tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
שאלה זו נידונה בפירוט רב על ידי שני חכמים שהיו מבני המקום, רבי מכלוף אבוחצירא ורבי שלום אביחצירא, ואלו תמכו בשימור המנהג להשתמש בשם הקדום "סיג'ילמסה".
בתוך דבריהם הם מעלים מסקנה זהה ולפיה קהילות תאפילאלת של זמנם הן קהילות סיג'ילמסה ההיסטורית, אשר נעלמה אומנם מן האופק בשל רעידת אדמה, אך תושביה לא נעלמו, אלא בנו להם קהילות קטנות מסביב, ברדיוס עד 20 ק"מ מסיג'ילמסה, ולכן נותר השם "סיג'למאסא".
סיג הוא פסולת זגוגית מתהליך הצריפה לייצור מתכות וחומר בעל תכונות מאחות המאפשרות שימוש כמלט.
מתכות המצויות בהישג יד בטבע, לרוב אינם חומר יסוד אחד (הנקרא 'טהור') אלא מעורבים עם מתכות אחרות.
בתהליך הצריפה בחום גבוה, ניתן לבודד במידה רבה את המתכת הרצויה, וחומרי הפסולת מהתהליך נקראים 'סיגים'.
בתהליך הצריפה מקובל להוסיף מחמצנים שונים על מנת לשלוט בהרכב הסיגים, ובכך לשלוט בתהליך הצריפה והזיקוק, וכן כדי להגן על הציפוי הפנימי של הכבשן.
בצריפת נחושת, כסף ועופרת - מקובל להרחיק את שאריות הברזל והסיליקה (צורן דו-חמצני), כסיגים, בעוד שבצריפת ברזל, מתוך השתדלות על שמירת הברזל, מרחיקים בעיקר מלחי סידן, צורן, חמרן ומגנזיום.
בשעת הוצאת הסיגים מהכבשן שופכים עליו מים, המקררים אותו בבת אחת מחום של כ-1,430° צלזיוס, מתחיל שלב ההתגבשות, הכולל שרשרת תגובות כימיות שמביאים את הסיגים לתכונתם המאחה.
החומר עם המים מובל בתעלות על אגן, שם המים מסוננים ומושבים למערכת, והסיגים, הנראים כמו גרגרי חול ים, נותרים בו.
נהוג כיום לגרוס סיגים אלו ולהכין ממנו אבקת מלט.
בעת העתיקה חומר דמוי זכוכית ירוקה או כחולה שהתגבש על גבי הסיגים מתהליך הנחושת, הותך ושימש בתעשיית הזכוכית והתכשיטים, וכן שימש כאבקה בתערובת צביעה, לצורך צביעתם של כלי חרס וחרסינה.
שימושים מסוגים אלו נמצאו בעתיקות מצרים.
כיום, סיגים משמשים בתעשיית המלט בעיקר בתערובת עם צמנט פורטלנד.
תוספת הסיגים מקטין את חדירת המים במלט, ומגביר את חוזקו לאורך זמן.
השימוש בסיגים נחשב לידידותי לסביבה, בכך שמדובר במיחזור - שימוש בפסולת כחומר גלם.
סיבל קקילי היא שחקנית גרמנייה.
היא התפרסמה בשנת 2004 בזכות תפקידה בסרט הגרמני "עם הראש בקיר" (Gegen die Wand), עליו זכתה בפרס לולה, הפרס הגרמני היוקרתי ביותר.
משנת 2011 היא ידועה גם בתור שאיי מסדרת הטלוויזיה "משחקי הכס" של רשת HBO.
קקילי נולדה וגדלה בהיילברון למשפחה ממוצא טורקי-מוסלמי.
הוריה הגיעו למערב גרמניה מטורקיה בשנת 1977, והיו באותו זמן בעלי דעות ליברליות, לדבריה, ולא לבשה כיסוי ראש.
הוריה לא הירשו לה לסיים לימודים בגימנסיה ולכן נאלצה לסיים את בית הספר בתום כיתה י'.
הייתה בעלת הציונים הטובים ביותר בבחינות הגמר.
לאחר שסיימה לימודי תיכון בגיל 16, החלה עבודת התמחות במשרד ממשל מקומי, ולאחר מכן עבדה באגף לפינוי פסולת העירוני.
יום אחד, כשהייתה בקניות בעיר קלן, הבחין בה מלהק סרטים, והזמין אותה לעבור אודישן לתפקיד בסרט.
היא קיבלה תפקיד ראשי בסרטו של פתיח אקין, "עם הראש בקיר" , מתוך 350 מתמודדות.
הסרט היה להצלחה רבה, ואף זיכה את קקילי בפרסים בכמה פסטיבלי סרטים.
עם זאת, עבודות הצילום היו מאומצות עבורה, ובזמן הצילומים נאלצה לעבור אפנדקטומיה, ולאחריו עברה ניתוח אף.
לאחר שהסרט יצא לאקרנים, נחשף בצהובון הגרמני בילד כי בתקופה שבין 2001-2002 כיכבה משך כחצי שנה בעשרות סרטים פורנוגרפיים תחת השם הבדוי "דילארה".
הדבר גרם לשערורייה ציבורית, והוריה של קקילי ניתקו עמה מגע.
כשרואיינה על זכייתה בפרס נוסף על הופעתה בסרט "עם הראש בקיר", התלוננה על ההכפשה וה"אונס" התקשורתי כלפיה.
מערכת העיתון ננזפה לאחר מכן על ידי מועצת העיתונות הגרמנית על האופן שבו סיקרו את העניין.
בשנת 2006 השתתפה בסרט הטורקי Eve Dönüş, בו גילמה אישה שבעלה נעצר על לא עוול בכפו.
הופעתה בסרט זיכתה אותה בפרס בפסטיבל הסרטים הכתום באנטליה.
באותה שנה גילמה גם את דמותה של אישה יהודייה אשר נשלחה למחנה ההשמדה אושוויץ, בסרט "הרכבת האחרונה" (Der letzte Zug)
בשנת 2009 גילמה בסרט "הזרים" (Die Fremde) אישה טורקייה צעירה העוזבת את איסטנבול כדי לחזור למשפחתה בברלין.
על הופעתה זכתה בשנית בפרס לולה (אשר זכתה בו גם על הופעתה בסרט "ראש בראש").
שנה לאחר מכן לוהקה לתפקיד שאיי בעיבוד הטלוויזיוני לסדרת ספרי הפנטזיה "שיר של אש ושל קרח", "משחקי הכס".
ב-2011 לוהקה כשחקנית קבועה בסדרת הפשע Tatort בתפקיד החוקרת שרה ברנדט, לצדו של השחקן הראשי, אקסל מילברג.
על ליהוק זה אמרה כי היא שמחה לא לשחק דמות ממוצא זר, שהיווה ליהוק סטריאוטיפי עבורה בעבר.
בשנת 2018 כיכבה בסדרת הטלוויזיה הפינית "Bullets" בתור מדינה טאבורובה, טרורריסטית צ'צ'נית.
היא תומכת בארגון Terre des Femmes , שמטרתו להילחם באלימות נגד נשים במשפחות מוסלמיות.
בדצמבר 2006, באירוע נגד אלימות במשפחה שנערך בברלין בחסות העיתון הטורקי "הורייט" (Hürriyet), אמרה קקילי ש.
בתגובה, הקונסול הדיפלומטי הטורקי עזב את המקום.
2004, פרס לולה בקטגוריית השחקנית הטובה על משחקה בסרט "ראש בראש".
2004, פרס במבי בקטגוריית "השחקן המפציע" הטוב ביותר על משחקה בסרט "ראש בראש".
2006, פרס תפוז הזהב בקטגוריית השחקנית הטובה על משחקה בסרט Eve Dönüş.
2010, פרס לולה בקטגוריית השחקנית הטובה על משחקה בסרט "הזָרים" (Die Fremde)
2010' פרס טרייבקה בקטגוריית השחקנית הטובה על משחקה בסרט "הזרים".
סיג'ין הוא מושג בתורת הגמול האסלאמית, הקשור לעונשם של הנידונים לגיהנום, אך ישנה מחלוקת על משמעותו המדויקת.
המושג נזכר בקוראן, בסורת אל-מטפפין, פסוקים 7–9.
לטענת חלק מהתאולוגים, סיג'ין הוא מקום אשר נמצא בתחתית הגיהנום.
אחרים סבורים שמדובר בספר שבו רשומים שמות האנשים שמיועדים לגיהנום.
סיג'ילמסזאורוס (שם מדעי: Sigilmassasaurus; משמעות השם: "לטאת סיג'ילמסה") הוא סוג של דינוזאור טורף גדול ממשפחת הספינוזאוריים, אשר חי בצפון אפריקה בסוף הקרטיקון לפני 100-94 מיליון שנה, באזור בו כיום מצוי מדבר סהרה.
הוא קרוי על שם הימצאותו בקרבת העיר הקדומה סיג'ילמסה, מרוקו ומאובנים נוספים נמצאו במצרים.
נמצאו ממנו רק כמה חוליות ועצם אגן.
הוא נקרא בשם ב-1996 בידי החוקר דייל ראסל.
עם זאת במשך שנים נחשב למין של ספינוזאורוס.
טורף זה היה קרוב ביותר לדינוזאור העצום ספינוזאורוס, הגדול שבתרופודים מעולם והוא הגיע לאורך 8.3-13 מטרים ולמשקל של 7-7.5 טונות.
כמו קרובו העצום הוא הכיל מפרש גבוה עשוי עצם מעל גבו.
למרות גודלו הוא כנראה היה דו-רגלי אשר חיפש מזון מיימי או של דינוזאורים איטיים ששוטטו בסביבתו.
הוא חי לצד קרובו הספינוזאורוס והטורפים העצומים קרכרודונטוזאורוס, בחרייזאורוס ודלתדרומאוס וכן התנין העצום סרקוסוכוס.
בדומה לקרוביו למשפחה הוא היה בעל מבנה לסתות שנועד להקל בחישה ובתפיסה של דגים ויצורי מים דומים במהירות.
בתקופה בה חי מדבר סהרה היה מכוסה בנהרות בהם שוטטו דגי ענק כמו האונכופריסטיס.
סיבליוס היא תוכנה לעריכת תווים אשר מפותחת ומשווקת על ידי חברת Avid Technology האמריקאית.
נכון ל-2019, זוהי תוכנת התיווי הנמכרת ביותר בעולם.
בנוסף לאפשרות של יצירה, עריכה והדפסה של תווים, התוכנה מסוגלת גם להשמיע את המוזיקה על ידי תוכנת MIDI אשר כוללת סאונד מוקלט או מסונתז.
