tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מרטין פתח את עונת בצורה יוצאת דופן, עם 30.6 נקודות בממוצע בחמשת המשחקים הראשונים.
אף על פי כן, לאחר מכן הוא נפצע פעם נוספת, הפעם בידו, מה שהשבית אותו לחודשיים ממשחק.
בשובו מהפציעה מרטין לא הצליח לשחזר את יכולתו העילאית מפתיחת העונה, ורבים סברו שחזרתו לקבוצה אף פגמה במשחק הקבוצתי שלה.
לבסוף הועבר לקבוצת יוסטון רוקטס בפברואר 2010, בעסקה במסגרתה עברו קרל לנדרי וג'ואי דורסי לסקרמנטו.
במדי יוסטון קלע עד לסיום העונה 21.3 נקודות בממוצע למשחק, אך בדומה לשלוש עונותיו הקודמות בסקרמנטו, לא העפיל עם הקבוצה לפלייאוף.
לקראת עונת עבר מרטין ב לקבוצת אוקלהומה סיטי ת'אנדר עם הרוקי ג'רמי לאמב תמורת ג'יימס הארדן, קול אולדריץ', דקואן קוק ולזאר הייוורד.
בפגרת המשחקים שלפני עונת חתם במינסוטה טימברוולבס על חוזה ל-4 שנים עבור 28 מיליון דולר.
ב-1 במרץ 2016, לאחר כשנתיים וחצי במינסוטה, שוחרר מרטין מהקבוצה וחתם על חוזה בסן אנטוניו ספרס.
קווין מרי 2 Queen Mary 2) היא אוניית קו אוקיינית של חברת הספנות קונארד ליין.
היא נושאת את שמה של אוניית קודמת של החברה, "קווין מרי".
בזמן בנייתה, ב-2003, הייתה "קווין מרי 2" אוניית הנוסעים הארוכה, הרחבה והגבוהה ביותר שנבנתה מעולם, ועם תפוסה ברוטו של 151,400 טון גם הגדולה ביותר.
באפריל 2006 היא איבדה את בכורת התפוסה לאונייה "פרידום אוף דה סיז" (Freedom of the Seas), הראשונה מאוניות התענוגות מסדרת אואזיס, של חברת הספנות "רויאל קריביאן אינטרנשיונל" שתפוסתה ברוטו 158,000 טון, אך נותרה אוניית הנוסעים האוקיינית (בניגוד לאוניית תענוגות) הגדולה ביותר שנבנתה אי פעם.
אף אוניית נוסעים לא עולה עליה בגובהה, אורכה ורוחבה בקו המים.
היא מתהדרת ב-15 מסעדות ובארים, חמש בריכות, קזינו, אולם ריקודים ופלנטריום.
"קווין מרי 2" משמשת כיום אוניית הדגל של חברת קונארד ועורכת הפלגות טרנס-אטלנטיות סדירות.
האונייה נבנתה כדי להחליף את "קווין אליזבת 2" - אוניית הדגל של קונארד מ-1969 עד 2004. "קווין מרי" הראשונה שרתה בקו הטרנס-אטלנטי מ-1936 עד 1967.
התחילית RMS בשמה של האונייה הייתה בעבר קיצור של Royal Mail Steamer, אך כיום הוראתה Royal Mail Ship.
"קווין מרי 2" אינה אוניית קיטור כקודמותיה, אלא מונעת על ידי טורבינות גז ומנועי דיזל, המספקים את כוח ההנעה לארבע יחידות מדחפים חשמליות (electric podded propulsors).
כקודמותיה גם היא מפליגה בקו אוקייני וטרנס-אטלנטי קבוע, בניגוד לאוניית נוסעים לעינוגים (cruise ship), אם כי מזמן לזמן גם היא עורכת הפלגות עינוגים.
חברת "קונארד" השלימה את תכנון הדגם החדש של אוניות ל-2000 נוסעים ובעלות תפוסה של 84,000 טון ב-8 ביוני 1998, אך לאחר השוואת מפרטים אלה עם אוניות הנוסעים מדגם "דסטיני", בנות 100,000 טון, של חברת קרניבל קרוז ליינס ובנות 137,000 טון של "ווייאג'ר אוף דה סיז", הגדילה אותם מיד.
שישה חודשים לאחר מכן, ב-10 בדצמבר, פרסמה חברת קונארד לראשונה פרטים אודות "מיזם קווין מרי", הפרויקט לתכנון ובניית אוניית-קו שתחליף את "קווין אליזבת 2".
לו התחילה הבנייה מיד, האונייה הייתה נכנסת לשירות כבר ב-2002. אלא שרק ב-6 בנובמבר 2000 נחתם החוזה עם "שאנטייה דה ל'אטלנטיק", חברת הבת של אלסטום.
אותה מספנה עצמה בנתה את המתחרות בעבר של "קונארד", את אוניות הנוסעים "נורמנדי" ו"פראנס" של "קומפאני ג'נרל טרנס-אטלנטיק".
שם נבנתה גם אוניית הפאר הישראלית "שלום" ב-1964.
שדרית האונייה הונחה ב-4 ביולי 2002 בסן-נאזר שבצרפת.
כ-3000 בעלי מלאכה השקיעו 8 מיליון שעות עבודה בבניית האונייה, וכ-20,000 אנשים היו קשורים ישירות או בעקיפין עם תכנונה, בנייתה וציודה.
300,000 חלקי פלדה בסך הכול הורכבו ל-94 "בלוקים" ליד המבדוק היבש, אשר לאחר מכן צורפו ורותכו יחד כדי להשלים את גוף האונייה והמבנה העילי.
"קווין מרי 2" הושקה ב-21 במרץ 2003 והחלה בהפלגות ניסוי ב-25 בספטמבר 2003 בין סן-נאזר ואיי החוף איל ד'יא ובל-איל.
על שלבי הבנייה האחרונים העיבה תאונה קטלנית, כאשר כבש התמוטט תחת כובד משקלה של קבוצת עובדי המספנה ושל קרוביהם שבאו לבקר באונייה.
כשלושים איש נפלו מן הכבש מגובה 15 מטרים, 22 נפצעו ו-16, ובהם ילד, נהרגו.
עלות הבנייה הסתכמה ב-460 מיליון ליש"ט (כ-800 מיליון דולר).
ב-29 באפריל 2016 עגנה האונייה בנמל חיפה, לראשונה בישראל.
בשל גודלה, האונייה עגנה במסוף המטען של הנמל במקום במסוף הנוסעים, הקטן יותר.
קווין מק'קיד הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון סקוטי.
תפקידיו המוכרים ביותר הם לוקיוס וורנוס בסדרה "רומא", וד"ר אואן האנט בסדרה "האנטומיה של גריי".
מק'קיד נולד בעיירה אלגין שבצפון סקוטלנד למשפחה נוצרית.
הוא החל בלימודי הנדסה באוניברסיטת אדינבורו, אך נשר מלימודיו בתום השנה הראשונה, ועבר ללמוד דרמה בקווין מרגרט קולג', אף הוא באדינבורו.
הוא השתתף במופעי תיאטרון של הקולג', וב-1994 השתתף במחזה בתיאטרון בבעלותו של רוברט קרלייל.
התפקיד הראשון שקיבל היה בסדרת הטלוויזיה "האב טד" (1996), בה גילם כומר באחד הפרקים.
כבר באותה שנה קיבל לראשונה גם תפקיד משמעותי יותר, בסרט הקולנוע "טריינספוטינג", בו גילם את דמותו של טומי מקנזי, לצידו של קרלייל.
תפקידים קולנועיים חשובים נוספים שגילם מק'קיד כוללים את דמויותיהם של ליאו ב"חדרי שינה" (1998), טוראי קופר ב"צבא הכלבים" (2002) ופרנקי ב"16 שנים של אלכוהול" (2003).
כן גילם תפקידים משניים בסרטו של רידלי סקוט, "ממלכת גן עדן" (2005) וב" מקור הרוע" (2007).
הופעתו המשמעותית ביותר על מסך הטלוויזיה הייתה בסדרת הטלוויזיה "רומא" (2007-2005), בה גילם את דמותו של איש הצבא לוקיוס וורנוס.
בנוסף מגלם מק'קיד את דמותו של מנתח הטראומה אואן האנט בסדרת הטלוויזיה "האנטומיה של גריי", וכמו כן שיחק גם ב"פרסי ג'קסון וגנב הברק", בו גילם את פוסידון אל הים.
שיחק גם בארוס עליה בתור החתן אלכוהול" הקנה לו מועמדות לפרס הקולנוע העצמאי הבריטי ולפרס BAFTA הסקוטי בקטגוריית השחקן הטוב ביותר.
על משחקו בסרט הטלוויזיה "Gunpowder, Treason & Plot" זכה בפרס השחקן הטוב ביותר בפסטיבל ביאריץ.
בשנת 2008 שיחק בסרט "ארוס עליה" לצד השחקן פטריק דמפסי.
בשנים 1999–2017 היה מק'קיד נשוי לג'יין פרקר ולהם שני ילדים.
בינואר 2018 התחתן מק'קיד בשנית לשפית האמריקאית-יהודיה אריאל גולדראת', ולהם בן שנולד ב-2018 ובת שנולדה ב-2019. ביוני 2023 התגרשו.
ב-2015 התאזרחו מק'קיד ומשפחתו כאמריקאים, בנוסף לאזרחות הבריטית שלו מלידה.
קווין אדוארד מקהייל הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק במשך 13 עונות בקבוצת בוסטון סלטיקס מליגת ה-NBA וזכה עימה בשלוש אליפויות.
מקהייל היווה את אחת הצלעות בשלישייה המפורסמת של הסלטיקס בשנות ה-80, יחד עם לארי בירד ורוברט פאריש, הוא נודע כשחקן קשוח שהצטיין בשני צידי המגרש.
ב-1996 נבחר לאחד מ-50 השחקנים הגדולים בתולדות ה-NBA, לרגל ציון 50 השנה שחלפו מאז הקמת הליגה.
לאחר פרישתו ממשחק פעיל, מונה מקהייל לסגן הנשיא של קבוצת מינסוטה טימברוולבס, תפקיד בו כיהן עד יוני 2009. אימן את קבוצת יוסטון רוקטס בשנים 2011–2015.
מקהייל נולד בעיירה היבינג שבצפון מינסוטה, שיחק בתיכון המקומי אותו הוביל עד גמר אליפות התיכונים דרג ב' של המדינה, ונבחר לשחקן השנה במינסוטה ב-1976. בין השנים 1976 ל-1980 שיחק עבור קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת מינסוטה, בה רשם ממוצעים של 15.2 נקודות ו-8.5 ריבאונדים למשחק.
