tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
תומכיה של טיכאנובסקאיה יצאו לרחובות בכל הערים הגדולות בבלארוס (ברסט, מינסק, ויטבסק, גרודנו, מאזיר, פינסק, הומל ובוברויסק) כדי להביע את אי שביעות רצונם, ולקרוא לספירה הוגנת של קולות הבוחרים.
המחאות התחילו כמחאות שלוות באמצע הלילה, עד שבמינסק התפתחו תגרות בין חלק מהמוחים לאנשי הרשויות.
המשתתפים החלו לבנות מתרסים כדי לחסום את התנועה ברחובות.
קשה היה להעריך את מספר המפגינים במינסק, כיוון שהם היו פזורים ברחבי העיר.
בשעות הלילה, לאחר שכוחות המשטרה פיצלו את ההמונים, הם החלו לדלוק אחר קבוצות מפגינים קטנות יותר דרך מרכז העיר מינסק במשך מספר שעות.
מאבקם של המפגינים נגד כוחות הביטחון והמשטרה נמשך בכל הערים הגדולות בבלארוס.
כוחות הביטחון השתמשו באלות משטרה, בכדורי גומי (שנורו מרובי ציד), ברימונים עם כדורי עופרת, בתותחי מים, בגז מדמיע וברימוני הלם כדי לדכא את ההפגנות.
דיכוי ההפגנות נמשך כל הלילה.
בברסט, המפגינים התפזרו בהדרגה והשאירו קהל של 200–300 מתוך הערכות קודמות של כ־5,000 איש.
באותו לילה השתמשו כוחות הביטחון של מינסק ברימונים, וכמה מהמוחים נפצעו אנושות.
זו הייתה אחת המחאות הגדולות ביותר מאז שבלארוס נהייתה עצמאית.
כוחות הביטחון עצרו באותו לילה כ־3,000 משתתפים.
כמה מן המפגינים נפצעו קשה, לפחות 50 מהם הובלו לבית החולים, ואחד מהמפגינים מצא את מותו.
ב־10 באוגוסט בשעות הבוקר המוקדמות בבוקר במינסק, אנשים החלו להביא פרחים למקום בו מת המפגין בלילה הקודם.
הרשויות המקומיות לא אישרו את הידיעה שמפגין מת בהפגנות.
ועדת הבחירות המרכזית של בלארוס הודיעה על תוצאות הבחירות.
בזמן שההפגנות סחפו את בלארוס בעקבות התוצאות המזויפות, המועמדת הראשית לאופוזיציה סבטלנה טיכאנובסקאיה פרסמה סרטון בו נכתב כי היא עזבה את בלארוס לליטא.
היא אולצה לעזוב כשניסתה להגיש תלונה למועצת הבחירות המרכזית של בלרוס, שם היא עוכבה במשך שבע שעות.
בערב, ההפגנות המשיכו בכל הערים הגדולות של בלארוס, ביניהן ברסט, הומל, הורדנה, מוהילב, ויטבסק, ברנוביץ', מלדזייצ'נה, נבהרדק, וז'ודזינה.
במינסק, המפגינים שינו את טקטיקות המחאה שלהם, והעבירו עמדות מחלק אחד של העיר לחלק אחר, בדומה לטקטיקות "Be Water" ("היו מים") בהן השתמשו מפגיני המחאות של 2019–2020 בהונג קונג.
מפגינים בנו מתרסים באזור שסביב שוק ריגה במרכז מינסק.
כוחות הממשלה הגיבו בריסוס המפגינים בגז מדמיע והשתמשו ברימוני הלם.
הרשויות זרקו רימוני יד לעבר המפגינים, ומפגין נפטר לאחר פיצוץ רימון ליד תחנת המטרו פושקינסקאיה.
במשרד הפנים טענו כי מכשיר לא מזוהה התפוצץ בידיו של המפגין.
לפי ההשערות, מקורם של רימוני ההלם שהושלכו לעבר המפגינים הוא בצ'כיה, שהטילה אמברגו על מכירת ציוד כזה לבלארוס לאחר דיכוי הבחירות בבחירות 2010.
בדיכוי ההפגנות במינסק השתתפו כוחות משטרה מיוחדים לדיכוי מהומות מטעם הממשלה (AMAP/OMON), חיל הפנים וכוחות מיוחדים למלחמה בטרור.
תותחי מים שימשו את הכוחות גם בסמוך לשוק ריגה, וכדורי גומי היו בשימוש נרחב בכל מקום.
לפי הדיווחים, חוליות AMAP השתלטו על אמבולנסים או השתמשו בטנדרים עם סימנים חזותיים דומים כדי להונות את המפגינים, ולאפשר להם לעבור את המתרסים שבנו.
המשטרה המשיכה להשתמש בתותחי מים כנגד מפגינים במהלך העצרת של תומכי האופוזיציה במינסק ביום שני.
ב־11 באוגוסט התחדשו ההפגנות במינסק ובערים מרכזיות אחרות.
במהלך ההפגנות, היה שימוש נרחב בכדורי גומי וברימוני הלם.
משרד הפנים אישר כי השתמש בכדורים חיים כנגד מפגינים בברסט; לא דווח על מקרי מוות.
באותו היום דווח כי מנהיגת האופוזיציה סבטלנה טיכאנובסקאיה נמלטה לליטא.
ב־12 באוגוסט מת בהומל גבר בן 25 שככל הנראה לקה במחלת לב.
על פי מידע ראשוני, הוא מצא את מותו בגלל המתנה במעצר בטנדר של כוחות הביטחון במשך שעות רבות, בהן שרר מזג אוויר חם.
הוא היה במכונית המסחרית כיוון שלא היה עוד מקום במרכזי המעצר הזמניים בעיר.
הוא נידון לעשרה ימי מאסר בפועל, אך לא קיבל טיפול רפואי נאות בזמן.
משפחות וחברים של יותר מ־500 עצורים בהומל לא הורשו לבקרם.
המשטרה המקומית לא סיפרה להם דבר על גורל קרוביהם.
עוד דווח על שוטרת שהתעללה באישה שנעצרה במקום.
במהלך הפגנות נרחבות בהורדנה נפצע ילד בן 5. אביו של הילד נעצר, לאחר שהמכונית בה שהו נפגעה על ידי כוחות הממשלה.
ב־12 באוגוסט מוחים החלו להתייצב ברחובות מינסק כדי למחות נגד הדיכוי האכזרי של הממשלה.
לאחר מכן התרחבו המחאות לערים אחרות.
אנשים ששירתו בעבר בכוחות הביטחון המיוחדים הביעו את הזדהותם, ופרסמו סרטונים שבהם הם משליכים את מדיהם וקוראים לרשויות להפסיק את התנגדותם.
באותו יום, הודה שר הפנים בבלארוס שכוחות המשטרה אכפו מדיניות של ירי על מנת להרוג.
במקומות רבים במינסק נצפו שוטרים המתניידים באמבולנסים, עוצרים ליד הקהל ויורים.
לפי דיני מלחמה ולפי אמנת ז'נבה הרביעית, אסור בתכלית האיסור להשתמש בשירותי אמבולנסים, בתי חולים וכל החפצים המסומנים בסמל הצלב האדום למטרות צבאיות.
ב־13 באוגוסט נוצרו שרשראות אנושיות למחאה כנגד אלימות של המשטרה, בהן השתתפו אלפי נשים לבושות בלבן.
עובדים במספר מפעלים בבעלות המדינה החליטו לשבות.
ב-14 באוגוסט טענה סבטלנה טיכאנובסקאיה כי היא זכתה בבחירות לנשיאות עם 60%–70% מהקולות והודיעה על הקמת מועצת תיאום.
טענות הועלו בדבר הפרות חוק שונות בבתי הכלא בבלארוס (צפיפות קשה, מכות והתפרצויות זעם מצד סוהרים).
אמנים שונים לרבות להקת Molchat Doma הוציאו יצירות שתומכות במפגינים.
בנובמבר 2020 הוחלט על ביטול משחקי אליפות העולם בהוקי קרח 2021 במינסק ומשחקי האליפות הועברו לריגה.
ב-3 בינואר, דווח על מספר צעדות ברחבי מינסק.
אנשים נשאו דגלי לאום אדומים-לבנים או את הדגלים האדומים-ירוקים של בלארוס החדשה וזעקו "תחיי בלארוס!" ו"אנחנו מאמינים!
לא היו דיווחים על מעצרים.
לפחות עשרה אנשים עוכבו על ידי המשטרה
ב-9 בינואר דווח על מספר צעדות בכמה ערים.
אנשים נשאו את דגלי הלאום הלבנים-אדומים.
במטרה להימנע ממעצר מצד כוחות הביטחון של לוקשנקו, המפגינים נקטו בטקטיקות "פלאש-מאפי" כביכול, והתאספו במקומות שהוכרזו ברגע האחרון ברשתות החברתיות
ב-10 בינואר, דווח על מספר מחאות במינסק, ויטבסק, ברסט, הרודנה ומהיליו.
הם נשאו את דגלי הלאום הלבנים-אדומים.
משרד הפנים טען כי 40 בני אדם נעצרו במינסק.
ב-17 בינואר, צעדו מפגינים בפארקים ובאזורי מגורים בכמה ערים ועיירות ברחבי בלארוס.
סוכנות הידיעות הבלפאנית דיווחה כי מפגינים ערכו לפחות 30 צעדות ועצרות ב-17 בינואר, כולל במינסק, ברסט, הרודנה והומל.
רבים מהמפגינים נשאו את דגלי הלאום האדומים-לבנים או כרזות.
ב-24 בינואר, קבוצות מפגינים החזיקו ידיים כדי ליצור שרשראות אנושיות בהפגנת סולידריות עם אסירים פוליטיים.
מפגינים זעקו ממרפסותיהם מדי לילה בימי פברואר הראשונים החל מ-2 בפברואר וקראו "לונג לייב בלארוס" ו-"לוקשנקו מאחורי הסורגים", הניפו דגלים והחזיקו לפידים באוויר למרות הקור והמגפה המתמשכת.
עצרות וקריאות התרחשו ברחבי מינסק ב-7 בפברואר, תנועת המחאה הגדולה ביותר בעיר מאז 24 בינואר.
ב-8 בפברואר, טענה אמנסטי אינטרנשיונל כי "הרשויות בבלארוס נוקטות באיומים, הטרדות והעמדת ילדים לדין".
באותו היום נעצרו מעל 200 אנשים.
האיחוד האירופי הטיל סנקציות על משטר לוקשנקו בשל זיוף תוצאות הבחירות בשנה שעברה והדיכוי האכזרי של המחאה.