בנוסף, ניתן לשתף ולהוציא לאור את התווים דרך האינטרנט.
התוכנה פותחה במקור על ידי התאומים הבריטים בן וג'ונתן פין (Finn), וקרויה על שמו של המלחין הפיני הנודע ז'אן סיבליוס.
נכון להיום התוכנה פועלת במערכות ההפעלה חלונות ו-macOS.
תוכנת סיבליוס פותחה לראשונה על ידי צמד התאומים הבריטיים בן וג'ונתן פין (Jonathan and Ben Finn) למחשב אקרון ארכימדס בשם 'סיבליוס 7'.
הסיבה למספר שבע היא ומאחר שנעימת הפתיחה נלקחה מהסימפוניה השביעית של סיבליוס.
עוד סיבה לשמה של התוכנה, הייתה צירוף המקרים בין מוצאו של סיבליוס - מפינלנד, ושם משפחתם (Finn).
בשנת 1986 החלו האחים בפיתוח התוכנה בשפת סף, תוך כדי לימודים באוקספורד וקיימברידג'.
הגרסה הראשונית יצאה ב-1993, ודרשה דרישות מערכת מועטות ביחס לנורמה (פחות ממגהבייט), מה שאפשר כתיבה רציפה ללא עצירות.
בנוסף, נעשה גם שימוש בממשק משתמש גרפי, שנתן אפשרות לראות את כל דפי היצירה על גבי מסך אחד בודד (bird's eye).
בעקבות מפגש עם המלחין ריצ'רד אמסלי , שהיה ידוע גם כ"חורט מוזיקלי" (כלומר - אדם שתפקידו לחרוט את המוזיקה על פלטת מתכת, באיכות כתב גבוהה), נוספו לאחים מספר עצות לגבי נראותם של התווים שבתוכנה, ולגבי שיפור של עוד מספר מאפיינים.
היצירה הראשונה שבוצעה על ידי תזמורת מתווי התוכנה, הייתה של דייוויד רוברט קולמן .
היצירה הראשונה שיצאה לאור בתוכנת סיבליוס הייתה "אנטארה" של ג'ורג' בנג'מין, ולאחר מכן יצירות של מלחינים נוספים כגון ג'ון ראטר ו-מייקל טילסון תומאס.
תוכנת סיבליוס עבדה עד לשנת 1998 אך ורק בעזרת מערכת ההפעלה של חברת Acron, ועל כן הייתה חובה לקנות מחשב של Acron (עם מערכת ההפעלה RISC OS) כדי להשתמש בתוכנה, מה שהוביל לעלייה במכירות.
(או באנגלית: "קילר אפ" )
בספטמבר 1998 יצאה הגרסה הראשונה למערכת ההפעלה חלונות, ועל כן החליטו האחים "לאפס" את שמה של התוכנה ל"סיבליוס 1.0".
מספר חודשים לאחר מכן יצאה גם גרסה למערכת ההפעלה macOS כ"סיבליוס 1.2".
בין השיפורים שנוספו, הייתה האפשרות לפתוח את אותה פרטיטורה בכמה מחשבים במקביל, ותמיכה בתאימות לאחור.
בנוסף על כך, נאלצו האחים לכתוב שוב את כל התוכנה שוב, הפעם בשפת התכנות c++.
בשנים שלאחר מכן, עם נפילתה של חברת Acron ובמקביל עלייתן של מיקרוסופט ואפל, התוכנה החלה להמכר בתפוצה רחבה יותר מחוץ לבריטניה, ובעיקר במדינות דוברות אנגלית כארצות הברית, אוסטרליה וניו זילנד.
באוגוסט 2006, נקנתה חברת "סיבליוס תוכנה בע"מ" על ידי חברת Avid Technology, יצרנית תוכנות אודיו ווידאו.
הוחלט כי רוב המיקוד יתרכז בתוכנת סיבליוס, כאשר תוכנות נוספות יוסיפו אלמנטים מיוחדים (ובמיוחד בתחומים הנ"ל - אודיו ווידאו)
ביולי 2012 חברת Avid הודיעה שכחלק מצעדי התייעלות, הוחלט לסגור את הסטודיו המקורי בלונדון ולפטר את הצוות המקורי, כולל את האחים finn.צעד זה הוביל לתגובה מידית וחריפה ברשתות החברתיות, וכנראה לפעם הראשונה אי-פעם בה יוצאת עצומה בקנה עולמי כנגד חברת טכנולוגיה מובילה.
הקמפיין,"Save Sibelius" שמו, קיבל אלפי תגובות ועתירות, ונפתחה קבוצת פייסבוק בנושא עם 12 אלף חברים.
הקמפיין סוקר בהרחבה ברשת הBBC ובמגזין MacUser .
חברת Avid ננזפה על כך שרוב ההשקעה הולכת לעבר המוצרים הנלווים, ואילו המוצר הראשי (תוכנת סיבליוס) נזנח בהדרגה.
יוזמי הקמפיין, דרק וויליאס וריצ'י ויטאל , התריעו כי ישנה סכנה של Abandonware - שהתוכנה לא תעודכן, ועל כן לא תוכל לפעול במערכות הפעלה עתידיות.
(כדוגמת מה שקרה עם תוכנת התיווי "מוזאיק" .) ולהתיישנות מתוכננת, מה שיגרום לתוכנה להיות בלתי ניתנת לשימוש.
בתגובה לקמפיין, ראש חבר המנהלים של Avid התראיין לרדיו של ה-BBC לתוכניתו של המלחין פול מלור , וטען כי המהלך מוצדק.
ניסיונות הסדר מצד האחים Finn, כשכללו קניה חלקית של הזכויות על התוכנה עלו בתוהו.
נוספה על כך עוד עצומה באתר Change.com , שעל חברת Avid למכור את תוכנת סיבליוס.
העצומה נתמכה גם על ידי האיגוד הבריטי של יוצרי המוזיקה, אך גם מהלך זה התברר ככושל.
בעקבות המחאה, ירדו מניותיה של חברת Avid עד לכדי יציאה ממדד הנאסד"ק, וחלו שינויים בהרכב החברה - ביניהם התפטרותו של מנכ"ל החברה גארי גרינפלד.
בפברואר 2013 חברת הבת של ימאהה, "שטיינברג" הגרמנית הודיעה על העסקתם מחדש של מפוטרי Avid, ועל יצירת תוכנת תיווי חדשה בשם Dorico , שתהווה אלטרנטיבה לתוכנת סיבליוס.
התוכנה מאפשרת כתיבה, עריכה והדפסה של פרטיטורות ותפקידים מוזיקליים.
היא מתאימה לכל סוגי המוזיקה האינסטרומנטלית והכוראלית.
ישנה תמיכה בהקלטת MIDI, ב-VST, יחידות אודיו, המרה לקובץ וידאו, קובצי PDF, בפורמט המוזיקלי של XML, ו- Music OCR.
ניתן לאחסן בענן על ידי אפליקציה בשם Sibelius Cloud Publishing (בעבר: Sibelius Scorch), שם ניתן לראות פרטיטורות, להשמיע, לשנות סולם או להדפיס.
כיום ישנן שתי גרסאות לתוכנה: הגרסה הרגילה - שמיועדת לשימוש בתי ספר ואוניברסיטאות (Sibelius First), וגרסה מקצועית - המיועדת לאנשים שמתעסקים בתחומי ההלחנה והעיבוד בקנה מידה גדול - תזמורת סימפונית\ביג בנד (Sibelius Ultimate).
סיבתיות כפולה הוא ביטוי שטבע יחזקאל קויפמן והתקבל במחקר המקראי בשאלה "כיצד מנהל אלוהים את העולם".
האירועים מתרחשים לכאורה בתהליך סיבתי-רציונלי וטבעי בעולם המציאות, אך בפועל בני האדם מונחים על ידי אלוהים.
סוגיית הסיבתיות הכפולה מעלה את השאלה: אם האל מתערב בחיי האדם וכופה עליו את רצונו וכל שמתרחש על פני האדמה נקבע על ידי אלוהים, כיצד יכול האדם לבחור ולקבל החלטות בעצמו?
ובניסוחו של אוריאל סימון: "דטרמיניזם אלוהי אינו מתיישב, לכאורה, עם חירות אנושית - כאשר האדם אינו אלא כלי בביצוע התוכנית של האל דומה שהוא פטור מאחריות למעשיו, ולהפך, כאשר הרשות נתונה, דומה שהאל אינו מנהיג את בריותיו אלא רק מגיב על מעשיהם".
בין התערבות האל בעולם לרצון החופשי של האדם
על פי המקרא, בני האדם פועלים בעולם כאילו הם אדונים לגורלם, מתוך דינמיקה פנימית של סיבה ומסובב, אבל בפועל אלוהים הוא המנהל את העולם.
יחזקאל קויפמן כינה את התפיסה הזאת 'סיבתיות כפולה'.
המונח נטבע בספרו, 'תולדות האמונה הישראלית', בדיון על מגילת אסתר.
כלומר, האירועים מתרחשים לכאורה בתהליך סיבתי-רציונלי וטבעי בעולם המציאות אבל בפועל בני האדם מונחים על ידי אלוהים.
תפיסת 'הסיבתיות הכפולה' גורסת, שהאלוהים מכוון את מהלך האירועים במטרה להגיע לתוצאה מסוימת ('גישה תכליתית'), אף על פי שבעולם המציאות האירועים מתרחשים כאילו מעצמם, בתהליך סיבתי.
כדברי יאירה אמית: [מן הפן הפואטי] "נראה כי הסיפורת המקראית כולה, כפי שהיא נתונה לפנינו, על כל חלקיה ורבדיה, מבטאת את עקרון הסיבתיות הכפולה".
במקרים מעטים מציין המספר המקראי במפורש את קיום הסיבתיות הכפולה: בפרשת נישואי שמשון עם האישה הפלישתית, נאמר: .
דוד מבקש מהאל: והמספר מכיר בהתערבות האלוהית:
גם בפרשת פילוג הממלכה, מסביר המספר, כי סירוב רחבעם לבקשת זקני העם נבע מכוונת אלוהים: אבל בדרך כלל אין תיאור מפורש של ההתנהלות האלוהית המקבילה להתנהלות הארצית והיא משתמעת מעלילת הסיפור.
הביטוי 'סיבתיות כפולה' אינו מדויק.
ההתנהלות הסיבתית היא מנקודת ראות אנושית (כלומר חד-צדדית ולא 'כפולה') ואילו מבחינה אלוהית ההתנהלות היא לא סיבתית אלא תכליתית.
