tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
חברי המועצה המחוקקת נבחרים בחלוקה הבאה: 20 נבחרים על ידי האספה המחוקקת של אנדרה פרדש, 20 על ידי גופי שלטון מקומי, 5 על ידי בעלי השכלה גבוהה, 5 על ידי מורי מוסדות להשכלה גבוהה, ו-8 ממונים על ידי המושל.
המועצה המחוקקת של טלנגאנה (בהינדי: तेलंगाना विधान परिषद; בטלוגו: తెలంగాణ శాసన మండలి; באנגלית: Telangana Legislative Council) היא הבית העליון של בית המחוקקים המדינתי של טלנגאנה.
בעקבות כך, המועצה המחוקקת של אנדרה פרדש בת ה-90 חברים פוצלה בין שתי המדינות, כאשר ב מכהנים 50 חברים, בעוד 40 חברים מכהנים במועצה המחוקקת של טלנגאנה.
ב-2019 ביקשה ממשלת המדינה להקים מבנה חדשה לאספה ולמועצה, אך בספטמבר אותה שנה הורה בית המשפט הגבוה בהיידראבאד על עצירת העבודות.
חברי המועצה המחוקקת נבחרים בחלוקה הבאה: 14 נבחרים על ידי האספה המחוקקת של טלנגאנה, 14 על ידי גופי שלטון מקומי, 3 על ידי בעלי השכלה גבוהה, 3 על ידי מורי מוסדות להשכלה גבוהה, ו-6 ממונים על ידי המושל.
המועצה המחוקקת של ג'אמו וקשמיר (ידועה גם כג'אמו וקשמיר וידהאן פרישד) הייתה הבית העליון של בית המחוקקים המדינתי של ג'אמו וקשמיר.
החוקה קבעה כי במועצה המחוקקת יהיו 36 חברים, 22 נבחרו על ידי חברי האספה המחוקקת, 11 מקשמיר ו-11 מג'אמו, 2 על ידי גופי שלטון מקומי, אחד מקשמיר ואחד מג'אמו, ושניים נוספים על ידי הפראנכים בשני המחוזות.
בנוסף, שמונה מונו על ידי המושל.
החוק ביטת את המועצה המחוקקת, והפך את האספה המחוקקת לבית היחיד.
המועצה המחוקקת של ביהר (בהינדי: असम विधान परिषद; באנגלית: Assam Legislative Council) הייתה מועצה מחוקקת ובית עליון במחוז אסאם של הודו הבריטית.
המועצה המחוקקת של אסאם הוקמה ב־1913, כפיצול מהמועצה המחוקקת של מזרח בנגל ואסאם שהוקמה ב־1905, שב־1909 היו במועצה זו 40 חברים, חמישה מהם ייצגו את אסאם.
המועצה המחוקקת הנפרדת שהוקמה לאסאם הייתה בעלת 24 חברים, 13 שמונו על ידי המושל ו־11 נבחרים.
ב־1935 חוקק הפרלמנט הבריטי את חוק ממשלת הודו, 1935, שקבע את נוהלי האספות המחוקקות במחוזות הודו הבריטית, ובו נקבע כי באסאם יהיה בית מחוקקים דו-ביתי, וכי המועצה המחוקקת תהיה בית עליון, לצד האספה המחוקקת של אסאם שתהיה בית תחתון.
מספר חברי הבתים העליונים נקבע לכרבע מחברי הבתים התחתונים, ונקבע כי באסאם לא יפחות מספר חברי המועצה מ־21 ולא יעלה על 22, שחולקו לעשרה מושבים כללים (הינדואים), 6 מוסלמים, 2 לאירופאים, ועד ל־4 שימונו בידי מושל המחוז.
בעת חלוקת הודו ב־14 באוגוסט 1947 הועבר מחוז סילהט למזרח פקיסטן, דבר שהקטין את שטח המחוז, ובעקבות כך בוטלה המועצה, והאספה המחוקקת הייתה לבית מחוקקים חד-ביתי.
ביולי 2013 קיבלה האספה המחוקקת של אסאם חוק להקמתו מחדש של המועצה המחוקקת.
החוק הוגש בפני הפרלמנט ההודי, אך לא קודם.
המועצה המחוקקת הקיסרית ) הייתה הגוף המחוקק של הראג' הבריטי.
ב־1853 הופרדה הרשות המחוקקת מהרשות המבצעת במסגרת האשרור המחודש של שלטונה של חברת הודו המזרחית הבריטית על ידי הפרלמנט הבריטי, וב־1861, תחת חוק מועצות הודו, קיבלה המועצה את שמה הרשמי.
המועצה הפכה לבית מחוקקים דו-ביתי לאחר כניסת חוק ממשלת הודו, 1919, לתוקף, ופוזרה ב־14 באוגוסט 1947 ערב עצמאות הודו, כשהיא מוחלפת ב והאספה החוקתית של פקיסטן.
במהלך מרבית תקופת ממשלת הודו של חברת הודו המזרחית הבריטית לא נעשתה הבדלה בין הרשות המחוקקת ל, כאשר מושלי המחוזות בהודו הבריטית היו אחראים על חקיקה ומנהל כאחד.
תחת , שאישר את הצ'רטר של חברת הודו המזרחית הבריטית ל־20 שנה נוספות, נעשה צעד ראשון להפרדת רשויות, כאשר סמכויות החקיקה נשללו מהמושלים השונים והופקדו בידי המושל הכללי של הודו במועצתו.
מועצה זו הורכבה מארבעה נציגים שמונו על ידי החברה, לצד המושל הכללי ומפקד צבא הודו הבריטית.
לרביעי מארבעת החברים הייתה הסמכות להצביע רק על חקיקה, וחקיקה התקבלה בנוכחותם של לפחות שלושה מחברי המועצה.
המערכת החדשה תחת המערכת החדשה טען תומאס בבינגטון מקולי, שמונה ב־1834 לשר המשפטים הראשון תחת החוק החדש, כי יש לפרש את החוק כך שתהיו שתי מועצות נפרדות, המועצה המחוקקת והמועצה המבצעת.
על פי פרשנותו, החוק יצר מערכת הדומה למערכת הנהוגה בממלכה המאוחדת, בה מועצת המושל הכללי מתפקדת כרשות מבצעת ובעלת סמכויות הדומות לממשלת בריטניה, והחלטות שדורשות את אישור הפרלמנט הבריטי, כגון יציאה למלחמה והטלת מיסים, יתקבלו בהודו תחת המועצה בשבתה כמועצה מחוקקת.
המושל הכללי, לורד ויליאם בנטינק, התנגד נחרצות לפרשנות זו, וטען שההפרדה נעשתה לצורכי חקיקה בלבד, ולא להחלטות מנהליות הדומות לה, וכי המועצה היא גוף אחד.
ב־1853 פקעה הצ'רטר, והפרלמנט הבריטי אישר צ'רטר חדש תחתיו.
בחוק החדש הפך החבר הרביעי במועצה לבעל מעמד שווה לשלושת האחרים לגבי עניינים מנהלים, בעוד שלענייני חקיקה נוספו שישה חברים חדשים: שופט ונשיא בית המשפט בבנגל וארבעה נציגים נוספים שייצגו את ארבעת המחוזות: נשיאות מדראס, בנגל, בומביי והמחוז הצפון־מערבי, כשלענייני חקיקה היו למועצה 12 חברים בסך הכל.
המושל הכללי באותה העת, , קבע כי החוק הורה על הקמת שני גופים נפרדים, רשות מבצעת ורשות מחוקקת, בעלי ההרכב הנפרד.
ב־20 במאי 1854 התכנסה המועצה המחוקקת לראשונה.
בעקבות המרד ההודי הגדול ב־1857, נעשה שינוי כללי במערך השלטון הבריטי בהודו, שעבר מידי חברת הודו המזרחית הבריטית ישירות לידי האימפריה הבריטית, כשהוא הופך ל.
המבנה המנהלי בהודו עצמה לא שונה, ועיקר השינוי היה בהעברת הסמכויות למינוי בעלי התפקידים השונים בהודו.
ב־1861 חוקק , ששינה את המערכת המנהלית בהודו הבריטית.
החוק שינה את המועצה המבצעת לקבינט בעל משרות מוגדרות, והגדיר באופן רשמי את המועצה המחוקקת תחת השם "המועצה המחוקקת האימפריאלית".
החוק אף הגדיל את המועצה, כשהוא מאפשר למושל הודו למנות שש עד 12 נציגים למועצה המחוקקת, לצד חברי המועצה המבצעת.
לפחות מחציתם נדרשו שלא לשאת במשרה רשמית נוספת.
הנציגים שלא נשאו במשרה נוספת כיהנו לתקופות בנות שנתיים.
ב־1892 חוקק , בו הוגדל מספר המקסימלי לחברי המועצה המחוקקת ל־16, לצד חברי ממשלת הודו הבריטית.
החוק גם קבע כי המינויים יעשו בכפוף לכללים שיקבעו בחקיקת המושל הכללי שיאושרו על ידי השר לענייני הודו, חוקים שקבעו מעמד מייעץ לאנשים, גופים ואיגודים שמושל היה ממנה על סמך עצתם.
המספר המקסימלי של בעלי תפקידים רשמיים הותר על שש, ומעשרת הלא רשמיים ארבעה מונו על פי המועצה המחוקקת של מדראס, בומביי, בנגל והמחוז המרכזי, אחד על פי המלצת לשכת הסחר של כלכותה וחמישה בהמלצת גופי שלטון מקומי, סנאט אוניברסיטאות וגופי סחר.
רפורמה נוספת בוצעה במבנה המועצה תחת , בה הוגדל מספר חברי המועצה ל־68, מהם 8 בעלי מעמד רשמי - ששת חברי המועצה המבצעת, סגן המושל מחוז בנגל בו ישבה המועצה, ומפקד צבא הודו הבריטית, ו־60 מחוקקים.
מתוכם, נקבע כי יהיה רוב לנציגים בעלי משרות אחרות בממשלת הודו, שיהוו 36 מחברי המועצה, ו־32 שלא ישאו במשרות נוספות.
תחת חוק זה נכללו לראשונה חברים נבחרים במועצה.
ב־1919 חוקק הפרלמנט הבריטי את חוק ממשלת הודו, 1919, בו הפכה המועצה המחוקקת האימפריאלית לבית מחוקקים דו-ביתי הכולל את מושל הודו ואת מועצת המדינה כבית עליון והאספה המחוקקת המרכזית כבית תחתון.
