tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
השד מהשביעית (= מכיתה י"א; בפולנית: Szatan z siódmej klasy; בתרגום העברי המקורי נקרא השד מכתה ז') הוא ספר לבני הנעורים מאת הסופר הפולני קורנל מקושינסקי.
הספר נכתב ב-1937, שנתיים לפני מלחמת העולם השנייה, והוא אחד מספריו האחרונים לאחר שביתו נהרס והוא היה במעצר לאחר המרד הפולני בוורשה ב-1944 והפסיק לכתוב.
עלילת הספר מתרחשת ב-1937 בעיר ורשה ובכפר הקטן הבדיוני בֶּיגוֹלָה (Bejgoła) שליד וילנה (אזור שבין שתי מלחמות העולם היה בתחום פולין).
הספר פופולרי בפולין, שם הופיעו 44 מהדורות שלו והופקו שני סרטי קולנוע על בסיסו (1960 ו-2006).
מלבד פולין, הספר ידוע רק בישראל.
הוא ראה אור בעברית ב-1956 בהוצאת עמיחי בתרגום צבי ישיב, תחת השם "השד מכיתה ז'".
ב-1988 הופיעה בהוצאה זו מהדורה מחודשת, עם איורים מאת דני קרמן.
בשנת 1990 הופיע בסדרת ספרות הנוער המתורגמת "מרגנית" של הוצאת זמורה-ביתן תרגום חדש מאת אורי אורלב, תחת השם "השד מהשביעית".
(שמו של התרגום הראשון מטעה, שכן מדובר במערכת חינוך שבה בית הספר התיכון, שבו לומדים לאחר 3–4 שנים בבית ספר יסודי או מכינה, כולל שמונה כיתות – כך ש"הכיתה השביעית" מקבילה לא לכיתה ז' בישראל כי אם לכיתה י"א).
אדם ציסוֹבסקי (Cisowski) - תלמיד מחונן בכיתה השביעית בגימנסיה בוורשה.
יודע לפתור בעיות בהגיונו הפשוט עד שפרופסור גוסנובסקי מייחס לו תכונות על אנושיות ומכנה אותו בשם השטן או השד.
פרופסור פאבל גוֹנסוֹבסקי (Gąsowski) - מורה מפוזר להיסטוריה בגימנסיה.
מעריץ את נפוליאון ומתעב את חניבעל.
פרופסור איוו גונסובסקי - אחיו של פאבל.
מתמטיקאי מתוסכל שמקדיש במשך שנים את כל זמנו כדי לפתור את התאורמה האחרונה של פרמה.
מצבו הכספי מתדרדר והחווה עומדת לפני פשיטת רגל ועיקול.
וַנדָה גונסובסקה - בתו של הפרופסור איוו גונסובסקי.
היא ואדם מתאהבים זה בזו במפגש הראשון.
חבורת הפושעים - מבקשים למצוא את האוצר ולא בוחלים באלימות.
פרופסור גונסובסקי המפוזר מכיר בכישרונו של תלמידו אדם ציסובסקי לפתור בעיות בהגיון פשוט.
זה מרגיז אותו והוא מכנה אותו אשמדאי ושטן אולם כשאחייניתו ונדה מגיעה אליו ומבקשת אותו לפתור תעלומה בחווה של הוריה בכפר ביגולה שכל פעם פורצים לבית החווה וגונבים דלת.
הפרופסור יודע שרק אדם מסוגל לפתור את התעלומה, מוחל על כבודו ומבקש את עזרתו.
כשאדם פוגש את ונדה ניצתת בו מיד אהבה והוא מסכים להגיע לביגולה ולנסות לפתור את התעלומה.
לאחר חיפוש בעליה הוא מוצא מסמך ישן ובו סיפור על קצין וחייל צרפתיים שהגיעו לחווה ב-1813, לאחר נסיגת נפוליאון ממוסקבה.
הקצין, שהיה פצוע קשה, הטמין מטמון יקר מהביזה בשטח החווה, ואת ההוראות למציאתו חרט בתוך דלת הביתן בגינה.
הוא מסר מכתב לחייל שייתן זאת לקרוב משפחתו בצרפת, אבל החייל נהרג והמסמך נשמר בתוך ספר ישן עד שנתגלה כעבור למעלה ממאה שנה על ידי צרפתי אחד ששכר שלושה פושעים שיעזרו לו.
אדם עוקב אחרי הפושעים אולם הם תופסים וכולאים אותו ביחד עם הצרפתי ששכר אותם.
חבריו של אדם משחררים אותו ואת הצרפתי.
לאחר תלאות וכמעט טביעה, הוא מגיע לביתו של כומר שם הוא מוצא במקרה את דלת הביתן ששימשה כאלונקה להעברת פצוע בזמן המרד הפולני נגד השלטון הרוסי ב-1863 מהחווה לכנסייה הקטנה שלו.
אדם מתקרב למציאת המטמון והפושעים עוקבים אחריו.
כדי להיפטר מהם אדם לוקח ארגז מתכת מלא בגרוטאות, קובר אותו בחשאי ולבסוף בגלוי הוא הולך עם חבריו כדי למצוא את ה"מטמון".
הפושעים עוקבים אחריהם ומחרימים את המטמון.
כשמתברר להם שבארגז אין מטמון הם מתקוטטים ונעצרים.
בינתיים ממשיך אדם בפתרון תעלומת המטמון ומגלה אותו בגזע עץ מתחת לקן חסידה אבל אינו מתבונן ביהלומים ואבני האודם שבו אלא בעיני ונדה ועיניהם נפגשו במבט ממושך.
השד מכיתה ז'; תרגם: צבי ישיב, תל אביב: עמיחי, 1956.
השד מכתה ז'; תרגם לראשונה: צבי ישיב; חידש וערך: איל הדס; אייר: דני קרמן, תל אביב: עמיחי, 1988.
השד מהשביעית; מפולנית: אורי אורלב; איורים: זביגניֶב פיוטרובסקי, תל אביב : זמורה-ביתן (מרגנית – ספרי מופת לילדים ולנוער), תש"ן 1990.
השגות הראב"ד הן השגות שכתב רבי אברהם בן דוד מפושקירה על ספרו של הרמב"ם "משנה תורה".
הרמב"ם בספרו "משנה תורה" כתב את הלכותיו ללא מקור וללא התייחסות לדעות השונות, דבר שלא היה מקובל עד אז.
הראב"ד שהיה מבוגר ממנו התנגד לשיטה זו, לדבריו אין לפסוק ללא ידיעת המקור, דבר שיכול לגרום לשגיאה, לדעת הראב"ד יש להציב לפני הקורא גם את השיטות השונות כדי שיוכל להכריע ביניהם.
באחת מתשובותיו של הרמב"ם הצטער על זה שלא כתב את מקורות ההלכות.
על טענתו של הראב"ד השיב ר' יוסף קארו, בספרו "כסף משנה", שעם כל זאת מי שירצה יוכל לסמוך על פסיקתו של הרמב"ם בלי לעיין במקורות ההלכה.
לדעת הרב חיים בנבנישתי בספרו "כנסת הגדולה", במקום שהראב"ד אינו משיג, נחשב שמסכים עם דעת הרמב"ם, אולם יש שחלקו על קביעה זו, וכראיה לכך מביאים מקרים שבהם בחיבוריו השונים דעתו שונה מהרמב"ם ובהשגות לא השיג על פרטים אלו.
דעה נוספת בעניין זה של הרב יוסף קאפח שאין ללמוד כלל הלכה מהשגות הראב"ד אלא רק משאר ספריו.
הרמב"ם לא התייחס באופן מפורש להשגותיו של הראב"ד וכלל לא ידוע אם אלו הובאו לידיעתו.
אמנם בשו"ת התשב"ץ הביא טענות שהרמב"ם התייחס להשגות אלו:
את כל ההשגות הראב"ד מתחיל בראשי תיבות: א"א, שפירושם אמר אברהם.
הראב"ד כדרכו בשאר חיבוריו השתמש בביטויים חריפים כדי לדחות דעות השונות מהבנתו, כך גם כלפי הרמב"ם, אולם ברוב המקרים ההשגות נכתבו בלשון מכובדת.
במקרים אחדים אף מאשר את פסקו, ובמקום אחד אף משבח הראב"ד את הרמב"ם וכותב .
לדעת מחבר ספר שלשלת הקבלה הלשונות החריפים נגד הרמב"ם נועדו כדי לזלזל בו.
רבים חולקים על הנחה זו, ולדבריהם ישנן סיבות אחרות לביטויים אלו.
למשל לדעת הרמ"ע מפאנו, הראב"ד התכוון בסגנונו כדי שלא ימשכו אחר ספרו מורה הנבוכים, השערה זו נדחתה שהרי הרמב"ם כתב את מורה נבוכים בזקנותו ומסתבר שהראב"ד כבר נפטר כי היה מבוגר מהרמב"ם.
המהר"ם חאגיז משער שמטרת הראב"ד בלשונותיו החריפים לצנן את ההתלהבות מספר משנה תורה כך שיוכלו הדורות הבאים לחלוק עליו, יש שכתבו שהראב"ד לא רצה שיעזבו את התלמוד ויתעסקו רק בהלכות הרמב"ם.
בשם רבי חיים מבריסק מובא שחריפות לשון הראב"ד תלויה בהתנגדותו לדברי הרמב"ם.
אופרת השֵׁד היא אופרה בשלש מערכות (שש תמונות) מאת המלחין הרוסי אנטון רובינשטיין משנת 1871. הלברית נכתב על ידי פבל ויסקובטוב, המבוסס על שיר בעל שם זהה של מיכאיל לרמונטוב.
השיר השד של לרמונטוב היה אסור בהפצה עד שנת 1860, מפני תוכנו שנחשב כפוגעני נגד הדת.
השיר הפופולרי היווה מקור מהימן ללברית, כשרובינשטיין עצמו השתתף בתהליך העריכה יחד ויסקובטוב.
האופרה בוצעה לראשונה בתיאטרון מריאינסקי שבסנט פטרסבורג, ב-25 בדצמבר 1875 (13 בינואר 1876, לפי הלוח היוליאני), בניצוחו של אדוארדו נפרבניק.
רובינשטיין הזמין קבוצת אמנים, המכונה "החמישה" וכן את מבקר האמנות ולדימיר סטאסוב, בספטמבר 1871 לביתו לצורך קבלת חוות דעתם.
האופרה לא התקבלה בצורה חיובית על ידי קבוצה זו.
אולם מוטיבים מתוך האופרה חדרו לתוך יצירות פופולריות אחרות, כגון יבגני אונייגין של צ'ייקובסקי.
השגעון הגדול הוא סרט קומדיה מטורפת ישראלי משנת 1986 בבימויו של נפתלי אלטר, עם ספי ריבלין ואריק לביא בתפקידים הראשיים.
