tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
פירומאלי האחיין נעצר ב-1999 במחבוא משוכלל עם קירות נפתחים בעזרת שלט רחוק, דלתות הדף, ונתיבי מילוט נסתרים.
נכלא ושוחרר לאחר 22 שנה, ונעצר שוב ב-2025. בארגון פירומאלי משולבות משפחות פשע נוספות, משפחת מו֗לֵה (Molè) ומשפחת פיאנה (Piana), שהתאגדו לארגון על של "סופר פשע" אזורי.
כבישים: אוטוסטרדת האורך E45 עוברת במרחק קצר מזרחית לג'ויה טאורו (הופכת ל-A2 דרומית לעיר).
כביש האורך SS18 וכביש הרוחב SP1 נפגשים בתוך תחומי העיר.
אוטובוסים: קווי אוטובוס סדירים פועלים בתוך תחומי העיר, מהתחנה המרכזית לנמל, וגם לערים מרכזיות במחוז קלבריה ולערים ראשיות בשאר מחוזות איטליה.
רכבת: ג'ויה טאורו מחוברת למערכת הרכבות האזורית בדרום, וגם לרכבות המהירות הבין-עירוניות של חברת הרכבות האיטלקית טרנאיטליה.
תעופה: נמל התעופה הבין-לאומי הקרוב ביותר לג'ויה טאורו הוא נמל התעופה למציה טרמה, במרחק ל כ-82 ק"מ.
נמל התעופה הביו-לאומי קטניה-פונטנרוסה בסיצילה, מרוחק כ-159 ק"מ מהעיר.
נמל התעופה הפנים ארצי הקרוב נמצא ברג'יו די קלבריה, במרחק של כ-60 ק"מ.
שיט: אין שיט נוסעים סדיר לג'ויה טאורו.
נמל המים העמוקים של העיר מוקדש למכולות ולסחורות, ולא מגיעות אליו מעבורות, ואין בו תנועת נוסעים.
ג'וּל (נהגה לעיתים גָ'אוּל) היא יחידת מידה ממערכת היחידות הבין-לאומית (SI) לאנרגיה ועבודה וסימונהּ J.
היא קרויה על־שם הפיזיקאי האנגלי ג'יימס פרסקוט ג'ול.
ג'ול אחד שווה ערך לאנרגיה הנדרשת להפעלת כוח של ניוטון למרחק של מטר כך שניתן לכנותה גם ניוטון מטר.
ניתן להמחיש את היחידה כעבודה הנדרשת להרים מסה של 102 גרם לגובה של מטר בהשפעת כוח המשיכה של כדור הארץ.
הֶספק עבודה בת ג'ול אחד לכל שנייה אחת, מוגדר כהֶספק של ואט אחד.
ההגייה המומלצת של שם היחידה, על פי מערכת היחידות הבין-לאומית, היא ג'וּל, אך רבים מבטאים גַּ'אוּל, כפי שביטאו לפעמים בעבר את שם משפחתו של המדען.
דיים ג'ולי אנדרוז DBE היא שחקנית, זמרת, מדבבת, רקדנית וסופרת אנגלייה, בקריירה של כ-75 שנים היא זכתה בפרס האוסקר, שישה פרסי גלובוס הזהב, פרס גילדת שחקני המסך (פרס מפעל חיים), שני פרסי אמי, שלושה פרסי גראמי, ופרס מפעל חיים מטעם מכון הסרטים האמריקאי.
נולדה בשם ג'וליה אליזבת' ולס (Julia Elizabeth Wells) בוולטון און תמזה , סארי, אנגליה, הממלכה המאוחדת.
הוריה, אד וברברה ולס, התגרשו כשהייתה בת ארבע ואמהּ התחתנה בשנית באותה שנה עם טד אנדרוז שהיה לאביה המאמץ.
בעקבות האימוץ שונה שם משפחתה מוולס לאנדרוז.
אביה החורג ואמהּ היו שניהם אנשים מוזיקליים: האב היה זמר טנור ואמהּ נגנית פסנתר.
כשהייתה בת ארבע, גילה אביה את קולה המרהיב והבלתי רגיל של אנדרוז שהשתרע על פני חמש אוקטבות ואת השמיעה האבסולוטית שלה, והחל לתת לה שיעורים בפיתוח קול ושירה.
תחילה התאמנה כחצי שעה ביום ומאוחר יותר הגיעה לשש שעות ביום, ארבעה ימים בשבוע.
באותה שנה החלה גם ללמוד ריקוד בלט מדודתה שהייתה מנהלת בית ספר לריקוד.
מיד לאחר גילוי כישרונה, החלה אנדרוז להופיע במופע הוודוויל של אמהּ ואביה החורג (האב שר והאם ניגנה).
היא הדהימה את הקהל עם קולה המרהיב כששרה אופרה בדיוק רב ובשלמות, והפכה במהרה לכוכבת המופע.
ההופעה המקצועית הראשונה שלה בלי הוריה הייתה על בימות לונדון בהצגה "Starlight Roof" בשנת 1947, בגיל 12. במהלך המופע שרה אנדרוז את הארייה "Polonaise" מהאופרה "Mignon", וסיימה בהגיעה בשלמות לתו פה גבוה.
אנדרוז הפכה במהרה לכוכבת ההצגה כשהיא עוצרת את המופע בכל ערב לקול תשואות הקהל.
לאחר הצלחתה הרבה ב-Starlight Roof נבחרה אנדרוז להופיע בפני משפחת המלוכה והפכה לילדה הצעירה ביותר עד היום לעשות זאת.
בשנים שלאחר מכן החלה אנדרוז להופיע באולמות קונצרטים ובאופרות, והייתה מוכרת כילדת פלא בכל רחבי אנגליה.
באוטוביוגרפיה שלה ("Home: A Memoir of My Early Years"), שיצאה לאור באפריל 2008, אנדרוז תיארה את אביה כ"אדם קשה ואלים", שהתעלל בבני המשפחה פיזית ואף ניסה לדבריה, פעמיים, בהיותה בת 16, לתקוף אותה מינית כשהיה שתוי.
עם זאת, לפי אותה אוטוביוגרפיה, "הצלחנו כמשפחה לעבור את התקופות הקשות ולהמשיך הלאה".
היא המשיכה את לימודי השירה והריקוד לאורך כל שנות נעוריה, ובגיל 18 גילמה את התפקיד הראשי במחזמר "סינדרלה" על בימות לונדון (תפקיד אשר מספר שנים לאחר מכן שחזרה במחזמר המצליח של היוצרים רוג'רס והמרשטיין).
לאחר הופעתה בסינדרלה, לוהקה אנדרוז, שהייתה בת 18 בלבד, לתפקיד הראשי במחזמר חבר שלי על בימות ברודוויי.
זאת הייתה הפעם הראשונה שאנדרוז עזבה את אנגליה והגיעה לאמריקה.
שנה בלבד לאחר מכן היא לוהקה למחזמר "גברתי הנאווה" לצידו של רקס האריסון.
המחזמר הפך להצלחה מסחררת, ונחשב עד היום למחזמר המצליח ביותר שהועלה על בימות ברודוויי.
הוא הציג 2,717 פעמים במשך שש שנים רצופות.
אנדרוז הפכה לאחת מכוכבות ברודוויי הגדולות ביותר, והייתה מזוהה עם התפקיד.
במהלך רצף ההצגות של גברתי הנאווה, בשנת 1957, כיכבה אנדרוז בהפקה הטלוויזיונית למחזמר "סינדרלה" של היוצרים רוג'רס והמרשטיין, אשר כתבו את התפקיד במיוחד עבורה.
הסרט הוקרן בטלוויזיה האמריקאית ב-31 במרץ אותה שנה וזכה לצפייה של 107 מיליון אנשים.
התפקיד זיכה אותה במועמדות לפרס אמי.
בשנת 1960 לאחר "גברתי הנאווה" כיכבה אנדרוז בתפקיד המלכה גווינביר במחזמר קמלוט, על בימות ברודוויי, לצידו של ריצ'רד ברטון בתפקיד המלך ארתור.
המחזמר זכה אף הוא להצלחה גדולה וזיכה אותה במועמדות נוספת לפרס הטוני.
באחת מההופעות של קמלוט, ראה אותה וולט דיסני אשר התרשם ממנה והציע לה את התפקיד הראשי בסרטו החדש מרי פופינס.
אנדרוז, הייתה אמורה לצלם את גרסת הסרט של גברתי הנאווה, אך היא נדחתה על ידי ההפקה מפני שהם ביקשו "שם נוצץ", ולא הייתה מספיק מפורסמת לדעתם כדי למשוך קהל, היות שמעולם לא עשתה סרט קולנוע לפני כן.
את התפקיד קיבלה אודרי הפבורן, ואנדרוז קיבלה את הצעתו של דיסני והחלה לעבוד בשנת 1962 על צילומי הסרט "מרי פופינס".
הסרט יצא למסכים והפך להצלחה אדירה ולסרט שובר הקופות הגדול ביותר באותה שנה.
אנדרוז מיד הפכה לכוכבת וזכתה בפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר על תפקידה בסרטה הראשון, בעוד שאודרי הפבורן מגברתי הנאווה, לא הייתה אפילו מועמדת.
ב-1964 כיכבה אנדרוז יחד עם ג'יימס גארנר בסרטו של הבמאי ארתור הילר , "אמילי הופכת לאמריקאית".
לא חלף זמן רב לאחר הצלחת מרי פופינס ואנדרוז זכתה להצלחה נוספת, כששיחקה את אחד מתפקידיה המפורסמים באחד הסרטים המצליחים ביותר של כל הזמנים - "צלילי המוסיקה".
היא כמעט דחתה את ההצעה לשחק את מריה פון-טראפ, כי לטענתה הדמות בסרט "צלילי המוזיקה" הייתה יותר מדי דומה לדמות של מרי פופינס.
הסרט יצא למסכים בשנת 1965 והפך להצלחה מסחררת, כשהוא ממוקם במקום הראשון ברשימת סרטי שוברי הקופות הגדולים ביותר ועוקף לראשונה את הסרט "חלף עם הרוח".
על גילום תפקידה בסרט הייתה מועמדת פעם שנייה ברציפות לפרס האוסקר, אך הפעם לא זכתה.
אף על פי כן, אנדרוז הפכה מיד לסמל, ולאחת הכוכבות האהובות ביותר בהוליווד.
בשנת 1966 קיבלה אנדרוז כוכב ב"שדרת הכוכבים של הוליווד".
בשנים שלאחר מכן השתתפה אנדרוז בסרטים נוספים כמו "המסך הקרוע" של אלפרד היצ'קוק, מילי המודרנית והמתוקה, "הוואי", כוכבת!
