בדצמבר 2021הזרמת מוזיקה • הורדה דיגיטליתארומה
רפאל מיר ויסנטה (בספרדית: Rafael Mir Vicente; נולד ב-18 ביוני 1997), המכונה בקצרה בשם רָפַא מיר, הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת החלוץ באלצ'ה מהלה ליגה בהשאלה מסביליה.
מיר, יליד במורסיה, החל את הקריירה שלו ב-CD Javalí Nuevo.
לאחר תקופה בה כבש 120 שערים ב-ElPozo Murcia FS, הוא החל לשחק בראנרו, בה כבש 57 ו-84 שערים בעונותיו בהתאמה לפני שהצטרף לברצלונה.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצת המילואים הבוגרת, ולנסיה ב', ב-1 במרץ 2015 בהפסד 1–2 לל'הוספיטלט.
בסך הכל ערך 2 הופעות ליגה בקבוצה הבוגרת של המועדון בטרם נמכר.
ב-3 בינואר 2018 חתם מיר בוולברהמפטון וונדררס מהצ'מפיונשיפ.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו שלושה ימים לאחר מכן בסיבוב השלישי של הגביע האנגלי מול סוונסי סיטי.
ב-13 בינואר 2018 ערך הופעת בכורה בליגה בתיקו 0-0 מול בארנסלי.
ב-23 ביולי 2018 הושאל ללאס פאלמאס מהליגה הספרדית השנייה.
ב-19 באוגוסט ערך הופעת בכורה בניצחון 0–2 על ראוס דפורטיו.
ב-1 בספטמבר כבש שער בכורה בתיקו 1-1 נגד ריאל סרגוסה.
ב-30 ביולי 2019 חזר לצ'מפיונשיפ והושאל לנוטינגהאם פורסט.
הוא ערך את הופעת הבכורה ב-3 באוגוסט בהפסד 1–2 לוסט ברומיץ' אלביון.
הוא ערך את הופעת הבכורה ב-19 בינואר בתיקו 1-1 עם ריאל אוביידו.
ב-25 בינואר כבש שער בכורה בניצחון 1–2 על דפורטיבו לוגו.
בסך הכל כבש 22 שערים ב-56 הופכות ליגה בקבוצה.
ב-20 באוגוסט 2021 חתם על חוזה לשש שנים בסביליה.
ב-23 באוגוסט ערך הופעת בכורה בניצחון 0–1 על חטאפה.
ב-22 בספטמבר כבש שער בכורה בניצחון 1–3 על קבוצתו לשעבר ולנסיה.
ב-23 בנובמבר כבש שער בכורה במסגרת אירופית, כשכבש שער בניצחון 0–2 על וולפסבורג בליגת האלופות.
בעונתו הראשונה בקבוצה רשם 10 שערי ליגה.
ב-11 ביולי 2024 חזר לולנסיה והושאל לעונה אחת עם אופציית רכישה.
מיר היה שותף לזכייה באליפות אירופה 2019 עם נבחרת ספרד עד גיל 21, ובמדליית כסף עם הנבחרת האולימפית באולימפיאדת טוקיו 2020.
מיר הוא בנו של כדורגלן העבר מגין מיר.
רֶפְאָבּלִיק סיטי (נקראת לעיתים: רִפָבְּלִיק סיטי; בכתב סיני: 共和城; באנגלית: Republic City; האזור בשטחה נקרא בעבר טָיינהַאישִי ולאחר מכן עגור הדג) היא עיר בדיונית המופיעה בסדרת הטלוויזיה המונפשת "האגדה של קורה" ובספרי הקומיקס של הזיכיון האמריקאי "אווטאר: כשף האוויר האחרון".
עיצובה של העיר הבדיונית, המתואר בתור "אם מנהטן הייתה באסיה", הושפע משנות ה-20 ומכיל בתוכו אלמנטים אדריכליים של אמריקה ואירופה מתקופת זמן זו בסגנון סטימפאנק.
