tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מאמר שפורסם בהוליווד ריפורטר במרץ 2022 פירט את תהליך האודישן שאירע במשך חודשים לתפקיד הראשי, שכלל מפגשי כוריאוגרפיה באורך 11 שעות עם הכוריאוגרפית של מדונה עבור המתמודדות המובילות.
בין השחקניות שנבחנו לתפקיד כללו את פלורנס פיו, אלכסה דמי, ג'וליה גארנר, אודסה יאנג, אמה לירד, ברבי פריירה וסידני סוויני, יחד עם הזמרות ביבי רקסה וסקיי פררה.
השחקנית ג'וליה פוקס נפגשה עם מדונה מוקדם יותר באותה השנה כדי לדון בגילום תפקידה של דבי מזר, השחקנית והחברה הוותיקה של הזמרת.
ב-8 ביוני 2022, הוכרז כי ג'וליה גארנר הוצעה לגלם את מדונה בסרט.
דרור לוי (נולד ב-24 בספטמבר 1977) הוא קצין צה"ל בדרגת תת-אלוף המכהן כיום כראש חטיבת התכנון בצה"ל.
קודם לכן כיהן כמפקד בסיס תל נוף של חיל האוויר הישראלי.
לוי התגייס ב-1996 לקורס טיס אותו סיים במגמת קרב.
ב-2007 השתתף בתקיפת הכור הגרעיני בסוריה.
כיהן כראש ענף מטוסים במחלקת אמצעי לחימה במטה חיל האוויר וב-2018 מונה לראש המחלקה.
בספטמבר 2022 מונה למפקד בסיס תל נוף ושירת בתפקיד עד אוגוסט 2023.
ביוני 2023 פורסם כי הוא צפוי להתמנות לראש חטיבת התכנון באגף התכנון.
לוי בעל תואר ראשון במדעי המחשב ומנהל עסקים ותואר שני במדע המדינה מאוניברסיטת חיפה והמכללה לביטחון לאומי.
במרץ 2026 יסיים את תפקידו וישתחרר מצה"ל
דרורית (שם מדעי: Gymnoris) הוא סוג של ציפורי שיר במשפחת הדרוריים.
שלושה מינים נפוצים באפריקה והמין דרורית צהובת-גרון נפוץ בין טורקיה להודו ונחשב למזדמן נדיר בישראל.
הסוג הוגדר לראשונה על ידי הזואולוג האנגלי אדוארד בליית בשנת 1845 עם המין דרורית צהובת-גרון כמין המאפיין של הסוג.
השם המדעי נגזר מיווניות עתיקה, gumnos - "חשוף" או "עירום" ו-rhinos שפירושו "נחיריים".
ישנם ארבעה מינים המשתייכים לסוג זה:
תמונה שם תפוצה שם מדעי דרורית פירגיטה סאהל וקרן אפריקה Gymnoris pyrgita דרורית הגבינים דרום-מרכז ודרום אפריקה Gymnoris superciliaris דרורית משוננת אפריקה ממאוריטניה לגינאה ומזרחה לאריתריאה ולדרום מערב חצי האי ערב Gymnoris dentata דרורית צהובת-גרון דרום אסיה, מזדמנת נדירה בישראל Gymnoris xanthocollis
מינים אלה לעיתים מוגדרים בסוג בארית, עם זאת במרבית הסיווגים זהו טקסון מונוטיפי אליו משתייכת בארית ההרים.
דרור לבן-כתר (שם מדעי: Zonotrichia leucophrys) הוא מין של ציפור שיר אמריקאית בעלת תפוצה רחבה בין אלסקה למרכז מקסיקו וחלק מהאוכלוסיות הצפוניות החיות בטונדרה וצפון הרי הרוקי נודדות בחורף דרומה.
לעיתים נדירות פרטים תועים הגיעו עד לאירופה.
למרות שהיא מכונה דרור היא למעשה שייכת למשפחת הפסרליים ובעבר לגבתוניים.
הדרור מגיע לאורך של 15 עד 16 סנטימטרים, למשקל 25 עד 28 גרם בקירוב ובעל מוטת כנפיים של 21 עד 24 סנטימטרים.
הוא בעל גוף אפור או אפרפר עם פסים שחורים-לבנים לאורך ראשם והמצח הגדול לבן והוא בעל נוצות חומות-לבנות לסירוגין על הכנפיים והזנב.
המקור חרוטי וצבעו צהוב עד ורדרד ומתחתיו סינר לבן.
הדרור הוא אוכל זרעים במהותו והוא ניזון הן על הקרקע והן על צמחייה נמוכה מזרעים וגרגרים שונים אך גם יצוד חרקים בהינתן אפשרות מוצלחת.
בחורפים הם מחפשים מזון יחדיו.
ציפור זו מקננת על שיחים או על הקרקע ומטילה שלוש עד חמש ביצים כחולות או אפורות.
מחקר מציג שהדרור יכול לישון במהלך הנדידה בגלים קצרים ייחודיים (USWS) .
הציפור אינה מצויה בסכנה, אך נפגעת מפעילות האדם, בעיקר מהפרעה להתנהגות הרבייה שלה.
דרור קשתי (נולד ב-1975) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף, כיהן כראש חטיבת הספקטרום וההגנה בסב"ר.
קשתי התגייס ב-1993 לצה"ל במסגרת העתודה האקדמית.
ב-1997 סיים תואר ראשון בהנדסת חשמל מאוניברסיטת תל אביב.
הוא מילא שורת תפקידים באגף המודיעין.
ב-2007 מונה לראש ענף סייבר ביחידה 8200 וב-2011 מונה לראש ענף פיתוח ביחידה.
בשנים 2013–2016 שירת כראש מחלקה באגף המודיעין.
ב-2016 מונה למפקד מרכז סייבר טכנולוגי ביחידה 8200. ב-2018 קודם לדרגת תת-אלוף ומונה לראש חטיבת הספקטרום וההגנה בסב"ר, תפקיד בו שירת עד פרישתו משירות הקבע ב-2021. במהלך שירותו באגף המודיעין זכה בפרס ביטחון ישראל ב-2011.
ב-2022 נמנה עם מייסדי חברת ההזנק סוויט סקיוריטי, העוסקת באבטחת מידע בענן, והוא משמש מנכ"ל החברה.
קשתי בעל תואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת תל אביב (2005).
הוא בוגר המכללה לביטחון לאומי ותוכנית המנהיגות הבכירה של קרן וקסנר (2020).
דרור מורג (נולד ב-18 באפריל 1979) הוא סגן יו"ר ההסתדרות הציונית העולמית וראש המחלקה למעורבות חברתית ותיקון עולם, חבר הנהלת ההסתדרות הציונית העולמית וחבר הנהלת הסוכנות היהודית.
כיהן בעבר כמזכ"ל מפלגת מרצ, מנכ"ל מרכז הרצל ויו"ר המועצה הציונית בישראל.
לאחר סיום לימודיו בתיכון אוסטרובסקי שברעננה בשנת 1997 יצא במסגרת תנועת המחנות העולים לשנת שירות בקיבוץ בית קשת.
בשנת 1998 התגייס לצה"ל ושירת במסגרת מסלול נח"ל כחבר בגרעין תבור.
עם תום שירותו הצבאי יצא לחמש שליחויות מטעם הסוכנות היהודית במחנות הקיץ "רמה" של התנועה הקונסרבטיבית.
בשנת 2006 השלים תואר ראשון ביחסים בין-לאומיים ומזרחנות באוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנת 2009 סיים תואר שני במדיניות ציבורית עם התמחות בניהול סכסוכים וגישור באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 2003 הצטרף למפלגת מרצ, לאחר שעבר אליה ממפלגת העבודה ביחד עם יוסי ביילין.
בשנים 2006–2010 שימש מזכ"ל הברית העולמית של מרצ בהסתדרות הציונית העולמית (המוסדות הלאומיים).
בשנת 2010 נבחר לשמש כחבר הנהלת ההסתדרות הציונית וחבר הנאמנים של הסוכנות היהודית מטעם הברית העולמית של מרצ.
בשנים 2010–2011 כיהן בתפקיד יו"ר ומנכ"ל בפועל של המועצה הציונית בישראל.
בשנים 2011–2015 שימש מורג כמזכ"ל מפלגת מרצ.
בשנתו הראשונה לקדנציה כיהן לצד היו"ר חיים אורון (ג'ומס) ובהמשך הקדנציה כיהן לצד יו"ר המפלגה זהבה גלאון.
בשנים 2015–2021 כיהן כיו"ר ועדת הכספים של המפלגה.
כיהן כמנכ"ל מטה הבחירות של מרצ במערכת הבחירות לכנסת ישראל בשנת 2013, שבהן מרצ בראשות זהבה גלאון עלתה משלושה לשישה מנדטים.
שימש יו"ר מטה הבחירות של מרצ תחת כהונתה של זהבה גלאון כיו"ר המפלגה במערכת הבחירות לשלטון המקומי בשנת 2013. במערכת הבחירות לכנסת ישראל בשנת 2015 כיהן כמנכ"ל מטה הבחירות של מרצ.
כיהן כיו"ר מטה הבחירות של מרצ תחת כהונתה של תמר זנדברג כיו"ר המפלגה במערכת הבחירות לשלטון המקומי בשנת 2018.
בשנת 2015 נבחר מטעם מרצ לייצג את הברית העולמית של מרצ כנציג הבכיר במוסדות הלאומיים.
בשנים 2016–2020 שימש ראש המחלקה למפעלים ציוניים בהסתדרות הציונית העולמית.
בשנת 2020 נבחר בשנית לייצג את מרצ במוסדות הלאומיים, והוא עומד מאז בראשות המחלקה למעורבות חברתית ותיקון עולם וכחבר הנהלת הסוכנות היהודית.
עם הקמת ממשלת השינוי ביוני 2021 יצא לחל"ת למשך שנה.
בתקופה זאת כיהן כראש המטה של השרה להגנת הסביבה תמר זנדברג וסייע בהקמת המערכת וכניסתה לתפקיד.
ביוני 2022 חזר לתפקידו בהסתדרות הציונית העולמית כראש המחלקה למעורבות חברתית ותיקון עולם.
בשנת 2025 נבחר לסגן יו"ר ההסתדרות הציונית העולמית וכן לדירקטור בקק"ל, במסגרת הקונגרס הציוני הל"ט.
בנוסף, במסגרת הקונגרס דרור הביא להכרה של ההסתדרות הציונית העולמית ביהדות החילונית-הומניסטית כזרם מוכר ומתוקצב.
