tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בחורף קיימים מקרים רבים של זיהום אוויר בצורת ערפיח, הנובע ממשטר הרוחות בעמק המרכזי בו שוכנת סנטיאגו.
הממשלה מנסה להקטין את הבעיה באמצעות תמריצים הניתנים לתעשיות הכבדות לעבור לאזורים אחרים, אך בינתיים ללא הצלחה.
בעיה עיקרית נוספת היא זיהום מי הנהר ריו מאפוצו משפכים שמקורם בתעשייה, ביוב ביתי ושפכים שמקורם במכרות המוזרמים במעלה הנהר.
הממשלה מטפלת בבעיה בחקיקה ובהקמת מפעלי טיהור.
הרכבת התחתית של סנטיאגו דה צ'ילה: קיימים שבעה קווי רכבת תחתית המכסים את רוב שטח העיר.
אוטובוסים, עד שנת 2007 שימשו האוטובוסים והמיניבוסים כאמצעי התחבורה העיקרי בעיר, אך לאחר רפורמת טרנסטאיגו שבוצעה בעיר וארגון מחדש של התחבורה הציבורית הפכה הרכבת התחתית לציר המרכזי של התחבורה הציבורית בעיר.
סנטיאגו מחוברת בקווי רכבת לחלק הדרומי של המדינה.
שדה התעופה הבינלאומי של סנטיאגו הוא " Aeropuerto Internacional Arturo Merino Benítez" והוא ממוקם בפרבר פודאהול (Pudahuel).
שדה התעופה נמצא 26 ק"מ ממערב למרכז העיר.
רוב האתרים המרכזיים בעיר מרוכזים במשולש שבין הנהר ריו מאפוצו, השדרה "דרך צפון דרום" (Vía Norte Sur) והשדרה בעלת השם הארוך "שדרת המשחרר גנרל ברנרדו או'היגינס" (Avenida del Libertador General Bernado O'Higgins) או בקיצור אלאמדה (Alameda).
"כיכר הנשק" (Plaza de Armas) – הכיכר המרכזית שמסביבה בית הדואר המרכזי, העירייה והמוזיאון הלאומי.
בנייתה החלה ב-1745 והארכיטקט יליד איטליה חואקין טוסקה הוסיף לה נופך בארוקי.
"ארמון הנשיאות" (Palacio de La Moneda) מצוי במרחק קצר מהפינה הדרום מערבית של הכיכר.
הארכיטקט חואקין טוסקה אחראי גם למבנה זה ששימש במקור כמטבעה.
החל מאמצע המאה ה-19 משמש המקום כמשכנם של נשיאי צ'ילה.
המקום התפרסם כשעלה באש בזמן המרד הצבאי כנגד משטרו של סלבדור איינדה שמצא את מותו בארמון.
"השוק המרכזי" (Mercado Central) בפינה הצפונית של המשולש שמהווה מרכז סנטיאגו.
"גבעת לוסיה הקדושה" (Cerro Santa Lucía) פינה ירוקה במרכז העיר.
על הגבעה גנים ציבוריים, שבילים ומזרקות, ומפסגתה יש תצפית על העיר.
צד הפארק הפונה לאלאמדה מפורסם בציורי הקיר בהם ציטוטים משיריה של זוכת פרס נובל לספרות גבריאלה מיסטרל, ובכיכר נפטון (Plaza Neptuno) שממנה מובילים מדרגות לפסגת הגבעה משם ניתן לצפות על העיר.
המוזיאון הארכאולוגי (Museo Arqueológico de Santiago) תצוגות על התושבים הקדומים של צ'ילה.
מוזיאון סנטיאגו (Museo de Santiago) המוקדש לעיר.
המוזיאון לאמנות (Palacio de Bellas Artes) - אמנות המאה ה-19.
מבנה מפואר שנבנה בשנת 1871 והפתוח לקהל הרחב.
מוצגים בו עבודות אמנות צרפתית.
צפונית לריו מאפוצו, ובצילו של הר סן קריסטובל, הפרבר החינני היה מקום מגוריו של המשורר הצ'ליאני זוכה פרס נובל לספרות פבלו נרודה.
"לה צאסקונה" (La Chascona), הבית בו התגורר פבלו נרודה, ממוקם למרגלות ההר.
במבנה עטור המרפסות נמצא כיום "מוזיאון נרודה".
בין הקבורים: הנרצחים, סלבדור איינדה ושר החוץ שלו אורלנדו לטלייה.
במקום מצבת זיכרון לקורבנות ה"נעלמים" של תקופת פינושה.
שכונה מסורתית שמורה היטב זו הממוקמת מערבית ל-Vía Norte Sur עוברת כיום תחייה.
"ככר ברזיל" ובה הקתדרלה הנאו גותית "בזיליקה סן סלבדור"(Basílica del Salvador).
נבנתה בין השנים 1873–1920. הבזיליקה מקושטת מבחוץ על ידי פסלים רבים.
הבניין היה סגור שנים רבות לאחר שנפגע ברעידת האדמה של 1985.
"מוזיאון לסולידריות עם סלבדור איינדה" ובו בין השאר, ציורים של גולים צ'יליאנים.
במערב Parque Quinta Normal מקום פופולרי לפיקניקים משפחתיים, ובו מספר מוזיאונים.
דרומית ל"אלמדה" מצוי Parque O'Higgins כיום חביב על מעמד העובדים, בעבר היה נחלתם של המשפחות העשירות בלבד.
במרכז הפארק "אל פובליטו" (El Pueblito ) ובו מבנים המחקים מבנים כפריים ובהם מסעדות.
בפארק גם גן שעשועים לילדים.
סמוך לפארק, מסלול מרוצי הסוסים Club Hípico de Santiago שנבנה ב-1870 על פי המסלול ביער בולון שבפריז.
לרגלי הר סן קריסטובל (863 מטרים) שבראשו פסל מבהיק בלובנו של הבתולה מרים, מתנה מממשלת צרפת.
ניתן להגיע לפסגה ברכבל, באוטובוס או ברגל.
מהפסגה נשקף נוף של העיר וסביבותיה (בימים שאין ערפיח).
בסמוך להר, גן החיות העירוני, הגן הבוטני ובריכת שחיה.
ערים בעלות הסכם ידידות עם סנטיאגו דה צ'ילה:
סנטיאגו דה קומפוסטלה (Santiago de Compostela) היא עיר הבירה של הקהילה האוטונומית גליסיה שבספרד.
העיר היא דיוקסיה ומוקד עלייה לרגל, ובנוסף מהווה מרכז חשוב לתעשיית התרופות.
בשנת 1985 הוכרזה העיר כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו ובשנת 2000 הייתה עיר התרבות האירופית.
הקתדרלה העירונית מהווה את סופה של דרך סנטיאגו, מסלול עלייה לרגל מימי הביניים ועד היום.
מקור השם "סנטיאגו דה קומפוסטלה" - "סנטיאגו" הוא השליח הנוצרי יעקב בן זבדי, ופירושה של המלה "קומפוסטלה" בלטינית הוא שדה כוכבים (campus stellae).
יחדיו שם העיר הוא "הקדוש יעקב בשדה הכוכבים".
האגדה מספרת כי עצמותיו של יעקב הקדוש הגיעו מהמזרח התיכון לחופי ספרד על גבי קונכייה, וההגמון תאודומיר קבר אותן במקום אליו הוביל אותו כוכב.
במקום הוקמה כנסייה, ומאוחר יותר - הקתדרלה של סנטיאגו דה קומפוסטלה.
הסבר חלופי מציע שמקור השם הוא "אדמת קבורה" - Composita Tella בלטינית.
הסבר שלישי מציע שמקור השם הוא שמו של השליח ותוארו: San Jacome Apostol.
בסמל העיר נראה קברו של יעקב בן-זבדי והכוכב שגילה את מיקומו.
אחרי ירושלים ורומא השתייכה סנטיאגו לאתרי העלייה לרגל החשובים ביותר בנצרות של ימי הביניים.
לפי המסורת, שהעדות המוקדמת ביותר לקיומה היא מהמאה ה-12, שרידיו של יעקב הקדוש נמצאו בשנת 835 בידי ההגמון תאודומיר, בצפון-מערב אסטוריאס.
תאודומיר הונחה בידי כוכב למקומה הנוכחי של הקתדרלה.
בניית המבנה המשמעותי הראשון, מעבר למזבח, החלה בשנת 868, אולם זה נהרס לחלוטין בשנת 997 בידי הכובשים המוסלמים, אשר לא פגעו במזבח עצמו.
עם התקדמות הרקונקיסטה, נבנתה העיר מחדש בידי ברמודו השלישי מלאון במאה ה-11 והדרכים המובילות אליה בצפון ספרד שופרו.
כתוצאה, התפשט המוניטין של המזבח.
עלייה לרגל לעיר החלה כבר במאה ה-10 בתוך ספרד עצמה, ובמאה שלאחר מכן גם מחוץ לספרד.
בראשית המאה ה-12 העלייה לרגל כבר הייתה מאורגנת למדי.
ארבע דרכים ממוסדות מתחילות בצרפת ונפגשות בארץ הבסקים שבמערב הפירנאים.
משם, דרך יחידה חוצה את צפון ספרד, ועוברת בבורגוס, קריון, סהגון, לאון, אסטורגה ולוגו.
מסע העלייה לרגל נמשך מספר חודשים.
עולי הרגל מחכים בטורי ענק כדי להיכנס לקתדרלת סנטיאגו דה קומפוסטלה שבה נמצא פסלו של יעקב הקדוש.
מאז המאה ה-15 נהוג בעיר להכריז על שנים בהן "יום יעקב הקדוש" (25 ביולי) נופל על יום ראשון כ"שנים מקודשות".
השנה המקודשת האחרונה הייתה 2010, שבה הגיעו לעיר מעל 270,000 עולים לרגל.
חציה הראשון של עלילת הרומן "חסד ספרדי" מאת א.
יהושוע מתרחש בסנטיאגו דה קומפוסטלה, כאשר גיבור הספר, במאי הקולנוע יאיר מוזס, מגיע לביקור ברטרוספקטיבה לסרטיו אשר נערכת לכבודו בעיר.
סרט הקולנוע "הדרך", שכתב, ביים והפיק אמיליו אסטבז ואביו, מרטין שין מככב בו עם דבורה קארה אונגר, מתאר את מסע הצליינות של אב הנושא עמו את האפר של בנו, שנספה בסערה בנתיב המסע ומפזר אותו בהדרגה בנקודות ציון בנתיב הצליינות.
