tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לדברי גופמן, בכל אחד ממקרים אלה היחיד היה יכול לקיים אינטראקציה חברתית תקינה לולא הוצמדה לו תווית שפגעה בסיכוייו להשתלב במסגרת חברתית סבירה.
גופמן ציין שהתרבות האנושית נוטה לייחס קשת רחבה של פגמים על סמך הליקוי שאליו מוצמדת הסטיגמה.
למשל, לעיתים קרובות נושא התווית ירצה להתגונן מפני התגובה החברתית על מצבו, ובמצבים אלה התגובה עשויה לעיתים להתפרש כביטוי של "המום" שלו, כלומר כביטוי של "מחלתו".
לא זו בלבד אלא שלרוב מתקיים תהליך של "קבלה", שבו היחיד משלים עם התווית שהוצמדה לו ומתנהל בצורה שהחברה מצפה ממנו להתנהל.
בהתייחס לחולי נפש, טען גופמן שהחולה היה יכול לקיים אורח חיים מלאים ומספקים למרות רגישותו, לולא הוצמדה לו התווית של "חולה נפש".
סטיגמה כלפי המתמודדים עם מוגבלות פסיכיאטרית
המחקר בתחום הסטיגמה כלפי אנשים עם מוגבלות בכלל ועם מוגבלות פסיכיאטרית בפרט, מראה כי הסטיגמה מהווה מכשול מרכזי בשיקום, בהחלמה ובאינטגרציה חברתית.
הסטיגמה כלפי המתמודדים באה לידי ביטוי בעיקר בסטראוטיפים הבאים:
אנשים עם מוגבלות נפשית הם אנשים מסוכנים, אלימים ולא צפויים, בעלי יכולות תפקוד ירודות.
הימצאות בחברת מתמודדים עם מגבלה פסיכיאטרית "מדבקת" ותפתח חוליים נפשיים גם בקרב אנשים בריאים.
המתמודדים הם בעלי יכולת מועטה ולא מסוגלים לקחת אחריות על חייהם מלבד מטלות פשוטות.
אנשים המגיבים לסטראוטיפים האלו חשים בין השאר פחד, כעס, סלידה, דחייה ורחמים.
לסטיגמה כלפי המתמודדים עם מגבלה פסיכיאטרית השלכות שליליות רבות.
היא פוגעת בתחושות הרווחה והערך עצמי של האנשים שחלו, משפיעה על נכונותם להכיר במחלה, ומכאן גם על מידת נכונותם לפנות ולקבל טיפולים שונים.
בנוסף לכך, הסטיגמה גורמת להרחקתם של המתמודדים עם מחלה פסיכיאטרית מהחברה, על ידי דחייתם מהחברה וגם מאחר שהם בעצמם נוטים להתרחק מאחרים בשל החשש מדחייה.
התרחקות שכזו עלולה בתורה להוביל לדלדול הרשת החברתית של המתמודדים עם מחלה פסיכיאטרית, לגרום להם לבדידות קשה, ובכך לחבל עוד יותר בסיכויי השתקמותם.
מחלה פסיכיאטרית ממושכת היא בעלת השלכות רבות ומשמעותיות, לא רק על המתמודדים איתה, אלא גם על המערכת המשפחתית כולה - מדובר בקשיים נפשיים ובעיות רגשיות שלצידן עלולים להופיע גם מצוקה כלכלית, קשיים פיזיים, אובדן תמיכה חברתית ועוד.
לסטיגמה כלפי בני המשפחות שני מקורות עיקריים:
מקור שאינו ייחודי למחלות פסיכיאטריות, נובע מתפיסת המשפחה כ"שלוחה" של החולה.
תפיסה זו גורמת להכללת הסטיגמה ולהחלת העמדות השליליות הקיימות כלפי החולה על המערכת המשפחתית כולה.
מקור האופייני למחלות פסיכיאטריות והוא הטלת האחריות למחלה על קרובי המשפחה.
להבדיל ממחלות אחרות, בכל הקשור למחלות נפש, קיימת התפיסה כי למשפחה ובעיקר להורים, יש אחריות על התפתחות מחלת המטופל.
נוסף לכך, קיימות עדויות לכך שמחלות אלו הן גנטיות דבר העלול ליצור רגשי אשם אצל ההורים.
הסטיגמה כלפי בני משפחותיהם של המתמודדים עם מגבלה פסיכיאטרית מעצימה את הנטל האובייקטיבי והעומס הרגשי, הכבדים ממילא, שהם חוֹוים בעקבות הטיפול בקרוב המתמודד.
כך, למשל, עלולה הסטיגמה לגרום להתרחקות של אנשים קרובים ולמנוע מבני המשפחה את התמיכה הרגשית והסיוע שלה הם זקוקים, ואף להציב אותם מול הצורך להתמודד עם האשמות, הצקות, חוסר הבנה והעדר אמפתיה מצד סביבתם החברתית.
בנוסף לכך, הסטיגמה החברתית עלולה לעבור תהליך של הפנמה, ולהופיע אצל בני המשפחות כסטיגמה עצמית.
כך, הורים של המתמודדים עם מגבלה פסיכיאטרית עלולים להפנים את מערכת התפיסות השליליות הקיימת כלפיהם בחברה ואלה יופיעו בצורת תחושות של אשמה ובושה שיפגעו בדימוי ובתחושת הערך העצמי שלהם.
על אף העדויות כי הסטיגמה מסכנת הן את האדם המתמודד עם מגבלה פסיכיאטרית והן את בני משפחתו, הנושא נחקר מעט.
סטיגמה ציבורית היא הצורה בה אנשים בחברה מתייחסים לקבוצה חברתית על פי הסטריאוטיפים והדעות הקדומות הקיימות כלפי אותה קבוצה.
לפי המודל של המכניזם הסטיגמה כוללת שלושה שלבים:
שלב הזיהוי-בו חברי הקהילה מזהים שהאדם מתמודד עם מוגבלות פסיכיאטרית לפי מספר פרמטרים (סימפטומים פסיכיאטריים, כישורים חברתיים לקויים, מראה חיצוני, זיהוי ותיוג האדם כמתמודד עם מגבלה פסיכיאטרית).
שלב הסטיראוטיפים והדעות הקדומות- בו חברי הקהילה מייחסים לפרט המזוהה עם הקבוצה את התכונות הסטריאוטיפיות של החברים בה.
הסטראוטיפ הוא תיאור מוגזם האמור לחול על כל האנשים השייכים לקבוצה מסוימת.
דעה קדומה היא הסכמה עם הסטראוטיפ, דבר המוביל לתגובה רגשית.
שלב האפליה- כל מעשה המהווה התייחסות לא שווינות לקטגוריות שונות של אנשים, בעקבות הסטריאוטיפים קבוצות כוח (בעלי דירות, מעסיקים, קובעי מדיניות, תקשורת ורשויות חוק) מפלות אוכלוסייה זו.
האפליה כלפי המתמודדים עם נכות פסיכיאטרית אינה רק מעשה של יחידים בחברה אלא משקפת גם אפליה מוסדית.
האחרונה מזיקה הרבה יותר שכן היא מייצגת עמדות או מעשים הטבועים בעצם פעולתם של מוסדות החברה.
לעיתים הסטיגמה והאפליה, הן תופעות חברתיות בעלות עוצמה העלולות לפגוע בתהליך השיקום של המתמודד.
האחריות לשיקום אינה רק של המתמודד, אלא גם של משפחתו, הקהילה והחברה שמקיפים אותו.
מניעת סטיגמה כוללת שינוי עמדות ואימוץ עמדות חיוביות של: החלמה, השגת מטרות חיים והעצמה אישית.
החלמה - אין פירושה שהמוגבלות נעלמת, אלא מתרחשת בנייה של זהות אישית וחברתית מתוך הכרה במוגבלות.
אנשים המתמודדים עם מגבלה פסיכיאטרית יכולים להחלים ואכן מחלימים.
השגת מטרות חיים - אנשים עם מוגבלות פסיכיאטרית מסוגלים לממש את הפוטנציאל שלהם בכל תחומי החיים.
העצמה אישית - אנשים המתמודדים עם מגבלה פסיכיאטריות מתפקדים בצורה הטובה ביותר כאשר יש להם שליטה על חייהם ועל התהליך הטיפולי והשיקומי שלהם.
במקביל לטיפוח עמדות חיוביות יש חשיבות רבה גם לעידוד הגדלת הזדמנויות החיים של המתמודדים בתחומי תעסוקה, דיור וטיפול בריאותי.
פעולות אלה כוללות הנחיות למעסיקים ליצור סביבת עבודה נגישה כך שאדם עם מגבלה פסיכיאטרית יוכל לעבוד באופן מלא.
הקצאת משאבים רבה יותר, התערבויות בקרב אנשי טיפול כדי למנוע גישה פטרונית כלפי המתמודדים ועוד.
טיפוח עמדות ומעשים חיוביים מהווה אנטי-תזה לסטיגמה ולאפליה החברתית והמוסדית כלפי מתמודדים.
טיפוח העשייה בתחום החיובי מהווה אלטרנטיבה לסטיגמה, גם ברמת המחשבה וגם ברמת המעשה.
הדרך בה פרט מתייחס לעצמו בהתאם לסטיגמה הקיימת כלפי הקבוצה אליה הוא משתייך.
כלומר הפרט עלול להכיל על עצמו את הסטריאוטיפים והדעות הקדמות הקיימות כלפי הקבוצה.
הפנמת הסטיגמה הציבורית העצמית עלולה לפגוע בדימוי ובערך העצמי ולגרום למתמודד לצמצם את קשריו החברתיים כדי למנוע דחייה ובושה.
ישנן שלוש תגובות עיקריות להתמודדות עם מגבלה פסיכיאטרית מול הסטיגמה:
הפנמה והסכמה- כתוצאה מתהליך החברות של הפרט עם החברה, הוא מפנים ומסכים עם הסטיגמה הציבורית הפנמה מסוג זה מובילה לפגיעה בדימוי ובערך העצמי של הפרט עלול להוביל לצמצום קשרים חברתיים מתוך חשש לדחייה.
הפנמת הסטיגמה הציבורית ותיעול הרגשות השליליים להעצמה עצמית- הפרט מודע לסטיגמה החברתית הקיימת, אך הוא אינו מסכים איתה ופועל על מנת לשנותה.
תהליך של העצמה אישית כדרך להתמודד עם הסטיגמה.
