tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
למשל, על פי ספר בראשית, י', טו–כ – כנען וצאצאיו הפיניקים השתייכו לבני חם, בעוד שעל פי המחקר הם שייכים לקבוצת השפות השמיות.
כמו כן, על פי המקרא, עילם נמנה עם בניו של שם, אך על פי המחקר הוא לא נכלל בקבוצת השפות השמיות.
שמיטת חבילות מידע היא סוג של התקפת מניעת שירות היכולה להתבצע על ידי צמתים המשמשים כנתבים ברשת מחשבים.
במסגרת התקפה זו הצומת המנתב משמיט חבילות מידע המנותבות דרכו באופן מלא ("התקפת חור שחור") או באופן חלקי על ידי בחירה אקראית של חבילות מידע או השמטה כל n חבילות או כל t שניות ("התקפת חור אפור").
התקפה מסוג זה רלוונטית במיוחד ברשתות אד-הוק שכן הצמתים המרכיבים רשתות מסוג זה אחראים על הניתוב של חבילות המידע של צמתים אחרים ברשת, ללא נתבים או רכיבי ניתוב אחרים.
שמיים הוא מחזהו של גלעד עברון שהועלה בתיאטרון החאן בבימויה של אופירה הניג בשנת 1999.
המחזה שמיים בנוי במספר רבדים.
ברובד העלילתי הראשון מופיע קרטוש, בעל מועדון לילה זול, המצוי על סף פשיטת רגל.
הוא מזמין את שילר איש צעיר ומבריק, סטנדאפיסט, שזה עתה סיים את לימודי התיאטרון באוניברסיטה, לעצב ולשנות את תכניו של המופע העולה במועדון.
שילר משתלט על המועדון בעזרת שניים מחבריו השחקנים, ומעלה הופעות שמתעתעות בקהל הצופים כמו גם בבעל המועדון עצמו.
קרטוש מתקשה יותר ויותר להבחין בין אמת לבדיה ובמיוחד הוא נסחף אחר ילד בן שלוש עשרה שמביא שילר.
הילד ששירתו נפלאה ומיוחדת מקסים את קרטוש בקולו, במעשי הקסמים שהוא מבצע ובאישיותו הפרובוקטיבית.
כיוון שקרטוש חושש ממתחרים הוא לוקח את הילד מדודתו ואוסף אותו לביתו כדי לשמור עליו.
במקביל נוטשת אותו אשתו ורד, אשר אינה יכולה לשאת יותר את האינטנסיביות הרגשית של קרטוש ואת המתח בחייהם עקב המאבק התדיר בנושים.
מצבו הרגשי של קרטוש הולך ומידרדר, יחד עם המופעים אותם מוביל שילר בסחרחורת של פיתוי ותעתוע.
הוא מפתח תלות הזויה בילד ובקולו אשר משמשים לו משענת ונחמה לעומת הביצה הכלכלית והרגשית שבה הוא מצוי.
אבל כשנוכח קרטוש כי קולו של הילד משתנה עקב תהליך התבגרותו, הוא נתקף בטרוף ומסרס אותו כדי לשמר את קולו.
כתוצאה מכך הוא מתמוטט ועומד למשפט.
ברובד אחר, עלילת הדברים מוצגת תוך מופעים בלתי פוסקים על במת המועדון.
המעברים בין מופע בידורי לעולמן של הדמויות, מפתח באופן עקבי שאלות לגבי הגבולות שבין בידור ומציאות.
ברובד נוסף נראית ההצגה כתהליך שבו מכין ומתכנן שילר את המופע שנראה לעיני הצופים, כך שתהליך היצירה שלה גלוי לעין.
תיאטרון החאן הופיע עם ההצגה, באולם הגדול של תיאטרון ירושלים והיא ירדה לאחר שמונה הצגות בלבד, כיוון שהקהל לא קיבל אותה.
היו צופים שאף ביטאו בבוטות את מחאתם.
בשנת 2005 ערך הבמאי מישל דידים קריאה מומחזת של המחזה בתיאטרון "אובר" בפריז.
בשנת 2016 ערך הבמאי והשחקן זוהר וקסלר קריאה מומחזת של המחזה בתיאטרון "בית אירופה והמזרח" (MAISON D'EUROPE ET D'ORIENT)
פרופסור שמעון לוי כתב על ההצגה:
מעצבת תלבושות - עינת קוש
קרבות במה - טוני וילקין
ורד - גילי בן אוזיליו
עו"ד רוזן - אריה צ'רנר
איגי - אמיתי יעיש בן אוזיליו
שם טוב - תמרה דיין
ביהדות, שמיטת קרקעות היא מצווה מן המצוות התלויות בארץ שחלה בכל שנה שביעית, המכונה שנת שמיטה.
המצווה כוללת את החובה, להימנע מעבודת האדמה, להפקיר את גידולי הקרקע ולנהוג בקדושה בפירות הגדלים בשנה זו.
מצווה זו היא הענף העיקרי של מצוות השמיטה.
פירות הגדלים בשנה זו מכונים "פירות שביעית", שלשימוש בהם ישנם דינים מיוחדים עקב קדושתם.
ערך זה עוסק בשמיטת הקרקעות עצמן.
מצווה זו היא מצווה התלויה בארץ, כלומר נוהגת רק בארץ ישראל.
במהלך הדורות, בשל שינויים באזורים שהיו בשליטה יהודית או התיישבות יהודית, גבולות האזורים בהם חלה מצוות השמיטה השתנו.
מצוות שמיטת הקרקעות נזכרת בקצרה בפרשת משפטים:
הרמב"ם מונה כאן 6 מצוות (מתוך 613 המצוות שבתורה):
שלא יעבוד עבודת הארץ בשנה זו - "שָׂדְךָ לֹא תִזְרָע" (זריעה היא אב-טיפוס למלאכות הגורמות לצמיחת יבול באדמה).
שלא יעבוד עבודת האילן בשנה זו - "וְכַרְמְךָ לֹא תִזְמֹר" (זמירה היא אב-טיפוס למלאכות המעודדות צמיחת פירות באילן).
שלא יקצור את הספיח (היבול העולה מאליו בשדה) כדרך הקוצרים (כמות גדולה בבת-אחת) - "אֵת סְפִיחַ קְצִירְךָ לֹא תִקְצוֹר".
שלא יבצור את הנזירים (הפירות העולים מאליהם בעצים) כדרך הבוצרים - "וְאֶת-עִנְּבֵי נְזִירֶךָ לֹא תִבְצֹר".
שישמיט מה שתוציא הארץ (יוותר על בעלותו ויאפשר לכל אדם לקטוף) - "וְהַשְּׁבִיעִת תִּשְׁמְטֶנָּה וּנְטַשְׁתָּהּ".
המצוות 1–3 מתייחסות להשבתת המלאכות החקלאיות שמטרתן להצמיח יבול; המצוות 4–6 מתייחסות להפקרת היבול החקלאי העולה מאליו.
מהתורה אסור בשנת השמיטה לזרוע ולזמור, שהן המלאכות הגורמות לצמחים לצמוח, וכן אסור לקצור ולבצור, שהן המלאכות בהן אוספים את היבול שגדל.
אף על פי שהאיסור על זריעה וזמירה הוא מוחלט, האיסור על קצירה ובצירה היא רק כאשר הן נעשות "כדרך הקוצרים" - בכלים חקלאיים וכמות גדולה בבת אחת; מותר לאסוף מעט יבול לצורך תצרוכת עצמית.
בנוסף ישנן מלאכות השנויות במחלוקת אם הן אסורות מהתורה או מדרבנן, והן המלאכות שיש להן אותה מטרה, כמו נטיעה, הברכה, חרישה לאחר הזריעה (אשר יש טוענים שהוא גם מהתורה) ודישון.
בנוסף, אסרו חז"ל מלאכות רבות הנלוות לפעילות החקלאית כמו יישור הקרקע לקראת זריעה.
עם זאת, מותר לבצע עבודות על מנת למנוע מעצים וצמחים למות, כמו השקיה.
כל בעל שדה מצווה להפקיר את כל יבול השדה בשנת השמיטה, ולאפשר לכל אדם לקטפו ולאכלו.
פירות שביעית: הפירות הגדלים בשנת השמיטה מיועדים לאכילה, ולחלק מהדעות יש מצווה לאכלם - "והייתה שבת הארץ לכם לאכלה".
עם זאת, פירות אלו קדושים בקדושת שביעית, ולכן אסור לסחור בהם, לאבד אותם שלא בדרך אכילה, לנהוג בהם בביזיון, להוציאם לחוץ לארץ ועוד.
כך למשל, יין הקדוש בקדושת שביעית לא מכבים בו את נר ההבדלה כיוון שבכך מפסידים את היין.
כמו כן, אסור להאכיל בהמות בפירות המיועדים למאכל אדם.
ביעור פירות שביעית: פירות השביעית מותרים באכילה רק כל עוד נמצאים פירות ממינם על העצים וזמינים לבני אדם או חיות המעוניינים לאכול אותם.
משאין יותר פירות ממין מסוים על העצים בכל האזור, מגיע זמן הביעור של אותו הפרי.
לפי הרמב"ם והראב"ד, בזמן הביעור יכול כל אחד לשמור לעצמו פירות לשלוש סעודות ושאר הפירות יש להשמיד.
על מנת למנוע את ההשמדה, היו, לפי הראב"ד, מארגנים מרכז חלוקה של פירות ומי שהיו לו עודפי פירות היה מביאם לשם כדי שמי שאין לו פירות יוכל לקחת.
לפי פוסקים אחרים, מספיק להפקיר את הפירות בזמן הביעור ואם אף אחד לא לוקח אותם מותר לאדם לזכות בהם חזרה ולהמשיך להשתמש בהם.
ספיחי שביעית: כאמור, היבול הגדל בשנת השמיטה מעצמו מותר באכילה.
אולם מכיוון שהיו אנשים רבים שהיו זורעים את שדותיהם וטוענים שהתוצרת צמחה מעצמה, גזרו חז"ל איסור על תוצרת של צמחים חד-שנתיים הגדלים במהלך השמיטה גם אם צמחו מאליהם.
איסור זה נקרא איסור ספיחין.
איסור ספיחין אינו חל על פירות העץ, על צמחים רב-שנתיים, ועל צמחי-בר שלא נוהגים לזרוע אותם (משנה שביעית ט א).
נעבד: הביטוי "נעבד" מציין פירות אשר גדלו בשנת השמיטה, על ידי שנעשו בהם מלאכות האסורות.
נחלקו הראשונים האם תוצרת זה מותרת באכילה.