הסרט מלווה את טום אייברי (מרטין שין) לכל אורך המסלול המפרך, יחד עם שלושת החברים שנספחו אליו בדרכו, עד לקתדרלה בסנטיאגו דה קומפוסטלה ומשם אל חוף הים, לפזר את שארית האפר.
רוחו של הבן המת, בגילומו של אמיליו אסטבז, מלווה את האב ונגלית מדי פעם לעיניו בלבד במקומות שונים לאורך הנתיב.
סנטיאגו דה קובה (בספרדית: Santiago de Cuba) היא עיר נמל ובירת המחוז הנושא אותו שם בקובה.
היא נחשבת למרכז של המחצית המזרחית של קובה.
העיר מכונה בקובה הקומוניסטית בשם "עיר הגיבורים של הרפובליקה הקובנית" בזכות תמיכת אוכלוסייתה בפידל קסטרו ומהפכתו.
זו הייתה בירת קובה במשך תקופה מסוימת, המקום בו המציאו משפחת בקארדי את מותג הרום שלהם, ומקום הולדתה של תנועת המורדים שהפכה למהפכה הקובנית והממשלה הקובנית במשך למעלה מחצי מאה.
סנטיאגו דה קובה משתרעת על פני 704 קילומטרים רבועים, יש לה אוכלוסייה של כ-445,000 תושבים (נכון לשנת 2010) והיא העיר השנייה בגודלה בקובה.
העיר נוסדה, במרחק של כמה קילומטרים ממיקומה הנוכחי, בשנת 1514, על ידי הקונקיסטאדור הספרדי דייגו ולאסקס דה קואיאר.
אל המיקום הנוכחי הועברה בשנת 1522. בין השנים 1515–1607 שימשה סנטיאגו דה קובה כבירת קובה.
ראש העירייה הראשון של סנטיאגו דה קובה היה הרנאן קורטס.
האטרקציה היוקרתית ביותר של סנטיאגו, המצודה הספרדית קסטילו דל מורו סן פדרו דה לה רוקה היא ביקור חובה, מעט מחוץ לעיר על ראש גבעה בפתח מפרץ סנטיאגו.
מקומות אחרים הראויים לביקור הם מוזיאון בקארדי, בלקון דה ולזקז, שכונת אל טבעולי, ופלאזה מארטה.
העיר נשדדה בשנת 1553 על ידי שודד הים הצרפתי ז'אק דה סור ובשנת 1662 על ידי שודד הים האנגלי הנרי מורגן.
בשנים 1675, 1852 ו-1932 סבלה העיר מרעידות אדמה קשות שהרסו חלק גדול ממנה.
בין האישים שנולדו בעיר זו מונים את הגנרל המולאטי אנטוניו מאסאו.
נמל התעופה אנטוניו מאסאו נמצא במרחק 7 קילומטרים מהעיר ויש ממנו טיסות בינלאומיות.
אמיליו קוריאה (1953-), מתאגרף, אלוף אולימפי ב-1972, נולד בסנטיאגו דה קובה.
דניאל נונייז (1958-), מרים משקולות, אלוף אולימפי ב-1980.
מרקו מישיאנה (1984-), כנר איטלקי, קיבל את התואר 'המבקר המכובד של העיר סנטיאגו דה קובה'.
סנטיאגו (סנטי) אסקרו מרין (בספרדית: Santiago Ezquerro Marín; נולד ב-14 בדצמבר 1976) הוא כדורגלן עבר ספרדי-בסקי אשר שיחק בעמדת החלוץ.
אסקרו החל את קריירת הכדורגל שלו בקבוצת אוסאסונה, עת זו הייתה בליגה הספרדית השנייה, בגיל 18 (עונת ).
אחרי עונה מוצלחת בה שיחק 38 משחקים וכבש 8 שערים, הוא נרכש על ידי אתלטיקו מדריד.
בתחילה שיחק בקבוצת המילואים של המועדון, שם הצטיין עם 11 שערים ב-34 משחקים, אך קיבל הזדמנויות ספורות בקבוצה הבכירה של המועדון.
לאחר זמן מה עבר למיורקה, שם רשם 14 הופעות ו-6 שערים.
לבסוף, המועדון אתלטיק בילבאו החזיר את אסקרו למחוז הבסקים, עם פתיחת עונת 98-99.
במשך 7 עונות מעת שהצטרף לבילבאו אסקרו הפך לאהוב הקהל והצטיין עם 45 שערים ב-222 משחקים, כולל 11 שערים בעונת - הטובה ביותר שלו בקריירה.
בבילבאו אסקרו הרבה לשחק כקיצוני שמאלי ולעיתים כחלוץ.
בפתיחת עונת עבר לברצלונה, אך זכה לדקות משחק מועטות בעונתו הראשונה בקבוצה.
לאחר שתי עונות בהן מיעט לשחק, עזב אסקרו את ברצלונה לאוסאסונה.
סנטיאגו (בפורטוגזית: Santiago - יעקב הקדוש, בקריאולית כף ורדה: Santiagu) הוא הגדול מבין איי כף ורדה.
סנטיאגו הוא החשוב באיים מבחינה חקלאית, ובו מתגוררים למעלה ממחצית תושבי כף ורדה.
האי ממוקם בין האי מאיו הנמצא 40 ק"מ מערבית לו לבין האי פוגו הנמצא 50 ק"מ מזרחית לו, והוא אחד מאיי הארכיפלג סוטאוונטו.
סנטיאגו היה הראשון מבין האיים שיושבו על ידי מתיישבים אירופאים.
בשנת 1462 נוסדה באי העיר סידאדה וליה (שנקראה אז ריבריה גרנדה).
באי נמצאת בירת איי כף ורדה - העיר פראיה, וכן נמצא באי שדה התעופה הבינלאומי פרנסיסקו מנדז (אחד משני שדות התעופה הבינלאומיים של האי).
עיקר כלכלת האי מתבססת על החקלאות, התיירות והדייג.
באי מגדלים תירס, קנה סוכר, בננה, קפה ומנגו.
האירופאי הראשון שגילה את האי היה אנטוניו דה נולי בשנת 1460. דה נולי בנה במקום מוצב צבאי שנקרא "ריביירה גרנדה" וסביבו התפתחה העיר סידאדה וליה.
האי שהתגלה הפך למוקד לסחר עבדים.
סחר זה היווה את הבסיס לכלכלת האי והפך את האי לעשיר במושבות הפורטוגזיות, אולם עם השנים השתלטו ספרד, אנגליה, הולנד וצרפת על סחר העבדים והאי ירד מגדולתו.
בשנת 1712 בזזו שודדי ים את ערי האי, ובירת המושבה הועברה לפראיה.
בשנת 1881 בדרום האי הוקם מגדלור דונה מריה פיה.
בתקופת השלטון הפורטוגי פעל באי מחנה הריכוז טרפאל שכיום פועל כמוזיאון.
בשנת 1975, עם קבלת עצמאותה של כף ורדה הפכה פראיה לבירת המדינה.
מאז קבלת העצמאות התפתחו התשתיות באי ונבנו בו כבישים, בתי ספר, ונמל התעופה הבין-לאומי נלסון מנדלה.
סנטיאגו הרנאן סולארי (בספרדית: Santiago Hernán Solari; נולד ב־7 באוקטובר 1976 ברוסאריו, ארגנטינה) הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי המשמש כמאמן כדורגל.
סולארי מכונה "אינדייסיטו" ("האינדיאני הקטן" בספרדית, זאת מכיוון שדודו, חורחה סולארי, כונה בעבר "האינדיאני").
עם גמר לימודיו במכללת ריצ'רד סטוקטון שבניו ג'רזי, ארצות הברית, שב סולארי לארגנטינה וניסה להתקבל לניואל'ס אולד בויס, אחת משתי הקבוצות הבכירות של עיר הולדתו רוסאריו.
הוא שיחק גם בקבוצה החובבנית רנאטו צ'זריני לפני שהתקבל למועדון הפאר הארגנטינאי ריבר פלייט בשורותיה ערך את הופעת הבכורה ב־12 במאי 1996. הוא שיחק במדי הקבוצה במשך 3 שנים, והיה שותף לזכייה בשלוש אליפויות, בגביע ליברטדורס ובסופרקופה סודאמריקנה.
ב-1999 נרכש סולארי על ידי אתלטיקו מדריד, אחת משלוש הקבוצות הגדולות של הכדורגל הספרדי.
הוא היה משחקניה החשובים של הקבוצה ושיחק בעיקר כמגן שמאלי.
עם ירידתה של הקבוצה לליגה השנייה בשנת 2000, עבר סולארי ליריבה העירונית ריאל מדריד.
למרות הרקורד המרשים שלו במדי אתלטיקו, התקשה סולארי לתפוס מקום בהרכב הקבוצה.
בקבוצה שיחק אז רוברטו קרלוס שאייש את עמדת המגן השמאלי וסולארי, בעל היכולת הטכנית הגבוהה, החל לשחק בעמדה התקפית יותר בקישור.
בחלק נכבד מהמשחקים שותף סולארי כמחליף אך זכה למחמאות רבות על יכולתו ורבים אף טענו שמקומו בהרכב הקבוצה.
סולארי היה שותף להצלחותיה של הקבוצה באותן שנים וזכה בין היתר בשתי אליפויות, בליגת האלופות ובגביע הביניבשתי.
ב-2005 עבר לאינטר מילאנו מצמרת האיטלקית, סולארי קיווה להפוך לשחקן הרכב אך גם במדי אינטר הוא שימש לרוב כמחליף.
הוא ערך 71 הופעות במדי הקבוצה וכבש עבורה 7 שערים.
ב-2008 עבר לסן לורנסו אף על פי שהיה מבוקש גם על ידי קבוצות מספרד וזאת בשל רצונו לסיים את הקריירה בארגנטינה.
בשנת 2009 עבר למועדון המקסיקני אטלנטה, וכעבור שנה עבר למועדון הפאר האורוגוואי פניארול.
סולארי פרש ממשחק בקיץ 2011.
סולארי זכה לערוך 11 הופעות במדי הנבחרת וכבש שער אחד בין היתר בשל מעמדו כשחקן מחליף בקבוצות בהן שיחק.
ב-9 בפברואר 2005 היה בסגל הנבחרת בפעם האחרונה בקריירה אך הוא לא שיחק.
בשלהי 2020 חזר לריאל מדריד בתור שגריר של המועדון.
לאחר פרישתו ממשחק סולארי אימן בקבוצות הנערים של ריאל מדריד.
בקיץ 2016 סולארי מונה למאמנה של קבוצת המילואים של ריאל, ריאל מדריד קסטיליה מליגת המשנה.
