tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
MOST - לוויין של סוכנות החלל הקנדית ששוגר ב־2003 והוא טלסקופ החלל הקטן בעולם - כגודל מזוודה גדולה.
הלוויין משמש לאסטרו־סייסמולוגיה ונכון לאוגוסט שנת 2008 עדיין היה פעיל.
Herschel - טלסקופ החלל הרשל, שוגר על ידי סוכנות החלל האירופית ב־2009 כדי לחקור את אורכי הגל בתחומי התת־אדום והתת־מילימטר.
המצפה מוקם בנקודת לגראנז' L2.
WISE - טלסקופ החלל WISE - טלסקופ סורק שדה רחב בתת־אדום של נאס"א ששוגר בשנת 2009.
Planck - טלסקופ החלל פלאנק שוגר בשנת 2009 על ידי סוכנות החלל האירופית לצורך מדידת קרינת הרקע הקוסמית.
Gaia - טלסקופ החלל גאיה - טלסקופ חלל שמיפה כמיליארד כוכבים בגלקסיית שביל החלב ושוגר ב־19 בדצמבר 2013 על ידי סוכנות החלל האירופית ממרכזה בגיאנה הצרפתית.
TESS - טלסקופ החלל TESS - טלסקופ חלל של נאס"א המיועד לחיפוש כוכבי לכת חוץ־שמשיים לפי שיטת הליקוי (טרנזיט).
XRISM - X-Ray Imaging and Spectroscopy Mission - טלסקופ חלל לקרינת רנטגן של הסוכנות היפנית לחקר החלל, המתוכנן לספק פריצות דרך בחקר היווצרות היקום, גלקסיות וחומר אפל.
אוקלידס - טלסקופ קרני רנטגן של סוכנות החלל האירופית ונאס"א, שוגר ב-1 ביולי 2023. מטרת משימת הטלסקופ היא להבין טוב יותר את האנרגיה האפלה ואת החומר האפל על ידי מדידה מדויקת של תאוצת היקום.
טלסקופים לעשור השלישי והרביעי של המאה ה־21
SPHEREx - Spectro-Photometer for the History of the Universe, Epoch of Reionization, and Ices Explorer - טלסקופ החלל SPHEREx - טלסקופ פוטומטר ספקטרומטרי של נאס"א שוגר לחלל במרץ 2025. הטלסקופ מיועד לבצע סקר כל השמים כדי למדוד את הספקטרום הקרוב לאינפרא אדום של כ־450 מיליון גלקסיות.
PLATO - PLAnetary Transits and Oscillations of stars - טלסקופ החלל PLATO - טלסקופ חלל בתכנון איס"א המיועד לאיתור כוכבי־לכת חוץ־שימשיים בשיטת הליקוי וחקירת תנודות בכוכבים.
טלסקופ עתידי של סוכנות החלל האירופאית הצפוי להתחיל את משימתו בחלל בשנת 2026.
RST - Nancy Grace Roman Space Telescope - טלסקופ החלל ננסי גרייס רומן, לשעבר, Wide Field Infrared Survey Telescope - WFIRST - טלסקופ החלל WFIRST - טלסקופ לסקר תת־אדום רחב־שדה של נאס"א המתוכנן לשיגור בשנת 2027.
ARIEL - Atmospheric Remote-sensing Infrared Exoplanet Large-survey - טלסקופ החלל ARIEL - טלסקופ של סוכנות החלל האירופית, המיועד לחקר ואפיון כוכבי לכת חוץ־שמשיים ומתוכנן לשיגור בשנת 2028.
ATHENA - Advanced T'elescope for High Energy Astrophysics - טלסקופ החלל ATHENA - טלסקופ מתקדם לאסטרופיזיקה אנרגטית גבוהה של סוכנות החלל האירופית, נאס"א וסוכנות החלל היפנית שמתוכנן לשיגור ב־2034. המטרות העיקריות של המשימה הן למפות מבני גז חם, קביעת תכונותיהם הפיזיות, וחיפוש אחר חורים שחורים סופר־מסיביים.
LISA - Laser Interferometer Space Antenna - גלאי החלל LISA - גלאי חלל לזיהוי ומדידה מדויקת של גלי כבידה, מטעם נאס"א וסוכנות החלל האירופית, שמתוכנן לשיגור בשנת 2037.
רעיונות לטלסקופים עתידיים של נאס"א, לעשור הרביעי של המאה ה־21
להלן ארבע הצעות במסגרת משימות מדע אסטרטגיות גדולות של נאס"א הידוע בשם הקודם תוכנית פלאגשיפ.
בשנת 2016 הוצעו לבחירה לשנת 2020 ארבעה טלסקופי חלל שונים.
בשנת 2019 ארבע הקבוצות העבירו את הדוחות הסופיים שלהן לאקדמיה הלאומית למדעים, שהוועדה העצמאית לסקר העשור במדע פלנטרי שלה מייעצת לנאס"א, ותבחר, איזו משימת טלסקופ חלל צריכה להיות בראש סדר העדיפויות.
הבחירה תתקיים בתחילת העשור השלישי של המאה העשרים ואחת, והמשימה תושק בערך בשנת 2035. להלן ארבעת טלסקופי החלל המוצעים:
HabEx - Habitable Exoplanet imaging Mission - טלסקופ החלל HabEx - טלסקופ אופטי, על־סגול ואינפרא אדום שישתמש בספקטרוגרפים כדי לאתר ולאפיין כוכבי לכת ישיבים חוץ־שימשיים דמוי כדור הארץ.
OST - Origins Space Telescope - טלסקופ החלל OST - טלסקופ סוקר באינפרא אדום.
הטלסקופ יספק מגוון כלים חדשים ללימוד היווצרות כוכבים והתווך הבין־כוכבי בתוך שביל החלב תוך שימוש בקרינה אינפרא אדום ויכולות ספקטרוסקופיות חדשות.
Lynx - Lynx X-ray Observatory - טלסקופ החלל Lynx - מצפה לינקס בקרני רנטגן.
הטלסקופ יוכל לאתר ולאפיין אובייקטים קלושים במיוחד וללמוד תהליכים פיזיים במגוון רחב מאוד של הגדרות אסטרופיזיות.
מטרתו המדעית העיקרית היא לאפיין מגוון רחב של כוכבי לכת חוץ־שימשיים, מטרה נוספת היא לאפשר מגוון רחב של אסטרופיזיקה, החל מיינון קוסמי, היווצרות הגלקסיה והתפתחותה, ועד להיווצרות כוכבים וכוכבי לכת, ותצפיות הדמיה וספקטרוסקופיה של גופי מערכת השמש.
טלספורוס היה האפיפיור השמיני במספר שכיהן החל משנת 125 או 126 ועד שנת 136 או 137 לספירה.
כהונתו החלה תחת שלטון הדריאנוס והוא חזה ברדיפת הנוצרים על-ידו, רדיפה שבאה אל קיצה תחת שלטון אנטונינוס פיוס.
לפי אירנאיוס היה טלספורוס מרטיר, והוא האפיפיור השני בלבד (אחרי פטרוס הקדוש) אשר מות הקדושים שלו זכה לאישוש היסטורי.
המסדר הכרמליתי רואה בטלספורוס הקדוש הפטרון של המסדר, משום שנטען שחי על הר הכרמל כנזיר מתבודד.
אסטרו-F, הנקרא גם אקארי, הוא טלסקופ חלל בתחום האינפרה אדום שפותח בידי הסוכנות היפנית לחקר החלל בשיתוף פעולה עם אירופה וקוריאה.
הטלסקופ שוגר ב-21 בפברואר 2006 על גבי טיל מדגם M-V מיפן למסלול קוטבי, ומסונכרן עם השמש, כלומר הטלסקופ נמצא באותה נקודה על פני כדור הארץ כל יום באותה שעה מקומית.
לאחר השיגור שונה שמו ל"אקארי", שפירושו ביפנית אור.
ליפנים יש מסורת בשינוי שם חלליותיהם לאחר שיגורים מוצלחים.
משימתו הראשונית של הטלסקופ הייתה לבצע סקר מקיף של כל השמים בתחום האינפרה אדום הקרוב, הבינוני והרחוק.
החיישנים בתחום האינפרה אדום הבינוני והרחוק פעלו כחמש שנים ותשעה חודשים, עד שאזל מלאי ההליום הנוזלי המשמש כנוזל הקירור שלהם.
החיישן בתחום האינפרה-אדום הקרוב ימשיך לפעול גם מעבר לפרק זמן זה, באמצעות קירור מכני.
טלסקופ החלל אקארי יצא משירות ב-24 בנובמבר 2011.
טלסקופ החלל ג'יימס וב הוא טלסקופ חלל מחזיר אור המתוכנן לתצפיות באור נראה ובאינפרה אדום, ונחשב ליורשם המדעי של טלסקופ החלל האבל וטלסקופ החלל שפיצר.
הפרויקט, שפותח במשך כ-20 שנים, נחשב לפרויקט ההנדסי המורכב ביותר שנאס"א לקחה על עצמה.
המאפיינים הטכניים העיקריים של טלסקופ החלל ג'יימס וב הם: מראה ראשית בעלת קוטר של 6.5 מטרים, עמדת תצפית רחוקה שתוצב בנקודת לגראנז' L2 ביחס לכדור הארץ והשמש ולא מושפעת מאטמוספירת כדור הארץ, ועוד ארבעה כלים מדעיים מיוחדים.
כל הכלים המדעיים במשולב יעניקו לטלסקופ רזולוציה ורגישות חסרות תקדים מתחום גלי האור הנראה הארוכים (כתום) ועד אמצע תחום התת־אדום, ויאפשרו לו לממש את שתי מטרותיו המדעיות העיקריות – חקר היווצרות והתפתחות גלקסיות, וחקר הגורם לתצורה של כוכבים וכוכבי לכת.
מתחילתו בשנת 1996, נעשה הפרויקט בשיתוף פעולה בינלאומי של 17 מדינות, ובראשן סוכנות החלל האמריקאית, נאס"א.
בשנת 2002 שונה שמו של הטלסקופ ל־James Webb Space Telescope, על שמו של המנהל השני של נאס"א, ג'יימס וב, שהיה חלק בלתי נפרד מתוכנית אפולו.
זה כולל את הכוכבים הראשונים, שנוצרו בתקופת ה, ותצורת הגלקסיות הראשונות.
מטרה שנייה היא מציאת הגורם המקנה לכוכבים את צורתם.
מטרה נוספת היא הניסיון לענות על השאלה האם מתקיימות ציוויליזציות חיים מחוץ לכדור הארץ - במילים אחרות, שאלת קיומם של חיים מחוץ לכדור הארץ, וכן לאמוד את מאפייניהם של ענקי גזים הנמצאים בקרבת כוכבים.
