tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הקרב הראשון שלו, נגד שירות האוויר הגרמני (Luftstreitkräfte), התרחש אחרי שצבר 12 שעות טיסה סולו בלבד.
הוא טען להפלה מוקדמת של מטוס סיור מדגם DFW C.V בפברואר 1918, אך מקרה זה סווג כמטוס ש"אולץ לנחות", ולא כהפלה מאומתת.
הטייסת של קובי הוצבה באזור פה-דה-קאלה, ותמכה בכוחות מדינות ההסכמה במהלך מתקפת האביב שהחלה חודש אחר כך.
יריביו האוויריים כללו טייסי קרב מהקרקס המעופף של מנפרד פון ריכטהופן.
ב-21 במרץ הפיל קובי שני מטוסי אלבטרוס של הטייסת הגרמנית, ההפלות המאומתות הראשונות שלו.
לאחר שהוכיח כי הוא טייס מוכשר ואגרסיבי, זכו כישורי המנהיגות של קובי להכרה, והוא קודם לדרגת מפקד גף ב-14 במאי 1918, ולדרגת קפטן ב-25 במאי.
נאמן לכינויו "שדון מעשי הקונדס", הוא קישט את מטוס הסופווית קאמל שלו בגזירי אלומיניום של הקומיקאי צ'ארלי צ'פלין.
קובי השיג שוב שתי הפלות ביום אחד, 30 במאי, בסמוך לאסטיר (Estaires) שבצפון צרפת, כשהפיל אלבטרוס ובלון תצפית, וחזר על ההישג באותו מקום למחרת.
קובי רשם לזכותו את ההפלה הראשונה של בלון התצפית על ידי טייסת מספר 4 במרוויל (Merville, Nord) בתחילת מאי.
על אף פגיעותן הרבה לקליעים נותבים, היו עמדות התצפית הגדולות הללו, שכונו Drachen (דרקונים), מוגנות היטב על ידי מטוסי קרב ונ"מ, ונחשבו לכן למטרות שתקיפתן מסוכנת, אבל שהרווח מהשמדתן רב.
ב-3 ביוני הומלץ להעניק לקובי את עיטור הצלב הצבאי בהכרה על הצלחתו בשדה הקרב, ועל היותו "מנהיג סיורים אמיץ ומוכשר, המשמש דוגמה לטייסת שלו".
העיטור שונה לצלב התעופה המצוינת, והידיעה התפרסמה בביטאון הרשמי לונדון גאזט ב-2 ביולי.
ב-28 ביוני הפיל קובי שלושה מטוסים גרמניים והומלץ להוסיף פס מתכת לצלב התעופה שקיבל, שנועד להדגיש את הישגו שעמד אז על 15 הפלות.
ב-15 ביולי 1918 צללו קובי וטייס נוסף לעבר חמישה מטוסי סיור מדגם Pfalz Flugzeugwerke בסמוך לארמנטייר (Armentières).
קובי הפיל 2 מטוסים, ועמיתו הפיל אחד נוסף.
זמן קצר אחר כך רדפו ארבעה מטוסים גרמניים תלת-כנפיים מדגם Fokker Dr.I אחרי זוג המטוסים האוסטרליים, אך הם הצליחו לחמוק.
פעולה זו זיכתה את קובי בהמלצה לפס מתכת נוסף לצלב התעופה שלו.
בהמלצה נכתב כי הוא השיג 21 הפלות, וכי הוא "הצליח להשמיד מכונות כה רבות בעבודה מאומצת תוך שימוש בשכלו, כמו גם באומץ ובכישורי טיסה מבריקים".
הוא קיבל את שני פסי המתכת באותו יום, 21 בספטמבר.
ב-16 באוגוסט הוביל קובי התקפת הפצצה נגד שדה התעופה הגרמני בהוברדין (Haubourdin), בסמוך לליל, ההתקפה האווירית הגדולה ביותר שבוצעה על ידי מדינות ההסכמה עד אז, שגרמה להשמדת 37 מטוסי אויב על הקרקע.
למחרת הוביל קובי התקפה דומה על שדה התעופה בלום (Lomme), והתקפה זו זיכתה אותו בהמלצה לקבל את אות השירות המצוין.
בהמלצה נכתב כי "הצלחת ההתקפה של שתי פשיטות אלו הייתה בעיקר הודות למנהיגותו הנחרצת והמוכשרת של קצין זה".
קובי קיבל רשמית את העיטור ב-2 בנובמבר.
בסוף שירותו הקרבי היה קובי אחראי על יחידות של מדינות ההסכמה שכללו כ-80 מטוסים.
ג'ורג' ג'ונס (George Jones; 1992-1896), עמיתו לטייסת 4, אלוף הפלות בעצמו ומפקד חיל האוויר האוסטרלי בעתיד, תיאר אותו כ"מנהיג טבעי באוויר ובכל הפעילויות בתפקיד ומחוץ לתפקיד".
הצלחותיו הפכו אותו לגיבור לאומי.
טייסת מספר 4 הוכרה כטייסת מטוסי הקרב המצליחה ביותר בצרפת, כשלזכותה רשומות 220 הפלות.
בספטמבר 1918 הועבר קובי לבסיס אימונים באנגליה, שם מצא כי המתח בהדרכת צוערים "גרוע מלטוס בצרפת".
הוא חזר וביקש לחזור לחזית עד סיום המלחמה בנובמבר.
שמו הופיע ברשימת החיילים שפעלו מעל ומעבר, רשימה שפרסם דאגלס הייג באותו חודש.
אף שנוהגים לעיתים קרובות לסכם את מספר ההפלות של קובי ב-29 מטוסים ו-13 בלוני תצפית, ניתוח של כל טענה וטענה להפלה מעלה כי המספר הנכון הוא 24 מטוסים וחמישה בלוני תצפית, ובסך הכול 29 הפלות, מספר ההפלות הגדול ביותר בקרב הטייסים שפעלו במסגרת קורפוס התעופה האוסטרלי.
קובי היה הטייס האוסטרלי היחיד שזכה לתואר "מפצח בלונים" (Balloon buster - תואר שניתן למי שהפיל חמישה בלוני תצפית או יותר).
אולם ההישג שבו קובי היה גאה במיוחד היה שכמפקד גף מעולם לא איבד טייס מעל לשטח האויב.
ב-25 באפריל 1919, כשעדיין עסק בהדרכת טייסים באנגליה מסוף המלחמה, נבחר קובי להוביל את מטס ה-AFC של יום האנזא"ק מעל לונדון, בנוכחות הנסיך מוויילס, בתיאום עם מצעד החיילים האוסטרלים.
המטס כלל 50 מטוסים, והם ביצעו סדרה של תמרונים מסוכנים מעל לראשו של הנסיך המבוהל.
קובי טען אחר כך שהוא טס כה נמוך לחיילים הצועדים, עד שכידוניהם חוררו כמעט את תחתית המטוס.
היה זה, אמר קובי, "קרוב לוודאי הדבר המטופש ביותר שעשיתי בחיי".
הוא חזר לאוסטרליה במאי 1919, ונשא לאישה את הילדה מוד אורבן (Hilda Maude Urban) בקולדפילד (Caulfield) שבמדינת ויקטוריה, ב-24 באפריל 1920. לזוג נולדו שני ילדים, בן ובת.
בעקבות פירוק ה-AFC, הועבר קובי לקורפוס האוויר האוסטרלי (Australian Air Corps) לפני שהצטרף לחיל האוויר המלכותי האוסטרלי (ה-RAAF), שהוקם ב-1921. דרגתו הייתה קצין טייס (Flying Officer - מקביל לסגן, קפטן (Flight Lieutenant) של כבוד).
קפטן קובי התמנה למפקד טייסת מספר 1 של ה-RAAF כאשר זו הוקמה בפוינט קוק ב-1 ביולי 1925. הוא שירת בתפקיד זה עד אוגוסט 1926.
ב-1927 קודם קובי לדרגת Squadron Leader (המקבילה לרב-סרן או למייג'ור בצבא אוסטרליה).
ב-13 בינואר 1930 החליף את פרנק לוקיס (Frank Lukis; 1966-1896) כמפקד טייסת מספר 3 בבסיס ריצ'מונד שבניו סאות' ויילס.
באותה תקופה היה מפקד הטייסת גם מפקד הבסיס.
בדצמבר 1930 ערך השליש הראשי של חיל האוויר האוסטרלי, קומודור אווירייה ריצ'רד ויליאמס (Richard Williams; 1980-1890), ביקורת בבסיס ריצ'מונד.
ויליאמס מצא את הבסיס במצב של הזנחה גדולה.
הוא הורה לכל האנשים בבסיס לצעוד לפניו, ואז נשא בפניהם את מה שתואר אחר כך כ"נאום נזיפה אדיר" ("an almighty dressing down"), ואיים כי חופשת חג המולד תבוטל אם המקום לא יעבור ניקוי יסודי.
ב-22 בנובמבר 1931 העביר קובי את הפיקוד על הטייסת לוויליאם בוסטוק (William Bostock; 1968-1892).
ב-1 במאי 1933 קודם קובי לדרגת Wing Commander (מקביל לאלוף-משנה), ושירת אחר כך כקצין המודיעין של חיל האוויר האוסטרלי.
בתפקידו זה עמד קובי בראש ועדה בין-משרדית שהוקמה באוגוסט 1933, כדי לבחון את האפשרות של ביצוע סקרים מן האוויר וצילומי אוויר, במטרה לקדם את הפיתוח הלאומי.
ממצאי הוועדה הוגשו באפריל 1934, וכללו המלצה שסוכנויות הממשל ישתמשו בשירותים מסוג זה.
מסקנות הוועדה הובילו בסופו של דבר להקמת טייסת הסקר של צפון אוסטרליה, מאנשי הצוות והמטוסים של טייסת מספר 1, באפריל 1935. התוצאות מסקרים אלו של קווינסלנד והטריטוריה הצפונית היו מקור למידע רב ערך, כאשר הוקמו בהן שדות תעופה צבאיים ומתקנים אחרים לאחר שפרצה מלחמת העולם השנייה.
עם זאת, קובי היה חסר מנוח בתקופה שבין מלחמות העולם והוא פרש מחיל האוויר כדי להצטרף לרשות התעופה האזרחית (Civil Aviation Board) של אוסטרליה, כמנהל התפעול, ב-1936. בנוסף, תרם קובי מאמרים לכתבי העת לתעופה, דוגמת Australian Airmen (אנשי צוות אוויר אוסטרלים) ו-Popular Flying (תעופה פופולרית).