שני הבתים תפקדו כפרלמנט של הודו הבריטית עד לפיזורם ב־14 באוגוסט 1947, ערב עצמאות הודו.
האספה החוקתית של הודו והאספה החוקתית של פקיסטן קיבלו את הסמכויות תחתיהם.
חוק ממשלת הודו, 1935 הורה על שינוי מבנה המועצה כך שתכלול גם נציגים מהמדינות הנסיכותיות ההודיות.
על פי החוק, מועצת המדינה נועדו להיות 156 נציגים ממחוזות הודו הבריטית ו-104 מהמדינות הנסיכותיות, בעוד הרכבו של האספה המחוקקת המרכזית נועד להיות 250 נציגים ממחוזות הודו הבריטית ולא יותר מ-125 נציגים ממדינות נסיכותיות.
בפועל לא השתתפו המדינות הנסיכותיות במועצה, והשינויים מעולם לא נכנסו לתוקף.
המועצה המחוקקת של מהארשטרה (בהינדי: महाराष्ट्र विधान परिषद; באנגלית: Mahrashtra Legislative Council) היא הבית העליון של בית המחוקקים המדינתי של מהאראשטרה.
המועצה המחוקקת של מהאראשטרה הוקמה ב־1 במאי 1960, עם חילוק מדינת בומביי למהאראשטרה וגוג'ראט, שהביא להפיכת המועצה המחוקקת של בומביי למועצה המחוקקת של מהאראשטרה, בת 78 חברים תחת 108, כשבגוג'ראט הוקם בית מחוקקים חד-ביתי.
חברי המועצה המחוקקת נבחרים בחלוקה הבאה: 30 נבחרים על ידי האספה המחוקקת של מהאראשטרה, 22 על ידי גופי שלטון מקומי, 7 על ידי בעלי השכלה גבוהה, 7 על ידי מורי מוסדות להשכלה גבוהה, ו־12 ממונים על ידי המושל.
המועצה המחוקקת של אוטר פרדש (בהינדי: उत्तर प्रदेश विधान परिषद; בתעתיק אוטר פרדש וידהאן פרישד) היא מועצה מחוקקת המשמשת כבית העליון של אוטר פרדש.
המועצה היא בת 100 חברים.
ב-26 בינואר 1950 נכנסה לתוקף חוקת הודו, ושם המדינה שונה מהמחוזות המאוחדים לאוטר פרדש, ושם המועצה שונה למועצה המחוקקת של אוטר פרדש.
ב־1957 חוקק הפרלמנט ההודי חוק שהגדיל את המועצה מ־72 ל־108 חברים.
ב-9 בנובמבר 2000 הופרדה אוטראקהאנד מאוטר פרדש, ומספר חברי המועצה המחוקקת של אוטר פרדש ירד ל־100.
מ־2000, המועצה מורכבת מ־38 חברים הנבחרים על ידי האספה המחוקקת של אוטר פרדש, 36 הנבחרים על ידי גופי שלטון מקומי, 8 בידי בעלי השכלה גבוהה, 8 בידי מורים להשכלה גבוהה ו־10 ממונים על ידי מושל אוטר פרדש.
המועצה הלאומית לשלום וסדר (בתאית: คณะรักษาความสงบแห่งชาติ) הייתה חונטה צבאית ששלטה בתאילנד בין ההפיכה הצבאית ב-22 במאי 2014 ועד 16 ביולי 2019. ב-20 במאי 2014 הכריז הצבא על משטר צבאי ארצי בניסיון לעצור את המשבר הפוליטי המתגבר במדינה ולהדיח את הממשלה הנבחרת באופן דמוקרטי.
ב-22 במאי הדיח הצבא את ממשלתה של יינגלאק צ'ינאוואט והקים את המועצה הלאומית לשלום וסדר כדי להשתלט על השלטון במדינה.
החונטה הטילה צנזורה על מערכת השידורים בתאילנד, השעתה את רוב סעיפי חוקת 2007 (למעט הסעיף הנוגע למלך), ועצרה חברים בקבינט התאילנדי.
המועצה הלאומית לשלום וסדר פורקה רשמית לאחר השבעת הקבינט החדש ב-16 ביולי 2019. מבקרים, כגון השגריר התאילנדי לשעבר פיתאיה פוקאמאן, טוענים כי המועצה "למעשה עדיין קיימת במלואה.
הועברו אל פיקוד המבצעים לביטחון פנים בראשות ראש הממשלה."
השם המקורי באנגלית שהחונטה אימצה היה "המועצה הלאומית לשמירת השלום והסדר" (National Peace and Order Maintaining Council, NPOMC).
השם שונה מאוחר יותר ל"המועצה הלאומית לשלום וסדר" (National Council for Peace and Order, NCPO) ב-24 במאי 2014.
המטרה המוצהרת של ההפיכה ושל המועצה הלאומית לשלום וסדר (NCPO) הייתה להשיב את הסדר על כנו בתאילנד ולקדם רפורמות פוליטיות.
בפרט, החונטה הצבאית התחייבה לטפל בשחיתות, להפחית מתחים פוליטיים, לשנות את הכלכלה התאילנדית, לפתור בעיות במערכת החינוך ובתשתיות, ולחלק באופן שוויוני את תקציב המדינה בין האזורים השונים.
עם זאת, מאז ההפיכה, הצבא התאילנדי לא הצליח להוכיח כי הוא מנהל כלכלי נייטרלי ונבון הממנע מערבוב בין עסקים לפוליטיקה.
בכירים בצבא נראים כעשירים באופן בלתי מוסבר.
הגנרלים הואשמו בכך שמינו מקורבים לחונטה לתפקידים בכירים בחברות תאילנדיות, הגדילו את תקציבי הביטחון, ולא התקדמו משמעותית ברפורמות כלכליות.
מאז השתלטותה על השלטון, המועצה הלאומית לשלום וסדר עשתה שימוש נרחב במשטר צבאי כדי להעמיד לדין מתנגדים, לאסור פעילות פוליטית, ולצנזר את התקשורת.
למעלה מ-1,000 אנשים, בהם אקדמאים, בלוגרים פוליטיים, פעילים ופוליטיקאים, נעצרו או נשלחו ל"התאמת גישה" במתקנים צבאיים.
היו טענות על שימוש בעינויים.
התביעות לפי חוקי הלסה מאז'סטה המחמירים של תאילנד, המגנים על המלוכה מפני עלבונות, גברו באופן משמעותי.
בדו"ח השנתי שלה בינואר 2015, ארגון Human Rights Watch קבע כי השלטון הצבאי הוביל את זכויות האדם בתאילנד ל"צניחה חופשית".
המועצה המהפכנית של פת"ח היא הגוף הפרלמנטרי הפנימי של פת"ח והמוסד השני בחשיבותו אחרי הוועד המרכזי של פת"ח.
היא מורכבת מכ-80 חברים שנבחרים מתוך מאגר של כ-1,400 חברי מפלגה, במהלך הקונגרס הכללי של הארגון.
מתוכם נבחרים 21 חברים לוועד המרכזי.
מועמדים נדרשים להיות מעל גיל 33, וכאלו שהיו חברים מלאים במפלגה במשך 15 שנה ברצף.
על פי התקנון הפנימי של תנועת הפת"ח, על המועצה המהפכנית להתכנס אחת לשלושה חודשים, וגם כאשר:
המזכיר הכללי מזמן את החברים לישיבה
שני שלישים מהחברים מזמנים ישיבה במכתב
חברי המועצה המהפכנית נבחרים על ידי מינויים של חברי הוועידה הכללית לחברות במועצה, כאשר המועצה מורכבת מ:
חברי הוועד המרכזי של פת"ח.
יו"ר ועדת הבקרה הפיננסית ויו"ר הוועדה לבקרת תנועה והגנה על חברים.
חמישים חברים שנבחרו על ידי הוועידה הכללית מבין חבריה, בתנאי שהחבר הנבחר השיג לפחות 30% מהקולות.
חברים המייצגים את המועצה הצבאית של פת"ח, לא יותר מעשרים וחמישה חברים.
חברים שנבחרו על ידי הוועד המרכזי ברוב של שני שלישים מחבריו, לא יותר מחמישה עשר חברים.
מספר נציגים בתוך שטחי מדינת ישראל, ייקבעו על ידי המועצה המהפכנית.
חמישה חברים שמונו על ידי הוועד המרכזי ברוב של שני שלישים מתוך העצורים מחוץ לישראל ייספרו במניין כאשר יוכלו להשתתף בישיבות.
משקיפים שמונו על ידי הוועד המרכזי ואושרו על ידי המועצה המהפכנית, לא יותר מחמישה עשר חברים.
על המועצה המהפכנית של פת"ח מוטלים מגוון תפקידים, שהבולט שבהם הוא פיקוח על עבודת הוועד המרכזי ואישור מדיניות הפנים ופרשנותה.
המועצה גם מחליפה משרות פנויות בוועד המרכזי במקרה של מוות, פרישה או גירוש.
היא גם לוקחת על עצמה את האחריות לפטר או להקפיא את חברותם של חברים, בין אם בוועד המרכזי או בכל אחד ממנגנוני התנועה.
המועצה המהפכנית פועלת גם ליישום החלטות הוועידה הכללית של פת"ח, לפקח על עבודת הוועד המרכזי ולפקח על ענייניה הצבאיים של תנועת פת"ח, בנוסף לדיון בהחלטות הוועד המרכזי ובפעילותו.
כמו כן, היא מפרשת את נוסחי התקנון הפנימי של פת"ח בהתאם לתקנון התנועה, בוחרת את ראש בית הדין של התנועה ואת חברי ועדותיה ודנה בדו"חות ועדות הוועידה הכללית והמועצה המהפכנית.
הקונגרס השביעי של פת"ח, שנערך ברמאללה בדצמבר 2016, בחר חברים רבים חדשים.
הדבר התפרש כניסיון של מחמוד עבאס להדק את אחיזתו במפלגה על ידי גירוש יריבו מוחמד דחלאן, ודחיקתו לשוליים של מרואן ברגותי.
משרד המועצה המלכותית הוא הגוף המנהלי המרכזי התומך בראש ממשלת קנדה ובקבינט הפדרלי.
המשרד עומד בלב מערכת קבלת ההחלטות של הממשלה הקנדית, ותפקידו להבטיח יישום יעיל ומתואם של מדיניות הממשלה, יעדיה והחלטותיה.
