tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אנדריי ניקולאייביץ' אוסטרובסקי (בבלארוסית: Андрэй Мікалаявіч Астроўскі, ברוסית: Андрей Николаевич Островский; נולד ב-13 בספטמבר 1973 בפינסק) הוא כדורגלן עבר בלארוסי, ששיחק בעמדת הבלם.
אוסטרובסקי החל את קריירת הכדורגל שלו בקבוצת דינמו ברסט בשנת 1990. ב-1992 הוא החל להשתתף עמה בליגת העל הבלארוסית החדשה, שהוקמה לאחר פירוק ברית המועצות.
הוא שיחק בברסט במשך שלוש שנים, ושימש מנהיג הגנת הקבוצה.
בשנת 1993 עבר אוסטרובסקי לדינמו מינסק, במדיה שיחק ארבע עונות.
הוא סייע למינסק לזכות בשלוש אליפויות רצופות של ליגת העל הבלארוסית, בעונות , ו-1995. הוא כבש עשרה שערים בתקופתו בדינמו מינסק.
בשנת 1997 עבר אוסטרובסקי לקבוצת דינמו מוסקבה.
בקבוצה זו הוא תופקד לעיתים גם כקשר אחורי, מלבד תפקידו הקבוע כבלם.
בעונתו הראשונה בדינמו הוא סייע לה לסיים במקום השלישי בליגת העל הרוסית.
הוא כבש שבעה שערים בשלוש וחצי עונות במוסקבה, אך עקב פציעה במהלך עונתו האחרונה בקבוצה, נפגמה יכולתו והוא איבד את מקומו בהרכב הפותח שלה.
בשנת 2000, באמצעה של העונה ברוסיה, עבר אוסטרובסקי לקבוצת מכבי חיפה הישראלית.
בחיפה הוא לא הצליח לשחזר את יכולתו הטובה מקבוצותיו הקודמות, אך זכה עמה בשתי אליפויות רצופות של ליגת העל, בעונות ו-.
לאחר האליפות האחרונה הוא שוחרר מחיפה, ולאחר ששיחק במועדונים ארסנל קייב, מוסקבה וצ'רנומורץ אודסה, פרש מכדורגל ב-2007.
אוסטרובסקי היה שחקן קבוע בנבחרת בלארוס, ושיחק במדיה בשנים 1994–2005. הוא מדורג במקום השישי במספר ההופעות שלו בנבחרת בכל הזמנים, עם 52 הופעות ושער אחד.
היינריך יוהאן פרידריך אוסטרמן , שנודע ברוסיה בתקופתו בשם אנדריי (Андрей), היה מדינאי רוסי ממוצא גרמני, שבלט בתקופת פיוטר הגדול ואחריו.
נולד במשפחת כומר בעיר בוכום שבווסטפאליה.
למד באוניברסיטת יינה אך נמלט עקב השתתפות בדו-קרב.
לאחר ששהה באמסטרדם בשנת 1704 הגיע לרוסיה הצארית.
במהרה למד רוסית והחל לשרת במשרד לענייני חוץ.
בשנת 1711 השתתף במערכה נגד העות'מאנים ועזר לפיוטר שפירוב במשא ומתן עם העות'מאנים.
השתתף באופן פעיל בשיחות שלום שסיימו את המלחמה הצפונית הגדולה במסגרת חוזה נישטד.
עבור ההצלחה בניהול משא ומתן זה קיבל תואר ברון.
השיחות שניהל סיימו את מלחמת רוסיה–פרס (1722–1723), לאחריהן מונה לסגן מנהל המשרד לענייני חוץ.
עזר לפיוטר הגדול בהכנסת רפורמות ניהוליות שונות.
על שירותו הנאמן קיבל הטבות כספיות ואחוזה במחוז ריאזאן, שהפכה לאחוזה המשפחתית.
מאבק פוליטי לאחר תקופת פיוטר הגדול
עם תחילת שלטונה של יקטרינה הראשונה קודם לתפקיד סגן הקנצלר, מנהל משרד הדואר ומנהל משרד המסחר.
התמנה להיות חבר במועצה הסודית העליונה.
באופן רשמי היה אחראי על חינוכו של פיוטר השני.
בשנת 1730 התנגד לרעיונות של חלק מחברי המועצה הסודית העליונה להגבלת שלטון הקיסר.
היה בין תומכי אנה בתו של איוואן החמישי, וניהל איתה התכתבות בהקשר למהלכיה לתפישת השלטון.
מיד עם תחילת שלטונה של אנה קיבל תואר רוזן.
היה בין יועציה הראשיים בהתוויית מדיניות חוץ ומדיניות פנים.
בהתאם לרעיונותיו הוקמה מועצת השרים.
במסגרתה הוא קידם יזם קיצור תקופת השירות בצבא, הקטנת שיעור המסים, ושיפורים בתנאי המסחר.
בהשתתפותו הפעילה הוסדרו נושאים בעייתיים עם פרס ובמספר מדינות אירופה, נחתמו הסכמי מסחר עם אנגליה והולנד.
טיפל בחתימת הסכם ניש, שסיים את המלחמה העות'מאנית-רוסית של 1735–1739.
מדיניותו של אוסטרמן הסתמכה על ברית עם אוסטריה – לטענת היסטוריונים רוסים, לעיתים תוך הפקרת אינטרסים של רוסיה עצמה.
בשנת 1734 החזיר לפרס את כל השטחים שנכבשו על ידי פיוטר הגדול.
כתוצאה ממדיניותו, לקראת שנת 1740 איבדה האימפריה הרוסית חלק משמעותי מן ההישגים של פיוטר הגדול בפוליטיקה האירופית.
בהתאם להסכם ניש, איבדה רוסיה את המוצא לים השחור.
לקראת שנת 1740 הייתה האימפריה בהמתנה למלחמה עם שוודיה, פרס, האימפריה העות'מאנית, חאנות קרים ופרוסיה המתחזקת.
לאחר פטירת אנה הצליח אוסטרמן להישאר בכל תפקידיו, ואף הגיע לשיא השפעתו.
לאחר הגליית כריסטופור מיניך עמד בראש הפירמידה השלטונית.
בהיוודע על הקשר של יליזבטה, קיסרית רוסיה ניסה לפעול נגדו אך ללא הצלחה, ויליזבטה עלתה לשלטון.
עם תחילת שלטונה של יליזבטה נעצר ונשפט.
לאחר חקירה קצרה החליט בית המשפט על הוצאתו להורג.
בהתאם לצו קיסרי הוגלה לסיביר.
התגורר בגלות ביחד עם אשתו במשך חמש שנים.
בתקופת יקטרינה השנייה הוחזרו בניו לחצר המלכות, ועשו קריירה מרשימה.
אנדריי אוישטיאנו (ברומנית: Andrei Oișteanu), נולד ב-18 בספטמבר 1948 בבוקרשט, רומניה הוא היסטוריון יהודי רומני חוקר בתחום הדתות באקדמיה הרומנית ומרצה במרכז ללימודי יהדות באוניברסיטת בוקרשט וחבר הוועד המדעי של המרכז.
אנדריי אוישטיאנו נולד בבוקרשט, במשפחה יהודית.
השם המקורי של משפחת האב היה אויגנשטיין (Oigenstein) (אחי האב היה לאונטה ראוטו או בשם המקורי Leonea Oigenstein).
האב, מיכאיל אוישטיאנו (מלך אויגנשטיין), בן של רוקח, יליד העיר בלץ בבסרביה כיהן זמן מה בממשלתו של גאורגה גאורגיו-דז' כסגן שר התחבורה של רומניה והיה לפרופסור להיסטוריה של תנועת הפועלים הבינלאומית באקדמיה על שם שטפאן גאורגיו.
האם הייתה בלה אוישטיאנו, לבית יוסוביץ', בת לבעל חנות ספרים ומתרגמת במקצועה.
שש שנות חייו הראשונות התנהלו בעיר צ'רנוביץ, בברית המועצות ולאחר מות סטלין הרשו למשפחה להגר לרומניה.
אוישטיאנו בוגר האוניברסיטה הפוליטכנית של בוקרשט.
הוא קיבל תואר דוקטור באוניברסיטת בוקרשט על הנושא "היהודי הדמיוני.
סטראוטיפים ביחס ליהודים בתרבות הרומנית" (Evreul imaginar.
ב-1974 למד באוניברסיטת בוקרשט לימודים מזרחיים וב-1997, באוניברסיטה המרכז-אירופית בבודפשט, עבר קורסים ללימודים יהודיים.
בשנים 1997 - 2000 קיבל מהאוניברסיטה העברית בירושלים מלגת מחקר בתחום האנטישמיות.
אנדריי אוישטיאנו הוא האח הצעיר של המשורר האמריקאי ואלריו אוישטיאנו.
בתו, אמנה פרו אוישטיאנו היא מומחית במנהל ציבורי באיחוד האירופי בבריסל.
2000 - הפרס להצטיינות של פדרציית הקהילות היהודיות ברומניה על מחקריו באתנולוגיה (יו"ר חבר השופטים:זיגו אורניה)
2001 - הפרס הגדול של איגוד הסופרים המקצועיים ברומניה ASPRO
עבור הספר " דמות היהודי בתרבות הרומנית" (יו"ר חבר השופטים: אדריאן מניו)
2001 פרס "איגוד הסופרים של רומניה - סניף בוקרשט" (יו"ר חבר השופטים:ניקולאיה ברבאן), פרס לספר המצוין לשנת 2001 מטעם המגזין Sfera Politicii וקרן :החברה האזרחית" ברומניה (יו"ר חבר השופטים:סטליאן טנאסה) עבור אותו הספר.
נובמבר 2003 -פרס להצטיינות (יחד עם ליה בנימין) עבור התערוכה התיעודית "רומניה בתקופת השואה" ביריד הספרים גאוגאמוס בבוקרשט - מטעם רשות הרדיו הרומנית
2005 - פרס הקרן שרה וחיים ינקולוביץ' מחיפה, ישראל
2005 - עיטור מסדר הכוכב של הסולידריות האיטלקית בדרגת מפקד - מטעם נשיא איטליה, קרלו אזליו צ'אמפי בהמלצת שר החוץ, ג'אנפרנקו פיני
עיטור המסדר הלאומי "כוכב רומניה" בדרגת אביר מטעם נשיא רומניה טראיאן בססקו על התרומה המיוחדת בתחום ההיסטוריה של הדתות וקידום מורשתו של מירצ'ה אליאדה
2008 - פרס האיגוד טימישוארה על תרומתו לפיתוח הרוח האזרחית, קידום עקרונות הדמוקרטיה ומדינת החוק ברומניה
2010 - פרס מיוחד של איגוד הסופרים של רומניה עבור הספר "הנרקוטיקה בתרבות הרומנית.
