tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
סונאטה לכינור מס' 4 בסול מז'ור, אופוס 85
שלישיית פסנתר מס' 1 בפה מז'ור, אופוס 28
שלישיית פסנתר מס' 2 בסי מז'ור, אופוס 37
עוד שתי שלישיות פסנתר, בכתב-יד.
סונאטה לצ'לו מס' 1 ברה מינור, אופוס 12
סונאטה לצ'לו מס' 2 במי מינור, אופוס 87
סונאטה לפסנתר מס' 1 בפה מינור
מבין יצירות אלה הוקלטו עד כה הסימפוניות, הקונצ'רטו לצ'לו, הסונאטה הראשונה לצ'לו ורביעיית המיתרים השנייה.
פרידריך דולמן היה גנרל גרמני במלחמת העולם השנייה שלחם בחזית המערב, בתחילה במהלך המערכה על צרפת ולאחר מכן בניסיונות לבלום את הפלישה לנורמנדי.
דולמן נולד ב-2 בפברואר 1882 בווירצבורג, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית.
בשנת 1899 התגייס דולמן לצבא האימפריה הגרמנית, והצטרף לרגימנט הארטילריה הבווארי ה-7, עמו לחם במלחמת העולם הראשונה.
לאחר המלחמה הצטרף דולמן לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה.
ב-1 באפריל 1927 הועלה דולמן לדרגת אוברסט לוטננט, וב-1 בפברואר 1930 הועלה לדרגת אוברסט.
ב-1 באוקטובר 1932 הועלה דולמן לדרגת גנרל מיור, ומונה למפקד פיקוד הארטילריה ה-7. ב-1 באוקטובר 1933 הועלה לדרגת גנרל לוטננט, וב-1 באוקטובר 1934 מונה למפקד הקורפוס ה-9. ב-1 באפריל 1936 הועלה דולמן לדרגת גנרל חיל התותחנים, וב-25 באוגוסט 1939 מונה למפקד הארמייה השביעית.
במהלך המערכה על צרפת פיקד דולמן על הארמייה השביעית כחלק מקבוצת ארמיות C, והבקיע עמה את קו מאז'ינו.
ב-28 ביוני 1940 קיבל דולמן על פעולותיו את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל, וב-19 ביולי 1940 הועלה לדרגת גנרל אוברסט.
לאחר 1940 שימשה הארמייה של דולמן כחיל מצב בבריטני ובנורמנדי, ודולמן היה אחראי על הגנת אזורים אלו.
על אף שהתקפת בעלות הברית על חופי צרפת, הייתה צפויה בתחילת יוני 1944 הוריד דולמן את רמת הכוננות של הארמייה שבפיקודו בשל תנאי מזג אוויר קשים ב-4 ביוני ויצא לתרגיל מפות בעיר רן, במרחק רב מחופי נורמנדי.
בעת הפלישה לנורמנדי, ב-6 ביוני, עדיין שהו דולמן וצוותו הבכיר ברן.
הארמייה השביעית שתחת פיקודו ספגה את עיקר המתקפה, ונכשלה במניעת הנחיתה בחופי נורמנדי.
דולמן המשיך להילחם נגד הצבאות הפולשים.
ב-28 ביוני 1944 נודע לו כי בכוונת היטלר להדיחו ולשפוט אותו במשפט צבאי על אחריותו לנפילת שרבור.
לאחר קבלת הידיעה מת דולמן במפקדתו.
לא ברור אם מותו נגרם מהתאבדות או מסיבה רפואית הקשורה לסערת רגשותיו: התקף לב קטלני או שבץ.
לאחר מותו הוענק לדולמן תוספת עלי אלון לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל, כאות הוקרה על פעולותיו.
פרידריך דליטש היה אשורולוג גרמני, בנו של מתרגם הברית החדשה לעברית, פרנץ דליטש.
דליטש נולד בארלנגן ולמד בלייפציג ובברלין.
בשנת 1874 הוכשר כמרצה לשפות שמיות ואשורולוגיה בלייפציג.
ב-1885 קיבל תואר פרופסור בלייפציג, ולאחר מכן גם תוארי פרופסור בברסלאו (1893) ובברלין (1899).
הוא היה ממייסדי החברה האוריינטלית הגרמנית
, והיה מנהל של המחלקה למזרח הקרוב במוזיאונים המלכותיים.
פרידריך דליטש התמחה בלימודי השפות העתיקות של המזרח התיכון, ופרסם מספר עבודות על השפה האשורית, ההיסטוריה של אשור ועל תרבותה.
הוא זכור בעיקר בגלל הביקורת שלו כנגד הברית הישנה.
בשנת 1902 חפר במשך שמונה חודשים את האתר של העיר השומרית שורופק בשיתוף האדריכל הגרמני רוברט קולדווי .
הממצאים שלהם כללו מאות לוחות חרס מהתקופה שקדמה לסרגון מאכד (המאה ה-24 לפנה"ס).
ב-1902 פרסם סדרת הרצאות שכותרתה "בבל והתנ"ך" (Babel und Bibel בגרמנית), בה טען כי כתבי הברית הישנה, כולל סיפורי הבריאה והמבול וספר הברית, מקורם באגדות בבליות עתיקות, וכי אברהם אבינו וחמורבי היו ידידי נפש.
האשורולוגים היהודים יוליוס אופרט ודוד פויכטואנג, שהיו בין המתנגדיו, סתרו את טענותיו בזו אחר זו.
במהלך השנים הבאות תורגמו ספריו למספר שפות, וההרצאה "בבל והתנ"ך" הוצאה בהוצאות מחודשות.
בשנות העשרים המוקדמות פרסם דליטש את שני חלקי הספר "התעתוע הגדול", חיבור ביקורתי על ספרי תהילים, הנביאים ויתר הברית הישנה.
דליטש פקפק גם בדיוק ההיסטורי של הברית הישנה דוגמת סיפור כיבוש הארץ ודן בלקויות של ערכי המוסר המתבטאים בתנ"ך.
פרידריך גוּלְדָה היה פסנתרן ומלחין אוסטרי, שפעל הן בתחום המוזיקה הקלאסית והן בתחום הג'אז.
גולדה נולד בווינה, בנו של מורה.
את לימודי הפסנתר החל בגיל שבע אצל פליקס פאצובסקי, בקונסרבטוריון העממי (Volkskonservatorium) של וינה.
ב-1942 נכנס לאקדמיה למוזיקה של וינה, שם למד פסנתר ותאוריה של המוזיקה אצל ברונו זיידלהופר ויוזף מרקס.
גולדה זכה בפרס ראשון בתחרות המוזיקה הבינלאומית בז'נבה בשנת 1946. בתחילה העדיף חבר השופטים את הפסנתרן הבלגי לוד באקס, אבל בהצבעה הסופית, היה גולדה הזוכה.
אחת השופטות, איילין ג'ויס, שנתנה את קולה לבאקס, יצאה בחרי אף מן החדר וטענה, שיתר השופטים היו נתונים להשפעה בלתי הוגנת מצד תומכי גולדה.
גולדה החל להופיע בקונצרטים ברחבי העולם.
ב-1950 הופיע לראשונה בקרנגי הול בניו יורק.
יחד עם ירג דמוס ופאול בדורה-סקודה הקים גולדה את ההרכב, שנודע בהמשך בשם "הטרויקה הווינאית".
גולדה, שהתפרסם בעיקר בפרשנויות שלו למוצרט ובטהובן, ניגן גם מיצירות באך (במקרים רבים על קלוויקורד), שוברט, שופן, שומאן, דביסי וראוול.
משנת 1950 ואילך טיפח גולדה עניין בג'אז, כתב שירים אחדים וקטעים אינסטרומנטליים ולעיתים שילב ג'אז ומוזיקה קלאסית אירופאית בקונצרטים שלו.
בשנת 1956 הופיע במועדון הג'אז "בירדלנד" בניו יורק ובפסטיבל הג'אז בניופורט.
הוא ארגן את התחרות הבינלאומית לג'אז מודרני בשנת 1966 וייסד את ה"מוזיקפורום" הבינלאומי, בית ספר לסטודנטים שרצו ללמוד אלתור, באוסיאך, אוסטריה, בשנת 1968. פעם אמר,
בג'אז, מצא גולדה את "הדחף הרתמי, הסיכון, הניגוד המוחלט לגישה החיוורת, האקדמית שלימדו אותי." הוא החל גם לנגן בסקסופון בריטון.
גולדה נחשב לאחד מחשובי הפסנתרנים במאה ה-20. בין תלמידי הפסנתר שלו מרתה ארחריץ', שהגדירה אותו "ההשפעה החשובה ביותר שלי".
פרידריך גולדה נישא פעמיים, בפעם הראשונה לפאולה לווה ובשנייה ליוקו ואקיאמה.
שניים משלושת בניו, פאול וריקו גולדה, אחד מכל אחד מנישואיו, הם פסנתרנים מוכשרים.
גולדה מת מהתקף לב בגיל 69, בביתו שבווייסנבאך, אוסטריה.
סיפור חייו מתועד בסרט טלוויזיה דוקומנטרי משנת 2007 בשם So what?!
שני קונצ'רטי לפסנתר, קונצ'רטו לצ'לו, מוזיקה לפסנתר וקול ומחזמר ג'אז.
ביצירתו ניכרות השפעות מן הקלאסיקה עד האימפרסיוניזם, ג'אז ושירי עם וינאיים.
פרידריך גולדה לא הרבה להקליט, יחסית לפסנתרן בשיעור קומתו.
בין הקלטותיו החשובות כל מחזור הסונאטות של בטהובן ב-1968, הפסנתר המושווה של באך ב-3–1972, קונצ'רטי לפסנתר של מוצרט (ק.467 ו-ק.595) עם הנס סווארובסקי, כולל קישוטים של גולדה לכל אורך היצירות, ועם קלאודיו אבאדו וניקולאוס הרנונקור.
הקליט קונצ'רטו לשני פסנתרים של מוצרט עם צ'יק קוריאה כסולן בפסנתר השני.
כמו כן הקליט סונאטות לצ'לו ופסנתר עם פייר פורנייה.
גנרל פרידריך הוסבאך היה מפקד בכיר בורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
הוסבאך נולד ב-22 בנובמבר 1894 באונה, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית.
לאחר המלחמה הצטרף הוסבאך לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה.
ב-1 באוקטובר 1931 מונה הוסבאך למפקד פלוגה 5 ברגימנט הרגלים ה-17, וב-1 ביולי 1933 מונה לקצין מטה במשרד המלחמה.
ב-1 במרץ 1927 הועלה לדרגת האופטמן, וב-1 במרץ 1934 הועלה לדרגת מיור.
