tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לעומתם תאים אחרים, כדוגמת רוב התאים הנלקחים מרקמות מוצקות, דורשים משטח תומך ואלו נקראים תאים דורשי תאחיזה.
תאים אלו, ניתן לגדל על פלסטיק לתרבית רקמה שניתן לצפותו במרכיבי משתית חוץ תאית (כגון קולגן או פיברונקטין) להגברת תכונות התמיכה שלו וכדי שיספק תנאים נוספים החיוניים לגידול.
התחלקות התאים בתרבית בדרך כלל נמשכת עד שהם גדלים על כל השטח או הנפח הזמין.
בעקבות זאת עלולות להתעורר מספר בעיות:
הידלדלות חומרי המזון במדיום הגידול
הצטברות של תאים מתים שעברו אפופטוזה או נקרוזה
מגע בין תאים עשוי לגרות עצירה של מחזור התא, ועצירת התחלקות התאים (ידוע כ-Contact inhibition)
מגע בין תאים עשוי לגרום להתמיינות תאים בלתי רצויה
ניתן להתמודד עם סוגיות אלו באמצעות שיטות המתבססות על טכניקה סטרילית.
שיטות אלה מכוונות כדי למנוע זיהום של חיידקים או שמרים אשר עלולים להתחרות עם תאי היונק על חומרי המזון במצע, ו/או לגרום להדבקה של התאים ולמותם.
אחת השיטות למניעת זיהום של מיקרואורגניזמים היא שימוש במנדף ביולוגי (Laminar flow cabinet - תא שבו מוזרם אוויר מסונן).
אמצעי נוסף למניעת זיהום הוא הוספת אנטיביוטיקה למדיום הגידול.
טיפולים מקובלים שנעשים בתרביות תאים כוללים שינויים במדיום הגידול, העברת תאים וטרנספקציה (כלומר החדרה של חומר גנטי זר לתאים).
שינויים במדיום הגידול - מטרת השינויים במדיום היא לחדש את מלאי חומרי המזון במצע וכדי למנוע הצטברות של תוצרים מטבוליים שעשויים להזיק, או של תאים מתים.
במקרה של תרביות תרחיף, ניתן להפריד את התאים ממדיום הגידול באמצעות סרכוז, והרחפה מחדש במדיום טרי.
במקרה של תרביות של תאים דורשי תאחיזה ניתן להרחיק את המצע הנוזלי ולהחליפו במצע טרי.
העברת תאים (פיצול תאים) - העברת תאים פירושה העברה של מספר מצומצם של תאים לכלי חדש.
תאים יכולים להיות מגודלים בתרבית לזמן רב יותר אם הם מופרדים בקביעות, מכיוון שכך נמנעת הזדקנות תאית הקשורה בצפיפות גבוהה של תאים בזמן ממושך.
תרביות תרחיף מועברות בקלות באמצעות לקיחה של כמות קטנה מהתרבית שכוללת מספר תאים, ומיהולה בנפח גדול של מצע טרי.
לתרביות של תאים דורשי תאחיזה, יש קודם לנתק את התאים; באופן היסטורי הניתוק נעשה באמצעות תערובת של טריפסין ו-EDTA, אולם כיום קיימות תערובות אנזימים נוספות המשמשות למטרה זו.
כמות קטנה של תאים שנותקו יכולים לשמש כגרעין לתרבית חדשה.
טרנספקציה - שיטת טיפול נוספת שמקובלת בגידול תרביות היא טרנספקציה שבה מוחדר דנ"א זר לתאים.
לעיתים קרובות נעשית הטרנספקציה כדי לגרום לתאים לבטא חלבון רצוי.
בשנים האחרונות, טרנספקציה של תבניות RNAi החלה לשמש כמנגנון נוח כדי לדכא ביטוי של גן או חלבון מסוים.
ניתן להחדיר דנ"א לתאים גם באמצעות נגיפים, בשיטות של טרנסדוקציה והדבקה או באמצעות טרנספורמציה.
שורות תאים שנוצרו מבני אדם מעוררות סוגיות ביואתיות, מאחר שהם יכולים להאריך ימים מעבר לחייו של אורגניזם האב ויכולים לשמש בהמשך בגילוי טיפולים רפואיים רווחיים.
בהחלטה תקדימית בנושא בית המשפט העליון של קליפורניה קבע ב-1990 כי לפציינטים אין בעלות על שורות תאים שמקורם מאיברים שהוסרו בהסכמתם.
ניתן למזג תאים רגילים עם תאים מקווי תאים רציפים אשר מתרבים ללא הגבלה.
שיטה זו משמשת לייצור נוגדנים חד-שבטיים (מונוקלונליים).
כך, לימפוציטים שבודדו מדם של חייה מחוסנת מאוחים עם תאים סרטניים ומגודלים במדיום גדילה סלקטיבי: כך שורדים בסופו של דבר רק התאים שהתמזגו.
שימוש נרחב בתרביות תאים מבעלי חיים נעשה בתעשיית הביוטכנולוגיה לייצור חיסונים ויראליים ומוצרים נוספים.
תרבית MRC-5 מבן אדם מנוצלת בחיסונים שונים.
חומרים ביולוגים שמיוצרים בעזרת טכנולוגיה של דנ"א רקומביננטי (rDNA) בתרבית תאים מבעלי חיים כוללים אנזימים, הורמונים, ביוחומרים חיסוניים (נוגדנים חד-שבטיים, אינטרלויקינים, לימפוקינים) וחומרים לטיפול בסרטן.
על אף שניתן לייצר חלבונים פשוטים רבים באמצעות rDNA בתרביות חיידקיות, אין אפשרות לייצר חלבונים מורכבים שעוברים גליקוזילציות בתאים חיידקיים ולכן נעשה בשימוש בתאים מבעלי חיים.
דוגמה לחלבון מורכב שכזה הוא ההורמון אריתרופויאטין.
עלות גידולם של תאי יונקים גבוהה, ולפיכך נעשים מאמצי מחקר לשם ייצור חלבונים מורכבים כאלו בתאי חרקים או בתאי צמחים.
בראשית המאה ה-21 החלו מדענים ברחבי העולם לפתח 'בשר מתורבת' (מלשון תרבית) המיוצר מתאים של בעלי חיים המתרבים בתנאי מעבדה עד לכדי קבלת נתחי בשר השואפים לחקות את נתחי הבשר המופקים מבשר בעלי החיים.
הראשון להפיק בשר מתורבת מתאי בעלי חיים היה הפרופ' ההולנדי מארק פוסט מאוניברסיטת מאסטריכט, שפיתח בשר מתורבת ב-2013. הביופסיה שממנה הופקה קציצת הבשר שייצר נלקחה משריר כתף של פרה מבית מטבחיים.
אותה הפיק מתאי לוויין שגידל על מצע נוזלי עשיר בחומרי הזנה, חמצן והורמונים שהופקו מעוברי פרות.
לאחר התרבות והתמיינות התאים הם הועברו לצלחות פלסטיק קטנות עם קולגן.
תאי הלוויין הפכו לתאי שריר שהסתדרו על גבי ה'פיגומים' שיצר הקולגן, וחוברו יחד בצלחות.
תהליך זה ארך כשלושה חודשים, ועלותו נאמדה בכ-250,000 אירו.
בשנים שלאחר מכן הוקמו מספר חברות הזנק ששמו להן למטרה לפתח בשר מתורבת שיחליף את בשר הבהמה הרגיל, ובכך יפתור מספר רב של בעיות בתחום הכלכלי, הבריאותי, האתי וההלכתי הכרוכות בתעשיית המזון מן החי.
תרבית רקמה היא שיטה לגידול חלק רקמה או תאים בודדים מחוץ לגוף האורגניזם ממנו נלקחו.
הרקמות/תאים גדלים על קרקע מזון מלאכותית וסטרילית העונה על כל דרישותיהם מבחינה תזונתית, חומציות, טמפרטורה וכדומה.
לשיטה חשיבות רבה בחקלאות המודרנית בכך שהיא מאפשרת לייצר מקודקוד צמיחה בודד אלפי צאצאים ועמידה בדרישות השוק לזן מסוים באיכות מסוימת תוך פרק זמן קצר.
בתחילה נלקח חומר צמחי מקודקודי צמיחה של חוטרים מבוררים.
על החוטרים מפעילים חומרי-צמיחה המביאים ליצירת קאלוס.
לאחר מספר חודשים, משנים את הרכב המצע וגורמים לקאלוס ליצור "עוברים וגטטביים".
לאחר מספר העברות, מתפתחים עוברים אלה לצמחונים, ולאחר מספר העברות נוספות, לשתילונים בעלי מערכת שורשים מבוססת ועלים מוארכים.
שתילונים אלה מוכנים לשלב האקלום לצמיחה מחוץ למעבדה.
יתרונות וחסרונות שיטת תרבית הרקמה
שתילים איכותיים: בתרבית רקמה נבחרים המקורות הצמחיים האיכותיים ביותר מהם יוצרים אלפי צאצאים איכותיים ואחידים.
כאמור ניתן לייצר בזמן קצר יחסית כמות עצומה של צאצאים נאמנים לזן ואחידים.
שתילי תרבית הרקמה נקלטים בצורה מיטבית בשדה.
תהליך תרבית הרקמה מתרחש במעבדה סטרילית לחלוטין ולכן השתילים בריאים ונקיים ממזיקים וממחלות.
שיטת תרבית הרקמה מאפשרת לייצר מפרט בודד, נדיר, מבוקש ומיוחד אלפי צאצאים.
ישנם זנים בהם שיטת הריבוי איטית יחסית.
ישנו אחוז קטן של מוטציות (שתילים שאינם נאמנים לזן) בשיטת תרבית הרקמה.
עלות גבוהה: בשל הצורך בסביבה סטרילית ונקייה, מכשור וחומרים יקרים הנדרשים לייצור.
תרביץ הוא כתב עת מדעי במדעי היהדות היוצא לאור בעברית, רבעון הרואה אור ארבע פעמים בשנה, על ידי המכון למדעי היהדות (כיום ע"ש מנדל) באוניברסיטה העברית בירושלים.
הוא יוצא לאור מאז שנת 1929 ונחשב לאחד מכתבי העת החשובים בתחומו.
מקור השם הוא מהמשמעות המילונית של "תרביץ" כאקדמיה ומקום לימוד.
תרביץ עוסק בנושאי יהדות, חקר המקרא, התלמוד, הקבלה, מנהגי ישראל, היסטוריה יהודית, ביבליוגרפיה עברית ועוד.
