tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הדיוויזיה ה-70 הקומה על בסיס הדיוויזיה ה-7, שהוקמה בשנת 1938 לשרת ב של ארץ ישראל במהלך המרד הערבי.
דיוויזיה זו הועברה לאחר מכן למצרים עם פרוץ מלחמת העולם השנייה ועד מהרה הפכה לדיוויזיה ה-6, שהמשיכה להשתתף ב ובמערכה בסוריה ובלבנון.
ב-10 באוקטובר 1941, הוקמה מחדש הדיוויזיה ה-6 כדיוויזיית הרגלים ה-70, בניסיון להונות את מודיעין הציר בנוגע לכוחם של הכוחות הבריטיים ב.
הצי המלכותי העביר את הדיוויזיה לטוברוק בין 19 בספטמבר ל-25 באוקטובר, בצעד שנוי במחלוקת פוליטית כדי להקל על חיל המצב האוסטרלי בעיקר שהגן על הנמל במשך כמעט שבעה חודשים, מאז תחילת המצור על טוברוק.
תחת התקפות אוויריות וארטילריות יומיות, הדיוויזיה הגנה על הנמל וניהלה סיורים התקפיים ליליים נגד עמדות גרמניות ואיטלקיות.
ב-18 בנובמבר פתחה הארמייה השמינית הבריטית במבצע צלבן.
על הדיוויזיה הוטלה המשימה לפרוץ מטוברוק, בעקבות השמדת כוחות השריון של הציר.
לאחר הצלחה מוקדמת בלתי צפויה, החלה הדיוויזיה את התקפותיה ב-21 בנובמבר, לפני שיחידות השריון של הגרמנים והאיטלקים הובסו.
קרבות קשים התרחשו עד מהרה כשהדיוויזיה כבשה כמה נקודות חזקות גרמניות ואיטלקיות מוגנות היטב.
האיום הממשמש ובא של טנקי הציר סיים את מתקפת הפריצה למחרת.
הלחימה המחודשת ב-26 בנובמבר הביאה לחיבור הדיוויזיה עם הדיוויזיה הניו זילנדית השנייה המתקרבת, וניתקה את קווי התקשורת של הציר.
בתגובה, פתחו הגרמנים בכמה התקפות נגד כדי להסיג את הדיוויזיה ה-70 מהשטח שצברו.
לכישלון ההתקפות הללו הייתה השפעה אסטרטגית מתמשכת על מבצע צלבן; כוחות הציר החלו בנסיגה והסירו את המצור על טוברוק.
שני לוחמים - מיחידות שהוצמדו לדיוויזיה - זכו בצלב ויקטוריה על פעולותיהם במהלך מבצע צלבן.
בעקבות הלחימה בטוברוק הוסרה הדיוויזיה מהחזית והושמה בעתודה.
כאשר יפן נכנסה למלחמה, הועברה הדיוויזיה להודו.
היא נחשבה ליחידה הבריטית המנוסה והמאומנת ביותר שהוצבה באסיה.
בהודו, הדיוויזיה יצרה עתודה כדי להתמודד עם נחיתות יפניות אפשריות בזמן שהיא התאמנה בלוחמת ג'ונגל.
היא שימשה גם ככוח משטרה, הגנה על מסילות הברזל ושימשה לדיכוי אי ציות אזרחי שנגרם על ידי תנועת "צא מהודו".
בעוד שהתבקש לשלוח את הדיוויזיה לקו החזית בבורמה, היא הועברה במקום זאת לכוח מיוחד, הידוע בכינויו צ'ינדיטים.
למהלך כזה התנגדו המפקדים הצבאיים הבכירים ביותר בהודו ובבורמה, והוא הוכח כשנוי במחלוקת עם הכוחות עצמם.
למרות הפצרותיהם, הדיוויזיה פוצלה והפסיקה להתקיים באופן רשמי ב-24 בנובמבר 1943. ההיסטוריון וודבורן קירבי והלוטננט-גנרל ויליאם סלים (שהוביל את הכוחות הבריטיים בבורמה) האמינו שלדיוויזיה הייתה השפעה גדולה יותר נגד היפנים אילו נשמרה כמבנה יחיד.
הדיוויזיה ה-65 הייתה דיוויזיית חיל רגלים של הצבא הנאצי אשר לחמה במלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה הוקמה ב-11 ביולי 1942 וכמפקדה הראשון מונה לודוויג פרידריך הנס בומרס, והיא הוצבה באזור אנטוורפן, בלגיה.
בספטמבר 1943 הועברה הדיוויזיה לאיטליה, ובאוקטובר היא הוצבה בקו גוסטב.
עם תחילת נחיתת בעלות הברית באנציו הועברה הדיוויזיה לאזור לאציו, לאורך קו הרכבת רומא–אנציו, והשתתפה בהתקפות נגד כוחות בעלות הברית.
בהמשך תוגברה הדיוויזיה והשתתפה בפעולות נגד הפרטיזנים באזור, ובאביב 1945 לחמה נגד מתקפת האביב של בעלות הברית בצפון איטליה עד סוף המלחמה, כאשר ב-22 באפריל אף נהרג מפקדה, הלמוט פייפר.
לודוויג פרידריך הנס בומרס (11 ביולי 1942–1 בינואר 1943)
וילהלם יוהאן גיאורג רופרכט (1 בינואר 1943–31 במאי 1943)
דיוויזיית הרגלים ה-52 הייתה דיוויזיה של הצבא הגרמני הקיסרי במלחמת העולם הראשונה.
הדיוויזיה הוקמה ב-6 במרץ 1915, מיחידות שנלקחו מדיוויזיות אחרות או שהוקמו לאחרונה.
הדיוויזיה הייתה מעורבת בתחילה, עם שני רגימנטים חי"ר מהדוכסות הגדולה של באדן, רגימנט חי"ר אחד מסקסוניה הפרוסית, ויחידות תמיכה מפרוסיה ובאדן (פרשים, ארטילריה, הנדסה ויחידות שירות ותמיכה).
בעוד שרגימנטים החי"ר וגדוד הפרשים הדיוויזיוני היו יחידות צבא סדירות, שאר הדיוויזיה הורכבה מיחידות מילואים ומיחידות שהוקמו במהלך המלחמה.
רגימנט הרגלים ה-66 של מגדבורג נלקח מדיוויזיית הרגלים ה-7, ורגימנטים הרגלים ה-169 וה-170 נלקחו מדיוויזיית הרגלים ה-29 של באדן.
דיוויזיית הרגלים ה-52 הפכה לבאדנית יותר ככל שהמלחמה התקדמה, כאשר רגימנט הרגלים ה-66 של מגדבורג, הרגימנט מסקסוניה הפרוסית, הוחלף ב-6 באפריל 1917 ברגימנט הרגלים ה-111 של באדן "המרקיז לודוויג וילהלם".
זמן קצר לאחר הקמתה, נכנסה הדיוויזיה לקו מול הצבא הבריטי ליד אראס, צרפת, בחזית המערבית.
בשנת 1916, הדיוויזיה לחמה בקרב על הסום.
הדיוויזיה נשארה בחזית המערבית במשך המלחמה, למרות שעברה לגזרות שונות.
בשנת 1917 לחמה הדיוויזיה בקרב השני על האן.
באביב 1918 לחמה הדיוויזיה במתקפת האביב, ובכלל זה בקרב השלישי על האן.
לאחר מכן הועברה הדיוויזיה לחזית איפר, ובסוף המלחמה לחמה הדיוויזיה נגד מתקפת מז-ארגון האמריקנית, שהייתה חלק ממתקפת מאה הימים.
המודיעין של מדינות ההסכמה דירג אותה לאחת מהדיוויזיות הגרמניות הטובות ביותר.
הדיוויזיה ה-554 , הייתה דיוויזיה של הוורמכאט במהלך מלחמת העולם השנייה.
היא הייתה פעילה במשך מספר חודשים בשנת 1940.
דיוויזיית הרגלים ה-554 הוקמה ב-15 בפברואר 1940 במחוז הצבאי V לשירות בגזרת הריין העליון בגבול גרמניה–צרפת,  שם שימשה כדיוויזיה סטטית בתפקיד הגנתי על החומה המערבית (בלשון בעלות הברית: "קו זיגפריד").
מפקד הדיוויזיה לאורך כל תקופת שירותה היה אנטון פון הירשברג.
בתחילה נמשך מטה הדיוויזיה מפיקוד הדיוויזיה לשירות מיוחד ה-441 והכיל שלושה רגימנטים חי"ר (621, 622, 623) וכן רגימנט ארטילריה, יחידת תצפית ויחידות דיוויזיוניות (כולם 554).
הדיוויזיה נפרסה במאי וביוני 1940 כחלק מהפיקוד העליון XXXIII תחת הארמייה השביעית של קבוצת ארמיות C בגבול גרמניה עם צרפת,  יחד עם דיוויזיית הרגלים ה-556.  הגזרה של הדיוויזיה בחזית נותרה שקטה אפילו במהלך רוב המערכה על צרפת.
בעקבות הניצחון הגרמני במערכה על צרפת (שביתת הנשק ב-22 ביוני 1940), הפכו הדיוויזיות בקו זיגפריד למיותרות.
דיוויזיית הרגלים ה-554 פורקה ב-13 באוגוסט 1940 בדונאושינגן, הגדודים I./621, II.
/623 הוגדרו מחדש כגדודי משמר המולדת אוטונומיים ונשלחו למחוז הצבאי VII, שם הפכו לגדודי רובאי המולדת 439 עד 445 ב-1 בינואר 1941.
הדיוויזיה ה-58 של הצבא הבריטי היא דיוויזיה בריטית אשר לחמה במלחמות העולם.
הדיוויזיה הוקמה עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה כחלק מהצבא הטריטוריאלי, דיוויזיה משלימה לדיוויזיה ה-56 (1/1 לונדון).
באוגוסט 1915 התרכזה הדיוויזיה סביב איפסוויץ' שבמזרח אנגליה וקיבלה את המספר 58, כאשר חטיבותיה היו 173, 174 ו-175. כאן הוא היה חלק מהארמייה הראשונה של כוחות הבית בכוח המרכזי.
בספטמבר 1915 יצאו חטיבות הארטילריה של הקו הראשון לצרפת והוחלפו ביחידות הקו השני של הדיוויזיה.
באביב 1916 השתלטה הדיוויזיה על גזרה של הגנת החוף המזרחי.
ואז ביולי 1916 הוא נסע לסאטון ווני במישור סולסברי לאימון אחרון לפני פריסה מעבר לים.
התותחנים היו מצוידים כעת בתותחי שדה מודרניים של 18 פאונד והוביצרים בקוטר 4.5 אינץ', בעוד שלחיילי הרגלים הונפק רובה השירות לי אנפילד במקום רובי האריסקה היפניים מסוג .256 שהיו להם בטירונות.
