tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בין תפקידיו הנוספים היה מנהל משרד ההגירה של יק"א ונציגה של "חברת מפיצי ההשכלה" (היה מקרב להשכלה את בחורי הישיבות, שהיה קרוב להם בחינוכו וברוחו).
בלושר כיהן בהנהלת בית היתומים היהודי ע"ש רבי יצחק אלחנן ספקטור שהוקם על ידי חברו דר' אבא לפין, כמו כן, שימש ציר בקונגרס הציוני ה-9 בהמבורג ב-1909.
בימי מלחמת העולם הראשונה הוגלה לחרקוב ועבד במרכז "יאקופו" (הוועד לעזרת הפליטים היהודים המגורשים מאזורי הספר).
כן שימש מזכיר ועד הקהילה שם.
לאחר המלחמה חזר לליטא ולעסקנות הציבורית והציונית.
היה שליח של בית היתומים של קובנה בארצות הברית וממייסדי ההחברה ההיסטורית אתנוגרפית יהודית בליטא והיושב ראש האחרון שלהּ (1940-1939).
היה ממנהלי ספריית מאפו בעיר.
פרסם מאמרים, זיכרונות ותיאורים בעיתונות עברית ויידית.
נמנה עם המשתתפים הקבועים ביומון היידי הציוני "די יידישע שטימע".
לאחר פלישת גרמניה הנאצית לליטא הסובייטית נכלא בגטו קובנה, שם הוטל עליו לנהל את פ"נקס הגטו", רישום ארכיוני של כל המאורעות בגיטו, וכן היה לו תפקיד מפתח בחיי הרוח והקהילה.
עם חיסול הגיטו בשנת 1944 נשלח באקציות למחנות בבוואריה והגיע אל מחנה הריכוז דכאו, ובסתיו אותה שנה לאושוויץ, שם נספה.
אַבָּא בְּצָרָה הוא סרט טלוויזיה של חברת וולט דיסני, אשר שודר לראשונה ב-16 בפברואר 2009. בסרט מככבים שחקנים מהסדרות שבערוץ דיסני.
בסרט צפו 4.6 מיליון צופים בהקרנה הראשונה שלו בערוץ דיסני.
עלילת הסרט מתמקדת במליסה מוריס, שמנסה נואשות לקבל תשומת לב מאביה העסוק, ניל, הכותב רבי מכר.
מליסה חיה בצלו של טריפ זום, גיבור הרפתקני וחכם מרומני הריגול שכותב אביה.
לפני החופשה המיוחלת שלהם, ניל נחטף על ידי מעריצים אובססיביים: ויז, אנדרה ושלדון.
מליסה יוצאת להציל את אביה, אבל כשהיא מגיעה לחלץ אותו, הוא נחטף שוב, ביחד עם מליסה, על ידי מנהל המלון, מוריס, ואחיו, סקאנק.
ויז, אנדרה ושלדון מצילים את מליסה ואביה.
מליסה מוריס (אמילי אוסמנט): מליסה היא נערה בת 15, שחולמת לבלות זמן איכות עם אביה, הסופר המוכר של סדרת הספרים "טריפ זום".
במהלך הסרט היא מגלה שאביה כתב את סדרת "טריפ זום" בהשראתה, ושדמותו של טריפ היא חלק ממנה ומאופייה.
ניל מוריס (ג 'ורג' ניוברן): ניל הוא אביה של מליסה.
הוא מוכר בזכות סדרת הספרים שהוא כתב "טריפ זום", ובמהלך הסרט הוא זוכה להכיר עוד את ילדתו מליסה ולהתקרב אליה.
ויז (דייוויד הנרי): ויז הוא נער פיקח ומתוחכם.
הוא מתאהב במליסה ובאומץ שלה, וכשהיא ואביה נחטפים, הוא יוצא יחד עם חברו, שלדון, ואחיו, אנדרה, להציל אותם ולזכות בלבה של מליסה.
מרב קילבו (ג'ייסון ארלס): מרב הוא מנהל מלון המעריצים של "טריפ זום", וכשניל ומליסה מגיעים למלון, הוא עורך תחרות "כמה זום אתה?", בשיפוטו של ניל, שהיא בעצם סיפור כיסוי למזימתו האמיתית – לחטוף את ניל כדי שיכתוב בשבילו ספרים.
אנדרה (מויסס אריאס): אנדרה הוא אחיו של ויז.
ילד מאוד שובב וערמומי, בעל הרבה יותר ביטחון מאחיו, ומעריץ מושבע של "טריפ זום".
שלדון (דנזל וויטאקר): שלדון הוא חבר של ויז ואנדרה.
כמו חבריו, הוא מעריץ של "טריפ זום", והוא בעל ההומור בחבורה.
מוריס (פיל לואיס): מוריס הוא איש נבון, שדואג לאחיו סקאנק, ורוצה שיהיה הטוב ביותר האפשרי בשביל אחיו.
סקאנק (צ'ארלס הלפורד): סקאנק הוא אחיו של מוריס.
הוא מטורלל, ילדותי ולא חכם במיוחד.
הוא סוג של "סופר" בעצמו, כאשר במהלך הסרט כולם יורדים על הכתיבה שלו.
טריפ זום (ג'ונת'ן קלץ): טריפ הוא גיבור סדרת הספרים "טריפ זום".
הוא מופיע מספר פעמים במהלך הסרט, כאשר הוא כולו פרי דמיונה של מליסה, והוא עוזר למליסה לגלות שהוא חלק ממנה.
בעקבות הסרט יצא ספר בשם "אבא בצרה: רומן נעורים" המבוסס על הסרט.
שיר הנושא של הסרט, "Hero In Me", יצא במסגרת האלבום של דיסני Disney Channel Playlist.
השיר מבוצע על ידי אמילי אוסמנט.
אַבָּא אֻמָּנָא היה מקיז דם לצורכי ריפוי (בארמית: אומנא), שחי בבבל בדור השלישי לאמוראים, ועל אף שהיה איש מקצוע ולא נמנה עם תלמידי החכמים היושבים בישיבה, נודע בצדקותו ובחסידותו.
הגמרא מספרת כי חלשה דעתו של אביי בשל אבא אומנא.
אמרו לו מן השמים: אינך יכול לעשות כמעשיו.
שהוא הקיז לגברים בנפרד ולנשים בנפרד, ובנוסף ולא הסתכל בבשר האישה משום צניעות, אלא היה לו בגד מיוחד שכיסה את כל הגוף מלבד חור זעיר שבו הקיז את הדם.
בנוסף, הוא נקט אמצעים שונים כדי לא לבייש את העניים שאין להם כסף לשלם, ולכן היה לו מקום מוצנע בו שמו את התשלום על ההקזה, כך שאדם שיש לו ממון לשלם הניח בתיבה את המעות ואילו עני שאין לו לא נצרך לשלם או להתבייש ולהסביר שאין לו ממון.
כאשר בא אליו תלמיד חכם, סירב אבא אומנא לקבל ממון וכאשר ראה לפניו אדם שאין לו ממון להחיות עצמו, נתן לו כסף ואמר לו: לך הברא עצמך.
פעם אחת שלח אביי זוג חכמים לבודקו.
החכמים התארחו אצלו ואבא אומנא הציע במיטתם מצעי צמר.
בבוקר קמו החכמים, קיפלו את המצעים, ולקחום למוכרם בשוק.
אמרו החכמים לאבא אומנא: כמה שווים אלו?
(שרצו לבדוק, אם יאמר ששלו הם, או ימעיט במחיר כדי שירוויחו פחות).
ענה אבא אומנא את שווְים.
שאלוהו: במה חשדת כשלקחנו אותם?
ענה: שמא אוספים אתם כסף למצוות פדיון שבויים והתביישתם לאמר לי.
אמרו לו שבאו לנסותו ועכשיו ייקח המצעים בחזרה.
אמר אבא אומנא: מאותה שעה הקדשתים לצדקה ועתה איני רוצה לקבלם בחזרה.
בספר גלגולי נשמות של הרב מנחם עזריה מפאנו, נכתב כי ממרא התגלגל באבא אומנא ויש ביניהם הקבלות:
ממרא בגימטריה הוא 281 "רפא"; אבא אומנא היה רופא.
ממרא הוא חברו של אברהם, שיעץ לו לעשות ברית מילה; אבא אומנא היה מקיז דם.
אבא אושעיא איש טריא היה אדם חסיד שחי בארץ ישראל, כנראה בתקופת האמוראים.
בספרות חז"ל לא קיימות הלכות בשמו, אך בתלמוד הירושלמי מובאים סיפורים על חסידותו.
על פי המסופר הוא היה כובס, ועשה לעצמו בגדים ממין צמר אחד בלבד ולא מסוגי צמר רבים, מחשש שיחשדו בו שלובש בגדים מצמר של לקוחותיו.
פעם כששהה בנהר בשל עבודתו ככובס, רחצה שם המלכה ואיבדה תכשיטים וכלי זהב, ואבא הושעיא מצאם והחזירם לה.
אמרה לו המלכה שהוא רשאי לקחתם לעצמו, מכיוון שיש לה תכשיטים רבים טובים מהם.
אמר לה אבא אושעיא שהוא החזיר לה מפני שהתורה גזרה על היהודים להשיב אבדה.
התפעלה המלכה ואמרה: "ברוך אלוהי היהודים".
בעת פטירתו ראו את מיטתו פורחת באוויר, וקראו עליו את הפסוק: – שאהב הקדוש ברוך הוא לרבי אושעיא – .
באותו יום נולד לו בן שנקרא רבי הושעיה.
הוסיפו בני הדור וקראו על יום זה את הפסוק: .
לפי ישעיהו פרס מקום מגוריו היה טיריא הסמוכה לפקיעין, והמסורת המקומית אכן מציינת שם את קברו.
יש המזהים את אבא אושעיא איש טיריא עם "ישעיה איש טיראה" המתואר בתוספתא ככובס חסיד.
בזיהוי זה ישנו קושי מסוים, שכן במדרש מסופר שאבא אושעיא נולד ביום שנפטר רבי אבין, וכיון שמקובל לזהותו כרבי אבין, עולה שאבא אושעיא חי בדור הרביעי לאמוראים, זמן רב לאחר התאריך המקובל לסיום עריכת התוספתא.
לכן יש הסוברים שהיו אלו שני חכמים שונים, האחד תנא והשני אמורא.
רבי זאב וולף רבינוביץ' טוען שעריכת התוספתא המשיכה לאורך תקופת האמוראים, ולכן אין בדבר כל קושי.
רבי אַבְרָהָם אַבָּא בֶּן שְׁלֹמֹה, המכונה אַבָּא בּוֹמְסֵלָא, היה רב, מקובל, סופר ומהדיר יהודי אשכנזי במפנה המאה ה-16.