יש שהוכיחו שפירות אלו אסורים באכילה מדברי התלמוד במסכת יבמות: .
חובת האדם או חובת הארץ
חכמי ישראל נחלקו בשאלה, האם עיקר המצווה היא שהאדם לא יעבד את האדמה בשמיטה, או עיקר המצווה היא שהארץ תשבות.
למחלוקת זו ישנן השלכות מעשיות לגבי אמירה לנכרי שיעבד את האדמה בשמיטה, וכן לגבי זריעה לפני השמיטה כאשר ההשרשה נעשית בשמיטה.
מלשון התורה נראה, ששתי התשובות נכונות: מצוות עשה "ושבתה הארץ שבת לה'" היא חובת הארץ, אבל מצוות לא-תעשה "שדך לא תזרע וכרמך לא תזמור" הן חובות האדם.
בתלמוד בבלי נאמר בפירוש ש.
מכאן כתב במנחת חינוך ש"שביעית חמורה משבת, שבשבת האיסור על הגברא [האדם], ואם עושה מלאכה על ידי גוי הוא רק שבות.
ובשביעית, אם עושה עבודת הארץ על ידי גוי, עובר בעשה." וכן כתב בתוספות רי"ד ועוד.
הרמב"ם מנה את המצוות בלשון התורה, וכתב שיש מצווה ".
עם זאת, מלשונו בהלכה עצמה יש שדייקו ששתי המצוות - גם עשה וגם לא תעשה - מוטלות על האדם בלבד:
חכמי ישראל מצאו מספר טעמים למצוות שמיטת הקרקעות.
בתלמוד הבבלי מסופר כי תלמיד אחד שאל את רבי אבהו מהו טעם מצוות השביעית?
ונענה: (מסכת סנהדרין דף לט, א).
בדרך זו הלך גם בעל ספר החינוך, והוא מקביל את טעם מצוות השמיטה לטעם מצוות השבת, לדבריו - על ידי מניין ששת ימי השבוע והשביתה ממלאכה בשבת, האדם מכיר באמונת חידוש העולם בששת ימי בראשית.
וכך גם במנותו שש שנות עבודה חקלאית והשביתה ממלאכות הארץ בשנה השביעית, הוא מכיר בבעלות האל-הבורא על הארץ.
הכרה זו מקבלת משנה חיזוק עם הפקרת תנובת הארץ, פעולה המורה על הכרה מלאה בבעלות האל, ברצותו נותן פירותיו לבעלי הקרקע - ברצותו מפקיר.
הסבר נוסף מבית מדרשו של ספר החינוך: על ידי הזנחת עבודת הארץ, מקור פרנסתו של האדם, והפקרת היבולים המעטים שגדלו מאליהם - תתחזק בלבו של מקיים המצווה מידת הביטחון.
בהיעדר גב כלכלי, האדם מאלץ את עצמו למצוא משענת אחרת, ומוצא אותה בדמותו של האל אדוני הארץ, הזן ומפרנס לכל.
הרמב"ם בספרו מורה הנבוכים, מפריד בין טעם המצווה להפקיר את היבולים שהוא סוציאלי בעיקרו , לבין טעם איסור המלאכות החקלאיות.
לאיסור זה הוא מוצא טעם טבעי, כדי שיתרבה יבול האדמה לטווח הארוך, כי הקרקע מתחזקת במנוחתה.
דון יצחק אברבנאל, שולל גישה זו, ומעלה תמיהה: אם אכן עומדת סברתו של הרמב"ם במבחן המציאות, וההשבתה החקלאית תורמת לפוריות האדמה, לשם מה נצרכה התורה להבטיח לחקלאי יבול מרובה בשנה הששית?
הרי המצווה מועילה לו מבחינה חקלאית, וסביר להניח שיתרצה לקיימה גם אם לא יתחולל שינוי על-טבעי בקצב התפוקה.
עוד גם זאת: אם אכן מטרת התורה במצווה זו לתת מנוחה לקרקע, הרי בכך שהקרקע תתן תפוקה כפולה ומשולשת בשנה הששית, היא תחלש, ונמצא שהמנוחה בשביעית מתקזזת מול עומס הפעילות בששית.
תמיהה נוספת: בפרשת בחוקותי, כחלק מסדרת הקללות המתוארת בתורה על אי-שמירת המצוות, נאמר על היציאה לגלות: , לפי גישתו של הרמב"ם מצב כזה רק מועיל לארץ מבחינה חקלאית, והעונש היה צריך להיות הפוך - שהאדמה תהיה חלשה יותר.
אברבנאל עצמו מציב את השמיטה על רצף המצוות שבת-שמיטה-יובל, ומסביר שתכלית שלשתן אחת: להכריח את האדם לפסק-זמן מעיסוקיו לפרנסתו, מתוך ציפייה שכאשר יהיה מוגבל מעשיית מלאכות חולין כעבודות חקלאיות, , יעסוק בדברים החשובים לו באמת ולא רק באלו הנגזרים ממציאות הקיום היומיומית.
הסברים אחדים מתמקדים בהפקרת היבולים:
הסבר אחד, אף הוא מקורו בספר החינוך המבאר כי על ידי הפקרת תוצרת שדהו, יקנה האדם את מידת הוותרנות.
הרב צבי הירש קלישר, ובעקבותיו הרב אברהם יצחק הכהן קוק, מציירים את חזון השמיטה כאוטופיה סוציאליסטית-מרקסיסטית לשנה אחת, בה: , .
מצוות שמיטת קרקעות היא אחת מן המצוות התלויות בארץ, כלומר מצוות הנהוגות רק בארץ ישראל.
במהלך הדורות, בגלל שינויים באזורים שהיו בשליטה יהודית או התיישבות יהודית, גבולות האזורים בהם חלה מצוות השמיטה השתנו.
המשנה במסכת שביעית מונה את האזורים הבאים:
גבולות עולי בבל - אזורים בארץ ישראל בהם החזיקו בני ישראל בימי שיבת ציון.
באזורים אלו חלים כל איסורי השמיטה.
יש דעות שונות לגבי המשמעות של "החזיקו עולי בבל".
על פי דעה אחת, הכוונה היא לאזורים שבהם הייתה התיישבות יהודית בראשית ימי בית המקדש השני, כתאריך קובע.
על פי דעות אחרות, הכוונה היא לאזורים בהם יש התיישבות יהודית בהווה.
גבולות עולי מצרים - האזורים המתוארים במקרא ומפורטים בפרשת מסעי (ספר במדבר, לד:א-טו).
גבולות אלה נרחבים יותר מגבולות עולי בבל.
באזורים אלו אסורה עבודה בשמיטה, אולם מותר לאכול את הפירות שצמחו.
קיימת מחלוקת בין הראשונים האם יש לפירות מאזורים אלו קדושת שביעית וחובת ביעור.
על פי הרמב"ם, כל ההבדל בין אזור עולי מצרים לאזור עולי בבל הוא בתחולת גזירת ספיחין, בעוד ראשונים אחרים פוסקים שבאזורים אלו כל האיסור של שמיטה הוא מדרבנן.
סוריא - אזור בצפון הארץ שהוכלל בארץ ישראל רק חלקית.
באזור זה יש הקלות באיסורי שביעית.
חוץ לארץ - אזורים בהם שמיטה כלל אינה חלה.
בימינו, יש מחלוקת האם שטחי מדינת ישראל מעצם קיומה של המדינה נחשבים לחלק מארץ ישראל לעניין שמיטה או שאזורים הנחשבים כמחוץ לתחומי ארץ ישראל אינם מחויבים במצוות שביעית גם אם הם כלולים בשטחי מדינת ישראל.
המחייבים שמירת שמיטה בכל מדינת ישראל מתבססים על דברי הרמב"ם: "ארץ ישראל האמורה בכל מקום היא הארצות שכיבשן מלך ישראל או נביא או שופט מדעת רוב ישראל וזהו הנקרא כיבוש רבים".
לשיטתם, גם אלו הטוענים שלמדינת ישראל אין דין מלך צריכים להודות שיש לה דין של שופט ועל כן עליהם להחיל את מצוות השמיטה בכל שטחי מדינת ישראל.
אולם למעשה, רוב גופי הכשרות, כולל הציונים דתיים, מסתמכים לפחות חלקית על כך שלקיומה של מדינת ישראל אין השפעה על מצוות שביעית, משום שלדעתם מדינת ישראל אינה מוגדרת כ"שופט" במובן ההלכתי.
מחלוקת זאת נוגעת בעיקר לערבה, לגביה חלוקים הדעות היכן עבר גבול עולי מצרים.
העדה החרדית היא הכי מקילה בעניין זה, וכמעט כל השטח מקצה ים המלח דרומה נחשב מבחינתם חוץ לארץ.
גופי כשרות אחרים מחשיבים כחוץ לארץ רק אזורים בדרום הערבה.
על פי דעות אחרות, כל שטחי מדינת ישראל של היום הם חלק מארץ ישראל המובטחת.
מצוות השמיטה נוהגת רק בשדה, ולא בתוך בית המנותק מהקרקע ומהרקיע.
מצוות שמיטת הקרקעות נוהגות בעיקר בשנה השביעית, אולם ישנן מצוות הנוגעות גם לתקופה שלפני תחילת השנה ולאחר סיומה.
חז"ל נחלקו בשאלה האם עיקרה של תוספת השביעית היא מהלכה למשה מסיני, או מדרש מהפסוקים.
בנוסף לתקופה הראשונית של תוספת השביעית, הייתה בדורות מסוימים הרחבה של התקופה מתקנת חז"ל.
איסור תוספת שביעית משמעו שאין לעבד את הקרקע בסוף השנה השישית לצורך השנה השביעית, וכן איסור לקצור בשנה השמינית את תבואת השנה השביעית.
בשנה השישית נאסרו בזמן בית המקדש מקצת העבודות כבר החל מחג השבועות.
בזמן הזה נוהג רק איסור של נטיעת אילנות בסוף השנה השישית, החל מט"ו באב לדעת הרמב"ם ועוד.
בשנה השמינית נוהגת קדושת שביעית בפירות שגדלו בשנה השביעית, כך שאכילת פירות בשנה השמינית (עד הקיץ בו גדלים הפירות החדשים, של השנה השמינית), כפופה לדיני אכילת פירות שביעית (איסור קצירה, סחורה וכן החובה לבער את הפירות).
שלש שיטות קיימות בשאלת תוקף החיוב של שמיטת הקרקעות בזמן הזה.
יש הסוברים שהחיוב הוא מהתורה, יש הסוברים שהחיוב הוא מדרבנן, ויש הסוברים שאין חיוב לשמט קרקעות כיום אלא זו מידת חסידות בלבד.
