tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
רצח קאזם רדג'אוי, שגריר איראן באו"ם, ואחיו של מסעוד רדג'אוי, ראש ארגון "המוג'אהדין" בשווייץ ב-24 באפריל 1990. בעקבות חקירה הוציא שופט שווייצרי צו מעצר בין-לאומי נגד שר המודיעין האיראני לשעבר עלי פלחיאן.
רצח שהאפור בח'תיאר, ראש הממשלה האיראני הגולה ומזכירה הכללי של תנועת ההתנגדות למשטר האיראני יחד עם מזכירתו האישית ב-8 באוגוסט 1991, בקרבת פריז.
פרשת מיקונוס – רצח ד"ר צאדק שרפקנדי, המזכיר הכללי של המפלגה הדמוקרטית של כורדיסטן האיראנית ושלושה מאנשיו במסעדת מיקונוס בברלין ב-17 בספטמבר 1992, בידי כאט'ם דראבי, איש משמרות המהפכה האיסלאמית.
פסק דין של בית המשפט העליון של ברלין שלח אצבע מאשימה לעבר נציגים בכירים של המשטר האיראני.
ב-21 באוגוסט 2003 עצרה בריטניה בתחומיה את האדי סולימנפור, שגריר איראן לשעבר בארגנטינה, אך חודשיים לאחר מכן הוא עדיין הוחזק בבריטניה ולא הוסגר, לאחר שזו טענה כי ארגנטינה לא העבירה מספיק ראיות לבסס את טענותיה.
בסופו של דבר השגריר לשעבר שוחרר מחוסר ראיות ולא הוסגר.
ב-16 בדצמבר 2008 הורה בית משפט בארגנטינה להחרים נכס השייך לדיפלומט אירני, החשוד במעורבות בפיגוע בבניין הקהילה היהודית בארגנטינה, ולהשתמש בכסף שיתקבל ממכירת הנכס במכירה פומבית לפיצוי אחד הניצולים מהפיגוע.
ארגנטינה ביקשה שוב מאיראן להסגיר את הדיפלומט וחשודים נוספים, בהם נשיא אירן לשעבר אכבר האשמי רפסנג'אני.
בתחילת יוני 2009 ביקש שופט ארגנטינאי מהאינטרפול להוציא צו מעצר בין-לאומי כנגד סמואל סלמאן, קולומביאני ממוצא לבנוני, שחשוד במעורבות בפיגוע, ונמלט מארגנטינה ללבנון שבוע אחרי הפיגוע.
ב-24 באפריל 2024 משרד החוץ הארגנטינאי הגיש בקשה רשמית לאינטרפול לעצור את אחמד וחידי ששימש כמפקד כוח קודס בתקופה בה הוצאו הפיגועים לפועל.
במקביל ארגנטינה הגישה בקשה לפקיסטן וסרי לנקה לעצור את וחידי.
עימאד מורנייה, בכיר החזבאללה שנחשד כמארגן הפיגוע, נהרג ב-2008 בפיצוץ מכוניתו בדמשק.
החזבאללה האשים את ישראל באחריות לפיצוץ.
בספטמבר 2009 מונה אחמד וחידי, ממתכנני הפיגוע, לשר ההגנה של איראן.
ב-1 ביוני 2011 הורתה בוליביה לוואחידי לעזוב באופן מיידי את שטחה, לבקשת שכנתה ארגנטינה, לאחר שהוזמן באופן רשמי למדינה.
ביולי 2011 הודיעה איראן כי היא מוכנה לשתף פעולה עם ארגנטינה בחקירת הפיגוע.
בתגובה אמר התובע הארגנטינאי: "אם האיראנים והממשלה שלהם מוכנים לשתף פעולה ישנה רק דרך אחת – הסגרת כל החשודים והפסקת מתן הצהרות ריקות שלא תורמות כלום".
במרץ 2012 הודיעו גורמים משפטיים בארגנטינה כי הנשיא קרלוס מנם שכיהן בתקופת הפיגוע ובכירים נוספים יועמדו לדין בשל חלקם בטיוח הפיגוע.
ב-2013 ניסתה נשיאת ארגנטינה כריסטינה קירשנר להקים ועדה "לחקר האמת" במשותף עם איראן, אך בית המשפט מנע זאת.
בינואר 2015 האשים התובע שמונה לחקור את הפרשה, אלברטו ניסמן, את קירשנר בניסיון לטייח את החקירה כדי לשפר את היחסים עם איראן.
לטענתו פעלה קירשנר כדי להסיר את צווי המעצר נגד האיראנים החשודים במעורבות בפרשה, בתמורה להקלות בייבוא נפט מאיראן.
ב-18 בינואר נמצא ניסמן מת כשהוא ירוי בראשו בביתו שבבואנוס איירס, שעות לפני שהיה אמור להעיד על הפרשה בפני הקונגרס.
לאחר מותו של ניסמן מונה השופט דניאל רַפֶקַאס, מומחה לזכויות אדם, לחוקר בתיק.
בתחילת אוגוסט 2016 הסכים בית משפט בארגנטינה לחדש את בדיקת חומר החקירה שהכין ניסמן נגד קירשנר.
במרץ 2018 נודע שנשיאת ארגנטינה לשעבר, כריסטינה פרננדז דה קירשנר, תעמוד למשפט באשמת טיוח חקירת מעורבות בכירים איראנים.
ביום השנה ה-25 לפיגוע הכריז נשיא ארגנטינה מאוריסיו מאקרי על החזבאללה כארגון טרור.
משרד המשפטים האמריקני הגיש ב-20 בדצמבר 2023 כתב אישום נגד סמואל סלמן א-רדה, איש מבצעים בכיר של זרוע פיגועי חו"ל של ארגון הטרור חזבאללה, שבין היתר היה מעורב בביצוע הפיגוע בבניין הקהילה היהודית בבואנוס איירס.
ב-12 באפריל 2024 בית המשפט פדרלי בארגנטינה קבע באופן רשמי כי שני הפיגועים בארגנטינה תוכננו על ידי איראן ובוצעו על ידי ארגון הטרור חזבאללה.
קבע כי מדובר בפשע נגד האנושות וקרא לממשלה להגיש תלונה נגד איראן בבית הדין הבין-לאומי.
ב-19 ביולי 1994, יום למחרת הפיגוע בבניין הקהילה, התרסק מטוס פנמי.
טיסה 901 של חברת התעופה "אלאס צ'יריקנס", ובה 21 נוסעים ואנשי צוות, שהמריאה מהעיר קולון לפנמה סיטי התפוצצה באוויר.
בפיגוע נהרגו כל 21 הנוסעים, בהם 12 יהודים.
דו"ח של ממשלת פנמה קבע שמחבל מחמאס, עלי ג'מאל, שבדק את סידורי הביטחון של הטיסה, העלה איתו מזוודת נפץ למטוס וביצע בו פיגוע התאבדות.
נשיא פנמה, חואן קרלוס ורלה קרא ב-2018 לפתוח מחדש את תיק החקירה.
אנדרטה בשכונה ט' בבאר שבע לזכרם של הרוגי הפיגוע בבניין הקהילה היהודית בארגנטינה והרוגי הפיגוע בשגרירות ישראל בארגנטינה בשנת 1992.
אנדרטה בפינת הרחובות הבנים - אברהם קרן בכפר סבא לזכרם של הרוגי הפיגוע בבניין הקהילה היהודית בארגנטינה והרוגי הפיגוע בשגרירות ישראל בארגנטינה בשנת 1992.
הפיגוע בבית שאן היה פיגוע ירי של החזית הדמוקרטית לשחרור פלסטין בראשות נאיף חוואתמה שהתרחש ב־ה' בכסלו ה'תשל"ה (19 בנובמבר 1974) בבית שאן.
בפיגוע נרצחו ארבעה מתושבי בית שאן ונהרגו שלושת המחבלים.
הפיגוע היה חלק מגל פיגועי הטרור הקשה נגד ישראלים בישראל ובשטחים בשנות ה-70 שיצא מהפתחלנד בלבנון שכלל ביניהם גם את הפיגועים באוטובוס ילדי אביבים, במעלות, במלון סבוי, בכביש החוף, בנהריה, בקריית שמונה ועוד פיגועים רבים וקטלניים.
הפיגוע התפרסם גם בגלל התגובה הסוערת של תושבי בית שאן, שהתעללו בגופות המחבלים.
שלושה מחבלים פלסטינים, חברי ארגון החזית הדמוקרטית לשחרור פלסטין שבראשות נאיף חוואתמה, שחדרו מירדן מחופשים כפועלים נכנסו לפנות בוקר לבניין בן 4 קומות בשכונת טירת צבי בבית שאן.
הם היו מצוידים ברובי קלשניקוב, רימוני יד, מטעני חבלה, גרזנים, רמקול וכרוזים לניהול משא ומתן.
הם ירו בדלתות הדירות ופגעו במזל אדרי, שמתה מאוחר יותר מפצעיה, בחדר המדרגות.
אז פרצו לתוך הדירה של בני משפחת ביבס בקומה השלישית.
אחרי שרצחו את אם המשפחה, זהרה ביבס ביריות, הם זרקו רימונים מן החלונות, ודרשו את שחרור מחבלים, ביניהם הארכיהגמון הילריון קפוצ'י, מן הכלא הישראלי.
שלושת ילדי משפחת ביבס קפצו בהוראת הוריהם מחלון הקומה השלישית, ויצאו בפציעות בלבד.
בדירה המקבילה גרו משפחת מלול.
אב המשפחה הוריד את בנו התינוק באמצעות סל למטה ולאחר מכן קפץ יחד עם אשתו מהחלון ובכך ניצלו.
בפיגוע נפצעו גם כ־17 ישראלים נוספים, חלקם ילדים שקפצו מן הבניין וחלקם נפגעו מהרסיסים של הרימונים שנזרקו לחצר.
ג'אן פייר אלימי, תושב השכונה, נהרג מיריות המחבלים בחצר הבניין כשעזר בפינוי הפצועים.
אחד הנמלטים מן הבניין, ברטו אסרף, הזעיק כוח של משמר הגבול שכיתר את הבניין והחל בניסיון למשא ומתן.
בתום שלוש שעות, כוח מסיירת מטכ"ל, שבו היו בין השאר מוקי בצר, שי אביטל, נחמיה תמרי וגיורא זוסמן, פרץ לדירה, שדלתה הייתה חסומה בשולחן, והרג את שלושת המחבלים.
בחילופי האש נהרג גם אבי המשפחה יהודה ביבס.
לאחר שנהרגו המחבלים ותמה הפעולה, נכנסו מספר תושבים נזעמים לדירה, מבלי שהמשטרה וצה"ל הצליחו לעצור בהם, והשליכו מן החלון את גופות המחבלים.
ההמון הרב שפך עליהן בנזין והצית אותן.
