tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשלב החלפה ו-XOR תחילה מציבים כאשר ואז מחשבים לפי ערך :
כאשר הן תמורות קבועות של ערכים בגודל 8 סיביות המוגדרות להלן.
הווקטור מוכפל במטריצת MDS כמו בפונקציה לעיל:
כאמור תיבות ההחלפה תלויות במפתח, ליתר דיוק בווקטור שהוכן מהמפתח לעיל.
דהיינו ארבע התיבות מחושבות מתוך עבור בפונקציה כאשר הרשימה היא בתמציתיות: .
עם השלמת הגדרת הפונקציה , אפשר להשלים את תהליך הרחבת המפתח כדלהלן:
הקבוע משמש כאן להכפלת בתים, התכונה שלו היא שהמילה מורכבת מארבעה בתים שווים בערכם ל-.
שימו לב שנעשה שימוש בהזזה מעגלית, בווקטורים ובפונקציית PHT.
התמורות הקבועות ו- מחושבות מתוך 4 תמורות שונות, עבור קלט מחשבים את הפלט על ידי:
תחילה מפצלים את הבית לשני ניבלים, שעוברים שלב ערבוב עם פונקציה חד-חד-ערכית ועל, כל ניבל עובר בנוסף בתיבת החלפה של 4 סיביות קבועה משלו ואז מאחדים את הניבלים.
צופן Twofish משתמש בתהליך הכנה מעט שונה עבור פענוח.
השוני הוא בסדר ההפוך של המפתח המורחב .
בגרסאות הממוטבות ביישום האלגוריתם בפועל, נמנעים בדרך כלל מפעולות אריתמטיות מסובכות, אותם מחליפים בטבלאות החלפה פשוטות בהם הערכים קודדו מראש בהתאם.
ובמקרה של יישום בחומרה מוגבלת כמו כרטיס חכם, מפרקים פעולות לפקודות בסיסיות ביותר כמו Shift ו-XOR, לעיתים על חשבון יעילות.
Tyr (נחשב לעיתים כאלבום קונספט) הוא אלבומה החמישה עשר של להקת ההבי מטאל הבריטית בלאק סבאת' שיצא לאור באוגוסט 1990.
האלבום הוקלט בין פברואר ליוני באולפני "Rockfield Studios" שבעיירה מונמות' שבדרום מזרח ויילס, בריטניה, תחת חברת התקליטים "I.R.S.
Records", שגם הוציאה לאור את אלבומה הקודם של הלהקה.
רבים ייחסו ל"Tyr" מעמד של אלבום קונספט, מכיוון ששם האלבום, כמו גם חלק מתוכן שיריו, עוסקים במיתולוגיה הנורדית.
אולם בסיסט הלהקה ניל מורי (Neil Murray) טען כי ללהקה לא הייתה כוונה ליצור אלבום קונספט, וציין כי "למרות שאולי כמה מהשירים נשמעים חופפים, מעט מאוד מהם עוסקים במיתולוגיה הנורדית".
שם אלבום "Tyr" מתייחס ל"טיר" (בנורדית עתיקה: Týr), שהוא אחד האלים במיתולוגיה הנורדית, ובנו של אודין (בנורדית עתיקה: Óðinn) שהוא האל הבכיר ביותר במיתולוגיה.
סגנונו הטקסטואלי של האלבום הוא כעין המשך לאלבומם הקודם, Headless Cross, שעסק גם הוא במיתולוגיה ובעיקר ב'כוחו של השטן'.
מבחינה מוזיקלית, אלבום זה מסמל, אולי יותר מכל, את נטישתה של בלאק סבאת' את סגנונה המוכר והידוע והתרחקותה מהמסורת האפלה, הכבדה ומלאת הריפים העוצמתיים שהיו סימן ההיכר שלה.
הלהקה ציינה כי למרות שהיא לא מתחרטת או מתכחשת לשיר "Feels Good to Me", אך הכללת השיר באלבום נעשתה במודע אך ורק על מנת לשחררו כסינגל, והשיר אינו מתאים מבחינה מוזיקלית לשאר התוכן באלבום.
כתובת האלפבית הרוני שעל עטיפת אלבום, נלקחה מאחת מ"אבני הרונות" המפורסמות בעולם "Rök Runestone" , שנמצאת בשוודיה.
בהופעות החיות שערכה הלהקה לקידום האלבום, הופיעו כנגני-אורחים בסיסט הלהקה לשעבר גיזר באטלר, סולן להקת דיפ פרפל איאן גילן וגיטריסט להקת קווין בריאן מיי.
האלבום קיבל בצאתו ביקורות מעורבות.
מבקרי מוזיקה ביקרו את ההפקה המוזיקלית באלבום, ובין היתר טענו שתיפופו של קוזי פאוול "בולע" את שאר הכלים באלבום.
אחרים ציינו את הכבדות הניכרת, ושיבחו את עבודת הקלידים של ג'ף ניקולס.
כל מילות השירים נכתבו על ידי טוני מרטין.
הלחנים נכתבו על ידי חברי הלהקה.
טוני איומי - גיטרה, גיטרה אקוסטית, הפקה מוזיקלית
TypeScript (בעברית: טייפ סקריפט) היא שפת תכנות מבוססת קוד פתוח המפותחת ומתוחזקת על ידי מיקרוסופט.
השפה היא ערכת-על (superset) תחבירית מוקפדת של JavaScript (כלומר, כל קוד JavaScript הוא קוד תקין ב-TypeScript) ומוסיפה עליה טיפוסיות סטטית אופציונאלית והרחבות לתכנות מונחה-עצמים.
TypeScript תוכננה לפיתוח מערכות גדולות ומורכבות ועוברת טרנס-קומפילציה ל-JavaScript.
מאז השקתה חוותה הצלחה רבה בעיקר עקב היכולת לכתוב אפליקציות מורכבות על בסיס JavaScript.
אנדרס הלסברג, מהארכיטקטים הראשיים של #C ויוצר Delphi ו-Turbo Pascal, משתתף בפיתוח של TypeScript.
השפה תומכת בקובצי מטא-דאטה דוגמת קובצי "Header" של ++C או C הנקראים קובצי הצהרה (declaration) שסיומתם "d.ts." אשר מנגישים מידע אודות הטיפוסים בספריות JavaScript.
קבצים אלו משמשים לתיאור טיפוסי ה-TypeScript המיוצאים מספריות JavaScript כאשר מפתח צורך אותן.
קיימים קובצי הצהרה צד שלישי עבור ספריות פופולריות כגון jQuery, MongoDB ,D3.js והמודולים המובנים של Node.js.
קובצי TypeScript מזוהים על ידי הסיומת "ts.".
דפדפנים לא תומכים בקבצים מסוג ts, ולכן נדרש תהליך טרנס-קומפילציה כדי להפוך אותם לקובצי js הנתמכים בדפדפנים.
TypeScript יוצאת לאור תחת הרישיון אפאצ'י 2.
הגרסה הראשונה יצאה לאור באוקטובר 2012 (בגרסה 0.8) לאחר שנתיים של פיתוח פנימי במיקרוסופט.
TypeScript 0.9, שיצאה לאור בשנת 2013, הוסיפה תמיכה בגנריות.
TypeScript 1.0 שוחררה בכנס המפתחים Build של מיקרוסופט בשנת 2014.
ביולי 2014 הכריז צוות הפיתוח של TypeScript על מהדר חדש, וטענו שביצועיו שופרו פי 5. במקביל, קוד המקור, שבתחילה היה זמין ב-CodePlex, הועבר ל-GitHub.
ב- 22 בספטמבר 2016 יצאה לאור גרסה 2.0 של TypeScript.
גרסה 3.0 של TypeScript יצאה לאור ב -30 ביולי 2018, והביאה תוספות רבות לשפה, כמו tuples בפרמטרי rest וביטויי spread, פרמטרי rest מטיפוס tuple, פרמטרי rest מטיפוסים גנריים וכן הלאה.
גרסה 4.0 של TypeScript שוחררה ב-20 באוגוסט 2020. בעוד שגרסה 4.0 לא הציגה שינויים משמעותיים, היא הוסיפה תכונות שפה כגון Custom JSX Factories ו-Variadic Tuple Types.
גרסה 5.0 של TypeScript שוחררה ב-16 במרץ 2023 וכללה תמיכה ב-decorators מובנים של ECMAScript.
ב-11 במרץ 2025, אנדרס הלסברג הודיע בבלוג TypeScript כי הצוות עובד על היסב בשפת Go למהדר של TypeScript שייצא כגרסה 7.0 של TypeScript בהמשך השנה.
הוא צפוי להביא לשיפור של פי 10 במהירות ההידור.
Type annotations ובדיקת טיפוסים בזמן הידור
בנוסף, TypeScript מאפשרת לקבוע שהטרנספילציה תיצור קוד JavaScript מגרסאות ישנות של ECMAScript (עד ECMAScript 3).
התכונות הבאות של ECMAScript 2015 ממומשות על ידי TypeScript לתמיכה בגרסאות ישנות:
תחביר "חץ" עבור פונקציות אנונימיות (תחשיב למבדא)
פרמטרים אופציונליים ובעלי ברירת מחדל
כלומר, היא מכילה את כל הפקודות והתחביר של JavaScript.
ככזו, כל קוד JavaScript הוא גם קוד TypeScript תקין.
כברירת מחדל המהדר מכוון ל-ECMAScript 5, הסטנדרט כיום, אך הוא מסוגל גם ליצור קוד הנתמך ב-ECMAScript 3 או 2015.
עם TypeScript ניתן להשתמש בקוד JavaScript קיים, לשלב ספריות JavaScript פופולריות ולקרוא לקוד שנוצר מ-TypeScript בקוד JavaScript אחר.
יש לספק הצהרות טיפוסים עבור ספריות אלה על מנת להשתמש בהן בקוד TypeScript.
מבנים מטיפוס דינמי הם בעלי הטיפוס any.
המהדר של TypeScript עושה שימוש בהסקת טיפוסים (type inference) כדי להסיק טיפוסים כאשר טיפוסים מסופקים.
לדוגמה, בפונקציית בקוד שלעיל, טיפוס ערך ההחזרה של הפונקציה היה מוסק להיות , גם אם לא סופק type annotation עבור טיפוס ערך ההחזרה.