הרבעון יצא לאור לראשונה בתשרי תר"ץ (1929), בעריכתו של פרופ' יעקב נחום אפשטיין.
השתתפו בכתיבתו אישים נודעים בתחומי מדעי היהדות, ובהם גם כאלו שהרבו לכתוב בו בקביעות, כמו גרשם שלום, שאול ליברמן, שמחה אסף, חנוך אלבק ואחרים.
מאמרים מרכזיים מתוכו הודפסו גם כתדפיסים בנפרד, או כונסו על ידי כותביהם לספרים.
בשנת ה'תרצ"ה הוקדש כתב העת לנושא הרמב"ם, ונקרא: ספר הרמב"ם של התרביץ: למלאת שמונה מאות שנה ליום הולדתו, י"ד בניסן ד"א תתצ"ה - י"ד בניסן הא אלפים תרצ"ה.
המוציא לאור הנוכחי הוא הוצאת הספרים ע"ש י"ל מאגנס, שעל יד האוניברסיטה העברית.
כללי האזכור של כתב העת אומצו ביחס למקורות המשפט העברי על ידי כמה מכתבי העת המשפטיים של אוניברסיטאות ישראליות.
בשנת 2011 הועלו גיליונות תרביץ שיצאו עד 2006 למאגר המקוון JSTOR במסגרת פרויקט משותף של JSTOR עם הספרייה הלאומית וספריית אוניברסיטת חיפה.
תר"ץ–תשי"ב – יעקב נחום אפשטיין
תשל"א–תשמ"א – אפרים אלימלך אורבך
תשמ"ב–תשמ"ו – יוסף דן, משה דוד הר ומנחם הרן
תשמ"ז–תשנ"א – משה אידל, יוסף יהלום ודוד רוזנטל
תשנ"ב–תשנ"ו – זאב הרוי, יוסף קפלן, וישראל מ' תא-שמע
תשנ"ז–תשס"ח – מרדכי כוגן, יעקב אלבוים וירחמיאל ברודי
תשס"ח–תשע"ב – יעקב אלבוים, יוסף הקר, שלמה נאה
תשע"ב–תשע"ד – חוה טורניאנסקי, מנחם כהנא, ישראל יובל
תשע"ד–תשע"ט – שולמית אליצור, מנחם קיסטר, קטרינה ריגו
תש"ף–תשפ"ג – רוני גולדשטיין, שלמה נאה, שרית שליו-עיני, משה הלברטל
החל מתשפ"ג – יהונתן גארב ומיכאל סיגל
תרגום בכתוביות (או תרגום בכותרות) הוא שיטה להצגת טקסט תרגום בסרטי קולנוע, בתוכניות טלוויזיה או בקטעי וידאו, וכן שיטה להפיכתו של קטע אור-קולי כזה לנגיש לחירשים וכבדי שמיעה.
בשיטה זו מופיעות בשולי המסך כתוביות מתחלפות שבהן התמליל הנאמר בפסקול, או תרגומו לשפה אחרת, לעיתים בתוספת תיאורים כתובים לצלילים שונים הנשמעים בפסקול.
לעיתים נדירות כוללות הכתוביות גם הערות שנועדו לסייע לצופים להבין פרטים מסוימים בסרט, בהנחה שהפער התרבותי אינו מאפשר הבנה מלאה של הטקסט.
תרגום בכתוביות יכול לשמש גם במופעים חיים, כגון באופרה, כאשר לצד המופע מציבים מסך שעליו מוקרנות הכתוביות.
בשנת 2010 חוקק בארצות הברית חוק פדרלי בשם Communications and Video Accessibility Act of 2010, שמחייב כתוביות נגישות לחירשים וכבדי שמיעה במשדרי וידאו.
בגוף הסרט או לצד הסרט:
"תרגום בגוף הסרט" – כותרות תרגום המוקרנות על תמונת הסרט עצמו, על פי רוב בשולי התמונה.
"תרגום לצד הסרט" – בתקופת הראינוע ועד שנות ה-50 הוקרן התרגום על ידי פנס קסם, שבו היה סרט נפרד שהוקרן על המסך כפס צר, לצד ההקרנה של הסרט הראשי.
התוצאה הייתה שהתרגום נראה על רצועה אנכית עם כיתוב התרגום בכתב יד, שנעה כלפי מעלה לצד הסרט המוקרן.
תרגום כזה אינו מקובל עוד בקולנוע.
"כתוביות צרובות" (Subtitles) – כותרות תרגום שכל צופי הסרט רואים, בלי קשר להעדפותיהם האישיות.
בשידור טלוויזיה בישראל, בקולנוע ובקלטות וידאו הכתוביות הן חלק בלתי נפרד מהתמונה, ולכן הן בשפה (או בשתי שפות) שנקבעה בעת השידור או בעת יצירת הקלטת.
"כתוביות סמויות" (Closed Captions) – כותרות תרגום שכל צופה יכול לבחור אם לראות אותן או לא.
על פי רוב קיימת גם בחירה בין סגנונות שונים של כותרות, אם כי הבחירה די מצומצמת.
אפשר לבחור בכותרות תרגום למספר שפות קטן או לכותרות בשפת המקור המכילות גם תיאורי צלילים עבור חירשים וכבדי שמיעה.
על פי החוק בארצות הברית, כל מכשירי הטלוויזיה וה-DVD שיוצרו אחרי 2003 חייבים מנגנון המאפשר כתוביות סמויות.
דיסקים רבים של DVD מכילים כתוביות סמויות ובארצות הברית קיימים גם שידורי טלוויזיה שמכילים כתוביות סמויות.
כתוביות סמויות ניתן לצרף לשידור טלוויזיה גם באמצעות הטלטקסט.
היה ניסיון לפתח מכשור טכנולוגיה מסייעת שיאפשר מניפולציות שונות בכתוביות סמויות, כגון שינוי גודלן וצבעיהן, אך מכשור זה נדיר ביותר.
ישנן גם הצעות טכנולוגיות שונות לכתוביות סמויות בקולנוע.
תרגום סימולטני או מוכן מראש:
תרגום סימולטני בכותרות נעשה עבור שידור חי – אל השידור מוספות כותרות שמקלידה קלדנית או קלדנית-מתרגמת מיד במקום.
כותרות כאלה מכילות שגיאות רבות אך לעיתים הן הכרחיות.
על פי רוב מכינים את הכותרות מראש והן עוברות הגהה ועריכה.
תרגום לכתוביות זול ומהיר יחסית לשיטות תרגום אחרות, ועם זאת הוא נוח לצופה, ואינו פוגם באופן משמעותי בחוויית הצפייה.
תרגום לכתוביות הוא השיטה הנפוצה לתרגום סרטים ותוכניות טלוויזיה בישראל, בארצות ערב, בסקנדינביה, בהולנד ובארצות אחרות שבהן מספר הצופים הפוטנציאלי אינו מצדיק שיטות תרגום יקרות יותר כגון דיבוב.
שיטת התרגום לכתוביות נפוצה בארצות שיש בהן מסורת רב-לשונית, כך שצופים רבים מעוניינים לשמוע את הפסקול בשפת המקור, ומשתמשים בתרגום רק ככלי-עזר.
הצופה יכול להאזין לפסקול המקורי תוך התעלמות מהכתוביות, או שימוש בהן מדי פעם רק כאמצעי-עזר.
אפשר לתרגם לשתי שפות בעת ובעונה אחת, כלומר להציג בכל כתובית תרגום לשתי שפות, אם כי הדבר פוגם באיכות התרגום לכל אחת מהשפות, עקב הצורך לקצר את התרגום בכל אחת מהשפות .
שיטת התרגום לכתוביות נוחה לחירשים וכבדי שמיעה, כיוון שהיא מאפשרת להם לקרוא את הטקסט מעל-גבי המסך וכך להתגבר על הקושי לשמוע את הפסקול.
תמלול הפסקול המקורי על-גבי המסך באמצעות כתוביות מתחלפות, הוא שיטה נפוצה לסיוע לכבדי שמיעה, גם כשאין צורך בתרגום.
בכתוביות שנועדו במיוחד לחירשים, מצוינים גם צלילים לא מילוליים שחיוניים להבנת תוכן התשדיר (כמו דפיקה בדלת, צלילי מוזיקת ג'אז, קול מים זורמים).
אף לאנשים שאינם חירשים, כתוביות מאפשרות להמשיך לצפות באופן רציף בתוכניות טלוויזיה, גם כאשר ישנם רעשי רקע רמים (למשל, כאשר רעשי הרקע הם קבועים כתוצאה ממגורים בסביבה עירונית צפופה ורועשת, או כאשר מקור הרעש הוא ארעי מתוך בית המגורים עצמו כמו בעת שאיבת אבק, שימוש במעבד מזון וכו')
מסיבות טכניות, התרגום לכתוביות אינו תרגום נאמן למקור, אלא תפקידו להעביר את המשמעות העיקרית של הטקסט.
המגבלות הטכניות מחייבות את המתרגם להשמיט פרטים קטנים או דקויות במקרה שהן אינן חיוניות להבנת רוח הטקסט.
אורך הכתוביות – מספר האותיות והסימנים שאפשר להציג בכתובית אחת מוגבל בדרך כלל ל-60 סימנים בערך כשמדובר בתרגום לשפה אחת, ול-30 סימנים בערך כשמדובר בתרגום לשתי שפות.
כתובית מלאה תופסת שתי שורות על-גבי המסך.
במקרה שהתרגום הוא לשתי שפות, מופיעה כל שפה בשורה נפרדת, ולפיכך אפשר להשתמש בכל שפה רק במחצית מהסימנים.
הארכת הכתובית מעבר ל-60 סימנים תגרום להתפרסותה על-פני שלוש שורות ולהסתרת חלק גדול מדי מהמסך, או לחלופין להקטנת האותיות באופן שיהיה קשה לראותן מרחוק או על-גבי מסך קטן.
מהירות הקריאה – קצב הקריאה של רוב האנשים נמוך במידה ניכרת מקצב הדיבור שהם יכולים לשמוע ולהבין.
כיוון שבתרגום לכתוביות מתורגם טקסט מדובר לטקסט כתוב באופן סימולטני, הכתוביות מתחלפות בקצב מהיר יותר מקצב הקריאה הממוצע.
לפיכך אין מנוס מהשמטת פרטים מסוימים בתהליך התרגום, כדי שהצופים יספיקו לקרוא כל כתובית במלואה לפני שהיא מתחלפת בכתובית אחרת.