תפיסה זו סותרת לכאורה תפיסה מקראית אחרת, שהיא חופש הרצון, לפיו האדם רשאי לקבל החלטות מעשיות וערכיות לפי הבנתו ורצונו.
התפיסה של חופש הרצון היא מרכזית במקרא.
היא נאמרת במפורש, למשל בסוף פרשת הברכות והקללות בספר דברים: ובדברי ישעיהו: והיא משתמעת, בין היתר, מהתביעה לעשות הישר בעיני ה' ומהיתכנות הסליחה, למי שלא הלך בדרך הישרה אבל תיקן את דרכיו.
נמצא שתפיסת 'הסיבתיות הכפולה' מניחה, שהאדם בעצם מנוהל על ידי האל גם מבלי שיהא מודע לכך וההחלטות שהוא מקבל ('חופש הרצון') הן אשליה בלבד.
ובכן, נשאלת השאלה: האם השקפת העולם המקראית מאמינה בחופש הרצון או שההתרחשות האנושית נגזרת (תרתי משמע) על ידי ההשגחה העליונה בלבד?
נראה שהפתרון לסתירה זו הוא שבסיפורת המקראית האל מכוון את האירועים, אבל מעורבותו באה לידי ביטוי בכך, שהוא מזמן את הנסיבות, שבהן יהיה על האדם לבחור את דרכו.
ההתערבות האלוהית נעצרת לפני קבלת ההחלטה על ידי בני האדם.
האלוהים מותיר לאדם מרחב פעולה חופשי, כדי שיחליט בעצמו באיזו דרך יבחר.
המקרא גם מציג מצב שבו החירות הבחירית נשללת מהאדם, וכך עולה מהכבדת לב פרעה בידי האל.
תפיסה זו מצויה בכל המסורות במקרא.
היחס בין מידת המעורבות האלוהית למרחב הפעולה החופשי של האדם משתנה ממסורת למסורת וגם מאירוע לאירוע.
בסיפור על התגלות אלוהים למשה בסנה (), אלוהים יצר את נסיבות ההתגלות אבל משה צריך להסכים לקבל את השליחות המוצגת לו.
נראה שאלוהים דוחק בו לקבל את השליחות מפני שללא הסכמתו לא ימלא משה את התפקיד שאלוהים ייעד לו.
דפוס מעורבות זה בולט במיוחד במסורת החוכמתית.
התערבות האל בסיפור יוסף היא סמויה.
אלוהים יוצר את נסיבות המפגש בין יוסף לאחיו בדותן.
יוסף יכול היה לחזור לביתו, לאחר שלא מצאם.
אלוהים מזמן לו שוב נסיבות שבהן הוא צריך להחליט ולא האל, אם להמשיך ולחפשם ().
במגילת אסתר, שגם היא עוצבה על פי המסורת החוכמתית.
אפילו שם האל לא נזכר וגיבורי המגילה מחליטים בעצמם איזו פעולה לנקוט.
הגעתה של אסתר לארמון אחשוורוש וגילוי המידע על מזימת המן הם נסיבות שנוצרו על ידי האל, אבל אסתר חייבת להחליט בעצמה אם תסתכן בהתייצבות לפני אחשוורוש מבלי שהוזמנה, ושם עליה לנהוג בחוכמה כדי להצליח במשימתה ().
היא יכולה הייתה להיכנע לפחדיה ולהימנע מהסתכן.
במסורת הדויטרונומיסטית האל מנהל ומנווט את האירועים עד שלב שבו ניתן לאדם מקום להחליט בעצמו על המשך דרכו.
בפרשת המלכת שאול, אלוהים גרם, כנראה, לאובדן האתונות לקיש אבי שאול, כדי שיגיע אל שמואל, אבל ההחלטה הסופית אם לקבל את המלוכה הייתה בידו והוא בחר לקבל אותה (–).
בנסיבות אחרות, בפרשת המלחמה בעמלק, בחר שאול שלא למלא אחר כל הוראות האל מפי שמואל ().
במגילת רות נראה, שמרחב הפעולה של גיבוריה גדול יותר מאשר בסיפורים אחרים במקרא.
אלימלך בחר לצאת מבית לחם למואב, וחזרתה של נעמי הייתה בחירתה החופשית בתוקף הנסיבות שאלוהים יצר: .
כמעט כל האירועים המתרחשים בסיפור הם תוצאת החלטתם של גיבורי העלילה.
רעיון דומה אמרו חז"ל (איכה רבה פתיחתא ל וכן בזהר ח"א קצח' ב'):
ארבעה מלכים היו, מה שתבע זה לא תבע זה, ואלו הן: דוד ואסא ויהושפט וחזקיהו.
דוד אמר "ארדוף אויבי ואשיגם" אמר לו הקב"ה: אני עושה כן, הדא הוא דכתיב "ויכם דוד מהנשף ועד הערב למחרתם".
עמד אסא ואמר: אני אין בי כח להרוג להם אלא אני רודף אותם ואתה עושה; אמר לו: אני עושה, שנאמר "וירדפם אסא...
כי נשברו לפני יהוה ולפני מחנהו", עמד יהושפט ואמר: אני אין בי כח לא להרוג ולא לרדוף, אלא אני אומר שירה ואתה עושה; אמר לו הקב"ה: אני עושה, שנאמר "ובעת החלו ברנה ותהלה" וגו'.
עמד חזקיהו ואמר: אני אין בי כח לא להרוג ולא לרדוף ולא לומר שירה, אלא אני ישן על מיטתי ואתה עושה; אמר לו הקב"ה: אני עושה, שנאמר "ויהי בלילה ההוא ויצא מלאך ה' ויך במחנה אשור".
חז"ל תולים את ההתדרדרות בפחד מן החטא שמחמתו ניטלת האחריות מן האדם ועוברת לאלוהים.
תופעת ההתערבות האלוהית במקרא מקבלת לעיתים צורות ייחודיות.
כאשר האדם אינו יודע במה לבחור, הוא מבקש אות מאלוהים: בני ישראל הצריכים להאמין למשה השליח ולשליחותו (); עבד אברהם בבואו לחרן (); גדעון כשנקרא להושיע את ישראל (; ).
אבל אז האדם לא ממש מכריע בבעיה, מכיוון שהאות שהתקבל הוא מסר ישיר מאלוהים, אלא שרק מעטים זוכים להתגלות האות.
צורה ייחודית אחרת של התערבות האלוהים מתגלה במצב שבו האדם אינו מתנהג לפי רצון האל.
אז יוצר האל נסיבות מיוחדות, המובילות את האדם אל ההתנהגות 'הרצויה'.
במקרים אלה מיישם אלוהים תהליך "חינוכי" כדי לגרום לאדם להגיע למסקנות 'הנכונות' תוך שהוא מותיר לו את חופש ההחלטה.
כך "חינך" אלוהים את יונה ואת בלעם, כדי שיסכימו לקבל את השליחות האלוהית וגם את יוסף שהפכו מבעל אופי אגוצנטרי למי שבהדרכת האל הציל את משפחתו מרעב.
סיבפנתר (שם מדעי: Sivapanthera) הוא סוג חתול נכחד מתת-משפחת החתולים הקטנים שחי באירואסיה במשך תקופת הפליסטוקן.
סוג זה הוגדר ב-1929 בידי החוקר ההונגרי מיקלוש קרצוי ונכללו בו 5 מינים.
המאובנים הראשונים בסוג זה התגלו במחוז גאנסו בסין וברכס סיבאליק שלמורדות ההימלאיה בפקיסטן.
ממקום זה נקרא הסוג בשמו (מילולית: "הפנתר של סיבאליק" או אולי "הפנתר של שיווה"), זאת על אף שמדובר בסוג נפרד לפנתר.
חלק מהחוקרים משייכים סוג זה לברדלס למרות מספר הבדלים במבנה השלד.
הסיבפנתר היה חתול בעל קרבה לברדלס ולפומה אשר הגיע לאורך מטר וחצי ולמשקל 90 קילוגרם בקירוב.
הוא היה מעט גדול מהברדלס המודרני וממבנה רגליו הארוכות כנראה היה טורף אצן מהיר בדומה לברדלס.
עם זאת מראהו מזכיר מעט גולגולת של נמר או של פנתר קרוב, בעצמות הרחבות יותר שלה.
הוא היה בעל ניבים קדמיות בקדמת הלסת ובעל חוטם קצר יחסית.
החתול הקדום היה טורף של פרסתנים קטנים כמו פריים, אייליים, גורי סוסים וטרף דומה, אותם צד באמצעות ריצה מהירה.
סיבת הסיבות הוא סינגל של הזמר-יוצר הישראלי ישי ריבו.
השיר יצא לאור ב-24 בפברואר 2021, השיר נכתב על ידי ישי ריבו, הולחן על ידי ישי ריבו ומאור שושן והופק על ידי מאור שושן וריבו.
על השיר סיפר ריבו בראיון למאקו:
הווידאו קליפ הנלווה לשיר פורסם בסמוך לצאתו של הסינגל ב-24 בפברואר 2021 ובוים על ידי יעקב אסרף.
השיר הוא שירו הראשון של ריבו המלווה בווידאו קליפ ויזואלי בו הוא מופיע, מאז סינגל הבכורה שלו, "תוכו רצוף אהבה", שיצא ב-2012.
נכון לאוגוסט 2025, צבר סרטון הקליפ ביוטיוב 34 מיליון צפיות.
השיר הגיע למקום הראשון במצעד השבועי של מדיה פורסט, עם 201 השמעות סך הכל בתחנות הרדיו, ושהה בו חמישה שבועות.
השיר הגיע למקום הראשון במצעד אנשי השנה של כיכר השבת, במצעד השנתי של קול חי מיוזיק, במצעד השנתי של קול פליי, במצעד השנתי של קול ברמה ובמצעדי סוף שנת תשפ"א נוספים.
השיר היה המושמע ביותר ברדיו בשנת 2021.
ב-2022 הוציא אברהם פריד יחד עם בנצי קלצקין קאבר ביידיש לשיר כחלק מאלבומו פרויקט רילקס עם אברהם פריד 2.
באוגוסט 2022 זכה השיר בפרס אקו"ם, כשיר הישראלי המושמע ביותר.
סיברי פורד היה פוליטיקאי אמריקאי מאוהיו, איש המפלגה הוויגית, שכיהן כמושל אוהיו ה-20, אחרון מושלי אוהיו ממפלגתו.
סיברי פורד נולד בצ'שייר, קונטיקט כילדם החמישי משבעת ילדיהם של ג'ון פורד ואסתר קוק פורד.