משימת הטלסקופ הייתה מועמדת לביטול על ידי הקונגרס האמריקאי בשנת 2011, לאחר שכבר הושקעו בה 3 מיליארד דולר, ומעל 75 אחוזים מהחומרה של הטלסקופ הייתה בייצור או בבדיקות.
בנובמבר 2011 הפך הקונגרס את החלטתו לביטול פרויקט הטלסקופ, ואישר את המשך מימונו שנאמד בכ־8.8 מיליארד דולר.
הטלסקופ הוא פרויקט של מנהל האווירונאוטיקה והחלל הלאומי, סוכנות החלל של ארצות הברית, בשיתוף עם סוכנות החלל האירופית וסוכנות החלל הקנדית, וכולל תרומה של 15 אומות נוספות.
הקבלן הראשי בפרויקט הוא נורת'רופ גראמן.
שיתוף הפעולה עם סוכנות החלל האירופית החל באופן רשמי בשנת 2007, וכלל תזכיר שכלל את משגר האריאן 5, NIRSpec, MIRI Optical Bench Assembly וכוח אדם מיומן.
הטלסקופ יוצב באזור נקודת לגראנז' L2. עצמים באזור נקודה זו יכולים להקיף את השמש בסנכרון עם כדור הארץ.
בנוסף, בנקודה זו יוטל עליו (באופן חלקי) צלו של כדור הארץ, עובדה שתסייע לשמור על מכשירי המדידה בטמפרטורה נמוכה החיונית לעבודה בתחום התת־אדום.
נקודת לגראנז' L2 של הארץ והשמש נמצאת במרחק של כ־1.5 מיליון קילומטרים מכדור הארץ.
הטלסקופ שוגר על גבי משגר אריאן 5 ב־25 בדצמבר 2021, למשימה בת חמש שנים לפחות, עם כוונה שישרת את נאס"א לכעשר שנים.
הדחיות בפרויקט והגידול בעלויותיו משווים אותו לטלסקופ החלל האבל, שתכנונו החל כבר ב־1972 ועלויות הפיתוח שלו הוערכו ב־300 מיליון דולר אמריקאי (מיליארד דולר אמריקני במונחי 2006).
כאשר נשלח האבל לחלל בשנת 1990 עלויותיו הוערכו פי ארבעה מכך וחמש משימות התחזוקה שנשלחו בין 1993–2005 הגדילו את עלויותיו לתשעה מיליארד דולר (במונחי 2006).
טלסקופי חלל נוספים שבוטלו הם: MAXIM, SAFIR , SUVO ו־SPECS.
מטרותיו הבסיסיות של טלסקופ החלל הן:
לחפש אור של הכוכבים והגלקסיות הראשונים שנוצרו ביקום לאחר המפץ הגדול
לחקור את הצורניות והאבולוציה של הגלקסיות
לחקור מה מקנה לכוכב את צורתו, ואיך זה משפיע על יצירתן של מערכות שמש
שאלת קיומם של חיים מחוץ לכדור הארץ
בשל השילוב של הסחה לאדום, אבק כוכבים, וטמפרטורות נמוכות באזורים הנחקרים, חייב הטלסקופ לעבוד באורך גל של אינפרה אדום (בין 0.6 ל־28 מיקרומטר).
כדי שהתצפיות לא יופרעו על ידי קרני האינפרה אדום מהשמש והרכיבים עצמם, הטמפרטורה של מכשירי הטלסקופ חייבת להיות נמוכה מאוד.
לצורך זה, טלסקופ החלל ג'יימס וב יכלול מגן שמש מתכתי כדי שיבלום את קרינת האינפרה אדום הבאה ממנה, וגם מכדור הארץ והירח.
הטמפרטורה בצד ה"חם" של מגן השמש צפויה להיות 85 מעלות צלזיוס, ואילו בצד ה"קר" של מכשירי המדידה תשרור טמפרטורה של כ־50 קלווין (220 - מעלות צלזיוס).
הטלסקופ ימוקם בנקודת לגראנז' L2 ביחס לשמש ולכדור הארץ.
אף על פי שמשקלו של הטלסקופ כמחצית ממשקלו של האבל, הוא יהיה בעל מראה ראשית בקוטר 6.5 מטרים, עם שכבה רפלקטיבית העשויה בריליום מפני שזהו חומר קל וחזק אשר יוכל לאפשר פעילות טובה של המראה ובכל זאת לשמור על משקלה הנמוך של המראה כך שיהיה ניתן לשגר אותה אל החלל.
כמו כן מצופה המראה בשכבה דקיקה (בעובי אטומים בודדים, כ־50 גרם) של זהב, בזכות הצטיינותה של המתכת בשיקוף אור בטווח התדרים של האינפרה אדום (ומשום כך היא גם נראית אדמדמה לעין האנושית).
מראה זו לבדה גדולה בהרבה מכל רכב חלל לא מאויש שנשלח אי פעם, והיא בנויה מ־18 מקטעי משושים כדי שיוכלו לקפל את המראה כך שתתאים לטילים, ולאחר השיגור תצא המראה ממצב הקיפול.
הצורה הנבחרת היא משושים מפני שאחת הצורות הקרובות לעיגול (הצורה שלמעשה רצויה) היא משושה, ובכך שמייצרים את כל המקטעים בצורת משושים מאפשרים הרכבה בין כל שמונה עשר המקטעים ללא פערים בין מקטע למקטע.
מראה זו עובדה בקולמן, אלבמה, בחברת "אקסיס טכנולוגיות" (Axsys Technologies).
מיקרו־מנועים וחיישנים רגישים מוקמו על מקטעי המראה הראשית על מנת שתורכב במיקום הנכון.
בפרויקט טלסקופ החלל ג'יימס ווב יש 1,200 מדענים, טכנאים ומהנדסים מארבע־עשרה מדינות בעולם (ויותר מ־27 מדינות בגבולות ארצות הברית) אשר עובדים על בנייתו.
גודלו של טלסקופ החלל ג'יימס ווב הוא כמחצית ממטוס בואינג 737, אך בכל זאת מסתו מהווה רק כ־8% ממסתו של מטוס מסוג זה (המסה של טלסקופ החלל ג'יימס ווב היא 6161.4 קילוגרם בשיגור ומסתו של בואינג 737 היא 79,010 ק"ג).
טלסקופ ג'יימס ווב יהיה הטלסקופ הגדול ביותר שאי פעם שוגר אל מחוץ לכדור הארץ.
המדענים אשר עבדו על בנייתו של טלסקופ זה החליטו כי מראה בקוטר של 6.5 מטרים היא מה שנחוץ על מנת לקלוט אור מגלקסיות רחוקות אלה, אך בניית מראה בגודל כזה היא מאתגרת גם לשימוש על פני האדמה ומעולם לא שוגרה מראה בגודל כזה אל החלל.
בפרויקט קיימים 344 נקודות כשל בודדות, שמשמעותן שכל נקודת כשל תגרום לכישלון הפרויקט כולו.
הלוח האחורי של הטלסקופ הוא מבנה גדול התומך במראות המשושה הגדולות של הטלסקופ.
ללוח יש מטרה חשובה מלבד תמיכה במראה; הוא יהיה גם אמצעי נשיאה ל־2,400 ק"ג של ציוד אופטי ומכשירים.
מבנה הלוח נועד גם כדי לספק ביצועי יציבות תרמית חסרי תקדים בטמפרטורות נמוכות של 240 - מעלות צלזיוס.
בטמפרטורות אלה, הלוח האחורי תוכנן להיות יציב עד 32 ננומטר, כלומר פחות מאלפית מקוטרה של שערה אנושית.
מאפיין ייחודי לטלסקופ חלל מסוגו של וב, שמבדיל אותו (וטלסקופים אחרים) מטלסקופ החלל האבל, הוא חוסר האפשרות לתיקון תקלות בהתערבות אנושית.
הטלסקופ האבל מרחף בגובה של כ־570 ק"מ מעל פני הארץ (כאלפית וחצי מהמרחק לירח), מרחק המאפשר ביקור של מעבורות חלל מאוישות לצורך הוספת ציוד חדש ותיקונים (שאכן נדרשו במקרה של האבל, כולל התקלה הקריטית של כיוון המראה הראשית שלו).
לעומתו, הטלסקופ ג'יימס וב יימצא במרחק של 1.5 מיליון ק"מ, פי ארבעה מאשר המרחק לירח.
נכון ל־2016 ולפחות עשור אל תוך העתיד, לא יימצא התקן כלשהו בעל כושר הסעה של משימה מאוישת למרחק כזה.
על כן כל מערכות הטלסקופ, כולל הפריסה המסובכת בגלל גודלו חסר התקדים, חייבות להיות חסינות־תקלות לחלוטין.
ייחודו של טלסקופ החלל וב שרק אחוז קטן ממשקלו (5%) הוא דלק - רק 167.5 ק"ג הידרזין ו־132.5 ק"ג דו חנקן ארבע־חמצני (N2O4).
השיגור התקיים ב־25 בדצמבר 2021 על־גבי טיל אריאן 5 מבסיס החלל האירופי קורו שבגיאנה הצרפתית.
הטיל העניק לטלסקופ מהירות התחלתית בכיוון הנקודה L2, ובשלב השיגור האחרון נפרד ממנו כעבור כ־25 דקות.
החל מההיפרדות, הטלסקופ נע בכוח ההתמד במהירות הולכת וקטנה, והוא ביצע תיקונים קטנים בנתיב באמצעות רקטות, והגיע לאזור הנקודה L2 כעבור 35 יום.
במהלך החודש הראשון פרש הטלסקופ בזה אחר זה את הלוח הסולארי, אנטנת התקשורת, מגן השמש, עמוד התמך למראות, ועוד.
במהלך 5 החודשים הבאים נעשו הכנות להפעלת המכשירים (בעיקר קירור, מיקום מדויק וכיוון של המראות).
במקביל, הטלסקופ התחיל להקיף את הנקודה L2. באזור הנקודה הזו נמצאים כבר לוויין המחקר WMAP, טלסקופ החלל הרשל, וטלסקופ החלל פלאנק (כולם כבר אינם פעילים).
כעבור שישה חודשים מהשיגור, התחיל הטלסקופ בעבודתו השגרתית.
הערכה של עלותו של הפרויקט שנעשתה ב־2005 הייתה כ־4.5 מיליארד דולר.
נכון למרץ 2016, העלות הכוללת של פיתוח, שיגור ותחזוקה ל־10 שנים עומדת על 8.8 מיליארד דולר.