הדיוויזיה החלה לצאת לצרפת ב-20 בינואר 1917 והתרכזה עד ה-8 בפברואר.
לאחר מכן היא שירתה למשך שארית המלחמה בחזית המערבית.
הדיוויזיה לחמה בקרבות אראס, פשנדל, מתקפת האביב, אמיין ומתקפת מאה הימים.
לאחר שביתת הנשק עם גרמניה אוגדה הדיוויזיה באזור פרווולץ בבלגיה.
בעלי מלאכה מיומנים ואנשי 'מרכזיים' החלו להשתחרר במהלך דצמבר 1918, ועד מרץ 1919 הידלדלה הדיוויזיה לכוח שלדי.
הארטילריה יצאה לבריטניה ב-4 באפריל, והיחידות האחרונות עזבו את צרפת בסוף יוני, כאשר הדיוויזיה ה-58 חדלה להתקיים.
הדיוויזיה הוקמה מחדש כ'דיוויזיית רפאים' שנוצרה במסגרת 'מבצע פורטיטיוד צפון' כתחליף לדיוויזיית החי"ר ה-3 שיצאה דרומה לקחת חלק בחזרה של יום D.
בניגוד ל'דיוויזיות רפאים' אחרות, המספר של ה-58 נבחר על סמך דיווחי אולטרה שהראו שהגרמנים האמינו שקיימת דיוויזיית חי"ר 58 בסביבת וינדזור.
זיהוי שגוי זה נתמך אז על ידי תעבורת רדיו מדומה ועל ידי דיווחים פיקטיביים של סוכנים כפולים שעבדו עבור שירות הביטחון הבריטי, MI5.
כחלק מהקורפוס השני של הארמייה הרביעית, הדיוויזיה לקחה את התפקיד של מערך הסתערות מאומן הרים ב-'Fortitude North' ואת תפקיד יחידת המעקב ב-'Fortitude South'.
היא סיימה את תפקידה על ידי הודעה שהדיוויזיה עברה להרטפורדשייר ופורקה באפריל 1945.
הדיוויזיה ה-55 של הצבא הבריטי (מערב לנקשייר) היא דיוויזיה בריטית אשר לחמה במלחמות העולם.
לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה, בשנת 1914, התנדבו רוב אנשי הדיוויזיה לשירות מעבר לים.
אלה שלא התנדבו שימשו להקמת יחידות מילואים חדשות, וב-31 באוגוסט 1914 שימשו אלה ליצירת דיוויזיית מערב לנקשייר ה-2. במקום להיות פרוסה כמערך שלם, דיוויזיית מערב לנקשייר התפרקה במהלך 1914 ו-1915, מכיוון שחייליה נשלחו כתגבורות לחזית המערבית.
כאשר אחרוני המתנדבים יצאו לשירות מעבר לים, שארית הדיוויזיה אוחדה עם דיוויזיית מערב לנקשייר ה-2, ודיוויזיית מערב לנקשייר חדלה להתקיים.
בשנת 1916 הוקמה הדיוויזיה מחדש בצרפת כדיוויזיה ה-55 (מערב לנקשייר) והוקצו מחדש ליחידותיה המקוריות.
במהלך הקרב על הסום, הדיוויזיה נלחמה במספר פעולות בגווילמונט, גינשי ומורבל.
בשנת 1917 לחמה הדיוויזיה בפילקם וברכס דרך מנין, במהלך קרב פשנדל, וצברה מוניטין מצוין.
בסוף 1917, הדיוויזיה לחמה בקרב קמברה.
לקראת סוף הקרב, מתקפת נגד גרמנית גדולה אילצה את הדיוויזיה לסגת לאחור יותר מ-1 מייל (1.6 ק"מ).
הוקמה ועדת חקירה לבחון אובדן שטח זה ואת התנהלות הדיוויזיה.
החקירה העלתה ממצאים שהתגלו שנויים במחלוקת עם חיילים מהתקופה והיסטוריונים מודרניים.
בשנת 1918, הדיוויזיה התמודדה עם מתקפת האביב הגרמנית, וניהלה הגנה על ז'יבנשי במהלך הקרב על אסטייר.
לאחר שהמתקפה הגרמנית נעצרה, הצטרפה הדיוויזיה למתקפת מאה הימים, מתקפת השיא של המלחמה.
הדיוויזיה ספגה כמעט 36,000 נפגעים, עם 6,520 הרוגים, במשך יותר משנתיים של לחימה.
לאחר סיום פעולות האיבה, הדיוויזיה שוחררה אט אט ולבסוף התפרקה בשנת 1919. בשנת 1920 עברה הדיוויזיה רפורמה באנגליה.
בשנת 1920 הוקמה הדיוויזיה מחדש, כחלק מהצבא הטריטוריאלי.
היא הוצבה במחוז לנקשייר לאורך שנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20, והייתה לא ממומן ולא מאוישת.
בסוף שנות ה-30, הדיוויזיה צומצמה משלוש לשתי חטיבות חי"ר וויתרה על יחידות תותחים ותמיכה אחרות כדי להפוך ךדיוויזיה ממונעת, הדיוויזיה הממונעת ה-55 (מערב לנקשייר).
זה היה חלק משינוי דוקטרינה של הצבא הבריטי שנועד להגביר את הניידות בשדה הקרב.
בעקבות הכיבוש הגרמני של צ'כוסלובקיה, בשנת 1939 הוחלט על הכפלת כוח הצבא הבריטי, ועל בסיס הדיוויזיה הוקמה הדיוויזיה ה-59 (סטפורדשייר).
הדיוויזיה ה-55 נשארה בבריטניה, בתפקיד הגנתי, לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה.
בשנת 1940, בעקבות הקרב על צרפת, נזנח רעיון הדיוויזיה הממונעת.
הדיוויזיה השיגה את חטיבת הרגלים השלישית שלה, והפכה לדיוויזיית הרגלים ה-55 (מערב לנקשייר).
היא נשארה בתוך הממלכה המאוחדת, כיחידת הכשרה לפעולות עתידיות כמו גם הכשרת מחליפים ליחידות קרביות, והוקצתה לתפקידים נגד פלישה.
עד 1944, הדיוויזיה התרוקנה מרבים מיחידותיה.
שארית הדיוויזיה שימשה במבצע פורטיטיוד, מאמץ הטעיה שתמך בפלישה של בעלות הברית לצרפת.
בתום המלחמה שוחררה הדיוויזיה ולא הוקמה מחדש.
הדיוויזיה ה-57 של הצבא הבריטי היא דיוויזיה בריטית אשר לחמה במלחמות העולם.
הדיוויזיה הוקמה עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה כחלק מהצבא הטריטוריאלי, דיוויזיה משלימה לדיוויזיה ה-55 (מערב לנקשייר).
במקום להיות פרוסה כמערך שלם, דיוויזיית מערב לנקשייר התפרקה במהלך 1914 ו-1915, מכיוון שחייליה נשלחו כתגבורות לחזית המערבית.
בתחילת 1915 התרכזה הדיוויזיה סביב קנטרברי שבקנט, שם הייתה חלק מהארמייה השנייה של כוחות הבית בכוח המרכזי.
אימוני הדיוויזיה התבצעו עם רובי האריסקה היפניים מסוג .256 ותותחי שדה 15 ליטראות והוביצרים 5 אינץ'.
ביולי 1916 הועברה הדיוויזיה לאזור אלדרשוט שם המשיכה באימונים.
הדיוויזיה החלה לצאת לצרפת ב-7 בפברואר 1917 והתרכזה עד ה-22 בפברואר.
הדיוויזיה לחמה בקרבות פשנדל, הלייה, אראס השני, קמברה השני ומתקפת מאה הימים.
לאחר שביתת הנשק עם גרמניה החלו חיילי הדיוויזיה להשתחרר במהלך ינואר 1919, ועד יולי 1919 הסתיים פירוק הדיוויזיה.
הדיוויזיה ה-57 מעולם לא הוקמה מחדש, אבל המספר שימש למטרות הטעיה במהלך המלחמה.
מפקדת הבריגדה ה-42 הוקמה בבריטניה ב-26 ביולי 1943 ונשלחה לצפון אפריקה כדי לפקד על יחידות ביטחון פנים בקווי התקשורת תחת מפקדת כוחות בעלות הברית.
ליחידות אלו היה כמות מלאה של כוח אדם, אך 80 אחוז מהם היו מתחת לקטגוריה רפואית 'A' והם היו חמושים רק בנשק אישי והקצאה שלדית של תחבורה.
מפקדת חטיבה 42 נחתה ב-25 באוגוסט 1943, וסומנה מחדש כ'דיוויזיה ה-57' ב-9 בנובמבר כדי להונות את האויב.
כדי לסייע להונאה, המפקד, בריגדיר פ.ה.
קאדו-הדסון, קיבל את הדרגה המקומית המתאימה של מייג'ור-גנרל, ושלושה מהגדודים סומנו מחדש כחטיבות.
הדיוויזיה ה-61 (דרום מידלנד ה-2) של הצבא הבריטי הייתה דיוויזיית חי"ר של הצבא הבריטי שהוקמה ב-1915 במהלך המלחמה הגדולה כמילואים של הקו השני לגדודי הקו הראשון של דיוויזיית ה-48 (דרום מידלנד).
הדיוויזיה נשלחה לחזית המערבית במאי 1916 ושירתה שם במשך מלחמת העולם הראשונה.
הדיוויזיה נחתה בצרפת במאי 1916. ב-19 ביולי 1916, יחד עם הדיוויזיה האוסטרלית ה-5, נלחמה הדיוויזיה ה-61 בקרב פרומלס, שתוכננה כהתקפה מדומה כחלק ממתקפת הסום.
ההתקפה, נגד עמדות גרמניות מוכנות היטב המבוססות על רכס, הייתה אסון ואחראית למוניטין הירוד של הדיוויזיה.
מאוחר יותר השתתפה הדיוויזיה בהתקדמות לקו הינדנבורג ובקרב איפר השלישי.
בשנת 1939 הוחלט על הכפלת כוח הצבא הבריטי, ועל בסיס הדיוויזיה ה-48 הוקמה הדיוויזיה ה-61. בעוד שהדיוויזיה מעולם לא נפרסה מעבר לים, צוות המטה שלה נפרס לנורווגיה ונלחם לזמן קצר במערכה הנורווגית.
לאחר מכן, הדיוויזיה נפרסה בצפון אירלנד במשך כמעט שלוש שנים כתוצאה משמועות על כוונה גרמנית לפלוש לשם.
בצפון אירלנד איישה הדיוויזיה הגנות סטטיות, ניהלה אבטחה פנימית והתאמנה לפעולות עתידיות.
