tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
באדג' מוסיף שתוודרוס רצה לעלות לרגל לירושלים, אבל שוכנע שלא לעשות זאת בגלל האבונה "שחשש לביטחונו", למרות שעל פי באדג' תוודרוס ביטל את ההסכם של יקונו אמלק שהוריש לכנסייה שליש מאדמות הממלכה.
תוודרוס נהרג על חופו של נהר האוואש בזמן שלחם בסולטונות אדאל ב-23 ביוני 1413, הקיסר נקבר במנזר סטפן הקדוש שבאי דגה שבאגם טאנה.
מאוחר יותר הוא נקבר מחדש בידי הקיסר באדה מרים הפעם במנזר אתרוסנה אגזאתנה מריאם שבסאינת.
תוּדְחַלִיה או תוּדְחַלִיאַש השני היה מלך האימפריה החתית בין השנים 1360–1358 לפנה"ס.
תקופת שלטונו התאפיינה בהחלשות הממלכה, דבר אשר גרם לאיבוד נרחב של שטחים ובין היתר גם את חורבן הבירה חתושה.
כיבוש חתושה אילץ את תודחליה השני להעביר את הבירה באופן זמני לעיר סַמוּחַה (העיר טרם נחשפה).
חתושש שבה לשמש כבירת החתים רק בתקופתו של שופילוליומה הראשון.
את תודחליה השני ירש תודחליה השלישי בשנת 1358 לפנה"ס.
ישנם מספר חוקרים כיום אשר מטילים ספק בדבר זהותו של יורשו.
לטענתם אין כוונה לשליט אחר בשם תודחליה, הפעם שלישי במספר, אלא לאותו תודחליה השני.
אם אכן יש אמת בדבר, הרי ששופילוליומה הראשון הוא יורשו הישיר.
תודרה (שם מדעי: Sisymbrium) הוא סוג צמח ממשפחת המצליבים (Brassicaceae) חד-שנתי, דו-שנתי או רב-שנתי, קירח או שעיר.
בעל גבעול זקוף ועלים שסועים-מנוצים, לעיתים דמויי כינור או תמימים.
פרחי הצמח גדולים או קטנים.
עלי-הגביע זקופים או מפושקים, שניים מהם דמויי שק בבסיסם.
עלי-הכותרת כאורך הגביע או ארוכים ממנו, צבעם על פי רוב צהוב.
עמוד העלי קצר, בראשו צלקת בלתי מחולקת או מחולקת לשתי אונות.
הפרי הוא מעין תרמיל ארוך, צר, גלילי או פחוס, נפתח בהבשלה.
בארץ צומחים שבעה מינים של צמח התודרה:
משמעותה המילולית של תודעה מעמדית, היא המודעות לסטטוס המעמדי או הכלכלי של הפרט בחברה.
מנקודת המבט המרקסיסטית היא מתייחסת למודעות, או חוסר מודעות עצמית, של הפרט - למעמד המסוים אליו הוא משתייך, כמו גם לרצון לפעול למען האינטרסים של בני המעמד שלו והמודעות להיסטוריה המעמדית שלהם.
מרקס מסביר את קבלת התודעה המעמדית כמעבר ממעמד סטאטי בפני עצמו, למעמד הפועל למען עצמו.
משמעות ההבדל: קבוצת אנשים אשר להם דעה משותפת ביחס להפקת מוצריהם, לעומת יצירת רובד חברתי אשר ידאג לרכישת אינטרסיו ומוצריו בעצמו.
לרוב, לבני המעמדות הנמוכים יש מודעות חברתית גדולה יותר מאשר לבני המעמדות הגבוהים יותר.
אולם, דבר זה אינו מחייב את החברות אשר בהן ההיררכיה החברתית היא נוקשה ומסורתית.
לעיתים, בחברות או מדינות רב-גזעיות כגון ארצות הברית, עניין המעמדות והתודעה מתערבבים יחדיו עם עניין הגזע, כיוון שאנשים בעלי צבע עור מסוים ישתייכו פעמים רבות למעמדות העניים יותר.
הגדרה מרקסיסטית לעומת הגדרה סוציולוגית בסיסית
הגדרת המעמד החברתי של פלוני יכולה להיעשות על פי מודעותו לכך, וכן על פי גישות חברתיות או היסטוריות שונות.
בשעה שסוציולוגים לא מרקסיסטים יגדירו את המעמד לפי ההכנסות, המקצוע, מיקום גאוגרפי וכו', סוציולוגים מרקסיסטים יגדירו את המעמד ביחס שיש לפרט - כלפי אמצעי הייצור.
בראשית המאה ה-19, ההתוויות החברתיות מעמד הביניים ומעמד העובדים, די רווחו בשפה.
האריסטוקרטיה המסורתית, ביחד עם בני המעמדות העליונים, השתלבו יחדיו במסגרת המעמד העליון.
התודעה המעמדית שלהם התעצבה לרוב במערכות חינוך משלהם וכן באוניברסיטאות משלהם.
כתוצאה מכך, ההתחזקות וההתגבשות של המודעות הביאה את בני אותו מעמד ליתר יכולת להשתלט על המערכות הפוליטיות ולקפח בכך את המעמדות האחרים - הבינוני והנמוך.
תוואכול כרמאן היא עיתונאית, פעילת זכויות אדם ומדינאית תימנייה, חברה בכירה במפלגת אל-איסלאח, מפלגת האופוזיציה העיקרית בתימן.
כרמאן עומדת בראש קבוצת "נשים עיתונאיות ללא כבלים", אותה הקימה בשנת 2005, וכלת פרס נובל לשלום לשנת 2011.
תוואכול כרמאן נולדה ב-7 בפברואר 1979 בשרב סלאם במחוז תעז, תימן.
היא בתו של עבד אל-סלאם כרמאן, עורך דין ופוליטיקאי, ששירת כפקיד במשרד המשפטים בזמן כהונתו של עלי עבדאללה סאלח.
אחותה של כרמאן משוררת, אחיה היה האזרח התימני הראשון שסיים את לימודיו בבית הספר למשפטים באוניברסיטת הרווארד ועובד כעיתונאי ב"אל-ג'זירה".
היא גדלה ליד תעז, העיר השלישית בגודלה בתימן, שנחשבת כמקום שיש בו אפשרויות ללמידה.
כרמאן למדה בתעז, נשואה למוחמד אל-נחמי ולזוג שלושה ילדים.
כרמאן למדה תואר ראשון במסחר באוניברסיטה למדעים וטכנולוגיה של צנעא ותואר שני במדעי המדינה באוניברסיטת צנעא.
קיבלה תואר דוקטור לשם כבוד במשפט בינלאומי באוניברסיטת אלברטה.
בדצמבר 2020 פרסמה כי כוחות חות'ים השתלטו על משרדה בעיר צנעא.
בשנת 2005 הקימה תוואכול כרמאן ביחד עם שבע עיתונאיות קבוצה לקידום זכויות אדם בשם "נשים עיתונאיות ללא כבלים" (Women Journalists Without Chains (WJWC)), אשר מטרתה העיקרית הייתה לפעול למען חופש הביטוי והדעה וקידום זכויות דמוקרטיות.
השם המקורי של הארגון היה "עיתונאיות ללא גבולות", אך השם הנוכחי אומץ על מנת לקבל רישיון ממשלתי להקמת ארגון.
כרמאן סיפרה כי על רקע פעילותה קיבלה "איומים ופיתויים" מן השלטונות בתימן, בטלפון ובמכתבים, כיוון שמשרד האינפורמציה התימני דחה את בקשת הקבוצה לרישיון להקמת עיתון ותחנת רדיו.
הן השתמשו בהודעות SMS לפרסום חדשות.
אמנם שרותי הודעות היו בפיקוח מלא של הממשלה, אולם השירות נחסם כמו שירותים דומים של מפלגות אופוזיציה וגופים אחרים.
לאחר דיון בפרלמנט רוב האתרים ושירותי החדשות במסרונים חזרו לפעול מלבד אלו של WJWC.
רק אתר Bilakoyood של הקבוצה היה פעיל.
ב-2007 פרסם WJWC דוח על הפגיעה בחופש העיתונות בתימן מאז 2005. שנתיים מאוחר יותר כרמאן ביקרה את משרד התקשורת שפוגע בעיתונאים באמצעות כתבי אישום ומשפטי סרק.
בין השנים 2007 עד 2010 כרמאן הובילה באופן קבוע הפגנות ושביתות שבת בכיכר החירות בצנעא בחזית בנין הממשלה.
בעת פעולות המרי האזרחי בתימן בשנת 2011 ארגנה כרמאן הפגנות סטודנטים בצנעא נגד משטרו של עלי עבדאללה סאלח וממשלתו.
היא נעצרה לראשונה עקב תלונה שווא שבעלה אינו יודע היכן היא נמצאת, אולם שוחררה בערבות ב-24 בינואר 2011. חמישה ימים אחר כך הובילה הפגנה נוספת שבה קראה ל"יום זעם" שיצוין ב-3 בפברואר, בדומה לאירועי ההפיכה במצרים בשנת 2011, בהשראת המחאות וההפיכה בתוניסיה.
ב-17 במרץ 2011 היא נעצרה בשנית בגלל השתתפותה בהפגנות.
כרמאן הקימה מחנה בו התגוררה יחד עם בעלה במהלך ההפגנות.
היא הסבירה את הסיבות לכך שהמחאה משכה אזרחים תימנים: "השילוב של דיקטטורה, שחיתות, עוני ואבטלה יצר את המהפכה הזאת, זה כמו הר געש, עוול ושחיתות מתפוצצים, כאשר ההזדמנויות לחיים טובים מתקרבים.
פעילותה במסגרת הפגנות אלה תועדה בפרק מתוך סדרת טלוויזיה ששודרה ברשת "אלג'זירה" בשפה האנגלית.
כרמאן פעילה למען חופש העיתונות בארצה.
בעת פרסום הקריקטורות על הנביא מוחמד בדנמרק ב-2005, היא הגיבה על מחלוקת בכותבה: "לא אנחנו צריכים לבקר את העריצות ולאסור על חופש".
ב-2004 כרמאן הפסיקה ללבוש את הניקאב והחליפה אותו בחג'אב צבעוני יותר שחשף את פניה והסבירה שכיסוי כל הפנים באמצעות ניקאב הוא תרבותי ולא מוכתב על ידי האסלאם.
באותה השנה הופיעה בחג'אב בטלוויזיה בתימן.