הוא היה צאצא מדור שישי של טימותי פורד, שהיגר ב-1637 מדבון שבאנגליה לצ'ארלסטאון, מסצ'וסטס, ולאחר מכן היה אחד המייסדים הראשונים של מושבת ניו הייבן.
ב-1804 עברה המשפחה לברטון שבאוהיו.
פורד התחנך באקדמיית ברטון, ולאחר מכן למד באוניברסיטת ייל.
ב-1825 סיים פורד את לימודיו בייל, שב לאוהיו, ולמד משפטים בהדרכתו של דודו, השופט פיטר היצ'קוק.
ב-1827 הוא החל לעסוק בעריכת דין.
בעת שעסק בעריכת דין היה פורד מעורב במיליציה המדינתית וקודם לדרגת מייג'ור גנרל.
ב-1828 נשא פורד לאישה את דודניתו הארייט קוק.
ב-1835 נבחר פורד לבית הנבחרים של אוהיו.
הוא נבחר לתפקיד שלוש פעמים וכיהן כיושב ראש הבית פעם אחת.
פורד גילה סלידה לנאומים ציבוריים, ופעם הוא התוודה בפני אחד מידידיו ש"דבר מלבד כורח הנסיבות לא יניע אותי לעשות כן".
בבית הנבחרים של אוהיו הוא נודע כממומחה לחקיקה בתחומי המיסוי והבנקאות.
הישגו הבולט ביותר כמחוקק היה ככל הנראה ביטול חוק ההלוואות של 1837. חוק זה נודע בכינוי "חוק הבזיזה", על שם האפשרות שהוא נתן לנצל את משאבי אוצר המדינה.
החוק התיר למדינת אוהיו להעניק הלוואות לחברות רכבת, ולתמוך בסלילת כבישים ובכריית תעלות.
ב-1840 דחף פורד לביטול חוק זה.
חוקר מודרני ציין שביטול החוק ציין את תחילת הנטייה הכללית לבטל את בעלות המדינה על מיזמי עבודות ציבוריות, או השתתפותה בהן, וכן את תחילתה של גישת לסה פר במערכת היחסים בין מדינת אוהיו לבין המגזר העסקי.
כמו רבים מהוויגים באזור המערב, פורד התנגד נחרצות לעבדות, אך החשש ממלחמת אזרחים מנע ממנו מלהפוך למתנגד פעיל לעבדות.
ב-1838 הוא הובס על ידי ג'ושוע גידינגס בהתמודדות צמודה על מועמדות המפלגה הוויגית לבית הנבחרים של ארצות הברית.
פורד היה ממעריציו של הנרי קליי, והיה פעיל במסע הבחירות שלו בבחירות לנשיאות של 1844.
בינואר 1848 זכה פורד במועמדות המפלגה הוויגית למשרת מושל אוהיו.
מלחמת ארצות הברית-מקסיקו, שאליה התנגדו הוויגים, עדיין לא הסתיימה, והדמוקרטים הציבו כמועמד את ג'ון ב.
ולר, ששירת כלוטננט קולונל במקסיקו.
כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית, הצביע ולר בעד הנהגתו של הכלל שאסר על דיונים בסוגיית העבדות, ונחשב כאוהד הדרום.
הוויגים באוהיו דרשו שהמלחמה תגיע לסיומה, התנגדו לכל סיפוח כפוי של טריטוריה מקסיקנית, ודרשו שבכל טריטוריה שכן תסופח לארצות הברית לא תורשה בה העבדות.
סיסמתם של הוויגים במערכת בחירות זו הייתה " ג'ון ב.
ולר והמלחמה, סיברי פורד והשלום".
מסע הבחירות של הוויגים באוהיו ספג מבוכה כאשר ביוני, הציגה המפלגה את מועמדותו לנשיאות של זאכרי טיילור, איש הדרום שבבעלותו היו עבדים.
באותה עת קרא סלמון צ'ייס לכינוס ועידת מפלגת הארץ החופשית (Free Soil Party).
לפרישתם של חברי מפלגה זו מהמפלגה הוויגית הייתה השפעה הרת אסון על המצביעים מתנגדי העבדות במערב, שזה מכבר היה מעוז בלתי חדיר של הוויגים.
פורד חרד נואשות לשמור על אחדות מפלגתו, והחליט שדרך הפעולה הטובה ביותר תהיה להתעלם ממועמדותו של טיילור.
צעד זה חשף אותו באופן טבעי ללעג הדמוקרטים, אך בסופו של דבר נבחר פורד כמושל וטיילור נוצח באוהיו.
במהלך מסע הבחירות דחק פורד בביטול החוקים שנגעו לאפרו-אמריקאים.
הבחירות הללו היו הצמודות ביותר בהיסטוריה של אוהיו, והיחידות שהוכרעו בסופו של דבר על ידי בית המחוקקים.
האספה הכללית שנבחרה באותה שנה הייתה מפולגת בין הוויגים לבין הדמוקרטים, כשחברי סיעת הארץ החופשית היוו את לשון המאזניים.
האספה התכנסה ב-4 בדצמבר וישיבותיה היו הסוערות ביותר שהתקיימו אי פעם.
פורד היה אמור להישבע אמונים כמושל באותו חודש, אך טקס ההשבעה נדחה בשישה שבועות בשעה שבית המחוקקים נאבק כדי להתארגן.
בסופו של דבר, ולאחר בחינה ממושכת של תוצאות הבחירות, קיבלה האספה ב-22 בינואר 1849 החלטה שפורד קיבל 148,756 קולות, מול 148,445 הקולות של ולר, הפרש של 311 קולות בלבד.
כשהוא נסער מהאופי האלים של ישיבות בית המחוקקים, דיבר פורד נרגשות בנאום ההשבעה שלו על שמירת האיחוד ועל ההשלכות הגורליות שעלולות להגרם כתוצאה מפילוגו.
במצב זה שבית המחוקקים היה כה מפולג, לא ניתן היה להגיע להשגים רבים.
עם זאת, החוקים שהפלו את השחורים בוטלו.
סוגיית ועידת החוקה הועברה לציבור הבוחרים, ואושרה על ידו בבחירות שהתקיימו בסתיו 1849. האספה הכללית חוקקה את החוק הנדרש, וועידת החוקה התכנסה בבית הנבחרים ב-6 במאי 1850. החוקה שהתקבלה בוועידה זו משמשת עד היום כבסיס לחוקי אוהיו.
ב-1849 השתוללה בקולומבוס מגפת כולרה.
פורד נשאר בעיר הבירה והתמודד עם המשבר.
הוא העניק חנינות לאלו שהיו ראויים להם, והשיב את הסדר בבית הכלא באמצעות פנייה אישית בה הוא הבטיח חנינות נוספות לאלו שיטו כתף בסיוע לחולים עד לסיום המגפה.
ביום ראשון הראשון שלאחר פרישתו, לקה פורד בשבץ מוחי, שגרם לו לשיתוק, שממנו הוא לא החלים.
סיברי פורד נפטר בביתו שבברטון ב-8 במאי 1855, בגיל 53. הוא נטמן בבית הקברות ולטון שבעיר.
סיבתיות מצטברת מעגלית היא תיאוריה שפותחה על ידי הכלכלן השוודי גונאר מירדאל שיישם אותה באופן שיטתי לראשונה בשנת 1944, ניו יורק: Harper).
זוהי גישה רב-סיבתית שבה משתנים הליבה והקשרים ביניהם.
הרעיון מאחוריה הוא ששינוי בצורת מוסד אחד יוביל לשינויים רצופים במוסדות אחרים.
שינויים אלו הם מעגליים בכך שהם נמשכים במחזוריות, פעמים רבות בדרך שלילית, שאין בה סוף, ומצטברים בכך שהם נמשכים בכל סיבוב.
השינויים לא מתרחשים כולם בבת אחת מכיוון שזה עשוי להוביל לכאוס, אלא מתרחשים בהדרגה.
גונאר מירדאל פיתח את הרעיון מקנוט וויקסל , ופיתח אותו עם מיקלוש (ניקולס) קלדור כשעבדו יחד בוועדה הכלכלית של האו"ם לאירופה .
מירדאל התרכז בהיבט ההקצאה הסוציאלית של הפיתוח, בעוד קלדור התרכז ביחסי ביקוש והיצע למגזר היצרני.
יש גם מחקר המצביע על קשר עם מושג קודם של תורסטיין ובלן של "סיבתיות מצטברת".
בסך הכל, אין להתבלבל בהבדלים בהבנה וביישום של המושג של ובלן ושל קלדור.
במאפיינים שהם רלוונטיים לתהליך הפיתוח של כלכלה כלשהי הזכיר מירדאל את זמינות משאבי הטבע, את המסורות ההיסטוריות של פעילות ייצור באותה ארץ, את הלכידות הלאומית, את הדתות והאידאולוגיות, ואת המנהיגות הכלכלית, החברתית והפוליטית.
מירדאל קבע כי ההשפעה המיידית של סגירת קווי ייצור מסוימים בקהילה כלשהי היא צמצום כמעט מיידי של התעסוקה, ההכנסה והביקוש.
באמצעות ניתוח המכפיל הוא הצביע על כך שגם מגזרים אחרים במשק יושפעו מכך.
לאחר מכן טען כי להתכווצות השווקים באזור כזה של המדינה יש נטייה להשפעה מדכדכת על השקעות חדשות, אשר בתורן יגרמו לצמצום נוסף של ההכנסה והביקוש של האוכלוסייה באזור, ואם לא יקרה דבר שישנה את המגמה, תיווצר תנועה נטו של מפעלים ועובדים לכיוון אזורים אחרים.
בין התוצאות הנוספות של אירועים כאלה ניתן למנות, גביית פחות מיסים מקומיים באזור, בתקופה שבה נדרשים יותר שירותים סוציאליים, ובכך יתחיל מעגל מצטבר אכזרי כלפי מטה והמגמה של רמת פיתוח נמוכה יותר תתחזק עוד יותר.
בכך נוצר מצב של אי שיווי משקל.
מירדל כתב כי "הטיעון נע במישור כללי ומתודולוגי במובן זה שהתיאוריה נדונה כמכלול של מבני חשיבה רחבים".
מטרתו הייתה להגיש 'הכללות רחבות, כפי שמותר ל'תיאוריה' להיות, על מנת לתפוס את העובדות החברתיות כשהן מתארגנות לתבנית בהסתכלות תחת פרספקטיבה ממעוף הציפור לתוך החזון הכללי הזה, לתוך המאפיין הספציפי.
מירדאל פיתח עוד את תפיסת "הסיבתיות המצטברת המעגלית" וקבע שהיא מניחה הנחות שונות מזו של שיווי משקל יציב לגבי מה שניתן להתייחס ככוחות החשובים ביותר המנחים את התפתחות התהליכים החברתיים.
