tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
עוד היא אומרת למת, "אני חושבת עליך ואינני בוכה".
השיר מציג את הזמן כתרופה ליגון ולצער.
בֶּצֶר, היא עיר מקראית, אחת מערי הלויים.
שמה מוזכר שלוש פעמים בתנ"ך ובשלושתן מופיעה כבֶּצֶר בַּמִּדְבָּר.
לשבט לוי לא ניתנה נחלה.
בצר היא אחת מארבעים ושמונה ערים בארץ ישראל שעם ישראל נצטווה בתורה להעניק ללויים ולכהנים.
ב, מסופר שישראל הקדישו שש ערי מקלט: את קֶדֶש בהרי נפתלי, את שְׁכֶם בהר אפרים, ואת קִרְיַת אַרְבַּע (חברון) בנחלת שבט יהודה, בנוסף לבצר בתחומי נחלת שבט ראובן את רָאמוֹת, וגּוֹלָן, שבעבר הירדן המזרחי.
חז"ל מבארים כי "שלוש ערים הפריש יהושע בארץ כנען והיו מכוונות כנגד שלוש שבעבר הירדן כשתי שורות שבכרם, חברון ביהודה כנגד בצר במדבר, שכם בהר אפרים כנגד רמות בגלעד, קדש בגליל כנגד גולן בבשן".
המשנה מבארת כי בצר שכנה במישור מידבא.
יש המשערים כי בצר היא 'אום אל-עמד' שנמצאת מזרחית למידבא.
בצר מוזכרת במצבת מישע .
מנגד יש הסוברים כי היא העיר בצרה ששמה מוזכר ב השוכנת אף היא צפונית למידבא.
מבצע בצר, במלחמת העצמאות נערך בתל אביב נקרא על שם העיר המקראית בצר ששימשה כעיר מקלט.
מטרת המבצע הייתה תפיסתם של משתמטים ועריקים משירות צבאי וגיוסם המיידי לצה"ל.
המבצע לא הצדיק את התקוות שתלו בו.
בֶּצֶפֶר היא סדרת טלוויזיה מוקומנטרית ישראלית לנוער שנוצרה ובוימה על ידי אילן רוזנפלד.
הסדרה משודרת ב-TeenNick מ־24 בנובמבר 2019 ומבוססת על הסדרה "בצפר" ששודרה בשנת 2005 בערוץ ניקלודיאון.
הסדרה מציגה מערכונים קצרים המתרחשים בבית ספר, ובמרכזם תלמידים בבית הספר הפיקטיבי "אלון".
הסדרה משודרת במקביל גם ב"הוט קומדי סנטרל" בשעות הערב.
הסדרה מציגה את השנה בה מודיע מנהל בית הספר יוחנן לפיד (ישראל אהרוני) שהוא פורש מתפקידו.
בכך נפתחת מלחמת ירושה בחדר המורים.
הסדרה עוקבת אחרי כמה דמויות של תלמידים ונושאי תפקידים שונים בבית הספר ומציגה את דרך ההתמודדות והחשיבה שלהם בנושאים שונים כגון: חרם, חינוך מיני, יום הורים, אוכל, המסע לפולין, יום האם, מלחמה, חמסין ועוד, כאשר כל פרק בסדרה מתעסק בנושא אחר.
ניתן לראות כי העלילה בתוכנית שונה מעלילת התוכנית הקודמת ותעסוק בעיקר בנושאים אקטואליים.
שחר קפלן (עומר חזן) – תלמיד בבית הספר.
בעל הפרעת קשב וריכוז לוקח כדורי ריטלין.
היה בן הזוג של דנה עד שדנה נפרדה ממנו.
דנה אבקסיס (קים אור אזולאי) – תלמידה בבית הספר.
הייתה בת הזוג של שחר עד שנפרדה ממנו.
המקבילה של לירון מגרסתה המקורית של הסדרה.
מיקי בניהו (רועי רביב) – תלמיד בבית הספר.