נמסר לו על ידי ניקולאיה מנולסקו, יו"ר איגוד הסופרים
קסנופול" של האקדמיה הרומנית עבור הספר
נמסר לו על ידי יו"ר האקדמיה הרומנית, יונל היידוק.
מדליית היובל "עשרים שנה לממריאל קרבנות הקומוניזם וההתנגדות ברומניה" סיגט 2013-1993, מידי יושבת ראש קרן האקדמיה האזרחית, אנה בלנדיאנה
2013 יקיר הפקולטה לספרות של אוניברסיטת בוקרשט
2013 - תעודת הצטיינות מטעם פדרציית הקהילות היהודיות של רומניה, מידי יו"ר הפדרציה, אאורל ויינר
2015 - פרס של בני ברית אירופה
2016 - הפרס "סופרי שנת 2016" מטעם איגוד הסופרים ברומניה עבור הספר "מיניות וחברה.
2019 - הפרס "ActiveWatch" עם התואר "מלומד טוב על פצעי ההיסטוריה"
2021 - הפרס המיוחד של איגוד הסופרים של רומניה עבור הספר "מנהגים והרגלים.
2024 7 באפריל - יקיר הקהילה היהודית של בוקרשט
2013 מדוע יהודי רומניה הם אחרים (De ce sunt evreii din România altfel), הופיעה ברומניה ספרותית, גיליון 25-26.
אנדריי קונסטנטינוביץ' גֵיְים (Andre Konstantin Geim; ברוסית: Андрей Константинович Гейм; נולד ב-21 באוקטובר 1958) הוא פיזיקאי הולנדי-בריטי יליד רוסיה, הידוע בזכות מחקרו על גרפן, פיתוח סרט הדבקה כיווני המכונה "סרט גקו", ועל הדגמותיו בתחום רחיפה דיאמגנטית.
זוכה פרס נובל לפיזיקה לשנת 2010, יחד עם עמיתו קונסטנטין נובוסלוב "על ניסוייהם פורצי הדרך בתחום יריעת גרפן דו־ממדית".
גיים נולד בסוצ'י למשפחה ממוצא גרמני.
גיים מעיד באוטוביוגרפיה שלו שבעברו סבל מאנטישמיות עקב הצליל היהודי של שמו וכמו כן שאם סבתו הייתה קרוב לוודאי יהודייה.
הוריו, קונסטנטין אלכסייביץ' גיים (1910–1998) ונינה ניקולייבנה באייר (1927), היו מהנדסים.
בשנת 1975 סיים את התיכון בעיר נלצ'יק.
את השכלתו האקדמאית רכש במוסקבה במכון לפיזיקה וטכנולוגיה של מוסקבה.
בשנת 1987 סיים גיים לימודי דוקטורט במכון לפיזיקת מצב מוצק של האקדמיה הרוסית למדעים בצ'רנוגולבקה (Черноголо́вка).
גיים עבד כמדען חוקר במכון לטכנולוגיה מיקרואלקטרונית באקדמיה הרוסית למדעים בצ'רנוגולובקה עד לשנת 1990. בשנים 1990–1994 הוא חקר כפוסט-דוקטורנט באוניברסיטת נוטינגהאם, אוניברסיטת באת', ואוניברסיטת קופנהגן.
בשנת 1994 קיבל משרת פרופסור חבר באוניברסיטת מינכן.
בשנת 2001 הוא קיבל משרת פרופסור לפיזיקה באוניברסיטת מנצ'סטר.
מאז שנת 2007 הוא משמש עמית מחקר בכיר במועצת המחקר הבריטית בתחום ההנדסה ומדעי החומר.
הוא אף פרופסור לחומרים חדשניים וננוטכנולוגיה באוניברסיטת ראדבוד בניימכן.
הוא פרסם למעלה מ-180 מאמרים אשר עברו ביקורת עמיתים בירחונים מדעיים, יותר מ-30 ממאמריו צוטטו למעלה מ-100 פעם במאמרים מדעיים אחרים, דבר המעיד על השפעתו הנרחבת בתחום המדעי בו הוא עוסק.
פסגת הישגיו המדעיים של גיים הוא גילוי הגרפן, עליו אמר כי הוא מקווה שחומר זה, וגבישים דו-ממדיים אחרים, ישנו את חיי היום-יום בדומה לתרומת הפלסטיק לאנושות.
פיתוח סרט ההדבקה הכיווני הידוע בשם "סרט גקו", ומחקר בתחום רחיפה דיאמגנטית (שבמהלכה בוצע ניסוי הצפרדע המעופפת, שאף זיכהו בפרס איג נובל).
גיים ידוע כמומחה עולמי בפיזיקה מזוסקופית ובמוליכות-על.
לצד עיסוקו המדעי המעמיק, גיים מתייחס לעצמו אף בהומור.
בשנת 2001 גיים פרסם מאמר מדעי בכתב העת הנודע Physica, בו נקב בשמו של האוגר שלו כמחבר שני.
את זכייתו בפרס איג נובל הוא מזכיר בקורות החיים הרשמיים שלו ועל הניסוי שזיכהו בפרס הוא כותב: "ידוע לשמצה (-; על הרחפת הצפרדע" .
גיים הוא המדען הראשון אשר זכה בפרס איג נובל ובפרס נובל.
בשנת 2000 זכה בפרס איג נובל יחד עם מייקל ברי מאוניברסיטת בריסטול, על ניסוי רחיפה מגנטית של צפרדע.
בשנת 2007 העניק לו המכון לפיזיקה הלונדוני את מדליית מוט (Mott Medal) על גילוי קבוצה חדשה של חומרים, ובמיוחד גרפן.
במאי 2007 נבחר לעמית החברה המלכותית.
בשנת 2008 זכה בפרס אירופיזיקס של החברה האירופית לפיזיקה יחד עם קונסטנטין נובוסלוב על פיתוח הגרפן.
הוא זכה בפרס קורבר לשנת 2009 הנושא מענק של 750,000 אירו (Körber European Science Award).
בשנת 2010 העניקה לו האקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית את פרס ג'ון ג' קרטי לקידום המדע.
בשנת 2010 זכה במדליית יוז של החברה המלכותית
הוא הוכרז כזוכה פרס נובל לפיזיקה לשנת 2010, יחד עם קונסטנטין נובוסלוב.
הוא בעל תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת דלפט לטכנולוגיה, המכון הטכנולוגי של ציריך, ואוניברסיטת אנטוורפן.
זכה במדליית הכבוד של מכון נילס בוהר - 2011.
זוכה מדליית קופלי לשנת 2013.
אנדריוס קוביליוס (בליטאית: Andrius Kubilius; נולד ב-8 בדצמבר 1956) הוא פוליטיקאי ליטאי שכיהן כראש ממשלת ליטא בשנים 1999–2000 ו-2008–2012.
בשנים 1974–1979 למד פיזיקה באוניברסיטת וילנה.
בשנת 1992 נבחר לפרלמנט של ליטא.
אשתו, ריטה, היא כנרת בתזמורת הסימפונית הליטאית, ולזוג שני בנים.
אנדריי דינקו (Андрэй Дынько; נולד ב-1974) הוא עיתונאי בלארוסי, עורך העיתון היומי הוותיק "נאשה ניבה" (Naša Niva) ומעורכי המגזין Arche.
הוא נחשב לאחד מהמבקרים הקולניים כנגד שלטונו הדיקטטורי של נשיא בלארוס, אלכסנדר לוקשנקו.
הוא נעצר במהלך הבחירות של שנת 2006 ובילה כעשרה ימים במעצר.
בשנת 2021 במהלך הפגנות בבלארוס הוא נעצר שוב.
אנדריי אלכסייביץ' איבנוב הוא כדורגלן עבר רוסי ששיחק בעמדת המגן השמאלי.
התחיל לעסוק בכדורגל בבית הספר של לוקומוטיב מוסקבה, משם הוא עבר די מהר לסאטורן ראמנסקו.
בגיל 16 הוא עזב לבית הספר של ספרטק מוסקבה.
ב-2004 הוא התחיל לשחק בקבוצה השנייה של האדומים-לבנים.
איבנוב ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה ב-26 בנובמבר 2006 במשחק מול קריליה סובייטוב סמרה.
היה זה המשחק היחיד בו הוא השתתף באותה שנה.
בשנה שאחרי איבנוב ערך 7 משחקים בליגה, 1 בגביע הלאומי ו-2 בליגת האלופות.
ב-15 בינואר 2009 איבנוב הושאל לטום טומסק, כשהסיבה העיקרית למעבר זה הייתה הרצון של איבנוב לקבל יותר זמן משחק על המגרש.
במדי טום איבנוב הופיע לראשונה ב-15 במרץ 2009 במשחק מול קריליה סובייטוב, בו הוא שיחק כל 90 הדקות.
בסך הכל הוא ערך 19 משחקים בטום.
חלק מהמשחקים איבנוב פספס בשל שחיקת סחוס בברך, פציעה שהוא קיבל במשחק מול דינמו מוסקבה, וגם בגלל פציעת המניסקוס.
בתום העונה טום נסתה לרכוש את איבנוב, אך קבלה סרוב.
ב-10 במרץ 2010 איבנוב שוב הושאל לטום.
ב-2 ביולי איבנוב חזר לספרטק מההשאלה.
ב-15 באוגוסט איבנוב הופיע במדי ספרטק לראשונה ב-2010 במשחק מול לוקומוטיב מוסקבה, התוצאה הסופית הייתה 2-3 לאדומים-לבנים.
ב-11 בינואר 2011 איבנוב חתם חוזה ל-3.5 שנים עם לוקומוטיב מוסקבה.
ב-21 בספטמבר איבנוב הבקיע את שערו הראשון בקריירה במשחק שמינית-גמר הגביע הרוסי מול לוצ'-אנרגיה ולדיווסטוק.
ב-17 ביולי 2012 הושאל לרוסטוב למשך שנה.
בשנת 2014 עבר לסיביר נובוסיבירסק בה שיחק מספר עונות.
בשנת 2018 הוא פרש מכדורגל מקצועי.
איבנוב השתתף באליפות אירופה 2007 של נבחרות עד גיל 19, שם הוא ערך 3 משחקים.
הוא גם שיחק ב-4 משחקים במוקדמות יורו 2010 עד גיל 21. ב-10 באוקטובר 2011 איבנוב שיחק 45 דקות במדי הנבחרת השנייה במשחק מול בלארוס.