התסריט נכתב על ידי מנחם גולן לפי סיפור של יוסי סויה.
העלילה היא על אדם שפוי שחייו השגרתיים מתהפכים לחלוטין כשיום אחד הוא נחשד בטעות למטורף ונכנס בעל כורחו לבית משוגעים לאשפוז ממושך.
חלק גדול מהסרט, צולם בבית החולים הממשלתי לחולי נפש בנס ציונה (בית הבק).
המוזיקה חוברה על ידי נפתלי אלטר והשיר "לילה במוסד הסגור" עם מילים של אהוד מנור, מושר בידי גרי אקשטיין ומזי כהן.
אפרים רובין (ספי ריבלין) הוא מנהל בנק למשכנתאות והלוואות.
יחסיו עם אשתו מילכה (אירית אלטר) מעורערים והוא אינו יודע שהיא מנהלת מערכת יחסים עם משה (אושיק לוי), אחד מעובדי הסניף.
עובד אחר, דב, (דורון צפריר) מתרשל בתפקידו ואפרים לא יכול לפטרו כי חמיו הוא פקיד גבוה בהנהלה הראשית.
ג'קוזי (יוסף שילוח) הוא עבריין שמבלה את רוב זמנו בג'קוזי ומפעיל את העבריינים שלמה (אריה צ'רנר) ואבי (שמואל וילוז'ני) בתור שליחים אלימים לגביית חובותיו.
אחד החייבים הוא מנשה גרגשווילי (יהודה אפרוני) שבנו שבתאי (דב נבון) נמצא באשפוז ממושך במוסד לחולי נפש "מרגוע".
שבתאי מבטיח לאביו שידפיס לו דולרים מזויפים בבית הדפוס של המאושפזים.
אפרים יוצא לעבודה מטושטש לאחר שבנו הקטן (אורי אלטר) הכניס שני כדורי שינה לקפה שלו.
במקרה עוברת במקום מונית המסיעה את שבתאי בחזרה למוסד.
שבתאי יוצא לרגע ממנה ואז נכנס אליה אפרים ונרדם.
הנהג (שלמה תרשיש) מביא אותו למוסד ואינו מאמין כשאפרים אומר לו שהוא מנהל בנק.
אפרים נקשר בכתונת משוגעים וכל טענותיו נדחות על ידי האחות הראשית חוה (דינה דורון) ודוקטור אלוני (שמוליק טנא).
הוא מתקבל לאשפוז ומתוודע לחבריו החדשים שמשכנעים אותו שבמוסד הכל רגוע וטוב ובחוץ כולם משוגעים.
הוא מתיידד עם יחזקאל הראל (אריק לביא) שנמצא שם כבר עשר שנים ומתאהב באחות נוגה (ענת וקסמן) בגלל עיני השקדים שלה.
גרגשווילי מחזיר את החוב שלו לעבריינים והם מגלים שהכסף מזויף ושהודפס במוסד.
שלמה חודר למוסד, קושר את חוה אך נתפס על ידי יחזקאל ונכלא בארון.
אבי משחרר אותו והם מתחילים במרדף אחרי אפרים, מגיעים לדירתו שם שוכבת מילכה עם משה.
הם מבריחים את משה וקושרים את מילכה.
אפרים ויחזקאל ממהרים לשר האוצר (מנחם זילברמן) כדי להזהיר אותו על הדפסת הכסף המזויף אך הוא מבין שאפרים "משוגע" וקורא לביטחון.
אפרים ויחזקאל בורחים אל שגרירות ארצות הברית ובעזרת בתיה (יעל אופיר) הם חודרים לבניין.
אפרים מתקשר לנשיא ארצות הברית רונלד רייגן ומזהיר אותו, אך הנשיא סבור שמדובר בהצעת תסריט מהוליווד.
לבסוף מופעלת אזעקה והם בורחים עם קסדות משטרה צבאית אמריקאית לראשם ומגיעים לדירתה של נוגה.
אפרים ונוגה מגיעים לבנק, משה מודיע זאת לעבריינים ולמשטרה והם נמלטים.
מתפתח מרדף מטורף של המשטרה אחרי אבי ושלמה.
המרדף מסתיים כשהרכב של העבריינים שוקע בים.
בסוף הסרט נראים אפרים, יחזקאל ושבתאי במפעל הפרטי שלהם להדפסת כסף מזויף.
הם "מצילים" את אוצר המדינה בכך שקונים מלוב, איראן וכווית, נפט בדולרים מזויפים ומוכרים אותו ליפנים בינים.
אבל כדי לא לגרום למשבר עולמי הם סידרו שהצבע של הדולרים המזויפים דוהה בחום של 35 מעלות, הקיים לרוב במדינות האלה.
החולים חיים ג'רפי ג'קסון שמואל וילוז'ני חיים יעקב אגיוף המפקח שפיגל אבי קושניר העוזר של שפיגל שלמה תרשיש נהג מוניתלואיס רוזנברגקסטלנץ
השד בבקבוק (במקור באנגלית: The Bottle Imp) הוא סיפור קצר משנת 1891, שכתב הסופר הסקוטי רוברט לואיס סטיבנסון.
הסיפור פורסם לראשונה במקביל בניו יורק הראלד (גיליון פברואר-מרץ 1891) ובבלאק אנד ווייט הלונדוני (גיליון מרץ-אפריל 1891).
ומאז הוא מודפס בדרך כלל באוסף הסיפורים הקצרים של סטיבנסון "Night Lights" (אורות הליל).
בעברית פורסם הסיפור בשם "השד בבקבוק" בתרגומה של עטרה אופק בכרך אחד עם הסיפור ד"ר ג'קיל ומיסטר הייד בהוצאת כתר בשנת 1977.
בסיפור זה מגולל סטיבנסון אגדה על בקבוק שבתוכו שד המגשים את משאלות בעליו, אך עם זאת נושא הבקבוק קללה: מי שמת בעודו בעליו של הבקבוק, נשמתו מושלכת לגיהנום.
ניתן למכור את הבקבוק רק במחיר נמוך מזה שבו הוא נקנה, והדבר מעמיד בבעיה את גיבור הסיפור, יליד הוואי שרכש את הבקבוק במטבע הקטן ביותר שניתן להשיג במדינה שבה הוא חי.
הרעיון שבבסיס האגדה מבוסס על מעשייה מספר 85 בכרך הראשון של אוסף מעשיות האחים גרים, "Spiritus familiaris".
התנהגות השחקנים נחקרה גם בהיבטים של תורת המשחקים, מאחר שכללי המשחק שהגדיר סטיבנסון יוצרים סיטואציה דומה לזו שבבסיס פרדוקס בוחן הפתע שהייתה אמורה לגרום לכך שאף אדם רציונלי לא ירכוש את הבקבוק בכל מחיר שהוא.
לסיפור הייתה השפעה רבה בתרבות, מבוססים עליו סרט אילם, סרט אנימציה, תסכית רדיו ועיבוד לטלוויזיה, אופרה (The Devil Inside) ומשחק קלפים .
השגריר הוא סרט מתח אמריקאי משנת 1984, בהפקת מנחם גולן ויורם גלובוס (קנון גרופ), בבימויו של ג'ון לי תומפסון, עם רוברט מיצ'ם, רוק הדסון, אלן בורסטין, פביו טסטי ואלן יונגר בתפקידים הראשיים.
זה סרטו האחרון של רוק הדסון שמת באוקטובר 1985.
הסרט צולם בישראל, בתל אביב, ירושלים, הרצליה פיתוח, מדבר יהודה (נבי מוסה) ומגדל צדק.
משתתפים בו שחקנים ישראלים רבים ובהם אלן יונגר בתפקיד הצלם, רובם בתפקידים קטנים.
העלילה המורכבת היא על שגריר ארצות הברית בישראל שמנסה לתווך בין הכוחות הלוחמים בישראל כדי לעשות שלום.
בעלילה משתתפים אנשי הארגון לשחרור פלסטין המוכנים להיפגש אתו, אנשי א-סאעקה המתנגדים לכל פשרה, אנשי המוסד המנסים לטרפד את המגעים וכן אנשי הק.ג.ב.
פיטר האקר (רוברט מיצ'ם), שגריר ארצות הברית בישראל וקצין הביטחון שלו פרנק סטיבנסון (רוק הדסון), נוסעים במדבר יהודה לפגישה חשאית עם נציגי הארגון לשחרור פלסטין (PLO) ליד נבי מוסה, כדי לדון איתם על אפשרות משא ומתן על שלום.
המפגש ידוע למוסד וגם לאנשי א-סאעקה האורבים להם.
כשמגיעים אנשי ה-PLO פותחים עליהם אנשי א-סאעקה באש ומיד מופיע מסוק של המוסד שפותח עליהם באש ומחסל את רובם.
האקר וסטיבנסון ניצלים ואיש המוסד אייב (אורי לוי) נוזף בהם ומביא אותם לשר הביטחון ארז (דונלד פלזנס) שנוזף בהם ומתרה בפניהם לא להמשיך ביוזמות פרטיות כאלה.
לאלקס האקר (אלן בורסטין) אשת השגריר, יש מאהב פלסטיני בשם מוסטפא האשימי (פביו טסטי) שהוא חבר ב-PLO.
אנשי המוסד מצלמים אותם בתנוחות אינטימיות ומזמינים את האקר לחזות בסרטון.
הסרטון נגנב אחר כך על ידי העבריין סימון (יוסף שילוח) שמוסר אותו לעבריין זאב (צחי נוי) שיש לו מעבדת צילום בה עובדת טובה (מיכל בת אדם) שמפתחת את הצילומים.
האקר מקבל דרישת סחיטה על סך מיליון דולר אחרת הסרטון והצילומים האינטימיים יתפרסמו ויהרסו את עתידו אבל הוא לא נרתע.
אלקס נפצעת בפיגוע טרור ופיטר מבקר אותה בבית החולים וסולח לה.
בינתיים הוא ממשיך במאמצים להפגיש אנשי PLO וצעירים מוסלמים עם צעירים יהודים.
סטיבנסון תופס את סימון וזאב ולאחר לחץ פיזי הם מגלים שנתנו העתק לסוכן הק.ג.ב סטון (שמואל קראוס) שבכוונתו לרצוח את האקר.
האשימי מארגן קבוצת פלסטינים צעירים לפגישה עם ישראלים בלילה במגדל צדק.
גם הפעם זה ידוע לא-סאעקה ולמוסד.
למפגש מגיעים עשרות צעירים ובמהלכו פותחים עליהם המתנגדים מא-סאעקה באש ואנשי המוסד מחסלים אותם.
מתחולל שם טבח ביהודים וערבים.