התעלמות מהסטיגמה הציבורית-הפרט אדיש לסטיגמה הקיימת, מופיע גם אצל מתמודדים אשר לא מודעים למחלתם או מתכחשים לקיומה.
כמו כן כוללת ההתערבות שימוש בכלים מתחום הטיפול קוגניטיבי, בעיקר כאלו הקשורים למחשבות אוטומטיות.
NECT היא התערבות מבוססת ראיות שפותחה בארצות הברית ובישראל על ידי פיל יאנוס, פול לייסקר ודייוויד רועה ב-2011. ההתערבות מיושמת בארצות הברית וגם בישראל ונלמדת בבית הספר הארצי לשיקום שילוב והחלמה בבריאות הנפש בקריה האקדמית אונו.
השפעות השפה והשיח על הסטיגמה בבריאות הנפש
השפה היא מפתח לעולם התרבות שלנו.
לשפה מתלווה מטען רגשי ולכן היכולת ליצור שפה ולחולל בה שינויים, מאפשרת לשנות את המציאות בה אנו חיים.
הקשר בין שפה לסטיגמה הוביל למהלך של שינוי המינוח של מגבלה פסיכיאטריות בארצות שונות בעולם לאורך ההיסטוריה.
בעברית, נקראו, בעבר, אנשים עם מוגבלות נפשית "משוגעים" או "חולי נפש".
כיום, עם המעבר לשימוש ב"Peoples first language" שונה השם לאנשים עם מוגבלות נפשית או פסיכיאטרית ולבקשת תנועות סנגור שונות בקרב קבוצה זו שונה השם ל"מתמודדים" או "מתמודדים בבריאות הנפש".
המונח המתאר מחלות פסיכיאטריות עדיין דורש חשיבה מחודשת.
אדם המתמודד עם מגבלה פסיכיאטרית שונה מהותית מזה החולה בגופו, וזאת כי נפש היא ערטילאית ושוכנת בכל מקום ומשפיעה על כל תפקודי החיים.
מחלה פיזית עוברת, מחלה נפשית נשארת כל עוד הנפש קיימת.
לכן, רוב התוכניות בצימצום הסטיגמה מנסות למקד את המחלה באיבר מוגדר בגוף (המוח) על מנת להעביר את התפיסה המטפיזית לפיזית.
הסטיגמה באה לידי ביטוי בנושאים כמו החלמה (זוהי מחלה שלא מחלימים ממנה), שליטה (מחלה מוחית מצמצמת את השליטה על ההתנהגות), העצמה אישית יורדת וסטיגמה עצמית עולה (הצפייה לחיים מלאים ומספקים יורדת גם בעיני המתמודדים וגם בעיני הציבור).
מתוך כך, חשוב להוביל מהלך לשינוי טרמינולוגיה המתארת מחלות פסיכיאטריות.
לאחר מכן, חשוב לפתח מערך של חינוך והסברה כדי שהשינוי ילווה בשינוי עמדות והתנהגות של הציבור.
סטיגמה והתאבדות: התאבדות יכולה להיות תוצא קיצוני ביותר של סטיגמה חברתית ועצמית.
במהלך תהליך החברות אנו לומדים כי "נכי נפש" הם מסוכנים, מסכנים וכדומה.
התפיסה הדטרמיניסטית לפיה ברגע שהתפרצה המחלה הנפשית נקבעים, העבר, העתיד וההווה של האדם דבר אשר עלול לגרום למחשבות אובדניות ואף להתאבדות.
דירקהיים (1897), הוכיח כי שיעורי ההתאבדות הנמוכים אפיינו אנשים בעלי קשרים חברתיים חזקים.
אנשים בודדים, שקשריהם החברתיים רופפים מועדים יותר להתאבדות.
ניתן לראות את ההשפעה של כוחות חברתיים על התנהגות אנושית.
לפי רציונל זה, לאור התפרצות מחלה או משבר על רקע פסיכיאטרי, הפרט עלול למצוא עצמו עם רשתות חברתיות מועטות ותמיכה מועטה, שבר שעלול לחזק מחשבות על מעשים אובדניים ולבצעם.
בתעסוקה היא חשובה ומשמעותית בחיי הפרט בתחומים רבים.
מעבר לעבודה כמקור פרנסה יש לה חשיבות בהשגת אינטגרציה חברתית, לקשירת קשרים חברתיים ולבניית הערכה עצמית.
חשיבות התעסוקה אף מתחזקת אצל אנשים בעלי אינטגרציה חברתית נמוכה, המשתיכים בדרך כלל לקבוצות מיעוט בחברה- כגון קבוצת המתמודדים עם מחלות פסיכיאטריות.
נוסף לכך, קבוצה זו מאופיינת באחוזי אבטלה גבוהים ביותר.
אחת הסיבות המשוערות להדרה החברתית ולאינטגרציה החברתית הנמוכה של קבוצה זו היא הסטיגמה כלפיהם, המורכבת מן הגורמים הבאים: סטריאוטיפים המציירים את המתמודדים כאנשים מסוכנים, בלתי צפויים, ילדותיים, חסרי אחריות ואשמים במחלתם.
דעות קדומות המורכבות מרגשות כגון פחד וסלידה.
התנהגות המורכבת מחוסר רצון ליחסי גומלין בתחומי החיים השונים.
מרכיבים אלו של הסטיגמה אשר לפעמים מופנמים על ידי המתמודדים גורמים לפגיעה בדימוי ובערך העצמי ומהווים את החסם העיקרי לשיקום, להחלמה ולאינטגרציה חברתית.
שנים רבות רווחה האמונה כי יכולתם של המתמודדים להשתלב בעולם התעסוקה בשוק החופשי נמוכה מאוד.
אמונה זו נבעה מהתפיסה כי הסימפטומים של המחלה ואופייה הכרוני פוגעים בתפקוד ולא מאפשרים תפקוד סביר בשוק העבודה.
כתוצאה מכך בשנות ה-50 של המאה הקודמת התפתחו מסגרות תעסוקה מוגנות.
הרציונל היה כי במסגרות אלו הם ירכשו את המיומנויות והכישורים לעבודה ולאחר מכן יעברו לשוק החופשי.
ברוב המקרים האנשים נשארו שם רוב חייהם.
בהמשך החל תהליך של התפתחות מודלי השמה שסייעו למצוא ולהחזיק עבודה גם בשוק החופשי.
תהליך זה התרחש במקביל להתפתחות הגישות השיקומיות ולהעברת מרכז הכובד מאשפוז בבית חולים פסיכיאטריים לשילוב קהילתי ושינוי מסוים בעמדות האוכלוסייה כלפי מתמודדים.
ב־1987 התפתח מודל התעסוקה הנתמכת התפתחות מודל זה ואחרים דומים המדגישים את חשיבות העבודה בתהליך השיקום וההחלמה הביא לשינוי בארץ ובעולם.
שינוי המבטא אמונה כי המתמודדים מסוגלים לעבוד בשוק החופשי, זכאים לעבוד בעבודות עם עניין ואתגר וכמו כל אדם וזקוקים להכנסה כדי ליהנות מרמת חיים סבירה.
שינוי זה מסמל התחלה של שינוי בתפיסת המתמודדים.
עם זאת, השינוי עדיין בראשיתו ואחוז המתמודדים בשוק החופשי נמוך יותר וכן אחוז המעסיקים בעלי נכונות להעסיק מתמודדים נמוך יותר.
חוק שיקום נכי נפש בקהילה (2000) הביא לשינוי משמעותי במספר הזכאים לסל שיקום ובתוכו להתפתחות משמעותית בנושא התעסוקה השיקומית.
מידת הסטיגמה הציבורית כלפי המתמודדים עם מגבלה פסיכיאטרית היא חסם עיקרי לתעסוקה עבורם, המשפיעה על רמת אבטלה גבוהה ומצב סוציו-אקונומי נמוך של אוכלוסייה זו למרות רצונם להשתלב בשוק העבודה.
קבוצת המעסיקים היא קבוצת כוח אשר הסטראוטיפים והדעות הקדומות שלהם עלולה להשפיע על ההחלטה לקבלה או המשך העסקה של המתמודדים.
הספרות המקצועית מראה על כך שמעסיקים נרתעים מלהעסיק מתמודדים.
לאור זאת רוב המתמודדים מעדיפים לא לספר על מחלתם עקב החשש לאפליה, עובדה זו משמשת להם לרועץ משום שמושקעות הרבה אנרגיות בשימור הסוד ויש פחד מחשיפה, הדבר מקשה על התפקוד התקין.
מדידת עוצמתה של הסטיגמה בבריאות הנפש מאפשרת לחוקרים ולאנשי בריאות הנפש ולאנשים עם מגבלה נפשית להבין טוב יותר חסמים מפני צמיחה אישית, וכן מסייעת להבין ממה מורכבת הסטיגמה, לאיזה מאפיינים באדם היא קשורה, ומה משקלו היחסי של כל מרכיב בתמונה הכוללת.
מדידת הסטיגמה מאפשרת גם להבין טוב יותר מערכי השפעה הדדית בין האדם עם מגבלה נפשית לבין סביבות שונות בחייו (חברה, משפחה וכדומה), השפעה היכולה למתן את הסטיגמה או להגביר אותה.
כיום קיימים כלים מחקריים וכלים קליניים להערכת סטיגמה מסוגים שונים (סטיגמה עצמית, סטיגמה משפחתית, וסטיגמה חברתית).
כמו כן קיימים כלים למדידת סטיגמה האופיינית לקבוצות ספציפיות כמו אנשים החיים עם דיכאון, סכיזופרניה אנשים במצב אובדני ועוד.
נתונים מ-2012 מצביעים על כך שבכל המדינות, הייתה הסטיגמה שהרגישו משיבים עם הפרעות דיכאון או חרדה גבוהה מזו שהרגישו משיבים עם תחלואה גופנית ללא דיכאון או חרדה.
רמת הסטיגמה בישראל הייתה קרובה לזו של הארצות המתפתחות וגבוהה באופן מובהק מזו של מרבית הארצות המפותחות.
סטיוארט בראנד הוא יזם תרבות אמריקאי, מאבות תרבות האינטרנט; אחד הבולטים שבדור ההיפים, ביולוג בהכשרתו ואקולוגיסט פעיל, סופר, עיתונאי ועורך- הידוע במיוחד כמייסדו ועורכו של קטלוג העולם כולו (1969).
בראנד יזם מספר ארגונים, ביניהם: קהילת ה-WELL, רשת הקהילה העסקית- Global Business Network, והעכשיו הארוך (the Long Now).
