tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הזאבים יושבים על ענפי עץ אגוז ומתבוננים בו ללא תזוזה.
חלום זה נחשב על ידי פרויד לאירוע מכונן בחייו של פנקייב, המייצג את הסצנה הראשונית, בה ראה פנקייב את הוריו מקיימים יחסי מין בינקותו.
פנקייב ומסקנות מהטיפול בו הוזכרו בשישה חיבורים של פרויד, שנכתבו בין 1913 ל-1937, חלקם במהלך הטיפול בפנקייב, ביניהם "חומרים של אגדות בחלומות" ב-1913, "עכבה, סימפטום וחרדה" (1926), "היזכרות, חזרה ועיבוד", שנכתב סמוך לכתיבת תיאור המקרה, ו"אנליזה סופית ואינסופית" ב-1937.
ב-1926 הציע תלמידו של פרויד, אוטו ראנק, פרשנות אלטרנטיבית לחלום של פנקייב, בו הוא טען כי החלום הוא ביטוי לטראומת הלידה.
הפרשנות של ראנק גרמה למחלוקת מתודולוגית בינו לבין פרויד.
כמו כן הוסיפו פסיכואנליטיקאים אחרים לנתח את תיאור המקרה ולפרש את דבריו של פנקייב בכיוונים שונים.
לימים פרסם פנקייב עצמו אוטוביוגרפיה.
איש הזאב הוא סרט אימה אמריקאי משנת 2010 בבימויו של ג'ו ג'ונסטון, המבוסס על סרט בעל אותו שם משנת 1941. בסרט מככבים בניסיו דל טורו, אנתוני הופקינס, אמילי בלאנט והוגו ויבינג.
הסרט קיבל ביקורות מעורבות וזכה בפרס אוסקר ובפרס סאטורן בקטגוריית האיפור הטוב ביותר.
הסרט יצא בארצות הברית ב-10 בפברואר 2010 ובישראל הסרט יצא ב-1 באפריל 2010.
לורנס טלבוט הוא שחקן תיאטרון.
יום אחד, נודע לו שאחיו, בן, נחטף.
לורנס חוזר לבית משפחתו שבבלקמור.
שם הוא פוגש את אביו המתנכר, סר ג'ון.
לאחר שהוא רואה את גופת אחיו, לורנס שומע שמועות שהצוענים אחראים למותו של אחיו.
באותו לילה הוא הולך לבקר במחנה הצוענים שבו הוא ננשך על ידי איש זאב.
מאילך, לורנס הופך לסירוגין לאיש זאב.
בניסיו דל טורו – לורנס טלבוט
אנתוני הופקינס – סר ג'ון טלבוט
אמילי בלאנט – גוון קונליף
הוגו ויבינג – פרנסיס אברליין
ג'רלדין צ'פלין – הצוענית מאליווה
ג'ורדן קולסון – ילד זאב
הסרט קיבל ביקורות מעורבות ממבקרי הקולנוע.
אתר Rotten Tomatoes המרכז ביקורות קולנוע העניק לסרט דירוג של 32%.
עם זאת, עיתונאית מ"אנטרטיינמנט ויקלי" היללה את משחקו של בניסיו דל טורו בתור לורנס והיא אף השוותה אותו לדמות בסרט המקורי.
בנוסף, ריק בייקר ודייב אלסי זכו בפרס אוסקר בקטגוריית האיפור הטוב ביותר.
בסוף השבוע הראשון לצאתו בהפצה כללית הסרט זכה להכנסות של כ-31.4 מיליון דולר, מה שמיקם אותו כסרט השלישי המכניס באותו שבוע אחרי "יום האהבה" ו"פרסי ג'קסון וגנב הברק".
נכון ל-2011 הסרט זכה להיכנסגות של כ-61,979,680 מיליון דולר בארצות הברית וכ-77,810,085 מיליון דולר ברחבי העולם, מה שמסכם את הכנסותיו בכ-139,789,765 מיליון דולר.
בנוסף, הסרט זכה להכנסות של למעלה מ-20 מיליון דולר ממכירות מארזי ה-DVD וה-Blu-ray.
איש הטיטניום הוא דמות בדיונית של נבל-על המופיעה בחוברות הקומיקס איירון מן ביקום מארוול קומיקס.
דמותו הופיעה לראשונה בחוברת Tales of Suspense #69 מספטמבר 1965 ונוצרה על ידי הכותב סטן לי והמאייר דון הק.
בוריס בולסקי נולד במקייבסקי, הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית, ברית המועצות.
לפי האלמנה השחורה, בולסקי היה סוכן ק.ג.ב.
בצעירותו, והיא הייתה מדריכת האימונים שלו לתקופה מסוימת.
בולסקי הורד מדרגתו בידי ממוניו מהמפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות.
תוכניתו של בולסקי הייתה לזכות חזרה באמון המפלגה בה היה חבר בכך שיזכה לניצחון תעמולתי נגד המערב על ידי הבסת גיבור-העל האמריקני איירון מן.
בשעה שעבד כמזכיר במחנה עבודה סיבירי, הוא הורה למדענים כלואים לבנות עבורו חליפת שריון העשויה מחומר טיטניום במעבדתו של אנטון ואנקו, יוצרה של חליפת השריון דינאמו הארגמן המקורית, בהתבסס על טכנולוגיית השריון של איירון מן.
אולם, המשאבים המועטים שעמדו לרשותם הובילו ליצירתה של חליפת שריון כפולה בגודלה מזו של איירון מן.
בולסקי איתגר את סטארק בבקשה לקרב ביניהם, לה סטארק נענה בחיוב.
הוא הביס את בולסקי בשידור חי לעיניהם הצופות של הקהל.
בולסקי לא נתן לניצחון זה לערער את ביטחונו.
הוא עיצב מחדש את השריון ועבר טיפולים רפואיים שגרמו לגדילתו ולהתחזקותו.
הוא הגיע לארצות הברית, ונלחם מול איירון מן מעל שמי וושינגטון הבירה, אך הובס בשנית.
הוא נלקח חזרה בידי צוללת סובייטית לפי הוראות ממוסקבה.
לאחר שעבד זמן מה עבור מדען וייטנאמי קומוניסט שהגביר את כוחו פעם נוספת, הוא חזר לעבוד בשירות ממשלת ברית המועצות ונשלח לארצות הברית כדי להשיב את דינאמו הארגמן השלישי, אלכס נבסקי.
כאשר מצא אותו ב"תעשיות קורד", התפתח קרב בינו, דינאמו הארגמן ואיירון מן, שבמהלכו איש הטיטניום הרג את ג'ניס קורד, בתו של מנכ"ל "תעשיות קורד", אשר עימה ניהל נבסקי רומן.
בזעמו על כך, איירון מן הביס את איש הטיטניום והשליך אותו למעמקי נהר הדסון.
איש הטיטניום השני היה קונדראטי טופולוב, מוטאנט שהיה ידוע בזהות "הגרמלין".
הוא שירת יחד עם קבוצת גיבורי-העל "חיילי-העל הסובייטים".
טופולוב נהרג במהלך קרב עם איירון מן עם תחילתן של "מלחמות השריון" כאשר הטיטניום שבחליפה שלו חרג מהטמפרטורה הנפיצה שלו.
איש הכריות הוא מחזה משנת 2003 פרי עטו של המחזאי האירי מרטין מקדונה.
הוא הוקרא לראשונה בגרסתו המוקדמת בתיאטרון פינסבורו, לונדון, ב-1995. הוא מגולל את סיפורו של קטוריאן, סופר בדוי שמתגורר במדינת משטרה ונחקר על תוכנם המבעית של סיפוריו הקצרים, ודמיונם למעשי רצח מוזרים שמתרחשים בעיר.
המחזה זכה בפרס אוליבייה למחזה החדש הטוב ביותר לשנת 2004, בפרס מבקרי התיאטרון של ניו יורק למחזה הזר הטוב ביותר בשנת 2004-5, ובשני פרסי טוני להפקה.
הוא היה מועמד לפרס איבנינג סטנדרד למחזה החדש הטוב ביותר לשנת 2004.
קטוריאן קטוריאן קטוריאן, מחברם של סיפורים קצרים שרבים מהם מתארים אלימות נגד ילדים, נאסר בידי שני בלשים, אריאל וטופולסקי, מכיוון שכמה מהסיפורים דומים לרציחות שמתבצעות בעיר.
כשאחיו מייקל מספר לו שהודה ברציחות וסיבך אותו, הוא רוצח את אחיו, מודה ברציחות שלא ביצע, אולם מנסה להציל את סיפוריו מהשמדה.
המחזה כולל הקראתם של הסיפורים במהלך החקירה, כשחלק מהסיפורים מיושמים ברציחות וחלקם משוחקים בידי קטוריאן ואחיו.
הידוע שבהם הוא "הסופר והאח של הסופר" האוטוביוגרפי
קטוריאן – עובד בבית מטבחיים, מחברם של סיפורים קצרים אכזריים שמעורבים בהם תכופות ילדים.
הוא כתב 400 סיפורים, מתוכם פורסם רק אחד.
דמיונו המעוות נגרם כתוצאה מכך שבהיותו צעיר שמע את אחיו עובר עינויים בידי הוריו.
עקב כך הרג את הוריו ואחר-כך השגיח על אחיו.
מייקל- אחיו של קטוריאן, שהוא "קצת איטי לפעמים בהבנה" אחרי שחווה שנים התעללות מצד הוריו.
הוא נלקח לבית הסוהר ביחד עם קטוריאן.
טופולסקי – הבלש הבכיר ו"השוטר הטוב" בחקירה.
קר ואדיש, הוא רואה עצמו כמנותק מהאנשים אותם הוא מעוניין להציל, מפתיע את שותפו הצעיר יותר אריאל.
אריאל – בלש אלים ואכזרי שמעוניין לנקום בכל מי שביצע פשעים נגד ילדים.
בסיום המחזה הוא הופך להיות אוהד יותר כלפי קטוריאן מאשר טופולסקי.
דמויות משניות כוללות את הוריהם של קטוריאן ומייקל, ישו הקטן (ילדה), ילד.
אריאל וטופולסקי חוקרים את קטוריאן בחדר חקירות בתחנת המשטרה.
בתחילה קטוריאן אינו יודע למה הוא נחקר.
וחושב שהוא נחשד בהעברת מסרים פוליטיים נגד הדיקטטורה הטוטליטרית באמצעות סיפוריו.
הבלשים וקטוריאן משוחחים על סיפורי זוועה בהם כלולים ילדים.
אריאל עוזב את החדר, ומעט אחרי-כן נשמעות צרחותיו של מייקל מהחדר הסמוך.