היה אחד משבעת מייסדי ארגון ישראל חופשית ולשעבר חבר הוועד המנהל.
מורג היה בין המארגנים של משלחת נשים ישראליות לאו"ם, שנוסדה כדי לחשוף את פשעי המלחמה המיניים שבוצעו במהלך מתקפת חמאס על ישראל ב-7 באוקטובר 2023. המשלחת ביקרה באו"ם בדצמבר 2023, לרגל יום המאבק הבינלאומי למניעת אלימות נגד נשים.
בשנת 2024 יזם והקים קרן פילנתרופית מעגלית להשקעה ביוזמות SEED לקידום נשים ושוויון מגדרי בשם קרן ניצן, שנועדה לעודד ולייצר סביבה תומכת, מצמיחה ושוויונית.
בת זוגו של דרור מורג היא קטי פיאסצקי, חברת מועצת העיר בת ים.
לזוג שני ילדים, נטע וזואי.
דרור מיכמן (נולד ב-1961) הוא בכיר לשעבר במוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים, כיהן כראש אגף תבל בארגון.
מיכמן שירת בצה"ל כקצין בשייטת הצוללות בשנים 1979 עד 1985.
ב-1990 התגייס למוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים ושירת במגוון תפקידים כולל ראש אגף "תבל" האחראי על הקשרים הבין-לאומיים עד פרישתו ב-2019. במהלך שירותו עוטר בפרס ביטחון ישראל ובפרס ראש המוסד להצטיינות.
לאחר פרוץ מלחמת חרבות ברזל הצטרף לצוותו של ניצן אלון, מפקד המאמץ המודיעיני של תחום השבויים והנעדרים מטעם צה"ל.
מיכמן בעל תואר ראשון במינהל ציבורי מאוניברסיטת חיפה.
בשנים 2017–2018 שימש עמית אורח במרכז למדיניות המזרח התיכון שבמכון ברוקינגס.
בשנים 2021–2024 כיהן כדירקטור בחברת Voyager Labs.
דרי או לונדונדרי (Londonderry) היא עיר בצפון אירלנד, במחוז לונדונדרי.
החלק העתיק מוקף החומות שוכן על הגדה המערבית של נהר הפויל, אך בהווה העיר מתפרסת על שתי הגדות, המקושרות ביניהן בצמד גשרים.
דרי סמוכה לגבול עם הרפובליקה של אירלנד ומהווה מרכז עירוני לצפון מחוז דניגול ומחוז לונדונדרי.
היא העיר השנייה בגודלה בצפון אירלנד ויש בה נמל תעופה.
שם העיר הוא נושא למחלוקת בין לאומנים (מרביתם קתולים) לתומכי איחוד (יוניוניסטים, ברובם פרוטסטנטים).
"דרי" הוא השם השגור בפי הראשונים, בעוד "לונדונדרי" הוא השם המועדף על האחרונים באופן רשמי בשיחות פוליטיות, על אף שרבים מהיוניוניסטים קוראים אף הם לעיר "דרי" בשיחה רגילה.
הסימון הברור ביותר למבקר המצביע על מחלוקת זו הוא שלטי הדרכים.
אלו המצביעים על העיר מתוך הרפובליקה של אירלנד נושאים את הכיתוב "דרי", אך באלו מעבר לגבול כתוב "לונדונדרי".
אין זה מחזה נדיר לראות שלטי דרכים כאלו שעברו השחתה והקידומת "לונדון", המייצגת את הבריטים, נמחקה מהם בתרסיס צבע בידי לאומנים.
מועצת העיר נשלטת בידי מפלגות לאומניות, ואלו שינו את שם המועצה רשמית ל"מועצת העיר דרי", הצעות הפשרה המשולבת "דרי/לונדונדרי" היא השם המקובל מזה עשור, למרות התנגדות בראשית.
שדר הרדיו המקומי, ג'רי אנדרסון, שעודד את הרעיון כונה בלגלוג "ג'רי/לונדונג'רי".
שיטה מקומית נוספת לעקיפת המחלוקת היא כתיבת השם "ל-דרי" ( "L'Derry" באנגלית).
השם "דרי" עצמו הוא גרסה אנגלית של "Doire" - "חורש אלונים".
לאחר שהעיר חודשה בסיוע תרומות מלונדון בעבור מתיישבים אנגלים וסקוטים, הוספה לה הקידומת "לונדון", אשר אינה מקובלת על הלאומנים, כאמור.
דרי/לונדונדרי היא אחד האתרים בהם קיים היישוב הרצוף הוותיק ביותר באירלנד.
העדויות הראשונות הן למנזר מהמאה השישית לספירה, אך אלפי שנים לפני כן כבר חיו בני אדם במקום, וממצאים פרהיסטוריים עדיין מתגלים בדרי.
על פי האגדה, מקים המנזר היה הקדוש האירי קולומבה (קולמקיל, 521–597).
קדוש זה הקים מנזרים רבים באירלנד ובריטניה אך אין זה וודאי שהקים גם את המנזר בדרי, אף על פי שמנזר זה השתייך בוודאות לקבוצת כנסיות שראו בו את מנהיגן הדתי.
כנסיית המנזר שרדה עד המאה השבע עשרה, והייתה מקום התפילה הראשון של המתיישבים מלונדון שבנו את העיר המבוצרת.
הויקינגים הפליגו בוודאות בנהרות ואגמי האזור, אך דרי חמקה מפשיטות ההרס והביזה שלהם.
תור הזהב של העיר הגיע במאות ה-12 וה-13 כששושלת מק'לוקלן התיישבה במקום.
תחת שליטתם העיר פרחה, האוכלוסייה גדלה והוקמו בניינים חדשים רבים.
עם שקיעת השושלת (שבניה טענו לכתר אירלנד כולה) שקעה גם העיר והפכה ליישוב חסר חשיבות מיוחדת.
במחצית השנייה של המאה ה-16, המלכה אליזבת הראשונה ניסתה לכבוש את פרובינציית אלסטר, החלק היחיד מאירלנד שלא היה עדיין תחת שליטה אנגלית.
האנגלים הקימו לראשונה נקודת משמר בשנת 1566, אך זו שרדה שנים ספורות בלבד.
ב-1600 נשלח חיל משמר חדש בזמן "מלחמת תשע השנים" כנגד הרוזנים הגאלים או'ניל ואו'דונל.
בפעם זו האנגלים הצליחו להחזיק בדרי, ועם סיום הקרבות ב-1603 הקימו ישוב סחר קטן שניתן לו מעמד של עיר.
בשנת 1608 הותקף היישוב הקטן על ידי סר קאהיר או'דוהרטי (תומך לשעבר של האנגלים באלסטר) ונמחה למעשה מעל פני האדמה.
מתקפה זו באה לאחר "מנוסת הרוזנים" שבה האו'דונלים והאו'נילים, עם תומכיהם, נמלטו ליבשת אירופה.
אלסטר נותרה ללא הנהגה וכך המלך החדש בלונדון, ג'יימס הראשון יזם יישוב של אנגלים וסקוטים נאמנים לכתר באלסטר, אלו היו פרוטסטנטים, בניגוד למקומיים האירים הקתולים.
אלו הקימו את היישוב המבוצר מעבר לנהר הפויל, מול היישוב הישן שנחרב וקראו לעיר "לונדונדרי" כהוקרה לתורמים מלונדון שעזרו להם.
העיר שהקימו הייתה היהלום בכתר היישוב האנגלי, ותוכננה לפי העקרונות המתקדמים ביותר של אותה תקופה, בשילוב חומת אבן ועפר מאסיבית.
זו הייתה העיר מוקפת החומה האחרונה שנבנתה באירלנד, והיחידה שחומותיה שרדו בשלמותן.
אחד מהבניינים החשובים שהוקמו בתקופה זו הוא קתדרלת סנט קולומב (1633) שהיא הקתדרלה הפרוטסטנטית הראשונה שהוקמה באי אירלנד.
בסוף המאה השבע עשרה היו בדרי רק כ-2000 תושבים, ועדיין הייתה זו העיר הגדולה ביותר באלסטר בהפרש ניכר.
כמו יתר ערי בריטניה ואירלנד, העיר סבלה ממהומות בשנות הארבעים של המאה השבע עשרה, ובשנת 1649 אף צרו על העיר פרסביטריאנים סקוטים שהיו נאמנים למלך צ'ארלס הראשון.
ב-18 באפריל 1689, במהלך קרבותיו של ג'יימס השני בניסיונו לכבוש חזרה את כתרו, הגיע ג'יימס לעיר ודרש ממנה להיכנע בפניו.
דרישה זו נדחתה ואף נורו לעבר המלך יריות מצד המגנים.
המסורת העממית מספרת כי הנערים המשרתים הם אלו שהספיקו להגיף את שערי העיר ולהצילה.
בעקבות הודעת "אין כניעה" זו, החלו כוחות היעקוביטים במצור המפורסם על דרי, שנמשך 105 יום של הפגזות תותחים מתמידות, בשילוב עם רעב ומחלות.
גם בקרב הצרים על העיר מתו אלפים על חומות העיר ומחוצה להן.
לבסוף, בסוף חודש יולי, ספינת תגבורת הצליחה להבקיע את המחסום שהונח על נהר הפויל.
המצור הסתיים אך נתן את אותותיו במנהגי העיר עד היום.
העיר נבנתה מחדש במהלך המאה ה-18, ובתים ג'ורג'יאניים רבים מתקופה זו עדיין עומדים על תילם.
ג'ורג' ברקלי, אחד מהפילוסופים החשובים של אירלנד, היה איש הדת הבכיר של דרי מ-1724 ועד 1733. בתקופה זו גם נבנה הגשר הראשון על הפויל ב-1790.
בשנים לאחר מכן היה הנמל שבעיר נקודה חשובה למהגרים אירים לצפון אמריקה, שחלק מהם יסדו ערים בשם זהה בניו המפשייר.
תעשיית הטקסטיל בעיר התפתחה משמעותית ונוצר מרכז של מסילות ברזל בעמק הפויל.
במהלך מלחמת העצמאות האירית, האזור סבל מאלימות, שנבעה בחלקה ממלחמת הגרילה שהתחוללה בין הצבא האירי הרפובליקני לכוחות הבריטיים, אך גם הושפעה מלחצים כלכליים וחברתיים.
עד אמצע 1920 היו בעיר מהומות עדתיות קשות.
חיים רבים אבדו ובנוסף קתולים ופרוטסטנטים רבים גורשו מבתיהם במהלך התסיסה הקהילתית הזו.
לאחר אלימות של שבוע, הושגה משא ומתן על שביתת נשק על ידי פוליטיקאים מקומיים משני הצדדים.