בראש המשרד עומד המזכיר למועצה המלכותית הפרטית, המשמש גם מזכיר הקבינט וראש השירות הציבורי הפדרלי.
המועצה המלכותית של קנדה מספקת שירותי מטה, ייעוץ ותיאום לראש הממשלה, לשרים ולוועדות הקבינט.
תמיכה בראש הממשלה ובקבינט – ניסוח, תיאום ויישום החלטות ממשלה במדיניות הפדרלית.
סיוע למזכיר הקבינט – ליווי תהליכי קבלת החלטות, תיאום בין משרדי הממשלה והבטחת ביצוע החלטות הממשלה בזמן ובאופן אפקטיבי.
ייעוץ בתחומי ביטחון לאומי ומודיעין – באמצעות אגף היועץ לביטחון לאומי ולמודיעין (National Security and Intelligence Advisor Branch), המספק תמיכה אסטרטגית בתחומי ביטחון המדינה והמודיעין הלאומי.
ניהול מינויים ממשלתיים – המשרד אחראי על תהליכי המינויים של הממשלה לגופים סטטוטוריים, תאגידים ממשלתיים, ועדות, בתי דין ועמדות בכירות נוספות (Governor in Council appointments).
פיקוח על צווים מנהליים (Orders in Council) – באמצעות אגף ייעודי המייעץ למזכיר המועצה המלכותית ומספק תמיכה משפטית ומינהלית בתהליכי החקיקה המשנית וההחלטות הפורמליות של הממשלה.
ניהול נאומים ומסרים ממשלתיים – ובכלל זה הכנת נאום מן הכס (Speech from the Throne), המציג את תוכנית הממשלה בפני הפרלמנט.
המועצה המלכותית של קנדה מורכבת ממספר אגפים, בהם:
לשכת המזכיר וסגניהם (Clerk and Deputy Clerks of the Privy Council), האחראים לניהול השירות הציבורי הפדרלי;
אגף המינויים והצווים במועצה (Orders in Council Division);
המועצה הנורדית ומועצת השרים הנורדית הן ארגונים בינלאומיים שמטרתם - שיתוף פעולה בין המדינות הנורדיות.
המועצה הנורדית הוקמה בתום מלחמת העולם השנייה.
בשנת 1952 יצרה שוק עבודה משותף, המאפשר תנועה חופשית של עובדים בין המדינות החברות, בלא צורך בדרכונים.
משרדי המועצה ממוקמים בקופנהגן שבדנמרק.
לארגון נציגויות בכל המדינות החברות.
המדינות החברות וממשלותיהן צריכות ליישם את החלטות המועצה באמצעות חקיקה מקומית בכל אחד מבתי המחוקקים של חבריה.
שפות העבודה של המועצה הן שוודית, נורווגית ודנית.
המועצה הנורדית הייתה במקורה ארגון שיתוף פעולה בין-פרלמנטרי.
בשנת 1971 הוקמה מועצת השרים הנורדית שמטרתה שיתוף פעולה בין-ממשלתי.
בשנות ה-60 של המאה ה-20 נעשה ניסיון להרחיב את סמכויות המועצה ולהקים ארגון הדומה לקהילה הכלכלית האירופית.
נערך משא ומתן לצורך חתימה על אמנה במטרה להקים ארגון זה שהיה אמור להיקרא "נורדק".
הניסיון נכשל בשל סירובה של פינלנד לאשרר את ההסכם בגלל יחסיה המיוחדים עם ברית המועצות.
בהיעדרה של הסכמת פינלנד פנו נורווגיה ושוודיה וביקשו להצטרף לקהילה הכלכלית האירופית.
דנמרק הצטרפה ב-1973. שוודיה ופינלנד הצטרפו לבסוף לאיחוד האירופי בשנת 1995.
המועצה העליונה או הראדה העליונה (באוקראינית: Верховна Рада України) היא בית המחוקקים של אוקראינה.
מקור השם במילה האוקראינית "ראדה", שפירושה "מועצה" (תרגום מילולי של המושג "סובייט").
בשם זה כונתה האספה אשר אישרה בשנת 1654 את איחודה של אוקראינה עם רוסיה.
הראדה העליונה בת זמננו צמחה מתוך הסובייט העליון של אוקראינה, שהיה בית המחוקקים שלה מאז 1938. ב-28 ביוני 1996 שינה הסובייט העליון ה-14 של אוקראינה את שמו ל"ראדה העליונה השלישית", ובהתאם לכך מוספרו מחדש הסובייטים ה-12 וה-13 כראדות הראשונה והשנייה, בהתאמה.
הראדה העליונה היא פרלמנט בן בית אחד ובו 450 צירים.
צירים אלה נבחרים בבחירות שוויוניות, חשאיות וישירות לכהונה של 5 שנים (לפני 2006 – לארבע שנים).
שיטת הבחירות השתנתה במרוצת השנים משיטה אזורית-רובית טהורה (שאותה ירשו האוקראינים מברית המועצות) לשיטה כללית-יחסית טהורה (נכנסה לתוקף בשנת 2006), עם מספר שלבי ביניים.
כל ראדה בוחרת מבין חבריה את היושב ראש ואת שני סגניו.
היושב ראש הוא המנהל את ישיבות הראדה, חותם על חוקים ושולח אותם לנשיא לשם אישורם, חותם על החלטות הראדה שאינן חוקים ומנהל את עבודתה של השוטפת של הראדה.
חוקת אוקראינה מייפה את כוחו של היושב ראש לחתום על חוקים שבוטלו על ידי הנשיא ואשר עברו בראדה בשנית ברוב של שני שלישים.
כמו כן, יושב ראש הראדה ממלא את מקום הנשיא, במקרה שהמשרה מתפנה.
ברם, בהיותו ממלא מקום, אין עומדות ליושב ראש כל סמכויות הנשיא, ובפרט אין הוא יכול לפזר את הראדה, למנות פקידים רמי-דרג או להעניק חנינה.
המועצה המרכזית של יהודי גרמניה הוא ארגון יהודי-גרמני הפועל למען יהודי גרמניה והארגון הגדול והמשפיע ביותר בקרב קהילה יהודית זו.
המועצה המרכזית הוקמה ב-19 ביולי 1950 כתוצאה מבידוד-יחסי של היהודים בגרמניה בין שאר הקהילות היהודיות בעולם, ועניין גובר והולך בשרידי הקהילה היהודית שלאחר השואה מצד ממשלת גרמניה המערבית.
בתחילה, היה ממוקם מטהו המרכזי של הארגון בהמבורג; בשנת 1951 הוא עבר לדיסלדורף ובשנת 1985 לבון, והחל מאפריל 1999 הוא נמצא בבירת גרמניה ברלין.
במועצה המרכזית של יהודי גרמניה נמנים כיום כ-105,000 חברים רשומים, אף על פי שנראה כי מספרם של היהודים בגרמניה כפול ממספר זה; רובם לא רשומים בבית כנסת או במשרדי הקהילה.
בראשית ימיה, קיבלה המועצה המרכזית של יהודי גרמניה מימון כספי רב ותמיכה רעיונית מצד ממשלת גרמניה, בעוד כיום היא מתבססת בעיקר על תרומות ודמי חבר.
המשימות העיקריות שהארגון לוקח על עצמו הם זיכרון השואה, הן בקרב הקהילה היהודית והן בקרב העם הגרמני כולו; לחימה באנטישמיות, הן בגרמניה עצמה והן מחוצה לה; גיבוש הקהילה היהודית בגרמניה והעשרתה, מניעת התבוללות ויצירת קשרים בין קהילות יהודיות דוברות-גרמנית לקהילות אחרות שאינן כאלה; וחיזוק הקשר בין יהודי גרמניה לישראל.
בתחילה, מנהיגות הארגון הייתה מורכבת מיהודים שנולדו בגרמניה, בעוד רוב יהדות גרמניה הייתה מורכבת מיהודים פולנים ניצולי שואה שנמלטו מהמשטר הקומוניסטי ששרר בפולין של אותם הימים.
בשל כך, הארגון קרא לעצמו באותה התקופה "המועצה המרכזית של היהודים בגרמניה" ולא "המועצה המרכזית של יהודי גרמניה".
במשך הזמן, נקלטו היהודים ילידי-פולין בגרמניה, וברבות השנים השתלבו חלק מהם בהנהלת המועצה, אם כי גם כיום רוב אנשי הסגל הבכיר של המועצה הם ילידי גרמניה.
בשנות ה-80 המאוחרות שקל הארגון לשנות את שמו; בעקבות התפרקותה, מהגרים רבים מאוד מברית המועצות ומהמדינות שתחת שליטתה נקלטו בגרמניה כמהגרים כתוצאה ממדיניות מכוונת של ממשלת גרמניה שביקשה לחדש את ימי הקהילה היהודית כקדם.
כתוצאה מכך היהודים בגרמניה אינם תושביה ה"מקוריים" (למעשה, גם רוב אלה הוותיקים יחסית היו מזרח-אירופאיים במוצאם).
ההגירה מברית המועצות שינתה את אופי הקהילה היהודית - היא הביאה איתה יהודים רבים שהיו חילונים וחסרי כל זהות עצמית יהודית, והיה צורך לשלבם בקהילה היהודית הוותיקה.
קבוצה זו גם היוותה אתגר עבור המועצה המרכזית שהייתה שמרנית יחסית מבחינת ההקפדה על הלכות הדת .
לאורך ההיסטוריה שלו, ידע הארגון מספר פרשיות שחיתות ואי-סדרים פיננסיים, בעיקר תחת ניהולו של ורנר נחמן.
לאחר מותו, ערך הנשיא הבא היינץ גלינסקי - יושב ראש הקהילה היהודית של מערב ברלין במשך 43 שנים - שינויים בהנהלה ובדרגים הנמוכים יותר והכניס דם חדש לארגון.
שינויים אלו הביאו ליציבות ולהערכה רבה יותר למועצה המרכזית.
בתקופת נשיאותו של איגנץ בוביס נכנסה המועצה המרכזית של יהודי גרמניה במידה רבה יותר מבשנים עברו לשיח הציבורי בגרמניה שלאחר השואה, וההנהגה חשה בטוחה יותר.
בשנים האחרונות אתגרה את המועצה המרכזית החלוקה בין יהודים שמרנים יחסית ובין יהודים ליברלים יותר (מבחינה דתית בעיקר).