נולד במחצית השנייה של המאה ה-16 בקונפדרציה השווייצרית הישנה, לשלמה שליט.
בגיל 17 עברה המשפחה לעיר בומסלא (Mladá Boleslav) שבבוהמיה, ועל שמה כונה בהמשך "אבא בומסלא".
לימים חזר לבזל, שהפכה אז למרכז לדפוס עברי, והחל להדפיס בה ספרים עבריים משל מקובלים יהודים מפורסמים.
בשנת ה'שס"ח (1608) הדפיס את ספר "הנפש החכמה" של רבי משה בן שם טוב די לאון, את דרשות ר"י דובריין ואת דרשותיו של רבי יוסף ג'יקטיליה.
בשנת ה'שס"ט הוציא לאור את ספרו, "סוד הנשמה", חיבור מוסרי ביידיש שעיקרו ליקוט מספרים שונים, הספר זכה לפופולריות מסוימת ונדפס במספר מהדורות.
אַבָּא בַּר אַחָא בַּר סַלָא מִכַּפְרֵי היה אבי משפחת אמוראים שחי בבבל במאה השנייה והשלישית.
את עירו, כפרי, זיהה אדולף נויבאואר עם עכברא שעל גדתו המערבית של החידקל בין סאמרא לבגדאד.
במקורות אחדים הוא מוזכר בקידומת הרבנית רב אבא בר אחא, אך אין מקור לכך שהיה רב ולא נמסרו שמועות בשמו.
יש הסבורים שהשם סלא הוא שם לוואי וכינוי לשם אחא, במקורות אחדים מופיע שם אביו כ"אחא סלא" בלי ההפרדה הדורית "בר סלא", ובמקורות אחרים הפכה הפרדה זו לשם אחד, ברסלא, וממנו כרסלא.
מן התלמוד הבבלי עולה שאבא בר אחא היה מצאצאי שמעה, אחיו של דוד המלך.
התלמוד מונה את חמשת בניו המפורסמים:
איבו - אביו של רב, רב המוזכר לעיתים בגמרא בפני עצמו
חנה - אביו או סבו של רבה בר בר חנה
שילא – לגרסת רב האי גאון: שילת, והיא אם רב שמואל בר שילת
לאבא בר אחא היו שתי נשים, ששמן אינו ידוע, אחת מהן אמו של רבי חייא והשניה אמו של איבו.
לאמו של רבי חייא הייתה בת מנישואים קודמים, ולפי חלק מהפירושים שמה של הבת היה 'אימא'.
איבו התחתן איתה, והיא ילדה לו את האמורא המפורסם רב.
אַבָּא בנימין היה תנא, ואי אפשר לדעת בבירור באיזה דור חי.
לדעת מרדכי מרגליות ייתכן שהוא התנא בנימין הצדיק הנזכר במסכת בבא בתרא, ויש המזהים אותו עם רבי בנימין תלמידו של רבי עקיבא שחי בדור הרביעי.
בתלמוד הבבלי הוזכרו בשמו ארבעה מאמרי אגדה:
כל ימי הייתי מצטער שתפילתי תהא לפני מיטתי (נזהר שלא לעשות מלאכה ושלא לעסוק בתורה משעה שעמד ממטתו עד שקרא קריאת שמע והתפלל.
שניים שנכנסו להתפלל וקדם אחד מהם להתפלל ולא המתין את חבירו ויצא טורפין לו תפילתו בפניו.
אין תפילת של אדם נשמעת אלא בבית הכנסת.
אלמלי ניתנה רשות לעין לראות אין כל בריה יכולה לעמוד פני המזיקין.
הרב אבא אלבאז (20 בספטמבר 1850, י"ד בתשרי ה'תרי"א – 22 בספטמבר 1938, כ"ו באלול ה'תרצ"ח) היה דיין, מורה צדק, אב בית דין ורבה הראשי של העיר צפרו שבמרוקו, ומחבר ספרים.
נולד בצפרו שבמרוקו למסעודה ולרב עמרם אלבאז, בגיל שש התייתם מאביו, ומאז גדל אצל דודו, הרב יקותיאל אלבאז.
בחודש אדר של שנת 1864 (ה'תרכ"ד) נישא למסעודה בת דודו שאצלו גדל.
בצעירותו למד בישיבתו של הרב רחמים יוסף אג'ייני, ומשם המשיך לישיבתו של בן דודו, הרב רפאל משה אלבאז למשך 15 שנים.
בהמשך למד עם חבורת רבנים, בהם הרב שלום אזולאי, הרב ישועה משה חיים עובדיה והרב רפאל ממאן.
לאחר שהוסמך להוראה ולדיינות על ידי הרב רפאל משה אלבאז בחודש אדר ה'תרנ"ד, החל לשמש כדיין בעיר.
בקיץ של שנת 1919 (ה'תרע"ט) מונה על ידי הממשל המקומי לשמש כממלא מקומו של הרב שלום אזולאי כדיין, ולאחר פטירת האחרון בשנת 1922 (ה'תרפ"ב), מונה לשמש כרבה של העיר כמחליפו.
השיב לתשובות שנשלחו אליו מרחבי מרוקו, ארץ ישראל, רוסיה וארצות הברית, והתכתב עם רבנים שונים, בהם הרב שמואל אפרים טיקטין, שחפץ לברר אודות שורשי מנהגים ספרדיים, והראשון לציון הרב חיים משה אלישר.
ילדיו היו חנה עזיזה, ורבי יקותיאל מיכאל אלבאז, שנישא לבתו של הרב ישועה שמעון חיים עובדיה, ובנם הוא הרב מאיר אלבז, ראש ישיבת "שבות יהודה".
נינו מצד בתו היה הרב יעקב סודרי.
בחייו כתב מספר הסכמות לחיבורים שונים.
זובחי הזבח - על דיני שחיטה וטריפות
דין אבא - שו"ת בהלכה
מילי דאבא - ליקוטים על התורה ומכתבים, יצא לאור לאחר פטירתו בידי נכדו, הרב מאיר אלבאז, ירושלים תש"ם
בית האוסף - ליקוטים מדעיים מספרים שונים
אבא אווזה הוא סרט בהנפשה ממוחשבת אמריקאי-סיני לילדים מסוגת הרפתקאות וקומדיה.
הסרט הופק על ידי פני פינקלמן קוקס וסנדרה רבינס, בוים על ידי כריסטופר ג'נקינס ונכתב על ידיו יחד עם רוב מיור, סקוט אטקינסון וטיגן ווסט.
הסרט מספר על אווז בשם ג'ק שמציל שני ברווזונים שבמהרה חושבים שהוא אביהם, וכעת הוא מנסה לשמור עליהם כשהם יוצאים למסע דרומה.
הסרט הוקרן לראשונה בסין ב-9 במרץ 2018, ולאחר מכן בנטפליקס ארצות הברית ב-20 ביולי 2018. בישראל הסרט הוקרן לראשונה בדיבוב לעברית ב-2 באוגוסט 2018. אורך הסרט הוא כ-91 דקות, ושפת המקור שלו היא אנגלית (הסרט דובב לשפות נוספות, ביניהן עברית, צרפתית ואיטלקית).
הסרט מספר על ג'ק האווז שחי את חייו עם להקת אווזים גדולה, למרות חלומו להיות עצמאי, חופשי מאושר.
בוקר אחד, ג'ק נפצע ונותר מאחור כאשר להקת האווזים מתעופפת לה.
מפה לשם, ג'ק מציל את עצמו ושני ברווזונים קטנים מטלפיו של באנזו, חתול מסוכן.
שני הברווזונים נצמדים לג'ק ומחליטים שהוא אבא ואמא שלהם.
כיוון שגם להקתם כבר איננה, ולמרות התנגדותו הגדולה, ג'ק מבין כי עליו לשמור על שני הברווזונים ולוקח אותם איתו למסע אחר הלהקות שלהם.
במהרה, המסע הופך למיוחד, משעשע, מרגש ובעיקר מלמד את כל השלושה מהי חברות אמיתית.
במהלך המסע ג'ק לומד איך הוא יכול להיות אחראי ובוגר כמו שהוא בעצמו לא חשב שהוא יכול.
במאי הדיבוב של הסרט בעברית היה אלדד ירון.
שם הדמות בדיבוב העברישם הדמות במקורמדבב/ת בעבריתמדבב/ת באנגליתג'קPengטל פרידמןג'ים גפיגןליChiאלעד סמוכהזנדאיהניאוChaoדור סרוגולאנס ליםבאנזוBanzouגלעד קלטרגרג פרופסג'יניJinjingשרון שחלנטשה לגרופרייזרFrazierדור סרוגוסטיבן פרייגיילסGilesדדי זהרקרייג פרגוסוןלאריLarryסער בדישיקרל ריינרעדנהEdnaשרון שחלג'ניפר גרייקארלCarlדור סרוגורג'י וואטסבינגBingסער בדישידידריך באדרסטנליStanleyדדי זהרריק אוברטון
הסרט הופץ לראשונה בסין ב-9 במרץ 2018, שם הוא הרוויח כ-5,865,892 דולר עד סוף חודש אפריל.
בשטחים אחרים הסרט הרוויח כ-9,434,082 דולר.
בארצות הברית הסרט היה אמור להיות מוקרן בבתי הקולנוע החל מה-20 באפריל 2018 על ידי חברת ההפקה "Open Road Films", בסופו של דבר הסרט הופץ כסרט מקורי של נטפליקס ב-20 ביולי 2018.
בישראל הסרט הוקרן לראשונה בדיבוב לעברית ב-2 באוגוסט 2018.
אבא אווז הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת קומדיה רומנטית בצבעי טכניקולור משנת 1964 עם קארי גרנט, לסלי קארון וטרוור הווארד בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על הסיפור הקצר "A Place of Dragons" של S.
זה הסרט לפני האחרון של קארי גרנט.
העלילה מתרחשת בחזית האוקיינוס השקט במלחמת העולם השנייה.
שם הסרט נובע משם הקוד הצבאי של הגיבור הראשי "אמא אווזה".
השיר "Pass Me By" מתוך הסרט זכה להצלחה רבה ולביצועים של פגי לי, פרנק סינטרה ועוד.
פברואר 1942, היפנים מתקדמים בגינאה החדשה, הצי המלכותי האוסטרלי מפנה את סלמנואה .
קומנדר פרנק הוטון (טרוור הווארד) פוגש בנמל את ידידו וולטר אקלנד שהגיע עם ספינתו הקטנה להעמיס חביות דלק.
הוא מבקש ממנו להגיע עם ספינתו לאי הסמוך, מטלאווה, להישאר שם מספר ימים ולדווח משם על תנועות הצבא היפני.