כמו כן, יש להימנע משימוש במילים נדירות, בצורות נטייה נדירות, או בשיטות איות לא-מקובלות, כדי שלא לגרום לצופה להאט את מהירות הקריאה.
למשל, בתרגום לעברית משתמשים בכתיב מלא גם כשמדובר בציטוטים מהתנ"ך או מקטעי שירה, כי השימוש בכתיב חסר מאט את מהירות הקריאה.
קושי בהצגת סימנים מסוימים על המסך – סימנים גרפיים קטנים או מורכבים עלולים להופיע בצורה לא-ברורה על המסך.
בעברית הדבר נוגע בעיקר לשימוש בניקוד.
קשה לקרוא טקסט עברי מנוקד כשהוא מופיע בכתוביות.
פער בין השפה המדוברת לשפה הכתובה – בתרבויות רבות קיים פער משמעותי בין השפה המדוברת לשפה הכתובה, כך שביטויים מסוימים הנשמעים טבעיים בדיבור חופשי אינם מקובלים בכתיבה.
התופעה הזאת משמעותית במיוחד בתרבויות שבהן נהוגה דיגלוסיה (למשל בתרבות הערבית).
כיוון שהתרגום לכתוביות מתרגם לעיתים קרובות טקסט בדיבור חופשי לטקסט כתוב, יש קושי להציג תרגום אותנטי של הטקסט המקורי.
שיטת התרגום לכתוביות אינה מתאימה לילדים שעדיין אינם יודעים לקרוא, או שקצב הקריאה שלהם עדיין איטי, והיא אינה נוחה לאנשים הסובלים ממוגבלויות שונות, כגון לקויות ראייה המקשות על קריאה מרחוק, או דיסלקסיה.
תרגום לכתוביות דורש מהמתרגם מיומנות וניסיון שאינם נדרשים לסוגים אחרים של תרגום.
לפיכך המתרגמים לכתוביות נדרשים לעבור הכשרה מיוחדת.
רוב המתרגמים המנוסים מתחומים אחרים של ענף התרגום זקוקים להכשרה קצרה יחסית כדי לתרגם לכתוביות, ולפיכך קל יחסית לגייס עובדים לתחום הזה.
תוכניות טלוויזיה וסרטי קולנוע כוללים לעיתים קרובות טקסטים ממגוון גדול של תחומים ונושאים, והדיבור בהם הוא במשלבים שונים של השפה.
לפיכך מתרגם לכתוביות זקוק לידע כללי רחב ולהיכרות טובה עם שפת המקור.
בנוסף נדרשת תשומת לב מיוחדת למגבלות הטכניות הקשורות בשילוב הכתוביות בסרט.
אם תרגום הוא טוב אך הוא אינו מביא בחשבון את מספר הסימנים שאפשר להציג בכתובית אחת או את קצב הקריאה הממוצע של הצופה, תועלתו נמוכה.
תמלול הפסקול המקורי – תהליך זה לא נעשה בדרך כלל על ידי המתרגם, אלא בידי דובר ילידי של שפת המקור שמאזין לסרט וכותב מעין תסריט שבו נכתב הטקסט תוך ציון הדמות הדוברת.
לעיתים קרובות כולל התמלול הערות שונות שנועדו לסייע למתרגם.
למשל, ציון מינה של הדמות הדוברת, עצמים שהיא מצביעה עליהם וכיוצא באלה.
חלוקת התמליל לכתוביות ("ספּוֹטינג") – בשלב זה צופה אדם מיומן בסרט ובתמליל לסירוגין, ומסמן על גבי התמליל את הנקודות שבהן יש להחליף את הכתוביות על-גבי המסך.
הנקודה שבה מתחלפת כתובית היא בדרך-כלל השתהות כלשהי ברצף הדיבור, מעבר בין צילומים ("שוֹטים") וכיוצא באלה.
בנקודות אלה הצופה מצפה ממילא לשינוי כלשהו על המסך, ולפיכך נוח לו יותר לראות את חילופי הכתוביות.
עם זאת, אם יש יותר מדי טקסט לתרגום בין הנקודות האלה בסרט, אין מנוס מהחלפת הכתובית תוך כדי רצף הדיבור.
שלב זה נעשה לפעמים על ידי המתרגם עצמו, ולפעמים על ידי אדם מיומן אחר.
הוא אינו מחייב את ידיעת שפת התרגום, אם כי ידיעתה מועילה, כיוון שאז אפשר להעריך טוב יותר את מספר המילים שאפשר להכניס לכל כתובית (מספר האותיות הממוצע למילה משתנה משפה לשפה).
צפיית המתרגם בסרט – אם המתרגם לא ביצע את שלב חלוקת התמליל לכתוביות, הוא מקבל את התמליל המחולק ויושב לצפות בסרט.
המתרגם רושם לעצמו הערות על גבי התמליל תוך כדי הצפייה.
רישום ההערות חשוב במיוחד במקרים שבהם אין למתרגם אפשרות לצפות בסרט תוך כדי התרגום.
במקרים מסוימים יש מגבלות על הפצת סרטים וקטעי וידאו מחשש להפרת זכויות יוצרים, ולפיכך מרשים למתרגם לצפות בסרט פעם אחת באולפן מיוחד.
במצב כזה המתרגם חייב לרשום בעת הצפייה כל פרט בסרט שעשוי לסייע לו בתרגום.
בעברית יש חשיבות מיוחדת לרישום המין של כל דמות, שכן בעברית יש הבחנה ענפה בין זכר לנקבה, כך שנשים וגברים מדברים באופן שונה ("אני הולך" לעומת "אני הולכת").
הבחנה כזאת אינה קיימת בחלק גדול מהשפות ולפיכך לא תמיד באה לידי ביטוי בתמליל.
התרגום – בתהליך התרגום יש לשמור על החלוקה לכתוביות, כך שכל כתובית מהווה יחידת תרגום בפני עצמה, אולם יש לשמור על הרצף בין הכתוביות, שכן הצופה יקרא אותן בזו אחר זו.
בדרך-כלל המתרגם לכתוביות שואף להעביר את משמעות הדברים, גם אם הדבר כרוך בשינוי משמעותי באופן שבו הדברים מנוסחים בשפת המקור.
למשל, המתרגם יעדיף לנסח את התרגום בלשון תמציתית יותר מהניסוח בשפת המקור, אם הדבר נחוץ לשם עמידה במגבלות הטכניות.
מידות הנזכרות בשפת המקור לפי השיטה הבריטית יופיעו בדרך-כלל בתרגום לפי השיטה המטרית כדי להקל על הצופים.
שילוב הכתוביות בסרט ("אינסרטינג" או "הבאה לשידור") – שלב זה דורש מיומנות טכנית גבוהה מחד והיכרות טובה הן עם שפת המקור והן עם שפת התרגום.
לפיכך, המתרגם לא תמיד יכול לבצע את השלב הזה בעצמו.
במקרה כזה מעבירים את התרגום לאיש מקצוע המכונה בז'רגון המקצועי "אינסרטנט", "מְאַנְסֵרְט" או "מביא לשידור".
בשלב זה יש לסמן את התמונה ("פְריים") בסרט שבה כל כתובית מופיעה, ואת הנקודה שבה היא נעלמת ומתחלפת בכתובית אחרת.
לשם כך משתמשים בקוד הזמן (time code – "טַיים קוד") של הסרט.
קוד זמן הוא שיטה לסימון כל תמונה בסרט ביחידות זמן.
בשיטה זו יש לכל תמונה סימן ייחודי.
תוכנת מחשב מציגה את הסרט ואת הכתוביות לפי סדרן.
ה"מביא לשידור" מסמן באמצעות לחיצת כפתור את הנקודות שבהן הכתובית צריכה להופיע ולהיעלם.
התוכנה רושמת עבור הכתובית את קוד הזמן של התמונות הרלוונטיות ועוברת לכתובית הבאה בתור.
חלק מהתוכנות יודעות להתריע אם הטווח שנרשם לכתובית מסוימת קצר מדי, כך שרוב הצופים לא יספיקו לקרוא אותה.
בדיקת איכות – כאשר המתרגם עצמו מבצע את ה"אינסרטינג", חברות אחדות נוהגות לבצע בדיקת איכות באמצעות אדם נוסף שעובר על הסרט עם התרגום שהוכנס על ידי המתרגם, מאתר טעויות ומתקנן.
התרגום המיוחס ליונתן, המוכר גם בשם פסאודו-יונתן, ומכונה גם באופן כללי – תרגום ירושלמי או תרגום ארץ ישראל, הוא תרגום ארמי לתורה שמוצאו מארץ ישראל.
זמנו של התרגום קשה לקביעה.
היו שזיהו בו חומר קדום המתייחס ליוחנן כהן גדול מתקופת החשמונאים, מאידך יש בו כנראה התייחסויות לעיר קונסטנטינופול ולאסלאם.
אפשר שכלולים בו רבדים מזמנים קדומים, אך חוקרים (לדוגמה אביגדור שנאן) סבורים שזמן חיבורו המאה השביעית או השמינית, והוא כנראה פרי ידו של מחבר אחד, ולא קבוצת מחברים.
עזריה מן האדומים מעיד על שני כתבי יד של התרגום, אך כיום ידוע רק כתב יד אחד שלו הנמצא בספריית המוזיאון הבריטי.
התרגום נדפס לראשונה על ידי אשר פורינץ בוונציה, 1591; במאה העשרים נדפסו ארבע מהדורות מדעיות: גינזבורגר (ברלין 1903), רידר (ירושלים 1974), דיאז מאצ'ו (מדריד 1977–1980) וקלרק (הובוקן 1984).
תרגום זה כונה בפי רוב הראשונים בשם "תרגום ירושלמי".
במקורות המאוחרים יותר של ימי הביניים (לראשונה בפירושו של ר' מנחם רקנאטי) הוא כונה בשם "תרגום יונתן בן עוזיאל", ואף נדפס במהדורות מקראות גדולות בשם זה, אף על פי שידוע מן התלמוד שיונתן בן עוזיאל כתב את תרגומו לספרי הנביאים בלבד - ולא לתורה.
ההשערה המקובלת כיום היא שראשי התיבות ת"י התפרשו בטעות כמכוונים ל"תרגום יונתן" במקום ל"תרגום ירושלמי".
