tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
קייזר מרבה ללמד בכל רחבי העולם, בין השאר באקדמיה למחול ברוטרדם, הולנד, במרכז המחול אנז'ה, צרפת, בלהקת המחול בברמן, גרמניה, במחלקה למחול באוניברסיטת קוויבק במונטראול, קנדה, באוניברסיטת פאולו גראסי במילנו, איטליה, ובמחלקה למחול בהופ קולג' במישיגן, ארצות הברית.
בשנת 2003 קיבל סרג'יו אנטונינו תואר מאסטר בתולדות האמנות מאוניברסיטת לה סאפינצה ברומא.
אנסמבל דרור הוא הרכב מוזיקלי ישראלי שהוקם בשנת 2010 על ידי המוזיקאי והסופר איתן דרור-פריאר.
האנסמבל פועל במטרה להנגיש ולהציג את מיטב השירה העברית לקהל הרחב, באמצעות מופעי מחווה לגדולי היוצרים והיוצרות בישראל.
פעילותו תרמה להעמקת ההיכרות עם שירה עברית קלאסית ומודרנית, ולחיזוק מקומה בתרבות הישראלית.
האנסמבל קיים מזה 15 שנים (נכון לשנת 2025), ומאז מקיים מופעים ברחבי הארץ, כולל ספריות ציבוריות, מרכזי תרבות ואירועים קהילתיים.
לעיתים במסגרת תוכניות חינוכיות דוגמת "סל תרבות ארצי".
המופעים משלבים בין ביצועים מוזיקליים של שירים עבריים לבין קטעי קריאה, סיפורי חיים, מכתבים, יומנים, תמונות וקטעי וידאו, במטרה להעשיר את החוויה התרבותית והחינוכית של הקהל.
ההרכב מובל על ידי איתן דרור-פריאר, המשמש כמפיק, מעבד מוזיקלי ומנהל מוזיקלי.
לצידו פועלים נגנים וזמרים מקצועיים, ביניהם בוגרי בית הספר רימון, המשתתפים במופעים ובהפקות אולפן.
חברי האנסמבל מתחלפים לעיתים בהתאם לאופי המופע והיצירה המבוצעת.
ההרכב מורכב ממוזיקאים מוכשרים, רובם בוגרי בית הספר למוזיקה רימון:
שםתפקידפרטים נוספיםאיתן דרור-פריארמייסד, גיטרה ושירהזוכה פרס ספיר לשנת 2016 על ספרו "האצבעות על הגבעה".
מלחין, מעבד ומבצע במגוון כלים.נועם הרטמןבס, סאונד, עיבוד וניהול מוזיקליבוגר בית הספר רימון, בעל אולפן ההקלטות "משרום" ברמת גן.מורן קשרו עקרבישירה ופסנתרזמרת מקצועית, בוגרת רימון, מלחינה ומלמדת פיתוח קול ופסנתר.טל נאהגיטרה ושירהמלחין, מעבד ומבצע, פעיל בתיאטרון אספקלריה ובהרכבים נוספים.דניאל הלפמןגיטרה ושירה ליוויבוגר רימון, מוזיקאי ומורה לגיטרה, פעיל במסגרות מוזיקליות שונות.
ייחודו של אנסמבל דרור הוא בשילוב בין מוזיקה לסיפור, כאשר לצד השירים מובאים סיפורים, מכתבים ותיעוד אישי של היוצרים והיוצרות, מה שמאפשר לקהל להעמיק בהבנת הרקע והמשמעות של היצירות.
האנסמבל שם דגש על עיבודים מוזיקליים מקוריים, תוך שמירה על רוח השירה העברית.
האנסמבל יוצר מופעי מחווה למשוררים ויוצרים ישראלים בולטים, ביניהם ביאליק, רחל, לאה גולדברג, נעמי שמר, חיים חפר, אלכסנדר פן, יורם טהר לב, נתן יהונתן ועוד.
בין המופעים המרכזיים של האנסמבל:
"לך ועליך – משירי רחל" – מופע זה מתמקד בחייה ויצירתה של המשוררת רחל.
המופע מציג את רחל לא רק כדמות טרגית אלא גם כאישה עליזה, מצחיקה ועקשנית, תוך שילוב שירים כמו "גן נעול", "התשמע קולי", "לא שרתי לך ארצי" ו"פגישה חצי פגישה".
המופע משלב אנקדוטות מחייה וקטעים ממכתביה האישיים של רחל, ומוגש בפני תלמידי חטיבות הביניים והתיכונים במסגרת מפגשי הספרות ב"סל תרבות".
"משירי ארץ אהבתי - 100 שנה להולדת לאה גולדברג" – מופע המשלב את סיפורה האישי והלאומי של לאה גולדברג עם שירתה ולחניה, וכולל גם שירים של גולדברג שהולחנו על ידי איתן דרור.
"שירים שעשו עלייה" – מופע המספר את סיפורם של שירים ישראליים מוכרים שהגיעו ממדינות שונות כמו רוסיה, צרפת, יוון, אנגליה, בוכרה, תימן ומרוקו, והפכו לנכסי צאן ברזל בזמר העברי.
המופע כולל שירים כמו "תכול המטפחת", "אהבה בת עשרים", "שלגיה", "איילת אהבים", "שכשנבוא נמצא תשובה", "סיגליות" ו"עץ הרימון".
אנסמבל דרור תרם רבות לשימור ולהנחלת המורשת של השירה העברית.
באמצעות מופעיו, ההרכב חושף קהלים חדשים, כולל דורות צעירים, ליצירותיהם של יוצרים מרכזיים בתרבות הישראלית.
ההרכב מדגיש את החשיבות של השירה העברית כחלק בלתי נפרד מהזהות התרבותית הישראלית, ומצליח לשלב בין מסורת לחדשנות על ידי הצגת השירים בצורה חווייתית ומרגשת.
המופעים יוצרים חיבור בין דורות שונים של מאזינים, ומאפשרים לקהל להתחבר מחדש למורשת המוזיקלית של ישראל.
אנסלם ג'וזף מקלורין היה פוליטיקאי אמריקאי, אשר כיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית וכמושל מיסיסיפי ה־34, וכיהן בתפקיד זה בשנים 1896–1900.
מקלורין נולד ב־26 במרץ 1848 בעיר ברנדון שבמיסיסיפי, להוריו אלן קרוליין (לבית טולוס) ולוכלין מקלורין השלישי.
הוא נישא ללורה אלווירה ראוך, ולשניים נולדה בת בשם סטלה מיי מקלורין.
בגיל 21 בלבד מונה לתובע המחוזי, ותואר כ"אחד מעורכי הדין הבולטים במדינה".
בשנת 1890 השתתף בוועידה שחיברה את חוקת מיסיסיפי החדשה, ונודע כתומך במדיניות "מטבע חופשי" — עמדת כלכלית שדגלה בהרחבת השימוש בכסף מבוסס כסף ומתכות יקרות.
כחבר המפלגה הדמוקרטית, כמו רוב הלבנים בדרום ארצות הברית באותה תקופה, נבחר מקלורין על ידי בית המחוקקים של מיסיסיפי לסנאט של ארצות הברית, וכיהן בו בשנים 1894–1895.
מקלורין היה מושל מיסיסיפי הראשון שנבחר לפי חוקת 1890, אשר שללה בפועל את זכות הבחירה מרוב השחורים באמצעות הגבלות מחמירות על רישום בוחרים.
צעדים אלה חיסלו כמעט לחלוטין את כוחן הפוליטי של המפלגה הרפובליקנית ושל המפלגה הפופוליסטית במדינה.
מקלורין, שהיה גם הוותיק האחרון ממלחמת האזרחים שנבחר למושל, ניצח בבחירות של 1895 את מועמד הפופוליסטים פרנק ברקיט, וכיהן בתפקיד בשנים 1896–1900.
בנאום שנשא בעיר הייזלהרסט בשנת 1898 הסביר כי אחת הסיבות לגירעון בקופת המדינה היא מיסוי חסר של חברות הרכבת.
באוקטובר 1898 נסע ברכבת לעיר פורסט שבמיסיסיפי בעקבות מהומות אלימות של לבנים בעיירה הסמוכה הרפרוויל.
האירועים החלו לאחר שתושבים שחורים התנגדו למעצר אחד מבני קהילתם וגרמו למותו של אדם לבן.
בתגובה, אספסוף לבן החל ברצח המוני של שחורים — תשעה מהם נהרגו בתוך יום.
השריף המקומי וכיתת מתנדבים עצרו מספר שחורים, אך ההמון הלבן המשיך ברציחות.
העיתון ניו אורלינס פיקיון דיווח כי נהרגו אחד־עשר שחורים ולבן אחד.
השריף העביר כמה מהעצורים השחורים לעיר מרידיאן תחת שמירה חמושה כדי למנוע את הוצאתם להורג בלינץ' בידי ההמון.
בשנת 1900 נבחר מקלורין פעם נוספת לסנאט של ארצות הברית על ידי בית המחוקקים של מיסיסיפי, ונכנס לתפקידו ב־1901. הוא נבחר מחדש ב־19 בינואר 1904.
מקלורין נפטר ממחלת לב בגיל 61, ב־22 בדצמבר 1909, בביתו שבעיר הולדתו ברנדון.
הוא נמצא כשהוא יושב בכיסא נדנדה מול האח הבוערת.
בן נינו, השחקן והקומיקאי רובין ויליאמס, נקרא על שמו — והשם האמצעי שלו היה "מקלורין".
אנספלדן היא עיירה במדינת אוסטריה עילית שבאוסטריה, במחוז לינץ.
הנהרות טראון וקרמס עוברים בעיר.
העיירה ידועה בעיקר בשל היותה מקום הולדתו של המלחין והאורגניסט אנטון ברוקנר.
באנספלדן נמצאים שני מוזיאונים, מוזיאון אנטון ברוקנר והמוזיאון לכלים מוזיקליים.
העיר קיבלה שלט אצולה ב-28 באוקטובר 1985. שלט האצולה הוא בצורת מגן, וחוצה אותו באלכסון קו גלי המסמל את שני הנהרות שעוברים בעיר, ומעליו משטח ירוק ובו אורגן, המסמל את אנטון ברוכקנר, ומתחתיו גלגל שיניים המסמל את התעשייה בעיר.
אנספלדן ממוקמת בגובה של 289 מטר מעל פני הים בצפון מזרח אוסטריה עילית.
העיירה ממוקמת מצפון לבירת אוסטריה עילית לינץ ולעיר טראון, ממזרח לסנקט פלוריאן מדרום לסנקט מאריין, מדרום מערב לנויהופן אן דר קרמס וממערב לפוקינג.