וחיבר ספרים שנודעה להם השפעה רבה על קהלים רחבים בתחומי דעת שונים.
בין השאר בנושאי טכנולוגיה דיגיטלית ואקולוגיה.
הוא אחד מחלוצי הקהילות הווירטואליות ונחשב לפורץ דרך באופן שבו תפס את המערכת הווירטואלית כהבטחה לחברה חופשית שתהווה חלק מהתפתחותו האבולוציונית של האדם.
הקהילה הווירטואלית אותה ביקש בראנד לקדם, הייתה כזו המאפשרת לחבריה לכונן יחסים אנושיים באופן בלתי מתווך היררכית, שעם הזמן יחברו לקהילות נוספות שבסיס כולן הוא שיתוף אינפורמציה תוך שמירה על אינדיבידואליות.
במהלך חייו ופעילותו בראנד קשר סביב התרבות הקיברנטית והטכנולוגיה מהנדסים עם אמנים, נציגי הממסד הביטחוני עם גיבורים של תרבות הנגד ואנשי אקדמיה עם היפים מן החוף המערבי.
בראנד נולד ב-1938 ברוקפורד שבאילינוי, למשפחה ממעמד הביניים.
אביו היה קופירייטר ומפעיל משדר רדיו חובבני בשעות הפנאי, אמו, עקרת בית, בוגרת ווסר קולג' ואסטרונומית חובבת.
כמו רבים מבני דורו בארצות הברית שגדלו בצל תעמולת המלחמה הקרה, גם בראנד פחד בנעוריו מהאפשרות של שואה טכנולוגית והתקפה אטומית.
ביומנו משנת 1957 כסטודנט בסטנפורד, כתב על חששותיו מן הסכנה הסובייטית העלולה לגרום לאבדן
חששות אלו חיברו אותו אל הלכי הרוח של תרבות הנגד שהתגבשה בעת ההיא ותרמו בהמשך דרכו לביסוס החשיבה הא-היררכית וקידומה על מנת לאפשר לאינדיוודואל להתפתח כדרך לתיקון העולם.
בשנת 1960 השלים בראנד תואר ראשון בביולוגיה ואקולוגיה באוניברסיטת סטנפורד.
אחד ממוריו הבולטים היה פול ארליך, מחבר הספר התפוצצות אוכלוסין ומראשוני הביולוגים שאימצו את הקיברנטיקה לטובת המחקר הביולוגי.
התוודעותו של בראנד לשדה המחקרי של ארליך, השפיעה רבות על תפיסתו של בראנד את האדם כחלק ממערכת משוב-חוזר של קשרים המשפיעים זה על זה.
יומניו של בראנד מעידים כי האווירה המדעית בשלהי שנות החמישים, העשור שלאחר מלחמת העולם השנייה ועיצומה של המלחמה הקרה, שילבה בין מחקר שהעמיק יותר ויותר במתן הקשרים רחבים בתוך מרכיבי מערכת, ובין הפחד האמריקאי מהקומוניזם והצורך בהגנה על האינדיוודואל.
בהשפעת פול ארליך והקיברנטיקה, הסיק בראנד כי שחרורו של הפרט, יכול לבוא כשהוא פועל במערכת אופקית-רשתית ולא במערך היררכי.
רעיון החופש האישי מילא תפקיד באתוס האינדיבידואליסטי האמריקאי, לא רק עבור בראנד, אלא עבור אלפים רבים של צעירי תרבות הנגד.
אווירה מדעית זו, אף על פי שנולדה מהצורך המלחמתי של ארצות הברית לשיפור האמצעים הטכנולוגיים העומדים לרשותה, חלחלה תודעתית, דרך האקדמיה, אל לבבות הצעירים של תרבות הנגד ומשם אל תוך החברה והצעירים של אמריקה כרעיון לבניית מערך חיים חדש שיאפשר קיום שאינו נשלט על ידי מנגנונים היררכיים בירוקראטיים.
עם סיום לימודיו, התגייס בראנד לצבא האמריקאי ושירת בדרגת סגן בבסיס הדרכה בניו ג'רזי, מה שקירב אותו, גאוגרפית, למנהטן, שהיוותה תחנה חשובה בביוגרפיה התרבותית שלו.
בשנת 1962 התחיל בראנד ללמוד עיצוב בבית הספר לאמנות וצילום באוניברסיטת המדינה בסן פרנסיסקו.
במהלך לימודיו התיידד עם האמן סטיב דרוקה שחשף אותו בפני סצנת האמנות הניו-יורקית וכך התוודע לאמנים כמו רוברט ראושנברג, אלן קפרו וג'ון קייג'.
קייג' והחוג שסביבו היוו אוונגרד אמנותי ששם לעצמו למטרה לפרק את המיתוס הרומנטי של האמן האקספרסיוניסט המופשט, ששלט עד אז בסצנה הניו-יורקית לאורך שנות ה-40–50.
קייג' פעל במסגרת ההבנה הזן בודהיסטית שלימדה אותו, כך כתב, שהטבע הוא "שדה רצוף, המשכיות לא מופרעת שבה כל חלק אינו חשוב מן האחר ושום חלק לא יכול להיות נפרד מן הכלל".
מסר, שהלם את עקרון הקיברנטיקה בדבר מערכת המתקשרת עם עצמה.
את העשור שלאחר שחרורו מהצבא בילה בראנד בחיפוש אחר מנגנוני חיים אלטרנטיביים, הוא פנה לצורות קיום קומנואריות שתמכו באידאולוגיה טכנו-חברתית וטשטוש הגבול שבין האמנות לחיים.
אחת מהקומונות המשמעותיות אליהן חבר בשנים אלו הייתה ה- (USCO- THE US COMPAMPANY)
שהוקמה על ידי האמן סטיב דרוקה, המשורר גראד סטרן וטכנאי הסאונד מייקל קלהאן.
קבוצה זו שכנה בכנסייה ישנה ששכרו בגרנוויל, כשעה מצפון למנהטן, וקיימה אורח חיים של קומונה שוויונית.
מטרת הקומונה הייתה עשיית אמנות שתחולל שינוי תודעה אצל הקהל.
לצורך כך הם נשענו על טכנולוגיות אלקטרוניות מגוונות וטקטיקות קיברנטיות של משוב-חוזר; פרוז'קטורים עוקבים, מתקני הקלטה, מערכות רמקולים בסטריאו, הקרנת שקופיות דינמיות.
כל אלו, כאמצעים חווייתיים משני תודעה.
LSD, מריחואנה ופיוטה היו חלק מן העשייה היומיומית כהזדמנות לחוויה של התאחדות מיסטית.
USCO הייתה מערכת חברתית ולא רק קבוצה אמנותית, המנטרה שחקקו לעצמם ממחישה את תפיסת המערכת שלהם כאחדות אחת: "We Are All One".
השקפתה הטכנו-מיסטית של הקומונה עודדה שיתופי פעולה מולטי- דיסציפלינריים.
והחיבור שבין טכנולוגיה לאומנות במסגרת מיצגים ופסטיבלים מיסד את הקבוצה כחלוצה בתפיסת הטכנולוגיה כהוליסטית ולא אינסטרומנטלית.
קן קיזי ופסטיבל הטריפים (Trips Festival)
במהלך שנות השישים התיידד בראנד עם הסופר קן קיזי שהיה סופר ומנהיג היפי כריזמטי בחוף המערבי.
סביב קן קיזי התגבשה קבוצת צעירים שכינו את עצמם המארי פרנקסטרס ששמה במרכז חייה שימוש בסמים פסיכדליים וארגון של פסטיבלי מוזיקה.
הקבוצה חיה בבית של קיזי כקומונה היפית.
בראנד לקח חלק באירועים שארגנו.
בינואר 1966 בראנד וקיזי, יחד עם חברים נוספים, ארגנו את אירועי ה־Trips Festival שגילמו את המיזוג בין הטכנו-רוחניות של USCO והאוונגרד האמנותי, לבין מוטיב השבטיות.
בשלושת ימי האירוע השתתפו בו כ־10.000 צעירים שחגגו התרחשות חברתית בניצוחן של להקות רוק כמו הגרייטפול דד.
בראנד העלה מופע מולטימדיה משלו: America Needs Indians ובו העביר מסר כי אמריקה צריכה ללמוד מילידיה.
תמונת NASA של כדור הארץ
ב־1966 בראנד הוביל קמפיין שדרש מנאס"א לשחרר את תמונות כדור הארץ כפי שהוא נראה מהחלל שצולמו על ידה.
במהלך קמפיין זה פגש את באקמינסטר פולר שהציע לעזור לו להשיג את התמונות.
ב־1967 תמונת כדור הארץ שצולמה על ידי לוויין הפכה לתמונת השער של הגיליון הראשון של 'קטלוג העולם כולו' שיצא בסתיו 1968.
שנה לאחר מכן תמונת כדור הארץ כפי שצולם מהירח על ידי נאס"א הפכה לתמונת השער של גיליון האביב של 'קטלוג העולם כולו' שיצא ב 1969.
בראנד האמין כי תמונת כדור הארץ היא סמל חזק ומשמעותי הנותן תחושה שהכדור הוא אי מוקף ואקום שחור ועוין.
שעל האדם לשמור עליו כבית למין האנושי.
בראנד, שהשכלתו האקדמית נרכשה בתחום הביולוגיה, הושפע ממחקרים העוסקים באבולוציה ומערכות חיים דוגמת אצות ופטריות, בהן קשה לבודד את הפרט מהכלל.
מחקרים אלו הובילו אותו למסקנה לפיה- כיוון שהאדם הוא מערכת לעצמו, ובהכרח הוא גם חלק ממערכת כוללנית הוא משנע את האנרגיה סביבו ומשפיע עליה.
ומכאן, אחראי לשינוי האבולוציוני של עצמו.
תפיסה זו של מערכת עצמונית המתפתחת לבד תוך מהלכים של היזון-חוזר, נגדה, מבחינת בראנד, מבנים היררכיים בכלל ופוליטיים בפרט- מערכת פוליטית היא כזו בה מופעל כוח מלמעלה על מנת להשליט סדר חברתי דבר הגורם למחיקת האינדיבידואל.
באמצעות ההסבר האקולוגי- ביולוגי טען בראנד כי מערכות היררכיות מונעות את התפתחותו ושגשוגו של האדם בכך שהן גורמות לצמצום המגוון האקולוגי והקטנה בווריאציות האנושיות.