בשנת 1921, בעקבות האמנה האנגלו-אירית וחלוקת אירלנד וצפון אירלנד, הפכה העיר לעיר גבול, מופרדת מחלק גדול מהעורף הכלכלי המסורתי שלה במחוז דונגל.
בשנת 1932 נחתה בעיר אמיליה ארהארט, לאחר שהייתה האישה הראשונה שחצתה את האוקיינוס האטלנטי בטיסת יחיד.
במהלך מלחמת העולם השנייה היה לעיר חלק חשוב במערכה באוקיינוס האטלנטי.
ספינות מהצי המלכותי, הצי המלכותי הקנדי וחילות אחרים של בעלות הברית הוצבו בעיר וצבא ארצות הברית הקים בה בסיס.
למעלה מ-20,000 חיילי הצי המלכותי, 10,000חיילי הצי המלכותי הקנדי ו-6,000 אנשי צי ארצות הברית הוצבו בעיר במהלך המלחמה.
הנוכחות האמריקנית בעיר הייתה תוצאה של הסכם סודי בין האמריקנים והבריטים לפני כניסת האמריקנים למלחמה.
זה היה בסיס הצי האמריקאי הראשון באירופה, והמסוף לשיירות אמריקאיות בדרך לאירופה.
החל מסוף שנות ה-60 העיר הייתה מוקד של הסכסוך בצפון אירלנד, ששיאן הגיע ביום ראשון, ה-30 בינואר 1972 (אשר כונה לאחר מכן יום ראשון העקוב מדם), בו נורו למוות 13 בני אדם על ידי חיילים בריטים במהלך מצעד לזכויות האדם באזור בוגסייד בעיר.
13 איש נוספים נפצעו ואחד מהם מת מפצעיו.
בעקבות הסכסוך סבלה העיר מאבטלה גבוהה ומפגיעה במבנים ותשתיותי.
במהלך הסכסוך כיסו ציורי קיר גדולים את קירות רבים מבתים בעיר.
ציורים המתארים תמונות של דיכוי בריטי, סיסמאות, סמלים לאומניים וסמלים של "ארגוני מדוכאים" אחרים (כגון אש"ף) מהצד הקתולי לעומת ציורי מאורעות היסטוריים, הנצחת חללים וסיסמאות שכנגד מהצד הפרוטסטנטי.
בסך הכול גבה הסכסוך את חייהם של 227 מתושבי העיר.
בעקבות הסכם יום שישי הטוב שנחתם באפריל 1998, קיבלה העיר חבילת סיוע מהממשלה הבריטית וממשלת ארצות הברית לטובת פרויקטים הקשורים לבניית תשתיות, כולל תשתית כבישים שתוביל לעיר, ובניית כביש עוקף להקלה על התנועה.
בשנת 2001, במסגרת תהליך השלום בצפון אירלנד, הוקמה ועדת חקירה לאירועי "יום ראשון העקוב מדם", החיילים שפתחו באש באירוע חויבו להופיע בפני בית הדין בעיר.
ביוני 2010, התפרסם דו"ח חקירה שכנה את פעולות הצבא הבריטי "חסרות הצדקה" וקובע כי 13 האזרחים שנהרגו באותו יום היו חפים מפשע.
ראש הממשלה דייוויד קמרון אמר לפרלמנט כי "מה שקרה אסור היה שיקרה מעולם", והודה כי ממצאי הדו"ח "מזעזעים", והתנצל על האירועים.
בעקבות הדו"ח הוחלט להגיש תביעה נגד החיילים, אך לבסוף רק חייל בריטי אחד הועמד למשפט.
הסכם השלום הפסיק את האלימות אך לא הביא לפיוס בין הצדדים.
בגדה המערבית של הפויל מתגורר הרוב הקתולי, ובגדה המזרחית המיעוט הפרוטסטנטי, והמגע בין הקהילות מינימלי.
דרחאן-אול (במונגולית: Дархан-Уул аймаг) הוא אחד מ-21 האיימאגים (מחוזות) של מונגוליה.
בירתו היא דרחאן, שהיא העיר השלישית בגודלה במונגוליה.
דרחאן (במונגולית: Дархан) היא בירת האיימאג דרחאן-אול והעיר השלישית בגודלה במונגוליה.
נכון לשנת 2022, אוכלוסייתה של דרחאן מנתה 87,696 תושבים.
העיר שוכנת כ-183 ק"מ מצפון מזרח לאולן בטור בירת מונגוליה.
העיר הוקמה בשנת 1961 בסיוע כלכלי נרחב של הקומקון, ונתפסה כאזור תעשייתי מרכזי לצפון מונגוליה.
חברות מפולין, הונגריה ומדינות נוספות מהגוש הקימו בה מפעלי תעשייה.
גם כיום דרחאן מהווה מרכז אזורי ותעשייתי חשוב, ובעיר מתגוררים כ-82% מאוכלוסיית מחוז דרחאן-אול כולו.
דרוש מנהיג היא תוכנית טלוויזיה מסוגת תוכניות המציאות.
התוכנית שודרה בשנת 2005 בערוץ 2 על ידי הזכיינית טלעד.
בתוכנית, בהנחייתו של קובי מידן, התמודדו 12 אנשים בעלי רקע של מעורבות חברתית המבצעים משימות מנהיגות חברתית שונות.
בכל תוכנית חולקו המתמודדים לשתי קבוצות שמתחרות אחת בשנייה, ובסוף כל פרק, הקבוצה המפסידה הייתה צריכה לבחור את האדם שהכי פחות תרם לה.
כמקובל בתוכניות מסוגה זו, עוזב אחד המתמודדים (מתוך שניים שמועלים ל"ועדת הדחה") את התוכנית לאחר דיון ב"פורום המנהיגות" בראשות התעשיין בני גאון (שכולל בכל פרק אורחים מקרב בכירי התעשייה, הביטחון, הכלכלה התרבות והחברה בישראל).
בסוף עונת השידורים קיבל המנהיג שנבחר סך של 5 מיליון ש"ח מקרן סאקט"א רש"י, כדי להגשים חזון חברתי אותו הציג בפרק הראשון של התוכנית.
התוכנית זכתה למדרוג (רייטינג) ממוצע של 9%.
שיטת ההדחה הייתה כזו שהקבוצה המפסידה בוחרת רק את החלש ביותר, והוא בוחר אדם נוסף.
כך נוצר מצב של "תמות נפשי עם פלשתים".
לעיתים המודח בידי הקבוצה דווקא בחר את אחד הבולטים שבקבוצה, שלא היה מגיע לו לעלות לוועדת ההדחה, כמו שקרה בפרק הראשון, והביא לידי כך שדווקא הבולטים בכמה פרקים, הם אלו שהודחו באופן פרדוקסלי.
בפרק האחרון נבחרה המתמודדת מירב בן ארי (לימים חברת הכנסת) הבחירה בבן ארי לוותה בסערה סביב מועמדותה של המתמודדת עביר קובטי, שחברי צוות השופטים קבעו כי אינה תומכת מספיק במטרות מדינת ישראל כפי שהם תופשים אותן.
חבר הכנסת מוחמד ברכה כתב בתגובה:
דרזדן היא עיר עצמאית והבירה של מדינת סקסוניה שבגרמניה, העיר השנייה בגודלה במדינה זו ונכון ל-2021, היא העיר ה-12 בגודלה בגרמניה.
מקור שם העיר הוא במילה הסורבית העתיקה "דרזדני", שפירושה "אנשי היער הסמוך לנהר".
העיר ידועה במיוחד עקב הפצצת דרזדן על ידי בעלות הברית במהלך מלחמת העולם השנייה.
דרזדן שוכנת לגדות נהר האלבה (Elbe), אשר נשפך אל הים הצפוני כמה מאות קילומטרים צפונה מדרזדן, בתחומי העיר המבורג.
שיעור תושבי העיר בעלי אזרחות לא-גרמנית – 3.1% – הוא הנמוך ביותר מבין עריה הגדולות של גרמניה.
דרזדן נוסדה בשנת 1206, ועד למלחמת העולם השנייה נבנתה בסגנון ארכיטקטוני מפואר והפכה למרכז תרבות ראשון במעלה באירופה.
במשך תקופות ארוכות היא הייתה מקום מושבם של הנסיכים הבוחרים או מלכי סקסוניה.
היא כונתה לעיתים קרובות "פירנצה על נהר האלבה".
בתחילת המאה השמונה עשרה נבנה ארמון הצווינגר על ידי פרידריך אוגוסט השני "החזק" שהיה נסיך בוחר (קורפירסט) של סקסוניה ומלך פולין.
הבנייה נועדה להאדיר את שמו של אוגוסט ולחדש את דרזדן שניזוקה בשרפה בשנת 1685. הצווינגר נבנה במטרה לשמש כ"ארמון שעשועים" לאוגוסט ואציליו.
בין 1806 ל-1918 הייתה בירתה של ממלכת סקסוניה, שהצטרפה לקיסרות הגרמנית ב-1871. באותה תקופה הפכה למרכז תעשייתי ואוכלוסייתה גדלה.
באותה התקופה בית האופרה הידוע של העיר בתכנונו של גוטפריד זמפר, שנקרא על שמו, הזמפר-אופרה.
שם הועלו לראשונה אופרות של ריכרד וגנר, כגון "טנהויזר" ו"ההולנדי המעופף" ושל ריכרד שטראוס, כגון "אלקטרה" ו"אביר הוורד".
לקראת סוף מלחמת העולם השנייה, בין 13 ל-14 בפברואר 1945, הופצצה העיר על ידי בעלות הברית.
3,900 טון של חומר נפץ הוטלו על העיר על ידי 722 מפציצים בריטיים, כ-25,000 אזרחים נהרגו והעיר נחרבה לחלוטין.
הפצצת דרזדן שנויה במחלוקת, כיוון שהעיר הייתה נטולת תעשייה צבאית כבדה (אם כי הייתה מרכז תחבורה ותקשורת ואף חשובה לתעשיית האופטיקה) ויש הסבורים כי מטרת ההפצצה הייתה נקמה של צ'רצ'יל בעקבות הבליץ הגרמני על קובנטרי, אך לא נמצאה הוכחה לכך.
לאחר המלחמה הייתה דרזדן בחלק של גרמניה שנשלט על ידי הסובייטים והפך לגרמניה המזרחית.
חלק מהמרכז העתיק של העיר שוקם בקפידה, אך עם זאת נבנו שכונות מגורים אפורות וענקיות על ידי המשטר הקומוניסטי.