אנפה מסורטטת גדולה (שם מדעי: Botaurus stellaris) היא מין עוף השייך לסוג אנפה מסורטטת, אשר בו נמצאים שלושה מינים מלבדה.
היא נפוצה במרבית אירופה, בצפון אפריקה, ובמרכז ומזרח אסיה.
אוכלוסייתה העולמית של האנפה המסורטטת הגדולה נאמדת ב-110,000–340,000 פרטים.
האנפה המסורטטת הגדולה היא עוף גדול וצבעה חום.
עוף זה מסתווה היטב בין קנים.
בדרך כלל חייה האנפה ביחידות, ונעה בחשאי בחיפוש אחר דגים (בעיקר צלופחאים), דו-חיים וחסרי חוליות קטנים למזון.
כאשר חשה האנפה המסורטטת כי נראתה, היא קופאת על מקומה ומפנה מקורה לכיוון מעלה, במטרה להסתוות בין הקנים.
היא פעילה בעיקר בשעות הזריחה ובשעות בין הערביים.
האנפה המסורטטת הגדולה נמנית עם המינים המוגדרים במסגרת הסכם לשימור עופות מים נודדים אפריקאים-אירואסיותיים (The Agreement on the Conservation of African-Eurasian Migratory Waterbirds; AEWA).
אנפה מסורטטת (שם מדעי: Botaurus) היא סוג של עוף מים ממשפחת האנפתיים, שבסדרת השקנאים החיים בקרבת גדות מים מתוקים, באמריקה הצפונית, אמריקה הדרומית, באוסטרליה, באירואסיה ובצפון אפריקה.
אנפות אלה בינוניות בגודלן, בעלות נוצות מסורטטות להסוואה, ובעלות צוואר ארוך אותו הן יכולות ליישר כלפי מעלה, ולזקור את מקורן, ולהסוות עצמן כסוף או כקנים, ביניהם הן מסתתרות.
כמו רוב האנפות הן שייכות לקבוצת טורפי מארב, הנוקטים בשיטת מתקפת פתע על הטרף, בעזרת מקורם הגדול.
אנפה משורטטת ניזונה מדגים, דו-חיים וחרקים מימיים.
אנפה מסורטטת דרום אמריקאית (Botaurus pinnatus)
אֲנָפָה אֲפוֹרָה (שם מדעי: Ardea cinerea) היא עוף מים ממשפחת האנפתיים.
עוף חברותי החי בלהקות גדולות ליד מקורות מים מתוקים.
האנפה האפורה היא עוף בעל אזור תפוצה נרחב מאוד.
היא חיה בבריטניה ובסקנדינביה ובכל רחבי אירופה דרך ארצות המזרח ועד דרום-מזרח אסיה.
היא חיה במקומות שונים בזכות התכונה שלה להתקיים בתנאי אקלים מגוונים, מהקוטב הצפוני (בריטניה וסקנדינביה) ועד ליערות גשם טרופיים (אינדונזיה ודרום-מזרח אסיה).
להקות האנפה האפורה אשר חיות במערב אירופה, הן להקות יציבות.
אך הלהקות בשאר חלקי אירופה נודדות דרומה בחורף.
האנפה האפורה חורפת בחלקים הטרופיים של אפריקה ובארצות הים התיכון.
בישראל האנפה האפורה היא חולפת וחורפת.
בסתיו חולפות הלהקות מעל מישור החוף והחופים הצפוניים של חצי האי סיני.
באביב, כשהן חוזרות צפונה, הן חולפות דרך הערבה.
האנפה האפורה היא עוף גדול: גובהה כמאה ס"מ, משקלה כ-2 ק"ג, רגליה וצווארה ארוכים מאוד, ואורך מקורה כעשרה ס"מ.
כנפיה של האנפה מעוגלות ורחבות ומגיעות לאורך של 185 ס"מ.
גבה, כנפיה, עורפה ושולי צווארה אפורים ומכאן שמה.
צבע ציצית הראש שלה וקדמת צווארה שחורות.
ראשה, בטנה והחלקים התחתונים בגופה, לבנים.
עיניה צהובות והאישון שלה עגול.
האנפה האפורה ניזונה בעיקר מדגים, רכיכות, צפרדעים, סרטנים, תולעים, וזוחלים קטנים.
האנפה האפורה אוכלת בכל יום דגים בכמות המגיעה ל-20% מכלל משקלה.
על מנת ללכוד דגים, קופאת האנפה על עומדה מבלי לזוז במשך זמן רב, כאשר הדגים חושבים שה"פסל" לא יכול לפגוע בהם לרעה, הם מתקרבים, והאנפה טורפת אותם במקורה הארוך והחד.
האנפה האפורה מקננת ודוגרת בדרך כלל באירופה, על עצים.
הנקבה מטילה שתיים עד חמש ביצים בצבע טורקיז.
שני בני הזוג דוגרים במשך 25 ימים.
בגיל 10 ימים יכולים הגוזלים לצאת מהקן, ובגיל 7 שבועות הם עוזבים את הקן וחוזרים אליו רק מדי ערב.
בהגיעם לגיל חודשיים נהיים הגוזלים עצמאיים ועוזבים את הוריהם.
המין היה מצוי תמיד בסיכון.
בעבר היה זה משום שהאצילים באירופה צדו את האנפות האפורות בתור תחביב.
לשם כך הם הסתייעו בבזים ובדורסי יום אחרים.
גם הדייגים נהגו לצוד אנפות אלה כיוון שהן ניזונות מדגים ומסכנות את פרנסתם.
כיום מאיימים על קיומן של האנפות גורמים סביבתיים כמו ייבוש הביצות, שהן בתי הגידול שלהן, וכריתת עצי הקינון.
בכל זאת מצב השימור של המין מוגדר ללא חשש.
ישנן גם חברות המגינות על האנפה האפורה, ונעשים מאמצים רבים בעולם כדי לשמור על אוכלוסייתה.
אנסנדה (בספרדית: Ensenada) היא העיר השלישית בגודלה במדינת באחה קליפורניה ועיר נמל חשובה במערב מקסיקו.
העיר נמצאת בחצי האי באחה קליפורניה לחופו של האוקיינוס השקט.
אנסנדה היא עיר נמל חשובה למקסיקו, עיר מסחר ותיירות.
היא שוכנת באזור שמוכר בגפנים שלו והיין שמפיקים מגפנים הללו נחשב למשובח במקסיקו.
נמל אנסנדה הוא מהחשובים במקסיקו בזכות קרבתו לנמל לונג ביץ' ונמל לוס אנג'לס במדינת קליפורניה.
זהו הנמל היחידי במדינת באחה קליפורניה והצפוני ביותר במקסיקו בחוף האוקיינוס השקט.
הנמל נהנה מפריחה גם בזכות העובדה שאין שום מסילת רכבת המחברת את העיר עם מסילת הרכבות של מקסיקו ועל כן ספינות ומשאיות משא הן הדרכים הזולות ביותר להעביר מטען לארצות הברית, אולם ישנה תוכנית לבנות מסילת רכבת שתחבר את אנסנדה לסן דייגו.
אנסנדה שוכנת 120 ק"מ דרומית לגבול עם ארצות הברית ועל כן נחשבת ליעד תיירות פופולרי בידי אמריקאים ומקסיקנים כאחד.
בנוסף ישנם נתיבי שיט רבים של ספינות תענוגות היוצאות מלוס אנג'לס ועוצרות באנסנדה למספר ימים/שעות.
אחד האתרים הפופולריים בסביבת העיר הוא לה בופדורה, הגייזר השני בגודלו בעולם.
כבר בתחילת המאה ה-20 בעיר התקיימה קהילה יהודית.
דוד גולדבאום היה ראש העיר במשך כ-3 שנים החל משנת 1927.
אנסמבל שירה חדשה הוא הרכב מוזיקלי ישראלי שהקים המוזיקאי אמיר פרלמן בשנת 2006.
האנסמבל הוקם במטרה לבצע ולהקליט ניגונים ופיוטים ממורשת קהילות ישראל
בעיבוד להרכב קאמרי אוריינטלי המשלב כלי נגינה אותנטיים עם כלים מערביים.
ההרכב מבצע חומרים מקוריים שנכתבו עבור ההרכב על ידי אמיר פרלמן אף הם בהשראת המוזיקה המסורתית מקהילות אשכנז, ספרד וצפון אפריקה.
מרבית מחברי ההרכב הם נגנים מסצנת הג'אז הישראלית דבר הניכר בסגנון המוזיקלי של ההרכב ובעיבוד הלחנים המסורתיים אותם ההרכב מבצע.
שני אלבומים שהוקלטו במהלך פרויקט זה יצאו בחברת התקליטים מגדה מקבוצת האוזן השלישית.
אמיר פרלמן – שירה חדשה לירושלים – 2007
בהשתתפות: אמיר פרלמן (גיטרה, עוד, בוזוקי, צ'לו ופסנתר), אורן צור (כינור), ארז מונק (כלי הקשה), זוהר פרסקו (כלי הקשה), אמיר שהאסר (כלי נשיפה), דויד אדר (מצילות וכלי הקשה).
אמיר פרלמן – תפילות מעבר למילים – 2009
בהשתתפות: אמיר פרלמן (ניהול מוזיקלי, צ'לו ובוזוקי), אורן צור (כינור), עומר הורוביץ (קלרינט), אופיר טל – פסנתר, אבי אגבבה (כלי הקשה), דני בנדיקט (מצילות וכלי הקשה).
אנפה ארגמנית (שם מדעי: Ardea purpurea) היא מין של אנפה גדולה החיה בביצות באירופה, אסיה ואפריקה ולה צבעים בגווני אדום וסגול.
היא בעלת צבעים כחולים סגולים על גופה עם צוואר אדמוני, לחיים לבנות וקצה הפנים כולל העיניים צהובים.
המקור ארוך וצהוב והמצח אפור.
לאורך הצוואר והראש פס כחול אופקי.
לאנפה כנפיים גדולות והיא מעופפת כדי לברוח מטורפים או לנדוד, אך רוב הזמן היא מהלכת במים או ביבשה.
היא מזכירה מאוד במראה את האנפה האפורה אך קטנה יותר וכן כהה ודלילת נוצות יותר.
אנפה זו חובבת אזורי ביצות גבוהים ומים עומדים בהם ישנו טרף רב.
היא מצויה ברחבי אפריקה, דרום ומרכז אירופה ודרום אסיה, כולל המזרח התיכון, ומרחיקה עד לדרום-מזרח אסיה.