בחזרה לאנגליה, הדיוויזיה השתתפה בתרגילים צבאיים והייתה אמורה להצטרף לקבוצת הארמיות ה-21 למבצע אוברלורד, פלישת בעלות הברית לצרפת הכבושה על ידי הגרמנים.
היא איבדה את התפקיד הזה בסוף 1943, והוטלה להכשיר מחליפים ליחידות קרביות.
במהלך 1944, הדיוויזיה סייעה לאוברלורד בפורמטים שונים של הונאה, בעוד שרוב הלוחמים הוצבו לעוצבות קרב בתוך קבוצת הארמיות ה-21. בסוף 1945, אורגנה הדיוויזיה מחדש כדיוויזיה קלה ועמדה להיפרס ל כדי להילחם ביפן האימפריאלית.
המהלך בוטל בעקבות הכניעה היפנית, והדיוויזיה פורקה בנובמבר 1945.
בריגדיר-גנרל ג'יימס גסקוין-ססיל, המרקיז הרביעי מסולסברי, ספטמבר 1915 – דצמבר 1916
מייג'ור-גנרל ריצ'רד בנאטין-אלסון, דצמבר 1915 – פברואר 1916
מייג'ור-גנרל סר קולין מקנזי, פברואר 1916 – מאי 1918
דיוויזיית הרגלים ה-707, הידועה גם בשם דיוויזיית האבטחה ה-707, הייתה דיוויזיה של הצבא הגרמני במלחמת העולם השנייה.
היא הוקמה במאי 1941, והושמדה על ידי הצבא האדום ביוני 1944. היחידה שימשה בעיקר כדיוויזיית אבטחה עורפית באזורי הכיבוש הגרמני בברית המועצות.
היא הייתה אחראית לפשעי מלחמה רחבי היקף, כולל מותם של אלפי אזרחים יהודים.
דיוויזיית הרגלים 707 הוקמה במינכן ב-2 במאי 1941, ולאחר מכן עברה אימונים באזור.
שפרד תיאר את היחידה כ"דיוויזיה תת-תקנית ביותר של גל הגיוס ה-15" שגויסה על ידי הצבא הגרמני במהלך המלחמה, כאשר אנשיה היו "מוגבלים יתר על המידה, לא מאומנים ולא מצוידים".
דיוויזיית הרגלים ה-707 גם הייתה קטנה בהרבה מהגודל הסטנדרטי של דיוויזיות הרגלים הגרמניות, וכללה רק 5,000 חיילים.
כל הקצינים הראשונים של הדיוויזיה, מלבד המפקד שלה עד פברואר 1943, גנרל-מיור , היו חיילי מילואים.
רוב החיילים בדיוויזיה היו מעל גיל 30, והקצינים היו בדרך כלל מבוגרים אף יותר.
גנרל פון בכטולסהיים וקצין המבצעים שלו היו נאצים מחויבים עמוקות.
באוגוסט 1941 נפרסה דיוויזיית הרגלים ה-707 בחזית המזרחית כדי לבצע את תפקידי האבטחה באזורים הכבושים של ברית המועצות מאחורי קווי החזית של קבוצת ארמיות מרכז.
באוקטובר 1941 ערכו אנשי הדיוויזיה תלייה פומבית של חברי מחתרת במינסק, כולל זו של האחות היהודייה בת ה-17 מאשה ברוסקינה.
דיוויזיית הרגלים ה-707 ויחידות משטרת הסדר המצורפות רצחו למעלה מ-10,000 אנשים, רובם יהודים, בבלארוס בין אוקטובר לנובמבר 1941. כמעט כל קציני וחיילי הדיוויזיה השתתפו ברצון ברציחות אלה; המספר הקטן שסירב נענש בקלילות.
את המבצע הזה יזם פון בכטולסהיים, שהוציא צווים הקוראים במפורש ל"השמדה" ו"הכחדה" של יהודים.
יחידות אחרות של הצבא הגרמני ביצעו מעשי הרג דומים.
דיוויזיית הרגלים ה-707 המשיכה לבצע את תפקידי האבטחה באזורים הכבושים על ידי גרמניה בברית המועצות למשך שארית 1941 ולאורך 1942 ו-1943. במהלך האביב ותחילת הקיץ של 1942 ניהלה הדיוויזיה מה שנקרא "מבצע נגד פרטיזנים" שנקרא מבצע במברג, שבו נהרגו יותר מ-4,000 אזרחים סובייטים - רובם חקלאים אזרחיים.
שפרד כתב שבעוד שדיוויזיות אבטחה גרמניות אחרות גם הרגו מספר רב של אזרחים במהלך פעולות כאלה, לדיוויזיית הרגלים ה-707 היה הרקורד הגרוע ביותר.
ההיסטוריון ג'ף רתרפורד ביצע השוואה דומה, ותייג את ה-707 כ"ידועה לשמצה".
מינואר 1944 שימשה דיוויזיית הרגלים ה-707 כיחידה קדמית בתפקידי הגנה.
ב-23 ביוני, עם תחילתה של מתקפת מבצע בגרטיון הסובייטית הגדולה, היא היוותה חלק מהעתודה של קבוצת ארמיות מרכז.
מאוחר יותר ביוני כותרה הדיוויזיה והושמדה על ידי הכוחות הסובייטיים ליד בוברויסק.
הדיוויזיה ה-54 הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית.
הדיוויזיה הוקמה ב-3 במרץ 1915, מיחידות שנלקחו מדיוויזיות אחרות או שגויסו לאחרונה.
היחידות נלקחו מחלקים שונים של הקיסרות הגרמנית: רגימנט המילואים ה-27 מסקסוניה הפרוסית, שנלקח מדיוויזיית המילואים ה-7; רגימנט הרגלים ה-84 משלזוויג-הולשטיין, שנלקח מדיוויזיית הרגלים ה-18; ורגימנט המילואים ה-90 מהדוכסות הגדולה של מקלנבורג-שוורין, שנלקח מדיוויזיית המילואים ה-18. פרשי הדיוויזיה היו אסקדרון של רגימנט ההוסרים טוטנקופף של בראונשווייג.
לאחר תקופה קצרה בחזית בצרפת, נשלחה הדיוויזיה לחזית המזרחית ביולי 1915, שם השתתפה במתקפת בוג-נארוו.
היא חזרה לחזית המערבית באוקטובר 1915. ממאי עד נובמבר 1916, הדיוויזיה השתתפה בקרב ורדן, במיוחד בקרב על מבצר דואמון.
בשנת 1917, היא לחמה בקרב השני על האן ובקרב איפר השלישי, שם ספגה אבדות כבדות.
היא גם התמודדה עם התקפת הטנקים של מדינות ההסכמה בקמברה בנובמבר 1917. באביב 1918 לחמה הדיוויזיה במתקפת האביב, ובהמשך לחמה בקרב אמיין ובמתקפת מאה הימים.
לאחר תום המלחמה חזרה הדיוויזיה לביתה, שם פורקה בינואר 1919. היא דורגה על ידי המודיעין של מדינות ההסכמה ב-1917 וב-1918 כדיוויזיה מדרג שני, בעיקר בשל אבדות כבדות בהתקפות בהן השתתפה.
הדיוויזיה ה-56 הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית.
דיוויזיית הרגלים ה-56 הוקמה ב-5 במרץ 1915, והחלה להתארגן במהלך החודשיים הבאים.
לאחר התארגנות ואימונים באזור שמפאן בצרפת, הועברה הדיוויזיה לחזית המזרחית.
היא השתתפה במתקפת גורליצה-טרנוב של 1915, ובקרב למברג.
בסוף יוני 1915 הועברה הדיוויזיה חזרה לחזית המערבית.
הדיוויזיה לחמה מספטמבר עד נובמבר 1915 בקרב שמפאן השני.
לאחר תקופה בשוחות ולאחר מכן מנוחה בעתודת הצבא, במאי 1915, נכנסה הדיוויזיה לקרב ורדן, ונלחמה במאבק על גבעת המתים.
הדיוויזיה הצטרפה לקרב על הסום בסוף אוגוסט 1916. באוקטובר 1916 קיבלה הדיוויזיה את חטיבת חיל הרגלים ה-47 של Ersatz כתגבורת, וחזרה לשלב האחרון של קרב הסום בנובמבר.
חטיבת הרגלים ה-47 של ה-Ersatz הועברה מהדיוויזיה בינואר 1917. הדיוויזיה נשארה בלוחמת עמדה לאורך הסום ובפלנדריה בתחילת 1917. היא התמודדה עם המתקפה הבריטית באראס באפריל ומאי, ולאחר מכן, לאחר זמן רב יותר בתעלות, היא שבה לוורדן באוגוסט.
הדיוויזיה נשארה בוורדן בתחילת 1918, ולאחר מכן חזרה לאזור פלנדריה.
היא סיימה את המלחמה בקרב לפני קו ההגנה אנטוורפן-מאס.
לאחר סיום המלחמה חזרו חיילי הדיוויזיה לגרמניה, ובינואר 1919 פורקה הדיוויזיה.
המודיעין של בעלות הברית דירג את הדיוויזיה כדיוויזיה מדרג שני, בעיקר בשל הלחימה הקשה והאבדות שספגה.
גנרל-מיור הלמוט פון מאלצהאן (2 ביולי 1918 – ינואר 1919)
דיוויזיית הרגלים ה-50 הייתה דיוויזיה של הצבא הגרמני הקיסרי במלחמת העולם הראשונה.
הדיוויזיה הוקמה ב-10 במרץ 1915 מיחידות שנלקחו מדיוויזיות אחרות או מיחידות שהוקמו לאחרונה.
גרעין יחידות הרגלים שלה היה מווסטפאליה: רגימנט הרובאים ה-39 מהריין התחתון, נלקח מדיוויזיית המילואים ה-14, רגימנט הרגלים ה-53 הווסטפאלי, נלקח מדיוויזיית הרגלים ה-14, ורגימנט הרגלים ה-158 מלורן, נלקח מדיוויזיית הרגלים ה-13.
הדיוויזיה ראתה פעולה נרחבת בקרב ורדן ב-1916, במיוחד בקרב על פורט וו.
הדיוויזיה נלחמה בקרב השני על האן, שנקרא גם הקרב השלישי על שמפאן ומכונה במקורות גרמניים כקרב הכפול על האן-שמפאן (Doppelschlacht Aisne-Champagne).
בשנת 1918, היא נטלה חלק במתקפת האביב הגרמנית, שנקראה הקרב הגדול בצרפת (Große Schlacht in Frankreich) או קרב הקייזר (Kaiserschlacht) בהמשך היא השתתפה ב וב, ולאחר מכן לחמה נגד מתקפת מאה הימים של מדינות ההסכמה.