ב-3 באוגוסט 1934 מונה לשליש הצבאי של אדולף היטלר, וב-1 בספטמבר 1935 הועלה הוסבאך לדרגת אוברסט לויטננט.
ב-1 במרץ 1937 הועלה לדרגת אוברסט, וב-5 בנובמבר אותה שנה תיעד את ועידת הוסבאך, שבה סקר היטלר את התוכניות האסטרטגיות של גרמניה, ואת המהלכים הצבאיים שנחוצים להתבצע על מנת להגשים אותן.
ב-1 בפברואר 1938 מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-82, וב-26 באוגוסט 1939 מונה לראש מטה הקורפוס ה-30.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה היה הוסבאך ראש מטה הקורפוס ה-30, שהיה חלק מפלגת הארמייה A, וב-26 בספטמבר 1939 מונה לראש מטה הקורפוס ה-2 שהיה חלק מהארמייה הרביעית, והשתתף עמו בקרבות האחרונים של המערכה בפולין.
ב-25 באוקטובר 1939 מונה הוסבאך שוב למפקד רגימנט הרגלים ה-82, ופיקד עליו במהלך המערכה על צרפת כחלק מהדיוויזיה ה-31 במסגרת הקורפוס ה-11, ובשלב השני במסגרת הקורפוס ה-2. הוסבאך כבש עם הרגימנט שבפיקודו את דייפ, ועל כך קיבל ב-7 באוקטובר 1940 את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל.
ב-1 במרץ 1942 הועלה הוסבאך לדרגת גנרל מיור, וב-1 באפריל 1942 מונה למפקד הדיוויזיה ה-82 שהייתה מוצבת בהולנד, וביוני הועבר יחד עם הדיוויזיה לחזית המזרחית כחלק מקורפוס הפאנצר ה-48 במסגרת ארמיית הפאנצר הרביעית.
ב-6 ביולי 1942 פרש הוסבאך מתפקידו, והועבר לעתודת המילואים, וב-1 באוגוסט 1942 הועלה לדרגת גנרל לויטננט.
ב-15 במאי 1943 מונה הוסבאך למפקד הדיוויזיה ה-31, שהייתה חלק מקורפוס הפאנצר ה-56 במסגרת הארמייה הרביעית, וביולי השתתף עימה בקרב קורסק כחלק מקורפוס הפאנצר ה-46 במסגרת הארמייה התשיעית.
ב-2 באוגוסט 1943 מונה הוסבאך למפקד קורפוס הפאנצר ה-56 שהיה חלק מהארמייה התשיעית, ולאחר מכן חלק מהארמייה השנייה במסגרת קבוצת ארמיות מרכז, וב-11 בספטמבר 1943 קיבל על פעולותיו בקרבות תוספת עלי אלון לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל.
ב-14 בנובמבר 1943 הועלה הוסבאך לדרגת גנרל חיל הרגלים, וב-14 בנובמבר 1943 פרש מתפקידו עקב מחלה.
לאחר החלמתו חזר הוסבאך ב-9 בדצמבר לפקד על הקורפוס שפעל לסירוגין כחלק מהארמיות השנייה והתשיעית במסגרת קבוצת ארמיות מרכז, וב-30 במאי 1944 הועבר הקורפוס תחת פיקוד ארמיית הפאנצר הרביעית במסגרת קבוצת ארמיות צפון אוקראינה.
ב-18 ביולי 1944 מונה הוסבאך למפקד הארמייה הרביעית, במקום קורט פון טיפלסקירך שנפצע בהתרסקות מטוס.
היטלר הורה על הארמייה להילחם ללא התחשבות באזרחים, אך ב-26 בינואר 1945 פתחה הארמייה הרביעית במתקפת נגד על הארמייה הרוסית ה-48, ופרצה את הדרך לאלבינג בשביל הפליטים.
בשל הפרת פקודתו של היטלר הודח הוסבאך מתפקידו ב-29 בינואר ובמקומו מונה פרידריך-וילהלם מילר למפקד הארמייה.
ב-8 באפריל 1945 הורה הגסטפו לעצור את הוסבאך ששהה בגטינגן, אך הוסבאך התגונן עם נשקו עד לכניסת הצבא האמריקני לעיר שעה קלה לאחר מכן, ונלקח בשבי האמריקני.
הוסבאך שוחרר מהשבי בשנת 1947. לאחר שחרורו התגורר בעיר גטינגן, עד למותו ב-10 בספטמבר 1980, והוא בן 86 שנים.
פרידריך החמישי, הנסיך הבוחר מפפאלץ (גרמנית: Friedrich V.
von der Pfalz; 26 באוגוסט 1596 – 29 בנובמבר 1632) היה הנסיך הבוחר מפפאלץ בין השנים 1610–1623. בשנת 1619 הוכתר פרידריך כמלך בוהמיה, כחלק מהמרד הבוהמי שפתח את מלחמת שלושים השנים, אך הובס בשנת 1620 בקרב ההר הלבן, ובעקבות כך אף איבד את שלטונו בנסיכות הבוחר מפפאלץ.
פרידריך החמישי נולד באמברג שבפפאלץ העילית ב-26 באוגוסט 1596, לפרידריך הרביעי, הנסיך הבוחר מפפאלץ ולואיזה יוליאנה, רוזנת נסאו, בתם של וילם הראשון, נסיך אוראנז' ושארלוט דה בורבון.
פרידריך השתייך לבית פפאלץ-זימרן, שהיה ענף של בית ויטלסבאך, והיה קשור לכל בתי המלוכה המובילים באירופה, ובהטבלתו השתתפו כמה אצילים חשובים.
משפחתו של פרידריך הייתה קלוויניסטית, בשונה מהענף העיקרי של המשפחה ששלט בבוואריה והיה קתולי.
בעת הולדתו של פרידריך היה התפרצות של מגפת הדבר בהיידלברג, ומשום כך שהה פרידריך עד לשנת 1598 בפפאלץ העילית.
בשנת 1604 שלחה אותו אמו לסדאן לדודו אנרי דה לה טור ד'אוברן, הדוכס מבויון, ובמהלך שהותו שם ביקר הרבה בביתו של אנרי הרביעי, מלך צרפת.
מורהו לתאולוגיה היה דניאל טיילניי הקלוויניסטי שלימדו, שחובה על כל נוצרי להתערב לטובת אחיו היכן שמתנכלים להם, וקרא לאחדות הנסיכים הפרוטסטנטים.
בשנת 1610 מת אביו פרידריך הרביעי, הנסיך הבוחר מפפאלץ, ופרידריך עלה לשלטון במקומו.
אולם, מכיוון שפרידריך היה קטין היה אמור הזכר הקרוב אליו ביותר לכהן כעוצר הנסיכות, אולם הקרוב ביותר היה וולפגנג וילהלם, רוזן פפאלץ-נויבורג שהיה קתולי, ומשום כך מינה אביו לפני מותו את יוהאן השני, רוזן פפאלץ-צווייבריקן לעוצר, ווולפגנג וילהלם נאסר.
בעקבות כך פרץ עימות חריף בין הנסיכים, שהוביל בשנת 1613 להתערבותו של מתיאס, קיסר האימפריה הרומית הקדושה בסכסוך, והסתיים רק בשנת 1614 כשתפס פרידריך את השלטון בעצמו.
נישואיו של פרידריך תוכננו כחלק מהמדיניות של אביו לבצר את מעמדו בקרב המחנה הפרוטסטנטי באירופה.
שתיים מאחיותיו של פרידריך התחתנו עם שניים מהנסיכים הפרוטסטנטים המובילים: לואיזה יוליאנה מפפאלץ התחתנה עם יוהאן השני, רוזן פפאלץ-צווייבריקן, ואליזבת שארלוטה, נסיכת פפאלץ התחתנה עם גאורג וילהלם, הנסיך הבוחר מברנדנבורג.
בנוסף אביו ניסה לחתן את אחותו קתרינה סופיה מפפאלץ עם גוסטב השני אדולף, מלך שוודיה, אך הדבר לא יצא אל הפועל.
בהתאם לכך ביקש פרידריך להתחתן עם אליזבת סטיוארט, נסיכת אנגליה וסקוטלנד, בתם של ג'יימס הראשון, מלך אנגליה ואן, נסיכת דנמרק.
אולם בתחילה ניסה ג'יימס הראשון לחתנה עם לואי השלושה עשר, מלך צרפת, ורק לאחר לחצים של יועציו, שלא רצו להפר את מאזן הכוחות באירופה, החליט ג'יימס הראשון בשנת 1612 לחתנה עם פרידריך, על אף התנגדויותיה של אשתו.
באוקטובר 1612 נסע פרידריך ללונדון על מנת לפגוש את כלתו, ובינואר 1613 התארסו השניים באופן רשמי.
ב-14 בפברואר 1613 התחתנו השניים בטקס מפואר בארמון וייטהול, ופרידריך מונה לאביר במסדר הבירית.
בדרכם להיידלברג שבגרמניה עברו הזוג דרך האג, וביקרו את דודו של פרידריך מוריץ, נסיך אורנג'.
בשנת 1614 הגיע פרידריך לבגרות, ונטל לידיו את השלטון.
אחת מפעולותיו הראשונות הייתה השתתפותו בוועידה של חבר האיחוד האוונגלי, אולם במהלכה חלה פרידריך בקדחת וכמעט מת.
לאחר מכן השתנה מאוד פרידריך, ונהיה מאוד דיכאוני, והשאיר את השליטה בנסיכות בידי הקנצלר כריסטיאן הראשון, נסיך אנהלט-ברנבורג.
מבחינה פוליטית, התייצב פרידריך כמנהיג הנסיכים הפרוטסטנטים באימפריה הרומית הקדושה, וכמגן חירותם של האצילים הגרמנים נגד מתיאס, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
מאז שלום אוגסבורג, מתיחות דתית צברה תאוצה ברחבי אירופה בעשורים הבאים.
בנוסף, חלקו הראשון של ההסכם הפך את גרמניה לתשבץ שבו היו בערבוביה נסיכים לותרנים וקתולים.
כל עוד דת השליט הייתה דתם של רוב התושבים, המצב היה נסבל, אך אם לא כך היה, החל מצב של כפייה דתית ותסיסה של העם כנגד שליטיו.
בנוסף, ההפוגה בת שתים עשרה השנים של המרד ההולנדי עמדה לפוג בשנת 1621, והצפי היה לחידוש קרבות בין הרפובליקה ההולנדית לבין האימפריה הספרדית.
מיקומה המרכזי בגרמניה של נסיכות הבוחר מפפאלץ, הפך אותה לפגיעה ביותר לפשיטות של חיילי הקיסר מהנחלות של בית הבסבורג.