הסוכנות האירופית משתתפת בכ־300 מיליון אירו (ובעלות השיגור), והסוכנות הקנדית הוסיפה כ־40 מיליון דולר קנדי.
מועד השיגור המתוכנן נדחה מהמועד המקורי (ב־2007) תשע פעמים, ועומד כיום על ה־25 בדצמבר 2021. הדחיות נבעו בעיקר בגלל הערכות בחסר של הזמן והעלויות, של התכנון ושל הבדיקות ברמת האמינות הנדרשת ובנוסף עקב מגפת נגיף הקורונה.
הפרויקט עבר בהצלחה סקירת תכנון ראשונית (PDR) במאי 2008, ועבר את הבדיקות הקריטיות (MCDR) באפריל 2010. בנובמבר 2015 הושלם בהצלחה ניסוי לפריסת שתי "כנפי הצד" של המראה הראשית.
כל "כנף" תכיל 3 מתוך 18 המראות המשושות המרכיבות את המראה הראשית.
פריסת שתי הכנפיים בזו אחר זו בחלל צפויה לארוך כ־35 שעות.
ב־7 במרץ 2016 הודיעה נאס"א שהשלימה את התקנת המראה המשנית.
ב־21 במרץ הוכרז על השלמת הבדיקות הקריוגניות של המצלמות והספקטרוגרפים, ושל התקנת מראות הטיסה.
ב־15 ביוני 2017 פורסמה רשימה של מעל 2100 מטרות לצפייה באמצעות טלסקופ החלל.
ב־27 בספטמבר 2017 החלו מהנדסי נאס"א להעלות את הטמפרטורה בתא בו מאוחסן טלסקופ החלל לקראת השלב האחרון בדרך לשיגורו.
לאחר דחיות מרובות, הטלסקופ שוגר לבסוף ב־25 בדצמבר 2021 מבסיס החלל האירופי קורו, שבגיאנה הצרפתית.
כל שלבי הטיסה שזמן הפעלתם הוא קריטי עברו ללא תקלות: ההיפרדות מהטיל, פריסת הפאנל הסולרי (המספק חשמל למכשירים), האצת הביניים לתיקון המסלול (MCC1a - Mid Course Correctio 1a), פריסת האנטנה, האצת הביניים MCC1b, פריסת מוטות מגן השמש, הגבהת עמוד המראות והחיישנים (DTA), ופריסת מדף הייצוב.
פריסת המדף המיועד לייצוב הטלסקופ כנגד רוח השמש הושלמה ביום החמישי שלאחר השיגור.
אחריו החל השלב המסובך והקריטי של פריסת מגן השמש.
ב־4 בינואר 2022 הושלמה בהצלחה פריסת מגן השמש שהיווה אבן דרך משמעותית בדרך להצבה בנקודת היעד והפעלה מוצלחת.
ב־29 בדצמבר 2021 הודיעה נאס"א, שהפעולות לתיקון המסלול, MCC1a ו־MCC1b, בוצעו באופן יותר יעיל מהצפוי, ועל כן הן צרכו פחות דלק משהוקצב להן.
האצת הביניים הראשונה, MCC1a, הופעלה 12.5 שעות לאחר השיגור, וארכה 65 דקות - במקום 3 השעות שהוקצבו לה, למקרה הגרוע.
משמעות הדבר היא, שלטלסקופ יהיה בעתיד יותר דלק להאצות שמיועדות לשמר את מסלולו סביב אזור L2, ועל כן הוא יוכל לפעול, על פי החישובים, יותר מ־10 שנים.
וזאת בניגוד למינימום שהוצהר לפני השיגור, שהיה "לפחות חמש וחצי שנים".
ב-16 במרץ 2022 פורסם צילום המבחן הראשון שבוצע על ידי הטלסקופ לאחר השלמת הכיול הראשוני של הטלסקופ.
בין ה-23 ל-25 במאי, סגמנט מראות C3 ספג פגיעת מיקרומטאורואיד - שבר של מטאורואיד בגודל גרגר אבק.
הפגיעה הצריכה תיקון בכוון הסגמנט אשר בוצע על ידי מהנדסי הפרויקט בעזרת אקטואטור מראות, אחד מ-132 אקטואטורים המאפשרים כוונון של המערכת האופטית מהקרקע.
ב-12 ביולי, נחשפו על ידי סוכנות החלל האמריקנית נאס"א הצילומים המדעיים הראשונים של הטלסקופ.
בשנת 2024 בצילומי הטלסקופ התגלתה גלקסיית הגלגל הגדול.
באפריל 2025 פורסם כי טלסקופ החלל ג'יימס ווב תיעד תהליך שבו כוכב לכת ענק נבלע על ידי הכוכב שלו אחרי ששקע בהדרגה במסלולו עד שנכנס לאטמוספירה ונעלם, תוך פליטת גז ואבק מרשימה לחלל.
הכוכב וכוכב הלכת נמצאים כ-12 אלף שנות אור מכדור הארץ.
במאי 2025 התגלתה גלקסיה MoM-z14, הגלקסיה העתיקה ביותר הידועה.
טלסקופ החלל שפיצר הוא טלסקופ חלל שפעל בתחום התת-אדום, נשלח במסגרת תוכנית טלסקופי החלל של נאס"א.
טלסקופ החלל שפיצר שוגר ב-25 באוגוסט 2003 מבסיס חיל האוויר בקייפ קנוורל, על-גבי טיל דלתא 2. הטלסקופ הוצב במסלול לא שגרתי, מסלול הליוצנטרי ולא מסלול גאוצנטרי, כלומר הוא מקיף את השמש ולא את כדור הארץ.
שפיצר היה באמצע 2007 במרחק 70 מיליון קילומטר מכדור הארץ, והוא ממשיך להתקדם הלאה כל שנה בכ-15 מיליון ק"מ נוספים.
מסגרת הזמן שהוגדרה לפעילות הטלסקופ הייתה מינימום שנתיים וחצי, כשחמש שנות פעילות יחשבו כזמן אופטימלי.
ב-18 בדצמבר 2003, שינתה נאס"א את שמו של הטלסקופ לאחר שהפגין הצלחה מרובה.
שלא כמו טלסקופים אחרים ששמם ניתן להם על ידי מדעני נאס"א, הצעת שם לטלסקופ זה הייתה פתוחה לציבור.
השם הנבחר היה על שם הפיזיקאי והאסטרונום ליימן שפיצר, האדם הראשון שהציע להציב טלסקופ בחלל עוד באמצע שנות ה-40 של המאה ה-20.
המראה הראשית של הטלסקופ עשויה מבריליום, קוטרה הוא 85 סנטימטר, והיא קוררה ל-5.5 מעלות קלווין.
הטלסקופ מכיל בתוכו שלושה כלי מדידה, שמאפשרים לו לצלם מ-3 עד 180 מיקרומטר, ספקטרוסקופיה מ-5 עד 40 מיקרומטר וספקטרופוטומטר מ-5 עד 100 מיקרומטר.
טלסקופ החלל שפיצר הוא הטלסקופ היחיד מתוכנית טלסקופי החלל שלא שוגר והוצב במסלול בעזרת מעבורת חלל.
במקור הטלסקופ היה אמור להיות משוגר באופן הזה, אך אסון קולומביה מנע זאת, והוחלט לשגרו על טיל.
בתצפיות העומק מתגלה כושרו של הטלסקופ בצפייה בתדרי תת-אדום, מכיוון שבשל ההסחה לאדום של האור, הגלקסיות הללו הן בלתי נראות לטלסקופים אופטיים.
בשנת 2006 בעזרתו התגלתה ערפילית הסליל הכפול.
בשנת 2009, בזכות טלסקופ החלל שפיצר נצפתה טבעת שמינית, תת-אדומה, הסובבת את שבתאי.
הגילוי נעשה על ידי 3 חוקרים: אנה ורבישר ומיכאל סקרוטסקי מאוניברסיטת וירג'יניה ודגלס המילטון מאוניברסיטת מרילנד.
הטבעת נקראת טבעת פויבה, על שם פויבה המיתולוגית.
בסוף שנת 2016, המרחק הרב מכדור-הארץ והמסלול הייחודי של הטלסקופ אילצו אותו להסתובב בזווית קיצונית על מנת שהאנטנה שלו תופנה לכיוון כדור הארץ.
בצורה זו הפאנלים הסולריים לא היו מוארים מספיק ומשך זמן התקשורת עם הטלסקופ הוגבל לשעתיים וחצי ביממה בשל התרוקנות הסוללה.
ב-30 בינואר 2022 הפסיק טלסקופ שפיצר את פעולתו.
פקודת כיבוי נשלחה אליו ממרכז גולדסטון לתקשורת חלל עמוק ולאחר שהתקבל אישור שהפקודה התקבלה, הטלסקופ עבר למצב בטוח (safe mode).
ג'וזף האנט, מנהל הפרויקט הודיע רשמית שהמשימה הסתיימה.
טלסקופ היא קבוצת כוכבים דרומית קטנה, שצוינה לראשונה על ידי ניקולא לואי דה לאקאי, אסטרונום צרפתי בן המאה ה-18, חוקר של שמי הדרום.
למרות שהיא מייצגת את כלי העבודה המרכזי של האסטרונומים, זו קבוצה קשה לזיהוי, עם כוכבים עמומים בלבד, שהבהיר מביניהם הוא מדרגת בהירות נראית 3.5 בלבד.
מכיוון שהיא הוגדרה מאוחר יחסית, וכקבוצה דרומית לא נצפתה על ידי תרבויות אגן הים התיכון, אין אודותיה אגדות או סיפורים מיתולוגיים.
α בטלסקופ הוא כוכב לבן-כחלחל במרחק של כ-350 שנות אור עם בהירות נראית מדרגה 3.5. זהו הכוכב הבהיר ביותר בקבוצה.
δ בטלסקופ הוא כוכב כפול המורכב משני כוכבים לבנים-כחלחלים לא קשורים זה לזה, עם בהירות מדרגה 5. ניתן להבחין ביניהם באמצעות משקפת.
ζ בטלסקופ הוא ענק צהוב במרחק של כ-125 שנות אור ועם בהירות מדרגה 4.1. זהו הכוכב השני בבהירותו בקבוצה.
טלסקופ החלל צ'נדרה הוא לוויין ששוגר בעזרת מעבורת החלל קולומביה במשימה STS-93 של נאס"א ב-23 ביולי 1999. טלסקופ צ'נדרה מכיל מספר מכשירים רגישים לקרינת רנטגן (קרינת-X), ומיקומו בחלל מאפשר לו לצפות בתחום קרינה זה שכמעט אינו חודר דרך אטמוספירת כדור הארץ.
