tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשני המקרים נוצרת מעין "הילה" מותמרת, ההולכת ודועכת ככל שמתרחקים מן המחדר.
סילים נפוצים באזורים רבים בעולם שפעלה בהם געשיות ועשויים להופיע במקבצים.
מתחם סילים כזה הוא וינגמי סילס, המצוי בצפון-מערב אלברטה בקנדה.
מתחם סילים נוסף המצוי בקנדה הוא ניפיסינג סילס – חלק ממשטח בזלת נרחב המצוי בשוליים הצפוניים של אגן סדברי (Sudbury Basin) – מכתש הפגיעה השני בגודלו בעולם, שנוצר לפני כ-1,850 מיליון שנים.
קבוצה של סילים מצויה לחופיה הצפון-מערביים של ימת סופיריור, הקשורים למערכת ההעתקים המרכז יבשתית בלוח הצפון-אמריקאי שהייתה פעילה במזופרוטרוזואיקון, לפני 1,100 למ"ש.
סליפינג ג'יאנט – הר שולחן בדרום חצי האי סיבלי (Sibley) שצוקיו מתנשאים לגובה של 250 מטרים, ואגדה מקומית קושרת אותו לענק שהפך לאבן.
הר מק'קיי – סיל מאפי המצוי בתחומי שמורת האומות הראשונות שנוצר במהלך המזופרוטרוזואיקון, לפני 1,114.7±1.1 למ"ש.
אף שעוביים של סילים מוגבל לרוב למטרים בודדים, קיימים סילים בממדים גדולים יותר.
דוגמה אחת היא סיל הפליסיידס, המהווה כ-30 ק"מ מהגדה המערבית של נהר ההדסון ב"פליסיידס" בתחום ניו יורק וניו ג'רזי.
סיל זה – שעוביו הנוכחי מגיע ל-300 מ' – יוצר צוקים תלולים לאורך הנהר.
סיל נוסף – הנושא אותו שם ועבה אף יותר – מצוי בפארק קניון קימרון (Cimarron Canyon State Park) בניו מקסיקו.
הסיל הדקיטי – שנוצר בשלישון אך גילו שנוי במחלוקת – חדר לסלעי משקע וסלעים מותמרים מקרבון פנסילבני ונחשף כצוקים אפורים בהירים.
עוביו של סיל זה מגיע ל-370 מטרים.
סיל בולט נוסף הוא סטרלינג סיל שנוצר בקרבון המאוחר או אף בפרם.
הסיל – שעוביו כ-100 מטרים, משתרע מתחת למרבית מרכז סקוטלנד.
לסיל סקוטי אחר – צוקי סולסברי באדינבורו שנשקפו מבעד לחלון ביתו של ג'יימס האטון – מיוחס חלק נכבד בפיתוח תאוריית הפלוטוניזם שלו, שביסודה היווצרות הרים מהתכת סלעים במעמקי האדמה.
בישראל מצויים סילים במכתש רמון, מרביתם חדרו לסלעים מהיורה.
אחד מהם – בהרכב בזלתי – חדר לשכבות סלעי חוואר ונחשף לאחר סחיפה.
סיל אחר – בהרכב טרכיטי – נחשף בגדה של נחל רמון לאחר שחדר לשכבות של אבן חול.
גופי חדירה רבים – בהם שכבתיים – קשורים במרבצי עפרות חשובים.
דוגמה לסיל המקיים קשר כזה נמצאת ב"אי הכסף" – מכרה כסף עשיר המצוי בקצה הדרומי של סליפינג ג'יאנט.
סילאן או סילן או דבש תמרים או דבש חרובים הוא סירופ מתמרים או מחרובים מתוקים הידוע גם בשמות: "דובוס", "חילק", "שירה".
הסילאן אינו ריבה אלא מיץ תמרים או חרובים מרוכז, שמופק על ידי בישול התמרים וסחיטתם, או השריית החרובים וסינון ובישול המשרה.
מרקמו נוזלי, דומה לזה של דבש דבורים, אולם טעמו שונה.
מקורו של הסילאן במזרח התיכון, ושימוש בו מתועד כבר מימי קדם.
ממצא ארכאולוגי מירושלים מתקופת חורבן בית ראשון מעיד על אחסון דבש תמרים בכלי אגירה.
מימי הבית השני השתמרו עדויות להפקת דבש תמרים בבקעת יריחו ובמדבר יהודה: יוסף בן מתתיהו, בן המאה הראשונה לספירה, מתאר את מטעי התמרים ביריחו והשימוש בהם להפקת סילאן, ומתקנים ייעודיים לכך נתגלו גם בקומראן.
בספרות חז"ל זוהה ה"דבש" בביטוי התנ"כי "ארץ זבת חלב ודבש" עם דבש תמרים.
החל מימי הביניים, וביתר שאת מן המאה ה-12, פחת בהדרגה היקף גידול התמרים בארץ ישראל, וייצור דבש התמרים הלך ונזנח, בעוד מקומו נתפס בידי דבש ענבים ודבש חרובים.
בקהילות יהודי עיראק השתמר השימוש בסילאן כמרכיב בחרוסת לפסח, כאשר בעלי מסחטות ניידות נהגו לעבור בין הבתים לקראת החג ולסחוט תמרים לצורך הכנתו.
השם "סילאן" נגזר מן הערבית העיראקית.
בשווקים ניתן למצוא שני סוגי סילאן: סילאן טבעי המכיל 100% תמרים, וסילאן זול יותר המכיל כ-50% תמרים בתוספת סוכר וחומרים נוספים.
תכולת הסוכר בסילאן גבוהה (מעל 70%) ותלויה ביצרן, בתהליך ההפקה ובזן התמרים.
סילאן מכיל את אותם הערכים התזונתיים שיש בתמרים: סידן, ברזל, ויטמין B ויטמין C.
הוא עשיר בסיבים תזונתיים, הוא טוב לעיכול ועשיר במגנזיום.
לכאורה המונח דבס מקביל למילה "דבש" בשפה העברית, הארמית ועוד.
בספרות הערבית מתכוונים ב"דבס" למיץ הניגר או הנדרך מפירות, כמו משמעות המילה "דבש" בעברית.
המילה "דבס" מתייחסת בעיקר לדבש המופק מן התמרים מהזן הלח, הנקרא "רטב".
אך עם זאת, ל"דבס" אין קשר לדבש המיוצר על ידי דבורת הדבש, הנקרא בשפה הערבית "עסל" (וחלת הדבש: "שהד").
ממצאים ארכאולוגיים מירושלים מעידים על שימוש בדבש תמרים כבר בימי הבית הראשון.
כד הנושא סימן של עץ תמר, שנמצא בחדר של מבנה שנהרס במהלך חורבן ירושלים על-ידי הבבלים בשנת 587/6 לפנה"ס, מצביע על כך שאוחסן בו דבש תמרים.
ההיסטוריון היהודי יוסף בן מתתיהו, שחי במאה הראשונה לספירה, מתאר באחד מחיבוריו את נאות המדבר של יריחו ואת זני התמרים השונים שגודלו באזור יהודה.
לדבריו, "המינים הדשנים נדרכים [ביקבים] ומוציאים דבש לרוב, אשר אינו נופל בטעמו הרבה מדבש הדבורים הרבות אשר בארץ הזאת".
מאותה תקופה התגלו גם שרידים של מתקן המזוהה כבית בד לתמרים ששימש להפקת דבש תמרים בקומראן.
חז"ל סבורים כי הדבש הנזכר בתורה הוא דבש תמרים ולא דבש דבורים.
בתלמוד ירושלמי מסכת בכורים נאמר: "ודבש אלו התמרים.
יכול דבש ממש, רבי תנחומא בשם רבי יצחק ב"ר לעזר: כתיב (כתוב) (דברי הימים ב לא) וכפרוץ הדבר הרבו בני ישראל ראשית דגן תירוש ויצהר ודבש.
אלא אלו התמרים שהן חייבין במעשרות (פרק א', הלכה ג').
הבלשן היהודי, יהודה אבן קריש, בן המאה ה-12 מפרש את הדבש, הנמנה עם שבעת המינים שבהם השתבחה ארץ ישראל (ספר דברים פרק ח', ח') עם דבש הפירות באופן כללי ועם דבש התמרים בפרט.
המונח דבס לא היה מקובל לתירוש ענבים בימי הביניים.
כך למשל מצאנו כי הרמב"ם כותב בספרו "פרקי משה ברפואה": "מי בוכתג (זהו שם פרסי לתירוש מרוכז, אשר שימש לרפואה) - הוא תירוש ענבים שנתבשל בישול רב מאוד".
הגאוגרף המוסלמי "אלמוקדסי" מזכיר את הדבס המיוצר בעיר צוער בדרום ים המלח הידועה בתמרים שגדלו בה.
המונח "דבס" יוחס בעבר לדבש התמרים.
מקורה הוא בשימוש הרחב בתמרים לצורכי יצירת המאכל ממותק.
במקביל, תוצרת הגפן שימשה לייצור היין.
החל משלטון השושלת האיובית במאה ה-12, יש עדות לצימצום בהיקף מטעי התמרים, למשל באזור בית שאן.
כאשר מטעי התמרים כמעט נעלמו מהנוף החקלאי, הפסיקו לייצר דבש התמרים.
רבי עובדיה מברטנורא כתב במאה ה-15: "אך דבש תמרים לא מצאתי פה, ולא ראיתי גם לא תמרים עצמם, ואצל יריחו עיר התמרים הגיד לי איש נאמן שהיה בה, כי אינה רחוקה מירושלים, כי אם מהלך חצי יום, כי אין בכל יריחו כי אם שלושת אילני תמרים רעים ואינם עושים פרי".
הוא מוסיף עוד: "ושלושה מיני דבש נמכרים פה - דבש דבורים, דבש ענבים ודבש חרובים".
דבש הענבים קיבל את השם "דבס" שהיה בעבר זהה עם דבש התמרים.
סילבוס (מלטינית: syllabus, כלומר "רשימה"; בעברית: עיקרי תוכנית הלימודים או תוכנית הקורס) הוא מסמך המפרט את תוכנית הלימודים ונושאי ההרצאות של קורס אקדמי.
הסילבוס נכתב לרוב על ידי המרצה המעביר את הקורס, ובדרך כלל מתפרסם קודם לפתיחת הקורס או שניתן לתלמידים בתחילת הקורס.
