tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אחר כך נוסף הסיום: "לעילא מן כל ברכתא" וכו'.
באנציקלופדיה העברית (בערך קדיש) מובאת דעה משנית המצביעה על קשר בין נוסח הקדיש לבין תפילת האדון ('פאטר נוסטר') נוצרית.
כותב הערך, פרופ' יוסף היינימן, בחר להדגיש את הקשר בין הפתיחה של נוסח הקדיש לפתיחה של תפילה על הגשמים המופיעה בתלמוד הירושלמי.
נוסח התפילה שם הוא: "יתגדל יתקדש יתברך יתרומם שמך מלכנו על כל טיפה וטיפה שאת מוריד לנו" (שאת ממניען זו מזו).
חוקרים בעידן המודרני הפנו את תשומת הלב לכך שלהתייחסות בתפילה זו אך ורק ל"שם", אך מתוך השמטת השם המפורש ואפילו כינוי, משמעות רבה בטקסיות של אמירת הקדיש על מתים, בכך שהוא מעודד את ההתבוננות בקהילה והקבלה שלהם את היעדר יכולת ההבנה המלאה, ולכן ההתייחסות רק לשמו, ולא לו עצמו.
חלק ניכר מתפילה זו הוא קריאה בין אומר הקדיש ובין ציבור העונים, וכן איחולים הדדיים.
חכמי ישראל והמקובלים פירשו רמזים במניין המילים והאותיות בנוסח הקדיש:
הראב"ן מציין כי בקדיש תקנו ט"ו שבחים: יתגדל, ויתקדש, וימליך, יתברך, וישתבח, ויתפאר, ויתרומם, ויתנשא, ויתהדר, ויתעלה, ויתהלל, ברכתא, ושירתא, תושבחתא, ונחמתא - כנגד ט"ו "שיר המעלות" שבתהלים.
לעומתו, הגאונים מונים רק עשרה שבחים: יתגדל, ויתקדש, ויתברך, וישתבח, ויתפאר, ויתרומם, ויתנשא, ויתהדר, ויתעלה ויתהלל - כנגד "עשרה מאמרות" בהן נברא העולם.
ויש מי שטען שלכן אין אומרים קדיש פחות מעשרה.
הציבור עונה: "יהא שמיה רבא מברך, לעלם ולעלמי עלמיא" – שהן ז' תיבות וכ"ח אותיות, כמניין המילים והאותיות בפסוק הראשון של התורה: בראשית ברא אלהים את השמים ואת הארץ.
על סמך זה אמרו שהעונה יהא שמיה רבא וכו' כאלו נעשה שותף להקב"ה במעשה בראשית.
במקור התפילה נאמרה בעברית, כפי שעולה מן התלמוד הבבלי והירושלמי במקומות רבים, כגון במסכת ברכות (): מאוחר יותר נקבע שיש לומר את הקדיש בארמית בבלית – שפת הגמרא.
אמירת התפילה בארמית, מקורה בעממיותו של ה"קדיש", שנתקן לאמרו בשפה, שהייתה שפת העם בתקופת התלמוד - היא השפה הארמית, כמו תפילות אחרות שנשתמרו בשפת העם בשל היותן נחלת הכלל.
על פי הסבר אחר, לשון הארמי של הקדיש הוא על פי המסורת כי מלאכים המעלים את נוסח התפילה "לשמים" מסוגלים לחסום את שערי התפילה מסיבות שונות.
כל זה אם המתפלל שח בכל שפה שאינה ארמית.
המלאכים אינם מבינים "ארמית" ולכן אינם יכולים לחסום דברי תפילה וקדושה הנאמרים בשפה הארמית.
בסידור ארץ ישראל הוחזר הקדיש לעברית כפי שהיה במקורו.
האומר את הקדיש חייב לעמוד בעת אמירתו.
ביחס לציבור המנהגים חלוקים: האשכנזים נוהגים לעמוד ואילו שאר העדות נוהגים לשבת, אך אם היחיד עמד בעת תחילת אמירת הקדיש עליו להישאר לעמוד עד עניית "אמן יהא שמה רבא" ואז מותר לשבת.
אין פוחתין משבעה קדישים בכל יום.
והגאונים סמכום לפסוק 'שבע ביום הללתיך'.
לפי מנהג אשכנז המקורי, וכן במנהג התימנים, רק אבל אחד אומר קדיש בכל פעם; לפי מנהג הספרדים אומרים כולם יחד.
ברוב קהילות האשכנזים היום, אימצו את מנהג הספרדים, אבל יש מקפידים לשמור על המנהג המקורי, ויש מקפידים שיארצייט אומר קדיש אחד בפני עצמו.
בקהילות שרק אבל אחד אומר קדיש, יש מקפידים שהוא יתעטף בטלית כמו שליח ציבור.
קדיש יתום - הקשר בין הקדיש והאבל
אמירת קדיש בסמיכות לפטירה של אדם, מוסברת בכמה טעמים, שהעיקריים שבהם:
הוא תפילה לזכות ולעילוי נשמת הנפטר.
הגברת קידוש שמו של הבורא כנגד החידלון של המוות.
אמירת קדיש בפי נשים אבלות
רוב הפוסקים אינם מתייחסים כלל לאפשרות של אמירת קדיש על ידי הבת היתומה.
נושא זה עורר ועדיין מעורר דיונים סביב השאלה האם ובאילו נסיבות יכולה הבת לומר קדיש יתום על הוריה.
מצד אחד, נשים אינן מחויבות באמירת קדיש ובאמירת אמן, ואמירת קדיש על ידן אינה מקובלת, אך מצד שני, בהיעדר מקורות האוסרים זאת, אין מניעה הלכתית ברורה לכך.אצל יהודי אלזס נשים נהגו לומר קדיש באו לבית הכנסת ואמרו קדיש ,אך הקפידו לומר בלחש מהמקום שלהם בעזרת נשים.
יום עשרה בטבת נקבע על ידי הרבנות הראשית לישראל כיום הקדיש הכללי לזכר קורבנות השואה שמקום קבורתם ותאריך מותם לא נודע.
ביום זה נוהגים להדליק נרות נשמה, לומר "קדיש" ותפילה לעילוי נשמות הנספים.
בנוסח תימן בלדי ובקהילות האיטלקים, כופלים לעילא לעילא, ואצל הספרדים לא כופלים.
ברוב קהילות אשכנז ובנוסח תימן שאמי, נוהגים לכפול בראש השנה וביום הכיפורים ובעשרת ימי תשובה, ויש שהסבירו שזה מפני שבימים אלו הקב"ה מתעלה יותר מפי בריותיו, שהוא יושב על כיסא דין והכל צריכים לפארו ולבקש רחמים ממנו (לבוש סי' תקפ"ג).
בקצת קהילות מנהג אשכנז המערבי, נוהגים לכפול רק בקדישים ששרים אותם בניגון של ימים נוראים.
בחב"ד נהוגים לכפול רק בתפילה נעילה.
הצבור עונים אמן אחר יתגדל ויתקדש שמיה רבא, אבל אומר הקדיש צריך לחברו אל "בעלמא דברא כרעותיה", כי הוא עניין אחר להורות על המקום שצריכים להגדיל שמו הגדול, ואחר כך מתחיל המאמר בחייכון וביומיכון וגו' להורות על הזמן שיתגדל שמו הגדול.
מה שעונין אמן, יהא שמיה רבא, הם שני דברים: כי "אמן" מתייחס למה שאומר הש"ץ 'יתגדל', ומן 'יהא שמיה רבא' מתחיל שבח חדש.
על כן צריך להפסיק מעט בין 'אמן' ל'יהא שמיה רבא', ויאמר 'יהא שמיה רבא' כמשפט אחד ().
נחלקו המנהגים אם לענות "יהא שמיה רבא" רק עד "עלמיא", להוסיף מלת "יתברך", או להמשיך עד "דאמירן בעלמא".
התנועות הקונסרבטיביות והרפורמיות השונות בעולם ובארץ ישראל הותירו את הקדיש בארמית ולא שינו אותו לשפת המדינה, גם בתקופות בהן רוב התפילה נאמר בשפת המדינה.
אך תנועות נוער וחוגים מסוימים מעודדים את אמירת הקדיש בתרגומו העברי מתוך ניסיון לקרבו אל הציבור.
ברוב הקהילות הקונסרבטיביות והרפורמיות נהוג להרחיב את סיומת הקדיש בנוסח "עושה שלום במרומיו הוא יעשה שלום עלינו ועל כל ישראל ועל כל בני האדם/ועל כל יושבי תבל", הוספה זו נאמרה גם בקדיש שאמרה צביה ולדן בטקס הלוויית שמעון פרס על אביה.
בשנת 1989 כללה עפרה חזה באלבומה "Desert Wind" את השיר "קדיש" הכולל את התפילה בנוסח התימני ושיבוצים באנגלית.
בשנת 2000 הלחין הזמר והמלחין חנן יובל את הקדיש לפסטיבל כפר בלום.
הלחן מופיע באלבומו "סידור אישי".
המלחין אורי קיין שילב קדיש בעיבודו לסימפוניה החמישית של מאהלר, אותו הִקְדִּיש לאבל על נספי השואה.
בשנת 1963 פרסם ליאונרד ברנשטיין את הסימפוניה השלישית שלו, "קדיש"", שביצוע הבכורה שלה נערך באותה שנה על ידי התזמורת הפילהרמונית הישראלית, ג'ני טוראל (מצו-סופרן) וחנה רובינא (קריינית) בניצוחו של אברהם קפלן.
בשנת 1914 כתב המלחין הצרפתי מוריס רוול את היצירה "קדיש", אחת מתוך "Deux mélodies hébraïques".
בבסיס היצירה מצוי הלחן המקובל לחצי קדיש לפני מוסף לימים הנוראים במסורת אשכנז.
בני עדות המזרח נוהגים לומר את הקדיש של ליל שבת ושל שחרית וחלק גם בתפילת ערבית במוצאי שבת בניגונים שונים לפי אופייה של השבת.
למשל: אם יש שמחה של הולדת הבן או חתן וכלה – קדיש במקאם צבא; אם לרגל הולדת הבת – במקאם ביאת; אם קוראים בתורה בפרשת חטא העגל או מיתת שני בני אהרון או צום תשעה באב – במקאם חיג'אז.
במנהג תימן ואשכנז יש מנגינות מיוחדות לקדיש בתפילות מסוימות ע"פ המנגינות באותו חג.
קדיש לוּז (לוּזִ'ינְסקי; 10 בינואר 1895 – 4 בדצמבר 1972) היה מנהיג פועלים, שר החקלאות ויושב ראש הכנסת.
