tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בבחירות המקדימות של הדמוקרטים של 1974 למשרת מושל טנסי ניצח בלנטון כשמולו ניצבו 11 מועמדים.
כשלזכותו נרשמו 23 אחוזים בלבד מהקולות, הוא הביס מועמדים שלרשותם עמד מימון משמעותי, כולל הבנקאי הראוותני ממזרח טנסי ג'ייק בוטשר, מגיש החדשות מנאשוויל האדלי קרוקט, והסנאטור לשעבר רוס בס.
יריבו בבחירות הכלליות היה למאר אלכסנדר, ששימש כמנהל מסע הבחירות של המושל המכהן וינפילד דאן, שעל פי הגבלת הכהונה שהייתה אז בחוקת טנסי היה מנוע מלהתמודד על תקופת כהונה רצופה נוספת.
אף על פי שדאן והרפובליקנים שברו את השליטה ארוכת הימים של הדמוקרטים בפוליטיקה של טנסי בבחירות של 1970, סבלה המפלגה הרפובליקנית מהכתם שדבק בה בעקבות פרשת ווטרגייט, וביום הבחירות ניצח בלנטון לאחר שקיבל 576,833 קולות מול 455,467 הקולות של אלכסנדר.
לאחר השבעתו, ניסה בלנטון לקדם את חקיקתו של חוק להנהגת מס הכנסה מדינתי, אך בית המחוקקים, שחשש מתגובות ציבור הבוחרים, סירב לשקול זאת, ותחת זאת העלה את מס המכירות המדינתי.
בלנטון תיקן את חוקי הבלו ומס הזיכיונות , וביצע גם תיקונים בחוק מס רווחי ההשקעות כדי להקל על אוכלוסיית הגיל השלישי במדינה.
הוא גם שדרג את הטיפול בתחום התיירות למשרד בקבינט שלו, וטנסי הייתה המדינה הראשונה בארצות הברית שעשתה כן.
הוא גם ערך שיפורים במערכת פרישת הגמלאים.
ממשל בלנטון בלט בגיוס נרחב של הזדמנויות תעשייתיות ומסחריות זרות לטנסי.
הוא ערך כמה מסעות לאפריקה, למזרח התיכון, יפן ואירופה, במאמץ ליצור שותפויות כלכליות עם משקיעים זרים.
על העלויות של נסיעות אלו נמתחה עליו ביקורת, אך הוא הצליח בהבאת משקיעים בריטים, מערב גרמנים ויפנים לטנסי.
ב-1976 הוא אירח בנאשוויל מפגש של כמה נציגים לאומות המאוחדות.
בפברואר 1978 תוקנה חוקת טנסי כך שהתאפשר לבלנטון ולמושלי המדינה הבאים לכהן ביותר מתקופת כהונה רצופה אחת.
בלנטון לא התמודד על תקופת כהונה שנייה, ובחירות שהתקיימו באותה שנה נבחר כמושל למאר אלכסנדר שהתמודד מולו ארבע שנים קודם לכן.
לעיתים קרובות הואשם ממשלו של בלנטון בהוצאות מופרזות.
הוא קיבל העלאה שנויה במחלוקת של שכרו בהיקף של 20,000 דולר, ולעיתים קרובות לקח ידידים לטיולים על חשבון המדינה.
יחד עם עוזריו הוא חייב את אוצר המדינה על בילויים בברים, שכירת לימוזינות, ושיחות טלפון פרטיות, אף על פי שההוצאות האלו הוחזרו בסופו של דבר.
בלנטון הואשם על סידור משרות פטרונות לפקידי הממשל במחוזות, בציינו שהם היו יועציו הפוליטיים.
חברת הכבישים של משפחתו קיבלה חוזה לעבודה בפארק מדינתי, אף על פי שבלנטון הצהיר שהחברה לא קיימה קשרים עסקיים עם המדינה במהלך תקופת כהונתו כמושל.
ב-1977 התפוצצה "שערוריית המכוניות העודפות" כאשר פקידי ממשל מדינתיים הואשמו במכירת כלי רכב עודפים בבעלות המדינה לבעלי ברית פוליטיים.
צ'ארלס בל, נציב השירותים הכלליים, התפטר, וסוני מק'קרטר, מנהל חטיבת הנכסים העודפים של המדינה, הודה בשני סעיפי אישום באשמת מעילה.
נציב התחבורה, אדי שאו, הואשם על חלקו בשערורייה, אך זוכה.
שערוריות החנינות והרישיונות למכירת אלכוהול
ב-1977 פיטר בלנטון את מארי רג'אנטי , יושבת ראש הוועדה לחנינות ולשחרורים מוקדמים של טנסי, כאשר היא סירבה לשחרר אסירים, שכפי שהתברר מאוחר יותר, שיחדו פקידי ממשל מדינתיים בתומרה למתן חנינה.
מאוחר יותר תבעה רג'אנטי את המדינה וזכה בפיצוי של 38,000 דולר.
ב-15 בדצמבר 1978 פשטו אנשי ה-FBI על קפיטול מדינת טנסי והחרימו מסמכים במשרדו של היועץ המשפטי של בלנטון, ט.
סיסק ושניים נוספים נעצרו, וב-23 בדצמבר הופיע בלנטון בפני חבר מושבעים גדול, שם הוא הכחיש שביצע עבירה כלשהי.
ב-15 בינואר 1979, יומיים לפני תום כהונתו כמושל, העניק בלנטון חנינה ל-52 אסירים של המדינה, כולל רוצחים מורשעים.
בין אלו שקיבלו חנינה היה רוג'ר הפריז, בנו של תומך של בלנטון, שהורשע ב-1973 בהריגת אשתו לשעבר ובן לוויה שלה.
כשחתם בלנטון על כתב החנינה של המפריז, הוא ציין, "נדרש לזה אומץ".
מזכיר המדינה, גנטרי קרוול, שסלד ממתן החנינות, הגיב, "יש אנשים שיש להם יותר אומץ מאשר שכל".
בעוד שבלנטון הצהיר שהחנינות הוענקו כמענה להוראת בית המשפט לצמצם את אוכלוסיית האסירים במדינה, ה-FBI וחברי שתי המפלגות היו מודאגים בנוגע לשאלה אם החנינות היו קשורות לשערורייה לכאורה שהייתה אז תחת חקירה.
לאחר שהתובע הפדרלי האל הארדין, שהיה ידיד של בלנטון, רמז להנהגת המדינה שבלנטון מתכנן הענקת חנינות נוספות, חיפשו סגן המושל (ויושב ראש הסנאט של טנסי) ג'ון שלטון ויילדר, ויושב ראש בית הנבחרים של טנסי נד מקוורטר, דרכים למנוע נזק נוסף לשמה הטוב של טנסי.
הם מצאו שבחוקת המדינה קיים סעיף מעורפל בנוגע למועד השבעתו של מושל נבחר.
בסופו של דבר הוחלט שהמושל הנבחר למאר אלכסנדר, שניצח בבחירות של 1978, יושבע שלושה ימים לפני מועד ההשבעה המסורתי הקבוע.
אף על פי שהוא מעולם לא הואשם באופן רשמי בעניין החנינות, הואשם בלנטון בסופו של דבר בסעיפים של קשירת קשר להונאת דואר , וסחיטה לצורך מכירת רישיונות למכירת אלכוהול.
הוא הורשע ונדון למאסר בבית כלא פדרלי.
ב-18 ביולי 1986 הוא שוחרר לאחר שריצה 22 חודשי מאסר ושב לטנסי.
אף על פי שבתחילה הפך בית המשפט הפדרלי השישי לערעורים של ארצות הברית את ההרשעות על פיהן בשל האופן שבו ניהל בית המשפט המחוזי את הליך הוואר דיר, בוטלה החלטה זו של בית המשפט כדי שהמקרה יישמע בפני הרכב שופטים מורחב.
בית המשפט הפדרלי השישי אישר את ההרשעות של בלנטון, ובית המשפט העליון של ארצות הברית סירב לעיין בתיק.
בינואר 1988 נדחו 9 מתוך 11 סעיפי האישום בהליך נפרד.
ביוני 2021 קישרו פקידי ממשל של טנסי את הרצח שבוצע ב-1979 של איש העסקים מצ'טנוגה סמואל פטיג'ון, שעבד עבור ה-FBI, לממשל בלנטון.
את העשור האחרון לחייו העביר בלנטון בניסיונות בלתי מוצלחים לטהר את שמו.
ב-1988 הוא התמודד על המושב בבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השמיני שהתפנה עקב פרישתו של אד ג'ונס.
הוא סיים במקום רחוק מאוד מהמנצח ג'ון טאנר, וקיבל קצת יותר מ-10 אחוזים מהקולות.
לאחר מכן הוא הועסק במכירת מכוניות פורד בעיר הנדרסון.
חלק מסיפור שערוריית החנינות יצא לאור בספר בשם "מארי: סיפור אמיתי", פרי עטו של פיטר מאס שגם כתב את סרפיקו, ובסופו של דבר הופק ב-1985 על פי הספר סרט בשם "מארי" בכיכובה של סיסי ספייסק בתפקיד מארי רג'אנטי.
עורך הדין ולימים הסנאטור פרד תומפסון, ששימש כעורך דינה של רג'אנטי, הופיע בסרט בתפקיד עצמו.
שערוריית החנינות, ופרשות נוספות, מפורטות גם בספר בשם "שם קוד TENNPAR של ה-FBI" שנכתב על ידי האנק הילין, סוכן ה-FBI שעבד בנאשוויל ושהוביל את החקירה על ממשל בלנטון.
ב-1949 נשא בלנטון לאישה את בטי ליטלפילד.
לשניים נולדו שלושה ילדים עד גירושיהם ב-1979. ב-1988, במהלך ניסיונו להיבחר שוב לבית הנבחרים של ארצות הברית, נישא בלנטון בשנית לקארן פלינט.
ריי בלנטון נפטר בבית החולים המחוזי ג'קסון-מדיסון שבג'קסון, טנסי ב-22 בנובמבר 1996, בעת שהמתין להשתלת כבד.
הוא נטמן בחצר כנסיית שילה שבתחומי הפארק הצבאי הלאומי שילה (שבו התחולל קרב שילה במלחמת האזרחים), וקברו מסומן באובליסק גדול.
ב-2012 כלל האתר RealClearPolitics את בלנטון ברשימת עשרת הפוליטיקאים המושחתים ביותר בכל הזמנים.
ריי גרין היה פוליטיקאי אמריקאי, אשר כיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית וכתובע הכללי של רוד איילנד.