העיר היא בירת הרפובליקה המאוחדת של ארבעת האומות אשר הוקמה בשנים שלאחר מלחמת מאה השנים, על ידי אווטאר אנג ושליט האש צוקו בשטחי מושבות אומת האש בממלכת האדמה.
העיר החלה את דרכה כמושבה בסגנון כפרי לחופי מפרץ יואה, אך היא חוותה תהליכי תיעוש והתפתחה עם השנים למטרופולין הגדול ברפובליקה עם גורדי שחקים מוקדמים ומבנים תרבותיים מפוארים.
בדיבוב לגרמנית נקראת העיר בשם "רפובליקה" ("Republica"), בדיבוב היווני נקראת "עיר הדמוקרטיה" ("Democratic City") ובהולנדית נקראת "רבופליקיזציה" ("Republicasia").
לאחר הפרדת עולם הרוחות ועולם בני האדם, התיישבו בני האדם באזור והקימו את העיירה טיינהאישי אשר זכתה להגנת הרוח הגדולה ליידי טַינָהאִי ושגשגה במשך אלפי שנים עד לתקופת אווטאר יאנגצ'ן בה נאלצו התושבים לנטוש את העיר בעקבות מתקפת הרוח "גנרל הברזל".
במשך שנות מלחמת מאה השנים האזור נכבש על ידי אומת האש אשר החילה שם קולוניאליזם התיישבותי של מהגרים מאומת האש.
עם הזמן, התערבו כשפי האש וכשפי האדמה ויצרו לעצמם תרבות ייחודית ומשותפת אשר זכתה להכרה לאחר המלחמה על ידי אווטאר אנג, שליט האש צוקו, ומלך האדמה קו שהצהירו על כוונותיהם לייסד רפובליקה עצמאית בשטחי מושבות אומת האש.
במהלך שנים אלו, העיר חוותה התקדמות תעשייתית רבה והוקמו בה מספר מפעלי תעשייה.
הדבר גרם להתקוממות כשפים אשר איבדו את משרותיהם לטובת מכונות, אך ההתקוממות נגדעה בעקבות התערבות האווטאר וחבריו.
בתקופה זו, שונה שם העיר מ"עגור הדג" ל"רפאבליק סיטי" בעצתו של סוקה.
מספר שנים לאחר הצהרת הכוונות של אנג וצוקו, הוקמה הרפובליקה המאוחדת של ארבעת האומות על שטחי מושבות אומת האש שבממלכת האדמה בסיוע כשפי מארבעת האומות.
בשונה מהאומות האחרות, הרפובליקה המאוחדת היוותה מקום מגורים למהגרים מכל האומות ומכל סוגי הכשפות וכן לחסרי הכשפות.
בשנים שלאחר מכן התפתחה רפאבליק סיטי למטרופולין ומרכז סחר עיקרי של הרפובליקה.
עם זאת, ארגוני פשיעה שקמו בעיר אילצו את התערבותם האישית של אנג וצוקו.
לאחר מותו של אווטאר אנג והתגברות הפשיעה בקרב הכשפים, קמה תנועת "השוויונאים" בהנהגת אמון, התנועה קראה להשבת השיוון בין כשפים וצברה פופולריות רבה בקרב חסרי הכשפות בעיר.
כמה שבועות לאחר הגעת אווטאר קורה לעיר, התרחשה ההפיכה השוויונאית במהלכה כלאו השוויונאים את חברי מועצת העיר והשביתו את משטרת העיר.
ניסיון ההפיכה נכשל לאחר שזהותו של אמון נחשפה ככשף על ידי אווטאר קורה, דבר אשר גרם לירידה בתמיכה בו, להימלטותו ולהחלשת המורל בקרב אנשי השוויונאים.
לאחר ההפיכה הגיעו מנהיגי העיר להבנה כי המערכת הפרלמנטרית כשלה בניסיון לייצג את תושבי העיר ועל כן פרקו את מועצת העיר והקימו במקומה את מוסד הנשיאות, כשאל התפקיד נבחר הנשיא רייקו בבחירות דמוקרטיות.