גופת אחד הקורבנות הוצתה בטעות גם כן.
ההתעללות בגופות המחבלים גונתה על ידי שר הביטחון, שמעון פרס והרב הראשי לישראל, שלמה גורן, שהשתתפו בהלווית הקורבנות.
על שם הרוגי הפיגוע נקרא רחוב ראשי בבית שאן "שדרות הארבעה" ובית הכנסת "היכל הארבעה" בעיר.
במהלכו פרץ מחבל ביריות לבית משפחת שָׁבּוֹ באיתמר בסביבות השעה 21:00, רצח את אם המשפחה ושלושה מבניה, ופצע שני ילדים נוספים.
בקרב עם המחבל נהרג גם מפקד כיתת הכוננות, , במהלך ניסיונו לחלץ את הנפגעים.
המחבל הגיע לאיתמר בשעה 21:00 לערך ופרץ את הגדר ההיקפית.
הוא עבר ליד בית שנראה לו ריק ונכנס לבית משפחת שבו (ככל הנראה מהדלת האחורית למטבח).
במהלך הלחימה באירוע נפצעו שני ילדים נוספים - אביה (בת 13) ועשהאל (בן 9).
כיתת הכוננות של היישוב הוקפצה למקום לאחר שנשמעו קולות הירי.
היא הייתה הראשונה שיצרה מגע עם המחבל וניסתה לחלץ את הנפגעים.
יוסף טויטו (בן 31), אב לחמישה, שהיה מפקד כיתת הכוננות, נהרג כשנורה על ידי המחבל, שהתבצר בבית, בעת ניסיון החילוץ.
הכוח הצבאי הראשון בזירה היה מחטמ"ר שומרון.
כוחות של צה"ל ומג"ב כיתרו את הבית, כוח של ימ"ס שומרון הגיע למקום, ונכנס ללחימה בתוך המבנה.
הלחימה נמשכה כשעה ובמהלכה חילצו הלוחמים את עשהאל הפצוע שהסתתר בארון באחד החדרים, בהמשך הלחימה זיהה לוחם הימ"ס הקדומני את בת המשפחה אביה מסתתרת מתחת למיטת ההורים בחדר שבו התבצר המחבל.
הלוחם ביקש ממנה לצאת לכיוונו, זינק ומשך אותה החוצה ברגע בו המחבל ירה לכיוונה והציל אותה בפעולתו.
המחבל ניסה להימלט מהבית דרך חלון האמבטיה ונהרג לאחר קרב קצר בחצר הבית.
במהלך ההשתלטות נפצעו שני לוחמים.
כתוצאה מחילופי האש עלה הבית בלהבות, ורק לאחר שכובתה האש נמצאה גופתו של ילד נוסף שלא נמצאה בזמן שהימ"ס סרקו את הבית.
הפצועים פונו באמבולנסים לבית החולים תל השומר.
במשך התנהלות הקרב הורו כוחות הביטחון לתושבי היישוב להסתגר בבתים.
אבי המשפחה, בועז, לא נפגע כיוון שלא היה בבית בעת חדירת המחבלים, ושני ילדיו הנוספים, יריב ועטרה, לא נפגעו אף הם.
לאחר סיום הקרב בתוך המבנה המשיכו כוחות גדוד המילואים לסרוק את שכונות היישוב, וביחד עם גששים, נציגי שב"כ וחבלני המשטרה ביצעו מרדף על העקבות וסייעו במעצר מפעילו של המחבל בכפר עוורתא וחשודים נוספים והסגרת חגורת נפץ בכפר בית-פוריכ הסמוך.
שלושה שבועות לפני הפיגוע חדר מחבל אחר ליישוב ורצח שלושה בחורי ישיבה.
יוסף טויטו, מפקד כיתת הכוננות ביישוב הוכר כחלל צה"ל בעקבות פניית המשפחה לצה"ל ולמשרד הביטחון.
מ"פ ב' בגדוד 275 זכה לתעודת הערכה מיוחדת ממח"ט שומרון על תפקודו באירוע.
ימ"ס שומרון קיבלה צל"ש מח"ט יחידתי וצל"ש מח"ט ללוחם ביחידה.
בועז שבו, אבי המשפחה, נישא בשנית בשנת 2007 להילה, אם לחמישה ילדים מנישואיה קודמים, שילדה שלישייה.
בתו של בועז, אביה, ששרדה את הפיגוע, נישאה בשנת 2013 לבן של הילה (אמה החורגת).
עשהאל שבו, שאיבד את רגלו הימנית בפיגוע, הוא ספורטאי, כדורסלן ושחיין מצטיין.
הוא ייצג את ישראל ב ובשנת 2017 ייצג שוב את ישראל במכביה בקטגוריית כדורסל נכים.
בשנת 2022 עשהאל נבחר להדליק משואה ביום העצמאות ה-74 למדינת ישראל.
מארגן הפיגוע היה כמיל חניש שנעצר שנתיים לאחר מכן ועונשו נקבע לתשעה מאסרי עולם.
ב-2009 פסק בית המשפט המחוזי בירושלים כי הוא יפצה את בני המשפחה בסכום של 60 מיליון ש"ח.
ב-10 באוקטובר 2025 פורסם כי הוא צפוי להשתחרר מהמאסר כחלק מהסכם חמאס–ישראל לסיום מלחמת חרבות ברזל.
הפיגוע בבית הקברות מילטאון בעיר בלפסט שבצפון אירלנד התרחש ב-16 במרץ 1988. קהל רב שהשתתף בהלווית שלושה אנשי הצבא האירי הרפובליקני שנהרגו בידי חיילים בריטים הותקף על ידי פעיל מחתרת יוניוניסט, שירה אל הקהל והשליך לעברו רימוני יד.
בפיגוע נהרגו שלושה אנשים ונפצעו כ-60.
שלושת אנשי ה-IRA נהרגו על ידי חיילי ה-SAS בגיברלטר ב-6 במרץ 1988. האירוע עורר זעם רב בקרב תומכי האיחוד בין אירלנד לצפון אירלנד (הרפובליקנים), שראו במותם חיסול מכוון, שכן השלושה לא היו חמושים ונטען כי נורו ללא אזהרה.
הלווית השלושה נקבעה ל-16 במרץ בחלקה הרפובליקנית בבית הקברות מילטאון בבלפסט, שבו נקברו רבים מאנשי ה-IRA.
במשך שנים התלוננו הרפובליקנים כי המשטרה וצבא בריטניה נוהגים ביד קשה בהלוויות ה-IRA.
לקראת ההלוויה, בעקבות מגעים עם אנשי דת קתולים ובשונה ממנהגם, הורו ראשי המשטרה והצבא לפקודיהם לשמור מרחק מההלוויה.
המחבל, מייקל סטון, בן 32, חבר האגודה להגנת אלסטר (Ulster Defence Association) (UDA), הכין את ההתקפה מראש.
הוא טען כי כוונתו הייתה לפגוע בראשי השין פיין וה-IRA שישתתפו בהלוויה וכי התכוון לגמול לארגון על פיגוע שביצע ארבעה חודשים קודם לכן, כאשר פצצה שהניח גרמה לנפגעים רבים בקרב באי קהל טקס יום הזיכרון בעיירה אניסקילן (Enniskillen) בצפון אירלנד.
לטענתו נתן לו אחד מבכירי ה-UDA את ברכת הדרך לפיגוע וצייד אותו באקדחים ורימונים.
ב-16 במרץ, לאחר טקס אשכבה, הגיעה הלוויית שלושת אנשי ה-IRA לבית הקברות כמתוכנן.
קהל המלווים מנה אלפי אנשים וביניהם ראשי ה-IRA והשין פיין, לרבות ג'רי אדמס ומרטין מקגינס.
סטון טען כי נכנס לבית הקברות עם הקהל.
אחרים טענו שראו אותו נכנס אליו מכיוון אחר בצוותא עם שלושה אנשים נוספים.
כאשר עמדו המלווים להטמין את ארון הקבורה השלישי החל סטון לזרוק רימונים אל הקהל ולירות לעברו בשני אקדחים שהיו עמו.
חלק מהקהל נס לכל עבר ואחרים ניסו לתפוס מחסה בין המצבות, אך עשרות אנשים החלו להסתער לכיוונו של סטון.
סטון החל לנוס לעבר הכביש שליד בית הקברות כשהוא יורה לעבר רודפיו ומיידה אליהם רימונים.
שלושה מהרודפים, בגילאי 20 עד 30, נהרגו.
סטון טען שרכב מילוט המתין לו על הכביש ליד בית הקברות, אך נהגו נתקף בהלה ונסע משם לפני שהוא הגיע אליו.
לאחר שרץ כ-400 מטרים הצליחו רודפיו של סטון להשיג אותו מחוץ לשטח בית הקברות והכו אותו עד איבוד הכרה.
שוטרים שהגיעו למקום חילצו אותו מידי ההמון והובילו אותו לטיפול רפואי ולמעצר.
בנוסף להרוגים נפצעו בפיגוע 60 אנשים, לרבות אישה קשישה, אישה בהריון וילד בן עשר.
חלק מהנפגעים נפצעו מרסיסי שיש ואבן שניתזו מהמצבות.
בחיפזון לפנות את הנפגעים לטיפול רפואי הובלו חלקם במכוניות ההלוויות ששימשו להבאת הארונות לבית הקברות.
הפיגוע כולו צולם על ידי צלמי טלוויזיה שנכחו במקום וזכה לתשומת לב ולתגובה במדינות רבות.
בלילה שלאחר הפיגוע השתוללו בבלפסט צעירים מתומכי הרפובליקניזם, העלו מכוניות באש והתעמתו עם המשטרה.
ארגון ה-UDA והארגון המקביל לו, כוח המתנדבים של אלסטר (Ulster Volunteer Force), הכחישו כל אחריות להתקפה, אך נמנעו מלגנות אותה.
אחד מראשי ה-UDA טען שסטון פעל על דעת עצמו.
ה-IRA מצדו טען לקנוניה לביצוע הפיגוע מצד שירותי הביטחון של בריטניה, בנימוק שרק מעטים ידעו מראש על כוונת המשטרה והצבא שלא לאבטח את ההלוויות מקרוב.
שלושה ימים לאחר הפיגוע, ב-19 במרץ, בעת מסע ההלוויה של אחד משלושת הרוגי הפיגוע, נקלעה לתוך תהלוכת ההלוויה מכונית ובה שני רבי טוראים מהצבא הבריטי, שהיו לבושים בבגדים אזרחיים.
חלק מהמלווים, שסברו שמדובר בניסיון פיגוע יוניוניסטי נוסף, גררו את שני החיילים ממכוניתם והכו אותם קשות.
לאחר מכן הובילו אותם משם מספר אנשי IRA למזבלה סמוכה ושם ירו בהם למוות.
גם אירוע זה צולם ברובו על ידי הטלוויזיה.