האקר מצליח להימלט אבל בבית ממתין לו סטון שמחוסל ברגע האחרון על ידי סטיבנסון.
האקר ההמום יוצא למרפסת ביתו ומתנחם בעובדה שמאות צעירים אוחזים בנרות דולקים וקוראים לעומתו קריאות בזכות השלום.
שם השחקן/יתשם הדמותהערותרוברט מיצ'םפיטר האקרשגריר ארצות הברית בישראלרוק הדסוןפרנק סטיבנסוןקצין הביטחון של שגרירות ארצות הבריתאלן בורסטיןאלקס האקראשת שגריר ארצות הבריתדונלד פלזנסארזשר הביטחון של ישראלפביו טסטימוסטפא האשימיאיש עסקים פלסטיניחלי גולדנברגרחלעיתונאיתמיכל בת-אדםטובהצלמתאורי לויאייבאיש המוסדשמוליק קראוססטוןסוכן קגבאורי גבריאלאסדיוסף שילוחסימוןעברייןצחי נויזאבעברייןיפתח קצורלניאסתר זבקומריליןששון גבאיסטודנט ערביאלברט אילוזסטודנט ערבידן תורןחיילפיטר פריישטדטטכנאי צילום
השדה האולטרה-עמוק של האבל הוא תמונה של אזור חלל קטן בקבוצת הכוכבים תנור, המכיל אומדן של בערך 10,000 גלקסיות.
הגרסה המקורית שולבה מנתוני טלסקופ החלל האבל שהצטברו בתקופה שבין 24 בספטמבר 2003 ועד ל-16 בינואר 2004. בתמונה ניתן להסתכל על גופים שמימיים כ-13 מיליארד שנים לאחור בזמן (בין 400 ל-800 מיליון שנה לאחר המפץ הגדול), התמונה שימשה ככלי לחיפוש גלקסיות שהיו קיימות אז באותה תקופה.
HUDF צולם במקטע שמיים עם זיהום אור נמוך (כלומר עם מעט אבק בין-כוכבי ובין כוכבי) וצפיפות נמוכה של כוכבים בהירים באזורים הסובבים.
תכונה זו אפשרה צפייה טובה יותר של עצמים חיוורים ורחוקים יותר.
בחודשים אוגוסט וספטמבר 2009 נצפה השדה באורכי גל ארוכים יותר (1.0 עד 1.6 מיקרון) באמצעות ערוץ תת אדום של מצלמת Wide Field 3 (WFC3) שחוברה.
בשילוב עם נתוני השדה הקיימים, אסטרונומים הצליחו לזהות קבוצה חדשה של גלקסיות שעלולות להיות רחוקות עד מאוד.
HUDF ממוקם מדרום-מערב לאוריון בקבוצת הכוכבים תנור הדרומית, גודל השדה הוא 2.4 דקות קשת מקצה לקצה, או 3.4 דקות קשת באלכסון.
זהו בערך עשירית מקוטר הזוויתי של ירח מלא הנשקף מכדור הארץ.
לשם השוואה, היקף השדה הוא כהיקפה של פיסת נייר הקטנה ממילימטר מרובע אחד המוחזקת במרחק של מטר אחד מהצופה.
שטח התפוסה של השדה שווה בערך ל־1/51002 מכלל שטח השמיים.
התמונה מכוונת כך שהפינה השמאלית העליונה מצביעה לכיוון צפון (46.4°-) בכיפת השמיים.
ב-25 בספטמבר 2012 פרסמה נאס"א גרסה מעודנת נוספת של שדה האולטרה-עמוק שזכה לכינוי: "eXtreme Deep Field (XDF)".
ה-XDF חושף גלקסיות שנמשכות 13.2 מיליארד שנים אחורה בזמן, ואף חשף גלקסיה שתאורטית ייתכן שנוצרה רק 450 מיליון שנה לאחר המפץ הגדול.
ב-3 ביוני 2014 פרסמה נאס"א את תמונת השדה האולטרה-עמוק של האבל, המורכבת, בפעם הראשונה, מכל טווח האורות האפשרי.
מאור על סגול ועד תת אדום קרוב.
ב-23 בינואר 2019 פרסם מכון האסטרופיזיקה של האיים הקנרים גרסה עמוקה ומשופרת עוד יותר של תמונות התת-אדום של השדה שהושגו באמצעות מצלמת ה- WFC3, ושמו: "ABYSS Hubble Ultra Deep Field".
התמונות החדשות שיפרו את העמעום הקודם של תמונות מצלמת ה-WFC3. השיפורים כללו הבהרה ועידון באזור השחור סביב הגלקסיות הגדולות ביותר בשדה הראייה.
לאחר שיפור זה, נתגלה כי חלק מהגלקסיות הכפילו את גודלן מהפעם האחרונה שנמדדו.
בשנים שחלפו מאז הדגימות של השדה העמוק של האבל המקורי, השדה העמוק של האבל דרום ו-GOODS נותחו וסיפקו נתונים סטטיסטיים מוגברים על אפקט ההסחה לאדום שאומתו על ידי HDF.
כאשר הותקן גלאי מצלמה רב-שימושית (ACS) בהאבל, הובן כי ייתכן שתמונת שדה עמוקה במיוחד תוכל לצפות בהיווצרות גלקסיות עד להסחות אדומות אפילו יותר מכפי שנצפו אז, כמו גם לספק מידע נוסף על היווצרות גלקסיות בהזזות אדומות בינוניות (עד דרגה של z ~ 2).
סדנה כיצד לבצע תצפיות בצורה הטובה ביותר עם ACS התקיימה במכון המדעי לטלסקופי חלל בסוף שנת 2002. בסדנה, האסטרונום מאסימו סטיאוולי דגל בשיטת השדה כדרך הטובה ביותר לחקור את האובייקטים האחראים ליוניזציה מחדש של היקום.
לאחר הסדנה, החליט מנהל המכון, סטיבן בקווית', להקדיש 400 מסלולי הקפה על מנת לבצע את התצפוית הדרושות לצילום השדה ומינה את סטיאוולי למנהיג צוות הבקרה הקרקעי ליישום התצפיות.
בדומה לשדות הקודמים, מקטע השדה המיועד נדרש להיות נקי מזיהום אור כוכבי כמעט לחלוטין ואף אזור עם מינון אבק בין כוכבי נמוך.
מיקום השדה נדרש להיות גם באזור נטייתי מספק כך שניתן יהיה לצפות בו הן על ידי מכשירים בחצי הכדור הדרומי, כגון מערך המילימטר הגדול של אטקמה , והן על ידי מכשירים בחצי הכדור הצפוני, כגון מצפה הכוכבים קק הממוקם בהוואי.
בסופו של דבר הוחלט להתמקד במקטע שכבר היה חלק מהשדה העמוק של צ'נדרה , זאת עקב תצפיות רנטגן קיימות מטלסקופ החלל צ'נדרה ושני גופי חלל עמוק מעניינים שכבר נצפו בדגימת GOODS מאותו מקום: גלקסיה מסוחת לאדום ברמה 5.8 וסופרנובה.
אורך השדה הוא 200 שניות קשת מצד לצד, עם שטח כולל של 11 דקות קשת מרובעות, ונמצא בקבוצת הכוכבים תנור.
ארבעה מסננים שימשו במצלמת ה-ACS, ממוקדים בטווחי גלי ה: 435, 606, 775 ו- 850 ננומטר, כאשר זמני החשיפה נקבעו לרגישות שווה בכל המסננים.
טווחי אורך גל בהם השתמשו תאמו את אלו שנעשה בהם שימוש בתצפית ה-GOODS, וכך אפשרו השוואה ישירה בין השניים.
על מנת לקבל את הרזולוציה הטובה ביותר האפשרית, התצפיות הורטטו על ידי כיוון הטלסקופ לעמדות שונות במקצת עבור כל חשיפה - תהליך שנבדק עם HDF.
הרטיטה גרמה לכך שהתמונה הסופית לא תעבור פיקסול הנובע מדיגיטציה והתוצאה הסופית תהיה ברזולוציה גבוהה.
התצפיות נעשו בשני מחזורים, מ-23 בספטמבר עד 28 באוקטובר 2003, ומ-4 בדצמבר 2003, ועד 15 בינואר 2004. זמן החשיפה הכולל היה מעט פחות ממיליון שניות, המורבות מ-400 מסלולים, עם זמן חשיפה אופייני של 1200 שניות למסלול.
בסך הכל, 800 חשיפות ACS בוצעו במהלך 11.3 ימים, 2 בכל מסלול, והמצלמה וספקטרומטר לקרינה תת-אדומה צפתה במשך 4.5 ימים.
כל חשיפות ה-ACS הבודדות עובדו ושולבו על ידי אנטון קוקמור לכדי קבוצה אחת של תמונות שימושיות מבחינה מדעית, כל אחת עם זמן חשיפה כולל הנע בין 134,900 שניות ל-347,100 שניות.
על מנת להשיג נתוני חשיפות עמוקות על גבי השדות המקבילים של NICMOS, תוכננה חשיפת המשך בשם: HUDF05. החשיפה אושרה וניתן לה סך זמן של 204 מסלולי הקפה כדי לצפות בשני השדות המקבילים.
הכיוון של האבל נבחר כך שתמונות מקבילות נוספות של NICMOS ימוקמו במדיוק על גבי השדה עצמו.
לאחר התקנת WFC3 על האבל בשנת 2009, תוכנית HUDF09 (GO-11563) הקדישה 192 מסלולים לתצפיות על שלושה שדות, כולל HUDF, באמצעות המסננים החדשים F105W, F125W ו-F160W (המתאימים לטווחי Y, J ו-H)
HUDF הוא התצלום העמוק והמרוחק ביותר של היקום שצולם אי פעם ושימש לחיפוש גלקסיות שנוצרו בין 400 ל־800 מיליון שנה לאחר המפץ הגדול (בדרגות הסחה בין z ~ 12 - 7).
כמה גלקסיות בשדה מועמדות, על סמך הסחות פוטומטריות, להיות בין האובייקטים האסטרונומיים הרחוקים ביותר.
הננס האדום UDF 2457 במרחק של 59,000 שנות אור הוא הכוכב הרחוק ביותר שידוע.
כמו גם את הכוכב העמום ביותר ביחס אלינו: הכוכב הנמצא במרכז השדה ושמו הוא: USNO-A2.0 0600-01400432 בוער בעוצמה נראית של 18.95.
השדה שצולם על ידי ה-ACS מכיל למעלה מ-10,000 אובייקטים, שרובם גלקסיות, רבות מוסחות בדרגה הגבוהה מ- z ~ 3, וחלקן בעלות כנראה בדרגות (z ~ 7 - 6).
עם זאת ייתכן שמדידות ה-NICMOS גילו גלקסיות בדרגה הגבוהה מ- z ~ 12.