גרין נולד ב-2 בפברואר 1765 בוורוויק שבמושבת רוד איילנד ומטעי פרובידנס, והיה בנו של ויליאם גרין הבן וקתרין ריי.
אביו כיהן כמושל רוד איילנד במהלך מלחמת העצמאות של ארצות הברית, ואמו התכתבה באופן קבוע עם בנג'מין פרנקלין.
גרין למד לימודים קלאסיים ובשנת 1784 השלים את לימודיו במכללת ייל.
לאחר מכן למד משפטים, התקבל ללשכת עורכי הדין, והחל לעסוק בעריכת דין בפרובידנס.
בשנים 1794–1797 כיהן כתובע הכללי של רוד איילנד, ובשנת 1797 נבחר מטעם המפלגה הפדרליסטית לסנאט של ארצות הברית, כדי למלא את מקום הסנאטור ויליאם ברדפורד.
גרין נבחר מחדש ב־1799, ובסך הכול כיהן מה-13 בנובמבר 1797 עד ה-5 במרץ 1801, אז התפטר לאחר שנבחר לתפקיד שיפוטי.
הוא הוגדר כשופט מחוזי של רוד איילנד על ידי הנשיא ג'ון אדמס, אך עקב תקלה טכנית לא מונה בפועל.
גרין מת ב-11 בינואר 1849 בביתו בוורוויק שברוד איילנד.
ב־23 ביולי 1794 התחתן גרין בצ'ארלסטון, קרוליינה הדרומית, עם מרי מגדלנה פלאג (1775–1817), בתם של ג'ורג' פלאג ומרי מגדלנה הנדרסון מצ'ארלסטון.
לזוג נולדו חמישה ילדים, ביניהם , שנבחר לסגן מושל רוד איילנד בסוף שנות ה-60 של המאה ה-19.
סבו של גרין היה מושל המושבה בתקופה הקולוניאלית .
הן אביו והן אמו – שהיו בני דודים מדרגה שנייה – היו מצאצאי ג'ון גרין הבן, שכיהן כסגן מושל בתקופה הקולוניאלית.
ריי גרין היה גם מצאצאי כמה ממייסדי רוד איילנד הראשונים, כולל מייסדי וורוויק ג'ון גרין האב, סמואל גורטון ורנדל הולדן, וכן רוג'ר ויליאמס, מייסד פרובידנס.
אוסקר גוטיירז (בספרדית: Oscar Gutierrez; נולד ב-11 בדצמבר 1974), המוכר יותר בשם הבמה ריי מיסטריו, הוא מתאבק אמריקאי ממוצא מקסיקני, המופיע בארגון ההיאבקות WWE, בתוכנית הדגל Raw.
דמותו נודעת בין השאר בתרגיל ה-619 הייחודי לו, ובסגנון האקסטרים המיוחד והפעלולני שלו, המבוסס על סגנון הלוצ'ה ליברה המקסיקני.
בנוסף מיסטריו מוכר בזכות המסכה אותה הוא חובש על פניו.
תחילת דרכו הייתה ב-WCW, שם דמותו החזיקה בתואר האלוף במשקל קל 6 פעמים ובתואר הזוגות 3 פעמים.
גוטיירז נולד בסן דייגו שבקליפורניה.
לפני ה-WWE השתתף בליגה שנקראת ECW בה הובעה יותר אלימות מאשר בארגונים אחרים באותה העת.
גוטיירז סחף את האוהדים עם תרגיליו המיוחדים והמסוכנים.
לאחר שה-WWE קנתה את WCW קיבל גוטיירז הצעת חוזה מה-WWE.
דמותו, שנקראה מיסטריו, החלה להופיע בתוכנית סמאקדאון ב-25 ביולי 2002 וזכתה לפופולריות רבה.
אהדת הקהל לגוטיירז לא נעלמה מעיני התסריטאים אשר החלו להציבו באירועים המרכזיים של ה-WWE.
ב-7 בנובמבר 2002 זכה יחד עם אדג' באליפות הזוגות של ה-wwe.
בסמאקדאון של 2003 זכה מיסטריו באליפות למשקל נוצה.
ב-1 בינואר 2004 זכה שוב באליפות במשקל נוצה.
בסמאקדאון 2004 שמר על תואר האליפות במשקל נוצה.
ב-9 בדצמבר זכה שוב באליפות הזוגות של סמאקדאון יחד עם רוב ואן דאם.
באירוע אין דרך החוצה 2005 שמר על תואר האליפות הזוגות יחד עם חברו הטוב אדי גררו.
דמותו של גוטיירז הופיעה במופעי הקרבות כחלק מזוג, בתחילה עם רוב ואן דאם ולאחר מכן עם אדי גאררו.
לאחר שגאררו מת במהלך 2005 מהתקף לב זמן קצר לפני מופע בו היה אמור להשתתף, החליטו תסריטאי הארגון להנציח את דמותו בעזרת זו של גוטיירז.
על כן, גוטיירז החל לחקות בקרבות המבוימים את דמותו של שותפו המנוח ולשאת על תחפושתו את ראשי התיבות שלו.
באירוע רויאל ראמבל 2006 דמותו של גוטיירז פתחה את אירוע הקרב ההמוני, שהוא עיקר המופע.
בקרב המבוים הפסידה דמותו של גוטיירז, אך, למרות זאת, פיתולי התסריט האופייניים ל-WWE נתנו לריי מיסטריו הזדמנות נוספת לקרב הגדול.
תעלול תסריטאי זה בא במטרה להפוך את קרב האליפות הקרוב למיוחד, שכן עקב הקרב המבוים בין גוטיירז לאורטון הוחלט ששניהם יופיעו בקרב המבוים על האליפות, שהפך עתה לקרב משולש כנגד האלוף הנוכחי באותה תקופה, קורט אנגל.
בקרב המבוים עתיר הפרסום והרייטינג זכתה דמותו של גוטיירז.
תסריטאי ה-WWE אפשרו לדמותו של גוטיירז לשמור על תוארה מול מתאבקים רבים, עד אשר הוחלט על העברתו לדמותו של בוקר טי בקרב מבוים.
על פי התסריט לאותו קרב, דמות המתאבק צ'אבו גאררו סייע לבוקר טי לנצח, והדבר הוביל לפתיחת עלילה חדשה עבור הדמויות, שהתמקדה בסכסוך ביניהן.
העלילה הגיעה לשיאה באוקטובר 2006, כאשר בקרב מבוים בין צ'אבו למיסטריו נפצע האחרון באופן לא מתוכנן.
באוגוסט 2007 לאחר שהחלים מהפציעה, חזר מיסטריו באירוע סאמרסלאם לקרב מול צ'אבו, כהמשך לעלילת הסכסוך ביניהם שהופסקה באוקטובר.
בקיץ 2008 עבר מיסטריו לשורות תוכנית Raw במסגרת אירוע הדראפט.
עם חלוף התוכניות נכנס מיסטריו לעימות עם קיין וכן עם מייק נוקס.
השניים השתתפו בלא מעט קרבות, ושלושתם התמודדו בקרב משולש על הזכות להתמודד באירוע רסלמניה בקרב ה"כסף בבנק".
בקרב ניצח קיין, אך זה לא הרתיע את מיסטריו להשתתף ברסלמניה 25, ובאירוע ניצח את האלוף הבין יבשתי, ג'ון "בראדשו" לייפילד (JBL), ובכך זכה בזהב הבין יבשתי בפעם הראשונה בקריירה שלו.
באפריל 2009 שב מיסטריו לתוכנית סמאקדאון וזאת כדי לעלות את רייטינג התוכנית בקרב הצופים הלטיניים.
באירוע הבאש 2009 זכה שוב תואר האליפות הבין-יבשתי.
ב-20 ביוני 2010 ריי מיסטריו ניצח את ג'ק סוואגר באירוע "מרובע קטלני" ובפעם השנייה בקריירה שלו הפך להיות אלוף העולם במשקל כבד, אך הפסיד את החגורה לאחר שקיין פדה את מזוודת הכסף בבנק על ריי לאחר הקרב שלו עם ג'ק סוואגר, ובסאמרסלאם ריי לא הצליח להחזיר את החגורה.
לאחר מכן, ריי החל להתעמת עם דמות המתאבק אלברטו דל ריו ובאירוע TLC: שולחנות, סולמות וכיסאות התקיים ביניהם קרב כיסאות אבל בסוף הקרב בוטל.
אלברטו דל ריו וריי מיסטריו הצטרפו לקרב הסולמות על אליפות העולם שבהם השתתפו גם אדג' וקיין, אבל בסוף הפסיד את האליפות והמנצח היה אדג'.
לאחר הקרב הזה היריבות שלו עם אלברטו דל ריו הסתיימה.
ב-25 באפריל 2011 בתוכנית הדראפט של ה-WWE נבחר מיסטריו ועבר מסמאקדאון ל-Raw.
ב-25 ביולי 2011 זכה באליפות ה-WWE הראשונה שלו, אך הפסיד בהמשך הערב בעקבות החלטת המנהל החדש של ה-WWE, טריפל H, להחזיר את ג'ון סינה.
קרב חדש נקבע בין ג'ון סינה לריי מיסטריו על אליפות ה-WWE ומיסטריו הפסיד בו.
כשבועיים לאחר מכן נפצע בקרב שנערך מול אלברטו דל ריו.
לאחר שהחלים מפציעתו הושעה ל-60 יום עקב בדיקה שגילתה כי השתמש בחומרים אסורים.
לאחר קצת פחות משנה לאחר הפציעה, בתאריך ה-16 ביולי 2012, בפרק של Raw, ריי מיסטריו חזר להופיע ולהתאבק.
מיסטריו חזר והכה את אלברטו דל ריו לאחר שתקף את זאק ריידר לאחר הקרב שלהם.
ארבעה ימים לאחר מכן, בפרק של סמאקדאון, מיסטריו נלחם בפעם הראשונה לאחר הפציעה ביחד עם שיימוס והשניים הביסו את זוכה מזוודת הכסף בבנק של סמאקדאון, דולף זיגלר ואלברטו דל ריו.
בפרק ה-1000 של Raw שהתקיים בתאריך ה-23 ביולי מיסטריו נלחם עם שיימוס וסין קארה נגד דולף זיגלר, אלברטו דל ריו ודייוויד אוטנגה והקבוצה של מיסטריו ניצחה בקרב.
באירוע סאמרסלאם 2012 ריי מיסטריו נלחם מול המיז על האליפות הבין יבשתית ובקרב הזה המיז ניצח.
לאחר מכן ריי מיסטריו הקים צוות עם סין קארה והם צברו ניצחונות רבים ביחד.