נסיכות הבוחר הורכבה משני מחוזות נפרדים: פפאלץ התחתית באזור היידלברג, שהייתה אזור חקלאי, בעוד פפאלץ העילית באזור ארמברג הייתה אזור מכרות, עם אחת הכלכלות המצליחות ביותר באירופה.
ואולם חולשתם של פרדיננד מזה והמורדים הבוהמיים מזה הביאה להתפשטות הלחימה גם לנסיכויות שבמערב גרמניה.
פרדיננד הזעיק את בן דודו, פליפה הרביעי, מלך ספרד, כדי שיסייע לו לדכא את המרי.
הבוהמים, אשר חיפשו נואשות אחר בני ברית שיילחמו לצידם כנגד הקיסר, גמרו אומר להצטרף לחבר האיחוד האוונגלי בהנהגתו של פרידריך החמישי.
עם זאת, בראשית המרד נחלו הבוהמיים הצלחות, תוך שהם נעזרים בגורמים פרוטסטנטים שונים ברחבי אירופה.
הקיסר פרדיננד מיהר לשגר צבא שיבלום את הבוהמים ואת בני בריתם מהשתלטות מוחלטת על ארצו.
הרוזן בוקואה, בן בריתו של הקיסר ומפקד הצבא האוסטרי-קתולי, הביס את צבאות חבר האיחוד האוונגלי בפיקודו של הרוזן ארנסט פון מנספלד בקרב סבלט, אשר נערך ב-10 ביוני 1619. הדבר פגע בקווי התקשורת והאספקה של הרוזן תורן עם פראג, והוא נסוג מהמצור שהטיל על וינה.
באותו קרב איבדו הפרוטסטנטים גם בת-ברית מרכזית, דוכסות סבויה, שהתנגדה זה זמן רב להתפשטות ההבסבורגית ושלחה סיוע כלכלי נדיב ואף כוחות צבא שישמשו כחילות מצב במצודות פרוטסטנטיות חשובות בריינלנד.
ב-26 באוגוסט 1619 נבחר פרידריך למלך בוהמיה, אולם יומיים לאחר מכן נבחר פרדיננד השני בתור קיסר האימפריה הרומית הקדושה, על ידי כל הנסיכים הבוחרים מלבד פרידריך, ובנוסף נבחר על ידיהם למלך בוהמיה.
לאחר הכתרתו של פרידריך, חתמו הנסיכויות המורדות של אוסטריה העילית והתחתית על ברית רשמית עם הבוהמים בתחילת אוגוסט, 1619, תוך שבינתיים המשיכו הצבאות הטרנסילבניים להתקדם בהונגריה, ועד שנת 1620 סילקו את כל צבאות הקיסר משם.
הדבר ניטרל את הגורם הפרוטסטנטי-אוסטרי ממעגל הלחימה.
לאחר התבוסה בקרב ההר הלבן ברחו פרידריך ומשפחתו לשלזיה, ומשם ברחו להאג, שהייתה חלק מהרפובליקה ההולנדית.
תבוסתו של פרידריך הביאה לפירוקו של האיחוד האוונגלי ולהחרמת נכסיו של פרידריך; ספרד, שביקשה לאגף את ההולנדים לקראת חידוש מלחמת שמונים השנים, השתלטה על אדמותיו של פרידריך לאורך הריין.
פרידריך גורש מן האימפריה הרומית הקדושה ותואר הנסיך הבוחר מפפאלץ הועבר למקסימיליאן, דוכס בוואריה.
על אף נישואיו לאליזבת סטיוארט, נסיכת אנגליה וסקוטלנד בתו של ג'יימס הראשון, מלך אנגליה העדיף הלה לשמור על מדיניות מאוזנת בין הכוחות השונים באירופה ובהם בית הבסבורג, ובכך הוביל בעקיפין לתבוסתו של פרידריך.
בשנת 1630 נחלץ גוסטב השני אדולף, מלך שוודיה, לעזרת הפרוטסטנטים בגרמניה, ובקרב ברייטנפלד, שנערך ב-17 בספטמבר 1631, הביס גוסטב השני אדולף, מלך שוודיה את הצבא הקתולי.
לאחר ניצחונו פנה אליו פרידריך בבקשת עזרה להחזרת שלטונו בפפאלץ, אולם גוסטב אדולף סירב לתמוך בפרידריך, ללא תמיכת אנגליה והולנד.
בסתיו 1632 החליטו האנגלים לשלוח חיל משלוח לטובת הפרוטסטנטים, אולם בשביל פרידריך זה היה מאוחר מעט, משום שבאוקטובר באותה שנה חלה פרידריך כתוצאה מזיהום, וב-29 בנובמבר 1632 מת פרידריך, ובנו קרל לודוויג ירש את הזכויות לשלטון בנסיכות הבוחר מפפאלץ.
בשנת 1613 התחתן פרידריך עם אליזבת סטיוארט, נסיכת אנגליה וסקוטלנד, בתם של ג'יימס הראשון, מלך אנגליה ואן, נסיכת דנמרק, ממנה נולדו לו 13 ילדים:
פרידריך גוטליב קלופשטוק (גרמנית: Friedrich Gottlieb Klopstock; ) היה משורר גרמני.
סגנון עבודתו הוא בתפר שבין תנועת הסער והפרץ הגרמנית בעיקרה, לבין השירה הקלאסית יותר, שזוהתה עם הסגנון הצרפתי.
קלופשטוק נולד בקוודלינבורג שבמרכז גרמניה כבנו הבכור של עורך דין.
ב-1745 החל ללמוד תאולוגיה באוניברסיטה ביינה, שם כתב לראשונה פרקים מתוך יצירתו החשובה, המשיח.
ב-1746 עבר ללמוד באוניברסיטה בלייפציג, שם החל להתפרסם בזכות כמה עבודות חשובות שלו, בעיקר בתחום 'שירי ההלל'.
מאוחר יותר עזב את לימודיו באוניברסיטה והחל ללמד כמורה פרטי.
ב-1754 נישא למרגרטה מולר, שכונתה 'קידלי', והייתה נושא לכמה משירי ההלל שלו בהמשך.
אושרם של בני הזוג לא ארך, ומולר נפטרה ב-1758. לימים קלופשטוק פרסם יצירות שכתבה אשתו המנוחה.
ב-1773 סיים קלופשטוק את כתיבת 'המשיח'.
ב-1775 ניפגש קלופשטוק עם גתה שכבר אז נחשב סופר צעיר ומבטיח.
לאחר מכן עבר להתגורר בהמבורג שם חי עד סוף ימיו.
הוא נישא בשנית בגיל 67, הפסיק לעסוק בספרות, וגילה התעניינות רבה ביחסים בין לאומיים (מלחמת העצמאות האמריקאית והמהפכה הצרפתית).
קלופשטוק היה הנציג המובהק של התרבות הגרמנית שקדמה לדור ה'סער והפרץ'.
לפיכך יש שרואים בפגישה בינו לבין יוהאן וולפגנג פון גתה ב-1775, אירוע סמלי ומכונן.
הנושאים בהם עסק קלופשטוק לא היו הנושאים שעניינו את דור המשוררים והסופרים שהגיעו אחריו.
היחס אל קלופשטוק היה אמביוולנטי.
גתה ופרידריך שילר העריכו את עבודתו מאוד, והושפעו ממנו רבות.
מבחינת הקצב הפנימי ועוצמת הביטוי שבשיריו, היה קלופשטוק דמות מופת גם עבור התנועות שקמו אחריו - 'הסער והפרץ' והתנועה הרומנטית.
כך למשל, בסימפוניה השנייה של גוסטב מאהלר, התחייה, הטקסט שמושר על ידי המקהלה בפרק האחרון, הוא עיבוד של הטקסט של קלופשטוק (מתוך 'Die Auferstehung', 'התחייה').
פרידריך הראשון, דוכס מקלנבורג-גרבוב (; 13 בפברואר 1638 – 28 באפריל 1688), היה בנו של אדולף פרידריך הראשון, דוכס מקלנבורג-שוורין, ודוכס מקלנבורג-גרבוב.
פרידריך נולד ב-13 בפברואר 1638 בשוורין שהשתייכה לדוכסות מקלנבורג-שוורין, לאדולף פרידריך הראשון, דוכס מקלנבורג-שוורין, מאשתו השנייה מריה קתרינה מבראונשווייג-דאננברג, בתם של יוליוס ארנסט, דוכס בראונשווייג-לינבורג ומריה מפריזיה המזרחית.
בשנת 1667 מונה פרידריך לכומר בקתדרלת שטרסבורג, ובשנת 1669 עבר להתגורר בגרבוב וקיבל את התואר "דוכס מקלנבורג-גרבוב".
ב-28 באפריל 1688 מת פרידריך, כתוצאה משריפה בטירתו.
לאחר מותו של אחיו כריסטיאן לודוויג הראשון, דוכס מקלנבורג-שוורין ללא ילדים, שלטו בזה אחר זה שלושת בניו של פרידריך.
בשנת 1671 התחתן פרידריך עם כריסטינה וילהלמינה, רוזנת הסן-הומבורג, בתם של וילהלם כריסטוף, נסיך הסן-הומבורג וסופיה אלאונורה, רוזנת הסן-דרמשטדט, ממנה נולדו לו 4 ילדים:
פרידריך וילהלם, דוכס מקלנבורג-שוורין (1675–1713)
קרל לאופולד, דוכס מקלנבורג-שוורין (1678–1747)
כריסטיאן לודוויג השני, דוכס מקלנבורג-שוורין (1683–1756)
סופיה לואיזה ממקלנבורג-שוורין (1685–1735), התחתנה עם פרידריך הראשון, מלך בפרוסיה
פרידריך הראשון, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג היה דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג בין השנים 1675–1691.
פרידריך נולד ב-15 ביולי 1646 בגותה שהשתייכה לדוכסות סקסוניה-גותה, לארנסט הראשון, דוכס סקסוניה-גותה, ולאליזבת סופיה, נסיכת סקסוניה-אלטנבורג, בתו של יוהאן פיליפ, דוכס סקסוניה-אלטנבורג.
לאחר מותו של ארנסט הראשון, דוכס סקסוניה-גותה בשנת 1675 שלטו פרידריך ואחיו במשותף, ובשנת 1680 פוצלה הדוכסות בין שבעת האחים; פרידריך הראשון, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג, אלברכט החמישי, דוכס סקסוניה-קובורג, ברנהרד הראשון, דוכס סקסוניה-מיינינגן, היינריך, דוכס סקסוניה-רמהילד, כריסטיאן, דוכס סקסוניה-אייזנברג, ארנסט השלישי, דוכס סקסוניה-הילדבורגהאוזן, ויוהאן ארנסט, דוכס סקסוניה-זאלפלד.
