tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
במהלך הדברים מתברר גם שארתור אזוקה, בנו היחיד של הנשיא המודח, סמואל אזוקה, נמצא בקבוצת הפליטים ביחד עם קולונל הצבא, שנאמן לנשיא ושומר על בנו שאמור להיות היורש העתידי של הנשיאות.
הקבוצה ממשיכה בדרכה ונתקלת בכפר פליטים שבאותו רגע מתבצע שם הוצאות להורג ומעשי אונס אכזריים על ידי המורדים.
הכוח מסתער על הכפר והורג את המורדים, אך מתגלה לעיניהם מראות זוועה של מעשי אונס אכזריים ורציחות שקשה לתאר.
בשלב זה הלוחמים כואבים ומבינים שהמשימה שלהם היא להציל לא רק את ד"ר קנדריקס אלא גם את הפליטים והילדים בכל מחיר.
הקבוצה ממשיכה לכיוון הגבול עד שהם נתקלים במארב של המורדים.
הכוח המונה כשמונה לוחמים נלחם מול עשרות רבות של חיילים מורדים וחמושים, אך סופגים פציעות ואבדות מקרב הכוח.
בעור שיניהם כשהם פצועים, מצליח הכוח להגיע קרוב לגבול ולכוון את מטוסי הקרב (F18) שנשלחו לחפות עליהם – לתקוף ולהשמיד את המורדים.
הם מגיעים לגבול קמרון, שם חייהם ניצלים.
הפליטים הניצולים בוכים ומתרגשים משמחה, כאשר הקטע המרגש היה כאשר אחת הניצולות, פיישנס (אקוסואה בוסיה), אישה ניגרית יפה, מודה בדמעות ובבכי לסגן ווטרס הפצוע והמדמם ואומרת לו: "אני מצטערת על החיילים שלך שנפלו.
אלוהים לא ישכח אותך לעולם.
כוח החילוץ, ביחד עם ד"ר קנדריקס, ממריא עם המסוקים בחזרה לנושאת המטוסים.
דַמַנְהוּר היא עיר במצרים התחתונה ובירת מחוז אל-בחירה.
דמנהור ממוקמת כ-70 ק"מ מדרום-מזרח לאלכסנדריה.
במצרים העתיקה הייתה דמנהור עיר הבירה של המחוז השביעי ושמו א-מנט.
העיר הייתה מוקדשת לאל הורוס ומכאן שמה הקדום.
שמה היווני Ἑρμοῦ πόλις μικρά (הרמופוליס מיקרה) משייך אותה לאל היווני הרמס.
סטראבון ותלמי האסטרונום ישבו בה, ושם נכתב במאה השלישית איטינראריום אנטונינוס, רישום הכבישים הרומיים.
לפי אומדן רשמי מתאריך 1 ביולי 2023 גרו בדמנהור 329,572 בני אדם.
העיר משמשת כמקום מושבו של בישוף.
ממוקם בה בית אופרה מפורסם, והיא מקום עלייה לרגל לנוצרים, מוסלמים, וליהודים.
היהודים נוהרים לעיר דמנהור לקיברו של רבי יעקב אבוחצירא, מגדולי רבני מרוקו.
העלייה לקבר רבי יעקב אבוחצירא
את הקבר פוקדים מדי שנה, בכ' בטבת, יהודים רבים מכל העולם.
בשנת 2012 נאסרה הכניסה לקבר בטענה כי הביקורים פוגעים ברגשות המצרים.
אחמד זוויל, חתן פרס נובל לכימיה בשנת 1999
קירלוס ה-6, האפיפיור ה-116 של אלכסנדריה
עבד אלוהאב אלמסירי, חוקר ואחד האישים בולטים בתנועת "כפאיה" וכתב אנציקלופדיה בת שמונה כרכים על היהדות והציונות
בצפון איטליה קיימת קהילה אקולוגית בשם קהילת דמנהור, שמייסדיה רואים עצמם כממשיכי דרכם של חכמי מצרים העתיקה.
דמסוס השני היה אפיפיור במשך פחות מחודש, בין 17 ביולי 1048 ועד מותו.
הוא היה האפיפיור הגרמני השני שמונה על ידי היינריך השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
שמו היה פופו והוא היה יליד בוואריה.
לפני מינויו היה בישוף בריקסן בטירול.
היינריך השלישי ניסה למנות אפיפיור מטעמו.
הוא הצליח להעלות לכס את קלמנס השני, אך זה נפטר מספר חודשים לאחר מינויו.
לאחר מותו שב ועלה על הכס בכוח הזרוע בנדיקטוס התשיעי, שנתמך על ידי שליט טוסקנה.
לאחר התייעצויות בחצר הקיסרית בסקסוניה, שבהן עלו מספר שמות כמועמדים ראויים, בהם ארכיבישוף ליון, בישוף לייז' ואף האדם שפוטר מכהונתו כאפיפיור מספר חודשים לפני כן, כיוון שרכש אותה בכסף, גרגוריוס השישי, סירב היינריך לשמות שהוצעו לו.
הוא מינה תחתם את פופו, בישוף בריקסן בטירול, שנטל לעצמו את השם דמסוס השני.
הקיסר ליווה את האפיפיור החדש במסעו לרומא עד אולם, שם נאלץ לחזור משום שחשש לעזוב את גבולות גרמניה.
האפיפיור המשיך מלווה בחיל קיסרי בדרכו לרומא.
דמסוס הוכתר בארמון הלטראנו ברומא ב-17 ביולי 1048, אך פרש מיד לפלסטרינה משום שלא יכול היה לשאת את החום הכבד.
הוא מת כעבור 22 יום.
מותו החטוף הוביל לתאוריית קונספירציה לפיה הורעל על ידי תומכי בנדיקטוס התשיעי או הילדברנד, מזכירו המסור של גרגוריוס השישי.
אולם, ככל הנראה, סיבת מותו האמיתית הייתה כתוצאה ממחלת המלריה.
דמַנִיסִי (בגאורגית: დმანისი) היא עיירה ואתר ארכאולוגי בנפת דמניסי שבכארתלי תחתית, גאורגיה.
דמניסי הוכרזה כעיר ב-1981 ונכון לשנת 2002 היא מונה 3,427 תושבים.
דמניסי ממוקמת על קרקע וולקנית בעמק נהר מַאשַאווֶרָה (მაშავერა) שברכס הקווקז, כ-83 ק"מ דרומית מערבית לעיר הבירה של גאורגיה- טביליסי.
האתר הארכאולוגי נמצא בקרבת העיר המודרנית ונושא את אותו השם.
באתר מצויים חורבותיה של עיירה מימי הביניים מהמאות 6–15, מתחת לחורבות אלו נמצא אתר פרהיסטורי מהתקופה הפלאוליתית התחתונה.
דמניסי נודעה בעולם בעיקר בזכות הממצא יוצא הדופן של שלדי אדם מסוג הומו גאורגיקוס.
אלו הם למעשה מאובני האדם הקדומים ביותר המצויים מחוץ לאפריקה.
בשל חשיבותו, בשנת 2007, הוכרז האתר כאתר מורשת עולמי.
דמניסי הייתה מיושבת עוד מתקופת הברונזה הקדומה.
במאה השישית נבנית במקום קתדרלה אורתודוקסית נוצרית בשם - "דמניסיס סיוני" (סיוני של דמניסי, להבדיל מקתדרלת סיוני שבטביליסי.
דמניסי מוזכרת לראשונה במאה התשיעית כרכושו של האמיר הערבי של טביליסי.
העיר שוכנת במקום אסטרטגי בנקודת מפגש על דרך המשי וכך בימי הביניים היא הפכה למרכז מסחרי משמעותי בגאורגיה.
בשנת 1080 נכבשה העיר על ידי הסלג'וקים, אך מאוחר יותר, בין השנים 1125–1123, שוחררה על ידי מלכי גאורגיה דוד הבנאי ודמטרה הראשון.
במאה ה-14 נפלה דמניסי קורבן לסדרת פלישות הרסניות של הצבאות הטורקו-מונגוליים, בהנהגת טימור לנג, ונהרסת כליל.
לאחר שנבזזה שוב על ידי הטורקמנים בשנת 1486, העיירה לא התאוששה והיא הפכה לכפר קטן.
בשנת 1936 החלו חפירות ארכאולוגיות בחורבות המגורים מימי הביניים בדמיניסי.
בשנת 1983, בתוך סדימנטים ליד מרתפים מימי הביניים, גילו הארכאולוגים שן של קרנף קדום (Dicerorhinus etruscus etruscus).
מין זה של קרנפים חי באזור בתקופה הפלאוליתית הקדומה.
התגלית הביאה לחשיפת האתר הפלאוליתי.
בשנת 1984 התגלו כלי האבן הראשונים.
אחרי שבע שנים של חפירות, בשנת 1991 גילה הצוות הבינלאומי שעובד במקום, מאובנים השייכים להומיניד קדום.
הממצא כלל לסת תחתונה שמורה היטב עם סט שיניים מלא, הלסת תוארכה לתקופת הפליסטוקן הקדום (לפני 1.75 מיליון שנה).
הלסת נמצאה יחד עם כלי אבן ומספר רב של מאובני בעלי חיים שנכחדו.
בקיץ 1999 התגלו עוד שני ממצאי הומינינים - שני חלקי גולגולות קטנות מאותו גיל גאולוגי.
מאז התגלו עוד חלקי שלד רבים, חלק הגולגולת השלם ביותר התגלה ב-2005 ופורסם ב-2013. מכלול חוליות המאובנים מדמיניסי כולל שרידי 44 מינים בניהם: דו-חיים (1), זוחלים (3), עופות (3) ויונקים
באוקטובר 2009 נפתח מוזיאון המציג את ממצאי החפירות.
המוזיאון משמש כמרכז מידע ומציג תערוכה הנקראת "מולדתם של ראשוני הארופאים".
הומו גאורגיקוס הוא מין נכחד מן הסוג אדם שהוגדר על מנת לייצג את מספר הגולגולות וחלקי השלד המאובנים שנחשפו בדמניסי.
מאובנים אלו מתוארכים בשיטות רדיומטריות לגיל של כ-1.75 מיליון שנה לפני זמננו, אשר הופך אותם למאובני האדם העתיקים ביותר שנמצאו אי-פעם מחוץ לאפריקה.
הומו גאורגיקוס מאופיין בנפח המוח הקטן, תכונות גולגולת ושלד ארכאיים וכלי האבן פרימיטיבים.
ישנם חילוקי דעות בקשר לשיוך הטקסונומי של הומו גאורגיקוס.