ב-8 באוקטובר 1989 חלו מהומות בעיר כנגד השלטון וקבוצה של 20 נציגים של המפגינים דרשה לנהל משא ומתן עם השלטון המקומי בעד חופש נסיעה, חופש עיתונות, הנהגת שירות המדינה, לגליזציה של הפורום החדש, בחירות חופשיות, זכות להפגנות שלום, שחרור של אסירים פוליטיים ועוד.
האירוע הונצח בספרות המחקרית ובסרט דוקומנטרי של ריקה פלק ושלט המנציח את המחאה והאירועים הוצב באזור תחנת הרכבת המרכזית אלטשטדט.
בעיר ניתן למצוא כיום שילוב נדיר של חדש וישן.
רק אחרי איחוד גרמניה ב-1990 נעשו מאמצי שחזור נוספים.
דרזדן היא מהערים המתוירות ביותר באירופה, והיא נמצאת מרחק נסיעה קצרה מלייפציג ומפראג.
בשנת 2002 עלה האלבה על גדותיו עקב גשמים כבדים, הציף את כל מרכז העיר וגרם לנזקים עצומים.
בשנת 2005, לקראת חגיגות ה-800 לעיר נפתחה מחדש הפראואנקירכה (כנסיית הנשים) בעיר שנהרסה ב-1945, שנה לאחר מכן הוצב בעיר פסל של הסופר הרוסי פיודור דוסטויבסקי שהעיר הייתה היעד המרכזי שלו בנסיעותיו מחוץ לרוסיה.
קהילה יהודית מתקיימת בדרזדן מאז המאה ה-13 ועד ימינו.
במשך הדורות עברה הקהילה טלטלות קשות, מעשי טבח וגירוש שהגיעו לשיאם הטרגי בימי השואה.
אולם היהודים חזרו לעיר כל פעם מחדש.
לאחר מלחמת העולם השנייה, יחד עם פליטים מעטים שחזרו מהמחנות, מנתה העיר כ-200 יהודים שמספרם ירד ל-60 עד לאיחוד גרמניה.
אחרי נפילת מסך הברזל היגרו לעיר כמאות בודדות של יהודים מברית המועצות והוקם בית כנסת חדש.
ב-2019 הוקם בעיר מרכז יהודי בשם "היכל בעש"ט דרזדן" בראשות הרב עקיבא וינגרטן, שהתפתחה בשנת 2021 לכדי קהילה ליברלית בשם jkd, הקהילה היהודית דרזדן.
בעיר יש גם בית חב"ד ברשות הרב שניאור זלמן הבלין, ובקהילת חב"ד בדרזדן יש 300 יהודים.
פְרַאוּאֶנְקִירכֶה Frauenkirche – כנסייה לותרנית הנחשבת לסמל העיר.
הופקירכה Hofkirche – הקתדרלה הקתולית של דרזדן.
ארמון צווינגר – ארמון מתקופת הבארוק.
תהלוכת הנסיכים – ציור קיר ענק של תהלוכת שליטי סקסוניה.
מרפסת ברוהל – טיילת הצופה על נהר האלבה.
זמפר-אופרה – Semperoper בית האופרה של דרזדן.
בית הכנסת החדש – בית כנסת ואתר הנצחה שנבנה באתר של בית הכנסת שנהרס בליל הבדולח.
בדרזדן ניתן למצוא מגוון פוליטי שאינו קיים במקומות אחרים בגרמניה.
למפלגת השמאל ייצוג מכובד בעיר מחד, ומאידך גם לארגוני ימין קיצוני דריסת רגל בעיר.
זוהי אחת הערים היחידות בגרמניה שבהן ייצוג למפלגת ימין הקיצוני במועצת העיר.
ב-2019 הוכרז בעיר "מצב חירום נאצי" לאור התגברות משמעותית בהתנכלויות מצד פעילי ימין קיצוני נגד מהגרים ובני מיעוטים בעיר.
בבחירות בשנה זו זכתה מפלגת הימין הקיצוני, "אלטרנטיבה לגרמניה", בקרוב לחמישית מהקולות.
בבחירות שנערכו ב-2025, חל גידול משמעותי נוסף בכוחה של "אלטרנטיבה לגרמניה", ובסקסוניה, שהעיר דרזדן היא בירתה, זכתה מפלגה זו ב-30% מקולות הבוחרים, 1.5% פחות מהאחוז בו זכתה המפלגה השמרנית.
האוניברסיטה הטכנית (Technische Universität) של דרזדן (ידועה כ-TU Dresden) היא מהגדולות והחשובות שבאוניברסיטאות שבמדינות מזרח גרמניה לשעבר.
בעיר גם שלושה מרכזים של מכון מקס פלאנק – מרכז לפיזיקה של מערכות מורכבות, מרכז לביולוגיה מולקולרית של התא ולגנטיקה ומרכז לכימיה פיזיקלית של מוצקים.
בעיר פועלת התזמורת הסקסונית הממלכתית של דרזדן, שנוסדה ב-1548 והיא אחת התזמורות הוותיקות ביותר בעולם.
דרחול השיח (שם מדעי: Theba pisana) הוא מין חילזון הנפוץ בישראל ברצועות החולות של מישור החוף.
דרחול השיח הוא מין חד-שנתי: הצעירים בוקעים בתחילת החורף, גדלים במהירות במשך האביב ועד בוא הקיץ הם מגיעים לגודל של בוגר.
בקיץ, כשהאקלים יבשים וחמים יותר והצומח מתחיל לנבול, מואט קצב הגידול של השבלולים.
בתקופה זו הם מטפסים במעלה הגבעולים הנובלים כדי להימנע מן הטמפרטורות הקיצוניות השוררות סמוך לקרקע ונכנסים לתרדמת קיץ.
עונת התרדמה נמשכת בין שלושה לארבעה חודשים ועם בוא גשמי החורף הראשונים הם מתעוררים.
לאחר התרדמת מוכנה מערכת המין של הדרחול ומתחילה עונת ההזדווגות.
ההטלה חלה בנובמבר ודרחולים רבים יורדים מן הצמחייה ומתחפרים בחול.
חורים רבים נחפרים על ידי הדרחולים ומושארים ריקים, התנהגות שככל הנראה נועדה להטעות טורפי ביצים.
מספר הביצים בהטלה מגיע לכ-80 בממוצע.
באמצע החורף מתים ההורים; תוך שבועיים עד שלושה בוקעים הצעירים והם נותרים בתוך המחפורות עוד כעשרה ימים ורק אחר כך עולים על פני הקרקע.
הטורף העיקרי של הדרחול הוא הבולבול התוקף מושבות גדולות בזמן תרדמתם.
מבין היונקים הטורף הגדול ביותר של הדרחול הוא הגרביל שתפוצתו במישור החוף חופפת לדרחול.
הקונכיות הלבנות בולטות מאוד על רקע מקום חיותן הטבעי, אך הן מחזירות יותר קרינה מאשר קונכיות מפוספסות.
טמפרטורת הקרקע במקום חיותו של הדרחול עשויה להגיע ל-55 מעלות צלזיוס ומכאן החשיבות הרבה של קונכייה לבנה.
מצד שני, קונכייה לבנה בולטת בלילה ומסייעת לטורפי הלילה של הדרחולים לזהותם במהירות ובקלות.
דרורית קצרת-אצבעות (שם מדעי: Carpospiza brachydactyla) היא ציפור שיר ממשפחת הדרוריים.
צבעה הכללי אפרפר אחיד ללא פספוס, המקור קצר וחזק באורך של כ-1.5 ס"מ, גבתה קצרה ולא בולטת, טבעת העין בהירה וממרחק קרוב ניתן לראות 2 פסי כנף קלים ובהירים.
מזונה של הדרורית הוא זרעים, זרעונים, פירות, ירקות וחרקים.
אזורי המחיה שלה הם אזורים הרריים עם צמחייה עשבונית מועטה ועצים פזורים.
הדרורית חולפת בארץ ישראל בסתיו ובאביב, היא דוגרת ומקייצת בחרמון בשומרון ובהר הנגב.
המקום המומלץ ביותר לצפייה בדרורית הוא החרמון.
דריאדה (ביוונית עתיקה: Δρυάδες) הוא יצור דמיוני, נימפת עצים המתוארת במיתולוגיה יוונית.
הנימפות, על פי המיתולוגיה היו חציין אל וחציין בנות תמותה והיו קשורות לאתר מסוים בטבע.
הן מתקשרות לפולחן של תופעת טבע ומהוות האנשה של אחד מהמוטיבים שלו.
ביתן של הנימפות הוא בהרים, ביערות, במעיינות, בנהרות ובמערות והן קשורות אליו בקשר בל ינותק.
מקור השם מן המילה היוונית העתיקה שמשמעותה אלון, ככל הנראה היו הדריאדות במקור נימפות של עץ האלון אך ברבות הימים הפך השם לתיאור כללי של כל נימפות העץ.
הדריאדות מתוארות כיצורים ביישנים, מבנות הלוויה של האלה ארטמיס שסביבה נקבצה פמליה של נימפות מסוגים רבים.
בסיפור מחזור ילדותו של זאוס מוזכרות נימפות עץ המילה (הדריאדות הראשונות) שנוצרו ביחד עם אלות הגורל כאשר קרונוס רצח את אורנוס, הן אלו שטיפלו בזאוס התינוק כאשר שהה במערה על האי כרתים, והן המקור לגזע הברונזה של בני האדם על פי המיתולוגיה היוונית.
מקום מיוחד במיתולוגיה שמור לסוג מיוחד של דריאדות – המהדריאדות (יוונית: Ἁμαδρυάδες) נימפות עצים אלו נולדות קשורות בכל נימי נפשן לעץ מסוים, יש סברה כי ישויות אלו מסמלות את העץ עצמו בעוד הדריאדות מסמלות את רוח העץ.
בעת מותו של העץ מתה גם ההמהדריאדה החיה בו ואדם הפוגע בעץ וגורם למות הנימפה צפוי לעונש מהאלים או מנימפות עצים.
בסדרת הספרים בלגריאד הנסיכה צ'נדרה היא דריאדה, וכן כל שושלת המלוכה של הקיסרות הטולנדרית.
הדריאדות נתנו לבית בורן נסיכה בתמורה להגנה על יער הדריאדות.
בזכות נישואיהם בית בורן זכה לעלות לכס המלכות, והיער נשאר מוגן.
דְרָזֶ'ה הם ממתקים שנועדו למטרות דקורטיביות וסמליות.
לדרז'ה מספר שמות, באזורים שונים בעולם.
במדינות ערב ועולי ארצות אלה הם נקראים מלאבס ("מצופה" בערבית), ובמדינות רבות "שקדים ירדנים".
