tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
קאלה – פריז – ליון – אורנז' – נרבון – ז'ירונה – ברצלונה – טרגונה – קאסטיון דה לה פלאנה – ולנסיה – אליקנטה – מורסיה – אלמריה – מאלגה – אלחסירס
בסטיה – פורטו-וקיו – בוניפציו ...
פורטו טורס – סאסארי – קליארי ...
– 5190 ק"מ: אלטה – קאוטוקיינו – קרסובנטו – ארווידסיאור – אסטרסונד – מורה – ספלה – גטבורג ...
מסינה – קטניה – סירקוזה – רוסוליני – ג'לה
הלסינגר – קופנהגן – קוגה – וורדינגבורג – פארו – ניקובינג פלסטר – גדסר ...
רוסטוק – ברלין – ליבנאו – דרזדן – אוסטי נאד לבם – פראג – טאבור – לינץ – זלצבורג – פילאך – טרוויזיו – אודינה – פלמנובה – מסטרה – רבנה – צ'זנה – רימיני – פאנו – אנקונה – פסקארה – קנוסה די פוליה – בארי – ברינדיזי ...
איגומניצה – פרבזה – ריון – פאטרס – פירגוס – קלמטה (E4 תוכנן להיות חלק ממסלול זה, אך שמר על המספר הישן)
– 4340 ק"מ: ורדו – ואדסו – וורנגרבוטן – אוטסיוקי – אינארי – איבאלו – סודנקילה – רובניימי – קמי – אואולו – ייבסקילה – היינולה – לאהטי – הלסינקי ...
גדנסק – שווייצה – לודז' – צ'נסטוחובה – קטוביץ – ז'ילינה – ברטיסלאבה – גייר – בודפשט – סגד – סובוטיצה – נובי סאד – בלגרד – ניש – קומאנובו – סקופיה – ולס – גבגליה – אבזוני – סלוניקי – קטריני – לאריסה – למיה – אתונה ...
חאניה – הרקליון – אגיוס ניקולאוס – סיטיה
– 3770 ק"מ: קירקנס – מורמנסק – פטרוזאבודסק – סנקט פטרבורג – מוסקבה – טולה – אורל – חרקיב – סימפרופול – אלושטה – יאלטה
– 1730 ק"מ: ירוסלבל – מוסקבה – וורונז' – נובורוסיסק
– 1050 ק"מ: מינרלנייה וודי – נלצ'יק – ולדיקווקז – סטפנצמינדה – מצחתה – טביליסי – מרנאולי – בולניסי – ירוואן – גוריס – מגרי
– 2630 ק"מ: מוסקבה – טמבוב – פובורינו – וולגוגרד – אסטרחן – מחצ'קלה – קובה – באקו – אליאט – אסטרה
– 2700 ק"מ: סמרה – אורל – אטיראו – בייינאו – שטפה – ז'טיביי – פטיסובו – בקדש – טורקמנבאשי – גיזילארבט – גבול הרפובליקה האסלאמית של איראן
– 2840 ק"מ: צ'ליאבינסק – קוסטנאי – אסיל – דרז'אבינסק – ארקליק – ז'זקזגן – קזילאורדה – שימקנט – טשקנט – אייני – דושנבה – פנג'י פויון
– 2600 ק"מ: אישים – פטרופאבל – קוקשטאו – אסטנה – קראגנדי – בלחש – בורובייטל – אלמטי – בישקק – נארין – מעבר טורוגארט
– 1330 ק"מ: אומסק – פבלודאר – סמיי – גאורגייבקה – קונאייב
ליברפול – מנצ'סטר – לידס – קינגסטון על ההאל ...
אסביירג – קופנהגן – מאלמה – הלסינגבורג – האלמסטד – גטבורג – סקארה – ארברו – סטוקהולם ...
טאלין – נארווה – סנקט פטרבורג
פישגארד – סוונסי – ברידג'נד – קארדיף – ניופורט – בריסטול – לונדון – קולצ'סטר – איפסוויץ' – פליקססטו ...
פותי – סנקי – סמטרדיה – כותאיסי – חאשורי – גורי – טביליסי – רוסתווי – גנג'ה – יבלאך – באקו ...
טורקמנבאשי – סרדר – אשגבאט – טג'ן – מארי – טורקמנאבאט – אלאט – בוכרה – קרשי – גוזור – שרובוד – תרמז – דושנבה – ג'ירגאטל – סארי טאש – אירקשטאם – סין
סמסון – אורדו – גירסון – טרבזון – בתומי – פותי
דוברובניק – פודגוריצה – פרישטינה – ניש – סופיה – פלובדיב – איסטנבול – איזמיט – גרדה – אמסיה – ארזורום – גורבולק – איראן
מדזארה דל ואלו – פלרמו – מסינה ...
רג'ו די קלבריה – מטאפונטו – טאראנטו – ברינדיזי ...
איגומניצה – יואנינה – קוזאני – סלוניקי – אלכסנדרופולי – גליבולו ...
לפסקי – בורסה – אנקרה – אדנה – נציבין – נהר חבור – עיראק
לה קורוניה – פונטבדרה – ויגו – ולנסה – פורטו – ליסבון – אלבופיירה – קסטרו מרים – הuelva – סביליה
– 470 ק"מ: שרבור-אוקטוויל – לה רושל
ה-E4 וה-E6 עוברים מצפון לדרום, אך רשומים כמסלולים ממערב למזרח
– 540 ק"מ: ויירזון – מונלוסון – קלרמון-פראן – מונפלייה
– 230 ק"מ: לידס – דונקסטר – שפילד – נוטינגהאם – לסטר – נורת'האמפטון – לונדון
– 520 ק"מ: רוטרדם – לודוויגסהאפן
סטראומסנס – חיבור יבשתי קריסטיאנסונד – באטנפיורדסורה – מולדה ...
וסטנס – שייהולט – אולסון ...
וולדה – גרודאס – נורדפיורדייד ...
סנדנה – פורדה – לאוויק ...
אינסטפיורד – קנארוויק – ברגן – אוסויירו ...
ליירוויק – פורדה – אקסדאל – פורסוויק ...
ויקבאג – גרודם – סטוונגר – סנדנס – אולגארד – הללנד – פלקפיורד – לינגדאל – מנדאל – קריסטיאנסנד ...
הירטסהאלס – יירינג – נורסונדבי – אולבורג
– 760 ק"מ: דורטמונד – וצלר – אשפנבורג – וירצבורג – שטוטגרט – שאפהאוזן – וינטרטור – ציריך – אלטדורף
– 510 ק"מ: וירצבורג – אולם – לינדאו – ברגנץ – סנט מרגרטן – בוכס – כור – סן ברנרדינו – בלינצונה
הלסינייר – קופנהגן – קוגה – וורדינגבורג – פארו – רודבי ...
פוטגארדן – אולדנבורג בהולשטיין – ליבק (רוב מסלול ה-E6 בנורווגיה ובשוודיה נועד להיות חלק ממסלול זה, אך שמר על מספרו הישן)
– 740 ק"מ: מגדבורג – האלה – פלאון – שנברג – וויטאנוב – חב – קרלובי וארי – פלזן – צ'סקה בודייוביצה – הלמקי – וינה
– 410 ק"מ: ברלין – לייפציג – גרה – הירשברג – הוף – ביירוית – נירנברג
– 270 ק"מ: פלזן – באייריש אייזנשטיין – דגנדורף – מינכן
– 380 ק"מ: סאטלדט – ליזן – סאנקט מיכאל – גראץ – מריבור – ליובליאנה
– 240 ק"מ: פילאך – מנהרת קרוונקס – נקלו – ליובליאנה – טריאסטה – רייקה
– 1110 ק"מ: סודנקילה – קמיארוי – פוסיו – קוסאמו – קאיאני – איסלמי – קואופיו – ייבסקילה – טמפרה – טורקו
טאלין – ריגה – קובנה – סובאלק – ורשה – פיוטרקוב טריבונלסקי – ורוצלב – קלודצקו – קודובה-זדרוי – נאכוד – הראדץ קראלובה – פראג; ידוע גם כ-ויה בלטיקה
– 130 ק"מ: נורדקאפ – אולדרפיורד
– 970 ק"מ: קושיצה – מישקולץ – בודפשט – בלטונווילאגוש – נאג'קאניז'ה – זאגרב – קרלובץ – קנין – ספליט
– 679 ק"מ: בודפשט – סקסארד – מוהאץ – אוסייק – אוג'אק – זניצה – סרייבו – מוסטאר – מטקוביץ'
גדנסק – אלבלאג – ורשה – ראדום – קרקוב – טרסטנה – רוז'ומברוק – זבולן – בודפשט
– 1160 ק"מ: מישקולץ – דברצן – ברטיואופאלו – אוראדיה – ביוש – דבה – פטרושאני – טרגו ז'יו – קראיובה – קלאפט – וידין – וראצה – בוטבגראד – סופיה – בלגובגראד – סרס – סלוניקי
– 990 ק"מ: מוקאצ'בו – הלמיאו – סאטו מארה – זלאו – קלוז'-נאפוקה – טורדה – סבש – סיביו – פיטשט – בוקרשט – קונסטנצה
– 2030 ק"מ: אודסה – איזמאיל – רני – גאלאץ – טולצ'ה – קונסטנצה – וארנה – בורגס – מלקו טרנובו – דרקוי – קירקלרלי – באבאסקי – האווסה – קשאן – גליבולו – אייוואליק – איזמיר – סלצ'וק – איידן – דניזלי – אג'יפאיאם – קורקוטלי – אנטליה
– 170 ק"מ: טופרקלה – איסכנדרון – אנטקיה – יאילדאגי – סוריה
– 750 ק"מ: שאנליורפה – דיארבקיר – ביטליס – דואובאיאזית – איגדיר – דילוצ'ו – סדאראק
– 1590 ק"מ: הלסינגבורג – יוןְשֵפִּינג – לינשפינג – נורשפין – ניקפינג – סדרטלייה – סטוקהולם – אופסלה – סונדסוואל – ארנשלדסוויק – אומאו – לולאו – הפרנדה – טורניו (עובר מצפון לדרום, אך רשום כממערב למזרח.
תוכנן להיות ממוספר כחלק מ-E55, אך שמר על מספרו הישן)
– 3120 ק"מ: טרלבורג – מאלמה – הלסינגבורג – הלמסטאד – גטבורג – אוסלו – האמאר – לילהאמר – דומבוס – טרונדהיים – סטיירדאלסהאלסן – סטיינקייר – מושיואן – מו אי רנה – רוגנן – פאוסקה ...
באלאנגן – נארוויק – סטרמואן – אלטה – אולדרפיורד – לקסלב – קאראסיוק – ואראנגרבוטן – קירקנס (עובר בעיקר מצפון לדרום, אך רשום כממערב למזרח.
