tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ב-7 באוקטובר 2013, האקדמיה לטלוויזיה, אמנויות ומדעים חגגה את קריירת 40 השנה של בורוז באירוח פאנל לכבודו.
ב-21 בפברואר 2016, שידרה רשת NBC מופע הוקרה מיוחד לבורוז, בהנחיית אנדי כהן, ובהשתתפות שחקנים רבים שהופיעו בסדרות קומיות שביים בורוז לאורך השנים, בהן חופשי על הבר, טקסי, חברים, פרייז'ר, המפץ הגדול, ויל וגרייס ומייק ומולי.
בורוז נשוי למעצבת השיער דבי איסטון; בני הזוג מתגוררים במנהטן.
בורוז היה נשוי בעבר ללינדה סולומון.
הוא אב לשלוש בנות ולבת-חורגת.
ג'יימס כריסטופר בולאם, MBE הוא שחקן אנגלי.
אביו, רוברט אלפרד בולאם היה מנורת'מברלנד, ואמו, מריון אליס דרורי, הייתה ממחוז דרהאם.
הוא למד בבית הספר "Bede Grammar School" בסנדרלנד ואחר כך בבית הספר במרוז בעיר דרבי.
בולאם למד משחק בלונדון בבית הספר למשחק "Central School of Speech and Drama".
בתחילת שנות השישים הופיע על המסכים בתוכנית הטלוויזיה הפופולרית "Z-Cars" ובסרטי הקולנוע "A Kind of Loving" ו"בדידותו של הרץ למרחקים ארוכים".
ב-1967 השתתף בסדרת הטלוויזיה "Inheritance" יחד עם ג'ון ת'או.
בולאם היה לכוכב טלוויזיה בזכות הסדרה "The Likely Lads" בה הופיע בשנים 1964 ועד 1966. הוא עיבד את הסדרה לתוכנית רדיו עבור ה-BBC.
עוד הופיע בולאם בסרטי קולנוע כמו "Half a Sixpence", "אוטלי", ו-.
ב-1973 חזר לטלוויזיה והופיע בסדרת ההמשך בשתי עונות ששודרו בשנים 1973 ו-1974, ובספיישל חג המולד ששודר בערב חג המולד של שנת 1974.
ב-1975 הופיע בולאם יחד עם הצוות המקורי בסדרת רדיו של ה-BBC עיבוד לסדרה הטלוויזיונית מ-1973. ב-1976 יצא סרט הקולנוע "The Likely Lads" שהוא ספין אוף של הסדרה.
שותפו לסדרה השחקן רודני ביוז אמר בראיון ב-2006 ששני השחקנים לא דיברו ביניהם מאז צילומי הסרט, תקופה של כמעט שלושים שנה.
לפי ביוז הקרע ביניהם נוצר מכיוון שביוז סיפר לעיתונאי על חייו הפרטיים של בולאם.
בולאם עצמו מעולם לא דיבר על הסיבות לקרע ביניהם.
אבל הוא מוכר כמי ששומר בקנאות על פרטיותו.
עוד שיחק בסדרה "Pay and Display", ב-"Close and True", בתפקיד ד"ר ארתור גילדר בסדרה "Born and Bred" ובתפקיד ג'ק הלפורד בסדרה "תחבולות חדשות" לצדם של אמנדה רדמן, אלן ארמסטרונג ודניס ווטרמן.
ברדיו שיחק בולאם בשנת 1978 בתפקיד וילי גארווין בעיבוד של ה-BBC לספר "Last Day in Limbo" מסדרת "מודסטי בלייז" .
ב-1982 דיבב את הטוד בסרט האנימציה "כלבי המגפה".
באמצע שנות השמונים כיכב בסיטקום רדיופוני בשם "Second Thoughts" ששודר במשך שנים אחדות ולבסוף עובד לסדרת טלוויזיה קומית.
בשנת 2000 הופיע בתפקיד סר ארצ'יבלד פלינט במחזה אודיו של "דוקטור הו" בשם "The Spectre of Lanyon Moor".
הוא היה הקריין בתוכנית רדיו דוקומנטרית בשם "Three Lions" ששודרה ב-BBC One לפני תחרויות יורו 2000. הסדרה עסקה בהיסטוריה של הנבחרת הלאומית של אנגליה מ-1966 ועד שנת 2000.
ב-2002 שיחק בולאם בתפקיד הרולד שיפמן, הרוצח הסדרתי, בסרט הדרמה "שיפמן", עיבוד של ITV לספרו של בריאן מסטרס "Prescription for Murder".
עוד באותה שנה הופיע בתפקיד לאונרד טיבינגס בפרק "Sins of the Fathers" בסדרה המשטרתית "דיאל ופסקו".
ב-2006 גילם את דמותו של ראש הממשלה לשעבר הרולד וילסון בסרט הדוקומנטרי "The Plot Against Harold Wilson" של ה-BBC.
בקיץ 2005 הופיע במחזמר "איך להצליח בעסקים מבלי להתאמץ" בתיאטרון פסטיבל צ'יצ'סטר.
בשנת 2008 החל להופיע בתפקיד הסבא בסדרת הילדים "Grandpa in My Pocket" של Cbeebies.
לסבא יש כובע קסמים שכשהוא חובש אותו הוא מסוגל להתכווץ.
ב-2009 שיחק בתפקיד קן לואיס מנכ"ל בנק אוף אמריקה בדרמה הטלוויזיונית "The Last Days of Lehman Brothers".
על במות התיאטרון בלונדון הופיע בולאם במחזה "Jeffrey Bernard is Unwell" מאת קית' ווטרהאוס , ובמחזה "Gasping" מאת בן אלטון.
ב-1974 שיחק בהפקה חדשה של "מקבת'" בתיאטרון יאנג ויק שבתפקיד הראשי הופיעו בולאם ושני שחקנים נוספים.
באביב 2015 הופיע בולאם במחזה "Bomber's Moon" במחזה מאת ויליאם אייבורי בתיאטרון פארק, פינסברי פארק בלונדון.
בולאם גר בוויזבורו גרין ליד בילינגהרסט שבמערב סאסקס ובצ'יזוויק שבלונדון.
הוא נשוי לשחקנית סוזן ג'יימסון ששיחקה לצדו בסדרות הטלוויזיה "When the Boat Comes In", "תחבולות חדשות", "Close and True" והסדרה לילדים "סבא מתכווץ" "Grandpa in My Pocket".
לבני הזוג יש בת אחד בשם לוסי ושני נכדים.
ב-2009 הוענק לבולאם תואר חבר מסדר האימפריה הבריטית (MBE).
שנה שם שם באנגלית תפקיד הערות 1961 The Kitchen מייקל 1962 A Kind of Loving ג'ף 1962 H.M.S.
ג'יימס טאהג' מיינור-בל הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדת הסמול פורוורד בקבוצת ניו באסקט ברינדיזי מליגת העל האיטלקית בכדורסל וליגת האלופות.
כשלמד באוניברסיטה שיחק כדורסל עבור וילאנובה.
הוא נולד וגדל בפליינפילד שבניו ג'רזי ועבר לאורלנדו שבפלורידה, שה למד באקדמיית מונטוורדה.
בשנת הלימודים האחרונה שלו במונטוורדה, הוא קלע בממוצע 18.3 נקודות ו-6.3 ריבאונדים למשחק והוביל את מונטוורדה למאזן 23-5; הוא נבחר לחמישיית העונה השלישית "כל-אמריקה" של USA Today.
גם שנתו הראשונה וגם שנתו השנייה בווילאנובה נקטעו על ידי פציעות, ברגל ובקרסול.
הוא הגדיל את ממוצע הנקודות שלו ל-8.6 נקודות למשחק כג'וניור והוביל את וילאנובה לטורניר ה-NCAA.
ראשית חייו ובית הספר התיכון
בל נולד ב-1992 לג'יימס מיינור ולאריקה בל, ויש לו שני אחים צעירים.
בל גדל בפליינפילד שבניו ג'רזי ועבר לג'קסונוויל ולאורלנדו שבפלורידה, שם למד בתיכון "אקדמיית מונטוורדה".
הוא נבחר לשחקן השנה במחוז לייק כג'וניור וכסניור.
בעונתו כסניור, הוא קלע בממוצע 18.3 נקודות עם 6.3 ריבאונדים למשחק כדי להוביל את מונוורדה למאזן 5–23. "Orlando Sentinel" בחר בבל לחמישיית העונה בכל האזור בסיומה של עונתו כסניור.
"USA Today" בחבר בו לחמישיית העונה השלישית בכל ארצות הברית, וב-"Parade" נבחר לחמישיית העונה הרביעית בכל ארצות הברית.
מבין כל השחקנים שעברו למכללת ב-2010 בחר אתר Scout.com בבל לשחקן ה-78 בארצות הברית.
כפרשמן, בל שימש גיבוי לגארדים קורי פישר, קורי סטוקס ומאליק ויינס.
הוא סבל במשברי מתח בשוקה.
הפציעה הייתה כל כך רעה שנדרשה הכנסת מוטות מתכת לשתי הרגליים.
הוא פספס את חמשת המשחקים הראשונים של עונת הפרשמן שלו, בעודו מחלים מהניתוח.
כשסטוקס היה פצוע, בל קלע 21 נקודות, מספר הנקודות הגבוה ביותר שלו במשחקי אותה עונה, בניצחון על סיטון הול ב-15 בפברואר 2011. הוא בממוצע 2.4 נקודות ו-1.3 ריבאונדים למשחק בעונת המשחק הראשונה שלו במכללות.
כסופומור, בל קלע בממוצע 7.0 נקודות והוסיף 3.8 ריבאונדים למשחק; אחוזיו מעבר לקו השלוש היו 36% באותה עונה.
הוא קלע 18 נקודות ב-6 מ-11 מהשדה יחד עם שישה ריבאונדים, ובכך עזר לקבוצתו, "ויילדקאטס", לנצח את סיטון הול 76–84 ב-21 בינואר 2012. ב-25 בינואר רשם את הדאבל-דאבל הראשון בקריירת המכללות שלו, עם 14 נקודות ו-13 ריבאונדים בהפסד לאוניברסיטת לואיוויל.
הוא סבל נקע בקרסול ב-15 בפברואר 2012, ולא המשיך לשחק בשארית אותה עונה, עונתו השנייה.
וילאנובה סיימה את העונה עם מאזן 13–19 מאכזב.
בל רשם ממוצעים של 8.3 נקודות ו-4.2 ריבאונדים למשחק בעונת הג'וניור שלו בווילאנובה.
מאזנה של וילאנובה היה 2–11 במשחקים שבהם קלע מעל עשר נקודות.