הסקה זו מבוססת על הטיפוסים הסטטיים של ו- שהם שניהם מטיפוס , והידיעה של המהדר שהתוצאה של חיבור שני משתנים מטיפוס היא תמיד .
עם זאת, הצהרה מפורשת על טיפוס ערך ההחזרה מאפשרת למהדר לאמת נכונות.
אם לא ניתן להסיק שום טיפוס בגלל היעדר הצהרות, אז נקבע הטיפוס לטיפוס ברירת המחדל הדינמי שהוא .
ערך מטיפוס תומך באותן פעולות כמו ערך ב-JavaScript ובדיקת טיפוסיות סטטית מינימלית מבוצעת עבור פעולות בערכים מטיפוס זה.
כאשר קובץ סקריפט של TypeScript עובר תהליך הידור יש אפשרות ליצור קובץ הצהרה (עם הסיומת ) המתפקד כממשק לרכיבים ב-JavaScript המהודר.
בתהליך ההידור מוסרים גופי כל הפונקציות והשיטות ונשמרות רק החתימות של הטיפוסים שייוצאו.
לאחר מכן ניתן להשתמש בקובץ ההצהרה המתקבל לתיאור סוגי ה-TypeScript הווירטואליים המיוצאים של ספריית JavaScript או מודול כאשר מפתח צד-שלישי צורך אותו מקוד TypeScript.
הרעיון של קובצי הצהרה הוא מקביל לקובצי "Header" הקיים ב-C או ++C.declare namespace arithmetics {
}ניתן לכתוב קובצי הצהרת טיפוסים באופן ידני עבור ספריות JavaScript קיימות, כפי שנעשה עבור jQuery ו-Node.js.
מבחר גדול של קובצי הצהרה עבור ספריות JavaScript פופולריות זמין ב-GitHub בפרויקט DefinitelyTyped.
שני צעדים מהגיהנום (Two Steps From Hell) היא חברת הפקות מוזיקלית שמקום מושבה בלוס אנג'לס, קליפורניה.
החברה מתמקדת במוזיקה עבור סרטים, טריילרים ומשחקי מחשב.
מוזיקה שחוברה על ידי החברה הופיעה במספר שוברי קופות, לרבות הארי פוטר, בין כוכבים, שודדי הקאריביים ואקס-מן.
"שני צעדים מהגיהנום" הוקמה בשנת 2006 בלוס אנג'לס על ידי תומאס ברגרסן (אנ') וניק פניקס (אנ').
"שני צעדים מהגיהנום" מייצרת בעיקר מוזיקת טריילרים, אף על פי שלאחרונה היא שימשה גם לתוכניות טלוויזיה ומשחקי וידאו נבחרים.
אף על פי שהחברה מצאה הצלחה למוזיקה שלה, השירים מעולם לא הוצאו לאור רשמית לציבור עד לשחרור האלבום המסחרי הראשון Invincible במאי 2010. מעבר לכך שאלבום זה היה קרוב לזכייה במעמד תקליט זהב, Invincible היה בין האלבומים הראשונים מסוגו, שזכה במצעד ה-iTunes Top 100 Soundtracks.
ביולי 2014, "שני צעדים מהגיהנום" פרסם 8 אלבומים ציבוריים, בנוסף ל־20 אלבומי הרשמה.
עם כמעט 1,000 טרקים ייחודיים בסך הכל.
האלבום, Sun, אשר יצא ב־30 בספטמבר 2014, הוא אלבום הסולו השני תומאס ברגרסן.
את שירי ההצצה הרשמיים, Sun ו-Cry, ניתן להוריד מאתר האינטרנט הרשמי של ברגרסן.
סרטון המוזיקה הרשמי ל-Sun, פורסם גם ב־YouTube.
קדמה להכרזה על מהדורה מוגבלת וחתומה של האלבום, הכוללת שירי בונוס והערות של המלחין, ופוסטר גדול הכולל את יצירות האמנות שלו.
בנוסף, ביולי 2014 "שני צעדים מגיהנום" פרסמו ספר אלקטרוני הידוע בשם "קולין פרייק על הר האש" (Colin Frake on Fire Mountain), רומן הכולל 75,000 מילים, שנכתב על ידי ניק פניקס עם איורים של אוטו בז'ורניק.
בנוסף לכך, נוספו הקלטות מקוריות, אשר נהיו נגישות לאחר פרסום הפסקול.
המאייר הגרפי הראשי של "שני צעדים מגיהנום", הוא סטיבן גילמור (Steven Gilmore), אשר יצר את רוב העטיפות, לאלבומי פרסום ואלבומים ציבוריים, כולל את לוגו החברה, למעט העטיפה לספריית המוזיקה שלהם ב־2009, שנוצרה על ידי פול זיטייר (Paul Zeaiter).
חוץ מזה, עטיפת אלבום הסולו, Illusions (האשליות) של תומאס ברגרסן, עוצבה על ידי ג'ספר קריג'גסמן (Jesper Krijgsman), ואילו את העטיפה של Sun, תומאס יצר בעצמו.
המוזיקה של החברה הופיעה בטריילרים לסרטים, משחקי וידאו וסדרות טלוויזיה.
במהלך אולימפיאדת לונדון 2012, ובאחד הפרקים של Britain's Got Talent, הושמע השיר "Archangel", מאלבום באותו שם.
השיר "Nero" היה בשימוש גם ב־Top Gear.
המוזיקה של "שני צעדים מהגיהנום" נשמעת גם במגוון רחב של מקומות, מאירועים גלובליים ועד קונצרטים מקומיים.
(2010) Invincible - אוסף של כמה מהשירים הכי מפורסמים של "שני צעדים מהגיהנום".
(2011) Illusions - אלבום הסולו של תומאס ברגרסן.
כותרת לשעבר - Nemesis II.
(2011) Archangel - אוסף של עוד שירים מפורסמים של "שני צעדים מהגיהנום".
(2012) Demon's Dance - אוסף של שירים מאלבומים שונים המציג בתוכו ז'אנרים שונים.
זמין רק באפליקציה של "שני צעדים מהגיהנום" לIOS וAndroid.
(2012) Halloween - אוסף של שירי אימה ומתח הכי מוכרים מאלבומים ציבוריים שונים, עם כמה ז'אנרים שונים.
(2012) Skyworld - האלבום הציבורי הראשון שכמעט כולו מכיל שירים חדשים.
גרסה מורחבת ניתן לרכוש ב־ExtremeMusic.
(2013) Classics Volume One - אוסף של שירים שלא פורסמו בעבר באותו סגנון של Invincible וArchangel.
(2013) Speed of Sound - אלבום סולו של ניק פניקס.
כולל כמה שירים חדשים מאת תומאס ברגרסן.
(2014) Colin Frake on Fire Mountain - פסקול לספר אלקטרוני הנכתב על ידי ניק פניקס.
הולחן על ידי תומאס ברגרסן עם מוזיקה נוספת על ידי ניק פניקס.
(2014) Sun - כל השירים חדשים מעט תומאס ברגרסן.
(2015) Battlecry - האלבום הציבורי הראשון שפורסם כאלבום כפול.
(2015) Legacy - אוסף שירים שנאספו מאלבומים ציבוריים קודמים.
(2015) Classics Volume Two - אוסף של שירים חדשים שלא יצאו לאור.
(2006) Volume One - אלבום ראשון, הכולל ז'אנרים שונים.
(2006) Shadows and Nightmares - אלבום ז'אנר אימה, הכולל גם ספריית אפקטים קוליים.
(2007) Dynasty - גלריית ז'אנר האפי.
(2007) All Drums Go to Hell - אלבום תופים וכלי הכשה.
(2007) Pathogen - אלבום מוזיקת מטאל עתידני, מולחן בעיקר על ידי ניק פניקס.
(2007) Nemesis - מוזיקה אפית מולחן ברובו על ידי תומאס ברגרסן.
(2008) Legend - גלריית הז'אנר האפי, עם כמה שירים שהולחנו על ידי טרואלס פולמן (Troels Folmann).
(2009) The Devil Wears Nada - אלבום באור הומוריסטי בעיקר.
(2009) Power of Darkness - גלריית הז'אנר האפי.
(2010) Illumina - ז'אנר העידן החדש.
(2011) Balls to the Wall - גלריית כלי הקשה, עם כמה שירים שהלחינו על ידי אלכס פפפר (Alex Pfeffer).
(2011) Nero - אלבום מוזיקה אפית, עם כמה שירים שהלחינו על ידי אלכס פפפר (Alex Pfeffer).
(2012) Two Steps From Heaven - פרויקט אישי של תומאס ברגרסן, הכולל מוזיקה מעוררת השראה, רגשית, והרפתקנית.
(2012) Burn - אוסף קטן של שמונה שירי dubstep.
(2012) Cyanide - גלריית כלי הקשה.
(2013) Crime Lab - מוזיקה אלקטרונית.
(2014) Open Conspirasy - גלריה היברידית אלקטרונית הולחנה על ישי היטש קאון (Hitesh Ceon), ניק פיטסינגר (Nick Pittsinger), תומאס ברגרסן וניק פניקס.
(2014) Amaria - אלבום עידן חדש/דרמה, מולחן על ידי תומאס ברגרסן.
(2014) To Big to Fail - ספריית מוזיקת טריילר ואפקטים קוליים.
(2015) Empire - אלבום התעשייתי.
בעיקר מורכב משירים מ־Classic Volume Two שהולחן על ידי ניק פניקס.
(2015) Stronger Faster Braver - מוזיקת יצירות מוטיבציה, ואנרגטיות.
(2015) Sun - Deluxe Edition - אלבום ציבורי, מהדורה מוגבלת עם חתימה ושירי בונוס נוספים.
ישנם מספר אלבומים שנעשו על ידי מלחינים אחרים מהחברה, שאינם נחשבים לחלק מהספרייה הראשית של "שני צעדים מהגיהנום".
(2011) Sinners - מטאל אלקטרוני מולחן על ידי אלכסנדר דימיטריז'ביק (Aleksander Dimitrijevic).
(2012) Faction - קטעי מוזיקה אפלה.
(2013) Solaris - מוזיקת מטאל עתידני, מורכבת למעשה על ידי אלכס פפפר, שתרם בעבר מספר שירים לאלבום "Nero".
(2013) Orion - אלבום היברידי אפי מולחן על ידי מיכל סיילקי (Michał Cielecki).
(2014) Quarantine - גלריית ז'אנר מדע בדיוני/אלקטרוני, הולחן על ידי בראד רו.