ו"דרלינג לילי" שזיכו אותה בפרסים ובמועמדויות בטקסי פרס גלובוס הזהב, והפכו אותה לשחקנית הרווחית ביותר והמבוקשת ביותר בהוליווד.
באותן השנים זכתה אנדרוז שלוש פעמים בפרס גלובוס הזהב לשחקנית האהובה ביותר.
עם זאת, היא לא הצליחה לשחזר את ההצלחה האדירה של מרי פופינס וצלילי המוזיקה.
בתחילת שנות השבעים קיבלה אנדרוז תוכנית טלוויזיה משלה, המופע של ג'ולי אנדרוז, אשר גרפה שישה פרסי אמי כולל פרס השחקנית הטובה ביותר.
לאחר הסרט "טרמיינד סייד", עשתה אנדרוז הפסקה מעולם הקולנוע והבידור כדי שתוכל לגדל את הילדים הרחק מאור הזרקורים, ושבה עם משפחתה לאנגליה.
באותה תקופה היא גם כתבה את שני ספרייה הראשונים, אשר זכו להצלחה רבה והפכו לקלאסיקות לילדים.
ב-1979 היא חזרה עם הלהיט "10" בכיכובו של הקומיקאי דאדלי מור.
בתחילת שנות השמונים השתתפה אנדרוז בסרטים "פיקדון קטן" ו"מהומה בהוליווד", אך ההצלחה הגדולה באה עם סרט הקומדיה עטור הפרסים "ויקטור ויקטוריה" בבימויו של בעלה, הבמאי בלייק אדוארדס.
הופעתה הפרובוקטיבית בסרט על בחורה שמשחקת בחור שמשחק בחורה זכתה לשבחים רבים, והיא הייתה מועמדת בפעם השלישית לפרס האוסקר עבור תפקידה בסרט.
בשנת 1986, שיחקה אנדרוז בסרט הדרמה "סיפור חיים".
הסרט, בבימויו של בעלה, נעשה בהפקה פרטית וצולם בביתם של הזוג, בהשתתפות בני משפחה וחברים ואף שתיים מבנותיהם.
באותה שנה השתתפה גם בסרט הדרמה "דואט לאחד", והייתה מועמדת עבור שני הסרטים לפרס גלובוס הזהב, בו זכתה עבור "סיפור חיים".
ב-1995 חזרה אנדרוז לברודוויי עם גרסת המחזמר לסרט המצליח "ויקטור ויקטוריה".
ההצגה הייתה ללהיט וזיכתה את אנדרוז בפרס הטוני, אך היא סירבה לקבלו מפני שמלבדה, אף אחד מהשחקנים ומצוות ההפקה לא זכה למועמדות.
במהלך השנתיים בהן רצה ההצגה, החלה אנדרוז לסבול מבעיות במיתרי הקול והיא נאלצה לעבור ניתוח שיגרתי בגרון.
הניתוח נכשל, ואנדרוז איבדה לצמיתות את יכולת השירה המופלאה שהייתה לה.
היא זכתה בפיצויים בסכום של 30 מיליון דולר, וההצגות של ויקטור ויקטוריה הופסקו.
אנדרוז לא שבה להשתתף בסרט מוזיקלי נוסף.
בשנים שלאחר מכן שבה אנדרוז לשתף פעולה עם כריסטופר פלאמר בהפקה הטלוויזיונית לסרט המצליח משנות ה-80 "האגם המוזהב" (בכיכובה של ג'יין פונדה) בפעם הראשונה מאז צלילי המוזיקה.
בתחילת שנות האלפיים חברה אנדרוז לבתהּ אמה וולטון-המילטון והשתיים החלו לכתוב ביחד סדרה של 16 ספרי ילדים.
היא שבה לשתף פעולה עם חברת וולט דיסני בסרטים "יומני הנסיכה", ו"יומני הנסיכה 2: אירוסין מלכותיים" ב-2004, ואף שרה בסרט השני בפעם הראשונה מאז הניתוח.
באותה שנה דיבבה את המלכה ליליאן בסרט המצליח "שרק 2" וחזרה גם בסרטים "שרק השלישי" ב-2007 ו"שרק לנצח" ב-2010. בנוסף, בשנת 2010 היא דיבבה את דמות אימו של "גרו", הנבל הראשי בסרט "גנוב על הירח".
היא הוסיפה לדבב את אותה הדמות בסרט המשך שלישי בסדרה - "גנוב על העולם", שיצא בשנת 2017. בשנת 2016 יצרה אנדרוז יחד עם בתה אמה וולטון המילטון ועם ג'ודי רוזמן, תוכנית טלוויזיה המיועדת לילדים קודם הכניסה לבית הספר, תוכנית הנקראת "החדר של ג'ולי".
בתוכנית אנדרוז מככבת כ-"מיס ג'ולי", אשר חושפת בפני הילדים, אשר מיוצגים באמצעות בובות, את העולם העשיר של התיאטרון והאמנות, תוך משחק, שירה וכדומה.
תוכנית זו שודרה בנטפליקס, בשנת 2017.
אנדרוז גם מקריינת את קולה של "ליידי ויסלדאון" בתוכנית של נטפליקס "ברידג'טון".
אנדרוז זכתה בספטמבר 2025 בפרס אמי לבידור בפריים טיים בקטגוריית דיבוב דמות על תפקידה בסדרה.
אנדרוז הייתה נשואה לטוני וולטון מ-1959 עד 1967 ולהם בת משותפת, אמה.
ב-1969 נישאה בשנית, לבמאי בלייק אדוארדס, ולהם שתי בנות מאומצות מווייטנאם.
אנדרוז אימצה את שני ילדיו של אדוארדס מנישואיו הקודמים.
אדוארדס נפטר ב-15 בדצמבר 2010. אנדרוז סיפרה כי הם היו נשואים כ-41 שנה ועד היום היא לא התגברה על מותו.
סיפור אהבתם היה ידוע מאוד בהוליווד באותה תקופה.
כיום מתגוררת אנדרוז בניו יורק.
שובו של הפנתר הוורוד (1982) (תפקיד אורח)
המיניונים: עלייתו של גרו (2022) - דיבוב
יומני הנסיכה 2: אירוסין מלכותיים (2004)
אנדרוז זכתה בתואר אבירות בשל תרומתה לקולנוע שניתן על ידי מלכת בריטניה בשנת 2000.
ישנו ורד שנקרא על שמה.
אנדרוז הייתה מועמדת 3 פעמים לפרס הטוני עבור הופעותיה הבלתי נשכחות במחזות הזמר "גברתי הנאווה", "קמלוט" ו"ויקטור/ויקטוריה".
זכתה בכ-12 פרסי "גלובוס הזהב".
היא מוקמה במקום ה-59 במצעד "100 הבריטים החשובים" בשנת 2002.
היא זכתה 3 פעמים בפרס "השחקנית האהובה ביותר".
אנדרוז קיבלה כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד בשנת 1969.
כשהייתה בת 10 הקול שלה היה כל כך גבוה, כך שבזמן שהיא שרה כל הכלבים בסביבה התאגדו מסביב לבית.
אמא שלה לקחה אותה לרופא כי היא חשבה שהיא חולה.
אנדרוז שיחקה בסרטים בבימויו של בעלה: "ויקטור/ויקטוריה", "10", "דרלינג לילי", "מהומה בהווליוד", "סיפור חיים" ותפקיד אורח באחד מסרטי "הפנתר הוורוד".
ליהוקה של הפבורן על פני אנדרוז לסרט "גברתי הנאווה" היה לסלע מחלוקת, שכן הכול ציפו שאנדרוז אשר ביצעה את התפקיד על הבמה, תקבל אותו גם בגרסה הקולנועית.
קיבלה ב-2007 את פרס מפעל החיים מאיגוד השחקנים.
בשנת 2022 העניק מכון הסרטים האמריקאי לאנדרוז פרס על מפעל חיים.
הפרס הוענק לה בטקס שהתקיים בתיאטרון דולבי, ב-9 ביוני ב-אותה שנה.
ג'ויסטיק הוא רכיב ציוד היקפי המשמש למתן קלט למחשב, לקונסולת משחקים או לכיסא גלגלים ממונע ובעזרתו ניתן לשלוט על פעולות ותנועות הנעשות במחשב.
הג'ויסטיק מורכב מיחידת בסיס ומוט הניתן להזזה לכיוונים שונים.
הזזתו של המוט משדרת למחשב את כיוון ההזזה.
לעיתים כולל הג'ויסטיק גם כפתור, שלחיצה עליו שולחת סיגנל (אות) למחשב.
השימוש המרכזי בג'ויסטיק נעשה במשחקי מחשב.
כרכיבי ציוד היקפי נוספים היה הג'ויסטיק בעל חיבור טורי, אך החל משנת 2003 הוחלף בממשק USB.
הג'ויסטיק האנלוגי נפוץ במחשבים אישיים.
בג'ויסטיק האנלוגי המוט מחובר לזוג נגדים משתנים (פוטנציומטר), אחד בכל ציר, המחשב שולח זרם חשמלי אל קבל, והנגד קובע את זמן הפריקה של הקבל.
כלומר, תנועת המוט משנה את התנגדות הנגד ושינוי ההתנגדות משפיע על עוצמת הזרם.
מנהל ההתקן מתזמן את התגובה על פי הזרם שקיבל ומתרגמהּ למיקום של המוט, בכל ציר.
באופן זה, תנועת המוט מתורגמת לזרם חשמלי המתקבל במחשב.
ג'ויסטיקים דורשים לעיתים כיול מוקדם.
בבקרי משחק רבים יש ג'ויסטיק אנלוגי קטן שאפשר להזיז באמצעות האגודל, והם לרוב משמשים לניווט בתפריטים ושליטה בתזוזת הדמויות של השחקנים.
ברוב המחשבים האישיים של שנות השמונים הותקן ג'ויסטיק ספרתי.
התקן הפופולרי היה של מחשבי אטארי, אשר נתמך גם במכונות מתחרות.
לעומת ג'ויסטיק אנלוגי, אשר נותן מידע לגבי מיקום המוט, בג'ויסטיק ספרתי המוט רק לוחץ על כפתורים המייצגים את הכיוונים.
ניהוג מטוסים נעשה גם הוא באמצעות סטיק.
משיכה אחורה תרים את אף המטוס למעלה, דחיפה קדימה תגרום להורדת אף המטוס והטיה ימינה ושמאלה תגרום לגלגול המטוס ימינה או שמאלה.
הכוונת תותח הטנק נעשית באמצעות הכוונת ג'ויסטיק לכיוון הרצוי.
על הג'ויסטיק מורכב גם הדק הירי.
הכוונת מנופים, כדוגמת משאבות בטון נעשית בעזרת שלט רחוק עליו יש ג'ויסטיקים.