יש שרואים בו מין בפני עצמו ויש שכוללים אותו במיני הומינינים אחרים כגון הומו הביליס, הומו ארקטוס או הומו ארגסטר.
גילוי מאובני ההומו גאורגיקוס העלו מחדש את הדיון על היציאה האנושית הראשונה מאפריקה.
לפני התגליות בדמניסי, היה מקובל לחשוב כי המהגרים הראשונים מחוץ לאפריקה היו צריכים להיות גבוהים למדי, בעלי מוח גדול וכלי אבן מפותחים, אחרת לא היו יכולים לשרוד מחוץ לאפריקה.
הממצא בדמניסי סתר הנחות אלו.
בין המאובנים בדמניסי היו הגולגולת והלסת של הומיניד מבוגר חסר שיניים.
הומיניד זה יכול היה לשרוד רק על ידי אכילת מזון שלא דורש לעיסה קשה, כגון צמחים רכים ומזון מן החי, או מכוח עזרה של פרטים נוספים בקבוצה.
ההומינינים בדמניסי מציגים מאפיינים פיזיים ארכאיים רבים האופייניים להומינינים האפריקאים הקדומים, אבל הם גם חולקים דמיון מסוים עם הומו ארקטוס שהתפתח מאוחר יותר ולכן יכולים לשפוך אור על האבולוציה של מין האדם.
בנוסף, מאובני דמניסי שייכים למספר הומינינים המהווים הזדמנות ייחודית לפלאואנתרופולוגים ללמוד על אוכלוסייה המורכבת מדורות שונים- צעירים, בוגרים ומבוגרים.
יתרון נוסף של האתר הוא באפשרות הנדירה לתארך אותו בצורה טובה וזאת בזכות הבזלות הקיימות באתר, בזלת היא סלע נוח לתיארוך רדיומטרי.
בסך הכל, דמניסי הוא אתר יוצא דופן, אשר מעבר להיותו אחד האתרים הפלאוליתים החשובים ביותר של אירואסיה, הוא גם אתר ארכאולוגי עשיר של תקופת ימי הביניים בגאורגיה.
דמעותיה המרות של פטרה פון קאנט הוא סרט גרמני משנת 1972, בבימויו של ריינר ורנר פאסבינדר, המבוסס על מחזה פרי עטו.
לסרט לוהקו נשים בלבד, ועלילתו מתרחשת בביתה של הדמות הראשית, פטרה פון קאנט.
הסרט עוקב אחרי ההתפתחויות והשינויים במערכות יחסיה עם נשים אחרות.
הסרט הוצג בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין ה-22.
פטרה פון קאנט היא מעצבת אופנה ידועה, מברמן.
הסרט מתרחש כמעט כולו בחדר השינה שבביתה.
פטרה הייתה נשואה פעמיים, ונישואיה הסתיימו במוות או בגירושים.
בעלה הראשון, פייר, היה אהבתה הגדולה, והוא נהרג בתאונת דרכים בזמן שפטרה הייתה בהריון.
נישואיה עם בעלה השני נגמרו במרירות הדדית.
פטרה חיה עם מעצבת אחרת, מרלן, ומתייחסת אליה באופן סדיסטי, כאל שפחה.
בפתיחת הסרט, מרלן מעירה את פטרה, ועוזרת לה להתלבש.
פטרה מדברת עם אמה בטלפון, בזמן שהיא ממשיכה לדרוש שירותים ממרלן, כולל שתרקוד עבורה ריקוד מפתה.
פטרה מזמינה אליה אורחים, אותם מרלן מאחרת.
בין האורחים, קארין, שהגיעה לאחרונה מאוסטרליה.
פטרה מייד נמשכת אליה, ומזמינה אותה לבוא לחיות אצלה כדי ללמוד לדגמן.
השתיים מתאהבות, אך אי התיאום ביניהן ניכר מהר מאוד.
הרקעים המשפחתיים שלהן שונים מאוד - לקארין סיפור משפחתי טרגי, בעוד לפטרה הייתה ילדות מאושרת.
קארין מספרת לפטרה שהשאירה את בעלה בסידני, ומתכוונת להתגרש ממנו.
אך לאחר זמן קצר מתברר שהם נשארו בקשר, והוא הגיע לציריך.
קארין רוצה לנסוע אליו, ומבקשת מפטרה לממן לה את הנסיעה.
פטרה נותנת לה יותר כסף מאשר בקשה, ומשתכרת.
ביום הולדתה, פטרה שותה לשוכרה, ומחכה לטלפון מקארין.
בת דודה, סידוני, מגיעה לביקור ומספרת לה שקארין נמצאת בברמן.
בידיה מתנת יום הולדת, בובה קטנה עם שיער בלונדיני, כמו של קארין.
פטרה שופכת את כעסה על אימה, ולרי, ובפרץ זעם שוברת את הכלים שמרלן הכניסה לחדר להגיש בהם כיבוד לאורחות.
היא טוענת שיש לה זכות לשבור כל מה שהיא קנתה, ושהרגשות שלה כלפי קארין אינם שיגעון חולף, אלא אהבת אמת.
ולרי, שעד כה לא הייתה מודעת לקיומה של קארין, נמצאת בהלם מהמחשבה שבתה מאוהבת באישה.
מאוחר יותר, פטרה שוכבת על מיטתה ומתפייסת עם ולרי.
היא מודה שרצתה להחזיק בקארין ולא באמת לאהוב אותה.
קארין מתקשרת מפריז ורומזת לפטרה ששתיהן יוכלו שוב להיות ביחד.
פטרה אומרת למרלן שיש לה הרבה על מה להתנצל בפניה, אך מרלן - אשר הגשימה את הפנטזיות המזוכיסטיות שלה דרך פטרה - אורזת מזוודה, לוקחת את הבובה, ועוזבת.
פטרה פון קאנט - מארגיט קרסטנסן
קארין תים - חנה שיגולה
ולרי פון קאנט - ג'יסלה פקלדיי
גבריאל פון קאנט - אווה מאטס
סידוני פון גרסנאב - קטרין שאקה
המחזה, בגרסת התרגום לאנגלית של דניס קלנדרה, עובד לאופרה על ידי ג'רלד בארי.
הופעות הבכורה של האופרה היו בדבלין ולונדון ב-2005.
"דמעות" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית מירי מסיקה, מתוך אלבומה החמישי, סימנים על החול.
השיר יצא לאור ב-12 במאי 2014, כסינגל השני מתוך האלבום, על ידי חברת התקליטים עננה.
עם יציאתו נכנס השיר אל המקום השני במדיה פורסט, השני ברדיו אמצע הדרך, והשלישי ברשת ג'.
השיר יצא ב-12 במאי 2014, כחודש וחצי לפני צאת האלבום.
הסינגל הוא שיתוף פעולה בין מסיקה לזמרת-יוצרת קרן פלס, חברתה, לאחר שלא שיתפו פעולה מאז אלבומה השלישי של מסיקה, חדשות טובות.
את השיר הפיק אורי זך, שעשה זאת עם שאר שירי האלבום סימנים על החול, פרט ל-"אני שלך".
הוידאו קליפ המלא שצולם עבור השיר יצא לאור ב-22 ביולי 2014, תחת בימויו של עמית עיני.
בקליפ מסיקה שרה מול המצלמה כשדמעות נוצצות בעיניה, ורקדניות בלבוש לבן ותסרוקות מוגבהות רוקדות ונעות כשמלמעלה מטפטפים וזורמים עליהן מים.
דמעות של אש הוא ספר לנוער מאת הסופרת הישראלית דבורה עומר, שיצא לאור בשנת 1986 ומתאר את חייה של צביה לובטקין.
הספר "דמעות של אש" מספר את עלילותיה של צביה לובטקין, מדריכה ומנהיגה בתנועות הנוער "דרור" ו"החלוץ", מהיום בו התגנבה לוורשה הכבושה בידי הגרמנים בתחילת מלחמת העולם השנייה.
בספר מתואר המרד, שריפת הגטו והבריחה ממנו דרך תעלות הביוב.
מלחמתה של לובטקין בגרמנים נמשכה גם לאחר מכן עד ליום הניצחון במטרה לחזק את תנועות הנוער הציוניות בוורשה.
בוורשה היא נפגשת עם חברתה פרומקה פלוטניצקה ואחותה חנצ'ה פלוטניצקה, וכן ביצחק (אנטק) צוקרמן.
צביה ופרומקה התאהבו בצוקרמן, שמאוחר יותר הפך לבן זוגה של צביה.
הספר מתאר את המצוקה ואת הרעב בוורשה, את עבודת הכפייה ואת הגירושים לטרבלינקה- בשל כל אלה הוקם הארגון היהודי הלוחם שנאבק כנגד הנאצים בזמן מרד גטו ורשה.
חברי הארגון, שידעו הרג והשפלה, ידעו גם אהבה, חברות וגבורה.
הדמות המרכזית בספר היא צביה לובטקין- אישה באמצע שנות העשרים, המתעצבת לאורך העלילה דרך קו דומיננטי מובהק של נשיות לוחמנית בתקופת השואה ומלחמת העולם השנייה בפולין, אשר שמה לה יעד כבר מגיל צעיר, כמתבגרת, לדאוג לעתיד העם היהודי.
בעלת כושר שכנוע, מבצעת ומארגנת, יודעת לגעת בלב של אנשים ובעלת אומץ לב.
עומר כתבה את הספר במשך שלוש שנים.
כחלק מההכנות לכתיבה היא ראיינה את יצחק (אנטק) צוקרמן, ובסיום הראיון סיפרה לו שהיא מתכוונת גם לבקר בוורשה.
היא שאלה אותו האם להביא לו מהגטו פרח, והוא ענה לה "תביאי קוץ".
כאשר עומר הייתה בפולין, היא גילתה ששינו את מספרי הבתים, ו"מילא 18" הפך ל"מילא 1".
היא לא מצאה קוצים, ובמקום זאת קטפה שיבולים.
כאשר חזרה לארץ, כבר לא היה צוקרמן בין החיים.
עומר סיפרה "חשבתי להניח אותן על קברו, אבל אנטק היה מלגלג על מחוות סנטימנטליות כאלה.
הספר הוא ספר ריאליסטי לחלוטין, אשר כולל בתוכו גם עלילה, אך כמעט כל העובדות ההיסטוריות המצויות שם, כך גם האנשים אשר מצויים שם, ריאליסטיים והם אכן דמויות היסטוריות שפעלו בזמן השואה.