לרוב יכיל הסילבוס מידע ספציפי על הקורס ועל דרכי קשר עם המרצה ועוזרי ההוראה, הסברים כלליים על הקורס ותוכנו, רשימות הקריאה, לוח זמנים לשיעורים ומטלות אחרות, המדיניות לפיה יקבלו התלמידים את ציוניהם, כללים ספציפיים לגבי התנהגות בכיתה וכדומה.
הסילבוס מספק מידע המאפשר לתלמידים לבחור בעת הרישום לקורסים או בשלבים מוקדמים של הקורס אם ברצונם לקחת בו חלק.
בסילבוס מקוון, ישולבו רשימות הקריאה, בקישורים אליהם או לקבצים בהם מופיע החומר.
סיל הנרי אולוסגון אולומידה אדאולה סמואל , המוכר בשם הבמה שלו, סיל, הוא זמר ופזמונאי רית'ם אנד בלוז בריטי.
זוכה פרס הגראמי, ומועמד שלוש פעמים.
סיל נולד בפדינגטון, לונדון שבאנגליה לאם ניגרית ולאב ברזילאי.
הוא נשלח למשפחת אומנה בשל הקושי של הוריו לתמוך בו כלכלית.
קיבל דיפלומה על שנתיים של לימודי אדריכלות, ולאחר מכן עבד בעבודות שונות באזור לונדון.
לאחר זמן קצר של הופעות בבארים ומועדונים, במהלך שנות ה-80 הצטרף ללהקת "Push", להקת פאנק בריטית, והופיע במסגרת מסע ההופעות של הלהקה ביפן.
באסיה, הצטרף ללהקת בלוז תאילנדית, ואחרי שיתוף פעולה קצר החל להופיע לבדו ברחבי הודו.
כשחזר לאנגליה, פגש את המפיק המוזיקלי ויוצר האסיד האוס אדמסקי, שהתרשם מהשירה שלו.
הוא תרם את קולו לשיר "רוצח" (Killer), שהפך למגה-להיט בשנת 1990.
סיל הגיע לראשונה לתודעת הציבור כמבצע בשיר "Killer" של אדמסקי ב-1990. הסינגל הגיע לצמרת המצעד הבריטי בשנת 90. מיד לאחר מכן חתם על חוזה הקלטות ב"ZTT Records", וב-1991 הוציא את אלבום הבכורה "Seal" בהפקתו של טרוור הורן.
לשוק המוזיקה יצאו שתי גרסאות של האלבום.
האחת, גרסת ה"פרה-מיקס", והשנייה בגרסת ה"מיקס המעודכן".
המפיק המוזיקלי טרוור הורן התעקש שהגרסה הראשונה יצאה תחת לחץ לסיים את המיקס ולהוציא את האלבום, והתוצאה אינה זו שאליה שאפו השניים להגיע.
סיל התקבל בברכה ובחיוב אצל המבקרים.
הסינגלים "Future Love Paradise", "Crazy" וההקלטה המחודשת של "Killer" צעדו היטב במצעדים.
במיוחד "Crazy", הפך ללהיט ענק באירופה ובארצות הברית, צעד עד למקום ה-7 במצעד הבילבורד האמריקאי ולמקום 2 במצעד הבריטי.
באפריל 92, הופיע סיל יחד עם חברי להקת הרוק "קווין" הנותרים, במופע לזכרו של פרדי מרקיורי.
סיל נתן את קולו בגרסה ללהיט מ-1986 "Who Wants to Live Forever" ובשיר הפינאלה "We Are the Champions", בו הופיעו כל האמנים שלקחו חלק במופע.
אלבומו השני, גם הוא בעל הכותרת "Seal", ראה אור בשנת 1994. האלבום שזכה להצלחה גדולה הכיל בין היתר את הסינגלים: "Newborn Friend" ו-"Prayer For The Dying", היה מועמד באותה שנה לפרס גראמי בקטגוריית האלבום הטוב ביותר.
הסינגל "Prayer For The Dying" צעד עד למקום ה-21 במצעד הבילבורד האמריקאי והיה ללהיט פופ מצליח באותה שנה בארצות הברית.
סינגל שלישי מתוך האלבום, "Kiss From A Rose", יצא במסגרת האלבום.
מאוחר יותר הופיע השיר בסרט באטמן לנצח.
השיר זכה בפרסי גראמי של שנת 1996 בקטגוריות תקליט השנה ושיר השנה, והפך להיות השיר המצליח ביותר של סיל בארצות הברית.
השיר נכנס לדירוג "100 השירים החמים" של הבילבורד האמריקאי באוגוסט 1995.
בשנת 1998 הוציא סיל את אלבום האולפן השלישי "בן אדם".
האלבום היה תוצר של תקופה סוערת בחייו שכללה פרידה ולאחר מכן פיוס עם המפיק של האלבום, הורן, ופרידה מחברת התקליטים "ZTT Records" וחתימה בחברת התקליטים האמריקאית "Warner Bros.
האלבום קיבל ביקורת חריפה מיד כשיצא, אך בכל אופן הגיע למעמד של אלבום זהב כחודשיים אחרי שחרורו.
בשנת 2001, מעריציו של סיל המתינו לאלבום הבא ששמו הוכרז Togetherland.
לאחר תאריך ההשקה המשוער שנדחה ונדחה, האלבום בוטל.
שתי הסברות הנפוצות לסיבת הביטול היו שסיל פשוט הרגיש שהאלבום לא הגיע לרמה לה ציפה, בעוד סברה נוספת גורסת שחברת התקליטים דחתה את האלבום בטענה כי הוא לא יהיה הצלחה מסחרית.
בכל זאת, "This Could Be Heaven", סינגל אחד מתוך האלבום יצא לאור לרדיו כשהופיע בפסקול הסרט "חתונה על תנאי".
בדצמבר 2006 סיל רמז שהוא מתכוון לאפשר הורדת קטעים מהאלבום דרך האינטרנט.
חלק מהשירים באלבום ניתנים לשמיעה בלעדית באתר הרשמי של מפיק האלבום הנרי ג'קמן.
באותה תקופה, סיל כתב, הפיק ושר בלהיט הענק מ-2002 "My Vision" בשיתוף עם מפיק ההאוס והאלקטרו, די.
ג'יי ג'ואי נגרו הבריטי (Jakatta).
סיל הקליט את הדואט "Les Mots" עם הזמרת הצרפתייה מילן פארמר.
ב-2003, הוציא סיל את אלבום האולפן הרביעי, שזכה שוב לכותרת העצמית סיל, מלבד אוסטרליה בה יצא האלבום תחת הכותרת "Seal IV" (סיל 4).
על אף שלא הצליח מבחינת המכירות כמו שני האלבומים הראשונים, האלבום החזיר את סיל לעין הציבור בארצות הברית ובאירופה.
הסינגלים מהאלבום: "waiting for you","Get It Together" ו-"Love's Divine" זכו להצלחה גדולה בכמה מדינות אירופאיות.
בשנת 2004, יצא אלבום האוסף הראשון של סיל שכלל את מיטב הלהיטים שלו בין השנים 1991–2004. הדיסק כלל גרסת כיסוי לקלאסיקה: "Walk On By" וגרסת כיסוי ללהיט: "Lips Like Sugar".
האוסף יצא גם בגרסת מהדורה מוגבלת – במספר מצומצם של עותקים שכלל דיסק עם גרסאות אקוסטיות ללהיטיו.
עוד באותה שנה, הופיע סיל בתיאטרון האולימפיה הגדול בפריז.
ההופעה של ה-6 ביולי 2004, צולמה והוקלטה.
כשנה אחר כך, יצא במארז CD/DVD של ההופעה.
ביוני 2005, סיל הקליט קונצרט מיוחד שלאחר מכן יצא ב-2006 כמארז CD/DVD של הקונצרט.
ה-DVD כולל קטעי "מאחורי הקלעים" מיוחדים בנוסף להופעה החיה.
ההופעה הוקלטה וצולמה באתר ההיסטורי לייצור ברזל ה"אלטס קסלהאוז" (בית הבויילר הישן), בכפר דיסלדורף שבגרמניה.
במופע מבצע סיל גרסה מיוחדת ל"שיר ערש" של יוהנס ברהמס, חציו בגרמנית וחציו באנגלית.
במופע מלווה את סיל אורקסטרה ומקהלה של 52 נגנים וזמרים.
האלבום "System" יצא לאור בממלכה המאוחדת ב-12 בנובמבר 2007, ויום למחרת בארצות הברית.
סיל מתאר את האלבום כיותר קצבי ועל טהרת הדאנס, כנראה בניסיון לחזור לשורשי אלבומו הראשון.
בשיר "Wedding Day" מבצע סיל דואט עם אשתו, הדוגמנית היידי קלום.
הסינגל הראשון מהאלבום: "Amazing" יצא לרדיו ב-25 בספטמבר 2007, והוכרז כמועמד לגראמי בקטגוריית הביצוע הגברי הטוב ביותר בשיר פופ בטקס פרסי גראמי ה-50 במספר, בשנת 2007.
סיל הופיע עם השיר ועם גרסת כיסוי של "לוסי ברקיע היהלומים" של הביטלס בטקס ה"רויאל וראייטי" ב-2007.
הוא הופיע עם "Amazing" גם בתצוגת האופנה של ויקטוריה'ס סיקרט, שם גם ביצע יחד עם אשתו את "Wedding Day".
סיל הופיע בגמר של עונה 7 של אמריקן איידול, בה שר יחד עם המתמודדת שסיימה במקום השלישי, סאישה מרקדו.
אלבום האולפן השישי במספר יצא לאור ב-11 בנובמבר 2008 בארצות הברית וב-3 בנובמבר בעולם, וכלל בתוכו 11 גרסאות כיסוי לקלאסיקות נשמה ואר אנד בי בהפקתו של דייוויד פוסטר.
ב-30 בנובמבר 2009 הוציא סיל את אלבום האוסף השני שלו "Hits".
האלבום כלל את כל להיטיו מ-6 אלבומי הסטודיו שלו, כולל שירים מאלבום הקאברים "Soul".
האלבום כלל שני שירים חדשים "I'm Your Man" שיצא כסינגל היחיד מן האלבום, והשיר "Thank You".
אלבום האולפן השביעי של סיל יצא ב-20 בספטמבר 2010. הסינגל הראשון מתוכו הוא הבלדה "Secret".
את האלבום, כמו אלבומו הקודם של סיל, הפיק דייוויד פוסטר.
בנובמבר 2011 יצא לאור "Soul 2", אלבום סטודיו שמיני והמשך לאלבום הקאברים מ-2008. באלבום גרסאות כיסוי לקלאסיקות סול ו-R&B ישנות.
הסינגל הראשון מן האלבום הוא קאבר ללהיט של אל גרין "Let's Stay Together".