הגרסה הקלאסית העממית של דרז'ה הם שקדים שלמים עם קליפתם המצופים בסוכר צבוע בצבעי מאכל שונים.
לממתקים הללו היסטוריה ארוכה והם מקושרים באופן מסורתי לחתונות, מסיבות אירוסין, חינה, פדיון הבן, בת מצווה ובר מצווה וחגיגות מיוחדות.
באירועים מסוג זה נהוג לחלקם בתוך שקיקים שנועדו להבטיח שגשוג, פריון, אושר, ומזל טוב.
דרז'ה הוא אחד הממתקים העתיקים ביותר בעולם.
מקורותיו המדויקים לא ידועים, אך מקובל לחשוב שמקורו באגן הים התיכון.
אחת האגדות אודות ממתק זה מספרת על רומאי בשם Julius Dragatus שיצר את הדרז'ה הראשון במקרה, כאשר הפיל בטעות מגש שקדים לתוך סיר עם דבש.
נלהב מגילויו, הוא הציע את הממתק החדש כמתנה לאורחים במסיבת ההולדת של בנו, ובכך החל מסורת ארוכת שנים והעניק לממתק את שמו.
התיעוד המוקדם ביותר של ייצור דרז'ה הוא כנראה משנת 1120, בו תואר כיצד רוקח מצפון צרפת טובל שקדים בתערובת של דבש וסוכר, ובכך יוצר ציפוי קשה.
בעיירה וורדן (Verdun) בצרפת מייצרים דרז'ה כבר מהמאה ה-13. במקור היה זה גוש עשוי סוכר מתובל, שנהגו להשתמש בו כמרכיב המסייע לעיכול לאחר הארוחה.
בסלמונה (Sulmona) באיטליה מייצרים את ה"קונפטי", שהוא גרסת השקדים המצופים בסוכר, כבר מהמאה ה-15.
השקדים המצופים מגיעים בעיקר בצבעי פסטל אביביים, כצבעי לילך, צהוב בהיר, תכלת, ירוק בהיר, ולבן.
הצבעים מתקשרים באופן מסורתי עם אירועי חיים מסוימים.
לדוגמה לבן - חתונה, ורוד או תכלת להולדת הבת או הבן.
בחתונות ואירועים משפחתיים רבים נהוג להגיש דרז'ה בשקיות בד.
הסיבה לכך היא כנראה השילוב בין הטעם המריר של השקד לציפוי המתוק, שמסמל את התקווה שהזוג הצעיר או בעלי השמחה יגברו על קשיי החיים ויחוו חיים מתוקים.
בחתונות באיטליה מקובל להגיש לבני הזוג חמישה שקדים מצופים, המסמלים חמש משאלות עבור החתן והכלה: בריאות, עושר, אושר, פריון ואריכות ימים.
גם בחתונות ביוון מקובל להגיש דרז'ה (koufetta ביוונית) בשקיות בד, ומקפידים לארוז בכל שקית מספר לא-זוגי של שקדים.
הסיבה לכך היא שמספרים אלה לא מתחלקים לשניים, והם מסמלים את התקווה שבני הזוג יתחלקו בכל דבר ולא ייפרדו.
מנהג נפוץ במסורות עממיות רבות הוא שאישה לא נשואה נוטלת דרז'ה מהחתונה ומניחה אותו בתיקה או מתחת לכרית, כסגולה לזיווג.
מלבד הסוג המסורתי של שקדים מצופים במעטפת של סוכר, במהלך השנים התפתחו סוגים שונים של דרז'ה.
באירופה דרז'ה יכול לתאר כל מרכיב של מאכל מצופה סוכר, כדוגמת אגוזים, צימוקים, שוקולד או ליקוריץ.
עם כניסתו של השוקולד לעולם הישן, הוא זכה לפופולריות גוברת, ובראשית המאה ה-19 פיתחו אמצעים לשימוש מגוון בו.
אז גם החלו לייצר ממתקי שוקולד בצורת שקדים המצופים במעטפת סוכר צבעונית.
דרז'ה מתכתי היא צורה נוספת של דרז'ה.
הם למעשה כדורים קטנים של סוכר, המשמשים בעיקר לקישוט עוגיות, עוגות, וצורות אחרות של מאפים.
הם מיוצרים בגדלים שונים, בדרך כלל בקוטר של 3 ושל 4 מ"מ.
דרז'ה כסופים משמשים כקישוט כבר זמן רב, אולם עם הזמן נוספו להם גם גוונים מוזהבים, נחושתיים, ושלל צבעי הקשת.
מנהל המזון והתרופות האמריקאי מתייחס למה שמייצר את המראה המתכתי של הדרז'ה כלא-אכיל והם נמכרים עם הודעה שהם נועדו למטרות קישוט בלבד.
ייתכן ובראשית המאה ה-20 הציפוי הכסוף הכיל כספית, אך המצב אינו כך כיום.
מכירת דרז'ה מסוג זה נאסרה במשך זמן רב, על אף שהם נמכרים במרבית מדינות ארצות הברית, למעט קליפורניה, זאת בשל תביעה משנת 2003 כנגד מספר מוכרים.
אולם במדינות אחרות, כדוגמת בריטניה, הם מסווגים כפרטי מזון.
דרושות אמהות במאדים הוא סרט מדע בדיוני אנטי פמיניסטי בהנפשה ממוחשבת שיצא לאקרנים בשנת 2011. הסרט הופק על ידי חברת ImageMovers Digital והופץ על ידי סרטי אולפני וולט דיסני.
הסרט הוא הסרט השני והאחרון שהופק על ידי חברת ImageMovers Digital לאחר הסרט "רוחות חג המולד".
הסרט נחל כישלון בקופות עם תקציב של 150 מיליון דולר והכנסות בגובה 39 מיליון דולר בלבד, מה שהוביל לסגירת החברה.
שיר הסיום של הסרט הוא "Crazy Little Thing Called Love" של להקת קווין.
עלילת הסרט מתרחשת בתחילת חופשת הקיץ, אשר בה מילו, ילד בן 9 רוצה לבלות ולשחק עם חבריו.
עם זאת, אמו מטילה עליו מטלות רבות שגורמות לו כעס רב ולא מאפשרות לו לשחק עם חבריו.
באחד מימי הקיץ, אמו של מילו מכריחה אותו לאכול ברוקולי, אך הוא מסרב לאכול את הירק.
אמו נאלצת לשלוח אותו לישון מוקדם ומילו מבקש "הלוואי שלא תהיה לי אמא".
במהלך הלילה, חייזרים חוטפים את אמו של מילו לכוכב הלכת מאדים.
הסרט קיבל ביקורות מעורבות, אך המשחק קיבל ביקורות חיוביות.
הסרט היה כישלון קופתי גדול.
ביום הקרנת הבכורה הכניס כ-1.72 מיליון דולר ובשבוע הקרנת הבכורה כ-6.8 מיליון דולר.
דרושים IL (שעד 2020 נקרא "פורטל דרושים") הוא אתר אינטרנט ישראלי בנושא חיפוש עבודה, המהווה לוח דרושים מקוון, שמפגיש בין מחפשי העבודה לבין מעסיקים שמחפשים עובדים.
דרושים IL נמצא בבעלות יד 2 ומהווה חלק מקבוצת אקסל שפרינגר אשר מובילה את לוחות הדרושים באירופה.
מטרת האתר לעזור למועמדים מכל הארץ ומכל תחומי העיסוק למצוא עבודה וכן לעזור למעסיקים למצוא את העובדים המתאימים ביותר.
האתר כולל מודעות דרושים, סוכן חכם, מערכת אוטומטית לכתיבת קורות חיים וקטגוריה קבועה של סקרי שכר עדכניים.
בנוסף הפורטל עורך מחקרים וסקרים בנושאים שקשורים לעולם חיפוש העבודה והתעסוקה.
תכנים מהאתר ניתן למצוא גם באפליקציה לגוגל כרום וברשתות החברתיות: פייסבוק ויוטיוב
האתר הוקם בשנת 2006 תחת השם "פורטל דרושים" על ידי שני היזמים דרור אפשטיין ויאיר כהן והמטה שלו נמצא בעיר נתניה.
בשנת 2015 עבר האתר מיתוג נוסף והתאמה כוללת של האתר לשימוש בסמארטפון שבמסגרתו נוצרו גם שני סרטונים פרסומיים חדשים בטכניקה המשלבת איור, אנימציה וצילום.
בספטמבר 2015 נמכרו 70% מפורטל דרושים לאתר יד2 של אקסל שפרינגר הגרמנית.
בשנת 2018 מונתה ליאת הדר שרביט כמנכ"לית פורטל דרושים.
בשנת 2020 הושק האתר החדש והמשופר אשר מושתת על טכנולוגיות חיפוש ייחודיות ומתקדמות בעולם, כגון בינה מלאכותית.
בחודש נובמבר 2020 שונה שם האתר לדרושים IL אתר הדרושים של ישראל והופץ המסר "מחזירים את ישראל לעבודה" כמוטו בימי הקורונה.
בחודש ספטמבר 2021 מונה אריאל קסל כמנכ"ל דרושים IL
בחודש מרץ 2023 מונה סיימון בלסוב כמנכ"ל דרושים IL.
בשנת 2009 החל האתר בשיתוף פעולה עם האתר האמריקאי CareerBuilder.
בשנת 2011 האתר נתן חסות לכנס העסקה מגוונת בשיתוף עם אתר HRD ועם עמותת קו משווה.
בשנת 2013 החל האתר בשיתוף פעולה עם אגודת הסטודנטים של האוניברסיטה העברית לניהול לוח הדרושים של האגודה.
בשנת 2014 האתר נתן חסות לכנס מקורות הגיוס בשיתוף עם אתר HRD.
במרץ 2008 אפשר האתר למעסיקים בקריית גת לגייס חינם עובדים ממפוטרי מפעל פולגת.
בפברואר 2012 שיתף האתר פעולה עם ארגון נכי צה"ל מחוז תל אביב יפו והמרכז, בפרויקט תעסוקה.
דרורית גור אריה (נולדה ב-19 באוקטובר 1955) היא חוקרת ואוצרת אמנות ישראלית.
מכהנת כיום כראש התכנית ללימודי אוצרות במכללת סמינר הקיבוצים.
קודם לכן, הייתה המנהלת והאוצרת הראשית של מוזיאון פתח תקווה לאמנות.
דרורית גור אריה נולדה בישראל.
את שנת ילדותה הראשונה עברה בקיבוץ תל יצחק ולאחר מכן עברה עם משפחתה לפתח תקווה, בה היא מתגוררת עד היום.