ה- HUDF חשף שיעורים גבוהים של היווצרות כוכבים בשלבים מוקדמים מאוד של היווצרותה של גלקסיה, תוך מיליארד שנים לאחר המפץ הגדול.
הוא גם אפשר אפיון משופר של התפלגות הגלקסיות, מספרן, גודלן ובהירותן בתקופות שונות, ועזר לחקירת התפתחות הגלקסיות.
בעקבות התצלום אושר כי גלקסיות המוסחות בקטגוריות גבוהות יותר הן לרוב קטנות יותר ופחות סימטריות מאלו שבקטגוריות הנמוכות יותר.
התצלום שפך אור על ההתפתחות המהירה של הגלקסיות במהלך מיליארד השנים הראשונות שלאחר המפץ הגדול.
ה-HXDF, שפורסם ב-25 בספטמבר 2012, הוא תמונה של חלק מהחלל במרכז השדה.
התמונה, המייצגת בסך הכל שני מיליון שניות (כ-23 יום) של זמן חשיפה שנאסף במשך 10 שנים, התמונה מכסה שטח של 2.3 דקות קשת על 2 דקות קשת, או כ -80% משטח ה- HUDF.
תפוסת ה-HXDF תופסת כ-1/56572 משטח השמיים.
ה-HXDF מכיל כ-5,500 גלקסיות, שהבכורות שבהן נראות כפי שהיו לפני 13.2 מיליארד שנים.
הגלקסיות הקלושות הן בעשירית מיליארד מהבהירות של מה שהעין האנושית יכולה לראות.
הגלקסיות האדומות בתמונה הן שרידי גלקסיות לאחר התנגשויות גדולות במהלך שנותיהם המבוגרות.
רבות מהגלקסיות הקטנות יותר בתמונה הן גלקסיות צעירות מאוד שהתפתחו בסופו של דבר לגלקסיות גדולות, בדומה לשביל החלב וגלקסיות אחרות בשכונה הגלקטית שלנו.
השגרירות היא סדרת טלוויזיה קומית ישראלית, אשר נוצרה על ידי יובל חקלאי, ניב גת, ארנון וייס ורם לנדס והופקה על ידי קודה תקשורת עבור רשת מדיה.
הסדרה עוקבת אחר סיפוריהם של אנשי הצוות הישראלי בשגרירות ישראל באיחוד האמירויות הערביות, כשמככבים בה איציק כהן, חקלאי, לידור אדרי, מאיה ורטהיימר, עידו מוסרי, אסנת פישמן, שיר אברמוב, שיפי אלוני, לידור אדמוני, אלכס קרול, בתאל ויצמן, עדן דניאל גבאי, יניב סוויסה, רן לוי, רועי איילון והייתאם עומארי.
צילומי הסדרה החלו באוגוסט 2022 והסתיימו חודש לאחר מכן.
הסדרה החלה את שידוריה ברשת 13 ב-26 בינואר 2023. ב-17 במרץ 2023 שודר הפרק התשעי מתוך עשרים של הסדרה, כאשר אחריו הוחלט להפסיק לשדר את הסדרה עקב נתוני רייטינג נמוכים, אם כי נאמר ששאר הפרקים ישודרו בקיץ.
הסדרה קיבלה ביקורות מעורבות מהמבקרים.
בנובמבר 2025 הומשכו שידורי הסדרה ברשת 13 ברצועת הלילה, כשפרק חדש משודר כל יום מראשון עד חמישי אחרי "היום שהיה".
הסדרה מתרחשת בשגרירות ישראל באיחוד האמירויות הערביות, שם בכל פרק היא עוקבת אחר סיפוריהם של אנשי הצוות הישראלי.
יצחק מימן (איציק כהן) – שגריר ישראל באיחוד האמירויות.
צביקה בן ישי (יובל חקלאי) – קצין המנהלה ויועץ מדיני של שגרירות ישראל באיחוד האמירויות.
יסמין זוהר (לידור אדרי) – דוברת שגרירות ישראל באיחוד האמירויות.
שרון מימן (עידו מוסרי) – אחיו של יצחק.
אלנה מימן (אסנת פישמן) – אשתו של יצחק.
מאור ספי (עדן דניאל גבאי)
שייח' אל חכימי (הייתאם עומארי)
יפה גאון (שרה פון שוורצה) – שרת התרבות של ממשלת ישראל.
שירן גאון (אושרית סרוסי) – בתה של יפה גאון.
אשת השייח' מאהר (יארא אזרייק)
אמא של יצחק (לבנה פינקלשטיין)
מספר הפרק בסדרהשם הפרקתאריך שידור מקורי אחוזי רייטינג1אידיאל היופי26 בינואר 20239.4%2כשיצחק פגש את פארס7.8%3ערים תאומות2 בפברואר 20237.7%4קונסול של כבוד6.3%5הביקור של שרת התרבות9 בפברואר 20236.4%6האורחת16 בפברואר 20234.9%7הנאום23 בפברואר 20234.5%8דד סי דובאי10 במרץ 20232.5%9יום הולדת לאלנה17 במרץ 20231.2%
ב-27 ביוני 2022 נודע על הפקת הסדרה, כאשר פורסם שישחקו בה איציק כהן, עדן דניאל גבאי, לידור אדמוני, שיר אברמוב ושיפי אלוני.
ביולי 2022 נודע שמאיה ורטהיימר ועידו מוסרי ישחקו גם בסדרה, כאשר בהמשך החודש צוות השחקנים נפגש להקראה ראשונה של התסריט, כשהוא כולל גם את יובל חקלאי, לידור אדרי, אסנת פישמן, אלכס קרול, בתאל ויצמן, יניב סוויסה, רן לוי, רועי איילון והייתאם עומארי.
באוגוסט 2022 הוכרז שהחלו צילומי הסדרה, כאשר הם הסתיימו בחודש ספטמבר.
הצילומים נמשכו במשך 24 ימים והתרחשו בפתח תקווה, אף על פי שעלילת הסדרה מתרחשת באיחוד האמירויות הערביות.
בספטמבר 2022 הוכרז שהסדרה תשודר ברשת 13 בתקופת הסתיו.
בדצמבר 2022 הופצה הצצה לסדרה, כאשר היא החלה את שידוריה ב-26 בינואר 2023, לאחר שהפרימיירה שלה הייתה ב-23 לחודש.
ב-24 במרץ 2023 נודע שעקב נתוני רייטינג נמוכים הסדרה יורדת משידור, לאחר ששודרו תשעה פרקים מתוך עשרים, ושבמקומה ישודר השעשועון "אל תפילו את המיליון".
נאמר שככל הנראה אחד עשר הפרקים שלא שודרו ישודרו במהלך קיץ 2023.
סמדר שילוני מאתר "ynet" כתבה שהסדרה "סובלת מבדיחות צפויות ומשחק מאומץ ומשתדל ברובו", כמו כן היא טענה ש"היא לא פורצת דרך משום בחינה, לא תחושו בה יורדת במורד הגרון ולא תזכרו ממנה דבר אחרי רולר הסיום".
איתי זיו כתב באתר "הארץ" שהסיטואציות בסדרה "קלישאתיות, הבדיחות חלשות, המשחק עייף, המראה שני גרוש".
שירי ישועה מאתר "וואלה!" שיבחה את צוות השחקנים, אך ציינה שיש בה חוסר אחידות בכתיבה.
כמו כן, היא טענה שלא רואים בה "מספיק מהאופי האבו דאבי כדי להעריך את הפער האירוני בינינו לבינם".
רועי אבן כתב באתר "Tvbee" ש"התסריט נטול העוקץ כלפי השחיתות והריקבון המפרציים, והבדיחות המיושנות [...], הן מחיר גבוה מאוד על צפיית הנאה-שנאה" בסדרה.
הסדרה שודרה בפריים טיים, כאשר בתחילת שידורה היא גרפה 9.4% רייטינג ויותר מרבע מיליון צופים.
ככל ששידורי הסדרה נמשכו אחוזי הרייטינג ירדו והגיעו ל-1.2%.
עקב נתונים אלו הוחלט להוריד את הסדרה משידור לאחר פרקה התשיעי מתוך עשרים.
השבתת חמץ היא מצווה מן התורה המוטלת על כל אדם מישראל לדאוג שלא יהיה ברשותו חמץ במהלך חג הפסח.
ניתן לקיים את המצווה הן על ידי ביטול החמץ, והן על ידי בדיקתו ולאחר מכן ביעורו.
חז"ל תיקנו לבצע את שתי האפשרויות גם יחד, הן ביטול והן בדיקה וביעור.
התורה מצווה על האדם להשבית את החמץ שברשותו לפני הפסח: .
חז"ל מפרשים שה"יום הראשון" הוא ערב הפסח, י"ד בניסן לפני הצהרים.
בנוסף למצוות העשה, ישנן שתי מצוות לא תעשה האוסרות על הימצאות של חמץ ברשותו של האדם בחג הפסח: האחת היא מצוות 'לא יראה' -, והשניה היא מצוות 'לא ימצא' - .
מצוות הלא-תעשה חלות על גברים ועל נשים כאחד, מרגע כניסת החג בליל ט"ו בניסן.
על פי התלמוד הירושלמי ישנו מקור נוסף מהתורה למצוות ביעור החמץ: "ושמרתם את המצות - אם אינו עניין לאכילת מצה תנהו עניין לביעור חמץ" (הירושלמי אף מסמיך את זמן הבדיקה למקרא).
הלכות גדולות מכנה את המצווה "ביעור חמץ".
רס"ג, בעקבותיו, מתאר אותה במניין המצוות המפוייט: "לבער חמץ ולכלות".
נראה כי הרמב"ם גם הוא הושפע בתחילה מהלכות גדולות, ובספר המצוות הוא מתאר את המצווה: "היא שצונו לבער חמץ מבתינו ביום ארבעה עשר מניסן, וזו היא מצות השבתת שאור".
בהמשך, כשחיבר את המשנה תורה, הוא הפסיק להשתמש במונח 'ביעור'.
במניין המצוות בתחילת הלכות חמץ ומצה, הוא מתאר את המצווה על פי לשון הכתוב: "להשבית שאור מארבעה עשר".
כפי שנראה להלן הרמב"ם כותב במשנה תורה כי עיקר קיום מצוות השבתת החמץ היא בביטול ולא בביעור, וככל הנראה זוהי הסיבה בגללה הוא הפסיק להשתמש במונח 'ביעור' לתיאור המצווה.
ספר החינוך מגדיר את המצווה: "להסיר כל לחם חמץ ממשכנותינו ביום ארבעה עשר בניסן".
לגבי טעם המצווה ('משרשי המצווה') הוא מבאר שהוא: "כדי שנזכור הנסים שבמצרים, כמו שכתוב בקרבן פסח".
