tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ב-1959 זכה הארגון להכרה ממלכתית, כאשר השבוע השני של חודש יוני הוכרז כ"שבוע הליטל ליג הלאומי" על ידי הנשיא דווייט אייזנהאואר.
הארגון המשיך להתפשט בעולם כאשר ב-1960 זכה לנציגות ראשונה באירופה, עם ליגה שקמה בברלין.
שנה לאחר מכן כבר מנה הארגון למעלה מ-5500 ליגות.
המסורת של "שבוע ליטל ליג" חודשה גם על ידי ממשיכו של אייזנהאואר כנשיא ארצות הברית, ג'ון פ.
במהלך שנות ה-60 של המאה ה-20 המשיך הארגון להתרחב, כאשר ליגות ילדים חזקות קמו ביפן ובטאיוואן, ונציגיהן אף זכו ב"ליטל ליג וורלד סיריס".
הקשר לרשת ABC התרחב והכיסוי הטלוויזיוני של שלבי ההכרעה של הליגה הפכו לדבר שבשגרה.
ב-1974 נפתח הארגון לראשונה לשיתוף בנות, וליגות ראשונות לסופטבול נפתחו במסגרתו.
הארגון המשיך לגדול, וב-1978 מנה למעלה מ-6500 ליגות ברחבי העולם.
גם הקהל והכיסוי התקשורתי לליגה המשיכו לגדול, כאשר במשחק הגמר של 1982 נקבע שיא קהל חדש של 40000 צופים, וב-1985 שודר לראשונה הגמר בשידור חי ומלא ברשת ABC.
ב-1989, עם נפילת מסך הברזל, התפשט הארגון לראשונה גם למזרח אירופה כאשר ארבע ליגות הוקמו בפולין.
את כתבי האמנה להקמתן הביא לפולין הנשיא ג'ורג' בוש באופן אישי בביקור במדינה.
ב-1997 נהנה הארגון משיא שחקנים, כשהתקרב ל-3 מיליון שחקנים רשומים.
ציון דרך נוסף היה כיסוי תקשורתי נרחב גם של משחקי הגמר האזוריים, בדרך ל"ליטל ליג וורלד סיריס", ששודרו מחוף לחוף ברשת ESPN.
ציון דרך נוסף היה הפקת מגזין בשיתוף פעולה עם ה-MLB, שזכה לתפוצה של כ-2 מיליון עותקים.
עם זאת ספג הארגון מכה כאשר איגוד הבייסבול של טאיוואן, שבה היו ליגות ילדים חזקות במסגרת הארגון, אסר עליהן להשתתף בו עוד.
ב-1999, עם הקמת ליגה חדשה בבורקינה פאסו, הגיע מספר המדינות המיוצגות בארגון ל-100.
ב-2001 הוקם בויליאמספורט אצטדיון שני כדי לאפשר את הרחבתה של ה"ליטל ליג וורלד סיריס" מ-8 ל-16 קבוצות.
ביוזמת הנשיא ג'ורג' בוש התקיימו שלושה משחקי ליטל ליג באצטדיון מאולתר על המדשאה הדרומית של הבית הלבן.
בתחילת המאה ה-21 התרחבה הליגה בתודעת הקהל ובכיסוי התקשורתי שלה, כאשר בנוסף להמשכו והרחבתו של ההסכם עם רשת ESPN לשידור ה"ליטל ליג וורלד סיריס" נחתמו הסכמים עם רשתות מקומיות לשידור הטורנירים המקומיים.
הליגה התפתחה גם מבחינה טכנולוגית, כאשר אפשרה בחינת וידאו של מהלכים מעוררי מחלוקת והתרחבה בנוכחותה באינטרנט.
הליגות המקומיות משוחקות בין ילדים בגילאי 9 עד 12, אם כי הנהלת כל ליגה עצמאית להגביל את גיל הילדים מעבר לכך - עד גיל 10 או 11 בלבד.
הליגות המקומיות אינן מהוות מוקדמות לטורנירים המובילים ל"ליטל ליג וורלד סיריס", וזכייה באליפות של ליגה מקומית אינה מקנה השתתפות במפעל גדול יותר.
כדי להשתתף בטורנירים אלו ולנסות להגיע לטורניר הגמר מרכיבה כל ליגה מקומית מעין נבחרת "אול-סטאר" של ילדים בגילאי 11-12.
הטורנירים המוקדמים לעלייה ל"ליטל ליג וורלד סיריס" נערכים במסגרות מחוזיות ואזוריות, בין נבחרות "אול-סטאר" של הליגות השונות באותו אזור.
כל אזור זכאי לקבוע לעצמו את פורמט המשחקים - שיטת נוק-אאוט, סדרות של מספר משחקים, שיטת ליגה, או שילובים בין השיטות השונות.
כיום עולות ל"ליטל ליג וורלד סיריס" 16 קבוצות - כלומר 16 נבחרות "אול-סטאר" של ליגות שונות, אלופות האזורים השונים.
8 קבוצות עולות מאזורים בארצות הברית (ניו אינגלנד, הימות הגדולות, מרכז חוף האוקיינוס האטלנטי, המערב התיכון, דרום-מזרח, דרום-מערב, צפון-מערב כולל אלסקה, ומערב כולל הוואי) ו-8 אחרות עולות משאר העולם ומייצגות את קנדה, מקסיקו, יפן, אסיה-פסיפי, אירופה, המזרח התיכון ואפריקה, אמריקה הלטינית, והאיים הקריביים.
מבנה ה"ליטל ליג וורלד סיריס"
ה"ליטל ליג וורלד סיריס" נערך באוגוסט בוויליאמספורט, פנסילבניה - המקום בו נוסדה הליגה שמהווה את המרכז שלה עד היום.
8 הקבוצות האמריקאיות ו-8 הקבוצות משאר העולם מופרדות בשלב ראשון אלה מאלה.
המשחקים מתקיימים בשיטת נוק אאוט, כך שלאחר שני סיבובי משחקים נשארות 4 הקבוצות שניצחו בשני הסיבובים - שתי קבוצות אמריקאיות ושתיים משאר העולם.
שתי הקבוצות האמריקאיות מתמודדות על אליפות ארצות הברית, שתי הנבחרות משאר העולם מתמודדות גם הן זו מול זו, ושתי המנצחות - אלופת ארצות הברית ואלופת "שאר העולם" - מתמודדות זו מול זו במשחק הגמר על התואר העולמי.
מלבד הטורניר הראשי שמכתיר את האלופה, משחקות הקבוצות שהפסידו בסיבובים הראשונים של הטורניר הראשי בטורניר תנחומים זו מול זו, גם כן בשיטת נוק-אאוט.
הקבוצות שהפסידו גם בסיבוב הראשון בטורניר הראשי וגם בסיבוב הראשון בטורניר התנחומים משחקות משחק תנחומים אחרון בשיטת הצלבה - כלומר, קבוצה אמריקאית מול קבוצה משאר העולם.
מטרת השיטה עם מבנה טורניר התנחומים היא שכל קבוצה שהגיעה ל"ליטל ליג וורלד סירס" תזכה לשחק שלושה משחקים לפחות.
הליטל ג'ו היה משגר רקטי שפותח על ידי נאס"א, סוכנות החלל של ארצות הברית, על מנת לבחון את התנהגותן של חלליות המרקורי והאפולו ברגעים הקריטיים של השיגור, במיוחד בזמן שהלחץ האווירודינמי נמצא בשיאו (Max Q), וכן לבחינת מערכת המילוט של החלליות במהלך השיגור.
הליטל ג'ו תוכנן כך שיהיה זול ואמין, ועל כן נבנה מרכיבים קיימים שכבר הוכיחו את יעילותם.
הגרסה הראשונה של המשגר - ליטל ג'ו 1 - שימש לבחינת חלליות המרקורי, ושוגר 8 פעמים בין 1959 ל-1961, מתוכם שני שיגורים נכשלו.
הגרסה השנייה של המשגר - ליטל ג'ו 2 - שימש לבחינת חלליות האפולו, ושוגר בהצלחה 5 פעמים בין 1963 ל-1966.
בניית הגרסה הראשונה של הליטל ג'ו (ליטל ג'ו 1) החלה עם תכנון תוכנית מרקורי, תוכנית החלל המאוישת הראשונה של ארצות הברית, והתבססה על תכנונים קודמים של מקסים פאגט ופאול פורסר.
מטרת המשגר הייתה לאפשר את בחינת מערכת המילוט של חללית המרקורי ואת מערכת המצנחים והנחיתה שלה, כל זאת בעלות הזולה ביותר.
מחירם של המשגרים האחרים שתוכננו לשימוש בתוכנית, המרקורי-רדסטון והאטלס, עלו מיליון דולר ו-2.5 מיליון דולר (בהתאמה), והיו יקרים מדי לשימוש בטיסות המבחן של החללית (שמטרתם הייתה לבחון את מערכות החללית בעת הנחיתה והשיגור ולא בטיסה מסלולית - עבור משימות מבחן אלו השתמשו במרקורי-רדסטון ובאטלס).
על ידי שילוב מאיצי דלק מוצק קיימים לשלב ראשון לא-מונחה התקבל משגר השווה בעוצמתו למרקורי-רדסטון, אך בחמישית ממחירו.
הליטל ג'ו 1 כלל שילוב של מאיצי דלק מוצק שכבר היו בייצור: 2 עד 4 מאיצים מסוג קסטור או פולוקס (259 קילו ניוטון למשך 37 שניות כל אחד) יחד עם 1-4 מאיצים מסוג ריקרוט (167 קילו ניוטון למשך 1.53 שניות כל אחד) שסיפקו עוד דחף ברגע ההתרוממות.
משקל המשגר היה תלוי במספר המאיצים מכל סוג, ונע בין 11 ל-18 טון.
מאיצי הקסטור והפולוקס הופעלו בשני אופנים: או כולם בבת אחת בעת השיגור, או בשני שלבים כדי להאריך את זמן הטיסה.
הליטל ג'ו היה למעשה מעין גליל שבתחתיתו גומחות, אליהן ניתן היה להכניס את המאיצים.
גובה הגליל היה כ-7.5 מטרים וקוטרו כ-2 מטרים.
יחד עם חללית המרקורי ומערכת המילוט, שהורכבו בראש הגליל, הגיע גובה הליטל ג'ו ל-15 מטרים.
בתחתית הגליל הורכבו 4 כנפונים שייצבו את המשגר בעת הטיסה.
הליטל ג'ו 1 נבנה על ידי חטיבת הטילים של נורת' אמריקן אוויאיישן, שזכתה בחוזה לייצורו בדצמבר 1958.