ועל כן שחרור האינדיבידואל והתפתחות אישית היא תנאי להתפתחות חברתית משמעותית.
תובנות אלו, קיבלו אישור במהלך חוויותיו בסצנת האמנות ובעיקר במפגש עם אמנים כמו ג'ון קייג', ורוברט ראושנברג שהציעו חוויה אמנותית שבמסגרתה אין לאמן יתרון, או עליונות על קהלו או על החומרים איתם הוא עובד ומבחינה זאת, ייעודו העליון של האמן, כפי שטען קייג',הוא- שלא יהיה לו כל ייעוד מוגדר .
את ההשפעות המשמעותיות ביותר על תפיסת עולמו ספג בראנד, מן הטקסטים וההרצאות של הוגים כמו באקמינסטר פולר, מרשל מקלוהן ונורברט וינר.
הוגים אלו הציעו, בצורות שונות מודל חדש של תקשורת שאינו מוגבל רק לתקשורת אנושית, אלא מורחב גם לתקשורת בין אדם למכונה, בין מכונה למכונה ובין אדם לאדם באמצעות מכונה.
מסגרת אינטלקטואלית זו פתחה בפניו אפשרויות חשיבה על יצירת צורות אלטרנטיביות של ארגון אנושי.
התפיסה ההוליסטית של אדם ומכונה הייתה, מבחינת בראנד, עתידה לאפשר לאינדיוודואל גישה חופשית לאינפורמציה ולאינטראקציות אנושיות חוצות מעמד וגזע ומתוך כך, אפשרות לשחרור מכבלי המדרג החברתי אליו שויך אדם.
רעיונותיו של באקמינסטר פולר והשפעתם על בראנד ובני דורו
פולר, ממציא, אדריכל, הוגה דעות ואקולוגיסט, נודע בזכות תכנון והמצאה של טכנולוגיות ירוקות שהידועה בהן היא הכיפה הגיאודזית.
לדעתו של פולר, האדם המודרני שחי בחברה טכנולוגית חייב להכיר בקיומם של דפוסים אוניברסליים הקיימים בטבע ובהתאם לכך לתכנן טכנולוגיות חדשות תוך חיסכון והימנעות משימוש לא שוויוני במשאבים.
פולר קידם את הרעיון לפיו יש להפקיע את הטכנולוגיות הגדולות מהתעשייה הצבאית ולהתאימן לקנה מידה אנושי משפחתי ולהשיג טכנולוגיה בת־קיימא (sustainable technology).
בספר שפרסם בשנת 1963 פולר כינה את מעצב הטכנולוגיה האידיאלי: המעצב הכוללני" ("Comprehensive Designer") ככזה הלוקח בחשבון שיקולים מערכתיים והשפעות של היזון חוזר גלובלי.
לספר נודעה השפעה עמוקה על בראנד ובני דורו.
התובנה של פולר הייתה שבכל אחד טמון "המעצב הכוללני", שיהיה מודע לשיווי המשקל שבין האיברים של המערכת.
לפי פולר, אותו מעצב אידיאלי יהיה "סינתזה מתפתחת של אמן, ממציא, מכונאי, כלכלן אובייקטיבי ואסטרטג אבולוציוני".
רעיון נוסף ומשפיע ביותר של פולר היה "משחק העולם" (World Game, World Peace Game).
זו הייתה מערכת שמטרתה לשמש כלי שיאפשר גישה מושכלת, מדעית ועיצובית לניבוי מראש ולטיפול בבעיותיו של כדור הארץ כמערכת אחת לכידה.
שנים רבות לפני עידן האינטרנט והרשת הגלובלית, ביקש פולר כלי מערכתי, מסד נתונים גלובלי שמתעדכן בזמן אמת על מצבו של העולם.
הוא בחר במילה "משחק" כדי להדגיש כי מדובר בגישה לכל; שבו כל אחד יכול וצריך לקחת חלק ב"משחק" הגלובלי הזה, נגישות לכל פרט ופרט היא ערובה לתגובה מהירה הן במישור הפרטי ביותר והן כחבר בקהילה שמנגנוניה פוליטיים.
"המשחק", ככלי אלטרנטיבי ואף חתרני, נועד לעקוף את הפוליטיקה שעפ"י פולר: נזקה ל"ספינת החלל ארץ" גדול מנשוא.
בשנת 1967 הצטרף בראנד לארגון שלא למטרות רווח Portola Institute שמקום מושבו היה ב-Menlo Park, ארגון זה עסק ברעיונות לחינוך, הוצאה לאור ודחיפה של מיזמי "חיים פשוטים", כפי שנכתב עליו: "הארגון הוקם בכוונה להקטין את קנה המידה ולהפוך לדמוקרטית ולאנושית את חברתנו הטכנולוגית הסובלת מגידול יתר".
פורטוֹלה נמצאה בצומת גאוגרפי, חברתית ותרבותית.
מיקומה בפאלו אלטו שבעמק הסיליקון, בשכנות לאוניברסיטת סטנפורד, קירב אליה אנשי אקדמיה, מרצים, מדענים ומתכנתי מחשב מחד.
ואמנים, חברים בקומונות ונציגי העולם הפסיכדלי מאידך.
רשת חברתית וצומת אינטלקטואלי זו שקשרה בין העולם ההיפי לתעשיית המחשבים הצעירה ובין עולם האמנות לאקדמיה היוותה חממה ליזמי תרבות מסוגו של בראנד.
בעמוד הפותח את הגיליון הראשון של הקטלוג הזכיר בראנד את באקמינסטר פולר כמי שבלעדיו לא היה בא לעולם הקטלוג.
הקטלוג עוצב באופן הפשוט ביותר כמעט ללא עזרים מקצועיים והופץ (תחילה ישירות על ידי בראנד ואשתו שנדדו בין קהילות שונות) בעיקר לקהילות ההיפים שנפוצו ברחבי ארצות הברית שבשיאן נמנו עליהן מאות אלפי חברים.
מבחינת תוכנו ה־Whole Earth Catalog התחלק לשבע קטגוריות ונע בין קטלוג מוצרים לאינדקס תרבותי, מילון מונחים ופורום חברתי.
החלתו הייתה צנועה וכללה כמות מועטת של עמודים, בשנת 1971 כאשר זכה ב National Book Award כבר הגיע לנפח של 448 עמודים.
הקטגוריות השונות הכילו תקצירי ספרים, ערכים מעולם התרבות, מידע כללי ומידע יישומי, התקנים מכניים, חפצים שונים וציוד מגוון למי שמבקש לחיות בטבע.
והקטלוג כלל בתוכו חוות דעת והתרשמות של כלל המשתמשים לצד חוות דעת וולונטריות של ממומחים בתוספת אינפורמציה כיצד ואיפה ניתן להשיגם.
מוצרים כגון, ערכה ביתית לאריגה, או אובניים לקרמיקה לצד דיווחים על תגליות מדעיות בעולם הפלסטיק.
חללים ורהיטים עשויי במבוק ליד ספרים שעסקו במחשבונים ספרתיים ובמחשבים מחוללי מוזיקה.
הקוראים/משתמשים לא יכלו לקנות באמצעות הקטלוג.
על מנת לרכוש היה עליהם לפנות ישירות לסוחרים או לחברות המייצרות.
הקטלוג היה ערבוביה אקלקטית של קולות, מראות וחפצים שבה כל קורא הוזמן לכתוב ולהציע ארטיפקטים או להמליץ על ערכים שיוכנסו למהדורה הבאה כמו גם לספר על חוויות אישיות שיש בהן תועלת לכלל.
במובן זה, הקטלוג לא היה ספר אך גם לא עיתון, או קטלוג במובן המסורתי של הזמנה באמצעות הדואר; הוא ייצג דבר חדש במו"לות האמריקאית שניחן, "בכוח משיכה מסתורי" כפי שתיארו לימים כמה מקוראיו הראשונים.
אופיו עודד אפשרות קהילתית של הבנת העולם ושימוש יצרני ולא צרכני באובייקטים, בשיטת 'עשה זאת בעצמך'.
לקטלוג נודעה השפעה אדירה על תנועת החזרה לאדמה של שנות ה-70, קהילות היפיות בתוך ארצות הברית ומחוצה לה.
מהדורת 1972 של הקטלוג הופצה בלמעלה מ-1.5 מיליון עותקים.
בשלוש השנים שבין- 1969 ל-1972, התרחב קהל הקוראים והתפרש על פני ארבע קבוצות חברתיות: אנשי אקדמיה, אנשי תעשייה וממשל שעיסוקם נגע במדע וטכנולוגיה, חברי חוגי האמנות בחוף המזרחי והמערבי, הקהילה הפסיכדלית של אזור מפרץ סן-פרנסיסקו ואוכלוסיית הקומונות שנפוצו בכל רחבי ארצות הברית החל מאמצע שנות ה-60.
המפגש של כל הקבוצות הללו מעל דפי הקטלוג ובאמצעותו יצר פעולת חליפין אינטנסיבית של ידע.
טכנולוגיה ומדע נפגשו בדתות המזרח, זן בודיזם, מיסטיציזם פסיכדלי ואידאולוגיות קהילתיות.
הדינמיקה הזו שהתבססה על משוב חוזר של קוראים יצר אתר רב-תחומי, גמיש מבחינה אידאולוגית וסמל מובהק של שיתוף פעולה.
הקטלוג המחיש את הטענה כי טכנולוגיות צריכות להימדד בקני-מידה אנושיים (small scale), צריכות לתמוך בהתפתחות האישית של האינדיבידואל ולהרחיב את התודעה.
קוראים שלקחו חלק פעיל הפכו בעצמם לסוכני-שינוי וליזמי תרבות על-פי המודל של בראנד.
ובעיקר, הקטלוג הראה, את אפשרות קיומה המעשי של קהילה על-גאוגרפית (disembodied community) כרעיון בר-השגה וכהוכחה לכך שמערכת טכנו-סוציאלית יכולה לשרת אתרים של שיתוף.
כיום, נחשב הקטלוג למבשר האינטרנט, אף על פי שלא נעשה בשימוש תקשורת מחשבים.
ב־1974 הקים בראנד את רבעון הקו- אבולושן.
המגזין פרסם כתבות באורך מלא בנושאים של תרבות עכשוויות כמו מדעי הטבע, חדשנות, אמנות, סוציולוגיה, ועוד.
הרבעון המשיך את קו המחשבה של בראנד, לפיו האדם בעזרת ידע בתחומים שונים יכול לשנות את כיוון הציוויליזציה המודרנית ולא להפוך להיות קורבן של ההתפתחות הטכנולוגית.
