tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ב-16 ביולי החליט קונייב לקחת סיכון, ולהטיל את ארמיית המשמר המשוריינת השלישית בפיקוד פאבל ריבאלקו למערכה במסדרון קולטיב, כדי להשלים את הבקעת מערך ההגנה הגרמני.
כוחותיו של ריבאלקו התקדמו במסדרון הצר בין שני הקורפוסים הגרמניים, תחת אש ארטילריה כבדה, והצליחו לחדש את ההתקדמות הסובייטית אל לבוב.
מפקד הקורפוס ה-13 ארתור הוף הבין שעליו לסגת כדי להתחמק מכיתור, וכל יחידות הקורפוס קיבלו פקודה לנוע אל "קו פרינץ אויגן" (Prinz-Eugen-Stellung) 35 ק"מ מערבה מטרנופול.
אולם ב-17 ביולי השיגו הסובייטים התקדמות ניכרת והצליחו לכבוש חלק מקו פרינץ אויגן.
דיוויזיית הואפן גרנדיר אס אס ה-14 "גליציה" ניסתה לבצע התקפת נגד אולם לא הצליחה לבלום את המתקפה הסובייטית.
הוף לא הורה לכוחותיו לבצע נסיגה נוספת, ובכך חרץ את גורלם.
הדיוויזיות ה-361 וה-454 יחד עם פלגת הקורפוס C ודיוויזיית הוואפן אס אס ה-14 כותרו באזור ברודי.
ב-18 ביולי שחררו הסובייטים את בוסק, וכיתורם של 45,000 חיילי הקורפוס ה-13 באזור ברודי הושלם.
הכוחות שנלכדו בכיס ברודי עשו מספר ניסיונות לפרוץ את טבעת הכיתור הסובייטית ולחבור אל ארמיית הפאנצר הראשונה, אולם כולם נכשלו.
בלית ברירה הורה הרפה לכוחותיו לסגת ולנטוש את הקורפוס ה-13 לגורלו.
ב-22 ביולי ביצעו הכוחות הסובייטיים התקפת פתע גדולה וביתרו את כיס ברודי לשניים.
התנגדות הכוחות המכותרים בכיס נשברה, והניצולים התפצלו לקבוצות קטנות, וניסו להגיע אל הקווים הגרמניים.
מעטים מתוכם הצליחו, מתוכם כ-3,500 חיילי אס אס מהדיוויזיה ה-14, שכללה במקור 11,000 איש.
במקביל לקרב סביב כיס ברודי נסוגה ארמיית הפאנצר הראשונה לקו נהר הוויסלה, בעוד הארמייה ההונגרית הראשונה יחד עם ארמיית הפאנצר הרביעית נסוגו אל הרי הקרפטים.
ב-26 ביולי שוחררה העיר לבוב בידי הכוחות הסובייטיים כמעט ללא קרב.
בכיבוש העיר סייעו 3,000 לוחמי מחתרת פולניים מהארמייה קריובה בפיקודו של ולדיסלב פיליפקובסקי, אולם לאחר שיחידות הנ.ק.ו.ד.
הגיעו לעיר בעקבות כוחות הצבא האדום, ותפסו את תיקי הגסטאפו בלבוב, הם עצרו את אנשי הארמייה קריובה ואילצו אותם להתגייס לשורות הארמייה הפולנית הראשונה, שלחמה במסגרת הצבא הסובייטי.
מי שסירב נשלח למחנות עבודת הפרך בסיביר
ב-28 ביולי, לאחר השלמת שחרור שטח אוקראינה המערבית, הורתה הסטאבקה להרחיב את המבצע גם לשטח מזרח פולין הכבושה בידי הגרמנים.
קונייב נצטווה לצלוח את נהר הוויסלה ולכבוש את העיר סנדומייז'.
המתקפה הסובייטית התחדשה ב-29 ביולי, וכוח החלוץ של קונייב הצליח להקים ראש גשר מעבר לוויסלה באזור העיירה ברנוב סנדומיירסקי.
מתקפת נגד גרמנית מכיוון סנדומייז' מנעה את המשך ההתקדמות.
בראשית אוגוסט העביר הפיקוד הגרמני תגבורות חזקות ל"קבוצת ארמיות צפון אוקראינה" מקבוצת ארמיות דרום אוקראינה ומעתודת הפיקוד העליון, שכללו בסה"כ 13 דיוויזיות (מתוכם 3 דיוויזיות הונגריות) וגדוד פאנצר כבד מצויד בטנקי טיגר II.
לאחר שקיבל את התגבורות, ערך הרפה שורת התקפות נגד על כוחות החלוץ הסובייטיים וגרם להם אבדות כבדות.
לקראת אמצע אוגוסט ערכו הגרמנים מתקפה גדולה על ראש הגשר הסובייטי בברנוב, במטרה לחסל אותו ולהדוף את כוחותיו של קונייב אל מעבר לוויסלה.
הכוח התוקף כלל 140 טנקים מתוכם 20 טיגרים, בעוד שלקורפוס המשמר המשוריין ה-6 בראש הגשר, נותרו בשלב זה רק 67 טנקים, אולם הכוחות הסובייטיים הצליחו להחזיק בראש הגשר.
לאחר שקונייב תגבר את כוחותיו בראש הגשר, החלה המתקפה הגרמנית לאבד מעצמתה עד שב-16 באוגוסט הופסקה כליל.
בעקבות הדיפת מתקפת הנגד הגרמנית פתחה החזית האוקראינית הראשונה בסדרת מתקפות חדשות, וראש הגשר הורחב לעומק 120 ק"מ.
ב-29 באוגוסט נכבשה העיר סנדומייז' על ידי הכוחות הסובייטיים.
שחרור העיר היה נקודת הסיום של מבצע לבוב-סנדומייז'.
כוחותיו של קונייב היו מותשים מכדי להמשיך במתקפה.
במקביל, ב-19 באוגוסט נבלם גם מבצע בגרטיון במרחק קצר ממזרח לבירת פולין, ורשה.
המקורות הסובייטיים טוענים, שהגורמים העיקריים לכך היו התארכות קווי האספקה שלהם, לאחר התקדמות מהירה של מאות ק"מ, והזרמת כוחות עתודה גרמניים חזקים לפולין.
לפי מקורות סובייטיים, במהלך מבצע לבוב-סנדומייז' ספגה קבוצת ארמיות צפון אוקראינה אבדות כבדות.
32 דיוויזיות גרמניות איבדו 50–70 אחוז מכוחן ו-8 דיוויזיות נוספות הושמדו לחלוטין.
הכוחות הסובייטיים שהשתתפו במתקפה ספגו אף הם אבדות כבדות במהלכו, כולל כ-290 אלף חיילים (מתוכם 65 אלף הרוגים, נעדרים ושבויים), יותר מ-1200 טנקים ותותחים מתנייעים, וכמעט 300 מטוסים.
מבצע לבלוב היה פשיטה של צה"ל שנערכה בליל 16 - 17 באוקטובר 1980, בה פשטו לוחמים מחטיבת הצנחנים וחטיבת גולני על בסיס מחבלים בלבנון, במטרה לפגוע במחבלים ולהרוס תשתיות טרור.
הרמטכ"ל, רפאל איתן, הורה לאלוף פיקוד הצפון, אביגדור בן-גל, להיערך לביצוע פשיטה צפונית לנהר הליטאני שבלבנון.
הפעולה הוטלה על כוחות מחטיבת גולני, עליה פיקד אל"ם אילן בירן.
בנוסף השתתף כוח מחטיבת הצנחנים.
הכוחות נעו באמצעות כלי רכב עד לנקודת הפריקה בקליעה ובמרג' עיון.
עם רדת הלילה החלו הכוחות לנוע מרחק בן 20 קילומטרים לעבר היעדים.
לאחר חציית נהר הליטאני, בסיוע לוחמי שייטת 13, שהקימו גשר ואבטחו את הכוח טיפסו הכוחות ועלו לרמת ארנון עד אשר היו מצויים בקרבת היעדים ונערכו לתקיפה.
כוח משולב שהורכב מסיירת הצנחנים ומפלוגת הנ"ט של החטיבה, בפיקוד מפקד הסיירת, שמאי רן, תקף מוצב מחבלים, פגע במחבלים והרס את המוצב.
במקביל ארב כוח מגדוד 13 בפיקוד המג"ד עדי אדירי, לכוחות התגבורת של המחבלים והשמיד שני רכבי מחבלים על כביש סמוך.
לאחר שהכוחות הרסו את המבנים ואת אמצעי הלחימה ביעד, נסוגו הכוחות 3 קילומטרים והתפנו באמצעות מסוקי "יסעור" ושבו לישראל.
כוחות צה"ל הרגו כ-15 מחבלים, פצעו מספר מחבלים נוספים והרסו את המבנים ביעד.
לכוחות צה"ל לא היו נפגעים והמבצע הוכתר בהצלחה.
מבצע מגן צפוני היה מבצע צבאי-הנדסי של צה"ל בהובלת פיקוד הצפון, חיל ההנדסה הקרבית ואגף המודיעין לחשיפה ונטרול מנהרות טרור חודרות גדר, שחפר חזבאללה מלבנון לתוך שטח ישראל, בגבול ישראל–לבנון.
המבצע נערך בין 4 בדצמבר 2018 ל-13 בינואר 2019, ובמהלכו אותרו שש מנהרות התקפיות שחודרות לשטח ישראל.
ב-13 בינואר 2019 הכריז צה"ל על איתורה של המנהרה הגדולה והמתקדמת ביותר שחפר חזבאללה אל תוך שטח ישראל, על השלמת איתור כלל המנהרות שחפר חזבאללה, ועל סיומו המעשי של מבצע מגן צפוני.
לפעולה קדם מאמץ מודיעיני-טכנולוגי בהובלת אגף המודיעין שנמשך מספר שנים.
המאמץ המודיעיני הוביל לגילוי פרויקט המנהור של חזבאללה והעובדה שהוא חופר מנהרות תת-קרקעיות מתחת לגבול ישראל–לבנון במטרה להחדיר לישראל מחבלים רבים (על פי הערכות בישראל: כ-5,000; או עשרה גדודים), לשם כיבוש יישובים בגליל.
בעקבות הבשלתה של טכנולוגיה ישראלית לאיתור מנהרות, והצלחתה של המעבדה הטכנולוגית לגילוי ואיתור מנהרות של פיקוד הדרום, הוקמה על-פיה מעבדה נוספת וגדולה יותר בעוצבת הגליל – המעבדה הטכנולוגית לגילוי ואיתור מנהרות (פיקוד הצפון) – וזו הובילה את המאמצים הטכנולוגיים לגילוי חפירות ואיתור המנהרות בשיתוף פעולה עם יהל"ם והכוחות ההנדסיים בשטח.