תפקידיו ברשות התעופה האזרחית כללו בדיקת מטוסים, הנפקת רישיונות ואישור על כשירות טיסה, תחזוקה של שירותי רדיו ומטאורולוגיה וקשר עם חיל האוויר המלכותי האוסטרלי.
ב-25 באוגוסט 1942 החליף את פרנק לוקיס כקצין הבכיר במפקדת האזור הצפון-מזרחי בטאונסוויל (Townsville) שבקווינסלנד.
ב-1942 התפרסם גם ספרו של קובי "הרפתקה נשגבת" (High Adventure), שבו תיאר את חוויותיו ממלחמת העולם הראשונה.
את ההקדמה לספר כתב מרשל האווירייה ג'ורג' ג'ונס, שזה עתה מונה למפקד חיל האוויר והיה עמיתו של קובי בטייסת מספר 4. באפריל 1943 קודם קובי לדרגת קומודור אווירייה (מקביל לדרגת אלוף), ומאוחר יותר באותה שנה הוצב בפוינט קוק כמפקד בית הספר לטיסה של חיל האוויר המלכותי האוסטרלי.
ב-7 בספטמבר 1943 טס כנוסע במטוס ימי מדגם PBY קטלינה, שהתרסק בטאונסוויל.
אף שנפצע בהתרסקות, עזר קובי להציל שניים מנוסעי המטוס, והומלץ עקב כך שיקבל את מדליית ג'ורג' בשל "גבורה יוצאת מהכלל", והעיטור אושר רשמית ב-10 במרץ 1944. ב-16 ביוני הוענק לו תואר מפקד במסדר האימפריה הבריטית (CBE), בשל "שירות בולט" בניהול הפעולות האוויריות בגינאה החדשה, כמפקד האזור הצפון-מזרחי.
באוגוסט 1944 מונה קובי למפקד האווירי של גיס מס' 10 (10OG – ראשי תיבות של No.
10 Operational Group), שעתיד היה לשנות את שמו במהרה לכוח האווירי הטקטי האוסטרלי הראשון (1TAF – ראשי תיבות של Australian First Tactical Air Force).
בתפקידו זה פיקד על כוח בן 20,000 איש בכוח התקיפה הנייד העיקרי של ה-RAAF במערכה בדרום מערב האוקיינוס השקט, כוח שכלל מטוסי קרב, סיוע אווירי קרוב ויחידות הנדסה להקמת שדות תעופה.
הוא האמין שסידור זה דרש ממנו "לנסות ולשרת שני אדונים", מצב שמצא אותו "בלתי מעשי".
בתחילת 1945 חדל הכוח האווירי היפני בדרום מערב האוקיינוס השקט מלהתקיים בפועל, ותפקידיו של הכוח האווירי הטקטי האוסטרלי הראשון הצטמצמו לתחזוקת בסיסים ולתקיפת איים שכוחות ארצות הברית דילגו על כיבושם במהלך המערכה בפיליפינים (1945-1944).
בין 22 ל-25 בדצמבר 1944 ביצעו מטוסי קרטיס P-40 וורהוק ובריסטול בופייטר של הכוח האווירי הטקטי האוסטרלי הראשון, 513 גיחות נגד מטרות בהלמהרה.
במהלך ינואר 1945 בוצעו 661 גיחות נוספות נגד מטרות בהלמהרה, בסולאווסי, במורוטאי ובצפון גינאה החדשה.
במהלך מרץ ואפריל התכונן הכוח האווירי הטקטי האוסטרלי הראשון לקרב טראקאן, פעולה שהתבססה על שיפוט לקוי של קצינים במטה של קובי, שהעריכו כי ניתן לתקן במהירות את שדה התעופה של האי כדי לתמוך במערכה לכיבוש בורנאו.
אף שאחד "המורדים", תת-אלוף וילפריד ארתור (Wilfred Arthur), הביע קודם לכן את דאגותיו בפני קובי ואנשי צוותו לגבי היעילות של משימות הכוח האווירי הטקטי האוסטרלי הראשון, קיבל קובי את הידיעה בהפתעה מוחלטת.
הוא שוחח עם הטייסים אחד אחד וכקבוצה, כשהוא חוקר אותם "האם מדובר במשהו הנוגע אליי, או בפעולה נגדי, כי אם כן, אם אתם חשים שנכשלתי בעבודתי, אבקש מיד את העברתי", שלכך ענו לו כולם, "אין לזה קשר אליך".
קובי דיווח על התקרית לממונה הישיר עליו, תת-מרשל אווירייה ביל בוסטוק, שהודיע על כך למפקד חיל האוויר האוסטרלי מרשל אווירייה ג'ונס, ומפקד חילות האוויר של בעלות הברית לויטננט גנרל ג'ורג' קני (George Kenney; 1977-1899).
כולם טסו למורוטאי וראיינו את הטייסים המעורבים בתקרית, וכולם הגיעו למסקנה כי יש להעביר את קובי מתפקידו.
בוסטוק האשים את קובי באחריות למורל "הנמוך בצורה מסוכנת" בכוח האווירי הטקטי האוסטרלי הראשון, אך גם ציין כי "ברור כי קיבל ייעוץ גרוע מהצוות הבכיר שלו".
ג'ונס לא הסתפק בהעברתו של קובי מתפקידו, אלא העביר מתפקידם גם את קציניו הבכירים, גיבסון וסימס, ואת הפיקוד על הכוח האווירי הטקטי האוסטרלי הראשון קיבל קומודור האווירייה פרדריק שרגר (Frederick Scherger).
העברתו של קובי מתפקידו התקבלה בהקלה על ידי מפקדי הצבא האוסטרלי, שהיו מתוסכלים מהיחסים הרעועים בין הכוח האווירי הטקטי האוסטרלי הראשון לבין יחידות הצבא במהלך קרב טראקאן.
בוועדת החקירה שקמה בעקבות האירוע הגן קובי על תפקודו כמפקד הכוח האווירי הטקטי האוסטרלי הראשון, בפני השופט ג'ון וינסנט בארי (John Vincent Barry).
במהלך עדותו הצהיר כי בעוד קציניו "רצו לעשות במלחמה יותר ממה שעשו...
לא היה זה בכוחו של הכוח האווירי הטקטי האוסטרלי הראשון לתת להם עבודה חשובה או מעניינת יותר", אבל בארי קבע שקובי "נכשל בהפעלת שליטה סבירה על פיקודו", ושהעברתו מתפקידו הייתה מוצדקת.
ד"ר אלן סטיבנס (Alan Stephens), ההיסטוריון של חיל האוויר האוסטרלי, תיאר מאוחר יותר זאת כך: "זו טרגדיה אישית ומוסדית שדמות אמיתית גדולה בהיסטוריה של ה-RAAF נאלצה לסיים את הקריירה שלה בנסיבות כאלו".
בדומה, נטען בספר "הנספח של אוקספורד להיסטוריה הצבאית האוסטרלית" (The Oxford Companion to Australian Military History), כי "קריירת הטיסה הנאצלת...
נפלה קורבן נוסף לחולשות ולמלחמות הפנים בין המפקדים הבכירים של ה-RAAF במהלך המלחמה באוקיינוס השקט".
הקריירה של קובי לאחר מלחמת העולם השנייה ומורשתו
קובי השתחרר רשמית מחיל האוויר ב-19 באוגוסט 1946. ב-19 באפריל 1948 הוענקה לו מדליית החירות הנשיאותית האמריקנית על שירותו בתקופת המלחמה.
לקובי נערכה הלוויה צבאית, וגופתו נשרפה בכנסייה האנגליקנית סנט מארי בקאולפילד שבסמוך למלבורן.
אף שרוברט ליטל (Robert A.
Little; 1918-1895) ורודריק דאלס (Roderic Dallas; 1918-1891) היו אלופי הפלות אוסטרלים שהשיגו מספר גבוה יותר של הפלות מאשר קובי, במהלך מלחמת העולם הראשונה, מספר ההפלות שלו היה הגבוה ביותר מבין הטייסים של קורפוס התעופה האוסטרלי.
ליטל ודאלס פעלו במסגרת השירות האווירי הימי המלכותי (Royal Naval Air Service), ומאפריל 1918 במסגרת חיל האוויר המלכותי שזה עתה הוקם.
מרשל האווירייה סר ריצ'רד ויליאמס, המנכ"ל של התעופה האזרחית מ-1946 עד 1955, הנחשב ל"אבי ה-RAAF", תיאר את קובי כ"אדם שסיפורו האישי שזור כחוט השני במהלך כל ההיסטוריה של התעופה הצבאית והאזרחית".
אחד מגזירי האלומיניום של צ'ארלי צ'פלין שקובי נהג להצמיד לגוף מטוס הסופווית קאמל שלו, במהלך מלחמת העולם הראשונה, מוצג במוזיאון ה-RAAF בפוינט קוק, ומגלש הזנב של אחד מקורבנותיו מוצג באנדרטת המלחמה של אוסטרליה בקנברה.
האריבו היא חברת ממתקים אשר נוסדה בשנת 1920 בבון, גרמניה על ידי הנס ריגל האב.
בתור שם החברה נבחרו ראשי התיבות של מקימה ומקום היווסדה - הנס ריגל בון (HAns RIegel BOnn).
בשנת 1922 החלה החברה לייצר ממתקי גומי, בהם הממתק הפופולרי גומונים.
האריבו היו הראשונים שיצרו את הגומונים ובכך זכתה החברה להצלחה רבה.
הנס ריגל האב נפטר במהלך מלחמת העולם השנייה וירש אותו בנו, הנס ריגל, במהלך כהונתו כמנהל החברה, החברה הרחיבה את פעולתה במדינות בכל רחבי העולם.
כיום האריבו היא היצרנית הגדולה ביותר של ממתקי גומי וג'לטין.
כיום ישנם חמישה מפעלים בגרמניה ו-13 בכל רחבי אירופה.
האריבו הואשמה בעבודות כפייה על היהודים במהלך מלחמת העולם השנייה, אך החברה מכחישה זאת.
הארי פרידנוואלד היה רופא יהודי-אמריקאי, חוקר תולדות הרפואה וההיסטוריה של היהודים והרפואה.
הארי פרידנוואלד נולד בבולטימור שבמרילנד ב-21 בספטמבר 1864. הוא היה החוליה השלישית בשרשרת של ארבעה דורות של רופאים.
אביו היה רופא העיניים ד"ר אהרן פרידנוואלד.