אקלנד מסרב אך הוטון מאיים עליו שיחרים את ספינתו.
אקלנד נכנע והוטון מלווה אותו בספינת הצי שנוגחת "בטעות" בספינתו כדי שלא ימהר לשוב.
בנוסף לספינה גורר אקלנד גם סירה קטנה.
אקלנד הוא רווק מבוגר שהיה פעם מורה להיסטוריה והחליט לשנות את חייו.
הוא גם חובב שתיית אלכוהול והוטון הטמין למענו בקבוקים במקומות שונים באי.
על כל תגלית מוצלחת הוא מקבל מיקום של בקבוק.
הוטון מורה לו לצאת עם הסירה לאי סמוך שם מחכה המחליף שלו.
אקלנד מגיע לשם אבל במקום למצוא את המחליף הוא מוצא אישה ושבע נערות.
האישה מזדהה כקתרין פרנו (לסלי קארון) האחראית על הנערות שהן בנות של דיפלומטים.
היא מודיעה לו שמחליפו נהרג בהפצצת היפנים.
כעת אקלנד לוקח אחריות על הבנות.
הוא מכניס בקושי את כולן לסירה הקטנה וחוזר איתן לתחנת התצפית שלו במטלאווה.
היפנים סורקים את האי אך לא מגלים אותם.
היחסים בין אקלנד לקתרין יודעים עליות וירידות שמגיעות פעם אחת למתן הדדי של סטירות.
היא לא סובלת את השתייה שלו וההתבטאויות שלו בנוכחות הבנות.
באחד המקרים היא מוכשת על ידי מה שנראה לה כנחש, למעשה זה ענף של צמח.
אקלנד מטפל בה יפה והיא עושה עצמה כגוססת עד שמתגלה שזה לא היה נחש.
היחסים מתחממים והם מחליטים להתחתן.
הוטון מארגן להם כומר שמנהל את הטקס באלחוט כאשר היפנים צולפים מדי פעם על המקום.
לבסוף מתקן אקלנד את הספינה והוטון שולח צוללת שתפגוש אותם.
מגיעה אניית מלחמה יפנית שמפגיזה אותם והספינה שלהם שוקעת.
באותו רגע משגרת הצוללת טיל טורפדו, מטביעה את האוניה היפנית ואוספת אותם.
הסרט זכה בפרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר והיה מועמד לפרס אוסקר לעריכה הטובה ביותר ולפרס אוסקר למיקס הסאונד הטוב ביותר.
הסרט היה מועמד לפרס גלובוס הזהב לסרט הטוב ביותר - קומדיה או מוזיקלי.
אבא ארך רגליים הוא סרט מוזיקלי אמריקאי משנת 1954 בבימויו של ז'אן נגולסקו, עם פרד אסטר ולסלי קארון בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על רב המכר אבא ארך רגליים מאת ג'ין ובסטר (1912).
העיבוד הראשון לקולנוע היה סרט אילם עם מרי פיקפורד (1919), ואחר כך סרט עם ג'נט גיינור (1931) וסרט עם שירלי טמפל בשם "ראש מתולתל" (1935).
בסרט יש קטעי בלט בכוראוגרפיה של רולאן פטי.
השירים לסרט נכתבו על ידי ג'וני מרסר.
השיר "Something's Gotta Give" היה מועמד לפרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר.
הסרט היה מועמד גם לפרס אוסקר לעיצוב ההפקה הטוב ביותר ולפרס אוסקר לפסקול המקורי הטוב ביותר.
התסריט היה מועמד לפרס גילדת הכותבים של אמריקה.
ג'רביס פנדלטון השלישי (פרד אסטר) הוא מיליונר אמריקאי חובב ג'אז.
הוא מגיע לצרפת ביחד עם מזכירו גריגס.
בדרך נתקעת מכוניתם והוא מגיע לבית יתומים סמוך לבקשת עזרה.
הוא מבחין בנערה משחקת עם היתומים ודואגת להם.
אם המוסד אומרת לו ששמה הוא ז'ולי אנדרה (לסלי קארון) וגם היא יתומה.
היא בת 18 וג'רביס רוצה לאמץ אותה אבל ידידו השגריר אלק ויליאמסטון (לארי קיטינג) אומר שבגיל כזה לא נאה לאמץ אישה.
ג'רביס משנה את תוכניתו - הוא יתמוך באופן אנונימי בחינוכה של ז'ולי בפנימייה פרטית יוקרתית לבנות, הוא יזדהה בתור "ג'ון סמית'" והיא תכתוב לו מדי פעם על חוויותיה.
ז'ולי שמחה על התכנית הזאת אבל רוצה לדעת מי הנדבן הילדים במוסד ראו רק את צלליתו והיא דומה לחרק ארך רגליים ומכאן כינתה אותו בשם זה במכתבים ששלחה לו.
ז'ולי מתאקלמת במהירות למרות קשיי השפה, בעזרת חברותיה ובייחוד שותפתה לחדר, לינדה פנדלטון (טרי מור) שהיא ביתה של גרטרוד פנדלטון (קתרין ג'יבני), גיסתו של ג'רביס.
ג'רביס מקבל את המכתבים אבל לא עונה להם לזעמה של מזכירתו גב' פריצ'רד (תלמה ריטר).
לאחר שנתיים היא "מכריחה" את ג'רביס לקרוא את המכתבים והוא נרגש ומבקש לראות את ז'ולי.
הוא מגיע לנשף בפנימייה כדוד של לינדה פנדלטון ומופתע לראות את ז'ולי כאישה.
הוא מבוגר מכל הסטודנטים אבל מפליא אותם בריקוד עם ז'ולי.
חורה לו שז'ולי נמשכת לבחור צעיר בשם ג'מי מקברייד (קלי בראון).
ג'רביס שומע שהוא מובטל ומציע לו משרה במכרה בבוליוויה שבבעלותו.
הוא מזמין את ז'ולי ולינדה למלון בניו יורק אך רק ז'ולי מגיעה.
במלון שוהה גם השגריר לשעבר אלק.
הוא מזמין לשיחה את ג'רביס ואומר לו שמעשיו חורגים מהמוסכם וכי הוא מבוגר ממנה ועליו לנתק את היחסים איתה ולהחזיר את ג'ימי.
לטקס הסיום מגיעה גב' פריצ'רד ואומרת שכעת הן נוסעות לניו יורק להכיר את "ג'ון סמית", "השומר הנדיב" שלה.
היא מגיעה לביתו של ג'רביס שמשמש גם כמוזיאון ורואה את תמונתו הגדולה תלויה שם ומיד מבינה שהוא "השומר" שלה.
וכשג'רביס מציע לה נישואים היא מסכימה מיד.
שם השחקן/ית שם הדמות הערותפרד אסטרג'רביס פנדלטוןמיליונרלסלי קארוןז'ולי אנדרהתלמידה יתומהטרי מורלינדה פנדלטוןחברה של ז'וליתלמה ריטראליסיה פריצ'רדמזכירה של פנדלטוןפרד קלרקגריגסמזכיר של פידלטוןלארי קיטינגהשגריר אלק ויליאמסוןשגריר ארצות הברית בצרפתקתרין ג'יבניגרטרוד פנדלטוןגיסתו של ג'רביסקלי בראוןג'ימי מקבריידחבר של לינדה
"אַבָּא אִמָּא וְאֶרֶץ יִשְׂרָאֵל" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית אילנה אביטל.
הוא יצא לאור בשנת 1984, על ידי חברת התקליטים הד ארצי, כסינגל מתוך האלבום הרביעי של אביטל, רגעים.
השיר נכתב והולחן על ידי יורם טהרלב ואביטל והופק על ידי ננסי ברנדס.
הוא השתתף בפסטיגל לשנת 1984, שם הגיע למקום השני בתחרות השנתית של האירוע.
לשיר לא הופק וידאו קליפ רשמי, אולם ב-15 באוגוסט 2020 עלה ליוטיוב אודיו לא רשמי של "אבא אמא וארץ ישראל".
ב-15 בינואר 1985 נכנס השיר למצעד הפזמונים השבועי של רשת ג' במקום ה-26. ב-5 במרץ עלה למקום השני - המיקום הגבוה ביותר בו דורג.
ב-9 באפריל, לאחר 12 שבועות רצופים, יצא מהמצעד.
במצעד הפזמונים העברי השנתי ה'תשמ"ה הגיע "אבא אמא וארץ ישראל" למקום ה-34.
אבא בא לגן הוא סרט קומדיה אמריקאי שיצא לאקרנים בשנת 2003. הסרט בבימויו של סטיב קאר ובכיכובם של אדי מרפי, ג'ף גרלין, סטיב זאן, רג'ינה קינג ואנג'ליקה יוסטון.
זהו הסרט השני בשיתוף פעולה של מרפי וקאר לאחר הסרט "דוקטור דוליטל 2" משנת 2001. הסרט מספר על שני אבות אשר מתחילים לנהל מעון-יום לילדים לאחר שפוטרו מעבודותיהם.
הסרט הופץ ב-9 במאי 2003 בארצות הברית על ידי סרטי קולומביה.
למרות הביקורות השליליות, הסרט הרוויח 164.4 מיליון דולר עם תקציב של 60 מיליון דולר.
בעקבות הצלחת הסרט, יצאו לאור 2 סרטי המשך.
העלילה עוקבת אחרי צ'רלי הינטון, אב בשנות הארבעים לחייו שברוח התקופה מאבד את משרתו בחברת היי-טק לאחר פיטורין כואבים.
צ'רלי לא מוותר על החלום לעשות קריירה, אבל לאור הקרבה המחודשת שלו לבית מבין את החשיבות שבחיי המשפחה עם אשתו ובנו.
בעקבות זאת הוא פותח מעון-יום לילדים המנוהל בידי גברים במצבו.
לצדו התגייס חבר טוב בשם פיל ומאוחר יותר גם מרווין והעסק מתחיל לרוץ, רק בשביל לעורר עליו את חרון אפה של בעלת מעון יום ילדים מקומית בשם גברת הארידן, שמנהלת את המעון שלה בצורה מאוד שמרנית, ולא מרוצה מהתחרות החדשה.
אדי מרפי - צ'ארלס "צ'רלי" הינטון
ג'ף גרלין - פיליפ "פיל" ריירסון
רג'ינה קינג - קימברלי "קים" הינטון
אנג'ליקה יוסטון - גברת גווינית' הארידן
קמאני גריפין - בנג'מין "בן" הינטון
ג'ונתן כץ - דניאל "דן" קיוביץ
לייסי שאבר - ג'ניפר "ג'ני"
מקס בורקהולדר - מקסוול "מקס" ריירסון
ג'ימי בנט - טוני / פלאש
היילי נואל ג'ונסון - בקה
צילומי הסרט החלו ב-1 באוגוסט 2002 בלוס אנג'לס, קליפורניה.