הקטע מהלסינגבורג עד אלטה תוכנן להיות חלק מ-E47, אך שמר על מספרו הישן)
– 1410 ק"מ: טרומסה – נורדקיוסבוטן – סקיבוטן – קילפיסיירווי – קולארי – טורניו – קמי – אואולו – קוקולה – ואסה – פורי – טורקו
ואסה – טמפרה – המנלינה – הלסינקי
– 449 ק"מ: טרונדהיים – אסטרשונד – סונדסוואל
ברגן – אינדרה ארנה – ווסוואנגן – לרדאלסאירי – טיין – פאגרנס – הונפוס – סאנדוויקה – אוסלו – גארדרמואן – קונגסווינגר – טורסבי – מאלונג – בורלנגה – פאלון – סאנדוויקן – יבלה
סטראנראר – גרטנה – קרלייל – ניוקאסל ...
קריסטיאנסנד – ארנדל – פורסגרון – לארוויק – סאנדפיורד – הורטן – דראמן – אוסלו – אסקים – קרלסטאד – ארברו – וסטראס – סטוקהולם/קאפלשאר ...
טורקו/נאנטלי – הלסינקי – קוטקה – ואלימה – ויבורג – סנקט פטרבורג
אמסטרדם – חרונינגן – ברמן – המבורג – ליבק – רוסטוק – סאסניץ ...
טרלבורג – מאלמה – קאלמאר – נורשפין ...
ונטספילס – ריגה – רזקנה – וליקייה לוקי – מוסקבה – ולדימיר – ניז'ני נובגורוד – צ'בוקסארי – קאזאן – ילאבוגה – פרם – (אסיה) – יקטרינבורג – טיומן – אישים
– 230 ק"מ: ברמינגהאם – קיימברידג' – איפסוויץ'
– 1230 ק"מ: ברלין – שצ'צ'ין – גולניוב – קושאלין – סלופסק – גדיניה – גדנסק – קלינינגרד – טולפאקי – נסטרוב – מריאמפולה – וילנה – מינסק
– 470 ק"מ: זאברוגה – אנטוורפן – איינדהובן – פנלו – אוברהאוזן – דורטמונד – באד איינהאוזן
– 3400 ק"מ: הלוכיב – קורסק – וורונז' – סראטוב – אוראל – אקטובה – קאראבולאק – אראל – נובוקזאלינסק – קזילאורדה – שימקנט
– 620 ק"מ: דנקרק – ליל – מונס – שרלרואה – נאמור – לייז' – סנט וית – ויטליך – בינגן – ויסבאדן – פרנקפורט – אשפנבורג
– 780 ק"מ: לה האבר – אמיין – שרלוויל-מזייר – לוקסמבורג – טריר – קובלנץ – וצלר – גיסן
– 720 ק"מ: שרבור-אוקטוויל – קאן – רואן – ריימס – שרלוויל-מזייר – לייז'
– 350 ק"מ: שוויינפורט – ביירוית – מרקטרדוויץ – חב – קרלובי וארי – פראג
– 520 ק"מ: שטרסבורג – אפנווייר – קרלסרוהה – שטוטגרט – אולם – מינכן – זלצבורג
– 2200 ק"מ: וינה – ברטיסלאבה – זבולן – קושיצה – אוז'הורוד – מוקצ'בו – באיה מארה – דז' – ביסטריצה – סוצ'אבה – יאשי – סקולני – קישינב – אודסה – מיקולאייב – חרסון – מליטופול – טאגאנרוג – רוסטוב על הדון
– 1290 ק"מ: נאנט – פואטייה – מקון – ז'נבה – לוזאן – מרטיני – סיון – סימפלון – גראוולונה טוצ'ה – מילאנו – טורטונה – ג'נובה
– 650 ק"מ: פורטצה – איניכן – שפיטל אן דר דראו – פילאך – קלגנפורט – גראץ – וספרם – סקשפהרוואר
– 80 ק"מ: פיזה – מיגליארינו – פירנצה
– 380 ק"מ: פורטו – וילה ריאל – ברגאנסה – זמורה – טורדסיאס
– 200 ק"מ: קריסטאלופיגי – פלורינה – ווי – גפירה
– 320 ק"מ: איגומניצה – יואנינה – טריקלה – לאריסה – וולוס
– 110 ק"מ: קורינתוס – מגארה – אטיקי אודוס (אלפסינה – פרברי אתונה – מרקופולו מסוגיאס)
– 440 ק"מ: איזמיר – אושאק – אפיונקאראחיסאר – סיווריהיסאר
– 60 ק"מ: טופבוגאזי – קיריקחן – ריהאנלי – ג'ילווגזו ← סוריה
– 460 ק"מ: האוגסונד – רלדאל – האוקלי – סליורד – קונגסברג – דראמן – דרבאק - ואסום
– 176 ק"מ: אולסון – טרספיורד – אונדלסנס – דומבוס
– 40 ק"מ: אמסטרדם – אמרספורט
– 172 ק"מ: אמרספורט – הוחפיין – חרונינגן
– 132 ק"מ: הוחפיין – האזלינה – קלופנבורג
– 162 ק"מ: קוקסהאפן – ברמרהאפן – ברמן – ולסרודה
– 281 ק"מ: זאסניץ – שטרלזונד – נויברנדנבורג – ברלין
– 417 ק"מ: קובנה – אוקמרגה – דאוגבפילס – רזקנה – אוסטרוב
– 340 ק"מ: ייהבי – טרטו – ולגה – ולקה – ולמיירה – אינצוקאלנס
– 296 ק"מ: מינסק – בוברויסק – הומל (בעבר החל מ-קלייפדה – קובנה – וילנה)
– 380 ק"מ: קלייפדה – פלאנגה – שיאוליאי – פוניבז' – אוקמרגה – וילנה
– 160 ק"מ: פליסינגן – ברדה – איינדהובן
– 358 ק"מ: ראדום – ז'שוב – ברווינק – וישני קומארניק – סווידניק – פרשוב
– 96 ק"מ: זברוגה – ברוז' – רוסלארה – קורטרייק – טורנה
– 0 ק"מ: יאבקה – זברוגה (הכביש מעולם לא נבנה)
– 153 ק"מ: איינאטן – אויפן – סנט וית – לוקסמבורג
– 568 ק"מ: קרלובי וארי – טפליצה – טורנוב – הראדץ קראלובה – אולומואוץ – ז'ילינה
– 95 ק"מ: אופנבורג – דונאואשינגן
– 125 ק"מ: מינכן – גרמיש-פרטנקירכן – מיטנוואלד – זיפלד – אינסברוק
– 110 ק"מ: צ'סקה בודייוביצה – הומפולץ
– 193 ק"מ: פושפוקלאדאני – ניירג'האזה – צ'ופ – אוז'הורוד
– 95 ק"מ: ברטיסלאבה – דונאייסקה סטרדה – מדוודוב – ואמוססאבאדי – גייר
– 58 ק"מ: קלוז'-נאפוקה – דז' (בעבר המשיך ל-ביסטריצה – סוצ'אבה)
– 228 ק"מ: סאראטל – רגין – טופליצה – גאורגני – מיירקוראה-צ'וק – ספנטו גאורגה – קיקיש
– 100 ק"מ: גרבאהאזה – ניירג'האזה – ואשארושנאמני – ברגדארוץ
– 628 ק"מ: סאבאואני – יאשי – בלץ – מוהיליב-פודילסקי – ויניצה – ז'יטומיר
– 938 ק"מ: פולטבה – קרופיבניצקי – קישינב – ג'ורג'ולשטי – גאלאץ – סלובוזיה
– 415 ק"מ: נובורוסיסק – צומת דרומית ל-רוסטוב על הדון
– 106 ק"מ: וורגל – סנקט יוהאן אין טירול – לופר – זלצבורג
– 73 ק"מ: אלטנמרקט אין פונגאו – ליצן
– 52 ק"מ: קלגנפורט – מעבר לויבל – נאקלו
– 107 ק"מ: לטניה – טורנייסנטמיקלוש
– 447 ק"מ: בלטונקרסטור – נאג'אטאד – בארץ' – וירוביטיצה – אוקוצ'אני – באניה לוקה – יאיצה – דוני ואקוף – זניצה
– 322 ק"מ: טימישוארה – ארד – אוראדיה – סאטו מארה
– 460 ק"מ: אשטראק – גיומרי – אשוטסק – אחלכלכי – אחלציחה – ואלה – טורקגזו – פוסוף – קארס – הוראסאן
– 742 ק"מ: ביהאץ – יאיצה – דוני ואקוף – זניצה – סרייבו – אוז'יצה – צ'אצ'אק – קראלייבו – קרושבאץ – פויאטה – פאראצ'ין – זאייצ'אר
– 328 ק"מ: סרייבו – פודגוריצה ← אלבניה
– 225 ק"מ: דרובטה-טורנו סברין – ניש
– 258 ק"מ: יאבלניצה – וליקו טרנובו – שומן
– 273 ק"מ: פופוביצה – סטארה זאגורה – בורגס
– 599 ק"מ: ברגאנסה – גווארדה – קסטלו ברנקו – פורטלגרה – אבורה – בז'ה – אוריקה
– 124 ק"מ: וילה נובה דה פמליקאו – שאבס
– 209 ק"מ: טורס נובאס – אברנטש – קשטלו ברנקו – גווארדה
– 257 ק"מ: נאפולי – אבלינו – בנוונטו – קנוסה די פוליה
– 24 ק"מ: ספצאנו אלבנזה – סיבאריס
– 159 ק"מ: סיצ'יניאנו דלי אלבורני – פוטנצה – מטפונטו
– 38 ק"מ: סנט אופמיה למציה – קטנזארו
– 323 ק"מ: פטרובאץ ← אלבניה ← פריזרן – פרישטינה
– 194 ק"מ: סופיה – קיוסטנדיל – קומאנובו
– 672 ק"מ: מרידה – סיודאד ריאל – אלבסטה – אליקנטה
– 193 ק"מ: יואנינה – ארטה – אגריניו – מיסולונגי
– 247 ק"מ: אקטיו – ווניצה – אמפילוכיה – קרפניסי – למיה
– 403 ק"מ: אפיונקאראחיסאר – קוניה – צומת (אקסאראי-פוזאנטי) (בכביש המדיני המקשר בין אנקרה ו-מרסין ב-E90)
– 66 ק"מ: מרסין – צומת טרסוס מזרח (בכביש המהיר המקשר בין אנקרה ו-אדנה ב-E90)
– 117 ק"מ: טביליסי – מרנאולי – סדאחלו – בגראטאשן – ונדזור
– 700 ק"מ: קזילאורדה – אוצ'קודוק – בוכרה (הערה: רוב הכביש לא נבנה)
– 970 ק"מ: דושנבה – קולוב – קאלאייכומב – חורוג – מורגאב – מעבר קולמה – גבול סין
– 1071 ק"מ: ז'זקאזגאן – קראגנדי – פבלודר – אוספנובקה
– 289 ק"מ: פטרופאבל – זאפאדנויה
E80, יחד עם כביש אסיה 1, חוצה את כל אירופה ואסיה ומקשרת בין ליסבון לטוקיו.
