tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
באולימפיאדת אתונה (2004) סיימה אוהורוגו במקום ה-10 בריצת 400 מטר בתוצאה של 51.00 שניות.
בשלב המוקדמות היא קבעה תוצאה של 50.50 שניות.
בנוסף, היא סיימה במקום הרביעי בריצת שליחות 4x400 מטר בתוצאה של 3:25.12 דקות, המנצחת הייתה ארצות הברית (3:19.01 דקות).
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בהלסינקי, פינלנד בשנת 2005 זכתה אוהורוגו במדליית ארד בריצת שליחות 4x400 מטר בתוצאה של 3:24.44 דקות, אחרי רוסיה (3:20.95 דקות) וג'מייקה (3:23.29 דקות).
בתחרויות האתלטיקה של משחקי חבר העמים הבריטי שנערכו במלבורן, אוסטרליה בשנת 2006 זכתה אוהורוגו במדליית זהב בריצת 400 מטר בתוצאה של 50.28 שניות, לפני טוניק ויליאמס-דרלינג מבהאמה (50.76 שניות).
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה באוסקה, יפן בשנת 2007 זכתה אוהורוגו בשתי מדליות.
מדליית זהב בריצת 400 מטר בתוצאה של 49.61 שניות, לפני בת ארצה ניקולה סנדרס (49.65 שניות) ונובלן ויליאמס מג'מייקה (49.66 שניות) ומדליית ארד בריצת שליחות 4x400 מטר בשיא בריטי חדש של 4:20.04 דקות, אחרי ארצות הברית (3:18.55 דקות) וג'מייקה (3:19.73 דקות, שיא ג'מייקני).
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) זכתה אוהורוגו במדליית זהב בריצת 400 מטר בתוצאה של 49.62 שניות, לפני שריקה ויליאמס מג'מייקה (49.69 שניות) וסניה ריצ'רדס מארצות הברית (49.93 שניות).
בנוסף, היא סיימה במקום החמישי בריצת שליחות 4x400 מטר בתוצאה של 3:22.68 דקות, המנצחת הייתה ארצות הברית (3:18.54 דקות).
היא הייתה לאתלטית הבריטית היחידה שזכתה במשחקים אולימפיים אלו במדליית זהב ולבריטית הראשונה שזוכה בריצת 400 מטר במדליית זהב.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בברלין, גרמניה בשנת 2009 סיימה אוהורוגו במקום שלישי בריצת שליחות 4x400 מטר בתוצאה של 3:25.16 דקות, אחרי המנצחת ארצות הברית (3:17.83 דקות).
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בטגו, קוריאה הדרומית בשנת 2011 פסלה אוהורוגו בריצת 400 מטר כבר בשלב המוקדמות.
היא זכתה עם נבחרת השליחות 4x400 מטר במדליית ארד.
באולימפיאדת לונדון (2012) זכתה אוהורוגו במדליית כסף בריצת 400 מטר בתוצאה של 49.70 שניות, אחרי סניה ריצ'רדס (49.55 שניות) ולפני דידי טרוטר (49.72 שניות) שתיהן מארצות הברית.
נוסף לכך, היא סיימה במקום חמישי בריצת שליחות 4x400 מטר בתוצאה של 3:24.76 דקות.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה במוסקבה שברוסיה בשנת 2013 זכתה אוהורוגו בשתי מדליות, זהב וכסף.
מדליית זהב בריצת 400 מטר בתוצאה של 49.41 שניות, לפני אמנטל מונטשו מבוטסואנה (49.41 שניות).
מדליית כסף בריצת שליחות 4x400 מטר בתוצאה של 3:22.61 דקות, אחרי ארצות הברית (3:20.41 דקות).
אוהורוגו הושעתה מאליפות אירופה באתלטיקה בשנת 2006, משום שלא התייצבה לבדיקת סמים בדם שלוש פעמים, באוקטובר 2005 ופעמיים ביוני 2006.
כריסטין אן לאטי היא שחקנית ובמאית קולנוע אמריקאית.
זכתה בפרס האוסקר על הסרט הקצר "ליברמן מאוהב" אותו ביימה.
זכתה בפרס גלובוס הזהב ובפרס אמי על תפקידה בסדרה "שיקגו הופ".
הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר לשנת 1984 על תפקידה בסרט "נשים בעורף".
לאטי נולדה בבירמינגהם, מישיגן בארצות הברית, למשפחה נוצרית-לותרנית ממוצא פיני ואוסטרו-הונגרי.
בתם של אליזבת' מרגרט (לבית טאבר) ושל פול תיאודור לאטי.
לה שלוש אחיות ושני אחים.
למדה אומנות באוניברסיטת המדינה של פלורידה וקיבלה את התואר הראשון שלה בדרמה מאוניברסיטת מישיגן.
למדה משחק ב-HB Studio שבניו יורק.
לאחר לימודיה נסעה למסע הופעות משחק ברחבי אירופה.
לאחר שסיימה את לימודיה נסעה לניו יורק שם עבדה במלצרות ובפרסומות.
תפקידה הראשון היה ב-1979 בדרמת בית המשפט "וצדק לכל" בתפקיד גייל פאקר הפעילה החברתית לזכויות מיעוטים המתחברת עם עורך הדין ארתור קירקלנד (אל פצ'ינו).
ב-1982 הופיעה בדרמה הטלוויזיונית "שירת התליין".
בשנת 1984 הועמדה לפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטוב ביותר בסרט ולפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר על תפקידה בדרמת המלחמה של ג'ונתן דמי "נשים בעורף" בה הופיעה בתפקיד הזמרת הייזל.
בשנת 1990 זכתה לאטי בפרס גלובוס הזהב וקיבלה מועמדות לפרס אמי לשחקנית הטובה ביותר במיני-סדרה או סרט על תפקידה בסרט הטלוויזיה "אין כמו בבית".
בשנת 1991 שיחקה בדרמת הרפואה "דוקטור" בדמותה של אן אשתו של ד"ר ג'ק מק'פי (ויליאם הרט).
בשנת 1995 זכתה לאטי להצלחה מקצועית ופרסומית על השתתפותה בשלוש עונות בסדרת הדרמה "שיקגו הופ" בתפקיד ד"ר קתרין אוסטין, מנתחת הלב.
היא זכתה בפרס גלובוס הזהב (מתוך 2 מועמדויות) ובפרס אמי לשחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה (מתוך 4 מועמדויות).
בשנת 1995 זכתה לאטי בפרס האוסקר לסרט הקצר הטוב ביותר על הסרט "ליברמן מאוהב" אותו ביימה.
בשנת 2000 הייתה מועמדת בפעם החמישית לפרס גלובוס הזהב על תפקידה בעיבוד הטלוויזיוני למחזה "בת אמריקאית" אשר שודר ברשת Lifetime.
בשנת 2003 היא שיחקה בסרט הטלוויזיוני "מתוך האפר" ברשת שואוטיים, שם גילמה את גיזלה פרל בסרט על חייה לצד בו ברידג'ס.
ב-2004 כיכבה בחמישה עשר פרקים בסדרה "ג'ק ובובי" בתפקיד הפרופסורית להיסטוריה גרייס מקליסטר, והייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה ולפרס גילדת שחקני המסך.
בשנת 2009 שיחקה בדרמת המתח "אובססיבית" בדמות הבלשית מוניקה ריס החוקרת את הבנקאי דרק צ'ארלס בטענה להטרדה מינית שביצע.
בשנת 2016 שיחקה בדרמה הקומית "מפעילה" בתפקיד בת' לרסון, אימו של אחד התפקידים הראשיים.
בשנת 2019 שיחקה בסרטה של מריאל הלר "יום יפה בשכונה" בכיכובו של טום הנקס, אודות חייו של פרד רוג'רס.
לאטי נשואה לבמאי הטלוויזיה היהודי-אמריקאי תומאס שלאמי משנת 1983. לזוג שלושה ילדים.
בבעלותה גם דירה בגריניץ' וילג'.
החל מ-2005 לאטי תורמת לאתר החדשות הפינגטון פוסט.
של מי החיים האלה לעזאזל?
גבירותיי ורבותיי, הכתם המופלא (1982)
נשים בעורף (1984) - מועמדות לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר ולפרס גלובוס הזהב
אהבה במלכוד (1988) - מועמדות לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר בסרט דרמה
דוקטור אתה מספר חזק (1989)
סיפורה של אלי נסלר (1999)
האיש הראשון שלי (2001) - גם בימוי
אהבה, שנאה ומה שביניהן (2013)
אין כמו בבית (1989) - פרס גלובוס הזהב ומועמדות לפרס אמי לשחקנית הטובה ביותר במיני-סדרה או סרט
ארבעת היהלומים (1995) - סרט טלוויזיה
בת אמריקאית (2000) - מועמדות לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר במיני-סדרה או סרט
נקמתה של אישה בגיל העמידה (2004)
אמריקה (1987) – מועמדות לפרס אמי ולפרס גלובוס הזהב לשחקנית משנה במיני-סדרה או סרט
ג'ק ובובי (2005–2004) – מועמדות לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה
כריסטין ג'ואן טיילור-סטילר היא שחקנית אמריקאית.
נולדה בשם כריסטין ג'ואן טיילור באלנטאון, פנסילבניה,שבארצות הברית, למשפחה נוצרית-קתולית.
אמה ג'ואן, עקרת בית ואביה אלברט "סקיפ" טיילור השלישי, בעלים של חברת אבטחה.
טיילור החלה את קריירת המשחק שלה ב-1989 כשהייתה בת 18, כשגילמה את המצילה מלודי הנסון בסדרת הילדים מבית ניקלודיאון "Hey Dude".
היא המשיכה לגלם תפקיד זה עד 1991, כשמקביל ביצעה כמה הופעות אורח בסדרות אחרות.
ב-1995 היא לוהקה לתפקיד משנה בסרט "משפחת בריידי", וגילמה את הדמות בשנית בסרט ההמשך "משפחת בריידי חוזרת" שיצא ב-1996.
לאחר שהופיעה בכמה פרקים של הסדרה הקומית "אלן", הקריירה שלה החלה להתקדם והיא קיבלה תפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה "נערת מסיבות", שמבוססת על סרט מ-1995 בעל אותו שם.
כמו כן הופיעה בהופעות אורח בסדרות "סיינפלד" ו"חברים".
ב-1998 גילמה את בת דודתה של דרו ברימור, הולי סאליבן, בסרט "זמר החתונות".
