tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
משפחתו מקבלת גלויה מקרובי משפחה באמריקה שבעקבותיה מציע לו אביו לנסוע, אפילו ליפן, במטרה שיביא תועלת למשפחה קשת היום.
במהלך הסרט מקבל מריו משרה זמנית של דוור, ומתחבר עם המשורר הצ'יליאני פבלו נרודה (המגולם על ידי פיליפ נוארה) המתגורר באי כגולה מארצו.
מנרודה לומד מריו לאהוב שירה ולהעריך את יופים של החיים.
ב-4 ביוני 1994, 12 שעות בלבד לאחר סיום צילומי הסרט, נפטר טרואיזי מדום לב בבית אחותו שבאוסטיה, בן 41 היה במותו.
על משחקו בסרט, היה טרואיזי מועמד לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר והפך לאחד משמונת השחקנים שהיו מועמדים לפרס לאחר מותם.
על השתתפותו בצוות התסריטאים של הסרט היה שותף טרואיזי למועמדות נוספת לפרס אוסקר בקטגוריית התסריט המעובד הטוב ביותר.
בנוסף, קיבל טרואיזי שתי מועמדויות לפרס באפט"א באותן הקטגוריות.
מאסיושי טקיאמה (המכונה מאסה; באנגלית: Masa) הוא שף יפני הפועל בארצות הברית ובעליה של מסעדות "מאסה" (Masa) ו"בר מאסה" (Bar Masa), שבניו יורק.
מאסה נולד ב-Tochigi, יפן, השני במשפחה בת חמישה ילדים.
למשפחתו היה שירות קייטרינג וחנות דגים בה עבד בזמן לימודיו בתיכון.
אחיו המבוגר עבדה כשוליה במסעדה בטוקיו ומאסה הלך לעבוד אתו.
הייתה זו מסעדת סושי בשם "Ginza Sushi- ko" .
בתחילה עבד בניקוי השירותים ובשטיפת הכלים, אך למרות שביקש לעזוב, החליט להישאר ומונה לאחר שמונה שנות עבודה לסו-שף (סגן-שף).
מאסה חלם לטוס לארצות-הברית, הוא הגיע ללוס אנג'לס ב-1980, עבד במספר מסעדות יפניות ולאחר מכך פתח מסעדה משל עצמו ב-Wilshire Boulevard, בוורלי הילס, בשם "גינזה סושיקו", על-שם המסעדה בה עבד בטוקיו.
הייתה זו מסעדה קטנה שהכילה עשרה מושבים בלבד ליד הבר ותריסר נוספים בשלושה שולחנות בחדר.
מכיוון שהדגים המקומיים לא היו טובים מספיק לדרישותיו, טקיאמה החל לייבא דגים מיפן.
לקוחותיו היו אנשי-עסקים יפניים שהעריכו את האוכל.
ההצלחה הגדולה הגיעה כשרות ריישל, מבקרת המסעדות של העיתון לוס אנג'לס טיימס, נכנסה למסעדה סעדה בה, הוקסמה וכתבה ביקורת משבחת.
כשתומאס קלר פתח את מסעדת "פר סה" במרכז טיים וורנר במנהטן, ניתנה לו האפשרות לבחור את המסעדות החדשות שייפתחו לצידו בקניון.
קלר, שסעד בעבר בגינזה סושיקו ואכל את אחת הארוחות הטובות ביותר של חייו, מיד חשב על מאסה.
משהוצעה ההצעה למאסה הוא הסכים מיד, הוא מכר את "גינזה סושיקו" לסגנו ועבר לניו יורק, שם הקים דלת ליד מסעדת "פר סה" את מסעדת "מאסה" (Masa), הקרויה על שמו, המסעדה נפתחה בפברואר 2004.
נכון ל-2011, ארוחה במסעדה עולה 350$ ולכך מתווספים 20%, סך-הכול 420$ עבור האוכל, לא כולל שתייה או מים.
זוהי המסעדה היקרה ביותר בארצות הברית, מה שהוביל לביקורת רבה.
המסעדה קטנה ומעוצבת בצורת ריבוע, הקירות צבועים שחור, הבר עשוי מעץ ברוש בהיר ומשתרע לאורך החדר, בצידי החדר ארבעה שולחנות המופרדים בווילונות.
לאורך הבר ישנם עשרה מושבים, קיבולת המסעדה לארוחה אחת היא עשרה סועדים.
מאחורי הבר מאסה ושני עוזריו מכינים את האוכל לפני הסועדים, מאחוריהם עיצוב של פרחים וצמחים בהתאם לעונת השנה ובריכת מים.
יש גריל פחמים לבקר, פטריות ואצות ושני מבערים לבישול.
בצד נמצא עוזר נוסף בעמדת צלייה.
לצד "מאסה" יש מסעדה נוספת בשם "בר מאסה".
המסעדה תלויה לחלוטין במאסה ואינה נפתחת בלעדיו, אם הוא חולה, עוזריו מטלפנים ללקוחות ומבטלים את ההזמנה.
למסעדה אין תפריט והסועדים אוכלים את מה שהשף בוחר עבורם, בעיקר סושי.
חלקם מחומרי הגלם שמאסה משתמש בהם הם מקומיים, אבל רובם מיובאים, בעיקר מיפן.
הוא משתמש במוצרים היקרים ביותר כמו: כמהין, פואה גרא, בשר בקר קובה, קוויאר, דג פוגו.
האוכל במסעדה עובר בישול מינימלי או שהוא מוגש נא.
בתחילת הארוחה מגיש השף מתאבנים שאינם סושי, מירקות, פירות, קטניות, דגים ופירות ים, בצורת סלט, טמפורה וסשימי ולאחריהם מגיעות מנות הסושי.
בין התבשילים שיצר הם שאבו שאבו (סיר מרק שלתוכו מכניסים הסועדים ירקות, בשר ופירות ים נאים ומבשלים אותם) של לובסטר וכבד דג monkfish, אותם אוכלים במקלות אכילה.
למנות הסושי, מאסה מגיש תריסר דגים שונים.
מאסה חותך את הדג לפני הסועד, יוצר עיגול אורז, טובל אותו בוואסאבי או ברוטב אחר, מגלגל את האורז מסביב לדג, מציב על מגש ונותן לסועד שיאכל.
מאסה מגיש גם דג פוגו, דג רעיל שניקוי לא נכון שלו יכול להרוג.
הוא מגיש את בשרו כסושי, שלושה חלקים שונים של העור שלו, ממלא את המעי שלו בבקר ירוק, ומוסיף חתיכה מהכבד שלו ומגיש חתיכה מהראש שלו בטיגון עמוק ביחד עם פונזו, רוטב מסויה ומיץ לימון.
מיכאל רולמן כתב על מאסה: "אני מאמין שמאסה היא חוויית האכילה המרגשת ביותר במנהטן, נקודה.
יותר מכך, אולי בעולם כולו." אריק ריפר אמר על מאסה: "אני חושב שהוא גאון, מאסה הוא אמן והתרבות שהוא הביא לניו יורק היא חוויה עילאית." אנתוני בורדיין אמר עליו: "הוא הופך כל מה שאנחנו יודעים על הראש.
מה שהוא אומר זה: 'אתה לא יודע שום דבר'".
ב-2009 פתח מסעדה שנייה בAria Resort & Casino, לאס וגאס.
4-3 כוכבים ל"מאסה" עם פתיחתה מאמנדה הסר.
היא כתבה שהמסעדה מעניקה שתי חוויות שונות: אם יושבים ליד הבר מגיעים לה ארבעה כוכבים ואם ליד השולחן מגיעים לה שלושה כוכבים.
זוהי המסעדה היפנית הראשונה בניו יורק מזה למעלה מעשרים שנה שזכתה בניקוד המקסימלי של ארבעה כוכבים מהניו יורק טיימס ואחת משבע מסעדות בעיר שמחזיקות בהם (2010).
2 כוכבי מישלן למסעדה משנת 2006.
3 כוכבי מישלן החל משנת 2009.
זוהי אחת מחמש המסעדות היחידות בעיר ניו יורק ואחת משש המסעדות היחידות בארצות הברית שמחזיקות בשלושה כוכבי מישלן והמסעדה היפנית היחידה מחוץ ליפן שמחזיקה בהם (2010).
הדירוג במשאל 50 המסעדות הטובות בעולם
במקום ה-38 בעולם לשנת 2002 (עבור מסעדת "גינזה סושיקו" בלוס אנג'לס).
בין 50 המסעדות הטובות בניו יורק.
בין 21 המסעדות היחידות בארצות הברית שזכו בדירוג המקסימלי של חמישה כוכבים ובין 4 המסעדות היחידות בניו יורק שזכו לכך (2010).
מאסימו בוניני (באיטלקית: Massimo Bonini; נולד ב-13 באוקטובר 1959 בסן מרינו, סן מרינו) הוא כדורגלן עבר מסן מרינו, ששיחק כקשר אחורי עבור הקבוצות בלאריה יאגה, פורלי, צ'זנה, יובנטוס ובולוניה.
בוניני שיחק ביובנטוס בין השנים 1981–1988, בהם שיחק 192 משחקי ליגה בהם כבש 5 שערים.
הוא זכה באליפות איטליה אחת, בגביע האיטלקי פעם אחת, בגביע אירופה למחזיקות, גביע אירופה לאלופות ובגביע הביניבשתי.
הוא השחקן היחיד בסן מרינו שזכה בתואר כלשהו מחוץ למדינה.
ההתאחדות לכדורגל של סן מרינו לא הוכרה רשמית עד שנת 1990 על ידי אופ"א, ולשחקנים מסן מרינו היה מעמד של שחקנים איטלקים.
מסיבה זו, בוניני היה יכול לשחק עבור נבחרת איטליה, בה שיחק דווקא בנבחרת הצעירה, במדיה רשם 19 הופעות.
למרות זאת נשאר חלק מסן מרינו, אך הוא נאלץ לחכות עד 1990 כדי לשחק עבור נבחרת סן מרינו, מאז שיחק 19 משחקים.
לאחר הפרישה הספיק גם לאמן את הנבחרת בין השנים 1996–1998.
ב-2004 נבחר בוניני לייצג את סן מרינו כשחקן הטוב שלה בין השנים 1953–2003, במסגרת פרסי היובל של אופ"א.