כשהיה בן שבע-עשרה התקבל הארי פרידנוואלד לאוניברסיטת ג'ונס הופקינס, וסיים את לימודיו לתואר בוגר כעבור שלוש שנים בלבד.
פרידנוואלד למד רפואה ב-College of Physicians and Surgeons בבולטימור, ובשנת 1887 נסע לברלין ללימודים מתקדמים.
עם סיום לימודיו נשאר פרידנוואלד בגרמניה ועבד במשך שנתיים כעוזרו של פרופ' יוליוס הירשנברג, רופא העיניים הנודע, שהיה גם פיזיקאי והיסטוריון.
ב-1889 חזר לארצות הברית כאופתלמולוג מיומן, והיה לפרופסור חבר לרפואת עיניים ב-College of Physicians and Surgeons בבולטימור.
במקביל פתח מרפאה ב-Eye, Ear and Throat Hospital בבולטימור.
בשנת 1929 פרש ד"ר פרידנוואלד מבית הספר לרפואה של אוניברסיטת מרילנד כפרופסור אמריטוס, ובשנת 1932 הוענק לו תואר כבוד במדע.
ד"ר הארי פרידנוואלד הלך לעולמו ב-8 באפריל 1950.
ד"ר הארי פרידנוואלד עסק בפעילות ציונית נרחבת.
הוא השתתף בכינוסי הקונגרס היהודי, ביקר בארץ ישראל, סייע לטפל בחולים והעניק ייעוץ באשר לשימוש בתרופות מקומיות.
בנו יונס נמנה עם מייסדי בית הספר לרפואה באוניברסיטה העברית.
אביו של הארי פרידנוואלד, ד"ר אהרן פרידנוואלד, הרצה בשנת 1896 על "תרומת היהודים למדע ולרפואה".
הבן הארי העמיק את התעניינותו בתחום זה וכתב ספר חשוב על אודות ההיסטוריה של היהודים והרפואה: (The Jews and Medicine (1944.
ד"ר הארי פרידנוואלד תרגם לאנגלית את תפילת הרופא ופרסמה בעלון של בית החולים ג'ונס הופקינס (Bulletin of the Johns Hopkins Hospital) בשנת 1917. "תפילת הרופא" המיוחסת לרמב"ם, חוברה ככל הנראה בידי הרופא הגרמני מרקוס הרץ, והופיעה לראשונה בדפוס בשנת 1793.
ד"ר הארי פרידנוואלד ליקט את אחד האוספים הגדולים והחשובים בעולם בתחום תולדות הרפואה והמדע ומקומם של היהודים בהתפתחות תחומים אלה.
האוסף נתרם לספרייה הלאומית בירושלים, ונמנה עם אוצרותיה היקרים.
אוסף פרידנוואלד מכיל כתבי יד ופריטי דפוס השייכים לתולדות הרפואה, ובמיוחד להיסטוריה של היהודים והרפואה.
הפריט הקדום ביותר באוסף הוא "ספר אסף" (כתב יד מסוף המאה ה-13 או תחילת המאה ה-14).
באוסף נמצאים כתבי יד, רבים מהם מאוירים, וספרים מטרם המצאת הדפוס ועד לעת המודרנית.
באוסף מצויים גם דיוקנאות ואוטוגרפים ולצדם הדפסות מחודשות.
חלק מהספרים הקלאסיים כוללים הערות ותוספות בכתב ידו של הד"ר פרידנוואלד.
בתחום תולדות הרפואה הכללית כולל האוסף מונוגרפיות על נושאים כגון היגיינה, ספרי תרופות (materia medica), פיזיולוגיה, אנטומיה וכירורגיה.
הארי מייסון ריד היה פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כסנאטור בכיר בסנאט של ארצות הברית.
הוא ייצג בסנאט את מדינת נבדה מאז שנת 1987 ועד שנת 2017. כחבר המפלגה הדמוקרטית, היה ריד מנהיג הרוב בסנאט מאז ינואר 2007, לאחר שכיהן בעבר כמנהיג המיעוט וכמצליף המיעוט והרוב.
קודם לכן, היה ריד חבר בבית הנבחרים של ארצות הברית כשייצג את מחוז הקונגרס הראשון של נבדה, ואף שירת בממשל המקומי והמדינתי של נבדה כפרקליט העיר הנדרסון, כחבר בבית המחוקקים של המדינה, כסגן מושל נבדה ה-25 וכיו"ר ועדת נבדה לענייני הימורים.
כמנהיג הרוב הדמוקרטי בסנאט וכחבר כנסיית המורמונים, השיג ריד בממשל הפדרלי של ארצות הברית משרה נבחרת בכירה יותר מכל מורמוני אחר בהיסטוריה.
לאחר שהשלים כהונה מלאה כמנהיג הרוב בסנאט, בקונגרס ה-113 של ארצות הברית, ריד הפך לאחד משלושה סנאטורים בלבד ששירתו בתפקיד זה לפחות שמונה שנים, בצוותא עם מייק מנספילד ואלבן ברקלי.
כהונתו בסנאט הסתיימה בינואר 2017. בתפקידו האחרון כיהן כמנהיג המיעוט בסנאט, תפקיד ששימש בו גם קודם לכן.
ריד נולד בסרצ'לייט, נבדה, השלישי מארבעת בניהם של אינז אורֶנה (לבית ג'יינס), כובסת במקצועה, והארי וינסנט ריד, כורה, שהתאבד ביריית רובה בראשו ב-1972, כשהוא בן 58 ובנו הארי בן 32. סבתו מצד אִמו הייתה מהגרת אנגלייה מסטאפורדשייר.
ריד גדל בבית עם שירותים בחוץ, ללא מים חמים או קו טלפון.
בסרצ'לייט לא היה בית ספר תיכון, אז ריד נאלץ לנסוע למרחק 40 מייל (כ-64 קילומטר), על מנת ללמוד בתיכון של המדינה בהנדרסון שבנבדה, שם שיחק בנבחרת הפוטבול ואף התחרה כמתאגרף חובב.
בלימודיו בתיכון פגש ריד במייק אוקלהאן, מושל נבדה לעתיד, שהיה מורה בבית הספר, ושימש כמורהו לאיגרוף של ריד.
ריד פנה ללמוד באוניברסיטת המדינה של יוטה וב-Southern Utah University וסיים תואר דו חוגי במדע המדינה ובהיסטוריה באוניברסיטת המדינה של יוטה.
המקצוע המשני שלו במוסד זה היה בכלכלה, מקצוע אותו למד ב-Jon M.
לאחר מכן פנה ללמוד משפטים בבית הספר למשפטים שבאוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון שם הוסמך כ-J.D., במקביל לעבודתו ב-United States Capitol Police (רשות אכיפת חוק פדרלית שאחראית על הגנת הקונגרס של ארצות הברית בוושינגטון הבירה ובכל ארצות הברית והטריטוריות שלה).
ריד חזר לנבדה לאחר לימודיו בבית הספר למשפטים ושירת כפרקליט עיריית הנדרסון, בטרם נבחר, ב-1968, לבית הנבחרים התחתון של נבדה.
ב-1970 והוא בן 30, נבחר ריד על ידי אוקלהאן כבן זוגו למירוץ למשרת מושל נבדה, כשריד הוא המועמד לתפקיד סגן המושל.
ריד והמנטור שלו נבחרו לתפקיד, וריד שימש כסגן המושל בשנים 1971–1974. בשנה זו התמודד ריד על המושב של נבדה בסנאט של ארצות הברית, תפקיד אותו פינה אלן בייבל.
ריד הפסיד בבחירות בפחות מ-600 קולות למושל לשעבר פול לקסאלט.
ב-1975 רץ ריד לתפקיד ראש העיר לאס וגאס והפסיד לביל בראייר.
בין השנים 1977–1981 שימש ריד כיושב ראש Nevada Gaming Commission (נציבות משחקי המזל של נבדה).
כאשר ג'ק גורדון, בעלה וסוכנהּ לעתיד של לה טויה ג'קסון, הציע לריד שוחד בסך 12,000 דולר תמורת אישור משחקים חדשים בבתי קזינו, הזמין ריד את ה-FBI להקליט את הצעת השוחד ולעצור את גורדון.
לאחר שסוכני ה-FBI סיכלו את העברת הכסף, כפי שסוכם מראש, איבד ריד את עשתונותיו והחל לחנוק את גורדון באומרו, "בן זונה שכמוך, ניסית לשחד אותי!".
גורדון הורשע ב-1979 ונשלח לשישה חודשי מאסר בפועל.
ב-1981 מצאה רעייתו של ריד פצצה שהוצמדה למכונית הסטיישן של המשפחה; ריד חשד שהיא הונחה על ידי גורדון.
נציג בבית הנבחרים של ארצות הברית
לפני מפקד האוכלוסין שערכה לשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית ב-1980, היה רק נציג אחד בבית הנבחרים של ארצות הברית שייצג את נבדה (בניגוד לנבחרים שמייצגים את מחוזות הבחירה), אולם גידול האוכלוסייה בשנות ה-70 של המאה ה-20 הביא ליצירת מחוז בחירה נוסף, שני.
ב-1982 זכה ריד במועמדות הדמוקרטית למחוז הראשון, שממוקם בלאס וגאס, ולאחר מכן ניצח בקלות בבחירות הכלליות.
הוא כיהן בבית הנבחרים של ארצות הברית במשך שתי כהונות, מ-1983 עד 1987.
ב-1986 זכה ריד במועמדות הדמוקרטית למושב של הסנאטור הרפובליקני המכהן, שפרש לאחר שתי כהונות, פול לקסאלט.
הוא הביס את חבר הבית הנבחרים לשעבר ג'יימס דייוויד סנטיני, דמוקרט שעבר למפלגה הרפובליקנית, בבחירות שהתקיימו בנובמבר אותה השנה.
הוא שייט בקלות לבחירתו מחדש ב-1992. עם זאת, ב-1998 הוא ניצח בקושי את נציג בית הנבחרים מהמחוז הראשון, ג'ון אנסיין, בעיצומה של תנופה רפובליקנית ארצית.
ב-2004 זכה ריד בבחירות עם כ-61% מכלל הקולות, כשהוא זוכה בתמיכתם של חלק מהרפובליקנים.
בשנת 2000 זכה אנסיין במושב השני של נבדה בסנאט.
לאנסיין ולריד מערכת יחסים טובה מאוד, על אף הקרב הקשה שהתחולל ביניהם ב-1998. השניים שיתפו פעולה לעיתים תכופות בנושאים הקשורים לנבדה, עד שנאלץ אנסיין לפרוש מתפקידו בסנאט.