ב-11 בנובמבר קלע 19 נקודות, כאשר ה"ויילדקאטס" ניצחו את אוניברסיטת מארשל.
במשחק הבא, בל קלע שתי שלשות בהארכה ועזר לווילאנובה להביס את אוניברסיטת פרדו 89-81. הוא סיים עם 16 נקודות.
בל קלע 12 נקודות – כולל שלשת הניצחון, ב-11 בדצמבר, בניצחון על אוניברסיטת סנט ג'וזף.
ב-26 בינואר 2013 קלע בל 13 נקודות עם שלשות רצופות בהארכה של משחק מול סירקיוז.
וילאנובה הגיעה לטורניר ה-NCAA, ובל קלע ארבע נקודות במשחק בית נגד צפון קרוליינה.
בל קלע בממוצע 15.6 נקודות ו-5.3 ריבאונדים למשחק והוביל את וילאנובה לשלושה ניצחונות על אוניברסיטת דרום קליפורניה, על אוניברסיטת קנזס ועל אוניברסיטת איווה ולאליפות טורניר המכללות Battle 4 Atlantis.
בשבוע של 10 בפברואר, הוא זכה בפרס שחקן השבוע של ה"ביג פייב" בפעם השלישית ברציפות, וכן נבחר לשחקן השבוע של ה"ביג איסט".
ב-13 בפברואר, הוא היה אחד מ-30 המועמדים הסופיים לפרס נייסמית' לשחקן המכללות של השנה.
בל קלע את הנקודה ה-1,000 שלו במדי וילאנובה ב-6 במרץ, במשחק נגד אוניברסיטת אקסבייר.
בהבסת אקסבייר, וילאנובה זכתה באליפות ה"ביג איסט" הראשונה שלה מאז 1982.
בעונת הסניור שלו, עונתו האחרונה במכללות, בל הוביל את הקבוצה בממוצע נקודות למשחק, עם 14.4 נקודות, והוביל לצד שחקן אחר את הקבוצה בריבאונדים, עם 6.1 בממוצע למשחק.
בטורניר ה-NCAA, בל רשם ב-14 נקודות ו-5 ריבאונדים בהפסד לקבוצה שבסיום הטורניר הייתה לאלופה, אוניברסיטת קונטיקט.
הוא נבחר בסיום העונה הרגילה לחמישיית העונה הראשונה ב"ביג איסט".
בל נבחר לחמישיית העונה של המחוז החמישי בחטיבה הראשונה של המכללות ב-12 במרץ.
הוא זכה בגביע רוברט גיזי, המוענק לשחקן הטוב ביותר ב"ביג פייב".
לאחר שלא נבחר בדראפט ה-NBA בשנת 2014, הצטרף בל לשרלוט הורנטס בליגת הקיץ של ה-NBA באותה שנה.
ב-27 ביולי 2014 הוא חתם על חוזה לשנה אחת הקבוצה האיטלקית ואנולי קרמונה.
אחרי שנה טובה באיטליה, הוא עבר לצרפת ושיחק בנאנסי מליגת העל הצרפתית בכדורסל.
בקיץ 2016 הצטרף בל להפועל חולון מליגת הכדורסל הבכירה של ישראל.
בל קלע בממוצע 15.5 נקודות למשחק ב-33 משחקים, ונבחר ל-MVP של הליגה בחודשים מרץ ואפריל 2017. בסיום העונה נבחר בל לחמישיית העונה בליגת העל בכדורסל.
בקיץ 2017 חתם בדרושפאקה המשחקת בליגת העל הטורקית בכדורסל וביורוקאפ.
ב-31 ביולי 2018 חתם לעונה אחת בצדביטה זאגרב מקרואטיה.
ב-21 בדצמבר של אותה שנה חתם בבודוצ'נוסט פודגוריצה ממונטנגרו לשארית עונת 2018/2019. בנובמבר 2019 חתם על חוזה לשנה אחת בפרטיזן בלגרד, אבל החוזה בוטל לאחר מספר כימים כאשר התברר שהוא לא עוד בדרישות הרפואיות.
בינואר 2020 חתם בפרומיתאס פרטס היוונית.לקראת עונת 2020/21 חתם בניו בסקט ברנדיסי האיטלקית.
לאחר תום השנה הראשונה שלו בווילאנובה, בל נבחר לשחק בנבחרת ארצות הברית שנשלחה לריגה שבלטביה עבור אליפות העולם בכדורסל מתחת לגיל 19 של פיב"א לשנת 2011. בל פתח בכל תשעת המשחקים ותרם בממוצע 3.8 נקודות למשחק ו-3.1 ריבאונדים בכל אחד מהם.
ארצות הברית סיימה את התחרות במאזן 2–7, החמישי בטיבו בטורניר.
במשחק הטוב ביותר שלו קלע בל 16 נקודות עם שמונה ריבאונדים ועזר לארצות הברית להביס את קנדה 83-34 ביום הפתיחה של הסיבוב השני של הטורניר.
לבל בת אחת, שנולדה בשנת 2015.
ג'יימס בורגו הוא מאמן כדורסל אמריקאי, המשמש כמאמנה הראשי של קבוצת שארלוט הורנטס מליגת ה-NBA.
בורגו נולד וגדל בעיר אלבקרקי שבניו מקסיקו, וכתלמיד תיכון הוביל את קבוצת הכדורסל של "אקדמיית אלבקרקי" לשתי זכיות באליפות מדינת ניו מקסיקו.
בין השנים 1998–2001 למד באוניברסיטת סן דייגו ושיחק בקבוצת הכדורסל שלה, "סן דייגו טוררוס".
מיד עם סיום לימודיו האקדמיים החל לשמש כעוזר מאמן של הטוררוס, ובשנתו השנייה והאחרונה בתפקיד העפילה הקבוצה לטורניר אליפות המכללות, לראשונה מזה 16 שנים.
לקראת עונת מונה לאחראי הווידאו במחלקת האימון של סן אנטוניו ספרס מליגת ה-NBA, תפקיד אותו המשיך למלא עד סיום עונת .
בתקופתו עם הספרס זכתה הקבוצה בשתי אליפויות NBA, בעונות ו-.
בשנת 2010 עבר בורגו לקבוצת ניו אורלינס הורנטס, בה שימש במשך שנתיים כעוזר מאמן תחת המאמן הנכנס מונטי ויליאמס.
בתחילת עונת מונה לעוזר מאמן ראשי באורלנדו מג'יק, תחת ז'אק ווהן.
לאחר שנתיים וחצי, בהן העמידה הקבוצה מאזן מצטבר של 58 ניצחונות ו-158 הפסדים (26.9%) פיטרה אורלנדו את ווהן ומינתה במקומו את בורגו כמאמן הראשי עד סיום עונת .
מתוך 30 המשחקים בהם אימן את הקבוצה, ניצחו המג'יק בעשרה.
ביוני 2015 חזר לסן אנטוניו כשמונה לעוזר מאמן הספרס תחת גרג פופוביץ', לצד עוזרי המאמן אטורה מסינה ובקי האמון.
בעונת היה שותף לעונה הסדירה המוצלחת ביותר בתולדות הקבוצה, בה רשמה מאזן ניצחונות 67–15 (81.7%).
במאי 2018 מונה למאמנה הראשי של קבוצת שארלוט הורנטס.
ג'יימס בוליבר מנסון היה אמן ועבד בגלריית טייט במשך 25 שנה והיה המנהל שלה 1930–1938.
ג'יימס בוליבר מנסון נולד בבריקסטון, לונדון, למרגרט אמילי (לבית דירינג) ולג'יימס אלכסנדר מנסון, שהיה העורך הספרותי הראשון של ה"דיילי כרוניקל", שמו האמצעי של מנסון היה על שם סימון בוליבר.
סבו נקרא גם ג'יימס בוליבר מנסון.
הייתה לו אחות גדולה יותר, מרגרט אסתר מנסון, אחות צעירה, רודה מרי מנסון, ושלושה אחים צעירים, צ'ארלס דירינג מנסון, רוברט גרהם מנסון ומגנוס מורי מנסון.
בגיל 16 הוא עזב את בית הספר אליין, דאליץ', ולנוכח התנגדות אביו לקריירה כצייר, הפך לנער במשרד מוציא לאור ואחרי זה לפקיד בנק, עבודות שהוא תיעב.
בינתיים למד ציור בבית הספר לאמנות של הת'רלי משנת 1890 ולאחר מכן בבית הספר לאמנות בלמבת'.
בשנת 1903 עזב מנסון את עבודת הבנק.
הוא התחתן עם ליליאן והם עברו לרובע הלטיני בפריז, שכרו חדר תמורת 1 ליש"ט לחודש והשתתפו בסטודיו עם כמה ציירים ופסלים, ביניהם ג'ייקוב אפשטיין, שהפך לחברו לכל החיים ואיתו למד באקדמיה ז'וליאן,
לאחר שנה, הם חזרו ללונדון ונולדה בתם מרי, ואחרי שנתיים נולד בנם ז'אן.
הם התגוררו בשתי הקומות העליונות ברחוב אדלייד רואד 184, המפסטד, שם העבירה אשתו שיעורי מוזיקה ומנסון הקים אולפן.
בשנת 1908 הם עברו לבית קטן ברחוב המפסטד וואיי 98, וגרו שם 30 שנה.
ליליאן החליפה את אמו של ברנרד שו כמנהלת בית הספר למוזיקה לבנות בצפון לונדון.
בשנת 1910 הוא הפך לחבר ומזכיר קבוצת קמדן טאון.
ליליאן הייתה ידידה קרובה של מנהל גלריית טייט, צ'ארלס איטקן, ובקיץ 1911 שהתה משפחת מנסון איתו בבית נופש באלפריסטון, סאסקס.
מנסון סייע לאיטקן בהכנת תערוכה בטייט והמנהל התרשם מעבודתו והציע שמנסון ייקח את עבודת המזכירות של הגלריה שהתפנתה באותה העת.
מנסון נבחר מבין ארבעת המועמדים שניגשו לבחינת שירות המדינה, ובגיל 33 הפך למזכיר גלריית טייט ב־9 בדצמבר 1912 עם משכורת שנתית של 150 לירות שטרלינג.
הוא המשיך לצייר באינטנסיביות בסופי שבוע.
הוא היה אחראי על הצוות, על ניהול המשרד ועל הטיפול באוסף.
מנסון נחשב כמי שהעניק לאיטקן את החיבה לאימפרסיוניזם הצרפתי וכי הבליט את קבוצת קמדן טאון, אף שמנהיגה, וולטר סיקרט, עדיין היה מחוץ לקאנון הרשמי.
בשנת 1914 הצטרף לקבוצת לונדון.