צ'נדרה הפך, מאז הצבתו בחלל, לכלי מחקר חשוב באסטרופיזיקה ולכלי המחקר המרכזי של מקורות קרינת רנטגן ביקום.
הטלסקופ נקרא על שם האסטרופיזיקאי ההודי סוברהמניאן צ'נדראסקאר שהכינוי שלו היה צ'נדרה.
החל משנת 2014 התוכנית מנוהלת על ידי בלינדה וילקס.
ממוזער|בתמונה זו של הפולסאר PSR B1509-58, קרינה בעלת אנרגיה נמוכה מסומנת באדום, אנרגיה בינונית בירוק והקרינה האנרגטית ביותר מסומנת בכחול
התצפיות שבוצעו על ידי טלסקופ החלל צ'נדרה היו לעיתים קרובות פורצות דרך וקידמו משמעותית את התחום של אסטרונומיית רנטגן:
צילום ראשון של שארית הסופרנובה בקסיופאה A נתן לאסטרונומים הצצה ראשונה לעצם קומפקטי במרכז שארית הסופרנובה, כנראה כוכב נייטרונים או חור שחור.
בערפילית הסרטן, שארית סופרנובה נוספת, בצילומים של צ'נדרה נראתה לראשונה טבעת סביב הפולסאר המרכזי וסילוני חומר שנראו לפני כן באופן חלקי בלבד.
תמונות ראשונות ברנטגן של גלי הלם בשארית סופרנובה, בשארית הסופרנובה 1987A.
תלמידי תיכון גילו כוכב נייטרונים (CXOU J061705.3+222127) בשארית הסופרנובה IC 443 באמצעות מידע מצ'נדרה.
לראשונה נצפתה פליטת קרינת רנטגן מהחור השחור העל-מסיבי ב-Sag A, במרכז גלקסיית שביל החלב.
גילוי סוג חדש של חור שחור בגלקסיה M82 - עצם בעל מסה בינונית, שמהווה את החוליה החסרה בין חור שחור כוכבי לבין חור שחור על-מסיבי.
תצפית בגלי קול מפעילות אלימה סביב חור שחור על-מסיבי בצביר פרסאוס (2003).
צילומים ראשונים של צללית גלקסיה קטנה שנטרפת על ידי גלקסיה גדולה יותר, באזור Perseus A.
התגלו כמויות גדולות מהצפוי של גז קר המסתחרר למרכז גלקסיית אנדרומדה.
נצפו לראשונה בפירוט רב חזיתות לחץ ב-Abell 2142, אזור מיזוג צבירי גלקסיות.
שיוך ראשון של קווי פליטה ברנטגן להתפרצות גמא.
תצפיות על ידי צ'נדרה ולוויין בפו-סאקס מובילות להשערה כי התפרצויות גמא מתרחשות באזורי יצירת כוכבים.
מדידת ערכו של קבוע האבל באמצעות אפקט סונאייב-זלדוביץ'.
מציאת עדויות חזקות לקיום חומר אפל באמצעות תצפית על התנגשות צבירי-על (2006).
תצפיות ב-Bullet Cluster, שמציבות חסמים על חתך הפעולה לאינטראקציה עצמית של חומר אפל.
תצפית על TWA-5B, ננס חום, שמקיף מערכת בינארית של כוכבים דמויי שמש.
גילוי כי כמעט כל כוכבי הסדרה הראשית פולטים קרינת רנטגן.
נצפתה צללית הרנטגן של טיטאן (ירחו של שבתאי) כשהוא מלקה את ערפילית הסרטן.
גילוי פליטת רנטגן מחומר שנופל מדיסקה פרוטופלנטרית על הכוכב.
מידע מצ'נדרה מעלה את האפשרות כי ייתכן שהעצמים RX J1856.5-3754 ו-3C58, שתחילה נחשבו לפולסארים, הם למעשה עצמים דחוסים אף יותר - כוכבי קווארקים.
תוצאות אלה עדיין נמצאות בדיון וטרם התקבלו על ידי הקהילה המדעית.
מעבורת החלל שהביאה את הטלסקופ לחלל (STS 93) הייתה הראשונה בפיקודה של אישה.
אורך המתקן 13.7 מטר, והוא הגוף הארוך ביותר שנישא על ידי מעבורת החלל.
הטלסקופ נמצא בגובה פי 100 מטלסקופ "האבל" (שליש הדרך לירח).
הטלסקופ מסוגל לקלוט קרני X מחלקיקים עד לשנייה האחרונה לפני בליעתם על ידי חור שחור ויכול לקלוט קרני X מענני גז כל כך צפופים ועבים, שלאור ייקח 5 מיליון שנים לחצות אותם.
בזמן מעבר ממטרה אחת לשנייה, הטלסקופ נע במהירות קטנה ממהירות מחוג הדקות בשעון.
ההספק החשמלי הנדרש להפעיל את מערכות הטלסקופ הוא 2 קילוואט (הספק דומה לזה של פן לייבוש שיער).
טלסקופ דובסוני הוא טלסקופ שמיועד בעיקר לתצפית בעין.
בטלסקופ דובסוני החצובה, שהיא מרכיב כבד, יקר ומסובך בדרך כלל, מצומצמת לבסיס פשוט, קל וזול יחסית.
טלסקופ מסוג זה הוא הזול ביותר לקוטר נתון, והוא מספק את התשתית הטובה ביותר לתצפית בעין בגרמי שמיים עמוקים עמומים כגון גלקסיות וערפיליות.
הטלסקופים הגדולים ביותר המצויים בשימוש חובבי אסטרונומיה הם דובסוניים.
המכלול האופטי של הטלסקופ עצמו הוא מטיפוס ניוטוני.
המכלול האופטי מצוי בשני דגמים: שפופרת סגורה או מסבך מוטות.
בדובסוני בעל שפופרת סגורה מורכבות יש "אזניים" במרכז הכובד של השפופרת.
אלו מונחות (עם או בלי צימוד נוסף) בתוך אגן מעגלי בבסיס.
בדובסוני בעל מסבך מוטות צירי השפופרת (המורכבת ממסבך המוטות) מורכבים בבסיס המסבך, על התיבה המכילה את המראה הראשית.
בשל הזזת הציר ממרכז הכובד נדרשות משקולות לאיזון השפופרת – נהוג להשתמש בשרשרת הנשרכת על הקרקע, כך שככל שזווית הטלסקופ דורשת משקל גבוה יותר חלק גדול יותר מהשרשרת נמצא באוויר וכך מושג שיווי משקל.
דובסוניים בעלי מראה גדולה מ 20 אינץ' מחייבים שימוש בסולם על מנת להגיע לגובה העינית, מה שמסבך את השימוש.
מחיר נמוך – להשוואה: דובסוני מסחרי בקוטר של 10 אינץ' עולה פחות מ-5,000 ש"ח.
לעומת זאת טלסקופ בקוטר זהה בתכנון שמידט-קאסגרין יעלה פי 4 לפחות, ומחירו של טלסקופ שובר-אור בקוטר זה מרקיע ל-100,000 ש"ח כמעט (במחירי שנת 2019).
המחיר הנמוך מאפשר רף כניסה נמוך לתחביב, בשילוב של חוויית תצפית מספקת בכל סוגי האובייקטים.
שילוב זה גרם לכך שמועדונים ופורומים של חובבי אסטרונומיה ממליצים בדרך כלל על טלסקופ דובסוני בגודל קטן או בינוני בתור הטלסקופ הראשון לחובב מתחיל.
פשטות שימוש – דובסוני הוא טלסקופ "כוון וצפה".
השימוש בו פשוט מאשר בטלסקופ בעל חצובה משוונית.
משקל – מאחר שמרכז הכובד של הדובסוני נמוך, מאוד קל להשיג יציבות טובה ללא הכבדה של החצובה.
ככלל, מעמד דובסוני שוקל בין שליש לחמישית מחצובה המיועדת לשאת טלסקופ במשקל זהה.
יציבות – בשל מרכז הכובד הנמוך, טלסקופ דובסוני מושפע פחות מרעידות בשל רוח וכדומה.
שדה תצפית רחב – בשל שיקולי שימושיות, דובסוניים נוטים להיות בעלי יחס מיקוד (מספר f) נמוך – בין 4 ל־5 עבור טלסקופים בעלי מפתח רחב מ-10 אינץ'.
פועל יוצא של יחס מיקוד נמוך הוא שדה תצפית רחב יחסית לטלסקופ בעל קוטר זהה אך בעל יחס מיקוד גבוה.
קשה לשימוש בצילום ללא ציוד יקר נוסף – צילום אסטרונומי דורש שהטלסקופ יעקוב בדיוק גבוה אחרי גרמי השמים על מנת לפצות על סיבוב כדור הארץ.
לא ניתן לבצע עקיבה במעמד דובסוני ללא מכשיר נוסף ויקר המכונה מעמד פונסה.
בנוסף היותו טלסקופ ניוטוני מביאה לעיוות הדמות מחוץ למרכז שדה הראייה, עיוות שתיקונו הדורש גם הוא ציוד נוסף, Commacor.
ללא מכשור זה ניתן לכל היותר לצלם את פני הירח, שבהירים דיים כך שאין צורך בעקיבה.
נטול עקיבה ללא מכשור יקר נוסף – מאחר שכל טלסקופ מגדיל את הדמות, התנועה המדומה של כוכבי השמים מואצת בהתאם.
כתוצאה, הכוכבים "בורחים" משדה הראיה.
הדבר מורגש, גם בתצפית בעין, במיוחד בהגדלות של למעלה מ-120. חובב האסטרונומיה נדרש לפתח מיומנות בעקיבה ידנית, כמו גם לתחזק את צירי הטלסקופ במצב מושלם על מנת להשתמש בהגדלות גבוהות.
בדובסוני מסחרי מטופל היטב יכול חובב ברמת מיומנות סבירה לבצע עקיבה ויזואלית עד הגדלה של 200, וחובב מנוסה אף עד 400.
התכנון קרוי על שמו של ג'ון דובסון (1915–2014), על אף שהומצא שנים ספורות לפני שדובסון אימץ אותו.
בשנות ה-70 של המאה העשרים החלו חברות מסחריות להבין את הפוטנציאל הטמון בטלסקופים דובסוניים.
הראשונה הייתה חברת קולטר, שייצרה מראות גדולות בעלות איכות מוגבלת ומחיר נמוך.
בהמשך הצטרפה חברת מיד, שהיא חברת הטלסקופים הגדולה בעולם.
עם זאת המוצרים המסחריים של שנות ה-70 לקו בפגמים שנבעו מחסכנות יתר.
אביזרי הטלסקופ היו באיכות נמוכה, והמבנה כולו לא היה בר קיימא לטווח ארוך.