הליטל ג'ו 2 פותח מאותו קונספט של הליטל ג'ו 1, תוך התאמתו לצורכי חללית האפולו, ששקל פי 10 מחללית המרקורי.
בתחילת 1962 פרסמה נאס"א מכרז לבניית 5 משגרי ליטל ג'ו 2, בו זכתה חברת קונבאייר האמריקאית שהציעה לבנות את המשגרים תמורת 4.4 מיליון דולר.
גרסה זו הליטל ג'ו נועדה לבחון את צירוף ה-CSM (תא הפיקוד + תא השירות) של חללית האפולו, שבטיסות מבחן אלו שקלו כ-15 טון (החלליות המבצעיות שקלו כ-50 טון).
כדי להשיג מספיק דחף, הוחלפו מאיצי הפולוקס והקסטור ב-1 עד 6 מאיצים מסוג אלגול 1D (465 ק"נ למשך 40 שניות כל אחד) שפותחו במקור עבור טיל הסקאוט.
כמו קודמו, המשגר כלל גם עד ל-6 מאיצים מסוג ריקרוט.
כמו בגרסתו הקודמת, ניתן היה להתאים את סוג ומספר המאיצים של המשגר בהתאם לצורכי המשימה, ועל כן משקלו (לא כולל חללית האפולו) נע בין 15 טון ל-48 טון.
כמו כן ניתן היה להפעיל את המאיצים בשלבים, על מנת להגדיל את זמן הטיסה.
קוטר הליטל ג'ו 2 היה 3.9 מטרים (כקוטר חללית האפולו) וגובהו היה כגובה מאיץ האלגול - 10 מטרים.
יחד עם חללית האפולו ומערכת המילוט בחרטומו הגיע גובה המשגר ל-26 מטרים.
כמו הליטל ג'ו 1, גם הליטל ג'ו 2 היה גליל בעל 7 תאים שעברו בתוכו ולאורכו: אחד במרכז ו-6 סביבו במעגל.
בכל תא ניתן היה להכניס או מאיץ אלגול יחיד או בין 1 ל-3 מאיצי ריקרוט.
בתחתית הגליל הורכבו 4 כנפונים לייצוב המשגר בעת טיסתו.
Little Mix (בתעתיק לעברית: ליטל מיקס, ערבוב קטן) הייתה להקת בנות בריטית המונה בשורותיה את הזמרות: פרי לואיז אדוארדס, ג'ייד אמיליה ת'ירלוול, לי - אן פינוק וג'סיקה נלסון שהוקמה בשנת 2011 על ידי קלי רולנד, במסגרת העונה השמינית של תוכנית הטלוויזיה הבריטית "אקס פקטור", בה זכתה במקום הראשון.
ליטל מיקס הייתה ללהקה הראשונה שזכתה ב"אקס פקטור", לאחר שבשבע שנותיה הראשונות של התוכנית זכו בה רק זמרים שהופיעו סולו.
בדצמבר 2020 הודיעו חברות הלהקה על פרישתה של ג'סי.
במהלך שנת 2011, נבחנו ג'סי, לי-אן, ג'ייד ופרי כאמניות סולו בעונה השמינית של תוכנית המציאות הבריטית המוזיקלית "אקס פקטור".
הן עברו את השלב הראשון והגיעו למחנה האימונים.
בשלב הראשון של המחנה הוחלט להדיח את כולן, אך הוענקה להן ולמתמודדות נוספות הזדמנות להופיע בשלב הבא כשתי להקות: "Faux Pas", שבה היו פרי, ג'סי ועוד שתי מתמודדות; ו-"Orion", שבה היו לי-אן, ג'ייד ומתמודדת נוספת.
שתי הלהקות הודחו ולא עברו לשלב בית השופטים.
למרות הפסילה נקראו כעבור זמן ג'סי, לי-אן, ג'ייד ופרי בידי שופטי התוכנית והוזמנו להופיע כלהקה אחת בשלב בית השופטים.
בהופעה הראשונה שלהן על הבמה כלהקת "Rythmix", ביצעו את השיר "Super Bass" של ניקי מינאז', הופעתן זכתה לשבחים על ידי השופטים.
במהלך התוכנית נדרשו בנות הלהקה לשנות את שמה שכבר שימש באותה עת ארגון צדקה ולכן בחרו בשם "ליטל מיקס".
בפרק הגמר של העונה שהתקיים ב-11 בדצמבר הוכרזו חברות הלהקה כמנצחות.
לאחר זכייתן בתוכנית "אקס פקטור", הוציאו בנות הלהקה את "סינגל הניצחון" שלהן, גרסת כיסוי לשירו של דמיאן רייס, "Cannonball".
כשנה לאחר זכייתן עבדו על אלבום הבכורה שלהן, DNA.
ב-24 ביולי יצא סינגל הבכורה שלהן,"Wings" שזכה להצלחה רבה במצעדי המוזיקה בבריטניה ובארצות הברית (נכון ל-2020 צבר הקליפ כמעט 200 מיליון צפיות בערוץ ה-Vevo של הלהקה).
בעקבות ההצלחה הפיצה הלהקה ב-18 באוקטובר את הסינגל השני שלה,"DNA" שהיה לשיר הנושא של האלבום הראשון.
גם סינגל זה זכה להצלחה אם כי נמוכה מעט משל קודמו, בקליפ לסינגל הוכרז כי יבוא לו בעתיד שיר המשך, השיר נקרא "Lightning" ומופיע באלבומה השלישי של הלהקה, Get Weird.
הלהקה השיקה את האלבום הראשון ב-25 בדצמבר 2012, הוא זכה להצלחה רבה והגיע למקום ה-4 במצעד האלבומים בילבורד 200.
כחודש אחרי צאת האלבום החליטו חברות הלהקה להוציא את הסינגל השלישי שלהן, "Change Your Life".
הקליפ לסינגל צולם באולפן הסטודיו של הלהקה ושילב רגעי שיא מאז הקמת הלהקה.
הסינגל נחל כישלון מסחרי אך המבקרים שיבחו אותו על השילוב של מוזיקת פופ עם סגנון רית'ם אנד בלוז עכשווי ועל ההרמוניה של חברות הלהקה.
במרץ 2013 יצאו חברות הלהקה לסיבוב הופעות הראשון שלה באירופה ובבריטניה.
סיבוב ההופעות נמשך ארבעה חודשים עד 22 ביולי.
במהלך סיבוב ההופעות, החליטו חברות הלהקה להוציא את הסינגל הרביעי והאחרון שלהן, בשיתוף פעולה עם הראפרית מיסי אליוט.
הוא נקרא "" והיה היחיד שיצא לאור רק בבריטניה ולכן למרות שהופיע במשך ארבעה שבועות ברציפות בעשירייה הפותחת של מצעד המוזיקה הבריטי נחל באופן כללי כישלון במצעדים.
באוגוסט 2013, הכריזו חברות הלהקה על כוונתן לעבוד על אלבום חדש בשם Salute, הן הצהירו שאלבום זה נועד להעצמה נשית, ויכלול שירים מחזקים.
הן הודיעו על הסינגל הראשון של האלבום בתוכנית הבוקר ("Good Morning Britain") כשהן מבצעות א-קפלה בשידור חי.
ב-22 באוקטובר 2013, יצאה גרסת האודיו הרשמית לתחנות הרדיו של הסינגל החדש, שנקראה "Move".
ב-25 באוקטובר באותה השנה, יצא הקליפ הרשמי לשיר.
הקליפ לשיר זכה להצלחה מסחרית פחותה יחסית לזה של סינגל הבכורה.
בעקבותיו ניבאו כמה מן המבקרים שחורות לעתידה של הלהקה.
בתגובה לביקורת השלילית יצאה הלהקה בסינגל שני, "Little Me".
הסינגל לא הצליח לחדור למצעדים והיה לסינגל הכושל ביותר שהפיקה הלהקה עד אז.
הסינגל השלישי והאחרון מתוך האלבום אשר נקרא על שמו, הוא "Salute".
בנובמבר 2015 יצא האלבום השלישי של הלהקה, Get Weird.
מתוך אלבומם השלישי יצאו בשנת 2015 הסינגלים: "Black Magic" ואחריו "Love Me Like You", ובשנת 2016: "Secret Love Song", בשיתוף פעולה עם ג'ייסון דירולו, ואחריו "Hair" בשיתוף פעולה עם שון פול.
Get Weird הגיע למקום ה-13 במצעד האלבומים בילבורד 200.
2016–2017: Glory Days והוצאה מחודשת
בקיץ 2016 עבדו חברות הלהקה על אלבום האולפן הרביעי שלהן, Glory Days, סינגל הבכורה "Shout Out to My Ex" הופץ ב-16 באוקטובר, והאלבום כולו הגיע לחנויות ב-18 בנובמבר 2016. האלבום הגיע למקום הראשון במצעד האלבומים הבריטים.
בפברואר 2017 זיכה הסינגל "Shout Out to My Ex" את הלהקה בתואר הסינגל הבריטי הטוב ביותר בטקס Brits.
חודש לאחר מכן זכתה הלהקה בפרס "הכוכב המוזיקלי הבינלאומי האהוב ביותר" בטקס ה-KCA השנתי של ניקלודיאון.
בקיץ 2017 הוציאה הלהקה שני סינגלים: "Power" (ב-26 במאי), ורמיקס משותף של הלהקה עם CNCO לשיר "", שהגיע אל המקום הראשון במצעד באנגליה.
באוקטובר 2017 הכריזה הלהקה על מהדורה מחודשת לאלבומה הרביעי שנקראה: Glory Days The Platinum Edition.
הלהקה זכתה בשנה זו בתארים "להקת השנה", "השיר הטוב ביותר" עם השיר "Power", ו"האומן הבריטי או הלהקה הבריטית הטובים ביותר" בטקס The Global Awards 2018.
ב-22 ביוני 2018 יצא הסינגל, "Only You" בשיתוף פעולה עם צ'יט קודס.
ב-12 באוקטובר יצא השיר "Woman Like Me", וב-16 בנובמבר 2018, יצא האלבום החמישי של הלהקה, LM5. באותו יום, מספר שעות לאחר צאת האלבום, הוציאה הלהקה את השיר "Strip", בשיתוף פעולה עם הראפרית Sharaya J.
ב-8 במאי 2020 יצא הסינגל "Break Up Song" לאחר מכן, ב-28 באוגוסט 2020 יצא הסינגל "Holiday" וב-23 באוקטובר 2020 יצא הסינגל "Sweet Melody".