אירועי תקופת השבועיים שמיום הריגת שלושת אנשי ה-IRA בגיברלטר ועד רצח שני החיילים הבריטים בבלפסט סימלו עבור רבים את אחת מתקופות השפל העמוקות ביותר של הסכסוך בצפון אירלנד.
סטון נשפט על הפיגוע, הורשע ונדון למאסר עולם.
פעילים יוניוניסטים קיצוניים ראו בו גיבור בשל מעשיו ובמהלך מאסרו היה לאחד ממנהיגי האסירים בכלא.
הוא שוחרר על תנאי מהכלא בשנת 2000 בהתאם לתנאי הסכם יום שישי הטוב.
בשנת 2006 נתפס סטון בעת שניסה להיכנס לבניין האספה של צפון אירלנד בבלפסט כשהוא חמוש באקדח, סכין ותיק ובו מטעני חבלה.
בעקבות זאת הועמד סטון לדין על שורה של עבירות ובכללן חמישה ניסיונות לרצח, לרבות של ג'רי אדמס ומרטין מקגינס.
הוא הודה במכתב שפרסם בכוונה לרצוח את שניהם.
סטון הורשע וב-2008 נדון ל-16 שנות מאסר.
כמו כן הודיע מזכיר המדינה הבריטי לצפון אירלנד כי סטון הפר את תנאי השחרור שלו מהכלא בשנת 2000 ועל כן הוא ישוב לרצות את עונש המאסר הראשון שהוטל עליו.
הפיגוע בבית הכנסת "קהילת בני תורה", היה פיגוע טרור פלסטיני במתווה ירי ודקירה שבוצע בבוקר כ"ה בחשוון ה'תשע"ה (18 בנובמבר 2014), במהלך תפילת שחרית בבית כנסת בשכונת הר נוף שבירושלים.
בפיגוע, שבוצע בידי שני מחבלים פלסטינים, תושבי שכונת ג'בל מוכאבר שבמזרח ירושלים, נרצחו שישה בני אדם – חמישה מתפללים ושוטר, ושבעה אחרים נפצעו.
מתחילת קיץ 2014 חלה עלייה חדה בפיגועים בירושלים, על רקע חטיפת שלושת הנערים ורציחתם, מבצע שובו אחים, רצח הנער מוחמד אבו ח'דיר ומבצע צוק איתן.
אירועים אלו כללו בעיקר יידוי אבנים (בייחוד על הרכבת הקלה בשועפט), זריקת בקבוקי תבערה, הפרות סדר וירי זיקוקים לעבר כוחות הביטחון.
במהלך סתיו 2014 אירעו שני פיגועי דריסה בתחנות הרכבת הקלה בהם נרצחו 4 ישראלים, ונערך ניסיון התנקשות בחייו של יהודה גליק, פעיל מרכזי למען עליית יהודים להר הבית.
התגובה הישראלית לאירועים אלו הייתה בעיקרה הגברת הנוכחות המשטרתית בירושלים, הגבלות בכניסת ערבים למתחם הר הבית, פיזור הפרות הסדר ומעצר מתפרעים וחשודים בפעולות טרור.
יומיים קודם לטבח בבית הכנסת נמצא נהג אוטובוס של חברת אגד, ערבי ממזרח ירושלים, כשהוא תלוי בתוך אוטובוס.
ממצאי הנתיחה שלאחר המוות העלו כי מדובר בהתאבדות ולא ברצח על רקע פלילי או לאומני, אך בתקשורת הפלסטינית עלו טענות שווא כי מדובר ברצח על רקע לאומני .
המחבלים, רסאן ועודאי אבו ג'מל משכונת ג'בל מוכאבר בדרום מזרח ירושלים, היו בני דודים בעלי מעמד של תושבות בישראל.
השניים הם קרובי משפחתו של ג'מאל אבו ג'מאל, אסיר שנידון ב-1994 ל-22 שנות מאסר על ניסיון דקירת שוטר, שהתגורר אף הוא בשכונת ג'בל מוכבר והשתייך לארגון החזית העממית.
הוא השתחרר במסגרת מחווה מדינית לאבו מאזן כשנה קודם האירוע, ונעצר שוב מספר ימים קודם לפיגוע.
ארגון החזית העממית לשחרור פלסטין טען לאחר האירוע שהמחבלים נמנו על שורותיו, אך חזר בו כמה שעות מאוחר יותר.
המחבלים, חמושים באקדחים, בגרזן ובסכין קצבים, הגיעו במכונית לאזור בית הכנסת קהילת בני תורה בשכונת הר נוף בירושלים והמתינו בגן משחקים סמוך לכניסת מתפללים לבית הכנסת.
בשעה 6:55 בבוקר, במהלך תפילת שחרית, נכנסו לבית הכנסת והחלו לתקוף את המתפללים שסיימו את תפילת העמידה.
בשלב זה נרצחו ארבעה: הרב משה טברסקי (בנו של הרב יצחק טברסקי) בן 59, ר"מ בישיבת תורת משה, אריה קופינסקי בן 43, אברהם שמואל גולדברג בן 68, וקלמן לוין בן 55. לפני שנרצח, נאבק אריה קופינסקי במחבלים, ובכך אפשר למתפללים רבים להינצל מהטבח.
בשעה 7:08 הגיעו למקום שני שוטרי תנועה שפעלו בסמוך ולאחריהם גם קצין בדרגת רב-פקד מיחידת זיהוי פלילי.
המחבלים פרצו מבית הכנסת לעבר השוטרים ונהרגו בקרב יריות עמם.
בקרב נפצע באופן אנוש אחד משוטרי התנועה, , שנפטר בהמשך היום.
חברו, רס"ר איציק ויצמן נפצע אף הוא.
מפכ"ל המשטרה, יוחנן דנינו, החליט להעניק לסיף את עיטור המופת, שאותו קיבל לאחר מותו בחנוכה ה'תשע"ה.
אחד הפצועים בפיגוע, יחיאל חיים רוטמן, נפטר מפצעיו בי"א בחשוון ה'תשע"ו (23 באוקטובר 2015), כ-11 חודשים לאחר האירוע.
בעקבות הפיגוע תגברה משטרת ישראל את האבטחה סביב מוסדות החינוך בבירה.
בהלוויית הנרצחים השתתפו אלפי בני אדם.
ראש הממשלה בנימין נתניהו אמר: "הקהילה הבינלאומית מתעלמת מההסתה בחוסר אחריות.
נגיב ביד קשה לרצח האכזרי של יהודים שבאו להתפלל ונקטלו בידי מרצחים שפלים".
הוא אמר למזכיר המדינה האמריקאי ג'ון קרי כי הפיגוע הוא תוצאה ישירה של הסתת אבו מאזן.
יו"ר הקואליציה זאב אלקין פנה לראשי מפלגות האופוזיציה מלבד המפלגות הערביות, והציע להן להצטרף לממשלת אחדות לשעת חירום.
ראש עיריית אשקלון, איתמר שמעוני, הורה על הפסקה זמנית של עבודות לבניית ממ"דים בגני ילדים בעיר, שבהן מועסקים ערבים ישראלים.
הוא נימק צעד זה ברצון להגביר את הביטחון האישי אצל ההורים, הילדים והצוות החינוכי.
החלטה זו גונתה על ידי חברי הכנסת מהאופוזיציה.
יו"ר הרשות הפלסטינית, אבו מאזן, פרסם כי הוא "מגנה הרג של אזרחים, בלי קשר לזהות האחראים לו מכל צד שהוא", ללא התייחסות לפיגוע המסוים.
הוא דרש באותה הזדמנות "להפסיק את הפלישות למסגד אל-אקצא ואת הפרובוקציות של המתנחלים...
הגיע הזמן לסיים את הכיבוש".
חמאס שיבח את הפיגוע ופרסם הודעה זמן קצר לאחר האירוע בה הכריז כי "מדובר בתגובה לרצח חסן יוסף ראמוני", נהג אוטובוס פלסטיני שנמצא תלוי יומיים קודם לכן במסוף אוטובוסים בהר חוצבים, ועל פי הבדיקה הפתולוגית - התאבד.
בהודעה הרשמית של הארגון נקראו הפלסטינים להמשיך את "פעולות הנקמה בתגובה לפשעי ישראל המתמשכים במסגד אל-אקצא".
ברצועת עזה חולקו סוכריות לכבוד האירוע ונורו זיקוקים לאות שמחה.
חלק ממשפחות המחבלים הביעו שמחה על הפיגוע וכינו את המחבלים "שהידים".
בן דודם של המחבלים, עלאא אבו ג'מאל, אמר כי "המעשה הזה התרחש בגלל הלחצים של ממשלת ישראל הכובשת נגד העם הפלסטיני ובירושלים באופן כללי והפגיעה הממושכת במסגד אל-אקצא".
כשנה לאחר מכן, ב-13 באוקטובר 2015, דרס אבו ג'מאל במכוון ולאחר מכן תקף בגרזן את הפצועים ברחוב מלכי ישראל בירושלים.
הוא רצח אדם אחד ופצע אחר קשה, ונורה למוות.
עם זאת, אביו של אחד המחבלים הביע התנגדות מסוימת למעשיו של בנו.
מועצת הביטחון של האומות המאוחדות ונשיא ארצות הברית ברק אובמה גינו את הפיגוע.
מזכיר המדינה האמריקני ג'ון קרי כינה את האירוע "טרור מוחלט וברוטליות חסרת הבחנה", קישר בין המעשה ובין הקריאה הפלסטינית ל"ימי זעם" בירושלים, וקרא למנהיגים הפלסטינים לגנות את הפיגוע.
שגריר האיחוד האירופי בישראל, לארס פאבורג-אנדרסן, פרסם הודעת גינוי.
מדינות רבות נוספות, ובהן טורקיה, קנדה ורוסיה גינו את הפיגוע.
ירדן גינתה גם היא, אולם הפרלמנט הירדני התפלל לזכרם של המחבלים.
בחריין גינתה את האירוע וקראה לו "פשע".
בעקבות מותו של השוטר הדרוזי זידאן סייף הגיעו להלווייתו מאות חרדים בראשות רב בית הכנסת, הרב יצחק מרדכי רובין שאף ספד לו בהלוויה.
מנהיגים דרוזים ביקרו בביהכנ"ס, במלאת שנה לפיגוע נערכה צעדה משותפת לחרדים ולדרוזים.
הרב יעקב קירמאיר מניו יורק ייסד עם המשפחה השכולה של השוטר הדרוזי זידאן סייף חברה לתועלת הציבור בשם יקיר: יוזמה קהילתית ישראלית רבת-פנים על מנת לקדם קירוב לבבות בין העדה הדרוזית לקהילות יהודיות בישראל ובארצות הברית.
הארגון מקדם מיזם בשם 'שבת יתרו' שבה מדי שנה, בשבת שבה קוראים פרשה זו, נפגשים מאות דרוזים ויהודים.