הכביש האירופי הארוך ביותר הוא E40, שאורכו יותר מ-8500 ק"מ, ומחבר את צרפת עם קזחסטן.
הכביש האירופי הקצר ביותר הוא E844, באורך 22 ק"מ, באזור קלבריה שבאיטליה.
הצפוני ביותר הוא E69, כף נורדקאפ, נורווגיה, 71°10' צפון.
המערבי ביותר הוא E1, ליסבון, פורטוגל, 9°10' מערב.
הדרומי ביותר הוא E75, כרתים, יוון, 35°6' צפון.
המזרחי ביותר הוא E127, מייקפשגאי, קזחסטן, 85°36' מזרח.
הכביש האירופי הגבוה ביותר הוא E008, שמגיע לגובה 4272 מטר בהרי הפמיר שבטג'יקיסטן.
הכביש האירופי הגבוה ביותר באירופה הוא E62, שמגיע לגובה 2005 מטר במעבר סימפלון, שווייץ.
הכביש האירופי הנמוך ביותר הוא E39, שמגיע ל-262 מטר מתחת לפני הים במנהרת בומלפיורד, נורווגיה.
הגשר הארוך ביותר בכביש אירופי הוא גשר קרים ב־E97, שאורכו 16900 מטרים.
המנהרה הארוכה ביותר בכביש אירופי היא מנהרת לרדאל (בנורווגיה) ב־E16, שאורכה 24510 מטרים, והיא מנהרת הכביש הארוכה בעולם.
E16 כוללת 60 מנהרות, המהוות כ-15% מאורך הכביש של 630 ק"מ בתוך נורווגיה.
ב-E39 יש 9 מעברי מעבורת.
ב-E39 יש 90 מנהרות, המהוות 6% מאורך הכביש של 1140 ק"מ בתוך נורווגיה.
להלן הכבישים ההיסטוריים לפני 1975:
רשת דגי ההרינג היא ציור שמן על קנבס משנת 1885 מאת האמן האמריקאי וינסלו הומר.
הציור מתאר שני דייגים בסירה קטנה בלב ים, במהלך שליפת רשת מלאה בדגי הרינג.
מידות הציור הן כ-77×123 ס"מ, והוא מוצג כיום במכון האמנות של שיקגו, אילינוי.
ב"רשת דגי ההרינג", שני דייגים מסתכלים מטה ומתרכזים בעבודתם, מבלי להביע התייחסות לים הסוער, לשמיים האפלים או לנוכחותו של האמן.
מימין, דייג מבוגר יותר עומד ונוטה קדימה בזמן שהוא שולף את הרשת.
משמאל, דייג צעיר יותר יושב על קצה הסירה ומשיב חלק מהרשת הריקה לים.
הסירה נראית קפואה בזמן, אך היא נעה בגלים באופן שוטף.
הדמויות מסמלות תלות הדדית של בני האדם זה בזה ושל האנושות בטבע, שמזין אך גם מסכן את קיומם.
החיזיון מזכיר את המילים המסיימות כל בית בהמנון הימי "" - "For those in peril on the sea" (בעברית: עבור אלו שבסכנה על הים).
ללא חגורות הצלה ובלבוש כבד, כל נפילה למים עלולה הייתה להיות קטלנית.
ברקע, נראות ספינות סקונר מתקרבות באופק מצפון ומדרום.
כיוון התפשטות ההרינגים בתוך הרשת ואדמומיות הזימים תואמים לתיאורים בני הזמן של הופעת להקה גדולה.
הרינגים חיים באוקיינוסים הצפוני והפסיפי, יוצרים להקות באורך קילומטרים, נעים בלילה אל פני המים, נודדים עד 2000 ק"מ בין אזורי רבייה והאכלה, ומתרבים באותה עונה מדי שנה בהפרש של כשבוע.
בציור אזהרת הערפל מ-1885, מתואר דייג בודד המביט לעבר הסקונר הרחוקה, ושוקל את סיכויו להגיע אליה לפני שהערפל הכבד שמאיים באופק ישתלט.
הומר הרבה לתאר את עמלם של דייגים בצפון האוקיינוס האטלנטי, תוך הסתמכות על חוויותיו מקאלרקואטס והתבוננות מהחוף ליד ביתו במיין.
ציורי הסדרה עוסקים בסכנות של הדיג בבנקי הדיג שמדרום-מזרח לניופאונדלנד, שם נפגשים הזרם הקר של לברדור והזרם החם של מפרץ מקסיקו – אזור עשיר בדגה אך מהערפיליים בעולם.
בשנת 1883 עבר וינסלו הומר לכפר החוף פרואטס נק, מיין, שם יצר סדרת ציורים של הים שאין דומה לה באמנות האמריקאית.
בשנות ה-70 של המאה ה-19 ביקר בעיירות דיג בניו אינגלנד, ובשנים 1881–1882 שהה בקהילת דיג בקאלרקואטס, אנגליה.
הציורים שיצר לאחר 1882 התמקדו כמעט בלעדית בעימות הקיומי בין האדם לטבע.
הטרילוגיה שיצר בשנת 1885 כוללת את הציורים "רשת דגי ההרינג", "אזהרת הערפל" ו-Lost on the Grand Banks.
היא נוצרה בעקבות הופעת להקת הרינגים גדולה מול חופי מיין בקיץ 1884. הומר, שחי בפרואטס נק, צפה בספינות הדיג עוגנות מול החוף, שכר את הנער המקומי רוסוול גוגינס כדי שיחתור עמו אל בנקי הדיג ושרטט סקיצות ששימשו אותו בציורי השמן.
וינסלו הומר נחשב לאחד מגדולי הציירים הריאליסטיים בארצות הברית.
הוא נולד בבוסטון, מסצ'וסטס, והתלמד אצל ליתוגרף בעיר.
בשנת 1859 עבר לניו יורק.
למד מעט אמנות, אך היה אוטודידקט.
ב-1861 שימש כמאייר חזותי במגזין Harper's Weekly במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית.
ב-1881 הפליג מניו יורק לליברפול, שהה זמן קצר בלונדון ואז עבר לכפר הדייגים קאלרקואטס בצפון אנגליה, שם שהה עד סוף 1882. בתקופה זו החל להתמקד בנושא הים והדייגים.
כשחזר לארצות הברית, התיישב בפרואטס נק, מיין, אזור שבו נהג לבלות כנער.
שם וגם באנגליה חי בהסתגרות מסוימת.
הומר צייר רבות בצבעי מים, אך חש שדווקא בציורי שמן הצליח לבטא את מחשבותיו העמוקות ביותר.
לקראת סוף חייו הסיר דמויות אנושיות מיצירותיו והתמקד בכוחות הטבע בלבד.
הוא המשיך לצייר בפרואטס נק עד מותו בשנת 1910.
רשת טלפוניה ציבורית ממותגת (; בראשי תיבות: PSTN) היא רשת בינלאומית של רשתות טלפון מבוססות מיתוג מעגלים ברחבי העולם.
(לדוגמה, רשת הטלפון של חברת בזק בישראל היא אחת מהרשתות הכלולות ב-PSTN.) הרשתות מחוברות ביניהן בתקשורת קווית (לדוגמה, כבלים תת-ימיים, ארון סעף) או בתקשורת אלחוטית (לדוגמה, לוויני תקשורת) ומתגים.
בתחילת דרכה חיברה הרשת בין רשתות המבוססות על אות אנלוגי או Plain Old Telephony Service (POTS).
עם כניסת התקשורת הסלולרית וטכנולוגיות לתקשורת קווית דיגיטלית כמו ISDN הוטמעו ברשת גם רשתות מיתוג מעגלים בטכנולוגיות אלה.
הרשתות המרכיבות את הרשת הציבורית עומדות בתקנים שקובע המגזר לקביעת תקנים בטלקומוניקציה (ITU-T) באיגוד הטלקומוניקציה הבינלאומי (ITU), על מנת לאפשר חיוג ישיר בין רשתות באזורים שונים או של חברות שונות או בטכנולוגיות שונות.
לפני הקמת הרשת הציבורית, חיוג בין רשתות טלפון באזורים שונים דרשה התערבות של מרכזן מסייע .
באמצעות רשת הטלפון הציבורית ניתן לקיים שיחת טלפון בין שני מנויים בשני אזורים באותה מדינה או בשתי מדינות שונות על ידי חיוג קידומת טלפון בינלאומית (אם השיחה בינלאומית), קידומת הטלפון האזורית, ומספר הטלפון המקומי.
רשת חברתית היא מבנה חברתי המורכב מקבוצה של מספר גורמים חברתיים (כגון אנשים או ארגונים) המקיימים ביניהם מערכת של קשרים הדדיים בעוצמות שונות.
התחום של ניתוח רשתות חברתיות עוסק בניתוח המבנים של רשתות אלו, האופן בו הן נוצרות, משתנות ומשפיעות על מרכיביו ועל הסביבה, דפוסים מקומיים ועולמיים ועוד.
מאז התפתחות האינטרנט בסוף המאה ה-20, מתמקדים רבים מהמחקרים גם בניתוח רשתות חברתיות מקוונות בעולם הדיגיטלי.
רשתות חברתיות מהוות נושא לעניין ומחקר לסוציולוגים, אנתרופולוגים, פסיכולוגים, חוקרי ארגונים, חוקרי תקשורת, מערכות מידע ומנהל עסקים.
ניתוח רשתות חברתיות הוא מדע המיפוי והמדידה של רשתות חברתיות.
הכלים המתמטיים של תורת הגרפים משמשים אף הם לעיתים בתיאור רשתות חברתיות.
קיימים מאפיינים שונים המבדילים בין רשתות שונות, כגון ריכוזיות, לכידות, ועוצמת הקשרים בין מרכיביהן, ואלו נחקרים במסגרת הדיסציפלינות השונות.
רשתות לא חברתיות הן רשתות שאין להן חברות המנהלות תופעות חברתיות כגון הדבקה מורכבת (הפצת שמועות או אופנות, היווצרותן של עמדות ודעות קדומות), ומעבר והדבקה של מחלות מידבקות.
