tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
סינותריום (שם מדעי: Sinotherium; מילולית: "בהמה סינית") הוא סוג של קרנף גדול נכחד שחי במשך תקופת המיוקן והפליוקן בסין הקדומה ובמזרח מונגוליה וקזחסטן, לפני 9.5 עד 3.6 מיליון שנה מזמננו.
קרנף זה היה בעל קרן אחת על מצחו שהזכירה מעט את קרן החדקרן המיתולוגי.
הממצאים שלו התגלו לראשונה במערב סין, מהם קיבל את שמו, והוא הוגדר ב-1924. בתוך סוג זה נכלל מין אחד - Sinotherium lagrelli.
הסינותריום התפתח מקרנף שחי בסוף המיוקן באיראן - האיראנותריום (Iranotherium), אשר היגר מזרחה עד לסין.
הוא היה בנוי בכבדות והגיע לאורך של ארבעה מטרים ולמשקל של כארבעה טון.
מעריכים שמקרנף זה התפתח הקרנף הגדול ביותר מעולם - האלסמותריום שהגיע לממדים של פיל אסייתי, באורך של קרוב ל-5 מטרים ולמשקל של 3.6–4.5 טונות במינים הגדולים.
סינוזאורוס (שם מדעי: Sinosaurus; פירוש השם: "לטאה סינית") הוא סוג של דינוזאור טורף ממשפחת הדילופוזאוריים שחי בתקופת היורה במזרח אסיה.
הוא תואר ב-1940 בידי החוקר יאנג ג'ונגג'יין , שמכונה "אבי הפלאונטולוגיה הסינית של חולייתנים" על פי ממצאים מתצורת לופנג שבמחוז יונאן, בסין.
הסינוזאורוס היה קרובו של הדילופוזאורוס ושל הקריאולופוזאורוס ומראשוני התרופודים הגדולים.
הוא חי לפני 201 עד 196 מיליון שנה באזור סין של ימינו.
מהדגימות שנמצאו משוער שהגיע לאורך 5.6 מטרים כך שהיה טורף-על באזור.
היו לו לסתות ארוכות מלאות בשורות שיניים מחודדות ועל ראשו בלטה "קסדה" רחבה.
בין השיניים ישנו מרווח קטן שייתכן ועזר לפעור את הפה וליצור עוצמת נשיכה רבה מאוד וכן לבלוע הרבה בשר בנגיסה אחת.
דינוזאור זה ניזון מטרף כמו פרוזאורופודים שהיו נפוצים באסיה, כמו הג'ינגשאנוזאורוס, הלופנגוזאורוס והיונאנוזאורוס (Yunnanosaurus) לצד דמויי יונקים, דמויי תנינאים ודינוזאורים קטנים נוספים.
סינודלפיס (שם מדעי: Sinodelphys; מילולית: "אופוסום סיני") הוא סוג של יונק נכחד שחי באזור סין במהלך הקרטיקון התחתון, כ-125 מיליון שנה מזמננו.
בימינו רואים במאובן זה את חיית הכיס (בן לקבוצת המטאתריה) הקדומה ביותר בעולם.
הסינודלפיס התגלה בתצורת יישיין שבליאונינג שבסין בשנת 2003, והוא ידוע רק מממצא אחד משומר בצורה טובה.
הממצא הכיל ראש של יונק שהגיע לאורך של 15 סנטימטרים ומשקל של 30 גרם והיה קטן ביותר.
במראהו דמה לאאומאיה שהתגלה סמוך לו, אך היה בעל דמיון ליונקי כיס, ונראה שהכיל כיס פרימיטיבי, בדומה לכיס האופוסומיים.
ממבנה שיניו נראה שהיה אוכל חרקים שהתקיים לצד מינים שונים של דינוזאורים ביערות הקדומים.
כדי להימלט מהם הוא פיתח גפיים מתאימות לחיים על העצים, אליהם נס במהירות להגנה.
ככל הנראה התפצל הסינודלפיס מבני קבוצת האאותריה, שהקדום מביניהם, היורמאיה, התקיים בסין כבר בתור היורה, לפני 160 מיליון שנה.
סינומגצרוס (שם מדעי: Sinomegaceros; מילולית: "מגלוצרוס סיני", בהתבסס על השם הישן: "megaceros") הוא סוג נכחד של אייל שחי במשך תקופת הפליסטוקן במזרח אסיה.
המאובנים שלו התגלו בסין וביפן ותוארו ב-1933.
אייל זה היה דומה במראהו וגודלו למגלוצרוס מאירופה ומרבית אסיה והוא היה בעל קרניים מסועפות ורחבות מאוד, גבוהות יותר משל אייל קורא ובעלות רוחב דומה, אם כי הוא לא היה קרוב אליו אלא לבני הקבוצה איילי העולם הישן.
הוא הגיע לאורך של 2.2 מטרים, לגובה 180 סנטימטרים בכתפיים ולמשקל של 400 קילוגרם, דומה לאייל קנדי.
התיעוד הראשון של האייל התגלה בממצאים בג'ואוקואודיין, לא רחוק מבייג'ינג, בירת סין והם השתייכו למין S.
בהמשך התגלו עוד חמישה מינים דומים.
מרבית הממצאים כללו גולגולות וקרניים מסועפות ורחבות.
אייל זה היה מהגדולים שבאיילי אסיה הקדומה וייתכן שהוא חי בעדרים וכך התגונן מטורפי הפליסטוקן כמו אריות, זאבים, צבועים קדומים ועוד.
עם זאת הוא כנראה נכחד מציד של האדם.
האייל נכחד בסביבות 11,000 שנה בערך, בסיום עידן הקרח.
סינון מידע הוא הכוונת צרכני מידע דיגיטליים למידע שרלוונטי עבורם.
תחום זה מצוי בתוך עולם המידענות ועולם המחקר.
האינטרנט והעולם הדיגיטלי, מאפשרים גישה לכמות כמעט בלתי-מוגבלת של מידע ממוחשב, לעיתים נוצר עומס של מידע.
מתוך שפע האפשרויות מתקשים צרכני המידע להבדיל בין חומר רלוונטי לבין חומר פחות רלוונטי.
מערכת סינון המידע (IF system) מכוונת את צרכני המידע הדיגיטליים למידע הרלוונטי עבורם.
מערכות IF פותחו עבור תחומי יישומים שונים.
דוגמאות ליישומי סינון: פילטר לתוצאות החיפוש באינטרנט, מסנני דואר אלקטרוני אישיים המבוססים על פרופילים אישיים, מסנני דפים החוסמים מידע לא רלוונטי, מסננים העוסקים בקידומי מכירות ללקוחות פוטנציאליים בלבד ועוד.
המערכות השונות משתמשות גם בשיטות, טכניקות, מושגים מעולמות מחקר שונים כגון: אחזור מידע, בינה מלאכותית ועוד.
החשיבות של מערכת סינון המידע
המערכת מסייעת לנו לסנן בין המידע הרלוונטי לבין המידע הפחות רלוונטי, האינטרנט רחב ידיים ומכיל בתוכו ידע אינסופי, לעיתים משתמשי האינטרנט חווים חוסר הצלחה למצוא את מה שאנו מחפשים מרוב כל החומר הלא רלוונטי.
מטרת מערכות סינון המידע השונות היא להפנות משתמשים למידע הנחוץ ביותר עבורם על מנת לנצל באופן מקסימלי את זמן הקריאה שלהם.
על מנת שנהיה ממוקדים ונבצע מחקר מידענות כמה שיותר מדויק עלינו להיות מדויקים במילות המפתח שבהן אנו משתמשים, חיפוש עם מילות מפתח לא מדויקות או לא נכונות עלול להביא תוצאות שהלקוח לא מעוניין\ תוצאות לא רלוונטיות למחקר הנוכחי.
לכן לפני שמתחילים לבצע את המחקר יש לגבש אסטרטגיה ולעשות פעולה טרום מחקרית - עלינו לגבש בראש ועם הלקוח מבקש השירות את מילות המפתח הספציפיות ומונחי החיפוש הספציפיים שאותם הוא מחפש.
עלינו לחשוב כיצד נחפש את המידע?
באילו מנועי חיפוש נשתמש במהלך עבודת החיפוש המידענית?
אנחנו צריכים לשים בראש את צורכי הלקוח ואת המטרה שלשמה הוא צריך את המחקר.
סינון מילות מפתח יעיל- יביא תוצאות ממוקדות יותר וטובות יותר ללקוח מבקש השירות.
כאשר מחפשים מידע בגוגל לא מסתמכים רק על תוצאות החיפוש הראשונות, עוברים לדפים מתקדמים יותר על מנת לא לפספס מידע רלוונטי
מצ"ב ציטוט רלוונטי מתוך מאמר אינטרנטי:
"מרבית המחפשים במנוע החיפוש גוגל (Google) נוטים ללחוץ על אחת מהתוצאות הראשונות, ורק במקרים נדירים לוחצים על תוצאה שאינה נמנית עם חמש הראשונות.
אולם על פי מחקר שערכו המומחה המשפטי טים וו, פרופסור מייקל לוקה מבית הספר למנהל עסקים באוניברסיטת הרווארד ומדעני נתונים מ-Yelp, במקרים רבים מי שמסתפקים בתוצאות החיפוש הראשונות מחמיצים את המידע החשוב והרלוונטי ביותר"
סינון מידע במהלך מחקר מידענות
לאחר ניסוח מילות מפתח רלוונטיות למחקר המידענות, יתבצע חיפוש מידע רלוונטי באמצעות כלים מידעניים שונים ובאמצעות סוגי מידענות שונים.
עבודת המידען היא לבצע סינון מידע ולהבחין בין עיקר לטפל.
פעולת סינון המידע תסייע לחוקר למיין את החומרים השונים על פי מידת רלוונטיות, פעולה זו מאפשרת לחוקר לקבל תמונת מצב יותר ברורה אודות החומרים שבהם הוא ישתמש עבור מחקרו.
הקושי בהבחנה בין עיקר לתפל בארגונים
בארגונים גדולים לעיתים ישנו קושי להבדיל בין עיקר ובין הטפל, כשמנהל אחד סבור כי נושא מסוים הוא העיקר ומנהל שני סבור כי אותו הנושא הוא הטפל.
יש חשיבות ומשמעותית בגיבוש גישה אחידה שמגדירה חשיבות מנת ליצור שיטת עבודה יעילה ככל האפשר, יש להתחיל בקטן, יש צורך להציג נושאים באופן מתומצת עם מסרים קצרים וברורים.