לוז נולד לאסתר (בת שמעון זלדוביץ) ולצבי לוזינסקי בבוברויסק שברוסיה הלבנה, אז בתחום המושב היהודי של האימפריה הרוסית (כיום בבלארוס).
היה קרוב משפחתו של שבתאי לוז'ינסקי.
למד ב"חדר מתוקן" ובגימנסיה המקומית, בטכניון בקרלסרוהה שבגרמניה, במכון לכלכלה בסנקט פטרבורג, במכון החקלאי ליד אוניברסיטת אודסה ובאוניברסיטת דורפט.
בין השנים 1916–1917 שירת בצבא הרוסי, וסיים את בית הספר לקצינים.
היה ממייסדי "ברית החייל העברי" ברוסיה וממייסדי תנועת החלוץ.
בחודש תמוז תר"ף (1920) עלה לארץ ישראל.
עבד כפועל חקלאי בקריית ענבים ובבאר טוביה.
בשנת 1921 הצטרף לקבוצת דגניה ב'.
מראשי התנועה הקיבוצית והסתדרות העובדים.
חבר מזכירות וועדת הביקורת של ההסתדרות, 1935–1940.
חבר מזכירות מועצת פועלי תל אביב, 1941–1942.
לוז היה חבר מפלגת פועלי ארץ ישראל (מפא"י) מיום ייסודה.
היה חבר הכנסת מטעם מפא"י החל מהכנסת השנייה ועד הכנסת השישית.
היה חבר ועדת חוקה, חוק ומשפט וחבר ועדת הכספים בכנסת.
בתקופת הכנסת השלישית כיהן כשר החקלאות.
למרות היותו איש מפא"י מובהק, זכה להערכה רבה בכל המפלגות וכיהן כיושב ראש הכנסת הכנסת הרביעית, החמישית והשישית - במשך עשר שנים.
בתקופת כהונתו כיושב ראש, בשנת 1966, נחנך משכנה של הכנסת בגבעת רם.
לוז כיהן גם כנשיא המדינה בפועל בין פטירתו של נשיא המדינה יצחק בן-צבי ב-23 באפריל 1963 לבין תחילת כהונתו של זלמן שזר ב-21 במאי באותה שנה.
לפי בקשתו, הובא למנוחת עולמים בקיבוצו דגניה ב' ולא בחלקת גדולי האומה בהר הרצל.
על שמו רחובות בשכונת רמת ורבר בפתח תקווה, בשכונת רמות ספיר בחיפה, בקריית מוצקין, בכפר סבא וברמת שרת בירושלים.
היה נשוי לרחל (בת מנחם קנטורוביץ) ואב לארבעה: שתי בנות (אסתר דינר וחנה ברקן) ושני בנים (צבי לוז - סופר וחוקר ספרות, ואהוד לוז - חוקר מחשבת ישראל).
נינו הוא השחקן והזמר עילי צ'פמן.
אבני דרך בקבוצה: קורות ותמורות, תל אביב: תרבות וחינוך, 1962. (מהדורה נוספת: תרבות וחינוך בשיתוף איחוד הקבוצות והקיבוצים, 1965.)
אחד משנים עשר, תל אביב: עם עובד, תש"ל.
כנשוא נס, תל אביב: עם עובד - תרבות וחינוך, תשל"ב.
הקבוצה והנוער / קדיש לוזינסקי, תל אביב: מרכז הנוער של חבר הקבוצות, [תש"ה].
גידול הקבוצה והתמורות החברתיות / קדיש לוזינסקי, [תל אביב]: חבר הקבוצות לנוער, [1945].
גורמי משק בקבוצה / קדיש לוזינסקי, תל אביב: חבר הקבוצות לנוער, תש"ז.
דרכו של חבר הקבוצות / קדיש לוז, תל אביב: חבר הקבוצות, תשי"א.
קדימה-צורן (קָדִימָה-צֹרָן) היא מועצה מקומית בשרון שנוצרה בשנת 2003 בעקבות החלטה של הכנסת על איחודן של המועצות המקומיות של קדימה ושל צורן.
קדימה שוכנת דרומית-מזרחית לנתניה וצפונית לכפר סבא, מזרחית לכביש 4. בינה לבין צורן מפריד יער קדימה.
קדימה הוקמה כמושבה חקלאית ב-5 ביולי 1933 ביוזמתו של יהושע חנקין שהיה אז מראשי חברת הכשרת היישוב.
מקור השם "קדימה" בדבריו של חנקין: "צעדנו צעד קדימה".
ראשוני התושבים היו תושבי מושבות הברון, מושבי השרון הצפוני ומושבות ותיקות אחרות.
מאוחר יותר הצטרפו עולים חדשים מאירופה, ולאחר קום המדינה גם מארצות ערב.
ב-1950 הוכרזה קדימה כמועצה מקומית, וב-1958 סופח אליה האזור הדרומי, שכונה "השיכון".
החלק הדרומי של קדימה נקרא לפני הסיפוח "יציב".
נהוג היה לקרוא לאזור זה "שיכון" מכיוון שנבנה כשיכונים, בניגוד לחלק הוותיק שכל בתיו היו צמודי קרקע, וכונה בפי התושבים החדשים "הכפר".
תחומי הגידול העיקריים בקדימה הם תות שדה והדרים.
בעבר גודלו גם פרחים בקדימה, אולם גידול זה הופסק עקב הצורך בשטחים נוספים לבנייה, לאור גידול האוכלוסין ביישוב.
צורן הוא יישוב קהילתי שהוקם ב-1992 כחלק מפרויקט שבעת הכוכבים בתכנונה של האדריכלית רחל ולדן.
צורן שוכן צפונית-מזרחית לקדימה ודרומית לכפר יונה.
מקור שמו של היישוב בתל צורן, הנמצא בסמוך ובצורן (סיליקון), שהוא אחד המרכיבים באדמת החמרה שבאזור.
היישוב אוכלס לראשונה ב-1994, וב-1997 נפרד מהמועצה האזורית לב השרון והוכרז כמועצה מקומית.
מרבית הבתים בצורן צמודי קרקע, ומיעוטם בנייה רוויה.
בהיסטוריה הקצרה של היישוב זכור מאבק התושבים נגד אתר השידור "הלל" ששכן במקום עד 2003. היישוב הוקם בסמוך לאתר חרף התנגדותם של המשרד להגנת הסביבה ומשרד התקשורת, ומבלי שלתושבים נמסר מידע על השלכות המגורים בקרבה לאתר השידור.
לאחר האיחוד הוקמה לראשונה שכונה בבנייה רוויה, שכונת "רמת אמיר" (על שם רס"ל אמיר בשארי שנפל במלחמת יום הכיפורים) בצפון היישוב, בה כ-1,100 יחידות דיור בבניינים בגובה שמונה קומות.
על פי תוכנית המתאר החדשה שאושרה בשנת 2017, יוספו כ-8,000 יחידות דיור ליישוב והוא יכפיל את אוכלוסייתו.
יהושע רזניק 1950–1955 (לאחר שהיה ראש ועד הכפר עד קום המדינה)
ביישוב צורן קיימת תנועת הנוער "התנועה החדשה" המקיימת חלק משמעותי מפעילות הנוער ביישוב.
ביישוב קדימה קיים שבט צופים - שבט "תמיד", אשר הוקם בשנת 1997 וכן סניף של תנועת הנוער הדתית-לאומית "בני עקיבא".
היישוב הוא גם הבית לקבוצת ה-FRC האזורית EverGreen#7112, בנוסף למגוון קבוצות FLL ביניהן קבוצת #2350, קבוצת #1735 קבוצת #1678 וקבוצת #1885 The ravens.
בקדימה-צורן פועלים גם חוגי סיירות של קק"ל, המפעילים מספר קבוצות באזור.
ביישוב קיים קונסרבטוריון עירוני בפיקוח משרד החינוך, בו פועלים 30 מורים ולומדים למעלה מ-300 תלמידים.
הקונסרבטוריון מפעיל הרכבים מוזיקליים מגוונים, תזמורת יישובית, מקהלות, בתי ספר מנגנים בבתי הספר היסודיים בתחום כלי הנשיפה וכלי הקשת.
יער קדימה ממוקם ממערב לכניסה לצורן ומצפון מזרח לקדימה וממשיך משם דרומה לאורך כביש 562.
היער (יחד עם יער אילנות שמצפון מערב) ניטע בעצי אקליפטוס, ברוש ואורן החל משנת 1942, על ידי מחלקת הייעור של ממשלת המנדט הבריטי על אדמות חוליות קלות.
ביער יש פריחת אירוסי ארגמן וצבעוני השרון מעטה.
מינים נוספים שגדלים בסביבה הם תורמוס ארצישראלי, תורמוס צר עלים, מרסיה יפהפייה ושום תל אביב (מין אנדמי, הגדל באדמות קלות בשפלה ובשרון בלבד).
ביער צומחים גם עצי שיטה כחלחלה רבים (מין שהובא לייצוב חולות על ידי הבריטים, אך מאז החל להתפשט ללא שליטה, ונחשב לאחד הצמחים הפולשים המזיקים ביותר בישראל).
ממערב ליער קדימה שוכנת שמורת אלוני קדימה, שהיא למעשה מקבץ של מספר אלוני תבור, שריד ליער השרון העתיק, בשטח של 9 דונם המוקף שדות חקלאיים.
בשמורה פורחים אירוס הארגמן, צבעוני ההרים ובן חצב יקינתוני.
בצמוד ליער ממזרח, סמוך לכביש המחבר בין עין שריד לבין עין ורד בשטח המועצה האזורית לב השרון, הייתה מחפורת ישנה שנוצרה כתוצאה מגנבת קרקע מתמשכת.
השטח הוזנח, פסולת בניין הושלכה בו, ומינים פולשים השתלטו עליו.
בשנת 2015, שוקם המקום ונחפרה בו שלולית חורף.
היער מהווה "ריאה ירוקה" ואתר פיקניקים לתושבי הסביבה, אך שני כבישים מתוכננים לחצות אותו:
כביש 562 - כביש האורך הקיים המחבר את צורן עם כביש 553 מדרום, שהמשכו עד לכביש 57 באורך 2.8 ק"מ נסלל בחלקו בתוך היער.
כביש 561 - כביש רוחב שאמור לחבר את צורן וקדימה לכביש 4, להמשיך לכביש 2 ועד לרחוב שלום עליכם בנתניה, יחצה את היער בנקודת החיבור עם כביש 562.
בעת הקמת המפלגה הצטרפו אל שרון שליש מחברי הכנסת של הליכוד.