ג'ולי וולטרס היא קומיקאית, סופרת ושחקנית קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אנגלייה, מועמדת שני פרסי אוסקר וזוכת שישה פרסי באפט"א.
ג'ולי וולטרס נולדה בסמטוויק, ברמינגהאם שבאנגליה למשפחה ממוצא אירי קתולי.
בתחילה התפרסמה כשותפה של הקומיקאית הבריטית ויקטוריה ווד.
הן הופיעו יחד בסדרת הטלוויזיה "ווד ווולטרס" ב-1982 והמשיכו לשתף פעולה במשך השנים.
אחד התפקידים הידועים של וולטרס הוא "גברת אוברול" ב-Acorn Antiques פרודיה של ויקטוריה ווד על אופרות סבון.
תפקידה הרציני הראשון בטלוויזיה היה ב-1982 בסדרה הקלאסית Boys from the Blackstuff.
פריצת הדרך שלה בקולנוע הייתה ב-1983 בתפקיד הראשי בסרט "לחנך את ריטה", לצדו של מייקל קיין.
התפקיד זיכה אותה במועמדות לפרס אוסקר וזכייה בפרס גלובוס הזהב ובפרס באפטא.
היא גילמה את אותו תפקיד על בימות הווסט אנד.
וולטרס זכתה בפרסים רבים על משחקה, ב-1999 הוענק לה אות Order of the British Empire על תרומתה לתיאטרון.
ב-2001 זכתה בפרס לורנס אוליבייה לשחקנית הטובה ביותר על משחקה במחזה "כולם היו בני" מאת ארתור מילר.
בשנת 2000 זכתה שנית בפרס באפטא כשגילמה את המורה לבלט בסרט "בילי אליוט" והייתה מועמדת שוב לפרס האוסקר.
וולטרס מרבה לשחק נשים מבוגרות, ב-2002 הוענק לה פרס באפטא שלישי כשהופיעה בתפקיד אימו של פול רייזר ב-My Beautiful Son.
היא גילמה את דמותה של מולי ויזלי בסרטי הארי פוטר, הארי פוטר ואבן החכמים (2001), הארי פוטר וחדר הסודות (2002), הארי פוטר והאסיר מאזקבאן (2004), הארי פוטר ומסדר עוף החול (2007), הארי פוטר והנסיך חצוי-הדם (2009) והארי פוטר ואוצרות המוות (2011).
ב-2003 הופיעה וולטרס בסרט "נערות לוח השנה" לצידה של הלן מירן, שבו שיחקה אלמנה שאחרי שבעלה מת מסרטן היא וחברותיה מצטלמות בעירום ללוח שנה כדי לגייס כספים לחקר המחלה.
ב-2010 גילמה וולטרס בתפקיד מו מולאם (Mo Mowlam), מזכירת המדינה לענייני צפון אירלנד בממשלתו של טוני בלייר, בדרמה "מו" של צ'אנל 4. היא חששה לקחת על עצמה את התפקיד בגלל הבדלים במראה החיצוני ביניהן, אך לבסוף זכתה לשבחים מהביקורת.
Here We Go Again רוזי מוליגן מרי פופינס חוזרת Mary Poppins Returns אלן 2019 רקסי המלך The Queen's Corgi המלכה דיבוב השיר של רוז Wild Rose מריון 2020 סוד הגן הנעלם The Secret Garden גברת מטלוק 2024 פדינגטון בג'ונגל Paddington in Peru מיס בירד
ג'ול קילצ'ר היא זמרת-יוצרת, מוזיקאית שחקנית וסופרת אמריקאית, שהייתה מועמדת לארבעה פרסי גראמי.
ג'ול קילצ'ר נולדה ב-23 במאי 1974 בעיר פייסון, יוטה.
בתם השנייה של אטילה קונו "אץ" קילצ'ר, המוכר מתוכנית ההישרדות "Alaska: The Last Frontier" בערוץ דיסקברי, ואימה היא ולנדרה קילצ'ר (לבית קרול).
יש לה אח גדול, שיין.
בת דודתה היא השחקנית קוריאנקה קילצ'ר.
אמה ממוצא אירי, ואביה ממוצא גרמני ושווייצרי.
סבה מצד אביה, יול קילצ'ר, היה סנאטור מטעם מדינת אלסקה, שהתיישב באלסקה לאחר שהיגר אליה משווייץ.
זמן קצר לאחר לידתה, המשפחה עברה להתגורר באנקורג', אלסקה והתיישבה באחוזה המשתרעת על פני 770 דונם.
שם, נולד אחיה הצעיר, אץ' ג'וניור.
יש לה גם אח למחצה, ניקוס, שגדל בעיקר באורגון עם אמו, שאיתה היה לאביה מערכת יחסים קצרה.
לאחר גירושיהם של הוריה בשנת 1981, קילצ'ר התגוררה עם אביה בהומר, אלסקה.
היא למדה לנגן בגיטרה כאשר היא קיבלה מלגה בבית הספר היוקרתי לאומנויות במישיגן.
היא החלה לכתוב שירים בגיל 17.
אלבום הבכורה שלה, אשר יצא בשנת 1995, "Pieces of You", הוא אחד האלבומים הנמכרים ביותר שיצאו בארצות הברית עד היום, שהגיע למקום ה-4 במצעדי בילבורד ונמכר למעלה מ-12 מיליון עותקים, יותר מסך כל המכירות של האלבומים הבאים שלה.
ב-1999 הופיעה ג'ול בסרטו של הבמאי אנג לי "לרכוב עם השטן".
ב-21 בדצמבר 2021, זכתה בעונה השישית של תוכנית המציאות "הזמר במסכה"; בתחפושת של מלכת הלבבות.
היא צפויה להופיע בתחרות הזמר האמריקאית.
+שנהסרטתפקידהערות1999לרכוב עם השטןסו לי שלי2007הולך חזק: סיפורו של דיואי קוקסעצמה2017סנדי וקסלרעדה בביתת משפט
ג'ול ארנו דה ריוויאר .
היה השחמטאי הצרפתי הטוב ביותר משנות ה-50 של המאה ה-19 ועד סוף שנות ה-70. מוכר במיוחד בזכות המשחקים הרבים ששיחק עם פול מורפי כאשר האמריקאי ביקר בפריז בשנים 1858 ו-1863.
דה ריוויאר נולד בנאנט לאב צרפתי ולאם אנגליה כארנו ריוויאר והוסיף לעצמו את התוספת "דה".
בתחרות הבינלאומית שהתקיימה בפריז בשנת 1867 לרגל התערוכה העולמית השנייה הגיע דה ריוויאר למקום השישי מתוך 13 משתתפים.
הגם שהוא סיים אחרי מרבית האמנים שהגיעו לתחרות מחו"ל הקדים דה ריוויאר את האמן הפריזאי שמואל רוזנטל.
דה ריוויאר הצליח בכמה תחרויות מינוריות בפריז: מקום שלישי בשנת 1880, מקום שני בשנת 1881, 1882 ו-1883 ומקום שלישי בתחרות קפה דה לה רז'אנס בשנת 1896.
דה ריוויאר השיג תוצאות גרועות במשחקיו הידידותיים מול פול מורפי, אך הצליח טוב יותר במשחקיו התחרותיים הפורמליים.
בשנת 1855 הפסיד דה ריוויאר בדו-קרב לסרפינו דובואה 25-7, אך בשנת 1860 ניצח את תומאס וילסון בארנס +5 -2 =0 ואת פול ג'ורנו +7 -2 =1. בשנת 1867 ניצח דה ריוויאר את יוהאן לבנטל 2-0 בדו-קרב בפריז.
בשנת 1883 הפסיד דה ריוויאר בהפרש קטן למיכאל צ'יגורין +4 -5 =1.
כתביו של דה ריוויאר כוללים מספר טורי שחמט וכן ספרים על ביליארד ועל משחק הרולטה.
הוא אף המציא משחקים רבים.
יהודה "ג'ול" אמסטר (1903–1983) היה איש עסקים חיפאי, מקורבו של אבא חושי ופעיל עבור ארגון ההגנה אשר נחקר בעינויים על ידי אנשי הש"י בראשות איסר בארי בימי קום מדינת ישראל, במסגרת ניסיון למצוא עדויות מרשיעות כנגד אבא חושי.
בבדיקה מאוחרת אמסטר וחושי נמצאו נקיים מכל אשמה.
בשנת 1964 הסיפור התפרסם בעיתונות וממשלת ישראל התנצלה בפני אמסטר ופיצתה אותו באופן חלקי בלבד.
פרשה זו נודעה כ"פרשת ג'ול אמסטר".
אמסטר נולד בפולין ועלה לארץ ישראל ב-1920. לאחר תקופת מה השתקע בחיפה והחל עובד בנמל חיפה.
מאוחר יותר רכש רישיון למונית והפך לנהג מונית ובהמשך לבעל שתי תחנות מוניות.
בנוסף, שלט במספר שפות, ביניהן ערבית ואנגלית ורקם קשרים עם קצינים בריטיים ועם נכבדים ערביים ודרוזיים.
על פי זכרונותיו של יוסף אלמוגי, אמסטר סייע להגנה תוך ניצול קשריו אלה כמו גם קווי מונית השירות שהפעיל לדמשק ולביירות.
בשנת 1939 יצא אמסטר יחד עם פעילים דרוזיים להתנקש בחיי חאג' אמין אל חוסייני אך לא הצליח לעשות זאת.
לאחר מכן עסק באופן יום יומי בקשר בין אנשי ההגנה ביגור ללוחמים הדרוזיים בעוספיה.
בשנת 1947 ערב קום המדינה סייע אמסטר בזכות קשריו עם הבריטיים לארגון ההגנה להשתלט על אתרים שהצבא הבריטי פינה ולפגוע בראשי כנופיות.
במקביל סייע אמסטר לאבא חושי למנוע פעולה של הפל"ים לפגיעה במשחתת בריטית, פעולה שלא אושרה על ידי הפיקוד העליון של ארגון ההגנה ושאבא חושי חשש שתפגע קשות ביישוב היהודי בעיר חיפה.
פעולה זו ייתכן ויצרה את התנאים לפרשה.
ב-13 במאי 1948 נעצר אמסטר במלון "עדן" בחיפה על ידי אנשי הש"י ונלקח למתקן חקירות מאולתר בבית נטוש בסידנא עלי (ליד הרצליה).
יחד איתו נעצרו עוד מספר מחבריו, אשר שוחררו כעשרה ימים לאחר מכן.
אמסטר נחקר על ידי חוקריו, בראשות איסר בארי, על נשק שיועד לארגון ההגנה אך לא הגיע ליעדו, על מסחר בחשיש ועבירות נוספות.
