tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בווירג'יניה הקימו האמריקאים בית ספר למודיעין.
עד לשבירת הצפנים ששימשו את הצבא היפני ב-1943 התבסס המודיעין אודות הכוחות היפנים בעיקר על מכ"ם וניתוח תנועות של הצבא.
צבא היבשה האמריקאי שיתף פעולה עם הצי האמריקאי בפענוח PURPLE, הצפנה ששימשה את משרד החוץ היפני, שהייתה שונה מזו ששימשה את הצבא היפני.
ארצות הברית, בריטניה ואוסטרליה הפעילו יחד את יחידת שייטת הרדיו של מלבורן (FRUMEL; Fleet Radio Unit, Melbourne) לאיסוף מודיעין אותות.
זו יחד עם יחידת שייטת הרדיו של האוקיינוס השקט (FRUPAC; Fleet Radio Unit Pacific) היו יחידות האיסוף העיקריות של בעלות הברית בזירת האוקיינוס השקט.
ארגון מודיעין נוסף בזירה זו הייתה הלשכה המרכזית (Central Bureau) שסופחה למפקד אזור דרום מערב האוקיינוס השקט, דאגלס מקארתור.
מעקב אחר תנועת הכוחות היפנים נעשה כמעט בזמן אמת.
אחת מהצלחותיו של מעקב זה הייתה זיהוי תנועה של שתי דיוויזיות חי"ר יפניות בים, שנעו משנגחאי לגינאה החדשה.
השיירה יורטה על ידי צוללות אמריקניות שהסבו נזק כבד ליחידות אלו.
הצבא האמריקאי הפעיל יחידת מודיעין אותות ב"מחנה X" בדרום קווינסלנד.
בין היתר הצליחה יחידה זו ליצור קשר עם כוחות גרילה ועם קאוסטוו'צרס .
בהסכם ברוסה שנת 1943 מ-17 במאי 1943 הסכימו הבריטים והאמריקאים לשתף פעולה יחד בנושאי מודיעין.
לפני כיבושה של צרפת בידי הנאצים פעלה במדינה המשרד השני של המטה הכללי הצרפתי, סוכנות המודיעין הצבאי.
אחרי נפילת צרפת הוקמה הלשכה המרכזית למודיעין ומבצעים במסגרת כוחות צרפת החופשית.
הצרפתים והפולנים הפעילו תחנת מודיעין משותפת שפעלה כ-40 ק"מ מפריז, פי.סי.
ברונו , שבה פוענח מידע שהוצפן באמצעות אניגמה.
התחנה פעלה מ-1939 ועד 9 ביוני 1940. על התחנה פיקד קצין מודיעין צרפתי, גוסטב ברטרנד והיא כללה 50 צרפתים ו-15 פולנים.
בברית המועצות פעלו מספר ארגוני מודיעין וארגוני סיכול מודיעין בהם גה-אר-או שפעל תחת משרד ההגנה ונ.ק.ו.ד.
ארגונים אלו יצרו קשר עם גורמים מחתרתיים ברחבי אירופה שהתנגדו למשטר הנאצי, ואיסוף המודיעין הסתמך בעיקר על מודיעין אנושי שכלל:
נספחים צבאיים ובעלי תפקידים אחרים במסווה בנציגויות דיפלומטיות
חברי מפלגות קומוניסטיות בעולם - פעלו בעיקר מסיבות אידאולוגיות
הסובייטים הפעילו כמה רשתות ריגול, שאחת המפורסמות שבהן הייתה התזמורת האדומה, שהונהגה על ידי ליאופולד טרפר.
רשת זו הצליחה להשיג בין היתר את הוראה מס' 21, ההוראה הגרמנית למבצע ברברוסה.
סוכן בולט נוסף שהפעיל המודיעין הסובייטי היה ריכרד זורגה שפעל במסווה של עיתונאי גרמני ביפן.
ברית המועצות נהנתה ממידע מוקדם בנוגע לפלישה הנאצית הצפויה אליה, ואל סטלין הגיעו התרעות ממקורות שונים.
ויילי בספרו מילת הקוד ברברוסה הגיעו אל הקרמלין לא פחות מ-84 התרעות שונות בחודשים שלפני המלחמה.
ריכרד זורגה - דיווח למוסקבה כי 170 אוגדות גרמניות עומדות לתקוף את ברית המועצות כשציר ההתקפה העיקרי יהיה לכיוון מוסקבה.
ב-20 במרץ 1941 העביר סגן שר החוץ של ארצות הברית אזהרה מפורשת לשגריר ברית המועצות קונסטנטין אומאנסקי.
ב-3 באפריל 1941 העביר צ'רצ'יל לסטלין איגרת אזהרה באמצעות שגרירו במוסקבה סר סטפורד קריפס.
רשת הריגול הסובייטית בגרמניה ובמערב אירופה, התזמורת האדומה, העבירה גם היא התרעות אחדות.
על אף המידע המגוון שזרם אליהם בנוגע לכוונה הגרמנית ברית המועצות לא הייתה מוכנה למלחמה.
הסובייטים ביטלו את המידע כלא אמין ומזויף וכתעמולה בריטית ואמריקאית.
גוליקוב, שעמד בראש ה-GRU הוציא הוראה ב-20 במרץ 1941 שקבעה כי יש להתייחס לידיעות על מלחמה קרבה עם גרמניה כזיוף.
בנוסף הוא אף נהג להוסיף בשולי ידיעות מטרפר שהוא "מקור בריטי" ולגבי זורגה "סוכן כפול".
בגרמניה הנאצית פעלו מספר מנגנוני מודיעין.
החשוב שבהם במשך רוב מהלך המלחמה היה מנגנון המודיעין הצבאי הגרמני, אבווהר, בראשותו של וילהלם קנריס.
גופי מודיעין נוספים שפעלו בגרמניה היו הגסטאפו והאס דה, ארגון המודיעין של המפלגה הנאצית.
בין הארגונים התקיימה תחרות מתמדת כדי להשיג מודיעין שירצה את הפיהרר.
ה-B-Dienst היה ארגון שבירת צפנים של הצי הגרמני.
הארגון הצליח לפענח את חלק מהתשדורות המוצפנות של הבריטים ולספק מידע חשוב לצורך המערכה באוקיינוס האטלנטי.
המודיעין של חיל האוויר הגרמני, הלופטוואפה, סבל מכשלים ארגוניים במהלך הקרב על בריטניה.
לעיתים קרובות קציני מודיעין הגיעו למסקנות שיתאמו את תוכניותיהם, ולאו דווקא תאמו את המידע שהגיע לידיהם.
דוח מודיעיני גרמני מ-1939, זלזל ביכולות הרדאר הבריטי וביכולתם של הבריטים ליירט תקשורת, והעריך כי הגנות רציניות קיימות רק באזור לונדון.
בשנים הראשונות למלחמה האבווהר הוכיח עצמו כמנגנון מודיעין יעיל.
אחת מהצלחותיו של הארגון הייתה "מבצע נורדפול" נגד המחתרת ההולנדית שבאותו הזמן אומנה וחומשה על ידי שירותי המודיעין הבריטים.
במרץ 1941 הכריחו אנשי האבווהר סוכן בריטי שנתפס לשדר מסרים לבריטניה שאפשרו לאבווהר לחדור אל הרשת ההולנדית, ולמעשה לשלוט בה במשך שנתיים, לתפוס כל סוכן שנשלח אליהם, ולהמשיך בשידור מסרים כוזבים.
עם כל זאת, תפקודה של האבווהר בזמן המלחמה היה כושל.
התחרות עם שירותי המודיעין שבשליטת ה-SS, הייתה יותר מתחרות בין שירותי מודיעין מתחרים.
ככל שהתקדמה המלחמה הפכו פעולותיהם של ראשי הארגון אוסטר וקנריס לפעולות התנגדות למשטר, שהשפיעו על יעילותו של השירות שהפעילו.
קנריס ואוסטר היו מבכירי הקושרים בקשר העשרים ביולי.
סוכני האבווהר, בידיעתו של קנריס, סייעו לעיתים לכוחות האויב ולסוכניו.
קנריס סיפק להיטלר מידע כוזב שהניא אותו מלפלוש לשווייץ, וכן שכנע את פרנקו לא לאפשר מעבר כוחות גרמנים דרך ספרד לכיבוש גיברלטר.
גם המודיעין שסופק טרם הפלישה הגרמנית לכרתים היה לא מדויק.
המודיעין היפני פעל תחת המשטרה הצבאית היפנית, קמפייטאי.
לפני המתקפה על פרל הארבור הפעילו היפנים מספר סוכנים, וכן הסתייעו בסוכן גרמני בהוואי, לשם השגת מודיעין למבצע.
היפנים למדו על שגרת הפעילות במקום, על סדרי הכוחות, על הסיורים האוויריים, ועל הרשת נגד צוללות בפתח המפרץ.
הישג נוסף של המודיעין היפני היה בהתרעה על "כוח Z" - כוח ימי בריטי שכלל את אוניית המערכה "פרינס אוף ויילס" וכן סיירת הקרב "ריפלס", שלוו על ידי ארבע משחתות, שיצא ב-9 בדצמבר במסע לעבר סינגפור.
הכוח הושמד באמצעות כ-80 מטוסים שהוזנקו לעברו.
היפנים הסתייעו במשתפי פעולה בריטים, ובמשתפי פעולה שגויסו מהאוכלוסייה המקומית להשגת מודיעין אודות פעילותם של בעלות הברית במהלך הפלישות שלהם למלאיה ולאיים באוקיינוס השקט.
בקרב מידווי הייתה ידם של היפנים על התחתונה, בין היתר מאחר שהסתמכו על מידע מודיעיני לקוי ולא עשו די מאמצים לאיסוף מודיעין כראוי טרם הקרב.
ב-9 במאי 1941 תפסו הבריטים את הצוללת הגרמנית U-110 שהכילה מסמכים מסווגים שסייעו למפענחי הצפנים בבלצ'לי פארק.
14 באפריל 1943 - הצי האמריקאי מיירט ומפענח תשדורת שכללה פרטים מדויקים על ביקורו הצפוי של איסורוקו יממוטו, שהיה אחראי למתקפה על פרל הארבור, בדרום האוקיינוס השקט.
הודות למידע זה יורט מטוסו של יממוטו מספר ימים לאחר מכן.
ב-4 ביוני 1944 עלה בידי הצי האמריקאי להשתלט על הצוללת הגרמנית U-505, ממנה הושגו מסמכים מסווגים ששימשו לפענוח צפנים.