משנת 1915 הוא הציג עבודות במועדון האמנות החדשה.
מכיוון שעבודתו למען גלריית טייט נחשבה הכרחית, הוא היה פטור משירות צבאי במלחמת העולם הראשונה בשנת 1917.
בשנת 1923, בגלריית לסטר, ערך מנסון את תערוכת היחיד הראשונה שלו.
המוניטין שלו כאמן היה בעיקר כצייר פרחים ואמנות הייתה השאיפה העיקרית שלו, אך הוא לא היה בטוח אם הדבר יאפשר לו להתפרנס במשרה מלאה.
בשנת 1930 הפך למנהל גלריית טייט, תפקיד אותו מילא עד 1938.
על פי אתר האינטרנט של טייט, תרומתו של מנסון לגלריה הייתה קטנה, למרות שבתקופתו שמה של הגלריה הוחלף "לגלריית טייט", ונעשו שיפוצים בבניין ובסביבתו.
היו לו טעויות רבות בניהול אמנותי, ארגוני ועסקי.
בתקופתו כמנהל, לא היה מימון שנתי מהממשלה לרכישות.
הוא נאלץ לדחות את הצעתו של קאמי פיסארו להשאיל את אחד מציוריו מכיוון שהגלריה חסרה כספים להובלה וביטוח.
מנסון התלונן בפני חברו לוסיאן פיסארו על טעמה השמרני של מועצת הנאמנים - שדחתה יצירות של מונה ורנואר כאחד - אף שהוא עצמו נרתע מיצירות פוסט-אימפרסיוניזם, והזניח תערוכות בלונדון של אמנים כמו ואן גוך ומאטיס.
אף על פי שפרנק רוטר, מבקר אמנות של "סאנדיי טיימס", שיבח את ההתקדמות בהתפתחות הגלריה באמנות מאז היווסדה, אחרים - ובמיוחד דגלאס קופר - שהיו בקיאים באמנות האוונגרד האירופית המודרנית, כמו סוריאליזם ואקספרסיוניזם גרמני (שלא היו מיוצגים כלל בטייט) - ראה במנסון את האשם בדבר.
בתקופת כהונתו היה שינוי השם הרשמי מ"הגלריה הלאומית, מילבנק" ל"גלריית טייט" באוקטובר 1932, נטיעת עצי דובדבן בחוץ בשנת 1933, התקנת תאורה חשמלית בשנת 1935 ושירותים נוספים.
לקראת סוף כהונתו כמנהל הגלריה, חייו של מנסון התדרדרו לאלכוהוליזם.
הוא היה שיכור בישיבות מועצת המנהלים ובאחת הפעמים נפל על הרצפה.
הוא ספג מכה ציבורית ביוקרתו, כאשר התגלו טעויות בקטלוג על הצייר הצרפתי מוריס אוטריו, והוא נתבע במשפט כמנהל הגלריה והפסיד.
הוא בייש את עצמו ואת הגלריה באירוע אמנותי שהיה בפריז, ובעקבות כך כתב קנת קלארק כי מנסון התבקש להתפטר מטעמי בריאות, בגלל בקשה של משרד החוץ.
בגיל 58 הודיע מנסון על פרישתו.
יורשו כמנהל, סר ג'ון רוטנשטיין, גילה כי מנסון העלה את משכורתו על ידי מכירת עבודות שהיו מאוחסנות ולא בתצוגה ונקראו "מלאי המנהל".
מנסון עזב את אשתו ואת ביתו בהמפסטד גארדן כדי "להתרחק מנשים" ולפנות זמן לצייר.
בשנת 1939 הוא הציג באקדמיה המלכותית לאמנויות.
במרץ ובאפריל 1946 נערכה במוזיאון ווילנשטיין בלונדון תערוכת זיכרון עם 59 עבודות בשמן, צבעי מים, תחריטים, רישומים ופסטל, המתוארכות לשנים 1903 עד 1945.
תערוכה שנייה נערכה באוגוסט ובספטמבר בגלריה לאמנות פרנס האל, עם 58 עבודות: 32 שמנים, 14 צבעי מים ו-12 פסטלים.
בשנת 1973 נערכה רטרוספקטיבה בגלריה מלצ'ן, בלונדון.
עבודתו נמצאת בטייט ובגלריות רבות אחרות בבריטניה ומחוצה לה.
רטרוספקטיבה מרכזית של קבוצת קמדן טאון נערכה בטייט בריטניה בשנת 2008, אך השמיטה שמונה מתוך 17 החברים, ביניהם דאנקן גרנט, ג'יימס דיקסון אינס, אוגוסטוס ג'ון, וג'יימס בוליבר מנסון, שלדברי האוצר אינם מייצגים את רוח הקבוצה.
הכומר ג'יימס בולוור היה אספן, חוקר טבע, אמן וקונכולוג אנגלי.
הוא היה חבר קרוב ופטרון של ג'ון סל קוטמן.
הוא היה חבר בבית הספר לציירים באסכולת נוריץ'.
בולוור נולד באיילשאם בנורפוק, בנם של ג'יימס בולוור ומרי סימן, והוטבל על ידי הוריו ב־23 במרץ 1794, בכנסיית הקהילה של העיר.
הוא למד במכללת ישו בקיימברידג'.
בתקופת שהותו בקיימברידג' הוא לקח שיעורי רישום מאמן הנוף המפורסם ג'ון סל קוטמן והפך לעמית של אגודה לטבע בשל התעניינותו ברכיכות.
בשנת 1818 הוא עלה בדרגות בהיררכיה של הכנסייה.
הוא עבר מדבלין, לבריסטול בשנת 1831 ולסנט ג'יימס, פיקדילי בשנת 1833. הוא בילה כמה חורפים בנסיעות בספרד, פורטוגל ובאיי מדיירה, לפעמים בחברת הפילוסוף והנוסע אלפרד ליאל.
באביב 1825 אסף בולוור ציפור ים לא ידועה באיי מדיירה.
שבשנת 1828 קיבלה את השם על שמו.
בולוור עזב את לונדון בשנת 1839 וחזר לנורפוק, והפך לכומר של בליקלינג הול ומאוחר יותר של הונוורת'.
הוא חידש את היכרותו עם ג'ון סל קוטמן כאשר בניו למדו בבית הספר וכמה משרטוטיו של ספרד ומדיירה עוררו השראה לציורי צבעי המים של קוטמן.
בנו ג'יימס רדפורד בולוור הפך לעורך דין וחבר פרלמנט וגם שיחק בקריקט ממדרגה ראשונה.
ג'יימס בייקר פיין היה צייר נוף אנגלי, שהיה בשנותיו הראשונות חבר באסכולת בריסטול וחסידו של פרנסיס דנבי.
פיין נולד בבריסטול שבאנגליה ולימד את עצמו לצייר.
הוא השתתף בפעילות הרישום של בית הספר בבריסטול בשנות ה-20 של המאה ה-19, והציג לראשונה בבריסטול בשנת 1824. הסגנון והנושאים שלו היו תיאור של נופים מקומיים וסצנות דמיוניות, שהושפעו מיצירתו של פרנסיס דנבי ואסכולת בריסטול.
הוא היה אחד מציירי צבעי השמן המוכשרים ביותר.
דוגמאות לכך היא "סצנה דמיונית" (1828) ו"תצפית על האבון מדורהאם דאון" (1829).
בשנת 1832, לאחר שהפיק כמה ציורי שמן של מהומות בריסטול, בילה 6 שבועות בצרפת יחד עם עמיתו מבריסטול, אדוארד וילייר ריפיל.
נראה כי פיין גם השתתף בשנים 1832–1833 בתחיית פגישות הרישום של אסכולת בריסטול.
ויליאם ג'יימס מולר היה חניך של פיין בשנים 1827–1830. עם זאת, מולר לא נותר מושפע מפיין ושאר אמני בית הספר בריסטול.
פיין עצמו לא המשיך זמן רב בנוסח הנופים ה"פואטיים" של דנבי.
באמצע שנות השלושים של המאה ה-19, כנראה בשנת 1835, עבר ללונדון, שם פיתח את סגנונו הבוגר.
נופיו עוקבים כעת אחרי ויליאם טרנר בצבעים ובסגנון הקומפוזיציה שלהם.
ניתן לראות את השפעתו של טרנר למשל בציור "קליפטון, ליד בריסטול, מבט מאבון" (1837), שהוצג באקדמיה המלכותית לאמנויות.
פיין הציג במוסד הבריטי בשנים 1833–1844 באקדמיה המלכותית של אנגליה שבבריסטול ובאקדמיה המלכותית בשנים 1836–1841. הוא הפך לסגן נשיא אגודת האמנים הבריטית.
בשנת 1846 נסע לגרמניה, שווייץ ואיטליה.
לעיתים קרובות הוא צייר באזור האגמים, סקוטלנד.
סוכנות האמנות תומאס אגניו ובניו הזמינה אותו לצייר באזור האגמים בשנת 1848, ולאחר מכן בשנת 1851 לערוך סיור בן שלוש שנים באיטליה, בו ליווה את צייר צבעי המים מבריסטול ויליאם אוונס.
פיין נפטר ב־29 ביולי 1870 בלונדון, והותיר את הבנים ג'יימס בייקר פיין, צלם, וצ'ארלס פיין, אמן.
מלבד ויליאם מולר, תלמידיו כללו את ג'ורג' ארתור פריפ וג'יימס אסטברי האמרסלי.
ג'יימס בלאק היה פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כחבר המפלגה הדמוקרטית בבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-13, ולאחר מכן מטעם מחוז הקונגרס ה-16, של מדינת פנסילבניה.
בלאק נולד בניופורט שבפנסילבניה, ב-6 במרץ 1793. בין השנים 1830–1831 כיהן כחבר בית הנבחרים של פנסילבניה.
בשנת 1836 נבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית למושב הקונגרס ה-24, לאחר שחבר הקונגרס ג'סי מילר, התפטר ממנו.
בין השנים 1842–1843 כיהן בשופט משנה במחוז פרי.
בלאק נבחר לבית הנבחרים לקונגרס ה-28, ולאחר מכן גם לקונגרס ה-29, מטעם המפלגה הדמוקרטית.
הוא נפטר בניו בלומפילד שבפנסילבניה ב-21 ביוני 1872, ונקבר בבית העלמין ניו בלומפילד.
ג'יימס מייקל ביי , המוכר בשם הבמה ג'יימס ביי (James Bay), הוא זמר-יוצר וגיטריסט אנגלי.
ג'יימס ביי נולד ב-4 בספטמבר 1990 בהיצ'ין , לג'יל, מאיירת אופנה לשעבר של Marie Claire, וניק ביי, סוחר יין.