שמעון פרס, חיים רמון ודליה איציק ממפלגת העבודה ומיכאל נודלמן מהאיחוד הלאומי הודיעו על תמיכתם במפלגה אך לא יכלו להצטרף לסיעה בכנסת מסיבות חוקיות.
בבחירות 2006 זכתה קדימה, הפעם בהנהגת אהוד אולמרט, להישג חסר תקדים והייתה למפלגה הגדולה ביותר, ולראשונה, המפלגה הגדולה ביותר בכנסת לא הייתה מפלגת הליכוד או מפלגת העבודה.
בבחירות 2009 שוב זכתה קדימה, בראשות ציפי לבני, במספר הקולות הרב ביותר, אך נשארה באופוזיציה בשל חוסר תמיכה של רוב חברי הכנסת.
מ-28 במרץ 2012 עד שנת 2015 היה חבר הכנסת שאול מופז יושב ראש המפלגה.
ב-8 במאי 2012 נכנסה קדימה לממשלה ה-32, אך פרשה ממנה כחודשיים מאוחר יותר, ב-17 ביולי, לאחר שלא הגיעה להסכמה על חלופה לחוק טל.
ב-3 בדצמבר התפלגו שבעה חברי כנסת מהסיעה והקימו את סיעת התנועה.
לבסוף, בבחירות 2013 צנח מספר מושביה של קדימה ל-2 בלבד (בהשוואה ל-28 בכנסת היוצאת).
בשנת 2015 היה אכרם חסון מנהיג המפלגה ליומיים לקראת הבחירות לכנסת, אך לבסוף לא הגישה המפלגה רשימת מועמדים לבחירות לכנסת והתפרקה ביום הבחירות.
המפלגה חייבת סך של 18 מיליון ש"ח למדינת ישראל עקב חריגה מתקציב הבחירות.
מצע מפלגת קדימה לקראת הבחירות לכנסת ה-18 חולק לנושאים הבאים:
שלום וביטחון ובמרכזו קידום תהליך השלום ועיצוב גבולות הקבע על בסיס יישום מפת הדרכים.
שמירה על ביטחון ישראל ומלחמה בטרור תוך כדי שמירת האינטרסים הלאומיים והביטחוניים של מדינת ישראל והשלמת גדר ההפרדה, תוך הכללת גושי ההתיישבות בתוואי הגדר והצהרה בדבר שמירה על ירושלים המאוחדת, כבירת ישראל.
ממשל ובמרכזו כינון חוקה, שינוי שיטת הבחירות בישראל ורפורמות במנהל הציבורי, במינהל מקרקעי ישראל ובשלטון המקומי.
מדינה יהודית ודמוקרטית קדימה תפעל לחיזוק הזהות היהודית ואופייה היהודי של המדינה, ארון הספרים היהודי והיהדות הם חלק ממטענו של כל יהודי באשר הוא, על פי השקפת עולמו ודרך ביטוי יהדותו.
דמותה של מדינת ישראל כמדינה יהודית כוללת הבטחת רוב יהודי מוצק בישראל, חיזוק מעמדה של ישראל ושל ירושלים כמרכז עולמי לעם היהודי ובכלל זאת מרכז של תרבות ויצירה יהודית ושמירה על מאפיינים יהודיים במרחב (הפרהסיה) הציבורי בישראל, ללא כפייה דתית ברמת הפרט.
מדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית.
כלכלה וחברה ובמרכזו הנהגת מס הכנסה שלילי וחוק פנסיה חובה לכל עובד, הגדלת הקצבאות לקשישים ולנכים והרחבת סל התרופות.
אכיפת חוק ובמרכזו הנהגת רפורמה במשטרת ישראל למיגור הפשע והאלימות, למלחמה בתאונות הדרכים וחיזוק מערכת המשפט.
חינוך ותרבות ובמרכזו הנחלת תוכנית הליבה, חיזוק האקדמיה וקידום המחקר וחיזוק החינוך הבלתי-פורמלי, התרבות והספורט.
קידום נשים ובמרכזו קידום חקיקה לשוויון בהזדמנויות ובתעסוקה.
צעירים ובמרכזו קידום חלופות שירות לאומי על מנת שכל צעיר ישרת את המדינה, גם אלו המנועים משירות בצה"ל והבטחת הלוואות למימון שכר לימוד באוניברסיטה
איכות הסביבה ובמרכזו פיתוח תשתיות לאומיות ידידותיות לסביבה ופרויקטים ממלכתיים להגנה על הסביבה, למזעור זיהום אוויר ושימור שטחים ירוקים.
במהלך הקדנציה השנייה כראש ממשלה העביר שרון את תוכנית ההתנתקות אל מול התנגדות רבה בתוך מפלגתו, הליכוד.
מספר ימים לפני ביצוע תוכנית ההתנתקות באוגוסט 2005, התפטר בנימין נתניהו מתפקיד שר האוצר, והתייצב מול אריאל שרון.
ב-26 בספטמבר 2005, ימים ספורים לאחר השלמת ההתנתקות, התקיימה במרכז הליכוד הצבעה על הקדמת מועד הבחירות המקדימות בליכוד.
אף על פי ששרון ניצח בבחירות אלו והפריימריז לא הוקדמו, עלה חשש בקרב מחנהו כי מרכז הליכוד עלול להוציא רבים מתומכי ההתנתקות מהרשימה לכנסת הבאה.
כבר בסמוך לפני ההצבעה החל שרון לבחון ביחד עם מעגל מצומצם של מקורבים (פורום החווה, שכלל את ראובן אדלר, יורם ראב"ד, עמרי שרון וישראל מימון) את רעיון הפרישה מהליכוד והקמת מפלגה חדשה.
ב-7 בנובמבר 2005 מנעו חברי כנסת של הליכוד מאריאל שרון למנות לשרים שני מועמדים שהציג, רוני בר-און וזאב בוים.
היה זה אך סימפטום לבעיה שנוצרה לממשלה, אשר נשענה על רוב דחוק, שהיה תלוי ברצונם הטוב של מתנגדיה מתוך הליכוד.
בחירתו של עמיר פרץ לראשות מפלגת העבודה, שאירעה ימים ספורים לאחר כישלון ההצבעה על מינוי השרים בכנסת, סימנה כי תם זמנה של הממשלה, אשר הייתה ממשלת אחדות לאומית המורכבת מנציגי מפלגת העבודה שחברו לאנשי הליכוד.
בשעת ערב מאוחרת של 19 בנובמבר 2005 התכנסו בחוות השקמים הצוות המורחב של "צוות החווה" שכלל את ראובן אדלר, יורם ראב"ד, איל ארד, צוות לשכת ראש הממשלה, השרה ציפי לבני, עמרי וגלעד שרון.
מרבית הדוברים היו נגד הקמת מפלגה חדשה ורק אדלר, ראב"ד ולבני תמכו.
שרון ובניו לא השמיעו את דעתם.
למחרת בשעות הערב הודיע שרון למקורביו על החלטתו.
שרון הטיל על עו"ד יורם ראב"ד את מלאכת כתיבת התקנון של המפלגה החדשה ואת הטיפול ברישומה.
בתקשורת החלו להופיע ידיעות על כך ששרון החליט על עזיבת הליכוד והקמתה של מפלגה חדשה.
ב-21 בנובמבר בשעות הבוקר נפגש שרון עם הנשיא משה קצב וביקש ממנו לפזר את הכנסת.
במקביל, ערכה הכנסת הצבעות על פיזורה, כאשר מטרת מתנגדי שרון היא לפעול לפיזור הכנסת ככל המאוחר, לעומת שרון אשר ביקש מן הנשיא כי הכנסת תתפזר בראשית מרץ 2006.
במהלך 21 בנובמבר התכנסה המפלגה החדשה לכינוס ראשוני, ושלדה הפרסונלי התגבש.
המפלגה החדשה התבססה על הימין המתון בליכוד ותומכי שרון מקרב מפלגת הליכוד.
בנוסף, חברו לקדימה גם יוצאי מפלגת העבודה שלא מצאו את מקומם במפלגה לאחר בחירתו של עמיר פרץ.
כמו כן, מספר תומכים הגיעו מחוץ למערכת הפוליטית.
בתחילה התלבטו באשר לשמה של המפלגה בין מל"ל – מפלגה לאומית ליברלית ובין השם אחריות לאומית.
השם שנבחר היה אחריות לאומית, אך לאחר ימים אחדים ועוד בטרם הוגשו מסמכי ההתאגדות לרישום שונה השם לקדימה.
לדברי ראובן אדלר, הוא חש למחרת בחירת השם שהוא אינו טוב מספיק ויש להחליפו, וקיבל את ברכתו של שרון.
את השם קדימה הגה מנהל הקמפיין, אורי לברון.
עם זאת, השם אחריות לאומית שימש את הסיעה בכנסת למשך כחודשיים, עד שהוחלף גם הוא בקדימה.
מיד לאחר ההקמה החלה המפלגה לגייס פוליטיקאים ואנשי ציבור בולטים, על מנת לבנות רשימה אטרקטיבית שתמשוך את לב הבוחרים.
ביום הקמתה, הצליח שרון לגייס 14 מחברי הליכוד לסיעה החדשה:
שרים: ציפי לבני, אהוד אולמרט, גדעון עזרא, אברהם הירשזון, מאיר שטרית
חברי־כנסת: מרינה סולודקין, רוני בר-און, רוחמה אברהם, אלי אפללו, זאב בוים, יעקב אדרי, מג'לי והבה, עמרי שרון.
השגת מספר זה של חברי כנסת פורשים העומדים לרשותו, שליש מסיעת הליכוד, הייתה קריטית לשרון.
על פי חוק מימון מפלגות, החזר מימון מערכת הבחירות נעשה על פי מספר המושבים בכנסת להם מפלגה זוכה לאחר הבחירות, אך מפלגה קיימת זכאית לקבלת מקדמה על חשבון כספי מימון מפלגות בהתאם לנציגיה בכנסת היוצאת, ולדקות שידור מוגדלות בתעמולת הבחירות לכנסת.
לאור חשיבותן הגדולה של ההטבות, במיוחד למפלגה חדשה ללא כל תשתית ארגונית קיימת כקדימה, היה על שרון לגייס לפחות 13 חברי כנסת נוספים של הליכוד בטרם הודיע על הפרישה, משימה בה נחל הצלחה.
על ההישג העיב מעט הכישלון בצירוף שר הביטחון שאול מופז שהחליט לאחר התלבטויות ממושכות להישאר בליכוד ולהתמודד על הנהגתו, על אף בקשתו של שרון שיצטרף למפלגתו.
לעומת זאת הצליח שרון לגייס לסיעה את חבר הכנסת העצמאי דוד טל, שפרש חודשים קודם לכן מעם אחד עם הצטרפותה למפלגת העבודה.