בשנת 2004 פרץ ויכוח פומבי בין נשיא המועצה המרכזית של יהודי גרמניה דאז, פאול שפיגל, לבין מנהיג הארגון הליברלי והקטן יותר "האיחוד הפרוגרסיבי-יהודי של גרמניה" (Union progressiver Juden in Deutschland) שבו חברים כ-3,000 איש, יאן מילשטיין (Jan Mühlstein), כשזה האחרון ביקש מהממשלה תמיכה כספית שווה לארגונו.
משנת 2013 מארגנת המועצה את תחרות מוזיקה והריקוד הגדולה בגרמניה למרכזי הנוער היהודים בשם "Jewrovision" .
בספטמבר 2014, ארגנה המועצה עצרת נגד האנטישמיות בברלין, בנוכחות הקנצלרית אנגלה מרקל.
המועצה הפדרלית של אוסטריה היא הבית העליון של האספה הפדרלית של אוסטריה, המהווה את הפרלמנט האוסטרי.
הבחירות למועצה מתבצעות באופן לא ישיר, אלא על ידי בחירת מספר נציגים באופן אזורי בכל אחת ממדינות אוסטריה, כך שמספר נציגיה של כל מדינה נקבע פחות או יותר בהתאם לגודל אוכלוסייתה, ועל כן מספר החברים בה משתנה במעט מבחירות לבחירות.
כיום (נכון ל-6 בפברואר 2025) מכהנים במועצה הפדרלית 60 חברים.
למרות היותה הבית "העליון", סמכויותיה של המועצה הפדרלית פחותות יותר משל הבית התחתון.
שלושת המקרים היוצאים מן הכלל שבהם המועצה הלאומית לא יכולה לקבוע חוק בלי הסכמה מלאה של המועצה הפדרלית הם: חוקים לשינוי חוקת אוסטריה, חוקים להפחתת הזכויות של מדינות אוסטריה, וחוקים הקשורים למבנה הארגוני של הפרלמנט.
המועצה העליונה של הרפובליקה של גאורגיה היה הפרלמנט הלאומי הראשון של הרפובליקה של גאורגיה בעידן הפוסט-סובייטי, בשנים 1990-1992. הבחירות הפרלמנטריות של ה-28 באוקטובר 1990, היו הבחירות הדמוקרטיות הרב-מפלגתיות הראשונות בקווקז.
ראש המועצה העליונה היה זוויאד גמסחורדיה (הנשיא הנבחר הראשון שנבחר באופן דמוקרטי בשנים 1991-1992) ואקקי אסתיאני.
הסגן הראשון של המועצה העליונה היה נמו בורצ'ולדזה, סגן ראש המועצה וראש המועצה העליונה של אג'ריה, היה אסלן אבשידזה.
לאחר ההפיכה הצבאית של ה-22 בדצמבר 1991 - 6 בינואר 1992, המועצה העליונה, הממשלה, והנשיא גמסחורדיה, הוכרחו לעזוב את גאורגיה.
המועצה הפשיסטית העליונה (באיטלקית: "Gran Consiglio del Fascismo") הייתה גוף שלטוני באיטליה בימי שלטון המפלגה הפשיסטית בהנהגת בניטו מוסוליני.
מועצה זו, שנוצרה של המפלגה הפשיסטית ב-1923, והפכה לאורגן של המדינה ב-1928 הייתה בעלת סמכויות נרחבות, ובסופו של דבר, זו שהדיחה את הרודן מוסוליני, והביאה לסיום המשטר הפשיסטי באיטליה.
במועצה היו חברים האנשים הבאים:
ראש ממשלת איטליה, שהיה באותה התקופה בניטו מוסוליני.
"הארבעה" (Quadrumvir) - מנהיגיו ההיסטוריים של המצעד על רומא בשנת 1922 "שהעלה" לשלטון את המפלגה הפשיסטית - מיקלה ביאנקי, אמיליו דה בונו, צ'זארה מריה דה וקי ואיטלו באלבו.
נשיא הסנאט של איטליה ויושב ראש בית הנבחרים של איטליה.
שר המשפטים, שר החוץ, שר החקלאות, שר החינוך, שר הקורפורציות ושר התרבות העממית.
נשיאי האקדמיה המלכותית של איטליה, של בית הדין המיוחד לחירום ולהגנת המדינה, נציג הקורפורציות והתעשיינים, נציג הפועלים והחקלאים.
גוליילמו מרקוני, "ממציא הרדיו", היה נשיא האקדמיה המלכותית, וחבר במועצה.
ראש המטה הכללי של צבא איטליה ומפקד החולצות השחורות.
מזכיר המפלגה הפאשיסטית, שהיה גם מזכיר המועצה.
מינויים אישיים של מוסוליני, שכיהנו שלוש שנים.
הזכות למנות את מזכיר המפלגה ובעלי תפקידים אחרים, אשרור חוקי המפלגה, והחלטות מדיניות הקשורות במפלגה.
הזכות למנות יורש למלך איטליה, לקבוע את סמכויותיו וזכויותיו של המלך, הזכות לבחור יורשים לראש הממשלה, לקבוע את סמכויות המועצה העליונה, הסנאט, בית הנבחרים, ולהחליט בדבר סמכויותיו וכוחותיו של ראש הממשלה, לקבוע בדבר אמנות בינלאומיות וענייני חוץ.
את המועצה כינס ראש הממשלה עצמו, וכל החלטותיה היו נתונות לאשרורו.
המועצה הייתה בעלת תפקיד חשוב בקבלת חוקי הגזע באיטליה, כאשר ביום 26 באוקטובר 1938 פרסמה הצהרה בנושא הגזע, אשר כונתה דף הנחיות ובאיטלקית Foglio d'ordine, והיוותה את הבסיס לחקיקה הגזענית שקיבלה לאחר מכן גושפנקא של תחיקה מלכותית לאחר הליך אשרור.
חוקי הגזע היו שלב משמעותי ברדיפת יהודי איטליה על ידי איטליה הפשיסטית ושיתוף הפעולה שלה עם הנאצים לביצוע השואה והפתרון הסופי.
לאחר שנת 1943 הגיעה רדיפה זו לכדי לכידתם של היהודים, הסגרתם לידי גרמניה הנאצית והעברתם להשמדה במחנות ריכוז והשמדה.
באופן תאורטי, הייתה המועצה הגוף המחוקק העליון באיטליה, ונועדה להחליף את הפרלמנט.
אך מוסוליני לא כינס את המועצה משנת 1939 ועד שנת 1943, שנים בהן התקבלו החלטות גורליות בנוגע למדיניות החוץ של איטליה, ובמיוחד בשאלת השתתפותה במלחמת העולם השנייה כצד פעיל לצדה של גרמניה הנאצית.
החלטות אלו הביאו לשורה של מפלות מדיניות וצבאיות, שהגיעו לשיאן עם פלישת בעלות הברית לסיציליה ביולי 1943, שנראתה כהכנה לפלישה לאיטליה עצמה.
כינוסה של המועצה, ביזמת אישים שסברו כי יש להדיח את מוסוליני, ובהם שר החוץ לשעבר, דינו גראנדי ב-24 ביולי 1943, היה פעולתה החשובה ביותר.
בישיבה מרתונית בת תשע שעות (שנפתחה, ככל ישיבות המועצה, בקריאה "יחי הדוצ'ה", ובנאום בן שעתיים של מוסוליני), העזו אישים כגליאצו צ'אנו ודינו גראנדי, להתריס בפני מוסוליני, ולהעלות הצעת הצבעה על הדחתו מתפקידו.
הישיבה נמשכה אל תוך הלילה של 25 ביולי 1943, ובסיומה הצביעה המועצה על הדחתו של מוסוליני ברוב של 19 קולות בעד, 8 נגד ונמנע אחד.
למחרת ביקש מוסוליני להתקבל אצל המלך ויטוריו אמנואלה השלישי.
המלך פיטר אותו, החליפו במרשל פייטרו באדוליו, ושם אותו במעצר.
כך, למעשה, בא לקיצו המשטר הפאשיסטי באיטליה.
ב-3 בספטמבר 1943 חתמה ממשלת באדוליו על הסכם שביתת נשק עם בעלות הברית שכלל כניעה ללא תנאי.
כתוצאה מכך, נכבש חציה הצפוני של איטליה על ידי הגרמנים, והוקמה בו ממשלת בובות שכונתה הרפובליקה של סאלו, בראשה העמידו הנאצים את מוסוליני (שבין השאר, פעל להוצאתם להורג של אלה שפעלו להדחתו) שהקים במקום המפלגה הפשיסטית הלאומית את המפלגה הרפובליקנית הפשיסטית.
בחציה הדרומי של איטליה, שנכבש על ידי בעלות הברית, המשיכה לשלוט ממשלתו של באדוליו.
במהלך 1944 הוחלפו באדוליו ובעלי התפקידים החשובים בממשלתו, בפוליטיקאים איטלקים שהתנגדו לפאשיזם, כאשר עוד בימי כהונת באדוליו ננקטו צעדים חוקתיים לפירוק המועצה הפשיסטית העליונה, ולהסרת סמכויותיה.
המועצה העליונה לביטחון לאומי (בפרסית: شورای عالی امنیت ملی, בתעתיק: שורא-י עאלי אמנית מלי) היא המועצה לביטחון לאומי של הרפובליקה האסלאמית של איראן.
מזכירה הנוכחי הוא עלי לאריג'אני.
המועצה הוקמה במתכונתה הנוכחית לאחר תיקוני החוקה של 28 ביולי 1989.
טרם הקמת המועצה לביטחון לאומי המוכרת לנו כיום בתיקוני החוקה לאחר מותו של ח'ומייני ב-1989 הייתה קיימת באיראן "מועצת ההגנה העליונה".
מועצת ההגנה הורכבה מראשי מנגנוני ביטחון הפנים וצבא איראן ושני יועצים שמונו על ידי המנהיג העליון.
למנהיג הייתה סמכות פיקוח על המועצה ויכולת לפטר את כל חברי המועצה.
המנהיג היה צריך לקבל החלטות בדבר מלחמה או שלום, רק לאחר התייעצות עם מועצת ההגנה.
באחריות מועצת ההגנה העליונה היה תכנון בניין הכוח של צבא איראן, ונציגים של המועצה בשטח או במפקדה אף הורו על תנועת כוחות במלחמת איראן–עיראק.