בניגוד לעמדת מפלגתה, כרמאן ניסתה לקדם חוק שיאסור על נישואי ילדים בתימן ללא ההצלחה.
כרמאן, במשותף עם אלן ג'ונסון-סירליף, נשיאת ליבריה, ולימה בואי, גם היא מליבריה, זכתה בפרס נובל לשלום לשנת 2011 על פעילותה למען זכויות נשים.
כרמאן, בת 32 במועד קבלת הפרס, הייתה הזוכה הצעירה ביותר בפרס נובל לשלום עד לאותו מועד.
במאי 2020, הצטרפה כרמאן, למועצה המפקחת (מטא).
המועצה על ידי קרן חיצונית וכוללת 19 חברים שהחלטותיהם בנושאים שונים יחייבו את מטא.
בעקבות מינויה היא ספגה ביקורות בכלי התקשורת הסעודיים.
בתגובה היא הצהירה כי היא מקווה שלא תסיים כמו ג'מאל ח'אשוקג'י.
תודוס איש רומי היה מנהיג בקהילת יהודי רומא בתקופת התנאים.
התנא רבי יוסי מספר עליו שהנהיג ברומא מעין תחליף לקרבן הפסח, אכילת גדי שנצלה בשלמותו ("גדי מקולס") בליל הסדר.
המעשה זכה לביקורת חריפה מצד חכמי ארץ ישראל, שאמרו שראוי לנדות אותו אלמלא מעמדו המיוחד.
לדעתם יש מקום לחשש שהמנהג ייתפס כהקרבת קרבנות מחוץ לבית המקדש, דבר האסור לחלוטין על פי ההלכה.
התלמוד () מתלבט האם נמנעו מלנדות את תודוס משום שהיה אישיות תורנית או משום שחששו ממנו.
מסקנת התלמוד שהיה אישיות חיובית, שכן הובאה דרשה בשמו:
"מה ראו חנניה, מישאל ועזריה שמסרו עצמן על קדושת השם לכבשן האש?
- נשאו קל וחומר בעצמן מצפרדעים: ומה צפרדעים, שאין מצווין על קדושת השם, כתיב בהו 'ובאו ועלו...
בשעה שהתנור חם, אנו, שמצווין על קדושת השם - על אחת כמה וכמה".
פרשנים מאוחרים נחלקו, האם דברי תודוס נאמרו רק כלפי עבודה זרה בפרהסיה, או גם כלפי עבודה זרה בצנעה.
עוד מספר התלמוד שתודוס היה מפרנס תלמידי חכמים.
הוא אחד האישים הבודדים מיהדות המערב, ולא ארץ ישראל או בבל, המוזכרים בספרות חז"ל.
אישיות נוספת שהוזכרה לצד תודוס איש רומי היא פלטון איש רומי, שהציע מקור דרשני אחר למסירות נפשם של חנניה מישאל ועזריה.
תווחידה בן א-שייח' הייתה רופאה תוניסאית, רופאת הנשים ורופאת ילדים, הרופאה המוסמכת הראשונה בקרב האוכלוסייה המוסלמית בעולם הערבי.
תווחידה בן א-שייח' נולדה למשפחה מהמעמד הבינוני, אמה הייתה בת למשפחה אמידה שנחשבה מהמשפחות העשירות בבירת תוניסיה.
אביה נפטר בהיותה ילדה, אמה של תוחידה גידלה את ילדיה לבד, כשהיא מאפשרת להם ללמוד לימודים אקדמיים.
תוחידה לא נישאה ונשארה רווקה כל חייה.
השקעתה הרבה בחייה המקצועיים, שנעו בין צרפת לבין תוניסיה, התנגשה במידה רבה עם כל ניסיון שלה להינשא ולהקים משפחה יציבה.
בן א-שייח החלה את לימודיה בבית הספר היסודי "נהג' אל-באשא" (نهج الباشا), היא סיימה אותו בשנת 1922, והמשיכה את לימודיה התיכוניים בבית הספר "ארמאן פלייר" (معهد أرمان فاليار).
היא החלה את לימודיה האוניברסיטאיים בעיר הבירה תוניס וקיבלה תואר ראשון בהצטיינות בשנת 1928 במגמות כימיה, פיזיקה וביולוגיה.
בן א-שייח הייתה האישה הראשונה שקיבלה תעודה מסוג זה, מאחר שעד אז חל איסור על נשות תוניס ללמוד בלימודי השכלה גבוהה בתוניס וגם בחו"ל.
למרות זאת בן א-שייח קיבלה תמיכה מאמה ללימודיה.
מתוניס היא עברה לצרפת עם חברת המשפחה לידיה בורנה, אשתו של אטיין בורנה (Burnet), רופא וחוקר צרפתי במכון פסטר בתוניסיה שסייע לה.
בהיותה בצרפת היא המשיכה את לימודי הרפואה וסיימה אותם בשנת 1936 והפכה בכך לרופאה התוניסאית הראשונה.
היא חזרה לתוניסיה והתמחתה ברפואת ילדים ולאחר מכן בגינקולוגיה.
בן א-שייח' ייחסה את החלטתה להתמחות בגינקולוגיה למעמד האישה בעולם הערבי בתקופה ההיא.
חלק גדול מהנשים היו שמרניות ואמהות חד-הוריות, והן סירבו להיבדק על ידי גברים, ובמיוחד נשים חד-הוריות, בגלל הפחד משערורייה ורצח בטענת חילול כבוד המשפחה, לכן היה חשוב שתהיה רופאת נשים שתנגיש את כל הטיפולים והבדיקות הדרושים לנשים ברמה מקצועית, והרחקת נשים אלה ככל האפשר מהמיילדות המסורתיות שסיכנו את היולדת ותינוקה.
למרות הקושי שהיה לנשים באותה עת ללמוד, מצבן המסוכן של הנשים שנעזרו במיילדות חסרות השכלה ובלי הכשרה מתאימה, איתגר אותה להתמחות בגינקולוגיה.
לכן היא לקחה על עצמה את האחריות להרחיק נשים אלה מסכנה זו.
גם הצורך של חלק מהנשים להזדקק לרופא מנתח בעת לידה בסיכון היווה בעיה עבורן, הן נדרשו לעיתים לקבל טיפול מרופא ממין זכר למרות המסורת והביישנות, מצב שהעמיד אותן בסיטואציה קשה האם לאבד את התינוק ואפילו את חייהן, או לחשוף את גופן בפני הרופא הזכר במטרה להציל את חייהן וחיי תינוקן.
לאחר סיום לימודיה וחזרתה לתוניסיה, התחילה תווחידה את עבודתה כרופאה, והקימה את מרפאתה הפרטית הראשונה.
בן א-שייח' הייתה פעילה במספר עמותות גם בצרפת וגם בתוניסיה לאחר חזרתה לשם.
אחת העמותות אליהן השתייכה הייתה איגוד שפעל בצרפת, הסטודנטיות המוסלמיות בצפון אפריקה (Association des étudiants musulmans d'Afrique du Nord), אשר פעלו והתנגדו לכל נושא השחתת איבר המין הנשי.
בשנת 1931 היא הוזמנה לנאום בכנס של איגוד נשים צרפתיות, בו היא דנה במצבה של האישה המוסלמית במדינות הכבושות על ידי צרפת.
תוחידה התייחסה לאלימות נגד נשים במדינות ערביות.
היא הסבירה שהאלימות מתחילה כבר מילדותה של התינוקת, והסוג הכי גרוע הוא מילת הנשים, אותו הגדירה כפשע ברברי אכזרי, המבוצע נגד ילדות קטנות, במטרה לשלול מהן את זכויותיהן ליהנות מחיי מין.
בן א-שייח' הקדישה חלק גדול מחייה למניעת מנהג מילת הנשים, וניסתה להעלות במשך שנים רבות את המודעות לגבי הסכנה הנשקפת לבנות ונשים ממנהג זה, והצליחה לבצע שינוי חלקי, ולהפחית את אחוז מילת הנשים בקרב האוכלוסייה המוסלמית בתוניסיה.
בנוסף לזה בן א-שייח' העלתה לדיון ציבורי במסגרת העמותות בתוניסיה ובצרפת נושאים נוספים כמו: נישואין מוקדמים, אונס ורצח על רקע של כבוד המשפחה, במטרה למצוא פתרונות אמתיים.
בחזרתה לתוניסיה השתתפה בן א-שייח' בשנת 1936, עם נשים פעילות כמוה, בהקמת ארגון איחוד הנשים המוסלמי התוניסאי (الاتحاد النسائي الاسلامي في تونس).
והוא נחשב לארגון הראשון שהמתמקד בהגשת עזרה וצדקה לסטודנטים תוניסאיים הלומדים בצרפת.
בזמן מלחמת העולם השנייה 1939–1945, ייסדה בן א-שייח' עמותה להגשת טיפול חברתי ומונתה לעמוד בראשה.
העמותה הזאת סייעה בהקמת בית היתומים לבנות בשנת 1950. באותה שנה ייסדה את עמותת אל-קמאטה א-תונסיה (جمعية القماط التونسية للعناية بالرضع) המטפלת בילדים ממשפחות עניות.
בן א-שייח' תרמה גם לעיתונות, היא התחילה לכתוב בהיותה סטודנטית, בעלון השנתי של סטודנטים מוסלמים מצפון אפריקה, ובשנת 1936 התחילה לכתוב בשבועון "לילה" לדוברי צרפתית, אשר נחשב למגזין הנשים התוניסאי הראשון.
בשנת 2020 הנפיקה ממשלת תוניסיה שטר כסף הנושא את דיוקנה של תווחידה בן א-שייח'.
תודעת בעלי חיים היא מצב שבו יש לבעל חיים תודעה הכוללת מודעות לאובייקטים חיצוניים ולרגשות פנימיים.
תודעה אצל בני אדם מוגדרת כשילוב של תחושתיות, מודעות, סובייקטיביות, קווליה, יכולת לחוות או להרגיש, ערנות, תחושה של הערכה עצמית, ומערכת שליטה נפשית.
למרות הקושי בהגדרה, לרוב הפילוסופים יש תפיסה אינטואיטיבית בעלת בסיס רחב משותף בשאלה מהי תודעה.
כאשר ניגשים לנושא תודעת בעלי חיים, מתעוררים מספר קשיים, בעיקר מכיוון שלבעלי חיים חסרה היכולת לתקשר בשפה אנושית, ולכן אינם מסוגלים לספר לנו על חוויותיהם.