היו להם 2 פיודים עיקריים: אחד נגד טייטוס אוניל ודארן יאנג שבו הם ניצחו והשני נגד קודי רודס ודמיאן סנדאו שבו הם הפסידו.
באירוע הרויאל ראמבל 2013 מיסטריו השתתף בקרב הרויאל ראמבל כמספר 13. באירוע תא ההדחות מיסטריו היה אמור להשתתף בקרב נגד אלוף העולם במשקל כבד על האליפות, אך מארק הנרי תקף אותו ומיסטריו נפצע.
ברויאל ראמבל של 2014 ריי מיסטריו הגיע כמשתתף האחרון במספר 30, לאחר בטיסטה (28) וביג אי לנגסטון (29).
בקרב זה ריי הודח על ידי אחד מחברי המגן, סת' רולינס ומאז לא נראה יותר ברויאל ראמבל עד 2018.
מיסטריו חזר בהפתעה לקרב הרויאל ראמבל כמספר 27 והודח בין האחרונים על ידי פין באלור.
באירוע הרויאל ראמבל הגדול ביותר, נכנס כמספר 28 והודח בידי ברון קורבין ואחרי כמה שבועות הוא הפסיק להופיע לתקופה ממושכת.
באוקטובר 2018 מיסטריו חזר בסמאקדאון 1,000 לקרב נגד שינסקה נקאמורה.
ברויאל ראמבל 2019 הוא נכנס מספר 25 והודח על ידי רנדי אורטון.
ב-כסף בבנק 2019 זכה ריי מיסטריו באליפות ארצות הברית בפעם הראשונה בקריירה לאחר שגבר על סמואה ג'ו.
ב-25 בנובמבר של אותה שנה זכה שוב באליפות ארצות הברית לאחר שגבר על האלוף הנוכחי איי.
ג'יי סטיילס יחד עם עזרתו של רנדי אורטון.
ב-2021 זכה יחד עם בנו, דומיניק מיסטריו באליפות הזוגות של סמאקדאון, דבר שהיה הפעם הראשונה שאב ובן זוכים ביחד באליפות הזוגות.
לאחר שחזר לWWE ריי מיסטיריו פתח בפיוד נגד האלוף האוניברסלי ברוק לסנר לאחר שלסנר תקף אותו ואת בנו דומיניק, מה שהוביל לסדרת עימותים וקרב אליפות בו ריי הפסיד.
בשנים שלאחר מכן, החל ריי לשתף פעולה עם בנו, דומיניק מיסטיריו, והם הפכו לצמד פופולרי.
עם זאת, בשנת 2022 החל סכסוך בין האב לבן שהגיע לשיאו בקרב יחידים ביניהם ברסלמניה 39 בשנת 2023. בשנת 2023, ריי הקים מחדש את קבוצת הסדר עולמי לטיני יחד עם סנטוס אסקובר, חואקין וילד, קרוז דל טורו וזלינה וגה.
הקבוצה הפכה לכוח משמעותי בסמאקדאון והייתה מעורבת בפיודים שונים, בעיקר נגד קבוצת ה-Judgment Day.
באותה שנה, ריי מיסטיריו זכה בפעם השנייה בקריירה שלו באליפות ארצות הברית של ה-WWE לאחר שניצח את אוסטין ת'יאורי, אך החזיק בתואר לתקופה קצרה לפני שהפסיד אותו ללוגן פול.
ברסלמניה 40 באפריל 2024, ריי מיסטיריו שיתף פעולה עם אנדרה וניצח את בנו דומיניק מיסטיריו ואת סנטוס אסקובר בקרב זוגות.
ב-3 במרץ 2015, חתם מיסטריו באיגוד ההיאבקות המקסיקני AAA, שבו התחרה גם בשנים 1992–1995. ב-21 במרץ התחרה בקרב צמדים מול פרו אגואיו ג'וניור.
אגואיו נפצע בצווארו בתרגיל הסיום של מיסטריו ונותר על החבלים במשך כשתי דקות מבלי שהרופא האחראי שם לב.
הקרב הופסק ואגואיו הובהל לבית חולים ומת.
סיבת המוות הרשמית היא שבץ שנגרם כתוצאה מפגיעה חמורה בעמוד השדרה.
ב-12 בדצמבר 2015 חתם מיסטריו עם חברת הבת של AAA לוצ'ה אנדרגראונד המקסיקנית.
מיסטריו ערך את הופעת הבכורה שלו בתוכנית באירוע שנקרע אצטק וורפייר, ובו נכנס כמתחרה השני, אירוע שבו מטנזה קואטו ניצח.
ב-1 בספטמבר 2018, מיסטריו שיתף פעולה עם ריי פיניקס ובנדידו בהפסדם ל-The Golden Elite (מאט ג'קסון, ניק ג'קסון וקוטה איבושי) במסגרת האירוע All In.
בשנת 2023 ביצע הופעת אורח בדמותו בסדרת הטלוויזיה המקסיקנית "הכלה השחורה" מבית נטפליקס.
לו ולאשתו, אנג'י, יש שני ילדים: בן, דומיניק, ובת, אליה.
ריי מילאנד היה שחקן קולנוע ולשי מצליח ובמאי קולנוע שעבד בעיקר בארצות הברית.
הוא נולד בשם רג'ינאלד טרסקוט ג'ונס, בוית', ויילס, ואימץ את השם של אחד הרחובות באזור מגוריו כשם משפחה.
לפני שהיה לשחקן שירת מילאנד בחיל הפרשים המלכותי בארצו במשך שלוש שנים.
בספטמבר 1932 התחתן עם מלוויניה וורנר והם נשארו נשואים עד מותו של מילאנד ב-1986. לזוג היו ילד בשם דניאל ובת מאומצת בשם ויקטוריה.
לאחר מותה של הנסיכה גרייס ממונקו נודע על רומן שהיה ביניהם.
את הופעת הבכורה הקולנועית שלו ערך מילאנד בסרט האילם "הסקוטי המעופף" (1929).
ומשהגיע הפריצה של הטלוויזיה (מאמצע שנות החמישים) החל להופיע בה לעיתים קרובות, כמו גם בסרטי טלוויזיה ובנוסף הִרבה לביים סדרות טלוויזיה בחצי השני של שנות החמישים.
פסגת הקריירה שלו הייתה ב-1945 כשכיכב בתפקיד הראשי בסרטו של בילי ויילדר, "סוף השבוע האבוד", בה גילם אלכוהוליסט בעל יצר הרסנות כלפי עצמו.
על תפקידו זה זכה בפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר, כשהוא נושא את נאום הזכייה הקצר ביותר בתולדות האוסקר: הוא פשוט קד קידה וירד מן הבמה.
בנוסף הוא היה הראשון שזוכה בפרס השחקן הטוב ביותר בפסטיבל קאן ובפרס האוסקר על אותו תפקיד וכמו כן היה לשחקן הוולשי הראשון שזוכה בפרס האוסקר.
מילאנד זכה בתפקיד רק כברירת מחדל, לאחר שאולפני סרטי פרמאונט הטילו וטו על הבחירה הראשונה של הבמאי ויילדר לתפקיד, שהיה השחקן חוזה פרר.
כל השחקנים הגדולים של אותה תקופה סירבו להשתתף בסרט, שהיה עבורם סיכון מקצועי וכך נבחר לבסוף השחקן היחסית אלמוני - מילאנד.
אחד מתפקידו הנודעים ביותר היה בסרטו של היצ'קוק -"אליבי" בו גילם את שחקן הטניס השוקע המתכנן את חיסולה של רעייתו העשירה.
יש לו שני כוכבים בשדרת הכוכבים של הוליווד (כמו לברודריק קרופורד): אחד על הישגיו הקולנועיים והשני על הישגיו הטלוויזיוניים.
"האיש ששיחק את אלוהים" (1932), עם ג'ורג' ארליס ובטי דייוויס.
"Payment Deferred" (שנת 1932), על פי ספרו של סי.
"אנחנו לא לבושים" (1934), עם בינג קרוסבי, על פי המחזה מאת ג'יימס מתיו ברי
דה-מיל, בו כיכב לצד ג'ון ויין
"הקצין והקטינה" (1942), סרטו של בילי ויילדר
"Ministry of Fear" (שנת 1943), של הבמאי פריץ לאנג
"זה קורה כל קיץ" (1949), סרטו של לויד בייקון
"הגנב" (1952) - מועמדות לפרס גלובוס הזהב, שחקן דרמה
"סיפור אהבה" (1970), בו גילם את אביו של ראיין אוניל
"הטייקון האחרון" (1976), סרטו של איליה קאזאן
"איש עשיר, איש עני" (1976), מיני סדרה - מועמדות לפרס אמי, שחקן משנה
ריי וילסון הוא זמר רוק סקוטי.
וילסון נולד בעיירה הסקוטית, דמפרייס בשנת 1968. בשנת 1988 פגש את הפסנתרן ג'ון הולמס, והחל לנגן איתו.
שנתיים לאחר מכן הקימו השניים להקה בשם Guaranteed Pure, אליה הצטרפו סטיב וילסון (אחיו של ריי) וג'ון היימס.
הלהקה הקליטה אלבום אחד בשם Swing Your Bag, והתפרקה בשנת 1993.
בינואר 1994, הצטרף וילסון ללהקת פוסט-גראנג' בשם Stiltskin.
יחד איתה הקליט אלבום אחד בשם The Mind's Eye, ממנו יצא הסינגל Inside שהגיע למקום הראשון במצעד הבריטי, לפני שהתפרקה בשנת 1995.
וילסון הצטרף לג'נסיס בשנת 1997, לאחר עזיבתו של פיל קולינס, והקליט, יחד עם חברי הלהקה הנותרים טוני באנקס ומייקל ראת'רפורד, אלבום נוסף ואחרון של הלהקה הנקרא Calling All Stations.
בחלק משירי האלבום ניתן לשמוע את קולו השונה של ריי וילסון מפיטר גבריאל ומפיל קולינס.
לאחר פירוקה של ג'נסיס, חבר וילסון לניר צדקיהו (המתופף המחליף של פיל קולינס בג'נסיס), סטיב וילסון וג'ון היימס, ויחד הקימו את להקת _Cut.
גם בלהקה זו הקליט אלבום אחד, Millionairehead, לפני שהחל בקריירת סולו.
בשנת 2006 וילסון הקים מחדש את להקת Stiltskin, כשהוא חבר הלהקה היחיד מהרכבה המקורי.
נכון להיום (2007) הלהקה הקליטה אלבום אולפן אחד ויצאה לסיבוב הופעות, שבעקבותיו יצא אלבום הופעה.
