tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
חתן פרס נובל לכימיה לשנת 1968 על הישגיו בתחום התרמודינמיקה של תהליכים לא הפיכים.
לארס אונסאגר נולד בקריסטינה (כיום אוסלו), נורווגיה.
בתום לימודי תיכון באוסלו למד באוניברסיטה הנורווגית למדעים וטכנולוגיה בטרונדהיים, ב-1925 קיבל תואר בהנדסה כימית.
בשנת 1925 אונסאגר מצא תיקון משמעותי לתאוריה של דביי-היקל שמסבירה את המוליכות החשמלית בתמיסות אלקטרוליטיות, במהלך 1926 פרסם את ממצאיו.
אונסאגר ביקר את פטר דביי במכון הטכנולוגי של ציריך כדי להציג לו את התיקון לתאוריה שלוקח בחשבון תרומה של תנועה בראונית.
דביי התרשם מאוד והזמין אותו לשמש כאסיסטנט למחקר במכון, משרה בה החזיק עד 1928.
בשנת 1928 אונסאגר הגיע לארצות הברית שם חיכתה לו משרה באוניברסיטת ג'ונס הופקינס בבלטימור, מרילנד.
המשרה כללה הוראה של כימיה לתלמידי השנה הראשונה.
במהרה הסתבר שכישוריו כמרצה נופלים בהרבה מכישוריו היוצאים מהכלל כחוקר תאורטיקן בכימיה פיזיקלית והוא פוטר לאחר סמסטר אחד.
אונסאגר קיבל משרה באוניברסיטת בראון, פרובידנס, רוד איילנד.
הפעם תפקיד ההוראה שהוקצה לו, שהיא חובה לכל חבר סגל באוניברסיטאות, היה מכניקה סטטיסטית לתלמידי תארים מתקדמים.
גם כאן היו לו קשיים רבים בהוראה לעומת הישגים בולטים במחקר תאורטי במכניקה סטטיסטית ותרמודינמיקה.
בשנת 1933, בתחילת השפל הגדול בארצות הברית הוא פוטר ממשרתו.
בהמשך מצא משרה חלקית באוניברסיטת ייל, ניו הייבן, קונטיקט, שבה שימש כחוקר עד פרישתו בשנת 1972.
בתקופת עבודתו בבראון הוא עסק בעיקר ביחסי הגומלין בין כוחות כמו טמפרטורה ולחץ לבין שטף של חומר או אנרגיה בתהליכים תרמודינמיים לא הפיכים וניסח ביטויים מתמטיים חדשים כדי לתאר יחסים אלה.
התוצאות פורסמו כבר ב-1929 ובהרחבה ב-1931 אבל ההכרה בחשיבותם הגיעה רק שנים רבות מאוחר יותר.
בעשורים שאחרי מלחמת העולם השנייה החלה התעניינות בתוצאות אלה שמכונות יחסי הגומלין של אונסאגר ולפעמים "החוק הרביעי של התרמודינמיקה".
רק בשנת 1968 הן נמצאו ראויות לזכות את האיש שהגה אותן בפרס נובל לכימיה.
באוניברסיטת ייל אונסאגר קיבל משרה של פוסט-דוקטורנט אבל הסתבר שהוא מעולם לא השלים את ההתחייבויות ולא הגיש תזה כנדרש לשם קבלת דוקטורט.
רק בשנת 1935 הוענק לו תואר PhD בכימיה, ובאותה שנה העניקה לו האוניברסיטה הנורווגית למדעים וטכנולוגיה, האלמה מאטר שלו, תואר דוקטור לשם כבוד.
גם בייל הוא התקשה לתת הרצאות שתהיינה מובנות לשומעים ומספר הסטודנטים שבחרו בו כמנחה לתואר מתקדם היה זעום.
בזכות הישגיו הבולטים במחקר הוא קודם לדרגת מרצה בכיר (Assistant professor) כבר ב-1934.
במחצית השנייה של שנות השלושים, אונסאגר עסק במחקר של הדיפול שנוצר בחומר דיאלקטרי הנתון בשדה חשמלי, פטר דביי שהיה החלוץ במחקר על דיפולים, לא קיבל את רעיונותיו עד אחרי מלחמת העולם השנייה.
הנושא המרכזי במחקרו במהלך שנות ה-40 היה מעבר פאזה במוצקים בעזרת כלים של מכניקה סטטיסטית.
ב-1944 פרסם פתרון מדויק למודל איזינג במקרה הדו־ממדי, שהיה הישג מרשים בפיזיקה מתמטית.
בשנת 1945 יצרה אוניברסיטת ייל תואר בשם "J.
צעד זה היה מתאים במיוחד כיוון שאונסטגר כמו גיבס השתמש ברעיונות מתמטיים חדשים כדי להבין בעיות בפיזיקה וכימיה, והיה ממשיך דרכו של גיבס בשטחים מסוימים בהם גיבס היה חלוץ.
משרה זו גם שחררה אותו ממרבית חובות ההוראה.
ב-1947 הוא נבחר לאקדמיה הלאומית למדעים.
אחרי מלחמת העולם השנייה אונסאגר פנה לשטחי מחקר חדשים, בשנת 1949 הוא הציע הסבר תאורטי לתכונות של נוזל-על בהליום נוזלי, שנתיים לאחר מכן פורסמה תאוריה זו, באופן בלתי תלוי, על ידי הפיזיקאי ריצ'רד פיינמן.
נושא מחקר נוסף גבישים נוזליים ותכונות חשמליות של קרח.
בהיותו באוניברסיטת קיימבריג' במסגרת תוכנית פולברייט היוקרתית, עסק במחקר תאורטי על התכונות המגנטיות של מתכות, ופיתח רעיונות על הקוונטיזציה של שטף מגנטי במתכות.
הוענקה לו מדליית לורנץ ב-1958, פרס וילארד גיבס ב-1962 ופרס נובל לכימיה ב-1968. הוא נבחר כחבר בחברה המלכותית הבריטית ב-1975.
בשנת 1972 פרש לגמלאות והפך פרופסור אמריטוס באוניברסיטת ייל.
במקביל מונה לפרופסור מומחה (Distinguished University Professor) לפיזיקה, במרכז ללימודים תאורטיים, אוניברסיטת מיאמי, פלורידה.
הוא היה פעיל בהדרכה של פוסט דוקטורנטים והתעניין בפיזיקה של מוליכים למחצה, ביופיזיקה ורדיוכימיה.
מותו בשנת 1976 קטע את פעילותו מבלי שהספיק להשיג תוצאות פורצות דרך בשטחים החדשים.
בשנת 1933 אחרי שפוטר מאוניברסיטת בראון, נסע לארס אונסאגר לאוסטריה לבקר את האלקטרוכימאי הנס פלקנהאגן (Hans Falkenhagen) ופגש את גיסתו מרגרטה ארלטר (Margrethe Arledter), הם נישאו ב-7 בספטמבר 1933 והיו להם שלושה בנים ובת.
בשנת 1945 קיבל אזרחות אמריקאית.
בשנת 1976 נפטר מאנוריזמה בקורל גייבלס, פלורידה, ונקבר בניו הייבן, קונטיקט.
האוניברסיטה הנורווגית למדעים וטכנולוגיה (NTNU) מעניקה מדי שנה החל משנת 1993 את "מדליית אונסאגר".
הזוכים, ששטחי פעילותם קשורים לפעילותו של לארס אונסאגר, נבחרים על ידי ועדה ובה נציג מהמחלקות מתמטיקה, פיזיקה וכימיה ב-NTNU.
המדליה מוענקת בשני מסלולים: הרצאת אונסאגר (The Lars Onsager Lecture) אותה נושא חוקר בעל השגים יוצאים מהכלל, לרוב חתן פרס נובל או פרסים מקבילים במתמטיקה ו"פרופסורה על שם לארס אונסאגר" (Lars Onsager Professorship), תקציב מחקר לשם שהות של 3–6 חדשים ב-NTNU למדען בולט.
בשנת 1997 תרמו ילדיו את עבודותיו המדעיות והמסמכים המקצועיים מעזבונו ל-NTNU.
המסמכים מוצגים בארכיון אונסאגר בספריית גונרוס (Gunnerus) בטרונדהיים.
פרס לארס אונסאגר בפיזיקה סטטיסטית מוענק משנת 1993 על ידי החברה האמריקאית לפיזיקה (American Physical Society).
לארס בורמייסטר הוא דוגמן גרמני.
בורמייסטר נולד בהמבורג, הוא החל לדגמן לאחר שמכרים שלו שלחו תמונות שהוא מופיע בהם לסוכנות דוגמנות, בתחילת הקריירה הוא צעד בתצוגות אופנה בפריז, מילאנו וניו יורק לחברות אופנה כמו ארמני וולנטינו, הוא התפרסם ששימש כפנים של הוגו בוס..
בשנת 2004 הוא הוחתם על ידי פורד מודלס.
מ-2005 עד 2007, הוא פרסם את הבושם "Acqua Di Gio", בושם הגברים הנמכר בעולם.
בשנת 2008 הוא הוביל את הקמפיין של חברת האופנה השוודית "Gant", הוא גם עבד עם מגזיני האופנה כגון ווג, GQ וקוסמופוליטן.
בשבוע האופנה של מילאנו בשנת 2011 הוא דגמן בגדים של דולצ'ה וגבאנה, באותה שנה היה דוגמן הבית של חברת חליפות הגברים "Corneliani".
בשנת 2021 דגמן למותק האופנה האיטלקי ברונלו קוצ'ינלי.
לארס ברג (בשוודית: Lars Berg; 1901–1969) היה דיפלומט שוודי, שהוכר כחסיד אומות העולם.
בבגרותו עבד בשגרירות השוודית בהונגריה, שעובדיה זייפו מסמכים עבור משפחות יהודיות שחצו את הגבול בהונגריה.
ברג הצטרף לקבוצת דיפלומטים שוודים בבודפשט, בראשות ראול ולנברג, אשר סיפקה מסמכים מזויפים ליהודים, ותמכה בקבוצות שעזרו ליהודים לנוע ממקום למקום.
בנוסף נזקפת לזכותו של ברג הצלת פיטר זוואק ומשפחתו, אשר נמצאו על ידי חיילי "צלב החץ".
במסגרת זאת, הצליח ברג לחלצם מידי החיילים שביקשו להוביל אותם אל נהר דנובה על מנת לירות בהם.
ברג רץ אל הבניין בו הוחזקו, תוך שהוא מנופף במקלע וצועק שהבית נתון להגנה שוודית.