השיטה המקובלת יותר להלכה היא שחיוב השביעית כיום הוא מדרבנן.
פסיקת הרמב"ם בעניין תוקף החיוב בזמן הזה
בנוסח ספרי הרמב"ם המודפסים כתוב כך:
חיוב שמיטת הקרקעות ככל שאר מצוות השמיטה מחייב הן גברים והן נשים במידה שווה.
חיוב הנשים במצווה זו הוא אף על פי שמקצת מצוות השמיטה הן מצוות עשה, לגביהן תקף בדרך כלל הפטור לנשים ממצוות עשה שהזמן גרמן, ובכלל אלו חלק ממצוות שמיטת קרקעות כמו איסור חרישה שמקורו במצוות עשה "בחריש ובקציר תשבות", ואף שחיובי שביעית הם מצווה התלויה בזמן.
האחרונים מסבירים שהפטור ממצוות עשה שהזמן גרמן נאמר רק לגבי "מצוות שבגופו" כמו תפילין וציצית, אך לא מחיובים חיצוניים ובכללם איסורים הנובעים ממצוות לא תעשה ("לאו הבא מכלל עשה").
לגבי הפקרת פירות שביעית, טוען ה"מנחת חינוך", שהיא מצווה שלא הזמן גרמה, מאחר שהיא נוהגת בכל השנים, גם לאחר השמיטה.
אף שהיא מתייחסת רק לפירות השנה השביעית.
הרב חיים קניבסקי בספרו "דרך אמונה" מבאר נקודה זו כך: כל מצוות שביעית נחשבות ליחידה אחת כללית, ששנת השביעית קדושה ויש פרטים הנובעים מקדושתה: איסור עבודת הקרקע, סחורה בפירות וכו'.
בסוג מצווה כזו, לא נאמרים הכללים הרגילים בהתייחס לכל מצווה מפרטי המצווה הכללית בנפרד.
ומאחר וחלק ממצוות השמיטה הן מצוות לא תעשה, חיוב הגברים והנשים שווה, בכל מצוות השמיטה.
בעקבות הציווי על הימנעות מעבודת הקרקע, התפרשה בתורה הבטחה לחקלאים שומרי השביעית, שלא יגרם להם נזק כלכלי:
הקרן הקיימת לישראל נוהגת בכל קרקעותיה בהתאם להנחיות הרבנות הראשית לישראל בשנת השמיטה.
לא מתבצעות נטיעות טקסיות, נטיעות באתרי "טע עץ", ונטיעות של תלמידים.
לא מחולקים שתילים לנטיעה לגורמי חוץ.
עבודות לשימור ולקיום היערות הקיימים מותרות, כולל טיפול במזיקים ובמחלות ופעילות למניעת שריפות ולצמצום הסכנה לשריפות, בהתאם לדין אוקמי אילנא.
הכנת שתילים במשתלות נעשית במצע מנותק, ללא אדמה, כשמעליהם פרושה רשת הצללה.
בבוסתנים, כרמי זיתים ומטעי חרובים מבוצעות עבודות תחזוקה וסניטציה מינימליות, כגון פינוי ענפים שבורים או ענפים הנגועים במחלה.
העתקת עצים מותרת רק לצורך הצלתם של עצים שיש לפנותם לצורך עבודות בינוי, פיתוח, סלילה והבטחת בטיחות שאינן יכולות להידחות.
מסיק הזיתים בשנה השמינית, כאשר הזיתים קדושים בקדושת שביעית, נעשים בהתאם להנחיות הרבנות.
שמיים פתוחים היא תוכנית מסע ותיירות טלוויזיונית ישראלית המשודרת בקשת 12 בהנחייתו של גיל חובב.
התוכנית עלתה לאוויר באוקטובר 2017, ובמסגרתה משודרות כתבות על יעדים ומקומות מוזלים בשל הסכם שמים פתוחים, ומכאן שמה.
בתוכנית מציג חובב המלצות לביקורים בשווקים בערים ומסעדות, ועל מוקדים בעלי עניין בעיר.
בין היעדים שחובב ביקר בהם ניתן למנות:
- בוקרשט, בראשוב (שודר ב-4 בנובמבר 2017)
- סופוט, גדנסק, לובלין (שודר ב-9 בנובמבר 2017)
- פודגוריצה, בודווה, צטיניה, קוטור (שודר ב-30 בנובמבר 2017)
- ברצלונה, - מרסיי, - ג'נובה ופורטופינו (שודר ב-29 בנובמבר 2018)
שמיכת מילוט היא יריעה דקה וקלה מאוד המיועדת להפחית את אובדן החום אצל אדם במקרי חירום.
השמיכה קלת משקל (47 גרם) וקומפקטית.
צבעי היריעה הם זהב וכסף.
שמיכת המילוט הראשונה פותחה על ידי מרכז החלל מרשל של נאס"א בשנת 1964 עבור תוכנית החלל האמריקאית.
שמיכת המילוט אטומה למים ומגינה בפני רוח ובכך משמשת כגורם המפחית אובדן חום.
בנוסף, השמיכה בנויה כמוליך חום חד כיווני - מהצד הזהוב אל הצד הכסוף, כך שעטיפת אדם עם הצד הזהוב כלפי חוץ תגביר את חימומו בחשיפה לקרינת השמש, ואילו עטיפתו עם הצד הכסוף כלפי חוץ תגן עליו מפני התחממות (למשל בתנאי מדבר ללא צל).
באופן זה, ניתן להיעזר בשמיכת מילוט לעזרה ראשונה הן למקרים של היפותרמיה, והן למקרים של מכת חום.
המשקל הנמוך שלהן והיכולת לארוז אותן לנפח קטן הפך אותן לפופולריות בקרב חובבי מחנאות ועובדי חירום.
שמיכות שטח ניתנות למשתתפי ריצת מרתון וספורטאים אחרי מרוצים ארוכים כדי לא לאבד חום גוף.
צבא ארצות הברית משתמש בה כשכבה תרמית רפלקטיבית, מחזירת אור וחום.
"שמייח" הוא השיר שייצג את ישראל באירוויזיון 2000 בשוודיה, אשר בוצע בשפה העברית והאנגלית על ידי להקת פינגפונג.
את השיר כתבו והלחינו גיא אסיף, רועי ארד ורונן בן טל.
הלהקה והשיר נבחרו על ידי ועדה של רשות השידור.
השיר מספר סיפור רומנטי על קיבוצניקית שחשה רגשי אהבה עזים לבחור סורי.
במהלך הווידאו קליפ המקדים, ששודר ברשות השידור מספר שבועות לפני התחרות, נופפו חברי הלהקה בדגלי סוריה וישראל והתנשקו אלה עם אלה.
כמו כן, הם הכריזו כי בכוונתם לעלות לבמה בתחרות עם דגלים, על מנת להעביר מסר של שלום ואחווה בין שתי האומות.
באירוויזיון הוגרל השיר להיות השיר הפותח בתחרות.
בעת הופעתם, הניפו חברי הלהקה את דגלי ישראל וסוריה בקריאה לשלום על רקע שיחות השלום בין שתי המדינות באותה תקופה.
רועי ארד וגיא אסיף, שני חברי הלהקה, התנשקו למספר שניות במהלך הפזמון החוזר.
בשלב מסוים ביקשה רשות השידור הישראלית ממארגני התחרות לבטל את השתתפות ישראל בתחרות, בטענה שחברי להקת "פינגפונג" מייצגים את עצמם ולא את מדינת ישראל, בכך שהם מנופפים בדגלי ישראל וסוריה, אך זה היה מאוחר מדי מבחינה מעשית.
לבסוף, הוחלט להוריד את השם של רשות השידור מהשיר, אך להשאיר את שם המדינה ולהניח ללהקה להופיע.
השיר עצמו סיים את התחרות במקום ה-22 עם שבע נקודות בלבד, לאחר שקיבל 6 נקודות מצרפת ונקודה אחת ממקדוניה.
כאשר שבו חברי המשלחת לישראל, הודיעה להם רשות השידור כי היא דורשת לקבל החזר על כל הוצאות המשלחת, דבר שלא קרה לבסוף.
אף שרשות השידור שידרה בעצמה מספר שבועות לפני ההופעה בשוודיה את הקליפ שבו חברי הלהקה מנופפים בדגל סוריה וישראל, אורי פורת, מנכ"ל רשות השידור, אמר כי ועוד הוסיף .
כמו כן, שניים מחברי הלהקה, רועי ארד, שהיה בעל פינה בתוכנית מוזיקה, וגיא אסיף, שערך תוכנית תרבות, פוטרו מעבודתם ברשות השידור.
שמיטה ישראלית הוא מיזם חברתי חינוכי של עמותת טבע עברי שמטרתו להכניס משמעות עדכנית למצוות שנת השמיטה.
המיזם החל לפעול בשנת 2013 לקראת שנת השמיטה התשע"ה.
כיום, בחברה שרובה אינו חקלאי ואינו דתי, הצטמצם העיסוק בשמיטה לתחום הכשרות הרלוונטי למגזרים מסוימים בלבד ורוב תושבי המדינה או לא מודעים להיות שנה זו או אחרת שנת שמיטה או לא מוצאים בנתון זה רלוונטיות לחייהם במאה ה-21 או מכירים אותו רק דרך הפריזמה של פולמוס השמיטה.
יוזמי שמיטה ישראלית רצו למנף את שנת השמיטה בישראל לשנה בה יבואו לידי ביטוי ערכים סביבתיים חברתיים וכלכלים המקבלים השראה מטעמי מצוות השמיטה ולשנות את התפיסה הציבורית של שנת השמיטה ממושג ללא רלוונטיות או רלווטיות דתית בלבד למושג כלל ישראלי חיובי וערכי הנוכח בסדר היום של כל אזרחי מדינת ישראל.
המיזם התחיל לפעול בשנת התשע"ד, שנה לפני התחלת שנת השמיטה תשע"ה תחת הכותרת "קרבה שנת השבע" בפעילויות שנועדו להכין את התודעה הציבורית לקראת שנת השמיטה.
בשנה זו התקיימו כנסים, סמינרים, ימי עיון וערבי לימוד, שנועדו להביא את רעיון השמיטה הישראלית לתודעת הציבור.
במקביל הוקמו קואליציות בין ארגונים, יזמים חברתיים, אנשי רוח ומוסדות ציבור לטובת פרויקטים משותפים מתחומים שונים הקשורים לשמיטה ישראלית.