לאחר המלחמה חזרו חיילי הדיוויזיה לגרמניה, וה-2 בינואר 1919 פורקה הדיוויזיה.
היא דורגה על ידי המודיעין של מדינות ההסכמה ב-1917 וב-1918 כדיוויזיית תקיפה מהשורה הראשונה.
גנרל-לויטננט גאורג פון אנגלברכטן (1 במרץ 1915 – 8 ביולי 1918)
גנרל-מיור גאורג פון אלט-שטטרהיים (7 בנובמבר 1918 – 2 בינואר 1919)
הדיוויזיה ה-58 (הסקסונית ה-5) ) הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית.
הדיוויזיה הוקמה ב-6 במרץ 1915, ואורגנה במהלך החודשיים הבאים.
היא הייתה חלק מגל של דיוויזיות חי"ר חדשות שהוקמו באביב 1915, ובמקור הוקמה מכוחות ממלכת סקסוניה וממלכת וירטמברג, אך הפכה לדיוויזיה סקסונית מלאה ב-1916.
הדיוויזיה לחמה בתחילה בחזית המערבית, והשתתפה בקרב ארטואה השני.
ביולי 1915, היא הועברה לחזית המזרחית והשתתפה במתקפת גורליצה-טרנוב.
באוקטובר 1915 היא חזרה לחזית המערבית ונכנסה לתעלות בלורן.
בשנת 1916, היא נלחמה בקרב ורדן ובקרב הסום.
בשנת 1917, היא נלחמה בקרב השני על האן, שנקרא גם הקרב השלישי על שמפאן.
בסוף אפריל 1917 חזרה הדיוויזיה לחזית המזרחית, שם היא נשארה עד אוקטובר.
לאחר שחזרה לחזית המערבית, היא השתתפה בשלבים המאוחרים של קרב פשנדל, שנקרא גם קרב איפר השלישי.
הדיוויזיה נשארה באזור פלנדריה עד אוגוסט 1918, אז הועברה לאזור הסום, נלחמה במונשי-בופום ולאחר מכן התנגדה למתקפה של מדינות ההסכמה בין קמברה לסן-קנטן.
גנרל-מיור וולדמר ויצטום פון אקשטדט (15 באפריל 1917 – ינואר 1919)
הדיוויזיה ה-78 הייתה דיוויזיית חיל רגלים של הוורמאכט שלחמה במלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה לחמה בקרבות החזית המזרחית, ובכלל זה בקרב קורסק.
לאחר מכן שונתה הדיוויזיה לדיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-78, ולחמה בחזית המזרחית בקרבות שונים עד סוף המלחמה.
הדיוויזיה הוקמה ב-26 באוגוסט 1939 בשטוטגרט.
מרבית מגויסי הדיוויזיה היו מבאדן ומווירטמברג, ובהתאם לכך הסמל הראשוני של הדיוויזיה היה צללית של קתדרלת אולם.
מפקדה הראשון של הדיוויזיה היה פריץ ברנד.
הדיוויזיה הוצבה במילואים ולא השתתפה במערכה בפולין, וגם לא במערכה על צרפת ועל ארצות השפלה.
עם זאת, בקיץ 1940 היא הוצבה ככוח כיבוש בבלגיה ובצרפת.
ב-25 בנובמבר של אותה שנה נלקח מהדיוויזיה שליש מכוחה כדי לתגבר דיוויזיות אחרות, וכפיצוי היא קיבלה 4,000 טירונים שזה עתה גויסו.
במאי 1941 הדיוויזיה הועבר למזרח פולין ושימשה שם ככוח כיבוש.
במבצע ברברוסה לחמה הדיוויזיה תחת פיקודו של קורט גאלנקמף, והייתה חלק מהקורפוס ה-13 שהיה חלק מהארמייה הרביעית.
הדיוויזיה השתתפה בכיבוש סוקולוב פודלסקי וביילסק פודלסקי ונעה עד הניימן.
לאחר מכן כבשה הדיוויזיה את אזור ברזינה ונעה עד הדנייפר באזור מוהילב.
הדיוויזיה נעה יחד עם כל הכוח הגרמני עמוק לתוככי ברית המועצות, והגיעה עד שערי מוסקבה, שם נבלם הכוח הגרמני ב-3 בדצמבר 1941 בקרב על מוסקבה.
לאחר הקרב הועבר הדיוויזיה לגסאטסק, שם נותרה עד ספטמבר 1942. הדיוויזיה השתתפה בקרבות נגד הצבא האדום באזור רז'ב, וספגה במסגרתם אבדות כבדות.
ב-1 בינואר 1943 שונה שמה ל"דיוויזיית הסער ה-78" (78. Sturm-Division), ובהתאם לכך שונה הסמל שלה לפרוטזת הברזל של גץ פון ברליכינגן, והיא הועברה לסיטסקובקה.
בהתאם לשינוי בשם, חוזק כושר התקיפה של הדיוויזיה, והועברו אליה יחידות ארטילריה חדשות וציוד מתקדם.
ביולי 1943 הדיוויזיה נכללה במסגרת הקורפוס ה-23 שהיה חלק מהארמייה התשיעית, והשתתפה עמו בקרב קורסק.
במהלך מבצע בגרטיון ביוני 1944, נכללה הדיוויזיה במסגרת הקורפוס ה-27, שהיה חלק מהארמייה הרביעית.
הדיוויזיה הוצבה באורשה, על המסלול בין מוסקבה למינסק.
כוחות הצבא האדום כיתרו לחלוטין את קבוצת ארמיות מרכז, והשמידוה כליל, ובכלל זה גם את הדיוויזיה ה-78. יחידותיה של הדיוויזיה ששרדו, והצליחו להימלט מהכיתור, הועברו לדיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-565.
דיוויזיית הסער ה-78 הוקמה מחדש ב-27 ביולי 1944 בפיקודו של זיגפריד רספ.
היא הייתה חלק מקבוצת ארמיות צפון אוקראינה ולחמה יחד עמה בקרבות בגליציה.
ב-9 באוקטובר 1944 הפכה הדיוויזיה לדיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-78, והיא הועמדה תחת פיקוד הארמייה ה-17. הדיוויזיה השתתפה במבצע ויסלה-אודר, ולאחר מכן שונה שמה לדיוויזיית הפולקסשטורם ה-78. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה כחלק מארמיית הפאנצר הראשונה בקרבות בשלזיה ובמוראביה, ובסוף המלחמה נפלו שרידיה בשבי הרוסי.
הדיוויזיה ה-76 הייתה דיוויזיה של הוורמכאט במהלך מלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה לחמה בקרב על צרפת, בקרבות החזית המזרחית, והושמדה בקרב סטלינגרד.
לאחר מכן הוקמה הדיוויזיה שוב, ולחמה בחזית המזרחית בקרבות שונים עד סוף המלחמה.
הדיוויזיה הוקמה ב-26 באוגוסט 1939 בזמן הגיוס קודם מלחמת העולם השנייה, והועמדה תחת פיקוד מקסימיליאן דה אנגליס.
ב-1 באפריל 1943 הוקמה הדיוויזיה מחדש בצרפת, והועמדה תחת פיקוד אריך אברהם.
בדצמבר 1943 הועברה הדיוויזיה לחזית המזרחית, שם לחמה בקרב דנייפר כחלק מהקורפוס ה-52 במסגרת ארמיית הפאנצר הראשונה, ולאחר מכן במסגרת הארמיות השישית והשמינית.
במהלך מבצע יאשי-קישינב לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס הרומני ה-6, ולאחר מכן כחלק מקורפוס הפאנצר ה-57 במסגרת הארמייה השמינית.
לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרב דברצן ובקרבות בהונגריה, סלובקיה ושלזיה, ושם נכנעו הכוחות לרוסים בסוף המלחמה.
הדיוויזיה ה-79 הייתה דיוויזיה של הוורמכאט במהלך מלחמת העולם השנייה.
לאחר מכן הוקמה הדיוויזיה שוב, ולחמה בחזית המזרחית בקרבות שונים.
לאחר מכן הוקמה הדיוויזיה שוב כדיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-79, ולחמה בחזית המערבית בקרבות שונים עד סוף המלחמה.
הדיוויזיה הוקמה ב-26 באוגוסט 1939 בזמן הגיוס קודם מלחמת העולם השנייה, והועמדה תחת פיקוד קרל שטרקר.
במהלך המערכה בפולין הייתה הדיוויזיה חלק מהקורפוס ה-12 במסגרת הארמייה הראשונה בחזית המערבית, ובמהלך המערכה על צרפת לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-12 במסגרת הארמייה הראשונה.
במהלך מבצע ברברוסה הייתה הדיוויזיה בעתודת קבוצת ארמיות דרום, ובהמשך לחמה הדיוויזיה לסירוגין כחלק מהקורפוסים ה-17 וה-51 במסגרת הארמייה השישית, והשתתף עימה בקרב קייב, ובקרב חרקוב הראשון.
בקיץ 1942 לחמה הדיוויזיה במבצע מקרה כחול כחלק מהקורפוס ה-17 במסגרת הארמייה השישית, ולאחר מכן בקרב סטלינגרד במסגרת הקורפוס ה-51, וב-31 בינואר 1943 הושמדה הדיוויזיה יחד עם כל הכוחות שהיו בכיס הדרומי, ושרידיה נלקחו לשבי.
ב-1 באפריל 1943 הוקמה הדיוויזיה מחדש, והועמדה תחת פיקוד הקורפוס ה-29 במסגרת פלגת הארמייה הולידט, ולאחר מכן במסגרת הארמייה השישית.
לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרבות שונים באוקראינה וברומניה, ובמבצע יאשי-קישינב הושמדה הדיוויזיה.
ב-16 בספטמבר 1944 הוקמה דיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-586, על בסיס דיוויזיית האבטחה ה-350, וב-27 באוקטובר שונה שמה לדיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-79, והיא הועמדה תחת פיקוד הארמייה השביעית.
במהלך הקרב על הבליטה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-85 במסגרת הארמייה השביעית, ולאחר מכן השתתפה הדיוויזיה בקרבות בגרמניה.
באפריל 1945 הושמדה הדיוויזיה בקרבות, ושרידיה נפלו בשבי.
הדיוויזיה ה-90 הייתה דיוויזיית חיל רגלים קלה של הורמאכט שלחמה במלחמת העולם השנייה במערכה בצפון אפריקה, ולאחר מכן הוקמה מחדש כדיוויזיית הפאנצרגרנדיר ה-90 שלחמה בקרבות באיטליה עד סוף המלחמה.