כמו כן, יש הגורסים כי לבעלי החיים אין כלל תודעה או רגשות, ולכן לחייהם אין שום ערך, ופגיעה בהם היא תקינה מבחינה מוסרית.
הפילוסוף הצרפתי בן המאה ה-17 רנה דקארט, למשל, טען שרק לבני אדם יש תודעה, וכתוצאה מכך הצדיק התעללות בבעלי חיים.
תודעת בעלי החיים נחקרת באופן פעיל מעל ל-100 שנה.
בשנת 1927 פרסם הפסיכולוג האמריקאי הארווי קאר מאמר בנושא הפונקציונליזם של בעלי חיים, ובו טען כי נדרש ידע מוקדם ומעמיק בתודעה האנושית על מנת להבין את תודעת בעלי החיים.
בשנת 1985 פרסם מאמר נוסף בנושא זה ובו המליץ להתחקות אחר ההתפתחות של תודעה עצמית, תפיסה, תקשורת, התכוונות, אמונות והתבוננות פנימית בעוברים אנושיים, תינוקות וילדים.
בעיית גוף-נפש בפילוסופיה בוחנת את הקשר בין המוח לבין הגוף, ובמיוחד את הקשר בין התודעה לבין המוח.
קיימות שתי גישות עיקריות לבעיה זו:
תומכי הדואליזם יוצרים הבחנה חדה בין תחומי הרוח לדברים הגשמיים.
תומכי המוניזם טוענים שקיים רק גורם יחיד האחראי למופעים השונים בטבע, וכי רוח וחומר הם שני היבטים שונים של אותו גורם.
הבעיה נדונה עוד בימי אריסטו על ידי תלמידיו.
במיוחד עסק בה רנה דקארט במאה ה-17, והגיע למסקנה כי רק בני האדם מסוגלים להבחין בין תחומי הרוח לדברים גשמיים.
לשיטתו, דואליזם תקף לבני האדם בעוד שמוניזם מיטיב לתאר בעלי חיים.
מחקר משנת 2010 מצא לפחות ארבעים הגדרות שונות למושג "תודעה".
חוקרים רבים עוסקים בחקר התודעה, ביניהם אתולוגים, נוירולוגים, מדעני מוח, פילוסופים, פסיכולוגים ופסיכיאטרים.
אחד הגורמים המרכזיים בתודעה הוא המודעות, שהיא היכולת להיות מודע לאובייקטים חיצוניים ולרגשות פנימיים.
גורמים נוספים המגדירים תודעה הם תחושתיות, סובייקטיביות, קווליה, היכולת לחוות או להרגיש, ערנות, תחושה של הערכה עצמית, ומערכת שליטה נפשית.
כאב ורגשות אצל בעלי חיים
ברנרד רולן מאוניברסיטת המדינה של קולורדו כתב שבארצות הברית עד 1989 וטרינרים הונחו להתעלם מכאבים אצל בעלי חיים.
לאחר מכן החלו מספר מחקרים וחקיקות, וכיום רוב החוקרים מסכימים כי בעלי החיים הם בעלי תחושתיות, הם מרגישים כאב, והם בעלי רגשות בסיסיים ומודעות חלקית.
החל מהמאה ה-21 הצליחו חוקרים במדעי המוח להוכיח קשרים רבים בין מערכת העצבים לבין התודעה, וכן למצוא בסיס ביולוגי לרגשות ומחשבות.
עם החוקרים בתחום הזה נמנים אנטוניו דמסיו וג'רלד אדלמן.
הסופר המדעי יוג'ין לינדן כתב מאמר בשם "קינת התוכי" שבו מוצגות דוגמאות רבות של התנהגויות אינטליגנטיות של מגוון מינים של בעלי חיים, שמהן הוא מסיק כי לבעלי חיים יש רגשות ותודעה הדומים לאלה של בני אדם.
במסגרת המחקר המדעי נערכו מספר רב של מבחני תודעה לבעלי חיים.
להלן סקירה של המבחנים העיקריים.
מבחן המראה מורכב מבדיקה המוכיחה כי יצור חי מודע לדמותו המשתקפת במראה.
המבחן פותח בשנת 1970 על ידי הפסיכולוג גורדון גאלופ ג'וניור.
הבדיקה מתבצעת באופן הבא: בזמן שבעל חיים (או תינוק אנושי) ישן, מסמנים סימן בעורו באזור שלא ניתן לראות ישירות אלא רק בהשתקפות במראה.
לאחר שהוא מתעורר, אם הוא מזהה את הסימן ונוגע בו, זו אינדיקציה לכך שהוא מודע להשתקפותו במראה.
מאז שהמבחן הומצא, מחקרים רבים מצאו עדויות לכך שבעלי חיים רבים מזהים את עצמם במראה, ביניהם קופים (שימפנזה מצוי, בונובו, אורנגאוטן, גורילה), פילים דולפינן, קטלן, עורביים ועקעק.
בשנת 2019 עבר את מבחן המראה לראשונה יצור שאינו יונק או עוף – דג נקאי ממשפחת השפתוניים.
אחת הביקורות על מבחן המראה היא שהוא מתמקד רק בראייה, בעוד מיני בעלי חיים שונים מסתמכים יותר על חושים אחרים, למשל חוש הריח אצל כלבים.
יש חוקרים הסבורים שאפשר לפרש את קולותיהם של בעלי חיים, ללמוד מהם על מחשבותיהם ולהסיק כי הם בעלי תודעה.
מספר מחקרים הנוקטים גישה זו הוכיחו כי קולותיהם של תינוקות מעידים על תודעה אנושית.
חוק זיף יכול לסייע בבדיקה אם נתוני תקשורת אצל בעלי החיים מצביעים על שפה טבעית אינטליגנטית.
מספר חוקרים השתמשו בחוק זה על מנת ללמוד את שפת הדולפינן.
על פי רוב ההגדרות, היכולת להרגיש סבל מעידה על תודעה, בניגוד לכאב, שבהגדרתו הוא פיזי.
תחושתיות היא אחד ממרכיבי התודעה.
רוב החוקרים מסכימים כי לבעלי חיים יש יכולת להרגיש הנאה או כאב, אך חלוקים בדעותיהם לגבי יכולתם לחוש סבל.
החוקרים חלוקים בדעותיהם לגבי יכולתם של בעלי חיים לחוש רגשות ולפתח הטיה קוגניטיבית.
במספר מחקרים טענו החוקרים כי הצליחו לזהות הטיה קוגניטיבית בעכברים, כלבים, חזירים ודבורים.
בשנת 2012 ערכה קבוצת מדענים כנס על תודעת בעלי החיים באוניברסיטת קיימברידג' בבריטניה.
הכנס הוקדש לזכר פרנסיס קריק, ביולוג מולקולרי, ממגלי מבנה ה-DNA ומדען מוח מוערך.
בסיום הכנס, המדענים הצהירו בפומבי על קיומה של תודעה בבעלי חיים שאינם אנושיים.
סיכום הוועידה מכונה "הצהרת התודעה של קיימברידג'".
"תודה" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הישראלית דיקלה, מתוך אלבום האולפן השישי שלה, "חופשייה".
השיר יצא לאור ב-8 במאי 2018, על ידי חברת התקליטים הליקון, כסינגל השני מתוך האלבום.
עם יציאתו נכנס השיר אל המקום השמיני במצעד של מדיה פורסט, והרביעי במצעד של רדיו אמצע הדרך.
השיר נכתב על ידי דיקלה לבדה, הולחן על דיקלה ועדי רותם והופק על ידי דיקלה, רותם ורוני בראון.
מאקו אמרו על השיר כי: "בשונה משירים אחרים שהוציאה על שיברון לב, בחדש דיקלה מראה שהיא נמצאת במקום מתקדם יותר ושהיא מוכנה לסלוח לאהוב שלה על שנטש אותה".
בנוסף לכך, הודיעה דיקלה ברשתות החברתיות כי השיר יהיה הסינגל השני מתוך אלבומה השישי.
מרגע צאתו של השיר נכתב המשפט המסמל אותו "תודה אהובי שהלכת ממני." על שלל מקומות וחפצים ביניהם; ספסלים, קירות וכולי.
את התמונות העלתה דיקלה לאינסטגרם שלה.
בסמוך ליציאתו של השיר כסינגל, העלתה דיקלה לערוץ היוטיוב הרשמי שלה קליפ אנימציה, המציג בתוכו דמות אישה מצוירת אשר הולכת ברחוב שומם, משם היא ממשיכה ללכת למקומות שונים בהם ניתן לראות כרזות אשר בתוכם כתובים משפטים שונים הקשורים למילות השיר ואת עטיפתו של הסינגל.
בסוף הקליפ, ניתן לראות את אותה האישה פוגשת לאחר מסעה הארוך בחור מסתורי אשר לובש חולצה בצבע אדום.
תֹהוּ וָבֹהוּ הוא ביטוי עברי מקראי הנמצא בנרטיב הבריאה, המופיע בתחילת ספר בראשית כחלק מסיפור מקראי המתאר כיצד נברא העולם על ידי האלוהים.
סיפור הבריאה הזה מקובל על היהדות ועל הנצרות, אם כי הביטוי 'Tohu wa bohu' מופיע כלשונו רק בחלק קטן של תרגומי התנ"ך לאנגלית.
לפי הכתוב בנביאים, תוהו ובוהו פירושו אין, שממון וריק.
זהו גם הפירוש הדתי המסורתי.
המשמעות המילולית המקובלת היום היא: אי-סדר, בלגן, ערבוביה, אנדרלמוסיה.
הפירוש המופיע בתרגום השבעים, "ἀόρατος καὶ ἀκατασκεύαστος", פירושו: אפל ובלתי מסודר; בעוד המתרגמים לארמית (תרגום אונקלוס, תרגום יונתן) פירשו – שממה וריקנות.
יש המתייחסים אל "תֹהוּ וָבֹהוּ" ואל "רוח אלוהים" כביטוי המתכתב עם סיפור קדום יותר העוסק בהפריה בין ישויות אלוהיות קדומות, היוצרת את העולם.
חלק מחוקרי המיתוסים הקדומים חושבים ש"תהו" מתייחס אל האלה תיאמת, אלת התהום המסופוטמית, ו"בהו" מתייחס אל האלה באו או בוהו (Βάαυ ביוונית) ההלניסטית-פיניקית, אלת החושך הקדמונית, ולדעתם המשפט "תֹהוּ וָבֹהוּ וְחֹשֶׁךְ עַל פְּנֵי תְהוֹם" הוא תקבולת מוצלבת.