"שמיטה ישראלית" בשנת השמיטה התשע"ה
עיקר פעילות המיזם בשנת השמיטה עצמה הייתה קריאה והנעה לפעולה של גופים וארגונים קיימים וסיוע בהקמת שתופי פעולה ואיגום משאבים בנוסף נעשתה פעילות יח"צ ועידוד של אנשי ציבור לעסוק בנושא ולפרסם מאמרים העוסקים בערכי שנת השמיטה.
לטובת הפרויקט הוקם אתר אינטרנט ייעודי לשמיטה ישראלית ודף פייסבוק בו פורסמו החומרים והמיזמים השונים.
בנוסף לאורך כל השנה הוקם "אוהל שמיטה ישראלית" בנקודות שונות ברחבי הארץ.
באוהל הוקמו פינות ישיבה שאפשרו לאנשים זמן של רגיעה, הוגש כיבוד מפירות הארץ, הוקמה ספרית "קח וקח" שאפשרה למי שרצה לשאול ספרים שעניינו אותו ובעיקר אפשר האוהל מרחב לשיח משותף על החלומות החברתיים של השוהים בו, בדגש על כאלו הנוגעים בערכי השמיטה.
להלן מספר דוגמאות למיזמים שונים בם התקיימו פעילויות התואמות לרוח השמיטה הישראלית על ידי גופים רבים ושונים.
חלק מהפעילויות היו עם זיקה ישירה למיזם וחלק מהם פעלו באופן עצמאי על פי אותה הרוח.
ניתן לחלק את הפעיליות לשני תחומים עיקריים, מעגל המעורבות החברתית ומעגל הלימוד ותרבות הפנאי.
יוזמה פרלמנטרית של רות קלדרון לעידוד חברות ובנקים לשמוט חובות למשפחות שיעמדו בקרטריונים מסוימים
יוזמה פרלמנטרית של איילת שקד למחיקת חובות של חייבים "מוגבלים באמצעים" בהוצאה לפועל
פעילות משותפת של עמותת פעמונים וארגון אוצר הארץ לסיוע לנזקקים בשנת השמיטה
יוזמות קהילתיות להפעלת בנק זמן בשנת השמיטה כגון יוזמת "שעת שמיטה" של הרב יוסף צבי רימון שאף הקים אתר אינטרנט ייעודי לטובת המיזם
מיזם "היבול המשותף" של "שנת השבע" שחילק כחצי מיליון ארגזי ירקות במחירי עלות
פסטיבל הקהל של "פנים -איגוד ארגוני יהדות ישראלית" עסק כולו בערכים של שנת השמיטה
כנס TheMarker - ב־18 בספטמבר 2014 התקיים באוניברסיטת תל אביב כנס חברתי-כלכלי בהשראת שנת השמיטה שכותרתו "הזדמנות חברתית חדשה".
הכנס, בניהולו האקדמי של פרופ' דן אריאלי, הפגיש על במה אחת אנשי ממשל, כלכלה וחברה לסדרה של דיונים מעמיקים בנושא תפקידה של הכלכלה בעיצוב פני חברה צודקת וטובה יותר.
כנס של המרכז האקדמי שערי מדע ומשפט -"שמיטה מודל 2015- ההיית או חלמנו חלום?" שעסק ברלוונטיות של שנת השמיטה על ערכיה השונים, במציאות ימינו.
פרויקט "מה שבע?" של בית אבי חי.
פרויקט זה היה פרי עבודתם של אמנים, מעצבים גרפיים, אנשי פרסום, אמני וידאו ויוצרי קולנוע שלמדו יחד על רעיונות השמיטה ותרגמו אותם בדרך מקורית, רעננה וביקורתית לנושאים רלוונטיים לחייהם .
שמיין (בהונגרית: Semjén) הוא כפר קטן במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
בשמיין חיו יהודים במהלך השנים ובכפר קיים בית קברות יהודי ישן
"שמיים בוערים" הוא סינגל של הצמד גיא ויהל אשר יצא כחלק מאלבום הנושא את אותו שם בשנת 2014. השיר נכתב, הולחן ועובד על ידי הצמד.
לפי גיא ויהל, במילים "יש את הילדים האבודים והחלומות שלפעמים הולכים ונעלמים לכולנו".
לשיר קליפ שבוים על ידי עמית עיני וצולם בבית קולנוע נטוש כרכור שנהרס שבוע לאחר מכן.
בהתאמה למילות השיר, הוחלט שהקליפ יכלול "ילד או שניים בקליפ ועוד איזה אלמנט 'על טבעי' חלומי שלא ידענו בדיוק איך ומה".
עוד הוסיפו גיא ויהל על הקליפ ל-ynet כי הם "מרגישים שזה הקליפ הכי מושקע שעשינו עד היום ומקווים שהשיר יגיע לכמה שיותר אוזניים".
בביקורת על האלבום אליו שייך שיר זה כתב יוסי חרסונסקי על השיר:
שמי חצות הוא סרט מדע בדיוני אמריקאי שביים ג'ורג' קלוני, המבוסס על הרומן "שמי חצות" (הוצאת אגם 2020) מאת לילי ברוקס-דלתון.
מככבים בו קלוני, פליסיטי ג'ונס, קייל צ'נדלר, דייוויד אוילאו ודמיאן ביצ'יר.
כאשר העולם מחשיך, המדען המזדקן ד"ר אוגוסטין לופטהאוס נמצא לבד בצפון הקוטב הצפוני, בניסיונו להזהיר את סאליבן וצוותה החוזרים ממשלחת חלל לצדק מפני מה שמצפה להם בכדור הארץ.
אוגוסטין (ג'ורג' קלוני), מדען בודד בקוטב הצפוני, נמצא במרוץ נגד הזמן כדי להשיג תקשורת שתאפשר לו לעצור את סאלי (פליסיטי ג'ונס) וחבריה האסטרונאוטים לחזור הביתה לכדור הארץ עקב אסון עולמי מסתורי.
ג'ורג' קלוני - אוגוסטין לופטהאוס
פליסיטי ג'ונס - איריס "סאלי" סאליבן
דייוויד אוילאו - המפקד טום אדול
קאוילין ספרינגול - איריס הצעירה
סופי ראנדל - ג'ין סאליבן
אית'ן פק - אוגוסטין הצעיר
טים רוס - מייסון מוסלי
מרים שור - אשתו של מיטשל
ביוני 2019 הוכרז כי ג'ורג' קלוני יביים ויככב בסרט, כאשר נטפליקס תפיץ וצילומי הסרט יתחילו באוקטובר.
פליסיטי ג'ונס צורפה לצוות השחקנים ביולי, כשקייל צ'נדלר ודייוויד אוילאו הצטרפו באוגוסט.
טיפאני בון וקאוילין ספרינגול צורפו להפקה באוקטובר.
בנובמבר 2019 דמיאן ביצ'יר לוהק לתפקיד בסרט, סופי ראנדל, איתן פק, טים רוס ומרים שור לוהקו בינואר 2020. הצילומים החלו ב-21 באוקטובר 2019 והושלמו ב-7 בפברואר 2020.
שמיים אדומים (בספרדית: Sky Rojo) היא סדרת טלוויזיה מסוגת דרמת פשע פעולה ספרדית, שנוצרה על ידי אלכס פינה ואסתר מרטינס לובאטו.
הסדרה עוקבת אחר שלוש פרוצות שנמלטות מהסרסור שלהן.
לטענת היוצרים, הסדרה מציגה את .
פינה ואסתר לובאטו, שהם גם יוצרי בית הנייר, תיארו את הסדרה כ"ספרות זולה לטינית".
הסדרה הופקה על ידי ונקובר מדיה ומופצת על ידי נטפליקס.
הסדרה עלתה לשידור ב-19 במרץ 2021. הוכרזו שתי עונות של שמונה פרקים בני 25 דקות.
העונה השנייה עלתה לשידור ב-23 ביולי 2021. ב-12 באוגוסט 2021 הוכרז כי תעלה עונה שלישית ואחרונה לסדרה, ועונה זו עלתה ב-13 בינואר 2023.
קורל, וונדי וג'ינה, שלוש פרוצות, בורחות בחיפוש אחר חופש כשהן נרדפות על ידי רומיאו, הסרסור שלהן ממועדון "הכלות", ועוזריו, מויסס וכריסטיאן.
יחד, הנשים יוצאות למסע שבמהלכו עליהן להתמודד עם סכנות מכל הסוגים.
וונדי (לאלי אספוסיטו) – אישה לסבית מבואנוס איירס.
מגיעה למועדון משכונת מצוקה ויז'ה 31 שבארגנטינה על מנת להרוויח כסף למען עתיד טוב יותר לה ולבת הזוג שלה.
קורל (ורוניקה סאנצ'ס) – ביולוגית לשעבר שעובדת במועדון ורואה בעבודתה אמצעי לברוח מעברה האפל.
היא מספרת לבנות האחרות שבעבר רצחה את חמותה כשניסתה לרצוח את בעלה.
מנהלת קשר סודי עם מויסס.
ג'ינה (יאני פראדו) – ג'ינה מגיעה למועדון מקובה.
מויסס מפתה אותה להגיע לספרד בטענה שתעסוק בעבודת מלצרות אשר תסדר את מעמדה הכלכלי ותקנה כסף לצורך הניתוח של אמה, ולצורך טיפול בבנה של ג'ינה, קרליטוס.
במהלך העונה הראשונה מתגלה כי היא בהריון נוסף מאחד הלקוחות שלה.
רומיאו (אסייר אטקסינדיה) – הבעלים של המועדון.
בתחילת העונה בעקבות עימות אלים עם הבנות, שובר את הגולגולת ומבקש מעוזריו מויסס וכריסטיאן למצוא ולהחזיר את הבנות שנמלטו, כדי לנקום.
מויסס (מיגל אנחל סילבסטרה) – אחיו הגדול של כריסטיאן, גדל במשפחה עם אבא אלים.
רצח את אביו ורומיאו הציל אותו מישיבה בכלא.
מנהל קשר סודי עם קורל.
כריסטיאן (אנריק אוקר) (עונות 1–2) – אחיו הקטן של מויסס.
נגרר לעסקים המפוקפקים דרך אחיו.
נאמן לאחיו, אך מרגיש שחי בצילו.
גרטה (קטלינה סופלנה) (עונה 3)
דרווין (טיאגו קוריאה) (עונה 3)
כרמן סנטמריה בתפקיד שרלוט - המאדאם במועדון, תחילה נדרסת על ידי וונדי ולאחר מכן על ידי משאית ומתה.
יאנט סיירה בתפקיד אמה של ג'ינה
העונה השנייה של הסדרה מורכבת מ-8 פרקים באורך של 30 דקות.
העונה עלתה לשידור בנטפליקס ב-23 ביולי 2021.