בנוסף, שני חברי כנסת בכירים ממפלגת העבודה (חיים רמון ודליה איציק) וכן ח"כ מיכאל נודלמן (שפרש עוד קודם מהאיחוד הלאומי) הודיעו על תמיכתם בקדימה אף על פי שלא עברו פורמלית למפלגה.
מחוץ לזירה הפוליטית, הצליח אריאל שרון לגייס לשורות קדימה והפוליטיקה, את אבי דיכטר שהיה באותה עת בתקופת לימודים במכון ברוקינגס בוושינגטון, עם סיום תפקידו כראש השב"כ.
אבי דיכטר שובץ על ידי שרון במקום החמישי ברשימת קדימה וסומן על ידו כיורש עתידי.
הפרופסור אבישי ברוורמן, ששרון ניסה לגייסו למפלגתו, התפקד לבסוף למפלגת העבודה של עמיר פרץ, אך הפרופסור אוריאל רייכמן, שהיה ממייסדי מפלגת שינוי ומפעיליה הבולטים, הצטרף למפלגת קדימה.
ב-30 בנובמבר, לאחר לבטים ממושכים, הודיע לבסוף שמעון פרס על פרישתו ממפלגת העבודה ועל תמיכתו במפלגת קדימה ובאריאל שרון.
פרס לא הצטרף רשמית למפלגה, אולם לאחר שתחילה הודיע כי לא יתמודד במסגרתה לבחירות 2006, הודיע בסוף דצמבר לאחר אשפוזו של שרון כי הוא מבקש להיכנס לרשימה, מהלך שנבע כנראה מרצונו לחזק את מעמדו במפלגה, שהיה מבוסס עד אז בעיקר על יחסיו עם שרון.
מאוחר יותר התפטר מהכנסת יחדיו עם חיים רמון ודליה איציק, על מנת שיוכלו להתמודד ברשימת המפלגה החדשה בבחירות הבאות.
ב-7 בדצמבר הודיע צחי הנגבי - שר בלי תיק, יו"ר מרכז הליכוד, ומחליפו הזמני של שרון בתפקיד יו"ר תנועת הליכוד - על הצטרפותו לקדימה.
הנגבי, שהתנגד לתוכנית ההתנתקות, הודה כי "בעמדות המדיניות שלי יש תזוזה מתמשכת לאורך השנים".
הצטרפותו של הנגבי לשרון בלטה במיוחד על רקע ידיעות לפיהן משטרת ישראל תמליץ להעמידו לדין על רקע חשיפות על מינויים בלתי-כשרים-לכאורה שביצע בעת כהונתו כשר לאיכות הסביבה, אבל הנגבי דחה השערות שקשרו בין הדברים, ושב והצהיר "לא נפל פגם בפעילותי".
הוא הודיע על התפטרותו מהכנסת, ואמר: "המושב שלי שייך לליכוד, אני מחזיר אותו לליכוד".
ב-11 בדצמבר הודיע גם שאול מופז, שר הביטחון, על הצטרפותו לקדימה - צעד שהתקבל בהפתעה, שכן בשבועות שחלפו מאז פרישת שרון, הבטיח מופז להישאר בליכוד ואמר כי "החבירה של שרון לשורה של אנשי שמאל התומכים בהסכמי אוסלו ובחזרה לקווי 67' היא מסוכנת...
הם עלולים לגרור אותו למחוזות מסוכנים ביותר מבחינה מדינית וביטחונית".
מופז גם האשים את ראש הממשלה בהפיכת אנשי מערכת הביטחון "לשחקנים על המגרש הפוליטי", וסיפר כי "הציעו לי בקדימה להיות מספר 2, סגן ראש הממשלה ושר הביטחון - וסירבתי".
למרות התבטאויותיו, מופז הצטרף לשרון - ימים ספורים אחרי פרסום סקרים שחזו לו תבוסה במאבק על ראשות הליכוד.
מופז דחה את הטענות שקשרו בין הדברים, ונימק את מעברו לקדימה במילים "תנועת הליכוד פנתה לימין הקיצוני של המפה הפוליטית, וזו לא דרכי".
ביחס לביקורת על אמינותו, כמי שהתחייב להישאר בליכוד, אמר כי "איני רואה שום בעיה ושום סוגיה בנושא אמינות".
מספר לא מבוטל של ראשי ערים, מועצות מקומיות ואזוריות, במגזר היהודי ובמגזר הערבי, הודיעו אף הם על הצטרפותם למפלגה החדשה.
בנוסף הודיעו אנשי ציבור שונים על הצטרפותם למפלגה.
אירוע מוחי קל בו לקה שרון ב-18 בדצמבר 2005 העלה בתקשורת את השאלה האם המפלגה מבוססת כולה על אישיותו של מנהיגה, שרון.
האירוע הפנה את תשומת הלב גם לכך שלמפלגה לא נקבעו מוסדות או מנגנון המסדיר את תפקודה של המפלגה גם בהיעדרו של שרון.
הבעיה קבלה משנה תוקף לאחר אירוע מוחי קשה יותר בו לקה ראש הממשלה ב-4 בינואר 2006 (היום בו נרשמה מפלגת קדימה כמפלגה ברשם המפלגות), אירוע ממנו לא חזר להכרתו.
עו"ד יורם ראב"ד הספיק להודיע לשרון על רישומה של המפלגה מספר שעות טרם אשפוזו, ממנו לא קם עד פטירתו ב-11 בינואר 2014.
לאחר שהתברר כי שרון לא יוכל להמשיך לכהן כיו"ר המפלגה ולהתמודד לכנסת ה-17, החליפו בתפקידים אלה אהוד אולמרט, בתוקף תפקידו, ממלא מקום ראש הממשלה.
אולמרט בחר בעצמו את רשימת המפלגה לכנסת, ללא נוהל דמוקרטי כלשהו, עובדה שמפלגות אחרות ניסו להדגיש, ללא הצלחה רבה.
השפעתו הרבה על עמדותיה המדיניות של המפלגה בלטה בהציגו במהלך מערכת הבחירות את תוכנית ההתכנסות לנסיגה ביהודה ושומרון ועיצוב גבולות קבע, תוכנית שנראתה כנוגדת את הקו המדיני בו נקט שרון בפומבי אחר תוכנית ההתנתקות, ששלל נסיגות חד צדדיות נוספות.
אירועים בולטים שהעיבו על כהונתו של אולמרט כראש ממשלה בפועל עוד במהלך החודש הראשון לה היו ניצחונו המפתיע של חמאס בבחירות למועצה המחוקקת הפלסטינית ב-25 בינואר, שהתאפשר כתוצאה מהסכמתה של ממשלת ישראל לקיום הבחירות, ופינוי הבתים האלים בעמונה ב-1 בפברואר.
עליית שלטון החמאס אף הובילה ב-14 במרץ למבצע הבאת ביכורים ללכידת רוצחיו של השר רחבעם זאבי, אשר עמדו להשתחרר מכלאם.
במהלך מערכת הבחירות העלו יועצי המפלגה את הרעיון להציב את ראש הממשלה שרון, השרוי במיטתו חסר הכרה, במקום הראשון כיו"ר או במקום 120 הסמלי.
התוכנית לא יצאה אל הפועל לאחר שספגה ביקורת ציבורית רבה, וממילא לא הייתה ניתנת לביצוע שכן על פי חוק נדרשת חתימת המועמד על טופסי ההרשמה של המפלגה.
מערכת הבחירות תועדה בחלקה בסרט התעודה כל אנשי הקמפיין ששודר לאחר הבחירות בערוץ 10, ובו נראו השינוי בקמפיין לאחר מחלת שרון.
אותיות המפלגה בפתק ההצבעה בבחירות לכנסת ה-17 היו "כן", כמו כן הודפס על הפתק הכיתוב: "קדימה עם אהוד אולמרט לראשות הממשלה".
ב-28 במרץ 2006 התקיימו הבחירות לכנסת ה-17. בתום ספירת הקולות התברר שקדימה היא המפלגה הגדולה ביותר עם 29 מושבים בכנסת, ואולמרט הרכיב את הממשלה ה-31. למרות הניצחון בבחירות הייתה מהולה השמחה בתחושת החמצה שכן המפלגה לא השיגה את מספר המושבים הגבוה שצפו לה הסקרים (כ-36–40).
ב-26 באפריל 2006 חתמה קדימה עם מפלגת הגמלאים על הסכם קואליציוני במסגרתו הוסכם כי שתי המפלגות יפעלו כסיעה משותפת, אם כי לא יאוחדו באופן רשמי.
ב-4 במאי 2006, מונה אולמרט לראש ממשלת ישראל, לאחר שממשלתו, הממשלה ה-31, קיבלה את אמון הכנסת.
ציפי לבני מונתה לשרת החוץ וממלאת מקום ראש הממשלה, עמיר פרץ לשר הביטחון ואברהם הירשזון, מקורבו של אולמרט, לשר האוצר.
עם התקדמות המשא ומתן עם הפלסטינים פרשה סיעת ישראל ביתנו מהקואליציה וזו נותרה עם 67 ח"כים.
בקיץ 2008 התפצלה סיעת הגמלאים לשתי סיעות: הגמלאים בה נותרו ארבעה ח"כים וצדק לזקן אליה עברו שלושה ח"כים.
צדק לזקן לא הצטרפה לקואליציה ולכן הצטמצם מספרם של חברי הקואליציה של אולמרט ל-64.
סוף דרכה של הממשלה ה-31 והבחירות הפנימיות
בעקבות החקירות המרובות שנפתחו נגד ראש הממשלה אהוד אולמרט, הושג הסכם בין קדימה למפלגת העבודה לפיו העבודה תמשוך את הצעתה לפיזור הכנסת ואילו קדימה תתחייב לקיים בחירות מקדימות לבחירת יושב ראש המפלגה.
חודש לאחר מכן קבעה מועצת קדימה מועד לבחירות המקדימות, ב-17 בספטמבר 2008.
המתמודדים בבחירות אלו היו שרת החוץ ציפי לבני, שר התחבורה שאול מופז, שר הפנים מאיר שטרית והשר לביטחון פנים אבי דיכטר.
הקמפיין של לבני התמקד בניקיון הכפיים שלה.
מנגד, טען יריבה העיקרי מופז, בעברו רמטכ"ל ושר ביטחון, כי לראש ממשלה לא די בניקיון כפיים ועליו להיות בעל ניסיון וידע צבאיים וביטחוניים.
בשבועות לפני הבחירות הציגו הסקרים הפרש ניכר לטובת ציפי לבני.