התוכן של המגזין נכתב על ידי כותבים מנוסים ומכובדים לצד כותבים מתחילים ועלומי שם וכלל בתוכו גם קטעי שירה פוטוריסטיים.
בין השנים 1977 - 1979 שימש בראנד כיועץ מיוחד למושל קליפורניה ג'רי בראון.
ב־1985 פנה לארי ברילאנט לסטיוארט בראנד והציע לו להקים במשותף קהילה אינטרנטית שתתבסס על ערכי, עורכי וקוראי הקטלוג.
באותה תקופה כבר פעלו קהילות שכאלו, ובראנד התנה את הסכמתו ביצירת קהילה שתשקף את הלך הרוח של התרבות ההיפית-קיברנטית שבמרכזה היזון-חוזר ודיאלוג.
ערכי השיחה, הוא פסק, ייקבעו על ידי המשתמשים ולא יוכתבו על ידי מפעילי הקהילה.
הרעיון המרכזי של בראנד היה שעצם הממשק יאפשר לקהילה להתפתח בעצמה ללא הפרעה וזכויותיו של הפרט יישמרו ולא יופרו על ידי המערכת, כאשר התכנים המועלים לאוויר יישארו בבעלותו של הכותב.
עד מהרה, הפכה הקהילה למקום פופולרי להחלפת אינפורמציה, דיון תרבותי, ויכוח פוליטי, תמיכה חברתית ואתר חיוני- מעין רשת חברתית- להשתלבות בתעשיית האינטרנט המתפתחת.
חלק מחברי ה-WELL שיחקו תפקיד מרכזי של גיבורי תרבות בתהליך הבנייתו של המרחב הווירטואלי.
אחד הבולטים שבחברים, הווארד ריינגולד (Howard Rheingold), הביא את רוח ה-WELL לשיח הציבורי.
כשב־1987, הוא טבע את המושג 'קהילה וירטואלית' במאמר שפורסם ב Whole Earth Review, כתב עת שבראנד הוציא לאור בעת ההיא, ולאחר מכן בספרו רב-המכר משנת 1993: .Virtual Community: Homesteading on the Electronic Frontier
הביוגרפיה של בראנד עוברת בכל התחנות שהיו לאבני הדרך של תרבות הסייבר.
בכל צומת חשוב בנרטיב המתפתח של התרבות הדיגיטלית, נמצא את בראנד כחוליה מקשרת, צומת ונקודת מחבר בין האנשים, המוסדות והאירועים שמתוכם נולד האינטרנט כתרבות.
ב 9 בדצמבר 1968 בראנד סייע למהנדס דאגלס אנגלברט להכין את הרפרזנטציה המיתולוגית שזכתה מאז לשם "אם כל ההדגמות" (The Mother of All Demos) שנערכה במסגרת כינוס מקצועי של כ 1000 אנשי מחשב.
בכינוס הוצגו לראשונה "העכבר", הטקסט האינטראקטיבי, וידאו-קונפרנס, האי-מייל והייפרטקסט.
בשנת 1985 בראנד יחד עם לארי בריליאנט יסדו את ה-well, הקהילה הווירטואלית המיתולוגית.
באותה שנה ארגן בראנד, עם אחרים, את כנס ההאקרים הראשון ובו טבע את מטבע הלשון המפורסם ביותר שלו: Information wants to be free.
בשנת 1986 בראנד בילה שנה במקדש הדיגיטלי של מעבדות MIT כמדען אורח שתפקידו להפיץ את הבשורה הדיגיטלית.
הוא עשה זאת בספר שהיה לפופולרי מאוד וסייע לקרב רבים למהפכה הדיגיטלית
בשנת 1988 ייסד את ה־Global Business Network ארגון שמטרתו לספק שירותי ייעוץ לארגונים גדולים כיצד לעשות שימוש אסטרטגי נכון והגון ברשת.
בשנת 1988 הקים בראנד במשותף עם את רשת הקהילה העסקית שבדומה ל־TED, הוא ייסד את הרשת העסקית הגלובלית, אשר בוחנת את העתיד הגלובלי והאסטרטגיות העסקיות של חברות על פי מיני ערכים שבראנד מצאו כחיוניים.
הרשת שמה לעצמה למטרה להיות מעורבת בהתפתחות ויישום של חשיבה תרחישית, תכנון, ויצירת כלים אסטרטגיים.
בראנד הוא נשיא וחבר בוועד המנהלים של ארגון העכשיו הארוך.
העכשיו הארוך הוא ארגון המקיים סמינרים בנושא מחשבה ארוכת טווח שמנסה להציב אופוזיציית חשיבה לתרבות המואצת.
מטרת הארגון לעודד לאחריות בהקשרים שונים של קיימות.
בין דובריו, המגיעים מתחומים שונים מאוד זה מזה, נכללים גם: בריאן אינו, ריי קורצוויל, נאסים טאלב, ג'ימי וולס ורבים אחרים.
שרת את דריווש השלישי, ומאוחר יותר את אלכסנדר הגדול.
בגד גם באלכסנדר ומרד בו.
נהרג בדו-קרב מול המוקדוני אריגיוס.
על ראשית חייו של סטיברזנס לא ידוע דבר.
הוא שימש כסטראפ אריה (Aria).
הוא שרת את דריווש השלישי, מלך ממלכת פרס האחמנית, ובמהלך כיבוש האימפריה הפרסית על ידי אלכסנדר הגדול, פיקד על כוח שהורכב מאנשי אריה בקרב גאוגמלה.
הכוח שתחת פיקודו הוצב באגף השמאלי, מול היחידות שבפיקוד אלכסנדר עצמו.
לאחר שהקרב הסתיים בניצחון מוקדוני, המשיך סטיברזנס לשרת את המלך, ויחד עמו נמלט אל הסטראפיות המזרחיות.
אולם בהדרגה כמו אצילים פרסים רבים אחרים, החל סטיברזנס לאבד את האמון במלכו, ויחד עם בסוס סטראפ בקאטריה וברסאינטס סטראפ אראכוסיה, התנקשו במלך בשנת 330 לפנה"ס.
בהדרגה, התבר לסטיברזנס, שאלכסנדר הגדול מאמץ את המנהגים הפרסיים, לפיכך הוא הגיע למחנה של אלכסנדר בעיר סוסיא (כיום באזור משהד), והודיע על כניעתו.
אלכסנדר היה מרוצה, והותיר את סטיברזנס כמושל אריה, אולם הותיר עמו 40 פרשים מוקדונים שהיו אמורים לפקח על נאמנותו.
לאחר יציאת צבאו של אלכסנדר, מרד סטיברזנס וחבר לבסוס, שהוביל כעת את ההתנגדות הפרסית למוקדונים.
הסיבות למרד אינן ברורות, ועל פי השערות הן נבעו מטעמים דתיים.
בסוס, שלח לעזרתו 2,000 פרשים.
אריגיוס וסטיברזנס ערכו ביניהם דו-קרב, שבסופו נעץ אריגיוס חנית בפניו של סטיברזנס והרג אותו.
סטיג לנארט בלומקוויסט הוא נהג מרוצים שוודי.
בשנת 1984 זכה באליפות העולם בראלי ושנה לאחר מכם סיים במקום השני כמתחרה עבור קבוצת אאודי.
במהלך השנים ניצח 7 פעמים את הראלי השוודי.
בנוסף זכה מספר פעמים באליפות שוודיה בראלי ופעם אחת (1983) באליפות בריטניה.
בשנת 1989 ו-1990 הוכתר כ"אלוף האלופים" במרוץ האלופים.
בלומקוויסט קיבל את רישיון הנהיגה בגיל 18 וימים ספורים לאחר מכן רשם את ניצחונו הראשון בראלי מקומי שהתקיים בעיר קרלסטד.
הוא הוכשר כמורה נהיגה יחד עם פר אקולנד, שהפך להיות בן קבוצתו לאחר מכן.
הוא החל להתחרות עבור קבוצת סאאב ובשנת 1971 השיג ניצחונות בינלאומיים ראשונים כשניצח את הראלי השוודי, מרוץ 1000 האגמים בפינלנד וראלי ווילס.
בזכות הישגים אלו סיימה סאאב את העונה במקום השני אחרי קבוצת אלפין-רנו באליפות העולם הבינלאומית ליצרנים, המסגרת שקדמה לאליפות העולם בראלי.
הוא שב וניצח את הראלי השוודי גם בשנת 1972 ו-1973, המרוץ הראשון שלו במסגרת אליפות העולם.
בהמשך רשם שני ניצחונות נוספים בשנים 1977 ו-1979. בתחרויות נוספות בהן לקח חלק ניצח את ראלי קפריסין (1973), ראלי ספא הבלגי (1976) ומספר פעמים באליפות שוודיה.
הוא המשיך להתחרות עם סאאב עד לסגירת קבוצת המרוצים בשנת 1981. באותה שנה עבר להתחרות עבור קבוצת טלבו סאנבים לוטוס וסיים שמיני את הראלי הפיני.
בשנת 1982 הוחתם על ידי קבוצת אאודי לנהוג במכונית האאודי קוואטרו במספר מרוצים לצידם של האנו מיקולה ומישל מוטון.
הוא ניצח את ראלי שוודיה וראלי סן-רמו וסיים במקום השני בראלי פינלנד.
בעקבות ההישגים הוחתם כנהג קבוע בקבוצה.
במהלך עונת 1983 הגיע שבע פעמים לפודיום, כולל ניצחון בראלי ווילס, מרוץ סיום העונה.
באותה שנה זכה באליפות הראלי הבריטית לאחר שניצח ארבעה מתוך שישה מרוצים.
בשנת 1984 זכה באליפות העולם לאחר שניצח חמישה מרוצים.
הניצחון האחרון בעונה, שהושג בראלי חוף השנהב, היה גם הניצחון האחרון בקריירה.
את עונת 1985 סיים במקום השני, בפער של 52 נקודות אחרי טימו סלונן מקבוצת פז'ו.
בעונת 1986 התחרה בחמישה מרוצים עבור קבוצת פורד ומרוץ נוסף עבור פז'ו.
הישגו הטוב בעונה היה המקום השלישי אליו הגיע בראלי פינלנד.
לאחר המעבר לקטגוריה A המשיך להתחרות עבור פורד שתי עונות נוספות.
בשנת 1989 זכה בתואר "אלוף האלופים" במרוץ האלופים לאחר שניצח את וולטר רוהל בגמר.