ב-6 בנובמבר 2020 יצא אלבום האולפן השישי שלהן, "Confetti".
ב-20 במאי 2021, יצא הסינגל "Heartbreak Anthem" בהשתתפות המפיק המוזיקלי דייוויד גטה וההרכב האלקטרוני גלנטיס.
ב-23 ביולי, השתתפו בסינגל "Kiss My (Uh-Oh)" של הזמרת אן-מארי.
ב-14 במאי 2022, ליטל מיקס הופיעו בפעם האחרונה יחד בדיוק לפני פירוק הלהקה.
לי-אן פינוק נולדה ב-4 באוקטובר 1991, בהיי וויקומב, בקינגהמשייר.
ג'ייד ת'ירלוול נולדה ב-26 בדצמבר 1992, בדרום שילדס, טיין וור.
פרי אדוארדס נולדה ב-10 ביולי 1993, בדרום שילדס, טיין וור.
ג'סי נלסון נולדה ב-14 ביוני 1991, ברומפורד, אסקס.
עזבה את הלהקה בשל בעיות בריאותיות.
ליטופטרנה (שם מדעי: Litopterna) היא סדרה נכחדת של פרסתנים מעידן הקנוזואיקון אשר התקיימו באמריקה הדרומית מהפלאוגן עד הפליסטוקן.
מינים מסדרה זו התאפיינו בגפיים שבהן פחות מחמש אצבעות, לעיתים אף אצבע אחת כמו הסוס.
משמעות השם היא "קרסול פשוט" כיוון שעצמות הקרסול של מיני הסדרה התפתחו להתאמה לניידות ולמהירות גבוהות.
מיני הסדרה שהיו אוכלי-צמחים, נפוצו ברחבי דרום אמריקה והיו אנדמיים לה.
בעבר שלטה הסברה כי הסדרה התפתחה מסדרת הקונדילרסים שנכחדה, או ששתיהן התפתחו מאותו מקור, אולם כיום מרבית המדענים סבורים כי ההתפתחות הייתה בנפרד ולכן כיום הסדרה ממוינת תחת העל-סדרה מרידיונגולטיים.
הסדרה התפתחה במה שמכונה "בידוד מזהיר", כשדרום אמריקה הייתה מנותקת מיבשות אחרות לאחר פיצולה של גונדוונה, דבר שאפשר את התפתחותם של מינים, ללא איום של טורפים או מתחרים מאזורים אחרים.
Herald and His Moving Comics הוא סרט ראינוע קצר מ-1911 בבימויו של וינזור מקיי ואחד מסרטי האנימציה הראשונים שנוצרו.
הסרט מבוסס על רצועת קומיקס בעלת אותו שם.
גיבור הקומיקס הוא ילד ישנוני, שדמותו מבוססת על בנו של הצייר, רוברט מקיי.
הרצועה "נמו הקטן בסלאמברלנד" (במקור: Little Nemo in Slumberland) היא הרצועה שעובדה על ידי מקיי לסרט.
ב-1989 קיבל הקומיקס עיבוד קולנועי מלא בשם "ליטל נמו: הרפתקאות בסלאמברלנד", וב-1990 נוצר עיבוד קולנועי נוסף בשם "ליטל נמו: מאסטר החלומות".
וינזור מקיי היה קריקטוריסט וצייר שהחל את דרכו בציורי רחוב ב-1903. ב-1904 יצר את הקומיקס ליטל נמו שפורסם עד 1915. בעקבות הצלחת הקומיקס ליטל נמו, החליט מקיי ליצור סרט מונפש שמבוסס על רצועת הקומיקס.
סרט זה לא זכה להצלחה משמעותית אולם זכה לביקורות אוהדות.
מקיי יצר סרטי אנימציה נוספים, שחלקם היו מוצלחים יותר, כמו גרטי הדינוזאור שיצא שלוש שנים לאחר מכן וזכה להכרה משמעותית ולפיתוח תחום סרטי האנימציה.
לִיטוּרְגִּיָה (מיוונית: λειτουργία, הלחם של Λαός (עָם) + ἔργο (עבודה, פולחן) כלומר פולחן ציבורי) היא מערכת טקסים המבוצעים באופן פולחני וקבוע על ידי קבוצה דתית מסוימת, על פי האמונות, המנהגים והמסורות שלה.
המונח ליטורגיה שימש ביוון העתיקה ולאחר מכן באימפריה הרומית כשם לשירות ציבורי שהוקם על ידי הפוליס, כאשר האזרחים והתושבים האמידים, כחלק מגישת הארטה, מימנו בהתנדבות את הפוליס מרכושם הפרטי, וכך היה קשר ישיר בין המימון לבין כל סוג של הוצאה ציבורית, למשל הניהול והמימון של הגימנסיון.
היו גם ליטורגיות משניות בהן סכום הכסף שהוצא היה נמוך כמו הסטיאסיס (ἑστίασις) – מימון ארוחת ערב ציבורית.
מטבע הדברים חלק גדול מההוצאות הציבוריות היו קשורות לחגים דתיים, כלומר היו צמודות לתאריכים מסוימים בלוח השנה הליטורגי .
בשלב מאוחר יותר הליטורגיה הפכה מהתנדבותית בלבד לכזו שעל בעל ההון לבצע (בהתאם למידת עושרו בטאלנטים) אבל היוקרה הקשורה במתן הליטורגיה נשארה והסכומים נשארו נתונים לשיקול דעתו של התורם.
היו גם כללים הקשורים למקסימום התרומה ולתכיפותה וכן לניסיונות התחמקות ממילוי החובה.
סולון אסר על עבדות בשל חובות, ונקט באמצעים נוספים לעזור לאיכרים שלא הצליחו להתפרנס על ידי יצירת עבודות ציבוריות שמומנו על ידי בעלי האמצעים, המונח ליטורגיה הושלך באותה תקופה מהתרומה הכספית אל העבודות הציבוריות עצמן.
אחרי המלחמה הפלופונסית והמלחמה הקורינתית כאשר אתונה נזקקה לכסף רב למימון המלחמה, הליטורגיה הפכה מהתנדבותית לחובה והאופי הסמלי של הפונקציה הליטורגית נמוג לטובת ההיבט המעשי שלה.
כאשר פריקלס ערך את הרפורמה שלו, נוסף מנהג שאדם יכול למלא משרה במקום לתת כסף.
באימפריה הרומית, נושאי תפקידים כדוגמת דיקוריון היו פטורים מליטורגיות, כלל זה הוחל גם על יהודים (הפטור הכללי קודקס תאודוסיאנוס 16:2:7 והפטור לנושאי משרות בקהילה היהודית ב-16:8:2 ו-16:8:4)
הנוצרים הראשונים השתמשו במונח ליטורגיה לתיאור כל טקס דתי הנעשה בפומבי, ובעיקר המיסה.
הכנסייה האורתודוקסית משתמשת בשם הליטורגיה הקדושה או בקיצור ליטורגיה לטקס האוכריסטיה שבמהלכו בוצע הכומר את הלחם.
שנה ליטורגית – שנה המתוארכת על פי החגים והטקסים הדתיים.
מחזור ליטורגי מחלק את השנה לסדרה של עונות בהן נאמרות תפילות מסוימות או נקראים כתבים מסוימים.
מחזור זה יכול להיות שנתי או להיות דו-שנתי או תלת-שנתי.
לוח שנה ליטורגי הוא לוח שנה אשר נעשה בו שימוש לשם ציון מועדים וחגים.
לעיתים כולל לוח כזה גם ציון של ימי קדושים (למשל בנצרות הקתולית), של שמות התפילות בכל אחד מהמועדים והנחיה איזה קטע מכתבי הקודש יש לקרוא ביום זה.
מוזיקה ליטורגית – מוזיקה המשמשת בטקס דתי.
שירה ליטורגית – קטעי שירה המשמשים בטקס דתי, בין אם על ידי מקהלה ובין אם על ידי אדם בודד (חזן למשל).
ליטורגיקה – דיסציפלינה אקדמית שמושא מחקרה הוא הליטורגיה
הוא מחזור 12 החגים בכנסייה האורתודוקסית.
חג הפסחא, המציין את תחיית ישו הוא החג החשוב ביותר בכנסייה האורתודוקסית, נקרא גם "חג החגים" ומתחיל את מחזור החגים השנתי.
מחזור החגים הליטורגי כולל 8 חגים לכבודו של ישו ו-4 חגים לכבודה של מריה, אם ישו.
בעיטורי כנסיות, הפנדנטיבות מעוטרות אף הן ב-12 איורים המייצגים את האירועים, לעיתים האיורים מתארים נושא שונה במקצת מאשר החג עצמו:
האירוע: הולדת מרים, אם ישו, חוגגים את הנטיביטי ב-8 בספטמבר
האירוע: צליבת ישו, חוגגים את חג הצלב, ב-14 בספטמבר
האירוע: חג ההצגה , הבאת מריה על ידי הוריה למקדש, ב-21 בנובמבר
האירוע: לידת ישו, חוגגים את חג המולד ב-25 בדצמבר
האירוע: טבילת ישו וגם התגלותו של אלוהים בדמותו של ישו בפני האמגושים, חוגגים את חג ההתגלות (תיאופניה/אפיפניה) ב-6 בינואר
האירוע: הצגתו של ישו, הרך הנולד, במקדש, חוגגים את היפאפנטסיס (קנדלמאס) ב-2 בפברואר
האירוע: הבשורה למרים, חוגגים את חג הבשורה ב-25 במרץ
האירוע: תחיית לזרוס, חוגגים 8 ימים לפני הפסחא (שבת) ולעיתים קרובות היא מתוארת כאיור בכנסייה
האירוע: כניסת ישו לירושלים, חוגגים את יום ראשון של הדקלים, יום ראשון שלפני הפסחא
האירוע: ירידתו של ישו לגיהנום, בזמן שגופו נח בקבר, חוגגים את השבת הקדושה שנקראת גם השבת הגדולה (יום אחד לפני הפסחא)
האירוע: תחיית ישו, חוגגים את הפסחא
האירוע: ירידת רוח הקודש על שליחיו של ישו, חוגגים את פנטקוסט
האירוע: ההשתנות, חוגגים את חג ההשתנות (טרנספיגורציה) ב-6 באוגוסט
האירוע: פטירתה של מריה, מציינים את הקוימזיס (koimesiß בעדות המזרחיות או דורמיציון בעדות הלטיניות) ב-15 באוגוסט
ליטין (באוקראינית: Літин; בפולנית: Lityn) היא עיירה במחוז ויניצה שבאוקראינה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
ליטין נזכרת לראשונה במאה ה-14, ובשנת 1566 הוענקו לה זכויות עיר.