אריאל שב, ידו מכוסה בדם, כפי הנראה מכך שעינה את מייקל, ומספר לקטוריאן שמייקל זה עתה הודה ברציחתם של שלושה ילדים ביחד עם קטוריאן.
שני הילדים הראשונים נרצחו לפי המתואר בסיפורים "אנשי התפוחים הקטנים" ו"הסיפור על העיר שעל גדת הנהר".
קטוריאן מכחיש את ההאשמות, בהצהירו שלמרות שיש בהם ילדים והרג ילדים, זוהי דרכו לספר סיפור.
קטוריאן גודל בידי הורים אוהבים שעודדו אותו לכתוב, ובמשך שנים רבות כתב סיפורים שמחים.
אולם, בלילה אחד החל לשמוע מהחדר הסמוך החסום בפניו נהמה של כלים חשמליים וצעקות של ילד שחוסמים את פיו, וכתוצאה מכך החל לכתוב סיפורים קשים יותר.
לילה אחד, פתק הוחלק מתחת לדלת בו נכתב:
קטוריאן שבר את הדלת וראה את הוריו מהתלים בו, מעמידים פנים שהם מענים ילד.
אבא שלו אמר לו להסתכל על הצד השני של הדף ובו היה כתוב שהוא זכה בתחרות סיפורים קצרים.
אולם, כשקטוריאן שב כעבור מספר שנים, הוא גילה את גופת אחיו המת בן הארבע מתחת למזרן, כשגופו שבור ושרוף לופת את כתב היד של סיפור יפה, טוב יותר מכל סיפור שכתב קטוריאן, קטוריאן שרף את כתב היד.
כאן קטוריאן קטע את סיפורו כדי לספר שהוא פיברק את הסיום כדי לספר את הסיפור.
במציאות קטוריאן פרץ את הדלת לחדר השני ומצא שם את אחיו חי, עם נזק מוחי בלתי ניתן לתיקון.
באותו לילה הוא חנק את הוריו הישנים בכרית כנקמה על כך שעינו את אחיו ומאותו יום ואילך השגיח על אחיו.
קטוריאן ומייקל ביחד בתאם בתחנת המשטרה, קטוריאן זה עתה עונה.
מייקל מגלה שהוא לא עונה, אלא שיתף פעולה עם אריאל, אפילו צרח כשאריאל ביקש ממנו.
לפי בקשתו של מייקל, קטוריאן מספר לו את הסיפור "איש הכריות", אודות אדם עשוי מכריות שמשכנע ילדים להרוג עצמם, על מנת שיחסך מהם עתידם הרע.
מייקל מודה שהוא הרג ילד, בטענו שקטוריאן אמר לו לעשות כן באמצעות סיפוריו.
מייקל גם מודה שהוא רצח ילד נוסף בהשראת "ישו הקטן", אחד הסיפורים האכזריים ביותר של קטוריאן.
מייקל מספר לקטוריאן שהוא קרא את הסיפור "הסופר והאח של הסופר", והתנגד לשינויים שהוא הכניס, השונים ממה שקרה במציאות, ברצותו שקטוריאן יכתוב במקום זאת סיום שמח לשני האחים.
קטוריאן משכיב את מייקל לישון בספרו לו את הסיפור "החזיר הירוק הקטן", ואז חונק אותו.
קטוריאן קורא לבלשים, מכריז על כוונתו להתוודות על פשעיו, בתנאי שישמרו על הסיפורים שכתב.
קטוריאן מספר את הסיפור "ישו הקטן", שהוא הסיפור שנחשד כמקור השראה לרצח השלישי.
ילדה בת שש מאמינה שהיא התגלמותו של ישו, מנחמת אומללים למורת רוחם של הוריה.
הוריה נהרגו בתאונת דרכים קטלנית והיא נשלחת למשפחה אומנת.
הוריה המאמצים שהתרגזו מכך שהיא העמידה פנים שהיא ישו, עינו אותה, צלבו אותם וקברו אותה חיה, באומרם שאם היא ישו היא תקום לתחיה בתוך שלושה ימים.
קטוריאן בחדר החקירות ביחד עם אריאל וטופולסקי, כותב הודאה באשמה.
הוא מונה את רציחתם של שלושה ילדים, כמו גם את רציחתם של מייקל ושל הוריו.
אריאל אומר שהוא שונא רוצחי ילדים בעודו מתכונן לענות את קטוריאן בסוללה חשמלית עם אלקטרודות מחוברות אליה.
קטוריאן מנחש ששנאתו של אריאל נגרמה כתוצאה מילדות בעייתית וטופולסקי מאשר שאריאל נאנס בידי אביו, אותו רצח אחר-כך באמצעות חנק בכרית.
טופולסקי מונע מאריאל לענות את קטוריאן על מנת לחקור אותו.
קטוריאן אינו מסוגל לענות על השאלה אם הילדה שלישית הייתה עדיין בחיים כשהיא נקברה, הבלשים מבינים מדבריו שהיא הייתה עדיין בחיים.
כשאריאל יוצא למצוא את הילדה, טופולוסקי מספר לקטוריאן את הסיפור שלו על נער חירש שניצל מהידרסות בידי רכבת בשל מאמציו הבלתי נראים של סיני זקן שהיה במגדל, טופולסקי מחשיב עצמו כאדם חכם, המגן מרחוק על חפים מפשע.
בנקודה זו אריאל שב עם הילדה, אותה מצא חיה, כשהתייחסו אליה לא כמו בסיפור "ישו הקטן", אלא בסיפור "החזיר הירוק הקטן".
הבלשים חוקרים את קטוריאן ומגלים שאין הוא יודע את אופן רציחות הילדים, מכיוון שהוא לא לקח חלק ברציחות.
הבלשים מוציאים את קטוריאן להורג בשל רציחתם של אחיו מייקל והוריו.
אולם, סיפוריו של קטוריאן ניצלים בידי אריאל בשל האמפתיה שחש לילדותו הבעייתית.
ממש כשאריאל מתכוון לשרוף את סיפוריו של קטוריאן, קטוריאן מספר שבשבע השניות לפני מותו הוא סיפר לעצמו את הסיפור על איש הכריות שביקר את מייקל כשהיה בן שבע, ילד שמח ובריא, בערב הלילה בו הוריו עמדו להתחיל לענות אותו.
איש הכריות מספר למייקל על החיים הנוראים שנכונים לו בהם יעונה במשך שנים בידי הוריו וירצח בידי אחיו האהוב והיחיד על רצפת בית הסוהר.
איש הכריות מציע למייקל להתאבד ולחסוך מעצמו את כל הזוועות האלה.
מייקל מחליט לא להתאבד, מכיוון שהוא עתיד לאהוב את סיפוריו של אחיו.
סיפורו של קטוריאן עומד להסתיים בכך שאריאל שורף את הסיפורים.
אולם אריאל יורה בו כדור שתי שניות לפני שסיים את הסיפור בצורה זו, ומחליט להציל את הסיפורים, לשמור אותם בתיק שייפתח כעבור חמישים שנה.
מסופר בתמונה הראשונה במערכה הראשונה ומיושם ברצח הראשון.
ילדה קטנה, שאביה מרביץ לה, מגלפת אנשים קטנים מתפוחים.
היא נותנת אותם לאבא שלה ואומרת לו שזו מזכרת ממנה כשהייתה ילדה קטנה ושלא יאכל אותם.
האב מייד בולע אותם, בתוך התפוחים יש סכיני גילוח והוא מת בייסורים.
הילדה מתעוררת באותו לילה, כמה מאנשי התפוחים הנותרים מאשימים אותה בכך שהרגה את האחים הקטנים שלהם, הם קופצים לגרון שלה והורגים אותה.
צומת שלושת כלובי התלייה (קרוי גם "באלכסון")
אדם מתעורר בכלוב ברזל גדול, בו השאירו אותו לגווע ברעב, בגלל פשע שאינו זוכר.
לידו שני כלובי ברזל, על אחד מהם כתוב רוצח ועל האחר אנס.
נזירות מתפללות ליד האנס ומאכילות את הרוצח הזקן, אבל נבעתות כשהן קוראות את מה שכתוב על הלוח של האדם.
אופנוען שעובר במקום משחרר את הרוצח ויורה בגיבור הסיפור.
האיש שואל ברגעיו האחרונים "מה עשיתי" ו"האם אני אלך לגיהנום?" והאופנוען צוחק.
הסיפור על העיר שעל גדת הנהר
ילד קטן בא ממשפחה עניה וילדי העיר הציקו לו ולמרות זאת היה מאושר ושקוע בחלומות ורצה להעניק לעולם מטוב ליבו.
לילה אחד הוא פגש עגלון לבוש גלימה שחורה, רכוב על עגלה רתומה לסוס.
הוא הציע לעגלון להתחלק עמו בסנדוויץ', שהיה ארוחת הערב שלו.
העגלון אמר לו שבגלל שהיה נחמד לנוסע עייף וזקן, הוא מעוניין לתת לו מתנה, שיום אחד יידע להעריך אותה.
הוא מבקש מהילד שיעצום את עיניו, הזקן קוצץ בגרזן את חמש אצבעותיו של הילד ומשליך אותן לחולדות.
המסקנה מהסיפור שמתייחס לאגדת החלילן מהמלין שגזל מהעיר את ילדיה.
בגלל שהילד נכה, הוא אינו יכול ללכת אחרי החלילן עם שאר הילדים ולכן הוא הילד היחידי מהעיר שניצל.
איש הכריות, כל גופו היה עשוי מכריות.
הוא מבקר אנשים שעמדו להתאבד בגלל חייהם הקשים.
ממש כשאדם עמד להתאבד, הוא היה מחזיר את הזמן לאחור לרגע שבו האיש או האיש היה ילד או ילדה קטנה, לזמן שהתקופה הנוראית בחייהם טרם התחילה והיה מציע להם להרוג את עצמם כדי לחסוך מעצמם את הכאב שיסבלו ממנו בחיים.
המשימה העציבה את איש הכריות והוא החליט לבקר את עצמו כשהיה קטן ולספר לו על חייו ואיש הכריות הקטן הצית עצמו ומת מאושר.
אבל הוא שמע את צעקותיהם של מאות אלפי הילדים שהוא עזר להם להתאבד ועכשיו חזרו לחיים כדי להמשיך את חייהם האומללים.
חזיר ירוק קטן נהנה מכך שהוא מיוחד, אבל החזירים האחרים, שהם בצבע ורוד היו לועגים לו.
החוואים צבעו אותו בצבע ורוד שלא ניתן להוריד אותו והחזיר בכה.
בלילה ירד גשם ירוק שצבע את כל החזירים בירוק שלא ניתן להוריד אותו.