נוסף על כך וילסון נוהג להופיע עם שירים של ג'נסיס ושל פיל קולינס בעת הופעותיו.
ריימונד מנואל טורו-אורטיז הוא גיטריסט שהיה חלק מהרכב להקת הרוק האלטרנטיבי מיי כמיקל רומנס עד התפרקותה ב-2013.
טורו מנגן בגיטרה גיבסון לס פול עם פיקאפים של Seymour Duncan ובמגבר של חברת מרשל.
טורו נולד בקרני שבניו ג'רזי.
החל ללמוד לנגן בגיטרה בשנתו השנייה בתיכון.
הוא סיפר שהוריו לא הרשו לו לצאת לשחק בחוץ מפני שסברו שהפארקים המקומיים מסוכנים עבורו - דבר שהביא אותו לבלות את רוב זמנו בנגינה בבית.
שנים אחדות לאחר שסיים את לימודיו פגש טורו את ג'רארד ויי ואת אחיו מייקי ויי בעזרת חבר משותף של ג'רארד מבית הספר לאמנות.
ב-11 בספטמבר 2001, בעקבות הפיגוע בבנייני התאומים, הקימו החברים את "מיי כימיקל רומנס".
לאחר פירוק הלהקה הוציא טורו סינגל בשם "Isn't it someting?" בו הוא שר.
ג'ורג' ריימונד סטיבנסון היה שחקן צפון אירי.
סטיבנסון נולד בליסברן שבצפון אירלנד, אך עבר עם משפחתו לניוקאסל על הטיין, אנגליה בהיותו בן שמונה.
בתחילה למד עיצוב פנים, ועסק בתחום בחברת אדריכלות בלונדון.
בגיל 27 החליט לנסות להגשים חלום ילדות, והחל ללמוד משחק בבית הספר לתיאטרון אולד ויק שבבריסטול.
לאחר סיום לימודי המשחק, ב-1993, הופיע במספר תפקידי אורח בסדרות טלוויזיה שונות וכן במספר סרטי טלוויזיה.
תפקידו החשוב הראשון היה בסרט הקולנוע "The Theory of Flight" ב-1998, בו גילם ג'יגולו.
בשנת 2004 הופיע לראשונה בסרט הוליוודי, כשגילם את דמותו של האביר דגונט בסרט המבוסס על עלילות המלך ארתור, לצדם של קלייב אוון וקירה נייטלי.
ב-2005 קיבל תפקיד ראשי בסדרת הדרמה "רומא" בהפקה משולבת של רשתות HBO ו-BBC.
סטיבנסון גילם בסדרה את דמותו של טיטוס פולו, חייל בלגיונו של יוליוס קיסר, שניחן במזג חם, אומץ לב, כוח פיזי רב ונאמנות למפקדיו ולחברו הטוב לוקיוס וורנוס.
ב-2008 גילם את התפקיד הראשי בסרט הקולנוע "המעניש: אזור מלחמה", המבוסס על הקומיקס "המעניש".
סרט נוסף בכיכובו שיצא ב-2011 הוא גרסה בטכנולוגיית תלת-ממד לשלושת המוסקטרים, בה גילם את פורטוס.
סטיבנסון הופיע גם במספר מחזות בתיאטרון מאז שנת 2000, ובהם "The Duchess of Malfi" בהפקת התיאטרון המלכותי הלאומי.
בשנת 2011 השתתף סטיבנסון בסרט הלייב אקשן מבית מארוול קומיקס "תור" בתפקיד וולסטאג, אחד מהלוחמים שלושה - תפקיד אותו חזר לגלם בסרטי ההמשך "תור: העולם האפל" (2013) ו"תור: ראגנארוק" (2017).
בשנת 2012 הופיע סטיבנסון בתפקיד משנה בעונה השביעית של הסדרה "דקסטר" (בגילום אייזיק סירקו – ראש המאפייה האוקראינית "קושקה".
בשנת 2014 גילם סטיבנסון את התפקיד מרכוס איטון בסרט המדע-בדיוני "מפוצלים"; אשר המבוסס על עלילת הספר "מפוצלים" שנכתב על ידי ורוניקה רות'.
בשנת 2015 שיחק במיני-סדרה "קדושים וזרים" של ערוץ נשיונל ג'יאוגרפיק.
בשנת 2018 שיחק בסרט הפעולה "בני ערובה" .
בשנת 2019 שיחק בעונה השלישית של הדרמה ההסיטורית "מדיצ'י".
בשנת 2020 שיחק את יורד הים אות'ר בסדרה "ויקינגים".
בשנת 2022 השתתף במותחן הפשע "נקמה ללא מעצורים" שביים מרטין קמפבל ובכיכובו של ליאם ניסן.
באותה שנה גילם את המושל סקוט בקסטון בסרט הפעולה ההודי "RRR".
סטיבנסון נפטר ב-21 במאי 2023 בהיותו בן 58, במהלך צילומי "Cassino in Ischia" באיטליה.
ריימונד "ריי" פארלור הוא כדורגלן עבר אנגלי ששיחק במשך מרבית הקריירה שלו בארסנל.
הוא תפקד כקשר מרכזי והיה לאחד מהשחקנים האהובים ביותר בקרב אוהדי הקבוצה בשל העבודה הקשה והנחישות שהפגין במשחקו.
פארלור הצטרף לארסנל ב-1989 וערך את משחק הבכורה שלו ב-29 בינואר 1992 נגד ליברפול.
במשחק שהסתיים בהפסד 0 - 2 פארלור הצליח לסחוט פנדל לטובת ארסנל.
הוא הפך לשחקן קבוע בהרכב בשנים שלאחר מכן, אך מנגד התבלט גם בבעיות משמעת.
בתקופה זו הוא השתתף גם ב-12 משחקים של נבחרת אנגליה בכדורגל עד גיל 21.
פריחתו החלה בעונת , והוא שיחק בהפסד של ארסנל בגמר גביע המחזיקות נגד ריאל סרגוסה.
התפתחותו ככדורגלן הושלמה רק כאשר ארסן ונגר הגיע למועדון ב-1996; הוא הפך לשחקן קבוע במרכז או בצד הימני של חוליית הקישור, ובעונת הדאבל הוא היה חלק חשוב מהזכייה.
פארלור נבחר לאיש המשחק של משחק הגמר גביע ה-FA נגד ניוקאסל יונייטד, ובמהלך המשחק הוא בישל את השער השני של ניקולא אנלקה בניצחון 2 - 0. אולם, הוא לא זומן לסגל של נבחרת אנגליה כיוון שהמאמן גלן הודל העדיף את דארן אנדרטון.
ב-1998 נישא פארלור לקארן אשתו; לזוג נולדו שלושה ילדים לפני שהם נפרדו ב-2001. ביולי 2004 הושגה ביניהם הסכם גירושים שהעניק לקארן שני בתים, אך הזוג היה במחלוקת על סכום של רבע מיליון לירות שטרלינג לשנה שהיה דרוש לצורך תחזוקה.
לאחר מספר דיונים משפטיים נקבע כי פארלור ישלם לאשתו לשעבר 440,000 לירות שטרלינג, אך רק למשך חמש שנים על מנת שהיא תוכל לבסס את עצמה בנפרד מריי.
הופעת הבכורה של פארלור במדי הנבחרת הייתה כמחליף במשחק נגד נבחרת פולין במודמות יורו 2000. משחק זה היה הראשון מבין עשרה, והוא לא הבקיע בהם שערים.
פארלור לא השתתף בטורנירי גמר כלשהם; הוא שוחרר מסגל הנבחרת לקראת יורו 2000 לאחר שספג פציעה בברכו.
הופעתו האחרונה הייתה במשחק הידידות נגד נבחרת איטליה ב-15 בנובמבר 2000; פארלור זומן לסגל מספר פעמים על ידי המאמן החדש סוון-גוראן אריקסון, אך מעולם לא שיחק בפועל.
פארלור המשיך להצליח במדי ארסנל במשך ארבע שנים נוספות, אך לא זכה לתשומת לב רבה מהתקשורת האנגלית בין השאר בגלל נוכחותו הקבועה של פטריק ויירה.
הוא זכה לתשומת לב רבה לאחר שהבקיע שער בבעיטה ממרחק 30 מטרים בגמר גביע ה-FA נגד צ'לסי, שהסתיים בניצחון 2 - 0 (פרדי יונגברי הבקיע את השער השני).
פארלור זכה עם ארסנל בשלוש אליפויות של הפרמייר ליג, ארבע פעמים בגביע ה-FA, פעם אחת בגביע הליגה ופעם אחת בגביע המחזיקות.
הוא השתתף ב-464 משחקים בכל המסגרות, והבקיע בהם 32 שערים.
פארלור התבלט במספר פעמים קטן.
במרץ 2000 הבקיע פארלור שלושער בניצחון החוץ 4 - 2 על ורדר ברמן במסגרת רבע גמר גביע אופ"א.
תשעה חודשים לאחר מכן הוא הבקיע שלושער נוסף בניצחון 5 - 0 על ניוקאסל יונייטד בהייבורי.
באפריל 2001 הוא הבקיע שער בבעיטה מ-27 מטרים במשחק בהייבורי נגד ולנסיה ברבע גמר ליגת האלופות.
בנובמבר 2003 הוא הוביל כקפטן את שחקני ארסנל לניצחון 5 - 1 על אינטר מילאן באצטדיון סן סירו במילאנו.
בעקבות המשחק הזה דובר בתקשורת על כך שהוא לא זוכה למספיק הערכה.
פארלור עבר למידלסברו בקיץ 2004, וגם לאחר מכן נותר כאחד מהשחקנים האהובים על אוהדי ארסנל.
במשאל שנערך באתר האינטרנט הרשמי של ארסנל הוא נבחר למקום ה-19 ברשימת השחקנים הטובים ביותר בהיסטוריה של ארסנל.
הוא השתתף ב-60 משחקים במדי מידלסברו במשך שנתיים וחצי, וישב על ספסל המחליפים בהפסד 0 - 4 לסביליה בגמר גביע אופ"א 2006. פארלור שוחרר מחוזהו ב-25 בינואר 2007 והתאמן עם ארסנל במשך תקופה קצרה על מנת לשמור על כושר.
ב-9 בפברואר 2007 חתם פארלור על חוזה עד סוף העונה עם האל סיטי.
לאחר שעזר למועדון להינצל מירידה חוזהו לא חודש.
משחקו הבא של פארלור היה עבור "אגדות אנגליה" (The England Legends), שהייתה קבוצה של 16 שחקנים בינלאומיים לשעבר ששיחקה במספר משחקי ראווה.