בחלוקת פולין השלישית בשנת 1793 נכללה העיירה בתחום האימפריה הרוסית.
בתחילת המאה ה-20 נמנו בעיירה כ-4,000 יהודים, כמחצית מתושביה.
במאי 1919 נערך ביהודי העיירה פוגרום, בו נרצחו כ-180 יהודים.
גם בשנים הבאות ידעו יהודי העיירה מקרי רצח ואונס המוניים.
לאחר מלחמת האזרחים ברוסיה עזבו את העיירה רבים מיהודיה.
ב-17 ביולי 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים וההונגרים, ואלו החלו להתעמר ביהודיה, בסיוע אוקראינים מקומיים.
בהמשך, הוטלו על יהודי העיירה גזירות שונות, ובהן חובת ענידת סרט זרוע, חובת תשלום סכומי כופר והגבלות על סחר במזון.
בד בבד רצחו הגרמנים עשרות גברים יהודים בעיירה שלא היו כשירים לעבודות כפייה.
בדצמבר 1941 רוכזו יהודי העיירה במחנה צבאי סמוך, אליו הובאו גם יהודים מיישובי הסביבה, ושם נרצחו בירי כ-2,000 מהם.
כ-300 יהודים בעלי מקצועות ובני משפחותיהם שהושארו בחיים רוכזו בגטו קטן בעיירה, בו הוצאו להורג תוך זמן קצר כמאה יהודים, ובמקביל הגיעו אליו יהודים נוספים.
ב-11 ביוני 1942 רצחו הגרמנים והאוקראינים 167 ילדים, קשישים ונשים מהגטו.
ב-13 בספטמבר 1943 רצחו הגרמנים את כ-130 היהודים שנותרו בגטו.
לִיטוֹפּ פלאזה (בסינית: 利通广场, באנגלית: Leatop Plaza) הוא גורד שחקים סופר גבוה הממוקם בעיר גואנגג'ואו, סין.
המגדל מתנשא לגובה של 302.7 מטר וכולל 66 קומות מעל הקרקע בנוסף ל-5 קומות תת-קרקעיות.
בניית המגדל החלה בשנת 2008 ונסתיימה כעבור 4 שנים, בשנת 2012, והוא תוכנן על ידי האדריכל פרסיסקו גונזאלז-פולידו.
הפלאזה מתפרסת על שטח של 118,988 מטרים רבועים והיא כוללת 35 מעליות.
בבלשנות, רומאניזציה או לִטּוּן היא המרה ממערכת כתב לא לטינית לכתב לטיני.
תהליך זה כולל לרוב תעתיק של השפה.
משתמשים ברומאניזציה כדי לכתוב שמות מקוריים משפות שונות שנוקטות אלפבית לטיני, כמו אנגלית.
רומאניזציה של שפה תלויה בפונטיקה של השפה, והיא מבוססת בדרך כלל על שפות שיש להן דמיון פונטי אליה, כמו שרומאניזציה של רוסית מתבססת על שפות כצ'כית או קרואטית.
מכיוון שקיימות שפות שיש בהן יותר צלילים מאשר באלפבית הלטיני, או שיש בהן יותר אותיות מאשר באלפבית הלטיני, משתמשים בסימנים דיאקריטיים או בצירופי אותיות כדי להמיר את כל האותיות.
בין השפות והאלפביתים שעוברים רומאניזציה (כגון פין-יין או רומאניזציה של השפה העברית) נמנים האלפבית העברי, הערבי, הקירילי, קאטאקאנה, הנגול, סינית, יוונית, ארמנית, גאורגית, הינדי ועוד.
ג'יילס ליטון סטרייצ'י (; 1 במרץ 1880 – 21 בינואר 1932) היה סופר, ביוגרף ומבקר ספרות בריטי.
הוא נחשב לאחד המייסדים ולדמות מרכזית בקבוצת בלומסברי, ונודע בסגנון הכתיבה החדשני שלו של ביוגרפיות, תוך העדפת שימוש באלמנטים פסיכולוגיים, אירוניה ודיוק ספרותי על פני אידיאליזציה שאפיינה ביוגרפיות בתקופה הוויקטוריאנית.
הביוגרפיה שלו על המלכה ויקטוריה זיכתה אותו בפרס ג'יימס טייט בלאק.
סטרייצ'י נולד ב-1880 בקלפהאם קומון בלונדון, הילד ה-11 מתוך 13 במשפחתם של סר ריצ'רד סטרייצ'י, לוטננט גנרל בצבא הודו הבריטית, ואשתו השנייה, הסופרג'יסטית ג'יין מריה סטרייצ'י (לבית גרנט).
הוא נקרא ג'יילס על שמו של הרוזן מליטון, חברו של אביו מתקופת שירותו בהודו, וסנדקו.
בין אחיו ואחותיו היו דורותי סטרייצ'י, ג'יימס סטרייצ'י, אוליבר סטרייצ'י ופרנל סטרייצ'י.
ליידי סטרייצ'י הייתה חובבת שפות וספרות, ועודדה את ילדיה לכתוב שירה ומחזות מגיל צעיר.
היא האמינה כי לליטון יש פוטנציאל להפוך לאמן גדול, ולכן ניסתה להעניק לו את החינוך הטוב ביותר האפשרי, וכבר בגיל 7 הוא החל ללמוד צרפתית.
ב-1893 נשלח סטרייצ'י לבית הספר אבוטסהולם ברוסטר, דרבישייר, אך הלימודים שם כללו גם עבודות פיזיות, וסטרייצ'י בעל מבנה הגוף השברירי, סירב לבצע אותן ולאחר מספר חודשים הועבר למכללת לימינגטון, שם הפך לתלמיד מצטיין.
כשהגיע לגיל 17 רשמה אותו אימו לאוניברסיטת ליברפול, כהכנה לקראת לימודים באוקספורד.
שם התיידד סטרייצ'י עם וולטר ראלי, מרצה לספרות מודרנית, שהפך לדמות משפיעה בחייו.
ב-1899 ניסה סטרייצ'י לקבל מלגת לימודים לבייליול קולג' באוקספורד, אך נדחה בטענה כי הישגיו האקדמיים אינם יוצאי דופן, והומלץ לו על מכללת לינקולן כמוסד מתאים יותר.
ליידי סטרייצ'י ראתה המלצה זו כעלבון, והחליטה כי ילמד בטריניטי קולג' בקיימברידג'.
במהלך לימודיו הכיר סטרייצ'י את לאונרד וולף, קלייב בל, סקסון סידני-טרנר.
וא"ג רוברטסון, וביחד ייסדו את "Midnight Society", שהייתה הבסיס לקבוצת בלומסברי.
חברים קרובים נוספים שלו בקיימברידג' היו טובי סטיבן ואחיותיו ואנסה ווירג'יניה, ג'ון מיינרד קיינס, ג'ורג' מאלורי, ברטראנד ראסל וג.
סטרייצ'י הרבה לכתוב שירה בשנים אלה, וכמה משיריו אף זכו להתפרסם.
כשסיים את התואר הראשון שלו ב-1903 ניסה סטרייצ'י להתקבל למשרה במשרד החינוך, אך למרות המלצות שקיבל ממוריו באוניברסיטה, לא זכה בה.
הוא נשאר בקיימברידג' ללימודי תואר שני וכתב במשך שנתיים דיסרטציה על וורן הייסטינגס, המושל הראשון של הודו הבריטית.
הוא קיווה כי העבודה תבטיח לו משרה באוניברסיטה, אך לא הצליח גם בכך, וב-1905 נאלץ לעזוב את קיימברידג' ולשוב ללונדון.
בשנים 1904-1914 כתב ביקורות ספרות ותיאטרון לכתבי עת כגון הספקטייטור, וכתיבתו הרשימה את ה.א.ל.
פישר, נשיאה לשעבר של האקדמיה הבריטית, שב-1911 הזמין את סטרייצ'י לכתוב סקירה ספרותית של הספרות הצרפתית, על פי המודל של סקירת ספרות דומה שנכתבה על הספרות הלטינית.
הסקירה בת 50,000 המילים התפרסמה ב-1912 וסטרייצ'י הקדיש אותה לאימו.
היא זכתה לביקורת מהללת בטיימס ומכרה למעלה מ-12 אלף עותקים.
למרות ההצלחה, סטרייצ'י לא זכה לפרסום או לכסף, ונאלץ להתקיים מקצבות שהעניקו לו אימו, וידיד המשפחה הארי נורטון.
הוא עזב את לונדון ועבר להתגורר בכפר קטן במחוז וילטשייר, שם החל לכתוב את מה שיהפוך להיות יצירתו המפורסמת ביותר - ויקטוריאנים דגולים (Eminent Victorians).
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה הגיש בקשה לפטור מגיוס על רקע מצפוני, אך קיבל את הפטור דווקא בשל בריאותו הלקויה.
ב-1916 הוא שב ללונדון, ואת שנות המלחמה העביר בחברת ליידי אוטולין מורל וחברים נוספים מקבוצת בלומסברי.
ב-1918 השלים ופרסם את ויקטוריאנים דגולים, בו בחן מחדש ארבע דמויות מופת של העידן הוויקטוריאני - הקרדינל אדוארד מאנינג, פלורנס נייטינגייל, תומאס ארנולד והגנרל צ'ארלס גורדון.
בניגוד לביוגרפיות אחרות מאותה תקופה, סטרייצ'י השתמש בסגנון קצר, מושחז ואירוני.
הוא חשף את החולשות האנושיות, את המניעים הנסתרים ואת הצביעות הדתית או החברתית של מושאיו.
הספר זכה להצלחה עצומה והפך אותו לסלבריטאי ספרותי.
ב-1921 פרסם את הביוגרפיה של המלכה ויקטוריה, שהפך למודל לביוגרפיות מודרניות, שאינן מתעדת את עובדות החיים בלבד, אלא מנסות גם להעניק ניתוח פסיכולוגי של הדמות ההיסטורית.
ב-1928 ראה אור ספרו אליזבת ואסקס, שהתמקד במערכת היחסים בין המלכה אליזבת הראשונה לרוזן מאסקס.
ההצלחה של ספריו איפשרה לסטרייצ'י חיים נוחים מבחינה פיננסית.
עד 1924 התגורר בברקשייר, ואז עבר לכפר סמוך למרלבורו שם בילה את שארית חייו.
הוא נפטר מסרטן הקיבה, שאובחן בטעות כטיפוס הבטן ב-21 בינואר 1932. על פי הנטען מילותיו האחרונות היו: "If this is dying, then I don't think much of it."