את האלבום הפיקו דייוויד פוסטר וטרבור הורן.
סיל מתמודד עם מחלת הזאבת מסוג זאבת דיסקואידית (Discoid Lupus) אשר התפרצה אצלו בגיל 21, וצלקות הפנים האופייניות לו נובעות מהמחלה.
סיל הציע נישואים לדוגמנית העל הגרמנייה היידי קלום ב-24 בדצמבר 2004, כשבאותה תקופה נשאה את שם משפחתו בתור "היידי סמואל".
ב-10 במאי 2005 השניים נישאו בחוף ים במקסיקו, לא הרחק מביתו של סיל.
סיל נחשב כאביה המאמץ של לני, בתה של קלום מזוגיות קודמת.
סיל הדריך את המתמודדים בגרסה הגרמנית של "כוכב נולד" בפברואר/מרץ 2009.
בשנת 2012 הצטרף כמנטור לתוכנית המציאות בגרסה האוסטרלית "The Voice" ממנה פרש לאחר 2 עונות; ושוב חזר לכס השיפוט בעונה השישית ב-2017.
סיל ביץ' היא עיר בצפון מחוז אורנג' במדינת קליפורניה.
העיר היא חלק מהמטרופולין של לוס אנג'לס וחיים בה כ-25,000 תושבים.
בעיר נמצאים מחסנים של חיל הים האמריקאי.
בסוף המאה ה-19, הקימו מתיישבים קהילה קטנה מצפון לשטח המוניציפלי של אנהיים וקראו לה רציף עגינה אנהיים.
בתחילת המאה ה-20 הוחלף שמה של הקהילה לביי סיטי, אך מכיוון שכבר הייתה עיירה בשם זה בצפון קליפורניה, הוחלט בסופו של דבר לקרוא לה סיל ביץ (חוף כלבי הים).
הקהילה הוכרזה רשמית כעיר ב-25 באוקטובר 1915, באותו יום שניתן לה שמה.
תוך זמן קצר הפכה העיר למרכז הבילויים של האזור ומשכה תיירות רבה.
לצד חוף הים נפתח פארק שעשועים גדול, הרבה לפני דיסנילנד.
מרכז הנשק ובסיס חיל הים האמריקאי סיל ביץ' נבנה במהלך מלחמת העולם השנייה על מנת שישמש כמרכז הגדול ביותר של הצי הפאסיפי לאחסון ציוד לחימה.
סיל ביץ' נמצאת במטרופולין של לוס אנג'לס, מעט דרומית לה, בגבול בין מחוז לוס אנג'לס למחוז אורנג'.
גבולה המוניציפלי של סיל ביץ' הוא גם גבולו של מחוז אורנג'.
חלקו המערבי של נהר סן גבריאל מהווה את הגבול בין שני המחוזות.
העיר גובלת בלונג ביץ' שבמחוז לוס אנג'לס בצפון, הנטינגטון ביץ' בדרום, וסטמיניסטר במזרח והאוקיינוס השקט במערב.
מזח העץ של סיל ביץ' הוא השני באורכו בחוף המערבי, אחרי אושנסייד.
כמו כל דרום קליפורניה, גם סיל ביץ' מושכת אליה גולשים מכל רחבי העולם.
האתר הפופולרי בעיר לגלישה הוא באזור שפך נהר סן גבריאל.
פסטיבל פנקייקים בחודש אפריל ופסטיבל דגים בחודש יולי הם אירועים שנערכים מדי שנה על ידי ארגון ליונס והם שני האירועים החשובים בעיר.
בנוסף, מדי חודש אפריל נערכת תצוגת מכוניות עתיקות, מצעד חג המולד בדצמבר ופסטיבל עפיפונים בחודש ספטמבר.
סיכת ביטחון היא אביזר רכיסה פשוט, הכולל סיכה, מנגנון קפיצי וחֶבֶק.
לחבק שתי מטרות - ליצור לולאה סגורה כך שהסיכה תהודק היטב אל מה שהיא רוכסת, ולכסות את קצה הסיכה כדי להגן על המשתמש מהקצה החד.
סיכות ביטחון משמשות בעיקר להידוק בדים או בגדים.
שימוש נפוץ בהן היה הידוק חיתולי בד של תינוקות.
שימוש נוסף הוא איחוי קרע בבגד או תחליף לכפתור חסר, רוכסן מקולקל וכדומה.
סיכות ביטחון עשויות לשמש כאביזר אופנה, כשהן נושאות חרוזים או תליונים ומשמשות לעיטור בגדים, תיקים, חגורות או תכשיטים.
מקורה של סיכת הביטחון במאה ה-14 לפנה"ס ביוון המיקנית, באביזר שנקרא פיבולה ושימש לרכיסת בגדים וכתכשיט - סיכת בגד.
דגמים קדומים במיוחד של פיבולה, מהמאות ה-14 וה-13 לפנה"ס נראים דומים מאוד לסיכת הביטחון המודרנית.
סיכת הביטחון המודרנית הומצאה מחדש על ידי הממציא האמריקאי וולטר האנט, והוכרה כפטנט ב-10 באפריל 1849.
בסוף שנות השבעים, עם הופעתה של תרבות הפאנק, הפכה סיכת הביטחון מזוהה עם ז'אנר זה, אופנתו ומעריציו.
יש הטוענים כי המראה הומצא על ידי ריצ'רד הל, ואומץ על ידי מעריציו הבריטיים.
על טיעון זה חולקים כמה אמנים מתקופת הגל הראשון של הפאנק הבריטי, הבולט ביניהם הוא ג'וני רוטן, המתעקש כי בתחילה שימשו סיכות הביטחון לצרכים מעשיים, למשל למנוע נפילה של מכנסיים "מתפרעים".
מעריצי פאנק בריטים, אשר ראו את הבגדים שלבשו מבשרי הפאנק הללו, אימצו את סיכת הביטחון למלתחתם כקישוט לבגדים או כפירסינג, והאביזר המעשי שינה את יעודו לאביזר אופנה.
בהמשך אומצה סיכת הביטחון כאייקון פאנק על ידי המדיה ותרבות הפופ.
סיכות צה"ל הן סמלים שמעניק צבא הגנה לישראל לחיילים בעקבות הצלחתם באחת מההכשרות שמעביר הצבא (למעט סיכות כומתה, שאינן קשורות להכשרה, אלא מסמלות השתייכות לחיִל מסוים), וכן סיכות שמעידות על הישגים.
הסיכות, הנענדות על מדי צה"ל, משמשות כמעין "תעודת זהות" לחייל, ומעידות על הישגיו והכשרתו.
עיצובי סיכות חדשים מוצגים בפני ועדת הסמלים בראשות ראש ענף המשטר והמשמעת, והיא ממליצה לראש אכ"א או לרמטכ"ל האם לאשר את הסמל.
על פי רוב נבחרות סיכות בעלות זיקה סמלית לקורס (בדרך-כלל קורסי חיל המודיעין כוללים פלר דה ליס, קורסים הקשורים לתעופה כוללים כנפיים וכיוצא בזה).
כללי ענף המשטר והמשמעת בצה"ל קובעים כי "הסמל ייענד במרכז חפי כיס שמאל, אלא אם זכאי החייל לסמל נוסף, כמפורט להלן:
אם זכאי החייל לסמל מערך הלחימה ואף לסמל המערך המסייע, יענוד את סמל מערך הלחימה על חפי כיס שמאל ויבחר לענידה על חפי כיס ימין בין סמל המערך המסייע לסמל ההכשרה והקורסים.
בכל מקרה, לא יענוד חייל על חפי כיס ימין את סמל
המערך המסייע וסמל ההכשרה והקורסים יחדיו".
סיכת קורס פיקודי היא סמל צבאי המוענק למפקד בצה"ל.
סיכת מפקד מחלקה היא סמל צבאי המוענק לבוגרי קורסי הקצינים בצה"ל.
הזכאות לסיכת מ"מ קודמת לרוב לזכאות לדרגת קצונה, אשר ניתנת רק בסיום ההשלמה החילית שבסופו של קורס הקצינים.
אם הצוער אינו עובר את קורס ההשלמה החילית הוא זכאי לענוד את הסיכה לצד דרגתו הקודמת.
אם דרגתו הקודמת הייתה פחותה מדרגת סמל, סיכת המ"מ מזכה את החייל בדרגת סמל.
בתקופת ההגנה התקיימו קורסי מפקדי מחלקות בג'וערה.
בשנת 1944 התקיים הקורס הגדול ביותר בו השתתפו כ-200 חניכים בהם הרמטכ"ל לימים – חיים בר-לב, וכן עוזי נרקיס, מאיר עמית, חיים גורי, דני מס ושלוש קצינות ראשונות.
בקורס זה הוענק לחניכיו הבוגרים לראשונה אות מיוחד: סיכת מ"מ שאת צורתה הגה מדריך בקורס בשם משה (מונדק) בר-תקווה – חרב שזורה בענף זית.
הרעיון לסמל זה בא לבר-תקווה מסמלו של בית הספר לקצינים של הצבא הפולני בו שירת מספר שנים קודם לכן - חרב סיף ארוכה על רקע ענף עץ אלון.
רמטכ"ל ההגנה, יעקב דורי, אישר את ההצעה לסמל, ועל ייצורו היה אחראי האדריכל אריה אלחנני.
מאז שימשה סיכה זו גם כסמל ארגון ההגנה.
בצה"ל, מוענקת סיכת מ"מ לבוגרי קורס קצינים כללי, החל מהקורס הראשון בפיקודו של חיים לסקוב, שהסתיים ביוני 1948.
סיכת מ"מ משולבת בסמלים צבאיים רבים – בסמל צה"ל, בסמלים של חילות ויחידות רבות בצה"ל ובסמלים המוענקים לבוגרי קורסים פיקודיים בכירים בצה"ל.
גרסאות נוספות של סיכת מ"מ
סיכת מ"מ מוזהבת – מוענקת לקצינים ולקצינות ששימשו כסגל הדרכה בקורסי הקצינים ובהשלמות החיליות בסיום מחזורם השלישי או לאחר שנה, אם שימשו בתפקיד פיקודי (קצין הדרכה, לוגיסטיקה וכו').
הסיכה המוזהבת הונהגה לראשונה בבה"ד 1 בתקופה בה כיהן אל"ם מאיר פעיל כמפקד בית הספר לקצינים.
הסיכה המוזהבת הוענקה למדריכי קורס הקצינים לאחר שנה של הדרכה בבה"ד 1.
סיכת צוות אוויר – מוענקת עם סיום השלב הבסיסי בקורס טיס.