אביה, אלימלך כנר, יליד פולין, היה ניצול שואה מקבוצת ילדי טהראן, איש חינוך ופעיל חברתי ישראלי, סגן ראש עיריית פתח תקווה בשנים 1978 עד 1989. ספרו "לא הספקתי להיות עצוב" המבוסס על יומנו מאותה תקופה פורסם ב-1996 בהוצאת יד ושם.
אמה אורה לבית קרמפל ילידת ישראל, מחנכת ומפקחת לגיל הרך.
בעלת תואר ראשון בספרות עברית וחינוך מאוניברסיטת בר-אילן ותואר שני בתולדות האמנות (בהצטיינות) מאוניברסיטת תל אביב.
את מחקרה הקדישה להשפעת הקבלה על האמן האמריקאי ברנט ניומן (Barnett Newman).
כיום, היא דוקטורנטית באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
גור אריה היא חוקרת תרבות ואמנות המתמקדת בנושאים של רב תרבותיות, ויחסי מרכזים הגמוניים ופריפריה.
לאורך שנות פעילותה, אצרה עשרות תערוכות של אמנים ישראליים ובינלאומיים בישראל ובזירה הבינלאומית ופרסמה מאמרים על אמנות עכשווית בספרים, קטלוגים וכתבי עת בישראל ובעולם.
היא הרצתה בחוג ללימודי מוזאולוגיה בחוג לתולדות האמנות באוניברסיטת תל אביב ולימדה בין השנים 2011–2014 בחוג ללימודי תרבות במכללת ספיר.
במסגרת ההוראה במכללת ספיר הנחתה סטודנטים לאוצרות בפסטיבל אופקים הנערך בשיתוף מכללת ספיר ועיריית שדרות.
כמנהלת ואוצרת ראשית של מוזיאון פתח תקווה לאמנות, גור אריה יזמה את שיפוצו ופתיחתו המחודשת כמוזיאון לאמנות עכשווית.
היא ייסדה את "ספוט" חלל הקולנוע והמדיה של המוזיאון ואת "גלריית האוסף" במוזיאון המציגה תערוכות הכוללות יצירות מאוסף מוזיאון פתח תקווה לצד יצירות של אמנים עכשוויים.
ב-2010 דורגה כ"אוצרת הטובה ביותר" בדירוג המוזיאונים הבינלאומי של מגזין מונוקול (Monocle).
ב-2012 נמנתה בין עשרת המשפיעים בשדה התרבות הישראלי מטעם המגזין Forbes.
ב-2012 זכתה בפרס האוצרת המצטיינת מטעם משרד התרבות והספורט.
בנימוקי הפרס נכתב בין השאר כי:
2024 - פרס לנדאו בתחום האוצרות
צעקה - דימויים אקספרסיוניסטים בעט ובמכחול במעבר המאה, הגלריה האוניברסיטאית, אוניברסיטת תל אביב.
מחסן בזמן, מוזיאון פתח תקווה לאמנות.
מרחב ביניים – מוזיאון פתח תקווה לאמנות.
פינה מקופלת תערוכה של גדעון גכטמן.
ציון - טרילוגיה קולנועית, ז'וזף דדון, מוזיאון פתח תקווה לאמנות.
גיאורגופוליס, דור גז, מוזיאון פתח תקווה לאמנות.
שמחה גדולה הלילה, נבט יצחק, מוזיאון פתח תקווה לאמנות.
ימים נוראים - טרילוגיה, דפנה שלום, מוזיאון פתח תקווה לאמנות בשיתוף מרכז אמנות אוסלו.
זאלה, איציק בדש, מוזיאון פתח תקווה לאמנות.
בקצה העולם כאן - מבט קולנועי על הדרום, מוזיאון פתח תקווה לאמנות.
שאזד דאווד, פיצ'ר, מוזיאון פתח תקווה לאמנות.
אמנות חברה קהילה' מוזיאון פתח תקווה לאמנות.
הבלתי נודע, הביאנלה ה-3 Mediations Biennial בפוזנן, פולין (גור אריה אוצרת אורחת).
מוטי וגיל פיוצ'ר לין טורס, מוזיאון פתח תקווה לאמנות.
חוסר גרביטציה, פאוסט האנובר, גרמניה.
מיכאל גיטלין 16 עבודות, מוזיאון פתח תקווה לאמנות.
מחשב מסלול מחדש, במסגרת Mediations - הביאנלה של פוזנן, פולין 2014, מוזיאון פתח תקווה לאמנות.
צעדים בוני אמון, תערוכה קבוצתית בינלאומית, מוזיאון פתח תקווה לאמנות (אוצרות משותפת עם אבי פלדמן).
Recurrence": Rituals, Place &History", תערוכת אמני וידאו ישראלים, במרכז האמנות NiMAC, ניקוסיה, קפריסין.
מאובנים, שחר מרקוס ונזקט אקיג'י, 2015, מוזיאון פתח תקווה לאמנות
ביבליולוגיה: הספר כגוף, מוזיאון פתח תקווה לאמנות (אוצרות משותפת עם רפאל סיגל)
כתם שמש, אליהו אריק בוקובזה, מוזיאון פתח תקווה לאמנות
קפיצת הדרך, אלה ליטביץ, מוזיאון פתח תקווה לאמנות (אוצרות משותפת עם אור תשובה)
אל קצה הארץ, תערוכה קבוצתית, הגלריה הלאומית לאמנות מודרנית, ניו דלהי, הודו (אוצרות משותפת עם אור תשובה)
הזדמנות אחרונה לראות, תערוכה קבוצתית, מוזיאון פתח תקווה לאמנות (אוצרות משותפת עם איזבל בורז'ואה)
"הפרעת תקשורת", אוצרת דרורית גור אריה במגדל שלום בתל אביב, התערוכה כוללת ארבע עבודות
"שדר" מבעד לחלונות הבניין במגדל דוד, תל אביב.
התערוכה מוצגת בו זמנית על ידי קולקטיב האומנים הבינלאומי Balcony רשת בינלאומית של אוצרים עצמאיים ברשות דרורית גור אריה המציגים את התערוכה מבעד לחלונות הבניין בלונדון, בפריז, בברלין, בסטוקהולם, במונטריאול, בניו יורק ובלוג'.
עורכת הספר "מוזיאון: ערך שימוש", בהוצאת רסלינג.
2007 - מרחב ביניים, מוזיאון פתח תקווה לאמנות.
2008 - פינה מתקפלת, גדעון גכטמן, מוזיאון פתח תקווה לאמנות.
2008 - נדודי שינה, אנדי וורהול, מוזיאון פתח תקווה לאמנות.
2010 - בקצה העולם כאן - מבט קולנועי על הדרום, מוזיאון פתח תקווה לאמנות.
2011 - ימים נוראים, דפנה שלום, מוזיאון פתח תקווה לאמנות.
2012 - ארץ אינסוף, על עבודתן של מיקה רוטנברג ואלונה הרפז, מוזיאון פתח תקווה לאמנות.
2012 - אופקים, ז'וזף דדון, מוזיאון פתח תקווה לאמנות.
2014 - "חסר השלם" - 16 עבודות של מיכאל גיטלין, מוזיאון פתח תקווה לאמנות.
2016 - כתם שמש, אליהו אריק בוקובזה, מוזיאון פתח תקווה לאמנות
דריאנובו (בבולגרית: Дряново) היא עיר במחוז גברובו שבמרכז בולגריה, על המורדות הצפוניים של הרי הבלקן.
דריאנובו היא עיר תאומה של העיר מעלה אדומים.
קוליו פיצ'טו - היה אדריכל, בנאי ופסל בולגרי מתקופת התחייה הלאומית הבולגרית, נולד בדריאנובו.
דרושקופול (בפולנית: Drużkopol) הייתה עיירה יהודית במחוז ווהלין שבמערב אוקראינה, כ-10 ק"מ דרומית להורוכוב, אשר חרבה בשואה.
כיום נכללים שרידי העיירה בתחום הכפר האוקראיני ז'ורבניקי (באוקראינית: Журавники).
עד סוף המאה ה-18 הייתה דרושקופול יישוב יהודי קטן.
בחלוקת פולין בשנת 1793 נכללה העיירה בשטח רוסיה, בסמיכות לגבול גליציה האוסטרית.
תחנת המכס והקסרקטינים שהוקמו בעיירה בידי הרוסים הביאו לפיתוח היישוב.
מהמאה ה-19 התבססו בעיירה חסידות אלעסק וחסידות טריסק.
בזמן מלחמת העולם הראשונה נפגעו יהודי העיירה מפרעות של הקוזקים, ולאחר מכן, ממעשי שוד מצד חיילי צבא אוסטרו-הונגריה.
בזמן מהפכת אוקטובר הקימו יהודי העיירה קבוצת הגנה עצמית, אשר הניסה כנופיות מקומיות.
עם כניסת החיילים הפולנים לעיירה, וסיפוחה לפולין, ביצעו אלו מעשי התעללות ביהודיה.
מראשית המאה ה-20 נוסדו בעיירה מוסדות תרבות יהודיים, ומשנות העשרים פעל בה בית ספר עברי.
בין מלחמות העולם פעלו בעיירה מפלגות המזרחי, הרוויזיוניסטים ואגודת ישראל, ותנועות הנוער החלוץ, החלוץ הצעיר ובית"ר.
בשנת 1921 נמנו בעיירה קרוב ל-800 יהודים וכ-300 אוקראינים ופולנים.
ב-22 ביוני 1941 נכנסו לעיירה הגרמנים, ועם הגיעם, הוציאו להורג 5 יהודים באשמת קומוניזם.
ב-10 ביולי מונה בעיירה יודנרט, ויהודי המקום צוו לענוד אות מזהה, ונלקחו לעבודות כפייה.
בתחילת אוקטובר 1941 גורשו כ-900 יהודי העיירה לגטו שהוקם בהורוכוב הסמוכה, שם שוכנו בתנאי צפיפות קשים (כ-20 איש בחדר), וסבלו מרעב.
ב-8 בספטמבר 1942 שולחו כולם להשמדה.
דרז'נה (באוקראינית: Деражне; בפולנית: Deraźne) היא עיירה במחוז רובנו שבמערב אוקראינה, מערבית לקוסטופול ועל גדת נהר הורין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
דרז'נה נזכרת לראשונה במאה ה-13, ובתחילת המאה ה-17 הוענקו לה זכויות עיר.
במשך השנים התקיים בה רוב יהודי.