ב-30 באוקטובר 2018 לאחר פיטוריו של ז'ולן לופטגי מונה סולארי למאמנה של ריאל מדריד באופן זמני, וב-12 בנובמבר מונה למאמנה של ריאל מדריד באופן רשמי למשך שנתיים וחצי.
בינואר זכה עם הקבוצה בגביע העולם לקבוצות.
כעבור 4 חודשים בלבד פוטר מריאל מדריד בעקבות כישלון בליגה, בגביע המלך ובליגת האלופות ובמקומו מונה זינדין זידאן, אשר חזר לריאל מדריד לקדנציה שנייה.
ב-29 בדצמבר 2020 מונה למאמן קלוב אמריקה המקסיקנית.
הוא פוטר ב-2 במרץ 2022, לאחר שקבוצתו השיגה ניצחון בודד בשמונה משחקים.
סולארי נשוי לסלין ואב לתיאו.
רבים מבני משפחתו היו כדורגלנים אף הם.
אביו, אדוארדו סולארי, שיחק כקשר ברוסאריו סנטרל ובקבוצות נוספות, ואימן קבוצות בארגנטינה ובמקסיקו.
דודו, חורחה סולארי, הגיע לשיאו כשחקן בריבר פלייט בשנות השישים, והיה מאמן במשך למעלה משלושים שנה (בין הקבוצות שאימן: טנריפה, נבחרת ערב הסעודית וקבוצות רבות בדרום אמריקה).
אחיו של סולארי, אסטבן, שיחק כחלוץ במשך כעשור באירופה, ומשחק כיום בקבוצת דפורטיבו קואנקה מליגת העל האקוודורית.
אח נוסף, דוד, זכה באליפות ליגת העל הישראלית כששיחק בעירוני קריית שמונה, והוא שיחק גם במ.ס אשדוד, מכבי פתח תקווה ובהפועל עפולה.
אחותו, ליז סולארי היא שחקנית ודוגמנית מצליחה.
סולארי הוא בן דודו של פרננדו רדונדו, מהקשרים הארגנטינאים הגדולים בהיסטוריה.
בן דוד אחר, אוגוסטו סולארי משחק כיום בריבר פלייט.
סנטיאגו דה קאלי (בספרדית: Santiago de Cali), הנקראת בקיצור קאלי, היא העיר הראשית ובירת מחוז ואיה דל קאוקה במערב קולומביה, באזור הידוע גם כאזור הפסיפי.
קאלי, העיר השלישית בגודלה בקולומביה, מונה כ 2.07 מיליון נפש.
העיר נוסדה ב-1536, והיא נחשבת לאחת מהערים העתיקות ביותר ביבשת אמריקה.
היא מהווה מרכז כלכלי ותעשייתי לדרום מערב קולומביה.
העיר נקראת על שם השליח הנוצרי יעקב בן זבדי (סנטיאגו), והתוספת קאלי מקורה כנראה בשמו של שבט אינדיאני מקומי, או משפת הקצ'ואה, שהייתה שפתם של אינדיאנים ששירתו את מייסד העיר, סבסטיאן דה בלאלקסאר.
הקונקיסטאדור סבסטיאן דה בלאלקסאר (de Belalcázar) הגיע ליבשת אמריקה במסגרת מסעו השלישי של קולומבוס, ב-1498, וב-1532 הצטרף לכוחותיו של פרנסיסקו פיסארו שעסקו בכיבוש פרו.
מאוחר יותר נפרד דה בלאלקסאר מפיסארו, וייסד את העיר ב-1536.
ב-1810, לאחר מאות שנות שלטון ספרדי, פרצה בעיר מרידה, והתושבים הכריזו על עצמאות והינתקות מהשלטון המרכזי.
ב-1811 כרתה העיר ברית הגנה עם הערים השכנות נגד הספרדים.
ב-1815 שלח מלך ספרד פרננדו השביעי כוח צבאי בראשות Pablo Morillo, והעיר חזרה למרות הכתר הספרדי.
ב-1819 ניצחו כוחות המורדים בקולומביה בראשות סימון בוליבאר בקרב בויאקה, וב-1822 הגיע בוליבאר עם כוחותיו לקאלי והעיר שוחררה סופית מהכיבוש הספרדי.
קאלי שוכנת בעמק, בגובה של כ-1,000 מטר מעל פני הים, ממערב לנהר קאוקה, כ-100 קילומטרים מזרחית לחוף האוקיינוס השקט.
העיר גובלת במערבה ברכס הרים גבוה.
האקלים בעיר הוא טרופי-ממוזג, עם טמפרטורה ממוצעת של כ-24 מעלות, ללא הבדלים של ממש בין עונות השנה.
משקעים יורדים במשך כל השנה, אך בעיקר באפריל-מאי ובאוקטובר-נובמבר.
קאלי מתאפיינת בשנים האחרונות (2006–2007) בצמיחה כלכלית מהירה, כתוצאה ממיקומה הגאוגרפי באזור הפסיפי וקרבתה לנמלי קולומביה.
בעיר יש מרכז פיננסי שוקק ותעשייה משגשגת והיא מהווה מרכז אוניברסיטאי אזורי ויעד תיירותי.
עם זאת רמת הפשיעה בעיר גבוהה, וב-2006 נמנו בעיר 1540 מעשי רצח.
העיר ידועה גם בשל "קרטל הקוקאין של קאלי", שמרכזו שכן בה.
על פי המגזין השבועי המשפיע ביותר בקולומביה, "Semana", ישנם למעלה מ-1,700 מתנקשים העובדים עבור קבוצות שונות, הפועלים ברחבי העיר.
בפברואר 2012 פרסמה מחלקת המדינה של ארצות הברית אזהרת מסע בנוגע לקאלי, והזהירה מפני עלייה חדה בפשיעה ובפעולות טרור.
במהלך שנת 2012 חלה ירידה במקרי הרצח, עם 24 מקרים פחות מאשר בתקופה המקבילה אשתקד, 294 פצועים פחות (ירידה של 8%) ו-152 פריצות לבתי מגורים פחות (ירידה של 17%) לעומת התקופה המקבילה של 2011. ניכרת גם הגברת הפיקוח הטכנולוגי בעיר, בין היתר באמצעות התקנת 254 מצלמות אבטחה ברחבי העיר.
אחד ממועדוני הכדורגל של העיר, אמריקה קאלי, נחשב לאחד מהמובילים בדרום אמריקה, אך שמו נקשר בעבר לקרטל הסמים.
סנטיאגו ברנבאו דה ייסטה (בספרדית: Santiago Bernabéu de Yeste; 8 ביוני 1895 - 2 ביוני 1978) היה כדורגלן ספרדי, מהאישים הבולטים בהיסטוריית קבוצת הכדורגל ריאל מדריד.
ברנבאו שימש בתור נשיא המועדון במשך 35 שנים (1943-1978) ולזכותו נזקפת הפיכתו לאחד ממועדוני הכדורגל המצליחים ביותר באירופה ובעולם.
בשנת 1955 נקרא אצטדיון הקבוצה על שמו כהוקרה על תרומתו למועדון.
ברנבאו נולד באלמנסה, עיר הממוקמת בנפת אלבסטה בקסטיליה-לה מנצ'ה שבדרום מזרח ספרד.
עבר בצעירותו עם משפחתו להתגורר במדריד, ובגיל 14 הצטרף לקבוצת הנוער של ריאל מדריד.
בשנת 1912, כשהמועדון עבר לכתובתו החדשה ברחוב אודונל, היה ברנבאו בין המתנדבים שעזרו לזפת ולצבוע את הגדרות.
באותה שנה, בעודו בן 17, הצטרף לקבוצה הבוגרת של ריאל מדריד, בה שיחק בתפקיד חלוץ והבקיע במרוצת השנים כ-200 שערים.
ברנבאו אף שימש כקפטן הקבוצה עד פרישתו ממשחק פעיל ב-1927.
עד שנת 1935 כיהן ברנבאו כסגן מנהל הקבוצה ולאחר מכן כמנהלה.
בשנת 1936, עם פרוץ מלחמת האזרחים בספרד, הופסקה פעילות הכדורגל המקצועני בספרד.
ברנבאו, שהיה לאומן קיצוני, נלחם במלחמת האזרחים כחייל לצד הפשיסטים, תחת הגנרל אוגוסטין מוניוס גרנדס.
עם חידוש הפעילות הספורטיבית בתום המלחמה נתקל מועדון הכדורגל ריאל מדריד בקשיים רבים שנבעו ממשבר כספי, ולא זכה לסיוע מהממשלה בשיקום הקבוצה.
ב-1955 היה ממקימי ליגת האלופות (שנקראה אז "גביע אירופה לאלופות"), בהתבסס על המודל של הגביע הלטיני ("קופה לטינה").
ברנבאו שימש במשך 35 שנים, עד מותו, כנשיא מועדון ריאל מדריד.
בשנים אלו זכה המועדון בגביע ביניבשתי אחד, ב-6 גביעי אירופה לאלופות, ב-6 גביעי ספרד וב-16 תוארי אליפות הליגה הספרדית.
ברנבאו נפטר ב-1978, ב-2002 הוענק לברנבאו אות מסדר ההצטיינות של פיפ"א (FIFA Order of Merit).
סנטיאגו דל אסטרו (בספרדית: Santiago del Estero) היא פרובינציה באזור הגראן צ'אקו בצפון ארגנטינה.
היא גובלת בצ'אקו בצפון-מזרח, בסנטה פה בדרום-מזרח, בקורדובה בדרום, בקטמרקה ובטוקומאן במערב ובסלטה בצפון-מערב.
היא קרויה על שם בירתה, העיר סנטיאגו דל אסטרו.
רוב שטחה של הפרובינציה נמצא במישורי הגראן צ'אקו, בגובה שאינו עולה על 200 מטרים מעל פני הים.
במערב הפרובינציה אזורים גבוהים יותר, השייכים למורדותיהם הנמוכים של הרי האנדים, אך גם בהם מעטים האזורים שגובהם עולה על 500 מטרים.
בדרום הפרובינציה הקצה הצפוני של רכס קורדובה.
שני נהרות גדולים חוצים את הפרובינציה מצפון-מערב לדרום-מזרח - דולסה ("מתוק") וסלאדו ("מלוח").
בדרום-מערב מספר מדבריות מלח, המהווים חלק ממדבריות הסלינאס גראנדס, המשתרעים על שטחים נרחבים בפרובינציות קורדובה, לה ריוחה וקטמרקה.
האקלים בסנטיאגו דל אסטרו סובטרופי.
הטמפרטורה השנתית הממוצעת היא 21.5°C, אך מאז העשורים האחרונים של המאה ה-20 נרשמת התחממות יחסית, ובשנים האחרונות נרשמה טמפרטורה ממוצעת של 24°C.