סינון מידע על פי צורכי הלקוח
כאשר חוקר נותן שירות לצרכנים עליו לשים לב לצורכי הלקוח, עליו לבדוק: מה הלקוח מחפש?
האם הוא מחפש מידע נרחב או מועט?
האם הוא זקוק למעט חומרים או חומר במידה רחבה?
לאיזו מטרה הלקוח צריך את המידע?
כל הפרמטרים האלו צריכים לבוא לידי ביטוי בעת תהליך סינון החומר, ישנה חשיבות רחבה לתהליך תיאום הציפיות מול הלקוח, לתהליך בניית מילות המפתח ונושאי המחקר ביחד עם הלקוח, שיתוף פעולה בין נותן השירות למקבל השירות תיצור את התוצר המידעני הטוב ביותר.
"אם באקדמיה רוצים לכתוב מחקר רלוונטי, על החוקרים להבין את צורכי הלקוח...
תהליך כתיבת מחקר במרכז המידע והמחקר בכנסת הוא תהליך שיתופי, שיש בו גם שלב של תיאום ציפיות"
העמקת מטרות וצרכים של לקוח
ישנן כמה שיטות לבירור צורכי לקוחות:
סיעור מוחות, צפייה בלקוחות, שאלון, תחקור לקוח, קבוצת מיקוד, בניית תרחישים.
"צורך של כל לקוח מורכב מחמש הרמות הבאות:
+סוג צורךשימוש בצורךצורך מוצהרהלקוח רוצה יעילות פונקציונלית שתפתור בעיה/צורךצורך אמיתיהלקוח צריך שהמוצר יתמוך באורח החיים שלו ללא שינוייםצורך שלא מוצהרהלקוח מצפה לקבל את התמורה הטובה ביותר עבור המחיר.צורך עינוגיהלקוח רוצה ליהנות מהשימוש במוצר ומעצם הבעלות עליוצורך סמויהלקוח לא מספר על צרכים מסוימים, להם הוא מודע או לא מודע
מאמרים שנותנים טיפים לחיפוש מדויק
טיפים ושיטות לחיפוש נכון ומדויק בגוגל
איך פועלים האלגוריתמים של החיפוש
סינולוגיה או לימודי סין היא דיסציפלינה אקדמית המתמקדת בחקר סין בעיקר באמצעות חקר הפילוסופיה, השפה, הספרות, התרבות וההיסטוריה של סין.
יש המייחסים את ראשיתה לחוקרים סיניים מוקדמים שחקרו את הציוויליזציה בה הם היו חברים.
תחום הסינולוגיה נתפס באופן היסטורי כיישום של פילולוגיה בתרבות הסינית, ועד המאה ה-20 כזהה לביטוי "פילולוגיה סינית".
הסינולוגיה התרחבה בתקופה המודרנית וכוללת את ההיסטוריה הסינית, האפיגרפיה הסינית ונושאים אחרים.
במזרח אסיה, חקר נושאים הקשורים לסין החל מוקדם מבמערב.
ביפן, דיסציפלינה זו נקראה "קאנְגָקוּ" (קאנג'י: 漢学, מילולית: לימודי האן).
ברפובליקה העממית של סין דיסציפלינה זאת נקראת "לימודים לאומיים" (סינית מפושטת: 国学, פין-יין: Guóxué), אך המושג סינולוגיה לרוב מתורגם ל"לימודי האן" (סינית מפושטת: 汉学, פין-יין: Hànxué)
איראן בולטת במידת הצנזורה שלה באינטרנט בחסות הממשלה.
נכון לשנת 2012, אין גישה לכ-27% מאתרי האינטרנט מאיראן, ונכון לשנת 2013, הממשלה חסמה מחצית מ-500 האתרים המובילים שביקרו בהם ברחבי העולם.
ממשלת איראן ומשמרות המהפכה האסלאמית חוסמות אפילו מספר פלטפורמות מדיה חברתית ותקשורת, בין היתר יוטיוב, פייסבוק, טוויטר, Blogger, טלגרם, סנאפצ'ט ומדיום.
כמו כן, הממשלה חוסמת מספר שירותי סטרימינג, בין היתר נטפליקס והולו.
יתר על כן, אתרים הקשורים לבריאות, מדע, ספורט, אקטואליה, פורנוגרפיה וקניות נחסמים באופן שוטף על ידי המדינה.
האינטרנט האיראני נשלט על ידי המטה הכללי של הכוחות המזוינים של איראן והמועצה העליונה של מרחב הסייבר .
ראש המטה הכללי של הכוחות המזוינים של איראן נבחר על ידי המנהיג העליון של איראן, עלי ח'אמנאי, הדוגל בכך שהאינטרנט הומצא על ידי אויבי איראן כדי להשתמש בו נגד אנשיה.
נשיאה השישי של איראן, מחמוד אחמדינז'אד, תומך גם הוא בצנזורת האינטרנט במדינה.
על אף תמיכתם בצנזורה, ח'אמנאי ואחמדינז'אד שיתפו פוסטים ברשתות החברתיות החסומות באיראן, כמו פייסבוק וטוויטר.
למרות ההגבלות הממשלתיות, האיראנים עדיין משתמשים במדיה החברתית, אם כי בלוגרים, פעילים מקוונים וצוותים טכניים רבים התמודדו עם עונשי מאסר, עינויים, הטרדות והתעללות.
עלייה בשימוש באינטרנט באיראן הייתה בתחילת העשור הראשון של המאה ה-21. משתמשים רבים ראו באינטרנט דרך קלה לעקוף את חוקי העיתונות הנוקשים של איראן.
ככל שהשימוש הבין-לאומי באינטרנט גדל, גדלה הצנזורה שלו באיראן ואתרים פופולריים רבים נחסמו לגישה באיראן, במיוחד בתקופת כהונתו של מחמוד אחמדינז'אד.
ב-2005–2018, המנהיג העליון של איראן, עלי ח'אמנאי הורה לנשיא איראן, למטה הכללי של הכוחות המזוינים של איראן ולמשמרות המהפכה האסלאמית, להקים רשת אינטראנט לאומי לאיראן, בשם רשת המידע הלאומית .
רשת המידע הלאומית נחשפה במהלך ההפגנות שהתרחשו באיראן ב-2019 ו-2020. רשת זו פועלת באופן דומה לחומת האש הגדולה של סין, אך עם ניטור קפדני יותר.
לאחר שיוטיוב נחסמה באיראן, נוסדה ב-2011 הרשת החברתית לשיתוף וידאו מקוון, אפראט .
ב-2020, עקב פעילותו של משתמש באפראט, נגזרו על מנכ"ל אפראט 10 שנות מאסר בשל ריאיון עם ילדים על יחסי מין ופורנוגרפיה שפורסם על ידי gelofen TV.
השוק למכירת VPN, SOCKS ושרתי פרוקסי באיראן מוערך במיליוני דולר אמריקאי בעקבות הביקוש הרב להם.
השר ה-12 של משרד טכנולוגיית המידע והתקשורת של איראן, איסה זרפור , הודיע שמכירת VPN ושירותי פרוקסי באיראן הניב רווחים ניכרים ליצרנים ולקמעונאים שלה, ויש מאמצים לעצור את העסקים הללו באיראן.
בשנים 2006 ו-2010, ארגון עיתונאים ללא גבולות הגדיר את איראן כאחת מ-13 מדינות "אויבות האינטרנט".
כמו כן, עיתונאים ללא גבולות, בשיתוף פעולה עם עיתונאים לדמוקרטיה בסרי לנקה , שלחו מכתב לנציבת האומות המאוחדות לזכויות אדם, נאווי פילאי, כדי לחלוק את דאגה העמוקה של הארגון על איראן, ולבקש את התערבותה על שחרורם של והיד אסגרי וחוסיין דרח'שאן.
בעקבות מחאת הבחירות של 2009, איראן אישרה בשנת 2010 את חוק פשעי המחשב, שקבע את כללי הצנזורה באינטרנט.
הוראות בולטות של החוק כוללות, בין היתר, את הסעיפים הבאים:
סעיף 10, האוסר על משתמשי אינטרנט וחברות להשתמש בהצפנה או הגנה על נתונים, באופן ש"ישלול גישה של אנשים מורשים למערכות נתונים, מחשבים וטלקומוניקציה".
סעיף 14, המפליל "הפקה, שליחה, פרסום, הפצה, שמירה או עיסוק כספי בתוכן מגונה".
סעיף 21, המחייב ספקי שירותי אינטרנט לשמור רישומים של נתוני תעבורת אינטרנט והמידע האישי של משתמשי האינטרנט שלהם.
סעיף 48, המחייב ספקי שירותי אינטרנט להקליט נתונים משיחות טלפון דרך האינטרנט.
באפריל 2011, חבר המג'לס לשעבר, עלי אגה-מוחמאדי , הודיע שלממשלה יש תוכניות להשיק אינטראנט לאומי, שיתאים לערכים האיסלאמיים ויספק שירותים באישור הממשלה.
רשת כזו, הדומה לקוואנגמיונג בקוריאה הצפונית ולמערכות הקיימות במיאנמר וקובה, תמנע ממידע לא רצוי מחוץ לאיראן להיכנס למערכת הסגורה.
בשנת 2012, משרד טכנולוגיית המידע והתקשורת של איראן הודיע כי הוא החל לבחון רשת "אינטרנט לאומית" ארצית, כתחליף לשירותים המופעלים דרך הרשת העולמית.
כמו כן, המשרד החל לעבוד על רובוטי תוכנה לניתוח מיילים וצ'אטים, כדי למצוא "דרכים יעילות יותר לשלוט בפעילויות המקוונות של המשתמשים".
מומחה IT איראני אחד הגן על התוכנית כמכוונת לא "בעיקר" לבלימת האינטרנט הגלובלי, אלא לאבטחת הצבא, הבנקאות והנתונים הרגישים של איראן מפני התקפות סייבר חיצוניות, כמו סטקסנט.
בנוסף, עד סוף ינואר 2012, בעלי אינטרנט קפה נדרשו לרשום את זהות הלקוחות שלהם לפני מתן שירות מסוים.
לפי אתר החדשות Tabnak, החוק האיראני קובע כי:
לקראת הבחירות הכלליות במרץ 2012 והשקת האינטרנט הלאומי, הנהיגה ממשלת איראן כללים נוקשים לבתי קפה אינטרנט.