נכון לסוף 2008 מקהייל עדיין מדורג במקום השני בכל הזמנים בכמות הנקודות והריבאונדים מבין שחקני האוניברסיטה.
מקהייל היה חבר סגל נבחרת ארצות הברית שזכתה במדליות זהב באוניברסיאדת מקסיקו סיטי ובמשחקים הפאן-אמריקאיים שהתקיימו ב-1979.
מקהייל נבחר בבחירה השלישית בדראפט ה-NBA של 1980 על ידי בוסטון סלטיקס.
לפני הדראפט החזיקו הסלטיקס בזכויות לבחירה הראשונה, אך מנג'ר הסלטיקס רד אאורבך העביר אותה, יחד עם בחירה נוספת בסיבוב הראשון, בטרייד לגולדן סטייט ווריורס בתמורה לרוברט פאריש ולבחירה השלישית אותה ניצלו כאמור לבחור במקהייל.
עסקה זו נודעה לימים כאחת העסקאות החד צדדיות ביותר בתולדות הליגה ועזרה לבנות את שושלת ההצלחות של הסלטיקס.
תחילת דרכו של מקהייל כשחקן הסלטיקס לוותה בקשיים, הוא החרים את אימוני הקבוצה ואף איים לעבור לשחק באיטליה אם הקבוצה לא תציע לו חוזה גבוה ארוך טווח עד שחתם לבסוף על חוזה ל-3 שנים.
בעונתו הראשונה שימש מקהייל כמחליף לפורוורדים לארי בירד וסדריק מקסוול, הסלטיקס סיימו עם המאזן הטוב ביותר בליגה וזכו גם באליפות ה-NBA, כשמקהייל נבחר בתום העונה לחמישיית הרוקיז, שחקני העונה הראשונה המצטיינים.
לאחר שנתיים בהן הודחה בוסטון בפלייאוף, פג חוזהו של מקהייל והוא חתם על מסמך כוונות לשחק בניו יורק ניקס אך לבסוף חתם על חוזה חדש בסלטיקס עבור מיליון דולר לעונה, מה שהפך אותו לשחקן עם השכר הרביעי בגובהו לאותה עת ב-NBA.
בעונת 1983-84 נבחר מקהייל לשחקן השישי המצטיין והסלטיקס נפגשו בגמר ה-NBA עם הלוס אנג'לס לייקרס.
אחד הרגעים המפורסמים בסדרה טעונה זו התרחש במשחק הרביעי בסדרה כשהסלטיקס היו בפיגור ושחקנה של הלייקרס קורט רמביס חדר לסל.
מקהייל עצר אותו בעבירה גסה, כשהוא אוחז בו בצווארו ומטיח אותו לרצפה, בתגובה התפרצו שחקני שתי הקבוצות למגרש ונוצרה מהומה רבה.
הסלטיקס הצליחו לחזור מהפיגור, ניצחו במשחק ובסופו של דבר גם זכו באליפות.
בעונת 1984-85 זכה מקהייל פעם נוספת בתואר השחקן השישי המצטיין, על אף שבמהלך העונה תפס את מקומו של מקסוול הפצוע בהרכב הפותח של הסלטיקס.
ב-3 במרץ 1985 רשם מקהייל את אחת מתצוגות השיא שלו, כשקלע 56 נקודות במשחק מול דטרויט פיסטונס, כמות זו היוותה שיא של שחקן סלטיקס בכל הזמנים, אך לא עברו אלא 12 יום ולארי בירד שבר אותו עם 60 נקודות משלו מול אטלנטה הוקס.
באותה עונה הגיעו הסלטיקס עד לגמר ה-NBA אך הפסידו בסדרת הגמר ללייקרס, למרות 32 נקודות ו-16 ריבאונדים של מקהייל במשחק השישי והמכריע.
עונת 1985-86 הייתה עונת שיא בתולדות הבוסטון סלטיקס, לאחר טרייד ששלח את מקסוול ללוס אנג'לס קליפרס יחד עם בחירת דראפט בתמורה לסנטר ביל וולטון, תפס מקהייל מקום של קבע בהרכב הפותח וסיים את העונה עם ממוצעים של 21.3 נקודות ו-8.1 ריבאונדים.
מקהייל החמיץ 11 משחקים לקראת סיום העונה הסדירה, בשל פציעה בגיד אכילס, אך גם בלעדיו הסלטיקס סיימו עם המאזן הטוב בליגה 67 ניצחונות לעומת 15 הפסדים.
מקהייל חזר לקראת משחקי הפלייאוף, ואיתו זכו הסלטיקס באליפות ה-16 בתולדותיהם כשמקהייל רושם בפלייאוף ממוצעים של 24.9 נקודות ו-8.6 ריבאונדים.
בעונת 1986-87 הגיעה שליטתו של מקהייל מתחת לסל לשיאה, הוא קבע ממוצעים של 26.1 נקודות ו-9.9 ריבאונדים למשחק, והיה לשחקן הראשון בתולדות הליגה שקולע במעל 60% מהשדה עם שיעור של 60.4%.
בסיום העונה נבחר הן לחמישיית העונה ב-NBA והן לחמישיית ההגנה של העונה.
במהלך משחק נגד שיקגו בולס שבר מקהייל את עצם הסירה שלו.
למרות עצת רופאיו לקחת תקופת החלמה על מנת שלא לסכן את המשך הקריירה שלו, החליט מקהייל להמשיך לשחק והוביל את הסלטיקס עד לגמר ה-NBA שם הפסידו בשישה משחקים ללייקרס.
לאחר סיום העונה מקהייל עבר ניתוח והחמיץ חודש שלם מפתיחת העונה הבאה, 1987-88. עונה זו הייתה האחרונה בתקופתו של מקהייל בה הצליחו הסלטיקס להגיע לסדרת גמר המזרח, בה נוצחו בשישה משחקים על ידי דטרויט פיסטונס.
בשתי העונות הבאות סבלו הסלטיקס מפציעתו של כוכבם לארי בירד, ולא הצליחו להתקדם סיבוב בפלייאוף.
לפני עונת 1990-91 שקל מקהייל פרישה בעקבות ניתוח נוסף שעבר בעקב רגלו הימנית אך חזר לבסוף לקראת פתיחת העונה.
העונה התאפיינה בהיעדרויות רבות של בירד (22 משחקים) ומקהייל שהחמיץ 14 משחקים.
לראשונה לאחר 5 שנים הוא סיים את העונה עם ממוצע של פחות מ-20 נקודות למשחק, 18.4. הסלטיקס הצליחו לגבור על אינדיאנה פייסרס בסיבוב הראשון של הפלייאוף אך הודחו בידי הפיסטונס בחצי גמר המזרח.
בעונת 1990-91 שיחק מקהייל 56 משחקים בלבד ובירד שפרש ממשחק בסיום העונה שותף רק ב-45 משחקים.
הסלטיקס העפילו לפלייאוף, ניצחו שוב את הפייסרס בסיבוב הראשון אך הפסידו בסיבוב הבא לקליבלנד קאבלירס בשבעה משחקים.
באותה עונה התדרדרו ממוצעיו של מקהייל ל-13.9 נקודות ו-5.9 ריבאונדים בלבד.
עונת 1991-92 הייתה האחרונה בקריירה המפוארת של מקהייל, הוא שותף ב-71 משחקים והוגבל מאוד בתנועותיו בשל פציעות ברגלו ובגבו.
הוא רשם בעונה זו ממוצעים של 10.7 נקודות ו-5 ריבאונדים, ולראשונה בקריירה שלו ירד מתחת ל-50% מהשדה כשקלע רק 45.9% מזריקותיו.
הסלטיקס בהובלתו של רג'י לואיס סיימו עם המאזן הרביעי בטיבו במזרח והעפילו לפלייאוף.
במשחק הראשון בסדרה נגד השארלוט הורנטס התמוטט לואיס ממה שבדיעבד התברר כפגם בלבו והסלטיקס הפסידו בסדרה 3-1. במה שהתבררה כסדרת הפלייאוף האחרונה בקריירה שלו הצטיין מקהייל והוביל את הסלטיקס עם 19.3 נקודות ו-7.3 ריבאונדים למשחק.
בתום המשחק הרביעי והאחרון הודיע מקהייל בריאיון לכתבים כי הוא פורש ממשחק פעיל.
לאחר פרישתו הצטרף מקהייל למינסוטה טימברוולבס, בתחילה כפרשן של משחקי הקבוצה בטלוויזיה וכעוזר מיוחד, ובהמשך מונה לתפקיד עוזר המנכ"ל.
ב-1995 מונה לסגן הנשיא האחראי על הצד המקצועי, תפקיד בו כיהן עד אשר פוטר מתפקידיו במועדון ביוני 2009.
עם כניסתו לתפקידו החדש מינה את פליפ סונדרס, עמיתו לשעבר באוניברסיטת מינסוטה, למאמן הקבוצה.
ב-1995 בחר מקהייל בדראפט את שחקן התיכונים הכשרוני קווין גארנט שהפך לסמל הקבוצה ב-12 העונות הבאות.
במחצית עונת המשחקים של 2004-05 פוטר סונדרס ממשרת המאמן ומקהייל מילא את מקומו עד לסיום העונה.
מינסוטה סיימה עם מאזן של 38-44 והחמיצה את הפלייאוף לראשונה מזה 8 שנים.
לקראת עונת 2005-06 מונה דוויט קייסי למאמן אך גם הוא פוטר לאחר עונה גרועה שהסתיימה במאזן 49-33, ומחצית עונה מאוזנת ב-2006-07.
אחד הצעדים המשמעותיים ביותר שביצע מקהייל בתקופת כהונתו היה העסקה שחתם לפני עונת 2007-08 עם קבוצתו לשעבר בוסטון סלטיקס, במסגרתה הועבר כוכב הטימברוולבס קווין גארנט לסלטיקס בתמורה לחמישה שחקנים ושתי בחירות דראפט עתידיות.
גארנט זכה עם בוסטון באליפות ב-2008 וכן בתואר שחקן ההגנה של העונה בעוד מינסוטה סיימה עם מאזן גרוע מאוד של 22 ניצחונות ו-66 הפסדים.
בדצמבר 2008 החליף מקהייל את מאמן מינסוטה המפוטר רנדי וויטמן, מאזנו של מקהייל כמאמן היה 38 ניצחונות לעומת 105 הפסדים וחוזהו לא חודש לעונת 2009–2010.
לאחר ששימש במשך עונה אחת כפרשן בערוץ הספורט "TNT" ובערוץ ה-NBA, מונה מקהייל ביוני 2011 למאמן יוסטון רוקטס, בחוזה ל-4 שנים, במקומו של ריק אדלמן.