רעיון הספר סובב סביב תנועות נוער, ביניהן החלוץ והארגון היהודי הלוחם, בתקופת מלחמת העולם השנייה בחלק בפולין אשר נשלט על ידי הגרמנים, בוורשה.
הספר מתחיל בתחילת 1940, בדירת מסתור חברי תנועת החלוץ שפעלה בזמן מלחמת העולם השנייה.
הספר מבוסס על הלחימה של מחתרות שונות (החלוץ, דרור, גורדוניה, עקיבא, השומר הצעיר והארגון היהודי הלוחם) שאכן פעלו בתוך גטו ורשה כנגד מדיניות הנאצים כלפי היהודים.
בזמן עליית הנאצים לשלטון הנוער היהודי בגרמניה לא הרגיש יותר תחושת זהות ושייכות, השפילו אותם ופגעו בהם במסגרותיהם.
עקב הנסיבות הללו תנועות הנוער היהודיות הפכו לסוג של מקלט המכנס את היהודים הדחויים, ומקנה משענת שמבוססת על אמונה בערכי יסוד אנושיים ולאומיים.
השלטונות הנאציים התירו לתנועות הנוער היהודיות להמשיך את פעילותן, אך ציוו עליהן להתארגן במסגרת גג של 'החלוץ' ועליה הוטל פיקוח תמידי.
למרות הקושי והרעב השתדלו לקיים את התפילות ולחגוג את החגים במועדם.
עניין זה בא אף הוא לידי ביטוי בספר בחגיגת חג הפסח.
תנועות הנוער היו גם חלק מקידוש החיים, תנועות הנוער שימשו תחליף למשפחה שהתפרקה בגטו, כל תעסוקתם הייתה בתנועת הנוער, כך יכלו לשפר את הלך הרוח בגטו על ידי הישארות מאוחדים.
תפקיד תנועת 'החלוץ' בספר הוא לא רק קידוש החיים ומקום מקלט עבור יהודים פעילים, אלא גם היו אחראים על שמירת חבריהם בתוך הגטו, השגת תעודות עבודה כך שלא יגרשו.
בנובמבר 1940 שערי גטו ורשה נסגרים, גם במציאות וגם בספר.
הגרמנים מינו את היודנראט, תפקידם היה לנהל את הגטו ולהוציא לפועל את פקודות הגרמנים.ב-22.7 לשנת 1942 מתחילה האקציה הגדולה מתוך הגטו.
את היהודים שנשלחו שלחו למקום ליד טרבלינקה, למחנה השמדה, שהיה אחד משלושת המחנות שהופעלו במסגרת 'מבצע ריינהרד'.
תנועות הנוער רצו למנוע את הגירוש לטרבלינקה, וכך למנוע מוות של יהודים.
לכן נציגים מכל התנועות שפעלו בגטו (דרור, החלוץ, גורדוניה, עקיבא והשומר הצעיר) החליטו להקים ארגון חדש.
כתוצאה מהגירוש, לאחריו, בדיוק כמו שמתואר בספר, הוקם איל- הארגון היהודי הלוחם.
הספר מזכיר גם את מרד גטו ורשה שיצא לפועל בינואר 1943 בפיקודו של מרדכי אנילביץ', מפקד המרד והארגון היהודי הלוחם.
לאחר 4 שבועות של לחימה קשה בגרמנים, המרד נכשל, ניצוליו הסתתרו ביערות וחלקם הצטרפו לפרטיזנים, מיעוט שרדו את השנתיים האחרונות של המלחמה והצליחו להעפיל לארץ ישראל.
'דמעות של אש' זכה בפרס בינלאומי שבו התגאתה עומר במיוחד: עיטור כבוד על שם הנס כריסטיאן אנדרסן מטעם הארגון הבינלאומי של סופרי הילדים – פרס המוענק על ידי מלכת דנמרק ונחשב לפרס נובל סופרי הילדים.
הספר צבר שבעה פרסים ספרותיים ופרס ראש הממשלה
דמעת הנחמה הגדולה הוא סרט קולנוע ישראלי דובר אנגלית משנת 1947, בבימויו של יוסף לייטס.
סיפורו של חקלאי - על הקמת קיבוץ והחיים בו.
סיפורם של הילדים - על קליטת ילדים ניצולי שואה בקיבוץ.
צולם במוסד שומריה במשמר העמק, לפי תסריט של שולמית בת-דורי
סיפורו של ירדן - על נהר הירדן והיישובים לאורכו.
את הסיפורים האלה מספרים חיילים מהבריגדה היהודית הנפגשים עם ניצול שואה מיואש ומפיחים בו תקווה לחיים חדשים בארץ ישראל.
הפקת הסרט החלה כבר בשנת 1945 כשהחלו להתברר ממדי השואה והוא הראשון שהראה את השפעתה על הילדים הניצולים.
הסרט מתחיל ביומן קולנוע על הקרבות האחרונים במלחמת העולם השנייה ועל ניצולי שואה בין מתים במחנות השמדה.
שלושה חיילי הבריגדה היהודית משוחחים עם אחד הניצולים (אלכסנדר סרנר).
הוא מיואש, משפחתו הושמדה ופניו מביעות יאוש.
הוא אומר שאין לו מקום ללכת והם מנסים להפיח בו תקווה בארץ ישראל.
דן (דן לוסטיג) מספר לו על קיבוצו.
הם הפכו מקום שמם ומלא ביצות עם יתושי קדחת למקום פורח שם הכיר את אשתו (אהובה גינגרי), ונולד להם בן שגדל עם כל ילדי הקיבוץ.
הוא מעודד את הפליט ואומר שגם לו יש מקום בקיבוץ.
הפליט מקונן על בתו שאבדה והחייל השני אומר שהוא היה מורה בקיבוץ ומקריא מכתב שכתבה לו בתו על קליטת ילדים ניצולי שואה בחברת הילדים בקיבוץ.
הילדים ניצולי השואה נראו עצובים ומפוחדים.
הם התנהגו באופן מוזר ובחדר האוכל היו מחביאים אוכל בבגדיהם.
בין ילדים אלה התבלטה תמר (שפרירה זכאי), ילדה כבת 10, עצובה, מפוחדת ומתקשה ליצור קשר עם הילדים הצברים גם בגלל היעדר שפה משותפת.
בלילה הייתה פותחת את תליון המשכית בשרשרת שעל צווארה ומתבוננת בעצב בתמונת אמה.
תמר הייתה מסלקת חפצים שונים ומחביאה אותם מתחת למזרן.
כאשר זה נתגלה היא ברחה ליער הסמוך והילדים חיפשו אחריה עד שמצאו אותה והקיפו אותה בעדינות.
לאחר המשבר הזה היא החלה ללמוד עברית וחיוך התחיל לעלות על פניה.
השיא היה כשהצטרפה במרכז מעגל הילדים הרוקדים את "ושאבתם מים בששון".
החייל השלישי הוא קורפורל (אברהם סופר) והוא מספר לפליט שגם הוא היה במשבר קשה עד שהגיע לארץ ישראל.
הוא מתאר לו את נהר הירדן עם היישובים והמפעלים לאורכו כמו מפעל נהריים ומפעל האשלג בים המלח.
לאחר שלושת הסיפורים האלה מתעודד הפליט לאור ההבטחה הגדולה הנראית לו בעתיד.
הוא מבקש להחליף את בגדי הפליט בבגדי צבא ואת המקל שבידיו - ברובה.
שחקןתפקיד אלכסנדר סרנר פליט אברהם סופר חייל דן לוסטיג דן החקלאי אהובה גינגרי אשתו של דן שפרירה זכאי תמר
"דמעות של מלאכים" הוא פזמון שכתב דן מינסטר והלחין יוני רכטר.
השיר בוצע במקור על ידי ההרכב "ארבע-עשרה אוקטבות", שכלל את יוני רכטר, אבנר קנר והמתופף זוהר לוי, ויצא לאור בשנת 1975.
השיר נכתב על ידי דן מינסטר והולחן על ידי יוני רכטר בעודם לומדים יחד בתיכון.
הוא הוקלט עבור האלבום היחיד שהוציא ההרכב, והיה לשיר המצליח ביותר ממנו.
שלישיית "אף אוזן גרון" הקליטה את השיר.
אריק איינשטיין ביצע את השיר אף הוא בשנת 1977 והוא נכלל באלבומו מאותה השנה שנקרא "אנשים אוהבים לשיר", שתיעד שתי הופעות שקיים.
האלבום עובד והופק מוזיקלית על ידי רכטר.
בשנת 1979 נכלל השיר באלבום "באופן קבוע וחד פעמי" שתיעד את המופע שהועלה על ידי יוני רכטר ויהודית רביץ.
אסתר עופרים ועפרה חזה ביצעו כל אחת אף הן גרסאות כיסוי משלהן.
"דמעות של מלאכים" נכלל ברפרוטאר השירים המושרים בימי זיכרון.
השיר בביצועו המקורי נכלל באלבום האוסף "שלום, חבר" שיצא לאחר רצח יצחק רבין.
רודיקה דן (עריכה), יוני רכטר: מנגינות, עמ' 6, הוצאת י.
דמנאת (נכתבת גם: דימנט, דמנאט, דמנת; בערבית: دمنات; בברברית: ⴷⴻⵎⵏⴰⵜ; באנגלית: demnate) היא עיר במרכז מרוקו.
העיר ממוקמת למרגלות הרי האטלס, בערך 110 ק"מ מזרחית לעיר מרקש.
נוסדה בשנת 1060. בסוף המאה ה-19 נסע שארל דה פוקולד למגרב וביקר בדמנאת, הוא מזכיר רובע יהודי גדול ומצא רק מילות שבח לעיירה הקטנה המונה כ-3,000 תושבים.
הם דוברים שתי שפות עיקריות: ברברית וערבית, אך חלקם דובר גם צרפתית.
תעסוקת אנשי המקום מגוונת, אך המלאכות הנפוצות הן קדרות ואריגה.
ויש העובדים בערי צפון מרוקו ובאירופה, כך שכלכלת המקום תלויה גם בשירותי העברת כספים.
ההרים המקיפים את דמנאת בעלי מראות טבע היפים ביותר בדרום כולו.
העיר מוקפת הרים יפהפיים, כרמי זיתים, ואטרקציות טבעיות מצויות בקרבת מקום, בהן עקבות של דינוזאורים ומפלי אוזוד.
המסורת של יהודי דמנאת גורסת כי אבותיהם הגיעו לשם סביב שנת 1100. כלומר, כ-40 שנה לאחר יסודה של העיר.