רק החזיר נשאר בצבע ורוד, בעוד החזירים האחרים בכו, הוא שמח, כי הוא נשאר מיוחד.
ילדה בת שש הייתה בטוחה שהיא התגלמותו של ישו.
היא לבשה זקן, נעלה סנדלים.
היא הסתובבה בחברת חסרי בית, שיכורים ומכורים לסמים, מברכת אותם ומנחמת אותם.
הוריה היו מאושרים מכך שהיא בסדר ובחיים.
יום אחד הוריה נהרגו בתאונה קטלנית.
היא נמסרה למשפחה אומנת ששנאה דת, שנאה את ישו ושנאה את הילדה.
הוריה עינו אותה, צלבו אותה וקברו אותה חיה בארון עם פתח אוויר צר שהספיק לה לחיות עוד שלושה ימים, באומרם שאם היא ישו היא תקום לתחיה תוך שלושה ימים.
כעבור שלושה ימים טייל איש במקום, אולם מכיוון שהיה עיוור לא הבחין בקבר וגם לא שמע את השריטות שנשמעו ממנו.
הסיפור הזה הוא אוטוביוגרפי בחלקו.
ילד המגודל ביד הוריו האוהבים שמעודדים אותו להיות סופר, הוא כותב סיפורים שמחים במשך כמה שנים.
ואז בלילה אחד הוא מתחיל לשמוע קולות עינויים מהחדר הסמוך וכתוצאה מכך הוא מתחיל לכתוב סיפורים מעוותים יותר ויותר.
לילה אחד הוא מבחין בפתק המחליק מתחת לדלת, בו כותב אחיו של הילד שהוא עבר עינויים במשך שבע שנים כחלק מניסוי ספרותי כדי להפוך את הילד לסופר גדול.
הוא פורץ את הדלת, ומוצא את הוריו מהתלים בו, בהעמידם פנים שהם מענים ילד.
אולם כשהוא שב כעבור שנים הוא מגלה את גופת אחיו המת מתחת למזרן, לופת כתב יד של סיפור יפהפה, טוב יותר מכל סיפור שהוא כתב וגיבור הסיפור שורף אותו.
מייקל מציין בפני קטוריאן את הסיפור כדי להצביע על כך שכל סיפוריו היו סוטים.
שלא כמו הסיפורים האחרים, סיפור זה אינו מסופר, מיושם ברציחות או משוחק.
במקום זאת מייקל מספר אותו בקצרה.
שייקספיר אינו הגאון שהעולם חושב שהוא, במקום זאת הוא מחזיק בחדרו אישה גמדה בתוך קופסה שחורה.
בכל פעם שהוא רוצה שהיא תכתוב מחזה חדש הוא דוקר אותה במקל.
אדם סדיסטי חסר שם חותך את פניהם של קורבנות חסרי שם, ושומר אותם בצנצנת על ראש של בובה במרתף.
כמו בסיפור "החדר של שייקספיר", גם סיפור זה רק מוזכר בידי מייקל בקצרה.
המחזה "איש הכריות" נולד מניסיונו של מק'דונה לחבר מעשיות בעלות שמו כמו "הכיסא והילד זאב", "הברנש הנמוך והצפרדע המוזרה" ו"הכינור והמלאך השיכור", בתחילת קריירת הכתיבה שלו.
הוא ניסה לשכתב מעשיות אותן זכר מילדותו ונוכח לדעת ש"יש בהן משהו אפל".
בשיחה עם מבקר הדרמה האירי פינטאן אוט'ול בכתב העת Bomb ב-1998, מק'דונה סיפר מחדש את גרסתו למעשית האחים גרים "כיפה אדומה", שבו גרונו של הזאב ממולא באבנים ונתפר בחוט ירוק, מה שמוביל למותו של הזאב.
מק'דונה ציין: "אהבתי לכתוב את הסיפור בצורה מפחידה ככל שיכולתי", בציינו מקור השראה אפשרי שלו לסיפור "אנשי התפוחים הקטנים" במחזה "איש הכריות".
הפסקול המקורי של הפקות לונדון וברודוויי של המחזה הולחן בידי פאדי קאנין (Paddy Cunneen).
המחזה הוקרא לראשונה בגרסה המוקדמת שלו בתיאטרון פינבורו, לונדון, ב-1995, בעונה שכללה את המחזה Shopping and Fucking מאת מרק רבנהיל.
הצגת הבכורה העולמית של המחזה התקיימה ב-13 בנובמבר 2003, בתיאטרון המלכותי הלאומי, בבימויו של ג'ון קראולי.
בהפקה המקורית כיכבו דייוויד טננט בתפקיד קטוריאן, ג'ים ברודבנט בתפקיד טופולסקי, נייג'ל לינדסי בתפקיד אריאל ואדם גודליי בתפקיד מייקל.
הצגת הבכורה של המחזה בברודוויי נערכה ב-10 באפריל 2005, בתיאטרון בות'.
ההצגה האחרונה הוצגה ב-18 בספטמבר 2005. בהצגה כיכבו בילי קרודופ בתפקיד קטוריאן, ג'ף גולדבלום בתפקיד טופולסקי, זליקו איבנק בתפקיד אריאל ומייקל סטולברג בתפקיד מייקל.
המחזה עלה בפריז ב-23 במרץ 2012 בתיאטרון אלף, בבימויו של רפאל ג'ולי.
בהצגה כיכבו: סיימון קופין בתפקיד קטוריאן, תומאס אוהלנד (Öhlund) בתפקיד טופולסקי, פולין סיסקו (Cescau) בתפקיד אריאל, אנטואן פלוש (Pluche) בתפקיד מייקל, סולן (Solène) חימנז בתפקיד ילד/ילדה, פול לנורמן בתפקיד האב, סגולן קבליה בתפקיד האם.
המחזה הציג באיראן בין ה-24 במאי 2013 ל-18 ביולי 2013 בתיאטרון איראנשאהר, בבימוים של איידה קייקיי ומוחמד יאגהובי.
בהצגה שיחקו אחמד מהרנפר בתפקיד קטוריאן, פאיאם דהקורדי בתפקיד טופולסקי, עלי שרבי בתפקיד מייקל, נאויד מוחמדזאדה בתפקיד אריאל.
הצגת הבכורה של המחזה בסיאול הייתה ב-1 במאי 2007 במרכז האמנות LG, בבימויו של פארק ג'וניונג.
בהצגה שיחקו צ'וי מינסיק בתפקיד קטוריאן, צ'וי ג'ונגו בתפקיד טופולסקי, יי דיון בתפקיד אריאל, יון זמון בתפקיד מייק.
המחזה עלה לראשונה בהונג קונג ב-26 במרץ 2008 בתיאטרון הפרינג' של הונג קונג.
הפקה מחודשת התקיימה ב-24 ביוני 2008 בסטודיו מקאולי, במרכז האמנויות ואן צ'אי, בבימויו של אריק נג.
צוות השחקנים כלל את: פול שיהאן בתפקיד קטוריאן, מייקל פיצוטו בתפקיד מייקל, רובן מ.
טאק בתפקיד טופולסקי, דאמיין בארנס בתפקיד אריאל.
המחזה עלה ב-30 באפריל 2010 ב葵青劇院演藝廳, בבימויו של מייקל דובין, ג'וי לונג (梁祖堯)שיחק בתפקיד קטוריאן.
בעונת 2008, תיאטרון לולה ממבריבס, קפיטל פדרל, בואנוס איירס, הוא הציג בין יולי 2008 לאוקטובר 2008. הוא הציג בעונת 2009 בתיאטרון מוליתיאטרו, קפיטל פדרל, בואנוס איירס, החל מפברואר 2009. צוות השחקנים כלל את: פבלו אצ'ארי בתפקיד קטוריאן, קרלוס בלוסו בתפקיד מייקל, קרלוס סנטמריה בתפקיד טופולסקי, ואנדו וילאמיל בתפקיד אריאל.
המחזה הציג בין ה-18 במרץ ל-4 באפריל 2009 בתיאטרון סו ברנר, מטרו ארטס.
הבמאי היה מישל מיאלי (שזכה בפרס מטילדה לשנת 2009 לבמאי הטוב ביותר.
צוות השחקנים כלל את: סטיבן רוק בתפקיד קטוריאן (שזכה על תפקידו בפרס מטילדה לשחקן הטוב ביותר), נורמן דויל בתפקיד טופולסקי, רוברט טווייטס (Thwaites) בתפקיד אריאל, כריס ורנון בתפקיד מייקל (שזכה על תפקידו בפרס מטילדה לשחקן המשנה הטוב ביותר).
המחזה עלה בעונת 2011 בבימויו של ליהאם יאזאר וימשיך ויציג במשך עונת 2013 בתיאטרון טורקיש סטייט, אנקרה.
צוות השחקנים כלל את: מוראט קידאמי בתפקיד קטוריאן, מסוט טוראן בתפקיד טופולסקי, טולגה טקין בתפקיד אריאל, אמיר ארסיל/בוגרה קוכטפ בתפקיד מייקל.
2004 – פרס אוליבייה למחזה החדש הטוב ביותר.
2005 – פרס מבקרי התיאטרון של ניו יורק למחזה הזר הטוב ביותר.
2005 – פרס טוני לעיצוב התאורה הטוב ביותר בהצגה לבריאן מק'דביט.
2005 – פרס טוני לעיצוב התפאורה הטובה ביותר בהצגה לסקוט פסק
2005 – פרס דרמה דסק לעיצוב הקול הטוב ביותר.
2004 - פרס איבנינג סטנדרט למחזה החדש הטוב ביותר.
2005 – פרס דרמה דסק להצגה הטובה ביותר.
2005 – פרס טוני להצגה הטובה ביותר.
איש הכריות בתיאטרון המקצועי הישראלי
תיאטרון גשר, הצגת בכורה: 23 ביולי 2005
יוצרים: תרגום ובימוי: בן בר-שביט, תפאורה - מיכאל קרמנקו, תלבושות - אנה איצקוביץ', מוזיקה - אבי בנימין, תאורה - אבי יונה בואנו (במבי).
שחקנים: אריאל – מיקי לאון, מיקל – אמנון וולף, טופולסקי – אלכסנדר סנדרוביץ', קטוריאן – גלעד קלטר.
תיאטרון חיפה, הצגת בכורה: 14 בינואר 2017
יוצרים: תרגום ובימוי: ארז דריגס, תפאורה ותלבושות - סבטלנה ברגר, מוזיקה - שי פישמן.
שחקנים: אייל רוזלס, אלון נוימן, ליה אולמן, מעיין בלום, נטע וינר.