בנוסף נטען כי ארגן שוד של בנק האוצר הערבי או בזז אוצרות כסף שהשאירו ערביי חיפה שעזבו את העיר במלחמת העצמאות.
אולם עיקר החקירה יועדה להביא את אמסטר להעיד נגד אבא חושי כי העביר מידע מסווג של ההגנה לידי שלטונות המנדט הבריטי, כמו נתיבי ספינות מעפילים.
במהלך החקירה אמסטר עונה על ידי אנשיו של בארי, עקרו את שיניו ואת ציפורניו, כיבו עליו סיגריות, אך הוא לא הודה בהאשמות שטפלו עליו ולא הסכים להעיד נגד חושי.
לאחר כמה שבועות פנו עורכי הדין של משפחתו ללוי אשכול שהיה עוזרו של דוד בן-גוריון במשרד הביטחון ואל התובע הכללי של צה"ל בבקשה לברר היכן אמסטר.
התובע הכללי של צה"ל דרש מבארי את חומר החקירה וב-30 ביולי 1948 שוחרר אמסטר תוך שנאמר לו שבהמשך יוגש נגדו כתב אישום.
תלונתו של איסר בארי כנגד אבא חושי נבדקה ונמצא שבארי זייף מברקים שנועדו להפליל את חושי ועל כן בארי אולץ לפרוש מצה"ל.
כעבור זמן אבא חושי נוקה מכל אשמה ואף איסר בארי הודה בכך.
בשל העינויים הקשים שעבר, הייתה בריאותו של אמסטר מעורערת.
הוא גם טען שבזמן מעצרו הוחרם רכושו, וחלקו שכלל 14 מכוניות, ריהוט ל-51 דירות ומחסן צמיגים וחלקי חילוף למכוניות, נבזז.
בנובמבר 1948 פנה אמסטר אל איסר בארי ודרש את טיהור שמו.
בארי ענה לו שלא נמצא נגדו כל ממצא שיעיד על חוסר נאמנות, ולהפך, אמסטר היה אחד האנשים המסורים של ההגנה.
אמסטר לא הסתפק בכך ופנה לנחמיה ארגוב, מזכירו של דוד בן-גוריון, בדרישה לטיהור שמו.
בשלב יותר מאוחר הוא פנה אל משרד הביטחון בבקשה לשיקום.
למרות שנקבע שהבקשה הוגשה באיחור ועל כן התיישנה, נקבע שיוקצבו לשיקומו 30,000 לירות, לפנים משורת הדין.
אולם העברת הכסף התעכבה בגלל שאמסטר סירב לחתום על ויתור על תביעות נוספות.
עוד בפברואר 1964 פנה אמסטר אל דוד בן-גוריון בדרישה לטיהור שמו.
בן-גוריון הגיב בכך שכאדם פרטי הוא אינו יכול לסייע, אולם בכל מקרה אמסטר אינו זקוק לטיהור שמו שכן להאשמותיו של בארי אין כל ערך ותוקף.
באוקטובר 1964 התפרסמה הפרשה בעיתונות הישראלית והאופוזיציה דרשה הקמת ועדת חקירה.
הדרישה נדחתה על ידי הקואליציה בטענה שמדובר על סוגיה שחקירתה צריכה להעשות במסגרת חקירת ההיסטוריה ולא במערכת המשפטית.
באותו חודש, ראש הממשלה לוי אשכול התנצל בשם ממשלת ישראל בפני אמסטר ובעקבות זאת הסכים אמסטר לקבל את הכסף שהוקצב לו והודיע שהוא רואה את הפרשה כמחוסלת.
פעילותו של בארי בפרשת אמסטר אינה ברורה כל צרכה.
נטען שאיסר בארי ניסה להעליל על אבא חושי עלילת שווא ובעת חקירתו של אמסטר הוא ידע שמדובר בעלילת שווא נגד חושי וביודעין דרש מאמסטר להעיד עדות שקר.
דוד בן-גוריון טען שלא עודכן לגבי פרשת מעצרו של אמסטר והוא אינו מבין את המניעים לחקירה.
הוא אמר על החקירה כי "רק נוכל חסר כל מצפון עשה אותו".
לעומת זאת, רב החובל אתי בארי, בנו של איסר בארי, יצא בשנת 1964 להגנת שמו של אביו וטען בפני כתב מעריב שהוברר לו היטב שבמשך 78 ימי מעצרו של אמסטר "קיבל בן-גוריון דיווח מלא על עצם המעצר, על החקירה שהוא נחקר, על דרכי החקירה ותוכנה, מהלכה וצורתה".
דוד בן-גוריון לא הגיב לדברים אלו של בנו של איסר בארי.
ג'ולי וג'וליה הוא סרט דרמה קומית משנת 2009 בכיכובן של מריל סטריפ ואיימי אדמס.
הסרט משווה בין חייהן האמיתיים של השפית ג'וליה צ'יילד וג'ולי פאוול, בחורה שמציבה לעצמה למטרה לבשל את כל 524 המתכונים בספר הבישול של ג'וליה בשנה אחת.
חלומה של ג'ולי הוא להפוך לסופרת, ועל כן, על מנת להתפרסם, היא מתארת את מהלך השנה הזו בבלוג.
התסריט, שנכתב בידי במאית הסרט נורה אפרון, הוא עיבוד של שני ספרים אוטוביוגרפיים.
הראשון "My Life in France", שנכתב על ידי ג'וליה צ'יילד, והשני הוא ממואר בשם "ג'ולי וג'וליה", שנכתב בידי ג'ולי פאוול בעקבות הבלוג האמיתי שכתבה בשנת 2002.
הסרט היה מועמד לזכייה במספר פרסים בהם פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר עבור מריל סטריפ.
הסרט זכה בפרס גלובוס הזהב עבור מריל סטריפ בקטגוריית "השחקנית הטובה ביותר בסרט קומדיה או מוזיקלי" והיה מועמד לפרס גלובוס הזהב לסרט הטוב ביותר - קומדיה או מוזיקלי.
כמו כן הסרט היה מועמד לפרס באפט"א ופרס גילדת שחקני המסך.
ג'ולי פאוול היא בחורה צעירה שגרה בקווינס, ניו יורק, בשנת 2002. ג'ולי עובדת במוקד שירות שתומך בקורבנות פיגועי 11 בספטמבר ולא מרוצה מעבודתה, היא רואה את חברותיה מתקדמות בעבודה ומצליחות, בעוד היא, שחולמת להיות סופרת - לא מגשימה את חלומה.
על מנת לעסוק במשהו שיהווה פורקן למתחים כשהיא חוזרת הביתה מהעבודה, לוקחת על עצמה פאוול אתגר – להכין את כל המתכונים בספר הבישול של ג'וליה צ'יילד "אמנות הבישול הצרפתי" בשנה אחת.
ובשביל להניע את עצמה לכיוון המטרה היא כותבת על התהליך בבלוג שפתחה במיוחד.
במקביל לסיפורה של ג'ולי, מוצג גם סיפורה של ג'וליה צ'יילד במהלך שנות החמישים בפריז.
בעקבות עבודתו של בעלה, פול, מגיעים הזוג לגור בפריז, שם ג'וליה מחליטה שהיא רוצה ללמוד בישול ונרשמת לבית הספר הנחשב לבישול קורדון בלו.
לאחר שסיימה את לימודיה מתחילה צ'יילד לכתוב ספר בישול צרפתי לעקרות בית אמריקאיות.
עלילת הסרט עוקבת במקביל אחר שני האתגרים, השזורים זה בזה, שלקחו על עצמן שתי הנשים הללו.
בסופו של דבר, כתבה על הבלוג של פאוול מופיעה בעיתון הניו יורק טיימס, ולאחר מכן היא מקבלת הצעות רבות לכתיבת ספר אודות הפרויקט מהוצאות לאור.
לעומת זאת, הספר של צ'יילד נדחה בהתחלה על ידי מוציא לאור, אך בהמשך יוצא לאור בהוצאה אחרת ומצליחה יותר.
בסצנה האחרונה של הסרט, אחרי שפאוול השלימה את האתגר שלקחה על עצמה, היא ובעלה מבקרים במטבח של ג'וליה צ'יילד שמוצג במוסד הסמית'סוניאן.
ולאחר מכן, באותו מטבח, רואים את ג'וליה צ'יילד בזמנה, חוגגת עם בעלה את הוצאת ספרה לאור.
מריל סטריפ - ג'וליה צ'יילד
איימי אדמס - ג'ולי פאוול
סטנלי טוצ'י - פול צ'יילד
כריס מסינה - אריק פאוול
לינדה אמונד - סימון באק
הלן קארי - לואיזט בארת'הול
ג'יין לינץ' - דורות'י מק'ויליאמס
מרי לין רייסקוב - שרה
אמנדה הסר - עיתונאית בתחום הבישול, הופעת קמע
ג'ולי דרייפוס היא שחקנית צרפתייה ממוצא יהודי.
דרייפוס, הדוברת בצורה שוטפת יפנית, צרפתית ואנגלית, ידועה מאוד ביפן, שם היא ערכה את הופעת הבכורה הטלוויזיונית שלה בתוכנית לימוד צרפתית בערוץ החינוכי NHK בשלהי שנות השמונים, והופיעה בתוכנית הטלוויזיה "Ryōri no Tetsujin" (איירון שף) כאורחת ושופטת.
היא ידועה לקהל המערבי בעיקר בשל תפקיד כסופי פטאל בסרט "להרוג את ביל".
ג'ולי דרייפוס נולדה וגדלה בפריז, כבתם היחידה של השחקנית הצרפתייה פסקל אודרה והשל המפיק הצרפתי-יהודי פרנסיס דרייפוס.
היא בילתה את חופשות הקיץ שלה באנגליה, והחלה ללמוד יפנית בשנת 1985 במכון ללימודי שפות ותרבויות מזרחיות באוניברסיטת פריז, אחרי שלמדה עיצוב פנים והתעניינה בארכיטקטורה היפנית.
היא עברה ליפן ולמדה שישה חודשים אינטנסיביים קורס ביפנית במכון ללימודים לזרים באוניברסיטת אוסקה (Osaka University of Foreign Studies), בחושבה שהיא תמצא לבסוף עבודה בעיצוב פנים.
אחרי שסיימה את הקורס, היא עברה לטוקיו ועבדה במשרה חלקית בסטודיו לעיצוב והמשיכה לקחת שיעורים בשפה היפנית.
ב-1988 היא עבדה כמדריכה לשפה הצרפתית בתוכנית הבוקר של רשת הטלוויזיה NHK.
הבמאי היפני מוטויושי סיי, שביים דרמות מסתורין, שכר את דרייפוס כדי להעלות את שיעור הצפייה של התוכנית שלו.