המקביל של מנשה (אבי יפה) מגרסתה המקורית של הסדרה.
ציון קאטמה (יונתן רוזובסקי) – תלמיד בבית הספר ממוצא אתיופי.
מיילי (מתן לקס) – תלמיד בבית הספר.
המקביל של זוהר בשן (נדב אבקסיס) מגרסתה המקורית של הסדרה.
ליאם (עדי חבשוש) – תלמידה בבית הספר.
אביטל פלוטניק (יעל טל) – תלמידה בבית הספר.
שתקנית ולא אוהבת תשומת לב.
רז (עומר עציון) – תלמיד/ה בבית הספר.
מגדיר/ה את עצמו/ה כבן ובת (ביג'נדר).
+תלמידי בית ספר אלוןמספר סידורישםדמות מקבילה לו1שחר קפלןבת חן מיוחס(ענת מגן-שבו)2דנה אבקסיסלירון פרידמן(רוני דואני)3מיקי בניהומנשה כצנלסון(אבי יפה), שירן פסטרנק(הדר שחף-מעיין)4ציון קטמהחמוטל אבו(סיניה בן דור), זוהר בשן(נדב אבוקסיס), מנשה כצנלסון(אבי יפה)5מייליזוהר בשן(נדב אבוקסיס)6ליאםשרון רוזן(נדב אסולין)7רזדריה אלמוג(מיכל גבריאלוב)8אביטל פלוטניקבת חן מיוחס(ענת מגן-שבו), דריה אלמוג(מיכל גבריאלוב)
יוחנן לפיד (ישראל אהרוני) – מנהל בית הספר "אלון".
עובד 40 שנה כאיש חינוך, ומתוכן כ-30 שנה כמנהל בית הספר.
בסוף העונה הוא מגלה שיש לו עוד שנתיים לנהל.
משתמש לעיתים בבובת קרטון בדמותו מבלי שאף אחד שם לב.
אינו זוכר את שמות מוריו.
ראובת בן חמו (נדב אסולין) – המורה לתנ"ך בבית הספר.
עובדת בבית הספר כ-15 שנה.
יהלומה בורנשטיין-סמוכה (גיתית פישר) – מורה ורכזת מגמת אומנויות בבית הספר.
טוענת שהיא גילתה המון זמרים.
סמדר (עדי חבשוש) – המורה לספורט בבית הספר.
גלית צור (יובל סגל) – מחנכת בבית הספר ומורה למתמטיקה.
עולה מליטא הנולדה בשם וולגה קאמין.
התגרשה מבעלה לאחר 10 שנות נישואים בגלל שהתאהב באחת מחברותיה והתחתן איתה.
קמילה (גיתית פישר) – המורה למדעים בבית הספר.
התאהבה באחד התלמידים הכי גרועים שהיו לה מבלגיה והתחתנה איתו.
קרן (עומר עציון) – יועצת בית הספר שלא מתייחסים אליה.
התחתנה עם מי שהציק לה בתיכון.
אביגיל (יעל טל) – מזכירת בית הספר.
מעריצה את יוחנן, אוהבת את התלמידים מאוד.
נבחרה להיות המורה לחינוך מיני.
מגדלת בביתה שלושה חתולים שאותן היא מחשיבה לילדיה.
גדעון (עומר עציון) – המורה לספרות וליוגה בבית הספר וחסר סבלנות.
אביבה (נדב אסולין) – הטבחית בקפטריית בית הספר.
אימהּ מעריצה את לי בירן, ובסוף העונה מתה לאחר שהיא שמעה את לי בירן משוחח איתה לאחר שבא לבקר בקפיטריה.
אריה (יובל סגל) – אב הבית של בית הספר.
עובד 61 שנים בבית הספר.
ארקדי (נדב אסולין) – המורה לאנגלית בבית הספר.
מלמד את הילדים אנגלית שגויה.
נעמה (עדי חבשוש) – המורה לערבית בבית הספר במשך חמש שנים.