כשהחדשות על פריצת מלחמת האזרחים בין שבטי המים הגיעו לעיר, החלו מתחים בין תומכי הצפון לתומכי הדרום.
הדרומיים ערכו צעדת שלום מחוץ למרכז התרבות שלהם, בתמיכת אווטאר קורה.
לאחר שצ'יף שבט המים הצפוני, אונלאק, התאחד עם רוח האופל וואטו, הוא יצא מעולם הרוחות אל רפאבליק סיטי שם גבר ספינות צי כוחות האומות המאוחדות אשר ניסו לעצור אותו.
לאחר מכן הפיל את פסלו של אווטאר אנג ותקף את העיר באמצעות רוחות הגפנים.
העיר ניצלה מהרס מוחלט לאחר שאווטאר קורה באמצעות שימוש בכשפות אנרגיה וג'ינורה, נכדתו של אנג, גברו על אונלאק.
לאחר שבמיזוג ההרמוני קורה החליטה להשאיר את שערי עולם הרוחות פתוחים, החלו להקות של רוחות וגפנים להתיישב ברפאבליק סיטי.
הגפנים היוו נזק לתושבי העיר ואף אילצו אנשים להתפנות מביתיהם.
במשך כשבועיים ניסתה קורה להשמיד את הגפנים אך ללא הועיל והנשיא רייקו הורה לאווטאר לראשונה לעזוב את העיר, אך קיבלה בחזרה כמה שבועות לאחר מכן בעקבות פציעתה על ידי חברי הלוטוס האדום.
בשנים שלאחר מכן, העיר החלה להתרגל להימצאותם של הגפנים אשר אף הפכו לאטרקציה תיירותית וכמו כן נסללו דרכים וגשרים שיעקפו את אזורי הגפנים.
הקרב על רפאבליק סיטי והיווצרות שער רוחות בעיר
לאחר שהגנרלית קובירה השתלטה על כל ממלכת האדמה והפכה אותה ל"אימפריית האדמה", היא הכריזה כי הקמת הרפובליקה המאוחדת הייתה מעשה לא חוקי וגזלה של אדמות ממלכת האדמה.
הנשיא רייקו בתגובה הורה לבצר את גבולות הרפובליקה והורה לחייליו לאבטח את דרכי הגישה לעיר.
בנוסף, תכננו רייקו והנסיך וו תוכנית לפינוי אזרחי של העיר על מנת לחסוך בנפגעים בקרב הצפוי שיתקיים בעיר.
שבוע לאחר מכן, פלשו צבא האימפריה בראשות קובירה אשר נעה על גבי מגה-רובוט אל תוך הרפובליקה המאוחדת.
כשהגיעו לעיר שלח רייקו מסר המורה להם לסגת ובתגובה השתמשה קובירה ביכולות נשק הגפנים שעוצמתי שפיתחה בסתר, מה שגרם לנשיא להודיע על כניעה.
למרות זאת, צוות האווטאר יחד עם לין, סו וכשפי האוויר לא הניחו לקובירה לכבוש את העיר, ולאחר קרב ממושך, במהלכו נגרמו נזקים אדירים לעיר, הם הצליחו לחדור לתוך הענק של קובירה ולהשמידו.
לאחר מכן הלכה קובירה ליער הגפנים ומצאה שריד מכלי הנשק שלא הושמד, היא תקפה באמצעותו את קורה אך כשגילתה כי היא איננה מצליחה לכבותו, קורה נכנה למצב אווטאר והצילה אותה.
בעקבות עוצמת האנרגיה הרוחנית העוצמתית שהתפרצה מהנשק שהיה עשוי מגפני רוחות, נוצר שער רוחות חדש בלב העיר.
העיר רפאבליק סיטי ידועה בגורדי השחקים הרבים שבה, בניגוד לשאר הערים הגדולות בעולם נבנו בעיר מספר גדול מאוד של בנייני מגורים ועסקים גבוהים הממוקמים בעיקר במרכז העיר.