הציווי "תשביתו שאור מבתיכם" ניתן להתפרש בשתי דרכים.
פירוש אחד הוא כילוי בפועל של החמץ, פירוש המתיישב היטב עם המילה מבתיכם.
פירוש שני הוא הפסקה של השימוש ושל ההתייחסות של האדם אל השאור, הסתלקות של האדם מהשאור, שאינה בהכרח דורשת את כילויו בפועל.
פירוש זה מתיישב עם המשך הפסוק: כי כל אוכל מחמצת וכו', דהיינו יש להפסיק את השימוש בשאור בהכנת חמץ בגלל האיסור החמור על אכילת חמץ.
אפשרות זאת נקראת בלשון חז"ל ביטול.
אונקלוס מתרגם את הפסוק "תשביתו שאור מבתיכם", "תבטלון חמירא מבתיכון".
היו שהביאו ראיה מדברי אונקלוס לכך שעיקר קיום המצווה היא ביטול בלב, ולא כילוי בפועל של החמץ.
אך השורש 'בטל' בארמית כתרגום לשורש 'שבת' מופיע גם בפסוקים בהם ברור שהכוונה היא לכילוי בפועל, כמו "והשבתי חיה רעה מן הארץ", "אשביתה מאנוש זכרם".
במשנה במסכת פסחים ברור שהדרך המרכזית לקיום השבתת חמץ היא על ידי כילויו בדרך של בדיקה וביעור, והאפשרות של ביטול עולה רק כפתרון למקרים בהם לא ניתן לקיים את הבדיקה והביעור.
בתלמוד הבבלי, פסחים ד,ב לעומת זאת עולה כי מדאוריתא די בביטול, וכי הבדיקה היא מדרבנן בלבד.
עוד עולה בגמרא כי בזמן האמוראים תוקן כי יש לבצע הן בדיקה וביעור והן ביטול.
בראשונים, ישנן דעות שונות לגבי מצוות השבתת חמץ.
רש"י על הגמרא מבאר שמכך שכתוב תשביתו ולא תבערו, אנו למדים שמצוות ההשבתה היא בלב.
ר"י הזקן בתוספות, לעומת זאת, מבאר שהשבתה היא ביעור, ושהביטול המוזכר בגמרא אינו פועל כקיום של ההשבתה אלא מדין הפקר.
המנחת חינוך חקר האם מצוות ההשבתה היא בפעולת ההשבתה באופן אקטיבי (כך שמקיים את המצווה כאשר משבית את החמץ) או שהמצווה היא שלא יהיה ברשות האדם חמץ מהשעה השישית ואילך.
המנחת חינוך מביא נפקא מינה לחקירה זו במי ששרף בלי רשות את חמצו של חבירו קודם פסח.
במידה והמצווה נעשית גם באופן פאסיבי- הרי שהאדם סייע לחבירו לקיים את המצווה.
מנגד, במידה והחיוב הוא דווקא לבער את החמץ בפועל- הרי שהוא גזל את המצווה מחבירו ועליו לשלם קנס כגוזל מצווה מחבירו.
ההנחה שביסוד הביטול היא שעל ידי הביטול האדם מצליח ליצור ניתוק בינו לבין החמץ, וכך הוא גם מקיים את מצוות ההשבתה, וגם נמנע מלעבור על איסורי 'בל יראה' ו'בל ימצא'.
הרמב"ם מבאר שהביטול היא הדרך העיקרית לקיום המצווה: "ומה היא השבתה זו האמורה בתורה היא שיבטלו בלבו ויחשוב אותו כעפר וישים בלבו שאין ברשותו חמץ כלל.
ושכל חמץ שברשותו הרי הוא כעפר וכדבר שאין בו צורך כלל."
הדרך השנייה לקיום מצוות השבתת החמץ היא על ידי כילוי מן העולם.
לפי תקנת חז"ל דרך זו כוללת שני חלקים:
החלק הראשון בדיקת חמץ, בה האדם מוודא שלא נשאר תחת ידיו חמץ למעט חמץ שהוא יודע את מקומו ושומר עליו.
החלק השני הוא ביעור חמץ, בו האדם מכלה בפועל את החמץ שהוא שמר עליו תחת ידיו לאחר בדיקת החמץ.
התנאים נחלקו כיצד יש לבצע את הביעור בפועל, האם יש חובה דווקא על ידי שריפה של החמץ, או שניתן לבצע זאת בכל דרך, כגון מפורר וזורה לרוח או זורק לים.
להלכה הרמב"ם פסק שניתן לבצע את ביעור החמץ בכל דרך.
המנהג הוא שבמידה והדבר אפשרי שורפים את החמץ, אך במידה ואין אפשרות כזאת (כגון כשערב פסח חל בשבת), ניתן לבער בכל דרך אפשרית.
הממשל הפדרלי של ארצות הברית הושבת
ב-1 באוקטובר 2025 לאחר שחקיקה בנושא הקצבות לשנת הכספים 2026, שהחלה באותו יום, לא אושרה על ידי הקונגרס.
ההשבתה הייתה הארוכה מסוגה ונמשכה 41 יום.
הצעת החוק אושרה על ידי בית הנבחרים, אך הסנאט דחה אותה 14 פעמים.
הסיעה הדמוקרטית בסנאט התנגדה להצעת החוק שקודמה על ידי המפלגה הרפובליקנית, מכיוון שהצעת החוק לא כללה הארכה של הסובסידיות במסגרת חוק הטיפול בר השגה שהורחבו בעבר על ידי חוק הפחתת האינפלציה.
ההשבתה החלה ב־1 באוקטובר 2025, עם פקיעת חוק התקציב הקודם, שאושר בימי ממשל ג'ו ביידן.
ההשבתה הביאה לחל"ת של כ-900,000 עובדים פדרליים ושני מיליון נוספים נותרו עובדים ללא תשלום.
תוכניות ממשלתיות מסוימות כמו מדיקר ומדיקייד המשיכו לפעול, וכך גם סוכנויות מסוימות כמו מחלקת ההגנה ורשות אבטחת התחבורה.
פעילותן של סוכנויות אחרות הושעתה חלקית או מלאה, כולל המכונים הלאומיים לבריאות, המרכזים לבקרת מחלות ומניעתן ותוכנית WIC.
ההשבתה היא השבתת הממשל ה-11, והיא ההשבתה הארוכה ביותר בהיסטוריה של ארצות הברית.
ההשבתה היא גם ההשבתה השלישית במהלך נשיאות דונלד טראמפ, לצד שתי השבתות במהלך ממשל טראמפ הראשון.
סכום ההשבתות במהלך כהונותיו של טראמפ עומד על 77 יום, כאשר כל שאר השבתות הממשל הפדרלי עומדות יחד על 51 יום.
ב־10 בנובמבר 2025 אישר הסנאט להתחיל דיון על חבילת מימון זמנית לסיום השביתה.
האישור הושג על ידי תמיכת 8 חברי סנאט דמוקרטיים – דיק דרבין, אנגוס קינג, מגי האסן, ג'ין שאהין, קתרין קורטז מסטו, ג'קי רוזן, ג'ון פטרמן וטים קיין, ו־52 סנאטורים רפובליקניים, כאשר הרפובליקני המתנגד היחיד היה ראנד פול.
כמה חברי קונגרס דמוקרטים ציינו את השבתת הממשל כגורם למספר ניצחונות בחירות דמוקרטיים בו-זמנית, כולל הבחירות למושל וירג'יניה, מושל ניו ג'רזי, וראשות עיריית ניו יורק וכן בחירות לבתי המחוקקים של פנסילבניה, מיסיסיפי, וירג'יניה וג'ורג'יה.
הנשיא טראמפ אמר כי השבתת הממשל הורגת את המפלגה הרפובליקנית וקרא לתומכיו לבטל את הפיליבסטר ולפתוח מחדש את הממשלה.
הרפובליקנים ספגו בתחילה את עיקר האשמה בהשבתה, כאשר 39% מהאמריקאים שהשתתפו בסקר האשימו אותם בה, לעומת 31% מהדמוקרטים.
עם זאת, עד נובמבר האשמה השתנתה, כאשר שיעור האחוזים הצטמצם ל-35% לרפובליקנים ול-32% לדמוקרטים, כאשר האחוז שבחר "להאשים את שני הצדדים" עולה במהירות.
אפילו כאשר המצביעים מאשימים את הרפובליקנים בהשבתה, שיעור התמיכה נטו בטיפול הדמוקרטים בקונגרס במצב נותר נמוך או שווה לשיעור התמיכה נטו בטיפול הרפובליקנים בקונגרס.
גם דירוג התמיכה האישי של הנשיא טראמפ ירד.
השגיאה של דקארט: רגשות, היגיון והמוח האנושי הוא ספר משנת 1994 מאת חוקר המוח אנטוניו דמסיו, המתאר את הפיזיולוגיה של החשיבה הרציונלית וקבלת ההחלטות, וכיצד יכולות אלו יכלו להתפתח באמצעות הברירה הטבעית.
דמסיו מתייחס להפרדה שערך רנה דקארט בין הנפש לבין הגוף (דואליזם גוף-נפש) כטעות, מכיוון שפעולת הסקת המסקנות דורשת את ההכוונה של רגשות ותחושות המועברים מהגוף.
הספר, שנכתב לקהל הרחב, משתמש במקרה הדרמטי של תאונת הרכבת של פיניאס גייג' משנת 1848 כנקודת ייחוס לשילוב נתונים ממקרים קליניים מודרניים רבים, ומונה את ההשפעות הקוגניטיביות המזיקות המתרחשות כאשר רגשות והיגיון מתנתקים זה מזה מבחינה אנטומית.
הספר מספק ניתוח של נתונים קליניים מגוונים, ומנגיד מגוון רחב של שינויים רגשיים בעקבות נזק לאונה המצחית, כמו גם לאזורים נמוכים (כגון המוח המוארך) וקדמיים של המוח, כגון ה-anterior cingulate (פיתול החגורה הקדמי).
בין הראיות הניסוייות וההשערות הניתנות לבדיקה, דמסיו מציג את "השערת הסמן הסומטי" (Somatic marker hypothesis), מנגנון מוצע שבאמצעותו רגשות מכוונים (או מטים) התנהגות וקבלת החלטות, וטוען כי רציונליות דורשת קלט רגשי.
הוא טוען כי "השגיאה" של רנה דקארט הייתה ההפרדה הדואליסטית בין הנפש לגוף, ובין רציונליות לרגש.
הספר תורגם לעברית ויצא לאור בהוצאת כנרת בשנת 1998.
בשנים 1939–1941 התחולל שלב מכריע בתולדות השואה.