פרידריך המשיך את דרכו של אביו, וטיפח מאוד את הדוכסות.
בשנת 1680 העביר את ארמונו לעיר פרידריכסוורט שהקים על שמו, ובשנת 1683 בנה את ארמון התיאטרון של גותה.
פרידריך העביר בשנת 1685 את חוק זכות הבכורה, שנועד למנוע מריבות בין יורשיו על הנחלות, ובשנת 1688 קיבל לכך אישור מלאופולד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
פרידריך השתתף במלחמה האוסטרית-טורקית, ולאחר מכן לחם במלחמת תשע השנים.
ב-2 באוגוסט 1691 מת פרידריך בפרידריכסוורט, ובנו פרידריך השני, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג עלה לשלטון במקומו.
ב-14 בנובמבר 1669 התחתן פרידריך עם מגדלנה זיבילה מסקסוניה-וייסנפלס, בתם של אוגוסט, דוכס סקסוניה-וייסנפלס ומריה אנה ממקלנבורג-שוורין.
ב-14 באוגוסט 1681 התחתן פרידריך עם כריסטינה מבאדן-דורלאך, בתם של פרידריך השישי, מרקיז באדן-דורלאך וכריסטינה מגדלנה מפפאלץ-צווייבריקן, אך לא היו לו ילדים ממנה.
פרידריך הראשון, דוכס אנהלט היה דוכס אנהלט בין השנים 1871 - 1904.
פרידריך נולד ב-29 באפריל 1831 בדסאו, ללאופולד הרביעי, דוכס אנהלט-דסאו ופרדריקה וילהלמינה, נסיכת פרוסיה, בתם של לודוויג קרל, נסיך פרוסיה ופרדריקה, דוכסית מקלנבורג-שטרליץ.
בשנת 1851 התגייס פרידריך לצבא הפרוסי, והצטרף לרגימנט המשמר ה-1. במהלך מלחמת שלזוויג השנייה לחם פרידריך תחת פיקודו של גיסו פרידריך קרל, נסיך פרוסיה, ובמלחמת צרפת–פרוסיה השתתף פרידריך בדרגת גנרל מיור, ולחם בקרבות טול וסדאן.
לאחר מכן השתתף פרידריך בטקס ההכרזה על הקמת הקיסרות הגרמנית בארמון ורסאי, כשליח מטעם אביו.
בשנת 1871 מת אביו לאופולד הרביעי, דוכס אנהלט, ופרידריך עלה לשלטון במקומו.
בשנת 1876 מינה אותו וילהלם הראשון, קיסר גרמניה למפקד הכבוד של רגימנט הרגלים ה-93 (אנהלט), ובשנת 1879 הועלה פרידריך לדרגת גנרל חיל הרגלים.
בנוסף עוטר פרידריך בעיטור אביר מסדר העיט השחור ובעיטור מסדר העיט האדום עם חרבות, וכן עוטר בעיטור הצלב הגדול של עיטור מסדר לאופולד.
ב-24 בינואר 1904 מת פרידריך בעיר באלנשטדט, ובנו פרידריך השני, דוכס אנהלט עלה לשלטון במקומו.
ב-22 באפריל 1854 התחתן פרידריך עם אנטוינטה, נסיכת סקסוניה-אלטנבורג, בתם של אדוארד, נסיך סקסוניה-אלטנבורג ואמליה, נסיכת הוהנצולרן-זיגמרינגן, ונולדו לו ממנה 6 ילדים:
פרידריך לֵאוֹפּוֹלד גוּנדוֹלף היה משורר וחוקר ספרות גרמני.
חיבורו על גתה (1916) הקנה לו פרסום נרחב גם מעבר לתחום עיסוקו.
היה אחד הגרמניסטים הנקראים ביותר ברפובליקת ויימאר.
גונדולף נולד בדרמשטאדט בשם פרידריך לאופולד גוּנדלפינגר כבנו של המתמטיקאי היהודי זיגמונד גוּנדלפינגר, שכהן כפרופסור בבית-הספר הגבוה הטכני בדרמשטדט.
הוא למד שׂפה וספרות גרמנית ותולדות האמנות באוניברסיטת מינכן, בברלין ובאוניברסיטת היידלברג.
זכה לתואר הדוקטור ב-1903, וכתב את ההביליטציה שלו בשנת 1911 על "שייקספיר והרוח הגרמנית".
כרבים מבני-דורו התגייס לצבא ושירת במלחמת העולם הראשונה.
בשנת 1916, לאחר שבריאותו הדרדרה בעקבות שירות בחזית הצרפתית במהלך מלחמת העולם הראשונה, הצליח אחד מחבריו להתערב אצל ולטר רתנאו, ולהביא לזימונו לעבודה במשׂרד המלחמה בברלין.
זמן קצר לאחר מכן החל ללמד שׂפה וספרות גרמנית בהיידלברג, ובשנת 1920 הפך שם לפרופסור מן המניין.
מאז 1899 נמנה גונדולף על חוגו של שטפן גאורגה, היכרות שראשיתה בתרגום הגרמנית שהוציא לסונאטות של שייקספיר.
עם הזמן הפכו השניים לחברים קרובים.
בעקבות כך פרסם חיבורים ספרותיים רבים בכתב העת שערך גאורג, "דפים לאמנות" (Blättern für die Kunst).
בין השנים 1910–1912 השתתף בהוצאה לאור של ה"שנתון לתנועת הרוח" (Jahrbuch für die geistige Bewegung), שהפיץ את הרעיונות ואת תפיסת העולם של חוג גאורגה בתחומי התרבות והפוליטיקה.
עם תום המלחמה יצר גונדולף קשר רומנטי עם הכלכלנית ד"ר אליזבת סלומון ("אֵלי", 1893-1958).
קשר זה הביא למשבר חמור ביחסיו עם שטפן גאורגה.
בשנת 1923 נִתק סופית הקשר בין שני החברים.
בשנת 1926 נִשׂאו גונדולף וסלומון.
בחיבוריו הרבים בתחום בקורת הספרות הוביל גונדולף קו חדש, ששׂם דגש על ההקשר ההיסטורי והתרבותי של היצירות הספרותיות.
הוא ראה בדמויות היוצרים הגדולים בהם עסק — שייקספיר, גתה או היינריך פון קלייסט — כסמלים מייצגים של התקופות בהן חיו.
גונדולף שׂם לו למטרה בפרשנותו לתאר את היוצר ואת ההשפעה ההדדית של יצירתו והזמן בו נכתבה.
בתקופת רפובליקת ויימאר נמנה גונדולף עם המלומדים הבכירים והמפורסמים בגרמניה.
ספריו זכו לתפוצה רחבה ביותר, ונקראו על ידי רבים.
בשנת 1930 היה הראשון שזכה בפרס על-שם לסינג בהמבורג.
בשנת 1920 למד אצל גונדולף יוזף גבלס, שבאותה עת עדיין לא נודע כאנטישמי.
גבלס רצה לכתוב דוקטורט תחת הדרכתו של גונדולף, אך התוכנית לא יצאה בסופו של דבר לפועל.
בשנת 1927 חלה גונדולף בסרטן, ונפטר בהיידלברג בשנת 1931. גונדולף הובא למנוחות בבית הקברות בֵּרגפְרידהוֹף בהיידלברג.
על שמו נקרא רחוב בשכונת נוֹינהיים בעיר והחל ב-1964 מחלקת האקדמיה הגרמנית לשפות וספרות את פרס פרידריך גונדולף על שמו, עבור הפצת התרבות הגרמנית במדינות זרות.
כתביו נאסרו על ידי הנאצים ב-1933.
פרידריך החמישי, רוזן הסן-הומבורג , היה רוזן הסן-הומבורג בין השנים 1751–1820.
פרידריך נולד ב-30 בינואר 1748 בבאד הומבורג שהשתייכה לרוזנות הסן-הומבורג, לפרידריך הרביעי, רוזן הסן-הומבורג, ולאולריקה, נסיכת זולמס-בראונפלס, בתם של פרידריך וילהלם, רוזן זולמס-בראונפלס וסופיה מגדלנה בניגנה, רוזנת זולמס-לאובאך-אוטפה.
בשנת 1748 מת אביו פרידריך הרביעי, רוזן הסן-הומבורג, ופרידריך עלה לשלטון במקומו, תוך שקרובו לודוויג השמיני, רוזן הסן-דרמשטאדט משמש כעוצר הרוזנות בשמו.
ב-27 בספטמבר 1768 התחתן פרידריך עם קרולינה, נסיכת הסן-דרמשטאדט, בתם של לודוויג התשיעי, רוזן הסן-דרמשטאדט וקרולינה, רוזנת פפאלץ-צווייבריקן, בנישואים פוליטיים לחלוטין, שנועדו לחזק את הקשר בין רוזנות הסן-דרמשטאדט לרוזנות הסן-הומבורג.
אף על פי שנולדו להם 13 ילדים, בני הזוג חיו כאנשים זרים לחלוטין, והקשר ביניהם היה מאוד רופף.
ב-27 באוגוסט 1782 בהיותו בן 34, הצטרף פרידריך לבונים החופשיים תחת הנהגתו של קרל, נסיך הסן-קאסל.
בשנת 1795 נכבשה רוזנות הסן-הומבורג על ידי הצבא הצרפתי, ונשארה תחת כיבוש צרפתי עד לאחר מפלת נפוליאון בשנת 1814. במהלך קונגרס וינה הוחלט על החזרת הרוזנות לידי פרידריך, ובשנת 1815 הצטרפה הרוזנות לקונפדרציה הגרמנית.
ב-20 בינואר 1820 מת פרידריך בבאד הומבורג, ובנו פרידריך השישי, רוזן הסן-הומבורג עלה לשלטון במקומו.