ביום הבחירות עצמו, במטרה להעלות את אחוז ההצבעה וחרף התנגדותם של מופז ושטרית, הוארכו הבחירות בכחצי שעה לבקשת לבני.
היא זכתה לניצחון סוחף על פי מדגמי הטלוויזיה אותו ערב, אך עם הגעת תוצאות האמת, הצטמצמו הפערים ולבסוף הסתבר כי הפער הוא 431 קולות בלבד (43.1% לטובת לבני לעומת 42% למופז).
לבני ניסתה להקים קואליציה תחתיה כראש ממשלה, אך לאחר משא ומתן ממושך כשלה להגיע להסכמה עם מפלגת ש"ס בסוגיית קצבאות הילדים, אשר דרשה קצבאות בסך מיליארד שקלים, בעוד שלבני הסכימה להעלותן ל-700 מיליון שקלים בלבד.
מאחר שלא ניתן היה להרכיב קואליציה, נקבעו בחירות כלליות לכנסת ל-10 בפברואר 2009.
מפלגת קדימה קבעה את הבחירות הפנימיות לרשימת המפלגה לכנסת ל-17 בדצמבר 2008. המקום הראשון ברשימה היה שמור ללבני והשני למופז, אשר חזר מפסק הזמן שעליו הכריז.
בראש הרשימה נבחרו יו"ר הכנסת דליה איציק, צחי הנגבי ורוני בר-און.
חיים רמון, אשר היה קודם לכן במקום ה-7, הידרדר למקום ה-17. בין המצטרפים החדשים היו זאב בילסקי, יו"ר הסוכנות היהודית, שהגיע למקום ה-15 ודובר צה"ל לשעבר, תא"ל במיל' נחמן שי, שהגיע למקום ה-18.
במערכת הבחירות לכנסת השמונה עשרה זכתה קדימה ב-28 מושבים, ירידה של מושב אחד מהבחירות הקודמות ומושב אחד יותר מהליכוד, המפלגה השנייה בגודלה.
אף שקדימה זכתה במספר המושבים הגבוה ביותר הזמין נשיא המדינה ה־9, שמעון פרס את נתניהו, יו"ר הליכוד, להקים ממשלה, לאחר שרוב חברי הבית המליצו על כך.
המשא ומתן בעניין ההצטרפות לממשלת נתניהו לא עלה יפה, והיא נותרה באופוזיציה.
חמישה מחברי הכנסת של קדימה הורשעו בפלילים: ראש המפלגה אהוד אולמרט, חיים רמון, אברהם הירשזון, צחי הנגבי, ועמרי שרון.
בחודש מרץ 2009 החליטה קדימה, בראשות יו"ר המפלגה וחברי הכנסת הבכירים שלא להצטרף לממשלת נתניהו השנייה ולהוות את מפלגת האופוזיציה הגדולה בכנסת.
מעברה של קדימה לאופוזיציה לווה בחשש לשלמותה ויציבותה של המפלגה.
חשש זה נבע מהיותה של קדימה מפלגה שנולדה לשלטון ואינה מנוסה בישיבה ארוכה באופוזיציה, בנוסף, הושמעו בליכוד קולות הקוראים לפירוקה של קדימה.
מספר שבועות לאחר כינון הממשלה הועבר בכנסת חוק התפלגות סיעה - חוק המאפשר לשבעה מחברי סיעה (גם אם אינם מגיעים לשליש מחברי הסיעה) לפרוש מסיעתם ולהתפלג לסיעה עצמאית.
החוק נועד לאפשר לשבעה חברי כנסת מקדימה לפרק את מפלגתם ולהצטרף לממשלה, ובו בעת למנוע את פילוג העבודה שהייתה חברת ממשלה באותו זמן, אך עם ארבעה "מורדים" (אחד פחות משליש).
בדצמבר 2009, במקביל להתקדמות משמעותית במגעים לשחרור החייל החטוף גלעד שליט, התפוצץ ניסיונם של ראש הממשלה בנימין נתניהו ושר התחבורה ישראל כץ לגייס את הח"כ השביעי שנדרש לשם הפילוג, יעקב אדרי.
בעקבות ביקורת ציבורית חריפה, גם מצד קדימה, שהופנתה כלפי ראש הממשלה על כך שהוא עוסק בתרגילים פוליטיים בו בזמן שהעין הציבורית מופנית אל עבר עניינו של החייל החטוף, נבלם מהלך הפילוג בקדימה.
בתחום המדיני - ביטחוני, קדימה תקפה את הממשלה ובעיקר את רה"מ על חוסר אמונתו בפתרון שתי מדינות לשני עמים וחוסר מוכנותו למשא ומתן ישיר עם יו"ר הרשות הפלסטינית, מחמוד עבאס.
בתחום הפוליטי, יצאה קדימה נגד הצטרפותה של מפלגת העבודה לממשלה ועד לפרישתה מהקוליאציה הובילה קו שקרא לה לצאת מהממשלה.
בינואר 2011 זכתה קדימה לחיזוק משמעותי באופוזיציה לאחר התפלגותו של אהוד ברק מסיעת העבודה והקמת סיעת העצמאות.
בפברואר 2010, נגד הניסיון לאפשר הצבעה בבחירות גם לתושבי ישראל השוהים מחוץ למדינה ("חוק היורדים"), הובילה ביחד עם ארגונים אחרים מחאה ציבורית נרחבת תחת הכותרת "בוחרים רק בישראל".
בסופו של דבר החליטה הממשלה לבטל את קידום החקיקה בנושא.
ביולי 2009, במלאת 100 יום להקמת הממשלה, כינסה מסיבת עיתונאים נרחבת ותקפה את נתניהו תחת הכותרת "ביבי - 100 ימים, 0 השגים".
בפברואר 2011, שנתיים לאחר הקמת הממשלה כינסה מסיבת עיתונאים נוספת תחת הכותרת: "ישראל - 0, ביבי - 2, שנתיים לנתניהו, ישראל מפסידה".
בנובמבר 2011 יצאה המפלגה בקמפיין אוטובוסים "נשים מקדימה" במחאה על תופעה של הדרת נשים.
בתחום הכלכלי-חברתי, בנובמבר 2009 הובילה הסיעה קריאה להתנגד למס הבצורת עליו החליטה הממשלה.
בדצמבר 2010, לאחר השרפה בכרמל קראה קדימה לרה"מ ולשר הפנים אלי ישי להתפטר עקב הליקויים שנתגלו במערך הכבאות וחוסר המוכנות של הממשלה בהתמודדות עם השריפה.
בינואר 2011 יצאה בקמפיין נוסף נגד העלאת מחירי הדלק תחת הכותרת "פרייארים לא מתים, הם רק מתחלפים".
בקיץ 2011, לאור מחאת הקוטג' ומחאת הנדל"ן יצאה קדימה כנגד הממשלה, וטענה כי האירועים יובילו לניצחון קדימה בבחירות הבאות (בפועל צנח כוחה של קדימה בבחירות במידה משמעותית).
ב-18 בינואר 2012, הודיעה ציפי לבני על הקדמת הבחירות הפנימיות לראשות המפלגה ל-27 במרץ 2012. בבחירות התמודדו מול יו"ר המפלגה המכהנת ציפי לבני גם חברי הכנסת שאול מופז ואבי דיכטר.
דיכטר פרש זמן קצר לפני הבחירות וחבר למופז.
ב-27 במרץ 2012, נערכו הבחירות המקדימות לראשות המפלגה שבסופן הוכרז שאול מופז ליו"ר המפלגה.
ב-1 במאי 2012 הודיעה לבני על התפטרותה מהכנסת.
מטרת האיחוד הייתה להעביר חוק לשוויון בנטל, שיחליף את חוק טל שתוקפו עמד לפוג באוגוסט וכן לשנות את שיטת הממשל.
שתי המטרות לא הושגו וקדימה פרשה מהקואליציה כעבור 70 יום.
ניסיונות נוספים לפרק את קדימה
מייד לאחר כניסת קדימה לממשלה היה ניסיון לארגן "מרד" כנגד הכניסה לממשלה ולהתפלג.
חבר הכנסת מאיר שטרית ניסה להנהיג את המהלך, אך לא נמצאו 7 חברי כנסת שיתפלגו.
אחרי פרישתה של קדימה מהממשלה, נעשה ניסיון נוסף לפלג את קדימה, כאשר סיעה של 7 מנדטים הייתה אמורה להצטרף לליכוד, ולקבל מספר תפקידי שרים וסגני שרים.
חלק מחברי הכנסת שהיו שותפים לניסיון אף חתמו על כניסה לתפקידים בממשלה, אך בסופו של דבר נכשל הניסיון לגייס 7 ח"כים, ורק צחי הנגבי שהיה באותה עת מחוץ לכנסת, והנהיג את ניסיון הפילוג מבחוץ, חזר לליכוד.
לקראת הבחירות לכנסת התשע עשרה הוחלט על ביטול הפריימריז לרשימת קדימה לכנסת ובמקומם על קיומה של ועדה מסדרת.
ב-3 בדצמבר 2012 אישרה ועדת הכנסת את התפלגותם של חברי הכנסת רחל אדטו, מג'לי והבה, אורית זוארץ, יואל חסון, רוברט טיבייב, שלמה מולה ומאיר שטרית מסיעת קדימה לסיעת התנועה בהנהגת ציפי לבני יו"ר המפלגה לשעבר שפרשה מספר חודשים קודם לכן מהכנסת.
בראש רשימת המועמדים לכנסת התשע עשרה עמד שאול מופז ואחריו ישראל חסון, יוחנן פלסנר, רונית תירוש, שי חרמש, יובל צלנר, דורון אביטל, אכרם חסון, אחמד דבאח ואתי לבני (רשימת המועמדים המלאה כוללת 94 מתמודדים).
בבחירות זכתה המפלגה בשני מושבים.
התנהלו מגעים בין הסיעה לבין יו"ר מפלגת "יש עתיד" יאיר לפיד על כך שזו תוותר על תיק אחד מתוך חמישה תיקים שהוצעו לה בממשלה ה-33 של נתניהו, על פי פרסומים ככל הנראה התיק המדובר היה תיק הביטחון שהיה יכול לקבל יו"ר קדימה מופז וכך קדימה תוכל להצטרף לקואליציה.
אולם מגעים אלה עלו בתוהו כאשר לפיד הכריז כי ברצונו להקים ממשלה צרה ככל האפשר ומופז ומפלגת קדימה נותרו בכנסת ה-19 באופוזיציה.
כחצי שנה לפני הבחירות לכנסת העשרים (2015) התמנה ישראל חסון ליושב ראש רשות העתיקות והתפטר מהכנסת, במקומו נכנס יובל צלנר.