קיים מכנה משותף למאבק במנהרות בגזרות השונות, אבל יש הבדלים משמעותיים – בדרום הקרקע חולית ורכה מאוד, בצפון הסלע קשה ביותר.
לאורך גבול הצפון בגליל המערבי כמעט אי אפשר לחפור.
באזור שבו התגלתה המנהרה שצה"ל עסק בנטרולה בתחילת המבצע, ניצל חזבאללה תוואי שטח ייחודי ותלול למדי.
המנהרה נחפרה בעומק 25 מטרים כדי להקשות על גילויה.
את ההכנות למבצע, ריכז באופן אישי הרמטכ"ל, גדי איזנקוט, שאף פיקד עליו כשיצא לפועל.
ב-11 בנובמבר 2018 הסתבכה פעולת צה"ל בח'אן יונס, כשהכוח נחשף על ידי כוחות חמאס וסא"ל מחמוד ח'יר א-דין נהרג מירי דו-צדדי.
בעקבות זאת אירעה הסלמה בדרום, שבמהלכה נורו רקטות ופצמ"רים על יישובים ישראליים.
בקבינט הביטחוני הייתה מחלוקת האם להגיע לרגיעה עם חמאס או לצאת למבצע צבאי, ובין היתר כדי להימנע מהסלמה בשתי חזיתות הוחלט להגיע לרגיעה עם חמאס.
במסגרת הרגיעה הסכימה ישראל להפסקת אש עם חמאס והתירה העברת כסף קטרי לרצועה.
ההסכמה הייתה מנוגדת לדעתו של שר הביטחון אביגדור ליברמן, שלתפיסתו המנהרות בצפון לא דרשו טיפול מיידי והמצב בדרומי היה דחוף יותר.
בעקבות זאת הודיע למחרת ההסכם עם חמאס ב-14 בנובמבר על התפטרות וטען: .
סיעת הבית היהודי הודיעה על אולטימטום לראש הממשלה למינוי בנט לשר ביטחון, כשהשרים איילת שקד ונפתלי בנט איימו להתפטר, אולם לאחר נאום של נתניהו שבו הודיע על "תקופה שתדרוש הקרבה" חזרו בהם מהאולטימטום.
בערב שלפני תחילת המבצע נערכו בגבול הצפון כוחות גדולים של צה"ל, שכללו מספר רב של כלי צמ"ה (ציוד מכני הנדסי) שכללו דחפורים, שופלים, מחפרים ומקדחי בורות של חיל ההנדסה הקרבית וכן יחידות מיוחדות, בהן יהל"ם.
את כוחות ההנדסה תגברו כוחות של חיל הרגלים (גדוד ברק 12 וגדוד 51), חיל התותחנים (גדוד נמר 405, גדוד רשף 402, גדוד 334 וגדוד קרן 411) ושריון (גדוד סופה 53) שאבטחו את הפעילות המבצעית, שנערכה כולה בתוך שטח ישראל.
חטיבת עוז (חטיבת הקומנדו) הוצבה בכוננות ואבטחה אף היא את העבודות ההנדסיות.
ביום הראשון למבצע (4 בדצמבר) אותרה מנהרת טרור ראשונה שחצתה את הגבול מדרום כפר כילא אל מטולה.
המנהרה נחפרה מתוך בית פרטי, במשך למעלה משנתיים, וכללה רשת חשמל ותקשורת.
המנהרה חדרה 40 מטר לתוך שטח ישראל.
המנהרה נועדה ככל הנראה ליציאה של כוחות קדמיים מיוחדים שישלטו על הגישה למטולה בכביש 90 ובכך ינתקו אותה מדרום ויבודדו אותה.
ביום השני למבצע (5 בדצמבר) החל צה"ל בחיפוש מנהרת טרור שנייה שיצאה מהכפר ראמיה והגיעה סמוך למושב זרעית, ובהמשך החלו פעולות לאיתור מנהרת טרור שלישית שיצאה מהכפר מיס אל-ג'בל.
ב-8 בדצמבר בצהריים פתחו כוחות צה"ל באש לעבר שלושה חשודים שהתקרבו לגדר המערכת.
מאוחר יותר באותו היום איתרו כוחות צה"ל מנהרת טרור נוספת שחפר חזבאללה, השנייה מאז החל המבצע.
המנהרה מולכדה על-מנת למנוע שימוש בה עד שתנוטרל לחלוטין.
ב-9 בדצמבר פנה דובר צה"ל בשפה הערבית, אביחי אדרעי, לתושבי הכפרים הלבנוניים כפר כילא וראמיה, הסמוכים לגבול עם ישראל, והזהיר אותם כי הם חיים ב"חבית חומר נפץ", כיוון שחזבאללה הקים מתחת לבתיהם רשת של מנהרות טרור.
דובר צה"ל עצמו, רונן מנליס הוסיף: "התוואי מולכד על ידי צה"ל וכל מי שייכנס אליו מצדו הלבנוני מסכן את חייו".
ב-11 בדצמבר איתר צה"ל מנהרה שלישית במספר.
ב-16 בדצמבר פרסם צה"ל כי חשף מנהרה רביעית במספר.
לפי הודעת דובר צה"ל: "התוואי מולכד, מי שייכנס אליה מסכן את חייו" וב-19 בדצמבר פורסם שהמנהרה הרביעית שנחשפה, נחפרה מכיוון ראמיה לכיוון זרעית וחדרה מטרים ספורים לשטח ישראל.
ב-20 בדצמבר החל צה"ל בהריסת המנהרות שנחשפו.
באותו לילה פוצצו כוחות יהל"ם את מנהרת הטרור שנחפרה מראמיה.
ב-26 בדצמבר פרסם דובר צה"ל שכוחות ההנדסה איתרו מנהרה חמישית במספר במהלך השבוע, ונטרלו אותה.
המנהרה נחפרה מהכפר עייתא א-שעב לכיוון מושב שתולה.
ב-27 בדצמבר נטרלו לוחמי ההנדסה הקרבית את המנהרות שנחפרו מכפר כילא.
על פי דובר צה"ל נטרול המנהרות ארך מספר ימים ובוצע בשיטה הנדסית, שכללה שימוש באמצעים מגוונים, מפיצוץ ועד להחדרת חומרים הכוללים מים, בנטוניט ומלט.
ביום שבת, 12 בינואר 2019, לאחר התייעצות ואישור הרב הצבאי של עוצבת הגליל להמשיך את החפירות לאיתור גם במהלך השבת, נחשפה המנהרה השישית בסדרת המנהרות שנחפרו מלבנון ועברו את הגבול לישראל.
מוצא המנהרה בכפר ראמיה שבדרום לבנון.
מנהרה זו כללה מסילות לשינוע ציוד ופסולת ועומקה 55 מטר.
בכך הושלם חלק איתור המנהרות של מבצע "מגן צפוני".
במהלך החודשים שחלפו למד צה"ל את המנהרה של ראמיה – הגדולה, העמוקה והמתוחכמת ביותר שחפר חזבאללה – וב-30 במאי 2019 ניטרל אותה.
צה"ל החליט להשאיר את זנב מנהרת הטרור רמיה, לביקורים.
הוצבו במקום תמונות ושלטים המסבירים את מה שנמצא במנהרה.
במקום הוצב שלט עם הסבר: .
ב-5 בדצמבר התקיים מפגש משולש בין נציג צה"ל, יוניפי"ל וצבא לבנון, בנוגע למנהרות הטרור של חזבאללה.
מאוחר יותר לקח צה"ל את מפקד יוניפי"ל לסיור אל מרחב המנהרה שנחשפה ודרש מהארגון לנטרל את המנהרות מצידן הלבנוני.
בבוקר 11 בדצמבר אישר יוניפי"ל את קיומה של מנהרה שנייה שחדרה לישראל משטח לבנון.
ב-11 בדצמבר יצאה למוסקבה משלחת קצינים בכירים של צה"ל, בראשות ראש אגף מבצעים אלוף אהרון חליוה.
במסגרת הביקור, שארך כיממה, נפגשו חברי המשלחת עם מקביליהם בצבא רוסיה לעדכון בנושא מבצע "מגן צפוני" ובנושאים מבצעיים נוספים.
בעקבות כך שלחה רוסיה מכתב אזהרה לממשלת לבנון שלא יפרו את החלטה 1701 ודרשה שיטפלו במנהרות חזבאללה.
עיטורים ואותות שניתנו בגין המבצע
על המבצע המוצלח ניתנו צל"שים ואותות הערכה:
עם סיום המבצע העניק הרמטכ"ל גדי איזנקוט אות הערכה לעוצבת הגליל.
ב־19 במרץ 2019 העניק אלוף יואל סטריק את צל"ש אלוף הפיקוד ליחידת יהל"ם על פעילותה במבצע מגן צפוני.
את הצל"ש קיבל בשם היחידה אלוף-משנה שחר בק, מפקד יהל"ם.
ב־19 במרץ 2019 העניק תת-אלוף רפי מילוא את צל"ש מפקד האוגדה לרס"ן י' – קצין מיחידת יהל"ם על פעילותו במסגרת המבצע.
ב־2019 הוענק פרס ביטחון ישראל לצוותים של אגף המודיעין וחיל ההנדסה הקרבית שאיתרו, חשפו ונטרלו את מנהרות הטרור של חזבאללה.
ראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו, עדכן בפגישה בבריסל את מזכיר המדינה של ארצות הברית, מייק פומפאו, על מבצע "מגן צפוני" בפגישתם זמן קצר לפני תחילת המבצע.
למחרת הודיעה ארצות הברית על תמיכה מלאה בפעולות ישראל ובמבצע נגד המנהרות.
ראש הממשלה הוסיף שהמנהרות החודרות שבנה חזבאללה הן הפרה בוטה של הריבונות הישראלית ושל החלטת מועצת הביטחון של האו"ם, החלטה 1701, והנחה את שגריר ישראל באו"ם להגיש תלונה רשמית נגד לבנון ויוניפי"ל באו"ם ולדרוש כינוס של מועצת הביטחון של האומות המאוחדות בעניין חזבאללה.
ב-6 בדצמבר קיים נתניהו מפגש עם שגרירים זרים באזור המנהרה שנחשפה, הציג להם את פרטי המבצע וביקש מהם לגנות את הפרת הריבונות הישראלית.
ב-8 בדצמבר שוחח נתניהו על המבצע עם נשיא רוסיה ולדימיר פוטין.
בעקבות המצב הביטחוני השרים נפתלי בנט ואיילת שקד חזרו בהם מאולטימטום לנתניהו למנות את בנט לשר ביטחון.
יואל חסון, יו"ר סיעת המחנה הציוני, תקף את ראש הממשלה על עיתוי המבצע בטענה שייתכן שעיתוי המבצע הוא .