ההתחממות באה לידי ביטוי גם במקרי הקיצון - בעוד שעד 1910 לא עלתה הטמפרטורה על 38°C, כיום בימים חמים במיוחד היא עשויה להגיע לכדי 50°C.
כמות המשקעים השנתית הממוצעת בפרובינציה היא כ-700 מ"מ, מהם כ-580 בעונה הגשומה.
בפרובינציה פארק לאומי אחד, הפארק הלאומי קופו, שהוכרז ב-1998 ומשתרע על פני 1,142 קמ"ר.
עד להגעת הספרדים לאזור, אכלסו את השטח בו שוכנת כיום הפרובינציה בני הטונקוטה.
הם התיישבו בעיקר באזור נהר הדולסה, ופיתחו חקלאות.
צפונית-מערבית להם חיו בני לולה, שהיו מושפעים יותר מהתרבויות האנדיות.
ב-1542 החל דייגו דה רוחאס במסע לכיבוש האזור, והקים את היישוב הספרדי הראשון, מדיין דל סוקונצ'ו.
ב-1543 הוקמה מלכות המשנה של פרו, והאזור היה לחלק ממנה.
ב-19 ביוני 1549 יצאה משלחת ספרדית נוספת, בפיקודו של חואן נונייס דל פראדו, ששמה לה למטרה להקים עיר שממנה ניתן יהיה לשלוט טוב יותר באזור ובדרכים המובילות מפוטוסי לצ'ילה ולאזור ריו דה לה פלטה, וכן להפיץ את הנצרות בקרב הילידים.
ב-1550 הוקמה העיר אל בארקו בשטח פרובינציית טוקומאן של ימינו.
במהלך מסעו נתקל דל פארדו בכוחותיו של מושל צ'ילה פרנסיסקו דה ויאגרה.
בעימות בין הכוחות ב-10 בנובמבר 1550 הייתה ידו של דה ויאגרה על העליונה.
דל פראדו נסוג, והקים מחדש את אל בארקו, בשטחה של פרובינציית סלטה של ימינו, ב-1551. שם סבלה העיר מהתקפותיהם של בני הדיאגיטה.
היא הועתקה בשנית ב-1553, וב-25 ביולי הכריז פרנסיסקו דה אגירה על הקמתה בשם סנטיאגו דל אסטרו דל נואבו מאסטראסגו, היא העיר סנטיאגו דל אסטרו של ימינו.
מושלי צ'ילה ניסו להביא לסיפוח האזור לאודיינסיה שלהם (פדרו דה ואלדיביה ראה בחזונו טריטוריה המשתרעת מהאוקיינוס השקט לאוקיינוס האטלנטי), אך ב-1563 נקבע כי יהיה שייך לאודיינסיה של צ'רקאס שמרכזה בסוקרה.
ב-1564 הוקמה הפרובינציה של טוקומאן, חורייס ודיאגיטאס (Provincia de Tucumán, Juríes y Diaguitas), שבירתה סנטיאגו דל אסטרו.
הפרובינציה השתרעה על שטח של כ-700 אלף קמ"ר, הכולל את הפרובינציות סנטיאגו דל אסטרו, טוקומאן, לה ריוחה וקורדובה של ימינו.
ב-1566 התבססה מעמדה עוד יותר, לאחר שהוקמה בה דיוקסיה.
הצפות חוזרות ונשנות עקב עליית נהר הדולסה על גדותיו, גרמו לשלטונות להעתיק את הבירה לסלטה, ואילו הדיוקסיה עברה לקורדובה.
כתוצאה מכך, ירד מעמדה של העיר, אף שהאזורים הכפריים נותרו מאוכלסים יחסית.
ב-1776 הוקמה מלכות המשנה של ריו דה לה פלאטה, ופרובינציית טוקומאן הייתה לחלק ממנה.
ב-1783 הוקמה האינטנדנסיה של סלטה דה טוקומאן, שכללה גם את טוקומאן, סלטה, חוחוי וקטמרקה.
בירתה הייתה טוקומאן, וב-1792 הועתקה לסלטה.
סנטיאגו דל אסטרו הביעה את תמיכתה במהפכת מאי שהובילה לעצמאות ארגנטינה, אך לא נטלה בה חלק פעיל.
ב-1814 פוצלה האינטנדנסיה לשניים, סלטה וטוקומאן.
סנטיאגו דל אסטרו וקטמרקה הוכפפו עתה לטוקומאן.
ב-22 במרץ 1820 הכריז מושל טוקומאן, ברנבה אראוס, על כינונה של הרפובליקה הפדרלית של טוקומאן.
סנטיאגו דל אסטרו התנגדה למהלך, וב-27 באפריל הכריז חואן פליפה איבארה על התנתקותה של העיר מטוקומאן וחבירתה לקונפדרציה המתגבשת של ריו דה לה פלאטה.
אראוס שלח כוח צבאי לדיכויו של איבארה, אך הובס.
איבארה נותר מושל סנטיאגו דל אסטרו למשך 30 השנים הבאות, עד מותו ב-1851. אחיינו של איבארה, מנואל טבואדה, החליף אותו, ושימש כמושל הפרובינציה עד מותו שלו ב-1871. טבואדה היה מקורב לנשיא ארגנטינה, ברטולומה מיטרה, ובתקופת שלטונו התחזק מעמדה של הפרובינציה.
לאחר מותו של טבואדה ואובדן הכוח הפוליטי ירד בהדרגה מעמדה.
ב-1948 נבחר קרלוס חוארס למושל סנטיאגו דל אסטרו.
חוארס כיהן בתפקידו במשך חמש קדנציות לא רצופות עד 2002. לאחר פרישתו בשל מצב בריאותי רופף, מונתה לתפקיד רעייתו, מרסדס ארגונס דה חוארס.
ב-2004 הודחה מכהונתה לאחר שהוגשו כתבי אישום נגדה ונגד בעלה בעקבות חשדות במעורבות ברצח של יריבים פוליטיים ובשל שחיתות.
בשנת 2001 התגוררו בפרובינציה כ-804 אלף תושבים, וצפיפות האוכלוסין בה נאמדה בכ-6 תושבים לקמ"ר.
הערים הגדולות בפרובינציה באותה שנה היו:
סנטיאגו דל אסטרו (כ-285 אלף תושבים)
לה בנדה (כ-95 אלף תושבים)
טרמאס דה ריו אונדו (כ-28 אלף תושבים)
כלכלתה של סנטיאגו דל אסטרו היא מהחלשות בארגנטינה.
בשנת 2006 נאמד התוצר בה בכ-2.9 מיליארד דולרים, שהם כ-3,560 דולר לנפש.
שיעור זה נמוך בכ-60% מהממוצע בארגנטינה, והוא הנמוך ביותר במדינה.
12% מתוצר הפרובינציה מקורו בחקלאות.
הגידולים העיקריים הם כותנה (כ-20% מהכותנה בארגנטינה כולה), פולי סויה, תירס ובצל.
15% מהעזים בארגנטינה גדלות בסנטיאגו דל אסטרו, ובמזרח הפרובינציה נפוצים גם גידולי בקר.
התעשייה בפרובינציה אינה מפותחת, והיא מבוססת בעיקר על התוצרת החקלאית.
כ-300 אלף טונות של עץ (חומר גלם) מיוצרים בה מדי שנה, מהם כ-100 אלף טונות בתעשיית השעם, והיתר בעיקר כעצים להסקה.
תעשיות נוספות כוללות מזון, טקסטיל ועור.
הפרובינציה ענייה במחצבים, ועיקר הכרייה בה היא של מלח במדבריות המלח בדרום.
אף שסנטיאגו דל אסטרו אינה מהפרובינציות המתוירות בארגנטינה, אך יש בה גם כמה מוקדי משיכה לתיירים, בהם העיר העתיקה של סנטיאגו דל אסטרו, המעיינות החמים טרמאס דה ריו אונדו והפארק הלאומי קופו.
סנטי סנטמריה (בספרדית: Santi Santamaria; (26 ביולי 1957 - 16 בפברואר 2011) היה שף ספרדי.
סנטי סנטמריה נולד בכפר סנט סלוני ולמד לבשל מאימו, למד הנדסה ועסק בכך לפרנסתו, ב-1981, אחרי שהתחתן פתח בסנט סלוני את מסעדת "אל ראקו דה קאן פאבס" (El Raco de Can Fabes), כביסטרו בלתי פורמלי המגיש ארוחות לאיכרים שבאו לשוק המקומי.
הוא קיבל כוכב ראשון במדריך מישלן האדום ב-1988, כוכב שני ב-1990 וכוכב שלישי ב-1994, ניקוד בו היא מחזיקה מאז, סנטמריה הוא השף הקטלני הראשון שזכה בניקוד זה.
מסעדתו השנייה, "סנט סלוני" (Sant Celoni), השוכנת במדריד, קרויה על שם כפר הולדתו והיא מחזיקה בשני כוכבים במדריך מישלן.
גם מסעדה זו כלולה במדריך השולחנות הגדולים בעולם.
ב-1993 נבחר לשף השנה של ספרד.
המסעדה נבחרה במקום ה-26 בטיבה בעולם במשאל 50 המסעדות הטובות בעולם לשנת 2004,
היא נבחרה במקום ה-22 בטיבה בעולם במשאל לשנת 2005,
היא נבחרה במקום ה-11 בטיבה בעולם במשאל לשנת 2006,
היא נבחרה במקום ה-22 בטיבה בעולם במשאל לשנת 2007,
היא נבחרה במקום ה-31 בטיבה בעולם במשאל לשנת 2008.
סנטמריה כיהן כנשיא רשת וכסגן נשיא רשת רלה א שאטו (2006-2003).
קאן פאבס שייכת לרשת רלה א שאטו מאז שנת 1989. המבנה שייך למשפחתו של סנטמריה במשך 200 שנה והוא עצמו נולד במקום.
סגנון הבישול שלו הוא פרשנות למטבח הקטלני ולתנועת סלואו פוד ומתמקד במרכיבים המזרח-תיכוניים הטריים ביותר מהשוק ועיבוד מתוחכם של תבשילים קטלניים מסורתיים.
סנטמריה היה בחדשות בשל התנגדותו הנחרצת להמצאות הגסטרונומיה המולקולרית של השפים הספרדים האחרים, ובייחוד של המנהיג של תנועת הבישול הספרדית האוונגרדית, עמיתו הקטלני, פראן אדריה.
סנטיאגו דה קובה הוא אלבום הסולו השני של המוזיקאי והזמר הישראלי מיכה שטרית, שיצא בשנת 2001.