הפקת הסרט החלה ב-5 באוגוסט 2002 ונמשכה עד 22 בנובמבר 2002. בדצמבר 2002 נחשפה הכרזה הראשונה של הסרט עם הכיתוב באנגלית יום ה-א' מגיע.
אבא בהפרעה היא סדרת קומדיה אמריקאית שנוצרה על ידי שירות הסטרימינג נטפליקס בכיכובם של רוב לאו ובנו ג'ון אוון לאו, כששניהם משמשים גם כמפיקים בפועל בסדרה, יחד עם ויקטור פרסקו.
הסדרה עלתה לראשונה בנטפליקס ב-30 במרץ 2023.
קומדיה אב-בן שבה בן ביישן (ג'ון אוון לאו) מתחיל לעבוד עבור אביו המצליח והנערץ, אך האקסצנטרי והנרקיסיסט (רוב לאו) בחברת ההיי-טק-ביו שלו במטרה לעזור לו בעקבות ההתמוטטות שעבר עקב מות אשתו.
רוב לואו בתפקיד אליס דרגון, המנכ"ל והמייסד של חברת ביוטכנולוגיה בשם דרגון
ג'ון אוון לואו בתור ג'קסון דרקון, בנו של אליס שהוא חלילן
שאן קליפורד בתור אנה בנט, סמנכ"לית הכספים של דרגון
אהרון בראנץ' בתפקיד מלקולם, חברו של ג'קסון מילדות, שעבד בעבר כעוזרו של אליס, אך כעת עובד כמנהל תוכנית במעבדת הדרקון האדומה
רייצ'ל מארש בתור לונה, מדענית שעובדת במעבדה האדומה של הדרקון
אמה פריירה בתור רובי, מדען נוסף שעובד במעבדה האדומה של הדרקון וחברה הכי טוב של לונה
פרד ארמיסן בתור לסלי, מטפל שהדירקטוריון של דרגון הביא לעבודה עם אליס
טום אלן בתור TJ, חבר מועצת המנהלים של דרגון שיושב בדירקטוריון לצד תאומו, צ'אז
טי פאר בתור צ'אז, התאום של TJ שיושב איתו בדירקטוריון
כריסטינה צ'אנג בתור ג'ין, החברה הכי טובה של אשתו המנוחה של אליס שיושבת במועצת המנהלים של דרגון
התוכנית אושרה על ידי נטפליקס, ולפי הדיווחים הקמת הסדרה נוצרה בהשראת הטרולינג של ג'ון אוון לאו במדיה החברתית על אביו רוב לאו.
ג'ון אוון לאו תיאר את הסדרה כ"דינמיקה של אב-בן שמאוד מעוררת להזדהות אבל כשמתסתכלים תחת העדשה, ניתן לראות כי היא למעשה על אבא שאוהב להיות במרכז תשומת הלב ובנו, שמרגיש בדיוק ההפך".
בראיונות ציינו כי אילון מאסק שימש להם השראה.
באפריל 2022 הוכרז כי רוב לאו ובנו ג'ון אוון לאו ישמשו שניהם כמפיקים בפועל בתוכנית יחד עם ויקטור פרסקו, ושההפקה תטופל על ידי אולפני נטפליקס.
ביוני 2022 לוהקה שאן קליפורד לתפקיד לצד רייצ'ל מארש, אמה פריירה וארון בראנץ' בתפקידים חוזרים בסדרה.
בנוסף, פרד ארמיסן, טום אלן וג'יי טי פאר לוהקו לתפקידי אורח.
אבא היה תנא שחי בסוף תקופת הזוגות, כנראה בדורם של הלל ושמאי.
אבא נזכר במשנה במסכת פאה, בהקשר של סיפור על רבי שמעון איש המצפה זרע שני סוגי חיטה בשדה אחת, והסתפק כמה פאה צריך להשאיר בשדה פאה.
הוא עלה יחד עם רבן גמליאל הזקן לבית הדין הגדול שבלשכת הגזית כדי לברר את הדין, ושם אמר נחום הלבלר את ההלכה ששמע מרבי מיאשא, ששמע אותה מתנא בשם אבא: .
כיוון שהלל ושמאי היו הזוג האחרון, ורבן גמליאל חי בדור שאחרי הזוגות, מסתבר שאבא חי בדור האחרון של הזוגות – תקופת הלל ושמאי, ומהם הוא שמע את ההלכה שמסר לרבי מיאשא.
לפי גרסת המשנה המובאת בפירוש הרא"ש למסכת נזיר, רבי מיאשא לא קיבל מחכם בשם אבא, אלא מאביו (של רבי מיאשא).
בספר יוחסין מצוטטת ברייתא על פיה בדורם של רבי אלעזר ברבי צדוק ורבן גמליאל הזקן חי תנא בשם רבי אבא.
הרב אהרן היימן משער שאם גרסה זו נכונה, אבא המוזכר במשנה בפאה הוא אותו רבי אבא חברו של רבי אלעזר ברבי צדוק, והוא חי בתחילת הדור הראשון לתנאים.
אבא בורח עם הקרקס הוא ספר ילדים שנכתב על ידי הסופר הישראלי אתגר קרת ואויר על ידי רותו מודן.
הספר פורסם בשנת 2000 על ידי כנרת זמורה-ביתן דביר.
הספר תורגם לערבית בידי לואי ותד, ויצא לאור בעכו בשנת 2018.
אבא בורח עם הקרקס הוא סיפור על ילדים שאבא שלהם מתלהב מכך שקרקס עומד להגיע לעיר.
והילדים בכלל במקום אחר, הילד מתעסק במשחקי מחשב, הילדה לומדת ג'ודו, וקרקס לא נראה להם מעניין במיוחד.
לעומת זאת האבא מתלהב נורא והוא מתחיל לעשות כל מיני להטוטים בבית ושובר דברים והילדים מתחילים להיות מודאגים.
ואז הם הולכים לקרקס ואבא כל הזמן מתלהב והם לא מבינים מה הקטע שלו, כי הם נורא אדישים.
וכשהם יוצאים אמא אומרת להם: "אבא לא חוזר איתנו, הוא החליט שהוא בורח עם הקרקס".
אבא שולח להם גלויות מכל המקומות שהוא מגיע אליהם עם הקרקס, והוא כל הזמן לומד דברים חדשים, אבל גם מתגעגע אליהם והם מתגעגעים אליו.
בסוף הוא חוזר עם הקרקס והם הולכים להופעה והפעם כן מתרגשים, כי את המופעים עושה אבא ואחרי המופע הוא חוזר איתם הביתה ומבטיח שיותר לא יברח עם הקרקס.
והעניינים חוזרים להיות כאילו כרגיל, אבל הם לא כרגיל, כי אבא מביא את הקרקס הביתה.
לילדים יש פִּיל כחיית מחמד ואפילו את המַצְלֶה אבא מדליק ביריקת אש.
הוא מביא את הקרקס הביתה אבל מקבל עליו את עול האבהות.
הסיפור המתוק והמשעשע על האבא שהחליט לברוח ולהצטרף לקרקס מספרת לנו בתו הקטנה.
היא מתארת את סדר המאורעות ממבט עיניה האוהבות והגאות באבא, גם כשהוא מודיע להם שהחליט לעזוב לטובת הקרקס ולנו לא נותר אלא לשער מה שם באמת קרה.
אבא בורח עם הקרקס הוא ספר מרהיב, רב חן ומלא הומור.
אבא מחפש לעצמו עולם אחר והוא בורח עם הקרקס.
אולי לא בדיוק לשם, אבל כשהוא חוזר הכל כבר נראה אחרת והכל אפשרי.
אבא בורח עם הקרקס הוא ספר בו הגדולים הם אנשים נטולי עכבות שפורקים כל עול בשידור חי.
הילדים בספר "אבא בורח עם הקרקס" של אתגר קרת ורותו מודן הם הדוברים האמיתיים, והם זוכים ליחס של אזרחים שווים להורים שלהם.
אתגר קרת ורותו מודן סומכים על רמת המִשְׂכָּל ועל חוש ההומור המר-מתוק שילדים מצוידים בו.
אמא - מצטיירת כטיפוס היותר מקורקע במשפחה, חנוטה בצו האופנה ומחוברת למחשב נייד ובאותה הזדמנות גם למציאות.
אבא - האבא אוהב את הקרקס ופעלולים.
הילדים מיכל ואלי (בני ה-11 וה-7) - דואגים מתגעגעים וחוששים לאבא שלהם עקב התנהגותו החריגה ויוצאת הדופן בקרקס.
"אבא בורח עם הקרקס" הוא ספרו הראשון לילדים של אתגר קרת.
העלילה אולי פשוטה אבל היא נוגעת בסוגיה חברתית שלדעתי היא רלוונטית גם היום: פער הדורות בין הורים לילדים, במיוחד בני נוער.
(למען האמת, אני חושב שנושא פער הדורות רלוונטי היום עוד יותר כפי שהיה בשנים הקודמות, הודות להשפעה הגוברת של מדיה וטכנולוגיה).
"אבא בורח עם הקרקס" הוא ביטוי לתשוקה העמוקה של כולנו להיות במקום אחר עם חוקים אחרים, וברור ששני יוצריו לא מדחיקים את ההִזָּיוֹן שלהם אלא מוציאים אותן לאור.
וכך באמצע הלילה, כשבננת ירח תלויה בחלון, מדליק האבא הדלוק הזה את האור בחדר הילדים, מעיר אותם בקפיצת פישוק רגליים על השולחן ומודיע בשאגות שהקרקס הגיע העירה.
הילדים הלומי שינה, מפהקים ולא מאמינים: "… ראינו שאבא שמח אז ניסינו לשמוח איתו, אבל בעיקר דאגנו שלא יעיר את השכנים…" על פי דבריו של אתגר קרת הוא כתב את "אבא בורח עם הקרקס" עם רותו מודן, כי איתה הוא שיתף פעולה.
באותן שנים בכתיבת עלילונים למבוגרים, רותו מודן ביקשה מאתגר קרת לכתוב עבורה סיפור ילדים.
באותם ימים היא לא הצליחה לקבל הצעות איור לספרי ילדים בגלל שסגנון האיור שלה נתפס "כקשה וכמפחיד מדי לילדים".