עבודתם של ראשוני הסוציולוגים בסוף המאה ה-19, שעסקה בקבוצות חברתיות, הייתה מהראשונות שנגעו בתחום זה.
אמיל דורקהיים תיאר את השפעתן של קבוצות וקשרים חברתיים על יצירת תופעות חברתיות, מעבר להשפעות של כל אינדיבידואל לבדו על החברה ולהפך.
פרדיננד טניס עסק בקהילתיות, סוגי קהילות והתפתחותן.
גאורג זימל עסק בגדלים של קבוצות חברתיות, בעוצמות הקשרים בין חבריהן, ובהשפעות של משתנים אלו.
חקר התחום התפתח בשנות ה-30 של המאה ה-20 במגוון תחומי דעת.
הפסיכו-סוציולוג יעקב לוי מורנו החל בתיעוד וניתוח שיטתי של קשרים חברתיים בקבוצות קטנות (כגון כיתות בבית ספר וצוותים במקומות עבודה), ופיתח את מושג הסוציומטריה.
בתחום האנתרופולוגיה עסקו בקשרים חברתיים וקהילתיים האנתרופולוגים הנודעים ברוניסלב מלינובסקי, אלפרד רדקליף-בראון וקלוד לוי-שטראוס.
אנתרופולוגים חברתיים כגון מקס גלקמן ועמיתיו חקרו רשתות קהילתיות בדרום אפריקה, הודו ובריטניה.
הסוציולוג טלקוט פרסונס החל ביישום גישה התייחסותית בחקר מבנים חברתיים, וממשיכו פיטר בלאו ניתח קשרים יחסיים בין יחידות חברתיות ופיתח את תאוריית החליפין החברתי.
עד לשנות ה-70 שילבו קבוצות חוקרים שונות את מגוון הרעיונות מתחומי העיסוק השונים.
כך למשל פיתחה קבוצת חוקרים של הריסון וייט מודלים מתמטיים לניתוח רשתות חברתיות.
צ'ארלס טילי עסק בסוציולוגיה פוליטית של קהילות ובתנועות חברתיות.
רעיון מרכזי נוסף בחקר התחום מבוסס על תיאורית העולם הקטן שהגה הסוציולוג סטנלי מילגרם ב-1967. מילגרם טען כי בין אדם לאדם מפרידות שש דרגות של קשרים, כלומר די בחמישה מתווכים בממוצע כדי ליצור קשר בין כל שני אנשים.
נקודת ההתחלה של הרשת החברתית קבועה אך נקודת הסיום היא אינסופית.
הרעיון מתבטא למשל ברשתות חברתיות מקוונות באינטרנט, המאפשרות לכל אדם הגולש בהן להכיר בקלות אנשים חדשים באמצעות הקשרים הקיימים.
רעיון הרשת החברתית קיים כבר מסוף שנות השישים, אך הוא התרחב בשנות התשעים עם הופעתה של רשת האינטרנט.
בשנת 2001 החל עידן הרשתות החברתיות המקוונות באינטרנט, ומאז נוצרו מאות רשתות כאלו.
ניתוח רשתות חברתיות הוא מיפוי ומדידה של קשרים וזרימת מידע בין אנשים, קבוצות, ארגונים או כל קבוצה אחרת המייצרת וצורכת מידע וידע.
האנשים או הקבוצות משולים לצמתים ואילו הקשרים ביניהם מייצגים את זרימת המידע בצמתים.
חקר זה מספק ניתוח ויזואלי ומתמטי של מערכות יחסים וקשרים בין בני אדם.
כיום השימוש בניתוח רשתות חברתיות הולך וגובר.
ניתן למצוא שימוש בנושא למשל בבתי חולים לצורכי מיפוי ומדידה של התפשטות מחלה.
בארגונים גלובליים, ניתוח רשתות חברתיות תומך בשיפור החדשנות בקבוצות של מדענים וחוקרים, עוזר במיפוי רשתות חברתיות של מנהלים על ידי זרימת המידע בהודעות דואר אלקטרוני ועוד.
זהו ארגון מקצועי לחוקרים המתעניינים בנושא, ללא כוונת רווח, אשר הוקם בשנת 1978 וממוקם בארצות הברית.
רשת חברתית מקוונת היא פלטפורמה או אתר אינטרנט המתמקד בבנייה או שיקוף של קשרים חברתיים בין אנשים.
באמצעותן יכול כל אדם לגלות מי החברים של חבריו, לקרוא את הפרופיל שלהם וליצור איתם קשר.
יישומי אינטרנט שונים מנצלים את קיומן של רשתות חברתיות ומעצימים את השפעתן.
רשתות אלו מייצרות אפשרויות חברתיות ועסקיות רבות כגון מציאת עבודה, יצירת קשרים רומנטיים, שימור קשרים קיימים, והן משמשות גם ככלי פרסומי.
פלטפורמות מקוונות רבות מייצרות רשתות חברתיות שמסווגות את המשתמשים על פי תחומי עניין או צרכים משותפים.
מחקרי רשתות חברתיות מעידים כי אתרים שבבסיסם עומד רעיון הרשת החברתית הופכים לאתר המרכזי והמשמעותי ביותר עבור המשתמש.
רשתות חברתיות מוקדמות ברשת האינטרנט היו בצורה של קהילות מקוונות כלליות (למשל Theglobe.com, GeoCities ו-Tripod.com), והן עודדו יצירת שיח באמצעות צ'אט ודואר אלקטרוני, ושיתוף מידע אישי ורעיונות דרך דפי אינטרנט אישיים.
בשנות ה-90 המאוחרות, פרופיל משתמש הפך למאפיין מרכזי של אתרי רשתות חברתיות, ואפשר מציאת "חברים" בעלי תחומי עניין משותפים.
כך הושקו האתרים SixDegrees.com ב-1997, ובעקבותיו Makeoutclub בשנת 2000, מייספייס ב-2003, ופייסבוק ב-2004 שהפכה בהמשך לאתר הרשת החברתית הגדול בעולם.
אינסטגרם וטיקטוק היו לרשתות חברתיות פופולריות בקרב בני נוער.
רשת חברתית ארגונית היא אמצעי יעיל ומתקדם למימוש מטרות עסקיות של הארגון על ידי קידום התקשורת הפנים-ארגונית וניהול מרחב ארגוני מתוקשר.
רשתות אלו תורמות עבור העובדים לאינטגרציה – הקניית תמונה שלמה של המתרחש בארגון; מאפשרות זרימת מידע על התרחשויות אחרונות בארגון; משפיעות על הבניית משמעות ויצירת קשר בין תהליכים בארגון; מגבירות שיח רב-כיווני החוצה היררכיות ומחלקות; ומגבירות מחויבות לארגון על ידי קידום ההזדהות, הקשר והמעורבות האישית בארגון.
שימוש ברשתות חברתיות מקוונות פנים-ארגוניות נועד להקל על השגת מטרות אלו.
הרשתות מאפשרות נראוּת של העובדים באמצעים כגון לוח הודעות פומבי המאפשר כתיבת תגובות והערות; שימוש ביישומים ארגוניים פופולריים (כגון פייסבוק וויקי); ואפשרות למימוש תפיסות שהן יסודותיה של כל רשת חברתית מקוונת (פתיחות, שיתופיות, שיח, תגובתיות, וקשר רב-כיווני).
מאפייני מערכות הקשרים ברשת החברתית
ניתן לאפיין מערכות קשרים ויחסים המתקיימים במסגרת רשת חברתית באמצעות מספר קריטריונים:
טיב הקשר ורמת הקרבה – עד כמה האדם קרוב אל הפרט ונמצא איתו בקשר אינטנסיבי ובמגוון מערכות חברתיות.
יכולת הסחירות של הקשר – הידע שיכולים שני הצדדים לספק זה לזה בהווה או בעתיד.
הדדיות – קשרים הדדיים הם בעלי סיכוי גבוה יותר להתקיים לאורך זמן לעומת קשרים חד-צדדיים.
עם זאת, התמורה לא צריכה להיות זהה עבור שני הצדדים (למשל לעיתים צד אחד מחפש קשרים עסקיים בעוד הצד השני מבקש תמיכה רגשית).
תזמון – לעיתים צד אחד מסייע לשני בזמן מסוים ורק בפער של זמן ניתנת התמורה מהצד השני.
דמיון חברתי – מערכת קשרים יעילה מתקיימת בין שני אנשים שיש ביניהם דמיון חברתי רב יותר (כגון רמת השכלה, סביבת מגורים, ושפה).
ניתן לסווג את הקשרים המתקיימים ברשתות חברתיות על פי מעגלי ידע:
המעגל הראשון – אנשים שעימם הפרט חולק ידע וניסיון אישי, יש לו חוויות הדדיות, החלפת מידע ואמון.
רמת השיתוף במידע היא מקסימלית.
המעגל השני – אנשים שמאפייניהם דומים למעגל הראשון, אך טרם נוצרה ההזדמנות לשתף אחד את השני במידע.
המעגל השלישי – אנשים עליהם יש לאדם מידע מהיכרות עם אלו שבמעגל הראשון והשני.
הקשרים הנוצרים עימם מבוססים בין השאר על סמך הנכונות לקבל ולכבד אותם.
המעגל הרביעי – אנשים עימם היה הפרט בקשר לאחרונה.
מאחר שהקשר חדש עדיין אין משוב מספק לגבי השאלה האם ניתן לכלול אותם ברשת הקשרים החברתית, ייתכן שבעתיד הם ייכללו ברשת זו, אך ייתכן שייעלמו.
המעגל החמישי – מגעים עם אנשים ברמה של שיח כללי.
במעגל זה שני הצדדים אינם משמעותיים אחד לשני.
המעגל השישי – אנשים שהקשר איתם איננו כזה שיוכל לסייע לאדם, ולהפך.
המעגל השביעי – אנשים שאינם כלולים ברשת התמיכה החברתית.
עם אנשים אלו ייתכן כי האדם מתקשר, אך אין הוא משתף אותם במידע חשוב ואין הוא מוקיר אותם.
בעוד שבמעגל הראשון היחסים הם יחסים הדדיים וארוכי טווח, ככל שמתקרבים למעגל השביעי רמת הקרבה הולכת ומתרחקת, עד מצב בו היחסים הם קצרי טווח וההיכרות מרוחקת.
ישיבת תומכי תמימים ליובאוויטש היא רשת ישיבות חסידות חב"ד בעולם.
הישיבה הראשונה ברשת, ישיבת תומכי תמימים בלובביץ', נוסדה בשנת ה'תרנ"ז (1897) בעיירה לובביץ' על ידי רבי שלום דובער שניאורסון, האדמו"ר החמישי בשושלת.