בישראל היא חולפת נפוצה, ואינה בסכנת הכחדה.
האנפה היא אוכלת בשר הניזונה מחרקים, דגים, צפרדעים, סרטנים, זוחלים ומכרסמים במים או על היבשה והיא תוקפת באמצעות מקורה הגדול והמחודד, בדרך כלל מהמארב.
לעיתים מתמקמת ליד עופות ביצה אחרים כמו אנפת גוליית וחסידות שונות.
היא מצויה בביצות, מקווי מים עומדים, גדות נהר ואף בחופים שונים ואיים מרוחקים.
האנפות החיות באירופה נודדות בחורף דרומה לעבר אפריקה.
אנפות אלה מקננות לעיתים קרובות ב"מושבות קינון" בעלות קינים רבים וסמוכים.
מעדיפות קינון בסבך של צמחים דגניים גבוהים כמו הגומא והסוף.
הנקבה מטילה 4-5 ביצים, אך לעיתים קרובות לא כל הגוזלים מגיעים לבגרות עקב המתת החלשים על ידי החזקים.
למין אנפה אפורה קיימים שלושה תת-מינים ברחבי העולם.
תת-מין רביעי עדין נתון במחלוקת כי יש הרואים בו מין נפרד.
זו היא האנפה Bourne's heron, שנמצאת באי סנטיאגו ותוארה רק בשנת 1966 על ידי רנה דה נורואה.
אֲנָפָה (שם מדעי: Ardea) הוא סוג של עופות מים גדולים ממשפחת האנפתיים החיים ברחבי ביצות בכל היבשות.
האנפה היא עוף מים גדול בעל מקור ארוך בצבע אפור או צהוב בדרך כלל ובעל קצה חד, שבו האנפה משתמשת כדי לתקוף את טרפה במהירות.
בנוסף מאופיינת ברגליים ארוכות וצרות, (ללא קרומי שחייה) בעזרתם היא יכולה לעמוד במים עמוקים יחסית.
היא חיה באזורי ביצות, נהרות וכדומה ואף בחופים, ואורבת בין העשבים לטרף כמו דגים, צפרדעים או אפרוחי ברווזים.
היא מחכה לרגע המתאים, תוקפת את טרפה ממארב ובולעת אותו בשלמותו.
לעיתים היא משתמשת במקורה כבחנית ותוקעת אותו עמוק בגוף הטרף, בדרך שפוצעת את איבריו הפנימיים ומקשה עליו להימלט.
חלקן מתלהקות בחבורות הכוללות אנפות אחרות, מגלנים, חסידות, פלמינגו ושקנאים.
הן גם מקננות בלהקות על ענפי עצים.
המינים של סוג זה הם הגדולים ביותר במשפחת האנפתיים ומגיעים לאורך 100 ס"מ ואף יותר.
המין הגדול ביותר הוא אנפת גוליית, אשר מוטת כנפיה מגיעה לאורך 185–230 ס"מ, אורך המקור עד 25 ס"מ וגובהה עולה על 150 ס"מ.
ברשימת הציפורים האסורות למאכל בספר דברים מופיע : "וְהַחֲסִידָה וְהָאֲנָפָה לְמִינָהּ וְהַדּוּכִיפַת וְהָעֲטַלֵּף".
במיתולוגיה ההינדית המשייכת כל תו בסולם המוזיקלי לצבע ולקול או לקריאה הטבעית של חיה, התו פה משויך לצבע לבן צהבהב ולקול האנפה.
אנפה כחולה גדולה (Ardea herodias)
המינים אנפה צבועה ולבנית קטנה הועברו לסוג לבנית (בעבר לצד עוד מינים כמו לבנית גדולה ולבנית בינונית).
אנפה כחולה גדולה (שם מדעי: Ardea herodias) היא מין של עוף מים אמריקאי ממשפחת האנפתיים ומהסוג אנפה.
האנפה מצויה ברחבי אמריקה מקנדה וארצות הברית ועד לאמריקה המרכזית, איי הקריבים ואיי גלאפגוס.
היא מזכירה מאוד את האנפה האפורה מאירופה ואסיה.
אנפה זו היא הגדולה ביותר מאנפות אמריקה ומכאן שמה.
היא בעלת נוצות כחולות-אפורות עד לבנות ובעלות מקור צהוב ארוך וחד.
לאנפה זו יש שלושה אזורי מחיה:
היא מקננת בצפון אמריקה וקנדה, חורפת באמריקה המרכזית ונמצאת בתקופות הבינים במרכז ארצות הברית ובדרומה.
האנפה מצויה בגופי מים שונים בביצות, אגמים, נהרות ואף חופים.
היא מחפשת דגים, צפרדעים וחיות קטנות נוספות אותם היא חוטפת במהירות מהמים ובולעת בשלמותם.
האנפות מקננות בלהקות על ענפי עצים ומטילות עד 6 ביצים בקן.
הביצים והאנפות הצעירות נטרפות על ידי קתרטס תרנגולי, עורב אמריקאי, עורב שחור, עקב אדום-זנב, דביבון מצוי ודוב שחור אמריקאי.
אנפות בוגרות נטרפות על ידי עיטם לבן-ראש, עיט זהוב, אוח וירג'יניה ועקב האריס.
אנפות שמצויות במים עלולות להיטרף על ידי אליגטור אמריקאי או תנין אמריקאי.
אנפה ירוקה (שם מדעי: Butorides) היא סוג של עופות ממשפחת האנפתיים החיים במקווי מים טרופיים הן במים מתוקים והן במים מלוחים כמו גם במים מליחים בשפכי נהר או ביצות מנגרובים.
לאנפות אלה גוף עגלגל, ראש עם ציצה בולטת וכנפיים ירוקות או סגולות.
הן ניזונות מטרף שהן תופסות במים וחלקן משתמשות בפתיון כדי לתפוס את צידן.
אנפה קיסרית (שם מדעי: Ardea insignis) היא מין של אנפה גדולה מהסוג אנפה החיה בצפון-מזרח הודו ובדרום-מזרח אסיה.
אנפה זו כמעט נכחדה בטבע.
זוהי האנפה השנייה בגודלה לאחר אנפת גוליית.
זוהי אנפה אפורה בעלת צוואר ארוך ובעלת נוצות לבנות משתלשלות על צווארה ומעל כנפיה.
הבטן לבנה והרגליים אפורות עם קרומי שחייה.
היא נפוצה סביב ביצות ויערות טרופיים בצפון הודו, בהוטן, בורמה ובנגלדש ואולי גם בנפאל.
כמו רוב האנפות היא דייגת מוכשרת התוקפת את קורבנה עם מקורה הארוך במהירות.
האנפה כמעט נכחדה בטבע עקב פגיעה בבית גידולה ופיתוח מואץ של נהרות באזור חיותה.
אנפה גדולת-מקור (שם מדעי: Ardea sumatrana) היא מין של עוף מהסוג אנפה שבמשפחת האנפתיים החיה בדרום-מזרח אסיה, גינאה החדשה ובאוסטרליה.
היא דומה לאנפה ארגמנית המצויה בישראל אך גדולה מעט וכהה יותר.
האנפה מגיעה לגובה 115 ס"מ ושוקלת על 2.6 קילוגרם.
היא בעלת נוצות סגולות ומעט כהות, אך החזה מכיל כמה נוצות לבנות.
היא בעלת מקור ארוך בצבע אפור-כחול ובעלת רגליים דקות וארוכות עם קרומי שחייה.
הצוואר ארוך ומוטה לאחור בעת התעופה.
לאנפות יש הבדלים קטנים בין הזוויגים.
האנפה חיה ברחבי החופים, השוניות, האיים הקטנים והמפרצונים וכן הביצות וגדות נהרות באזורים הטרופיים של דרום-מזרח אסיה, גינאה החדשה וצפון אוסטרליה.
רק לעיתים נדירות היא תתרחק מהים.
היא מהלכת בחופים בקבוצות וממתינה לדגים קטנים או יצורי מים אחרים שיימצאו בטווח תקיפה של מקורה המהיר והחד.
אנפה לבנת-צוואר או אנפה פסיפית (שם מדעי: Ardea pacifica) היא מין של עוף מים מהסוג אנפה החיה באזור אינדונזיה, גינאה החדשה, אוסטרליה, טסמניה וחלק מאיי האוקיינוס השקט המזרחי.
אנפה זו דומה לאנפה האפורה מאירופה ואורכה 76–106 ס"מ, מוטת כנפיה 147–160 ס"מ ומשקלה עד 860 גרם.
היא בעלת צוואר ארוך ורגליים ארוכות ודקות בצבע שחור.
הכנפיים ופלג הגוף העליון שחורים והצוואר לבן מנומר באפור.
הראש לבן עם מקור נוקשה כהה.
האנפה שוכנת ברחבי ביצות, מנגרובים, ערבות טרופיות, שפלות וחוות דגים.
האנפה מתרחקת מאזורי המדבר של מרכז ודרום אוסטרליה.
לעיתים האנפות נודדות מרחקים רבים בעקבות בורות מים, בהם הן דגות לצד מגלן קדוש אוסטרלי.
היא ציידת של דגים קטנים, חרקים ופרוקי-רגליים נוספים ושל חולייתנים קטנים.
האנפה משתמשת במקורה המהיר כדי לתפוס טרף.
היא עצמה עלולה ליפול טרף לשועלים ולחתולים שפלשו לאוסטרליה בידי האדם.
כמו כן היא מאוימת מייבוש מקווי מים לאורך תחומי תפוצתה.
עם זאת היא לא נמצאת בסיכון גבוה.
אנפה ירוקה (שם מדעי: Butorides virescens) היא מין אנפה מהסוג אנפה ירוקה אשר חיה באמריקה הצפונית לגדות אגמים, נהרות רדודים, ביצות ואף בחופים בין דרום ארצות הברית, מקסיקו ואמריקה המרכזית.
היא הופצה בידי האדם לאירופה.
אנפה זו קטנה יחסית ואורכה עד 35-48 ס"מ, מוטת כנפיים של 64-68 ס"מ ומשקל של 200 גרם בממוצע.
היא נמוכה ובעלת צוואר קצר ורחב, ציצות מעל ראשה וגוף עגלגל.
צבעה חום-ערמוני בצוואר, החזה והפנים.
מקורה צהוב וארוך והכיפה והלחיים שחורים.
הרגליים ורודות והכנפיים והגב צבועים בירוק-כחול מסורטט בלבן.