מהמאה ה-16 קיים תיעוד לישיבת יהודים וקראים בדרז'נה, ובאמצע המאה ה-17 נפגעו אלו קשות מגייסות חמלניצקי.
הקהילה היהודית הקטנה שנותרה ביישוב השתייכה באותה תקופה לקהילת אוסטראה.
במהלך המאה ה-19 גדל מספר היהודים ביישוב.
בין מלחמות העולם התקיימה בעיירה פעילות ציונית, ופעלו בה בית ספר עברי ותנועות נוער ציוניות.
הם התפרנסו ממסחר ומתעשייה זעירה, משלוש טחנות קמח וממפעל לייצור לבנים.
באוגוסט 1936 שרפו אוקראינים כ-30 בתים של יהודים בעיירה.
עם סיפוח העיירה לברית המועצות בתחילת מלחמת העולם השנייה, נסגרו בה כל המוסדות היהודיים.
ב-28 ביוני 1941, בראשית מבצע ברברוסה, נכנסו לעיירה הגרמנים, ורצחו בה קבוצת גברים יהודים.
לאחר מכן, הוקם בעיירה יודנרט, ויהודי העיירה צוו לשאת סרט זרוע עם מגן דוד, ולעבוד בעבודות כפייה.
בראשית אוקטובר 1941 הוקם בעיירה גטו, בו רוכזו יהודי העיירה לצד יהודי כפרי הסביבה.
ב-22 באוגוסט 1942 נלקחו כל יהודי הגטו ביחד עם יהודי אוסובה וישקה לבורות ירי, ונרצחו בהם.
יהודים בודדים הצליחו להימלט מהאקציה, ולשרוד ביערות הסביבה.
ב-5 בפברואר 1944 שוחררה העיירה בידי הצבא האדום.
דרז'ניה (באוקראינית: Деражня; בפולנית: Dzierażnia) היא עיר קטנה במחוז חמלניצקי שבאוקראינה, על גדות נהר וובק (Vovk), בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
דרז'ניה נוסדה בשנת 1431. במהלך המאה ה-16 הותקף היישוב בידי הטטרים, ובמהלך המאה ה-17 הותקף בידי הקוזקים של חמלניצקי.
בשנת 1672 נכבש היישוב בידי האימפריה העות'מאנית, וכעבור 10 שנים שוחרר בידי יאן סובייסקי.
בחלוקת פולין השנייה בשנת 1792 נכללה העיר בתחום האימפריה הרוסית.
עם הקמת תחנת רכבת בעיר בסוף המאה ה-19 הואץ פיתוחה.
תיעוד לישיבת יהודים בדרז'ניה קיים מהמחצית הראשונה של המאה ה-18, ומהמחצית הראשונה של המאה ה-19 הוקמו סביב העיר מספר מושבות חקלאיות יהודיות.
בין מלחמות העולם נמנו בדרז'ניה 2,650 יהודים, כ-40% מתושביה.
בשנים שלאחר מלחמת העולם הראשונה בוצעו ביהודי העיר מספר פוגרומים.
בתקופה הסובייטית פעלו בעיר מועצה יהודית ובית ספר יידי.
ב-11 ביולי 1941 נכבשה העיר בידי הגרמנים, ויהודיה רוכזו בגטו שהוקף בגדר תיל, וחויבו לענוד טלאי צהוב.
כ-500 יהודים מהגטו הועברו ממנו כעבור זמן מה, ובד בבד הובאו אל הגטו יהודים מיישובים סמוכים.
בגטו מתו יהודים רבים מרעב וממגפות.
על יושביו הוטלו תשלומי כופר, ורכושם הוחרם.
בראשית ספטמבר 1942 בוצעה בגטו שבעיר אקציה, ונרצחו בה למעלה מ-1,500 יהודים.
כעבור מספר ימים נרצחו יתר היהודים בגטו, והוא חוסל.
דרושפאקה ספור קולובו () היא קבוצת כדורסל טורקית מהעיר איסטנבול, המתמודדת בליגת העל הטורקית.
הקבוצה הוקמה ב-4 ביוני 1951, וזכתה בשתי אליפויות ליגת העל הטורקית בעונות 1960/1961 ו-1961/1962. במשך 30 השנים הרבות התנדנדה דרושפאקה בין שתי הליגות הבכירות בטורקיה, והחל משנת 1993 הפכה לקבוצה קבועה בליגת העל.
בעונת 2009/2010 רשמה מאזן שלילי עם 6 ניצחונות לעומת 24 הפסדים, סיימה במקום האחרון בליגת העל והודחה לליגת המשנה.
בשנת 2013 הקונצרן הטורקי "דוגוס" החל לתת חסות מסחרית לקבוצה, מה שהעשיר את כיסה והפך אותה לאחת הקבוצות האמידות בטורקיה.
בעונת 2013/2014 זכתה דרושפאקה באליפות ליגת המשנה הטורקית והיא חזרה להשתתף בליגת העל.
בעונה הבאה סיימה הקבוצה במקום השלישי בליגה, אחרי פנרבחצ'ה ואנאדולו אפס, אך הפסידה לטרבזונספור בשלב רבע הגמר.
בעונת 2015/2016 זכתה דרושפאקה בכרטיס חופשי להשתתפות ביורוליג, וסיימה את העונה בשלב ה-"Top-16" מבלי להעפיל לרבע הגמר.
בליגה הטורקית הפסידה הקבוצה לאנאדולו אפס בסדרת חצי הגמר, ולפנרבחצ'ה במשחק גמר הגביע.
לקראת עונת 2016/2017 מונה דייוויד בלאט למאמן הקבוצה.
בעונת 2017/2018 זכתה בגביע היורוקאפ, לאחר שגברה על לוקומוטיב קובאן בצמד משחקי הגמר.
בקיץ 2018 עזב בלאט את הקבוצה, והוחלף על ידי המאמן סלצ'וק ארנאק.
את עונת 2018/2019 סיימה במקום ה-16 והאחרון ביורוליג, ובמקום העשירי בליגה הטורקית.
בחודש מאי 2020 נודע כי הקבוצה תעבור לשחק בליגת האלופות בכדורסל של פיב"א.
דרושפאקה מארחת את משחקיה בליגה הטורקית באולם דרושפאקה אייהן שאהנק, המכיל 3,500 מקומות ישיבה.
משחקיה ביורוליג מתקיימים בפולקסווגן ארנה איסטנבול, בו 5,240 מקומות ישיבה, מתוכם 240 בתאי צפייה אישיים.
סגל הקבוצה, נכון לתאריך 16 באוקטובר 2019:
דרורן זהוב (שם מדעי: Dolichonyx oryzivorus) הוא מין יחיד בסוגו של ציפור שיר ממשפחת הפזאיים.
הוא מצוי באמריקה הצפונית ונודד דרומה כל שנה עד לאמריקה הדרומית.
הזכרים בעלי לבוש חיזור שחור עם עורף זהוב, מקור אפור וכתפיים לבנות וראשיהם שחורים.
הנקבות לעומתם אפורות ודהויות יותר.
הזכרים טריטוריאליים ותוקפים כל מסיג גבול.
הם חיים בערבות של אמריקה הצפונית בדרום קנדה וצפון אמריקה הצפונית.
הם נודדים בחורף הקר כ-12,000 ק"מ דרומה עד לערבות אמריקה הדרומית בברזיל, פרגוואי, ארגנטינה ובוליביה.
להקות הציפורים עוצרות לאכילה של זרעים, גרגרים וחרקים שהם מוצאים.
עופות אלה הם פוליגמיים וכל נקבה מטילה 5–6 ביצים שהיא מטפלת בהם ללא עזרת הזכר.
דרורית צהובת-גרון (שם מדעי: Petronia xanthocollis; xanthos - צהוב, collis - גרון) היא ציפור שיר ממשפחת הדרוריים הנפוצה בדרום אסיה.
בישראל הדרורית צהובת הגרון היא מקננת נדירה ומזדמנת נדירה ביותר.
לדרורית צהובת-גרון יש מקור דק יותר מרוב הדרורים בסוג דרור.
צבע נוצותיה הוא בעיקר חום-אפור ואחד ממאפייניה הוא שני פסי כנף בהירים בולטים.
לזכרים יש כתף (סוככות כנף קטנות) חומה-אדמדמה, כתם צהבהב בצוואר וקדמת עין כהה.
הנקבות כהות יותר, ללא הכתף החומה-אדמדמה, ובצווארן הכתם הצהבהב פחות בולט ולעיתים איננו.
דרורית זו מקננת בחללי עצים בחודשים אפריל עד יולי, בדרך כלל היא משתמשת בחורים שנוצרו על ידי ציפורים אחרות, המקננות בחללי עצים, כמו ברבטים ונקרים.
היא עשויה לקנן גם בחללים ריקים של בניינים.
הקן נבנה בעיקר על ידי הנקבה, אך זכרים עשויים לעזור גם הם.
הנקבה דוגרת על הביצים לבדה, ולפעמים עוזבת את הקן בשעות החמות של היום.
הביצים בוקעות לאחר כ-12–14 ימים.
דרורית צהובת-גרון חובבת עצים אך ניתן למצוא אותה גם על חוטי חשמל או על הקרקע, היכן שיש לה מקום לקפץ.
דרוריות אלה לנות בלילה בקבוצה, בשיחים נמוכים.
חלק מהאוכלוסיות נודדות כתגובה לגשמים.
הן ניזונות בעיקר מדגנים אך גם מחרקים, צוף ופירות יער.
פריט מזון יוצא דופן שממנו הן ניזונות הוא עלי כותרת של פרחים.
לאחר שהן אוכלות פרחים כמו צלף, אלמוגן ובסיה, מצחיהן מכוסים באבקה.
דרורית צהובת-הגרון נפוצה מטורקיה ועד איראן, אפגניסטן, פקיסטן, הודו ובנגלדש.
הוא מין תועה בסרי לנקה ובחלקים ממיאנמר.
ביוני 2023 דווח כי אוכלוסיית דרוריות של כעשרה זוגות מקננים נצפו בישראל בשטח הגולן.
זאת לאחר שבשנת 2022 נצפו דרוריות באותו האזור בעקבות תצפית אקראית.
דריאוליס גונזאלס מוראלס (בספרדית: Driulis González Morales; נולדה ב-21 בספטמבר 1973) היא ג'ודוקא עבר קובנית אשר זכתה בארבע מדליות אולימפיות, כולל זהב באטלנטה 1996. גונזאלס מחזיקה גם בשבע מדליות מאליפויות העולם, מתוכן שלוש מדליות זהב והיא בין הג'ודוקא המעוטרות בהיסטוריה.