תרגום זה הוא חלק מקבוצת תרגומים ארמיים לתורה המכונים "תרגומים ארץ-ישראליים", וכן "ירושלמיים", ובהם גם תרגום נאופיטי ותרגום הקטעים (המכונה בדפוסי מקראות גדולות "תרגום ירושלמי"), המתאפיינים בזיקה ליהדות ארץ ישראל במאות הראשונות לספירה, ולשונם ארמית גלילית.
אופיו של התרגום המיוחס ליונתן שונה מזה של שאר התרגומים הארץ-ישראליים; הוא נוטה להרחיב יותר את היריעה ולהביא מסורות מדרשיות, בעיקר אגדתיות אך גם הלכתיות, במהלך התרגום, מעבר לתרגום הצמוד לטקסט.
לדעת אביגדור שנאן התרגום קרוב מבחינות רבות לסוגה המכונה מקרא משוכתב.
חוקרים דנו ביחסו של התרגום לתרגומים הבבליים - בעיקר תרגום אונקלוס - ולתרגום הסורי למקרא, הפשיטתא, וכן למדרשי האגדה ובעיקר למדרש פרקי דרבי אליעזר, לו יש זיקה הדוקה לתרגום המתבטאת באגדות ובדרשות דומות עד כדי זהות מילולית.
תאריך יצירתו של התרגום שנוי במחלוקת.
בכל מקרה, ההערכה היא שהתרגום לא היה יכול להכתב לפני הכיבושים המוסלמים המוקדמים , כלומר בין המאה ה-7 למאה ה-8, שכן יש בו עדויות להכרות של המתרגם עם פרטים הקשורים לאסלאם: כך לדוגמה, נקראת בתרגום בתו של ישמעאל "פאטימה", שם שנלקח מן האסלאם.
אחת ההערכות היא כי התרגום נוצר לקראת סוף המאה ה-12. אי-אזכורו של התרגום על ידי הגאונים ורש"י מרמז כי התרגום נכתב לאחר זמנו של רש"י (תחילת המאה ה-12), אולי בתקופת הצלבנים.
בכל אופן, אין החיבור מאוחר מזמנו של ריקאנטי (תחילת המאה ה-14), שמזכירו בביאורו על התורה.
מספר קטן של חוקרים מציעים כי יצירת התרגום קדמה לעליית האסלאם, ביניהם בברלי מורטנסן המתארכת את יצירת התרגום לסוף המאה ה-4 כמדריך לכהנים.
על פי מקדימי התארוך, התוכן הנוגע לעליית האסלאם הוסף בשלב מאוחר לגרעין מוקדם של התרגום.
תרגום התנ"ך של לותר (וליתר דיוק תרגום הביבליה של לותר) הוא תרגום הביבליה, כתבי הקודש הנוצריים, לגרמנית שנעשה על ידי מרטין לותר.
תרגום הברית החדשה יצא לאור ב-1522. הטקסט המלא שכלל גם את הברית הישנה, התנ"ך והספרים החיצוניים גם יחד, יצא ב-1534.
הודות להמצאת הדפוס כ-100 שנים לפני כן, הופץ התנ"ך המתורגם במהירות ברחבי גרמניה ותרם רבות להתפתחות השפה הגרמנית המודרנית ולהגברת האחידות שלה בפי דובריה ברחבי מרכז אירופה.
ב-1521 הוטל על לותר חרם קיסרי בעקבות עמדותיו נגד הכנסייה הקתולית.
משמעות החרם הייתה שכל אחד יכול להורגו מבלי לעמוד לדין, ועל כן הוא התחבא בחסותו של פרידריך החכם בטירת וארטבורג.
הוא התחזה ליונקר (מעמד אבירים גרמני) בשם גאורג והחל לעבוד על תרגום הברית החדשה מהשפה היוונית קוינה, שהייתה שפת המקור של הברית החדשה ושל כתבים נוצריים נוספים.
מטרתו הייתה להנגיש את כתבי הקודש לכלל אנשי האומה הגרמנית שהשתייכה אז לאימפריה הרומית הקדושה.
הוא תרגם את הברית החדשה מיוונית, כשהוא משתמש בעותק מההוצאה השנייה, מ-1519, של ארסמוס מרוטרדם.
הוצאה זו שימשה מקור לתרגומים של הברית החדשה גם לאנגלית.
כמו ארסמוס בהולנד, גם לותר למד יוונית בבית ספר שהופעל על ידי "אחי החיים השיתופיים" ("Brüder vom gemeinsamen Leben", בלטינית Fratres Vitae Communis) במגדבורג, שפה שעוד לא נכללה בחומר הלימודים באוניברסיטאות ובבתי ספר אחרים.
על מנת לשמור על שפה עכשווית ככל האפשר, שתהיה זמינה לכל העם, נהג לותר להסתובב בערים ובשווקים בסביבות הטירה, שם יכל להקשיב לשפה המדוברת בפי אנשים שאינם מלומדים.
התרגום הודפס על ידי האנס לופט ויצא לאור בספטמבר 1522, חצי שנה לאחר שחזר לוויטנברג.
על פי פיליפ שאף (Philip Schaff), היסטוריון של הכנסייה ותאולוג פרוטסטנטי, תרגום זה של הברית החדשה הוא העבודה החשובה ביותר של לותר מכיוון שעל ידיו הוא הביא וקירב את ישו ואת תורתו לליבם ולשכלם של גרמנים רבים, והפך את הספר למרכזי עבורם בכנסייה, בבית הספר ובבית.
בהוצאה זו הודפסו 5,000 עותקים שנמכרו במחיר 152 גילדן, סכום גבוה שבאותם ימים היה מחירו של סוס.
עם זאת, עד דצמבר אותה שנה אזלו הספרים מהשוק והודפסה מהדורה נוספת של התרגום עם 54 תיקונים.
בתחילת 1523, מיד לאחר ההוצאה השנייה של הברית החדשה, הוא החל לתרגם את הברית הישנה וכבר באותה שנה יצא תרגום החומש.
ב-1524 יצאו ספר יהושע, מגילת אסתר, ספר איוב ותהילים.
תרגום ספרי הנביאים נמשך שמונה שנים והסתיים ב-1532, וב-1534 יצא לאור תרגום התנ"ך המלא, כולל הספרים החיצוניים, בשישה חלקים.
לותר נעזר בעבודתו במלומדים גרמנים רבים, בהם יוהנס בוגנהאגן, פיליפ מלנכתון ויוסטוס יונאס וכן ברבנים יהודים.
הוא המשיך לשפר את התרגום ולתקן אותו עד מותו ב-1546. הספר כלל בין 117 ל-128 חיתוכי עץ של סצנות מהתנ"ך ומהברית החדשה שיצר לוקאס קראנאך האב.
חלק מהציורים נצבעו בהוצאות מאוחרות יותר בצבעים על ידי אמנים אחרים.
אחד השינויים מהמקור שהכניס לותר לתרגום הוא באיגרת אל הרומאים, פרק 3 פסוק 23. לשון הפסוק במקור היא "ואמנם אנו קובעים שהאדם מצדק על ידי אמונה ללא תלות במעשי התורה".
לותר הוסיף את המילה "לבדה" ותרגם את הפסוק "ואמנם אנו קובעים שהאדם מצדק על ידי אמונה לבדה ללא תלות במעשי התורה", כך שהפסוק יתאים לתורתו שהגאולה מגיעה על ידי האמונה לבדה, ללא צורך בתיווך הכנסייה והכמרים.
לותר נשאל על שינוי זה בטקסט, אך הגן עליו בטענה שזו משמעות הפסוק מלכתחילה וכי המילה הנוספת הופיעה גם בתרגומים ישנים יותר של האיגרת ללטינית.
גם סדר הספרים והכללתם בתרגום הושפעו מדעותיו וסודרו בשונה מהקאנוניזציה הקתולית.
כך לדוגמה הוא העביר את האיגרת אל העברים ואת איגרת יעקב ממקומם לסוף הספר יחד עם איגרת יהודה וחזון יוחנן כיוון שסבר שארבעתן פחות אמינות וחשובות משאר ספרי הברית החדשה.
בהוצאה של 1534 הוא הוסיף את הספרים החיצוניים וסידר אותם בין הברית הישנה לחדשה כשבמבוא להם כתב "הספרים אינם משתווים לכתבי הקודש, אך הם שימושיים וטוב לקרוא בהם".
בתרגום הספרים החיצוניים עסקו בעיקר פיליפ מלנכתון ויוסטוס יונאס ובעזרתם של מלומדים נוספים.
התרגום התקבל בהתלהבות על ידי העם הגרמני וסייע להפצת ולהצלחת הרפורמציה.
מספר דוכסים ממתנגדי לותר אסרו את מכירת הספר במדינותיהם, אולם לא הצליחו לאכוף בפועל את האיסור.
תפוצת הספר הייתה גדולה מאוד כאשר האנס לופט לבדו הדפיס ומכר בין 1534 ל-1574 למעלה ממאה אלף עותקים, מספר עצום באותם ימים ומספר העותקים שהודפסו לאחר מכן על ידי אחרים גדול אף יותר ובלתי ניתן לשיעור.
אחת ההוכחות להצלחת התרגום היא תלונתו של ההומניסט הגרמני יוהאן קוכלאוס שהיה ממתנגדיו של לותר שתפוצת התנ"ך של לותר היא כה גדולה עד כי אפילו פשוטי עם וחסרי השכלה מרשים לעצמם לדון בענייני אמונה עם נזירים וכמרים.
השפה הגרמנית הייתה באותה תקופה לא אחידה וכל אזור דיבר בדיאלקט נפרד, כך שדוברי דיאלקט אחד לא תמיד הבינו את דוברי האחר.
מלומדים כתבו בעיקר בלטינית כדי להימנע מאי הבנות כאלו.
בעיני לותר לא מצא הדבר חן והוא שאף להביא את השפה הגרמנית לרמה גבוהה ואחידה בפי כל דובריה.
הוא בחר לתרגם את התנ"ך לשפה שהתבססה על הדיאלקט הסקסוני שהיה בשימוש במגעים בין הקיסר ובין המדינות, אך היה קשה לשימוש.
הוא הוסיף שינויים לשוניים שנראו לו פשוטים יותר מצד אחד, ומצד שני העשיר אותה במילים וביטויים מאוצר המילים של כותבים ומשוררים גרמנים.
כמו כן, כדי לקרב את השפה להמוני העם, תרגם מושגים עבריים ויווניים כגון שמות מטבעות ומידות לשמות גרמניים.