המנהיג העליון של איראן, עלי ח'אמנאי, הנחה את הרשויות האיראניות להקים את המועצה העליונה של מרחב הסייבר , גוף המפקח על האינטרנט, המורכב מנשיא איראן, שר המודיעין וראשי משמרות המהפכה האסלאמית.
כמו כן, הגוף מגדיר מדיניות ומתאם החלטות בנוגע לאינטרנט באיראן.
זוהי הצנזורה הגדולה ביותר לאינטרנט שבוצעה על ידי מדינה.
יתר על כן, הגוף מחייב את כל האיראנים לרשום את אתרי האינטרנט שלהם במשרד האומנות והתרבות האיראני.
כמו כן, במרץ 2012, איראן החלה ליישם אינטראנט לאומי, כתגובה לפעולות מערביות, כמו תולעת המחשב סטקסנט על המתקן העיקרי להעשרת אורניום של איראן.
כתגובה לכך, ממשלת איראן ומשמרות המהפכה האסלאמית חייבו שימוש במערכות דוא"ל איראניות בלבד, תוך חסימה של שירותי דואר אלקטרוני פופולריים, בלימת הצפנה, בין היתר על ידי השבתת ה-VPN וה-HTTPS במדינה, וכן איסור תוכנות אבטחה שפותחו מחוץ לאיראן.
במאי 2012 מתחה איראן ביקורת על גוגל על כך שהורידה את השם "המפרץ הפרסי" מהמפות שלה, והותירה את שמו של המפרץ ללא שם.
שישה ימים לאחר מכן, איראן הודיעה כי גוגל וג'ימייל יתווספו לרשימת האתרים האסורים לכניסה באיראן.
כלי תקשורת באיראן דיווחו כי המערכת החדשה תהיה מוכנה לכל היותר עד מרץ 2013. הרשת כבר אירחה מספר אתרים ממשלתיים ואקדמיים.
בידוד הרשת הנפרדת משאר העולם הוגדרה, על ידי איראן, כשיפור באבטחת הרשת.
שר טכנולוגיית המידע והתקשורת של איראן, רזא תקפור , אמר כי: "השליטה באינטרנט לא צריכה להיות בידי מדינה אחת או שתיים.
במיוחד בנושאים מרכזיים ובזמן משברים, אי אפשר לסמוך על הרשת הזו בכלל."
בספטמבר 2012, קרא המנהיג העליון של איראן, עלי ח'אמנאי, למנהיגי המערב לצנזר את הטריילר של תמימות המוסלמים, שפורסם ביוטיוב.
בנוסף, הוא טען כי .
החל מאמצע 2014, ממשלתו של חסן רוחאני ביקשה להקל על מגבלות האינטרנט במדינה, כאשר שר התרבות האיראני, עלי ג'נאטי , השווה את ההגבלות לאיסור על מכשירי פקס, מכשירי וידאו וקלטות וידאו לאחר המהפכה האיראנית ב-1979.
בדצמבר 2016, התובע האיראני, אחמד עלי מונטזרי, העומד בראש ועדת הצנזורה של איראן באינטרנט, אסר על הצגת 14,000 אתרים באיראן.
הוא הדגיש כי הנשיא רוחאני ושר הפנים האיראני, עבדולראזה רחמני פאזלי , הסכימו איתו בנושא, כאשר ייחס לאותם אתרים כ-"אזהרות רציניות".
נכון לשנת 2018, ההערכה היא שבין 64% ל-69% מהאיראנים משתמשים באינטרנט.
במהלך ההפגנות האיראניות ב-2017–2018, ממשלת איראן חסמה את הגישה לאינטרנט מרשתות סלולריות ואתרי אינטרנט שונים, כולל אינסטגרם וטלגרם, במאמץ למנוע הפגנות.
במספר נקודות, הממשלה חסמה לחלוטין את הגישה לאינטרנט בחלקים רבים של המדינה.
דו"ח מינואר 2018 שנכתב על ידי ארבעה כתבים מיוחדים של משרד הנציב העליון של האו"ם לזכויות אדם הביע דאגה מחסימת האינטרנט, וקבע כי: "הפסקות תקשורת מהוות הפרה חמורה של זכויות יסוד".
ב-17 בנובמבר 2019, ממשלת איראן הטילה סגירה מוחלטת של האינטרנט למשך שבוע בתגובה להפגנות הדלק ב-2019. סגירה זו אורגנה על ידי המועצה העליונה לביטחון לאומי ומשרד טכנולוגיית המידע והתקשורת של איראן.
אף על פי שבסופו של דבר הגישה לאינטרנט חזרה, זו הייתה השבתת האינטרנט הגדולה ביותר בהיסטוריה האיראנית.
למרות הגינוי הכלל עולמי, הממשלה כיבתה והאטה את חיבורי הנתונים לאינטרנט למשך לפחות 40 ימים.
הקבינט של ארצות הברית הנפיק רישיון D-2 כהקלה לסנקציות באיראן לחברות אינטרנט אמריקאיות שיעזרו לאיראנים להתחבר לאינטרנט.
מוקדם יותר השנה נכנס לתוקף חוק הגנת מרחב הסייבר באיראן.
בעקבות התקיפה הישראלית ב-13 ביוני 2025, חסמו השלטונות את רוב תעבורת האינטרנט היוצאת מאיראן החוצה.
בתגובה לכך, SpaceX הפעילה את האינטרנט הלווייני סטארלינק באיראן כדי להשיב את הגישה לאינטרנט באיראן.
ה-SmartFilter של איראן חוסם את הגישה לרוב אתרי פורנוגרפיה, אתרים להט"בים, אתרים פוליטיים, אתרי מדיה חדשותית וכלי תוכנה פרטיים.
איראן הואשמה בצנזורת אינטרנט יותר מכל מדינה אחרת מלבד הרפובליקה העממית של סין.
החל משנת 2006, ה-SmartFilter של איראן מוגדר לאפשר אתרים מקומיים בשפה הפרסית, ולחסום אתרים בולטים בשפה האנגלית, כגון ה-BBC ופייסבוק.
עד שנת 2008, חסמה איראן את הגישה ליותר מחמישה מיליון אתרים, שתוכנם נחשב לא מוסרי ואנטי-חברתי.
על אף שמספר אתרים פופולריים, כגון רדיט ואינסטגרם, יכולים להיחשב כלא מוסריים ואנטי-חברתיים באיראן, הם נותרים ללא חסימה על ידי המשטר האיראני.
להלן רשימה חלקית של אתרים ידועים שנחסמו על ידי איראן:
סרטונים: יוטיוב, Twitch.tv (סטרימינג בשידור חי), Vimeo, ניקוניקו , Newgrounds
העברת הודעות: טלגרם, Facebook Messenger, סיגנל, סקייפ
מוזיקה: פנדורה, יוטיוב מיוזיק, ספוטיפיי
בידור: נטפליקס, Zhanqi, Panda.tv, דיסני+, הולו
בספטמבר 2020, אבולחסן פירוזבאדי, מנהל המרכז הלאומי למרחב הסייבר של איראן, תיאר את סין כ-"מודל" מצליח בצנזור האינטרנט.
הוא הוסיף כי הצנזורה חלה כאשר "מערכת ההפעלה אינה עומדת בחוק האיראני" או "יוצרת בעיות תרבותיות, חברתיות, פוליטיות וביטחוניות" עבור ממשלת איראן.
ממשלת איראן גם מודעת לכך שתוכן שהופק מקומי, הנחשב כלא רצוי, יכול להופיע באינטרנט, בין היתר במקרה הפצתה של קלטת לוהטת של שחקנית אופרת הסבון האיראנית, זאר אמיר אברהאימי (או מישהי הדומה לה).
על אף ההגבלות הממשלתיות, איראנים רבים רשומים ברשתות החברתיות המקוונות.
במהלך הפסקת האינטרנט במהלך ההפגנות ב-2022, כ-80% מכל האתרים הפופולריים נחסמו מיידית, כולל אינסטגרם, וואטסאפ, App Store, Google Play, סקייפ ו-LinkedIn (וזאת בנוסף להפסקות האינטרנט הממושכות ברחבי איראן).
המנוע העיקרי של הצנזורה האינטרנטית באיראן הוא מסנן האינטרנט SmartFilter, שפותחה על ידי חברת Secure Computing Corporation בסן חוזה, קליפורניה.
החברה האמריקאית טוענת כי איראן לא רכשה את התוכנה באופן חוקי.
איראן פיתחה מאז חומרה ותוכנה משלה לסינון האינטרנט.
כל תעבורת האינטרנט מנותבת דרך תשתית התקשורת הנשלטת על ידי המדינה של חברת התקשורת של איראן (TCI), המיישמת אמצעי מעקב נוספים.
יש עשרות ספקי שירותי אינטרנט (ISP) שפועלים באיראן.
על כולם החוק מחייב להטמיע תוכנת בקרת תוכן לאתרי אינטרנט ולדואר אלקטרוני, עם עונשים מחמירים על אי ציות לחוק.
נכון לשנת 2008, לפחות 12 ספקי אינטרנט נסגרו בגלל אי התקנה של מסנני אינטרנט מתאימים.
ספק שירותי אינטרנט חייב לקבל אישור הן על ידי TCI והן על ידי המשרד לתרבות והכוונה אסלאמית לפני שהוא יוכל לפעול.
ספק שירותי האינטרנט חייב לאחסן את כל הנתונים שנשלחים או מתקבלים על ידי משתמש למשך שלושה חודשים לפחות, ועליו לאחסן את הנתונים בגבולות איראן.
איראן משתמשת ביכולות האזנת סתר על מערכות התקשורת כדי לפקח על התקשורת של מתנגדי המשטר ואנשים אחרים.
מרכז ניטור שהותקן על ידי נוקיה נטוורקס מנטר ומאחסן תקשורת אינטרנטית עבור גורמי אכיפת חוק איראניים.
גם רשתות חברתיות מקוונות, במיוחד פייסבוק, מנוטרות על ידי המשטר האיראני.
אזרחים שחוזרים הביתה ממגורים מחוץ לאיראן נחקרו ונעצרו בשל תוכן דפי האינטרנט האישיים שלהם בפייסבוק.
לאחר ההפגנות בעקבות בחירות 2009, המעקב אחר המדיה החברתית גבר.
איראן מגבילה את מהירות האינטרנט כדי לתסכל משתמשים ולהגביל את התקשורת באיראן.
הגבלת מהירות האינטרנט בקנה מידה גדול נצפתה בעקבות הבחירות לנשיאות איראן ב-2009, השבועות שלפני בחירות 2013, ובתקופות של תהפוכות פוליטיות בין-לאומיות.