לאחר שמספר מהלכים שגויים בהוראתם של חכמי דת גרמו למותם של חיילים איראנים רבים, הוגבל כוחה של המועצה בתחום זה ב-1987. התפקוד הקלוקל של המועצה והסרבול במערכת העברת ההוראות, שפוצלה לחלק מנהלי וחלק מבצעי, עוררה את המשטר האיראני לבצע שינויים במבנה המועצה ובתחומי אחריותה.
מטרת הקמתה של המועצה, על פי חוקת איראן, היא "שמירה על האינטרס הלאומי [האיראני] ושימור המהפכה האסלאמית, אחדותה הטריטוריאלית וריבונותה הלאומית [של איראן]".
תפקידיה ותחומי אחריותה של המועצה מוגדרים בפרק 176 של חוקת איראן והם:
קביעת מדיניות ההגנה והביטחון הלאומי, במסגרת המדיניות הכללית המתווה על ידי המנהיג העליון.
תיאום הפעילות בהתאם למדיניות המתווה בתחומי הפוליטיקה, המודיעין, החברה, התרבות והכלכלה.
שימוש במשאבים החומרניים והאינטלקטואליים של המדינה כדי להתמודד עם האיומים הפנימיים והחיצוניים.
החלטות המועצה לביטחון לאומי מיושמות רק לאחר אישור המנהיג העליון.
על אף שהמועצה היא גוף מייעץ וביצוע המלצותיה נתון לשיקולו של המנהיג העליון, כוחה המשמעותי (ויש האומרים, היחיד) נובע מכך שהיא אחראית למגעים בנוגע למדיניות הגרעין האיראנית עם מדינות וגופים בינלאומיים.
מזכיר המועצה הוא המנהל את המשא ומתן עם האיחוד האירופי, רוסיה, סין והמדינות הבלתי-מזדהות.
יועצו המדיני של המזכיר הוא סייד עלי מונפרד.
בתקופת אחמדינז'אד, מדיניות המועצה נחשבה למתונה יותר מזו שהכתיב הנשיא וקרובה לעמדת המנהיג ח'אמנהאי.
כנראה בעקבות מחלוקות קשות בין הנשיא למזכיר המועצה, עלי לאריג'אני.
האחרון התפטר מתפקידו באוקטובר 2007. מחליפו בתפקיד היה סגן שר החוץ לענייני אירופה ואמריקה לשעבר, סעיד ג'לילי.
בראשות המועצה לביטחון לאומי עומד נשיא איראן, שמתפקידו למנות את מזכיר המועצה.
חברי המועצה על פי חוק הם:
ראש המטה הכללי של הכוחות המזוינים
מפקד צבא איראן ומפקד משמרות המהפכה האסלאמית
שר החוץ, שר הפנים ושר המודיעין
נציג מטעם המנהיג העליון הנציג הנוכחי הוא סעיד ג'לילי
בעבר - השר המופקד על משמרות המהפכה
חברי המועצה נכון לשנת 2025 הם:
+תפקידשםתפקיד במועצהנשיא איראןמסעוד פזשכיאןיושב ראש המועצהנציג המנהיג העליוןעלי לאריג'אנימזכיר המועצהיו"ר הפרלמנטמוחמד באקר קאליבאףחברראש מערכת המשפטגולאם-חוסיין מוחסני-אז'אינציג המנהיג העליוןסעיד ג'ליליראש המטה הכללי של הכוחות המזויניםעבד א-רחים מוסאווימפקד צבא איראןאמיר חאתמימפקד משמרות המהפכה האסלאמיתמוחמד פאכפורשר החוץעבאס עראקצ'ישר הפניםאסכנדר מומנישר המודיעיןאסמאעיל ח'טיבראש הארגון לתכנון ולתקציבחמיד פורמוחמדי
כדי למלא את תפקידיה השונים, למועצה תת-מועצות בנושאים שונים, דוגמת תת-המועצה לענייני הגנה, או תת-המועצה לביטחון לאומי.
בראשות תת-הוועדות עומד נשיא איראן או ממונה מטעמו.
המועצה המתאמת של הסגל האקדמי הבכיר היא הגוף המאגד את ארגוני הסגל הבכיר של מרבית האוניברסיטאות בישראל (הטכניון, האוניברסיטה העברית בירושלים, מכון ויצמן למדע, אוניברסיטת בר-אילן, אוניברסיטת תל אביב, אוניברסיטת חיפה ואוניברסיטת בן-גוריון בנגב), וחברים בה יושבי הראש של ארגוני הסגל האקדמי הבכיר.
משנת 2014, יושב ראש המועצה המתאמת הוא פרופ' אלי וייץ מאוניברסיטת תל אביב.
בין 2010 לשנת 2014 כיהן כיושב ראש פרופ' ניר שביב מהאוניברסיטה העברית, אשר החליף את פרופ' צבי הכהן מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
בניגוד למרבית העובדים בישראל, המאוגדים בארגוני עובדים ארציים (ובראשם ההסתדרות הכללית, וכן ההסתדרות הרפואית, הסתדרות המורים וכדומה), חברי הסגל האקדמי הבכיר באוניברסיטאות מאורגנים בארגונים נפרדים, כל אוניברסיטה וארגון הסגל הבכיר שלה.
עם זאת, בנושאים המשותפים לכלל חברי הסגל האקדמי הבכיר באוניברסיטאות, מתקיים שיתוף פעולה באמצעות המועצה המתאמת של הסגל האקדמי הבכיר.
עם פתיחת שנת הלימודים באוניברסיטאות ב-2007 הכריזה המועצה על השבתת ההוראה הפרונטלית של הסגל הבכיר, במטרה להשיג פיצוי על שחיקת שכר, שנגרמה, לטענתם, במהלך העשור הקודם לשביתה.
השביתה נמשכה 90 יום, לכל אורכו של סמסטר א', ובסיומה נחתם הסכם עם השובתים.
המועצה המשפטית של המוסדות הלאומיים הייתה ועדת משנה של ועדת המצב שהקימה הסוכנות היהודית לפני הקמת מדינת ישראל, ותפקידה היה לגבש את מערכת המשפט שתקום לאחר הקמת המדינה.
ב־6 בינואר 1948 התכנסה המועצה לישיבתה הראשונה.
המועצה מנתה 31 חברים, ובראשה עמדו היועץ המשפטי של הסוכנות היהודית, ברנרד ג'וזף והיועץ המשפטי של הוועד הלאומי, מרדכי עליאש.
כן מונו למועצה חמישה מזכירים.
ריבוי החברים, ומיקומם במקומות שונים בארץ ישראל, בשעה שהתחבורה בה הייתה קשה, הקשו על עבודתה.
בנוסף, חלק מחבריה עסקו גם בפעילות נוספת.
ועדות המשנה של המועצה המשפטית
המועצה המשפטית נחלקה לשמונה־עשרה ועדות משנה:
יושב ראש הוועדה: שלום הורוביץ
חברי הוועדה: יצחק אולשן, מנחם דונקלבלום, משה זמורה, גוידו טדסקי, ישראל מני, פליכס רוזנבליט.
חקיקה עות'מאנית ומנדטורית בה עסקה הוועדה:
פקודת הגבלת שכר דירה (דירות), 1940
דיני מכר, שכירות וחכירה, מתנה, השאלה והלוואה, שכירות פועלים, קבלנות, ערבות, פיקדון; חוזים בכלל ו"מעין חוזים", נזיקין, נאמנות, דיני נכסי דלא ניידי (ובתוכם דיני משכון).
יושב ראש הוועדה: משה זמורה
חברי הוועדה: יהודה בעהם, שלום הורוביץ, אברהם לוין, יעקב סלומון, יעקב שמשון שפירא.
דיני חברות, שותפויות, אגודות קואופרטיביות, שטרות, פשיטת־רגל, ביטוח, הובלה, זכויות יוצרים, פטנטים, סימני מסחר.
יושב ראש הוועדה: אברהם לוין
חברי הוועדה: ישראל בר-שירה, דוד גויטיין, משה זמורה, אשר לויצקי, ישראל מני.
ועדת החוק הפלילי ופרוצדורה פלילית
יושב ראש הוועדה: דוד גויטיין
חברי הוועדה: צבי ברנזון, פייטל דיקשטיין, אשר לויצקי, יוסף קייזרמן.
יושב ראש הוועדה: ישראל מני
בר-רב-האי, משה דוכן, אברהם לוין, יוסף קייזרמן, יעקב סלומון.
ועדת חוקי האישות, דיני משפחה ודיני ירושה (בתי דין דתיים ושיפוטם, מקום החוק היהודי בחוק הארץ)
יושב ראש הוועדה: אברהם חיים פריימן
חברי הוועדה: דוד גויטיין, פייטל דיקשטיין, זרח ורהפטיג, יעקב שמשון שפירא, נחום רפאלקס, שמחה אסף, משה זילברג, פליכס רוזנבליט.
מזכירי הוועדה: הרמן כהן ואדוארדו ויטא
יושב ראש הוועדה: יעקב סלומון
חברי הוועדה: יוליוס זבה, נתן פיינברג, יעקב שמשון שפירא, נפתלי ליפשיץ.
ועדת חוקי השלטון המקומי (כולל תכנון ערים)
יושב ראש הוועדה: יהודה בעהם
חברי הוועדה: אפרים אולשנסקי, ש.
בר-רב-האי, צבי ברנזון, יזהר הררי.
ועדת חוקי העבודה, ביטוח סוציאלי ושרות סוציאלי
יושב ראש הוועדה: צבי ברנזון
חברי הוועדה: אפרים אולשנסקי, ישראל בר-שירה, אפולינרי הרטגלס, משה זמורה, נחום רפאלקס, ורנר פראושטטר.
ועדת חוקי השירותים הציבוריים (דואר, טלגרף, בריאות, חינוך ותחבורה)
יושב ראש הוועדה: זרח ורהפטיג
חברי הוועדה: דוד גויטיין, משה דוכן, נחום רפאלקס, ורנר פראושטטר, צבי שוורץ.
ועדת חוקי ההגנה (צבא, משטרה ובתי סוהר)
יושב ראש הוועדה: פליכס רוזנבליט
חברי הוועדה: יצחק אולשן, צבי ברנזון, יזהר הררי, אשר לויצקי.
יושב ראש הוועדה: פייטל דיקשטיין
חברי הוועדה: זרח ורהפטיג, משה זמורה, ליאו כהן, צבי שוורץ, שמחה אסף, שמואל אייזנשטדט.