מאסיוּ (ביפנית: ましゅ, "השפעה רעה") היא סוג של חידת היגיון שפורסמה על ידי ההוצאה לאור ניקולי.
המטרה ביצירתהּ הייתה להציג חידה ללא מספרים או אותיות, אך בכל זאת בעלת עומק ואסתטיות.
המשחק מתבצע על גבי טבלה מרובעת, אשר בחלק מתאיה מופיעים עיגולים; חלק מהעיגולים "לבנים" (ריקים) והשאר "שחורים" (מלאים).
המטרה היא ליצור לולאה אחת רציפה שלא חוצה את עצמה, העוברת בכל התאים בעלי העיגולים.
הלולאה חייבת "להיכנס" לכל תא דרך מרכז אחת מצלעותיו ולצאת מצלע אחרת.
אם כן, כל הפניות של הלולאה הן בנות 90°.
לשני סוגי העיגולים (המלא והריק) יש דרישות שונות לאיך הלולאה צריכה לעבור דרכם:
ללולאה אסור לפנות בתוך תא עם עיגול לבן, אך חייבת לפנות בתא שלפני ו\או בתא שאחרי עיגול לבן.
הלולאה חייבת לפנות בתוך תא עם עיגול שחור, אך אסור ללולאה לפנות בתא שלפני ובתא שאחרי תא עם עיגול שחור.
בנוסף לעיגולים השחורים והלבנים, או במקומם, ישנם עיגולים אפורים.
על הפותר לזהות אילו מן העיגולים האפורים צריכים להיות שחורים ואילו לבנים.
התרשים מופיע בצורת טורואיד; כלומר, הקצה הימני והקצה השמאלי של הטבלה מודבקים כמו גם הקצה העליון והקצה התחתון.
הטבלה מחולקת לאזורים; הלולאה חייבת לעבור לפחות פעם אחת בכל אזור.
הגרסה המוקדמת של החידה הופיעה לראשונה בכתב העת Puzzle Communication Nikoli גיליון מספר 84, תחת השם שינג'ו נו קוביקזארי (真珠の首飾り, "שרשרת פנינים").
בחידה זו היו רק עיגולים לבנים.
העיגולים השחורים נוספו רק בגיליון מספר 90, ושמה של החידה שונה לשירושינג'ו קורושינג'ו (白真珠黒真珠, "פנינים לבנות ופנינים שחורות").
השיפור הזה הפך את המשחק למתוחכם יותר וגרם לו לקבל את הפופולריות בה הוא זוכה.
השם מאסיו, שבמקור הגיע מקריאה לא נכונה של נשיא ניקולי את המילה 真珠 (שינג'ו) בקאנג'י, ושכנראה הפך לבדיחה פנימית במשרדי ניקולי, אומץ בגיליון מספר 103 של Puzzle Communication Nikoli כדי להחליף את השם הישן והארוך.
הבנת הניואנסים של העיגולים ואיך הם משפיעים זה על זה, היא המפתח לפתרון חידת מאסיו.
בהכללה, הכי קל להתחיל לפתור את החידה מקצה הטבלה ולהתקדם פנימה.
להלן כמה תרחישים בהם אפשר לקבוע היכן עוברים חלקים מן הלולאה:
כל קטע העובר בעיגול שחור חייב לעבור שני תאים באותו הכיוון בלי לחצות קטע אחר מן הלולאה או את גבול הטבלה; בכל עיגול שחור עוברים שני קטעים כאלה בזווית ישרה.
השילוב ההגיוני בין שתי האמירות הללו אומר שאם אי אפשר לצייר קטע מעיגול שחור בכיוון מאונך או מאוזן ממנו, בוודאות שבצדו השני של העיגול השחור חייב לעבור קטע כזה.
לדוגמה, אם קטע לא יכול לעבור שני תאים מצדו העליון של עיגול שחור, הלולאה חייבת לעבור שני תאים בצדו התחתון של העיגול השחור.
יש לכך שתי השלכות דומות:
מכל תא שחור הנמצא בסמוך או במרחק תא אחד מגבולות הטבלה, חייב לעבור קטע היוצא בכיוון הרחוק מגבול הטבלה (במקרים בהם העיגול קרוב לפינה, השני קטעים חייבים לצאת ממנו לאורך הקירות).
לשני תאים שחורים הסמוכים באותה שורה או באותו טור, חייבים להיות קטעים העוברים שלא אחד בשני.
כאשר עיגול לבן נמצא בסמוך לגבול הטבלה, הלולאה העוברת בו חייבת להיות מקבילה לגבול הטבלה; כאשר שני עיגולים לבנים סמוכים אחד לשני לאורך גבול הטבלה או שמפריד ביניהם רק תא אחד, על הלולאה יהיה לפנות ולהתרחק מהגבול מעבר לעיגולים.
כאשר שלושה או יותר עיגולים סמוכים באותה השורה או באותו הטור, הלולאה חייבת לעבור דרך כל אחד מהם בניצב לכיוון קו העיגולים.
כאשר שני עיגולים לבנים סמוכים באותה השורה או באותו הטור ובשני התאים משני הצדדים עוברת הלולאה במקביל לקו העיגולים, הלולאה תהיה חייבת לעבור דרך שני העיגולים הללו בניצב לקו העיגולים (אחרת, הקו ביניהם יחבר את שני הקטעים הסמוכים, ואחד מהתאים הלבנים לא יהיה סמוך לתא עם פניה בלולאה.).
אם חותכים את הטבלה (רעיונית) לשתי חתיכות, הלולאה צריכה לחצות את קו החיתוך מספר זוגי של פעמים.
כמו בחידות אחרות המשתמשות בלולאה, גם בחידה זו צריך להימנע מ"מעגלים קצרים": מכיוון שהפתרון צריך לכלול רק לולאה אחת, כל קטע שיסגור לולאה אסור אלא אם כן הוא הקטע האחרון בדרך לפתרון החידה.
כמו חידות היגיון וקומבינטוריקה רבות אחרות, מאסיו יכולה להיות קשה מאוד לפתרון; פתרון של חידה זו על טבלה בגודל שרירותי היא בעיה NP-שלמה.
בכל מקרה, חידות שפורסמו בדרך כלל נבנו בצורה כזו שיהיה אפשר לפתור אותן בפרק זמן סביר.
מאסימיליאנו "מאסי" רוסולינו (באיטלקית: Massimiliano "Massi" Rosolino; נולד ב-11 ביולי 1978), הוא שחיין איטלקי בעבר.
אלוף אולימפי (סידני 2000) בעל 4 מדליות, אלוף העולם (פוקואוקה 2001) בעל 5 מדליות ואלוף אירופה בעל 21 מדליות, מהן 7 זהב.
נוסף לכך, הוא זכה ב-10 מדליות באליפות העולם בשחייה (בריכת 25 מטר), אחת מהן מזהב וב-20 מדליות באליפות אירופה בשחייה (בריכת 25 מטר) מהן 7 זהב.
רוסולינו, הוא השחיין האיטלקי המעוטר ביותר במדליות בינלאומיות (60).
רוסולינו נולד בנאפולי, לאב איטלקי, סלבטורה ולאמא אוסטרלית קרולין.
בהיותו בן 3 גדל באוסטרליה עד גיל 6. במהלך קריירת השחייה שלו התגורר לעיתים באוסטרליה לצורך אימונים.
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בווינה שבאוסטריה בשנת 1995 זכה רוסולינו לראשונה במדליית ארד במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי.
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בסביליה שבספרד בשנת 1997 הוא זכה בשתי מדליות כסף, במשחה ל-200 מטר חופשי (1:49.02 דקות) ובמשחה ל-400 מטר חופשי (3:48.11 דקות).
באליפות העולם בשחייה שנערכה בפרת' שבאוסטרליה בשנת 1998 זכה רוסולינו במדליית כסף במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:48.30 דקות, אחרי מייקל קלים מאוסטרליה (1:47.41 דקות) ולפני פיטר ואן דן הוחנבאנד מהולנד (1:48.65 דקות).
נוסף לכך, הוא סיים במקום חמישי במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 3:48.89 דקות ובמקום שמיני במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי.
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בהלסינקי שבפינלנד ביולי 2000 זכה רוסולינו ב-3 מדליות זהב, במשחה ל-200 מטר חופשי (1:47.31 דקות), במשחה ל-200 מטר מעורב אישי (2:00.62 דקות) ובמשחה שליחים 4x200 מטר חופשי (7:16.52 דקות).
באולימפיאדת סידני (2000) זכה רוסולינו ב-3 מדליות, אחת מכל סוג.
מדליית זהב, במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בשיא אולימפי חדש של 1:58.98 דקות, לפני טום דולאן (1:59.77 דקות) וטום וילקנס
נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:12.91 דקות, כשחיין רביעי הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 1:45.91 דקות ובמקום חמישי במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:17.85 דקות, כשחיין שלישי הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 49.70 שניות.
באליפות העולם בשחייה שנערכה בפוקואוקה שביפן בשנת 2001 זכה רוסולינו בשתי מדליות, זהב וכסף.
מדליית זהב במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 1:59.71 דקות, לפני טום וילקנס (2:00.73 דקות) וג'אסטין נוריס מאוסטרליה (2:00.91 דקות) ומדליית כסף במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:10.86 דקות, אחרי אוסטרליה שקבעה שיא עולם חדש של 7:04.66 דקות ולפני ארצות הברית (7:13.69 דקות).
באליפות העולם בשחייה שנערכה בברצלונה שבספרד בשנת 2003 זכה רוסולינו במדליית ארד, במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 1:59.71 דקות, אחרי מייקל פלפס מארצות הברית שקבע שיא עולם חדש של 1:56.04 דקות ואיאן ת'ורפ (1:59.66 דקות) ולא הצליח להגן על תוארו.
נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 3:47.44 דקות,, במקום חמישי במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בשיא אישי חדש של 4:17.30 דקות ובמקום רביעי במשחה שליחים 4x2 מטר חופשי בתוצאה של 7:14.32 דקות, כשחיין רביעי הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 1:48.05 דקות.
באולימפיאדת אתונה (2004) זכה רוסולינו במדליית ארד במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:11.83 דקות, אחרי ארצות הברית (7:07.33 דקות) ואוסטרליה (7:07.46 דקות).
נוסף לכך, הוא סיים במקום חמישי במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 3:46.25 דקות ובמקום 11 במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:01.29 דקות ולא הצליח להגן על תוארו.