כוחות אלו מאפיינים את הדינמיקה של תהליכים אלו בשתי דרכים שונות.
עם זאת, אספקת נתונים או מידע אחר לגבי כלכלות בודדות הייתה מעבר לתחום עבודתו.
הוא טען שבמקרה הרגיל אין נטייה כזו לייצוב עצמי אוטומטי במערכת החברתית.
המערכת כשלעצמה אינה נעה לקראת איזון כלשהו בין כוחות, אלא נמצאת כל הזמן בהתרחקות ממצב כזה.
מירדאל השתמש בביטויים 'גישה', 'תיאוריה' ו'תיאוריה כללית' כמילים נרדפות.
אולם בכתביו הוא התייחס בעיקר ל'גישה' והגדיר אותה כמשהו שמכיל, בין היתר, תיאוריות.
הוא כתב שבמונח זה הוא התכוון לאוסף של מכשירים, כמו "המושגים, המודלים והתיאוריות שאנו משתמשים בהן, והדרך שבה אנו בוחרים ומסדרים תצפיות ומציגים את תוצאות המחקר שלנו".
מירדאל קרא לכלכלנים להמשיך ולעמת את 'עובדות החיים' עם תיאוריות.
אולם הקשר בין תיאוריה לעובדות אינו פשוט.
סיבת מוות הוא קביעת הגורם למותו של אדם.
קביעה זו נעשית בדרך כלל על ידי רופא החותם על תעודת הפטירה, או איש רפואה משפטית (כגון חוקר מקרי מוות או בודק רפואי.
) במקרים חריגים, בעיקר כאשר קיים חשד לפלילים.
קיים הבדל בין הסיבה המיידית למוות לבין גורמי תמותה, כגון מחלות רקע.
במספר מדינות החוק מגדיר רשימה של סיבות מוות אפשריות, ונעשה בהן שימוש לצרכים משפטיים.
לעיתים נדרשת נתיחה שלאחר המוות לקביעת סיבת המוות.
צורך כזה נדרש במקרים בהם נסיבות המוות חשודות, או בנסיבות אחרות הקבועות בחוק, או משום שסיבת המוות הרפואית אינה ודאית, או לפי בקשת בני משפחה.
ניתן להיעזר במסמך קטלוג המחלות ICD כדי לתעד את סיבת המוות באופן אחיד, המקל על ביצוע השוואה סטטיסטית בין מדינות.
מוות בנסיבות טבעיות נגרם על ידי מחלה או בעיה בריאותית, ללא השפעת גורם חיצוני (למעט מחלה זיהומית, זיהום אוויר).
לדוגמה, "מוות בנסיבות טבעיות" יכול להיות רשום כסיבת המוות עבור אדם שמת מסיבוכים של דלקת ריאות, מקרי שלשול קשים, איידס, סרטן, סוכרת, שבץ, מחלת לב או אי-ספיקה נשימתית.
לעיתים נרשמת סיבה זו גם למוות טבעי שנובע מזקנה.
מוות בנסיבות לא-טבעיות נגרם על ידי גורם חיצוני.
מקרי מוות בנסיבות לא-טבעיות כוללים רצח, התאבדות, תאונה, רשלנות רפואית, מוות משכרות ומנת יתר של סמים.
במספר מדינות החוק מגדיר רשימה ובה מגוון סיבות מוות בנסיבות לא-טבעיות, ונעשה בהן שימוש לצרכים משפטיים.
לא קיים תקן בין-לאומי לפיו ניתן להבחין בבירור בין מוות בנסיבות טבעיות לעומת לא-טבעיות.
ברפואה, מנגנון המוות הוא התהליך הגורם למותו של אדם לאחר מחלה או פציעה, עקב אי-תפקוד איברים חיוניים.
קיים הבדל בין מנגנון המוות לסיבת המוות.
לדוגמה, אם אדם מת לאחר שאדם אחר חשף אותו במכוון לקרינה מייננת, סיבת המוות תהיה רצח, אך מנגנון המוות יהיה חוסר זרימת דם למוח, שנגרמה על ידי גידול ממאיר, שנגרם על ידי חשיפה לקרינה מייננת.
מונחים רפואיים מול מונחים משפטיים
לא קיימת הסכמה בין-לאומית המאפשרת להבחין בבירור בין מוות בנסיבות טבעיות לעומת נסיבות לא-טבעיות.
יתרה מזו, ההגדרות הקיימות למקרים אלו בעולם הרפואה נבדלות מהמונחים המשמשים בשיח המשפטי והפלילי.
מקרי מוות המוגדרים כנסיבות טבעיות על ידי רופאים ופתולוגים עשויים להיות מוגדרים כנסיבות לא-טבעיות מבחינה משפטית, ולהפך.
רופאים יכולים להיעזר במסמך קטלוג המחלות ICD כדי לתעד את סיבת המוות באופן אחיד ומדויק יותר, ובכך לסייע לחוקר מקרי המוות בהכרעה האם מדובר בנסיבות טבעיות מבחינה משפטית.
סיבת המוות יכולה להירשם כ"לא ידועה" אם אין מספיק ראיות כדי להגיע למסקנה נחרצת.
לדוגמה, במקרים רבים בהם מתגלה שלד אנושי אין מספיק ראיות כדי לקבוע את סיבת המוות.
קיים בלבול בדיווחים אודות מקרי מוות בדיווחים רפואיים, הכוללים בעיקר מחלות שונות, לבין סיבת המוות המשפטית.
החוק בארצות הברית מגדיר שש סיבות מוות אפשריות:
במספר מדינות ומחוזות שיפוט בארצות הברית נקבעו סיבות מוות נוספות, מפורטות יותר, בהן הוצאה להורג בצו בית משפט, חללי מלחמה, מוות בתאונת דרכים ומוות מאלכוהוליזם.
בממלכה המאוחדת לא נקבעה רשימת סיבות מוות המחייבת את חוקרי מקרי המוות, ואפשר למצוא מגוון סיבות מוות בדיווחי המשטרה.
עם זאת, משרד המשפטים הבריטי סקר את דו"חות מקרי המוות וערך רשימה של סיבות המוות הנפוצות.
ברשימה נכללות סיבות המוות הבאות:
רצח – נהרג כדין (למשל, מוות במלחמה או הרג כתוצאה מהגנה עצמית לאחר איום ברצח)
רצח – נהרג שלא כדין (למשל, רצח בכוונה תחילה)
מוות בזמן ניסיון לבצע הפלה מלאכותית
מוות בנסיבות מחמירות עקב חוסר טיפול או הזנחה עצמית
בנורווגיה פרסמה המשטרה הנחיות לרופאים לפיהן עליהם לדווח למשטרה על כל מקרה החשוד כמוות בנסיבות לא-טבעיות.
בהנחיות נכללה שורה של מקרים מסוג זה:
תאונות, בהן טביעת ספינה, שריפה, מפולת, ברק, טביעה, נפילה ותאונת דרכים
טעות, רשלנות או תאונה בזמן טיפול רפואי
סיבה לא ידועה, במקרה של מוות פתאומי ובלתי צפוי
לציון סיבת המוות יכולות להיות השלכות משפטיות.
למשל, אם נקבע שסיבת המוות היא רצח, בדרך כלל תיפתח חקירת משטרה שנועדה לאתר את הרוצח ולהביאו לדין.
מקרי מוות כתוצאה ממלחמה בדרך כלל אינם נחקרים, למעט מקרים שבהם יש חשד לביצוע פשע מלחמה.
בפוליסות ביטוח חיים נקבע לעיתים שסיבות מוות מסוימות, כגון התאבדות או אסון טבע, אינן מכוסות על ידי הפוליסה.
סיבל סיבר (בטורקית: Sibel Siber) (נולדה ב-13 בדצמבר 1960) היא פוליטיקאית קפריסאית טורקית, שכיהנה כראש ממשלה בשנת 2013.
סיבל סיבר (לבית אדמיר) נולדה בניקוסיה ב-13 בדצמבר 1960. אביה, אלטאי אדמיר, היה מורה בבית ספר יסודי מהכפר מלוסיה במחוז לרנקה.
אמה, אייסל אדמיר, הייתה עקרת בית מהכפר קלבדיה.
היא נולדה בתקופת הקולוניאליזם הבריטי, ברפובליקה הטורקית של צפון קפריסין.
סיבר נדדה בין כפרים וערים בילדותה, כאשר אביה הוצב בבתי ספר שונים.
היא התגוררה בלרנקה, ארסוס וקלבדיה, ועברה לטרמטוזיה כשהייתה בת שבע.
בסופו של דבר השתקעה בניקוסיה.
בילדותה פחדה מנסיעות, מכיוון שקפריסאים טורקים רבים נעלמו כשהם על הכבישים.
היא סיימה את בית הספר היסודי הטורקי טרמטוזיה ונרשמה לבית הספר התיכון לבנות ניקוסיה הטורקית.
בגיל 16 התקבלה לפקולטה לרפואה צ'ראפשה של אוניברסיטת איסטנבול, בתקופה שבה אירועים פוליטיים של סטודנטים היו בשיאם.
היא סיימה את בית הספר לרפואה ב-1983 וסיימה את התמחותה ברפואה פנימית בבית החולים שישלי אתפאל ב-1987, אז חזרה לקפריסין והחלה לעבוד במרפאתה הפרטית.
בשנת 1989, היא השיגה מלגה והוכשרה כמומחית לסוכרת ואנדוקרינולוגיה באוניברסיטת וירג'יניה.
סיבר כיהנה בוועד המנהל של איגוד הרופאים העצמאיים שנים רבות .
ב-1983 פורסם מאמרה הראשון, המבקר את מערכת הבריאות בצפון קפריסין.
המאמר פורסם בעיתון בעל התפוצה הגבוהה ביותר באותה תקופה.
מאז כתבה מדי פעם מאמרים בעיתונים ובמגזינים שונים.
ב-2009, נבחרה כחברת פרלמנט מהמפלגה הטורקית הרפובליקנית המאוחדת.
לאחר נפילת ממשלתו של İrsen Küçük בהצבעת אי-אמון היא נבחרה לראשות הממשלה.
סיבר כיהנה כראש ממשלת צפון קפריסין בין ה-13 ביוני 2013 ל-2 בספטמבר 2013 והייתה האישה הראשונה שנבחרה לתפקיד זה.
החל מנובמבר 2015, סיבר הייתה יושבת ראש הפרלמנט, האספה של הרפובליקה של צפון קפריסין.
היא הייתה האישה השנייה שנבחרה לתפקיד הזה, אחרי פאטמה אקנוגלו.