ריימונד (ריי) להוד הוא פוליטיקאי אמריקאי ממוצא לבנוני, שכיהן כמזכיר התחבורה של ארצות הברית בממשלו של נשיא ארצות הברית ברק אובמה.
קודם לכן, בין 1995 ל-2009, כיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית שייצג את המחוז ה-18 של מדינת אילינוי.
להוד נולד בעיר פאוריה שבאילינוי, נכד לסב שהיגר לארצות הברית מלבנון.
הוא סיים תואר ראשון בחינוך ובסוציולוגיה באוניברסיטת ברדלי המקומית, עבד במשך כשנה כמורה בתיכון, ולאחר מכן בתפקידים שונים במערכת החינוך הציבורית.
בין 1977 ל-1982 שימש כעוזר לתומס ריילסבק, חבר בית הנבחרים מהמפלגה הרפובליקנית באילינוי, לפני שהתמודד על תפקיד ציבורי בעצמו.
ב-1982 נבחר לבית הנבחרים של מדינת אילינוי, תפקיד בו כיהן במשך שנה עד שהפסיד בבחירות.
בין 1983 ל-1994 שימש כעוזר בכיר וראש המטה של חבר בית הנבחרים של ארצות הברית רוברט מישל, ולאחר פרישתו של מישל נבחר במקומו כנציג המחוז ה-18 של מדינת אילינוי בבית הנבחרים.
מאז נבחר להוד עוד שש פעמים לתפקיד, עד שהחליט שלא להתמודד שוב בבחירות 2008.
בבית הנבחרים נחשב לאחד החברים המתונים ביותר במפלגה הרפובליקנית, הוא היה אחד היחידים שלא חתם על "החוזה עם אמריקה" שיזם מצליף המפלגה ניוט גינגריץ' לקראת הבחירות של 1994. היה אחד משלושת הרפובליקנים היחידים שהצביעו בהצבעה הראשונה נגד חוק הפטריוט נגד טרור, חוק שתמך בו כשהובא להצבעה נוספת.
להוד כיהן בוועדת החקלאות ופעל למען תעשיית האתנול, כמו כן שימש כחבר בשדולה הערבית-אמריקאית בקונגרס, פעל למען הסרת החרם על הטיסות ללבנון, ומתח ביקורת על מדיניות משטרת הגבולות בנושא בדיקות בשדות התעופה.
בדצמבר 2008 הודיע ברק אובמה כי בחר בלהוד לשמש מזכיר מחלקת התחבורה בממשל שיקים, לפי המסורת שבכל קבינט יש לפחות מזכיר אחד מהמפלגה היריבה.
להוד סיים את כהונתו ביולי 2013.
כשר התחבורה הפעיל את מבצע "מזומן תמורת טרנטה" ("Cash for Clunkers") שבמסגרתו העניק הממשל תמריצים כספיים לאזרחים ששלחו כלי רכב ישנים ומזהמים לגריטה וקנו במקומם כלי רכב חדשים ויעילים אנרגטית.
להוד הוא מרוני קתולי, נשוי לקתי, אב ל-4 ילדים.
בנו דרין להוד מכהן בבית הנבחרים של ארצות הברית.
ריי מאר הוא שחקן אוסטרלי.
מאר מוכר בעיקר בשל תפקידו כאלף סטיוארט באופרת הסבון "קרוב רחוק", אותו הוא מגלם מאז החל שידור הסדרה ב-1988. הוא נרשם בספר השיאים של גינס כשחקן שהשתתף בסדרת דרמה אוסטרלית במשך התקופה הארוכה ביותר.
עמיתתו קייט ריצ'י הייתה שותפה עמו בשיא זה, עד עזיבתה את הסדרה בראשית 2008.
מאר גדל בחווה לגידול צאן ובקר בעיירה רומא שבמערב קווינסלנד.
בגיל 9 נשלח לפנימייה בגולד קוסט.
בהמשך למד בתיכון בבריזביין, והיה חבר בנבחרות הטניס, השחייה, האתלטיקה והרוגבי של בית ספרו.
לאחר סיום לימודיו המשיך לשחק רוגבי במסגרת מקצוענית, ובמקביל החל לנסות את מזלו כשניגש למבחני בד שונים.
בראשית שנות ה-70 הנחה תוכנית פולק בשם "Around Folk".
תפקידו הטלוויזיוני הראשון היה תפקיד אורח בסדרת המשטרה "Matlock Police" ב-1973, וב-1977 קיבל את תפקידו הקבוע הראשון, באופרת הסבון "Number 96".
בהמשך גילם תפקידים נוספים בטלוויזיה ובקולנוע, הבולט שבהם בסדרת הטלוויזיה "Prisoner".
ב-1988 החל לגלם את תפקידו של אלף סטיוארט באופרת הסבון "קרוב רחוק", אותו הוא מגלם גם כיום.
מאז החל להשתתף בסדרה לא הופיע בסדרות ובסרטים נוספים, ואף דחה הצעה להשתתף בסרט הקולנוע "חתונתה של מיוריאל" בשל מחויבויותיו להפקת "קרוב רחוק".
ב-2007 גילם את דמותו של בוב במחזמר שהועלה בסידני ומבוסס על סרט הקולנוע הרפתקאותיה של פרסילה, מלכת המדבר.
בשנת 2010 החל לגלם את אותו תפקיד בהפקה המקבילה של תיאטרון פאלאס הלונדוני.
ריימונד אלן "ריי" ליוטה היה שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי.
נודע בעיקר בגילום דמותו של הפושע הנרי היל בסרטו של מרטין סקורסזה "החבר'ה הטובים".
ליוטה נולד בניוארק, ניו ג'רזי.
בגיל שישה חודשים אומץ בידי מארי ואלפרד ליוטה.
בשנת 1973 הוא סולק מבית הספר התיכון יוניון בעיר יוניון, ניו ג'רזי.
הוא למד משחק באוניברסיטת מיאמי.
הופעתו הראשונה הייתה באופרת הסבון "עולם אחר" בשנים 1978–1981.
בשנת 1983 שיחק בסרט "הגברת הבודדה" ביחד עם פיה זאדורה.
ב-1987 שיחק בסרט "משהו פראי" בבימויו של ג'ונתן דמי.
סרט זה זיכה אותו במועמדות לפרס גלובוס הזהב כשחקן הטוב ביותר בסרט קומדיה או מוזיקלי.
בשנת 1989 גילם את ג'ו ג'קסון האגדי בסרט "שדה החלומות".
בשנת 1990 שיחק בסרט "החבר'ה הטובים", שביים מרטין סקורסזה, בתפקיד הפושע הנרי היל.
סרט זה היה מועמד לשישה פרסי אוסקר וביניהם הסרט הטוב ביותר.
בשנת 1992 שיחק בדרמה הקומית "מילכוד 99" בתפקיד הראשי לצדו של קיפר סאת'רלנד.
בשנת 1994 כיכב בתפקיד הראשי בסרט הפעולה "הבריחה מאבסולום" של הבמאי מרטין קמפבל.
בשנת 1997 שיחק בסרט קופלנד בכיכובם של סילבסטר סטאלון, רוברט דה נירו והארווי קייטל.
בשנת 2001 שיחק בסרט "שאיפות" ביחד עם השחקן ג'וני דפ בתפקיד אביו של סוחר הסמים ג'ורג' יאנג.
בשנת 2002 הוא דיבב את דמותו של הפושע טומי ורסטי במשחק המחשב Grand Theft Auto Vice City.
בשנת 2003 שיחק בסרט המתח-אימה "זהות", לצד ג'ון קיוזאק.
בשנת 2004 שיחק כשחקן אורח בסדרת הטלוויזיה "ER", תפקיד זה זיכה אותו בפרס אמי כשחקן האורח הטוב ביותר בסדרת דרמה.
בשנת 2005 כיכב לצד אל אל קול ג'יי במותחן "על אש קטנה" בתור התובע המחוזי פורד קול.
בשנת 2006 שיחק בסדרת הטלוויזיה "סמית'" ברשת CBS, הסדרה ירדה לאחר עונה אחת בלבד, ושיחק בסרט "הימור גורלי".
בשנת 2007 דיבב בתפקיד עצמו בסרט "כוורת בסרט".
בשנת 2010 שיחק בדרמה "צ'ארלי סנט קלאוד" בכיכובו של זאק אפרון, בדרמת הספורט "מרדף 3000" לצד טרוור מורגן, ובקומדיה של טים אלן "מטורף מבחוץ".
בשנת 2011 שיחק במותחן האקשן "בן של אף אחד" בכיכובם של אל פצ'ינו וצ'נינג טייטום, בסרט "הזכאי", ושיחק בסרט "דברים לא מסתדרים" לצד 50 סנט.
בשנת 2012 שיחק במותחן הפשע "אייסמן" לצד מייקל שאנון, של הבמאי הישראלי אריאל ורומן, ושיחק בסרט הפשע "Ticket Out", ובסרט הנאו-נואר "הורג אותם ברכות".
בשנת 2013 שיחק במותחן "מקום בתוך היער" לצד ראיין גוסלינג, ובדרמת הפשע "מהלך גורלי" לצד פורסט ויטאקר.
בשנת 2014 שיחק בסרט הפשע "להרוג את השליח" לצד ג'רמי רנר, בדרמה המוזיקלית ובקומדיה "כימיה טובה".
בשנת 2015 גילם את בלאקווי בסרט המותחן "איש החוק" (אנ').
בשנת 2016 שיחק בתפקיד עצמו בתפקיד אורח בעונה השביעית של הסדרה "משפחה מודרנית".
כמו כן, שיחק בסרט הקומדיה "להקת חברים" והחל לשחק בדרמת הפשע של רשת NBC "גוונים של כחול" בתפקיד הבלש מאט ווזניאק לצדה של ג'ניפר לופז.
את תפקיד זה עשה במשך 3 עונות עד לתום הסדרה ב-2018.
בשנת 2017 התארח בסדרה הקומית "שלדון הצעיר".
בשנת 2019 שיחק בסרט הדרמה "סיפור נישואים" של נואה באומבך, ובשנת 2020 שיחק לצד אדם סנדלר בסרט הקומדיה "יובי יציל את האלווין".
בשנת 2021 שיחק בסרט הפשע "הקדושים של ניוארק" של הבמאי אלן טיילור ושיחק במותחן הפשע התקופתי "מהלך מתוכנן" של הבמאי סטיבן סודרברג.
באותה שנה הצטרף לצוות השחקנים הראשי בעונתה השלישית של הסדרה "האנה" של רשת אמזון פריים וידאו; הסדרה מבוססת על הסרט באותו שם משנת 2011.