באוקטובר 2006, הממשלה הורתה לכל ספקי האינטרנט להגביל את מהירויות ההורדה שלהם ל-128 קילובייט לשנייה (kbit/s) עבור לקוחות פרטיים ובתי קפה אינטרנט, ללא כל סיבה שהוכרזה בפומבי.
על פי רויטרס, המטרה של הוראה זו הייתה להגביל את הצריכה של תקשורת ההמונים המערבית .
החל משנת 2010, ספקיות האינטרנט בטהראן עשויות להציע מהירות גבוהה יותר של לפחות שני מגהבייט לשנייה (Mbit/s) עבור עסקים, בעוד שהמהירות המותרת למגורים נשארה 128 קילובייט לשנייה (kbit/s).
סינון מבוסס ניתוח תוכן התעבורה (DPI) היא טכנולוגיה שחוסמת אתרים (או לפחות המרכיב המפר בו) על ידי ניתוח באופן מתמשך את תוכן התעבורה, על בסיס מופע של מילים או חומר ויזואלי (ללא קשר אם הוצפן או לא) שהוגדרו כבעייתיים.
איראן עשויה להשתמש בו כדי לזהות חיבורים ל-VPN מבוססי TLS ולהשתמש בהתקפות על ה-TCP כדי להפריע לאותם חיבורים.
בשנת 2009, הוול סטריט ג'ורנל דיווח שייתכן שנוקיה מכרה תוכנת DPI לאיראן לצורך ניטור ושינוי התוכן של תקשורת קולית ודואר אלקטרוני באינטרנט האיראני.
אנדרו לייטן, עובד של נוקיה, טען כי נוקיה מכרה תוכנה לאיראן לצורך האזנות סתר, אך החברה אינה מוכרת מוצרים עם סינון מבוסס ניתוח תוכן התעבורה.
עורכת הדין האיראנית-אמריקאית לזכויות אדם והגירה, לילי מאזהרי , המייצגת מתנגדים איראנים, דיווחה שאחד מלקוחותיה נעצר באופן מיידי לאחר ששלח אליה מסרון.
היא אמרה כי: "הוא אמר לי שקיבל טלפון ממשרד המודיעין, והבחור הזה כשהלך לחקירה, שמו לפניו עותקים מודפסים של הצ'אטים שלו איתי.
הוא אמר שהוא המום, והוא נשלח לכלא."
בשנת 2003, קול אמריקה החל להפעיל שרת פרוקסי עבור אזרחים איראנים, ללא תשלום, בשיתוף פעולה עם החברות האינטרנטיות Anonymizer ו-International Broadcasting Bureau .
בכל פעם שששרת הפרוקסי נחסם במדינה, הוא מתחלף לכתובת IP אחרת, עד שגם זו נחסמת.
חלק מהאתרים ומילות המפתח הקשורים לפורנוגרפיה חסומים בפרוקסי האמריקאי.
כמו כן, אתרים שאינם פורנוגרפיים (כגון שגרירות ארצות הברית) עלולים להיחסם בטעות.
לאחר הבחירות לנשיאות איראן ב-2009, הסנאט האמריקני אשרר את חוק נפגעי הצנזורה האיראנית (VOICE), בהקצאה של 50 מיליון דולר למימון צעדים "כדי להתמודד עם מאמצי הממשלה האיראנית לבלום שידורים מבוססי רדיו, לוויין ואינטרנט".
בשנת 2018, ממשל טראמפ הגביר את הסנקציות הכלכליות האמריקאיות נגד איראן, בעקבות פרישת ארצות הברית מהסכם המעצמות על תוכנית הגרעין האיראנית.
הסנקציות הללו לא נועדו למנוע מאזרחים איראנים לגשת לשירותי אינטרנט בסיסיים, אך חברות טכנולוגיה אמריקאיות רבות חסמו לאחר מכן את הגישה לשירותיהן באיראן.
גם משתמשים איראנים שעובדים עם ממשלת איראן או מעורבים בטרור ספגו סנקציות.
יתר על כן, ספקי טכנולוגיה מסתכנים בהעמדה לדין על ידי הקבינט של ארצות הברית אם הם מוכרים שירותי אינטרנט למשתמשים שהוטלו עליהם סנקציות.
זיהוי משתמש באינטרנט יכול להיות קשה, ולכן חלק מהחברות הפסיקו לחלוטין לשרת משתמשים באיראן.
חנות האפליקציות של אפל ופלטפורמת ההודעות Slack אינן זמינות באיראן מאז 2018. בשנת 2019, הושעתה גם הגישה לשירותים בחינם ל-GitHub, GitLab , Amazon Web Services ומספר שירותי משחקי וידאו.
עם זאת, השעיות כאלו עלולות לחזק בטעות את הצנזורה, על אף ש-Amazon Web Services, שירות שנאסר לשימוש באיראן, מארח את רוב הכלים שעוזרים לאיראנים לעקוף את מסנני הצנזורה.
לפיכך, מפתחי אתרי אינטרנט נאלצו להשתמש בכלי אירוח פחות מאובטחים, שמותירים את אתריהם חשופים להתקפות רשת ומסכנים את אבטחת המשתמשים.
ההשעיות הללו נמשכות על אף קיומו של הרישיון הכללי D-1, שהונפק לראשונה על ידי המשרד לבקרה על נכסים זרים (ORAC) ב-2014. רישיון זה מאפשר לחברות פרטיות לספק טכנולוגיות מסוימות של "תקשורת אישית" למשתמשים באיראן.
כאשר הסנקציות הוטלו מחדש על ידי ארצות הברית, מחלקת האוצר של ארצות הברית הדגיש כי רישיון כללי D-1 יסייע ב-"טיפוח חופש האינטרנט ותמיכה בעם האיראני".
סינופארם ), היא חברה בבעלות ממשלת הרפובליקה העממית של סין, שבסיסה בבייג'ינג.
קבוצת התרופות הלאומית של סין הייתה בפיקוח של הוועדה לפיקוח וניהול נכסים בבעלות המדינה.
חברת סינופארם דורגה במקום ה-109 ברשימת Fortune Global 500 לשנת 2021.
בנובמבר 2017, חברת הבת שלה ווהאן, מכון למוצרים ביולוגיים, נקנסה בגין מכירת 400,520 חיסוני DPT לא יעילים.
החיסון Sinopharm BIBP COVID-19, הידוע גם בשם BBIBP-CorV, או חיסון Sinopharm COVID-19, וגם חיסון BIBP, הוא חיסון אחד המורכב משני נגיפים מומתים ל-COVID-19 שפותחו על ידי סינופארם.
מפתחי החיסון השלימו את ניסויי שלב III של החיסון בארגנטינה, בחריין, מצרים, מרוקו, פקיסטן, פרו ואיחוד האמירויות הערביות.
בשלב השלישי של הניסויים השתתפו למעלה מ-60,000 מתחסנים.
BBIBP-CorV חולקת טכנולוגיה דומה הקיימת ב-CoronaVac ו-BBV152.
תוצאות של ביקורת העמיתים שפורסמו ב-JAMA (The Journal of the American Medical Association (JAMA) של ניסויי שלב III באיחוד האמירויות הערביות ובחריין הראו שהחיסון BBIBP-CorV יעיל ב-78.1% במקרים סימפטומטיים ו-100% במקרים חמורים.
בדצמבר 2020, איחוד האמירויות דיווחה שתוצאות הביניים מראות על יעילות של 86%.
בעוד שחיסוני mRNA כמו החיסון Pfizer-BioNTech COVID-19 ו-mRNA-1273 הראו יעילות גבוהה יותר שלמעלה מ-90%, מאידך בחיסונים אלה קיימים אתגרי הפצה, אחסון ותובלה, מכיוון שהם דורשים מתקנים ומשאיות להקפאה עמוקה.
היתרון של BIBP-CorV של סינופארם בכך שניתן לשנע ולאחסן אותו בטמפרטורות קירור רגילות.
החיסון BBIBP-CorV של סינופארם, נמצא בשימוש במדינות באסיה, אפריקה, דרום אמריקה, ואירופה.
חברת סינופארם, תכננה לייצר מיליארד מנות של BBIBP-CorV בשנת 2021. ב-7 במאי 2021, ארגון הבריאות העולמי אישר את החיסון לשימוש חירום.
מאוחר יותר חברת סינופארם חתמה על הסכמי רכישה של 170 מיליון מנות מ-COVAX .
סינופטרוס (שם מדעי: Europejara; מילולית: "כנף סינית") הוא סוג פטרוזאור ממשפחת הטפג'ריים שהתקיים במשך הקרטיקון של סין לפני 120 מיליון שנה מזמננו.
זהו אחד ממאובני הטפג'ריים הראשונים והשלמים ביותר שנמצאו.
המאובנים של הפטרוזאור התגלו בתצורות יישיאן שבליאונינג, צפון-מזרח סין והוא תואר למדע בידי החוקרים ג'ואו ג'ונגה ווונג שאולין (Wang Xiaolin), כשמשמעות שמו היא: "כנף סינית".
הממצאים שלו כללו שלד כמעט שלם וקליל המותאם לתעופה,
הגולגולת של הפטרוזאור הגיע לאורך 17 ס"מ כשמוטת הכנפיים שלו הגיע ל-1.9 מטר ולמשקל של 2.87 ק"ג בבגרות.
ישנם הפרשי גודל בין המינים השונים שאולי מרמזים על כך שאלה מינים נפרדים.
הפטרוזאור מזוהה עם הגולגולת הארוכה שלו בעלת הציצה דמוית-ה"קסדה" והמקור הארוך נטול השיניים.
מבנה המקור מרמז על קשר לטפג'ריים, אף שברובם הם התגלו באמריקה הדרומית.
ככל הנראה הוא היה אוכל כל מגוון.
בסוג זה ישנם 5 מינים, אם כי רק 2 מהם נחשבים לתקפים בעוד אחרים מוטלים בספק:
הסוג Huaxiapterus אולי שייך לסוג זה לפי מספר חוקרים, אם כי הדעות על כך חלוקות.
סינט טראודן (בהולנדית: Sint-Truiden; בצרפתית: Saint-Trond; בלימבורגית: Sintruin) היא עיר הממוקמת במחוז לימבורג שבאזור הפלמי בבלגיה, ואוכלוסייתה מונה מעל 41,500 תושבים, מה שהופך אותה לאחת הערים הגדולות בלימבורג.