שנה לאחר מכן זכה שוב בתואר, הפעם לאחר ניצחון על טומי מקינן.
בעונת 1990 לא לקח חלק במרוצי אליפות העולם.
בשנתיים הבאות נהג בניסאן סאני GTI-R, עימה הגיע לפודיום בראלי שוודיה בעונת 1992. הפודיום האחרון בו זכה כמקצוען.
במהלך שנות התשעים סייע לקבוצת המרוצים של סקודה בפיתוח גרסת המרוצים לדגם הסקודה פליסיה.
בשנת 1996 לקח חלק בראלי בריטניה, שלא נכלל כחלק מאליפות העולם.
בגיל 50 סיים את המרוץ במקום השלישי.
באותה שנה השתתף גם בראלי ספארי שהתקיים בקניה וסיים במקום השביעי.
בשנת 2001 שב להתחרות בצורה סדירה ולקח חלק ב-12 מרוצים בקטגוריית N, כשהוא נוהג במיצובישי לאנסר איוו 6. בסיום העונה דורג במקום החמישי בקטגוריית המכוניות מייצור סדרתי (PWRC).
שנתיים לאחר מכן סיים במקום השלישי בקטגוריה, הפעם עם סובארו אימפרזה WRX STI.
בשנת 2006 השתתף בפעם האחרונה בראלי שוודיה אותו סיים במקום ה-24 בדירוג הכללי ובמקום השלישי בקטגוריית ה-N.
בנו, טום בלומקוויסט, התחרה במרוצי מכוניות וזכה בשנת 2010 באליפות פורמולה רנו הבריטית.
סטיגיומדוזה (שם מדעי: Stygiomedusa) היא מין של מדוזה שוכנת אוקיינוסים.
היא קרובתה של האורליה הכחולה אך מצויה במעמקי הים והיא גדולה מהאורליה בהרבה.
סוג מדוזה זו כוללת רק מין אחד - Stygiomedusa gigantea.
היא חיה בכל האוקיינוסים אך נצפית רק לעיתים נדירות, בדרך כלל בעת מחקר בצוללות או כשהיא נפלטת לחוף.
כמה צוללות צפו בה במעמקי האוקיינוס השקט לחופי ארצות הברית, לחופי יפן וגם במפרץ מקסיקו.
מדוזה זו היא אחת מהגדולות שבמדוזות ובחסרי החוליות האוקייניים ברחבי העולם.
היא בעלת פעמון דמוי-מטריה בקוטר של קרוב למטר ובעלת 4 זרועות דמויות משוטים באורך שיכול להגיע ל-10 מטרים.
דבר זה הופך אותה לאחת מהגדולות שבמדוזות ומהגדולה שבכל יצורי המעמקים.
הזרועות שלה חסרות תאים צורבים כמו לשאר המדוזות וכנראה שהם משמשים לגריפה או ללכידת טרף קטן כמו חסילונים, קריל ודגיגים.
ישנן עדויות על קשר סימביוזי בין מדוזה זו לדג Thalassobathia pelagica ממשפחת הביתניים.
סטיוארט דייוויס היה צייר מודרניסטי אמריקני.
הוא היה ידוע בזכות ציורי האמנות הפרוטו-פופ המושפעים מג'אז משנות הארבעים והחמישים, נועזים, סוערים וצבעוניים, כמו גם עבודות באסכולת האשקן בשנותיה הראשונות של המאה העשרים.
סטיוארט דייוויס נולד ב-7 בדצמבר 1892 בפילדלפיה לאדוארד וויאט דייוויס, עורך האמנות של ה"פילדלפיה פרס", והלן סטיוארט דייוויס, פסלת.
החל משנת 1909 החל דייוויס את הכשרתו לאמנות פורמלית אצל רוברט אנרי, מנהיג אסכולת אשקאן, בניו יורק בשנת 1912. במהלך תקופה זו דייוויס התיידד עם הציירים ג'ון סלואן, גלן קולמן.
בשנת 1913 היה דייוויס אחד הציירים הצעירים ביותר שהציגו בתערוכת הארמורי, שם הציג חמישה ציורי צבעי מים בסגנון אסכולת אשקאן.
בתערוכה נחשף דייוויס ליצירותיהם של מספר אמנים ובהם וינסנט ואן גוך, אנרי מאטיס ופבלו פיקאסו.
דייוויס הפך לאמן "מודרני" מחויב ומרכזי בקוביזם ובמודרניזם באמריקה.
את הקיץ בילה בציור בגלוסטר, מסצ'וסטס, וערך מסע ציור להוואנה בשנת 1918 וניו מקסיקו בשנת 1923.
לאחר שבילה מספר שנים בחיקוי אמנים מתערוכת הארמורי, דייוויס החל להתקדם לעבר סגנון אישי משנת 1919. בשנות העשרים החל את התפתחותו לסגנון בוגר; ציור טבע דומם ונופים מופשטים.
השימוש שלו בתכני נושא כמו חבילות סיגריות ופרסומות למצתים מצביע על אלמנט פרוטו-פופ של יצירתו.
בין המנהגים של דייוויס היה השימוש שלו בציורים קודמים.
אלמנטים של סצנות נמל שצייר בגלוסטר, מסצ'וסטס, ניתן למצוא במספר יצירות עוקבות.
תכונה נוספת הייתה ציור של סדרות, עבודות עם מבנים דומים, אך עם צבעים משתנים או קישוטים גאומטריים שנוספו, ובעצם יצירת וריאציות על הנושא.
יש פרשנים המציעים כי היבט זה של יצירתו מקביל לאהבתו לג'ז, שבה מאולתר מבנה אקורדים בסיסי על ידי הנגנים.
בשנת 1928 ביקר בפריז, צרפת במשך שנה, שם צייר סצנות רחוב.
בשנת 1929, כשהיה בפריז, התחתן עם חברתו האמריקאית, בסי צ'וסאק.
בשנות השלושים הוא התערב יותר ויותר מבחינה פוליטית.
על פי סצ'יל ווייטינג, מטרתו של דייוויס הייתה "ליישב בין אמנות מופשטת למרקסיזם ולחברה התעשייתית המודרנית".
בשנת 1934 הצטרף לאיגוד האמנים; לאחר מכן הוא נבחר לנשיאה.
בשנת 1936 בחר בו קונגרס האמנים האמריקני למזכיר הלאומי.
בזמן השפל הגדול, הוא צייר ציורי קיר לפרויקט האמנות הפדרלי של מינהל העבודות המושפע מאהבתו לג'אז.
בשנת 1932 דייוויס איבד את אשתו, בסי צ'וסאק דייוויס שנפטרה לאחר סיבוכים בלידה.
כמו כן, בשנת 1932 צייר דייוויס ציור קיר עבור אולם "רדיו -סיטי", במרכז רוקפלר, שקיבל את השם "גברים ללא נשים" (על שם אוסף הסיפורים הקצר השני של ארנסט המינגוויי שהושלם באותה השנה).
בשנת 1938 דייוויס התחתן עם רוזל שפרינגר ובילה את חייו המאוחרים בהוראה בבית הספר למחקר חברתי בניו יורק ובאוניברסיטת ייל.
הדואר האמריקני הוציא בשנת 1964 חותמת ובה ציור מאת דייוויס.
דייוויס נפטר משבץ מוחי בניו יורק ב-24 ביוני 1964, בן 71.
יחסי הגומלין של דייוויס עם יצירות מודרניסטיות אירופאיות בשנת 1913 השפיעו משמעותית על צמיחתו כאמן.
דייוויס הוכשר לראשונה באופן מקצועי על ידי רוברט אנרי, ריאליסט אמריקאי.
אנרי החל ללמד את דייוויס בשנת 1909. דייוויס התיידד גם עם ג'ון סלואן ושישה אמנים אנטי-מוסדיים אחרים (המכונים "השמונה") כדי להציג תערוכה בגלריית מקבת בשנת 1908. באמצעות דחייתו את הנורמות האקדמיות בציור, עודד אנרי את דייוויס ותלמידיו האחרים למצוא צורות ודרכים חדשות לבטא את אמנותם ולשאוב השראה מחיי היומיום שלהם.
סטיוארט דייוויס לא עבר למודרניזם למרות אנרי, אלא מתוך הערכה לצורות האומנות הרבות שקיימות.
האהבה ואימוץ המודרניזם האירופי התחלפו לבדידות פוליטית וחברתית שהייתה באמריקה בשנות העשרים והשלושים.
דייוויס מעולם לא הצטרף לקבוצת אמנות בשנות העשרים והפך לצייר היחיד של הקוביזם שהשתמש בצבעים וצורות מופשטות כדי להציג דינמיקות שונות של הסביבה התרבותית והפוליטית האמריקאית.
בשנים 1915 - 1919 בילה דייוויס בקיץ במסצ'וסטס, שם הייתה בעבודותיו צבעוניות עזה בשילוב עיצובים פשוטים, עדויות להשפעת כמה אמנים שדייוויס העריץ בתערוכת הארמורי.
בראשית שנות העשרים אמנים אמריקאים רבים נטשו את האמנות המודרנית, אך דייוויס המשיך לנסות ולגלות דרכים ליישם את הידע שלו על צורות וצבעים ביצירת האמנות שלו.
בסוף שנות העשרים ערך דייוויס יותר ניסיונות ומחקר על הקוביזם ברמות תחכום שונות מאשר כל אמן אמריקני אחר באותה תקופה.
במהלך שנות השלושים והארבעים, דייוויס ניסה ליצור עבודה עם הקוביזם שהשתנה ונעשה מקורי יותר.
במהלך עבודתו על כמה ציורי קיר לפרויקט האמנות הפדרלי, דייוויס ניסה למצוא אלטרנטיבות למבנה הקוביסטי המסורתי.
הופעת האקספרסיוניזם המופשט בשנות הארבעים עוררה שאלה האם דייוויס עדיין היה המודרניסטי הגדול במדינה.
דייוויס נולד בתקופה בה אמריקה חשה תחושת אופטימיות הולכת וגוברת לגבי עצמה כאומה באמצעות הטכנולוגיות והניהול שלה בתחום החומרי והחברתי.
התקופה יצרה אצל דייוויס תחושת גאווה גדולה בהיותו אמריקאי והובילה אותו ליצור כמה יצירות שבמרכזן "אמריקה הגדולה".
לאחר אימונו אצל אנרי, דייוויס היה מסתובב ברחובות העיר ניו יורק כדי לקבל השראה ליצירותיו.