מקום שני בליגת העל הרוסית - 2007 (ספרטק מוסקבה)
אנדריי ברטקה הוא פרופסור לפיזיולוגיה וראש המחלקה לרפואה גריאטרית בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת דרום אילינוי, ארצות הברית.
אחד המומחים החשובים ביותר בעולם לגרונטולוגיה (מדע ההזדקנות).
העורך המייסד של כתב העת Journal of Andrology וחבר מערכת במספר כתבי עת רפואיים אחרים.
ב-2003 זכה בפרס קרן מתושלח לחקר אריכות ימים, כשהצליח בעזרת הנדסה גנטית לגדל עכבר מעבדה שחי כפליים ממשך חייו הנורמלי של עכבר מסוגו.
מחקריו מכוונים למציאת הדרך להחיל הצלחה דומה גם על בני האדם.
סיים תואר שני (MSc) בזואולוגיה, באוניברסיטת קרקוב ב-1962, ודוקטורט בזואולוגיה וגנטיקה באוניברסיטת קנזס בארצות הברית, ב-1965. את לימודי הפוסט דוקטורט הוא סיים ב-1969 ולאחר מכן עבד במשך 9 שנים כחוקר בשרוסבורי, מסצ'וסטס במימון קרן ווסטר לביולוגיה ניסויית.
היה חבר בסגל אוניברסיטת טקסס בסן אנטוניו, במסגרת בית הספר לרפואה ובית החולים שלה (University of Texas Health Science Center at San Antonio), במשך שש שנים ועובד מאז 1984 באוניברסיטת דרום אילינוי.
מאז 1992 ברטקה הוא אחד מהמארגנים של הסימפוזיון הבינלאומי לנוירוביולוגיה ונוירואנדוקרינולוגיה של ההזדקנות, הנערך מדי שנתיים באוסטריה.
מאז 1993 הוא מכהן כמרצה לפיזיולוגיה בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת דרום אילינוי.
ב-1997 קיבל את פרס Phi Kappa Phi, למדען המצטיין, ב-2003 קיבל את פרס קרן מתושלח לחקר אריכות ימים (הוא מכהן כיום כאחד משני היושבי ראש של המועצה המדעית של קרן זו) וב-2004 זכה בתואר החוקר המצטיין של אוניברסיטת דרום אילינוי (Distinguished Scholar of SIU).
ברטקה כיהן בשנים 2004–2005 כנשיא האגודה האמריקאית לחקר ההזדקנות - American Aging Association, וב-2007 קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מטעם בית הספר לרפואה של אוניברסיטת לודז'.
הוא כיהן כנשיא גם במספר אגודות אמריקאיות נוספות העוסקות בתחום מחקריו, ובהן:
כיום, פרופסור ברטקה הוא ראש המחלקה לרפואה גריאטרית של בית הספר לרפואה של אוניברסיטת דרום אילינוי, בספרינגפילד, אילינוי.
כמו כן, הוא חבר מערכת במספר כתבי עת רפואיים העוסקים בחקר ההזדקנות, בהם Journal of Gerontology, וכן כתב העת Gerontology.
בנוסף, הוא חבר מועצת הנאמנים של האגודה האמריקאית לחקר ההזדקנות, בה כיהן בשעתו כנשיא.
כתב עד היום יותר מ-550 מאמרים מדעיים, העוסקים ברובם בחקר ההזדקנות.
נשוי לרוז (לבית שוורץ) וגר כיום בכפר מקניקסבורג (Mechanicsburg), שבפרברי ספרינגפילד, אילינוי, מקום מושבה של אוניברסיטת דרום אילינוי.
ברטקה מייחס לשרשרת רבת החוליות, המקשרת בין הורמון גדילה והזדקנות את הפוטנציאל למציאת מעיין הנעורים.
הוא מייחס להורמון הגדילה השפעות רבות ושונות, אשר בסופו של דבר מוליכות כולן לדעתו, לקיצור משך החיים, כאשר גם ההפך נכון, דהיינו, חבלה בכל אחת מהחוליות בשרשרת זו מאריכה את משך החיים ומונעת את מחלות הזיקנה ובראשן סרטן וסוכרת.
ב-1996 היה ברטקה הראשון שהוכיח שניתן לגרום להארכה משמעותית של חיי יונק, על ידי שינוי של גן יחיד ב-DNA שלו.
חשוב אמנם לציין כי קדמה לברטקה בשלוש שנים פרופסור סינתיה קניון, שהצליחה לבצע פעולה דומה בנמטודה ובכך פרצה את הדרך לכיוון מחקרי זה.
ברטקה הצליח לגדל במעבדתו את העכבר שהאריך ימים יותר מכל עכבר אחר בעולם, עד היום.
עכבר מסוג זה הוא בדרך כלל בעל תוחלת חיים של כשנתיים - שלוש ואילו ברטקה הצליח לגדל עכבר זה עד גיל חמש בערך, דהיינו, להכפיל את משך חייו.
בגין הצלחה זו הוא זכה ב-2003 בפרס קרן מתושלח לחקר אריכות ימים.
ביוני 2009 קיבל ברטקה מהסוכנות הפדרלית האמריקאית NIH - המכונים הלאומיים לבריאות מענק פדרלי בסך 8.6 מיליון דולר לצורכי מחקר על ההזדקנות ואריכות הימים.
זהו המענק הגבוה ביותר שקיבל מי מחברי סגל אוניברסיטת דרום אילינוי אי פעם לצורכי מחקר כלשהו והמענק ה-15 במספר שברטקה קיבל מגופים פדרליים לצורכי מחקריו על ההזדקנות.
ברטקה מוביל במסגרת זו צוות משולב של חוקרים מאוניברסיטת אוהיו, אוניברסיטת מישיגן, מאיו קליניק ואוניברסיטת טקסס.
הצוות חוקר כיום את הבקרה הגנטית על הזדקנותם של יונקים ואת המכניזם ההורמונלי, במיוחד חוסר בהורמון גדילה, הגורם להפעלתם של גנים לאריכות ימים.
אנדריי ביֵילי (רוסית: Андре́й Бе́лый) הוא שם העט של הסופר בוריס ניקולאביץ' בוּגאיֶב (Бори́с Никола́евич Буга́ев 26 באוקטובר 1880 - 8 בינואר 1934), אחד מהסימבוליסטים החשובים בספרות הרוסית, וכן משורר, תאורטיקן ספרותי ומבקר ספרות.
על הרומן פרי עטו פטרבורג אמר ולדימיר נבוקוב כי הוא אחד מארבעת הרומנים הגדולים של המאה ה-20.
אביו, ניקולאי בוגאיב היה מרצה מוערך למתמטיקה.
אמו הייתה אשת חברה מוערכת וידועה ביופיה.
בעקבות אביו למד בוריס מתמטיקה ומדעי הטבע, אך תשוקתו האמיתית הייתה לספרות.
הוא הושפע מאוד מהתנועה הסימבוליסטית וממדעי הטבע.
לאחר מלחמת העולם הראשונה בוגאיב שהה בברלין, שם נהנה מתנאי מחיה טובים בשל האינפלציה הגרמנית.
הוא ניצל את העלות הנמוכה של חומרים ושירותים בברלין האינפלציונית על מנת להוציא את ספריו בזול לאור.
בעת שהייתו בגרמניה הצטרף בוגאיב לתנועה האנתרופוסופית, התיידד עם רודולף שטיינר ונחשף לכתביו של יונג.
ב-1924 שב בוגאיב לברית המועצות, שם לא הותרה האנתרופוסופיה כחלק מהמאבק של המשטר הבולשביקי בדתות.
בוגאיב נאלץ להסתיר את היותו אנתרופוסוף ולהתחזות למרקסיסט.
ב-1934 נפטר בוגאיב משבץ מוחי.
בעת פטירתו היה תלוי נגדו תיק פתוח במשטרה החשאית הרוסית.
ספרותו של ביילי משופעת באזכורים גאומטריים, מיסטיים ואינטרטקסטואליים.
הוא משתמש רבות במדעים המדויקים ביצירתו כדרך להביע את מחשבות גיבוריו.
כסימבוליסט, יצירתו של ביילי נושאת בחובה רבדים רבים של סמליות, כולל רמזים והקשרים למשמעויות שאינן מובעות בטקסט באופן ישיר.
ביילי מרבה לציין הוגים פילוסופים ביצירתו ובפרט את קאנט.
ההשפעה של קאנט על יצירתו מתבטאת בעולם הפנימי העשיר של גיבוריו ובאי הביטחון המוחלט של הקורא האם האירועים המתרחשים בסיפוריו הם מחוץ לדמיונם של גיבוריו או תיאור הדמיון של הגיבורים.
אנדריי אוקונקוב הוא מתמטיקאי רוסי העוסק ביישומים של גאומטריה אלגברית, פיזיקה מתמטית, תורת ההסתברות ופונקציות מיוחדות.
בשנת 2006 זכה במדליית פילדס, "על תרומתו לגישור הסתברות, תורת הצגות וגאומטריה אלגברית."
ב-1995 קיבל את הדוקטורט באוניברסיטת מוסקבה.
החל מ-2010 מרצה באוניברסיטת קולומביה.
אוקונקוב עבד בהצגת התאוריה של קבוצות סימטריות אינסופיות, הסטטיסטיקות של חילוק המישור, ובקוהומולוגיה הקוונטים לפי תוכנית הילברט של נקודות במישור המורכב.
אוקונקוב, ביחד עם ניקיטה נקרסוב ודבש מאוליק, גיבש השערות ידועות הנוגעות לבסיס האינווריאנטות של גרומוב-ויטן והאינטטריאנטות של דונלדסון-תומאס.
ב-2006, בקונגרס הבינלאומי החמישי של המתמטיקאים, במדריד שבספרד, הוא קיבל את מדליית פילדס עבור תרומתו לגישור הסתברות, תורת הצגות וגאומטריה אלגברית.
עבודתו בתחום זה חשפה קשרים חדשים עמוקים בין התחומים השונים של המתמטיקה.
למרות שהעבודה שלו היא קשה לסיווג כיוון שהוא נוגע במגוון רחב של תחומים, שני נושאים ברורים הם השימוש במושגים של אקראיות ורעיונות קלאסיים מתורת ההצגות.
שילוב זה הוכיח יעילות בפתרון בעיות מגאומטריה אלגברית ומכניקה סטטיסטית.
אנדריי מוריס בלאטץ' הוא כדורסלן עבר אמריקאי־פיליפיני ששיחק בעמדות הפאוור פורוורד והסנטר.
נבחר בסיבוב השני של דרפאט 2005 על ידי וושינגטון ויזארדס.