+צוותי ההוראה של בית ספר אלוןמספר סידורישםדמות מקבילה לו1יוחנן לפידרות קיוויתי(רועי בר-נתן)2אביגילמרגלית אלפחורס(עמיקם לוי)3קרןחביבה(נדב אסולין)4ראובת בן חמו ראובת בן חמו5יהלומה בורנשטיין-סמוכהאדריאנה(אבי יפה), מוריאל(אבי יפה)6סמדרכפיר להב(נדב אבוקסיס)7גלית צורגלית לוי(רועי בר-נתן), שולה(הדר שחף-מעיין)8קמילהשולה9ארקדיגלית לוי(רועי בר-נתן)10אביבה -11נעמהחמוטל אבו(סיניה בן דור)
ב־14 ביולי 2019 פורסם שהתוכנית "בצפר" תחודש.
השחקנים בסדרה שונים משחקני הסדרה המקורית, מלבד נדב אסולין, השחקן היחיד ששיחק גם בסדרה המקורית.
ב־30 ביולי 2019 התחילו צילומי הסדרה.
מספר הפרק(בסדרה)מספר הפרק(בעונה)שם הפרק11היום הראשון21 בנובמבר 2019 (שירותי VOD)24 בנובמבר 2019 (TeenNick)היום הראשון ללימודים, יוחנן מודיע שהוא שהוא פורש בסוף השנה.
גלית מכירה את התלמידים בכיתה החדשה.
התלמידים בוחרים לוקרים לשנה הקרובה ומיילי מנצל את ההזדמנות העסקית.22כסף25 בנובמבר 2019סמדר מתלוננת ליוחנן על המשכורת, אביבה משיקה אפליקציה לתשלום בקפטריה, מיילי אוסף כסף בשביל לצאת עם מגמת אומנות להצגה.
ליאם מתגלה כגאונה.33חרם26 בנובמבר 2019יוחנן וצוות המורים מנסים לעלות את רף התלונות על אלימות וחרם על מנת להיכנס לתוכנית למניעת אלימות של משרד החינוך.
ראובת מנסה להבין מההורים של רז מה זה?
דנה מנסה לשכנע את גלית שהסוכן והיחצ"נית שלה הם כמו ההורים שלה ויהלומה משבחת את ציון בפני אימו.99שמחות קטנות4 בדצמבר 2019אביגיל אוספת מהמורים כסף למתנה ליום הולדתו של יוחנן ומנסה לעשות מזה גם רווח לעצמה.
אביגיל מתחילה ללמוד בניית ציפורניים.
אמא של שחר מגיעה למנהל והמורות מציגות בחדר המורים את המתנות שקיבלו מהילדים שלהם ליום האם.2424חמסין25 בדצמבר 2019ראובת, המורה לתנ"ך, מסבירה למחנכת גלית למה יש התחממות גלובלית.
אריה השרת מגיע שוב לתקן את המזגן במעבדה, ליאם ודנה נתפסות בלבוש קצר שחושף את הברכיים ויש מכת ברחשים בבית הספר.2525היום האחרון26 בדצמבר 2019פרק אחרון.
ספיישל - יהלומה, המורה לאומנות, או ראובת, המורה לתנ"ך, מי מהן תהיה המנהלת הבאה?
הופעת אורח של לי בירן שמבקר בקפיטריה של אביבה.
צוות הצילום נפרד מהדמויות השונות.
בצקת ראש עצב הראייה היא מצב רפואי בו יש נפיחות של הדיסק האופטי העיני הנגרמת בדרך כלל על ידי לחץ תוך-גולגולתי מוגבר מסיבה כלשהי.
הנפיחות היא בדרך כלל דו צדדית ויכולה להתרחש לאורך שעות עד שבועות.
הצגה חד צדדית היא נדירה ביותר.
ביתר לחץ דם תוך-גולגולתי, הנפיחות בדיסק האופטי מתרחשת לרוב באופן דו צדדי.