את שפת הספרים החיצוניים הוא פישט עוד יותר והרשה לעצמו לתרגם אותם לאו דווקא בצורה נאמנת למקור, אלא נעימה לקריאה.
ארסמוס אלברוס, הומניסט בן זמנו של לותר כינה אותו קיקרו הגרמני, בזכות המהפכה הלשונית שביצע.
התרגום נחשב ליצירה הגרמנית הקלאסית הראשונה כשם שתרגום המלך ג'יימס נחשב ליצירה הקלאסית הראשונה בספרות האנגלית.
ראשית התרבות השוודית בתרבות הסקנדינבית בדומה לשכנתיה הנורדיות.
מתקופה זו ידועה המיתולוגיה הנורדית.
לאחר קבלת הנצרות הקתולית בסביבות המאה האחת עשרה ספגה שוודיה את השפעות ארצות מערב אירופה.
תרבויות שונות השפיעו בתקופות שונות, תחילה היו השפעות אנגליות, במסגרת הפלישות הוויקינגיות לאנגליה.
במאה השמונה עשרה הושפעה שוודיה בהנהגת המלך גוסטב השלישי מצרפת ובמאה התשע עשרה מגרמניה.
השוודים מגלים גישה מסורתית כלפי סגנון חייהם ומגוריהם, ומעדיפים מגורים בבתים הצמודים אל הקרקע וקרובים למקורות המים הרבים, לאגמים ולנהרות.
רוב האנשים חיים מאז ראשית המאה ה-20 בערים, אולם מקפידים להחזיק בית-קיט באזורי הכפר, ליד אחד הנהרות והיערות, על פי רוב אלו הם צריפי עץ אדמדמים - המזוהים בכל העולם כ"בקתה שוודית".
החברה השוודית היא חילונית באופייה, אם כי עד למאה העשרים ואחת למדינה הייתה דת רשמית - לותרניזם.
החוק השוודי מעודד השתתפות שווה בנטל המשפחתי בין הגבר והאישה.
צפיפות האוכלוסייה הנמוכה, והעובדה שהטבע השוודי הוא רחב-ידיים, הביאו להתפתחות של תרבות מחנאות וטיולים המקיפה את כל חלקי הארץ ובמיוחד את הצפון הבתולי ואת ארכיפלג האיים, כאשר בחודשי הקיץ זוהי צורת הבילוי המועדפת.
עיקרון אָלְמֵנְס רֵט, זכות הגישה הציבורית, המאפשרת לכל אדם, בכל מקום במדינה, להקים אוהל בכל שטח ובלבד שהשטח אינו פרטי, ולקטוף פרחים ופירות יער באין מפריע.
כדורגל והוקי קרח הם שני ענפי הספורט הנפוצים ביותר, ויותר ויותר נשים משתתפות בהם כיום.
נבחרת שוודיה בכדורגל זכתה להצלחה גדולה בגביע העולם בכדורגל.
נבחרת שוודיה בכדורגל נשים נחשבת לאחת מנבחרות הנשים הטובות בעולם, והיא זכתה פעם אחת באליפות אירופה וסיימה שנייה בגביע העולמי ב-2003. כמו כן זכתה שלוש פעמים בגביע אלגארבה.
ליגת העל השוודית, היא ליגה מקצוענית בה משחקים 16 מועדונים, והיא מבוססת על שיטת עלייה וירידה עם ליגת המשנה, הסופרטן.
העונה נמשכת מסוף מרץ או תחילת אפריל עד לתחילת נובמבר, כאשר כל קבוצה מה-16 משחקת 30 משחקים בעונה.
כיתר העמים הנורדים רווחת האמונה בקיומם של טרולים, כמביאי מזל טוב או מזל רע, וגם ניתן לראות שוודים העונדים שרשרת, הפטיש מיולניר של תור.
בעקבות תרגום הביבליה לשוודית בשליחות המלך גוסטב ואסה (התנך של גוסטב ואסה) והבאת הרפורמציה הפרוטסטנטית לשוודיה, עברה השפה השוודית סטנדרטיזציה והחלה להיכתב בה ספרות (עד אז לטינית הייתה מקובלת כשפת כתיבה).
בעשור השני של המאה העשרים ואחת שוודים ידועים בתרבות הפופולרית בעולם היו הדיג'יי אביצ'י ואושיית היוטיוב פיודיפאי.
שוודיה נטלה חלק באירוויזיון 59 פעמים החל מהצטרפותה לתחרות ב-1958, והיא נעדרה מהתחרות שלוש פעמים ב-1964, 1970 ו-1976.
החל מ-1959 השיר השוודי לתחרות נבחר באמצעות תחרות טלוויזיה שנתית אשר נקראת "מלודיפסטיבלן".
נכון ל-, שוודיה היא המדינה הנורדית המצליחה ביותר בתחרות, כאשר היא ניצחה 7 פעמים ב-1974, 1984, 1991, 1999, 2012, 2015, 2023. נכון לשנת 2023, שוודיה נמצאת בתיקו במספר הניצחונות בתחרות עם אירלנד, שקבעה את השיא ל שבע זכיות כבר בשנת 1996.
על המוזיאונים הבולטים המשקפים את התרבות השוודית נמנים:
המוזיאון להיסטוריה של הטבע (סטוקהולם)
מוזיאון ההיסטוריה הצבאית והמלכותית של שוודיה
אלה כוללות את דג ההרינג; כדורי בשר ברוטב עם ריבת פירות יער ותפוחי אדמה; נקניקיית פאלון מדלרנה; לחם שיפון וקרקרים - אותם נהוג לאכול עם גבינה קשה, ושימוש רב בשמיר.
סמרגוסבורד הוא מונח קולינרי שוודי שזכה לפרסום רב.
מדובר בסעודת מזנון עשירה הכוללת שלל מנות חמות וקרות, גבינות, דגים ובשרים סמרגוסבורד מוגש בעיקר בעונת החורף לאורך תקופת עונת חג המולד.
צריכת משקאות כהילים נתונה לפיקוח הדוק של המדינה.
משקאות המכילים יותר מ-3.5% אלכוהול נמכרים בלעדית ברשת המונופול הממשלתי, סיסטם בולגט (Systembolaget (אנ')), והצריכה מעוגנת בחוקים נוקשים.
הפסקת קפה השוודית נקראת ה"פיקה" (בשוודית: fika), שמשמשת "הפסקת קפה ועוגה" באמצע יום העבודה (בנוסף להפסקת הצהריים).
ה"פיקה", מעוגנת בחוקי העבודה בשוודיה, מתוארת כ"הכמוסה הלוכדת במדויק את תרבות העבודה המקומית".
במרבית מקומות העבודה בשוודיה, "פיקה" היא חלק מלוח הזמנים ופעם בשבוע כל המשרד יוצא לחצי שעה של קפה ועוגה על חשבון העבודה.
נוהגים לאכול ארוחה משפחתית בחיק הטבע ולעשות על האש.
הנימוס בשוודיה מחייב חליצת הנעליים כשהם מגיעים לבית של מישהו אחר, והשארתן בכניסה.
ביטוי ידוע בשוודית הוא "לאגום" (בשוודית: Lagom), שמשמעו המילולי "להשתלב".
בתרגום חופשי, משמעו "לא הרבה מדי ולא קצת מדי; ללכת בעדינות בדרך האמצע, לא להגזים, לא לבלוט, להיות בסדר עם כולם, לא לקחת יותר מכפי חלקך".
גישה זו מקורה בעקרונות הלותרניזם.
תרגום היא אפליקציית תרגום ל-iOS שפותחה על ידי אפל עבור מכשירי ה-iOS שלהם.
האפליקציה, שהוצגה ב-22 ביוני 2020, מאפשרת לתרגם משפטים או דיבור בין מספר שפות ושוחררה רשמית ב-16 בספטמבר 2020, יחד עם iOS 14. כל התרגומים מעובדים באמצעות המנוע העצבי של המכשיר, וככאלה ניתן להשתמש בהם גם במצב לא מקוון.
בתחילת דרכה, אפליקציית תרגום תמכה בתרגום בין השפות אנגלית (בריטית ואמריקאית), ערבית, סינית מנדרינית, צרפתית, גרמנית, ספרדית, איטלקית, יפנית, קוריאנית, פורטוגזית (ברזיל) ורוסית.
לאורך זמן נוספה תמיכה בשפות נוספות, בהן אינדונזית, הולנדית, וייטנאמית, טורקית, פולנית, ותאית.
בכל השפות ישנה תמיכה בהכתבה וכן הן ניתנות להורדה לשימוש במצב לא מקוון.
עם יציאת iOS 17, נוספה תמיכה בשפה האוקראינית.
+שפהתאריך הוספהאוקראינית2023איטלקית2020אינדונזית2022אנגלית (בריטית ואמריקאית)2020גרמנית2020הולנדית2022וייטנאמית2022טורקית2022יפנית2020סינית (מנדרינית – סין היבשתית ומנדרינית – טאיוואן)2020ספרדית2020ערבית2020פולנית2022פורטוגזית (ברזיל)2020צרפתית2020קוריאנית2020רוסית2020תאית2022
תרגום התורה ליוונית הוא סיפור המוזכר בתלמוד לפיו תלמי השני מלך מצרים ציווה על שבעים ושנים מחכמי ישראל שיתרגמו עבורו את התורה ליוונית, על מנת שיוכל להבין את הכתוב בה.
תרגום זה מוכר כיום בשם 'תרגום השבעים'.
במגילת תענית בתרא מצוין כי המעשה אירע ביום ח' בטבת ובעקבותיו תיקנו לצום ביום זה תענית צדיקים, משום שבעקבות תרגום התורה "החושך בא לעולם שלשה ימים".
עובדה זו מצוינת גם בסליחות שהתחברו לעשרה בטבת.
ובנוסף עקב סמיכות האירועים זה לזה, הוחלט לכלול את ציון המאורע בתענית עשרה בטבת.
בגרסה המופיעה בתלמוד הבבלי תלמי כינס שבעים ושנים מזקני ישראל על מנת לתרגם את התורה ליוונית.
אותם חכמים שינו בתרגום כמה שינויים, שנעשו על מנת למנוע לזות שפתים וטענות כפירה - וכל אותן 72 זקנים שינו בצורה זהה, על אף שלא ידעו זה מזה:
סיפור דומה המפרט על התהוות תרגום השבעים מופיע גם במקור חיצוני הידוע בשם "איגרת אריסטיאס".