הדיוויזיה הוקמה ב-26 ביוני 1941 כהדיוויזיה המיוחדת אפריקה, והועמדה תחת פיקוד מקס צימרמן, וב-26 בנובמבר אותה שנה שונה שמה להדיוויזיה הקלה ה-90. הדיוויזיה נשלחה לצפון אפריקה, ולחמה שם בקרבות השונים, ובכלל זה בקרב אל-עלמיין הראשון ובקרב אל-עלמיין השני.
לאחר מכן השתתפה הדיוויזיה בנסיגה לתוניסיה, ולחמה בקרבות הקשים שם, עד לכניעת כל כוחות הציר באפריקה ב-12 במאי 1943.
ב-12 במאי 1943 הוקמה בסרדיניה דיוויזיית סרדיניה, וב-6 ביולי 1943 שונה שמה לדיוויזיית הפאנצרגרנדיר ה-90. הדיוויזיה לחמה בחזית האיטלקית, והשתתפה בקרבות השונים בזירה, ובכלל זה בקרב על מונטה קאסינו.
בהמשך לחמה הדיוויזיה במתקפת האביב של בעלות הברית בצפון איטליה, ובסוף המלחמה נכנעה לצבא האמריקני על גדות אגם גארדה.
הדיוויזיה ה-72 הייתה דיוויזיית חיל רגלים של ה שלחמה במלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה הוקמה ב-19 בספטמבר 1939 על בסיס חיל המצב בטריר, והועמדה תחת פיקוד פרנץ מאטנקלוט.
במהלך המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה לחמה הדיוויזיה כחלק מקורפוסים שונים במסגרת הארמייה השישית.
במהלך המערכה בבלקן לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ההררי ה-18 במסגרת הארמייה ה-12, ובמהלך מבצע ברברוסה לחמה בתחילה כעתודת הארמייה ה-11, ולאחר מכן כחלק מהקורפוסים ה-54 וה-30, והשתתפה בקרב הראשון על חצי האי קרים.
לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בגזרה הדרומית, כחלק מהארמייה ה-11 והשתתפה במצור על סבסטופול.
לאחר מכן הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד הארמייה התשיעית, ולחמה עמה בקרב רז'ב השני ובקרב קורסק.
באוקטובר 1944 הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד הארמייה השמינית, ולחמה עמה בקרב דנייפר ובקרב קורסון-צ'רקאסי.
באפריל 1944 הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד ארמיית הפאנצר הרביעית, ולחמה עמה במבצע ויסלה-אודר ובקרבות הקשים שהתחוללו בשלזיה עד סוף המלחמה.
הדיוויזיה ה-71 הייתה דיוויזיית חיל רגלים של הורמאכט שלחמה במלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה לחמה בקרב על צרפת, ובקרבות החזית המזרחית, והושמדה בקרב סטלינגרד.
לאחר מכן הוקמה הדיוויזיה מחדש, ולחמה בחזית האיטלקית ובקרבות בהונגריה.
הדיוויזיה הוקמה ב-26 באוגוסט 1939, הועמדה תחת פיקוד וולפגנג ציגלר.
במהלך המערכה בפולין הייתה הדיוויזיה חלק מהקורפוס ה-9 במסגרת הארמייה הראשונה בחזית המערבית, ובמהלך המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-40 במסגרת הארמייה ה-16. במהלך מבצע ברברוסה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-4 במסגרת הארמייה ה-17, והשתתפה עמה בקרב אומן ובקרב קייב.
במהלך מבצע מקרה כחול לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-51 במסגרת הארמייה השישית והשתתפה עמה בקרב סטלינגרד, וב-29 בינואר 1943 נכנעו שרידיה לכוחות הסובייטים.
ב-1 במרץ 1943 הוקמה הדיוויזיה מחדש בדנמרק, תחת פיקודו של מפקד הדיוויזיה לשעבר פריץ רוזקה.
באוקטובר 1943 הועברה הדיוויזיה לאיטליה, שם לחמה כחלק מהארמיות העשירית וה-14, ובכלל זה בקרב מונטה קאסינו.
בינואר 1945 הועברה הדיוויזיה להונגריה, שם לחמה כחלק מארמיית הפאנצר השנייה עד סוף המלחמה.
הדיוויזיה ה-716 הייתה דיוויזיה סטטית של הוורמכאט במהלך מלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה לחמה במערכה בנורמנדי, ובקרב על קן, ולאחר מכן לחמה בקרבות בצרפת ובגרמניה.
הדיוויזיה הוקמה ב-2 במאי 1941, והועמדה תחת פיקוד אוטו מטרשטוק.
ביוני 1941 הוצבה הדיוויזיה ברואן שבצרפת, וביולי אותה שנה הועברה הדיוויזיה לנורמנדי.
בינואר 1942 הועברה הדיוויזיה לבלגיה, וביוני אותה שנה הוצבה בקן שבצרפת.
ב-6 ביוני 1944 הותקפה הדיוויזיה בפיקודו של וילהלם ריכטר, על ידי הדיוויזיות הבריטיות שנחתו בחופי גולד, ג'ונו וסורד, כחלק מהפלישה לנורמנדי.
הדיוויזיה ספגה אבדות כבדות, וב-10 ביולי הועברה לדרום צרפת, כחלק מהארמייה ה-19. באוקטובר אותה שנה הוצבה הדיוויזיה באזור קולמר, ובינואר 1945 כמעט והושמדה הדיוויזיה בקרבות בכיס קולמר.
לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרבות בדרום גרמניה, ובאפריל הוסבה הדיוויזיה לדיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-716, זמן קצר לפני שנכנעה לצבא האמריקני במאי 1945 על יד קמפטן.
הדיוויזיה ה-711 הייתה דיוויזיה של הוורמכאט במהלך מלחמת העולם השנייה, שלחמה במערכה בנורמנדי, ובמבצע מרקט גארדן, ולאחר מכן לחמה בקרבות בהונגריה.
הדיוויזיה הוקמה ב-28 באפריל 1941, והועמדה תחת פיקוד דיטריך פון ריינרסדורף-פאצ'נסקי וטנצ'ין, וביוני אותה שנה הוצבה הדיוויזיה בחוף התעלה.
ב-6 ביוני 1944 הותקפה הדיוויזיה בפיקודו של יוזף רייכרט, על ידי הדיוויזיה המוטסת הבריטית ה-6 שנחתה בחוף סורד, כחלק מהפלישה לנורמנדי.
אולם, על אף שהדיוויזיה ספגה אבדות כבדות, היא הצליחה להדוף את התקפות הבריטים ממזרח לנהר האורן.
ניסיונות הדיוויזיה לתקוף את ראש הגשר הבריטי נהדפו, בין השאר בעקבות האבדות הכבדות של הדיוויזיה ה-346 שהייתה אמורה לסייע לה.
בהמשך השתתפה הדיוויזיה בלחימה בקן במסגרת מבצע גודווד, והיא הצליחה לבלום את התקדמות הקורפוס הבריטי ה-8. באוגוסט הועברה הדיוויזיה להולנד, שם השתתפה בספטמבר במבצע מרקט גארדן.
בינואר 1945 הועברה הדיוויזיה יחד עם ארמיית הפאנצר השישית להונגריה, ובפברואר השתתפה במתקפת אגם בלטון.
ב-12 באפריל הועברה הדיוויזיה לצ'כוסלובקיה, שם לחמה כחלק מהקורפוס ה-72 במסגרת הארמייה השמינית.
ב-14 באפריל נפצע מפקד הדיוויזיה רייכרט בתאונת דרכים, והדיוויזיה פוצלה לשני צוותי קרב בפיקודם של פון ואצדורף ויובסט פון בוסה.
כוחות הדיוויזיה לחמו בקרב על פראג, וב-9 במאי נכנעו מזרחית לעיר.
דיטריך פון ריינרסדורף-פאצ'נסקי וטנצ'ין (28 באפריל 1941 - 1 באפריל 1942)
יובסט פון בוסה (אפריל 1945)
הדיוויזיה ה-73 הייתה דיוויזיית חיל רגלים של הורמאכט שלחמה במלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה הוקמה ב-26 באוגוסט 1939, והועמדה תחת פיקוד פרידריך פון רבנוי.
במהלך מבצע מקרה כחול לחמה הדיוויזיה כחלק מהארמייה ה-17 והשתתפה עמה בקרב על קווקז, ובאוקטובר 1943 הועברה תחת פיקוד הארמייה השישית, ולחמה עמה במהלך קרב דנייפר.
באביב 1944 שוב לחמה הדיוויזיה כחלק מהארמייה ה-17 בחצי האי קרים, ולאחר מכן לחמה ברומניה ובהונגריה.
באוגוסט 1944 הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד הארמייה התשיעית באזור ורשה, ולחמה תחת פיקוד קורפוס הפאנצר אס אס ה-4, ולאחר מכן תחת פיקוד קורפוס הפאנצר ה-46, ולחמה עמו במהלך מבצע ויסלה-אודר.
בפברואר 1945 הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד הקורפוס ה-27 במסגרת הארמייה השנייה, ולחמה על הגנת דנציג.
ב-17 באפריל 1945 פונה מטה הדיוויזיה באונייה גויה, אולם האונייה טורפדה על ידי צוללת רוסית, ורוב לוחמי הדיוויזיה שהיו על האונייה טבעו.
הדיוויזיה ה-710 , הייתה דיוויזיה של הוורמכאט במהלך מלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה הוקמה ב-2 במאי 1941 בפיקודו של תאודור פטש.
בחודש יוני באותה שנה הוצבה הדיוויזיה בנורווגיה, כחלק מארמיית נורווגיה.
הדיוויזיה הוצבה באוסלו, ולאחר מכן בקריסטיאנסנד.
גודלה היה קטן מגודלה של דיוויזיה רגילה בוורמאכט, והיא לא הייתה מצוידת דיה בנשק מסייע.
בשנת 1944 הועברה הדיוויזיה לדנמרק, וב-1 בינואר 1945 הועברה לאיטליה, שם הייתה חלק מהקורפוס ה-97 במסגרת הארמייה העשירית.
באפריל 1945 הועברה הדיוויזיה לאוסטריה, שם לחמה כחלק מארמיית הפאנצר השישית, וב-8 במאי 1945 נכנעו שרידי הדיוויזיה בשטיריה.
הדיוויזיה ה-712 הייתה דיוויזיה של הוורמכאט במהלך מלחמת העולם השנייה, שלחמה במבצע מרקט גארדן, ולאחר מכן לחמה בקרבות בגרמניה.
הדיוויזיה הוקמה ב-5 במאי 1941, והועמדה תחת פיקוד גאורג פון דהרן, וביולי אותה שנה הוצבה הדיוויזיה בחוף התעלה, כחלק מהקורפוס ה-25, שהיה תחת פיקודה של הארמייה השביעית.