כאשר נמצא בצקת ראש עצב הראייה בבדיקת פונדוסקופיה, יש צורך בהערכה נוספת מכיוון שאובדן ראייה יכול להיגרם אם לא מטפלים במצב הבסיסי.
בדרך כלל מבוצע בירור CT או MRI של המוח לאבחנת גורמים אפשריים שונים ללחץ תוך מוחי, וניקור מותני של עמוד השדרה לאבחנת מקרים של יתר לחץ תוך-גולגולתי עצמוני.
מחקרים שנעשו לאחרונה הראו כי ניתן להשתמש באולטרסאונד למדידת קוטר עצב הראייה לגילוי לחץ תוך-גולגולתי מוגבר ומראה דיוק טוב בבדיקת אבחון בהשוואה ל-CT.
לפיכך, אם יש חשד לבצקת של ראש עצב הראייה בבדיקה פונדוסקופית או אם לא ניתן להבחין בצורה מספקת בדיסק האופטי, ניתן להשתמש באולטרסאונד להערכה מהירה של לחץ תוך-גולגולתי מוגבר ולעזור בהמשך הערכה והתערבות.
בצקת ראש עצב הראייה חד צדדי יכול להצביע על מחלה בעין עצמה, כמו גליומה של עצב הראייה.
במקרים בהם מאובחן יתר לחץ תוך-גולגולתי עצמוני ניתן להפחית את הלחץ התוך-גולגולתי, על ידי טיפול תרופתי להגברת הספיגה של נוזל המוח (CSF), או הפחתת ייצורו.
תרופות כאלה כוללות תרופות משתנות כמו אצטזולאמיד ופורוסמיד.
במקרים בהם הגורם הוא עודף משקל, ירידה במשקל (אפילו ירידה של 10-15%) יכולה להוביל לנורמליזציה של הלחץ התוך-גולגולתי.
כמו כן, סטרואידים יכולים להפחית דלקת (אם זה גורם תורם לעלייה בלחץ התוך-גולגולתי), ועשויים לסייע במניעת אובדן ראייה.
עם זאת, ידוע כי סטרואידים גם גורמים ללחץ תוך-גולגולתי מוגבר, במיוחד עם שינוי במינון.
אם קיים מצב דלקתי חמור, כגון טרשת נפוצה, סטרואידים עם השפעות אנטי דלקתיות כגון מתילפרדניזולון ופרדניזון יכולים לעזור.
פעולת האבחון ניקור מותני כשלעצמה נמצאה מסייעת בהסרת נוזל עמוד שדרתי עודף בגולגולת גם ללא טיפול תרופתי נוסף.
בצק מקדים (או בצק סטרטר, באנגלית: Pre-ferment) הוא חומר התפחה המשמש להכנת לחמים.
הבצק המקדים מורכב ממחמצת שאור לבדה או בשילוב עם שמרים.
מכונה בעגת האופים גם "מחמצת אם".
זוהי טכניקת אפייה עתיקה ונחשבת לאחת מהמוקדמות ביותר ששימשו להכנת לחם.
שימוש בבצק מקדים, להבדיל מעבודה עם שמרים תעשייתיים, יוצר התססה עם שמרי בר המופקים באופן טבעי מהרכב החומרים בעיסה.
יתרונות רבים טמונים בתסיסה ראשונית וארוכה כזו בתהליך הכנת הלחם: ראשית, הרכב המיקרוביוטה בבצק מגוון ועשיר ומאפשר להגיע לטווח ארומות נרחב ועמוק יותר.
השמרים הטבעיים מקבלים זמן רב יותר לעבוד וכתוצאה מכך, לפרק את קשרי הגלוטן ואת הסוכרים בלחם, מה שיוצר לחם בריא ומזין יותר.
לצד השמרים, מתהוות בקטריות פרוביוטיות רבות המסייעות לפעילות מעי בריאה ולפירוק עמילנים בבצק כמו אצידופילוס ולקטובצילוס.