יושב ראש הוועדה: יעקב שמשון שפירא
בר-רב-האי, מנחם דונקלבלום, אפולינרי הרטגלס, יוסף קייזרמן, נתן פיינברג, נפתלי ליפשיץ.
ועדת מבנה מיניסטריון המשפטים ובתי הדין
יושב ראש הוועדה: מנחם דונקלבלום
חברי הוועדה: יהודה בעהם, צבי ברנזון, שלום הורוביץ, צבי שוורץ.
ועדת חוקי השירותים הממשלתיים (העסקה, משמעת, פנסיות וכו')
יושב ראש הוועדה: משה דוכן
חברי הוועדה: יצחק אולשן, אפרים אולשנסקי, ישראל בר-שירה, אפולינרי הרטגלס.
יושב ראש הוועדה: נתן פיינברג
חברי הוועדה: זרח ורהפטיג, ליאו כהן, נחום רפאלקס, יעקב סטוינובסקי.
יושב ראש הוועדה: יצחק אולשן
חברי הוועדה: דוד גויטיין, אברהם לוין, אלפרד ויטקובסקי, זיגפריד מוזס.
יושב ראש הוועדה: צבי שוורץ
חברי הוועדה: צבי ברנזון, זרח ורהפטיג, נחום רפאלקס, מרדכי לבנון.
נוסף על ועדות המשנה, נקבעה גם ועדה מצומצמת, אשר מתפקידה קביעת הרכבי ועדות המשנה ופיקוח על עבודתן.
חברי הוועדה: ברנרד ג'וזף, מרדכי עליאש, צבי ברנזון, מנחם דונקלבלום, שלום הורוביץ, זרח ורהפטיג, משה זמורה, ישראל מני, אברהם חיים פריימן.
אחת השאלות הבוערות להן נדרשה המועצה הייתה מה תהא שיטת המשפט הישראלית.
יש הטוענים כי הגורם לכך היה פועלו של חיים כהן שביקש למנוע מההצעות השונות לקרום עור וגידים.
המועצה הסודית העליונה הייתה מוסד ממשלתי עליון באימפריה הרוסית שהתקיים בין השנים 1726–1730, וכלל עד 8 חברים.
היא הוקמה כמועצה מייעצת, אך עד מהרה הפכה למוסד המחליט.
עם תחילת שלטונה של יקטרינה הראשונה הורגש צורך בהקמת מוסד שיסביר לצאריצה, שהייתה מודעת לכך שאין לה יכולת והתאמה לניהול המדינה, את מצב העניינים במדינה.
המוסד הוקם בפברואר 1726, וכלל את החברים הבאים: אלכסנדר מנשיקוב, פיודור אפרקסין, גברייל גולובקין, פיוטר טולסטוי, דמיטרי גוליצין ואנדריי אוסטרמן.
כחודש לאחר ההקמה למועצה התווסף חתנה של יקטרינה, קארל פרידריך, הדוכס מהולשטיין-גוטורפ.
ניתן לראות שהרוב המוחלט במועצה היה של תומכי הרפורמות של פיוטר הגדול.
בהתאם להחלטות שהתקבלו, הסנאט הפך לכפוף למועצה, וחברי הסנאט החלו להישבע אמונים לצאר ולהנחיות המועצה.
נאסר להוציא צו שאינו חתום על ידי הצאר וחברי המועצה.
בהתאם לצוואתה של יקטרינה, בטרם הגעת פיוטר השני לבגרות הועבר כל השלטון במדינה למועצה.
המועצה יכלה לקבל החלטות בכל תחום, למעט שינוי סדר העברת השלטון ובחירת יורש העצר.
תוך מספר שנים השתנה הרכב המועצה באופן מהותי:
פיוטר טולסטוי הודח לאחר מאבקי שליטה עם אלכסנדר מנשיקוב;
אלכסנדר מנשיקוב עצמו הודח במהלך שלטונו של פיוטר השני;
הדוכס מהולשטיין הפסיק את השתתפותו בישיבות.
וכך, מההרכב המקורי נשארו 3 חברים בלבד.
בשנת 1730, כאשר נפטר פיוטר השני, 4 מחברי המועצה היו בני משפחת דולגורוקי, ועוד 2 אחים בני גוליצין.
קבוצה זו החליטה על כתיבת חוקה למדינה והכנסת הגבלות משמעותיות לשליטת הקיסר.
לרעיון זה קמה התנגדות רחבה בקרב האצולה וגם מצד שניים מחברי המועצה – גברייל גולובקין ואנדריי אוסטרמן.
בפברואר 1730 קיבלה אנה, קיסרית רוסיה (אשר בעצמה הוזמנה להיות קיסרית על ידי המועצה הסודית העליונה) מכתב, שבו ביקשו ממנה נציגי האצילים שלא לקבל על עצמה את המגבלות שהתגבשו על ידי המועצה.
בתמיכת יועצה הקרוב ארנסט בירון, האצולה והצבא, ביטלה הקיסרית את כתב הדרישות של המועצה.
בהתאם לצו קיסרי מ-4 במרץ 1730, בוטלה המועצה.
תוך זמן קצר, חברי המועצה שתמכו בהטלת מגבלות על שלטון הצאר הוצאו לגמלאות, ובחלקם אף הוצאו להורג.
גברייל גולובקין ואנדריי אוסטרמן קודמו לתפקידי מפתח במדינה.
המועצה השיפוטית העליונה הוא גוף במערכת המשפט הפלסטינית.
העומד בראשו הוא נשיא בית המשפט העליון של הרשות הפלסטינית.
המועצה מכוננת על פי חוק המועצה העליונה לצדק משנת 2002.
חברי המועצה הם נשיא וסגן נשיא בית המשפט העליון, שני שופטים עליונים, נשיאי בתי המשפט לערעורים של עזה, רמאללה וירושלים, התובע הכללי ושר המשפטים.
המועצה העליונה של הכוחות המזוינים היא קבוצת המפקדים הבכירים של צבא מצרים.
בעקבות ההפיכה במצרים, עם התפטרות הנשיא חוסני מובארכ ב-11 בפברואר 2011, הועברה לקבוצה זו הסמכות למשול במצרים, עד שהושבע לנשיאות מוחמד מורסי.
בעתות מלחמה נהגה המועצה להיפגש בתדירות גבוהה ולנהל את הלחימה מחדר חירום.
בימי שגרה נהג ראש המדינה לנהל את ישיבות המועצה, ועמד בראשה כמפקד העליון של הכוחות המזוינים.
לאחר ההפיכה, שהובילה להתפטרותו הכפויה של הנשיא מובארכ, נוצר מצב מיוחד שבו הועברו לידי המועצה כל סמכויותיו של הנשיא לניהול כל ענייני המדינה.
המועצה כוללת עשרים מפקדים מהכוחות המזוינים של מצרים:
סידקי סובחי – יושב ראש המועצה – המפקד העליון של הכוחות המזוינים ושר ההגנה והייצור הצבאי
מחמוד איברהים חיג'אזי– סגן יושב ראש המועצה וראש המטה הכללי של הצבא
אוסאמה אל-גינדי – מפקד חיל הים
יונס אל-מסרי – מפקד חיל האוויר
תאוויד תאופיק – מפקד פיקוד מרכז
אחמד עלי – ראש אגף ההסברה (דובר צבא מצרים)
מוחמד אל-אסר – עוזר שר ההגנה
אחמד איברהים – מפקד משמר הגבול
מוחמד א-שחאת – מפקד הארמייה השנייה
אוסאמה עסכר – מפקד הארמייה השלישית
סעיד עבאס – מפקד פיקוד צפון
יחיא טה – מפקד פיקוד דרום
מוחמד אל-מסרי – מפקד פיקוד מערב
עבד אל-מונעם א-תראס – מפקד ההגנה האווירית
בנוסף, יושבים במועצה שישה מפקדים נוספים, ייתכן שכוללים את ארבעת ראשי המטות של ארבע הזרועות של הצבא המצרי.
ב-13 בפברואר 2011 הודיע טנטאווי, יושב ראש המועצה, כי היא תשלוט במדינה במשך כחצי שנה או עד אשר יתקיימו הבחירות לפרלמנט המצרי ("אספת העם") ול"מועצה המייעצת" (השורה), שצפויות להיערך בספטמבר.
בעקבות ההפיכה במצרים (2011), לאחר שהועבר השלטון למועצה, פיזר טנטאווי את הפרלמנט ואת השורה, והמועצה הודיעה על הקפאה של סעיפי החוקה.
כמו כן הודיעה המועצה על הקמת ועדה לתיקון החוקה וסעיפיה, כמענה לדרישות המפגינים.
המועצה העליונה לענייני עתיקות של מצרים הייתה הגוף הבכיר במצרים האחראי על ניהול ואחזקת אתרי העתיקות במדינה ונחשבה לאחד מארגוני העתיקות הוותיקים בעולם.
עד ינואר 2011 הייתה המועצה כפופה לשר התרבות.
לאחר מכן הפכה למשרד ממשלתי בשם "משרד העתיקות", ביולי 2011 הושב השם ישן והיא המשיכה להיקרא בשם המועצה העליונה לעתיקות, אף שב-2014 שוב הפכה למשרד הממשלתי לענייני עתיקות.
המועצה העליונה לעתיקות הייתה אחראית לשימור, הגנה ופיקוח על כל העתיקות בחפירות הארכאולוגיות במצרים.
המחלקה הוקמה לראשונה בשנת 1859 כמחלקת העתיקות של משרד התרבות, בשנת 1971 שונה שמה לארגון העתיקות המצרי.
ב-1994 על פי צו נשיאותי של חוסני מובארכ, המחלקה הפכה למועצה העליונה לעתיקות.
בשנים 2002-2011 כיהן זאהי חוואס כמזכיר כללי של המועצה העליונה לעתיקות של מצרים.
לאחר תחילת ההפיכה במצרים הנשיא מובארק ערך שינויים בממשלה והמועצה העליונה לעתיקות הפכה למשרד ממשלתי וחוואס נשאר שר העתיקות.
במרץ 2011 הוא פרש, אך הושב לתפקידו וביולי פוטר, יחד עם מספר שרים בממשלת עיסאם שאראף.
בשנים 2013-2014 חזרה לפעילות, אך בהמשך אורגנה כמשרד ממשלתי בשם משרד העתיקות.
המועצה הציונית בישראל היא זרוע הפעילות והחינוך של ההסתדרות הציונית העולמית בישראל.
המועצה פועלת להעמקת האופי היהודי והציוני של ישראל.