בעונתו הראשונה כמאמן הקבוצה היא לא העפילה לפלייאוף לאחר שסיימה במאזן של 34 ניצחונות ו-32 הפסדים.
בשתי העונות לאחר מכן סיימה במאזן 37-45 ו-28-54, העפילה לפלייאוף אך הפסידה בסיבוב הראשון.
בעונת 2014/2015 סיימה הקבוצה במאזן 26-56 והפסידה בסדרת הגמר של אזור המערב לגולדן סטייט ווריורס 4-1.
הוא פוטר בנובמבר 2015 לאחר רצף הפסדים בפתיחת העונה.
ב-30 ביוני 1982 התחתן עם אשתו לין, לזוג נולדו חמישה ילדים.
בנובמבר 2012 לקח מקהייל פסק זמן מאימון יוסטון כדי להיות עם בתו סאשה, שחלתה בזאבת ונפטרה בהמשך החודש.
קווין קרטיס יאנג הוא אצן עבר אמריקאי.
הוא למד באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס וזכה עבורה בשני תוארי NCAA בריצת 400 מטר משוכות בשנים 1987 ו-1988.
יאנג עשה את הפריצה שלו במשחקי הרצון הטוב שנערכו במוסקבה, אז ברית המועצות בשנת 1986 ואחר כך במשחקי פאן אמריקה בשנת 1987 באינדיאנפוליס כשזכה במדליית כסף בתוצאה של 48.74 אחרי וינת'ורפ גראהם מג'מייקה (48.49 שניות).
באולימפיאדת סיאול (1988) סיים יאנג במקום רביעי בתוצאה של 47.94 שניות אחרי המנצחים אנדרה פיליפס בן ארצו (47.19 שניות), אמדו דיה בה מסנגל (47.23 שניות) ואדווין מוזס הגדול אף הוא מארצות הברית (47.56 שניות).
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בטוקיו, יפן 1991 סיים יאנג שוב במקום הרביעי ללא מדליה בתוצאה של 48.01 שניות, אחרי סמואל מטטה מזמביה (47.64 שניות) ווינת'ורפ גראהם (47.74 שניות) וקריס אקאבוסי מהממלכה המאוחדת (47.86 שניות).
בשנת 1992 זכה יאנג בתואר הלאומי הראשון שלו ובמשחקים האולימפיים בברצלונה הוא זכה במדליית זהב לאחר שניצח בשיא עולם חדש של 46.78 שניות, לפני וינתורפ גרהם (47.66 שניות) וקריס אקאבוסי (47.82 שניות).
הוא האצן הראשון בהיסטוריה שירד מגבול 47 שניות, ושיא העולם שלו עדיין מחזיק מעמד.
הישג זה נקבע לאחר שיאנג הקפיד על 12 צעדים בין המשוכות ובסיום 13 צעדים, טכניקה שרק הוא הצליח לעמוד בה.
הוא הפיל את המשוכה האחרונה, הניף את ידיו לניצחון והאט לפני קו הסיום, מה שמעורר את המחשבה שיכל לרוץ מהר יותר.
בשנת 1993 זכה יאנג בתואר הלאומי השני שלו.
הוא ניצח ב-25 תחרויות רצופות משנת 1991 ועד 1993 שבועיים לפני אליפות העולם שבה הפסיד לסמואל מטטה.
באליפות עצמה שנערכה בשטוטגרט, גרמניה 1993 הוא זכה במדליית זהב בתוצאה של 47.18 שניות לפני סמואל מטטה (47.60 שניות) ווינתורפ גרהם (47.62 שניות).
הסיפור שמאחורי שיא העולם קשור לעובדה שיאנג הכניס פיסות נייר קטנטנות בכל אחד מהספייקס שבנעליו ושם כתב תוצאה של שיא עולם 46.89 שניות, על מנת לשכנע את עצמו שניתן לרדת מ-47 שניות ושזה לא בלתי אפשרי.
יאנג חבר באלפא פי אלפא אחווה בין-אוניברסיטאית הפועלת בעיקר בארצות הברית ומוכרת כאחווה הראשונה שהוקמה בידי אפרו-אמריקנים.
יאנג זכה בשנת 1992 בתואר אתלט השנה בעולם .
בשנת 2006 זכה יאנג להיכלל בהיכל התהילה של ארצות הברית באתלטיקה.
קווין מיראלס הוא כדורגלן עבר בלגי ששיחק כחלוץ.
מיראלס החל לשחק במועדון עיר הולדתו סטנדרד לייז' במחלקות הנוער השונות.
מאז עונת 2004–2005, שיחק במועדון הצרפתי ליל.
בעונת 2008-2009, חתם מיראלס בקבוצת סנט אטיין, תמורת 4 מיליון אירו, וכבש את שערו הראשון כבר במשחק הבכורה שלו בקבוצה, בדרבי המקומי מול אולימפיק ליון.
בשנת 2012 חתם מיראלס בקבוצת אברטון.
בינואר 2018 חזר לאולימפיאקוס והושאל עד לסוף העונה.
ב-7 באוגוסט 2018 הושאל לפיורנטינה לעונה אחת.
ב-30 באוגוסט 2019 חזר לאחר 15 שנה לבלגיה וחתם ברויאל אנטוורפן.
ב-5 באוקטובר 2020 חתם בגזיאנטפ מליגת העל הטורקית.
ב-24 בינואר 2022 לאחר חצי עונה ללא קבוצה חתם במוריירנסה הפורטוגזית.
מיראלס ייצג את נבחרות בלגיה הצעירות עד גיל 17, עד גיל 19 ועד גיל 21, והיה אחד משחקני המפתח של הנבחרת הבלגית הצעירה שהעפילה עד לחצי גמר באליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 - 2007. הוא כבש שני שערים במהלך טורניר הכדורגל באולימפיאדת 2008, בו בלגיה סיימה במקום הרביעי.
הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת בלגיה הבכירה הייתה ב-2007.
קווין ליווינגסטון הוא רוכב אופניים אמריקאי מקצועני לשעבר.
ליווינגסטון, יליד סנט לואיס, החל את דרכו ברכיבה מקצוענית בקבוצת מוטורולה ב-1995, ולאחר שנתיים עבר לקבוצת קופידיס.
ב-1999 עבר לקבוצת רשות הדואר האמריקאית.
ליווינגסטון הצטיין כמטפס וכפועל חזק ונאמן, והיה אחד מהעוזרים הראשיים של לאנס ארמסטרונג בשני ניצחונותיו הראשונים בטור דה פראנס, בשנים 1999 ו-2000 (ניצחונות שנפסלו מאוחר יותר בשל שימוש בחומרים אסורים).
לאחר מכן עבר ליווינגסטון לקבוצת דויטשה טלקום, ושימש כעוזרו של יאן אולריך, יריבו הגדול של ארמסטרונג.
הוא פרש מרכיבה בשנת 2002, ומתגורר באוסטין שבטקסס.
בחקירת הרשות האמריקנית למלחמה בסמים בספורט אודות לאנס ארמסטרונג וקבוצת רשות הדואר האמריקאית, שממצאיה פורסמו ב-2012, נמצא כי חבריו לקבוצה: טיילר המילטון, ג'ורג' הינקאפי וכריסטיאן ואנדה ולדה העידו כי יחד עם רוב רוכבי הקבוצה, גם ליווינגסטון נטל חומרים אסורים.
ב-2014 הופיע שמו של ליווינגסטון ברשימה שפרסם הסנאט של צרפת שכללה רוכבים שנמצאו חיוביים לבדיקת סמים בבדיקות שנלקחו בטור דה פראנס ב-1998 ונבדקו מחדש (לאחר שפותחה בדיקה שמסוגלת לגלות את החומר האסור EPO) ב-2004.
דיינה איליין אוונס , מוכרת בשם הבמה שלה, קווין לטיפה (Queen Latifah), היא זמרת, ראפרית ושחקנית אמריקאית, זוכת פרס גלובוס הזהב, פרס אמי ופרס גראמי, הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר על תפקידה בסרט "שיקגו".
דיינה איליין אוונס נולדה בניוארק, ניו ג'רזי ב-18 במרץ 1970 והתגוררה רוב ילדותה באיסט אורנג'.
היא בתם של ריטה אוונס (לבית בריי), מורה בבית ספר מקומי ושל לנסלוט עמוס אוונס, שוטר.
היא למדה בבית ספר קתולי בניוארק, ניו ג'רזי ובבית הספר הקתולי לבנות אסקס באירווינגטון אך סיימה את לימודיה בבית הספר התיכון אירווינגטון (אנ'), בה אימה לימדה.
הייתה פאוור פורוורד בקבוצת הכדורסל של התיכון.
לאחר התיכון, היא לקחה שיעורים בקולג' קהילתי, חלק מאוניברסיטת העיר ניו יורק.
את שם הבמה "לטיפה" – שמשמעותו בשפה הערבית "עדינה" – היא מצאה בספר שמות בערבית כשהייתה בת שמונה.
ב-21 במרץ 2018, אמה, השחקנית ריטה אוונס, מתה עקב אי ספיקת לב, מחלה שהיא נאבקה בה מאז 2004.
לטיפה החלה את קריירת המוזיקה שלה בסוף שנות ה-80 כשהשתתפה באירועי ביטבוקס שכונתיים, לאחר מכן פנתה לטיפה לתחום הראפ ונעזרה בהיסטוריון ההיפ הופ פרד ברת'וויט הידוע בכינויו "פרדי 5 האגדי" כדי להוציא את אלבומה הראשון "All Hail the Queen" שיצא בשנת 1989 תחת חברת התקליטים טומי בוי רקורדס.
במשך שנות ה-90 הוציאה לטיפה עוד שלושה אלבומי ראפ והיפ הופ הכוללים את: "Nature of a Sista" ,"Black Reign" ו-"Order in the Court".
לאחר אלבומה הרביעי החליטה לטיפה לשלב יותר מוזיקת נשמה וג'אז בשיריה.
ב-2004 הוציאה לטיפה את אלבומה החמישי "The Dana Owens Album" שבשונה משאר אלבומיה לא הייתה בו מוזיקת היפ הופ ורוב האלבום היה מורכב בעיקר משירי ג'אז, האלבום הצליח ואף היה מועמד לפרס גראמי.
ב-2007 הוציאה לטיפה את אלבומה השישי "Trav'lin' Light" שהורכב בעיקרו ממוזיקת נשמה, בלוז וג'אז, באלבום השתתפו גם אמנים כמו אריקה באדו וסטיבי וונדר, האלבום זכה בפרס גראמי אחד על השיר "I'm Gonna Live Till I Die".