ב־9–11 באוגוסט נעצרו עיתונאים עצמאיים במינסק, בברסט ובבאברויסק.
על פי הצהרה שניתנה מאיגוד העיתונאים בבלארוס, ב־10 באוגוסט, חיל הפנים וכוחות ממשלתיים אחרים ירו בכוונה כדורי גומי לעבר עיתונאים עצמאיים במינסק.
העיתונאים לבשו ז'קט מזהה ונשאו תעודות זהות.
העורך הראשי של נאשה ניבה נעלם במהלך הלילה.
הוא הצליח לשלוח מסרון SOS לאשתו ואמר שהוא נעצר.
גורלו לא ידוע, ואתר האינטרנט של נאשה ניבה חדל מלהתעדכן שעות רבות לאחר מעצרו המשוער.
עיתונאים, ובהם עיתונאים זרים, נפצעו באופן קל במהלך דיכוי ההפגנות.
מספר עיתונאים רוסים מכלי תקשורת רשמיים ומאתרי אינטרנט פרטיים נעצרו אך שוחררו במהרה.
ב־10 באוגוסט דיווחו עיתונאים מקומיים על בעיות בכל פלטפורמות התקשורת הגדולות ואתרי האופוזיציה.
ב־11 באוגוסט דווח ששוטרים וסוכני ממשל אחרים החרימו בכוח כרטיסי זיכרון ממכשיריהם של עיתונאים רבים.
לפי אותם דיווחים, השוטרים אילצו אותם למחוק תמונות, ולפעמים ריסקו את המצלמות שלהם.
מערכת ה־BBC ברוסיה דיווחו כי שלושה מעיתונאיה הוכו על ידי כוחות הממשלה בזמן סיקור ההפגנות באותו לילה.
העיתונאי הרוסי ניקיטה טליז'נקו הוכה קשה בכלא.
הוא נעצר במינסק ונשלח לז'ודזינה עקב הצפיפות בבתי הכלא במינסק; אסירים בז'ודזינה הכו אותו בכליות, ברגליים ובצוואר, אך הוא שוחרר במהרה לבקשת השגרירות הרוסית.
העיתונאי הרוסי ארטיום ווז'נקוב נעצר בגין התפרעות המונית, עבירה שהעונש בגינה בבלארוס הוא עד 15 שנות מאסר.
ב־12 באוגוסט נעצר בהומל עיתונאי של ערוץ הטלוויזיה Belsat, ג'וחיין מרקיס, בזמן שהוא מסקר את ההפגנות.
למרות העובדה שהוא נכח במקום כעיתונאי, בית המשפט המקומי גזר עליו למחרת 15 שנות מאסר בכלא בגין "השתתפות באירוע המוני לא מורשה".
אחת ממערכות התקשורת הבודדות שהצליחו להימנע מצנזורה היא החברה NEXTA, ערוץ טלגרם הממוקם בוורשה ובבעלות בלארוסית פרטית.
כמות המנויים לערוץ, שהייתה בליל הבחירות כ־100,000, קפצה ליותר ממיליון מנויים.
הערוץ מפרסם סרטונים, תמונות והערות שנוצרו על ידי המשתמשים כתגובה להפגנות.
העיתונאי סטפן פוצילה שסיקר את האירועים באופן קבוע הוכנס לרשימת "פושעים מסוכנים" ועזב את המדינה.
פעילת האופוזיציה מרגריטה ליאוצ'וק נאלצה להישאר בליטא ולא חזרה למולדת.
ב־23 במאי 2021, מטוס של חברת ריינאייר בטיסה מיוון לליטא שעבר במרחב האווירי של בלארוס אולץ לנחות במדינה בליווי מטוסי קרב בטענה להתראה של ארגון הטרור חמאס על הימצאות פצצה שהטמין על המטוס (טענה שהופרכה).
עם נחיתת המטוס, נחטפו ממנו העיתונאי רומן פרוטסביץ' ובת זוגו סופיה ספגה, שהתנגדו למשטר לוקשנקו והשתתפו בהפגנות נגדו.
בעקבות האירוע הכריזו מדינות האיחוד האירופי על איסור למטוסים של חברות אירופיות לטוס בשמי בלארוס, וחלק אסרו על מעבר של מטוסים מבלארוס בשטחן.
חברות רבות ביטלו טיסות לבלארוס והודיעו כי לא יפעילו טיסות נוספות מעל השטח האווירי של המדינה.
ארצות הברית אף חידשה את העיצומים על בלארוס בעקבות החטיפה.
אדוארד פלצ'יס על פעילותו בבלוג נידון תחילה לחודש מאסר ובסוף ל-13 שנים בכלא.
לאחר מרץ 2021, ההפגנות דוכאו ורבים ממנהיגי האופוזיציה נעצרו, עם זאת, ברחה גם ראש האופוזיציה, סבטלנה טיכאנובסקיה לליטא.
בהמשך פרסמה טיכאנובסקיה הודעה שבה הבהירה כי עזבה את ארצה לטובת ילדיה.
על רקע המהומות בבלארוס, היא ביקשה מתומכיה שלא להתעמת עם המשטרה ולא לסכן את חייהם.
ובכך ההפגנות נרגעו והמשטר של לוקשנקו הצליח להחזיק מעמד.
בית הדין האזורי בהומל גזר 18 שנות מאסר על הבלוגר סרגיי טכאנובסקיי, המוכר על ידי פעילי זכויות אדם כאסיר פוליטי.
פסק הדין ניתן ביום שלישי, 14.12.21, בשטח בית הסוהר מס' 3 בהומל, בו מוחזק טיכאנובסקי, בעלה של סבטלנה טיכאנובסקאיה, מנהיגת האופוזיציה הבלארוסית והמועמדת לנשיאות לשעבר.
ההפגנות ברוסיה בשנת 2021 פרצו ב־23 בינואר 2021 כתמיכה במנהיג האופוזיציה הלא-ממסדית שנעצר אלכסיי נבלני מתוך דרישה לשחררו ממאסר ועל רקע השחיתות השלטונית ופרסום סרט תיעודי בו לכאורה נחשף ארמונו של פוטין.
למעלה מ-10,000 איש נעצרו ועוד עשרות מפגינים ועיתונאים נעצרו ונפצעו מפעולות דיכוי של יחידת אומו"ן של המשמר הלאומי של רוסיה.
ההפגנות החלו ב־23 בינואר 2021 בכמה ערים ב ובייחוד בולדיווסטוק, צ'יטה, חברובסק ובסיביר בערים נובוסיבירסק וביקוטסק ולאחר מכן התפשטו למוסקבה ולסנקט פטרבורג כאשר מפגינים רבים הגיעו לככר פושקין במוסקבה ולככר הסנאט בסנקט פטרבורג והתעמתו עם כוחות משטרת הפדרציה הרוסית ואנשי אומו"ן שהוצבו במקום מבעוד מועד.
על פי דיווחים שונים, ביום ההפגנה הראשון השתתפו בכל רחבי רוסיה למעלה מ-160,000 מפגינים.
לטענת ה־BBC, ההפגנות הראשונות נערכו ב־198 ערים ברוסיה.
ב־31 בינואר נערכו ב־142 ערים כאשר מבחינת מספר המשתתפים העצורים, המחאה הפכה למחאת הגדולה בתולדות רוסיה המודרנית עם יותר מ־5,000 עצורים ביום אחד.
המחאה שככה בתום שבוע וחמישה ימים של הפגנות.
ב-20 באוגוסט 2020 אושפז נבלני במצב קשה לאחר שהורעל בגז עצבים במהלך טיסה מטומסק למוסקבה.
הוא פונה רפואית לברלין ושוחרר ב-22 בספטמבר.
עובדת השימוש בגז העצבים נוביצ'וק אושר על ידי הארגון למניעת הפצת נשק כימי (OPCW).
אף על פי שהקרמלין הכחיש מעורבות בהרעלתו, האיחוד האירופי ובריטניה הגיבו בהטלת סנקציות על שישה בכירים רוסים ומרכז כימי ממשלתי.
נבאלני האשים את הנשיא ולדימיר פוטין באחריות להרעלתו.
חקירה של Bellingcat ו-The Insider טענה למעורבות של סוכני הביטחון הפדרלי בהרעלה.
ב-17 בינואר 2021 חזר נבלני לרוסיה, שם נעצר מיד באשמת הפרת תנאי עונש מאסר על תנאי.
ועדת החקירות הפדרלית של רוסיה גם אמרה כי היא חוקרת את נבלני בגין הונאה לכאורה.
ב-18 בינואר הוחלט, בהחלטת בית המשפט העירוני של חימקי שהתאסף בתחנת המשטרה בו נבלני היה עצור, על מעצרו של נבלני עד 15 בפברואר בגין הפרת תנאיו.
דיון נוסף יתקיים ב-29 בינואר כדי לקבוע אם יש להחליף את עונשו המותנה בתקופת מאסר ממשית.
נבלני תיאר את הנוהל כ"הפקרות חוק אולטימטיבית".
הוא גם קרא לתומכיו לצאת לרחובות ואמר: "אל תשתקו.
צאו לרחובות - לא בשבילי, אלא בשבילכם".
ראש הרשת האזורית של נבלני, ליאוניד וולקוב, אמר כי הם נערכים להכנות להפגנות ברחבי רוסיה ב-23 בינואר.
ב-19 בינואר, בעת שהותו בכלא מטרוסקאיה טישינה, פורסמה חקירה של נבלני והקרן שלו למלחמה בשחיתות (FBK), בסרט התעודי שהועלה ליוטיוב הואשם פוטין בשחיתות.
לפני תחילת המחאה, הסרטון זכה ליותר מ-60 מיליון צפיות ביוטיוב.
ב-20 בינואר, רגולטור האינטרנט 'רוסקומנדזור' דרש מהרשתות החברתיות VK ו-TikTok לעצור את התפשטות הקריאות למחאות.
ב-21 בינואר החלה משטרת הפדרציה הרוסית לעצור כמה מעוזריו של נבלני, כולל ליובוב סובול.
כמה מהם נכלאו או נקנסו, כאשר סובול שוחררה.
משרד הפנים גם איים להעמיד לדין את המפיצים קריאות להצטרף להפגנות.
משרד התובע הכללי הורה גם לצנזר ולחסום גישה לדפים הקוראים להפגנות.
ב-22 בינואר פרסמה משטרת מוסקבה הצהרה המתריעה מפני קריאות להפגנות או השתתפות בהן וקבעה כי כל ניסיון לקיים אירועים בלתי מורשים וכן פעולות פרובוקטיביות מצד המשתתפים ייחשב כאיום על הסדר הציבורי וידוכא באופן מיידי.