טיילור נישאה לשחקן, התסריטאי והבמאי בן סטילר ב-13 במאי 2000. השניים הכירו במהלך העבודה על סדרת הטלוויזיה "Heat Vision and Jack".
הופעותיה הבאות בטלוויזיה כוללות בין היתר הופעת אורח בשני פרקים של "משפחה בהפרעה" ב-2005 כסאלי סיטוול והופעת אורח באחד מפרקי הסדרה של NBC "קוראים לי ארל" ב-2006. ביולי 2006 בן סטילר הודיע שהשניים מתכוונים לביים סדרה קומית ל-CBS בכיכובה של טיילור, אך הסדרה לעולם לא עלתה לאוויר.
היא כיכבה לצד מנדי מור בסרטים "הקדשה" משנת 2006 ו"רישיון לחתונה" משנת 2007.
ב-2010 טיילור הופיעה בהופעת אורח בסיטקום "האנה מונטנה".
לטיילור שני ילדים משותפים עם בעלה השחקן והקולנוען היהודי-אמריקאי, בן סטילר.
בת שנולדה ב-10 באפריל 2002, ובן שנולד ב-10 ביולי 2005. המשפחה מתגוררת בהוליווד הילס.
חמה וחמותה הם השחקנים המנוחים ג'רי סטילר ואן מיארה .
כריסטיאניה, נקראת גם העיר החופשית כריסטיאניה (בדנית: Fristaden Christiania) היא שכונה הטוענת לעצמאות בקופנהגן בירת דנמרק.
בשכונה, ששטחה 340 דונם מתגוררים כ-850 תושבים.
לשכונה מעמד ייחודי המוענק לה על פי חוק מיוחד, חוק כריסטיאניה משנת 1989, המעביר חלקים מהפיקוח עליה מידי עיריית קופנהגן למדינה.
השכונה שוכנת במקום בו היה בעבר בסיס צבאי שפונה בשנת 1971. עם פינוי הבסיס, פלשו לשטחו התושבים והקימו קהילה אלטרנטיבית.
עד שנת 2004 זכתה השכונה לחופש רב מרשויות החוק אשר גילו סבלנות גם לסחר בקנאביס שהתרחש בה בגלוי.
החל משנת 2004 החל משא ומתן בין הרשויות לתושבים בניסיון להסדיר את מעמדה של השכונה.
כריסטין ג'יין ברנסקי היא שחקנית קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אמריקאית.
זוכת שני פרסי טוני ופרס אמי על תפקידה בסדרה "סיביל".
ברנסקי נולדה בבאפלו, ניו יורק שבארצות הברית, למשפחה קתולית ממוצא פולני.
הוריה הם וירג'יניה (לבית מזורווסקי) ולוסיאן ברנסקי.
ברנסקי היא בת למשפחה פולנית-אמריקנית; אביה היה עורך עיתון מהגרים, וסביה היו שחקנים בפולין.
היא למדה בבית הספר לאומנויות הבמה "ג'וליארד".
זכתה לחשיפה הראשונה שלה בשנת 1984 כאשר זכתה בפרס טוני על הופעותיה במחזה של טום סטופארד "הדבר האמיתי", לצידם של גלן קלוז וג'רמי איירונס.
שנה לאחר מכן כיכבה במחזה "It's Only a Play" מאת טרנס מקנאלי שעלה על בימות אוף ברודוויי.
בשנת 1989 זכתה בפרס הטוני השני שלה על תפקידה במחזה הבדיוני של ניל סיימון "שמועות".
ברנסקי זכתה להכרת הקהל באמצע שנות ה-90 בעקבות תפקידה בסיטקום "סיביל" בתור מריאן ת'רופ, חברתה האלכוהוליסטית של השחקנית סיביל שרידן (סיביל שפרד).
על הופעותייה בסדרה קיבלה ברנסקי את פרס אמי לשחקנית המשנה הטובה ביותר בסדרה קומית, פרס גילדת שחקני המסך ושתי מועמדויות לפרס גלובוס הזהב.
ב-1999 הועמדה לפרס אמי על שתי הופעות האורח שלה בסדרה הקומית "פרייז'ר".
הועמדה בין השנים 2009 ל-2010 לשני פרסי אמי על הופעות אורח מוצלחות בסדרה "המפץ הגדול".
בשנת 2011 הועמדה בפעם השמינית בקריירה לפרס על תפקידה בתור דיאן לוקהארט, תומכת עורכות הדין בסדרת הדרמה של רידלי וטוני סקוט "האישה הטובה (סדרת טלוויזיה)".
בשנת 2017 שיחקה בסדרת הבת של "האישה הטובה", "הטובות לקרב", בדמותה של דיאן לוקהרט.
בשנת 2022 החלה לככב בסדרת הדרמה התקופתית "העידן המוזהב", מבית היוצר של ג'וליאן פלוז לרשת HBO.
ב-1986 התפרסמה ברנסקי לראשונה כשחקנית קולנוע בדרמה הארוטית "תשעה וחצי שבועות של שכרון חושים", בה שיחקה בתפקיד משנה לצידם של מיקי רורק וקים בייסינגר, ובדרמת הפשע הקומית "משפט הנשרים".
בתחילת שנות ה-90 הופיעה בדרמה "תהפוכות הגורל" בתפקיד אנדראה, חברתו של האריסטוקרט הבריטי קלאוס ואן בולאוו (ג'רמי איירונס) ובקומדיות "חטופים שכאלה" ו"החיים על פי משפחת אדמס" בתור בקי גריינג'ר, מנהלת מחנה הקיץ אליו נשלחים ילדי משפחת אדמס.
ב-1996 השתתפה בקומדיה "כלוב הציפורים" בתור קתרין ארצ'ר, אמו הבילוגית של ואל גולדמן.
ב-1999 שיחקה בקומדיה "שחק אותה סטאר" בתור השחקנית קרול ובדרמה "משחקי פיתוי" בתפקיד באני, אמה של הסטודנטית סיסיל קלדוול (סלמה בלייר).
בשנת 2000 זכתה ברנסקי לפרסום רב כאשר שיחקה בפנטזיית חג המולד המצליחה "הגרינץ'" בתפקיד מרתה מיי וובייר, אהובתו של הגריניץ' (ג'ים קארי) ובת זוגו של ראש עיריית "Who-ויל" אוגוסטוס מיי (ג'פרי טמבור).
ב-2002 הופיעה בדרמה המוזיקלית "שיקגו" בתפקיד העיתונאית מרי סאנשיין ובקומדיה "הגורו" בתור שנטל, אמה של לקסי (מריסה טומיי).
ב-2008 שיחקה ברנסקי בקומדיה המוזיקלית שוברת הקופות "מאמא מיה!" בתפקיד טניה חברתה של דונה שרידן (מריל סטריפ).
ב-2018 שבה לגלם את טניה בסרט ההמשך מאמה מיה!
ב-2010 שיחקה בקומדיית האקשן "אקסית במצור" בתור קיטי אמה של הכתבת ניקול הארלי (ג'ניפר אניסטון).
ב-2014 שיחקה את האמא החורגת של סינדרלה, בסרט אל תוך היער, העיבוד הקולנועי של המחזמר באותו השם.
לברנסקי שתי בנות מהשחקן והמחזאי מת'יו קוולס לו הייתה נשואה משנת 1983 עד מותו ב-22 במאי 2014.
Here We Go Againתניה חשאם-ליטלוויזיה1980תזמורת על תנאיאולגנסרט טלוויזיה1982חלום ליל קיץהלנה1984חלום ליל קיץג'וול מניסקלופרקים לא ידועים1985המשווה (אנ')ויקטוריה ביינספרק: "Mama's Boy"1991חוק וסדרקתרין מסוצ'י בייגל2 פרקים1994רוז סיגלפרק אחד1995–1998סיבילמריאן ת'ורפדמות ראשית
מועמדת פרס אמי לבידור בפריים טיים לשחקנית האורחת הטובה ביותר בסדרה קומית (1999)2005הלוחשת לרוחותפיית' קלנסי2 פרקים2006אבא אמריקאיהומלסיתדיבוב
פרק אחד2009בטיויקטוריה הארטלי3 פרקיםבניחוש חוקראליס קלייטוןפרק אחד2009–2011,
2013–2019המפץ הגדולד"ר בוורלי הופשטדטרדמות חוזרת
מועמדת פרס אמי לבידור בפריים טיים לשחקנית האורחת הטובה ביותר בסדרה קומית (2009–2010, 2015–2016)2009–2016האישה הטובהדיאן לוקהארטדמות ראשית
מועמדת פרס גילדת שחקני המסך לאנסמבל הטוב ביותר בסדרת דרמה (2009–2011)מועמדת פרס אמי לבידור בפריים טיים לשחקנית האורחת הטובה ביותר בסדרהת דרמה (2010–2015)2013איש משפחהפרק אחד2015–2019בוג'ק הורסמןאמנדה האניטידיבוב; 2 פרקים2017רגולר שואוגארדיאןדיבוב; פרק אחד2017–2022הטובות לקרבדיאן לוקהארטדמות ראשית; גם מפיקה
כריסטין הוא רומן אימה מאת הסופר האמריקאי, סטיבן קינג.
הספר יצא לאור בשנת 1983. עלילת הספר מתמקדת ברכב עתיק מסוג פלימות' פורי בעל כוחות על טבעיים ואישיות משלו.
באותה שנה יצא לאקרנים סרט באותו שם בבימויו של ג'ון קרפנטר והמבוסס על הרומן.
ב-2021 פורסם שבריאן פולר נשכר יחד עם אלכס קורצמן על מנת לכתוב את התסריט לסרט רימייק שיתבסס גם הוא על הספר.
עלילת הספר מתרחשת בשנת 1978. צעיר חנון בשם ארנולד "ארני" קאנינגהם מבחין ברכב מסוג פלימות' פורי ישנה וחבוטה בצבעים אדום ולבן חונה בחזיתו של בית.
ארני מבקש מחברו, דניס, לעצור את הרכב שבו הם נוסעים ולאחר שהוא בוחן את הרכב ששמו, כך מתברר, הוא "כריסטין", הוא מחליט לרכוש אותו מבעליו, רולנד די לה-ביי תמורת 250$, למרות נסיונותיו של דניס לשכנע אותו שלא לעשות כן.
בעוד ארני מסיים את החתימה על המסמכים, דניס יושב בתוך כריסטין כשלפתע הוא חווה חיזיון של כריסטין ושל הסביבה כפי שהיו ב-1958, כשהמכונית הייתה חדשה.
דניס המפוחד מחליט שהוא לא אוהב את הרכב החדש של ארני.