ב-27 בספטמבר 1768 התחתן פרידריך עם קרולינה, נסיכת הסן-דרמשטאדט, בתם של לודוויג התשיעי, רוזן הסן-דרמשטאדט וקרולינה, רוזנת פפאלץ-צווייבריקן, ממנה נולדו לו 13 ילדים:
פרידריך השישי, רוזן הסן-הומבורג (1769–1829), התחתן עם אליזבת, נסיכת הממלכה המאוחדת
לודוויג וילהלם, רוזן הסן-הומבורג (1770–1839), התחתן עם אוגוסטה, נסיכת נסאו-אוזינגן
קרולינה, נסיכת הסן-הומבורג (1771–1854), התחתנה עם לודוויג פרידריך השני, נסיך שוורצבורג-רודולשטאדט
לואיזה אולריקה, נסיכת הסן-הומבורג (1772–1854), התחתנה עם קרל גינטר, נסיך שוורצבורג-רודולשטאדט
אמליה, נסיכת הסן-הומבורג (1774–1846), התחתנה עם פרידריך, נסיך הכתר של אנהלט-דסאו
אוגוסטה, נסיכת הסן-הומבורג (1776–1871), התחתנה עם פרידריך לודוויג, נסיך הכתר של מקלנבורג-שוורין
פיליפ, רוזן הסן-הומבורג (1779–1846), התחתן עם רוזלי אנטוני, רוזנת נאומבורג
גוסטב, רוזן הסן-הומבורג (1781–1848), התחתן עם לואיזה, נסיכת אנהלט-דסאו
מריה אנה, נסיכת הסן-הומבורג (1785–1846), התחתנה עם וילהלם, נסיך פרוסיה
לאופולד, נסיך הסן-הומבורג (1787–1813), נהרג בקרב ליצן
פרידריך הראשון, דוכס בראונשווייג-לינבורג , היה דוכס בראונשווייג-וולפנביטל בין השנים 1373–1400, ואשר היה מועמד למלך גרמניה.
ברנהרד נולד בשנת 1357, למגנוס השני, דוכס בראונשווייג-לינבורג ולקתרינה מאנהלט-ברנבורג, בתם של ברנהרד השלישי, נסיך אנהלט-ברנבורג ואגנס מסקסוניה.
בשנת 1373 מת אביו מגנוס השני, דוכס בראונשווייג-לינבורג, ופרידריך ירש את נסיכות בראונשווייג-וולפנביטל.
אולם מכיוון שהיה קטין, שלט אוטו הראשון, דוכס בראונשווייג-גטינגן כעוצר עד לשנת 1381. בעקבות מות אביו פרצה מלחמת הירושה של לינבורג, וכתוצאה ממנה השתלטו ונצל הראשון, דוכס סקסוניה-ויטנברג ואחיו אלברכט מסקסוניה-ויטנברג, דוכס לינבורג על שטחי נסיכות לינבורג.
בשנת 1374 נחתם הסכם בין הצדדים, שפרידריך ואחיו יירשו את הנחלות לאחר מותם של ונצל ואלברכט, אולם אחיו היינריך סירב לקבל את ההסכם.
בשנת 1386 התחתנו פרידריך ואחיו ברנהרד עם בנותיו של ונצל, ולאחר מותו של ונצל כתוצאה מהרעלה, ירשו שלושת האחים את הנחלות.
במאי 1400 השתתף פרידריך בוועידה של נסיכי האימפריה הרומית הקדושה בפרנקפורט נגד ונצל, מלך גרמניה, ויש היסטוריונים שטוענים שאף הוכתר במהלכה כאנטי-מלך.
בדרכו לביתו נרצח פרידריך ב-5 ביוני על ידי היינריך השביעי, רוזן ולדק ואנשיו פרידריך פון הרטינגהאוזן וקונרד פון פלקנברג, ואחיו ירשו את נחלותיו.
בשנת 1386 התחתן פרידריך עם אנה מסקסוניה-ויטנברג, בתם של ונצל הראשון, דוכס סקסוניה-ויטנברג וססיליה מקרארה, ממנה נולדו לו שתי בנות:
קתרינה מבראונשווייג-לינבורג (לא ידוע–1439), התחתנה עם היינריך העשרים וארבעה, רוזן שוורצבורג-זונדרסהאוזן
אנה מבראונשווייג-לינבורג (לא ידוע–1432), התחתנה עם פרידריך הרביעי, דוכס אוסטריה
פרידריך היינריך, מרקיז ברנדנבורג-שוודט (גרמנית: Friedrich Heinrich von Brandenburg-Schwedt; 21 באוגוסט 1709 - 12 בדצמבר 1788), היה מרקיז ברנדנבורג-שוודט בין השנים 1771–1788.
פרידריך וילהלם נולד בשוודט על האודר ב-21 באוגוסט 1709 לפיליפ וילהלם, מרקיז ברנדנבורג-שוודט ויוהנה שרלוטה, נסיכת אנהלט-דסאו, בתם של יוהאן גאורג השני, נסיך אנהלט-דסאו והנרייטה קתרינה, רוזנת נסאו.
בשנת 1711 מת אביו פיליפ וילהלם, מרקיז ברנדנבורג-שוודט, ואחיו פרידריך וילהלם, מרקיז ברנדנבורג-שוודט עלה לשלטון במקומו.
פרידריך היינריך התחנך יחד עם אחיו על ידי דודם, פרידריך הראשון, מלך בפרוסיה, ואחר-כך על ידי בן דודם פרידריך וילהלם הראשון, מלך בפרוסיה.
בשנת 1711 מונה פרידריך היינריך למפקד רגימנט הרגלים ה-12 (ברנדנבורג-שוודט), אך הוא גילה עניין מועט בעניינים צבאיים.
בשנת 1733 פרידריך וילהלם הראשון, מלך בפרוסיה היה כל כך נרגז על המצב ברגימנט של פרידריך היינריך, ואף הורה לכולאו במשך כמה שבועות.
פרידריך השני, מלך פרוסיה לא התייחס כלל ליכולותיו של פרידריך היינריך, ומשום כך לא נתן לו תפקידים חשובים בצבא.
בשנת 1741 הועבר פרידריך היינריך לפקד על רגימנט הרובאים ה-42 (ברנדנבורג-שוודט), אך שוב לא היה אכפת לו במיוחד, והוא השאיר את הפיקוד בפועל על הרגימנט בידי קציניו.
ב-10 בנובמבר 1734 התחתן פרידריך היינריך עם לאופולדינה מריה מאנהלט-דסאו, בתם של לאופולד הראשון, נסיך אנהלט-דסאו ואנה לואיזה פהזה, ממנה נולדו לו שתי בנות.
נישואי השניים לא היו מוצלחים, והשניים התווכחו לעיתים כה קרובות ובאלימות כה רבה, עד כי לבסוף גרש אותה פרידריך היינריך לקולברג עד סוף חייה.
בשנת 1784 התחתן פרידריך היינריך בנישואים מורגנטיים עם השחקנית מריה מגדלנה שרלוטה קראמאן, ממנה נולד לו בן אחד, פרידריך, אשר קיבל בשנת 1786 את התואר ברון פון שטולצנברג.
ב-12 בדצמבר 1788 מת פרידריך היינריך בשוודט על האודר ללא בנים, ובעקבות כך חזרו אדמות המרקיזות לכתר הפרוסי.
ב-10 בנובמבר 1734 התחתן פרידריך היינריך עם לאופולדינה מריה מאנהלט-דסאו, בתם של לאופולד הראשון, נסיך אנהלט-דסאו ואנה לואיזה פהזה, ממנה נולדו לו שתי בנות:
פרידריך הראשון, דוכס וירטמברג , היה דוכס וירטמברג בין השנים 1593–1608.
פרידריך נולד ב-19 באוגוסט 1557 בשטוטגרט, לגאורג הראשון, רוזן וירטמברג-ממפלגארד ולברברה מהסן, בתם של פיליפ הראשון, רוזן הסן וכריסטינה מסקסוניה.
בין השנים 1571–1574 למד פרידריך באילוסטרה קולגיום בטיבינגן, ולאחר מכן ערך סיור בדנמרק, הונגריה, אוסטריה, צרפת, איטליה ואנגליה.
בשנת 1658 מת אביו גאורג הראשון, רוזן וירטמברג-ממפלגארד, ופרידריך ירש את נחלותיו.
בשנת 1577 חתם פרידריך על נוסחת הקונקורדט של 1577, ובשנת 1580 חתם על ספר הקונקורדט.
ב-22 במאי 1581 התחתן פרידריך עם זיבילה מאנהלט, בתם של יואכים ארנסט, נסיך אנהלט ואגנס, רוזנת בארבי-מיהלינגן, ממנה נולדו לו 15 ילדים.
בשנת 1593 מת קרובו לודוויג השלישי, דוכס וירטמברג ללא ילדים, ופרידריך עלה לשלטון במקומו בדוכסות וירטמברג.
פרידריך היה אספן של פריטי אמנות יקרים, ובשנת 1596 הקים את לשכת האמנות של דוכסי וירטמברג.
בשנת 1599 החזיר פרידריך את ההלוואה האוסטרית, שבתמורה אליה היו אמורים בית הבסבורג לקבל את נחלות בית וירטמברג אם ייכחד בו הקו הגברי.
באותה שנה הורה פרידריך על הקמת העיר פרוידנשטאדט ביער השחור, אולם הוא מת עוד קודם שהוקמה העיר.
פרידריך העסיק בחצרו כמה אלכימאים, אולם בעקבות האכזבות שנחל מהם הוציא להורג 5 מהם.
בשנת 1603 קיבל פרידריך בטקס חגיגי בשטוטגרט את עיטור מסדר הבירית, שנשלח אליו מטעם ג'יימס הראשון, מלך אנגליה, על פי החלטה שהתקבלה על ידי אליזבת הראשונה, מלכת אנגליה.
ב-29 בינואר 1608 מת פרידריך, ובנו יוהאן פרידריך, דוכס וירטמברג עלה לשלטון במקומו.
בשנת 1617 חתמו בניו של פרידריך על הסכם, ועל פיו קיבל יוהאן פרידריך את דוכסות וירטמברג, ואילו לודוויג פרידריך קיבל את דוכסות וירטמברג-ממפלגארד, יוליוס פרידריך קיבל את דוכסות וירטמברג-ויילטינגן, פרידריך אכילס קיבל את דוכסות וירטמברג-נויינשטדט ומגנוס, דוכס וירטמברג-נויינבורג קיבל את דוכסות וירטמברג-נויינבורג.
ב-22 במאי 1581 התחתן פרידריך עם זיבילה מאנהלט, בתם של יואכים ארנסט, נסיך אנהלט ואגנס, רוזנת בארבי-מיהלינגן, ממנה נולדו לו 15 ילדים:
יוהאן פרידריך, דוכס וירטמברג (1582–1628)
זיבילה אליזבת מווירטמברג (1584–1606), התחתנה עם יוהאן גאורג הראשון, הנסיך הבוחר מסקסוניה
לודוויג פרידריך, דוכס וירטמברג-ממפלגארד (1586–1631)
יוליוס פרידריך, דוכס וירטמברג-ויילטינגן (1588–1635)
אווה כריסטינה מווירטמברג (1590–1657), התחתנה עם יוהאן גאורג, דוכס יגרנדורף
פרידריך אכילס, דוכס וירטמברג-נויינשטדט (1591–1631)
אגנס מווירטמברג (1592–1629), התחתנה עם פרנץ יוליוס מסקסוניה-לאוונבורג
ברברה מווירטמברג (1593–1627), התחתנה עם פרידריך החמישי, מרקיז באדן-דורלאך
פרידריך החמישי, מרקיז באדן-דורלאך היה מרקיז באדן-דורלאך בין השנים 1622-1659.