באליפות העולם בשחייה שנערכה במונטריאול שבקנדה בשנת 2005 סיים רוסולינו פעמיים במקום רביעי, במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 3:46.91 דקות ובמשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:12.81 דקות, כשחיין שלישי הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 1:48.07 דקות.
באליפות העולם בשחייה שנערכה במלבורן שבאוסטרליה בשנת 2007 זכה רוסולינו במדליית כסף במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:14.04 דקות, אחרי ארצות הברית שקבעה שיא אליפות חדש של 3:12.72 דקות ולפני צרפת (3:14.68 דקות), כשחיין ראשון הוא קבע שיא אישי חדש של 49.35 שניות.
נוסף לכך, הוא סיים במקום חמישי במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:47.18 דקות, במקום 12 במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 3:49.10 דקות ובמקום חמישי במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:12.31 דקות, כשחיין רביעי הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 1:46.57 דקות.
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) סיים רוסולינו במקום רביעי במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:05.35 דקות, כשחיין שלישי הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 1:46.53 דקות.
נוסף לכך, הוא סיים במקום 13 במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 3:45.57 דקות ובמקום 28 במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:48.76 דקות.
רוסולינו ניהל קשר רומנטי עם רוברטה קפואה, מיס איטליה לשנת 1986, ושנייה בתחרות מיס יוניברס לשנת 1987. כיום, יש לו שתי בנות, מיחסים עם הרקדנית, נטליה טיטובה, שהשתתפה בתוכנית, רוקדים עם כוכבים.
מאסרו של ישו הוא אירוע מכריע בחיי ישו, המתואר בכתבי הבשורות.
האירוע מוביל לצליבת ישו ולכן הוא נחשב לתחילת הפסיון של ישו.
על פי המתואר בברית החדשה, לאחר הסעודה האחרונה יצא ישו להתפלל בגן המכונה "גת שמנים", ושם הסגיר אותו יהודה איש קריות לידי שליחי הכהנים והחיילים הרומאים.
על פי אות מוסכם מראש, נישק אותו יהודה איש קריות וכך ידעו החיילים את מי לאסור.
המאסר הוא אחד מחמשת האירועים המפורטים ביותר בכתבי הבשורות, יחד עם משפטו של ישו, הצליבה, הקבורה, והתחייה.
על פי המסורת הנוצרית, המאסר התרחש במערת הבגידה.
על פי ארבע הבשורות, לאחר הסעודה האחרונה פנה ישו להתפלל בגת שמנים עם שלושה מתלמידיו.
לאחר הייסורים בגן, אמר ישו לתלמידיו שהנה עומדים למסור אותו בידי החוטאים.
מיד התקיימו דבריו ויהודה איש קריות הגיע בראש המון רב לתפוס אותו.
על פי מתי ומרקוס ניגש אליו יהודה ובאמרו "רבי רבי" נשק לו על מנת לסמן שהוא ישו.
על פי מתי, ישו גם ענה לו "רעי, על מה באת?" ואז אחז בו ההמון.
על פי לוקאס הוא קרב אליו לנשקו, אולם ישו עצר אותו ואמר לו "הֲבִנְשִׁיקָה אַתָּה מוֹסֵר אֶת־בֶּן־הָאָדָם?".
בבשורה על-פי יוחנן לא מוזכר עניין הנשיקה, אולם מתואר דו-שיח קצר בין ישו לבין ההמון, שבו הוא שואל אותם שוב ושוב את מי הם מחפשים, והם נרתעים ממנו.
כמו כן, יוחנן הוא היחיד המזכיר במפורש שבראש האוסרים עמדו חיילים רומאים: "אָז תָּפְשׂוֹּ הַגְּדוּד וְשַׂר הָאֶלֶף וּמְשָׁרֲתֵי הַיְּהוּדִים אֶת־יֵשׁוּעַ וַיַּאַסְרֻהוּ".
בבשורות האחרות מוזכרים רק יהודים: ראשי הכהנים, שרי המקדש, הזקנים ופרושים.
לאחר מכן פנה ישו אל העם ושאלם מדוע באו אליו במקלות ובחרבות משל היה שודד, הלוא הוא ישב במקדש מדי יום והם יכלו לתפסו שם.
אז לקחו אותו משם אל המשפט בבית קיפא הכהן הגדול, או, על פי יוחנן, לבית חותנו חנן ומשם לבית קיפא.
שם נחקר בפני ראשי הכהנים, הזקנים והסופרים, ומשם נשלח למשפט בפני פונטיוס פילאטוס.
קיצוץ אוזנו של עבד הכהן הגדול
בארבע הבשורות מסופר שאחד מתלמידיו (על פי יוחנן זהו פטרוס) שלף את חרבו וקיצץ את אוזנו של עבד הכהן הגדול, ושמו מלכוס (מלכות', Malchus) (על פי דברי יוחנן).
ישו גער בו, וציווה עליו להניח את חרבו ולאפשר לו להיאסר בתואנה כי "כל אוחזי חרב, בחרב יאבדו" (אולי על בסיס הברכה לעשו–) וכי עליו לסבול את מלוא ייסוריו.
על פי לוקס, הוא ריפא את אוזנו של העבד, וזה היה הנס האחרון שביצע ישו בחייו הארציים.
52 וַיַּעֲזֹב אֶת־הַסָּדִין בְּיָדָם וַיָּנָס מִפְּנֵיהֶם עָרֹם׃חוקרים רבים נחלקו בשאלה מי הוא אותו הנער ומדוע מופיע הקטע בבשורה כלל.
כמה הצעות שונות הועלו בדבר זהות הנער הבורח, ביניהן: מרקוס עצמו (שסיפר על החוויה האישית שעבר), ישו, יוחנן בן זבדי, יעקב אחי ישו, לזרוס ודמויות נוספות.
ככל האירועים הבולטים בחיי ישו, המאסר תואר בצורה נרחבת בציורים, בפסלים ובויטראז'ים.
בין האמנים הבולטים שעסקו בנושא ניתן למנות את דירק בוטס, פרה אנג'ליקו, אלברכט אלטדורפר, הירונימוס בוש וקאראווג'ו.
בכנסיית כל העמים שבגת שמנים, המקום שבו לפי המסורת אירע האירוע, קבועים שני פסיפסים המתארים את נשיקת יהודה איש קריות משמאל למזבח, ואת מעמד המאסר מימין לו.
מאסימו קאררה (באיטלקית: Massimo Carrera; נולד ב-22 באפריל 1964) הוא כדורגלן עבר ומאמן כדורגל איטלקי.
כיהן כממלא מקום המאמן ביובנטוס ב-2012 וכיהן כעוזר מאמן ביובנטוס, בנבחרת האיטלקית ובספרטק מוסקבה.
בשנת 2016 הוזמן למוסקבה וכיהן כעוזר מאמן בספרטק מוסקבה.
באוגוסט 2016 הפך למאמן הראשי במקומו של דמיטרי אלניצ'ב וכיהן כמאמן שנתיים במהלכן הוביל את ספרטק לזכייה בליגת העל הרוסית בכדורגל לראשונה מזה 16 שנה.
בסיום עונת 2016/2017, הוכתר למאמן העונה בליגה הרוסית.
קאררה החל את הקריירה שלו בקבוצת הנוער של פרו ססטו, אך עלה לגדולה בקבוצת בארי ולאחר חמש עונות עבר ליובנטוס ובשלב מסוים זומן לשחק בנבחרת האיטלקית אך שיחק בשורותיה במשחק ידידות בודד.
ב-1993 זכה עם הקבוצה בגביע אופ"א, לאחר ניצחון 6-1 בסיכום שני מפגשי הגמר על בורוסיה דורטמונד.
בנוסף זכה בשורות יובנטוס באליפות ליגת העל האיטלקית בכדורגל, בגביע האיטלקי, בליגת האלופות, בגביע אופ"א ובסופרקאפ האיטלקי ובסיום עונת 1996 עבר לקבוצת אטלנטה, בה היה לקפטן הקבוצה.
בסיום עונת 2007/2008, בגיל 44, החליט לפרוש ממשחק ולהתמקד באימון.
עבד כעוזר מאמן במספר קבוצות.
ב-2012 היה למלא מקום המאמן ביובנטוס ולאחר מכן היה לעוזר מאמן.
ב-2013 הואשם בהריגה לאחר שדרס למוות 2 נשים ונעצר לשנתיים.
ב-2016 עזב לספרטק מוסקבה וכיהן כעוזר מאמן וממלא מקום.
באוגוסט 2016 היה למאמן הראשי של הקבוצה והביא אותה לזכייה באליפות המדינה ובפתח עונת 2017/2018 זכה עמה גם בסופרקאפ הרוסי.
בשל הצלחתו עם ספרטק זכה בפרס במסגרת טקס פרסי "ספסל הזהב" באיטליה בתור המאמן האיטלקי המצליח ביותר בליגה זרה.
פוטר באוקטובר 2018 בעקבות רצף נטול ניצחונות.
במקומו מונה ראול ריאנצ'ו למאמן ספרטק.
בדצמבר 2019 מונה למאמן קבוצת הכדורגל א.א.ק.
בסך הכל, ב-20 משחקים בהדרכתו, הקבוצה צברה רצף של 17 משחקים ללא הפסד.
א.א.ק העפילה לפלייאוף הליגה לאחר שסיימה במקום השני בעונה הסדירה והעפילה לגמר הגביע היווני בכדורגל.
בפברואר 2021 מונה לאמן את בארי מסרייה ג'.
קבוצהתקופת כהונהשיאים ניצחונות שוויונות הפסדים אחוז ניצחונות הערותיובנטוס1 ביולי 2012 — 19 באוקטובר 20121073070,00%ספרטק מוסקבה5 באוגוסט 2016 — 22 באוקטובר 20188949202055,06%א.א.ק.
אליפות הליגה האיטלקית השנייה: 1988/89
אליפות ליגת העל האיטלקית: 1994/95
אליפות ליגת העל הרוסית בכדורגל: 2016/17
מחזיקת הסופר קאפ הרוסי: 2017
מאמן העונה בליגת העל הרוסית בכדורגל: 2016/17
פרס אוהדי ספרטק מוסקבה — "חזיר הבר המוזהב" 2017.