ארני מכניס את כריסטין למוסך עשה-זאת-בעצמך, שמהווה חזית לעסקים המפוקפקים של בעליו, ויל דארנל.
ארני משפץ את המכונית והופך בתוך כך מרוחק, חסר-חוש-הומור וציני, אך במקביל מתמלא ביטחון עצמי.
דניס מתפלא על השינויים המתחוללים בחברו הטוב ובכריסטין.
התיקונים נעשים ללא סדר או ארגון, כשתיקונים בסיסיים ביותר נעשים לאחר תיקונים מינוריים יותר, ונראה שאת התיקונים המהותיים ביותר לא ביצע ארני.
מראהו החיצוני של ארני גם הוא משתפר והולך ככל שהשיפוצים בכריסטין מתקדמים.
כשרולנד לה-ביי נפטר, פוגש דניס את אחיו הצעיר, ג'ורג, שמספר לו על ההיסטוריה רוויית האלימות של רולנד וכריסטין.
מתברר שבתו הקטנה של רולנד נחנקה למוות מהמבורגר ביושבה במושב האחורי של הרכב.
אשתו המזועזעת התאבדה בשאיפת פחמן חד-חמצני במושב הקדמי של הרכב.
דניס מרגיש שככל שעובר זמן, ארני מאמץ תכונות אישיות שהיו אופייניות לרולנד.
במקביל הוא מגלה שארני ודארנל מתקרבים, וארני אף משמש שליח בשירותו של עסק ההברחות של דארנל.
כשארני כמעט מסיים לשפץ את כריסטין, עוברת לבית הספר תלמידה חדשה בשם לי קאבוט.
היא נחשבת ל"יפה של בית הספר" וכולם מופתעים כשהיא בוחרת לצאת דווקא עם ארני.
ארני ולי יוצאים לפגישה שבהמלכה נחנקת לי מהמבורגר שהיא אוכלת וחייה ניצלים רק אודות להתערבות של טרמפיסט שמבצע עליה תרגיל היימליך.
לי חשה שלוח המחוונים של כריסטין הפך לעיניים ירוקות חודרות שהביטו בה לאורך התקרית.
כמו כן היא חשה שמאמציו של ארני להציל את חייה בטפיחות חוזרות ונשנות על גבה היו לא אפקטיביים.
לי מבינה שהיא וכריסטין מתחרות על אהבתו של ארני ונשבעת שלעולם לא תיכנס עוד למכונית.
אימו של ארני אינה מאשרת לו להחזיק את כריסטין בבית.
לאחר מספר ויכוחים משכנע אותו אביו להחנות אותה בחניון לטווח ארוך בשדה התעופה עד יעבור זעם.
חבורת בריונים בראשותו של באדי רפרטון שנהג להתעלל בארני עד שסולק על רקע זה מבית הספר, משחיתה את כריסטין.
ארני דוחף את המכונית אל המוסך, וזו מתקנת את עצמה.
גבו של ארני נפגע כתוצאה מהמאמץ והוא נאלץ להשתמש בסד מתכת דומה לזה שבו השתמש גם לה-ביי.
במקביל לאירועים אלה, מתפוררת הזוגיות עם לי.
העיירה חווה מספר מקרי מוות בדריסה.
באדי רפרטון וכל שותפיו למעט אחד, וויל דארנל.
המשטרה מצליחה למצוא בזירות הפשע ראיות למעורבותה של כריסטין באירועים, אך לא מצליחה למצוא ראיות על המכונית עצמה.
בלש משטרה בשם רודי ג'נקינס מתחיל לחשוד בארני, וחשדותיו אינם שוככים גם כשארני מציג אליבי מוצק לכל אחד מהמקרים.
מתברר שכריסטין שרוחו הנקמנית של לה-ביי נכנסה בה מבצעת את מעשי הרצח ומתקנת את עצמה לאחר מכן.
ארני הופך אובססיבי כלפי כריסטין.
הוא זונח את לי לחלוטין.
לי ודניס מתחילים בזוגיות משל עצמם, ומגלים פרטים נוספים לגבי עברם של לה-ביי וכריסטין.
באחד הערבים תופס ארני את דניס ולי כשהם במצב אינטימי במכוניתו של דניס, דבר המביא אותו להתפרצות זעם.
דארנל וג'נקינס נופלים קורבן למעשי רצח מזעזעים.
דניס ולי מבינים שהם נמצאים כעת בראש רשימת החיסול של כריסטין ולה-ביי, ומתכננים להרוס את כריסטין בתקווה להציל את ארני.
הם מנצלים את היעדרו של ארני שיצא אל מחוץ לעיר ומפתים את כריסטין להיכנס למוסך של דארנל.
הם חובטים בה בעזרת משאית עד שהיא מתפרקת לרסיסים, ואז מעבירים את שרידיה במכונה לגריסת מכוניות.
מתברר שארני ואימו נהרגו בתאונת דרכים על הכביש המהיר בזמן שכריסטין רצחה את אביו של ארני.
דניס שומע עדים לתאונה ומסיק שרוחו של לה-ביי שהייתה קשורה לארני באמצעות כריסטין, שחררה את עצמה וגרמה לתאונה.
ארבע שנים לאחר האירועים, משחזר דניס את האירועים.
הוא ולי נפרדו אחרי שהלכו ביחד לקולג', והוא עובד כמורה בחטיבת הביניים.
הוא שומע על תאונת דרכים מוזרה שבה פרצה מכונית דרך קיר בית קולנוע והרגה את אחד מעובדיו, כנראה החבר היחיד ששרד מכנופייתו של באדי רפרטון.
דניס מסיק שכריסטין הצליחה לבנות את עצמה מחדש ויצאה למסע נקמה בכל מי שהתנגד לה, כשהיא משאירה אותו לסוף.
כריסטין צ'אפל היא דמות בדיונית המופיעה בסדרות הטלוויזיה "מסע בין כוכבים: הסדרה המקורית" ו"מסע בין כוכבים: סדרת האנימציה", ובשלושה מהסרטים המבוססים על זיכיון "מסע בין כוכבים".
הדמות גולמה על ידי השחקנית האמריקאית מייג'ל בארט, אשתו/אלמנתו של יוצר "מסע בין כוכבים" ג'ין רודנברי ועל ידי השחקנית ג'ס בוש בסדרה "מסע בין כוכבים: עולמות חדשים ומשונים".
בסרט "סטארטרק" משנת 2009, גילמה את דמותה השחקנית אליזבת' אינגלאס.
הדמות נכתבה עבור בארט על ידי ג'ין רודנברי, לאחר שהוחלט לוותר על דמות קודמת שהוא כתב לה, "מספר אחת".
הופעת הבכורה של דמותה של כריסטין צ'אפל הייתה בפרק העונה הראשונה "The Naked Time".
דמותה הפכה לקבועה בסדרה זמן קצר לאחר מכן, החל מהפרק "What Are Little Girls Made Of?".
צ'אפל זנחה את הקריירה שלה במחקר בביולוגיה לטובת משרה בצי הכוכבים, בתקווה שמשימה ארוכה אל החלל העמוק תאחד אותה, יום אחד, עם ארוסה ד"ר רוג'ר קורבי, מדען בעל שם, אשר אבד במסע אל כוכב הלכת המבודד אקסו 3 (Exo III).
חמש שנים לאחר היעלמותו של ד"ר קורבי, צ'אפל מוצבת על סיפון ספינת החלל "אנטרפרייז", תחת פיקודו של קפטן ג'יימס טי קירק.
היא משמשת כאחות הראשית תחת קצין הרפואה הראשי ד"ר לאונרד מקוי.
זמן קצר לאחר שהצטרפה אל צוות האנטרפרייז, הגיעה הספינה אל אקסו 3. קירק וצ'אפל משוגרים אל פני כוכב הלכת, ומהר מאוד חושפים את מזימתו הזדונית של ד"ר קורבי, אשר גילה שרידים של ציוויליזציה אשר מתה מזמן, והחל לנצל את הטכנולוגיה המתוחכמת שלה לייצור אנדרואידים.
הד"ר לוכד את קירק, על מנת שזה לא יזהיר את ספוק, ומנסה להשתלט על האנטרפרייז על ידי יצירת אנדרואיד בדמותו של קירק, על מנת לקדם את מזימתו – לאכלס את היקום עם אנדרואידים – אולם התוכנית משתבשת.
מתגלה כי ד"ר קורבי עצמו, בעבר, נפצע קשות בגופו, והשתיל את האישיות שלו אל תוך אנדרואיד שהוא העתק של עצמו.
קירק משכנע את קורבי כי איננו אנושי עוד, אלא רק מכונה.
כאשר קורבי רואה את תגובתה המבוהלת של צ'אפל אל מצבו הנוכחית, הוא, בייאושו, הורג את עצמו ואת בני-הלווייה האנדרואידים שלו.
לאחר מותו של קורבי, צ'אפל מטילה ספק בכך שעליה להישאר בתפקידה על סיפון האנטרפרייז, אך לבסוף בוחרת להישאר, עד לתום משימתה בת 5 השנים של ספינת החלל.
אפילו בזמן שבו היא עדיין ביקשה לאתר את ארוסה ד"ר קורבי, צ'אפל הייתה מאוהבת עמוקות בקצין המדע של האנטרפרייז, החצי-אנושי חצי-וולקני, ספוק.
בתחילה, צ'אפל הסתירה את הרגשות האלו לעצמה.
עם זאת, בפרק "The Naked Time", כאשר צוות האנטרפרייז משתגע (כתוצאה מווירוס), צ'אפל הודתה בגלוי אהבתה לספוק, למרות הצהרתו בדבר אי יכולתו להחזיר רגשות כלפיה.
נושא הרגשות של צ'אפל לספוק חזר רק פעמים ספורות במהלך הסדרה, אך במיוחד בפרק "Plato's Stepchildren".
בפרק זה, צ'אפל וספוק מאולצים לנשק זה את זו.
הדבר גורם לצ'אפל להודות שלמרות רצונה ארוך השנים להיות קרובה עמו, כל שהיא רצתה לעשות, בהתחשב בהשפלה של המצב, הוא "לזחול משם ולמות".
בפרק "Amok Time", היא עוזרת לספוק, במהלך ביצוע טקס וולקני קשה, סודי ומסובך.
ספוק מסרב לאכול מן המרק שהיא מגישה לו, משליך אותו אל עבר הקיר ומגרש אותה תוך צעקות רמות, אך לאחר שהיא מבקרת אותו שוב, הוא מבין את טעותו ותוהה אם תוכל להכין שוב מרק עבורו.