בתקופה זו הוכחד חלק ניכר מיהדות אירופה על ידי כוחות גרמניה הנאצית, בעיקר בשטחי הכיבוש במזרח אירופה.
השואה הייתה מסודרת בצורה כרונולוגית מלכתחילה.
תחילה ביקשו הנאצים לגרום ליהודים לאבד צלם אנוש וזאת על ידי דחיסתם אל גטאות בדרך כלל ברובעי הערים הישנים, בשטח קטן בהרבה ממה שניתן להגדיר כאזור מחיה של בני אדם.
לדוגמה: בדירה אחת ברובע סגור (גטו) נאלצו לחיות לעיתים ארבע או אף חמש משפחות.
בתנאים כאלו, כאשר אין יוצא ואין בא מתוך הגטו (הכוונה לגטו סגור, אם כי היו מספר גטאות שהיו פתוחים), הרעב, הקור והעדר תנאי הגיינה גרמו למותם של אלפים.
הם גם אולצו לשלם על נסיעתם למחנות ההשמדה ולמחנות העבודה.
1 בספטמבר – פתיחת מלחמת העולם השנייה.
2 בספטמבר – הקמת מחנה הריכוז שטוטהוף ל'אסירי מלחמה אזרחיים' .
6 בספטמבר – כיבוש קרקוב בידי הגרמנים.
8 בספטמבר – כיבוש לודז', רָאדום וטַרנוּב בידי הגרמנים.
14 בספטמבר – כיבוש פשמישל בידי הגרמנים.
17 בספטמבר – פלישת הצבא הסובייטי למזרח פולין ובעקבותיה סיפוח מזרח פולין לברית המועצות.
21 בספטמבר – ריינהרד היידריך נועד עם מפקדי האיינזצגרופן ואדולף אייכמן.
27 בספטמבר – הקמת המשרד הראשי לביטחון הרייך.
28 בספטמבר – פולין נחלקת לשניים – מערבה לגרמניה ומזרחה לברית המועצות.
המדינות הבלטיות כולן נכללות בתחום ברית המועצות.
8 באוקטובר – הקמת גטו פיוטרקוב טריבונלסקי, הראשון בפולין.
שטחים רבים מסופחים לגרמניה במערב פולין – הורטלנד, שלזיה העילית והמזרחית.
18 באוקטובר – תוכנית לובלין: גירוש כ-5,000 יהודים ממריש-אוסטראו, מקטוביץ ומווינה לאזור לובלין במסגרת ניסיון להקים שם רזרווט (Reservat, שמורה) ליהודים.
26 באוקטובר – כינון הגנרלגוברנמן בפולין בראשותו של הנס פרנק ומושבו בקרקוב.
12 בנובמבר – התחלת גירוש יהודים מלודז' שסופחה לרייך, לשטח הגנרלגוברנמן.
15 בנובמבר – במשך יומיים נהרסים כל בתי הכנסת בלודז' בידי הגרמנים.
23 בנובמבר – פרסום צו של הנס פרנק המחייב את כל היהודים בגנרלגוברנמן לענוד אות קלון בצבע צהוב.
28 בנובמבר – פרסום צו בדבר הקמת יודנרטים בגנרלגוברנמן.
30 בנובמבר – פלישת הצבא האדום לפינלנד.
המלחמה בין הסובייטים לפינים אשר ארכה עד 12.3.40.
5 בדצמבר – במשך יומיים נתפס רכוש היהודים בפולין על ידי הגרמנים.
8 בפברואר – מתן הוראה בדבר הקמת גטו לודז'.
15 בפברואר – בוגדאן פילוב הפרו־גרמני מונה לראש ממשלת בולגריה.
9 במרץ – פלישת הגרמנים לדנמרק ולנורווגיה.
12 באפריל – הנס פרנק הודיע שעד נובמבר חייבת קרקוב להיות "יודנפרי" (נקייה מיהודים).
27 באפריל – הימלר הורה להקים מחנה ריכוז באושוויץ.
בראשית יוני הובאו למחנה ראשוני האסירים, רובם פולנים.
30 באפריל – אטימת גטו לודז'.
10 במאי – פתיחת מתקפת הגרמנים ופלישתם לבלגיה, להולנד וללוקסמבורג.
נוויל צ'מברלין התפטר, ווינסטון צ'רצ'יל מונה לראש ממשלת בריטניה.
14 במאי – כניעת צבא הולנד.
17 במאי – כיבוש בריסל בידי הגרמנים.
18 במאי – כיבוש אנטוורפן בידי הגרמנים.
25 במאי – הצעת הימלר בתזכיר להיטלר לגרש לאפריקה את היהודים מן השטחים הכבושים במזרח אירופה.
28 במאי – כניעת בלגיה לנאצים.
4 ביוני – פינוי נורווגיה מכוחות בעלות הברית.
10 ביוני – הצטרפותה של איטליה למלחמה לצידה של גרמניה.
14 ביוני – כיבוש פריז בידי הגרמנים.
16 ביוני – מרשל אנרי פיליפ פטן מונה לראש ממשלת צרפת.
22 ביוני – כניעת צרפת לגרמנים עם חתימת הסכם שביתת הנשק.
חיילים רומנים נסוגים רצחו כ-200 יהודים בדורוחוי.
9 ביולי – כינון משטר אוטוריטרי בצרפת בראשות המרשל פטן.
16 ביולי – תחילת גירושם של היהודים מאלזס ומלורן לאזור הלא כבוש של צרפת.
19 ביולי – החרמת מכשירי הטלפון של היהודים בגרמניה.
30 באפריל – 'תכתיב וינה השני' של היטלר מסר את טרנסילבניה הצפונית לידי הונגריה.
טרנסילבניה הדרומית נשארה בידי רומניה.
יוֹן אַנטוֹנֶסקוּ מונה לראש ממשלת רומניה.
מלך רומניה קרול השני נאלץ להתפטר ובנו מיכאי הומלך למלך.
רומניה נאלצה למסור את דרום דוברוג'ה לבולגריה.
20 בספטמבר – בואם של ראשוני האסירים למחנה ברנדונק שבבלגיה.
26 בספטמבר – הקמת 'מרכז היהודים' בסלובקיה.
27 בספטמבר – חתימת "הברית המשולשת" בין מדינות הציר: גרמניה-איטליה-יפן.
3 באוקטובר – פרסום "תקנון היהודים" הראשון של ממשלת וישי.
5 באוקטובר – חקיקה להחרמת רכוש היהודים ברומניה.
צבא גרמני נשלח לרומניה לפי הזמנת אנטונסקו.
אושר "החוק להגנת האומה" בבולגריה המגביל את זכויות היהודים.
רישום העסקים של יהודים בהולנד.
במשך שלושה ימים נמשך גירוש יהודי בדן, וירטמברג ופפאלץ למחנה המעצר גירס שבצרפת.
4 בנובמבר – סילוק כל העובדים היהודים מתפקידיהם בשירות המדינה ומוסדות הציבור בהולנד.
20 בנובמבר – הונגריה, רומניה וסלובקיה הצטרפו ל"מדינות הציר".
25 בנובמבר – טביעתה של "פאטריה" בנמל חיפה בעקבות חבלה כושלת של "ההגנה".
גירוש מעפילי 'אטלנטיק', 'מילוס' ו'פסיפיק' לאי מאוריציוס.
10 בינואר – רישום כל היהודים בהולנד
21 בינואר – במשך יומיים אירעו ברומניה מרד הלגיונרים ופרעות בוקרשט.
5 בינואר – אישור "החוק להגנת המדינה" ברומניה.
החוק קבע שיהודי שיעבור עבירה יוטל עליו עונש כפול מהעונש המוטל על רומני.
13 בפברואר – ישיבה ראשונה של ה"יוּדְסֶה רַאט פור אמסטרדם" באמסטרדם.
22 בפברואר – גירוש 389 גברים יהודים מאמסטרדם למחנה בוכנוואלד.
25 בפברואר – שביתה כללית באמסטרדם נגד שלטונות הכיבוש.
הצטרפותה של בולגריה ל"מדינות הציר".
הימלר מורה להקים את מחנה בירקנאו (אושוויץ 2)
2 במרץ – כניסת הצבא הגרמני לבולגריה.
3 במרץ – פרסום צו בדבר הקמת גטו קרקוב.
25 במרץ – הצטרפות יוגוסלביה ל"מדינות הציר".
27 במרץ – הפיכה ביוגוסלביה נגד ממשלת העוצר פאבלה שהצטרפה ל'ציר'.
המלכת יורש העצר פטר וכינון ממשלה המתנגדת ל'ציר'.
1 באפריל – הפיכה בעיראק.
כינון ממשלה בראשותו של רשיד אל כילאני הפרו-נאצי.
6 באפריל – פלישת כוחות גרמניה ליוגוסלביה וליוון.
האיטלקים הצטרפו לפלישה ליוגוסלביה וכן הצטרפו אליה ההונגרים והבולגרים.
הבולגרים השתתפו גם בפלישה ליוון.
7 באפריל – כליאת יהודי ראדום בשני גטאות.
9 באפריל – כיבוש סלוניקי בידי הגרמנים.
הקמת המדינה הקרואטית בחסות גרמניה ואיטליה.
13 באפריל – חתימת חוזה אי־התקפה בין ברית המועצות לאימפריה היפנית.
כיבוש בלגרד על ידי הגרמנים.
השלמת גירושם של הבריטים מלוב בידי ה"קורפוס אפריקה", פרט למובלעת של הבריטים בטוברוק.
18 באפריל – כניעת צבא יוגוסלביה.
24 באפריל – סגירת הגטו בלובלין.
27 באפריל – כיבוש אתונה בידי הגרמנים.
29 באפריל – שבייתם של כ-1400 חיילים יהודים מא"י בידי הגרמנים בקלמטה שביוון.
15 במאי – חקיקת חוק לגיוס יהודים לעבודות כפייה בגרמניה.
השלמת כיבושו של האי כרתים בידי הגרמנים.
120 חיילים מארץ ישראל נפלו בשבי בספקיה שבכרתים.
הפרהוד – פרעות ביהודי בגדאד בסמיכות לנפילת השלטון הפרו-נאצי.
חקיקת "תקנון היהודים" השני והמחמיר יותר בצרפת של וישי.
פרסום צו לעריכת מפקד של היהודים בתחום שלטונה של וישי.
8 ביוני – מבצע פלישת בעלות הברית לסוריה וללבנון שבשלטון וישי.
גירוש 27,500–32,500 יהודים מליטא, מלטביה, מאסטוניה, מסרביה ומבוקובינה הצפונית לסיביר.
18 ביוני – חוזה ידידות בין גרמניה לטורקיה ומתן רשות לאניות חמושות של מדינות הציר לעבור במצרי הדרדנלים.