לפי רשימה שנערכה במקנס בשנת 1728, נמנית דמנאת בין עשרים ושישה המקומות במרוקו שבהם מצויות קהילות יהודיות.
בכתובות ובגיטין כינו החכמים את עירם בשם "צור מוסא" (=חומת משה / מוסא), לפי המסורת המקומית ניתן השם הזה לעיר כבר מעת ייסודה, על שמו של חכם יהודי בשם מוסא בן ישי.
דבר מסורת זו תועד בקונטרס שכונה "מעשה ניסים" (קזבלנקה ה'תרצ"ו) ותורגם ממרוקאית לעברית על ידי החוקר יששכר בן עמי.
המלאח בדמנאת נבנה בעקבות פרעות ביהודים בשנת 1887, אז ציווה הסולטאן חסן הראשון לבנות מלאח חדש ליהודים על חשבון האוצר.
בנייתו הושלמה ב־1893 והוא כלל באותה העת חמישה בתי כנסת.
לפי רשמיו של החוקר נחום סלושץ בעת ששהה בדמנאת באוגוסט 1913, גם המלאח החדש נבזז בפרעות שאירעו מספר שנים לפני ביקורו, ובית הכנסת הגדול ושורה של בתים היו עדיין בחורבנם.
בעיניו של החוקר הצרפתי פייר פלאמאן, שכיהן כמנהל בית ספר בדמנאת והקדיש למלאח שבעיר חיבור שיצא לאור מספר פעמים החל מ-1950, הטיפוס היהודי בדמנאת אופייני ליהודי ספרד, יש מהם ששערותיהם בלונדיות ועיניהם כחולות, אבל רובם בעלי עיניים שחורות.
פאותיהם של הגברים ארוכות והם מגדלים את זקנים ואת ראשיהם הם מכסים בכובעי ברט או בכיפות.
על מספרם של בתי הכנסת במקום מצויות ידיעות שונות: בעת ביקורו של נחום סלושץ בדמנאת היו מצויים במלאח שבעה בתי כנסת, אחד מהם הנושא את השם 'אלג'מאעה אלמוריסקוס' כלומר, בית הכנסת של מגורשי ספרד.
כמו כן האדריכל יעקב פינקרפלד, שביקר בעיר במסגרת סיוריו בצפון אפריקה במטרה להנציח את הארכיטקטורה של בתי הכנסת, כתב כי העיר מחולקת לשני חלקים: 'המדינה' המוסלמית והמלאח היהודי, ובו מצויים שבעה בתי כנסת.
הוא ביקר בארבעה מהם והתוכניות של שניים מהם מתוארות בספרו: "בית הכנסת ר' שלמה בן יעקב" ו"של יעקב בן איבגי".
כאמור, בשנת 1893 בנה הסולטאן חסן הראשון חמישה בתי כנסת, אותם הוא הקיף בחומת מגן.
אחרי פטירתו של מלך מרוקו הסולטאן חסן הראשון ב-9 ביוני 1894 (ששלט החל ב-1873), נשרפו בתי הכנסת בדמנאת כתוצאה מהמהומות והביזה במלאח וספרי התורה נמכרו במרקש, כפי שכתב אבנצור למונטגיו ב-4 בספטמבר 1894. הגדול מביניהם נותר בחורבנו גם בשנים הבאות.
כשהאוכלוסייה מנתה מעל אלף נפש, בעת שנות החסות הצרפתית, היו שישה או שבעה בתי כנסת, ולפי מידע אחר היו שמונה.
ביומנו של החוקר חיים זאב הירשברג שביקר במרוקו בשנת ה'תשט"ו, מצוי תצלום של בית כנסת בדמנאת (תשי"ז, עמ' 152).
החל מהתקופה שסביב ראש המאה ה-18, ניתן להתוודע אל חכמים רבים שפעלו בדמנאת או שמוצאם ממנה.
בין החכמים הראשונים שמוצאם מדמנאת הוא רבי מרדכי עטייא, בן ראש המאה ה-18, מחבר הספר "מר דרור" על מסכתות התלמוד.
חכם זה קיבל את ראשית חינוכו בדמנאת, ואת לימודיו הגבוהים עשה במרקש, בה הוא שימש מאוחר יותר ר"מ.
בעקבות לחצי המס הוא נדד ממרקש לאיזמיר שבטורקיה ושימש בה ר"מ, הוא חיבר שם ספרו על התלמוד "מר דרור" (דפו"ר איזמיר ה'ת"ץ).
חכם נוסף בן אותה התקופה הוא רבי לוי אביטבול שנודע לגדול בתורה בדמנאת שעלה לארץ והתיישב בחברון.
הוא שב למרוקו בתפקיד שלוחא דרבנן האוסף תרומות עבור עניי חברון.
רבי יעקב אבן צור כתב לו המלצה נלהבת ובראשה הוא הקדיש לו פיוט.
מהחכמים הנוספים שפעלו באותה התקופה: רבי יוסף הכהן ורבי שלמה עמאר, כנראה החכמים הראשיים של העיר, הם חתמו על מעשה ב"ד באלול ה'תע"א יחד עם רבי משה ישראל ששהה בדמנאת כשד"ר צפת.
רבי שלמה בן יעקב בן הרוש, תואר על ידי הרב יעקב אבן צור "חכם דמנאת" ובשו"ת "משפט וצדקה ביעקב" מובאת הסכמתו "לפסק הכתוב בח' טבת התע"ב" - פסקם של רבי מרדכי הכהן עם חכמי פאס, באותו פסק נזכר שרבי שלמה "היה מצוי בסאלי יע"א".
רבי משה בן חיים ואענונו, שהוספד על ידי רבי אהרן אזולאי מחכמי מרקש ותיארו: "החכם השלם כמה"ר משה בן חיים ואענונו ז"ל מעיר דמנאת".
רבי יהודה אלמאליח (נפטר ה'תקצ"ח) שפעל בדמנאת במאה ה-18 ולימים היה מחכמי העיר טיטואן, הותיר יצירה ענפה בכ"י והזכיר שלושה מהחכמים בדמנאת: יוסף אלמליח, יוסף אדהאן ומסעוד בן לולו.
בספר "מלכי רבנן" סוקר המחבר, רבי יוסף בן נאים, שושלות ארוכות של חכמים ומקובלים מדמנאת ממשפחות נחמיאס ו"בן לולו" (שכונתה גם "בלולו").
בין המשפחות הנוספות שהעמידו שושלות של רבנים בדמנאת הן: בוחבוט, קדוש, דהאן, תויזר, אוחנה, ועקנין.
מבניה של האחרונה נודע רבי דוד ועקנין מחבר הספר "וידבר דוד", שהיה ר"מ ואב"ד טבריה, ואביו של רבי מאיר ועקנין ששימש באותו התפקיד.
בדרך כלל הרבנים היו נמנים עם שושלות רבנים שכיהנו במקום אך הדבר השתנה בשנות החמישים, בהן כיהנו שני רבנים שאינם מדמנאת: רבי חיים רפאל שושנה ורבי שמעון דיין.
לפי מסורת זקני העיר, בבית הקברות בדמנאת היה מתחם מיוחד בו היו קבורים חכמים קדמונים אשר כונו "מוואלין לגמרא" ("מוואלין" - בעלי, "לגמרא" - התלמוד, או: הירח).
בית הקברות משך אליו אנשים ממקומות שונים והתפרסם באותן התקופות כמקום שהתפילה בו מחוללת ניסים.
המשורר המפורסם בתקופתו, רבי יעקב אלכאבאש (ראש המאה ה-19), כתב פיוט "למעלת הרבנים הקבורים בעיר דמנאת זי"ע".
בפיוטו הוא הזכיר כמה מחכמי העיר: דניאל שומר; משה טולידאנו; אברהם טולידאנו; אברהם בוחבוט; משה קדוש ובנו אברהם; מסעוד אוחנה; דוד אוחנה; מרדכי אוחנה; מימון עטייא; מרדכי עטייא"; יעקב קדוש; יהודה עמור; יעקב עמור; הדיין דוד הרוש; שלמה הרוש; אהרן כהן; אהרן אזולאי; דוד אזולאי; מסעוד ואענונו; ו"שלמה בר יעקב".
לפי אומדנים שונים, בראשית שנות ה-50 של המאה ה-20 חיו בדמנאת כ-1800 יהודים.
עם זאת, מקור אחר מוסר פרטים שונים לכאורה: ב-1920 - 2500 נפש.
הרעב והמחסור בימי מלחמת העולם השנייה, בפרט בשנת 1944, גרמו לכך שכמעט מחצית היהודים עזבה את העיר.
בשנת 1949 נמצאו בה 1852 יהודים, ורובם עלו לישראל.
עם התגברות הלאומנות המרוקאית, החל ב-1953, שגרמה לאלימות קשה בשנים 1954–1955, העלייה לישראל קיבלה קצב מואץ.
בשנות ה-60 נשארו בדמנאת אך מתי מעט.
לאורך השנים התחנכו ילדי המקום בחדר המסורתי ולאחר מכן המשיך מספר מצומצם מהם את לימודיו הגבוהים בבתי המדרש, או בישיבותיה של מרקש.
בשנת 1929 נפתח בית ספר על ידי כל ישראל חברים (כי"ח), ומקור משנות ה-30 של המאה ה-20 מוסר כי ידיעת השפה הצרפתית פשטה בקרב בני המקום הודות לפעילות זו.
לפי מפקדים, ב-1936 בבית הספר של כי"ח למדו 99 תלמידים, וב-1953 היה מספר התלמידים: 85 בנים ו-70 בנות.
בתלמוד תורה למדו 50 תלמידים, ב'צלא' (בית הכנסת) למדו כמאה תלמידים, 75 נערים ונערות לא קיבלו כל חינוך פורמלי.
רשת אוצר התורה הפעילה אף היא סניף בדמנאת.
בין תלמידיה נמנה מי שיהיה לימים ראב"ד ירושלים, רבי אליהו עצור.
לפי מכתב מ-25 בספטמבר 1884, מספר יהודים מבוססים מדמנאת ניהלו קשרי מסחר עם מרקש, קזבלנקה וכפרי הסביבה, מבלי ידיעת מושל העיר.
במכתב אחר שנכתב שנה אחר כך, על ידי דרומנד האי שגריר בריטניה במרוקו לשר החוץ, נזכרים בורסקאים יהודים.
במקורות אחרים נזכרים יהודים בעלי מלאכה: בנאים, צורפים ונפחים.
בנוסף לסוחרים והאומנים, היו בדמנאת רבים שעסקו בייצור מאחייה, ויין.