סטרייצ'י מעולם לא הסתיר את נטייתו המינית ומשיכתו לגברים.
כבר בתקופת לימודיו בבית הספר היסודי אהב לגלם בהצגות תפקידי נשים, וסיפר לאימו כי הוא נהנה ללבוש בגדי נשים גם מחוץ לבמה כדי לבלבל ולשעשע את חבריו.
במהלך לימודיו בקיימברידג' היה חבר באגודה הסודית Cambridge Apostles, שדגלה בהפרדה רעיונית בין מעשים הומוסקסואליים של אינטלקטואלים לבין אלה של אחרים, וניהל מערכות יחסים עם ראלף פרטרידג', ג'ון מיינרד קיינס ורוג'ר סנהאוס, שלימים עמד בראש בית ההוצאה לאור Secker & Warburg.
במהלך מלחמת העולם הראשונה הכיר סטרייצ'י את הציירת דורה קרינגטון, עימה ניהל מערכת יחסים אפלטונית והתגורר איתה עד מותו.
ב-1921 קרינגטון נישאה לפרטרידג', והשלושה ניהלו מערכת יחסים פוליאמורית.
זמן קצר לאחר מותו של סטרייצ'י, קרינגטון שמה קץ לחייה, ופרטרידג' נישא ב-1933 לפרנסס מרשל, חברה נוספת בקבוצת בלומסברי.
מכתביו של סטרייצ'י, בעריכת פול לוי, פורסמו בשנת 2005.
ליאונרד וולף, בעלה של וירג'יניה וולף, אמר כי דמותו של נוויל ברומן "הגלים", מבוססת חלקית על דמותו של סטרייצ'י.
בנוסף נטען כי דמותו הייתה השראה גם לדמותו של סנט ג'ון הירסט ברומן "המסע האל החוץ" של וולף.
בביוגרפיה של סטרייצ'י שפרסם מייקל הולרויד הוא טוען כי סטרייצ'י היה ההשראה לדמויותיהם של סדריק פורבר ברומן האוטוביוגרפי למחצה "המגונה העצמי" ומתיו בלנקט ברומן "קופי האלוהים", שניהם מאת וינדהאם לואיס.
פורסטר ציין בסוף הרומן "מוריס" כי דמותו של ריסלי, סטודנט לתואר ראשון מקיימברידג', התבססה על סטרייצ'י.
בסרט הקולנוע קרינגטון, המבוסס על חייה של דורה קרינגטון, גילם ג'ונתן פרייס את דמותו של סטרייצ'י, לצד סטיבן וודינגטון בתפקיד ראלף פרטרידג' ואמה תומפסון בתפקיד קרינגטון.
הסרט זכה בפרס חבר השופטים בפסטיבל קאן 1995, ופרייס זכה בפרס השחקן הטוב ביותר על הופעתו.
את דמותו של סטרייצ'י גילמו גם ג'יימס פליט בסרט "אל סור דה גרנדה" ב-2003, אד בירץ' במיני-סדרה "חיים בכיכרות" משנת 2015, ונייג'ל פלנר ב"גלומסברי", פרודיה על "קבוצת בלומסברי" ששודרב ב-Radio 4 של ה-BBC בשנים 2012-2018.
מערכת היחסים בין סטרייצ'י וקרינגטון מוזכרת בסרטו של אלמודובר "החדר הסמוך" מ-2024.
ליטל מידלנד היא מכונית פתוחה, 2 מושבים מסוג סייקלקאר מתוצרת the Little Midland Light Car Co Ltd אשר יוצרה בין השנים 1905–1922 בבריטניה בעיר לנקסטר במספר בתי מלאכה.
החברה נוסדה בעיר Clitheroe על ידי ויליאם קנינגהאם (William Cunningham).
המכונית הראשונה יוצרה בשנת 1905, שני מושבים, פתוחה והופעלה על ידי מנוע עם צילינדר יחיד.
בשנת 1907 פותח דגם עם חמישה מושבים.
משנת 1911 פותח דגם שהורכב בו מנוע 2 צילינדרים, מקורר אוויר.
לאחר מלחמת העולם הראשונה פותח דגם אשר הורכב בו מנוע 2 צילינדרים 980 סמ"ק.
בשנת 1920 מחיר היחידה עמד על 200 שטרלינג (בבריטניה).
בשנת 1919 החברה אורגנה מחדש, קיבלה בעלות חדשה.
מטה ומפעל החברה עבר לעיר בלקברן.
בשנת 1920 עברה החברה לעיר "City of Preston" .
סייקלקאר הייתה סוג של מכונית קטנה, וזולה שיוצרה באירופה ובארצות הברית בין 1910 לתחילת שנות ה-20 של המאה ה-20. מטרתה של הסייקלקאר הייתה למלא פער בשוק בין האופנוע לבין המכונית.
מועדון "Clubs Moto Cycliste" פרסם ב-14 בדצמבר 1912 תקנון לגבי מכוניות הסייקלקאר.
ויקטוריה כריסטינה הסקת' המוכרת בשמה הבמה Little Boots, היא זמרת, די ג'יי, פזמונאית בריטית.
בתחילת דרכה בוטס הופיעה בלהקה "Dead Disco".
לאחר פירוק הלהקה, החלה בוטס את קריירת הסולו בשנת 2009, בה הוציאה את הסינגל שיווקי הראשון שלה "Stuck on Repeat".
כמו כן, באותה השנה, יצא אלבום הבכורה שלה, Hands אשר זכה להצלחה רבה, ואף קיבל את תואר הזהב על ידי איגוד תעשיית ההקלטות הבריטי..
באותה שנה הקליטה מספר קאברים לשירים של גארי ניומן ואף ביצעה איתו בדואט קאבר לשיר של וולווט אנדרגראונד.
בשנת 2013, יצא אלבום האולפן השני שלה Nocturnes.
בשנת 2015, יצא אלבום האולפן השלישי שלה Working Girl וב-2022 יצא האלבום הרביעי Tomorrow's Yesterday.
כמו כן האלבום Hands, הגיע אל המקום החמישי במצעד האלבומים הבריטי, בנוסף הסינגלים "New in Town" ו-"Remedy" מתוכו, הפכו ללהיטים.
1984–2005: ראשית חייה ותחילת הקריירה
האסקת נולדה בעיירה בבלקפול, לנקשייר שבאנגליה.
לאביה יש עסק מכירת מכוניות ואמה היא סופרת.
היא האחות הבכורה מן שלושה אחים.
מגיל 5 החלה ללמוד נגינה בפסנתר.
בגיל 6 החלה ללמוד אצל רות בירכל, לאחר מכן לקחה שיעורים מארתור לינגס ולבסוף זכתה במלגה במוזיקה.
בתקופה זו למדה לנגן בחליל, הייתה במקהלת בית הספר ונסעה בקביעות למנצ'סטר לקחת שיעורים בנבל.
מגיל 13 החלה לכתוב שירים.
ב-1 בדצמבר 2014, יצא המיני-אלבום החמישי של בוטס: "Business Pleasure".
הסינגל הראשון והמוביל של האלבום נקרא "Taste It", יצא חודש לפני צאת האלבום.
ב-10 ביולי 2015, יצא אלבום האולפן השלישי של בוטס "Working Girl".
חודשיים לאחר מכן בחודש ספטמבר, הוציאה בוטס שני אלבומי רמיקס שנקראים "(Working Girl (The Remixes Part 1)" ,"Working Girl (The Remixes Part 2".
ב-28 באוגוסט, הוכרז כי בוטס שיתפה פעולה עם ז'אן מישל ז'אר, בשיר "", אשר נכלל באלבום "Electronica 1: The Time Machine".
ב-17 ביוני 2016, יצא המיני-האלבום השישי של בוטס הנקרא Afterhours.
מיני-אלבום זה הוא המשך לאלבום האולפן השלישי שלה Working Girl.
ב-6 באפריל 2018, בוטס הוציאה את המיני-אלבום השביעי שלה "Burn", אשר כלל את סינגל "Shadows", בשיתוף ג'ויס מוניז.
ב-6 באוגוסט 2019, יצא המיני-אלבום השמיני שלה "Jump", אשר כלל את הסינגל "Secret", שיצא לאור ב-14 ביוני.
ב-18 במרץ 2022, יצא האלבום הרביעי שלה "Tomorrow's Yesterday",אשר כלל את הסינגל "Out(out)" שיצא לאור ב-28 בפברואר.
המוזיקה של בוטס משלבת דיסקו, האוס, דאנס-פופ, סינת'-פופ ואלקטרופופ.
לבוטס יש סוג קול סופרן.
כמוזיקאית בוטס שרה ומנגנת בפסנתר, קלידים, סינתיסייזר, סטיילופון ומכשיר אלקטרוני יפני בשם טנורי-און.
בוטס הושפעה מאמנים רבים, ביניהם: פינק פלויד, בריטני ספירס, קפטן ביפהארט, היומן ליג וכדומה.
Little Big היא להקת רייב רוסית, שהוקמה ב-2013 בסנקט פטרבורג.
הלהקה הייתה אמורה לייצג את רוסיה באירוויזיון 2020 שתוכנן להיערך ברוטרדם, הולנד אך האירוויזיון בוטל בעקבות התפשטות נגיף הקורונה.
הלהקה הכריזה על הקמתה לראשונה ב-1 באפריל 2013, כשהיא מוציאה לאור את הקליפ "Every Day I'm Drinking" ביוטיוב.
כבר ב-2 ביולי 2013 במועדון "A2" הלהקה ערכה את הופעתה הציבורית הראשונה במופע הפתיחה של Die Antwoord.
האלבום הראשון של הלהקה With Russia From Love יצא ב-17 במרץ 2014.
לאורך כל קיומה, ליטל ביג יוצאת להופעות באירופה וברוסיה
ב-9 בספטמבר 2015 יצא סרטון לשיר "GIVE ME YOUR MONEY" בהשתתפות טומי קאש, המקורב בסגנון לאמן האסטוני.
במקביל ליציאת הסרטון, הופיע פרק פיילוט של סדרת המיני-סדרה American Russians.
ב-19 בדצמבר 2015 הלהקה הוציאה את אלבומם השני - Funeral Rave, שתפס את המקום השמיני במצעד iTunes הרוסי בשבוע ה-52 של 2015 ובמקום החמישי ב-Google Play.
ב-21 במאי 2016, הוצגו קטעי הווידאו של הלהקה בטקס פרסי הווידאו למוזיקה של ברלין 2016.
