tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הוא זכה בשתי אליפויות נוספות עם ארסנל בעונת 1932/1933 ועונת 1933/1934; בזמן האליפות השלישית הוא כבר היה באמצע שנות ה-30 לחייו ועל סף סיום הקריירה שלו, וכתוצאה מהתחרות עם השחקן החדש ריי באודן הוא שיחק רק 16 פעמים באותה עונה.
הוא פרש במאי 1934, זמן קצר לאחר שזכה באליפות עם ארסנל.
בסך הכל הוא הבקיע 124 שערים ב-208 משחקים במדי ארסנל.
לאחר פרישתו ממשחק פעיל הוא אימן את סאות'רן יונייטד ממאי 1934 עד אוגוסט 1940, את מידלסברו מנובמבר 1944 עד אפריל 1952, ואת המועדון האירי שלבורן מקיץ 1953 עד אפריל 1955.
פִייֵּר דָּוִיד גֶטָה , המוכר גם בשם הבמה המאונגלז דייוויד גטה (David Guetta), הוא מוזיקאי, די ג'יי, מפיק מוזיקלי ופזמונאי צרפתי ממוצא יהודי.
גטה ייסד את חברת התקליטים Gum productions, יחד עם ליסה דודג'סון, והוציא את אלבומו הראשון, "Just a Little More Love", ב-2002. ב-2004 הוציא את "Guetta Blaster", ואת האלבום "Pop Life" הוציא ב-2007, אלבום שכולל שני שירים עם טארה מקדונלד.
זכה להצלחה רבה עם האלבום "One Love" שהוציא בשנת 2009, שכלל את הלהיטים "When Love Takes Over", "Gettin' Over You" ו-"Sexy Bitch", שהגיעו שלושתם למקום הראשון בממלכה המאוחדת, ו-"Memories".
גטה נולד וגדל בפריז, בירת צרפת.
אביו פייר גטה (שם משפחתם במקור: גוּאֶטָה) היה ממשפחה יהודית-ספרדית ממוצא צפון אפריקאי וסוציולוג.
אמו הייתה ממשפחה ממוצא בלגי.
דרך אביו, הוא אחיו-למחצה של העיתונאי ונציג צרפת בפרלמנט האירופי, ברנרד גטה ואחיה-למחצה של השחקנית הצרפתייה-איטלקית, נטלי גטה.
בנוסף לו גם אח-למחצה דומיניק וידל ואחות-למחצה ז'ואל וידאל, מנישואיה הראשונים של אמו למדען קיברנטיקה צרפתי בשם ז'אק וידאל.
מגיל צעיר הפגין התעניינות במוזיקה, ובגיל 13 החל לתקלט בצורה לא מקצועית בביתו.
ארבע שנים מאוחר יותר החל לתקלט במועדון Broad שבפריז.
בתחילה ניגן בעיקר שירים פופולריים, אך מהר מאוד גילה את הסוגה המוזיקלית 'האוס' והתחיל לנגנו במסיבות.
גטה קיבל ערבים שלמים שבהם היה די ג'יי, ובשנת 1990 הוציא סינגל בשם Nation Rap.
הוא המשיך להופיע גם במועדונים נודעים כגון Folies Pigalle ,Le Queen ,Palace ו־Les Bains.
ב־1994 הוציא גטה לאור את הסינגל השני שלו "Up & Away" – שיתוף פעולה עם הזמר האמריקאי רוברט אוונס.
השיר זכה להצלחה שולית בלבד במועדונים ולא פרץ לתודעת הקהל הרחב.
מאוחר יותר באותה שנה התמנה לניהול מועדון הלילה Le Palace.
מתחילת שנות ה־90 החל ליצור מוזיקה מקורית, ובאמצע שנות ה־90 כבר תקלט במסיבות באיביזה 2003 עם צאת האלבום "Just a Little More Love" – בשיתוף עם ג'ואקים גארו.
הדיסק נמכר ברבע מיליון עותקים.
באותה שנה הוא הוציא את האלבום "Fuck Me I'm Famous" ויצא עם גרסת כיסוי לשירו של דייוויד בואי "Just for one day".
הרמיקס נמכר במיליון עותקים צרפת לבדה ונכנס לכל רשימות ההשמעה בתחנות הרדיו המרכזיות באירופה.
באותה העת השיק גטה את ליין המסיבות הפופולרי שלו "Fuck Me I'm Famous", וכעבור שנה הוציא את אלבומו החדש "Guetta Blaster".
השיר "Love Don't Let me Go" מהאלבום נוגן בשבוע האופנה של פריז בידי ג'ון גליאנו, וההרכבים Deep Dish ו־Black Strobe יצרו ממנו רמיקסים.
כמו כן היה גטה אחראי על האפטר־פארטי של מרוץ פורמולה 1 במונטה קרלו, שבו נכחו מיכאל שומאכר וז'אק וילנב.
בשנת 2005 הסינגל שלו "The World Is Mine", שהיה סימפוּל של השיר "Someone Somewhere in Summertime", הגיע לראש מצעד הפזמונים האירופאי.
בעבר המילים לרוב שיריו היו מבוצעים מטעם כריס וויליס, חוץ מאשר "Baby When The Light" וכן "When Love Takes Over", שבוצעו מטעם קוזי קוסטי וקלי רולנד בהתאמה.
עם זאת בשנים האחרונות התארחו אמנים אחרים בשיריו, כגון השיר "Sexy Chick", שבו מתארח אייקון.
בשנת 2009, הוא דורג כדי ג'יי מספר 3 בעולם, על ידי המגזין הבריטי DJ Mag.
באותה שנה הפיק חלק מהאלבום המצליח של הבלאק אייד פיז, The E.N.D (The energy never dies), בין השאר הסינגלים "Boom Boom Pow" ו-"I Gotta Feeling".
בנוסף, באותה שנה זכה גטה בפרס גראמי על הפקת השיר When Love Takes Over, והיה מועמד ב-4 קטגוריות נוספות.
בשנת 2010 דורג במקום השני ובשנת 2011 זכה במקום הראשון הנכסף.
בשנת 2012 ירד למקום הרביעי, בשנת 2013 למקום החמישי, בשנת 2014 למקום השביעי ובשנת 2015 עלה למקום השישי.
ב-2010 זכה בשלושה פרסי "World Music Awards", בפרס ה-די ג'יי הטוב ביותר לשנת 2010, המפיק הטוב ביותר והאמן הצרפתי הטוב ביותר.
ב-2011 יצא הסינגל "Where Them Girls At", מתוך אלבומו החמישי, שנקרא "Nothing but the Beat", אלבומו החמישי יצא רשמית ב-29 באוגוסט.
ב-26 באוגוסט 2011 יצא אלבומו החמישי, Nothing but the Beat.
בשנת 2007 דורג גטה במקום השלישי ברשימת 100 התקליטנים הטובים בעולם של המגזין הבריטי "DJ Mag", ב-2008 דורג במקום החמישי, ב-2009 חזר גטה למקום השלישי.
בשנת 2010 זכה במקום השני ובשנת 2011 זכה במקום הראשון.
בשנת 2012 גטה ירד למקום הרביעי ובאוקטובר 2013 ירד בעוד מקום, למקום החמישי.
בשנת 2014 גטה ירד בעוד שני מקומות למקום השביעי.
ב-2013 הופיע בישראל ב"היכל מצדה" לחוף ים המלח, במסיבת רייב, במסגרת פסטיבל התמר, לצד סטיב אנג'לו, להקת אינפקטד מאשרום ודי-ג'יים ישראלים נוספים.
ב-19 במאי 2015 יצא השיר "Hey Mama" (עם ניקי מינאז' וביבי רקסה, שיצא חלקית כבר בתחילת השנה) והוא מתוך האלבום "Listen", השיר זכה בחודשיים בלבד ביוטיוב ב-90 מיליון צפיות.
נכון לאוקטובר 2020 לשיר יותר מ-1 מיליארד צפיות, והוא השיר המצליח ביותר שהיה אי פעם לדייוויד גטה.
ביוני 2015 נבחר גטה ליצור את שיר הפתיחה הרשמי של יורו 2016, "This One's For You".
השיר בוצע על ידי הזמרת השוודית זארה לארסון.
בחודש דצמבר 2017 יצר את השיר "So Far Away'" ביחד עם מרטין גריקס שנכון ליולי 2018, צבר 117 מיליון צפיות ביוטיוב.
שנה לאחר מכן, הוציא את השיר "Mad Love", ביחד עם שון פול ובקי ג'י.
במקור, השיר היה מיועד עבור הזמרת הקולומביאנית שאקירה, אשר הייתה אחת מן הכותבים שלו.
ב-22 בספטמבר 2018 הופיע גטה בישראל, הפעם בפארק ראשון לציון, לצד רובין שולץ ובליס.
ב-2018 דייוויד גטה החל בפרויקט חדש בו הוא מנגן ויוצר מוזיקת טכנו תחת השם "Jack Back".
בשנת 2018, הוציא את אלבומו השביעי, 7. בשנת 2019, הוציא יחד עם נאטי נטשה, דדי יאנקי, דימיטרי וגאס, לייק מייק ואפרו ברוס את השיר "Instagram".
באוגוסט 2022 הוציא את הסינגל "I'm Good (Blue)", יחד עם ביבי רקסה.
ב-28 ביולי 2023 הוציא את הסינגל "Something To Hold On To" עם הדי ג'יי הדני, מורטן .
ב-4 באוגוסט הוציא את הסינגל "One in a Million" עם ביבי רקסה.
ב-2024 הוציא עם ואן ריפאבליק את "I Don't Wanna Wait" באותה השנה, הוציא גרסת רמיקס לשיר מייגן בוני "Man In Finance (G6 Trust Fund)".
בשנת 1992 נישא למנהלת מועדוני לילה צרפתייה ילידת-סנגל, קתרין "קתי" לובה .
במרץ 2014 התגרשו בני הזוג, לאחר כ-22 שנות נישואים.
בשנת 2024 נולד ילדו השלישי יחד עם זוגתו ג'סיקה לידון.
דייוויד בנג'מין ג'יימס הוא כדורגלן עבר אנגלי ששיחק בתפקיד השוער בנבחרת אנגליה וכיום מאמן את קראלה בלאסטרס מליגת העל ההודית.
ג'יימס נמצא במקום הרביעי ברשימת שיאני ההופעות לשחקן בתולדות הפרמייר ליג, וכן בשיא הליגה של מספר המשחקים ללא ספיגת שער.
במהלך הקריירה הארוכה שלו הוא זכה בגביע הפוטבול ליג עם ליברפול ב-1995, ובגביע ה-FA עם פורטסמות' ב-2008.