רשתות מדיה חברתיות החלו גם להסיר מידע על המחאות.
VK חסמה את הגישה למספר עמודי הפגנות, כאשר העמודים ציינו כי נחסמו על פי דרישת התובע הכללי.
רוסקומנדור גם הצהיר כי VK, Instagram, TikTok ו-YouTube חסמו תוכן שכולל "קריאות לילדים להשתתף באירועים המוניים בלתי חוקיים".
ב-23 בינואר, נובאיה גאזטה דיווחה כי עד 3,000 מפגינים התכנסו בעיר ולדיווסטוק וכ-1,000 התכנסו בחברובסק.
בכמה ערים ברוסיה דווח על הפסקות ברשת האינטרנט והטלפונים, בייחוד במוסקבה, סנקט פטרבורג, קרסנודאר, טיומן, צ'ליאבינסק, יקטרינבורג, וורונז', רוסטוב על הדון וסרטוב.
משתמשי טוויטר ברוסיה דיווחו גם על בעיות בגישה לרשת.
שידור ישיר ממוקדי ההפגנות שידרה רשת הטלוויזיה הפרטית גשם ארגונו של נבלני ו"רדיו סבובודה".
דובר הקרמלין דמיטרי פסקוב הגיב על ההפגנות ואמר כי הן פרובוקטיביות המאלצות השתתפות בני נוער ואינן מקובלות.
ראש עיריית מוסקבה סרגיי סוביאנין דחק במוסקבאים לשמור על כללי הריחוק החברתי במסגרת המאבק במגפת הקורונה ברוסיה.
דווח כי השוטרים עצרו למעלה מאלף מפגינים, בהם גם רעייתו של אלכסיי, יוליה נבלנאיה והדוברת של אלכסיי, קירה ירמיש.
לטענת אנשיו של נבלני, למעלה מ-40 אלף איש השתתפו בהפגנות במוסקבה.
ועדת החקירות של רוסיה טענה כי היא בוחנת דיווח על מקרים של התנפלות מפגינים על שוטרים.
המנהל לענייני נשיא רוסיה דיווח כי רכב של המינהל הותקף על ידי מפגינים בכיכר טרובנאיה במוסקבה.
בערבו של אותו היום, לאוניד וולקוב, מבכירי הקרן למאבק בשחיתות, הודיע כי בכוונת הארגון לערוך הפגנות המוניות מדי סוף שבוע עד לשחרורו של נבלני.
ב-27 בינואר, כוחות הביטחון ערכו חיפוש בנכסיו של מנהיג האופוזיציה אלכסיי נבלני, בדירת הדוברת קירה ירמיש ובמשרדי הקרן.
ב־31 בינואר, במוסקבה, לפני תחילת המחאה, הרשויות סגרו כמה תחנות מטרו במרכז העיר (בהן אלכסנדרובסקי סאד, אוקותני רכבת תחתית, תיאטרלנאיה, פלושצ'אד רבוליוציי, קוזנצקי מוסט, לוביאנקה וקיטאי-גורוד) והגבילו את התנועה בחלקים ממרכז העיר, כולל סגירת מסעדות וחנויות.
על פי האתר Tayga.info, כ־6,000 מפגינים התכנסו בנובוסיבירסק, יותר מאשר במחאה הקודמת.
על פי האתר OVD-Info, מספר של 261 אנשים עוכבו, כמעט 100 מהם בוולדיווסטוק.
על פי נתוני משטרת חברובסק, 58 אנשים יצאו להפגנה בעיר, 13 עוכבו.
על פי ממשלת פרימוריה, כ־60 איש השתתפו בעצרת.
הרשויות דיווחו כי המפגינים הבעירו ניידת של המשמר הלאומי במרכז מוסקבה.
רעייתו של נבלני, יוליה, נעצרה שוב בשל השתתפות בהפגנה לא מאושרת.
בנוסף, דווח כי הראפר Oxxxymiron השתתף בהפגנה במוסקבה ונעצר.
ב־2 בפברואר, ביום שבו בית המשפט העירוני של מוסקבה גזר על נבלני 3.5 שנות מאסר, נערכו הפגנות בסנקט פטרבורג ובמוסקבה, כשהרשויות מיהרו לסגור לגישת תושבים את מרכז העיר מוסקבה והכיכר האדומה.
כלי תקשורת שונים דיווחו על מעצרם של למעלה מאלף מפגינים.
ב־5 בפברואר המשמר הלאומי טען כי האתר הרשמי שלו, rosguard.gov.ru, ספג אינספור מתקפות DDoS שגרמו לקריסת האתר.
באותו יום נערך פלאשמוב תמיכה בנשיא רוסיה פוטין בהשתתפות עשרות אנשים.
ב־6 בפברואר דווח על פריסת כוחות גדולים מאוד של משטרה והמשמר הלאומי באתרים מרכזיים בסנקט פטרבורג, אך לא נערכו הפגנות בעיר.
לאוניד וולקוב, ראש המטה של נבאלני, הודיע כי ההפגנות יושעו עד האביב לפחות כדי להתמקד בבחירות לפרלמנט בסתיו.
לדבריו, "אם נצא כל שבוע, אלפי אנשים נוספים יעוכבו, ומאות נוספים יכלאו...
עבודת המטה האזורי תשותק ולא יהיה אפשר לעבוד על הבחירות.
זה לא מה שאלכסיי רוצה מאיתנו.
אלכסיי ביקש שנתרכז בסתיו הזה." הוא גם אמר כי הצוות שלו יעבוד על הוצאת נבאלני מהכלא באמצעות "שיטות של מדיניות חוץ", כולל עבודה להבטיח שמנהיגים זרים יפעילו לחץ על פוטין וממשלתו לשחרר את נבאלני.
סרטון שפורסם ברשת ובו נראה קצין הגדוד המבצעי של משטרת סנקט פטרבורג ומחוז לנינגרד בועט לאישה בת 54, מרגריטה יודינה, בבטנה.
זאת בתגובה להערה שלה כלפיו וכתוצאה מכך היא נפלה ונחבלה בראשה.
היא אושפזה עם זעזוע מוח במצב קשה והמשטרה פתחה בבדיקה רשמית.
מפקד המשטרה גם הביע את כוונתו לפטר קצין נוסף של המשמר הלאומי של רוסיה, שהגיב בלעג ובהערצה מהמכה שנפגעה והעירו על המכה בקללות.
מאוחר יותר, קצין הביטחון שפגע ביודינה התנצל בפניה והסביר כי קסדתו הפריעה לו לראות מה קורה.
עם זאת, בסרטון האירוע עולה כי מגן הקסדה היה מורם.
תחילה אמרה יודינה כי סלחה לאשם, אך בהמשך אמרה כי הונתה ותבקש להביא את קצין הביטחון לדין.
ב-26 בינואר אושפזה שוב יודינה בגלל החמרה במצבה.
בתגובה לתקרית, מגיש הטלוויזיה ולדימיר סולוביוב אמר כי האישה "נדחקה עם כף רגלה, מונחת על בטנה", כינה את המקרה הזה "פרובוקציה מוכנה היטב" והצהיר על הצורך "לתגמל את כל שוטרי אכיפת החוק, כולל הבחור הזה בסנקט פטרבורג".
כאשר ערוץ הטלוויזיה "רוסיה-1" הציג את כתבתו של דמיטרי קיסליוב במהדורת "ידיעות השבוע" מינואר 2021, רגע התקיפה נחתך מסרטון האירוע.
המכה עצמה כונתה "דחיפה" והמפגינים הואשמו כי הם זקוקים ל"קרבן קדוש", אך "המשימה לא הושלמה".
מגיש הטלוויזיה אלכסנדר מיאסניקוב זיכה גם את פקיד הביטחון באומרו כי הקורבן יכול היה לרסס תרסיס.
ב-25 בינואר שלח חבר הדומה הממלכתית של הפדרציה הרוסית, ממפלגת רוסיה המאוחדת, אלכסנדר קינשטיין, בקשה לסגן משרד התובע הכללי ולוועדת החקירות הפדרלית בדרישה להביא את הלוחם לדין ולידי לאחריות פלילית, אך למחרת, 26 בינואר, הוא חזר בו מבקשתו, וגם דחק שלא לפטר את החייל.
פעיל זכויות האדם דינר אידריסוב הגיש גם עתירה לפתיחת תיק פלילי.
ב-26 בפברואר נודע כי פתיחת תיק פלילי נגד פקיד הביטחון שפגע ביודינה נדחתה.
ב-22 במרץ, חודשיים לאחר שאיש שירותי הביטחון התנצל בפני יודינה על המכה שחטפה, המשטרה הודיעה כי זהותו של הקצין שהכה לא נקבעה וההתנצלות בפני יודינה תופיע רק אם יוכח כי גורמי ביטחון אשמים, בהתבסס על תוצאות הבדיקה או על החלטת בית משפט.
על פי השבועון הבריטי "האקונומיסט" העובדה שצוותו של אלכסיי נבלני הצליח להראות את האחוזה לקהל הרחב למרות ביטחון הדוק, הפכה ל"השפלה" של ממש עבור הקרמלין, שעשוי לדאוג לכך שהאופוזיציה הלא ממוסדת תשלם ביוקר.
הסרט שפורסם ניסה לערער בלגיטימיות של פוטין בעיני העם.
אך המצב גם לא קל עבור הקרמלין, שליחת נבלני לכלא פירושה הפיכתו לדמות כמו נלסון מנדלה והריגתו תפגע משמעותית בתדמיתו של פוטין כאיש המחיה אימפריה אבודה.
עם זאת, ככל הנראה לא כדאי לצפות למהפכה ברוסיה בשלב זה, כתבו באקונומיסט, מכיוון שעל פי סקרי דעת קהל, רק 23% מהרוסים מאמינים כי הפגנות רחבות היקף עלולות לפרוץ באזוריהם.
הוושינגטון פוסט הסכים כי החקירה "חצתה את כל הקווים האדומים של פוטין": "לא אכפת להם מהפגנות או מבחירות.
הם רוצים שהמערב יחמיר את הסנקציות כי זה נותן להם סיבה להתעקש על קו נוקשה בפוליטיקה הרוסית."
אמנסטי אינטרנשיונל שלחה בקשה לשר הפנים של רוסיה ולדימיר קולוקולצב, מפקד משטרת מוסקבה אולג ברנוב, מפקד המשמר הלאומי הרוסי, ויקטור זולוטוב וראש מינהל המשמר הלאומי במוסקבה, מיכאיל וורוביוב ודחקה בהן שלא להפריע למפגינים וההפגנות ב-23 בינואר ולא להפריע לעיתונאים המסקרים את המתרחש.