הביטוי "תֹהוּ וָבֹהוּ" נזכר בתנ"ך שלוש פעמים:
בשני הפסוקים המאוחרים, נראה שמשמעות הביטוי היא אַין, ריקנוּת ושממה.
ספר בראשית הוא המקור הקדום מתוך השלושה.
על פי חוקרי המקרא מאסכולות ביקורת המקרא, ספרי המקרא, שחוברו ושוכתבו בהדרגה לאורך תקופות שונות, נערכו מתוך מקורות קדומים יותר.
לפי השקפה זו, יש להיות זהירים בהסקת מסקנות בין הפירוש בירמיהו ובישעיהו לבין הפירוש של המילים הנ"ל בספר בראשית.
נוסף לכך, הביטוי "תהו" לבדו מופיע 17 פעמים במקרא, ומופיע הן בתורה, הן בנביאים והן בכתובים, ובכולם מופיע במשמעות אין, ריק או שממון.
בבראשית רבה, פרשה ב, אמוראים רבי אבהו ורבי יהודה בן סימון מביאים אנלוגיות ואומרים: "כך ישבה לה הארץ תוהא ובוהא אמרה העליונים והתחתונים נבראו בבת אחת העליונים חיים והתחתונים מתים לפיכך: וְהָאָרֶץ הָיְתָה תֹהוּ וָבֹהוּ".
אברהם בר חייא (המאה ה-12) היה הראשון לפרש את הביטוי "תהו ובהו" במשמעות של "עניין" ו"צורה", ופירוש זה מופיע גם בספר הבהיר.
הביטוי "תֹהוּ וָבֹהוּ" על פי אקדמיה ללשון העברית
בעברית מודרנית ובשפות אחרות, לעיתים מכנים אי־סדר בשם 'תוהו ובוהו', אך זאת איננה המשמעות המקורית של הצירוף המופיע בספר בראשית.
בבדיקה של חיבורים שונים אשר חוברו לאורך הדורות, עולות משמעויות שונות של המילים 'תוהו' ושל הביטוי 'תוהו ובוהו'.
חלק מהפירושים הקדומים מתייחסים אל 'תוהו' כאל המקום הנמצא מעבר לארץ המיושבת, ומתייחסים אל 'תוהו' כאל מקור הרוע, וכאל מים הקדמונים.
באתר האקדמיה ללשון העברית מוסבר כי "במקורות שונים, ובהם מדרש בראשית רבה והתרגום המיוחס ליונתן, נקשר הצירוף 'תוהו ובוהו' אל הפעלים תָּהָה ובָהָה ומתפרש 'והארץ הייתה תּוֹהָה וּבוֹהָה'.
הקישור לפועל תָּהָה מוכר גם מפירוש רש"י: "תהו לשון תמה ושממון, שאדם תוהא ומשתומם על בהו שבה".
המסקנה המופיעה באתר האקדמיה ללשון העברית היא כי "גם כיום קושרים בין הדברים, אך מקובל יותר לומר שהפעלים תָּהָה ובָהָה – המתועדים לראשונה בספרות חז"ל – נגזרו מן המילים תֹּהוּ ובֹהוּ, ולא להפך".
"תֹהוּ וָבֹהוּ" ו"רוח אלוהים" - הזיווג האלוהי
אדמיאל קוסמן, פרופסור ללימודי יהדות באוניברסיטת פוטסדאם במאמר ב"הארץ", "לעשות אהבה כדי לברוא את העולם" משווה בין הפסוק בבראשית א2 לבין תחילתו של סיפור הבריאה הפיניקי.
הוא מתייחס אל ספרו של הרולד ו.
המקור הפיניקי מתבסס על כתביו של סַכֻּניַתֹן (ביוונית "סנכוניאתון"), ההיסטוריון, הסופר והכהן הפיניקי ועל התרגום ליוונית של כתביו אשר נעשה על ידי פילון איש גבל.
בראשית סיפור הבריאה הפיניקי מסופר על הרוח ועל אשתו בוהו (באאו).
קוסמן מביא מתוך דבריו של חוקר המקרא הגרמני, אוטו אייספלדט: "הרוח שעליה מדובר כאן, שהיא זכרית, הזדווגה עם הבוהוּ (בָּאאוּ) הנקבית, וכך החל מהלך ההולדה של יצורי העולם".
הוא מצטט מתוך התרגום המיוחס ליונתן (והירושלמי כ"י נאופיטי שפרסם מאצ'ו דיאז): "וְרוּחַ רַחֲמִין מִן קֳדָם ה' מְנַתְבָא עַל אַנְפֵּי מַיָא", ולכן לדברי קוסמן, "רוח אהבה נשבה מהאל על פני המים".
ולכן על פי קוסמן "אפשר להסיק שגם ב"ריחוף" שבפסוקנו מתואר גילויה של אהבת האל — אלא שבפסוקנו לא מתוארת אהבת האב לבניו, כי אם אהבת האיש לאשתו, והוא מרמז באופן מעודן על אקט הזיווג אלוהי".
הביטוי "תֹהוּ וָבֹהוּ" על פי חוקרי מיתוסים קדומים
חלק מחוקרי המיתוסים הקדומים וחלק מהתאולוגים טוענים שהביטוי המקראי תהו ובהו בבראשית א2 מתייחס אל האלה תיאמת במיתולוגיה המסופוטמית והאלה בוהו במיתולוגיה הפיניקית.
לדבריהם המילה תהו מיוחסת אל האלה תיאמת, אלת התהום הקדומה, המופיעה באפוס אנומה אליש הבבלי, אלת הים הקדומה, האם הקדמונית של האלים.
והמילה בהו מתייחסת אל האלה הפיניקית בוהו או באאו (Baau), האלה של הלילה הראשוני הקדום, האם הבוראת, האם הראשונית המופיעה בסיפור הבריאה הפיניקי.
מבין חוקרי המיתולוגיות המתנגדים לדעה זאת אפשר לציין את הבלשן האמריקאי, פרופסור ג'ון דינלי פרינס , וחוקרים נוספים שטוענים שאין קשר בין האלות תיאמת ובוהו לבין הפסוק בספר בראשית.
החוקרים מציינים שהתרבות המסופוטמית הייתה בין שני נהרות ולא ליד ים, ולכן הגיוני שאת היחס שלה לאל ים היא שאבה מתרבות אחרת, כדוגמת התרבות הכנענית, שהייתה לחוף הים התיכון.
לכן החוקרים סוברים ש'אנומה אליש' מבוסס על המיתולוגיה השומרית העתיקה שנתגבשה עוד באלף השלישי לפני הספירה.
התיאוגניה, סיפור בריאת העולם ובריאת האדם - לקוחים כולם מן המקורות השומריים.
בנבואת החורבן של ישעיהו לאדום נאמר כי חורבנה של אדום יהיה כל כך גדול עד שתחזור לימי בראשית: וְנָטָה עָלֶיהָ קַו-תֹהוּ, וְאַבְנֵי-בֹהוּ.
ספר אשר דן בהרחבה בפסוק "וְהָאָרֶץ הָיְתָה תֹהוּ וָבֹהוּ" הוא הספר "The Face of the Deep: A Theology of Becoming" של פרופסור קתרין קלר, תאולוגית פוסט מודרניסטית, המלמדת בחוג לדתות באוניברסיטת דרו בניו-גרזי.
בספרה היא מביאה כסיכום ציטוט מתוך סיפרו של א.
פורסטר "המעבר להודו" ומתייחסת אל בוהו המופיעה בבראשית.
"הד ('או בוהום', 'ou-boum') במערה הקדושה מזרז משבר בנושא הקולוניאלי ואחר כך במושבה...
ההד עצמו מבצע סוג של 'חתרנות קולוניאלית חקיינית'.
אין פלא ש'תוהו ובוהו' (האסייתי) המהדהד בתוך התנ"ך עצמו היה צריך להיות מעומעם מבחינה תאולוגית".
כלומר קלר מקבלת את הפרשנות ש"תהו ובהו" של בראשית הוא ביטוי המתייחס לשתי אלות נשיות קדומות מהתקופה הקדם פטריארכלית.
בקטע שהיא מצטטת מפוסטר יש ביטוי לביקורת של פוסטר על קולוניאליזם, פגיעה במיעוטים, ופגיעה בנשים, ולכן לדבריה של קלר, התוהו ובוהו האסייתי, של האלה המסופוטמית תיאמת והאלה הפיניקית בוהו, חייב היה להופיע בתנ"ך בצורה מעומעמת.
כי עצם ההדהוד 'או בוהום' יש בכוחו, על פי פוסטר, למוטט אימפריאליזם, גזענות ואת המערך הפטריארכלי.
"תודה" הוא שיר שכתב עוזי חיטמן ללחן של סטברוס קיומדזיס היווני, וביצע חיים משה.
השיר יצא לאור בשנת 1986 ונכלל באלבומו השמיני של חיים משה, הנושא את השם "תודה".
חיים משה צפה בהופעה של הזמר היווני, יורגוס דאלארס במדיסון סקוור גארדן בניו יורק, אשר שר את השיר "אולה קאלה".
הוא פנה לחיטמן שיכתוב מילים עבריות ללחן הזה.
חיטמן, שלא הבין יוונית, כתב תחילה את השיר בעברית על פי הצלילים של המילים ביוונית, והתוצאה שיצאה הייתה "אוי לכלה ואוי להוריה".
לאחר שהבין שהמילים לא מתאימות ללחן הנינוח של השיר, שינה אותן ל"מילה טובה", ומשם לכותרת "תודה".
בשיר פונה הדובר לאל, ומודה על נושאים רבים בחייו.
תוגרמה (ניתן לרשום: תֹּגַרְמָה) הוא דמות ב"לוח העמים" בספר בראשית פרק י', ברשימת צאצאי נח שמייצגת את העמים הידועים לעברים הקדמונים.
תוגרמה הוא בין צאצאי יפת והוא נחשב למייצג של מספר אנשים שנמצאו באנטוליה.
מסורת מימי הביניים טענה כי תוגרמה הוא האב הקדמון של העמים בקווקז ובמערב אסיה, כולל הגאורגים, הארמנים וכמה עמים טורקים (למשל, אוע'וזים וכוזרים).
תוגרמה מופיע לראשונה בספר בראשית כבנו השלישי של גומר, כנכדו של יפת וכאחיהם של אשכנז וריפת.
שם זה מוזכר שוב בספר יחזקאל כ"אומה מהצפון הרחוק".