יש לו אח גדול בשם אלכס.
בגיל 11 קיבל ביי השראה לנגן בגיטרה קלאסית לאחר ששמע את הסינגל "Layla" של אריק קלפטון.
הוא השתמש בגיטרה חלודה ישנה עם 5 מיתרים שמצא בארון בביתו.
ביי הוא מעריץ ניוקאסל יונייטד.
לאחר שהתחיל ללמוד במכון למוזיקה מודרנית הבריטית והאירית בברייטון, הוא ניגן בערבי המיקרופון הפתוחים בעיר, עליהם אמר כי: "זה לימד אותי הרבה לכתוב ולהופיע לבד ולנסות תחזיק את שלי ...
אני מנסה לגרום לשירים שגורמים לאנשים להרגיש משהו, ואם יש לי מזל, אפילו להרקיד אותם".
ביי משך את תשומת ליבם של חברת התקליטים ריפבליק רקורדס, לאחר שמעריץ העלה סרטון ליוטיוב בו הוא מופיע במיקרופון פתוח בלונדון.
ב-18 ביולי 2013, הוא הוציא את המיני-אלבום הראשון שלו, The Dark of the Morning.
ב-12 במאי 2014, הוא הוציא את המיני-אלבום השני שלו, Let It Go.
הסינגל הראשי של המיני-אלבום, "Let It Go", הגיע, בשיאו למקום ה-10 במצעד הסינגלים הבריטי ולמקום ה-16 בבילבורד הוט 100. הוא הופיע עם השיר בשידור חי בתצוגת האופנה של ברברי.
ב-2014, הוא יצא לסיבוב הופעות עם הוזייר.
ב-21 בנובמבר 2014, הוא הוציא את המיני-אלבום השלישי שלו, Hold Back the River.
ב-13 בינואר 2015, הוא הוציא את המיני-אלבום הרביעי שלו, Other Sides.
ב-23 במרץ 2015, הוא הוציא את האלבום הראשון שלו, Chaos and the Calm.
הסינגל השני מאלבום, "Hold Back the River", הגיע בשיאו למקום השני במצעד הסינגלים הבריטי, למקום הראשון במצעד הסינגלים האירי, למקום השני במצעד הסינגלים הסקוטי, ולמקום הראשון במצעד השירים מתחת להוט 100.
ביוני 2015, הווא הופיע בפסטיבל גלסטונברי.
ב-2016, זכה בקטגוריית אמן הסולו הבריטי בפרסי המוזיקה הבריטית.
בטקס, הוא ביצע יחד עם ג'סטין ביבר את הסינגל "Love Yourself".
ב-2016, הוא הוציא גרסת כיסוי לשיר "Hey Bulldog" של הביטלס.
גרסת הכיסוי הופיעה בסדרת הטלוויזיה לילדים האוסטרלית-קנדית Beat Bugs.
ב-2017, הוא הוציא גרסת כיסוי לשיר "King's Highway" של תום פטי וההרטברייקרס .
גרסת הכיסוי מופיעה בפסקול הסרט מכוניות 3.
ב-18 במאי 2018, הוא הוציא את אלבום האולפן השני שלו, Electric Light.
האלבום הגיע בשיאו למקם השני במצעד האלבומים הבריטי ולמקום ה-21 בבילבורד 200. הסינגל הראשי של האלבום, "Wild Love", יצא ב-8 בפברואר 2018, והגיע, בשיאו למקום ה-39 במצעד הסינגלים הבריטי ולמקום ה-17 במצעד 40 השירים למבוגרים.
סינגל נוסף של האלבום "Pink Lemonade" יצא ב-7 במרץ 2018. ב-30 במרץ 2018, הוא הוציא את הסינגל "Us".
ב-22 במאי 2018, הוא הוציא את הרמיקס לסינגל "Us", בשיתוף פעולה עם אלישה קיז.
ב-22 בפברואר 2019, הוא הוציא, בשיתוף פעולה עם ג'וליה מייקלס, את הסינגל "Peer Pressure".
ב-10 במאי 2019, הוא הוציא את המיני-אלבום החמישי שלו, Oh My Messy Mind.
באותו היום, הוא הוציא את הסינגל "Bad".
באביב 2020, הוא החל להכין את אלבום האולפן השלישי שלו באולפן בנאשוויל, לצד המפיק דייב קוב .
הוא גם שיתף פעולה עם ברנדון פלאוורס באחד משיריו.
ב-9 ביולי 2020, הוא הוציא את הסינגל "Chew On My Heart".
מאוחר יותר באותו חודש, הוא הופיע בשידור חי בקמפיין , בשביל לתמוך במאמצים נגד האיום הכלכלי שנשקף בעקבות מגפת הקורונה.
ב-20 באוגוסט 2021, התארח בסינגל "Chasing Stars" של אלסו ומרשמלו.
ב-8 ביולי 2022, הוא הוציא את אלבום האולפן השלישי שלו, Leap.
ביי מנהל מערכת יחסים עם לוסי סמית', מאז שהיה בן 17. בריאיון שנתן ב-2018 הוא אמר כי: "אני בהחלט רואה עתיד עם ילדים בתוכו.
אני לא מעריץ כל כך גדול בנישואים כי אני לא אדם דתי.
אתה יודע עמוק בפנים כשאתה נמצא עם מישהו שאתה רוצה להיות איתו למשך שארית חייך."
2013: הופיע כמופע חימום לקודאליין בבריטניה ואירלנד
2014: הופיע כמופע חימום להוזייר בצפון אמריקה
2015: טיילור סוויפט – The 1989 World Tour באירופה
2018: הרולינג סטונז – No Filter Tour
ג'יימס דייוויד בוּקנייט הוא כדורסלן אמריקאי, שמשחק בעמדת הקלע.
בוקנייט נולד וגדל בשכונת קראון הייטס שבברוקלין, ניו יורק.
בשנת 2019 החל ללמוד באוניברסיטת קונטיקט, והצטרף לקבוצת הכדורסל שלה – "יוקון האסקיז".
בעונת 2019/2020 רשם ממוצעים של 13.0 נקודות ו-4.1 ריבאונדים למשחק, ובעונה העוקבת הפך לשחקן המוביל של ההאסקיז, ושיפר את תפוקתו ל-18.7 נקודות ו-5.7 ריבאונדים למשחק.
בסיום אותה עונה, בה נבחר לחמישיית העונה של מחוז ACC, עזב את ליגת המכללות לטובת התמודדות לבחירה בדראפט ה-NBA.
בדראפט ה-NBA 2021 נבחר בוקנייט על ידי שארלוט הורנטס, בבחירה ה-11.
ג'יימס בלור הוא שחקן אנגלי, אשר מוכר מתפקידו בתור אייק בסרט "המנסרים מטקסס: ההתחלה" (2017), בשל תפקידו בתור הסוכן ווייט בסרט "משחק מחושב" (2019) ובזכות הופעתו בתור צ'ארלס דוקט בסדרה "בארקסקינס" (2020) בערוץ נשיונל ג'יאוגרפיק.
בלור סיים את לימודי התואר הראשון בחוג ללימודי היסטוריה באוניברסיטת קיימברידג' בשנת 2014.
בשנת 2015, ערך בלור את הופעת הבכורה שלו בטלוויזיה בדרמת הפשע של רשת ITV; "DCI Banks", שם גילם את ספנסר פוסטר.
באותה שנה שיחק בתפקיד "ניק" בסרט הדרמה "הנסיכה הטוטאלית".
בשנת 2017, שיחק באחד התפקידים הראשיים בסרט האימה "המנסרים מטקסס: ההתחלה" לצד סטיבן דורף.
ג'וליאן מורי ואלכסנדר בסטילו ביימו את הסרט.
באותה שנה, כיכב בלור בסרט המתח "Go North" לצד ג'ייקוב לופלנד, סופי קנדי קלארק ופטריק שוורצנגר.
את הסרט ביים מתיו אוגנס.
שנה סרט תפקיד הערות 2016 התכתבות ראגאצו 2017 המנסרים מטקסס: ההתחלה אייק Go North ג'נטרי דנקרק חיילכוכבים חיים לנצחדןללא קרדיט 2018 The Pagan King מקס פון בוקהובדןבנימיןאלכס 2019 משחק מחושב הסוכן ווייט 2021 גנבי כל העולם (אנ') פטריק
שנה סדרה תפקיד הערות 2015 DCI Banks ספנסר פוסטר 2 פרקים2016Suspectsמיטשל אשוורת'פרק: "The Enemy Within: Part 2"2017Carnage: Swallowing the Pastטבעוני באמצע הרחובסרט טלוויזיה של BBC 2020 בארקסקינס צ'ארלס דוקט תפקיד ראשי; 8 פרקים
ג'יימס בלפור היה בעל אדמות ופוליטיקאי סקוטי.
הוא היה אב של הציירת מרי בלפור הרברט וסבו של ארתור בלפור.
ג'יימס בלפור נולד בסביבות 1775 למשפחת משפטן.
בשנת 1795 לאחר סיום לימודי חשבונאות הוא נסע למדרס וכיהן במספר תפקידים בחברת הודו המזרחית הבריטית.
לאחר מספר שנים נשלח בחזרה לבריטניה בעקבות בעיות משמעת.
בשנת 1802 חזר להודו ונכנס לתחום העסקים.
בשנת 1806 ג'יימס בלפור ושותפו בעסקים הצליחו לזכות בחוזה אספקת סחורות לצי המלכותי.
העסק היה מוצלח וגם אחרי שבלפור חזר לבריטניה חברתו המשיכה להתקיים ולתת שירותים לצי.
בשנת 1815 בלפור חזר לסקוטלנד והתחתן תוך זמן קצר.
הוא רכש מספר אחוזות בסקוטלנד ובית בלונדון.
במהלך שנות ה-20 של המאה ה-19 הוא בנה למשפחתו בית חדש.
בשנת 1820 התפנתה משרה של חבר פרלמנט ובלפור היה מועמד אך הפסיד בבחירות.
בבחירות שנערכו בשנת 1826 הצליח להיבחר והיה חבר פרלמנט עד שהפסיד בבחירות בשנת 1835.
לאחר סיום הקריירה הפוליטית ג'יימס בלפור חזר לביתו בסקוטלנד ונפטר בגיל 70 בשנת 1845.
בבעלות המשפחה הייתה אחוזה משפחתית עד שבמאה ה-20, בעקבות השקעות כושלות, המשפחה נאלצה למכור אותה.
ג'יימס ג'יילס בידל הוא כדורגלן אנגלי המשחק בעמדת השוער בקבוצת ברמינגהאם סיטי מהפוטבול ליג צ'מפיונשיפ, בהשאלה מברייטון אנד הוב אלביון.