בעוד שריד זכה בקלות במועמדות הדמוקרטית, עם כ-75% מן הקולות, בפריימריס שהתקיימו ב-8 ביוני 2009, הוא נאלץ להתמודד עם תחרות קשה בהתמודדות על המושב של נבדה בסנאט.
ריד הפעיל מסע פרסום בעלות של מיליון דולר על מנת "להציג עצמו מחדש" לבוחרים בנבדה.
בבחירות הכלליות ניצח ריד את המתמודדת הרפובליקנית שרון אנגל.
ריד החליף את טום דאשל כמנהיג המיעוט בסנאט ב-2005 והפך למנהיג הרוב לאחר בחירות 2006. הוא נבחר מחדש כמנהיג הרוב ללא אופוזיציה באספת הבחירה (caucus) הדמוקרטית ב-18 בנובמבר 2008, כשהוא זוכה בכל 57 הקולות.
ועדת הסנאט של ארצות הברית למודיעין (בתוקף תפקידו).
הוועדה המשותפת של הקונגרס של ארצות הברית לטקסי השבעה.
דירוגים עצמאיים אחרים כוללים דירוג של 29% מ-NARAL Pro-Choice America, (ארגון אמריקאי שמתנגד להגבלות על הפלות ופועל להרחבת הגישה להפלות) ורייטינג של 57% מ-Planned Parenthood (ארגון ללא כוונות רווח המספק שירותים בתחום הפוריות והבריאות לאם ולילד - הכוונה לסייע לאנשים לנהל חיי מין בטוחים, מספקים ואחראיים יותר) ב-2006.
ריד הוביל מספר יוזמות במהלך כהונתו בקונגרס.
בשנת 2006 פרשֹ ריד את חסותו, במשותף עם הסנאטורית דאז הילרי רודהם קלינטון, על "תיקון המניעה הראשון" ("Prevention First Amendment") אשר יממן מאמצי מניעת הפלות, כמו מתן גישה רחבה יותר לנשים לאמצעי מניעה; כך או אחרת, הצעת החוק נתקלה באופוזיציה רפובליקנית ולא אושרה.
החוק אושר ברוב של 96 תומכים מול שני מתנגדים.
בקונגרס ה-111 הינחה וקידם ריד את אישור חוק הגנת החולה וטיפול בר השגה.
בהתייחס לסוגיות ספציפיות, ריד סבור כי יש לפעול לביטולו של פסק דין רו נגד וייד ובשנת 1999 הוא הצביע נגד תיקון שהביע תמיכה מפורשת בפסק דין רו נגד וייד.
ריד הצהיר כי הוא מאמין בזכות מוגבלת לביצוע הפלה מלאכותית באומרו ש"הפלות צריכות להיות חוקיות רק כאשר ההיריון נובע מגילוי עריות, אונס, או כשחייה של האישה בסכנה".
ריד תומך במחקר בתאי גזע עובריים.
בהתייחסו לסוגיית נישואים חד מיניים הצהיר ריד בעבר כי הוא מאמין ש"...נישואים צריכים להיות בין גבר לאישה".
עם זאת, בשנת 2012 הוא יצא בהצהרה בעד נישואים חד מיניים.
הוא הצביע בעד Defense of Marriage Act (חוק פדרלי שמגדיר נישואים כאיחוד חוקי של גבר ואישה למטרות הכרה פדרליות ובין המדינות של ארצות הברית), אך נגד ה-Federal Marriage Amendment (תיקון מוצע לחוקת ארצות הברית שהיה מגביל נישואים בארצות הברית לאיחוד של גבר אחד ואישה אחת).
בהתייחס לסוגיות מקומיות, התנגד ריד בתוקף ל-Yucca Mountain nuclear waste repository (מאגר פסולת רדיואקטיבית בנבדה שיועד להכיל דלק גרעיני משומש ופסולת ברמת רדיואקטיביות גבוהה אחרת, עד שריד סיכל את מימונו ב-2010).
בעבר התנגד ריד ללגליזציה של משחקי פוקר באינטרנט, אך בפתח העשור השני של המאה ה-21 שינה את עמדתו, מהלך שהיו שטענו שהושפע מ"מאות אלפי דולרים של בתי קזינו בלאס וגאס אשר תרמו לקמפיין לבחירתו מחדש".
לאחר מכן, אם ישרתו שנתיים בצבא, או שישלימו שתי שנות לימוד במוסד להשכלה גבוהה בארצות הברית, הם יוכלו לקבל תושבות חוקית.
ביוני 2009 הודיע ריד על כוונתו לחוקק תוכנית חדשה לעובדים זרים, כחלק מהצעת החוק לרפורמת הגירה מקיפה.
ריד תמך בשימוש בכוח במזרח התיכון, אך בספטמבר 2007 הוא קרא לשינוי דרסטי באסטרטגיה.
בינואר 1991 הצביע ריד בעד אישור מלחמת המפרץ.
בצטטו את נאומו של ג'ון פיצג'רלד קנדי בסנאט של ארצות הברית, אמר כי "היעדר מלחמה גרידא, אינו שלום".
ריד אף הצביע בעד הפלישה לעיראק ב-2003, מה שהיווה את מהלך הפתיחה למלחמת עיראק.
במרץ 2007 הצביע ריד בעד "פריסה מחדש של כוחות אמריקאיים אל מחוץ לעיראק עד מרץ 2008 ומאוחר יותר באותה שנה אמר: "כל עוד אנחנו הולכים בדרך [של הנשיא בוש] בעיראק, המלחמה אבודה".
ריד היה חסיד נלהב של הכרה ברצח העם הארמני.
ריד גם דגל בהוצאה מחוץ לחוק של הזנות בנבדה.
במהלך השנים נמתחה על ריד ביקורת משני צדי המפה הפוליטית.
מבקרים ליברליים טענו שריד לא עשה מספיק על מנת להביא לסיום הנוכחות הצבאית בעיראק, וכי הוא אִפשר לרפובליקאים בסנאט ליצור גוש של 60 סנאטורים להעברת הצעות חוק בלי פיליבסטר דמוקרטי.
שמרנים, מן הצד השני, מתחו ביקורת על ריד על השימוש הנרחב שלו בטקטיקה הפרוצדורלית המכונה "Filling the tree" (תהליך בו דבר חקיקה בסנאט של ארצות הברית מיצה את כל ההזדמנויות האפשריות שלו, להכנסת תיקונים מלאים על ידי מנהיג הרוב) כדי למנוע תיקונים בחוקים חשובים.
ריד גם ספג ביקורת על כמה טקטיקות בעלות פוטנציאל להביא לשיפור ניכר במצבו הכלכלי האישי.
ב-2005 ריד קידם הקצאת כספים שיועדו לבניית גשר בין נבדה לאריזונה שישביח קרקע שבבעלותו.
ריד קרא למימון גשר מעל נהר הקולורדו, בנוסף לפרויקטים אחרים, "חדשות טובות מאוד עבור נבדה", בהודעה לעיתונות לאחר מעבר של הצעת חוק התחבורה 2006. בבעלותו של ריד 160 אקר (65 דונם) מספר קילומטרים מאתר הגשר המוצע באריזונה.
הגשר עשוי להוסיף לערכו של הנדל"ן שבבעלותו של ריד.
שנה לאחר מכן דווח כי ריד השתמש בתרומות קמפיין, על מנת לשלם 3,300 דולר אמריקני למתנות לחג המולד לצוות בבית המשותף בו התגורר.
חוק בחירות פדרלי אוסר על מועמד להשתמש בתרומות פוליטיות לצרכים אישיים.
צוותו של ריד הצהיר כי עורכי דינו של ריד אישרו את השימוש בכספים באופן זה, אך הוא בכל זאת יחזיר לקמפיין את ההוצאות באופן אישי.
למרות דיווחים אלו, הקבוצה השמרנית Citizens United הודיעה כי הגישה תלונה לוועדת הבחירות הפדרלית לחקור את העניין.
סדרה של כתבות תחקיר בלוס אנג'לס טיימס טענה כי ריד הציג חקיקה ולחץ על רשויות רגולטוריות לצורך קידום מטרותיו העסקיות של חברו הטוב הארווי ויטמור, עורך דין-לוביסט בנבדה שתרם בצורה משמעותית לקרן המנהיגות ולקמפיינים של ריד ואשר מעסיק את בנו של ריד, ליף, כעורך דינו האישי.
בעזרתו של ריד היה ויטמור מסוגל להמשיך בבנייה של מסלולי גולף מתוכננים בשווי 30 מיליארד דולר בקויוטי ספרינגס, פרויקט עליו נמתחה ביקורת חריפה מצד ארגונים סביבתיים, בין היתר בשל ההשפעות הצפויות שלו על כמה בעלי חיים בסכנת הכחדה.
בשנת 2006, the National Republican Senatorial Committee (ועדה שפועלת לבחירת רפובליקאים לסנאט של ארצות הברית) ניסתה לקשור את ריד לשערוריית הלובינג האינדיאנית של ג'ק אברמוף בכך שציינה שהוא קיבל "יותר מ-50 אלף דולר מארבעה שבטים עם אינטרסים בתחום משחקי הימורים, בין השנים 2001–2004, לאחר שהם שכרו את שירותיו של אברמוף".
ריד הכחיש כל אשמה והתקשורת דיווחה כי Center for Responsive Politics (המרכז לפוליטיקה אחראית - קבוצת מחקר לא מפלגתית שאינה למטרות רווח שמושבה בוושינגטון הבירה) הפיקה ניתוח המראה על עלייה כללית בכמות ובמספר התרומות שקיבל ריד מארבעה שבטים אינדיאנים מאז סוף שנות ה-90 של המאה ה-20.
כך או אחרת, מומחים רבים אמרו שאין כמעט כל סיכוי שיקרה דבר כזה.
באוגוסט 2010 דיבר ריד בפני National Council of La Raza (קבוצת סינגור אמריקאית לא מפלגתית שאינה למטרות רווח, המתמקדת בשיפור ההזדמנויות להיספנים) ואמר: "אני לא יודע איך מישהו ממורשת היספנית יכול להיות רפובליקני, בסדר.
האם אני צריך לומר עוד?".
ביום שלמחרת, ד"ר מני אלוורז, רופא קובני אמריקני והסנאטור מרקו רוביו, שניהם ממוצא היספני, דיברו נגד הערותיו של ריד.