התנועה הוקמה ב-1970 על ידי העיתונאי אריה צימוקי במטרה להוות את ארגון הגג של קהילות וגורמים ציוניים בישראל.
מטרותיה המוצהרות הן הגברת הזיקה לעולם היהודי, טיפוח חינוך לציונות והעמקת מעורבות חברתית אצל ילדים, נוער ומבוגרים.
המועצה היא מסגרת התנדבותית אל-מפלגתית.
היא מורכבת מנציגי מוסדות ציוניים, הקונגרס הציוני והוועד הפועל הציוני.
הפעילות נעשית בפריסה ארצית, בשיתוף פעולה עם הרשויות המקומיות בחלוקה לשלושה פלחי גילאים עיקריים: ילדים ונוער, סטודנטים, מבוגרים.
מיזם אשכולות: פעילויות חינוכיות להרחבת אופקים וידע למבוגרים.
מיזם יובלים: פעילויות חינוכיות להעמקת הזיקה הציונית בקרב סטודנטים.
הפעילויות מתקיימות בקמפוסים של אוניברסיטאות ברחבי הארץ, ומעודדות פולמוס ציוני, לאומי והתיישבותי.
מיזם נטעים: פעילויות חינוכיות לאוכלוסייה צעירה בגילאי בית הספר.
המכינה הקדם צבאית עמי-חי: מכינה קדם צבאית מעורבת של בנות ובנים, חילונים, מסורתיים ודתיים הממוקמת בקיבוץ כרמים.
מיזם ברית חיים: קירוב בין האוכלוסייה היהודית והאוכלוסייה הדרוזית באמצעות לימוד שתי האוכלוסיות על המנהגים, ההיסטוריה והתרבות אלו של אלו, ומועבר על ידי מדריכים משני המגזרים, בדגש על בנות שירות דרוזיות.
תנועת הנוער צמרת - פועלת לפיתוח מנהיגות ציונית צעירה ומעורבות חברתית עם דגש על חיזוק הזהות היהודית-ישראלית והעמקת השיח בין דתיים לחילונים ובניית אחריות משותפת דרך פעילות סביבתית.
במלחמת חרבות ברזל הכריזה המועצה על חלוקת פרס "גיבורי העורף".
ועדה בראשות מרים פרץ ובה חברים עדי אלטשולר, גדי ירקוני, גיל סגל ואסנת ברדה בחרה 16 זוכים.
בין הזוכים הארגונים: ידידים, זק"א, מטה משפחות החטופים והנעדרים, לב אחד, אגודת הכובסות העבריות, חמ"ל אזרחי, ישראייד, בייביסיטר ארצי, השומר החדש, קהילת ביתא ישראל בחריש ומסעדת האחים מתל אביב.
כמו כן זכו גם האישים הבאים: יוסף חדאד, תמיר סטיינמן, עומר אדם, גיא הוכמן ובסמה חיר.
בפברואר 2025 ניתן האות על תרומה ראויה לציון של גופים ואישים במהלך שנת 2024, בתחומים שונים.
בין הזוכים: אלמוג בוקר, חנוך דאום, להקת "התקווה 6" ועמותת "פתחון לב".
יושב ראש התנועה הוא עוז מלכה , מיושבי הראש בעבר: יגאל ביבי , אורי גורדון, ניסן הרפז, רון נחמן, עוזי דיין, דרור מורג ומוריס זילכה.
מנכ"ל התנועה הוא יגאל ברנד.
בין המנכ"לים בעבר: אריה הס, עוז חיים, משה בן עטר ומשה טור-פז.
המועצה המשפטית העליונה של פקיסטן (באורדו: سپریم جوڈیشل کونسل پاکستان) היא גוף של שופטים שהוסמך תחת סעיף 209 בחוקת פקיסטן.
תפקידה העיקרי של מועצה זו היא לפקח על הרשות השופטת בפקיסטן.
הרכב המועצה כפי שנקבע בחוקה:
נשיא בית המשפט העליון של פקיסטן
שני השופטים הבכירים ביותר בבית המשפט העליון של פקיסטן
שני השופטים הבכירים ביותר של בתי המשפט הגבוהים המחוזיים בפקיסטן
אין לשפוט אף אחד מחמשת השופטים הבכירים של בית המשפט העליון של פקיסטן, והאדם היחיד שבידו האפשרות לשפוט שופטים אלו הוא נשיא המדינה, על פי דו"ח המועצה המשפטית העליונה.
המועצה רשאית לפתוח בהליכים כגד שופט, ביוזמתה או בהחלטת נשיא פקיסטן.
אם המועצה מסיקה כי השופט נאשם בהתנהגות לא נאותה, יש לסלקו מתפקידו.
שופט בית המשפט הכפוף לבג"ץ, עשוי להיות מסולק באופן מיידי על ידי בית המשפט העליון.
בשנת 2007, הנשיא הפקיסטני, פרבז מושארף, הושעה על ידי נשיא בית המשפט העליון של פקיסטן.
השופט אפתיחאר מוחמד צ'אודהרי סירב להציג האשמות שחיתות במועצה כנגד הנשיא כי חשב שחברי המועצה שמונו על ידי מושארף אינם אובייקטיביים.
המועצה הפדרלית של שווייץ היא הגוף המבצע המשמש כממשלה הפדרלית של שווייץ וכן כראש מדינה קולקטיבי.
המועצה, בת שבעה חברים, אחראית במשותף לממשל הפדרלי במדינה, וכל אחד מחבריה עומד בראש מחלקה מבצעת ספציפית, בדומה לשר בממשלה.
אחד מחברי המועצה משמש לסירוגין כנשיאה של שווייץ למשך שנה אחת.
הנשיא לשנת 2026 הוא גי פרמלן.
הממשלה הפדרלית מכהנת מאז כינון חוקת שווייץ בשנת 1848. באותה עת הייתה הדמוקרטיה החוקתית בעולם בחיתוליה ולמחברי החוקה לא היו דוגמאות רבות להסתמך עליהן.
הם שאבו בכינון הממשל הפדרלי השראה רבה מארצות הברית, אך בשונה ממנה העדיפו גוף ממשל פדרלי קולגיאלי על פני משטר נשיאותי.
חברי המועצה הפדרלית נבחרים על ידי אספת הברית (הפרלמנט הפדרלי של שווייץ) בהצבעה חשאית לתקופת כהונה של ארבע שנים.
כל אדם הכשיר להיבחר לאחד משני בתי אספת הברית כשיר להיבחר גם לכהונה במועצה הפדרלית.
חבר מועצה רשאי להיבחר מחדש, ונדיר שאספת הברית אינה בוחרת בחבר מועצה מכהן לכהונה נוספת (הדבר קרה רק פעמיים מאז סוף המאה ה-19).
על כן למעשה חבר המועצה עשוי לכהן עד אשר יבחר לפרוש ממנה, בדרך כלל אחרי שלוש עד חמש תקופות כהונה.
אספת הברית רשאית להדיח חבר במועצה באמצעות הצבעת אי אמון או משפט הדחה (Impeachment).
סעיף 175 לחוקת שווייץ, לאחר תיקון נוסחו בשנת 1999, קובע נוסחה גמישה לאיוש המועצה, ומורה כי בבחירת חבריה, יש לשים לב לכך שיובטח שהאזורים הגאוגרפיים והלשוניים השונים של המדינה יקבלו ייצוג מתאים.
בפועל, כאשר חבר מועצה פורש מכהונתו, הוא מוחלף בדרך כלל - אך לא תמיד - על ידי חבר מפלגתו שמוצאו מאותו אזור לשוני.
נשים בשווייץ קיבלו זכות בחירה בשנת 1971, והן נותרו בלתי מיוצגות במועצה הפדרלית עד לבחירתה של אליזבת קופ (Elisabeth Kopp) ב-1984. בשנת 2006 כיהנו במועצה שתי נשים, ב-2007 כיהנו שלוש, וב-2010 נבחרה האישה הרביעית (סימונטה סומרוגה) ולראשונה נוצר רוב נשי בין שבעת חברי המועצה.
בסך הכל כיהנו במועצה עד שנת 2019 תשע נשים.
בשנת 1993 נבחר לראשונה אדם ממוצא יהודי לכהן במועצה - חברת המועצה רות דרייפוס.
ליד המועצה מכהן קנצלר פדרלי, הנבחר על ידי אספת הברית לכהונה בת ארבע שנים.
על אף שמה של משרתו, לקנצלר אין סמכויות ביצועיות (בניגוד לגרמניה ואוסטריה) והוא משמש כראש המטה של המועצה.
בשלהי כל שנה בוחרת אספת הברית באחד מחברי המועצה, לשמש כנשיא שווייץ במהלך השנה שלאחריה.
האספה גם בוחרת סגן נשיא לאותה שנה, שבדרך כלל ייבחר לנשיא לשנה שלאחר מכן.
מקובל כי חבר מועצה לא יכהן כנשיא בטרם כיהן תחת חברי מועצה ותיקים ממנו כנשיאים.
נשיא שווייץ משמש כיושב ראש המועצה הפדרלית ומנהל את ישיבותיה.
במצבי חירום, וכאשר המועצה אינה יכולה להתכנס במהירות מספקת, רשאי הנשיא לפעול בשמה.
מעבר לכך הנשיא הוא רק ראשון בין שווים (primus inter pares) ואין לו כוחות מיוחדים מעבר לאלה של ששת חבריו למועצה.
הוא איננו נחשב לראש המדינה - מעמד הנתון לכל חברי המועצה יחד - אך ייחשב ככזה במהלך ביקורים ממלכתיים מחוץ למדינה, אשר המועצה איננה מקיימת אותם במליאתה.
רות דרייפוס הייתה האישה הראשונה והיהודיה הראשונה שכיהנה כנשיאת שווייץ, בשנת 1999.
חבר תמונה הצטרף למועצה מפלגה קנטון תפקיד גי פרמלן 1 בינואר 2016 מפלגת העם השווייצרית וו הנשיא לשנת 2026. ראש המחלקה לענייני כלכלה, חינוך ומחקר איניאציו קאסיס 1 בנובמבר 2017 המפלגה הליברלית טיצ'ינו ראש המחלקה לענייני חוץ.
כל אחד מחברי המועצה עומד כאמור בראש מחלקה, שכמוה כמיניסטריון במדינות אחרות.
קיימות שבע מחלקות בסך הכל, שבכל אחת מהן מאוגדים מספר תחומי אחריות.