הצוללת הגרמנית נתפסה על ידי כוח בפיקודו של קפטן דניאל גלריי אשר לא היה שותף לסוד ההצלחה של מפענחי הצפנים בבלצ'לי פארק.
תפיסת הצוללת עוררה חשש, פן יגלו הגרמנים כי מכונת אניגמה וספרי הפעלה שלה נפלו לידי האמריקאים, ובעקבות זאת הללו ישנו את אופן הצפנת השדרים.
במרץ 1945 הגיע לידי היפנים מודיעין על כוונה צרפתית לבצע הפיכה נגד הכיבוש היפני בהודו-סין.
בעקבות זאת תוך 48 שעות כל הכוחות הצרפתיים נעצרו למעט 4,000 איש אשר נמלטו לסין.
מבצע סלאם: מבצע כיסוי גרמני שנעשה ב-1942 להחדרת שני מרגלים למצרים.
הצרפתים הפעילו סוכן, האנס תילו שמידט שכונה "מקור D" אשר סיפק להם מידע נחוץ אודות האניגמה.
באוקטובר 1943 השרת האישי של השגריר הבריטי בטורקיה יצר קשר עם הגרמנים, במסגרתו החל להעביר לידיהם חומר מסווג תמורת כסף.
הבריטים הפרו את כללי ביטחון השדה וכלל לא ערכו לשרת ריאיון לסיווגו הביטחוני.
פרשת ריגול זו נודעה כפרשת ציצרו.
אף על פי שהמסמכים שהועברו לידי הגרמנים היו בעלי ערך אסטרטגי, הגרמנים לא השכילו להשתמש במידה רבה במידע שהועבר אליהם, הן מפני שחששו שהסוכן הושתל על ידי הבריטים, והן מחמת היריבות המתמדת שהייתה בין הפיקוד הצבאי לסגל הדיפלומטי.
הגרמנים הפעילו רשת ריגול ענפה בארצות הברית, בראשותו של "פרדריך" או פריץ יוברט דוקיין.
הרשת התגלתה על ידי ה-FBI ב-1941.
מגוון אנשים שעסקו לפני המלחמה במקצועות שונים שימשו את מנהלת המבצעים המיוחדים הבריטית כסוכנים.
הסוכנים נדרשו להכיר היטב את המדינה שבה פעלו, ולשלוט היטב בשפה המדוברת בה.
לסוכנים בעלי אזרחות כפולה היה יתרון, ולכך נודעה חשיבות מיוחדת בצרפת.
במקומות אחרים, כדוגמת הבלקנים, הייתה חשיבות פחותה יותר ליכולתם של הסוכנים להיטמע באוכלוסייה, שכן תנועות המחתרת התקוממו בצורה גלויה יותר ולפיכך לא הצורך בכך שקיומם של סוכנים בשירות הבריטים יישמר בסוד היה קטן יותר.
אנשי צבא גולים או נמלטים ממדינות שנכבשו, ובמיוחד בהולנד ובנורווגיה, שימשו כמקורות חשובים לגיוס סוכנים.
במקומות אחרים, כדוגמת צרפת ופולין, הסוכנים גילו נאמנות ראשונה במעלה לממשלות הגולות, ושירותם לטובת המודיעין הבריטי הייתה רק אמצעי במטרה לקדם את שאיפתם להשתחרר מעול הכיבוש הנאצי.
הבריטים לא נמנעו מלגייס כסוכנים גם אנשים בעלי רקע מפוקפק, בעלי עבר פלילי וקומוניסטים.
הגרמנים הנחיתו בארצות הברית שני מרגלים באמצעות הצוללת U-1230.
מודיעין קרבי הוא תת-תחום במודיעין הצבאי המתייחס לאיסוף מידע על הנעשה בשדה הקרב, גזרות עוינות ושטחי אויב בזמנים של מלחמה ושלום.
מודיעין כזה כולל איסוף וניתוח מידע על פני השטח (טופוגרפיה), על כוחות האויב הנמצאים בשטח (מערך וסדר כוחות), וכן על תוכניותיהם העתידיות (להתבצר בשטח, לעבור דרכו, לתקוף וכו').
בדרך כלל, מודיעין זה מועבר ישירות למפקד בשטח של הכוחות הלוחמים, על מנת להקנות להם ידע רב ומהימן ככל האפשר כדי שיתכננו את הפעולה בהצלחה המרבית.
הגוף האחראי על איסוף המודיעין הקרבי בצה"ל הוא חיל האיסוף הקרבי, בעוד שניהול המודיעין הקרבי השוטף מתבצע ביחידות מודיעין השדה אשר שייכת לאמ"ן.
סיורי מודיעין מיוחדים (Special reconnaissance) מבוצעים על ידי כוחות מיוחדים הפועלים באופן חשאי ובמסגרות קטנות מאחורי קווי האויב כדי לאסוף מודיעין ולייצר מטרות.
הם כוללים תצפית ואיסוף מודיעין, הטמנת אמצעי איסוף מודיעין אותות, הכוונת אש מן התווך לנשק מונחה והכנות למבצעים מיוחדים אחרים.
דוגמאות תנ"כיות לאיסוף מודיעין בשדה הקרב נמצאות בסיפור שליחת המרגלים על ידי יהושע (במדבר, י"ג: י"ז-כ"ט) ואצל גדעון בהתגנבותו אל הכוחות המדיינים לפני התקפתו עליהם (שופטים, ז': י'-י"א).
דוגמה נוספת ניתן למצוא בספר יחזקאל ל"ג, ז: "ואתה בן-אדם, צופה נתתיך לבית ישראל; ושמעת מפיו דבר, והזהרת אותם ממני".
הנביאים בתנ"ך שימשו פעמים רבות כמודיעין צבאי, אמנם לא במובן של איסוף מידע על האויב וכדומה.
רוב הנביאים נתנו מעין מידע מודיעיני כאשר השופטים והמלכים היו שואלים אותם אם לצאת לקרבות והם היו עונים רק כן או לא על פי החלטת ה'.
אלישע בן שפט הגדיל לעשות יותר מכל הנביאים ושימש, בעזרת כוח נבואתו, כחיל מודיעין לכל דבר כפי שניתן לראות במלכים ב' פרק ו' פסוק ח': "וּמֶלֶךְ אֲרָם, הָיָה נִלְחָם בְּיִשְׂרָאֵל; וַיִּוָּעַץ אֶל-עֲבָדָיו לֵאמֹר, אֶל-מְקוֹם פְּלֹנִי אַלְמֹנִי תַּחֲנֹתִי.
מודיעין עסקי הוא איסוף וניתוח של מידע על השוק שבו פועל תאגיד מסוים, כבסיס לקבלת החלטות עסקיות.
בפרט כולל המודיעין העסקי איסוף מידע על מוצרים ותהליכי עבודה של מתחרים וכן מציאת דפוסי התנהגות במידע שנאסף.
השיטות המשמשות במודיעין עסקי דומות ביסודן לאלה המשמשות במודיעין צבאי.
הן מבוססות על איסוף מידע, ניתוח המידע והכוונת הפעילות העסקית בהתאם.
איסוף המידע על היריבים העסקיים, מתחלק על פי רוב לאיסוף לגיטימי, ולאיסוף שאינו לגיטימי והגובל לעיתים בפלילים.
שיטות האיסוף הלגיטימיות כוללות מעקב אחרי הפרסומים הפומביים של היריב העסקי והפרסומים אודותיו, ניתוח פעילותו העסקית, איתור קהלי המטרה שלו, קמפיין גיוס עובדים שלו, הודעות בעיתונות, הודעות לבורסה וכדומה.
בעולם התעשייתי נוהגים לבדוק ולבחון את המוצר המתחרה בשיטות של הנדוס לאחור (Reverse Engineering), קרי פירוק המוצר המושלם לגורמיו וניסיון להכיר את מרכיביו הבסיסיים יותר, לרבות הבנה של התהליכים ההנדסיים שעמדו ביסוד יצורו והכנתו.
הכלים הלגיטימיים מבוססים על כלי מידענות מאחר שהם מתמקדים בידע גלוי ולגיטימי.
ידע זה מתמקד בדרך כלל במה שכבר אירע ובכך מקשה על יצירת יתרון תחרותי בין מתחרים העושים שימוש באותם פתרונות.
עובדה זו האיצה פיתוח של מתודולוגיות כדוגמת מודיעין אנושי בעולם העסקי, העומדות בכללים אתיים מחמירים.
לצד בדיקה ובירור לגיטימיים של מהלכי החברות המתחרות, כולל המודיעין העסקי פעילות של ריגול תעשייתי, בשיטות הדומות לאלה הנהוגות במערכות איסוף מודיעין צבאיות.
הפעלת שיטות כאלה במסגרת אזרחית - מהווה על פי רוב שיטות המשפט המודרניות עבירה פלילית.
בינה עסקית היא התחום המשמש לניתוח מידע שנאסף על מנת למצוא בו דפוסים שיסייעו בקבלת החלטות ניהוליות.
בינה עסקית עוסקת בניתוח מידע שכבר קיים בידי הארגון ולא באיסופו.
כמו כן BI אינו מתמקד באיומים קיימים, אלא בהשגת יתרון יחסי וכולל שיטות מגוונות למחקר הנתונים.
אחת השיטות המרכזיות במודיעין עסקי, והבסיס של BI לשימושי מידע ארגוני, היא כריית מידע או כריית נתונים (Data mining).
כיום, לאור המידע האינסופי הקיים ברשת, מקובל בצוותי המודיעין העסקי לאסוף את המידע בצורה אוטומטית.
לטובת האיסוף פותחו כלים לניטור מקורות ברשת, בדגש על אתרי אינטרנט ופרופילים ברשתות חברתיות וניתוח המידע הנאסף על ידי צוותי אנליסטים במחלקות המודיעין העסקי על מנת לספק דו"חות ליחידות העסקיות של הארגון.
מודיעים או מודיעין (לימים מודיעין מכבים-רעות) הייתה עיר קדומה בשפלת יהודה, כ-10 קילומטר ממזרח ללוד.
עד היום אין קביעה חד משמעית לגבי הזיהוי הוודאי של העיר עצמה.
האפשרויות לזיהוי של מודיעים כללו בעבר את הכפר הערבי אל מידיה, אום אל עומדאן, חורבת הגרדי, תל א-ראס, גבעת התיתורה, שכולן נמצאות בקרבה לעיר מודיעין של היום.