הנהלת הרשת כיום שוכנת במרכז חב"ד העולמי – 770, בברוקלין, ניו יורק, שם שוכן הסניף המרכזי - ישיבת תומכי תמימים ליובאוויטש המרכזית - 770. רוב הישיבות ברשת נקראות בשם זה.
כאמור, הישיבה הראשונה ברשת נוסדה בט"ו באלול ה'תרנ"ז (1897) בעיירה לובביץ'.
ההכרזה על הקמת הישיבה נעשתה בעת סעודת השבע ברכות של בנו, רבי יוסף יצחק שניאורסון, לימים האדמו"ר השישי של חסידות חב"ד.
המייסד מינה את בנו למנהל הישיבה מיד לאחר חתונתו.
הרש"ב ביטא את המשקל הרוחני הכבד שייחס ליסוד הישיבה כשסיפר שבמשך עשר השנים שקדמו להקמתה 'התגלגל' על קברי אבותיו האדמו"רים בתפילות להצלחתם של תלמידי הישיבה.
הישיבה נוהלה על ידי בנו רבי יוסף יצחק שניאורסון (לאחר מינויו לאדמו"ר החליפו חתנו הרב שמריהו גוראריה).
בהמשך נפתחו סניפים בעיירות רוסיה הלבנה, בהם קרמנצ'וג, שצ'דרין, ז'לובין הרדזישצ'ה ודוקשיצה.
הסניפים נוהלו על ידי הנהלת הישיבה המרכזית בלובביץ'.
את רשת הישיבות ניהל אז בפועל מזכירו האישי של הריי"צ, הרב יחזקאל פייגין.
סניף הישיבה בוורשה נפתח בשנת ה'תרפ"א (1921).
לאחר הגעת הריי"צ לארצות הברית הוא ייסד ישיבה גדולה בניו יורק ולה סניפים רבים בארצות הברית.
הישיבה בניו יורק היא מאז הישיבה המרכזית של חב"ד.
במהלך השואה נהרגו מאות מתלמידי הישיבה.
קבוצה אחת של תלמידים נמלטה לשאנגחאי שבסין והקימה שם ישיבה.
סניפים נוספים של הישיבה הוקמו בעולם בימי כהונתו של רבי מנחם מנדל שניאורסון ואחרי פטירתו.
עיקרו של יום הלימודים בתומכי תמימים, דומה לסגנון הישיבתי הרגיל, בו רוב היום מוקדש ללימוד הגמרא ומפרשיה.
שיטת הלימוד מדגישה את ההבנה היסודית של הגמרא עם פירוש רש"י ותוספות, ורק לאחר מכן הרחבת היריעה ופלפולים.
את שיטת הלימוד התווה מייסד הישיבה בקונטרס מיוחד לתלמידי הישיבה "קונטרס עץ חיים", שם הוא שולל את שיטת הפלפול קודם שהתלמיד הגיע לבהירות שלמה בסוגיה עצמה.
לימוד התלמוד מתחלק לשני חלקים - 'עיונא' ו'גרסה'.
בלימוד 'עיונא' לומדים לעומק הסוגיה וההספק הוא איטי יחסית.
בזמן המוקדש ללימוד ה'גרסה' (המכונה בישיבות אחרות "בקיאות") הלימוד הוא מהיר ושטחי יותר.
בעקבות הכרזתו של הרבי מנחם מנדל שניאורסון על מבצע תורה מתקיים מבצע מיוחד בישיבות רבות ללמוד ולהיבחן על כל תוכנה של המסכת העיקרית הנלמדת באותה שנה.
הנהלות ישיבות חב"ד קבעו מחזור לימוד בן 8 שנים שבו לומדים בכל ישיבות חב"ד מדי שנה את אותה המסכת.
אלו הן המסכתות הנבחרות על-פי הסדר: קידושין, בבא מציעא, שבת, גיטין, בבא בתרא, כתובות, בבא קמא ופסחים.
מטרת הלימוד האחיד היא כדי לאפשר לתלמידי הישיבות השונות לדון יחד בנושאים הנלמדים, וליצור אחדות ביניהם.
בנוסף למסכתות אלו ישנן ישיבות בהן נלמדות מסכתות שונות ל'גרסה'.
תלמידי הישיבות לומדים מדי יום גם הלכה למעשה, בדגש על שולחן ערוך של רבי שניאור זלמן מלאדי.
הדבר שמאפיין ומייחד יותר מכל את ישיבות תומכי תמימים, הוא קביעת סדרים מיוחדים ללימוד תורת חסידות חב"ד.
מקפידים בה על שני סדרים: מוקדם בבוקר קודם התפילה, ובערב - עם תום הזמן המוקדש ללימוד התלמוד.
בלימוד החסידות נחלק הלימוד גם ללימוד בעיון, ולימוד 'לגרסה'.
שעות הלימוד מחולקות באופן מדויק, כך ששני שלישים מהיום מוקדשים ללימוד "נגלה" (והלכה), ושליש ללימוד חסידות.
לרגל שנת השבעים להולדת הרב מנחם מנדל שניאורסון התחילו תלמידי הישיבות ללמוד בסיום יום הלימודים, מחוץ לשעות הלימוד, מתוך סדרת ספריו לקוטי שיחות, וכן לפרסם חידושים במשנתו בבמות שונות.
התלמידים מודרכים בשיעורים ובשיחות פרטיות עם מוריהם ללמוד את פירוש מילות התפילה, להתפלל בכוונה ובאריכות, להעמיק בתוכן התפילה על-פי ביאורי תורת החסידות ולריכוז מחשבתי (המכונה בקרב החסידים 'התבוננות') טרם התפילה ובמהלכה בעניינה של התפילה.
התלמידים מודרכים להפנים את חוויית התפילה כך שזו תשפיע מבחינה רוחנית על מהלך היום.
עיקרה של התפילה באופן זה (המכונה: עבודת התפילה, והמתפללים - "עובדים") הוא בשבת, שבה מוקדש לכך זמן רב יותר.
מייסד הישיבה, רבי שלום דובער, אמר כי תלמידים הלומדים בישיבת "תומכי תמימים" מכונים "תמימים", על שם שלומדים תורה תמימה (מלשון שלימות) גם נגלה דתורה (גמרא) וגם פנימיות התורה (חסידות).
בצוות החינוכי של הישיבה, מלבד ראש הישיבה, רבנים, מחנכים ומשגיחים, ישנו תפקיד נוסף: משפיע, שהוא רב המתמחה בכתבי חסידות חב"ד ובעל ניסיון אישי בעבודת השם על פי דרך חב"ד.
תפקידו הרשמי של ה"משפיע" הוא ללמד חסידות ולערוך התוועדויות בימים מיוחדים וכן לשמש מדריך-אישי רוחני ביישום מעשי של הנושאים הנלמדים בתורת חסידות חב"ד.
מסלול הלימודים של בחור חב"די בישראל הוא מגילאי 13–14: ישיבה קטנה (שלוש שנים), ישיבה גדולה (שלוש שנים), 'קבוצה' (לימוד בן שנה בישיבת תומכי תמימים המרכזית במרכז חב"ד העולמי – 770) וסמיכה לרבנות.
מסלול הלימודים של בחור חב"די בארצות הברית הוא מגיל 13–14: ישיבה קטנה (שלוש שנים), ישיבה גדולה (בין שנתיים לשלוש שנים), שליחות (1–2 שנה), סמיכה לרבנות (שנה), ולימוד במרכז חב"ד העולמי.
מעת ייסודה מוקמה הישיבה המרכזית של תומכי תמימים ליד מרכז החסידות, מקום פעילותם של אדמו"רי חב"ד.
עם בואו של רבי יוסף יצחק שניאורסון לניו יורק בשנת ת"ש, והקמת מרכז חב"ד העולמי – 770, בברוקלין, הוא ייסד שם את ישיבת תומכי תמימים המרכזית לצידו.
בישיבה זו לומדים תלמידי הישיבות מרחבי העולם (במשך שנה אחת לפחות) בסיום מסלול הלימודים המקומי הכולל שש או שבע שנות לימוד.
סניפי הישיבה פזורים ברחבי העולם ומדי שנה נפתחים סניפים בערים ואף במדינות חדשות.
כיום מפעילים בתי חב"ד רבים ישיבות-גדולות ובהן מסגרת לימודים מיוחדת הכוללת לימודי חלק מהלכות אורח חיים ויורה דעה שבשולחן ערוך, כהכנה לסמיכה לרבנות.
ישיבות אלו מיועדות בעיקר לבחורים המסיימים את לימודיהם בישיבה המרכזית בניו יורק.
לימודים אלו משולבים, לרוב, בסיוע לפעילות השוטפת של ראשי בית חב"ד המנהלים את הישיבה.
מבחינה ניהולית ופיננסית הישיבות עצמאיות ומנוהלות על ידי מרכזי חב"ד המקומיים.
סניפים באמריקה הדרומית: סאן פאולו ופטרופוליס (ברזיל); בואנוס איירס (ארגנטינה); קראקס (וונצואלה).
סניפים באירופה: בעיירות ברינואה וונסן (הסמוכות לפריז) (צרפת); לונדון ומנצ'סטר (אנגליה); מוסקבה (רוסיה); מילאנו, איטליה.
ברלין ופרנקפורט (גרמניה); אנטוורפן (בלגיה) ודנייפרופטרובסק (אוקראינה).
הישיבה החב"דית הראשונה בארץ ישראל היא ישיבת תורת אמת שנוסדה בחברון בשנת ה'תרע"ב (1912) ובהמשך עברה לירושלים.
בשנת ה'תרצ"ח (1938) נוסדה בתל אביב ישיבת "אחי תמימים" על ידי הרב אליעזר קרסיק, לימים יו"ר אגודת חסידי חב"ד בישראל.
על צוות הישיבה נמנו, בין היתר, הרב שלום נח ברזובסקי, הרב דוד פוברסקי והרב חיים שאול ברוק שבשנת ה'תשי"ב הקים את ישיבת אחי תמימים ראשון לציון.
לאחר בוא ניצולי השואה מארצות אירופה, הקים הרב זושא וילמובסקי בחודש אדר של שנת תש"ט ישיבה נוספת בשכונת תחנת הרכבת לוד.
בראשית דרכה עמדו בראשותה הרב שרגא מלך קפלן והרב שלמה חיים קסלמן שימש בה כמשפיע.
לאחר זמן קצר התאחדו שתי הישיבות לישיבה אחת בלוד, בשם ישיבת תומכי תמימים ליובאוויטש המרכזית בישראל.
בשנת תשכ"ג עברה הישיבה גדולה לכפר חב"ד והישיבה קטנה נשארה בלוד עד היום.
בשנות השבעים פתחה הישיבה סניפים בקריית גת, מגדל העמק ובקריית מלאכי.