בידל גדל במחלקות הנוער של צ'רלטון את'לטיק וברייטון אנד הוב אלביון.
ב-18 בינואר 2023 הושאל בידל מברייטון אנד הוב אלביון לקרו אלכסנדרה מהפוטבול ליג השנייה.
ב-23 ביוני 2023 הושאל בידל לאוקספורד יונייטד מהפוטבול ליג הראשונה החל מ-1 ביולי.
בידל היה חלק מסגל נבחרת אנגליה עד גיל 20 לטורניר גביע העולם עד גיל 20 בשנת 2023, וערך הופעה אחת בטורניר.
ג'יימס בייטמון השלישי הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדת הרכז בבריסביין בולטס מליגת העל האוסטרלית.
בייטמון למד בבית הספר התיכון של אוניברסיטת ריברסייד בעיר הולדתו מילווקי, ויסקונסין.
לאחר מכן שיחק שתי עונות של כדורסל מכללות במכללת המדעים של מדינת דקוטה הצפונית , ובעונת ה שלו רשם ממוצעים של 20.8 נקודות, 5.6 ריבאונדים ו-5.6 אסיסטים למשחק.
ב-2017 עבר לאוניברסיטת לויולה מרימאונט, וכ סיים במקום הרביעי באזור החוף המערבי בנקודות עם 17.8 למשחק וחמישי באסיסטים עם 4.6 למשחק.
באותה עונה נבחר לחמישייה השנייה של האזור ולחמישיית טורניר ה-WCC.
בעונת ה שלו פתח בכל 34 המשחקים של הקבוצה, נבחר לחמישיית העונה באזור והוביל את ה-WCC בחטיפות עם 54. בעונה זו העמיד ממוצעים של 16.4 נקודות, 3.1 ריבאונדים, 3.6 אסיסטים ו-1.6 חטיפות.
לאחר שלא נבחר בדראפט ה-NBA 2019 חתם בייטמון בקבוצה הלטבית אוגרה מהליגה הלטבית-אסטונית בכדורסל , ובעונת 2019/20 העמיד ממוצעים של 17.3 נקודות, 3.9 ריבאונדים ו-3 אסיסטים למשחק.
ב-2020 חתם בווישי-קלרמון מה-LNB Pro B, הליגה הצרפתית השנייה.
בעונה שלאחר מכן חתם בטור מטרופול מאותה ליגה, וזכה בפרס ה-MVP לאחר שרשם ממוצעים של 15 נקודות, 3.5 ריבאונדים ו-3.7 אסיסטים למשחק.
ב-10 באוגוסט 2022 חתם בייטמון בקרדיצה מליגת העל היוונית בכדורסל, וב-15 באוקטובר קלע סל ניצחון מחצי מגרש ב-59–57 על קולוסוס רודוס.
ב-11 בינואר 2023 נרכש על ידי קריילסהיים מרלינס מהבונדסליגה הגרמנית והיורופקאפ, בה קלע בממוצע 15.2 נקודות למשחק.
ב-20 ביולי 2023 חתם בעירוני קריית אתא מליגת העל בכדורסל.
ב-22 בינואר 2024 קלע 29 נקודות בניצחון 86–78 על מכבי תל אביב, ולאחר מכן נבחר למצטיין חודש ינואר.
בסיום עונת נבחר לחמישיית העונה השנייה בליגה לאחר שרשם 17.3 נקודות, 2.6 ריבאונדים ו-3.8 אסיסטים בממוצע למשחק והוביל את קבוצתו לחצי גמר הפלייאוף, בו העמיד ממוצעים של 16 נקודות, 2.5 ריבאונדים ו-4.5 אסיסטים למשחק.
ב-17 ביולי 2024 חתם לשנתיים בבריסביין בולטס מליגת העל האוסטרלית.
ב-26 בדצמבר נפצע בברכו וסיים את העונה.
ג'יימס בורק , הידוע גם בכינוי "ג'ימי הג'נטלמן", היה גנגסטר אמריקאי ומקורב משפחת פשע לוקזה, אשר מאמינים כי ארגן את השוד של לופטהנזה ב-1978, שוד המזומנים הגדול ביותר בהיסטוריה האמריקאית באותה תקופה.
על פי החשד, הוא אחראי למותם של המעורבים בחודשים שלאחר השוד.
בעקבות עדותו של הנרי היל, בורק הורשע בשנת 1982, באשמת קשירת קשר הקשורה למעורבותו בשערוריית גילוח הנקודות של מכללת בוסטון בכדורסל בשנים 1978–1979, ונידון ל-12 שנות מאסר.
בזמן שהותו בכלא הוא הורשע ברצח ונידון ל-20 שנים נוספות.
הוא מת מסרטן במכון הסרטן רוזוול פארק בבופאלו, ניו יורק, שמונה שנים לפני שהיה זכאי לשחרור על תנאי.
בורק היווה השראה לדמות ג'ימי "הג'נטלמן" קונווי, אחת הדמויות הראשיות של הסרט החבר'ה הטובים משנת 1990, בגילומו של רוברט דה נירו.
בגיל שנתיים הוכנס בורק לבית אומנה ונחשף לאלימות ולהתעללות מינית כשהיה בטיפולם של עשרות הורים אומנים.
בגיל 13, קטטה עם הורי האומנה שלו תוך כדי נסיעה במכונית הביאה לתאונה ולמות אבי האומנה שלו.
ב-1962, בורק התחתן עם חברתו מיקי אך גילה שהיא מוטרדת על ידי חבר לשעבר.
ביום חתונתם, המשטרה מצאה את שרידיו של החבר לשעבר, בלמעלה מתריסר חלקים, מפוזרים בחלק הפנימי של מכוניתו.
הוא אביו של עוזר בשוד של לופטהנזה פרנק ג'יימס בורק (שנרצח ב-1987), ג'סי ג'יימס בורק וקתרין בורק (שהתחתנה עם בן משפחת הפשע של בונאנו אנתוני אינדליקאטו).
מכיוון שבורק היה ממוצא אירי, הוא לא היה כשיר להפוך לחבר רשמי במאפיה האיטלקית-אמריקאית, אז הוא הוגבל לשותפות, תחת הקאפו פול וריו.
במהלך שנות ה-50, בורק היה מעורב בפעילויות בלתי חוקיות שונות, כגון הפצת סיגריות ומשקאות חריפים ללא מס.
בורק הפך למנטור של תומאס דסימון, הנרי היל ואנג'לו ספה במהלך שנות ה-60. בורק היה הבעלים של פארק דרום אוזון, הטברנה רוברט'ס טרקלין בקווינס.
בנובמבר 1972, בורק והיל נעצרו על כך שהכו את גספר צ'יאצ'יו בטמפה, פלורידה.
לטענתו, צ'יאצ'יו היה חייב חוב הימורים גדול לחברם, בוס האיגוד קייסי רוזדו.
הם הואשמו בסחיטה באיומים, הורשעו ונידונו ל-10 שנים בכלא הפדרלי בלואיסבורג.
בורק שוחרר על תנאי לאחר שש שנים וחידש את הקריירה הפלילית שלו, וכך גם היל, ששוחרר שנתיים קודם לכן.
גם היל וגם בורק החלו לסחור בסמים לא חוקיים, למרות איסור על ידי משפחת לוקזה, שחששה שמקורביהם יהפכו למודיעים בתמורה לעונש קל יותר, וזה בדיוק מה שהיל עשה ב-1980.
רצח ויליאם "בילי בטס" בנטוונה
בספר Wiseguy אמר הנרי היל שלאחר שוויליאם "בילי באטס" בנטוונה שוחרר מהכלא ב-1970, הם ערכו מסיבת "ברוך הבא הביתה" לבנטוונה ברוברט'ס טרקלין, שהיה בבעלותו של בורק.
היל הצהיר שבנטוונה ראה את טומי דסימון ושאל אותו בבדיחות אם הוא עדיין מצחצח נעליים ודסימון תפס את זה כעלבון.
דסימון רכן אל היל ובורק ואמר "אני אהרוג את הזין הזה." שבועיים לאחר מכן, ב-11 ביוני 1970, בנטוונה היה ב-"דה סוט", מועדון לילה בבעלות היל בג'מייקה, קווינס.
בשעת לילה מאוחרת, כשמועדון הבר כמעט ריק, הצליף דה-סימונה עם אקדח בבנטוונה.
היל אמר שלפני שדסימון התחיל להכות את בנטוונה, דסימון צעק, "תצחצח את הנעליים המזוינות האלה!"
לאחר שבנטוונה הוכה ונחשב להרוג, דסימון, בורק והיל הניחו את גופתו בתא המטען של המכונית של היל לצורך הובלה.
הם עצרו בבית אמו של דסימון כדי להביא את חפירה וסיד.
הם התחילו לשמוע קולות מתא המטען, וכשהבינו שבנטוונה עדיין בחיים, דסימון ובורק עצרו את המכונית והכו אותו למוות עם האת ולום צמיגים.
לבורק היה חבר שהייתה בבעלותו מלונה לכלבים באפסטייט ניו יורק, ובנטוונה נקבר שם.
כשלושה חודשים לאחר הרצח של בנטוונה, חברו של בורק מכר את מלונת הכלבים למשפרי דיור, ובורק הורה להיל ולדסימון להוציא את גופתו של בנטוונה ולהיפטר ממנה במקום אחר.
ב־Wiseguy, היל אמר שהגופה נמחצה בסופו של דבר בדוחס מכני במגרש גרוטאות בניו ג'רזי, שהיה בבעלות קלייד ברוקס.
עם זאת, בקריינות לסרט החבר'ה הטובים, הוא מציין שגופתו של בנטוונה נקברה במרתף של רוברט'ס לאונג', בר ומסעדה בבעלות בורק, ורק מאוחר יותר הוכנסה למגרסת המכוניות.
השוד של לופטהנזה תוכנן על ידי בורק ובוצע על ידי מספר שותפים.
העלילה החלה כאשר סוכן ההימורים מרטין קרוגמן סיפר למקורבו של בורק, הנרי היל, כי לופטהנזה טסה באותה תקופה למסוף המטענים שלה בנמל התעופה הבינלאומי ג'ון פ.
המידע הגיע במקור מלואי ורנר, עובד בשדה התעופה שהיה חייב לקרוגמן 20,000 דולר עבור חובות הימורים (שווה ערך ל$101,000 בשנת 2023) ומחברו לעבודה פיטר גרינוולד.
בורק החליט על טומי דסימון, אנג'לו ספה, לואיס קאפורה, ג'ו מנרי, פאולו ליקסטרי ורוברט מקמהון בתור השודדים.