העיר נודעה כמקום מושבם של החשמונאים, ובפרט כמקום שבו פרץ מרד החשמונאים.
בספר חשמונאים ב' מסופר שיהודה המכבי הנחיל מפלה לאנטיוכוס ליד מודיעים.
בימינו נקראת העיר מודיעין על שם העיר הקדומה.
כמו כן, סמוך לעיר נבנה קבר החשמונאים על ידי יוחנן הגרדי, מבנה מונומנטלי שמשך לארץ חוקרים רבים.
מיקום הקבר כמו גם מיקומה של העיר, עדיין לא נמצאו.
מקור הסיפור על החשמונאים ועיר מוצאם הוא ב שתורגם מיוונית, ולכן לא ידוע בבירור כיצד נקראה העיר - 'מודיעין' או 'מודיעים'.
צורות הריבוי X-ים וX-ין היו נפוצות שתיהן בתקופת בית שני, וכל מתרגם בחר בצורה הנראית לו.
במקורות היהודיים שנכתבו בעברית ישנה עדיפות מספרית לצורה 'מודיעים', כך למשל בתלמוד הבבלי מסכת פסחים: "מן המודיעים לירושלים - חמשה עשר מילין הויא".
מקור נוסף, הקשור למשפחת החשמונאים מופיע בבבלי, מסכת קידושין: "...שהיו אומרים (לאלכסנדר ינאי המלך): אמו נשבית במודיעים, ויבוקש הדבר ולא נמצא".
המקור העברי הקדום ביותר המזכיר את מודיעים/מודיעין הוא התוספתא: "מן המודיעין ולפנים - נאמנין על כלי חרס דקים לקודש, מן המודיעים ולחוץ - אין נאמנין".
המקור, המאוחר אמנם בכשלוש מאות שנה לימי המכבים, מלמד כי שתי הצורות היו מקובלות, עד כי הכותב השתמש בשתיהן זו לצד זו.
ספרי המכבים מאה שנייה לפנה"ס
מודיעים מופיעה במקורות, כשהאזכור הראשון שלה הוא בספר מקבים א' וספר מקבים ב' שנכתבו כנראה בתקופת שלטונו של יוחנן הורקנוס בתור עיר מולדת משפחת החשמונאים, המקום שבו פרץ מרד החשמונאים, ובו נקבר יהודה המכבי ושאר אחיו, והוקמה בו מצבה לזכרם.
על הקבורה נכתב: "וייקח יונתן ושמעון את גופת אחיהם, ויקברו אותה בקברות אבותיו בעיר מודעית".
יוסף בן מתתיהו - מאה ראשונה לספירה
ההיסטוריון היהודי יוסף בן מתתיהו הרבה להשתמש בציטוטים מספר המכבים הראשון בכתביו.
יחד עם זאת ישנם מקרים בהם הוא מוסיף מידע גם ממקורות אבודים כמו מכתביו של ניקולאוס איש דמשק.
כך אנחנו מקבלים תיאור של קבר החשמונאים:ויבן שמעון על קבר אביו ואחיו ויגביה אותו למראה, באבן גזית מלפניו ומאחוריו.
ויקים שבע פירמידות, אחת לפני אחת לאביו לאמו ולארבעת אחיו.
ולהן עשה בסיסים והקיף בעמודים גדולים, ויעש על כל העמודים חליפות לשם עולם, וליד החליפות אוניות מגולפות, למען יראו לכל יורדי הים.
זה הקבר אשר עשה במודיעין, עד היום הזה.
בספרות חז"ל מתוארת העיר מודיעין כממוקמת על הגבול בין לוד לבין מערב יהודה"מן המודיעית ולפנים נאמנים על כלי החרס, מן המודיעית ולחוץ אין נאמנים.
הקדר שהוא מוכר קדירה נכנס לפנים מן המודיעית הן הדר והן הקדירות והן הלוקחים - נאמן.
"איזו היא דרך רחוקה, מין המודיעים ולחוץ וכמדתה לכל רוח, דברי רבי עקיבא".
"אמר עולא, מן המודיעים לירושלים ט"ו מילין הויא".
אבות הכנסייה מאה 3-5 לספירה
אוסביוס כותב בספרו האונומסטיקון: "כפר אצל לוד, משם היו המקבים, אשר גם את מצבתם מראים עד היום".הירונימוס מחזק את דברי אוסביוס לאור טענות שקברי המכבים נמצאים באנטיוכיה, הוא אף מוסיף תיאור גאוגרפי לגבי המיקום של העיר והקברים:"בהר המודיעין".
בתלמוד מופיעה העיר מודיעים בשני הקשרים המציינים תחום סביב ירושלים.
המשנה במסכת פסחים מביאה מחלוקת תנאים בשאלה מהו המרחק המינימלי מירושלים, שהאדם הנמצא בו פטור מעונש "כָּרֵת" על כך שלא קיים את מצוות קרבן הפסח, על פי המילים בציווי התורה על פסח שני: "דרך רחוקה".
לפי רבי עקיבא, אדם הנמצא "מן המודיעים וחוץ", פטור מעונש זה.
לפי הלכות טומאה וטהרה, לא ניתן לטהר כלי חרס שנטמא, ויש צורך לשבור אותו.
בתוספתא במסכת חגיגה כתוב שמוכרי כלי חרס שנמצאים "מן המודיעים ולפנים", נאמנים לומר שכלי החרס שהם מוכרים טהורים.
מסתבר שהדבר קשור גם לכך שמודיעים הייתה עיר כהנים, שנזהרו במיוחד בענייני טומאה וטהרה.
הרב יצחק וייס (וערבוי) כותב בספרו שיח יצחק סימן שמט שבחנוכה נוהגים תושבי ארץ ישראל לנסוע אל כפר מודיעים כי שם מונחים הכהנים הצדיקים שנפלו במלחמה אשר עשו עם אנטיוכוס הרשע.
הכפר הזה רק ערביים יושביו, והערביים בקבלה להם שבעת שיהיה מיושב מקום זה מיהודים אז תבוא הגאולה.
מפת מידבא - מאה שישית לספירה
העיר מודיעין מופיעה במפת מידבא המתוארכת למאה השישית לספירה, ככפר הממוקם בין מישור החוף לשפלת יהודה, על הדרך העולה מלוד לירושלים.
ליד השם מודיעים נכתב "המקום ממנו באו המכבים".
הסימון הוא של שני מגדלים ושער כניסה ביניהם.
לאחר התקופה הביזנטית, אין יותר אזכורים של מודיעין.
זיהויים רבים נתנו למקום העיר מודיעים.
לפי המקורות הקדומים מודיעים הייתה במיקום אסטרטגי על הדרך העולה מלוד לירושלים, על הגבול בין מישור החוף וקצה היישוב היהודי בשפלת יהודה.
על פי המקורות גם מבנה הקבר המפואר שהוקם למשפחת החשמונאים, הוקם בקרבת מקום במקום גבוה.
באזור בו נמצאת מודיעין היום, היו מספר יישובים יהודיים בתקופת בית שני.
לפי החוקרים השם מודיעין השתמר משני עברי נחל מודיעין.
בכפר הערבי אל מידיה שממזרח לנחל ובחורבת מידיה שממערב לנחל.
החוקרים ניסו לזהות את מודיעים במספר אתרים באזור.
הצלבנים שכבשו את הארץ זיהו את העיר מודיעים במספר מקומות שונים הכוללים את צובה/בלמונט, את אזור לטרון ואפילו ליד חברון.
במאה ה-14 כתב אשתורי הפרחי שסייר בארץ שמיקומה של מודיעים הוא בכפר שנקרא מידה, בקרבת ירושלים.
כוונתו הייתה כנראה לכפר הערבי אל מידיה של היום.
במאה ה-19 הציע הרב יהוסף שוורץ לזהות את המיקום של מודיעים בהר מידן בגלל הדמיון בשם וגם בגלל המרחק של 15 ק"מ מירושלים שמצוין בתלמוד הבבלי.
בשנת 1866 הנזיר הפרנציסקני עמנואל פורמר כתב בלה מונד שמודיעים נמצאת בכפר הערבי אל מידיה, את דבריו הוא ביסס על הדמיון הפונטי בשמות, הקרבה של הכפר ללוד ובמרחק של שעתיים הליכה ממנה.
בנוסף, טען שקברי החשמונאים נמצאים שם.
בקיץ של 1903 ביקר באל מידיה יצחק בן צבי שייחס אותה למודיעים ובקובור אל יהוד.
החוקרים גוסטב דלמן, פליקס-מארי אבל, מיכאל אבי יונה ועוד שורה ארוכה של חוקרים זיהו את מודיעים בכפר אל מידיה ובתל א-ראס שנמצא במסוך לכפר ממזרח.
הארכאולוג ישראל פינקלשטיין שערך סקר בתל א-ראס, מצא חרסים מתקופת הברזל ותקופות מאוחרות יותר.
זיסו ופרי שסקרו גם כן את התל תיארו אותו כתל תנכ"י קדום והטילו ספק בהיותו העיר מודיעים, היות שלא קיימים בתל ממצאים משמעותיים מהתקופה ההלניסטית, הרומית והביזנטית ומכיוון שאין בקרבת התל דרך רומית, כפי שמצוין בתלמוד.
חורבת מידיה (חירבת אל חמאם)
חורבת אל חמאם המקושרת לעיר מודיעין, נמצאת מערבית לנחל מודיעין ולאל מידיה.
במאה ה-19 היוותה מוקד לחוקרים כמו ויקטור גרן, שארל קלרמון-גנו שחקרו את האזור, כולל קבר שייח' אל ערבאוי וקובור אל יהוד, תוך שהם חושפים גיתות וקברים.
במהלך 1870 שוחח גרן עם תושבי הכפר והבין מהם שלי המסורת שלושת האתרים, חורבת הגרדי, קובור אל יהוד וחירבת אל חמאם הם למעשה שרידי של עיר עתיקה אחת שנקראה אל מידיה.
גרן זיהה במקום מבני אבן בנוי מאבני גזית, אבני פסיפס, בורות מים ומה שהערבים התייחסו אליו כבית מרחץ, מכאן שם האתר.
מחקרים מאוחרים יותר חשפו שהם חלק מיישוב קדום בגודל של 80 דונם.
על מדרונות החורבה, איפה שפעם הייתה דרך קדומה וכיום עוברת דרך הפטרולים, ישנם שרידי מבנים עם אבנים מהוקצעות, אבני פסיפס, בורות מים ושרידים קרמיים מהתקופות ההלניסטיות, הרומיות והביזנטיות.