בשנות ה-80 מצב זה החל להשתנות עם כניסת חברת אובסשן לשוק.
חברה זו ייצרה דובסוניים באיכות גבוהה מאוד, ובכך התוותה את הדרך לשאר החברות, שנאלצו להוריד מחירים או ללכת בעקבותיה.
חברה זו יצרה וסימנה את העלית של שוק הדובסוניים, וכך היא עד עצם היום הזה, יחד עם חברת טלפורט ו־MAG-1. בתחילת שנות ה-90 החלה חברת אוריון לייצר בסין, על סמך תכנון משלה, דובסוני באיכות טובה במחיר נמוך.
עם צעד זה נעלמו הדובסוניים נמוכי האיכות מהשוק לחלוטין, וכל החברות, לרבות זומל וסלסטרון, מוכרות כיום דובסוניים באיכות טובה ומעלה.
טלסקופ החלל קפלר היה טלסקופ המיועד לחיפוש כוכבי לכת חוץ-שמשיים דמויי ארץ.
באמצעותו נערכות תצפיות על יותר מ-100,000 כוכבים במטרה לגלות ליקויים מחזוריים של הכוכבים על ידי כוכבי לכת שמקיפים אותם.
המשימה היא חלק מפרויקט דיסקברי של נאס"א הכולל משימות ייעודיות בעלות נמוכה, ונקראת על שמו של יוהאנס קפלר, אסטרונום גרמני בן המאה ה-17.
הטלסקופ, המורכב על גשושית, שוגר ב-6 במרץ 2009 בשעה 22:50 שעון ארצות הברית, 7 במרץ 03:49:57 UTC, על ידי משגר דלתא 2 מבסיס חיל האוויר האמריקני בקייפ קנברל הסמוך למרכז החלל קנדי שבפלורידה.
קפלר פעל במשך 9.6 שנים, ועד לרגע הפסקת המשימה באוקטובר 2018 הצליח לגלות מספר רב של כוכבי לכת חוץ שמשיים, ולצפות ב-530,506 כוכבים.
היעד המדעי העיקרי של משימת קפלר היה חקר מבנה מערכות כוכבי לכת, דבר אשר ממומש על ידי סקירת מספר גדול של כוכבים במטרה להשיג מספר יעדי משנה:
קביעת כמות כוכבי הלכת דמויי-ארץ וגדולים יותר הנמצאים בתוך או ליד אזור ישיב של מגוון ספקטרלי גדול של כוכבים.
הגדרת תחומי גדלים וצורות של מסלולי כוכבי לכת אלה.
הערכת כמות כוכבי הלכת הנמצאים במערכות מרובות כוכבים.
הגדרת תחומים עבור גודל מסלול, בהירות, גודל, מסה וצפיפות של כוכבי לכת ענקיים קצרי מחזור.
מציאת כוכבי לכת נוספים במערכות כוכבי הלכת שיתגלו, בשיטות אחרות מלבד ליקוי.
אפיון תכונות כוכבים בעלי מערכות כוכבי לכת.
ההסתברות האקראית של מסלול כוכב לכת להיות על קו הראיה בין כדור הארץ לכוכב האם שלו היא קוטר כוכב האם מחולק בקוטר מסלול כוכב הלכת.
עבור כוכב לכת בגודל כדור הארץ, במסלול ברדיוס יחידה אסטרונומית אחת, אשר מלקה (מלשון ליקוי) כוכב דמוי-שמש, ההסתברות היא כ-0.47%, או 1 ל-210. הסתברות זו גדלה ל-0.65% עבור מסלול ברדיוס 0.72 יחידות אסטרונומיות, כרדיוס מסלולו של נוגה).
כוכבי לכת אלה יהיו דמויי-ארץ מבחינת התנאים השוררים בהם אם כוכב האם היה בעל סיווג ספקטרלי G, כמו טאו סטי לדוגמה.
בנוסף, מכיוון שכוכבי לכת במערכת שמש נתונה נוטים לנוע במישורים דומים, הסיכויים לגילוי מערכת מרובת כוכבי-לכת הם למעשה די גבוהים.
לדוגמה, אם משימה דמוית קפלר הייתה מגלה את כדור-הארץ מלקה את השמש, היה לה סיכוי של כ-12% לגלות גם את נוגה.
עם הטכנולוגיה הנוכחית, משימת קפלר היא בעלת הסיכויים הגבוהים לגילוי כוכבי לכת דמויי-ארץ, כאשר אחד היתרונות המשמעותיים שלה היה היכולת לצפות ביותר מ-100,000 כוכבים בו זמנית, דבר המגדיל את הסיכוי לצפות בליקויים.
בנוסף לחיפוש כוכבי לכת, משמש המידע מהטלסקופ לחקר כוכבים משתנים מסוגים שונים ומחקר אסטרוסייסמולוגי, במיוחד על כוכבים בעלי תנודות הדומות לאלה של השמש.
טלסקופ החלל מוקם במסלול סביב השמש, מסלול דומה למסלול כדור הארץ סביב השמש.
תוך כדי כך היה עוקב אחרי כדור הארץ.
מסלול כזה מונע מכדור הארץ להסתיר כוכבים שנמצאים תחת תצפית באופן רציף, והפוטומטר אינו מושפע על ידי אור תועה מכדור הארץ.
כמו כן, נמנעות הפרעות כבידתיות אשר היו בלתי נמנעות בסביבת כדור הארץ, ומתאפשרת יציבות גבוהה יותר לגשושית.
הפוטומטר מכוון לשדה כוכבים בקבוצת הכוכבים ברבור, אשר נמצאת הרחק ממישור המילקה, כך שגם אור השמש לעולם לא נכנס לשדה הראיה של הטלסקופ.
הברבור היה בחירה טובה לתצפית גם מכיוון שהיה לא מוסתר על ידי עצמים מחגורת האסטרואידים או חגורת קוויפר.
לטלסקופ מסה של 1,039 קילוגרם, מפתח של 0.95 מטר ומראה ראשית בקוטר 1.4 מטר, השנייה הגדולה ביותר בטלסקופ שאינו במסלול סביב כדור הארץ, לאחר טלסקופ החלל הרשל שלו מראה של 3.5 מטר.
גודל שדה הראיה יהיה 105 מעלות רבועות, קוטר של כ-12 מעלות.
הפוטומטר היה בעל מיקוד רך, במטרה לאפשר פוטומטריה באיכות גבוהה, ולא חדות תמונות מרבית.
מישור מוקד הטלסקופ מורכב מ-42 חיישני CCD בעלי רזולוציה של 1024X2200 פיקסלים כל אחד, עם פיקסלים בגודל 27 מיקרומטר, מה שהופך את החיישן כולו למצלמה הגדולה ביותר שבחלל.
מידע מהחיישן נקרא כל 3 שניות ומצטבר על הגשושית במשך 15 דקות.
רק הפיקסלים המעניינים של הכוכבים הנצפים נשמרים ומשודרים לכדור הארץ.
עלות המשימה מוערכת בכ-437 מיליון דולר.
משימת קפלר מנוהלת על ידי המעבדה לפיזיקת אטמוספירה וחלל (LASP) בבולדר, קולורדו, ממרכז המבצעים שממוקם בקמפוס המחקר של אוניברסיטת קולורדו.
LASP גם מבצעת תכנון בסיסי של המשימה ואחראית על איסוף ראשוני והפצת המידע.
במהלך 60 הימים הראשונים שלאחר הפעלתו, התגלו באמצעות הטלסקופ חמישה כוכבי לכת מסוג ענק גז, אחד מהם גדול מנפטון וארבעה הגדולים מצדק.
אחת התגליות של משימה זו היה כוכב הלכת קפלר-22b, אשר נצפה לראשונה בתאריך 12 במאי 2009 והוכרז רשמית ככוכב לכת ב-5 בדצמבר 2011. הרדיוס של כוכב לכת זה היה בערך פי 2.4 מרדיוס כדור הארץ והיה נמצא באזור ישיב אשר בו מסוגלים להתפתח חיים.
כמו כן, ב-20 בפברואר 2013 התגלה באמצעות הטלסקופ כוכב-הלכת קפלר-37b, שהיה כוכב הלכת הקטן ביותר שהתגלה עד כה.
מידע חריג שהתקבל מהטלסקופ כשחיפש שינויים בבהירות כוכבים הסב את תשומת לב החוקרים אל הכוכב KIC 8462852. המידע מהטלסקופ העיד על שינויים גדולים, לא מחזוריים ולא אופייניים בבהירות הכוכב.
מספר השערות הועלו כדי להסביר את התופעה, אך אף השערה לא מספקת באופן מלא הסבר לתצפיות.
תקלה מכנית שאירעה ב-11 במאי 2013, לאחר ארבע שנות פעילות, גרמה לטלסקופ להפסיק לאסוף נתונים.
התקלה הייתה בשני גירוסקופים ששימשו לייצוב הטלסקופ.
מהנדסי נאס"א ניסו לתקנו, אך לבסוף נאלצו להרים ידיים, במטרתם לתקן את מערכת הכוונון, וכך הפכו את השליטה בו לבלתי אפשרית.
לא היה ניתן לשלוח רובוט או צוות תיקון, ולכן הודיעו כי לא ניתן לתקן אותו.
לא היה ניתן עוד לאסוף מידע מהטלסקופ בתצורתו המקורית, ולכן משימתו המקורית לחיפוש כוכבי לכת חוץ-שמשיים דמויי ארץ הסתיימה.
נאס"א פנתה אל קהילת חוקרי החלל לצורך מציאת משימות חלופיות שיוכלו לעשות שימוש בטלסקופ, על אף מגבלותיו, לאיתור כוכבי לכת מרוחקים תוך שימוש בשני הגירוסקופים הנותרים.
ב-18 בנובמבר 2013 דיווחה נאס"א על ההצעה "K2 אור שני", העושה שימוש בטלסקופ לאיתור כוכבי לכת היכולים לקיים חיים הסובבים סביב ננסים אדומים.
ב-14 במאי 2014 הודיעה נאס"א על קבלת הרחבת המשימה.
בקטלוג של מועמדים פוטנציאליים שפורסם ב-2015 נמנו 4,302 מועמדים.
במאי 2016 הכריז צוות משימת קפלר על אימות של 1,248 כוכבי לכת חוץ שמשיים, כשבסך הכל הטלסקופ גילה 2,325 כוכבי לכת.
ביוני 2017, עודכן הקטלוג ובו אימות של 219 כוכבי לכת חוץ שמשיים נוספים.
נכון לינואר 2016, משימה K2 גילתה 100 כוכבי לכת חוץ-שמשיים, עד סיום המשימה התגלו 2,662 כוכבי לכת חוץ שמשיים ודאיים ועוד 2000 המחכים לאישור נוסף.
