tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אחוזת הקבר שלו שבשיאן עוטרה באלפי דמויות חיילי חימר בגודל טבעי, הידועים כצבא הטרקוטה, העבודות על הקבר המפואר נמשכו עשרות שנים כמעט מתחילת שלטונו כקיסר, עבדו בהן מאות אלפי אזרחים בכפייה.
הקיסר הראשון יצר בסין שלטון מרכזי ממשלתי, וחילק את המדינה, למחוזות, ותתי מחוזות, עם שלטון של פקידים.
שה-חואנג פיתח מערכת נרחבת של כבישים ותעלות.
הוא בנה תעלת מים בת יותר מ-1,000 ק"מ לכיוון דרום למטרת החשת סיוע ואספקה לצבאו במלחמה באזור וייטנאם של ימינו.
הלגליזם (החוקתיות) הייתה פילוסופיית השלטון של צ'ין שה-חואנג, שהעניקה לכל אדם בקיסרות מערכת של שכר ועונש, ללא קשר למעמדו.
מרידות ואי שביעות רצון הנתינים
צ'ין שה-חואנג הטיל על נתיניו מיסים כבדים, למימון בניית החומה הגדולה, והקבר המפואר שבנה לעצמו.
מי שלא עמד במיסוי הכבד נשלח לעבודת כפייה באתרי החומה הגדולה השונים, או במפעלי הבנייה המפרכים האחרים שיזם הקיסר הראשון.
במסגרת שלטונו העתיק צ'ין שה-חואנג אוכלוסיות לאזורי ספר במיוחד, לכיוון אתרי בניית החומה (מסופר שמי שנהרג במהלך העבודות נטמן בחומה כחומר לביסוסה), והרחיב את גבולות הקיסרות.
המיסוי הכבד גרם למרידות קטנות בכל הקיסרות, המרידות דוכאו באכזריות על ידי הצבא הגדול של הקיסר.
צ'ין שה-חואנג ראה את עצמו כאל, ושאף לחיי נצח.
הקיסר הראשון היה אחוז בפחד מהמוות בשל אי שביעות רצון נתיניו (תושבי שש המדינות שנכבשו על ידי צבאו), ובשל ניסיונות התנקשות שחווה בעבר.
הקיסר הראשון מצא את מותו באחד ממסעותיו ברחבי הקיסרות, מסע שהסיבה הרשמית לו הייתה בחינת מצב הקיסרות, אך הסיבה האמיתית הייתה חיפוש אחר סם-אלמוות.
הוא מת בגיל 50, לאחר ששלט במשך 37 שנים.
משערים שסיבת המוות הייתה הרעלת כספית, אותה שתה כסם מאריך חיים.
את גופתו הובילו לכיוון הבירה בשיירת מרכבות, שבסמוך לה הובילו דגים רקובים כדי להסוות את ריח הגווייה.
היורש של צ'ין היה בנו הצעיר, צ'ין אָר-שְׁה, אף על פי שבנו הבכור היה מיועד לרשת אותו, אך התאבד עקב מזימה של ראש הממשלה ששינה את הצוואה.
הקיסר השני צִ'ין אָר-שְׁה, והשלישי דְזְה-יִינגָ, הופלו וחוסלו תוך שלוש שנים, והקיסרות עברה לידי שושלת האן המערבית.
צ'ינו אקס אל היה שם הבמה של דרק קית' ברבוסה, ראפר אמריקאי ממוצא פורטוריקני.
נולד בניו יורק ובילה את רוב ילדותו בניו ג'רזי.
התחיל לעסוק בראפ בסוף שנות ה-80 ופרסם את הסינגל הראשון שלו בשנת 1992 עם הקבוצה Art Of Origin.
בשנת 1994 הצטרף לחברת הקלטות Rick Rubins, והוציא ב-1996 את אלבומו הראשון "Here To Save You All".
האלבום גרף תגובות חיובית מאת הקהל והושמע ב-MTV וברדיו.
ב-2001 יצא אלבומו השני "I Told You So" שהגיע למקום ה-98 במצעד בילבורד של אלבומי היפ הופ ו-R&B.
לאחר מכן הוציא צ'ינו שני אלבומים נוספים.
ב-2007 הצטרף לחברת התקליטים הלטינית Machete Music.
באביב 2010 הוציא צ'ינו לאור את אלבומו החמישי "The RICANstruction" עם הראפרים אימורטל טכניק, טק ניין, ראס קאס, D12, ביג פן, באן בי וקרוקד איי.
האלבום הופק על ידי די ג'יי חאלד.
צ'ינאר הוא ליקר אפריטיף איטלקי מריר שמיוצר מ 13 עשבי תיבול וצמחים.
הבולט שבין המרכיבים של הצ'ינאר הוא הארטישוק (מלטינית: Cynara scolymus), שממנו נגזר שם המשקה.
טעמו של המשקה הוא מר-מתוק ויש בו 16.5 אחוזי אלכוהול.
צ'ינאר מיוצר החל משנת 1949.
משנת 1995 הצ'ינאר מיוצר ומופץ על ידי קבוצת קמפרי.
צ'ינזאנו היא חברת משקאות אלכוהולים איטלקית המתמחה בוורמוטים.
החברה היא חלק מקבוצת קמפרי משנת 1999.
צ'ינזאנו מייצרת מספר משקאות וורמטים כגון:
צ'ינזאנו ביאנקו - ורמוט מתוק לבן בעל נפח של 15 אחוז אלכוהול.
צ'ינזאנו רוסו - ורמוט מתוק אדום בעל נפח של 15 אחוז אלכוהול.
צ'ינזאנו אקסטרה דריי - ורמוט יבש בעל נפח של 15 אחוז אלכוהול.
צ'ינזאנו אורנג'יו - ורמוט מתוק בטעם תפוז בעל נפח של 15 אחוז אלכוהול.
צ'ינזאנו לימטו - ורמוט בטעם לימון בעל נפח של 14.8 אחוז אלכוהול.
לצ'ינזאנו גם יש מספר מותגים של יינות נתזים.
משפחת צ'ינזאנו הכינה וורמוטים החל משנת 1568 כאשר אנטוניו צ'ינזאנו (Antonio Cinzano) רקח יינות מתובלים בעשבי תיבול.
בשנת 1757 שני צאצאיו, האחים: ג'ובאני ג'אקומו (Giovanni Giacomo) וקארלו סטפאנו (Carlo Stefano) ייצרו וורמוט אדום המתובל ב 35 תבלינים ועשבי תיבול ומכרו אותם.
צ'ינואה אצ'בה היה סופר, משורר, מרצה, ומסאי מניגריה, בן לקבוצה האתנית איגבו.
הוא נחשב לאחד הסופרים החשובים בניגריה ובאפריקה ומכונה "אבי הספרות האפריקאית המודרנית".
ספריו הכתובים באנגלית, תורגמו לשפות רבות ואף לעברית.
אצ'בה הוא זוכה פרס מאן בוקר הבינלאומי לספרות לשנת 2007.
אצ'בה נולד ב-1930 באוג'ידי שבדרום-מזרח ניגריה.
מבחינה אתנית הוא משתייך לשבט איגבו.
הוריו היו נוצרים מומרים פרוטסטנטים ואביו היה מורה ומטיף לנצרות, אך קרובי משפחה אחרים בילדותו המשיכו לקיים את הפולחן המסורתי של בני האיגבו.
הוא למד אמנות באוניברסיטה של איבדן ועסק במשך תקופה קצרה בהוראה בבית ספר תיכון.
עם סיום לימודיו באוניברסיטת איבדן, התמנה למפיק תוכניות רדיו של רשות השידור הניגרית בלגוס, השתלם ב-BBC ומילא תפקידים שונים ברשות השידור הניגרית.
ב-1961 הוא נתמנה למנהל שידורי החוץ של רשות השידור הניגרית.
אצ'בה כתב את יצירותיו באנגלית והוא החל לכתוב עוד בהיותו סטודנט.
הוא החליט להיות סופר לאחר שקרא את הרומן "" מאת ג'ויס קארי, בשל הצגת הדמויות הניגריות שלו כפראים או כמוקיונים.
בשנת 1958 פורסם הרומן הראשון פרי עטו, "מפולת באומואופיה".
הוא נחשב לספר הנקרא ביותר בתולדות הספרות האפריקאית המודרנית, והוא נלמד במערכות החינוך של מדינות רבות באפריקה.
הספר עורר הדים בעולם כולו ותורגם לשפות רבות.
בשנת 1967, בעקבות מלחמת האזרחים בניגריה, החל הסופר לתמוך בהפרדת ביאפרה מניגריה ובעצמאותה והפך למעין שגריר של ביאפרה בעולם.
המדינה החדשה בביאפרה סבלה ממגפות ומרעב כתוצאה ממלחמת האזרחים ואצ'בה ניסה לעורר את העולם לעזור למדינה החדשה לשרוד.
ב-1970 כבשה ניגריה את ביאפרה ואצ'בה ניסה בדרכים פוליטיות למנוע את הסיפוח.
במהלך שנות השבעים, התגורר הסופר מספר שנים בארצות הברית וחזר לניגריה.
בשנת 1975 באוניברסיטת מסצ'וסטס הוא עורר פולמוס פוליטי עולמי בעקבות הרצאה שהעביר אודות הגזענות בספרו של ג'וזף קונרד "לב המאפליה".
בשנת 1988 התפרסמה ההרצאה בספר אסופת מאמרים
ובשנת 2011 הכריז The Guardian של לונדון על הספר כאחד ממאה הספרים הלא-בדיוניים הגדולים שנכתבו אי-פעם.
אצ'בה זכה ביותר מ-30 תוארי כבוד מאוניברסיטאות מכל העולם ובפרסים רבים, כמו כן הוא השפיע על סופרים ניגרים כמו צ'יממנדה נגוזי אדיצ'יה וקן סארו-ויווה.
בשנותיו האחרונות הוא התגורר בארצות הברית וכיהן בשנים 2009–2013 כפרופסור ללימודי אפריקה באוניברסיטת בראון.
מפולת באומואופיה, עם עובד, מאנגלית מרים זליקסון, 1965
איש העם, עם עובד, מאנגלית א"ד שפיר, 1969
הכל קורס, ספרי עליית הגג, מאנגלית אביעד שטיר, 2015 (תרגום חדש ל"מפולת באומואופיה")
צ'ינדוגו (ביפנית: 珍道具) הוא ענף בעיצוב אמנותי, המתמקד בהמצאת כלים, שלכאורה פותרים בעיה טכנית, אך כאשר מנסים להשתמש בהם, מגלים כי השימוש הוא בלתי אפשרי.
ההמצאה נועדה לספק פתרונות לבעיות שונות בחיי היום יום, תוך שיישום הפתרון המוצע יוצר בעיות חדשות ההופכות את המוצר לחסר תועלת או מגוחך.