בשנת 2022 השתתף במיני-סדרת הדרמה והמתח "ציפור שחורה" של רשת אפל TV פלוס, אשר יצאה לאחר מותו.
באותה שנה הצטלם לסרט "1992" של הבמאי הישראלי אריאל ורומן; אודות מהומות לוס אנג'לס, הצטלם לסרט הקומדיה של צ'ארלי דיי "גן עדן של טעויות", לסרט המותחן "ים של סכנה" ולסרט המתח "חומר דוב" שביימה אליזבת בנקס; כולם יצאו כשנה לאחר מותו.
בשנת 1997 התחתן ליוטה עם מישל גרייס, גרושתו של שחקן הבייסבול מארק גרייס.
בשנת 1998 נולדה בתם קארסן.
ליוטה נפטר בשנתו ב-26 במאי 2022, בעת ששהה ברפובליקה הדומיניקנית לרגל צילומי הסרט "Dangerous Waters".
ריימונד צ'ארלס "ריי" למונטיין הוא זמר-יוצר, מלחין ופזמונאי אמריקאי של מוזיקת פולק ומוזיקת נשמה.
למונטיין נולד בשנת 1974 בעיר נשואה שבניו המפשייר.
אמו עזבה את אביו המתעלל בעת שהיה בסבב הופעות, וגידלה אותו, בדוחק כלכלי, כאם יחידנית .
הקריירה המוזיקלית של למונטיין החלה לאחר ששמע ברדיו במקרה את שירו של סטיבן סטילס "Treetop Flyer".
בעקבות זאת למונטיין החליט להתפטר ממפעל הנעליים בו עבד ולהקדיש את עיקר זמנו ומרצו בתור זמר וכותב שירים.
בקיץ 1999, בעודו עובד באופן חלקי כנגר, הקליט למונטיין קלטת דמו שכללה 10 שירים מקוריים אותם ביצע בהופעות בברים מקומיים קטנים.
ההקלטה הצליחה למשוך את תשומת ליבה של חברת התקליטים Chrysalis Music Publishing אשר הציעה לו בשנת 2004 חוזה הקלטות.
בעקבות זאת, הקליט למונטיין את אלבום הבכורה שלו "Trouble" בלוס אנג'לס במשך שבועיים יחד עם המפיק אית'ן ג'ונס .
בארצות הברית, האלבום נכנס למצעד ה-Billboard 200, מכר מעל ל-250 אלף עותקים בארצות הברית ומעל ל-400 אלף עותקים ברחבי העולם.
ב-29 באוגוסט 2006 הוציא למונטיין לשווקים את אלבום האולפן השני שלו "Till the Sun Turns Black".
אלבום זה הופק גם כן בשיתוף פעולה עם אית'ן ג'ונס.
בארצות הברית, האלבום נכנס למצעד ה-Billboard 200 ומכר מעל ל-28 אלף עותקים בשבוע הראשון בלבד.
ב-14 באוקטובר 2008 הוציא למונטיין לשווקים את אלבום האולפן השלישי שלו "Gossip in the Grain".
בארצות הברית, האלבום הגיע למקום השלישי במצעד ה-Billboard ומכר מעל ל-60 אלף עותקים בשבוע הראשון בלבד.
באוגוסט 2010 הוציא למונטיין בהוצאה עצמית את אלבום האולפן "God Willin' and the Creek Don't Rise" .
למונטיין מתגורר כיום בחווה בעיירה וילטון שבמיין יחד עם אשתו ושני בניו.
ריימונד קולין וילקינס הידוע בשם ריי וילקינס היה כדורגלן ומאמן כדורגל אנגלי.
היה מהשחקנים החשובים בחוליית הקישור של נבחרת אנגליה בשנות ה-80 של המאה ה-20, ושיחק בהצלחה בקבוצות כגון צ'לסי, מנצ'סטר יונייטד, מילאן וגלאזגו ריינג'רס.
ריי וילקינס הוא אחיו של השחקן והמאמן לשעבר של ברייטון אנד הוב אלביון, דין וילקינס, ובנו של הכדורגלן ג'ורג' וילקינס.
וילקינס, שכונה "באץ'" מילדותו, החל את הקריירה שלו בראשית שנות ה-70 בצ'לסי.
הוא היה חבר בתחילה במחלקת הנוער של המועדון, וערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת במשחק נגד נוריץ' סיטי באוקטובר 1973. שני אחיו, גרהאם וסטפן, הצטרפו גם הם לצ'לסי קרוב לאותו זמן, אך לא זכו להצלחה כמו ריי.
לאחר ששיחק במשחקים בודדים במדי צ'לסי עד לסיום אותה עונה, הפך וילקינס לאחד מהשחקנים המובילים בקבוצה במשך השנים הבאות.
ב-1975 ירדה צ'לסי לליגה השנייה של הפוטבול ליג ושחקני מפתח רבים עזבו את הקבוצה.
בעקבות כך, ועל אף שהיה בן 18 בלבד, מונה וילקינס לקפטן צ'לסי על ידי המאמן אדי מקרידי, שלקח את התפקיד מידי רון האריס.
וילקינס הפך לשחקן המרכזי של קבוצתו, והוביל אותה להעפלה בחזרה לליגה הראשונה בעונת ולהתבססות בליגה זו בעונות הבאות.
הוא אף זכה בתואר שחקן השנה של המועדון ב-1976 וב-1977.
אף על פי כן, עזיבתו של מקרידי מאוחר יותר התבררה כקשה במיוחד עבור צ'לסי, והקבוצה ירדה פעם נוספת לליגה השנייה בעונת .
לאחר אותה עונה עבר וילקינס לקבוצת מנצ'סטר יונייטד, מהקבוצות החזקות בכדורגל האנגלי, ששילמה תמורתו 800,000 לירות שטרלינג.
וילקינס זומן לראשונה לנבחרת אנגליה בשנת 1976, על ידי מאמן הנבחרת דאז דון ריווי.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במשחק מול נבחרת איטליה במסגרת טורניר לא-רשמי שנערך בארצות הברית.
וילקינס הפך לאחד מהשחקנים החשובים בסגל נבחרת אנגליה במשך כל העשור שלאחר מכן.
בשלוש עונותיו הראשונות במנצ'סטר יונייטד וילקינס לא הצליח לזכות עם הקבוצה בשום תואר.
בתקופתו בקבוצה נוצרה לו תדמית של שחקן בעל סגנון משחק שלילי, מאחר שנהג למסור את הכדור לצידי המגרש במקום אל עבר החלוצים; עם זאת, הוא נחשב היה לאחד מהקשרים היעילים באנגליה שהקשה רבות על שחקני ההגנה של הקבוצות היריבות.
וילקינס סייע לנבחרת אנגליה להעפיל ליורו 1980 - הטורניר הראשון בו השתתפה במשך עשור.
במשחק במסגרת שלב הבתים של טורניר זה, נגד נבחרת בלגיה, הבקיע וילקינס שער מרהיב כאשר שלט בכדור ותלתל את כל ההגנה הבלגית, ולבסוף עבר גם את השוער והבקיע.
שער זה הקנה יתרון לזכותה של אנגליה, אך הבלגים השוו את התוצאה בהמשך המשחק.
בין היתר בשל תוצאה מאכזבת זו, אנגליה לא הצליחה לעבור את הסיבוב הראשון באותו טורניר.
וילקינס היה מהשחקנים הקבועים בנבחרת שהעפילה גם למונדיאל 1982 בספרד, בו הודחה בשלב הבתים השני.
בעונת זכה וילקינס עם מנצ'סטר יונייטד בתואר הקבוצתי הראשון שלו, גביע ה-FA.
המשחק הסתיים בסופו של דבר בתיקו 2-2 לאחר הארכה, אך מנצ'סטר ניצחה 0-4 במשחק החוזר וזכתה בגביע.
באותה שנה זכה וילקינס עם קבוצתו גם במגן הצדקה לאחר ניצחון על ליברפול.
בעונה שלאחר מכן המשיך וילקינס לשחק בנבחרת אנגליה תחת המאמן בובי רובסון, אך לא הצליח להעפיל עמה ליורו 1984. עם מנצ'סטר הוא הצליח להגיע באותה עונה לחצי גמר גביע אירופה למחזיקות גביע ולסיים במקום הרביעי בליגה.
בקיץ 1984 עבר וילקינס לקבוצה האיטלקית מילאן, תמורת סכום של 1.5 מיליון לירות שטרלינג.
וילקינס השתלב היטב בקבוצה והפך לשחקן מרכזי בה, אך תקופתו בה לא הייתה מוצלחת עבור מילאן - הישגה המשמעותי היחיד היה העפלה לגמר הקופה איטליה ב-1985. על אף שהיה תחת חוזה במילאן, וילקינס קיבל היתר לעזוב את הקבוצה לאחר מספר עונות.
על אף שהחליף לעיתים תדירות יחסית את קבוצותיו, נכלל וילקינס פעם נוספת בסגל נבחרת אנגליה למונדיאל 1986 שנערך במקסיקו.
לאחר ניצחון במשחק הראשון בשלב הבתים נגד נבחרת פורטוגל, במשחק השני נגד נבחרת מרוקו הוא הורחק בכרטיס אדום לראשונה בקריירה שלו, והפך לשחקן הראשון בתולדות אנגליה שמורחק במסגרת גביע העולם.
לאחר שהתווכח עם שופט המשחק על ההחלטה להרחיקו וילקינס זרק עליו את הכדור, ובעקבות כך הושעה משני משחקים.
הוא לא השתתף במשחק רבע הגמר של הטורניר מול נבחרת ארגנטינה, בו הפסידה נבחרתו 2-1. וילקינס שיחק בפעם האחרונה במדי הנבחרת בנובמבר 1986.
בשנת 1987 עבר וילקינס לקבוצת פריז סן-ז'רמן הצרפתית, אך לאחר מספר חודשים בלבד בקבוצה עבר לגלאזגו ריינג'רס הסקוטית, ששילמה תמורתו 250,000 לירות שטרלינג.
הוא זכה עם ריינג'רס באליפות ליגת העל הסקוטית בעונת וכן בגביע הליגה הסקוטית ב-1988. הוא אף הבקיע שער מרהיב במשחק נגד סלטיק שכונה "הדרבי של גלאזגו".
יכולתו המרשימה של וילקינס במדי ריינג'רס הפכה אותו לאהוב במיוחד בקרב אוהדי הקבוצה.
ב-1989 חזר וילקינס לאנגליה וחתם בקווינס פארק ריינג'רס (QPR), בעקבות רצונה של משפחתו לחזור להתגורר בלונדון.