ב-31 במרץ 2017, ערב יום הולדתם הרביעי, הוציאה הלהקה את הסינגל "Rave On" וסרטון עם אותו שם.
ב־25 באוגוסט 2017 יצא הסינגל "חיי לילה", שהוקלט בשיתוף עם הלהקה האלקטרונית הגרמנית אסקימו קאלבוי .
ובפברואר 2018 זכה הקליפ LollyBomb במועמדות הסרטון הטוב ביותר למוזיקה בטקס פרסי פסטיבל הסרטים העולמי בלוס אנג'לס.
ב-1 באפריל 2018, הודיעה אחת הסולניות, אולימפיה איוולאבה, על פרישתה מהלהקה.
"במשך חמש שנים עברנו דרך ארוכה יחד עם אולימפיה - צילמנו 14 מיליון סרטונים פלוס, ניגנו כ-300 הופעות, טיילנו במספר עצום של ערים בערימה של מדינות והצלחנו להפוך מפרויקט יוטיוב קטן ללהקת מוזיקה מכובדת ברחבי רוסיה ואירופה," נאמר בהודעה הרשמית.
ב-8 במאי 2018, הלהקה הוציאה את החלק הראשון של האלבום Antipositive ואת הקליפ "Punks Not Dead", ב-5 באוקטובר - החלק השני של האלבום Antipositive.
האחרון הפך לוויראלי לאחר שהתפשט אתגר אינטרנטי לחקות את הריקוד שמופיע בו.
ב-2 במרץ 2020 הוכרז כי הלהקה תייצג את רוסיה באירוויזיון 2020 ברוטרדם, הולנד, עם השיר Uno.
התחרות באותה שנה בוטלה בעקבות מגפת הקורונה.
עם זאת, השיר הפך לפופולרי מאוד והקליפ שלו צבר מעל ל-270 מיליון צפיות, מה שהפך אותו לסרטון הפופולרי בערוץ היוטיוב של האירוויזיון.
ב-1 במרץ 2021 הודיעה הלהקה על פטירתה של אחת המייסדות, הזמרת אנה קאסט.
בהמשך אותו החודש פרסמה את הסינגל "Sex Machine" והודיעה שאין בכוונתה לייצג את רוסיה באירוויזיון אותה שנה.
ב-6 באוגוסט 2021, הוציאה הלהקה את הסינגל "Moustache", בהשתתפות הזמרת הישראלית נטע ברזילי.
באותה שנה יצאה סינגל "Turn It Up" ביחד עם אוליבר טרי.
בעקבות פלישת רוסיה לאוקראינה שני הסולנים בלהקה, פרוסיקין וטאיורסקאיה היגרו ללוס אנג'לס, קליפורניה במרץ 2022. הם הצהירו כי היו ברשימות השחורות של הממשלה וכי לא הורשו להופיע ברוסיה.
כשנשאלו האם בכוונתם לשוב לרוסיה השיבו שהדבר יהיה אפשרי רק "כשפוטין יעזוב".
ביוני 2022 הלהקה פרסמה את הסינגל "Generation Cancellation" הנושא מסרים כנגד המלחמה.
הקליפ מצייר את המלחמה בדמותו של פוליטיקאי זקן ותאב בצע המשחק שח-מט בחיילים.
סרגיי מקארוב - DJ גיבוי ווקאלי, מפיק צלילים (2013—2022)
סוניה טאיורסקאיה - שירה (2016—)
ליטל גבאי (נולדה ב-18 באוקטובר 1981) היא זמרת, שחקנית ומדבבת ישראלית.
גבאי החלה את הקריירה המוזיקלית שלה בתזמורת חיל האוויר.
בשנת 2002 השתתפה במחזמר "מרי לו".
ב-2004 השתתפה בעונה השנייה של תוכנית המציאות "כוכב נולד".
ב-2007 עלתה תוכנית הטלוויזיה "הישרדות", בה מבצעת גבאי את קריאת הפתיחה, המשמשת בתוכנית לאורך כל שנות שידורה.
במהלך העשור הראשון של המאה ה-21 הצטרפה גבאי להרכב "הפרויקט של עידן רייכל".
במהלך ההופעות של הפרויקט, הכירה את בן זוגה, הגיטריסט מרק קקון.
בשנת 2012 יצא אלבום הבכורה של גבאי, "רוצי מהר" בחברת התו השמיני, שהופק על ידי קקון ואורי זך.
מתוך האלבום יצאו ארבעה סינגלים, ביניהם השיר "אנא וויאק", גרסה במרוקאית לשיר "אני ואתה" של אריק איינשטיין.
ב-10 ביוני השיקה גבאי את האלבום בהופעה במועדון זאפה בתל אביב, באירוח בית הבובות וצחי הלוי.
בשנת 2017 דיבבה בסרט "משפחה בהחלפה".
ב 23 ביוני 2021 ביצעה גבאי תוספת מוזיקלית קולית בשפה הפרסית בשיר "אלוהים שישמור" מתוך האלבום "שובי" של המוזיקאי והסופר חנן יה (חנן-יה ישראל בוהדנה).
ליטל סנט ג'יימס הוא אי פרטי קטן הנמנה עם איי הבתולה של ארצות הברית, לא רחוק מהחוף הדרומי של סנט תומאס.
האי היה בבעלות עבריין המין ג'פרי אפשטיין מ-1998 ועד מותו בשנת 2019. במהלך בעלותו של אפשטיין, האי קיבל על ידי המקומיים כינויים כמו "אי החטאים" ו"אי הפדופילים", שכן נטען כי התרחשה באי התעללות מינית בקטינות.
באי היה בית מרכזי וכן שלושה קוטג'ים לאורחים, מערכת התפלת מים פרטית ומנחת מסוקים פרטי.
ב-1997 האי היה בבעלות חברת הון סיכון והחברה מכרה אותו תמורת 10.5 מיליון דולרים.
באפריל 1998, חברה בשם LSJ LLC רכשה את האי תמורת כ-7.95 מיליון דולרים (מסמכים הראו שהמיליארדר, ג'פרי אפשטיין היה האדם היחיד בחברה).
ב-2019 הוערך שוויו של האי בסכום של 63,874,223 דולרים, האי היה מקום מגוריו העיקרי של אפשטיין וכינה את האי "ליטל סנט ג'ף".
ב-2008 היו באחוזתו של אפשטיין שבאי כ-70 עובדים.
לדברי עובד לשעבר, דוגמניות של חברת ההלבשה התחתונה, ויקטוריה'ס סיקרט היו בין האורחות שניתן לראות שם, מייסד קרן וקסנר, לזלי וקסנר ביקר באי לפחות פעם אחת.
על פי יומני המעברים, גם הנסיך אנדרו, דוכס יורק ביקר באי לפחות פעם אחת בעזרת המטוס הפרטי של אפשטיין שהיה זמין באי.
במרץ 2006, עוד לפני שאפשטיין הואשם בעבירות מין בקטינים, ביקר סטיבן הוקינג באי עם קבוצה של פיזיקאים, קוסמולוגים ותאורטיקנים.
בתמונה מאותו החודש של האי נראו עושים מנגל הוקינג, דייוויד גרוס וליסה רנדל באחוזה של אפשטיין.
אישים נוספים שביקרו באי היו אנשי האקדמיה חרארד 'ט הופט, פרנק וילצ'ק ולורנס קראוס.
דיווחים רבים טענו כי נשיא ארצות הברית, ביל קלינטון ביקר באי.
אחד מהם היה דיווח בעיתון אינדפנדנט טען כי קלינטון טס במטוסו הפרטי של אפשטיין לליטל סנט ג'יימס מספר פעמים בין השניים 2002–2005. עם זאת, קלינטון הכחיש לימים כי הוא אי פעם ביקר באי של אפשטיין.
נטען כי נערות קטינות הובאו לאי כדי לקחת חלק באורגיות.
בשל פעילות אלו, האי קיבל של כינויים, בהם "אי הפדופילים", "אי החטאים" ואף "אי האורגיות".
החקירה נגד אפשטיין בדבר קיום יחסי מין עם קטינות החלה במרץ 2005, בעקבות תלונה שהגישה אישה במשטרת פאלם ביץ', שבתה החורגת, בת ה-14, הגיעה לאחוזתו של אפשטיין שבאי עם נערה בוגרת ממנה.
שם היא התפשטה ועיסתה את אפשטיין וקבלה 300 דולר.
במסגרת החקירה החוקרים דלו מתוך האשפה של האחוזה פתקים עם שמות קטינות ומספרי הטלפון שלהן.
החקירה של ה-FBI העלתה כי עוזרות של אפשטיין הביאו 40 נערות צעירות לאחוזה.
בנובמבר 2018 חשפה הכתבת ג'ולי בראון ביומון "מיאמי הראלד", שזיהתה כ-80 קורבנות ואיתרה כ-60 מהן.
בראון ציטטה את מפקד משטרת פאלם ביץ' שאמר שעדויות של הנערות היו דומות.
ב-30 ביוני 2008 הורשע אפשטיין בשידול נערה בת 17 לזנות, עבירה עליה ריצה 13 חודשים ב"מעצר בתנאי שחרור לעבודה" כחלק מעסקת טיעון שחתם, שבה איתרו גורמים רשמיים פדרליים 36 קורבנות, ובשל פרטים אלו ספגה העסקה ביקורת כמקלה מאוד.
על פי המקומיים, אפשטיין המשיך להביא לאי בנות קטינות גם ב-2019 וזאת לאחר שנרשם כעבריין מין ברמת סיכון הגבוהה ביותר.
באוגוסט 2019, לאחר התאבדותו של אפשטיין , ערכו סוכני ה-FBI חיפוש באחוזתו של אפשטיין שבליטל סנט ג'יימס.
ליטון הוא כפר של כ־250 תושבים בדרום קולומביה הבריטית שבקנדה.
הוא ממקום בגדה המזרחית של הנהר פרייזר ובגדה הדרומית של נהר תומפסון שם הוא זורם דרומית מערבית אל הפרייזר.
במהלך גלי חום בקיץ, ליטון הוא לעיתים קרובות המקום החם ביותר בקנדה, למרות שהוא צפונה לקו הרוחב 50 צפון.
הכפר נוסד בתקופת הבהלה לזהב של קניון פרייזר בשנים 1858–1859, אז נודע בשם "דה פורקס" (The Forks).