כמו גם שרידי קרמיים מתקופת הברזל.
בשנת 1995 בוצעה במקום חפירת הצלה שבמהלכה נחשפו מערות קבורה עם כוכים וגלוסקמאות עליהן כתובות בעברית וביוונית מסוף תקופת בית שני ועד לתקופת מרד בר כוכבא.
בשנים 1997-1996 בחפירה שביצעה דלית וינבלט היא גילתה שראשית ההתיישבות במקום הייתה בתקופת הברזל, כאשר בתקופה ההלניסטית והרומית הגיע היישוב לשיא פריחתו, עד לחורבנו לאחר מרד בר כוכבא.
היישוב יושב שוב בתקופה הביזנטית המוקדמת ונמשך עד לתחילת הכיבוש הערבי.
בשנת 2000 חפירה נוספת חשפה ממצא קרמי מתקופות שונות.
בשנת 2005 נערך סקר בו נחשפו מערות קבורה עם כוכים וחדרי קבורה המתוארכים למאה השנייה לפנה"ס ועד למאות הראשונות לאחר הספירה.
זיסו ופרי מציעים לזהות את האתר כמודיעין הקדומה, כאשר הם מדגישים את שימור השם הקדום של מודיעים, הקרבה לדרך הקדומה לירושלים, המיקום הגאוגרפי והממצאים המשמעותיים מתקופת בית שני.
אתר נוסף שהוצע לזהותו כמודיעים, הוא האתר באום אל עומדאן שנמצא בקצה הדרומי של מודיעין.
האתר נחשף במהלך שנות האלפיים בזמן הרחבת העיר והקמת שכונת בוכמן.
באתר נחשפו שרידי יישוב קדום ובו בית כנסת, מקוואות ושרידי בתים מהמאה השנייה לפנה"ס ועד לתקופת מרד בר כוכבא.
החופרים שחפרו את האתר הציעו לזהותו כמודיעים, גם עקב שימור השם הקדום בשם הערבי.
אבל הצעה זו לא מקובלת, היות שתרגום השם הערבי הוא "אם העמודים", שם שניתן למצוא כמותו באתרים נוספים בארץ, אחד בהרי ירושלים ואחד נוסף בשפלת יהודה.
אתר נוסף שהוצע לזהותו כמודיעים, הוא האתר בגבעת התיתורה שממוקם בקצה הצפוני של העיר מודיעין ובמרחק של 8 ק"מ מחורבת אל חמאם.
בראש התל ניצבים שרידי של מבצר צלבני.
בחפירה שנערכה במקום התגלו שרידים קדומים, אך לא שרידים משמעותיים מהתקופה ההלניסטית והרומית.
שמעון גיבסון שחפר את האתר הציע לזהותו כמודיעים, אך ארכאולוגים כמו זיסו ופרי לא מקבלים את הצעת הזיהוי, היות שחסרים ממצאים משמעותיים מהתקופות הרלוונטיות לתקופת החשמונאים ואי שימור השם הקדום.
האתרים שזוהו באופן היסטורי עם קברי החשמונאים הם "קובור אל יהוד" וחורבת הגרדי/קבר שייח' ע'רבאוי.
כיום, ההצעה לזהות את קברי החשמונאים ב"קובור אל יהוד" ידועה כלא נכונה, כאשר גם חורבת הגרדי מוטלת בספק.
מודיעים חרבה במרד הגדול וכנראה שמבנה הקבר המונומנטלי נהרס גם כן בתקופה זו.
קברי המכבים, קובור אל יהוד
האתר הקדום שנקשר עם קברי החשמונאים, הוא "קובור אל יהוד" שפירוש השם הערבי של האתר הוא "קברי היהודים.
בדצמבר 1908 ביקרו במקום מורי ותלמידי גמנסיה 'הרצליה' מתל אביב, להדליק נר ראשון של חנוכה וקבעו את "קבור אל יהוד" ל"קברות המכבים" על סמך דבריו של אחד מתושבי הכפר.
מאז נקבע נוהג לבקר במקום בחג החנוכה, ומשנת 1945 הונהג לערוך מרוץ לפיד של המכבי הצעיר ממודיעים לירושלים לזכר המכבים.
לאחר מלחמת ששת הימים האתר סומן ושולט באופן רשמי בהתאם וכך גם צוין במפות.
בפברואר 2025 התקיים באתר טקס השבעה לחיילי החטיבה החרדית "החשמונאים"
חוקרים מציינים את העובדה שהקברים ב"קובור אל יהוד" הם קברי פיר/קברי ארגז.
קברים אלו אופייניים לתקופה הביזנטית שמאוחרת לתקופה החשמונאית בכמה מאות שנים.
קברי פיר/ארגז אינם יכולים להוות את מערכת הקבורה החשמונאית, שעשתה שימוש במערות קבורה עם כוכים האופיינית לקבורה היהודית בתקופת החשמונאים.
צפונית לאתר המכונה "קברות המכבים" מצוי מבנה אבן המקורה בכיפה המכונה "חורבת הגרדי".
מועד בנייתו המשוער הוא בתקופה הביזנטית, ובמרכזו נמצא קבר שייח (שיח' אל-ע'רבאווי).
בסמוך אליו נמצאו שרידי מבנה הנקרא בפי הערבים אל-קלעה.
שרידי המקום נחקרו כבר בשנת 1870 בידי ויקטור גרן שטען שהשרידים באל-קלעה תואמים את התיאור של קברי החשמונאים.
הוא קיבל חיזוק לטענותיו מהארכאולוג והחוקר צ'ארלס פרדריק טירוויט-דרייק.
לעומת זאת בשנת 1874 חקר את המקום הארכאולוג הצרפתי שארל קלרמון-גנו.
החפירה היסודית שביצע חשפה רצפת פסיפס עם דגם של צלב, קברי ארקוסוליה ולכן הציע שזהו מבנה נוצרי שנבנה בתקופה הביזנטית, במאה החמישית לספירה.
הוא סבר שמבנה זה יכול להיות מקום להנצחת קברי החשמונאים, היות שעל פי אוסביוס בתקופתו עדיין ראו את שרידי הקברים.
ההשערה שהמבנה המכונה אל-קלעה, הוקם כמבנה נוצרי על מה שחשבו בזמנו כקברי החשמונאים מקבלת הכרה בשנים האחרונות לאחר חפירות נוספות באתר.
השערה זו מקובלת גם על זיסו ופרי.
תצפיות בידי חיילים (כפי שמבוצעת על ידי חיל האיסוף הקרבי בצה"ל, לדוגמה).
תצפיות בעומק עורף האויב בידי יחידות סיור עמוק (Deep Reconnaissance).
יחידות אלה הן יחידות עילית המאומנות בריגול, הסוואה והישרדות בשטח עוין.
המודיעין החזותי מספק תמונה עדכנית מהשטח, מאפשר מעבר לניתוח הפריטים המופיעים בצילום, כולל הסקת מסקנות גאוגרפיות וגאולוגיות לגבי פני השטח, הקרקע וכדומה.
מודיעין חזותי בזמן אמת מאפשר גם איכון של המטרות וסגירה מהירה של מעגל ירי כאשר המודיעין מסמן את המטרה ואילו גורמי האש (בעיקר חיל האוויר או ארטילריה) מבצעים תקיפה מדויקת שלה.
דוגמה לשימוש בוויזינט וסגירת מעגל ירי בזמן אמת היא הסיכול הממוקד של מייסד חמאס, אחמד יאסין, שאותר על ידי מזל"ט בעת שיצא ממסגד ונהרג לאחר מספר דקות על ידי מסוק אפאצ'י של חיל האוויר שירה טיל מדויק אל עבר המטרה שסימן לו המזל"ט.
במסגרת אגף המודיעין של צה"ל פועלת עוצבת מודיעין חזותי, העוסקת באיסוף מודיעין חזותי באמצעות יחידות אחדות, ובהן:
יחידת הלוויינות - עוסקת באיסוף והפקת מודיעין באמצעות לוויינים.
מערך סיור האוויר - מפעיל "סיירי אוויר", אשר מוטסים על גבי מטוסי "צופית" ו"חופית" של טייסת 100 בחיל האוויר.
משימתם היא איסוף מודיעין מן האוויר.
יחידה 9900 - יחידת החקירה הויזינטית המרכזית של אגף המודיעין, עוסקת בפענוח וחקירה באמצעות תצלומי אוויר.
אגו"ז - מחקר מידע גאוגרפי, כולל ייצור בנק מטרות, ומחקר שוטף בתחומי צבא וטרור.
בחיל האוויר עוסקת יחידת שט"ל של להק המודיעין במודיעין חזותי.
בעת שגרה תפקידה של שט"ל הוא לספק תשתית פענוח המאפשרת הערכת מצב על הפעילות הביטחונית בזירת המזרח התיכון, תוך חיפוש אחר פעילות בלתי-שגרתית.
בחירום תפקידה לספק מטרות לתקיפה עבור חיל האוויר.
בכוחות היבשה פועלת יחידת רוכב שמים של חיל התותחנים, העוסקת בהפעלת כלי טיס בלתי מאויש (כטב"ם) מסוג סקיילרק 1. המערכת, שמשקלה כ-50 ק"ג, נישאת על גב הלוחמים ומורכבת בשטח בעת הצורך.
צוותים מהיחידה מצטרפים לכוחות יבשה ויחידות מובחרות ומספקים מודיעין חזותי לרמת הגדוד.
חברת ISI מספקת תצלומי לווין מצילומי לוויני EROS שבבעלותה.
מודיעין אותות או סיגינט הוא ענף של מודיעין העוסק באיסוף מידע על ידי יירוט תשדורות של אותות אלקטרוניים, והפקת מידע מודיעיני מתוכן.
מודיעין אותות קשור קשר אמיץ ללוחמה אלקטרונית.
לצורך איסוף מודיעין האותות יש חשיבות הן להאזנה לתקשורת בין-אנשים ("קומינט"; באנגלית: COMINT, הלחם בסיסים של: "Communications Intelligence"), והן לקליטת אותות אלקטרוניים המופקים על-ידי מכונות ("אלינט"; באנגלית: ELINT, הלחם בסיסים של: "Electronic Intelligence"), ובעצם לעירוב בין שניהם.
כיוון שמידע רגיש מוצפן בדרך כלל, עבודת מודיעין אותות כוללת לרוב גם מומחי פיענוח צפנים.