סיכת חובל – מוענקת למסיימי שלב "מתקדם" בקורס חובלים.
סיכות הניתנות לבוגרי קורסים התנדבותיים בצה"ל כמו קורס צוללן, קורס חובלים, קורס טיס, מסלול תוכנית ארז, קורס צניחה, ושייטת 13.
כנפי צניחה (כנפ"צ) הן אות הנושא כל חייל שסיים קורס צניחה צבאי, שמתקיים בחטיבת המרום (מרהו"ם).
כנפי הצניחה מונחות על רקע בצבע מסוים:
רקע כחול: למסיימי קורס צניחה כללי.
רקע ירוק: לבוגרי מסלול בצנחנים, בעבר שימש למסיימי קורס קומנדו.
רקע לבן: למסיימי קורס מדריכי צניחה.
רקע אדום: למי שביצע צניחה מבצעית (אירע רק במבצע קדש).
רקע שחור: הכשרה ייחודית לביצוע צניחה למים.
כנפי צניחה עם כוכב: לצנחנים שצנחו מעל 50 צניחות.
ללוחמים העוברים קורס צניחה טקטית: בסיכה מצנח מרובע במקום עגול, ומאחוריו חרב.
כנפי מדריך צניחה טקטית: סיכה עם מצנח מרובע ועיטור זר וכוכב.
היחיד בצה"ל שהיה זכאי לענוד ארבעה רקעים והיה לו גם כוכב היה מרסל טוביאס.
כנפי טיס וכנפי צוות אוויר
כנפי טיס הן האות אותו נושאים צוות אוויר בוגרי קורס טיס (טייסים, נווטים או מכונני אוויר) על מדיהם.
בעבר היו כנפיים נפרדות לכל אחד משלושת המקצועות הללו, ומשנת 1999 לכל כנפי הטיס צורה אחידה (מסיבות של אחידות).
כנפיים מיוחדות עוצבו באותות שעונדים בעלי תפקידים נוספים בחיל האוויר: לוחמים ביחידת 669, מפעילי מזל"טים, קצינים במערך הבקרה ופיקוח הטיסה, פקחי העמסה, בעלי מקצוע מוטסים (רופא, חובש, מכונאי, מפעיל קשר/ל"א, מהנדס) וקציני נ"מ.
סמלי השתייכות יחידתית במערך הלוחם
סמלי השתייכות יחידתית בחטיבת עוז
סמלי השתייכות יחידתית בחטיבת הצנחנים
סמלי השתייכות יחידתית בחטיבת גבעתי
סמלי השתייכות יחידתית בחטיבת גולני
סמלי השתייכות יחידתית בחטיבת הנח"ל
סמלי השתייכות יחידתית בחטיבת כפיר
סמלי השתייכות יחידתית ומקצועות לחימה בחיל ההנדסה הקרבית
סמלי השתייכות יחידתית ביחידות היסטוריות שנסגרו
סמלי השתייכות יחידתית במערך המסייע
סיכות המעידות על מקצוע צבאי שרכש החייל
בעבר היה גם סיכת נהג חילוץ
אות הכושר הגופני ואות הכושר הקרבי – הונהגו ב־1991
סיכות ההשתייכות החיילית נענדות על כומתת החייל.
סיל הפליסיידס הוא סיל – מחדר פלוטוני שנוצר בטריאס לפני 200 מיליון שנים, שצוקיו מהווים כ-30 ק"מ מההפאליסיידס של נהר ההדסון (מאנגלית: Palisades, גדר יתדות) – הגדה המערבית של נהר ההדסון בתחום ניו יורק וניו ג'רזי.
מיקומו של הסיל ונגישותו הפנו אליו תשומת לב רבה והפכו אותו ליעד מועדף על גאולוגים, חובבי טבע ומטפסי הרים.
בסוף הטריאס החלה התפרקותה של יבשת-העל פנגיאה.
האזור המצוי כיום במזרח אמריקה הצפונית החל להיפרד מצפון-מערב אפריקה, ובפער נוצר האוקיינוס האטלנטי.
מאגמה – שנוצרה בתהליך של שחרור לחץ – חדרה בין שכבות אבן חול וארקוזה והתגבשה.
ממחקרים סטרטיגרפיים עולה כי החדירה התרחשה בעומק של 3-5 ק"מ מתחת לפני השטח.
המחדר מצוי בתחום אגן ניוארק – אגן השקעה שנוצר בתוך העתק כ-20 מיליון שנים לפני היווצרות הסיל.
מרבית סלעי המשקע נסחפו וחשפו את הסיל.
עוביו הממוצע של הסיל כיום הוא 300 מטרים, 100 מהם מעל גובה פני הים.
נטיית הסיל עומדת על שיפוע של 10-15 מעלות לכיוון מערב.
הרכב הסיל הוא זה של דיאבז, אם כי הרכבו המינרלוגי אינו אחיד לכל עוביו.
הסיל מכיל מינרלים רבים, בעיקר פלגיוקלז, כמה סוגים של פירוקסן, אוליבין וכמויות קטנות של ביוטיט, טיטניט, זירקון ותחמוצות.
חוסר האחידות בהרכב נובע בין היתר מגיבוש מפריט, שחל בעיקר במרכז המחדר ופחות בשוליו העליונים והתחתונים.
אחד הפרטים המעניינים ביותר בסיל הוא שכבת המגע התחתונה של הסיל שעובייה 10 מטרים והיא עשירה באוליבין: ריכוז של 28% לעומת 0-2% בשאר הסיל.
שכבה זו עוררה קושי בקביעת ההיסטוריה של הסיל:
המחקרים הראשונים הסיקו כי הסיל הוא תוצאה של הזרקת מאגמה יחידה.
המגוון המינרלוגי יוחס להפרדה פשוטה של מרכיבי התמיסה המגמטית.
המודל הבא הציג מידע גאוכימי מלא של הסלע וקבע כי היו לפחות שתי הזרקות מאגמה נפרדות: הזרקת מאגמה עתירת אוליבין ולאחריה הזרקה של בזלת תולאיטית.
ההשערה השלישית הציעה לפחות שלושה אירועי הזרקה, כנראה ארבעה, כאשר המאגמה עתירת האוליבין הוזרקה באירוע האחרון.
השערה זו נובעת גם מניתוח כימי של הסיל בכללותו.
כל אחת מההשערות הללו תמכה ברעיון ההפרדה כתהליך העיקרי, ולכן גם במקור יחיד של מאגמה.
ההשערה האחרונה מציעה כי האוליבין בשכבה התחתונה לא יכול היה להימצא בשיווי משקל עם יתרת הסיל – מצב המצביע על יותר ממקור אחד למאגמה.
השערה זו נתמכת ביישום הנובע מחוק שימור החומר המחשב זרימת מסה, ומוסיפה כי לזרימה צדית בתוך הסיל בעודו מותך תפקיד חשוב בתהליכי ההפרדה והגיבוש המפריט.
אין עדיין מסקנות חד-משמעיות המסכמות את תהליכי ההיווצרות של הסיל, והמחקר נמשך.
סיל הפליסיידס הוא מחדר פלוטוני – סיל המצוי בקניון קימרון (Cimarron Canyon State Park) בצפון ניו מקסיקו.
הסיל – שעוביו מגיע ל-370 מטרים – נוצר מחדירת מאגמה לסלעי משקע וסלעים מותמרים, והוא נחשף כצוקים אפורים בהירים.
סלעי הסיל מכילים פנוקריסטים של פלגיוקלז, ביוטיט, ו: הורנבלנדה קוורץ המצויים במסת אם אפורה ודקת-גביש.
מרקם סלעי זה נקרא מרקם פורפירי.
על פי הרכבם המינרלוגי והכימי סלעי הסיל הוגדרו כדיוריט המכיל ביוטיט, מונזוניט, קוורץ-מונזוניט, ומעבר בין טרכיט לדקיט – סוג של אנדזיט.
הגם שהגדרות אלה מדויקות בכל הנוגע להרכבן, כמה מהן מתנגשות עם הגדרת מרקמו של הסלע, שהוגדר לבסוף כ"דקיט פורפירי".
הסיל נוצר מחדירת מאגמה לסלעי משקע שנוצרו בקרבון פנסילבני.
מאחר שמעט מאוד מסלעים אלה קיימים בשטח הפארק, מתקשים גאולוגים ללמוד את ההיסטוריה הגאולוגית המדויקת של האזור.
השערות על ההתפתחויות מהקרבון הפנסילבני עד לתוך השלישון נשענות על המצאות אותם סלעים במקומות סמוכים.
בין הסנון לאאוקן חלו בדרום הרי הרוקי התרוממות ותופעות געשיות כחלק מהאורוגנזה הלרמידית.
בתקופה זו נוצרו מחדרים רבים, והתגלה קושי בקביעת גילו המדויק של הסיל.
באמצעות תיארוך אשלגן-ארגון נקבע גיל הסיל בשנת 1969 ל-34.7 למ"ש
באמצעות תיארוך רדיומטרי ארגון-ארגון (40Ar/39Ar) שנערך ב-2002 נקבע גיל הסיל ל-25–26 למ"ש.
סיכת ראש או סיכת שיער או מַכְבֵּנָה היא אביזר או תכשיט המשמש בעיצוב שיער ומטרתו החזקת שיער הראש במקומו כחלק מתסרוקת ועל מנת שהשיער לא יפריע לאדם, ולעיתים גם כאלמנט קישוטי ואופנתי.
השימוש בסיכות ראש החל בעת העתיקה.
כבר במצרים העתיקה נעשה שימוש בסיכות ראש שהיו עשויות ממתכת, שנהב, ברונזה ועץ מגולף.
בחפירות ארכאולוגיות התגלה כי כבר במצרים העתיקה ובממלכת אשור עשו נשים שימוש בסיכות שיער מעוטרות כתכשיטים.
סיכות אלה התגלו בעיקר בקברים, ונקברו יחד עם לובשן (כמו גם תכשיטים אחרים).
לימים גם ביוון העתיקה, הממלכה האטרוסקית ולאחר מכן גם באימפריה הרומית נהגו נשים לקשט שערן בסיכות שיער.
בשנת 1901 הומצאה סיכת השיער המודרנית על ידי הממציא ארנסט גודוורד מניו זילנד, וכיום הסיכות עשויות בעיקר ממתכת, לעיתים בשילוב פלסטיק.
גברים יהודים מאמינים נוהגים להשתמש בסיכת ראש פשוטה על מנת להדק את הכיפה לשיערם.