תיאטרון הבימה (הפקה עצמאית מתארחת), הצגת בכורה: 30 במאי 2022
יוצרים: בימוי: יאיר שפירא, תרגום: נדב אילון, מוזיקה: אלון גלזינגר, תפאורה: שירן לוי, תלבושות: חן חפץ, עיצוב תנועה: שון זילברשטיין תאורה: אמיר קסטרו
שחקנים: רוני מרחבי, תומר בן עמרם, עומר שמשוני, רוני אקרמן, ליאור אביבי
איש החשמל הוא סרט קולנוע ישראלי בבימויו של אלי כהן, הסרט הושלם בשנת 2001, אך יצא לאקרנים באופן מסחרי רק ב-2003.
הסרט מתרחש במהלך שיטפון שאיים להחריב את התחנה בשנת 1931. פנחס רוטנברג, האיש שהקים את מפעל החשמל בנהריים בשנות העשרים, מקבל את הידיעה על הצפת תחנת החשמל שעומדת להיפתח כמה ימים מאוחר יותר, והוא יוצא לדרך מחיפה לנהריים.
רוטנברג עושה את דרכו למקום ובדרך הוא נזכר בחייו: מהיותו מהפכן רוסי, חבר המפלגה הסוציאל-רבולוציונרית, ועד חלוציות התעשייה המודרנית בארץ ישראל והקמת חברת החשמל.
הפקת הסרט החלה בשנת 1999, על פי רעיון של במאי אלי כהן, שבמקור תכנן ליצור מיני סדרה בת שלושה פרקים לרגל 75 שנה לחברת החשמל.
בגלל מגבלות תקציב הוחלט בסופו של דבר להפיק סרט עלילתי אחד.
בסרט הושקעו למעלה ממיליון דולר.
חברת החשמל וטלעד השקיעו 225,000 דולר כל אחת.
תקציב נוסף התקבל מהקרן לעידוד הפקות מקור בכבלים והקרן לעידוד קולנוע ישראלי איכותי.
תחילה התקבל אישור לצלם באתר נהריים, אך אחר כך הוא בוטל.
במהלך ההפקה נעשה שיחזור של התקופה עם תלבושות, כלי רכב, ותפאורות שונות.
בנוסף הושקע מאמץ הפקתי ביצירת סצנת השיטפון, וסצנת שלג שמתרחשת ברוסיה צולמה ביפו, עם מלח כתחליף לשלג.
יורם שייר זכה בפרס לעיצוב אמנותי ורקפת לוי זכתה בפרס לעיצוב תלבושות.
שחקנ/ית דמותמנשה נוי פנחס רוטנברגאיילת זורר בקיליאור אשכנזי לאונרדמארק איווניר אברהם רוטנברגארז שפריר סבריסקילאוניד קנייבסקי זמשולדימיר פרידמן וולודיהנטשה מנור לאנהדן מנור איליהאיגור מירקורבנוב דמיזובאמנון וולף הלל
איש ההרס הוא סרט פעולה-מדע בדיוני אמריקני בכיכובם של סילבסטר סטאלון ווסלי סנייפס.
הסרט מספר את קורותיו של שוטר ממשטרת לוס אנג'לס שהוקפא הקפאה קריוגנית למשך שנים רבות והופשר בעתיד כדי לתפוס רוצח המונים.
בשנת 1996 בלוס אנג'לס, סמל המשטרה ג'ון ספרטן (סילבסטר סטאלון) המכונה "איש ההרס" מנהל מצוד אחר הארכי-פושע סיימון פיניקס (וסלי סנייפס) שחטף עשרות בני ערובה.
לאחר שווידא באמצעים תרמיים כי בני הערובה אינם ליד פיניקס, לוכד ועוצר ספרטן את פיניקס בעל כישורי הלחימה הנחותים יותר, אך האחרון מצליח לפוצץ מספר חביות נפץ.
הפיצוץ האדיר מחריב את הבניין בו התבצר פיניקס, וספרטן מצדיק את הכינוי שלו פעם נוספת.
לאחר חקירת זירת האירוע מתגלות הגופות של בני הערובה וספרטן מואשם ומורשע בהריגתם.
פיניקס וספרטן נידונים למאסרים ממושכים בכלא קריוני שם יטופלו בשיטות של שיקום תת-הכרתי תוך כדי שנתם הקפואה.
בשנת 2032, כ-22 שנים לאחר רעידת האדמה הגדולה, מוזגו הערים לוס אנג'לס, סנטה ברברה וסן דייגו לעיר פסאודו-אוטופית בשם "סן אנג'לס".
ראש העיר של סן אנג'לס הוא דוקטור ריימונד קוקטו.
קוקטו ביער התנהגויות שאינן ראויות בעיניו ואסר על: אחזקת כלי נשק, יחסי מין, אלכוהול, ניבולי פה, קפאין, מלח ועוד.
אופנים רבים בטבע האדם שלא נאסרו, עברו רגולציה.
כלל האוכלוסייה עברה השתלת שבב זיהוי ואיתור ביולוגי והעיר כולה נתונה תחת מעקב ממוחשב וקפדני.
פועלו של קוקטו כמעט והכחיד את הפשע מן העיר והאתגר האחרון שלו הוא אדגר פרנדלי - לוחם חופש שפרש מן האוטופיה של קוקטו, וחי עם מנודי החברה בביבים.
פרנדלי וחבורתו עולים לפני האדמה רק כדי לגנוב אוכל.
בינתיים, סיימון פיניקס זוכה לשימוע לפני שחרור.
בשימועו סיימון אומר את מילת הקוד "דובי" (דוב צעצוע) המשחררת אותו מכבליו.
הוא הורג את הסוהר והשומרים החמושים, מפגין כישורי לחימה עילאיים, וניכר שהוא ניחן בכוח רב ובמהירות.
פיניקס עוקר את עינו של הסוהר ומשתמש בה כדי לפתוח את הדלת ולהימלט.
פיניקס משולח רסן, מפגין ידע עמוק בטכנולוגיה מתקדמת בהרבה ממה שהכיר בחייו, אך לא מבין כיצד קיבל את כישוריו והידע החדש שלו ואף לא כיצד ידע את מילת הקוד לפתיחת כבליו.
על הצגים בתחנת המשטרה מופיע הקוד 187 והשוטרים הנבוכים אינם יודעים מה פירושו.
בדיקה במחשב מעלה כי זהו הקוד ל-"רצח\מוות\הריגה".
השוטר הוותיק זאכרי לאמב מזהה את שמו של פיניקס ברשימת המועמדים לשחרור ומבין כי הוא זה שאחראי לרצח.
השוטרים מנסים לאתר את פיניקס, אך בגופו לא הושתל שבב זיהוי ואיתור.
לאמב מסביר להם כי ספרטן היה היחידי שהצליח לעצור את פיניקס בעבר.
מפקד המשטרה מעיר את ספרטן משנתו הקפואה, ומציע לו שחרור מוקדם בעבור לכידתו של פיניקס.
הוא ממנה אותו כסגן לנינה האקסלי - קצינה מצטיינת עם אהבה להיסטוריה מאוחרת ורצון עז לאקשן, כדי לסייע לו להסתגל למציאות החדשה.
ספרטן ממהר לרדוף אחרי פיניקס שממשיך לזרוע הרס בעיר.
פיניקס מאתר את המידע על אדגר פרנדלי ומחליט להורגו.
הוא הולך להתחמש במוזיאון, רק שם ניתן למצוא אקדחים וכלי הרג.
ספרטן מנחש בחכמה את מהלכיו של פיניקס ויוצא אל המוזיאון אף הוא.
לאחר קרב עיקש פיניקס מצליח להימלט.
בדרכו הוא פוגש בדוקטור קוקטו ומחליט להורגו כלאחר יד, אך מבין כי הוא אינו מסוגל ללחוץ על ההדק.
קוקטו אינו מופתע ומזכיר לפיניקס כי יש לו משימה לבצע ומישהו להרוג, ופיניקס ממשיך בדרכו.
ספרטן והאקסלי פוגשים בקוקוטו שמתעקש להזמין אותם לארוחת ערב בטאקו בל.
בתום הארוחה מתרחשת פשיטה של פורעי חוק וספרטן נכנס לפעולה כדי להילחם בהם ולהשיב את הסדר על כנו, עד שהוא מבין שהם רק גונבים אוכל ומאפשר להם להימלט.
לאחר הארוחה קוקטו חוזר למשרדו ומגלה את פיניקס מחכה לו שם.
קוקטו שוטח בפניו את משנתו ליצירת חברה מושלמת כאשר המפתח לכך הוא הרג אדגר פרנדלי.
פיניקס מסכים אך דורש שישוחררו אסירים נוספים כדי לסייע בידו, וקוקטו מסכים.
האקסלי שמתרשמת מגילוי האלימות לוקחת את ספרטן לביתה ומבקשת בנימוס לקיים איתו יחסי מין.
מתברר כי "יחסי מין" מתרחשים באופן אלקטרוני-אלחוטי בעזרת קסדה המעוררת חלקים במוח כדי לגרום הנאה ללא מגע כלל.
אפילו ילדים לא נוצרים במהלך משגל, אלא הממשלה מפרה נשים בזרע מטוהר מחיידקים ומסונן לאחר הוצאת הרישיונות המתאימים.
החוויה מערערת את עצביו של ספרטן והוא תמה כיצד התדרדרו הדברים כל כך.
האקסלי מסבירה לו כי לאחר רעידת האדמה, שארית האדם משלוש הערים איימו לקרוע לגזרים את עצמם ורק חזונו של דוקטור קוקטו אפשר להם לבנות עדן עלי אדמות.
ספרטן מנסה לנשק את האקסלי וזו נרתעת ממנו ודורשת שיעזוב את מגוריה.
ספרטן ההמום חוזר לביתו ותוך כדי סריגה, צופה בסרטון ממצלמות האבטחה בו רואים את שיחתם של קוקטו ופיניקס, אך לא שומעים וספרטן מבין כי קוקטו מושך בחוטיו של פיניקס.
ספרטן והאקסלי מנהלים חקירה ולמדים כי במקום תוכניות שיקום, קיבל פיניקס תוכניות שיהפכו אותו לסוציופת רצחני.
ספרטן מתעמת עם קוקטו ומגלה כי הוא זה ששחרר את פיניקס כדי לחסל את פרנדלי.
ספרטן מחפש אחריו כדי למצוא תשובות בביבים.
במהלך מרדף, מרסק ספרטן את הניידת של האקסלי לתוך מזרקה ומפקד המשטרה הזועם מודיע לספרטן שהוא חוזר לכלא הקריוני.
פיניקס שמאס בשליטתו של קוקטו עליו, מורה לאחד האסירים ששוחררו להרוג אותו, שכן בהם לא הוטמעה אי היכולת לפגוע בו.