האנפות מתקבצות סביב שפת המים ושם אורבות לדגים ויצורי מים דומים, אותם הם חוטפות במקורם החד.
כמה אנפות למדו לדוג לצד אנשים באמצעות פיתיון של לחמים המושכים דגים לעברן.
אנפות אלה נפוצות ואינן מצויות בסכנה בטבע.
אנפה מסורטטת אמריקאית (שם מדעי: Botaurus lentiginosus) היא מין של עוף מים, מהסוג אנפה מסורטטת.
היא חיה באמריקה הצפונית וחלק מאמריקה המרכזית, לרבות הקריביים, ודרומה עד לפנמה וקוסטה ריקה.
אנפה זו שוכנת בביצות, גדות נהר ואגמים, ולעיתים רחוקות גם בסביבות יבשות יותר.
היא נפוצה מאוד בביצות פלורידה, בעיקר באוורגליידס.
האנפה בינונית בגודלה ודומה לאנפה מסורטטת גדולה החיה באירואסיה, אך מעט יותר קטנה ועגלגלה.
האנפה בעלת מקור ארוך, חד ואפור-צהוב לסירוגין.
הנוצות מסורטטות בצבע חום בהיר-לבן וחזה כתום-לבן.
הגרון לבן ומצידי הצוואר פס שחור אופקי.
הכנפיים חומות והרגליים צהובות וארוכות.
צווארה של האנפה ארוך ובעל נוצות פרועות מעט, ובעזרתו מייצרת האנפה קולות רועמים.
מבנה גופה של האנפה מותאם להסוואה בתוך קנים וסוף הצומחים בשולי המים, שם האנפה אורבת לטרף קטן.
היא חוטפת במקורה הארוך דגים, דו-חיים, חסרי חוליות שונים וטרף דומה.
היא טריטוריאלית מאוד ותתקיף אנפות המתקרבות לשטחה.
האנפה מסמנת את הטריטוריה שלה בקריאה רמה.
האנפה היא עוף מונוגמי ובני זוג יקננו יחדיו על הקרקע קרוב לגומא ולסוף, כשהם מוסווים מטורפים.
אנפה זו איננה נמצאת בסכנה בטבע, אם כי בכמה אזורים נפגעו אוכלוסיותיה עקב פגיעה בבתי הגידול שלה.
אנספידים (שם מדעי: Anaspida; מילולית: "חסרי מגן") היא מחלקה נכחדת של חסרי לסתות שהיו מראשוני החולייתנים בעולם.
הם התקיימו רק בעידן הפלאוזואיקון בין תחילת הסילור לתחילת הדבון, לפני 444 עד 419 מיליון שנה מזמננו.
יצורים אלה, מראשוני הדגים כנראה, דמו במראם לצמדאים בעלי סנפירים פשוטים ובשרניים אך ללא חוליות תומכות וייתכן שהיו אבות הצמדאים.
הם קיבלו את שמם המדעי עקב היותם בעלי גוף פשוט חסר קשקשים, שריונות או חומר דומה, דבר שהיה נפוץ במרבית דגי הפלאוזואיקון, כגון דמויי פטרספידים, דמויי צפלספיסים, אקנתודים וקבוצת בעלי שריון הטורפים.
עם זאת, היו להם ארובות עיניים גדולות וזימים רחבים לאורך גופם, לעיתים 6 עד 12 זוגות של זימים לצידי הדג.
יצורים אלה היו קטנים מאוד, לא עלו על 15 ס"מ, וככל הנראה ניזונו מפלנקטון.
הם לא הצליחו להסתגל לחיים המשתנים, נכחדו במהירות והוחלפו בדגים בעלי שלד מחוזק יותר בתוך הגוף.
סדרה אנדיולפידאים (Endeiolepidiformes) - נכחדה
סדרה בירקניאים (Birkeniiformes) - נכחדה
"אנעים זמירות" הוא ניגון דבקות מניגוני חב"ד, אחד הניגונים שלימד הרבי מלובביץ'.
הניגון נפוץ גם מחוץ לחסידות חב"ד, מושר בקהילות שונות וזכה לביצועים רבים.
מילות הניגון הם משיר הכבוד, המתפרש שגם לאחר שאדם עוזב את הקדושה הוא צריך להיות קשור לקדושה, לאלקות.
הרבי מלובביץ' לימד את הניגון בשמחת תורה ה'תשכ"ב (1961) מאז הניגון היה מושר בחצרו רבות.
תפילת שיר הכבוד לא נכללה בסידור אדמו"ר הזקן ולפיכך אינה נאמרת בחב"ד, אך הניגון מושר בעת התוועדות ובהזדמנויות נוספות.
קודם שלימד הרב שניאורסון את הניגון, היו חסידים מהעיר ניקולייב, עיר הולדתו של הרבי, שהכירו את הניגון.
לדברי הרב שניאורסון, מאחורי הניגון עומד סיפור, על חסיד פולני ששר אותו במהלך יום הכיפורים בבית הכנסת של העיירה; בעת שחש תחושה עילאית ולא הרגיש בסביבתו, עד ששכח לשבור את הצום בצאתו.
במוצאי יום כיפור נכנסו אנשי הקהילה לבית הכנסת ומצאו את האיש ועודנו שר את הניגון בדבקות.
בהזדמנות אחרת סיפר את הרקע לכך, אשר אותו אדם עשה מעשה אצילי כשתרם את רוב רכושו לאישה ענייה שבעלה שקע בחובות לפריץ.
לאחר שתרם את הסכום הוא נאלץ למכור את ביתו ונכסיו, ותוך מספר שבועות נפטר האדם שפדה.
אותו אדם התגלה בחלומו כצדיק נסתר והבטיח לו כי הוא ישוב לעשירותו, אך התורם ביקש לותר על העשירות לטובת הרגשת גן עדן ביום הכיפורים.
כאשר הוא חש את התחושה העילאית, הושר על ידו ניגון זה.
מסורת אחרת טוענת שהשיר הולחן על ידי המלחין החב"די אברהם חריטונוב מניקולייב, ויש משערים שממנו הגיע השיר לאותו חסיד פולין.
הניגון מופיע בספר הניגונים - חב"ד ניגון מספר רכ"ג (233).
בתחילת שנות ה-60 של המאה ה-20 הופיע השיר באלבום "ניגוני חב"ד" 3 של ניח"ח ב-1969 הופיע השיר באלבומו של יהורם גאון "שירי שבת", ב-1995 הופיע באלבום "ניגוני הרבי" של אבי פיאמנטה.
ב-2002, באלבום אבינו מלכנו של אברהם פריד.
ב-2004 באלבום "שאמיל" של יוני שלמה.
ב־2006 באלבום לחיים טיש - שבת קודש 2. ב-2008 באלבום "קול דודי" בעיבוד לפסנתר של ישראל אדלסון.
ב-2011 באלבום "עתיקא קדישא" של יצחק מאיר ובאלבום "כיסופים" של מרדכי בן-דוד.
ב-2012 באלבום "אנעים זמירות" של בריו חקשור, ב-2013 באלבום "ניגון ומזמור" של גד אלבז.
ב-2015 באלבום צמאה 1 דואט של אברהם פריד ושולי רנד.
ב-2019 הופיע השיר באלבום היו זמנים 2 של יעקב שוואקי.
השיר בוצע במהלך השנים גם על ידי האחים פורטנוי, אבי פיאמנטה, יוני שלמה, דניאל זמיר, מוטי שטיינמץ, מנדי ג'רופי, המדרגות בני פרידמן, עמיר בניון עם תזמורת ירושלים מזרח ומערב, שלמה כץ, נתן גושן, חנה רוט, מתי קובלר ואחרים.
כמו כן, בשיר "מנורה" של חיים ישראל שחיבר ביחד עם הרב שמואל קמינצקי לכבוד הרבי מלובביץ', משולב הניגון כשיר רקע; וכן בשיר "אנעים זמירות" בדואט של חיים ישראל ושלומי שבת, משולבים קטעים מהניגון.
אליהו סורקין שר את הניגון לרב יוסף שלום אלישיב קודם פטירתו ונכדו של הרב העיד שסבו מאוד חיבב את הניגון.
אנפה כיפתית (שם מדעי: Pilherodius pileatus) היא מין של עוף מים ממשפחת האנפתיים, שהיא האנפה היחידה בסוגה.
היא חיה בטבע באמריקה הדרומית במדינות: פנמה, אקוודור, ונצואלה, סורינאם, גיאנה הצרפתית, קולומביה, פרו, בוליביה, פרגוואי וברזיל.
האנפה הכיפתית היא קרובה רחוקה של אנפות הלילה אף על פי שהיא פעילה יותר בשעות היום או בשעות בין הערביים.
היא בעלת מבנה צוואר קצר ועבה וגוף עגלגל ונמוך יחסית לרוב האנפות.
כיום רואים בה את קרובתה של האנפה השורקת החיה באותם אזורים.
אורכה הממוצע מגיע ל-60 סנטימטרים ומשקלה ל-400 עד 450 גרם.
צבע הבטן והחזה לבן-צהבהב או קרם והפלומה העליונה אפורה.
כיפת הראש שחורה לגמרי עם 4–5 נוצות המזדקרות ממנה והפנים והמקור כחולים.
אין הרבה הבדלים בין שני הזוויגים, אך הצעירים מעט לבנים יותר והנוצות המזדקרות שלהם קצרות יותר.
אנפה זו חיה לרוב בביצות עשב או אדמות לחות וגם ביערות גשם (לרוב ביער האמזונאס).
האנפה מעדיפה סביבות בעלות צמחייה צפה בקרבת המים אך נמצאה כבר באזורי חופים, במטעי קפה ושדות אורז מוצפים.
מזונה של האנפה הוא חרקי מים, דגים, צפרדעים וזוחלים קטנים שהיא חוטפת במהירות במקורה.
האנפה לרוב מדשדשת במים עד שהיא מזהה טרף ואז קופאת וחוטפת אותו במהירות.
ואולם ההצלחה של האנפה לא קבועה, מאחר שמקורה די קצר והיא צריכה מספר ניסיונות כדי לתפוס דג זריז.
הציד מתרחש הן ביום והן לפנות ערב.
לא ידוע הרבה על רביית האנפה.
פרטים בשבייה הטילו 2 עד 4 ביצים שבקעו כעבור חודש, אך הצאצאים לא שרדו.
מצב שימורה של האנפה הוא "ללא חשש", עקב תחום מחייה נרחב שלה, אך לא ידוע מספיק עליה.
אנפאוגלית הוא מישור אשר מופיע בלגנדריום של טולקין.