בנו של בורק פרנק נהג באחד מרכבי הגיבוי ותפקידו של פארנל "סטקס" אדוארדס היה להשליך את הטנדר לאחר מכן.
בהתאם לתפקידו בשוד, כל משתתף היה אמור לקבל 10,000 עד 50,000 דולר.
עם זאת, הסכומים הללו התבססו על השלל המשוער, שעמד על 2 מיליון דולר בלבד בהשוואה לשלל ששדדו בפועל שהיה בשווי של 5.875 מיליון דולר.
ורנר היה אמור לקבל סכום של 10% מהסכום.
ב-11 בדצמבר 1978, סכום המוערך ב-5.875 מיליון דולר (שווה ערך ל-27.4 מיליון דולר ב-2023) נגנב, שממנו 5 מיליון דולר במזומן ו-875,000 דולר בתכשיטים, מה שהופך אותו לשוד המזומנים הגדול ביותר שבוצע על אדמת אמריקה עד אז.
נטען גם כי בורק ביצע או הורה על רציחתם של רבים מהשודדים כדי להימנע מלהיות מקושר לשוד.
הראשון היה אדוארדס, ב-18 בדצמבר, לאחר שלא הצליח להיפטר ממשאית השוד.
בורק מעולם לא היה מקושר לשוד או הואשם בשוד, והמזומנים והתכשיטים הגנובים מעולם לא נמצאו.
שערוריית גילוח הנקודות במכללת בוסטון
ב-1980, בורק נעצר בגין הפרת שחרור על תנאי.
בשנת 1982 הורשע בורק בקשירת קשר ונידון ל-12 שנות מאסר בגין מעורבותו בשערוריית גילוח נקודות הכדורסל של מכללת בוסטון בשנים 1978–1979, בעיקר על בסיס עדותו של מקורבו העבריין לשעבר, הנרי היל.
עדותו של היל בבית המשפט הפדרלי הביאה לסך של חמישים הרשעות בתיק זה ובתיקים אחרים, כולל אלה של בורק והבוס שלהם, קאפו פול וריו.
בזמן שבורק ריצה את המאסר הזה, הוא הואשם ברצח סוחר הסמים ריצ'רד איטון ב-1979. הוא הורשע במשפט שבו העיד היל ונידון ב-1985 ל-20 שנות מאסר נוספות.
בנו של בורק, פרנק ג'יימס בורק, סוחר קוקאין ומקורב למשפחת הפשע גמבינו, נורה למוות בגיל 26 על ידי סוחר סמים אחר, טיטו אורטיז, לאחר שהתווכח עם שני גברים מחוץ לטברנת סאנקרסט בשדרת ליברטי במזרח ניו יורק, ברוקלין ב-18 במאי 1987.
בורק ריצה את עונשו במתקן הכליאה וונד, באלדן, ניו יורק, כאשר חלה בסרטן.
הוא מת ב-13 באפריל 1996, בזמן שטופל במרכז הסרטן ברוזוול פארק בבופלו ,ניו יורק.
אילו היה חי, היה זכאי לשחרור על תנאי ב-11 במרץ 2004. בורק נקבר בבית הקברות סנט צ'ארלס במזרח פארמינגדייל, ניו יורק.
ג'יימס בורק גולם על ידי רוברט דה נירו בסרט החבר'ה הטובים של מרטין סקורסזה מ-1990, שם שמו שונה לג'ימי קונווי.
את בורק גילם ג'ון מהוני בסרט הטלוויזיה "הבריחה של 10 מיליון דולר" משנת 1991, המפרט את אירועי השוד של לופטהנזה.
גם דונלד סאתרלנד גילם את בורק, עבור סרט הטלוויזיה "השוד הגדול" משנת 2001.
בשנת 2013, שרידים אנושיים אפשריים נחשפו על ידי חוקרי הפשע המאורגן של ה-FBI ו-NYPD בביתו הקודם.
באוקטובר 2014, מעורבותו של בורק בסקנדל גילוח הנקודות של מכללת בוסטון נידונה בפרק 30 ל-30 ב־ESPN, "משחקים בשביל המאפיה".
ריי ליוטה, שגילם את הנרי היל בחבר'ה הטובים, הוא הקריין בפרק.
ג'יימס בריאן "ג'ים" ביידן הוא יועץ פוליטי ומגייס כספים.
ביידן הוא אחיו של ג'ו ביידן, הנשיא ה-46 של ארצות הברית.
הוא היה מגייס התרומות הראשי של אחיו לקמפיין שלו בבחירות לסנאט של ארצות הברית בדלאוור ב-1972.
ג'יימס ביידן למד באוניברסיטת דלאוור אך לאחר ארבעה סמסטרים עזב את האוניברסיטה מבלי לקבל תואר.
זמן קצר לאחר ניצחון אחיו בבחירות ל בדלאוור ב-1972 נכנס לעסקי מועדוני הלילה.
הוא ניהל יחד עם ארבעה שותפים טרקלין-מסעדה בשם "Seasons Change".
לאחר שנחל הצלחה פתח מועדון נוסף בשם "The Other Side".
ב-8 בנובמבר 2023 זומן על ידי הרפובליקנים בבית הנבחרים של ארצות הברית יחד עם אחיינו האנטר ביידן, ונדרש מהם להופיע בפני ועדת הפיקוח והרפורמה של בית הנבחרים של ארצות הברית על מנת להגיש תצהירים, לפי סוכנות הידיעות Associated Press.
עורך דינו של ג'יימס ביידן אמר שהזימונים אינם מוצדקים, בעוד שעורך דינו של האנטר ביידן כינה אותם "תעלול פוליטי" המבוסס על "טענות שהופרכו".
הוושינגטון פוסט דיווח כי ג'יימס ואשתו שרה הוקלטו על ידי ה-FBI בחקירה משטרתית על שוחד משנת 1998, הקשורה לעורך דין ידוע במיסיסיפי, , ששקל שותפות עסקית עם ג'יימס ביידן.
ב-20 בינואר 2025, ביומו האחרון כנשיא, חנן אותו אחיו.
פלמינג כתב לאורך השנים 12 רומנים ושני אוספי סיפורים קצרים של ג'יימס בונד.
בסדרת הספרים בונד מתואר כגבר גבוה, גברי, בעל מבנה גוף אתלטי, בשנות ה-30 לחייו, אשר מתמחה בקליעה ובקרב פנים אל פנים, נודע בקסמו האישי ובכריזמה שלו, אלגנטי, ומוקף תמיד בנשים יפות.
פלמינג, אשר היה בעברו קצין מודיעין, כלל את דמותו של ג'יימס בונד ברומן הראשון שלו "קזינו רויאל" משנת 1953. פלמינג התבסס על חוויותיו בקהילת המודיעין על מנת ליצור את הדמות.
מספר הקוד של בונד, 007, נוצר בהשראת אחת מחטיבות המודיעין המרכזיות בשירות החשאי הבריטי.
המשמעות של הקידומת "00" היא "רישיון להרוג".
פלמינג כתב לאורך השנים בסך הכל שנים 12 רומנים ושני אוספי סיפורים קצרים של ג'יימס בונד.
לאחר מותו של פלמינג ב-1964, מספר סופרים מורשים המשיכו לאורך השנים לכתוב את ספרי ג'יימס בונד, בהם ג'ון גרדנר, אשר כתב 14 ספרים בסדרה, ריימונד בנסון, אשר כתב שישה ספרים בסדרה ושלושה סיפורים קצרים; ואנתוני הורוביץ, אשר כתב שלושה ספרים בסדרה.
היו סופרים אחרים שכתבו ספר אחד בסדרה כוללים את - קינגסלי איימיס (אשר כתב תחת השם הבדוי רוברט מרקהאם), סבסטיאן פוקס, ג'פרי דיבר וויליאם בויד.
בנוסף, על בסיס סדרת ספרי ג'יימס בונד נוצרה גם סדרת ספרי הספין-אוף "בונד הצעיר" אשר נכתבו על ידי צ'ארלי היגסון וסטיבן קול, ומתמקדים בתקופת נעוריו של בונד.
ג'יימס בונד הוא סוכן חשאי מיומן במיוחד, בעל כישרונות ומיומנויות רבות.
בונד שולט במספר שפות, מתמחה בקרב פנים אל פנים, בתפעול כלי נשק, קליעה, ובטכניקות ריגול.
לעיתים קרובות הוא מצטייר כאדם בעל טעם מעודן, אשר מעדיף חליפות מחויטות, מכוניות יוקרה - ובעיקר מכוניות אסטון מרטין - וכמו גם אוכל ושתייה משובחים, כולל את המשקה וודקטיני, תוך כדי הדגשה שאין לערבב עבורו את המשקה אלא דווקא לנער אותו ("Shaken, not stirred").
בונד מאפיין גם בקסמו האישי, בשנינותו ובכריזמה שלו, בהם הוא נוהג להשתמש על מנת לפתות נשים, ולהונות אויבים.
מערכות היחסים של בונד עם הנשים הללו לאורך הסדרה, אשר מכונות לעיתים קרובות "נערות בונד", מהוות גם אלמנט מרכזי בסדרה.
הנשים הללו, אשר חלקן בעלות ברית וחלקן מתגלות כאויבות, הן בדרך כלל חזקות, אינטליגנטיות ועצמאיות.
הדינמיקה בין בונד לדמויות הללו ספגה לא מעט ביקורת לאורך השנים.
התיאור הפיזי של בונד נשאר עקבי למדי לאורך כל הסדרה.
הוא מתואר כגבוה, בעל מבנה גוף רזה אך שרירי, עם שיערו כהה וכגבר נאה.
העיבוד הראשון לדמותו של ג'יימס בונד הייתה עיבוד טלוויזיוני שנוצר על ידי רשת הטלוויזיה האמריקנית CBS לסדרת טלוויזיה המבוססת על הרומן הראשון של פלמינג "קזינו רויאל" אשר עלה לשידור ב-21 באוקטובר 1954. דמותו של בונד בסדרה, בגילומו של בארי נלסון, הפכה לסוכן האמריקני ג'ימי בונד.
ב-1957 העיתון "דיילי אקספרס" עיבד את ספריו של פלמינג לסדרת קומיקס.
ב-1962 חברת ההפקות הבריטית איוון הפקות הפיקה את העיבוד הקולנועי הראשון לספרי ג'יימס בונד - הסרט "ד"ר נו", בכיכובו של שון קונרי בתפקיד ג'יימס בונד.
קונרי היה הראשון מבין שבעה שחקנים שונים אשר גילמו לאורך השנים את בונד על מסך הקולנוע.