ראש הפרלמנט הלבנוני, נביה ברי, הטיל ספק בטענות ישראל בדבר קיום מנהרה שאותרה בכפר כילא שבלבנון, והוסיף, שאם הפעילות תתרחב אל שטחה של לבנון, תידרש תגובה לכך.
ב-26 בינואר 2019 לאחר שלא הגיב במשך המבצע, התראיין מנהיג חזבאללה חסן נסראללה לרשת הטלוויזיה אל-מיאדין וטען כי המבצע מורה על כשל מודיעיני של צה"ל.
לדבריו לא הופתע מגילוי המנהרות אלא מאיחור הגילוי והטיפול בהן.
לטענתו, אחת המנהרות נחפרה כ-14 שנים קודם לכן, וכן ישנן מנהרות נוספות שצה"ל לא גילה אף על פי שהכריז על סיום המבצע.
ב-19 בדצמבר נערכה ישיבה של מועצת הביטחון של האו"ם בנושא המנהרות ההתקפיות של חזבאללה כלפי ישראל, הפרת ריבונות ישראל והפרת החלטה 1701 של מועצת הביטחון.
בישיבה זו, שגריר ישראל באו"ם, דני דנון, הציג תצלומים ומפות של מנהרות חזבאללה המראות את הפרת ריבונות ישראל והפרת החלטה 1701 מהצד הלבנוני.
סיור במנהרת הדגל של חזבאללה, מנהרת "רמיה", נובמבר 2019
זנב מנהרת רמיה שהושארה על כביש 8993 לביקורים
מָאנִי פּוּלִיטֶה (Mani pulite - ידיים נקיות), הוא כינויו של מבצע משטרתי לטיהור השלטון, שהתחיל באיטליה בשנת 1992. המבצע חשף מערכת של תשלומי שוחד וטובות הנאה למפלגות ולמשרתי ציבור.
אלפי פקידי ממשל מקומי וארצי, אנשי עסקים ופוליטיקאים היו תחת חקירה, וביניהם שישה ראשי ממשלה לשעבר.
חסינותם של 500 חברי הפרלמנט האיטלקי, מעל למחצית, הוסרה לבקשת המשטרה.
יותר מ-400 עיריות ומועצות מקומיות פוזרו, וחבריהן הובלו באזיקים למעצר.
מאות נאסרו, עשרה אנשי עסקים ופוליטיקאים התאבדו, שני שופטים נרצחו באמצעות פצצות ענק, שהוטמנו בתעלות ניקוז בכביש שבו נסעו.
השחיתות הייתה כלל ארצית, ושורשיה נעוצים עוד בשנות ה-50. מפלגות הקואליציה היו בשלטון מאז מלחמת העולם השנייה, מנגנון הגבייה נוצר כבר אז, והוא הלך והתפתח ונגע כמעט לכל עסקה שהרשויות היו מעורבות בה.
החשיפה המשטרתית פרקה את הקואליציה הוותיקה, והביאה לכינון מה שכונה הרפובליקה השנייה של איטליה.
השחיתות העמוקה שפשתה בכל רמות הממשל נרשמה בהיסטוריה של איטליה בשם טנג'נטופולי (tangentopoli) – עיר השלמונים.
התחלה מקרית, מעצרו של מריו קייזה
מבצע ידיים נקיות התחיל במקרה בפברואר 1992. לוקה מאני (Luca Magni), קבלן ניקיון ממילאנו, ביצע עבודות עבור בית חולים סיעודי.
מנהל בית החולים היה מריו קייזה (Mario Chiesa), בכיר במפלגה הסוציאליסטית חברת הקואליציה ומקורב ליו"ר בטינו קראקסי.
במסגרת חוזי העבודה הוסכם סעיף בעל פה, שלפיו הקבלן מאני יעביר לקייזה במזומן 10% מכל עסקה.
תשלומים קבועים אלה הכעיסו את מאני והוא שקל לפנות למשטרה, אך האמין שהמשטרה מושחתת כמו מוסדות השלטון האחרים, וחשש שהוא עצמו ייפגע.
לאחר התלבטות ארוכה החליט בכל זאת להגיש תלונה.
תלונתו הגיעה לקצין המשטרה אנטוניו די פייטרו .
במשטרה היה ידוע שקיימים תשלומי שוחד, אך מעולם לא הוגשה תלונה והשחיתות לא נחקרה.
לראשונה באיטליה החליט די פייטרו להרים את קצה החוט וגייס את הקבלן מאני כדי להציב מארב למנהל בית החולים.
די פייטרו צייד את מאני במצלמה נסתרת ושטרות מסומנים.
ב-17 בפברואר 1992 נפגש מאני עם קייזה כדי להשלים את העסקה, כשמחוץ לבניין כבר ממתינים השוטרים של די פייטרו.
מיד לאחר שהמעטפה ובה 7 מיליון לירטות, מחצית השוחד שהוסכם, הועברה מיד ליד, נכנסו השוטרים לבניין.
קייזה נתפס בשירותים כשהוא מנסה לשווא להדיח באסלה 37 מיליון לירטות שקיבל באותו יום מעסקה קודמת.
מעצרו של קייזה הגיע מיד לכותרות העיתונים.
בטינו קראקסי שהיה חבר בממשלה ובעיצומו של מסע בחירות לראשות הממשלה, הכחיש בתוקף את קיומה של שחיתות וכינה את קייזה נוכל שהסתנן לשורות המפלגה.
הוא אמר "לצערי אני אחד מהקורבנות בסיפור הזה.
אני עובד קשה כדי ליצור תנאים להקמת ממשלה שתתמודד עם השנים הקשות שלפנינו, ואני מוצא את עצמי עם גנב שמטיל צל על המפלגה כולה.
במשך 50 שנה בשלטון המקומי במילאנו – לא 5 שנים, 50 שנה – מעולם לא הורשע פקיד ציבור בשחיתות".
לאמיתו של דבר מערכת השוחד שנחשפה בהמשך הייתה עצומת ממדים, וקראקסי עצמו הואשם בנטילת שוחד.
במהלך המשפט הוא נמלט עם משפחתו לתוניסיה משום שאין לה הסכם הסגרה עם איטליה.
הוא נידון שלא בפניו ל-27 שנות מאסר, ולא יצא מתוניסיה עד מותו בשנת 2000.
בבית כלאו במילאנו, קייזה סירב תחילה לשתף פעולה עם החוקרים.
אבל די פייטרו כבר ידע שלקייזה יש נכסים באיטליה, והוא מחזיק כמעט 3 מיליון פאונד בבנקים שווייצריים, בחשבונות עם שמות של מותגי מים מינרליים כמו Fiuggi ו-Levissima.
הוא הודיע לעורך הדין של קייזה למסור לו ש"המים המינרליים נגמרו".
זה, בצירוף ההתכחשות של קראקסי אליו גרמו לקייזה להישבר והוא התחיל לדבר.
הוא סיפר שהשוחד היה מעין מס שחויב ברוב סוגי החוזים.
השיטה התקיימה בכל זרועות השלטון המוניציפלי במילאנו, והרוויחו ממנה במיוחד מפלגת הנוצרים-דמוקרטים והמפלגה הסוציאליסטית חברות הקואליציה.
זרם המזומנים נועד לממן את המפלגות (בניגוד לחוק מימון מפלגות האיטלקי), אך נתח מהשוחד נכנס לכיסיהם של משרתי הציבור כולל קייזה עצמו.
קייזה נקב בשמות של חברות קטנות, בינוניות וגדולות ששילמו שוחד, ואנשי ציבור שקיבלו שוחד.
המשטרה זימנה את האנשים שקייזה הזכיר, הם עצמם מסרו שמות נוספים, והחלה מפולת של חקירות ומעצרים.
קצין המשטרה די פייטרו נעשה אהוב הציבור וגיבור לאומי.
ברחובות התחילו להיראות כרזות תמיכה, ומול בית המשפט העליון במילאנו נתלה שלט "די פייטרו אתה יותר טוב מפלה!".
מאידך הפוליטיקאים והעיתונים הלא עצמאיים פתחו במתקפה נגדו.
בחירות 1992 ותחילת הרפובליקה השנייה
מבצע מאני פוליטה התחיל בעיצומה של מערכת בחירות, ועד הבחירות די פייטרו שמר על הילוך נמוך.
מפלגת הנוצרים דמוקרטים שבשלטון לא העריכה את ההשפעה של ידיים נקיות, ואחרים כמו בטינו קראקסי יו"ר המפלגה הסוציאליסטית האשימו את החוקרים שהם פועלים ממניעים פוליטיים.
הבחירות התקיימו ב-5 באפריל 1992.
שתי מפלגות הקואליציה הגדולות, הדתיים והסוציאליסטים, ירדו בכוחן.
גם מפלגת האופוזיציה השמאלית, ירדה בכוחה.
הזוכות הגדולות היו מפלגות קטנות שחרתו על דגלן ניקיון כפיים והתחדשות פוליטית כדוגמת הליגה הצפונית שעלתה משני נבחרים (חבר פרלמנט אחד וסנטור אחד) ל-80 נבחרים.
בגלל פיזור הקולות על פני המפלגות הקטנות אי אפשר היה להקים שוב ממשלה צנטריסטית סביב הנוצרים דמוקרטים כפי שהיה מאז מלחמת העולם השנייה.
הוקמה ממשלה רחבה יחד עם השמאל.
ראש הממשלה הנוצרי דמוקרטי המכהן ג'וליו אנדראוטי התנדנד על כסאו.
התרסקות השיטה הישנה מסמנת את תחילתה של "הרפובליקה האיטלקית השנייה".
הרפובליקה הראשונה התחילה עם נפילת הפאשיזם והוצאתו להורג של מוסוליני, ומשאל עם שנערך זמן קצר לאחר ב-1946 שהביא לביטול המלוכנות
במאי היה על הממשל החדש לבחור את נשיא הרפובליקה.
ההצבעה היא חשאית, אם בשלושה סיבובים ראשונים אין הכרעה ברוב של שני שלישים, ממשיכים בהצבעה עד שמתקבל רוב של מעל 50%.
עוד לפני שהתחילו הבחירות לנשיאות חברי הפרלמנט חילקו זה לזה מהלומות וגידופים, לאחר שחברי מפלגת האופוזיציה הימנית צעקו לעבר הנוצרים דמוקרטים "גנבים!" לקואליציית השלטת היה רוב דחוק, והיא נחלשה עוד יותר בגלל עריקות של נוצרים-דמוקרטים משורות המפלגה, ו לאחר 13 סיבובים עדיין לא התקבלה הכרעה.
ההתכתשות נמשכה עד שאיטליה הוכתה בהלם לשמע הידיעה שהשופט ג'ובני פלקונה נרצח..