למד ושיחק ארבע שנים בבית הספר התיכון הנינגר (Henninger) בסירקיוז, ושנה נוספת בבית הספר סאות' קנט בסאות' קנט שבקונטיקט.
ממוצעיו היו 27.5 נקודות, 16.0 ריבאונדים ו־6.0 חסימות למשחק במהלך חמש שנותיו.
אתר Rivals.com מיקם את בלאטץ' במקום השני לפאוור פורוורדים ובמקום הרביעי הכללי לשחקני כדורסל בתיכונים בשנת 2005.
החליט לעבור ל־NBA ישירות מהתיכון, אך אף על פי שחשב שיבחר בסיבוב הראשון, נבחר בסיבוב השני, על ידי וושינגטון ויזארדס בבחירה ה־49 הכללית.
בלאטץ' נורה במהלך גנבת רכב ב־25 בספטמבר 2005, ולכן פספס את מחנה האימונים של הוויזארדס..
משחקו הראשון במדי הקבוצה היה נגד סיאטל סופרסוניקס, ב־11 בנובמבר 2005, בו קלע חמש נקודות בניצחון הוויזארדס 137-96. ב־14 בדצמבר 2005 הועבר זמנית לרואנוק דאזל מליגת הפיתוח של ה־NBA.
ב־2 בינואר 2006 חזר לוויזארדס.
את עונת 2005-06 סיים כשהוא משחק רק ב־29 משחקים עבור הוויזארדס, בממוצע של 2.3 נקודות ו־1.3 ריבאונדים למשחק.
בעונת 07–2006, בשל פציעות הסנטרים איתן תומאס ומייקל ראפין , שיחק בלאטץ' לפעמים כסנטר גיבוי.
ב־17 באוגוסט 2007 חתם בוויזארדס על חוזה ארוך שנים.
במהלך עונת 2007-08 המשיך בלאטץ' להראות שיפור, ובשל פציעות נוספות של איתן תומאס, קיבל דקות משחק נוספות.
בסוף העונה, בלאטץ' שיחק בכל משחקי הוויזארדס, פתח ב־15 משחקים, וקלע בממוצע 8.2 נקודות, קלט 5.2 ריבאונדים וחסם 1.4 חסימות.
ב־9 בינואר 2010 נקנס בלאטץ' ב־10,000 דולר על ידי הוויזארדס, מפני שהשתתף בתקרית האקדחים של גילברט ארינאס לפני משחק ב־5 בינואר 2010 נגד פילדלפיה 76'.
אריאנס נחקר בחשד להוצאת אקדח בחדר ההלבשה של הוויזארס, אבל הסיט את ההאשמות ממנו על ידי הפניית אצבע מאשימה אל קבוצתו.
שחקני קבוצתו, וביניהם בלאטץ', צולמו מחייכים וצוחקים איתו.
ב־28 בפברואר 2010 קלע 36 נקודות, מספר הנקודות הרב ביותר בקריירה המקצוענית שלו, כש־17 מתוך 31 זריקותיו נכנסו, במהלך ניצחון הוויזארדס 85–89 על ניו ג'רזי נטס.
במהלך העונה השתפרו הנתונים שלו באופן משמעותי.
הוא החמיץ טריפל־דאבל כשקלע במשחק כשקלע 20 נקודות, מסר 13 אסיסטים, קלט תשעה ריבאונדים וחטף פעמיים בניצחון הוויזארדס 99–109 על ניו ג'רזי נטס ב־4 באפריל.
בספטמבר 2010 הוא חתם על הארכת חוזהו עם הוויזארדס.
עונת 2010/2011 הייתה עונת השיא של בלאטץ', שפתח ב־63 מתוך 64 משחקים בהם שותף, וממוצעיו היו הגבוהים בקריירה: בנקודות (16.8), בריבאונדים (8.2), באסיסטים (2.3) ובחטיפות (1.5).
ב־20 במרץ 2012 הועבר לספסל הוויזארדס עד שיחזור לכושר, וב־16 ביולי הוא נופה מהסגל.
ב־12 בספטמבר 2012 חתם בלאטץ' בברוקלין נטס.
אחרי שחתם, שינה את מספרו ל־0. "אפס מזכיר לי כיצד כולם ויתרו עלי", אמר.
כשברוק לופז נפצע ברגלו, לבלאטץ' ניתנה הזדמנות לפתוח במקומו.
ללא לופז, הנטס נאבקו ומאזנם עמד על 2-5. למרות מאבקם, בלאטץ' שיחק היטב, עם ממוצעים של 18.1 נקודות ו־8.8 ריבאונדים למשחק.
ב־4 בינואר 2013 שיחק בלאטץ' מול קבוצתו הקודמת, הוויזארדס, באולמם הביתי, ורייזון סנטר.
כשבלאטץ' החל לשחק ברבע הראשון, הוא זכה לקריאת בוז מהאוהדים שנכחו במקום.
ב־19 דקות של משחק, בלאטץ' קלע 13 נקודות וקלט 12 ריבאונדים.
בלאטץ' שיחק בכל 82 המשחקים בעונת 2012/2013, עם ממוצעים של 10.3 נקודות ו־5.1 ריבאונדים ושיא באחוזים בקליעת סלי שדה (51.2%).
הוא שיחק גם בשבעה משחקי פלייאוף של הנטס, וקלע בממוצע 10.3 נקודות ו־4.9 ריבאונדים.
ב־11 ביולי 2013 האריך את חוזהו בנטס.
בחודש דצמבר 2013 הורד הסנטר הפותח של הקבוצה, ברוק לופז, לספסל, בגלל פציעה ברגל בסוף העונה הקודמת, דבר שהגדיל את מספר הדקות שקיבל בלאטץ'.
במשחק הראשון ללא לופז, בלאטץ' קלע 11 נקודות ושבעה ריבאונדים ב־25 דקות של משחק, בהפסד לאינדיאנה פייסרס.
ב־20 ביוני 2014 סיים את חוזהו עם הנטס, ובכך הפך לשחקן חופשי.
ב־20 בספטמבר 2014 חתם בלאטץ' לשנה אחת, תמורת 2.5 מיליון דולר, על חוזה עם שינג'יאנג פליינג טייגרס מליגת ה־CBA.
ב־1 בפברואר 2015, עם סיום עונת 2014/2015, בלאטץ' סיים את החוזה החד־שנתי שלו עם שינג'יאנג.
ב־38 משחקים, הוא קלע בממוצע 31.1 נקודות, קלט 14.6 ריבאונדים, מסר 5.1 אסיסטים ו־2.8 חטיפות למשחק, ונבחר למשחק האולסטאר של הליגה.
במרץ 2015 חתם בלאטץ' שוב בשינג'יאנג, הפעם לשלוש שנים, תמורת 7.5 מיליון דולר.
בנובמבר 2016 נפצע בלאטץ' והוחלף זמנית בבן בנטיל.
הוא חזר לשחק בסיום דצמבר והוביל את הפליינג טייגרס לגמר הליגה, שם ניצחו בסוויפ את גואנגדונג סאות'רן טייגרס 4–0 וזכו באליפות.
בינואר 2018 החליף אוגוסטו לימה את בלאטץ' בסגל הקבוצה, לאחר שביקורת על התנהלותו של בלאטץ' על המגרש – בהגנה בעיקר – נשמעה.
הוא קלע 12.8 נקודות ואסף 6.4 ריבאונדים בחמשת המשחקים ששיחק עד אז באותה עונה.
הוא שב לקבוצה במרץ, בסדרת הפלייאוף נגד גואנגדונג.
בדצמבר 2018 חתם בלאטץ' בטיינג'ין פיונירס מליגת העל הסינית בכדורסל.
ב־19 משחקים במדי הקבוצה קלע 20.7 נקודות, קלט 11 ריבאונדים, מסר 4.1 אסיסטים, והוסיף 1.7 חטיפות ו־1.8 חסימות למשחק.
בינואר 2014 נשאל בלאטץ' אם ברצונו לשחק בנבחרת הפיליפינים ולהשתתף בגביע העולם בכדורסל 2014 בספרד ובמשחקי אסיה 2014 באינצ'ון שבקוריאה הדרומית.
משפחתו של בלאטץ' היא במקור מהפיליפינים, אך לו עצמו לא הייתה אזרחות פיליפינית, מכיוון שנולד בארצות הברית.
ב־26 במאי 2014 אושרה הצעת האזרחות הפיליפינית של בלאטץ' על ידי הסנאט הפיליפיני.
ב־11 ביוני 2014 בלאטץ' הפך רשמית לאזרח הפיליפינים כשנשיא הפיליפינים בניגנו אקינו חתם על כך.
באוגוסט 2014 זומן בלאטץ' לגביע העולם בכדורסל ולמשחקי אסיה.
מאוחר יותר נפסל מלשחק במשחקי אסיה עקב בעיות זכאות שמצאה המועצה האולימפית של אסיה (OCA), מפני שלא התגורר במשך שלוש שנים בפיליפינים.
בחמישה משחקים בגביע העולם, שבהם כן שיחק, הוא סיפק ממוצעים של 21.2 נקודות, 13.8 ריבאונדים ו־1.6 חטיפות למשחק.
עם הופעה שבה קלע 18 נקודות וקלט 14 ריבאונדים, בלאטץ' עזר לנבחרת הפיליפינים להשיג את ניצחונם הראשון זה 40 שנה בגביע העולם, כשנצחו את סנגל 81-79.
בבוקר יום ראשון, 25 בספטמבר 2005, שלושה חודשים לאחר שהוויזארדס בחרו אותו בדראפט, נורה בלאטץ' במהלך ניסיון גנבת רכב שהתקיים ליד ביתו באלכסנדריה שבווירג'יניה.
לפי המשטרה, גברים שהגיח מרכב מסחרי פקדו עליו לצאת מהרכב.
הוא נורה לפני שיצא לחלוטין.
אמו, אנג'לה אוליבר, אמרה שהוא נורה בחזה, אבל הכדור לא פגע בשום איבר חיוני.
הוא שוחרר מבית החולים יומיים אחר כך.
בעקבות הפציעות שלו, הוא פספס את מחנה האימונים של הוויזארדס.
ב־2 באוגוסט 2007 הואשם בלאטץ' בשידול מיני בוושינגטון, לאחר שלכאורה קיים יחסי מין עם שוטרת סמויה.
האישום בוטל לאחר שבלאטץ', בעקבות צו בית המשפט, השתתף בסמינר לגברים ששידלו זונות.
בלאטץ' נעצר ב־4 ביוני 2008 באשמת נהיגה פרועה כשהיה על תנאי בפעם השלישית.