בנוסף, לחמים המופקים בשיטה זו עשירים בחומצה לקטית ואצטית השומרות על הלחם לאורך זמן כחומר משמר טבעי.
על אף ששיטה עתיקה זו פחות נפוצה כיום עקב נוחות השימוש בשמרים התעשייתיים, בצקים מקדימים שונים עודם נפוצים בקרב שוחרי בריאות, אופים מקצועיים וחובבי לחמים בעבודת יד.
סוגי לחמים שונים, כמו הג'בטה למשל, מוכנים באופן מסורתי עם בצק מקדים.
את הבצקים המקדימים ניתן לחלק לשני סוגים עיקריים: בצק מקדים על בסיס שמרים תעשייתיים, המכונה גם "ספונג'" ובצקים מקדימים המבוססים על מחמצת שאור בלבד.
בשתי הקטגוריות הללו, ישנם כמה בצקים מקדימים פופולריים הנמצאים בשימוש נפוץ ובעלי מסורות היסטוריות ארוכות שנים בקרב תרבויות המקור שלהן.
ישנם בצקים מקדימים מסוג "מחמצת אם" שעשויים להיות בני עשרות שנים ובצקים אחרים בני מספר ימים בלבד.
ביגה - עיסה פופולרית המוכרת בעיקר כחומר הגלם להכנת ג'בטה ולעיתים גם לפוקאצ'ות.
הביגה מורכבת מקמח, מים ושמרים תעשייתיים ולאחר התססה היא מפתחת מגוון בקטריות וחומצות מאכל נוספות המעשירות את טעמה, עוצמת ההתפחה ויתרונותיה הבריאותיים.
בעלת ניחוח שמרי חזק, אך לא חמוצה כמו בצקים מקדימים אחרים.
מעשירה את טווח המרקמים והטעמים ומאפשרת ללחם להחזיק לאורך זמן.
פוליש - בצק מקדים בסיסי למדי ונמצא בשימוש נרחב במאפיות צרפתיות.
מקור השם נובע ככל הנראה מהשימוש הנרחב בסוג הבצק המקדים על ידי מהגרים פולנים אשר ייבאו את הפוליש לצרפת.
הפוליש הוא למעשה מחמצת שאור דלילה מאוד ב-100% הידרציה אליה מוסיפים שמרים ונותנים לה לתסוס למשך כ-12 שעות.
דזם - בצק מקדים פופולרי נוסף הוא הדזם, אשר יובא לצרפת על ידי מהגרים בלגים.
זוהי טכניקה ייחודית בה מותסס כדור בצק קשיח כשהוא קבור בכלי קמח ומתווסף לעיסה רעננה כל מספר ימים.
לחמי דזם נחשבים למתוקים ביותר מבין לחמי המחמצת ובעלי טעמים אגוזיים וקלילים יותר.
פאטה פרמנטה (המכונה גם "בצק ישן" או "Oldough") - טכניקה זו יוצרת בצק מקדים שעובר במשפחה למשך דורות ונחשב למורשת אפייה בבתים רבים.
בתהליך זה, משלבים בבצק הטרי פיסות מתוך בצק ישן שהותסס.
בצק מסוג זה נשמר בקירור או קבור בקמח ומעביר אל הבצק הטרי את אוכלוסיית שמרי הבר ובקטריות החומצה הלקטית המצויות בו.
ניתן לחזור שוב ושוב על התהליך ולהפריש חתיכה מהלחם החדש כדי להשתמש בה לפאטה פרמנטה הבא.
עם כל שימוש שחולף, כך טעמו של הלחם נעשה עמוק יותר.
הכנת בצק מקדים כוללת לרוב עירוב קמחים, מים ולעיתים גם שמרים.
יש המוסיפים מלח וסוכר לתערובת כדי לשלוט בקצב התסיסה.
רמת ההידרציה, אחוז השמרים התעשייתיים וטמפרטורת ההתססה משתנה מסוג לסוג.