במשך שלושה ימים רצופים ביוני 2021 נרשמה בליטון טמפרטורת שיא, הגבוהה ביותר שנרשמה אי פעם בקנדה, והגיעה לשיא כל הזמנים במדינה, 49.6 מעלות צלזיוס ב-29 ביוני 2021. זוהי הטמפרטורה הגבוהה ביותר בעולם שנרשמה אי פעם מצפון לקו הרוחב 45 מעלות צפון והיא גבוהה יותר משיאי החום בכל אירופה ואמריקה הדרומית.
למחרת, 30 ביוני 2021, פרצה שרפה בעמק שבו נמצא ליטון, והרסה כ-90% מהמבנים בכפר.
ליטל ביג טאון היא להקת מוזיקת קאנטרי אמריקאית, שנוסדה בשנת 1998 ומנתה את אותם ארבעה החברים מאז הקמתה: קארן פיירצ'יילד, קימברלי שלאפמן (לשעבר רואדס), פיליפ סוויט וג'ימי וסטברוק.
הסגנון המוזיקלי שלה מורכב לרוב מהרמוניות קוליות בארבעה חלקים, כאשר כל ארבעת החברים מתחלפים כסולנים מובילים.
עד 2005 הייתה הלהקה חתומה בחברה הזו, שהיא חברת תקליטים עצמאית בבעלות קלינט בלאק.
אלבומה השני, The Road to Here, יצא באותה השנה וקיבל את תואר הפלטינה מטעם איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי (RIAA).
A Place to Land, אלבומה השלישי, יצא לאור באמצעות אקוויטי, ולאחר מכן הופץ מחדש באמצעות קפיטול נאשוויל לאחר סגירתה של אקוויטי בשנת 2008. חמישה אלבומים נוספים של הלהקה יצאו על ידי קפיטול נאשוויל: The Reason Why (2010), Tornado (2012), Pain Killer (2014), The Breaker (2017) ו-Nightfall (2020).
האלבומים שלה ליטל ביג טאון כללו 24 סינגלים שהצליחו להיכנס למצעד שירי הקאנטרי ולמצעד הקאנטרי איירפליי, כולל הלהיטים "Pontoon" ו-"Better Man" (שנכתב על ידי הזמרת-יוצרת טיילור סוויפט) ולהיטים נוספים כדוגמת "Boondocks", "Bring It On Home", "Little White Church", "Tornado", "Day Drinking" ו-"Girl Crush".
פרסתאריךקטגוריהתוצאהמקורפרסי האקדמיה למוזיקת קאנטרי2025להקת השנהפרס איגוד מוזיקת הקאנטרי2024להקת השנה2025
סימביאטו "סימבי" אביסולה אביולה אג'יקאוו , הידועה בשם הבמה ליטל סימז (Little Simz), היא ראפרית, זמרת ושחקנית אנגלייה.
אג'יקאוו נולדה באיזלינגטון שבלונדון להורים ניגרים.
היא גדלה באחוזת מועצה יחד עם שתי אחיותיה הגדולות.
אימה הקימה משפחת אומנה במהלך ילדותה.
היא משתייכת לקבוצה האתנית יורובה.
בשנת 2010 סימז שיחקה בסדרת הילדים של ה-BBC, "Spirit Warriors" בתפקיד ויקי, ובהמשך בסדרת הטלוויזיה של E4, "Youngers".
ב-2015 הוציאה סימז באופן עצמאי את האלבום הראשון שלה, A Curious Tale of Trials + Persons, וב-2016 את אלבומה השני, Stillness in Wonderland, שהושפע מאליסה בארץ הפלאות ונתמך על ידי חוברת קומיקס, תערוכת אמנות ופסטיבל.
ב-2017 הייתה למופע החימום של להקת גורילז, והשתתפה בשירה, "Garage Palace", מתוך מהדורת הדלוקס של האלבום Humanz.
ב-3 בספטמבר 2021 הוציאה את אלבום האולפן הרביעי שלה, Sometimes I Might Be Introvert, שנכנס למקום הרביעי במצעד האלבומים הבריטי וזכה בפרס מרקיורי לשנת 2022. באותה השנה, השתתפה סימז בתור עצמה בסרט "ונום 2", ושרה את שירה "Venom".
אלבומה החמישי, "No Thank You", יצא לאור בדצמבר 2022 וזכה לשבחים מהמבקרים.
בשנת 2023 ביצעה הופעת אורח בדמותה של אדונולה בסדרת הדרמה והמד"ב "הכוח" של אמזון פריים וידאו.
סימז הוציאה את אלבומה השישי, "Lotus", ב-9 במאי 2025. באותה שנה שיחקה בסרט הדרמה של נטפליקס "סטיב" (אנ') לצדו של בנדיקט קמברבאץ'.
ליטל סיזרס ארנה היא זירה רב-תכליתית במרכז דטרויט, מישיגן המשמשת כאולמן הביתי של קבוצת הכדורסל דטרויט פיסטונס מה-NBA וקבוצת ההוקי קרח דטרויט רד וינגס מה-NHL.
ליטל סיזרס ארנה עוצב על ידי חברת HOK, וכולל שני מתחמים שונים: הזירה עצמה, בה מתקיימים משחקי הספורט, ומבנים המכילים חנויות קמעונאות, מסעדות, קופות הזירה ומשרדי הרד וינגס.
בין הזירה למבנים אלו הוקם גג זכוכית היוצר מעין רחוב מקורה הפתוח כל השנה, ללא קשר לקיום המשחקים.
מחוץ לזירה קיימת גם רחבה חיצונית עם צג וידאו גדול.
הזירה בת שמונה הקומות בנויה כקערה, כאשר רצפתה נמצאת 12 מטרים מתחת למפלס הרחוב.
לאולם קיבולת ישיבה של 19,515 למשחק הוקי קרח ו-20,332 למשחקי כדורסל, והוא כולל גם מפלס ישיבה תלוי מעל היציעים.
החלק החיצוני של מבנה הקערה מסוגל להקרין וידאו, ובתוך הזירה נמצא מתקן האימון של הרד וינגס, המשמש גם כאולם ביתי למספר קבוצות חובבנים.
בנוסף כוללת הזירה לוח תוצאות תלוי במרכזה ששטחו 470 מטר רבוע, ויש בה 45 צגי LED המכסים בסך הכל למעלה מ-1,250 מטרים רבועים עם כ-16.5 מיליון נוריות לד.
במאי 2012 דווח כי הרד וינגס שכרו את החברות HKS ו-NBBJ על מנת לעצב אולם חדש עבור הקבוצה במקום ג'ו לואיס ארנה.
על פי הדיווחים הזירה תוכננה להיות בבעלות הרשות לפיתוח מרכז העיר (DDA) והקרקע תושכר בחינם לאולימפיה אנטרטיינמנט, חברה בת של חברת ההחזקות , בבעלותה נמצאת הרד וינגס.
לאולימפיה תהיה שליטה מבצעית מלאה בזירה, בדומה לזו שהייתה לה בג'ו לואיס ארנה, אך פעולותיה לא יהיו כפופות לחלוקת ההכנסות עם העירייה.
אולימפיה הודיעה רשמית בדצמבר 2012 על כוונתה לפתח רובע חדש במרכז העיר דטרויט שיכלול משרדים, בתי מגורים ו"מרכז אירועים חדש מתקדם ורב-תכליתי" בעלות מוערכת של 650 מיליון דולר, וביוני 2013 הכריזה ה-DDA על מיקומו רובע הבידור החדש.
על פי ההערכות 58% מעלויות הקמת הזירה, כ-261 מיליון דולר, היו אמורים להיות ממומנים מכספי מסים.
ב-24 ביולי 2013 אישרה הקרן האסטרטגית של מישיגן את בקשת ה-DDA למימון של 650 מיליון דולר.
ב-20 ביולי 2014 חשף כריסטופר איליץ', מנכ"ל איליץ' החזקות, הדמיות של אזור הבידור החדש, שכלל גם את הארנה.
הרובע תוכנן לכלול חמש שכונות מגורים, בית מלון, מסעדות וחנויות קמעונאות, וחברת אולימפיה התחייבה לממן את שיפוץ התשתיות באזור כגון תאורת רחוב ומדרכות.
הזירה נבנתה ליד קומריקה פארק, מגרשה של קבוצת הבייסבול דטרויט טייגרס מה-MLB, ופורד פילד, מגרשה של קבוצת הפוטבול דטרויט ליונס מה-NFL, ובכך הפכה דטרויט לעיר היחידה בה כל קבוצותיה בארבע הליגות המקצועניות בצפון אמריקה משחקות באותו אזור.
בנוסף טען איליץ' כי המתקנים החדשים ייצרו כ-1,000 מקומות עבודה בנוסף לכ-8,300 שייווצרו לתהליך הבנייה, והתחייב כי לפחות 51% ממשרות הבנייה יאוישו בתושבי דטרויט וכי 80% מחומרי הבניין יגיעו מחברות במישיגן.
טקס הנחת אבן הפינה נערך באתר הזירה ב-25 בספטמבר 2014, והחפירה בו החלה ב-24 באפריל 2015.
בניית משטח הקרח החלה ב-5 בינואר 2017, ב-16 בפברואר החלו שינויים שונים בבנייה בתוך הזירה על מנת להכיל גם את קבוצת הכדורסל דטרויט פיסטונס.
באוקטובר 2016 דווח כי קבוצת הכדורסל דטרויט פיסטונס מה-NBA שוקלת לעבור מהפאלאס של אובורן הילס לליטל סיזרס ארנה כבר בעונת , בכפוף לאישור העירייה והליגה, וב-22 בנובמבר הודיע המועדון שיעבור לזירה החל מעונה זו.
ב-20 ביוני 2017 אישרה מועצת העיר דטרויט את המעבר של הפיסטונס לליטל סיזרס ארנה, וב-3 באוגוסט אישר חבר הנאמנים של ה-NBA את המהלך פה אחד, מה שהפך אותו לרשמי.
הייתה זו הפעם הראשונה מאז 1974 שכל ארבע קבוצות הספורט של דטרויט שיחקו בגבולות העיר על בסיס קבוע (שכן הפיסטונס שיחקו עד אז באובורן הילס, פרוור של העיר), והפעם הראשונה מאז 1978 שהפיסטונס שיחקו בה.
ב-8 באוקטובר 2017 הקימו חברות אולימפיה, שבבעלותה הזירה, ופאלאס ספורטס, שבבעלותה הפיסטונס, את 313 Presents LLC, מיזם משותף לניהול אירועים באולמות שבבעלות שתי החברות.
ליטל סיזרס ארנה נפתח ב-5 בספטמבר 2017, עם טקס פתיחה.
הרד וינגס שיחקו את משחקם הראשון בזירה במהלך משחקי ההכנה כשניצחו 5–1 את בוסטון ברואינס ב-23 בספטמבר.