ניתוח תעבורת אותות - מחקר לזיהוי מקור האותות, נמען האותות, וכמות האותות הנשלחים - עשוי להניב מידע רב-חשיבות כשלעצמו, גם כשתוכן האותות עצמו לא ניתן לפיענוח.
העיסוק ביירוט הודעות מוצפנות ופיענוחן - עתיק כנראה כמעט כימי הכתב.
יירוט אותות אלקטרוניים נעשה כבר ב-1900, בימי מלחמת הבורים: לאחר שהבורים תפסו מכשירי קשר בריטיים, ומכיוון שהבריטים היו היחידים ששידרו אותות רדיו באותה תקופה, לא היה קשה לאתר וליירט את האותות הללו.
יחידות סיגינט הן לרוב עתירות כוח אדם.
הסוכנות לביטחון לאומי של ארצות הברית מעסיקה עשרות אלפי עובדים ונחשבת לארגון ביון הסיגינט הגדול ביותר ולמעסיקה הגדולה ביותר בעולם של מתמטיקאים.
בישראל, יחידה 8200 נחשבת ליחידה הגדולה ביותר בצה"ל.
עד שנת 2003 הסוכנות הפדרלית לתקשורת מיוחדת ומודיעין של רוסיה, שעסקה במודיעין אותות, הייתה סוכנות הביון הגדולה ביותר ברוסיה, וכיום איסוף מודיעין אותות מתחלק בין המחלקות השונות של שלוש סוכנויות הביון הגדולות באותה מדינה: הסו"ר, הפס"ב והגר"ו.
גישות משותפות לכל ענפי הסיגינט
איסוף אותות חייב להיעשות תוך ידיעה אילו אותות יש לאסוף.
השגת המטרה היא תוצאה של תהליך פיתוח "דרישות איסוף", המתגבשות מתוך:
צורך מודיעיני שיש לשקול בעת הקצאת משאבי מודיעין; במסגרת משרד הביטחון, צורכי מודיעין אלה הם מרכיבים הכרחיים של מידע ודרישות אחרות של הדרג הפיקודי, או הסוכנות.
צורך מודיעיני מבוסס, המאומת כנגד הקצאת משאבי מודיעין מתאימה כדי לספק מרכיב הכרחי של מידע וצרכי מודיעין אחרים של צרכן מודיעין"."
במקרה שקיימת מטרה נייחת מבחינה גאוגרפית - התנאים האטמוספיריים, כתמי שמש, לוח השידורים של המטרה, מאפייני אנטנת השידור וגורמים נוספים עשויים ליצור מצב שבו מקלט האזנה בודד אינו מבטיח שכל אותות המטרה ייקלטו, אף אם הצד שכנגד לא עשה דבר כדי להקשות על האזנה לשידור.
אחד מאמצעי-הנגד הבסיסיים להאזנה לאותות הוא שינוי תכוף של תדרי השידור ומאפייני שידור אחרים (כגון קיטוב).
שימוש באמצעים כאלה עלול היה למנוע ממטוס האזנה להמריא מן הקרקע, לו היה צריך לשאת אנטנות ומקלטים לכל תדר שידור אפשרי ולכל סוג שידור.
רגישות קליטה היא פרמטר חשוב במערכת סיגינט.
גזרת הכיסוי באזימוט של מערכת סיגינט יכולה להיות מלאה – 360 מעלות, או רק גזרה חלקית.
גודל הכיסוי באזימוט הוא פרמטר חשוב ביותר.
כיסוי תדרים הוא פרמטר מרכזי במערכת.
יש הבדל בין הכיסוי הכללי של יכולת המערכת לבין הכיסוי המידי (הכיסוי לגילוי בו זמנית).
פרמטר נוסף הוא הכיסוי במגבלות ציר הזמן, כלומר הכיסוי כאשר בזירה קיימים אותות פולס או אותות CW.
מערכות סיגינט מודרניות מכילות תשתית תקשורת מורכבת בין נקודות ההאזנה השונות.
אף אם חלק מאתרי ההאזנה הם חסויים, הם קולטים תשדורות המנחות אותם היכן וכיצד לאתר אותות שידור.
מערכת איכון אמריקאית שהייתה בשלבי פיתוח בשלהי שנות ה-90, בשם PSTS, שולחת באופן קבוע מידע המסייע לאנשי ההאזנה לכוון את האנטנות והמקלטים שלהם.
מטוסי האזנה גדולים, כגון מטוס ה-EP-3 או RC-135, הם בעלי יכולת לבצע ניתוחי איכון ותכנון, בעוד מטוסי האזנה קטנים יותר חייבים להיות מונחים מן הקרקע.
לפני תחילת תהליך מורכב של איכון והאזנה לאותות, חייב לקבוע הדרג מקבל ההחלטות כי יש צורך באיסוף מידע מסוים.
בעוד שייתכן כי יש ערך להאזנה לאותות הנשמעים מאירוע ספורט מרכזי, מערכות ההאזנה עלולות לקלוט גם כמות גדולה של רעש, חדשות, אותות, ואולי אפילו כריזה באצטדיון.
אולם, אם למשל, לארגון לוחמה בטרור יש יסוד להניח כי קבוצה קטנה תנסה לתאם את פעולותיה בעת האירוע, באמצעות מכשירי קשר לטווח קצר, אזי מאמצי הסיגינט יתרכזו באיכון ובהאזנה לשידורי מכשירי קשר אלה.
ייתכן שבעת מאמצי האיכון וההאזנה לא יהיה בידי המאזינים המידע היכן באצטדיון נמצאים מכשירי הקשר, או התדר המדויק שבו הם המשדרים.
לצורך כך ינקטו צעדים נוספים, כגון זיהוי האות ואיכונו.
מעת שמתקבלת ההחלטה באשר למטרת ההאזנה, נקודות ההאזנה השונות חייבות להיות מתואמות, זאת כיוון שתמיד קיים מחסור במשאבי האזנה.
הידע באיזה ציוד האזנה יש להשתמש נצבר בקלות רבה יותר כאשר מדינת היעד רוכשת את מכשירי הרדאר והשידור שלה מיצרן בעל מוניטין, או שהם ניתנים לה כחלק מתוכנית סיוע צבאי מדינתי.
זרועות מודיעין לאומיות מחזיקות בספריות של מכשירים המיוצרים על ידי מדינתם ומדינות אחרות ועושות שימוש בשיטות שונות כדי ללמוד איזה ציוד נמצא בשימוש על ידי מדינת היעד.
ידע מתאים בתחומי הפיזיקה והנדסת אלקטרוניקה מצמצם את גבולות התהייה - אילו סוגי ציוד נמצאים בשימוש היעד להאזנה.
כדי להאזין לאותות, גוף האיסוף המודיעיני חייב להיות ער לקיומם.
אם בעת תהליך המיקוד במטרה (המתואר מעלה) מסתבר כי למדינת היעד יש רדאר הפועל בטווח תדרים מסוים, שלב ראשון בהאזנה הוא שימוש במקלט רגיש, המצויד באנטנה אחת או יותר לצורך האזנה בכל הטווח, כדי לאתר את התדרים המדויקים בהם הרדאר פועל.
בשלב שני, לאחר שאותר הרדאר, יש לקבוע את מיקומו.
במקרה שמומחי האזנה יודעים את טווח התדרים האפשרי של משדרים שיש כוונה להאזין להם, הם עשויים להשתמש במערכת של מקלטים המכוונים לאותם טווחי תדרים.
מרגע שנקלט שידור כלשהו באחד התדרים בטווח, המקלט מפעיל מכשיר הקלטה ואף נותן התרעה למפעיל אנושי, כך שניתן לבדוק אם השידור ניתן לפיענוח.
במקרה שהתדר לא ידוע, נעשה שימוש לעיתים במכשיר לניתוח טווחי תדרים (spectrum analyzer) המסייע להתכוונן על תדרים מעוררי עניין.
קיימת שורה של אמצעי-נגד הננקטים להפחתת הסיכון של איתור שידורים והאזנה להם, ביניהם - למשל - קפיצה בין תדרים במהלך שידור.
מציאת כיוון ומיקום המשדר הוא מידע חשוב לעבודת הסיגינט.
ישנן מספר שיטות לביצוע חישוב זה:
טריאנגולציה – כאשר קיימות מספר נקודות האזנה בעלות אנטנות כיווניות, הצלבת כיווני השידור של המקלטים השונים תמקם את מקור השידור.
לשיטה זו קיימים אמצעי-נגד, ביניהם שידור הנעשה ממספר משדרים לסירוגין, בצירופים הידועים רק למפעיל המשדרים.
כיוון שאנטנה כיוונית חייבת לפנות אל מקור השידור, בין אם ידנית ובין אם אוטומטית, שימוש במספר רב של משדרים באתרים שונים, תוך מעבר מהיר בין משדר למשדר, עשוי להקשות על איתור מקור השידור.
חישוב הפרשי "זמן הגעה" , דורש מספר מקלטי האזנה שממוקמים באתרים שונים.
מקלטים אלה מעבירים מידע איכון לנקודת איסוף מרכזית בה מתבצע חישוב מיקום המשדר.
מדידת "זמן ההגעה" של אות השידור לנקודות קליטה שונות, בשילוב עם שימוש ב-GPS, או אמצעי דומה.
אחד האמצעים הוותיקים לאיכון שידורים, הנמצא בשימוש עד היום (אך כיום פחות נפוץ), הוא השימוש באנטנות כיווניות.
מערך אנטנות מעגלי – אמצעי שפותח עוד בתחילת מלחמת העולם השנייה.
באפליקציות של תדר נמוך, מערך אנטנות זה הוא ענק בגודלו וזכה לכינוי "כלוב פילים".
אינטרפרומטריה – (שימוש במערך בין כמה אלמנטי אנטנה, כאשר המרחקים ביניהם מחושבים במדויק.
בזמן הקליטה משווים את הפאזה החשמלית בין אלמנטים שונים)
משאותר מיקומו של המשדר, ניתן להתחיל ולזהות את מאפייני השידור ולהפיק מהם מידע.
ניתוח תעבורת אותות הוא התחום המנסה לזהות דפוסים מסוימים בזרם האינפורמציה שבין נקודות שידור וקליטה.
בניתוח זה ניתן לזהות "טביעות אצבע" ייחודיות למשדרים מסוימים ואף למפעיליהם.
ידיעת תוכן השידור עצמו, פרט לזהות המשדר והקולט, איננה הכרחית לצורך ניתוח תעבורת האותות, אף שכל פרט מידע עשוי להועיל למשימה זו.