במרץ 2016 תועדה לראשונה באמצעות הטלסקופ תחילת התרחשות סופרנובה.
ב־30 באוקטובר 2018 הודיעה נאס"א על סיום משימתו של טלסקופ החלל קפלר, עקב סיום הדלק במכלי הגשושית.
סיום הדלק מונע אפשרות כיוון הטלסקופ וביצוע משימותיו.
קפלר פעל במשך 9.6 שנים, ועד לרגע הפסקת המשימה הצליח לגלות 2,662 כוכבי לכת חוץ שמשיים, לתעד 61 סופר נובות ולצפות ב-530,506 כוכבים.
הנתונים הרבים שהשאיר עדיין דורשים פיענוח, והותירו משימות מדעיות רבות לעתיד.
טאווקס (ראשי תיבות של Tel Aviv University UltraViolet Explorer, TAUVEX), היה תוכנית לטלסקופ חלל ישראלי הפועל בתחום קרינת העל סגול.
טלסקופ חלל זה נבנה על ידי חברת אל-אופ מקבוצת אלביט מערכות, והיה יוזמה של סוכנות החלל הישראלית.
ההצעה לבנייה של טלסקופ חלל זה באה מצוות חוקרים של אוניברסיטת תל אביב, בראשות פרופסור אליה ליבוביץ, פרופסור חגי נצר ודוקטור נח ברוש.
הטלסקופ עתיד היה להיות משוגר לחלל כשהוא צמוד ללוויין תקשורת הודי, במהלך שנת 2008. דחיות רבות בשיגור הלוויין ההודי הביאו במרץ 2010 להחלטה להסיר את הטלסקופ מהלוויין.
בעקבות ההסרה מהלווין ואי מציאת שיגור חדש, בוטלה הכוונה לשגרו לחלל.
הרעיון המרכזי בטלסקופ החלל טאווקס הוא מיפוי השמיים באמצעות קרינת על-סגול, באורכי גל שונים הנעים בין 1400 ל-3200 אנגסטרום.
מיפוי זה יאפשר שיפור ההבנה לגבי מבנה הכוכבים, ההיסטוריה של הגלקסיות והפיזיקה של חורים שחורים.
עם העלאת הרעיון לטלסקופ, הוא היווה מיזם חדשני ביותר, אולם עקב השנים הרבות שחלפו מאז הועלה הרעיון ועד לבניית הטלסקופ, שטרם שוגר, בוצעו כבר תצפיות בתחום העל-סגול באמצעות טלסקופי חלל ייעודיים שונים, ולכן החדשנות המדעית של טאווקס נשחקה.
סוכנות החלל הישראלית יזמה בסוף שנות השמונים של המאה העשרים קול קורא לגופי המחקר והאקדמיה בישראל, בו התבקשו להציע הצעות לניצול הטכנולוגיה של לווייני אופק הישראליים, למטרות מחקר מדעי.
ההצעה של אוניברסיטת תל אביב, טלסקופ חלל בשלושה אורכי גל שונים של תחום העל-סגול, זכתה.
בשל בעיות תקציב, הוחלט לא לבנות לוויין שישא לחלל את הטלסקופ, אלא לחפש הזדמנות לשלב את טלסקופ החלל הישראלי (שמימונו אושר) על גבי חללית מחקר או לוויין של מדינה אחרת.
משהוחלט כי סוכנות החלל הישראלית לא תממן בנייתו של לוויין ייעודי שישא לחלל את הטלסקופ, הוחל בחיפוש הזדמנויות מתאימות לשיגורו לחלל.
טלסקופ חלל גדול בשם SRG, שתוכנן על ידי ברית המועצות, נראה היה כמועמד מתאים.
טלסקופ החלל SRG היה אמור לשמש כמצפה כוכבים חללי בינלאומי, הכולל מטע"ד ראשי בתחום קרינת האיקס.
לאחר משא ומתן בין גורמים ישראליים לבין גורמים סובייטיים, הוחלט לשלב את הטאווקס כחלק מהטלסקופ.
בשנת 1990 הוחל במגעים לשילוב טאווקס ב-SRG, ובשנת 1991 התחייבה סוכנות החלל הישראלית למסור את הטלסקופ לרוסים עד 1994. לאחר התפרקות ברית המועצות וצמצום תקציב החלל של רוסיה, בוטל לבסוף הלוויין SRG וטלסקופ החלל טאווקס נותר ללא אפשרות להגיע לחלל ואוחסן בחברת אלאופ, בלא כוונה מוגדרת לשגרו לחלל.
בשנת 1994 בוטל סופית טלסקופ החלל SRG.
שילוב טאווקס בלוויין GSAT 4
סוכנות החלל הישראלית וחברת אל-אופ המשיכו בניסיונות לאתר הזדמנות לשגר את הטלסקופ לחלל.
ב-25 בדצמבר 2003 נחתם בהודו מזכר ההבנות בדבר שיגור טאווקס.
בחודש מרץ 2010 החליטו ההודים להוריד את הטלסקופ מהלוויין, בשל בעיות בשלב השלישי של משגר הלוויינים ההודי, והחשש שלא יוכל לשאת את המשקל המתוכנן של הלוויין ההודי עם הטלסקופ הישראלי, הוחלט חד צדדית על ידי הודו לא לשגר המטע"ד הישראלי.
דוברים של סוכנות החלל ההודית ציינו כי קיימת אפשרות לשגר את הטלסקופ הישראלי למסלול נמוך (LEO), במועד עתידי.
תגובת סוכנות החלל הישראלית לנושא, כפי שהופיע בעיתון מעריב:
"השלמת הלוויין ההודי התעכבה כמה שנים בשל התמשכות הפיתוח.
מהצד הישראלי לא היו עיכובים.
בינואר השנה הועלו ספקות בדבר אמינות מערכת השיגור.
קיבלנו הודעה מההודים בנימוק שהלוויין שישוגר היום ייועד למשימה קצרה של כמה חודשים בלבד, ולכן אין טעם בטלסקופ.
הכשל בפיתוח המערכות ההודיות אינו חריג ואינו קשור לחלקה של ישראל בפרויקט.
משרד המדע וסוכנות החלל מקיימים דיאלוג עם הודו למציאת דרך לשגר את הטלסקופ על טיל ולוויין חלופיים ובהקדם".
ב-15 באפריל 2010 שוגר הלוויין ההודי GSAT 4 באמצעות המשגר GSLV (ללא הטלסקופ הישראלי), ובגלל תקלה בשלב השלישי של הטיל לא הצליח להגיע למסלול, והטיל והלוויין צללו והתרסקו על כדור הארץ.
הטלסקופ הושב לישראל והוא מצוי ברשות חברת אלאופ.
אין כוונה לשגרו לחלל בעתיד.
WISE (ראשי תיבות באנגלית: Wide-Field Infrared Survey Explorer – סורק שדה רחב בתת-אדום) הוא טלסקופ חלל בקוטר 40 ס"מ בתחום התת-אדום.
הלוויין, שבנייתו מומנה על ידי נאס"א, שוגר ב-14 בדצמבר 2009.
תוכנית הפרויקט היא סריקת כל השמיים במשך 6 חודשים וביצוע צילומים בתחום אורכי גל של 3–25 מיקרון, על מנת לייצר תמונות של 99% מכלל השמים, עם לפחות 8 צילומים של כל אזור, במטרה להגדיל את דיוק התצפיות.
גלאי הטלסקופ תוכננו כך שתוצאות הסקר יהיו ברגישות גבוהה לפחות פי 1,000 מצילומים של טלסקופים קודמים ששימשו לסקרי שמים רחבים בתחום זה של הספקטרום האלקטרומגנטי, כגון IRAS, טלסקופ החלל אקארי ו-COBE.
הלוויין מוקם במסלול לווייני נמוך (בגובה של 525 ק"מ) מסונכרן לשמש, בו שהה במשך 10 חודשים.
במהלך תקופה זו הוא ביצע 1.5 מיליון צילומים – כלומר צילום מדי 11 שניות, כאשר כל צילום מכסה שדה ראייה של 47 דקות קשת.
ספריית הצילומים מכילה מידע על מערכת השמש, גלקסיית שביל החלב והיקום הרחוק יותר.
בין העצמים שעזר הלוויין לחקור הםאסטרואידים, כוכבים קרים וחיוורים כגון ננסים חומים וגלקסיות תת-אדומות בהירות.
התוכנית מנוהלת על ידי המעבדה להנעה סילונית (JPL), כאשר בניית הלוויין עצמו התחלקה בין מספר חברות מסחריות שונות, לפי המרכיבים השונים.
כאחת ממטרות הפרויקט, הטלסקופ שימש כמחליף למשימת WIRE, אשר כשלה מספר שעות לאחר הצבתה במסלול במרץ 1999.
WISE סרק את השמיים בארבעה אורכי גל שונים בתחום התת-אדום וברגישות גבוהה – מערכי הגלאים שלו הם בעלי רגישות מקסימלית של 120, 160, 650 ו-2600 מיקרו-ג'נסקי באורכי גל של 3.3, 4.7, 12 ו-23 מיקרון, בהתאמה.
זהו שיפור של פי 1000 לעומת הסקר הקודם שבוצע על ידי לוויין IRAS בשנת 1983 בתחומי 12 ו-23 מיקרון, ופי 500,000 לעומת הסקר שבוצע על ידי לוויין COBE בשנות ה-90 באורכי גל 3.3 ו-4.7 מיקרון.
תחום א' - 3.4 מיקרון - רגישות לקרינה מכוכבים וגלקסיות
תחום ב' - 4.6 מיקרון - גילוי קרינה תרמית ממקורות חום פנימיים של עצמים תת-כוכביים, דוגמת ננסים חומים
תחום ג' - 12 מיקרון - גילוי קרינה תרמית מאסטרואידים - WISE יוכל למדוד קוטר של כ-100,000 אסטרואידים
תחום ד' - 22 מיקרון - רגישות לאבק באזורי יצירת כוכבים (חומר בטמפרטורה של 70-100 קלווין)
משך המשימה העיקרית היה 10 חודשים: החודש הראשון שימש לבדיקות של הלוויין והטלסקופ, שישה חודשים הוקדשו לסקר שמים מלא ושלושת החודשים הנותרים, עד שחומר הקירור הקריוגני יאזל, אפשרו צילומים נוספים.
תקופה זו שימשה לחקר שינויים בעצמים שצולמו בסקר הראשון, בעיקר אלה הנובעים מתנועה מסלולית.