העירייה כוללת את הקומונות לשעבר (כיום תתי-עיריות) אלסט, ברוסטם, דוראס, אנגלמנסהובן, גלינדן, גורסם, גרוט-חלמן, חלמאל, קרקום-ביי-סינט-טרוידן, מלברן, מסטירן, אורדינגן, רונקלן, ולם, ווילדרן, וזפרן.
העיר ממוקמת במרכז אזור הפירות של בלגיה, הספנגו (Hesbaye), והיא ידועה בזכות אגסיה, תפוחי הז'ונגולד, ודובדבניה המתוקים.
העירייה התפתחה סביב מנזר שהוקם על ידי סנט טרודו, אציל פרנקי, במאה ה-7. לפי האגדה, טרודו, כילד, שיחק ובנה כנסייה קטנה מאבנים.
כאשר אישה בעטה בזלזול באבנים, היא התעוורה באופן פתאומי.
טרודו ריפא אותה לאחר שביקשה את סליחתו.
בנוסף, מיוחסת לו היכולת להוציא מים מהאדמה ולרפא מחלות אחרות.
לאחר מותו של טרודו, הפך המנזר (שהפך מאוחר יותר למנזר סינט-טרוידן) למוקד עלייה לרגל, שהביא עושר לעיירה הסמוכה.
המאה ה-11 הייתה תקופה משגשגת במיוחד שבה חלה צמיחה משמעותית באוכלוסייה.
בתקופה זו, האבאד אדלרדוס, שהיה כפוף לבישופ של מץ, בנה את הכנסייה הראשית של המנזר ושתי כנסיות נוספות בעיר: כנסיית גבירתנו וכנסיית סינט-גנגולפוס.
תחת ניהולו, קיבלה סינט-טרוידן חומת אדמה עם גדר עץ ושערים מבוצרים.
חומה מאבן עם שערים ומגדלים נבנתה בשנת 1129. הכלכלה של העיר החדשה, שנקראה אופידום, התבססה על תעשיית הפשתן ומסחר עם ארצות זרות כגון אנגליה, שמפניה, וגרמניה.
במאה ה-13 הפכה העיירה המבוצרת לאחת מ-23 הערים המרכזיות השייכות לבישופות ליאז' .
במקום בו ניצב בית העירייה הנוכחי נבנה אולם שוק, חיי החברה בעיר אורגנו על ידי הגילדות השונות ובכיכר המרכזית הוקם פרון המסמל את סמכות השלטון המקומי בעניינים פוליטיים.
שארל הראשון כבש את העיר בשנת 1467, מה שסימן את תחילתו של תהליך דעיכה איטי שנמשך עד המאה ה-19. ביצורי העיר פורקו בשנת 1675, ורבים מהמנזרים נסגרו תחת השלטון הצרפתי בסוף המאה ה-18. לאחר המהפכה הבלגית, הוסבו מבנים ריקים אלו למתקני חינוך ורפואה.
העיר הייתה גם מרכז של אזור חקלאי משגשג, אשר מאז סוף המאה ה-19 התפרסם בזכות ייצור פירותיו.
העיר החזיקה בעמדה אסטרטגית חשובה ביחס לגבול הצפון-מזרחי של בלגיה, והגנרל אנרי אלקסיס בריאלמונט המליץ על ביצורה.
ב-9 באוגוסט 1914, בתחילת הפלישה הגרמנית לבלגיה, הוצאו להורג 20 אזרחים ומספר בתים נהרסו.
תהליך השיקום ובניית שכונות חדשות נמשך אל תוך המאה ה-20.
שדה התעופה EBST עדיין פעיל כיום.
מועדון הכדורגל המלכותי סינט-טראודנסה (בהולנדית: Koninklijke Sint-Truidense Voetbalvereniging), או בקיצור סינט-טראודן או STVV, הוא מועדון כדורגל מהעיר סינט-טראודן שבבלגיה, המשחק בליגת העל הבלגית.
המועדון נוסד בשנת 1924 והוא מארח את משחקיו באצטדיון סטיין המכיל 14,600 מקומות.
עשורים ראשונים בליגות הנמוכות (1924–1957)
מועדון הכדורגל סינט טראודן הוקם בשנת 1924 על ידי מיזוג של שני מועדונים מהעיר סינט-טראודן, שבמחוז לימבורג במזרח בלגיה.
אוניון סינט-טראודן (FC Union) וגולדסטאר סינט-טראודן (FC Goldstar), וצבעי המועדון נבחרו להיות צהוב וכחול כצבעי דגל העיר.
הקבוצה המאוחדת של סינט טראודן החלה את דרכה בליגה הבלגית הרביעית ועד עונת 1936/1937 התנדנדה בין הליגות השלישית והרביעית בבלגיה.
כאשר החל מעונת 1937/1938 התייצבה בליגה השלישית בה שיחקה במשך יותר מעשור, ובסיום עונת 1947/1948 העפילה לליגת המשנה הבלגית.
עד אמצע שנות החמישים שיחקה סינט טראודן בליגת המשנה הבלגית ולאחר שסיימה את עונת 1956/1957 במקום השני בטבלה העפילה לראשונה בתולדותיה לליגה הבלגית הבכירה.
שתי העונות הראשונות של סינט טראודן בליגה הבכירה לא היו מוצלחות, והקבוצה סיימה במקומות ה-12 וה-14 בהתאמה.
בסיום העונה ולאור ההצלחה עבר גוטאלס להיות עוזר המאמן בנבחרת בלגיה שנתיים לפני שהפך להיות המאמן הלאומי.
לאחר עזיבתו של גוטאלס לא הצליחה הקבוצה להישאר בצמרת וחזרה למרכז הטבלה, בעונת 1970/1971 העפילה אמנם סינט טראודן לגמר הגביע הבלגי והפסידה בו 1–2 לבירסחוט.
אך ההתדרדרות של הקבוצה המשיכה בעונות הבאות ובסיום עונת 1973/1974 נשרה סינט טראודן לליגת המשנה הבלגית לאחר 17 עונות בליגה הבכירה.
שנים של בינוניות בליגת המשנה עם תקופות בליגה הבכירה (1974–1994)
החל מעונת 1974/1975 שיחקה סינט טראודן בליגת המשנה במשך 13 עונות, עם מאמנים מתחלפים ושנים בינוניות מבחינה מקצועית.
בליגה השנייה בילתה סינט טראודן שלוש שנים ובסיום עונת 1993/1994 זכתה בפעם השנייה בתולדותיה באליפות ליגת המשנה הבלגית והעפילה לליגה הבלגית הבכירה.
את עונת החזרה שלה לליגה הבכירה, עונת 1994/1995, סיימה סינט טראודן במקום ה-8, כשבעונה הבאה הצליחה להעפיל לחצי גמר הגביע הבלגי בו הודחה על ידי קלאב ברוז' שזכתה בדאבל באותה עונה.
בעונת 1998/1999 זכתה סינט טראודן בתואר הראשון בתולדותיה, גביע הליגה הבלגי, לאחר שניצחה 4–3 את בירסחוט בגמר.
עונה אחת בלבד בליגה השנייה הספיקה לסינט טראודן כשהיא לקחה אליפות משכנעת בפעם השלישית בתולדותיה ושבה לליגה הבכירה.
בעונת החזרה שלה לליגת העל הרשימה סינט טראודן, היא העפילה לפלייאוף העליון וסיימה במקום הרביעי, אך בשתי העונות הבאות יכולתה נחלשה ובסיום עונת 2011/2012 שבה לליגת המשנה לאחר 3 שנים בליגת העל.
כמו בליגה הבכירה גם בליגת המשנה בילתה סינט טראודן 3 שנים, לפני שזכתה בפעם הרביעית בתולדותיה באליפות הליגה השנייה ושבה לליגת העל בסיום עונת 2014/2015.
התייצבות נוספת בליגה הבכירה (2015–הווה)
את עונת החזרה שלה לליגה הבכירה עונת 2015/2016 סיימה סינט טראודן בתחתית במקום ה-13, אך בעונות הבאות שיפרה מיקום באופן עקבי כשסיימה בשלוש העונות הבאות במקומות ה-12, ה-10 וה-7. כשבדרך בשנת 2017 נרכש המועדון על ידי חברת המסחר האלקטרוני היפנית דיגיטל מדיה מארט (DMM).
לאחר שלוש עונות של שיפור עקבי במיקום הסופי של הקבוצה, את עונת 2019/2020 שהופסקה לפני הפלייאוף בעקבות התפרצות מגפת הקורונה סיימה סינט טראודן רק במקום ה-12 ומאז לא הצליחה לחזור לצמרת, כשלרוב התמודדה במרכז או בתחתית הליגה.
המועדון מארח את משחקיו באצטדיון סטיין (בהולנדית: Stayen) המכונה De Hel van Stayen (הגיהנום של סטיין) המכיל 14,600 מקומות.
האצטדיון זכה לכינוי שלו ככל הנראה בשנות ה-60 בתקופת השיא של המועדון תחת המאמן רמון גוטאלס, כאשר הקבוצות הבכירות של בלגיה לא הצליחו לנצח בו.
בכל התוצאות (בית וחוץ) מספר השערים של סינט טראודן מוצג ראשון.
עונהתחרותשלביריבהביתחוץתוצאה1999גביע האינטרטוטוסיבוב ראשון ספרטק ורנה6–02–18–1סיבוב שני אררט ירוואן3–12–05–1סיבוב שלישי אוסטריה וינה0–22–12–32003גביע האינטרטוטוסיבוב ראשון טובול0–20–10–3
חצי האי סִינַי הוא חצי אי בצפון-מזרח מצרים.
צורתו דמוית משולש, הנתחמת על ידי הים התיכון מצפון, הנגב מצפון מזרח, מפרץ אילת מדרום מזרח, מפרץ ותעלת סואץ ממערב.
שטח חצי האי כ-61 אלף קמ"ר ואוכלוסייתו מוערכת בכ-602 אלף נפש (נכון לשנת 2015).
חצי האי מחולק לשני מחוזות עיקריים: צפון סיני ודרום סיני (חלקו של חצי האי הסמוך לתעלת סואץ שוכן בתחומם של מחוזות סואץ, איסמעיליה ופורט סעיד).
בסיני עובר הגבול המדיני בין מצרים לבין ישראל.
במקביל לפיתוח התיירותי, מתרחש גל הגירה פנים-מצרי אל עבר חצי האי, שכולל אכלוס של ערים במערב סיני, ועובדים רבים מצרים וסודאנים שמגיעים לעבוד בתעשיית התיירות במזרח חצי האי.