ג'יימס נולד בולווין גארדן סיטי שבהרטפורדשייר, ולאחר שסיים את לימודיו בבית הספר ב-1986, החל להתאמן באקדמיה של מועדון הכדורגל ווטפורד.
בתקופתו בקבוצת הנוער של המועדון היה ג'יימס שותף לזכייתה בגביע ה-FA לנוער ב-1989. באותה שנה הוא קודם לראשונה לסגל הקבוצה הבוגרת של ווטפורד, ואת הופעת הבכורה במדיה ערך במשחק ב-25 באוגוסט 1990 מול מילוול.
יכולת טובה שהציג הובילה לזימונו לנבחרת אנגליה עד גיל 21, במדיה שיחק עשר פעמים.
במדי ווטפורד שיחק ג'יימס שנתיים וערך 89 הופעות במסגרת הליגה השנייה של הפוטבול ליג בה שיחקה הקבוצה.
הוא נבחר לשחקן המצטיין של המועדון בעונת 1990/1991, לאחר שהציל לפחות שער אחד בכל משחקי הליגה וסייע לקבוצה להימנע מירידה לליגה השלישית.
לימים נכלל ג'יימס בהיכל התהילה של ווטפורד לאות הוקרה על תרומתו למועדון.
ביולי 1992 עבר ג'יימס לליברפול, ששילמה תמורתו 1.25 מיליון לירות שטרלינג.
במדי ליברפול החל ג'יימס לשחק בפרמייר ליג, הליגה האנגלית הבכירה, וערך את הופעת הבכורה שלו באוגוסט 1992, במשחק מול נוטינגהאם פורסט.
ג'יימס לא הרשים רבות בתחילת דרכו בליברפול: ב-11 המשחקים הראשונים של עונת הוא ספג עשרים שערים, וכתוצאה מכך הודח מעמדת השוער הראשון של הקבוצה לטובת ברוס גרובלאר הוותיק.
מאוחר יותר, עם זאת, הוחזר להרכב הפותח, ולראשונה באותה עונה שמר על שער נקי מספיגות במשחק מול ארסנל בינואר 1993, בו עצר בעיטת עונשין.
בעונת השתתף ג'יימס ב-15 משחקי ליגה בלבד, אך בשלוש העונות הבאות ביסס את מעמדו כשוער הקבוע של ליברפול, כאשר בכל אחת מהן שותף בכל המשחקים.
בין פברואר 1994 לפברואר 1998 קבע ג'יימס שיא בתולדות הפרמייר ליג של 159 משחקים רצופים בהם השתתף.
במהלך שנים אלו הגיע ג'יימס עם ליברפול למספר הישגים, בדמות זכייה בגביע הפוטבול ליג בעונת והפסד למנצ'סטר יונייטד בגמר גביע ה-FA בעונה העוקבת.
עם זאת, במסגרת הליגה לא זכה עמה להצלחה רבה.
ג'יימס ערך את הופעת הבכורה שלו באסטון וילה במשחק מול ניוקאסל יונייטד באוגוסט 1999. בעונתו הראשונה בקבוצה, , לקח חלק חשוב בהעפלת הקבוצה לגמר גביע ה-FA לאחר שעצר את הבעיטה המכריעה בדו-קרב בעיטות עונשין בחצי הגמר מול בולטון וונדררס.
במשחק הגמר מול צ'לסי, עם זאת, ביצע טעות שבעקבותיה הבקיעה היריבה את שער הניצחון.
הוא המשיך ושיחק באסטון וילה עונה נוספת, במהלכה פתח בכל משחקי הליגה של הקבוצה.
ביולי 2001 עבר ג'יימס לוסטהאם יונייטד, ששילמה תמורתו 3.5 מיליון ליש"ט לאסטון וילה.
עם זאת, פציעה ממנה סבל בעת אימוניו עם נבחרת אנגליה גרמה לו להיעדר ממשחק ארבעה חודשים בפתיחת העונה.
את משחקו הראשון במדי וסטהאם שיחק רק ב-24 בנובמבר באותה שנה, מול טוטנהאם הוטספר.
בעונה הבאה, , הוא שיחק פעם נוספת בכל משחקי הליגה, אך לא מנע את ירידתה של וסטהאם לליגת המשנה, אליפות הפוטבול ליג.
לאחר ששיחק 26 משחקים עבור הקבוצה בליגת המשנה חזר ג'יימס לפרמייר ליג בינואר 2004, כאשר חתם בקבוצת מנצ'סטר סיטי.
הוא נועד להחליף במנצ'סטר את השוער דייוויד סימן שפרש ממשחק.
עד לסיום עונת ניצחה מנצ'סטר סיטי ארבעה משחקים בלבד מתוך ה-17 בהם פתח ג'יימס בהרכב, כאשר בשניים מהם עצר בעיטות עונשין, מול וולברהמפטון וונדררס ולסטר סיטי.
במחזור האחרון של עונת הייתה זקוקה מנצ'סטר לניצחון על מידלסברו כדי להעפיל לגביע אופ"א.
המאמן סטיוארט פירס השתמש בטקטיקה ייחודית כאשר הסיט את ג'יימס לעמדת ההתקפה והכניס במקומו לשער את מיקי וויבר, אך הקבוצה החמיצה בעיטת עונשין בתוספת הזמן ולא הצליחה לנצח.
באוגוסט 2006 הודיע ג'יימס, שהתגרש קודם לכן, שברצונו לעזוב את מנצ'סטר על מנת להיות קרוב לילדיו, שגרו בלונדון, ונענה להצעה שקיבל מקבוצת פורטסמות'.
כעבור ימים חתם בקבוצה תמורת 1.2 מיליון ליש"ט.
ג'יימס פתח בהצטיינות את עונת ולא ספג בכל חמשת משחקיו הראשונים בפורטסמות', שהגיעה עד למקום הראשון בליגה בתחילת העונה.
באפריל 2007 שבר ג'יימס את שיא הפרמייר ליג של דייוויד סימן למספר המשחקים הגבוה לשוער ללא ספיגה, כאשר שמר על שער נקי בפעם ה-142 במשחק מול אסטון וילה.
בעונה העוקבת המשיך ג'יימס ביכולתו הטובה במדי פורטסמות' וסייע לקבוצה לזכות בגביע ה-FA, לאחר ניצחון בגמר על קארדיף סיטי.
הוא אף זכה בבחירה לנבחרת העונה בליגה האנגלית.
בין השנים 2006 ו-2008 שבר ג'יימס פעם נוספת את השיא למספר המשחקים הרצופים בפרמייר ליג בהם השתתף.
שני שיאיו בתחום נשברו על ידי פרנק למפארד מצ'לסי ובראד פרידל מאסטון וילה בהתאמה.
במשחק מול מנצ'סטר סיטי בפברואר 2009 שבר ג'יימס את שיא ההופעות לשחקן במסגרת הפרמייר ליג, שהיה שייך לגארי ספיד, והעמידו על 536 משחקים.
באפריל אותה שנה הוא דורג על ידי המגזין "טיימס" כשחקן ה-15 בטיבו בתולדות פורטסמות'.
עונת הייתה קשה עבור ג'יימס: בתחילת העונה הוא היה שוער המשנה של הקבוצה, ורק לאחר הגעת המאמן אברהם גרנט חזר להרכב הפותח.
הקבוצה, שסבלה מקשיים כלכליים כבדים, ירדה לליגת המשנה האנגלית.
למרות זאת, הצליח ג'יימס להגיע עם הקבוצה עד לגמר גביע ה-FA, שם הפסידה לצ'לסי.
בקיץ 2010 חתם ג'יימס בבריסטול סיטי מליגת המשנה באנגליה.
במרץ 2013 עבר ג'יימס לשחק בקבוצת איי.
האיסלנדית, והוא שימש בה כמאמן-שחקן עד סוף שנת 2013. בשנת 2014 עבר לקראלה בלאסטרס מליגת העל ההודית שבה שימש בתפקיד זהה ובמדיה זכה באליפות.
בצעירותו שיחק ג'יימס עשרה משחקים במדי נבחרת אנגליה עד גיל 21. הוא ערך את הופעת הבכורה בנבחרת הבוגרת של אנגליה תחת המאמן גלן הודל ב-29 במרץ 1997, במשחק ידידות מול נבחרת מקסיקו.
באותו משחק הוא שמר על שער נקי מספיגה בניצחון 2-0. ג'יימס הוא השוער שחום-העור היחיד שייצג את אנגליה בנבחרת הלאומית.
במשך מספר שנים שימש ג'יימס בנבחרת בעיקר כשוער מחליף לדייוויד סימן.
כאשר סימן הוצא מהסגל לאחר טעות שביצע במשחק מול נבחרת מקדוניה ב-2002, הפך ג'יימס לשוער הראשון של הנבחרת.
הוא המשיך ושמר על מקומו בנבחרת גם לאחר שירד לליגת המשנה עם וסטהאם ב-2003, ובכך הפך לשחקן הראשון מזה ארבע שנים שמשחק בנבחרת אנגליה בעודו מחוץ לליגה הבכירה.
הוא היה השוער הבכיר של אנגליה בטורניר יורו 2004 ופתח בכל ארבעת משחקי הנבחרת, שהודחה ברבע הגמר על ידי נבחרת פורטוגל.
ג'יימס איבד את מקומו בהרכב הפותח של אנגליה לאחר טעות קשה שביצע בתיקו 2-2 מול נבחרת אוסטריה בספטמבר 2004. את מקומו כשוער הראשון תפס פול רובינסון.
באוגוסט 2005 הוא נכנס כמחליף במשחק מול נבחרת דנמרק וספג את כל ארבעת שערי היריבה בהפסד 4-1 - התבוסה הגדולה ביותר של אנגליה מזה 25 שנה.
למרות זאת, הוא המשיך להיות חלק מהנבחרת ונכלל בסגל למונדיאל 2006 כשוער שני לרובינסון, אך לא השתתף באף משחק.
עם הגעתו של המאמן סטיב מקלארן לנבחרת הודח ג'יימס מסגל נבחרת אנגליה יחד עם שחקנים ותיקים נוספים, דייוויד בקהאם וסול קמפבל.
אנגליה הפסידה בתוצאה 3-2 ולא העפילה ליורו.
לאחר הכישלון פוטר מקלארן מתפקיד המאמן, וג'יימס הביע ביקורת על יחסו כלפי השוערים האנגלים.
בפברואר 2008 זומן ג'יימס על ידי המאמן החדש פאביו קאפלו למשחק מול נבחרת שווייץ, ופתח בהרכב הנבחרת לראשונה מזה קרוב לשלוש שנים.