ב-2009 חזרה לטיפה למקורות המוזיקה שלה בתחילת דרכה והוציאה אלבום שביעי "Persona" שמורכב משירי רית'ם אנד בלוז והיפ הופ, הסוגות שאפיינו את לטיפה בארבעת האלבומים הראשונים שלה.
את הופעתה הראשונה בסרט ערכה לטיפה בדרמה של ספייק לי "קדחת הג'ונגל" שם הופיעה בתפקיד שולי.
לאחר מכן קיבלה לטיפה תפקיד משמעותי יותר בסרט ההמשך לקומדייה המוזיקלית "מסיבה פרועה", כמו כן הופיעה בתפקיד ראשי בסדרה הקומית של רשת פוקס "רווקים חיים".
תפקידים נוספים שנתנו חשיפה ללטיפה היו במותחן הפשע "נקמה שחורה" ובסדרה הקומית "הנסיך המדליק מבל אייר".
ב-1998 השתתפה לטיפה בדרמת המותחן הבדיונית "ספרה" של בארי לוינסון המבוסס על הרומן באותו שם מאת מייקל קרייטון.
באותה שנה שיחקה במיני-סדרה של רשת CBS, "המשפחה של אמא פלורה" אשר מבוסס על ספר באותו שם מאת אלכס היילי.
בשנת 1999 החלה לטיפה להנחות את תוכנית הטוק-שואו "המופע של קווין לטיפה".
התוכנית סיימה את שידוריה לאחר שלוש שנים.
באותה שנה שיחקה לטיפה במותחן הפשע "אספן העצמות", בסרט גילמה לטיפה את תלמה, המטפלת של לינקולן ריים (דנזל וושינגטון) חוקר משטרתי אשר מרותק למיטתו עקב תאונה.
בשנת 2002 השתתפה בקומדיה המוזיקלית האפלה "שיקגו", בסרט שיחקה לטיפה את דמותה של מאמא מורטון שעוזרת לרוקסי (רנה זלווגר) בהגיעה לכלא.
על תפקידה זה הייתה לטיפה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר, לפרס גלובוס הזהב ולפרס באפט"א אולם לא זכתה באף אחד מהפרסים.
ב-2003 שיחקה לטיפה בקומדיה "מפרקים את הבית" בה גילמה את שרלין מורטון, אסירה נמלטת הטוענת לחפותה ורוצה שפיטר סנדרסון (סטיב מרטין) יעזור לה לטהר את שמה.
לטיפה השתתפה בתפקיד קטן בסרט השלישי בסדרת סרטי קומדיית האימה המצליחה "מת לצעוק".
ב-2004 שיחקה לטיפה בקומדיית הפעולה "טקסי בניו יורק" ובסרט ההמשך לקומדייה "המספרה".
ב-2005 הופיעה לטיפה בתפקיד ראשי בקומדיה "סלון יופי" שם גילמה את ג'ינה נוריס, מעצבת שיער שפותחת מספרה משלה.
ב-2006 דיבבה לטיפה בסרט "עידן הקרח 2: נמסים מצחוק" את דמותה של אלי, ממותה נקבה אשר משוכנעת בכך שהיא אופוסומית, אך בהמשך נזכרת כיצד כשהייתה תינוקת נשארה לבדה ביער ומשפחת האופוסומים אימצה אותה.
בשנת 2007 זכתה לטיפה בפרס גלובוס הזהב והייתה מועמדת לפרס אמי על תפקידה בסרט הדרמה של ה"HBO" "עזרה בחיים", בסרט גילמה לטיפה את אנה, נשאית של מחלת האיידס.
לאחר שבילדותה היא לקחה החלטות שגויות שהובילו לפיצול משפחתה, היא מחליטה לשפר את חייהם של חולי האיידס בעולם ולהקל על סבלם.
בנוסף שיחקה לטיפה בקומדיה המוזיקלית "היירספריי".
בשנת 2008 השתתפה לטיפה בקומדיה הרומנטית "מה קורה בוגאס" ובדרמה "החיים הסודיים של הדבורים".
בשנת 2009 שבה לטיפה לדובב בחלק השלישי בטרילוגיית "עידן הקרח", "עידן הקרח 3: עלייתם של הדינוזאורים", את הממותה אלי.
בשנת 2010 השתתפה בתפקיד הראשי בסרט "פשוט נכון בשבילה", לצידו של קומון.
בשנת 2012 שיחקה בסרט הטלוויזיה "מגנוליות מפלדה" מבית ערוץ לייפטיים; הסרט מהווה שחזור עכשווי של המחזה באותו שם והעיבוד הקולנועי שלו משנת 1989.
בשנת 2015 הפיקה וכיכבה בסרט הטלוויזיה של HBO "סיפורה של בסי סמית", על זמרת הבלוז בסי סמית.
על תפקידה בסרט וכמפיקה שלו הייתה מועמדת לשלושה פרסי אמי, וזכתה בפרס אמי.
בשנת 2017 שיחקה בסרט הקומדיה "טיול בנות" לצד רג'ינה הול, ג'יידה פינקט סמית' ומייק קולטר.
באותה שנה ביצעה הופעת אורח בעונה הרביעית של סדרת הדרמה המוזיקלית "אימפריה" בתפקיד שרלוט בראון.
בשנת 2021 החלה לככב בתפקיד הראשי בסדרה של CBS, "נקודת שוויון" בתפקיד רובין מק'קול, אם חד הורית לבת מתבגרת, וסוכנת CIA חשאית בעברה.
בספטמבר 2024, פורסם כי צפוי לצאת סרט ביוגרפי על לטיפה.
לטיפה מפיקה את הסרט יחד עם שותפה, שאקים קומפר.
לטיפה גדלה באיסט אורנג', ניו ג'רזי, והתגוררה גם בעיירה קולטס נק (אנ'), ניו ג'רזי; בעיירת החוף רומסון (אנ'), ניו ג'רזי; ובבוורלי הילס, קליפורניה.
אחיה הבכור של לטיפה, לנסלוט ג'וניור, נהרג בשנת 1992 בתאונה שבה היה מעורב אופנוע שלטיפה רכשה עבורו.
ראיון משנת 2006 חשף כי לטיפה עדיין ענדה את מפתח האופנוע על צווארה, וניתן לראות אותו לאורך כל הופעתה בסיטקום "Living Single".
בשנת 1995, לטיפה הייתה קורבן של חטיפת מכונית, שהביאה גם לפציעת ירי של בן זוגה דאז, שון מון.
ב-1996 היא נעצרה והואשמה בהחזקת מריחואנה והחזקת אקדח טעון.
בשנת 2002, היא נעצרה בגין נהיגה תחת השפעה במחוז לוס אנג'לס.
היא הורשעה וקיבלה שלוש שנות מאסר על תנאי.
לטיפה סירבה זמן רב להתייחס לספקולציות סביב המיניות והחיים האישיים שלה, ואמרה למגזין הניו יורק טיימס ב-2008 כי "אני לא מרגישה שאני צריכה לחלוק את חיי האישיים, ולא אכפת לי אם אנשים חושבים שאני גיי או לא".
במהלך טקס הענקת פרסי ה-BET ב-28 ביוני 2021, לטיפה יצאה מהארון.
היא הזכירה את בת הזוג שלה אבוני ניקולס, ואת בנם המשותף, כשחתמה את נאום התודה במילים "אבוני, אהובתי.
שלום, חודש גאווה שמח".בעבר הכחישה את נטיינתה המינית.
+שנהסדרהתפקידהערות1991הנסיך המדליק מבל איירמריסה רידמן / די די2 פרקים1993–1998Living Singleחדיג'ה ג'יימסתפקד ראשי (5 עונות); 118 פרקים1994הכדור חוזר לקופרעצמהפרק: "Wedding Bell Blues"1995טקס פרסי המוזיקה האמריקאית ה-22מנחהלצד לורי מורגן וטום ג'ונס
פרס גילדת שחקני המסך לשחקנית הטובה ביותר בסרט טלוויזיה או במיני-סדרה (אנ') (2007)
מועמדת פרס סטלייט לשחקנית הטובה ביותר במיני-סדרה או סרט טלוויזיה (אנ') (2007)2007–2011פרס בחירת הקהלמנחההנחתה את הטקס חמש שנים ברציפות
שודר ברשת CBS2010טקס פרסי ה-BET ה-10מנחהשודר ברשת BETהפמליהדיינה איליין אוונספרק: "Porn Scenes from an Italian Restaurant"רוק 30רג'ינה בוקמןפרק: "Let's Stay Together"2011עידן הקרח: חוגגים בגדולאלידיבוב; סרט טלוויזיה של Fox2011–2012Single Ladiesשרון לאב4 פרקים
גם מפיקה בפועל (2011–2012; 25 פרקים)2012מגנוליות מפלדהמרי לין איטנטוןסרט טלוויזיה של Lifetime
גם מפיקה בפועלLet's Stay Togetherבוביפרק: "Beauty and the Birthday"2013–2015The Queen Latifah Showמנחהתוכנית אירוח2014פרסי הוליווד לקולנוע ה-18מנחהשודר ברשת CBSג'ימי קימל לייב!סוויט בראוןפרק: "Sweet Brown: Ain't Nobody Got Time for That"שוות בקליבלנדאסתר ג'ין ג'ונסוןפרק: "Strange Bedfellows"2015סיפורה של בסי סמית'בטי סמיתסרט טלוויזיה של HBO
גם מפיקה בפועלהקוסם לייב!המכשפהספיישל טלוויזיוני של NBC2016עידן הקרח: בריחתה של הביצהאלידיבוב; סרט טלוויזיה של Fox2016–2019סטאר (אנ')קרלוטה רנה בראוןתפקיד ראשי (3 עונות); 48 פרקים
גם מפיקה בפועל (2018–2019; 10 פרקים)2017Flintאייזה בנקססרט טלוויזיה של Lifetime
גם מפיקה בפועלאימפריהקרלוטה בראוןפרק: "Noble Memory"2019בת הים הקטנה לייב!אורסולהספיישל טלוויזיוני של ABCצעקהמפיקה בפועל; 6 פרקים2020When the Streetlights Go Onהבלשית גראסותפקיד ראשי; 10 פרקיםהוליוודהאטי מקדניאל2 פרקים2021מאיה ושלושת הלוחמים (אנ')הסבתא המכשפהדיבוב; 5 פרקים2021–הווהנקודת שוויוןרובין מק'קולתפקיד ראשי (5 עונות); 64 פרקים
גם מפיקה בפועל2023טקס פרסי NAACP Image ה-54מנחהשודר ברשת BET ובפרמאונט+
שנהפרסקטגוריהפרויקטתוצאהמקור1995פרס גראמיביצוע סולו ראפ הטוב ביותר"U.N.I.T.Y."פרס המוזיקה של סול טרייןפרס סמי דייוויס ג'וניור לבדרן השנהפרס בחירת הילדים של ניקלודיאוןשחקנית טלוויזיה אהובהLiving Singleפרס הווידאו קליפים של MTVקליפ הראפ הטוב ביותר"I Wanna Be Down" (עם ברנדי נורווד, אם.