מאסל שולס היא העיר הגדולה ביותר במחוז קולברט במדינת אלבמה בארצות הברית, והעיר השנייה בגודלה באזור המטרופוליטני פלורנס–מאסל שולס, המתפרס על הפינה הצפון-מערבית של אלבמה, אחרי פלורנס.
בעיר מתגוררים כ-14 אלף תושבים (הערכה ל-2017).
העיר שוכנת על הגדה הדרומית של נהר טנסי בצמידות לאגם וילסון המלאכותי שנסכר על ידי סכר וילסון.
העיר משתרעת על שטח של כ-43 קמ"ר.
האזור בו שוכנת העיר היה חלק מאדמות שבט הצ'רוקי עוד במאה ה-17. לאחר הקמת ארצות הברית התפצלה מהצ'רוקי קבוצה שכונתה צ'יקמאוגה אשר התנגדה לאמריקאים שניסו ליישב את האזור, וכמו כן ישבו באזור בני שבט הקריק שגם נודעו בעוינות לאמריקאים.
ב-1790 הממשל האמריקאי שלח לאזור משלחת במטרה להקים מבצר ותחנת מסחר, אך היא כמעט הושמדה על ידי הילידים והתוכנית בוטלה.
האמריקאים שרצו להתיישב בשטחים לא ויתרו ובסופו של דבר האזור סופח לארצות הברית בעקבות מלחמת 1812 והילידים גורשו כעבור כ-20 שנים לטריטוריה האינדיאנית.
האזור היה חקלאי וכפרי בעיקרו עד מלחמת העולם הראשונה.
עם זאת, ההצעה ייצרה התעניינות באזור והעיר הוקמה באופן רשמי ב-24 באפריל 1923. הקמת רשות עמק טנסי כעשור לאחר מכן תרמה לפיתוח האזור והמפעלים המקוריים הוסבו לייצור דשן לחקלאים באזור.
בשנות ה-50 של המאה ה-20 הוקמו בעיר אולפני FAME על ידי המפיק ריק הול שבהם הוקלטו שירים של מספר אמנים אמריקאים גדולים כמו פרסי סלדג', אריתה פרנקלין, וילסון פיקט, אוטיס רדינג ופול אנקה.
ביחד עם אולפן מאסל שולס סאונד שפרש מ-FAME ב-1969 הם תרמו להפיכתה של מאסל שולס והמטרופולין כולו למרכז משמעותי בתעשיית המוזיקה האמריקאית, וייצרו השפעה שנודעה בתור "צליל מאסל שולס" (Muscle Shoals Sound) בעיקר בתחומי הקאנטרי, בלוז, פ'אנק, רית'ם אנד בלוז, מוזיקת הנשמה והרוק הדרומי.
המשמעות המילולית של השם "שרטוני שריר", ומקורו לא ברור לחלוטין.
לפי אחת התאוריות המילה Muscle היא עיוות של המילה Mussel שמשמעה "צדפה", והשם מתייחס למצבורי צדפות גדולים שהיו בשרטונים של נהר טנסי.
לפי הערכת אוכלוסין ב-2016 שכנו בעיר 13,585 תושבים, מתוכם 81.1% הזדהו כלבנים, 16.5% כאפרו-אמריקאים, 1.6% כהיספנים, 1.6% כבעלי שני גזעים או יותר, 0.5% כילידים אמריקאים ו-0.4% כאסייתים.
ההכנסה הממוצעת עמדה על $26,413 וההכנסה החציונית עמדה על $52,132.
שדה התעופה האזורי של צפון-מערב אלבמה השוכן במאסל שולס משרת את כלל המטרופולין ומשמש לטיסות פנימיות בטווח קצר ולתעופה כללית.
ישראלים שביצעו עבירות מחוץ לישראל עומדים לדין במדינה שבה ביצעו את העבירה, ולעיתים נידונים למאסר שאותו (או לפחות את תחילתו) הם מרצים באותה מדינה.
דרגות העבירה שהובילה למאסר (והראיות לה) משתנות בין מקרה למקרה.
משפחותיהם של ישראלים כלואים בחו"ל פועלות לשחרורם ופונות לגופים ממשלתיים בבקשה לסיוע.
במדינות עולם שלישי השחרור מתאפשר לעיתים באמצעות שוחד או בדרכים לא חוקיות אחרות.
על הטיפול באזרחי ישראל שנעצרו ונכלאו מחוץ לישראל אמונה המחלקה לישראלים בחוץ לארץ של משרד החוץ.
לרוב, הסיוע של משרד החוץ הוא קונסולרי והומניטרי בעיקרו - שמירת קשר בין האסיר למשפחתו, וידוא שזכויות האסיר נשמרות ושאינו מופלה לרעה, ובמקרים של עבירות קלות - פעולה לשיפור תנאי המעצר ולזירוז גירושם של העצורים לישראל.
ב-2018 טיפלה המחלקה ב-298 אירועים בהם נעצרו ישראלים בחו"ל.
בנוסף לסיוע הממשלתי נודע חרות לפיד, שעסק תחילה בשיקום אסירים בישראל, גם כמי שסייע לישראלים שנכלאו בחו"ל, ניסה לשחררם ולהביאם לשיקום בישראל ובמקרים המעטים בהם לא הצליח – פעל להמתקת עונשם ולשיפור תנאי כליאתם.
במקרים חריגים עושה מדינת ישראל מאמץ ניכר למען שחרורו של ישראלי הכלוא בחו"ל.
ב-2004 פעל ראש הממשלה אריאל שרון לשחרור עזאם עזאם מכלאו במצרים ב-2004, לאחר כ-8 שנות מאסר.
לאחר שחרורו, השיא עזאם עזאם משואה בטקס המרכזי של יום העצמאות ה'תשס"ה (2005).
נעמה יששכר, ישראלית-אמריקאית שנידונה ל-7.5 שנות מאסר ברוסיה בגין החזקת 9 גרם חשיש, שוחררה לאחר שאף ראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו, פעל לשחרורה אצל נשיא רוסיה ולדימיר פוטין.
נשיא המדינה, רובי ריבלין, פנה אל נשיא פרו, מרטין ויסקרה, בבקשה לחון את הודיה מונסונגו, צעירה ישראלית בעלת צרכים מיוחדים, שנעצרה בפרו בחשד שניסתה להבריח סמים.
בנוסף לשבויי צה"ל, שמדינת ישראל עושה מאמצים מיוחדים לשחרורם מהשבי, נכלאו בחו"ל גם אחדים מסוכני "המוסד", שנעצרו בחו"ל בעת מילוי תפקידם.
מדינת ישראל השקיעה מאמצים רבים בשחרורם של אנשי "המוסד" הכלואים, ובחלק מהמקרים, שבהם הכליאה הייתה במדינות ערב, השחרור הושג כחלק מעסקת חילופי שבויים.
במשוחררים בדרך זו נמנים וולפגנג לוץ, שנעצר ונכלא במצרים, וברוך מזרחי, שנעצר בתימן ונכלא במצרים.
המאמצים להצלתו של אלי כהן, שנעצר בסוריה, נכשלו, והוא הוצא להורג.
העברה לישראל לשם נשיאת עונש המאסר בה
, תשנ"ז-1996, מתיר העברה לישראל של אזרח ישראל הנושא עונש מאסר במדינה אחרת, לשם ריצוי עונשו בישראל.
העברת אסיר לפי חוק זה תיעשה רק בהסכמת האסיר, מדינת ישראל והמדינה האחרת, ובהתאם לאמנה שעליה חתומות ישראל והמדינה האחרת או לפי הסכם מיוחד בין שתי המדינות בדבר העברתו של אסיר מסוים.
הסמכות לאשר בקשה להעברת אסיר נתונה לשר המשפטים והשר לביטחון הפנים (ובמקרהו של אסיר ביטחוני, גם שר הביטחון).
לאחר העברת האסיר לישראל מורה בית המשפט, על פי בקשת היועץ המשפטי לממשלה, על נשיאת יתרת המאסר בישראל.
דברי ההסבר להצעת החוק מציגים את הצורך בחוק זה:
בעשור האחרון התרחבה התופעה של הרשעת אדם במדינה שאינה המדינה שבה הוא אזרח ושאין הוא מתגורר בה דרך קבע.
נשיאת המאסר בנסיבות אלה קשה יותר מאשר נשיאתו בדרך כלל, זאת בשל הריחוק מהמשפחה, הקשיים הנובעים מאי ידיעת השפה, חוסר התמצאות במנהגי המקום שלרוב הם שונים מאלה שהאסיר רגיל להם בארץ שבה הוא אזרח, וכן בשל בעיות חברתיות אחרות.
העברת אסיר לריצוי עונשו בישראל העלתה פעמים אחדות לדיון את ההבדל בין כללי השחרור המוקדם בישראל לבין אלה שבמדינה שבה נגזר דינו של האסיר, כאשר הכללים בישראל מחמירים יותר.
הסגרת ישראלים לשם העמדתם לדין בחו"ל
במסגרת הסכמי הסגרה שיש לישראל עם מדינות שונות, מתבקשת הסגרתם של ישראלים למדינה זרה, לשם העמדתם לדין שם.
הסגרה זו מתבצעת בהתאם לחוק ההסגרה, הקובע באיזה תנאים תיענה ישראל לבקשת ההסגרה.
בהתאם לחוק זה, ההסגרה תתבצע בתנאי שהמדינה המבקשת התחייבה שתחזיר את המוסגר לישראל לשם נשיאת עונשו, אם יוטל עליו עונש מאסר (זוהי זכות שהמוסגר יכול לוותר עליה).
דוגמה לכך היא מקרהו של זאב רוזנשטיין, שנעצר בישראל בנובמבר 2004 בשיתוף פעולה בין משטרת ישראל וארצות הברית.
הוא הוסגר ב-2006 לארצות הברית, שם הועמד למשפט בבית משפט אמריקאי באשמת הפצת מיליוני כדורי אקסטזי.
ב-16 בינואר 2007 נידון ל-12 שנות מאסר, והועבר לישראל לריצוי עונש המאסר.
על פי נתוני משרד החוץ, בסוף 2019 היו 628 ישראלים עצורים או כלואים בבתי כלא ברחבי העולם, מתוכם כ-168 ישראלים היו כלואים בארצות הברית, כ-66 ישראלים היו כלואים או עצורים ברוסיה, מרביתם במוסקבה, ו-41 ישראלים היו עצורים או כלואים באוקראינה.