בשנת 1957 המציאו אב ובנו אמריקנים, שניהם בשם אדוארד פ' צור (Zore) את סיכת ה"קליפס", סיכת סגר, הנקראת "קליפ" באנגלית, על שם הצליל המתקבל בהיסגרה.
סיכה זו פועלת על ידי שינוי מצב שתי הזרועות, החיצונית והפנימית, המחוברות יחד באחד הצדדים, ממצב קעור למצב קמור ובכך נסגרים האחד "לתוך" השני, ואוחזים זה בזה.
סִכָּנִיִּים או דגי ארנב (שם מדעי: Siganidae) היא משפחת דגים מסדרת הדקראים בתוכה סוג יחיד - סיכן (Siganus) ובו 29 מינים.
דגים אלה קיבלו את שמם השני עקב דמיונם לארנבים, בעיקר בעיניהם הקטנות וכן בשפתיים המשורבבות.
ואולם לא כל המינים מזכירים במראם ארנבים.
הם חיים בעיקר בשוניות אלמוגים טרופיים.
תפוצתם העיקרית היא באזור האינדו-פסיפי אך כמה מינים עברו לים התיכון באמצעות הגירה לספסית.
הסיכן ההודי והסיכן המשויש הם כמה מהפולשים האגרסיבית ביותר בים התיכון והפכו לדומיננטיים שבין דגי הסלע.
הם ניזונים מאצות ובשל כך פוגעים בבית הגידול הטבעי ובמגוון המינים במקומי.
דגים אלה בעלי ראש גדול עם שפתיים קטנות משורבבות ולחלקם פס שחור לאור העיניים (למינים אלה קוראים באנגלית foxfaces - "פני שועל").
אורכם הממוצע 25–35 ס"מ והם בעלי סנפיר גב ארוך הנגמר בציצות קוצים גדולים לקראת הזנב וכן בסנפיר שת גדולים וקוצניים, אשר מכילים ארס.
עם זאת הארס לא קטלני לבני אדם.
מינים אלו בעיקרם הם צמחוניים וניזונים מאצות בין האלמוגים.
אך חלקם ניזונים גם ממדוזות, מסרקניות ואף מסרטנים קטנים.
הסיכניים הם דגי נוי מבוקשים ולפעמים גם דגי מאכל.
במפרץ אילת ארבעה מיני סיכניים: סיכן פצול-זנב (Siganus argenteus), סיכן הכוכבים (Siganus stellatus), סיכן הודי (Siganus luridus) וסיכן משויש (Siganus rivulatus).
שני מינים (הודי, ומשויש) מצוים כיום בחופי הים התיכון, אחר שחדרו דרך תעלת סואץ.
השם העממי בישראל לדג זה הוא ארס (אראס) או קומוניסט.
הארס פופולרי לדיג בארצינו, ידוע כדג מסוכן ונדרשת בצידתו זהירות רבה מקוצים הגדלים בסנפיריו, מכילים ארס ועשויים לגרום לפציעה חמורה.
וקיים ויכוח בין מומחי הכשרות.
הרב יוסף זריצקי כתב שחיפש בכמה מינים ולא מצא קשקשים, מנגד הרב שניאור זלמן רווח הכשיר.
וכתב שאמנם קשה למצוא אבל ישנם ובעיקר על גבו
סילבי גולאר היא פוליטיקאית צרפתייה, נשואה ואם ל-3 ילדים, התומכת באיחוד האירופי ובנאט"ו ומחזיקה בעמדות ניציות נגד משטרו של ולדימיר פוטין.
גולאר כיהנה כשרת ההגנה והכוחות המזוינים של צרפת ממאי 2017 ועד 20 ביוני באותה שנה, במסגרת ממשלתו של אדואר פיליפ, תחת הנשיא עמנואל מקרון.
היא התפטרה מהממשלה עקב חקירת סיעתה הפרלמנטרית באיחוד האירופי בחשד למימון פסול של עוזרים על חשבון הפרלמנט, לצד מנהיג מפלגתה שכיהן כשר המשפטים, פרנסואה ביירו.
לפני כן הייתה חברת הפרלמנט האירופי במסגרת מפלגת מרכז ופרו-אירופית מתונה, וב-2016 הצטרפה למפלגתו של מקרון, קדימה!
היא האישה השנייה לכהן כשרת ההגנה הצרפתית, לאחר מישל אליו-מארי.
ירשה אותה בתפקיד פלורנס פרלי, מהמפלגה הסוציאליסטית.
סילאס וייר מיטשל הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי המוכר בעיקר מתפקידו בסדרת הטלוויזיה "גרים" של רשת NBC, ובתפקיד צ'ארלס פאטושיק בסדרה "נמלטים".
מיטשל נקרא על שם סילאס ווייר מיטשל שהיה רופא וסופר מהמאה ה-19.
מיטשל בוגר בית הספר סנט פול ופנימיית הכנה לקולג' בקונקורד ניו המפשייר, בשנת 1995 קיבל תואר שני באוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו.
מיטשל הוא מייסד ונשיא של חברת ההפקה פנטום.
מיטשל מופיע כתפקיד אורח בסרטים שונים, ביניהם "משחק מסוכן", "הפטריוט", "תופת", "ליל כל הקדושים 2", "ללכת על הכל 2", ו"מיליונר מי שגומר ראשון".
ב-2004 הופיע כשחקן אורח בפרק של הסדרה "ג'ורדן" בתפקיד פרנק ג'ונס/אליסטר דארק, עובד בבנק הדם.
בין השנים 2005–2007 הופיע כשחקן אורח ב-13 פרקים בסדרה "נמלטים" בתפקיד צ'ארלס פאטושיק (היוואר).
ב-2007 גילם את ניל בסרט "משוגע" לצד אלי לרטר.
ב-2009 הופיע כאורח בסדרה "חוק וסדר: מדור מיוחד" בתפקיד אוון וולטרס.
בשנת 2010 שיחק בדרמה הביוגרפית "גשם של גן עדן" לצידם של מייק ווגל וטארין מנינג.
ב-2011 הופיע כאורח בסדרה "המנטליסט" בתפקידים ארתור קופי / ראלף מרסר.
בין השנים 2011–2017 שיחק תפקיד ראשי בסדרה "גרים" בתור מונרו - בלוטבאד צימחוני העובד כשען, בעל עבר עשיר וידע רב.
בשנת 2012 שיחק לצד ריי ליוטה בסרט הפשע "Ticket Out".
בשנת 2018 הופיע בסרט "התיקון" בתפקיד הפושע גלן אקה.
סילבה קפוטיקיאן (בארמנית: Սիլվա Կապուտիկյան; 20 בינואר 1919 – 25 באוגוסט 2006) הייתה משוררת ארמנית ופעילה פוליטית.
אחד הסופרות הארמניות הידועות ביותר של המאה העשרים, היא מוכרת בתור "המשוררת המובילה של ארמניה" ו"הגבירה הגבוהה של שירת המאה העשרים הארמנית".
על אף שהייתה חברה במפלגה הקומוניסטית, היא הייתה גלויה בדעותיה הלאומניות הארמניות.
אוסף השירים הראשון שלה פורסם באמצע שנות ה-1940. עד שנות ה-1950, היא כבר ביססה את עצמה בתור דמות ספרותית משמעותית בארמניה הסובייטית.
בנוסף לכתיבתה בארמנית היא כתבה גם ברוסית ורבות מיצירותיה תורגמו לשפות אחרות.
בתקופה הסובייטית המאוחר יותר, היא הייתה מתבטאת תכופות ביחס לסוגיות פוליטיות וחברתיות.
היא נולדה בשם סירברד קפוטיקיאן ב-20-בינואר 1919 להורים מן העיר הארמנית ההיסטורית ואן (במערב ארמניה, כיום חלק מטורקיה), והיא גדלה בירוואן, בירת ארמניה.
אביה, ברנוק, היה חבר במפלגה הלאומנית, הפדרציה המהפכנית הארמנית.
הוא מת מכולרה שלושה חודשים לפני לידתה.
היא גודלה על ידי אמה וסבתה.
היא למדה בפקולטה לפילולוגיה ארמנית באוניברסיטת ירוואן החל מ-1936, וסיימה את לימודיה בשנת 1941. לאחר מכן המשיכה לימודיה במכון גורקי לספרות העולם של האקדמיה הרוסית למדעים מ-1949 עד 1950. היא הצטרפה למפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות ב-1945.
הבכורה הספרותית של קפוטיקיאן הייתה ב-1933, כשהיא פרסמה את השיר הראשון שלה.
ב-1941 היא הצטרפה כחברה לאיגוד הסופרים של ארמניה.
העבודה המז'ורית הראשונה שלה, אוסף של שירים, יצאה בשנת 1945. שני הנושאים המרכזיים של העבודות שלה היו זהות לאומית ושירה לירית.
השיר הידוע שלה, "מילה לבני", הפך ל"קטע סטנדרטי להבלטת הזהות הלאומית".
השורה האחרונה: "תראה, בני, באשר אתה, / לאן שתפנה תחת אור הירח, / גם אם תשכח את אמך, / לא לשכוח את שפת אמך."
ב-1962-3 ו-1973 היא נסעה ברחבי התפוצה הארמנית לקהילות במזרח התיכון (לבנון, סוריה, מצרים), צפון אמריקה (ארצות הברית וקנדה).
ב-1964 ו-1976 היא פרסמה שני ספרי מסע, אשר מתארים את ביקוריה אלו לקהילות אשר במידה רבה מורכבות מניצולי רצח העם וצאצאיהם.
ספריה משנות ה-1960 וה-1970 ממוקדים בהיסטוריה של העם הארמני ובעתיד שלו, אותו היא תמיד מתארת באופן אופטימי.
בסך הכל, היא חיברה מעל שישים ספרים בארמנית וכמה ברוסית.
יצירותיה תורגמו על ידי בולאט אוקוג'אבה, יונה מוריץ, יבגני יבטושנקו, אנדריי ווזנסנסקי, בלה אחמדולינה, ואחרים.
קפוטיקיאן נפטרה בבית החולים של ירוואן ב-25 באוגוסט 2006 במהלך ניתוח לתיקון רגל שבורה.
האזכרה שלה התקיימה בתיאטרון בית האופרה של ירוואן ב-29 בינואר, משם נלקח ארון הקבורה שלה לבית הקברות היוקרתי פנתיאון קומיטאס, שם נקברה.
הנשיא קוצ'ריאן הדיר רגליו משני אירועים אלה.
קפוטיקיאן הייתה נשואה למשורר הידוע הובהאנס שיראז.