מתוך עבודתם המשותפת אתגר קרת ידע שנושא האיור האהוב על רותו מודן הוא הקרקס, ומכיוון שהיה לאתגר קרת סיפור ביוגרפי על אבא שעוזב את ילדיו לפרק זמן רק כדי שיוכל לחזור אליהם מאושר יותר ו'כשיר' יותר להיות אבא מוצלח, אתגר חיבר את הסיפור הזה לעולם הקרקסי האהוב על רותו.
"אבא אבא" הוא שיר שכתב הפזמונאי יורם טהרלב והלחין הזמר-יוצר אבי טולדנו.
השיר בעיבודו של ננסי ברנדס, ובביצועו של אבי טולדנו, זכה במקום הראשון בתחרות השירוויזיון, שנערכה בדצמבר 1982.
השיר מדבר על פרידה של בני זוג, מנקודת מבטו של ילד.
האב אורז מזוודה ותרמיל, ונפרד מבנו בהבטיחו שיבוא לבקר אותו מדי יום.
הבן אינו מבין את פשר עזיבתו של האב, ומפציר בו שלא ילך.
השיר מתאר את הקושי והכאב, שחווים ילדים להורים פרודים וגרושים.
אבא אמא אח אחות הוא סרט אנתולוגיה דרמה קומית משנת 2025 בבימויו של ג'ים ג'ארמוש שגם כתב את התסריט.
מככבים בו טום וייטס, אדם דרייבר, מים ביאליק, שארלוט רמפלינג, קייט בלאנשט, ויקי קריפס, שרה גרין , אינדיה מור ולוקה סבט .
הסרט הוקרן בבכורה עולמית ב-31 באוגוסט 2025 בפסטיבל ונציה ה-82 במסגרת התחרות הראשית וזכה בפרס הראשי, פרס אריה הזהב.
הוא עתיד לעלות לאקרנים בארצות הברית ב-24 בדצמבר 2025.
הסרט מורכב משלושה סיפורים העוסקים כולם במערכות היחסים בין ילדים בוגרים, הוריהם, ובינם לבין עצמם.
כל אחד משלושת הפרקים מתרחש בהווה, וכל אחד במדינה אחרת.
"אבא" מתרחש בצפון מזרח ארצות הברית, "אמא" בדבלין, אירלנד, ו"אח, אחות" בפריז, צרפת.
בריאיון במסגרת פסטיבל אאוטלוק 2023 חשף ג'ים ג'ארמוש כי הוא עובד על סרט חדש, אותו הגדיר "מאוד עדין..
מצחיק ועצוב", ושיתף כי הוא מעריך שהסרט לא יכלול מוזיקה כדי שלא תסיט את הסרט לכיוונים אחרים.
בנובמבר 2023 נחשף כי שמו של הסרט יהיה "אבא אמא אח אחות".
בדצמבר 2023 הוכרז על ליהוקה של קייט בלאנשט לסרט, במאי 2024 הוכרז על יתר צוות השחקנים.
הפקת הסרט התעכבה בשל שביתת השחקנים והתסריטאים ב-2023. צילומי הסרט העיקריים החלו בסופו של דבר בנובמבר 2023 בווסט מילפורד, ניו ג'רזי.
בתחילת 2024 התקיימו צילומים באירלנד ובפריז.
באתר Rotten Tomatoes הסרט קיבל 100 אחוזי טריות המבוססים על 18 ביקורות.
באתר Metacritic עומד הסרט על ציון ממוצע משוקלל של 79 המבוסס על 12 מבקרים, נתון המצביע על 'הערכה חיובית בדרך כלל'.
פרסתאריךקטגוריהעבורתוצאהמקורפרס גות'הם1 בדצמבר 2025הופעת המשנה הטובה ביותראינדיה מור
"אבא אבא אבא" הוא שיר של הזמר-יוצר הישראלי משה כורסיה, שיצא כסינגל ב-2 בספטמבר 2025. את השיר כתב כורסיה בשיתוף מאור שושן, ועל ההפקה והעיבוד המוזיקלי הופקד מתן דרור.
השיר נוצר בתקופה שבה כורסיה תיאר את עצמו כמרוחק מבחינה רוחנית, למרות הצלחותיו המקצועיות.
לדבריו, חש פחד להצהיר בפומבי על אמונתו הדתית, מתוך חשש שהדבר יפגע בקבלתו במיינסטרים ובתחושת השייכות התרבותית.
הוא הסביר כי בתקופה זו הרגיש שהוא "עסוק", "מגשים חלום", אך גם מתרחק ממקורות זהותו, וחווה קונפליקט בין הצורך בהצלחה חיצונית לבין רצון לשוב לשורשים הרוחניים שלו.
כתיבת השיר נועדה לשמש עבורו תהליך של חשבון נפש והתקרבות מחודשת, והוא תיאר את חוויית היצירה כבקשה מחודשת לאמונה ולחיבור עם "האבא שבשמיים".
הכינוי "אבא" חוזר בשיר כקריאה אישית ואינטימית, המעגנת את הטקסט במסגרת של שיח בין אדם לאלוהיו.
בכך ביקש כורסיה להציג את שירו כשיר תפילה עכשווי הפונה לא רק למאזינים דתיים, אלא גם לכל אדם המתלבט בין זהותו האישית לבין ציפיות החברה הסובבת.
המבקר יוסי חרסונסקי תיאר את "אבא אבא אבא" כשיר תשובה אישי המשלב בין רגש עז לחשבון נפש רוחני, וראה בו ביטוי מובהק לרוח הימים הנוראים.
לדבריו, כורסיה אינו מציג דמות של חוזר בתשובה מהולל אלא של אדם מותש ושבור, המתבונן פנימה ומבקש קשר מחודש עם האל.
חרסונסקי עמד על כך שהשיר נכתב מתוך שברון לב, חרטה וכמיהה לחיבור, וכי לשונו המדוברת והיומיומית מצליחה להעביר עומק רגשי ותאולוגי גם ללא שימוש בשפה פיוטית גבוהה.
עוד ציין חרסונסקי כי הדימויים שבשיר, "ברחתי כמו פרפר לאש", "נמאס לי כבר עוד לנחש, תזכיר לי למה באתי", מצביעים על חוויית אובדן דרך, בלבול וייאוש, המתורגמים לקריאה עזה לשוב אל "האבא".
לטענתו, הקריאה המשולשת "אבא אבא אבא" בפזמון מדגישה את עוצמת הגעגוע ואת הבקשה לקרבה, ומעניקה לשיר גוון של תפילה המונית, גם על רקע ההפקה האלקטרונית העכשווית השומרת על אווירת מצוקה ותחינה.
בכך ראה בשיר חיבור בין עולמות הפופ המודרני לבין מסורת שירי התשובה היהודיים.
אַבָּא גוֹרְיוֹ הוא רומן של הסופר והמחזאי אונורה דה בלזק.
הרומן הוא חלק ממכלול הרומנים והסיפורים של בלזק שזכה לשם "הקומדיה האנושית", ושייך, לפי החלוקה של בלזק עצמו, לקטגוריה "תמונות מהחיים הפרטיים".
עלילת הרומן מתרחשת ב-1819, ונסובה אודות שלוש דמויות עיקריות: הקשיש ז'אן יואקים גוריו, המכונה אבא גוריו, פושע נמלט בשם ז'אק קולן, וסטודנט תמים מהפרובינציה בשם אז'ן דה ראסטיניאק.
השלושה מתגוררים, יחד עם דמויות נוספות, באכסניה של מאדאם ווֹקר בפריז.
הרומן, שכתיבתו הושלמה בספטמבר 1834, פורסם בין 4 בדצמבר 1834 ל-26 בינואר 1835 בכתב-העת La revue de Paris בארבעה חלקים.
הוא נחשב לאחד הרומנים החשובים ביותר של בלזק, שבו עשה הסופר לראשונה שימוש נרחב בדמויות שכבר הופיעו ביצירות קודמות שלו, טכניקה ספרותית שהייתה ייחודית לבלזק.
אבא גוריו מייצג את הדגם המובהק של הרומן הריאליסטי, שבלזק נחשב אביו מולידו.
עלילת הרומן נפתחת בתיאור מקיף של האכסניה של מאדאם ווקר, שבה מתגוררים ראסטיניאק, אבא גוריו וקולן, ששוהה במקום תחת השם הבדוי ווטרן.
גוריו, יצרן אטריות שפרש מעסקיו, הוציא את כל הונו על שתי בנותיו, דלפי ואנסטסיה, שמנצלות את אהבתו כדי לסחוט ממנו עוד ועוד כספים.
הוא זוכה ליחס מלגלג מצד שאר הדמויות באכסניה, מלבד ראסטיניאק והסטודנט לרפואה ביאנשון.
ראסטיניאק, שמבקש לחדור אל החברה הגבוהה בפריז, מתקשה להסתגל לגינונים ולצביעות שמאפיינים את האריסטוקרטיה הפריזאית.
הוא זוכה להכוונה ראשונית מצד דודניתו הבארונית, ומצליח להתחבב על אחת מבנותיו של גוריו, דלפי דה נוסיאגן, הנשואה לבנקאי גרמני עשיר.
בד בבד מנסה ווטרן לשכנע את ראסטיניאק לחזר אחר רווקה בשם ויקטורין, שאחיה מופקד על ההון המשפחתי.
ווטרן מציע לראסטיניאק לדאוג למותו של האח, כדי לאפשר לו לשאת את ויקטורין לאישה ולשים את ידו על כספה.
ראסטיניאק מזדעזע מהרעיון ומסרב לשתף איתו פעולה, אך מושפע מעמדותיו של ווטרן בנוגע לחברה ולמוסר.
זמן לא רב לאחר מכן מגיעה המשטרה בעקבות ווטרן, שנחשף כפושע מסוכן שזכה לכינוי "מתעה המוות".
ווטרן מוציא לפועל את תוכנית הרצח, והמשטרה תופסת אותו באכסניה בעקבות הלשנה של אחת הדיירות במקום.
אבא גוריו, שכועס על יחסו האדנותי של הברון דה נוסיאגן לאשתו, בתו של גוריו, מעודד את ראסטיניאק לחזר אחריה, אך אינו יכול לסייע לו.
כל הונו כבר בוזבז על בנותיו.
כשבתו השנייה אנסטסיה מספרת לו כי היא נאלצת למכור את התכשיטים המשפחתיים כדי לממן את החובות של מאהבה, הוא סובל משבץ מוחי ומתמוטט.
כאשר שוכב גוריו על ערש דווי בנותיו לא טורחות לבקרו.
לפני מותו הוא מתפרץ בזעם על חוסר הכבוד שהן הפגינו כלפיו.
בהלווייתו של אבא גוריו משתתף רק ראסטיניאק, נער משרת מהאכסניה בשם כריסטוף, ושני אבלים שנשכרו בתשלום.