בשנה הראשונה השתתפו במיזם השיח מוואפק טריף וסגן השר איוב קרא.
הזמר יואלי קליין הוציא יחד עם הזמר והמלחין שייע גרוס ובהשתתפות הזמר מוטי ויזל את השיר עד מה השם לעילוי נשמת הנרצחים בפיגוע.
משפחתו של הנרצח קלמן לוין, תבעה את הרש"פ בבית משפט בארצות הברית על סך מיליארד דולר, אך התביעה נדחתה.
הפיגוע בבית הכנסת נווה שלום באיסטנבול התרחש ביום שבת, 6 בספטמבר 1986. שני מחבלים שנכנסו לבית הכנסת טבחו במתפללים בו ורצחו 22 מהם.
הפיגוע התרחש במהלך תפילות השבת בבית הכנסת.
שני מחבלים שהתחזו לתיירים או לעיתונאים נכנסו לבית הכנסת בשעה 09:30 בבוקר, בעת שהיו בו כשלושים מתפללים.
הם נעלו את דלתו הקדמית כדי שלא לאפשר למתפללים לברוח והחלו לירות לעברם אש מכלי נשק אוטומטיים ולהשליך עליהם רימוני יד.
לאחר מכן שפכו על הקורבנות נוזל דליק והציתו אותם.
מספר מתפללים וכן נשים שישבו בעזרת הנשים הצליחו להימלט מהבניין דרך דלת צדדית.
לדברי מתפלל שנשאר בחיים דיברו המחבלים ביניהם בערבית.
לאחר הטבח הם יצאו ככל הנראה מבית הכנסת אך שבו לתוכו כשראו בחוץ שוטרים שהוזעקו למקום.
גופותיהם נמצאו לאחר מכן בתוך בית הכנסת.
הם נהרגו מהתפוצצות רבות עוצמה של רימוני יד.
כיוון שגופותיהם הושחתו כמעט כליל נראה כי הם בחרו להתאבד.
כלי הנשק ששימשו את המחבלים ונמצאו לידם היו מתוצרת פולנית וסובייטית.
משטרת טורקיה ניסתה לזהות את המחבלים ההרוגים בסיוע האינטרפול, אך הם לא זוהו.
הפיגוע יוחס לאחר מכן לארגון הטרור של אבו נידאל, אם כי ארגונו לא נטל אחריות עליו.
חקירת הפיגוע על ידי שירותי מודיעין שונים העלתה חשד לכך שסוריה, לוב ואיראן סייעו להוציאו לפועל.
הפיצוץ בצומת רג'פרסונג הוא פיגוע שבוצע בבנגקוק, בירת תאילנד, ב-17 באוגוסט 2015. מטען צינור שהוסתר בתוך תיק התפוצץ בשעה 18:55 (UTC+7) בצומת רג'פרסונג, ליד מקדש ארוואן , מרכז תיירותי ראשי בעיר.
בפיצוץ נהרגו לפחות 22 אנשים, בהם 4 תיירים, ולפחות 123 נפצעו.
לאחר הפיצוץ נוטרל מטען חבלה נוסף במקום הפיגוע.
מטען חבלה שלישי נוטרל במערכת התחבורה הציבורית.
עיריית בנגקוק הכריזה על ביטול הלימודים למחרת הפיגוע עקב הפיצוץ.
בעקבות הפיצוץ הושבתה תחנת הסקייטריין הסמוכה למקום.
ב-18 באוגוסט, למחרת הפיגוע, נעשה ניסיון פיגוע שני באמצעות זריקת רימון יד מגשר במרכז העיר לתוך סירה, אך הזורק החטיא את הסירה, והאירוע הסתיים ללא נפגעים.
הרשויות בתאילנד חושדות כי שלוחה של ארגון הטרור הטורקי הנאו-פאשיסטי "הזאבים האפורים" הייתה מעורבת בתכנון וביצוע הפיגוע כנקמה על גירוש אויגורים שנעצרו בתאילנד חזרה לסין.
מדינה הרוגים תאילנד 6 סין 5 מלזיה 5 הונג קונג 2 אינדונזיה 1 סינגפור 1 סך הכול 20
הפיגוע באנקרה היה פיגוע תופת שאירע ב-13 במרץ 2016 בשעה 18:35 (שעון מקומי) בשכונת קיזילאי באנקרה בירת טורקיה.
בפיגוע נהרגו 37 אנשים ונפצעו 125, מהם 19 במצב קשה.
הפיגוע בוצע באמצעות מכונית תופת עמוסה חומרי נפץ שהופעלה נגד אוטובוס אזרחי סמוך לתחנת אוטובוס בשדרות אטאטורק בעיר.
לפי הדיווחים נשרף האוטובוס כליל ונפגעו מכוניות פרטיות רבות שנסעו על הכביש בעת הפיצוץ.
מיד לאחר האירוע פונה האזור כולו מחשש למתקפות נוספות.
בעקבות הפיגוע הטילו השלטונות הטורקיים מגבלות חריפות על התקשורת במדינה.
עיתונאים דיווחו כי הוטלו מגבלות על סיקור הפיגוע וכי הגישה לרשתות החברתיות כמו פייסבוק וטוויטר הייתה איטית מאוד עד בלתי אפשרית לאחר הפיצוץ.
גורמים במערכת הביטחון הטורקית מסרו כי להערכתם בוצעה המתקפה בידי המחתרת הכורדית.
ב-20 באוקטובר 1981, התפוצצה משאית תופת מחוץ לבית כנסת פורטוגזי, הממוקם באזור בורסת היהלומים המרכזי, באנטוורפן שבבלגיה.
שלושה בני אדם נהרגו ו-106 נפצעו.
מעוצמת הפיצוץ נשברו והתנפצו דלתות וחלונות בית הכנסת, חלונות ראווה של חנויות וחלונות של בניינים באזור הפיצוץ.
הפצצה הוסתרה בתוך משאית נטולת גלגל, שהוחנתה במקום מבעוד לילה בחניה לא חוקית, כאילו הייתה תקועה וממתינה לחילוץ.
הפיגוע אירע זמן קצר לפני שמחת תורה, וכשנה לאחר הפיגוע בבית הכנסת בפריז ב-1980, שאירע גם הוא ערב החג.
ארגון הטרור הפלסטיני, ספטמבר השחור, נטל אחריות על הפיגוע.
הפיגוע באנסבך היה פיגוע התאבדות ב-24 ביולי 2016 מחוץ לבר משקאות באנסבך שבגרמניה.
15 בני אדם נפצעו, מתוכם שלושה קשה.
ארגון המדינה האסלאמית קיבל אחריות לפיגוע.
בשבוע שלפני הפיגוע היו מספר אירועים אלימים: יום לפני כן דקר פליט סורי אישה, שמתה מפצעיה, ושניים נוספים שנפצעו באורח קשה ברויטלינגן.
מספר ימים לפני כן ביצע נער פיגוע ירי במינכן ורצח תשעה.
בשני המקרים האלו הודיעו הרשויות כי לא מדובר במעשי טרור.
מספר ימים לפני כן ביצע מחבל פיגוע דקירה ברכבת במדינה ופצע חמישה, בהם שניים במצב קשה.
אז הודיעו הרשויות כי מדובר בפיגוע בעל אופי אסלאמיסטי, וארגון המדינה האסלאמית נטל אחריות לפיגוע.
ב-24 ביולי 2016, בשעה 22:12, פוצץ מחבל מתאבד מטען חבלה שהוחבא בתוך תיק גב, בסמוך ל"בר היין של אויגן" , בר-יין בעיר אנסבך שבגרמניה.
המחבל פוצץ את עצמו שם לאחר שלא הצליח להיכנס לפסטיבל מוזיקה שהתקיים במקום.
במקום הפסטיבל שהו כ-2,500 איש שכנראה היו מטרתו המקורית של המחבל.
כתוצאה מעוצמת פיצוץ המטען, שהכיל רסס רב של כדוריות ברזל ומסמרים, נפצעו 15 בני אדם, מתוכם שלושה במצב קשה.
המחבל המתאבד היה האדם היחיד שמת בפיגוע.
פיגוע זה היה פיגוע ההתאבדות האסלאמי הראשון על אדמת גרמניה.
מוחמד דליל היה פליט סורי בן 27 שהגיע מחלב לגרמניה שנתיים לפני כן כמבקש מקלט.
לפי הרשויות בגרמניה, הוא הגיש בקשה למקלט לפני שנה, ונדחה.
הוא היה אמור להישלח לבולגריה בקרוב, והתגורר באנסבך מאז יולי 2015. בטלפון הסלולרי שלו נמצא סרטון ובו חומרים הקושרים אותו לארגון המדינה האסלאמית.
בעבר קיבל טיפולים פסיכיאטריים כשניסה להתאבד.
הפיגוע בבית הכנסת בפריז (1980) הוא פיגוע שבוצע ב-3 באוקטובר 1980 בבית כנסת ברחוב קופרניק שבפריז.
בפיגוע, בו התפוצץ מטען חבלה בפתח בית הכנסת, נרצחו ארבעה בני אדם, בהם הישראלית עליזה שגריר, ונפצעו כ-40. היה זה הפיגוע הגדול הראשון נגד מטרה יהודית בצרפת מאז מלחמת העולם השנייה.
החל משנת 2014 התנהל בצרפת משפטו של חסן דיאב, אזרח קנדי ממוצא לבנוני ובאפריל 2023 הוא הורשע ברצח, בניסיון לרצח ובהרס רכוש, בשל מעורבותו בהכנת והטמנת המטען, ונידון למאסר עולם.
לפי פרטי כתב האישום, במוצאי שמחת תורה, ב-3 באוקטובר 1980, הניח חסן דיאב תיק ובו מטען חבלה עשוי מחומר נפץ מסוג PETN במשקל 10 קילוגרם, שהוצמד לאופנוע שחנה בסמוך לבית הכנסת שברחוב קופרניק 24, ברובע ה-16 בפריז.
בשעה 18:38, זמן קצר לפי תום התפילה, התפוצץ המטען וכתוצאה ממנו נהרגו ארבעה בני אדם – הישראלית עליזה שגריר, שהייתה עורכת סרטים בטלוויזיה הישראלית ושלושה אזרחים צרפתיים – וכ-40 איש נפצעו.
לאחר הפיגוע העריכה משטרת צרפת שאם המטען היה מתפוצץ מספר דקות מאוחר יותר, תוצאת הפיגוע הייתה יכולה להיות קטלנית הרבה יותר, מכיוון ש-320 מתפללים יהודים, ובהם ילדים רבים, היו בדרכם החוצה מבית הכנסת לאחר סיום התפילה.
הפיגוע גרם להלם גדול בצרפת, והוציא מספר ימים אחריו כ-200 אלף איש לתהלוכת מחאה בפריז נגד האנטישמיות.