ההפגנות ב-23 בינואר הביאו להפגנות דומות גם מחוץ לרוסיה: בהלסינקי נערכו 16 הפגנות תמיכה בנבלני בקבוצות של לא יותר מ-10 אנשים, כחלק משמירה על כללי הריחוק החברתי ובהסכמת משטרת פינלנד.
ההתאספויות נערכו בשגרירות רוסיה בהלסינקי ובככר הסנאט בעיר; בתל אביב נערכה הפגנה מול שגרירות רוסיה בתל אביב בה השתתפו למעלה מאלף איש; הפגנות נערכו גם במדריד, לונדון ובהאג.
ב־31 בינואר התקיימו הפגנות גם בברלין ובתל אביב (בה השתתפו 100 מפגינים).
ההפגנות בתוניסיה 2021 היו סדרת מחאות שהחלו ב-15 בינואר 2021 ובה אלפי אנשים התפרעו בערים ובעיירות ברחבי תוניסיה.
המחאות כללו בין היתר הפגנות, ביזה והצתה, כמו גם פריסה המונית של שוטרים ואנשי צבא במספר ערים ומעצר של מאות אנשים.
ההפגנות החלו בעיירה סיליאנה שבצפון מערב תוניסיה, בעקבות יחס תוקפני של המשטרה המקומית כלפי רועה צאן.
בהפגנות השתתפו בעיקר צעירים אשר התעמתו עם המשטרה בלילה החמישי ברציפות ב-20 בינואר.
"קולכם נשמע, וכעסכם הוא לגיטימי, ותפקידי ותפקידה של הממשלה הוא לפעול למימוש דרישותיכם ולהפוך את חלומה של תוניסיה לאמיתי", אמר ראש הממשלה מכי בניסיון להרגיע את המחאה, אך ללא הועיל.
בעקבות מגפת הקורונה בתוניסיה האריכה הממשלה את העוצר אותו הטילה זמן לא רב קודם לכן, ואסרה על הפגנות המוניות ב-23 בינואר.
בזמן המחאות דיווחה תוניסיה על 103 מקרי מוות הקשורים לנגיף ב-21 בינואר, הנתון הגבוה ביותר עד כה במדינה, ובין השיעורים הגבוהים ביותר באפריקה.
יש המקשרים בין נתון זה למחאות המדבקות.
נסיעות בין אזורים נאסרו, ברים ומסעדות נסגרו למעט שירותי טייק אווי, ושיעורי אוניברסיטאות הועברו באופן מקוון.
כ-1,000 איש נעצרו מאז שהחלו ההפגנות לפני שבוע.
על רקע ההפגנות, בספטמבר 2021 פיטר נשיא תוניסיה, קייס סעיד, את ראש ממשלת תוניסיה והקפיא את פעילות הפרלמנט.
בחודשים שלאחר מכן מינה ראש ממשלה מטעמו ופיזר גם את מועצת השיפוט העליונה.
ההפגנות נגד מלחמה באוקראינה (רוסיה, 2014), מתייחסות לסדרה של הפגנות נגד כניסת חיילים רוסים לאוקראינה.
ההפגנות היו הגדולות ביותר ברוסיה מאז פעולות האופוזיציה הרוסית בשנים 2011–2013 נגד הונאת הבחירות שביצעה מפלגת רוסיה המאוחדת במהלך הבחירות לפרלמנט ב-2011 לטענות המפגינים.
הפגנת 15 במרץ 2014, אשר כונתה כצעדת השלום, התקיימה בבירה מוסקבה יום לפני משאל העם בקרים.
סוכנות הידיעות הבינלאומית של רויטרס דיווחה כי במהלכה השתתפו כ-20,000 איש, בעוד לדבריו המארגנים השתתפו מעל 100,000 איש, לצד מחאות בערים נוספות בשטחי המדינה ובחו"ל.
ב-1 במרץ 2014, נעצרו חמישה אנשים, שהפעילו מחאת כלונסאות ליד בניין מועצת הפדרציה נגד פלישת הכוחות הרוסיים לאוקראינה.
ב-2 במרץ התאספו כ-200 איש להפגין ליד בניין משרד ההגנה הרוסי במוסקבה.
כ-500 איש התאספו גם כן בכיכר מנז' במוסקבה.
אותו מספר מפגינים מחו בכיכר סנט אייזק בסנט פטרבורג.
באותו יום כ-11 מפגינים הפגינו ביקטרינבורג נגד מעורבותה של רוסיה בנושא האוקראיני, חלקם עטופים בדגל אוקראינה.
ב-2 במרץ הפגין תושב מוסקבה נגד כניסת חיילים רוסים לשטח אוקראינה בעודו אוחז כרזה עם הכיתוב "עצור את המלחמה", אך נרדף מיד על ידי עוברי אורח, בעוד לאחר שנעצר על ידי המשטרה, הציעה עוברת להמציא נגדו כתב אישום חמור (הכאת ילד).
אולם, הצעה זו נדחתה על ידי המשטרה.
הפגנות נגד כניסת חיילים רוסים נערכו גם מחוץ לשגרירויות רוסיה בלונדון, ברלין, וילנה ואנקרה.
ב-8 במרץ, נאספה בשדה מרס בסנט פטרסבורג, עצרת מחאה של כ-500 איש.
ב-15 במרץ, ההפגנה הגדולה מכולן, אשר כונתה "צעדת השלום", משכה עשרות אלפי מפגינים.
עצרות נערכו במוסקבה, סנט פטרסבורג, יקטרינבורג, סמרה, מגדן וצ'ליאבינסק.
מספר המפגינים במוסקבה הוערך ב-10 עד 50 אלף איש, אם כי לפי המארגנים, מעל 100,000 איש יצאו לרחובות.
באותו יום, על פי מקורות שונים, בין 400 ל-600 איש השתתפו בעצרת תמיכה באוקראינה ביקטרינבורג, כולל ראש העיר יבגני רויזמן.
מוזיקאי הרוק אנדריי מקרביץ' התבטא גם כן נגד התערבות צבאית רוסית וכתב באומרו: "אתה רוצה מלחמה עם אוקראינה?
זה לא יהיה כמו עם אבחזיה, האנשים על המידאן קשוחים ויודעים על מה הם נלחמים - על ארצם, על עצמאותם.
אנחנו צריכים לחיות איתם בשכנות ורצוי בידידות.
אבל זה תלוי בהם להחליט איך הם רוצים לחיות".
אנדריי זובוב, פרופסור במחלקה לפילוסופיה במכון הממלכתי של מוסקבה ליחסים בינלאומיים, פוטר מעבודתו בשל מאמר שפורסם בעיתון ודומוסטי בו מתח ביקורת שלילית על התערבות צבאית רוסית והשווה את פעולות המדינה לסיפוח אוסטריה על ידי גרמניה הנאצית (אנשלוס) בזמנו לצד קבלת איומים.
אלכסנדר צ'וב, מנהיג מפלגת רוסיה הוגנת – למען האמת, התבטא נגד התערבות רוסית באוקראינה.
בוריס אקונין, סופר רוסי פופולרי, חזה שמעשיה של רוסיה "יובילו לבידוד הפוליטי והכלכלי שלה".
הפגנות נגד כניסת חיילים רוסים לקרים התקיימו גם ב-15 במרץ בקלן הגרמנית ומול הקונסוליה הרוסית בבון.
ב-30 באוגוסט כ-50 בני אדם הפגינו נגד מלחמה עם באוקראינה בסנט פטרבורג בשדה מרס.
באותו החודש, כתריסר פעילים נעצרו מחוץ לשגרירות אוקראינה במוסקבה בגין מחאה נגד הנשיא ולדימיר פוטין.
ב-21 בספטמבר 2014 התקיימה עצרת נוספת נגד המלחמה בכיכר פושקינסקאיה במוסקבה, בהשתתפות של בין 5,000-20,000 מפגינים.
הוושינגטון פוסט דיווח כי "עשרות אלפים" מחו על המלחמה באוקראינה בצעדה שלווה במרכז מוסקבה "תחת מעקב משטרתי כבד".
במהלכן, התרחשו התכתשויות קלות עם תומכים פרו-רוסים, אך לא דווחו אירועים גדולים של אלימות או מעצרים.
באותו יום, כ-1,000 איש התאספו ליד קתדרלת קאזאן בסנט פטרסבורג עבור מחאות נגד מעורבותה של רוסיה בסוגיה האוקראינית.
אלפי מפגינים נוספים ברחבי העולם תמכו באירוע זה על ידי קיום הפגנות בשטחם באותו יום.
בארצות הברית, תושבי סן פרנסיסקו, ניו יורק, וושינגטון הבירה, לוס אנג'לס, סיאטל, יוסטון ובוסטון השתתפו בהפגנות.
ב-19 במרץ 2014 התקיים במוסקבה קונגרס אנטי-מלחמתי של האינטליגנציה הרוסית (בתרבות דוברת הרוסית של האימפריה הרוסית של המאה ה-19, ברית המועצות ורוסיה המודרנית, האינטליגנציה הרוסית היא שכבה חברתית של אנשים העוסקים בעבודה נפשית מורכבת, שתפקידיה כוללים הן ביקורת והן מנהיגות בגיבוש התרבות והאידאולוגיה הפוליטית של החברה).
מזכר שהוציא הקונגרס מכריז באומרו כי:
ב-19 במרץ 2014, קבוצה של מדענים רוסים פרסמה מכתב פומבי למשרד לפיתוח דיגיטלי, תקשורת ותקשורת ההמונים של רוסיה.
המכתב דרש מהמשרד לבדוק בתוכניות הטלוויזיה של העיתונאי הרוסי דמיטרי קונסטנטינוביץ' קיסליוב "סימנים של קיצוניות והסתה לשנאה אתנית".
ההפגנות באיראן או הפגנות מהסא אמיני היו סדרת הפגנות מחאה והפרות סדר נגד ממשלת איראן, אשר החלו ב-16 בספטמבר 2022, בעקבות מותה של מהסא אמיני (בפרסית: مهسا امینی), שנהרגה במהלך מעצר משטרתי.
על פי עדות ראייה, היא עונתה והוכתה על ידי סיירת ההדרכה, "משטרת המוסר" האסלאמית במדינה, לאחר שהואשמה בכך שלבשה את החג'אב שלה שלא כראוי, ובכך הפרה את החוק המחייב לבישת חג'אב במדינה.
משטרת איראן הכחישה כי אמיני הוכתה בעת המעצר.