בנותיו של גוריו, שאינן מגיעות בעצמן, שולחות להלוויה את הכרכרות הריקות שלהן לאות הזדהות.
בסצנה האחרונה בספר, לאחר שגוריו נקבר, פונה ראסטיניאק לפריז, עליה מתחיל לרדת הערב, ומכריז כנגדה: "עכשיו זה בינך וביני".
מיד לאחר מכן הוא הולך, כצעד מתריס ראשון, לארוחת ערב בביתה של הבארונית דה נוסיאגן.
הרומן אבא גוריו מתאפיין בתיאור מקיף ומדוקדק של חיי היום-יום, ומדגיש את התלות בין הרגש לבין הכסף.
בלזק אמנם מתאר בפירוט ובהפרזה את קווי האופי של דמויותיו עד כדי היותם פתטיים (אבא גוריו) או קומיים (דמויות רבות, ואף ווטרן), אולם מטרתו אינה להעתיק את תיאור המציאות, אלא לחשוף את יסודות החברה הצרפתית ואת מניעיה במטרה לבקר אותם.
תרגם אהרן ראובני, הוצאת מצפה ירושלים, 253 עמודים, 1930. יצא בהוצאת מ.
תרגם שמואל שניצר, הוצאת מעריב לעם תל אביב, 252 עמודים.
יצא בהוצאת ברונפמן בשנת 1965, ובהוצאת איל בשנות השבעים ובשנת 1992.
תרגום יונת סנד, הוצאת הקיבוץ המאוחד תל אביב, 229 עמודים, 1992, הודפס שוב בשנת 1997.
תרגם אריה אלקלעי, הוצאת אריאל ירושלים, 238 עמודים, 1998.
אַבָּא חוּשִׁי (שם הלידה: אַבָּא שְׁנֵלֶר; 23 במאי 1898 – 24 במרץ 1969) היה מנהיג ציוני, פעיל סוציאליסטי ופוליטיקאי, איש עבודה והתיישבות, מנהיג פועלים, איש השומר הצעיר, חבר הכנסת הראשונה וממקימי ההסתדרות.
זכור היום בעיקר בזכות כהונתו ארוכת השנים כראש עיריית חיפה (1951–1969), תפקיד שבו הטביע חותמו באופן בולט על העיר, אופייה והתפתחותה.
בין היתר הקים את אוניברסיטת חיפה, תיאטרון חיפה, הכרמלית ואת תזמורת הנוער העירונית של חיפה.
אבא שנלר נולד בשנת 1898 בעיירה טוּרְקָה (טורקא) שבגליציה, האימפריה האוסטרו-הונגרית (לימים במחוז לבוב באוקראינה).
אימו ליבה הייתה עקרת בית שגידלה פירות וירקות בחווה קטנה ליד ביתה.
לאחר גירושיה מבעלה הראשון עברה לטורקה ונישאה לזישה שהיה מוכר סדקית בכפרי הסביבה.
בגלל החשש מגיוס לצבא הקיסר הסתתר זישה בעליית הגג בביתה של ליבה, שינה את שמו לאלכסנדר ונטל את שם משפחתה של ליבה – שנלר.
אבא היה השני מששת ילדיהם של ליבה ואלכסנדר: אטיה, אבא, הינדה, יעקב, רוזה ומלכה.
לליבה היה בן נוסף מנישואיה הראשונים.
לאחר תום לימודיו בחדר למד אבא בגימנסיה המקומית והצטיין בלימודיו.
הוא דיבר יידיש, גרמנית, עברית, אוקראינית ופולנית, ואף ידע מעט יוונית ולטינית.
לאחר תום לימודיו התכוון ללמוד רפואה באוניברסיטה ואף רכש מחברות שעליהן כתב "שייך לסטודנט למדיצינה אבא שנלר".
אולם בשנת 1914 פרצה מלחמת העולם הראשונה, והמשפחה ברחה לבוהמיה שבצ'כיה.
לאחר שובה של המשפחה לטורקה בשנת 1918 עברה העיר לשליטה פולנית והאנטישמיות בה גברה.
בעקבות זאת, התארגנה בעיר קבוצה של חברי "השומר הצעיר" והקימה ארגון הגנה עצמית של יהודים, שהצליח להגן על יהודי העיר מפני פוגרום, בזמן שבערים אחרות בפולין נערכו באותה עת פוגרומים רבים.
בימים 4–5 באוגוסט 1918 התקיים בעיר טרנוב כנס של "השומר הצעיר", בו היה אבא אחד מראשי הכנס ובו גם קרא לעלייה לארץ ישראל.
באביב 1920 הקריא אבא שנלר לראשונה בוועידת "השומר הצעיר" בלבוב את מילות השיר שחיבר בהשראת עמידת הגבורה של יוסף טרומפלדור וחבריו בחצר תל-חי, "בגליל בתל חי" ().
ואכן, ההחלטות שנתקבלו שיקפו בלבוב את רוח מאורעות תל חי – הוחלט שהשכבה הבוגרת של "השומר הצעיר" תעלה מייד לארץ ישראל ומאמצי התנועה יתמקדו בהגשמת מטרה זו.
ביולי 1920 עלה אבא שנלר לארץ ישראל עם קבוצה של 130 חלוצים, כולם חברי אגודת "השומר הצעיר", שהגיעו מלבוב, סטניסלבוב, יארוסלב, זלוצ'וב וטורקה.
בליל עלייתם לארץ הגיעו העולים למחנה עולים שהוקם במקום בו נמצא לימים רחוב מזא"ה בתל אביב.
באותה עת היו במקום כרמי גפנים והעולים שוכנו בצריפי עץ שהיו בין הגפנים.
באותו לילה כינס אבא את הקבוצה והודיע לכל חברי הקבוצה: .
אבא השליך את דרכונו הפולני אל המדורה ודרש מחבריו לעשות כמוהו.
כמו כן, דרש מחברי הקבוצה לעברת שמותיהם.
הוא עצמו שינה שמו מ"שְׁנֶלֶר" ל"חוּשִׁי" – תרגום חופשי של השם "שנלר", שמשמעו בגרמנית וביידיש "מהרו" או "חושו".
חלוץ ופעיל בהסתדרות ובאחדות העבודה
לשכת העבודה של תנועת "הפועל הצעיר" דאגה לקבוצות חברי "השומר הצעיר" שהגיעו לארץ למקומות עבודה והקבוצה שאבא חושי עמד בראשה מצאה עבודה בכבישים שנסללו אז במימון המנדט הבריטי וביוזמת הנציב הבריטי הראשון הרברט סמואל.
חושי עבד בסלילת כבישים שהובילו אל המושבה ראש פינה ובשנים 1920–1921 עמד בראש גדוד שומריה, שסלל את כביש חיפה–ג'דה (לימים רמת ישי).
כך כתב חושי על עבודתו בכביש:
על תנאי החיים של הגדוד כתב חושי:
קופת פועלי ארץ ישראל קיבלו חוזה לפריקת פחמים.
חושי וחברי הקבוצה שלו התנדבו לעבוד בפריקת הפחם – עבודה קשה, מאחר שהפחם שהיה בתפזורת כיסה את העובדים באבקה וגרם לדלקות עיניים.
בדצמבר 1920 שלח "גדוד שומריה" שני צירים, אחד מהם חושי, בשם "השומר הצעיר", ל.
בסיומה של הוועידה הוחלט על הקמתה של הסתדרות כללית של העובדים העבריים בארץ ישראל, היא ההסתדרות.
ייבוש ביצות והקמת בית אלפא
ב-1921 עברו חברי הקבוצה לנהלל וסללו את כביש הגישה ליישוב וכן עבדו בייבוש וניקוז הביצות סביב נהלל.
חושי דרש בשם הקבוצה שיתנו לה אדמה ויאפשרו לה להקים יישוב בעמק יזרעאל.
ב-1922 נענתה הדרישה וחושי היה ממקימי קיבוץ בית אלפא.
לאחר הקמת קיבוץ בית אלפא יצא חושי עם מאיר יערי לפולין, לגייס כספים עבור הקרן הקיימת לישראל.
כמו כן עברו בסניפי השומר הצעיר שבפולין ובמחנות הקיץ של התנועה כדי לעודד את הנוער לעלות לארץ ישראל.
ב-1924 הגיעו חושי ויערי לדנציג, שם השתתפו בשתי ועידות עולמיות של הנוער הציוני: ועידת "השומר הצעיר" וועידת "ברית הנוער" (בה נכח גם דוד בן-גוריון).
בוועידת "השומר הצעיר" נבחר חושי להנהגה העליונה של תנועת "השומר הצעיר" העולמית.
בוועידת הנוער הוא נבחר לוועד הפועל של ברית הנוער.
בכל משך שליחותו התכתב חושי עם אהובתו, חנה, שנותרה בבית אלפא.
כך כתב לה באחד ממכתביו:
במהלך שליחותו הגיע חושי לטורקה, שם שכנע את משפחתו לעלות לארץ ישראל; בפברואר 1925 עלתה המשפחה לארץ.
לאחר שהתיישבה משפחתו של חושי בחיפה, הוא לקח בשנת 1925 חופשה מהקיבוץ על מנת לסייע למשפחה להתאקלם בעיר ויזם הקמת מסעדה, שבה יעבדו בני המשפחה וממנה יתפרנסו.
בהיותו בחיפה המשיך בפעילותו הציבורית.
ב-19 באפריל 1925 יזם פגישה של נציגי הקיבוצים שהייתה להם זיקה לתנועות הנוער בגולה.
באפריל 1926 החל לעבוד בהסתדרות בחיפה וכן הפך לפעיל מרכזי במפלגת אחדות העבודה ומאוחר יותר במפא"י.
בעקבות הצלחתו בשליחותו הקודמת, הציעה לו ההנהלה הציונית לצאת לשליחות נוספת בפולין.
הפעם התעקש חושי שחברתו חנה תבוא עמו.
חברי הקיבוץ העלו ביקורת נגד הנסיעה שלו ושל חנה.
הקשר בין אבא לחנה החל עוד בטורקה (על אף התנגדותו של אביה של חנה).
כאשר החליט אבא לעלות לארץ הוא שכנע את חנה בת ה-17 (שהייתה צעירה ממנו בחמש שנים) לעלות עמו.
לאחר עליית משפחתו לארץ החליטו להתחתן, ובל"ג בעומר תרפ"ו (1926) השיא אותם רב העיר חיפה – הרב יהושע קניאל.
חנה התגוררה עדיין בבית אלפא ואילו אבא המשיך לסייע למשפחתו בהפעלת המסעדה בחיפה וכן היה פעיל בהסתדרות.
ביוני 1927 עברה חנה לגור עמו בחיפה.