במדינות מסוימות (בעיקר מזרח אירופה, הבלטיות והארצות הנורדיות) נעשה שימוש גם בקמח שיפון להכנת בצקים מקדימים.
לעיתים, נעשה שימוש גם ביוגורט, מיץ פירות או מי השרייה של פירות יבשים כדי להעשיר את העיסה ולזרז את תהליך ההתססה.
התסיסה מתבצעת לעיתים במקום חם, או בסביבה עם לחות מבוקרת, אך לעיתים, כמו בדזם למשל, דווקא בטמרטורות קרירות יותר.
כדי להבטיח תסיסה עשירה ומלאה, מונח הבצק המקדים להתפחה בכלי הגדולה עד פי 5 מנפחו.
ההתססה עצמה עשויה לארוך בין שעתיים ועד כמעט 24 שעות, בהתאם לטמפרטורה, ריכוז השמרים וסוג הבצק הנדרש להכנה.
בצקת לימפטית היא מצב רפואי המתאפיין בנפיחות מקומית הנגרמת על ידי מערכת לימפה פגועה.
הביטוי השכיח ביותר של בצקת לימפטית הוא נפיחות ברקמות רכות ובצקת, ובהמשך גם שינויים בעור, וכן סיכון מוגבר לזיהום בעור.
לבצקת לימפטית אמנם אין תרופה, אך טיפול עשוי לשפר את התוצאות.
הטיפול הרפואי כולל בדרך כלל טיפול דחיסה, טיפול עור מטיב, פעילות גופנית וניקוז לימפטי ידני.
מערכת הלימפה מתפקדת כחלק קריטי ממערכת החיסון של הגוף ומחזירה נוזל חוץ-תאי לזרם הדם.
כאשר נפח נוזל הלימפה עולה על יכולתה של מערכת הלימפה לנקזו, כמות חריגה של נוזל עשיר בחלבונים מצטבר ברקמות.
ללא טיפול, נוזל עומד ועשיר בחלבונים זה גורם לתעלות הרקמה לגדול בגודלן ובמספרן, מה שמפחית את זמינות החמצן לאזור כולו.
תופעה זו מפריעה לריפוי פצעים ומספקת מצע עשיר לצמיחת חיידקים שעלולים לגרום לזיהומים, צלוליטיס, לימפנגיטיס, לימפדניטיס ובמקרים חמורים לכיבי עור.
חיוני מאוד עבור חולי בצקת לימפטית להיות מודעים לתסמיני הזיהום ולפנות לטיפול רפואי מיידי, שכן זיהומים חוזרים או צלוליטיס, בנוסף לסכנה הטבועה בהם, פוגעים עוד יותר במערכת הלימפה.
לימפאדמה היא לרוב סיבוך של טיפול בסרטן או זיהומים טפיליים, אך ניתן לראות זאת גם במספר הפרעות גנטיות.
במקרים נדירים, בצקת לימפטית עלולה להוביל לסוג סרטן הנקרא לימפאנגיוסרקומה, אם כי לא מובן עדיין המנגנון המוביל לסרטן זה.
לימפאנגיוסרקומה מופיעה לרוב במקרים של בצקת לימפטית ארוכת שנים.
ההערכה היא כי שכיחות הלימפאנגיוסרקומה עומדת על 0.45% מהמטופלים שעברו מסטקטומיה לפני 5 שנים.
הביטוי השכיח ביותר של בצקת לימפטית הוא נפיחות ברקמות רכות ובצקת.
עם התקדמות הבצקת הלימפטית ניתן לראות את החמרת הבצקת ושינויים בעור הכוללים שינוי צבע, היפרפלזיה, היפרקרטוזיס, פפילומטוזיס, עיבוי עור וכיבים.
בנוסף, קיים סיכון מוגבר לזיהום בעור, המכונה צלוליטיס.
בצקת לימפטית יכולה להופיע הן בגפיים העליונות והן בגפיים התחתונות, ובמקרים מסוימים גם בראש ובצוואר.