המדליה המשמעותית הראשונה בקריירה המקצועית של גונזאלס הגיעה בשנת 1992 באליפות הפאן-אמריקאית שנערכה בהמילטון אז זכתה במדליית הזהב כשניצחה בגמר את מניליז סגארה מפוארטו ריקו.
במהלך הקריירה גונזאלס זכתה בעוד 10 מדליות מהאליפות הפאן-אמריקאית והמשחקים הפאן-אמריקאיים, כולן מזהב.
היא ייצגה את קובה בחמש אולימפיאדות רצופות בין השנים 1992–2008 וזכתה במדליה בארבע מהם.
בשנת 1992 היא נבחרה לייצג את קובה במשחקים האולימפיים בברצלונה 1992 וזכתה במדליית ארד בהיותה בת 19 בלבד.
היא התחרתה בקטגוריית המשקל עד 56 ק"ג ולאחר שהפסידה בחצי הגמר למרים בלאסקו הספרדייה היא נשרה לקרב על הארד בו גברה על קייט דונהו האמריקאית.
באולימפיאדת אטלנטה 1996 היא זכתה במדליית הזהב.
בקרב הראשון היא ניצחה את מגלי באטון הצרפתייה, בשמינית הגמר היא ניצחה את ג'סיקה גל ההולנדית וברבע הגמר ניצחה את ניקולה פיירברדר הבריטית.
בחצי הגמר היא ניצחה את ליו צ'ואנג הסינית ובגמר גברה על ג'ונג סון-יונג הקוריאנית.
אל סידני 2000 גונזאלס הגיעה כאלופת העולם המכהנת ושוב הגיעה עד הגמר אך הפסידה לאיזבל פרננדס הספרדייה וזכתה במדליית הכסף.
באתונה 2004 היא הפסידה בשלב שמינית הגמר אך דרך קרבות בית הניחומים היא הגיעה עד לקרב על מדליית הארד בו גברה על דניאלה קרוקובר הארגנטינאית-ישראלית.
את אולימפיאדת בייג'ינג 2008, גונזאלס סיימה במקום החמישי וללא מדליה לאחר שהפסידה לאיומי טאנימוטו היפנית בחצי הגמר ולאליזבת וילבורצה ההולנדית בקרב על מדליית הארד.
גונזאלס מחזיקה בשבע מדליות מאליפויות העולם, שלוש מדליות זהב, שתי מדליות כסף ושתי מדליות ארד.
בשנת 1993, היא השתתפה באליפות העולם הראשונה שלה ולאחר שהפסידה בשלב חצי הגמר לצ'יורי טטנו היפנית, היא נשרה לקרב על מדליית הארד בו גברה על ג'ונג סון-יונג הקוריאנית.
באליפות העולם הבאה שנערכה בשנת 1995 בצ'יבה, זכתה גונזאלס לראשונה במדליית הזהב כאשר בחצי הגמר היא גברה באיפון על מריזבל לומבה הבלגית לאחר שביצעה בריח וגרמה ליריבתה להיכנע תוך פחות מדקה מפתיחת הקרב ובגמר ניצחה שוב באיפון את ג'ונג סון-יונג הקוריאנית תוך פחות משלוש דקות.
באליפות העולם בשנת 1997 שנערכה בפריז, גונזאלס זכתה במדליית הכסף לאחר שהפסידה בגמר לאיזבל פרננדס הספרדייה בהחלטת שופטים.
בשנת 1999 באליפות העולם בבירמינגהאם, גונזאלס זכתה שוב בתואר העולמי לאחר שניצחה בגמר את איזבל פרננדס בשחזור הגמר הקודם.
באליפות העולם משנת 2003 שנערכה באוסקה, גונזאלס זכתה במדליית הכסף לאחר שהפסידה בגמר לדניאלה קרוקובר הארגנטינאית-ישראלית.
באליפות הבאה שנערכה בשנת 2005 בקהיר, גונזאלס זכתה במדליית הארד לאחר שניצחה את אנה וון הארנייר הגרמנייה בקרב על המדליה.
באליפות העולם בשנת 2007, אשר נערכה בריו דה ז'ניירו, גונזאלס זכתה בתואר העולמי בפעם השלישית לאחר שגברה בגמר על לוסי דקוס הצרפתייה.
בתחילת הקריירה, גונזאלס התחרתה בקטגוריית המשקל עד 57/56 ק"ג ולאחר לידת בנה בשנת 2001, היא עברה להתחרות בקטגוריית המשקל עד 63 ק"ג.
בשנת 2007, גונזאלס נשאה את דגל קובה בטקס הפתיחה של המשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בריו דה ז'ניירו שבברזיל.
גונזאלס השתתפה במשחקים והתחרתה בקטגוריית המשקל עד 63 ק"ג וזכתה במדליית הזהב בפעם השלישית בקריירה לאחר שניצחה בגמר את דניאלי יורי ברבוסה הברזילאית.
בשנת 1996, גונזאלס נבחרה לספורטאית השנה בקובה לאור הצלחתה במשחקים האולימפיים.
במרץ 2010, היא פרשה מג'ודו תחרותי.
דריאן מאטיץ' (בסלובנית: Darijan Matić; נולד ב-28 במאי 1983) הוא כדורגלן עבר סלובני, ששיחק בעמדת הקשר.
מאטיץ', התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של סלובן ברטיסלבה, ממנה עבר לזו של פקטור.
בשנת מאטיץ' חתם בטריגלב קרניי, בה שיחק עד לשנת , פרט לחצי שנה בה שיחק בליובליאנה.
בשנת , מאטיץ' חתם בקופר במדיה שיחק חצי שנה, אז עבר לאולימפיה ליובליאנה.
בינואר , מאטיץ' חתם בדומז'אלה.
ביולי , מאטיץ' חתם בשיניק ירוסלבל מליגת העל הרוסית, שהייתה קבוצתו הראשונה מחוץ לסלובניה.
ב-12 ביולי 2006, ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה במשחק הליגה נגד ספרטק מוסקבה.
לקראת עונת , מאטיץ' הושאל לספרק נלצ'יק.
בינואר , מאטיץ' חזר לסלובניה וחתם באינטרבלוק ליובליאנה, במדיה זכה פעמיים ברציפות גביע ואף בסופר קאפ.
ביולי , מאטיץ' חתם בראפיד בוקרשט, במדיה שיחק עונה אחת.
ב-5 בספטמבר 2010, מאטיץ' חתם בבני סכנין מליגת העל.
במדי סכנין, רשם 12 הופעות בליגה ללא שער.
בינואר , מאטיץ' חתם בקריוובס מליגת העל האוקראינית, במדיה שיחק שלוש שנים.
בקיץ , מאטיץ' חזר לסלובניה ולקדנציה שנייה באולימפיה ליובליאנה.
שנה לאחר מכן, זכה באליפות הראשונה שלו בקריירה.
בינואר , הושאל למורה עד לסיום העונה.
בקיץ , מאטיץ' חתם מאמן-שחקן בשנצ'ור.
כיום הוא מאמן את קבוצת קרשקו.
ב-4 ביוני 2006, מאטיץ' ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת סלובניה בהפסד 3-0 ל.
לזכותו של מאטיץ', 10 הופעות בנבחרת הלאומית של סלובניה, בהן לא כבש אף שער.
"דרושה שותפה רווקה" הוא מותחן פסיכולוגי ארוטי משנת 1992 בבימויו של ברבט שרדר, עם ברידג'ט פונדה, ג'ניפר ג'ייסון לי וסטיבן ובר בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על רומן המתח "דרושה שותפה רווקה" של ג'ון לוץ משנת 1990. SWF הם ראשי תיבות של Single White Female.
בשנת 1993 ג'ניפר ג'ייסון לי זכתה בפרס הקולנוע של MTV לנבל הטוב ביותר.
אליסון "אלי" ג'ונס (ברידג'ט פונדה) היא מעצבת תוכנות אופנה אשר גרה בניו יורק יחד עם ארוסה סאם רוסון (סטיבן ובר).
לילה אחד היא מגלה שסאם שכב עם גרושתו ומסלקת אותו מדירתה.
כעת היא מחפשת שותפה רווקה לדירתה ולאחר כמה שנפסלות היא בוחרת בהדרה "הדי" קרלסון (ג'ניפר ג'ייסון לי).
הדי מספרת לה שהייתה לה אחות תאומה שמתה בלידה.
אלי שמה לב שהדי רוכשת בגדים הדומים לשלה, הדי לוקחת אותה למספרה ועושה לעצמה תספורת כמו לאלי, כעת הן נראות דומות וכתאומות זהות.
אלי עובדת עם בית האופנה של מיצ'ל (סטפן טובולסקי) שמנסה לתקוף אותה מינית.
אלי מספרת זאת להדי והיא מתקשרת למיצ'ל ומאיימת עליו.
הדי קונה גור כלבים ולאחר שהיא מבחינה שהגור אוהב יותר את אלי היא גורמת למותו על ידי השלכתו משכבת החלון שלא תוקנה טוב בידי סם.
סאם ואלי מתפייסים והוא עומד לחזור לדירה.
הדי מתלבשת כאלי, מגיעה לחדרו במלון אטרטון, מקיימת איתו יחסי מין כשהוא ישנוני וכשהוא מתעורר ורואה אותה הוא מתכונן להודיע לאלי ואז היא הורגת אותו במכת עקב נעלה בעינו.
גרהם (פיטר פרידמן) הוא שכן סמוך לדירתה ואלי מתייעצת אתו מה לעשות עם הדי.
הוא אומר לה שהדי מטורפת ועליה לזרוק אותה מיד.
הדי שומעת זאת דרך מערכת האוורור של הבניין, מגיעה לדירתו וחובטת בו במוט ברזל והוא מאבד הכרתו.
אלי צופה בדיווח טלוויזיוני אודות הרצח של סאם.
היא מחטטת בקופסה של הדי ומגלה מסמכים שמראים ששמה האמיתי הוא בכלל אלן בש וכי אחותה התאומה טבעה בגיל תשע כשהיו ביחד בפיקניק בבריכה.
כעת מתעמתת אלי עם הדי.
הדי גוברת עליה, קושרת אותה ומכריחה אותה לכתוב מכתב התאבדות.
קודם לכן היא מחקה את כל החשבונות של בית האופנה וכשמיץ' מגיע לדירה כדי לשחרר את אלי, היא מכה בו בפסל והורגת אותו בירי דרך כרית.
כעת מתחיל קרב אכזרי בין אלי להדי שמתחיל במעלית ונמשך במרתף עד שאלי מצליחה לנעוץ מברג חד בהדי ולהרוג אותה.