אנפאוגלית נקרא לראשונה ארד-גלן, אך לאחר הדאגור בראגולאך הוא נודע בשם אנפאוגלית או דור-נו-פאוגלית, ארד גלן היה מישור ירוק רחב ששכב צפונית לרמות הרי דורתוניון ודרומית למבצר אנגבנד של מורגות בהרי הברזל בעידן הראשון.
בימים הראשונים שלאחר עליית השמש, ארד-גלן היה מישור ירוק עם דשא פורה, שהשתרע מהיתלום ומארד ותרין אשר במערב ועד אל ההרים הכחולים אשר במזרח, והתרומם אל רמות דורתוניון בדרום.
בדאגור בראגולאך המישור הושחת על ידי נהרות להבה וגזים רעילים מהתנגורודרים, ושמו שונה לאנאפוגלית ("האבק הפעור").
קרב נירנית ארנוידיאד נלחם במישור, ומתיו נערמו בגבעה באמצע המישור, ושמה האוד-אן-נדנגין, גבעת ההרוגים, על ידי העלפים, והוד-אן-נירנית," גבעת הדמעות", והדשא צמח שוב על הגבעה ולא בשום מקום אחר באנאפוגלית.
כמו שאר הארצות סביבו, גם אנפאוגלית שקע מתחת לגלים אחרי מלחמת החרון בסוף העידן הראשון.
אנסרימימוס (שם מדעי: Anserimimus; מילולית: "מחקה אווז") הוא סוג של דינוזאור תרופוד בן ל]משפחת האורניתומימיים שחי במשך הקרטיקון העליון במונגוליה לפני 70 מיליון שנה מזמננו.
המאובנים של הדינוזאור התגלו במדבר גובי במחוז באיינחונגור במונגוליה ותוארו בידי החוקר המונגולי רינחן ברסבולד ב-1988. שמו ניתן עקב הדמיון של ראשו לזה של אווזים מודרניים ועקב הסיומת "mimus", המתארת את מרבית הסוגים במשפחתו, לרוב בדמיון לעופות קיימים.
הסוג הכיל מין אחד - Anserimimus planinychus, כשמין נוסף חסר שם נטען שהשתייך לסוג, אך הוא התבטל לפי רוב החוקרים.
האנסרימימוס היה דינוזאור קטן יחסית, באורך של 3 מטרים ומשקל 50 קילוגרם לפי החוקר גרגורי ס.
פאול, כשאורך עצם הירך הגיע ל-435 מילימטרים.
לא נמצאו שרידים של הגולגולת למעט מעט עצמות בצידי הראש, אך ניתן להניח מעצמות של סוגים קרובים שהיה חסר שיניים ובעל מקור דומה לזה של יען.
הוא היה אצן שניזון כאוכל כל וכנראה היה מכוסה בנוצות.
המאפיין העיקרי של הדינוזאור הוא עצם השכם ועצם הזרוע הגדולות והארוכות שלו, שבקצותיהם בלטו טפרים ישרים וארוכים.
ככל הנראה הם עזרו לבעליהם לאכול צמחייה או אולי להתגונן מטורפים אך מאחר שלא נמצאה גולגולת לא ידוע איך ניזון באמצעותם.
אנפה לבנת-ציצה נמרית (שם מדעי: Tigriornis leucolopha) היא מין של עוף מים ממשפחת האנפתיים החיה ביערות מערב אפריקה והיא המין היחיד בסוגו, הקרוב מעט לאנפה מסורטטת.
האנפה תוארה למדע בידי האורניתולוג הבריטי ריצ'רד באולדר שרפ .
אנפה זו קטנה יחסית ומגיעה לאורך 66 עד 80 ס"מ.
היא בעלת נוצות אפורות-חומות מסורטטות עם פסים לבנים לאורכה.
האנפה בעלת ציצה לבנה, ממנה קיבלה את שמה, אותה היא יכולה לפרוש בעת הצורך, בעיקר למטרות חברתיות.
היא בעלת מקור ארוך, חום-שחור בחלקו העליון וירוק-צהוב בחלקו התחתון.
אחורי הראש והעורף שחורים והכנפיים מסורטטות.
הרגליים אפורות וחסרות קרומי שחייה.
אנפה זו נעה לרוב בין הענפים או ליד המים וכמעט שלא נעה על הקרקע.
אנפה זו לא נחקרה הרבה ומעט ידוע על אורח חייה, אך כנראה שהיא ניזונה מטרף סמוך למים, בעיקר של דגים וצפרדעים.
היא חיה ביערות גשם, ביצות מיוערות, גדות נהר ובין מנגרובים, לעיתים סמוך לחופים בסנגל, גינאה-ביסאו, גינאה, סיירה לאון, ליבריה, חוף השנהב, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, קמרון וגבון.
אנפה צבועה (שם מדעי: Egretta picata) היא מין של עוף מים ממשפחת האנפתיים החי בצפון אוסטרליה וגינאה החדשה באזורי מונסון.
אנפה זו תוארה למדע ב-1845 בידי החוקר האנגלי-אוסטרלי ג'ון גולד, כששמה ניתן עקב גוני נוצותיה.
בעבר היא השתייכה לסוג אנפה, אך כיום נחשבת ללבנית בדומה ללבנית קטנה או לבנית השלג.
במין זה לא ידועים תת-מינים.
האנפה מגיעה לאורך 43 עד 55 ס"מ ולמשקל ממוצע של 247–280 גרם בזכרים ו-225–242 גרם בנקבות, כשהזכרים כבדים מעט יותר מהנקבות אך בשאר התכונות דומים.
במראה יכולה לבלבל עם אנפה לבנת-צוואר, החיה באותם אזורים אך גדולה וגבוהה יותר.
אנפה זו בעלת נוצות לבנות לאורך הבטן והחזה והכנפיים, הגב, הצוואר ואחורי הראש חומים עד שזופים.
החלק העליון של הראש כהה ובעל ציצה מזדקרת שחורה.
העיניים והמקור צהובים ותחתית הגרון צהובה-בהירה.
הצעירים דומים מעט לבוגרים אך פניהם לבנים לגמרי, למעט המקור הצהוב והם חסרי ציצה שחורה (בעבר סברו שהם מין נפרד של אנפה).
האנפה מצויה בביצות טרופיות וגדות נהר או בשדות לחים לאורך צפון אוסטרליה ובדרום גינאה החדשה ובמים מחפשת טרף קטן, אותו היא חוטפת במקורה.
האנפה מקננת על עצים נמוכים ומטילה 1 עד 2 ביצים בעונה הרטובה.
אנפת נמרית (שם מדעי: Tigrisoma) הוא סוג של עופות ממשפחת האנפתיים החיים רק באמריקה הטרופית שבין דרום ארצות הברית ולאורך אמריקה המרכזית, הקריביים ואמריקה הדרומית עד לצפון ארגנטינה וצ'ילה.
הסוג תואר ב-1827 בידי החוקר האנגלי ויליאם ג'ון סווינסון ומשמעות שמו: "tigris" - טיגריס (מכונה בטעות "נמר") ו-"sôma" - גוף.
אנפות אלה קטנות יחסית, באורך של 60 עד 80 ס"מ והם דומות בצורתן לאנפה מסורטטת או לאנפית וכן לאנפת מקור סירה.
אנפות אלה בעלות ראשים וצווארים רחבים וקצרים, ומקור צהוב ארוך.
הגוף בעל גוונים חומים עד אדמוניים ולאורך הכנפיים וצידי הגוף פסים שחורים, מה שנתן להם את שמם.
אנפות אלה לא נראות בולטות באזורים פתוחים, למעט סביב המים שלגדות נהרות ואגמים.
הן ציידות של חרקים, דגים קטנים, צפרדעים, זוחלים וטרף דומה.
אנפה נמרית חשופת-גרון (Tigrisoma mexicanum)
אנפה נמרית רצועת-פסים (Tigrisoma fasciatum)
אנפה מסורטטת אוסטרלית (שם מדעי: Botaurus poiciloptilus) היא מין של עוף מים מהסוג אנפה מסורטטת החיה בדרום אוסטרליה, טסמניה, ניו זילנד וקלדוניה החדשה.
אנפה זו תוארה ב-1827 בידי החוקר הגרמני יוהאן גאורג ואגלר וכיום מצויה בסכנת הכחדה בטבע.
אנפה זו דומה לאנפה המסורטטת הגדולה אך קטנה ממנה.
היא מגיעה לאורך 650 עד 750 מ"מ, ללא דו-צורתיות זוויגית, אף שהזכר מעט יותר גדול.
האנפה בעלת נוצות חומות-אפורות כהות ומסורטטות בצהוב, בעיקר לאורך החלק החיצוני של הכנפיים.
הצוואר ואחורי הראש חומים והפנים לבנות אך בעלות פס חום אופקי היוצא מתחתית העיניים הצהובות עד לחזה.
עור הפנים וכן הרגליים בעלי צבע ירוק כהה.
המקור הארוך חום והחלק התחתון והגרון ירוק-צהוב.
אנפה זו יכולה למתוח את צווארה לזווית ישרה כלפי מעלה, מה שמעניק לה הסוואה מוצלחת.
אנפה זו מצויה סמוך לקנים ולסוף באזורי סביבות או אחו גבוה ברחבי דרום אוסטרליה, טסמניה, ניו זילנד והאי Ouvéa שבקלדוניה החדשה.
היא פעילת שעות בין ערביים המחפשת בסבך ובמים טרף של דגים כמו צלופחים, סרטנים, צפרדעים ומזון דומה.
אנפה זו מצויה בסכנת הכחדה באוסטרליה וניו זילנד, בעיקר עקב ייבוש ביצות טבעי (בעתות בצורת) ותעשייתי, הנעשה למטרות חקלאות.
האנפה נדחקת מעוד שטחים ומחלקם אף נכחדה.
כיום היא מוגנת בחוק האוסטרלי ונעשים ניסיונות לגדל אותה ולשמור על מספר ביצות בהם היא חיה.
אנפה מסורטטת דרום-אמריקאית (שם מדעי: Botaurus pinnatus) היא מין של עוף מים, מהסוג אנפה מסורטטת החיה באמריקה הדרומית, חלק מאמריקה המרכזית ובדרום מקסיקו.
היא לרוב נחבאת אל הכלים, אך איננה מצויה בסכנה גדולה.
היא בעלת נוצות חומות-כתומות חיוורות ועליהם מסורטטים פסים צהובים-קרם.
הבטן והחזה לבנים והכנפיים בעלות סרטוטים כהים יותר משל שאר הגוף.