איטליה ורומניה הכריזו מלחמה על ברית המועצות.
מאסר יהודי זגרב ושילוחם למחנות פאג וידבונו.
יחידות האיינזצגרופן החלו ברצח שיטתי של המוני יהודים בשטחים שנכבשו בברית המועצות, תוך דיווח יומי על פעולתן.
סלובקיה הכריזה מלחמה על ברית המועצות.
כיבוש וילנה וקובנה בידי הגרמנים.
24 ביוני – פרעות דמים של ליטאים ביהודים.
25 ביוני – טבח 15,000 יהודים בפוגרום ביאשי שברומניה.
הצטרפותה של פינלנד למלחמה נגד ברית המועצות.
הצטרפותה של הונגריה למלחמה נגד ברית המועצות.
כיבוש ביאליסטוק בידי הגרמנים ורציחת 2,000 מיהודי העיר.
28 ביוני – כיבוש מינסק, רובנו ופשמישל בידי הגרמנים.
רציחתם של אלפי יהודים במטה המשטרה ביאשי בפרעות יאשי.
מאסר כל הגברים היהודים בדוינסק בני 16–60.
30 ביוני – כיבוש לבוב בידי הגרמנים.
בתוך ארבעה ימים נרצחו 4,000 יהודי העיר בידי איינזצגרופן C ופורעים אוקראינים בגל הראשון של הפוגרומים בלבוב.
יולי–אוגוסט – במשך החודשיים הבאים נרצחו 150,000–160,000 מיהודי בסרביה בידי האיינזצגרופה D, יחידות צבא גרמניות ואנשי "השדרה המיוחדת" הרומנית.
1 ביולי – כיבוש ריגה וליפאיה בידי הגרמנים.
2 ביולי – כיבוש טרנופול בידי הגרמנים.
3 ביולי – כיבוש נובוגרודק בידי הגרמנים.
עד סוף יולי נרצחו כ-5,000 מיהודי וילנה בידי איינזצקומנדו 9 ומשתפי פעולה מקומיים.
במשך שבוע נרצחו 5,000 יהודים בפוגרום בטרנופול.
5 ביולי – כיבוש צ'רנוביץ בידי הרומנים והגרמנים.
9 ביולי – כיבוש ז'יטומיר בידי הגרמנים.
11 ביולי – כיבוש ויטבסק בידי הגרמנים.
עד ה-9.8 נרצחו 9,000 יהודים מגטו דווינסק.
14 ביולי – כניעת צבא צרפת של וישי לבריטים בסוריה ובלבנון.
דין וחשבון גרמני מוסר שעד אותו יום נורו 2,700 מיהודי ריגה מחוץ לעיר.
כיבוש חלקה המערבי של סמולנסק.
המשך התקדמותם של הגרמנים לעבר מוסקבה נבלם לפי שעה.
19 ביולי – כיבוש ויניצה ומוהיליב-פודילסקי בידי הגרמנים.
20 ביולי – הקמת גטו במינסק
24 ביולי – הקמת גטו בקישינב.
עד אז נרצחו כ-10,000 מיהודי העיר.
במשך יומיים נטבחו 2,000 יהודים לערך בידי פורעים אוקראינים בפוגרום 'ימי פטליורה' בלבוב.
29 ביולי – כיבוש חלקה המזרחי של סמולנסק בידי הגרמנים.
31 ביולי – מסירת ההוראה לריינהרד היידריך מאת הרמן גרינג בשם היטלר לעשות את ההכנות לקראת 'פתרון סופי של בעיית היהודים'.
1 באוגוסט – הקמת גטו ביאליסטוק.
4 באוגוסט – הקמת 'מועצת זקנים' יהודית בקובנו (קובנה)
16 באוגוסט – כיבוש נובגורוד בידי הגרמנים.
הבאתם של 13,000 היהודים הראשונים למחנה ורטוז'ן בבסרביה.
18 באוגוסט – כיבוש חרסון בידי הגרמנים.
19 באוגוסט – רצח 3,726 יהודים במוהילב בידי אייזנצקומנו 8 ומשתפי פעולה מקומיים.
הבאתם של עוד 4,000 יהודים למחנה ורטוז'ן.
הבאתם של היהודים הראשונים למחנה דרנסי בצרפת.
27 באוגוסט – טבח 23,600 יהודים בקמיניץ פודולסקי בידי הגרמנים בפיקודו של פרידריך יקלן.
בין הנרצחים היו לפחות 14,000 יהודים מהונגריה שזמן קצר לפני־כן גורשו בידי ההונגרים והוסגרו לידי הגרמנים.
31 באוגוסט – רצח 8,000 מיהודי וילנה בפונאר.
1 בספטמבר – סיומו הרשמי של מבצע אותנסיה.
ניסוי ראשון של שיטת רציחתם של המוני אדם בגזים נערך באושוויץ.
4 בספטמבר – רצח 1,500 צעירים יהודים מברדיצ'ב בידי הגרמנים ביריות מחוץ לעיר.
8 בספטמבר – השלמת כיתורה של לנינגרד בידי הגרמנים והפינים עם כיבושה של שליסלבורג.
9 בספטמבר – פרסום "קודקס היהודים" בסלובקיה ובו הגדרת מעמדם של היהודים.
10 בספטמבר – הצעדת האסירים היהודים בורטוז'ן למקום גירושם בטרנסניסטריה.
רציחתם של כ-18,600 יהודים מחוץ לברדיצ'ב.
פרסום צווים להפרדת יהודי הולנד ממגע עם לא יהודים.
16 בספטמבר – במשך מחצית החודש נרצחו 5,000 מיהודי חרסון.
18 בספטמבר – כיבוש פולטווה בידי הגרמנים.
יהודי הרייך נצטוו לענוד אות קלון בצבע צהוב.
25 בספטמבר – נחיתת צנחנים גרמנים בחצי האי קרים.
27 בספטמבר – בואו של ריינהרד היידריך לפראג כ"פרוטקטור" בפועל של הפרוטקטורט של בוהמיה ומוראביה.
29 בספטמבר – הטבח בבאבי יאר – 33,771 מיהודי קייב נרצחו בידי אייזנצקומנדו 4.
20 בספטמבר – תחילת "מערכת מוסקבה".
1 באוקטובר – עד תאריך 22.11 נרצחו 33,500 יהודים בסדרת אקציות בווילנה.
הבקעת קווי הסובייטים ברז'ב-ויזמה בדרך למוסקבה.
מאות אלפי חיילי הצבא האדום נשבו בידי הגרמנים.
תחילת גירושם של יהודי פראג מזרחה.
8 באוקטובר – רצח 16,000 יהודים עם חיסול הגטו בוויטבסק.
11 באוקטובר – הקמת הגטו בצ'רנוביץ
רציחתם של 3,000 מיהודי קולומיאה בשפרובטסה.
דוח של מפקד זונדרקומנדו 1 א' מוסר על רציחת גברים יהודים באסטוניה בידי יחידתו, עד ראשית 1942 נרצחו 936 מתוכם.
13 באוקטובר – רצח 20,000 יהודים בדניפרופטרובסק.
גירושם של יהודים מגרמניה ומאוסטריה לגטאות לודז', מינסק, קובנה וריגה.
כיבוש מוז'יסק , המקום הקרוב ביותר למוסקבה שאליו הגיעו הגרמנים.
ממשלת ברית המועצות עברה לקויבישב.
16 באוקטובר – נפילת אודסה בידי הגרמנים והרומנים.
יהודי העיר שלא נמלטו נרצחו בידי הרומנים.
בהלה במוסקבה ומנוסה ממנה מחשש לנפילתה לידי הגרמנים.
18 באוקטובר – כיבוש קלינין בידי הגרמנים.
תחילת גירושם של יהודי לוקסמבורג בשמונה משלוחים לגטו לודז'.
23 באוקטובר – איסור על הגירת יהודים מגרמניה.
28 באוקטובר – רצח 9,000 יהודים בפורט התשיעי ליד קובנה.
1 בנובמבר – תחילת הקמתו של מחנה ההשמדה בלז'ץ.
3 בנובמבר – כיבוש קורסק בידי הגרמנים.
רציחת 12,000 יהודים ממינסק בטוצ'ינקה.
רציחת 21,000 מיהודי רובנו בסוסנקי.
רציחת יותר מ-3,000 יהודים מדוינסק בפוגולנקה.
8 בנובמבר – פרסום צו בדבר הקמת גטו לבוב.
16 בנובמבר – חידוש מתקפת הגרמנים על מוסקבה.
18 בנובמבר – פתיחת מתקפת הבריטים במדבר המערבי.
רציחת 20,000 יהודים ממינסק בטוצ'ינקה.
במשך 17 יום, עד 7.12 נרצחו 25,000 יהודים בטבח יער רומבולה הסמוך לריגה.
22 בנובמבר – כיבוש רוסטוב על הדון בידי הגרמנים.
24 בנובמבר – תחילת גירושם של יהודי בוהמיה ומוראביה לטרזיינשטט.
במרוצת הזמן גורשו לשם 140,937 יהודים מבוהמיה ומוראביה ומהם נספו 33,539 בטרזיינשטט ו-88,196 גורשו למחנות השמדה.
צו בדבר הקמת "איגוד יהודי בלגיה".
משלוח ראשון של יהודים מברסלאו למזרח.
שחרור רוסטוב על הדון מידי הגרמנים – הניצחון הראשון של הסובייטים על הגרמנים.
הקמת אוז'י"ף – האיגוד הכללי של יהודי צרפת.
6 בדצמבר – פתיחת מתקפת הנגד של הסובייטים בחזית מוסקבה.
7 בדצמבר – התקפת פרל הארבור על ידי הצי הקיסרי היפני וכניסתה של ארצות הברית למלחמת העולם השנייה.
בריטניה הכריזה מלחמה על יפן.
בואו של משלוח ראשון של יהודים למחנה ההשמדה בחלמנו.
שחרור טיחוין בידי הצבא האדום יצר פרצה בטבעת המצור על לנינגרד.
16 בדצמבר – ריכוז יהודי חרקוב בפקודת הגרמנים.
כעבור שלושה שבועות הוחל בחיסולם בדרוביצקי יאר, ושם נרצחו 15,000 יהודים.
21 בדצמבר – במשך עשרה ימים נרצחו 54,000 יהודים במחנה בוגדנובקה והשארת 200 בלבד בחיים.
23 בדצמבר – מאסרם של 1,200 יהודים בקולומיאה בעלי דרכונים זרים והוצאתם להורג בשפרובצה.
24 בדצמבר – כיבוש בנגאזי מחדש בידי הבריטים
25 בדצמבר – כניעת הונג קונג ליפנים.
30 בדצמבר – שחרור מחנה הריכוז קלוגה בידי הצבא האדום.