ב-2006 דווח ש"בבתי הכלא ברחבי ברזיל נמצאים כ-30 אסירים ישראלים, רובם שפוטים או עצורים על עבירות סמים."
ישנם 7 דיווחים רשמיים על ישראלים שעצורים או כלואים בהודו.
במרבית המקרים, מדובר בעבירות סמים.
כ-17 ישראלים כלואים או עצורים בטורקיה.
במצרים נכלאו ישראלים אחדים לתקופות ממושכות:
יוסף טחן היה כלוא במשך 18 שנה ומת בכלא בשנת 2003.
עזאם עזאם, היה כלוא במצרים במשך 8 שנים.
עודה תראבין, היה כלוא במצרים במשך 15 שנים
עבירות הנוגעות להחזקה, סחר או הברחת סמים (כולל גת) הן הנפוצות ביותר, עם לפחות 153 מקרים.
ישראלים אחרים נאסרו בגין סחר באיברים, עבירות מחשוב, שוד וחטיפה, שהייה בלתי חוקית, עבירות הקשורות לנשק (למשל, המצאות קליע בתיקם או החזקת נשק), הונאות פיננסיות, רצח (35 מקרים), ותקיפות מיניות בחומרות שונות ועבירות פדופיליה (20 מקרים מדווחים).
במשפט הפלילי, מאסר על-תנאי היא צורת ענישה שבמסגרתה המורשע לא ייכנס לבית הסוהר בגין עבירה זו, אך אם בפרק זמן קצוב הנאשם יחזור על עבירה שבגינה הורשע, הוא ייכנס לבית הסוהר.
על פי חוק העונשין, תקופת המאסר על-תנאי בישראל היא עד 3 שנים, למעט עבירות בחירות, שבהן תקופת המאסר על-תנאי היא עד 5 שנים.
עבריין על-תנאי מצווה לעמוד בתנאים מסוימים שנקבעו על ידי בית המשפט, לרוב בפיקוח של קצין מבחן.
עבריינים על-תנאי נדרשים בדרך כלל לשמור על החוק, וניתן להורות להם להימנע מהחזקת נשק חם, להימנע מאבטלה, להשתתף בתוכניות חינוכיות, לנכוח במקום מגוריהם בשעות מסוימות, לגור במקום מרוחק, להישמע להוראות קצין המבחן, או לא לעזוב תחום שיפוט.
ניתן להורות על הנבחן גם להימנע ממגע עם הקורבנות (כגון שותף לשעבר בתיק אלימות במשפחה), עם קורבנות פוטנציאליים של פשעים דומים (כגון קטינים, אם העבירה המיידית כוללת התעללות מינית בילדים), או עם עבריינים ידועים.
בנוסף, ישנה אפשרות לחייב עבריינים מלהימנע מלהשתמש או להחזיק אלכוהול וסמים או להשתתף בטיפול פסיכולוגי.
עבריינים על-תנאי עשויים להיות מצוידים בתגים אלקטרוניים, המסמן את תנועתם לקציני המבחן שלהם.
חלק מבתי המשפט מתירים לנאשמים בעלי אמצעים מוגבלים לבצע עבודות שירות על מנת לשלם את קנסות המבחן שלהם.
קצין מבחן רשאי לכלוא עבריין על-תנאי ולעתור לבית המשפט כדי לקבוע שהעבריין על-תנאי הפר את תנאי המאסר על-תנאי.
אם נמצאה הפרה, חומרת העונש עשויה להיות תלויה בעובדות העבירה המקורית, בעובדות ההפרה של המאסר על-תנאי ובעבר הפלילי של העבריין על-תנאי.
באופן דומה, העונשים על הפרה של המאסר על-תנאי עשויים להיות גבוהים יותר אם עבירה שלאחר מכן היא חמורה יותר או אם העבירה המקורית והעבירה שלאחר מכן הן באותה קטגוריה.
במקרה והעבריין על-תנאי יימצא אשם, רשאי בית המשפט לקבוע תנאי מאסר על-תנאי נוספים, להאריך את משך הזמן של המאסר על-תנאי או לקבוע תקופת מאסר.
מאסיבית טכנולוגיות הדפסה תלת מימד בע"מ המוכרת בשם המקוצר מאסיבית היא חברה ציבורית ישראלית שמניותיה נסחרות בבורסה לניירות ערך בתל אביב.
החברה מפתחת, מייצרת ומוכרת מדפסות לייצור גופים תלת־ממדיים גדולים וכן חומרי הדפסה בהם משתמשים במדפסותיה.
מאסיבית נוסדה ב-2013 בידי גרשון מילר, איגור יעקובוב ומשה אוזן.
מילר יסד ב-1994 את חברת מכונות הדפוס "עידנית", שנרכשה כעבור ארבע שנים בידי סאיטקס קורפוריישן עבור 60 מיליון דולר.
ב-1998 היה אחד משלושת מקימי חברת מדפסות התלת מימד 'אובג'ט' שב-2012 התמזגה עם מתחרתה סטרטסיס, הנסחרת בנאסד"ק והגיעה בשיאה לשווי של 5.7 מיליארד דולר.
בפברואר 2021 השלימה החברה את הנפקתה לציבור בבורסת תל אביב וגייסה 169 מיליון שקלים.
בתום ההנפקה שווי החברה עמד על 659 מיליון שקל.
מאסיבית נוסדה כדי לענות על שלושה חסמים מרכזיים הקיימים בתחום של ההדפסה בתלת-מימד: א.
השווקים בהם מתמקדת החברה הם: תחבורה, ספנות, פרסום, רהיטים, בניה, תעופה ועוד.
הדור הראשון של מדפסות החברה כולל שלושה סוגים.
המדפסות מזריקות ג'ל פלסטי על בסיס אקרילי אותו פיתחה החברה, המתקשה (מתפלמר) בחשיפה לאור על-סגולי.
לדברי החברה עד לראשית פעילותה מדפסות תלת מימד הדפיסו גופים גדולים במשך ימים ושבועות ובאמצעות מדפסותיה ניתן להדפיסם בשעות בודדות.
ב-2016 מאסיבית השיקה את המדפסת הראשונה שלה, מדפסת 1800. בשנת 2021 מאסיבית השיקה את מדפסת 5000 שהיא גרסה משופרת של מדפסת 1800. בין היתר ל-5000 יכולת הדפסה ברזולוציה יותר טובה ובקרה אוטומטית על ההדפסה בעזרת עיבוד תמונה, כמו גם יכולת להדפסה בחומר עמיד בבעירה.
הדור השני של מדפסות החברה, מדפסת 10000 היא חלופה לComputer Numerical Control, מיועדת לייצור חלקים מחומרים מרוכבים.
היא פועלת בטכנולוגיה של יציקה בתנועה וניתן בעזרתה להדפיס תבניות, דגמים במידות גדולות וכלי עזר לייצור.
היא נועדה לחסוך בעלויות כוח אדם וחומרי גלם ולקצר את זמן הייצור.
ראש ההדפסה מדפיס תבנית, לתוכה ניתן לצקת חומרים נוספים.
בתום ההדפסה טובלים את התוצר במי ברז וכעבור זמן קצר המעטפת החיצונית נשברת ונפרדת מהגוף הפנימי, ללא יצירת זיהום סביבתי.
הטכנולוגיה של החברה מוגנת בכ-50 פטנטים.
במאי 2022 השיקה החברה את מדפסת 10000 ודיווחה על 28 הזמנות לא מחייבות.
ב-2021 המדפסת זכתה בפרס של האגודה האמריקאית ליצור חומרים מרוכבים.
החברה מכרה לאורך שנות פעילותה מדפסות, בכ-40 מדינות ברחבי העולם.
מנכ"ל החברה ארז צימרמן פוטר מתפקידו באוגוסט 2024 ויו"ר החברה הוא ירון יחזקאל.
בין המשקיעים המוסדיים בחברה: מגדל חברה לביטוח ומור בית השקעות.
בעלת עניין נוספת היא קרן הגידור אלפא.
בין המשקיעים במאסיבית: צור דבוש, יו"ר ובעל השליטה בקליל תעשיות, סטרטסיס, תאגיד האלקטרוניקה יסקאווה היפני וגופים מוסדיים.
עד נובמבר 2020 גייסה מאסיבית כ-30 מיליון דולר.
בדירקטוריון החברה חבר בין השאר דדי פרלמוטר, שהיה בעבר סגן נשיא בחברת אינטל.
מאסיה (בקטלאנית או בספרדית: masía ובאראגונית: pardina) היא סוג של בנייה כפרית הנפוצה במזרח ספרד: קטלוניה, קהילת ולנסיה, אראגון, לנגדוק ופרובאנס (בדרום צרפת).
החלקה עליה בנויה המאסיה נקראת מאס .
לרוב מדובר במבנים גדולים אך מבודדים, שכמעט תמיד קשורים לחקלאות משפחתית או לפעילות מקנה.
החומרים ששימשו לבניית מאסיות השתנו לאורך הדורות, ולעיתים קרובות נקבעו על פי מיקומם.
באזורים הרריים השתמשו לעיתים קרובות באבן מחוספסת, למעט פתחים, חלונות וקשתות, שבהם עבדו עם אבן מעובדת.
במהלך ימי הביניים, בוץ שימש כמלט, והוחלף מאוחר יותר בסיד או צמנט.
במקומות שבהם היה קשה להשיג אבן, לבני חימר היו נפוצות יותר כחומר בנייה.
על פי רוב, חזיתות הכניסה של המאסיות מכוונות לדרום.
למבנים עתיקים יותר מהמאה ה-16 יש כניסה ראשית בעלת קשת בעוד שלבניינים שנבנו לאחר המאה ה-18 יש בדרך כלל פתחי משקוף.
מאסיות נבנו, בדרך כלל, מקורות עץ שהוצבו בניצב לחזית וחופו באריחים.
בפירנאים ובאזורים הרריים אחרים, הקירוי עשוי לעיתים קרובות מצפחה.
המאסיות היו בדרך כלל בניינים בני שתי קומות לפחות, כאשר קומת הקרקע שמורה לעבודות חקלאות ואף לאכלס בעלי חיים, כאשר הקומה העליונה שמורה למגורי המשפחה.
אם הייתה קומה מעל זה, היא הייתה משמשת לעיתים קרובות כאסם, או מדי פעם לאכלס יונים.
ישנן מאסיות הכוללות קפלות פרטיות.