לדוגמה, אם ידוע שמשדר רדיו מסוים נמצא בשימוש אך ורק בטנקים, אף אם לא נעשה איכון מדויק של אות השידור, ניתן לשער שקיימת יחידת טנקים באזור שממנו מגיע השידור.
מפעיל המשדר יכול להניח שקיימת האזנה לשידור, ולכן עשוי להציב משדרים מסוג זה באזורים שבהם הוא רוצה שהצד שכנגד יחשוב שיש טנקים.
תרגילי הטעייה מסוג זה ננקטו כבר בעת מלחמת העולם השנייה.
ניתוח תעבורת אותות אינה מתמקדת בהכרח בקומינט (שידור אנושי).
לדוגמה, רצף של אותות רדאר, שאחריו מופיע רצף של אותות לאיכון מטרה ואימות השדר מצד הקולט, אשר מלווה בתצפית של ירי ארטילרי, עשוי להביא מידע רב-ערך על מערכת לאיכון ירי ארטילרי.
איתור אות רדיו המפעיל מערכת של אבוקות ניווט, עשוי להביא מידע על מערכת סיוע להפעלת מסלולי נחיתה סודיים.
בניית סדר כוחות אלקטרוני מצריך זיהוי מודיעיני של אותות אשר מקורם בתחומי עניין, זיהוי המיקום הגאוגרפי של האותות ומידת ניידותם ובמקום שדבר אפשרי, קביעת התפקיד של מקור האות במערכת הארגונית הרחבה יותר של סדר הכוחות.
סדר כוחות אלקטרוני כולל מודיעין תקשורת (קומינט) ומודיעין אלקטרוני (אלינט).
מודיעין תקשורת הוא תת-תחום העוסק ביירוט תקשורת זרה, מסרים או מידע קולי, על ידי מי שאינו הנמען המיועד.
לעיתים מכנים מודיעין תקשורת כ"סיגינט", דבר הגורם לחוסר בהירות.
המטות המשולבים של ארצות הברית מגדירים קומינט מודיעין תקשורת העוסק בתקשורת בין בני אדם, מאפשר למאזין לדעת מידע רקע נוסף:
זהות המשדר - על-פי קול (עפ"ק)
אם המשדר נייד, ניתן למפות את מסלול
בשידורים חוזרים ניתן לקבוע את לוח השידורים
תדרי השידור ומאפיינים טכניים נוספים של השידור (הצפנה)
נמעני השידור (לדוגמה: אישור קבלת הודעה)
אחת הטכניקות הבסיסיות של מודיעין תקשורת היא האזנה לתקשורת אנושית קולית (בדרך כלל באמצעות שידור רדיו, אולם אף ב"דליפה" ממכשירי טלפון או מכשירי האזנה).
אם השידור הקולי מוצפן, ניתן להפיק מידע אף מניתוח מאפייני התקשורת.
בתקופת מלחמת העולם השנייה השתמש צבא ארצות הברית בחיילים מתנדבים אינדיאנים, אשר כונו דוברי קוד, אשר השתמשו בשפות בהן יש מיעוט דוברים, כגון שפת הנאוואחו וקומאנצ'י ואף בשעת דיבור בהן השתמשו במילות קוד.
פיתוח אמצעי הצפנה אלקטרוניים משוכללים מייתר את הצורך בשימוש בשפות נדירות לצורך שידור קולי.
בעבר יירוט תשדורות טלגרפיות בקוד מורס היווה חלק מרכזי במודיעין תקשורת, אולם במאה ה-21 פסק השימוש בטלגרפיה ובקוד מורס בעולם המערבי.
יחידות צבא במדינות ברית המועצות לשעבר עדיין עושים שימוש בקוד מורס.
מודל הוא אדם המציג את גופו מול אמן צייר, צלם, פסל או אמן מיצגים, או מול כיתה הלומדת מקצועות אמנותיים אלה, על מנת שיפיקו יצירת אמנות המבוססת על דמות המודל, בלא שיתבססו על הדמיון בלבד.
כשהמודל עובד הוא מתבקש להישאר בתנוחה קבועה ולא לדבר במשך מספר דקות או שעות.
לעיתים משמש המודל רק בחלק מתהליך היצירה, שעשוי להיות ממושך למדי, וביתר הזמן מסתפק האמן בתצלומי דיוקן של המודל.
בדרך כלל לא מדובר בעבודה במשרה מלאה, אלא בעיסוק צדדי, אף על פי שישנם אנשים שעל זה פרנסתם.
מודלים יכולים להיות משני המינים.
מודלים בתשלום אינם זוכים בדרך כלל בהכרה, ולרוב נותרים אנונימיים.
במקרים אחרים, המודל מהווה השראה לאמן שהיצירה תלויה בנוכחותו, ואז לרוב יש גם התייחסות לזהותו.
במקרים אחרים המודלים הם חלק מעולמו הפרטי של האמן, ואינם מקצוענים כלל.
כאשר המודל הוא אדם המבקש לקבל יצירת אמנות המציגה את דמותו, הוא משלם לאמן תמורת עבודתו.
במקרים כאלה לא מדובר במודל אלא במזמין "שיושב" לפני האמן.
דבר זה היה מקובל בעבר רק בחברה הגבוהה כיוון שעבודת אמנות כזו לא הייתה זולה.
השימוש במודל החל כנראה ביוון העתיקה.
באותה תקופה השתמשו במודלים עם לבוש ובלעדיו כפי שניתן לראות מן הפסלים מאותה תקופה.
מאוחר יותר בימי הביניים הופסק כנראה השימוש הזה בגוף העירום, ייתכן בגלל השפעת הנצרות.
עם תחילת הרנסאנס חזרו האמנים ונעזרו במודלים לעבודותיהם.
נראה כי לאורך התקופות השתנתה ההתייחסות לגוף האדם, ועמה היחס לשימוש בו באמנות.
מודל עירום הוא מודל המציג את גופו כשהוא עירום, לשם יצירתם של תמונה או פסל.
דוגמנות עירום לאמנות שונה מפורנוגרפיה כיוון שמטרתה אינה יצירת גירוי לפריקת דחפים מיניים, אלא שימוש בגוף ליצירת אמנות.
מאז התחלת השימוש בצילום היה גם צורך במודלים לאמנות זו.
כיוון שלקח זמן עד שהצילום נחשב אף הוא לסוג של אמנות, היה לאמנים צלמים קושי, בהשגת מודלים, ובייחוד מודלים לעירום.
במשך הזמן נקבעו לכך תקנות ששומרות על זכויות המודל לפרטיות.
היו מקרים כשמודלים הפכו בגיל מאוחר יותר לכוכבים בזכות עצמם, בהם התעוררו שאלות הנוגעות לזכויות השימוש באותם צילומים, כיוון שערכם עלה, וזאת בזכות ההתפתחות של המודל ולא עליית חשיבותו של הצלם.
מודיעין ממקורות גלויים (באנגלית, "Open Source Intelligence"; בראשי תיבות OSINT; ולעיתים בעברית "אוסינט") הוא תחום של עיבוד מידע הכולל איתור, בחירה ואיסוף מידע ממקורות גלויים לציבור הרחב, וניתוחו או עיבודו לכדי מידע שימושי כמודיעין צבאי-מדיני או כמודיעין עסקי.
אוסינט כולל תחום רחב של מידע ומקורות מידע:
תקשורת המונים – עיתונים, מגזינים, שידורי רדיו וטלוויזיה.
קהילות אינטרנט ומידע הנוצר על ידי משתמשים ברשת האינטרנט – אתרי פורומים, אתרים לאחסון סרטי וידאו, רשתות חברתיות, אתרים מבוססי ויקי, בלוגים וכדומה.
מידע ציבורי – דו"חות ממשלתיים, מידע רשמי כגון תקציבים ונתונים דמוגרפיים, פרוטוקולים של ישיבות ממשלתיות, פרוטוקולי דיונים בבתי נבחרים, מסיבות עיתונאים, נאומים, אזהרות המשודרות לכלי שיט ולכלי טיס, דו"חות של סכנות סביבתיות, מכרזים ממשלתיים ועוד.
תצפית ודיווח – דיווחי חובבי תעופה, דיווחי קשבי רדיו ולוויינים, תמונות לוויין המצויות ברשת האינטרנט, וכדומה.
מקורות מקצועיים ואקדמיים – כנסים מקצועיים, סימפוזיונים פומביים, אגודות מקצועיות, מאמרים מדעיים וכדומה.
מידע גאו-מרחבי גלוי – מפות, אטלסים, תוכניות נמלים ושדות תעופה, מידע אווירונאוטי, מידע בתחום הניווט בים ומידע גאודזי.
עבודת מודיעין ממקורות גלויים, שלא כמו מחקר באופן כללי, מיישמת תהליך עבודת מודיעין על מקורות גלויים במטרה לספק מידע אמין ומדויק לצורך תמיכה בקבלת החלטה בשאלה מוגדרת על ידי אדם או גוף מסוימים.
מספר שיטות מקובלות לאיסוף נתונים ממקורות גלויים כוללות:
מודיעין מרשתות חברתיות – תת-תחום של מודיעין ממקורות גלויים, מתייחס לאיסוף מודיעין על ידי צפייה וניתוח של פרופיל הנבדק ופעילותו.
כרייה וגרידת נתונים ממקורות גלויים כמו מנועי חיפוש ומאגרי מידע.
בדיקת רישומים ציבוריים – שיטת איסוף שמשמשת בעיקר למודיעין עסקי כוללת צפייה ברישומים הזמינים לציבור מתוקף חופש המידע.
אחד המשתמשים ברשת טוויטר הדגים כיצד ניתן לעבד מידע גלוי על מנת לאתר כתובת מגורים של אדם.
הוא השתמש במספר פריטי מידע שפורסמו ברשת: האדם פרסם שמדובר בבית בן שלוש קומות בשכונה בעיר לוון שבבלגיה, וכן פרסם תמונה של הנוף הנשקף מסלון הבית.
על סמך התמונה ניתן להסיק שכנראה מדובר בבית שורה.
בעיון במפת השכונה בעיר לוון ניתן לאתר אזורים עם בתים פרטיים ובריכות שחייה, שאינם מתאימים לתיאור וניתן לשלול אותם.
כעת מתמקדים באזור המרכז, שבו נמצאים בתי שורה צרים ובני כמה מפלסים, ומנסים לאתר חצר שאינה חצר פנימית במבנה.