התבוננותו בציבור העירוני, גרם לו לפתח מצפון חברתי חזק שהתחזק באמצעות ידידותו עם ג'ון סלואן, אמן אנטי מוסדי נוסף.
בנוסף, דייוויס ביקר בתערוכת הארמורי משנת 1913 כדי ללמד את עצמו על המודרניזם ומגמותיו המתפתחות.
דייוויס רכש הערכה וידע כיצד ליישם את ההתקדמות הפורמלית והצבעונית של המודרניזם האירופי, משהו שאנרי לא התמקד בו באמנותו.
בשנת 1925 הציגו תערוכה בניו יורק עם כמה יצירות של האמן הצרפתי פרננד לז'ה.
לדייוויס הייתה מידה רבה של כבוד ללז'ה מכיוון שכמו דייוויס, הוא חיפש את הבהירות הפורמלית ביותר בעבודתו.
דייוויס העריך גם את עבודתו של לז'ה: חזיתות בתים, שלטי חוצות וחפצים מעשה ידי אדם אחרים.
בתחילת שנות השלושים לאחר שחזר מנסיעה באירופה וביקור בכמה סדנאות אמנות, נסיעה שחיזקה מחדש את זהותו ביצירתו.
בעבר הוא ראה את העליונות האירופאית באמנים מוכשרים, אך כעת הוא הרגיש כאילו הוא דומה להם אם לא גדול יותר ממקביליו האירופים.
מתוך אמונה כי עבודתו יכולה להשפיע על הסביבה החברתית-פוליטית באמריקה, המסר הפוליטי של דייוויס ניכר בכל יצירותיו מן המופשט ביותר עד הריאלי ביותר.
בניגוד לרוב האמנים המודרניסטים, דייוויס היה מודע למטרותיו הפוליטיות.
בשנות השלושים של המאה הקודמת, דייוויס כבר היה צייר אמריקאי מפורסם, אך זה לא הציל אותו מלהרגיש את ההשפעות השליליות של השפל הגדול, מה שהביא לכך שהיה אחד האמנים הראשונים שהגיש מועמדות לפרויקט האמנות הפדרלי.
במסגרת הפרויקט, דייוויס יצר כמה יצירות מרקסיסטיות לכאורה.
עם זאת, הוא היה עצמאי מכדי לתמוך באופן מלא באידיאלים ופילוסופיות מרקסיסטיות.
למרות מספר יצירות המשקפות את המאבק המעמדי, שורשיו של דייוויס באופטימיות האמריקאית ניכרים לאורך חייו.
סטיבנסון 2–18 הוא כוכב מסוג על-ענק אדום, הממוקם בקבוצת הכוכבים מגן במרחק המוערך כ-20,000 שנות אור מכדור הארץ.
נכון לשנת 2021, זהו הכוכב הגדול ביותר שידוע לאנושות על קיומו, ברדיוס השווה ל-2,150 רדיוסי שמש.
סטיבנסון ממוקם בקירוב לצביר הכוכבים סטיבנסון 2, צביר שגילה האסטרונום האמריקאי צ'ארלס ברוס סטיבנסון בשנת 1990. מעריכים כי לאור לוקח 8.7 שעות להקיף את סטיבנסון ועל כן למטוס המהיר בעולם (לוקהיד SR-71) ייקחו 500 שנה להקיפו.
לו היה מחליף את השמש, רדיוסו היה מגיע עד למסלול שבתאי.
נכון להיום, סטיבנסון נמצא בתהליך של איבוד אנרגיה עד אשר (מעריכים כי) יהפוך להיפר-ענק לפני תהליך סופרנובה.
קודם לגילוי גודלו של סטיבנסון היה UY במגן הכוכב הגדול ביותר הידוע לאנושות.
סטיוארט דאלאס הוא כדורגלן עבר צפון אירי ששיחק בעמדות המגן והקשר.
דאלאס היה שחקן מפתח בלידס יונייטד בתקופתו של מרסלו ביילסה שזכתה באליפות הפוטבול ליג צ'מפיונשיפ והעפילה לפרמייר ליג לאחר 16 שנות היעדרות.
בשנים 2015–2022 היה חלק מסגל נבחרת צפון אירלנד, רשם למעלה מ-50 משחקים במדיה והשתתף ביורו 2016. דאלאס, שהחל את הקריירה שלו בעמדת הקיצוני, הפך בהמשך למגן ולשחקן מרכז שדה.
דאלאס החל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצת קרוסיידרס הצפון אירית, עת חתם על חוזהו המקצועני הראשון בקיץ 2010, לאחר שבתור נער שיחק בקבוצת הכדורגל של בית הספר התיכון בו למד ובמועדונים חובבנים.
הופעתה הראשונה בבוגרים הייתה ב-7 באוגוסט 2010, והוא כבש את שער הבכורה שלו במהרה, ב-של אותו חודש.
בעונת הבכורה שלו זכה לשבחים רבים על יכולתו, כולל זכייה בפרסי השחקן הצעיר המצטיין ובשחקן המצטיין מטעם העיתונאים בליגת העל הצפון אירית.
דאלאס הוביל את המועדון קרוסיידרס לסיום במקום השני ולהשתתפות במוקדמות הליגה האירופית.
גם בעונה העוקבת, 2011/12 המשיך דאלאס ביכולתו הטובה – הוא פתח בצמד המשחקים מול פולהאם במוקדמות הליגה האירופית, שיחק בגמר הגביע הצפון אירי ואף כבש בבעיטת עונשין בניצחון קבוצתו בגביע סנטנה, טורניר כדורגל משותף למועדונים מצפון אירלנד ומאירלנד.
באפריל 2012 נרכש דאלאס על ידי המועדון האנגלי ברנטפורד מהליג 1 (הליגה השלישית האנגלית).
בעונתו הראשונה במועדון מיעט דאלאס לשחק, ובסופה הושאל למועדון נורת'האמפטון טאון מליג 2 (הליגה ה-4).
יכולתו הטובה והעובדה ששיחק שם באופן רציף הובילו לחזרתו לברנטפורד בראשית 2014, ובסופו של דבר שיחק דאלאס 21 משחקים בעונת 2013/2014, כבש שני שערים וסייע למועדון להבטיח עלייה אוטומטית לליגה האנגלית השנייה.
בעונתו הראשונה בליגה השנייה עם ברנטפורד הרשים דאלאס, פתח ב-38 משחקים וכבש שישה שערים כשהעולה החדשה מסיימת בצמרת הליגה - במקום החמישי המוביל לפלייאוף העלייה לפרמייר ליג.
דאלאס וברטנפורד הפסידו בסיבוב הראשון בפלייאוף למידלסברו.
יכולתו הטובה במדי ברנטפורד הובילו לרכישתו באוגוסט 2015 על ידי לידס יונייטד, בסכום המוערך בכ-1.3 מיליון פאונד.
בלידס היה לשחקן מוערך ויציב, שיחק ב-45 משחקי ליגה (יותר מכל שחקן אחר) וזכה בפרס השחקן המצטיין של המועדון מטעם השחקנים.
עם הגעתו של המאמן מרסלו בייאלסה למועדון החל דאלאס לשחק בתפקידים אחוריים יותר בקישור ובהגנה, והוכיח את יכולתו להתאים עצמו למערכים והצבות שונים על המגרש, בהתאם לפציעות ולשינויים הטקטיים הנדרשים כנגד כל יריבה.
תכונה זאת זיכתה אותו באמון ובהערכה מצד המאמן והוא המשיך לפתוח במשחקים באופן קבוע.
בעונת 2019/2020, בסיומה זכתה לידס באליפות הליגה השנייה ושבה לפרמייר ליג לאחר היעדרות של 16 שנה, שיחק דאלאס 45 משחקי ליגה, כבש ארבעה שערים וזכה שנית בפרס השחקן המצטיין מטעם השחקנים.
ב-2 בנובמבר 2020 הבקיע סטיוארט את שער הבכורה שלו בפרמייר ליג, בהפסד 1–4 ללסטר סיטי.
ב-10 באפריל 2021 הבקיע צמד במשחק בו ניצחה קבוצתו את מנצ'סטר סיטי בתוצאה 1–2, והפך לשחקן הראשון שכובש מולה באצטדיון סיטי אוף מנצ'סטר לאחר הדקה ה-90, מאז רובין ואן פרסי שעשה זאת ב-2012. ביולי 2021 חתם דאלאס על חוזה חדש בלידס לשלוש שנים נוספות.
ב-30 באפריל, במהלך משחק מול מנצ'סטר סיטי, שבר דאלאס את עצם הירך לאחר התנגשות עם ג'ק גריליש, נזקק לניתוח וסיים את העונה.
אף על פי שחזר לאימוני הקבוצה בספטמבר 2023 החמיץ דאלאס את כל עונת 2023/2024 בצ'מפיונשיפ.
ב-10 באפריל 2024 הודיע על פרישה מכדורגל בגיל 32 בשל פציעת ברך ממנה לא הצליח להשתקם.
יכולתו הטובה של דאלאס הובילה לזימונו לנבחרת צפון אירלנד.
החל משנת 2015 זומן דאלאס בקביעות למשחקי הנבחרת והשתתף עמה בקמפיין המוקדמות ליורו 2016 שבצרפת.
ב-8 באוקטובר ניצחה צפון אירלנד 1–3 את יוון והבטיחה את השתתפותה ביורו 2016 - היה זה הטורניר הבינלאומי הראשון אליו העפילה הנבחרת מזה שלושה עשורים.
דאלאס זומן להרכב הנבחרת ליורו, שיחק בכל המשחקים ואף בישל את שער הניצחון נגד נבחרת אוקראינה בשלב הבתים.
בישול שער זה הבטיח את העפלתה של הנבחרת לשמינית הגמר של הטורניר, בו הפסידה 0–1 לנבחרת ויילס והודחה.
שערו הרשמי הראשון בנבחרת הגיע במהלך משחקי מוקדמות מונדיאל 2018 נגד אזרבייג'ן, והוא אף כבש במשחק ידידות נגד ישראל בספטמבר 2018.
האי סטיבנטון הוא אי מכוסה קרח, הממוקם במדף הקרח סולזברגר מול חופי ארץ מארי בירד, שבאנטארקטיקה.
האי ממוקם ממערב לרכס קורט, אורכו 45 קילומטרים ורוחבו 27 קילומטרים.
שטחו 780 קילומטרים רבועים, וגובהו המקסימלי מעל פני הים הוא 395 מטרים.