ההפגנות החלו מספר שעות לאחר מותה של אמיני בטהראן, בתחילה ליד בית החולים בו היא טופלה, ובהמשך התפשטו במהירות לערים נוספות, תחילה בפרובינציית כורדסתאן שם נולדה וגדלה אמיני, בערים סאקז, סננדג', דיבנדרה , באנה וביג'אר , בין היתר.
בתגובה להפגנות אלו, החל מ-19 בספטמבר החלה ממשלת איראן להגביל את הגישה לאינטרנט באזורים שונים.
ככל שהמחאות גדלו, הממשלה הטילה השבתת אינטרנט נרחבת באזורים רבים במדינה, וכן הגבילה את הגישה לרשתות חברתיות בכל רחבי המדינה.
בתגובה למחאות על מותה של אמיני, אנשים ערכו הפגנות תמיכה בממשלה בערים שונות באיראן, כדי לייצר תגובת-נגד למוחים.
ממשלת איראן התייחסה להפגנות הנגד הללו כ"ספונטניות".
המפגינים בעד הממשלה קראו להוצאה להורג של המפגינים נגדה, וכינו אותם "חיילים של ישראל", תוך כדי צעקות "מוות לאמריקה" ו"מוות לישראל", המשקף את הנרטיב המוכר של שליטי הפקידות באיראן, שכולל הטלת האשמה בנוגע לתסיסה על מדינות זרות עוינות.
ב-3 באוקטובר, בהצהרתו הראשונה מאז פרוץ ההפגנות, המנהיג העליון של איראן, עלי ח'אמנאי, סירב להתייחס לתסיסה רחבת-ההיקף כ"התפרעויות", וכן ניסה להציג אותן כמזימה זרה.
נכון ל-4 באפריל 2023, לפחות 537 מפגינים, בהם 68 קטינים, נהרגו במהלך ההפגנות כתוצאה מעימותים עם גורמי ממשלה המתערבים בהן (כולל שימוש בגז מדמיע ואש חיה), מה שהופך את הפגנות אלו לקטלניות ביותר מאז ההפגנות באיראן ב-2019–2020, שהסתיימו עם למעלה מכ-1,500 הרוגים.
תגובת הממשלה נגד ההפגנות ספגה גינויים רבים, ומחלקת האוצר של ארצות הברית הטילה סנקציות על סיירת ההדרכה ועל מספר גורמים איראניים בכירים.
מהסא אמיני הייתה אישה איראנית בת 22, אשר ב-14 בספטמבר 2022 נעצרה על ידי סיירת ההדרכה של ממשלת איראן, חוליית משטרה האחראית על יישומן של תקנות החג'אב במדינה.
היא סבלה ממוות מוחי בשל פגיעה גולגולתית, לאחר שלכאורה הוכתה.
ב-16 בספטמבר, יומיים לאחר מכן, היא מתה.
לאחר הלווייתה, פרצו מחאות באזורים שונים באיראן.
ב-18 בספטמבר הוכרזה שביתה כלל-ארצית, מפרובינציית כורדסתאן עד טהראן.
מפלגות כורדיות-איראניות וכן פעילים חברתיים מכורדיסטן הכריזו על יום שני כיום שביתה כללית.
בהפגנות הראשונות, שלרוב הובלו על ידי נשים, הושמעה הדרישה לשים קץ לחובת עטיית החג'אב בחוק; הפגנות אלו התפתחו למרד לאומי.
בהמשך ההפגנות היו לנרחבות יותר מאלו שהתקיימו ב-2009, 2017 ו-2019, והגיעו אף לאזורים הנחשבים לבסיס כוחה של הרפובליקה האסלאמית, כדוגמת הערים הקדושות משהד וקום.
עם המשך המחאה על מותה של אמיני והדרישה לבטל את חובת החג'אב, הביעו האיראנים בהפגנותיהם גם רצון לחירויות נרחבות יותר וזכויות נשים, מחו נגד משטרת המוסר, ונגד האייתוללה והמשטר התאוקרטי.
המחאות כללו גם פגיעה בסמלים דתיים כמו הפלת הטורבן על ידי עוברי אורח מראשיהם של אנשי דת איראניים, והעלאת תיעוד המעשה לרשתות החברתיות.
כמו כן נשים איראניות רבות הסירו את החיג'אב שלהן בהתרסה, וחלקן אף שרפו אותו באש או גזרו את שערן בפומבי.
בשונה מהפגנות רבות שהתקיימו קודם לכן באיראן, נראה כי בהפגנות אלו המפגינים דורשים שינוי כולל של הממשלה, במקום להגביל את דרישותיהם לרפורמות הדרגתיות בתוכה.
על פי תחנת הרדיו "רדיו אירופה החופשית", הקשיים הכלכליים ותנאי החיים הירודים של האיראנים תרמו גם הם לצמיחת ההפגנות, והם נחשבות לכוח מרכזי העומד מאחוריהן.
בין מצוקותיהם העיקריות של האיראנים נמנות המחירים המאמירים במדינה, האבטלה הגבוהה, השחיתות והדיכוי הפוליטי; כמו כן, על פי דו"ח איראני מאוגוסט 2021, שליש מהאיראנים חיים בעוני.
האנליסט עבדולרזה דאוורי ציטט נתון לפי 95% מהאיראנים "מודאגים לגבי פרנסתם כיום ולגבי עתיד ילדיהם".
הפגנות אלו נתקלו בדיכוי ובמעצר של מפגינים.
חלק מהנשים הסירו ושרפו את כיסויי הראש שלהן בתגובה להתקפת הכוחות נגד-התקוממות, וקראו "דאעש חסרת בושה".
נהגים צפרו ברחובות כאות מחאה.
מחאה נוספת נגד חוקי חובת לבישת חג'אב התקיימה באותו ערב בכיכר ארגנטינה בטהראן.
המפגינים קראו קריאות נגד ריבונותה של איראן וחוקי החג'אב.
בסרטונים שפורסמו מאותו ערב נראים המעצרים האלימים שהופעלו נגד חלק מהמפגינים.
במהלך ההפגנות המפגינים השתמשו במגוון סיסמאות וכרזות, המבקרות באופן ישיר את ממשלת הרפובליקה האסלאמית של איראן ואת המנהיג ח'אמנאי.
המפגינים הראו התנגדות עזה למקרי אלימות נגד נשים שבוצעו על ידי סיירת ההדרכה של איראן בפרט.
אחת הסיסמאות הפופולריות בהפגנות היא "אישה, חיים, חופש".
ב-20 בספטמבר, אסמאעיל זראי קושה, מושל פרובינציית כורדסתאן שבצפון-מערב המדינה, אישר את הדיווח על שלושת ההרוגים הראשונים בהפגנות (מבין אלו שדווחו רשמית על ידי המדינה עצמה), אך ציין כי הם לא נהרגו על ידי כוחות הביטחון.
נכון ל-26 בספטמבר, על פי מספר הצהרות רשמיות של השלטונות, נהרגו לפחות 13 בני אדם, בעוד שמתוך דיווחי הטלוויזיה הממלכתית עולה כי לפחות 41 בני אדם נהרגו, ביניהם מפגינים ושוטרים.
על פי הדיווחים, חמישה חברי בסיג' נהרגו על ידי מפגינים.
על פי ארגון זכויות האדם "Iran Human Rights", נכון ל-5 בדצמבר 2022, לפחות 448 בני אדם נהרגו, ובהם נשים ולפחות 60 קטינים.
בנוסף, מאות נשים נעצרו ועברו התעללות על ידי השלטונות.
כפי שעולה מתעודות פטירה שהגיעו לידי הארגון, רבים מתו מפגיעת כדורים חיים.
כמו כן, השלטונות נוקטים עינויים ויחס קשה נגד מפגינים שנעצרו, כדי לקבל מהם הודאות שווא.
אולם, ארגון זכויות האדם הצהיר כי בשל השבתות האינטרנט הנוכחיות, קשה להשיג נתונים מדויקים ועדכניים.
+מספר ההרוגים לפי פרובינציה, לפי נתוני Iran Human Rightsפרובינציההרוגיםסיסתאן ובלוצ'סתאן128כורדסתאן53מערב אזרבייג'ן51טהראן43מאזנדראן37כרמאנשאה25גילאן24אלבורז16אספהאן14ח'וזסתאן10פארס8ח'וראסאן רזאווי6זנג'אן4מזרח אזרבייג'ן4לורסתאן3מרכזי3קזווין3המדאן3כהגילויה ובויראחמד2ארדביל2אילאם2בושהר2הורמוזגאן2סמנאן1כרמאן1גולסתאן1סך הכול448
עם התרחבות ההפגנות ללמעלה מ-80 ערים ברחבי איראן, הממשלה החליטה על השבתה כוללת של האינטרנט ועל הגבלה נוקשה של הרשתות הסלולרית.
על פי NetBlocks, ארגון המנטר בין היתר את הפיקוח על האינטרנט, אלו הן "הגבלות האינטרנט החמורות ביותר מאז הטבח בנובמבר 2019", כאשר במהלך הפגנות 2019–2020 במדינה, בהן נהרגו כ-1,500 מפגינים על ידי כוחות הממשלה, האינטרנט הושבת לחלוטין במשך שבוע שלם.
עוד לפני ההפגנות, הגישה לרשתות החברתיות באיראן הייתה מוגבלת מאוד.
הרשתות החברתיות ותוכנות המסרים פייסבוק, טלגרם, טיקטוק וטוויטר נחסמו כולם לשימוש כבר בעבר.
החל מ-21 בספטמבר 2022, נחסמו גם אינסטגרם וואטסאפ ברחבי המדינה.
כלי תקשורת ממלכתיים באיראן ציינו כי ההגבלות שהוטלו נובעות מחששות של "ביטחון לאומי".
וואטסאפ הצהירה בציוץ בטוויטר כי היא פועלת על מנת להשאיר את המשתמשים באיראן מחוברים לשירות, ולא תחסום מספרי טלפון איראניים.
עם זאת, קבוצות ניטור מרובות תיעדו הפסקות קישוריות אצל משתמשים, המשפיעות על ספקיות הסלולר הגדולות באיראן, עם "דפוס שיבושים בסגנון-עוצר" שנמשך 12 שעות בכל פעם.
בנוסף, דווח כי הודעות טקסט עוברות סינון, וכל הודעה בה מוזכר שמה של מהסה אמיני נחסמת למסירה לנמען המיועד.
בתגובה להפסקות האינטרנט של איראן, סיגנל, יישומון המסרים המיידיים המוצפן מקצה לקצה, ביקש מהקהילה הטכנולוגית ומהמתנדבים בעולם לסייע לעקוף את החסימה הדיגיטלית על ידי הפעלת שרתי פרוקסי, כדי שאנשים באיראן יוכלו לתקשר באופן בטוח.