צ'אפל הופיעה בשניים מסרטי "מסע בין כוכבים" בהשתתפות צוות שחקני הסדרה המקורית.
ב"מסע בין כוכבים: הסרט", צ'פאל הפכה לרופאה מן המניין.
ההופעה השנייה שלה הייתה ב"מסע בין כוכבים 4: השיבה הביתה", שבו היא וג'ניס ראנד הוצבו במטה של צי הכוכבים בסן פרנסיסקו.
בנוסף, בשנת 2009 בסרט הקולנוע "סטארטרק" קיימת התייחסות אל האחות צ'אפל, אשר אומרת שורת דיאלוג אחת כשהיא אוף-סקרין.
קווין היא פוליטיקאית אמריקאית, חברת המפלגה הדמוקרטית.
יושבת ראש מועצת עיריית ניו יורק משנת 2006. היא הלסבית המוצהרת הראשונה והאישה הראשונה בתפקיד זה.
קווין נולדה בגלן קוב שבניו יורק.
בשנת 1991 ניהלה קווין את מסע הבחירות של תומאס דוויין, למועצת עיריית ניו יורק.
לאחר שנבחר הייתה ראש הצוות שלו במשך 5 שנים.
לאחר מכן עבדה כמנכ"לית מיזם נגד אלימות, בעיר ניו יורק בשנים 1998-1996 וכן התמנתה לחברה בקשרי הקהילה עם משטרת ניו יורק על ידי ראש העיר רודי ג'וליאני.
בשנת 1999 נבחרה קווין לחברת מועצת העיר ניו יורק, ממחוז 3, לאחר שהחליפה בתפקיד את דווין, שנבחר לסנאט במדינת ניו יורק וכיהן בתפקיד עד שנת 2012. בינואר 2006 לאחר 7 שנים כחברת מועצת העיר לתפקיד היא נבחרה לתפקיד יושבת ראש מועצת עיריית ניו יורק.
היא שימשה כיושבת ראש ועדת הבריאות של העיר.
היא נבחרה שוב לחברת מועצה בשנת 2009 ונבחרה בשנית לתפקיד יושבת ראש מועצת העיר בשנת 2010.
ב-10 במרץ 2013 הודיעה קווין על מועמדותה לתפקיד ראש עיריית ניו יורק, אלא שבפריימריס של המפלגה הדמוקרטית לקביעת מועמד/ת המפלגה לראשות העירייה נחלה תבוסה כשקיבלה רק כ-15.5 אחוז מקולות המצביעים.
ב-19 במאי 2012 נישאה קווין לבת זוגה, עורכת הדין קים קטולו, באירוע מתוקשר.
מיליאוטי היא שחקנית וזמרת אמריקאית, זוכת פרס גראמי ופרס אמי ומועמדת פרס טוני.
מוכרת בזכות תפקידה בתור טרייסי מקונל/האמא בסיטקום "איך פגשתי את אמא", ובתפקידיה השונים בברודוויי.
מיליאוטי נולדה בעיר צ'רי היל, ניו ג'רזי שבארצות הברית, למשפחה ממוצא איטלקי.
למדה בתיכון צ'רי היל איסט, שם החלה להופיע לראשונה בהצגות בית הספר.
לקחה שיעורי משחק באוניברסיטת ניו יורק, אבל פרשה בשנתה הראשונה.
בשנים 2006–2007 שיחקה בשלושה פרקים בסדרה "הסופרנוס" ברשת HBO, בתור קתרין סקרימוני.
ב-2011 השתתפה בפרק אחד בסדרה הקומית "רוק 30" ברשת NBC, בתור אבי פלין.
ב-2012 הייתה מועמדת לפרס טוני לשחקנית הטובה ביותר במחזמר על תפקידה ב-"Once" בו הופיעה בשנים 2011–2013. אולם על ביצועיה ב-"Once" היא זכתה (לצד עמיתה, סטיב קאזי) בפרס גראמי לאלבום המוזיקלי הטוב ביותר לשנת 2013.
ב-2013 שיחקה בסרט הקולנוע "הזאב מוול סטריט", בתור אשתו הראשונה של ג'ורדן בלפורט.
בשנים 2013–2014 שיחקה בסיטקום "איך פגשתי את אמא" ברשת CBS, בשתי עונותיה האחרונות, בתור טרייסי מקונל/האמא.
בשנת 2014–2015 כיכבה בתפקיד זלדה וסקו בסדרה "A to Z" ברשת NBC, לצד בן פלדמן, בעונתה היחידה של הסדרה.
ב-2015 שיחקה בעונה השנייה של הסדרה "פארגו" ברשת FX, בתור בטסי סולברסון, אשת השוטר לו סולברסון.
בנוסף בשנה זו, דיבבה בפרק אחד בסדרת האנימציה "איש משפחה" ברשת FOX.
בשנים 2015–2016 גילמה את אלי, העוזרת של ניוטון, במחזמר "Lazarus" שכתבו דייוויד בואי ואנדה וולש.
בשנת 2015 שיחקה בתפקיד ראשי בסרט הקומדיה הרומנטית "It Had to Be You".
ב-2017 שיחקה בפרק הראשון של העונה הרביעית של הסדרה "מראה שחורה" לאחר המעבר אל Netflix, בתור נאנט קול.
בספטמבר 2024, פורסם כי מיליאוטי תשוב לסדרה לפרק המשך ל-"USS Callister".
ב-2019 כיכבה בפרק הראשון ובפרק השמיני בסדרת האנתולוגיה "אהבה מודרנית" מבית פריים וידאו.
בשנת 2020 כיכבה לצד אנדי סמברג בקומדיה הרומנטית "פאלם ספרינגס".
בשנת 2021 החלה לגלם את הדמות הראשית בסדרה "שבב של אהבה"; קומדיה שחורה מבית HBO Max.
מאז ספטמבר 2024, מיליאוטי מככבת בתפקיד סופיה פלקונה בסדרה "הפינגווין" של HBO.
מיליאוטי מגלמת את סופיה פלקונה, שהשתחררה ממוסד המוסד הפסיכיאטרי ארקהם לאחר 10 שנים בכלא, בהן הואשמה ברצח סדרתי.
מיליאוטי ציינה כי זהו אחד התפקידים המאתגרים ביותר שלה, והיא שיתפה פעולה עם מאמנת תנועה כדי להבין איך השנים בארקהם השפיעו על גופה של סופיה.
על תפקיד זה זכתה בפרס פרסי בחירת מבקרי הטלוויזיה בקטגוריית שחקנית המשנה הטובה ביותר.
+שנהסדרהתפקידהערות20063 lbsמייגן רפרטיפרק: "Bad Boys"2006–2007הסופרנוסקתרין סקרימוני3 פרקים2009הבלתי רגיליםאמנית סקיצות2 פרקים2010האישה הטובהאוניה אגרטסוןפרק: "Taking Control"2011רוק 30אבי פלין / אבי גרוסמןפרק:"TGS Hates Women"האחות ג'קימוניקהפרק: "...Deaf Blind Tumor Pee-Test"2013–2014איך פגשתי את אמאטרייסי מקונלתפקיד אורח (עונה 8)
זוכת פרסי בחירת מבקרי הטלוויזיה לשחקנית הטובה ביותר בסרט/מיני סדרה
זוכת פרס סאטורן לשחקנית המשנה הטובה ביותר בסדרת טלוויזיה (2025)
זוכת פרס אמי לשחקנית הראשית הטובה ביותר במיני סדרה או סרט טלוויזיה
מועמדת פרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר במיני-סדרה, סדרת אנתולוגיה או סרט טלוויזיה (2025)
מועמדת פרס גילדת שחקני המסך לשחקנית הטובה ביותר בסרט טלוויזיה או במיני-סדרה (אנ') (202)
מועמדת פרס הטלוויזיה של ג'ותהם להופעה הראשית הטובה ביותר בסדרה מוגבלת (2025)
כריסטין ג'ורגנסן הייתה אמריקאית, שהתפרסמה לאחר שעברה ניתוח להתאמה מגדרית.
ג'ורגנסן גדלה ברובע הברונקס, ניו יורק.
לאחר שסיימה את לימודי התיכון ב-1945, היא גויסה כגבר לצבא האמריקאי כדי לשרת במלחמת העולם השנייה.
לאחר שירותה הצבאי היא שמעה לראשונה על קיום תהליכים להתאמה מגדרית, ונסעה לאירופה.
בקופנהגן, דנמרק, ג'ורגנסן קיבלה הרשאה מיוחדת לעבור סדרת ניתוחים, אשר החלו ב-1951. לאחר הניתוחים חזרה לארצות הברית, והייתה לסנסציה תקשורתית, כולל הופעה בדף השער של העיתון "The New York Daily News".
ג'ורגנסן נולדה כזכר בשם ג'ורג' ויליאם ג'ורגנסן, הבן (.George William Jorgensen, Jr), לנגר וקבלן בשם ג'ורג' ויליאם ג'ורגנסן האב, ולאשתו, פלורנס דייוויס הנסן.
היא גדלה בשכונת פשע ברובע הברונקס, ניו יורק, ותיארה את עצמה כ"ילד בלונדיני קטן שברירי ומופנם, שברח ממכות ומשחקים אלימים".
ג'ורגנסן השלימה את לימודיה ב"תיכון כריסטופר קולומבוס" בברונקס, וב-1945 התגייסה לצבא ארצות הברית.
לאחר שחרורה מהצבא, למדה במכללת מוהוק ביוטיקה, ניו יורק, ואף למדה צילום בקונטיקט.
היא עבדה למשך זמן קצר בסוכנות הידיעות Pathé.
כשחזרה ג'ורגנסן לניו יורק לאחר שירותה הצבאי הייתה טרודה (לדברי אחת ממודעות האבל) "מחוסר התפתחות זכרית".
היא שמעה על ניתוחים להתאמה מגדרית והחליטה לעבור סדרת ניתוחים כזאת.
היא התחילה ליטול את ההורמון אתיניל אסטרדיול, וחקרה את האפשרות לעבור ניתוחים בעזרתו של הרופא ג'וסף אנג'לו.
ג'ורגנסן התכוונה לנסוע לשוודיה, שהייתה אז המקום היחיד בעולם בו ביצעו ניתוחים אלה, אך כשעצרה בדרך בקופנהגן לבקר קרובי משפחה, פגשה את ד"ר כריסטיאן המבורגר, אנדוקרינולוג דני ומומחה לתרפיה הורמונלית שיקומית.