ב-8 בנובמבר 2007, תת-הוועדה לחלל ואווירונאוטיקה של ועדת המדע והטכנולוגיה בבית הנבחרים האמריקאי ערכה ישיבה במטרה לבחון את סטטוס התוכנית של נאס"א לגילוי גופים קרובי ארץ (NEOs).
האפשרות להשתמש ב-WISE למטרה זו הועלתה על ידי בכירי נאס"א , שדיווחו לצוות הוועדה כי הסוכנות מתכננת להשתמש בטלסקופ החלל כדי לגלות NEOs בנוסף לביצוע המטרות המדעיות העיקריות שלו.
מעריכים כי במהלך משימתו, WISE יוכל לגלות 400 גופים קרובי ארץ, מספר המהווה כ-2% מהאוכלוסייה המשוערת הכוללת של העצמים מסוג זה.
WISE לא גילה עצמים בחגורת קוויפר, מכיוון שהטמפרטורה שלהם נמוכה מדי.
הוא כן גילה עצמים עם מקור חום פנימי: גוף בגודל נפטון יהיה בר גילוי עד למרחק של 700 יחידות אסטרונומיות, וגוף בעל מסה דומה לזו של צדק - עד למרחק של שנת אור אחת (כ-63,241 י"א), מרחק בו הוא עדיין יהיה בטווח השליטה הכבידתית של השמש.
ננס חום, בעל מסה של 2-3 מסות צדק, יהיה ניתן לגילוי עד למרחק של 2-3 פארסק.
ב-2011 סרק WISE את עננת אורט כדי למצוא אישוש תצפיתי לקיומו של כוכב הלכת המשוער טיכה.
תוצאות תצפיות אלה היו אמורות להתפרסם במרץ 2012, אך פורסמו לבסוף בשנת 2014 ופסלו כל אפשרות לקיומו של טיכה.
IRAS (ראשי תיבות באנגלית של Infrared Astronomical Satellite - לוויין אסטרונומי תת-אדום) היה טלסקופ החלל הראשון שביצע סקר אסטרונומי מלא של השמים בתחום התת-אדום של הספקטרום האלקטרומגנטי.
הלוויין, שהיה פרויקט משותף של ארצות הברית, הולנד ובריטניה, שוגר בינואר 1983, למשימה שארכה 10 חודשים.
הטלסקופ, בקוטר 57 ס"מ, סרק ומיפה 96% מכלל השמים ארבע פעמים, באורכי גל של 12, 25, 60, ו-100 מיקרומטר, ברזולוציה שנעה בין 30 שניות קשת באורך הגל הקצר ביותר לבין 2 דקות קשת באורך הגל הארוך.
הוא גילה כ-350,000 מקורות, חלקם עדיין מחכים לזיהוי.
מאמינים כי כ-75,000 מכלל המקורות שהתגלו הם גלקסיות יצירת כוכבים, שעדיין נמצאות בשלב הפעיל שלהן.
מקורות רבים אחרים הם כוכבים רגילים עם דיסקות אבק סביבם, ייתכן שבשלב מוקדם של יצירת מערכת כוכבי לכת.
תגליות חדשות כללו את דיסקת האבק סביב וגה וכן תמונות ראשונות של מרכז שביל החלב.
אורך המשימה, שהיה אופייני לטלסקופי החלל הפועלים בתחום התת-אדום, הוגבל על ידי מערכת הקירור של הטלסקופ.
על מנת לייצר צילומים איכותיים בתחום זה של אורכי גל, הטלסקופ חייב להיות מקורר לטמפרטורות קריוגניות.
חומר הקירור הנפוץ הוא הליום נוזלי, אשר שימש גם את IRAS ושמר את הטלסקופ בטמפרטורה של 2 מעלות קלווין בתהליך של אידוי.
מלאי ההליום (475 ליטר בשיגור) אזל ב-22 בנובמבר 1983, 10 חודשים לאחר תחילת המשימה, והדבר גרם לעלייה בטמפרטורת הטלסקופ ומנע תצפיות נוספות.
IRAS תוכנן לקטלג מקורות קבועים, ולכן סרק את אותם אזורים של השמים מספר פעמים.
צוות חוקרים מאוניברסיטת לסטר סרק את המקורות שנדחו בחיפוש אחר עצמים נעים, עבודה שהובילה לגילוי שלושה אסטרואידים, שישה כוכבי שביט ושובל אבק גדול המשויך לשביט טמפל-2.
הלוויין הופיע בכותרות לזמן קצר עם גילוי "עצם לא-מוכר" שבהתחלה סברו שייתכן שהוא בעל גודל דומה לכוכב הלכת צדק ונמצא במרחק קטן יחסית, כך שניתן לשייכו למערכת השמש.
עם זאת, ניתוח מעמיק גילה כי מתוך עשרה עצמים לא-מוכרים, תשעה היו גלקסיות רחוקות והאחרון היה ענן אבק בין-גלקטי.
טלסקופ החלל ניוטון , הוא מצפה חלל פעיל בתחום קרני רנטגן, הקרוי על שמו של סר אייזק ניוטון.
הטלסקופ מיועד לצפות בעצמים אנרגטיים כגון דיסקות ספיחה של חורים שחורים, סופרנובות, פולסרים וקוואזרים וכן לגלות גז חם, כמו זה שנמצא בצבירי גלקסיות.
המצפה, שנקרא במקור "משימת ספקטרוסקופיית קרני רנטגן בתפוקה גבוהה", פותח ונבנה על ידי סוכנות החלל האירופית.
הוא שוגר ממרכז החלל הגיאני אשר בגיאנה הצרפתית ב-10 בדצמבר 1999 על גבי טיל אריאן 5 ומוקם במסלול בעל אקסצנטריות גבוהה.
בעוד שבמקור תוכנן לפעול שנתיים, נכון ל-2010 המצפה ממשיך לשמש לביצוע תצפיות.
המצפה מצויד בשלושה טלסקופי רנטגן נפרדים, שפותחו באיטליה וכל אחד מורכב מ-58 מראות מסוג וולטר - מראות מיוחדות בנמצאות בשימוש בטלסקופי רנטגן.
שטח האיסוף הכולל הוא כ-4300 ס"מ רבוע.
שלוש מצלמות הטלסקופים רגישות לקרינה בתחום 0.2-12 קילו-אלקטרון וולט (KeV).
כלים נוספים כוללים 2 ספקטרומטרי סריג החזרה, בעלי רגישות לקרינה בתחום שמתחת לכ-2 KeV וכן טלסקופ אופטי/על-סגול מסוג Ritchey-Chretien.
המשימה הוצעה בשנת 1984 ואושרה ב-1985. צוות הפרויקט הוקם בשנת 1993 והפיתוח החל בשנת 1996. המצפה הורכב ונבדק החל ממרץ 1997 ועד ספטמבר 1999. במקור תוכנן לטלסקופ אופק פעולה של עשר שנים, והמשימה עצמה לארוך שנתיים.
בפועל, נכון ל-2020 הטלסקופ עדיין פעיל.
ניהול התצפיות ואחסון המידע שנוצר בהן נעשו במרכז האירופי לאסטרונומיית חלל בווילפרנקה (Villafranca), ספרד.
עיבוד המידע נעשה במרכז המדע של המשימה, באוניברסיטת לסטר שבאנגליה.
בעזרת המצפה התגלו צבירי הגלקסיות 2XMM J0830 ו-XMMXCS 2215-1738, שנמצאים במרחק 7 ו-10 מיליארד שנות אור מהשמש, בהתאמה
והם צבירי הגלקסיות המוקדמים ביותר שנצפו.
כמו כן, העצם הייחודי SCP 06F6, שהתגלה באמצעות טלסקופ החלל האבל בפברואר 2006, נצפה בעזרת טלסקופ החלל ניוטון באוגוסט אותה שנה והתגלה סביבו זוהר בתחום קרני רנטגן בעוצמה גדולה בשני סדרי גודל מזה הנובע מסופרנובה.
טלסקופ החלל הרשל הוא טלסקופ חלל של סוכנות החלל האירופאית, שהוצע במקור ב-1982 על ידי קונסורציום של מדענים אירופיים.
הטלסקופ נקרא על שם סר ויליאם הרשל, מגלה החלק התת-אדום של הספקטרום האלקטרומגנטי ושל כוכב הלכת אורנוס.
הטלסקופ מצויד במראה בקוטר 3.5 מטר, המכשור המדעי שהוא נושא מורכב ממצלמות וספקטרומטרים שמכסים תחום רחב מאוד של האור בתחום התת-אדום (אורכי גל של כ-50 עד 670 מיקרון) ומיועד לתצפיות בעצמים קרים ומלאי אבק קוסמי, כגון אזורי יצירת כוכבים וענני גז, וכן גלקסיות רחוקות וצעירות ביקום המוקדם.
הטלסקופ שוגר בהצלחה ב-14 במאי 2009, יחד עם טלסקופ החלל פלאנק, ממרכז החלל הגיאני בגיאנה הצרפתית, על גבי טיל אריאן 5. לאחר הגעתו למסלול, סביב נקודת לגראנז' 2 (L2) ולאחר סיום בדיקת תפקוד המערכות, המשימה הוכרזה כפעילה ומבצעית ב-21 ביולי 2009 והחל שלב התצפיות.
טלסקופ החלל הרשל פעל 4 שנים, פרק זמן שהוגבל על ידי מלאי ההליום הנוזלי של הטלסקופ.
הטלסקופ יצא מכלל שימוש, כצפוי, ב-29 באפריל 2013.
המשימה היא פרי יוזמתה של סוכנות החלל האירופית ונבנתה במימונה, אך גם נאס"א שותפה לפרויקט, הן בפיתוח ובניית חלק מהמכשור המדעי והן בניתוח המידע שהתקבל מהטלסקופ.
הטלסקופ היה הגדול ביותר בחלל עד לשיגורו של טלסקופ החלל ג'יימס וב בדצמבר 2021.
בעזרת מכשור מדעי שמכסה תחום רחב מאוד של אורכי גל בתת-אדום הרחוק והתת-מילימטרי, הרשל מסוגל לצפות במגוון גדול של גרמי שמים.
שני הסוגים העיקריים היו עצמים קרים שקורנים בעיקר בתת-אדום, כמו ענני גז ואבק קרים, ועצמים רחוקים מאוד ולכן בעלי היסט משמעותי לאדום, כגון גלקסיות צעירות.
למשימה הוגדרו ארבעה תחומי מחקר ראשיים:
יצירת גלקסיות ביקום הצעיר ותהליכי התפתחות גלקסיות.
יצירת כוכבים והשפעת תהליך זה על תווך בין-כוכבי.
ההרכב הכימי של אטמוספירות ופני השטח של עצמים פלנטריים במערכת השמש.