קווין וסלי לאב הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדות הפאוור פורוורד והסנטר בקבוצת יוטה ג'אז.
לאב היה שותף לזכייתה של נבחרת ארצות הברית באליפות העולם 2010.
קווין לאב נולד בסנטה מוניקה שבקליפורניה לקארן ולסטן לאב וכשהיה בן שנה עבר יחד עם משפחתו להתגורר בלייק אוסווגו שבאורגון.
אביו היה כדורסלן גם הוא ואף שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1971-1975. משפחתו כוללת מספר מוזיקאים, ודודו מייק לאב היה סולן ה-Beach Boys.
כשהיה קווין צעיר, כיוון אותו אביו לעמדת הסנטר, בעיקר בגלל נתוניו הפיזיים והטכניים, אשר תאמו לשחקני עבר כגון וס אנסלד וביל וולטון, שנחשבים לשניים מגדולי הסנטרים בכל הזמנים.
בשנת 2003 החל לאב לשחק בנבחרת בית הספר לייק אוסווגו וכבר בעונתו הראשונה במדיה נבחר לחמישיית העונה השנייה בליגה המחוזית עם של 13.4 נקודות, 3.3 חסימות ו-2.9 אסיסטים למשחק.
בעונה הבאה, , הפך לשחקן המוביל של קבוצתו ועם ממוצעים מצוינים של 25.3 נקודות, 15.4 ו-3.7 אסיסטים נבחר לחמישיית העונה הראשונה ולשחקן השנה המחוזי.
בעונת קבע לאב ממוצעים של 28 נקודות, 16.1 ריבאונדים ו-3.5 אסיסטים והוביל את לייק אסווגו למאזן 3-26 ולזכייה באליפות המחוזית.
כמו כן, נבחר להשתתף במשחק מקדונלד'ס אול-אמריקן ונבחר לחמישיית העונה של העיתון USA Today.
בעונתו הרביעית והאחרונה בלייק אוסווגו, , הגיע לאב לשיאו ועם ממוצעים מרשימים במיוחד של 33.9 נקודות, 17 ריבאונדים, 4 אסיסטים ו-4.2 חסימות למשחק הוביל את קבוצתו לזכייה נוספת באליפות המחוזית וזכה כמעט בכל תואר אפשרי, כולל פרס נייסמית' ופרס ספורטאי השנה בתיכונים.
עם סיום לימודיו התיכוניים, התקבל לאב לאוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס (בקיצור UCLA), וכבר בתחילת דרכו בליגת ה-NCAA, הפך לאחד משלושת השחקנים המובילים של הקבוצה, יחד עם ראסל וסטברוק ודארן קוליסון.
הוא קבע ממוצעי "" של 17.5 נקודות ו-10.6 ריבאונדים למשחק והוביל את קבוצתו לזכייה באליפות מחוז הפסיפיק-10 ולהעפלה לטורניר אליפות המכללות.
במשחק הראשון של טורניר המחוז המערבי, הביסה UCLA את אוניברסיטת מיסיסיפי ואלי בתצוגת הגנה מדהימה 29-70 ועם שלושת ניצחונות מרשימים נוספים בסיבובים הבאים, זכתה האוניברסיטה באליפות המערב ועלתה לחצי גמר הפיינל פור, אולם שם הפסידה לאוניברסיטת ממפיס והודחה מהטורניר.
עם סיום העונה נבחר לאב לחמישיית הטורניר של מחוז הפיסיפיק-10 ולשחקן השנה המחוזי.
לאב נבחר על ידי ממפיס גריזליס במקום החמישי בדראפט ה-NBA 2008 ומעט לאחר מכן הועבר למינסוטה טימברוולבס, בעסקה שכללה שבעה שחקנים נוספים.
כבר במשחקו הראשון ב-NBA, קלע 12 נקודות והוריד 9 ריבאונדים והוביל את קבוצתו לניצחון 96-98 על סקרמנטו קינגס.
כחודש לאחר מכן, השיג דאבל דאבל ראשון בקריירה עם 18 נקודות ו-12 ריבאונדים במשחק נגד דנוור נאגטס.
אט אט הפך לאב לאחד השחקנים הבולטים במינסוטה עם ממוצעים של 9.4 נקודות ו-8.7 ריבאונדים למשחק, אולם לא נבחר לשחק במשחק ה"רוקיז נגד שחקני השנה השנייה" כחלק מסוף-שבוע האולסטאר, דבר שהפתיע את חבריו לקבוצה ומאמניו.
אף על פי כן, לאב המשיך להשתפר, במיוחד לאחר פציעתו של אל ג'פרסון במהלך חודש פברואר, אשר בזכותה הפך לשחקן חמישייה קבוע, ועד סיום העונה קבע ממוצעים של 11.1 נקודות ו-9.1 ריבאונדים, נבחר לחמישיית הרוקיז השנייה של העונה וסיים שישי בבחירות לרוקי השנה.
ב-16 באוקטובר 2009, במהלך משחק הכנה לעונת נגד שיקגו בולס, התנגש לאב בעוצמה בחברו לקבוצה, אולכסיי פצ'רוב, ושבר ארבע מהאצבעות בידו השמאלית, דבר אשר גרם לו להחסיר את 18 המשחקים הראשונים של העונה.
אף על פי כן, כאשר חזר לשחק הפגין יכולת מצוינת עם ממוצעים של 15.6 נקודות ו-12.4 ריבאונדים למשחק.
עם זאת, באמצע העונה ירד מעמדו של לאב במינסוטה בצורה משמעותית, כאשר ראיין גומס החל לפתוח בחמישייה במקומו.
עד סיום העונה, ירדו ממוצעיו במעט, אך הוא עדיין עמד על ממוצע דאבל דאבל מרשים של 14 נקודות ו-11 ריבאונדים למשחק.
למרות יכולתו הטובה של לאב, מינסוטה סיימה עונה רעה במיוחד במקום ה-29 בליגה עם מאזן 67-15, כאשר רק לניו ג'רזי נטס מאזן רע משלה.
לאב הפך לשחקן הראשון שמוריד למעלה מ-30 ריבאונדים במשחק מאז צ'ארלס בארקלי ב-1996 ולראשון שמשיג משחק 30-30 מאז מוזס מלון בשנת 1982. בנוסף, נבחר לאב בעונה זו לראשונה למשחק האולסטאר, ושבר שיא ליגה נוסף כשרשם דאבל דאבל ב-52 משחקים ברציפות.
בסיום העונה זכה בתואר השחקן המשתפר בליגה.
לקראת עונת , שהייתה עונתו האחרונה בחוזה, הביע לאב את רצונו שלא לחדש את חוזהו במינסוטה.
על מנת שלא לאבדו ללא תמורה, החליטה קבוצתו להעבירו בטרייד עוד בטרם תיפתח העונה.
מספר קבוצות הביעו עניין לגייסו לשורותיהן, ולבסוף עבר לאב לקליבלנד קאבלירס בעסקה בין שלוש קבוצות בהן קיבלה מינסוטה גם את אנדרו ויגינס ואנתוני בנט, בחירות הדראפט הראשונות בשתי העונות הקודמות.
בקליבלנד חבר לאב ללברון ג'יימס ששב לקבוצה לאחר ארבע שנים במיאמי היט.
עם קליבלנד העפיל לאב לראשונה בקריירה שלו לפלייאוף, מהמקום השני במזרח.
הוא היה שותף בשלושת המשחקים הראשונים בסדרה בסיבוב הראשון בהם ניצחה קבוצתו את בוסטון סלטיקס.
בתחילת המשחק הרביעי נפגע לאב בכתפו במהלך עימות על ריבאונד מול סנטר הסלטיקס קלי אוליניק.
הפציעה קטעה את הפלייאוף הראשון בקריירה של לאב שפרק את הכתף וקרע את הרצועות שם ונזקק לניתוח.
בעונת ובעונת הראה יכולות מאכזבות, ואף דובר על העברתו לקבוצה אחרת, אך בסוף נשאר.
בעונת הייתה עונה טובה עבור לאב, והוא אף נבחר למשחק האולסטאר.
ב-14 בפברואר 2017 נבדק בבית החולים לאחר שחש כאבים בברכו הימנית ובתוצאות הבדיקה נראה כי יש לו קרע חלקי ברצועה והוא זקוק לעבור ניתוח ועלול להיעדר כ-6 חודשים.
גם בעונה שלאחר מכן המשיך במשחקו הסולידי, ונבחר למשחק האולסטאר פעם נוספת.
בסיום עונת האריכה את קליבלנד את החוזה של לאב לארבע שנים נוספות, והוא צפוי להיות האופציה ההתקפית המרכזית בקבוצה לאחר עזיבתו של לברון ג'יימס.
לאחר עזיבת גיימס לליקרס נשא לאב את העומס הקבוצתי ההתקפי, אך לא הצליח להביא את הקאבילירס להישגים מרשימים או להעפלה לפלייאוף בעקבות הקבוצה הצעירה וחסרת הניסיון שעמדה איתו.
עם הצטרפות הסנטר אוון מובלי מדראפט 2021, ובעזרת דריוס גרלנד וגרט אלן שעבר בטרייד מברוקלין נטס בעסקת הענק של גיימס הארדן, הצליחה קליבלנד לשוב למאבקי הפלייאוף בעונת 2021/2022.
ב-18 בפברואר 2023, לאחר שבע וחצי עונות, הגיע לסיכום עם הקבוצה על התרת חוזהו והפך לשחקן חופשי.
ב-20 בפברואר 2023, הוחתם לאב במיאמי היט.
עימה הוא הגיע בסיום העונה לגמר ה-NBA מול דנבר נאגטס
קווין מילס מרפי הוא כלכלן אמריקאי, פרופסור בכיר במחלקה לכלכלה ובבית הספר למנהל עסקים של אוניברסיטת שיקגו, מופקד הקתדרה על שם ג'ורג' שטיגלר.
מרפי נולד באינגלווד שבמחוז לוס אנג'לס, אחד משלושה ילדים לאב חשמלאי.