שלב זה מצמצם את המרחב לשני מקטעים בלבד במפה.
לאחר צמצום האפשרויות, בוחנים פרטים כמו שורת העצים בצד המרוחק של התצלום והיעדרה של טרמפולינה בחצר.
פרטים אלה משאירים רק אפשרות אחת לכתובת המגורים.
כדי לאמת את הכתובת, משתמשים בגוגל תצוגת רחוב, משווים עם הצילום, ומקבלים את חזית הבניין עם הכתובת המדויקת.
עיתונאים מורשים האוספים מידע ממקורות גלויים זוכים להגנה בחיפוש מענה לשאלות מוגדרות ובניהול מחקר על בסיס אותו מידע.
למרות זאת, עיתונאים זרים נכלאו לא אחת, ואף הוצאו להורג על שעסקו באיסוף מודיעין ממקורות גלויים.
איסוף מידע ממקורות גלויים בידי אנשים פרטיים למטרותיו של גוף ביון זר כרוך בעבירה פלילית של ריגול ברוב מדינות העולם.
כאשר מאתרים אזרח זר העוסק באיסוף מודיעין ממקורות גלויים עבור שירותי הביון של מדינתו, הדבר מסתיים לעיתים קרובות בגירושו בחזרה למדינתו, דבר העלול לגרום להרעת היחסים המדיניים בין שתי המדינות.
בטבח שבעה באוקטובר, קרב מוצב נחל עוז הוכרע בתוך דקות ספורות הודות לשימוש במודיעין ממקורות גלויים.
ארגון הטרור חמאס הגדיר את מוצב נחל עוז כמטרה מרכזית, ופרק שלם במסמך "חומות יריחו" מפרט את תוכנית הפשיטה על המוצב.
חמאס אסף חומר מודיעיני רב אותו הוא ליקט מהרשתות החברתיות, והוא כלל מאות תמונות וסרטונים שחיילים הפיקו במשך הזמן בהימצאם במחנה.
בין היתר ידע חמאס היכן כל חייל ישן, היכן החמ"ל, מגורי המפקדים והמיגוניות של כל מחלקה ויחידה בבסיס.
הוא הכיר את שגרת המחנה וידע עד רמת החייל הבודד במוצב מי חמוש ומי לא.
כמו כן הכיר את הפרצות בגדר, את זמני הסיורים של חטיבת גולני במרחב ואת זמני ההגעה של כוחות התגבור.
על אחד המחבלים נמצאה מפה מדויקת של המוצב שנבנתה בהתאם למידע שהגיע לרשתות החברתיות על ידי חיילים.
חמאס אף בנה בעזה מודל של המוצב והתאמן עליו, והבין כי מרגע תחילת המתקפה יש לו 15 דקות להכריע את קו ההגנה ההיקפי של המוצב.
מודיעין אזרחי היא חברה המספקת שרותי אבטחה, בלדרות מאובטחת ושירותי מוקד וסיור באמצעות צי כלי רכב משוריינים.
קבוצת מודיעין אזרחי נוסדה בשנת 1963 והיא כוללת את חברות השמירה והאבטחה מהגדולות בישראל יחד עם חברת בילוש פרטי.
החברה הוקמה ב-1963 על ידי קבוצה של קציני משטרה בכירים שפרשו; שלום ירקוני (ששימש קודם מפקד היחידה המרכזית במחוז תל אביב), עמרם שרביט ומשה פרנקל במטרה להציע שירותי חקירה פרטיים.
בתחילת דרכה היה שותף בחברה הפרסומאי אליעזר ז'ורבין וביוזמתו החלה החברה לעסוק גם בביצוע סקרי דעת קהל.
אולם הוא הסתכסך עם השותפים האחרים והחל לבצע סקרי דעת קהל במסגרת משרד הפרסום שלו "דחף", במקומו נכנס כשותף עמוס בן-גוריון.
החברה גדלה במהירות והחלה לעסוק גם בשירותי אבטחה, תחילה עסקה בהשמת קציני ביטחון במשרדי ממשלה וחברות, ובהמשך גם שומרים ומאבטחים.
בשנת 1969 הקים "מודיעין אזרחי" את המכון למחקר שווקים ודעת־קהל שעסק בביצוע סקרים כלכליים ופוליטיים.
בתחילת שנות השבעים הצטרפו אליו הסוציולוגים יוחנן פרס ואפרים יער, ואחר כך גם מינה צמח שמונתה למנהלת המכון.
בשנת 1971 הקימה חברת "מודיעין אזרחי" את העיתון הכלכלי "מבט" שיצא לאור עד 1995.
באפריל 1998 מכרו המייסדים את "מודיעין אזרחי" לחברת "תבל אבטחה ניקיון ושירותים" בשליטת יחיאל ומוטי דהן, תמורת 3 מיליון דולר.
אולם קדמה למכירה סכסוך משפטי עקב התנגדות של טובה אלמוג, שהחזיקה בכ-18% מהמניות וסרבה לביצוע העסקה.
החל משנת 2006, כחלק מתהליך מקיף של אזרוח המעברים בין השטחים לישראל עליו החליטה הממשלה, זכתה "מודיעין אזרחי" במספר מכרזים של מנהלת המעברים במשרד הביטחון להפעלת מחסומים, בין השאר את מעבר קלנדיה.
מאז פברואר 2009 מפעילה החברה גם את מחסום שער אפרים מדרום לטולכרם.
ביולי 2013 זכתה החברה זכתה במכרז למכירת 285 כספומטים שהיו בבעלות חברת שירותי בנק אוטומטיים, חברת משותפת של חמשת הבנקים הגדולים בישראל, בעקבות הוראתו של הממונה על הגבלים עסקיים, שסבר כי פעילות משותפת של הבנקים בתחום הכספומטים עלולה הייתה להוביל לפגיעה ברמת התחרות בענף.
אולם לאחר שרכשה את הפעילות ייקרה את העמלות ולא הביא להתחרות בענף.
בינואר 2018 הגישה חברת "מודיעין אזרחי" תלונה במשטרה על האזנת סתר, בעקבות פרסום ההקלטה שבה נשמעים יאיר נתניהו וחבריו בבילוי במועדוני חשפנות.
החברה הייתה האחראית באותה עת לאבטחת יאיר נתניהו לאחר שנשכרה על ידי יחידת מגן של השב"כ לספק לה מאבטחים.
אחר כך הכישה תביעה אזרחית על סך 150 אלף שקל נגד העובד שלה שבצע את ההקלטה, בטענה כי הוא התחייב לשמור בסודיות כל מידע שיגיע אליו במהלך עבודתו.
החברה מעסיקה מאבטחים, שומרים, בלדרים (כולל בלדרות מאובטחת ברכב משוריין), סיירים, מוקדנים ועובדי מנהלה.
כמו כן החברה מאבטחת שרים, חברי כנסת ואנשי ציבור.
בנוסף, חברת מודיעין אזרחי מפעילה שרותי מוקד וסיור לעסקים, חברות, ובתים פרטיים ומתמחה בפרויקטים של אבטחת שכונות.
החברה מעסיקה בישראל למעלה מ-8,000 עובדים ב-9 סניפים בפריסה ארצית.
בין לקוחות החברה נמנים (נכון לשנת 2016): משטרת ישראל, משרד ראש-הממשלה, משרד-הביטחון, משרד-החוץ, משרד-האוצר, משרד-המשפטים, ומשרדי ממשלה נוספים וכן חברות מסחריות כמו שטראוס-עלית, המשביר לצרכן, אלביט, IBM, רשת הריבוע הכחול, ועוד.
החל מ-1971 סיפקה חברת "מודיעין אזרחי" שירותי חקירה להתאחדות לכדורגל, שתחילה התמקדו בזיהוי מעשי שחיתות דוגמת מכירת משחקים.
אך במשך השנים התרחבו והחברה הייתה לחוקרת ובוררת גם בנושאים של הימורים בלתי חוקיים, עבירות על תקנון בקרת התקציבים, מיון וביצוע בדיקות התאמה ואמינות לשופטי כדורגל וסכסוכים מסחריים בין שחקנים וקבוצות; ואף חוקרת ובוררת באירועים ספורטיביים על המגרש, כולל החלטות של שופטי כדורגל.
במאי 1998 מונתה החברה לחקור את פרשת "משחק השרוכים" בין הפועל בית שאן לבין בית"ר ירושלים, בו עלתה הטענה שבית שאן הטתה את המשחק לטובתה של בית"ר באופן לא ספורטיבי, ובכך עזרה לה לזכות באליפות על חשבונה של הפועל תל אביב.
בנובמבר 1999 מונתה החברה לחקור את פרשת נערות הליווי, בה שחקני נבחרת ישראל בכדורגל, במהלך משחקי מוקדמות יורו 2000, אירחו נערות ליווי בחדרי המלון שבו שהו.
שנה אחר כך חקרה פרשה דומה עם שחקני נבחרת ישראל האולימפית בכדורגל.
בינואר 2006 החליטה ההתאחדות לכדורגל להפסיק את ההתקשרות עם "מודיעין אזרחי", בעקבות החלטתו של משרד המשפטים, שלא להעניק לה יותר רישיון לעסוק בחקירות, בעקבות פרשת הסוס הטרויאני.
ב-2006, ביקורות שנערכו על ידי משרד האוצר כנגד חברות אבטחה ושמירה בכלל, וחברת מודיעין אזרחי בפרט, העלו כי היא הפרה את חוקי העבודה במסגרת העסקת עובדיה.
נקבע, כי היקף הפרות השכר על ידה בתקופה קצרה רק במשרדי הממשלה נאמדו בכ-15 מיליון שקל והיא נאלצה לתת ליותר מאלף מאבטחים בהווה ובעבר כספים שהיא חייבת להם בגין הטבות שכר שלא שולמו.
בין השאר דו"ח ביניים של החשב הכללי באוצר, ירון זליכה, לגבי מאבטחי מודיעין אזרחי שעובדים במוסדות המדינה, מצא כי החברה קובעת שכר נמוך מזה שנקבע בהסכם עם המדינה.
נחשף כי המדינה העבירה לחברה כ-40 שקל עבור שעת מאבטח, ואילו החברה שילמה רק כ-25 שקל לשעה בלבד.
ב-2008 אף נקבע על ידי בית המשפט המחוזי בתל אביב כי החברה חתמה על תצהיר כוזב עת הצהירה כי היא מקיימת את חוקי העבודה וכי דוחות ביקורות שליליים לא נכתבו כנגדה על ידי משרד ממשלתי, ולכן יש לפסול את הצעתה במכרז של רכבת ישראל.