כל השירים נכתבו והולחנו על ידי מיכה שטרית, מלבד היכן שמצוין אחרת.
מקצב של שחורים בקובה – (מילים: פדריקו גארסיה לורקה, תרגום: רמי סערי, לחן: מיכה שטרית ואמיר צורף) 4:38
לב של פרא – (לחן: מיכה שטרית, יזהר אשדות וטל מטמור) 4:06
לאט לאט – (לחן: מיכה שטרית ויזהר אשדות) 4:45
שם יש ים – (לחן: מיכה שטרית ויזהר אשדות) 3:58
מיכה שטרית - שירה, גיטרות, קלידים, עיבודים
יזהר אשדות - גיטרות, בס, קלידים, תכנות קצב, שירה, עיבודים, הפקה מוזיקלית, מיקס
טל מטמור - קלידים, גיטרות, בס, תכנות קצב, שירה, עיבודים, מיקס, טכנאי הקלטה
מיקי הררי - גיטרות, בוזוקי, מנדולינה, עיבודים
משה לוי - עיבודי מיתרים וכלי קשת
יהודה עדר - גיטרות, עיבודים
רביב גזית - פסנתר, קלידים, עיבודים
אמיר צורף - קלידים, גיטרות וקולות
זוהר פרסקו - תופים וכלי הקשה
גל סיון (ג'יימס) - תופים
אלון אולארצ'יק - גיטרה חשמלית, סמפלר
רן שם טוב - גיטרה חשמלית
ז'אן פול זימבריס - כלי הקשה
הדר גולדמן - ויולה, ויולה חשמלית
אלידע רמון – טכנאי הקלטה, מיקס
סנטיאגו "סנטי" קאסורלה גונסאלס (בספרדית: Santiago Cazorla González; נולד ב-13 בדצמבר 1984) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בריאל אוביידו.
קאסורלה הוא אמבידקסטרי ולכן מסוגל לשחק בשני האגפים וכן בעמדת הקשר ההתקפי.
קאסורלה החל את דרכו במחלקת הנוער של ריאל אוביידו, וכשהיה בן 17 וחצי עבר לויאריאל, במדיה החל את הקריירה המקצוענית שלו.
בשנת 2006 עבר לרקראטיבו ולבה, אך כעבור שנה ניצלה ויאריאל סעיף בחוזה שאיפשר לה לרכוש אותו חזרה, וקאסורלה חזר לקבוצת נעוריו, במדיה שיחק עד שנת 2011, ולאחר מכן שיחק עונה אחת במאלגה.
בקיץ 2012 חתם קאסורלה בקבוצת ארסנל מהפרמייר ליג.
בהופעת הבכורה שלו בקבוצה, מול סנדרלנד, נבחר לשחקן המצטיין במשחק.
את שער הבכורה שלו במדי ארסנל כבש בניצחון 0-2 על ליברפול באצטדיון אנפילד.
בעונתו הראשונה בקבוצה שותף קאסורלה בכל 38 משחקי הליגה, וכבש 12 שערים.
בשנת 2013 דורג במקום העשירי ברשימת 50 הכדורגלנים הטובים באירופה.
בעונת כבש ארבעה שערים ב-31 הופעות בליגה, וזכה עם ארסנל בגביע האנגלי.
בתחילת העונה שלאחר מכן זכה עם הקבוצה במגן הקהילה וכבש את השער הראשון במשחק.
החל מאוקטובר 2016 סבל מפציעה קשה עבר בתקופה 8 ניתוחים ונעדר מאז מהמגרשים.
ב-21 במאי 2018 עזב קאסורלה את ארסנל.
ב-5 ביוני 2018 דווח כי קאסורלה שב להתאמן בויאריאל במטרה לחתום על חוזה לעונה אחת במהלכה ינסה להתאושש מפציעתו.
נכון ליולי 2018, נכלל קאסורלה בסגל הקבוצה.
בעונת 2018/2019 קאסורלה כבש שבעה שערים במדי ויאריאל.
בעונת 2019/2020 קאסורלה רשם עונת שיא מבחינת כיבושים, עם 15 שערים בכל המסגרות, מתוכם 11 שערי ליגה.
ב-18 ביולי 2020 הודיעה ויאריאל על עזיבתו של קאסורלה בסוף העונה.
ב-20 ביולי 2020 חתם קאסורלה בא-סאד מליגת העל הקטרית.
ב-16 באוגוסט 2023 חתם בריאל אוביידו.
ב-21 ביוני 2025 העפיל עם הקבוצה לליגה הבכירה לראשונה מאז 2001 לאחר שניצחו בפלייאוף העלייה 1-3 (2-3 בסיכום) משחק בו כבש בפנדל.
את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ספרד ערך קאסורלה ב-31 במאי 2008, במשחק ידידות מול נבחרת פרו.
קאסורלה זכה עם הנבחרת ביורו 2008 ויורו 2012, אך החמיץ את מונדיאל 2010 עקב פציעה.
במונדיאל 2014, בו הודחה הנבחרת בשלב הבתים, שותף קאסורלה בשני משחקים.
במוקדמות יורו 2020, בתאריך 15 בנובמבר 2019, כבש קאסורלה את שערו הראשון במדי נבחרת ספרד לאחר הפציעה במשחק מול נבחרת מלטה שהסתיים בתוצאה 7-0 לזכות הספרדים.
סנטיאגו דל אסטרו (בספרדית: Santiago del Estero) היא בירת פרובינציית סנטיאגו דל אסטרו בארגנטינה.
העיר ממוקמת על גדות נהר דולסה.
העיר נמצאת במרחק של 1,042 ק"מ צפון-צפון-מערבית לבואנוס איירס, בירת ארגנטינה.
סנטיאגו דל אסטרו היא העיר העתיקה ביותר בארגנטינה שנוסדה על ידי מתיישבים ספרדים ונשארה כשהייתה, וההערכה היא שהיא בת 460 שנים בערך.
בהתאם לכך היא מכונה בספרדית "מדרה דה סיודדס" (Madre de Ciudades, בעברית: "אם הערים").
למרות שזו העיר העתיקה בארגנטינה, היא משמרת מעט מאוד מהארכיטקטורה הקולוניאלית הספרדית, למעט מספר כנסיות.
סנטיאגו דל אסטרו ואזורה הם ביתם של כ-100,000 דוברי קצ'ואה, שפתם של בני האינקה, מה שהופך אותה למרכז הדרומי ביותר של דוברי השפה.
סנטיאגו דל אסטרו דל נואבו מאסטרסגו נוסדה ב-25 ביולי 1553 על ידי פרנסיסקו דה אגירה (אם כי יש היסטוריונים הטוענים שנוסדה ב-1550).
העיר הייתה בירתו של האינטנדנט של סן מיגל דה טוקומאן במהלך התקופה של מלכות המשנה של ריו דה לה פלטה, והמושב הראשון של הבישוף שלה, אשר הועברו בהמשך לסלטה וקורדובה בהתאמה.
ב-1817 התרחשה באזור רעידת אדמה שגרמה לנזק חמור בעיר.
בנייתו של סכר קירוגה הקרוב (על נהר דולסה), הקלה על מחסור המים הכרוני בעיר ודרבנה את גדיל, החקלאות המקומית שהתבססה על כותנה וזיתים.
בעיר ממוקמות האוניברסיטה הלאומית של סנטיאגו דל אסטרו, שנוסדה ב-1973, והאוניברסיטה הקתולית של סנטיאגו דל אסטרו, שנוסדה ב-1960.
נמל התעופה סנטיאגו דל אסטרו ממוקם כ-6 ק"מ מצפון לעיר ומשרת אותה.
דרקי נולד בקורדובה כבן בכור להוריו.
החל ללמוד משפטים באוניברסיטה הלאומית של קורדובה ב-1826 ורכש בנושא זה תואר כעבור חמש שנים, ב-1831. מאוחר יותר, עבד באוניברסיטה זו כפרופסור למשפטים וכן לפילוסופיה ולבסוף היה לסגן דקאן.
ב-14 במאי 1845, נשא לאישה את מודסטה גרסיאה דה קוסיה ודיוה לגרנייה ולהם שישה ילדים.
סנטיאגו (בספרדית: Santiago) הוא אי בקבוצת איי גלאפגוס.
האי היה ידוע גם בשם סן סלבדור ( San Salvador), על שם האי בים הקריבי שהיה האי הראשון שהתגלה על ידי כריסטופר קולומבוס.
כמו כן נקרא האי גם בשם האי ג'יימס (James Island).
סנטיאגו, המורכב משני הרי געש חופפים, הוא אי בשטח של 585 קמ"ר והנקודה הגבוהה ביותר בו היא פסגת הר הגעש מסוג חרוט מגן בגובה של 907 מטרים מעל פני הים.
הר הגעש בחלקו הדרום-מערבי הוא הנמוך יותר.
זרמי הלבה העתיקים ביותר באי מתוארכים ל-750,000 שנים לפני זמננו.
עולם החי של האי כולל: איגואנות ימיות, אריות ים, דובי ים, צבים יבשתיים, צבי ים, פלמינגואים, סרטנאים, דולפינים וכרישים.
מספר רב של עיזי בית ושל חזירים חיים באי לאחר שהובאו אליו על ידי האדם.
הם נחשבים למינים פולשים וגרמו נזק לאוכלוסיית בעלי החיים האנדמיים.
כמו כן ניתן לצפות באי בפרושי דרווין ובעקב גלאפגוס.
הנקודה הטובה באי לצפות בבעלי החיים שבו היא בפוארטו אגאס (Puerto Egas) אשר בחלקו המערבי של האי.
זהו קו חוף ארוך של סלעי לבה שנשחקו בגלי הים והוא מהווה בית הגידול של אוכלוסייה מגוונת של בעלי חיים.
איגואנות ימיות מתחממות בשמש בשעה שאיגואנות יבשתיות מתרוצצות וניזונות מאצות.
הבריכות שנוצרות כתוצאה מהגאות הם משכנם של סרטני סלעים אדומים והם מהווים טרף לבעלי חיים אחרים.
דובי הים שוכנים בקרבת מקום.
פוארטו אגאס הוא גם מקום לפעילות צלילה בשל מגוון הדגים הטרופים החיים לחופיו.
אתר מעניין אחר באי הוא מפרץ סאליבן (Sullivan Bay), שבו ניתן לראות ממצאים גאולוגיים וגעשיים כמו זרמי לבה שחורה עם בועות ומאובנים של גזעי עצים.
בקרבת מקום משתרעים שני אזורי חוף שבהם הצבים מטילים את ביציהם.
במזרח האי קיים אתר צלילה פופולרי.
זהו סלע בצורת משולש, העשוי משכבות לבה רבות, שמתרומם לגובה של 10 מטרים מעל פני הים.