לטעמו של החוקר נחום סלושץ, היה היין הדמנאתי מן הטעימים ביותר במרוקו..
מצוקותיהם של יהודי דמנאת במחצית השנייה של המאה ה-19
החל משנות השישים של המאה ה-19 סבלו היהודים מסדרה של מעשי טבח, שוד, פוגרומים, אפליה והצקות שונות.
אם לא די בכך, הטיל המושל המקומי על היהודים גזירות נוספות: שלא לשבות ביום השבת, ולעבוד עבודות כפייה שכללו ניקוי המקומות המלוכלכים ומשא משאות כבדים.
בהובלת מנהיגם רבי דוד עמאר ובאמצעות הגביר יהושע קורקוס ממרקש, נאבקו התושבים היהודים לשפר את המצב ולהשיב את הרכוש שנגזל, ואף תבעו פיצויים על סבלם, לשם כך הם עירבו את שגריר בריטניה במרוקו דרומנד האי, ואת חבר הפרלמנט הבריטי סמואל מונטגיו, שאף הגיע לדמנאת על מנת להשקיף על המצב.
ב-1865 לאחר מאבקים ממושכים מינה הסולטן את יהושע קורקוס לשמש כדובר בשם היהודים, ואף הוציא ט'היר המקנה להם זכויות לקיים את חיי הדת.
אולם רק לאחר 1885 חלו שיפורים ניכרים במעמדם של היהודים, הודות למשלחת מכובדת של יהודים שהופיעה בפני הסולטאן.
הנציגים הדיפלומטיים פרשו על הסוחרים היהודים את חסותם, והסולטאן שלח מכתב למושל המקומי המורה לו על ביטול גזירותיו ואף הוציא ט'היר ברור המשחרר את היהודים מן ההגבלות והעבודות שנאלצו לבצע בעבר.
בצל המצוקות הללו פעל בדמנאת ארגון עזרה לנזקקים, אך היו חילוקי דעות למי להעניק סיוע ולמי לא ואף היו יהודים שנחשדו במעילה מן הכספים.
כמו כן, השנים האלו לוו גם במתחים בין המעמדות.
פרעות נוספות אירעו בחודש אב ה'תרנ"ד (1894), וכפי שמספר כרוניקן בן התקופה:
במהלך 1955 עלו כ-600 מתושבי דמנאת לארץ ישראל.
שתי פרשיות נקשרו בבואם לארץ: האחת החלה בחודש מרץ של אותה שנה, בה נקלעו תושבי המקום למאבק בין נציג תנועת המושבות של מפא"י לבין זה של הפועל המזרחי, כאשר בחזית עמדה ההבטחה בכתב ובעל פה לקיים את דרישתם הבלתי מתפשרת של העולים, שהתיישבותם בארץ תהיה ביישוב דתי בלבד.
הפרשייה השנייה הייתה בחודש מאי, אז נאבקו חלק מהעולים נגד ההפנייה לפריפריה.
במהלך מסעם הם התנו את העלייה בהתיישבות באחת מערי המרכז.
כשהגיעו לנמל חיפה ביום חמישי השתהו שם גם במהלך יום שישי, לאחר מספר ניסיונות שכנוע שלא צלחו הם הובלו בכוח משטרתי אל עבר ערי הפריפריה.
שתי פרשיות אלו שהסתיימו במאבקם הכושל שאף דוכא בכוח הזרוע ולווה בסערה תקשורתית, לא הקלו על קליטת העולים הטריים שמן הסתם לוותה ממילא בקשיים משמעותיים.
דמעות של סתיו הוא ספר מאת הסופר, העיתונאי ואיש ה-CIA האמריקני צ'ארלס מק'קרי.
עלילת הספר נפתחת כאשר פול כריסטופר, איש מבצעים בשורות ה"ארגון", כפי שמכונה בספר סוכנות הביון של ארצות הברית, וקודם לכן לוטננט בחיל הנחתים, אשר לחם במלחמת העולם השנייה בקרב אוקינאווה ועוטר בכוכב הכסף ולב הארגמן, החל לחקור באופן עצמאי את רצח נשיא ארצות הברית, ג'ון פיצג'רלד קנדי.
התיאוריה של כריסטופר הציבה איום על מדיניות החוץ של ארצות הברית, והממונים עליו הורו להפסיק את החקירה.
הוא בתגובה סירב, ויצא לבדו לחקירה שהביאה אותו מפריז לרומא, ובהמשך לציריך, לקונגו ולסייגון.
לאורך המסע נרדף כרסטופר בידי המתנקשים ואנשי מבצעים של סוכנות הביון שרצו למנוע ממנו לפענח את הפרשה.
דמסון אידריס הוא שחקן בריטי.
ידוע בשל תפקידו הראשי כפרנקלין סיינט בסדרת הדרמת-פשע "שלג צח" ברשת FX.
אידריס נולד בפקהאם שבדרום מזרח לונדון והוא ממוצא ניגרי.
הוא הצעיר מבין שישה ילדים שגודלו על ידי אם חד הורית.
הוא שיחק כדורגל וחלם להיות כריסטיאנו רונאלדו הבא.
הוא גם שיחק רוגבי ובשנת 2002 הוא לחץ את ידה של המלכה אליזבת השנייה, כשקבוצתו השתתפה בחגיגות ביובל הזהב של המלכה.
אחיו הגדולים של אידריס - שלושה אחים ושתי אחיות - עוסקים כולם בתחום המשפטים, העסקים וטכנולוגיית המידע.
הוא סיים ללמוד דרמה באוניברסיטת ברונל בלונדון.
סיים תואר ראשון בהצטיינות בלימודי תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה.
בברונל פגש אידריס את השחקנית קתי טייסון, שעודדה אותו לפגוש את אדה סולנקה ולהיבחן לאודישן לתפקיד בהצגה שלה, "תיבת פנדורה".
הוא קיבל את התפקיד, חתם עם סוכן והחל להופיע בהצגות נוספות.
הוא התאמן גם ב-"Identity School of Acting", שהוקם על ידי פמי אוגונס.
לאחר שהופיע בתיאטרון המלכותי הלאומי בלונדון, החליט אידריס להמשיך בתפקידי טלוויזיה וקולנוע.
תפקיד הפריצה של אידריס הוא פרנקלין סנט, סוחר סמים שאפתן בן 19 בלוס אנג'לס, בדרמת הפשע "שלג צח" של ג'ון סינגלטון, שהושקה לראשונה ביולי 2017. אידריס נבחן באמצעות וידאו בלונדון לפני שטס לוס אנג'לס, שם בילה את היום עם סינגלטון, שרצה להבטיח שאידריס ישלוט במבטא.
לצורך התפקיד, אידריס תרגל את המבטא האמריקאי שלו על ידי צפייה בסרטי השחקן האהוב עליו דנזל וושינגטון.
הוא עבד גם עם הראפר דאב סי, שלימד אותו לא רק על מבטא אותנטי אלא על הגינונים הספציפיים לדרום מרכז לוס אנג'לס.
אידריס זכה לביקורות טובות על הופעתו; מלקולם ונבל "TV Guide" כינה אותו "לא פחות משובה לב".
העונה השנייה של "שלג צח", שהתרחשה בשנת 1984, הוקרנה לראשונה ביולי 2018.
תפקידו הראשון בקולנוע בשנת 2016 במותחן הבריטי "City of Tiny Lights", בכיכובו של ריז אחמד.
בשנת 2017 ערך את הופעת הבכורה שלו בקולנוע האמריקאי בסרט "מייגן לוי" לצד קייט מארה.
אידריס גילם סוכן FBI בסרט "הנוסע" עם ליאם ניסן משנת 2018; וכיכב בסרט "Farming", לצד קייט בקינסייל.
"Farming" הוא סרט אוטוביוגרפי המספר את סיפורו של השחקן הניגרי-בריטי אדוואלה אקינואויה-אגבאג'ה, שביים את הסרט.
בסרט הוא מגלם את הדמות המבוססת על אקינוי-אגבאג'ה.
בשנת 2019 זכה דמסון בפרס השחקן הטוב ביותר בסרט בריטי בפסטיבל אדינבורו על משחקו.
במאי 2017 זכה אידריס בפרס "Emerging Talent Award" בטקס פרסי האומה לקולנוע וטלוויזיה ה-12 בלונדון.
אידריס הוא אוהד כדורגל מסור ותומך במנצ'סטר יונייטד.
לדבריו, הגיבור שלו הוא השחקן האמריקאי דנזל וושינגטון.
בשנת 2017, אמר למגזין "Interview", "[דנזל] הוא פנומנלי.
לא ידעתי שאני רוצה להיות שחקן, אבל ברגע שזה מצא אותי בדקתי מי אנשים אומרים שהם נהדרים.
שאלתי את עצמי מי אני רוצה להיות.
לא רק במשחק, אלא גם בחיים האישיים שלהם.
....להיות דוגמה מצוינת לטעם טוב ויוקרה ומעמד, זה מה שרדפתי באמת, אז הוא היה האדם שעשה לי את זה."
שנה סרט תפקידהערות 2016 עיר של אורות זעירים חאקים 2017 מייגן לוי מייקל פורמן 2018 הנוסע הסוכן דניס Astral ג'ורדן Farming אניטן 2021 שטח קרב הארפ2025פורמולה 1 הסרטג'ושוע "נואה" פירס2027ילדי דם ועצם (אנ')הנסיך אינאן
שנה מחזה תפקיד תיאטרון מחזאי 2012 "חדיג'ה בת 18" סם תיאטרון פינבורו שמסר סינהא תיבת פנדורה טופ תיאטרון ארקולה אדה סולנקה 2013 "עיר רפאים" ג'ו תיאטרון פיילוט ג'סיקה פישר The DugOut ליאו תיאטרון מפעל הטבק אמנדה וויטינגטון 2014 מלון אחר התיאטרון המלכותי הלאומי פולי סטנהאם
שנה כותרת תפקיד הערות 2017 Squadron 42 מרקוס קורל מדבב
דממת בחירות, שתיקת בחירות או דממת קמפיין (campaign silence) הם מונחים שמציינים איסור על קיום תעמולת בחירות לפני בחירות (ובמדינות מסוימות גם במהלך הבחירות).
על פי כלל זה, בחלק מהמדינות, כמו סלובניה ופולין, אסור לנסות לשכנע אנשים להצביע למועמד ספציפי או למפלגה פוליטית ביום הבחירות.