סיבר הבטיחה שאם תיבחר, תפעל להביא פיוס בנושא המחלוקת בקפריסין.
היא ראתה בתפקיד הנשיאה דמות חשובה על מנת לפתור בעיות קהילתיות.
היא התייחסה גם לקדנציה הקודמת שלה כראש ממשלה וטענה כי תנהג באותה מדיניות של פתיחות, שקיפות ואמון שעשתה אז.
היא הוכרזה כמועמדת הרשמית של המפלגה הטורקית הרפובליקנית (CTP) ב-23 במרץ.
בחודש מרץ התקיים סקר דעת קהל, שבו 21.1% מהמצביעים אמרו כי יצביעו עבורה.
חברים בולטים ב-CTP, כמו ראש הממשלה אוזקאן יורג'יוגלו, הנשיא לשעבר מהמט עלי טלאט וראש הממשלה לשעבר פרדי סבית סויר, תמכו בסיבר כמועמדת המפלגה.
ב-19 באפריל 2015 התקיים הסיבוב הראשון של הבחירות.
היא הגיעה למקום השלישי מתוך שבעה מועמדים עם 24,271 קולות או 22.53% מסך הקולות.
הנשיא המכהן, Dervis Eroğlu, קיבל את המקום הראשון עם 30,328 מהקולות (28.15% מסך הקולות), ואחריו סגן ראש הממשלה לשעבר מוסטפא אקינצ'י עם 29,030 קולות (26.94% מסך הקולות).
סיבר הודחה בסיבוב הראשון ואקינצ'י ניצחה בסיבוב השני.
היא הכירה את בעלה, ד"ר ריפאת סיבר, אורולוג, כשעבדה כמתנדבת בבית החולים הממלכתי דוקטור בורהן נלבנטוגלו לאחר סיום לימודיה.
ב-1984 נישאו וב-1985 נולדה בתם הבכורה, סומר, ובהמשך הבת השנייה אייסל.
סיבלקו היא חברה בלגית הכורה ומפיקה, בין היתר, חול קוורץ.
משרדיה הראשיים של החברה נמצאים באנטוורפן.
החברה מחזיקה ב-174 אתרי ייצור ב-31 מדינות ברחבי העולם, עם 8,500 עובדים, מתוכם 300 בבלגיה.
החברה נמצאת בבעלות מספר משפחות בלגיות .
ב-1845 התגלו מרבצים של חול קוורץ במהלך חפירת תעלת בוכולט-הרנטלס ליד לומל, דסל ומול.
ב-1896 החברה התמזגה לתוך SCR-Sibelco.
המייסד שלה היה סטניסלס אמנס.
באותה שנה רכשה החברה מנוע קיטור למיכון מחצבת החול בסטיבנסונן.
בסביבות 1910 פעלו גם חברות קטנות רבות.
החול הועבר ליעדים באמצעות כלי שיט.
SCR-Sibelco רכשה ידע טכנולוגי והייתה פעילה גם בזיהוי ופתיחת אתרים חדשים, שסייעו להוזיל את עלויות ההובלה.
כיום, מפעילה סיבלקו יותר מ-100 מחצבות הממוקמות בכל רחבי העולם.
בשנת 1955 נבנה מפעל חדש לייבוש וטחינת חול קוורץ.
בשנת 1983 נבנה בלומל מתקן חדש.
החברה רכשה חלק בחברת הפקת החמר Watts Blake Bearne הפועלת בדבון שבאנגליה ב-1988, וב-1999 רכשה את כל הבעלות על החברה.
מאז 1996 החברה ההולנדית Ankerpoort NV, עם שמונה חברות הפקה באירופה, היא חברת בת מלאה של סיבלקו.
סיבלקו מחזיקה גם את מחצבת סיגראנו בהירלן.
מחקר רישום מקרקעין לשנת 2016 הראה ש-SCR-Sibelco היה בעל הקרקע הפרטי הגדול ביותר בפלנדריה, עם יותר מ-2,000 הקטרים של בעלות ראשית ישירות או דרך חברת הבת NMZ.
סיגברט הראשון (Sigebert I, או סיגיברט Sigibert, בלטינית: Sigibertus; 535 לערך – 575 לערך) היה מלך פרנקי של אוסטרזיה ממות אביו בשנת 561 ועד מותו שלו בשנת 575. הוא היה הבן השלישי שנותר בחיים מתוך ארבעה של כלותאר הראשון ואינגונד.
בתקופת שלטונו היה עסוק בעיקר במלחמת אזרחים מוצלחת נגד אחיו למחצה, כילפריך הראשון, מלך נויסטריה.
פלישות של האווארים, שבט נוודים אכזרי הקשור להונים, גרמו לסיגברט להעביר את בירתו מריימס למץ.
הוא הדף את ההתקפות שלהם פעמיים, ב-562 ובסביבות 568. הוא הובס ונלכד על ידי הונים (אווארים), אך בסוף עשה איתם שלום.
בערך בשנת 567, הוא התחתן עם ברונהילדה (ברונכילדיס), בתו של המלך הוויזיגותי אתנגילד .
"כאשר ראה המלך סיגברט שאחיו לוקחים נשים שאינן ראויות להם, ולחרפתם בעצם נישאו לשפחות, הוא שלח משלחת לספרד ובמתנות רבות ביקש את ברונהילדה, בתו של המלך אתנגילד.
היא הייתה עלמה יפה בדמותה, מקסימה למראה, בעלת סגולה ומתנהגת יפה, בעלת תבונה והתבטאות נעימה.
אביה לא סירב, אלא שלח אותה אל המלך שציינתי את שמו עם אוצרות גדולים.
והמלך קיבץ את אנשיו החשובים, הכין משתה ונשא אותה לאישה בששון ובשמחה רבה.
ואף על פי שהייתה חסידה של התורה האריאנית, היא המירה את אמונתה בעקבות הטפת הבישופים ותוכחת המלך עצמו, והיא הודתה בשילוש הקדוש המבורך באחדות, והאמינה והוטבלה.
והיא עדיין נשארת קתולית בשם ישו".
בעקבות זאת, ביקש אחיו כילפריך את ידה של בתו השנייה של אתנגילד, גלסווינתה .
היא ניתנה לו והוא נטש את נשותיו האחרות.
עם זאת, עד מהרה הוא עייף ממנה ורצח אותה כדי להתחתן עם פילגשו פרדגונד.
ככל הנראה עקב כעסה של ברונהילדה על רצח אחותה, חיפש סיגברט נקמה.
שני האחים כבר היו במלחמה, אך עוינותם התגברה כעת למלחמה ארוכה ומרה שנמשכה על ידי צאצאיהם.
בשנת 573, השתלט סיגברט על פואטייה וטורן, וכבש את רוב ממלכתו של כילפריך.
לאחר מכן התחבא כילפריך בטורנה.
אבל ברגע הניצחון של סיגברט, כשזה עתה הוכרז כמלך על ידי נתיניו של כילפריך בוויטרי-אן-ארטואה , הוא נרצח על ידי שני מתנקשים שעבדו עבור פרדגונד.
בנו כילדברט השני ירש אותו תחת העוצרות של ברונהילדה.
ברונהילדה וכילדברט הכניסו את עצמם במהירות תחת חסותו של גונתרם, שבסופו של דבר אימץ את כילדברט כבנו ויורשו.
עם ברונהילדה היו לו שתי בנות: אינגונד וכלודוסינד (Chlodosind).
סיגברט השני (Sigebert II או סיגיסברט Sigisbert, בלטינית: Sigisbertus; 601–613) היה בנו הבלתי חוקי של תיאודריך השני, ממנו ירש את ממלכות בורגונדיה ואוסטרזיה בשנת 613. עם זאת, הוא נפל תחת השפעתה של הסבתא רבתא שלו, ברונהילדה.
וארנכאר השני , המאיורדומוס (הממונה על הארמון) של אוסטרזיה, הביא את סיגברט בפני אספה לאומית, שם הוא הוכרז כמלך על ידי האצילים על שתי ממלכות אביו.
עם זאת, כאשר כלותאר השני מלך נויסטריה פלש אל הממלכה, וארנכאר וראדו , המאיורדומוס של בורגונדיה, בגדו בסיגברט ובברונהילדה והצטרפו לכלותאר, הכירו בו כיורש העצר והאפוטרופוס החוקי של סיגברט והורו לצבא לא להתנגד לנויסטרים.
ברונהילדה וסיגברט פגשו את צבאו של כלותאר על נהר האן, אך אלתיאוס (Aletheus) הפטריקי, הדוכס רוקו והדוכס סיגוואלד נטשו את הצבא וברונהילדה וסיגברט נאלצו להימלט, לפני שנתפסו על ידי אנשיו של כלותאר באגם נשאטל .
ברונהילדה, סיגברט הקטן ואחיו הצעיר כורבו (Corbo) הוצאו להורג בפקודת כלותאר, ואוסטרזיה ונויסטריה אוחדו מחדש תחת שלטונו של כלותאר, ששלט כעת בכל ממלכת הפרנקים.
סיגברט השלישי (Sigebert III או סיגיברט, Sigibert; בערך 630 – 1 בפברואר 656) היה המלך המרובינגי של אוסטרזיה משנת 634 ועד מותו.
הוא תואר בתור "המלך העצל" המרובינגי הראשון – "מלך עושה כלום", כשלמעשה המאיורדומוס (הממונה על הארמון) שולט בממלכה לאורך כל תקופת שלטונו.
עם זאת, הוא חי חיים נוצריים אדוקים ומאוחר יותר הוכרז כקדוש, ונזכר כסיגברט הקדוש מאוסטרזיה בכנסייה הרומית-קתולית ובכנסייה האורתודוקסית המזרחית.
סיגברט נולד בשנת 630 כבנם הבכור של דגוברט הראשון, מלך הפרנקים, ושל פילגשו רגנטרוד (Ragnetrude).
דגוברט השלים עם אמנדוס, שגורש בעבר בגלל ביקורת על מידותיו המגונות של המלך, וביקש ממנו להטביל את בנו.
הטקס נערך באורליאן וכריברט השני, אחיו למחצה של דגוברט ומלך אקוויטניה, היה הסנדק.
דגוברט הפקיד את חינוכו של סיגברט בידיו של פפין מלנדן, שהיה המאיורדומוס באוסטרזיה תחת אביו של דגוברט, המלך כלותאר השני, עד שנת 629.
פפין לקח את סיגברט הצעיר ועבר איתו לשטחי שלטונו באקוויטניה, שם שהו בשלוש השנים הבאות.