כל אחד מהשחקנים שגילמו את בונד בקולנוע לאורך השנים נתנו פרשנות מעט שונה לאופן בו הם בחרו לגלם את הדמות.
מלבד קונרי, בונד גולם בקולנוע גם על ידי השחקנים דייוויד ניבן, ג'ורג' לייזנבי, רוג'ר מור, טימותי דלטון, פירס ברוסנן ודניאל קרייג.
ג'יימס בונד ג'וניור היא סדרת טלוויזיה מונפשת אמריקאית.
הסדרה אשר הייתה סדרת ספין-אוף בזיכיון ג'יימס בונד התמקדה בהרפתקאות האחיין המתבגר של הסוכן החשאי הבריטי הנודע ג'יימס בונד.
הסדרה שודרה במקור במשך עונה אחת בלבד בין ספטמבר 1991 עד דצמבר 1991 וכללה 65 פרקים בסך הכל.
זו הייתה סדרת הטלוויזיה המלאה הראשונה שהופקה אי פעם על בסיס הזיכיון של ג'יימס בונד.
ג'יימס בונד ג'וניור הוא תלמיד בפנימיה היוקרתית אקדמיית וורפילד.
לאורך הסדרה ג'יימס בונד ג'וניור נאלץ לסכל יחד עם חבריו את התוכניות של ארגון הפשע S.C.U.M., אשר מבוסס במידה רבה על ארגון הפשע ספקטר.
ג'יימס בונד ג'וניור - הפרוטגוניסט של הסדרה.
ג'יימס בונד ג'וניור הוא אחיינו המתבגר של הסוכן החשאי הנודע ג'יימס בונד.
הוא לומד בפנימיית וורפילד ובזמנו החופשי ממוקד בסיכול תוכניותיהם של ארגון הפשע S.C.U.M.
הוראס "IQ" בוטרויד השלישי - תלמיד מבריק ונכדו של Q אשר בדומה לסבו, ממוקד בפיתוח גאדג'טים שימושיים אשר משמשים את ג'יימס בונד ג'וניור וחבריו במשימותיהם.
טרייסי מילבנקס - בתו של מנהל פנימיית אקדמיית וורפילד וידידה קרובה של ג'יימס בונד ג'וניור.
טרייסי היא נערה אינטליגנטית, אמיצה, והיא לעיתים קרובות מעורבת בהרפתקאות של החבורה.
גורדו לייטר - בנו של סוכן ה-CIA פליקס לייטר.
גורדו הוא החבר הכי טוב של ג'יימס בונד ג'וניור.
פיבי פרגוט - החברה הכי טובה של טרייסי.
טרוור - תלמיד עשיר ויהיר בפנימיית אקדמיית וורפילד אשר מנסה כל העת לסבך את ג'יימס בונד ג'וניור בצרות.
המנהל ברדפורד מילבנקס - המנהל של פנימיית אקדמיית וורפילד ואביה של טרייסי.
ברטון "באדי" מיטשל - סוכן FBI לשעבר ומורה להתעמלות של בפנימיית אקדמיית וורפילד.
רבים מהנבלים בסדרה הם צאצאים של הנבלים הקלאסיים בזיכיון בונד, או דמויות שנוצרו בהשראת הנבלים הקלאסיים.
סקאמלורד - המנהיג המסתורי של ארגון S.C.U.M.
מלתעות - נבל בעל שיני פלדה.
ד"ר דירינג' - מדען מטורף עם אובססיביה לחומרים רדיואקטיביים.
אודג'וב - בעל כובע חד כתער.
ברבלה - מפתחת גוף חזקה וערמומית.
ד"ר נו - נבל בעל עור ירוק.
גולדי פינגר - אחייניתו של הנבל הקלאסי גולדפינגר.
וולקר די פלאנק - פיראט אשר עוסק בפעילויות לא חוקיות שונות.
מיס פורצ'ן - פושע אריסטוקרט עשיר.
הזיקית - פושע משנה צורה.
התולעת - פושע היפוכונדר אשר נמנע מאור השמש.
ג'יימס אשטון בייארד האב היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי, חבר המפלגה הפדרליסטית, שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית וכחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם דלאוור.
בייארד נולד ב-28 ביולי 1767 בפילדלפיה, פרובינציית פנסילבניה, והיה בנם של ד"ר ג'יימס אשטון בייארד ואן הודג'.
בני הזוג בייארד צאצאים של אחותו של המנהל הכללי ההולנדי פטרוס סטויבסנט אשר הגיעו לאחוזת בוהמיה, מחוז ססיל, מרילנד ב-1698. בייארד היה גם ממוצא הוגנוטי צרפתי ואנגלי.
עם מותם בטרם עת של הוריו, ג'יימס הצעיר הלך לגור עם דודו, קולונל ג'ון בובנהיים בייארד, בפילדלפיה.
הוא סיים את לימודיו בפרינסטון קולג' ב-1784, למד משפטים אצל הגנרל ג'וזף ריד וג'ארד אינגרסול, התקבל ללשכת עורכי הדין של דלאוור ב-1787, והחל לעבוד בווילמינגטון, דלאוור.
בייארד התחתן ב-11 בפברואר 1795, אן או ננסי באסט, בתו של עורך הדין העשיר בדלאוור והסנאטור האמריקני ריצ'רד באסט.
נולדו להם שישה ילדים, ריצ'רד, קרוליין, ג'יימס הבן, אדוארד, מרי והנרי מ' והם גרו בווילמינגטון, שם היו בבעלותם עבדים.
בייארד נבחר לראשונה לבית הנבחרים של ארצות הברית בשנת 1796, וכיהן שם במשך שלוש קדנציות, מ-4 במרץ 1797 ועד 3 במרץ 1803. בהיותו בבית הנבחרים, "הצטיין כנואם ועורך דין חוקתי והפך למנהיג המפלגה בבית".
הוא התבלט במיוחד כאחד ממנהלי ההדחה שמונו ב-1798 בהליכי ההדחה נגד ויליאם בלאונט, סנאטור מטנסי.
בלאונט הואשם בהסתה של הקריקס והצ'רוקים לעזור לבריטים לקחת את ניו אורלינס מהספרדים.
בעוד בית הנבחרים העמיד אותו לדין, בהנהגתו של בייארד, הסנאט של ארצות הברית ביטל את ההאשמות ב-1799 בטענה שלא ניתן לנקוט צעדים נוספים מעבר לפיטוריו.
זה יצר תקדים חשוב לעתיד בכל הנוגע למגבלות על פעולות שיכולות לנקוט על ידי הקונגרס האמריקני נגד חבריו וחבריו לשעבר.
לבייארד גם היה חלק חשוב בבחירות לנשיאות בשנת 1800. כשהקולות בחבר האלקטורים היו שקולים, הייתה זו קבוצה של פדרליסטים בראשות בייארד ששברה את המבוי הסתום כשהסכימה לאפשר את בחירתו של תומאס ג'פרסון על ידי בית הנבחרים.
כשנדמה היה שהפדרליסטים עומדים להצביע עבור ארון בר, מאמינים כי בייארד פעל לפי עצתו של אלכסנדר המילטון ושכנע את עמיתיו הפדרליסטים להימנע מהצבעה.
כמו כן, האמינו שהוא כרת הסכם עם ג'פרסון הנכנס, להימנע מהדחה סיטונאית של פדרליסטים מתפקידים ממונים.
בייארד הצעיר גייס את הנציג סמואל סמית' לנהל משא ומתן עם ג'פרסון על השליטה הפדרליסטית במשרדי המכס של פילדלפיה ווילמינגטון.
ג'פרסון התיר לאחר מכן לבעלי התפקידים הפדרליסטים לשמור על משרותיהם.
רגע לפני שג'ון אדמס עזב את תפקידו כנשיא ארצות הברית הוא השתמש בהוראות חוק המשפטים משנת 1801 כדי לבצע מינויים רבים של "חצות".
בין אלו היה חמו של בייארד, ריצ'רד באסט.
בהתפטרותו כמושל דלאוור, קיבל באסט מינוי כשופט פדרלי אך עד מהרה הפך למובטל כאשר ג'פרסון ביטל את המינוי.
בייארד עצמו סירב למינוי כשגריר לצרפת שהציע לו הנשיא ג'ון אדמס ב-1801.
כל כך יעיל היה בייארד בהתנגדות לממשל של ג'פרסון, עד שנעשה מאמץ מוחלט על ידי הדמוקרטים-רפובליקנים להביס אותו בניסיונו להיבחר לכהונה רביעית ב-1802. סיזר אוגוסטוס רודני, אחיינו של הנשיא המהפכני של דלאוור סיזר רודני, ניצח את בייארד ב-15 קולות.
עם זאת, שנתיים לאחר מכן, ב-1804, התוצאה התהפכה כשבייארד ניצח את רודני.
כמיטב המסורת של דלאוור, השניים נשארו חברים לאורך יריבות הבחירות שלהם.
למרות שנבחר מחדש לבית הנבחרים ב-1804, בייארד מעולם לא חזר לשם, משום שלפני תחילת הקדנציה, ב-13 בנובמבר 1804, הוא נבחר על ידי האספה הכללית של דלאוור לסנאטור, ומילא את המושב שהתפנה כתוצאה מהתפטרותו של ויליאם ולס.
הוא החל כהונה משלו במרץ 1805, נבחר מחדש שש שנים מאוחר יותר ב-1810, וכיהן בסנאט עד להתפטרותו ב-3 במרץ 1813.
ככל שהאפשרות למלחמה הפכה סבירה יותר, הוא דחק בזהירות, מתוך מחשבה על חוסר המוכנות של הצבא והצי ובמיוחד על הפגיעות של חוף דלאוור.
ב-17 ביוני 1812, הוא היה אחד מ-13 סנאטורים שהצביעו נגד הכרזת מלחמה על בריטניה.
עם זאת, ברגע שהמלחמה החלה הוא וכל הפדרליסטים של דלאוור תמכו בלב שלם במאמץ המלחמתי, תוך הימנעות מהחשד לבגידה שהרוויחו הפדרליסטים בניו אינגלנד.
בגלל התמיכה הזו, הוא היה הפדרליסט היחיד שמונה לאחד מנציבי השלום שבסופו של דבר ניהלו משא ומתן על הסכם גנט.
רגשותיו מהירים ורוחו גבוהה כמו של כל אחד מאיתנו, אבל בהחלט יש לו אותם יותר תחת ממשלה.לאחר מכן, הנשיא ג'יימס מדיסון הציע לו מינוי כשגריר ברוסיה, אך בייארד סירב, מתוך אמונה שפדרליסט בקושי יכול לייצג ממשל דמוקרטי-רפובליקני.