בסיום המלחמה פרסם ברג ספר בשוודית, אשר גולל את כל המאורעות אשר חלפו עליו ועל עמיתיו.
ברג היה למעשה אחד האחרונים, שראו את ולנברג בחיים.
הוא נעצר יחד עמו על ידי הסובייטים, אך שוחרר בעוד שוולנברג הועבר למוסקבה.
ספרו שפך אור על סיפור היעלמותו של ולנברג.
הספר פורסם בשוודיה בשנת 1949, אך נעלם מן המדפים תוך שבועות בודדים ולא ניתן היה למצוא אותו.
ב-1990 יצאה לאור גרסה מתורגמת לאנגלית שהיוותה ראיה מוצקה לפרשת היעלמותו של ולנברג.
ב-13 ביולי 1982 הוכר לארס ברג כחסיד אומות העולם יחד עם עמיתו קארל איבן דניאלסון, וניטע לכבודו עץ בגן חסידי אומות עולם.
לארי אדווין קרייג הוא פוליטיקאי אמריקאי לשעבר, שייצג את מדינת איידהו בסנאט של ארצות הברית.
הוא כיהן במשך 18 שנים בסנאט האמריקאי מטעם המפלגה הרפובליקנית בשנים 1991–2009. קודם לכן כיהן במשך עשור בבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס הראשון של איידהו.
28 שנותיו בקונגרס הקנו לו את המקום השני ברשימת האנשים שייצגו את איידהו בקונגרס בזמן הרב ביותר, כשלפניו רק ויליאם בורה, שכיהן 32 שנים בסנאט.
בנוסף לכהונה בקונגרס, היה חבר במועצת המנהלים של איגוד הרובאים הלאומי.
קרייג נבחר להיכל התהילה של איידהו ב-2007.
הוא זכה בבחירות חוזרות ארבע פעמים.
לאחר מכן התמודד לראשונה לסנאט האמריקאי ב-1990 ונבחר פעמיים נוספות ב-1996 וב-2002. ב-2009 עזב את הסנאט.
קרייג נולד בעיר קונסיל, מושב המחוז של מחוז אדמס שבאיידהו, בנם של דורותי לנור (לבית מקורד) ואלווין אורן קרייג.
הוא גדל מחוץ לחווה חקלאית במידווייל שמחוז וושינגטון, וב-1969 סיים לימודי תואר ראשון במדע המדינה באוניברסיטת איידהו.
באוניברסיטת איידהו היה נשיא מועצת הסטודנטים וחבר באחוות דלתא כי.
לאחר מכן החל ללמוד באוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון, אך לא השלים את לימודיו האקדמיים שם בשל בחירתו לשוב לניהול חוותו שבמידווייל ב-1971. בשנים 1970–1972 התנדב קרייג במשמר הלאומי של איידהו והשתחרר בדרגת טוראי מדרגה ראשונה (Private first class).
ב-1983 נישא קרייג לסוזן תומפסון, ונהיה לאבי שלושת ילדיה מנישואיה הקודמים.
קרייג הוא סב לתשעה נכדים.
קרייג נבחר לסנאט של איידהו ב-1974 ונבחר מחדש ב-1976 וב-1978. ב-1980 נבחר קרייג אל בית הנבחרים של ארצות הברית, כנציג מחוז הקונגרס הראשון של איידהו.
הוא החליף את סטיב סימס הרפובליקני, שעזב את בית הנבחרים במטרה להתמודד בבחירות מול הסנאטור הדמוקרטי המכהן פרנק צ'רץ'.
קרייג נבחר מחדש ארבע פעמים, וכיהן בבית הנבחרים עד לשנת 1991. כחבר בבית הנבחרים, הוא תמך בפעולותיו של נשיא ארצות הברית רונלד רייגן בהרחבת החינוך המקצועי.
טענות בדבר שימוש בקוקאין וקיום יחסי מין עם מתנדבים צעירים בבית הנבחרים (Page of the United States House of Representatives) התפרסמו בידי חוקרים ועיתונאים ב-1982. קרייג פרסם הצהרה המכחישה מעורבו כלשהי בעבירות אלה.
קרייג אמר: "אנשים שמעולם לא נישאו כמוני, בין אם מתוך בחירה ובין אם מכורח הנסיבות, תמיד היו מושא לרמיזות, רכילויות והאשמות שווא.
קרייג היה חבר בוועדת האתיקה של בית הנבחרים.
ב-1989 דווח כי קרייג ניהל מאמצים ממושכים להחמרת ענישתו של עמיתו לבית הנבחרים ברני פרנק על מעורבותו בפרשת זנות הומוסקסואלית.
ב-1990 קרייג הודיע על מועמדותו בבחירות לסנאט של ארצות הברית באיידהו על המושב הריק שהותיר אחריו הסנאטור ג'יימס מקלור עם פרישתו.
בבחירות המקדימות שנערכו במפלגה הרפובליקנית גבר קרייג על התובע הכללי של איידהו ג'ים ג'ונס, ובבחירות הכלליות ניצח את חבר בית המחוקקים של איידהו רון טווילגר כשהוא זוכה ב-61.3% מקולות הבוחרים.
ב-1999 קרייג נהפך למבקר חריף של נשיא ארצות הברית ביל קלינטון בעקבות פרשת מוניקה לווינסקי.
בריאיון עיתונאי שהעניק לתוכנית "פגוש את העיתונות" של NBC, אמר קרייג לטים ראסרט: "העם האמריקאי כבר יודע כי ביל קלינטון הוא ילד רע - ילד שובב.
אני אדבר עבור אזרחי המדינה שלי, אשר ברובם חושבים כי ביל קלינטון הוא כנראה אפילו ילד רע, שובב ונבזי".
קרייג כיהן כיושב ראש ועדת המדיניות של הסיעה הרפובליקנית בסנאט בשנים 1997–2003. לאחר מכן הוא היה יו"ר הוועדה המיוחדת להזדקנות של הסנאט.
אחרי שהמפלגה הדמוקרטית נטלה את רוב המושבים בסנאט בבחירות לקונגרס ב-2006, נהפך קרייג לחבר הבכיר בוועדה לענייני חיילים משוחררים, ולחבר בוועדת ההקצבות ובוועדת האנרגיה ומשאבי הטבע של הסנאט של ארצות הברית.
עקב מעצרו והתמודדותו עם האשמות בדבר התנהגות בלתי הולמת, קרייג זנח באופן זמני את תפקידו כחבר הבכיר בוועדה לענייני חיילים משוחררים ובשאר ועדות המשנה בהן היה חבר.
ב-11 ביוני 2007, קרייג נעצר בגין מעשה מגונה שביצע בשירותי גברים בנמל התעופה סיינט פול-מיניאפוליס שבמינסוטה.
הוא הודה באשמה של התנהגות בלתי הולמת באוגוסט 2007 ושילם קנסות בגובה של כ-575 דולר אמריקני לבית המשפט.
מעצרו של קרייג נותר בלתי-מתקבל על דעת הקהל האמריקאית, ובקרייג הוטחו האשמות של צביעות שכן היה מהמתנגדים הבולטים ביותר בסנאט לזכויות להט"ב בארצות הברית, בעודו מואשם במעשים הומוסקסואליים.
חרף הצהרתו כי הוא מעולם לא היה הומוסקסואל, הודיע קרייג ב-1 בספטמבר 2007 על התפטרותו מהסנאט שתיכנס לתוקף ב-30 בספטמבר, אם כי מאוחר יותר הפך את ההחלטה והחליט לסיים את שארית כהונתו כחוק תוך הכרזתו כי לא יתמודד מחדש לסנאט ב-2008.
לארי ג'ו קינון הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק בליגות ה-ABA וה-NBA בין השנים 1973–1983. בשנת 1974 זכה באליפות ה-ABA כשחקן ניו יורק נטס, ולאורך הקריירה השתתף 3 פעמים במשחק האולסטאר של ה-ABA ופעמיים במשחק האולסטאר של ה-NBA.
ממוצעיו הכוללים בשתי הליגות הם 17.2 נקודות, 8.9 ריבאונדים, 2.2 אסיסטים ו-1.3 חטיפות למשחק.
ב-26 בדצמבר 1976 קבע שיא NBA של 11 חטיפות במשחק בין סן אנטוניו ספרס לקנזס סיטי קינגס.
באותו משחק גם קלע 29 נקודות והוריד 15 ריבאונדים, ובכך השלים טריפל דאבל נדיר שאינו כולל אסיסטים.
קינון נולד וגדל בעיר בירמינגהאם שבאלבמה.
לאחר שנתיים ב"מכללת אמרילו" שבטקסס, עבר קינון בשנת 1972 לאוניברסיטת ממפיס, ובעונתו היחידה בקבוצת הכדורסל שלה הצטיין עם ממוצעים של 20.1 נקודות ו-16.7 ריבאונדים למשחק.
באותה עונה העפילה ממפיס לגמר טורניר אליפות המכללות לראשונה בתולדותיה, בעוד שהישג השיא שלה עד אז היה הסיבוב הראשון של הטורניר.
במשחק הגמר הפסידה ממפיס מול UCLA, אשר זכתה באליפות המכללות השביעית שלה ברציפות, בהובלת ביל וולטון וג'מאל וילקס.
בסיום העונה זכה קינון בתואר השחקן המצטיין של "מחוז ה-MVC".
בקיץ 1973 נבחר קינון הן על ידי דטרויט פיסטונס בדראפט ה-NBA (בחירה ה-50) והן על ידי "ממפיס טאמס" בדראפט ה-ABA, ובסופו של דבר בחר לשחק ב-ABA עבור ניו יורק נטס, אשר רכשה את זכויות הדראפט שלו.
בעונתו הראשונה בניו יורק רשם ממוצעים של 15.9 נקודות ו-11.5 ריבאונדים למשחק, נבחר להשתתף במשחק האולסטאר, וסייע לג'וליוס ארווינג ובילי פולץ להוביל את הנטס לזכייה באליפות ה-ABA.
בשנת 1975 הועבר יחד עם פולץ בטרייד לסן אנטוניו ספרס, אף היא מליגת ה-ABA, בתמורה לסוואן נייטר.
בעונת 1975/1976, שהייתה האחרונה בתולדות ה-ABA בטרם התמזגה אל ה-NBA, קלע קינון 18.7 נקודות למשחק ונבחר להשתתף במשחק האולסטאר בפעם השלישית ברציפות.