לאחר ארבע שנים ב-QPR נקשר שמו לחזרה למנצ'סטר יונייטד, שמאמנה כעת היה אלכס פרגוסון, אך מעבר זה לא יצא לבסוף אל הפועל.
וילקינס המשיך לשחק ב-QPR עד לקיץ 1994, אז נענה להצעתה של קריסטל פאלאס לשמש כמאמן-שחקן בקבוצה, שהעפילה זה עתה לפרמייר ליג.
עם זאת, הוא שבר את רגלו כבר במשחקו הראשון במדי קריסטל פאלאס ולא שב יותר לשחק בקבוצה או לאמן בה.
בנובמבר אותה שנה הוא שב לקווינס פארק ריינג'רס בתפקיד מאמן-שחקן, לאחר פיטוריו של המאמן גרי פרנסיס.
עונתו הראשונה של וילקינס ב-QPR הסתיימה בהצלחה יחסית, עם השגת המקום השמיני בפרמייר ליג (שכעת היוותה את הדרגה העליונה במבנה ליגות הכדורגל באנגליה במקום הליגה הראשונה של הפוטבול ליג) והגעה לרבע גמר גביע ה-FA.
אף על פי כן, עזיבתו של החלוץ המוביל של הקבוצה לס פרדיננד בשנת 1995 גרמה לירידה גדולה בהצלחתה של QPR, ובסיום עונת היא ירדה לליגת המשנה.
לפני עונת עזב וילקינס את QPR, ושיחק במשך העונה בארבע קבוצות שונות - ויקומב וונדררס, היברניאן, מילוול ולייטון אוריינט - לפני שפרש ממשחק בסיום אותה עונה.
בהמשך שנת 1997 מונה וילקינס למאמנה של פולהאם, כאשר חברו לשעבר בנבחרת אנגליה, קווין קיגן, הצטרף אליו בצוות האימון של המועדון.
הוא הצעיד את הקבוצה להעפלה למשחקי הפלייאוף של הליגה השנייה של הפוטבול ליג (שהייתה השלישית בחשיבותה לאחר שינוי מבנה הליגות), אך פוטר על ידי בעלי המועדון לאחר שהקבוצה הפסידה בכל שלושת משחקיה האחרונים בעונה הסדירה.
קיגן, שמונה כמחליפו בתפקיד המאמן, לא הצליח להעפיל עמה לליגה הראשונה.
מאז אותם מאורעות שוררים יחסים קרירים בין השניים, על אף ששיחקו יחד בנבחרת אנגליה ככדורגלנים.
בשנת 2000 הצטרף וילקינס למערכת האימון של צ'לסי - קבוצתו הראשונה בקריירה בתור שחקן - תחת ג'אנלוקה ויאלי, אך פוטר יחד עם ויאלי מהמועדון בספטמבר אותה שנה.
עד שנת 2007 היה וילקינס עוזר המאמן של פיטר טיילור בנבחרת אנגליה עד גיל 21. לאחר עזיבת טיילור ומינוי סטיוארט פירס למאמן הנבחרת, וילקינס לא המשיך לכהן בתפקיד.
בספטמבר 2008 הוא מונה לעוזרו של לואיס פליפה סקולארי בצ'לסי.
לאחר פיטוריו המפתיעים של סקולארי בפברואר 2009 שימש וילקינס כמאמן הקבוצה במשחק אחד בגביע ה-FA, עד למינויו של חוס הידינק לתפקיד.
ב-2014 מונה למאמן נבחרת ירדן.
ב-30 במרץ 2018 לקה וילקינס בדום לב וכתוצאה מכך נכנס למצב של תרדמת.
הנדריקה (ריי) וילהלמינה מסטנברוק (בהולנדית: Hendrika Wilhelmina (Rie) Mastenbroek; 26 בפברואר 1919 – 6 בנובמבר 2003) הייתה שחיינית הולנדית.
הייתה אלופה אולימפית (ברלין 1936) בעלת 4 מדליות מהן 3 זהב מתוך 5 אפשריות, אלופת אירופה בעלת 4 מדליות, מהן 3 זהב מתוך 5 אפשריות, (מגדבורג 1934) ושיאנית עולם.
היא התאמנה תחת הדרכתה של מה בראון.
באליפות אירופה בשחייה שנערכה במגדבורג, גרמניה בשנת 1934 זכתה מסטנברוק ב-4 מדליות, 3 זהב ואחת כסף, מתוך 5 אפשריות והייתה לשחיינית המצטיינת של האליפות כולה.
מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:20.3 דקות, במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 5:27.4 דקות, לפני שיאנית העולם בת ארצה וילי דן אודן שקבעה את אותה התוצאה ובמשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 4:41.5 דקות.
מדליית כסף, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:08.1 דקות, אחרי שיאנית העולם דן אודן (1:07.1 דקות).
באולימפיאדת ברלין (1936) זכתה מסטנברוק ב-4 מדליות, 3 זהב ואחת כסף מתוך 5 אפשריות ובכך הייתה לשחיינית המצטיינת של האולימפיאדה.
מדליית כסף במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:19.2 דקות, אחרי בת ארצה נידה סנף (1:18.9 דקות) ולפני אליס בריג'ס מארצות הברית (1:19.4 דקות).
שנה לאחר המשחקים האולימפיים, עבדה מסטנברוק כמדריכת שחייה ובכך איבדה את מעמדה כשחיינית חובבת ואת הזכות להשתתף בתחרויות.
מסטנברוק שברה 9 שיאי עולם חדשים, 6 מהם בסגנון גב ו-3 בסגנון חופשי.
בשנת 1968 זכתה מסטנברוק להכלל בהיכל התהילה הבינלאומי של השחייה
רייצ'ל "ריי" פרנק (10 באפריל 1861, 1864 או 1866 סן פרנסיסקו - 10 באוקטובר 1948) הייתה כתבת ודרשנית יהודית במערב ארצות הברית, בעשור האחרון של המאה התשע עשרה.
דרשותיה ופעילותה עוררו את הקהילות היהודיות במערב המדינה והביאו רבים להכריז עליה כ"רבנית היהודית הראשונה".
פרנק הייתה בתם של שני מהגרים פולנים, ברנרד ולאה פרנק.
פרנק תיארה מאוחר יותר את הוריה כ"יהודים אורתודוקסים ברוח ליברלית".
אביה היה רוכל שסחר עם האינדיאנים, וייחס עצמו צאצא לגאון מווילנה, בן המאה ה-18. בנעוריה התגוררה במקומות שונים בקליפורניה ובנבדה, ובזכות השכלתה (העצמית, בעיקרה) הפכה מורה לכורים כאשר התגוררה עם משפחתה בעיירת הכורים רובי היל בנבדה.
אחרי שסיימה קורסים בפילוסופיה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, לימדה פרנק, שעיקר הכשרתה ביהדות הייתה עצמית, תנ"ך והיסטוריה יהודית בתלמוד תורה של בית הכנסת טמפל סיני באוקלנד.
שם גם נגלה כישרונה כדרשנית, ושמה התפרסם בין הקהילות היהודיות בקליפורניה.
במקביל, עבדה פרנק ככתבת עבור עיתונים אחדים בסן פרנסיסקו ובאוקלנד, וכתבה לעיתים קרובות בפרסומים יהודיים בארצות הברית.
בסתיו 1890 נשלחה פרנק לראיין כמה צ'יפים אינדיאנים בספוקיין שבמדינת וושינגטון, והוזמנה לשאת דרשה בליל יום הכיפורים בפני יהודי העיר.
הדרשה הסוחפת של פרנק בבית האופרה של העיר הותירה רושם עז בקהל, שמנה יהודים ונוצרים כאחד.
כאישה היהודית הראשונה בארצות הברית שמסרה דרשה רשמית ביום כיפור, עוררה פרנק התרגשות ופתחה נתיבים חדשים לעתיד בפני נשים ביהדות.
פרנק, שלפני תחילת פעילותה כדרשנית, כאשר הרעיון היה תאורטי בלבד, השתעשעה במחשבה להפוך רבנית, טענה בהתמדה כי אין לה שום עניין להפוך לרב, אך מעשיה עוררו בפעם הראשונה קבוצות ליברליות בקהילה היהודית בארצות הברית לשקול אפשרות סמיכת נשים לרבנות.
במהלך שנת 1890 נסעה פרנק ברחבי החוף המערבי, והעבירה הרצאות בסניפי בני ברית ובפני קבוצות וקהילות נשים, נשאה דרשות בבתי כנסת אורתודוקסיים וליברליים כאחד, והקריאה טקסטים מן המקורות.
בדרשותיה העלתה שאלות רבות לגבי תפקידן של הנשים בקהילה היהודית, בהתאם לגישתה שדגלה באימהות כפסגת מאווייה של אישה, בהעמדת המשפחה בלב שאיפותיה ותוך התנגדות לשיווי זכויות לנשים.
כמו כן הטיפה פרנק לאחדות בין הפלגים השונים ביהדות.
בשנת 1893 נערך בשיקגו הקונגרס של נשים יהודיות, שאורגן על ידי חנה גרינבאום סלומון (1858–1942).
פרנק הייתה למנהיגה הרוחנית של האירוע ונשאה את ברכות הפתיחה והסגירה של הקונגרס.
בשנת 1898 נסעה פרנק לאירופה ובמהלך טיולה פגשה בסיימון ליטמן.
השניים נישאו ב-14 באוגוסט 1901 ושבו לקליפורניה ב-1902, וסיימון החל ללמד שיווק באוניברסיטת קליפורניה שבברקלי.
נסיעתה לאירופה ונישואיה היו קיצה של הקריירה הציבורית של פרנק, שנעלמה כמעט לחלוטין מאז, לטובת חיי אשת פרופסור.
ב-1908 הוצעה לסיימון משרה באוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין, והזוג עקר לשם.
פעילותה הציבורית של פרנק מכאן ועד מותה הייתה מזערית.
תפקידן של נשים בחיי הדת היהודית במאה ה-19 בקהילה היהודית בארצות הברית הסתכם בהשתתפות מוגבלת במקהלות מעורבות.
פריצת הדרך של פרנק, שניתן להסבירה גם בפיזורן ובארגונן הרופף של הקהילות היהודיות במערב ארצות הברית, עוררה תקווה בלב רבים לראות סמיכת אישה לרבנות.
כאשר למדה פרנק ב-1892 סמסטר אחד בהיברו יוניון קולג', מכללת היהדות הרפורמית בסינסינטי, עוררה נוכחותה התרגשות רבה, ומחשבה שמא ההגזמה העיתונאית על "הרבה היהודית הראשונה" עומדת להתממש.