לאחר טעות שביצע רוברט גרין הוא הוכנס לשער הנבחרת ופתח בשלושת המשחקים הבאים, אך הנבחרת הודחה לאחר הפסד לגרמניה בשמינית הגמר.
ב-3 בינואר 2018 מונה ג'יימס למאמנה הראשי של קראלה בלאסטרס מהליגה ההודית, בה שימש כמאמן-שחקן בשנת 2014.
גביע פרמייר ליג אסיה: 2007
נבחרת העונה בליגה האנגלית: 2007/2008
השוער המצטיין בטורניר טולון: 1991
דייוויד ג'ונסטון הוא פרופסור למשפטים קנדי ששימש כמושל הכללי של קנדה, ה-28 מניין מאז איחוד קנדה, בשנים 2010–2017.
ג'ונסטון נולד בסדברי (כיום גרייטר סדברי) באונטריו.
לאחר סיום לימודי התיכון השלים תואר ראשון באוניברסיטת הרווארד בשנת 1963. אחר כך השלים תואר במשפטים באוניברסיטת קיימברידג' בבריטניה.
עם חזרתו לקנדה השלים תואר נוסף במשפטים באוניברסיטת קווינס בקינגסטון.
לימד באוניברסיטת טורונטו והגיע לדרגת פרופסור מן המניין.
בשנת 1974 התמנה לדיקן באוניברסיטת מערב אונטריו.
בשנת 1979 התמנה לסגן נשיא אוניברסיטת מקגיל ובשנת 1994 הפך לנשיאה.
משנת 1999 שימש בתפקיד נשיא אוניברסיטת ווטרלו.
ג'ונסטון פרסם מאמרים וספרים שונים בתחומי התמחותו העיקריים: משפט ציבורי ומשפט מסחרי, הוא נשוי לשרון, פיזיותרפיסטית ולהם חמש בנות.
ביולי 2010 אושר מינויו לתפקיד המושל הכללי בהמלצת ראש-הממשלה סטיבן הרפר שאמר עליו כי "הוא מייצג את הטוב ביותר בקנדה: עבודה קשה, מסירות, שירות לציבור וענווה".
ראש האופוזיציה, ומנהיג המפלגה הליברלית, מייקל איגנטייף בירך אף הוא על המינוי ואמר כי "מומחיותו המשפטית והתחוקתית הופכת אותו למועמד אידיאלי לתפקיד".
הוא היה המושל הכללי ה-28 במספר ואחד מהיחידים ששירתו בתפקיד יותר מ-7 שנים.
ב-2 באוקטובר 2017 הוחלף בידי ז'ולי פאייט.
דייוויד גארט הוא כנר וירטואוז גרמני עם שורשים צפון-אמריקאיים.
בד בבד עם עיסוקו העיקרי כמבצע של מוזיקה קלאסית, משתדל גארט לקרב אליה את הנוער ואת כלל הציבור על ידי עיבודים לכינור של מוזיקת פופ, רוק, ג'אז ומוזיקה לסרטים או על ידי רפרטואר משולב - crossover music - מוזיקה קלאסית יחד עם ז'אנרים מוזיקליים אחרים).
הוא מכונה בבריטניה "דייוויד בקהאם של המוזיקה הקלאסית" ונוהג להופיע לעיתים קרובות בתלבושת בלתי פורמלית, עם מכנסי ג'ינס מגפיים, כובעים, בנדנה ותספורות שונות.
רקע משפחתי, שנות ילדותו ולימודיו
נולד בעיר הגרמנית אכן כדויד בונגארץ, בנם השני של גאורג פטר בונגארץ ודאב גארט.
אביו הוא עורך דין גרמני, שהיה במקביל כנר ומורה לכינור ומנהל של בית מכירות פומביות לכינורות.
אמו היא רקדנית בלט אמריקאית לשעבר.
את שיעורי הכינור הראשונים קיבל מאביו בגיל 4 בעזרת כינור שנקנה תחילה עבור אחיו הבכור, אלכסנדר.
אולם היה זה דוד גארט הצעיר שגילה כישרון של ילד פלא ולכן אביו הפנה אותו להמשך לימודים אצל המורה ההולנדית קוזי וייזנבק.
בין השנים 1990–1991 למד אצל זכר ברון באקדמיות למוזיקה בליבק ובקולג' המלכותי למוזיקה בלונדון.
החל משנת 1992 היה לתלמידה של אידה הנדל.
בגיל 10 ערך את הופעת הבכורה שלו עם התזמורת הפילהרמונית של המבורג בניצוחו של גרד אלברכט, כשניגן נעימות צועניות מאת פבלו סרסטה - Zigeunerweisen.
אז אימץ כשם אמנותי את שם המשפחה של אמו - גארט.
באותה תקופה ניגן גארט קונצ'רטו לכינור מאת מוצרט תחת שרביטו של קלאודיו אבדו.
יהודי מנוחין שיבח אותו וטען כי הוא "גדול הכנרים של דורו".
ב-1999 עבר לגור בניו יורק ונרשם ללימודי מוזיקולוגיה והלחנה (בכיתה של אריק איווייזן) בבית הספר ג'וליארד בניו יורק, בניגוד לרצון אביו.
גארט השתלם גם באמנות הכינור בכיתות של יצחק פרלמן ושל אייזק שטרן.
על מנת לממן את לימודיו ב"ג'וליארד", שנמשכו עד שנת 2004, עבד גארט כספרן, דוגמן (של בית האפנה ארמני, בין השאר) וכמוזיקאי רחוב.
בחודשי הקיץ בשנים 1997, 1998, 1999, 2002 השתתף גארט בישראל, כתלמיד בכיתות האמן בקשת אילון.
בגיל 13 הקליט שני תקליטורים ולאחר מכן הופיע בטלוויזיה הגרמנית וההולנדית וניגן בפני נשיא גרמניה, פון ויצזקר.
אז הוענק לו לשימוש הכינור "סאן לורנצו" מתוצרת סטרדיווארי.
כבר בגיל 13 הוחתם על חוזה בלעדי עם חברת דויטשה גרמופון, ובגיל 15 הקליט בשבילה את ה-24 קפריצ'י מאת פאגאניני ובגיל 16 ניגן בדלהי ובמומבאי עם הפילהרמונית של מינכן תחת ניצוחו של זובין מהטה בחגיגות חמישים השנים לעצמאותה של הודו.
בשנת 1999 ניגן עם התזמורת הסימפונית של רדיו ברלין בניהולו של רפאל פריבק דה בורגוס וזכה לשבחים נלהבים מן המבקרים.
הצלחה זו הובילה להזמנה להופעה בתערוכת 2000 בהנובר ובגיל 21 לנגן סולן בפסטיבל הפרומס של ה-BBC.
יחד עם תזמורת משלו, המורכבת ממקלדת, גיטרה ותופים, נתן הופעות שכללו סונאטות קלאסיות בליווי פסנתר עם כנף, עיבודים ומנגינות פרי עטו, וכן המנגינה "Nothing Else Matters" של להקת מטליקה.
בשנת 2003 זכה גארט בפרס לקומפוזיציה של בית הספר ג'וליארד עם פוגה לכינור שהלחין בסגנונו של באך.
בשנת 2010 נכנס דייוויד גארט לספר השיאים של גינס על נגינה המהירה ביותר של הקטע "מעוף הדבורה" מאת רימסקי קורסקוב: 66 שניות.
ב-19 במאי בשנת 2012 קיבל דייוויד את הכבוד לנגן לצד ג'ונס קאופמן (שירה) את המנון ליגת האלופות בטקס הפתיחה של גמר ליגת האלופות במינכן בין באיירן מינכן לצ'לסי.
ב-2013 כיכב בתפקיד פאגאניני בסרט כינורו של השטן.
גארט מנגן בדרך כלל על כינור פרי תוצרתו של ג'ובאני בטיסטה גואדניני משנת 1772, שהוא קנה בשנת 2003 תמורת מיליון דולר.
כינור זה ניזוק קשות בתאונה ב-27 בדצמבר 2007, שבה הכנר נפל תוך כדי ירידה בריצה על מדרגות אחרי הופעה באולם ברביקן בלונדון.
תיקון הכינור נמשך כשמונה חדשים ועלה כ-120,000 דולר.
בזמן התיקון נאלץ הכנר להחליפו זמנית בכלי אחר של סטרדיווארי ("אדולף בוש") משנת 1716. בסתיו 2007 נבחר גארט על ידי חברת מונטגראפה לשגריר שלה לצורך השקת עט נובע חדש מן האוסף "מנחה לסטרדיווארי".
בהזדמנות זו קיבל גארט כינור סטרדיווארי מן האוסף " לי ארקי די פאלאצו קומונאלה"
נמנה עם חבר השופטים בתחרות התשיעית הנועדת לקדם קריירות של מוזיקאים עצמאיים ("אינדי")
(independentmusicawards) בארצות הברית ובתחרות הבינלאומית למוזיקה בקלן.
ב-2010 ביולי הקליט אלבום חדש בשם "סימפוניות רוק".
מרץ 2008 - הפרס של רדיו רגנבוגן (גרמניה)
אוקטובר 2008 - הפרס הגרמני Echo Classics -(אקו קלאסיקס) קטגוריה "קלאסי ללא גבולות"
נובמבר 2008 - איש השנה במוזיקה של מגזין האופנה GQ (ארצות הברית)
מאי 2009 - הפרס הגרמני "נוצת הזהב" (Goldene Feder)
ינואר 2010 - פרס מצלמת הזהב בקאן - למיטב המוזיקה הבינלאומית
עם ג'ונתן אנזל, בקטע נושא Sé מן הסרט "סינמה פרדיסו")
2008: עם ויל מרטין - בקטע A New World מן הסרט "סינמה פרדיסו"
דייוויד גומז פימנטה (בפורטוגזית: David Gomez Pimenta; ) הוא כדורגלן ברזילאי-ישראלי המשחק בעמדת החלוץ.
גומז נולד בסאו פאולו שבברזיל.
במהלך עונת 2008/2009 נבחן גומז בבית"ר ירושלים, לאחר שהגיע אליה מהליגה השנייה בברזיל, אולם לא הצליח להרשים את הצוות המקצועי וחתם בסופו של דבר בהפועל ירושלים מהליגה הלאומית.
גומז כבש חמישה שערים ב-15 משחקי ליגה.
לקראת העונה הבאה נבחן גומז פעם נוספת בבית"ר ירושלים, ובסופו של דבר הוחתם בקבוצה מליגת העל, לאחר שהצליח להרשים את מאמן הקבוצה יצחק שום.