על פי ונאנד שיראז, בנה מנישואיה השניים, השניים נפרדו כי "הנוכחות של שתי אישיויות [גדולות] במשפחה אחת, היא קשה".
על פי הסופר ומבקר האמנות לבון מוטפאיאן: "הובהאנס שיראז וסילבה קפוטקיאן התגרשו מאוחר יותר מכיוון שהיה נראה כאילו שני אנשים עוצמתיים לא יכולים לחיות ביחד, אבל עארה שימש כגשר ביניהם".
קפוטיקיאן הייתה חלק מקבוצת אינטלקטואלים שהצליחו במשך עשרות שנים ללכת על הקו הדק שבין הלאומיות הארמנית לבין הבינלאומיות הסובייטית.
בנושאים הקרובים ללבם של בני העם הארמני, כמו רצח העם וסוגיית קרבאך, הם דיברו בקולו של העם.
בו זמנית, הם החזיקו במעמד חיובי מול בעלי הכוח במוסקבה, והגיעו לשכבות העליונות של האינטליגנציה הסובייטית.
קפוטיקיאן שיבחה את הפעיל הרוסי לזכויות אדם אנדריי סחרוב בתור "מצפון העם הסובייטי".
קפוטיקיאן קראה בעד "נקמה שלווה" בנוגע לרצח העם הארמני.
בספר "הרהורי אמצע הדרך" (1961), היא כתבה: "אנו מתנקמים בכך שאנחנו ממשיכים לחיות".
ב-24 באפריל 1965, ביובל רצח העם הארמני, נערכה הפגנה גדולה בירוואן.
קפוטיקיאן הייתה בין הדוברים אשר הנציחו בנאומיהם את האינטלקטואלים הארמנים אשר גורשי ונהרגו בשנת 1915. יחד עם המשורר המפורסם פרויר סבאק, היא הייתה דמות בולטת ומרכזיות במהלך ההפגנה.
לאחר מכן, היא וסבאק הוזמנו למוסקבה, שם הממשלה הסובייטית אישרה את בנייתו של המוזיאון לרצח העם הארמני בירוואן, אשר הושלמה ב-1967. מאוחר יותר היא ביקרה את ההנהגה הסובייטית בשל המדיניות שלה לגבי אזכרות אפריל 1965 בארמניה.
היא השוותה את ההנצחות ה"בלתי מרוסנות" בתפוצה הארמנית עם אלה שבירוואן, אשר לדבריה, "חסרו את העומק והרוחב הנדרשים".
קפוטיקיאן הגנה על הזכויות והשאיפות הלאומיות של עמים לא-רוסיים בברית המועצות בנאום שפורסם ב-סאמיזדאט ב-1965-66. ב-1980 היא קבלה על כך שהורים ארמנים מרגישים צורך לשלוח את ילדיהם לבתי ספר בשפה הרוסית כדי להרחיב את הזדמנויות הקריירה שלהם.
במאי 1987 היא הייתה הלא-רוסיה הראשונה לפרסם מאמר ב"פראבדה" בנושא סוגיית הלאומים, שבו היא ביקרה את הממשלה הסובייטית על ההרחבה המתמדת של השימוש בשפה הרוסית על חשבונה של השפה הארמנית, ורמזה שהשוביניזם הרוסי מעכיר את היחסים בין העמים של ברית המועצות.
היא הוסיפה: "עם כל שנה שעוברת, הספרה של שפת האם שלנו הולכת ומצירה בארמניה.
פטריוטיות אמיתית, בהשראת ההיסטוריה והתרבות של העם, היא מגן אמין השומר על הצעירים מפני השפעות חיצוניות."
בשנת 1980 נשאלה קפוטיקיאן האם מבצעים מזוינים ופיגועים פוגעים באמינות האומה הארמנית בעיני העולם.
התגובה החדה שלה שיקפה את דעתם של ארמנים רבים: "האם שמירה על שתיקה, ותחינות לסוגדי-האימפריה מגני-הטורקים בשם המטרה הארמנית, בהתרפסות לרגליהם, כשעדיין אנו יוצאים בידיים ריקות שוב ושוב מעלה את חינה של האומה שלנו?"
בשנת 1983 קפוטקיאן כתבה רקוויאם ללבון אקמקג'יאן, שנקרא "רקוויאם לילי" ("Գիշերային ռեքվիեմ"), אשר פורסם לראשונה ב-1987. אלמקג'יאן היה אחד ממבצעי הפיגוע בנמל התעופה הבינלאומי אסנבוגה, ב-1982, בגינו הוא נתלה בטורקיה ב-29 בינואר 1983.
קפוטיקיאן הייתה בין האינטלקטואלים הארמנים שהביעו תמיכה בווארוג'אן גרבדיאן, אשר שוחרר מבית כלא בצרפת בשנת 2001, וגורשו לארמניה ב-2001.
תנועת הקרבאך הייתה תנועה לאומנית עממית מאסיבית בארמניה ונגורנו-קרבאך, שהתקיימה בין השנים 1988 ל-1992, ומטרתה הייתה העברת מחוז נגורנו-קרבאך האוטונומית - אשר רוב אוכלוסייתה הייתה ארמנית מבחינה אתנית - מריבונותה של אזרבייג'ן השכנה לריבונותה של ארמניה.
בתחילתה, התנועה לא הייתה בעלת אופי אנטי-סובייטי, ולא קראה לעצמאותה של ארמניה.
אך ועדת קרבאך, שנוסדה על ידי קבוצת אינטלקטואלים ארמנים, הובילה את התנועה בשנים 1988–1989, והפכה אותה לתנועה הפאן-ארמנית הלאומית, ואף זכתה לרוב בבחירות הפרלמנטריות של 1990. דבר זה הוביל להכרזת עצמאותה של ארמניה ב-1991, ומשם פרצה מלחמת נגורנו קרבאך.
קפוטיקיאן הייתה חלק מהמנהיגות המוקדמת של תנועת הקרבאך, יחד עם זורי באלאיאן ואיגור מוראדיאן.
לדברי לבון דר-בדרוסיאן, נשיאה הראשון של ארמניה ואחר כך מנהיג ועדת קרבאך, שלושת אלו היו אחראים על הקמת ועדת הקרבאך, במטרה אחת ויחידה—איחוד של המחוז בעל האוכלוסייה הארמנית, נגורנו-קרבאך עם ארמניה הסובייטית, "באמצעות המערכת הסובייטית".
דר-בדרוסיאן טען שעבורם, עצמאות ארמניה, וקידום דמוקרטיה, היו סוגיות לא-קיימות.
ב-15 בפברואר 1988 במפגש של איגוד הסופרים של ארמניה, קפוטיקיאן דיברה בתמיכה לארמנים בקרבאך.
ב-26 בפברואר קפוטיקיאן ובאלאיאן פגשו את המנהיג הסובייטי מיכאיל גורבצ'וב בקרמלין כדי לדון בבעיית קרבאך.
על פי ההיסטוריון תומאס דה ואל, "שני הסופרים הארמנים שילבו נאמנות [קומוניסטית] כחברי המפלגה עם לאומיות ארמנית, אבל היו מאוד שונים באופיים." הוא מתאר את קפוטיקיאן כדלקמן:
אחרי שהם חזרו לארמניה, הם שכנעו את המפגינים להשהות את המחאות.
בינואר 1989 קפוטיקיאן הצהירה שתחנת הכוח הגרעינית מצאמור בארמניה צריכה להיסגר משום שהיא "מאיימת להרוס את הגנוטיפ הבסיסי של האומה הארמנית."
בשנת 1996 קפוטיקיאן הייתה בין קבוצה של 14 אינטלקטואלים אשר חתמו על מכתב פתוח המבקש מהתובע הכללי ארטבזאד סרקיזיאן לנקוט פעולה נגד שר הביטחון ואזגן סרקיזיאן, אשר, בעקבות משבר הבחירות לנשיאות של 1996 הצהיר כי משרדו לא יכיר במנהיגי האופוזיציה "אפילו אם הם יזכו ב-100% מהקולות".
קפוטיקיאן נהייתה יותר ויותר ביקורתית כלפי ממשלת ארמניה העצמאית במנהיגותו של נשיאה השני, רוברט קוצ'ריאן.
ב-14 באפריל 2004, היא כתבה מכתב גלוי תחת הכותרת "קוצ'ריאן חייב ללכת" (Քոչարյանը պետք է հեռանա), שבו היא קראה לו להתפטר ומחתה נגד הסנקציות האלימות שהופעלו במהלך מחאת האופוזיציה ב-12/13 באפריל, אשר השאירו עשרות פצועים.
היא גם החזירה את מדליית מסרופ משטוטס, שהוענק לה על ידי קוצ'ריאן ב-1999. כאשר הוכה פוליטיקאי מן האופוזיציה, אשות מנוצ'ריאן, קפוטיקיאן הצהירה: "בארמניה מכות הפכו לכלי בסיסי של הפוליטיקה, והחלק המשפיע ביותר של הטרור הממשלתי.
יש לראות את כל המקרים בהם הופעל כוח מנקודת המבט הזאת." ארגון החדשות העצמאי ArmeniaNow דיווח שבכך היא הפכה "לסלב של ההתנגדות".
היא כתבה גם שפוליטיקאי אחראי היה מתפטר לאחר הירי בפרלמנט הארמני של 1999, במהלכו נרצחו, בין היתר, ראש הממשלה ואזגן סרקיזיאן ויו"ר הפרלמנט קארן דמירצ'יאן.
בתגובה, קוצ'ריאן אמר שמדליית מסרופ משטוטס אינה המדליה שלו, אלא של הרפובליקה של ארמניה.
הוא הוסיף כי הוא מצטער שכך רואה קפוטיקיאן את "מהות המדינה שלנו" ושדעותיה אינן תורמות "לכבוד האומה שלנו לחינוך הדור הצעיר."
קפוטיקיאן היא בין הנשים הבולטות ביותר בהיסטוריה הארמנית.
היא הפכה לקלאסיקה של הספרות הארמנית במהלך חייה ושיריה נכללים בתוכניות לימודים של בתי ספר ואוניברסיטאות.
קפוטיקיאן מכונה לעיתים קרובות בחוקים ארמנים כ- Ամենայն հայոց բանաստեղծուհի, אשר פירושו בתרגום מילולי הוא "המשוררת של כל הארמנים" על משקל התואר "המשורר של כל הארמנים" שניתן להובהאנס טומניאן, אשר בתורו נובע מהתואר "הקתוליקוס של כל הארמנים", שהוא תואר ראש הכנסייה הארמנית.