סנטיאגו דה לוס קביירוס (בספרדית: Santiago de los Caballeros), או בקיצור סנטיאגו, היא העיר השנייה בגודלה ברפובליקה הדומיניקנית, ובירת מחוז סנטיאגו.
העיר ממוקמת בעמק סיבאו, במרחק של 155 קילומטרים צפון-מזרחית לבירת הרפובליקה הדומיניקנית סנטו דומינגו.
זו העיר העתיקה ביותר באמריקה שנושאת את השם .
העיר נוסדה תחילה ב-1495 בשם "חקגואה", אך היא נחרבה ברעידת אדמה, ומיקומה הועבר למיקום הנוכחי ב-1506. העיר נחרבה שוב בשנת 1562 ושוקמה לאחר מכן.
משמעות שמה של העיר הוא "יעקב הקדוש של האבירים".
מקור השם הוא בקבוצת אבירים מלה איסבלה, היישוב האירופאי הראשון באמריקה שנוסד על ידי כריסטופר קולומבוס, שלאחר שנחרב עברו לעיר.
העיר שירתה למשך תקופה קצרה כבירת הרפובליקה הדומיניקנית.
כאשר בתחילת המאה ה-19 כוחות של האיטי פלשו לאזור, רוב התושבים ברחו לאזור חרבקואה.
העיר הייתה נקודה אסטרטגית במלחמת העצמאות של הרפובליקה הדומיניקנית בשנות ה-40 של המאה ה-19.
כלכלת העיר, כמו כל עמק סיבאו, מסתמכת בעיקר על חקלאות וגידול בקר בקרקע השופעת.
בנוסף גם תיירות היא ענף מרכזי בכלכלת העיר.
בסנטיאגו פועלות מספר אוניברסיטאות, בהן האוניברסיטה הקתולית האפיפיורית מדרה אי מאסטרה ואוניברסיטת סנטיאגו לטכנולוגיה.
בעיר פועלים קווי אוטובוס לערים מרכזיות אחרות.
את סנטיאגו משרת נמל התעופה הבינלאומי סיבאו, השלישי בעומסו במדינה.
הנמל, שמציע בעיקר טיסות ליעדי פנים וליעדים קרובים באיים הקריביים ובארצות הברית, נחנך ב-2002 והחליף את הנמל הקודם של סנטיאגו, נמל התעופה סנטיאגו מוניסיפל.
יש תוכנית להקמת מערכת רכבת קלה בסנטיאגו שתקשר בין מרכז העיר לנמל התעופה.
סנטיאגו אריאס נרנחו (בספרדית: Santiago Arias Naranjo; נולד ב-13 בינואר 1992) הוא כדורגלן קולומביאני המשחק בעמדת המגן הימני בבאהיה ובנבחרת קולומביה.
אריאס גדל במחלקת הנוער של קבוצת לה אקידד סגורוס מליגת העל הקולומביאנית.
בין השנים 2009 ל-2011 שיחק בקבוצה הבוגרת של המועדון, והופיע ב-28 הופעות ליגה בקבוצה.
בהופעותיו המוצלחות בנבחרת קולומביה עד גיל 20 צפה בו סקאוט של קבוצת ספורטינג ליסבון ובשנת 2011 החתימה אותו הקבוצה.
אריאס שיחק בעיקר בקבוצת המילואים של ספורטינג, ספורטינג ב'.
הוא הופיע 10 פעמים בהרכב הקבוצה הבוגרת לאורך שנתיים ולא הצליח להשתלב בה.
בתחילת שנת 2013 נקשר שמו של אריאס למועדון ההולנדי פ.ס.וו.
איינדהובן, אך לא נחתם חוזה בין השחקן לקבוצה.
ביולי 2013 נקשר שמו של אריאס שנית לפ.ס.וו.
והפעם הושג הסכם בין שני הצדדים.
במסגרת ההסכם, אריאס חתם על חוזה ל-4 שנים בפ.ס.וו.
והקבוצה ההולנדית שילמה עבורו ועבור סטין שארס 1.6 מיליון אירו.
עם הגעתו של אריאס למועדון קיבל השחקן את חולצה מספר 13. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בארדיוויזי ב-3 באוגוסט 2013, בניצחון קבוצתו 2–3 את דן האג.
הוא כבש את שער הבכורה שלו בפ.ס.וו.
בניצחון הבית 2–3 על טוונטה.
בעונת הופיע אריאס ב-32 משחקים בכל המסגרות, בהן הבקיע שער אחד.
אף על פי שהופיע פעמים רבות בקבוצה הבוגרת, רשם אריאס גם 2 הופעות בקבוצת המילואים של פ.ס.וו., פ.ס.וו.
עונה לאחר מכן, אריאס כבר תפס מקום של קבע בהרכב הקבוצה והופיע ב-29 משחקים כשהוא כובש שער אחד.
כמו כן, היה שותף לזכייתה של פ.ס.וו.
באליפות הליגה וכן בסופר קאפ ההולנדי.
הוא הפך לאחד המגינים הטובים בליגה ושיחזר את הצלחתו והצלחת הקבוצה גם בעונת כאשר שוב היה חלק מהקבוצה שזכתה באליפות בפעם השנייה ברציפות וכן גם בסופר קאפ.
באותה עונה הוא אף ערך את הבכורה שלו בליגת האלופות כאשר שיחק 90 דקות במדי איינדהובן בניצחון 1–2 על מנצ'סטר יונייטד ב-15 בספטמבר 2015. את הגול הראשון במפעל זה כבש ב-1 בנובמבר 2016 בהפסד לבאיירן מינכן 1-2.
בעונת 2017/2018 עזר לקבוצה לזכות באליפות, שהייתה השלישית שלו בהולנד ותואר חמישי שלו בסך הכל עם הקבוצה.
נבחר בחודש מרץ לשחקן המצטיין בליגה ובסיום העונה נבחר לשחקן המצטיין של הליגה.
ב-31 ביולי 2018 הודיעה אתלטיקו מדריד על החתמתו של אריאס לחמש שנים תמורת 15 מיליון יורו.
ב-1 בספטמבר ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בהפסד0–2 לסלטה ויגו.
ב-19 בינואר 2019 הבקיע את שערו הראשון בקבוצה בניצחון 0–3 על וסקה.
ב-24 בספטמבר 2020 הושאל לבאייר לברקוזן.
בשנת 2009 היה אריאס חלק מנבחרת קולומביה עד גיל 17 באליפות העולם עד גיל 17, כשסיימה במקום הרביעי.
ב-2011 שיחק אריאס 9 משחקים עם נבחרת קולומביה עד גיל 20 במסגרת אליפות אמריקה הדרומית עד גיל 20 וכמה חודשים מאוחר יותר, היה חלק מהנבחרת שאירחה את גביע העולם עד גיל 20 והגיעה לרבע הגמר.
הוא שיחק בארבעה משחקים וכבש שער אחד.
באותה שנה זכה עם נבחרת קולומביה עד גיל 20 בטורניר טולון.
בספטמבר 2013 זומן אריאס לראשונה לנבחרת קולומביה הבוגרת, לקראת משחקי מוקדמות מונדיאל 2014 נגד ונגד , בעקבות פציעתו של חואן קאמילו סונייגה.
הופעתו הראשונה של אריאס בנבחרת קולומביה הגיעה בניצחון 1–2 על פרגוואי.
אריאס נכלל בסגל של נבחרת קולומביה למונדיאל 2014 ואף השתתף בשלושה משחקים מתוך החמישה ששיחקה הנבחרת.
אריאס זומן גם לטורניר הקופה אמריקה 2015 שנערך בצ'ילה ושיחק בשני משחקים עד שהודח יחד עם הנבחרת בקבע הגמר.
כעבור שנה זומן לטורניר הקופה אמריקה 2016 והשיג את מדליית הארד עם קולומביה כשהוא משחק ב-5 משחקים.
הוא תפס את המקום הקבוע בצד ימין של הנבחרת לאורך משחקי מוקדמות מונדיאל 2018 ושיחק ב-13 מתוך 18 המשחקים ויחד איתו השיגה קולומביה את הכרטיס לטורניר הגמר ברוסיה.
נכלל בסגל הסופי של פקרמן למונדיאל 2018 ושיחק בכל ארבעת המשחקים של קולומביה, שהודחה בשמינית הגמר על ידי .
נבחרת העונה בליגה ההולנדית - 2017/2018
סנטיאגו מינה ואייספין (בספרדית: Santiago Mina Vallespín; נולד ב-11 במרץ 1958 באוראה דה גאאן שבחבל הבסקים, ספרד) הוא כדורגלן עבר ספרדי ששיחק בעמדת הבלם.
מינה נולד באוראה דה גאאן שבחבל הבסקים, ספרד.
הוא החל את הקריירה המקצוענית שלו בברצלונה אתלטיק, קבוצת המילואים של ברצלונה, בעונת 1976/1977, בה ירדה הקבוצה לליגה הספרדית השלישית.
במהלך שירותו הצבאי בעיר שיחק בהשאלה באלחסירס, ובהמשך הושאל גם לסבדל.
לקראת עונת 1981/1982 עבר מינה לסלטה ויגו שהייתה בליגת המשנה הספרדית.
ב-20 בספטמבר 1981 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, כשפתח בהרכב בתיקו 1-1 נגד קורדובה.
בעונה זו לקח חלק בעלייתה לליגת העל, כששיחק ב-3 משחקים.
ב-5 בספטמבר 1982 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, כשפתח בהרכב בהפסד 1-0 לסביליה.
באותה עונה סיימה סלטה ויגו במקום ה-17 בליגה וחזרה לליגת המשנה .
בעונת 1984/1985 החל מינה לשחק בלורקה דפורטיבה.
ב-14 באוקטובר 1984 קיבל את הכרטיס האדום הראשון והיחיד בקריירה שלו, בהפסד 6-0 לסלמנקה.
בסיום העונה, שהסתיימה בירידתה של הקבוצה לליגה השלישית, פרש מינה מכדורגל, כשהוא בן 27 בלבד.
בנו של מינה הוא הכדורגלן סנטי מינה, גם הוא שחקן סלטה ויגו בעבר.
סנטיאגו 'סנטי' מינה לורנסו (בספרדית: Santiago 'Santi' Mina Lorenzo; נולד ב-7 בדצמבר 1995 בויגו שבספרד) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת החלוץ.
מינה נולד בויגו שבספרד וגדל במחלקת הנוער של סלטה ויגו.
ב-16 בפברואר 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, כשעלה כמחליף 31 דקות לסיום בהפסד 1–3 לחטאפה במחזור ה-24 של ליגת העל הספרדית.