על פי הסיפור מלך מצרים תלמי השני (פילדלפוס, שמלך בין השנים 285–247 לפנה"ס) הזמין שבעים ושניים זקנים יהודים לאלכסנדריה כדי לתרגם את התורה, לצורך צירופה לספרייה הגדולה באלכסנדריה.
המלך העניק להם תנאי מחיה נוחים למלאכת התרגום, בהושיבו אותם באי פארוס וזימונם לארמון מדי בוקר.
מקובל כי מידת האמינות ההיסטורית שלו נמוכה, וכי הוא נועד בעיקר לצרכים אפולוגטיים.
על אף שכאמור בתלמוד מופיעה רשימה של 15 שינויים, בתרגום השבעים שלפנינו נמצאים רק ארבעה מאותם שינויים מתוארים.
מלבד איגרת אריסטיאס והמקורות התלמודיים, מופיע הסיפור גם בחיבור של אפיפניוס מסלמיס (320–403 לספירה), "על מידות ומשקלות".
כאמור, על פי חז"ל היום בו אירע מעשה זה היה ביום ח' טבת ובעקבותיו תיקנו חז"ל תענית צדיקים באותו יום וכפי שמופיע במגילת תענית בתרא:
מאורע זה נזכר גם במסכת סופרים, תחילה בקיצור בנוסח שלהלן, ובהלכה שאחריו מופיע הסיפור פעם נוספת בנוסח שקרוב לנוסח התלמוד:
בסליחות לעשרה בטבת מזכיר הפייטן בפיוט 'אזכרה מצוק':
כאמור, התלמוד מונה רשימת שינויים ששינו החכמים, על מנת להימנע מתרגום שיעלה קושיות אמוניות וכן לזות שפתים על בני ישראל.
רשימת השינויים המופיעים בתלמוד הן:
"ויכל ביום הששי וישבות ביום השביעי".
"הבה ארדה ואבלה שם שפתם".
"כי באפם הרגו שור וברצונם עקרו אבוס".
"וייקח משה את אשתו ואת בניו וירכיבם על נושא בני אדם".
"ומושב בני ישראל אשר ישבו במצרים ובשאר ארצות (שלשים שנה ו) ארבע מאות שנה".
"וישלח את זאטוטי בני ישראל".
"ואל זאטוטי בני ישראל לא שלח ידו".
"לא חמד אחד מהם נשאתי".
"אשר חלק ה' אלהיך אתם להאיר לכל העמים".
"וילך ויעבוד אלהים אחרים אשר לא צויתי לעובדם".
וכתבו לו "את צעירת הרגלים" ולא כתבו לו את הארנבת" במקום: ולמה לא כתבו לו את הארנבת מפני שאשתו של תלמי המלך ארנבת שמה כדי שלא יאמר: שחקו בי היהודים והטילו שם אשתי בתורה.
התפשטות התרגום השפיעה גם בעולם ההלכה, עד כדי שרבן שמעון בן גמליאל מתיר לכתוב את התנ"ך רק בעברית או ביוונית, ודרש עליו את הפסוק "יפת אלהים ליפת וישכון באהלי שם" - יפיפותו של יפת (השפה היוונית) תשכון באהלי שם (עם ישראל).
תרגול כיבוי אש או תרגול התנהגות בזמן שרפה, היא שיטה לתרגל כיצד יפונה בניין במקרה של שריפה או במצבי חירום אחרים.
ברוב המקרים מופעלת מערכת אזעקת האש הקיימת בבניין והמבנה מפונה מהיציאה הפנויה הקרובה ביותר.
בהתאם לסוג הבניין יש להתאים את נוהלי כיבוי האש בבניין, כגון בתי חולים, בתי ספר או בניינים רבי קומות, שבהם הדיירים עשויים להיות ממוקמים בתוך הבניין, בשעה שפרצה שרפה.
ככלל, תרגיל הפינוי בא להבטיח שהפינוי בשעת אמת יהיה מספיק מהיר, ולזהות בעיות במערכת החירום או בתהליכי הפינוי שיש לתקנם.
ככלל היערכות מראש מונעת אסון.
זמן התגובה ואיכותה מהווים פרמטרים חיוניים במניעת נזק בחיים או ברכוש.
הדרכת בטיחות וכיבוי אש מקצועית הכרחית בכל מקום עבודה.
תרגול התנהגות בזמן שרפה צריכה לכלול: מודעות העובדים להשפעות החום והעשן, הגורמים שלהם פוטנציאל להוביל לשרפה ואיך להתמודד עם שריפות תוך נקיטת אמצעי זהירות.
שרפה במקום העבודה יכולה להתרחש בכל רגע נתון.
לעובדים צריכה להיות המודעות, הידע וההבנה איך מגיבים.
תגובת העובדים תציל חיים ותמנע שריפת רכוש.
בשביל זה, על העובדים ללמוד איך לזהות אזורים מסוכנים, שיכולים להוות בסיס להתפרצותה של שרפה.
מעבר לכך הדרכת כיבוי האש לעובדים כוללת הליך מבוקר ויעיל של פינוי קהל בזמן אש.
בנוסף לתרגולי העובדים בכיבוי האש, תוך כדי התרגול נבדקות מערכות אזעקת האש על בסיס קבוע כדי לוודא שהמערכות פועלת באופן תקין.
בדיקות אזעקת האש נעשות לרוב מחוץ לשעות העבודה הרגילות על מנת למזער את ההפרעה בתפקודי הבניין; בבתי ספר, הם נעשים לעיתים קרובות כאשר התלמידים והצוות לא נמצאים בסביבה או במהלך החגים שבהם מהנדסי גילוי אש בודקים את האזעקות בבניין לצורך תיקון במידת הצורך.
היסטוריה של תרגילי כיבוי אש
ממטרות תרגילי כיבוי האש בבניינים, להבטיח שכול הדיירים או העובדים בו ידעו לצאת בבטחה ובמהירות האפשרית במקרה של שרפה, עשן, פחמן חד-חמצני או כל אירוע חירום אחר ולהכיר את קול אזעקת השרפה.
באירוע שרפה בשנת 1958 שפרצה בבית הספר הקתולי הפרטי "גבירת המלאכים" בשיקגו עוד בטרם שהייתה החובה לתרגל אירועי שרפה, ילדים נלכדו בקומה השנייה, בזמן שהמורים והתלמידים לא ידעו איך לצאת בשלום מהבניין.
ילדים רבים קפצו מהחלונות ורבים נהרגו מכיוון שלא יכלו למצוא את דרכם ליציאה.
חודשיים לפני האירוע בית הספר עבר בדיקת ציוד לכיבוי שריפות והיו בו את מספר היציאות והמטפים הנדרשים באותה עת, היו חסרים בו גלאי עשן או אזעקות אש מתאימות.
מעבר לכך בבית הספר הייתה צפיפות רבה.
לאחר האירוע הקשה בבית הספר "גבירת המלאכים" הוכר הצורך בתרגולי כיבוי אש חודשיים בבתי הספר ובבנייני מגורים.
במחקר שבוצע מאוחר יותר נמצא שחינוך להתנהגות בשעת שרפות ותהליכי כיבוי אש להצלת חיי אדם בשעת אירועי חירום כגון אלה.
התושבים בבניינים התחילו ללמוד יותר על הגורמים המשפיעים על הצתת שריפות, ומה לעשות במקרה של התלקחות אש.
כמו כן, הם היו מודעים לסכנות המאפשרות להתלקחות שרפה.
בתוך שנה מהשרפה בבית הספר "גבירת המלאכים", רוב הגורמים המסוכנים שנמצאו בו חוסלו כמו כן גם באלפי בתי ספר ברחבי ארצות הברית.
לאחר השרפה בבית הספר "גבירת המלאכים", מדינות ארצות הברית חוקקו תקנות שחייבו התקנת ארונות כיבוי אש ברחובות הערים במרחק שלא יותר מ-30 מטרים מחזיתות הבניינים.
האספה הכללית של אילינוי חוקקה גם חוקי בטיחות חיים בהתייחסות לשליטה על פינוי פסולת, אחסון נאות של חומרי בעירה, קיום תרגילי כיבוי ובדיקות בתכופות רבה.
כדי למנוע שריפות ומוות כתוצאה משריפות, בתי הספר חויבו לתכנן ולקיים תוכניות פינוי, ולוודא שכל אזעקות האש והאזהרות המתאימות פועלות.
המורים חויבו לקחת אחריות על מצבי חירום ולהיות מנהיגים בשעת אירועים שכאלה.
מנהלי בתי הספר חויבו לשקול האם הכיתות אינן מאוכלסות בצפיפות רבה מידי.
הם חויבו שיהיה מספיק מקום וזמן כדי להוציא את כל התלמידים במהירות ובבטחה.
המורים חויבו לבדוק את הכיתות ולחפש גורמים שעלולים להיות סיבות לשריפות בכיתות, זאת כדי לנסות ולמנוע את התרחשותן בעתיד.
תקנות תרגול כיבוי אש בישראל
תקנות תרגול כיבוי אש בעולם
רשויות מוניציפליות רבות בארצות הברית דורשות לערוך תרגילי כיבוי במרווחי זמן קבועים במוסדות חינוך, במקומות עבודה ומבנים אחרים.
בתקנות נקבע מעבר לתזמון תרגולי כיבוי האש גם ואת הבדיקות שיש לבצע במהלך התרגולים.
ברוב מדינות ארצות הברית נקבע שבבתי הספר יש לתרגל פעולות כיבוי אש לפחות פעם בחודש.
עד ששונו התקנות ב-1 בנובמבר 2010, ניו ג'רזי הייתה ייחודית בדרישה שבתי ספר יערכו שני תרגילי כיבוי בחודש.
לפי דרישות מאוחרות יותר, אחד משני תרגילי האש הוחלף בתרגיל אבטחה חודשי.
הסתדרות המורים הלאומית הבריטית דורשת מכל בתי הספר, המכללות והאוניברסיטאות וכל מוסד חינוך אחר לבצע תרגיל פינוי וכיבוי אש בכל שנת לימודים.
נדרש שרוב בתי הספר יבצעו תרגיל כיבוי אש בתחילת שנת הלימודים.
על פי תקנות האש בבריטניה, כל הבניינים החדשים שנבנו לאחר שהשתנו תקנות בטיחות האש ב-2005, שבכל חדר יותקן לפחות מכשיר אזעקת אש אחד כמו פעמון, צפירה (צפירה) או אזעקת עשן/חום.