ג'ורגנסן נשארה בדנמרק תחת טיפולו, החלה טיפול הורמונלי חליפי, וקיבלה הרשאה מיוחדת משר המשפטים הדני לעבור סדרת ניתוחים בדנמרק.
ב-24 בספטמבר 1951 ביצעו מנתחים בבית החולים "גנטופטה" בג'ורגנסן אורכיאקטומיה (כריתת אשכים).
במכתב לחברותיה מ-8 באוקטובר 1951, סיפרה להן איך הניתוח השפיע עליה:
"כפי שאתן יכולות לראות בתמונות המצורפות, שצולמו בדיוק לפני הניתוח, השתניתי מאוד.
אבל אלו השינויים האחרים שכה חשובים.
זוכרות את האדם הביישן, האומלל שעזב את אמריקה?
ובכן, האדם הזה לא קיים עוד, וכפי שאתן יכולות לראות, אני במצב רוח מצוין."
בנובמבר 1952, כשלושה עשר חודשים לאחר הניתוח הראשון, עברה ג'ורגנסן ניתוח פנקטומיה (כריתת פין) בבית החולים של אוניברסיטת קופנהגן.
במילותיה, "הניתוח השני שלי, כמו הראשון, לא היווה עבודת כירורגיה מז'ורית כמו שמשתמע מהשם".
בסוף ינואר 1953 פרסמה קבוצת רופאים דנים שלא נשארו בגופה של יורנסן סימנים גבריים.
היא חזרה לארצות הברית, וכשהניתוח נהיה זמין שם, עברה וגינופלסטי (בניית וגינה), תחת פיקוחו של ד"ר אנג'לו ועם הארי בנג'מין כיועץ רפואי.
ג'ורגנסן בחרה בשם כריסטין על שמו של ד"ר המבורגר, והייתה לדוברת ופעילה בעד אנשים טרנסקסואלים וטרנסג'נדרים.
ב-1 בדצמבר 1952, כשהעיתון "The New York Daily News" פרסם כתבת שער על ג'ורגנסן, תחת הכותרת "חייל-לשעבר הופך ליפהפייה בלונדינית", בה הודיעו שהיא הראשונה שעברה "שינוי מין", הפך הסיפור לסנסציה.
אך הטענה שג'ורגנסן הייתה הראשונה שעברה התאמה מגדרית לא הייתה מדויקת, מכיוון שניתוחים להתאמה מגדרית בוצעו בגרמניה כבר בשנות העשרים של המאה ה-20, והאמנית לילי אלבה ו"דורכן" היו ידועות בתור מטופלות של ד"ר מגנוס הירשפלד בברלין ועברו ניתוחים בשנות השלושים המוקדמות.
מה שייחד את המקרה של ג'ורגנסן היה הטיפול ההורמונלי שנוסף לניתוחים.
היא אכן הייתה האמריקאית הראשונה שנודעה בשל תהליך שינוי מגדרי מסוג זה.
עם חזרתה לניו-יורק ב-13 בפברואר 1953 הפכה ג'ורגנסן לסלבריטאית.
הפרסום המורשה הראשון אודותיה נכתב על ידי ג'ורגנסן עצמה, בירחון "The American Weekly", תחת הכותרת "סיפור חיי".
היא ניצלה את הפרסום הגדול שלה כדי לדבר לטובת אנשים טרנסג'נדרים.
שדרן הרדיו בארי גריי שאל אותה אם הבדיחות הרבות שרצות לגביה מפריעות לה, והיא צחקה ואמרה שלא.
אך כן היו שאלות שהעליבו אותה, כמו המקרה בו דיק קאבט שאל אותה בתוכנית הטלוויזיה שלו בשידור חי על יחסיה עם "האישה" שלה, והיא ירדה מהסט.
מכיוון שהיא הייתה האורחת היחידה באותו יום, קאבט השלים את שארית התוכנית בהסברים על כך שלא התכוון להעליב.
לאחר ניתוח שחזור איבר המין הנשי התכוונה ג'ורגנסן להתחתן עם ג'ון טראוב, סטטיסטיקאי באיגודי עובדים, אך הם נפרדו.
ב-1959 הודיעה ג'ורגנסן על אירוסיה להווארד ג'.
נוקס, קלדן במקצועו; אך הזוג לא קיבל אישור נישואין בניו יורק מכיוון שבתעודת הלידה של ג'ורגנסן היא הייתה רשומה כזכר.
במאמר בניו יורק טיימס על האירוסים הכושלים, דווח גם שנוקס איבד את משרתו כאשר נודע דבר אירוסיו לג'ורגנסן.
לאחר צאת הסרט עליה בשנת 1970 היא הופיעה בהקרנות בכורה של הסרט במקומות שונים בעולם.
בשנות ה-70 וה-80 הרצתה ג'ורגנסן באוניברסיטאות ובפני ארגונים שונים על חוויותיה.
היא נודעה בשל רהיטותה ושנינותה.
פעם היא דרשה התנצלות מסגן הנשיא, ספירו אגניו, כאשר קרא לפוליטיקאי אחר "הכריסטין ג'ורגנסן של המפלגה הרפובליקנית".
ג'ורגנסן עבדה גם כשחקנית, הופיעה במועדוני לילה ואף הקליטה מספר שירים.
באחד ממופעי הבידור שלה היא שרה שיר בשם "אני נהנית להיות בחורה" ועטתה תלבושת וונדר וומן.
וורנר תקשורת, החברה בעלת זכויות היוצרים על הדמות וונדר וומן, דרשה מג'ורגנסן שתפסיק להשתמש בה בהופעותיה, ועל כן ג'ורגנסן המציאה לעצמה דמות חדשה בשם סופרוומן.
היא המשיכה להופיע במקומות שונים לפחות עד שנות השמונים.
הופעה שלה משנת 1982 הוקלטה וזמינה כאלבום ב-iTunes.
ב-1984 חזרה לקופנהגן והשתתפה בצילומי הסרט הדוקומנטרי על אנשים טרנסקסואלים "Paradiset er ikke til salg" ("גן עדן אינו למכירה").
בשנת פטירתה, 1989, אמרה ג'ורגנסן שהיא נתנה ל "בעיטה חזקה בתחת".
היא נפטרה מסרטן בשלפוחית השתן ובריאות, ארבעה שבועות לפני יום הולדתה ה-63.
בתקופתו כזמר קליפסו, הקליט לואיס פרחאן, מנהיג ארגון אומת האסלאם, שיר על ג'ורגנסן שנקרא "Is She Is Or Is She Ain't" (משחק מילים על השיר המוכר משנות ה-40 "Is You Is or Is You Ain't My Baby").
הסרט "סיפורה של כריסטין ג'ורגנסן", ביוגרפיה עלילתית על חייה של ג'ורגנסן, יצא לאקרנים ב-1970.
בסדרה "זינוק לאתמול", בעונה השנייה בפרק "What Price Gloria", הדמות הראשית ד"ר סאם בקט נוסע בזמן ל-1961 לתוך דמות של אישה שעובדת כמזכירה.
בסוף הפרק, בקט מתעמת עם המנהל שמטריד אותו (בתור מי שהוא חושב שהיא מזכירתו) מינית, ומספר לו שהוא גבר.
המנהל שואל אם הוא "עשה כריסטין ג'ורגנסן", ובקט מתקן אותו באמירה, "לא הייתי גבר, אני עכשיו גבר".
בפסטיבל אדינבורו בשנת 2005 הועלה לבמה מחזה בשם "Christine Jorgensen Reveals", המבוסס על ראיונות עם ג'ורגנסן משנות החמישים.
המחזה קיבל ביקורות נלהבות, והועלה גם באוף ברודוויי, וזכה בפרס ההפקה בפסטיבל התיאטרון הגאה בדבלין ב-2006.
סוזן סטרייקר, פרופסור למגדר והיסטוריונית ותאורטיקנית בנושא טרנסג'דריות, ביימה והפיקה סרט דוקומנטרי ניסיוני על ג'ורגנסן, בשם "Christina in the Cutting Room" ב-2012. ב-2010 היא הרצתה באוניברסיטת ייל בנושא הייצוג הסינמטי של ג'ורגנסן.
ג'ורגנסן הייתה דמות בספר "Nick & Jake", רומן של הסופרים טד ריצ'רדס וג'ונתן ריצ'רדס, שיצא לאור ב-2012. היא גם הופיעה בספר "Godwalker" של הסופר גרג סטולץ, המבוסס על משחק התפקידים "Unknown Armies".
ג'ורגנסן הוזכרה בסרט "חשיפה: ייצוג טרנסי בהוליווד" משנת 2020 כאישה הטרנסג'נדרית הראשונה שהתפרסמה בעולם ככזו, וכדמות מרכזית שקבעה את השיח סביב הזהות הטרנסית.
בתור שחקנית קולנוע יש לג'ורגנסן רק קרדיט אחד, בסרט פיליפיני בשם "Kaming mga talyada" (1962).
היא הופיעה בתור עצמה בסרטים דוקומנטריים הכוללים את הסרט של HBO משנת 1985, "What Sex Am I?" והסרט הדני "Paradiset er ikke til salg".
ג'ורגנסן הייתה אורחת קבועה בתוכניות אירוח, בהן התוכניות של מייק דאגלס, דיק קאבט, ארתור מארי, מרב גריפין, ואחרים.
כריסטין מרגרט סינקלייר היא כדורגלנית עבר קנדית.
סינקלייר זכתה באליפות הליגה האמריקנית לנשים עם שלוש קבוצות שונות: אליפות WPS ב-2010 עם קבוצת גולד פרייד, ב-2011 עם קבוצת וסטרן ניו יורק פלאש וב-2013, 2017 ו-2022 באליפות NWSL עם פורטלנד ת'רונס.
הישגיה זיכו אותה בפרסים ומדליות רבים בתחום הספורט והעשייה האזרחית ובתואר של כבוד מאוניברסיטת סימון פרייזר שבעיר מולדתה.
היא הייתה מועמדת לתואר כדורגלנית השנה של פיפ"א שש פעמים ושמה צורף לשדרת הכוכבים של קנדה בטורונטו.
סינקלייר נולדה בבארנבי שבקולומביה הבריטית והחלה לשחק כדורגל מגיל ארבע בקבוצת ילדים, יחד עם עיסוק בענפי ספורט נוספים.
בגיל 11 היא נבחרה לשחק בקבוצת האול-סטאר של קולומביה הבריטית לילדות עד גיל 14 והובילה את קבוצת הילדות של בארנבי לאליפויות הפרובינציה והמדינה.