פרידריך נולד ב-6 ביולי 1594 בזולצבורג, לגאורג פרידריך, מרקיז באדן-דורלאך וליוליאנה אורסולה מזאלם-נויפוויל, בתם של פרידריך הראשון, רוזן זאלם-נויפוויל ופרנציסקה מזאלם-ארדן, וחונך בין השאר על ידי י' ויינינגר.
בשנים 1613 ו-1614 טייל פרידריך במסגרת הטיול הגדול בצרפת, בריטניה ובהולנד.
בשנת 1622, החליטה מועצת אוליק להעניק את מרקיזות באדן-באדן לאדוארד פורטונאט, מרקיז באדן-באדן.
מאוכזב מההחלטה, ויתר אביו ב-22 באפריל 1622 על תפקידו, לטובת בנו, פרידריך, אשר עלה לשלטון במקומו.
אחרי שבאדן-דורלאך הפסידה בקרב וימפפן, המדינה נהרסה על ידי חייליו של טילי.
דורלאך ועיירות אחרות נשרפו ונשדדו ונבזזו שוב ושוב.
פרידריך לא קיבל את ההסמכה המלכותית שלו עד לשנת 1627, וגם אז קיבל זאת בתנאים קשים.
בנוסף, תושבי המרקיזות סבלו מדבר במהלך תקופה זו.
בשנת 1648, פרצה מגפה נוספת בדורלאך, אשר השמידה את האוכלוסייה במדינה.
בשל היותו פרוטסטנטי הודח פרידריך על ידי הקיסר פרדיננד השני במהלך מלחמת שלושים השנים, ונחלתו נמסרה לוילהלם, מרקיז באדן-באדן עד סוף המלחמה.
ב-21 בדצמבר 1616 התחתן פרידריך עם ברברה מווירטמברג, ממנה היו לו 7 ילדים.
ב-8 במאי 1627 מתה ברברה, וב-8 באוקטובר 1627 התחתן פרידריך בשנית עם אלאונורה מזולמס-לאובאך, ממנה נולדו לו 3 ילדים.
ב-6 ביולי 1633 מתה אלאונורה, וב-21 בינואר 1634 התחתן פרידריך עם מריה אליזבת מוולדק-אייזנברג, אך ממנה לא היו לו ילדים.
ב-19 בפברואר 1643 מתה מריה אליזבת, וב-13 בפברואר 1644 התחתן פרידריך עם אנה מריה מגרולדסק, אלמנתו של פרידריך, רוזן זולמס-לאובאך, אך גם ממנה לא היו לו ילדים.
אנה מריה מתה ב-25 במאי 1649, וב-20 במאי 1650 התחתן פרידריך עם אליזבת אוזביה מפירסטנברג, ואף ממנה לא היו לו ילדים.
בשנת 1632 לודוויג הראשון, נסיך אנהלט-קתן צירף את פרידריך לאגודה מניבת הפירות (Fruchtbringende Gesellschaft)
כדי להתחמק מצו הפיצויים, הצטרף פרידריך לגוסטב השני אדולף, מלך שוודיה, וחידש את הברית עם שוודיה וצרפת בשנת 1635 לאחר קרב נורדלינגן.
כתוצאה מכך, פרידריך נכלל בחנינה שהוענקה על ידי הדיאט בשנת 1640.
במהלך המשא ומתן לשלום במינסטר שהוביל לשלום וסטפאליה, פרידריך יוצג על ידי חבר המועצה, יוהאן גאורג פון מרקלבאך מבאדנוויילר.
באדן-דורלאך הוחזרה לפרידריך, אולם ללא באדן העילית.
פרידריך חזר לדורלאך בשנת 1650, והקדיש עצמו למחקריו.
בשנת 1654 הוא הנהיג את הקוד האזרחי, אשר אביו כונן בשנת 1622.
ב-8 בספטמבר 1659 מת פרידריך בדורלאך, ובנו פרידריך השישי, מרקיז באדן-דורלאך עלה לשלטון במקומו.
ב-21 בדצמבר 1616 התחתן פרידריך עם ברברה מווירטמברג, בתו של פרידריך הראשון, דוכס וירטמברג, ממנה נולדו לו 7 ילדים:
פרידריך השישי, מרקיז באדן-דורלאך (1617–1677)
ב-8 באוקטובר 1627 התחתן פרידריך עם אלאונורה מזולמס-לאובאך, בתו של אלברכט אוטו הראשון, רוזן זולמס-לאובאך, ממנה נולדו לו 3 ילדים:
ב-21 בינואר 1634 התחתן פרידריך עם מריה אליזבת מוולדק-אייזנברג, בתו של וולארד הרביעי, רוזן ולדק-אייזנברג, ממנה לא היו לו ילדים.
ב-13 בפברואר 1644 התחתן פרידריך עם אנה מריה מגרולדסק, בתו של יאקוב פון הוהן-גרולדסק, אף ממנה לא היו ילדים.
ב-20 במאי 1650 התחתן פרידריך עם אליזבת אוזביה מפירסטנברג, בתו של כריסטופר השני, רוזן פירסטנברג, ואף ממנה לא היו לו ילדים.
פרידריך החמישי, רוזן העיר נירנברג היה רוזן העיר נירנברג מבית הוהנצולרן.
פרידריך נולד ב-3 במרץ 1333, והיה בנם הבכור של יוהאן השני, רוזן העיר נירנברג ואליזבת מהנברג-שלויזינגן, בתם של ברטהולד השביעי, רוזן הנברג-שלויזינגן ואדלהיידה מהסן.
בשנת 1357 מת אביו, ופרידריך ירש את תאריו ונחלותיו, ובכך היה אחראי להגנה על הטירה הקיסרית בנירנברג.
פעולותיו הנלהבות למען הקיסרות, הובילו את קרל הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה להעניק לו בשנת 1363 את התואר המלכותי.
אחרי מותו ב-21 בינואר 1398, חילקו בניו את נחלותיו: יוהאן קיבל את נסיכות ביירוית, ואילו פרידריך קיבל את רוזנות העיר נירנברג, ואת נסיכות אנסבך.
בשנת 1415 קיבל פרידריך את נסיכות הבוחר מברנדנבורג, אשר לימים הפכה לממלכת פרוסיה.
בשנת 1356 אליזבת ממייסן, בתם של פרידריך השני, מרקיז מייסן ומתילדה מבוואריה, מרקיזת מייסן, ממנה נולדו לו 9 ילדים:
אליזבת מנירנברג (1358–1409), התחתנה עם רופרכט, מלך גרמניה.
ביאטריקס מנירנברג (1362–1414), התחתנה עם אלברכט השלישי, דוכס אוסטריה.
מרגרטה מנירנברג (1367–1406), התחתנה עם הרמן השני, רוזן הסן.
אגנס מנירנברג (1366–1432), התחתנה עם הברון פרידריך פון דאבר.
פרידריך הראשון, הנסיך הבוחר מברנדנבורג (1371–1440).
ורוניקה מנירנברג, התחתנה עם בארנים השישי, דוכס פומרניה.
פרידריך היינריך יעקבי היה פילוסוף גרמני.
יעקבי נחשב לאחד מאבות הרומנטיקה הגרמנית, ולהוגה בולט באידיאליזם הגרמני.
יעקבי היה דמות מפתח בפרוץ "מחלוקת הפנתאיזם" ו"מחלוקת האתאיזם".
יעקובי נולד בדיסלדורף בשנת 1743. בתחילת דרכו היה סוחר ואחר כך פקיד.
הוא החליט ללמוד והלך לז'נבה, שם היה תלמידו של הפיזיקאי ז'ורז' לואי לה סאג.
הוא כיהן כנשיא האקדמיה במינכן.
יעקבי התנגד בתוקף לגישה של מנדלסון בקשר ליחס בין הדת לתבונה האנושית.
יעקבי, שהושפע מהתנועה הרומנטית, סבר כי אין ליישב בין האמונה לתבונה.
הוא ראה סתירה בין הדת לנאורות לפי שפינוזה, ולא ניסה לחפש יישובים ותירוצים כדי לגשר בין הדברים.
לעומתו, משה מנדלסון סבר שיש הרמוניה בין האמונה לתבונה.
הוא האמין בדרך שונה משפינוזה - לא נאורות חילונית אלא נאורות המושפעת כל העת מהדת ואורח החיים הדתי.
פרידריך גרינאנגר היה אדריכל ממוצא סקסוני טרנסילבני אשר פעל בנסיכות בולגריה משלהי המאה ה-19 ועד ראשית המאה ה-20. נודע במבני הציבור הרבים אשר תכנן בבולגריה, אשר עימם נמנים בית הכנסת בסופיה ובית הכנסת בבורגס.
פרידריך גרינאנגר נולד בסיגישוארה שהייתה תחת שלטון האימפריה האוסטרית.
ב-1877 יצא ללימודי אדריכלות באקדמיה לאמנויות היפות בווינה , שם למד אצל פרידריך פון שמידט .
הוא אימץ את סגנון האר נובו והיה חבר בתנועת הזצסיון הווינאי.
בהמשך תכנן גם באופן אקלקטי כגון בסגנון נאו-בארוק ונאו-מורי.
ב-1879 הגיע לבולגריה ומונה לאדריכל העיר ראזגרד.
בהמשך היה אדריכל החצר של אלכסנדר באטנברג, נסיך בולגריה ושל פרדיננד הראשון, מלך בולגריה.
הוא פעל בבולגריה במשך כשלושה עשורים ותכנן מבני ציבור רבים, בעיקר בבירת בולגריה, סופיה.
בנוסף למבנה בית הכנסת בסופיה, תכנן מבני ציבור כגון: הגלריה הלאומית לאמנויות של בולגריה , הפקולטה לתאולוגיה של אוניברסיטת סופיה והסמינר התאולוגי בסופיה .
ב-1908 סיים את תפקידו ועבר להתגורר בזלצבורג.
בין השנים 1911–1914 שב לסופיה כדי להשלים את עבודתו בהקמת הסמינר התאולוגי.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה נאלץ לעזוב את העיר ולשוב לזלצבורג.
הוא נפטר ב-1929. רחוב ברובע אוֹבְצָ'ה קוּפֶּל בסופיה נושא את שמו.
פרידריך גולוויצר (בגרמנית Friedrich Gollwitzer; 27 באפריל 1889 – 25 במרץ 1977) היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
גולוויצר נולד ב-27 באפריל 1889 בבולנהיים שבממלכת בוואריה (אשר הייתה חלק מהקיסרות הגרמנית).