בנוסף, המלחין Troels Folmann תרם מספר שירים לכמה אלבומים, Dynasty, Dreams & Imaginations, וLegend, והוזכר רק בהם.
בתחום התוכנה, זיהוי עצמי של טיפוס (Type introspection) היא האפשרות של תוכנית לבדוק את הטיפוס של אובייקט (או איזו מחלקה הוא מייצג) או המאפיינים שלו במהלך זמן הריצה של התוכנית.
אפשרות זו מופיעה בחלק משפות התכנות.
את יכולת הזיהוי העצמי ניתן להדגים בדוגמת הקוד הבאה בשפת :
בדוגמת קוד זו התוכנית מקבלת משתנה בשם obj שלא ידוע מה מראש מה טיפוסו.
באמצעות שימוש בהמרה דינמית (dynamic_cast) מסוגלת התוכנית לבדוק במהלך ריצתה האם האובייקט הוא מסוג Person ולפעול בהתאם.
תמיכה בזיהוי עצמי של טיפוסים בשפות שונות
תומכת במנגנון זיהוי עצמי באמצעות מנגנון ה-RTTI, אופרטור typeid והמרה דינמית (dynamic_cast).
הביטוי dynamic_cast יכול להיות בשימוש כדי לזהות האם אובייקט מסוים הוא "תת" אובייקט של מחלקה אחרת.
האופרטור typeid מחזיר אובייקט מסוג std::type_info שמתאר את הסוג (מחלקת אב, לרוב) של האובייקט עליו הוא מבוצע.
בשפת Java הדוגמה הפשוטה ביותר של זיהוי עצמי של טיפוס הוא האופרטור instanceof.
אופרטור זה בודק האם האובייקט המסוים שייך למחלקה מסוימת (או לתת מחלקה שלה, או למחלקת המימוש של ממשק).
}המחלקה java.lang.Class היא הבסיס של זיהוי עצמי של טיפוס בצורה מתקדמת יותר.
כך למשל, אם רצוי לקבוע את סוג האובייקט, ניתן להשתמש ב- Object.getClass ו Class.getName.
Type 63 הוא רכב קרבי משוריין מסוג מערכת נ"מ מתנייעת מתוצרת סינית, המבוססת על הטנק הבינוני הסיני Type 58 (שהיה בעצמו העתק סיני של הטנק T-34-85 הסובייטי).
ה-Type-63 יורש את התובה שלו מ-Type 58, אך הצריך מוחלף על ידי צריח בצורת קופסה פתוחה, חמוש בתותח אוטומטי נגד מטוסים בקוטר 37 מ"מ Type 63 כפול.
התותחים נטענים באופן ידני במחסניות בעלות 5 פגזים כל אחת.
בעוד שה-Type 63 היה שווה למערכות נ"מ של אותה תקופה, כמו ה-M42 "דאסטר", התותחים היו צריכים להיות מכוונים ידנית, בגלל העדר מערכות הרמה הידראוליות.
כתוצאה מכך ה-Type 63 היה לא יעיל נגד מטוסים נמוכים ומהירים.
למרות זאת, בזכות קצב האש נמצא כי כלי הרכב יעיל בתור נשק תמיכה.
ה-Type 63 סופק לצבא צפון וייטנאם מסין בזמן מלחמת וייטנאם.
צבא צפון וייטנאם עשה בו שימוש באופן נרחב בזמן המלחמה, אך רק מספר מועט של כלי רכב היו זמינים בגלל חוסר בציוד נ"מ נאות.
הוא נשאר בשירות בווייטנאם ובסין גם לאחר המלחמה עד סוף שנות ה-80. לפחות רכב אחד נתפס על ידי צבא דרום וייטנאם בזמן "מתקפת הפסחא" ב-1972.
- מספרים קטנים עד שנות ה-80.
- מספר כלי רכב נתפסו מצבא צפון וייטנאם.
Ty - supermodel הייתה תוכנית מציאות רוסית המבוססת על הפורמט האמריקאי של הטופ מודל הבאה.
התוכנית עלתה לראשונה ב-2004. במהלך התוכנית המתמודדות גרות ביחד בבית במוסקבה ובמתחרות בכל פרק במשימות דוגמנות ובידור שונות.
הפרס לזוכה הוא חוזה דוגמנות עם הסוכנות הבינלאומית "Point Models" והמחאה בסכום 250,000 דולר.
הזוכה בעונה הראשונה קסניה קחוביץ נהייתה לדוגמנית מצליחה ודגמנה בתצוגות של כריסטיאן דיור ולואי ויטון.
אל פאנל השופטים בעונה השנייה הצטרפה אוקסנה פדורובה, הדוגמנית הרוסייה המצליחה והראשונה מהמדינה שזכתה בתואר מיס תבל.
הזוכה בעונה השנייה סווטלנה סרגיאנקו קיבלה הצעה על ידי נשיא רוסיה ולדימיר פוטין להיות חברה בפרלמנט כנציגת תעשיית הדוגמנות ההולכת ומתעצמת במדינה.
עונהתאריך בכורהמנצחתמקום שניכמות משתתפותמיקום הגמר127 במרץ 2004קסניה קחנוביץ'אלכסנדרה אולייניק 14 סנקט פטרבורג229 בינואר 2005סבטלנה סרגיינקוארינה מורוזובה 13315 בינואר 2006טטיאנה פקורובסקאיהויקטוריה מארוסבה15 נובוסיבירסק46 באוקטובר 2007טטיאנה קרוחינהאלווטינה קופצובהיוליה קוצ'ינה13 סנקט פטרבורג
Two of Us הוא שיר מ-1969 של הביטלס, שנכתב על ידי פול מקרטני (עם הקרדיט לנון-מקרטני).
השיר הוקלט ב -31 בינואר 1969. כותרתו שימשה לסרט "Two of Us", המציג גרסה בדיונית של פגישת 1976 בין מקרטני ללנון.
השיר נקרא במקור "On Our Way Home".
אך למעשה, לדברי מקרטני השיר נכתב עליו ועל אשתו, ועווסק בטיולים המשותפים שערכו.
אשתו, לינדה מקרטני, אישרה זאת ואמרה: "פול כתב את השיר באחד מהימים האלה בחוץ.
ביצוע מוקדם של השיר, בסגנון רוק מונחה גיטרות, ניתן לראות בסרט Let It Be.
לא היה מסופק עם סגנון זה, אשר מקרטני תיאר כ-chunky, הלהקה עבדה מחדש על השיר עם גיטרות אקוסטיות.
הביטלס ביצעו גרסה סופית של השיר באולפני אפל ב -31 בינואר 1969; ביצוע זה נכלל הן בסרט "Let It Be" והן באלבום.
הסרטון שודר גם ב- The Ed Sullivan Show ב -1 במרץ 1970 כמראה הסופי של הביטלס בתוכנית.
במאי 1969 הקליט מקרטני הקלטה של השיר באמצעות כותרת זו על ידי קבוצת מורטימר, שלישיית ניו יורק שהוקלטה לזמן קצר עבור אפל, אך הקלטה זו מעולם לא פורסמה.
באלבום "Let It Be", המפיק פיל ספקטור, הוסיף קדימה לשיר, קטע של הומור אולפן אינו קשור של לנון, שאומר: "'I Dig A Pygmy' by Charles Hawtrey and the Deaf-Aids!
לא ברור אם לנון התכוון לצ'ארלס הווטרי יליד 1858 או יליד 1914.
פול מקרטני – שירה מובילה, גיטרה אקוסטית מובילה (דגם Martin D-28)
ג'ון לנון – שירה מלווה, שריקה, גיטרת קצב אקוסטית (דגם Martin D-28)
ג'ורג' האריסון – בס על גיטרה חשמלית (דגם Fender Telecaster)
בוני אם באלבומם Oceans of Fantasy בשנת 1979.
איימי מאן ומיכאל פן, כחלק מפסקול הסרט "קוראים לי סם, בשנת 2001.
דארן כריס ביצע את השיר יחד עם אחיו, צ'אק כריס, בשנת 2013.
Tyrrell P34 היא מכונית מרוץ שיוצרה על ידי קבוצת מרוץ המכוניות ויצרנית מכוניות המירוץ הבריטית Tyrrell Racing (שם מלא: "Tyrrell Racing Organisation ") אשר יוצרה בין השנים 1976–1977.
הדגם יוצר עבור סבב מרוצי מכוניות פורמולה 1 והורכבו בו 6 גלגלים.
שלדת דגם ה-"Tyrrell P34" יוצרה מאלומיניום מונוקוק (Aluminium monocoque).
המכונית הייתה השראה לתכנון "Covini C6W", מכונית ספורט שגם היא בנויה על שלדה עם 6 גלגלים.
"Two Princes" הוא שיר של להקת הרוק האמריקאית ספין דוקטורס.
השיר יצא לאור בשנת 1993 וזכה להצלחה בינלאומית.
השיר הגיע למקום השלישי במצעד המוזיקה האוסטרלי.
השיר יצא כסינגל בשנת 1991 מתוך האלבום "Pocket Full of Kryptonite" וזכה להצלחה רבה בעולם.
הוא הגיע למקום השביעי במצעד הבילבורד הוט 100 בארצות הברית, ולמקום השלישי בבריטניה.
השיר זכה גם להצלחה באוסטרליה ובקנדה.
השיר היה לשירה המצליח ביותר של הלהקה.
השיר נבחר למקום ה-41 במצעד 100 השירים הגדולים ביותר של שנות ה-90 שערך ערוץ VH1.
בישראל שימש השיר כנעימת הסיום של תוכנית הטלוויזיה "הקומדי סטור".
הווידאו קליפ לשיר צולם בשחור-לבן ובו נראית הלהקה מבצעת את השיר.
"Two Is Better Than One" (בעברית: "טוֹבִים הַשְּׁנַיִם מִן הָאֶחָד") הוא סינגל שהוקלט על ידי הלהקה האמריקאית בויז לייק גירלז, ביחד עם הזמרת-יוצרת האמריקאית טיילור סוויפט, מתוך האלבום, Love Drunk.
השיר יצא לאור ב-19 באוקטובר 2009, על ידי חברת התקליטים סוני מיוזיק אנטרטיינמנט, כסינגל השלישי מתוך האלבום.