היא למדה בבית הספר התיכון שבעירה והובילה את קבוצת הכדורגל לשלוש אליפויות.
היא החלה לשחק בנבחרת קנדה עד גיל 18 כבר בגיל 15 וערכה את הופעת הבכורה שלה בנבחרת הבוגרת כשהייתה בת 16, במסגרת גביע אלגארבה בשנת 2000, והייתה מלכת השערים של הטורניר לאחר שהבקיע שלוש פעמים.
היא למדה באוניברסיטת פורטלנד וגם שם שיחקה בקבוצת הכדורגל והובילה אותה לאליפויות הליגה לקולג'ים (NCAA).
על הישגיה בשנים אלו זכתה ב-2004 וב-2005 בפרס הרמן לכדורגלנית המצטיינת של ליגת הקולג'ים.
סינקלייר נבחרה שמינית על ידי גולד פרייד בדראפט ה-WPS ב-2008, שם שיחקה החל מ-2010 לצדן של מרטה ושאנון בוקס.
הקבוצה סיימה במקום הראשון את העונה הסדירה.
במשחק הפלייאוף הבקיעה סינקלייר שני שערים בניצחון 0–4 על קבוצת פילדלפיה אינדפנדנס, והקבוצה זכתה באליפות הליגה.
למרות העונה המוצלחת, לא הצליחה הקבוצה לעמוד בדרישות התקציב לעונה הבאה והיא פורקה.
בדצמבר 2010 הכריזה קבוצת וסטרן ניו יורק פלאש שהיא החתימה את סינקלייר.
היא סייעה לקבוצה לסיים את העונה הסדירה במקום הראשון לאחר שהבקיעה 10 שערים ובישלה 8. במשחק הפלייאוף היא הבקיעה שער במשחק שהסתיים בתיקו 1-1. הקבוצה ניצחה בדו-קרב פנדלים וסינקלייר נבחרה ל-MVP של הפלייאוף.
ב-11 בינואר 2013 פורסם שהיא חתמה בקבוצת פורטלנד ת'ורנס לקראת העונה הראשונה של ליגת הכדורגל הלאומית לנשים.
היא מונתה לתפקיד קפטן הקבוצה.
הקבוצה סיימה במקום השלישי בעונה הסדירה והעפילה לפלייאוף, שם סיימה במקום השני.
בספטמבר 1024 הודיעה על פרישה ממשחק.
בנערותה שיחקה סינקלייר בנבחרת קנדה עד גיל 18. בגיל 16 שיחקה בהופעת הבכורה שלה במדי הנבחרת הבוגרת במסגרת טורניר גביע אלגארבה 2000, טורניר בו הבקיעה שלושה שערים.
במשחקי גביע הזהב של CONCACAF 2002, הבקיעה שבעה שערים, סייעה לקנדה להגיע למקום השני ונבחרה לנבחרת הטורניר.
באותה שנה שיחקה באליפות הראשונה לנשים עד גיל 19, בו סיימה קנדה במקום השני וסינקלייר זכתה גם בנעל הזהב כמלכת השערים של הטורניר וגם בכדור הזהב כשחקנית המצטיינת.
באליפות העולם 2003, הבקיעה סינקלייר 3 שערים והנבחרת הגיעה למקום הרביעי.
באליפות העולם 2007 הבקיעה שני שערים והנבחרת לא העפילה משלב הבתים.
באותה שנה שיחקה סינקלייר בפעם ה-100 שלה במדי הנבחרת במשחק ידידות מול יפן.
בגביע הזהב של CONCACAF 2010, הבקיעה שישה שערים, בהם שער הניצחון במשחק הגמר, בו זכתה קנדה.
בגביע העולם 2011 הבקיעה את השער היחיד בטורניר לזכות הנבחרת שלא העפילה משלב הבתים.
באולימפיאדת לונדון הגיעה הנבחרת למקום השלישי וזכתה במדליית הארד כשסינקלייר זכתה שוב בתואר מלכת השערים, עם שש הבקעות, שלוש מהן בהפסד 3–4 בחצי הגמר לארצות הברית.
לאחר המשחק התראיינה סינקלייר לתקשורת והאשימה את השופט בהטיה לטובת ארצות הברית.
בתגובה, גזרה עליה ועדת המשמעת של פיפ"א קנס של 3,500 דולרים והרחקה מארבעה משחקים באשמת התנהגות לא ספורטיבית.
על מאמציה והישגיה עם הנבחרת היא כובדה בנשיאת דגל קנדה בטקס הסיום של האולימפיאדה והוענקה לה מדליית יובל היהלום למלכות אליזבת השנייה.
בדצמבר 2013 ערכה את ההופעה ה-200 שלה במדי הנבחרת והבקיעה את שערה הבינלאומי ה-147 במסגרת "הטורניר הבינלאומי לכדורגל נשים" שמתקיים בברזיל מדי שנה.
בגביע העולם בכדורגל נשים 2015 הבקיעה שני שערים והגיעה עם הנבחרת לרבע הגמר.
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו הגיעה עם הנבחרת למקום הרביעי בה כבשה שלושה שערים כולל שער ניצחון על צרפת ברבע הגמר.
כריסטין מארי מצרפת (צרפתית: Christine Marie de France, 10 בפברואר 1606 - 27 בדצמבר 1663), הייתה אשתו של ויטוריו אמדאו הראשון, דוכס סבויה, ולאחר מותו שלטה בדוכסות כעוצרת של בניה.
כריסטין מארי נולדה בפריז ב-10 בפברואר 1606, כבתו השנייה של אנרי הרביעי מלך צרפת ושל מארי דה מדיצ'י, ואחותו של לואי השלושה עשר, מלך צרפת.
ב-10 בפברואר 1619 התחתנה כריסטין מארי עם ויטוריו אמדאו, נסיך פיימונטה, בנו של קרלו אמנואלה הראשון, דוכס סבויה.
בשנת 1630 מת חמיה קרלו אמנואלה הראשון, דוכס סבויה, ובעלה ויטוריו אמדאו עלה לשלטון.
בשנת 1637 מת בעלה בפתאומיות, וכריסטין מארי מונתה לעוצרת הדוכסות בשם בנה פרנצ'סקו ג'אצינטו, ולאחר מותו בשנת 1638, בשם בנה השני קרלו אמנואלה.
בשנת 1642 הגיע קרלו אמנואלה לבגרות, אולם הוא הוסיף לשקוע בחיי תענוגות, וכריסטין מארי המשיכה לשלוט בדוכסות עד מותה ב-27 בדצמבר 1663.
כריסטין אן מקווי , שהייתה ידועה באופן מקצועי בשם כריסטין מקווי וגם בשם נעוריה, כריסטין פרפקט (Christine Perfect) הייתה זמרת, קלידנית, ופזמונאית בריטית.
הייתה ידועה בעיקר בתור הסולנית-שותפה והקלידנית של להקת פליטווד מק, אליה הצטרפה ב-1970, לאחר שנישאה לג'ון מקווי, שהיה הבסיסט של הלהקה.
היא גם הוציאה שלושה אלבומי סולו.
על פי AllMusic, היא הייתה "הכוח המניע מאחורי מספר רב מלהיטי הענק של פליטווד מק".
אלבום מיטב הלהיטים של פליטווד מק מ-1988 כלל שמונה משיריה.
בשנת 1998 מקווי הוכנסה היכל התהילה של הרוק אנד רול, ואף זכתה בפרס המוזיקה הבריטית על תרומה יוצאת דופן למוזיקה.
באותה שנה, לאחר כמעט 30 שנים עם הלהקה, היא בחרה לעזוב, ופרשה למחצה מעולם המוזיקה, והוציאה רק אלבום סולו אחד בשנת 2004. מקווי הופיעה על הבמה עם פליטווד מק ב-O2 ארנה בספטמבר 2013, והצטרפה מחדש ללהקה רשמית ב-2014, אז יצאה הלהקה לסבב הופעות בינלאומי.
גם ב-2014, זכתה מקווי בפרס איבור נובלו מטעם האקדמיה הבריטית על מפעל חיים.
מקווי נולדה באזור האגמים בכפר בות, שבאנגליה (אז חלק ממחוז לנקשייר, כיום קאמבריה), וגדלה בברווד, הסמוכה לברמינגהאם.
אביה, סיריל פרפקט, היה כנר ומרצה למוזיקה בסנט פיטר קולג'.
אמה של מקווי, ביאטריס "טי" לבית ריס, עבדה כיועצת רוחנית, מדיום ומרפאת באמונה.
סבה של מקווי היה נגן עוגב במנזר וסטמינסטר.
למרות שמקווי התחילה לנגן מעט בפסנתר בגיל ארבע, היא לא התחילה ללמוד מוזיקה ברצינות עד גיל 11. היא המשיכה ללמוד מוזיקה קלאסית עד גיל 15, אז החליטה להתמקד במוזיקת רוק, לאחר שנחשפה למוזיקה של פאטס דומינו על ידי אחיה הגדול, ג'ון.
מקווי למדה פיסול בקולג' לאומנות בברמינגהם, במטרה להיות מורה לאומנות.
בתקופה זו החלה לפגוש מוזיקאים בסצנת הבלוז הבריטית שהחלה להתפתח.
ערב אחד היא פגשה שני חברים, סטן ווב ואנדי סילבסטר, בפאב בו ניגנו עם להקתם, Sounds Of Blue.
ללהקה כבר היו הזמנות להופעות, אבל לא היה להם גיטריסט בס.
מכיוון שידעו שיש למקווי רקע מוזיקלי, הם ביקשו ממנה להצטרף אליהם על הבמה.
במהלך תקופה זו היא גם הייתה שרה לעיתים עם ספנסר דייוויס.
כשסיימה את לימודיה, להקת הבלוז של חבריה כבר התפרקה.
מקווי הבינה שללא משאבים כלכליים הסיכויים שלה לחדור לעולם האמנות קטנים, לכן עברה לגור בלונדון.
ב-1967 מקווי שמעה שחבריה אנדי וסטן מקימים להקה חדשה, Chicken Shack, והיא הצטרפה אליהם כפסנתרנית וקלידנית, וכן לשיר קולות רקע.
הסינגל הראשון של הלהקה היה "It's Okay With Me Baby", אשר נכתב ובוצע על ידי מקווי.
במהלך התקופה שהייתה חברה בה, הלהקה הוציאה שני אלבומים.
הסינגל "I'd Rather Go Blind", בו מקווי הייתה הסולנית, היה ללהיט והגיע לעשירייה הפותחת במצעדים.