גומז זכה לדקות משחק מועטות במדי הקבוצה, ועבר בחלון ההעברות למכבי נתניה עד לסיום העונה, ושם כבש שלושה שערים ב-16 משחקי ליגה, ושער אחד במסגרת גביע המדינה.
לקראת עונת 2010/2011 עבר גומז להפועל ראשון לציון מהליגה הלאומית.
גומז כבש בעונה זו 14 שערים, והיה אחד השחקנים המשמעותיים ביותר בקבוצה שבאותה עונה העפילה לליגת העל.
בעונה שלאחר מכן כבש 7 שערים בליגת העל, שלא סייעו לקבוצה להינצל מירידה לליגה הלאומית.
לקראת עונת 2013/2012 עבר גומז לקבוצת הפועל עכו, ובחלון ההעברות של ינואר 2013 עבר לקבוצת הפועל פתח תקווה מהליגה הלאומית.
בעונת 2013/2014 פתח בהרכב הקבוצה בכל 37 משחקי הליגה, כבש תשעה שערים והעפיל עם הקבוצה לליגת העל.
לקראת עונת 2014/2015 חתם במכבי אחי נצרת מהליגה הלאומית, וב-24 הופעות במדי הקבוצה כבש שער ליגה אחד.
ב-7 ביולי 2015 חתם בהפועל עפולה שם כבש שער ליגה אחד ב-15 הופעות.
בדצמבר 2015 חתם במכבי שעריים עימה עלה לליגה הלאומית בתום העונה אחרי היעדרות של 23 שנים.
בנובמבר 2016 חתם בעירוני נשר.
ב-17 בינואר 2018 חתם בבית"ר נורדיה ירושלים מליגה א'.
ביוני 2011 נישא גומז לישראלית, ולזוג ארבעה ילדים.
סקאל היה היסטוריון אמריקאי חוקר תרבות שידוע בשל כתביו העוסקים בסרטי אימה ובספרות אימה.
סקאל, יליד בגרפילד הייטס, אוהיו, למד עיתונאות באוניברסיטת אוהיו, ובעת לימודיו עבד כמבקר קולנוע וכמשנה לעורך בעיתון האוניברסיטה.
ב-1974 סיים את לימודיו לתואר ראשון.
לאחר שסיים את לימודיו, הוא מצא התמחות בעזרת הקרן הלאומית לאמנויות והיה למנהל השיווק של חברת הבמה של הרטפורד (Hartford Stage Company).
במהלך שות ה-80 חיבר סקאל שלושה ספרי מדע בדיוני: Scavengers (1980), When We Were Good (1981), ו-Antibodies (1988).
ספר העיון הראשון שכתב סקאל היה Hollywood Gothic: The Tangled Web of Dracula from Novel to Stage to Screen (1990; "גותיות הוליוודית: הרשת הסבוכה של דרקולה, מספר למחזה לסרט").
הספר דן בעיבודים השונים לספרו של ברם סטוקר "דרקולה" (1897), והמקום שתופסת דמות הערפד בתרבות הפופולרית.
חלק גדול מהספר מוקדש למאמצים שהקדישה אלמנתו של סטוקר פלורנס להגנה על זכויות היוצרים של בעלה.
הספר אף כולל את הניתוח המחקרי המעמיק הראשון שנעשה לגרסה הקולנועית של "דרקולה" משנת 1931 בשפה הספרדית.
קתלין קווין מהניו יורק טיימס שיבחה את הספר Holywood Gothic, וכתבה: "סקאל מתחקה אחר הערפד הפופולרי ביותר של טרנסילבניה בהרבה שנינות ובכישורים בלשיים מעולים".
קנת' טוראן מלוס אנג'לס טיימס תיאר את הספר "שנון ומקיף" ואף הוסיף הערה עוקצנית המתייחסת למועד הפצתו של הספר בחנויות כשכתב ש"ניתן היה להשתקע בספר הרבה אחרי שכל אותם מבקרי ה'תעלול-או-ממתק' כבר הלכו לדרכם".
ב-2004 כתב דייוויד קולטון מה-USA Today כי הספר "הפך לאחד מספרי החובה בתחום" ו"[העלה] את הסטנדרטים במחקר יצירות האימה".
ב-1993 הוציא סקאל לאור את ספר העיון השני שלו, The Monster Show: A Cultural History of Horror ("מופע המפלצות: היסטוריה תרבותית של האימה").
בספר זה מנתח סקאל את תולדות סרטי האימה, ומותח קווי דמיון בין הסרטים לבין משברי התרבות בתקופת עשייתם או הפצתם, למשל מלחמת העולם הראשונה, מלחמת העולם השנייה, הסערה הציבורית סביב התרופה הפגומה תלידומיד ומגפת האיידס.
לייק מהסיאטל פוסט-אינטליג'נסר (Seattle Post-Intelligencer) תיאר את הספר כ"חוויה אינטלקטואלית מושלמת בעבור חובבי התחום לסוף שבוע של הלווין".
סטפן ז'מיאנוביץ (Stefan Dziemianowicz) מהוושינגטון פוסט סבר שכמה מהטיעונים שהציג סקאל היו "קלושים למדי", אך הוסיף כי הספר כמכלול "מגיש הוכחה משכנעת לכך שכדי להבין תרבות לעומקה, עליך להכיר את פחדיה".
ב-1995 יצא לאור הספר Dark Carnival: The Secret World of Tod Browning, Hollywood's Master of the Macabre ("קרנבל אפל: עולמו הסודי של טוד בראונינג, אומן היצירה המקברית של הוליווד"), שחיבר סקאל יחד עם אליאס סבאדה.
אלפורד מהיוסטון כרוניקל (Houston Chronicle) כתב כי "הספר Dark Carnival מצליח להשיב את המוניטין האבוד של אחת מהדמויות החריגות של הוליווד, שהושלך מזמן לתהום הנשייה".
סקאל אף היה שותף לעריכה של "המהדורה הביקורתית של נורטון" (של חברת ההוצאה W.
Norton & Company) שנכתבה ב-1997 על ספרו של ברם סטוקר "דרקולה".
כמו כן הוא קיבץ מגוון סיפורי ערפדים לכדי אנתולוגיה בשם Vampires: Encounters with the Undead ("ערפדים: מפגשים עם האל-מת") שיצאה לאור בשנת 2001.
סקאל הופיע במספר תוכניות "ספיישל" בטלוויזיה, למשל במיני-סדרה The 100 Scariest Movie Moments ("100 הרגעים המפחידים ביותר בקולנוע") וב-The Perfect Scary Movie ("סרט האימה המושלם").
הוא תרם לכמה מארזי DVD קטעי תעודה הכלולים בתוספות המיוחדות, וכן רצועות פרשנות בערוץ השמע, למשל בסרטים "דרקולה" (1931), "פרנקנשטיין" (1931), "הרואה ואינו נראה" (1933), "פריקס" (1932), "כלתו של פרנקנשטיין" (1935), "האדם-זאב" (1941), "אבוט וקוסטלו פוגשים את פרנקנשטיין" (1948), "היצור מהלגונה הכחולה" (1954) ו"אלים ומפלצות" (1998).
סקאל אף הופיע בסרט התיעודי Wrangler: Anatomy of an Icon'' ("ורנגלר: אנטומיה של אייקון תרבותי"; 2008), שבו הוא דן מנקודת מבט של מבקר תרבות הומו, בהשפעה התרבותית שהותיר כוכב סרטי הפורנוגרפיה ההומו ג'ק ורנגלר.
דייוויד ג'ינטולי הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי, אשר ידוע בעיקר מתפקידו בתור הבלש ניק ברקהארט בסדרת הטלוויזיה המשטרתית "גרים" ברשת NBC ובתור אדי סאוויל בסדרת הדרמה "מיליון דברים קטנים" ברשת ABC.
ג'ינטולי נולד במילווקי שבויסקונסין, למרי ודייוויד ג'ינטולי.
אביו ממוצא איטלקי ואילו אמו ממוצא פולני וגרמני.
הוא גדל בהאנטלי, פרבר של סנט לואיס, מיזורי.
לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר התיכון של אוניברסיטת סנט לואיס ב-1998, הוא למד באוניברסיטת אינדיאנה בלומינגטון, וקיבל תואר ראשון במנהל עסקים בינלאומי ובכלכלה בשנת 2002.
הפריצה שלו הגיעה בשנת 2003, כאשר הוא התגלה על ידי צייד כישרונות של רשת MTV ולוהק לתוכנית הריאליטי של הרשת "Road Rules" בעונתה ה-12 שצולמה בדרום האוקיינוס השקט במשך שלושה חודשים.
לאחר מכן באותה שנה השתתף גם בעונה השביעית של תוכנית מציאות אחרת "The Challenge"; השתתפותו בתוכניות אלו, סיפקו את חובותיו מימי הקולג' וביססו עוד יותר את החלטתו להמשיך בקריירת משחק כמשרה מלאה.
בשנת 2007 עבר ג'ינטולי ללוס אנג'לס שבקליפורניה על מנת להמשיך בקריירת המשחק, מאז הופיע במספר סדרות כגון "ניפ/טאק", "ורוניקה מארס", "ילדות שמנת", "האנטומיה של גריי", "הלוחשת לרוחות" ו"ללא עקבות".
בשנת 2009 שיחק בתפקיד קטן בסרט הקומי "נערת מזג האוויר" בכיכובה טרישה אוקלי.
באוקטובר 2011 החל לככב בסדרת הטלוויזיה "גרים" ברשת NBC, שרצה במשך שש עונות ו-123 פרקים עד ה-31 במרץ 2017. הוא שיחק בתפקיד הראשי של הבלש ניק ברקהארט.
בנוסף לעבודתו בסדרה "גרים", ג'ינטולי שיחק בשנת 2012 בסרט הקולנוע "קרוליין וג'קי" בתפקיד משנה.
בשנת 2016 הוא שיחק את התפקיד של הסוכן סקוט וויקלנד בסרט המלחמה "13 שעות: החיילים הסודיים של בנגאזי" בבימויו של מייקל ביי, ובתפקיד הראשי של דייוויד בסרט הקומדיה "Buddymoon".
ב-2014 החל לצאת עם השחקנית ביטסי טולוק, אשר כיכבה לצדו בסדרה "גרים".
באפריל 2016 הם התארסו, וביוני 2017 הם נישאו.
בפברואר 2019 נולדה בתם, ויואן.
בינואר 2020, עברה המשפחה להתגורר במדינת וושינגטון, כדי להיות קרובה יותר למשפחתם ולעבודתם בוונקובר.