השיר הגיע למקום ה-18 במצעד הבילבורד הוט 100, והשביעי במצעד 40 שירי המיינסטרים.
השיר נכתב על ידי מרטין ג'ונסון וטיילור סוויפט והופק על ידי בריאן האוס.
איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי (RIAA) העניק לשיר את תואר הפלטינה, על סך מכירות של כ-1.7 מיליון עותקים בארצות הברית.
הוא דורג במצעד סוף השנה של קנדה במקום ה-67 ובמקום ה-72 במצעד השנתי של בילבורד.
כמו כן, זכה השיר בשני פרסי BMI, בטקס שהתקיים בשנת 2011.
כלפי השיר הופנו ביקורות חיוביות ומעורבות כאחד, תוך שברולינג סטון הוא דורג במקום ה-224 ברשימת "כל 229 השירים של טיילור סוויפט, לפי דירוג".
ארגוןרשימהמיקוםמקוררולינג סטוןכל 229 השירים של טיילור סוויפט, לפי דירוג224BuzzFeed167 השירים הטובים ביותר של טיילור סוויפט, לפי דירוג134Paste158 השירים הטובים ביותר של טיילור סוויפט, לפי דירוג125Glamourשירי טיילור סוויפט מדורגים, 10 השירים הטובים ביותר והגרועים ביותר5
שנהטקס פרסיםמועמדותתוצאהמקור2011פרסי ה-BMIפרס עבור שיריםהוצאת השנה
מקוםתאריםמכירותארצות הברית (RIAA)פלטינה1,700,000סיכוםבכל העולם2,180,000 מכירות + הזרמת מדיה בלבד
Two the Hard Way (בעברית: שניים בדרך הקשה) הוא אלבום האולפן היחיד המשותף של זמרת הפופ האמריקנית, שר ובעלה דאז גרג אולמן, סולן להקת האחים אולמן.
האלבום שוחרר תחת שם הבמה של הצמד "Allman and Woman" (אולמן ואישה).
האלבום יצא לאור בנובמבר 1977, על ידי חברת התקליטים האחים וורנר.
לאחר שהוציאה שלושה אלבומי דיסקו-פופ שלא צלחו ביקורות או מצעדים, ניסתה שר את מזלה בסוגת הרוק באלבום הזה, אך האלבום נכשל ולא הצליח להתברג במצעדים.
האלבום הוא תוצר של שילוב שני סגנונות מוזקליים שהביא כל אמן מצידו- אולמן עם רוק דרומי ושר דיסקו פופ.
הסגנון המוזיקלי של אולמן נוכח בעיקר ביצירה.
מגזין הרולינג סטון פרסם ב-1979 את הביקורת: "קשה לדמיין שילוב מתאים פחות...
זו היא תחתית החבית לאחת נפילה ארוכה עבור אולמן, ועוד מאותו הדבר מאשתו שר".
עוד הוסיפו דירוג כושל ואת התיאור "חסר תכלית".
AllMusic העניקו לו כוכב זהב אחד בלבד.
האלבום היה לכישלון קופתי וכבר ב-1983 יצא מייצור ושיווק.
הוא מעולם לא שוחרר לשירותי סטרימינג ולא הופץ בגרסת CD.
לטענת בילבורד, שר היא הבעלים הבלעדיים לזכויות על הקלטות המאסטר של האלבום, וחברת ההקלטות לא יכולה להמשיך להפיצו בלי אישורה.
עבור שר האלבום הוא חלק מרצף כישלונות מסחריים בשנות ה-70 ושנות ה-80.
את האלבום לווה בסיבוב הופעות קצר של 21 הופעות בארצות הברית בלבד.
"Move Me" - יצא לאור ב-1977, כסינגל הראשון והפותח מתוך האלבום.
"You've Really Got a Hold on Me" - יצא לאור ב-1977, כסינגל השני מתוך האלבום.
כדי לקדם את האלבום, יצאו שר ואולמן ב-8 ביולי 1977, לסיבוב ההופעות המשותף היחיד שלהם, "Two the Hard Way Tour", שהסתיים ב-4 בדצמבר 1977.
Two Eleven (בעברית: 2.11) הוא אלבום האולפן השישי של הזמרת-יוצרת האמריקאית, ברנדי נורווד.
האלבום יצא לאור ב-12 באוקטובר 2012, על ידי חברות התקליטים קמיליון רקורדס ותקליטי RCA.
זהו אלבומה הראשון של הזמרת עם תקליטי RCA, לאחר שפוטרה מחברת התקליטים הקודמת שלה, אפיק רקורדס.
שם האלבום לקוח מתאריך יום הולדתה של הזמרת (ה-2 בנובמבר) וגם בהשראת תאריך מותה של חברתה והזמרת האהובה עליה, ויטני יוסטון, אשר נפטרה בתאריך 11 בפברואר (באנגלית החודש נכתב לפני היום ולכן תאריך פטירתה של יוסטון נכתב באנגלית כ-2.11 כשם האלבום בעוד תאריך יום הולדתה של נורווד נכתב הפוך).
באלבום זה היו שותפים לכתיבת והפקת השירים באלבום זמרים כמו כריס בראון, פרנק אושן ושון גארט.
בנוסף בהפקת האלבום היו מעורבים מפיקים כמו בנגלדש וריקו לאב.
הסינגל הראשון מהאלבום היה השיר "Put It Down", אשר יצא לאור במאי באותה השנה, בשיתוף עם כריס בראון, שהיה גם שותף לכתיבת השיר.
השיר הגיע לחמישייה הפותחת במצעד שירי ה-R&B וההיפ-הופ האמריקאי ובכך הפך לשיר העשירי שלה שמגיע לעשירייה הפותחת של מצעד זה.
הסינגל השני והאחרון מהאלבום היה השיר "Wildest Dreams", אשר יצא לאור באוגוסט 2012.
עם יציאתו, האלבום קיבל שבחים רבים ממבקרי מוזיקה אשר החמיאו לקולה של נורווד, להפקה ולבימוי הכללי של האלבום.
האלבום נחת במקום ה-3 במצעד האמריקאי הרשמי עם מכירות של 65 אלף עותקים ובכך הפך לאלבום הרביעי שלה שמגיע לחמישייה הפותחת במדינה והראשון שלה מזה 8 שנים.
בנוסף לכך, האלבום הגיע למקום הראשון במצעד אלבומי ה-R&B וההיפ-הופ ונהיה לאלבום השני שלה לעשות זאת.
הוא אלבום הוקרה לאלטון ג'ון וברני טופין הכולל גרסאות כיסוי ל־16 משיריהם.
הוא יצא לאור ב־22 באוקטובר 1991. שם האלבום נלקח משירו של ג'ון "Two Rooms at the End of the World" (בעברית: "שני חדרים בסוף העולם") המתייחס לשיטת עבודתם של שני היוצרים, המלחין ג'ון והפזמונאי טופין, שעבדו (כמעט תמיד) בחדרים נפרדים, גם כאשר היו נוכחים באותו מקום.
שם זה הוא גם שמו של סרט המתעד את שיתוף הפעולה בין השניים.
"שני חדרים" הוא מאלבומי ההוקרה הבודדים שהגיעו לצמרת "20 הגדולים" במצעד בילבורד 200, תוך שהגיע לאלבום פלטינה ומכר יותר מ־1.3 מיליון עותקים בארצות הברית.
כמה ביצועים באלבום זכו לאהדת הביקורת והקהל, בהם גרסתה של שינייד או'קונור ל־"Sacrifice", גרסתה המושפעת רגאיי של קייט בוש ל־"Rocket Man" (שנכללה בכמה רשימות "גרסאות הכיסוי הטובות בכל הזמנים" – ראו גרסת קייט בוש) וגרסתה של טינה טרנר ל־"The Bitch Is Back", שעליה קיבלה טרנר מועמדות לגראמי.
האלבום הגיע למעמד אלבום פלטינה בארצות הברית, בריטניה, קנדה, אוסטרליה וניו זילנד, ולאלבום זהב בצרפת.
מן האלבום יצאו שני סינגלים: גרסתה של ל־"Don't Let the Sun Go Down on Me" הגיעה למקום ה־33 במצעד הסינגלים הבריטי.
גרסתה של קייט בוש ל־"Rocket Man" הגיעה למקום ה־12 במצעד הסינגלים הבריטי ולמקום השני באוסטרליה, שם עברה את מיקום השיא של השיר המקורי במקומות אחדים.
גרסתן של בנות להקת ל־"Daniel" לא יצאה כסינגל, ובכל זאת הגיעה למקום השביעי במצעד השירים העכשוויים למבוגרים של "בילבורד" בעקבות השמעות רדיו מרובות.
בזמן יציאתו קיבל האלבום ביקורות מעורבות, שתיארו אותו כ ברמתו.
איוון קטר, מבקר "AllMusic", הגדיר אותו אף הוא "בלתי אחיד" בין הביצועים, ואף ביקר כמה מבחירות השירים, בכותבו: .
הוא המשיך ופירט: את השיר שאותו בחרה טינה טרנר, "The Bitch Is Back", כינה (מאוחר יותר הביצוע קיבל מועמדות לגראמי) ואת השיר "Philadelphia Freedom", כינה .
הוא כתב ששינייד או'קונור , ושביצוע "הטנור הקורן" של ג'ורג' מייקל .
על הביצוע של סטינג כתב שהוא .
ביקורות רטרוספקטיביות נוטות לתפוס את האלבום כמשובח: המחבר מארק בגו כינה את האלבום: .
עיתונאית המוזיקה דנה קסלר, בביקורתה על אלבומי ההוקרה מ־2018 לג'ון וטופין, , התייחסה ל"שני חדרים" כאלבום בעל .
פרשנותו של קלפטון ל־"Border Song" בלוזית נינוחה, בשונה מהאופי הדרמטי של המקור, וכוללת שימוש בכלי נשיפה.
גרסתה המושפעת רגאיי של בוש ל־"Rocket Man" יצאה כסינגל והגיעה למקום ה־12 בבריטניה ולמקום השני באוסטרליה (שם עברה את גרסת המקור).
ב־2007 בחרו קוראי "Observer Music Monthly" (של "האובזרבר") בגרסתה של בוש לגרסת הכיסוי הטובה בכל הזמנים.
ב־2013, נכללה הגרסה ברשימת 50 גרסאות הכיסוי הטובות בכל הזמנים במשאל קוראי "NME", וב־2015 מנו מבקרי "דיילי טלגרף" הבריטי את גרסתה בין חמישים גרסאות הכיסוי הטובות בכל הזמנים.