ראש ממשלת צרפת, רמון באר, עורר סערה כשאמר שהמחבל התכוון לפגוע ביהודים בבית הכנסת אך פגע ב"צרפתים חפים מפשע".
לאחר מותה של עליזה שגריר, הוקמה מטעם בעלה, הבמאי והמפיק מיכה שגריר, ובני משפחתה, קרן לזכרה המחלקת מדי שנה מענקים ליוצרים צעירים בתחום הסרטים התיעודיים בישראל.
לאחר הפיגוע בדקו חוקרי המשטרה הצרפתית אפשרות של פיגוע אנטישמי בידי הימין הקיצוני, אבל תוך זמן קצר עלה החשד שמדובר בפעולת טרור פלסטינית לאחר שהתגלה כי המטען משמש לרוב טרוריסטים מקצועיים.
ליד מקום הפיגוע נמצאו שני דרכונים קפריסאים מזויפים ששימשו את המחבל בכניסה לצרפת ובשכירת האופנוע שבאמצעותו בוצע הפיגוע.
בהמשך הפיצה משטרת צרפת תמונה של גבר צעיר בעל חזות ערבית עם שפם, שנראה בידי מספר עדים מחנה את האופנוע מול בית הכנסת זמן קצר לפני הפיצוץ.
עם זאת, במשך 27 שנה לא הצליחה משטרת צרפת לשים את ידה על המחבל.
באוקטובר 2007, בסיוע שירותי המודיעין הגרמני, אותר חסן דיאב בקנדה, לאחר שהתגורר במשך שנים רבות בארצות הברית, במהלכן קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת סירקיוז שבניו יורק.
במהלך שהותו במדינה, קיבל דיאב בשנת 1993 אזרחות קנדית ושימש כמרצה לסוציולוגיה בשתי אוניברסיטאות באוטווה, אליה עבר בשנת 2006.
ב-13 בנובמבר 2008 נעצר דיאב בעיר גאטינו שבקוויבק על ידי המשטרה הקנדית, לאחר שבתחילת אותו חודש הוצא כנגדו צו מעצר בינלאומי על ידי בית משפט צרפתי, בחשד להכנת והטמנת מטען חומר הנפץ בפתח בית הכנסת.
במהלך החקירה התגלה כי דיאב השתייך לארגון "החזית העממית לשחרור פלסטין - המבצעים המיוחדים", שהיה מקורב לארגונו של אחמד ג'יבריל, "החזית העממית - המפקדה הכללית".
דיאב הכחיש כל קשר לארגון זה.
כמו כן, עד עצם היום הזה, לא לקח שום ארגון אחריות על הפיגוע.
במהלך ההמתנה להסגרתו לצרפת, היה דיאב מצוי במשך תקופה מסוימת במעצר בית, אך ביולי 2009 קיבל אישור לצאת מביתו פעמיים בשבוע לאחר שקיבל הצעת עבודה להוראת קורס בסוציולוגיה באוניברסיטת קרלטון שבאוטווה.
בני משפחתה של עליזה שגריר, כמו גם ארגונים יהודיים בקנדה, בהם ארגון "בני ברית קנדה", מחו כנגד החלטת הנהלת האוניברסיטה להעסיק את דיאב, חרף היותו חשוד בפעילות טרור וברצח של ארבעה בני אדם.
בעקבות מחאה זו בוטל המינוי.
באוקטובר 2014, לאחר מספר שנים של מאבקים משפטיים, הוסגר דיאב לצרפת, לאחר שבית המשפט העליון בקנדה דחה את עתירתו כנגד ההסגרה.
הוא הואשם ברצח, בניסיון לרצח ובהרס רכוש כחלק מפעולת טרור.
לאחר הסגרתו הכחיש דיאב את מעורבותו בפיגוע וטען כי כלל לא שהה בצרפת בזמן הפיגוע וכי הראיות נגדו חלשות ומבוססות על ניתוח לא אמין של כתב יד, שבו הושווה כתב ידו לכתב יד שהתגלה על טופס רישום בבית מלון בפריז ב-1980.
במאי 2016 שוחרר דיאב למעצר בית, לאחר שהיה נתון במעצר במשך 18 חודשים.
במהלך המשפט ציין השופט כי יש ספק בשאלה הבסיסית בעניינו של דיאב והיא האם שהה בצרפת בתקופת הפיגוע בבית הכנסת, וזאת בעקבות עדות אשתו לשעבר לפיה הוא לקח אותה לנמל התעופה של ביירות ב-28 בספטמבר 1980, תאריך שלפיו, בהתאם לחותמות בדרכון שדיאב זיהה כדרכונו, הוא כבר היה בצרפת.
עם זאת הדגיש השופט כי יש להתייחס בזהירות לעדותה של אשתו לשעבר, בהתחשב בעובדה שהתקבלה בשלב מאוחר בהליך.
נשיא ארגון הגג של יהודי צרפת וסגן נשיא הקונגרס היהודי העולמי, רוז'ה קוקירמן, כינה את החלטת השופט "שערורייתית וחסרת אחריות, ועלבון לקורבנות הפיגוע ובני משפחותיהם".
לדבריו, שחרור דיאב יפורש על ידי רבים ככניעה לטרור.
בנוסף, טענו כמה מעורכי דינם של הקורבנות, כי משמעות השחרור החלקי היא שבתי המשפט אינם מחויבים יותר לתאריך יעד לסיום המשפט וכי הוא עשוי להימשך עוד שנים ארוכות.
ב-2021 משפטו של דיאב נפתח מחדש.
בית המשפט דרש שדיאב ישוב מקנדה לצרפת, אך דיאב לא נענה לדרישה זו.
ב-21 באפריל 2023 הרשיע בית משפט בצרפת את דיאב בביצוע הפיגוע, גזר עליו מאסר עולם, והוציא צו מעצר נגדו.
הפיגוע באנטוורפן היה פיגוע שביצע מחבל פלסטיני ב-27 ביולי 1980 באנטוורפן שבבלגיה.
נער אחד נהרג ו-20 נוספים נפצעו.
המחבל, סעיד אל נאסר, נתפס ונעצר לאחר מרדף.
ב-27 ביולי 1980 הגיח בריצה מחבל פלסטיני ממוצא סורי למדרכה באנטוורפן, בה התאספו ילדים יהודים והוריהם.
המתאספים, חברי קייטנה של "אגודת ישראל", חיכו לאוטובוס שייקח אותם לטיול מטעם הקייטנה.
המחבל השליך לעברם שני רימוני יד והחל להימלט.
כתוצאה מהפיצוצים נהרג דוד כהן, נער בן 15 מצרפת, ונפצעו 20 נוספים, מתוכם שניים באורח קשה.
בין הפצועים הייתה אישה בהריון וילדה בלגית בת 13 שנפגעה קשה במוחה.
לאחר הפיצוצים החלה המולה במקום.
המדרכה כוסתה בדם, בזכוכיות מנופצות ובתיקים של הילדים.
כמה עוברי אורח החלו בטיפול ראשוני לפצועים, בעוד אחרים רצו אחרי המחבל ותפסו אותו.
על גופו של המחבל נמצא אקדח, מחסניות ו-18 כדורים, שבהם לא השתמש.
הפיגוע בבית הספר בטרולהטן היה פיגוע דקירה שביצע פעיל גזעני נאו-נאצי באמצעות חרב ביום חמישי, 22 באוקטובר 2015, בבית הספר "קרונן" בטרולהטן שבדרום שוודיה.
שלושה בני אדם, מורה, עוזר הוראה ונער בן 15 נרצחו בפיגוע ונער נוסף נפצע קשה.
המחבל, אנטון לונדין פטרסון, נורה למוות בידי המשטרה.
ביום חמישי, 22 באוקטובר 2015, נכנס מחבל, חמוש בחרב, לבית הספר "קרונן" בעיר טרולהטן שבדרום שוודיה.
המחבל נכנס לבית הספר באימרת "אני הוא אביך" (אזכור לסרט מלחמת הכוכבים), כשהוא לובש בגדים שחורים ומכוסה במסכה המזכירים את הדמות הבדיונית דארת' ויידר מפרק "האימפריה מכה שנית" בסדרת "מלחמת הכוכבים".
בשל המסכה שעטה המחבל תלמידים שנכחו במקום לא הבינו שמדובר בפיגוע וחשבו שזאת מתיחה.
הוא רצח את לייבין אשקנדר, עוזר הוראה בן 20 שהתעמת איתו כאשר ניסה להגן על תלמידים בני 6 בקפיטריה של בית הספר.
הוא קרא לו להוריד את המסכה וצעק לילדים לברוח בטרם נדקר.
מותו של אשקנדר נקבע בזירה.
בשלב זה ביקשו שתי נערות להצטלם עם המחבל.
למרות שכבר פגע באדם אחד, הוא עצר והסכים.
הנערה שצילמה את התמונה מסרה כי לא תיארו לעצמן שהדם שכיסה את החרב היה אמיתי.
היא סיפרה שיצאה מהכיתה להשיג עט, ואז מצאה את חברותיה משוחחות במסדרון עם איש לבוש שחורים המחזיק בחרב.
הן ביקשו ממנה לצלם אותן איתו, והיא נאלצה להסכים.
שניות לאחר שהמחבל הצטלם הוא המשיך את מסע הדקירות.
מורה למתמטיקה בן 41 שיצא מכיתה סמוכה אמר לו לעזוב.
המחבל הנהן בראשו, ואז דקר את המורה בצידו הימני, ופצע אותו באורח קשה.
המורה מת מפצעיו ב-2 בדצמבר.
לאחר מכן המשיך המחבל והסתובב בשטח בית הספר.
אחמד חאסן, נער בן 15 ממוצא סומלי שהיגר לשוודיה שלוש שנים לפני כן, פתח למחבל את דלת כיתתו ונדקר בבטנו.
חאסן נפצע קשה, ומת מאוחר יותר מפצעיו.
המחבל דקר גם נער נוסף, בן 15, שהיגר עם משפחתו מסוריה תשעה חודשים לפני כן.
הוא היה הנפגע היחיד בפיגוע שלא נהרג.
יומיים לאחר שנדקר הוא תואר כפצוע באורח קשה, אך כבר שאינו כזה ש"מרחף בין חיים למוות".
שוטרים שהגיעו לזירה ירו במחבל, שנפגע בחזה ונפצע קשה.
באותו ערב הוא מת מפצעיו.
אנטון לונדין פטרסון (22 ביוני 1994 – 22 באוקטובר 2015) זוהה כמחבל שביצע את הפיגוע.
המחבל ביקר בקבוצות נאו-נאציות ברשתות החברתיות והצטרף לקבוצה בפייסבוק הדוגלת בהפסקת ההגירה לשוודיה.
המחבל לא היה חבר בתנועה פוליטית ולא היה בעל עבר של עבירות פליליות.