גל זה מערער את ההגמוניה הבדואית בסיני ששררה לפני כן.
מקור השם סיני הוא בתנ"ך: .
הפסוק מדבר על הגעתם של בני ישראל למדבר סיני לאחר שחצו את ים סוף.
מניתוח פשוט של הדברים עולה כי מדבר סיני הוא אותו סיני של ימינו.
יש המשערים כי השם לקוח משמו של אל הירח האכדי – סין.
בכל מקרה, לא נמצאו בחצי האי סיני עדויות ארכאולוגיות לקיום פולחן אל הירח.
גרסה אחרת קושרת את השם סיני עם "סין" – שמה הקדום של העיר העתיקה פלוסיום ששכנה בקצהו הצפון מערבי של חצי האי.
יש המשערים כי הר סיני, המקום בו על פי המסורת היהודית, קיבל משה את לוחות הברית, נמצא באזור ההר הגבוה.
על פי המסורת הנוצרית מעמד זה התרחש בקרבת מנזר סנטה קתרינה, הנמצא למרגלות ג'בל מוסא.
סיני ברובו מדברי, ומיושב בעיקר לאורך חופיו.
בחוף המזרחי לאורך מפרץ אילת, השלוחה המזרחית של הים האדום, ממוקמים היישובים טאבה, נואיבה, דהב, ושארם א-שייח'.
בחוף הצפוני, ליד רצועת עזה, נמצאת העיר אל עריש ובחוף המערבי שלאורכו של מפרץ סואץ נמצאת העיר א-טור.
הטופוגרפיה של סיני מורכבת משלושה אזורים עיקריים:
ההר הגבוה – אזור הררי הכולל פסגות המגיעות לגובה שיא של 2,629 מטר (ג'בל קתרינה) – האזור מאופיין בהרי גרניט תלולים ומבותרים, ומהווה חלק שהתפצל מהמסיב הערבו-נובי.
אזור זה מכסה את השליש הדרומי של חצי האי.
סיני התיכון: השליש המרכזי של חצי האי מכונה רמת א-תיה, רמה הבנויה סלעי משקע המשתפלת בכיוון צפון מגובה 1,000 מטר ועד לגובה 600 מטר.
מהרמה מתפצלים לכל הכיוונים ואדיות עמוקים.
צפון סיני: אזור גבעתי בדרומו עם מספר פסגות בודדות בגובה 900–1,000 מטר, ומשתפל לרצועה חולית ברוחב 45–70 ק"מ לאורך חוף הים התיכון.
אוכלוסיית סיני מוערכת בכ-629,000 נפש (נכון לשנת 2024), אך נתון זה כולל רק את צפון סיני ודרום סיני, ואליו יש להוסיף כ-800,000 תושבים נוספים המתגוררים ממזרח לתעלת סואץ, במחוזות פורט סעיד, סואץ ואסמאעיליה.
במשך שנים רבות רוב תושבי חצי האי סיני היו בדואים.
מתחילת המאה ה-21 חל פיתוח תיירותי בסיני, והגיעו עובדים רבים מצרים וסודאנים למרכזי התיירות במזרח חצי האי.
במערב האי רוב האוכלוסייה מצרית, שחלק גדול ממנה הם מהגרי עבודה מעמק הנילוס והדלתא של הנילוס.
תושבי האזור בתקופת הברונזה פיתחו את מכרות הנחושת והטורקיז שמשכו את הפרעונים שכבשו ושיעבדו את המקומיים, מימי הממלכה הראשונה או אפילו לפני כן.
על פי המחקר הכורים בסיני היו מדרום ארץ ישראל.
המצרים כרו טורקיז בסיני בשני מקומות, ואדי מע'רה וסרביט אל-ח'אדם.
הם תופעלו והופסקו על בסיס עונתי למשך אלפי שנים.
ניסיונות מודרניים לנצל את המרבצים היו חסרי כל רווח.
אלו הם כפי הנראה המכרות הראשונים הנודעים.
באזור נמצאו מבנים מסוג נואמיס המתוארכים ל-6,000 לפנה"ס עד 3,500 לפנה"ס.
הנואמיס נמצאו בשני אתרים: ליד עין ח'ודרה שמדרום לנואיבה, ובוואדי פיראן באזור ג'בל סירבל.
הכתב הפרוטו-סינאי התגלה במכרות הטורקיז בסראביט אל חאדם, במערב דרום סיני.
זהו הכתב הפונטי הראשון, שהחליף את כתב היתדות המסופוטמי הבין-לאומי והכתב ההירוגליפי המצרי.
החוקר יצחק בית אריה שחפר בסראביט אל חאדם ("מנהרת העבדים") כתב כי "לכלי החרס הארץ ישראלים ב'צראביט אל חאדם' ישנם מקבילות בתרבות באר שבע ועסול".
כן כתב כי היה קיים רצף יישובי של אתרי מגורים בין דרום ארץ ישראל לדרום סיני וכי קיימת זהות בין ממצאי תל ערד ואתרים בדרום סיני ונבי צאלח וכי הייתה דרך קבועה שקישרה את דרום הארץ לדרום סיני שנקראה גם "דרך הנחושת".
הכתב שהתגלה בצארביט אל חאדם היה למעשה עברית־כנענית וכי הממונה על המכרות נקרא גם "שליט הארצות הזרות", וכן כיהן שם פקיד מצרי שנקרא "גדול השוטרים".
כן כתב נדב נאמן "חצי האי סיני נחשב באופן עקבי לחלק מיבשת אסיה ומעולם לא נמנה עם תחומה של מצרים".
לדעת החוקרים קדמו הכורים הכנענים מארץ ישראל בכמה מאות שנים לשלטון המצרי (בדומה לתוצאות ולמסקנות המחקר המודרני במכרות תמנע).
כן כתב חוקר תרבות המצרית העתיקה, רפאל גבעון, בסיכום ספרו "אבני סיני":
בתקופת הברזל עברה במזרח סיני דרך עזה, שהייתה דרך סחר חשובה, ובה יישובים כגון חורבת תימן (כונתילת עג'רוד) וקדש ברנע.
כן עברו באזור דרך הים ודרך המלך.
לפי המסופר בתנ"ך נדדו בני ישראל במדבר סיני במשך 40 שנה לאחר שיצאו ממצרים.
מיקומו המדויק של הר סיני בו התקיים הטקס שנוי במחלוקת.
חוקרים שונים ממקמים אותו במקומות שונים ברחבי סיני, אחרים טוענים כי הוא היה בנגב המערבי או אפילו בחצי האי ערב.
המסורת הנוצרית מזהה את ההר כ"ג'בל מוסא" במרכז חצי האי.
על פי מסכת אבות ישנה זיקה בין מתן תורה בסיני ובין התגלות הכתב העברי בסיני "...וְהַשָּׁמִיר וְהַכְּתָב וְהַמִּכְתָּב וְהַלּוּחוֹת..." (אבות ה, ו).
זיקה לכנען ולארץ ישראל או למצרים
הדעה הרווחת במחקר כי זיקתו של חצי האי סיני בעת העתיקה הייתה בדווקא לכנען הצפונית מופיעה אצל חוקרים רבים.
אתרי צפון סיני הם שלוחה של תרבות הברונזה התיכונה א בנגב".
בשני אתרים, m26-27, לוקטו שברים רבים של קנקני אגירה מטיפוס האופייני לאתרי דרום ארץ ישראל בשלהי תקופת הברזל.
בתקופת הביניים הראשונה חודרת מאזור הנגב לצפון סיני ולמרכזו שלוחה תרבותית של יישובי תקופת הברונזה התיכונה א.
היעדר ממצאים מצריים באתרי MB 1 בנגב הצפוני וצפון סיני מחד-גיסא, ומיעוט האתרים מתקופה זאת ממערב לוואדי אל-עריש מאידך גיסא מעידים בבירור על האוריינטציה הנגבית של ההתיישבות בצפון סיני ועל ניתוק תרבותי פוליטי בין מצרים לצפון סיני ודרום ארץ ישראל".
החוקר חיים בר-דרומא כתב בספרו "הנגב" כי משמעותו של המחוז הגאוגרפי "נגב" כולל את סיני של היום.
גם החוקר יצחק בית אריה במאמרו "יישובים מתקופת הברונזה הקדומה בדרום סיני" כותב: "...
אין ספק שהיישובים הקטנים בדרום סיני נשענו על ערים חזקות בארץ ישראל ואולי אפילו על ערד בלבד..." (שם, עמוד 311).
הרודוטוס זיהה את הגבול המזרחי של מצרים כהר קסיוס, וממזרח לו האזור מזוהה כסוריה.
הנוצרים קידשו את הר סיני כבר בראשית הנצרות.
כבר בשנים הראשונות בהן הייתה הנצרות דת האימפריה הרומית, נשלחו נזירים לחצי האי.
במאה השישית לספירה הקים הקיסר הביזנטי יוסטיניאנוס הראשון (527–565) את מנזר סנטה קתרינה ששימש מרכז נוצרי חשוב מאות בשנים.
עם עליית האסלאם באזור שימש חצי האי סיני גשר יבשתי למעבר עולי רגל ממצרים וצפון אפריקה בדרכם למכה ומדינה בחצי האי ערב.
השריד הבולט ביותר לתקופה זו הוא המבצר שבנה צלאח א-דין באי האלמוגים, מול טאבה.
במשך כמעט ארבע מאות שנה היה סיני תחת שליטתה של האימפריה העות'מאנית.
הנוכחות הזרה היחידה הייתה בעת כיבושי נפוליאון.
בסוף המאה ה-19 השתלטו הבריטים על תעלת סואץ והשטחים הסמוכים אליה שכללו את הפינה הצפון מערבית של סיני, בין העיר סואץ לאל-עריש על חוף הים התיכון.
זה היה קו הגבול הדרום מערבי של האימפריה העות'מאנית.
ב-1906 ניסו הבריטים להרחיק את הטורקים מהתעלה, ולחצו עליהם להסכים לקו גבול שיכלול את כל סיני תחת שלטונם.
הם הציבו אולטימטום לטורקים לשנות את קו הגבול לקו ישר בין עקבה לרפיח.
הטורקים ניסו להביא לפשרה סביב קו בין אל עריש וראס מוחמד (חלוקת חצי האי לשני חלקים שווים) אך הבריטים לא הסכימו.
הפשרה היחידה שהתקבלה, בעקבות התעקשות של מפקד כוח המשטרה הטורקי באום-רשרש (אילת של היום) הייתה להעביר את קו הגבול בין טאבה לרפיח.