ב-4 העונות הבאות רשם קינון ממוצעים של 21.2 נקודות ו-10.1 ריבאונדים למשחק עבור הספרס, והיה אחד משחקניה המובילים לצד ג'ורג' גרווין, ג'יימס סיילאס ובילי פולץ.
בעונת , במהלכה השתתף במשחק האולסטאר של ה-NBA בפעם השנייה ברציפות, העפילו הספרס לגמר האזור המזרחי, אך הפסידו מול וושינגטון בולטס בתוצאה 3–4.
לקראת עונת חתם קינון על חוזה בשיקגו בולס, ובשתי העונות הבאות שיחק בגולדן סטייט ווריורס ובקליבלנד קאבלירס.
בעונת 1984/1985 שיחק עבור קבוצת "ויומינג ויילדקטרס" מליגת ה-CBA, בטרם פרש ממשחק באופן סופי.
לאריסה הופ וילסון היא שחקנית אנגלייה, הידועה בעיקר מהופעתה בתפקיד ג'אל פייזר בסדרת הטלוויזיה הבריטית "סקינס".
בפברואר 2008 הגישה וילסון יחד עם ניקולס הולט, חבר לצוות שחקני הסדרה "סקינס", פרס Shockwaves NME Awards לזמרת קייט נאש בקטגוריית הסולנית הטובה ביותר.
ביולי 2008 הופיעה וילסון בפרק בסדרה "הולבי סיטי" בתפקיד רבקה ובסטר.
ב-2009 שיחקה לצדה של אפריל פירסון, אף היא כוכבת "סקינס", בסרט הבריטי "Tormented".
ב-2011 גילמה וילסון את אחותה של שירלי באסי, אייריס באסי, בסרט הטלוויזיה של ה-BBC "שירלי".
עוד ב-2011 שיחקה בתפקיד אניטה בסדרת הטלוויזיה "תעלומת ספרטיקל", בה השתתפה בעונה הראשונה.
ב-2012 כיכבה בתפקיד אורח בפרק הראשון של המיני-סדרה "The Town" של רשת ITV.
ב-2020 כיכבה וילסון בפודקאסט של BBC Sounds בשם "Murmurs".
לארי קינג לייב הייתה תוכנית אירוח אמריקאית, בהגשת העיתונאי והשדרן לארי קינג ברשת הטלוויזיה CNN בין 1985 ל-2010, התוכנית הייתה אחת התוכניות הנצפות בארצות הברית ורשמה מעל מיליון צפיות מדי לילה.
התוכנית שודרה בעיקר מאולפני CNN שיושבים בלוס אנג'לס, אך לעיתים שודרה גם ממרכז טיים וורנר שבאטלנטה.
בכל לילה ראיין קינג אישיות בולטת, במרבית המקרים, ידוענים, פוליטיקאים ואנשי עסקים.
ביוני 2010 הודיע קינג כי התוכנית צפויה לרדת מהמסך אחרי כ-25 שנים שהייתה באוויר.
ב-16 בדצמבר של אותה שנה שודר הפרק האחרון, עם זאת פרק מיוחד על המלחמה במחלת הסרטן שודר באופן חד פעמי יומיים לאחר מכן.
לארי קינג ערך את מרבית הראיונות מאולפן התוכנית, אך לעיתים ערך אותם במקומות אחרים, החל מחדרי ביקורים בבתי סוהר וחדרים בבית הלבן ועד הבתים הפרטיים של המרואיינים.
מבקרי התוכנית טענו כי קינג שואל שאלות "קלות" בהשוואה למראיינים אחרים, וזאת על מנת שיהיה לו יותר קל לבקש ראיון מאורחים, מאשר מראיינים עם שאלות "קשוחות" או "קשות".
לאור גישתו של קינג הפכה התוכנית לאטקרטיבית יותר לדמויות חשובות, שרצוי להצהיר על עמדתן, אך במקביל להימנע משאלות מאתגרות בנושאים שנויים במחלוקת.
בחלק מהתוכניות קיבל קינג שאלות מאישים שטלפנו לתוכנית, רוב השואלים היו אנשים אנונימים, אך מדי פעם אורחים "מפתיעים" התקשרו לתוכנית ושאלו שאלה, רובם היו מושלים, בני מלוכה וסלבריטאים.
אחד הנושאים החוזרים על עצמם בתוכנית הוא נושא העל-טבעי, האורחים הבולטים בתחום היו ג'ון אדוארד, ג'יימס רנדי, סילביה בראון , ב-2005 הוא אירח תוכנית שלמה בה נערך פאנל של אנשים קתולים, אוונגליסטים, יהודים, מוסלמים ואתאיסטים, והקבוצה דנה בנושא החיים שלאחר המוות.
ב-3 ביוני 1985 שודרה התוכנית הראשון של "לארי קינג לייב", בה אירח קינג את מושל ניו יורק, מריו קואומו.
ב-8 בספטמבר 2000 התראיין בתוכנית נשיא רוסיה, ולדימיר פוטין.
לרגל ציון 20 שנים לתוכנית ראיינה העיתונאית, ברברה וולטרס את קינג, ושאלה אותו על הרהוריו בנוגע לקריירה שלו.
ב-16 בדצמבר 2010 שודר הפרק האחרון של לארי קינג לייב, בתוכנית זו התראיינו או לקחו חלק העיתונאיות ברברה וולטרס, דיאן סויר וקייטי קוריק, השחקנים ראיין סיקרסט וביל מאהר ואף נשיא ארצות הברית לשעבר, ביל קלינטון והנשיא המכהן, ברק אובמה.
הפרק נצפה על ידי כ-2.24 מיליון אנשים, פי 3 מהתוכניות הרגילות של התוכנית.
קינג הואשם לעיתים קרובות גם במתן חשיבות יתרה לאירועים קטנים, כך לדוגמה לאחר מותה הפתאומי של השחקנית והדוגמנית, אנה ניקול סמית' הרבה קינג לעסוק במותה ובאישותה בהרבה מהתוכניות שלאחר מותה.
עיסוק זה גרם לביטול של ראיונות או אירוחים שנקבעו לפני מותה של סמית', מקרה בולט היה ביטול של ראיון שנקבע עם הסופר הבריטי, כריסטופר היצ'נס, שהתכוון לשוחח איתו בנוגע למלחמת עיראק, בה תמך היצ'נס.
לאריסה יאפיקינו (באיטלקית: Larissa Iapichino; נולדה ב-18 ביולי 2002) היא קופצת לרוחק איטלקייה, סגנית אלופת אירופה (רומא 2024) ואלופת אירופה באולם (אפלדורן 2025).
יאפיקינו נולדה באיטליה, בתם של קופצת הרוחק האנגלייה-איטלקייה פיונה מיי ושל הקופץ במוט ומאמן האתלטיקה האיטלקי ג'יאני יאפיקינו.
באליפות אירופה עד גיל 20 שנערכה בבורוס ב-2019 זכתה במדליית זהב בקפיצה לרוחק בתוצאה של 6.58 מטר.
באוגוסט 2020 זכתה באליפות איטליה בתוצאה של 6.32. באליפות אירופה באתלטיקה באולם 2021 סיימה במקום החמישי בתוצאה של 6.59 מטר.
בפברואר 2021 זכתה באליפות איטליה באולם בתוצאה של 6.91 מטר, שיא עולם עד גיל 20 ותוצאה השווה לשיא הלאומי לבוגרות שקבעה אימה ב-1998. ביוני 2021 זכתה בפעם השנייה ברציפות באליפות איטליה באצטדיון בתוצאה של 6.42 מטר.
ביוני 2022 זכתה בפעם השלישית ברציפות בתוצאה של 6.64 מטר.
במרץ 2023 זכתה במדליית כסף באליפות אירופה באולם וקבעה שיא איטליה של 6.97 מטר.
ביוני 2024 זכתה במדליית כסף באליפות אירופה בתוצאה של 6.94 מטר, לאחר המנצחת מלאיקה מיהמבו (7.22 מטר).
במרץ 2025 זכתה באליפות אירופה באולם בתוצאה של 6.93.
לארס וולין (בשוודית:Lars Wallin; נולד ב-13 באוגוסט 1965) הוא מעצב אופנה שוודי.
וולין למד ב-"Beckmans designhögskola", בית ספר לעיצוב בסטוקהולם, ב-1995 זכה ב-"Guldknappen", פרס המוענק מדי שנה על ידי מגזין האופנה "Damernas Värld" לקידום עיצוב האופנה בשוודיה, באותה שנה פתח סטודיו משלו.
הוא עיצב את התלבושת לזמרת קרולה במלודיפסטיבלן 2006 וגם לאירוויזיון באותה שנה.
הוא גם נודע בכך שעיצב שמלות לנסיכה ויקטוריה ולנסיכה מדלן.
בין לקוחותיו נמנים גם ידוענים שוודים נוספים.
הוא שואב את סגנון עיצובו מהוליווד ומצרפת של שנות החמישים, בשמלותיו הוא משתמש בחומרים ייחודיים, ב-2012 יצא אוסף תכשיטים שעיצב.
לארס לוקאס מאי הוא כדורגלן גרמני המשחק בעמדת הבלם בקבוצת לוגאנו.
מאי הצטרף למחלקת הנוער של באיירן מינכן מהבונדסליגה ממחלקת הנוער של דינמו דרזדן בחודש יולי 2014. ב-21 באפריל 2018 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 3-0 על הנובר 96 במסגרת המחזור ה-31 בליגה לעונת 2017/2018. הוא שיחק משחק מלא, והפך ליליד שנות ה-2000 הראשון שמשחק במדי באיירן מינכן.
בין השנים 2017–2020 שיחק בעיקר בבאיירן מינכן II, קבוצת המילואים של המועדון.
ב-27 באפריל 2018 חתם מאי על חוזה לשלוש שנים בבאיירן מינכן, החוזה המקצועני הראשון שלו במועדון.
ב-21 ביולי 2020 האריך מאי את חוזהו בבאיירן מינכן, והושאל לדרמשטאדט 98 מהבונדסליגה השנייה למשך עונת .
ב-13 בספטמבר הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון על פ.צ.
מגדבורג במסגרת הסיבוב הראשון של הגביע הגרמני.
ב-19 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה במדי המועדון, בהפסד 3-2 לזנדהאוזן במסגרת המחזור הראשון בליגה.
במשך עונת ההשאלה ערך מאי 29 הופעות ליגה במועדון.
בחודש יולי 2021 הושאל מאי לוורדר ברמן מהבונדסליגה השנייה לקראת עונת .