בדיקות בטיחות סדירות כגון בדיקת מערכות גילוי אש ועשן ומטפים צריכות להתבצע מדי שבוע ואינן מצריכות פינוי המבנים בשעת הבדיקות.
על פי צו הרפורמה הרגולטורית (בטיחות אש) משנת 2005, בכל מקומות העבודה חייבת להיות תוכנית חירום המפרטת את פעולות צוות החרום, תוכניות פינוי והסדרים ליצירת קשר עם מכבי האש.
שירות הכבאות של ניו זילנד דורש מכל בתי הספר והמוסדות החינוכיים לבצע תרגיל כיבוי אש (המכונה "ניסיון פינוי") לפחות אחת לשישה חודשים, אלא אם צוין תקופה קצרה יותר בתוכנית הפינוי המאושרת של בית הספר.
בתי ספר צריכים לתת לשירותי הכבאות הודעה מוקדמת של 7–10 ימי עבודה לפני ביצוע תרגיל כיבוי אש, ועליהם להגיש דיווח לכבאות תוך 7–10 ימי עבודה ממועד סיום התרגיל; הפעלת אזעקה לא מתוכננת אינה נחשבת כתרגיל כיבוי אש.
תרגומי הברית החדשה לעברית נערכו מהטקסטים המקוריים הכתובים ביוונית קוינה או מתרגומי ביניים.
מהתנ"ך בוצעו תרגומים אחדים של קטעים הכתובים בשפה הארמית המקראית ותרגומים מלאים של התנ"ך מעברית מקראית לעברית מודרנית.
כמו כן בוצעו תרגומים לעברית של הספרים החיצוניים שנשתמרו ביוונית, בארמית ובלטינית.
התנ"ך נכתב בשפה העברית המקראית, וכולל מספר קטעים הכתובים בשפה הארמית המקראית: ספר דניאל פרקים ב'-ז' ואוסף תעודות המובא בספר עזרא.
במשך השנים פורסמו מספר תרגומים לעברית של הקטעים הכתובים בארמית, וכן תרגומים מעברית מקראית לעברית מודרנית.
הספרים החיצוניים הם ספרים שלא נכללו בנוסח המסורה.
חלקם בעלי אופי כיתתי כמו ספר היובלים, מלחמת בני אור בבני חושך, חזון עזרא, וחלקם בעלי אופי הקרוב ברוחו ליהדות הפרושית, כמו ספר משלי בן סירא.
הספרים החיצוניים הגיעו אלינו בעיקר בשפה היוונית, בנוסח שנמצא בתרגום השבעים ונשמר על ידי הכנסייה הנוצרית.
חלקם הגיע רק בתרגומים (משניים) מיוונית לשפות אחרות, כגון לטינית, ארמית נוצרית או שפת געז.
במשך השנים תורגמו רבים מהספרים החיצוניים לעברית.
במשך השנים תורגמו ספרי הברית החדשה לעברית פעמים רבות, הן על ידי נוצרים והן על ידי יהודים.
התרגום הראשון בוצע על ידי אליאס הוטר בשנת 1599.
תרגום דברי הימים, הידוע גם כתרגום רב יוסף, הוא תרגום ארמי לספר דברי הימים.
התרגום לספר דברי הימים הוא היחיד שלא נדפס במהדורת מקראות גדולות הראשונה שנדפסה בוונציה בשי"ב (1562).
התרגום נדפס לראשונה ב-1680 (לדברי הימים א') ו-1683 (לדברי הימים ב') על ידי F.
מהדורה נוספת של התרגום הוצאה ב-1715 על ידי המזרחן דויד וילקינס, הפעם על בסיס כתב יד מקיימברידג' שנכתב ב-1347 לצד תרגום ללטינית.
המהדורה היהודית הראשונה נוצרה על ידי בן מנחם ב-1815, ללא הלטינית, ומהדורתו זו שולבה במספר מהדורות מקראות גדולות, ולמהדורה נפרדת של אברהם ראמר בתרכ"ו (1866).
בן מנחם ייחס את התרגום לרב יוסף, אמורא בדור השלישי, וכך נוצר ייחוס זה, שהוא חסר בסיס.
ב-1872 הוציא פאול דה לגארד מהדורה אלקטית של התרגום, שהתבססה בעיקר על כתב היד מארפורט, תוך התחשבות בנוסח קיימברידג' ודרזדן.
כתב היד הוותיקני של התרגום, שנכתב ב-1294, לא ראה אור עד 1971, כשפורסם על ידי R.
רוברט, במהדורה שכללה תרגום צרפתי, לצד הערות ותוספים נוספים.
התרגום לא היה ידוע ולא נעשה בו שימוש על ידי פרשני המקרא של ימי הביניים, ואף כמה מחברים מזכירים בפירוש את העדר התרגום.
כך כותב רבי שמואל מסנות ובעל היוחסין כותב: , וכך כתב גם אליהו בחור בספרו המתורגמן כותב .
גם לאחר הדפסתו לא זכה התרגום לתפוצה נרחבת, והחיד"א כותב בשם הגדולים
קיימים שלושה כתבי יד ידועים של התרגום: בספריית הוותיקן, בארפורט ובקיימברידג'.
עותק נוסף שהוחזק בדרזדן הושמד ב-1945, ולא נותר ממנו אלא גוש חסר צורה.
התרגום לדברי הימים, בדומה לתרגומי ספרי הפרוזה האחרים של המקרא, הוא מילולי ברובו, בתוספת חומרים אגדיים, שדומים לתוספתות לתרגום יונתן למלכים, וייתכן כי שימשו מקור לתרגום.
השוואת התרגום לתרגום יונתן לספרי שמואל ומלכים בקטעים המקבילים מראה הקבלה לצד שוני, ויש שטענו כי התרגום מבוסס על תרגום ארץ-ישראלי למלכים.
מקבילה אחרת לחלקים מדברי הימים היא הקבלות בפרקי היחס שבו לפרקים בספר בראשית.
במקומות אלה התרגום מייצג מסורת דומה לתרגומי ארץ ישראל (לעומת תרגום אונקלוס שאינו מתרגם את השמות הנתונים), ובמיוחד לתרגום המיוחס ליונתן בן עוזיאל.
מקבילה נוספת לפרקים בדברי הימים הוא תהילים.
היחס בין התרגומים אינו יציב, ונע בין דמיון לשונות רבה.
מקור שעמדו עליו החוקרים הוא הסתמכותו של התרגום על התלמוד הבבלי.
ליאור גוטליב טוען כי החומר הלשוני שבתרגום דברי הימים דומה לחומר הלשוני של תרגום התורה המיוחס ליונתן.
בדומה לתרגומים ארמיים-יהודיים אחרים, גם התרגום לדברי הימים משנה את הנוסח על מנת להימנע מצורות הנוטות להגשמה.
מאפיין ייחודי לתרגום הוא ההימנעות מהשתמשות בבמתא בתרגום במה, כשהוא משתמש במקומה ברמתא, מקדשא ואפילו בית כנישתא.
יש המקדימים את זמן התרגום למאה הרביעית, ויש הרואים בו בן המאה השמינית עד התשיעית עקב המצאות בו חומר אגדי דמוי המצוי בתלמוד הבבלי.
ד"ר ליאור גוטליב טוען, בהתבסס על טענה לאיחור תרגום התורה המיוחס ליונתן למאה השתים עשרה, שהתרגום לדברי הימים שמתבסס עליו נכתב במהלך המאה השלוש עשרה.
גוטליב טוען כי אי השימוש בערבית נובע מהיות המחבר בן איטליה, ולא בן ארץ ישראל.
תרג'ולה (בגאורגית:თერჯოლა) היא עיר במחוז אימרתי בגאורגיה.
קיימות עדויות להימצאות בני אדם באזור תרג'ולה החל מתקופת האבן.
במערות Navenakhevi cave ו-Mujireti cave נמצאו כלי נשק מאבן וכן חפצים נוספים של אנשים שהתגוררו במקום.
במערות Sakajia ו-Sagvarjile התגלו קברים המשויכים לתקופת הברונזה.
Mujireti cave - מערה צרה שרוחבה נע בין 1–4 מטר ועומקה הוא 92 מטר.
מפלי Kadagidze Rafi - מפלים שגובהם 4 מטר המסתירים כניסה למערה, המתגלה בקיץ כשזרימת המים נמוכה.
Skandi fortress - מבצר מהמאה ה-4 לספירה.
תרגום המעריצים של Mother 3 הוא לוקליזציה מלאה בשפה האנגלית של משחק הווידאו היפני Mother 3 משנת 2006 על ידי מעריצי EarthBound, בראשם קלייד "Tomato" מנדלין.
המשחק המקורי שוחרר ביפן לאחר עשור של גיהנום פיתוחי.
חברי אתר המעריצים starmen.net הכריזו על תרגום מעריצים משלהם בנובמבר 2006 לאחר שהתגלה כי נינטנדו אינה מתכננת להוציא לאור את המשחק מחוץ ליפן.
המעריצים שעבדו על הפרויקט נבדקו על ידי מנדלין והיו להם ניסיון קודם בלוקליזציה.
אלפי שעות הושקעו בפרויקט, מפריצת נתוני המשחק ועד תרגום 1,000 עמודי התסריט.
הם בנו כלים משלהם לעבודה על לוקליזציית המשחק.
הגרסה שהושלמה יצאה לאור באוקטובר 2008 והונפקה כטלאי.
הטלאי הורד יותר מ-100,000 פעמים בשבוע הראשון שלו.
לצד התרגום יצא לאור מדריך שחקנים בצבע מלא, בעל 200 עמודים.
לאחר עשור של "עיכובים, הורדות וביטולים", Mother 3 יצא לאור באפריל 2006 לקהל היפני, בקונסולת ה-Game Boy Advance.
זהו משחק ההמשך של למשחק הווידאו EarthBound משנת 1995, שכותרתו Mother 2 ביפן.
קהילת מעריצי EarthBound האמריקאית גייסה תמיכה באמצעות אירועים ועצומות להוצאה לאור של המשחק.
עצומה אחת כזו השתמשה בתוכנת עצומה מותאמת אישית ובאימות שמות שנבדק ידנית, ו-819 העמודים של העצומה, המכילים 31,000 חתימות נשלחו למשרדים היפנים והאמריקאים של נינטנדו עם אמנות מעריצים.
למרות שקיבלה את הגיבוי של קהילת המשחקים הרחבה יותר, נינטנדו לא הגיבה.
1UP.com כתבו כי "אף משחק אחר בהיסטוריה של הזמן לא זכה לביקוש כה נלהב לתרגום".