מקווי זכתה בפרס הסולנית המצטיינת מטעם מגזין המוזיקה מלודי מייקר ב-1969 וב-1970.
צ'יקן שאק ופליטווד מק היו נפגשים לעיתים קרובות ומנגנים באותם מקומות.
שתי הלהקות קמו באותה שנה, ופליטווד מק הייתה אז להקת בלוז ובה חברים פיטר גרין, מיק פליטווד ג'רמי ספנסר וג'ון מקווי.
כריסטין ניגנה כפסנתרנית אורחת באלבום של פליטווד מק, Mr.
כריסטין וג'ון מקווי התאהבו ונישאו ב-1968. ב-1969 היא הודיעה שהיא עוזבת את צ'יקן שאק ומצטרפת לפליטווד מק, שבאותו זמן עברה משבר כאשר פיטר גרין עזב את הלהקה אחר מספר תקריות סמים.
תוך זמן קצר, תרומתה של מקווי הפכה למרכזית ללהקה – היא כתבה שירים ושרה כסולנית, בנוסף לתפקידה כקלידנית.
האלבום הראשון שיצא בהרכב חדש זה של פליטווד מק היה Future Games.
בשנות השבעים המוקדמות הרכב הלהקה עבר שינויים נוספים, כאשר מספר חברים באו והלכו.
הלהקה עברה תקופה של אי יציבות, אך הצליחה להוציא מספר אלבומים, כאשר רק שניים מהם הצליחו במידה כלשהי: Bare Trees ו-Mystery to Me.
ב-1974 הסכימה מקווי לעבור יחד עם הלהקה לארצות הברית.
תוך שנה, הצטרפו לפליטווד מק לינדזי בקינגהאם וסטיבי ניקס, במה שהפך להרכב היציב של פליטווד מק לאורך רוב שנותיה.
סגנון המוזיקה של הלהקה השתנה רבות בינתיים, מלהקת בלוז ללהקת פופ-רוק.
האלבום הראשון שיצא בהרכב זה ב-1975, Fleetwood Mac, נחל הצלחה וממנו יצאו מספר להיטי בילבורד, ביניהם השירים של כריסטין, "Over My Head" ו-"Say You Love Me".
היה זה השיר "Over My Head" שהביא את פליטווד מק לראשונה להשמעה ברדיו.
ב-1976 מקווי התחילה רומן המפיק של הלהקה, במהלך סבב הופעות, אשר היה ההשראה ללהיט "You Make Loving Fun", שהיה סינגל מהאלבום הגדול ביותר של הלהקה, ומהגדולים של כל הזמנים – Rumours.
אלבום זה כלל גם את הסינגל שהיה ללהיט הגדול ביותר של מקווי, "Don't Stop", שהגיע למספר שלוש במצעד הפזמונים.
עד שהסתיים סבב ההופעות של האלבום, הזוג מקווי כבר התגרש.
ב-1979, יצא האלבום הכפול Tusk, שהניב עוד להיטים ("Tusk", "Sara", ויצירתה של כריסטין "Think About Me"), אך ההצלחה האדירה של Rumours לא חזרה על עצמה.
הלהקה המשיכה לתור בתמיכה לאלבום עד 1980, ואחרי זה לקחו הפסקה.
הלהקה התאחדה ב-1981 כדי להקליט את האלבום Mirage בצרפת.
כשיצא האלבום ב-1982, הלהקה חזרה למצעדים, עם הלהיט "Hold Me", שכתבה מקווי עם רובי פאטון, ואשר הגיע למקום חמישי.
השראתה של מקווי לשיר היו יחסיה הסוערים עם מתופף The Beach Boys, דניס וילסון.
שיר נוסף של כריסטין, "Love in Store", היה לסינגל השלישי מהאלבום, והוא הגיע למספר 22 במצעדים בתחילת 1983.
ב-1984, הוציאה כריסטין אלבום סולו נוסף, בשם Christine McVie, אשר כלל את הלהיטים "Got a Hold on Me" (הגיע למקום #10 במצעדי הפופ, ולמספר #1 ב-Adult Contemporary) ו-"Love Will Show Us How" (#30).
סינגל שלישי, "I'm The One", לא הגיע למצעדים.
ב-1986 נישאה כריסטין לאדי קווינטלה, קלידן הצעיר ממנה ב-12 שנה.
קווינטלה כתב יחד עם מקווי שירים רבים שהופיעו אחר כך באלבומים של פליטווד מק.
היא חזרה באותה שנה להקליט עם הלהקה את אלבומה הבא, Tango in the Night, שהיה ללהיט הגדול ביותר של הלהקה מאז Rumours עשר שנים קודם לכן.
הלהיט הגדול מהאלבום, שהגיע למספר #5 גם בארצות הברית וגם בבריטניה, היה "Little Lies", בביצועה של מקווי, אותו כתבה יחד עם קווינטלה.
סינגל נוסף של מקווי מהאלבום היה "Everywhere", שהגיע למספר #4 בבריטניה, והיה הלהיט האחרון של פליטווד מק במצעדים שם.
ב-1990, הלהקה, לאחר עזיבתו של לינדזי בקינגהאם, הוציאה את האלבום Behind the Mask.
האלבום הגיע רק לססטוס זהב בארצות הברית, והשיר של מקווי, "Save Me" היה היחיד להיכנס למצעד הטופ 40 שם.
לעומת זאת, במצעדים הבריטיים, האלבום הגיע לפלטינום, ולמקום #1. הסינגל השני מהאלבום, "Skies the Limit", גם הוא של מקווי, זכה להצלחה צנועה יותר.
בתקופה זו, מקווי, שממילא שנאה לצאת לסבבי הופעות, החליטה להפסיק להופיע בעקבות מות אביה בזמן שתיירה.
בתקופה זו, גם סטיבי ניקס עזבה את הלהקה.
כריסטין נשארה, והמשיכה לכתוב ולהקליט עבור האלבומים הבאים של הלהקה, 25 Years – The Chain, אוסף בקופסה שיצא ב-1992, ו-Time, שיצא ב-1995.
למשך תקופה, היה נראה שהלהקה פורקה וכל אחד מחבריה המשיך לדרכו.
אך כשמיק פליטווד, ג'ון מקווי ולינדזי בקינגהאם שיתפו פעולה בפרויקט סולו של בקינגהאם, והזמינו את כריסטין להשתתף בחלק מהשירים, הם החליטו שאיחוד הלהקה הוא בר עשייה, והזמינו גם את ניקס לשוב, כאשר התוצאה הייתה האלבום The Dance, בשנת 1997, אשר הגיע למקום #1 בארצות הברית.
למרות הסתייגויותיה, כריסטין תרה עם הלהקה בתמיכה לאלבום, ואף הופיעה עמם כשפליטווד מק הוכנסה להיכל התהילה של הרוק אנד רול ב-1988, וכן בטקס הגראמי ופרסי המוזיקה הבריטית באותה שנה.
בריאיון לרולינג סטון ב-2014, חשפה מקווי שהיא פיתחה פחד מטיסות, אשר טופל בעזרת פסיכותרפיה, ושזו הייתה הסיבה שהיא החליטה לא להמשיך להופיע עם הלהקה אחרי 1998.
ב-1998 חזרה מקווי לאנגליה כדי להיות קרובה למשפחתה, ויצאה מעין הציבור.
זמן קצר לאחר מכן התגרשה מקווינטלה.
לרוב התרחקה מקווי מענייני מוזיקה.
בדצמבר 2003, ראתה את פליטווד מק בהופעה, אך לא הצטרפה לחבריה על הבמה.
ב-2004 הוציאה את אלבום הסולו האחרון שלה, In the Meantime.
את האלבום הקליטה באסם המשופץ שלה בקנט, יחד עם האחיין שלה, דן פרפקט, שתרם בשירה, גיטרה, וכתיבת השירים.
מקווי לא הופיעה בתמיכה לאלבום, אך התראיינה במגוון ערוצי תקשורת בארצות הברית ובבריטניה.
ב-2006 הוענק למקווי תג הזהב מאת האקדמיה הבריטית.
גם ב-2009 ראתה הופעה של פליטווד מק, אך לא הצטרפה לחבריה למופע.
ב-2012, כאשר הכריזה הלהקה על סבב הופעות עולמי, סטיבי ניקס בראיונות הביעה צער רב אך סברה שמקווי כבר לא תשוב להופיע עם הלהקה.
ב-2013, הופיעה מקווי עם מיק פליטווד בהוואי, הופעתה הראשונה מזה 15 שנה.
בספטמבר 2013, היא הופיעה יחד עם פליטווד מק בארנה O2 בשיר "Don't Stop".
הקהל הגיב להופעתה בתשואות סוערות.
מקווי נפטרה ב-30 בנובמבר 2022 כתוצאה משבץ וסרטן.
מקווי הייתה נשואה לבסיסט ג'ון מקווי בין 1968 ל-1976, מ-1979 ועד 1982 היא הייתה במערכת יחסים עם דניס וילסון מלהקת The Beach Boys, ואף התארסה לו.
ב-18 באוקטובר 1986, נישאה מקווי לקלידן אדי קווינטלה.
הם התגרשו באמצע שנות התשעים.
שנהאלבוםUS בילבורד 200UK Albums Chartמידע נוסף1968Mr.
Wonderful -10האלבום הראשון בו השתתפה מקווי כנגנית אורחת.
היא ניגנה בפסנתר בכל שיריו של פיטר גרין, בעוד ג'רמי ספנסר ניגן בשירים שלו עצמו.1969Then Play On1096כמוזיקאית אורחת, מקווי ניגנה פסנתר ותרמה קולות רקע - לא ברור באילו מהשירים.1970Kiln House6939כריסטין מקווי תרמה את אמנות העטיפה של האלבום, ושרה דואט עם דני קירוואן בשיר "Station Man" (ללא קרדיט).
ייתכן שגם ניגנה קלידים בשיר נוסף.1971Future Games91 -האלבום הראשון בו השתתפה מקווי כחברה מן המניין של להקת פליטווד מק.
מקווי כתבה ושרה ארבעה שירים באלבום.1975Fleetwood Mac123האלבום הראשון בו השתתפו סטיבי ניקס ולינדזי בקינגהאם.
השיר שלה, "", יצא כסינגל והגיע למקום #62 בקנדה.1997The Dance115השיר של מקווי "Temporary One" יצא כסינגל והגיע למקום #99 בגרמניה.2003Say You Will36מקווי לא השתתפה כחברת להקה באלבום זה, אך קיבלה קרדיט על תרומתה בקלידים וקולות בשירים "Bleed to Love Her" ו-"Steal Your Heart Away".