באותה שנה שישה עובדים לשעבר תובעו את החברה, לאחר שלא קיבלו פיצוי פיטורים, לטענתם כי סירבנו לפגוע בחברה מתחרה.
תקריות במחסומים ומתקנים בניהול החברה
בדצמבר 2001 ירה מאבטח של החברה למוות בתושב ערבי שביקש להיכנס לסניף בנק הפועלים במזרח ירושלים.
המאבטח טען שהוא ניסה להיכנס לסניף בכוח, תוך שהוא מנסה לחטוף את נשקו, אך עדי ראייה שהיו במקום טוענו כי הוא לא עשה כל תנועה חשודה ושהירי היה מיותר לחלוטין.
בפברואר 2012, מאבטח של החברה כלא צעירה מהכפר ראס-חמיס שבמזרח ירושלים, במחסום הסמוך לכפר, כדי לקבל את מספר הטלפון שלה.
הצעירה התלוננה במשטרה כי המאבטח החזיק בה במשך כ-20 דקות, תוך שהיא מתחננת שיניח לה לנפשה.
רק לאחר שבדק שקיבל ממנה את המספר הנכון, התיר לה ללכת.
בספטמבר 2012 מאבטחים של החברה הורידו מאוטובוס במחסום שער שומרון סטודנטית ערבייה-ישראלית בדרכה לאוניברסיטת אריאל והשפילו אותה.
ביוני 2013 מאבטח של החברה ירה למוות בתושב חדרה ברחבת הכותל המערבי.
ביולי 2013 מאבטח של החברה ירה למוות באב ובתו במשרד עורכי דין בבניין כלל בירושלים, על רק סגסוך מסחרי איתם.
באפריל 2016 אירעה תקרית במחסום קלנדיה בה ירו למוות מאבטחי "מודיעין אזרחי" בפלסטינית בת 23, אם לשתי בנות קטנות, ולאחר מכן באחיה, בן 16. לפי עדי ראייה וסרטוני האבטחה, שניים לא היוו סכנה לכוח, והירי היה לא מוצדק.
עם זאת, החברה ערכה תחקיר פנימי שהעלה ששני המאבטחים פעלו כשורה והוחלט בחברה להמשיך את עבודתם כרגיל.
במאי 2005 נעצר מנכ"ל החברה יצחק רט, עם חשיפתה של פרשת ריגול עסקי בעזרת תוכנת רוגלה (אשר כונתה "הסוס הטרויאני").
במסגרת הפרשה, נחשדו רט ומספר עובדים בחברה כי עשו שימוש בתוכנת הריגול כדי להשיג מידע מחברות שונות במשק הישראלי בשביל לקוחותיהם.
ב-7 ביוני 2005 נפל רט מקומה שלישית בבניין משטרת מרחב ירקון ונפצע קשה.
ביולי 2005 הוגש כתב אישום בבית המשפט המחוזי נגד ארבעה עובדי "מודיעין אזרחי" במסגרת "פרשת הסוס הטרויאני", על עבירות של: קבלת דבר במרמה בנסיבות מחמירות, חדירה לחומר מחשב כדי לעבור עבירה, החדרת וירוס למחשב, האזנת סתר שלא כדין ופגיעה בפרטיות
באפריל 2008 הוטלו עשרה חודשי מאסר על תנאי וקנס כספי בסך 250 אלף שקל על יצחק רט.
שלושת העובדים האחרים קיבלו עונשי מאסר בפועל.
מוֹדָל הוא סיב המיוצר מתאית עץ האשור ומשמש בתעשיית הטקסטיל.
כושר הספיגה של מודל ליחידת נפח גדול ב-50% מזה של כותנה והוא נוח לצביעה בדומה לכותנה.
בד עשוי מודל אינו מתכווץ, צבעו אינו דוהה, הוא רך וחלק מאשר כותנה ממורצרת, עלול לפתח עליו כדוריות קטנות.
מודל משמש, לבדו או יחד עם סיבים אחרים, לייצור מגבות ומצעים.
יחד עם לייקרה הוא משמש לייצור גרביים
הוא גם משמש לייצור פיג'מות.
"לנצינג מודל" הוא סימן מסחר רשום של חברת לנצינג האוסטרית והוא מיוצר בלעדית על ידי חברה זו.
המודל מיוצר מנוזל צמיג המיוצר מתאית.
ייצור המודל דורש כמויות גדולות של מים, כימיקלים ואנרגיה, ועל כן הועלו חששות שהייצור עלול להיות מזהם, למרות שבאופן כללי המודל מוגדר כידידותי לסביבה.
מודיעין אנושי או יומינט (מאנגלית: HUMINT, קיצור של HUMan INTelligence) הוא שיטת איסוף המודיעין הוותיקה והחשובה ביותר.
השיטה נולדה מתחום הריגול והתפתחה למגוון שיטות.
עם זאת, התמורה שמקבלים מהפעלה נכונה של יומינט היא עצומה ועומק החדירה שאפשר להשיג הוא כמעט בלתי מוגבל.
לכן, למרות הבעייתיות והסיכון, ארגוני ביון רבים בעולם משתמשים בטכניקה זו אימתי שאפשר.
ארגוני הביון למיניהם כמו המוסד, ה-CIA, ואגפים גדולים בשב"כ וב-FBI למעשה מהווים גופי יומינט בעיקר פעולתם מתוקף תפקידם כחלק משרשרת איסוף המודיעין.
ביומינט עיקר איסוף המודיעין נעשה באמצעות קשרים בין-אישיים לעומת שיטות איסוף טכנולוגיות כמו סיגינט (מודיעין אותות), ויזינט (מודיעין חזותי) ואוסינט (מודיעין מקורות גלויים).
עם התקדמות הטכנולוגיה והשימוש בה, גובר והולך השילוב בין שיטות איסוף אנושיות וטכנולוגיות, שילוב שמכונה לעיתים Sighumint.
מודיעין צבאי ואיסוף מודיעיני צבאי מהווה את עיקר הפעילות המודיעינית של ישראל, אך בשאר מדינות העולם הוא חלק קטן מהפעילות וכולל בעיקר מודיעין מדיני, אסטרטגי, כלכלי, עסקי וטכנולוגי.
שיטות של איסוף מידע באמצעות מודיעין אנושי:
ריגול – הפעלה של מרגלים שתולים וגיוס סוכנים, מודיעים "נייטרלים" מקרב הצד השני ושימוש בנכסים מודיעיניים .
לפי אמנת ז'נבה, אסור לחקור שבויי מלחמה, אך מדינות בהחלט משתמשות בחקירה נגד מחבלים וטרוריסטים.
דוגמה ליומינט הוא המרגל הישראלי אלי כהן שהופעל בדמשק ואסף מידע על ביצורי הסורים ברמת הגולן.
דוגמה נוספת היא שירות הביטחון הכללי (השב"כ) אשר התמחה בהפעלת סוכנים, מודיעים וסייענים – דבר שהתבטא במודיעין רב ואיכותי שאפשר סיכול של מספר רב של פיגועים במהלך האינתיפאדה השנייה.
המודיעין המשטרתי או המודיעין הפלילי מתייחס למונח בסיסי בעבודת המשטרה, שתפקידה לחשוף פשעים ולאסוף מודיעין פלילי על מנת למנוע פשיעה.
תפקידים נוספים הוא השגת ראיות או מידע מפליל על חשודים (על מנת להרשיעם) ומידע מודיעיני לסיכול ומניעת טרור.
אמצעי איסוף המודיעין שמפעילה המשטרה כוללים סוכנים סמויים, בלשים, חוקרי זיהוי פלילי, אמצעים טכנולוגיים כגון אמצעי האזנות סתר ומצלמות נסתרות, וכן שוטרים המומחים בתחומי המחשבים והסייבר להשגת מודיעין אותות ומידע דיגיטלי מתוך מחשבים, מאגרי מידע, רשתות אינטרנט ותקשורת ופעילות מקוונת.
קציני המודיעין או מנתחי מודיעין פלילי חוקרים אילו פשעים עתידים לצאת אל הפועל, איך, מתי, היכן ועל ידי מי.
לאחר מכן, הם מספקים המלצות כיצד ניתן לעצור או לרסן את העבירות.
במסגרת זו, הם מייצרים פרופילים של בעיות פשיעה בנושאים מסוימים תחת שתי אסטרטגיות: אחת כללית, לטווח ארוך, ואחת טקטית, לטווח קצר.
הערכות אלה והפרופילים משמשים כדי לפקח על הפשיעה ולחזות פשע פוטנציאלי.
עבודת המודיעין המשטרתי מתבצעת בכל הרמות, החל מתחנות המשטרה המקומיות שמתמודדות עם הבעיות העירוניות, חלוף בפשיעה במחוז, וכלה בפשע הבינמדינתי.
קציני מודיעין במשטרה חלקם בוגרי אקדמיה וחלקם קציני צבא בדימוס.
רובם בעלי ניסיון בעבודה בתחום ניתוח מידע.
הם מסתייעים רבות במחשבים וטכנולוגיית מידע (כגון מאגרי מידע) ולעיתים קרובות הם עובדים בשיתוף פעולה הדוק עם גופי אכיפת חוק אחרים.
המודיעין המשטרתי הוקם לראשונה כחלק מאגף במשטרה הבריטית.
ב גוף המודיעין המשטרתי העיקרי הוא סוכנות הפשע הלאומית, היורשת את SOCA מאז 2013 והשירות הלאומי לחקירות פשיעה (NCIS) שהיה קיים משנת 1992 (כיחידת מודיעין לאומית לענייני סמים, National Drugs Intelligence Unit) עד 2006. ב-1998 עד 2006 פעלה גם יחידת הפשע הלאומית.
בארצות הברית אין גוף פדרלי לענייני מודיעין משטרתי, אך משטרת ה-FBI מסייעת לגופי השיטור המדינתיים באיסוף מודיעין נדרש.
כל מחלקת משטרה מפעילה גוף בילוש מודיעיני.
ברוסיה, המינהל לאיתור מבצעי של משטרת הפדרציה הרוסית מרכז את כלל פעילויות המודיעין המשטרתי במחלקות המשטרה השונות.
בכל משטרה עירונית פועל מחלק פלילי, כדוגמת המחלק הפלילי המוסקבאי המתפקד כסוכנות ביון משטרתית ופועלות בכפוף ל.