ב-1 באוגוסט 1908, הוא התגייס כצוער לצבא הבווארי.
הוא סופח לרגימנט הרגלים הבווארי ה-13 ("פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה"), ולאחר שלמד בבית ספר צבאי במינכן הועלה לדרגת לויטננט ב-23 באוקטובר 1910. ב-28 במאי 1913 הוא הועבר לרגימנט ההנדסה המלכותי ה-3. בתחילת 1915 הוא הועבר לרגימנט ההנדסה-מילואים ה-2, ולחם עמו במלחמת העולם הראשונה.
ב-1 ביוני של אותה שנה הוא הועלה לדרגת אובר-לויטננט.
הוא המשיך להילחם עד סוף המלחמה ביחידות שונות.
ב-18 באוגוסט 1918 הוא הועלה לדרגת האופטמן.
במהלך המלחמה הוענקו לו מספר עיטורים, ביניהם שתי הדרגות של צלב הברזל.
לאחר המלחמה עם פירוקו של הצבא הקיסרי, הוא מונה באופן זמני למפקד גדוד ברגימנט הרגלים ה-48. עם הקמת הרייכסווהר, הוא הצטרף אליו ושרת ביחידות הנדסה שונות.
ב-1 במרץ 1930 הוא הועלה לדרגת מיור.
ב-1 בפברואר 1932 הוא מונה למפקד גדוד האימונים של רגימנט הרגלים ה-20 (הבווארי) באמברג.
ב-1 באפריל 1934 הוא הועלה לדרגת אוברסט-לויטננט.
ב-1 באוקטובר של אותה שנה הוא מונה למפקד הגדוד הראשון של הרגימנט הנ"ל, וב-15 באוקטובר 1935 הוא מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-41. ב-1 בינואר 1936 הוא הועלה לדרגת אוברסט.
ב-1 באוקטובר 1939 הוא הועלה לדרגת גנרל-מיור.
בדצמבר של אותה שנה הוא הועבר לפקד על הדיוויזיה ה-193. בתחילת פברואר 1940 הוא הועבר לפקד על הדיוויזיה ה-88. הוא לחם עם הדיוויזיה במהלך המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה, ולאחריה קיבלה הדיוויזיה כולה חופשה.
ב-1941 נפגשו חיילי הדיוויזיה מחדש, והוצבו ככח כיבוש בצרפת.
ב-1 באוקטובר של אותה שנה הועלה לדרגת גנרל-לויטננט, ולחם עם הדיוויזיה שלו במבצע ברברוסה.
ב-25 בינואר 1943 הוענק לו הצלב הגרמני בזהב.
ב-8 בפברואר של אותה שנה הוענק לו צלב האבירים של צלב הברזל.
ב-10 במרץ הוא הועבר לכוחות המילואים.
ב-22 ביוני הוא הוחזר שוב לשירות פעיל, ומונה למפקד הקורפוס ה-53. ב-1 בדצמבר הועלה לדרגת גנרל חיל הרגלים.
במהלך מבצע בגרטיון ב-1944, הגן הקורפוס שלו על אזור ויטבסק, אולם כותר בידי הסובייטים וגולוויצר וכל אנשיו נפלו בשבי.
גולוויצר שוחרר מהשבי ב-1955, ועבר להתגורר באמברג שבגרמניה המערבית.
ב-1964 נפתחה נגדו חקירה בגין פשעי מלחמה בפולין.
עם זאת, החקירה נסגרה ללא ראיות.
פרידריך הולנדר היה מלחין, במאי קולנוע וסופר יהודי-גרמני.
הולנדר הלחין מוזיקה לכ-100 סרטים בין היתר לסרט המלאך הכחול.
את שיריו ביצעו בין היתר מרלן דיטריך, בינג קרוסבי ו.
הולנדר נולד בלונדון, שם עבד אביו, מלחין אופרטות, ויקטור הולנדר, כמנהל מוזיקלי בקרקס בארנום וביילי.
דודו גוסטב היה מנהל קונסרבטוריון שטרן בברלין, ודודו פליקס הולנדר היה סופר ומבקר תיאטרון ידוע, שלימים עבד עם מקס ריינהרדט בתיאטרון דויטש.
בשנת 1899 חזרה משפחתו של הולנדר לברלין.
אביו החל ללמד בקונסרבטוריון שטרן, שם בנו הפך לתלמיד בכיתת המאסטר של אנגלברט הומפרדינק.
בערב ניגן בפסנתר בהופעות של סרטים אילמים בבתי הקולנוע המקומיים, ופיתח את אומנות האלתור המוזיקלי.
עד גיל 18 הועסק כקורפטיטור בתיאטרון הגרמני החדש בפראג, והיה אחראי על בידור הכוחות בחזית המערבית של מלחמת העולם הראשונה.
לאחר שסיים את לימודיו, הלחין מוזיקה להפקות של מקס ריינהרדט והיה מעורב בסצנת תיאטראות הקברט בעיר ברלין.
בשנת 1919 התחתן עם השחקנית בלנדין אייבינגר.
בני הזוג התגרשו בשנת 1926. בתם פילין הפכה מאוחר יותר לאשתו של ג'ורג' קרייסלר.
הולנדר זכה להכרה כשכתב את המוזיקה לסרט הבלתי נשכח בכיכובה של מרלן דיטריך, המלאך הכחול משנת 1930, כולל את השיר הפופולרי ביותר " Falling in Love Again (Can't Help It), בביצוע מרלן דיטריך.
בהמשך התחתן עם לזה לידוב.
הולנדר נאלץ לעזוב את גרמניה הנאצית בשנת 1933 בגלל מוצאו היהודי ועבר לפריז.
הוא היגר לארצות הברית בשנה לאחר מכן, שם כתב את המוזיקה ליותר ממאה סרטים, כולל "שובו של דיסטרי" (1939), "רומן זר" (1948), "The 5,000 Fingers of Dr.
רבים משיריו התפרסמו שוב על ידי מרלן דיטריך.
ניתן לראותו כמלווה בפסנתר בסרט "פרשה זרה" (בשירים "השוק השחור","אשליות" ו"חורבות ברלין").
הוא קיבל ארבע מועמדויות לפרס האוסקר על קומפוזיציה.
הוא כתב גם את הרומן החצי-אוטוביוגרפי "אלה שנקרעו מכדור הארץ", שיצא בשנת 1941, אודות הטיסה מגרמניה שעליה יצאו רבים מחברי תעשיית הקולנוע לאחר עליית הנאצים לשלטון.
בשנת 1956 חזר לגרמניה ושוב עבד כמה שנים כמלחין רביו בתיאטרון Die Kleine Freiheit במינכן.
הוא שיחק בתפקיד אורח בקומדיה אחת, שתיים, שלוש משנת 1960 בתור קאפלמייסטר.
הולנדר נפטר בשנת 1976 במינכן ונקבר בבית הקברות אובריגיסינג אוסטפרידהוף.
1926 "Raus mit den Männern", שיר פמיניסטי מפורסם בביצוע קלייר וולדוף .
1929 "Eine kleine Sehnsucht" ("געגוע קטן") בביצוע גרטה מושהיים.
את השיר ביצעה ידי מרלן דיטריך בסרט המלאך הכחול.
ביצוע: בינג קרוסבי בסרט "הכל הולך".
ביצוע: בינג קרוסבי בסרט "Rhythm on the Range".
1936 "אור ירח וצללים" מילים: ליאו רובין.
1937 "לחישות בחושך" מילים: ליאו רובין.
ביצוע: קוני בוסוול בסרט "אמנים ודוגמניות"
1938 "אתה משאיר אותי ללא נשימה" מילים: ראלף פריד.
ביצוע: פרד מקמורי בסרט "קוקואנוט גרוב".
ביצוע: על ידי דורותי למור בסרט Man About Town.
1939 "ראה מה יהיה לבנים בחדר האחורי" מילים: פרנק לוסר.
ביצוע: מרלן דיטריך בסרט שובו של דיסטרי.
1940 "כבר התאהבתי" מילים: פרנק לוסר.
ביצוע: ידי מרלן דיטריך בסרט "שבעה חוטאים".
1940 "ירח מעל בורמה" מילים: פרנק לוסר.
ביצוע: דורותי למור בסרט "Moon Over Burma".
1948 "השוק השחור" מילים ומוזיקה: פרידריך הולנדר.
ביצוע: מרלן דיטריך בסרט רומן זר.
1948 "אשליות" מילים ולחן: הולנדר.
1948 "חורבות ברלין" מילים ולחן הולנדר.
ביצוע: מרלן דיטריך בסרט רומן זר
1955 "רגעים רגשניים" מילים: ראלף פריד.
ביצוע: ידי ג'ואן בנט בסרט אנחנו לא מלאכים.
שלושה ימים של אהבה (1931)
האיש בחיפוש אחר רוצחו (1931, שחקן)
פרידריך (פריץ) דוננפלד היה כדורגלן ומאמן כדורגל יהודי יליד אוסטרו-הונגריה.
דוננפלד החל את לשחק בקבוצת תאליה וינה בעיר הולדתו, וב-1930 עבר להכח וינה מהליגה האוסטרית השנייה ובאותה העונה עלה עם הקבוצה לליגה הראשונה.
ב-1936 עלה לישראל ושיחק במכבי תל אביב וזכה עם הקבוצה באליפות.
בסוף השנה עבר לצרפת והצטרף לאולימפיק מרסיי מהליגה הראשונה בצרפת.
ב-1940 הגיע עם מרסיי לגמר הגביע הצרפתי אך הפסיד במשחק נגד ראסינג פריז.
דוננפלד שחק עם מרסיי לפרקים עד 1943, ושנה לאחר מכן הצטרף לכוכב האדום בפריז.
ב-7 באוקטובר 1934 ערך דוננפלד את הופעתו היחידה במשחק נבחרת אוסטריה, כאשר שותף במשחק נגד נבחרת הונגריה.
לאחר שפרש החל דוננפלד בקריירת אימון.
הוא אימן קבוצות רבות בקולומביה והולנד בנוסף לנבחרת קולומביה ונבחרת הולנד.
דוננפלד השתקע בהולנד ב-1955, ושם התגורר עד שנפטר ב-20 במרץ 1976 באוטרכט.
פרידריך הראשון, דוכס שוואביה (1050 – 4 ביוני 1105) היה דוכס שוואביה משנת 1079 ועד מותו, השליט הראשון מבית הוהנשטאופן.
פרידריך היה בנו של פרידריך מבירן, רוזן בריזגאו רוזן הופלטין של שוואביה, והילדגרד מאגיסהיים - דאגבורג, אחייניתו של האפיפיור לאו התשיעי ומייסדת המנזר של אמונה הקדושה בשלטשטדט, אלזס.