האי נקרא על שמו של ריצ'רד פ.
Steventon) שהיה נגד בצי ארצות הברית ושימש כמפקד תחנת אייטס בשנת 1963.
סטיוארט בינגהאם הוא שחקן סנוקר מקצועני אנגלי.
אלוף העולם בסנוקר לשנת 2015 ואלוף טורניר המאסטרס לשנת 2020. בשיאו דורג במקום השני בעולם בדירוג שחקני הסנוקר העולמי (מאי 2015-מרץ 2017).
נכון לפברואר 2026, מדורג במקום ה-17 בעולם.
בינגהאם החל את הקריירה המקצוענית שלו בשנת 1998 כשהיה בן 22. בתחילת דרכו לא נחל הצלחות רבות, והצליח לזכות בתחרויות שוליות בלבד.
הצלחתו הגדולה הגיעה לאחר זמן רב, בשלב מאוחר בקריירה, כאשר בשנת 2011, בגיל 35 זכה בטורניר גולדפילדס הפתוח של אוסטרליה (Australian Goldfields Open), שם ניצח את מארק ויליאמס בגמר מותח בתוצאה 8–9. הייתה זו הפעם הראשונה בה הגיע לגמר של טורניר דירוג, וגם הפעם הראשונה בה זכה בטורניר דירוג.
בשנת 2014 קטף את תואר הדירוג השני שלו, כשזכה בטורניר המאסטרס של שאנגחאי, שם ניצח בגמר את מארק אלן בתוצאה 3–10.
בשנת 2015, בניגוד לכל התחזיות והסיכויים בסוכנויות ההימורים, זכה באליפות העולם כשבדרך הצליח לעבור שחקנים חזקים ובכירים: בשמינית הגמר ניצח את גריים דוט, ברבע הגמר ניצח את רוני או'סאליבן, ובחצי הגמר ניצח את ג'אד טראמפ.
בגמר פגש את שון מרפי וניצח בתוצאה 15–18. בעקבות זכייתו באליפות העולם, טיפס בינגהאם למקום השני בדירוג העולמי, שם שהה במשך 22 חודשים.
בשנת 2020 הגיע לגמר טורניר המאסטרס שם ניצח את אלי קרטר בתוצאה 8–10. בכך הפך לשחקן המבוגר ביותר שזכה בטורניר באותה עת, ובמקביל גם רשם זכייה שנייה בטורניר של הכתר המשולש.
עד כה זכה בינגהאם בשישה תוארי דירוג, ארבעה תוארי דירוג מינוריים, ובתשעה תארים ללא דירוג.
בינגהאם השלים תשעה רצפים מקסימליים רשמיים של 147 נקודות, ומדורג חמישי בכל הזמנים יחד עם ג'אד טראמפ בקטגוריה זו - לאחר רוני או'סאליבן (15), ג'ון היגינס (13), סטיבן הנדרי (11), ושון מרפי (10).
כמו כן, השלים 623 רצפים רשמיים של מאה נקודות ומעלה.
בשנת 2018 התגלה כי בינגהאם עבר על חוקי איגוד הסנוקר העולמי לפיהם חל איסור מוחלט על שחקני סנוקר פעילים להמר על משחקי סנוקר.
בעקבות התקרית, נקנס בינגהאם ב-20,000 פאונד והושהה מתחרויות למשך חצי שנה.
חלק מההימורים כללו משחקים בהם נטל חלק, אך לא נמצאו הוכחות להטיית משחקים.
רווחיו של בינגהאם מענף הסנוקר עומדים על מעל 4 מיליון פאונד.
בינגהאם בעל יכולת מרשימה בבניית רצפים גבוהים והוא מדורג במקום ה-11 בכל הזמנים במספר הרצפים מעל 100 נקודות.
בעבר, היה נחשב לשחקן אפור בעל משחק עצור ונטול יצירתיות, אך כשהחל לזכות בטורנירים משמעותיים, השתפר משחקו פלאים ואף על פי שאינו מציג משחק וירטואוזי וסוחף כמו או'סאליבן וטראמפ, הוא הפך לשם מרתיע בהתמודדויות הודות לאופיו העקשני והתחרותי.
הוא שחקן מאוזן בעל סגנון רציף וזורם המחשב היטב את מהלכיו ומסתמך על משחק סולידי וממושמע.
בעברו, היה שחקן גולף חובבן אשר לקח חלק במספר טורנירים.
לבסוף החליט לוותר על הגולף כמעט לחלוטין ולהתמקד בקריירת הסנוקר.
ראול-סטיג רסטה (באסטונית: Raul-Stig Rästa; נולד ב-24 בפברואר 1980) הוא זמר-יוצר אסטוני, שייצג, יחד עם הזמרת האסטונית, אלינה בורן, את אסטוניה באירוויזיון 2015, עם השיר "Goodbye to Yesterday".
ב-2002–2006, הוא היה חבר בלהקת סלובודן ריבר, יחד עם איטהקה מריה וטומי רהולה.
הוא היה גם חבר בלהקת טראפיק ובלהקת Outloudz.
ב-2011 הוא היה מתמודד בעונה החמישית של לרקוד עם כוכבים האסטוני, שבו הודח חמישית מהתחרות.
ב-2012 גילם סטיג את מוריץ בהפקת המקור האסטונית של המחזמר אביב מתעורר.
רסטה ניסה מספר פעמים לייצג את אסטוניה באירוויזיון.
הוא התחרה עם להקת סלובודן ריבר בקדמי האירוויזיון של 2003 ו-2004, עם הקת טראפיק בקדמי האירוויזיון של 2008, 2009, 2012, 2014, 2020, ועם להקת Outloudz בקדם האירוויזיון של 2011. כל אחד מהפעים הללו, כשל מלנצח בתחרות.
ב-2015, הוא התחרה, יחד עם הזמרת האסטונית, אלינה בורן, בקדם האירוויזיון של 2015, עם השיר "Goodbye to Yesterday", והגיע למקום הראשון בקדם.
באירוויזיון 2015, הם העפילו לגמר, וסיימו במקום השביעי עם 106 נקודות.
הוא היה אחד מהכותבים של השיר "Play" של יורי פוטסמן, שייצג את אסטוניה באירוויזיון 2016, שהגיע למקום האחרון בחצי הגמר הראשון.
רסטה היה אחד מהמלחינים של השיר "In or Out" של אלינה בורן, שהתמודדה בקדם האירוויזיון האסטוני של 2017, שבו היא סיימה במקום העשירי בגמר.
הוא גם היה אחד מהכותבים של השיר "Enough" של אלינה בורן, שהמודדה בקדם האירוויזיון האסטוני של 2013, שבו היא סיימה במקום השמיני בגמר.
הוא התחרה בקדם האירוויזיון האסטוני של 2018, עם השיר "Home", שבו הגיע למקום השני בגמר.
הוא היה אחד מהכותבים של השיר "Storm" של ויקטור קרון, שייצג את אסטוניה באירוויזיון 2019, וסיים במקום ה-20 בגמר עם 76 נקודות.
הוא התחרה בקדם האירוויזיון האסטוני של 2022 עם השיר "Interstellar", והגיע למקום התשיעי בגמר.
מייג'ור גנרל סר סטיוארט האר היה קצין בכיר בצבא בריטניה.
השתתף בקרבות בצפון הודו במסגרת המשחק הגדול.
במלחמת העולם הראשונה לחם, כמפקד בריגדה ובהמשך כמפקד דיוויזיה, במערכת גליפולי, בחזית המקדונית ובמערכה על סיני וארץ ישראל.
סטיוארט האר נולד ב-1867 בעיירה אלברסטוק במחוז גוספורט שבהמפשייר (דרום אנגליה) לג'יימס האר (1836–1928) ולאליס שרלוט טייט (Alice Charlotte Tait; 1841–1911), אח לעוד 3 ילדים של בני הזוג (אליס הארייט האר, לוסי אדית' האר ומארי סטילוול האר).
האב, ג'יימס האר, היה קצין בצבא בריטניה בדרגת לוטננט קולונל ושירת תקופות ארוכות בהודו.
בנעוריו למד האר באיטון קולג' והמשיך בלימודים צבאיים באקדמיה הצבאית המלכותית בסנדהרסט אותה סיים ב-1886.
ב-5 במאי 1886, עם סיום לימודיו באקדמיה, התגייס האר לצבא הבריטי והוצב ברגימנט רובאי המלך בדרגת לוטננט.
זמן קצר לאחר גיוסו נשלח לשירות בהודו שם השתתף, בין 1884 ו-1895, בקרבות בפקיסטן ואפגניסטן כחלק מניסיונה של בריטניה לחזק את אחיזתה בצפון הודו במהלך המשחק הגדול מול רוסיה.
בין השאר השתתף האר במערכה לשחרור צ'יטראל.
בתקופת שירותו ברגימנט הרובאים הועלה האר, ב-1894 לדרגת קפטן וב-1904 הועלה לדרגת מייג'ור ומונה למפקד הבטליון השלישי של הרגימנט.
ב-1908 הועלה לדרגת לוטננט קולונל ומנה למפקד הבטליון השני של הרגימנט.
ב-1910 חזר האר לאנגליה משירותו בהודו וב-1912 מונה למפקדה של בריגדת הרובאים ה-156 "הסקוטית" .
מעט לפני פרוץ מלחמת העולם הראשונה מונה האר למפקדה הבריגדה ה-86 שהשתייכה לדיוויזיה ה-29. באפריל 1915 השתתף האר במערכת גליפולי במלכה הוביל את הבריגדה של בנחיתה בקייפ הלאס שם ספגה אבדות כבדות ונאלצה לסגת.
במהלך קרב זה נפצע האר ברגלו באופן קשה.
בהמשך היה שותף לקרבות במפרץ סובלה.
בהמשך השנה מונה האר למפקדה של הדיוויזיה ה-27 ונשלח איתה, בדצמבר 1915, לסלוניקי שם נלחם במערכה במקדוניה.
בתחילת 1916 הגיע למצרים שם מונה למפקדה של הדיוויזיה ה-54. כמפקד הדיוויזיה השתתף האר בקרבות המערכה על סיני וארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה ובין השאר בקרב רומני (אוגוסט 1916), קרב עזה הראשון (מרץ 1917), קרב עזה השני (אפריל 1917) וקרב עזה השלישי (נובמבר 1917).
בהמשך המערכה השתתף האר עם הדיוויזיה במערכה לכיבוש ירושלים (דצמבר 1917).