הוא השאיר בביתו מכתב התאבדות בכתב יד ש"דבר חייב להיעשות בנוגע להגירה".
תלמידי בית ספר שלמדו עם פטרסון תיארו אותו כאדם בודד, ש"חי בעולם משלו".
הם סיפרו כי בצעירותו היה אדם טוב, בעל שיער ארוך שחבב מוזיקת רוק, ושלאחר מכן שינה את התנהגותו.
הפיגוע בבית הדסה היה פיגוע טרור פלסטיני שהתרחש ב-2 במאי 1980, סמוך לבית הדסה בחברון.
בפיגוע נרצחו 3 אזרחים ישראלים, 2 אזרחים אמריקאים, ואזרח קנדי, ונפצעו 20 אזרחים ישראלים ואמריקנים.
בליל שבת, 2 במאי 1980 בשעה 7:30 בערב, יהודים חזרו לבתיהם מתפילת ליל שבת במערת המכפלה, ובדרך עברו ליד בית הדסה כדי לברך את הנשים שהתבצרו בו.
המחבלים שארבו למתפללים החלו לירות בהם כאשר עברו בסמטה הצרה, ולזרוק עליהם רימונים מהגגות שמעל לסמטה.
בפיגוע נרצחו שישה אנשים, ועוד 16 נפצעו.
לאחר יומיים מת אחד הפצועים:
זו הייתה מתקפת הטרור הקטלנית ביותר באזור יהודה ושומרון מאז מלחמת ששת הימים.
בתגובה לפיגוע פוצץ צה"ל שני מבנים מוארכים של חנויות מול בית הדסה, פינה ארבעה מבנים מתושביהם והשתלט עליהם, וכן השתלט על בית רומנו.
באותו לילה גורש ראש עיריית חברון, ושלושה מנהיגים פלשתינאים מהר חברון,
בימין קראו לחיזוק ההתיישבות היהודית בחברון.
פנחס שינמן אמר בהלווית שמואל מרמלשטיין:
"נקמת הדם הגדולה ביותר היא להמשיך ביתר שאת ליישב ולגאול את חברון וסביבתה, לשמור על המדינה ולעשות למען פיתוחה והרחבתה"
בקרב השמאל טענו שהנוכחות היהודית בחברון הייתה חסרת אחריות והביאה את הפיגוע.
חיים בר לב אמר בכנסת שאילו היהודים לא התיישבו בחברון לא היה מתבצע הרצח נגדם.
אבא אבן ציטט את הג'ואיש כרוניקל:
"לשתול יהודים בטבורה של חברון – מרכז ידוע של עוינות ערבית תוססת – פירושו להעמיד את המתנחלים בסכנה שישמשו מטרה להתקפה טרוריסטית.
גוש אמונים אינו רשאי להתחמק מחלקו באשמה על הצורה המטורפת בה מצאו אנשים אלה את מותם!
היה זה משום חוסר-אחריות בלתי נסלחת לנסות לקיים את הסדר בעיר ערבית גדולה כחברון באופן רצוף כדי להבטיח קיומה של נוכחות יהודית סמלית.
אלה בממשלה שלא תבעו את הוצאת האנשים שהתיישבו בחברון חייבים לתת דין וחשבון ליד קברם של האנשים הצעירים שהקריבו את חייהם בצורה כה מיותרת".
חגי סגל כותב בספרו שהפיגוע בבית הדסה היה גורם משמעותי להקמת "המחתרת היהודית".
היישוב בית חגי (חג"י = ראשי תיבות שמם של שלושה מהנרצחים: חנן, גרשון ויעקב), בדרום הר חברון על כביש 60, הוקם לזכרם.
כמו כן, במקום הרצח, צמוד לבית הדסה מצד אחד ובית שניאורסון מצד שני הוקם בית מגורים לזכרם, "בית השישה".
ב-17 בספטמבר 1980 פורסם על לכידת חוליה של ארבעה מחבלים חברי ארגון הפת"ח שבצעו את הפיגוע בבית הדסה.
הם נלכדו בעת שניסו לחצות את הגבול לירדן.
יאסר חוסין מחמוד זיידאת, מפקד החוליה, בן 30, מהכפר בני נעים
אדמין ג'אבר, בן 30, סגן מפקד החוליה, תושב תיאסיר בנפת ג'נין
תייסיר אבו סנינה, בן 28, מורה למתמטיקה בבית ספר של אונר"א בחברון, בוגר אוניברסיטה בעמאן.
בשנת 2017 נבחר לראשות עיריית חברון, מטעם תנועת הפת"ח.
על פי החקירה, הפיגוע הוצא לפועל בהוראתו של אבו ג'יהאד.
הפיגוע בבסיס חיל האוויר בגראם שבאפגניסטן התרחש ב-27 בפברואר 2007. מחבל מתאבד הפעיל את חגורת הנפץ שלו וגרם למותם של 23 בני אדם.
הפיגוע התרחש בשעה שבבסיס ביקר סגן נשיא ארצות הברית דיק צ'ייני.
בסיס בגראם שוכן כ-50 קילומטר מצפון לעיר קאבול בירת אפגניסטן.
הוא שימש כבסיס חיל האוויר המרכזי של ארצות הברית במדינה.
ב-2007 שהו בו כ-9,000 מחיילי הקואליציה המערבית באפגניסטן.
המחבל המתאבד, מארגון הטליבאן או מארגון אל-קאעידה, הפעיל את מטען הנפץ שלו בשעה 10:00 ליד שער הכניסה הראשי לבסיס, אשר היה מאובטח באבטחה כבדה.
אחרי שער הכניסה נמצאו עוד שתי נקודות ביקורת בדרך אל פנים הבסיס.
משרדו של נשיא אפגניסטן הודיע כי בפיגוע נהרגו 23 איש, וביניהם 20 אזרחים אפגנים שעבדו בבסיס.
דובר של נאט"ו מסר כי תשעה אנשים נהרגו וביניהם חייל אמריקאי אחד, חייל דרום קוריאני אחד וקבלן אזרחי אמריקאי.
עם זאת מסר הדובר בהמשך כי הדיווח של משרד הנשיא על האבדות היה "קרוב למציאות".
עוד 20 אנשים נפצעו בפיגוע.
סגן הנשיא צ'ייני נמצא בעת הפיגוע בתוך הבסיס במסגרת ביקור שערך אצל כוחות הקואליציה המערבית באפגניסטן.
הוא נמצא במרחק של כ-1.5 קילומטר ממקום הפיגוע.
הוא העיד כי שמע את הפיצוץ וכי מאבטחיו העבירו אותו לאחריו למקלט למשך זמן קצר.
דובר מטעם ארגון הטליבאן נטל בהודעה לעיתונות אחריות לפיגוע וטען כי לארגונו היה ידוע על ביקורו הצפוי של צ'ייני בבסיס בגראם וכי הפיגוע נועד להתנקש בחייו.
דוברים אמריקאים הגיבו לטענה זו בספקנות.
בשנים 2015 ו-2016 התרחשו בבסיס עוד שני פיגועי התאבדות, שבהם נהרגו 6 ו-5 אנשים, בהתאמה.
הפיגוע באלעד (מכונה גם טבח הגרזנים באלעד) היה פיגוע גרזנים שאירע ב־5 במאי 2022 באלעד, מוצאי יום העצמאות ה-74 של מדינת ישראל, שבו שני מחבלים פלסטינים רצחו ארבעה אזרחים יהודים ופצעו ארבעה נוספים.
הפיגוע אירע במהלך גל טרור שהחל במרץ 2022. ימים ספורים קודם הפיגוע קרא יחיא סנוואר, מנהיג חמאס ברצועת עזה, ל"אנשינו שחיים בתוך מדינת הכיבוש בנגב במשולש בגליל בחיפה וביפו בעכו ובלוד.
שכל מי שיש לו רובה שיאחז ברובה שלו ומי שאין לו רובה שיאחז בכל סכין שהוא יוכל להשיג ויצא להרוג יהודים".
יום קודם הפיגוע איים ארגון הטרור חמאס שאם מדינת ישראל תפתח את הר הבית לעליית יהודים ביום העצמאות, הוא יגיב על כך בביצוע פיגועים.
בבוקרו של יום העצמאות נפתח הר הבית לעליית יהודים, ומתפרעים ערבים התעמתו עם כוחות הביטחון בהר הבית.
בהערכה שפורסמה יותר משבוע לאחר הפיגוע על ידי צה"ל, היו סבורים כי המחבלים בפיגוע הגרזנים כלל לא ידעו מי זה יחיא סנוואר.
על פי כתב האישום שהוגש נגד המחבלים, החליט סובחי אבו שקיר, בן 20 מהכפר רומאנה שבאזור ג'נין, לבצע פיגוע טרור בישראל על מנת למות כ"שהיד", בעקבות מות חברו בעימותים עם חיילי צה"ל.
סובחי הציע לאסעד א-רפאעי, בן 19, לבצע עמו את הפיגוע, אולם אסעד סירב תחילה.
בחודש אפריל 2022 או בסמוך לכך, בעקבות מות חבר נוסף של סובחי, התחזקותו הדתית של אסעד, וסברתם כי מדינה ישראל פוגעת במתפללים מוסלמים במסגד אל אקצה – גמלה בליבם ההחלטה לבצע פיגוע טרור ולרצוח אזרחים ישראלים יהודים.
השניים תכננו לרכוש תת-מקלעים קרלו, ולשם כך גייסו סכום של כ-11,000 ש"ח, אולם משלא הצליחו להשיג נשק חם החליטו לבצע את הפיגוע באמצעות סכינים וגרזנים.
הם בחרו כיעד לפיגוע את העיר אלעד שבה הועסקו בעבר בביצוע עבודות חשמל בבית כנסת.
לפני ביצוע הפיגוע, השניים העבירו לאדם בשם איברהים אעמור סכום כסף לכיסוי חובותיהם ולצדקה ואסעד מסר גם מכתב צוואה עבור משפחתו.
ב-4 במאי 2022 נסעו השניים לרמאללה, בילו את הערב במסעדה וערכו צוואות.
למחרת, המחבלים ביצעו טקס "היטהרות" ורכשו שני גרזנים, שני סכינים ושני "קאטרים" לחיתוך גדר ההפרדה.
סובחי רכש גם נעלי ריצה.
בהמשך היום, סובחי ביקש מאדם בשם צחר והדאן שיסייע להם לחצות את גדר ההפרדה ולהגיע לעיר אלעד, בתואנה שהוא רוצה לפגוש את מעסיקו לשעבר.
צחר נפגש עם המחבלים ברנתיס, הוליך אותם לאזור פרצה בגדר.
מכיוון שהפרצה לא הייתה פתוחה, סובחי חתך את גדר התיל במקום, והמחבלים נכנסו לשטח ישראל והסתתרו בחורשה סמוכה.