כך, 17 מתוך 26 הנשים שהשתתפו בסימפוזיון על מקום הנשים בבית הכנסת שאורגן בשנת 1897 על ידי הירש, אורתודוקסיות ורפורמיות, אמרו שישקלו בחיוב הסמכת נשים, כשהן שואבות עידוד מהדוגמה של פרנק.
רבנים ומנהיגים אחרים חלקו על דעה זו, וכפי שכתב זאת אחד מהם בעיתון סן פרנסיסקו פרוגרס: אחרים אף הרחיקו לכת בלעגם לעצם הרעיון: .
ההתנגדות לנשים רבנים נותרה איתנה, ופועלה של פרנק התברר, עם הזמן, כבעל חשיבות אפיזודית ופרסומית יותר ממעשית, גם בגלל תקופת פעילותה הקצרה של פרנק, וגם בגלל עמדותיה והתנגדותה לשוויון זכויות לנשים ולתפקיד כלשהו לנשים נשואות מחוץ לביתן.
ריימונד אנדרו "ריי" וינסטון הוא שחקן קולנוע אנגלי.
הופיע בתפקידים ראשיים בסרטים "לצאת נקי" ו"בייוולף", ובתפקידים משניים בסרטים "השתולים", "הוגו", "על סף תהום", "קולד מאונטן" ו"אינדיאנה ג'ונס וממלכת גולגולת הבדולח".
וינסטון נולד בלונדון, בנם של מרגרט וריימונד ג'יי וינסטון.
כשהיה בן שבע עברה משפחתו להתגורר ברובע אנפילד שבצפון העיר.
וינסטון למד במכללת אדמונטון ולאחר מכן במגמת דרמה ב"אקדמיית קורונה סטייג'" שבצ'יזוויק, אולם נשר ולא סיים את לימודיו.
הוא החל להתעניין במשחק בגיל צעיר, כשהלך עם אביו לקולנוע באופן קבוע, בקולנוע צפה בשחקן הבריטי האגדי אלברט פיני ובשחקנים האמריקאים ג'יימס קאגני, ג'ון ויין ואדוארד ג'י רובינסון.
וינסטון הציג לראשונה את כישרונו בהצגה המבוססת על ספר הילדים לספר "אמיל והבלשים".
כדי לקדם את יכולותיו נרשם לאקדמיית התיאטרון שבהאמרסמית', אך סולק כעבור שנה בעקבות פרובוקציה שעורר.
וינסטון הוא גם חובב אגרוף מושבע; כנער נודע בין חבריו בכינוי "שוגס הקטן", על שמו של שוגר ריי רובינסון.
בגיל 12 הצטרף למועדון אגרוף חובבני ומאז ניצח 80 קרבות מתוך 88. הוא ייצג פעמיים את אנגליה בתחרות אגרוף בית ספרית בלונדון, בה זכה שלוש פעמים.
הבמאי אלן קלארק, שהעריך את התנהגותו האלימה והשחצנית של וינסטון, ליהק אותו ב-1979 לתפקיד הראשי בסרטו "שפוטים" בתור הבריון הצעיר קארלין.
וינסטון סיפר שקלארק השפיע על הקריירה שלו בהספד שנשא עליו ב-1990.
וינסטון הופיע בתפקיד הראשי בדרמה "הקיץ הזה", והוגש כמועמד לפרס באפט"א לפריצת השנה.
את שנת הבכורה שלו בקולנוע סיים עם תפקיד משני כקווין בקאלט הפשע המוזיקלי "קוואדרופוניה".
בשנות ה-80 דשדשה הקריירה של וינסטון, בהן השתתף בשני תפקידים בלבד: תפקיד משני בסרט "גבירותיי ורבותיי, הכתם המופלא"; ותפקיד ראשי בסדרה "רובין של שרווד" המבוססת על אגדת רובין הוד, שם גילם את וויל סקרלט, אחד מ"האנשים השמחים" הנוטה לא להסכים עם המנהיג רובין בכל דבר.
לאחר תקופה זו וינסטון נטש את הזירה הקולנועית ל-13 שנים, בהן התמקד בעיקר בתיאטרון ובהמשך עבודתו בטלוויזיה הבריטית.
תפקידו הקולנועי הראשון לאחר ההפוגה היה ב-1994, בדרמה החברתית של קן לואץ' "ליידיבירד ליידיבירד".
ב-1997 שיחק בתפקיד ריי האלכוהוליסט האלים בדרמת הפשע של גארי אולדמן "ניל דרך הפה"; על תפקידו קיבל וינסטון את פרס השחקן הבריטי הטוב ביותר בסרטים עצמאיים ומועמדות לפרס באפט"א לשחקן הטוב ביותר.
הפרופיל קולנועי של וינסטון היה של "בחור קשוח", וכך לוהק לסרטים "פרצוף", "לעצור את ג'וני" ובסרטו הראשון של טים רות' כבמאי, "אזור מלחמה", בו גילם וינסטון את אב המשפחה והפגין משחק מרשים.
לצד התפקידים האלימים הציג וינסטון גם יכולות משחק בעלות חמלה בפנטזיית הספורט הבריטית "ג'ימי גרימבל" ובקומדייה הרומנטית "מרתה, פרנק, דניאל ולורנס".
בשנת 2000 זכה וינסטון בתפקיד הראשי של גאל, גנגסטר בריטי בגמלאות הפורש מעולם הפשע לחיי נהנתנות בספרד, בדרמת הפשע "לצאת נקי".
ב-2001 הופיע בדרמה הספרותית "סיבוב אחרון", בה גילם את וינסי דודס והועמד לפרס האקדמיה האירופאית.
וינסטון גילם ב-2002 דמות נוספת של מאפיונר, ריבס, בסרט המבוסס על הרומן הספרותי "המשחק של ריפלי"; הסרט היווה המשך למותחן הקולנועי המצליח "הכישרון של מר ריפלי".
ב-2003, נבחר לתפקיד מלך אנגליה השנוי במחלוקת הנרי השמיני במיני-סדרה הבריטית בשני חלקים המספרת את סיפור חייו.
בנוסף לוהק לסרטו שובר הקופות הראשון על ידי אנתוני מינגלה לתפקיד טיג', בדרמת המלחמה התקופתית "קולד מאונטן".
ב-2004 הופיע בהפקתו של ג'רי ברוקהיימר "המלך ארתור" בתור בורס, אבירו של לוקיוס ארטוריוס קסטוס (קלייב אואן).
וינסטון זכה בפרס אמי ב-2005 בזכות תפקידו הביוגרפי כחוקר הפרטי וינסנט גאלאגר בסדרת הטלוויזיה "וינסנט".
כן השתתף בשנה זו בתור השוטר קפטן מוריס סטנלי במערבון האוסטרלי המרשים "הצעה".
וינסטון גם תרם את קולו לפנטזיית הילדים שוברת הקופות "סיפורי נרניה: האריה, המכשפה וארון הבגדים" ודיבב את דמותו של מר בונה.
ב-2006 שיחק בסרט הפשע של מרטין סקורסזה "השתולים" בתור ארנולד פרנץ', יד ימינו של המאפיונר פרנק קוסטלו (ג'ק ניקולסון).
באותה שנה גם גילם את דמותו של הרוצח הסדיסט סוויני טוד בסרט הטלוויזיה של ה-BBC.
רוברט זמקיס שצפה בווינסטון בתור המלך הנרי השמיני, ליהק אותו ארבע שנים לאחר מכן לתפקיד הראשי בסרטו "בייוולף".
וינסטון גם גילם את הסוכן הבריטי ג'ורג' "מאק" מקייל ב"אינדיאנה ג'ונס וממלכת גולגולת הבדולח", שובר הקופות של סטיבן ספילברג והרביעי בסדרת "אינדיאנה ג'ונס".
במותחן הפעולה הקומי "מרוץ לזהב" גילם וינסטון את מו פיטץ', מורו של פין פינגן (מתיו מקונוהיי).
כן שיחק בתפקיד דריוס ג'דבורג בעיבוד הקולנועי לסדרת המתח של ה-BBC, "על סף תהום".
ב-2011 הופיע בסרטו המצליח של מרטין סקורסזה "הוגו" בתפקיד קלוד דודו של הילד הוגו קברט (אסה באטרפילד).
לווינסטון שלוש בנות (מתוכן שתי שחקניות, ג'יימי ולואיס) מאשתו איליין, אותה פגש ב-1979 על סט הסרט "הקיץ הזה".
וינסטון הוא אוהד מושבע של קבוצת וסטהאם יונייטד.
ריי ויליאם ג'ונסון הוא בלוגר אמריקאי מלוס אנג'לס, שערוצו באתר YouTube הוא מבין הערוצים הנצפים ביותר בכל הזמנים.
הוא ידוע בעיקר בזכות התוכנית "Equals Three" הדו-שבועית בערוץ ה-YouTube שלו, בה בכל פרק, האורך כ-5 דקות, הוא מעביר ביקורת מבדחת על שלושה סרטונים ויראליים שצברו פופולריות ברשת.
נכון לנובמבר 2021 לערוץ של ג'ונסון יש יותר מ-10.4 מיליון מנויים, ויותר מ-3.7 מיליארד צפיות בסרטוניו.
ג'ונסון סיים את לימודיו בתיכון נורמן, אוקלהומה, בשנת 1999. בזמן שהוא למד לימודי היסטוריה באוניברסיטת קולומביה, הוא החל לצפות בסרטונים באתר YouTube, ולאחר מכן החל ליצור סרטונים בעצמו.
ג'ונסון ידע כי הגולשים באתר מבקרים בו למטרת צפייה בסרטונים ויראליים, או לצפייה בבלוגר החביב עליהם.
בעקבות כך, הוא שילב את שני סוגי הסרטונים לתוך תוכנית אחת – "Equals Three", שבמהלך הזמן נהייתה פופולרית ביותר.
ב-"Equals Three" (מילולי: שווה שלוש, נכתב גם כ-"3="), מציג ג'ונסון את ביקורתו ההומוריסטית על שלושה סרטונים ויראליים שעלו לכותרות באותו שבוע.
הסרטונים של ג'ונסון מועלים לערוץ בימי שלישי ושישי.
הפופולריות הרבה של "Equals Three" גורמת לעלייה חדה במספר הצפיות של הסרטונים הוויראליים אותם הוא סוקר בתוכניתו.
הערוץ שבר את שיא גינס של מספר המנויים בערוץ YouTube לשנת 2011 – כ-5 מיליון מנויים בערוץ.
הערוץ הוא כה פופולרי, עד כדי כך שכל סרטון המתפרסם, צובר מיליונים ספורים של צפיות בפחות משבוע אחד.