ב-23 במאי נרצח השופט ג'ובני פלקונה יחד עם אשתו ושלושה שומרי ראש, בעת שפצצה של חצי טון התפוצצה מתחת לכביש שבו נסעו.
פלקונה הקדיש את חייו למאבק במאפיה הסיציליאנית, ועמד בראש משפט מקסי בסוף שנות ה-80. הוא היה בקשר עם די פייטרו, בעיקר לגבי חשבונות בבנקים זרים ששימשו להלבנת כספים של המאפיה ושל פוליטיקאים.
שמות שעלו בחקירותיו של די פייטרו עלו גם בחקירותיו של פלקונה והצביעו על קשר בין המאפיה לפוליטיקאים.
צעדיו של פלקונה נשמרו בסודיות מוחלטת, ולכן הרצח העלה חשד שגורמים בדרג גבוה מסרו למאפיה מידע.
ראש הממשלה הנוצרי-דמוקרטי ג'וליו אנדראוטי היה הפוליטיקאי הבכיר ביותר באיטליה, הוא כיהן בכל הממשלות מאז 1948 והיה שבע פעמים ראש ממשלה.
שמו הוכתם בעבר בגלל האשמות של לפחות ארבעה אנשי מאפיה שהפכו למודיעים נגד הפשע המאורגן, החמורה בהן האשמה ברצח עיתונאי.
בית המשפט קבע שהיו לאנדראוטי קשרים עם המאפיה אך אין די הוכחות שהיה קשור לרצח.
ההאשמות צפו ועלו מחדש אחרי רצח פלקונה.
הרצח ניער את הפרלמנט מקפאונו, אנדראוטי הסיר את מועמדותו לנשיאות ופרש מראשות הממשלה.
אוסקר לואיג'י סקאלפרו נבחר לנשיא.
ב-3 במאי 1992 שלח אנטוניו די פייטרו הודעה לפרלמנט בבקשה להסיר את החסינות של שני ראשי עיר לשעבר של מילאנו, קארלו טוניולי (carlo tognoli) וגיסו של קראקסי פאולו פיליטרי (paolo pillitteri), שניהם חברי פרלמנט מטעם המפלגה הסוציאליסטית, שניהם הוזכרו על ידי קייזה.
התגלה שפיליטרי היה מעורב במכבסת כספים של המאפיה במילנו שנודעה ב-1991 בשם "קשר הדואומו" (duomo connection).
קרקאסי התפרץ על חקירת ידיים נקיות וטען שהוא קורבן של "סאבוטז'".
מיד לאחר הבחירות החלו מעצרים נרחבים.
שמונה אנשי עסקים שזומנו לחקירה בעקבות עדותו של קייזה אישרו והרחיבו את עדותו, ותארו מערכת ממוסדת של מתן שוחד לכל אחת מהמפלגות העיקריות כולל מפלגות השמאל שבאופוזיציה, שמשכו כספים בפרופורציות מוסכמות מראש לפי כוחן האלקטורלי המקומי.
השיטה חבקה את כל האדמיניסטרציה הציבורית, שירותי הבריאות, הבנייה, המטרו של מילאנו ושדה התעופה החדש של מילאנו.
מבצע כריש היה מבצע של ממשלת המנדט הבריטי, בין התאריכים 30 ביולי עד 2 באוגוסט 1946 שמטרתו הייתה לחסל את המחתרות בארץ ישראל, אחרי פיצוץ מלון המלך דוד.
אחרי 9 חודשי פעילות של תנועת המרי העברי, פתחו הבריטים ב"מבצע אגאתה" (Operation Agatha) – השבת השחורה.
הבריטים פעלו בעיקר נגד הפלמ"ח וההגנה, שהיו חשופים יחסית לאצ"ל וללח"י.
הבריטים תפסו את בנייני המוסדות הלאומיים, שבהם מצאו, בין היתר, את כרטסת חברי הפלמ"ח, השתלטו על יישובים, ביצעו בהם מעצרים המוניים, והצליחו לתפוס מספר סליקים, שהבולט בהם היה הסליק ביגור.
נעצרו גם מספר בכירים מהנהגת היישוב, דוד בן-גוריון עצמו לא נעצר משום שהיה אותו זמן באירופה.
תנועת המרי העברי החליטה להגיב בעוצמה וביום 22 ביולי 1946 פוצץ האצ"ל את האגף הדרומי של מלון המלך דוד.
תוצאות הפיצוץ גרמו זעזוע קשה בבריטניה, והממשלה הורתה על מבצע צבאי שתכליתו לפגוע קשה ביישוב.
משטרת המנדט הובכה מכישלונה לסכל את הפעולה, אף על פי שסגן מפקד של יחידת האצ"ל שביצעה את הפעולה, היינריך ריינהולד ("ינאי"), היה סוכן של הבולשת.
המבצע לא יצא לדרך מיד אחרי פיצוץ המלון, אלא כשבוע לאחר מכן, ב-30 ביולי, כדי לשמור ככל האפשר על גורם ההפתעה.
המבצע היה בפיקוד מפקד הדיוויזיה המוטסת השישית, שתחתיו פעלו גם יחידות משטרת המנדט, שכללו שוטרים שהובאו במיוחד מכל הארץ, ואת פיקוד הבולשת.
היעד הראשי של המבצע היה האצ"ל, שביצע את פיצוץ המלון.
המבצע היה בהיקף חסר תקדים – אלפי חיילים ושוטרים הקיפו את יפו ותל אביב, יצרו טבעת (cordon), החלו בחיפושים מבית לבית, וכל הגברים רוכזו ונדרשו לזהות עצמם בפני אנשי הבולשת.
הן המודיעין הצבאי והן המודיעין שהיה ברשות הבולשת הבריטית, היו חלקיים מאוד, ובסופו של דבר ההישגים הבריטיים מהמבצע, היו אקראיים:
בעמדה שהוצבה בתל אביב ואליה נשלחו גברים כדי לזהות עצמם בפני המשטרה, הצליחו סמל הבולשת מרטין והשוטר ג'ון בינסלי ג'וניור, לזהות את אחד משלושת מפקדי הלח"י, יצחק יזרניצקי (שמיר), בגלל הגבות שלו.
אותר מחסן נשק זעיר של לח"י בבית הכנסת הגדול של ת"א.
בנוסף אליו נמצאו 4 מחסני נשק קטנים יותר.
מתוך 793 עצורים, רק 4 (כולל שמיר) הוגדרו כבכירים באצ"ל או בלח"י.
30 נוספים היו פעילים בדרג נמוך בשני הארגונים.
מנחם בגין, שהודה שהופתע מעיתוי המבצע והיקפו, ושהיה היעד מספר 1 של המבצע (כל שוטר וחייל נשא תמונה של בגין מימיו בצבא פולין החופשית), הסתתר במשך שלושה ימים במסתור שהותקן בדירתו, ויכול היה לשמוע את הבריטים מסיירים בה, מבלי שנתגלה.
הבריטים קיוו שהמבצע ירתיע את ארגוני המחתרת, אך מלבד ארגון "ההגנה", שמראש לא היה היעד של המבצע, האצ"ל והלח"י המשיכו בפעילותם כמעט ללא הפסקה.
מבצע לשון אדומה הוא מבצע הונאה צבאית שביצע צה"ל במהלך תקופת ההמתנה בחזית המצרית לפני מלחמת ששת הימים.
המבצע נועד להטעות את המודיעין המצרי, ולייצר הערכת מודיעין לפיה המאמץ העיקרי הישראלי יתנהל בדרום סיני, ושמטרתו היא כיבוש שארם א-שייח' דרך כונתילה ונח'ל.
המבצע נחל הצלחה, וסייע לכוחות צה"ל להבקיע את המערך המצרי בצפון חצי האי סיני.
המבצע נחשב למבצע ההונאה המשמעותי ביותר של צה"ל.
ב-1961 הוקם גדוד ההונאה 577, שנועד לאפשר לצה"ל לבצע הונאה צבאית ברמה האסטרטגית, באמצעות בִיוּם חטיבת שריון.
מפקד הגדוד, סא"ל ראובן קולנשר, אימן אותו עד 1966, אז מונה לראש מטה אוגדת ההונאה 49, שהוקמה על בסיס הגדוד.
בפועל, כללה האוגדה ב-1967 חטיבת חיל רגלים, שתי פלוגות שריון, כלי צמ"ה ומכשירי קשר שעמדו תחת פיקודו של שלמה אמבר ושיועדו לייצר היקף תקשורת המדמה אוגדה מלאה.
תוכנית ההונאה הצה"לית, שאושרה ב-1964 על ידי הרמטכ"ל, יצחק רבין, נשארה על כנה עד פברואר 1967. באותו הזמן, מטרת התוכנית הייתה להניא את צבאות ערב מיציאה למלחמה כנגד ישראל.
ב-14 במאי 1967, יום העצמאות, החלו להגיע ידיעות כי כוחות צבא מצרים החלו להיכנס לסיני, וב-16 במאי הורתה ממשלת מצרים לכוח החירום של האומות המאוחדות להתפנות מחצי האי.
שתי הפעולות הללו היו לאות הפתיחה של תקופת ההמתנה.
תפקיד אוגדת ההונאה בתוכנית "קלשון"
תוכנית "קלשון" הייתה התוכנית הצה"לית לביצוע מתקפה יזומה בחזית המצרית שמטרתה כיבוש סיני.
על פי התוכנית, תוכננה המתקפה להתנהל בשני מאמצים התקפיים - מאמץ עיקרי דו-אוגדתי בדרום סיני ומאמץ משני אוגדתי בצפון סיני, ובמקביל אליהם מאמץ הונאה במרכז סיני.
תפקיד אוגדת ההונאה בתוכנית היה ריתוק האויב בגזרה המרכזית, ולהיערך לתנועה בציר בארותיים-קוסיימה לכיבוש קוסיימה.
בעקבות פינוי כוח האו"ם, החל אגף המבצעים בעדכון התוכניות המבצעיות, בעודו מתבסס על תוכנית "קלשון".
תפקיד אוגדת ההונאה בתוכנית "קרדום 1"
תוכנית "קרדום" התבססה על הנחת היסוד לפיה הדיוויזיה ה-4 המצרית לא תיכנס לסיני, ותשאיר את המרחב העורפי בסיני ריק.
במסגרת התוכנית, יועדה אוגדת ההונאה 49 לדמות היערכות של חטיבת שריון במרחב שבין ביר עסלוג' לבין צאלים, באזור באר שבע.
ב-23 במאי נודע כי נשיא מצרים, גמאל עבד אל נאצר, הורה על סגירת מצרי טיראן למעבר כלי שיט לישראל.
בנוסף, זוהו שינויים בהיערכות המצרית, ביניהם עיבוי המערך בקדמת סיני והכנות להעברת דיוויזיה 4 לסיני.