פיניקס חוזר לבית הכלא כדי לשחרר עוד אסירים שייסיעו בידו וספרטן דולק אחריו לבסוף, ספרטן ופיניקס שניהם נאבקים.
בסוף המאבק הקפוא בין השניים, כמוסה המשמשת להקפאת בזק של אסירים פוגעת ברצפה ומקפיאה את בית הכלא כולו והופכת את פיניקס לנציב קרח.
ספרטן בועט בחוזקה בראשו של פיניקס שהוקפא וראשו של פיניקס נשבר לאלפי רסיסים.
אחרי הקרב של השניים ומותו של פיניקס, בית הכלא כולו הושמד, העיר בלהבות ודוקטור קוקטו נהרג.
פרנסי העיר ועכברי הביבים אינם יודעים כיצד ימשיכו לחיות, וספרטן מציע כי הם ילמדו אחד מן השני.
בסוף הסרט, מנשק ספרטן את האקסלי בשנית והפעם היא נענית לו ואף נהנית מן הנשיקה.
סילבסטר סטאלון מגלם את סמל המשטרה ג'ון ספרטן, הידוע גם בתור "איש ההרס".
ספרטן הוקפא בשנת 1996, הוצא מההקפאה בשנת 2032 ונשלח ללכוד את פיניקס.
וסלי סנייפס מגלם את סיימון פיניקס, פושע רצחני פסיכופת אלים וחסר רחמים שאינו יודע גבולות, שגם הוא הוקפא בשנת 1996 ובשנת 2032 הוא בורח במהלך שימוע.
פיניקס הוא הנבל הראשי של הסרט.
סנדרה בולוק מגלמת את לוטננט לנינה האקסלי, שוטרת שהופכת לחברתו ומושא אהבתו של ספרטן.
נייג'ל הות'ורן מגלם את ד"ר ריימונד קוקטו, הוא מסייע לפיניקס לחסל את ספרטן.
קוקטו הוא הנבל המשני של הסרט.
בנג'מין בראט מגלם את הקצין אלפרדו גרסייה, שוטר שגם הוא הופך לחברו של ספרטן.
דניס לירי מגלם את אדגר פרנדלי.
רוב שניידר מגלם את ארווין.
ג'ק בלאק מגלם את וייסטלנד סקראפ.
האתר Rotten Tomatoes נתן לסרט תוצאה של 64%, המבוססת על ידי 36 מבקרים.
איש המאתיים הוא סרט מדע בדיוני-קומי משנת 1999 המבוסס על הספר "האדם הפוזיטרוני" מאת אייזק אסימוב ורוברט סילברברג (שאף הוא מבוסס על ספרו המקורי של אסימוב בשם "איש המאתיים").
בסרט מככבים רובין ויליאמס, סם ניל, אמבת' דייוויץ, וונדי קרוסון ואוליבר פלאט.
הסרט מגולל את סיפורו של רובוט בעל בינה מלאכותית בשם אנדרו ועוסק בנושאים כגון אנושיות, עבדות, דעות קדומות, קונפורמיות, סקס, אהבה ומוות.
הסרט נעשה בהפקה משותפת של סרטי טאצ'סטון וסרטי קולומביה ובוים על ידי כריס קולומבוס.
שם הסרט מגיע מהדמות הראשית אשר מגיעה לגיל של 200 שנים.
למרות כישלון בקופות, הסרט קיבל מועמדות לפרס אוסקר לאיפור ולעיצוב השיער הטובים ביותר.
ג'יימס הורנר ווויל ג'נינגס כתבו את שיר הנושא של הסרט "Then You Look at Me" אשר בוצע על ידי סלין דיון.
בעתיד המאוד קרוב אלינו, משפחת מרטין רוכשת את הרובוט המתקדם ביותר, ה-NDR 114 (רובין ויליאמס).
הרובוט הופך לבן בית, מנקה ומסדר, עושה שליחויות, ואפילו משכיב את הילדות לישון ומספר להן סיפור.
לאורך כל חיי המשפחה ושלושת דורותיה, ה-NDR 114, המכונה אנדרו, מלווה את המשפחה, ולומד להיות יותר מרובוט - לאהוב ולהתגעגע, עד כאב כזה שאפילו ממציאיו לא תכנתו אותו אליו.
רובין ויליאמס - אנדרו מרטין, רובוט אנדרואיד מסוג NDR 114, משרת את משפחת מרטין ושואף להפוך לאנושי.
סם ניל - ריצ'רד מרטין, אב משפחת מרטין.
אמבת' דייווידץ - מגלמת את אמנדה מרטין ובהמשך הסרט גם את פורשיה צ'ארני, נכדתה של אמנדה.
האלי קייט אייזנברג - אמנדה מרטין הצעירה (גיל 7)
וונדי קרוסון - רייצ'ל מרטין, אם משפחת מרטין.
אוליבר פלאט - רופרט בורנס, בנו של יוצר רובוטי ה-NDR אשר עוזר להם להפוך ליותר דמויי-אנוש.
קירסטן וורן - גלתיאה, רובוט NDR והמשרתת של רופרט.
מאוחר יותר היא הופכת למשרתת משפחת מרטין.
סטיבן רוט - דניס מאנסקי
אנג'לה לאנדיס - גרייס מרטין
לינזדה לת'רמן - גרייס מרטין הצעירה (גיל 9)
בראדלי ויטפורד - לויד צ'ארני
איגור הילר - לויד צ'ארני הצעיר (גיל 10)
ג'ון מייקל היגינס - ביל פיינגולד
וואלאס - הנואם הראשון בקונגרס העולמי
לין ת'יגפן - מרג'ורי בוטה, הנואמת השנייה בקונגרס העולמי
איש המכונה הוא דמות בדיונית של גיבור-על אנדרואיד המופיע בחוברות הקומיקס ביקום מארוול קומיקס.
דמותו הופיעה לראשונה בחוברת A Space Odessey #8 :2001 מיולי 1977, ונוצרה בידי הכותב והמאייר ג'ק קירבי.
איש המכונה הוא האלטר-אגו של האנדרואיד X-51, ששמו הסידורי המלא הוא Z2P45-9-X-51, אשר אימץ את השם האנושי "אהרון סטאק" כמחווה ליוצרו, המדען המת אייבל סטאק.
הוא הופיע לרוב בפרסומי הקומיקס כגיבור-על, אך בשנת 2006 בחוברות "נקסטווייב" עבר שינוי אישיות ומראה גדול ופיתח שנאה כלפי בני-אדם.
שינוי זה אומץ בחוברות "גברת מארוול" ו"הזומבים של מארוול" המאוחרות, אך לא בהופעותיו כחבר המסדר העתיק של המגן בחוברות "הענק האדום" ו"הענקית האדומה".
הדמות נוצרה באדפטציית קומיקס לסרט 2001: אודיסיאה בחלל.
X-51 היה האחרון בסדרת רובוטים תבוניים שנוצרו במרכז ברודהסט בסנטרל סיטי, קליפורניה בידי מומחה הרובוטיקה אבל סטאק עבור צבא ארצות הברית.
שאר 50 הרובוטים האחרים נעשו פסיכוטים לאחר שקיבלו בינה, וזאת בגלל חוסר זהותם.
X-51 שרד את התהליך וטופל בידי אבל כבנו, קיבל פנים אנושיות ונחשף למונולית משנת 2001. כאשר אבל נהרג כשניסה להגן עליו, X-51 אימץ את זהות אהרון סטאק וברח מהצבא כמיסטר משין.
במנוסה, סטאק החל ליצור קשר עם בני-אדם כדי להבינם טוב יותר.
הוא נתפס ושוחרר, נלחם בחייליו של קולונל קראג ובקרטיס ג'קסון לצד הענק הירוק.
זמן קצר לאחר ששודרג, סטאק נפגש עם קבוצת ארבעת המופלאים ונלחם בברון ברימסטון ויחידת השטן, סנייק מארסטון והאמר האריסון.
הוא נלחם במאדאם אימה לצד חברי קבוצת אלפא פלייט נורת'סטאר, אורורה וסאסקואץ', ובזהותו האנושית נעשה חוקר עבור חברת הביטוח דלמאר.
לאחר הקרב נגד מאדאם אימה, הוא נלחם בג'ק-או-לנטרן המקורי.
הוא ביקר את איירון מן, שבאותו הזמן היה אלכוהוליסט, זועם ותחת לחץ מצד אובדיה סטיין.
איירון מן תקף את סטאק וכמעט הרג שניים מעובדיו שלו, אותם סטאק הציל.
כאשר פגש את חבר ארבעת המופלאים הדבר הוא התאהב ברובוטית ג'וקסטה, ונלחם לצידם באולטרון.
במהלך קרב, הוא היה עד כאשר ג'וקסטה נהרסה.
סטאק נלחם לצד האוונג'רס, נאמור ואחרים נגד דוקטור דום, שהשתמש בכוחותיו של האיש הסגול כדי לכבוש את העולם.
כאשר הסופר-אדפטויד שוחרר מכלאו בידי פיקסר, הוא החל להרכיב צוות רובוטים רשעים בשם "מתכת כבדה" נגד האוונג'רס.
לאחר שגייס את האנדרואיד המדהים הוא צירף את סטאק, בהבטחה שיתקן את ג'וקסטה.
השלושה גייסו את זקיף 459 ואת רובוט טס-1, ותקפו את האוונג'רס - מוניקה רמבו/קפטן מארוול, הענקית הירוקה, נאמור, דוקטור דרואיד, האביר השחור ומארינה - בבסיסם התת-ימי.
בסתר, סופר-אדפטויד חיפש מידע על הקובייה הקוסמית.
הוא השיג את המידע שחיפש וזימן את קיוביק, יצור קוסמי שהתפתח מהקובייה.
סטאק עבר להילחם לצד האוונג'רס נגד שאר צוותו, והביסו אותם.
הוא עזר לאוונג'רס בהבסת סופר-אדפטויד, שנעשה כמעט אומניפוטנטי, והצטרף אליהם כחבר לא רשמי.
סטאק נלכד בידי סוכנות S.H.I.E.L.D, שתכננה להשתמש בו ביצירת חיילי דת'לוק.
הוא נהרס לכאורה כאשר הציל סוכני S.H.I.E.L.D מהגולגולת האדומה שתקף את נושאת המטוסים המעופפת.
הוא נראה כחבר באוונג'רס מהחוף המערבי, כחבר באוונג'רס ועזר להם בקרב נגד מורגן לה-פיי ומורדרד, במהלכו עברו ליקום אחר ונעשו ל"נקמת המלכה", ובסופו עזב את הקבוצה.