מגעים לאיחוד בין המפלגה לרשימת המחנה הציוני לא צלחו.
ב-27 בינואר 2015 הודיע מופז על פרישתו מהחיים הפוליטיים ובאותו יום הוועדה המסדרת של קדימה בחרה באכרם חסון לראשות רשימתה לכנסת, ואחריו ברשימה ד"ר דורון אביטל, ראובן בן שחר, יובל צלנר, טל אשכנזי, יובל פיש, ביאטה קרנץ ואלירן וקנין.
לאחר יומיים אכרם חסון התפטר, והתמודד לכנסת במקום ה-12 במפלגת כולנו.
בפועל, רשימת מועמדים מטעם קדימה לא הוגשה לוועדת הבחירות והמפלגה סיימה את דרכה לאחר מכן.
כנסת חברי כנסת הערות הכנסת ה-16 (2005) 15 מושבים: אריאל שרון, גדעון עזרא, ציפי לבני, מאיר שטרית, רוחמה אברהם, מג'לי והבה, יעקב אדרי, אהוד יתום, אלי אפללו, עמרי שרון, רוני בר-און, אהוד אולמרט, זאב בוים, אברהם הירשזון, מרינה סולודקין
דוד מנעהסיעה נוצרה בשם "אחריות לאומית" ב-23 בנובמבר 2005 על ידי 14 מחברי סיעת הליכוד ודוד טל מסיעת היחיד נוי (שיצר ב-23 במאי 2005 לאחר שפרש מעם אחד עקב הצטרפותה לעבודה-מימד).
הרשימה אינה כוללת את חברי הכנסת שמעון פרס, חיים רמון, ודליה איציק מהעבודה ומיכאל נודלמן מהאיחוד הלאומי שהודיעו על תמיכתם במפלגה אך לא יכלו להצטרף לסיעה בכנסת מסיבות חוקיות.
כמו כן לא נכלל צחי הנגבי מהליכוד שהצטרף למפלגה אך התפטר מהכנסת ולא הצטרף לסיעה.
ב-5 בינואר 2006 פרש מהכנסת עמרי שרון עקב הרשעתו בפלילים.
החליף אותו דוד מנע מהליכוד.
שי חרמש, יצחק בן ישראל, יוחנן פלסנר, שלמה מולה מועמדים בולטים ברשימה שלא נכנסו לכנסת: רחל אדטו, שי אביטל, אנסטסיה מיכאלי (רשימת מועמדים מלאה ראו כאן).
ב-28 באפריל 2006 פרש מהכנסת אוריאל רייכמן, לאחר שלא קיבל את תיק החינוך שהובטח לו, החליף אותו שי חרמש.
ב-13 ביוני 2007 נבחר שמעון פרס לתפקיד נשיא המדינה.
החליף אותו יצחק בן ישראל.
ב-25 בספטמבר 2007 הודיע שלמה ברזניץ על פרישתו מהחיים הפוליטיים והתפטר מהכנסת.
ב-7 בפברואר 2008 התפטר מהכנסת אביגדור יצחקי.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ', נינו אבסדזה, דורון אביטל, אבי דואן, יובל צלנר, אכרם חסון, אחמד דבאח.
מועמדים בולטים ברשימה שלא נכנסו לכנסת: דוד טל, גליה אלבין (רשימת מועמדים מלאה ראו כאן).
ב-2 ביולי 2009 התפטר מהכנסת חיים רמון, אחרי שקדימה לא נכללה בממשלה בראשות נתניהו, ונבחר ליו"ר מועצת קדימה.
החליפה אותו בכנסת יוליה שמאלוב-ברקוביץ'.
ב-9 בנובמבר 2010 גזר בית המשפט קלון על צחי הנגבי בגין הרשעתו במתן עדות שקר, בעקבות כך הושעה אוטומטית הנגבי, והחליפה אותו נינו אבסדזה.
לאחר כחודש וחצי, ב-23 בדצמבר התפטר הנגבי מהכנסת וההחלפה הפכה סופית.
ב-18 במרץ 2011 נפטר זאב בוים; אבנר ברזני, שהיה מספר 31 ברשימת קדימה לכנסת, נפטר קודם להיותו חבר הכנסת.
לחבר הכנסת התמנה דורון אביטל, מספר 32 ברשימה לכנסת.
ב-23 בינואר 2012 התפטר אלי אפללו והוחלף על ידי אבי דואן.
ב-3 במאי 2012 התפטרה ציפי לבני מהכנסת והוחלפה על ידי יובל צלנר.
ב-17 במאי 2012 נפטר גדעון עזרא והוחלף על ידי אכרם חסון.
ב-16 באוגוסט 2012 התפטר אבי דיכטר מהכנסת והוחלף על ידי אחמד דבאח.
ב-3 בדצמבר 2012 התפלגו רחל אדטו, מג'לי והבה, אורית זוארץ, יואל חסון, רוברט טיבייב, שלמה מולה ומאיר שטרית מסיעת קדימה לסיעת התנועה.
יובל צלנרב-16 בדצמבר 2014 התפטר ישראל חסון מהכנסת והוחלף על ידי יובל צלנר.
שמוקם אומנם במקום השישי, ומונה לאחר ויתור חברי הרשימה הקודמים לו.
באוקטובר 2011 נעצר גזבר קדימה איציק חדד, לאחר שציפי לבני, יושבת ראש קדימה הגישה נגדו תלונה למשטרת ישראל בסמוך לפרסום דו"ח מבקר המדינה מיכה לינדנשטראוס שבו היו ממצאים חמורים נגד המפלגה.
בנובמבר 2015, בית הדין לעבודה חייב את קדימה לשלם 850,000 שקל לחדד, בשל פיטוריו הפגומים.
קדיש יהודה-ליב סילמן (28 בנובמבר 1880, חנוכה ה'תרמ"א, ליטא – 13 בנובמבר 1937, ט' בכסלו ה'תרצ"ח, ירושלים) היה מורה, משורר, סופר, מתרגם ובלשן ארץ-ישראלי, וגם מראשוני התשבצאים העבריים.
ממייסדי תל אביב ושכונת בית הכרם בירושלים.
סילמן נולד בעיירה בוטרימאנצ'י שבליטא.
למד בישיבת סלובודקה, ובנוסף למד לימודים כלליים ובהם עברית, שאותהּ גם לימד בחשאי את חבריו ללימודים.
הוא הוציא לאור שבועון בשם "הקול".
עם תום לימודיו, לימד בבית הספר העברי בווילנה, "יהודיה".
בשנת 1899 החל לפרסם סיפורים ומאמרים בעיתון "המליץ".
ב-11 בפברואר 1903 מספר עיתון "הצפירה" בהתרגשות רבה על נשף חנוכה מיוחד במינו שיזמו חברי ועד החדר העברי בהומל (פלך מוהילוב) ובו הוצג החיזיון "יהודה המכבי" שחיבר אחד ממורי החדר לייב סילמן והוצג בעברית.
במחזה נכחו כשלוש מאות איש מהעיר וסביבותיה.
בשנת 1905 נשא לאשה את אסתר כהן, בת עיירתו.
בשנת 1907 עלה סילמן לארץ ישראל, לבדו.
רק בשנת 1909 הצטרפו אליו אשתו אסתר ובתם ימימה (בארץ ישראל נולדו לבני הזוג ארבעה ילדים נוספים).
הוא השתקע ביפו, ולימד בבית הספר לנערות של יחיאל יחיאלי.
בתקופה זו התגורר בבית הוריה של חיה ברוידא (לימים אשתו של הסופר יוסף חיים ברנר) ולימד אותה עברית.
ב-1909 הייתה משפחת סילמן אחת מ־66 המשפחות שחברו לאגודת אחוזת בית להקמת העיר תל אביב.
סילמן הגריל את המגרש ברחוב ליליינבלום 30.
בהמשך מכר סילמן את ביתו ועבר לירושלים, שם היה בין מייסדי הגימנסיה העברית רחביה, לימד עברית ב"בצלאל" ("הצבי" 12 באפריל 1910) ומראשי "ועד העברית" בעת מלחמת השפות.
לאחר מכן עבר לחיפה ולימד בבית הספר הריאלי העברי.
ב-1923 שב לירושלים, והיה בין מייסדי שכונת בית הכרם.
סילמן, שהיה זה שהעניק לשכונה את שמהּ, כיהן כיו"ר ועדת התרבות של השכונה.
הוא נשא נאומים והרצאות שזכו להצלחה רבה.
ביתו בבית הכרם היה בית-ועד לסופרים ומשוררים רבים, ובהם חיים נחמן ביאליק, ר' בנימין, ש"י עגנון, אורי צבי גרינברג, יהושע ייבין, דוד תדהר ואחרים.
באותן שנים לימד תנ"ך ודקדוק בגימנסיה ברחביה, כפי שמתארת תלמידתו שולמית לסקוב:
סילמן היה נשיא לשכת בונים חופשיים רשב"י (רבי שמעון בר יוחאי) בירושלים.
פרסם מאמרים רבים, חיבר ותירגם הרבה שירים עממיים, פרסם חוברות ועיתונים מסוגים שונים "אספקלריה", "סנסנים", חיבר מחזות לילדים ובהם "מגילת אסתר" בהצגת "אהל", הוציא ספרי לימוד לעברית, היה סופרו הקבוע של עיתון "הדואר" ועוד.
גם אסתר רעייתו עסקה בענייני ציבור והייתה פעילה בוועדת התרבות של בית-הכרם ובבית העם בירושלים, היא הייתה מחלוצות המאבק לזכויות האישה ולהקניית הלשון העברית.
קדיש סילמן נפטר בירושלים ונקבר בהר הזיתים.
בזמן השלטון הירדני חולל קברו ועקבותיו אבדו.
סמטת "מעלות קדיש סילמן" בשכונת בית הכרם בירושלים מנציחה את זכרו.
בניו ובנותיו היו: ימימה קדרי - אשת הסופר שרגא קדרי, אברהם סילמן, הלשונאי ראובן סיוון, פיוטה פלשנר והמורה שולמית בסוק - אשת המשורר משה בסוק.
קדיש יהודה סילמן פרסם מחזות, קובצי סיפורים ושירים, וספרי לשון ולימוד השפה העברית.
כמה משיריו ידועים עד היום, רובם הולחנו על ידי חנינא קרצ'בסקי, כגון "כשהרבי אלימלך", "פז כולה רז כולה" (מילים והאזנה), (תרגום לשירי עם ביידיש), "להנהלה הציונית", "אם יעזור לנו אלוהינו", "שם שועלים יש", ו"משה בתיבה".