ידיעות אלו העמידו את היתכנות ביצוע תוכנית "קרדום" בספק.
תפקיד אוגדת ההונאה בתוכנית "קרדום 2"
כניסת הדיוויזיה ה-4 המצרית לסיני יצרה במטה הכללי של צה"ל חשש כי אין לצה"ל די כוח לכיבוש סיני.
לאור החששות הללו, סיכם רמ"ח אגף המבצעים, יצחק חופי, כי אוגדה 84 תכבוש את רצועת עזה ושאר פיקוד הדרום יגן בגזרתו.
ישעיהו גביש, אלוף פיקוד הדרום, ראה מהלך זה כחוסר אמון בכוחו של צה"ל, ודרש שהכוחות יתקדמו על ציר החוף לכיוון אל עריש ותעלת סואץ.
במסגרת התוכנית, שכונתה "קרדום 2", יועדה אוגדת ההונאה 49 לביים מערך משוריין באזור הר צניפים.
ב-26 במאי נפרסה אוגדת ההונאה 49 באזור ההיערכות שמול כונתילה, והחלה להקים מחנות (שהיו ריקים), לנהל תקשורת אלחוטית בהיקף נרחב, לבצע סיורי מפקדים, פריצות צירים ותנועות סרק באזור מצפה רמון.
פעולה נוספת הייתה הכנת אוניית אספקה בנמל מאסאווה (אז באתיופיה), בדומה לאוניית האספקה שנשלחה לשארם א-שייח' במלחמת סיני.
כמו כן, נערכה חטיבה ממוכנת 8 באזור הר צניפים כחלק ממהלך ההטעייה.
ב-27 במאי הגיבו המצרים להונאה, והחלו להניע כוחות למרחב שמדרום לכונתילה, ובהם מג'מועת שאזלי - כוח מיוחד בסדר גודל דיוויזיוני, ומג'מועה דיוויזיונית נוספת בפיקוד הגנרל יאקוט.
בנוסף, נעו דיוויזיות הקו השני לכיוון זה, דיוויזיית החי"ר ה-6 נלקחה מביר חסנה ונערכה על ציר נח'ל-מעבר המיתלה שבעורף כונתילה, ודיוויזיה השריון ה-4 החלה לנוע בלילה שבין ה-2 ביוני ל-3 ביוני ממישור המליז דרומה.
ב-2 ביוני גילתה גיחת צילום מצרית כי במרחב שמול הציר הדרומי בסיני ערוכה חטיבה אחת בלבד.
בעקבות התגלית, ניתנה הוראה לכוחות רבים לחזור צפונה, אך לא היה לכוחות המצרים די זמן לחזור.
בנוסף, המעבר התכוף בין עמדות הוביל לשחיקת הכוח המצרי.
באותו היום עברה אוגדת ההונאה 49 לאזור מישורי פארן על מנת להיערך מול מגמ'ועת שאזלי, מה שיצר מצג שווא של תנועת כוחות ושיירות בסד"כ אוגדתי.
הסטת הכוחות דרומה אפשרה לאוגדה 84 בפיקוד ישראל טל לפרוץ בציר החוף של סיני מול כוחות דלים בהרבה מהצפוי.
בנוסף, מיקומן של ארבע הדיוויזיות שהוסטו דרומה אפשר לאוגדת המפץ בפיקוד אריאל שרון לאגף את הכוחות המצריים במרחב ביר חסנה.
ההונאה המוצלחת, יחד עם מבצע מוקד, הובילה לכך שב-6 ביוני הורה פילדמרשל עבד אל-חכים עאמר על נסיגה של כל הכוחות מסיני, ולבסוף לסיום הלחימה בסיני וכיבוש חצי האי ב-8 ביוני.
מבצע "מאזניים" היה חלק מפעילות מבצעית יזומה של צה"ל כנגד יעדים בלבנון במטרה ללחוץ על שלטונות לבנון להפסיק את פעילות המחבלים מתחומם.
המבצע אירע בליל 27–28 באוקטובר 1965, ובמהלכו פשט כוח של לוחמי חטיבת גולני על הכפר הלבנוני חולא (ממערב למנרה) וכוח נוסף פוצץ מתקני-מים (שלוש בארות ובריכות) של הכפר הלבנוני מיס-אל-ג'בל.
בחולא נהרס בית המוכתר, שעקבות חוליית המחבלים, שחדרה למושב מרגליות, הובילו אליו.
בעקבות הצלחת הפעולה הפסיקה לבנון את פעולות ההטיה והחלה בסיורים מוגברים לאורך הגבול במטרה למנוע חדירות מחבלים משטחה.
במחצית השנה השנייה של שנת 1965 גברו מעשי החבלה של אנשי הפת"ח בגבול הצפון.
בליל אחד ביוני פוצץ בית מגורים בקיבוץ יפתח.
בליל 26 באוגוסט פוצץ צינור ההשקיה של קיבוץ מנרה.
בליל 26 באוקטובר פוצץ בית מגורים במושב מרגליות.
בכל שלושת המקרים, הובילו עקבות המבצעים לכיוון לבנון ובמקרה האחרון הגיעו עד לכפר חולא.
ישראל פנתה מספר פעמים לשלטונות לבנון, לנקוט בצעדים נגד החבלות אולם פניותיה לא נענו.
בעקבות מעשי חבלה אלו, יצא צה"ל לפעולת תגמול נגד לבנון בפעם הראשונה מאז קום המדינה.
על הפעולה פיקד מג"ד 13 סא"ל משה גת והיא כללה את פלוגה א' מגדוד 13 בפיקוד משה ספקטור אליה הצטרף גם סמג"ד 13 רס"ן עמוס מדרוני, כוח מהפלוגה המסייעת בפיקוד גדעון מאירי, כוח מגדוד 12 בפיקודו של המג"ד סא"ל גבי ברשי וצוות מסיירת גולני בפיקוד דוד כהן (מפקד הסיירת).
במהלך הפשיטה פעלו שני כוחות עיקריים: כוח אחד פנה לכפר חולא, כשלושה ק"מ בשטח לבנון, מול מושב מרגליות.
הכוח הגיע ליעדו בשעה 11:35, האיר את בית המוכתר ודאג להוציא את כל בני הבית על מנת שלא יפגעו.
הבית הדו קומתי של המוכתר נהרס עד היסוד.
הכוח השני פעל באזור הכפר מיס אל ג'בל, כשלושה ק"מ מערבית לקיבוץ יפתח, והשמיד שלוש בריכות מים אשר שימשו להשקיה לכפר ולסביבתו.
הכוח של גדוד 12 פוצץ מתקן מים ליד הכפר מיס אל ג'בל.
בסיום הפעולה שיבח הרמטכ"ל, רא"ל יצחק רבין, את כוחות גולני על אופן הביצוע הנקי וציין את דבקותם של החיילים במטרה.
פיצוץ בית המוכתר בכפר חולא.
פיצוץ שלוש בריכות מים בסמוך לכפר מיס אל ג'בל.
על פי הודעת דובר משרד ההגנה הלבנוני, כתוצאה מהפיצוץ של המבנה הדו-קומתי בחולא, קרס גם מבנה סמוך ואישה אחת נהרגה.
לכוחות צה"ל לא היו נפגעים.
לאחר הפעולה, אמר הרמטכ"ל, רא"ל יצחק רבין: "ברצוננו להבהיר ללבנונים, כי אם לא יהיה שקט אצלנו לא יהיה שקט אצלם.
לבנון אמנם אינה אויב המסכן את מדינת ישראל, אבל אינה יכולה להיות מטרד בגבול, ולאחר שעקבות המחבלים ברמים ובמרגליות הוליכו לעבר כפרים לבנוניים – בוצעה פעולת האתראה.
אני מקווה כי לבנון תבין את הרמז".
לבנון התלוננה במועצת הביטחון של האו"ם, וכמו כן דיווחה לפיקוד הערבי בקהיר על פשיטת צה"ל לכפרים.
מבצע מהלך מבריק הוא מבצע צבאי בלבנון, שביצעה יחידת אגוז ב-14 באפריל 1997. במבצע זה ביצע כוח מיחידת אגוז, בפיקודו של סא"ל משה תמיר, פשיטה על פאתי הכפר ע'נדוריה, ששימש בסיס פעילות לפעילי החזבאללה בדרום לבנון.
במסגרת הקו ההתקפי שהוביל אלוף פיקוד הצפון, עמירם לוין, נגד ארגוני המחבלים בדרום לבנון, ביצעו יחידות מובחרות פשיטות על כוחות האבטחה של חזבאללה בכפרים שמהם פעל הארגון בדרום לבנון.
הפשיטה הראשונה בוצעה בשנת 1995 ביוזמת מפקד חטיבת גולני, אל"ם משה קפלינסקי, שגם פיקד על הפעולה.
הכוח, סיירת גולני בפיקוד רב-סרן ארז נהיר, ארב בהצלחה לכוח האבטחה שהציב חזבאללה בכפר שקרא ופגע במספר פעילים.
המבצע היה אבן דרך, והיווה פתח לסדרת מבצעים דומים, ובהם מבצע גוף חימום, פשיטה שביצע כוח מסיירת צנחנים, בפיקוד רב-סרן יוסי בכר, שבמהלכה ארב והרג שישה פעילי חזבאללה שהיוו את כוח האבטחה של הארגון בפאתי הכפר זווטר א־שרקיה .
באפריל 1997 זיהה כוח תצפית מגדוד 869 שהיה במוצב טייבה, שברצועת הביטחון בדרום לבנון, כוח אבטחה של החזבאללה בפאתי הכפר ע'נדוריה ודיווח על כך לכוחות פיקוד הצפון.
הדיווח הגיע ליחידת אגוז, ומפקדה, סא"ל משה תמיר, יזם פשיטה במטרה לפגוע בכוח האבטחה.
מפקד אוגדת הגליל, תא"ל יום טוב סמיה, אישר את התוכנית.
בליל המבצע, עם רדת החשכה, יצאה פלגה מיחידת אגוז, בפיקודם של תמיר ומפקד הפלגה, סרן רון וייזל, ממוצב צד"ל בתנועה רגלית לעבר ע'נדוריה.
הכוח מיקם עמדת תצפית וכן עמדה ובה כוח רתק, שעליה פיקד סגן פיני יוסף, ולאחר מכן התגנב לפאתי הכפר.
הכוח זיהה חוליית אבטחה בת שמונה פעילי חזבאללה, והרג את חבריה.
בתגובה נפתחה לעבר הכוח אש מעמדות חזבאללה בכפר.
כוח הרתק בפיקוד יוסף השיב באש למקורות הירי, והכוח נסוג כשהוא נעזר גם במסוקי קרב של חיל האוויר שחיפו עליו בנסיגה.