ישנן מדינות שהכריזו כי מבחינה חוקית, דממת בחירות מהווה הפרה של החוק בנוגע לחופש הביטוי.
עם זאת, משתמשים בה בחלק מהדמוקרטיות בעולם "על מנת לאזן את התעמולה ולשמור על סביבת הצבעה חופשית".
בחלק מהמדינות קיימת דממת בחירות על מנת לתת לבוחרים תקופה לחשוב על ההתרחשויות במדינה לפני שיצביעו.
במהלך תקופה זו אסור למועמדים לקיים תעמולת בחירות.
לעיתים קרובות אסור גם לערוך סקרי בחירות.
הדממה נאכפת בדרך כלל כחוק, אם כי במדינות מסוימות היא רק "הסכם ג'נטלמני" בין מפלגות מובילות.
בית המשפט העליון של ארצות הברית קבע בתיק "בורסון נגד פרימן" משנת 1992 כי ניתן להגביל תעמולת בחירות רק ביום הבחירות, באזור קטן סביב הקלפי, וכל איסור דיבור בטווח רחב יותר נוגד את החוקה.
בבולגריה, קבע בית המשפט החוקתי בשנת 2009 כי דממת בחירות וכן איסור על סקרי דעת קהל לפני יום הבחירות מייצגים פגיעה בחופש הביטוי.
בית המשפט החוקתי של הונגריה קבע בשנת 2007 כי איסור על סקרי דעת קהל נוגד את החוקה, אך אישר את דממת הבחירות.
גם בית המשפט החוקתי של סלובניה קבע בשנת 2011 כי איסור על סקרי דעת קהל נוגד את החוקה.
בהתאם לסעיף 329 לחוק הבחירות בקנדה, קנדה אסרה בעבר על הפצת תוצאות הבחירות באזורים במדינה בהם הקלפיות טרם נסגרו, כך שתוצאות מאזורי הבחירות במחוזות המזרחיים והאטלנטיים לא ישפיעו על התוצאות במערב.
אף על פי שאושר על ידי בית המשפט העליון, איסור זה בוטל בשנת 2012.
דממת בחירות נקראת גם "תקופת האפלה" (blackout period).
בסלובניה, עד לשנת 2016 היה אסור להזכיר שם של מועמד ביום הבחירות בפומבי.
מי שפרסם הצהרות חיוביות או ביקורתיות אודות מפלגות או מועמדים ברשתות החברתיות, בפורומים מקוונים, או השמיע הצהרות במקום ציבורי, למשל במסעדה, הועמד לדין ונקנס.
במשך למעלה משני עשורים, התקשורת והמצביעים נמנעו מלדבר על פוליטיקה ביום שלפני הבחירות וביום הבחירות.
בשנת 2016 קבע בית המשפט העליון כי "לא כל דעה היא תעמולה", פרסם הגדרה חדשה למונח 'תעמולה', וביטל פסק דין של בית משפט נמוך יותר, שהרשיע אדם שכתב בפייסבוק "ריאיון נהדר!
דממת בחירות מונהגות במדינות הבאות.
משך הזמן שלהן בתקופה שלפני הבחירות מצוין בסוגריים:
דמנציה עם גופי לואי היא סוג של דמנציה המאופיינת בשינויים בשינה, התנהגות, קוגניציה, תנועה וויסות של תפקודי גוף אוטומטיים.
אובדן זיכרון אינו תמיד סימפטום מוקדם.
המחלה תוארה לראשונה על ידי קנג'י קוסקה ב-1976.
דמנציה עם גופיפי לואי היא סוג של דמנציה, קבוצה של מחלות המערבות ניוון עצבי מתקדם; סוג זה מאופיין בניוון של מערכת העצבים המרכזית שמחמיר עם הזמן.
דמנציה עם גופיפי לואי יכולה להיות מסווגת בדרכים אחרות.
זוהי אחת משתי דמנציות גופיפי לואי, יחד עם דמנציה המערבת מחלת פרקינסון.
תסמונות פרקינסון לא טיפוסיות כוללות דמנציה עם גופיפי לואי, יחד עם מצבים נוספים.
לבסוף, דמנציה עם גופיפי לואי היא סינוקליינופתיה, כלומר היא מאופיינת במשקעים חריגים של חלבון אלפא-סינוקלאין במוח.
הסינוקליינופתיות כוללות מחלת פרקינסון, ניוון מערכות מרובות ומצבים נדירים יותר.
אוצר המילים הקשור לפתולוגיה של לואי גורם לבלבול.
דמנציה עם גופיפי לואי (מונח הגג המקיף את האבחנות הקליניות של דמנציה עם גופיפי לואי ודמנציה במחלת פרקינסון) שונה ממחלת גופיפי לואי (המונח המשמש לתיאור ממצאים פתולוגיים של גופיפי לואי בנתיחה).
מאחר שלאנשים עם אלצהיימר נמצא לעיתים קרובות בנתיחה שלאחר המוות גם גופיפי לואי, היא אופיינה כדמנציה הקשורה למחלת אלצהיימר; כבר לא נעשה שימוש במונח וריאציית גופיפי לואי של מחלת אלצהיימר מכיוון שהפתולוגיה השלטת עבור אנשים אלה קשורה לאלצהיימר.
דמנציה עם גופיפי לואי היא דמנציה המתרחשת עם "שילוב של קוגניציה משתנה, הזיות ראייה חוזרות, הפרעת התנהגות מהירות של שינת תנועת עיניים מהירה (REM), הפרעת התנהגות שינה (RBD) ופרקינסוניזם", לפי ארמסטרונג (2019), כאשר מחלת פרקינסון אינה המחלה לפני הדמנציה.
לדמנציה עם גופיפי לואי יש תסמינים משתנים מאוד והיא מורכבת יותר ממחלות דמנציה רבות אחרות.
מספר אזורים של מערכת העצבים (כגון מערכת העצבים האוטונומית ואזורים רבים במוח) יכולים להיות מושפעים מפתולוגיה של דמנציה עם גופיפי לואי שבה משקעי אלפא-סינוקלאין גורמים לנזק וליקויים נוירולוגיים.
אבחון דמנציה נעשה לאחר שהירידה הקוגניטיבית מתקדמת עד כדי הפרעה לפעילות יומיומית רגילה, או לתפקוד חברתי או תעסוקתי.
בעוד שדמנציה היא תכונה חיונית של דמנציה עם גופיפי לואי, היא לא תמיד מופיעה בשלב מוקדם, ויש סיכוי גבוה יותר שתופיע ככל שהמצב מתקדם.
בעוד שסימפטומים ספציפיים עשויים להשתנות, תכונות הליבה של דמנציה עם גופיפי לואי הן קוגניציה משתנה, ערנות או תשומת לב; הפרעת התנהגות שינה ; אחד או יותר מהמאפיינים הקרדינליים של פרקינסוניזם, שלא נובע מתרופות או שבץ; והזיות ראייה חוזרות ונשנות.
תנודות בתפקוד הקוגניטיבי הן התכונות האופייניות ביותר לדמנציה של גופיפי לואי.
הן התסמין השכיח ביותר של דמנציה עם גופיפי לואי, ולעיתים קרובות ניתן להבדיל ביניהן מאלו המתוארים על ידי צמקיס ומולר (שמות חוקרים) (2021) כ"וריאציות ספונטניות של יכולות קוגניטיביות, ערנות או עוררות".
ניתן להבחין בהן עוד יותר על ידי "משרעת ניכרת בין הביצועים הטובים והגרועים ביותר", על פי מקית' (2002).
תנודות אלו משתנות בחומרה, בתדירות ובמשך; פרקים נמשכים בין שניות לשבועות, בין תקופות של תפקוד נורמלי יותר.
כאשר תקופות צלילות יחסית חופפות לפגישות רפואיות, בדיקות קוגניטיביות עשויות לשקף בצורה לא מדויקת את חומרת המחלה, כאשר הערכות קוגניטיביות עוקבות מראות שיפורים מקו הבסיס.
בניגוד לליקויים בזיכרון ובאוריינטציה האופייניים למחלת אלצהיימר, הליקויים המובהקים בקוגניציה הנראים ב-דמנציה עם גופיפי לואי הם לרוב בשלושה תחומים: קשב, תפקוד ביצועי ותפקוד ויזו -מרחבי.
ליקויים משתנים אלו קיימים בשלב מוקדם של מהלך המחלה.
אנשים עם דמנציה עם גופיפי לואי עלולים להיות מוסחים בקלות, מתקשים להתמקד במשימות, או להיראות כ"דמוי דליריום", "מתנתקים" או במצבי תודעה שונה עם תחושת בלבול או דיבור לא קוהרנטי.
ייתכן שיש להם דיבור לא מאורגן והיכולת שלהם לארגן את מחשבותיהם עשויה להשתנות במהלך היום.
הפרעת התנהגות שינה REM (RBD) היא פאראסומניה שבה אנשים מאבדים את השיתוק של השרירים (אטוניה) שהוא נורמלי במהלך שנת תנועת עיניים מהירה (REM), וכתוצאה מכך מממשים את החלומות שלהם או עושים תנועות או קולות חריגים אחרים.
כ-80% מאלו עם דמנציה עם גופיפי לואי יש RBD.
התנהגויות שינה חריגות עשויות להתחיל לפני שנצפית ירידה קוגניטיבית, ועשויות להופיע עשרות שנים לפני כל סימפטום אחר, לעיתים קרובות כאינדיקציה קלינית ראשונה ל-דמנציה עם גופיפי לואי וסימן מוקדם לסינוקליינופתיה .
לפי הממצאים, 94 עד 98% של אנשים עם פולסימונוגרפיה מסוג RBD-הנפוץ ביותר למחלת דמנציה עם גופיפי לואי או פרקינסון בשיעורים שווים.
יותר משלושה מתוך ארבעה אנשים עם RBD מאובחנים עם מצב נוירודגנרטיבי בתוך עשר שנים, אך אבחנות נוירודגנרטיביות נוספות עשויות להופיע עד 50 שנים לאחר אבחון RBD.
RBD עשוי לרדת עם הזמן.
פרקינסוניזם היא תסמונת קלינית המאופיינת באיטיות בתנועה (הנקראת ברדיקינזיה), נוקשות, חוסר יציבות ורעד ; הוא נמצא ב-דמנציה עם גופיפי לואי ובמצבים רבים אחרים כמו מחלת פרקינסון, דמנציה במחלת פרקינסון ואחרים.
פרקינסוניזם מתרחש אצל יותר מ-85% מהאנשים עם דמנציה עם גופיפי לואי, שעשויים להיות להם אחד או יותר מהמאפיינים הקרדינליים הללו, אם כי רעד במנוחה פחות שכיח.