זו הייתה הופעתו היחידה באותה עונה.
את העונה שלאחר מכן החל בהופעה בודדת במדי סלטה ויגו ב', קבוצת המילואים של סלטה ויגו, ולאחר מכן החל לשחק באופן קבוע בקבוצה הראשית.
ב-16 בספטמבר 2013 הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה, במשחק בו הפסידה סלטה ויגו לאתלטיק בילבאו.
הוא עשה זאת בגיל 17 שנים, 9 חודשים ו-10 ימים, מה שהציב אותו כמבקיע הצעיר ביותר בהיסטוריה של הקבוצה בליגה הבכירה.
ב-11 באפריל 2015 הבקיע מינה ארבעה שערים בניצחון 1–6 נגד ראיו ואיקאנו והפך לשחקן הצעיר ביותר שעושה זאת בהיסטוריה של הליגה הבכירה ולראשון שעושה זאת בסלטה ויגו מאז שנת 1979.
ב-4 ביולי 2015 חתם מינה על חוזה ל-6 שנים בולנסיה, ששילמה עבורו 10 מיליון אירו.
ב-22 באוגוסט 2015 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, כשפתח בהרכב והוחלף בדקה ה-69 במשחק נגד ראיו ואיקאנו שנגמר בתוצאה 0-0, וב-5 בדצמבר 2015 הבקיע את שער הבכורה שלו, כשהבקיע 4 דקות לסיום כדי לקבוע תוצאה של 1-1 במשחק הליגה נגד ברצלונה.
ב-14 ביולי 2019 חתם על חוזה לחמש שנים במדי סלטה ויגו.
במאי 2022 סולק מהקבוצה לאחר שנמצא אשם בתקיפה מינית ונידון לארבע שנות מאסר.
אביו של מינה הוא כדורגלן העבר סנטיאגו מינה, גם הוא שחקן סלטה ויגו בעבר.
בדצמבר 2019 הואשם מינה בתקיפה מינית שארעה שנתיים קודם לכן.
ב-4 במאי 2022, נמצא מינה אשם ונגזרו עליו ארבע שנות מאסר בגין התעללות מינית.
בנוסף, הוא חויב לשלם 50,000 אירו כפיצוי.
לאחר הרשעתו, הוא סולק מסלטה ויגו על ידי נשיא המועדון קרלוס מוריניו.
סנטיאגו גארסיה (בספרדית: Santiago García; נולד ב-8 ביולי 1988 ברוסאריו שבארגנטינה) הוא כדורגלן ארגנטינאי המשחק בעמדת הבלם באוניון לה קלרה מליגת העל הצ'יליאנית.
גארסיה החל את הקריירה במועדון רוסאריו סנטראל מעיר הולדתו.
את הופעת הבכורה בקבוצה הבוגרת ערך בהפסד 1-0 לחימנסיה לה פלאטה בשנת 2008. בשנת 2010 השתלב גארסיה בהרכב הראשון של הקבוצה הבוגרת, והציג יכולת טובה שגרמה למועדונים באירופה להתעניין בו.
ביולי 2010 חתם גארסיה בפלרמו האיטלקית, וערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה במשחק הליגה האירופית מול לוזאן באוגוסט 2010. גארסיה לא הצליח להשתלב בפאלרמו, וערך רק שלוש הופעות בעונת 2010/11. בקיץ 2011 הושאל גארסיה לנובארה, העולה החדשה לסרייה א' האיטלקית, עם אופציה לרכישת מחצית מכרטיס השחקן שלו בתום העונה.
גארסיה רשם עונה טובה מבחינה אישית עם נובארה, שהצליחה את אינטר מילאנו פעמיים, אך ירדה ליגה בתום אותה עונה.
את שערו היחיד בקבוצה הבקיע גארסיה במאי 2012 מול מילאן.
בקיץ 2012 חזר גארסיה לפאלרמו בתום ההשאלה, במטרה להחליף את פדריקו בלצארטי שעזב לרומא.
גארסיה שיחק בפאלרמו עונה מלאה בה רשם 32 הופעות, אך גם רשם ירידת ליגה שנייה ברציפות, וזכה לביקורות צוננות מאוהדי הקבוצה על יכולתו.
גארסיה לא התייצב לאימוני פתיחת עונת 2013/14 של פאלרמו, ואמר כי אינו מעוניין לשחק עוד במועדון זה.
בקיץ 2013 הושאל גארסיה לורדר ברמן מהבונדסליגה עם אופציה לרכישה.
כבר באוקטובר 2013 הודיעה ורדר ברמן על כוונתה לרכוש את גארסיה מפאלרמו.
בעונת 2013/14 גארסיה וברמן ספגו 66 שערי ליגה, אך נשארו בטווח ביטחון מהקו האדום.
בעונת 2014/15, כאשר גארסיה כבר היה שחקן חתום בורדר ברמן, סיימה הקבוצה שוב במרכז הטבלה, ושוב ספגה מספר שערים גבוה, 65 שערים.
בעונת 2015/2016 גארסיה המשיך להיות שחקן הרכב קבוע בקבוצה, ששוב ספגה 65 שערים וניצלה בעור שיניה ממבחני הירידה.
גארסיה שיתף פעולה בהגנה בעונה זו עם אסאני לוקימיה, תאודור גברה סלאסי, קלמנס פריץ ופאפי ג'ילובוג'י.
האחרון היה זה שהציל את ברמן מהמבחנים עם שער בדקה ה-90 במחזור האחרון.
את עונת 2016/2017 גארסיה וברמן פתחו בצורה חלשה ואף היו במקום האחרון עד אחרי פגרת החורף.
לאחר מכן הקבוצה החלה להתאושש והגנתה התייצבה, והיא סיימה את העונה בחלק העליון של הטבלה.
במהלך העונה גארסיה והקבוצה לא הגיעו להסכמות בנוגע להמשך החוזה של גארסיה במועדון, והוא שוחרר מהקבוצה בתום העונה.
ביולי 2017 חתם גארסיה על חוזה בטולוקה מליגת העל המקסיקנית.
לאחר שתי עונות עבר לקבוצת אוניון לה קלרה מליגת העל הצ'יליאנית.
סנטיאגו סנטמריה (בספרדית: Santiago "Cucurucho" Santamaría; 22 באוגוסט 1952 – 27 ביולי 2013) היה כדורגלן ארגנטינאי ששיחק את רוב שנותיו כשחקן בניואל'ס אולד בויס ובסטאד ריימס.
לזכותו של סנטמריה 10 הופעות במדי נבחרת ארגנטינה במדיה שיחק במונדיאל 1982.
סנטיאגו סנטמריה נולד בסן ניקולאס דה לוס ארוז'וס שבארגנטינה.
הוא החל את הקריירה שלו בשנת 1971 במדי בניואל'ס אולד בויס המקומית.
לאחר מספר שנים הוא עבר לצרפת וחתם בסטאד ריימס בה שיחק עד שנת 1979. בשנת 1978 כבש סנטמריה שלושער במסגרת משחק ליגה במדי ריימס.
הישג זה שוחזר בשנת 2020 על ידי בולאיה דיה.
בשנת 1980 חזר סנטמריה לניואל'ס אולד בויס.
בסך הכול הוא כבש במדי המועדון 90 שערים ועד עתה הוא אחד ממלכי השערים של הקבוצה.
בשנת 1980 זומן סנטמריה לנבחרת ארגנטינה והיה חלק מהנבחרת במונדיאל 1982 אשר נערך באיטליה.
סנטיאגו סנטמריה נפטר בשנת 2013 מהתקף לב.
סנטיאגו איגנסיו בואנו סקיוטיו (בספרדית: Santiago Ignacio Bueno Sciutto; נולד ב-9 בנובמבר 1998 במונטווידאו שבאורוגוואי) הוא כדורגלן אורוגוואי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת וולברהמפטון וונדררס ובנבחרת אורוגוואי.
בואנו נולד במונטווידאו שבאורוגוואי, והצטרף למחלקת הנוער של פניארול בשנת 2009, כשהיה בן 10. ב-5 בינואר 2016 הוא קודם לקבוצה הבוגרת של המועדון, אך לא זכה לשחק במדיה במשחק רשמי.
ב-31 בינואר 2017 חתם בואנו על חוזה לשלוש עונות וחצי בברצלונה מהלה ליגה.
ב-24 בינואר 2018 הושאל בואנו פראלדה-ז'ירונה ב' מהליגה הספרדית השלישית, קבוצת המילואים של ז'ירונה, למשך חצי עונה, וב-31 באוגוסט הושאל אליה פעם נוספת, הפעם למשך עונה מלאה.
ב-19 באוגוסט 2019 חתם בואנו על חוזה לחמש עונות בז'ירונה מהליגה הספרדית השנייה.
ב-19 בדצמבר הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 1–2 על לינארס דפורטיבו במסגרת גביע המלך הספרדי.
ב-20 ביולי 2020 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה במדי המועדון, בהפסד 0–2 לאלקורקון במסגרת המחזור ה-42 לעונת .
ב-7 בינואר 2021 הבקיע בואנו את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 1–2 על לוגו במסגרת גביע המלך הספרדי.
ב-10 באפריל הוא הבקיע את שער הבכורה שלו בליגה במדי המועדון, בהפסד 1–2 לראיו ואיקאנו במסגרת המחזור ה-34 לעונת .
בעונה זו הוא ערך 40 הופעות ליגה, בהן הבקיע שני שערים.
ב-31 באוגוסט 2023 חתם לחמש שנים בוולברהמפטון וונדררס מהפרמייר ליג.
סנטיאגו סימון (בספרדית: Santiago Simón; נולד ב-13 ביוני 2002 בחוסה ס.
פאס שבארגנטינה) הוא כדורגלן ארגנטינאי המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת דפורטיבו טולוקה מליגת העל המקסיקנית.
סימון החל לשחק באקדמיה של קופרטיבה טורטוגיטאס בגיל ארבע.
בשנת 2013 הצטרף למחלקת הנוער של ריבר פלייט.
ב-21 בנובמבר 2020 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בניצחון 2-0 על באנפילד במסגרת ליגת העל הארגנטינאית לעונת .
ב-23 באפריל 2021 ערך סימון את הופעת הבכורה שלו בגביע ליברטדורס, בתיקו 1-1 נגד פלומיננסה במסגרת שלב הבתים של המפעל לעונת 2021.
ב-16 באוגוסט 2025 חתם בדפורטיבו טולוקה המקסיקנית.