חולצה לגירוד גב: על מנת להתמודד עם הקושי לגרד בגב במקומות בהם היד אינה משגת, ויש בסביבה אדם אדיב שמוכן לעזור לכם, מה פשוט יותר מלהראות לו על גבי הדגם המוקטן של החולצה עליה מודפסת טבלת משבצות (כמו במשחק "צוללות") את הנקודה שבה הצורך לגרד קיים.
מה שהופך את ההמצאה הזו ואת פתרון הבעיה לצ'ינדוגו, הוא שעל מנת שההמצאה תיושם כהלכה, יש צורך בהחלפת כל מלתחת הבגדים, כך שתופיע עליהם הטבלה עם המשבצות.
כמו כן, אסור יהיה לאבד את הדגם המוקטן עם המשבצות ויש לקחתו לכל מקום.
מטען סוללות ללא AC: מטען המאפשר חיבור סוללה נטענת ל-12 סוללות רגילות ללא צורך בחיבור לחשמל הביתי.
שימוש בסוללות רגילות כדי לטעון סוללת נטענת הוא ללא כל הגיון ולכן ההמצאה נחשבת כצ'ינדוגו.
מוט סלפי: הומצא על ידי קוואמי כבר בשנת 1983, והותאם למצלמת מינולטה.
ההמצאה נכשלה לכן הוכרה כצ'ינדוגו.
ההמצאה חייבת לעמוד בקריטריונים ברורים כדי להיות מוכרת כצ'ינדוגו.
קריטריונים אלו גובשו במטרה למנוע הפיכת המושג לשם כללי להמצאות מוזרות.
ההמצאה אינה ניתנת לשימוש מעשי (מסיבות שונות ומגוונות).
ההמצאה חייבת להיות קיימת פיזית (חייבת לעבור משלב הרעיון המופשט או הסקיצה).
בבסיס כל המצאה עומד רעיון אנרכיסטי של 'שחרור מכבלי התועלתנות' והיא מגלמת בתוכה חופש החשיבה, חופש פעולה ואת החירות לאתגר.
ההמצאה נועדה לשימוש יום יומי.
ההמצאה לא נועדה להשגת רווחים אלא חייבת להיות נגישה לכלל הציבור ואינה מיועדת למסחר ולמכירה.
ההמצאה יכולה, אך לא חייבת, לכלול בתוכה היבט הומוריסטי.
נושאים הנתפסים כ"טאבו", כדוגמת בדיחות אכזריות ואתניות, הומור וולגרי ופגיעה בערכים קדושים, לא יבואו לידי ביטוי בהמצאה.
ההמצאה לא יכולה לשמש כפרסומת או כתעמולה מכל סוג שהוא.
ההמצאה לא מקדמת שום אידיאל או דרך חיים ספציפיים.
אין לרשום את ההמצאה כפטנט או להכניסה להליכי רישוי כלשהם.
המושג צ'ינדוגו הומצא ביפן בסוף שנות ה-80 של המאה ה-20, על ידי קנג'י קוואמי – ממציא, ועורך בכתב עת לענייני צרכנות ביתית.
בשנות ה-90 כתב קוואמי מאמר העוסק בצ'ינדוגו ובאידאולוגיה שהובילה ללידתו.
בשנת 1991 קיבל הנושא פרסום ב-"Tokyo Journal" (ריבעון המפורסם ביפן בשפה האנגלית) על ידי דן פפיה, אשר אפשר את חשיפת המושג בקרב דוברי אנגלית מחוץ לגבולות יפן.
המושג זכה לפרסום נוסף עם יצירת מדור הפונה לקוראים בהזמנה לשלוח רעיונות משלהם למערכת העיתון.
לפי תפיסת עולמו של קנג'י קוואמי הצ'ינדוגו העולם נוצר כתגובת נגד לצורך הגובר בתרבות המודרנית "לפשט" את הדברים.
הוא מגלם אמירה מחאתית כנגד התועלתנות השולטת כיום בחברה, וכנגד תרבות הצריכה.
הביקורת היא על עצם העובדה כי יש פחות עשייה לשם הרחבת האופקים, לשם האמנות או לשם רעיון כרעיון.
עשייה שהיא ללא תלות ביכולת הוצאה אל הפועל התלויה באמות מידה כלכליות ויישומיות.
כל זאת למרות ההיבט ההומוריסטי שיש ברעיון ובהמצאות השונות.
צ'יננדגה (בספרדית: Chinandega) היא בירת מחוז צ'יננדגה בניקרגואה.
העיר נמצאת במרחק של 134 קילומטרים צפון-מערבית למנגואה, בירת ניקרגואה.
עוד לפני בואם של הספרדים לאזור ניקרגואה במאה ה-16, צ'יננדגה הייתה כפר ילידי.
ההתיישבות הספרדית בכפר התחילה ב-1796. ב-15 במרץ 1835 צ'יננדגה קיבלה מעמד של עיירה, וב-2 בספטמבר 1839 היא קיבלה מעמד של עיר.
ב-1858 ניקרגואה חולקה למחוזות וצ'יננדגה הפכה להיות בירת מחוז צ'יננדגה.
העיר נפגעה משיטפון קשה שנגרם על ידי הוריקן מיטש ב-1998.
העיר היא מרכז כלכלי ומסחרי חשוב באזור.
הדבר נובע בין היתר מקרבתה ללאון, העיר השנייה בגודלה בניקרגואה, ולקורינטו, עיר נמל חשובה.
הכלכלה המקומית מתבססת על חקלאות, הכוללת גידול קנה סוכר, גידול מקנה ותעשייה.
את העיר משרת נמל התעופה צ'יננדגה.
צ'ינגלהורן (גרמנית: Tschingelhorn) הוא הר ברכס האלפים הברניים המתנשא לגובה של 3,562 מטר מעל פני הים, וממוקם בגבול הקנטונים ואלה וברן בשווייץ.
ההר ממוקם ברכס היונגפראו בין ההרים ברייטהורן (ממזרח) בירגהורן (ממערב) ומוטהורן (מצפון).
להר שתי פסגות, פסגת הצ'ינגלהורן ופסגה נמוכה יותר הנקראת קליין צ'ינגלהורן (מילולית: "צ'ינגלהורן קטן", גובה 3,495) השוכנת מזרחית צפונית לפסגה הגבוהה, הפסגה הנמוכה מפרידה בין עמק לאוטהרברונן (Lauterbrunnental) ובין עמק קנדר (Kandertal) בקנטון ברן ואילו הגבוהה מפרידה בין שני העמקים האלו ועמק לוצ'נטאל (Lötschental) שבקנטון ואלה.
הראשונים לטפס על ההר ב 6 בספטמבר 1865 היו, היינריך פיוז (Heinrich Feuz), ו.ה.
הכלבה המפורסמת "צ'ינגל" (שכבשה 11 פסגות, והייתה מועמדת להצטרף למועדון האלפים האנגלי) של המטפס המפורסם ו.א.ב.
Coolidge) ניתנה לקולידג' במתנה על ידי המדריך כריסטיאן אלמר בשנת 1868 ונקראה על שם ההר צ'ינגלהורן.
במעלה ההר ישנן מספר תחנות בהן ניתן לרכוש מזון וציוד:
צ'ינו דַַה פיסטוֹיה (באיטלקית: Cino da Pistoia נולד בסביבות 1270 ככל הנראה בפיסטויה – 24 בדצמבר 1336 או 27 בינואר 1337 בפיסטויה) היה משורר ומשפטן איטלקי, פעל, בין היתר, כדיפלומט, שופט ופרופסור למשפטים.
צאצא של משפחות ותיקות בפיסטויה ולוחם בצעירותו במחנה הגואלפים השחורים, צ'ינו הצטיין בסונטות שלו, בהן העשיר את "הסגנון החדש המתוק" ("dolce stil nuovo"), תוך תיאור ריאליסטי של המצבים הרגשיים, בנימה נוגה ומלכנולית.
קובץ שיריו "חרוזים" (Rime) בישר את שירתו של פטרארקה.
השאיר גם התכתבות חשובה עם ידידו דנטה ועם פטרארקה.
צ'ינו דה פיסטויה היה אחד משלושת המשפטנים החשובים באיטליה במאה ה-14, לצידם של בלדו וברטולו.
בשנים 1331-1317 לימד משפטים באוניברסיטאות בפירנצה, בולוניה נאפולי ובעיקר בסיינה ופרוג'ה.
בתחום המשפט ספרו החשוב ביותר הוא "Lectura in codicem (1314-1312), שבו פירש את ה"קורפוס יוריס קיוויליס" של יוסטיניאנוס.
פטרארקה הקדיש לזכרו שיר הספד ומזכיר את הזוג צ'ינו וסלווג'ה לצדם של דנטה ולבאטריצ'ה בפרק הרביעי של "Trionfi "d'amore
בעיר הולדתו הוקם מכון המוקדש לו ולפעלו.
קרחון צ'ינגל (Tschingelgletscher) הוא קרחון יבשתי באורך 3 קילומטר הנמצא ברכס האלפים הברניים בקנטון ברן בשווייץ.
שטחו הכולל של הקרחון הוא 6.19 קמ"ר.
הקרחון מוקף בהרים צ'ינגלהורן מדרום, מוטהורן ממערב, וגשפאלטנהורן מצפון.
מי הפשרת השלגים של הקרחון מתנקזים הם דרך נהר וייס לוטשיין (Weisse Lütschine) לאורך עמק לאוטרברונן לאגם ברינץ.
צ'ינוק היא תוכנה למשחק דמקה.
היא פותחה בשנים 1989–2007 באוניברסיטת אלברטה, על ידי ג'ונתן שפר וצוותו רוב לייק, פול לו, מרטין בריאנט ונורמן טרלור.
בשנת 2007 הוכח שצ'ינוק לעולם לא תפסיד, וכל משחק שלה יסתיים בניצחון או בתיקו.
בכך הפכה דמקה למשחק פתור, ולמשחק הגדול ביותר (מבחינת מספר מצבי הלוח) שנפתר.
אליפות העולם אדם נגד מחשב
צ'ינוק היא התוכנה הראשונה שזכתה בתואר אלופת העולם בתחרות נגד בני אדם.
בשנת 1990 היא זכתה בזכות לשחק נגד אדם באליפות העולם לאחר שסיימה במקום השני אחרי מריון טינסלי באליפות ארצות הברית.
אגודות הדמקה האמריקאית (ACF - American Checkers Federation) והבריטית (EDA - English Draughts Association) התנגדו בתחילה להשתתפותו של מחשב בתחרות עם בני אדם.
כשטינסלי ויתר על תוארו במחאה, יצרו האגודות קטגוריה חדשה, אליפות העולם אדם נגד מחשב, והתחרות המשיכה.
טינסלי ניצח ארבעה ניצחונות מול שניים של צ'ינוק, ו-33 משחקים הסתיימו בתיקו.