היה חבר מערכת "הארץ" ו"דואר היום", ערך את "הארץ לילדים" יחד עם יעקב פיכמן וכתב סיפורים, שירים, מאמרים וטורים הומוריסטים בעיתונים אלה ובכתבי עת אחרים בארץ ומחוצה לה.
כמו כן היה הכתב הארצישראלי של ה"ניו יורק פוסט" במשך כעשרים שנה.
הוא כתב תחת שמות עט רבים, ובהם: ליבבתיני, מקסימי, מרניני, אשנב, בן שמון, רבי קלונימוס, רס"י, בן אש, שמשון השני, הדוד, ד.י.
אברבנאל, מאן דהו, הקאת, סתם סופר ועוד.
לקראת חגים פרסם כתב עת הומוריסטי בשם "ליהודים" ובו בין היתר פורסמו המחזות הקצרים "החשמונאים הקטנים", "מגילת אסתר" (מתוכו השיר "שושנת יעקב צהלה ושמחה", בהלחנת ידידיה אדמון), "ויהי בימי אחשורוש" ו"מרדכי והמן".
כן הוציא בירושלים שבועון ספרותי בשם "אספקלריה".
במסגרת זו חידש את המילה "תשבץ".
סנסנים: שנים עשר ספורים, ירושלים: "תרבות", תרפ"ט
לכו נרננה: שבעים שירי-עם משירת הגולה וארץ-ישראל, ירושלים: [חמו"ל], תרפ"ח-1928 – תרגומים לשירי עם ביידיש ופזמונים מקוריים בעברית
שירים לעם, ירושלים: סנונית, תרע"א
אם יעזר לנו אלהינו: שיר לעם, ירושלים: סנונית, תרפ"ב
ברגני וחלוץ עני: זמר לעם, ירושלים: לכו נרננה, תרפ"ז
פז כלה, : לחן עם, עיבוד : גיל אלדמע.
כי ראשי אניחה לי, עיבוד גיל אלדמע
עשרה ציונים, : עממי חסידי, עיבוד גיל אלדמע
מגלת אסתר: קומדיה בשלש מערכות, בשבע תמונות (הסצנרי: משה הלוי), [תל אביב]: [חמו"ל], תר"ץ
מרדכי והמן: חיזיון לילדים בשלש תמונות, [תל אביב?]: [חמו"ל], [תש"-?]
ויהי בימי אחשורוש: בליל מסורת ומודרניות...
מחזות וחמר למחזות, תל אביב: ליהודים, תרפ"ט
דוד פינסקי, המשיח האילם: דרמה בשלש מערכות (עברית על ידי ק"י סילמן), יפו : מ' שהם, תרפ"ה-1925
יעקב גורדין, האלהים, האדם והשטן, חיזיון בארבע מערכות ופרולוג (עברית על ידי ר' קלונימוס [קדיש יהודה סילמן]), ירושלים: סנונית, תרע"ה-1915
יעקב גורדין, אלישע בן אבויה: חיזיון בארבע מערכות (עברית על ידי ר' קלונימוס [קדיש יהודה סילמן]), ירושלים: סנונית, תרע"ו-1916
מ"ד ריבקין, דם ודין: סיפור מימי עלילת הדם בוליזש (תרגם והתקין לבני הנעורים: ק"י סילמן), תל אביב: דביר, תרצ"ג-1933
קדיש או Kaddish הוא אלבום האולפן המלא הראשון של להקת האקסטרים מטאל הישראלית Salem, אשר יצא בשנת 1994. זהו אלבום קונספט המוקדש לנושא השואה.
ב-2011 הוציאה סיילם מחדש את האלבום בלייבל Raven Music, עם חוברת דיסק חדשה, קטע אינסטרומנטלי חדש וסדר שירים שונה.
"קדיש" הוא אלבום קודר וכבד מאוד, המעביר את מסר הכאב והסבל באמצעות צרחות ומוזיקה כבדה, אטית, רועשת ובלתי מלודית (דום מטאל).
האלבום נפתח בשיר "The Fading" ("הדהייה"), המעביר באמצעות הקצב האטי שלו, המוזיקה הכבדה והקודרת את מסר הדהייה - המוות האטי.
הדובר בשיר הוא ניצול שואה שנזכר ברגעי האימה.
The Fading שודר בתוכנית המטאל "הדבנגרז בול" של ערוץ MTV, ובעקבותיו דורגה הלהקה כאחת מעשר הלהקות המבטיחות בעולם המטאל על ידי MTV והמגזין "קראנג".
בדומה ל-The Fading, גם שיר הנושא, "Kaddish" ("קדיש"), הוא אטי וחסר מלודיה במיוחד, וגם בו הדובר הוא ניצול שואה, אלא שהפעם הוא מתאבל על קרוביו שנספו.
בשיר, אשר נכתב כולו (בדומה לשאר שירי הלהקה) באנגלית, זועק הסולן זאב טננבוים משפט אחד בעברית: "אלוהים, איפה טעינו?
שיר נוסף שיש לציין באלבום הוא "Eyes to Match a Soul" ("עיניים שיתאימו לנשמה"), והוא בולט בכך שהוא מלודי יחסית לשאר האלבום, ומכיל גם שירה נקייה במקביל לגראולינג.
השיר המפורסם ביותר מהאלבום הוא העיירה בוערת - שיר שמילותיו נכתבו בשנת 1938 על ידי המשורר מרדכי גבירטיג בעקבות פרעות פטישיק ועוסק בשריפתה של עיירה יהודית.
זהו השיר העברי היחיד של סיילם.
מבחינה מוזיקלית, העיירה בוערת שונה בתכלית משאר שירי האלבום: הוא נפתח בפתיחה אינסטרומנטלית מלודית עצובה, ממשיך בשירה נקייה ובסולו מלודי של גיטרה חשמלית, אשר בעצם חוזר על התווים של הזמר, ורק לקראת הסוף השיר עובר לסגנון האלבום - הקצב מואט והשירה הנקייה מתחלפת בצרחות הכאב של הסולן זאב טננבוים.
ל"העיירה בוערת" צורף וידאו קליפ המורכב מסרטונים שצולמו במחנות השמדה.
רשימת השירים (לפי ההוצאה המחודשת)
אמיר נויבך - תופים, קלידים, שירה
כללי קדימות אופרטורים המוכרים גם כסדר פעולות חשבון הם הכללים הקובעים באיזה סדר יש לבצע את הפעולות בביטוי שבו מופיעים אופרטורים (פעולות) מסוגים אחדים.
כדי שיהיה שימושי, סימון מתמטי חייב להיות חד משמעי ולכן יש צורך בדרך כתיבה או במערכת כללים שתאפשר פירוש חד משמעי לביטוי חוקי נתון.
כללי הקדימות הם הדרך שהפכה לרווחת ומקובלת כיום בשל הנוחות היחסית בכתיבתה וקריאתה.
כל אחת מארבע פעולות החשבון, למשל, פועלת על שני מספרים, אך ניתן לכתוב ביטויים הכוללים מספרים רבים ופעולות רבות, ובמקרה זה נחוצים כללים לקביעת סדר ביצוע הפעולות.
דוגמה: האם בביטוי יש לבצע תחילה את פעולת החיבור או את פעולת הכפל?
הכלל הפשוט ביותר לניסוח הוא ביצוע הפעולות לפי סדר הופעתן (בדוגמה שלפנינו: תחילה יבוצע החיבור, ותוצאתו תוכפל ב-5).
כלל זה אכן מופעל במחשבונים פשוטים.
בסימון מתמטי נקבעו כללים מורכבים יותר, של קדימות אופרטורים.
עוד מראשית ימיו של הסימון המתמטי, נקבע הכלל שפעולות כפל וחילוק קודמות לפעולות חיבור וחיסור.
לאחר הפעלת שני כללים אלה, הפעולות מתבצעות משמאל לימין.
יתרונו של הכתיב הפולני הוא בכך שהוא מייתר את הצורך בכללי קדימות אופרטורים, ואין צורך בסוגריים.
כאשר בביטוי מופיעות גם פעולות של העלאה בחזקה והוצאת שורש, פעולות אלה קודמות לארבע פעולות החשבון, אך כאשר ישנו ביטוי כלשהו מתחת לסימן השורש, יש לחשב תחילה ביטוי זה, ומהתוצאה להוציא שורש.
כך גם ביחס לביטוי המופיע כחלק מהחזקה (כלומר באותיות עיליות) - תחילה יש לחשב את ערכו של הביטוי, והתוצאה היא החזקה.
יש לחשב תחילה את הביטוי שבסוגריים הפנימיים ולקבל:
לאחר מכן לחשב את הביטוי שבסוגריים החיצוניים ולקבל:
מחשבונים פשוטים פועלים ללא קדימות אופרטורים, כלומר הם מבצעים את הפעולות לפי סדר הקלדתן למחשבון.
התוצאה של הקלדת תהיה 35. במחשבונים מדעיים נשמרים כללי קדימות אופרטורים, והתוצאה של הקלדת תהיה 23. למחשבון במערכת ההפעלה "חלונות" יש שני מצבי הפעלה - "רגיל" ו"מדעי", המחקים את שני סוגי המחשבונים הפיזיים.
קיימת מחלוקת לגבי ההתייחסות לכפל שהושמט לפני סוגריים, כאשר מחשבונים מודרניים מבצעים חישוב בצורה בה כפל שהושמט אינו מקבל קדימות על כפל וחילוק ומחושב לפי סדר הפעולות משמאל לימין.
לעומת זאת, חלק מהמחשבונים הישנים מבצעים חישוב בצורה בה כפל שהושמט מקבל קדימות ומחושב כחלק מהסוגריים לפי סדר הפעולות.
מצורפת תמונה בה ניתן לראות את ההבדל בין שני מחשבוני Casio המחשבים באופן שונה את אותה הנוסחה ולכן מתקבלת תוצאה שונה.
במחשבון של Google , ניתן לראות כי כפל שהושמט אינו מקבל עדיפות.
ביטויים הנכתבים בשפות תכנות מחושבים במרבית השפות לפי הכללים המקובלים לקדימות אופרטורים, ויש בהן כללי קדימות גם לאופרטורים נוספים, כגון "וגם".
קדיס (בספרדית: , מפיניקית: 𐤄𐤂𐤃𐤓 (הגדר), 𐤀𐤂𐤃𐤓 (אגדר) או גדיר), היא עיר ונמל בדרום-מערב ספרד.
קדיס היא עיר הבירה של מחוז באותו השם, אחד משמונת המחוזות המרכיבים את הקהילה האוטונומית אנדלוסיה.
קדיס נוסדה בידי מתיישבים פיניקים מצור בסוף המאה ה־12 לפנה"ס, והיה בה מקדש מפואר למלקרת ().