ב-24 ביולי הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 1-1 נגד הנובר 96 במסגרת המחזור הראשון בליגה.
מאי היה חלק מסגל נבחרת גרמניה עד גיל 21 בטורניר אליפות אירופה עד גיל 21, בו זכתה נבחרתו, וערך הופעה אחת בטורניר.
לארס ולדוויק הוא כדורגלן דרום אפריקאי המשחק בעמדת החלוץ בפאת'ום יונייטד.
ולדוויק התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הכדורגל פולנדם.
ב-21 בינואר 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בניצחון 0–2 נגד רוסנדאל.
ב-27 באוגוסט הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה בניצחון 2–4 נגד דן בוס.
את העונה סיים עם 14 שערי ליגה.
עונה לאחר מכן, שיחק באקסלסיור רוטרדם בה רשם את עונת השיא שלו בקריירה, כאשר כבש במדיה 30 שערי ליגה ב-38 משחקים.
ב-12 ביוני 2014, ולדוויק חתם בנוטינגהאם פורסט תמורת חצי מיליון פאונד.
ב-16 באוגוסט 2014 ולדוויק ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה במשחק הליגה נגד בולטון וונדררס.
בעונת , ולדוויק הושאל לזוולה במדיה כבש 14 שערים ב-33 הופעות ליגה.
ב-23 באוגוסט 2016 הבקיע את שערו היחיד בקבוצה בניצחון 1–2 נגד מילוול במסגרת גביע הפוטבול ליג.
ב-31 במרץ 2017, ולדוויק הושאל לאולסון עד לסיום העונה, עם אופציה לרכישה.
עם זאת, במהלך העונה עזב את אולסון וחתם בחרונינגן.
בקיץ חתם בספרטה רוטרדם מהליגה ההולנדית השנייה, במדיה כבש 24 שערים ב-36 הופעות.
ב-15 בינואר 2020, ולדוויק חתם בג'אונבוק יונדאי מוטורס מליגת העל של קוריאה הדרומית.
ב-4 במרץ, ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 2-2 נגד סידני במסגרת שלב הבתים של ליגת האלופות האסיאתית.
ב-16 במאי ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1–2 נגד בוסאן איפארק.
ב-17 ביולי 2020, ולדוויק חתם לשנתיים וחצי בסוואן מהליגה השנייה בקוריאה הדרומית.
ולדוויק נולד בהולנד, אך החליט לייצג את דרום אפריקה בזירה הבינלאומית, זאת בזכות שורשיו במדינה.
באוקטובר זומן לראשונה לסגל נבחרת דרום אפריקה וערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בתיקו 1-1 נגד .
נכלל בסגל הנבחרת לקראת גביע אפריקה לאומות 2019.
לארי קראון הוא סרט קומדיה רומנטית אמריקאי משנת 2011, בבימויו ובכיכובו של טום הנקס, לצידה של ג'וליה רוברטס על פי התסריט של הנקס בשיתוף עם ניה ורדלוס.
הסרט עוסק בשינויים שהחיים עוברים בעקבות משברים כלכליים ואישיים, ומתמקד באדם שנאלץ לשנות את מסלול חייו בגיל מאוחר יחסית.
הסרט מספר את סיפורו של לארי קראון (טום הנקס), איש שעבד שנים רבות בחברת קמעונאות גדולה, אך מפוטר לאחר שהחברה מחליטה לצמצם בכוח העבודה מכיוון שלא היה בעל השכלה אקדמית.
בעקבות זאת, לארי מחליט להירשם לקולג' מקומי וללמוד מחדש.
במהלך לימודיו, הוא פוגש את מרסדס טיינוט (ג'וליה רוברטס), מרצה לאנגלית שמתמודדת עם בעיות אישיות ומקצועיות.
הסרט עוקב אחרי הדרך שבה לארי משתקם, מוצא חברים חדשים ומתחיל מחדש את חייו.
טום הנקס בתפקיד לארי קראון
ג'וליה רוברטס בתפקיד מרסדס טיינוט
בריאן קרנסטון בתפקיד דין, בעלה של מרסדס
גוגו אמבתה-רו בתפקיד טליה, סטודנטית צעירה שעוזרת ללארי להשתלב בחיים החדשים
סדריק דה אנטרטיינר בתפקיד למאר, שכנו של לארי
רבים ציינו לחיוב את הכימיה בין טום הנקס וג'וליה רוברטס ואת הרעיון של התחלות חדשות בגיל מאוחר, אך חלק מהמבקרים מתחו ביקורת על התסריט הפשטני ועל חוסר המורכבות בדרמה.
הסרט הצליח מסחרית בקופות, אך לא נחשב להצלחה גדולה.
באתר Rotten Tomatoes, הסרט קיבל ציון של 37% על סמך 171 ביקורות.
באתר Metacritic, הסרט קיבל ציון של 41 מתוך 100, מה שמעיד על ביקורות מעורבות.
לארי רודן הוא פוליטיקאי אמריקאי המכהן כמושל ה-34 של מדינת דקוטה הדרומית, מאז ינואר 2025. רודן, שכיהן כסגן המושלת בין השנים 2019–2025, התמנה לתפקיד לאחר שהמושלת קריסטי נואם התפטרה מתפקידה לשם כהונתה כמזכירת ביטחון המולדת של ארצות הברית.
בעבר היה חבר בית המחוקקים המדינתי, תחילה בבית הנבחרים ולאחר מכן בסנאט.
רודן נולד וגדל בחווה חקלאית.
הוא גדל בסביבה דתית והיה פעיל בכנסייה, והשלים את לימודיו באקדמיית סאנשיין בייבל בשנת 1977. בתום לימודיו התיכוניים הוא שירת במשמר הלאומי של דקוטה הדרומית בין השנים 1978 ל-1985, והמשיך מסורת משפחתית של שירות צבאי שהחלה עוד במלחמת העצמאות של ארצות הברית.
בזמן שילדיו היו צעירים היה רודן נאמן בכנסייה העירונית, נבחר לחבר במועצת בית הספר המקומית, ואף עמד בראש מועצת המנהלים של חברת "Cenex" האזורית.
רודן שירת בבית הנבחרים של דקוטה הדרומית בין השנים 2001 ל-2009, ובמשך ארבע שנים כיהן כמנהיג סיעת הרוב.
בעקבות הגבלת כהונה, פרש רודן מבית הנבחרים המדינתי ובחר להתמודד אל הסנאט של דקוטה הדרומית בשנת 2008. הוא גרף 65.94% מקולות הבוחרים וגבר על יריבו הדמוקרטי דניס לוין.
בשנת 2010 הוא התמודד על תפקיד מנהיג הרוב בסנאט, אך הפסיד לרסל אולסון.
רודן היה חבר בוועדת החקלאות ומשאבי הטבע ובוועדה לענייני המדינה.
הוא תמך בהצעות חוק שאפשרו לחמש מתנדבים קהילתיים בבתי ספר ציבוריים, ואף היה נותן החסות לחקיקה הקובעת כי "האבות המייסדים של ארצות הברית ויתרו בחופשיות ומרצון על כל סמכות חקיקתית וביצועית להסדרת בעלות על כלי נשק ושימוש בהם עבור אזרחים פרטיים".
בבחירות 2014 התמודד רודן על מועמדות המפלגה הרפובליקנית לייצוג דקוטה הדרומית בסנאט של ארצות הברית.
הוא הציג עצמו כ"קול שמרני למען הגבלת הממשל".
הוא הביע התנגדות להפלות, לנישואים של זוגות מאותו המין, ל"פוליטיקאים מקצועיים", ל"אקטיביזם שיפוטי", ולאמנסטי בנושא הגירה בלתי חוקית לארצות הברית.
רודן חתם על התחייבות שלא להעלות מיסים ותמך בביטול המימון הפדרלי לחוק הגנת החולה וטיפול בר השגה.
במהלך הבחירות המקדימות נשא רודן נאום בכנס שאורגן על ידי הארגון השמרני "RedState", בו מתח ביקורת על עמדתו של יריבו מייק ראונדס בסוגיות מיסוי.
בבחירות המקדימות שהתקיימו ב-2 ביוני 2014 הפסיד רודן לראונדס בהפרש של 37.29%.
ב-20 ביוני 2018 הכריזה המועמדת הרפובליקנית לתפקיד המושל, קריסטי נואם, כי רודן יהיה עמיתה למרוץ בבחירות ומועמדה לסגן המושלת.
נואם התייחסה בעבר לתפקיד של סגן המושל הפוטנציאלי, ואמרה: "אני אעשה זאת בצורה מעט שונה אולי ממה שעשו דניס דוגארד ומאט מייקלס".
היא הוסיפה שהיא אינה רואה סגן המושל ממלא תפקיד משמעותי כפי שעשה מייקלס, וש"יש החלטות מסוימות שהמושל צריך לקבל, ולכן אולי זה יהיה תפקיד מסורתי יותר ממה שראינו בממשל הקודם".
רודן נכנס לתפקידו ב-5 בינואר 2019. ב-5 במאי 2020 הודיעה נואם כי מזכירת החקלאות של דקוטה הדרומית, קים ונמן, תתפטר מתפקידה ב-8 במאי 2020, וכי רודן ימונה למזכיר החקלאות הזמני.
ב-27 באוגוסט 2020 החליטה נואם למזג בין מחלקת החקלאות למחלקת הסביבה ומשאבי הטבע, שיוגדרו יחד כמחלקת החקלאות ומשאבי הטבע ויובלו בידי המזכיר האנטר רוברטס, ובכך הסתיים תפקידו הזמני של רודן כמזכיר החקלאות.
ב-20 ביוני 2020, בוועידה המדינתית של המפלגה הרפובליקנית, נבחר רודן להיות אחד משלושת האלקטורים הרפובליקנים של דקוטה הדרומית בבחירות לנשיאות ארצות הברית 2020, לצד המושלת קריסטי נואם והתובע הכללי ג'ייסון רבנסבורג.
בנובמבר 2024 הודיע הנשיא הנבחר של ארצות הברית דונלד טראמפ על כוונתו למנות את המושלת נואם לתפקיד מזכירת ביטחון המולדת של ארצות הברית.
לאחר שהסנאט האמריקאי אישר את מינויה ב-25 בינואר 2025, התפטרה נואם מתפקידה כמושלת, ורודן נהפך למושל דקוטה הדרומית.
לארס אולסון סמית' (בשוודית: Lars Olsson Smith; 12 באוקטובר 1836 – 9 בדצמבר 1913), שהיה ידוע גם בשם ל.א.