ב-12 באוגוסט 2021, הוכרז שהסדרה חודשה לעונה שלישית ואחרונה.
אסייר אטקסינדיה, המגלם את רומיאו, אישר שהצילומים של העונה אמורים להתחיל בנובמבר 2021. בפברואר 2022, לאלי אספוסיטו, שמגלמת את וונדי, הודיעה בריאיון כי הזמר והראפר הפוארטו ריקני ראו אלחנדרו יופיע בעונה.
העונה עלתה לשידור ב-13 בינואר 2023.
במהלך סוף שבוע בה עלתה הסדרה, שמיים אדומים הייתה תוכנית הטלוויזיה הרביעית הנצפית ביותר בנטפליקס ברחבי העולם, והתוכנית הנצפית ביותר שאינה בשפה האנגלית בעולם.
זו הייתה גם תוכנית הטלוויזיה הנצפית ביותר באורוגוואי, ארגנטינה, ברזיל, ג'מייקה, הרפובליקה הדומיניקנית, ונצואלה, טורקיה, יוון, ישראל, ספרד, פרגוואי, קולומביה, קפריסין, שווייץ והגיעה לעשירייה הראשונה בשישים ואחת מדינות בעולם.
מגזין העסקים האמריקאי פורבס דיווח כי הסדרה הייתה התוכנית הנצפית ביותר בספרד ביום שלאחר צאתה, בהשוואה לסדרה המצליחה של דיסני+, הפלקון וחייל החורף אשר עלתה לשידור באותו סוף השבוע באזור זה.
מגזין פורבס כתבו כי .
בארצות הברית ובבריטניה, לעומת זאת, שמיים אדומים מעולם לא נכנסה לטבלת 10 תוכניות הטלוויזיה המובילות בנטפליקס בסוף השבוע בו יצאה, אף על פי שקיבלה ביקורות חיוביות מצד המבקרים.
שמיים אדומים זכתה לתגובות חיובית מאוד מצד המבקרים.
אתר הביקורות Rotten Tomatoes העניק לעונה הראשונה של הסדרה דירוג של 92% בהתבסס על 13 ביקורות, עם דירוג ממוצע של 7.4/10. מבקרים רבים השוו את סגנון צילום הסדרה לסרטיו של קוונטין טרנטינו.
הניו יורק טיימס תיארו את הסדרה כ"דלה בעלילה ועמוסה בהקצנות".
הגרדיאן נתן לסדרה ארבעה כוכבים מתוך ציון כולל של חמישה כוכבים וכתב: NME נתנו לסדרה שלושה כוכבים מתוך חמישה וקבעו כי הסדרה היא "מגניבה" ו"מרגשת", בנוסף - הדגישו את "המוזיקה הנהדרת וביצועי המשחק החזקים".
אל פאיס כתבו כי .
משום שלסדרה יוצרים משותפים עם סדרת הטלוויזיה בית הנייר, נעשו השוואות רבות בין הסדרות.
באתר Decider נכתב כי מי שאהב את "בית הנייר" יאהב את .
לעומת זאת, בדיגיטל ספיי נכתבה ביקורת נוקבת על עונתה הראשונה של הסדרה, בה נכתב:
שמי צור (נולד ב-21 בינואר 1945) הוא דיפלומט ישראלי.
כמו כן היה קונסול בקונסוליה הכללית של ישראל בסידני, ממלא מקום שגריר בפיג'י, וממלא מקום השגריר באנגולה ובמוזמביק, שגריר שאינו תושב בארמניה, בקירגיזסטן, בטונגה, בסמואה ובאיי קוק.
משנת 1968 עד 1971 למד היסטוריה של עם ישראל באוניברסיטה העברית בירושלים.
צור נשוי ואב לשלושה ילדים.
היא סדרת דרמה קומית מוזיקלית אמריקאית, שנוצרה על ידי סינקו פול וקן דאוריו.
בסדרה מככבים ססילי סטרונג וקיגן-מייקל קי.
הסדרה מופצת על ידי שירות הזרמת המדיה "אפל TV פלוס", והיא עלתה לשידור ב-16 ביולי 2021.
זוג הנמצא בטיול תרמילאים ג'וש (קיגן-מייקל קי) ומליסה (ססלי סטרונג) מגלה עיירה קסומה בשם שמיגדון, שמהווה חלק ממחזמר בתור הזהב של תיאטראות ברודוויי, ומגלה שהם אינם יכולים לעזוב עד שימצאו את אהבת האמת שלהם.
שם הסדרה והרקע העלילתי שלה מהווים פארודיה על המחזמר "בריגדון", שעלה לתיאטראות ברודוויי בשנת 1947.
בעונה הזו ג'וש ומליסה מנסים לחזור לעיירה שמיגדון אך במקום זאת מגיעים לעיר הקודרת והאפלה שמיקגו, שמושפעת ממחזות הזמר שהיו פופולרים בשנות ה-60-70. הם מגלים שאת שמיקגו הם אינם יכולים לעזוב עד שימצאו את הסוף השמח שלהם.
ססילי סטרונג – מליסה גימבל
קיגן-מייקל קי – ג'וש סקינר
ראש העירייה אלויסיוס מנלאב (עונה ראשונה)
פרד ארמיזן – הכומר הווארד לייטון
הרוזנת גבריאל פון בלרקום (עונה ראשונה)
טיטוס בורגס - המספר (עונה שנייה)
פטריק פייג' - ראש העיר אוקטביוס קראט (עונה שנייה)
קירה לרו - קארי מקדונו
בינואר 2020, נמסר כי ססילי סטרונג עתידה להפיק ולככב בסדרה מוזיקלית מבית "אפל TV פלוס.
באוקטובר 2020, נמסר על ליהוקם של קיגן-מייקל קי, אלן קאמינג, פרד ארמיזן, קריסטין צ'נוות', ארון טבייט, דאב קמרון, אריאנה דבוז, חיימה קמיל, ג'יין קרקובסקי ואן הרדה לצוות השחקנים של הסדרה.
במהלך ריאיון על פיתוחה של הסדרה והקונספט שלה, חשף סינקו פול כי הקונספט הבסיסי של עלילת הסדרה עלה במוחו לפני למעלה מ-20 שנה, אך באותה תקופה היה מדובר בשני גברים שנקלעו למחזמר.
לדבריו, כאשר העלילה שונתה כך שדובר ב"זוג שנתקע שם עד שהם יכולים למצוא אהבה אמת", הפקת הסדרה החלה לקרום עור וגידים.
את המוזיקה המקורית המופיעה במהלך הסדרה כתב סינקו פול, ואף מפיק אותה בפועל, ואילו נעימת הפתיחה ושאר הלחנים הולחנו על ידי כריסטופר ויליס.
על עיצוב ההפקה היה אמון המעצב בו וולש.
עוד נודע כי הבמאי בארי זוננפלד יהיה אמון על בימוי והפקת הסדרה.
בנוסף, הסדרה מופקת על ידי ססילי סטרונג; קן דאוריו, שמשמש כמפיק יועץ וכתסריטאי; אנדרו זינגר ולורן מייקלס.
בנוסף לפול ודאוריו, על כתיבת התסריטים, שנכתבו במהלך קיץ 2019, היו אמונים התסריטאים אליסון סילברמן, ג'ולי קלוזנר, קייט גרסטן ובואן יאנג.
צילומי הסדרה החלו בוונקובר, קנדה, ב-13 באוקטובר 2020 והסתיימו ב-10 בדצמבר 2020.
טריילר רשמי עבור הסדרה הופץ ב-25 ביוני 2021. עוד נמסר כי שני הפרקים הראשונים עתידים לעלות יחד לשידור בשירות "אפל TV פלוס" ב-16 ביולי 2021, ולאחר מכן שאר הפרקים יועלו לשידור בפורמט שבועי.
באתר הביקורות "Rotten Tomatoes", הסדרה זכתה לציון 87%, על בסיס 15 ביקורות, עם דירוג ממוצע של 8/10. באתר הביקורות המשוקללות "Metacritic", הסדרה זכתה לציון 77 מתוך 100, על בסיס שבע ביקורות, דבר המצביע על "ביקורות חיוביות לרוב".
שנהפרסקטגוריהמועמד (ים)תוצאה2024פרס אמי האמנותיעיצוב ההפקה הטוב ביותר לתוכנית נרטיבית (חצי שעה)ג'יימי ווקר מקול, ריאן גארטון, גרגורי קלארק וקרול לאוואליהכוריאוגרפיה הטובה ביותר לתוכנית מתוסרטתכריסטופר גאטליהצילום הטוב ביותר בסדרה (חצי שעה)ג'ון ג'ופיןפרס סאטורןסדרת הפנטזיה הטובה ביותר"שמיגדון!"
מידת הנראות של הכוכבים בשמי הלילה פוחתת ככל שעולה זיהום האור בסביבת הצופה, ולכן אסטרונומים מעדיפים לערוך תצפיות הרחק ממקום יישוב.
להצגה מלאכותית של מראה שמי הלילה משמש הפלנטריום.
מכשיר אלקטרו־אופטי הקרוי "אמצעי ראיית לילה (אמר"ל) או "מגבר אור כוכבים" (מא"כ) מנצל את תאורת הלילה החלשה ליצירת דמות מוארת המוצגת לעיני הצופה באמצעותו.
אל גרמי השמיים הטבעיים שבשמי הלילה נוספו החל מאמצע המאה העשרים עצמים מלאכותיים – לוויינים מלאכותיים לסוגיהם, מהם הנעים במסלול גאוסטציונרי, כלומר נראים נייחים במבט מכדור הארץ, ומהם במסלולים שבהם ניכרת תנועתם מסביב לכדור הארץ.
תרבויות עתיקות רבות האמינו כי הכוכבים נמצאים כולם באותו מרחק מכדור הארץ, על פני כיפת השמיים.
כיום ידוע כי המודל הזה אמנם שימושי לצורכי הפשטה, אך אינו נכון.
העצמים שאנו רואים בשמים הם כה רחוקים מאיתנו עד שלא ניתן לאמוד את מרחקם על ידי צפייה בלבד.
היות שהמרחקים הם כה גדולים, הם הופכים לבלתי רלוונטיים כאשר מבקשים לאתר גוף שמימי כלשהו: רק הכיוון, כלומר המיקום על פני כיפת השמים, חשוב.
מבחינה זו, מודל "כיפת השמים" הוא כלי שימושי מאוד באסטרונומיה כאשר מבקשים לדעת לאן לכוון את מכשירי הצפייה.
כך גילה ששביל החלב מורכב מהמוני כוכבים.