במשחק חוזר בשנת 1994 צ'ינוק הוכרזה אלופת העולם לתחרות אדם מחשב בדמקה, לאחר שישה משחקי תיקו נגד מריון טינסלי, ולאחר שטינסלי פרש עקב סרטן הלבלב.
למרות התואר, צ'ינוק מעולם לא ניצחה את טינסלי, שחקן הדמקה הטוב בכל הזמנים, שהיה ברמה גבוהה בהרבה אפילו ממתחריו הקרובים ביותר.
בשנת 1995 צ'ינוק הגנה על תואר האדם-מכונה שלה כנגד דון לפרטי בתחרות בת 32 משחקים.
התוצאה הסופית הייתה 1-0 לטובת צ'ינוק ו-31 משחקי תיקו.
לאחר התחרות, ג'ונתן שפר החליט לא לתת לצ'ינוק להתחרות עוד, ובמקום זאת לנסות לפתור את המשחק דמקה (כלומר לחשב באופן מלא מהו הצעד הטוב ביותר בכל מצב).
באותו הזמן היא הייתה בעלת מד כושר 2814.
צ'ינוק משחקת גרסת דמקה הקרויה דמקה אנגלית או דמקה אמריקאית.
בגרסה זו הלוח הוא של 8 על 8 משבצות, ומשחקים ב-24 אבנים.
לגרסה זו של המשחק כ-1020 מצבי לוח אפשריים.
לצורך ההוכחה שצ'ינוק לעולם לא תפסיד, הוכן בסיס נתונים של כל מצבי הלוח הכוללים עד 10 אבנים, וכל מצב כזה נותח באופן מלא על מנת לחשב אם הוא מוביל לניצחון, הפסד או תיקו.
לאחר מכן הוכח שכל אחד מ-19 מהלכי הפתיחה האפשריים מוביל למצב במאגר שחושב כתיקו, בתנאי שאף שחקן לא עושה טעות.
למציאת תוצאה זו נדרשו כ-1014 צעדי חישוב, שבוצעו לאורך שנים על ידי מחשבים ביתיים שמספרם נע בין 50 מחשבים שעבדו בו זמנית, ועד ל-200 בשנות השיא.
לטענת שפר, טכניקות שפותחו לצורך ביצוע החישובים יוכלו לסייע בבעיות מעשיות אחרות, כגון אופטימיזציה של ניצול המשאבים בבניית מכונה מורכבת כגון מעבורת חלל.
1997 - ג'ונתן שפר כותב ספר אודות צ'ינוק: קפיצה אחת קדימה: קריאת תגר על עליונות בני האדם בדמקה (One Jump Ahead: Challenging Human Supremacy in Checkers) מהדורה מעודכנת פורסמה בנובמבר 2008.
24 במאי 2003 - צ'ינוק משלימה מאגר של כל מצבי הלוח בעלי 10 אבנים, 5 אבנים בכל צד, כשכל מצב כזה פתור, כלומר האסטרגיה הטובה ביותר ידועה עבורו.
2 באוגוסט 2004 - צוות הצ'ינוק מכריז שמהלך הפתיחה המכונה הרופא הלבן (White Doctor, 10-14 22-18 12-16) נפתר, והוכח שהוא מוביל לתיקו לכל הפחות.
10 במרץ 2007 - ג'ונתן שפר מודיע (בכנס ACM SIGCSE 2007) שהפתרון המלא לדמקה צפוי בעוד 3–5 חודשים.
19 ביולי 2007 - כתב העת Science מפרסם את מאמר צוותו של שפר "דמקה נפתרה" (Checkers Is Solved).
במאמר מוצגת הוכחה ששחקן המשחק נגד צ'ינוק יוכל להשיג לכל היותר תיקו.
היא התעמתה עם האימפריות של התקופה, כולל האימפריה הבריטית, הפורטוגזית, ושושלת צ'ינג.
היא הייתה אחת ממספר זעום של קפטנים פיראטים שהצליחו לפרוש מהמקצוע.
צ'ינג שי תוארה במספר רב של ספרים, רומנים, משחקי וידאו, וסרטים באסיה.
היא נולדה בשם שי צ'נגו (סינית:石香姑; Jyutping:sek6 heong1 gu1, IPA: [sɛk hœŋ ku]) בשנת 1775 בגואנגדונג.
היא הייתה זונה קנטונזית שעבדה בבית בושת קטן בגואנג'ואו, אך נחטפה על ידי פיראטים.
בשנת 1801, היא נישאה לצ'נג אי, פיראט ידוע לשמצה.
פירושו של השם הנפוץ שהייתה ידועה בו, הוא פשוט "אלמנתו של צ'נג".
צ'נג אי בא ממשפחת פיראטים מצליחה, שהתחילה פעילותה באמצע המאה ה-17. לאחר נישואיו לצ'ינג שי, "שהשתתפה באופן מלא בפעילות הפיראטיות של בעלה", צ'נג אי ניצל את המוניטין שלו כדי ללכד קואליציה של ציים פיראטיים קנטונזים מתחרים בברית.
עד 1804, הקואליציה הייתה לכוח עצום, ואחד הציים החזקים ביותר בסין.
הקואליציה נודעה בשם "צי הדגל האדום".
ב-16 בנובמבר 1807, צ'נג אי מת בווייטנאם.
צ'ינג שי מיד החלה ליטול לעצמה את תפקיד ההנהגה שלו.
היא התחילה לטפח קשרים אישיים כדי לקבל הכרה מיריבים ולגבש את סמכותה.
על מנת למנוע מראש קונפליקט עם היריבים, היא ביקשה את תמיכתם של בני המשפחה החזקים ביותר של בעלה: אחיינו צ'נג פאו-יאנג ובן דודו צ'נג-צ'י.
היא גם הבטיחה לעצמה תמיכה מתוך הקואליציה על ידי גם שחיזקה קפטנים שהיו נאמנים לבעלה, ויצירת יחסי תלות בה מצד קפטנים אחרים.
מכיוון שעמד כוח כה גדול לפיקודה, צ'ינג שי הבינה שתצטרך סיוע בניהול היומיומי של הצי, ושזה הכרחי שזה יהיה מישהו שגם נאמן לה, וגם מקובל על הפיראטים עצמם.
היא בחרה לתפקיד את צ'אנג פו צאי.
יחסיה עם צ'אנג פו צאי
צ'אנג פו צאי היה בנו של דייג, וגויס בכפייה לפיראטיות בגיל 15 על ידי צ'נג אי.
צ'אנג עלה במהירות בסולם הדרגות עד שבסופו של דבר אומץ על ידי צ'נג איי.
ברגע שצ'ינג שי בחרה בצ' אנג, היא פעלה במהירות כדי לחזק את השותפות - השניים הפכו למאהבים, ואף נישאו לאחר זמן קצר.
בין הגילאים 32 ו-35, צ'ינג שי ילדה בן עם צ'אנג.
צ'אנג פו צאי מת בגיל 36, מגורם לא ידוע.
ברגע שהחזיקה צ'ינג בהנהגת הצי, התחילה את המשימה לאחד את הצי דרך החלת סט של חוקים.
בתרגום של נוימן של ההיסטוריה של הפיראטים ששרצו בים סין כתוב כי היה זה צ'אנג פו צאי שהנפיק את הקוד.
הקוד היה מאוד מחמיר, ואכיפתו קפדנית לעילא.
ראשית, כל מי שנתן פקודה משלו (שלא נמסרה מצ'ינג שי), או מי שהפר את פקודת הממונה עליו - נערף ראשו במקום.
שנית, איסור מוחלט על גנבת כספים מקופות ציבוריות או מבני הכפרים שסיפקו אספקה לפיראטים.
שלישית, כל שלל שנלקח היה צריך להיות מוצג לביקורת קבוצתית.
השלל היה נרשם על ידי הגזבר ואז מחולק לפי הקוד על ידי מפקד הצי: מי שהביא את השלל היה מקבל עשרים אחוז, ואת השאר היו מפקידים בקופה הציבורית.
רביעית, כסף מזומן שנלקח בפשיטות נמסר למפקד הקבוצה, שהיה מעניק למוסר רק כמות קטנה, ומשתמש בשאר לרכישת מצרכים עבור ספינות אחרות שפחות הצליחו במשימותיהן.
העונש בגין עבירה ראשונה של אי-מסירה היה הצלפות קשות בגב.
עבירות חוזרות או הסתרת סכומים גדולים נשאו עונש מוות.
על פי הקוד של צ'ינג שי, היה על הפיראטים לשחרר נשים שבויות, אך בפועל, היו הגברים לוקחים את הנשים היפות בעיניהם כפילגשים, או נישאים להן.
אך אם שודד ים היה נישא לאישה, הוא היה חייב להיות נאמן לה.
את שאר השבויות היו משחררים או דורשים עבורן כופר.
שודדי ים שאנסו שבויות הוצאו להורג, ובמקרים של יחסי מין בהסכמה עם שבויות, נערף ראשו של הפיראט, ואת האישה היו זורקים לים עם כדורי תותח קשורים לרגליה.
על הפרות של כללים אחרים של הקוד היו מענישים במלקות, כפיתה באזיקים, או ביתור.
לעריקים או מי שעזב ללא אישור רשמי היו כורתים את האוזניים, ואז מוליכים אותם לראווה לעיני חברי הצי.
על פי גלספול, הקוד "הוליד כוח שהיה ללא חת בהתקפה, נואש בהגנה, ולא מתפשר, גם כאשר היה במיעוט מספרי מול האויב."
הצי בפיקודה של צ'ינג שי שלט במספר גדול של כפרים לאורך החוף, ובמקרים מסוימים אפילו הטיל עליהם היטלים ומיסים.
לדברי רוברט אנטוני, צ'ינג שי "שדדה ערים, שווקים וכפרים, ממקאו ועד לקנטון".
צי הדגל האדום תחת שליטתה של צ'ינג שי היה בלתי מובס — לא יכלו לו שושלת צ'ינג הסינית, הצי הפורטוגזי, ואף לא הבריטים.
אך בשנת 1810 הוצעה חנינה לכל הפיראטים של האזור, וצ'ינג שי ניצלה זאת.
היא סיימה את הקריירה שלה באותה שנה, כאשר קיבלה חנינה מהממשלה הסינית.
היא שמרה את השלל שצברה, ופתחה בית הימורים.
בסיפורו של חורחה לואיס בורחס, "האלמנה צ'ינג, הגברת הפיראטית", מתוארת צ'ינג באופן חצי בדיוני, ומתוארת כ"גבירה שודדת ים שפעלה במימי אסיה, מן הים הצהוב ועד לנהרות של חוף אנאם", וכמי, שלאחר שנכנעה לכוחות הקיסר, קיבלה חנינה והותרה לחיות את שארית חייה כמבריחת אופיום.