31 בדצמבר – הקראת הכרוז של אבא קובנר "אל נלך כצאן לטבח!" הקורא לנוער היהודי להתארגן למאבק חמוש בנאצים.
הפתרון הסופי - יוני 1942
הפתרון הסופי, רצח שיטתי של יהודים, התחיל עם הפלישה לברית המועצות ב-22 ביוני 1941. המלחמה נגד ברית המועצות הייתה מלחמה אידאולוגית.
הנאצים ראו בקומוניזם אויב אידאולוגי אותו יש להביס.
היהודים נתפסו על ידי הנאצים כיוצרי הקומוניזם, לפיכך חיסול הקומוניזם דרש גם את חיסול היהודים.
הרצח השיטתי התבצע באמצעות בורות ירי ומשאיות גז.
ב-20 בינואר 1942 התקיימה ועידת ונזה, כלומר ועידה שכונסה חצי שנה לאחר שהחל הפתרון הסופי, בוועידה זו הוחלט על הרחבת הרצח לכלל אירופה.
המחנה הראשון, חלמנו, החל לפעול באותם הימים באזור מערב פולין.
במחנה זה היהודים נרצחו באמצעות משאיות גז - אלו היו משאיות אטומות לחלוטין ולתוכן הושתל צינור הפלטה של המשאית.
בזמן שזו הייתה נוסעת, היהודים היו נחנקים למוות בתוכה.
אלו שלא נחנקו (לרוב תינוקות דווקא), נורו בהיגעם לקבר ההמוני שהיה במרחק נסיעה משם באזור היערות, בעיקר בחלקה 77.
בעקבות "הצלחת" המחנה, הוקמו שלושה מחנות נוספים - טרבלינקה, סוביבור ובלז'ץ.
לימים נקרא המבצע הזה "מבצע ריינהרד" על שמו של ריינהרד היידריך, שחוסל בצ'כוסלובקיה.
במחנות אלו השיטה הייתה דומה, אך נייחת - עתה לא היה צורך במשאיות שימיתו את היהודים, אלא שהיהודים הובלו לתאים מיוחדים, אטומים, אשר אליהם הוכנס צינור פליטה ממנועים.
בתוך כעשרים דקות היהודים היו מתים.
תאים מיוחדים אלו, תאי הגזים, פעלו סביב השעון ברצח היהודים.
במחנה הגדול אושוויץ-בירקנאו השימוש בתאי הגזים היה בגז ציקלון בה, אשר נועד במקור לחיסול מזיקים ועכברים (לאחר השואה נאסר השימוש בגז זה בגרמניה - לכל שימוש שהוא).
מיידנק הוא המחנה היחיד שנשאר שלם ואותנטי כפי ששוחרר.
הוא היה המחנה הראשון ששוחרר על ידי הרוסים והגרמנים לא הספיקו להורסו בטרם עזבו אותו, כמו שקרה בבירקנאו, שם פוצצו תאי הגזים והמשרפות בטרם ברחו הגרמנים חזרה לגרמניה.
2 בינואר - כיבוש מנילה בידי האימפריה היפנית.
14 בינואר - תחילת ריכוזם של יהודים הולנדים באמסטרדם.
ראשונים הגיעו לאמסטרדם יהודי זנדם.
20 בינואר - ועידת ואנזה.
פתיחת מתקפת נגד של הגרמנים בקירנאיקה.
הקמת ארגון הפרטיזנים המאוחד (פפא"ו) בווילנה.
24 בינואר - מאסרם של 400 משכילים יהודים בקולומיאה והוצאתם להורג.
28 בינואר - כיבוש בנגאזי מחדש בידי רומל.
הקמת "המשרד הראשי למשק ומנהל של הס"ס" ברשותו של אוסוולד פול.
נסיגת כוחות בריטיים מכל מלאיה לסינגפור.
5 בפברואר - התקדמותו של רומל בקירנאיקה נבלמה בקו גזאלה-ביר חכים.
6 בפברואר - הקמת פיקוד עליון משותף לכוחות האמריקאים והבריטיים.
8 בפברואר - משלוח ראשון של יהודים מסלוניקי לאושוויץ.
24 בפברואר - טביעתה של ספינת המעפילים "סטרומה".
רק נוסע אחד מכל 769 נוסעיה ניצל.
1 במרץ - תחילת הקמתו של מחנה ההשמדה סוביבור.
בראשית מאי החלה רציחת יהודים במחנה.
3 במרץ - לקיחת יהודי בלגיה לעבודות כפייה.
12 במרץ - במשך כמעט חודש נשלחו 30,000 יהודים מלובלין למחנה ההשמדה בלז'ץ.
17 במרץ - תחילת רציחות ההמונים בבלז'ץ, שהיה למחנה ההשמדה הראשון שהופעל במסגרת "מבצע ריינהרד".
"מבצע המשכילים" בקרקוב - 50 משכילים יהודים נרצחו.
עד סוף החודש נשלחו 15,000 יהודים מלבוב לבלז'ץ.
25 במרץ - הקמת גטו בקולומיאה וכליאת 18,000 יהודים בתוכו.
משלוח ראשון של יהודים שארגן אייכמן הגיע לאושוויץ.
28 במרץ - משלוח ראשון של יהודים מצרפת מגיע לאושוויץ.
גירוש 388 יהודים ממינכן לפיסקי שליד לובלין.
שילוח 5,000 יהודים מקולומיאה לבלז'ץ ורציחת 250 יהודים בגטו עצמו.
18 באפריל - "הלילה השחור" - רצח 52 יהודים בגטו ורשה.
27 באפריל - רצח 70 יהודים בראדום ושילוח 100 אחרים לאושוויץ.
29 באפריל - חובת ענידת אות קלון בצבע צהוב על יהודי הולנד.
צו להקמת גטו בתוך יום אחד הוטל על יהודי פינסק.
רציחת 1,200 יהודים בגטו ז'טל.
1 במאי - חיסול כמעט מוחלט של גטו דווינסק.
450 יהודים הושארו בו ובסוף אוקטובר 43' הועברו למחנה קייזרולד.
8 במאי - תחילת מתקפת הקיץ של הגרמנים בברית המועצות.
10 במאי - שילוח 1,500 יהודים מגטו סוסנוביץ לאושוויץ.
17 במאי - תבוסת הסובייטים ב"מערכת חרקוב".
גזירת נשיאת אות קלון בצבע צהוב על יהודי בלגיה מיום 3 ביוני.
פתיחת מתקפה חדשה על רומל במדבר המערבי.
בקרקוב עצמה נרצחו 300 יהודים.
ארצות הברית הכריזה מלחמה על רומניה.
ניצחון האמריקאים על היפנים בקרב מידוויי שבאוקיינוס השקט.
7 ביוני - גזירת ענידת אות קלון בצבע צהוב על יהודי צרפת.
השמדת הכפר הצ'כי לידיצה בידי הגרמנים, נקמה על הריגת היידריך.
כיבוש ביר חכים בידי רומל.
11 ביוני - הוראה ממשרדו של אייכמן להתחיל בתוך כמה שבועות בשילוח יהודים מצרפת, מבלגיה ומהולנד למחנות במזרח.
13 ביוני - שילוח ראשון של סה"כ 3000 יהודים מאנטוורפן ובריסל, בלגיה, למחנות עבודה בכפייה ב"קיר האטלנטי" בצפון צרפת.
15 ביוני - שילוח 10,000 יהודים מטרנוב לבלז'ץ ורציחת יהודים רבים בטרנוב עצמה.
18 ביוני - שילוח 1,000 יהודים מפשמישל למחנה ינובסקה שליד לבוב.
21 ביוני - כיבוש טוברוק בידי הגרמנים.
22 ביוני - משלוח ראשון של יהודים ממחנה דראנסי לאושוויץ-בירקנאו.
26 ביוני - משלוח ראשון של יהודים מבריסל למחנות העבודה דן (Dannes) וקמייה (Camiers) של "ארגון טוט" בצפון מזרח צרפת.
28 ביוני - נסיגת הבריטים במדבר המערבי נעצרה בקרב אל-עלמיין הראשון, 95 ק"מ ממערב לאלכסנדריה במצרים.
1 ביולי - משטרת הביטחון הגרמנית (סיפ"ו) קיבלה לידיה את ניהול מחנה וסטרבורק.
2 ביולי - נפילת סבסטופול בידי הגרמנים.
8 ביולי - שילוח 7,000 יהודים מלבוב למחנה ינובסקה.
11 ביולי - גיוס 9,000 יהודים מסלוניקי בני 18–45 ל"ארגון טוט" לעבודות כפייה ביוון.
תחילתם של גירושים שיטתיים של יהודי הולנד למחנה וסטרבורק.
15 ביולי - משלוח ראשון של יהודים ממחנה וסטרבורק לאושוויץ-בירקנאו.
16 ביולי - תפיסת 12,887 יהודים במצוד בפריז ושילוחם למחנה דראנסי ועמם עוד 30,000 יהודים שנתפסו במקומות אחרים בצרפת.
הוראת הימלר להשלים את רציחת כל היהודים בשטח הגנרלגוברנמן עד סוף שנת 1942.
20 ביולי - התקוממות חמושה של יהודים בניאסוויז'.
השלמת הכשרתו של מחנה ההשמדה טרבלינקה לפעולה.
עד 12.9.42 נערך הגירוש הגדול מורשה.
כ-300,000 יהודים גורשו אז מגטו ורשה וכ-265,000 מהם שולחו לטרבלינקה.
בתום הגירוש ההוא נותרו בגטו ורשה כ-60,000 יהודים.
23 ביולי - התאבדותו של אדם צ'רניקוב, ראש היודנרט בגטו ורשה, כיוון שסירב לסייע לגרמנים בגירוש היהודים.
24 ביולי - אקציה נגד יהודי דרצ'יו.
כ-300 יהודים נמלטו ליערות ורבים מהם היו לפרטיזנים.
27 ביולי - בתאריך זה וכן ב-31 ביולי וב-3 באוגוסט שולחו יותר מ-10,500 יהודים מפשמישל לבלז'ץ באקציה בשלושה ימים לא רצופים.
הקמת "הארגון היהודי הלוחם" (אי"ל) בורשה.
במשך שלושה ימים נרצחו 30,000 יהודים מגרמניה שגורשו למינסק במאלי טרוסטינץ.
גירוש רוב תושבי הגטו הקטן בראדום ושילוח כ-4,000 מיושביו לטרבלינקה.
מן הגטו הגדול נשלחו לטרבלינקה 2,000 יהודים ונותרו בו למעלה מ-20,000.
יאנוש קורצ'אק נספה עם תלמידיו בטרבלינקה.
בריחת כ-600 יהודים ליער בעת אקציה בגטו ז'טל.