היא העיר המיושבת העתיקה ביותר במערב אירופה.
העיר קדיס הייתה הנמל העיקרי של הארמדה הספרדית, לאחר עלייתו של בית בורבון בשלהי המאה ה-18. העיר היא גם ביתה של אוניברסיטת קדיס.
במאה השמונה עשרה הייתה קדיס הנמל העיקרי של ספרד, ובעלת אוכלוסייה קוסמופוליטית ומגוונת.
בין השנים 1810–1814 בזמן המלחמה נגד נפוליון ישבה ממשלת ספרד החופשית בקדיס, באותן שנים התכנס בה הפרלמנט המפורסם אשר נקרא בשם הקורטס של קדיס, חוקק את חוקת 1812, ביטל את האינקוויזיציה ושינה מיסודו את המשטר הספרדי.
עד היום פזורים בעיר מונומנטים מאותה תקופה כגון מוזיאון הקורטס, כנסיית סן פליפה נרי שבו התכנסו המחוקקים וכן מונומנט לקורטס שנבנה בשנת 1912. לאחר שהשיגו מדינות אמריקה את עצמאותן בראשית המאה ה־19 ירדה העיר מגדולתה.
בשנת 1823 במהלך המאבק בצבא הצרפתי הפולש נסוגה ממשלת ספרד הליברלית לקדיס, ושם התפרקה.
בשנת 1947 גרם פיצוץ במחסן נשק לשריפה קשה בעיר.
קדימה נוסדה כמושבה בשרון, דרומית-מזרחית לנתניה וצפונית לכפר סבא, מזרחית לכביש 4. בשנת 1950 הוכרזה קדימה כמועצה מקומית.
מאז 2003 מהווה קדימה חלק מהמועצה המקומית המאוחדת, קדימה-צורן.
שטח השיפוט של קדימה, ללא החשבת צורן, משתרע על פני כ-11,000 דונם.
מתוכם, כ-3,000 דונם שטחי בנייה וכ-1500 דונם חורשות, יער ונופש פעיל והשאר שטחים חקלאיים לגידולים חקלאיים, ירקות, תותים, פרחים ומטעים.
קדימה נוסדה ב-5 ביולי 1933 כמושבה חקלאית ביוזמתו של יהושע חנקין, שהיה אז מראשי חברת הכשרת היישוב.
מקור השם בדבריו של חנקין לאחר רכישת האדמה: "צעדנו צעד קדימה".
ראשוני המתיישבים הגיעו לקדימה ממושבות הברון, ממושבי השרון הצפוני וממושבות ותיקות אחרות.
עולים שהגיעו מארצות מזרח אירופה ומגרמניה, אשר רכשו אדמות והתארגנו כישוב חקלאי.
בשנת 1946 החלה קדימה לקלוט עולים נוספים, תחילה פליטי שואה מאירופה שנשבו באופן זמני בקפריסין.
לאחר קום המדינה הגיעו לקדימה עולים ממדינות ערב, ארצות אסיה ואפריקה, ואוכלוסיית המושבה גדלה במהירות מ-500 תושבים ל-3,000.
בשנת 1950 הוכרזה קדימה כמועצה מקומית.
ב-1958 סופח האזור הדרומי שהיה מכונה "השיכון" למושבה ומאז שתי האוכלוסיות, הוותיקה והחדשה עברו תהליך של מיזוג.
בשנת 1965, הוקם אזור התעשייה של קדימה, בו שכן מפעל המעליות "ישראליפט" עד למכירת מבנה המפעל ב-2019. בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20 הוקמה בדרום היישוב שכונת בנה ביתך.
בשנת 2000 הוקם פארק השרון הירוק בשכונת בנה ביתך.
ב-2003 אוחדה קדימה עם היישוב צורן שהוקם ב-1994 צפונית-מזרחית לה, והוקמה המועצה המקומית קדימה-צורן.
בין שני חלקי המועצה המקומית מפריד יער קדימה.
בקדימה ארבעה בתי ספר יסודיים (שניים ממלכתיים ושניים ממלכתי-דתי) ששמם יגאל אלון, ניצני השרון נתיבות משה ואור תורה, וחטיבת ביניים ("גוונים"), והחל משנת 2016, תיכון אחד - "תיכון עודד" (עד הקמתו, למדו תלמידי התיכון מהיישוב קדימה בבית הספר "ויצו הדסים" שבאבן יהודה, ותלמידי היישוב צורן ב"תיכון רבין" שבתל מונד).
קְדִימוֹן (בלעז: טְרַיילֶר; מאנגלית: Trailer) הוא קטע וידאו קצר לקידום סרט קולנוע, סרט טלוויזיה, סדרת טלוויזיה או משחקי מחשב.
הקדימון מופץ לציבור הרחב טרם צאתו לאקרנים של הסרט, כחלק מאמצעי השיווק שלו.
כינוי הנהוג בתעשיית הטלוויזיה הוא פְּרוֹמוֹ, המקדם סדרות טלוויזיה.
בישראל כונו קטעים אלו בעבר "קטעי בקרוב", מכיוון שהוצגו בבתי קולנוע לפני הקרנת הסרט, ובסיומם הוצגה שקופית עם המילה "בקרוב".
האקדמיה ללשון העברית קבעה את המונח "קדימון", משום שסרטון זה מגיע קודם לפרסום סרט הקולנוע, הטלוויזיה או משחק המחשב.
קדימונים נועדו לפרסם, לעניין בצורה אטרקטיבית ולהעלות את מודעות הקהל לגבי צאתם הקרובה של סרטים למסכים.
קדימונים ערוכים בצורה קצרה ומהירה המרובה באפקטים, ומכילים קטעים נבחרים מהסרט ומוצגים בו השחקנים הראשיים.
הם משלבים לרוב מגוון אלמנטים כדי למשוך את הקהל.
אלה יכולים לכלול קטעים של קטעי פעולה אינטנסיביים, רגעים דרמטיים, סצנות קומיות, אפקטים מיוחדים ודיאלוג בלתי נשכח.
למוזיקה יש תפקיד מכריע במתן הטון ובהגברת ההשפעה הרגשית של הטריילר.
קריינות או כיתוב עשויים להיות משולבים גם כן, כדי לספק מידע נוסף או הקשר, הנדרש להבנת הקטעים המוצגים.
קדימונים לסרטי קולנוע נמשכים בדרך כלל כ-2 עד 3 דקות, אם כי יש מגוון אורכים בהתאם לאסטרטגיית השיווק הספציפית או לאופי הסרט.
הם מעוצבים בקפידה כדי לספק סקירה תמציתית של עלילת הסרט, הדמויות ורגעי המפתח, תוך כדי הצגת המאפיינים הייחודיים של הסרט.
קדימונים מופצים בכל אמצעי המדיה, לרבות הטלוויזיה, הרדיו והאינטרנט.
בתי קולנוע מציגים אותם כחלק ממקבץ הפרסומות, קודם להקרנת הסרט לו רכשו הצופים שבאולם את הכרטיס.
בנוסף, ברוב הפעמים נחתמים הסכמים בין חברות הפקה לבין אתרים משמעותיים ברשת לאירוח קובצי וידאו, כמו אתר YouTube, לפרסום ולהפצה מועדפת של קדימונים באתריהם.
קיימות שלל תחרויות שנתיות, רשמיות ולא-רשמיות, בקטגוריית "הקדימון הטוב ביותר", לרבות פרס טריילר הזהב.
קדימה הייתה אגודת סטודנטים יהודים שנוסדה בווינה ב-25 באוקטובר 1882 על ידי נתן בירנבוים, ראובן בירר, פרץ סמולנסקין ומשה שנירר.
"קדימה" הייתה ארגון הסטודנטים היהודי הלאומי הראשון באירופה.
פרץ סמולנסקין הוא זה שנתן לתנועה את שמה במובנה הכפול הלאה ומזרחה.
האגודה הוקמה על רקע איסור אגודות סטודנטים לקבלת חברים יהודים ואחרי פרעות הסופות בנגב.
מטרות האגודה היו לשמש בית לפעילות לאומית ולמלחמה באנטישמיות ובהתבוללות.
ראשי הקהילה היהודית לא ראו בעין יפה את פעילות האגודה, שכן היא כיוונה להתבדלות היהודים – במהופך למגמת ראשי הקהילה.
במיוחד התנגשו דרכיהן לאחר פרסום כרוז שבו דיברה האגודה על ההכרה העצמית של היהודים ועל ההשתייכות המשותפת שלהם.
כל זאת על רקע מעשים, למשל, של בני רב הקהילה שנכנסו לטבילה נוצרית.
בתחילת דרכה, בדומה לאגודות אחרות, עסקו חבריה בסיף, וכך התחבר אליה הרצל.
ב-1889 הצטרף לאגודה איזידור שליט, שבהמשך היה לנשיאהּ.
שליט התוודע בפעילותו להרצל, ועורר אותו לפעילות הציונית.
עם השנים הפך שליט למזכירו האישי.
גם שאר חברי קדימה שימשו כתשתית האנושית לקונגרס הציוני הראשון.
נושא ההגנה העצמית היה רעיון מרכזי באגודה, כסמל לאומץ לב אישי ולאומי.
יוצאי האגודה הקימו מאוחר יותר אגודות ספורט כהכח ומכבי.
האגודה הייתה הארגון היהודי-לאומי הראשון מחוץ למזרח אירופה.
דבר האגודה הופץ ברחבי אירופה, ובהמשך הוקמו אגודות נוספות בשם זה (לונדון 1887, ברלין 1890 ועוד).
עם חברי האגודה נמנו גם זיגמונד פרויד ובאגודה הברלינאית היו חברים חיים ויצמן ושמריהו לוין, ואחד ממדריכיה היה האומן מאיר בן אורי, תלמידו של הרמן שטרוק.
על שם התנועה רחוב בחיפה.
World ORT קדימה מדע הוא ארגון חינוכי הפועל בישראל ללא מטרות רווח לקידום החינוך המדעי-טכנולוגי בישראל.
קדימה מדע הוקם בשנת 2007 כנציגות בישראל של הארגון החינוכי הבינלאומי "World ORT", הפועל למעלה מ-135 שנה ביותר מ-50 מדינות.
לאחר היפרדותם של World ORT ורשת אורט ישראל, החל הארגון העולמי לפעול בישראל בשמו החדש.
בשנת 2015 החל הארגון בהקמת רשת בתי ספר מדעית טכנולוגית חדשה.
מאז מנהלת הרשת שישה בתי ספר בישראל: הודיות, כפר הנוער הדתי, הישיבה התיכונית אביר יעקב, כפר סילבר, תיכון לוינסון ותיכון רבין בקריית ים.