בורחס נתן קרדיט לספר שיצא ב-1932, "ההיסטוריה של הפיראטיות", מאת פיליפ גוס (הנכד של פיליפ הנרי גוס), כמקור הסיפור.
ב-2003, יצא הסרט של ארמנו אולמי "לשיר מאחורי המסכים", המבוסס באופן רופף על סיפורו של בורחס, אף על פי שסוגיות זכויות קניין אינטלקטואלי בארגנטינה מנעו מהסופר מלהופיע ברשימת הקרדיטים.
"אפטרלייף", רומן גרפי משנת 2006, מתאר את צ'ינג שי כמגנת אדם שנלחמת בשדים כדי להגן על התושבים של העולם התחתון.
בשנת 2007, בסרט השלישי בסדרת שודדי הקאריביים, צ'ינג שי הוצגה כ"הגבירה צ'ינג", אחת מתשעה שליטים פיראטים.
בשנות ה-90 פעלה בבית המלון והקזינו "אי המטמון" בלאס וגאס מסעדה סינית בשם "מאדאם צ'ינג", על שמה של צ'ינג שי.
"דגל אדום", סדרת טלוויזיה שהחלה הפקתה ב-2015, מספרת את סיפורה של צ'ינג שי, בכיכובם של מגי קיו ופרנסואה ארנו, ובהשתתפותו של דילן מקדרמוט.
"לו הייתי פיראט" (2022), סדרת קומדיה רומנטית מקורית של HBO, הוסיפה את צ'ינג כדמות בעונתה השנייה (2023).
צִ'ינְדִיטִים היו כוחות מיוחדים של הצבא הבריטי שלחמו במהלך המערכה על בורמה במלחמת העולם השנייה.
הצ'ינדטים השתמשו בטקטיקות גרילה וקומנדו שפותחו על ידי מפקדם, אורד צ'ארלס וינגייט, שהתבססו בעיקר על חדירה עמוקה לתוך השטח שבשליטת הצבא היפני הקיסרי בבורמה לשם פגיעה בקווי האספקה ובדרכי התקשורת שלו.
הצ'ינדיטים התפרסמו באימוניהם הקשים והדרישות הגבוהות מהם, שכללו לעיתים צעידה במשך ימים רצופים עם הספקת מזון מועטה.
במהלך פעילותם ספגו הצ'ינדיטים אבדות כבדות שנגרמו לא רק מהלחימה נגד היפנים אלא גם ממחלות טרופיות, כגון מלריה ודיזנטריה, וכן מתת תזונה.
הצ'ינדיטים החלו את דרכם במרץ 1942 במסגרת הבריגדה ההודית ה-77, שכללה כ-3,000 איש.
בפברואר 1943 יצאו בפיקודו של וינגייט למבצע בד ארוך, שבמהלכו חצו את הנהר ופשטו על מסילות הברזל היפניות והסבו להן נזק.
לאחר מכן חצו את הנהר , אולם נאלצו לחזור חזרה להודו הבריטית בשל מחסור במזון.
תוצאות המבצע שנויות במחלוקת, אולם עם חזרתם התפרסמו הצ'ינדיטים בכל רחבי העולם.
בעקבות המבצע הזמין וינסטון צ'רצ'יל את וינגייט לוועידת קוויבק, במהלכה קיבלה טקטיקת החדירה העמוקה שלו אישור מהפיקוד העליון של בעלות הברית המערביות.
לאחר הוועידה הוחלט להגדיל את הכוח הצ'ינדיטי לסדר גודל של דיוויזיה.
במרץ 1944 יצאו הצ'ינדיטים לפשיטה שנייה מאחורי הקווים היפניים אשר נקראה מבצע יום חמישי.
פשיטה זו הייתה גדולה ומורכבת בהרבה מקודמתה.
הפעם הונחתו הצ'ינדיטים מהאוויר בעומק שטח האויב, והקימו בסיסי קבע מאחורי הקווים היפניים, מהם תקפו את נתיבי התנועה היפניים, שיבשו את ההכנות לפלישה יפנית להודו, וסייעו להתקדמות כוחותיו הסיניים-אמריקניים של ג'וזף סטילוול בצפון בורמה.
במהלך המבצע נהרג וינגייט בתאונת מטוס, ווולטר לנטיין מונה כמפקד הדיוויזיה החדש.
עד סוף אוגוסט 1944 פונו כל הצ'ינדיטים מהודו, בעיקר עקב מצבם הבריאותי.
בפברואר 1945 הוחלט על פירוק היחידה.
קיימת מחלוקת באשר לערכם הצבאי של הצ'ינדיטים.
עם זאת, אין מחלוקת על כך שלפעילות הצ'ינדיטים היה ערך פסיכולוגי ותעמולתי רב.
הם העניקו תחושת גאווה וביטחון עצמי לחיילים הבריטיים וההודיים בבורמה, והוכיחו כי היפנים אינם עדיפים על כוחות חבר העמים הבריטי שלחמו מולם, וכי האחרונים מסוגלים לנוע וללחום בהצלחה ביפנים גם בג'ונגלים של בורמה.
ב-7 במרץ פינה הצבא הבריטי את הבירה ראנגון ופתח בנסיגה צפונה, כשהוא נחלץ אך בקושי מכיתור בידי היפנים.
אל הכוחות הבריטיים וההודים ששהו בצפון בורמה חברו עד מהרה חיילים סינים, והכוחות אוחדו לכדי "קורפוס בורמה".
לאחר תבוסה במספר קרבות, החליטו הבריטים לסגת מבורמה אל הודו הבריטית.
הכוחות חצו יערות גשם טרופיים עם אספקה וציוד מועטים.
שיירות רבות חסמו את דרכי הגישה המשובשות לכיוון הודו, וכל אותו זמן היו נתונים תחת מצוד מצד היפנים.
קורפוס בורמה הבריטי הצליח לחצות את הגבול להודו, והגיע לערים אימפאל ומניפור, במאי.
אולם, לכשהגיעו להודו, נוכחו לדעת כי הרשויות אינן ערוכות לקבלת מספר כה רב של פליטים, ועל כן הם נותרו בשטח הפתוח, עם תחילת עונת המונסונים.
עם תום עונת המונסונים, בחרו היפנים שלא לחדש את מתקפתם, אלא הקימו את "מדינת בורמה", שהייתה למעשה ממשלת בובות בורמזית שנשלטה בידי היפנים.
הבריטים יזמו מתקפה קטנה בניסיון להשיב לעצמם את השלטון בחצי האי מאיו, אולם ההתקפות ההודיות והבריטיות נהדפו בזו אחר זו על ידי היפנים, אשר הסבו אבדות רבות לתוקפים.
במרץ 1942, הזעיק ארצ'יבלד וייוול, מפקד "פיקוד הודו", את בריגדיר אורד צ'ארלס וינגייט, בכוונה שיקים כוחות מיוחדים, שילחמו נגד הכוחות היפניים בבורמה.
קודם לכן, פיקד וינגייט במהלך המערכה במזרח אפריקה על "כוח גדעון", כוח מיוחד שהורכב מחיילים בריטים וסודאנים שלחמו לצד פרטיזנים אתיופים, כנגד האיטלקים, מערכה עליה פיקד ויוול.
כוח גדעון פעל מאחורי הקווים של הצבא האיטלקי, שיבש את קווי התקשורת שלו ומילא תפקיד משמעותי במערכה לשחרור אתיופיה.
וינגייט הציע להקים כוח הדומה ל"כוח גדעון", שיילחם ביפנים באותן שיטות בהן השתמש כוח גדעון במערכה נגד האיטלקים באתיופיה.
וינגייט הגדיר את הטקטיקה של הכוח בפיקודו כ"חדירה לטווח ארוך" מעבר לקווי האויב, להבדיל מהיפנים, שהשתמשו בטקטיקה של "חדירה לטווח קצר", כדי לאגף ולכתר את הכוחות הבריטיים במהלך כיבוש בורמה ויוול נתן את אישורו לתוכנית מבלי להתייעץ בממונים עליו, או בנציג האמריקאי הבכיר בזירת סין-בורמה-הודו, ג'וזף סטילוול.
השם "צ'ינדיטים" הוצע בידי קפטן אאונג ת'ן (Aung Thin), בורמזי שלחם בצבא הבריטי.
השם הוא שיבוש של השם "צ'ינתה", שהוא שמה של חיה מיתולוגית שחציה נשר וחציה אריה, שעל פי המסורת הבורמזית שמרה על הפגודות.
הצ'ינתה אף שמשה כסמלם הרשמי של הצ'ינדיטים.
הבריגדה כללה כ-3,000 חיילים, אשר כמחציתם היו בריטים והשאר הודים, בורמזים וגורקים.
תוכניתו של וינגייט הייתה שהצ'ינדיטים יחדרו מעבר לקווים היפניים בבורמה באמצעות תנועה רגלית דרך הג'ונגלים.
לפיכך, הוא דרש מהכוח שבפיקודו לעבור תוכנית אימונים תובענית ביותר בג'ונגלים של הודו, שכללה בין השאר צעידה במשך ימים שלמים עד לאפיסת כוחות.
וינגייט אימן את חייליו לפלס את דרכם בג'ונגלים, במקום להשתמש בכבישים, לימד אותם לטפל בפרדות, שעתידות היו לשמש כאמצעי התובלה העיקרי שלהם, והורה להם להשיג את מזונם בעצמם, כך שעד מהרה הם התרגלו לאכול צפרדעים, לטאות וחרקים.
כפי שנהג באתיופיה ובארץ ישראל, גם בבורמה התעלם וינגייט כליל מנוהלי האימון הרגילים בצבא הבריטי.
במהלך האימונים מתו שני חיילים מדיזנטריה, ובמקרה אחד כשבעים אחוזים מחיילי אחד מגדודי הצ'ינדיטים ביקשו להתאשפז.
וינגייט התנגד לכך שחייליו יתאשפזו בבתי חולים, והסביר להם שבג'ונגל עליהם לרפא את עצמם.
בתחילה נדרש כל חייל שרצה להתאשפז לקבל את אישורו האישי של וינגייט, אולם בהמשך בוטלה הוראה זאת בהדרגה.
כל חייל נשא על גופו כ-33 ק"ג שכללו: רובה לי אנפילד, תת-מקלע סטן, תחמושת, רימונים, סכין מצ'טה או קוקרי, מנות מזון לשבעה ימים, יריעת בד וציוד נוסף.
הבריגדה כללה כ-1,000 פרדות שנשאו אספקה וכן מרגמות ומקלעים, אם כי משאה של פרדה אחת היה לרוב קל יותר ממשאו של לוחם אחד.
בינואר 1943 הועברה הבריגדה לאסאם, ומשם הצעיד וינגייט את אנשיו רגלית עד לאימפאל, מרחק של כ-210 ק"מ.