בעקבות קרבותיו נגד באסטיון וזקיפי הסנטינל, הוא נעשה נגוע בתכנות הסנטינל ותקף כל מוטאנט בו נתקל.
הוא נעשה במנוסה מסבסטיאן שו ומועדון הלפייר, ותקף בטעות את חברי האוונג'רס ג'סטיס וכוכב אש כאשר ביקש מהם עזרה בגלל תכנותו.
הוא נלחם באחוות המוטאנטים של מיסטיק שרצו לגנוב כלי נשק מממשלת ארצות הברית.
הוא נפגש עם יוצריהם של המונוליתים, גזע השמימיים העתיק, וחי בקרבם.
סטאק נראה חבר באוונג'רס הסודיים של קפטן אמריקה באירועי "מלחמת אזרחים", המתנגדים לחוק רישום העל-אנושיים.
במהלך המיני סדרה "נקסטווייב" בכתיבת וורן אליס, סטאק נראה בכדור הארץ כחלק מצוות מיוחד מטעם סוכנות H.A.T.E הכולל בתוכו את סטאק, מוניקה רמבו, טביתה סמית', אלזה בלודסטון והקפטן.
חזרתו של סטאק לכדור הארץ מוסברת בפלאשבק, שבו הוא נזרק חזרה לכדור הארץ דרך המרחב בגלל גישתו האלימה.
הוא פיתח טינה ושנאה כלפי האנושות, אותה הוא מכנה "הבשרניים", נעשה אלכוהוליסט ופיתח משיכה מינית כלפי בלודסטון.
כאשר הצוות מגלה כי H.A.T.E עובדת עבור תאגיד שנודע בעבור כארגון טרור, הם פונים נגד H.A.T.E והתאגיד.
התגלה שבזמנו כסוכן H.A.T.E, הוא נהג להתגנב לחדרו של מנהל הסוכנות דירק אנגר, גנב אלכוהול וחיטט בחדרו.
הוא השתמש בידע שצבר משוטטות בחדרו כדי להציל את חבריו לצוות.
הוא הורג שיבוט של פין פאנג פום, ונהרג לכאורה בידי בנו של מודוק אך נראה בחיים בגלל גופו הרובוטי.
סטאק והסהרורי מגויסים לצוות מבצע סופת ברקים של גברת מארוול בחיפושים אחר אניה קוראזון.
הוא נראה בגישתו מחוברות נקסטווייב, וכאשר גברת מארוול גלתה כי קיבל תשלום ממנהלת S.H.I.E.L.D מריה היל כדי שייצטרף ליוזמת 50-המדינות, כעסה היות שתמכה ב-S.H.I.E.L.D במלחמת האזרחים ללא תשלום.
הוא העביר את זמנו מביקורת על סוכני S.H.I.E.L.D, וקיבל מהסוכנות בנוסף לתשלום מודלי חיקוי אנושי של מוניקה רמבו שתוכננו לשרת אותו.
הוא הופיע בתפקיד אתנחתא קומית והשתמש בחלקים ממודלי החיקוי האנושי לתיקון גופו, ובכך סיפק לאראנה "עצות נשיות".
הוא נלחם בגזע הסקרול הפולש כחלק מהצוות, שפורק.
הזומבים של מארוול, הענק האדום
סטאק, עדיין באישיות נקסטווייב, נשלח בידי סוכנות A.R.M.O.R להתלוות עם ג'וקסטה במשימה בארץ-2149/יקום הזומבים של מארוול כדי לקחת דגימת דם מבת אנוש.
הם נשלח לשם ספציפית היות שהם אנדרואידים, ולא יודבקו בנגיף הזומבים.
הוא לוקחים את דגימת הדם מאשתו של הקינגפין, ונסה פיסק, ומותקף בידי צבא הזומבים בהנהגת הקינגפין רגעים לאחר שמעביר את הדגימה לג'וקסטה.
גופו נהרס, וג'וקסטה חוזרת לארץ-616. הוא מופיע בארץ-2149 עדיין חי, ולאחר שנלחם בצבא הזומבים, חוזר לארץ-616 באמצעות לוקג'או הזומבי.
כאשר ג'וקסטה אומרת כי הוא השתנה, הוא טוען כי מאס להציל בני-אדם כדי להרוויח את אהבתם, ומידל את עצמו כמותם כדי להיות אחד מהם.
הוא נשלח שוב לארץ-2149 מטעם A.R.M.O.R, הפעם לצד הווארד הברווז.
יחד עם בתו של נבל-העל הוריקן מיקום אחר, הם יצאו להרוג זומבים ברחבי המולטי-יקום.
בהוראת קפטן סטיב רוג'רס, סטאק ללא אישיות נקסטווייב צוות לת'נדרבולט רוס/הענק האדום במעקב אחר מורד קטרי.
סטאק ורוס הגיעו לאומת שארזאד, שם מצאו את המורד בתלבושת האביר הערבי שהוביל אותם לארמונו דרך שדה הכוח המגן.
המורד מסיר את תלבושתו וחושף את עצמו כנבל סולטאן מאגוס, כולא אותם ומציג בפניהם את האביר הערבי הכלוא.
סטאק ורוס משתחררים וסולטאן מאגוס נוסע לקהיר כדי לבדוק מי שלח אותם, וכאשר חזר קרע את גופו של סטאק שתיקן את עצמו.
האביר הערבי משתחרר ועוזר לשניים במאבקם, אשר נפסק בהגעתו של גנרל רג'ינלד פורטין.
סטאק והענק האדום יוצאים משארזאד, וסולטאן מאגוס נשבע לנקום.
לאחר קרב עם הענקית האדומה, סטאק ורוס נשלחים לתקוף את בסיסה של אפס/אחת ונלחמים במפלצות הים המהונדסות גנטית שלה.
כאשר היא שולחת נגדם את "ערפל שחור", סטאק משתמש במכשיר מיוחד כדי לנטרל את המזל"טים שלה ומשחרר את ערפל שחור, אך אפס/אחת בורחת.
סטאק ורוס מאתרים אותה ונלחמים בהידרה מהונדסת גנטית.
הסיפור על איש האלוהים מיהודה והנביא מבית אל מופיע ב.
איש האלוהים מיהודה נשלח בידי ה' לבית אל להינבא על ביעורם של המזבח שבנה ירבעם בבית אל ושל עבודת הבמות בממלכת ישראל.
לנבואתו התלוו שני מופתים מרשימים.
לאחר מכן, הכשיל אותו נביא אחר מבית אל והביא למיתתו.
פילוג ממלכת ישראל המאוחדת והקמת ממלכת אפרים הובילו למצב שבו ירבעם שולט באוכלוסייה שמורגלת בעבודת ה' בבית המקדש שנמצא בממלכת יהודה.
דבר זה יכול היה לגרום לפירוקה של מלכות ישראל הריגת ירבעם וחזרת מלכות יהודה המאוחדת, כדי לצמצם את הסיכויים לאיחוד כזה, הקים ירבעם שני עגלי זהב, אחד בבית אל ואחד בדן, כתחליף לבית המקדש.
בנוסף, כדי לצמצם את הקשר הפולחני עם ממלכת יהודה, הועתק חג הסוכות חודש קדימה, לט"ו בחשוון, שבו תוכנן (בשנתו הראשונה של ירבעם) לקיים את טקס חנוכת העגלים.
איש האלהים מיהודה בא לבית אל ביום חג חנוכת המזבח, ומצא שם את ירבעם עומד על המזבח להקטיר.
איש האלהים קרא אל המזבח ("מזבח מזבח") ונבא עליו, שעתיד לבא מלך "לבית דוד יאשיהו שמו" ולטמא את המזבח - .
כדי לחזק את דבריו, ולהדגים את החרבת הבמות בידי יאשיהו, הנביא עשה מופת, שבו נהרסה במת העגלים.
ירבעם בן נבט הושיט את ידו בתנועת רמיזה לעבדיו וקרא להם לעצור את איש האלהים מיהודה, כדי להביאו לדין ולדונו כדין נביא שקר, אך ידו לקתה בשיתוק, בדיוק בזמן שהתרחש המופת של המזבח.
בצר לו, פנה ירבעם אל איש האלהים וביקש ממנו שיתפלל בעדו ("חל נא את פני ה' אלהיך").
ואכן, איש האלהים התפלל, ותפילתו התקבלה ("ותהי כבראשנה").
עם זאת, סירב איש האלהים להענות להזמנותו האדיבה של המלך לבא אל ביתו ולסעוד את לבו.
הוא נימק את סירובו במצוות ה' עליו, שאסר עליו לאכול לחם ולשתות מים בבית אל, ואף לא התיר לו לשוב למקומו באותה דרך שהלך בה לבית אל.
וכך, עזב איש האלהים את העיר, כשהוא מציית לכל האיסורים שאסר ה' עליו.
נביא זקן שישב בבית אל, אשר לא ברור האם הוא נביא אמת או נביא שקר, שמע מבניו על מעשי איש האלוהים, הלך בעקבותיו, והזמין אותו לאכול בביתו.
משסירב איש האלוהים, בהתאם לציוויים שקבל, שיקר ואמר לו שהוא קיבל נבואה סותרת, המצווה אותו להביא את איש האלוהים אל ביתו ולהאכיל אותו.
איש האלוהים השתכנע מדברי הנביא הזקן, והלך אל ביתו בבית אל לאכול.
לאחר שסיימו את הסעודה, התנבא נביא השקר נבואת אמת, המוכיחה את איש האלוהים שעבר על הנבואה שקיבל, ומודיעה לו על עונשו ("לא־תבוא נבלתך אל־קבר אבתיך").
בדרכו חזרה ליהודה, איש האלהים נהרג בידי אריה ש"שברו", אבל לא אכלו.
בנוסף, לא פגע האריה בחמור שרכב עליו איש האלהים, ושניהם, האריה והחמור, לא עזבו את הגופה.
הנביא הזקן, בא ומצא את גופת איש האלוהים, ולקח אותה כדי לקברה בעירו (ובכך התקיימה הנבואה על העונש).
הזקן ציווה על בניו, שבמותו יניחו את עצמותיו בסמוך לעצמות איש האלהים, כדי שעצמותיו ימלטו מגזרת הפורענות שנגזרה על המזבח ועל המשתמשים בו, משום שהוא יודע .
ב מתוארים ביעור עבודת האלילים וריכוז הפולחן בבית המקדש על ידי יאשיהו מלך יהודה.
בפסוקים טז-יח מתוארים מעשיו בבית אל.
תיאור זה מתייחס ישירות לסיפור על איש האלוהים מיהודה והנביא מבית אל.
על פי המתואר, יאשיהו הוציא עצמות אדם מן הקברים שבקרבת מקום כדי לשרפם על המזבח בבית אל ובכך לטמאו.