בוש מצוטטת על גבי עטיפת הסינגל:
בוש סיפרה שביימה גם את הווידאו קליפ לשיר.
היא ציינה שאלן מרפי, הגיטריסט שניגן בשיר, נפטר לפני עשיית הקליפ, ושלזכרו צולם כיסא ריק שעליו הוצבה הגיטרה שלו, כפי שנראה בסוף הקליפ.
צד ב' של הסינגל של בוש היה פרשנותה ל־"Candle in the Wind".
בגרסת התקליטור של הסינגל נוספה גם גרסה כלית לאותו שיר.
בגרסתו מלאת הרגש של קוקר ל־"Sorry Seems to Be the Hardest Word" בולט השימוש בכלי נשיפה.
פרשנותו של הורנסבי ל־"Madman Across the Water" (שיר הנושא של אלבום הנושא את אותו שם) משנה באופן ניכר את אווירת השיר המקורי.
גרסת המקור היא שיר כבד ועצוב הנכתב מנקודת מבטו של אדם בעל מחלת נפש (והוא כולל שורות כמו: ).
כפי שעשה גם אריק קלפטון, הורנסבי שינה גם הוא את אופי השיר, ובפרשנותו נעקר במידה רבה יסוד הדיכאון.
או'קונור, מבצעת "Sacrifice", הייתה המבצעת היחידה באלבום שבחרה שיר שאינו מן השנים 1970–1976 (הכמעט חופפות לשנות השיא של ג'ון), אלא מן האלבום "Sleeping with the Past", שיצא ב־1989. בריאיון סיפרה:
+מדינהמעמדיחידות מאושרות / מכירותאוסטרליה(ARIA)פלטינה70,000^ארצות הברית (RIAA)פלטינה1,300,000בריטניה (BPI)פלטינה300,000^ניו זילנד (RMNZ)פלטינה15,000^ ספרד (PROMUSICAE) זהב 50,000^צרפת (SNEP)זהב157,000קנדה (Music Canada)פלטינה100,000^^אומדן היחידות המופצות מבוסס על מעמד האלבום בלבד
Tyler Herro הוא סינגל שהוקלט על ידי הראפר האמריקאי ג'ק הארלו, מתוך אלבום הבכורה של הארלו, Thats What They All Say.
השיר יצא לאור ב-22 באוקטובר 2020, על ידי חברות התקליטים Generation Now ואטלנטיק רקורדס, כסינגל השני מתוך האלבום.
השיר משמש כמחווה לשחקן הכדורסל טיילר הירו, והופק על ידי בוי-1דה וסקוט סטורץ' , עם הפקה נוספת של ניניו וג'האן סוויט.
השיר מהווה הומאז' לחברו של הארלו, שחקן הכדורסל טיילר הירו, כשהוא אומר: "חבר שלי טיילר משחק בסאות' ביץ' / הוא אמר לי הקיץ שהוא הולך 'לתקן את המגשר שלי'".
בנוסף, הוא מזכיר שהקים קבוצת חברים חדשה: "הבאתי איתי כנופיה למסיבה / חמישה נערים לבנים, אבל הם לא אן סינק".
השיר כולל "גרוב של באס-כבד מיד-טמפו שמבליט את הזרימות הקליטות של הארלו".
הווידאו קליפ של השיר פורסם בסמוך לצאת הסינגל.
הקליפ בוים על ידי אייס פרו וצולם בביתו של שחקן הכדורסל לו ויליאמס באטלנטה.
בתחילת הקליפ, נראה ילד הדומה לג'ק הארלו יורד מאוטובוס בית הספר ורץ לכיוון ביתו.
לאחר מכן, נראה הארלו נהנה מחיי התהילה.
הוא יורה בחישוקים עם טיילר הירו, עובר "החלפת ארון בגדים", ונראה גם על מיטה עם שתי ילדות הנלחמות עם כריות.
בקליפ הארלו מציג גם את הרכב הראפ שלו "דה הומיז".
בקליפ משתתף גם הקומיקאי "דרוסקי".
Two of a Kind הוא האלבום המשותף השישי של הזמרים דולי פרטון ופורטר ווגונר.
האלבום יצא ב-8 בפברואר 1971 על ידי RCA ויקטור.
בשנת 2008 האלבום יצא מחדש על גבי דיסק ביחד עם האלבום Always, Always וב-2010 יצא גם להורדה דיגיטלית.
באלבום ישנו שיר בשם "Curse of the Wild Weed Flower" אשר מעביר ביקורת על השימוש במריחואנה.
השיר היה נחשב ליוצא דופן באותו הזמן מכיוון שלא היה נהוג לדבר על סמים בתקופה זו.
מעבר לכך, זכה האלבום לשבחים ביקורתיים, תוך שב-AllMusic קיבל ציון של ארבעה כוכבי זהב, מתוך חמישה בסך הכול.
האלבום הגיע למקום ה-13 במצעדי אלבומי הקאנטרי האמריקאי ולמקום ה-142 במצעד האמריקאי הרשמי.
טייפ או נגטיב הייתה להקת מטאל גותי אמריקאית מברוקלין, ניו יורק.
הלהקה משויכת לז'אנר המטאל הגותי עקב הנימה האפלה והמלנכולית של המוזיקה שלהם, עם דגש כבד על נושאים כמו רומנטיקה, מוות ודיכאון – הכול בתוספת מנה כבדה של הומור שחור.
Type O Negative יצרו סגנון ייחודי אשר משלב השפעות מסוגים שונים כולל דום מטאל, רוק גותי, רוק אלטרנטיבי ופאנק רוק (Punk rock).
בסגנון ההלחנה, הלהקה מושפעת בעיקר מהרכבים כמו בלאק סבאת', במיוחד ביצירת אווירות אפלות ובקצבים איטיים, ואפילו כמה השפעות של הביטלס, להקה שהסולן פיטר סטיל תמיד העריך.
פיטר סטיל (נולד בשם פיטר ט.
רטאיצ'יק) ניגן לקראת תחילת שנות ה-80 בלהקה בשם Fallout, להקה שהוקמה יחד עם חבריו לכיתה ג'ון קמפוס, לואי ביאטו וג'וש סילבר, שהפך יותר מאחור לקלידן של הלהקה.
מאוחר יותר, סטיל יצר קשר עם חבר ותיק שלו, סאל אברוסקטו, שהפך למתופף הראשון של הלהקה.
הוא שכנע את ג'וש סילבר וחבר ילדות בשם קני היקי, לקחת חלק בפרויקט חדש, וכך יצר את הלהקה.
בהתחלה נקראה הלהקה "Repulsion", ושינתה את שמה ל"Sub-Zero", אך בשל נוכחותן של להקות רבות עם אותם שמות, בחרו חבריה בשם טייפ או נגטיב כשם הסופי, כמשחק מילים.
לסוג 0 קבוצת דם "שלילית".
בתחילת שנות ה-90, הוציאו חברי הלהקה דמו שמשך את תשומת לבם של אנשי ה-Roadrunner Records, שהציעו להם חוזה הקלטות הבכורה מ-1991 .
and Hard", יצא בשנת 1991 ומאופיין בסגנון אפל ו"מרושע", שמעתה ואילך יאפיין את כל האלבומים שיבואו אחריו.
לשירים באלבום יש חלקים קצביים איטיים של טביעת דום מטאל לסירוגין עם חלקים מהירים יותר, כמעט קרובים לת'ראש מטאל.
אלבום זה הוא אחת היצירות השנויות במחלוקת של הלהקה, בשל ההומור השחור הקיים בו, אך עם זאת, הוא מוערך ביותר על ידי הלהקה.
יש המגדירים את האלבום מעין קונספט על סטייה אנושית ונוירוזה, מלא בשנאה ואלימות.
מבקר המוזיקה פיירו סקארופי בחר באלבום כאלבום ההבי מטאל הטוב ביותר בכל הזמנים.
שנה לאחר מכן יצא האלבום "The Origin of the Feces" שהוקלט כאילו היה לייב, ובנוסף לכמה שירים מהאלבום הקודם, מכיל קאבר ל-"Hey Joe" מאת ג'ימי הנדריקס (היי פיט) ו-"Paranoid" מאת בלאק סאבת'.
"Bloody Kisses", אלבומם השלישי, הפך לאחד האלבומים המצליחים ביותר של הלהקה, עד כדי זכייה בדיסק הפלטינה בשנת 1993. הוא ממשיך את השיח המוזיקלי שהתחיל עם אלבום הבכורה, אבל עם פחות פסימיות לירית, וניסויים קוליים גדולים יותר: הרצועות מתארכות.
בלהיטים "Christian Woman", "Black No.1 (Little Miss Scare-Al)" הוסרו קטעים גדולים כדי להבטיח נגישות רבה יותר לעורכי לאחר יציאת האלבום, TON יצאה הלהקה לסיבוב הופעות עולמי.
ב-1994 עזב סאל אברוסקוטו את הלהקה והצטרף ל-Life of Agony, הוא הוחלף על ידי ג'וני קלי.
ב-1996 יצא האלבום "October Rust", שהתקבל בחיוב על ידי מבקרי מוזיקה וזכה למועמדות לדיסק הזהב באותה שנה.
בהשוואה ליצירות קודמות, גם באלבום זה יש דגש גדול יותר על מלודיות, תוך שמירה על הגוון האפל האופייני ללהקה.
ב-1997 הלהקה ניגנה כמה הופעות ובשנה שלאחר מכן הם חזרו לעבוד על "World Coming".
האלבום שוחרר ב-1999 ומסמל שינוי עמוק לעומת "October Rust" הקודם, שכן הצלילים של היצירות המוקדמות יותר נוכחים שוב.
בדיסק זה הנושאים החשובים ביותר הם: סמים, מיניות, פסיכולוגיה, דיכאון, פוביות והתאבדות, שוב במבט הומוריסטי.
בשנת 2000, יצא אלבום ששמו באופן אירוני "The Least Worst of Type O Negative", שאוסף את רוב הקטעים הישנים והלא משוחררים של הלהקה.
ב-2003 יצא האלבום "Life Is Killing Me", שהציג את עצמו מיד כאחת היצירות המרוחקות מהצלילים הדקדנטיים והמעיקים של הקודמות.