עד 80% מהאנשים עם דמנציה עם גופיפי לואי סובלים מהזיות ראייה, בדרך כלל בשלב מוקדם של מהלך המחלה.
בדרך כלל כרוכים בתפיסות מונפשות של בעלי חיים או אנשים, כולל ילדים ובני משפחה.
דוגמאות להזיות חזותיות "משתנות מ'אנשים קטנים' שמסתובבים כלאחר יד בבית, 'רוחות רפאים' של הורים מתים שיושבים בשקט ליד המיטה, ועד 'אופניים' שתלויים על עצים בחצר האחורית".
למאפיינים התומכים של דמנציה עם גופיפי לואי יש פחות משקל אבחנתי, אך הם מספקים כראיות לאבחנה.
מאפיינים תומכים עשויים להיות נוכחים בשלב מוקדם של ההתקדמות, ולהימשך לאורך זמן; הם נפוצים אך אינם ספציפיים לאבחנה.
רגישות ניכרת לאנטי פסיכוטיות (נוירולפטיקה);
דיסאוטונומיה מסומנת (הפרעה אוטונומית) שבה מערכת העצבים האוטונומית אינה פועלת כראוי;
הזיות בחושים שאינם ראייה (שמיעה, מישוש, טעם וריח);
אמונות שווא ואשליות המאורגנים סביב נושא משותף;
חוסר יציבות יציבה, אובדן הכרה ונפילות תכופות;
אדישות, חרדה או דיכאון .
בדומה לסינוקליינופתיות אחרות, הסיבה המדויקת לדמנציה עם גופיפי לואי אינה ידועה.
סינוקליינופתיות נגרמות בדרך כלל על ידי אינטראקציות של השפעות גנטיות וסביבתיות.
לרוב האנשים עם דמנציה עם גופיפי לואי אין בני משפחה מושפעים, אם כי מדי פעם דמנציה עם גופיפי לואי עובר במשפחה.
התורשה של דמנציה עם גופיפי לואי נחשבת כ-30% (כלומר, כ-70% מהתכונות הקשורות ל-דמנציה עם גופיפי לואי אינן עוברות בתורשה).
הסיכון הגדול ביותר לפיתוח DLB הוא מעל גיל 50. הפרעת התנהגות שנת REM או מחלת פרקינסון מקנה סיכון גבוה יותר לפתח דמנציה עם גופיפי לואי.
הסיכון לפתח דמנציה עם גופיפי לואי לא נקשר לגורמי חיים ספציפיים.
גורמי סיכון להמרה מהירה של RBD לסינוקליינופתיה כוללים ליקויים בראיית צבע או ביכולת להריח, פגיעה קוגניטיבית קלה והדמיה דופמינרגית לא תקינה.
דמנציה עם גופי לואי יכולה להיות מאובחנת באופן סופי רק לאחר המוות בנתיחה שלאחר המוות (או במקרים משפחתיים נדירים, באמצעות בדיקה גנטית), כך שאבחון החיים מכונה סביר או אפשרי .
אבחון דמנציה עם גופיפי לואי יכול להיות מאתגר בגלל מגוון התסמינים הרחב עם רמות חומרה שונות אצל כל אדם.
דמנציה עם גופיפי לואי מאובחן לעיתים קרובות בצורה שגויה או, בשלביו המוקדמים, מבולבל עם מחלת אלצהיימר.
רוב האנשים עם דמנציה בגוף לואי מקבלים אבחנה ראשונית לא מדויקת, כגון אלצהיימר, פרקינסוניזם, דמנציות אחרות או אבחנה פסיכיאטרית וכתוצאה מכך תמיכה מופחתת והגברת הפחד ואי הוודאות, לפעמים במשך שנים רבות.
השוואת שיעורי הגילוי של דמנציה עם גופיפי לואי במחקרי נתיחה לאלו שאובחנו בזמן טיפול קליני מצביעה על כך שעד אחת מכל שלוש אבחנה של דמנציה עם גופיפי לואי עשויה להחמיץ.
גורם מסבך נוסף הוא שדמנציה עם גופיפי לואי מופיע בדרך כלל יחד עם אלצהיימר; ניתוח שלאחר המוות מגלה שלמחצית מהאנשים עם דמנציה עם גופיפי לואי יש רמה מסוימת של שינויים המיוחסים ל-AD במוחם, מה שתורם למגוון רחב של תסמינים ולקושי אבחון.
דו"ח הקונצנזוס הרביעי לשנת 2017 קבע קריטריונים אבחנתיים לדמנציה עם גופיפי לואי סביר ואפשרי, תוך הכרה בהתקדמות באיתור מאז הגרסה המוקדמת יותר של הקונצנזוס השלישי (2005) הקריטריונים של 2017 מבוססים על מאפיינים קליניים חיוניים ותומכים, וסמנים ביולוגיים אבחנתיים.
המאפיין המהותי הוא דמנציה; לאבחון דמנציה עם גופיפי לואי.
הוא חייב להיות משמעותי מספיק כדי להפריע לתפקוד חברתי או תעסוקתי.
ארבעת מאפייני הליבה הקליניים (המתוארים בסעיף סימנים ותסמינים) הם קוגניציה משתנה, הזיות ראייה, הפרעת התנהגות בשנת תנועת עיניים מהירה (REM) וסימנים של פרקינסוניזם.
מאפיינים קליניים תומכים הם רגישות ניכרת לאנטי פסיכוטיות; חוסר תפקוד אוטונומי ניכר; הזיות לא חזותיות; היפרסומניה (ישנוניות מוגזמת); היפוסמיה (יכולת מופחתת להריח); אמונות שווא ואשליות המאורגנים סביב נושא משותף; חוסר יציבות יציבה, אובדן הכרה ונפילות תכופות, אדישות, חרדה או דיכאון.
ניתן להשתמש בבדיקות אבחון כדי לקבוע כמה מאפיינים של המצב ולהבדיל אותם מתסמינים של מצבים אחרים.
האבחנה עשויה לכלול לקיחת ההיסטוריה הרפואית של האדם, בדיקה גופנית, הערכת תפקוד נוירולוגי, בדיקה לשלילת מצבים שעלולים לגרום לתסמינים דומים, הדמיית מוח, בדיקות נוירופסיכולוגיות להערכת תפקוד קוגניטיבי, מחקרי שינה, בדיקת שריר הלב (סינטיגרפיה).
בדיקות מעבדה יכולות לשלול מצבים אחרים שעלולים לגרום לתסמינים דומים, כגון תפקוד לא תקין של בלוטת התריס, עגבת, HIV או מחסור בוויטמינים שעלולים לגרום לתסמינים הדומים לדמנציה.
מצבים נוירודגנרטיביים רבים חולקים סימפטומים קוגניטיביים ומוטוריים עם דמנציה עם גופיפי לואי.
האבחנה המבדלת כוללת מחלת אלצהיימר; סינוקליינופתיות כגון דמנציה במחלת פרקינסון, מחלת פרקינסון וניוון מערכתי ריבוי; דמנציה וסקולרית; ושיתוק על-גרעיני מתקדם, ניוון קורטיקובזאלי ותסמונת קורטיקובזלית .
התסמינים של דמנציה עם גופיפי לואי מתבלבלים בקלות עם דליריום (מצב בלבול חריף), או לעיתים רחוקות יותר כפסיכוזה; הוצעו תת-סוגים פרודרומליים של דמנציה עם גופיפי לואי עם התחלה של דליריום ו-דמנציה עם גופיפי לואי עם התחלה פסיכיאטרית.
ניהול שגוי של דליריום הוא טיפול נגד הסיכונים הקשורים לתרופות אנטי פסיכוטיות לאנשים עם דמנציה עם גופיפי לואי.
בדיקה מדוקדקת של תכונות של דמנציה עם גופיפי לואי מוצדקת אצל אנשים עם דליריום לא מוסבר.
הדמיית PET או SPECT המראים ספיגת טרנספורטר דופמין מופחתת יכולה לעזור להבחין בין דמנציה עם גופיפי לואי לדליריום.
ניתן להבחין בין דמנציה עם גופיפי לואי לבין אלצהיימר אפילו בשלב הפרודרומלי.
פגיעה בזיכרון לטווח קצר נראית בשלב מוקדם של אלצהיימר והיא תכונה בולטת, בעוד שתנודת קשב אינה שכיחה; ליקוי בדמנציה עם גופיפי לואי נתפס לעיתים קרובות יותר קודם כל כקוגניציה משתנה.
בניגוד לאלצהיימר שבו ההיפוקמפוס הוא בין מבני המוח הראשונים שנפגעו, ואובדן זיכרון אפיזודי הקשור לקידוד זיכרונות הוא בדרך כלל התסמין המוקדם ביותר - פגיעה בזיכרון מתרחשת מאוחר יותר בדמנציה עם גופיפי לואי.
אנשים עם ליקוי קוגניטיבי קל אמנסטי (שבהם אובדן זיכרון הוא הסימפטום העיקרי) עלולים להתקדם לאלצהיימר, ואילו אלו עם ליקוי קוגניטיבי קל לא-אמנסטי (שיש לו ליקויים בולטים יותר בתחום השפה, החזותי-מרחבי והניהולי) נוטים יותר להתקדם לעבר דמנציה עם גופיפי לואי.
לאובדן זיכרון בדמנציה עם גופיפי לואי יש התקדמות שונה מזו של אלצהיימר מכיוון שמבנים חזיתיים מעורבים מוקדם יותר, עם מעורבות מאוחרת יותר של מבני מוח טמפרופריאטליים.
הזיכרון המילולי אינו מושפע בצורה חמורה כמו בספירה.
טיפול פליאטיבי מוצע כדי לשפר את הסימפטומים, אך אין תרופות שיכולות להאט, לעצור או לשפר את ההתקדמות הבלתי פוסקת של המחלה.
אין תרופות לדמנציה עם גופיפי לואי שמאושרות על ידי מנהל המזון והתרופות האמריקאי (FDA) נכון לשנת 2020, למרות שדונפזיל מורשה ביפן ובפיליפינים לטיפול בדמנציה עם גופיפי לואי.
נכון לשנת 2020, היה מעט מחקר על הניהול הטוב ביותר לתסמינים לא מוטוריים כגון הפרעות שינה וחוסר תפקוד אוטונומי; רוב המידע על ניהול הפרעות בתפקוד אוטונומי בדמנציה עם גופיפי לואי מבוסס על מחקרים של אנשים עם מחלת פרקינסון.