בהמשך הועברה הדיוויזיה לבלגיה, שם הוצבה תחת פיקודה של הארמייה ה-15
ביוני 1944 הושארה הדיוויזיה בעמדותיה בבלגיה, כחלק מהקורפוס ה-89, על מנת למנוע פלישה אמפיבית באזור קאלה, ולאחר מכן לחמה בקרבות בבלגיה וספגה אבדות כבדות.
בספטמבר השתתפה הדיוויזיה בלחימה במבצע מרקט גארדן, ולאחר מכן לחמה בהולנד בקרבות הקשים שהתנהלו בחורף 1944.
בינואר 1945 הועברה הדיוויזיה לחזית המזרחית, שם לחמה כחלק מהארמייה התשיעית בקרבות הקשים סביב ברלין, וב-2 במאי נכנעו שרידי הדיוויזיה בשבי הרוסי.
הדיוויזיה ה-91 , הייתה דיוויזיה של הוורמכאט במהלך מלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה הוקמה ב-15 בינואר 1944, והועמדה תחת פיקוד ברונו אורטלר.
במרץ 1944 הפכה הדיוויזיה לדיוויזיה מוטסת, וזמן קצר לאחר מכן היא הוצבה בנורמנדי.
ב-6 ביוני 1944 צנחו בשטח הדיוויזיה לוחמי הדיוויזיה המוטסת ה-101, ובמהלך הקרבות נהרג מפקד הדיוויזיה וילהלם פאליי.
הדיוויזיה לחמה במהלך המערכה בנורמנדי, ובאוגוסט 1944 הושמדה הדיוויזיה.
בנובמבר אותה שנה הוקמה הדיוויזיה מחדש, אולם עד מהרה שונה שמה לדיוויזיה ה-344.
הדיוויזיה ה-90 היא דיוויזיית אימונים של צבא ארצות הברית הכפופה למילואים של צבא ארצות הברית.
הדיוויזיה פעלה במהלך מלחמת העולם הראשונה, ושוב במהלך מלחמת העולם השנייה בחזית המערבית, ופורקה בסוף 1945. הדיוויזיה הוקמה מחדש בשנת 1995, וכיום מוצבת בסן אנטוניו, טקסס.
הדיוויזיה הוקמה באוגוסט 1917 במהלך מלחמת העולם הראשונה, ונשלחה לחזית המערבית כחלק מחיל המשלוח של ארצות הברית, שם לחמה בקרב סן-מייל ובמתקפת מז-ארגון.
בשנת 1919 פורקה הדיוויזיה, אולם היא הוקמה מחדש בשנת 1921.
בשנת 1942, במהלך מלחמת העולם השנייה, גויסו כוחות הדיוויזיה, ובאפריל 1944 היא נשלחה לאנגליה.
ביוני 1944 נחתו כוחות הדיוויזיה בנורמנדי, ולחמו בקרב על שרבור, ולאחר מכן במבצע קוברה ובקרב פאלז.
לאחר מכן לחמו כוחות הדיוויזיה במצור על מץ, ובהמשך השתתפו בקרב הארדנים.
במרץ חצו כוחות הדיוויזיה את המוזל, הריין והמיין וכבשו את מיינץ, ולאחר מכן התקדמו ברחבי גרמניה לעבר הסודטים בצ'כוסלובקיה, ואף שחררו את מחנה הריכוז פלוסנבירג.
ב-8 במאי 1945 נכנע לכוחות הדיוויזיה אלוף ההפלות הגרמני, אריך הרטמן, יחד עם שאר אנשיו.
לאחר המלחמה פורקה הדיוויזיה, אולם בשנת 1995 היא הוקמה מחדש כדיוויזיית מילואים.
הדיוויזיה ה-86 הייתה דיוויזיית חיל רגלים של הורמאכט במלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה הוקמה ב-26 באוגוסט 1939, והועמדה תחת פיקוד יואכים ויטהפט.
לאחר מכן נשארה הדיוויזיה בגזרה המרכזית, ולחמה בקרב רז'ב הראשון ובקרב רז'ב השני, ובקיץ 1943 השתתפה בקרב קורסק, כחלק מקורפוס הפאנצר ה-41 במסגרת הארמייה התשיעית.
לאחר מכן היא השתתפה בנסיגה לעבר הדניפר, ובנובמבר 1943 פורקה הדיוויזיה, וחלק מיחידותיה נשלחו לדנמרק, על מנת להוות את הבסיס להקמת הדיוויזיה ה-361.
הדיוויזיה ה-87 הייתה דיוויזיית חיל רגלים של הורמאכט במלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה הוקמה ב-26 באוגוסט 1939, והועמדה תחת פיקוד בוגיסלב פון שטודניץ.
במהלך המערכה בפולין שהתה הדיוויזיה בחזית המערבית, כחלק ממפקדת הכוחות בהרי אייפל במסגרת הארמייה החמישית, ובמהלך הקרב על בלגיה היא לחמה כחלק מהקורפוס ה-8 במסגרת הארמייה הרביעית, ולאחר מכן לחמה במהלך מבצע מקרה אדום כחלק מהקורפוס ה-40 במסגרת הארמייה השישית.
במהלך מבצע ברברוסה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-20 במסגרת הארמייה התשיעית, ואף נטלה חלק בקרב ביאליסטוק-מינסק, ובמהלך הקרב על מוסקבה היא לחמה כחלק מהקורפוס ה-9 ארמיית הפאנצר הרביעית.
לאחר מכן נשארה הדיוויזיה בגזרה המרכזית, ולחמה בקרב רז'ב הראשון ובקרב רז'ב השני, ובמרץ 1944 הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד הארמייה ה-16 במסגרת קבוצת ארמיות צפון, עימה לחמה בקרבות בלטביה, ובנובמבר אותה שנה היא הועברה תחת פיקוד הארמייה ה-18, עימה לחמה בכיס קורלנד עד סוף המלחמה.
מאוריץ פרייהר פון שטראכוויץ (22 בנובמבר 1943 – אוגוסט 1944)
הדיוויזיה ה-85 הייתה דיוויזיית חיל רגלים של ה במלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה הוקמה ב-2 בפברואר 1944, והועמדה תחת פיקוד קורט קיל.
הדיוויזיה הוצבה בחוף תעלת למאנש כחלק מהארמייה ה-15, ולחמה במהלך המערכה בנורמנדי ובמהלך מבצע מרקט גארדן, שם הושמדה הדיוויזיה.
הדיוויזיה הוקמה מחדש באזור הריין התחתון, ולחמה בקרבות בגרמניה, ובתחילת מרץ 1945 הושמדה שוב בלחימה בהרי אייפל.
ב-29 במרץ 1945 הוקמה הדיוויזיה מחדש, על בסיס יחידות הדרכה בדבריץ, וב-8 באפריל 1945 שונה שמה לדיוויזיית פוטסדאם.
הדיוויזיה ה-77 הייתה דיוויזיה של צבא ארצות הברית, אשר לחמה במלחמת העולם הראשונה ובמלחמת העולם השנייה, וקיימת כיום כחטיבת הסיוע ה-77.
הדיוויזיה הוקמה ב-18 באוגוסט 1917, ארבעה חודשים לאחר כניסתה של ארצות הברית למלחמת העולם הראשונה.
רוב החיילים הגיעו מניו יורק, והתאמנו בלונג איילנד.
הדיוויזיה נחתה בצרפת באפריל 1918, ולחמה בקרב שאטו-תייארי ובמתקפת מז-ארגון, ובאפריל 1919 הוחזרה לארצות הברית ופורקה.
בשנת 1921 הוקמה הדיוויזיה מחדש כדיוויזיית מילואים, ובמרץ 1942 היא הופעלה מחדש.
הדיוויזיה לחמה בקרב גואם ובקרב לייטה, ולאחר מכן לחמה בפיליפינים עד פברואר 1945. באפריל 1945 נחתה הדיוויזיה באוקינאווה, שם החליפה את הדיוויזיה ה-96, ולחמה בקרבות הקשים לכיבוש האי, יחד עם דיוויזיית הנחתים הראשונה.
לאחר מכן היא נשלחה לפיליפינים, על מנת להתכונן לפלישה ליפן, ולאחר כניעת יפן נשלחה הדיוויזיה לשמש כחיל כיבוש ביפן.
במהלך מלחמת העולם השנייה נהרגו 1,449 חיילים ונפצעו 5,935 מלוחמי הדיוויזיה.
ב-15 במרץ 1946 פורקה הדיוויזיה ביפן.
בשנת 1963 אורגנה הדיוויזיה מחדש בשם חטיבת הסיוע ה-77. עם זאת, היא לא נשלחה למלחמת וייטנאם, והיא קיימת עד היום כיחידת מילואים.
הדיוויזיה ה-84 הייתה דיוויזיית חיל רגלים של ה במלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה הוקמה ב-2 בפברואר 1944, והועמדה תחת פיקוד ארווין מני.
הדיוויזיה הוצבה בחוף תעלת למאנש כחלק מהארמייה ה-15, ולחמה במהלך המערכה בנורמנדי ובמהלך קרב פאלז, שם הושמדה הדיוויזיה.
הדיוויזיה הוקמה מחדש באזור הריין התחתון, ולחמה בקרבות בגרמניה, ובתחילת מרץ 1945 הושמדה שוב בלחימה באזור הווזל.
הדיוויזיה ה-89 הייתה דיוויזיית חיל רגלים של ה במלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה הוקמה ב-15 בינואר 1944 בברגן, נורווגיה, והועמדה תחת פיקוד קונרד-אוסקר היינריכס.
ביולי הועברה הדיוויזיה לצרפת, שם לחמה כחלק מהארמייה ה-15 במהלך המערכה בנורמנדי ובמהלך קרב פאלז, שם הושמדה הדיוויזיה.
לאחר מכן הוקמה הדיוויזיה מחדש והיא בהולנד במהלך מבצע מרקט גארדן, ולאחר מכן בקרבות בגרמניה.
בפברואר 1945 שוב הושמדה הדיוויזיה, ועל אף ההוראות להקימה מחדש, היא לא הוקמה שוב בעקבות סיום המלחמה.
הדיוויזיה ה-82 הייתה דיוויזיית חיל רגלים של ה במלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה ה-82 הוקמה בדצמבר 1939 ונפרסה לראשונה לפעולה במאי שלאחר מכן במהלך המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה.
בדצמבר 1940 שחזרו חיילי הדיוויזיה לגרמניה, אולם הם נשלחו מחדש להולנד בחודש שלאחר מכן.
במאי 1941 הופרדה הדיוויזיה - אלמנטים של הדיוויזיה היו אמורים להישאר ככוח תעסוקתי בהולנד, ואילו השאר היו צריכים לפלוש לברית המועצות.