+שנהסרטתפקידהערות2009Weather Girlג'יימס20116 Month Ruleג'ראד2013Caroline and Jackieריאן201613 שעות: החיילים הסודיים של בנגאזיסקוט וויקלנדBuddymoonדייווידגם תסריטאי ומפיק בפועל2019Mother's Little Helpersדייב2021Batman: Soul of the Dragonברוס ויין / באטמןדיבוב2023Flying Shadowטרוויס רולסבאטמן: האבדון שהגיע לגותהאם (אנ')ברוס ויין / באטמןדיבוב
גם במאי הפרק: "Oh Captain, My Captain"2013Key & Peeleמאקפרק: "Sexy Vampires"2023-2018מיליון דברים קטניםאדוארד "אדי" סאווילתפקיד ראשי (4 עונות); 74 פרקים2024סופרמן ולויסג'ונתן קנט המבוגר בפרק: "It Went By So Fast"; גם במאי בפרק : "Always My Hero"2025פוטנציאל גבוה דייוויד פק תפקיד אורח, מספר פרקים בעונה השנייה
דייוויד צ'ארלס "דייב" ברקוף הוא שחיין עבר מארצות הברית, אלוף אולימפי בעל 4 מדליות מהן 2 זהב ושיאן עולם במשחה ל-100 מטר גב.
היה לשחיין הראשון בהיסטוריה ששחה משחה זה מתחת ל-55 שניות.
ברקוף נודע בזכות צלילה ארוכה ומהירה במים לאחר הזינוק (עד 35 מטר), דבר שהיה מותר בסגנון גב משנת 1975 ועד שנת 1991 בה הצלילה הוגבלה ל-15 מטר.
הוא למד באוניברסיטת הרווארד משנת 1985.
באוניברסיאדה שנערכה בזאגרב אז יוגוסלביה ביולי 1987 זכה ברקוף במדליית כסף במשחה ל-100 מטר גב, אחרי דייצ'י סוזוקי מיפן ולפני בן ארצו ג'יי מורטנסון .
חודש לאחר מכן, במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו באינדיאנפוליס, אינדיאנה הוא זכה במדליית כסף במשחה ל-100 מטר גב .
במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת סיאול שנערכו באוסטין, טקסס ב-12 באוגוסט 1988 קבע ברקוף במשחה ל-100 מטר גב, כבר בשלב המוקדמות שיא עולם חדש של 54.95 שניות, שיפור של 5 מאיות השנייה לשיאו של איגור פוליאנסקי מברית המועצות ובכך היה לשחיין הראשון בהיסטוריה ששחה משחה זה מתחת ל-55 שניות.
בהמשך היום בשלב הגמר הוא שיפר את השיא והעמידו על 54.91 שניות.
במשחקים עצמם זכה ברקוף בשתי מדליות, זהב וכסף.
הוא שבר את שיאו העולמי במשחה ל-100 מטר גב בשלב המוקדמות והעמיד אותו על 54.51 שניות.
לגמר הוא הגיע כמועמד העיקרי לניצחון ואף הוביל ברוב שלבי המשחה, אך נחלש ב-20 המטרים האחרונים, ונעקף על קו הסיום.
הוא זכה במדליית כסף בתוצאה של 55.18 שניות, אחרי דייצ'י סוזוקי (55.05 שניות) ולפני איגור פוליאנסקי (55.20 שניות).
הוא זכה במדליית זהב במשחה שליחים 4X100 מטר מעורב, ביחד עם ריצ'רד שרדר, מאט ביונדי וכריס ג'ייקובס בשיא עולם חדש של 3:36.93 דקות, לפני קנדה (3:39.28 דקות) וברית המועצות (3:39.96 דקות).
במשחה השליחים הוא שחה את סגנון הגב ב-5 מאיות השנייה לאט יותר משיאו העולמי הטרי.
באולימפיאדת ברצלונה (1992) זכה ברקוף בשתי מדליות, זהב וארד.
מדליית ארד במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 54.78 שניות, אחרי מארק טוקסברי מקנדה (53.98 שניות) ובן ארצו שיאן העולם ג'ף ראוס (54.04 שניות).
מדליית זהב במשחה שליחים 4X100 מטר מעורב, לאחר ששחה בשלב המוקדמות, כחלק מנבחרת ארצות הברית, שזכתה במדליית הזהב.
ברקוף עובד כעורך דין ומאמן במיסולה, מונטנה.
בתו קתרין היא שחיינית מצטיינת, שיאנית ארצות הברית במשחה ל-100 יארד גב.
בסך הכל קבע ברקוף 4 שיאי עולם, מהם 3 שיאי עולם במשחה ל-100 מטר גב ואחד במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב.
בשנת 2005 זכה ברקוף להיכלל בהיכל התהילה של השחייה.
סר דייוויד ג'ון וייט OBE המוכר בשם הבמה דייוויד ג'ייסון הוא שחקן וקומיקאי אנגלי.
הוא שיחק בתפקיד דרק "דל בוי" טרוטר בסדרה הקומית המצליחה "על שוטים ואנשים", וגילם את מפקח בילוש ג'ק פרוסט בסדרת הפשע "A Touch of Frost" של רשת ITV.
תפקידים בולטים נוספים שלו בטלוויזיה היו גראנוויל בסיטקום "Open All Hours", ופא לארקין בדרמה הקומית "The Darling Buds of May".
בנוסף דיבב ג'ייסון את "מר קרפד" בסדרה על פי "הרוח בערבי הנחל" את דיינג'ר מאוס בסדרת האנימציה באותו שם ואת הרוזן דאקולה.
ב-2003 הופיע בפעם האחרונה בתפקיד דל בוי וב-2010 פרש מתפקידו כבלש פרוסט.
ב-1993 הוענק לג'ייסון תואר קצין מסדר האימפריה הבריטית (OBE), וב-2005 הוענק לו תואר אבירות, שני התארים הוענקו לו על תרומתו לתחום הדרמה.
ב-2006 נבחר ג'ייסון במקום הראשון בסקר 50 הכוכבים הגדולים ביותר בטלוויזיה שערכה רשת ITV כחלק מחגיגות היובל של החברה.
אביו, ארתור רוברט וייט, היה סבל בשוק הדגים של בילינגסגייט, ואמו, אולוון ג'ונס, שהייתה ילידת ויילס עבדה כמנקה.
בפברואר 1940 ילדה אמו תאומים, אבל אחיו התאום של ג'ייסון מת בלידה.
בראיון בטלוויזיה סיפר שהוא בחר את השם ג'ייסון כי אהב את הסרט "Jason and the Argonauts", ומפני שהשם דייוויד וייט היה תפוס.
אחיו הבכור של ג'ייסון, השחקן ארתור וייט, נולד ב-1933. השניים שיחקו יחד בסדרת הפשע "A Touch of Frost" כשארתור הופיע בתפקיד ארני טריג ארכיונאי במשטרה, וגם ב-2008 בפנטסיה הקומית "צבע הכשף", בה ארתור גילם דמות בשם "Rerpf".
ארתור וייט השתתף גם בפרק בסדרה "The Darling Buds of May".
ג'ייסון רצה ללכת בעקבות אחיו ולהיות שחקן, אבל אביו התעקש שילמד מקצוע.
וכך במשך שש שנים למד חשמלאות, אחר כך התחיל לעבוד כשחקן.
תחילת הקריירה של ג'ייסון בטלוויזיה הייתה ב-1964 בתפקיד ברט ברדשו באופרת הסבון "Crossroads".
ב-1967 גילם את קפטן פנטסטיק ותפקידים נוספים בסדרה קומית לילדים "Do Not Adjust Your Set" לצדם של אריק איידל, טרי ג'ונס, דניס קופי ומייקל פיילין.
עם סיום הסדרה ב-1969 הדמות הופיעה בתוכנית לילדים "Magpie" של תיימז טלוויז'ן.
ג'ייסון לוהק לתפקיד לאנס-קורפורל ג'ק ג'ונס בסדרה הקומית "הצבא של אבא" של ג'ימי פרי ודייוויד קרופט.
קרופט התרשם מג'ייסון וידע שיוכל לגלם אדם מבוגר ממנו מהרבה.
אולם המפיק ביל קוטון התנגד לליהוק ובחר בקלייב דאן לגלם את הדמות.
ג'ייסון הופיע בסדרה הקומית של ה-BBC "יו ואני" בכיכובם של יו לויד וטרי סקוט.
בשנות השבעים של המאה העשרים שיחק גם בקומדיות ברדיו כמו בתוכנית השבועית "Week Ending" (בה הופיע בקביעות בתפקיד שר החוץ הבריטי ד"ר דייוויד אוון), ובתסכיתי הרדיו של "מדריך הטרמפיסט לגלקסיה".
ג'ייסון הופיע במופעים כמו זה של הקומיקאי דיק אמרי, וצד את עינו של השחקן רוני בארקר.
ב-1969 הוא לוהק לסדרה "Hark at Barker" של רשת LWT בכיכובו של בארקר כלורד ראסטלס.
ג'ייסון שיחק בתפקיד דית'רס גנן בן מאה.
באותה שנה הופיע ג'ייסון בפרק "That's How Murder Snowballs" בסדרה "רנדל והופקירק" בתפקיד אייבל.
ב-1973 שיחק ג'ייסון בתפקיד גרנוויל בתוכנית "Open All Hours", הראשונה מתוך האנתולוגיה "Seven of One", בה כיכב בארקר בתפקיד בעל חנות קמצן.
בין השנים 1976 ל-1985 הופקו ארבע עונות של הסדרה.
בסדרה "פורידג'" של ה-BBC שיחק ג'ייסון בשלושה פרקים בתפקיד בלנקו.
עוד הופיע ג'ייסון לצדו של בארקר בתחפושות שונות בסדרה "Two Ronnies".
בסיטקום "A Sharp Intake of Breath" של ATV שיחק ג'ייסון בתפקיד הראשי.
ב-1974 שיחק בתפקיד מרגל כושל בשם אדגר בריגס בסדרה "The Top Secret Life of Edgar Briggs".
ב-1979 הופיע בתפקיד בוטונס במחזה "סינדרלה" בתיאטרון רויאל בניוקאסל, בכיכובם של ליאה בל ובובי תומפסון ובבימויו של ג'ון בלקמור.
ב-1976 כיכב ג'ייסון בסדרה הקומית "Lucky Feller" שכתב טרנס פריזבי והפיק המפרי ברקליי.
הסדרה, שעסקה בשני אחים החיים בדרום מזרח לונדון, הייתה במובנים רבים מבשרת של הסיטקום "על שוטים ואנשים".