A Smith), היה יצרן משקאות חריפים ופוליטיקאי שוודי.
הוא כונה "מלך המשקאות החריפים" (Brännvinskungen) בשל שליטתו בייצור המשקאות החריפים בסטוקהולם בסוף המאה ה-19. סמית' החל את ייצור וודקת Absolut Rent Brännvin, ששמה מאוחר יותר שונה לוודקה Absolut.
בגיל 8, לארס אולסון קיבל משרה בחנות כולבו בקרלסהמן לאחר פשיטת הרגל של אביו, וזכה ליחס כה טוב מצד אביו המאמץ, הקונסול קארל סמית', עד שאימץ את שם משפחתו.
משנת 1850, הוא עבד בסטוקהולם, תחילה בחנות הכולבו, ולאחר מכן אצל סוכן ספנות.
בשנת 1858, הוא הקים סוכנות למספר מזקקות בסקונה ובבלקיניה, וכן מתקן מודרני באי ריימרהולם.
המזקקות שסמית' הקים שם הפכו אותו לעשיר בזכות ייצור משקאות חריפים בעלי ערך אלכוהול נמוך במיוחד.
הידועה ביותר הייתה ה-tiodubblat renat ("מטוהר פי עשרה") שהביאה לסגירת המזקקות העירוניות.
כתוצאה מכך, סמית' ספג תגובות נגד מעיריית סטוקהולם והעביר את פעילותו לריימרהולם, מחוץ לגבולות העיר.
הוא מכר את המוצר מאיי פידרהולמרנה, ומשם שלח ספינות שהובילו את האלכוהול לסטוקהולם.
בשנת 2011 הוקמה אבן זיכרון בקיאבי, הכפר בו נולד סמית'.
לארס אידינגר הוא שחקן תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה, במאי, מוזיקאי ותקליטן גרמני.
אידינגר נולד בברלין לאב מהנדס ולאם אחות.
בין השנים 1995–1999 למד משחק באקדמיה היוקרתית לאמנויות הדרמה "ארנסט בוש" בברלין.
כבר בתקופת לימודיו החל להופיע בדויטשס תיאטר.
מאז שנת 1999 אידינגר הוא חבר קבוע בלהקת השחקנים של תיאטרון ה"שאובינה" בברלין.
הוא זכה להכרה בינלאומית רחבה בזכות שיתוף הפעולה המתמשך שלו עם הבמאי תומאס אוסטרמאייר, במיוחד בגילום דמויות שייקספיריות אייקוניות כגון המלט וריצ'רד השלישי.
הופעותיו על הבמה מאופיינות בביטוי עצמי רדיקלי, הכולל אלתורים רבים, אינטראקציה ישירה עם הקהל ולעיתים פעולות פרובוקטיביות כגון עירום או שימוש בנוזלי גוף, מתוך שאיפה לנוכחות בימתית חיה ובלתי צפויה.
אידינגר אף עוסק בבימוי תיאטרון, ובין היתר ביים את ההפקות "השודדים" (2008) ו"רומיאו ויוליה" (2013) ב"שאובינה".
לאורך השנים השתתף אידינגר בעשרות הפקות קולנוע וטלוויזיה בגרמניה ובעולם.
פריצתו הקולנועית המשמעותית הייתה בסרט "כל האחרים" משנת 2009, שזכה בפרס דוב הכסף בפסטיבל הסרטים הבין-לאומי בברלין.
הוא מוכר לקהל הבינלאומי בזכות תפקידיו בסרטים "העננים של סילס מריה" ו"קניינית אישית" (לצד קריסטן סטיוארט), וכן בסדרות הטלוויזיה "בבילון ברלין" ו"כל האור שאיננו רואים".
בדצמבר 2025 פורסם כי אידינגר לוהק לתפקיד הנבל ברייניאק בסרטו של ג'יימס גאן "איש המחר", המהווה חלק מהיקום הקולנועי החדש של DC.
בנוסף למשחק, אידינגר הוא די ג'יי ומוזיקאי פעיל.
הוא ידוע במסיבות ה-"Autistic Disco" (או "Anti Disco") שהוא עורך ב"שאובינה" ובפסטיבלים שונים, בהן הוא מתקלט מוזיקת פופ אקלקטית.
הוא אף הלחין מוזיקה להפקות תיאטרון והוציא מספר אלבומים והקלטות תחת חברות תקליטים שונות.
אידינגר נשוי לזמרת האופרה אולריקה אידינגר, ולזוג בת אחת.
לאִשה הוא שבועון ישראלי בהוצאת "קבוצת ידיעות אחרונות", הפונה בעיקר לקהל נשי, אך עם השנים נעשה פופולרי גם בקרב גברים.
הוא המגזין הנפוץ ביותר בישראל, לדוגמה בשנת 2017 הגיע שיעור החשיפה שלו ל-5.4%.
בין השנים 1999–2014 הייתה אורנה ננר העורכת הראשית של המגזין.
החל מ-2014 העורכת הראשית שלו היא קרינה שטוטלנד, והעורכת האחראית שלו היא מרים נופך-מוזס.
ב-22 בינואר 1947 צורף לעיתון "ידיעות אחרונות" מוסף בן ארבעה עמודים שכותרתו "ידיעות אחרונות לאשה".
דבר המערכת הציג את מטרת המוסף:
אמנם, האישה יש לה חלק בכל שטחי החיים הציבוריים והתרבותיים שלנו.
היא יכולה להיות שותפה לבעלה בהתעניינותו בכלכלה, בספורט, בשחמט, בספרות, באמנות וכו'.
היא יכולה לקרוא אתו את כל המדורים המיוחדים שלו.
אבל היא מקופחת בכל מה שנודע לשטחים הממלאים את עולמה המיוחד שלה: ניהול ביתה, חינוך ילדיה, תפירת שמלותיה וכו'.
'ידיעות אחרונות לאשה' הוא ניסיון למלא את החסר הזה: להראות לאשה הארצישראלית כיצד לכלכל את ענייניה בתנאים המיוחדים שלה, כיצד לחסוך כסף ובכל זאת לקיים את כל מצוות האופנה, כיצד להזין את בני ביתה בצורה רציונלית וזולה, כיצד למצוא את דרך-הביניים המבורכת בין פינוק ילדיה להזנחתם וכו'.
וגם הנערה העברית תמצא ב'ידיעות אחרונות לאשה' חומר שנכתב בשבילה: כיצד להכשיר את השמלה דאשתקד לעונה נוספת, על ידי שינויים קלים שאפשר לה לעשותם בעצמה, או על ידי תוספת קישוט שאינה מכבידה על תקציבה המצומצם.
כיצד לשמור על חינה ולהגבירו.
ונוסף על אלה ישתדל 'ידיעות אחרונות לאשה' לשקף את תפקידיה ובעיותיה המיוחדים של האישה בקרב הציבור העברי במולדת.
ב-23 ביולי 1947 החל "לאשה" לצאת לאור כשבועון עצמאי, בעריכת חמדה נופך-מוזס, משפטנית במקצועה.
מהגיליון הראשון הודפסו 200 עותקים, ומחיר הגיליון היה 20 מיל.
בשנותיו הראשונות הציגו עמודי השער של השבועון נשים עובדות: מורות, לוחמות, אחיות וחקלאיות, וגם את פולה בן-גוריון, אשת ראש הממשלה, ביומה הראשון בשדה בוקר.
בהמשך עברו עמודי השער להתמקד בידועניות נאות: מלכות יופי, דוגמניות, זמרות שחקניות וכדומה.
הדוגמנית גלית גוטמן הופיעה בשער השבועון 27 פעמים, יותר מכל אדם אחר, במקום השני ניצבת ספיר קופמן עם 25 שערים.
בשער לא שגרתי, תחת הכותרת "לא תאנסו אותנו לשתוק", הופיעו 22 נשים שעברו תקיפה מינית.
בשנת 2022 זכה שער לאשה לציון יום המאבק הבינלאומי באלימות נגד נשים, בפרס הברונזה לעיצוב, בתחרות הפרסום הבינלאומית היוקרתית "קליאו".
השער עוצב על ידי מערכת "לאשה" ומשרד הפרסום "ענבר מרחב"
ב-70 שנותיו הראשונות זכו רק כעשרה גברים להופיע בשער "לאשה" בפני עצמם, ובהם צביקה פיק, יאיר לפיד, יהודה לוי וליאור אשכנזי, מדי פעם גם מופיע גבר על העיתון כשער אחורי שנקרא "לגבר" בעוד בשער הקדמי מופיעה אישה.
השבועון הוא הנפוץ ביותר בישראל, ובעבר היה ניתן למצוא אותו במספרות ובחדרי המתנה רבים, כגון אלה של רופאים ועורכי דין, לנוחות הממתינים.
מאפיין זה הגדיל את החשיפה לשבועון, כשאל קוראיו הקבועים הצטרפו קוראים מזדמנים רבים.
בשירו "ישנן בנות" (1967) כלל יורם טהרלב את השורה: "ישנן בנות אשר קוראות ללא בושה את השטויות ב'לאשה' וזה, אם תשאלו אותי, כל עולמן התרבותי!".
בתחילת חייו כיוון השבועון בעיקר לקהל עקרות הבית תוכניות היו נושאים שנחשבו "נשיים" מסורתיים כמו טיפול בילדים, מטבח ואופנה.
החל משנות ה-70, עם עליית המודעות הפמיניסטית, החל השבועון לשלב גם כתבות על נשים עצמאיות ובעלות קריירה, וכן כתבות ביקורתיות יותר כלפי החברה.
במהלך שנות ה-70 וה-80 ניכרת התלבטות בשבועון בין ייצוג נשי מסורתי לבין ייצוג פמיניסטי ומודרני יותר.
תחרויות מלכות היופי של ישראל בחסות השבועון
בשנת 1950 ערך "לאשה" את תחרות מלכת היופי הראשונה, מסורת שנמשכה עד 2021.
הלֵּב הוא משאבת הדם המרכזית בבעלי חיים.
באדם (לב האדם) וביונקים אחרים, מזרים הלב דם דל בחמצן ועשיר בפחמן דו-חמצני לריאות, ודם עשיר בחמצן ודל בפחמן דו-חמצני לגוף דרך מערכת של מדורים ושסתומים המתכווצים בסדר מתואם.
כל סדרת כיווצים, המשלימה מחזור אחד של עבודת הלב, מכונה "פעימת לב".