מפת כוכבים או "מפת שמיים" היא מפה המתארת את מראה שמי הלילה תוך ציון מיקום הכוכבים, המזלות והגלקסיות.
מפות כוכבים נוצרו כבר מהתקופה הפרה־היסטורית.
מראה שמי הלילה משתנה בהתאם לקו הרוחב שבו נמצא הצופה.
כוכב הצפון, הדובה הגדולה והדובה הקטנה, למשל, נראים בחצי הכדור הצפוני, הצלב הדרומי נראה רק מדרום לקו רוחב 26 צפון וקבוצות הכוכבים זיקית ואוקטנט נראות בחצי הכדור הדרומי.
אם משווים את המיקום של כוכב לכת יחסית לכוכבי השבת לילה אחרי לילה ניתן להבחין שכוכבי הלכת "גולשים" לאט לכוון מזרח של מפת השמיים.
התנועה האחורית (כמו הקדומנית) היא איטית וניתן להבחין בה רק באמצעות השוואת מיקום כוכב הלכת לשאר מפת השמיים מלילה ללילה.
מרכיב מרכזי באסטרונומיית חובבים הוא צפייה בשמי הלילה, בעין בלתי מצוידת וכן מבעד למשקפות וטלסקופים.
בנוסף להנאה צעיסוק זה, חובבים רבים תורמים מידע רב ערך למחקרים מדעיים, כגון מעקב אחר כוכבים משתנים, גילוי ערפיליות, חקר מטאורים וחיפוש שביטים.
היכרות בסיסית עם הבהירים שבכוכבים, קבוצות הכוכבים, מחזור הירח וכוכבי הלכת.
תחום זה מתחלק לתת חלקים רבים – צפייה בגרמי שמיים עמוקים – גלקסיות, ערפיליות וצבירי כוכבים, צפייה בכוכבי לכת ובירח, צפייה בכוכבים כפולים ובכוכבים משתנים.
בין האירועים ניתן למנות מטרי מטאורים, ליקויי שמש וירח, התקבצויות של גרמי שמיים, כיסויים של גרם שמיימי על ידי אחר, כוכבי שביט נדירים, מעבר לוויינים, הבזקי לווייני אירידיום, מעברים של תחנת החלל הבין-לאומית ועוד.
מקור תאורה אחר בלילה הם הכוכבים וזוהר השמיים אשר יחדיו נותנים תאורה חלשה שכמעט ואינה מספיקה להתמצאות לכאלה שאינם מיומנים.
במשך מאות שנים ואפילו כיום אנשים רבים, בעיקר מלחים ונודדי דרכים, השתמשו בכוכבים ובירח כאמצעי ניווט בעת חשיכה; בעיקר בכוכב הצפון.
אַצְטְרוֹלָב הוא מכשיר מכני המשמש לקביעת זוויות גרמי השמים ביחס לאופק, והיה מכלי הניווט העיקריים עד למאה ה־18, בה נתפס מקומו על ידי הסקסטנט – מכשיר המאפשר לדעת את מיקום האוניה ביחס לכוכבים.
למולד הלבנה חשיבות מרובה בקביעת מועדי השנה בתרבויות ודתות הנסמכות על לוח שנה ירחי, כגון לוח השנה העברי ולוח השנה המוסלמי.
מחמת דין תוספת שבת, כתב השולחן ערוך שלא לעשות מלאכה במוצאי שבת עד שייראו שלושה כוכבים קטנים וסמוכים.
הצלב הדרומי, הנראה בשמי חצי הכדור הדרומי, מופיע בדגליהן של אחדות ממדינות חצי הכדור הדרומי כמו אוסטרליה, ניו זילנד, פפואה גינאה החדשה וסמואה.
דגל ברזיל כולל 27 כוכבים, כפי שנראו בשמי ריו דה ז'ניירו (בירת ברזיל עד ל־1960) ב־15 בנובמבר 1889, היום בו הוקמה הרפובליקה של ברזיל.
תקרת האולם המרכזי של תחנת הרכבת גרנד סנטרל שבמנהטן צוירה לראשונה בשנת 1912 על ידי האמן הצרפתי פול סזאר הלו, והיא מתארת את שמי הלילה ומיקום גרמי השמים והמזלות, אולם למעשה מדובר בתמונת ראי של שמי הלילה, ומיקום הכוכבים אינו מדויק.
הסבר אחד שניתן למיקום השגוי, הוא שסזאר השתמש באיור מימי הביניים, המתאר את מיקום גרמי השמיים כפי שהם נראים במבט מבחוץ על גלובוס גרמי שמים (ולכן המזלות נראים במבט ראי).
אי הדיוק נגרם בשל השינוי במיקום הכוכבים מאז ימי הביניים.
היסטוריונים אחרים סבורים כי הלו פשוט טעה בכיוון החזקת הציור בעת שצייר את התקרה.
כאשר התברר למשפחת ואנדרבילט כי הציור הפוך, הם הסבירו זאת בנימוק שמדובר במבט של אלוהים על גרמי השמים, ולא במבט מכיוון כדור הארץ.
שמי הלילה מופיעים באחדים מציוריו של ואן גוך: "ליל כוכבים", "ליל כוכבים מעל הרון" ו"מרפסת בית הקפה בלילה".
שמיים הוא סרט דרמה ומלחמה רוסי בבימויו של איגור קופילוב, המבוסס על אירועים אמיתיים שהתרחשו בסוריה.
הפקת הסרט נעשתה בתמיכת משרד ההגנה של רוסיה.
הסרט תוכנן לצאת לאקרנים ב-7 באוקטובר 2021, אך בשל מגפת הקורונה ברוסיה ועליית התחלואה מאוקטובר 2021 יציאתו נדחתה ל-18 בנובמבר 2021.
בסוף השבוע הראשון להקרנתו הסרט הכניס למעלה מ-50 מיליון רובל רוסי.
הסרט מבוסס על אירועים אמיתיים שהתרחשו ברפובליקה הערבית הסורית, כאשר מפציץ טקטי רוסי מסוג סוחוי Su-24 הופל על ידי מטוס קרב טורקי מסוג f-16 בצפון המדינה ב-24 בנובמבר 2015. הנווט קונסטנטין מורחטין פלט והצליח לשרוד ולהינצל, אך הטייס אולג פשקוב, שצנח, נורה באוויר על ידי חמושים.
מאוחר יותר נהרגו כל המחבלים המעורבים במות הטייס הרוסי והטייס קיבל לאחר מותו את עיטור גיבור רוסיה.
במרכז הסיפור שלוש דמויות ראשיות - סגן אלוף סושניקוב, סרן מוראביוב ורס"ן זכארוב.
שלושה גילאים, שלוש דמויות שונות, שלושה גורלות שונים, שנועדו להיפגש בבסיס הצבאי חמיימים, בלב סוריה המדממת.
הדמויות הראשיות פוגשות זו את זו לראשונה בחצי האי קרים במחנה אימוני הישרדות לטייסים.
מוראביוב הצעיר, הנועז וחד הלשון, בניגוד לחברו הבכיר המאוזן והמיושב יותר בגדוד התעופה סושניקוב, שלא אהב מיד את הקצין זכארוב, שמעצבן את הקפטן הצעיר.
אך השלישייה תיפגש בפעם השנייה ברפובליקה הסורית.
הסרט מגולל את שהות הכוחות המזוינים הרוסיים בסוריה, מתאר את המלחמה עם דאעש והמבצע לחילוץ הנווט, אשר, כתוצאה מהתקפה על המטוס שלו, נחת בשטח אויב.
איגור פטרנקו - אלוף סושניקוב, טייס חיל האוויר הרוסי
איוואן בטאריוב - סרן מוראביוב, נווט
סרגיי גובאנוב - רב-סרן זכארוב, קצין הכוחות למבצעים מיוחדים של צבא רוסיה
מריה מירונובה - רעייתו של סושניקוב
צילומי הסרט החלו בחצי האי קרים באוקטובר 2020, מאוחר יותר נערכו גם בסוריה, סנקט פטרבורג ובליפצק.
שמי אלמוזנינו (1911–1991) היה אדריכל ישראלי, שתכנן בין שנות החמישים לשנות השבעים מספר רב של מבנים בחיפה, בקריות ובאזור עמק הירדן.
בין עבודותיו נכללים מבני מגורים, מסחר ומלונאות בחיפה ובקריות, ובפרט ברובע כרמל בחיפה.
כמו כן תכנן אלמוזנינו מבני ציבור רבים במועצה אזורית עמק הירדן, ביניהם בית הצנחן בקיבוץ מעגן והאמפיתיאטרון ואתר ההנצחה בצמח.
שמי אלמוזנינו נולד בשנת 1911 בסופיה, ולמד בפוליטכניקום שבעיר.
אלמוזנינו היה חניך בתנועת השומר הצעיר, ובשנת 1933 עלה לארץ ישראל.
סיים הכשרה אדריכלית בטכניון בשנת 1942. לאחר סיום לימודיו יצא אלמוזנינו לעיר אבאדאן שבאיראן, על מנת לעבוד מטעם סולל בונה בחברת הנפט האנגלו-איראנית; באותה תקופה החל אלמוזנינו לעסוק בפיסול, כאשר פסליו הוצגו בתערוכה בעיר.
במלחמת העצמאות שירת אלמוזנינו בחיל ההנדסה הקרבית.
במסגרת התפקיד, תכנן אלמוזנינו במות הרקדה עבור יום העצמאות הראשון.
עבודתו הראשונה של אלמוזנינו הייתה תכנון מעונות לעובדי קופת חולים כללית בחיפה, שקמו בשנת 1949. עוד באותה שנה, תכנן אלמוזנינו שיכונים עבור עולי בולגריה בקריית אתא.
בשנות החמישים תכנן אלמוזנינו מבנים רבים, ביניהם האמיתיאטרון בצמח, שנמצא על חוף הכנרת, ולידו אתר הנצחה לחללי מלחמת העצמאות ממועצה אזורית עמק הירדן.
בניית התיאטרון החלה ביולי 1952 וחנוכתו הייתה בשנת 1953, כאשר לאורך תולדותיו הופיעו בו אמנים רבים, ביניהם דני קיי, יוסי בנאי, שלום חנוך, יהודית רביץ, מאיר בנאי, וליאל קולט.
בין השנים 1978–2011 התקיים באמפיתיאטרון פסטיבל הרוק "ליל אהבה בצמח".
כמו כן תכנן אלמוזנינו את 'בית הצנחן' בקיבוץ מעגן, ובו אנדרטה לזכר אסון מעגן.