הוא עצר כאשר הבחין במצבה בולטת על אחד הקברים.
כששאל לגביה נאמר לו שזהו קברו של הנביא מיהודה שניבא על מעשיו אלה של יאשיהו בבית אל.
יאשיהו ציווה להניח לעצמות הנביא, ומאחר שבקבר הנביא מיהודה נקברו גם עצמות הנביא מבית אל, ניצלו בזכותו גם עצמותיו.
תיחום הסיפור, אחדותו הספרותית, ומסגרת העריכה שלו
מקובל לתחום את היחידה הספרותית לפרק יג, א-לב.
ד"ו ואן וינקל הציע לכלול בתחום הסיפור גם את יב, כה-לג ואת יג, לג-לד.
הזיקה הספרותית בין הסיפור לבין האפילוג שבמלכים ב איננה ברורה לחלוטין.
לדעת חלק מהחוקרים, האפילוג היה מעיקרו סיומו של הסיפור, וההפרדה בין גוף הסיפור לאפילוג, ושיבוצו של הראשון בתיאור ימי ירבעם ושל השני בתיאור ימי יאשיהו, הם מעשה ידי עורך.
הסיפור חריג באופיו, מורכב ורב תהפוכות, וקשה למצוא בו רעיון מלכד או מסר ברור.
מאפיינים אלה הובילו חלק מהחוקרים לפקפוק באחדותו הספרותית ולמסקנה שהסיפור כפי שהוא לפנינו הוא פרי התפתחות ספרותית מורכבת.
מפרשי הסיפור העלו שאלות פרשניות רבות על הסיפור.
השאלות הבולטות הן שאלת מטרתו של הנביא הזקן בהחלטתו להכשיל את איש האלוהים באכילה בביתו, והשאלה מדוע לא נראה שהוא נענש על כך.
רבי אבא בר כהנא דרש מלשון "מזבח מזבח" שאיש האלהים קרא לשני מזבחות העגלים, שבבית אל ושבדן.
בנוסף, הוא דרש מהכפילות "וזבח עליך את כהני הבמות המקטירים עליך, ועצמות אדם ישרפו עליך" שכשאיש האלהים אמר עצמות אדם, הוא לא התכוון לעצמות כהני הבמות, אלא לעצמות ירבעם, ומפני שחלק כבוד למלכות לא פירש איזה אדם מדובר.
רב אידי בר אבין דרש מכך שידו של ירבעם יבשה רק כאשר שלח אותה על הצדיק, ולא כששלח אותה להקטיר לעגל, שה' חס על כבודו של צדיק יותר מכבוד עצמו.
יש מחלוקת אמוראים מה הסיבה שירבעם קרא לה' "אלהיך", אמורא אחד סבר שירבעם נשאר במרדו וטען שה' הוא לא אלוהיו, ואמורא אחר סבר שירבעם לא היה יכול להגיד שה' הוא אלוהיו תוך כדי שהוא מקריב לעגל.
ר' יהושע בן לוי דרש מלשון "כבראשונה" שלאחר שידו של ירבעם נרפאה מהשיתוק, הוא המשיך לעשות את שעשה קודם לשיתוק, כלומר, להקריב לעגל.
מדרש סדר עולם מתארך את האירועים לט"ו בחשוון ב'תתקס"ד.
איש המולקולה הוא פסל גדול בברלין של הפסל האמריקאי ג'ונתן בורופסקי (נולד ב-1942).
הפסל נמצא בתוך נהר שפרה ומתנשא לגובה 30 מטר ונראה למרחק רב.
הוא עשוי מאלומיניום ומורכב משלוש דמויות הנפגשות בנקודה אחת.
הוא נוצר בלוס אנג'לס בשנים 1977–1978 והוצב במקומו הנוכחי במאי 1997.
הפסל הוצב ליד גשר אוברבאום ששימש כנקודת מעבר בין מזרח ברלין ומערב ברלין וסימן את משולש הגבולות בין הרבעים טרפטו ופרידריכסהיין במזרח העיר וקרויצברג במערב.
לכן הוא מורכב משלוש דמויות המהלכות על המים ונפגשות זו עם זו.
הדמויות מחוררות במאות חורים שהפסל מכנה בשם "מולקולות".
באתר שלו הוא כתב על הרעיון של הפסל:
"איש ההלכה" היא מסה שכתב הרב יוסף דב הלוי סולובייצ'יק, שנדפסה לראשונה באביב 1944 ברבעון 'תלפיות'.
היא יצאה לאור בארץ בשנת תשל"ו בתוך הספר 'בסוד היחיד והיחד', ובשנת תשל"ט בספריית אלינר יחד עם החיבורים ובקשתם משם ו'רעיונות על התפילה' תחת הכותרת 'איש ההלכה - גלוי ונסתר'.
איש ההלכה נכתב במקור בעברית, ותורגם לאנגלית בשנת 1983 על יד פרופסור לורנס קפלן, בליוויו הצמוד של הגרי"ד.
במהלך התרגום הוסיף ושינה הגרי"ד דברים בספר, אך שינויים אלו לא הוכנסו להוצאה הסופית.
במסה זו מציג הרב סלובייצ'יק את המודל הדתי המיוחד המגולם בדרכו של איש ההלכה והתלמוד.
המסה עשירה במושגים מדעיים ובהערות שוליים ארוכות ומלומדות, לצד הפניות למקורות רבים מתחומי היהדות, המדע והפילוסופיה.
במסה 'איש ההלכה' מציג הרב סולובייצ'יק, את מרכזיותה של ההלכה במחשבה היהודית.
מבטו התאולוגי מתייחד בהתמקדות מתמדת בהלכה, הן במובנה המעשי כציות בפועל למצוות, והן במובנה הלמדני כתחום ידע ולימוד תורה תלמודי.
מטרתה המוצהרת של המסה היא
את ההלכה מציג סולובייצ'יק כבסיס א-פריורי לעמידה יהודית מול האל.
ההלכה מוצגת כארצית, כלומר כזו המתמקדת בעולם הזה הקונקרטי, וזאת בשונה מגישות דתיות מנוגדות השואפות להינתק מן העולם הארצי אל המימד הרוחני המצוי רק מעל ומחוץ למציאות הארצית.
במסה זו נטען כי איש ההלכה איננו מתאים למודלים המערביים המקובלים של מהי דתיות, ועל כן ניגש הרב סולובייצ'יק להגדיר את הווייתו הדתית המיוחדת.
הוייה זו כוללת עמדות כלפי פעילות אינטלקטואלית, פרישות וסגפנות, מוות, אזוטריות, מיסטיקה, יצירתיות, תשובה והשגחה.
המסה מדגישה את ערכה של יצירתיות אנושית ואף אישית כמשימה המוטלת על האדם בידי האלהים ומגדירה את מהות האדם ככזה.
עבודת ה' של איש ההלכה - נוסף על לימוד תורה - היא הגשמת עקרונות ההלכה בעולם הראלי: "אידיאלי הצדק הם עמודי האש להשקפת עולם זו", שכן "משאת נפשו של איש ההלכה היא תיקון עולם במלכות החסד והצדק"
המסה 'איש ההלכה' מורכבת משני חלקים: א.
השקפת עולמו וחייו של איש ההלכה.
הכוח היוצר של איש ההלכה.
החלק הראשון של המסה מציג שני טיפוסים מנוגדים: איש הדעת (בעיקר: איש המדע) - ולעומתו: איש הדת.
באמצעותם מגדיר המחבר את אופיו וייחודו של הטיפוס השלישי - איש ההלכה, שהוא "מקצתו איש הדת, ומקצתו - איש הדעת, וכולו מובדל ומופלה משניהם".
החלק השני של המסה עוסק באיש ההלכה כיוצר וכמחדש בלימוד תורה - חידוש שאינו נוגע רק לתחום העיוני, אלא מתרחב ומתפשט "לתחום המעשי" - לעולם הראלי.
ניכר מאמצו של המחבר לאמץ את המבט המודרני המעניק ערך חיובי לעצמאות האדם, וכן מעדיף מבט רציונלי על נטייה למסתורין ומיסטיקה, ואף את המבט האמריקאי המעניק ערך רב לפעלתנות אישית של הפרט למען רווחתו האישית ושליטתו בחייו בכל התחומים.
בהקשר זה מציג הרב סולובייצ'יק את הקו הבולט באישיותו של איש ההלכה דווקא בעצמאות וביצירתיות שלו, כ"שליט אדיר במלכות הרוח והשכל" - ואפילו האל, כביכול, "ממלא את הכרעת האדם והוראתו".
המסה הפכה חומר קריאה חשוב בחוגי האורתודוקסיה המודרנית, והפכה למעין מודל פסיכולוגי והלכתי.
בחוגי הזרמים החוץ־אורתודוקסיים מצאו פגם בעמדת כל עמידתו הרוחנית הדתית של היהודי על בסיס ההלכה דווקא.
כמו כן ביקרו את המסה הזו על הטפתה, כביכול, ל'קרירות' ולא לרגש סוער.
כך למשל בביקורתו של הרב אברהם יהושע השל שקבע "איש ההלכה [של הרב סולובייצ'יק] לא היה ולא נברא אלא משל היה".
איש האפר הוא סרט דרמה להט"בי תוניסאי משנת 1986, שביים וכתב נורי בוזיד.
הסרט מספר על חכמי ופאראפת, שני נערים צעירים שנאנסו בילדותם על ידי הנגר אמיר - דבר שהשאיר אותם עם טראומה.
הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל הקולנוע בקאן שהתרחש במאי 1986. בשנת הבכורה שלו, הסרט קיבל את פרס תנית הזהב על הסרט הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים קרתגו.
שפת הסרט היא ערבית, ואורכו כ-109 דקות.
חכמי ופאראפת הם שני צעירים שעובדים בעיר ספקס שבתוניסיה.
חכמי, שנכפה על ידי המשפחה עומד להתחתן, בעוד שפאראפת מתחיל לחשוב על המעבר מהעיר.
שניהם חולקים סוד: כשהם היו נערים, הם נאנסו על ידי הנגר אמיר אשר ביצע את החניכות שלהם.
חכמי, בניסיון להימלט מהנישואים העתידיים, מוצא מקלט בעבר ובאירועים המרכיבים אותו.
ערב אחד, הם הולכים לבית של אמיר, שם פאראפת דוקר את אמיר בסכין, ועוזב את העיר, ואילו חכמי משלים עם גורלו, וחוזר הביתה להתחתן.
לדברי נורי בוזיד, במאי וכותב הסרט, הסרט מציג את הזיכרון והעבר האלים בילדים בתוניסיה באמצעות סכסוך הדמויות בסרט.