בלאטץ' נסע במהירות 86 קמ"ש באזור שבו המהירות המקסימלית הייתה 70 קמ"ש במרצדס.
ביוני 2011 הקים בלאטץ' את "קרן אנדריי בלאטץ'" (Andray Blatche Foundation), באמצעותו תרם בג'מייקה.
הוא תרם נעלי ספורט, כדורי־סל ו־50,000 דולר עבור בתי ספר בג'מייקה.
אנדריי דניסוב הוא מרים משקולות ישראלי שייצג את ישראל באולימפיאדת ברצלונה (1992).
בשנת 1992 השתתף דניסוב באולימפיאדת ברצלונה שם הגיע למקום השישי לאחר שהניף 175 ק"ג ודחק 202.5 ק"ג (סה"כ 377.5 ק"ג).
הישג זה הוא ההישג השני בחשיבותו של מרים משקולות ישראלי באולימפיאדה (לאחר אדוארד וייץ שזכה במקום החמישי באולימפיאדת מונטריאול (1976)).
באותה שנה השתתף באליפות אירופה בהרמת משקולות שנערכה בסקסארד שבהונגריה והגיע למקום ה-20.
בשנת 1995 השתתף דניסוב באליפות אירופה בהרמת משקולות שנערכה בוורשה והגיע למקום ה-12.
בשנת 1999 השתתף דניסוב באליפות העולם בהרמת משקולות שנערכה באתונה והתמודד בקטגוריה של עד 85 ק"ג.
אנדריי לאונידוביץ' גוסין (באוקראינית: Андрі́й Леоні́дович Гу́сін ) (29 בנובמבר 1972 - 14 בספטמבר 2014) היה כדורגלן ומאמן כדורגל אוקראיני ששיחק בעמדות הקשר בקבוצות שונות בליגת העל האוקראינית ובליגת העל הרוסית.
שיחק במשך 13 שנים בנבחרת אוקראינה.
לאחר פרישה ממשחק פעיל אימן קבוצות בליגה הרוסית.
ב-14 בספטמבר 2014 גוסין נפצע אנושות בתאונת אופנוע בקייב, ומת מפצעיו כעבור כמה שעות.
אנדריי גוסין נולד בעיר זלוטשוב במערב אוקראינה בתקופת ברית המועצות.
שני הוריו היו ספורטאים : אביו כדורגלן ואמו עסקה באתלטיקה.
למד חינוך גופני בעיר לבוב, בעת לימודיו החל לשחק בקבוצות חובבים.
גוסין החל את הקריירה של כדורגלן מקצועי בשנת 1992, כאשר זומן לשחק בשורות מועדון הכדורגל קרפטי לבוב.
לאחר עונה אחת - עבר לקבוצת הצמרת האוקראינית דינמו קייב.
גוסין שיחק תחילה במסגרת קבוצת המילואים של דינמו ואף הושאל למשך שנה לקבוצת צסק"א קייב.
בשנת 1996 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת שלדינמו במשחק ליגת העל האוקראינית.
גוסין שיחק במדי דינמו קייב במשך 9 שנים והיה אחד הקשרים המוצלחים בליגה האוקראינית באותה תקופה.
בשנת 2005 עזב את דינמו ועבר לשחק בליגה הרוסית.
הוא שיחק שתי עונות בקבוצת קריליה סובייטוב סמרה והיה קפטן של הקבוצה.
לאחר מכן עבר לסאטורן ראמנסקו, בה היה מאמן-שחקן.
בתום עונה אחת עזב את סאטורן וחתם חוזה לשנתיים בקבוצת חימקי.
בפועל לא שיחק בחימקי אפילו משחק ליגה אחד- הוא נאלץ לפרוש מהמשחק הפעיל עקב פציעה.
בנבחרת הלאומית של אוקראינה שיחק גוסין מאז יוני 1993. משחקו הראשון במדי הנבחרת היה משחק ידידות מול (במשחקו הראשון הצליח להבקיע שער).
הוא היה בסגל הנבחרת למונדיאל 2006. השתתף בכל מחמשת משחקי הנבחרת בתחרות.
בסיום המונדיאל - פרש מהנבחרת.
בשנת 2010 הצטרף גוסין לצוות המאמנים של קבוצת אנז'י מחצ'קלה מהליגה הרוסית.
בהמשך אימן את קבוצת המילואים של דינמו קייב ואת קבוצת קריליה סובייטוב סמרה.
אנדריי גלאבינוב (בבולגרית: Андрей Гълъбинов; נולד ב-27 בנובמבר 1988) הוא כדורגלן עבר בולגרי ששיחק בעמדת החלוץ.
גלאבינוב נולד בסופיה לאסן גלאבינוב, שחקן כדורעף בעבר ומאמן כדורעף בהווה ולאם שגם עסקה בספורט בעברה.
סבו הוא יורדן פיליפוב, שוער נבחרת בולגריה בכדורגל ואלוף בולגריה 8 פעמים.
גלאבינוב התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של צסק"א סופיה ובשנת עבר עם משפחתו לקפריסין והצטרף למחלקת הנוער של אומוניה ניקוסיה.
בשנת עבר עם משפחתו לאיטליה וחתם בקסטלראנו.
ביולי חתם בבולוניה מהסרייה א', אך לא הצליח לבסס את מעמדו בקבוצה והושאל לג'יאוליאנובה, ולאחר מכן לג'יאקומנסה.
בקיץ חתם בלומצאנה בה הצליח לראשונה בקריירה לבסס את מעמדו כשחקן בכיר לאורך עונה שלמה.
גלאבינוב שיחק בלומצאנה במשך עונה וחצי ורשם בה 45 משחקים וכבש 12 שערים.
ב-1 בפברואר 2011 גלאבינוב חתם בליבורנו מהסרייה ב'.
ב-7 בפברואר גלאבינוב ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 0–1 לוויצ'נצה.
בעונת גלאבינוב הושאל לסורנטו וממנה עבר בינואר של אותה עונה לבסאנו.
בקיץ הושאל לגוביו ועונה לאחר מכן לאבלינו בה רשם את עונת השיא שלו בקריירה עם 15 שערים ב-39 משחקים ובסיום העונה חזר לליבורנו.
ב-12 באוגוסט 2015 חתם בנובארה בה שיחק במשך שתי עונות וכבש בה 25 שערים ב-73 משחקים.
בקיץ חתם בגנואה מהסרייה א'.
ב-20 באוגוסט 2017 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה ובליגה הבכירה באיטליה בתיקו 0-0 נגד ססואולו.
ב-26 באוגוסט הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 2–4 ליובנטוס.
בקיץ גלביאנוב חתם בספציה, בעונת 2019/2020 כבש 7 שערים והוביל את ספציה למקום השלישי ולעליית ליגה בפעם הראשונה בתולדותיה לאחר שעברה את קייבו ורונה ופרוזינונה בפלייאוף העלייה.
אחרי ההצלחה באבלינו ב-20 בפברואר 2014 גלאבינוב זומן לראשונה לסגל נבחרת בולגריה לקראת משחק הידידות נגד .
ב-5 במרץ ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 1–2 נגד בלארוס.
ב-23 במאי 2014 גלאבינוב הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בתיקו 1-1 נגד .
אנדריי באביש (בצ'כית: Andrej Babiš; נולד ב-2 בספטמבר 1954) הוא איש עסקים ופוליטיקאי צ'כי, שכיהן כראש ממשלת צ'כיה בין השנים 2017–2021. כיהן גם בתפקיד שר האוצר.
מינואר 2014 עד מאי 2017 כיהן בתפקיד סגן ראש ממשלת צ'כיה עד שפוטר על ידי ראש הממשלה בוהוסלב סובוטקה, באוקטובר 2025 זכתה מפלגתו בבחירות לפרלמנט, אך עדיין צריך להקים קואליציה כדי לשוב לראשות הממשלה.
באביש נולד בברטיסלבה, אז ברפובליקה הצ'כוסלובקית, בימי המשטר הקומוניסטי, כבן לאב סלובקי מהלוהובץ ואם גרמנייה קרפטית (ציפסרית) מיסיניה (כיום בחבל זקרפטיה באוקראינה).
האב היה דיפלומט, חבר במפלגה הקומוניסטית, ייצג את צ'כוסלובקיה בשיחות GATT בז'נבה וכיהן כיועץ בארגון האומות המאוחדות.
באביש הוא האדם השני בעושרו בצ'כיה.
הוא היה הבעלים של חברת אחזקות מדיה שיש לה עיתונים, אתרי אינטרנט וכלי תקשורת נוספים.
החברה עוסקת גם בחקלאות, מזון, כימיקלים, הבנייה, לוגיסטיקה, ייעור ואנרגיה.
אנדריי באביש ניהל את הקונגלומרט עד ינואר 2014 והחזיק בו עד 2017, הוא נאלץ להעביר את הבעלות על החברה לשתי קרנות נאמנות בשליטת משפחתו ועורכי דינו, וזאת על מנת לעמוד בחקיקה חדשה של ניגוד עניינים שעברה בפרלמנט.
באביש הואשם שקיבל מהאיחוד האירופי סובסידיות בשווי שני מיליון אירו לפני שנכנס לפוליטיקה מה שגרם לראש הממשלה בוהוסלב סובוטקה לפטר אותו מתפקיד סגן ראש הממשלה.
המשטרה המליצה להגיש כתב אישום בפרשה זו.
באביש נבחר לראש הממשלה לאחר שמפלגתו כן זכתה בבחירות שנערכו ב-21 באוקטובר 2017 ב-30% מהקולות.
החל מ-6 בדצמבר 2017 מכהן כראש ממשלת צ'כיה.
בבחירות בשנת 2021 זכתה האופוזיציה ברוב בפרלמנט.
באוגוסט 2022 פתחה נגדו התביעה בצרפת בחקירה, בחשד להלבנת הון הקשורה לרכישת וילות בדרום צרפת.
אנדריי אלכסנדרוביץ', נסיך רוסיה , היה נכדו של אלכסנדר השלישי, קיסר רוסיה, ואביו של אנדריי אנדרייביץ', נסיך רוסיה, נשיא אגודת משפחת רומנוב.
אנדריי נולד ב-24 בינואר 1897 בארמון החורף, סנקט פטרבורג, לאלכסנדר מיכאילוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה ולקסניה אלכסנדרובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה, בתם של אלכסנדר השלישי, קיסר רוסיה ודאגמאר, נסיכת דנמרק.