הבניין מתאפיין בשילוב יצירות אמנות של אמנים מקומיים בחזיתו, ונעשה בו שימוש באבן טבעית בקירות הבניין החיצוניים ובריצופו, תוך שמירת מבט פתוח אל נוף הכנרת בקומתו התחתונה.
באותה תקופה תכנן אלמוזנינו את "בית האמן" ברחוב לבונטין חיפה.
כמו כן השתתף אלמוזנינו בתחרויות לעיצוב דמות העיר התחתית בחיפה ותכנון משכן הכנסת בירושלים, בשתיהן תוכניותיו זכו בפרסים והצגו בתערוכות
בשנת 1961 הואשם אלמוזנינו בעבירות העלמת מס עליהן נקנס ב-24 אלף לירות.
בשנת 1962 שפט אלמוזנינו בתחרות לתכנון המרכז המסחרי בנהריה.
בשנות השישים תכנן אלמוזנינו מספר רב של בנייני מגורים באזור חיפה והקריות.
אלמוזנינו היה חבר בוועדה שהגתה תוכניות ראשוניות למגדל הנביאים בחיפה, וכן תכנן שיכונים בשכונות חליסה וביצע תכנון עבור מתחם המגורים יזרעאלה שבנווה שאנן, שכולל בניינים רבי קומות, מרכז מסחרי ובית ספר.
באותו עשור תכנן אלמוזנינו את בניין מועצה אזורית עמק הירדן, שנחנך במאי 1967. בשנת 1964 תכנן אלמוזנינו מרכז תרבות לנוער בעמק הירדן.
ב-1966 תכנן אלמוזנינו שיפוץ והוספת קומות בבית החולים האיטלקי בחיפה.
בשנות השבעים המשיך אלמוזנינו בתכנון שיכוני בנייה מדורגת למגורים באזור חיפה והקריות, וכן תכנן בתי מלון בחיפה ובנהריה.
כמו כן תכנן אלמוזנינו את מתחם 'עמק השמש' ברובע כרמל בחיפה, בצומת הרחובות אבא חושי ודרך בירם, ובו בניינים רבי קומות וכ-200 דירות מגורים.
לאורך הקריירה, התאפיינה עבודתו של אלמוזנינו בשילוב בנייה באבן טבעית בחזיזתות הבניינים, וכן בשילוב יצירות של אמנים מקומיים.
בעבודותיו, אלמוזנינו הקפיד על שילוב הבנייה בנוף שסביבה, כאשר הבנייה המדורגת ברובע כרמל נועדה לצורך זה.
Blue Skies (בעברית: שמיים כחולים), הוא שיר שנכתב על ידי אירווינג ברלין ב-1926. Blue Skies הוא אחד משירים פופולריים רבים שמשתמשים ב"ציפור כחולה של אושר" שאצל האינדיאנים הקוצ'טיים ושבט הנאוואחו היא בעלת משמעות דתית ובנוסף לכך היא גם היוותה אתה ההשראה לסמליל של טוויטר.
האופטימיות הרבה של השיר נמחקת על ידי הסולם המינורי שמעניק לשיר תחושה אירונית.
השיר נכתב והולחן ב-1926 כתוספת למחזמר של רוג'רס והארט, בעוד שהמחזמר בוצע רק שלושים ותשע פעמים זכה להצלחה אדירה, כשהקהל בערב הפתיחה דרש עשרים וארבעה הדרנים מהזמרת בל בייקר.
במהלך החזרה הכללית שכחה בייקר את מילות השיר, כך שברלין שר אותן ממושבו בשורה הראשונה.
ב-1927 פורסמה גרסת כיסוי של בן סלווין ( עם להקת ה"Knickerbockers" בדואט עם צ'ארלס קיילי.) והפכה ללהיט.
באותה שנה הוא הופיע בסרט "זמר הג'אז" בביצועו של אל ג'ולסון שהיה אחד מהסרטים בעלי הקול הראשונים.
ב-1935 בני גודמן ותזמורתו הקליטו גרסה חסרת מילים לשיר.
בשנת 1946 הייתה עליה בפופולריות של השיר כאשר בינג קרוסבי הוציא גרסת כיסוי לשיר בסרט "שמיים כחולים" ובנוסף לכך גם קאונט בייסי הוציא גרסת כיסוי משלו לשיר.בינג קרוסבי ודני קיי שרו את השיר בסרט חג מולד לבן מ-1954. וב-1958 אלה פיצג'רלד פרסמה גרסת סקאט של השיר, באלבומה "!Get Happy".
השיר גם הושר כמה פעמים ב"מסע בין כוכבים" לרוב על ידי דאטה.
השיר הופיע בסרטה הקצר של אן מארי פלמינג מ-2002 "שמיים כחולים" בביצועו של אלסנדרו ג'וליאני.
אינני רואה דבר מלבד שמיים כחולים.
ציפורי כחולות, שרות שיר.שום דבר מלבד שמיים כחולים מעתה ואילך.
מעולם לא ראיתי את השמש כל כך בהירה
מעולם לא ראיתי דברים מסתדרים כשורה.
כשאתה מאוהב, איך הם עפים.
שום דבר מלבד שמיים כחולים מעתה ואילך.
שמיטת חובות, או מחילת חובות, נהוגה בחברות רבות מאז העת העתיקה.
שמיטת חובות תקופתית הייתה ממוסדת במזרח הקדום ותרמה ליציבות החברות שלו.
ביוון העתיקה וברומא החוקים היו ידידותיים יותר לנושים וביטול חובות היה אחת הדרישות העיקריות של העניים, אשר רק מדי פעם יושמה על ידי הממשלה.
החוק הקנוני של ימי הביניים כלל הוראות לביטול חובות של לווים במצוקה, אשר השפיעו על דיני פשיטת רגל אישיים מודרניים.
שמיטת חובות הייתה קיימת בחברות רבות במזרח הקדום בצורה של ביטול חובות, לפיה חובות מסוימים הוכרזו בטלים והרכוש המעוקל הוחזר לבעלים המקוריים.
חובות בוטלו לעיתים קרובות על ידי שליט חדש שהוציא צו "דף נקי" לאחר עלייתו על כס המלכות או בעקבות אסון טבעי או מעשה ידי אדם.
בדרך כלל רק חוב אישי בוטל, ואילו חובות לסוחרים לא הושפעו.
שמיטות החובות התקופתיות מילאו תפקיד גדול במזרח הקדום.
רוב ההלוואות נלקחו על ידי איכרים כדי לאפשר להם להתקיים עד לקציר הבא, ולעיתים קרובות הקרקע הייתה משועבדת כבטוחה.
אם הלווה לא היה מסוגל להחזיר את ההלוואה, הקרקע עברה למלווה, כאשר הלווה עצמו הפך לצמית.
שמיטות החובות איזנו את כוחן של האליטות, שאם לא כן היו צוברות הון רב של אדמה מעובדת על ידי צמיתים, והבטיחו שיהיו מספיק עובדים חופשיים לשרת בצבא ולעבודה ציבורית.
ביטול החוב המוקדם ביותר שידוע לנו הוכרז על ידי המלך אנמטנה מלגש בכ-2400 לפני הספירה.
אמצעים דומים ננקטו על ידי שליטי שומריים, בבליים ואשוריים מאוחרים יותר במסופוטמיה, שם הם נודעו כ"גזירות חירות" ("אמה-גי" בשומרית).
אותו נושא נמצא בטקסט עתיק דו-לשוני חיתי-חורי שכותרתו "השיר לשמיטת החובות".
במצרים העתיקה לא היה קיים חוב נושא ריבית במשך רוב ההיסטוריה שלה.
כשהחלה להתפשט בתקופה המאוחרת, שליטי מצרים הסדירו אותה וידוע שמספר שמיטות חוב התרחשו בתקופת תלמי, כולל זו שהכרזתה הייתה כתובה על אבן רוזטה.
שמיטת חובות מוזכרת בתורה, שבה ציווה ה' על בני ישראל למחוק חובות במקרים מסוימים בסוף שמיטה, השנה האחרונה של המחזור החקלאי בן שבע השנים.
גם עבדים עבריים שוחררו לחופשי או באותו הזמן או בסוף מחזור 49 השנים, בהתאם לפרשנות.
בתום המחזור הארוך יותר, במהלך שנת היובל חזרה הקרקע גם לבעליה המקוריים.
לפי מייקל הדסון, חוק היובל הופיע ככל הנראה בתגובה למשבר חובות ולקח את מחיקת החוב מידיהם של השליטים, והפך אותו לתקופתי ואוטומטי.
לא שרדו מסמכים המעידים על עמידה בחוק, או היעדרה, ביחס ליובל.
עקב הגלות הראשונה, דיני שמיטת החובות לא היו תקפים יותר, משום רוב היהודים לא חיו בארץ ישראל, והעובדה שהשמיטה הייתה קשורה בהשבת אדמת אבות.
רבנים מאוחרים יותר קבעו כי יש להמשיך בשמיטת החובות.
בסביבות תחילת המאה ה-1 לספירה הציע הלל את מנגנון הפרוזבול שאפשרה למלווים להציע הלוואות שלא ניתן היה לשמוט, על ידי הפיכת בית הדין המקומי למקבל ההחזר, אשר לאחר מכן יעביר אותה אל המלווה מקורי.
מאחר שהחוב יהיה פורמלית למוסד ציבורי במקום לאדם פרטי, הוא לא יימחק.
הלל טען שאם לא כן העני לא יוכל לקבל הלוואה בשנה שקדמה לשמיטה.
באופן כללי החוק ביוון העתיקה וברומא היה ידידותי יותר לנושים ו"קשוח ובלתי נכנע" כלפי חייבים.
לאורך כל העת העתיקה ביטול החובות, לצד חלוקת הקרקעות מחדש, היה הדרישה העיקרית של העניים.
בתגובה למשבר חובות במאה ה-6 לפני הספירה, יישמו האתונאים חוק של סולון שקבע סייסאכטיה (σεισάχθεια), אשר ביטל את כל החובות ובטל רטרואקטיבית חובות קודמים שהביאו לעבדות וצמיתות, שחרור עבדי חוב וחובות.
לפי פלוטארכוס, חובות נושאי ריבית הפכו לבלתי חוקיים על ידי הממשלה הדמוקרטית של מגרה במאה ה-6 לפני הספירה בעוד הנושים נאלצו להחזיר את הריבית שנגבתה.
מקורות יווניים התייחסו לכך כאל צעד פופוליסטי קיצוני, וההיסטוריונים חלוקים באשר להיסטוריות של אירועים אלה, הנחשבים כמשקפים מחשבה פוליטית אנטי-דמוקרטית מאוחרת יותר.