בתקופה המודרנית, מאסיות רבות הוסבו לוילות מגורים, מסעדות, צימרים או מרכזים לתיירות כפרית.
בנוסף, ישנן מאסיות שהוסבו למוזיאונים (וילה ג'ואנה, מרכז ג'וג'ול-קאן נגרה) או ששוקמו והותאמו לשימושים תרבותיים.
כמה יצירות מוקדמות של הצייר הספרדי ז'ואן מירו מתארות את המאסיה של משפחתו וכמו כן, איכרים קטאלונים.
אקדמיית הנוער של מועדון הכדורגל ברצלונה נקראת "לה מאסיה" (La Masia), מכיוון שהייתה ממוקמת בעבר במאסיה אותנטית מהמאה ה-18, הנקראת "לה מאסיה דה קאן פלאנס".
המאסיה ממוקמת בסמוך לקאמפ נואו במחוז לס קורטס בברצלונה, ושימשה לשכן כדורגלנים צעירים מ-1979 עד 2011.
מאסימו סטאנו (באיטלקית: Massimo Stano; נולד ב-27 בפברואר 1992) הוא אתלט איטלקי, האלוף האולימפי (טוקיו 2020) בהליכה ל-20 ק"מ ואלוף העולם (יוג'ין 2022) בהליכה ל-35 ק"מ.
באליפות אירופה שנערכה באוגוסט בציריך שבשווייץ סיים סטאנו במקום 24 בהליכה ל-20 ק"מ בתוצאה של 1:29:14 שעות.
באליפות העולם שנערכה באוגוסט בבייג'ינג שברפובליקה העממית של סין סיים סטאנו במקום 19 בהליכה ל-20 ק"מ בתוצאה של 1:22:53 שעות.
באליפות אירופה שנערכה באוגוסט בברלין שבגרמניה סיים סטאנו במקום הרביעי בהליכה ל-20 ק"מ בשיא אישי חדש של 1:20:51 שעות.
באליפות העולם שנערכה באוקטובר בדוחה שבקטר סיים סטאנו במקום 14 בהליכה ל-20 ק"מ בתוצאה של 1:31:36 שעות.
אלוף אולימפי בהליכה ל-20 ק"מ
באולימפיאדת טוקיו שנערכה באוגוסט בטוקיו שביפן זכה סטאנו במדליית זהב בהליכה ל-20 ק"מ בתוצאה של 1:21:05 שעות, לפני קוקי איקדה מיפן (1:21:14 שעות) וטושיקאזו יאמאנישי מיפן (1:21:28 שעות).
אלוף עולם בהליכה ל-35 ק"מ
באליפות העולם שנערכה ביולי ביוג'ין שבאורגון, ארצות הברית זכה סטאנו במדליית זהב בהליכה ל-35 ק"מ בשיא אירופאי ושיא אליפות חדש של 2:23:14 שעות, לפני מסטורה קאוואנו מיפן (2:23:15 שעות) ופרסס קרלסטרם משוודיה (2:23:44 שעות).
באליפות אירופה שנערכה באוגוסט במינכן שבגרמניה סיים סטאנו במקום השמיני בהליכה ל-20 ק"מ בתוצאה של 1:21:18 שעות.
מאסימו פיליוצ'י (באיטלקית: Massimo Pigliucci; נולד ב-16 בינואר 1964) הוא פילוסוף וביולוג אמריקאי ממוצא איטלקי, פרופסור לפילוסופיה בסיטי קולג' של ניו יורק, לשעבר מנחה שותף של הפודקאסט Rational Speaking, ועורך לשעבר במגזין המקוון Scientia Salon.
הוא מבקר של פסאודו-מדע ושל בריאתנות, ותומך בחילוניות וחינוך מדעי.
פיליוצ'י נולד במונרוביה, ליבריה, וגדל ברומא.
יש לו דוקטורט בגנטיקה מאוניברסיטת פרארה, איטליה, דוקטורט בביולוגיה מאוניברסיטת קונטיקט ודוקטורט בפילוסופיה של המדע מאוניברסיטת טנסי.
הוא עמית האגודה האמריקאית לקידום המדע והוועדה לחקירה סקפטית.
פיליוצ'י היה פרופסור לאקולוגיה ואבולוציה באוניברסיטת סטוני ברוק.
הוא חקר גמישות פנוטיפית, אינטראקציות גנוטיפ-סביבה, ברירה טבעית, ואילוצים המוטלים על הברירה הטבעית על ידי הרכב גנטי והתפתחות של אורגניזמים.
בשנת 1997, בעת שעבד באוניברסיטת טנסי, קיבל את פרס תאודוסיוס דובז'נסקי, המוענק מדי שנה על ידי החברה לחקר האבולוציה להישגים ולהבטחה עתידית של ביולוג אבולוציוני צעיר ומצטיין.
כפילוסוף, פיליוצ'י מתעניין במבנה וביסודות של תורת האבולוציה, בקשר שבין מדע לפילוסופיה וביחס בין מדע לדת.
הוא חסיד של הסינתזה האבולוציונית המורחבת המבקשת לאחד חלקים בביולוגיה שאינם מכוסים על ידי הסינתזה האבולוציונית המודרנית של המאה ה-20.
פיליוצ'י כתב בקביעות עבור Skeptical Inquirer בנושאי הכחשת שינוי האקלים, תכנון תבוני, פסאודו-מדע ופילוסופיה.
הוא כתב עבור כתב העת "פילוסופיה עכשיו" והוא מנהל בלוג בשם "Rational Speaking".
הוא התווכח עם מכחישי האבולוציה – בריאתנים התומכים בתאוריית כדור הארץ הצעיר (Young Earth creationism) ותומכי תכנון תבוני, כולל דואן גיש וקנט הובינד ותומכי התכנון התבוני ויליאם דמבסקי וג'ונתן ולס.
הפודקאסט שלו "מדיטציות סטואיות" מורכב מקריאות מהסטואיקנים העתיקים, ולאחר מכן פירוש והכנסה להקשר.
פיליוצ'י הוא אתאיסט, אך אינו מאמין שהמדע דורש בהכרח אתאיזם, בגלל שתי הבחנות: זו שבין נטורליזם מתודולוגי לנטורליזם פילוסופי, וזו שבין שיפוט ערכי ועובדה.
הוא מאמין שמדענים ומחנכי מדע רבים אינם מצליחים להעריך את ההבדלים הללו.
פיליוצ'י מתח ביקורת על סופרים אתאיסטים חדשים על אימוץ מה שהוא מחשיב כמדענות (הגישה שאפשר לעשות השלכה מידע מדעי לתחומים שאינם מדעיים) אך הוא מדיר במידה רבה את הפילוסוף דניאל דנט מהאשמה זו.
בדיון על ספרו Answers for Aristotle: How Science and Philosophy Can Lead Us to a More Meaningful Life, פיליוצ'י אמר למנחה הפודקאסט הספקנות דרק קולנדונו, "אריסטו היה ההוגה העתיק הראשון שבאמת לקח ברצינות את הרעיון שצריך גם עובדות אמפיריות.
צריך גישה מבוססת ראיות לעולם וצריך להיות מסוגל להרהר במשמעות של העובדות האלה.
אם אתה רוצה תשובות לשאלות מוסריות, אתה לא שואל נוירוביולוג, אתה לא שואל ביולוג אבולוציוני, אתה שואל פילוסוף."
פיליוצ'י מתאר את משימתם של הספקנים, תוך התייחסות ל"עולם רדוף שדים" של קרל סייגן: "מה שספקנים רוצים הוא להדליק את הנר הזה ולהפיץ אותו כמה שיותר".
פיליוצ'י מכהן במועצת המנהלים של NYC Skeptics ובמועצה המייעצת של הקואליציה החילונית לאמריקה.
פיליוצ'י מתח ביקורת על המאמר בעיתון של האפיפיור פרנציסקוס שכותרתו "דיאלוג פתוח עם לא-מאמינים".
פיליוצ'י ראה במאמר מונולוג ולא דיאלוג, ובתגובה שהופנתה לפרנציסקוס, כתב שהאפיפיור הציע רק למי שאינם מאמינים "אישור מחדש של פנטזיות לא מבוססות לחלוטין על אלוהים ובנו...
ואחריו בלבול בין המושגים אהבה ואמת, מכלול מלא בכמות משמעותית של רוויזיוניזם היסטורי והכחשה מוחלטת של ההיבטים המכוערים ביותר של הכנסייה שלך."
פיליוצ'י הפך לדובר הסטואיות וכוח מניע בתחיית הסטואיות בארצות הברית בתחילת המאה העשרים ואחת.
מאמרו ב-2015 ל"ניו יורק טיימס" בנושא זכה לשיתופים רבים.
פיליוצ'י אמר שתמיד הרגיש שהסטואיות היא חלק מהמורשת האיטלקית שלו, אבל בא לתרגל אותה לאחר שהתאכזב מהבודהיזם, אם כי הוא מוצא ששתי אסכולות המחשבה חולקות קווי דמיון.
בשנת 2021 הכריז פיליוצ'י על התרחקות מסטואיות לכיוון "סינתזה חדשה, משהו שכיניתי ניאוסקפטיות, שמשתמש בתובנות המשולבות של הספקנים והסטואיקנים העתיקים כדי ליצור דרך טובה יותר לחשוב על החיים ובעיקר לחיות".
פיליוצ'י מתח ביקורת על בעיית התודעה הקשה של דייוויד צ'אלמרס, ובדומה לכך מבקר את הפאנפסיכיזם.
הוא ריאליסט לגבי תודעה, אך חושב שהטענה שיש הבחנה בין הבעיות הקשות והקלות של התודעה היא שגיאת קטגוריה.
באוגוסט 2000 פתח פיליוצ'י טור אינטרנט חודשי, Rational Speaking.
באוגוסט 2005 הפך הטור לבלוג, בו כתב פוסטים עד מרץ 2014. מפברואר 2010 הנחה את הפודקאסט הדו-שבועי Rational Speaking עם ג'וליה גיילף, אותה פגש לראשונה בכנס צפון מזרח למדע וספקנות, שהתקיים בספטמבר 2009. הפודקאסט מופק על ידי ה-New York City Skeptics.
לתוכנית היו אורחים רבים – מדענים, פילוסופים – שדנו בנושאי היגיון, ספקנות ורציונליות.