בהודעה שפרסמה סיגנל ב-22 בספטמבר, מנכ"ל החברה מסר הוראות שלב-אחר-שלב מפורטות לעקיפת החסימה, וקרא להתחיל קמפיין האשטאג בטוויטר כדי לקדם את המטרה.
כמו כן, סיגנל פרסמה מסמכי תמיכה בפרסית, כדי לסייע במיוחד למשתמשים באיראן.
נכון ל-24 בספטמבר, הגישה לסקייפ נחסמה.
ב-22 בספטמבר 2022, הייתה אמורה כתבת החוץ הראשית של רשת CNN, כריסטיאן אמנפור, לראיין את נשיא איראן אבראהים ראיסי בעיר ניו יורק, אחרי הופעתו בעצרת הכללית של האו"ם.
אמנפור תכננה לשוחח עם הנשיא ראיסי על נושאים בינלאומיים שונים, ובהם מותה של מהסה אמיני והמחאות שהחלו בעקבותיו.
ריאיון זה אמור היה להיות הפעם הראשונה שראיסי מדבר עם התקשורת האמריקאית על אדמת ארצות הברית.
כ-40 דקות לאחר שעת תחילת הראיון טרם הגעתו של ראיסי, עוזרו של המנהיג האיראני העלה ברגע האחרון בקשה והצהיר כי הפגישה לא תתקיים אלא אם העיתונאית תעטה כיסוי ראש (רעלה), תוך שהוא מתייחס ל"מצב באיראן", ומכנה את הבקשה "עניין של כבוד".
אמנפור הגיבה כי היא לא יכולה להסכים ל"תנאי חסר התקדים והלא צפוי הזה", והריאיון בוטל.
בהמשך אמנפור אמרה בהתייחס לתקרית כי כאשר ערכה ראיונות מחוץ לאיראן, "מעולם לא התבקשתי מאף נשיא איראני...
מספר נשים איראניות המתגוררות בהודו הפגינו נגד ממשלת איראן ושרפו את החג'אבים שלהן כאות מחאה.
ב-24 בספטמבר 2022, משרד החוץ של איראן זימן את שגרירי בריטניה ונורווגיה, בשל מה שנחשב בעיניו ל"עמדה מתערבת" שלהם.
השלטונות באיראן מחו בפרט על ה"עוינות" שלכאורה נוצרה בקרב כלי התקשורת בשפה הפרסית שבלונדון, וכן על הצהרותיו של נשיא הפרלמנט הנורווגי, יליד איראן, מסעוד גראח'אני , שבהן הביע תמיכה בהפגנות.
מסעוד פזשכיאן, (אז חבר הפרלמנט האיראני), אמר בריאיון לערוץ IRINN TV: "אחרי 40 שנה של החברה הזו [...] אנחנו גידלנו אותם, לא האמריקאים.
הייתה לנו שליטה ברשות השידור, במסגדים, בבתי הספר, באוניברסיטאות.
אנחנו רוצים להטמיע אמונה דתית באמצעות שימוש בכוח.
עלי לאריג'אני (יו"ר הפרלמנט האיראני, 2008–2020), טען שעל המשטר להיות יותר סבלני כלפי הצעירים שרוצים חופש מדת, והוסיף כי "ממשלה אסלאמית פירושה שאנשים מנהלים את החיים שלהם בעצמם.
אם צעירים לא מיישמים אחד מעקרונות השריעה מתוך השקפת עולם חברתית – זה לא פסול ב-100%".
: משרד החוץ גינה את "השימוש הלא-פרופורציונלי בכוח" של ממשלת איראן, וציינה כי "יש לכבד את המחאות השלוות, שהוקמו על ידי נשים איראניות אמיצות, ואת חופש הביטוי".
בנוסף, אוסטריה תמכה בסנקציות האיחוד האירופי נגד הפקידים האיראנים האחראים.
: שרת החוץ של אוסטרליה, פני וונג , גינתה את הדיכוי האיראני וציינה כי "נמשיך לתמוך בעם האיראני ובזכותם לחופש הביטוי ולשוויון עבור נשים וילדות".
: במהלך נאומו בעצרת הכללית של האו"ם, נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן הביע סולידריות עם המפגינים, והפציר בהם "להגן על זכויותיהם הבסיסיות".
מזכיר המדינה אנתוני בלינקן גינה את ממשלת איראן בתגובה למותה של אמיני, בציוץ בטוויטר: "מותה [של אמיני] הוא בלתי נסלח.
נמשיך להטיל על אנשי הממשל האיראניים את האחריות להפרות זכויות אדם מסוג זה".
מאוחר יותר הודיע בלינקן כי ממשלת ארצות הברית תנפיק רישיון כולל שיאפשר לחברות אמריקאיות להתעלם מסנקציות הטלקומוניקציה של איראן, כדי לסייע למפגינים להשיג גישה לאינטרנט.
בתגובה לציוץ של בלינקן בטוויטר, היזם האמריקאי אילון מאסק רמז כי הוא מתכוון להפעיל את Starlink כדי לסייע בשמירה על הגישה לאינטרנט באיראן.
חברת הקונגרס אלכסנדריה אוקסיו-קורטז כתבה, "מביעה סולידריות עם הנשים האמיצות ובעלות הברית באיראן המוחות על חירותן.
מהסה אמיני נרצחה ללא היגיון".
הסנאטורית איימי קלובשר צייצה "נשות איראן יוצאות לרחובות, מסכנות את חייהן למען זכויותיהן וחירויותיהן.
הסנאטור חבר המפלגה הדמוקרטית כריס ואן הולן אמר בריאיון לרשת החדשות הפרסית "Persian Service" של "קול אמריקה", כי "מה שקורה באיראן באופן כללי הוא יחס מזעזע כלפי תושביה.
ועכשיו יש את זה, ההתקפות הללו על נשים איראניות [...] אישה שנהרגה משום שלא עמדה [בצו דתי] ביחס לשיער שלה בתוך רעלה".
: שרת החוץ אג'ה לביב, יחד עם הפוליטיקאיות החברות דריה ספאי וגואדל לייקנס, גזרה את שערה במהלך עימות בשידור חי, כאות תמיכה במפגינים באיראן, ואמרה כי "נשים יכולות לממש את זכויותיהן למחות, אך התגובה של כוחות הביטחון היא לא-פרופורציונלית".
: שרת החוץ אנאלנה ברבוק אמרה בראיון ל"בילד אם זונטאג" ב-9 באוקטובר כי "אלה שמרביצים לנשים ונערות (איראניות) ברחוב, שחוטפים, כולאים ודנים למוות באופן שרירותי אנשים שאינם רוצים דבר מלבד לחיות בחופש – עומדים בצד הלא נכון של ההיסטוריה".
בנוסף, ברבוק אמרה כי גרמניה תתמוך באיחוד האירופי בהקפאת נכסים של פקידים איראנים האחראים על פעולות אכיפת החוק.
: דובר נשיא טורקיה, איברהים קאלין, אמר כי הוא מצטער על מותה של מהסה אמיני וכי איראן צריכה למצוא דרך מאוזנת לכבד את רצונו החופשי של האדם ולשמוע על הסדר הציבורי.
מחאות התקיימו במספר ערים במדינה, וביניהן מחאה של קבוצת איראנים מול קונסוליית איראן באיסטנבול.
: ראש ממשלת ישראל לשעבר יאיר לפיד, אמר בנאום בעצרת הכללית של האו"ם: "צעירים איראניים נאנקים ונאבקים תחת כבלי המשטר האיראני, והעולם שותק.
הם משגרים קריאות לעזרה ברשתות.
הם משלמים על שאיפתם לחיות חיים של חירות – בחייהם.
המשטר באיראן שונא יהודים, שונא נשים, שונא להט"בים, שונא את המערב.
הם שונאים ורוצחים מוסלמים שחושבים אחרת, כמו סלמאן רושדי ומהסה אמיני".
: משרד החוץ זימן את שגריר איראן למדריד על מנת להביע "גינוי מוחלט" לפעולות הדיכוי המופרזות של איראן.
: שרת החוץ קתרין קולונה זימנה את שגריר איראן בפריז על מנת לגנות את פעולות ממשלת איראן, ביניהן מעצר של 4 אזרחים צרפתים במדינה וסחיטת הודאה בכוח, והודיעה על תמיכתה של צרפת בסנקציות האיחוד האירופי ובהקפאת נכסים איראניים.
: משרד החוץ גינה את הדיכוי של ממשלת איראן וציין כי שווייץ "מזועזעת ממספר הקורבנות הגבוה, ביחס להפגנות באיראן".
: ראש הממשלה ג'סטין טרודו הודיע על תמיכת ממשלתו במפגינים, וקרא לממשלת איראן "לשים סוף לדיכוי חופש הביטוי שלה – ולהפסיק את ההטרדות והאפליה המתמשכות נגד נשים".
שרת החוץ מלאני ז'ולי קראה ל"חקירה מלאה ומקיפה של פעולות המשטר" בעקבות מותה של אמיני.
: שירות החוץ האירופי הוציא הצהרה המגנה את מותה של אמיני, וקרא לממשלת איראן "להבטיח שזכויותיהם הבסיסיות של אזרחיה יכובדו".
: נאדה אל-נשיף , סגנית הנציב העליונה של האו"ם לזכויות האדם, הביעה דאגה ממותה של אמיני ומתגובת השלטונות האיראניים למחאות שהחלו.
לאחר שהתפרסמו תמונות וסרטונים מתוך ההפגנות, המציגים גם את תגובת כוחות הביטחון במהלכן, ארגוני זכויות אדם בינלאומיים רבים כדוגמת Iran Human Rights ו-Human Rights Watch, וסגנית הנציב העליון של האו"ם לזכויות האדם, נאדה אל-נשיף , פרסמו הצהרות על דאגתם בנידון.
הארגון Human Rights Watch העלה דאגה ספציפית באשר לדיווחים שמצביעים על כך שהרשויות משתמשות בגז מדמיע ובכוח קטלני כדי לפזר מפגינים.
ב-22 בספטמבר 2022, מחלקת האוצר של ארצות הברית הודיעה על סנקציות נגד "משטרת המוסר" וכן נגד שבעה מנהיגים בכירים בארגוני הביטחון השונים של איראן, "בשל אלימות נגד מפגינים ומותה של מהסה אמיני".
אלה כוללים את מוחמד רוסטמי חשמה גאצ'י, מפקד משטרת המוסר של איראן, וקיומארס היידארי, מפקד הכוח היבשתי של צבא איראן, בנוסף לשר המודיעין האיראני אסמאעיל ח'טיב, חאג' אחמד מירזאי, ראש חטיבת משטרת המוסר בטהראן.