ב-1981 סיים את התואר הראשון בכלכלה באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, המשיך ללימודי דוקטורט באוניברסיטת שיקגו, אותם סיים ב-1986, נושא התזה שלו היה "מומחיות והון אנושי", בה בדק את כוחות השוק הגורמים לבחירת מקצוע והתמחות.
ב-1997 זכה במדליית ג'ון בייטס קלארק, המוענקת לכלכלן מתחת לגיל 40 שתרם את התרומה המשמעותית ביותר בתחום.
ב-1998 נבחר לעמית באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים.
ב-1988 מונה לפרופסור חבר באוניברסיטת שיקגו וב-1989 לפרופסור מן המניין.
ב-2005 זכה במענק עמיתי מקארתור וכן במעמד פרופסור בכיר (Distinguished professor) במחלקה לכלכלה ובבית הספר למנהל עסקים של אוניברסיטת שיקגו.
הוא מכהן כעמית בכיר במכון הובר, מכון מחקר ליברטני באוניברסיטת סטנפורד.
מלבד עבודתו באקדמיה, משמש מרפי כמנהל בחברת הייעוץ שיקגו פרטרנס, המתמחה ביישומים כלכלים לתחום המשפט וההגבלים העסקיים.
הוא שימש יועץ כלכלי בכיר לתאגידים וארגונים שונים, בהם ארגון שחקני ה-NBA, ומיקרוסופט.
הוא שותף בקרן הגידור "אקסיום", עבורה מפתח מודלים פיננסים לחיזוי שערי מטבעות.
לאורך הקריירה שלו, נוהג מרפי לשתף פעולה עם חוקרים נוספים, כל עשרות המאמרים שפרסם היו עם לפחות עמית נוסף.
בשיקגו החל לעבוד עם גארי בקר שהיה פורץ דרך בשילוב בין המחקר הכלכלי לסוציולוגיה.
בתחילת שנות ה-90 פרסם מרפי סדרה של מאמרים עם בקר ועמיתים נוספים בנושא הביקוש למיומנויות ושכר העבודה.
במאמרים אלו הצביעו על הגידול באי-שוויוניות שנוצרה כתוצאה מהירידה בדרישה לעובדי צווארון כחול, וכי ההשקעה בלימודים לתואר ראשון חזרה להניב דיבידנדים גבוהים בשל הדרישה למיומנויות, לאחר שבשנות ה-70 הייתה השקעה זו כדאית פחות.
בסדרת מאמרים נוספת הראה כיצד הביקוש היורד לעובדים הפחות מיומנים הביא לפליטת רבים משוק העבודה, ללא אפשרות ריאלית לחזור אליו.
במחקר נוסף בדק את התפתחות כניסת נשים לשוק העבודה ושכר העבודה לגברים, מרפי הראה כי אין לייחס את הירידה בשכר אצל גברים בעשורים האחרונים לגידול בשיעור הנשים העובדות, הראה כי עיקר הגידול בהשתתפות נשים בשוק העבודה היה דווקא אצל נשים הנשואות לגברים בעלי הכנסות בינוניות-גבוהות ששכרם אף עלה בתקופה הנסקרת.
במאמר שפרסם עם גארי בקר ב-1988 הציגו השניים תאוריה אותה כינו "התמכרות רציונלית" (Rational Addiction) בה ניתחו את התנהגות המכורים והראו שניתן לייחס להם התנהגות רציונלית במובן של מיקסום תועלתם על פני זמן.
המחקר מסביר גם מדוע גמילה חדה ומוחלטת היא היעילה ביותר במקרים של התמכרות חזקה, ומנתח את השפעת מחירי המוצרים הממכרים על שיעור צריכתם.
בסדרת עבודות שעשה עם עמיתו מאוניברסיטת שיקגו, רוברט טופל, הראו השניים כיצד השקעה במחקר רפואי (כמוצר ציבורי) מביאה לתוצאות חיוביות מאוד הן מבחינה חברתית והן מבחינה כלכלית.
במחקר שעשה יחד עם עמיתיו טופל וסטיבן דייוויס, עבור הלשכה הלאומית למחקר כלכלי (NBER), בדקו השלושה את עלות המלחמה בעיראק לעומת עלות המשך מדיניות ההכלה.
העלות נבדקה בגישת אקס-אנטה, מנקודת מבטם של מקבלי ההחלטות ב-2003. נבחנה עלות הלחימה עצמה וכן עלות פיצוי משפחות ההרוגים ושיקום הפצועים, לעומת היוון עלות המשך הסנקציות על עיראק והשלכותיה.
כמו כן נבחנה העלות עבור העם העיראקי, הן מבחינה כלכלית והן מבחינת שיעור האבדות, כשהם חוזים במחקרם את ההפסד הכלכלי והאבדות הצפויות תחת המשך משטרו הרודני של סאדאם חוסיין.
מסקנותיהם היו שהעלויות הכלכליות לארצות הברית לא היו צפויות להיות נמוכות בהרבה במצב של הימנעות ממלחמה, ושהעלויות לעיראק היו צפויות להיות גבוהות יותר הן בצד הכלכלי והן בחיי אדם.
מקנלי הוא שחקן קולנוע אנגלי.
שיחק כגיבס, יד ימינו של קפטן ג'ק ספארו בסדרת סרטי שודדי הקאריביים.
מקנלי נולד בבריסטול וגדל בברמינגהאם שם למד במספר בתי ספר מקומיים.
בגיל 16 הופיע על במה ב"תיאטרון הרפרטואר", בשנה שלאחר מכן קיבל מלגה מ"האקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה" ולמד שם במשך שנתיים.
ב-1976 גילם את דמותו של קסטור בסדרת הטלוויזיה "אני, קלאודיוס".
בקולנוע הופיע בתפקיד קטן בסרט מסדרת "ג'יימס בונד", "המרגלת שאהבה אותי".
בהמשך גילם צעיר אירי בסרט הפשע הבריטי "יום שישי הארור".
ב-1987 גילם את קן בדרמה הביוגרפית של ריצ'רד אטנבורו, "זעקה לחופש".
בסוף שנות ה-90 שיחק בתור פול בדרמה הרומנטית "דלתות מסתובבות", ובתור האס במותחן האקשן "מילכוד" בהפקתו של שון קונרי.
גילם ב-2001 את חבר המפלגה הנאצית ושר החוץ הנאצי מרתין לותר בהפקה הדוקומנטרית המצמררת "הפתרון הסופי" המתעדת את ועידת ואנזה.
מקנלי התפרסם ברחבי העולם בשנת 2003 בפנטזיית ההרפתקאות "שודדי הקאריביים: קללת הפנינה השחורה" בדמותו של הפיראט גיבס, אותו אוסף קפטן ג'ק ספארו (ג'וני דפ) באי טורטוגה, בהמשך הסרט מתגלה כיד ימינו של קפטן ספרו.
בנוסף הופיע בשנה זו בתפקיד ראש ממשלת בריטניה בפרודיה על סרטי ג'יימס בונד, "ג'וני אינגליש".
ב-2004 הופיע בתור ג'וזף בוקט, עוזר הבמה הטוען שראה את הפנטום (ג'רארד באטלר) בדרמה המוזיקלית של ג'ואל שומאכר המבוססת על המחזה "פנטום האופרה".
עוד סרט מוזיקלי בו השתתף היה "לילה ויום", בתור ג'רלד מארפי.
ב-2006 חזר לגלם את גיבס, חברו הנאמן של ג'ק ספארו, בסרט "שודדי הקאריביים: תיבה של איש מת" שגרף למעלה ממילארד דולרים בקופות.
בשנה זו שיחק גם בקומדיית המסתורין של וודי אלן, "סקופ", בתור מייק טינסלי.
מקנלי חזר לגלם את גיבס בחלק השלישי ב"שודדי הקאריביים", "שודדי הקאריביים: סוף העולם".
כן שיחק בדרמת המלחמה ההיסטורית "מבצע ואלקירי", בה גילם את דמותו של קרל פרידריך גרדלר, מבכירי קשר העשרים ביולי.
הוא נשוי לשחקנית פיליס לוגן ולהם בן, דייוויד, יליד יוני 1996.
המרגלת שאהבה אותי (1977) - בתפקיד: היועץ רינג'ר קרומן
יום שישי הארוך (1980) - בתפקיד: הצעיר האירי
אניגמה (1983) - בתפקיד: איש ה CIA ברונו
רומן בברלין (1985) - בתפקיד: היינץ פון הולנדורף
ספייס וורלד (1997) - בתפקיד: השוטר
דלתות מסתובבות (1998) - בתפקיד: פול
שמיים אדומים (2000) - בתפקיד: תום המילטון
הפתרון הסופי (2001) - בתפקיד: לות'ר
עקבי גבוהים וחיים נמוכים (2001) - בתפקיד: מייסון
ג'וני אינגליש (2003) - בתפקיד: ראש הממשלה
שודדי הקאריביים: קללת הפנינה השחורה (2003) - בתפקיד: ג'ושאמי גיבס
לילה ויום (2004) - בתפקיד: ביל סימונדס
פנטום האופרה (2004) - בתפקיד: בוקווט
בעיה אירית (2005) - בתפקיד: לורד היילסטוק
שודדי הקאריביים: תיבה של איש מת (2006) - בתפקיד: ג'ושאמי גיבס
סקופ (2006) - בתפקיד: מייק טינסליי
הרצח של הנסיכה דיאנה (2007) - סרט טלוויזיה - בתפקיד: צ'ארלס דייוויס
שודדי הקאריביים: סוף העולם (2007) - בתפקיד: ג'ושאמי גיבס
מבצע ואלקירי (2008) - בתפקיד: דוקטור קארל גורדלר
אנקת גבהים (2009) - סרט טלוויזיה - בתפקיד: מיסטר הרנשו
שודדי הקאריביים: זרמים זרים (2011) - בתפקיד: ג'ושאמי גיבס
ציידת ראשים (2013) - בתפקיד: מולוי / דאפט וילי
האיש שידע אינסוף (2016) - בתפקיד: מייג'ור פרסי אלכסנדר מקמאהון
שודדי הקאריביים: נקמתו של סלזאר (2017) - בתפקיד: ג'ושאמי גיבס
רוברט דה ברוס (2019) - בתפקיד: שון הקשיש
מקום בצמרת (2012) - בתפקיד: מיסטר בראון
המרגלים של וושינגטון (2014–2015) - בתפקיד: דאנקן
הצוללת (2018) - בתפקיד: קפטן ג'ורג' מאינוורינג
יקטרינה הגדולה (2019) - בתפקיד: אלכסיי אורלוב
תאומות המריבה (2023) - בתפקיד : פרופסור פיטר צ'ארי
קווין דייוויד סורבו הוא שחקן אמריקאי.