הצעדה התנהלה בלילות, עם עצירות של שעה אחת למנוחה כל לילה.
היחסים בין וינגייט לפקודיו, הם נושא שנוי במחלוקת.
בספרו דרך בורמה טוען החוקר דונובן ובסטר שהיחסים היו חמים וקרובים מאוד, וכי למרות כל הסבל שהסב להם, העריצו הצ'ינדיטים את וינגייט.
לעומתו, טוען אברהם עקביה בספרו הביוגרפי על וינגייט, כי מדובר היה ביחסים מורכבים, וכי כ-250 מבין החיילים הבריטים נשרו מהיחידה בשלב מוקדם של האימונים.
עם החיילים ההודיים והבורמזיים היו לווינגייט יחסים טובים, אך לא כן עם חיילי הגורקה אשר לא גילו נכונות ללמוד את השיטות החדשניות שלו.
לדעתו של עקביה, ייתכן שמתנגדיו של וינגייט בשורות הצבא ההודי-בריטי הסדיר, הסיתו אותם נגדו.
הצ'ינדיטים היו אמורים במקור לקחת חלק ב"מבצע ענקים", במסגרתו היו אמורים כוחות בריטיים ואמריקאיים לפלוש לבורמה, אולם התוכנית בוטלה, וויוול הגיע באופן אישי לאימפאל כדי להודיע לווינגייט על הביטול, ולאחר שווינגייט התעמת עמו, הוא אישר לו לצאת למבצע נפרד משלו.
מטרת המבצע הייתה גרימת נזק רב ככל האפשר ליפנים, בדגש על פגיעה במסילות הברזל שלהם.
הצ'ינדיטים התפצלו לשני כוחות, שנועדו לחדור לצפון בורמה בנתיבים שונים.
לאחר החדירה לבורמה, כל כוח נועד להתפצל למספר טורים גדולים דיים כדי להנחית מהלומות, אך קטנים מספיק כדי לחמוק דרך רשת ההגנה של האויב.
הצ'ינדיטים יצאו מאימפאל ב-8 בפברואר והגיעו אל נהר הצ'ינדווין ב-13 בו.
הכוח הראשון נקרא בשם "הקבוצה הדרומית" ונועד לשמש ככוח הסחה ולמשוך את תשומת לבם של היפנים מ"הקבוצה הצפונית" בפיקודו של וינגייט עצמו, אשר היוותה את הכוח העיקרי.
שתי הקבוצות חצו את הנהר בלילה שבין 16 ל-17 בפברואר.
החצייה נתקלה בקשיים, בעיקר עקב הפרדות הרבות, בהן השתמשו הצ'ינדיטים.
לאחר החצייה החלו שתי הקבוצות לנוע אל מסילת הברזל מנדאליי-מיצ'צ'נה במטרה לפוצץ אותה בכמה שיותר מקומות.
הקבוצה הדרומית מילאה את תפקיד ההסחה שלה בהצלחה רבה מדי, וב-2 במרץ אחת מתוך שתי השדרות שלה (שדרה מס' 1) נפלה למארב יפני מתוכנן היטב ליד העיירה קיקאתין שם תכננה לפוצץ את מסילת הברזל.
שרידי השדרה חזרו להודו, בעוד אנשי השדרה השנייה המשיכו בדרכם לכיוון הנהר איראוואדי.
באותו היום פקד גורל דומה גם את אחת משדרות הקבוצה הצפונית (שדרה מס' 4), אולם ההתמקדות היפנית באותה שדרה אפשרה לשדרה מס' 3 של מייק קאלוורט ולשדרה מס' 5 בפיקודו של ברנרד פרגוסון להתקדם ללא הפרעה.
הצ'ינדיטים נעו במהירות יחסית, תודות למסלול חטיבת עצים של הממשל הקולוניאלי הבריטי.
הצרה הייתה שפוריותה של קרקע באזור טרופי זה מידלדלת במהירות, ואחת לכמה שנים החקלאים שרפו את הכפר שלהם ונדדו למקום אחר.
ב-6 במרץ החלה ההתקפה על מסילת הרכבת.
הצ'ינדיטים פוצצו אותה בלמעלה מ-70 נקודות, והשביתו כליל את תנועת הרכבות באזור.
האם לסגת חזרה להודו לפני שיספיקו היפנים להזרים כוחות, שינתקו את כוחותיו מבסיס היציאה שלהם, או שמא להמשיך להתקדם לעומק שטח בורמה ולחצות את הנהר איראוואדי (Irrawaddy).
מפקדי השדרות שלו, שהתעודדו מהצלחותיהם, המליצו לו להמשיך הלאה ויעצו לעשות זאת בהקדם.
ההכרעה התקבלה ב-11 במרץ כאשר התברר לווינגייט ששדרה מס' 1, שהייתה חלק מהקבוצה הדרומית שלו, לא הושמדה, והצליחה לחצות את האיראוואדי בהצלחה.
חציית האיראוואדי החלה ב-13 במרץ, ונמשכה עד ל-18 בו.
חלק מהשדרות חצו בקלות, בעוד השדרה של קאלוורט, שעד אז הייתה היחידה שלא איבדה אף אדם, נתקלה במארב יפני ובשלב מסוים מצאה את עצמה לכודה על אי במרכז הנהר ממנו הצליחה להיחלץ רק בקושי.
בשלב מסוים ניהלו אחריהם מצוד כ-2,000 חיילים, שהשתייכו לשתי דיוויזיות יפניות.
הצ'ינדיטים ביצעו בדרך כלל פעולות כנגד היפנים, שכללו לרוב מארבים מתוכננים היטב.
עם זאת, כעת הם השאירו כל פצוע וחולה מאחור, והללו הלכו והתרבו ככל שהחיילים הותקפו בידי עלוקות, התקשו להשיג מזון, ולא התרחצו והתנקו במשך שבועות.
הצ'ינדיטים רזו כל כך, עד שפרגוסון שידר לווינגייט באלחוט את הפסוק "אֲסַפֵּר כָּל עַצְמוֹתָי הֵמָּה יַבִּיטוּ יִרְאוּ בִי."
ב-24 במרץ הורה וינגייט לסגת, אולם נכשל בניסיון שכל הקבוצה תחצה את האיראוואדי כאיש אחד.
לפיכך הוא חילק את אנשיו לקבוצות, והורה לכל קבוצה להגיע חזרה להודו בכל צורה שתעלה על דעתה.
הקבוצה של קאלוורט הגיעה חזרה להודו ב-14 באפריל, הקבוצה של וינגייט הגיעה ב-29 באפריל והקבוצה האחרונה שכללה תשעה חיילים בלבד הגיעה ב-6 ביוני.
מבין כ-3,000 הצ'ינדיטים שחצו את הצ'ינדווין בפברואר, חזרו בסה"כ רק 2,182. כ-450 נהרגו, כ-120 בורמזים הורשו להישאר בג'ונגל, והשאר נפלו בשבי.
מבין הניצולים, כ-600 היו חלשים מכדי לחזור לשירות צבאי, ומבין הנותרים בחר וינגייט בעצמו את אלו שימשיכו עמו, בעוד השאר שולבו ביחידות צבאיות רגילות.
חלק מהחוקרים נוטים להסכים עם סלים, אולם הם מודים שבמבצע זה נלמדו לקחים חשובים שיושמו היטב מאוחר יותר.
כך או כך, אפילו סלים הודה ש"תהיינה העובדות אשר תהיינה – לחיילים בבורמה נדמה היה כי זהו הגל הקטנטן הראשון המבשר את בוא הנחשול...
כבר בסוף אפריל החלו לדלוף פרטים על מבצעי הצ'ינדיטים בעורף האויב, וב-12 במאי הותר למשלחת עיתונאים לבקר את הצ'ינדיטים הפצועים בבתי החולים באימפאל ולראיין אותם.
ב-21 במאי הוסרה הצנזורה מהסיפור כולו, והצ'ינדיטים זכו לפרסום בינלאומי.
"מבצע בד ארוך" הוצג בתקשורת כניצחון הבריטי הראשון על הצבא היפני במערכה בבורמה, והתקשורת בבריטניה דאגה לנפחו.
וינגייט הפך לגיבור, וקיבל מכתבי מעריצים מכל רחבי בריטניה, ובין היתר מג'ורג' השישי, מלך הממלכה המאוחדת.
מבצע בד ארוך היווה בעיקר ניצחון מורלי רב ערך.
ראשית, הצ'ינדיטים יצרו איום פסיכולוגי על החיילים היפנים ביערות בורמה, ושנית, הם תרמו למורל ולביטחון העצמי של חיילי בעלות הברית בזירת המלחמה של דרום-מזרח אסיה, בכך שהוכיחו כי חיילים בריטים והודים מסוגלים לנוע ולהילחם ביערות לא פחות טוב מהחיילים היפניים.
אחד מאנשיו של וינגייט כתב בזיכרונותיו:
ועידת קוויבק ועיצוב התוכנית לכיבושה מחדש של בורמה
וינגייט כתב דו"ח רשמי על המבצע, אשר היה שנוי במחלוקת מכיוון שגילה סלחנות כלפי הטעויות שנעשו על ידו במהלכו, ותקף בצורה בוטה קצינים אחרים.
מאוחר יותר הוא נאלץ לצנזר את הדו"ח שלו, ולהסיר ממנו את כל דברי הביקורת שהטיח כלפי האמריקנים.
הדו"ח הגיע לידיו של וינסטון צ'רצ'יל ראש ממשלת בריטניה, אשר התלהב כל כך מהתיאורים שנכללו בו, עד שהציע למנות את וינגייט, בו ראה מפקד מוכשר וחדשן, כ"ראש הצבא הפועל נגד בורמה" (כלשונו).
הוא זנח את הרעיון לאחר שהקצינים הבכירים במטכ"ל הבריטי הזדעזעו מההצעה לקדם קצין, שהתנסה בפיקוד על בריגדה בלבד, לתפקיד של מפקד קבוצת ארמיות.
עם זאת, צ'רצ'יל הזמין את וינגייט ללונדון לארוחת ערב.
הוא התרשם מאוד מווינגייט, שהציע במהלך ארוחת הערב להפוך את הצ'ינדיטים לאמצעי התקיפה העיקרי של כוחות בעלות הברית בזירת בורמה, ולא להתייחס אליהם רק ככוח בעל תפקיד משני במערכה.
צ'רצ'יל הציע לווינגייט ואשתו לורנה להצטרף אל המשלחת הבריטית לוועידת קוויבק.
בפגישה הקודמת של מנהיגי בעלות הברית, טענו ראשי המטות האמריקאים כי הבריטים אינם עושים מספיק במערכה הצבאית נגד היפנים, וצ'רצ'יל רצה להציג את וינגייט כדוגמה לקצין בריטי שנחל ניצחון על היפנים.