בעוד השניים ממתינים לרכב שיאסוף אותם ויסיעם לאלעד, החליטו כי אם נהג רכב האיסוף יהיה יהודי, הם ירצחו אותו בהגיעם לאלעד ויגנבו את רכבו לצורך המשך ביצוע הפיגוע.
בסמוך לשעה 17:13 צחר התקשר לאורן בן יפתח וביקש ממנו להסיע את השניים לאלעד.
אורן השיב בחיוב וזמן קצר לאחר השעה 19:36 הגיע לחורשה ואסף את המחבלים ברכבו.
במהלך הנסיעה לאלעד, סובחי שלח צוואה אותה ערך מבעוד מועד לקרוב משפחתו, ואסעד שלח את צוואתו לאיברהים.
בשעה 20:23 לערך, במוצאי יום העצמאות ה-74 למדינת ישראל, 5 במאי 2022, הגיע הרכב לרחוב אבן גבירול פינת יהודה הנשיא באלעד.
בתחילה הם רצחו במכות גרזן את אורן בן יפתח, הנהג שהסיע אותם ודחפו אותו אל מחוץ למכוניתו.
לאחר שניסיונות המחבלים להתניע את הרכב לא צלחו, החליטו להמשיך בביצוע הפיגוע ברגל, המחבלים תרו ברחוב אבן גבירול בעיר אלעד בחיפוש אחר קורבנות.
תחילה רדפו אחר משה פרנקל, אשר הצליח להימלט מהם לאחר שגרזנו של סובחי נשמט מידו.
לאחר זאת, אסעד תקף בגרזנו את הרכב בו נסעו רות וחיה וינטרוב, ואולם האחרונה האיצה את הרכב ונמלטה מהמחבלים בנסיעה מהירה.
בהמשך, ירדו במדרגות ברחוב אבן גבירול ליד מתחם בתי הספר לעבר האמפיפארק העירוני ותקפו בפאתי הפארק עוברי אורח, בהם שלושת הנרצחים.
אחד המותקפים נפצע אנושות לעיני ארבעת ילדיו, ואחד מהנרצחים התעמת עם המחבלים ובכך הציל אנשים רבים שברחו באותו זמן שנאבק עמם.
המחבלים ניסו להמשיך את מסע ההרג ולהיכנס לתחומי הלונה פארק, שבתחומו שהו משפחות וילדים.
השומר מנע את כניסתם, התעמת איתם ואף ניסה לבצע ירי.
המחבלים פצעו אותו באורח אנוש ונמלטו.
ב-2 בפברואר 2023 מת מפצעיו השומר, שמעון מעטוף בן 75.
כאשר המחבלים הגיעו לרחבת חניה, הבחינו ברכב שבו ישבו אלחנן מאיר עלוש וצמח דוד עמרוסי.
המחבלים ניפצו את חלונות הרכב בניסיון לפגוע ביושביו.
אלחנן התעמת עם אסעד ומנע ממנו לפגוע בו באמצעות גרזנו.
במקביל, צמח הצליח אף הוא למנוע מסובחי להכותו באמצעות הגרזן.
בשלב זה, המחבלים נמלטו לשטח פתוח סמוך.
בפיגוע נרצחו יהונתן חבקוק, בועז גול, אורן בן יפתח נהג רכב ההסעות והשומר, שמעון מעטוף.
שלושה נוספים נפצעו, אחד מהם במצב קשה.
מייד לאחר הפיגוע החלו כוחות הביטחון בסריקה אחר המחבלים, תוך חסימת צירי תנועה והיעזרות בכוחות מיוחדים ובמסוק משטרתי.
בהמשך פרסמה המשטרה לציבור את שמות ותמונות המחבלים במטרה לקבל סיוע בלכידתם.
לבקשת המשטרה הוטל צו איסור פרסום על פרטי המרדף וחקירת הפיגוע.
בבוקר 8 במאי, לאחר מצוד של כ-60 שעות, המחבלים נתפסו ונעצרו ללא התנגדות על ידי אנשי שב"כ וקצין מגלן ביער נחשונים, הממוקם בין אלעד לראש העין, קרוב לכפר הפלסטיני רנתיס (כקילומטר ממקום ביצוע הפיגוע).
ישראל האריכה את הסגר הכללי על יהודה ושומרון (שהחל לפני יום העצמאות), וכן על המעברים ברצועת עזה.
נשללו היתרי עבודה מכל אנשי החמולה שאליה היו שייכים המחבלים.
מפכ"ל המשטרה קובי שבתאי הודיע על מבצע למעצר שב"חים והמסייעים להם.
ב-8 במאי 2022, כוחות צה"ל ומג"ב פעלו בכפר רומאנה הסמוך לעיר ג'נין, למיפוי בתיהם של המחבלים שביצעו את הפיגוע.
המיפוי בוצע לצורך בחינת האפשרות להריסת הבית.
יום לאחר מכן, כוחות צה"ל, מג"ב ושב"כ עצרו שני מבוקשים החשודים בסיוע לשני מחבלים שביצעו את הפיגוע.
ב-12 במאי 2022, לוחמי צה"ל וכוחות הביטחון פעלו בכפרים רומאנה ובורוקין ועצרו שני מבוקשים נוספים החשודים בסיוע למחבלים שביצעו את הפיגוע.
ב-30 במאי 2022, צה"ל הודיע על כוונתו להרוס את ביתו של אחד המחבלים, אסעד א-רפאעי.
וב-9 ביוני 2022, מפקד פיקוד המרכז, יהודה פוקס חתם על צו הריסת הבית, וצה"ל הודיע על כוונתו להרוס את ביתו של המחבל השני.
ב-8 באוגוסט 2022 הרסו כוחות צה"ל את בתיהם של שני המחבלים בכפר רומאנה שבנפת ג'נין.
בערים רבות ברשות הפלסטינית, הביעו תמיכה ושמחה על הפיגוע.
דובר חמאס חאזם קאסם הצהיר כי הפיגוע היה מימוש האיום של ארגונו, בתגובה לפתיחת שערי הר הבית ליהודים.
נשיא הרשות הפלסטינית, מחמוד עבאס, אמר כי "הריגתם של פלסטינים וישראלים רק מובילה לעוד הידרדרות במצב בזמן שבו כולנו משוועים להשיג יציבות ולמנוע הסלמה" והוסיף ש"יהודים צריכים להפסיק לפגוע באתרים מוסלמיים ונוצריים".
כמו כן אבו מאזן הזהיר מפני ניצול "האירוע הראוי לגינוי" לביצוע "התקפות ותגובות של מתנחלים ואחרים כלפי עמנו הפלסטיני".
מנהיגים בעולם – בהם נשיא צרפת, עמנואל מקרון, שר החוץ של איחוד האמירויות הערביות, שייח' עבדאללה בן זאיד אאל נהיאן ומזכיר המדינה של ארצות הברית, אנתוני בלינקן – גינו את הפיגוע והביעו את תנחומיהם.
הפיגוע באיסטנבול התרחש ב-13 בנובמבר 2022 באיסטנבול שבטורקיה, כאשר מחבלת הפעילה מטען נפץ בשדרות איסתיקלאל שבחלקה הצפון-מערבי של העיר.
בפיגוע נהרגו שישה בני אדם, ונפצעו לפחות 81.
על אף שהרשויות בטורקיה הודיעו כי בדלנים כורדים אחראים למתקפה, ובכך האשימו בעקיפין את ארגון ה-PKK, אף ארגון לא לקח אחריות על כך.
עם זאת, ה-PKK, כמו גם הכוחות הדמוקרטיים הסורים (SDF, המחתרת הכורדית בסוריה) הכחישו כל קשר לפיגוע.
הארגונים הכורדים אף טענו כי הם חושדים בכך שטורקיה השתמשה במתקפה כתירוץ לפלישה לצפון סוריה, לאחר מספר חודשים בהם איים בפלישה כזו נשיא טורקיה, ארדואן.
ב-20 בנובמבר 2022, פתחה טורקיה פתחה במבצע ציפורני החרב כנגד הכורדים בעיראק ובסוריה.
סמוך לשעה 16:20 (שעון טורקיה) התפוצץ מטען חבלה באזור הומה אדם בשדרות איסתיקלאל שבאיסטנבול, טורקיה.
בפיגוע נהרגו שישה בני אדם ונפצעו לפחות 81.
בטורקיה הוטל צו איסור פרסום לגבי פרטי הפיגוע.
שורת מדינות הוציאו הודעות תנחומים לאחר הפיגוע.
המחבלת נעצרה בביתה יום לאחר הפיגוע.
שר הפנים הטורקי, סולימאן סוילו, אמר מצדו כי מפלגת הפועלים של כורדיסטן (PKK) ויחידות ההגנה של העם הכורדי (YPG) הפעילות בצפון סוריה אחראיות לפיגוע.
"אנו מאמינים שהפקודה לתקיפה הגיעה מכובאני", הוא אמר.
בהמשך טורקיה פתחה במבצע ציפורני החרב במעוזי הכורדים בצפון סוריה ובצפון עיראק.
הפיגוע המשולב באריאל הוא פיגוע דקירה ודריסה שהתרחש ב־15 בנובמבר 2022 באזור התעשייה אריאל מערב.
בפיגוע נרצחו שלושה אנשים ונפצעו חמישה.
הפיגוע התרחש באזור התעשייה בעיר ובכביש 5 הסמוך.
המחבל נורה למוות בידי חיילים ואזרח.
הפיגוע אירע ב־15 בנובמבר 2022 והתפרס על שלושה מוקדים, בכניסה לאזור התעשייה אריאל מערב, בתחנת הדלק Ten במקום ובכביש 5 הסמוך.
מוחמד אלסוף, פלסטיני בן 18 מהכפר חארס הסמוך ובעל אישור עבודה בישראל, הגיע סמוך לשעה 9:30 בבוקר לכניסה לאזור התעשייה אריאל מערב.
במהלך הבידוק הביטחוני בכניסה הציג למאבטח את אישור העבודה ואז דקר אותו בצווארו.
מאבטח נוסף שהיה במקום ירה באוויר ולא אל עבר המחבל, לדבריו, על מנת שלא לפגוע באנשים רבים שהיו שם.
המחבל המשיך ממחסום הכניסה אל תחנת הדלק Ten הסמוכה.
בתחנת הדלק המחבל רצח בדקירות את מוטי אשכנזי ומיכאל לדיגין שהיו עסוקים במילוי אוויר ובתדלוק, ופצע קשה אדם נוסף.
משם גנב המחבל רכב ונהג אל עבר כביש 5, ובו דרס למוות את תמיר אביחי שהיה מחוץ לרכבו.
לאחר מכן יצא מהרכב ודקר אדם נוסף, וגנב רכב נוסף.
בשלב מסוים ביצע המחבל פניית פרסה, ונסע בניגוד לתנועה.