הכוח שב לקו המוצבים של צה"ל וממנו התפנה לישראל.
מלחמת וייטנאם, או בשמה הרשמי מבצע מאסטרדום , הייתה סכסוך צבאי בסיום מלחמת העולם השנייה במסגרתה, לאחר כניעת האימפריה היפנית, כוחות בריטים וצרפתים ניסו לכבוש את הקיסרות הווייטנאמית ולאחד אותה שוב אל תוך הודו-סין הצרפתית כפי שהיה לפני המלחמה.
בעודם שם נפגשו בהתנגדות מצד הפלג הקומוניסטי של הווייט מין.
המבצע הסתיים בכיבוש דרום וייטנאם לידי הכוחות הבריטים-צרפתים ותחילת מלחמת הודו-סין הראשונה.
לקראת סופה של מלחמת העולם השנייה, בעוד האימפריה היפנית אחזה בשטחי הודו-סין, אשר קודם לכן היו חלק מהאימפריה הקולוניאלית הצרפתית.
במרץ 1945, באו דאי, קיסר וייטנאם, בתמיכת הו צ'י מין, מנהיג ארגון העצמאות הוייט מין, הכריז על הקמת הקיסרות הווייטנאמית ועצמאות ווייטנאם.
האימפריה היפנית לחמה בווייטנאמיים דורשי העצמאות אך לא יכלה להביסם בעודה, בתוך מלחמת עולם, מנהלת יותר מ-4 חזיתות.
לבסוף יפן נכנעה לאחר הטלת פצצות האטום על הירושימה ועל נגסאקי, מבצע סערת אוגוסט, הפצצות נוראיות על טוקיו ועוד.
כאשר האימפריה היפנית נכנעה והסתיימה מלחמת העולם השנייה, הממשלה הזמנית של הרפובליקה הצרפתית, כעת תחת שארל דה גול דרשה להשיב את המושבות האסייתיות שלה.
בעוד השטחים של קמבודיה ולאוס סופחו מחדש בצורה סדירה, וייטנאם, אשר כעת הייתה יותר מחצי שנה עצמאית דה פקטו נלחמה על עצמאות זאת.
למאבק להשבת וייטנאם תמכה האימפריה הבריטית בצרפת.
בספטמבר 1945, זמן קצר אחרי כניעת יפן, נחתה בסייגון חטיבה של 20,000 חיילים בריטים והודים.
לכוח החטיבה היו שלושה משימות:
לפקח על הכניעה הסופית של הצבא היפני בהודו-סין.
לפנות שבויי מלחמה משוחררים מהאזור.
לשמור על הסדר עד שמנהיגי צרפת יוכלו לחדש את השליטה במושבה.
באופן הרגיל צרפת הייתה אמורה להוביל את המשימה, אך מכיוון שמערב אירופה עדיין התאוששה משנות הכיבוש של גרמניה הנאצית, היא לא הייתה במצב לפתוח במבצע כזה והממשלה הזמנית של הרפובליקה הצרפתית רק הוסדרה.
במקום זאת, מנהיגי צרפת פנו לבריטניה כדי לבצע פעילות זו.
הגנרל דאגלס גראסיי, המפקד הבריטי של כוחות היבשה של בעלות הברית בהודו-סין, נבחר לפקד על המערכה.
המשימה שאליה נשלח לאחר המערכה על בורמה, תחת שם הקוד מבצע "מאסטרדום", תהפוך במהרה לאלימה והפכה לאחת הערות השוליים הידועות ביותר בשולי מלחמת העולם השנייה.
כאשר כוח הייצוב של צבא הודו הבריטית הגיע לסייגון ב-13 בספטמבר התפרעות וביזה השתוללו ברחובות.
כמו כן גרילות קומוניסטיות, אשר כונו ה"וייט מין", החלו להרוג את כל מי שנחשב בעיניהם כאנטי-מהפכנים, משתפי פעולה או פרו-אימפריאליסטים.
בנוסף, הכוחות היפניים בכל האזור סירבו להניח את נשקם בהתאם לכניעת טוקיו והמשיכו לנסות לכבוש מחדש את מעוזיהם ממהלך המלחמה.
היפנים, מוקפים באוכלוסייה עוינת וללא דרך להגיע הביתה, נותרו ערניים כל העת למעשי תגמול.
גראסיי הכריז על מצב מלחמה רק בהגעתו לעיר.
כוחותיו התפשטו ברחבי העיר סייגון, תפסו את מרכזי הכוח בעיר ואילצו את הוויט מין לפנות את מקומם למנהלים הצרפתיים החוזרים של המושבה.
גראסיי, על דעת עצמו, גייס את הכוחות היפניים הבדלנים שנותרו כדי לעזור לחייליו להחזיר את הסדר נגד הוייט מין.
התרחשו קרבות קשים עם תומכי הקומוניזם, אך עד 23 בספטמבר, הרשויות הצרפתיות הקימו מחדש את הנהלתן בעיר, בהגנת הבריטים וההודים.
שבויי מלחמה צרפתים ותושבים אירופאים יצרו גדודים שיעזרו בביטחון.
הפעילות נמשכה על פי התוכנית עד 25 בספטמבר.
אז הוייט מין החל מלחמת גרילה חדשה נגד השלטונות הצרפתיים ומגניה הבריטיים.
התקפות מורדים פרצו בכל רחבי סייגון.
ואף בפשיטה נגד כוחות בריטים בשדה התעופה טאן סון נהוט, שם התעמת הוייט מין עם המגנים הבריטים בתקיפה שלפני עלות השחר ואיבדה בתהליך שישה לוחמים.
כמו כן לוחם בריטי אחד נהרג במאבק.
התקפות נוספות המשיכו בימים לאחר מכן.
לרוב, חיילים בריטים והודים, רובם היו מאלו אשר נלחמו נגד היפנים בבורמה בזמן מלחמת העולם השנייה, הביסו את כוחות הגרילה אשר פגשו בהם.
נפגעי בעלות הברית היו קלים, אולם המורדים איבדו חיילים רבים.
בתחילת אוקטובר הסכימה הנהגת הוייט מין עם גראסיי להפסקת אש.
עד מהרה הסדר זה נשבר.
ב-10 באוקטובר הרג קומוניסטים בידי יחידת מהנדסים בריטים הביאה להסלמה קיצונית.
עם הידרדרות מהירה של המצב הביטחוני, הביאו הבריטים תגבורת: חטיבת חיל רגלים 32 וגדוד שריון קל הודי הצטרפו למשימה לייצוב האזור.
כל עוד מתקפות הוייט מין מנעו מהבריטים את העברתם הסדירה של שרידי הצבא היפני הקיסרי לשבי ביפן, גראסיי המשיך להסתמך עליהם לסיוע .
ב-13 באוקטובר ביצעו המורדים סדרה חדשה של פשיטות על מטרות בסייגון וסביב העיר.
שוב הם נהדפו על ידי חיילים בריטים, הודים, צרפתים ואפילו יפנים .
על פי ההערכות 500 חיילי וייט מין נהרגו בסבב ההתקפות החדש הזה.
בעלות הברית, שהכירו בצורך להחזיר את היוזמה, יצאו למתקפת נגד.
בסוף אוקטובר ארגן גראסיי מבצע לסילוק המורדים מרחבי העיר.
המשימה להסרת המצור כללה רגלים הודיים, ארטילריה ושריון, כמו גם גדוד של כוחות יפניים.
במבצע המשולב נהרגו יותר מ-200 מורדים בעוד אבדות בעלות הברית היו מינימליים.
העימותים נמשכו לאורך כל נובמבר ודצמבר באזור הרמות המרכזיות שמצפון לסייגון.
הקרב הגדול ביותר של הפלישה הבריטית-צרפתית נגד הוייט מין בווייטנאם התרחש ב-3 בינואר 1946, 40 ק"מ צפון מזרחית לסייגון בביאנה הואה.
כמעט 1,000 חיילי גרילה קומוניסטים פתחו בתקיפה במעוז בריטי והוד, אך נהדפו ובקרב שנמשך כל הלילה כמעט 100 מורדים נפלו מירי ללא אובדן של חייל בעל ברית אחד.
ככל שהחורף התקדם, כוחות בריטים נסוגו בהדרגה והצבא הצרפתי השתלט על מערך הביטחון לאחר שהוסדרה הרפובליקה הצרפתית הרביעית.
גם החיילים היפנים פורקו מנשקם ונשלחו הביתה.
עד מאי, האחרון מכוחות הלחימה ההודים והבריטים עזב והביא לסיומו של מבצע מאסטרדום.
מאותה נקודה ועד 1954, המלחמה בווייטנאם תהיה סכסוך קולוניאלי צרפתי בלבד .
נפגעים יפנים וצרפתים היו שווים בערך לנפגעים הבריטים.
הוייט מין סבל יותר מ-2,500 הרוגים.
הם היו הראשונים ליפול במאבק של וייטנאם לאחר מלחמת העולם השנייה.
מבצע מהירות שיא היא שותפות ציבורית-פרטית, שיזם ממשל טראמפ, כדי להקל ולהאיץ את הפיתוח של חיסונים, טיפול ואבחון לנגיף COVID-19, כמו גם את הייצור וההפצה שלהם.
המבצע יצא לדרך בתחילת אפריל 2020, לאחר פגישה בין דונלד טראמפ, סגנו, מייק פנס וראשי תעשיית התרופות בבית הלבן ב-2 במרץ.
המבצע נועד לקדם ייצור המוני של מספר חיסונים על סמך ראיות ראשוניות המאפשרות הפצה מהירה יותר, אם ניסויים קליניים יאשרו שאחד החיסונים בטוח ויעיל.
התוכנית צופה שחלק מחיסונים אלה יהיו לא בטוחים או לא יעילים, מה שהופך את התוכנית ליקרה יותר מפיתוח חיסונים טיפוסי, אך יכולה להוביל לזמינות של חיסון בר קיימא כמה חודשים לפני לוחות זמנים טיפוסיים.
הקונגרס הקצה ב-27 במרץ כמעט 10 מיליארד דולר למבצע באמצעות חוק הסיוע, ההקלה והביטחון הכלכלי לנגיף הקורונה , כאשר 6.5 מיליארד דולר יועדו על ידי הקונגרס לפיתוח אמצעי נגד באמצעות BARDA יחד עם 3 מיליארד דולר למחקר של NIH.
המבצע הוא תוכנית בין-גופית הכוללת מחלקות של מחלקת הבריאות ושירותי האנוש, כולל המרכזים לבקרת מחלות ומניעתן, מינהל המזון והתרופות, המכונים הלאומיים לבריאות והרשות למחקר ופיתוח ביו-רפואי מתקדם; מחלקת ההגנה; חברות פרטיות וסוכנויות פדרליות אחרות, כולל מחלקת החקלאות, מחלקת האנרגיה והמחלקה לענייני חיילים משוחררים.