הלב אחראי להובלת חמצן לכל איברי הגוף, וכן להובלת מרכיבים נוספים הנמצאים במחזור הדם ובהם חומרים מטבוליים נוספים על חמצן, מרכיבים של מערכת החיסון והורמונים.
התפתחות הלב נמשכה מאות מיליוני שנים.
איבר הדומה בתפקידו ללב מפותח (בעל ארבעה מדורים), היה קיים כבר לפני כ-800 מיליון שנים, אם לא יותר.
הצורך הראשוני ללב נוצר כשמספר תאים התחברו יחד והפכו ליצור רב-תאי.
יצור חד-תאי יכול לספק לעצמו את צרכיו (תזונה, רבייה, חילוף חומרים ונשימה) דרך קרום התא, אולם כשמדובר ביצורים רב תאיים, חלק מהתאים מוקפים בתאים אחרים, וחסרים את המגע הישיר עם הסביבה, לכן יש צורך במערכת הובלה שתספק לתאים את כל צורכיהם.
בתרבות מוזכר הלב כסמל לאהבה, דבר הנראה בסמל שקרוי לב ושונה לחלוטין ממראה לב אמיתי.
דוגמה פרימיטיבית למערכת הובלת נוזלים מציגים בעלי חיים ימיים הנקראים ספוגיים.
הספוגיים אינם רב תאיים אמתיים ואף על פי כן הם מאורגנים דיים מסביב למבנה צינורי.
חלק מהתאים במבנה מניעים מים דרך הצינור בעזרת שערות זעירות וכך מאפשרים תחלופת מים בסמוך לכל אחד מתאי הספוג.
מערכת ההנעה של המים בספוגיים היא המקבילה ללב.
בשלבי התפתחות מתקדמים יותר באבולוציה הופיעו יצורים רב תאיים הבנויים מקבוצות תאים מתמחים.
לדוגמה, תא ברשתית העין של בעלי חיים מתמחה בתהליך הראייה.
התא מסייע לבעל החיים לזהות מזון, אך הוא תלוי באספקת צרכיו המטבוליים.
המערכת השלמה של בעל החיים זקוקה למערכת הובלה של חומרים מטבוליים לתאים כמו תא הרשתית הכוללת צנרת ומערכת הנעה.
בזבוב נמצא שריר שבכל כיווץ הוא מתיז את הנוזל המקביל לדם אנושי מסביבו.
בהתזה מגיע הנוזל לכל התאים ומספק את צורכיהם.
בחרקים רבים, התכווצות והתרחבות של צינורות הנוזל הדמי שלהם, מניעה את הנוזל אל כל תא.
גם בשלשולים נמצאים 11 כלי דם בעלי יכולת כיווץ והרפיה המניעים את הנוזל בגוף השלשול.
בזרוע רגליים ישנה שלפוחית בעלת יכולת כיווץ המניעה את נוזל גופו.
השוני הרב בין הלבבות ומערכות השינוע בבעלי חיים שונים והזמן הקצר יחסית שבו התפתח הלב מצינור יחיד לשריר בעל עליות וחדרים, הוביל חוקרים למסקנה שהלבבות השונים התפתחו בקווי התפתחות אבולוציוניים נפרדים.
אלא שמחקרים מודרניים הובילו למסקנה שונה.
במחקרי DNA שנערכו בשנים האחרונות הושוו גנים האחראים על בניית הלב בבעלי חיים שונים.
במחקרים התגלה דמיון מקיף בין הגנים השונים שהוביל למסקנה שלכל בעלי החיים קו התפתחות משותף מאב קדמון משותף של מערכת השינוע או הלב.
מכל בעלי החוליות לדגים יש את הלב הפשוט ביותר.
לב הדג כולל שני מדורים: עלייה אחת וחדר אחד המופרדים על ידי מחיצה שרירית.
במחיצה ישנו פתח המאפשר זרימת דם בכיוון אחד (שסתום חד כיווני).
כאשר לב הדג מתרחב מוזרם לעליית הלב דם ורידי - דל בחמצן - הנאסף מהגוף.
עם כיווץ הלב מוזרם הדם לתוך חדר הלב ומשם דרך אבי העורקים לזימים.
בזימים מועשר הדם בחמצן וממשיך בדרכו לכל חלקי הגוף.
כמו כל הלבבות מורכבים דפנות לב הדג מרקמה שרירית, כאשר דופן חדר הלב עבה יותר מדופן העלייה לצורך דחיפה חזקה של הדם אל כל הגוף.
אחד המאפיינים של הפרימיטיביות היחסית של דגים הוא קיומו של מחזור דם אחד: מהלב אל הזימים, מהזימים לגוף ובחזרה ללב.
לב של דו-חיים מציג תהליך מתקדם יותר בפעילות הלב - הוא חלק משני מחזורי דם
המחזור הקטן העובר דרך איבר הנשימה.
המחזור הגדול העובר דרך הגוף.
לדו-חיים פרימיטיביים יש לב בעל עלייה אחת וחדר אחד, אך לדו-חיים מפותחים יותר יש לב בעל שלושה מדורים: חדר אחד ועלייה המחולקת במחיצה לשתי עליות נפרדות: ימנית ושמאלית.
במהלך התרחבות הלב מגיע דם ורידי מהגוף - בדרך כלל דל בחמצן - אל העלייה הימנית ודם עשיר בחמצן מאיבר הנשימה אל העלייה השמאלית.
כאשר הלב מתכווץ מוזרם הדם מהעליות לחדר ומהחדר מוזרם הדם הדל בחמצן לאיבר הנשימה והדם העשיר בחמצן דרך אבי העורקים לגוף.
שני מנגנונים מונעים מהדם המחומצן והדם הלא מחומצן מלהתערבב.
המנגנון הראשון כולל בליטות בקיר חדר הלב ושסתום בפתח אב העורקים.
המנגנון השני הוא מכני ומתזמן את כיווץ העליות, כך שהעלייה הימנית מתכווצת לפני העלייה השמאלית.
הפער בזמני הכיווץ של העליות מוביל לכניסת דם מחומצן לחדר והזרמה של רובו לאבי העורקים לפני כניסתו של דם לא מחומצן לחדר.
לבם של זוחלים דומה ללבם של דו-חיים מפותחים בהיותו בעל שתי עליות וחלק משני מחזורי דם.
בנוסף לשתי העליות, חדר הלב של הזוחלים מופרד לשני חלקים על ידי מחיצה שרירית לא שלמה (להוציא לב של תנין שמחיצת ליבו שלמה).
ברוב הזוחלים הרחבת הלב מביאה לכניסת דם לא מחומצן לעלייה הימנית ודם מחומצן לעלייה השמאלית.
כיווץ הלב מביא את המחיצה להפרדה קרובה לשלמה בין שני צידי חדר הלב.
באותו הזמן, הדם הלא מחומצן מוזרם מהעלייה הימנית לצד הימני של הלב ומשם לעורק הריאה ולריאות, והדם המחומצן מוזרם מהעלייה השמאלית לצד השמאלי של הלב ומשם לאבי העורקים ולגוף.
כדי למנוע כל ערבוב של דם מחומצן ודם לא מחומצן - דרך המחיצה הלא שלמה של חדר הלב - מתוזמנים כיווצי העליות כנפרדים.
מבנה לבם של עופות ויונקים מציג קרבה רבה.
בלבם - הנחשב למפותח ביותר בטבע - ארבעה מדורים: שתי עליות נפרדות ושני חדרים נפרדים.
המחיצה השרירית בחדרים נבדלת ממחיצה קרוב לשלמה (כמו בלבם של זוחלים) למחיצה שלמה, כך שנמנע כל ערבוב דם מחומצן ודם לא מחומצן.
שני מחזורי הדם (הקטן והגדול) עוברים דרך החלק הימני והחלק השמאלי של הלב.
בהתרחבות הלב נכנס דם לא מחומצן לעלייה הימנית ודם מחומצן לעלייה השמאלית.
ברגע הכיווץ מוזרם הדם הלא מחומצן מהעלייה הימנית לחדר הימני ומשם לעורק הריאה ולריאות, הדם המחומצן מוזרם מהעלייה השמאלית לחדר השמאלי ומשם לאבי העורקים ולגוף.
חז"ל סברו שיש ללב שני חדרים, אחד גדול ואחד קטן, אותם הם כינו "חללים".
הפרשנים נחלקו לגבי הזיהוי של אותם חללים: לפי רמב"ם החלל השמאלי הוא הגדול והימני הוא הקטן; לפי רש"י החלל הגדול נמצא באמצע והחלל הקטן מתייחס להרבה חדרים קטנים שסביבו; ולפי השולחן ערוך ללב יש שלושה חללים.
הלב (בתו מחשב: ♥; אמוג'י: ❤️) משמש כסמל המתייחס אל הלב הרוחני, הרגשי, המוסרי ובעבר גם האינטלקטואלי של בן אנוש.
בעבר האמונה הנפוצה הייתה שהלב הוא מקום משכנה של הדעת האנושית, ומסיבה זו המילה לב משמשת באופן פיוטי לציון הנשמה, ותיאורים מעוצבים של לבבות הם סמלים נפוצים ביותר המייצגים אהבה.
לעומת זאת, תיאורים מציאותיים יותר של לבבות אדם נוטים לעורר קונוטציות הקשורות לנושאים מחרידים של מוות ושל אלימות, בשונה מהתפיסות המתקשרות ללב הפואטי והסמלי.
סתירה זו היא מקור נפוץ להומור שחור.
בכתבים בעלי אופי דתי, ללב מיוחסת מבחינה היסטורית משמעות מיסטית, כמטפורה או כאיבר שניחן בתכונות רוחניות או שמימיות.
הרעיון מופיע בתנ"ך כבר בפרקיו הראשונים; ב מוצב מקור רוע האדם בלבבו, ובספר שמות פרקים - חוזר הצירוף בו האל "מכביד את לב פרעה".
בהכבדת הלב, המשמש כמקור הרצון, הדעת והמחשבה, אלוהים גורם לו לסרב לדרישת השחרור של העבדים העבריים:
ב כתוב: כמו כן, מצוין שהאל הוא השופט אשר "חוקר" את לב האדם.
באותו אופן, במיתולוגיה המצרית, הלב נשקל במאזניים מול הנוצה של מאאת, שמסמלת את האמת במשפט המתים בספר המתים המצרי.
אם הלב יימצא כבד מן הנוצה, האיש הנשפט יידון לסבל בגיהנום, משום שליבו כבד מרוב חטאים.
מצד שני, אם הלב נמצא קל מן הנוצה, בעל הלב נכנס לגן עדן.