לבסוף ליהקו אותה מנהלי רשת הטלוויזיה במספר תפקידים בטלוויזיה ובסרטים כיפהפייה בת עשרים ומשהו; והיא נחשבה ל-gaijin tarento (כישרון זר).
היא גם שימשה כשופטת ב- Ryōri no Tetsujin (איירון שף), תוכנית הבישול הטלוויזיונית שהפכה ללהיט.
היא הופיעה כעורכת הדין המרשעת בסרטו של ידידה הטוב קוונטין טרנטינו "להרוג את ביל: פרק 1" (2003).
היא ישבה בחבר השופטים של פסטיבל הסרטים ז'רארמר בשנת 2007 שהעניק פרס לדייוויד קאראדין, עמיתה מהסרט "להרוג את ביל".
דרייפוס שיחקה ב-Vinyan ב-2008 ובאפוס המלחמתי של טרנטינו "ממזרים חסרי כבוד" ב-2009, כפרנצ'סקה מונדינו, מתורגמנית צרפתייה בדיונית ופילגשו של שר התעמולה הנאצי יוזף גבלס.
היא גם הופיעה כמתרגמת בסרט הקצר "Tokyo!" של לאוס קאראקס בתפקיד המתורגמנית של מֶרד.
ג'ולי בואן לוטקמאייר היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה אמריקאית.
היא ידועה בזכות גילום הדמות קארול ווסי בסדרה הדרמה-קומית "אד" ברשת NBC, דניס באוור בסדרת הדרמה המשפטית "בוסטון ליגל" ברשת ABC, ובשל דמותה כקלייר דאנפי בסיטקום "משפחה מודרנית" של ABC; עבור תפקיד זה זכתה בשני פרסי אמי מתוך שש מועמדויות.
ג'ולי בואן לוטקמאייר נולדה בבולטימור, מרילנד שבארצות הברית, למשפחה נוצרית-פרוטסטנטית.
כבת האמצעית מבין שלוש בנות לסוזן (לבית פריי) וג'ון אלכסנדר לוטקמאייר ג'וניור, יזם נדל"ן במקצועו.
אחותה הגדולה מולי לוטקמאייר היא מעצבת פנים, ואחותה הצעירה אנני לוטקמאייר היא רופאה ומרצה באוניברסיטה המתמחה במחלות מידבקות.
בואן קיבלה תואר ראשון מאוניברסיטת בראון שברוד איילנד, עם התמחות בחקירת הרנסאנס האיטלקי.
בשנה הראשונה באוניברסיטה, בואן שהתה בפירנצה, איטליה.
במהלך לימודיה בקולג', היא הופיעה בהצגה המוזיקלית "ברנשים וחתיכות", ב-"Stage Door" וב-"Lemon Sky".
לפני שסיימה לימודיה, היה לה תפקיד בכורה בסרט העצמאי "Five Spot Jewel".
לאחר שסיימה לימודיה, לבואן היה תפקידים טלוויזיוניים באופרת הסבון "Loving" ובסדרה "Class of '96".
ב-1994 היא כיכבה בתפקיד הראשי בסרט הטלוויזיה "עיר הצייד" לצד פול ראד.
היא שיחקה את מושא אהבתו של הדמות הראשית בגילומו של אדם סנדלר, בסרט הקומדיה "גילמור המאושר" שעלה לאקרנים ב-1996.
הופיעה גם בסרטים "זאב אמריקאי בפריז" ו"בעל משוכפל".
היו לה תפקידי אורח בסדרות "שולחן לחמישה" ו-"Strange Luck", ותפקיד חוזר בסדרת הדרמה הרפואית "ER" בתור בת זוגו של ד"ר קרטר.
תפקידה הבולט הראשון בטלוויזיה היה בסדרה "אד" בה שיחקה את המורה לאנגלית קארול ואסי ומושא אהבתו של הדמות הראשית, אד סטיבנס.
היה לה תפקיד אורח בסדרת המתח העל-טבעית "אבודים" בתור שרה שפרד.
בסתיו 2005 היא הצטרפה לקאסט הסדרה "בוסטון ליגל", בה שיחקה את דניס באוור.
היא עזבה את הסדרה ב-2007 וחזרה להופעת אורח ב-2008. באותה שנה, היא החלה להופיע בסדרה הדרמה-הקומית "העשב של השכן" בתור ליסה, מושא אהבתו של סיילאס.
בסתיו 2009 החלה לככב בסדרה הקומית של ABC "משפחה מודרנית", בתור קלייר דאנפי.
ביולי 2010 היא הייתה מועמדת על תפקידה בסדרה לפרס אמי בקטגוריית שחקנית המשנה הטובה ביותר בסדרת קומדיה, ובשנים 2011 ו-2012 אף זכתה בפרס.
בשנת 2011 שיחקה לצד פולה פטון בסרט הקומדיה "לקפוץ מעל המטאטא".
בשנת 2012 כיכבה בסרט המותחן הפוליטי "קרב סכינים".
בשנת 2014 דיבבה לאנגלית בסרט ההנפשה האמריקאי "מטוסים 2: לוחמי האש" מבית אולפני דיסניטון.
בנוסף למשחק, היא גם ביימה שני פרקים מתוך הסדרה הקומית "משפחה מודרנית".
בנובמבר 2021, חברת ההפקות של בואן, Bowen & Sons, נקנתה על ידי חברת ההפקות Universal Television שבבעלות תאגיד התקשורת האמריקאי קומקאסט.
ב-9 בספטמבר 2004 נישאה לסוכן הנדל"ן, סקוט פיליפס.
ב-10 באפריל 2007 נולד בנם הראשון.
ב-8 במאי 2009 נולדו בניה התאומים.
בפברואר 2018, היא הגישה מסמך גירושים מפיליפס, והשניים התגרשו סופית ב-13 בספטמבר 2018.
היא תמכה בהילרי קלינטון בבחירות בארצות הברית ב-2016, כמועמדת המפלגה הדמוקרטית.
תפקיד אורח (עונה 5); 50 פרקים2007Wainy Daysשרילסדרה אינטרנטית; פרק: "Tough Guy"2008העשב של השכןליסה7 פרקיםחוק וסדר: מדור מיוחדגוון סיברטפרק: "Trials"2009טרו ג'קסוןקלייר אנדרוודפרק: "True Takes Iceland"מונקמרילין ברודיפרק: "Mr.
Monk and the Bully"2020–2009משפחה מודרניתקלייר דאמפיתפקיד ראשי (11 עונות); 250 פרקים
פרס אמי לבידור בפריים טיים לשחקנית משנה בסדרת קומדיה (אנ') (2011, 2012)
מועמדת מועמדת פרס אמי לבידור בפריים טיים לשחקנית משנה בסדרת קומדיה (אנ') (2010, 2013 -2015)2011סקובי-דו!
מסתורין בע"ממריון ספארטןדיבוב; פרק: "Attack of the Headless Horror"2014, 2017איש משפחהקלייר דאמפידיבוב; 2 פרקים2015בית חולים לילדיםהגברת הראשונהפרק: "Codename: Jennifer"2016דברים טובים יותרעצמהפרק: "Sam/Pilot"2020–2017פלונטר: הסדרההנסיכה אריאנהדיבוב; 15 פרקים2017מינדידייזיפרק: "Leo's Girlfriend"2018LA to Vegasגווןפרק: "The Affair"2021–2019סיפורים של ברווזיםלוטננט פנומברהדיבוב; 7 פרקים2021תרגיעגבי מק'פיפרק: "IRASSHAIMASE!"2023ברית הנשף (אנ')סרט טלוויזיה של ערוץ דיסני
מפיקה בפועל2023–2024היילי על זה!פטרישיה בנקסדיבוב; 15 פרקים2024Hysteria!לינדה קמפבל8 פרקים
ג'ולי הגרטי היא שחקנית אמריקאית ודוגמנית לשעבר, הידועה בעיקר בתפקידה כאיליין בסרט "טיסה נעימה" משנת 1980.
הגרטי נולדה בסינסינטי, אוהיו, בתה של הארייט יולינג, דוגמנית וזמרת, וג'רי הגרטי, מוזיקאי.
מייקל הגרטי, אחיה, גם כן היה שחקן.
הגרטי למדה בבית הספר התיכון "אינדיאן היל".
בגיל 15 הוחתמה כדוגמנית בסוכנות "פורד", וניצלה את חופשות הקיץ מהלימודים לצורך עבודות דוגמנות בניו יורק.
בשנת 1972 עברה לגור שם, ועבדה בקבוצת התיאטרון של אחיה, וכן למדה משחק עם השחקן ויליאם היקי.
הופעת הבכורה של הגרטי הייתה בשנת 1979, על בימת אוף ברודוויי, שם כיכבה בהצגה בשם "חיים בעלי תועלת הדדיים", בתיאטרון של אחיה - "חברת ההפקה".
הגרטי המשיכה להופיע על בימות ברודוויי, בתפקידים שונים.
תפקידה הקולנועי הראשון היה תפקיד קטן בסרט "כל הג'אז הזה".
לאחר מכן היא לוהקה לסרט "טיסה נעימה", שהיה להצלחה קופתית מרשימה.
הסרט, שיצא בשנת 1980, נחשב לראשון של ז'אנר הפרודיה המודרנית, והגרטי ביססה את מעמדה כשחקנית קומית ראויה לציון.
לאחר שנתיים יצא לאקרנים סרט המשך, טיסה נעימה 2, שהצליח קופתית בצורה פושרת, בשונה מהסרט הראשון שהפך לסרט קאלט .
בשנת 1985 הגיעה הגרטי לישראל, ושיחקה בסרטו של עמוס קולק, "מניו יורק באהבה", לצד דודו טופז.
באותה שנה שיחקה לצידו של אלברט ברוקס בסרט "אבודים באמריקה".
במהלך שנות ה-90 ושנות ה-2000 הגרטי הופיעה בעיקר בסרטי טלוויזיה או בתפקידי משנה בסרטים הוליוודיים.
בשנת 1986 הגרטי התחתנה עם פיטר בורקי.
בני הזוג החלו בהליכי גירושין בשנת 1991. בשנת 1999 נישאה לריצ'רד קגן.
1982 - קומדיה סקסית של ליל קיץ
1989 - תככים וזוהר בברודוויי
2009 - וידויים של שופהוליק
2023 - מישהו שפעם הכרתי
2004 - חוק וסדר: מדור מיוחד (עונה 5, בפרק "Careless")
ג'ולאון פטריק לסקוט (; נולד ב-16 באוגוסט 1982) הוא כדורגלן עבר אנגלי ששיחק בעמדת הבלם.