מבחינה סגנונית, העיר משלבת בדרך כלל עיטורים מסורתיים עם טכניקות מבניות מודרניות יותר.
למרות זאת, ישנם מבנים שלא הושפעו כלל מהמודרניזציה כדוגמת אי מקדש האוויר.
במהלך שנות חייה של אווטאר קורה חוותה העיר מספר שינויים משמעותיים כגון התפשטות הגפנים באזורים שונים בעיר והופעתו של שער רוחות בלב העיר.
אי המקדש הוא אי קטן הממוקם מול חופי הרפובליקה סיטי במפרץ יואה.
האי אינו כפוף רשמית לרפובליקה המאוחדת וסמכות השיפוט בו נתונה לאומת האוויר.
באי מגדל גבוה המתהדר בארכיטקטורה מסורתית, מספר מעונות קטנים יותר עם גגות כחולים ואזור אימונים פתוח.
המקום נבנה במקור על ידי אווטאר אנג הוא משמש כמקום מגוריו של בנו, מאסטר טנזן ומשפחתו.
דרגון פלטס היא שכונת מגורים ברפאבליק סיטי בעלת אוכלוסייה גבוהה של חסרי כשפות, משום כך, בעבר הוקם שם מתקן אימונים לחוסמי הצ'י השוויונאים.
היא בין השכונות העניות בעיר, והפשיעה בה רבה <.
מערכת המנהרות ברפאבליק סיטי נחפרה על ידי כשפי אדמה והיא איננה בשימוש ציבורי.
המנהרות עצמן שימשו את השוויונאים בפעילויותים המחתרתיות, והם נהגו לנע בתוכן על גבי אופנועים וכלי רכב נוספים.
אי הזיכרון לאווטאר אנג הוא אי קטן הממוקם מול חופי הרפובליקה סיטי במפרץ יואה קרוב לאי המקדש.
על האי מוצב פסל מוניטורי עצוב בדמות אווטאר אנג אשר נבנה על ידי אומת האש כמה שנים לאחר מלחמת מאה השנים על מנת שישמש כסמל של שלום ורצון טוב.
בתוך בסיסו של הפסל קיים מוזיאון המציג את ההיסטוריה של האווטארים, ובמיוחד את מסעם של אווטאר אנג וחבריו להצלת העולם מאומת האש במלחמת מאה השנים.
בניין העירייה הוא אחד המבנים העתיקים והאייקונים במרכז העיר.
בתוכו היה אולם הישיבות של מועצת העיר וחדרי משרדים לחברי המועצה.
לאחר מתקפת השוויונאים ופירוק המועצה הוסב הבניין למשרד נשיא העיר.
חזית הבניין משמשת מוקד עירוני להכרזות רשמיות אליהם מתקבצים עיתונאים מהעיר ומשאר העולם.
מבנה האצטדיון בו נערכים משחקי קרבות כשפות בין קבוצות אשר מהווים את הספורט הפופולרי ביותר בעיר ומושך תיירים מן העולם כולו.
המבנה מצופה בצבע זהב וזוהר בלילה וממוקם על גבי מזח גדול שעל המים.
במהלך מתקפת השוויונאים במקום, תקרת האצטדיון וזירת הקרב ניזוקו ובעקבות כך נסגר המקום למשך שישה חודשים.
כלא רפאבליק סיטי הוא בניין גדול ורב קומות הממוקם בעיר הרפובליקה בו נכלאים פושעים שונים.
המבנה ניזוק במהלך מתקפתו של אונלאק על העיר אך גם לאחר שרוחות הגפנים השתכנו על חזית הכלא אך הוא המשיך להיות פעיל.
אוניברסיטת רפאבליק סיטי היא המוסד להשכלה גבוהה שבעיר בה לומדים סטודנטים מרחבי הרפובליקה המאוחדת ומחוצה לה.
מרכז התרבות של שבט המים הדרומי
מרכז התרבות של שבט המים הדרומי משמש כנקודת מפגש עבור אנשי השבט ומארח פעילויות הקשורות לתרבות שבט המים הדרומי.