בתוך מערכת השמש, הרשל התמקד בחקר ירחים, אסטרואידים, שביטים ועצמים מחגורת קייפר.
הוא חקר את פני השטח שלהם במטרה לאפיין את הרכבם הכימי או לחפש יסודות ספציפיים, כמו מים.
עבור ירחים וגם כוכבי הלכת הרחוקים, וכן חקר את הרכב האטמוספירות שלהם.
ברחבי גלקסיית שביל החלב, צפה הטלסקופ לתוך אזורי יצירת כוכבים וחקר תהליכים שבהם נוצרות מערכות שמש - שלבים ראשוניים בהתפתחות כוכבים והיווצרות כוכבי לכת בדיסקות האבק סביב כוכבים צעירים.
כמו כן חקר גם את ענני הגז עצמם - הרכבם הכימי והקינמטיקה שלהם.
מחוץ לגלקסיה, חקר מגוון נושאים ביקום הקרוב והרחוק.
בגלקסיות השכנות נלמדו אופן השפעת הסביבה הגלקטית על תהליכי יצירת כוכבים ועל הפיזיקה של תווך בין-כוכבי.
ביקום המוקדם יותר, נחקרו היסטוריית יצירת הכוכבים בגלקסיות צעירות ומלאות אבק, במטרה ללמוד על הקשר בין פרצי יצירת כוכבים ביקום המוקדם לבין אופן התפתחות גלקסיות לאורך חייהן.
נושא מחקר נוסף היה קרינת רקע בתת-אדום (CIB), שמהווה חלק משמעותי מכלל הקרינה ביקום, אך טרם מובן באופן מספק מה המקורות שיצרו אותה ובאיזה שלב בחיי היקום.
טלסקופ החלל הרשל מורכב משלושה חלקים עיקריים:
טלסקופ - בעל מראה ראשית של 3.5 מטר, הגדולה ביותר ששוגרה לחלל, עם שטח איסוף של כ-10 מ"ר.
המראה הראשית מרכזת את הקרינה הנאספת על מראה משנית קטנה יותר ומשם על המכשירים המדעיים שבהם הטלסקופ מצויד.
המראה עשויה ברובה מסיליקון קרביד.
היא הורכבה מ-12 מקטעים שהולחמו יחד ולוטשו לעובי הנדרש (כ-3 מ"מ) ובדיוק גבוה בצורת פני השטח, עם חריגות של פחות ממיקרון.
קריוסטט - בתוכו נמצא הציוד המדעי של הטלסקופ.
זהו מכל גדול ששומר על המכשור בטמפרטורה נמוכה, ובכך מגן עליו מרעש תרמי שנובע מהסביבה ומאפשר רמת דיוק גבוהה למדידות השונות.
מלבד זאת, על מנת למנוע התחממות של הקריוסטט עצמו, צד החללית הפונה לשמש מצופה במראות שמחזירות 98% מאנרגיית השמש.
הקרינה מהטלסקופ מרוכזת בשלושה מכשירים עם גלאים שנשמרים בטמפרטורה נמוכה מ-2 מעלות קלווין, כאשר הקירור נעשה באמצעות הליום על-נוזלי.
כמות ההליום היא זו שמגבילה את אורך חיי המשימה, בדומה למשימות אחרות בתחום התת-אדום.
הרשל צויד במלאי של כ-2,300 ליטר הליום, דבר שאפשר לו לפעול 4 שנים.
יחידת השירות (SVM) - ממוקמת מתחת ליחידת המטען המדעי ומכילה את שאר המערכות החיוניות לתפקוד החללית: אוויוניקה, בקרת מסלול, תקשורת ואנרגיה.
יחידה זו עוצבה במשותף למשימות הרשל ופלאנק, ונבנתה על ידי חברת תאלס אלניה (Thales Alenia).
מערכת האנרגיה - תת-יחידה זו מורכבת ממערך סולרי הבנוי מתאים בעלי צומת משולש, סוללה ויחידת בקרת הספק.
מטרת יחידת הבקרה היא לעבוד מול תאי המערך, לדאוג למתח בסיס קבוע, לנהל את טעינת ופריקת הסוללה ולחלק את ההספק בין המכשירים השונים.
בקרת כיוון ומסלול - הטלסקופ מיוצב בשלושה צירים, כאשר שגיאת הכיוון המוחלטת נדרשת להיות קטנה מ-3.7 שניות קשת.
החיישן הראשי של קו הראיה הוא מסוג עוקב כוכבים.
המשימה, ששמה הראשון היה "הטלסקופ לתחומי תת-אדום רחוק ותת-מילימטרי" (FIRST באנגלית), הוא טלסקופ החלל הראשון שמכסה באופן מלא שני תחומים אלה של הספקטרום האלקטרומגנטי.
הרשל נושא שלושה מכשירים שונים, שלכל אחד מהם תפקיד שונה, בין אם בתחום הספקטרום אותו הוא מכסה, ובין אם ברזולוציה או באופן ניתוח הקרינה שהוא מאפשר.
שלושת המכשירים נועדו להשלים זה את זה ולספק אוסף כלים שלם לניתוח מקורות קרינה בתחום התת-אדום ביקום, בתחום טמפרטורות רחב.
PACS - מצלמה וספקטרומטר ברזולוציה נמוכה שמכסים את תחום אורכי הגל 55 עד 210 מיקרון (באנגלית, ראשי תיבות של Photodetecting Array Camera and Spectrometer).
המכשיר מיועד לתצפית בענני גז בהם נוצרים כוכבים ובגלקסיות צעירות.
הוא בעל רזולוציה ספקטרלית שנעה בין R=1000 ל-R=5000 ורגישות גבוהה, עם יכולת גילוי אותות חלשים מאוד.
למצלמה יכולת ליצור תמונות בשני תחומי תדר בו זמנית - 60–85 או 85–130 וגם 130–210 מיקרון, עם גבול רגישות של מספר מיליאנסקי (מ"י).
SPIRE - מצלמה וספקטרומטר רזולוציה נמוכה, שמכסים את התחום של 194 עד 672 מיקרון (באנגלית - ראשי תיבות של Spectral and Photometric Imaging Receiver).
התחום הגדול של אורכי גל יאפשר לו לחקור את היסטוריית יצירת כוכבים ביקום.
רזולוציית הספקטרומטר נעה בתחום של 40-1000 עבור אורך גל של 250 מיקרון.
המצלמה היא בעלת שלושה תחומים שממורכזים סביב 250, 350 ו-500 מיקרון.
אב-טיפוס של מכשיר זה הוטס על גבי BLAST - טלסקופ שהורכב על בלון מגביה טוס.
HIFI - ספקטרומטר ברזולוציה גבוהה (באנגלית, ראשי תיבות של Heterodyne Instrument for the Far Infrared - מכשיר הטרודין בתחום התת-אדום).
חלק מרכיבי המכשירים פותחו בשיתוף פעולה עם נאס"א: המעבדה להנעה סילונית פיתחה ובנתה את בולמטרי "כורי עכביש" עבור מכשיר ה-SPIRE, הרגישים פי 40 מהגרסאות הקודמות שלהם, וכן גם רכיבים עבור מכשיר ה-HIFI.
טלסקופ החלל הרשל שוגר ב-14 במאי 2009, על גבי טיל אריאן 5, יחד עם טלסקופ החלל פלאנק.
זמן קצר לאחר השיגור הוא החל במסע לעבר נקודת לגראנג' 2 (L2) - נקודה וירטואלית במרחק של כ-1.5 מיליון קילומטר מכדור הארץ, בכיוון המנוגד מהשמש.
המסלול המבצעי של הטלסקופ הוא מסלול ליסאז'ו סביב L2, במרחק ממוצע של 800 אלף קילומטר ממנה.
בנקודה זו בחלל, הטלסקופ שומר על מיקום יחסי קבוע ביחס לשמש וכדור הארץ (ואיתו הירח), דבר שמקל על כיוון החללית, הן לצורכי תצפיות ללא הפרעה והן להגנה מקרינה אופטית ותרמית והתחממות יתר.
כמו כן, מרחקה מכדור הארץ גדול מספיק כדי להימנע מהשפעת הקרינה בחגורות ואן אלן.
ב-14 ביולי 2009, כאשר הרשל היה קרוב ליעדו, נפתח מכסה הטלסקופ.
כעבור חמישה ימים הופצו התמונות הראשונות, שבהן נראית קבוצת הגלקסיות סביב M51. ב-21 ביולי 2009, הוכרז על סיום מוצלח של שלב הבדיקות, והתחיל השלב המבצעי של המשימה.
המשימה פעלה במחזורים של 24 שעות וייצרה תקשורת עם כדור הארץ לפרק זמן של שלוש שעות בכל מחזור, להעברת מידע תצפיתי וכן טלמטריה מהחללית ופיקודים אליה.
התחנה הקרקעית הראשית של המשימה היא אנטנה של רשת חלל עמוק של נאס"א באוסטרליה.
מרכז המדע של הרשל, שיושב במרכז לאסטרונומיית חלל של אס"א בספרד, אחראי על הצד המדעי של המשימה.
גוף זה אמון על הממשק בין ניהול הטלסקופ וזמן התצפית וכן שמירת והפצת המידע לבין המשתמשים בקהילה המדעית.
כשני שלישים מסך זמן התצפית של הטלסקופ היו זמינים לכלל הקהילה המדעית הבינלאומית.
שאר הזמן היה מוקדש לחברי קונסורציום המשימה.
טלסקופ החלל גאיה הוא טלסקופ חלל של סוכנות החלל האירופית המהווה המשך ללוויין היפרכוס.
מטרת המשימה היא לאסוף מידע שיאפשר בניית מפה תלת-ממדית רחבה ומדויקת מאי פעם של כוכבים בגלקסיית שביל החלב.
לצורך כך גאיה תוכננה לצפות בכמיליארד כוכבים (כ-1% מכלל הכוכבים בגלקסיית שביל החלב) ולמדוד את המרחק אליהם, מהירות תנועתם ותכונות נוספות.
הטלסקופ צפוי לגלות גופים חדשים בתוך מערכת השמש, כוכבי לכת מחוץ למערכת השמש וסופרנובות וכן לצפות במאות אלפי קוואזרים.
גאיה שוגר ב-19 בדצמבר 2013 באמצעות משגר סויוז 2 מבסיס החלל האירופי קורו בגיאנה הצרפתית על ידי חברת אריאנספייס (Arianspace).
בפועל תוצאות גאיה טובות במידה גדולה מהתכנון.
המידע ששוחרר עד כה כולל מדידת מרחק לכ-1.4 מיליארד כוכבים ומדידות נוספות של כ-400 מיליון נוספים.