ג'ייסון גילם כאן דמות של מטומטם הדומה ל'רודרס' ואילו פיטר ארמיטג' גילם את האח הפיקח שביניהם.
האחים נסעו במכונית קומית המזכירה את הוואן של האחים טרוטר.
בשנות השמונים של המאה העשרים עבד ג'ייסון עם חברת ההפקה "קוסגרוב הול", והיה האמן שהופיע במספר הפקות שלהם של תוכניות טלוויזיה לילדים.
בין התוכניות בהן השתתף היו "דיינג'ר מאוס" עם טרי סקוט, סרט האנימציה "The BFG", "הרוזן דאקולה", הוגו בסדרה "ויקטור והוגו" ומר קרפד בסדרה על פי "הרוח בערבי הנחל".
כל התוכניות הופקו עבור תיימז טלוויז'ן / ITV על ידי קוסגרוב הול.
ב-1981 התחיל ג'ייסון לשחק בתפקיד הפופולרי ביותר שלו, דל בוי טרוטר, בקומדיית המצבים של ה-BBC "על שוטים ואנשים", שיצר ג'ון סאליבן.
דל-בוי הוא בחור פיקח המתפרנס מעסקים מפוקפקים בפקהם שבדרום לונדון.
הוא סוחר במוצרים זולים, גנובים או מזויפים.
עוזרו ושותפו לעסקים הוא אחיו הצעיר רודני, בגילומו של ניקולס לינדהרסט.
עוד עוזר ומפריע בעסקים הוא סבא שלהם (בגילומו של לנרד פירס), ובפרקים מאוחרים יותר הדוד אלברט (בגילומו של באסטר מריפילד).
ב-1999 כיכב בתפקיד קפטן פרנק בק בסרט הטלוויזיה של ה-BBC "כל אנשי המלך" אודות מלחמת העולם הראשונה.
הוא זכה לשבחים על שורה של תפקידים בהם סקוליון בסדרה "Porterhouse Blue" (עבור ערוץ 4), וסידני "פופ" לרקין בסדרה "The Darling Buds of May" המבוססת על הרומן של ה.
בייטס בהשתתפות קתרין זיטה-ג'ונס באחד מתפקידיה הראשונים.
ב-1992 חתם ג'ייסון עם רשת ITV על חוזה ארוך טווח לככב בסדרת הטלוויזיה "A Touch of Frost" בתפקיד מפקח בילוש ג'ק פרוסט.
בספטמבר 2006 נבחר ג'ייסון במקום הראשון מבין "כוכבי הטלוויזיה הגדולים" בסקר של ITV שנערך בקרב קהל הצופים.
בדצמבר 2006 כיכב ב"אבא חורף של טרי פרצ'ט" בתפקיד אלברט.
בתחילת 2007 כיכב בדרמה הקומית "Diamond Geezer" (גרנדה טלוויז'ן/ITV), שלושה פרקים באורך 90 דקות כל אחד.
במרץ 2008 כיכב בתפקיד סתמרוח ב"צבע הכשף של טרי פרצ'ט" ובדרמה בשני חלקים של ITV בשם "Ghostboat".
ב-16 בספטמבר 2008 הודיע ג'ייסון שיפרוש מתפקידו כג'ק פרוסט, אחרי 16 שנים שגילם את הדמות.
בסתיו 2008 שודרו שלושה פרקים חדשים, ופרק הסיום בשני חלקים שודר ב-2010. ב-2011 פנה אל ג'ייסון מנהל ה-BBC דני כהן, והציע לו שלושה תסריטים.
מהם צולם פיילוט לסדרה "The Royal Bodyguard" שהוצג בפסטיבל הסרטים של אדינבורו.
הפיילוט שודר ב-BBC בבוקסינג דיי אבל קיבל ביקורות פושרות.
ב-1993 הוענק לג'ייסון תואר קצין מסדר האימפריה הבריטית (OBE), וב-2005, שתים עשרה שנים אחר כך, ביום ההולדת של המלכה הוענק לו תואר אבירות על תרומתו לתחום המשחק והקומדיה.
ג'ייסון חי במשך 18 שנה עם חברתו, השחקנית הוולשית מייפאני טאלוג , וסעד אותה במחלת הסרטן בה חלתה עד למותה ב-1995. בעקבות ניסיון זה הקים ג'ייסון ארגון צדקה "קרן דייוויד ג'ייסון" לילדים החולים במחלה סופנית.
ב-2001 בגיל 61 הפך ג'ייסון לאב מחברתו לחיים ג'יל הינצ'קליף שילדה את בתם.
ג'ייסון והינצ'קליף התחתנו ב-30 בנובמבר 2005.
באוקטובר 2013 יצאה לאור האוטוביוגרפיה של ג'ייסון "David Jason: My Life".
במרץ 2023 גילה ג'ייסון שהוא אב לבת ממערכת יחסים קצרה ב-1970.
דייוויד ג'סטיס , הוא שחקן בייסבול אמריקאי לשעבר בתפקיד שחקן שדה חיצוני, ששיחק בליגת הבייסבול האמריקאית MLB.
ב-13 שנותיו כשחקן פעיל הוא שיחק ב-4 קבוצות: אטלנטה ברייבס, קליבלנד אינדיאנס, ניו יורק יאנקיז ואוקלנד אתלטיקס.
החל לשחק בליגות הגבוהות של בייסבול בארצות הברית במאי 1989, בקבוצת אטלנטה ברייבס שהייתה באותה עת אחרונה בליגה.
הוא זכה למקום בקבוצה בזכות עזיבתו של דייל מרפי לקבוצת פילדלפיה פיליז.
בעונה השנייה של 1990 שיחק בעמדה התקפית, והצליח לבצע הום ראן 28 פעמים - דבר שסייע לו לזכות בפרס רוקי השנה של הנשיונל ליג באותה שנה.
במאי 1996 נגרמה לג'סטיס פריקת כתף במהלך משחק נגד פיטסבורג פיירטס, וכתוצאה לא יכל להמשיך לשחק בעמדת החובט באותה עונה.
ב-28 ביוני 2000 ביצעה ניו יורק יאנקיז עסקת החלפה עם קליבלנד אינדיאנס, במסגרתה קיבלה ניו יורק יאנקיז את דייוויד ג'סטיס בתמורה לג'ייק ווסטברוק, זאק דיי וריקי לדי.
ג'סטיס שיחק ביאנקיז עד דצמבר 2001.
ב-7 בדצמבר 2001 עבר לשחק בניו יורק מטס במסגרת החלפה בין שתי הקבוצות.
הניו יורק יאנקיז קיבלה בתמורה את רובין ונטורה.
כשבוע לאחר מכן הוחלף שוב תמורת מארק גותרי וטיילר ייטס, וכך הגיע לקבוצת אוקלנד אתלטיקס.
הוא שיחק באוקלנד עונה אחת אחרונה בטרם פרש מעיסוקו כשחקן בייסבול.
דייוויד ג'סטיס נולד בסינסינטי לרוברט ונטי ג'סטיס.
בגיל 16 סיים לימודים בקובינגטון לאטין סקול בקנטקי.
לאחר מכן למד בתומאס מור קולג' תוך התמחות בצדק פלילי (Criminal Justice).
ב-31 בדצמבר 1992 נישא לשחקנית האלי ברי.
לאחר הנישואים הם גרו בעיר סנדי ספרינגס בג'ורג'יה.
הם נפרדו ב-22 בפברואר 1996 והתגרשו ב-24 ביוני 1997. הגירושין לא היו חלקים, דבר שהתבטא בכך שהאלי ברי הגישה בקשה לצו הרחקה נגד ג'סטיס.
דייוויד נישא בשנית לרבקה וילאלובוס ב-8 בפברואר 2001.
לג'סטיס בן שנולד ב-1999 מארוסתו לשעבר ניקול פוסטר.
בנוסף יש לו שני ילדים מרבקה וילאלובוס - בן שנולד ב-2002, ובת שנולדה ב-2004.
זכה פעמיים באליפות הוורלד סירייס (1995, 2000)
דייוויד לי גולדפיין הוא גנרל אמריקאי-יהודי.
כיהן כראש המטה של חיל האוויר של ארצות הברית.
גולדפיין נולד בצרפת, היכן ששירת אביו כקצין בחיל האוויר האמריקאי.
אחיו סטיבן שירת אף הוא בחיל האוויר והשתחרר בדרגת מייג'ור גנרל.
גולדפיין הוא בוגר בית הספר לאמצעי לחימה של חיל האוויר של ארצות הברית (U.S.
הוא נטל חלק במבצע מגן המדבר ובמלחמת המפרץ, כמו גם במרכז הפעולות האווירי המשולב שנפרשֹ בוויצ'נצה במהלך "מבצע כוח מכוון" (מערכה צבאית שניהלה נאט"ו נגד כוחות רפובליקה סרפסקה בחודשים אוגוסט - ספטמבר 1995).
בין תפקידי המטה שמילא גולדפיין: סגן מנהל התכנון, בלשכת סגן הרמטכ"ל לתכנון אסטרטגי, קצין אג"ם בפיקוד הקרב של חיל האוויר של ארצות הברית ב-Joint Base Langley–Eustis (הבסיס המשותף לנגלי-אוסטיס), שבווירג'יניה, מנהל המטה המשותף, סגן וראש מטה חיל האוויר.
גולדפיין הוא Command Pilot (הדירוג הגבוה ביותר בחיל האוויר של ארצות הברית, מוענק רק למי שצבר לפחות 15 שנות טיסה ו-3,000 שעות טיסה) בעל יותר מ-4,200 שעות טיסה ב-T-37, T-38, F-16C/D, F-117.
לגולדפיין תואר שני במינהל עסקים מאוניברסיטת אוקלהומה סיטי.
ב-26 באפריל 2016 הודיע מזכיר ההגנה של ארצות הברית אשטון קרטר כי גולדפיין ימונה לתפקיד ראש המטה של חיל האוויר של ארצות הברית.
ביולי 2016 נכנס לתפקיד, שירת בתפקיד עד אוגוסט 2020 ולאחר מכן פרש משירות הקבע (החל מאוקטובר 2020).
גולדפיין נשוי לדון ואב לשתי בנות.
דייוויד ג'יימס אליוט הוא שחקן קנדי.
אליוט נולד במילטון, אונטריו, קנדה כדייוויד ויליאם סמית' כילד אמצעי מבין שלושה בנים.
בנם של פטרישיה סמית' (לבית פארו), מנהלת משרד, וארנולד סמית', קבלן סיטונאי בתחום החימום והאינסטלציה.