האנפה יכולה למתוח את צווארה מעלה כדי להסתוות בהצלחה.
מקורה הארוך שחור ויכול להזדקף מעלה, הרגליים ורודות והעיניים צהובות.
האנפה נפוצה לאורך קנים וסוף לאורך אמריקה הטרופית, לאורך ביצות, נהרות ואגמים וכן בשדות בעלי צמחייה גבוהה כמו שדות אורז.
היא חיה בגפה או בקבוצות קטנות ופעילה סמוך לזריחה ולשקיעה ומחפשת טרף קטן בין הצמחייה, אותו היא צדה ממארב.
היא ניזונה לרוב מדגים, סרטנים, צפרדעים וזוחלים קטנים.
בתורה היא עלולה להיטרף בידי עופות דורסים, לוטרות, חתוליים או תנינים ולהגנה היא מאמצת תנוחה רפויה זקופה, אשר מסווה אותה ביעילות.
אנפה נמרית חשופת-גרון (שם מדעי: Tigrisoma mexicanum) היא מין של אנפה מהסוג אנפה נמרית, השוכנת בטבע בדרומה של אמריקה הצפונית ולאורך אמריקה המרכזית בין טקסס ומקסיקו ודרומה עד לצפון קולומביה, שבאמריקה הדרומית.
אנפה זו קטנה יחסית באורך של 80 ס"מ ומשקל ממוצע של 1,200 גרם.
הזכרים מעט יותר גדולים מהנקבות אך דומים להן במראה הכללי.
האנפה בעלת נוצות אפורות מסורטטות בלבן לאורך הצד ותחתית הגוף וכן הכנפיים.
החזה חשוף מנוצות, כשמה של האנפה.
צבע החזה החשוף ירוק-צהבהב מוקף בפסים עבים לבנים ומצידיהם פס שחור, העובר לאורך צידי הגוף עד מתחת לעיניים.
ראש האנפה אפור מאחור עם עורף וכיפה שחורים ואזור עיניים ולחיים צהוב בולט.
המקור דק ואפור והסנטר והצוואר תחתיו צהובים.
לאנפה זו גרון רחב יחסית וקצר, המזכיר מעט מראה שקנאי.
אנפה זו חיה לאורך גדות אגמים ונהרות טרופיים או סובטרופיים ולעיתים גם סמוך לחופים או בביצות מנגרובים.
היא מצויה בבתי גידול פתוחים יותר משאר בני סוגה, ובהם היא מחפשת טרף איטי כמו דגים, חרקים, רכיכות ודו-חיים אותם היא צדה ובולעת במהירות.
האנפה חיה ביחידות או בזוגות ולא יוצרת להקות גדולות.
הנקבה מקננת בקן על עץ, בו היא מטילה 2 עד 3 ביצים בעלות גוון ירקרק.
אנפת נמרית רצועת-פסים (שם מדעי: Tigrisoma fasciatum) היא מין של אנפה מהסוג אנפה נמרית, השוכנת בטבע באזור הטרופי של אמריקה הדרומית.
האנפה תוארה ב-1825 בידי החוקר ג'ורג' סוצק על בסיס מספר ממצאים מברזיל, כשמשמעות שם המין: "fasciatum" מלטינית פירושו: רצועה, זאת עקב מבנה הפסים הרקום על החלק העליון של הכנפיים והגב.
אנפה זו היא קרובתה של אנפה נמרית גסת-פסים, ובעבר אף נחשבה לתת-מין שלה.
כיום לעומת זאת החוקרים רואים 3 תת-מינים במין זה:
Tigrisoma fasciatum fasciatum - מצוי בטבע בצפון ארגנטינה ובדרום ברזיל.
Tigrisoma fasciatum salmoni - תת-המין בעל התפוצה הנרחבת ביותר מקוסטה ריקה ופנמה בצפון, ממזרח ומערב לרכס האנדים של קולומביה ודרומה לאורך אקוודור, פרו, בוליביה וצפון ונצואלה.
אנפה זו היא הקטנה שבסוגה ומגיעה לאורך ממוצע של 58 עד 64 סנטימטרים.
האנפה בעלת נוצות חומות-אפורות מסורטטות עם "סינר" צהוב ולבן ומצידיו פסים אנכיים שחורים.
הראש והצוואר עבים וכהים והראש בעל כיפה שחורה בולטת.
המקור ארוך ואפור עם חלקים צהובים בבסיסו וכן לאורך הלחיים ומצידי העיניים.
האנפה בעלת רגליים קצרות חסרות קרומי שחייה והיא מעופפת חלשה יחסית.
זוהי אנפה החיה במישורים או שטחים מיוערים בגבעות עד לגובה 2,400 מטרים מפני הים, לרוב בצמוד לנהרות הרריים או נחלים בהם היא מחפשת טרף של חרקים גדולים ודגים קטנים שהיא חוטפת במהירות.
לרוב האנפה נחבאת בין צמחייה למעט בעת הרבייה.
אנפה זו תימצא כמעט תמיד בבדידות מבנות מינה ואינה מתקהלת גם בעונת הרבייה, כשהיא מקננת בין העצים.
בעבר אנפה זו הייתה בסיכון בטבע ועל פי הערכות הרשימה האדומה של IUCN הגיעה למצב שימור "קרוב לסיכון".
עם זאת לאחר מאמצים לשמר אותה ב-2004 עלה מצבה למצב "ללא חשש".
אנפה נמרית גסת-פסים (שם מדעי: Tigrisoma lineatum) היא מין של אנפה מהסוג אנפה נמרית, השוכנת בטבע לאורך אזור הטרופי של אמריקה הדרומית והקצה הצפוני של אמריקה המרכזית.
אנפה זו תוארה לראשונה על ידי החוקר האנגלי ויליאם ג'ון סווינסון ב-1827. שמה המדעי בלטינית, "lineatum", פירושו "מסומנת בפסים".
זאת עקב הפסים הרחבים על ראשה וצווארה.
אנפה זו בעלת תפוצה רחבה ואינה בסכנה בטבע.
האנפה מגיעה לאורך ממוצע של 66 עד 76 סנטימטרים ולמשקל ממוצע של 630 עד 980 גרם.
היא בעלת נוצות גוף חומות-כתומות כשהראש, הצוואר והחזה בעלי גוון אדום-כהה והמקור אפור וארוך.
הכנפיים אפורות והבטן לבנה כשאזור החזה, הגרון והסנטר כתומים-אדמדמים עם נוצות מסורטטות בשחור-לבן מצידי מרכז הצוואר.
האנפות הצעירות בעלות גוונים צהובים-כהים יותר והראש והצוואר בעלי צבע כמו של שאר הגוף המסורטט כמעט לחלוטין בצהוב-שחור (המשמש להסוואה).
האנפה מצויה לאורך גדות נהרות וביצות טרופיים או סובטרופיים ברחבי אמריקה הדרומית ודרום אמריקה המרכזית, עד לגובה 1,500 מטרים ולרוב גם מתחת ל-500 מטרים מגובה פני הים.
האנפה היא ציידת מהירה של טרף קטן כמו דגים או דו-חיים, סרטנים וחרקים גדולים כמו חיפושיות, שפיראים וחגבאים.
בדומה לקרובותיה גם אנפה זו חיה ביחידות וכמעט ולא נראית בקבוצות, למעט באזורים שופעים במיוחד במזון.
לאנפה זו ישנם 2 תת-מינים:
בעבר גם המין אנפה נמרית רצועת-פסים השתייך למין זה.
אנפה לבנת-פנים (שם מדעי: Egretta novaehollandiae) היא מין של עוף מים בסוג לבנית ממשפחת האנפתיים החיה לאורך דרום-מזרח אסיה באינדונזיה, גינאה החדשה, מרבית אוסטרליה וניו זילנד.
האנפה מצויה הן לאורך מים מתוקים והן במים מלוחים סמוך לחופים, כשלרוב היא לא נודדת הרחק.
אנפה זו דומה למין אנפה כחולה קטנה, אף שבעבר בלבלו בינה לבין המין אנפה לבנת-צוואר והכלילו אותה בסוג אנפה.
היא תוארה ב-1770 בידי החוקר ג'ון לת'אם .
אורכה של האנפה 60 עד 70 ס"מ, קטן יחסית לסוגה ומשקלה הממוצע הוא 550 גרם.
האנפה בעלת נוצות גב, בטן, חזה וכנפיים אפורים-כחולים עם רגליים צהובות עד אפורות.
החלק האחורי של הראש כחול, למעט כמה ציצות לבנות, אך רובו לבן בסמוך לסנטר, למקור, ללחיים ולעיניים.
האזור סביב העיניים לעיתים צהוב.
בעונת הרבייה הזכרים מצמיחים מספר נוצות בצבע ורוד-ברונזה על הגרון והחזה הכחולים יחסית.
מקורה של האנפה ארוך ודק בצבע אפור עם קצה שחור.
האנפה מצויה בסמוך לביצות, שדות, שפכי נהרות וחופים לאורך אוסטרליה, חלק מאיי אוקיאניה, גינאה החדשה ובכמה מאיי אינדונזיה.
היא נמצאת גם בטסמניה (המין היחיד בסוגה המתרבה באי), קלדוניה החדשה, ניו זילנד ובכמה איים כמו אי חג המולד, איי קוקוס ואיי שלמה.
אנפה זו היא דייגת מוצלחת הניזונה בעיקר מדגים ומסרטנים שהיא חוטפת.
אנפה כחולה קטנה (שם מדעי: Egretta caerulea) היא מין של עוף מים בסוג לבנית ממשפחת האנפתיים החיה באמריקה הדרומית ואמריקה המרכזית ומצפינה גם לדרום אמריקה הצפונית שסביב חוף המפרץ והקריביים, ולעיתים אף מצפינה עד הגבול הדרומי של קנדה, אך נודדת דרומה בחורף.
אנפה זו היא קרובתה של לבנית אדמדמה, הגדולה ממנה והיא בעלת תפוצה רחבה ואינה נמצאת בסכנת הכחדה.
אנפה זו מגיעה לאורך ממוצע של 64–76 ס"מ ובעלת מוטת כנפיים של 102 סנטימטרים ומשקלו של 325 גרם.
נוצותיה כחולות-אפורות עם צוואר וראש סגולים-כהים ומקור אפור וצהוב בתחילתו.
הראש והצוואר בעלי נוצות פרועות מעט המאדימות בעונת הרבייה.
לעומת הבוגרים, הצעירים בשנים הראשונות לעומתם לבנים בהרבה, דומים מעט ללבנית השלג.