למרות שהוא היה נכדו של אלכסנדר השלישי הוא לא קיבל את התואר "הנסיך הגדול של רוסיה", מכיוון שבקו הגברי הוא היה רק נינו של ניקולאי הראשון, קיסר רוסיה.
אולם, למרות שלא קיבל את התואר "הנסיך הגדול", נורו בעת לידתו 21 מטחי הצדעה, על פי בקשת סבתו הקיסרית.
בצעירותו לפני מלחמת העולם הראשונה, נסע הנסיך אנדריי לאירופה עם הוריו.
ובעת ביקורו בביאריץ, הצטרף אל דודו של אביו אדוארד השביעי, מלך הממלכה המאוחדת במלון פאלאס.
הנסיך אנדריי הצטרף לצי הרוסי הקיסרי ושירת תחת אביו אלכסנדר מיכאילוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה.
מאוחר יותר הוא נעשה סגן ברגימנט משמר הפרשים, שקולונל הכבוד שלו היה דודו, ניקולאי השני, קיסר רוסיה.
זמן קצר לפני המהפכה הרוסית הוא ליווה את הקיסרית אלכסנדרה ואת ארבע בנותיה בביקורם האחרון בכנסיות נובגורוד.
הייתה זו הפעם האחרונה שראה אותם.
לאחר המהפכה הרוסית נעצרו הוריו, אחיו וסבתו על ידי הבולשביקים והושמו במעצר ליד סבסטופול.
בתקופה הסוערת הזאת התחיל אנדריי במערכת יחסים עם אליזבטה רופו-סאסו, גרושה צעירה, בתם של פבריציו רופו, דוכס סאסו-רופו והנסיכה נטליה אלכסנדרובנה מסצ'רסקאיה, אשר הייתה נשואה קודם לכן לגנרל מיור אלכסנדר אלכסנדרוביץ פרידריצ'י.
ב-12 ביוני 1918 התחתנו השניים בקפלה המשפחתית באיי-טודור בנוכחות משפחתו, כולל סבתו הקיסרית האלמנה.
אנדריי היה באותה העת רק בן עשרים, וסבתו חשבה שהוא צעיר מדי לנישואין, אבל הוריו, הנסיכים הגדולים קסניה ואלכסנדר, נתנו את הסכמתם.
במרץ 1918 רוסיה חתמה על הסכם הפסקת נשק עם גרמניה והכוחות הגרמניים שחררו את חברי משפחת המלוכה.
באפריל 1919 עזב אנדריי את חצי האי קרים יחד עם הקיסרית האלמנה מריה פיודורובנה ובני משפחה אחרים, על גבי הסיירת הבריטית מרלברו.
בתחילה התגורר אנדריי בצרפת באחוזת דודתו אנסטסיה מיכאילובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה, ובה נולדו שני ילדיו הגדולים, ולאחר מכן הם עברו להתגורר בלונדון על יד אמו הנסיכה קסניה, שם נולד בנו הצעיר.
בשנת 1940, במהלך מלחמת העולם השנייה נפגע ביתו במהלך הבליץ, ואשתו שסבלה מסרטן נפצעה קשה ומתה כעבור זמן קצר מפצעיה.
שנתיים לאחר מכן, בעת שהותו בבלמורל, פגש אנדריי את נדין מקדוגל, אשר הייתה בתם הבכורה של לוטננט קולונל הרברט מקדוגל ואשתו הפינית סילביה בורגסטרום.
הם התארסו ב-18 ביוני 1942, וב-21 בספטמבר 1942 הם נישאו בכנסיית נורטון, קנט.
השניים התגוררו בבית פרובנדר בפברשאם, שהיה אחוזת הציד של אדוארד, הנסיך השחור, ונולדה להם בת אחת.
אנדריי אהב מאוד בישול, גינון וציור, ואף הייתה לו תערוכה בפריז של יצירותיו לפני מלחמת העולם השנייה.
כמו כן הוא עסק רבות בפעילויות צדקה, והוא אף היה המגן של מסדר יוחנן הקדוש של בית החולים בירושלים.
ב-12 ביוני 1918 התחתן אנדריי עם אליזבטה רופו-סאסו, בתם של פבריציו רופו, דוכס סאסו-רופו והנסיכה נטליה אלכסנדרובנה מסצ'רסקאיה, ממנה נולדו לו 3 ילדים:
ב-21 בספטמבר 1942 התחתן אנדריי עם נדין מקדוגל, ממנה נולדה לו בת אחת:
אולגה אנדרייבנה, נסיכת רוסיה (נולדה ב-1950).
אנדריי אנדרייביץ', נסיך רוסיה היה נינו של אלכסנדר השלישי, קיסר רוסיה, ונשיא אגודת משפחת רומנוב.
אנדריי נולד ב-21 בינואר 1923 בלונדון, לאנדריי אלכסנדרוביץ', נסיך רוסיה ולאליזבטה רופו-סאסו, בתם של פבריציו רופו, דוכס סאסו-רופו והנסיכה נטליה אלכסנדרובנה מסצ'רסקאיה.
מצד אביו אנדריי הוא היה נינו של אלכסנדר השלישי, קיסר רוסיה, ומצד אמו הוא היה קרוב משפחתה של פאולה, מלכת הבלגים.
סנדקו היה אדוארד, נסיך ויילס, והוא התגורר עם משפחתו בבית הארחה בטירת וינדזור, שהוענק למשפחתו על ידי ג'ורג' החמישי, מלך הממלכה המאוחדת בעת שברחו מרוסיה.
אנדריי חונך בקפידה על ידי סבתו קסניה אלכסנדרובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה, שהעניקה לו חינוך מסורתי, משום שמעולם לא חדלה להאמין שיום אחד יחזרו הרומנובים לרוסיה וישלטו שוב במדינה, ונכדה ייקח את מקומו ברוסיה.
לעומת זאת, הוריו של אנדריי היו שייכים לדור אחר של המשפחה ולא קיוו עוד להחזרת המלוכה ברוסיה, ולכן הם ניסו לגדל את ילדיהם כאנשים פשוטים ואחראים, עם תחושת חובה למולדת, והיכולת להתמודד עם המציאות של העולם המודרני.
בגיל 6, ביקר אנדריי עם סבתו אצל המלכה מרי, שהתייחסה אליו בחיבה ואמרה לו שיתייחס אליה כאל דודה.
אנדריי אהב לדוג בנהר התמזה, ואף גילה עניין בציור, ועד מהרה הפך לצייר נוף מוכשר.
בשנת 1942, בעיצומה של מלחמת העולם השנייה, הצטרף אנדריי לצי המלכותי כמלח פשוט, ושירת על הסיירת קלה HMS שפילד בפיקודו של האדמירל סר ססיל הארקורט.
הוא השתתף בשיירות הארקטיות, ולעיתים קרובות הפליג למורמנסק, שם מילא את תפקיד המתורגמן, ובכך היה הנסיך הראשון מבית רומנוב שביקר ברוסיה לאחר המהפכה הרוסית.
הוא גם נטל חלק בקרב על האטלנטי, מבצע לפיד ובפלישה לנורמנדי.
בתום המלחמה הוא שירת באוקיינוס השקט, ולאחר שחרורו בשנת 1946 חזר לאנגליה.
לאחר המלחמה התמחה אנדריי באגרונומיה, אולם לאחר שראה שאינו מוצא פרנסה באירופה, נענה להזמנתו של דודו וסילי אלכסנדרוביץ', נסיך רוסיה, ויחד עם בן דודו ניקיטה ניקיטביץ', נסיך רוסיה הפליג לארצות הברית.
לאחר שהשתקע בקליפורניה, הוא החל לעבוד בחנות, ואחר כך עבד עם דודו בקליפורניה פאקינג, שם הוא גידל עגבניות בהידרופוניקה ועבד על הכנסת סוגים חדשים של ירקות.
לאחר מכן הוא למד סוציולוגיה וקרימינולוגיה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, ולאחר מכן עבד כברוקר בחברת משלוחים ובילה שלוש שנים ביפן ובקוריאה.
בחזרתו לסן פרנסיסקו אנדריי הפך לסוכן למכירת נדל"ן, ולאחר מכן הוא גם עבד כעובד פשוט ומעצב.
ב-9 בספטמבר 1951 התחתן אנדריי עם ילנה קונסטנטינובה דורנבה, בתם של פבריציו רופו, דוכס סאסו-רופו והנסיכה נטליה אלכסנדרובנה מסצ'רסקאיה, ממנה נולד לו בן אחד, אולם בשנת 1959 הם התגרשו.
הוא הפך לאזרח אמריקני ב-20 בדצמבר 1954. לאחר מות אשתו השנייה, הוא עבר ליישוב אינוורנס, מחוז מארין, קליפורניה, שם עבד כנגר, ומאוחר יותר עסק בעסקי תכשיטים.
בשנים מאוחר יותר חזר אנדריי לעסוק בציור, ועם השנים השקיע את רוב כוחותיו בציור אמנותי.
ב-21 במרץ 1961 התחתן אנדריי עם קתלין נוריס, נכדתם של הסופרים האמריקנים צ'ארלס גילמן נוריס וקתלין נוריס, ממנה נולדו לו שני ילדים, אולם קתלין מתה בשנת 1967 מדלקת ריאות.
ב-17 בדצמבר 1987 התחתן אנדריי עם הציירת האמריקאית אינז סטורר, בתם של פרנץ באשקלין ואניטה הירטפילד, אך אין לו ילדים ממנה.
אנדריי התגורר עם אשתו אינז באינוורנס, ובשנת 2007 הוא הוציא אוטוביוגרפיה בשם "הילד שיהיה צאר".
עבודתו הוצגה ברחבי העולם, כולל תערוכות בגלריה 16 בסן פרנסיסקו.
בשנת 2016 מת דודנו מדרגה שלישית דמיטרי רומנוביץ', נסיך רוסיה, ואנדריי הפך לנשיא אגודת משפחת רומנוב.
ב-9 בספטמבר 1951 התחתן אנדריי עם ילנה קונסטנטינובה דורנבה, בתם של פבריציו רופו, דוכס סאסו-רופו והנסיכה נטליה אלכסנדרובנה מסצ'רסקאיה, ממנה נולד לו בן אחד:
אלכסיי אנדרייביץ' רומנוב (נולד ב-1953).
ב-21 במרץ 1961 התחתן אנדריי עם קתלין נוריס, נכדתם של הסופרים האמריקנים צ'ארלס גילמן נוריס וקתלין נוריס, ממנה נולדו לו שני ילדים:
פיוטר אנדרייביץ' רומנוב (נולד ב-1961).
אנדריי אנדרייביץ' רומנוב (נולד ב-1963).