במהלך קיץ 2012 אמר ריד בריאיון להפינגטון פוסט, כי הוא קיבל מידע ממשקיע לא מזוהה בביין קפיטל, לפיו המועמד המשוער לנשיאות ארצות הברית מטעם המפלגה הרפובליקנית, מיט רומני, לא שילם מסים כלל במשך עשר שנים.
ב-2 באוגוסט 2012 חזר ריד על ההאשמה, על רצפת הסנאט.
בתוכניות האירוח הפוליטיות של יום ראשון בבוקר שלאחר מכן, ביטאו מספר רפובליקנים חוסר הסכמה עם ריד.
לפי CBS News הצהיר רומני: "תן לי גם לומר, באופן קטגורי, ששילמתי מיסים, מדי שנה.
מדד האמת של PolitiFact.com דירג את ההאשמה כ-"!Pants on Fire" (התגרות שבה משתמשים ילדים במגרש המשחקים כדי לציין שהזולת משקר).
CBS גם דיווחה כי רומני הגיש החזרי מס של 23 שנים לקמפיין של ג'ון מקיין ב-2008, כאשר ניסו לבדוק את מועמדותו לתפקיד סגן הנשיא.
על אף העובדה שמקיין לא סקר את כל החזרי המיסים בעצמו, הוא הצהיר כי "שום דבר בהחזרי המס הללו לא מראה שהוא לא שילם מיסים".
חלק מהעימות בין ריד לפרנק רוזנטל בעת שריד ישב בראש נציבות משחקי המזל של נבדה, שוחזרה בסרט קזינו.
לריד היה תפקיד בסרט טראפיק שבו שיחק את עצמו.
הוא הופיע לצד הסנאטור סם בראונבק ולצד הסנאטור דאז ברק אובמה בסרט התיעודי Sand and Sorrow המתעד את רצח העם בדארפור.
ב-2001 נבחר ריד ל-Gaming Hall of Fame (היכל התהילה של משחקי המזל).
ב-1959 נישא ריד לחברתו מבית הספר התיכון, לאנדרה גוּלד.
לזוג חמישה ילדים: בת וארבעה בנים.
בנם הבכור, רורי ריד, היה הנציב הנבחר של מחוז קלארק, נבדה שבראשו עמד, והמועמד הדמוקרטי בבחירות 2010 למשרת מושל נבדה.
בן אחר רץ לתפקיד מוניציפלי ב-Cottonwood Heights יוטה.
לפי Center for Responsive Politics ריד שווה סכום שבין 3.3 מיליון דולר ל-10.3 מיליון דולר.
ריד, שגודל כאגנוסטיקן, ואשתו, שנולדה למהגרים יהודים וגדלה בהנדרסון, המירו את דתם לכנסיית המורמונים בעת שריד היה סטודנט במכללה.
בראיון בשנת 2001 אמר ריד: "אני חושב שזה קל הרבה יותר להיות חבר טוב בכנסייה ודמוקרט, מלהיות חבר טוב בכנסייה ורפובליקני".
הוא המשיך ואמר שהדגש הדמוקרטי על עזרה לאחרים, בניגוד למה שהוא מחשיב דוֹגמה הרפובליקנית ההפוכה, הוא הסיבה שהוא דמוקרט.
ב-9 בנובמבר 2009 נשא ריד נאום באוניברסיטת בריגהאם יאנג בפני כ-4,000 סטודנטים, ובו הביע את דעתו לפיה הערכים הדמוקרטים משקפים את הערכים המורמוניים.
מספר רפובליקנים מורמונים ביוטה ערערו על אמונתו בשל עמדותיו הפוליטיות, כגון אמירתו שתמיכת הכנסייה ב-California Proposition 8 הביאה לבזבוז משאבים.
בספטמבר 2011 אובחנה רעייתו של ריד כחולה בסרטן השד.
באוקטובר 2012 סבל ריד מפגיעות קלות כתוצאה מתאונת דרכים שעבר בלאס וגאס.
ב-14 בדצמבר 2021, כשבועיים לפני פטירתו, שונה השם של נמל התעופה של לאס וגאס מ"נמל התעופה הבינלאומי מקארן" לנמל התעופה הבינלאומי הארי ריד.
קים הוא דמות בדיונית ביקום הבדיוני של זיכיון "מסע בין כוכבים", המופיע בסדרת הטלוויזיה "מסע בין כוכבים: וויאג'ר".
הוא משמש כקצין המבצעים של ספינת החלל וויאג'ר.
את דמותו מגלם השחקן גארט וונג.
קים נולד בשנת 2349 בדרום קרוליינה.
הוא ניגן בקלרינט בסימפונית הנוער של ג'וליארד והייתה לו חברה בשם ליבי.
לאחר שסיים את לימודיו באקדמיה של צי הכוכבים בשנת 2370, משימתו הראשונה הייתה כקצין המבצעים על סיפון "וויאג'ר", אשר אבדה בחלל רביע דלתא.
במשך כל שבע העונות של "מסע בין כוכבים: וויאג'ר", קים הוא בדרגת סג"ם.
בעתיד חלופי, המוצג בפרק סיום הסדרה "Endgame", קים הוא קפטן של ספינת החלל רוד איילנד, בשנת 2404.
לעיתים קרובות, קים מוצג כנמצא במערכת יחסים רומנטית, או החש ברגשות רומנטיים, כלפי מספר נשים שונות במהלך הסדרה, החל מליבי (חברתו שנמצאת על כדור הארץ), וכלה בשבע מתשע, לינדסי בלארד, מספר נשים טרסיאניות, ביתה הבוגרת של קס מציר זמן אחר, מייגן דלאני, וטל - מדענית המשתייכת לגזע ה-"וארו".
הארי לווין לי פֶּנֶל היה קצין בצי המלכותי, סגן ומפקד משלחת טרה נובה.
הוא היה אחראי לצפייה הראשונה של חוף אוטס ב-22 בפברואר 1911, וכינה אותו על שם סרן לורנס אוטס.
תקופות שהותו באנטארקטיקה היו קצרות, כיוון שחזר עם הספינה "טרה נובה" לעשות את חודשי החורף של 1911 ו-1912 בליטלטון, ניו זילנד, ובכל מסע הביא עמו אספקה טרייה לאנטארקטיקה.
פנל התמנה למפקד למפקד האוניה "קווין מרי" בקיץ 1914 ונספה ב-31 במאי 1916 בקרב יוטלנד, כשאוניות הקרב הגרמניות "זיידליץ" ו"דפלינגר" הטביעו את האוניה.
חוף פנל של ארץ ויקטוריה באנטארקטיקה קרוי על שמו.
הרוזן הארי קלמנט אולריך קסלר אציל גרמני, היה דיפלומט ואספן אמנות שנודע ביומן שחיבר אודות ברלין דרך הטלטלות שחוותה בימי רפובליקת ויימאר, Berlin in Lights (ברלין באורות).
רק ב-2011 ראו אור יומנים גנוזים שלו שתיארו את אווירת ה"בל אפוק", ממפנה המאה העשרים ועד מלחמת העולם הראשונה.
יומניו מתארים אדם שהיה ער כמעט לכל התפתחות חברתית, תרבותית ופוליטית חשובה, היה עד ראייה בכל זירה חשובה והכיר כמעט כל דמות בעלת חשיבות בתחומים אלה ובין מכריו נמצאו אוטו פון ביסמרק ופרידריך ניטשה, אלברט איינשטיין ואוגוסט רודן, ג'וזפין בייקר וסרגיי דיאגילב ורבים אחרים.
הוריו היו אדולף וילהלם קסלר, בנקאי מהמבורג ואליס הארייט בלוס-לינץ', בתו של ברונט אירי ממוצא אנגלי.
הוא גדל והתחנך בפריז, בריטניה וגרמניה.
לאחר שירות צבאי בפוטסדאם, ממנו שוחרר כקצין, למד בבון ובלייפציג והרבה לנסוע ברחבי אירופה, כחבר החברה הגבוהה וכדיפלומט.
קסלר החל להתעניין באמנות ויצר אוסף של אר נובו כאשר עבד בשבועון האמנות PAN כמבקר אמנות.
השבועון קצר הימים ראה אור בשלהי המאה ה-19 בברלין ופרסם יצירות של תאודור פונטאנה, פרידריך ניטשה, נובאליס, פול ורלן ואחרים כמו גם יצירות גרפיות מאת אנרי ון דה ולדה, מקס ליברמן, אוטו אקמן ואחרים.
ב-1903 רכש את מוזיאון "ארטס אנד קרפטס" (Museum für Kunst und Kunstgewerbe) בויימאר והציג מיצירותיהם של חברי קבוצת באוהאוס ו"הגשר".
בין 1909 ל-1911 כתב, יחד עם הוגו פון הופמנסתאל את הליברית לאופרה הקומית "אביר הוורד" (Der Rosenkavalier), שאת המוזיקה עבורה חיבר ריכרד שטראוס.
בעת מלחמת העולם הראשונה תיעד את התפתחות הלוחמה האווירית, את השמועות על "תותח פריז" ואת לוחמת הצוללות והיה בין הראשונים שתפסו את אימת מלחמת החפירות.
במהלך התקופה הפך קסלר, שהיה קצין מודיעין בצבא הגרמני, פציפיסטי יותר ויותר, בתחילת המלחמה שהה בחזית המערבית ובהמשכה בחזית המזרחית.
לקראת סוף המלחמה נשלח לשווייץ, בה ערך, בכסות של פעילות תרבותית, שיחות חשאיות עם נציגי ממשלת צרפת לסיום המלחמה.
ב-1921 התיידד על רקע פעילותו הפציפיסטית עם אלברט איינשטיין.
בשנות רפובליקת ויימאר שהה בברלין, התבונן ותיעד את "הר הגעש" התרבותי והפוליטי ואת רוח המודרניזם.
במקביל לעיסוקיו כמבקר אמנות, סופר וביוגרף היה איש חברה ויזם בתחומי התיאטרון והקולנוע.
לאחר עליית הנאצים לשלטון עבר קסלר הפציפיסט לאי מיורקה, השייך לספרד ולאחר פרוץ מלחמת האזרחים בספרד ב-1936 עבר להתגורר בצרפת.
יומני ברלין בימי רפובליקת ויימאר
ב-1965 ראו אור בגרמנית קטעים מיומני התקופה תחת הכותרת " Aus den Tagebüchern 1918 - 1937" ("מן היומנים") היומנים התפרסמו ב-1971 באנגלית בשם "The diaries of a cosmopolit" (יומניו של קוסמופוליטן).