האנפה חיה במושבות סמוך לצמחייה, לרוב סביב מים מתוקים כמו ביצות ונהרות איטיים וכן בין מנגרובים וביצות מלחה, כשהאנפות הצפוניות נפוצות יותר גם לאורך החופים.
האנפה צדה ממארב בעזרת מקורה הארוך טרף קטן של דגים, צפרדעים, תולעים, סרטנים וחרקים.
לעיתים קרובות אנפה זו מתרבה לצד אנפית השלג בקבוצות גדולות.
עם זאת בשאר הזמן האנפות נעות ביחידות.
בקן הנקבות מטילות 3 עד 7 ביצים בצבע תכלת.
אנפה אדמונית-בטן (שם מדעי: Ardeola rufiventris) היא מין של אנפה מהסוג אנפת אגם המצויה בטבע באפריקה שמדרום לסהרה לאורך דרום-מזרח אפריקה, דרום-מרכז אפריקה ובמזרח אפריקה הדרומית.
האנפה נמצאה במדינות הבאות: אנגולה, בוצואנה, בורונדי, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, קניה, לסוטו, מלאווי, מאלי, מוזמביק, נמיביה, רואנדה, דרום אפריקה, סווזילנד, טנזניה, אוגנדה, זמביה וזימבבואה.
האנפה מגיעה לאורך 38 עד 39 סנטימטרים, עם דמיון גדול בין הזכרים והנקבות, אף שהנקבות בעלות גוון חום או מפויח יותר ובעלי פס שמנת על הצוואר.
האנפה בעלת נוצות אפורות-כהות לאורך הגב, הכתפיים, הצוואר והראש בעוד הזנב, הכנפיים והבטן בעלי גוון אדום-כחול כהה והרגליים צהובות בעלות אצבעות ארוכות.
הראש כחול-כהה עם עיניים ומקור צהובים.
זוהי אנפה החיה לאורך ביצות ואגני ניקוז של נהרות כמו באוקוונגו וכן בערבות עשב לחות, מישורים ושדות פפירוס.
היא ניזונה על הגדות מדגים כמו אמנוניים או בינית (ברבוס), דו-חיים ומסרטנים וחרקים מימיים שונים.
האנפה ניזונה ביחידות או בזוגות כשבכמה מקרים נמצאו אנפות בקבוצה של 8 פרטים.
בלילה הם נחים על עצים נמוכים.
האנפה מקננת בקבוצות גדולות על הענפים ביחידות זוגיות ובקן הנקבה מטילה 2 עד 3 ביצים.
אנעים זמירות הוא אלבום אולפן מסוגת המוזיקה חסידית.
האלבום מכיל לחנים של חיים בנט מושרים סולו על ידי הזמר החסידי שלמה כהן.
על העיבוד המוזיקלי רובי בנט.
האלבום הופק בחברת התקליטים גל פז ויצא בשנת 1980.
אנפילקסיס (או תגובה אלרגית קשה, על פי האקדמיה ללשון: תגובה חיסונית חריפה, באנגלית: Anaphylaxis) היא תגובה אלרגית לא תקינה ומהירה של מערכת החיסון לחומר מסוים המתפקד כאלרגן, במהלכה משתחרר היסטמין מן הרקמות וגורם לתסמינים מקומיים או מפושטים.
מקור השם ביוונית: משמעות המילית ἀνά (אנא) היא "נגד" ומשמעות המלה φύλαξις (פילקסיס) היא "הגנה".
עיכול, שאיפה, מגע עור או הזרקת כמויות קטנות של חומרים אלרגניים עלולים לגרום לתגובה אנפילקטית.
הביטוי החמור של התופעה, הלם אנפילקטי (Anaphylactic shock) יגרום לרוב, ללא טיפול, למוות.
ההערכה היא כי בארצות הברית ישנם כ-200 מקרי מוות לשנה על רקע תגובתיוּת-יתר של מערכת החיסון.
תסמיני האנפילקסיס יכולים לכלול קשיי נשימה, לחץ דם נמוך, עלפון, סרפדת, הופעת בצקת בצוואר ובפנים, פריחה וגירוד.
אלה מיוחסים לפעילות של נוגדנים מסוג IgE וחומרים אחרים המכונים אנפילוטוקסיניים, אשר פועלים לשחרור היסטמין וחומרים נוספים מתאי הפיטום.
שחרור היסטמין גורם, בין השאר, להרחבה של כלי הדם וסגירת דרכי הנשימה עקב בצקת מקומית.
באופן כללי, התגובה מתרחשת לרוב תוך שניות עד דקות.
הביטוי כולל חסימה של דרכי האוויר, המתוארת כגוש בגרון, צרידות וסטרידור, תחושה של לחץ בגרון או צפצופים.
על העור יש הסמקה, תחושה של חום, בצקת (אנגיואדמה עורית).
אנגיואדמה יכולה להיות גם בתיבת הקול או באפיגלוטיס ולגרום לחסימה העלולה להביא למוות.
הגורמים הבאים עשויים לגרום לאנפילקסיס:
מזון: (בוטנים, אגוזים, דגים, פירות ים, חלב וביצים)
תרופות: (פניצילין, פניסטיל, הורמונים שונים, צפלוספורין, ניטרופורנוטאין, קינולונים, כימותרפיה, מאלחשים מקומיים כמו לידוקאין ועוד)
בעלי חיים - חתולים, כלבים, סוסים וכו'
גורמים תעסוקתיים - חשיפה ללטקס, כימיקלים שונים
גורמים סביבתיים - סוגי צמחייה שונים במיוחד בפריחתם
עירוי דם מתורם לא מתאים
הרעלת מזון סקומבואידית היא סוג של אנפילקסיס שנובע מאכילת דגים בעלי ריכוז היסטמין גבוה
הלם אנפילקטי הוא מצב חירום רפואי חמור בשל המהירות שבה נחסמות דרכי הנשימה - דקות מתחילת ההלם.
יש להזעיק עזרה במהירות האפשרית.
חולה שאובחן אצלו אנפילקסיס בעבר עשוי לשאת מכשיר מיוחד (Epi-pen) שיאפשר הזרקה מיידית של אפינפרין (אדרנלין).
הזרקה חוזרת מסוכנת רק כאשר המרווחים בין ההזרקות קצרים מאוד.
הזרקת אפינפרין מגבירה את קצב הלב, מספר הנשימות בדקה ומעלה את לחץ הדם.
בנוסף, הזרקת האדרנלין מונעת את חסימת קנה הנשימה ועשויה להציל חיים.
במקרים של תת לחץ דם יש לתת תרופות ואזופרסוריות המעלות את לחץ הדם (דופמין למשל).
במקרה של היפוקסמיה (חוסר כללי של חמצן בדם) יש לתת חמצן ובמידת הצורך לבצע אינטובציה.
יש לשאת מזרק אפינפרין וצמיד המעיד על רגישות.
במידה והאנפילקסיס התרחש על רקע של מתן תרופות (כגון פניצילין) יש להיזהר מתגובה קרוס-ראקטיבית (למשל, מתן צפלוספורין).
טיפול במקרה של אנפילקסיס על ידי חובש יכלול: הזרקת אפינפרין לשריר על ידי מזרק אפיפן (אם יש), מתן חמצן ופתיחת וריד.
טיפול על ידי פרמדיק יכלול: מתן חמצן וטיפול בסיסי, מתן אדרנלין בעירוי או בהזרקה לשריר, מתן עירוי נוזלים, מתן סטרואידים, ביצוע אינהלציה, מתן וזופרוסים לפי צורך, ובמידת הצורך צנרור קנה הנשימה תוך כדי העברה לטיפול בבית חולים.
טיפול קליני על ידי רופא ובבית חולים מנסה לטפל בתגובת רגישות-היתר של התאים במקביל לטיפול בתסמינים.
אנטיהיסטמינים (אשר מעכבים רצפטורים של היסטמין בגוף) ניתנים, אך לרוב אין די בהם ויש צורך בקורטיקוסטרואידים.
לחץ הדם הנמוך מטופל על ידי מתן נוזל לווריד ותרופות מתאימות.
אֲנְפִית בָּקָר (שם מדעי: Bubulcus) היא סוג לשעבר במשפחת אנפתיים.
בעבר הסוג כלל מין יחיד בסוג, אך זה פוצל לאנפית בקר מערבית (B.
ibis, המין המופיע בישראל) ואנפית בקר מזרחית (B.
coromandus), ובהמשך שני המינים הועברו לסוג אנפה (Ardea).
האנפית ידועה בסימביוזה שלה עם מיני פרסתנים גדולים כמו פרות, משם קיבלה את שמה.
האנפית חיה בערבות, מקווי מים וביצות שונות סביב האזורים הטרופיים.
מין אחד חי בעולם החדש של אמריקה, באפריקה, ובאירופה; ואילו השני מצוי בדרום אסיה, אוקיאניה ואוסטרליה.
רובע אֶנְפִילְד של העיר לונדון הוא הצפוני ברובעי העיר לונדון.
עד ראשית המאה ה-20 היה אנפילד כפר קטן במרחק יום רכיבה על סוס מלונדון.
הכפר אנפילד נוסד בתקופה הרומית, לצד רחוב ארמיין - הדרך הרומאית שיצאה מלונדיניום והגיעה עד יורק.
בשנת 790 העניק המלך אופה ממרסייה את אדמות אדמונטון למנזר סנט אלבנס.
לאחר כיבוש מזרח אנגליה על ידי הדנים, נבנה במקום מבצר על ידי אלפרד הגדול על מנת להגן על הנהר לי מפני הדנים.
לאחר הכיבוש הנורמני היו בכפר אנפילד 400 תושבים ובאדמונטון הסמוכה 300 תושבים, ובשני הכפרים היו כנסיות (הכפרים מוזכרים בספר יום הדין).
ספר יום הדין אף מציין שבאנפילד היה "פארק" - אזור ציד.
אזור צייד זה היה פופולרי ביותר בימי הביניים ועשירי לונדון נהגו לצוד בו.
בשנת 1303 העניק המלך אדוארד הראשון צ'ארטר המתיר לכפר לקיים מדי שבוע יום שוק (מסורת שנמשכת גם כיום).
עם חיבורה של העיירה אנפילד טאון בקווי רכבת ללונדון החלה העיירה לגדול כפרוור של העיר לונדון.
בשלהי המאה ה-19 וראשית המאה ה-20 גדלה העיר והקיפה את הכפר שהפך לחלק מלונדון רבתי.