קו זה שימש כגבול המזרחי של סיני מאז ועד היום.
כיום גבול זה הוא הגבול הבין-לאומי בין מצרים וישראל.
בזכות הסגתו לטאבה יש למדינת ישראל 11 קילומטר של חוף במפרץ אילת ונמל עם גישה לאוקיינוס ההודי.
מאז הקמת מדינת ישראל בשנת 1948 שימש סיני כאזור החיץ שבין ישראל למצרים.
במהלך המלחמה, שנמשכה שישה ימים בלבד, פלש צה"ל לסיני, וכבש את רוב חצי האי.
בריטניה וצרפת, שניהלו במקביל את מבצע מוסקטר, והיו אמורות לפי התכנון להשתלט על תעלת סואץ, נסוגו מכוונתן בעקבות לחץ בין-לאומי.
גם ישראל נאלצה להסיג את כוחותיה מסיני כעבור כחודשיים, בעקבות לחצים מצד ברית המועצות וארצות הברית.
במשך השנים שלאחר מכן היה סיני מפורז וחנו בו כוחות או"ם.
בשנת 1967 החזירה מצרים את צבאה לחצי האי, ההסגר הימי על אילת חודש, וכוחות האו"ם לשמירת השלום נדרשו לעזוב את האזור.
זו הייתה העילה הישראלית לפתיחת מלחמת ששת הימים, שלא אחרה לבוא.
במהלך המלחמה הצבא המצרי הובס, וישראל, כבשה פעם נוספת את חצי האי.
הכיבוש השני של סיני לווה בהקמה של מספר התנחלויות, בעיקר לאורך חוף מפרץ אילת ובפתחת רפיח.
סך הכול הוקמו בסיני 19 התנחלויות שבהן התגוררו כ-4,300 איש.
ההתנחלות הגדולה ביותר הייתה העיר ימית ששכנה לחוף הים התיכון, דרומית מערבית לרפיח.
בדרום חצי האי הוקמה העיירה אופירה ובה היו מלונות, בית ספר שדה ואף מנחת מטוסים.
בין אופירה ואילת הוקמו המושבים די זהב, הסמוך לדהב ונביעות בסמוך לנואיבה.
שתי המדינות נענו להצעה בחיוב, אך עם הסתייגויות שלא ניתן היה לגשר ביניהן.
כוחות מצריים התקיפו בהפתעה את צה"ל והצליחו להשתלט על הגדה המזרחית של תעלת סואץ.
המאבק על סיני הגיע לסיומו עם חתימת הסכם השלום בין ישראל למצרים בשנת 1979. במסגרתו הסכימה ישראל להעביר את השליטה בכל סיני לידי המצרים.
ישראל נסוגה מסיני במספר שלבים, שהסתיימו בשנת 1982. נסיגתה של ישראל לוותה בהריסתם של היישובים הישראלים, בהם העיר ימית.
מהעיירה טאבה, אשר הכילה מתחמי מלונות בבעלות ישראלית, ישראל יצאה רק בשנת 1989. מאז מלחמת ששת הימים ועד 1980 השקיעה מדינת ישראל 58.7 מיליארד ל"י במרחבי סיני, מתוכם 45.5 מיליארד היו השקעות צבאיות.
על פי הסכמי השלום, לא יהיו חיילים מצרים בתחומי סיני, אלא שוטרים בלבד, אך סעיף זה שונה לאחר ההתנתקות מעזה שקבע שמצרים תפרוס כ-750 חיילים על ציר פילדלפי בין סיני לרצועת עזה.
במהלך השנים, ובעיקר משנת 2007, הפך חצי האי סיני לנתיב מעבר בהסתננות מאפריקה לישראל של כ-60,000 מסתננים וכבעבר, נתיב הברחת סמים.
בעקבות תופעות אלו, החלו הרשויות בישראל ב-2010, בהקמת גדר ביטחון לאורך הגבול בינה לבין מצרים.
לאחר הקמת הגדר פחתה תנועת ההסתננות.
מאז חתימת הסכם השלום בין המדינות בשנת 1979, גבול ישראל-מצרים שקט יחסית.
עם זאת, לאורך הגבול מתקיימות בתדירות משתנה חדירות של מבריחים, טרוריסטים ומסתננים.
לטענת החוקר אלי דקל, בחסות השקט הזה בונה מצרים בסיני כוח צבאי משמעותי.
בנוסף, התרחשו מספר התקפות טרור שכוונו לעבר אזרחים ותיירים ישראלים, בין אם על-ידי כוחות חמושים של מצרים ובין אם על ידי מחבלים פלסטינים – מאורגנים או יחידים:
ב-5 באוקטובר 1985 חייל מצרי ששמר בעמדה ביצע את הפיגוע בראס בורקה, אתר נופש בין טאבה לנואיבה, ירה בנופשים ישראלים.
ב-25 בנובמבר 1990 התרחש הפיגוע בעין נטפים: שוטר של משמר הגבול המצרי, עבר את גבול ישראל–מצרים לשטח ישראל, וירה לעבר כלי רכב בכביש 12, בסמוך למעיין עין נטפים, שנמצא קילומטרים אחדים צפונית-מערבית לאילת.
ב-7 באוקטובר 2004 נערכה מתקפת טרור בסיני: במהלכה הותקפו מלון הילטון טאבה וחוף ראס א-שטן.
ב-25 באפריל 2006 התרחשו שלושה פיצוצים בכפר המצרי דהב, שהביאו למותם של 27 אנשים (רובם מצרים) ולפציעתם של יותר מ-100.
ב-29 בינואר 2007 חדר דרך הגבול מחבל שביצע פיגוע באילת.
ב-22 באפריל 2010 נורו שתי רקטות קטיושה ממזרח סיני לעבר מפרץ אילת, ככל הנראה על ידי ארגון טרור איסלאמיסטי (חלק מהשפעות הפונדמנטליזם המוסלמי) התוכפים את אזור זה, כגון הג'יהאד האסלאמי המצרי.
דווח כי אחת מהקטיושות הללו נפלה בשטח פתוח בעקבה שבירדן.
ב-18 באוגוסט 2011, חדרה חוליית מחבלים מסיני לישראל, מצפון למחסום עין נטפים, וביצעה פיגוע משולב בו נרצחו 8 ישראלים
ב-5 באפריל 2012 נורתה רקטת גראד לעבר העיר אילת, על-ידי ארגון הטרור מועצת השורא של לוחמי הג'יהאד בסביבות ירושלים.
דווח כי גראד זה נפל בסמוך לשכונת מגורים ישראלית באילת.
ב-5 באוגוסט 2012 נערכה מתקפת הטרור במפגש הגבולות ישראל-מצרים-רצועת עזה, במהלכה חדרו מחבלים חמושים עטויי חגורות נפץ לישראל בנגמ"ש שהושג לאחר תקיפת מוצב מצרי סמוך לגבול ורצח 16 חיילים מצרים ששהו בו.
לאחר החדירה הושמד הנגמ"ש בירי מהאוויר ומהקרקע על ידי צה"ל וכל המחבלים נהרגו.
ב-16 בפברואר 2014 נרצחו חמישה בפיצוץ באוטובוס שהסיע תיירים בצד המצרי של מסוף הגבול בטאבה.
ב-31 באוקטובר 2015 פוצץ מטען חבלה בטיסה 9268 של מטרוג'ט, שטסה משארם א-שייח' שבמצרים לסנקט פטרבורג שברוסיה, המטוס התרסק בסיני, וכל 224 יושבי המטוס נהרגו.
ב-24 בנובמבר 2017 התרחש הפיגוע במסגד א-ראודה: שכלל פיצוץ מטען חבלה וירי במסגד במסגד א-ראודה שבצפון סיני, 45 ק"מ מערבית לאל עריש.
בפיגוע נרצחו לפחות 305 אנשים ו-128 נפצעו.
ב-3 ביוני 2023 התרחש פיגוע הירי בגבול ישראל–מצרים: שוטר מצרי חצה את הגבול באזור הר שגיא, והרג שלושה חיילי צה"ל.
ב-29 במאי 2024 השלים צה"ל השגת שליטה מבצעית מלאה (במסגרת מלחמת חרבות ברזל) על ציר פילדלפי הנמשך לאורך הגבול בין רצועת עזה למצרים.
מאז החזרת סיני למצרים, עבר חצי האי פיתוח על ידי המצרים כאתר תיירות המיועד לקהל אירופי וישראלי.
רוב הפעילות התיירותית שאליה נהגו להגיע ישראלים היא לאורך החוף הסמוך למפרץ אילת ובשארם א-שייח', שמשמשת כמרכז לכנסים בין-לאומיים.
בחצי האי נבנו כפרי נופש רבים ומלונות מפוארים השייכים לרשתות בתי מלון בין-לאומיות.
לאורך 600 הקילומטרים של חופי הים האדום בחצי האי שוכנים כמה אתרי צלילה מהיפים בעולם, אשר משמשים מוקד עלייה לרגל עבור צוללים מכל רחבי תבל.
השוניות, אשר נמשכות לאורך כל חצי האי, הן במצב מעולה ביחס לשוניות אשר שוכנות מצפון לגבול, לאורך חופי אילת, הן בשל מיעוט הצוללים באופן יחסי והן בשל הפיתוח התיירותי הדל יחסית לכמות החופים.
ממשלת מצרים השקיעה מיליארדי דולרים בפיתוח האזור, שהפך לאבן שואבת כסף זר עבור המדינה הענייה, ולכן היא מנסה להבטיח את השקט במקום, לעיתים על חשבון זכויות האדם של הבדווים והמצרים.
מאז הנסיגה הישראלית מסיני פותחו מאוד מתחמי התיירות בחצי האי: בשארם א-שייח' נבנו בתי מלון מפוארים ובחופי נואיבה ודהב נבנו חושות ובתי מלון בדרגה בינונית ונמוכה.
בעקבות המהפכה במצרים בשנת 2011, נפגעה התיירות במצרים כולה באופן קשה, והיא קיבלה פגיעה קשה יותר לאחר פיצוץ מטען חבלה בטיסה 9268 של מטרוג'ט באוקטובר 2015. אך החל משנת 2016 נרשמת התאוששות בתחום זה, אם כי מספרי התיירים בסיני לא חזרו לרמה שהייתה לפני המהפכה במצרים.