הלהקה מאיצה את המקצבים שלה, מגבירה את השימוש במנגינות ומקטינה את משך הרצועות.
יש יותר "אופטימיות" ומשחקיות במילים של השירים עצמם.
זמן קצר לאחר יציאת האלבום, פיטר סטיל התקבל לגמילה בגלל התמכרות לסמים.
Roadrunner Records הוציאה ב-2006 אנתולוגיה של "Best Of..." של הקבוצה ללא כל סייגים.
בגלל הפרק השנוי במחלוקת – גם אם לא משמעותי – עזבה הלהקה את חברת התקליטים כדי להצטרף ל-SPV, שם הוציאו את אלבומם השביעי (והאחרון) "Dead Again" במרץ 2007. מהדיסק חולצו שני סינגלים, "The Profit of Doom" ו-"September Sun", אליהם צורפו שני קטעי וידאו בסיבוב ב-MTV Headbangers Ball.
עם האלבום הזה, הלהקה זינקה מהמצעדים והגיעה למקום העשרים ושבע בין התקליטים הנמכרים ביותר של השנה.
מאוגוסט 2007 ועד תחילת 2008 המשיכה הלהקה בהופעותיה, והופיעה גם ברוק אם רינג, המתקיים מדי שנה בנורבורגרינג שבגרמניה.
מותו של פיטר סטיל ופירוק (2010)
ב-14 באפריל 2010, הסולן פיטר סטיל מת ממפרצת באבי העורקים.
עקב אובדן האיש הקדמי, שאר החברים החליטו לפרק סופית את הלהקה.
הגיטריסט קני היקי הכריז בראיון על פירוק הלהקה לאחר מותו של הסולן פיטר סטיל, במילים אלה: "Type O Negative מתה יחד עם סטיל, ולמרות שבעתיד אנחנו תהיה אפשרות להחליף אותו לא ננסה".
Tyla הוא אלבום הבכורה הזמרת-יוצרת הדרום אפריקאית טיילה.
האלבום יצא לאור ב-22 במרץ 2024, על ידי חברת התקליטים אפיק רקורדס ו-Fax.
לאלבום יצא הסינגל המוביל "Water" והוא יכלול גם את הרצועות "Truth or Dare", "Butterflies", ו-"On and On".
הוא יכלול הופעת אורח של חבר הלייבל טראוויס סקוט ויקודם באמצעות סיבוב הופעות הבכורה של טיילה, שמתוכנן להתחיל במרץ 2024.
כשדיברה על הסאונד של האלבום, טיילה תיארה אותו כ"אלבום ניסיוני", שנראה כאילו הוא כולל מוזיקה אפריקאית פופולרית, סגנונות ז'אנרים כמו אמפיאנו, כמו גם מיזוג בין פופ מערבי, היפ הופ ו-R&B עכשווי.
האלבום היה לאלבום הנשי התשיעי המושמע ביותר בשנת 2024 ברשת הזרמת המדיה ספוטיפיי.
פרסתאריךקטגוריהתוצאהמקורפרס המוזיקה של בילבורד12 בדצמבר 2024אלבום R&B מוביל
+ תאריכי יציאות לאור ופורמטים עבור Tylaאזורתאריך יציאהפורמטחברת תקליטיםמקורכלל העולם22 במרץ 2024הורדה דיגיטלית • הזרמת מוזיקה • תקליטור • תקליטאפיק • Fax
"Type Shit" הוא שיר של הראפר האמריקאי פיוצ'ר, המפיק המוזיקלי האמריקאי מטרו בומין ביחד עם הראפרים האמריקאים טראוויס סקוט ופלייבוי קרטי.
השיר יצא לאור ב-22 במרץ 2024, באמצעות חברות התקליטים פריבנדז, בומינאטי וורלדווייד, אפיק רקורדס וריפבליק רקורדס כסינגל מוביל מאלבום האולפן של פיוצ'ר ובומין, We Don't Trust You.
ב-13 במרץ 2024, קרטי פרסם קטע מהשיר בסטורי בפרופיל האינסטגרם שלו, ותייג את פיוצ'ר, מטרו וטראוויס.
לאחר מכן, אישר מטרו את הוצאתו של השיר.
ב-18 במרץ, ביצעו פיוצ'ר ובומין את השיר יחד עם סקוט וקרטי בפסטיבל ההיפ הופ שהתקיים בקליפורניה.
ב-22 במרץ, השיר יצא לאור, יחד עם קליפ שפורסם ברשתות החברתיות.
מייקל ספונרה מהמגזין בילבורד ציין ש-"Type Shit" הוא השיר הרביעי הטוב ביותר מתוך אלבום האולפן We Don't Trust You.
רובין מארי מהמגזין Clash, הצהיר שהשיר מסורבל.
סקוט גלשר מהמגזין HipHopDX, ציין: "השיר הוא הרכבה אמיתית של הנוקמים של הראפ המודרני.
type במערכת ההפעלה Unix ומערכות הפעלה דמויות יוניקס היא פקודה המציגה כיצד ארגומנט שהיא מקבלת היה מתפרש כפקודה.
במידת הצורך, מציגה את הנתיב של הפקודה שהיא קיבלה כפרמטר.
סוגי פקודות אפשריים כפרמטר הם:
במקרה של כישלון (למשל אם לא ניתן למצוא את הפרמטר) הפקודה מחזירה ערך חזרה שאינו אפס.
פקודת הייתה פקודה מובנת עבור מעטפת Bourne שהוצגה בשנת 1984, אך עד היום היא חלק ממעטפות רבות אחרות תואמות POSIX כגון Bash.
עם זאת, אינה חלק מהתקן של POSIX, שכולל פקודה המתנהגת באופן דומה:
command -V nameב- KornShell, הפקודה מספקת פונקציונליות דומה.
הפקודה זמינה גם עבור Windows כחלק מהחבילה UnxUtils שכוללת כלי עזר נפוצים בסגנון GNU Unix.
"Type Dangerous" (בעברית: "סוג מסוכן") הוא שיר של הזמרת-יוצרת האמריקאית מריה קארי.
הוא יצא לאור ב-6 ביוני 2025 כסינגל המוביל מתוך אלבום האולפן השישה-עשר שלה Here for It All (2025), דרך חברת התקליטים העצמאית שלה, Mariah, ובשיתוף עם חברת המדיה Gamma.
קארי כתבה והפיקה במשותף את השיר לצד אנדרסון פאאק, NWi ודניאל מור.
השיר משתמש בסמפול מתוך הרצועה של אריק בי וראקים משנת 1986, "Eric B.
"Type Dangerous" הוא שיר בסגנון היפ הופ סול ו-R&B עם אלמנטים של נשמה ומוזיקת פופ, המבוסס על יסודות של ניו ג'ק סווינג, ומציג הפקה שמודגשת בה כלי הקשה.
קארי תיארה את השיר כתחילתו של פרק יצירתי חדש עבורה.
בטקס פרסי הווידאו קליפים של MTV לשנת 2025 זכה השיר בפרס קליפ ה-R&B הטוב ביותר, הישג ראשון לקארי בקטגוריה זו.
ב-3 ביוני 2025, קארי רמזה על יציאת הסינגל באמצעות סרטון קצר ברשתות החברתיות, בו נראתה מאזינה לרצועה שכותרתה "T:D_MC16.mp3" בזמן שישבה ברכב שנשא לוחית רישוי "MC16", דבר שעורר השערות לגבי אלבום האולפן השישה-עשר שלה.
שלושה ימים לאחר מכן, ב-6 ביוני, יצא הסינגל.
בהצהרה לתקשורת, קארי הביעה התרגשות לקראת השקת הסינגל, כינתה אותו "תחילתו של פרק חדש" וציינה שהשקיעה זמן ניכר בעבודה באולפן על חומר חדש.
זהו היה הסינגל הסולו הראשון שלה מאז "In The Mix" (2019), והאלבום האחרון שלה עד אז היה Caution (2018).
בין לבין התמקדה קארי בעיקר בקידומי מכירות עונתיים ובהוצאות מחודשות של אלבומים קודמים, כולל מהדורה מורחבת של The Emancipation of Mimi, שפורסמה במאי 2025 לציון 20 שנה לצאתו.
"Type Dangerous" הוא שיר היפ הופ סול שהופק על ידי קארי יחד עם NWi ודניאל מור.
השיר כולל סמפול מהקלאסיקה ההיפ הופית של אריק בי וראקים משנת 1986, "Eric B.
Is President", ומשלב את הגרוב האיקוני עם הפקה מונעת כלי הקשה שמשלבת יסודות של ניו ג'ק סווינג, נשמה ופופ.
השיר נושא אופי בטוח בעצמו, כאשר קארי מבטאת בו משיכה לאדם שעשוי להיות בעייתי – אך כזה שהיא מוכנה לאמץ אל חייה.
"Type Dangerous" זכה לביקורות חיוביות ברובן מצד מבקרי מוזיקה, אם כי הדעות היו מגוונות.
מתיו שטראוס מ"פיצ'פורק" הדגיש את חשיבות הסינגל בתור "השיר הסולו המקורי הראשון של קארי מאז 2019".
אלכסה קמפ ממגזין סלנט תיארה את הסינגל כ"שיר R&B בקצב בינוני", והדגישה את נועזות הטקסט, שבו קארי "מתייחסת לאקס שלה כאל 'מלך מרושע'." קמפ התייחסה גם לקליפ שביים ג'וזף קאהן, המציג את קארי דוחה בזה אחר זה מחזרים "מסוכנים", תוך יצירת חזות שובבה אך חדה לרעיונות השיר.
בילבורד דיווח על ההצלחה המסחרית של הסינגל, וציין שזהו הכניסה ה-50 של קארי למצעד בילבורד הוט 100, הישג נוסף שהעמיק את מעמדה כאחת האמניות המצליחות ביותר במצעדים.
רולינג סטון סיקר אף הוא את השיר, תיאר אותו כחזרה בטוחה של קארי, ושיבח את ההפקה העכשווית בסגנון R&B.
פרסשנהקטגוריהתוצאהמקורפרס הווידאו קליפים של MTV7 בספטמבר 2025ה-R&B הטוב ביותר
הקליפ של השיר בוים על ידי ג'וזף קאהן והיה אמור לצאת ב-13 ביוני, אך שחרורו נדחה ביום אחד לצורכי עריכה ופורסם ב-14 ביוני.