ביוני 1941, לקראת הפלישה הקרובה, הועלה יוזף להמן לגנרל לויטננט.
בדצמבר 1942 עברה הדיוויזיה לחזית המזרחית.
באמצע ינואר 1943, הצבא האדום פתח במתקפה נגד שכוונה לעיר וורונז'.
במהלך קרב וורונז' נהרג גנרל לויטננט אלפרד בנטש; הוא הוחלף על ידי גנרל לויטננט קרל פאולנבאך.
ביולי 1943 השתתפה הדיוויזיה בקרב קורסק כחלק מהקורפוס ה-13 בפיקודו של אריך שטראובה שהיה חלק מהארמייה השנייה.
בדצמבר הועלה הנס ולטר היינה לגנרל לויטננט.
בתחילת 1944 הקיפו את הדיוויזיה כוחות מזוינים סובייטים ליד קייב במהלך הקרב בכיס קורסון-צ'רקאסי.
למרות שהצליחה להימלט מהסובייטים, היא ספגה אבדות כה כבדות עד שהיא הצטמצמה לכדי "קבוצת דיוויזיה" המיועדת, ובסופו של דבר שולבה בדיוויזיה ה-254.
גנרל מיור פרידריך הוסבאך (1 באפריל - 6 ביולי 1942)
גנרל לויטננט קרל פאולנבאך (31 בינואר – 15 במרץ 1943)
גנרל מיור הנס ולטר היינה (15 במרץ – אפריל 1943)
אוברסט פרידריך-אוגוסט וינקנכט (אפריל – מאי 1943)
הדיוויזיה ה-78 של הצבא הבריטי היא דיוויזיה בריטית אשר לחמה במלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה הוקמה במאי 1942 בסקוטלנד לקראת מבצע לפיד, וכללה את חטיבות המשמר ה-1, ה-11 וה-36, אשר כללו לוחמים שהשתתפו ב ופונו מדנקרק במבצע דינמו.
הדיוויזיה השתתפה בפלישה לצפון אפריקה וכבשה את אלג'יריה, ולאחר מכן לחמה במהלך המערכה בתוניסיה כחלק מהקורפוס ה-5 במסגרת הארמייה הראשונה.
עם סיום המערכה הועברה הארמייה לארמייה השמינית, במסגרתה השתתפה בפלישת בעלות הברית לסיציליה ובקרבות השונים בחזית האיטלקית, ובכלל זה הנחיתה בסלרנו, כיבוש נאפולי, קרב מונטה קאסינו, קרב אנציו ומתקפת האביב של בעלות הברית בצפון איטליה.
הדיוויזיה סיימה את המלחמה באוסטריה, ובאוגוסט 1946 פורקה הדיוויזיה.
הדיוויזיה ה-78 נחשבה לאחת הדיוויזיות הטובות ביותר של הצבא הבריטי במהלך מלחמת העולם השנייה, בשל המורל הגבוה והמנהיגות המצוינת שלה, והגנרל מונטגומרי האמין שהיא דיוויזיית הלוחמה ההררית הטובה ביותר בארמייה השמינית הבריטית.
דעה זו הייתה שותפה למפקדים בכירים רבים, כמו לוטננט גנרל צ'ארלס אלפרי, מפקד הקורפוס ה-5, שטען שהדיוויזיה ה-78 היא "הדיוויזיה הלוחמת הטובה ביותר מכל מי שהייתה לי הפריבילגיה לקבל בקורפוס ה-5".
הדיוויזיה ה-74 של הצבא הבריטי הייתה דיוויזיית יומנרי בריטית אשר לחמה במלחמת העולם הראשונה.
במאי 1918 הגיעה הדיוויזיה למרסיי והחלה להתארגן ללחימה.
לאחר סיום המלחמה עסקו חיילי הדיוויזיה בפעולות שיקום התשתיות באירופה עד פירוק הדיוויזיה ב-10 ביולי 1919.
הדיוויזיה ה-75 של הצבא הבריטי הייתה דיוויזיה בריטית אשר לחמה במלחמת העולם הראשונה.
ב-16 במרץ 1917 משרד המלחמה נתן ל-EEF אישור להקים דיוויזיה בריטית חדשה מגדודי חי"ר של הכוח הטריטוריאלי שהגיעו למצרים כתגבורת מהודו.
אלה היו בעיקר מהדיוויזיות ה-43 (וסקס) וה-45 (וסקס ה-2), שהפליגו להודו ב-1914 כדי להקל על חיילים סדירים.
הדיוויזיה קיבלה את המספר 75, והיא כללה את חטיבות הרגלים ה-232, ה-233 וה-234. מייג'ור גנרל פיליפ פיילין מהבריגדה ההודית ה-29 הועלה לפקד על הדיוויזיה החדשה.
החטיבה ה-232 החלה להיווצר במואסקר ב-14 באפריל 1917, אך ב-24 במאי הורה משרד המלחמה לכלול גם כמה גדודי צבא הודו הבריטית כדי לזרז את הקמת הדיוויזיה.
הראשון שבהם הגיע מהבריגדה ההודית ה-29 של פיילין.
משרד המלחמה החליט ב-11 ביוני שהדיוויזיה צריכה להיות 'הודית', עם הקמת גדוד בריטי אחד ושלושה גדודים הודים לכל חטיבה.
אולם הסבה זו הושלמה רק בקיץ 1918. תהליך הרכבת הדיוויזיה נמשך: החטיבה ה-233 החלה להתאסף בזיתון ב-25 במאי 1917, אך אז מונתה על הגנות רפא בסיני והצטרפה לדיוויזיה ה-75 רק ב-18 באוגוסט.
הדיוויזיה הוקמה באופן רשמי ב-25 ביוני כאשר החטיבה ה-234 החלה להתאסף באל עריש.
מציאת הארטילריה הדרושה לדיוויזיה היוותה קושי אמיתי.
חטיבת שדה חדשה CLXXII הגיעה לאלכסנדריה מבריטניה ב-23 ביולי, ופורקה מיד כדי ליצור את הגרעין של שתי חטיבות טריטוריאליות מהשורה השנייה, CLXXII ו-XXXVII, שקיבלו את מספר היחידות שפורקו בצרפת.
חטיבת השדה השלישית הגיעה מדרום אפריקה ביולי, והצטרפה לדיוויזיה ה-75 ב-12 בספטמבר לאחר שאורגנה מחדש וצוידה מחדש בתותחי 18 פאונד.
עם זאת, בגלל המחסור בהוביצרים 4.5 אינץ', רק באוקטובר קיבלו החטיבות הבריטיות את סוללות ההוביצרים שלהן, והבריגדה הדרום אפריקאית לא הגיעה אלא רק באפריל שלאחר מכן.
הדיוויזיה ה-75 הצטרפה לקורפוס ה-21 והשתתפה במערכה בארץ ישראל, החל בקרב עזה השלישי ב-27 באוקטובר 1917, שהוביל ללכידת עזה (6–7 בנובמבר), ותחנת הרכבת נחל שורק (13–14 בנובמבר) קרב נבי סמואל (20–24 בנובמבר).
באביב 1918 הייתה הדיוויזיה מעורבת בפעולות בבעל חצור (11–12 במרץ) ובברוקין (9–11 באפריל).
לאחר ארגון מחדש בקיץ 1918, הדיוויזיה ה-75 הצטרפה למתקפה האחרונה של הגנרל אלנבי (קרב מגידו).
בקרב השרון (19 בספטמבר), קיבלה הדיוויזיה ה-75 את המשימה לכבוש את מיסקה ואת מערכת התעלות סביב הכפר אט טיר, שהוחזקו על ידי הדיוויזיה העות'מאנית ה-49, ונכבשו לאחר לחימה קשה.
לאחר סיום הלחימה ב-19 בספטמבר, הדיוויזיה ה-75 ושאר הקורפוס ה-21 נותרו בעבודות שיקום ותיקון דרכים עד שנחתמה שביתת הנשק עם הטורקים ב-31 באוקטובר.
שחרור הדיוויזיה החל מוקדם בשנת 1919, אבל הדיוויזיה ה-75 נבחרה לחיל הכיבוש בארץ ישראל.
במרץ 1919 היא חזרה לתפקיד חיל מצב במצרים, והפכה לאחראית לאזור הדלתא המזרחית, ששמה שונה לאזור הדיוויזיה ה-75. לדיוויזיה זו צורפו יחידות רבות אחרות.
לאחר יולי 1919 החלו הפרעות במצרים לדעוך, ויחידות החלו להתפזר לארצות מולדתם.
ב-1 באפריל 1920 הועברו אזור הדיוויזיה והחיילים הנותרים לידי הדיוויזיה ה-10 (אירית) והדיוויזיה ה-75 חדלה להתקיים.
סמל הדיוויזיה נקבע למפתח בעקבות קרב נבי סמואל כדי לסמן את היותה של הדיוויזיה "מחזיקת המפתח" בדרך לירושלים.
הדיוויזיה ה-714 הייתה דיוויזיית חי"ר של הצבא הגרמני במלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה הוקמה במאי 1941 בפראג, והועברה ליוגוסלביה כדי לנהל פעולות אנטי-פרטיזנים וביטחון פנים.
היא הייתה מעורבת במבצע דלפין שהיה מבצע אנטי-פרטיזני בקרואטיה שהתרחש בין ה-15 בנובמבר ל-1 בדצמבר 1943. מטרת המשימה הייתה להשמיד את האלמנטים הפרטיזנים באיים הדלמטיים ליד מרכז דלמטיה.
באפריל 1943 הפכה הדיוויזיה לדיוויזיית היגר ה-114 לאחר ארגון מחדש ועיצוב מחדש.
גנרל הכוחות ההרריים קרל אגלזר (20 בפברואר 1943 - אפריל 1943)
דיוויזיית הרגלים ה-719 הייתה דיוויזיה של הצבא הגרמני במלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה הוקמה בתחילת מאי 1941 ובילתה את רוב מלחמת העולם השנייה בהולנד ובאנטוורפן עד פלישת בעלות הברית לנורמנדי.
הדיוויזיה לחמה במספר קרבות הגנה עד להשמדתה באפריל 1945.
הדיוויזיה הוקמה ב-3 במאי 1941 כחלק מגל הגיוס ה-15. בצו מ-13 באפריל 1941, כל מחוז צבאי נדרש להקים שני רגימנטים מתוך שלושים.
הדיוויזיה ה-719 כללה שני רגימנטים שהוקמו במחוז הצבאי השלישי (ברלין).
אלה היו רגימנטי הרגלים 723 ו-743. כמו שאר הדיוויזיות של הגל ה-15, הדיוויזיה ה-719 כללה רק שניים ולא שלושה רגימנטים חי"ר.