בספר יחזקאל, תוגרמה מוזכר יחד עם תובל כמספק חיילים לצבא גוג.
בנוסף, באותו הספר, מוזכר תוגרמה יחד עם תובל, יוון ומשך כמספקי סוסים לצבא צור.
מרבית החוקרים מזהים את תוגרמה עם עיר הבירה שנקראה תגרמה על ידי החיתים וטיל-גארימו על ידי האשורים.
ו.ר גורני מיקמה את תגרמה בדרום מזרח אנטוליה.
מספר מסורות אתנולוגיות מאוחרות יותר טענו כי תוגרמה הוא האב הקדמון של עמים שונים הממוקמים במערב אסיה ובקווקז.
ההיסטוריון היהודי יוסף בן מתתיהו (37 – בערך 100 לספירה) והתאולוגים הנוצרים הירונימוס (בערך 347–420 לספירה) ואיזידורוס מסביליה (בערך 560–636 לספירה) החשיבו את תוגרמה כאביהם של הפריגים.
כמה סופרים נוצרים קדומים, ביניהם היפוליטוס הקדוש (בערך 170 – בערך 236 לספירה), אוסביוס מקיסריה (בערך 263 – בערך 339 לספירה) והבישוף תאודורטוס (בערך 393 – בערך 457 לספירה), ראו בו כאב קדמון לארמנים.
מסורות יהודיות מימי הביניים קישרו אותו עם עמים טורקים כולל הכוזרים.
הרד"ק בספר יחזקאל מדבר על בית תוגרמה שהיא מדינת גרממיא וכך סברו רבותינו זצ"ל במסכת יומא לפי המתרגם גמר - זו גרממיא.
תוגרמה אחר, האחד שהוא בנם של תירס וגומר כאחד, מוזכר על ידי מובסס חורנאצי הארמני ולאונטי מרובלי הגאורגי, אשר ראו את תוגרמה כמייסד אומותיהם יחד עם אנשים קווקזים אחרים.
על פי ספרו של מובסס חורנאצי, ההיסטוריה של ארמניה ועל פי הרשומות הגאורגיות מימי הביניים שנכתבו על ידי לאונטי מרובלי, "תרגמוס" חי בבבל לפני שקיבל לרשותו את "הארץ שבין שני ים ושני הרים" (כלומר הקווקז).
לאחר מכן התיישב בסמוך להר אררט וחילק את אדמתו בין בניו:
הייק (Հայկ) - בנו הראשון של תרגמוס, ירש את הר אררט והקים את האומה הארמנית.
כרתלוס (ქართლოსი) - התיישב בצפון-מזרח מעררט, מייסד כארתלי (סאכארתוולו) שאיחד אחים אחרים והקים את האומה הגאורגית.
הרוס (Herans) - התיישבו בחלק המזרחי של אררט
קווקזוס (Kovkases) - התיישבו מעבר לטווח הקווקז
אגרוס (אגרס) - התיישב בין הים השחור לרכס הליחי (מערב גאורגיה)
תוגרמה נקשר לעמים טורקיים מימי הביניים בידי מסורות יהודיות-כוזריות.
שליט הכוזר יוסף בן אהרון (בערך 960) כותב במכתביו:
"אתה שואל אותנו גם באיגרתך: "מאילו אנשים, מאיזו משפחה ואיזה שבט אתה?" דע כי אנו צאצאים מיפת, דרך בנו תוגרמה.
מצאתי בספרי הגנאלוגיה של אבותיי כי לתוגרמה היו עשרה בנים."
לאחר מכן, הוא ממשיך ומונה עשרה שמות שניתן לזהות כשבטים עכשוויים המתגוררים בסמוך לים השחור ולים הכספי: "אוג'ור (אויגורים), "טאוריס" (טאורים), "אוואר" (אווארים), "אוגוז" (אוע'וז), "ביזל", "טארנה", "צוזרי" (כוזרים), "ג'אנור", "בולגר" (בולגרים) ו"סוואיר".
הספר מימי ביניים יוסיפון מפרט את עשרת הבנים של תוגרמה כדלקמן:
אונגרי (או ההונגרים או האוגרים/האונוגורים)
בדברי הימים לירחמיאל הם רשומים כ:
אוגר (או ההונגרים או האוגרים/האונוגורים)
יצירה נוספת מימי הביניים, ספר הישר שהוא חלק מספרות חז"ל, מספק את השמות:
בתרגום ערבי מהמאה ה-11 של יוסיפון בידי יהודי, שבטי תוגרמה הם:
משמעותו של אטרך היא טורקים [אולי גקטורקים])
עם זאת, אחד מהכתבים הערבים מוסיף גם שבט מספר 11: אנזוח.
במאה ה-18, הנזירים הבנדיקטינים הצרפתים ואנטואן אוגוסטין קלמט הציבו את תוגרמה בסקיתיה (מזרח אסיה ומזרח אירופה) וטורקסטן (בערבות האירואסייתיות וומרכז אסיה).
תודוס הרופא ("תודרוס" "תיודרוס" או "תיאודרס") היה רופא יהודי שחי בארץ ישראל (פרובינקיה יודיאה) בדור שאחרי המרד הגדול (הדור השני והשלישי לתנאים), והתמחה באנטומיה.
הוא מוזכר מספר פעמים בספרות חז"ל, במקרים שונים בהם התנאים נזקקו לדעתו בשאלות רפואיות הנוגעות לפסיקת הלכה בנושאים שונים.
ככל הנראה, את השכלתו הרפואית רכש תודוס באלכסנדריה, אצל רופאים מאסכולת הרופילוס, ומוקד פעילותו לאחר מכן הייתה העיר לוד.
בתקופת ההשכלה יש שבקשו לזהות אותו עם רופא בן אותה תקופה בשם תאודאס (Teudas) שמוצאו מלודקיא, שנזכר בכתבים רפואיים מאלכסנדריה.
הוא נזכר במשנה במסכת בכורות בנוגע לשאלה האם בהמה שניטלה הרחם שלה היא טריפה.
רבי טרפון פסק שהבהמה היא טריפה והורה להאכיל אותה לכלבים.
אולם, חכמי יבנה חלקו על רבי טרפון ופסקו שהבהמה הייתה כשרה, בהסתמך על עדותו של תודוס הרופא ש"אין פרה וחזירה יוצאה מאלכסנדריא עד שהם חותכין את האם שלה", כלומר שהסרת רחם הבהמה היא הליך רפואי מקובל באלכסנדריה ואינו פוגע בסיכוייה לחיות, ולכן היא אינה טריפה.
בשל חששו של רבי טרפון כי כעת יתחייב לפצות את בעל הבהמה הוא קרא "הלכה חמורך, טרפון!", קריאה שהפכה למטבע לשון.
עוד נזכר במסכת נזיר ובתוספתא במעשה שהביאו קופה מלאה עצמות לבית הכנסת של טרסיים והניחוה באוויר ונכנס תודוס הרופא וכל הרופאים ואמרו: "אין כאן שדרה ממת אחד" ומעשה זה הובא גם בתלמוד הירושלמי.
"תודה שאת" הוא שיר שהוקלט על ידי הזמר-יוצר הישראלי חנן בן ארי.
השיר נכתב על ידי חנן בן ארי והמשורר רועי חסן, הולחן על ידי בן ארי והופק בידי המוזיקאי אייל מזיג.
הוא יצא לאור כסינגל ב-6 בפברואר 2017 וב-29 באפריל 2018 נכלל באלבום האולפן השני של בן ארי, "לא לבד".
השיר נכתב על ידי חנן בן ארי והמשורר רועי חסן, הולחן על ידי בן ארי, והופק ועובד בידי המוזיקאי אייל מזיג.
בן ארי הקדיש את השיר לאשתו הדסה וכתב:
השיר יצא לאור כסינגל ב-6 בפברואר 2017 וב-29 באפריל 2018 נכלל באלבום האולפן השני של בן ארי, "לא לבד".
הוידאו-קליפ של השיר בוים ונערך בידי המוזיקאי והבמאי יעקב אסרף, וצולם בידי יוסף שלסט.
בקליפ משתתפים חנן בן ארי, אשתו הדסה ובתם המשותפת.
נכון לאוגוסט 2025 שיר זה זכה למעל ל-2.1 מיליון צפיות.
ב-17 באוגוסט 2020 פורסם קאבר לשיר שבוצע בידי השחקן אוראל צברי.
תוואי שטח או תבליט שטח (או תבליט טופוגרפי) מתארים את הממדים האנכיים והאופקיים של פני השטח של קרקע.
המונח בתימטריה מתאר תבליט תת-ימי, בעוד שהיפסומטריה חוקרת תוואי שטח ביחס לגובה פני הים.
הבנת השטח היא קריטית מסיבות רבות:
תוואי השטח של אזור קובע במידה רבה את התאמתו להתיישבות אנושית: מישורים אלוביאליים שטוחים נוטים להיות בעלי קרקעות חקלאיות טובות יותר מאשר אזורים גבוהים יותר ומסולעים.
בהקשר של איכות סביבה, חקלאות, הידרולוגיה ומדעים בינתחומיים אחרים, הבנת תוואי השטח של אזור מסייעת להבנה של גבולות אגני ניקוז, מאפייני ניקוז, מערכות ניקוז, מערכות מי תהום, תנועת מים והשפעות על איכות המים.
מערכים מורכבים של נתוני תבליט משמשים כפרמטרי קלט למודלים של תחבורה הידרולוגית (כמו מודל ניהול מי סערה או מודלים של DSSAM) לצורך חיזוי איכות מי נהרות.
הבנת תוואי השטח תומכת גם בשימור קרקע, במיוחד בחקלאות.
חרישת קווי גובה היא נוהג מבוסס המאפשר חקלאות בת קיימא בשטח משופע; זהו הנוהג של חרישה לאורך קווי גובה שווים במקום למעלה ולמטה במדרון.
תוואי השטח הוא קריטי מבחינה צבאית מכיוון שהוא קובע את היכולת של כוחות חמושים לכבוש ולהחזיק אזורים, ולהעביר כוחות וחומרים לתוך האזורים ובאמצעותם.
הבנת תוואי השטח היא בסיסית הן לאסטרטגיה הגנתית והן לאסטרטגיה התקפית.
השימוש הצבאי במונח "תוואי שטח" הוא רחב מאוד, ומקיף לא רק צורות קרקע אלא גם שימושי קרקע וכיסוי קרקע, תשתית תחבורה על פני השטח, מבנים בנויים וגאוגרפיה אנושית, ובהרחבה תחת המונח "תוואי שטח אנושי", גם גורמים פסיכולוגיים, תרבותיים או כלכליים.