משחק העונה הסדירה הראשון שלהם באולם היה ב-5 באוקטובר, בו ניצחו 4–2 את מינסוטה ויילד.
הפיסטונס שיחקו את משחקם הראשון באולם ב-4 באוקטובר 2017, בהפסד 108–106 לשארלוט הורנטס במסגרת משחקי ההכנה, אך כעבור שבועיים במשחקם הראשון בליגה בארנה ניצחו את ההורנטס 102–90.
התקציב המקורי לבניית הזירה עמד במקור על 450 מיליון דולר אמריקאי, בנוסף ל-200 מיליון דולר נוספים לבניית מתחם הבידור.
מתוך 650 מיליוני הדולרים של העלות הכוללת 285 מיליון דולר תוכנו להיות כספים ציבוריים, ו-365 מיליון דולר במימון פרטי.
הרשות לפיתוח מרכז העיר, שבבעלותה נמצאת הזירה, מחזירה כ-15 מיליון דולר מדי שנה במסי בתי ספר ממלכתיים.
ב-28 באפריל 2016 הודיעה חברת אולימפיה אנטרטיינמנט שהזירה החדשה תקרא Little Caesars Arena, על שם רשת הפיצריות Little Caesars שבבעלות משפחת איליץ'.
עוד נחשף כי על גג הזירה יוצג לוגו החברה.
אוהדי הרד וינגס לא ראו את ההחלטה בעין יפה, וחלקם אף ניסחו עצומה בדרישה לקרוא לזירה על שם שחקן הקבוצה לשעבר גורדי האו שמת ב-10 ביוני 2016.
בינואר 2018 נערך בזירה לראשונה טורניר ה-Great Lakes Invitational, שהתקיים עד אז בג'ו לואיס ארנה.
ה"פרוזן פור" 2020, הפיינל פור של טורניר אליפות המכללות של ה-NCAA בהוקי קרח, תוכנן להתקיים בליטל סיזרס ארנה, אך בוטל בעקבות מגפת הקורונה בארצות הברית.
ב-16 במרץ 2024 קיימה ליגת ההוקי המקצוענית לנשים משחק בזירה בין קבוצות בוסטון ואוטווה.
במשחק צפו 13,736 אנשים, שיא כל הזמנים לקהל במשחק הוקי נשים בארצות הברית.
ב-16 בדצמבר 2017 התקיימו בזירה משחקי כדורסל המכללות הראשונים, כשאוניברסיטת מישיגן שיחקה מול אוניברסיטת דטרויט מרסי ואוניברסיטת המדינה של מישיגן שיחקה מול אוניברסיטת אוקלנד.
עד 2019 אירח הליטל סיזרס ארנה את טורניר ההורייזון ליג בכדורסל לגברים ולנשים, ובטורניר אליפות המכללות בכדורסל 2018 אירח את משחקיה של אוניברסיטת דטרויט מרסי בסיבוב הראשון והשני.
משחק הגמר של ליגת הכדורסל 3x3 האמריקאית BIG3 לשנת 2020 תוכנן להתקיים בליטל סיזרס ארנה, אך בוטל בעקבות מגפת הקורונה.
ב-2 בדצמבר 2017 אירח הליטל סיזרס ארנה את אירוע UFC 218, וב-2022 התקיים בזירה טורניר ההיאבקות של ה-NCAA.
ב-2019 אירחה הזירה את אליפות ארצות הברית בהחלקה אמנותית על הקרח.
ב-8 באוקטובר 2017 אירחה הזירה לראשונה אירוע WWE, גיהנום בכלוב , וב-12 במרץ 2018 אירחה את ה-WWE Raw.
ארגון All Elite Wrestling אירח את האירוע הראשון שלו בליטל סיזרס ארנה ב-29 ביוני 2022.
ליטופון הוא כלי הקשה מוזיקלי העשוי מסלע או מחתיכות אבן עליהם מכים כדי להפיק תווים מוזיקליים, בדומה לקסילופון או למרימבה.
שם הכלי נגזר מהמילה היוונית ליטוס (λίθος) שפירושה אבנים, ומהמילה היוונית פון (φωνή) שמשמעה קול.
אחת הצורות הבסיסיות של ליתופון היא 'גונג סלע' המתבסס על פי רוב על סלע בתצורה טבעית מתאימה.
תצורה אחרת, גוואל דאש, קיימת בשמורת גובוסטאן שבאזרבייג'ן - אבן שטוחה טבעית עליה מקישים באמצעות אבנים קטנות יותר.
במערת לוריי שבוירג'יניה ארצות הברית ישנו "עוגב נטיפים" הכולל 37 נטיפים המפיקים בהקשה עליהם את סולם התווים המערבי, הנחשב על פי ספר השיאים של גינס לכלי הנגינה הגדול בעולם.
הטקסאלפרטה (או צ'אלפרטה) , כלי נגינה באסקי מסורתי, יכול להיות עשוי מאבן ולהיחשב כליטופון, אך באופן מסורתי הוא עשוי מעץ.
מיעוטים באזור ההררי במרכז וייטנאם עושים שימוש מוזיקלי באבנים בגדלים שונות המסודרות בשורה, עליהן מנגנים באמצעות מקל, המכונות Đàn đá .
לסינים כלי דומה העושה שימוש בלוחות אבן תלויות בצורת האות L הנקראה ביאנקינג .
קיימות גם מרימבות מאבן, בהן מקישים על לוחות אבן במקום לוחות עץ.
בווירג'יניה נבנה אורגן הנטיפים הענק.
ליטל איילנד הוא אי מלאכותי ופארק ציבורי על נהר ההדסון, מול החוף המערבי של מנהטן בעיר ניו יורק.
הוא ממוקם בראש מזח 55 של הנהר, המחובר לשאר חלקי פארק נהר ההדסון באמצעות גשרים להולכי רגל ברחובות 13 ו-14. לצד שטחי הפארק ואזורי השעשועים, נבנתה על האי במה קטנה ואמפיתיאטרון בן 687 מושבים.
ליטל איילנד הוא פרויקט יוצא דופן מבחינה אורבנית, הנדסית ואדריכלית.
ליטל איילנד נתמך על ידי 132 מבנים בצורת עציץ התלויים מעל המים, אשר בתורם ניצבים על 280 עמודי בטון המשתרעים אל תוך אפיק הנהר.
ראשי העציצים נעים בין 4.6 עד 18.9 מטרים מעל קו המים הממוצע.
הפרויקט תוכנן על ידי המעצב הבריטי תומאס הת'רוויק, בסיוע חברת ארופ.
האלמנטים יוצרו על ידי חברת פורט מילר.
המדשאות, השבילים והצמחים, עוצבו על ידי אדריכלית הנוף סיגנה נילסן.
בנייתו מומנה על ידי המיליארדר היהודי בארי דילר ובת זוגו דיאן פון פירסטנברג, לצד עיריית ניו יורק.
הליטל איילנד מורכב מ-132 מבנים התלויים מעל המים.
המבנים המכונים טוליפס משתנים בגובהם ונעים בין 4.6 ו-18.9 מטרים מעל קו המים הממוצע, על מנת להגן על הפארק מפני שיטפון של פעם במאה , שבו מפלס המים בנהר עולה עד 3.4 מטרים.
לכל עציץ ארבעה עד שישה חלקים מבטון קל משקל, המכונים עלי כותרת, אשר נועדו להפחית את העומס על העמודים.
הבטון הטרומי נועד להיות עמיד בפני שחיקה וקורוזיה.
מכלי הבטון יוצרו על ידי חברת פורט מילר במפעלם באיסטון באפסטיי ניו יורק.
לצורך הפרויקט שיתפה פורט מילר פעולה עם חברה אחרת ליצירת תבניות קצף לחלקי העציצים באמצעות חותך לייזר, בסהכ יוצרו שלושים ותשעה סוגים של תבניות.
לדברי נשיא החברה, "שליש מכושר הייצור השנתי שלנו הועסק בפרויקט זה".
לאחר ייצור עלי הכותרת, הם הועברו לנמל קוימנס, על נהר ההדסון מדרום לאולבני.
שם הם הורכבו ליחידות שלמות על ידי חברת Weeks Marine והועברו למנהטן על גבי דוברות בהפלגה של כ-14 שעות.
לאחר שהגיעו למנהטן, העציצים הותקנו על העמודים החלולים באמצעות עגורן במשקל 350 טון.
העמוד הגבוה ביותר מתנשא לגובה של 9.1 מטרים לפני העציץ.
כל עמוד הוא בקוטר של 90 ס"מ ויכול להתמודד עם עומסים של בין 250 ל-350 טון.
קצוות העציצים ממוקמים ב-229 ± 76 מ"מ זה מזה.
סיגנה נילסן ממשרד אדריכלי הנוף מתיוס נילסן הייתה אדריכלית הנוף של הפארק אשר כולל 35 מיני עצים ו-65 מיני שיחים.
בנוסף, ישנם 270 מינים של צמחים רב שנתיים.
בפתיחת הפארק בשנת 2021, הפארק הכיל שישים ושישה אלף פקעות ו-114 עצים.
העצים נטועים בעציצים בעומק 1.2 מטרים של אדמה מיוצבת בפוליפרופילן ומוזנת על ידי מערכת השקיה גדולה.
הרכב הקרקע תוכנן כדי להפחית סחף, ועצים ירוקי-עד ושתילות אחרות שימשו כדי להגן על הפארק מפני רוחות חזקות מנהר ההדסון.
ארבע פינות הפארק מעוצבות בטופולוגיות שונות.
ישנם שלושה מדשאות, כמו גם "גן סודי" הנטוע אך ורק בצמחייה לבנה.
בלב הפארק נטועה המדשאה הראשית.
לצד האזורים המגוננים, מכיל הפארק אזורי תצפית, כיכרות וחללי הופעות.
שבילי הליכה מובילים אל החלקים הגבוהים ביותר של האי, במבנה דומה לחלקו הדרומי של גברנרז איילנד.
הפארק מכיל גם חפצים ואלמנטים אינטראקטיביים כגון פעמונים ודיסקיות מסתובובת, המיועדים למשחק עבור המבקרים ועוצבו גם כן על ידי הת'רוויק.
האמפיתיאטרון בן 687 מושבים מכונה "האמפ", ונמצא בקצה המערבי של הליטל איילנד.
האמפ נמצא בצד הצפוני של הגבעה הגבוהה ביותר בפארק, שם יש מזח שטוח עם שירותים ציבוריים וחדרי הלבשה לשחקנים.