רובע אנפילד נוצר בשנת 1965 לאחר איחודם של הרובע המוניציפלי של סאות'גייט, הרובע המוניציפלי של אנפילד והרובע המוניציפלי של אדמונטון.
ברובע אנפילד פועלים שני בתי חולים מרכזיים: בית החולים צ'ייס פארם ובית החולים צפון מידלסקס.
בית החולים היילנדס שפעל בעבר ברובע, נסגר בשנת 1993.
לאוניברסיטת מידלסקס שלושה קמפוסים ברובע אנפילד: בפונדרז אנד, בקט היל ובטרנט פארק.
כמו כן ברובע פועלת המכללה הטכנולוגית אוק היל (Oak Hill Theological College).
ברובע אנפילד ממוקמים מגרשי ג'ורג' החמישי הקרויים על שם המלך ג'ורג' החמישי.
מגרשים אלה כוללים את האצטדיון לאתלטיקה על שם המלכה אליזבת השנייה, ומגרשי כדורגל, רגבי וכדור בסיס.
ברובע פועלים מועדון הכדורגל אנפילד ומועדון הכדורגל אנפילד טאון, וכן מועדון הקריקט צפון אנפילד.
בשנת 1840 חברת הרכבות נורת'רן ואיסטרן הקימה קו רכבת מסטרטפורד לברוקסבורן.
קו זה כלל תחנות בסמטת ווטר (Water Lane) בסמוך לדרך אנג'ל (Angel Road), ובפונדרז אנד (Ponders End).
בשנת 1855 נוספו תחנות באנפילד לוק (Enfield Lock) - אתר מפעל ייצור האקדחים המלכותי, וב-1884 הוקמה תחנת רכבת בברימסדאון (Brimsdown).
קו המקשר בין ווטר ליין לאנפילד טאון (Enfield Town) נפתח בשנת 1849, וב-1880 קו זה הוארך עד בוש היל פארק (Bush Hill Park).
קו ישיר המקשר בין אנפילד ללונדון נפתח בשנת 1872. בשנת 1891 נפתח קו רכבת מעגלי המקשר את אדמונטון, סאות'בורי (Southbury), רחוב טרקי (Turkey Street) שבפורטי היל (Forty Hill) וצ'שנט (Cheshunt).
בשנת 1871 הקימה חברת הרכבות גרייט נורת'רן תחנת רכבת באנפילד, ובשנת 1910 הוקם קו רכבת לקאפלי (Cuffley).
קווים אלה מהווים כיום את קו הרכבת הרטפורד לופ.
ברובע עוברות מספר דרכים ראשיות: הדרך הצפונית המעגלית, דרך M25 ודרך A10.
קו פיקדלי של הרכבת התחתית של לונדון מקשר את אנפילד עם מרכז העיר.
קו זה כולל תחנות בארנוס גרוב (Arnos Grove), סאות'גייט (Southgate), אוקווד (Oakwood) - תחנה שנקראה בעת הקמתה בשם "אנפילד מערב" (Enfield West) וקוקפוסטרז (Cockfosters) שברובע.
ברובע אנפילד ממוקמים המוזיאון לעיצוב ביתי ולארכיטקטורה, וכן המוזיאונים אחוזת פורטי היל, אחוזת קאפל ובית מידלטון המהווה חלק מפארק לי ואלי.
ברובע ממוקם בית העלמין עדת ישראל.
אנפילדה (Enfilade) באדריכלות היא מערכת חדרים המסודרים באופן רשמי זה עם זה.
מאפיין זה היה נפוץ באדריכלות האירופאית החל מתקופת הבארוק, אם כי קיימות דוגמאות יותר קדומות כגון חדרי רפאל בארמון האפיפיור שבוותיקן.
הדלתות המחברות בין החדרים היו מסודרות על ציר אחד, כך שניתן היה להביט לכל אורך החדרים.
היא נפוצה בין השאר במוזיאונים ובגלריות לאמנות, שם היא מסייעת למספר גדול של אנשים לנוע בין החדרים מבלי ליצור צפיפות במסדרונות.
בארמון בארוק טיפוסי הגישה לחדרי האנפילדה הייתה מוגבלת על ידי המעמד החברתי או רמת ההיכרות של המבקר עם בעלי הבית.
החדרים הראשונים היו יותר ציבוריים, ובקצה היו חדרים פרטיים יותר כגון חדר השינה.
הנוהג היה שאל מבקרים בעלי מעמד חברתי נמוך יותר מהמארח יתלווה משרת, שיוביל אותם לחדר הרחוק ביותר שמעמדם מאפשר להם להיכנס אליו.
אם המבקר היה בעל מעמד שווה או גבוה יותר, המארח עצמו היה מגיע אל האורח מהחדרים הפנימיים ולוקח אותו בחזרה.
אם אדם בעל מעמד חברתי גבוה מאוד היה מבקר בארמון, הטקס היה מתחיל עוד לפני האנפילדה כגון באולם הכניסה או בשערים של הארמון.
בארמונות מלכותיים אחדים היו אנפילדות נפרדות של חדרי מדינה עבור המלך והמלכה, כגון בארמון ורסאי או המפטון קורט.
בבתי אצילים כגון ארמון בלנהיים, בעיקר כאלה שהמונרך היה צפוי לבקר בהם, הייתה גם כן אנפילדה.
חדרי השינה שבבתים כאלה משמשים בעיקר בזמן ביקורים מלכותיים, אך בדומה לחדרי שינה גדולים רבים בתקופה שלפני המאה ה-19 הם שימשו גם למטרות אחרות.
אנפילדות אחרות הסתיימו בחדר שבו נמצא כס המלוכה.
דוגמה לכך היא ארמון וסטמינסטר, מקום מושבו של הפרלמנט הבריטי שנבנה על ידי סר צ'ארלס בארי, שבו ישב המונרך באולם בית הלורדים בזמן טקס פתיחת הפרלמנט.
בארי השתמש במספר אנפילדות בגלריה הלאומית שבלונדון, והן הורחבו וחוברו לאגף סיינסבורי למרות שהוא לא נמצא על אותו ציר.
אנפלייט הוא חלבון הנועד לטפל ברמת טסיות נמוכה בחולים בארגמנת תרומבוציטופנית חיסונית, שספירת הטסיות בדמם נמוכה מ-30,000. החלבון פותח על ידי חברת אמג'ן (Amgen) ומכיל את החומר הפעיל רומיפלוסטים (Romiplostim).
אנפלייט מאושר לשימוש על ידי ה-FDA משנת 2008 וכלול בסל התרופות במדינת ישראל.
התכשיר מיועד לשימוש במטופלים מעל גיל 18 לאחר שעברו כריתת טחול וטופלו בסטרואידים ובאימונוגלובולינים ולא הושגה תגובה.
הוא מתאים גם למטופלים עם Chronic ITP שעבורם ניתוח הסרת טחול אינו אפשרי.
מנגנון הפעולה של אנפלייט מושתת על גירוי מח העצם ליצירת טסיות דם והפחתת הרס הטסיות בטחול.
הוא פועל במנגנון דומה לטרומבופואטין הטבעי בגוף, אך אינו זהה לו ברצף חומצות האמיניות.
בכך הטיפול מוביל לעלייה משמעותית במספר טסיות הדם.
לאנפלייט מבנה ייחודי, הנקרא PEPTIBODY ((חלבון מהונדס), אשר מאפשר לו להיקשר לרצפטור של הטרומבופואטין TPO)), גורם גדילה אשר באמצעות קשירה לרצפטור מווסת ומעודד את הייצור של טסיות הדם במח העצם ומפחית את פירוק טסיות הדם בטחול.
הPEPTIBODY מורכב משני חלקים: החלק החלבוני נקשר לרצפטור של הטרומבואטין ומדמה את תפקודו, והחלק הקבוע, שמאריך את זמן מחצית החיים שלו.
אנפלייט ניתן בזריקה תת-עורית, ואינו עובר דרך מערכת העיכול, ולכן ספיגת החומר הפעיל אינה מושפעת ממזון.
תופעות הלוואי השכיחות בטיפול עם אנפלייט הן כאבי ראש, סחרחורת,
אנפיסה רזצובה הייתה ספורטאית סובייטית-רוסייה, בענף סקי למרחקים (קרוס קאנטרי) וביאתלון.
אלופה אולימפית בשני ענפים שונים והשתתפה באליפויות העולם במקצועות אלו.
רזצובה בעלת 5 מדליות אולימפיות, מהן 3 זהב וזכתה ב-6 מדליות באליפויות העולם, מהן 3 זהב.
אנפיסה רזצובה (רומנובה) נולדה בכפר בקרבת ולדימיר למשפחת פועלים.
בשנת 1968 המשפחה עברה לעיר.
אנפיסה הצעירה החלה להתאמן בהתעמלות אך ללא הצלחה יתרה.
בשנת 1976 עברה לסקי למרחקים.
בשנת 1982 זכתה באליפות העולם לנוער וזכתה בתואר זה גם בשנת 1983 וב-1984. בשנת 1985 נכללה בנבחרת בוגרת ונשלחה לאליפות העולם בה זכתה לראשונה במדליית זהב בתחרות בוגרים.
באותה שנה נישאה לספורטאי סובייטי בתחום הביאתלון ושינתה את שם משפחתה לרזצובה.
בשנת 1987 היא נכנסה להיריון והשתתפותה במשחקים האולימפיים לא היה ברור.
בסופו של דבר היא החליטה לעשות הפלה ונכללה בנבחרת שהשתתפה במשחקים.
לאחר התחרויות היא נכנסה להיריון נוסף ובשנת 1989 נולדה לה בת בכורה.
כאשר היא כבר הייתה כשירה לחידוש האימונים, התברר לה שלנבחרת החזקה של ברית המועצות הגיעו כוכבים חדשים שהיא לא יכלה להסתדר איתם.
בהמלצת בעלה, שכבר עזב את הספורט התחרותי, החליטה רזצובה לעבור לתחום חדש – ביאתלון והחלה להתאמן אצל בעלה.
תוך זמן קצר היא הגיעה לתוצאות טובות ונכללה בנבחרת האולימפית של ארצה.
זו הייתה הפעם הראשונה שביאתלון נשים נכלל בתחרויות.
רזצובה השתתפה בשתי אולימפיאדות בתחרויות ביאתלון וזכתה במדליות.
בשנת 1996 נולדה לה בת שנייה, והיא ויתרה על תחרויות ביאתלון אך חזרה לסקי למרחקים.
בשנת 1999 השתתפה לאחרונה באליפות העולם וזכתה במדליית זהב במרוץ שליחות.