פילוסופים ומדענים קלאסיים ומתקופת ימי הביניים, ובכללם אריסטו, החשיבו את הלב כמשכנם של החשיבה, ההיגיון והרגש, ובכך דחקו את ערכו של המוח.
הרופא הרומאי גלנוס מיקם את משכן התאוות בכבד, את משכן ההיגיון במוח והחשיב את הלב כמשכן הרגשות.
בעוד זיהויו של גלנוס את הלב עם הרגשות הוצע כחלק מתאוריית מחזור הדם, הלב המשיך להיות מקור סמלי לרגשות האדם אפילו לאחר שהשערות אלו נדחו.
באומנות ובפולקלור האירופאי המסורתי, סמל הלב מצויר בצורה מעוצבת.
צורה זו בדרך כלל צבועה אדום, המסמל דם או תשוקה ורגש חזק.
צורת הלב () וצורת היהלום () הן שתי הצורות האדומות השולטות ברוב חפיסות הקלפים.
הצורה מתקשרת במיוחד לשירה רומנטית; ניתן לראותה בדרך כלל על כרטיסי ברכה, על קופסאות ממתקים ועל מלאכות יד ביום ולנטיין ובט"ו באב כחלק מן התרבות הפופולרית כסמל לאהבה.
מושא התיאור של צורת ה"לב" המסורתית הוא נושא לוויכוח.
דמיונה ללב האדם הוא מטושטש.
יש הטוענים שהיא בעצם מתארת את לבה של הפרה, מראה מיידי ונגיש יותר לרוב האנשים במאות הקודמות מאשר לב אמיתי של בן אדם.
מכל מקום, למרות שלבבות של בקר יותר דומים לצורת הלב המופיעה בצלמית, הדמיון הוא זעום.
הצורה אכן דומה ללב בעל שלושת החדרים של הצב, ולבלוטת הערמונית של האדם הזכר, אך הסבירות שהסמל צויר כשבלונה של אחד מאיברים אלו היא נמוכה מאוד.
מקור אפשרי נוסף יכול להיות המטבעות של העיר היוונית הקדומה קירנה, חלקם מתארים את הזרעים או הפרי של הצמח סילפיום.
צורת הזרעים היא באופן מפורש צורת לב.
עקב שימושו של הצמח כאמצעי מניעה צמחי עתיק או כסם הגורם להפלה, צורה זו נקשרת למיניות ולאהבה.
הרגשון השכיח ביותר לציון לב הוא 3>.
ביוניקוד, סמל הלב הוא U+2665, ולכן ניתן ליצור אותו ב-HTML על ידי הקלדת &#x2665; או &#9829;, או על ידי קיום הישות &hearts; ב-HTML.
במספר גרסאות של מערכת ההפעלה חלונות, החזקת Alt ולחיצה על 3 הנמצא במקלדת המספרית הקטנה ייצרו .
מבחינה מתמטית, ספרה דמוית לב, המכונה קרדיואיד, מוצגת על ידי שירטוט גרף של
אמוג'י לב אדום הוא אמוג'י אדום בצורת סמל הלב ומהווה אחד האמוג'ים הנפוצים ביותר באתרי מדיה חברתית.
אני ♥ (נהגה "אני אוהב/ת" או "אני לב") הוא ביטוי סלנג המשמש לציון אהבה או חיבה, לעיתים הצירוף בעל קונוטציה לכך שההרגשה היא שטחית או ילדותית.
זהו משחק שנבנה על הלוגו הקלאסי של מילטון גלייזר, I ♥ NY (נהגה "אני אוהב/ת את ניו יורק").
בארצות הברית, הוא נכתב לעיתים על ידי תלמידי בתי ספר ומציין התאהבות.
לארס פון טרייר (בדנית: Lars von Trier; נולד בשם לארס טרייר ב-30 באפריל 1956) הוא במאי קולנוע דני.
הוא משויך לאסכולת דוגמה 95, ונחשב לאחד מיוצרי הקולנוע הבולטים והשנויים במחלוקת באירופה כיום.
לארס, יליד קופנהגן, הוא בנה היחיד של אינגה טרייר, עובדת בשירות הציבורי ופעילת זכויות נשים, ובנו החורג של אולף טרייר, יהודי דני שנמלט לשוודיה במהלך מלחמת העולם השנייה.
בשנת 1989 גילתה לו אמו את זהותו הביולוגית של אביו, פריץ מיכאל הרטמן (1909-2000), גרמני שהעסיק את אמו אינגה.
הרטמן היה נצר לשושלת ארוכה של מוזיקאים, ואינגה רצתה שיוריש לבנה "גנים אמנותיים".
המשפחה בה גדל טרייר דגלה בקומוניזם ועל פי דבריו לא הוקירה "רגשות, דת או הנאה".
מאז ילדותו סבל מדיכאון ופוביות, והוא מצא מפלט בקולנוע על ידי צילום סרטים משל עצמו בגיל 11, עת קיבל במתנה מצלמת סופר 8. הוא המשיך ביצירת סרטים קצרים עצמאיים גם בשנות לימודיו בתיכון.
ב-1979 התקבל ללימודים בבית הספר הדני לקולנוע.
שם יצר את סרטיו Nocture ו-Befrielsesbilleder ("תמונת חירות"), שניהם ב-1982) שזכו בפרס הסרט הטוב ביותר בפסטיבל מינכן לקולנוע.
ידידיו בבית הספר לקולנוע כינו אותו בלצון "פון טרייר" (הקידומת "פון" נפוצה בשמות אצילים גרמנים, בעוד לארס וטרייר הם שמות עממיים ונפוצים בדנמרק).
כינוי זה נתחבב עליו והוא שמר אותו גם כשסיים את לימודיו ב-1983.
פון טרייר החל לעבוד על טרילוגיית "אירופה" שלו, עם סיום לימודיו.
זו החלה בסרט הקולנוע Forbrydelsens element ("אלמנט הפשע", 1984).
הסרט הצטיין ברמה טכנית גבוהה וזכה בפרס על כך בפסטיבל קאן.
הסרט הבא בטרילוגיה היה Epidemic ("מגפה", 1987), שהוצג גם הוא בקאן.
עבור הטלוויזיה, ביים פון טרייר את הסרט "מדיאה" (1988), שזכה בפרס ז'אן ד'ארסי בצרפת.
הסרט שסיים את הטרילוגיה ב-1991 היה Europa (בעברית - "רכבות לילה", בארצות הברית נקרא Zentropa), שזכה בפרס השופטים בקאן, באותה שנה, ובפרסים חשובים אחרים בפסטיבלי קולנוע בעולם.
פון טרייר גם ביים את הקליפ ללהיט "Bakerman" של Laid Back בשנת 1990. בשנת 1992 ייסד עם שותפו פטר ינסן את חברת ההפקה "זנטרופה", במטרה להשיג עצמאות פיננסית ואמנותית מוחלטת בהפקת סרטיו.
במטרה לגייס כסף הפיקה החברה את "הממלכה" (1994) ו"הממלכה 2" (1997), מיני סדרות טלוויזיה המתרחשות בבית חולים ממלכתי דני (ומכאן שם הסדרה).
חלק שלישי בסדרת "הממלכה" עמד על הפרק אך בוטל בשל מותו של ארנסט-הוגו ירגור, ששיחק את תפקיד הרופא הלמאר, שהיה אחת הדמויות הראשיות בסדרה.
"הממלכה" הביאה לפון טרייר פרסום רב יחסית בקרב הקהל הרחב, וקנתה לו אוהדים רבים בשל השילוב הייחודי של אימה, קומדיה וסמליות שבה וסגנון צילומה המיוחד, שרובו התבצע ממצלמת כתף.
סרטו "לשבור את הגלים" מ-1996 זכה בפרס הראשי בפסטיבל קאן באותה שנה.
כוכבת הסרט, אמילי ווטסון, הייתה מועמדת לפרס אוסקר עבור "השחקנית הטובה ביותר" על תפקידה.
ב-1998 התגבר פון טרייר על הפוביה מנסיעות שהייתה לו, והציג את הסרט השני של חבורת "דוגמה", "האידיוטים" (1998) בקאן, לאחר שנהג במכונית מדנמרק לצרפת, מפאת סירובו לטוס.
בהיותו הרוח החיה בקבוצת דוגמה 95, הצליח פון טרייר לעורר עניין רב בקולנוע הדני בכלל, ובקבוצתו בפרט.
ב-2000 זכה סרטו "רוקדת בחשכה", בכיכובה של ביורק, בפרס דקל הזהב שהוא החלק השלישי בטרילוגיית לב-הזהב יחד עם "האידיוטים" ו-"לשבור את הגלים".
ב-2003 יצא סרטו "דוגוויל" בכיכובה של ניקול קידמן.
ב-2005 סרט ההמשך "מנדרליי" בכיכובה של ברייס דאלאס הווארד שהחליפה את קידמן שלא הסכימה לחזור לעבוד עם פון טרייר.
שני סרטים אלו נחשבים כחלקים הראשונים בטרילוגיה "ארצות הברית - ארץ האפשרויות" של פון טרייר.
החלק האחרון בטרילוגיה האמריקאית, שעתיד להקרא "וושינגטון" נדחה מספר פעמים וכרגע אין לו תאריך הפקה.
בסוף 2006 יצא סרטו "הבוס הגדול" (Direktøren for det hele), קומדיה ברכטיאנית העונה לחלק מחוקי דוגמה (שימוש בתאורה טבעית) וצוחקת במופגן על חוקים אחרים.
הסרט צולם בטכניקת Automavision, כאשר פון טרייר הזין למחשב את ה"שוטים" שהוא רצה, ותוכנת מחשב בחרה בצורה אקראית את התנועות של המצלמה.
ב-2009 יצא סרטו "אנטי-כרייסט", בכיכובם של וילם דפו ושארלוט גינסבורג, שזכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר, ב"פסטיבל קאן".
הסרט עורר מחלוקות רבות בעולם, בשל התכנים הפרובוקטיביים שבו.
בתי קולנוע רבים לא הקרינו את הסרט, והוא נחל כישלון קופתי.
ב 2011 יצא סרטו "מלנכוליה" (Melancholia) בכיכובם של קירסטן דנסט, קיפר סאת'רלנד, שארלוט גינסבורג, ואלכסנדר סקארסגארד.
המספר על ההתמודדות של קבוצת אנשים עם סופו הקרב של כדור הארץ, בעקבות התנגשות עם גוף זר מהחלל החיצון.