בשנת 633, מרד של האצילים אילץ את דגוברט להכתיר בשנת 634 את סיגברט בן השלוש למלך אוסטרזיה, בדומה לאופן שבו אביו כלותאר השני הכתיר אותו למלך אוסטרזיה בשנת 623. עם זאת, הוא סירב לתת את הכוח השלטוני לפפין על ידי מינויו למאיורדומוס עבור המלך-הילד.
במקום זאת הוא העמיד את סיגברט תחת פיקוחם של אדלגיסל כמאיורדומוס ושל הבישוף של קלן קוניברט כעוצר, תוך שהוא מחזיק את פפין בנויסטריה כבן ערובה.
בשנת 634 נולד בנו השני של דגוברט, כלוביס השני, והמלך אילץ את האצילים לקבל אותו כמלך הבא של נויסטריה ובורגונדיה, ובכך יצר חלוקה חדשה של האימפריה.
עם מותו של דגוברט בשנת 639, הפכו שתי הממלכות הפרנקיות שוב לעצמאיות תחת סיגברט השלישי וכלוביס השני.
שתי הממלכות היו תחת שלטונם של מלכים-ילדים (סיגברט היה בערך בן 11 וכלוביס בן 5) ונשלטו על ידי עוצריהם.
זה היה תחת שלטונו של סיגברט שהמאיורדומוס החל למלא את התפקיד החשוב ביותר בחיים הפוליטיים של אוסטרזיה, והוא תואר כ"מלך העצל" הראשון – מלך עושה כלום – של השושלת המרובינגית.
פפין החליף את אדלגיסל כמאיורדומוס של אוסטרזיה בשנת 639 אך מת בשנת 640, והוחלף על ידי בנו גרימואלד.
בשנת 640 מרדה דוכסות תורינגיה נגד אוסטרזיה במלחמה היחידה בתקופת שלטונו של סיגברט.
גרימואלד הרשה למלך הצעיר לעמוד בראש הצבא בניסיון לדכא את המרד, אך הוא הובס על ידי רדולף , דוכס תורינגיה.
הכרוניקה של פרדגריוס מציינת שהתבוסה הותירה את סיגברט בוכה באוכף שלו.
למרות שהיה חסר השפעה כמלך, סיגברט הפך לבוגר אדוק תחת פיקוחם של פפין ומאוחר יותר של קוניברט וחי חיי חסידות נוצרית.
הוא השתמש בעושרו כדי להקים מנזרים רבים, בתי חולים וכנסיות, כולל מנזר סטבלוט-מלמדי .
סיגברט השלישי מת מסיבות טבעיות ב-1 בפברואר 656 בגיל 25. הוא נקבר במנזר סנט מרטין ליד מץ שהוא עצמו ייסד.
בשנת 1063 הוצאה גופתו מהקבר והועברה למבנה בצד המזבח.
המנזר נהרס בשנת 1552 ושרידי הקדושים הועברו לקתדרלת ננסי .
סיגברט השלישי נערץ כקדוש על ידי הכנסייה הקתולית כשיום חגו ב-1 בפברואר.
הוא הקדוש המגן של ננסי.
המאיורדומוס גרימואלד הצליח לשכנע את סיגברט הצעיר, שלא היו לו אז ילדים, לאמץ כיורשו את בנו של גרימואלד, כילדברט (המאומץ).
אולם המלך התחתן עם כימנכילד מבורגונדיה והוליד בן משלו, המלך לעתיד דגוברט השני.
הייתה לו גם בת, ביליכילד , המלכה לעתיד של נוסטריה ובורגונדיה.
בשנת 656, לאחר מותו של סיגברט, ניסה גרימואלד לתפוס את כס המלכות של אוסטרזיה ודאג לגלח את ראשו (טונזורה ) של דגוברט הצעיר (שהיה אז בן 7) ולשלוח אותו למנזר באירלנד.
בנו של גרימואלד, כילדברט, הוכרז כמלך אוסטרזיה באותה השנה, אך שלטונו היה קצר מועד שכן הוא הודח לאחר שבעה חודשים בשנת 657 והוא ואביו נהרגו במרד.
אוסטרזיה עברה לאחר מכן לשלטונם של בני אחיו של סיגברט, כלוביס השני, לתקופה מסוימת.
כלותאר השלישי, בנו הבכור של כלוביס, הפך למלך אוסטרזיה בשנת 657. בשנת 658 הוא הפך גם למלך נויסטריה ובורגונדיה עם מות אביו, ובכך איחד את הממלכות הפרנקיות באופן זמני תחת שלטון אחד.
אולם כמה שנים מאוחר יותר, האצולה האוסטרזית שוב לחצה בהצלחה להפרדת הממלכות.
כתוצאה מכך, כילדריך השני, אחיו הצעיר של כלותאר, הפך למלך אוסטרזיה משנת 662 ועד מותו ב-675. האצילים העלו על כס המלוכה את כלוביס השלישי, שלא ידוע עליו הרבה, אך שלטונו היה קצר.
בשנת 676 הוחזר דגוברט השני מאירלנד ותפס את כס המלכות של אביו לאחר כ-20 שנות גלות.
סוזן אלכסנדרה "סיגורני" ויבר היא שחקנית קולנוע אמריקאית.
ידועה בתפקידה כאלן ריפלי בסרטו של רידלי סקוט, "הנוסע השמיני" (1979), "שובו של הנוסע השמיני" (1986), שבוים על ידי ג'יימס קמרון, ושני סרטי המשך אחרים בסדרת סרטי "הנוסע השמיני", תפקיד שבו היא זכתה להכרה ברחבי העולם.
היא ידועה גם בשל תפקידיה כדיינה בארט בסדרת הסרטים "מכסחי השדים", דיאן פוסי בסרט "גורילות בערפל", ג'ייני קארבר בסרט "סופת קרח", וד"ר גרייס אוגוסטין בסרטו של ג'יימס קמרון "אווטאר" (2009).
ויבר הייתה מועמדת שלוש פעמים לפרס אוסקר בשל הופעותיה ב"שובו של הנוסע השמיני" (1986), "גורילות בערפל" (1988) ו"נערה עובדת" (1988), זוכה פרס גלובוס הזהב בשני הסרטים האחרונים.
ויבר מלוהקת בדרך כלל לתפקידי אישה חזקה ונחושה.
ויבר נולדה בעיר ניו יורק שבארצות הברית.
היא גדלה במשפחה אמידה מרקע נוצרי.
בת לאב מפיק טלוויזיה אמריקאי ולאם אנגלייה מקולצ'סטר שוויתרה על קריירת משחק.
בגיל 14 שינתה את שמה בהשראת דמות ב"גטסבי הגדול" מאת סקוט פיצג'רלד.
למדה משחק בנעוריה אך בחרה ללמוד לתואר ראשון בספרות אנגלית באוניברסיטת סטנפורד.
אחרי סיום הלימודים למדה בבית הספר לדרמה של אוניברסיטת ייל.
בשנת 1967 היא התנדבה בקיבוץ תל יצחק שבישראל.
עם סיום לימודיה החלה בקריירת משחק, בעיקר בתיאטרון ובאופרות סבון בטלוויזיה, אך סבלה ממגבלות בגלל גובהה הרב (182 ס"מ).
בשנת 1977 ביצעה את תפקידה הראשון בסרט הקולנועי הקומי של וודי אלן "הרומן שלי עם אנני" בתפקיד אילם, לצידו של אלן.
בשנה זו גם שיחקה במיני-סדרה "הטובים במשפחות" לצידו של ויליאם הרט.
ב-1984 שיחקה במחזה "Hurlyburly" בברודוויי, עליה קיבלה מועמדות לפרס טוני.
ב-1985 שיחקה בסרט הקומדיה הצרפתי "אישה אחת או שתיים" לצד הכוכב הצרפתי ז'ראר דפארדיה.
בשנת 1997 קיבלה מועמדות לפרס אמי לשחקנית ראשית במיני-סדרה או סרט ופרס גילדת שחקני המסך לשחקנית ראשית בסרט טלוויזיה על תפקידה בסרט האימה הטלוויזיוני של Showtime "שלגיה: סיפור אימה", לצד השחקנים סם ניל וגיל בלוז.
בשנת 2002 שיחקה במחזה "כס הרחמים", שכתב וביים ניל לה-בוט ועלה באוף ברודוויי.
בשנת 2003 שיחקה בסרט הילדים "בורות", המבוסס על רב המכר "בורות" בתפקיד המפקחת לו ווקר.
בשנת 2007 כיכבה בסרט "ימים לבנים", סרט דרמה בה משחקת אם אוטיסטית.
בשנת 2009 שיחקה בסרט המדע בדיוני "אווטאר", שיביים ג'יימס קמרון.
אחר כך השתתפה בשני סרטי המשך "אווטאר: דרכם של המים" ו"אווטאר 3".
בשנת 2012 שיחקה בסרט האקשן "חטיפה לאור יום" לצד הנרי קאביל וברוס ויליס..
בשנת 2016 השתתפה בהופעת קמע בקומדיה "מכסחות השדים", המבוסס על הסרט המקורי מ-1984 בו שיחקה ויבר בתפקיד ראשי.
בינואר 2026 ויבר לוהקה לתפקיד אוולין ווליס בסדרה המבוססת על משחק הווידאו טומב ריידר של פריים וידאו, דמות חדשה המתוארת כאישה בעלת השפעה השואפת לנצל את כישוריה של לארה.
ויבר נשואה משנת 1984 לבמאי-שחקן ג'ים סימפסון.
לזוג בת אחת, שנולדה בשנת 1990.
בשנת 2009 חתמה ויבר על עצומה לתמיכה ברומן פולנסקי, בקריאה לשחרורו לאחר שנעצר בשווייץ ביחס להאשמתו משנת 1977 בגין סימום ואונס של ילדה בת 13; היא כיכבה בעבר בסרטו "העלמה והמוות" ב-1994.
היא ידועה בשל החברות הוותיקה בינה לבין ג'יימי לי קרטיס, איתה כיכבה בקומדיה הרומנטית "רק לא את" ב-2010. בשנת 2015 הן התראיינו יחד, וקרטיס הודתה בפני ויבר שהיא מעולם לא ראתה את "הנוסע השמיני" בשלמותו כיוון שפחדה מדי.
בשנת 2017, ויבר עשתה הופעת קמע בסדרת הטלוויזיה הבריטית "דוק מרטין".
היא חשפה כי הסיבה להופעתה הייתה חברותה בת ה-40 שנה עם כוכבת הסדרה סלינה קאדל.
עולם נוסף (1976) - בתפקיד: אוויס ריאן.
הטובים במשפחות (1977) - בתפקיד: לאור ווילר.