סאלאר אבנוש, סגן מפקד מיליציית הבסיג', ושני המפקדים מנוצ'הר אמנולהי וקאסם רזאי מכוח אכיפת החוק של איראן בפרובינציית צ'הארמחאל ובח'תיארי שבמדינה.
הסנקציות יכללו חסימה של כל נכס או אינטרס ברכוש בתחומי השיפוט של ארצות הברית, ודיווח עליהם למחלקת האוצר של ארצות הברית.
בנוסף יוטלו עונשים על כל צד שיאפשר ביצוע עסקאות או מתן שירותים לגופים אשר מוטלות עליהם סנקציות.
ב-26 בספטמבר 2022, ראש ממשלת קנדה ג'סטין טרודו אמר כי ממשלתו תטיל סנקציות על "משטרת המוסר", על הנהגתה, ועל הפקידים האחראים למותה של מהסה אמיני ולדיכוי המוחים.
ב-25 בספטמבר הוציא שאהין נג'פי את השיר "הָאשְׁטָיְדָה" (בפרסית: هشتادیا; בתרגום חופשי "[ילדי] שנות השמונים"), העוסק בחיים שבאיראן עם התחוללותה של המהפכה האיראנית.
המוזיקאי האיראני שרווין האג'יפור, הוציא לאור את השיר "בַּרָאיֶה" ("בשביל" בתרגום חופשי), אשר הפך לוויראלי ברשתות החברתיות ברחבי האינטרנט, והקליפ שלו צבר מעל ל-40 מיליון צפיות באינסטגרם תוך יומיים.
הקליפ לשיר מבוסס על ציוצים של תושבים איראנים ברשת החברתית טוויטר, בהם תיארו את הסיבות למחאה.
האג'יפור נעצר מספר ימים לאחר מכן, ב-29 בספטמבר, ובהמשך שוחרר בערבות לאחר שמחק את הסרטון המקורי.
בכמה כלי תקשורת היו שכינו את השיר "המנון ההפגנות".
נבחרת הכדורגל של איראן לבשה ז'קטים שחורים ללא לוגו הקבוצה במהלך משחק הידידות שלה נגד נבחרת סנגל שהתקיים ב-27 בספטמבר במסגרת מונדיאל 2022; המדים עם לוגו הקבוצה שלבשו מתחת היו מוסתרים.
בהתחשב בעובדה שכמה מחברי הקבוצה הפגינו סולידריות עם המפגינים בציוצים בטוויטר, לבישת הז'קטים פורשה באופן נרחב כמחווה נוספת של סולידריות עם המפגינים.
במשחקם מול אנגליה בשלב הבתים במונדיאל 2022, סגל הנבחרת לא שרו את המנון המדינה לפני המשחק, במחאה נגד המשטר באיראן.
ההפגנות במונגוליה היו הפגנות המוניות והתפרעויות אשר החלו בבירת מונגוליה, אולן בטור, ב-4 בדצמבר 2022. הסיבה למחאה הייתה שערוריית שחיתות שכללה גניבה של פחם בשווי 12.9 מיליארד דולר.
הרשויות במונגוליה נפגשו עם המפגינים והבטיחו לחקור את הפרשה.
ועדת חקירה הוכרזה על ידי הפרלמנט ומספר קצינים החשודים בגניבת הפחם נעצרו.
שימוע ציבורי צפוי להתקיים ב-21 בדצמבר 2022. הרשויות במונגוליה גם הכריזו על תוכניות לרפורמה בחברת הכרייה ארדנס טאבאלטוגול על מנת להילחם בשחיתות.
כלי תקשורת מקומיים דיווחו כי הסיבה לאי שביעות הרצון של האזרחים הייתה מעורבותם של פוליטיקאים רבים בגניבת פחם לייצוא.
לפי נתונים לא רשמיים, נגנבו לכאורה ממונגוליה כ-6.5 מיליון טון פחם.
כמו כן, מצוין כי בסין הוצאו להורג המעורבים בגניבת פחם ממונגוליה, והרשויות בסין שלחו רשימה עם שמות הפקידים המונגוליים המעורבים בפרשה זו.
המפגינים דרשו לפרסם את שמם.
קישגיגין ניאמבאטר, שר המשפטים והפנים של מונגוליה, אמר כי הממשלה פנתה לערוצים דיפלומטיים ולרשויות בייג'ינג בבקשה לשתף פעולה עם משרד התובע הסיני שחקר את מקרה גניבת הפחם.
מונגוליה מייצאת עד 86% מהסחורות שלה לסין, כאשר יותר ממחצית מהסחורות הן פחם.
ערך יצוא הפחם ממונגוליה זינק ל-4.5 מיליארד דולר בתשעת החודשים הראשונים של 2022.
ישנם פערי מחירים משמעותיים בין פחם מחומם שנמכר במונגוליה (~70$ לטון), סין (~140$ לטון) והשוק הבינלאומי (~300$ לטון), וזאת הסיבה העיקרית להתפרצות המחאות.
ההפגנות בגאורגיה הם סדרה של הפגנות בגאורגיה שהחלו במרץ 2023, על רקע הצעת "חוק הסוכנים הזרים" , המחייב כל כלי תקשורת בגאורגיה וכל ארגון שאינו מסחרי ושמעל ל-20% מהמימון שלהם מגיע מחוץ לגאורגיה להירשם כגוף ש"מקדם את האינטרסים של גורם זר".
הצעת החוק המכונה גם 'החוק הרוסי' עקב הדמיון שלו לחוק שממשל פוטין העביר.
החוק שחוקק ברוסיה הוביל להשתקה וסגירה של כלי התקשורת העצמאיים ברוסיה ודיכוי ארגוני האופוזיציה ברוסיה.
ההפגגנות פרצו בעקבות החשש שהחוק יפגע באופן משמעותי בדמוקרטיה בגאורגיה כפי שקרה הדבר ברוסיה בעקבות העברת החוק.
גאורגיה הייתה חלק מברית המועצות ויצאה לעצמאות בתחילת שנות ה-90. פלישת כוחות רוסיים בשנת 2008 לעומק גאורגיה צרובה כטראומה לאומית ורבים מהגאורגים רואים ברוסיה אויב.
השלטון הגאורגי בהובלת ראש הממשלה גריבשווילי, נתפס בעיני מתנגדיו כמתקרב לרוסיה.
הוא ספג ביקורת בינלאומית על פיה צעדיו פוגעים בדמוקרטיה.
גאורגיה קיבלה בדצמבר 2023 מעמד רשמי של מועמדת להצטרפות לאיחוד האירופי.
לפי הסקרים כ-80% מהגאורגים תומכים בהצטרפות של המדינה לאיחוד האירופי.
החוק פגע בסיכוייה להצטרף למוסדות המערב ובהם האיחוד האירופי ונאט"ו.
אחרי אישור חוק במאי הודיע האיחוד האירופי על הקפאת תהליך הצירוף של גאורגיה לשורותיווביולי נשללה מועמדותה בשל פעולות הממשלה
ב-9 ביוני 2022, הפרלמנט האירופי פרסם החלטה בת 6 עמודים המאשימה את ממשלת גאורגיה ברמיסת חופש העיתונות במדינה.
הפרלמנט גם המליץ לאיחוד האירופי להטיל סנקציות על בידזינה איוואנישווילי, מייסד מפלגת החלום הגאורגי בשל "תפקידו בהידרדרות התהליך המדיני בגאורגיה".
ב-28 ביוני 2022 פרסמה האספה הפרלמנטרית של מועצת אירופה הצהרה, שבה נאמר כי מיכאיל סאקשווילי הכלוא, צריך להיות מטופל באופן מיידי במוסד מיוחד מחוץ לגאורגיה, מה שגרר ביקורת מצד מפלגת החלום הגאורגי ומייסדה, בידזינה.
הצעת החוק מחייבת ארגונים לא ממשלתיים לחשוף את מקור הכספים שלהם, אך אינה מטילה כל הגבלה על פעילותם.
מפלגת החלום הגאורגי תמכה בהצעת החוק, מה שגרר התנגדות רבה מצד אזרחים רבים במדינה ומצד דמויות מפתח נוספות במדינה.
ב-7 במרץ 2023, הצעת החוק התקבלה בפרלמנט הגאורגי בקריאה ראשונה, עם 76 קולות בעד ו-13 נגד.
בשל המחאות וההתנגדות שגררה הצעת החוק, שוטרים בגאורגיה השתמשו בגז מדמיע ובמכתז"יות מחוץ למבנה הפרלמנט הגאורגי במרכז העיר טביליסי.
לאחר חצות, ב-8 במרץ, מפגינים ניסו לפרוץ לבניין הפרלמנט של גאורגיה.
ב-8 במרץ 2023, עשרות אלפי אנשים הפגינו מול בניין הפרלמנט, וקראו בסיסמאות נגד הצעת החוק.
ב-9 במרץ 2023, הקואליציה נכנעה והצהירה כי היא תגנוז את החוק.
ב-10 במרץ 2023 החוק נגנז 36 הצביעו נגד ו-76 נמנעו.מארגני ההפגנה הכריזו על סיומה בניצחון לאופוזיציה.
ב-14 במאי 2024 עבר החוק בפרלמנט במחטף.
ההחלטה הובילה לקטטה המונית בפרמנט ולהתחדשות המחאות
ב-18 במאי נשיאת גאורגיה סלומה זורבישווילי הטילה וטו על החוק
ב-29 במאי עקף הפרלמנט את הווטו של הנשיאה הגאורגית.
הדבר התאפשר כיוון שלפרלמנט שמורה הזכות לבטל את הווטו שלה בהצבעת פרלמנט, שבה לקואליציה, יוזמת החוק, יש רוב.
ב-27 באוקטובר מפלגת השלטון הפרו-רוסית בגאורגיה הכריזה על ניצחון בבחירות.
על פי האופוזיציה ומשקיפים בינלאומיים הבחירות נערכו תחת קמפיין של איומים, הפחדות וזיופים.
האיחוד האירופי, ארצות הברית ונאט"ו קראו לחקור את הטענות.
הנשיאה סלומה זורבישווילי קראה לאזרחים להפגין במחאה על זיופי הבחירות ועשרות אלפים נענו לקריאתה
ב-28 בנובמבר אימץ הפרלמנט האירופי הצעת החלטה שאינה מכירה בתוצאות הבחירות, בעקבות "אי-סדרים משמעותיים".
על פי ההצעה יתקיימו בחירות חדשות בתוך שנה, תחת פיקוח בינלאומי ויוטלו סנקציות על אישים גאורגים.