למרבה ההפתעה, דווקא הקצינים הבכירים הבריטים תקפו בחריפות את תוכניתו של ווינגייט וביקרו אותה, בעוד האמריקנים התרשמו ממנה מאוד.
קלוד אוקינלק, אשר החליף את ויוול בתפקיד מפקד פיקוד הודו, שלח תזכיר אל צ'רצ'יל ובו הצביע על ליקויים רבים בתוכניתו של וינגייט.
אנשי המטה שלו טענו שהתוכנית תחייב הקצאת משאבים צבאיים וכוח האדם המובחר, שתהיה גדולה לאין ערוך מתרומתה למאמץ המלחמה נגד היפנים.
עם זאת, צ'רצ'יל לא היה יכול לסגת מהסכמתו לתוכנית, כיוון שווינגייט היווה מעין "נקודת הסכמה" בין בעלות הברית, והדבר היה מעורר קרע בין הבריטים לאמריקאים.
בוועידת קוויבק התקבלה סוף סוף תוכנית לכיבושה מחדש של בורמה, בכפוף לאישור סופי, שאמור היה להתקבל במהלך הפגישה הבאה של ראשי המטות של בעלות הברית בקהיר בנובמבר 1943. התפקיד העיקרי במסגרת התוכנית הוטל על הכוחות הסינים-אמריקאיים שתחת פיקודו של סטילוול.
במקביל ינועו כוחותיו של צ'יאנג קאי שק ממחוז יונאן לאורך "דרך בורמה", במטרה לחבור אל כוחו של סטילוול ולפתוח את הדרך לתנועה באמצעות מתקפה משולבת על הכוחות היפניים בצפון בורמה והדיפתם עד מדרום ללאשיו.
בשלב מאוחר יותר תצטרף למערכה גם הארמייה ה-14 בפיקוד סלים, שתתקדם במספר צירים אל נמל ראנגון.
כיבוש הנמל יאפשר שימוש ברשת מסילות הברזל הבורמזית לצורך העברת אספקה ישירות לנקודת המוצא של "דרך בורמה".
ב-31 במרץ 1943, עוד במהלך מבצע בד ארוך, הקים ויוול, בלא ידיעתו של וינגייט, בריגדת צ'ינדיטים נוספת אשר נקראה "הבריגדה ההודית ה-111" ("הנמרים"), ומינה כמפקדה את בריגדיר וולטר לנטיין.
ויוול התכוון להשתמש בשתי הבריגדות לסירוגין במהלך 1944, ותכנן שבריגדה אחת תנוח בעוד בריגדה שנייה תצא למשימות.
עם זאת, לאחר ועידת קוויבק והחלפתו של ויוול בקלוד אוקינלק, היה ברור שווינגייט יצטרך כוח גדול יותר.
וינגייט, שהועלה בינתיים לדרגת מייג'ור גנרל, הציע לפרק את הדיוויזיה ה-70 אשר הועברה להודו מהמערכה בצפון אפריקה, ולהקים על בסיס יחידותיה דיוויזיה של חדירה לטווח ארוך.
אוקינלק התנגד לפירוק הדיוויזיה, בטענה שהוא זקוק לה לצורך הלחימה הסדירה בבורמה.
הוא הציע להשתמש תחת זאת בדיוויזיה ה-81, שהגיעה ממערב אפריקה והייתה מורכבת ברובה ממתנדבים מניגריה.
בעקבות תמיכת צ'רצ'יל בווינגייט, נאלץ אוקינלק לקבל את דרישותיו של האחרון, וב-24 בנובמבר פורקה הדיוויזיה ה-70 רשמית, אם כי בפירוקה הוחל עוד באוקטובר.
סלים טוען בזכרונותיו כי פירוק הדיוויזיה היה טעות ונעשה נגד רצונו, וחלק מהחוקרים המודרניים מקבלים את דעתו וסוברים שהיא יכלה להועיל יותר כדיוויזיה סדירה.
הדיוויזיה החדשה שהועמדה תחת פיקודו של וינגייט, קיבלה את השם "הדיוויזיה ההודית השלישית".
ג'ורג' סימס, המפקד הקודם של הדיוויזיה ה-70 (שהיה ותיק מווינגייט ושווה לו בדרגה), מונה לסגנו של וינגייט ומילא את תפקידו בנאמנות.
הוא סירב לצרף לכוחו חיילים הודים, מפני שבאותו זמן דרש צבא הודו הבריטית שהם יקבלו מזון מיוחד, בהתאם לכללי הבודהיזם, ווינגייט ידע שבג'ונגל לא ניתן יהיה לעמוד בדרישה זו.
הדיוויזיה ההודית ה-3מפקד: מייג'ור גנרל אורד צ'ארלס וינגייט שם הבריגדה מפקד הרכב הכוחהבריגדה ה-14תומאס ברודיבריטיםהבריגדה ה-3 (המערב אפריקאית)א.
גילמורניגריםהבריגדה ה-16ברנרד פרגוסוןבריטיםהבריגדה ה-77מייק קאלוורטבריטים וגורקיםהבריגדה ה-111וולטר לנטייןבריטים וגורקיםהבריגדה ה-23לאנסלוט פרוואניבריטים
הנרי ארנולד, מפקד חילות האוויר של צבא ארצות הברית, נפגש עם וינגייט במהלך ועידת קוויבק, והן הוא והן נשיא ארצות הברית פרנקלין דלאנו רוזוולט (עמו הזדמן לווינגייט לשוחח בפרטיות) התרשמו מאוד מהצ'ינדיטים.
ארנולד הבטיח להעניק לווינגייט סיוע אווירי צמוד.
ארנולד הורה על פירוק "קבוצת המרדף ה-16" (16th Pursuit Group) והקים תחתיה את "כוח הקומנדו האווירי הראשון" (1st Air Commando Group).
ארנולד החליט שעל הכוח יפקד פיליפ קוקרן וג'ון אליסון ישמש כסגנו.
בפועל הם פיקדו עליו במשותף.
כוח זה היה מעין חיל אוויר פרטי של וינגייט, אם כי רשמית הוא הוגדר ככוח "מסייע" לווינגייט ולא "כפוף" אליו.
סיוע חשוב נוסף שהעניקו האמריקנים, היה אספקה של "מנות K", שסיפקו יותר קלוריות מאשר מנות הקרב הבריטיות או ההודיות.
כמו כן כוחו של וינגייט צויד ב-200 דאונים לצורך הנחתת כוחות בעומק שטח האויב ובתותחי שדה.
הופעת הצ'ינדיטים, חוללה זעזוע בקרב הפיקוד היפני הבכיר בבורמה.
לוטננט גנרל רנייה מוטגוצ'י, מפקד הדיוויזיה ה-18, שמונה ב-18 במרץ 1943 למפקד הארמייה ה-15, ערך תחקיר על נסיבות השמדת גדוד יפני שלם מהדיוויזיה ה-33 (שהייתה חלק מהארמייה שלו) בידי הצ'ינדיטים (במהלך מבצע בד ארוך).
ממקורות בורמזיים ומתחקור שבויים הוא הבין, שלא מדובר בסתם כוח סיור/פשיטה בריטי, אלא בטקטיקת לוחמה בריטית חדשה.
תוצאות התחקיר גם סתרו את הערכתו של מוטגוצ'י, כי ההרים שבין בורמה להודו הם בלתי עבירים לכוח גדול, וגרמו בעקיפין לכך, שהוא הציע למפקדת קבוצת ארמיות המשלוח הדרומית לפלוש להודו דרכם.
מפקדי הדיוויזיות שתחת פיקודו של מוטגוצ'י התנגדו לתוכניתו, אולם היא התקבלה בהתלהבות במפקדת קבוצת הארמיות בסינגפור, ואף קיבלה אישור מהמפקדה הקיסרית הכללית בטוקיו.
ככל שהתקדמה המערכה בבורמה, החלו היפנים לחשוש יותר ויותר מהצ'ינדיטים.
מזיכרונותיו של מוטגוצ'י עולה, כי היפנים חשבו שווינגייט מחזיק בדרגת גנרל (דרגה שהייתה גבוהה בשתי דרגות מדרגתו האמיתית – מייג'ור גנרל), ושהשם "הדיוויזיה ההודית השלישית" הוא שם מטעה, וכי למעשה מדובר בכוח בסדר כוחות של קורפוס שלם.
החשש של היפנים מפעילות הכוח הבריטי החדש שהופיע בזירה היה כה גדול, עד שהם הקדישו כוחות ניכרים לטיפול באיום שיצרו כוחותיו של וינגייט על עורפם, על חשבון החלשת הכוחות שנועדו להשתתף בפלישה המתוכננת להודו.
מוטגוצ'י גם מספר ביומנו, כי לאחר ששמע ברדיו על מותו של וינגייט "הבינותי כמה גדולה האבדה לצבא הבריטי – ואמרתי תפילה לנשמתו של אדם זה אשר ראיתי בו מי שישווה לי".
המתקפה הגדולה של בעלות הברית החלה כבר באוקטובר 1943 כאשר הכוחות הסיניים-אמריקניים של סטילוול מתקדמים בצורה אטית אגב קרבות קשים כנגד הדיוויזיה ה-18 היפנית.
נבחרו שלושה יעדים כאלו שקיבלו את שמות הקוד "פיקדילי", "ברודוויי" ו"צ'ורינגהי".
הצ'ינדיטים היו אמורים להגיע ליעדים כשהם נוחתים באמצעות דאונים הנגררים בידי מטוסים.
ב-5 במרץ התרכזו הבריגדות ה-77 (קאלוורט) וה-111 (לנטיין) בללגהאט שבהודו משם היו אמורים להוביל אותם ליעדים.
ברגע האחרון הוצא אזור "פיקדילי" משימוש בגלל גזעי עצים כרותים שהפכו את הנחיתה בו לבלתי אפשרית, כך שהבריגדה ה-77 הונחתה ב"ברודוויי" והבריגדה ה-111 ב"צ'ורינגהי" בתוך חמישה לילות, כמעט 12,000 חיילים, 3,000 פרדות, עשרות טונות של ציוד, תותחי נ"מ וארטילריה וכמויות גדולות של מזון הוצנחו או הונחתו בשני המעוזים.
בהמשך הוחלט לפנות את "צ'ורינגהי" והחיילים שם הצטרפו אל הכוחות ב"ברודוויי".
בו זמנית עשתה את דרכה רגלית הבריגדה ה-16 של פרגוסון במטרה לתגבר את כוחו של סטילוול.
באמצע מרץ החלו הצ'ינדיטים לצאת לפעולות.
קאלוורט כבש גבעה בעלת חשיבות אסטרטגית ניכרת מדרום-מזרח ל"ברודוויי", והקים עליה מעוז נוסף שקיבל את הכינוי "העיר הלבנה".