הדיוויזיה ה-719 הועברה לפעילות כיבוש בהולנד.
עד יולי 1942 הייתה הדיוויזיה חלק מפיקוד הכוחות הגרמנים בהולנד.
ביולי 1942 היא הועברה תחת פיקוד הקורפוס ה-88, מפקדת הכוחות הגרמניים בהולנד, קבוצת ארמיות D.
הקורפוס ה-88 הועבר תחת פיקוד קבוצת ארמיות B במאי 1944. הדיוויזיה נשארה שם עד ה-7 בספטמבר 1944, אז הועברה לאנטוורפן כחלק מ-הקורפוס ה-88, ארמיית הצנחנים הראשונה, קבוצת ארמיות B.
מהלך זה נועד להתכונן להתקדמות בעלות הברית.
תוך חודש הועברה הדיוויזיה שוב תחת פיקוד הקורפוס ה-67, הארמייה ה-15, קבוצת ארמיות B בהולנד.
היא נלחמה בפורט מרקסם, וונדרכט, ברדה לפני שהועברה לאזור זארפפאלץ בפברואר 1945. בזארפפאלץ, הדיוויזיה הייתה חלק מהקורפוס ה-85, הארמייה הראשונה, קבוצת ארמיות G.
היא נלחמה ב-Œting בזארלאוטרן ובאזור פפאלץ לפני שהושמדה.
ייתכן שהדיוויזיה ה-405 (zbV, גרמנית zur besonderen Verwendung מציינת יחידת מטרה מיוחדת, לעיתים קטנה מאוד), אולי עברה רפורמה כדיוויזיה ה-719. אם כן, יחידה זו הייתה קטנה מדי ולא מאורגנת מכדי שתהיה לה משמעות בתום המלחמה.
השרידים של הדיוויזיה ה-719 נכנעו לצבא ארצות הברית בתחילת מאי 1945 ליד מינסינגן.
גנרל-לויטננט אריך הקר (מאי 1941–ינואר 1944)
גנרל-לויטננט מקס הורן (ינואר 1944–פברואר 1944)
גנרל-מיור קרל ואהלה (פברואר 1944–יולי 1944)
גנרל-לויטננט קרל זיוורס (יולי 1944–ספטמבר 1944)
גנרל חיל הרגלים פליקס שוואלבה (ספטמבר 1944–דצמבר 1944)
גנרל-מיור היינריך גדה (דצמבר 1944–אפריל 1945)
הדיוויזיה ה-88 הייתה דיוויזיית חיל רגלים של הורמאכט במלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה הוקמה בדצמבר 1939, ולחמה לראשונה בקרב על צרפת, ולאחר מכן הוצבה בתפקידי אבטחה.
בדצמבר 1941 הועברה הדיוויזיה לגזרה הדרומית של החזית המזרחית, שם היא נלחמה עד פברואר 1944, אז כותרה ליד צ'רקאסי והושמדה למעשה.
הדיוויזיה הוקמה בדצמבר 1939, ובמאי 1940 נחשבה הדיוויזיה מוכנה ללחימה.
הדיוויזיה הועברה לחזית המערבית ולאחר מכן השתתפה בקרב על צרפת.
זמן קצר לאחר הקרב נשלחה הדיוויזיה חזרה לדרום גרמניה להכשרה נוספת, וחלק מאנשיה הורשו לחזור למקצועותיהם בזמן שלום בתעשייה ובחקלאות.
בחורף 1941 נשלחה הדיוויזיה לברית המועצות, והשתתפה בקרבות ההגנה החורפיים של קבוצת ארמיות דרום, בקו בין בלגורוד לקורסק.
במאי 1942 פתחו הסובייטים במאמץ התקפי חדש שמטרתו לכבוש מחדש את חרקוב בתנועת מלקחיים.
הקבוצה הדרומית תקפה מהבליטה הגדולה בקו ממערב לאיזום, מגובה בשניים מקורפוסי הטנקים החדשים (23 ו-21) וקורפוס הפרשים ה-6 והקבוצה הצפונית תקפה בקו ישיר יותר באמצעות הארמיות ה-38, ה-21 וה-28 בגיבוי קורפוס הפרשים של המשמר השלישי.
התקפת הקבוצה הצפונית החלה ב-13 במאי עם כמה הצלחות מוגבלות.
התגובה הגרמנית הייתה מהירה: באמצעות דיוויזיות חי"ר ודיוויזיות הפאנצר ה-3 וה-23, חלק מהכוחות שנאספו למתקפת הקיץ, הם פגעו במתקפת הצפון בהתקפות נגד חוזרות ונשנות, תוך חסימת ההתקדמות בדרום.
במסגרת מאמצים אלו הוסטה לאזור קבוצה דו-גדודית מהדיוויזיה ה-88 (קבוצת קרב גולביצר) והצטרפה להתקפות אלו מהאגף הצפוני.
כשהמתקפה שלהם לא הובילה לשום מקום, הרוסים נטשו את ההתקפה והסיגו את הקבוצות ההתקפיות שלהם עד 24 במאי 1942.
בעקבות פעולה זו, הדיוויזיה ה-88 השתתפה אז בשלבי הפתיחה של Plan Blue, מתקפת הקיץ הגרמנית.
לאחר התקדמות קצרה בלבד, שוב הוכנסה הדיוויזיה למגננה באגף הצפוני של הארמייה התשיעית, שם שהתה מספר חודשים.
בינואר 1943, לאחר המחדל בסטלינגרד, בוצעו התקפות רוסיות לאורך החזית.
חזית הארמייה התשיעית נפרצה והיא נאלצה לסגת, כאשר הדיוויזיה ה-88 נסוגה איתה.
לאחר שהחזית יוצבה לבסוף עבור הגרמנים על ידי אריך פון מנשטיין בחרקוב, הדיוויזיה ה-88 שוב הייתה בעמדות הגנה, הפעם לאורך נהר המיוס, בעוד אירועים דרמטיים התרחשו סביב מבלט קורסק.
הכישלון של המתקפה הגרמנית קדם לתחילתה של תקופה ממושכת של התקפות סובייטיות, ועד ספטמבר, פון מנשטיין כבר לא היה בטוח שכוחות השריון יוכלו להביס אותם ללא חיזוק משמעותי.
היטלר אישר לאחר מכן את הנסיגה לקו פנתר ב-15 בספטמבר.
המירוץ לדנייפר התרחש לאחר מכן: הכוחות הגרמניים והסובייטיים מיהרו להגיע ראשונים לנהר, כאשר הכוחות הגרמניים ניסו לאייש באופן מלא ביצורי הגנה לקראת הגעתם של עיקר הכוחות הסובייטים.
הדיוויזיה ה-88 נסוגה וחצתה את נהר הדנייפר כחלק מהקורפוס ה-7, והוכנסה לקו ההגנה החדש בגדה המערבית.
אולם, הכוחות הגרמנים לא הצליחו למנוע מהצבא האדום לתפוס כמה ראשי גשר מעבר לנהר.
לאחר הפריצה מצ'רקאסי, הדיוויזיה נבנתה מחדש במהירות, ועד יוני 1944 חזרה להילחם תחת ארמיית הפאנצר הרביעית, קבוצת ארמיות צפון אוקראינה.
באמצע יולי, החזית האוקראינית הסובייטית הראשונה החלה בסדרה של התקפות והכוחות הגרמניים נהדפו חזרה לדרום פולין.
זו הייתה תקופה של נסיגה מתמדת עבור הדיוויזיה ה-88 כאשר החזית נסוגה לאחור פעם אחר פעם, אך לאחר מאמץ ניכר הצליחו הגרמנים לבסוף לייצב את החזית עד ספטמבר.
למרות שהדיוויזיה ה-88 נמנעה מכיתור בקרבות אלו, היא ספגה אבדות ניכרות וצומצמה ל"קאמפגרופה" עד אמצע אוגוסט.
הדיוויזיה ה-88 נותרה סטטית במשך יותר משלושה חודשים.
הדיוויזיה הושמדה בינואר 1945 במהלך מתקפת החורף הרוסית.
הדיוויזיה פורקה סופית מאוחר יותר ב-1945, כשניצוליה נקלטו ביחידות אחרות.
הדיוויזיה ה-81 הייתה דיוויזיית חיל רגלים של ה שלחמה במלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה הוקמה ב-1 בדצמבר 1939 כחלק מגל הגיוס השישי.
בדצמבר 1941 נשלחה הדיוויזיה לחזית המזרחית, שם לחמה במבצע דמיאנסק כחלק מהארמייה ה-16. הדיוויזיה נותרה בגזרה הצפונית בשנים הבאות, ולחמה במסגרת קבוצת ארמיות צפון.
באוגוסט 1944, בעקבות מבצע בגרטיון, כותרה הדיוויזיה בכיס קורלנד, שם המשיכה להילחם עד תום המלחמה במאי 1945.
הדיוויזיה ה-83 הייתה דיוויזיית חיל רגלים של הוורמאכט במלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה הוקמה ב-1 בדצמבר 1939 בברגן, והורכבה מאנשי מילואים מצפון גרמניה (מהמחוזות הצבאיים II, X, XI ו-XX).
הדיוויזיה השתתפה בפלישה הגרמנית לצרפת ב-1940 ובילתה את 1941 בתפקיד חיל כיבוש.
בתחילת 1942 נשלחה הדיוויזיה לחזית המזרחית וצורפה לקבוצת ארמיית הפאנצר השלישית.
בתחילה פוצלה הדיוויזיה והשתמשו בה בגזרות שונות, חלק מהגורמים הועסקו בלוחמה הביטחונית בעורף.
הדיוויזיה נכחה בווליקיה לוקי בסוף 1942. העיירה עצמה נשמרה על ידי רגימנט הרגלים ה-277 של הדיוויזיה, יחד עם רגימנט הארטילריה וגדוד ההנדסה של הדיוויזיה, בפיקודו של אוברסט-לויטננט פון זאס.
כוח זה כותר על ידי יחידות של ארמיית ההלם השלישית בקוזמה גליצקי במהלך קרב וליקיה לוקי והושמד בלחימה שנמשכה חודשיים.
במהלך 1943–1944 הדיוויזיה ה-83 צורפה לקבוצת ארמיות מרכז ולקבוצת ארמיות צפון, לאחר שהועברה לארמייה השש עשרה באוקטובר 1943. עד סוף 1943 היא צומצם לארבעה גדודי גרנדירים.
לקראת סוף 1944 קבוצת ארמיות צפון נדחקה לכיס קורלנד.
בסוף השנה פונתה הדיוויזיה דרך הים, ונשלחה לארגון מחדש בטורון.
כעת היא הוקצתה לארמייה השנייה של הצבא ויסלה, ונלחמה נגד המתקפה הסובייטית מזרח פרוסיה.