בספטמבר 1930 נולד לחנה ולאבא חושי בנם הראשון, גדי, אשר נהרג שנה לאחר מכן, ב-12 בינואר 1932, בתאונה.
שנה לאחר מכן נולד הבן דן.
טיפול בפועלי נמל חיפה מטעם ההסתדרות
בתפקידו הראשון בהסתדרות החליף חושי את יעקב רזילי, שנכשל בטיפול בעימותים בין הסוורים הוותיקים בנמל לבין העולים החדשים שנשלחו על ידי ההסתדרות לעבוד בנמל.
לאחר מאמצים רבים שכנע את ראשי הסוורים לחתום על הסכם עם ההסתדרות.
בסוף שנות ה-20 נקלע מטבח הפועלים שהוקם על ידי ליפקה ליבשיץ לקשיים כספיים בגלל המשבר הכלכלי, ומפני שליבשיץ לא יכול היה לשאת מראה פועל עברי רעב והאכילם ללא תשלום.
בתחילת שנות ה-30 פשט רגל.
חושי, שהבין את המשמעות הפוליטית של בסיס כוח הנשען על מקום המספק ארוחות לאלפי אנשים ביום (בשיאו הסעיד מטבח הפועלים החיפאי 8,000 איש ליום), והבין במסעדנות, שכנע את ליבשיץ לפנות להסתדרות ולהפוך את מטבח הפועלים לחברת בת של חברת העובדים.
בשנת 1932 נבחר אבא חושי לתפקיד מזכיר מועצת פועלי חיפה (תפקיד שאותו מילא עד שנת 1950).
הוא האמין שעל מועצת הפועלים לקיים קשר עם כל פועל ופועלת המתגוררים בתחום השיפוט של המועצה (דהיינו בתחום העיר חיפה), ודאג שבכל מקום עבודה יוקמו ועדי עובדים (במקומות העבודה הקטנים נבחרו "נאמנים"), אשר דאגו לקשר בין פועלי מקום העבודה לבין ההסתדרות.
פעולותיו של אבא הביאו לגידול רב במספר הפועלים בארגונים השונים.
בשנת 1934 נעשה ניסיון מצד קבלנים עבריים בעיר להעסיק פועלים ערבים שהיו זולים יותר ולא פועלים עבריים.
ההסתדרות הגיבה בשביתות פועלים ובמשמרות מחאה.
שיא העימותים היה בבית בורובסקי – הקבלן העביר את הבנייה לפועלים ערבים בלבד ולא "שריין" מקומות עבודה לפועלים יהודיים.
בתגובה שלח חושי לבניין משמרות של פועלים, שהפריעו למהלך העבודה.
הקבלן התלונן במשטרה והפועלים נאסרו, אולם חושי המשיך לשלוח פועלים שיפגינו.
684 ימים שמרו הפועלים בכניסה לאתר הבנייה והשובתים השונים ישבו בסך הכול 2259 ימי מאסר.
בסופו של המאבק נכנע הקבלן והתחייב להעסיק פועלים עבריים המאוגדים במועצת הפועלים.
בשל המשבר הכלכלי שהיה בארץ ישראל בשנות ה-30 דאג חושי למצבם של הפועלים המובטלים בעירו.
כמזכיר מועצת הפועלים שכנע את חברי המועצה לקיים בעיר מנגנון הדואג למובטלים על ידי גיוס ימי עבודה במקומות העבודה וחלוקתם; משמעות הדבר הייתה שפועלים במקומות העבודה הקבועים ויתרו על עבודות מסוימות, והן ניתנו למובטלים.
שיטות אלה היו שונות מהמקובל במועצות פועלים אחרות בארץ.
בין היתר כפתה המועצה על פועלים צעירים ובעלי סיכויים גבוהים למצוא מקום עבודה חליפי לוותר על מקום עבודתם לטובת פועלים מבוגרים שאיבדו את מקום עבודתם.
אחת הפעולות הראשונות שיזם אבא חושי בחיפה הייתה הקמת ארגון הספורט "הפועל" בחיפה.
הוא נעזר בחברי ארגון זה, שנקראו פלוגות הסדרן, על מנת לשמור על מוסדות ההסתדרות ועל ציות למוסדות ההסתדרות ולמועצת הפועלים.
הוא תמך בקבוצת הכדורגל של הארגון בעיר, הפועל חיפה.
חושי לקח חלק ביחסים המתוחים בין הפועל ומכבי בחיפה.
הוא ביקר את מכבי על שהיא הולכת במסלול של מעבר לספורט מקצועני במקום להתרכז בספורט עממי בלבד.
אולם באוגוסט 1927, כחבר מרכז הפועל, הוא חתם על הסכם שיתוף פעולה בין הפועל ומכבי.
הבאת פועלי הנמל הסלוניקאים לחיפה
עם הקמת נמל חיפה שכנע ברוך עוזיאל, יוצא סלוניקי שהתגורר בחיפה, את מועצת הפועלים להעלות פועלים סלוניקאים לחיפה, במטרה שמרבית פועלי הנמל יהיו פועלים עבריים.
בעקבות פנייתו של עוזיאל נסע חושי לסלוניקי שביוון והצליח לשכנע פועלי נמל יהודיים לעלות עם בני משפחותיהם ארצה.
לאחר ביקורו בסלוניקי הוא כתב בדיווחו לוועד הפועל של ההסתדרות:
בעקבות הצלחתו נסע חושי לפולין והצליח להלהיב סבלים יהודיים לעלות לארץ ולעבוד בנמל.
עלייתם של פועלי הנמל מסלוניקי הביאה להעברת רוב עבודות הנמל בחיפה לידי היהודים, אפשרה את הפעלת הנמל ואת המשך הייצוא של התוצרת היהודית בארץ בתקופת מאורעות תרצ"ו-תרצ"ט.
ב-1 במאי 1936, משהיה חשש שהפועלים הערביים ישביתו את הנמל, הורה חושי שהפועלים יעבדו באחד במאי, על אף היותו חג הפועלים, ונמנעה השבתה של הנמל.
ב-8 באוגוסט 1936 הפסיקו הפועלים הערביים לבוא לעבודה בנמל והוא הופעל על ידי פועלים יהודיים בלבד במשך מספר חודשים.
היחס לאוניות הגרמניות בנמל חיפה
ב-29 בדצמבר 1938, תוך כדי הטענת פרי הדר על האונייה הגרמנית "במברג" בנמל חיפה, אמר הקצין השני באונייה לאחראי על הטענת הפרי כי "ליהודים אין כל מקום בעולם, אפילו לא בקוטב הצפוני, ...
הדרך היחידה היא לשלוח את כל היהודים 'לעולם השני'".
הפועלים היהודיים ששמעו את דבריו העבירו את הדברים ליתר הפועלים בנמל, ובהמשך הודיעו אלה על האירוע למזכירת מועצת פועלי חיפה והוחלט להשבית את העבודה.
נציגי מועצת פועלי חיפה הורו גם לפועלים הערביים בנמל להפסיק לעבוד, ונמל חיפה הושבת.
אבא חושי הודיע לדב הוז, ראש המחלקה המדינית בסוכנות, על ההחלטה שלא להמשיך ולטעון אוניות גרמניות בנמל חיפה.
דוד הכהן הודיע לו על התנגדותו למהלך, מאחר שלא התקבל על ידי מוסדות היישוב הרשמיים, אולם הוועד הפועל של ההסתדרות הכללית אישר את המהלך.
למחרת, ב-30 בדצמבר, פנה קונסול גרמניה בעיר לבאי-כוח התאחדות עולי גרמניה בחיפה וביקש מהם שישפיעו על חושי לחדש את הטעינה.
הקונסול הגרמני הודיע שהקצין השני הגרמני יתנצל וייענש, אולם אבא חושי הודיע כי לא תחודש הטענת אוניות גרמניות בנמל והאונייה הפליגה לגרמניה ריקה.
על מנת לא לפגוע באינטרסים של היישוב היהודי בארץ, פנה חושי באותו יום ל"מרכז פרי הדר יפו" בבקשה למצוא אוניות חלופיות למשלוח פרי ההדר לאירופה, וכתב להם:
טיפוח קשרים עם הערבים והדרוזים
בשנת 1927 התקיימה הוועידה השלישית של ההסתדרות, בה הוחלט לעודד את שיתוף הפעולה בין הפועלים היהודים והערביים ולהקים לצורך זה את ברית פועלי ארץ ישראל.
חושי היה פעיל בסניף החיפאי של ברית זו וסייע לפועלים הערביים בעיר לשבות על מנת להעלות את שכרם ולשפר את תנאיהם.
מועצת פועלי חיפה עזרה להצלחת השביתות, הפועלים היהודיים תרמו ימי עבודה על מנת לסייע לשובתים ומועצת הפועלים עזרה לשביתות במימון ובייעוץ משפטי, אולם הארגון הערבי המקביל להסתדרות – אגודת הפועלים הערבית הפלסטינית – התנגדה לברית פועלי ארץ ישראל, ובכנס של אגודת הפועלים הערבית הוחלט שלא לשתף פעולה עם ברית זו.
במהלך פעולותיו קשר חושי קשרי ידידות עם ערבים, דרוזים ובני עדות אחרות המתגוררים בחיפה ובקרבתה.
כמו כן פעל אבא חושי לשם יצירת קשרים עם הדרוזים בארץ ישראל, בסוריה ובלבנון.
הוא ביקר פעמיים בהר הבשן, בשנת 1937 ובאוגוסט 1938, ויצר קשרים ידידותיים עם מנהיג הדרוזים סולטאן אל-אטרש (שהנהיג את המרד נגד הצרפתים בסוריה).
יחד עם יצחק בן-צבי (לימים נשיא מדינת ישראל) הגיע חושי לסיכום עם סולטאן אל-אטרש על שיתוף פעולה בין הדרוזים ובין היהודים.
מסופר שהשייח' הדרוזי, חסן אבו רוקן, הסתיר את חושי בבית דרוזי מפני הבריטים למשך שלושה ימים, הלבישו בלבוש אישה דרוזית והבריח אותו מעספיא להר הבשן, שם התארח בבית משפחת אל-אטרש.
בתקופת מאורעות תרצ"ו-תרצ"ט התקשרו איתו דרוזים מהר הכרמל, שסבלו מידי הכנופיות הערביות, וסוכם על שיתוף פעולה ביניהם לבין "ההגנה".
באוגוסט 1939 התארח לסעודה חגיגית בכפר עראבה (נפת ג'נין) בהזמנת ראשי "חבורות השלום" שלחמו במורדים בזמן המרד הערבי הגדול.
בשל מעמד ההסתדרות בחיפה והכוח הרב שהיה לה בקרב תושבי העיר, אירעו חיכוכים בין פלוגות הפועל לבין "ההגנה".