בייארד נבחר לחבר באגודת העתיקות האמריקאית ביולי 1815. נטייתו לחברות אינה ידועה, שכן שום תכתובת ידועה לא מאשרת או מכחישה את התעניינותו, ומותו התרחש רק כמה שבועות לאחר בחירתו, וכמה ימים לאחר שובו מאירופה.
לאחר שבילה מספר חודשים באירופה, חזר בייארד הביתה בקיץ 1815. במהלך הטיול הוא פיתח דלקת גרון וחלה במחלה קשה.
הוא חי רק חמישה ימים לאחר שובו ומת ב-6 באוגוסט 1815 בווילמינגטון.
הוא נקבר במקור באחוזת בוהמיה, במחוז ססיל, מרילנד.
בשנת 1842 הועברו שרידיו, יחד עם אלה של חמו, ריצ'רד באסט, ונקברו מחדש בבית הקברות וילמינגטון וברנדיווין בווילמינגטון.
בייארד היה אב לשני סנאטורים אמריקאים, ריצ'רד ה.
בייארד הבן, סבו של אחר, תומאס פ.
בייארד האב וסבא רבא של אחר, תומאס פ.
ג'יימס אשטון בייארד הבן היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי, איש המפלגה הדמוקרטית אשר כיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם דלאוור.
בייארד נולד בווילמינגטון, דלאוור, ב-15 בנובמבר 1799. הוא היה בנם של ננסי (לבית באסט) בייארד וג'יימס א.
בייארד, אישהמפלגה הפדרליסטית שכיהן כחבר בית הנבחרים וכחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם דלאוור.
אחיו הגדולים כללו את ריצ'רד בייארד, גם הוא סנאטור מדלאוור, ואן קרוליין בייארד, שהפעילה את מפעל הברזל של משפחת בייארד, ויקטוריה פארנייס, עם אחיהם הנרי מיליגן בייארד.
סבו וסבתו מצד אביו היו ד"ר ג'יימס אשטון בייארד ואן (לבית הודג') בייארד.
משפחת בייארד הייתה צאצאית של אחותו של המנהל הכללי פטרוס סטויבסנט והגיעה לאחוזת בוהמיה, מחוז ססיל, מרילנד, ב-1698. סבו מצד אמו היה ריצ'רד באסט, שחתם על חוקת ארצות הברית וכיהן כסנאטור מטעם דלאוור.
בייארד למד משפטים, והחל את עיסוקו המשפטי בעיר וילמינגטון.
מ-1836 עד 1843 כיהן כתובע פדרלי מחוזי עבור דלאוור.
בשנת 1851 נבחר לסנאט של ארצות הברית.
כסנאטור כיהן כיו"ר הוועדה להצעות חוק שקבועות בקונגרס ה-32, חבר בוועדה למבנים ציבוריים בקונגרס ה-33 ובקונגרס ה-34, חבר הוועדה למשפטים בקונגרס ה-35 ובקונגרס ה-36, וכן חבר בוועדה למבנים ציבוריים ושטחים בקונגרס ה-35.
בייארד שירת במועצות של מסילות ברזל שונות, לרבות מסילת הברזל של וילמינגטון וססקואנה, מסילת הרכבת של פילדלפיה, וילמינגטון ובולטימור (על שירותו נקרא על שמו של אנדרטת ניוקירק ב-1839), ומסילת פנסילבניה.
בשנת 1846 ייצג בייארד בעלי עבדים בתביעה אזרחית נגד תומאס גארט, סוחר ברזל מווילמינגטון שהיה גם "מנהל תחנה" ברכבת המחתרתית.
התובעים דרשו פיצויים מגארט על שעזר לכ-10 עבדים להימלט לחירות.
התביעה נדונה בבית המשפט המחוזי בארצות הברית בניו קאסל שבדלאוור, בפני נשיא בית המשפט העליון רוג'ר טוני (טוני פרסם מאוחר יותר את החלטת דרד סקוט הידועה לשמצה כשופט עליון).
בייארד זכה בפסק דין שכמעט הביא לפשיטת רגל של גארט, שהכריז במקום שהוא יכפיל את מאמציו נגד העבדות: "חבר, אין לי דולר בעולם, אבל אם אתה מכיר נמלט הזקוק לארוחת בוקר, שלח אותו אלי".
בייארד היה שמרן ודבק בפרשנות שלו למסורת לאורך כל מלחמת האזרחים האמריקנית.
הוא האמין שיש לאפשר למדינות הדרום להתנתק בדרכי שלום, וקיווה באופן פרטי להיפרדות דלאוור ולכינוס מדינתי שיטפל בבעיה.
בהסתמך על זכויות הקניין של הבעלים, הוא התנגד לצעדי ביטול.
הוא גם הצהיר הן את התנגדותו למלחמת האזרחים והן את התנגדותו לכל פעולות נשיאותיות או קונגרס המשמשות לדיכוי עצמאותן של מדינות הדרום.
במהלך מלחמת האזרחים, הסנאט דרש מכל הסנאטורים להישבע שבועת נאמנות לאיחוד.
בייארד סירב, וקבע כי שבועה כזו תהיה בלתי חוקתית, ולאחר שנשבע את השבועה ונשא נאום ארוך לגבי המחלוקת על חוקיותה, התפטר מהסנאט.
מותו של יורשו, ג'ורג' רידל, ב-29 במרץ 1867, הותיר את מושב הסנאט פנוי.
בייארד קטע את עבודתו בעריכת דין בווילמינגטון וקיבל מינוי למושב הפנוי.
לאחר מכן נבחר למלא את המושב, וכיהן שוב מ-5 באפריל 1867 עד 3 במרץ 1869. במהלך משפט ההדחה של הנשיא אנדרו ג'ונסון, הצביע בייארד "לא אשם".
לאחר שסירב להתמודד שוב לבחירה מחדש, חזר לעבודה פרטית במשך מספר שנים עד שמצב בריאותו הלקוי הפריע לו.
בשנת 1872, היה בין תשעת הפוליטיקאים ששמם הוגש על ידי בית הנבחרים לסנאט לחקירה בשערוריית קרדיט מובילייר.
הוא כתב מכתב שבו התנער מכל ידיעה על הפרשה, ושמו הוסר לחלוטין מהחקירה.
אן הייתה בתם של תומאס ווילינג פרנסיס ודורותי (לבית וילינג) פרנסיס ונכדתו של תומאס וילינג, הנשיא הראשון של הבנק הראשון של ארצות הברית.
אחותה הגדולה של אן, אליזבת פרנסיס, הייתה אשתו השנייה של בן דודם, הסנאטור מרוד איילנד, ג'ון בראון פרנסיס.
מרי אלן בייארד (1827–1845), שנישאה לאוגוסטוס ואן קורטלנדט שרמרהורן (1812–1846), בנו של אברהם שרמרהורן.
תומאס פרנסיס בייארד (1828–1898), סנאטור אמריקאי שנישא ללואיז לי, בתם של ג'וזיה לי ואלואיז סוול.
לאחר מותה, הוא התחתן עם מרי וילינג קליימר, הנכדה של אשת החברה מפילדלפיה מרי וילינג קליימר.
צ'ארלס קרול בייארד (1829–1850), שמת מפצע שנגרם במהלך התפרצות הר הווזוב ב-9 בפברואר 1850.
אשתו נפטרה ב-11 במרץ 1864. בייארד מת בווילמינגטון, דלאוור ב-13 ביוני 1880, ונקבר שם בבית הקברות של הכנסייה האפיסקופלית.
דרך בנו תומאס, היה סבו של הסנאטור תומאס בייארד הבן, שנישא לאליזבת ברדפורד דו פונט, והיה אב לחמישה, כולל אלכסיס א.
ג'יימס אדמונד ביילי היה חבר הסנאט של ארצות הברית דמוקרטי מטנסי בין השנים 1877 ל-1881.
ביילי נולד ב-15 באוגוסט 1822 במחוז מונטגומרי, טנסי.
הוא למד באקדמיית קלארקסוויל ובאוניברסיטת נאשוויל.
לאחר מכן למד משפטים והתקבל ללשכת עורכי הדין ב-1843, והחל לעסוק בכך בקלארקסוויל, טנסי.
בשנת 1853, הוא נבחר לבית הנבחרים של טנסי כוויגי.
במהלך מלחמת האזרחים, הוא שירת ברגימנט ה-49 של טנסי, צבא הקונפדרציה כקולונל.
הוא מונה על ידי מושל טנסי ג'ון ק.
בראון לשופט בבית המשפט לבוררות בשנת 1874.
ביילי נבחר על ידי האספה הכללית של טנסי כדמוקרטי להשלים את כהונתו של אנדרו ג'ונסון המנוח, וכיהן מ-19 בינואר 1877 עד 4 במרץ 1881. בקונגרס ה-46, הוא היה יושב ראש ועדת הסנאט לחינוך ועבודה.
מאמציו להביא לבחירתו מחדש לא צלחו, ובתום כהונתו חזר לעסוק בעריכת דין בקלארקסוויל.
בנו של ביילי היה השופט ג'נינגס ביילי.
ביילי מת ב-29 בדצמבר 1885 בקלארקסוויל, טנסי ונקבר בבית הקברות של גרינווד בעיר.
ג'יימס בלייר הוא יועץ פוליטי אמריקאי, המכהן כסגן ראש סגל הבית הלבן לעניינים חקיקתיים, פוליטיים ותקשורתיים.
קודם לכן שימש כיועץ בקמפיין הבחירות הנשיאותי של דונלד טראמפ במסגרת הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2024, לאחר שעבד בעבר בקמפיין שלו במסגרת הבחירות בארצות הברית 2020.
בלייר החל את דרכו הפוליטית כיועץ בכיר ליושב ראש בית הנבחרים של פלורידה לשעבר, ריצ'רד קורקורן.
בשנת 2016 עמד בראש הזרוע הפוליטית של מאמץ הרוב הרפובליקני בבית הנבחרים של פלורידה.
בהמשך שימש כיועץ בכיר בקמפיין הבחירות של רון דה-סנטיס למושל פלורידה בשנת 2018, וכיהן כסגן ראש הסגל של דה-סנטיס לאחר בחירתו.
במהלך מערכת הבחירות לנשיאות 2020, שימש בלייר כמנהל הפוליטי של קמפיין דונלד טראמפ בפלורידה, וניהל את מערך השטח שהתמקד בהגעה לבוחרים בעלי נטייה נמוכה להצבעה.
לאחר הפסדו של דונלד טראמפ ב-2020 בלייר ייסד את Rapid Loop Consulting, חברת ייעוץ פוליטי וענייני ציבור שבסיסה בטמפה, פלורידה.