כתוצאה מכך נגרמה תאונת שרשרת בהשתתפות 8 כלי רכב, וממנה נפגעו בני אדם נוספים.
משלא הצליח להמשיך בנסיעתו יצא המחבל מהרכב והחל במנוסה, עד שנורה למוות בידי אזרח נושא נשק, חייל מגדוד 51 בחטיבת גולני וחייל שריון.
בפיגוע נרצחו שלושה בני אדם, שניים כתוצאה מדקירה ואחד בדריסה, ונפצעו חמישה נוספים באורח קשה וקל.
חלקים מהפיגוע וחיסול המחבל תועדו בווידאו.
מהתחקיר עולה כי בסמוך למאבטח ששהה בעמדת הבידוק ונדקר עמד מאבטח נוסף.
הוא ירה באוויר בטענה שחשש לפגוע בחפים מפשע ולא רדף אחרי המחבל שברח לתחנת הדלק ושם המשיך את הפיגוע.
הפיגוע בבית הכנסת במנצ'סטר אירע בבוקר 2 באוקטובר 2025, במהלך יום הכיפורים.
בפיגוע משולב, דרס המחבל הבריטי-סורי ג'יהאד א-שאמי הולכי רגל במכוניתו, ולאחר מכן יצא מהרכב ודקר בסכין מתפללים בבית הכנסת של הקהילה העברית בהיטון פארק במנצ'סטר, אנגליה.
המחבל נורה למוות על ידי המשטרה.
בשעה 9:00 בבוקר התאספו יהודים בבית הכנסת לתפילת יום הכיפורים.
בשעה תשע וחצי תקף מחבל מוסלמי את המתפללים, ובמשטרה התקבל דיווח שהמחבל דרס הולכי ורגל ודקר מתפללים ומאבטח בסכין.
המחבל היה ג'יהאד א-שאמי, מהגר סורי אסלאמיסט בן 35 שהתאזרח בבריטניה בגיל 16 בשנת 2006. א-שאמי הוא בעל סדרה של הרשעות פליליות, והיה אמור להופיע בבית המשפט בהמשך השנה כשהוא מואשם באונס.
בשעה 9:38 שוטרים שהגיעו לזירה ירו במחבל למוות, וזמן קצר לאחר מכן משטרת מנצ'סטר הכריזה על התקרית כחמורה.
פרמדיקים הגיעו בשעה 9:41 וטיפלו בארבעה פצועים.
בפיגוע נרצחו שני אזרחים, ושלושה נוספים נפצעו באורח קשה.
בסביבות הצהריים הוזנקה יחידת סילוק פצצות למקום לאחר דיווחים לפיהם החשוד עונד חגורת נפץ.
המשטרה הצהירה כי לא יכלה לאשר האם החשוד נהרג עד לסיום החקירה.
בשעה 1:23 בצהריים, דווח על פיצוץ מבוקר וחזק.
נוכחות המשטרה הוגברה בכל בית כנסת באזור מנצ'סטר רבתי מיד לאחר הפיגוע, והאירוע הוכרז רשמית כמתקפת טרור מאוחר יותר באותו היום.
ראש ממשלת בריטניה קיר סטארמר חזר בעקבות הפיגוע מפגישת מנהיגי הקהילה הפוליטית האירופית בקופנהגן כדי לנהל ישיבה של ועדת החירום של משרד הקבינט (COBR), והצהיר שכוחות משטרה נוספים יוצבו לבתי כנסת ברחבי בריטניה עקב הפיגוע.
ראש עיריית לונדון סאדיק חאן הודיע שמשטרת המטרופולין תגביר את הסיורים בקהילות יהודיות ובבתי כנסת ברחבי לונדון.
שגרירות ישראל בלונדון הדגישה את העובדה שהמתקפה התרחשה ביום כיפור, וכינתה את המתקפה "מתועבת ומצערת מאוד".
המלך צ'ארלס השלישי ואשתו המלכה קמילה הביעו הלם ועצב, תיארו את האירוע כ"נורא" והכירו בהשפעתו על "יום כה משמעותי עבור הקהילה היהודית".
הם הביעו מחשבות ותפילות לנפגעים ושיבחו את הפעולות המהירות של שירותי החירום.
ויליאם, נסיך ויילס, ואשתו קתרין, נסיכת ויילס, הביעו את תנחומיהם ואמרו: "מחשבותינו עם קורבנות ומשפחות הפיגוע הנורא בבית הכנסת היטון פארק".
הם גם ציינו את חשיבות יום הכיפורים והכירו במאמצי כוחות החירום.
ארגון "אמנסטי אינטרנשיונל בריטניה" הביע צער על האירועים, וכינה אותם "מעשה אלימות נוראי שגבה את חייהם של שני אנשים חפים מפשע ופצע רבים נוספים".
הפיגוע בדולפינריום היה פיגוע התאבדות שהתרחש בכניסה למועדון הדולפינריום בתל אביב בליל שבת, 1 ביוני 2001, ובו נרצחו 21 בני אדם, רובם נערים, ונפצעו כ-120.
הפיגוע התרחש בליל שבת בכניסה לדיסקוטק בשם "דולפי" בחוף תל אביב, שהוקם באתר שבעבר שכן בו הדולפינריום (מופע חיות ימי).
מועדון הריקודים היה פופולרי למדי, במיוחד בקרב העולים מחבר המדינות.
בליל שבת המועדון היה מלא וגדוש.
המחבל סעיד אל-חוטארי, הגיע לאירוע והתערבב בין הצעירים שעמדו בתור וחיכו להיכנס, ופוצץ את עצמו בשעה 23:27. המטען שהכיל כ-2.5 ק"ג חומר נפץ מרסק, כלל גם רסס וחפצי מתכת חדים, גרם למותם המיידי של 17 נערים; 4 אחרים מתו מאוחר יותר מפצעיהם, ועוד 120 אנשים נפצעו בדרגות חומרה שונות.
סעיד אל-חוטארי, בן 22 מקלקיליה, שירת בצבא ירדן ונכנס ליהודה ושומרון מספר חודשים לפני הפיגוע במטרה לבצע פיגוע.
הוא נעצר על ידי הרשות הפלסטינית ל-12 יום לאחר שחברו הקרוב ושותפו לחדר פאדי עטאללה ביצע פיגוע התאבדות בתחנת דלק בנווה ימין, בו נהרגו 2 נערים ונפצעו ארבעה.
את האחריות לפיגוע לקח ארגון בשם "חזבאללה פלסטין", אבל מאוחר יותר התברר שאת הפיגוע ביצע החמאס, ושמשגר המתאבד הוא ראש התשתית המבצעית של גדודי עז א-דין אל-קסאם בקלקיליה, עבד אלרחמן חמד, שנהרג בקלקיליה על ידי צה"ל ב-13 באוקטובר 2001. בהמשך התברר שאת המחבל הסיע ערבי תושב יפו לשעבר.
ב-13 ביוני 2001 הביא ארגון ממר"י מדבריו של ערפאת, ששיבח את הרוצח והרצח כ"פעולה הירואית של גאולה".
בשנת 2002 נלכד חוסאם בדראן, מפקד הזרוע הצבאית של החמאס בשומרון, שהיה מעורב בפיגוע בדולפינריום ובפיגועים נוספים.
הוא נדון ל-17 שנות מאסר, אך שוחרר בשנת 2011, במסגרת ההסכם לשחרור גלעד שליט.
על מגייס המחבל המתאבד, ראאד חוטרי, נגזרו 22 מאסרי עולם.
למחרת הפיגוע, המון של צעירים ישראלים זועמים תקפו את מסגד חסן בק שמול מקום הפיגוע.
בבית הספר התיכון "שבח-מופת" בתל אביב, שרוב תלמידיו הם עולים מרוסיה ובנים של עולים מרוסיה, שרר אבל כבד, משום ששבעה מהנרצחים ורבים מהפצועים היו תלמידים או בוגרים של בית הספר.
מנהיגי העולם, בהם נשיא ארצות הברית, ג'ורג' בוש, ומזכ"ל האו"ם, קופי ענאן, גינו את הפיגוע.
באופן יוצא דופן הודיע שר החוץ של כווית, סבאח אל-אחמד אל-סבאח, שהוא לא תומך בפיגועי התאבדות פלסטינים כנגד אזרחים.
ארצות הברית גינתה את הפיגוע וקראה לרשות הפלסטינית לעצור את האחראים לפיגוע ולהפסיק את הטרור.
ארצות הברית ציינה את דו"ח מיטשל כדרך שבה שני הצדדים צריכים לנהוג על מנת לצאת ממעגל הדמים.
בישראל ציפה הציבור לתגובה צבאית חריפה, אך ראש הממשלה אריאל שרון החליט להימנע מתגובה צבאית וטבע את האמרה: "גם איפוק הוא מרכיב של כוח", שזיכתה אותו בנקודות זכות בזירה הבינלאומית, אך בביקורות קשות מצד חוגי ימין.
הללו האשימו אותו שבחוסר תגובה צבאית על הפיגוע הוא בעצם עובר עליו בשתיקה ומשדר לפלסטינים חולשה שתביא לפיגועים נוספים.
ליד הדולפינריום הוקמה אנדרטת הנצחה לנרצחי הפיגוע עם שמותיהם בעברית וברוסית וכתובת באנגלית.
לאחר שנים הוקמה בסמוך אנדרטה נוספת עליה כתובת ברוסית: "זה הבית שלנו".
בבית הספר שבח מופת הוקמו אנדרטה ופינת זיכרון לשבעת תלמידי בית הספר שנרצחו בפיגוע.
בסדרה "בית משותף" של ערוץ הילדים הופק פרק על הרצח בדולפינריום, ובו אנה בת 14 נוסעת עם חברתה אלמוג, ונרצחת.
הפרק מוקרן מדי שנה ב"ערוץ הילדים" כחלק משידורי יום הזיכרון.
הסרט התיעודי "גלי הדף" מגולל בין השאר את סיפורה של אלונה שפרטוב שנפצעה קשה בפיגוע והתמודדותה עם הפציעה.
גיבורת הספר "הזנות של פתח תקווה" שיצא לאור ב-2009 נפגעת בפיגוע בדולפינריום.
עלילת הרומן של דפנה ברשילון, "רוסלקות", שיצא לאור ב-2023, היא על רקע הפיגוע בדולפינריום.
הפיגוע בדיזנגוף סנטר היה פיגוע התאבדות שאירע בתענית אסתר (ערב חג הפורים) תשנ"ו, 4 במרץ 1996 מחוץ לדיזנגוף סנטר שבתל אביב, בצומת הרחובות דיזנגוף והמלך ג'ורג'.
בפיגוע, שבוצע על ידי מחבל מתאבד חבר ארגון חמאס או הג'יהאד האסלאמי, נרצחו 13 בני אדם ונפצעו 125.