ידוע בעיקר בתפקידו הרקולס בסדרה המצליחה "הרקולס: המסעות המופלאים", וכקפטן דילן האנט בסדרה "אנדרומדה".
סורבו נולד בעיר מאונד, מינסוטה לארדיס, אח במקצועו, ולין, מורה לביולוגיה ומתמטיקה.
קווין גדל על ברכי הנצרות מהזרם הלותרניזם, ולאחר סיום לימודיו באוניברסיטת מורהד מינסוטה פנה לעסוק בדוגמנות צילום וטלוויזיה בשנות השמונים של המאה העשרים.
תחילת דרכו כשחקן החל בתפקידי אורח בסדרות כגון "ראשון עד עשר" (1st & Ten) ובסדרת הטלוויזיה הנודעת "רצח במשיכת קולמוס" (Murder, She Wrote) בכיכובה של השחקנית אנג'לה לאנסברי, בהמשך נבחן לתפקידים ראשיים בסדרות "לויס וקלארק: הרפתקאותיו החדשות של סופרמן", ובנוסף לסדרה "תיקים באפלה", שני מבחני בד אשר לא זכה בהם.
לימים במהלך שנות התשעים של המאה העשרים התקבל לתפקיד הגיבור הרקולס, תפקיד ראשי בסדרה "הרקולס: המסעות המופלאים", תפקיד אשר העניק לו פרסום עולמי בעקבות הצלחתה המסחררת של הסדרה אשר עסקה בסיפורי גבורתו של הגיבור המיתולוגי הרקולס.
עוד השתתף בסרטי פעולה כגון "קול הכובש" (Kull the Conqueror), תפקיד אורח בסדרה "זינה הנסיכה הלוחמת", ובתפקיד ראשי נוסף וידוע כקפטן דילן האנט בסדרה "אנדרומדה", העוסקת במדע בדיוני עתידי.
בשנת 2006 גילם את דמותו של פרנק אטווד בעונה הרביעית והאחרונה סדרת הנעורים "The O.C." של רשת FOX.
בשנת 2008 שיחק בעיבוד האמריקאי של רשת NBC לסדרה הישראלית "האקס המיתולוגי", בכיכובה של אליזבת ריזר.
בשנת 2012 שיחק בסרט הטלוויזיה "מלאכים של החג", לצידה של איזבלה וידוביץ'.
בשנת 2018 שיחק בתפקיד ראשי לצד לוגן אלן בסרט הקולנוע "ברני הדולפין".
סורבו נשוי לשחקנית סם ג'נקינס, אותה הכיר על סט הסדרה "הרקולס: המסעות המופלאים", שם הופיעה בתפקיד אורח, ולהם שלושה ילדים ביניהם השחקן בריידן סורבו.
קווין סורבו מכהן כדובר הארגון !A World Fit For Kids, ארגון ללא מטרות רווח הפועל למען הכשרת בני נוער כמורי עזר לילדים צעירים.
לדבריו עובדה זו מנעה את קידומו בתעשיית הסרטים.
בריאיון לרדיו הנוצרי "פטר הייק", טען כי הוליווד נוקטת גישה מזלזלת בהפקת סרטים העוסקים בעלילות תנ"כיות.
סורבו שיחק בסרט "אלוהים לא מת" (2014).
סרט העוסק בוויכוח בין מרצה אתאיסט לסטודנט נוצרי.
שחיטה של החפים מפשע (1993)
מלאך נוקם (2007) - סרט טלוויזיה
סם סטיל וגביע הקריסטל (2011)
מלאכים של החג (2012) - סרט טלוויזיה
קווין יוהנס וילם סטרוטמן (הולנדית: Kevin Johannes Willem Strootman, נולד ב-13 בפברואר 1990 ברידרקרק שבהולנד) הוא כדורגלן עבר הולנדי ששיחק בעמדת הקשר.
הוא נחשב לקשר המסוגל לבצע הן משימות הגנתיות והן משימות התקפיות.
ביולי 2013 עבר סטרוטמן לקבוצת רומא.
בינואר 2015 נפצע באופן חמור בברכו.
ב-28 באוגוסט 2018 חתם סטרוטמן לחמש שנים באולימפיק מרסיי.
ב-14 בינואר 2021 הושאל סטרוטמן לגנואה.
ב-6 ביולי 2023 חתם באופן קבוע בקבוצה.
קווין מקארתי היה שחקן קולנוע אמריקאי מועמד פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר לשנת 1951 על הופעתו בסרט "מותו של סוכן".
מקארתי ממייסדי בית הספר "אולפן השחקנים" נולד בסיאטל, בנם של מרתה תרזה, יהודיה אמריקאית ורוי וויינפילד מקארתי, אמריקאי ממוצא אירי.
מקארתי התייתם מהוריו בגיל ארבע וגדל אצל קרובי משפחה, למקארתי שני אחים ואחות הסופרת מרי מקארתי.
למד ב"אוניברסיטת מינסוטה" שם התנסה לראשונה במשחק על במה.
במקביל לקריירת המשחק שהחל לפתח לעצמו הופיע מקארתי בתקופת מלחמת העולם השנייה עבור חיל האוויר האמריקאי בסרטי אימונים.
מקארתי פרץ לתודעה בשנת 1951 לאחר שהיה מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר על תפקידו הקולנועי הראשון בקריירה בתור ביף לומן בעיבודו הקולנועי של לאזלו בנדק למחזה "מותו של סוכן".
בשנת 1956 התפרסם מקארתי בזכות תפקיד ד"ר מיילס בנל בסרט האימה המדע בדיוני של דון סיגל "פלישת חוטפי הגופות".
בשנות ה-60 הופיע במותחן הריגול של מארק רובסון "הפרס" בתור ד"ר ג'ון גארט ובדרמות "התקבצות נשרים" של דלברט מאן בתפקיד מייג'ור גנרל קירבי ו"האיש הטוב ביותר" של פרנקלין שייפר בתפקיד דיק ג'נסן מנהל הקמפיין של ויליאם ראסל (הנרי פונדה).
ב-1976 שיחק במערבון של רוברט אלטמן "באפלו ביל" בתפקיד מייג'ור בורק.
ב-1978 הופיע בקומדיית האימה "פיראנה" בתור ד"ר רוברט הואק.
בשנות ה-80 שיתף מקארתי פעולה עם הבמאי ג'ו דנטה בסרטיו "יום במלכודת" בתפקיד ויקטור סקרימשואו, "היללה" ובעיבוד הקולנועי לסדרה הפופולרית "אזור הדמדומים" בתפקיד משני בעלילת הפרק "It's a Good Life" .
בנוסף שיחק בקומדיית הפולחן "תחנת שידור לקריינים מתחילים" לצידם של הקומיקאי וירד אל ינקוביק והמוזיקאי דייוויד בואי בתפקיד ר.
בשנותיו האחרונות כשחקן קולנוע הופיע בקומדיות של ג'ונתן לין "הג'נטלמן המכובד" ו"חמדן" ופעם נוספות עבור ג'ו דנטה בקומדיה "לוני טונס: חוזרים לאקשן".
למק'ארתי נולדו חמישה ילדים: שלושה מאשתו הראשונה השחקנית אוגוסטה דבני לה הוא היה נשוי במשך כ-20 שנה ושני ילדים מאשתו השנייה קייט קריין לה היה נשוי עד למותו.
מק'ארתי נפטר ב-11 בספטמבר 2010 ממחלת ריאות כשהוא בן 96.
יד גדולה לאישה הקטנה (1966)
תחנת שידור לקריינים מתחילים (1989)
קווין אוון מקארתי הוא פוליטיקאי אמריקאי, חבר המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כיושב ראש בית הנבחרים של ארצות הברית מינואר 2023 עד להדחתו מהתפקיד באוקטובר אותה שנה.
מקארתי כיהן כמנהיג הרוב בבית הנבחרים בשנים 2014–2019 וכמנהיג המיעוט בשנים 2019–2023. לאחר בחירות האמצע בשנת 2022, בהן השיגה המפלגה הרפובליקנית רוב בבית הנבחרים, נבחר ליושב ראש בית הנבחרים.
הוא הודח מתפקיד זה ב-3 באוקטובר 2023 – הפעם הראשונה בהיסטוריה של בית הנבחרים שבה מודח יושב הראש בהצבעה.
בגיל 21 פתח מעדנייה קטנה בשם "Kevin O's Deli", באמצעות 5,000 דולר בהם זכה בהגרלת לוטו.
הוא מכר את המעדנייה ומימן את לימודיו האקדמאיים.
ב-1989 סיים תואר ראשון באוניברסיטת המדינה של קליפורניה בבייקרספילד וב-1994 סיים תואר שני במנהל עסקים.
הוא כיהן כיו"ר הרפובליקנים הצעירים בקליפורניה וכיו"ר הפדרציה הלאומית של הרפובליקנים הצעירים.
במהלך לימודי התואר הראשון התמחה אצל ויליאם תומאס, חבר הקונגרס מקליפורניה ולאחר מכן עבד במטהו עד שנת 2002. ב-2002 נבחר לאספת המחוקקים של קליפורניה ומונה ליו"ר המפלגה הרפובליקנית באספה.
מינואר 2007 הוא מכהן כחבר בבית הנבחרים של ארצות הברית.
ב-2009 מונה לסגן מצליף המפלגה הרפובליקנית, אריק קנטור.
לקראת הבחירות לקונגרס ב-2010 כתב יחד עם פול ראיין ואריק קנטור, את הספר "Young Guns: A New Generation of Conservative Leaders", ובו מפורטות הכנות המפלגה הרפובליקנית לקראת ניצחון בבחירות.
בעקבות השגת הרוב למפלגתו בבית הנבחרים בבחירות שנערכו בנובמבר 2010, מונה בינואר 2011 למצליף הסיעה.
לאחר הפסדו המפתיע של קנטור בפריימריז ביוני 2014, נבחר למחליפו כמנהיג סיעת הרוב הרפובליקנית בבית הנבחרים באוגוסט באותה שנה (התפקיד השני בחשיבותו בהנהגת סיעה כשהיא מחזיקה בתפקיד יושב ראש הבית).
מקארתי היווה את מקור השראתו של קווין ספייסי, המגלם בסדרה בית הקלפים את דמותו פרנק אנדרווד, חבר קונגרס ומצליף סיעה.
לצורך ההכנות לתפקיד התלווה ספייסי למקארתי בשעה שהוא ממלא את תפקידו בבית הנבחרים.
באחד מפרקי הסדרה אף שולבו בדבריו של אנדרווד ביטויים שאמר מקארתי.