תוואי השטח חשוב בקביעת דפוסי מזג האוויר.
שני אזורים הסמוכים זה לזה גאוגרפית יכולים להיות שונים באופן רדיקלי ברמות המשקעים או בזמנן בשל הבדלי גובה או אפקט צל גשם.
ידע מדויק של תוואי השטח הוא חיוני בתעופה, במיוחד עבור מסלולים ותמרונים נמוכים וגבהי שדות תעופה.
תוואי השטח ישפיע גם על טווח וביצועי מכ"מים ומערכות ניווט רדיו יבשתיות.
יתר על כן, שטח גבעותי או הררי יכול להשפיע באופן משמעותי על יישום שדה תעופה חדש וכיוון מסלולי ההמראה שלו.
תיאור וסוגים של תוואי שטח
אחת מהתצורות האלה נוצרה בתהליכים גאולוגיים שונים והן משפיעות על האקלים, המים, הצומח והחיים באזורן.
מישורים: אזורים שטוחים ורחבים עם גובה אחיד יחסית.
מישורים נוצרים בדרך כלל משקיעת משקעים במשך זמן רב או משיטפונות באזורים נמוכים.
הרים: תוואי שטח גבוהים ותלולים שנוצרים כתוצאה מפעילות טקטונית כמו רעידות אדמה או התפרצויות געשיות.
דוגמה להרים הם הרי האלפים והרי ההימלאיה.
גבעות: תוואי שטח נמוכים יותר מההרים, בדרך כלל עם שיפועים עדינים יותר.
גבעות נוצרות כתוצאה משחיקת קרקע או תהליכים גאולוגיים אחרים.
עמקים: תוואי שטח נמוכים שנוצרים על ידי זרימת מים לאורך זמן רב.
העמקים יכולים להיות עמקי נהר כמו עמק הירדן או עמקי קרחונים כמו עמק יוסמיטי (WorldAtlas, Earth Eclipse).
השפעות תוואי השטח על האדם
תוואי השטח משפיע בצורה משמעותית על החיים והפעילות האנושית.
לדוגמה, מישורים שטוחים מתאימים לחקלאות בגלל הקרקע הפורייה והיכולת לנצל את שטחם לגידולים נרחבים.
לעומת זאת, אזורים הרריים עשויים להיות קשים יותר להתיישבות ולעיבוד חקלאי, אך הם יכולים לשמש כמקורות למים ולקו הגנה טבעי.
בנוסף, תוואי השטח משפיע על תכנון תשתיות כמו כבישים, גשרים ומבנים.
לדוגמה, בניית כבישים באזור הררי מצריכה חציבות ומנהרות רבות, בעוד שבמישורים ניתן להקים כבישים ישרים וארוכים יותר (WorldAtlas, Geeky Matters).
המשמעות הצבאית של תוואי השטח
תוואי השטח משחק תפקיד חשוב גם בתחום הצבאי.
שטחים הרריים יכולים לשמש כמקומות מסתור והגנה לכוחות צבאיים, בעוד שמישורים פתוחים יכולים לשמש לשדות קרב פתוחים ולתמרונים רחבים.
הבנת תוואי השטח היא חיונית לתכנון אסטרטגי והכנת פעולות צבאיות.
גאומורפולוגיה היא חקר תהליכי היווצרות תוואי השטח או הטופוגרפיה.
תוואי שטח נוצר על ידי תהליכים מקבילים הפועלים על המבנים הגאולוגיים לאורך זמן גאולוגי, כגון תהליכים טקטוניים, תהליכי שחיקה, ותהליכים חוץ-ארציים כמו פגיעות מטאוריטים.
תהליכים טקטוניים, כגון אורוגנזות והרמות, גורמים להתרוממות הקרקע, בעוד שתהליכי שחיקה ובליה שוחקים את הנוף ומפחיתים את התכונות הטופוגרפיות שלו.
תודה ששיתפתם הוא סרט דרמה-קומי אמריקאי משנת 2012, בבימויו של סטיוארט בלומברג, ובכיכובם של מארק ראפלו, גווינת' פלטרו, טים רובינס, וג'וש גד.
הסרט עוסק בקבוצה של אנשים שמתמודדים עם התמכרות מינית במסגרת קבוצת תמיכה, ומספר על האתגרים שהם חווים בניסיון להחזיר את השליטה על חייהם ולהתמודד עם מערכות היחסים בחייהם האישיים.
הסרט הוקרן בבכורה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של טורונטו 2012 ויצא לאקרנים בארצות הברית שנה לאחר מכן.
הסרט עוקב אחר שלוש דמויות מרכזיות: אדם (מארק רופאלו), מייק (טים רובינס) וניל (ג'וש גד), שלושתן מתמודדות עם התמכרות למין בדרכים שונות.
אדם נמצא בשלבים מתקדמים של גמילה ומתחיל מערכת יחסים חדשה עם פיבי (גווינת' פאלטרו), אך מסתיר ממנה את עברו.
מייק הוא מנהיג קבוצת התמיכה, שמנסה לשמור על משפחתו בזמן שהתמכרותו שוברת את האיזון בחייו.
ניל הוא רופא צעיר שמתחיל את תהליך הגמילה שלו תוך מאבק במערכות יחסים מתפוררות.
הסרט עוסק בשאלה האם אפשר לתקן את הנזק שנגרם כתוצאה מההתמכרות והאם ניתן ליצור חיים חדשים ובריאים יותר.
מארק ראפלו בתפקיד אדם - מתמודד עם התמכרות מינית ומנסה לבנות חיים חדשים.
גווינת' פלטרו בתפקיד פיבי - בת זוגו החדשה של אדם, שאינה מודעת לעברו.
טים רובינס בתפקיד מייק - מנהיג קבוצת התמיכה, שמתמודד עם משברים אישיים.
ג'וש גד בתפקיד ניל - רופא צעיר שמתחיל את תהליך הגמילה מהתמכרות מינית.
פינק (אלישה מור) בתפקיד די די - אחת מחברות קבוצת התמיכה, המתמודדת גם היא עם התמכרות.
הסרט "תודה ששיתפתם" קיבל ביקורות מעורבות עד חיוביות.
המבקרים שיבחו את ההופעות של צוות השחקנים, במיוחד של מארק רופאלו וגווינת' פאלטרו, וכן את ההתמודדות הרצינית של הסרט עם נושא רגיש כמו התמכרות מינית.
עם זאת, חלק מהמבקרים ציינו שהסרט מתקשה למצוא את האיזון בין הקומדיה והדרמה.
הסרט קיבל ציון של 51% באתר Rotten Tomatoes, המבוסס על מעל 130 ביקורות, וציון של 54 מתוך 100 באתר Metacritic, מה שמעיד על ביקורות מעורבות.
הסרט מציג ביקורת חדה על תרבות יחסי הציבור והלובינג בארצות הברית, תוך שילוב הומור שחור וחדות לשון.
הפקת הסרט נעשתה בתקציב של כ-6.5 מיליון דולר, והכנסותיו העולמיות הסתכמו בכ-39.3 מיליון דולר.
ניק ניילור הוא דובר כריזמטי של תעשיית הטבק, המתמחה בהסברת עמדות אשר מעוררות עניין ציבורי שלילי.
הוא מתמודד עם אתגרים מוסריים כאשר הוא מנסה להיות דמות לחיקוי לבנו הצעיר, ג'ואי.
במקביל, הוא מתמודד עם סנאטור המוביל קמפיין נגד עישון ועם כתבת חוקרת שמאיימת לחשוף את שיטותיו.
הסרט עוקב אחר ניסיונותיו של ניק לאזן בין מחויבויותיו המקצועיות והאישיות, תוך חשיפת המורכבות של תעשיית יחסי הציבור והלובינג.
ארון אקהרט בתפקיד ניק ניילור, דובר האקדמיה ללימודי טבק
מריה בלו בתפקיד פולי ביילי, דוברת תעשיית האלכוהול
קמרון ברייט בתור ג'ואי ניילור, בנו של ניק
אדם ברודי בתפקיד ג'ק, עוזרו של ג'ף מגאל
סם אליוט בתור לורן לוץ', איש המרלבורו המקורי
קייטי הולמס בתפקיד הת'ר הולוואי, כתבת ה-Washington Probe
רוב לואו בתור ג'ף מגאל, סוכן-על הוליוודי
ג'יי קיי סימונס בתור BR, הבוס של ניק
רוברט דובאל כקפטן, מייסד האקדמיה ללימודי טבק
הסרט "תודה שעישנתם" זכה לביקורות חיוביות.
באתר Rotten Tomatoes, הסרט מחזיק בציון של 86% בהתבסס על 186 ביקורות, עם הקונצנזוס: "סאטירה חדה וכתובה היטב, המובלת על ידי הופעה כריזמטית של אהרון אקהרט." באתר Metacritic, הסרט קיבל ציון ממוצע של 71 מתוך 100, בהתבסס על 36 ביקורות, המעיד על "ביקורות חיוביות בדרך כלל".
עידן זיירמן מאתר "עין הדג" כתב: "הסרט לא מנסה לקחת צד במלחמה על הסיגריות, והביקורת שהוא בכל זאת מכיל היא כל כך מרומזת, עד שאפשר להשתמש באירועים מתוכו כדי לתמוך בכל צד בוויכוח בצורה שווה."
תוחלת החיים היא מדד סטטיסטי לתוחלת הזמן שנותר לפרטים חיים מקבוצה נתונה להישאר בחיים בגיל כלשהו.
מאחר שאין אפשרות לחשב את תוחלת החיים עצמה (כלומר, הזמן הצפוי שנותר לפרט לחיות), אלא רק האומדן של תוחלת החיים, נהוג לכנות לשם קיצור גם את אומדן תוחלת החיים בשם תוחלת חיים.
השימוש הנפוץ של המושג "תוחלת חיים" הוא תוחלת החיים בזמן הלידה, כלומר תוחלת של מספר שנות החיים שצפויות ליילוד, והוא מחושב על ידי תוחלת חיים שוטפת.
תוחלת החיים תלויה מאוד בקריטריונים לבחירת הקבוצה.
בארצות שבהן שיעור תמותת התינוקות גבוה, תוחלת החיים בלידה רגישה מאוד לשיעור התמותה בשנות החיים הראשונות.
במקרים כאלה, מדד אחר, כגון תוחלת החיים בגיל 10, יכול לשמש כדי לבטל את ההשפעה של תמותת תינוקות ולגלות את ההשפעות של סיבות מוות אחרות.