באוגוסט 2012 לקראת צילומי סרטו "נימפומנית" (2013), סיפר השחקן שיה לה-באף, כי פון טרייר דרש ממנו ומשאר השחקנים לקיים יחסי מין אמיתיים במהלך הצילומים, בהתאם ל"סעיף בראש התסריט שאומר שכל מה שכתוב בו נעשה במציאות.
כל מה שלא חוקי יצולם באפקט מטושטש".
זאת בניגוד למקובל בסרטי קולנוע שאינם פורנוגרפיים.
בין שאר שחקני הסרט גם שארלוט גינסבורג, וילם דפו ואומה ת'ורמן.
פרט לעבודתו כבמאי, פון טרייר שימש כצלם ברבים מסרטיו, הפיק וכתב ואותם.
וכן כתב סרטים לאחרים, בין היתר את "Dear Wendy" אותו ביים חברו לדוגמה תומאס וינטרברג.
בנוסף לכך הוא היה שותף בסרט הדוקומנטרי "חמש מכשלות" (De fem benspænd) בו הוא הציב לבמאי הדני יורגן לית' (Jørgen Leth) מגבלות שונות לעשייה מחודשת של הסרט הקצר שלו משנת 67 "האדם המושלם" (Det perfekte menneske).
טרייר קיים מספר מפגשים טעונים עם אביו הביולוגי, אך זה סירב להכיר בו או לשוחח עמו.
הוא המיר את דתו לקתוליות כשהיה בן 30 כ"מרד טיפוסי במקום שהגעתי ממנו" ו"כסוג של כיף".
כיום הוא מגדיר את עצמו כאתאיסט.
טרייר הוכרז כאישיות בלתי רצויה בפסטיבל הקולנוע בקאן, ב-19 במאי 2011. במסגרת מסיבת עיתונאים שנערכה במקום יום לאחר הקרנת סרטו "מלנכוליה", הוא נשאל לגבי השורשים הגרמניים שלו ועל התעניינותו באסתטיקה הנאצית, וענה בהבעת "סימפתיה והבנה" לאדולף היטלר ובהבעת הערצה לאלברט שפר.
לאחר מכן הוסיף: "אני בעד היהודים - לא, לא יותר מדי, מאחר שישראל היא קוץ בתחת", ולבסוף הפטיר "אוקיי, אני נאצי".
כשנשאל האם הוא מתכנן לעשות סרט בסדר גודל גדול יותר השיב: "כן, אנו הנאצים אוהבים לעשות דברים בקנה מידה גדול.
אולי אוכל לעשות את הפתרון הסופי".
מאוחר יותר התנצל פון טרייר וטען שהדברים נאמרו בבדיחות הדעת, "השואה היא הפשע הנורא ביותר שקרה אי פעם; אין לי שום דבר נגד יהודים; יש לי שם יהודי, ולכל ילדי שמות יהודיים [...] זה באמת נעשה בטיפשות ובפורום הלא נכון.
במפגש עם עיתונאים דנים לא היו בעיות, אבל אני לא חושב שהעיתונאים הבינלאומיים מבינים את ההומור הדני שלי." מאוחר יותר הוסיף שהתכוון למדיניות ישראל כלפי הפלסטינים ולא לאזרחי המדינה.
באוגוסט 2022 נמסר שפון טרייר חולה במחלת פרקינסון.
למרות המחלה, בכוונתו להמשיך בעבודה על המיני-סדרה "The Kingdom Exodus", השלישית והאחרונה בטרילוגיית "הממלכה".
לארפ (מאנגלית: LARP, ראשי תיבות של Live Action Role Playing); לעיתים מכונה גם RD&D (קיצור של Real D&D) הוא משחק תפקידים חי.
בניגוד למשחק תפקידים שולחני, המתרחש ברובו במרחב מדומיין (אין לאירועי המשחק יצוג במרחב הפיזי), משחק תפקידים חי מתרחש ברובו במרחב הפיזי, והשחקנים משחקים את דמויותיהם במרחב, ולא מתארים את מעשיהן מילולית.
כמו במשחקי התפקידים האחרים ישנם מגוון סוגי לארפים ועשרות גישות שונות.
יש המשחקים עם חוקים המזכירים משחקי לוח, עם חוקים מיוחדים עבור משחק חי או ללא חוקים כלל.
מקורו של הלארפ אינו ידוע.
אפשר לראות במשחקי רובין הוד מהמאה ה-15 ו-16 דוגמה מוקדמת, בהם חברי קהילה מכובדים היו מאלתרים במשחק סצנות וקרבות מעלילות רובין הוד.
לאחר יציאתו של המשחק "מבוכים ודרקונים" (הידוע בשמו המקוצר D&D) התפתח סוג חדש של לארפים בארצות הברית, באירופה וגם בישראל.
אלו היו לארפים מבוססי פנטזיה בהשראת D&D.
נהוג להשתמש במושג RD&D כדי לתאר לארפים מסוג זה בלבד, ואילו לארפים אחרים, שנחשבים מודרניים יותר, כדוגמת לארפ ערפדים, לארפ מאפיה, ושלל של לארפים אחרים נקראים פשוט "לארפ", או בשמם הספציפי, לדוגמה הלארפ המתרחש ביקום עולם האפלה נקרא "תיאטרון עין הנפש".
לאירועי לארפ יש מגוון רחב של סגנונות.
לרוב מקטלגים את המשחקים השונים לפי קטגוריות שונות, בין השאר האם יש שימוש בכלי נשק מדומים, הסוגה בה משחקים (לדוגמה אימה, פנטזיה אפית, פנטזיה אפלה, סייברפאנק או אפילו דרמה אנושית), האם השחקנים צריכים להכין דמות מראש או שהם מקבלים אותה מהמנחה, ואפילו האם יש מנחה.
בסגנון התאטרלי, הנקרא גם לעיתים חופשיטה, אין שיטה נוקשה שמסדירה את מכניקת המשחק.
הדגש במשחק הוא הדמויות והאינטראקציה ביניהן, לעיתים עם קונוטציה פוליטית או קונספירטיבית, ולרוב לא משתמשים בכל נשק מדומים אלא בתור תפאורה.
למעשה צורה זו של משחק דומה למשחק במה מאולתר ללא קהל, וחלק מאוהדיה אכן מגדירים אותה ככה.
אירועים מסוג זה לרוב נמשכים מספר שעות ודורשים מעט הכנה מצד השחקנים, ולכן פופולריים בכנסים כמו פסטיבל אייקון.
דוגמה לסגנון זה של משחק הוא ז'אנר הרצח המסתורי ששואב השראה מהספרות הבלשית, בו על השחקנים לחקור ולגלות מי מביניהם הוא הרוצח.
לארפים מסוג זה לרוב מתנהלים בחלל סגור, כמו פאב או מועדון לילה.
בסגנון המיליטנטי, כל שחקן משתייך לצבא זה או אחר (לרוב משחקים עד ארבעה צבאות, כדי לא להפוך את המשחק למבלבל), ולכל שחקן יש מספר נקודות פגיעה מסוים.
לכל מערכה, או "קרב", יש מטרה.
המטרה לדוגמה יכולות להיות להרוג את כל חיילי הצבאות האחרים, לחטוף את הדגל, או להרוג את המלך של הצבא היריב.
את המשחק נהוג לשחק ביערות, פרדסים או שדות פתוחים.
גם משחקי דו-קרב נכללים בסגנון זה.
בסגנון הסגור ישנן מספר דמויות המוגדרות כשחקנים, ושאר הדמויות הן ניצבים המשחקים תפקיד מוגדר שנכתב עבורן.
עלילת המשחק היא עלילה ליניארית, או "סגורה", ואין לשחקנים יכולת אמיתית להשפיע על סדר אירועי המשחק.
ה-RD&D הוא שיטת משחק לארפ המושפעת ממבוכים ודרקונים.
יש בדרך כלל לכל שחקן מקצוע אותו הוא מגלם.
המקצועות לקוחים מהמקצועות המצויים במבוכים ודרקונים (לוחם, אשף, מכשף וכו').
כל שחקן מקבל את הציוד הדרוש למקצוע שלו.
נשקי ה-RD&D עשויות ספוג עטוף בנייר דבק כדי למנוע פציעות.
לפי חוקי המשחק, במהלך הקרב אסור להניפן לאזורים הרגישים: ראש, צוואר ואשכים.
אם פוגעים בכפות היד והרגליים, הפגיעה לא נחשבת.
לקוסמים נותנים אבקה כלשהי המשמשת כאבקת קסם וכיוצא בזה.
בלארפים גדולים יש גם כסף וציוד נוסף.
עולי חבר המדינות הביאו איתם גרסה שונה של המשחק לישראל, ובשנת 1998 נפגשו לראשונה שחקנים צברים עם שחקנים מעולי חבר העמים, והם מחליפים ביניהם רעיונות וטכניקות בנוגע למשחק.
לאשָה ז'ווַניָה (בגאורגית: ლაშა ჟვანია; נולד ב-14 באוקטובר 1973) הוא פוליטיקאי יהודי גאורגי, שר הכלכלה לשעבר של גאורגיה ושגריר גאורגיה בישראל.
ז'ווניה הוא משפטן בהשכלתו המתמחה ביחסים בינלאומיים.
בתחילת דרכו הוא כיהן במספר תפקידים בקונסוליה הגאורגית בישראל, סגן שר האוצר, סגן שר החוץ וכאמור שגריר גאורגיה בישראל ובקפריסין.
לאחר מכן כיהן כיושב ראש ועד החוץ של הפרלמנט הגאורגי.
הוא נשוי לטֶאָה קיקנאווֶלידזֶה ויש לו שלושה ילדים - אנה, סולחן-איאינאוס והלן.
בנוסף לשפת האם שלו, גאורגית, הוא דובר אנגלית, רוסית, יוונית ועברית רהוטה.
ב-21 במאי 2008 הוא נבחר לפרלמנט של גאורגיה ממחוז הבחירה צ'ור'ורתי.
ב-14 ביוני 2008, עם התגברות המתיחות עם השכנה מצפון רוסיה, הוא מונה לתפקיד יושב ראש ועדת החוץ.
ז'ווניה, יהודי מצד אמו ז'וּז'וּנָה, נולד וגדל בטביליסי שבגאורגיה הסובייטית (כיום גאורגיה).
הוא יהודי במוצאו האתני אולם נוצרי בדתו.
את חוק לימודיו סיים, בשנת 1990, בבית הספר מספר 1 בעיר.