בהודעה לעיתונות במעמד פטירתה, הממשלה הארמנית תיארה את קפוטיקיאן כ"אחת ממניין המשוררים הארמנים המצטיינים של המאה ה-20".
עיתון "ערבות" דיווח ב-2004 שהיא "האחרונה מסוגה."
ב-1989 העיתונאי והפרשן הפוליטי בוהדן נהליו תיאר את קפוטיקיאן כאחת "הדמויות התרבותיות הלא-רוסית המכובדות ביותר" של ברית המועצות.
באירוע בקרמלין בפברואר 1988,המזכיר הכללי של ברית המועצות מיכאיל גורבצ'וב ציין כמה אשתו, ראיסה, מעריצה את שירתה של קפוטיקיאן.
בית ספר בירוואן נקרא על שמה של קפוטיקיאן ב-2007.
ב-20 בינואר 2009, ביום השנה ה-90 ללידתה, נחנך מוזיאון בית סילבה קפוטיקיאן בירוואן בנוכחות הנשיא סרז' סרקזיאן ובנה, עארה.
שמו של הרחוב בו שוכן המוזיאון, שהיה ידוע כדרך בגהרמיאן, שונה לרחוב קפוטיקיאן.
ברית המועצות המדינה פרס (1952)
פרס הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הארמנית (1988)
פרס עובד תרבות ארמני (1970)
פרס עובד תרבות גאורגי (1982)
מדליית מסרופן משטוטס (1999) על ידי הנשיא רוברט קוצ'ריאן
מסדר הנסיכה אולגה (אוקראינה, 1999) על ידי הנשיא ליאוניד קוצ'מה
חברה מלאה (רקטורית) של האקדמיה הארמנית הלאומית למדעים (1994)
אזרחית כבוד של ירוואן (1986)
המאייר אלכסנדר סרוחאן צייר קריקטורה של קפוטיקיאן ב-1963, אשר שוכנת כעת בגלריה הלאומית של ארמניה.
קפוטיקיאן הופיעה בתור עצמה בסרט התיעודי משנת 1992, "פרג'נוב: האביב האחרון", על סרג'יי פרג'ונוב, יוצר הסרטים ממוצא ארמני אשר נרדף על ידי רשויות ברית המועצות.
ערוץ AR ארמניה וערוץ הטלוויזיה הציבורית של ארמניה ("Միայն ապրելը քիչ է ինձ մեդալ", 2014) יצרו סרטים דוקומנטריים על קפוטיקיאן, ביניהם הסרט "סילבה קפוטיקיאן: לחיות זה לא מספיק" משנת 2015, ו"ברחובות ירוואן: סילבה קפוטיקיאן", משנת 2017
סילבי טלי היא דוגמנית צרפתייה ויושבת ראש של ארגון מיס צרפת.
טלי נולדה בעיר נאנט שבמחוז ונדה.
היא למדה משפט אזרחי בבית ספר למשפטים בליון.
בשנת 2002 זכתה בתחרות מיס ליון, ובאותה שנה נבחרה למיס צרפת בתחרות הארצית.
עקב כך היא ייצגה את צרפת במיס תבל 2002, היא הייתה אמורה גם להשתתף בתחרות מיס עולם באותה שנה שנערכה בניגריה, אך היות ניגריה מדינה שמפרה זכויות בעלי חיים היא ויתרה על השתתפותה באירוע.
בשנת 2005 לקחה חלק בכתיבת והוצאת הספר "ללא פשרות: שיחות עם סילבי טלי" אודות חייה של ז'נבייב דה פונטנה, מארגנת ויושבת הראש של ארגון תחרות מיס צרפת.
בשנת 2007 החלה לשמש בעצמה כיושבת ראש מיס צרפת ובכך החליפה את ז'נבייב דה פונטנה.
ב-2003 הגישה תוכנית ברדיו המקומי של העיר ליון.
ב-2005 הייתה אחת משלוש עשרה הדוגמניות שהופיעו בלוח השנה של המגזין "Télé 7 Jours", היא לקחה חלק במספר פרקים של הגרסה הצרפתית של המבצר.
בשנת 2012 לקחה חלק בפרק של התוכנית הצרפתית של מי רוצה להיות מיליונר?.
סילאס אראוז'ו דה סילבה (בפורטוגזית: Silas Araújo da Silva; נולד ב-30 במאי 1996) הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בעמדת הקשר בססא.
סילאס התחיל את הקריירה שלו באינטרנסיונל, אך לא רשם בה דקות משחק מעולם.
במאי חתם בזוריה לוהנסק מליגת העל האוקראינית.
ב-30 ביולי 2017, סילאס ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 1-1 נגד אולקסנדריה.
ב-1 באוקטובר 2017, סילאס הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 4-4 נגד דינמו קייב.
ב-19 באוקטובר 2017 הבקיע בניצחון 1–2 נגד הרטה ברלין במסגרת שלב הבתים של הליגה האירופית.
ב-29 באוגוסט 2019 הושאל לעירוני קריית שמונה מליגת העל עד לסיום העונה.
עם סיום תקופת השאלתו לקריית שמונה, סילאס שוחרר מזוריה וחתם בדינמו מינסק.
סילבי וראייט (באסטונית: Silvi Vrait; 28 באפריל 1951 – 28 ביוני 2013) הייתה זמרת אסטונית.
וראייט נולדה בעיירה במחוז האריו, בהיותה תלמידה בבית ספר היא למדה נגינה על פסנתר, אחרי כן היא למדה פילולוגיה אנגלית באוניברסיטת טרטו.
היא לימדה אנגלית בבית ספר ולאחר מכן עסקה בהדרכה קולית בבית ספר למוזיקה.
ב-1972 הופיעה לראשונה כזמרת בטלוויזיה, מ-1976 ועד 1983 הופיעה בתיאטרון בטרטו.
בסוף שנות ה-80 הייתה דמות פעילה באירועי "מהפכת הזמר" שהובילו לעצמאותן של המדינות הבלטיות.
היא לקחה חלק במגוון מחזות זמר ומופעי אופרה וביניהם פורגי ובס, קברט, המלך ואני, שיקגו וצלילי המוזיקה.
הייתה לראשונה לייצג את אסטוניה באירוויזיון באירוויזיון 1994 עם השיר "Nagu merelaine", והיא זכתה במקום ה-24 והלפני אחרון עם שתי נקודות בלבד.
בשנת 2013 אושפזה וראייט עם גידול מוחי שבעקבותיו נפטרה ב-28 ביוני 2013, בגיל 62. היא הותירה אחריה בן.
סיכת בגד היא תכשיט דקורטיבי, שעוצב לרכיסת הבגד, להידוקו לגוף או לשניהם גם יחד.
בסיס הסיכה עשוי לרוב ממתכת: כסף, זהב, ברונזה או מחומרים אחרים.
הסיכות מעוטרות לעיתים קרובות באמייל ובאבני חן.
הסיכות הקדומות ביותר הידועות עד היום, הן מתקופת הברונזה.
רבות מהן נמצאו בחפירות ארכאולוגיות ברחבי אירופה ומכונות בשם הלטיני פיבולה (fibula).
מאותה עת חלו בהן שינויים רבים והן מהוות בשל כך שיקוף כרונולוגי להתפתחות הצורפות, התכשיטנות וההליכים האופנתיים והחברתיים שרווחו במהלך הדורות.
לפני ימי הביניים כונו הסיכות העתיקות בשם פיבולה.
הן נוצרו לראשונה בתקופת הברונזה ובמהלך תקופת הברזל הן עברו שינוי משמעותי הודות להתפתחות הטכנולוגיה לעיבוד מתכות שנרתמה לייצור תכשיטים וחפצי מתכת שונים.
התפקיד המקורי של הסיכות היה לחבר חלקי בגדי יחד, כמו למשל אחיזה של יריעת בגד בכתף.
סיל (בהונגרית: Szil) הוא כפר במחוז גיור-מושון-שופרון, שבצפון-מערב הונגריה.
כמו כפרים רבים באירופה גם בסיל מספר התושבים נמצא בירידה.
בסיל חיו יהודים בתקופות זמן שונות:
סילאזאוריים (שם מדעי: Silesauridae) היא משפחה של זוחלים קדומים ארכוזאורים שהשתייכו לקבוצה דמויי דינוזאורים והיו מאבותיהם של הדינוזאורים האמיתיים.
הם חיו רק בתור הטריאס מלפני 245 מיליון שנה עד ללפני 203 מיליון שנה.
עם זאת המדענים חלוקים על סיווגם של סוגים שונים למשפחה.
כמה חוקרים רואים בה קבוצה פרפילטיות שאולי הדינוזאורים השתלשלו ממנה.
סילאזאוריים היו בעלי גפיים ארוכות, לסתות רחבות ועמוד שדרה יציב והם יכלו להזדקף ולנוע היטב על היבשה, אותה הם חלקו עם ראשוני הדינוזאורים כמו ההררזאוריים ועם תנינאים קדמונים טורפים.
הם מילאו גומחות שונות בעוד חלקם כמו Lewisuchus היו טורפים, אחרים כמו הפיסנוזאורוס וה-Kwanasaurus ניזונו בעיקר מצמחייה.
משפחה זו נכחדה עם סוף הטריאס, אולי כתוצאה מתחרות יתר עם זוחלים אחרים או עקב שינויי אקלים קשים.
הסיל (בספרדית: Sil) הוא נהר בקסטיליה ולאון ובגליסיה, בספרד.
הסיל הוא יובל של נהר המיניו.
אורכו הכולל הוא 225 ק"מ.
מקורו של הסיל הוא בהרי קנטבריה בעיירה וילאבלינו בלאון.
הוא זורם דרך המחוזות לאון ואורנסה ומהווה את קו הגבול בין מחוזות אורנסה ולוגו.
העיר הגדולה ביותר לאורך נהר סיל היא פונפראדה בלאון.
הסיל נשפך לנהר המיניו במעלה הזרם מהעיר אורנסה.
מפגש הסיל עם נהר מיניו הוא באוס פירס, במחוז אורנסה.
בדרך כלל, במפגשים בין הנהרות, קביעת שמו של הנהר מתבצעת על ידי התחשבות בנפח הזרימה ובאורכו של כל אחד מן הנהרות בנקודת המפגש.
במקרה זה, כמו במקרים מעטים נוספים, נפח הזרימה של נהר הסיל גדול יותר מזה של המיניו במקום התאחדות הנהרות.
על כך קיימת אמירה בספרדית: "למיניו התהילה, אבל הסיל מספק לו מים" (בספרדית: "El Miño lleva la fama y el Sil le da el agua").