קהילת המעריצים לא ציפתה ללוקליזציה רשמית באנגלית כאשר Mother 3 יצאה לאור באפריל 2006. ארבעה חודשים לאחר מכן, הם קיבלו חדשות שנינטנדו לא מעוניינת, ובנובמבר, קיבלו אישור לכך בראיון עם קבוצת הלוקליזציה "Treehouse" של נינטנדו אמריקה.
בתוך ימים, הוכרז תרגום המעריצים באתר הקהילה starmen.net.
ריד יאנג, מייסד שותף של האתר, אמר שתרגום מעריצים "עסק במעריצים באותה מידה שהוא עסק על המשחק".
פרויקט תרגום המעריצים של Mother 3 הוכרז בנובמבר 2006. בהנהגת קלייד "Tomato" מנדלין, מתרגם משחקים מקצועי שעבודתו הקודמת כוללת משחקים כמו Kingdom Hearts II ואנימה כמו דרגון בול, קבוצה של כתריסר אנשים נוספים תרגמה את המשחק מיפנית לאנגלית בתהליך שלקח שנתיים ואלפי שעות עבודה.
אלו שעבדו על הלוקליזציה כבר היו ידועים במידה רבה בתרומותיהם לתרגומי מעריצים אחרים, והניסיון של מנדלין בקהילת תרגום המעריצים עזר לפרויקט להשיג את המשאבים הדרושים.
מנדלין עבד על הפרויקט כ"עבודה שנייה במשרה מלאה" בנוסף לעבודתו כמתרגם.
יאנג, שעסק ביחסי ציבור עבור הפרויקט והיה לו מעורבות מועטה בתהליך, העריך שמנדלין השקיע יותר מ-1,000 שעות בפרויקט, לג'פמן יש כמעט 1,000, ואפילו התורמים הקטנים ביותר השקיעו בין 50 ל-100 שעות לתוך הפרויקט, אם כי אף אחד לא עקב אחר שעות.
הצוות בחר לא לשנות את המשחק בצד להוספת מסך היכרות חדש, מה שאומר שלא להוסיף את שמותיהם לקרדיטים.
הלוקליזציה כללה שני אלמנטים: פריצת נתוני המשחק (ROM) ותרגום הדיאלוג התסריטאי.
פריצת ה-ROM כללה שינויים ברמת שפת הסף של המשחק.
יאנג השווה את התהליך ללמד מישהו שפה אחרת על ידי שינוי איטי של ה-DNA שלו באמצעות ניסוי וטעייה.
חלק מהשינויים הטכניים כללו גופנים פרופורציונליים, פריצות לגרפיקה ותוכנות מותאמות אישית.
המשחק קודד בצורה כזו שלא היה מספיק זיכרון מערכת זמין כדי להציג את הטקסט הנדרש על המסך.
מכיוון שתווים יפניים כולם תופסים את אותה כמות מקום, הצוות היה צריך לקודד אישית את התווים החדשים באנגלית כדי שיתאימו כראוי.
מנדלין טען כי "אין אף פיסת קוד של הצגת טקסט שלא ערכנו", כך שהתיקונים עבור גופנים ברוחב משתנה היו חסרי תועלת עד שהצוות פינה מקום לתווים באופן ידני.
פריצות לגרפיקה כללו את מסך ההקדמה החדש ותמונות שיובאו מ-EarthBound, כדי לשמר את המשכיות נראות הסדרה באנגלית.
לדוגמה, פסל בצורת תמנון מ-Mother 2 הומר לפסל עיפרון בלוקליזציה האנגלית EarthBound ושונה בהתאם בלוקליזציה של Mother 3. הצוות גם בנה תוכנה מותאמת אישית כדי לסייע בתרגום, כגון cross-assembler וכלים לטיפול בסקריפט ותיקון.
כ-1,000 דפי טקסט תורגמו, שיאנג תיאר כגדולים לפי רוב הסטנדרטים, כולל משחקי תפקידים אחרים.
הם העריכו את עלות הפרילנס התאורטית של התרגום ב-$30,000. יאנג תיאר את עגבנייה כפרפקציוניסט, ואמר שהוא שמר על צוות התרגום קטן כדי לא לבלום את ההתקדמות, אם כי הוא ביקש משוב קבוצתי להיבטים כמו תרגום מילים מילים, שבהם חוות דעת שנייה נדמית כמועילה.
הצוות דיווח כי "הרמות הגבוהות ביותר" של נינטנדו מאמריקה ידעו על הפרויקט שלהם, למרות שהם לא התערבו.
בפברואר 2007, נשיא נינטנדו מאמריקה, רג'י פילס-איימה, טען שהוא שמע על פרויקט התרגום.
יאנג טען שצוות הלוקליזציה שלהם הצהיר בשקיפות שהם יבלום את הפרויקט אם החברה תפרסם הודעה על עתיד המשחק.למרות שהצוות הודה שהחוקיות של הלוקליזציה לא ברורה, יאנג אמר שלא יהיה סביר לכנות את תרגום האוהדים "נומרץ או לא הוגן".
הצוות הוסיף שהם מתנגדים לפיראטיות תוכנה.
הם הפנו לאחרים לייבא את המשחק מיפן או לרכוש סחורה רשמית בדרך אחרת כשהמשחק יצא לאור, במטרה סופית לעזור לזיכיון.
מנדלין עידוד מעובד של Square Enix שפיקח על התרגום.
בסוף הפרויקט, הצוות אמר שתרגום המעריצים יוביל ליותר הגנה מפני תרגומי מעריצים במקום ליותר עידוד, כדי למקסם את הקהל המועט.
מנדלין אמר שהוא לא היה מסוגל להעריך את עבודתו מכיוון שהיא כל כך מוכרת לו, וטען שהוא זוכר כל שורה מקורית ומתורגמת בתסריט המשחק בעל פה.
הוא ציפה שזה ישתנה בעוד חמש שנים.
מנדלין טען כי הפרויקט גרם לו להביע כבוד רב יותר למלאכת הכתיבה.
פיתוח הלוקליזציה הסתיים באוקטובר 2008. אף על פי שקלייד מנדלין, המפתח הראשי, חזה שלטלאי יהיו "כמה עשרות אלפי הורדות בסך הכל", הוא הורד יותר מ-100,000 פעמים בשבוע הראשון שלו.
התיקון דורש שימוש בקובץ של המשחק, כדי למנוע פיראטיות.
יחד עם התרגום, הצוות הכריז על Mother 3 Handbook, מדריך שחקנים אנגלי למשחק שהיה בפיתוח מאז יוני 2008. Wired דיווחה כי מדריך השחקנים בצבע מלא, בן 200 עמודים, דומה למדריך אסטרטגיה מקצועי, עם איכות "בדומה ל...
צוות הפיתוח הוציאה גרסאות מעודכנות של הלוקליזציה ב-2009, 2014 ו-2021.
פרנק קארון מ-Ars Technica כתב כי "ההתחייבות האדירה...
עומדת כהצלחה עצומה" וכי תרגום המעריצים הגשים את החלומות של גיימרים רבים, כולל שלו.
הוא הוסיף כי "אי אפשר אפילו להתחיל להבין" מדוע נינטנדו לא תשחרר לוקליזציה באנגלית משלהם.
מייק פאהי מ-Kotaku כתב שהמתרגמים טעו כשהם מציעים לרכוש סחורה רשמית שבה השחקנים לא הצליחו למצוא עותק ייבוא.
The Verge החשיב את תרגום המעריצים של Mother 3 כהוכחה למסירותו של בסיס המעריצים.
תרבות של סולידריות היא תנועה חברתית לעזרה הדדית הפועלת למתן סיוע חיוני לקהילות בסיכון באמצעות אקטיביזם חברתי.
התנועה הוקמה בשנת 2020 בעקבות מגפת הקורונה בישראל.
פעילות התנועה מושתתת על התנדבות של כלל פעיליה וקבלת טובין ללא תמורה, לרבות כספי תרומות שנרשמים בעמותת "המרכז לפיתוח יוזמות שלום" ומועברים לפעילות התנועה.
נכון לשנת 2024 מונה התנועה מעל שלושת אלפים מתנדבים בכלל מערכי ההתנדבות.
התנועה איננה רשומה כעמותה, במטרה לשמר את התנועה כ"התארגנות אזרחית המבוססת על עזרה הדדית" לאפשר לה לפעול "באופן דינמי ויצירתי שמגיב למציאות המשתנה".
הצלת מזון וחלוקת סלי מזון
התנועה החלה כיוזמה לחלוקת סלי מזון על ידי עלמה בק, יזמת בתחום הקולנוע לשעבר, דניאל קנטור, יזמת בתחומי התרבות והקולינריה, ואלה טוניק, מפיקה בתחום הקולנוע.
היוזמה שאבה השראה מתנועת אוכל במקום פצצות, אשר במסגרתה מזון שאמור היה להיזרק בידי חקלאים ומסעדות חולק לנזקקים.
בק, קנטור וטוניק החלו לפנות למסעדות, מלונות ומשרדים שנסגרו בעקבות הסגר הראשון, וביקשו מהם את המזון וחומרי הגלם שעמדו להיזרק.
היוזמה תפסה תאוצה, בין היתר על ידי רשתות חברתיות, ובהדרגה הצטרפו אליה מאות מתנדבים.
התנועה מפעילה חטיבת נהגים מתנדבים שמעבירים את סלי המזון לבתים, מארגנת בישול אוכל חם ומותאם אישית לאוכלוסיות חלשות, ומקיימת מערך איסוף מדי שבועיים של עודפי מזון מהשוק הסיטונאי בצריפין אשר ביחד עם מזון יבש שנרכש על ידי התרומות, מחולק למשפחות בסיכון, קשישים ומבקשי מקלט.
נכון לשנת 2024, חילקה התנועה למעלה מ־89 אלף אריזות מזון ביותר מ־50 יישובים ברחבי ישראל.
לצד חלוקת סלי המזון, התרחבה התנועה בהדרגה למערכי התנדבות נוספים:
יוזמה של "אימוץ" טלפוני, שבמסגרתה מתנדבים משוחחים עם אוכלוסיות חלשות
סיוע דינמי לנתמכים הכולל ליווי רפואי, הנגשת שפה, סגירת חובות וכיוצא בזה
בנוסף למערכי הסיוע לוקחים חברי התנועה חלק במאבקים, מחאות חברתיות ופעילויות תודעתיות למען עזרה הדדית.