'פלוגות הסדרן' אבטחו בחיפה את מוסדות ההסתדרות ואת מנהיגיה, בייחוד כאשר היו חיכוכים בין ההסתדרות ומפלגות הפועלים לבין התנועה הרוויזיוניסטית וצעירי בית"ר.
תפקיד זה שמילאו פלוגות הסדרן בחיפה חפף למעשה את תפקידי "ההגנה", שנועדה להגן על מוסדות היישוב הציוניים.
אבא חושי הציע שפלוגות הסדרן יתקבלו בשלמותן, על מפקדיהן, ל"הגנה", אולם הנהגת "ההגנה" לא אהבה הצעה זו.
בעקבות תפיסת אוניית המעפילים "אנצו סרני", ועליה 908 מעפילים, והבאתה לנמל חיפה בלילה של 18 בינואר 1946, חששה "ההגנה" כי המעפילים יוחזרו לאיטליה.
בהתערבותו של חושי ובעזרת קשריו, הסכימו הבריטים שהמעפילים יועברו לעתלית ושם יישארו במחנה המעפילים עד שיימצאו עבורם רישיונות עלייה.
בעקבות אירוע זה גבר שיתוף הפעולה בין אבא חושי ל"הגנה" לזמן קצר, אולם עם מינויו של משה זליצקי למפקד מחוז חיפה של "ההגנה" שוב הורעו היחסים בין ארגון "ההגנה" למועצת פועלי חיפה.
בשנת 1946, לאחר ליל הגשרים, בו חיבלו יחידות הפלמ"ח באחד עשר גשרים שחיברו את ארץ ישראל עם מדינות הסביבה, החליטו הבריטים בשבת השחורה (29 ביוני 1946) לאסור את מנהיגי היישוב.
אבא חושי, חבר ועדת המצב בחיפה, נכלל ברשימת המועמדים למעצר, אולם מאחר שתכנן לנאום בפני פועלים בנתניה באותו היום, שהה בפנסיון בנתניה והבריטים לא הצליחו למוצאו.
מששמע על המעצרים הצליח להתחבא בבית הבראה של קופת חולים, ומאוחר יותר הסתתר במקומות מסתור נוספים ובהם פנסיון בודנהיימר, בתי חברים בחיפה, וכן היישוב הדרוזי עספיא, שבו שהה כ-3 חודשים.
לבל יימצא, התחפש אבא חושי במהלך תקופת הסתתרותו לאישה.
לאחר שחרור עצורי "השבת השחורה", ב-6 בנובמבר 1946, חזר לפעילותו הציבורית הגלויה.
גם במלחמת העצמאות שמרו כל העת כפרים דרוזים, בהם עספיא ודאלית אל-כרמל שליד חיפה, על השקט ועל שיתוף הפעולה עם אבא חושי ו"ההגנה".
למרות הקשרים של חושי (ושל אחרים, כמו דב הוז) עם הדרוזים, ובניגוד לעמדתו של מנהיג הדרוזים סולטאן אל-אטרש, פעל גדוד דרוזי מסוריה בתחילת מלחמת העצמאות נגד קיבוץ רמת יוחנן; אולם לאחר מכן התפרק הגדוד, והדרוזים (לרבות חלק מקציני הגדוד שמסוריה) הצטרפו כלוחמים לצד "ההגנה".
עד לכיבוש העיר התחתית על ידי "ההגנה" דאגה "ועדת המצב" של חיפה בהשתתפות חושי לשיכון הפליטים היהודיים אשר נטשו את בתיהם בעיר התחתית ולהקמת חומות מגן ברחובות שגבלו בשכונות הערביות.
ביום הקרב על שחרור חיפה נפצע חושי ברגלו בעת שבא לערוך ביקור בבניין הדואר המרכזי, שבו התכוון לפגוש את הפועלים הערביים ולשכנעם להמשיך לשתף פעולה על מנת לשמור את הקשר הטלפוני בין העיר חיפה לבין שאר חלקי הארץ.
הוא אושפז בבית חולים "בתר" בהדר הכרמל.
ביומנו מיום 26 באפריל 1948 כתב דוד בן-גוריון:
ב-1 במאי 1948 הגיע בן-גוריון לחיפה וביקר אצל אבא חושי בבית החולים.
חושי אמנם לא התמנה למושל, אולם המשיך לנהל את ענייני העיר באמצעות מועצת הפועלים כפי שהדבר היה בטרם שחרור העיר, ובפועל בן-גוריון התייחס אליו כמושל העיר.
כך היה, לדוגמה, כאשר נדרשה חיפה לסייע בארגון השיירות לירושלים הנצורה, וב-7 במאי 1948 כתב בן-גוריון לחושי:
זאת, אף שחושי לא היה מרכז ועדת המצב.
מקור העוינות של איסר בארי ראש שירותי המודיעין (הש"י) נגד חושי היה אירוע משנת 1947, כאשר החוליה לחבלה ימית רצתה לפוצץ סירות של המשטרה הבריטית שעגנו בנמל חיפה וטמנה מוקשים בבטן המשחתות הבריטיות.
חושי שלל את הפעולה, משום שחשש שתגרום נזק למעמד היהודים בחיפה ומשום שהיה לו הסדר עם ראש המשטרה הבריטית, אשר הרשה לו לנהל את העיר היהודית בתמורה לשמירה על שקט.
כתוצאה מהמידע נמצא המוקש ופורק.
אמסטר, שעלה מפולין בשנת 1920 והפך עם השנים לבעל חברת מוניות ואיש עסקים חיפני, היה לידיד של אבא חושי.
לאחר מעצרו פנו עורכי הדין של משפחתו ללוי אשכול, שהיה עוזרו של דוד בן-גוריון במשרד הביטחון, ואל התובע הכללי של צה"ל, בבקשה לברר היכן אמסטר.
בדיקות שערך אשכול העלו שאמסטר נחקר על ידי הש"י בעקבות חשדות שלפיהם קיים חושי קשרים קרובים מדי עם הבריטים ואף חשדות לפיהם העביר לבריטים תוכניות של נתיבי ספינות מעפילים.
כנגד אמסטר עצמו נטען שבזז אוצרות כסף שהשאירו ערביי חיפה שעזבו את העיר במלחמת העצמאות.
איסר בארי היה סבור כי יש אמת בהאשמות נגד אמסטר ויש להמשיך ולהחזיק אותו במעצר כדי לבדוק את קשריו של חושי לפרשה.
בסוף שנת 1964 החליטה ממשלת ישראל, בעקבות פנייה של אמסטר לראש הממשלה לוי אשכול, להעניק לו פיצויים בעד הסבל, העלבון והפגיעות בו בקשר עם מעצרו ומאסרו בחודש מאי 1948.
ביוני 1949 הציג בארי לבן-גוריון שתי האשמות נוספות נגד אבא חושי – האחת, שהסתיר מטען נשק שהיה מיועד להגיע לידי "ההגנה", והשנייה, שב הוזהר חושי מראש על ידי הבריטים ועל כן לא נמצא בחיפה.
שתי טענות אלה נבדקו על ידי אפרים רייזנר, שמונה על ידי בן-גוריון למטרה זו, ושתיהן נמצאו שקריות.
בארי התעקש שיש להמשיך לחקור את מעשיו של חושי.
הוא הציג בפני הרמטכ"ל יעקב דורי שני מברקים, אשר לפי תוכנם היה חושי מודיע של הבריטים ששלטו בארץ לפני הקמת המדינה.
הרמטכ"ל ביקש מראש שירותי המודיעין כי יעדכן בנושא את שר הביטחון וראש הממשלה דוד בן-גוריון.
בן-גוריון מינה את שאול אביגור, אשר כיהן אותה עת בתפקיד סגן שר הביטחון, לבדוק את החשד.
הבירור העלה כי המברקים היו מזויפים.
הם הוכנו על ידי סרן חיים יערי (ולדנר), מנהל המחלקה הטכנית של המודיעין.
הוא עשה זאת לבקשת ראש שירותי המודיעין – בארי.
בעקבות גילויים אלה המליץ הפרקליט הצבאי הראשי אהרן חטר-ישי לרמטכ"ל לפטר את בארי ולשלול את זכויותיו.
בעקבות פרשת טוביאנסקי נשפט בארי ונמצא אשם וגזר דינו היה סילוקו מן הצבא.
בדיעבד הודו הן איסר בארי (במכתבו מיום 27 בנובמבר 1949 שנשלח לג'ול אמסטר) והן דוד הכהן כי לא היה כל ממש בחשדות נגד אמסטר ונגד חושי.
הקשר בין חיפה לחיל הים היה הדוק מאוד.
אבא חושי הוזמן לאירועים שונים בחיל הים וצוותי הפריגטות שחזרו ממבצע קולומבוס (הפלגה של אוניות השייטת הגדולה של חיל הים לארצות הברית ב-1951) ערכו מסדר בחצר העירייה.
בשנת 1949 נערכו במדינת ישראל הבחירות הראשונות, שנועדו לבחור את האספה המכוננת שתכין עבור המדינה חוקה.
בבחירות אלה נבחר אבא חושי מטעם מפא"י לכנסת הראשונה, שבה כיהן עד ראשית 1951, והשתתף בוועדת התקנון, בוועדת הפנים, בוועדת הכלכלה ובוועדת הכספים.
ב-14 בינואר 1951 הוא נבחר לראשות עיריית חיפה ועל כן התפטר מתפקידו כחבר הכנסת (על אף שהחוק באותה עת לא חייבו לכך), מאחר שסבור היה שאין זה ראוי לכהן בשני התפקידים גם יחד, וכי עליו להיות פנוי כולו לניהול העיר.
אבא חושי כיהן כראש עיריית חיפה משנת 1951 ועד לפטירתו בשנת 1969. במהלך כהונתו פעל רבות לשינוי פני העיר חיפה: הקים את הכרמלית, את תיאטרון חיפה ואת אוניברסיטת חיפה.
בעקבות מעמדו החזק בעיר רכש לעצמו אויבים רבים, ובהם אורי אבנרי, שפרסם סדרת מאמרים בשבועון "העולם הזה", שבהם תקף את השחיתויות הרבות שבהן היה מעורב חושי לטענת העיתון.
בדיקות שנעשו מאוחר יותר על ידי רשויות ביקורת העלו שבטענות לא היה כל ממש.
אבנרי יצר את הכינוי של חיפה באותה עת – "חושיסטן".
מבקר המדינה שבדק, לבקשת אבא חושי, את טענות אבנרי קבע מפורשות בדו"ח מיום 19 במאי 1955 כי אין שחיתות בעיריית חיפה.