הרוזן קסלר התבונן בברלין המתחדשת בסקרנות ותיעד את מהומת הכרך הברלינאי שבין מלחמות העולם שכללה את ההיפר-אינפלציה, את עליית הקולנוע (הוא סייע בהקמת אולפני ufa שהפיקו את סרטי הקולנוע האקספרסיוניסטי הגרמני), את בתי הכלבו ותאורת הרחוב ואת מופעי הקברט.
גם בברלין התוססת של תקופת ויימאר התחבר אל אישי התרבות והאמנות החשובים המשפיעים ביותר, בהם ברטולט ברכט וקורט וייל, אריק סאטי, מקס ריינהרדט, גיאורג גרוס ורבים אחרים.
הוא הרבה לפקוד את בתי הקפה ומועדוני הריקודים כמו גם את הרייכסטאג.
מבין אנשי הציבור התיידד עם ולתר רתנאו (וחיבר את הביוגרפיה שלו) ועם ולדימיר נבוקוב האב.
מבחינה פוליטית תיאר קסלר את המהומות הפוליטיות שזעזעו את הבירה הגרמנית במבט מן הצד, בטון דיווחי ויבש, רווי ציניות וחף מיומרה פוליטית לנתחן או להבינן.
הוא ראה מחלונו את מרד הספרטקיסטים הקומוניסטי, את הפוטש של קאפ הימני ואת התנגשויות הרחוב האלימות בין פלוגות הפועלים של המפלגה הקומוניסטית של גרמניה ("החזית האדומה") ומיליציות הימין, "קסדת הפלדה" והאס אה וחזה בפיקחון את עליית נאצים.
הוא אף מתאר שיחות שערך עם פרידריך ניטשה ואחותו, עמה היה מיודד במיוחד וכיצד נקלע, בעת הלווייתו של ניטשה בוויימאר, להיות זה שעצם את עיניו של הפילוסוף המת.
חלקו השני של כרך יומנים זה דן במלחמת העולם הראשונה.
הארי אדוארד קיין הוא כדורגלן אנגלי המשחק בעמדת החלוץ בבאיירן מינכן ובנבחרת אנגליה, בה הוא גם משמש כקפטן.
כששיחק בטוטנהאם הוא סיים שלוש פעמים כמלך השערים בפרמייר ליג ופעם אחת כמלך הבישולים.
זכה גם בתואר מלך השערים של מונדיאל 2018, לאחר שכבש שישה שערים בטורניר.
קיין הוא מלך שערי טוטנהאם הוטספר ונבחרת אנגליה בכל הזמנים, וסגן מלך שערי הפרמייר ליג בכל הזמנים אחרי אלן שירר.
קיין התחיל לשחק כדורגל בגיל שש בקבוצות הילדים של רידג'וויי רוברס, ולאחר ששיחק תקופות קצרות בקבוצות הילדים של ארסנל ושל ווטפורד, הצטרף בגיל 11 למחלקת הנוער של טוטנהאם הוטספר.
בעונת הבקיע 18 שערים במדי קבוצת הנוער של טוטנהאם.
ב-7 בינואר 2011 הושאל ללייטון אוריינט מהליגה השלישית עד לתום העונה.
הוא שיחק את משחקו הראשון ב-15 בינואר, בתיקו 1–1 נגד רוצ'דייל.
ב-22 בינואר הבקיע קיין את שער הבכורה שלו בקריירה, בניצחון 4–0 נגד שפילד ונסדיי.
ב-12 בפברואר הבקיע צמד בניצחון 1–4 בריסטול רוברס, כאשר עלה כמחליף 20 דקות לסיום המשחק.
ב-25 באוגוסט 2011 שיחק את משחקו הראשון בטוטנהאם, בתיקו 0–0 נגד הארטס במסגרת מוקדמות הליגה האירופית, ובמהלך המשחק סחט פנדל ובעט אותו אך החמיץ.
ב-15 בדצמבר 2011 הבקיע את שער הבכורה שלו בטוטנהאם, בניצחון 0–4 נגד שמרוק רוברס, ובסך הכול ערך חמש הופעות בליגה האירופית בעונה זו.
ב-1 בינואר 2012 הושאל למילוול מליגת המשנה עד לסיום העונה, ובמדיה הבקיע תשעה שערים ב-27 הופעות בכל המסגרות.
את עונת 2012/2013 החל בטוטנהאם, וב-18 באוגוסט 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו בפרמייר ליג, כשנכנס כמחליף במשחק מול ניוקאסל יונייטד, אך ב-31 באוגוסט הושאל לנוריץ' סיטי מהפרמייר ליג עד לסיום העונה.
במהלך משחק נגד דונקסטר רוברס שבר קיין את עצם כף הרגל, וחזר לשחק רק בדצמבר 2012. בסך הכול ערך שלוש הופעות ליגה במדי נוריץ', וב-21 בפברואר 2013 הושאל ללסטר סיטי מליגת המשנה עד לסיום העונה.
ב-26 בפברואר ערך קיין את הופעת הבכורה שלו בלסטר, בניצחון 0–3 על בלקברן רוברס, בו גם הבקיע את שער הבכורה שלו, ובסך הכול כבש שני שערי ליגה ב-13 הופעות במדי לסטר.
בסך הכול שותף קיין בעשרה משחקי ליגה בעונת 2013/2014, בהם כבש שלושה שערים.
גם את עונת 2014/15 פתח כשחקן ספסל, אך עקב היכולת החלשה של החלוצים הבכירים, סולדדו ואדבאיור, החל בהדרגה לתפוס את המקום בהרכב.
ב-23 באוקטובר 2014 הבקיע את השלושער הראשון שלו בקריירה, בניצחון 1–5 נגד אסטרס טריפולי במסגרת שלב הבתים של הליגה האירופית.
ב-2 בפברואר 2015 האריך את חוזהו עד יוני 2020. בחודשים ינואר ופברואר זכה בתואר שחקן החודש והיה השחקן הרביעי שמצליח לזכות בפרס חודשיים ברציפות.
בחודש ינואר הבקיע שער שזכה בתואר "שער החודש".
ב-21 במרץ הבקיע שלושער בניצחון 3–4 נגד לסטר סיטי, ואת העונה הוא סיים כסגן מלך שערי הליגה עם 21 שערים.
הוא נכלל בנבחרת העונה של הפרמייר ליג לעונת 2014/2015, ונבחר לכדורגלן הצעיר של השנה בליגה האנגלית.
בכל המסגרות הבקיע הוא 31 שערים ושבר את שיא המועדון של גארי ליניקר אשר כבש 30 שערים במדי טוטנהאם בעונת 1991/1992.
בעונת 2015/2016 כבש 25 שערי ליגה וזכה בתואר מלך השערים של הפרמייר ליג, נכלל בנבחרת העונה של הפרמייר ליג והוביל את טוטנהאם למקום השלישי בליגה.
ב-10 בספטמבר 2016 כבש את שערו ה-50 בפרמייר ליג בניצחון טוטנהאם 0–4 על סטוק סיטי.
בשני המחזורים האחרונים הוא כבש רביעייה מול האלופה היוצאת לסטר סיטי ושלושער נגד האל סיטי, ובכך השלים 29 שערי ליגה בעונת 2016/2017, סיים כמלך השערים בפרמייר ליג בפעם השנייה ברצף והפך לשחקן הרביעי בתולדות הליגה האנגלית שכובש יותר מ-20 שערים במשך שלוש עונות ברציפות, אחרי אלן שירר.
את שנת 2017 סיים כמלך השערים באירופה עם 56 שערים, מתוכם 39 שערים בפרמייר ליג, ובכך הפך לשחקן שהבקיע הכי הרבה שערים בשנה בודדת בליגה האנגלית אי פעם.
ב-13 בינואר 2018 הפך למלך השערים של טוטנהאם בפרמייר ליג לאחר שכבש צמד בניצחון 0–4 על אברטון, ובכך עקף את טדי שרינגהאם שכבש 97 שערים במדי הקבוצה.
ב-4 בפברואר 2018 כבש את שערו ה-100 במדי טוטנהאם בפרמייר ליג, בפנדל בדקה ה-95 בתיקו 2–2 מול ליברפול, הישג אליו הוא הגיע אחרי 141 משחקים בלבד, הכי מעט חוץ מאלן שירר שהגיע להישג ב-124 משחקים.
קיין נכלל בנבחרת העונה בפעם הרביעית ברציפות, וטוטנהאם סיימה את העונה במקום השלישי בטבלה.
ב-8 ביוני 2018 חתם על חוזה חדש בטוטנהאם עד לשנת 2024.
ב-1 בינואר 2019 כבש שער מול קארדיף, מה שהפך אותו לשחקן הראשון בהיסטוריה של הפרמייר ליג שכבש מול כל המועדונים נגדם שיחק.
ב-20 בספטמבר 2020 ניצחה טוטנהאם 2–5 את סאות' המפטון, כאשר קיין מבשל ארבעה שערים במשחק אחד לראשונה בקריירה ומוסיף שער משלו, את כל ארבעת השערים בישל לסון יונג מין.
קיין הוא השחקן השישי בתולדות הפרמייר ליג שמבשל ארבעה שערים במשחק והאנגלי הראשון שעושה זאת.
ב-26 בפברואר, קיין כבש שער מול לידס יונייטד, ובישל לסון בשער נוסף, זהו השער ה-37 שקיין וסון כובשים או מבשלים אחד לשני, וקבעו שיא חדש של שותפות כיבוש שערים בפרמיירליג.
את אותה העונה, עונת 2020/2021 סיים קיין גם כמלך השערים עם 23 כאלה, וגם כמלך הבישולים עם 14 בישולים.
ב-16 במרץ 2022 כבש שער במשחק החוץ נגד ברייטון אנד הוב אלביון, בכך הפך לשחקן שכובש הכי הרבה שערי חוץ בעידן הפרמייר ליג.
את אותה העונה, עונת 2021/2022 סיים במקום הרביעי בטבלת כובשי השערים עם 17 שערים וגם הוסיף תשעה בישולים.
ב-5 בפברואר 2023 כבש את שערו ה-267 שלו במדי טוטנהאם הוטספר, במשחק הבית נגד מנצ'סטר סיטי, ובכך שבר את שיאו של ג'ימי גריבס שעמד על 266 שערים, והפך למלך השערים של הקבוצה.
ב-12 באוגוסט 2023 חתם קיין במועדון הפאר מהבונדסליגה, באיירן מינכן, בתמורה ל-100 מיליון יורו, לא כולל בונוסים.
כבר למחרת ערך הופעת בכורה בקבוצה בהפסד 0:3 לר.ב.