עוד קודם לכן הכריז קאהן על "הפתעה מרעישה" שתופיע בקליפ.
בקליפ נראית קארי "מתמודדת עם שורה של מחזרים, דוחה אותם בזה אחר זה" בשבע סצנות שונות, ובו משתתף גם משפיען היוטיוב האמריקאי MrBeast.
קארי מסלקת טיפוסים שונים של גברים – בהם "מר פלייר", "מר סכנה", "מר בוגד", "מר רייסר", "מר דילר", ולבסוף "מר ביסט" – וכולם נעלמים בזה אחר זה.
אשלי איאסימון מבילבורד ציינה שהקליפ לוכד את "האווירה הזוהרת של קארי ואת חוש ההומור שלה".
הקליפ כלל שימוש נרחב ב-CGI, סצנות אקשן ואף הציג רכבי יוקרה חשמליים של Faraday Future.
ב-9 ביוני 2025 ביצעה קארי את "Type Dangerous" לראשונה בטקס פרסי BET לשנת 2025 כחלק ממדלי עם השיר "It's Like That".
Is President" שולב בסמפול בשיר) הצטרף אליה על הבמה, ואנדרסון פאאק ניגן על התופים.
ב-15 ביוני 2025 נכלל השיר גם בהופעתה של קארי באירוע Summertime Ball של Capital באצטדיון ומבלי.
בארצות הברית, "Type Dangerous" נכנס ישירות למקום ה-95 במצעד בילבורד הוט 100, והפך לשיר ה-50 של קארי במצעד.
זהו היה הכניסה החדשה הראשונה שלה מאז הרמיקס ל-"Oh Santa!" עם ג'ניפר הדסון ואריאנה גרנדה ב-2020, והכניסה הלא-עונתית הראשונה מאז "I Don't" עם YG ב-2017. בנוסף, זהו היה סינגל הסולו הלא-עונתי הראשון שלה מזה עשור, מאז "Infinity" (2015).
השיר הגיע למקום ה-24 במצעד מצעד שירי ה-R&B/היפ-הופ, ולפסגת מצעד מצעד שירי ה-R&B למבוגרים – הישג ראשון של קארי במקום הראשון במצעד זה מאז "Fly Like a Bird" ב-2006.
"Type Dangerous" הפך לסינגל המצליח ביותר של קארי בתחנות הרדיו האמריקאיות ביותר מעשור.
זהו השיר שהגיע למיקום הגבוה ביותר שלה בפורמט מוזיקה עכשווית למבוגרים מאז "We Belong Together" (2005), במצעד R&B/היפ-הופ איירפליי מאז "Touch My Body" (2008), ובפורמטים ריתמיים ועכשוויים של פופ מאז "Beautiful" (2013).
טו דור סינמה קלאב היא להקה מצפון אירלנד שהוקמה בשנת 2007. הלהקה משלבת במוזיקה שלה אלמנטים של אינדי רוק, דאנס-פאנק וסינת'-פופ.
חברי הלהקה הם אלכס טרימבל (שירה, גיטרה, סינתיסייזר), סם הולידיי (גיטרה, קולות רקע) וקווין ביירד (בס, קולות רקע).
אלבום הבכורה של הלהקה, "Tourist History", יצא לאור בשנת 2010 וזכה להצלחה ביקורתית ומסחרית, כולל זכייה בפרס ה-Choice Music Prize לאלבום האירי של השנה.
הלהקה הוקמה בעיר בנגור, הממוקמת במחוז דאון בצפון אירלנד.
שלושת חברי הלהקה הכירו במהלך לימודיהם בתיכון.
לפני הקמת ההרכב הנוכחי, היו חברים בלהקה בשם "Life Without Rory".
השם "Two Door Cinema Club" נולד כתוצאה מטעות הגייה של הגיטריסט סם הולידיי, שניסה לבטא את שמו של בית הקולנוע המקומי בעירו, "Tudor Cinema".
בעקבות התעניינות גוברת ביצירתם ברשתות החברתיות (בעיקר באתר מייספייס), החליטו החברים לוותר על לימודים באוניברסיטה ולהתמקד במוזיקה.
בינואר 2009 הוחתמו בחברת התקליטים הצרפתית Kitsuné.
בפברואר 2010 הוציאה הלהקה את אלבום הבכורה שלה, "Tourist History".
האלבום זכה לביקורות חיוביות בשל הסאונד הקליט והאנרגטי שלו.
בשנת 2011 זכתה הלהקה בפרס "Choice Music Prize" לאלבום האירי הטוב ביותר לשנת 2010. את כספי הזכייה תרמה הלהקה לארגון צדקה מקומי בשם Abaana.
בספטמבר 2012 יצא האלבום השני, "Beacon", בהפקתו של ג'קנייף לי (שעבד גם עם U2 ואר.אי.אם.).
האלבום הגיע למקום הראשון במצעד האלבומים האירי ולמקום השני במצעד הבריטי.
אלבום זה הציג צד מעט רגוע ומלוטש יותר של הלהקה.
באלבומים הבאים, "Gameshow" (2016) ו-"False Alarm" (2019), שילבה הלהקה יותר השפעות של דיסקו ופופ משנות ה-80, תוך שימוש נרחב יותר בסינתיסייזרים ובאפקטים אלקטרוניים.
בשנת 2022 שחררה הלהקה את אלבומה החמישי, "Keep On Smiling".
אלכס טרימבל (Alex Trimble) – שירה מובילה, גיטרה קצב, סינתיסייזרים.
סם הולידיי (Sam Halliday) – גיטרה מובילה, קולות רקע.
קווין ביירד (Kevin Baird) – גיטרה בס, קולות רקע, סינתיסייזרים.
U2 (בעברית: יו-טו או יו-2) היא להקת רוק אירית מדבלין, אשר נוסדה ב-1976. חברי הלהקה הם בונו, דה אדג', אדם קלייטון ולארי מולן ג'וניור.
היא נחשבת לאחת מלהקות הרוק המצליחות בעולם מאז שנות ה-80 של המאה ה-20, ופעילה פוליטית במיוחד בהקשר של זכויות אדם.
1976–1980: היווסדות הלהקה והשנים הראשונות
הלהקה נוסדה בדבלין ב-25 בספטמבר 1976. היא החלה את דרכה כאשר לארי מולן ג'וניור, שהיה אז בן 14, פרסם בלוח המודעות של התיכון בו למד מודעה בחיפוש אחר מוזיקאים עבור להקה חדשה.
החזרה הראשונה של הלהקה התרחשה במטבח של מולן ג'וניור.
מולן ג'וניור ניגן על תופים, פול יוסון (בונו) שר, דייוויד אוונס (דה אדג') ואחיו הגדול, דיק אוונס, נגנו על גיטרות ואדם קלייטון ניגן על גיטרה בס.
בחזרה הראשונה היו גם איוון מקורמיק ופיטר מרטין, שני חברים של מולן ג'וניור.
מרטין, אשר הביא את הגיטרה והמגבר שלו לחזרה הראשונה אך לא ידע לנגן, לא נשאר בלהקה.
מקורמיק עזב גם הוא לאחר כמה שבועות.
חברי הלהקה בחרו בשם "Feedback" מכיוון שזה היה אחד המונחים הטכניים היחידים שהם הכירו.
תחילה הלהקה ניגנה בעיקר גרסאות כיסוי.
כמה מההשפעות המוקדמות על הלהקה היו להקות פאנק רוק (Punk rock) כמו הג'אם, הקלאש, הבאזקוקס והסקס פיסטולס.
באפריל 1977 הלהקה הופיעה לראשונה בתשלום מול קהל בבית ספר תיכון באירלנד.
זמן קצר לאחר מכן, שינתה הלהקה את שמה ל-"The Hype".
במרץ 1978 הלהקה שינתה את שמה ל-"U2" מרובה המשמעויות והמעורפל, בכוונה.
סטיבן אבריל, מוזיקאי וחבר משפחה של אדם קלייטון, הציע את השם.
הלהקה הופיעה בשמה החדש בתוכנית לגילוי כישרונות בלימריק ב-17 במרץ 1978, בה זכתה.
הפרסים היו 500 ליש"ט וזמן אולפן על מנת להקליט דמו עבור חברת התקליטים CBS.
לאחר כמה ימים, דיק אוונס עזב את הלהקה.
הוא המשיך לאחר מכן ללהקה בשם "Virgin Prunes".
הלהקה השתמשה בחלק מהכסף שזכתה בו כדי להקליט קלטת דמו ראשונה באפריל 1978 בדבלין, אך התוצאה לא הייתה טובה במיוחד.
באותה שנה, פול מקגינס הפך למנהל הלהקה.
באוגוסט U2 הקליטה דמו של שלושה שירים עם המפיק צ'אס דה ויילי באולפני Windmill Lane בדבלין.
חודש לאחר מכן, השירים יצאו במיני-אלבום הראשון של הלהקה דרך חברת CBS.
המיני אלבום נקרא "Three" ויצא באירלנד בלבד.
1,000 העותקים שיצאו למכירה נמכרו כמעט מיד.
בדצמבר 1979, הלהקה הופיעה בפעם הראשונה מחוץ לאירלנד, בלונדון, אך לא הצליחה להשיג את תשומת לב הקהל והמבקרים.
ב-26 בפברואר 1980, U2 הוציאה את הסינגל הראשון שלה, "Another Day", דרך חברת CBS.
באותו היום הלהקה הופיעה באצטדיון הלאומי בדבלין.
ביל סטיוארט, נציג של חברת התקליטים איילנד רקורדס, היה בקהל, מה שתרם לכך שהלהקה הוחתמה על ידי החברה.
מרטין האנט, אשר הפיק את הסינגל, היה אמור להפיק גם את האלבום הראשון של הלהקה אך בסופו של דבר הוחלף על ידי סטיב ליליווייט.
מיולי ועד ספטמבר 1980, U2 הקליטה את האלבום "Boy" באולפני Windmill Lane.
ב-18 באוגוסט 1980 יצא הסינגל הראשון מהאלבום, "A Day Without Me".
ב-20 באוקטובר 1980 יצא האלבום "Boy", וזכה לביקורות טובות.
הוא לווה בסיבוב ההופעות הראשון של הלהקה מחוץ לאיים הבריטיים.
ביולי 1981 U2 הוציאה את הסינגל הראשון מאלבומה השני "October" שנקרא "Fire".