לסקוט, בוגר מחלקת הנוער של וולברהמפטון וונדררס, עבר לאורך הקריירה במספר קבוצות בפרמייר ליג ובצ'מפיונשיפ, וכן שיחק תקופה קצרה ביוון.
את הישגיו הקבוצתיים גרף במדיה של מנצ'סטר סיטי, עמה זכה פעמיים באליפות ופעם אחת בגביע.
לזכותו של לסקוט 26 הופעות ושער בודד במדי נבחרת אנגליה, אותה ייצג בין היתר בטורניר יורו 2012.
לסקוט החל את הקריירה בקבוצת הנוער של וולברהמפטון וונדררס, ממנה עלה לקבוצה הבוגרת ששיחקה אז בליגת המשנה.
בעונת , כשהיה בן 17 בלבד, ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה, וכבר באותה העונה תפס את מקומו בהרכב הקבוצה, ואף הוכתר לשחקן הצעיר המצטיין של העונה פעמיים ברציפות.
בעונת היה שותף בכיר להעפלתה של וולברהמפטון לפרמייר ליג, לאחר שהחסיר משחק ליגה אחד בלבד לאורך כל העונה, בדרך לניצחון 3-0 בגמר פלייאוף ההעפלה על שפילד יונייטד.
בעקבות ניתוח שעבר, נאלץ לסקוט להחמיץ את כל עונת 2003/2004 בפרמייר ליג, וראה מהצד את וולבס יורדת בחזרה לליגת המשנה.
לסקוט עבר תהליך שיקום ושב למגרשים בעונת , רשם 46 הופעות ליגה ונבחר בקבוצת המצטיינים של העונה בצ'מפיונשיפ.
לקראת עונת 2006/2007 עבר לסקוט לאברטון תמורת סכום כולל של כ-5 מיליון ליש"ט.
לסקוט היה לאחד מהבולטים שבשחקני הקבוצה כבר בעונת הבכורה שלו, ואף נבחר על ידי חבריו לקבוצה לשחקן העונה של המועדון.
בפתיחת העונה הבאה כבש לסקוט שלושה שערי ליגה בשמונת המחזורים הראשונים.
את העונה סיים עם שיא קריירה של שמונה שערי ליגה ועשרה בכל המסגרות, וכן היה חתום על יחס בעיטות-שערים הגבוה ביותר בפרמייר ליג, עם 42.1 אחוזים.
כמו כן, נבחר פעם נוספת לשחקן העונה של המועדון, על ידי השחקנים והאוהדים כאחד.
שיתוף הפעולה המוצלח בין ג'וזף יובו לפיל ג'אגלייקה במרכז ההגנה, הביא את דייוויד מויס, מאמן הקבוצה, להציב את לסקוט פעמים רבות כמגן שמאלי, ולסקוט הצליח לבלוט גם בעמדה זו.
הוא העפיל עם אברטון לגמר גביע ה-FA לעונת , שם הפסידה הקבוצה 2-1 לצ'לסי.
לקראת עונת 2009/2010, ביקש לסקוט להציבו ברשימת ההעברות, אך נתקל בסירוב מצד הנהלת המועדון.
הוא אף ביקש להוציאו מסגל הקבוצה למחזור הפתיחה מול ארסנל, אך שוב נדחה על ידי המאמן מויס, עלה בהרכב, וספג עם קבוצתו תבוסת 6-1. לבסוף השיג לסקוט את השחרור המבוקש וחתם במנצ'סטר סיטי תמורת סכום של כ-22 מיליון ליש"ט.
במשך כעונה וחצי, התקשה לסקוט להציג את היכולת הגבוהה מתקופתו באברטון.
בנוסף, נאלץ להתמודד עם סדרת פציעות, כולל פציעה בברך בה נותח מספר שנים קודם לכן.
בעקבות כך, הוא אף היה מועמד לצאת בהשאלה בחזרה לוולברהמפטון במהלך חלון ההעברות בינואר 2011. מאמן הקבוצה, רוברטו מאנצ'יני, סירב לשחררו, וחודש לאחר מכן זכה לסקוט להזדמנות לשוב ולתפוס מקום בהרכב הקבוצה, כאשר קולו טורה נכשל בבדיקת סמים, ולסקוט נבחר להחליפו במרכז ההגנה לצידו של וינסנט קומפאני.
לסקוט תפס את מקומו של טורה בהצלחה, ושב להפגין יכולת גבוהה, ובין היתר בלט בניצחונה של הסיטי בדרבי של מנצ'סטר, 1-0 במסגרת חצי גמר הגביע.
לסקוט אף פתח בהרכב למשחק הגמר מול סטוק סיטי, שהסתיים בניצחון קבוצתו 1-0 ובזכייה ראשונה של לסקוט בקריירה בתואר.
הוא כבש פעמיים בנגיחה בשני מחזורי הסיום, וסייע לקבוצתו לסיים את העונה במקום השלישי.
לסקוט פתח את עונת 2011/2012 עם שער בהפסד 3-2 למנצ'סטר יונייטד במגן הצדקה, שהיה להפסד האחרון של הסיטי על אדמת אנגליה עד לחודש דצמבר, ארבעה חודשים בסך הכול.
לסקוט בלט במרכז ההגנה של הסיטי ותרם שני שערים ב-31 הופעות בזכייתה של הקבוצה באליפות אנגליה בתום העונה.
עונה לאחר מכן הגיע עם קבוצתו פעם נוספת לגמר הגביע, אך לא שותף בהפסדה של הסיטי 1-0 מול ויגאן אתלטיק.
במהלכה של עונת 2013/2014 איבד לסקוט את מקומו בהרכב, ובמהלך חלון ההעברות אף קיבל הצעות לעזוב את המועדון, ובין היתר הגיעה הקבוצה לסיכום עם וסטהאם יונייטד שתקלוט את השחקן.
עם זאת, לסקוט סירב וביקש להמתין עד לתום העונה, בשל רצונו לזכות בתארים נוספים עם המועדון.
עד לתום העונה ערך לסקוט עשר הופעות ליגה בלבד, אך זכה עם הקבוצה באליפות שנייה בקריירה, וכן בגביע הפוטבול ליג.
בתום העונה שוחרר לסקוט מהסיטי, לאחר שערך במדיה 107 הופעות ליגה וכבש שבעה שערים.
לקראת עונת 2014/2015 בפרמייר ליג חתם לסקוט במדי וסט ברומיץ' אלביון בהעברה חופשית.
לסקוט היה להחתמה הראשונה של המועדון תחת המאמן אלן אירווין, שהיה עוזר המאמן בתקופתו של לסקוט באברטון.
הגעתו של המאמן טוני פוליס בינואר שיפרה את משחק ההגנה של הקבוצה, ולסקוט זכה לשבחים לאחר שקבוצתו הצליחה לשמור שש פעמים על רשת נקייה בעשרה משחקים.
עד לתום העונה כבש לסקוט שער אחד ב-34 הופעות, וזמן קצר לאחר פתיחת עונת 2015/2016, עזב את הקבוצה וחתם במדי אסטון וילה.
עם המעבר, חשף לסקוט כי היה אוהד אסטון וילה מגיל צעיר.
עם זאת, במהלך העונה ספג ביקורות רבות על יכולתו, וכן הואשם בחוסר מאמץ מספק ובגישה שלילית.
לאחר תבוסת 6-0 לליברפול, פרסם הבלם ברשת הטוויטר תמונה של רכב יוקרה, ועורר את זעמם של אוהדי הקבוצה.
מאוחר יותר טען כי מדובר בטעות ואף התנצל על היכולת שהפגינה הקבוצה.
בעקבות הפסד למנצ'סטר יונייטד באפריל 2016, נשרה הקבוצה לליגת המשנה, ולסקוט טען אז כי זהו "משקל שיורד מהכתפיים" וכי כעת תוכל הקבוצה להתרכז בלתת לאוהדים מה שמגיע להם - הופעות טובות של הקבוצה.
הערות אלו הביאו לביקורת קשה על השחקן, כולל מצד שחקני העבר של המועדון, סטן קולימור ופול מקגראת'.
לאחר עונה אחת, שוחרר לסקוט מהמועדון.
לקראת עונת חתם לסקוט בא.א.ק.
אתונה היוונית, קבוצתו הראשונה מחוץ לאנגליה.
לאחר ארבע הופעות ליגה בלבד, סבל לסקוט מפציעה בברכו אותה ספג כאשר דיווש על אופני כושר בדירתו.
הפציעה השביתה אותו לתקופה ארוכה, אך הוא סירב לעזרה מהצוות הרפואי של המועדון, והתעקש על השלמת השיקום באנגליה.
הפערים הביאו לביטול מהיר של חוזהו של לסקוט בקבוצה, והוא שוחרר מהמועדון ב-14 בנובמבר 2016.
חודשיים אחר כך חזר לסקוט לפרמייר ליג וחתם במדי סנדרלנד בחוזה עד לתום העונה.
הוא הספיק לערוך שתי הופעות ליגה במדי הקבוצה, שהיו משחקיו האחרונים בקריירה.
בתום העונה שוחרר מהקבוצה, ופרש ממשחק פעיל בגיל 35.
לסקוט ערך את הופעת הבכורה בנבחרת אנגליה תחת המאמן סטיב מקלארן במסגרת מוקדמות יורו 2008, כשהחליף את ריו פרדיננד עם פתיחת המחצית השנייה בניצחון 3-0 על .
אנגליה כשלה להעפיל לטורניר הגמר.
על אף שהיה שותף פעמיים במוקדמות מונדיאל 2010, לא זומן לסקוט לסגל לטורניר הגמר על ידי פאביו קאפלו בגלל פציעה.
הטורניר הגדול היחיד בקריירה הבינלאומית של לסקוט היה טורניר יורו 2012. לסקוט שותף פעמיים במוקדמות יורו 2012, וזומן לסגל לטורניר על ידי המאמן רוי הודג'סון.
לסקוט פתח בהרכב במשחק הפתיחה של אנגליה בטורניר מול , ולאחר שלושים דקות כבש את שערו היחיד במדי אנגליה, לאחר שנגח פנימה בעיטה חופשית של סטיבן ג'רארד.
המשחק הסתיים בשוויון 1-1. הוא שמר על מקומו בהרכב גם בניצחונות 3-2 על ו-1-0 על , שסייעו לאנגליה לסיים בראש הבית.
לסקוט פתח גם ברבע הגמר, שם נכנעה אנגליה בדו-קרב בעיטות עונשין ל, לאחר שוויון 0-0 בתום ההארכה.
בשלהי הקריירה הבינלאומית ערך לסקוט חמש הופעות במוקדמות מונדיאל 2014. משחקו האחרון במדי אנגליה היה במסגרת הטורניר, בשוויון 1-1 מול ב-26 במרץ 2013. בסך הכול ערך לסקוט 26 הופעות במדי אנגליה, בהן כבש שער אחד.