ב-2010, ניל דה-גראס טייסון הסביר בתוכנית את ההצדקה להוציא כמויות גדולות של תקציב ממשלתי על תוכניות חלל.
הוא הדפיס תמליל הופעתו כאורח בתוכנית בספרו Space Chronicles כפרק המשתרע על שמונה עמודים.
פרק נוסף בו טייסון הסביר את עמדתו על התווית "אתאיזם" זכה לתשומת לב ב-NPR.
פיליוצ'י עזב את הפודקאסט ב-2015. גיילף המשיכה להנחות את הפודקאסט.
Nonsense on Stilts: How to Tell Science from Bunk (University of Chicago Press, 2010, ): ספר זה מציג מספר תיאורי מקרים בנושאים שנויים במחלוקת על מנת לבחון כיצד מתנהל המדע, כיצד הוא מופץ, כיצד הוא מתפרש ומה משמעותו לחברה שלנו..
חלקם עשויים להימצא ב"רשת האינטרנט החילונית של כופרים".
תַאֲרִיך מאמר סקירה יצירות שנסקרו 2013
מאסקפאיצ'ה או מאסקאיפאצ'ה (קצ'ואה: Maskhaypacha, "מאסקאי", חיפוש; "פאצ'ה", מרחב או זמן) היה הכתר של קיסר האינקה.
הסופרים הספרדים מהמאה ה-16, כולל , שצוטט על ידי , מאשרים שסינצ'י רוקה היה האינקה הראשון שהשתמש במאסקפאיצ'ה או המאסקאיפאצ'ה (קצ'ואה: Mask'ay seek; ארץ פאצ'ה, עולם, או מרחב-זמן), הגרסה של האינקה לכתר, שיהפוך לסימן המובהק של ריבונות האינקה.
עבור האינקה, המאסקפאיצ'ה היה סימן הכוח האימפריאלי המוחלט, עד כדי כך ש"לקחת את המאסקפאיצ'ה" היה הביטוי המקיף בשימוש כדי לסמן את בואו של הסאפה אינקה החדש, במהלך טקס שבו קיבל אותו מידיו של הווילאק אומו, המקביל של דת האינקה לכהן הגדול או האפיפיור.
בטקסים מסוימים הסאפה אינקה החזיק את המאסקפאיצ'ה ביד, כשעל ראשו קסדת מלחמה.
המאסקפאיצ'ה היה מורכב מכמה אלמנטים - המאסקפאיצ'ה גופא, החשוב ביותר, היה ציצית צמר אדום, שנשארה על המצח ללא ליפול בזכות העובדה שכל אחד מהגדילים שלה "עבר דרך צינורית זהב קטנה", מה שהחזיק אותה באמצעות המתיחה.
מעל ציצית זו היו שתיים או שלוש נוצות שחורות ולבנות של הציפור , אשר הייתה קדושה עבור האינקה ונקראה בפיהם "קורקנקה".
רק הסאפה אינקה יכלו ללבוש את המאסקפאיצ'ה, שניתנה להם על ידי הווילאק אומו.
טקס ההכתרה בוצע כאשר הסאפה אינקה נפטר והיה צורך שהאוקי (נסיך הכתר) ימלא את תפקידיו כריבון החדש.
מאסרג'וויה היה רופא יהודי ממוצא פרסי, מן הראשונים שעליהם ידוע כי פעלו בבצרה באמצע המאה השביעית, בסביבות שנת 683 לספירה (64 להיג'רה).
נחשב לחלוץ בתרגום מדעי הרפואה מסורית לערבית.
מקור שמו ותעתוקו במקורות האירופיים אינם חד-משמעיים.
החוקר נוידא השווה את השם "מאסרג'וויה" לשם העברי "מְשַׁרְשְׁיָה", אך הסיומת "-ג'וויה" מצביעה ככל הנראה על שורש פרסי.
היו שהציעו קשר לשם הנוצרי "מר סרג'יס" (Mar Serjis), אך לא ידוע שמאסרג'וויה קיבל על עצמו את הנצרות או את האסלאם.
מאסרג'וויה תרגם מערבית את ספר הרפואה המקיף של הכומר אהרון מאלכסנדריה (פעל בשנים 610–641), אשר נכתב במקור בסורית.
לתרגום בן שלושים הפרקים הוסיף שני פרקים משלו.
מדובר ככל הנראה בספר המדעי הראשון שתורגם לערבית.
מלבד תרגום זה, כתב גם שני חיבורים עצמאיים בערבית:
מעלות המזונות – תועלתם ונזקם
מעלות הצמחים התרופתיים – תועלתם ונזקם
אף שחיבורים אלו לא שרדו במלואם, נותרו מהם אזכורים וציטוטים בספרות הרפואית המאוחרת, מהם ניתן ללמוד על תוכנם.
בנו של מאסרג'וויה, אשר שימש גם הוא כמתרגם וכתב שני חיבורים (על צבעים ועל מזונות), נקרא עיסא (בתעתוק מערבית: ישוע).
שמו מעיד ככל הנראה כי התנצר.
המאפיין (נקרא גם המציין או הקרקטריסטיקה) של שדה הוא המספר הטבעי n הקטן ביותר המקיים , אם קיים כזה, ו-0 אחרת.
אם המאפיין של שדה הוא חיובי, הוא תמיד ראשוני.
שדה המספרים הרציונליים וכל ההרחבות שלו, כמו המספרים הממשיים והמספרים המרוכבים הם בעלי מאפיין אפס.
שדה סופי אינו יכול להיות בעל מאפיין אפס.
בשדה ממאפיין מתקיים השוויון , כלומר שהעלאה בחזקת p היא איזומורפיזם מהשדה אל עצמו.
הומומורפיזם זה הוא תמיד חד-חד-ערכי, ומגדיר שיכון של השדה לתוך עצמו (שהוא על אם השדה סופי, ראו הומומורפיזם פרובניוס).
אפשר להגדיר מאפיין של חוג עם יחידה באותה דרך בה מגדירים מאפיין של שדה.
ההעתקה מ- לסכום של פעמים 1, מהווה הומומורפיזם מחוג השלמים ל-, שהגרעין שלו הוא האידיאל הנוצר על ידי המאפיין.
לדוגמה, לכל מערכות המספרים יש מאפיין אפס.
המאפיין של תחום שלמות הוא תמיד אפס או מספר ראשוני, אבל לכל מספר טבעי קיים חוג בעל מאפיין : חוג המנה .
אפשר להגדיר מאפיין גם עבור חוג בלי יחידה: המאפיין של הוא המספר המינימלי כך שסכום פעמים שווה לאפס עבור כל איבר בחוג.
המאפיין שווה לאקספוננט של החוג כחבורה קומוטטיבית.
מאפיה (מסיציליאנית: Mafia) היא ארגון העוסק בפשע מאורגן אשר התפתח במאה ה-19 בסיציליה כארגון עממי המבוסס על קודים של כבוד שנלחם בשחיתות של השלטון המקומי המחובר לשלטון זר.
משמש גם ככינוי לארגוני פשע במדינות שונות, מהם בעלי זיקה ליוצאי איטליה ומהם חסרי זיקה כזו.
חבר במאפיה נקרא מאפיוזו (בעברית: מאפיונר), או גנגסטר (מן המילה gang - כנופיה).
בספרו "במלוא מובן המילה" מספר שלום אורן כי המאפיה היא במקור שם לתנועת התנגדות של תושבי סיציליה, איטליה, שנלחמו בפולשים הערבים שכבשו את האי סיציליה במאה התשיעית.
מקור המילה "מאפיה" אינו ברור, אך רוב החוקרים סבורים שמקורו בערבית ומשמעותו בסיציליאנית "אומץ" או "התרברבות".
במרוצת הזמן העסיקו בעלי אחוזות עשירים בסיציליה את חברי התנועה בשמירה על אחוזותיהם.
השערה אחרת על מקור השם מייחסת אותו לאירוע המכונה "ערבית סיציליאנית", על שם הפעמונים הקוראים לקהל המתפללים לתפילת הערב (בנצרות).
היה זה שמה של התקוממות עממית של העם בסיציליה נגד שארל ד'אנז'ו מלך נאפולי.
המרד פרץ ב-30 במרץ 1282 בכנסיית הכס הקדוש לרגל חג הפסחא מחוץ לעיר פלרמו.
החל מ"צלצול הפעמונים" בכנסייה זו, נרצחו אלפי חיילים צרפתיים במשך שישה שבועות.
במהלך המרד, סמל בשם דרואה (Drouet) גרר אישה נשואה צעירה מהקהל והטריד אותה.
בעלה תקף את הצרפתי בסכין והרגו.
כאשר שאר הצרפתים קמו להגנתו, הקהל הסיציליאני הרג אותם.
לפי האגדה, אמהּ של האישה החלה לזעוק "מיה פיא", בניב סיציליאני "הבת שלי", ומכאן מקור המונח "מאפיה".
למרות ההשערות שלעיל, מקור המאפיה והמילה "מאפיה" בחברה הסיציליאנית הפיאודלית במאה ה-13, שאז התאחדו יחד חבורות של משפחות סיציליאניות, כדי למרוד בפולשים האכזריים מצרפת.
המילה "מאפיה" היא ראשי תיבות של המשפט "מורטה אלה פרנצ'ה איטליה אנלה" (Morte alla Francia, Italia anela) ובתרגום מאיטלקית: "מוות לצרפתים, איטליה מתגעגעת".
השם "מאפיה" הפך עם הזמן לתיאור גברים עם כבוד.
כיום, המושג "מאפיה" מכוון לכל קבוצה גדולה של אנשים העוסקת בפשע מאורגן (המאפיה הרוסית, היאקוזה היפנית והטריאדות הסיניות) אבל עדיין רוב הפעמים מיוחס לארגון הסיציליאני/אמריקני המקורי.
אומרטה (Omerta) הוא מנהג של אי שיתוף פעולה עם השלטונות.
נוהג זה מקובל למדי בחברות בהן אין אמון בשלטון.
מי שעובר על "חוקי האומרטה", על פי מנהג המאפיה הסיציליאנית, יתגלה תוך זמן קצר בשדות עם הלשון הכרותה בפיו (אחת השיטות להמחיש את החטא ועונשו).
יש טענה שהתנועה המשיכה להתקיים עד ימי הביניים, אז הצטרפו לוחמים אלה להגנת האי מפני הטורקים והנורמנדים שהקיפו את האזור.