מקור השם האנגלי בתרגום לעברית "מהירות עיוות" לקוחה מסדרת מדע בדיוני מסע בין כוכבים שבו היה אפשר לטוס בחללית במהירות גבוהה ממהירות האור.
לאחר שנחשפה לראשונה לתקשורת ב-29 באפריל, טראמפ הודיע רשמית על השותפות הציבורית-פרטית ב-15 במאי 2020. המבצע מתאם את המאמצים הקיימים בתחום הבריאות ושירותי האנוש, כולל שותפות NIH ACTIV לפיתוח חיסון וטיפול, יוזמת NIH RADx לפיתוח אבחון ועבודה של BARDA.
מינהל המזון והתרופות הודיע ב-30 ביוני 2020 שהחיסון יצטרך להיות יעיל לפחות ב-50% כדי לקבל אישור ולפחות להפחית את חומרת הסימפטומים של COVID-19.
יעדים ספציפיים, כפי שתוארו בכלי תקשורת שונים, כללו:
תמיכה במחקר ופיתוח של חברות התרופות של שבעה מועמדים שונים לחיסונים בו זמנית וליצור תרכובות טיפוליות מסוימות.
לתמוך בכמה יצרניות החיסונים עבור מדרוג מהיר כלפי מעלה של ייצור קיבולת הייצור.
לתמוך בארגון וסיוע בדיקות בו זמניות של ה-FDA בניסויים קליניים שלב I-III בכמה מהמועמדים המבטיחים ביותר לחיסונים.
לסייע למועמדים לייצור חיסונים לפני אישור מראש במהלך מחקר קדם קליני כדי להתכונן לפריסה מהירה, במידה והחיסון הוכח כבטוח ויעיל.
לתאם עם משרד ההגנה את אספקת החיסונים, ייצורם ופריסתם ברחבי ארצות הברית, ולעקוב אחר כל בקבוקון חיסון ואחר תזמון הזרקה של כל אמריקאי המקבל חיסון.
בעוד שהיה צפוי תיאום עם ה-FDA בנושאים טכניים, הנציב סטיבן האן ציין כי ה-FDA "יספק סיוע טכני ופיתוח למבצע מהירות שיא, אך היצרנים מחליטים אם הם הולכים להתקדם או לא" והבהירו כי הסוכנות "התווה קו בהיר מאוד ב-FDA בינינו לבין מבצע מהירות שיא, מכיוון שאנחנו הרגולטור העצמאי".
בחודש מאי 2020 מונה מונסף סלאוי על ידי ממשל טראמפ כיועץ ראשי.
סלאוי הוא חוקר חיסונים, בעבר יו"ר המחקר והפיתוח העולמי ויו"ר החיסונים הגלובליים בגלקסו סמית' קליין, שם הוביל את פיתוחם של חמישה חיסונים גדולים.
פרנה, מונה למפקד התפעול הראשי של המבצע.
לפרויקט זומנו מדענים, רופאים וקציני צבא אחרים העוסקים בניהול תחומי המיקוד העיקריים של פיתוח, ייצור והפצה של חיסונים.
לפרויקט תקציב של 10 מיליארד דולר, עם כספים נוספים שהוקצו באמצעות BARDA.
ב-25 בנובמבר 2020 הודיע סלאוי על כוונתו לפרוש מהמיזם.
לדבריו, תרומתו מיצתה את עצמה מכיוון שאושרו כבר מספר חיסונים והחלה ההיערכות לייצור.
באוגוסט 2020, נבחרו שמונה חברות למימון של כ-11 מיליארד דולר כדי לזרז את הפיתוח וההכנה לייצור מועמדים לחיסונים.
ביוני נחתמו הסכמים בשווי של 1.2 מיליארד דולר לחיסון מוצלח עם אסטראזנקה ו-483 מיליון דולר עם מודרנה.
בחודש יולי הוסכם לשלם 1.6 מיליארד דולר לנובה-ווקס אם ניסויים קליניים יצליחו לייצר 100 מיליון מנות של החיסון שלה.
נובה-ווקס היא חברה ללא היסטוריה של מוצרים משווקים.
כמו כן, בחודש יולי קיבלו פייזר וחברת BioNTech הזמנה של 2 מיליארד דולר לייצר 100 מיליון מנות של חיסון נגד COVID-19 כאשר יווכח כבטוח ויעיל ויעבור את תהליכי הרישוי.
ב-31 ביולי מומנו חברת סאנופי ו-GSK בעלות 2.1 מיליארד דולר.
מפתחי החיסונים שמשתפים פעולה עם המבצע הם:
חברות במימון עקיף כוללות את:
מבצע מהירות שיא מממן גם תרופות אפשריות לטיפול ולמניעה, אם כי במידה פחותה.
עד לתחילת אוקטובר 2020, הוצא פחות ממיליארד דולר לתמיכה בפיתוח וייצור של שלושה טיפולי נוגדנים חד-תאיים, לעומת כמעט 10 מיליארד דולר על שישה חיסונים.
חברת רג'נרון הייתה אמור לקבל 450 מיליון דולר לפיתוח ואספקת תרופת נוגדנים חד-תאים, כהודעת הממשל מ-7 ביולי 2020.
יעדי הפרויקט לפיתוח, ייצור והפצה של מאות מיליוני מנות חיסון כנגד COVID-19 עד סוף 2020 ספגו ביקורת כיעדים לא מציאותיים, בהתבסס על ניסיון של עשרות שנים בפיתוח חיסונים נגד זיהומים נגיפיים שבדרך כלל דורשים שנים או עשרות שנים להבטחת חיסון שלא יהיה רעיל ובעל יעילות מספק.
ברוב הזיהומים הנגיפיים אין חיסונים מכיוון שטכנולוגיית החיסון נכשלה בניסויים קליניים בשלב מוקדם.
מכיוון שחיסונים רבים גורמים לתופעות לוואי, כמו כאב במקום ההזרקה, כאבי ראש ותסמיני שפעת, בדיקות בטיחות דורשות התבוננות של שנים באלפי משתתפי הניסוי הקליני.
באופן דומה, נדרש זמן מספיק – שנה או בדרך כלל שנים רבות – כדי להיות לוודא שלחיסון יש יעילות עמידה בזמן שהנגיף נותר כמגפה.
מסיבות אלה, למרות ניסיונות מחקריים נרחבים קודמים לייצר חיסונים בטוחים ויעילים כנגד נגיפי קורונה, כמו SARS ו-MERS, כל המועמדים לחיסון לזיהומים בנגיף קורונה נכשלו במהלך המחקר הקליני ולא קיים חיסון למניעת זיהום כלשהו בנגיף.
כדי להתכונן לייצור ולהפצה, מבצע מהירות שיא יוציא משאבים ומימון לפני שיהיה ידוע על תוצאות הבטיחות והיעילות של מועמדי החיסונים, ואולי בזבוז מנות חיסון ועלויות מוגזמות.
קיים פוטנציאל לבזבוז מאמצים ומימון בתחרות ישירה עם חברות חיסונים אמריקאיות ציבוריות שכבר עוסקות במימון ופיתוח.
התוכנית לא משתפת פעולה עם ארגוני פיתוח חיסונים סיניים, או עם ארגון הבריאות העולמי (WHO), הקואליציה למוכנות נגיפית של חדשנויות, או הנציבות האירופית, שמרכזים ומממנים תוכניות בינלאומיות לפיתוח חיסונים מרובים, לאחר שגייסו כ-8 מיליארד דולר יחד, ב-4 במאי כתגובה גלובלית.
הממשל האמריקאי בחר שלא לכלול את פעולת המבצע כחלק מהמאמץ הבינלאומי בנושא פיתוח חיסונים, שארגן ארגון הבריאות העולמי.
יש חשש כי לוח הזמנים המקוצר המיועד להשלמת המבצע יכולים לעודד את התנועה נגד חיסונים, עם מומחה אחד שקבע בתחילת שנת 2020: "אני לא רואה נתיב לפיו תוכלו לאסוף מספיק נתוני יעילות ובטיחות עד סוף השנה".
מנהיג פרויקט "מבצע מהירות שיא", מונצף סלאוי, היה חבר במועצת המנהלים של מפתחת החיסונים האמריקנית, מודרנה והיה בעל מניות במודרנה, עם רווח אישי פוטנציאלי של 10 מיליון דולר, דבר שהעלה שאלות בנוגע לגישה הנייטרלית שלו בשיקול ובחינת מועמדים לחיסון.
סלואי אמנם התפטר מהוועד המנהל של מודרנה כשנבחר לעמוד בראש המבצע, אך שווי מנייתו במניות מודרנה עלה ב-3 מיליון דולר ביום אחד, כשמודרנה הודיעה על התקדמות במחקר קליני לחיסונים.
ראיות מוגזמות של כמה חברות מעורבות
בעלי המניות תבעו את אינוביו בטענה שהחברה הציגה ראיות מוגזמות ליעילות החיסון שלה כדי להעלות את מחיר המניה שלה.
נגד וקסארט הוגשה תובענה ייצוגית בבית המשפט המחוזי בצפון קליפורניה בגין הונאת ניירות ערך לכאורה, דבר שדווח גם בעיתונות.
מבצע לג'נד הוא מבצע משטרתי חשאי פדרלי בארצות הברית, שיזם ממשלו של הנשיא דונלד טראמפ.
המבצע נקרא על שם לג'נד טליפרו בן הארבע, שנורה ונהרג בקנזס סיטי, מיזורי, ב-29 ביוני 2020. על פי הבית הלבן, המבצע הופעל לאחר שהנשיא טראמפ החל לפרוס סוכני אכיפת חוק פדרליים כדי להיאבק בפשעי אלימות בעקבות מחאות ג'ורג' פלויד.
לצורך המבצע הוצבו סוכנים מסוכנויות פדרליות שונות כדי לסייע לשוטרי אכיפת החוק בערים ובמחוזות.
בשעות הבוקר המוקדמות של 29 ביוני 2020 נהרג לג'נד טליפרו בן הארבע בזמן שישן לאחר שנורה מירי אל תוך הבית.
מותו של טליפרו התרחש בתקופה של אלימות מוגברת בקנזס סיטי ובמיזורי כולה, כאשר לפחות חמישה ילדים נהרגו בקנזס סיטי בששת החודשים הראשונים של שנת 2020.
ב-3 ביולי 2020, ראש עיריית קנזס סיטי, קווינטון לוקאס, שלח מכתב למושל מייק פרסון, לפיו העיר נמצאת ב"נקודת משבר" בנוגע לפשע.