ניהול תרופתי של דמנציה עם גופיפי לואי מורכב בגלל השפעות שליליות של תרופות הרחב של תסמינים שיש לטפל בהם (קוגניטיבי, מוטורי, נוירופסיכיאטרי, אוטונומי ושינה).
אנטיכולינרגיות ו דופאמין סוכנים יכולים להיות תופעות לוואי או לגרום פסיכוזה אצל אנשים עם דמנציה עם גופיפי לואי, וכן תרופות אשר כתוב תכונה אחת עלולה להחמיר עוד.
לדוגמה, מעכבי אצטילכולין אסטראז (AChEI) לתסמינים קוגניטיביים יכולים להוביל לסיבוכים בתכונות של דיסאוטונומיה; טיפול בתסמיני תנועה עם אגוניסטים של דופמין עלול להחמיר את התסמינים הנוירו-פסיכיאטריים; וטיפול בהזיות ובפסיכוזה באמצעות תרופות אנטי פסיכוטיות עלול להחמיר תסמינים אחרים או להוביל לתגובה שעלולה להיות קטלנית.
זהירות רבה נדרשת בשימוש בתרופות אנטי פסיכוטיות אצל אנשים עם דמנציה עם גופיפי לואי בגלל רגישותם לגורמים אלו.
תגובות קשות ומסכנות חיים מתרחשות בכמעט מחצית מהאנשים עם דמנציה עם גופיפי לואי, ויכולות להיות קטלניות לאחר מנה בודדת.
תרופות אנטי פסיכוטיות עם תכונות חוסמות קולטן דופמין D2 משמשות רק בזהירות רבה.
, "הבחירה שלא להשתמש בתרופות נוירולפטיות היא לרוב דרך הפעולה הטובה ביותר".
אנשים עם דמנציה בגופיפי לואי הנוטלים נוירולפטיקה נמצאים בסיכון לתסמונת ממאירה נוירולפטית, מחלה מסכנת חיים.
אין ראיות התומכות בשימוש בתרופות אנטי-פסיכוטיות לטיפול בדמנציה בגופיפי לואי, והן נושאות את הסיכון הנוסף לשבץ בשימוש בקשישים עם דמנציה.
תרופות (כולל תרופות נוגדות דיכאון טריציקליות וטיפולים לבריחת שתן) בעלות תכונות אנטיכולינרגיות החוצות את מחסום הדם-מוח עלולות לגרום לאובדן זיכרון.
התרופה האנטי - היסטמינית דיפנהידרמין (בנאדריל), תרופות שינה כמו זולפידם ובנזודיאזפינים עלולות להחמיר את הבלבול או תסמינים נוירו-פסיכיאטריים.
כמה חומרי הרדמה כלליים עלולים לגרום לבלבול או דליריום עם היקיצה אצל אנשים עם דמנציה בגופיפי לואי, ועלולים לגרום לירידה קבועה.
ישנן עדויות חזקות לשימוש במעכבי אצטילכולין אסטרז לטיפול בבעיות קוגניטיביות; תרופות אלו כוללות ריביסטיגמין ודונפזיל .
שניהם הם טיפולי קו ראשון בבריטניה.
גם כאשר הבמעכבי אצטילכולין אסטרז אינם מובילים לשיפור בתסמינים קוגניטיביים, לאנשים הנוטלים אותם עשויה להיות פחות הידרדרות בסך הכל, אם כי עשויות להיות השפעות שליליות במערכת העיכול.
השימוש בתרופות אלו הוכיח עומס מופחת על המטפלים, ושיפור בפעילויות חיי היומיום עבור הפרט עם דמנציה עם גופיפי לואי..
הבמעכבי אצטילכולין אסטרז מתחילים בזהירות מכיוון שהם עלולים להחמיר חוסר תפקוד אוטונומי או התנהגויות שינה.
יש פחות עדויות ליעילות של ממנטין ב-דמנציה עם גופיפי לואי., אך ניתן להשתמש בו לבד או עם במעכבי אצטילכולין אסטרז בגלל פרופיל תופעות הלוואי הנמוך שלו.
תרופות אנטיכולינרגיות נמנעות מכיוון שהן מחמירות את התסמינים הקוגניטיביים.
נראה כי תסמינים מוטוריים בדמנציה עם גופיפי לואי מגיבים מעט פחות לתרופות המשמשות לטיפול במחלת פרקינסון, כמו לבודופה, ותרופות אלו יכולות להגביר את התסמינים הנוירו-פסיכיאטריים.
כמעט אחד מכל שלושה אנשים עם דמנציה עם גופיפי לואי מפתח תסמינים פסיכוטיים מלבודופה.
אם יש צורך בתרופות כאלה לתסמינים מוטוריים, יש להתחיל עם עליות איטיות למינון הנמוך ביותר האפשרי במטרה לסייע במניעת פסיכוזה.
תסמינים נוירופסיכיאטריים של דמנציה עם גופיפי לואי (תוקפנות, חרדה, אדישות, אשליות, דיכאון והזיות) לא תמיד דורשים טיפול.
קו ההגנה הראשון בהפחתת הזיות הראייה הוא הפחתת השימוש בתרופות דופמינרגיות, שעלולות להחמיר הזיות.
אם מופיעים תסמינים נוירו-פסיכיאטריים חדשים, נבדק השימוש בתרופות (כגון תרופות אנטי-כולינרגיות, תרופות נוגדות דיכאון טריציקליות, בנזודיאזפינים ואופיואידים) שעשויות לתרום לתסמינים אלו.
פציעות במהלך חלימה הן בעדיפות טיפולית.
ניתן לטפל בחוסר שינה כרוני עם מלטונין.
תרופות שינה מוערכות בקפידה עבור כל פרט, שכן הן נושאות סיכון מוגבר לנפילות, ישנוניות מוגברת בשעות היום והחמרת קוגניציה.
מלטונין עשוי להיות מועיל יותר במניעת פציעות, והוא מציע חלופה בטוחה יותר, מכיוון שקלונאזפאם יכול לייצר הידרדרות קוגניציה, ולהחמיר דום נשימה בשינה.
ייתכן שיהיה צורך בהפחתת המינון של תרופות אנטי-פסיכוטיות דופמינרגיות עם יתר לחץ דם אורתוסטטי, ולעיתים ניתן להפסיק תרופות ללחץ דם גבוה.
כאשר הטיפול הלא-תרופתי לתת לחץ דם האורתוסטטי מוצו, פלודרוקורטיזון, דרוקסידופה, או מידודרין אפשרויות, אך תרופות אלה לא נחקרו במיוחד עבור דמנציה עם גופיפי לואי.
ריקון הקיבה מעוכב עלול להחמיר על ידי תרופות דופמינרגיות, ועצירות יכולה להחמיר על ידי אופיאטים ותרופות אנטיכולינרגיות.
אנטגוניסטים מוסקריניים המשמשים לתסמינים בדרכי השתן עלולים להחמיר את הפגיעה הקוגניטיבית אצל אנשים עם דמנציה בגוף לואי.
מומלץ ללמד את המטפלים כיצד לנהל תסמינים נוירו-פסיכיאטריים (כגון תסיסה ופסיכוזה).
בגלל התסמינים הנוירו-פסיכיאטריים הקשורים לדמנציה עם גופיפי לואי, הדרישות המוטלות על המטפלים גבוהות יותר מאשר באלצהיימר, אך החינוך למטפלים לא נחקר בצורה יסודית כמו במחלת אלצהיימר או פרקינסון.
גורמים התורמים לנטל המטפל בדמנציה עם גופיפי לואי הם תנודות רגשיות, אדישות, פסיכוזה, תוקפנות, תסיסה והתנהגויות לילה כמו פאראסומניה, המובילות לאובדן עצמאות מוקדם יותר מאשר אלצהיימר.
מטפלים עשויים לחוות דיכאון ותשישות, והם עשויים להזדקק לתמיכה מאנשים אחרים.
בני משפחה אחרים שאינם נוכחים בטיפול היומיומי עשויים שלא לראות את ההתנהגויות המשתנות או לזהות את הלחץ על המטפל, וקונפליקט יכול להיגרם כאשר בני המשפחה אינם תומכים.
חינוך המטפל מפחית לא רק את המצוקה עבור המטפל, אלא את הסימפטומים עבור הפרט עם הדמנציה עם גופיפי לואי.
נכון לשנת 2021, לא ידועה תרופה לדמנציה עם גופיפי לואי.
הפרוגנוזה לדמנציה עם גופיפי לואי לא נחקרה היטב; למחקרים המוקדמים היו מגבלות מתודולוגיות, כגון גודל מדגם קטן והטיית בחירה .
יחסית לאלצהיימר ודמנציות אחרות, דמנציה עם גופיפי לואי מוביל בדרך כלל לשיעורים גבוהים יותר של נכות, אשפוז ומוסדות, ותוחלת חיים נמוכה יותר ואיכות חיים, עם עלויות טיפול מוגברות.
דיכאון, אדישות והזיות ראייה תורמים לירידה באיכות החיים.
הירידה עשויה להיות מהירה יותר כאשר הגן קיים, או כאשר אלצהיימר או הסמנים הביולוגיים שלו נמצאים גם הם.
החומרה של תת-לחץ דם אורתוסטטי מנבאת גם פרוגנוזה גרועה יותר.
ליקויים חזותיים-מרחביים בשלב מוקדם של דמנציה עם גופיפי לואי נחשבו כמנבאים של ירידה מהירה, אך מחקרים עדכניים יותר לא מצאו קשר.
השיטיונים בגוף לואי הם הצורה השנייה בשכיחותה של דמנציה נוירודגנרטיבית אחרי אלצהיימר נכון לשנת 2021. דמנציה עם גופיפי לואי היא אחד משלושת הסוגים הנפוצים ביותר של דמנציה, יחד עם אלצהיימר ודמנציה וסקולרית.
פרדריק לואי (1885–1950) היה הראשון שגילה את מצבורי החלבון החריגים בתחילת המאה ה-20. בשנת 1912, בחן את מחלת פרקינסון.
הוא תיאר ממצאים של גופי הכללה אלו בעצב הוואגוס, בגרעין הבסיס של מינרט ובאזורי מוח אחרים.
הוא פרסם ספר, The Study on Muscle Ton and Movement הכולל חקירות שיטתיות על הקליניקה, הפיזיולוגיה, הפתולוגיה והפתוגנזה של פרקינסון.
בשנת 1923 ולמעט מאמר קצר אחד לאחר שנה, לא הזכיר שוב את ממצאיו.