ב-2010 עברו בנמל התעופה של שארם א שייח 8.7 מיליון נוסעים, כאשר מאז מספר הנוסעים ב-2024 היו 6.8 מיליון, וזה לאחר צמיחה משפל של 1.7 מיליון נוסעים שהיה ב-2016.
במקביל לפיתוח התיירותי, מתרחש גל הגירה ממצרים לסיני שכולל אכלוס של ערים במערב חצי האי, ועובדים רבים, מצרים וסודאנים שמגיעים לעבוד בתעשיית התיירות במזרח חצי האי.
גל זה הפר את ההגמוניה הבדואית בסיני.
בשל מחירי הלינה הזולים, ובשל חופי הים השקטים, הביטחון היחסי והשירות בשפה העברית, נחשב סיני ליעד תיירות מועדף על צעירים ישראלים, עד לפיגוע במלון הילטון טאבה באוקטובר 2004. מתחמי חופים פופולריים במיוחד היו ראס א-שטן, ביר סוויר, נואיבה, אל מחאש, הדיונות ומעגנה.
בחופים האלה נמצאים מלונות פאר לצד חושות, צריפי קש עם מזרן, לעיתים ללא חיבור לגנרטור.
לפי הערכת אחד מבעלי החושות, 80% מהאורחים בזמנים בהם יש רגיעה יחסית, בחופים מנואיבה צפונה, הם ישראלים.
כדי לשמור על הביטחון באזורים הפופולריים לישראלים, מקשה גם היום הממשלה על כניסת אזרחים מצרים ואזרחים של מדינות ערביות אחרות לשטח שמנואיבה ועד טאבה.
עם זאת, מאז פיגועי הטרור בטאבה, שארם א-שייח' ודהב ב-2004–2006, ניתנה התרעה ביטחונית של משרד החוץ שלא לצאת לסיני.
וכך, על אף המאמצים המצריים לשמור על ביטחון התיירים, התמעטה מאוד התיירות הישראלית לסיני ואתרי נופש רבים שהיו מבוססים על קהל ישראלי נעלו את שעריהם או שהחלו להתבסס על תיירות אירופאית.
בשנת 2020, עקב הקורונה, נסגר המעבר, אולם נפתח מחדש בקיץ 2021. בשנה זו נכנסו 167 אלף מבקרים מישראל לסיני, וב-2022 נכנסו כ-565 אלף, חרף אזהרות מסע רשמיות לתיירים ישראלים על סכנות ממשיות של מוות ושל חטיפה בין אם במהלך השהיה במקום או אף במעבר הגבול אל תוך חצי-האי ולמצרים בכלל.
ב-2023 נכנסו כ-579 אלף מבקרים, אולם לאחר פרוץ מלחמת חרבות ברזל חלה הפחתה משמעותית בכמות המבקרים שחצו את הגבול, וכך נכנסו בדצמבר 2023 כ-3,300 בלבד לעומת 22,400 בתקופה המקבילה שנה לפני כן.
עם זאת, בקיץ 2024 עדיין עברו כ-50 אלף ישראלים, רובם הגדול ערבים־ישראלים.
הסיני המצויץ הוא גזע כלבים.
הקירחות היא סטייה גנטית, שנעשתה נפוצה על ידי הרבעות מכוונות.
הגן האחראי לקירחות הוא האלל הדומיננטי.
אלל זה קטלני (גן "ליטלי") אם הכלב הוא הומוזיגוט לאלל זה, לכן הזיווג האידיאלי לקבלת שגר בריא הוא הרבעה בין הורים שאחד מהם קירח והשני עם שיער.
במקרה זה הגורים הקירחים יצאו בריאים, כשהם נושאים בתוכם גם גנים של ארוכי שיער.
מאפיין נוסף לגזע, הוא הליכתו האלגנטית של הסיני המצויץ- הליכה גאה, כשהזנב והצוואר מורמים, והרמת רגליים גבוהה, כפי שמכנים "גאלופ" (כמו סוס).
מוצאו של הגזע הוא סיני/אפריקאי.
"המוטציה" הראשונה של כלב קירח הופיעה בכלבים עתיקים ביבשת אפריקה.
נמצאו עדויות ארכאולוגיות של כלב דומה מלפני עשרת אלפים שנה, ועדויות נוספות מהמאה ה-13 של קיום גזע זה בסין.
הכלבים היו מתלווים לסוחרים הסיניים בהפלגותיהם.
בדרך זו הצליח להגיע הגזע ליבשות שונות בשאר העולם, ונמצא לרוב בערי הנמל.
ייתכן, שבהגיעו לדרום אמריקה היווה שם את הבסיס להתפתחות הגזעים הקירחים, וייתכן גם שלהפך.
לראשונה הוצג הכלב במערב בשנת 1881, והוכר כגזע לראשונה ב-1960 באירופה, וב-1979 בארצות הברית.
ישנם כיום שני טיפוסי גזע עיקריים, שההבדל בינם הוא מבנה העצם, רוחב ומסיביות.
ייעודו הראשוני של הגזע הוא ככלב לוויה, ולכן מתאים לשמש ככלב משפחה, בדירת מגורים.
הסיני המצויץ אינו מגלה אגרסיביות כלל, אם כלפי כלבים אחרים ואם כלפי חתולים.
מומלץ לאפשר לכלב "לפרוק" אנרגיות, בעיקר בטיולים.
משום חוסר השיער, אין לחשוף אותו לקרינת שמש ישירה ולא ללחות גבוהה, הפוגמים בבריאות עורו של הכלב.
למרות העובדה שהכלב חסר שיער, הוא זקוק לרחצה ככל כלב בעל פרווה.
סִינַי ועוֹקֵר הָרִים הם שני סוגים של תלמידי חכמים.
סיני הוא כינוי לתלמיד חכם המצטיין בבקיאות, ואילו עוקר הרים הוא כינוי לתלמיד חכם המחודד שכלית.
התלמוד עוסק בשאלה מי משני הטיפוסים עדיף על פני האחר.
סיני הוא כינוי לאדם הבקיא במקורות הלכתיים, כדוגמת המשנה והברייתא, כפי שניתנו במעמד הר סיני: "שמשנה וברייתא סדורין לו מפי השמועה כנתינתן מהר סיני", ואילו עוקר הרים הוא כינוי לאדם חריף-שכל ובעל יכולת פלפול גבוהה בתורה: "דחריף ומפולפל בתורה, אף על פי שאין משנה וברייתא סדורין לו כל כך".
המקורות עוסקים במחלוקת על חשיבותם היחסית.
ביאר המאירי: הזהיר להקדים יראתו לחכמתו, שלא יבלבלהו עומק החכמה, והמשיל האמונות המקובלות לבור שמימיו מכונסין, ושאחר התיסדו והשתקע לבבו באמונתו ירבה בלימוד המחקר כפי רצונו ויוסף לקח והתבוננות.
רבי יונתן בן הרכינס וחכמים
בית שמאי ובית הלל נחלקו בהרבה הלכות, ולכל אחד מהם הייתה לו טענה של רוב: בית הלל יש אתם רוב מניין, בית שמאי יש אתם רוב בניין שהיו חריפים יותר, ויש יתרון בזה מה שאין בזה, ויש יתרון בזה מה שאין בזה.
מעשה שנכנסו זקנים (רבי יהושע, רבי עקיבא, ורבי אלעזר בן עזריה) אצל רבי דוסא בן הרכינס לשאול אותו בדין צרת הבת.
אמרו לו: אתה הוא שמתיר הצרות?
שאל אותם רבי דוסא: מה שמעתם 'דוסא' או 'בן הרכינס'?
אמר להם: יונתן אחי הוא שהתיר, בכור שטן הוא (רש"י: חריף ועומד על שמועה ועושה מעשה ואינו שב משמועתו לעשות כרבים), מתלמידי בית שמאי.
היזהרו בו, שלוש מאות תשובות יש לו על צרת הבת שהיא מותרת.
הלכו אצל רבי יונתן בן הרכינס.
שלח ר' דוסא בן הרכינס לאחיו: היזהר, שחכמי ישראל נכנסין אצלך.
נכנסו אצל ר' יונתן בן הרכינס וישבו לפניו, והיה מסביר להם והם לא מבינים, מסביר להם והם לא מבינים.
אמר להם: מה אתם מתנמנמים?
ויש אומרים שבשער אחד נכנסו אליו ובשלושה שערים ברחו מפניו.
שלח ר' יונתן לאחיו: מה שלחת לי בני אדם שצריכים ללמוד ואמרת לי שהם חכמי ישראל?
באו אל רבי דוסא, אמרו לו: אתה מה אתה אומר?
אמר להם: על המדוכה הזאת ישב חגי הנביא והעיד שלשה דברים על צרת הבת שתינשא לכהונה, ועל עמון ומואב שהן מעשרין מעשר עני בשביעית, ועל גרי תדמור שהן כשרין לבא בקהל.
מהאגדה מסתבר שסיני עדיף מעוקר הרים.
רבי אליעזר ורבי אלעזר בן ערך
רבי אליעזר היה סיני: בור סוד שאינו מאבד טיפה, ולא אמר דבר שלא שמע מפי רבו מעולם.
רבי אלעזר בן ערך היה עוקר הרים: כמעיין מתגבר, חריף ומפולפל ומוסיף חכמה על חכמתו מתוך פלפולו.
ואבא שאול לא נחלק על תנא קמא, ושני הדברים אמרם רבן יוחנן בן זכאי, ושניהם אמת, שלעניין הבקיאות והזיכרון היה רבי אליעזר מכריע, ולעניין החריפות והפלפול היה רבי אלעזר בן ערך מכריע.
משמע שרבן יוחנן בן-זכאי שיבח את שניהם, ללמד שהן סיני והן עוקר הרים חשובים.
כלומר, התנאים היו חלוקים בדעתם מי עדיף, האם סיני או עוקר הרים.
המחלוקת הוזכרה בתלמוד כשהתעוררה השאלה לאחר כ-150 שנה כשהיה צריך לקבוע באופן מעשי את מי למנות לראשות ישיבת פומבדיתא: רב יוסף בר חייא שהיה ידוע כסיני, ורבה בר נחמני שהיה ידוע כעוקר הרים.
שלחו מבבל לשאול את אמוראי ארץ ישראל, ונענו: "סיני עדיף, שאמר רבי: כולם צריכים לבעלי החיטה (הכוונה לרב יוסף)".
ההכרעה ש"סיני" עדיף נשענת על כך שהוא נחשב "בעל החיטים", וכפי שכולם צריכים חיטים כך זקוקים כולם לבקיאותו של ה"סיני".