לייפציג במשחק הסופר קאפ הגרמני.
שישה ימים לאחר מכן כבש שער בכורה בקבוצה בניצחון 0–4 על ורדר ברמן במשחק הפתיחה של העונה, באותו המשחק הוא גם בישל ללירוי סאנה, מה שהפך לבישול הבכורה שלו בבונדסליגה.
ב-28 באוקטובר 2023 הבקיע שלושער וגם בישל בניצחון 0-8 על דרמשטאט, בכך הפך לראשון בתולדות הבונדסליגה שמבקיע 12 שערים בתשעת המשחקים הראשונים שלו בליגה.
אחד השערים הובקע מעבר למחצית המגרש וקיין הגדיר אותו כ"אחד השערים הטובים בקריירה".
ב-17 בספטמבר 2024 היה קיין שותף לאחד הניצחונות הגדולים בהיסטוריה של ליגת האלופות כאשר קבוצתו באיירן מינכן ניצחה את דינמו זאגרב בתוצאה 9-2 כשקיין הבקיע רביעייה.
ב-4 במאי 2025 לאחר שבאייר לברקוזן סיימה בתיקו הבטיחה באיירן את אליפות גרמניה לעונת 2024/25 ולמעשה קיין זכה בתואר הקבוצתי הראשון בקריירה.
בנוסף, סיים כמלך שערי הבונדסליגה עם 26 שערי ליגה שנה שנייה ברציפות.
ב-26 בספטמבר 2025 קבע קיין שיא היסטורי בכדורגל האירופי, כאשר הפך לשחקן המהיר ביותר במאה ה-21 שהגיע ל-100 שערים במדי מועדון בודד באחת מחמש הליגות הבכירות.
זאת לאחר שכבש צמד עבור באיירן מינכן במשחק מול ורדר ברמן, שהיה משחקו ה-104 בקבוצה.
בכך עבר קיין את השיא הקודם שהוחזק על ידי כריסטיאנו רונאלדו וארלינג האלנד (105 משחקים).
בצעירותו שיחק קיין בכל נבחרות הנערים והנוער של אנגליה, ובמדי הנבחרת הצעירה כבש שמונה שערים ב-14 הופעות.
קיין היה זכאי גם לשחק עבור נבחרת אירלנד מכיוון שאביו אירי, ובאוגוסט זימן מאמן הנבחרת האירית את קיין לסגל, אך קיין דחה את הזימון כיוון ששאף לשחק בנבחרת אנגליה בעתיד.
במרץ זומן לראשונה לסגל נבחרת אנגליה, לקראת המשחקים מול ו במסגרת מוקדמות יורו 2016. ב-27 במרץ 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת כאשר עלה כמחליף במקומו של ויין רוני במשחק נגד ליטא.
80 שניות לאחר מכן כבש את שער הבכורה שלו בנבחרת, והמשחק הסתיים בניצחון 0–4. את הקמפיין סיים קיין עם שלושה שערים, והוא זומן לסגל הנבחרת ליורו 2016, בו הודחה נבחרתו בשלב שמינית הגמר.
קיין שיחק בכל משחקי הנבחרת בטורניר, אולם לא זכה לכבוש.
במוקדמות מונדיאל 2018 כבש שער שוויון מול , צמד מול , ושער ניצחון מול .
ב-22 במאי 2018, כחודש לפתיחת המונדיאל, מונה לקפטן נבחרת אנגליה.
במשחק הפתיחה של אנגליה במונדיאל 2018 הבקיע את שני השערים לזכות נבחרתו בניצחון 1–2 על , ובמשחק השני הבקיע שלושער בניצחון 1–6 על .
בשמינית הגמר הבקיע בפנדל את השער הראשון במשחק מול , ובבעיטות ההכרעה בעט וכבש את הפנדל הראשון לזכות אנגליה שניצחה 3–4. קיין הגיע עם הנבחרת עד חצי גמר המונדיאל, בו הפסידה ל, וזכה בתואר מלך שערי הטורניר, עם שישה שערים.
נכלל בסגל נבחרת אנגליה לטורניר מונדיאל 2022. במשחק הפתיחה מול איראן בישל פעמיים בניצחון 2–6. הוא בישל בניצחון 0–3 על ויילס.
כבש את שער הבכורה שלו בטורניר בניצחון 0–3 על נבחרת סנגל בשמינית הגמר.
ברבע הגמר כבש מפנדל והשווה את כמות השערים שלו לזה של ויין רוני, והפך יחד עמו למלך שערי אנגליה בכל הזמנים.
את המונדיאל סיים עם שני שערים ושלושה בישולים.
ב-23 במרץ 2023 במסגרת מוקדמות היורו, כבש בפנדל בניצחון 1–2 על איטליה והפך למלך שערי הנבחרת בכל הזמנים.
הכדורגלן הצעיר של השנה בליגה האנגלית: 2014/2015
מלך הבישולים של הפרמייר ליג: 2020/2021
כדורגלן השנה של נבחרת אנגליה מטעם התאחדות הכדורגל האנגלית: 2017
מלך השערים של מונדיאל 2018: 6 שערים
גביע גרד מילר: 2024 (במשותף עם קיליאן אמבפה)
לקיין קשר זוגי ארוך עם קייטי גודלנד, אותה הכיר בבית הספר.
לזוג שני בנים ושתי בנות, בתם הראשונה נולדה ב-2017, והשנייה באוגוסט 2018. ב-2019 נישא קיין לבת זוגו.
ב-29 בדצמבר 2020 נולד להם בנם הראשון וב-20 באוגוסט 2023 נולד בנם השני.
גנרל הנרי דנקן גרהם "הארי" קריראר היה איש צבא קנדי, ששימש כראש המטה הכללי של קנדה וכמפקד השדה הבכיר ביותר של קנדה במלחמת העולם השנייה.
קריראר נולד בפרובינציית אונטריו למשפחה אנגליקנית ממוצא סקוטי.
למד במכללה הצבאית המלכותית של קנדה בקינגסטון שבאונטריו.
עבד כמהנדס ברשות החשמל ההידרו-אלקטרי של אונטריו.
במלחמת העולם הראשונה הגיע לדרגת לוטננט קולונל בחיל התותחנים ושירת בגיס הקנדי באירופה.
לאחר המלחמה המשיך בשירות צבאי ומילא שורה של תפקידי מטה.
ב-1934 למד במכללת ההגנה האימפריאלית בבריטניה.
ב-1935 מונה לראש המבצעים והמודיעין של הצבא וב-1939 היה למפקד האקדמיה הצבאית המלכותית.
לאחר פרוץ המלחמה הוצב קריראר במטה הצבאי הקנדי בבריטניה, בדרגת בריגדיר.
ב-1940 מונה לסגן ראש המטה הכללי של קנדה ובהמשך השנה היה לראש המטה הכללי.
בתפקיד זה היה מהאחראים למשלוח הכוח הקנדי להונג קונג, אשר נכנע ליפנים ביחד עם כוחות בריטים בעקבות קרב הונג קונג.
בשנים הבאות מונה קריראר לפיקוד על מספר עוצבות שדה: ב-1941 היה למפקד הדיוויזיה הקנדית ה-2 בבריטניה, ב-1942 מונה למפקד הקורפוס הקנדי ה-1 בבריטניה ובאיטליה בדרגת לוטננט גנרל.
בתפקיד זה היה עליו להתמודד עם תוצאותיה ההרסניות של הפשיטה על דייפ.
במרץ 1944 מונה קריראר למפקד הארמייה הקנדית הראשונה בזירת צפון-מערב אירופה - העוצבה הקנדית הגדולה ביותר שהופעלה אי פעם.
הוא פיקד על הארמייה עד לתום המלחמה באירופה, למעט באוקטובר 1944, עת נאלץ לצאת לחופשת מחלה בשל התקף דיזנטריה (עקב כך נעדר מהפיקוד עליה במהלך קרב שפך הסכלדה).
תחת פיקודו לחמה הארמייה בצרפת, בלגיה, הולנד וצפון גרמניה ושחררה את צפון הולנד באביב 1945. בנובמבר 1944 קודם לדרגת גנרל מלא.
קריראר הוערך כקצין מטה מצטיין, אך כמפקד שדה בינוני.
לפילדמרשל מונטגומרי, שתחתיו שירת באירופה, לא היה אמון רב בו.
באוגוסט 1945 שב קריראר לקנדה.
בשנה שלאחר מכן פרש מהשירות הצבאי.
בהמשך מילא שליחויות דיפלומטיות מטעם ארצו בצ'כוסלובקיה, הולנד ויפן.
בשנים 1948–1952 שימש כגנרל שליש לכתר (Aide-de-camp general).
ב-1964 מונה לכהן במועצת המלוכה של קנדה.
קריראר נפטר באוטווה ב-1 באפריל 1965 ונקבר בבית הקברות הממלכתי ביצ'ווד.
על שמו של קריראר נקראו רחובות בערים שונות בקנדה, לרבות שדרה בבירה אוטווה ובעיר הולדתו המילטון באונטריו.
על שמו נקרא גם בית ספר יסודי באונטריו.
הארי ויליאם אוסבורן קינארד השני היה גנרל אמריקאי שהתפרסם בתפקידו כמפקד דיוויזיית הפרשים הראשונה במלחמת וייטנאם.
קינארד נולד וגדל במחוז ארלינגטון, וירג'יניה.
קינארד החל את דרכו בצבא ארצות הברית עם הרשמו למכללה הצבאית באקדמיה הצבאית ווסט פוינט.
בשנת 1939 סיים את לימודיו, הוסמך כקצין והתגייס לצבא.
קינארד עבר הכשרה כלוחם וקורס קציני חיל הרגלים.
במהלך המתקפה על פרל הארבור לחם כמקלען נ"מ.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה התנדב קינארד לצנחנים ושירת במספר תפקידי פיקוד ומטה בדיוויזיה המוטסת ה-101 וצנח בנורמנדי.
במהלך מבצע מרקט גארדן בהולנד שירת קינארד כמפקד הגדוד ה-1 ברגימנט החי"ר המוצנח ה-501 של הדיוויזיה המוטסת ה-101. על האופן בו פיקד על הגדוד במערכה עוטר קינארד בצלב השירות המצוין.
במהלך הקרב על הבליטה שימש קינארד כקצין המבצעים של הדיוויזיה ה-101.
לאחר המלחמה נשלח קינארד לפורט בנינג ועסק בפיתוח טקטיקות סער אוויריות.