בנעוריו ניגן בלהקה ועזב את התיכון על מנת להגשים את חלומו להיות כוכב רוק אך שנה לאחר מכן השלים את לימודיו ולאחר מכן למד החל ללמוד באוניברסיטה המטרופולינית של טורונטו, שם סיים את לימודיו בשנת 1982.
לאחר סיום לימודיו, אליוט נבחן לפסטיבל תיאטרון באונטריו והתקבל אליו, לאחר מכן עבר ללוס אנג'לס ואימץ את שם הבמה ג'יימס אליוט לאחר שגילה כי ישנו שחקן בשם דייוויד סמית.
הוא הופיע בתחילה במספר סדרות טלוויזיה ובין היתר ב"נוטס לנדינג" ו"דוגי האוזר".
בשנת 1988 הצטרף לעונה השלישית של סדרת הדרמה המשפטית "Street Legal" של ערוץ CBC Television (אנ'), בדמותו של ניק דלגאדו אותו גילם גם בשתי העונות הבאות עד 1991.
ב-1994 שיחק בארבעה פרקים של "מלרוז פלייס" והתארח בפרק של "סיינפלד".
ב-1995 החל לשחק את התפקיד הראשי בסדרה המשפטית "ג'אג", שם שיחק במשך עשר עונות עד סיום הסדרה.
ב-1996 נבחר על ידי מגזין פיפל כאחד האנשים היפים בעולם.
ב-2001 הופיע בקומדיה "פסיכולוגיה בגרוש" לצד קורטני קוקס.
בשנת 2010 שיחק בסדרת הדרמה של ABC, "נוכלים", בתפקיד ראשי של וולף ווסט, אך זו ירדה מאוויר לאחר עונה אחת.
ב-2012 התארח בסדרה "ביצ'יות מבית טוב" של רשת ABC.
ב-2014 התארח בסדרה "מד מן", ושנה לאחר מכן התארח בסדרה "צוות עקרב".
ב-2015 שיחק בסרט "טרמבו" בתפקיד ג'ון ויין.
בשנת 2018, שיחק בסרט" ענייני המדינה" בתפקיד של ג'ון בולנד ביינס.
בשנת 2019, שיחק בשלושה פרקים מתוך סדרת המשטרה "NCIS: לוס אנג'לס".
באותה שנה שיחק בסרט הדרמה האמריקאי "The Obituary of Tunde Johnson" בתור אלפרד.
והתארח בפרק בסדרה "שיטת קומינסקי".
בשנת 2020 החל לשחק בסדרת הדרמה האמריקאית "נאחזת בקרח".
בשנת 2021, שיחק לצד מינקה קלי ואלון אבוטבול בסרט הביוגרפי "לנסקי" על חייו של מאיר לנסקי המאפיונר היהודי.
באותה שנה, התארח בשמונה פרקים בסדרה "Heels".
בשנת 2022 שיחק לצד ראיין פיליפה במותחן הפעולה האמריקאי "מסלול התנגשות" (אנ').
בשנת 2025, החל לשחק בסדרת האימה העל-טבעית "תחייה" ברשת Syfy, בתור השריף ויין קייפרס.
בשנת 1992, נישא לשחקנית ננסי צ'מברס ולהם שני ילדים: סטפני (נולדה ב-1993) ווייט (נולד ב-2003).
דייוויד ג'יימס ת'אולס היה פיזיקאי בריטי, חתן פרס וולף לפיזיקה לשנת ה'תש"ן-1990, וחתן פרס נובל לפיזיקה לשנת 2016.
ת'אולס נולד בעיירה בירזדן שבסקוטלנד.
הוא בוגר בית הספר הפרטי היוקרתי וינצ'סטר קולג' .
הוא השלים תואר ראשון בקולג' טריניטי הול של אוניברסיטת קיימברידג'.
את עבודת הדוקטורט שלו כתב ת'אולס באוניברסיטת קורנל, בהנחייתו של הנס בתה.
היה פוסט-דוקטורנט באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, ופרופסור לפיזיקה מתמטית באוניברסיטת בירמינגהם שבממלכה המאוחדת עד 1980, אז מונה לפרופסור באוניברסיטת וושינגטון שבסיאטל.
במחקריו, תרם ת'אולס רבות להבנה המדעית של מערכות מורכבות של אטומים, אלקטרונים ונוקלאונים.
בין היתר הוא חקר את הפאזה מוליכות-על.
ת'אולס היה חבר בחברה המלכותית, באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים ובאקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית.
היה חתן פרס וולף בפיזיקה לשנת 1990, חתן פרס דיראק לשנת 1993, חתן פרס לארס אונסנג'ר מטעם החברה האמריקאית לפיזיקה לשנת 2000 וחתן פרס נובל לפיזיקה לשנת 2016 ביחד עם דאנקן הולדיין וג'ון מייקל קוסטרליץ (ת'אולס קיבל מחצית מסכום הזכייה, ושני האחרים קיבלו רבע מהסכום כל אחד).
ת'אולס נפטר בקיימברידג' ב-6 באפריל 2019.
ג'נקינס הוא פרופסור במחלקה למדעי התזונה אוניברסיטת טורונטו, קנדה.
ג'נקינס מוכר כמפתח הרעיון של אינדקס גליקמי כשיטה להסביר את הדרך שבה פחמימות בדיאטה משפיעות על רמת הסוכר בדם.
מאמרו הראשון בנושא הופיע בג'ורנל האמריקאי לתזונה קלינית ב-1981. ג'נקינס המשיך וחיבר עוד 15 מחקרים קליניים לפחות, על ההשפעה של ערך גליקמי.
תחומי העניין שלו כעת הם בניהול מחקרים רפואיים תזונתיים לגבי הפוטנציאל של דיאטה במניעת מחלות כרוניות, כגון מחלות לב, סרטן וסוכרת ובטיפול בהן.
דייוויד גוק הוא פוליטיקאי בריטי.
כיהן מטעם המפלגה השמרנית כחבר בבית הנבחרים הבריטי מטעם מחוז דרום-מערב הרטפורדשייר בין השנים 2005 ל-2019. כיהן כלורד צ'נסלור (שר המשפטים) בקבינט של תרזה מיי.
גוק שימש כשר במשרד האוצר בממשלתו של בממשלתו של דייוויד קמרון בין השנים 2010 ל-2014.
גוק נולד באיפסוויץ' ולמד בבית ספר תיכון ציבורי בעיר.
ב-1995 סיים לימודי משפטים מאוניברסיטת אוקספורד וסיים התמחות כעורך דין (solicitor) ב-1997. עבד כעורך דין בלונדון עד היבחרו לפרלמנט.
ב-2001 התמודד מטעם המפלגה השמרנית למושב מחוז ברנט-מזרח בבית הנבחרים הבריטי, אך לא נבחר.
במאי 2005 נבחר לנציג מחוז דרום-מערב הרטפורדשייר בבית הנבחרים.
לאחר היבחרו כיהן בוועדת הנהלים ובוועדת האוצר של בית הנבחרים וכן שימש שר זוטר בממשלת הצללים של דייוויד קמרון.
לאחר ניצחונו של קמרון והמפלגה השמרנית בבחירות הכלליות בבריטניה 2010, מונה לסגן שר האוצר.
ב-2014 מונה לשר במשרד האוצר וביולי 2016 מונה למזכיר הראשי במשרד האוצר.
ביוני 2017 מונה לשר העבודה והפנסיות בקבינט של תרזה מיי.
בינואר 2018 מונה ללורד צ'נסלור (שר המשפטים).
הוא התפטר מתפקידו ביולי 2019 לאחר היבחרו של ברויס ג'ונסון כמנהיג המפלגה השמרנית.
בבחירות 2019 התמודד כעצמאי בבחירות במחוזו והפסיד.
דייוויד גודמן הוא שחמטאי יהודי-בריטי בדרגת אמן בינלאומי.
היה אלוף העולם לצעירים בשנת 1975.
בשנת 1975 הוא זכה באליפות העולם צעירים (עד גיל 18).
בנבחרת אנגליה בשחמט שכללה בין היתר גם ג'ון ספילמן וג'ונתן מסטל הוא זכה באליפות העולם לגיל עד 26 בשנת 1978 ובאליפות העולם לסטודנטים בשנת 1977 סיים במקום השלישי.
בשנת 1983 הוענקה לו דרגת אמן בינלאומי.
זמן קצר לאחר מכך הוא הפסיק להשתתף בתחרויות באופן תדיר.
גודמן סיים לימודים באוניברסיטת אוקספורד ועבר לקריירה של עיתונאי.
גודמן היגר לארצות הברית ועובד כמאמן שחמט.
דייוויד סקוט ברנסלי הוא כדורסלן עבר אמריקאי-ישראלי, בגובה 2.05 מטר ששיחק בעמדת הפורוורד והסנטר בין היתר בהפועל ירושלים ונבחרת ישראל.
ברנסלי נולד בניו יורק למשפחה יהודית.
בשנת 1987 סיים את בית ספר התיכון מונרו וודברי .
בהמשך הצטרף לשנה לאוניברסיטת רוד איילנד ושיחק בנבחרת הכדורסל - רוד איילנדס ראמס .
בשנת 1989 עבר לשחק במדי קבוצת הכדורסל של מנהטן קולג' ושם שיחק עד שנת 1992. בכל תקופותיו במכללות שיחק ברנסלי בממוצע של 6.2 דקות למשחק וקלע בממוצע של 5 נקודות למשחק.
לקראת עונת 1995/1996 עלה ברנסלי לישראל, קיבל אזרחות ישראלית והצטרף להפועל ירושלים, תחת המאמן פיני גרשון.
חמישיית הקבוצה כללה את שלושת השחקנים שחזרו עדי גורדון, דורון שפע ונוריס קולמן, כאשר ברנסלי תפקד כשחקן ספסל.
הקבוצה פתחה את העונה במאזן 0–6 מרשים, כשבדרך היא מנצחת את כל מי שעומדת מולה, כולל מכבי תל אביב.
הקבוצה סיימה במקום השני את הליגה הסדירה, אולם הודחה בהפתעה בחצי גמר הפלייאוף על ידי גליל עליון.
בעונה הסדירה קלע ברנסלי בממוצע של 4 נקודות ובפלייאוף בממוצע של 1.3 נקודות.
לעומת זאת, הקבוצה הגיעה לגמר הגביע, בעזרת סל ניצחון של עדי גורדון על בני הרצליה.
בגמר הפועל ירושלים משכה את מכבי תל אביב למשחק צמוד ששלושים שניות לסיום עמד על התוצאה שוויון 65:65. הפועל יצאה להתקפה אחרונה, עדי גורדון קלע והפועל ניצחה 65:67 וזכתה בגביע הראשון בתולדותיה.