לאחר שהוקמה "העיר הלבנה", ומיקומה זוהה בידי היפנים, הם החלו להזרים כוחות במטרה להשמידה, ווינגייט הורה לבריגדות של לנטיין ופרגוסון לחסום את הדרכים המובילות ל"עיר הלבנה".
כדי להמשיך את ניהולו התקין של מבצע יום חמישי, היה הכרח שמחליפו של וינגייט יהיה אדם אשר מכיר את שיטותיו של וינגייט, מזדהה עמן, ויהיה מוכן להגן על הצ'ינדיטי מפני ביקורות שעלולות להימתח עליהם בדרגים הגבוהים.
ב-26 במרץ החל פרגוסון בהכנות לכבוש את שני הכפרים אינדאו ותטקגיין, שהיו בעלי חשיבות אסטרטגית רבה.
פרגוסון הצליח להשמיד באזור שיירה בת 600 חיילים יפנים מבלי שיאבד ולו איש אחד, אך נחל כישלון צורב בכיבוש הכפרים.
במקביל, שיגרו היפנים את הבריגדה המעורבת העצמאית ה-24 וחלק מהדיוויזיה ה-3, ופתחו בהתקפה על "העיר הלבנה" בין 25–26 במרץ.
ב-8 במאי הצ'ינדיטים הקימו מעוז חדש בשם "בלקפול", אולם באזור זה כבר היו כוחות יפניים מוכנים, וזמן קצר לאחר ההקמה כבר הרעישו היפנים את האזור.
ב-25 במאי הגיעה הוראה לפנות גם את "בלקפול".
ב-17 במאי העביר סלים לסטילוול את הפיקוד העליון על הצ'ינדיטים, פרט לרוב הסיוע האווירי והבריגדה ה-23 שהוחזרו להודו כדי לסייע בבלימת המתקפה היפנית.
בריגדות הצ'ינדיטים שפינו את "בלקפול" החלו לנוע צפונה בתוככי הג'ונגלים, ואנשיהן גררו עמם המוני פצועים שמספרם הלך והתרבה מיום ליום, מתוך תקווה לחבור אל הכוח של סטילוול.
לאחר שהצ'ינדיטים השתלטו על כל אזור האגם, החלו מטוסים ימיים לנחות בו ולפנות פצועים וחולים בקצב של כמה מאות ליום.
באזור יוני החליט סטילוול להשתמש בצ'ינדיטים כדי לכבוש את העיירה האסטרטגית מוגאונג.
הבריגדה של קאלוורט הייתה במצב קשה, מתוך 1,200 איש שכללה במקור, היו לה כעת רק 800, ולפיכך קאלוורט הזעיק חיילים נוספים מיחידות אחרות שחנו על האגם.
במשך שלושה ימים ניהלו הצ'ינדיטים קרב על הכפר פינהמי שהיה חיוני לכיבוש מוגאונג, ועם כיבושו התאבדו מרבית החיילים היפנים שנותרו בו.
בין 8 ל-10 ביוני ניהל קאלוורט קרב עיקש עם חיילים יפנים בודדים שהגנו באומץ על ראש גשר המוביל למוגאונג.
שני ימים אלו הספיקו ליפנים כדי להבין היטב את כוונתו הצ'ינדיטים, והם מיהרו לתגבר את הכוח היפני במוגאונג וסביבה.
הצ'ינדיטים היו בנחיתות מספרית, וב-13 ביוני עוד היו רחוקים ממוגאנג בין 400 ל-600 מטרים, ונותרו רק עוד 550 צ'ינדיטים בבריגדה של קאלוורט, כאשר גם הם היו חולים ברובם במלריה ומחלות אחרות.
ב-23 ביוני הופצצה העיירה מהאוויר ומהיבשה, ואז פתחו הצ'ינדיטים והסינים בהסתערות.
ב-25 ביוני הורו היפנים על נסיגה.
סטילוול, כעונש על מרדנותו של קאלוורט, שינה את פקודותיו, והורה לצ'ינדיטים להצטרף למרחץ הדמים שנערך באזור מיצ'צ'ינה.
בתחילת יולי, התעקש מאונטבטן שחיילי הבריגדה יבדקו בידי רופאים.
הבריגדה החלה להתפנות גם כן, אף על פי שמאסטרס התעקש לשמור אי אלו מחייליו בשטח עד ל-1 באוגוסט.
ב-21 ביולי כבר כלל "כוח מוריס" רק 25 אנשים הכשירים לקרב, וסטילוול פינה גם אותו להודו.
הבריגדה ה-23 נשארה כאמור בהודו כדי להדוף את הפלישה היפנית שהחלה במרץ.
מרבית הפצועים אושפזו לתקופה ארוכה בבתי חולים כשהם סובלים ממחלות קשות ותת תזונה.
ב-16 באוקטובר 1990 הוקמה בלונדון אנדרטה לזכר הצ'ינדיטים.
הלוט מעל האנדרטה נחשף בידי פיליפ, דוכס אדינבורו.
האנדרטה ממוקמת בצד הצפוני של רציף ויקטוריה בסמוך למטה משרד ההגנה הבריטי.
חזית האנדרטה מוקדשת לצ'ינדיטים, ומובאת בה בית היתר הסיסמה: .
מפורטות בה היחידות שלחמו תחת פיקודו של וינגייט, ללא הפרדה בין היחידות שהשתתפו במבצע בד ארוך ב-1943 לבין היחידות שהשתתפו במבצע יום חמישי ב-1944. נזכרים גם ארבעת הצ'ינדיטים שעוטרו בצלב ויקטוריה .
הצד המערבי של האנדרטה הפונה על מטה משרד ההגנה, מוקדש כולו לווינגייט, ובו חצוב באבן פסל ראש שלו חובש את קסדת השעם המפורסמת שלו.
נזכר גם שווינגייט היה בעל .
אנדרטה נוספת לצ'ינדיטים הוצבה במשתלת הזיכרון הלאומית בסטפורדשייר.
בשנת 2015 הקימה בריטניה את "הבריגדה ה-77", אשר בשל מספורה נחשבת ליורשת ההיסטורית של הצ'ינדיטים.
סמל הבריגדה הוא ראש של צ'ינתה – המפלצת המיתולוגית שעל שמה נקראו הצ'ינדיטים.
עיטורים שזכו בהם לוחמים צ'ינדיטים:
מסדר האימפריה הבריטית (רשימה חלקית):
מייג'ור גנרל וולטר לנטיין (דרגת מפקד)
בריגדיר לאנסלוט פרוואני (דרגת מפקד)
לוטננט קולונל הוראס ג'יימס פורד (דרגת קצין, דרגת חבר)
מייג'ור גילמור נדרסון (דרגת חבר)
מייג'ור רוברט ברומהד (דרגת חבר)
קפטן נייג'ל וייטהד (דרגת חבר)
צ'ינצ'ילה ארוכת זנב או שִׁינְשִׁילָה מְצוּיָה (שם מדעי: Chinchilla lanigera) הוא מין של מכרסם לילי קטן מהסוג צ'ינצ'ילה שבמשפחת הצ'ינצ'יליים שמוצאו בהרי האנדים שבדרום אמריקה.
אורכה של הצ'ינצ'ילה הוא 26 ס"מ בממוצע עם זנב באורך של כ-10 ס"מ.
משקל אופייני הוא כ-500 גרם גרם בזכרים וכ-800 גרם בנקבות.
צ'ינצ'ילות הן בדרך כלל בעלות פרווה צפופה, עבה ורכה בצבע אפור כהה ומעט שחור בקצוות, אבל קיימות מוטציות צבע רבות כמו שחור, לבן, בז' ועוד.
לצ'ינצ'ילות אוזניים ארוכות ורודות וזנב ארוך ושעיר.
הצ'ינצ'ילות חיות בטבע בהרי האנדים, שם הטמפרטורה יכולה לרדת במהירות לטווח האפס.
הן מתכנסות יחדיו במחילות סגורות ושם מתחממות מהקור.
הן צמחוניות וניזונות בעיקר מצמחיית סלעים.
אורך חייהן בטבע הוא כעשר שנים.
בטבע היא נמצאת בסכנת הכחדה ונפגעת מציד למסחר בפרוותה המשובחת.
הצ'ינצ'ילה היא חיית מחמד פופולרית ואורך חייה בשבי הוא כעשרים שנה.
צ'ינגיז מוסטפייב (, נולד ב-11 במרץ 1991) הוא זמר, פזמונאי וגיטריסט אזרי, הוא נבחר לייצג את אזרבייג'ן באירוויזיון לשנת 2019 בתל אביב, ישראל עם שירו Truth.
מוסטפייב נולד במוסקבה, רוסיה ועבר בגיל שש לקאזאח שבאזרבייג'ן כשהיה בן שש.
מוסטפייב למד לנגן בגיטרה באופן עצמאי וחיבר את שיריו לבד כשהיה עדיין ילד צעיר.
בגיל 13 עבר מוסטפייב עם אמו ואחיו לבאקו, היכן שהתקיימו האודישנים לגרסה האזרית של התוכנית "פופ איידול" ב-2007. מוסטפייב ניצח בתחרות והפך לכוכב עולה בתעשיית המוזיקה באזרבייג'ן.
ב-2013 הוא ייצג את אזרבייג'ן בתחרות ה-New Wave ממנה פרחו זמרים מזרח אירופאים רבים.
הוא הגיע למקום ה-11 וזכה לשיר עם פולינה גאגארינה.
שלוש שנים לאחר מכן חזר מוסטפייב לעולם הטלוויזיה ונבחן לתוכנית "The Voice Ukrine", הוא עבר את האודישנים אך הודח מיד לאחר מכן בשלב הדו-קרבים הראשון.
לאחר מכן הקים מוסטפייב את להקתו "Palmas".
הלהקה התמחתה במוזיקה טורקית מסורתית בשילוב פלמנקו, רוק ופופ.
מוסטפייב עזב את הלהקה לאחר זמן קצר והתמקד בקריירת הסולו שלו כשהוא מוציא שיר בשם "Tenha Gezen".
ב-8 במרץ 2019 נחשף כי מוסטפייב הוא נציג אזרבייג'ן באירוויזיון 2019 והוא יעשה זאת עם שירו "Truth".
צ'ינצ'ה (בהונגרית: Csincse) הוא כפר קטן במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון־מזרח הונגריה.
הכפר הוקם בשנת 1994 לאחר שנפרד ממזקרסטש.
אוכלוסיית הכפר, נכון לשנת 2021, מונה 521 תושבים.
צ'ין-לינג (בסינית: 秦岭, תרגום מילולי: רכס צ'ין, בפין-יין: Qínlǐng) או הרי צ'ין, כונו בעבר נאנְשַׁאן (南山, "ההרים הדרומיים") ולפעמים נקראים "האלפים הסצ'ואנים", הוא רכס הרים מרכזי מזרח-מערב, הממוקם בדרום שאאנשי, סין.