מבחינים בין תוחלת חיים היסטורית (דורית), הבודקת מה היה משך החיים הממוצע של קבוצות אוכלוסייה או של האוכלוסייה כולה במדינה מסוימת או באזור מסוים, שכולם כבר מתו, לבין תוחלת חיים שוטפת/תקופתית, שאומדת את תוחלת החיים הצפויה לפרטים בעתיד.
כאשר מופיע המונח "תוחלת חיים" הכוונה היא בדרך כלל לתוחלת חיים שוטפת או תקופתית שהיא מונח המתאר את תוחלת החיים העתידית בלידה בהסתמך על שיעורי תמותה סגוליים (כלומר, שיעורי תמותה לכל קבוצת גיל) כפי שנמדדו בשנה מסוימת (או בתקופה קצרה).
כלומר, תוחלת חיים שמתבססת על שיעורי התמותה כפי ששררו באותה שנה או תקופה.
זהו מוצר סינתטי המשקף את משך החיים הממוצע, שצפוי אילו שיעורי התמותה הנוכחיים יימשכו לתמיד.
התוחלת מחושבת על סמך לוח תמותה תקופתי ואינה מאפשרת לדעת את משך החיים האמיתי הצפוי ליילודים הנולדים כיום אלא רק את תוחלת החיים המשוערת, בהנחה ההיפותטית שלא יחול כל שינוי בשיעורי התמותה בעתיד (למרות שבמבחן הזמן הנחה זו אינה מתקיימת).
תוחלת חיים שוטפת יכולה להיות מחושבת בכל גיל שהוא.
למשל תוחלת החיים בגיל 50 היא תוחלת מספר השנים שנותרו לבני גיל 50 בהנחה ששיעורי התמותה יישארו כפי שהם בשנה הנמדדת.
הניסיון מלמד כי בעשורים האחרונים נרשמת ירידה בשיעורי התמותה ולכן תוחלת החיים עולה כל העת.
תוחלת חיים דורית, היא שיטת מדידה של תוחלת החיים המבוססת על לוח תמותה דורי/קוהורטי, כלומר, לוח התמותה של דור שלם.
היא משמשת בעיקר לצרכים היסטוריים והשוואתיים.
בלוח הדורי עוקבים אחר דפוסי התמותה של דור מסוים, למשל דור שנולד בשנת 1900. כך מקבלים את הסתברויות התמותה של בני אותו דור בכל גיל.
כדי ליצור לוח תמותה כזה יש צורך במספר רב של שנים.
וכן צורך בחברות סגורות ולא אוכלוסיות מהגרים.
הלוח ישקף דפוסי תמותה של אנשים שנולדו לפני זמן רב וחיו (כל שנותיהם או כמעט כל שנותיהם) שונים מהיום.
משום כך ערכו של לוח תמותה כזה בעיקרו היסטורי, ובו משתמשים כדי לחשב את תוחלת החיים של בני האדם במאות הקודמות.
לדוגמה, נתונה קבוצה בת 10 אנשים, ילידי 1900, שנפטרו כולם.
תוחלת החיים היא 52. בהתאם ניתן לחשב את תוחלת החיים עבור התשעה ששרדו מגיל 10: מספר שנות החיים שלהם (החל מגיל 10) הוא 519, ותוחלת החיים היא 57.67 (519 חלקי 9).
על פי שיטה זו ניתן לדעת מה הייתה תוחלת החיים של בני אדם בזמן כלשהו בעבר.
למשל, תוחלת החיים בעולם המערבי בסוף המאה ה-19 הייתה 47 שנים בלבד.
תוחלת חיים בבריאות טובה (Healthy Life Expectancy - HALE), היא שיטת מדידה של תוחלת החיים המקזזת שנים בהם סובלים ממחלה קשה או מפציעה.
מחקר שנערך ב-17 מינים של בעלי חיים מצא כי תוחלת החיים המקסימלית של כל מין מבוטאת באמצעות חתימת מתילציה של ה-DNA, הייחודית למין.
אחד המדענים הסביר, שהמחקר מראה שאורח החיים (בריא או לא בריא) יכול להאט או להאיץ את קצב התקתוק של השעון האפיגנטי של פרט בודד, אבל מספר השעות המקסימלי בשעון נותר תמיד קבוע לכל מין.
קיימות שתי שיטות לבניית לוחות תמותה המשמשים לחישוב אומדני תוחלת החיים:
לוח תמותה דורי (קוהורטי) משמש לחישוב תוחלת החיים הדוֹרית, שהיא תוחלת החיים של ילידי שנה או תקופה מסוימת.
ניתן לחשב לוח כזה על בסיס הנתונים שנצברו בעבר ולמצוא את תוחלת החיים של אנשים בדורות קודמים במדינה מסוימת לאוכלוסייה כולה או לאנשים עם מאפיינים כגון מין, מוצא ועוד.
לדוגמה, ניתן לחשב את תוחלת החיים של ילידי 1850 או של עשור מסוים במאה התשע עשרה.
התנאי ללוח תמותה כזה הוא שכל האוכלוסייה הנבדקת אינה בחיים.
לוח התמותה מונה את שנות החיים המצטברות של קבוצת האוכלוסייה ומחשב את תוחלת החיים כממוצע שלהן.
"לוח תמותה שוטף" הוא לוח תמותה סינתטי ובו הסתברויות תמותה כפי שנמדדו בשנה מסוימת (או במספר קטן של שנים) והמתאר בקירוב את הסתברויות התמותה הנוכחיות (בפיגור מסוים).
ניתן לחשב בעזרת לוח זה "תוחלת חיים שוטפת" שהיא מוצר סינתטי המשקף את משך החיים הממוצע, שהיה צפוי אילו שיעורי התמותה הנוכחיים היו נמשכים לכל משך החיים בעתיד.
לוח זה אינו מאפשר לדעת את משך החיים האמיתי הצפוי ליילודים הנולדים כיום אלא רק את תוחלת החיים, וגם זה בהנחה התאורטית-היפותטית, שלא יחול כל שינוי בהסתברויות התמותה בעתיד (על פי הניסיון שהצטבר במשך השנים, הנחה זו אינה סבירה).
השוואה בין תוחלות חיים אמיתיות מתקופות שונות, מחייבת שימוש בתוחלת חיים דוֹרית, המבוססת על לוח תמותה דורי.
השוואה אפשרית אחרת היא בין תוחלות חיים שוטפות, המבוססות על לוחות תמותה שוטפים מתקופות שונות.
זוהי השוואה בין מדדים סינתטיים שאינם משקפים משך חיים צפוי אמיתי.
היתרון של השוואה כזו הוא בכך שאינה תלויה בתחזיות לגבי התמותה הצפויה בעתיד.
עובדת קיומן של שתי שיטות חישוב שונות מקשה על השוואה מדויקת בין התוצאות של תוחלת החיים.
תוחלת החיים לאורך ההיסטוריה האנושית
לפני פיתוח תאוריית החיידקים כגורמי מחלות בשלהי המאה ה-19, ופיתוח המחקר ורפואה המודרניים, אנשים רבים מתו בגיל צעיר ממחלות מידבקות ולדבר זה הייתה השפעה דרמטית על תוחלת החיים במשך כל ההיסטוריה והפריהיסטוריה האנושית.
מחקרים היסטוריים מראים כי בעבר, לפני הופעת הרפואה המודרנית, כ־25% מהתינוקות מתו בשנת חייהם הראשונה, וכ־40–50% מהילדים לא הגיעו לגיל ההתבגרות (גיל 15).
שיפור נרחב בהיגיינה, שיפור בהבנת חשיבות שטיפת ידיים, בחיסונים ובטיפול רפואי הביא לירידה דרמטית בתמותה שנמשכה לאורך המאה ה־20, ולתמותת ילדים מהנמוכות בהיסטוריה האנושית במרבית העולם המפותח והמתפתח כאחד.
יש קושי לדעת מה הייתה תוחלת החיים בעולם העתיק, אך ידוע שהיא הייתה קצרה בהרבה מזו המקובלת כיום.
במאמר מדעי משנת 2013 בחנו החוקרים Volk, A.
& Atkinson עשרות מחקרים על שיעורי תמותת תינוקות וילדים הן בחברות ציידים-לקטים (20 מחקרים) והן בחברות היסטורויות (43), כדי להפיק אומדן כמותי לרמות התמותה של ילדים ותינוקות בעבר.
כך, לדוגמה, מעריכים את תוחלת חייו של האדם המודרני בתקופת האבן הקדומה - 18 שנה; ושל האדם בתקופת הברונזה - 33 שנה.
תוחלת חייו של מין אחר של בני אדם, האדם הניאנדרתלי, שנכחד לפני 40,000 שנה, מוערכת בכ-20 שנה.
הסטטיסטיקות וההערכות המתייחסות לתוחלת החיים בתקופות היסטוריות לפני העידן המודרני מתבססות בעיקר על חיים עירוניים באותן תרבויות בהן היו חיי עיר מפותחים והיה גם רישום כלשהו של לידה ומוות.
אך עדיין הרוב מבוסס על הערכות החוקרים, ואין כל מידע ברור, ובמיוחד לא על תוחלת החיים בכפרים, בהם חי בתקופות עתיקות חלק ניכר מהאוכלוסייה.
תוחלת החיים בלידה בתקופת האימפריה הרומית מוערכת בכ-25 שנה.
נתון זה מושפע משיעור גבוה של תמותת תינוקות.
לילדים שהגיעו לגיל 5 הייתה תוחלת חיים של 43 שנה.
(כלומר, הם היו צפויים למות בגיל 48, בממוצע).
תוחלת החיים אינה משליכה בהכרח על הגיל המקסימלי.
גם בתקופות בהן תוחלת החיים הייתה נמוכה מאוד, היו שהגיעו לגילים מופלגים.
כתבים ממצרים העתיקה מציינים גיל של 110 שנה כמשך חיים אידיאלי.
בתנ"ך מדובר על דורות ראשונים בהם חיו קרוב ל-1,000 שנה.
פרשני המקרא המסורתיים מבינים מספרים אלו כפשוטם, אך חוקרי המקרא המשתמשים בשיטת ביקורת המקרא מתייחסים למספרים אלה כאל מיתוס, או מפרשים שהחישובים נעשו לפי שיטת חישוב שונה מזו של היום.
לפי חלק מהפרשנויות, הבורא קצב את חייהם של בני האדם לאחר המבול ל-120 שנה, למעט חריגות בודדות, כגון יוכבד אם משה.