ג'וליה אן "ג'ולי" האריס הייתה שחקנית אמריקאית, משחקניות התיאטרון האמריקאיות הגדולות בכל הזמנים.
האריס זכתה ב-5 פרסי טוני, 3 פרסי אמי ובפרס גראמי.
הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר בשנת 1952 על הופעתה בסרט "חבר בחתונה".
האריס נולדה בעיר גרוס פויינט שבמישיגן לאלסי, אחות ולוויליאם פיקט האריס, בנקאי השקעות במקצועו.
למדה בבית הספר לדרמה שב"אוניברסיטת ייל".
האריס הייתה מגדולות השחקניות בברודוויי בכל הזמנים עם זכייה חסרת תקדים ב-5 פרסי טוני מתוך 9 מועמדויות.
את הפרס הראשון שלה קטפה בשנת 1952 על הופעתה בתפקיד הזמרת סאלי בולס במחזה "אני מצלמה".
בשנת 1956 זכתה בפרס השני שלה על תפקיד ג'ואן, אישה המועמדת למשפט ומוצאת להורג במחזה "The Lark".
ב-1969 זכתה על הופעתה במחזה "Forty Carats".
ב-1972 זכתה בפרס טוני רביעי על גילום דמותה של מרי טוד לינקולן במחזה "The Last of Mrs.
האריס זכתה בפרס החמישי שלה בשנת 1976 על גילום 5 דמויות שנות במחזה " The Belle of Amherst" של ויליאם לוס.
על עבודתה במחזה זכתה האריס באותה השנה גם בפרס גראמי לאלבום המדובר הטוב ביותר.
בשנת 1994 הפיקה את המחזה "Exile in Jerusalem" של המחזאי הישראלי מוטי לרנר במסגרת פסטיבל ויליאמסטאון במסצ'וסטס, ושיחקה בו את אלזה לסקר שילר - המשוררת היהודייה גרמניה שנמלטה מגרמניה ב-1933 ועלתה לירושלים ב-1939.
בשנת 2002 קיבלה האריס את פרס מפעל החיים בטקס פרסי הטוני המסורתי.
האריס התפרסמה לראשונה כשחקנית קולנוע בתחילת שנות ה-50 בעיבוד של פרד זינמן למחזה "חבר בחתונה".
תפקיד פרנקי אדמס היה הראשון של האריס בקולנוע ועליו היא הועמדה לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר.
בהמשך העשור הפכה לכוכבת קולנוע בזכות תפקיד ראשי בקלאסיקה של איליה קאזאן "קדמת עדן" לצידו של ג'יימס דין, זכתה בפרס אמי על תפקידה בסרט הטלוויזיה "Little Moon of Alban" והופיעה גם בדרמה "אני מצלמה" בתפקיד סאלי בולס עליו הייתה מועמדת לפרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר.
מחוץ לקולנוע זכתה האריס בשנת 1962 בפרס אמי שני לשחקנית הטובה בתפקיד ראשי על הופעתה בתוכנית "Hallmark Hall of Fame".
בשנות ה-80 שיחקה האריס באופרת הסבון "נוטס לנדינג" ובשנת 1990 בסדרת הטלוויזיה התיעודית המצליחה "מלחמת האזרחים" בתפקיד הסופרת מרי צ'סונט.
היא התפרסמה בסרטים "גורילות בערפל" מועמד 5 פרסי האוסקר של מייקל אפטד בתפקיד הפעילה ההומניטארית רוזמונד קר, "אישה בהפתעה" של פרנק אוז בתפקיד אדנה אמו של הארכיטקט ניוטון דייוויס (סטיב מרטין) ובעיבוד הקולנועי של ג'ורג' א.
רומרו לספר האימה "החצי האפל" בתפקיד רג'י דלספס עליו היה הייתה מועמדת לפרס סאטורן.
בכל הקריירה שלה הייתה האריס מועמדת ל-11 פרסי אמי, מהם זכתה בשלושה.
האריס נישאה והתגרשה במהלך חייה 3 פעמים, ממערכות נישואיה נולד לה ילד אחד בשם פיטר.
בשנת 2005 קיבלה האריס על תרומתה לתרבות האמריקאית את פרס מרכז קנדי.
האריס נאבקה בחייה האישיים במחלת סרטן השד ושרדה שני מקרי שבץ.
היא נפטרה ב-24 באוגוסט 2013 מאי-ספיקת לב בביתה שבעיירה צ'אתהאם שבמסצ'וסטס, בת 87 בפטירתה.
אלן פוסטר (1997) - סרט טלוויזיה
ג'ולי איזבל בישופ היא מדינאית אוסטרלית.
כיהנה כשרת החוץ של אוסטרליה מאז השבעת ממשלתו של טוני אבוט בספטמבר 2013 עד לעליית סקוט מוריסון לשלטון באוגוסט 2018. בישופ, המכהנת גם כסגנית יושב הראש של המפלגה הליברלית, היא האישה הראשונה המכהנת בתפקיד זה, והאישה השלישית בהיסטוריה של אוסטרליה כסגנית יו"ר האופוזיציה.
היא חברה בבית הנבחרים של הפרלמנט האוסטרלי מאז 1998, כשייצגה את מחוז הבחירה קרטין באוסטרליה המערבית.
כיהנה בין היתר כשרה בממשלתו של ג'ון הווארד, עד לתבוסת מפלגתה במערכת הבחירות בשנת 2007 למפלגת הלייבור בראשותו של קווין ראד.
ג'ולי בישופ נולדה בעיירה לובטל באוסטרליה הדרומית, וגדלה בחוות דובדבנים בגבעות אדלייד, הנמצאים מזרחית לעיר אדלייד.
התחנכה בבית הספר לבנות סיינט פיטר, ולאחר מכן החלה ללמוד באוניברסיטת אדלייד, שם היא למדה משפטים, וקיבלה תואר בשנת 1978. לאחר מכן התמחתה כעורך דין ופרקליטה בחברה Adelaide law firm Mangan, Ey & Bishop, שם הייתה לשותפה.
בשנת 1983 התחתנה בישופ עם היזם ניל ג'ילון, ועברה להתגורר עמו בעיר פרת' באוסטרליה המערבית.
היא התמחתה כפרקליטה בדיני מסחר בחברה Clayton Utz.
בשנת 1996 השתתפה בתוכנית של בית הספר למנהל עסקים באוניברסיטת הרווארד, והשלימה תוכנית ניהול מתקדמת בת שמונה שבועות עבור מנהלים בכירים.
בשנת 1998 זכתה בבחירות המוקדמות של המפלגה הליברלית בהתמודדות על מחוז הבחירה קרטין שבאוסטרליה המערבית, ובבחירות הפדרליות מאוחר יותר זכתה במושב, לאחר שהביסה את חבר הפרלמנט אשר כיהן מאז 1981, ושהיה במפלגתה והפך לעצמאי, אלן רוצ'ר.
בשנת 2003 מונתה לשרת הרווחה, תחת ממשלתו של ג'ון הווארד.
לאחר מכן קודמה ומונתה לשרת החינוך, המדע והאימונים, ולשרה העוזרת לראש הממשלה בענייני נשים.
היא החזיקה בתפקידים אלה עד לתבוסת מפלגתה למפלגת הלייבור בבחירות הפדרליות בשנת 2007.
לאחר הפסד המפלגה הליברלית בבחירות, מונתה לסגנית יושב ראש המפלגה, תחת ברנדן נלסון.
לאחר פרישתו של נלסון מהחיים הפוליטיים, הציע לבישופ יורשו, מלקולם טורנבול, להיות שרת האוצר בממשלת הצללים שהוא מציע.
עם זאת, בפברואר 2009 התפטרה ממועמדותה לתפקיד שרת האוצר, נוכח חוסר שביעות הרצון מתפקודה אצל גורמים במפלגה הליברלית.
בישופ עברה להיות מועמדת המפלגה לתפקיד שרת החוץ, תוך שהיא נשארת בתפקידה כסגנית יושב ראש המפלגה, בהינתן תפקיד מועמדות האוצר לג'ו הוקי.
בדצמבר 2009 נבחר טוני אבוט לראשות המפלגה הליברלית, לאחר שנערכו בה בחירות מקדימות.
בישופ נשארה בתפקידה כסגנית יו"ר המפלגה, ללא כל אתגר והתמודדות על התפקיד, וכן נשארה כמועמדת לתפקיד שרת החוץ.
לאחר ניצחונה של המפלגה הליברלית בראשותו של טוני אבוט בבחירות בספטמבר 2013, נשארה בישופ סגנית יושב ראש המפלגה הליברלית, לצדו של אבוט, ומונתה לשרת החוץ של אוסטרליה.
היא האישה הראשונה המכהנת בתפקיד זה.
היא הוסיפה לכהן בתפקיד זה גם בממשלתו של מלקולם טרנבול.
כאשר הודח טרנבול מהנהגת המפלגה ומראשות הממשלה, והוחלף על ידי שר האוצר סקוט מוריסון, סיימה בישופ את כהונתה.
ג'ולי לין האייק היא שחקנית ודוגמנית עבר אמריקאית, מחזיקה בתואר מיס ארצות הברית 1983.
כיום היא עוסקת בתיווך נדל"ן ותומכת מסורה למען בעלי חיים.
האייק נולדה וגדלה בעיר לה קניאדה פלינטרידג', קליפורניה, אביה היה טייס בחברת תעופה ואמה הייתה יועצת בבית ספר תיכון.
היא ממוצא צ'כי וגרמני מצד אביה וממוצא נורווגי, סקוטי, אירי ואנגלי מצד אמה.
היא שבה ללימודיה באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס וסיימה תואר ראשון בביולוגיה עם התמחות בפסיכולוגיה.
כשחקנית היא הופיעה בסדרות טלוויזיה ביניהן "טווין פיקס" ו"דאלאס".
ג'וליה "ג'ולי" גרהם היא שחקנית סקוטית.
גרהם נולדה בארווין שבמחוז איירשייר בסקוטלנד.
ב-1986 היא הופיעה בסרט "Blood Red Roses" של ערוץ 4 שצולם באיסט קלברייד.
בשנים 1988–1989 שיחקה בתפקיד אליסון מגקרליס בסדרה "חדר מיון".
היא גילמה את אליס בסדרת הדרמה "הארי" (1993–1995), ליסה קנדי בסדרה "The Bill" ב-2010, מייגן הרטנול בדרמה הקומית "At Home with the Braithwaites" מ-2000 עד 2003, אלונה קנינגהם בסדרה "בין הסדינים" (2003) ומרי גילקרסט בסדרה "ויליאם ומרי" (2003–2005).