דמותו של אביו של חכמי יצאה בסרט שלילית, אבל על פי הבמאי, היה ניסיון באמצעות הדמות לבסס מחדש את המבנה ההיררכי הנתון בסכנה.
המבקרים והקהל חלקו על הדמות לוי, המוזיקאי היהודי בסרט, ששיחק יעקוב בכרי.
במאי הסרט ציין שהוא היה מודע לחלוטין שיהיו חלוקי דעות על הדמות לוי.
במאי הסרט, בשל שיוכו הפוליטי למפלגת "GEAS" (מפלגה אשר תמכה בצורך להקים שתי מדינות עצמאיות) היה בכלא במשך חמש שנים, יחד עם ידיד יהודי.
הדיאלוג בין תרבויות הוא יסוד, על פי הבמאי, ודמותו של לוי היא חלק בלתי נפרד מהמורשת ההיסטורית התוניסאית, וגם זיכרון אישי של הבמאי.
1986: פרס תנית הזהב על הסרט הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים קרתגו.
איש המוזיקה (באנגלית :The Music Man) הוא סרט מוזיקלי אמריקאי משנת 1962 בבימויו של מורטון דה קוסטה, עם רוברט פרסטון ושירלי ג'ונס בתפקידים הראשיים.
התסריט והמוזיקה מבוססים על המחזמר "איש המוזיקה" של מרדית' וילסון שהועלה בהצלחה גדולה בברודוויי בשנת 1957 וזכה בחמישה פרסי טוני.
הבמאי המפורסם רון הווארד מופיע בסרט בתור ילד.
בשנת 2003 הופק סרט טלוויזיה בשם זה על ידי רשת ABC עם מתיו ברודריק וקריסטין צ'נוות' בתפקידים הראשיים.
הסרט זכה בפרס אוסקר לפסקול המעובד הטוב ביותר והיה מועמד לפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר, על הבימוי, עיצוב התלבושות, עיצוב אמנותי, עריכה וסאונד.
בסרט יש שירים וקטעי ריקוד רבים.
מהשירים התפרסמו "76 טרומבונים" ו-Till There Was You שזכה בהמשך לביצוע על ידי להקת החיפושיות.
בשנת 2005 נבחר הסרט לשימור בארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית שבספריית הקונגרס על חשיבותו מבחינה תרבותית, היסטורית ואסתטית.
המחזמר הועלה פעמיים בברודוויי, ההצגה הראשונה הועלתה ב-1957 בכיכובם של רוברט פרסטון וברברה קוק.
ההפקה השנייה עלתה בשנת 2001 וההפקה השלישית עתידה לעלות באוקטובר 2020 בכיכובם של יו ג'קמן וסאטון פוסטר.
ביולי 1912 מגיע לעיירה מנומנמת באיווה בשם "ריבר סיטי", סוכן נודד שכולו מטענו נמצא במזוודה ומציג את עצמו בפני אנשי העיירה בשם "פרופסור הרולד היל" (רוברט פרסטון), בוגר הקונסרבטוריון של גארי, אינדיאנה משנת 1905. הוא למעשה נוכל.
בכל מקום שהוא מגיע הוא מציג עצמו כפרופסור למוזיקה, משכנע את התושבים שיש צורך להקים להקת כלי נשיפה של ילדים, אוסף כסף לכלי נגינה, תלבושות ותווים ומסתלק במהירות למטרה נוספת.
הוא פוגש ידיד שלו מהעבר בשם מרסלוס וושבורן (באדי האקט), אוסף את תושבי העיירה ומשכנע אותם שיש להם בעיה (Ya got Trouble) כי העיר מושחתת וראש העיר (פול פורד) הכניס שולחן פול לעיירה.
כדי לשנות זאת יש לחנך את הילדים והוא יקים להם להקת כלי נשיפה.
בעזרת לשונו החלקה הוא משכנע את האימהות לשלם לו עבור זאת.
הרולד מתאהב ומתחיל לחזר אחרי מריאן פארו (שירלי ג'ונס), העובדת כספרנית ונותנת שיעורי נגינה בפסנתר.
הוא מגיע לספריה ושר לה שיר אהבה (Marian The Librarian) אך היא לא נענית לו בתחילה לאחר שגילתה כי הוא משקר בקשר ללימודיו בגארי, אינדיאנה.
למריאן יש אח קטן בשם וינת'רופ (רון הווארד).
הוא מדוכא וכמעט אינו מדבר לאחר מות האב.
הרולד מעודד אותו, קונה לו קורנית ומבטיח לצרף אותו ללהקה.
וינת'רופ מתחיל לדבר ולקבל ביטחון עצמי.
זה מוצא חן בעיני מריאן והיא מתחילה להתאהב בהרולד למרות שהיא יודעת שהוא נוכל.
הרולד מתחנף וקונה את ליבה של אשת ראש העיר, יוללי שין (הרמיוני גינגולד) ונשות העיירה המבוגרות.
הוא גם תומך בקשר של בתה זניטה (סוזן לאקי) עם טומי (טימי אוורט).
אויבו הגדול הוא ראש העיירה, ג'ורג' שין (פול פורד) ששונא אותו בגלל פגיעה בעסקי הפול שלו וגם בגלל סלידתו מטום.
הוא מבקש מהארולד מסמכים על עברו אבל לא מקבל.
תושבי העיירה חוגגים את ה-4 ביולי בשירה וריקודים (Shipoopi).
הוא נפגש עם מריאן והיא מתוודה על אהבתה בשיר Till There Was You.
הרולד נתפס ומובל כבול לבית העירייה שם רוצה ראש העיירה למשחו בזפת ונוצות.
רק מריאן מדברת בזכותו ואומרת כי הוא הכניס רוח חדשה לעיירה.
היא מעלה להקת ילדים שהדריכה לנגן מינואט של בטהובן ומורה להרולד לנצח עליהם.
הם מזייפים אבל ההורים שרואים את ילדיהם מנגנים, מתמלאים אושר ודורשים לשחרר את הרולד.
לפתע הופכים המנגנון ללהקת כלי נשיפה מהודרת הפוסעת במצעד ברחובות העיירה ומנגנת את "76 הטרומבונים" כשבראש צועדים הרולד ומריאן.
אִישׁ האֱלֹהִים מִיהוּדָה הוא נביא, אשר ניבא לירבעם בן נבט על הרס המזבח אשר בנה ירבעם בבית אל.
סיפורו מופיע בספר מלכים א.
לאחר עליית ירבעם בן נבט לשלטון בממלכת ישראל והקמת המזבחות בדן ובבית אל, הגיע איש האלהים מיהודה והתנבא בזמן שירבעם עומד על המזבח.
איש האלהים הודיע שעתיד לבוא מלך מבית דוד בשם יאשיהו והוא יזבח על המזבח "אֶת כֹּהֲנֵי הַבָּמוֹת הַמַּקְטִרִים עָלֶיךָ וְעַצְמוֹת אָדָם יִשְׁרְפוּ עָלֶיךָ".
על מנת להוכיח את דבריו גם עשה איש האלהים מופת שבו נקרע המזבח והדשן נשפך.
ירבעם שרצה לעצור את איש האלהים הושיט את ידו מעבר למזבח אך ידו "יבשה".
לאחר שביקש מאיש האלהים להתפלל בעדו, ותפילתו התקבלה הזמין ירבעם את האיש לבוא אל ביתו ולסעוד איתו אך האיש סירב בטענה שאלוהים אסר עליו לאכול לחם ולשתות מים בבית אל, וכן אסר עליו לשוב למקומו באותה הדרך שהלך בה.
הנביא מבית אל שכנע את איש האלהים לעבור על דברי אלהים בטענה שגם אליו הוא דיבר.
הנביא הזקן גורם לאיש האלהים לשוב מן הדרך שהלך בה בניגוד למצוות ה' עליו, וכן לאכול לחם ולשתות מים בבית אל.
לאחר שסיימו את הסעודה, התנבא איש האלהים שבגלל הפרת הציווי האלוהי "לא תבא נבלתך אל קבר אבותיך".
איש האלהים נהרג בידי אריה ש"שבר" אותו אבל לא אכלו.
והנביא הזקן מבית אל ששמע שיש הרוג שלידו עומד אריה שלא נוגע בגופה ובחמור שלידה הבין שמדובר שאיש האלהים וקבר אותו בקברו הפרטי וציווה על בניו, שבמותו יניחו את עצמותיו בסמוך לעצמות איש האלהים.
על פי סדר עולם (פרק כ) הוא עדו הנביא.
איש הים ונער הפלא (לפי עונות 2–3, 6–8 "איש הים ונער הקסם") הם צמד דמויות בדיוניות בסדרת האנימציה והטלוויזיה "בובספוג מכנסמרובע".
השניים הם הדמויות האנושיות המצוירות היחידות בסדרה.
ארנסט בורגין, המדבב המקורי של איש הים, שדיבב אותו בגרסה המקורית באנגלית, דיבב אותו מתחילת הסדרה עד למותו ב-2012. טים קונווי, דיבב את נער הפלא מתחילת הסדרה ועד למותו ב-2019.
איש הים ונער הפלא הם שני גיבורי על קשישים שחיים בביקיני בוטום, הם מתגוררים בבית האבות המקומי.
משודרת על שניהם סדרת טלוויזיה שעוקבת אחר עלילותיהם בביקיני בוטום, וזה מה שגורם לבובספוג, הדמות הראשית בסדרה, ולחברו, פטריק, להתחיל להעריץ אותם.
הפרק הראשון בו השניים הופיעו היה בעונה הראשונה, בפרק "איש הים ונער הקסם".
השניים נראים ומתוארים בסדרה כמי ששבעו במלחמה בפשע, ורוצים בעיקר לראות טלוויזיה בבית האבות ולהעביר את שארית חייהם.
עם זאת, הם מראים נכונות לעזור לאזרחים בצרה.
איש הים מתואר בסדרה כמי שזקנתו מתחילה להשפיע עליו, הוא מתנהג לרוב בטיפשות ובפזיזות, ומתקשה לזכור דברים.
נער הפלא לעומת זאת יותר מחושב.
השניים מהווים מקור הערצה עבור בובספוג ופטריק, שתמיד נרגשים לפגוש אותם ועושים מעשים בשביל להוכיח את ההערצה הגדולה שלהם אל הצמד.
למרות זאת, הם בדרך כלל גורמים לצרות כשהם פוגשים אותם.
הבועה המזוהמת – בועה חומה ושקופה, יריבה ותיקה שלהם.
ברוב הפרקים עד כה הפתרון לניטרולו, היה לפוצץ אותו באמצעות חפץ חד.