בספטמבר 2015, עם התפטרותו של יושב ראש בית הנבחרים של ארצות הברית ג'ון ביינר, הכריז על התמודדותו למשרה על מנת להחליפו, אך פרש לאחר זמן קצר מן המירוץ.
בנובמבר 2018, אחרי שהמפלגה הרפובליקנית הפסידה את הרוב בבית הנבחרים למפלגה הדמוקרטית, והיושב ראש היוצא פול ראיין פרש מהקונגרס, נבחר מקארתי להנהיג את הסיעה כיושב ראש המיעוט בבית הנבחרים, כשהביס בבחירות בקרב הסיעה את ג'ים ג'ורדן.
אחרי הבחירות לנשיאות ב-2020, סירב להכיר בניצחונו של ג'ו ביידן בבחירות, והפיץ טענות כוזבות לגביהן.
בזמן ההסתערות על הקפיטול, בעת ספירת קולות האלקטורים ב-6 בינואר, התקשר לנשיא טראמפ לבקש שייקרא להמונים לסגת, וסיפר לו שהם פורצים למשרדו מהחלון, אך טראמפ רק השיב ש"נראה לי שהאנשים האלה כועסים יותר ממך לגבי הבחירות", דבר שהוביל לקרב צעקות ביניהם.
כשהתחדש תהליך אשרור התוצאות הצביע (כמו כ-70% מהרפובליקנים בבית הנבחרים) נגד האישור בשתי המדינות בהן עלתה ההתנגדות להצבעה.
רק יומיים אחר כך פרסם הודעה בה הוא מכיר בכך שביידן הוא הנשיא הנבחר.
בימים שאחרי האירועים מתח ביקורת על טראמפ, ואמר שיש לו אחריות מסוימת על התרחשותם, ושהוא היה צריך לפעול יותר מהר בשביל לעצור את האירועים.
אך התנגד להליכים להדחתו, ובהמשך מיתן את ביקורתו טען שלא הייתה לטראמפ כוונה לעודד את ההסתערות, וש"לכל אחד ברחבי המדינה יש איזושהי אחריות לאירועים".
ב-28 בינואר, פגש את הנשיא לשעבר טראמפ בביתו במאר-א-לאגו, ובכך העביר מסר שהמפלגה הרפובליקנית היא עדיין "המפלגה של טראמפ".
לאחר בחירות נובמבר 2022, זכתה מפלגתו לרוב בבית הנבחרים, והוא זכה במועמדות מטעם מפלגתו לתפקיד יושב ראש בית הנבחרים בקונגרס ה-118. בישיבה הראשונה של בית הנבחרים, חלק מחברי מפלגתו המשתייכים לאגף הניצי של המפלגה לא הצביעו עבורו, והוא לא זכה ברוב הדרוש על מנת להיבחר לתפקיד.
בעקבות זאת, התקיימו סבבי הצבעה נוספים, לראשונה מאז 1923. ב-7 בינואר נבחר מקארתי לתפקיד בסבב ההצבעה ה-15 – מספר ההצבעות הרב ביותר לבחירת יושב הראש מאז 1859.
בספטמבר 2023, בעקבות התנגדות חלק מהנציגים הרפובליקניים להצעות חוק שיאשרו את המשך מימון הוצאות הממשל הפדרלי, ניהל מקארתי משא ומתן עם הדמוקרטים, במטרה להגיע לפשרה שתמנע את השבתת הפעילות של הממשל.
פחות מ-24 שעות לפני הפסקת המימון, הציע מקארתי חוק למימון לתקופה של 45 ימים.
בהצעתו של מקארתי נאסרה הקצאת מימון נוסף לכוחות האוקראינים במלחמת אוקראינה–רוסיה.
החוק עבר בבית הנבחרים בתמיכה של 209 דמוקרטים (רק מייק קוויגלי התנגד) ו-126 רפובליקנים.
90 רפובליקנים, ביניהם 21 שהתנגדו בקביעות למקארתי, הצביעו נגד.
לאחר שאושר החוק בסנאט ונחתם על ידי הנשיא, הגיש מאט גייטס, מהמתנגדים הבולטים למקארתי במפלגה הרפובליקנית, הצעת החלטה להדיחו מתפקיד יושב ראש בית הנבחרים.
מקארתי ניסה לסכל את המהלך באמצעות הצבעה פרוצדורלית על דחיית הצעת ההדחה, מה שדרש גם הוא רוב רגיל, אבל נכשל אחרי ש-11 רפובליקנים הצביעו נגדו, וכך גם כל הדמוקרטים.
ההצבעה הסופית הסתכמה ב-216 תומכים בהדחתו מול 210 מתנגדים.
שמונה מחברי מפלגתו הצביעו בעד הדחתו יחד עם כל חברי הבית הדמוקרטים.
תחילה ציפו כי יגיש את מועמדותו פעם נוספת לתפקיד, כבר בהמשך היום הודיע כי אין בכוונתו להתמודד שוב לתפקיד או לפרוש והוא ימשיך לשרת בבית הנבחרים.
למרות זאת, בשל ההשפלה הפוליטית שספג, הודיע על התפטרותו מבית הנבחרים ופרישתו מן החיים הפוליטיים, וב-31 בדצמבר 2023 תמה כהונתו בקונגרס.
בתחילת הקריירה הפוליטית שלו בקליפורניה תואר מקארתי בעיתונות כמתון יחסית בנוגע להפלות, והוא העדיף לעסוק בנושאים הקשורים לכלכלה.
רפובליקנים שמרנים התייחסו לגישתו בנושא בחשדנות, ובכתבת פרופיל משנת 2003 בלוס אנג'לס טיימס נכתב "מקארתי נוטה למרכז.
הוא תומך ברוב הזכויות להפלה, אבל מתנגד להוצאת כספים של משלמי מיסים על הפלות".
לאחר שנבחר לקונגרס של ארצות הברית, מקארתי החל להתנגד בעקביות להפלות, מלבד במקרים של אונס, גילוי עריות והפלה לצורך שמירה על חיי האם.
בשנת 2019 הוא אמר "אני הגנתי על עמדתי נגד הפלות לאורך כל הקריירה הפוליטית שלי.
אבל בכל הקריירה הפוליטית שלי, האמנתי גם שאונס, גילוי עריות וחיי האם הם מקרים חריגים." לאחר פסק דין דובס נגד הארגון לבריאות נשים בג'קסון, שבו ביטל בית המשפט העליון את הלכת רו נגד וייד, שיבח מקארתי את ההחלטה ואמר שזו ההחלטה "בעד-חיים" (pro-life) החשובה ביותר בהיסטוריה.
אנרגיה, סביבה ומדיניות בנושא שינויי האקלים
מחוז הבחירה של מקארתי כולל את העיר בייקרספילד והאזורים במחוז קרן שהענף הכלכלי העיקרי בהם הוא הפקת נפט, גז טבעי ומחצבים.
עידוד תעשיית האנרגיה הייתה בראש סדר העדיפויות שלו כמחוקק, והוא פעל לחקיקה שתומכת בה.
בזמן כהונתו של ברק אובמה, מקארתי התנגד למדיניות של הממשל שתכליתה צמצום פליטת גזי חממה ולקח תפקיד פעיל בניסיונות חקיקה שמטרתם הגבלת הכוח הרגולטרורי של הסוכנות להגנת הסביבה.
הוא התנגד לשימוש בכספי מיסים כדי לתמוך בהפקת חשמל באמצעות אנרגיית רוח.
ב-2014, בתגובה לשאלה האם הוא חושב ששריפת דלק על ידי בני אדם היא גורם להתחממות הגלובלית מקארתי הביע עמדה ספקנית, בניגוד לקונצנזוס המדעי.
הוא אמר "אני חושב שיש שינויים בסביבה.
יש הרבה פריטים שיכולים לגרום להם".
שנה לאחר מכן, התנגד מקארתי לניסיונות של אובמה לקדם הסכם במהלך ועידת האומות המאוחדות לשינוי אקלים.
במאמר לרויטרס בזמן הוועידה הוא טען שקידום ההפקה של אנרגיה מגז טבעי מביא להפחתה בפליטת גזי חממה ושהניסיונות של אובמה להגיע להסכם שיקדם רגולציה של שוק האנרגיה מתעלם מכך.
החל משנת 2019 הביע מקארתי דאגה שעמדת המפלגה הרפובליקנית נגד מדיניות לצמצום שינויי האקלים תביא להפחתת כוחה האלקטורלי בקרב מצביעים צעירים.
בעקבות זאת, הוא טען שבכוונתו להציג חקיקה שמקדמת צעדי מדיניות בנושא.
עם זאת, החקיקה שקידם מקארתי הייתה שאפתנית פחות מזו שהוצעה על ידי מחוקקים דמוקרטים, והוא המשיך בהתנגדותו לצעדים דרמטיים בנושא.
נשיאות דונלד טראמפ והבחירות בשנת 2020
מקארתי היה אחד מחברי הקונגרס הרפובליקנים הראשונים שתמכו בטראמפ כמועמד לבחירות לנשיאות בשנת 2016. לאחר שטראמפ היה לנשיא מקארתי הפך לאחד מבני בריתו הקרובים.
לפי כתבת פרופיל בניו יורקר משנת 2022, "אף אחד בהנהגה הרפובליקנית לא קשר את עצמו לדונלד טראמפ יותר ממקארתי".
מקארתי הגן גם על שיחת הטלפון של טראמפ עם נשיא אוקראינה וולודימיר זלנסקי, שהובילה להליך ההדחה הראשון נגד טראמפ.
הוא הצביע נגד הדחת טראמפ בשני הליכי ההדחה.
לאחר הבחירות לנשיאות בשנת 2020, מקארתי תמך בתאוריית הקשר לפיה הבחירות נגנבו מטראמפ.
בראיון לפוקס ניוז, מקארתי אמר "הנשיא טראמפ זכה בנשיאות...
אנחנו לא יכולים לתת לזה לקרות לנגד עיננו".
במהלך ההסתערות על הקפיטול ב-6 בינואר 2021 דווח שמקארתי ביקר את טראמפ, האשים אותו ב"אחריות מסוימת" לאירועים והתבטא בעד הדחתו, אך באותו היום הוא היה אחד מ-147 חברי הקונגרס הרפובליקנים שהצביעו בעד שינוי תוצאות הבחירות.
מעט פחות משנה לאחר מכן הוא אמר "אני לא חושב שאף אחד מערער על הלגיטימיות של הבחירות לנשיאות".
מקארתי תמך ב"חוק להגנת הנישואים" מ-1996, שאסר על הכרה של הממשל הפדרלי בנישואים של זוגות מאותו המין.