בשנת 1991 כיכבה בסרט קצר בשם "Rosebud" יחד עם הציירת הבריטית סיידי לי .
באמצע שנות התשעים של המאה העשרים השתתפה גרהם בדמות רוזי בסדרה של פרסומות טלוויזיה בשם "Leave It All Behind" עבור מכונית פיג'ו 106 יחד עם אנני דאנקלי ומייקל מק'קל.
ב-2006 שיחקה בשני פרקים בסדרה "שרמן" בתפקיד קיילי/פטרישה.
ב-2007 הופיעה בתפקיד דונה דואיג בסדרת דרמה בת שלושה חלקים של רשת ITV בשם "Mobile".
ב-2008 גילמה את ד"ר ג'יליאן מגוויילד, ארכאולוגית, בסדרת הדרמה "Bonekickers" של ה-BBC.
ב-2008 החלה לככב בתפקיד אבי גרנט בסדרת הדרמה "ניצולים".
ב-2010 שיחקה בתפקיד ליסה קנדי בשבעה פרקים בסדרה המשטרתית "The Bill", וגם כיכבה בתפקיד אורח בסדרה "הרפתקאות שרה ג'יין", הספין אוף של סדרת המדע בדיוני "דוקטור הו", בתפקיד החייזרית רובי וייט בפרק "שלום, שרה ג'יין סמית'".
עוד הופיעה בתפקיד אורח בעונה החמישית של סדרת הדרמה הפופולרית "דוק מרטין" של רשת ITV, ששודרה בסתיו 2011. ב-2012 שיחקה גרהם בתפקיד ג'ין במיני-סדרה "חוג בלצ'לי".
ב-2011 השתתפה גרהם בדרמה לחג המולד בשם "לפלנד" בכיכובה של סו ג'ונסטון.
היא המשיכה לגלם את הדמות בסדרת המשך לסרט בשם "להיות איילין" ששודרה החל מפברואר 2013.
ב-2012 שיחקה גרהם בסרט "Tower Block".
ב-2013 הופיעה בפרק בעונה השנייה של סדרת הטלוויזיה "Death in Paradise".
ב-2016 החלה גרהם לגלם את שרון דוסון בסיטקום של ITV "בנידורם".
גרהם הייתה נשואה לשחקן ג'וזף א.
בנט משנת 2002 ועד שהתאבד ב-13 באפריל 2015. ב-5 בפברואר 2004 ילדה את בתה הבכורה, אדי מאי, בלידה מוקדמת.
ב-3 במרץ 2006 ילדה את בתה השנייה, סיד בטי, בלידת בית.
שנה שם שם באנגלית תפקיד הערות 1986 טגארט Taggart קתלין קלי סדרת טלוויזיה (פרק אחד) 1986 Blood Red Roses ג'ייני 1987 The Houseman's Tale האחות ג'ואן מייסון מיני-סדרה 1987 Strike It Rich!
ג'ולי מארי וינטר הנסן (בדנית: Julie Vinter Hansen; 20 ביולי 1890 - 27 ביולי 1960) הייתה אסטרונומית דנית.
האישה הראשונה שקיבלה תפקיד כלשהו באוניברסיטת קופנהגן.
ג'ולי וינטר הנסן נולדה בקופנהגן, דנמרק.
בשנת 1915, בעודה לומדת באוניברסיטת קופנהגן, מונתה להיות מחשבת במצפה הכוכבים של האוניברסיטה (בעידן טרום אלקטרוני, מחשב היה בן אדם שערך חישובים עבור אסטרונומים).
מאוחר יותר היא מונתה להיות עוזרת מצפה, ובשנת 1922 מונתה למשקיפה.
בנוסף לעבודתה הרגילה, ג'ולי ערכה את כתב העת הנורדי לאסטרונומיה (Nordisk Astronomisk Tidsskrift).
מאוחר יותר, הייתה למנהלת לשכת הטלגרם של התאגיד האסטרונומי הבינלאומי.
ב-1939, הייתה לאסטרונומית הראשית במצפה הכוכבים של קופנהגן, ונודעה בחישוביה המדויקים של מסלולי כוכבי לכת ושביטים.
בשנת 1960, בזמן ששהתה בכפר ההררי השווייצרי מורן בחופשה וימים ספורים לפני פרישתה, נפטרה מכשל לבבי, ונקברה בקופנהגן.
כוכב הלכת המינורי 1544 וינטרהנסניה , שהתגלה על ידי האסטרונומית הפינית ליסי אותרמה , נקרא על שמה.
מלגת הנסיעות של תגאה ברנדט (1939)
פרס אנני ג'אמפ קאנון לאסטרונומיה - 1937
ג'ולי אסטל גסנייה (נולדה ב-4 בינואר 1989), הידועה בשם ג'ולי אסטל, היא שחקנית ודוגמנית אינדונזית.
התחילה את דרכה בסרטי אימה בגיל 15. היא השתתפה ביותר מ-14 סרטים, 6 סדרות טלוויזיה ומספר קליפים מוזיקליים.
ג'ולי אסטל נולדה ב-1989 בג'קרטה, אינדונזיה, בתו של תיירי גסנייה, ממוצא צרפתי-אמריקאי, והילדה לימברה, ממוצא סיני-אינדונזי.
היא הבת השנייה מתוך שלוש.
אחותה הגדולה היא קאתי שרון, מנחת טלוויזיה ושחקנית, ואחותה הצעירה היא שרלוט כריסטי, אשת עסקים.
אסטל למדה בבית הספר הצרפתי הבינלאומי בג'קרטה, וסיימה את לימודי התיכון ביוני, 2007.
אסטל התחיל את קריירת המשחק שלה בסרט האינדונזי "אלכסנדריה" (2005), ונבחרה בתור "הכוכבת העולה האהובה ביותר" בפרסי MTV אינדונזיה.
עד מהרה, היא נהייתה מבוקשת כשחקנית בסדרות טלוויזיה ובסרטים, ואף החלה לדגמן.
בנוסף, השתתפה אסטל במספר קליפים לשירים של אמנים אינדונזיים.
אסטל גם שיחקה בסרטים בהפצה בינלאומית, כולל כ-Hammer Girl, מומחית אמנות הלחימה סילאט הרימו, בסרט The Raid 2 (2014), ובתור לדאיה בסרט Macabre.
בשנת 2018 היא הצטלמה בסרט של טימו צ'אהיאנטו שזכה להצחה.
אסטל היא גם פרזנטורית מבוקשת לקמפיינים של מגוון חברות, ביניהם גלידת Magnum.
ג'ויס שמידט הייתה אמנית ישראלית, ילידת ארצות הברית.
ג'ויס שמידט נולדה בלוס אנג'לס, קליפורניה, בשנת 1941. בשנת 1969, לאחר לימודי אמנות, עלתה לישראל עם משפחתה והתיישבה בבאר שבע.
בשנת 1977 התלוותה לבעלה בשנת שבתון בארצות הברית.
שם, למדה עשיית נייר אצל דגלאס מורס האוול (Morse Howell).
עם שובה לישראל הקימה בבאר שבע את "סדנת הנייר ע"ש הדוד בוב לסלי" שמוקמה במבנה תחנת הרכבת הטורקית.
ביצירותיה בחנה שמידט את מעשה האמנות תוך שימוש בנייר כחומר גלם וכנושא.
אף על פי שהחל משנות ה-70 של המאה ה-20 עשתה שימוש במדיום בטכניקות הדפס, הרי שבין השנים 1989–1990 הפך מדיום ההדפס לעיקרי ביצירתה.
בשנת 1996 הוצגה תערוכת יחיד מעבודותיה במוזיאון ישראל, ירושלים.
1964 – פרס ראשון, תערוכת המורים לאמנות, לוס אנג'לס, ארצות-הברית
1983 – פרס חבר השופטים, הטריאנלה לגרפיקה ישראלית, מוזיאון חיפה לאמנות חדשה, חיפה.
ג'ולי הלדמן היא טניסאית עבר יהודייה-אמריקאית.
אחת הטניסאיות הבולטות בסוף שנות ה-60 ותחילת שנות ה-70, דורגה במקום חמישי בעולם ושנייה בארצות הברית בשנת 1969. אלופת המכביה השמינית (1969).
הלדמן זכתה עם נבחרת גביע הפדרציה של ארצות הברית בתואר בשנים 1966 ו-1969. היא השתתפה גם בשנים 1970, 1974 ו-1975 שבו שימשה כקפטנית של הנבחרת.
המאזן שלה בגביע הפדרציה עומד על 21–9.
הלדמן נולדה וגדלה בברקלי, קליפורניה.
בתם של אלוף ארצות הברית בטניס לנוער (1936), ג'וליוס הלדמן והמייסדת והמוציאה לאור של המגזין העולמי לטניס, גלאדיס הלדמן .
בטורניר ההדגמה שנערך באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) זכתה הלדמן ב-3 מדליות, אחת מכל סוג.
מדליית זהב בטורניר לזוגות מעורבים, מדליית כסף בטורניר לזוגות נשים ביחד עם רוזה מריה דרמון מצרפת ובמדליית ארד בטורניר ליחידות ובטורניר הראווה של המשחקים היא זכתה בשתי מדליות, זהב וכסף.
מדליית זהב בטורניר לזוגות נשים ומדליית כסף בטורניר ליחידות.
ב-2001 הונצחה הלדמן ביד לאיש הספורט היהודי שבמכון וינגייט, מוזיאון המנציח יהודים שהגיעו להישגים ספורטיביים יוצאי דופן.
קז'ואל ספיקרס בע"מ, המוכרת במותגים ג'ולט ו-Jolt, היא חברה פרטית ישראלית העוסקת בהכשרה מקצועית.
החברה מספקת שיעורים במתכונת למידה מרחוק.
Jolt היא חברת Ed-Tech בינלאומית אשר מציעה סדנאות מקוונות ומסלולי לימוד בתחומים שונים המועברים על ידי מומחים מהתעשייה מהחברות המובילות בשוק ומסייעות לאנשים לעשות הסבה מקצועית או לשדרג את הקריירה.
בעבר החברה הציעה מסלול לימוד שכונה "אל תואר" במנהל עסקים במסגרתו הסטודנטים למדו כישורים שונים במנהל עסקים.
תנאי הקבלה הבסיסיים לתוכנית היו תואר ראשון ושנתיים ניסיון בשוק העבודה, או ארבע שנות ניסיון ללא תואר.
החל משנת 2020 מציעה החברה קורסים מרוכזים להסבה של עובדים לתפקידים בתעשיית ההיי־טק במקצועות שאינם דורשים ידע טכנולוגי כניהול פרויקטים, פיתוח עסקי, שיווק ומכירות.