מהפסוק ב , ניתן להבין שהיו שהגיעו לגילים אלה כבר אז.
עד היום ידוע בוודאות רק על אדם אחד שהגיע ועבר גבול זה והוא הצרפתייה ז'אן לואיז קלמן שהגיעה לגיל המופלג של 122 שנה.
בימי הביניים (וככל הנראה גם בתקופות קודמות), הייתה תוחלת החיים נמוכה יחסית, בעיקר בגלל תמותת תינוקות וילדים גבוהה והיגיינה לקויה, והיא מוערכת בכ-25–30 שנה (אם כי, לפי כל ההערכות, הייתה תוחלת החיים במעמדות הגבוהים גבוהה יותר, באופן ניכר, מאשר במעמדות הנמוכים).
עם זאת מקורות כתובים מהתקופה היוונית-רומית מדווחים גם על אישים שהגיעו לגיל 110 ויותר, אך לא קיימים דיווחים מהימנים על אנשים שחיו מעל 120 שנה - מכאן ניתן להסיק שמשך החיים המרבי (בניגוד לתוחלת החיים) לא השתנה, לפחות במהלך ההיסטוריה הכתובה, ועמד אז כמו היום על כ-120 שנה.
בשנת 1665 בנה המדען הבריטי רוברט הוק את המיקרוסקופ המורכב הראשון ופרסם את ספרו המפורסם "מיקרוגרפיה" שבו תוארו לראשונה תאים.
אנטוני ואן לוונהוק הוביל לפרסום קיום החיידקים כבר ב-1674 במכתבים ששלח ללחברה המלכותית של לונדון.
אך בתקופה זו איש לא קישר בין חיידקים למחלות.
החל מאמצע המאה ה-19 החלו חוקרים ורופאים באירופה להבין כי חיידקים (ובהמשך גם פתוגנים נוספים כמו וירוסים, פטריות ועוד) הם הגורמים לרוב המחלות המדבקות - במחלות שהיו נפוצות באותה תקופה כמו שחפת, דלקת ריאות, חצבת, דיפטריה ועוד שגמרו עד אז למוות המוני.
תאוריית התא עודדה חוקרים כמו לואי פסטר לפסול תאריות אחרות ולקדם את תאוריית החיידקים כגורמי מחלות, ולקראת סוף המאה ה-19 רוברט קוך תיאר בצורה מדויקת כיצד מחלות מידבקות מתפשטות וכיצד ניתן למנוע התפשטות זו.
הדבר החל עשורים של חקר מודרני של מחלות ושל מניעתן על ידי שיפורים בהיגיינה תרופות וחיסונים שהובילו לשינויים דרמטיים בכל רובדי החברה האנושית.
כתוצאה מכך חל גידול דרמטי בתוחלת החיים ביחס למאות השנים שלפני כן, תחילה באירופה ובארצות הברית ובהמשך בשאר העולם.
בסוף המאה ה-19 הגיעה תוחלת החיים בלידה בארצות המפותחות לכ-50 שנה ובאמצע המאה ה-20 לכ-65 שנה.
הגידול נבע בעיקר משיפור בהיגיינה (רק במאה ה-19 הבינו שהרופאים חייבים לשטוף ידיים לפני ניתוח או טיפול, כולל לידה), ירידה דרמטית בתמותת תינוקות וילדים, גילוי האנטיביוטיקה והתקדמות עצומה ביכולת להחזיק חולים בחיים במשך שנים בעזרת מכשירי הנשמה וחומרים שונים.
הגידול הרב ביותר התרחש בחלקים העשירים ביותר של העולם, אך אותן תוצאות מתפשטות לעוד חלקים בעולם עם השיפור בכלכלה ובתשתיות שלהם.
היוצא מן הכלל העיקרי של הדפוס הכללי של גידול תוחלת החיים מתקיים בארצות שהאיידס פגע בהן באופן הקשה ביותר, בעיקר בארצות אפריקה שמדרום לסהרה, שם נרשמו בשנים האחרונות ירידות משמעותיות בתוחלת החיים בעקבות המחלה.
מדינות אפריקניות נמצאו בשנת 2000 בתחתית דירוג המדינות לפי תוחלת החיים בלידה.
מלאווי במקום ה-225 עם תוחלת של 37.58 שנים, מוזמביק במקום ה-226 עם 37.52 שנים, והאחרונה היא זמביה עם תוחלת של 37.24 שנות חיים.
הגידול בתוחלת החיים הוא איטי יותר במדינות בעלות אורח חיים ארוך במיוחד - במדינות עשירות יחסית ובעלות אורח חיים בריא כמו ישראל, מדינות צפון מערב אירופה ויפאן.
באופן טבעי מדינות שיש בהן תמותה תיינוקות וילדים נמוכה ואחוז גודל מהאוכלוסייה עובר את גילאי השישים, קשה יותר להאריך את תוחלת החיים והדבר דורש פריצות דרך נוספות.
למעט סיכונים של מגפות חדשות, גורמי המוות המרכזיים במדינות מפותחות הם מחלות כרוניות ולא מחלות מידבקות - מחלות כמו סרטן, מחלות לב, שבץ, אלציימר ופרקינסון אשר עולות עם הגיל.
בישראל לדוגמה סרטן הוא גורם המוות מספר אחת לגילאים מבוגרים.
האטה בגידול תוחלת החיים במדינות מתפתחות ומפותחות נגרמה בשנים האחרונות כתוצאה מעלייתה של השמנת היתר כבעיה רצינית של בריאות הציבור.
סבורים שהשכיחות של השמנת יתר הקטינה גידול פוטנציאלי רב יותר בתוחלת החיים בכך שתרמה לעלייה בתחלואה בסרטן, מחלות לב וסוכרת בעולם המפותח.
גורמים נוספים שמאיטים עליה בתוחלת החיים במדינות עשירות כוללים עישון טבק, בעיות תזונה נוספות מלבד השמנה (עודף סוכר, מלח לדוגמה), סמים, אלכוהול ותאונות.
במדינות עניות בעיות כמו רעב, עוני, ומחלות מידבקות עדיין משחקות תפקיד משמעותי בהורדת תוחלת החיים, לצד כניסת גורמים כמו עישון והשמנה כגורמי מוות משמעותיים נוספים.
נתוני תוחלת החיים של אוכלוסייה משמשים כמדד אחד מני רבים להערכת איכות הבריאות ורמת החיים של אותה אוכלוסייה.
נתוני תוחלת חיים משמשים גם לתכנוני פנסיה ופיצויים בתביעות נזיקין על נזקי גוף.
לעיתים נעשה מאמץ לדייק באופן מרבי בהגדרת הקבוצה הרלוונטית אליה משתייך אדם ספציפי עבורו נעשה החישוב, ולעיתים משתמשים בהערכה כללית יותר, משיקולים של פשטות או שוויון.
כך למשל, סירב בית המשפט העליון לקחת בחשבון תוחלת חיים נמוכה יותר של מגזרים בחברה הישראלית מתוך מגמה של שוויון בפסיקה ולפישוט והאחדה של סכומי הפיצויים.
לעומת זאת, בחלק מהמקרים פועלות חברות הביטוח לפי נתונים לא רק של כלל האוכלוסייה, אלא של תת-אוכלוסיות, וקובעות, למשל, תעריף גבוה למעשנים מאשר ללא מעשנים.
סיכוני ביטוח חיים נעשים על סמך הסתברויות התמותה החזויות לגברים ולנשים בגילים השונים ובקבוצות האוכלוסייה השונות.
לנתונים אלו מתאם מסוים עם תוחלת החיים, אולם הם נבדלים מהם בכך שהם אינם לוקחים בחשבון תמותת תינוקות ושיעורי תמותה בגילים מבוגרים שכן אלו אינם מבוטחים בביטוח חיים.
גם בביטוח פנסיוני, החישוב לוקח בחשבון את תוחלת החיים של האוכלוסייה העובדת, כלומר של אלו שהגיעו לגיל עבודה, ולא את תוחלת החיים של כלל האוכלוסייה מהלידה.
עליית תוחלת החיים בישראל היוותה בסיס להחלטתן של הממשלה והכנסת, כפי שהיא באה לידי ביטוי בחוק גיל פרישה, שנכנס לתוקף בחודש אפריל 2004, להעלות את גיל הפרישה מעבודה בישראל (שנעשה בהדרגה, מ-65 שנה ל-67 שנה לגברים ומ-60 שנה ל-64 שנה לנשים).
כך נאמר בדברי ההסבר להצעת החוק:
העלאת גיל הפרישה בישראל הייתה מהלך חד-פעמי שנעשה לאחר תקופה של יותר מ-50 שנה בה נשמר, למעשה, גיל פרישה של 65 שנה לגברים ו-60 שנה לנשים, למרות העלייה הרצופה שחלה בתוחלת החיים בלידה והגיעה במצטבר לכ-14 שנה.
תוחלת חיי בני אדם בארצות שונות
ישנם הבדלים גדולים בתוחלת החיים הנמדדת באזורים שונים ברחבי העולם, שנובעים בעיקר מהבדלים בבריאות הציבור, ברפואה ובתזונה.
תוחלת החיים העולמית הוערכה על ידי הבנק העולמי, בשנת 1998, כ-69 שנים.
קיימים גם הבדלים בין קבוצות אוכלוסייה שונות באותה מדינה.
לדוגמה, בארצות הברית בראשית המאה ה-20 היו הבדלים גדולים בתוחלת החיים בין אנשים מקבוצות מוצא שונות, שפחתו מאז.
עדיין יש הבדלים משמעותיים בתוחלת החיים בין נשים לגברים בארצות מפותחות, כשנשים מאריכות ימים יותר מגברים.
ההבדלים בין המינים פחתו בשנים האחרונות, כשהעלייה בתוחלת החיים של הגברים מהירה מזו של הנשים.
ההשפעות המזיקות של הרגלים כגון עישון, אלכוהוליזם והתמכרויות אחרות מביאות אף הן להבדלים משמעותיים בתוחלת החיים, בעיקר במזרח אירופה.
על-פי דו"ח משנת 2016 של ארגון הבריאות העולמי, ישראל דורגה במקום השמיני בעולם בתוחלת החיים הממוצעת, עם תוחלת חיים כללית (גברים ונשים) של 82.5 שנים.
בשנים האחרונות עולה תוחלת החיים בישראל בקצב מקורב של 2.5 שנים בכל עשר שנים.