חברי המועצה אחראים למחלקותיהם, אך על פי מוסכמה חוקתית הם אחראים גם באחריות שיתופית לכל המחלקות גם יחד.
מסיבה זו אין זה מקובל שחבר המועצה ימתח ביקורת פומבית על מי מעמיתיו למועצה, והם אמורים לתת גיבוי להחלטות המועצה גם במקרים שהן התקבלו בניגוד לדעתם או בניגוד לעמדת מפלגת האם שלהם.
בשנת 2017 פרש מכהונתו חבר המועצה דידייה בורקהלטר, ורק בהמשך הוא התבטא כי היה חלוק על חבריו למועצה בנוגע למספר נושאים עקרוניים.
הצעות להחלטת המועצה מנוסחות מראש על ידי המחלקה הפדרלית הנוגעת בדבר, ומופצות למחלקות האחרות בכתב לפני הבאתן לדיון במועצה.
כל מחלקה רשאית להגיש תשובה בכתב להצעה שהובאה בפניה.
הליך זה מיועד לאפשר גיבוש קונצנזוס רחב ביחס לפרטי הצעת החלטה מסוימת קודם לדיון בה במועצה.
ההחלטות עצמן מתקבלות במועצה ככל האפשר בקונצנזוס, או מוכרעות בהצבעה.
בנושאים המצריכים זאת נערכות התייעצויות נוספות בהשתתפות נציגי הקנטונים, המפלגות באספת הברית וגופים נוספים.
התייעצות שכזו היא חובה על פי חוק במקרים מסוימים - למשל במקרה של הצעה לתיקון חוק פדרלי.
התייעצויות אלו מיועדות גם לקבוע את המקרים שבהם יידרש לערוך גם משאל עם קנטונלי או ארצי לשם אישורה או פסילתה של פעולה.
לחברי המועצה עומדת חסינות מתביעה בנוגע לכל התבטאות שבה נקטו במסגרת מילוי תפקידם.
ניתן להעמידם לדין באישום של עבירה פלילית שעברו במסגרת מילוי תפקידם רק לאחר הסרת חסינותם על ידי אספת הברית.
האספה מוסמכת במקרים שכאלו גם להשעות את חבר המועצה מתפקידו.
המועצה מתכנסת לישיבה שבועית מדי יום רביעי במקום מושבה - הארמון הפדרלי בעיר הבירה ברן.
הקנצלר הפדרלי וסגניו נוכחים גם הם בישיבות המועצה ורשאים להשתתף בדיוניה, אך אין להם זכות הצבעה בהן.
אחד מהסגנים, המשמש כדובר המועצה, מנהל תדריך לעיתונאים אחרי ישיבותיה.
תוכן ישיבות המועצה איננו גלוי לציבור והוא נותר חסוי למשך 50 שנה.
במענה לביקורת שנמתחה על נוהג זה, המנוגד לרעיון של שקיפות ציבורית, טענו חברי המועצה כי הוא חיוני לשם גיבוש קונצנזוס בנושאים שעל הפרק וכדי לשמר את הקולגיאליות של המועצה ואת העצמאות הפוליטית של חבריה.
בנוסף לישיבות המועצה השבועיות מקיימים חברי המועצה פגישות קבוצתיות על מנת ללבן נושאים מסוימים, והם גם יוצאים מדי שנה לסיור בקנטון הבית של חבר המועצה המכהן באותה שנה כנשיא.
מבחינה זו פועלת המועצה בדומה למועצת מנהלים של חברה.
חברי המועצה זכאים לשכר, לדמי הוצאות ולהטבות נוספות מסוימות.
לאחר ארבע שנות שירות במועצה (ובמקרים מסוימים גם פחות מכך) הם זכאים לתשלום פנסיה לאחר פרישתם ממנה.
הם אינם זכאים למגורים במעון רשמי (למעט הנשיא וכן הקנצלר, שיש להם דירות שרד בארמון הפדרלי).
הם שוכרים דירות או חדרי מלון בברן בתשלום אישי.
עם זאת, הם רשאים לעשות שימש באחוזת הכפר של המועצה, אחוזת לוהן (Lohn) שבקנטון ברן.
באחוזה זו גם מתאכסנים אורחים רשמיים של שווייץ.
הם זכאים להשתמש בתחבורה רשמית (מכוניות ומטוסים) במסגרת מילוי תפקיד רשמי.
הם זכאים במקרה הצורך לקבל אבטחה על ידי אנשי צבא שווייץ, אך שכיח לראותם ברחובות ברן, במסעדות וברכבת הקלה שלה ללא ליווי כלל.
המועצה העליונה של קירגיזסטן (בקירגיזית: Кыргыз Республикасынын Жогорку Кеңеши) הוא פרלמנט חד-ביתי של הרפובליקה הקירגיזית המורכב מ-120 צירים והוא הגוף המחוקק של המדינה.
המועצה נבחרת לתקופה של 5 שנים על פי מערכת פרופורציונלית.
על פי תוצאות הבחירות, מפלגה פוליטית אחת לא יכולה לקבל יותר מ-65 מנדטים בפרלמנט.
החוקה הנוכחית של הרפובליקה הקירגיזית אינה מציינת את צורת הממשל במדינה.
על פי חוקת המדינה, הרפובליקה הקירגיזית היא מדינה ריבונית, דמוקרטית, חוקתית, חילונית, יחידה, חברתית.
מקורות רשמיים מצהירים על צורת ממשל פרלמנטרית שהיא למעשה פרלמנטרית-נשיאותית.
בשנים 1995–2000 נבחרו צירי המועצה על פי השיטה הרובנית.
היא כללה שני בתים - האספה המחוקקת ואספת נבחרי העם.
על פי הרפורמה בשנת 1998, האספה המחוקקת כללה 60 חברים (בעבר 35), מתוכם 15 צירים נבחרו על ידי רשימות המפלגה.
אספת נציגי העם כללה 45 צירים (בעבר 70 מושבים).
מאז 2005 נבחר פרלמנט חד-בייתי המונה 75 צירים שנבחרים על ידי השיטה הרובנית.
על פי סעיף 70 לחוקה של הרפובליקה הקירגיזית, שהתקבל במשאל עם ב-27 ביוני 2010, הורחב הרכב הפרלמנט ל-120 צירים (בעבר 90), שנבחרים לתקופת כהונה של חמש שנים מתוך רשימות המפלגות.
המועצה הרפואית של משרד הפנים הייתה מחלקה שהוקמה בשנת 1803 תחת מחלקת המשטרה של משרד הפנים כדי לשפר את מדע הרפואה והפרקטיקה וכן לפקח על פעילותם של מוסדות רפואיים ותרופות באימפריה הרוסית.
בשנת 1810 הוא הועבר לאחריות משרד החינוך העממי.
בשנים 1811–1822 היו שתי מועצות רפואיות: תחת משרד המשטרה (מאז 1819 תחת משרד הפנים) ותחת משרד החינוך העממי.
מאז – פעלה רק המועצה הרפואית שתחת משרד הפנים.
המועצה הרפואית הייתה גוף ייעוץ קולגיאלי.
ראש המועצה נקרא הדיקן ונבחר למשך 3 שנים מבין חברי המועצה.
מאז 1836 אושרו היו"ר והחברים המלאים בהוראת הקיסר בהמלצת השר לענייני פנים מקרב המדענים "שזכו לכבוד אוניברסלי על מעשיהם", מומחים בעניינים הדורשים ידע רפואי מיוחד.
חברי המועצה היו מנהלי המחלקות הרפואיות של משרד הפנים ומשרד המלחמה; רופא המטה הכללי בחיל הים ונשיא האקדמיה לרפואה וכירורגיה.
חברי הכבוד נבחרו על ידי המועצה ואושרו על ידי שר הפנים.
ההחלטות בכל הנושאים במועצה התקבלו על פי הצבעה ברוב קולות ואושרו על ידי שר הפנים.
עד 1842 הייתה למועצה הזכות הבלעדית להעניק תארים גבוהים יותר לרופאים ללא בדיקות.
מאז 1870 היו לה שני סגנים מאגודת התרופות של סנקט פטרבורג.
מאז 1875 היה חבר בה פקיד ממשרד החינוך; מאז 1886 – פקיד ממשרד האוצר.
מאז 1898 פעלה תחת המועצה מעבדה לייצור מחקר רפואי ומדעי פלילי.
המועצה פורקה במרץ 1918, בעקבות אירועי מהפכת פברואר, מהפכת אוקטובר ומלחמת האזרחים ברוסיה.
המועצה העולמית לתיירות מקיימת ) היא ארגון ללא מטרת רווח, הקובע ומוביל את הסטנדרטים לקיימות בתחום התיירות ברמה העולמית.
תפקיד המועצה מוכר על ידי מערכת האומות המאוחדות, בפרט על ידי ארגון התיירות העולמי (UNWTO) ומומחי תיירות בת קיימא ברחבי העולם .
ל- GSTC שתי קבוצות סטנדרטים, המכונות ביחד כקריטריונים של GSTC ובאופן נפרד כקריטריונים של GSTC ליעדים (GSTC-D v2) וקריטריונים של GSTC למלונות ומפעילי תיירות (GSTC-I)
כמו תקנים אחרים, הקריטריונים של GSTC משמשים לחינוך והכשרה, פיתוח מדיניות, כקו מנחה למדידה, וכבסיס להתעדה והסמכה.
המועצה פועלת גם כגוף הסמכה, באמצעותה סטנדרטים לתיירות בת קיימא יכולים לקבל דירוגים על בסיס עמידתם בקריטריונים ובסטנדרטים של GSTC.
מטרתו העיקרית של הארגון היא להגדיל את הידע והנוהגים בתיירות בת קיימא בקרב גורמים פרטיים וציבוריים.
על מנת להשיג מטרה זו, הוגדרו כמה יעדים: פיתוח תקנים בינלאומיים, ביצוע ושיפור קיימות זו ביעדים, קידום גישה לשוק, הגדלת הידע ושיטות העבודה המומלצות ועזרה באימות תקני הקיימות.
ה-GSTC מגדיר תיירות בת קיימא בכללותה, באמצעות ארבעה סעיפים: השפעות סביבתיות, אחריות חברתית, כדאיות כלכלית ותרבותית של קהילות היעד התיירותי וניהול תוכנית קיימות.
בשנת 2008 פרסמה השותפות למען קריטריוני התיירות העולמית בר קיימא את הקריטריונים למלונות ולמפעילי תיירות.