ב-17 בדצמבר 1987 התחתן אנדריי עם אינז סטורר, בתם של פרנץ באשקלין ואניטה הירטפילד, אך אין לו ילדים ממנה.
אנדריטסאינה הוא כפר באזור אליס, במחוז מערב יוון, שבחצי האי פלופונס שביוון.
מאז הרפורמה בשלטון המקומי ב-2011 מהווה הכפר חלק מהיחידה העירונית אנדריטסאינה-קרסטנה.
שטח יחידה עירונית זו הוא 131 קמ"ר.
נכון ל-2011 התגוררו בכפר כ-800 תושבים והיחידה העירונית מנתה כ-2,150 תושבים.
אנדריטסאינה ממוקמת באזור הררי בדרום-מזרח אליס, על הגבול עם ארקדיה ומסניה.
הכפר בנוי על גבעה, מצפון-מערב להר ליקאון.
הנהר אלפיוס יוצר את הגבול הצפון מזרחי של היחידה העירונית.
שימושי הקרקע העיקריים באזור הכפר הם ייעור וחקלאות בקנה מידה קטן.
אנדריטסאינה שוכנת 22 ק"מ מצפון-מערב למגלופוליס, 28 ק"מ מדרום-מזרח לקרסטנה, 41 ק"מ ממערב לטריפולי ו-46 ק"מ מדרום-מזרח לפירגוס.
הכביש היווני לאומי 76 עובר דרך אנדריטסאינה.
על פי המסורת, אנדריטסאינה קרויה על שם אשתו של רועה צאן מכרתים בשם אנדריקוס, שבשעה שרדף אחרי כבשה שעזבה את העדר, הגיע למעין שעל הר ליקאון.
הוא בנה במקום פונדק, שאחרי מותו הוחזק על ידי אשתו אנדריקאינה (כלומר, "אשתו של אנדריקוס").
כינויה, שסיומו נהגה בניב המקומי "טסאיה" במקום "קאיה", העניק לפונדק את שמו ובהמשך גם לכפר.
האזור היה חלק מארקאדיה העתיקה.
אנדריטסאינה שגשגה במאות ה-13 וה-14 לספירה, בעת שבאזור שלטה נסיכות אכאיה, והיא מוזכרת בכרוניקה של מוראה.
הכפר מילא תפקיד מכריע במהלך מרד אורלוב שבמלחמת העצמאות היוונית.
בשנת 1826, כחלק מאותה מלחמה, נהרסה אנדריטסאינה על ידי כוחותיו של אבראהים פאשא.
כיום, יש בכפר אוסף מרשים של בתים עתיקים ורחובות המרוצפים באבני מרצפות , כיכר המוקפת עצים גבוהים ומן הכפר נשקף נוף האזור.
המזרקה בכיכר, שנבנתה ב-1724, נחשבת כמזרקה העתיקה ביותר בחצי האי פלופונס.
בכפר נמצאת ספריית ניקולופולוס, שנוסדה ב-1840, מתרומותיו של ההומניסט קונסטנטינוס ניקולופולוס שמשפחתו הגיעה מאנדריטסאינה.
האוסף שלה כולל כתבים נדירים מהמאה ה-16 וה-17, ביוונית ובשפות נוספות, מסמכים חשובים מן התקופה של מלחמת העצמאות היוונית ומוצגי פולקלור מקומי.
הספרייה מכילה יותר מ-40,000 פריטים.
מקדש אפולו אפיקוריוס בבאסאי נמצא כ-6 ק"מ דרומית לאנדריטסאינה.
אנדריי אלכסנדרוביץ' גורבונוב (בבלארוסית: Андрэй Аляксандравіч Гарбуноў; נולד ב-29 במאי 1983) הוא כדורגלן עבר בלארוסי ששיחק בעמדת השוער.
גורבונוב התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של דניפר מוהילב.
בשנת הושאל לוויינו ועונה לאחר מכן לספרטק שקלוב.
מחזרתו בעונת גורבונוב שימש כשוער שני, עד שבעונת הפך לשוער הראשון של הקבוצה.
לפני עונת חתם גורבונוב בדינמו מינסק.
במינסק, מעמדו של גורבונוב לא היה יציב וביוני גורבונוב חתם בנמאן גרודנו.
בינואר חתם גורבונוב בבאטה בוריסוב.
בבוריסוב, גורבונוב הפך לשוער הראשון של הקבוצה.
בסיום העונה, גורבונוב נבחר לכדורגלן העונה בבלארוס.
בינואר באטה צירפה לשירותיה את השוער סרגיי צ'רניק, ולגורבונוב נמסר כי הוא לא חלק מהתוכניות של הקבוצה.
ב-1 באפריל 2014 שוחרר רשמית מהמועדון והפך לשחקן חופשי.
ביולי חתם גורבונוב באטרומיטוס מליגת העל היוונית.
גורבונוב התחיל כשוער שני, עד שבדצמבר הפך לשוער הראשון.
במהלך עונת , גורבונוב איבד את מקומו בהרכב של אטרומיטוס, אך חזר אליו עונה לאחר מכן.
ב-17 במאי 2017 פורסם כי גורבונוב יעזוב את קבוצה בסיום העונה.
את עונת גורבונוב התחיל ללא קבוצה ובינואר חזר לקדנציה שנייה בדינמו מינסק.
בינואר הודיע גורבונוב על פרישה מכדורגל.
במרץ זומן גורבונוב לראשונה לסגל נבחרת בלארוס.
ב-30 במרץ 2015 גורבונוב ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בתיקו 0-0 נגד .
אנדריי אנדריוביץ' הובורוב (באוקראינית: Андрій Андрійович Говоров; נולד ב-10 באפריל 1992) הוא שחיין אוקראיני, שיאן העולם הנוכחי (2018), אלוף אירופה (לונדון 2016), בעל מדליית ארד מאליפות העולם (בודפשט 2017) ואלוף האוניברסיאדה (טאיפיי 2017) במשחה ל-50 מטר פרפר.
מתאמן בהדרכתו של ארילסון סילבה מברזיל.
באליפות העולם שנערכה בשאנגחאי, סין בסוף יולי 2011 סיים הובורוב במקום שמיני במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 23.64 שניות.
בשלב חצי הגמר הוא קבע את התוצאה החמישית בטיבה בשלב זה, 23.39 שניות ובמקום 22 במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 22.51 שניות
באליפות אירופה שנערכה בדברצן, הונגריה בסוף מאי 2012 זכה הובורוב במדליית ארד במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 22.18 שניות, אחרי פרד בוסקה מצרפת (21.80 שניות) וסטפן ניסטרנד משוודיה (22.04 שניות).
נוסף לכך, הוא סיים במקום חמישי במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 23.53 שניות.
בשלב חצי הגמר הוא קבע את התוצאה השנייה בטיבה בשלב זה, 23.43 שניות.
באולימפיאדת לונדון (2012) הוא סיים במקום 14 במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 22.12 שניות.
בשלב המוקדמות הוא קבע את התוצאה השביעית בטיבה בשלב זה, 22.09 שניות.
באליפות העולם שנערכה בברצלונה, ספרד בתחילת אוגוסט 2013 סיים הובורוב במקום חמישי במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 23.22 שניות.
בשלב חצי הגמר הוא קבע שיא לאומי חדש של 22.97 שניות ועלה מהמקום החמישי.
נוסף לכך, הוא סיים במקום 12 במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 21.96 שניות.
בשלב המוקדמות הוא קבע שיא לאומי חדש של 21.80 שניות ועלה מהמקום השלישי.
באליפות אירופה שנערכה בברלין, גרמניה בסוף אוגוסט 2014 זכה הובורוב במדליית ארד במשחה ל-50 מטר פרפר ביחד עם בן פראוד מבריטניה בתוצאה של 23.21 שניות, אחרי פלורן מנודו מצרפת ויוהאן טסורקין מבלארוס שקבעו תוצאה של 23.00 שניות.
בשלב המוקדמות הוא קבע שיא אליפות חדש של 22.87 שניות.
נוסף לכך, הוא סיים במקום שמיני במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 22.14 שניות.
בשלב חצי הגמר הוא קבע את התוצאה הרביעית בטיבה בשלב זה, 22.02 שניות.
באליפות העולם שנערכה בקאזאן, רוסיה בתחילת אוגוסט 2015 סיים הובורוב פעמיים במקום חמישי, במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 21.86 שניות ובמשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 23.18 שניות.
בשלב חצי הגמר הוא קבע תוצאה 23.15 שניות.
נוסף לכך, הוא סיים במקום 36 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 49.81 שניות.
באליפות אירופה שנערכה בלונדון, בריטניה בסוף מאי 2016 זכה הובורוב בשתי מדליות, זהב וכסף.
מדליית זהב, במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 22.92 שניות, לפני לאסלו צ'ה מהונגריה (23.31 שניות) ובן פראוד (23.34 שניות).
בשלב חצי הגמר הוא קבע תוצאה של 22.73 שניות.
מדליית כסף, במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 21.79 שניות, אחרי פלורן מנודו מצרפת (21.73 שניות) ולפני בן פראוד (21.85 שניות).
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) הוא סיים במקום חמישי במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 21.74 שניות.
בשלב המוקדמות הוא קבע את התוצאה המהירה בשלב זה, 21.49 שניות ובשלב חצי הגמר הוא קבע את התוצאה השנייה בטיבה בשלב זה, 21.46 שניות.
באליפות העולם שנערכה בבודפשט, הונגריה בסוף יולי 2017 זכה הובורוב במדליית ארד במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 22.84 שניות, אחרי בן פראוד (22.75 שניות) וניקולס סנטוס מברזיל (22.79 שניות) לפני קיילב דרסל מארצות הברית (22.89 שניות).
בשלב חצי הגמר הוא קבע תוצאה של 22.77 שניות.
בחודשים מאי, ויוני 2018 התאמן הובורוב בבריכה הלאומית שבמכון וינגייט.
בתחרות שנערכה במונטה קרלו, מונקו ב-17 ביוני הוא קבע במשחה ל-50 מטר פרפר שיא לאומי חדש של 22.53 שניות, עשירית משיא העולם.
שבועיים לאחר מכן, בתחרות שנערכה ברומא איטליה ב-1 ביולי הוא קבע במשחה ל-50 מטר פרפר שיא עולם חדש של 22.27 שניות, שיפור משמעותי לשיא העולם הוותיק הקודם בן ה-9 שנים, מתקופת "חליפות השחייה" שהיה שייך לרפאל מוניוס מספרד (22.43 שניות).
אנדריוס גודז'יוס (בליטאית: Andrius Gudžius; נולד ב-14 בפברואר 1991) הוא אתלט ליטאי.