אורכו של נהר הסיל אף עולה על אורכו של המיניו עד נקודת המפגש, בכ-20 ק"מ.
הסיל נמצא באזור המכונה ריביירה סקרה ועובר, בין השאר, דרך הרשויות בביה (Babia), לוסיאנה (Laciana), אל בירת'ו (El Bierzo) ולה קבררה, בפרובינציית לאון, ובלדאורס בפרובינציית אורנסה.
סחף הנהר היווה מקור עשיר להפקת זהב, והוא נוצל באופן נרחב ביותר בתקופה הרומית, לאחר כיבוש צפון-מערב ספרד על ידי הקיסר אוגוסטוס בשנת 25 לפני הספירה.
זהב התגלה בחלקו העליון של הנהר ובאזור סביב לאס מדולס הפיקו כמויות גדולות של זהב.
הזהב נכרה בשיטת כרייה הידראולית, שכלל בניית אמות מים רבות אשר איפשרו את שטיפת הסחף.
"סיכת שבלול" (1981) היא סדרת סיכות בגד, שעיצבה האמנית הישראלית אסתר קנובל.
סדרת הסיכות שעיצבה אסתי קנובל בראשית שנות ה-80 של המאה ה-20, מאמצות דימוי של קונכיית שבלול.
כבר בשנת 1976 עיצבה קנובל סדרת סיכות-מצבט בשם "תולעים", שבה הופיעה מוטיב של רישום קו ספירלי, החוזר גם בקונכיות.
הן עשויות מלוח טיטניום שהפך צבעוני בעזרת טכניקת אלגון (אנודייזינג), או בדגמים בטכניקה של הדפס רשת.
אלו הושפע מן העיצוב האירופי והאמריקאי בן התקופה, כמו גם מעיצוב ניירות עטיפה של ממתקים.
השימוש בקווי מתאר בסיכות, המתפקד כמעיין רישום, מדגיש את המבנה הגאומטרי של הקונכייה על הרקע העשיר.
בשלב שני עברה קנובל ליצור את הסיכות מפח, אז עשתה גם שימוש ברדי מייד של פח אלומיניום שמקורו בפחיות משקה או אריזות שונות.
מבנה הסיכה הוא וריאציה על מבנה של סיכת ביטחון.
סיכה זו מהווה עבור קנובל את "הניסוח המדויק והתמציתי ביותר של תפיסת 'הצורה בעקבות הפונקציה'".
כמה מן הסיכות נמצאות באוסף מוזיאון ישראל, ירושלים ובאוספים נוספים.
"מהגרים" (1990-1987) היא סיכה מאת האמנית הישראלית אסתר קנובל.
בסוף שנות ה-80 של המאה ה-20 יצרה אסתר קנובל סדרת סיכות בשם "מהגרים", שעבודה זו הייתה הראשונה שבהן.
הסדרה עושה שימוש בדמויות הגזורות מקופסאות פח שונות, כדוגמת קופסאות של תה סיני.
במרכז העבודה דמות של ארנב הרוכב על מעין חד אופן.
הוא אוחז בידו מעין מגילה בצבע צהוב.
הדמות ניצבת בתוך מבנה המורכב ממוט אלפקה, וחוט מפלדת אל-חלד שבראשו מתנוסס דגל.
חוט זה משמש גם כאמצעי להצמדת הסיכה אל הבגד.
על המוטות מתוח חוט אלסטי, ההופך את המבנה למעין סירה.
על פי קנובל, "המהגרים יכולים להיות דימויים הנודדים בין ארצות ותרבויות, אבל בעבודי הם מגלמים מצב רוח שמח, שעשוע, מעוף ואתנחתא מכובד היצירה".
הסיכה נמצאת כיום באוסף מוזיאון ויקטוריה ואלברט, כחלק מאוסף מעזבונה של לואיז קלאפיש (Louise Klapisch).
סילאס קטומפה אמבומפה , הידוע בקיצור כסילאס , ובעבר היה ידוע כסילאס ומאנגיטוקה פונדו , הוא כדורגלן מהרפובליקה הדמוקרטית של קונגו המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת הכוכב האדום בלגרד ובנבחרת הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו.
סילאס נולד בקינשאסה שברפובליקה הדמוקרטית של קונגו, והחל לשחק באולימפיק מטטה המקומית.
בגיל 17 עבר סילאס לאלס הצרפתית, ולאחר עונה אחת במועדון, בה ערך שמונה הופעות ליגה והבקיע שער אחד, עבר לפריז מליגת המשנה הצרפתית.
ב-31 באוגוסט 2018 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 0–2 על טרואה במסגרת המחזור השישי בליגה לעונת .
ב-9 בנובמבר הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בהפסד 1–2 ללוריאן במסגרת המחזור ה-14 בליגה.
בסך הכל ערך סילאס 35 הופעות ליגה במועדון, בהן הבקיע 11 שערים.
ב-13 באוגוסט 2019 חתם סילאס על חוזה לחמש עונות בשטוטגרט מהבונדסליגה השנייה.
ב-23 באוגוסט הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 0-0 נגד ארצגבירגה אווה במסגרת המחזור הרביעי בליגה.
ב-26 באוקטובר הוא הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בהפסד 2–6 להמבורג במסגרת המחזור ה-11 בליגה.
בעונתו הראשונה במועדון ערך 29 הופעות ליגה והבקיע שבעה שערים, וסייע למועדון להעפיל לבונדסליגה.
ב-19 בספטמבר 2020 ערך סילאס את הופעת הבכורה שלו בבונדסליגה, בהפסד 2–3 לפרייבורג במסגרת המחזור הראשון לעונת 2020/2021. באותו משחק ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון.
בעונת הבכורה שלו בבונדסליגה ערך סילאס 25 הופעות ליגה, בהן הבקיע 11 שערים.
בקיץ 2024 הושאל סילאס לעונה אחת לקבוצת הכוכב האדום בלגרד מליגת העל הסרבית בכדורגל.
ב-24 במרץ 2023 ערך סילאס את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, בניצחון 3-1 על נבחרת מאוריטניה במסגרת מוקדמות גביע אפריקה לאומות 2023.
סיכת דש היא סיכה המיועדת לענידה בדש של חליפה, או על כיס חולצה.
סיכה זו נועדה להביע הזדהות עם רעיון, מטרה או תחביב או לציין חברות בארגון כלשהו.
סיכת דש משמשת פעמים רבות לצרכים פוליטיים, כגון בקמפיינים פוליטיים או בכהונה בתפקיד של ראשי ערים וראשי מדינה.
סיכת דש גם משמשת בעת משברים, כדוגמת סיכת דגל ארצות הברית אותה נהגו לענוד נשיאים שונים לאחר פיגועי 11 בספטמבר, וכן סרטי מודעות שלעיתים נענדים כסיכת דש.
בברית המועצות ובסין העממית היה נהוג לענוד סיכות של לנין או של מאו.
כמו כן, חברי המפלגה הנאצית בגרמניה קיבלו סיכות של המפלגה, אותה ענדו על הדש עת היו לבושים בלבוש אזרחי.
לסיכת הדש שימוש מקצועי, וכך לדוגמה ביפן נהוג לענוד סיכת דש של החברה, משרד עורכי דין או העירייה שבה עובד עונד הסיכה.
סיכות דש מהוות גם מרצ'נדייז, וסיכות של כוכבים שונים נמכרות למעריצים.
דוגמה חריגה לכך היא כאשר מנהלו של אלביס פרסלי, קולונל תום פרקר, מכר סיכות דש עם הכיתוב "I HATE ELVIS" על מנת להרוויח גם משונאיו של הזמר.
בצבאות שונים נוהגים לענוד סיכה כלשהי על דש מקטורן המדים, כפי שנהוג בצה"ל עם סיכת המ"מ.
לוקי , הידועה גם בכינויה סילבי בת לאופי (Sylvie Laufeydottir), היא דמות בדיונית המגולמת על ידי סופיה די מרטינו בזיכיון הסרטים של היקום הקולנועי של מארוול (MCU).
הדמות מבוססת באופן חלקי על הדמויות ליידי לוקי ומכשפת (סילבי לאשטון) בפרסומה של חברת מארוול קומיקס.
סילבי היא גרסה חלופית של לוקי אשר מקווה להשמיד את הרשות למשתנים בזמן ואת ההוא שנשאר כנקמה על שגנבו ממנה את חייה.
סילבי נאלצת לכרות ברית עם משתנה של לוקי משנת 2012.
נכון לשנת 2023, הדמות מופיעה בתפקיד ראשי בסדרה "לוקי".
לוקי נולדה ענקית כפור וננטשה כתינוקת על ידי אביה לאופי.
בילדותה, לוקי נעצרה כששיחקה בצעצועים שלה על ידי רבונה רנסלייר (שנודעה באותו זמן כציידת איי-23), מטעם הרשות למשתנים בזמן (רמ"ז) בגין "פשעים נגד ציר הזמן המקודש".
לוקי ברחה ברחבי הזמן באמצעות טאבלט הזמן של רנסלייר.
היא לומדת להסתיר את עצמה מהרמ"ז במהלך המאות הבאות, ומאמצת את הכינוי "סילבי" תוך שהיא מבקשת "לשחרר" את ציר הזמן המקודש מהרמ"ז – מפתחת שיטה של איחוז כדי להשיג את מטרותיה.
סילבי הורגת מספר צוותים של אנשי-דקות מהרמ"ז וגונבת את מטעני האיפוס שלהם.
לוקי, גרסה חלופית של סילבי, מאתר אותה במהלך הוריקן באלבמה בשנת 2050. הוא מציע לסילבי לעבוד ביחד כדי להפיל את שומרי הזמן ולחשוף את עצמה בפניו, אך היא דוחה את הצעתו.
סילבי משגרת את מטעני האיפוס למקומות שונים בזמן, "מפציצה" את ציר הזמן המקודש וגורמת לו ליפול לכאוס.
היא עושה זאת כדי להסיח את דעתה של הרמ"ז והיא תוכל להתנקש בשומרי הזמן.
סילבי שולחת את עצמה לרמ"ז דרך דלת זמן, ולוקי עוקב אחריה.
במטה הרמ"ז, סילבי ולוקי מתעמתים עם רנסלייר.
כשסילבי מאיימת להרוג את לוקי, הוא משתמש בטאבלט זמן על מנת לשלוח את שניהם לירח למנטיס 1 בשנת 2077 אשר עומד להיהרס על ידי מטר מטאורים.
לוקי שובר בטעות את טאבלט הזמן, והשניים משלבים כוחות כדי להימלט מהירח.