זהו התואר היחיד בקריירה של ברנסלי.
בעונת 1996/1997 עבר ברנסלי לעולה החדשה גבעת שמואל.
הקבוצה סיימה את העונה במקום ה-9 וניצלה מירידה בזכות הפרש סלים.
ברנסלי רשם 14 הופעות וקלע בממוצע של 10.6 נקודות למשחק.
בשנת 1997 הוזמן ברנסלי על ידי המאמן צביקה שרף לנבחרת ישראל לאליפות אירופה בכדורסל 1997 בתור מתאזרח.
ישראל סיימה במקום התשיעי בטורניר בפעם השנייה ברציפות.
מאזנה של הנבחרת בטורניר היה ארבעה ניצחונות וארבעה הפסדים.
ברנסלי קלע בממוצע של 1.1 נקודות למשחק.
לאור תפוקתו הנמוכה לא הוזמן ברנסלי למוקדמות שנערכו בעונה לאחר מכן ובמקומו כמתאזרח הוזמן ג'ף קנט.
בעונת 1997/1998 עבר ברנסלי למכבי קריית מוצקין, ושיתף פעולה עם דריק גרווין.
הקבוצה סיימה במקום ה-11 עם 15 הפסדים מתוך 22 משחקים וברנסלי קלע בממוצע של 8.1 נקודות למשחק.
בעונה לאחר מכן, עונת 1998/1999 עבר ברנסלי למכבי רמת גן תחת המאמן מולי קצורין.
ברנסלי שיחק כשחקן ספסל וקלע בממוצע של 4.8 בעונה הסדרה ו-7 נקודות בפלייאוף.
הקבוצה סיימה את העונה במקום הרביעי המכובד אך הודחה בחצי גמר הפלייאוף על ידי הפועל ירושלים.
בגמר העונה עזב ברנסלי את ישראל.
סך הכל שיחק ברנסלי 4 עונות בליגה הראשונה בישראל, קלע בממוצע של 7 נקודות והיה שותף לזכייה בגביע המדינה עם הפועל ירושלים.
בנבחרת ישראל רשם ברנסלי 17 הופעות, והשתתף באליפות אירופה בשנת 1997.
לאחר שעזב את ישראל חזר לארצות הברית והוא עובד כמאמן כדורסל ומורה בתיכונים.
דייוויד ברק הוא שחקן אנגלי, הידוע מהופעתו בתפקיד דוקטור ווטסון בסדרת הטלוויזיה "הרפתקאותיו של שרלוק הולמס" ששודרה בשנות השמונים של המאה העשרים בערוץ גרנדה טלוויז'ן, בכיכובו של ג'רמי ברט בתפקיד שרלוק הולמס.
עוד גילם ברק את דמותו של יוסיף סטלין בפרקים האחרונים של הסדרה "ריילי: אלוף המרגלים".
ברק נולד ב-25 במאי 1934 בעיר ליברפול שבאנגליה.
בתיאטרון גילם ברק את דמותו של נילס בוהר במחזה "קופנהגן" מאת מייקל פריין.
ברק שיחק בתפקיד ד"ר ווטסון בעונה הראשונה של הסדרה "ההרפתקאותיו של שרלוק הולמס".
הוא עזב את התוכנית אחרי שהוזמן להצטרף ללהקה השייקספירית המלכותית יחד עם אשתו אנה.
השניים העריכו שעבודה משותפת תהיה טובה יותר עבור בנם הצעיר, טום, שהיה אז בערך בן שלוש.
רבים חשבו שהוא גילם את ד"ר ווטסון בסגנון מעולה.
השחקן אדוארד הרדוויק החליף אותו בהמלצתו של ברק.
ב-1965 שיחק ברק בפרק בסדרה "שרלוק הולמס" של ה-BBC בכיכובם של דאגלס וילמר ונייג'ל סטוק.
תפקידים נוספים שלו בטלוויזיה כוללים את יוסיף סטלין במיני-סדרה הבריטית "ריילי: אלוף המרגלים", ובעיבוד לסיפור הקצר מאת ג'ון וינדהם "Random Quest".
ב-1975 גילם את דמותו של ויליאם מוריס בסדרה "The Love School".
ב-2006 שיחק לצדו של בנו, טום ברק, בעיבוד של ה-BBC לסיפור רוח רפאים "מספר 13" מאת מ.
ברק נשוי לשחקנית אנה קלדר-מרשל.
בנם טום ברק אף הוא שחקן.
שנה שם שם באנגלית תפקיד הערות 1963–1966 קורוניישן סטריט Coronation Street ג'ון בנג'מין / מנהל בית ספר סדרת טלוויזיה (5 פרקים) 1963–1969 Z Cars ארני פרנקס / דני בוי / ג'וני אולטון סדרת טלוויזיה (5 פרקים) 1965 שרלוק הולמס Sherlock Holmes סר ג'ורג' ברנוול בפרק "The Beryl Coronet" 1968 Dr.
דייוויד גנדי הוא דוגמן אנגלי.
גנדי נולד בעיירה באסקס, בהיותו סטודנט למחשוב מולטימדיה הוא החל לעבוד במגזין המכוניות .
קצת לפני שעמד לסיים תואר בשיווק ב מכר שלו רשם אותו ללא ידיעתו לתחרות דוגמנות שנערכה במסגרת תוכנית טלוויזיה ששודרה בערוץ ITV, הוא זכה בתחרות ובין הפרסים שהוענקו לו היה חוזה עם סוכנות דוגמנות בלונדון.
בתחילת הקריירה שלו דגמן למספר חברות, בהן זארה ו-H&M.
ב-2006 החל לשמש כדוגמן הראשי של דולצ'ה וגבאנה והופיע רבות בקמפיינים ובתצוגות האופנה של הרשת, הוא נודע בעיקר בפרסומת עבור הבושם של החברה, בעקבות זאת גם שלט חוצות בכיכובו הוצב בכיכר טיימס.
ב-2009 הוא דורג על ידי פורבס במקום השלישי כדוגמן המצליח ביותר בעולם.
הוא הופיע בטקס הסגירה של אולימפיאדת לונדון כחלק ממופע המציג את האופנה הבריטית.
ב-2013 עיתון הדיילי טלגרף הכריז על פתיחת מדור חדש לגברים בשם "Telegraph Men" שם גנדי ישמש כבעל טור.
ב-2013 הכתיר מגזין קוסמופוליטן את גנדי כגבר הסקסי של השנה.
ב-2014 הופיע בקליפ של השיר "First Love" של ג'ניפר לופז.
ב-2014 גם השיק קולקציה של הלבשה תחתונה לרשת מרקס אנד ספנסר והופיע בקמפיין של החברה .
הוא שימש כשגריר עבור המותג "בלו לייבל" של הוויסקי ג'וני ווקר.
גנדי בזוגיות עם עורכת הדין לדיני משפחה סטפני מנדורוס ולהם שני ילדים.
המשפחה מתגוררת במחוז הבחירה ריצ'מונד פארק בלונדון.
דייוויד ג'ונסון היה בן הדור השני של ציירי אסכולת נהר ההדסון.
הוא למד שנתיים בבית הספר של האקדמיה הלאומית לעיצוב וגם למד זמן קצר אצל אמן אסכולת נהר ההדסון ג'ספר פרנסיס קרופסי.
יחד עם ג'ון פרדריק קנסט וג'ון ויליאם קסילייר, הוא היה ידוע בעיקר בהתפתחות הלומיניזם.
על גבי בד ציור שנעשה במפלי היינס, בשנת 1849, כתב ג'ונסון "היצירה הראשונה שלי מהטבע.
נוצרה בחברה עם ג'יי.פי קנסט וג'ון קסילייר".
עד שנת 1850 ג'ונסון הציג בקביעות באקדמיה הלאומית לעיצוב בניו יורק, שם הפך לחבר בשנת 1859; בשנת 1861 נבחר לאקדמאי מן המניין.
העבודות החתומות של ג'ונסון הן בדרך כלל בפורמט קטן, צבועות היטב, מטופלות בעדינות וצבעוניות עשירה.
בהתבסס על רישומים ראשוניים ושפע עיון בעצים ספציפיים בסביבתם הטבעית, הציורים שלו הם ייצוגים מדויקים ומזמינים של הנוף הצפון-מזרחי ו"דוגמאות לסגנון שמכונה בהווה לומיניזם." ג'ונסון צייר כמה סצנות של אגם ג'ורג' בסוף שנות ה-60 של המאה ה-19 ותחילת שנות ה-70, כולל "נוף דרזדן, אגם ג'ורג'".
ההצלחה הגדולה ביותר של ג'ונסון הושגה באמצע שנות ה-70 של המאה ה-19, כאשר הציג ציורים של אזורי נוף פופולריים כמו הרי קטסקיל, אגם ג'ורג' וההרים הלבנים, כמו גם סצנות פסטורליות של מדינת ניו יורק המרכזית, אזור שהוא היה המקום היחיד שאמן שהה בו לעיתים תכופות.
הוא הציג בהרחבה במרכזי אמנות אמריקאיים גדולים, כולל שיקגו, בוסטון ופילדלפיה, ובסלון פריז של 1877.
מכאן ואילך סגנון עבודתו השתנה ושיקף את השפעתו של אסכולת ברביזון הצרפתית.
המעבר הסגנוני זכה לביקורת קשה מצד עמיתיו.
עם זאת, המעבר ייצג דילמה שעמדה בפני ציירי אסכולת נהר ההדסון שביקשו להישאר רלוונטיים ככל שהטעמים האסתטיים השתנו.
הציור "בייסייד, ניו רושל, ניו יורק", היא דוגמה לעבודותיו המאוחרות של ג'ונסון, כאשר ההשפעה של אסכולת ברביזון גברה על סגנונו הקודם של אסכולת ההדסון.
ג'ונסון נפטר בוולדן, ניו יורק, בשנת 1908.
סר דייוויד פול ברנדס גולדברג היה פסיכיאטר ופסיכולוג יהודי-בריטי, שהצטיין במחקריו בתחום האפידמיולוגיה הפסיכיאטרית והיה ממובילי הגישה ביו-הפסיכו-סוציאלית בפסיכיאטריה.
נודע בעריכת מבחן General Health Questionnaire (GHQ) להערכת הבריאות הכללית ואיכות החיים תוך דגש על זיהוי הפרעות הפסיכיאטריות לא פסיכוטיות באוכלוסייה הכללית ובמטופלים בשירותים האמבולטוריים.
כיהן כפרופסור באוניברסיטת מנצ'סטר ואחר כך בקינגס קולג' בלונדון, כיום פרופסור אמריטוס.