עם השנים הסניפים הפכו לעצמאיים.
ישיבות לחוזרים בתשובה דוברי אנגלית: "אור תמימים" בכפר חב"ד, "מעיינות" בירושלים, "הדר התורה" - בניו יורק, "תורה אור" בפלורידה "תמימי דרך" בצפת.
לדוברי ספרדית וצרפתית * באזור שוק מחנה יהודה שבירושלים
"תומכי תמימים נחלת הר חב"ד" בקריית מלאכי, נוסדה בשנת תשל"ב (1971) על ידי הרב מרדכי קוזלינר, עבור תלמידים עולי רוסיה, גאורגיה ובוכרה.
כיום הישיבה כוללת: ישיבה גדולה, מסגרת לחוזרים בתשובה ומכון הכשרה לרבנות.
"אור שמחה" בכפר חב"ד, "אור אבנר" בכפר סיטרין ו"דעת" ברחובות - משלבות לימודי קודש עם לימודי שחיטה וכתיבת סת"ם.
ישיבות המשלבות לימודי קודש עם לימודי חול ולימוד מקצועי: "ישיבת הבוכרים" בכפר חב"ד, ישיבת "חנוך לנער" בצפת ובאופקים, ישיבה בגבעת אולגה, ישיבת 'עוז מאיר חב"ד' בירושלים, ישיבת חב"ד באשקלון וישיבת אוהלי תמימים בכפר חב"ד.
ישיבת "צעירי השלוחים" בצפת, מיועדת לבניהם של שלוחי חב"ד ברחבי העולם.
רוב בחורי הישיבה הם מארצות הברית.
ישיבת תום ודעת קטנה וגדולה בדרך הרב יצחק גינזבורג.
בכל ישיבות חב"ד בעולם פועלים סניפי איגוד תלמידי הישיבות, שנוסד בימי האדמו"ר רבי יוסף יצחק שניאורסון והורחב בימי ממלא מקומו בתפקיד - רבי מנחם מנדל שניאורסון.
הסניפים מנוהלים בידי בחורים מהישיבה המתחלפים בדרך כלל בכל מחזור.
סניפי הארגון מארגנים את יציאת תלמידי הישיבות לפעילות שבועית של הפצת תורה ויהדות באזור שבו שוכנת הישיבה ופעילות עונתית לרגל חגים מתקרבים.
פעילות זו כוללת את עשרת המבצעים ובפרט מבצע תפילין הנעשית בימי שישי.
תלמידי הישיבה מתחלקים לצוותים שיוצאים למרכזים הומי אדם ומציעים לעוברים ושבים להניח תפילין.
בשבתות יוצאים תלמידים לשאת דרשות בבתי כנסת סביב פרשת-השבוע וכן ל"מסיבות שבת" לילדים.
בתוך הישיבות עצמן מקיימים סניפי הארגון פעילות, כגון שיעורים והרצאות, ופעילויות נושאות פרסים שמטרתם לעודד את התלמידים להוסיף בלימוד תורה, לימוד שיעורי חת"ת והרמב"ם היומי ועוד.
בשנת תשמ"ז הקים הרבי מנחם מנדל שניאורסון מסגרת מיוחדת לתלמידים בוגרי הישיבות, הכוללת יציאה ל'שליחות' למשך שנה או יותר באחת מישיבות חב"ד בעולם הנזקקות לסיוע זה.
אחד מתפקידיהם של ה'שלוחים' הוא להוות דוגמה בלימוד התורה נגלה וחסידות וכן תפקידם ללמד, לסייע לתלמידים הזקוקים לכך ולחזק את סדרי הלימוד בישיבה.
הנהלת הישיבה נעזרת בשלוחים אלה בתהליך החינוכי.
'שלוחים' אלה הם תלמידים המסיימים את שנתם בישיבה-גדולה בארצות הברית, או את שנת ה"קבוצה", כאשר רובם מהישיבות בניו-יורק, במונטריאול או במוריסטאון.
הם נשלחים בדרך כלל לישיבות-גדולות, אך גם לישיבות קטנות בישראל ומחוץ לה.
קיימים שני ארגונים הפועלים בקרב בחורי ישיבות חב"ד בישראל ובעולם.
את"ה המרכזי – 770, הוא ארגון שנוסד בשנת ה'תש"ס (2000), ומטרתו היא הוספה בלימוד ענייני גאולה ומשיח.
משרדו נמצא במרתף מרכז חב"ד העולמי – 770 ומנוהל על ידי הרבנים חיים הלל שפרינגר וישראל וילשאנסקי.
הארגון עורך מבצעי לימוד שנתיים, כינוסים, שבתונים, מחנה קיץ שנתי בימי החופש.
כחלק מפעילותו, מפיק הארגון חומרי לימוד, חוברות וספרים.
מטעם הארגון פועל מיזם 'דור דעה' שנותן השתתפות בעלות כרטיסי טיסה ל-770 לחודש החגים באמצעות לימוד בעל פה של משניות ותניא.
ועד תלמידי התמימים העולמי הוא ארגון שנוסד בשנת ה'תשס"ב (2002) ונועד לחזק את הקשר בין תלמידי ישיבות חב"ד בעולם ולהגביר את הנחלת ערכי חסידות חב"ד בקרב צעיריה.
משרדי הוועד נמצאים בבניין המשרדים של המרכז לענייני חינוך בברוקלין, ומנוהלים על ידי צבי הירש אולטיין.
את הפעילות בישראל מנהל הרב מנחם מענדל קנלסקי ומשרד הסניף נמצא בכפר חב"ד.
"רשת מדיה בע"מ" (לשעבר "רשת-נגה"), המוכרת במותג הטלוויזיה "רשת 13", היא חברת תוכן ישראלית, אשר הפעילה את ערוץ 2 מ-4 בנובמבר 1993 ועד 31 באוקטובר 2017, יחד עם שידורי קשת, הטלוויזיה החינוכית וחברת החדשות (ועד 29 באוקטובר 2005 גם לצד טלעד).
ב-28 באוקטובר 2017 הסתיימו שידורי הזכיינית בערוץ 2 והחל מחצות הלילה של 1 בנובמבר, שידורי החברה מתקיימים במסגרת ערוץ 13.
החל מ-16 בינואר 2019, מפעילה גם את "חדשות 13" כחלק ממיזוג "רשת" עם ערוץ עשר.
בשנת 1984 היה דן שילון מנכ"ל חברת רשת-תקשורת והפקות בע"מ.
דייוויד פדרמן כיהן בעבר כיו"ר החברה.
ב-4 בנובמבר 1993 עלה לראשונה לשידור הערוץ השני המסחרי, הנמצא במסגרת הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו.
עם הקמת הערוץ נמנו שלוש זכייניות שידור האחריות לגוף השידורים ולתוכני הערוץ – "שידורי קשת", "טלעד" ו"רשת".
שלוש הזכייניות, אשר קיבלו חוזה שידורים לעשור אחד, החליטו שכל תקופת זמן יחליפו ביניהן ימי שידור, כך שאחת מהן תקבל שלושה ימי שידור, והשתיים האחרות – שניים.
באפריל 2005, עם סיום העשור, התקבלה החלטה על ידי ועדה הנכללת במשרד התקשורת, שרק שתי זכייניות תקבלנה חוזי שידור לעשור העוקב.
מתוך ארבע המתמודדות (המתמודדת הרביעית הייתה כאן, גוף אשר לא שידר בעבר) נבחרו "קשת" ו"רשת" להוביל את לוח המשדרים.
"קשת", אשר זכתה בציון סופי הגבוה במכרז, קיבלה ארבעה ימי שידור, בעוד ש"רשת" זכתה לשדר רק שלושה.
לפיכך שידרה "רשת" עד 2007 בימים ראשון–שלישי ו"קשת" רביעי–שבת.
בשנים 2008, 2010 וב-1 בינואר 2012 השתנו ימי השידור והיא משדרת ברביעי–שבת.
מאז הזכייניות החליפו ביניהן את הימים מדי שנה.
עד מרץ 2009, שימש יוחנן צנגן כמנכ"ל החברה, אז החליפו אבי צבי.
עד 2013, השותפים בחברה היו אודי אנג'ל ומשפחת עופר באמצעות "ל.י.ן אור תקשורת" (51%), אביב גלעדי ונפתלי ש.ש.
באוגוסט 2012 רכשה רשת מ-Castaway את זכויות השידור של "הישרדות" בישראל.
לפיכך, שידור העונות הבאות של תוכנית המציאות התקיים בערוץ 2. ערוץ 10 מחה על כך שתוכנית הדגל שלו נגנבה-לכאורה ומסר שיפתח בצעדים שונים כדי להשיב אליו את הזיכיון לתוכנית.
בדצמבר 2013 רכשה חברת "אנדמול" ההולנדית 33% מחברת "רשת".
51% מהחברה הם בידי אודי אנג'ל, ו-16% בידי משפחת שטראוס.
בנובמבר 2015 שונה שם החברה מ"רשת-נגה בע"מ" אל "רשת מדיה בע"מ".
ב-13 באוקטובר 2016 נודע כי רשת הגישה בקשת רישיון למעבר ל-7 ימים בשבוע.
בין 6 ל-7 בספטמבר 2017 העלתה רשת קדימון לשידורי ערוץ 13 החדש שבבעלותה, תחת הכותרת "ערוץ 2 עובר לערוץ 13".
הכותרת הוגדרה על ידי הרשות השנייה כמטעה ונדרשה תגובת הזכיין לקדימון.
כמו כן הרשות הורתה לזכיין להסיר את התשדיר מהשידור במיידי.
יום השידורים המלא האחרון של רשת במסגרת שידורי ערוץ 2 היה יום שבת, 28 באוקטובר 2017. אולם ב-31 באוקטובר, יום השידורים האחרון של ערוץ 2 בכלל, קיבלה רשת זמן אוויר מקשת כדי לקדם את עליית ערוץ 13 לאוויר.
מ-1 בנובמבר 2017 מפעילה החברה את ערוץ 13 החדש, ומשדרת בו רצוף, שבעה ימים בשבוע.
בתחילה דובר על מגעים בין "רשת" לזכיינית המתחרה, "שידורי קשת", מהלך שלא צלח, אך רבות דובר על איחוד אפשרי בין הזכיינית רשת לבין ערוץ עשר, כבר משנת 2008.
בעת הפיצול טענו הערוצים המסחריים כי הם מתקשים להתמודד עם הרגולציה וכי ההכנסות מפרסום ירדו באופן משמעותי, וכתוצאה מכך נבחנה שוב האפשרות למזג בין רשת לערוץ עשר.
מנכ"ל ערוץ עשר, יוסי ורשבסקי, הגיב לפרסום שמדובר ב"ידיעה שקרית".