פיוצ'רמה (2002) - בתפקיד: מובילת ספינת אקספרס (דיבוב).
חיות פוליטיות (2012) - בתפקיד: אליין באריש.
פן זירו - גיבור במשרה חלקית (2015) - בתפקיד: ליידי (דיבוב).
המגנים (2017) - בתפקיד: אלכסנדרה רייד.
חזיתית מלאה עם סמנתה בי (2019) - בתפקיד: ריפליי.
בובספוג מכנסמרובע (2019) - בתפקיד עצמה (דיבוב).
הקריסטל האפל: עידן המרד (2019) - בתפקיד: דוברת המיתוס (דיבוב).
הפרחים האבודים של אליס הארט (2023) - בתפקיד: ג'ון הארט.
טומב ריידר (יפורסם בהמשך) - בתפקיד: אוולין וואליס
סִיגֶט (ברומנית: Sighetu Marmaţiei או בקיצור Sighet; בהונגרית: Máramarossziget או Sziget; מילולית: "האי של מרמרוש" או בקיצור "אי") היא עיר בצפון רומניה, בסמוך לגבול עם אוקראינה.
העיר שוכנת במחוז מרמורש בטרנסילבניה.
שם העיר ניתן לה עקב מיקומה על חצי אי במפגש הנהרות טיסה (Tisa) ואיזה (Iza).
עד השואה התקיימה בה קהילה יהודית גדולה.
שרידי יישוב קבע מן המאה ה-11 נמצאו בסביבות העיר.
לסלו הרביעי, מלך הונגריה, הושיב רומנים במקום בין השנים 1272 ו-1290.
משפחת דראגפי ממרמורש התיישבה במקום וייסדה מאוחר יותר את נסיכות מולדובה.
בשנת 1532 קיבל היישוב זכויות עיר חופשית והפכה לבירת ארץ מרמרוש.
משנת 1556 הפכה סיגט למקום מושב של ווייבוד טרנסילבניה.
משנת 1570 נכללה העיר בנסיכות טרנסילבניה והחל משנת 1733 כלל הקיסר קרל השישי את העיר בממלכת הונגריה, חלק מקיסרות ההבסבורגים.
מ-1867 ועד סוף מלחמת העולם הראשונה הייתה סיגט חלק מממלכת הונגריה במסגרת אוסטרו-הונגריה, ובשנת 1918 עברה לשליטת רומניה.
בשנת 1940 בעקבות תכתיב וינה, שוב הועברה לשליטת הונגריה.
לאחר מלחמת העולם השנייה, בעקבות חוזה פריז (1947), חזרה בשנית לשליטת רומניה.
יהודים התיישבו בסיגט במאה ה-18, בעיקר לאחר חלוקת פולין וסיפוח גליציה לממלכת הבסבורג.
הקהילה הייתה אדוקה ושמרנית, באופן טיפוסי ליהדות אונטרלנד.
ב-1759 מונה הרב הראשון, צבי פיש, לעדה הקטנה שמנתה פחות ממאה נפשות.
באותם ימים היה האזור מעוז שבתאי, וילידי סיגט הצטרפו ליעקב פרנק.
בני טייטלבוים היו ברובם אדמו"רי חסידות סיגט במקביל לנשיאה במשרתם.
במקביל לרבי יקותיאל השלישי כיהן כרב הרשמי וכחבר מועצת העירייה הרב שמואל בנימין דנציג, שנספה גם הוא בשואה, שעמד בראש הקהילה הספרדית המקומית.
עם רבנים אחרים ששהו בעיר נמנו רבי שלמה יהודה טבק שכיהן כראש אב בית דין, וכן אדמו"רים מחסידויות ספינקא, ויז'ניץ וקרעטשניף.
בתחילת מלחמת העולם השנייה התגוררו בסיגט כ-10,000 יהודים, ובקיץ 1941 נשלחו כאלף מהם, חסרי נתינות (שלא יכלו להוכיח שהם בעלי אזרחות הונגרית), לאזור קמיניץ פודולסק שבפולין, ושם נרצחו בידי הכיבוש הגרמני.
בשנים 1942–1943 הגיעו לסיגט פליטים יהודים רבים שהצליחו להימלט מהגטאות וממחנות בפולין.
רבני העיר, ובהם הרב ד"ר שמואל בנימין דנציג ויקותיאל יהודה טייטלבוים, השתדלו לסייע לפליטים.
בחודש אפריל 1944, בעקבות פלישת הצבא הגרמני להונגריה, הוקם בסיגט גטו שחוסל עם העברת תושביו, 12,749 נפשות, למחנה ההשמדה אושוויץ בארבעה משלוחים, שבוצעו בין 16 ל-22 במאי 1944. תחילה גורשו תושבי הגטו הקטן ואחר כך תושבי גטו העיר.
לאחר המלחמה נתמנה הרב משה טייטלבוים לרב.
הוא עזב ב-1947, והוחלף לזמן קצר על ידי הרב יחיאל יהודה איזקסון, שהיה רבה האחרון של סיגט, עד שעזב לישראל.
סיגל אבין (נולדה ב-7 באוקטובר 1973) היא יוצרת טלוויזיה, תסריטאית, מחזאית, ובמאית טלוויזיה, קולנוע ותיאטרון ישראלית-אמריקאית.
בין עבודותיה הבולטות נמנות הסדרות "לאבד את אליס" שנרכשה על ידי Apple TV+ ושודרה בכל העולם, סדרת הרשת "זה מטריד" והקומדיה "בלתי הפיך".
אבין נולדה במיאמי, פלורידה, להורים ישראלים שעברו להתגורר בארצות הברית מיד לאחר נישואיהם.
אביה עסק במלונאות ואמה הייתה מורה ליהדות.
כשהייתה בת 10 חזרה המשפחה לישראל, רק אז החלה אבין ללמוד את השפה העברית.
בגיל 16, כאשר הוריה חזרו לארצות הברית, הפעם ללוס אנג'לס, שם ניהל אביה את מלון ה"מונדריאן" המפורסם על רחוב סנסט, בחרה אבין להישאר בישראל.
היא סיימה את לימודיה התיכוניים והתגייסה לצה"ל, שם שירתה בשייטת 13 כסמב"צית במעמד של חיילת בודדה.
לאחר שחרורה מהצבא התגוררה באילת במשך שנה, עבדה כמדריכה בריף הדולפינים ושידרה ברדיו המקומי "קול הים האדום".
ב-1995 עברה לתל אביב ולמדה משחק בסטודיו למשחק של יורם לוינשטיין.
ב-2000 לאחר סיום לימודי המשחק שלה, כתבה וביימה את ההצגה "איך להכין בן" בכיכובם של יעל הדר וזבולון מושיאשווילי, שזכתה בציון לשבח בפסטיבל הבינלאומי להצגות ילדים ונוער בחיפה בתקופת ניהולו של רוני פינקוביץ'.
ההצגה, שסיפרה את סיפורן של שלוש חברות המנסות ליצור את בן הזוג המושלם מתוך ספר כשפים, נרכשה על ידי תיאטרון אורנה פורת.
באותה השנה ביימה גם את המחזה "עורלה" מאת רשף לוי בפסטיבל התיאטרון הקצר בצוותא.
המחזה סיפר את סיפורו של רב במאה ה-14 שיום אחד צומחת עורלתו מחדש.
ב-2001 כתבה וביימה את "שמוליק חבר חדש" בכיכובו של יובל סמו, שזכתה בפרס ההצגה הטובה ביותר ובפרס המחזה בפסטיבל הבינלאומי להצגות ילדים ונוער בחיפה.
המחזה מספר על שלושה ילדים בודדים שמחליטים לחטוף סבתא כי אין להם.
ההצגה נרכשה על ידי התיאטרון של סמי לוי.
ב-2002 כתבה וביימה את "עם חיוך ואקדח", המתוארת כקומדיה עצובה על אנשים קטנים עם חלומות קטנים.
המחזה נבחר לייצג את ישראל בפסטיבל התיאטרון באוסטרליה מטעם משרד החוץ ונחשב לאחד המחזות המבוקשים במגמות תיאטרון בכיתות י"ב.
כמו כן, כתבה וביימה את "חני בעלך אוהב אותך" לפסטיבל התיאטרון הקצר בצוותא.
מחזה בחמישה חלקים שהולך מהסוף להתחלה, על אישה שאוכלת את בעלה בזמן שהיא חולמת על הצלחה בברזיל.
ב-2003 כתבה וביימה את "הפריקס", הצגה ללא מילים בהשראת סרטו של טוד בראונינג.
ההצגה זכתה להצלחה רבה והוזמנה לפסטיבלים ברחבי העולם.
ב-2005 הצטרפה אבין לצוות תיאטרון הבימה כמנהלת האמנותית של "צעירי הבימה", שם ביימה מספר הצגות בהן "הכלה וצייד הפרפרים" של ניסים אלוני, "טקסי" שיצרה עם הקבוצה, "המחלוקת" של מאריבו ו"אגדת אטליז".
לאורך השנים עסקה אבין בכתיבה טלוויזיונית.
בשנת 2001 כתבה כתסריטאית משנה, תחת התסריטאי הראשי גל פרידמן את הטלנובלה "לגעת באושר" ששודרה בערוץ ויוה.
בשנת 2002 כתבה כתסריטאית, תחת התסריטאי הראשי גל פרידמן דיאלוגים בטלנובלה "לחיי האהבה" בערוץ 3. "לחיי האהבה", בכיכובם של סופי צדקה וגיל פרנק, נחלה הצלחה רבה.
בשנת 2003 אבין יצרה והייתה התסריטאית הראשית של "משחק החיים" אשר שודר ב HOT, בכיכובם של גיא אריאלי, ניר לוי ולירון וייסמן, עקבה אחר יצירת הצגה מודרנית של "רומיאו ויוליה", סביב עולם אהבות, בגידות, חברויות ושקרים בין אנשי התיאטרון וסובביהם.
הסדרה, שהתמקדה בעולם התיאטרון דרך משפחה המנהלת את תיאטרון הכוכב, זכתה להצלחה גדולה למרות חששות ראשוניים של הערוץ.
לאחר הצלחתה האדירה של "משחק החיים", יצרה אבין בשנת 2004 יחד עם גל זייד, והייתה התסריטאית הראשית של "מיכאלה", טלנובלה יומית העוסקת בסיפורי התככים של עולם ההיי טק, בכיכובם של נתי רביץ ואפרת כהן.
ב-2005 יצרה יחד עם גל זייד ודרור נובלמן, וכתבה עם נובלמן את הטלנובלה המצליחה "טלנובלה בע"מ", סדרה המתארת את הקלעים של יצירת טלנובלה.