McVie26 -58כלל שני שירי טופ 40 (US): "Love Will Show Us How" (#30) ו-"Got a Hold on Me" (#10)2004In the Meantime -32133מקווי הפיקה אלבום זה בשיתוף עם אחיינה, דן פרפקט.
שנהאלבוםUS בילבורד 200UKמידע נוסף2017Lindsey Buckingham/Christine McVie175האלבום החל כאלבום הסטודיו ה-18 של פליטווד מק.
מקווי ובקינגהאם החליטו להפכו לפרויקט אחרי מספר דיחויים שנוצרו בשל המחויבות של סטיבי ניקס לקריירת הסולו שלה.
כריסטין בוטומלי (; נולדה ב-27 באפריל 1979) היא שחקנית אנגלייה.
בוטומלי נולדה ברוצ'דייל וגדלה בדירה מעל לחנות של המשפחה.
היא השתתפה בלהקות של תיאטרון לנוער ואחר כך נרשמה לאקדמיה המלכותית הסקוטית למוזיקה ודרמה.
היא סיימה את הלימודים ב-2001. הופעת הבכורה שלה בטלוויזיה הייתה בפרק באופרת הסבון "איסטאנדרס".
ב-2008 שיחקה בוטומלי בפרק "A Day in the Death" בעונה השנייה של הסדרה "טורצ'ווד".
היא הופיעה בסדרה הקומית "Massive" בערוץ BBC Three, ובסדרה "הופ ספרינגס" בערוץ BBC One.
ב-2009 שיחקה בסדרת הדרמה "Land Girls".
עוד באותה שנה כיכבה בוטומלי בסרט הקולנוע "Hush".
ברדיו הופיעה בוטומלי ב-2012 בתפקיד ליזה בסדרה "Everyone Quite Likes Justin" מאת ג'סטין מורהאוס.
ב-2014 כיכבה בוטומלי בסדרת הדרמה "במועדון" ובמיני-סדרה "Undeniable" בתפקיד אמה.
ב-2018 שיחקה בתפקיד ראשי בסדרה סוף הפאקינג עולם בתפקיד גוון (אמא של אליסה).
כריסטין ורדרוס היא רוכבת אופניים מקצוענית אמריקאית, כתבת ספורט ופעילה טבעונית לזכויות בעלי חיים.
בשנת 1995, ורדרוס החלה להתחרות ברכיבת הרים בניו יורק.
לאחר שנתיים עברה להתגורר בקליפורניה כדי להתמקצע בתחום הרכיבה.
בשנת 2000 החלה לרכוב באופן מקצועני ונטשה את רכיבת ההרים לטובת רכיבת סייקלוקרוס.
בשנת 2002, הצטרפה לנבחרת הלאומית של ארצות הברית וייצגה את ארצות הברית בשלוש תחרויות של אליפות העולם בסייקלוקרוס מטעם UCI.
בנוסף, השתתפה ב-25 תחרויות של גביע העולם, וסיימה בעשירייה הראשונה במספר גביעי עולם, וכן זכתה במקומות הראשונים במרוצים בינלאומיים שונים, לרבות מרוצים של ה-UCI.
ורדרוס משמשת כשגרירה של הארגון 'Bike Pure' הפועל לקידום יושרה והוגנות בענף הרכיבה המקצועית, וכן עוסקת ככתבת ספורט בתחום רכיבת אופניים במספר מגזיני ספורט רכיבה.
בשנת 1993, ורדרוס אימצה אורח חיים צמחוני.
בשנת 2000, עם מעברה לרכיבת אופניים מקצוענית, אימצה אורח חיים טבעוני על מנת לקדם את הישגיה הספורטיביים, אולם לאחר שחקרה את הנושא גם בהיבטים אתיים, החליטה לדבוק באורח החיים הזה גם מסיבות מוסריות ואקולוגיות.
היא דוברת מטעם הארגונים 'In Defense of Animals', ועדת הרופאים לרפואה אחראית והאגודה הטבעונית הפועלים לקידום טבעונות או זכויות בעלי חיים, ומעת לעת מעבירה במסגרת זו הרצאות בנושא טבעונות וספורט.
מגיל 15 ועד תקופת שהותה באוניברסיטה, ורדרוס עסקה בסייף.
משנת 2009, מתגוררת בפלנדריה, בלגיה עם בעלה, אזרח בלגי.
כריסטין טרמרקו היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה אנגלייה.
טרמרקו נולדה בליברפול, והתחנכה בקולג' לבנות הולי לודג'.
היא משכה תשומת לב כשהופיעה בהצגת בית ספר, והוזמנה ללמוד בבית ספר למחול ולדרמה.
אחר כך מלהק אוסטרלי הציע לה תפקיד במיני-סדרה "The Leaving of Liverpool", דרמה המתרחשת בשנות החמישים של המאה העשרים ועוסקת בהגירה כפויה של ילדים לאוסטרליה.
בגיל 16, כשהסדרה שודרה, היא החליטה לקדם את קריירת המשחק, ולדבריה "לא יצא לה" ללכת לבית ספר למשחק.
אחרי שהופיעה ב-"The Leaving of Liverpool", כיכבה טרמרקו בשתי עונות של הסדרה "ספרינגהיל" ב-1996 ו-1997 בתפקיד טריש פרימן.
ב-2001 שיחקה במחזה "Presence" מאת דייוויד הארוור בתיאטרון רויאל קורט.
תפקידה הידוע ביותר של טרמרקו הוא בדרמת בית הספר "דרך ווטרלו" בדמות המזכירה ואחר כך הסייעת דווינה שאקלטון, תפקיד אותו גילמה מ-2007 עד 2009. בפרק האחרון דווינה נראית נוסעת ברכבת ליעד לא ידוע אחרי שרבה עם החבר שלה טום קלארקסון (בגילומו של ג'ייסון דאן).
טרמרקו שיחקה בתפקיד אלי מורגן במיני-סדרה "Moving On" של ערוץ BBC One ששודר במאי 2009.
ב-2010 כיכבה טרמרקו בתפקיד אורח בסדרת הדרמה הרפואית "חדר מיון" בדמות לינדה אנדרוז.
בעקבות תגובות חיוביות הדמות הוצגה כדמות ראשית בשנת 2011. טרמרקו עזבה את הסדרה ב-2013.
ב-2017 הופיעה טרמרקו בסדרה "Little Boy Blue" בתפקיד מארי תומפסון, אמו של חבר בכנופיה שהיה מעורב בהסתרת מקרה רצח ריס ג'ונס מ-2007.
כריסטין הלקוויסט היא פוליטיקאית אמריקאית.
בשנת 2018 הייתה מועמדת המפלגה הדמוקרטית בארצות הברית לתפקיד מושלת מדינת ורמונט, אך הפסידה לפיל סקוט.
היא האדם הטרנסג'נדר הראשון המועמד לתפקיד המושל בארצות הברית מטעם אחת משתי המפלגות הגדולות.
הלקוויסט נולדה בבולדווינסוויל במדינת ניו יורק ושמה המקורי היה דייוויד "דייב" הלקוויסט, ובשנת 1976 עברה עם משפחתה לברלינגטון שבורמונט בעקבות עבודתו של אביה, שם למדה הנדסה.
בהמשך, התקבלה לעבוד בחברת החשמל של ורמונט, והתקדמה עד לתפקיד מנכ"לית החברה, אותו מילאה במשך 12 שנה.
היא יצאה מהארון כטרנסג'נדרית והחלה בתהליך התאמה מגדרית ב-2015.
בשנת 2018 ניצחה בבחירות המקדימות לתפקיד מושל ורמונט מטעם המפלגה הדמוקרטית, וכך הפכה לאדם הטרנסג'נדר הראשון המועמד לתפקיד מושל מטעם אחת מהמפלגות הגדולות.
לדבריה, בחירתו של טראמפ לנשיא ארצות הברית הוא זה שדחף אותה להתמודד.
אף על פי שהפסידה את הבחירות לתפקיד מושל ורמונט למועמד הרפובליקני והמכהן, פיל סקוט, הולקוויסט ממשיכה להביע את עמדותיה בנושא שינויי האקלים.
הלקוויסט נשואה, לה ולבת-זוגה 3 ילדים ו-2 נכדים.
כריסטין מרגרט בלאזי פורד היא פרופסורית אמריקאית לפסיכולוגיה באוניברסיטת פאלו אלטו ופסיכולוגית מחקר בבית הספר לרפואה באוניברסיטת סטנפורד.
היא מתמקדת בתכנון מודלים סטטיסטיים לפרויקטים מחקריים.
כריסטין בלאזי נולדה ב-1966 בפרוור של וושינגטון די.
בשנת 1988 קיבלה תואר ראשון בפסיכולוגיה ניסויית מאוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל.
בשנת 1991 קיבלה תואר שני בפסיכולוגיה קלינית מאוניברסיטת פפרדיין .
בשנת 1996 קיבלה תואר דוקטור בפסיכולוגיה חינוכית מאוניברסיטת דרום קליפורניה, על תזה שכותרתה "Measuring Young Children's Coping Responses to Interpersonal Conflict".
בשנת 2009 קיבלה תואר שני באפידמיולוגיה מבית הספר לרפואה של אוניברסיטת סטנפורד.
במהלך הקריירה האקדמית שלה, פורד עבדה כפסיכולוגית מחקר במחלקה לפסיכיאטריה באוניברסיטת סטנפורד וכפרופסור בבית הספר לרפואה קלינית של אוניברסיטת סטנפורד.
פורד פרסמה מעל ל-50 פרסומים אקדמיים, ספרים, מאמרים ופרקים בספרים.
מחקריה עוסקים בקשר בין התעללות בילדים ודיכאון, שימוש בדיקור לטיפול בדיכאון, והתגברות דיווחים על פוסט טראומה בעקבות פיגועי 11 בספטמבר.
פורד החליטה להעיד כנגד קוואנו.
היא פרסמה את ההאשמות בפוסט וצירפה להן תוצאות של בדיקת פוליגרף וקטעים מתוך יומן שעסקו באירוע תקיפה שעברה, אותו תיעדה בעת שהייתה בטיפול פסיכולוגי ב-2012, ללא שהוזכר שם התוקף, אם כי לדברי בעלה היא הזכירה את שמו של קוואנו באותה השנה.
מאוחר יותר העידה על טענותיה בדיוני ועדת השיפוט של הסנאט בנוגע למינויו של קוואנו לבית המשפט העליון.