נבחרת ארגנטינה עד גיל 17
סנטיאגו תומאס חימנס (בספרדית: Santiago Tomás Giménez; נולד ב-18 באפריל 2001 בבואנוס איירס שבארגנטינה) הוא כדורגלן מקסיקני המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת מילאן ובנבחרת מקסיקו.
חימנס גדל במחלקת הנוער של קרוס אסול מליגת העל המקסיקנית.
ב-30 באוגוסט 2017 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 2-1 על טיגרס במסגרת הגביע המקסיקני.
ב-28 באוגוסט 2019 ערך את הופעת הבכורה שלו במסגרת הליגה, בהפסד 3-2 לטיחואנה.
ב-2 בפברואר 2020 הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בתיקו 3-3 נגד טולוקה במסגרת הליגה.
בעונתו הראשונה בקבוצה הבוגרת של המועדון ערך 12 הופעות ליגה, בהן הבקיע שני שערים.
חימנס זכה בשחקן החודש של הליגה המקסיקנית פעמיים ברציפות, באוגוסט וספטמבר 2021.
ב-29 ביולי 2022 חתם חימנס לארבע שנים בפיינורד מליגת העל ההולנדית.
ב-27 באוגוסט כבש את שער הבכורה בקבוצה בניצחון 4-0 נגד אמן.
ב-8 בספטמבר כבש צמד כשעלה מהספסל בהפסד 2-4 נגד לאציו בליגה האירופית.
בעונתו הראשונה כבש 15 שערים ב-32 הופעות ליגה וזכה עם הקבוצה באליפות הולנד.
בכל המסגרות כבש 23 שערים ושבר את שיא הכיבושים לשחקן מקסיקני בעונת בכורה באירופה.
ב-24 בספטמבר 2023 כבש צמד נגד אייאקס במשחק שפוצץ במהלך המחצית השנייה, המשחק חודש שלושה ימים לאחר מכן וחימנס כבש שער נוסף והשלים לשלושער, חימנס זכה בחודש זה בשחקן החודש של הליגה ההולנדית.
ב-25 באוקטובר כבש צמד בניצחון על לאציו בהופעת הבכורה שלו בליגת האלופות.
ב-25 בנובמבר כבש שלושער בניצחון 4-2 בדרבי נגד אקסלסיור רוטרדם.
חימנס כבש 31 שערים בליגה ההולנדית בשנת 2023, ושבר את שיאו של לואיס סוארס מ-2009. ב-14 בדצמבר 2024 כבש שלושער בניצחון 5-2 על הראקלס אלמלו.
ב-12 בינואר 2025 כבש בהפסד לאוטרכט והפך לשחקן המקסיקני עם הכי הרבה שערים בליגה ההולנדית..
ב-22 בינואר כבש צמד בניצחון 3-0 על באיירן מינכן בליגת האלופות.
ב-3 בפברואר 2025 חתם חימנס לארבע שנים וחצי במילאן מליגת הסרייה א' האיטלקית.
יומיים לאחר מכן עלה כמחליף להופעת בכורה בניצחון על רומא בקופה איטליה.
ב-8 בפברואר כבש שער בהופעת הבכורה שלו בסרייה א' בניצחון 2-0 על אמפולי.
ב-18 בפברואר כבש בדקה הראשונה של המשחק נגד קבוצתו הקודמת, פיינורד.
ב-9 במאי כבש צמד בניצחון נגד בולוניה.
חימנס שיחק בנבחרות הצעירות של מקסיקו.
ב-27 באוקטובר 2021 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת מקסיקו הבוגרת, בהפסד 3-2 לנבחרת אקוודור במשחק ידידות.
ב-8 בדצמבר 2021 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בתיקו 2-2 נגד נבחרת צ'ילה במשחק ידידות.
הוא בנו של כריסטיאן חימנס, ששיחק גם הוא בקרוס אסול ובנבחרת מקסיקו.
נולד בבואנוס איירס שבארגנטינה כאשר אביו שיחק בבוקה ג'וניורס.
סנטיאגו אנדרס מלה קסטניירו (בספרדית: Santiago Andrés Mele Castañero; נולד ב-6 בספטמבר 1997 במונטווידאו שבאורוגוואי) הוא כדורגלן אורוגוואי המשחק בעמדת השוער בקבוצת אוניון סנטה פה מליגת העל הארגנטינאית, בהשאלה מפלאסה קולוניה.
מלה גדל במחלקת הנוער של פניקס מליגת העל האורוגוואית.
הוא ערך שש הופעות ליגה במדי הקבוצה הבוגרת של המועדון.
בהמשך שיחק באוסמנליספור, אנקרגוג'ו וליידה.
ב-13 באוקטובר 2020 חתם מלה בפלאסה קולוניה מליגת העל האורוגוואית.
ב-24 בינואר 2022 הושאל מלה לאוניון סנטה פה מליגת העל הארגנטינאית.
מלה זכה עם נבחרת אורוגוואי עד גיל 20 בטורניר אליפות אמריקה הדרומית עד גיל 20 בשנת 2017.
סנטיאגו מורנו (בספרדית: Santiago Moreno; נולד ב-21 באפריל 2000 בקאלי שבקולומביה) הוא כדורגלן קולומביאני המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת פלומיננסה.
מוסקרה גדל במחלקת הנוער של אמריקה קאלי.
הוא החל את הקריירה המקצוענית שלו במדי הקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת העל הקולומביאנית, במדיה ערך 41 הופעות ליגה והבקיע שבעה שערים.
ב-29 ביולי 2021 חתם מורנו בפורטלנד טימברס מה-MLS.
ב-19 בנובמבר 2022 ערך מורנו את הופעת הבכורה שלו בנבחרת קולומביה, בניצחון 2-0 על נבחרת פרגוואי במשחק ידידות.
סנטיאגו אורקיאגה פרס (; נולד ב-18 באפריל 1958 בברקלדו) הוא כדורגלן עבר ספרדי ששיחק בעמדת המגן הימני.
וייארויה שיחק בספרד לאורך כל הקריירה.
הוא בלט במדיהן של ריאל סרגוסה, בה החל את הקריירה, בריאל מדריד בה זכה בגביע המלך הספרדי, ובדפורטיבו לה קורוניה, שם זכה בגביע נוסף.
לזכותו 14 הופעות במדי נבחרת ספרד, אותה ייצג בין היתר במונדיאל 1990.
אורקיאגה נולד בעיר ברקלדו שבחבל הבסקים, ובגיל 13, לאחר שנבחן לאקדמיה של הקבוצה הבסקית אתלטיק בילבאו, הצטרף למחלקת הנוער של המועדון, והתקדם לקבוצת המילואים בעונת , כשהיה בן 17, ואף ערך הופעת בכורה במסגרת הגביע באותה העונה.
בעונת כבר שיחק באופן קבוע במדי קבוצת המילואים בליגה הרביעית, ועם 38 הופעות סייע לה לעלות לליגה השלישית.
בשלהי עונת 1978/1979, לאחר ששיחק באופן קבוע במדי קבוצת המילואים, נקרא אורקיאגה להצטרף לקבוצה הראשונה בלה ליגה, תחת המאמן קולדו אגירה.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה הבכירה ב-13 במאי 1979, בתבוסה 4–0 לאתלטיקו מדריד בחוץ, במסגרת המחזור ה-31 של הליגה, כשעלה מהספסל בדקה ה-64. בשלושת המחזורים הבאים פתח אורקיאגה בהרכב קבוצתו, ואף כבש את שער הבכורה שלו בשוויון 1–1 מול ריאל סרגוסה במחזור ה-33 של העונה.
בעונת 1979/1980 הגיע לקבוצה המאמן האוסטרי, הלמוט סנקוביץ', והפך את אורקיאגה לשחקן הרכב קבוע.
הוא פתח בהרכב ב-34 משחקי ליגה באותה העונה.
בשנות ה-80 נהנתה בילבאו מתור זהב ורצף עונות מוצלחות, בהן היה אורקיאגה שחקן מפתח בחלק האחורי.
הצמיחה של המועדון התחילה עם הגעתו של המאמן חבייר קלמנטה לקבוצה בעונת 1981/1982. עונה לאחר מכן, היה אורקיאגה שותף מלא לזכייתה של בילבאו באליפות ספרד.
בעונת 1983/1984 זכה אורקיאגה עם בילבאו באליפות שנייה ברציפות, ואף השלים עמה זכייה בדאבל המקומי, עם זכייה בגביע המלך לאחר שפתח בהרכב בניצחון 1–0 בגמר על ברצלונה, שזכור יותר מהקטטה ההמונית בסיומו בין שחקני הקבוצות, ובהם כוכב ברצלונה, דייגו מראדונה.
עד לעזיבתו של קלמנטה, המשיכה בילבאו להיאבק בצמרת, כאשר אורקיאגה נחשב לבורג משמעותי בחוליית ההגנה שלה.
הוא שיחק בקבוצה עד לתום עונת 1986/1987, והשלים שמונה עונות רצופות כשחקן הרכב קבוע במדי הקבוצה.
בסך הכול ערך אורקיאגה 255 הופעות ליגה במדי הקבוצה, בהן כבש שלושה שערים.
לקראת עונת 1987/1988, חבר אורקיאגה לקלמנטה באספניול.
לאחר עונת שיא שהסתיימה במקום השלישי, התקשתה אספניול בליגה וסיימה את העונה במאבקים נגד הירידה.
אורקיאגה השתלב היטב בקבוצה, עם 24 הופעות ליגה בעונת הבכורה שלו, מתוכן 22 בהרכב.
על אף האכזבה מהיכולת בזירה המקומית, רשמה הקבוצה קמפיין מרשים בגביע אופ"א, שם העפילה עד לשלב הגמר.
אורקיאגה פתח בהרכב בצמד משחקי הגמר מול באייר לברקוזן, ועל אף ניצחון מרשים 3–0 במשחק הראשון, הובס עם קבוצתו בתוצאה זהה בגומלין, בדרך להפסד בדו-קרב פנדלים בסיום.
אורקיאגה בעט את הפנדל השלישי של קבוצתו, אך רשם החמצה כשהבעיטה שלו נעצרה במשקוף.
בסיומה של 1988/1989 ירדה אספניול לליגת המשנה, ואורקיאגה פרש ממשחק פעיל בגיל 31.
כשחקן צעיר, התקדם אורקיאגה דרך הנבחרות הצעירות ועד לנבחרת ספרד הבוגרת.
את הופעת הבכורה שלו במדיה ערך ב-26 במרץ 1980, מספר שבועות לפני יום הולדתו ה-22, תחת המאמן לאסלו קובאלה.
אורקיאגה היה לאחד משלושה שחקנים שערכו בכורה במדי ספרד בהפסד הביתי 2–0 ל במשחק ידידות.