הוא אלוף העולם (לונדון 2017) ואלוף אירופה (ברלין 2018) בזריקת דיסקוס.
באליפות העולם לנוער שנערכה בבידגושץ', פולין בשנת 2008 סיים גודז'יוס במקום שישי בזריקת דיסקוס (1.75 ק"ג) בתוצאה של 58.63 מטר.
באליפות אירופה לנוער שנערכה בנובי סאד סרביה בשנת 2009 הוא סיים במקום חמישי בתוצאה של 60.05 מטר ובאליפות העולם לנוער שנערכה במונקטון, קנדה בשנת 2010 הוא זכה במדליית זהב בזריקת דיסקוס בתוצאה של 63.78 מטר.
באוניברסיאדה שנערכה בשנג'ן, הרפובליקה העממית של סין בשנת 2011 הוא סיים במקום 13 בזריקת דיסקוס בתוצאה של 56.59 מטר
באליפות העולם שנערכה בבייג'ינג באוגוסט 2015 סיים סטול במקום 14 בזריקת דיסקוס בתוצאה של 62.22 מטר.
באליפות אירופה שנערכה באמסטרדם בתחילת יולי 2016 סיים גודז'יוס במקום 13 בזריקת דיסקוס בתוצאה של 63.60 מטר.
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) הוא סיים במקום 12 בזריקת דיסקוס בתוצאה של 60.66 מטר.
בשלב המוקדמות הוא קבע בזריקה השלישית תוצאה של 65.18 מטר ועלה מהמקום הרביעי.
באליפות העולם שנערכה בלונדון באוגוסט 2017 זכה במדליית זהב בזריקת דיסקוס בתוצאה של 69.21 מטר, לפני דניאל סטול משוודיה (69.19 מטר) ומייסון פינלי מארצות הברית (68.03 מטר).
באליפות אירופה שנערכה בברלין ב-2018 זכה גודז'יוס במדליית זהב בזריקת דיסקוס בתוצאה של 68.46 מטר, לפני דניאל סטול (68.23 מטר) ולוקס וייסהיידינגר מאוסטריה (65.14 מטר).
באליפות העולם שנערכה בדוחה בחודש ספטמבר סיים במקום 12 בזריקת דיסקוס בתוצאה של 61.55 מטר
באולימפיאדת טוקיו סיים במקום שישי בזריקת דיסקוס בתוצאה של 64.11 מטר.
באליפות העולם שנערכה ביוג'ין, אורגון, ארצות הברית ב-19 ביולי אותה שנה הוא זכה במדליית ארד בזריקת דיסקוס בתוצאה של 67.55 מטר כריסטיאן צ'ה שקבע שיא אליפות חדש של 71.13 מטר וחברו לנבחרת מיקולאס אלקנה (69.27 מטר).
באליפות אירופה שנערכה במינכן בחודש אוגוסט סיים במקום שישי בזריקת דיסקוס בתוצאה של 65.40 מטר.
באליפות העולם שנערכה בבודפשט בחודש אוגוסט סיים במקום שישי בזריקת דיסקוס בתוצאה של 66.16 מטר.
באליפות אירופה שנערכה ברומא בחודש יוני סיים במקום שביעי בזריקת דיסקוס בתוצאה של 64.43 מטר.
באולימפיאדת פריז סיים במקום שמיני בזריקת דיסקוס בתוצאה של 66.55 מטר.
באליפות העולם שנערכה בטוקיו בחודש ספטמבר סיים במקום שישי בזריקת דיסקוס בתוצאה של 63.43 מטר.
אנדריי רמוביץ' בלואוסוב, או אנדריי בלוסוב הוא מדינאי, מדען וכלכלן רוסי.
שר ההגנה של רוסיה מאז 12 במאי 2024. כיהן בעבר כסגן ראש ממשלת רוסיה.
מאז מרץ 2020 עד 2024 שימש כיושב ראש דירקטוריון חברת הרכבות הלאומית.
כיהן כשר הפיתוח הכלכלי של הפדרציה הרוסית מ-21 במאי 2012 עד 24 ביוני 2013 וכעוזר לנשיא הפדרציה הרוסית לענייני כלכלה מ-24 ביוני 2013 עד 21 בינואר 2020.
כיהן כממלא מקום ראש הממשלה (כאשר ראש ממשלת הפדרציה הרוסית מיכאיל מישוסטין נדבק בנגיף הקורונה) במשך 20 יום.
הוא חבר באקדמיה הרוסית למדעי הטבע.
חבר במועצות האקדמיות של המכון לחיזוי כלכלי של האקדמיה הרוסית למדעים.
חבר המועצה המדעית והמערכת של כתב העת "בעיות חיזוי".
כלכלן מכובד של הפדרציה הרוסית (2007).
אנדריי בלואוסוב נולד ב-17 במרץ 1959 במוסקבה במשפחתו של הכלכלן הסובייטי רם בלואוסוב (אמו - אליסה פאבלובנה - הייתה רדיוכימאית, לימים עסקה בכימיה של יסודות נדירים).
על פי דיווחים בתקשורת, רם בלואוסוב היה יוצר בית הספר המדעי הסובייטי בתחום התמחור והניהול והיה אחד המשתתפים בהכנת "הרפורמות של קוסיגין", לימים חקר את ההיסטוריה הכלכלית של ברית המועצות.
לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר השני לפיזיקה ומתמטיקה, הוא נכנס לפקולטה לכלכלה באוניברסיטת מוסקבה וסיים את לימודיו בהצטיינות בשנת 1981. במהלך ההכשרה הוא החל לשתף פעולה עם קבוצת כלכלנים בהנהגתו של אלכסנדר אנצ'ישקין, שבשנים 1977–1981 שימש כראש אחת המחלקות בפקולטה לכלכלה.
לאחר שקיבל תעודה להשכלה גבוהה, המשיך אנדריי בלואוסוב את לימודי התואר הראשון במכון המרכזי לכלכלה ומתמטיקה של האקדמיה למדעים של ברית המועצות.
במקביל החל שם את הקריירה המדעית שלו, תחילה כחוקר מתלמד, אחר כך כעמית מחקר זוטר במעבדה למידול מערכות, בראשותו של א.ב.
בשנת 1994 הוא הפך לאקדמאי של האקדמיה הרוסית למדעים.
בפברואר 1986 הוקם המכון לכלכלה וחיזוי ההתקדמות המדעית והטכנית של האקדמיה למדעים של ברית המועצות על בסיס מספר חטיבות מדעיות של המכון המרכזי לכלכלה ומתמטיקה.
פעילותו העיקרית של המכון היא תחזית כלכלית.
בלואוסוב עבר לעבוד במכון לכלכלה ופוליטיקה של האקדמיה למדעים של ברית המועצות, שם מילא בעקביות תפקידים של עמית מחקר זוטר ועמית מחקר.
סדרי העדיפויות המחקריים שלו התמקדו בחיזוי מגמות מקרו-כלכליות, כמו גם באינפלציה ובמשבר המבני בכלכלה בסגנון סובייטי.
בשנת 1988 קיבל את התואר שלו ושלוש שנים לאחר מכן, בשנת 1991 מונה לראש מעבדה במכון לכלכלה ופוליטיקה של האקדמיה למדעים של ברית המועצות ובמשרה זו החזיק עד 2006, תוך שהוא משלב אותו עם עבודה בארגונים אחרים ושוחרר מהמכון רק לאחר שעבר לשירות המדינה.
ביוזמתו של בלואוסוב פורסמה במעבדה כתב עת אנליטי לכלכלה.
מאז 1999 הוא היה חבר יועץ למשרד הכלכלה וייעץ למספר ראשי ממשלה: יבגני פרימקוב, סרגיי סטפאשין, מיכאיל קסיאנוב ומיכאיל פרדקוב.
בנובמבר 1991 הוקמה קבוצה אנליטית של האיגוד למדיניות חוץ, המכונה לעיתים גם "קבוצת בסמרטניך" (על שם מייסדה, שר החוץ לשעבר של ברית המועצות, אלכסנדר בסמרטניך).
אופן עבודתה היה ארגון של דיונים נושאיים קבועים.
בהמשך, התמלול מפוענח והופך לנושא מחקר מעמיק יותר, ובמקרים מסוימים משמשים כבסיס ליצירות מדעיות.
בלואוסוב הצטרף לקבוצה בתחילת שנות ה-90 והשתתף בפיתוח מספר נושאים.
יחד איתו השתתף בעבודת הקבוצה אנדריי קלפאץ', שבעתיד מונה לסגנו של בלואוסוב במשרד לפיתוח כלכלי.
בשנת 2000 הקים ועמד בראש המרכז לניתוח מקרו-כלכלי וחיזוי לטווח קצר, שעל בסיסו בשנת 2005 פרסם את הדו"ח "מגמות ארוכות טווח בכלכלה הרוסית: תרחישים להתפתחותה הכלכלית של רוסיה עד 2020".
בדו"ח חזה בלואוסוב את המשבר הכלכלי של 2008. בנוסף, הוא הצביע על נסיגה כלכלית אפשרית בשנים 2011–2012 וכישלון מערכת הממשל הציבורי בשנים 2015–2017.
בשנת 2006 עבר לשירות ציבורי ובהזמנת שר הפיתוח הכלכלי של הפדרציה הרוסית הרמן גרף מונה לסגנו.
במקביל, הוא התפטר מכל שאר תפקידיו הקודמים.
באותה שנה קיבל בלואוסוב תואר דוקטור לכלכלה והגן על עבודת הדוקטורט שלו "סתירות וסיכויים להתפתחות מערכת ההתרבות של הכלכלה הרוסית".
במשרד בלואוסוב פיקח על החסמים המקרו-כלכליים ועסק בסוגיות של שיפור אקלים ההשקעה, יישום תוכניות ממוקדות פדרליות ופעילות השקעות של ונשאקונום בנק.
תחת הנהגתו פותחו המושג פיתוח חברתי-כלכלי ארוך טווח (KDR-2020) והצעת החוק לסחר (שאומצה ב-28 בדצמבר 2009).
בשנת 2007, כשעזב גרף את משרד הפיתוח הכלכלי, מונתה אלווירה נביאולינה, שכיהנה בעבר בתפקיד סגנית השר, לשרה.
בלואוסוב נשאר בתפקידו עד שנת 2008, כשמונה לתפקיד בממשלה הפדרלית: ראש הממשלה ולדימיר פוטין מינה אותו למנהל המחלקה לכלכלה ומימון של מזכירות הממשלה ולסגן ראש ממשלת רוסיה.