ההרים מהווים גבול טבעי בין צפון ודרום סין, ובית גידול למגוון עצום של צמחים ובעלי חיים, חלקם אנדמיים, ולא נמצאים בשום מקום אחר על פני כדור הארץ.
ההר הגבוה ביותר ברכס הוא הר טַאייבֵּיי, המתנשא לגובה של 3,767 מטרים, ונמצא כ-100 ק"מ מערבית לבירה הסינית העתיקה של שיאן.
צ'ינדזאורוס (שם מדעי: Chindesaurus) הוא סוג של דינוזאור קדום שחי בתור הטריאס והשתייך למשפחת ההררזאוריים, אחת מראשונות משפחות הדינוזאורים הידועים.
בניגוד לרוב ההררזאוריים שחיו באמריקה הדרומית, הוא חי צפונה יותר, בדרום-מערב ארצות הברית במשך הטריאס העליון לפני 230 עד 210 מיליון שנה מזמננו.
הצ'ינדזאורוס התגלה בתצורת צ'ינלה וכן בפארק הלאומי פטריפייד פורסט שבאריזונה.
ידועים מספר ממצאים בודדים שכללו שרידי שיניים, חוליות, ירך ועצמות גפיים שונות, אשר הועברו לאוניברסיטת קליפורניה בברקלי.
תצורות נוספות התגלו בתצורת קניון קופר שבניו מקסיקו ומצויים במוזיאון מדע באלבקרקי.
הדינוזאור תואר למדע ב-1995 והוא קיבל את שמו מרוח הצ'ינדי (Chindi) - מילה שפירושה "רוח רעה" בשפת הנאוואחו בסיומת "sauros" שפירושה: לטאה/זוחל.
אורך הדינוזאור הגיע ל-2 עד 2.5 מטרים, משקלו עד 50 קילוגרם והוא היה צייד זריז דו-רגלי בעל לסתות חדות וגפיים חזקות ושריריות.
מבנה הלסתות מראה שהיה צייד אם כי ייתכן שגם היה מאבות הפרוזאורופודים, כמו גם מאבות התרופודים הציידים.
הדינוזאור הקדום חלק את היערות הקדומים עם מיני ארכוזאורים, פייטוזאוריים, דגי ריאות ומספר יצורים קטנים שונים.
צִ'ינְגְגִ'ינְג גִ'ינְג (בסינית מפושטת: 清静经; בסינית מסורתית: 清靜經; בפין-יין: Qīngjìng jīng) הוא ספר דאואיסטי מתקופת שושלת טאנג.
הספר משלב את נושאים הפילוסופיים שנדונו בדאו דה ג'ינג עם אופן ההצגה הלוגי של הטקסטים הבודהיסטים.
צורתו הספרותית מזכירה את סוטרת הלב הבודהיסטית.
הספר מלמד תלמידי דאו כיצד לתרגל את חיסול התשוקה כדי לטפח טוהר רוחני ושלווה.
כותרת ג'ינג צ'ינג- ג'ינג משלבת:
清 - צ'ינג, פירושו: "טהור; נקי; ברור; שלם"
经 - ג'ינג, פירושו: "מעבר דרך".
משמעות האות הראשונה בכתב סיני בשם הספר צ'ינג 淸 היא מהשורש "מים".
משמעות פונטית נוספת של צ'ינג 青 היא "ירוק".
משמעות האות השנייה ג'ינג 靜 היא שורש "הירוק" 青 וגם ג'נג 爭 אלמנט פונטי "מאבק".
צ'ינג'ינ יכול להיכתב בשני אופנים 清靜 או 清淨.
כך למשל, את המושג הדאואיסטי "ווואי צִ'ינְגְגִ'ינְג (qingjing wuwei)" אפשר לכתתוב 清靜無為 או 清凈無為.
משמעות המושג היא:"שקט ולא פועל; מחק את כל הרצונות והדאגות ממוחו של אדם".
תרגומים לאנגלית של כותרת ג'ינג ג'ינג כוללים:
אף על פי שהוא קצר, צ'ינג-ג'ינג ג'ינג מורכב מבחינה פילוסופית.
הוא מסנתז תיאוריות דאואיסטיות ובודהיסטיות של פסיכולוגיה, קוסמולוגיה, אונטולוגיה וטלאולוגיה.
קומג'תי מתאר את הצ'ינג'ינג ג'ינג באופן הבא:
ליביה קון מסכמת את ג'ינג צ'ינג-ג'ינג באופן הבא:
צ'ינג צ'ינג ג'ינג תורגם לאנגלית על ידי פרדריק ה.
צ'ינאנו מייקל אונואקו הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדות הפאוור פורוורד והסנטר בבני הרצליה מליגת העל.
אונואקו הוא בנם של נואנקה וכריסטופר אונואקו, ויש לו שלושה אחים גדולים בשם איפי, ארינזה וצ'וק.
ארינזה היה גם הוא כדורסלן, ושיחק בעברו במכבי תל אביב.
אונואקו למד ושיחק כדורסל בתיכון הבפטיסטי בריברדייל, שם העמיד ממוצעים של 12.4 נקודות, 12.7 ריבאונדים ו-5.5 חסימות במהלך עונתו האחרונה.
הוא הוביל את ריברדייל למאזן 30–9 ולזכייה באליפות המחוז.
כשאונואקו סיים את לימודיו, הוא נבחר כשחקן ה-74 הטוב ביותר במחזור הגיל שלו וכסנטר השביעי בטיבו על פי ESPN.
אונואקו שיחק שתי עונות באוניברסיטת לואיוויל.
בעונתו השנייה, הוא העמיד 9.9 נקודות, 8.5 ריבאונדים ו-2.0 חסימות בממוצע למשחק.
במאי 2016 הוא הודיע כי יעמיד עצמו לבחירה בדראפט ה-NBA 2016.
ב-23 ביוני 2016 נבחר אונואקו על ידי יוסטון רוקטס בבחירה ה-37 בדראפט ה-NBA.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת ה-NBA ב-26 בדצמבר 2016, כשנכנס ברבע הרביעי ורשם 6 נקודות ו-3 ריבאונדים בניצחון 131–115 על פיניקס סאנס.
במהלך עונת הרוקי שלו נשלח אונואקו מספר פעמים לריו גראנדה ואלי וייפרס, קבוצת ליגת הפיתוח של הרוקטס.
ב-1 במאי 2017, הוא הורחק לשני משחקים בעקבות דחיפה של איש מקצועי בקבוצה היריבה במהלך מריבה בשניות האחרונות של הפסד קבוצתו 96–122 לראפטורס 905 במשחק השלישי של גמר ליגת הפיתוח.
ב-2 באוגוסט 2018 עבר אונואקו בטרייד מהרוקטס לדאלאס מאבריקס, אך שוחרר משם ארבעה ימים לאחר מכן.
ב-4 בספטמבר 2018 חתם אונואקו בפורטלנד טרייל בלייזרס, אך שוחרר מהקבוצה ב-13 באוקטובר.
ב-20 באוקטובר 2018 נבחר אונואקו בבחירה השנייה בדראפט של ליגת הפיתוח על ידי גרינסבורו סווארם.
בעונת 2019/2020 שיחק אונואקו בליגת העל הקוריאנית בכדורסל עם וונג'ו פרומי.
הוא העמיד בקבוצה ממוצעים של 14.4 נקודות, 10.3 ריבאונדים, 2.5 אסיסטים, 1.4 חטיפות ו-1.5 חסימות למשחק.
ב-14 באוקטובר 2020 חתם אונואקו לעונה במועדון הכדורסל זאדאר מליגת העל הקרואטית בכדורסל.
אונואקו הוביל את זאדאר לדאבל של אליפות וגביע, נבחר לחמישיית העונה, ל-MVP של הגביע ולחמישיית ההגנה הראשונה.
הוא העמיד ממוצעים של 11.8 נקודות ו-6.3 ריבאונדים ב ו-11.9 נקודות ו-6.9 ריבאונדים בליגה הקרואטית.
ב-21 ביולי 2021 חתם אונואקו לעונה בבני הרצליה מהליגה הישראלית, והוביל אותה לזכייה בגביע המדינה בכדורסל בשנת 2022, כשהוא קולע בגמר נגד הפועל תל אביב 30 נקודות ו-17 ריבאונדים.
בנוסף זכה אונואקו בתואר שחקן העונה של ליגת העל בכדורסל לעונת .
בראיון לתוכנית חמישיות בערוץ הספורט סיפר אונואקו כי הוא סובל מתסמונת וולף–פרקינסון–וייט.
ב-20 ביולי 2022 חתם לעונה אחת בדינמו סאסארי מהליגה האיטלקית וליגת האלופות בכדורסל.
הוא שוחרר לפי בקשתו ב-8 בנובמבר 2022.
ב-13 בנובמבר 2022 חתם אונוואקו עד לסיום העונה בהפועל תל אביב.
ב-26 בדצמבר הוא קלע 18 נקודות, 7 ריבאונדים ו-6 אסיסטים בניצחון 80–77 על הפועל ירושלים.
הוא הגיע עם קבוצתו לגמר הליגה, בו הפסיד ליריבה העירונית מכבי תל אביב 1–2.
ב-27 ביולי 2023, הוא חתם ב-חובנטוד באדלונה מהליגה הספרדית ACB.
בתאריך 3 בנובמבר 2023 סיים אונואקו את דרכו בקבוצה.
שחקן העונה של ליגת העל בכדורסל (1): ()
חמישיית ההגנה הראשונה בליגה הקרואטית (1): (2020/2021)
השחקן המצטיין בגביע קרשימיר צ'וסיץ' (1): (2021)
חמישית העונה הראשונה בליגה הקוריאנית (1): (2019/2020)
צ'ינוק היא קבוצה אתנית של ילידים בארצות הברית הכוללת מספר קבוצות משנה של בארצות הברית הדוברים את שפות ה.
מאז לפחות 4000 לפני הספירה התגוררו בני הצ'ינוק לאורך נהר הקולומביה התיכון והתחתון (בצ'יהנוק "Wimahl", כלומר "הנהר הגדול") מהערוץ של הנהר (ליד העיירה באורגון של ימינו) במורד הזרם (מערבה) ועד לשפך הנהר, וכן לאורך חלקים סמוכים של החופים, מ באורגון של ימינו בדרום, צפונה עד בדרום-מערב וושינגטון.
בשנת 1805 פגשה משלחת לואיס וקלארק את שבט צ'ינוק בנהר קולומביה התחתון.
למונח "צ'ינוק" יש גם משמעות רחבה יותר בהתייחסות לשפה , המבוססת בחלקה על שפות הצ'ינוק, ומכונה גם צ'ינוק וואווה (Chinuk Wawa).
ישנן מספר תיאוריות לגבי מה מקור השם "צ'ינוק".