ראש העיר לוקאס קרא למושל פרסון ליצור מושב חקיקה מיוחד באספה הכללית של מיזורי כדי שמיזורי תוכל לטפל בנושא הפשע העומד בפני העיר.
חמישה ימים לאחר שנשלח מכתבו של ראש העיר לוקאס, הודיעה מחלקת המשפטים של ארצות הברית על יוזמת המבצע ב-8 ביולי 2020, להביא סוכני אכיפת חוק פדרליים לקנזס סיטי כדי לסייע לרשויות המקומיות במאבק בפשע.
ב-22 ביולי 2020, הכריז הנשיא טראמפ על תוכניותיו להרחיב את המבצע לאלבקרקי, שיקגו, בולטימור ופילדלפיה.
פוליטיקו מסר כי ראשי העיר בולטימור, שיקגו ופילדלפיה לא יצרו קשר עם המחלקה לביטחון המולדת, ש"נאבקו להוריד את חום ההפגנות" באורגון, שם אמרו גורמים רשמיים שזרם הסוכנים הפדרליים הגביר את המתיחות.
לפי רויטרס, גורם במחלקת המשפטים אמר כי המבצע אינו קשור להפעלת סוכנים פדרליים נגד הפגנות בפורטלנד, אורגון.
ממלא מקום מזכיר מחלקת ביטחון המולדת וולף, דיווח על פי סוכנות הידיעות AP, ש"יש הבחנה בין המשימה בפורטלנד – להגן על הרכוש הפדרלי – לבין הגלים בקנזס סיטי, שיקגו ואלבוקרקי כדי לסייע בהפסקת האלימות."
מאוחר יותר באותו יום פרסם הבית הלבן סיכום אירועים לפיו התוכנית תתרחב לקליבלנד, דטרויט ומילווקי בשלושת השבועות הקרובים.
ב-6 באוגוסט 2020 הוכרז כי המבצע ייפרס גם בסנט לואיס, מיזורי וממפיס, טנסי.
ב-14 באוגוסט 2020 התוכנית שוב הורחבה וכללה את אינדיאנפוליס, אינדיאנה.
ב-22 ביולי 2020, התובע הכללי וויליאם בר הודיע כי למעלה מ-200 אנשים נעצרו במהלך המבצע הראשוני בקנזס סיטי.
עד 19 באוגוסט 2020, היו 217 אנשים שהואשמו בפשע פדרלי, ויותר מ-1,000 מעצרים נעשו בערי מטרופולין גדולות מאז שמחלקת המשפטים פתחה במבצע.
כמעט 400 כלי ירייה נתפסו על ידי הלשכה לאלכוהול, טבק, כלי ירייה וחומר נפץ.
ב-3 בספטמבר 2020 הודיעה מחלקת המשפטים כי עצרה עד לאותו יום יותר מ-2,000 בני אדם, כולל 147 חשודים בהריגה, כחלק מהמיזם הרחב והארצי למניעת עליית הפשע האלים.
ב-8 ביולי, החרימו גורמי אכיפת החוק המקומיים והפדרליים יותר מ-544 כלי ירייה, 7 קילו פנטניל, 14 קילו הרואין, 12 קילו קוקאין ו-50 קילו מתאמפטמין.
מתוך למעלה מ-2,000 חשודים, 476 הואשמו בעבירות פדרליות – רובם קשורים לנשק חם או לסמים.
העיריות השתמשו בכספים שהועמדו לרשות התוכנית לרכישת ציוד מעקב.
לתת כתף היה מבצע חיסונים של מדינת ישראל במאבקה נגד מגפת הקורונה בישראל שהחל ב-19 בדצמבר 2020.
ב-14 בפברואר, הכריזה קופת חולים כללית כי החיסון של פייזר יעיל ב-94% בכל קבוצת גיל, וישנה ירידה ב-92% בתחלואה קשה של המחוסנים.
ב-25 במרץ, יותר מחצי מהאוכלוסייה חוסנה בשתי מנות.
ב-2 ביוני הורחב המבצע לבני נוער בגילאי 12–16.
ב-30 ביולי 2021 החל מתן מנת החיסון השלישית (חיסון דחף), לבני ה-60 ומעלה ולמדוכאי חיסון.
ב-30 בדצמבר 2021 החל מבצע חיסון רביעי למדוכאי חיסון.
בינואר 2022 החלה ירידה בכמות הנדבקים, ופחת משמעותית הצורך בחיסונים והביקוש להם.
בפברואר הוחלט לצמצם את תקנות התו הירוק במקומות רבים, ולאחר מכן דעך גל הקורונה בישראל.
בפברואר 2020 החל המכון הביולוגי בפיתוח חיסון נגד קורונה, BriLife.
פיתוח חיסון זה נכשל, בסופו של דבר.
באותה עת נחתמו חוזים לרכישת אופציות לחיסון MRNA-1273 של חברת מודרנה, והתנהל משא ומתן איטי לרכישת חיסונים מחברות נוספות, בהן אסטרהזניקה ופייזר.
בראשית נובמבר פרסמה חברת פייזר כי ביצעה ניסויים מוצלחים בחיסון BNT162b2. עקב כך התקיים משא ומתן מהיר, ונרכשו מהחברה חיסונים.
כמו כן נרכשו אופציות לחיסוני AZD1222 של חברת אסטרהזניקה.
באותו שבוע, נחתם גם הסכם לרכישת חיסוני Gam-COVID-Vac מרוסיה.
בראשית דצמבר, בטרם השלמת הליכי אישור החיסון של פייזר במינהל המזון והתרופות האמריקני, השלימה ישראל את הרכישה, וב-9 בדצמבר החלו להגיע לישראל משלוחי חיסונים.
בגלל גודל האוכלוסייה בישראל השפעת החיסונים על המגפה הייתה משמעותית מאד.
ישראל רכשה 10 מיליון מנות חיסון בעלות של כמיליארד שקל, כך שהעלות של 2 מנות חיסון לכל אזרח הייתה כ-200 ש"ח.
מחיר שאר החיסונים שנרכשו אינו ידוע.
העלות הכוללת הצפויה הוערכה ב-5.1 מיליארד שקל.
לאחר אישור החיסון בידי מינהל המזון והתרופות האמריקני, הוכרז מבצע "לתת כתף" על ידי דוברות משרד הבריאות ב-19 בדצמבר 2020 והחל ביום שלמחרת.
המבצע נפתח ב-20 בדצמבר, בחיסון הצוותים הרפואיים והאוכלוסיות בסיכון.
בראשית המבצע, על מנת להביא להגברת אמון הציבור בחיסונים, חוסנו באופן פומבי: ראש הממשלה, נשיא המדינה, הרמטכ"ל, בכירי מערכת הבריאות, הרבנים הראשיים לישראל.
בשלב הראשון ניתן החיסון לצוותי רפואה, קשישים ואנשים בקבוצות סיכון, והוחלט כי בשלבים הבאים יורחב תהליך מתן החיסון לכלל האוכלוסייה.
התבצע שימוש בחיסונים שיוצרו על ידי חברת פייזר.
בינואר 2021 הגיעו מספר קטן של חיסוני mRNA-1273 של חברת מודרנה.
הגבלות שיושמו על לא מחוסנים הגבירו את שיעור ההתחסנות בקרב האוכלוסייה.
לתושבים שקיבלו את החיסון המלא של שתי במנות הוענק "תו ירוק" שאפשר פטור מבידוד לאחר חשיפה לחולה או טיסה לחוץ לארץ, להיכנס לקניונים, ולהשתתף באירועי תרבות, ספורט, להתארח בבתי מלון, ועוד.
ב-2 בינואר 2021 התחסנו למעלה ממיליון ישראלים.
ישראל הובילה בעולם בכמות המתחסנים ביחס לגודל האוכלוסייה.
התקשורת העולמית דיווחה על ההישג הישראלי.
קצב ההתחסנות היה מהיר והגיע ל-150 אלף ביום.
לאחר 14 ימים במסע החיסון ישראל חיסנה 13 אחוזים מאוכלוסייתה – כמעט פי תשעה מ-1.47 האחוזים שחוסנו בבריטניה באותו זמן.
44% מבני ה-60 ומעלה חוסנו במנה הראשונה.
בשבוע הראשון של ינואר הסתמנה האטה בכמות המתחסנים החדשים לאחר האטה בכמות החיסונים שנשלחו לארץ.
עד 6 בינואר קיבלו את החיסון כ-1.593 מיליון, המהווים 17.5% מהאוכלוסייה.
החל מ-10 בינואר ניתנה המנה השנייה לכל מחוסן.
ישראל המשיכה להיות המובילה העולמית בשיעור ההתחסנות בפער גדול.
ב-7 בינואר אמר ראש הממשלה בנימין נתניהו כי כחלק משיתוף הפעולה עם פייזר, ישראל אמורה להיות מדינת מודל לחיסון של מדינה שלמה.
בנוסף, ישראל תשתף את החברה ואת שאר מדינות העולם בנתונים סטטיסטיים על מבצע החיסונים בארץ.
היעד שנתניהו הגדיר הוא חיסון לכל אדם מעל גיל 16 עד סוף מרץ 2021.
באותו יום, הושלם סבב החיסונים הראשון בכל מוסדות בתי האבות והדיור המוגן ובכך הפכה ישראל למדינה הראשונה בעולם אשר חיסנה בשלב הראשון את כלל מערכי הדיור המוגן בשטחה.
ישראל תעביר לפייזר מידע על המתחסנים ותופעות הלוואי מהחיסון, ללא פרטים מזהים מלאים, ותקבל בתמורה כ-10 מיליון מנות חיסון וארגון הבריאות העולמי יקבל את הנתונים, ומשלחת מטעמו תגיע לארץ.
בוועדת הלסינקי, רצו לבחון את נושא הפרטיות בהסכם עם פייזר תוך כדי תמיכה בחיסון האוכלוסייה וציון שהחיסון מאושר וכבר עבר את שלב הניסויים הקליניים.
בדצמבר 2020 הורה המשרד לביטחון הפנים לשירות בתי הסוהר שלא לחסן את האסירים, בניגוד לתעדוף שקבע משרד הבריאות.
השר לביטחון הפנים, אמיר אוחנה אחז בעמדתו זו בניגוד לעמדתם של המשנה למנכ"ל משרד הבריאות, איתמר גרוטו, המשנה ליועץ המשפטי לממשלה, עמית מררי, נשיא המדינה ראובן ריבלין והיועץ המשפטי לממשלה, אביחי מנדלבליט.
ב-9 בינואר החל מתן החיסון השני לאלה שחלפו שלושה שבועות מאז שקיבלו את החיסון הראשון.
ב-10 בינואר הגיעו לישראל 700,000 מנות חיסון.
במעמד נחיתת החיסונים, אמר רה"מ נתניהו כי ישראל תעלה ל-170,000 מתחסנים ביום.