ב-13 ביוני 2018 העבירו בעלי המניות ב"רשת" וערוץ עשר מזכר הבנות עליו חתמו שתי החברות, המבקש לפתוח בהליך מיזוג ביניהן.
ב-4 ביולי 2018 חתמו רשת וערוץ עשר על הסכם המיזוג.
ב-8 באוגוסט 2018 אושר המיזוג על ידי הממונה על ההגבלים העסקיים.
ב-15 באוקטובר 2018 הודיעו בעלי המניות של רשת מבטלים את המיזוג עם ערוץ עשר לאור עיכוביה של הרשות השנייה בקבלת החלטה לגבי המיזוג.
לפי הערכות, המיזוג עלול להתקיים רק במהלך ינואר 2019 ולא בתחילתו, ובשל כך ערוץ עשר וערוץ 13 יסיימו את שידוריהם במתכונתם הנוכחית רק במהלך ינואר.
ב-15 בינואר הסתיימו שידורי ערוץ עשר, וב-16 בינואר החלו שידורי הערוץ הממוזג באפיק 13.
חלק ניכר מעובדי שני הערוצים התנגד למהלך המיזוג מפאת חששותיהם לזכויותיהם ומקומות עבודתם.
ב-23 בינואר, שבוע לאחר תחילת שידורי הערוץ הממוזג, הושג הסכם קיבוצי שאושר על ידי ההסתדרות, הנהלת הערוץ הממוזג ונציגי ועד העובדים בערוץ.
לפי ההסכם, 80 עובדים משני הערוצים יפוטרו, מי שיהיו מעוניינים בכך יוכלו לפרוש מרצונם בתנאים מיטיבים, ואם יפתחו תקנים חדשים או יתפנו תקנים קיימים בעתיד, תינתן עדיפות באיושם למועמדים שעבדו בערוצים אלה בעבר.
באוגוסט 2024 חויבה רשת מדיה, יחד עם "חדשות 13", גיא לרר ואדם שפיר, בתשלום פיצוי כולל של 410 אלף ש"ח לאלעזר שטרן, בתביעת לשון הרע שהגיש עקב פרסומים שייחסו לו טיוח תלונות על הטרדה מינית.
רשת כזכיינית שידור שינתה את סמלילה במהלך השנים, פעמים רבות משאר הזכייניות בערוץ.
סמליל החברה הראשון היה צלחת לוויין המשדרת וקולטת את אותות התחנה ושמשה בתור האות ש' בכתב בלוגו ששתי האותיות האחרות היו אותיות דפוס והיה ללוגו שתי גרסאות: גרסת בוקר ששודרה בימי שבת וגרסת ערב, כשבהמשך נוצרה גרסה כסופה ללוגו, כצלחת הלוויין נראה כחצי כדור דיסקו.
ולקראת סוף שנות ה-90', של שתי קשתות שהשתלבו ויצרו את האות ש' בכתב שהוקפו בשנת 1999 בצורה מעוגלת ורודה והלוגו הזה היה בשלל צבעים.
בשנת 2000 עיצב איתן ברטל סמל ריבוע המוקף בריבוע אחר שהיה חדשני ושונה לתקופתו.
עם זאת, בין השנים 2000–2015 עבר המותג שינויי עיצוב באופן תכוף, כמעט מידי כמה חודשים ללא קו מנחה אחיד.
בעקבות פיצול ערוץ 2, עוצב סמליל ערוץ 13 כספרות הערוץ שנסגר אך הן שונו בהמשך לסמל בועת דיבור.
בשנת 2022 פושטו אותיות הסמל שוב.
עד לאמצע שנות ה-2020, תוכניותיה של "רשת" זכו לרייטינג יציב ולעיתים גבוה.
בין התוכניות שזכו להצלחה, בעיקר בימיה כזכיינית ב-ערוץ 2, ניתן למנות את משחק מכור, אקס פקטור, המירוץ למיליון, The Voice, הישרדות, הכול הולך, החיים זה לא הכל ורוקדים עם כוכבים.
חוץ מהפקות המקור הישראליות, שידרה "רשת" בימיה כזכיינית גם סדרות רכש מצליחות, ביניהן סקס והעיר הגדולה והסופרנוס.
"חברות" (עברה מערוץ עשר) (2019–הווה): סדרה קומית בכיכובה של ליטל שוורץ.
"לה פמיליה" (עברה מערוץ עשר) (2019–הווה): סדרה קומית בכיכובם של רותם אבוהב, מריאנו אידלמן ונורמן עיסא.
"בלקספייס" (2020–הווה): סדרת דרמה בדיונית בכיכובו של גורי אלפי.
"משחקי השף" (2014–הווה): תוכנית מציאות העוסקת בבישול, בהנחיית מירי בוהדנה, והשופטים: מאיר אדוני (עונות 1–2), אסף גרניט, מושיק רוט, יוסי שטרית (החל מהעונה ה-3), ארז קומרובסקי (עונות 4–5); בעונה 6, הצטרפו תמר כהן צדק, רז רהב ותומר אגאי לסגל השופטים של העונה.
"הישרדות" (2015–הווה): קבוצת אנשים נשלחת לאתר קשה למחיה, כגון אי בודד, ונדרשת לחיות שם תקופת זמן, להתמודד במשימות שונות ועל-פי תוצאות המשימות לקבל תגמולים ולקבוע מי ממשיך במשחק ומי מודח.
עונות קודמות של התוכנית שודרו מ-2007 עד 2012 בערוץ 10.
"האח הגדול" (2018–הווה): הגרסה הישראלית המדוברת לתוכנית הריאליטי העולמית בה מספר מתמודדים נכנסים אל "בית האח הגדול", בו הם מצולמים ומוקלטים 24/7 ובמהלך השהות על הדיירים לבצע משימות שונות על מנת להישאר בבית.
לפני כן התוכנית שודרה בישראל בשידורי קשת בערוץ 2 בשנים 2008–2017.
"לעוף על המיליון" (עברה מערוץ עשר) (2019–הווה): שעשועון טלוויזיה מקורי בהנחיית ירון ברובינסקי.
"מסובך" (עברה מערוץ עשר) (2019–הווה): גבר בן 40, גרוש + שלוש בנות, מתאהב בצעירה אך לא יכול לנהל איתה מערכת יחסים סדירה במקביל לבלגן בחייו.
תוכניות אירוח ותוכניות תחקיר, תעודה וחדשות
"העולם הבוקר" (בעבר נקראה "רשת על הבוקר") (1996–הווה): תוכנית הבוקר של הזכיינית, בהנחיית עומר ירדני ורותם ישראל.
"אבודים" (2011–הווה): תוכנית תחקירים בהנחיית צופית גרנט.
"פותחים יום" (2017–הווה): בהנחיית אלעד זוהר וירדן הראל.
"הדו"ח היומי" (2018–הווה): תוכנית אירוח אקטואלית העוסקת במה שקורה בישראל ומחוצה לה, עם סיקור האירועים בבית "האח הגדול", עם פאנל מתחלף מדי פעם, הכולל דיירים מהעונות הקודמות.
"המקור" (עברה מערוץ עשר) (2019–הווה): תוכנית תחקירים בהגשת רביב דרוקר.
"הצינור" (עברה מערוץ עשר) (2019–הווה): תוכנית אקטואליה יומית העוסקת בחדשות מתוך הרשת, בתרבות רשת וטכנולוגיה, בהגשת גיא לרר.
"פנים אמיתיות" (עברה מערוץ עשר) (2019–הווה): תוכנית תחקירים עם אמנון לוי.
"סוף הדרך" (2004–2005): תוכנית מציאות בהנחיית אלי אילדיס.
"רוקדים עם כוכבים" (2005–2012): תחרות ריקודים בה מתחרים צמדים, הכוללים אדם מוכר מעולם הבידור, ורקדן מקצועי.
בהנחיית אבי קושניר, הילה נחשון, גיא זוארץ וירדן הראל.
"משפחה חורגת" (2006–2012): תוכנית מציאות תיעודית, במהלכה מקבלת משפחה ייעוץ כלכלי מפי המאמן האישי אלון גל.
"הדבר הגדול הבא" (2007): תוכנית תחרויות של כישרונות מכל הסוגים בהנחיית נועה תשבי.
"השורה התחתונה" (2007): תוכנית אקטואליה המסכמת את אירועי היום.
בהנחיית עמנואל רוזן, ובן כספית ודנה וייס לסירוגין.
"פעם בחיים" (2007–2010): תוכנית מציאות, במהלכה חווים ידוענים שבוע במקום זר להם.
בין המשתתפים יעל בר-זוהר, שרית חדד ואביב גפן.
התוכנית הופקה במקור על ידי yes, אולם "רשת" הייתה שותפה להפקה בעונה השנייה.
"גריז" (2008): תחרות בהנחיית אבי קושניר שבה נבחרים שני שחקנים לתפקידים הראשיים במחזמר "גריז".
"מסדרים את ההורים" (2008): תוכנית בה הילדים מחפשים שידוך להוריהם.
"מפרץ האהבה" (2008): תוכנית מציאות בהנחיית אילנית לוי.
"קופסה שחורה" (2008): תוכנית תחקירים בהגשת עמנואל רוזן וענת גורן.
"תעודה כחולה" (2008): סדרת תעודה של חיים יבין בנושא ערביי ישראל.
"פרויקט מסלול" (2009): תוכנית מציאות בהנחיית שירז טל, ובה תחרות עיצוב אופנה.
הגרסה הישראלית לתוכנית המציאות האמריקאית "פרויקט מסלול".
"360" (2011): תוכנית תחקירים המנסה לסקור את האירוע ממספר זוויות.
מנחים: רינו צרור ולינוי בר גפן.
עיתונאים: דינה אברמסון, גדי סוקניק, שרה ב"ק ועוד.
"דייט בחשיכה" (2012): תוכנית שידוכים, ובה דייטים מתקיימים בחשיכה מוחלטת.
"מי יפיל את המאסטר" (2012): תוכנית בהנחיית אלי יצפאן, שבה קוסמים מנסים באמצעות קסמים להקשות על הקוסם מקס מייבן להבין את האופן שבו הם בוצעו.
"פסיכו" (2012): תוכנית בהנחיית נמרוד הראל, פעילותו של הראל היא לבצע טלפתיה על אנשים מהרחוב.
"בוס בהסוואה" (2013–2015): תוכנית מציאות תיעודית בה מנהלים בכירים משנים את זהותם ומתחילים לעבוד בחברה אותה הם מנהלים תחת זהות בדויה, כעובדים זוטרים.
בצורה זו, המנהלים-בהסוואה נחשפים לפעילות בדרגי השטח של החברה.