בעקבות הצעת ההחלטה ממשלת גאורגיה הודיעה כי היא משעה את שיחות ההצטרפות לאיחוד האירופי עד 2028. אחרי ההודעה פרצו הפגנות בטביליסי ובערים נוספות במהלכן היו עימותים בין מפגינים לשוטרים.
ישנם דיווחים כי המשטרה משתמשת במכת"זית ובגז מדמיע ורימוני הלם על מנת לפזר את ההפגנות, במיוחד בבירה טביליסי.
המחאה נתמכת כעת על ידי USAID והמפגינים מבקשים מממשלת גאורגיה שלא להעביר את החוק.
ב-18 ביוני 2024, החלו הפגנות בקניה, ובעיקר בעיר הבירה שלה, ניירובי.
ההפגנות הגיעו בתשובה להצעת חוק שהוצעה במאי 2024, ומטרתה הייתה שינוי מערכת המיסים, כך שהמדינה תוכל לשלם את החוב המדיני ולממן פרויקטים.
הצעת החוק ספגה ביקורת חריפה מצד בני הנוער, שדאגו מפני העלאת המיסים שהיו גבוהים יחסית גם לפני כן.
בהתחלה הם התגייסו באינטרנט והפיצו קריאות לפעולה.
הפגנות שלוות החלו ב-18 ביוני 2024 בניירובי, והובילו למעצרים שזכו לגינוי נרחב.
ב-19 ביוני, הפרלמנט הקנייתי "תיקן" את הצעת החוק, והסיר כמה פריטים אשר היו שנויים במחלוקת לפני כן.
הצעת החוק התקבלה בכל זאת למחרת, והובילה להפגנות כלל-ארציות ולעימותים קשים עם כוחות הביטחון של קניה.
ב-25 ביוני 2024, מפגינים הסתערו על הפרלמנט של קניה וחלקים ממנו הוצתו על ידי מפגינים, מה שהוביל לעימותים עם כוחות הביטחון, שהסתיימו בלפחות 10 הרוגים.
ההפגנות בוונצואלה (בספרדית: Protestas en Venezuela de 2024) הן סדרה של הפגנות ומחאות המתרחשות בוונצואלה בעקבות פרסום תוצאות הבחירות לנשיאות בוונצואלה (2024) .
המפגינים מאשימים את ניקולאס מדורו, נשיא ונצואלה, בביצוע הונאת בחירות.
מדורו אמור להתחיל את כהונתו השלישית בינואר 2025.
אלביס אמורוסו, המבקר הכללי של ונצואלה, הכריז על ניצחונו של ניקולס מדורו בשעות המוקדמות של 29 ביולי 2024. רוב האופוזיציה הגיבה בגינוי וטענה כי התוצאות מוטעות.
אדמונדו גונסאלס, יו"ר האופוזיציה שהפסיד למדורו, גם כן טען להטעיה בתוצאות הבחירות.
מספר מדינות היו סקפטיות לגבי התוצאות והגיבו בביקורת.
מדורו הוכרז כמנצח לפני שתוצאות הבחירות יצאו לאור.
אמורוסו וגונסאלס לא קראו לאזרחים לצאת להפגין, אך כן קראו להם להיות נוכחים ליד קלפיות עד שתוצאות ההצבעות התפרסמו.
ב-28 ביולי 2024, ביום הבחירות, ונצואלים ברזילאים הפגינו נגד מדורו במספר ערים בברזיל (פקריימה, בואה ויסטה, סאו פאולו).
בהפגנות השתתפו מאות אזרחים שקראו להגנת הדמוקרטיה.
ב-29 ביולי 2024, אזרחים הפגינו במספר מוקדים בוונצואלה, ביניהם קראקס, בירת ונצואלה.
הכביש המהיר קרקס-לה גוואירה, נחסם לחלוטין על ידי מפגינים.
הפגנות התקיימו גם בפלקון, אחת מ-23 המדינות המרכיבות את ונצואלה.
מאוחר יותר, הפגנות התקיימו בשכונת סן בלאס או לה דולוריטה, עם נוכחות גבוהה של שוטרים לאורך רחובות בירת ונצואלה.
באי מרגריטה, האי הגדול ביותר בוונצואלה, מפגינים השחיתו שלטי בחירות של מדורו ומפלגתו.
ההפגנות נמשכו בשדרות לה אויאמה, שם ניסו מפגינים להפיל פסל של הוגו צ'אבס.
המשטרה הגיבה בירי וגז מדמיע, והמפגינים הגיבו בחזרה באמצעות זריקה של אבנים, מקלות ובקבוקי תבערה לעברם.
בקורו, בירת מדינת פלקון ועיר בצפון ונצואלה, מפגינים הצליחו להפיל פסל של הוגו צ'אבס.
תיעוד הפסל הנופל הפך לטרנד ברשתות החברתיות ונעשה בו שימוש בכרזי תעמולה של בוליבריאנים .
במהלך ההפגנות ב-29 ביולי, 2 מפגינים נהרגו, 7 מפגינים נפצעו ו-3 אחרים נהרגו באופן לא מאומת מירי נשק.
בלילה של 30 ביולי 2024, מפגינים השחיתו את המשרד של ראש עיריית קרירובנה, ולאחר מכן השחיתו את המטה האזורי של המפלגה הסוציאליסטית המאוחדת של ונצואלה (PSUV).
ההפיכה בבנגלדש התרחשה ב-5 באוגוסט 2024, עם התפטרותה מתפקידה ובריחתה של ראש ממשלת בנגלדש שק הסינה ואזד (שייח חסינה) להודו, ופיזור הפרלמנט במדינה, לאחר מהומות שפרצו בשבועות שקדמו להתפטרותה ובהן נהרגו כ-300 אנשים.
לאחר ההפיכה קמה ממשלת מעבר בראשותו של חתן פרס נובל לשלום מוחמד יונוס.
הסינה ואזד זכתה בקדנציה רביעית ברציפות בינואר 2024, בבחירות שהוחרמו על ידי האופוזיציה, על רקע חששות כי הליך הבחירות לא בוצע באופן הוגן.
בכך השלימה 15 שנות שלטון רצופות במדינה.
בצעירותה נאבקה למען הדמוקרטיה אך במהלך כהונתה הואשמה כי הפכה לרודנית.
בשנות כהונתה האחרונות התפשטה שחיתות שלטונית במוסדות המדינה.
המשטרה ובתי המשפט עמדו לשירות מפלגתה, העיתונות לא הייתה חופשית, מתנגדי משטר נכלאו וחלקם נרצחו והאופוזיציה דוכאה בין השאר על ידי הצפתם בתיקים משפטיים בפני שופטים הנאמנים להסינה.
ביולי 2024 החלו מחאות של סטודנטים ברחבי המדינה.
הסטודנטים התקוממו בעקבות כוונת הממשלה להקצות יותר ממחצית המשרות במגזר הציבורי שלא על בסיס כישורים אלא על בסיס מכסות, דבר המיטיב עם תומכי הממשל.
הם הקימו תנועה בשם "תנועת סטודנטים נגד אפליה", תנועה לא אלימה שדוכאה ביד קשה על ידי השלטון, דבר שהעלה את זעמם.
עם התפתחות ההפגנות, הצטרפו אליהן אזרחים רבים שאינם סטודנטים.
החלה התקוממות נרחבת נגד חסינה ומפלגת השלטון שלה, הליגה העוואמית.
בתחילת אוגוסט ההתקוממות צברה תאוצה.
על מנת לדכאה חסינה שלחה לרחובות כוחות משטרה וצבא וכן את "הגדוד לפעולה מהירה"- יחידה נגד טרור שהואשמה בעינויים ובהעלמת מתנגדי משטר.
לפחות 300 בני אדם נהרגו, רבים מהם צעירים וסטודנטים.
נעצרו עשרת אלפים מפגינים ולעשרות אלפי מפגינים הוגשו כתבי אישום.
חסינה ניסתה לעצור את המהומות גם באמצעות עוצר והשבתת האינטרנט.
הרמטכ"ל וואקר אוס-זמאן ובכירי הצבא החליטו כי לא יתקבלו פקודות לירות במפגינים גם אם המפגינים שוברים את העוצר.
הוא נפגש עם חסינה יידע אותה על כך וכן על צעדת אזרחים לכיוון מעונה והפציר בה כי תברח.
תחילה סירבה בתוקף אך לאחר שיחות עם בני משפחתה התפטרה מתפקידה וברחה במסוק מבנגלדש להודו השכנה.
כמה שעות לאחר עזיבתה פרץ ההמון למעון.
בהמשך גם הפרלמנט התפזר לנוכח אולטימטום שהציבו המפגינים.
במהלך המהומות שפרצו, החל גל פרעות של מוסלמים נגד הינדים ברחבי בנגלדש.
לפחות עשרה מקדשים של ההינדו הוצתו באזור הבירה דאקה ובמקומות נוספים במדינה, ועוד עשרות חנויות של בני המיעוט ההינדי נבזזו והוצתו.
סרטונים שהופצו ברשתות החברתיות הראו מקרים של לינץ' שבוצע באזרחים הינדים, ושרפה של מקומות פולחן.
לצד הפרעות התגייסו אזרחים ומנהיגי דת מוסלמים, להגן על מקומות התפילה של המיעוט ההינדי.
לאחר התפטרותה של חסינה, רמטכ"ל בנגלדש, גנרל וואקר אוס-זמאן, הודיע כי יפנה לנשיא בבקשה להקים ממשלת מעבר, והצהיר כי הצבא יפתח בחקירת הדיכוי האלים של ההפגנות, אשר הצית את הזעם נגד הממשלה.חתן פרס נובל לשלום מוחמד יונוס מונה לראש ממשלת המעבר.
פרס נובל ניתן ליונוס על עבודתו לצמצום העוני בבנגלדש והוא זוכה לתמיכה והערכה רבה על ידי אזרחי בנגלדש, מנהיגי המחאה ומדינות המערב.
כוחה ושליטתה של סינה היו גדולים מאוד ועזיבתה גרמה להתמוטטות כמעט מוחלטת של המדינה.
לאחר עזיבתה פרץ גל אלימות הכולל רציחות נקמה והצתות.
השוטרים ירדו למחתרת מחשש לפעולות תגמול על אלימותם במהלך דיכוי ההפגנות.
הצבא נפרס כדי להגן על המשטרה.
הסטודנטים בהנחיית יונוס מנסים ליצר סדר וחלק ממנהיגיהם מונו לשרים בממשלת המעבר.
שאיפתם המיידית היא לגדוע את מעגל האלימות לייצר סדר ושלטון חוק ולפתוח את המשק מחדש.