בשנת 1962 שירת כסגן מפקד הדיוויזיה המוטסת 101. על קינארד הוטל לגבש את תורת הלחימה ומבנה יחידת הסער האווירית החדשה של צבא ארצות הברית - דיוויזיית הפרשים הראשונה.
קינארד מונה למפקד הדיוויזיה ופיקד עליה במלחמת וייטנאם, בין היתר בקרב יה דראנג..
סר הרולד וולטר (הארי) קרוטו, חבר החברה המלכותית Kroto; ) היה כימאי בריטי ממוצא יהודי.
זוכה בפרס נובל לכימיה לשנת 1996, במשותף עם רוברט קורל וריצ'רד סמולי על גילוי הפולרנים.
נולד בשם הרולד וולטר קרוטושינר בקיימברידג'שייר שבאנגליה לאב יהודי, ולאם נוצרייה.
הוריו, אדית והיינץ קרוטושינר (שם משפחתם מהשפה השלזית).
אביו ואימו נולדו בברלין, גרמניה והגיעו כפליטי המשטר הנאצי שנות ה-30, מאחר שאביו היה יהודי.
בשנת 1955 קוצר שם המשפחה ל"קרוטו".
אף על פי שחונך כיהודי, הארי קרוטו אמר שהוא לא רואה היגיון בדת, ושהוא הומניסט בעל שלוש דתות: אמנסטי אינטרנשיונליזם, אתאיזם והומור.
קרוטו למד בבולטון ונכנס לאוניברסיטת שפילד ב-1958. קיבל תואר ראשון בהצטיינות בכימיה ב-1961 ותואר דוקטור ב-1964. במהלך לימודיו שיחק בנבחרת הטניס והיה אף נשיא אגודת הסטודנטים האתלטים.
מחקר פוסט-דוקטורט ביצע באוטווה שבקנדה.
כיהן כנשיא החברה המלכותית לכימיה בשנים 2004-2002.
בשנת 1963 נשא לאישה את מרגרט הנרייטה האנטר, סטודנטית באוניברסיטה.
לשניים שני בנים, סטפן ודויד.
קרוטו זכה בפרס נובל לכימיה לשנת 1996, במשותף עם רוברט קרל וריצ'רד סמולי.
ישראל אהרן (הַארִי) פישל (1865 י"ז בתמוז תרכ"ה – 1 בינואר 1948 י"ט בטבת ה'תש"ח) היה איש עסקים ונדבן יהודי שהקים מפעלים תורניים רבים, בין השאר את מכון אריאל.
נולד במרקינה שבאימפריה הרוסית (כיום בליטא) לנחמן פישל ולחנה והתחנך בחינוך דתי מסורתי.
בגיל 20 היגר לארצות הברית והצליח בתחומי המסחר והבניין.
עם ביסוס מצבו הכלכלי, החל לסייע בצורכי הציבור היהודי, באמריקה בכלל ובניו יורק בפרט.
בנה בתי כנסת, הקים תלמודי תורה ובתי חולים וארגן מוסדות צדקה וחסד רבים.
לשם הקלת מצב המהגרים היהודים הצטרף למוסד "האיאס" וכיהן בו כגזבר עשרות שנים.
בפרוץ מלחמת העולם הראשונה ארגן את ה"צנטראל רלייף קומיטי" ובביתו הונח היסוד למוסד של "הג'וינט".
השתתף בתרומות גדולות לשם הקמת והחזקת בית החולים הגדול "בית ישראל" בניו-יורק, כמו כן היה ממניחי היסוד של הישיבה הגדולה "ישיבת רבי יצחק אלחנן" בניו-יורק, והראה פעילות רבה במשך כל שנות קיומה עד שהקנה לה מעמד אוניברסיטאי.
בשנת תרפ"א (1921) הקים דירה, משרד ו"ישיבת מרכז הרב קוק", מעל בנין ועד הכוללים בירושלים עבור הרב הראשי אברהם יצחק הכהן קוק.
עיקר עיסוקו היה בהפצת תורה בישראל והקמת שכבה של תלמידי חכמים גדולים, ולשם כך העמיד את כל רכושו.
ייסד עם הרב אברהם יצחק קוק את ה"מכון לדרישת התלמוד", במטרה להגשים את חזונו של הרב קוק שרצה לגדל תלמידי חכמים בארץ ישראל המצטיינים בהיקף ובעומק.
ב"מכון" זה צמחו הבונים את המפעלים התורניים, כגון: האנציקלופדיה התלמודית, הש"ס הארצ-ישראלי, הוצאת ספרי קדמונים ועוד.
עם הקמת המחלקה לעיון בשאלות התחוקה התורנית למדינה היהודית - הוא רצה להשלים את מפעלו: הכשרת אנשי-דת וחוק תורניים למדינה.
בעבר התנהל במכון "בית מדרש לדיינים" בנשיאותו של הרב הראשי יצחק אייזיק הלוי הרצוג.
עלה לארץ לישיבת קבע בשנת תש"ז (1947) ובנה את ביתו בתוך המכון שלו בירושלים.
נפטר בי"ט בטבת תש"ח, והובא לקבורה בהר הזיתים.
הדרך להר הזיתים הייתה מסוכנת עקב התנכלות ערביי ארץ ישראל שביצעו מעשי טרור במטרה להתנקש בחיי היהודים משתתפי הלוויות, ומשטרת המנדט הבריטי נמנעה מלאבטח את ההלוויות היהודיות בהר הזיתים.
מכיוון שפישל היה נתין אמריקאי, הודיעה הקונסוליה האמריקאית שהלווייתו של פישל לא תתעכב והם ידאגו לאבטחתה.
בעקבות זאת ניאותה המשטרה הבריטית לאבטח את הלווייתו של פישל.
בחסות ההלוויה הובאו לקבורה עשרות נפטרים נוספים שקבורתם עוכבה, ובהם שמואל קירשנבוים, אבי "אתרוגי קירשנבוים", ואיש החברה קדישא מנחם מניס הויזמן, שנרצח מירי הערבים בניסיון הקודם לקבור את קירשנבוים.
בחזרה מההלוויה ירו הערבים אש עזה על השיירה, והמשטרה הבריטית השיבה אש.
סביב קברו נבנה מבנה, ששימש מקום קבורה של בני משפחתו.
לאחר מותו נקרא על שמו רחוב בשכונת נווה צבי בירושלים.
בשנותיו האחרונות יצר את הקרן בשם "הארי פישל פאונדיישן" אשר בניו-יורק, שהעביר לה את כל רכושו הנאמד בכמה מיליוני דולרים, הקרן משמשת מקור להחזקת מוסדות חינוך, צדקה וחסד בארצות הברית, ולהקמתו, ביסוסו והחזקתו של "מכון הארי פישל" המהווה גולת כותרת בפעולותיו להרמת קרן התורה.
המכון פתח את דלתותיו בשנת תרצ"ב (1932) בנשיאותו של הרב אברהם יצחק הכהן קוק ונתן את האפשרות לתלמידי חכמים להשתלם במחקר התלמוד, לחבר ולהוציא לאור את פרי מחקרם.
ראשו ומנהלו היה הרב דב בער הכהן קוק, אחיו של הראי"ה קוק.
לאחר שהקים הרב יצחק אייזיק הלוי הרצוג את "מכון משפט התורה", במסגרת "מכון הארי פישל", שמו המלא של המכון הורחב ל"מכון הארי פישל לדרישת התלמוד ומשפט התורה".
כיום המכון מורכב מבית מדרש לרבנים ולדיינים, תוכנית הכשרה למוסמכי כשרות מטעם הרבנות הראשית לישראל, תוכנית השתלמות לרבני קהילות מצרפת, הוצאה לאור העוסקת בספרי יסוד בהגות ובהלכה, ו"מכון הארי פישל לדרישת התלמוד ומשפט התורה" המוציא לאור כתבי ראשונים על פי כתבי יד עם הגהות, ציוני מקורות, ביאורים והערות.
בנוסף מקיים המכון ימי עיון לרבנים.
נשא לאשה את חיה שיינה בת ר' שמעון ברא"ז לבית הגאון ר' אלכסנדר זיסקינד, בעל "יסוד ושורש העבודה" ובזיווג שני נשא לאשה בשנת תרצ"ו את מרים היימן.
בתו רבקה נישאה לרב ד"ר חיים שמשון (הרברט) גולדשטיין, שהיה נשיא הסתדרות הרבנים של ארצות הברית.
נכדתו היא הרבנית נעמי כהן, אלמנת הרב שאר ישוב כהן, רבה הראשי של חיפה וחבר מועצת הרבנות הראשית, שעמד בנשיאות מכון הרי פישל עד לפטירתו.
הארי שום ג'וניור (באנגלית ובספרדית: .Harry Shum Jr; נולד ב-28 באפריל 1982), הוא שחקן, זמר, רקדן וכוראוגרף אמריקאי יליד-קוסטה ריקה.
הוא ידוע בשל תפקידו בתור מייק צ'אנג ג'וניור בסדרת הדרמה-הקומית-המוזיקלית "Glee", וכן בתור מגנוס ביין בסדרת הפנטזיה "ציידי הצללים".
שום נולד וגדל בלימון, קוסטה ריקה.
אמו היא ילידת הונג קונג, ואביו יליד גואנגג'ואו, סין.
הוריו היגרו לקוסטה ריקה בטרם שתי אחיותיו הגדולות והוא נולדו.
בהיותו בן 6, משפחתו היגרה לארצות הברית עמו והשתקעה בסן פרנסיסקו, קליפורניה.
סיפר שספרדית הייתה "שפת האם" שלו לפני שדיבר קנטונזית (סינית) ואנגלית בצורה שוטפת, שום טען כי הוא מגדיר את עצמו גם כ"לטיני", בשל היותו יליד קוסטה ריקה וכן כי נחשף לתרבויות הלטינית וההיספנית בילדותו.
בראיון הוא סיפר שקיבל את המוטיבציה לעסוק במחול מרקדני מוזיקת היפ הופ נודעים כגון אשר, דרו היל, ג'יניוויין, לפני שהושפע מרקדני פופ ותיקים כמו מייקל ג'קסון וג'ין קלי.
שום התחיל את הקריירה כרקדן הזכר היחיד בסדרה ComicView מערוץ הטלוויזיה האמריקאי BET, והמשיך את קריירת הריקוד שלו משם.
הוא גם היה אחד מהרקדנים הראשיים של כוכבות גדולות כמו ביונסה, מריה קארי, ג'ניפר לופז וג'סיקה סימפסון.
הוא זכה בתחרות ריקוד להופיע בפרסומת של iPod.