בסוף כל פרק נחשף ה"בוס בהסוואה" בפני העובדים אותם פגש.
"המיזם" (2014): תוכנית מציאות העוסקת במציאת מימון לפיתוח העסקי של מיזמים והמצאות, בהנחיית אברי גלעד.
"4 חתונות" (2015): תוכנית מציאות תיעודית שבמסגרתה ארבע כלות מתחרות על תואר החתונה הטובה ביותר.
"זה המצב" (2016): תוכנית סאטירה על המצב בישראל.
"משחקי השף: אוטו אוכל" (2017): תוכנית מציאות העוסקת בבישול, בהנחיית מירי בוהדנה, והשופטים: מאיר אדוני, אסף גרניט ומושיק רוט.
"TED": יאיר לפיד מגיש את מיטב ההרצאות מוועידת TED.
"המירוץ למיליון" (2009–2020): תוכנית מציאות בהנחיית רון שחר, בה מתחרים 12/11 זוגות על מיליון שקלים, במסע סביב העולם.
מהעונה התשיעית התוכנית עברה לקשת 12.
"The Voice ישראל" (2012–2019): פורמט בו בוחנים ("מנטורים" בכינויים בתוכנית) לא רואים את האנשים הנבחנים אלא רק שומעים קולם.
אם "הקול" נשמע להם מבטיח, הם יכולים לבחור לעבוד איתו במהלך העונה.
בהמשך מתחרים הזמרים ראש בראש ומדי שבוע מתמודדים המנטורים בינם לבין עצמם בניסיון להוביל את הזמר שלהם לניצחון.
הזמר-החדש הזוכה מקבל פרס כספי וחוזה הקלטות.
"מי רוצה להיות מיליונר?" (1999–2006 עברה לערוץ 10): שעשועון טריוויה בהנחיית יורם ארבל המבוסס על הפורמט העולמי.
"אחד נגד מאה" (2007–2013): שעשועון טריוויה בהנחיית אברי גלעד.
"הפוליגרף" (2008): שעשועון בהנחיית גדי סוקניק בו המתמודד נשאל שאלות על חייו האישיים וזוכה בכסף אם ענה אמת.
מבוסס על השעשועון הקולומביאני Nada más que la verdad.
"תוצאות האמת" (2008): שעשועון סטטיסטיקה בהנחיית גורי אלפי.
"תשיר את זה" (2008): שעשועון קריוקי בהנחיית אסי עזר.
"מי שואל אותך?" (2010): שעשועון קומי מסוגת מצלמה נסתרת בהנחיית ליאור כלפון.
"שחקו אותה בגדול" (2010): שעשועון המשחזר שעשוני עבר בהנחייתו של אברי גלעד, אשר מתמודדים בו רק ידוענים.
"חכמים בריבוע" (2011): גרסה החדשה של השעשועון "תשע בריבוע" בהנחיית אברי גלעד.
"101 דרכים לעוף משעשועון" (2011): שעשועון אקסטרים בהנחיית עפר שכטר, בו מתמודדים שטועים בתשובה עפים בדרכים יצירתיות.
"משאבת הכסף" (2012): שעשועון ישראלי מקורי בהנחיית ליאור סושרד.
"אקס פקטור ישראל" (2013–2022): תוכנית מציאות מוזיקלית אשר הונחתה על ידי בר רפאלי בשלוש העונות הראשונות, ולירון ויצמן בעונה הרביעית.
"כלוב הזהב" (2013–2014): שעשועון נושא פרסים בהנחיית אבי קושניר.
"המופע של רד ודביר"(2013–2015):תוכנית אירוח אשר בכל תוכנית המנחים, רד אורבך ודביר בנדק מארחים ידוענים, זמרים ושחקנים.
התוכנית מבוססת על הומור ועל אופיו של רד אורבך שהוא בובה המגלמת כוכב רוק פופולרי, אגוצנטרי וגס רוח.
"בייבי בום" (עברה מערוץ עשר) (2014–2018): תוכנית מציאות תיעודית שתיארה זוגות ברגע לידת ילדיהם.
"הכל הולך" (2014–2018): תוכנית בידור שבה המשתתפים נאלצים לאלתר על-פי המשחקים וסיטואציות שנתנו להם.
בהנחיית דביר בנדק, ובהשתתפותם של טל פרידמן, קרן מור, מולי שולמן, שחר חסון, נעמי לבוב, אליאנה תדהר, יוסי מרשק ועוז זהבי.
"מהפכה במטבח" (2015–2019): תוכנית מציאות תיעודית בהנחיית השף אסף גרניט.
"שוברי קופות" (2015): שעשועון אסוציאטיבי ישראלי, הראשון מסוגו בעולם.
"גוט טאלנט ישראל" (2018–2019): תוכנית כישרונות בהנחיית עפר שכטר ואסי ישראלוף, אשר שופטיה הם נועה קירל, ירדן "ג'ורדי" פלג, אורי גלר ומורן אטיאס.
"The Wall" (2018): שעשועון המבוסס על פורמט אמריקאי בהנחיית צביקה הדר, בו זוג משתתפים יצטרך לענות על שאלות ולנצח את ה"קיר", כדי לצאת עם יותר מ-6 מיליון ש"ח.
"איצ'ה" (1994–1997): סיטקום הומוריסטי בהשתתפות ספי ריבלין, עליזה רוזן, שגית אמת ואבי טרמין.
"המוסד" (1996): טלנובלה ישראלית-ארגנטינאית שהתרחשה במוסד, בכיכובם של גיל פרנק, אביגיל אריאלי ומיכל זוארץ.
"טירונות" (1998–2001): דרמה המספרת את סיפורה של יחידה קרבית, בהשתתפות אקי אבני וגולן אזולאי.
"החיים זה לא הכל" (2001–2011): קומדיית מצבים מצליחה בהשתתפות אבי קושניר, ענת וקסמן ועידן אלתרמן.
"סיטי טאוור" (2001–2002): סדרה בבניין סיטי טאוור בכיכובם של ענת עצמון, פולי רשף, צחי נוי, דן תורג'מן, צביקה פיק, אילנה אביטל ומירי בוהדנה.
"שוטטות" (2001–2003): סדרה קומית העוקבת אחר תלאות הפקת תוכנית ראיונות פיקטיבית בטלוויזיה הקהילתית.
בהשתתפות אסף הראל, אורי גוטליב וארז בן הרוש, ומפורסמים ישראלים בתפקידי אורח.
"מיי פירסט סוני" (2002): דרמה משפחתית בכיכובם של יורם חטב ודפנה רכטר.
"שידורי המהפכה" (2002): תוכנית קומית, הבנויה כרצועת שידור מערכונית, בהשתתפות אסי כהן וגורי אלפי.
"אהבה מעבר לפינה" (2003–2005): טלנובלה ישראלית שהופקה בשיתוף עם "קשת" ו"טלעד" בכיכובם של יהודה לוי, סמי הורי, איה קורן, נתן דטנר, דפנה רכטר, אגם רודברג ומירי בוהדנה.
"אחד העם 1" (2003): קומדיית מצבים מרעננת שזכתה למעמד של קלאסיקה בכיכובם של אילן פלד, יעל פוליאקוב, ענת מגן שבו ואורי גוטליב.
"שיעור מולדת" (2003–2004): סדרת דרמות בודדות בנות 50 דקות, בבימוי בוגרים צעירים מצטיינים של בתי ספר לקולנוע בישראל.
"קצרים" (2004–2009): תוכנית מערכונים סאטירית בהשתתפות קרן מור, מוני מושונוב, ריקי בליך ויובל סגל.
"חדר מלחמה" (2005): סדרת דרמה בכיכובם של ליאור אשכנזי ואיילת זורר.
"מילואים" (2005–2007): סדרת דרמה בהשתתפות דרור קרן, נתן רביץ, אלון נוימן ומאיה מרון.
"גומרות הולכות" (2006): תוכנית מערכונים נשית סאטירית, בהשתתפות מיה דגן, איילת זורר, ענת וקסמן ודני גבע.
"הישראלים" (2007): תוכנית מערכונים בהשתתפות שלישיית מה קשור ואורחים רבים נוספים.
"הכל דבש" (2007–2010): דרמה קומית שבמרכזה משפחת פוליאקוב.
"מרחק נגיעה" (2007): סדרת דרמה המספרת על התאהבותם הבלתי אפשרית של זוריק, עולה חדש מרוסיה, ורוחל'ה הדתייה (מבוסס על מחזהו המפורסם של ויליאם שייקספיר "רומיאו ויוליה").
"כפיות" (2008): תוכנית מערכונים בנושא זוגיות בהשתתפות עופר שכטר, אניה בוקשטיין, ליאור אשכנזי ונתי קלוגר.
"עד החתונה" (2008–2010): סדרת דרמה קומית עם טל ליפשיץ ואוהד קנולר.
"אחד העם 101" (2010): קומדיית מצבים המהווה המשך של "אחד העם 1", בכיכובם של יעל פוליאקוב, ארז בן הרוש, ענת מגן שבו, אילן פלד ואורי גוטליב.
"השנים הכי יפות" (2011): סדרה אודות בית הספר תיכון.
בהשתתפות אורנה בנאי, אורי גוטליב, גידי גוב, קרן מור, שלומי קוריאט, אורי פפר ועוד.
"סימני שאלה" (2011): סדרת דרמה על חוזרים בשאלה הגרים בדירת מסתור בתל אביב.
עם דן שפירא, טל טלמון, גאלה קוגן, איתי תורג'מן ויון תומרקין.
"משפחה לא בוחרים" (2012): קומדיית מצבים המבוססת על הסדרה האמריקאית "כולם אוהבים את ריימונד".
בהשתתפות נועה קולר, רוזינה קמבוס, שלמה בראבא, יובל ינאי ופיני קידרון.
"עניין של זמן" (2012): עונה חדשה לסדרת הנוער ששודרה ב-1992 מספרת על המשך קורותיהם של הדמויות לאחר 20 שנה.
"קטמנדו" (2012): סדרת דרמה המגוללת את סיפורם של תיירים ישראליים בקטמנדו.
עם לירון לבו, מיכאל מושונוב וגל גדות.
"בלתי-הפיך" (2013–2016): דרמה קומית בהשתתפותם של עדי אשכנזי ומולי שולמן.
"שנות ה-80" (2013–2020): קומדיה תקופתית המבוססת על ילדותו של הבדרן שלום אסייג.
בכיכובם של שלום אסייג, דניאל אסייג ועפר שכטר ועוד.
"עממיות" (2014): דרמה קומית פרי יצירתו של הבדרן נאור ציון שעוסקת בארבע חברות ילדות מעכו שמנסות את מזלן בתל אביב.