המלכים הספרטנים יישמו גם ביטולי חובות בניסיונם לבצע רפורמה במדינה במאה ה-3 לפני הספירה.
המקבילה הרומית נקראה novae tabulae.
ברומא העתיקה בוטל שעבוד החוב הידוע בשם nexum בשנת 313 לפנה"ס.
אולם גם לאחר מכן החייבים עדיין נדרשו לעבודות חובה, ויכלו להיאסר בעקבות פסק דין של בית המשפט.
אפיאנוס מזכיר ניסיון של הפראיטור אסליו להחיות את החוק הישן האוסר על לקיחת ריבית בשנת 89 לפנה"ס שהוביל לרציחתו, ככל הנראה על ידי הנושים.
מאוחר יותר, חוקקו מחיקות חוב חלקיות על ידי סולה (ב-10%) ולאחר מכן על ידי לוציוס קורנליוס קינה ולוציוס ולריוס פלאקוס (בשלושת רבעים) על מנת לייצב את הכלכלה שנהרסה במלחמת האזרחים.
האליטות הרומיות היו נחרצות נגד הקלת חובות, כאשר קיקרו גינה זאת כהתקפה על הרכוש והמעמדות בעלי הנכסים.
קודמיו של חוק פשיטת הרגל הופיעו בראשית רומא הקיסרית.
אוגוסטוס הנהיג את "cessio bonorum", המאפשר לחייבים למסור מרצונם את רכושם לנושים ובכך להימנע ממעצר אישי ואובדן מעמד משפטי (אינפמיה).
בעוד שרומא מעולם לא חוקקה מחיקת חובות מוחלטת, כמה קיסרים מחקו פיגורים במס, כלומר, חובות לאוצר המדינה.
החובות של האוכלוסייה הכפרית הייתה דאגה ממשלתית מתמדת מימי שושלת האן.
לטיפול בו הופעלו מגוון אמצעים, לרבות פטור מלא או חלקי של חובות.
לעיתים קרובות בוטלו אותן הלוואות שהריבית שהוחזרה עליהן עלתה על הקרן.
הממשלה האשימה את המנזרים הבודהיסטים (שהפכו למלווים גדולים לאיכרים עד המאה ה-6 לספירה) בהנפקת הלוואות בריבית גבוהה.
במהלך טיהור המנזרים הבודהיסטים בשנת 845, יותר מ-150,000 צמיתים במקדש שוחררו משעבוד, על פי הדיווחים הרשמיים.
המשפט הקנוני של ימי הביניים התבסס על המשפט הרומי ודן בהרחבה בהוראות להפחתת חומרת העונשים של החייבים.
רוב המפרשים התירו לחייב להיפטר מהחוב ולהתחיל מחדש, לאחר שמסר לנושיו את כל סחורתו (או אולי את כל סחורתו למעט הנדרש לצרכים בסיסיים).
הוראות אלה השפיעו מאוחר יותר על דיני פשיטת הרגל האנגלי.
בתקופה המודרנית סילוק חובות מתרחש בדרך כלל בתהליך של פשיטת רגל.
אחת המדינות הראשונות שקבעו פשיטת רגל אישית (ולא פשיטת רגל של חברה) הייתה בריטניה, שם חוק פשיטת הרגל משנת 1869 אפשר לכל האנשים להגיש בקשה לפשיטת רגל.
נכון לעכשיו, אמת המידה לחקיקת פשיטת רגל אישית היא חקיקת פשיטת הרגל האישית בארצות הברית, שהתקבלה ב-1978. רוב מדינות מערב אירופה הלכו בעקבותיה בשנות ה-80 וה-90, בעוד שבדרום ובמזרח אירופה התקבלה חקיקה של פשיטת רגל אישית בשנות ה-2000 וה-2010.
שמיכת טלאים הוא רומן גרפי אוטוביוגרפי מאת קרייג תומפסון, שיצא לאור בשנת 2003 בהפצת "Top Shelf Productions".
עלילת הרומן מגוללת את סיפור ילדותו של תומפסון במשפחה נוצרית אוונגליסטית, אהבתו הראשונה ותחילת שנות בגרותו.
עם יציאתו לאור, זכה הרומן לשבחים רבים; בין היתר דירג אותו מגזין "טיים" במקום הראשון ברשימת "ספרי הקומיקס הטובים ביותר לשנת 2003", ובמקום ה-8 ברשימת "ספרי הקומיקס הטובים ביותר של העשור".
הרומן תורגם לראשונה לעברית בתרגומה של מאיה בקר ובהוצאתה לאור של "יוקה מפלצות" במרץ 2025.
תומפסון החל לעבוד על כתיבת הרומן הגרפי בשלהי שנת 1999, עד ליציאתו לאור שלוש וחצי שנים מאוחר יותר, בשנת 2003. תומפסון כתב את הרומן כאמצעי להודיע להוריו על כך שאינו מעוניין עוד להיות דתי.
עלילת הרומן מתארת את שנות ילדותו והתבגרותו של קרייג, את יחסיו עם אחיו הצעיר ואת ההתחבטויות שהוא חווה בנוגע לנצרותו ולאהבתו הראשונה.
על אף שהרומן כתוב בצורה כרונולוגית, תומפסון משתמש בפלשבקים כאמצעי ספרותי ואמנותי על מנת להקביל בין חוויותיו כילד צעיר לחוויותיו כמתבגר.
בין התמות הספרותיות העיקריות בהן הרומן עוסק נכללים אהבה ראשונה, מיניות, רוחניות, יחסי אחים והתבגרות.
הרומן נפתח בתיאור יחסים של קרייג עם אחיו הצעיר, פיל, במהלך ילדותם בוויסקונסין, בבית דתי אדוק ולהורים נוקשים שהעלימו עין מהתעללות מינית שעברו קרייג ופיל על ידי שמרטף שנשכר על ידיהם, כמו כן מהטרדות והצקות שחווה קרייג מצד בריונים בבית ספרו ובכנסייה המקומית.
גם במהלך שנות התבגרותו, חווה קרייג קשיים חברתיים ומתקשה להשתלב עם בני גילו, אך במחנה ללימודי תנ"ך המתקיים באחד החורפים, מתרועע קרייג עם קבוצת מתבגרים מנודים הכוללת בחורה בשם ריינה, שמביעה עניין בקרייג.
השניים הופכים לבלתי-נפרדים, וממשיכים את יחסיהם באמצעות מכתבים ושיחות טלפון.
השניים קובעים לבלות יחד שבועיים בביתה של ריינה בחצי האי העליון של מישיגן.
קרייג מגיע ופוגש את משפחתה של ריינה, הכוללת את שני אחיה המאומצים, בן ולורה, אחותה הביולוגית הגדולה, ג'ולי, והוריה, הנמצאים בתהליך גירושים.
בצל חוסר התפקוד של הוריה, ריינה הפקידה את עצמה כאחראית לרווחתם של בן ולורה, הסובלים ממוגבלויות שכליות, ושל בתה התינוקת של ג'ולי.
על אף התקרבותם במהלך הביקור, השניים חוזרים לחייהם הנפרדים, וריינה מחליטה בסופו של דבר לנתק את הקשר.
השניים שומרים על קשר למשך זמן-מה באמצעות שיחות טלפון שמתקיימות בתדירות הולכת ופוחתת (במקביל לאי-שפיותו הגוברת של קרייג).
בסופו של דבר, קרייג אומר לריינה שגם החברות ביניהם הסתיימה, ולאחר מכן הורס את כל מה שריינה אי-פעם נתנה לו וכל מזכרת מיחסיו עמה, מלבד שמיכת הטלאים שהכינה עבורו.
קרייג מאחסן את השמיכה בעליית הגג של בית ילדותו, ועובר להתחיל את חייו במקום אחר.
כשהוא רחוק ממשפחתו, קרייג משלים עם דתו וזהותו הרוחנית, ומספר לאחיו שהוא כבר אינו מחשיב את עצמו כנוצרי, אך עדיין מאמין באלוהים ובתורתו של ישו.
לאחר מספר שנים, קרייג שב לבקר בבית ילדותו, לכאורה כאדם אחר.
קרייג תומפסון – אמן מוכשר ונוצרי אדוק המתחבט בשאלת דתיותו.
במהלך מחנה חורף נוצרי בפטיסטי הוא פוגש בחורה מרקע דומה לו בשם ריינה, שהופכת לאהבתו הראשונה.
פיל – אחיו הצעיר של קרייג.
כמו קרייג, הוא אוהב לצייר, והחלק הראשון של הסיפור מפרט את ילדותם יחד, אם כי מאוחר יותר הם מתרחקים.
ריינה – אהבתו הראשונה של קרייג, נערה נוצרייה שקרייג פוגש לראשונה במחנה חורף נוצרי.
כמו קרייג, גם משפחתה במצב כלכלי רעוע, וגירושיה של הוריה והצורך לטפל באחיה הצעירים גורמים לה ללחץ.
הוריו של קרייג – נוצרים קפדניים ואדוקים, שאינם מגלים סובלנות כלפי נוצרים ליברליים.
אביה של ריינה – אדם שנאמן לאמונותיו ומקווה להציל את יחסיו עם אשתו.
אמה של ריינה – אישה קשת-יום המכורה לתרופות, שאינה מעוניינת לתקן את יחסיה עם בעלה, והיא מנסה להמשיך הלאה.
לורה ובן – אחיה המאומצים של ריינה, הסובלים ממוגבלויות שכליות.
בן הוא ילד הרבה יותר שקט ומופנם, בעוד לורה הרבה יותר אנרגטית.
בנוסף, משתמע כי לבן יש תסמונת דאון; בעוד שלורה סובלת ממוגבלות שכלית התפתחותית.
ג'ולי ודייב – אחותה וגיסה של ריינה.
ה-"Bloomsbury Review" כינה את "שמיכת טלאים" מגזין "טיים" הצהיר כי עבודתו של תומפסון "הציבה גבולות חדשים למדיום", ודירג אותו במקום הראשון ברשימת "ספרי הקומיקס הטובים ביותר לשנת 2003", ובמקום ה-8 ברשימת "ספרי הקומיקס הטובים ביותר של העשור".
בגיליון הפתיחה של "", הרומן כונה "מגנום אופוס".
עם פרסומו של "שמיכת טלאים", זכה תומפסון לפופולריות רבה ולהערכה ביקורתית כאחד.
אמן הקומיקס זוכה פרס פוליצר, ארט ספיגלמן, שלח לו מכתב שבח ארוך על כתיבת הרומן, ובקנאה מדומה, הביע אדי קמפבל רצון "לשבור את אצבעותיו" של תומפסון.