הוא היה הסינגל הראשון של U2 שנכנס למצעדים בבריטניה.
האלבום "October" יצא ב-12 באוקטובר 1981. השיר "Gloria" היה הסינגל השני מהאלבום והראשון שהקליפ שלו שודר ב-MTV.
במהלך סיבוב ההופעות של "October", חברי U2 פגשו את אנטון קורביין, שנעשה לצלם העיקרי שלהם.
בונו, דה אדג' ולארי מולן ג'וניור היו ועודם נוצרים מאמינים ולא הסתירו את זיקתם לדת.
שלושתם הצטרפו לאגודה דתית הנקראת "שלום" (Shalom), אשר הובילה אותם לבחון את היחסים בין האמונה הנוצרית לבין סגנון החיים של הרוקנרול.
המאבק בין שני כוחות אלו, הנתפשים כמנוגדים, כמעט הוביל לפירוקה של הלהקה, אך לבסוף הם הסכימו על כך שהם יכולים ליצור מוזיקה מבלי להתפשר על אמונותיהם האישיות.
הלהקה הייתה חריגה, על רקע הסכסוך בצפון אירלנד שסער באותן שנים, בכך שהורכבה מפרוטסטנטים ומקתולים, מאירים מלידה וממהגרים מבריטניה.
אמונתם הנוצרית של חברי הלהקה ממלאת תפקיד חשוב בשיריהם.
ב-28 באוקטובר 1983, U2 הוציאה את אלבומה השלישי, "War".
האלבום כלל את אחד משיריה הידועים של הלהקה "Sunday Bloody Sunday".
שיר זה עוסק במצב ששרר בצפון אירלנד באותם ימים.
הסינגל הראשון מתוך האלבום, "New Year's Day", הפך ללהיט הבינלאומי הראשון של U2. הוא הגיע למקום העשירי במצעד הבריטי ולמיקומים טובים במצעדים בארצות הברית, בין היתר בשל כך שרשת הטלוויזיה MTV שידרה רבות את הקליפ של השיר וחשפה את הלהקה לקהל האמריקני.
בתקופה זו יצאה הלהקה לסיבוב הופעות בשם "War" והחלה למלא אולמות באירופה ובארצות הברית.
אחת ההופעות המפורסמות ביותר בסיבוב זה נערכה באמפי רד רוקס שבדנוור, קולורדו.
ההופעה יצאה על גבי תקליט בשם "Under a Blood Red Sky", יחד עם הקלטות מהופעות אחרות בסיבוב, ב-21 בנובמבר 1983. U2 הוציאה קלטת וידאו בשם "U2 Live at Red Rocks: Under a Blood Red Sky" ב-1984.
ב-1 באוקטובר 1984 U2 הוציאה את אלבומה הרביעי, "The Unforgettable Fire".
שמו של האלבום לקוח מסדרת ציורים שנעשתה על ידי ניצולי פצצות האטום על הירושימה ונגסאקי.
האלבום כלל את השיר "(Pride (In the Name of Love", שהוא שיר מחווה למרטין לותר קינג.
השיר הפך לסינגל הראשון מהאלבום, והגיע למקומות גבוהים במצעדים בבריטניה ובארצות הברית.
האלבום היווה נקודת מפנה מבחינת הקריירה של הלהקה.
הליריקה הפכה מורכבת ושנונה יותר, ולוותה במוזיקה וקצב משוחררים יותר.
עם זאת, הנושאים הפוליטיים נשארו כשהיו.
לאחר יציאת האלבום, יצאה U2 לסיבוב הופעות נוסף.
מגזין המוזיקה האמריקאי רולינג סטון הכתיר את הלהקה כ"להקה של שנות השמונים", וטען שייתכן ומדובר בלהקה היחידה החשובה באמת למעריצי הרוקנרול של אותם הימים.
הקונצרט "לייב אייד", אשר הופק במטרה לעזור לנפגעי הרעב באתיופיה, התקיים ב-13 ביולי 1985 ונצפה על ידי יותר ממיליארד אנשים ברחבי העולם.
להקת קווין הייתה הלהקה המרכזית במופע, אך בניגוד לציפיות, U2 העניקה מופע מרשים שהפך לאחד ממוקדי האירוע.
אירוע נוסף בו השתתפה הלהקה היה "Conspiracy of Hope", סיבוב הופעות של אמנסטי אינטרנשיונל.
הסיבוב כלל שש הופעות ברחבי ארצות הברית.
הסיבוב הכניס 3 מיליון דולר לארגון ובעקבותיו 45,000 אנשים הצטרפו כחברים בארגון בחודש אחד.
ב-9 במרץ 1987, הלהקה הוציאה את האלבום "The Joshua Tree" שהגיע למקום הראשון במצעד הבריטי והאמריקאי וזכה בפרס גראמי לאלבום הטוב ביותר ב-1988. הוא זכה לשבחי המבקרים ונכלל ברשימות שונות של האלבומים הטובים ביותר.
הסינגלים "With or Without You" ו-"I Still Haven't Found What I'm Looking For" העפילו במהירות למקום הראשון במצעדים בארצות הברית.
לאחר צאת האלבום, U2 הפכה ללהקת הרוק הרביעית שכיכבה על שער מגזין טיים (הלהקות הקודמות היו הביטלס, הבנד, ו-The Who).
מגזין טיים הכריז על השער כי U2 היא "הכרטיס החם ביותר ברוק".
סיבוב ההופעות שליווה את האלבום היה סיבוב ההופעות הגדול ביותר שהלהקה ערכה עד אז.
יותר מ-3 מיליון אנשים הגיעו להופעות והסיבוב הכניס יותר מ-40 מיליון דולר.
הלהקה החלה להקליט ולצלם מבחר מהופעותיה אשר נערכו בסיבוב ההופעות עבור אלבום וסרט דוקומנטרי שנקראו "Rattle and Hum".
האלבום יצא ב-10 באוקטובר 1988 והסרט יצא ב-27 באוקטובר.
האלבום הוקלט באולפני Sun בממפיס, טנסי, בהם נהג אלביס פרסלי להקליט את שיריו, ומורגשת בו השפעה של מוזיקה אמריקנית.
U2 שיתפה פעולה עם בוב דילן ובי.
קינג, שרה אודות בילי הולידיי "המלאך של הארלם" ואף ביצעה גרסת כיסוי לביטלס.
למרות התגובות האוהדות של מעריצי הלהקה לאלבום, התגובות ממבקרי המוזיקה היו פושרות, עקב טענות המבקרים ליומרנות מצד הלהקה ולניסיונות להעמידה בשורה אחת עם גדולי המוזיקה.
לאחר שנות עבודה מאומצות, לקחה הלהקה פסק זמן של מספר שנים.
חבריה נפגשו שוב בברלין לעבודה משותפת על אלבום חדש בסוף 1990. ב-18 בנובמבר 1991, הוציאה U2 את האלבום "Achtung Baby" שהופק גם הוא על ידי בריאן אינו ודניאל לנואה.
האלבום התקבל בהתלהבות על ידי מעריצי הלהקה ומבקרי המוזיקה כאחד.
האלבום היה רצוף להיטים ואחד מהבולטים בהם הוא "One".
בתחילת 1992, החלה U2 סיבוב הופעות אשר נקרא "Zoo TV".
האלבום וסיבוב ההופעות הושפעו מאירועים רבים אשר התרחשו בעיקר בזמן העבודה על האלבום, כמו נפילת חומת ברלין, התפרקות ברית המועצות, ומלחמת המפרץ הראשונה.
עד סוף 1992, האלבום מכר 7 מיליון עותקים, מהם בערך 3–4 מיליון בארצות הברית.
במהלך הפסקה מסיבוב ההופעות של "Zoo TV", חזרה הלהקה לאולפן ההקלטות.
הכוונה המקורית של הלהקה הייתה ליצור מיני-אלבום, אך במהרה נוצר אלבום חדש ומלא הנקרא "Zooropa" שיצא ב-5 ביולי 1993. בעוד ש-"Achtung Baby" נחשב אקספרימנטלי, "Zooropa" הרחיק את סגנון הלהקה מצלילה הייחודי באלבומיהם הראשונים אף יותר.
האלבום כלל סגנון של טכנו, ואפקטים אלקטרוניים נוספים, הכוללים סימפולים ולופים.
המבקרים שיבחו מאוד את "Zooropa".
הלהקה החלה להופיע שוב במאי 1993 והסיבוב הסתיים בנובמבר 1993.
הלהקה לקחה שוב פסק זמן ועבדה על מספר פרויקטים צדדים כמו הפסקולים של הסרטים "באטמן לנצח" ו"משימה בלתי אפשרית".
היא חזרה שוב לפעילות מוזיקלית עם בריאן אינו ב-1995 בכינוי אחר – "Passengers" – והוציאה אלבום אקספרימנטלי בשם "Original Soundtracks 1".
האלבום כלל שיתוף פעולה עם לוצ'אנו פבארוטי, אך לא זכה לפופולריות הרגילה מן הקהל והמבקרים.
בתחילת 1996 החלה U2 לעבוד על אלבומה הבא, "Pop", אשר יצא ב-3 במרץ 1997. האלבום הופק על ידי פלוד.
האלבום הגיע למקום הראשון ב-27 מדינות, אף על פי שהוא גרר דעות חלוקות באשר לאיכותו.
בדומה לעבר, הלהקה יצאה לסיבוב הופעות בשם "Popmart Tour", שהחל באפריל 1997 בלאס וגאס, ובמהלכו הופיעה לראשונה בישראל.
ההופעה התקיימה בפארק הירקון שבתל אביב ב-30 בספטמבר 1997. סיבוב ההופעות העולמי הסתיים במרץ 1998.
הסיבוב כלל תפאורה בדמות קשת צהובה בגובה של כ-30 רגל, כדור מראות בצורת לימון בגובה של כ-11 רגל ומסך וידאו רחב (לראשונה בטכנולוגיית LED) אשר נמתח לכל אורך הבמה – כ-23 מטרים (שיא גינס לגודל של מסך וידאו).
סיבוב ההופעות היה הסיבוב השני מבחינת הכנסותיו בשנת 1997 ורווחיו הגיעו ל-171 מיליון דולר.
הלהקה הופיעה בקונצרט קצר בבלפסט בחודש מאי 1998, שלושה ימים לפני הסכם יום שישי הטוב.