הבניין נבנה על ידי השותפים העסקיים וואקנאי ווריק ובמהלך מלחמת האזרחים בין שבטי המים הופצץ הבניין על ידי וריק במטרה להסלים את היריבות בין השבטים.
במהלך השנים נבנו גשרים רבים אשר עוברים בדרך כלל מעל הנהרות החוצים את העיר.
בין הגשרים המפורסמים ביותר נמנים:
גשר קיושי - גשר תלוי, משמש ככביש מהיר לכלי רכב הנכנסים ויוצאים מהעיר.
גשר דרך המשי - גשר תלוי, נבנה על ידי תאגי"ד "תעשיות העתיד".
המפעל הראשון שהוקם בעיר היה "מפעל אש האדמה" שהוקם על ידי לאו בייפונג.
המפעל העסיק עובדים כשפים ולא כשפים בייצור קריסטלים.
במפעל נראו לראשונה מכונות ומלגזות, דבר אשר תרם לתיעוש העיר והרפובליקה.
עם השנים קמו שתי חברות מרכזיות ברפאבליק סיטי, "תעשיות העתיד" של הירושי סאטו אשר ייצרה את ה"סאטו-מוביל" פרי המצאתו, וכן ספינות אוויר, כלי נשק ואת המטוסים הראשונים שנראו בעולם.
וחברת "שומר בע"מ" אשר מייצרת דגמים זולים של הסאטו מוביל ואת ספינות האוויר לחיל האוויר של ממלכת האדמה.
לחופי העיר נמצא הנמל הגדול אליו מועברים סחורות מכלל העולם, מכוניות מובאות לנמל ומועמסות על הספינות, ונשלחות לאזורים ברחבי העולם.
לאזור יש גישה לכביש וכן קו רכבת.
בעיר גם קיימת תחנת כוח המייצרת חשמל לתושבי העיר ומתוחזקת על ידי כשפי ברק.
במשך עשרות שנים, רפאבליק סיטי מעולם לא ערכה בחירות כלליות בחיפוש אחר מנהיג יחיד ושיטת השלטון בעיר דמתה לאריסטוקרטיה; כך שהשלטון היה בידי מועצה מצומצמת עם נציגים משני שבטי המים, ממלכת האדמה, אומת האש ונוודי האוויר.
לאחר ניסיון ההפיכה של השוויונאים, הוחלפה שיטת השלטון לשיטה הנשיאותית, ולאחר בחירות דמוקרטיות מונה הנשיא רייקו לנשיא הראשון של הרפובליקה המאוחדת.
משטרת רפאבליק סיטי הוא הגוף האחראי על אכיפת החוק בעיר, הארגון מורכב משוטרים, קצינים ובלשים.
כוח המשטרה המיוחד של כשפי המתכת הוקם על ידי טוף בייפונג והשוטרים בצוות לבושים חליפות מתכת מיוחדות שמשרווליהם משתלשלים שלשלאות מתכת אשר באמצעות הכשפות מאפשרים להם לעבור ממקום למקום ולהכניע עצורים.
כמו כן, השוטרים עורכים סיורים על גבי ספינות אוויר הנוסעות בשמי העיר ומהם הם נוחתים בעזרת השלשלאות.
מפקדת המשטרה הראשונה הייתה טוף בייפונג, מפתחת כשפות המתכת והייתה זאת שהקימה את יחידת העילית.
לאחר פרישתה החליפה אותה ביתה הגדולה, לין בייפונג.
במהלך ניסיון ההפיכה של השוויונאים הוכנע ארגון המשטרה אך חזר לפעול לאחר כישלון ההפיכה.
ארגון כבאי האש של רפאבליק סיטי מורכב מכשפי מים האחראים על כיבוי דליקות אש וחילוץ אזרחים.
הכבאים משתמשים לרוב ברכבי כיבוי כדי להגיע ליעדם והם עושים שימוש בכשפות מים על מנת לכבות דליקות.