המאפיה המודרנית התחילה לפעול במאה ה-19 בשם "קוזה נוסטרה" (באיטלקית: העניין שלנו) כארגון שהגן על בעלי אחוזות עשירים תמורת תשלום ולאחר מכן סחט אותם תמורת דמי חסות וכופר נפש.
המאפיה הופיעה מאזור סיציליה שהוא עדיין המרכז שלה.
היא התמקדה באזור בו גרו עשירי סיציליה עד לאזור החורשות ליד פאלרמו.
פאלרמו הייתה המרכז של האי המרוחק למדי ובעל חשיבות משנית (בעיני המעמדות השולטים באיטליה), כוחו ועושרו עזרו לבסס את המאפיה ולפתח את פעולותיו: היטלי הגנה ("פרוטקשן"), רצח, שליטה טריטוריאלית ואיחוד עם כנופיות.
לכן, בצורה איטית אך בטוחה, המאפיה החלה לבסס את עמדתה בשלטון המקומי.
הסכמי שותפות וחוזים בין המאפיה לבעלי הקרקעות היו שכיחים.
המאפיה נזקקה לבעלי הקרקעות באותה מידה שהם נזקקו למאפיה.
השלטון המקומי היה לעיתים קרובות מעורב גם הוא בסידורים אלו.
המאפיה נהפכה לראשות הכנופיות, האנשים שעבדו והאנשים ששלטו בנכסים, ומתוך בסיס הכוח שלהם גדול להיקף בינלאומי שצמח מאזור זה.
המאפיה התפשטה גם לארצות הברית בזמן ההגירה של תחילת המאה ה-20 מאיטליה, וכיום המאפיה האמריקאית, שעדיין קשורה במובנים מסוימים למאפיה הסיציליאנית, נחשבת אחד מארגוני הפשע הגדולים והחזקים בעולם.
המאפיה התחילה לצבור תאוצה בארצות הברית, עד סדרה של חקירות FBI בשנות ה-70 וה-80 שהורידו את השפעתה של המאפיה.
המאפיה גם הפכה לחלק מהתרבות ונכנסה לסרטים, תוכניות טלוויזיה ואפילו פרסומות.
במרוצת השלטון הפשיסטי של מוסוליני באיטליה הוצאה לפועל מלחמת חורמה במאפיה.
התובע הכללי של סיציליה צ'זארה מורי (Cesare Mori) קיבל סמכויות מיוחדות להנמכת רמת פעילותה.
הוא גרם לרבים מהם להגר לארצות חוץ, בייחוד לארצות הברית.
ביניהם ג'וזף בוננו (Joseph Bonanno), המכונה ג'ואי בַּנַנַס (Joe Bananas), שמונה לראש המאפיה בארצות הברית.
השאר הועמדו לדין וחלקם הוגלו לאיים הליפאריים.
כאשר מורי החליט לפעול נגד אנשי המאפיה אשר חדרו להיררכיה הפשיסטית, הוא הודח מתפקידו והשלטון הפשיסטי הכריז כי הרשת הובסה.
זאת, אף על פי שלמוסוליני היה מעריץ בולט במאפיה של ניו יורק בשם ויטו ג'נובסה (Vito Genovese).
עם זאת, נדמה היה כי הרשת העתיקה נחלשה, לפחות על פני השטח.
המודיעין של הצבא האמריקאי (U.S.
military intelligence) נעזר בהם על מנת להצליח בפלישה ולאחר מכן בהשלמת הכיבוש של האי.
בעקבות החיילים האמריקאיים, הגיע ממשל אזרחי על מנת לשלוט על האי.
הייתה עדיפות באיוש מישרות הממשל ליודעי איטלקית בכלל ולשולטים בניב הסיציליאני בפרט, אשר קשה להבנה גם בקרב יודעי השפה האיטלקית.
לאקי לוצ'יאנו הפעיל את השפעתו ופיקח כי לא יבצעו חבלות בנמלי סיציליה, אשר שימשו עורק תחבורה חיוני לאספקת מזון ונשק לחיל הפלישה האמריקאי לסיציליה.
החבלות תוכננו על ידי מדינות הציר, איטליה וגרמניה הנאצית, אשר היו במצב מלחמה עם בעלות הברית.
המשרד לשירותים אסטרטגיים ובהמשך יורשו הסי.אי.אי.
(CIA), הרשו למאפיה לבסס מחדש את מעמדה החברתי כלכלי באי, למצב המוגדר כאנטי רשות ממשלתית.
וכך, בשנות ה-60 חזרה המאפיה למעמדה הקודם והוקמה מחדש רשת המאפיה.
יש לכך ביטוי בקטעים אחדים של סדרת סרטי הסנדק.
ארצות שבהן חשודה פעילות מאפיה
הרשימה הבאה היא של מדינות שבהן חשודה, או ברורה, פעילות של ארגון מאפיה.
בדרך כלל, כל קבוצה מכל ארץ קושרת קשרים עם קבוצות מארצות אחרות.
לקבוצות רבות קשרים עם המאפיה בארצות הברית.
המאפיה הלא איטלקית; פשע מאורגן
למרות שיש הטוענים כי מקורות משפחות הפשע והמאפיות מאיטליה וסיציליה.
בימי ראשית ההתיישבות בארצות הברית ולאור גלי הגירה הגדולים מאירופה ומהעולם עלו קבוצות פשע מאורגן, מעבר לאיטלקיות, ובהם: מאפיה אירלנדית, מאפיה פולנית, מאפיה יהודית, מאפיה סינית - טריאדה, ומאפיה יפנית - {יאקוזה}.
כשלעיתים אלו תועדו משתפות פעולה מול מדינות מוצאן, בסוגיות שונות כגיוס תרומות ושיתוף פעולה ביטחוני.
כדוגמת המאפיה האירית מול ה-IRA.
לפעמים משפחות שלמות מתעסקות בפשע מאורגן כחלק ממאפיה או כמאפיה עצמאית.
משפחות אלה מכונות "משפחות פשע".
רבים מראשי המאפיה השונים טענו כי נכנסו לעולם הפשיעה לאור האפליה הממוסדת ואי שוויון הזדמנויות כלפיהם, במדינות בהן פעלו.
ומכאן גם בפעולה מהדאגה להתחלה טובה יותר עבור ילדיהם, מזו שהם עצמם זכו לה.
וזאת בהורשת כספם לילדיהם, כמו בהורשת העסקים שבמקור נועדו למטרות הלבנת הון לילדיהם לאחר הפיכתם ללגיטימיות.
לעיתים אף ללא ידיעת הילדים על עיסוק הוריהם בעולם הפשע.
לפעמים נלחמות קבוצות מאפיה זו בזו, כתוצאה ממאבקי שליטה או מסעות נקמה וטיהור.
המאבקים מכונים לרוב "מלחמת כנופיות".
מאבקים אלה מלויים באכזריות, ברציחות וחיסולים ממוקדים תוך כדי סיכון אזרחים תמימים שנקלעו לזירת המלחמה.
לא פעם נרצחים אזרחים על ידי המאפיה כתוצאה מטעות בזיהוי של המאפיה שהתכוונה לרצוח יריב ממאפיה נגדית.
אנשים הקשורים לרשויות הממונות למיגור המאפיה מהווים גם הם מטרות לחיסול של המאפיה.
סדרות וסרטים רבים הוקדשו לנושא המאפיה, ביניהם אלו המפורטים להלן.
סרט מאפיה הוא סרט פשע שמשלב פעמים רבות אלמנטים של פעולה, מתח ודרמה.
הסנדק - הטרילוגיה המפורסמת בנושא המאפיה.
הסיציליאני - בכיכובו של כריסטופר למברט ובהשראת ספרו (באותו השם) של מרקו פוז'ו, עוסק בסלבטורה גיוליאנו, גיבור מקומי ששם לעצמו מטרה לקומם את העם הסיציליאני נגד ראש המאפיה המקומית, דון קרוצ'ה.
החבר'ה הטובים - סרטו של מרטין סקורסזה, המבוסס על סיפור חייו של המאפיונר הנרי היל, מכניסתו לעולם הפשע המאורגן ועד להפיכתו לסוכן מטעם ה-FBI.
קזינו- סרטו של מרטין סקורסזה, הסוקר את חייהם של 2 חברים במאפיה ואת קורותיהם בלאס וגאס של שנות ה-70.
פני צלקת - סרטו של הבמאי בריאן דה פלמה המגולל את סיפורו של פושע (בכיכובו של אל פצ'ינו) קובני המהגר לארצות הברית ומטפס לפסגת הפשע, נחשב לאחד מבין סרטי הפשע המפורסמים בתעשיית הקולנוע ההוליוודית עד היום.
הבלתי משוחדים - סרטו של הבמאי בריאן דה פלמה על קבוצת סוכנים פדרליים בראשותו של אליוט נס שהצליחה לגרום לכניסתו של אל קפונה לכלא.
כלבי אשמורת, ספרות זולה, קיל ביל וג'קי בראון - סרטיו של הבמאי קוונטין טרנטינו.
הסרט ללכת על הכל וסרט ההמשך ללכת על הכול 2 - בנושא המאפיה.
הסרט בואו נדבר על זה וסרט ההמשך בואו נדבר על זה פעם שנייה - סרט על מאפיונר שנזקק לטיפול פסיכולוגי והיחס בין התרפיסט למאפיונר.
הסופרנוס - סדרת טלוויזיה הסוקרת את חייו של ראש משפחה במאפיה.
הבורר - סדרה ישראלית המספרת על משפחת פשע ישראלית.
נויורק - סדרה ישראלית המספרת על משפחת פשע ישראלית.
הבטן הרכה - סדרה על ארגוני פשיעה באוסטרליה
שובר שורות- סדרה העוסקת במורה לכימיה חולה סרטן שמייצר מתאמפטמין כשהוא משתלב ואף גובר על ארגוני הפשע והקרטלים המשגשגים לאורך גבול ארצות הברית–מקסיקו.
אימפריית הפשע - סדרה מבית היוצר של מרטין סקורסזה ומארק וולברג, בכיכובם של סטיב בושמי, מייקל פיט וקלי מקדונלד, המבוססת על אירועים אמיתיים שהתרחשו באטלנטיק סיטי עם כניסתו לתוקף של חוק היובש.
Mafia - The City Of Lost Heaven - אחד ממשחקי המחשב המצליחים והפופולריים ביותר בנושא.