כשפרידריך ירש את אביו, הוא הקים את טירת הוהנשטאופן על ההר בעל השם ברכס היורה השוואבי, שהפך למושב האבות של השושלת.
הוא גם ייסד מנזר בנדיקטיני באתר טירת לורך לשעבר, בערך בשנת 1100. דרך אמו הוא שלט על אחוזות אלזס גדולות סביב שלטשטדט והגנאו.
כאשר במהלך מאבק האינווסטיטורה נבחר הדוכס השוואבי רודולף מריינפלדן לאנטי-מלך להיינריך הרביעי, מלך גרמניה, פרידריך נשאר תומך נאמן של השושלת הסליאנית השלטת.
בתמורה העניק לו היינריך את דוכסות שוואביה בשנת 1079 וגם נתן לו את ידה של בתו בת השבע, אגנס מווייבלינג.
בנו של רודולף, ברטולד מריינפלדן וברטולד מצרינגן, התמודדו מולו, פרידריך שלט רק בחלקים הצפוניים של הדוכסות השוואבית עד לאולם ולנהר הדנובה.
לבסוף בשנת 1098, הוא וברטולד מצרינגן הגיעו לפשרה, לפיה יריבו הגביל את עצמו לתואר "דוכס צרינגן".
בשנים האחרונות לשלטונו הצליח פרידריך להרחיב את שטחי הוהנשטאופן צפונה, כאשר קיבל את תפקידו של פוגט של מנזר וייסנבורג והבישוף של שפייר בפרנקוניה הריינית.
בערך ב-1086/87 נישא פרידריך לאגנס, בתו של הקיסר היינריך הרביעי.
היו להם כמה בנים ובנות, ביניהם:
פרידריך השני, דוכס שוואביה (1090–1147), ירש את מקומו כדוכס שוואביה בשנת 1105, אביו של הקיסר פרידריך ברברוסה
ברטה מבול (נפטרה לפני 1142), נישאה לאדלברט מראבנשטיין, רוזן אלכינגן, בתם ליוטגארד נישאה לקונראד, מרקיז מייסן
הייליקה, שנישאה לפרידריך השלישי מפטנדורף-לנגנפלד-הופנשה, בתם הייליקה מפטנדורף-לנגנפלד נישאה לאוטו הרביעי, רוזן ויטלסבאך
גרטרוד, נישאה להרמן השלישי משטאלק, רוזן פלטין של הריין
ריכילדיס, נישאה לאיג הראשון, רוזן רוסי
לאחר מותו של פרידריך, אגנס נישאה שנית ללאופולד השלישי, מרקיז אוסטריה מבית באבנברג ב-1106. שניהם קבורים במנזר Klosterneuburg.
פרידריך החמישי, דוכס שוואביה מהוהנשטאופן (16 ביולי 1164 - בסביבות 1170) היה דוכס שוואביה משנת 1167 ועד מותו.
פרידריך היה בנם הבכור של פרידריך הראשון ברברוסה וביאטריס הראשונה, רוזנת בורגונדיה.
באפריל 1165 התארס פרידריך עם אלינור, בתם של הנרי השני, מלך אנגליה ואשתו אלינור מאקוויטניה.
הנישואים, לעומת זאת, מעולם לא התקיימו עקב מותו המוקדם של פרידריך.
באוגוסט 1167 מת פרידריך הרביעי, דוכס שוואביה במערכה באיטליה.
מאחר שהיה בנו היחיד של קונראד השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ולא היו לו ילדים, נחלותיו ותאריו הועברו לפרידריך ברברוסה.
הקיסר מינה את בנו פרידריך בן השלוש לדוכס החדש של שוואביה.
ביוני 1169 במהלך ההופטאג בבמברג, אחיו הצעיר של פרידריך החמישי היינריך נבחר למלך הרומאים והוכתר ב-15 באוגוסט בקתדרלת אאכן.
ניתן להניח שפרידריך החמישי נעקף בירושה המלכותית מכיוון שהיה חלש מאז לידתו ולא היה צפוי לשרוד את הינקות.
שני מקורות מימי הביניים מאשרים שפרידריך החמישי עדיין היה בחיים כשאחיו נבחר למלך הרומאים.
מאחר שארוסתו אלינור התחתנה עם אלפונסו השמיני, מלך קסטיליה בשנת 1170, ההנחה היא כי הוא מת באמצע 1169 או בתחילת 1170.
פרידריך החמישי נקבר במנזר לורך, הנקרופוליס המלכותי של שושלת שטאופן, שנתרם על ידי סבא רבא שלו פרידריך הראשון, דוכס שוואביה.
בשנת 1475 העביר אב המנזר ניקולאוס שנק פון ארברג את שרידיהם של כל בני שושלת שטאופן שנקברו בלורך למצבה גותית מאוחרת, שנמצאת כעת בספינה המרכזית של מנזר לורך.
לאחר מותו עבר שמו של פרידריך החמישי לבנו השלישי של ברברוסה, שנקרא במקור קונרד, שירש את אחיו המנוח בתור פרידריך השישי, דוכס שוואביה; בדרך זו, הוא קיווה לשמר את השם של פרידריך.
מכיוון שאוטו, בנו הבא של ברברוסה שנולד אחרי קונרד/פרידריך השישי, נולד כנראה במהלך יוני–יולי 1170, פרידריך החמישי בוודאי מת זמן מה לפני כן, אחרת שינוי השם הדי חריג של קונרד היה חסר מטרה, משום הקיסר יכול היה פשוט לקרוא לבן הבא פרידריך (במקום אוטו).
פרידריך גינתר, נסיך שוורצבורג-רודולשטאדט היה נסיך ריבוני של שוורצבורג-רודולשטאדט.
פרידריך גינתר נולד ב-6 בנובמבר 1793 ברודולשטאדט, והיה בנם השני של לודוויג פרידריך השני, נסיך שוורצבורג-רודולשטאדט וקרולינה, נסיכת הסן-הומבורג.
סבו פרידריך קרל נפטר שבעה חודשים לפני לידתו ולכן הוא נולד כיורש העצר.
אביו נפטר ב-28 באפריל 1807 כשהיה בן שלוש עשרה, ולכן אמו פעלה כעוצרת עד שמלאו לו עשרים ואחת ב-6 בנובמבר 1814 כאשר קיבל את השליטה בנסיכות.
שלטונו שנמשך שישים שנה ראה את הקמתו של הלנדטאג של שוורצבורג-רודולשטאדט, אותו הציג ב-1816 במהלך השנים הראשונות של שלטונו האישי.
כאשר עלה לכס המלכות בשנת 1807, שוורצבורג-רודולשטאדט הייתה חברה בקונפדרציה של הריין אשר פורקה בשנת 1813. עם הסכם פריז ב-30 במאי 1814 שהכריז על עצמאותן של מדינות הקונפדרציה לשעבר, הנסיך פרידריך גינתר הפך לשליט של נסיכות עצמאית.
בשנת 1815 הוקמה הקונפדרציה הגרמנית ושוורצבורג-רודולשטאדט יחד עם מונרכיות גרמניות נוספות שהצטרפו.
בשנים האחרונות של שלטונו התרחשה מלחמת אוסטריה–פרוסיה של 1866, בה הנסיך פרידריך גינתר שמר על נייטרליות של שוורצבורג-רודולשטאדט ולאחר סיום המלחמה הקמת הקונפדרציה הצפון-גרמנית.
לאחר מותו בטירת היידקסבורג ירש אותו כנסיך אחיו הנסיך אלברט שכן כל בניו מאשתו הראשונה מתו לפניו ובנו מאשתו השנייה, הנסיך זיצו מליוטנברג נולד מנישואים מורגנטיים.
הנסיך פרידריך גינתר היה נשוי שלוש פעמים:
אשתו הראשונה הייתה הנסיכה אוגוסטה מאנהלט-דסאו, עמה התחתן ב-15 באפריל 1816 בדסאו.
הוא נישא בשנית לרוזנת הלנה מריינה ב-7 באוגוסט 1855 בדרזדן.
היא הייתה בתו של הנסיך גאורג ברנהרד מאנהלט-דסאו בנישואיו המורגנטיים השניים, אך היא אומצה על ידי דודה מצד אביה וילהלם ב-1 באפריל 1855 וקיבלה את התואר "נסיכת אנהלט"; עם זאת, נישואים אלה נחשבו למורגנטיים על פי חוקי הבית של משפחת שוורצבורג, וילדיהם כונו הנסיך והנסיכה של לויטנברג.
אשתו השלישית הייתה מריה שולצה עמה התחתן בשוורצבורג ב-24 בספטמבר 1861. גם נישואים אלה היו מורגנטיים ובשנת 1864 הוא יצר את התואר רוזנת ברוקנבורג עבור אשתו.
בנוסף לילדיו הלגיטימיים, מיחסיו עם פרדריקה תורוורט נולדו לו שלוש בנות, שכולן התקבלו כצאצאיו של פרידריך מכליידט (בעלה של תורוורט מאז 1847).
פרידריך דיקל היה מדינאי ואיש כוחות הביטחון מזרח גרמני.
כיהן כשר לביטחון הפנים בממשלת הרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית (DDR) משנת 1963 עד שנת 1989.
מגיל 15 החל לעבוד כפועל במפעל לייצור פלדה.
בשנת 1928 הצטרף לארגון הנוער הקומוניסטי של גרמניה (Kommunistischer Jugendverband Deutschlands, KJVD), ובשנת 1931 הצטרף למפלגה הקומוניסטית של גרמניה.
בשנת 1935 נעצר, הוחזק בכלא במשך 3 חודשים ולאחר מכן שוחרר, כי החוקרים לא הצליחו לעלות על פעולתו המחתרתית.
לאחר השחרור ברח מגרמניה לצרפת.
בשנת 1936, עם פרוץ מלחמת האזרחים בספרד נסע לשם והצטרף אל שורות הבריגדה ה-11. השתתף בקרב להגנת מדריד.
בשנת 1937 עבר מספרד לברית המועצות.
הוא גויס לשורות המודיעין הצבאי והוכשר כסוכן.
במסווה של פליט גרמני פעל בפינלנד ולאחר מכן במנצ'וריה ובשטחי סין האחרים, שהו תחת שליטת יפן הקיסרית.
בשנת 1943 נעצר בשנחאי על ידי משטרת הכוחות הכיבוש היפנים, נשפט ונידון למאסר.
שוחרר באוגוסט 1945 לפי דרישת הסובייטים (לאחר כניעת יפן).
בשנת 1946 שב לגרמניה והתיישב בשטח הכיבוש הסובייטי בגרמניה.
באותה שנה הצטרף למפלגת האיחוד הסוציאליסטי של גרמניה.