אבחון מבוסס בדרך כלל על סימנים ותסמינים, כאשר בדיקות משמשות לשלילת גורמים פוטנציאליים אחרים.
הערכת הגפיים מתחילה בבדיקה חזותית.
צבע, נוכחות שיער, ורידים גלויים, פצעים או כיבים.
שיטות הדמיה משמשות לרוב רק כאשר שוקלים לבצע ניתוח כחלק מהטיפול הרפואי, אם כי, אבחון ודירוג מדויקים עשויים לעזור בניהול המחלה.
תרופות משתנות אינן בשימוש, ובדרך כלל מבצעים ניתוחים רק אם טיפולים אחרים כשלו.
קיימות מספר שיטות כירורגיות לטפל בבצקת לימפטית, אך רובן הוכחו בשנים האחרונות כלא יעילות.
שאיבת שומן עשויה לסייע בשיפור הבצקת הכרונית אם קיימת, במהלכה מסירים שומן וחלבון.
הליך זה נעשה בשילוב עם טיפול דחיסה ממושך.
בצקת ריאות תלוית גובה היא צורה מסכנת חיים של בצקת ריאות, שאינה ממקור לבבי, המופיעה אצל אנשים בריאים בגבהים, בדרך כלל מעל 2,500 מטר מעל פני הים, אם כי בעלי גורמי סיכון עלולים לסבול מתסמינים גם בגבהים נמוכים יותר.
בצקת ריאות תלוית גובה היא סיבוך של מחלת גבהים, וגורם המוות העיקרי הקשור לחשיפה לגובה רב, עם שיעורי תמותה גבוהים בהיעדר טיפול חירום הולם.
באופן קלאסי, בצקת ריאות תלוית גובה מתרחשת בקרב אנשים החיים בגובה נמוך הנוסעים לגובה גבוה, אך היא נפוצה גם אצל אנשים שגרים בגובה רב, לאחר שחזרו משהייה בגובה נמוך.
תסמיני בצקת ריאות תלוית גובה כוללים קוצר נשימה במנוחה, שיעול, חולשה או ירידה בביצועי הפעילות הגופנית ולחץ או גודש בחזה.
סימני הבצקת כוללים חרחורים או צפצופים בהאזנה לריאות, כיחלון מרכזי, טכפניה (נשימה מהירה) וטכיקרדיה (דופק מהיר).
לעיתים, בצקת ריאות תלוית גובה באה בשילוב עם בצקת מוחית תלוית גובה.
הגורם הפתו-פיזיולגי העיקרי הגורם לבצקת ריאות תלוית גובה הוא הירידה בלחץ החלקי של החמצן העורקי הנגרם כתוצאה מלחץ האוויר הנמוך בגבהים.
ישנם גורמי סיכון רבים לבצקת ריאות תלוית גובה כמו מין (זכר), גורמים גנטיים, היסטוריה של בצקת ריאות תלוית גובה, קצב העלייה לגובה, חשיפה לקור, גובה השיא, עוצמת המאמץ הגופני ומצבים רפואיים בסיסיים מסוימים, כמו יתר לחץ דם ריאתי.
ההמלצה העיקרית למניעת בצקת ריאות תלוית גובה היא עלייה הדרגתית בגובה.
ה-Wilderness Medical Society ממליצים למטפסים לגובה של מעל 3,000 מטר לא לעלות מעל 500 מטר ביום ולכלול יום מנוה כל 3–4 ימים.
אם יש קושי בביצוע ההנחיות מומלץ ימי מנוחה רבים לפני או אחרי העליות הגדולות בגבהים.
התרופה הנחקרת והמועדפת ביותר למניעת בצקת ריאות תלוית גובה היא ניפדיפין, שמרחיב כלי דם ריאתיים ומונע את יתר לחץ הדם הריאתי הנגרם מהעלייה לגובה.
בנוסף, מומלץ למי שעולה לגבהים במהירות להימנע מאלכוהול ותרופות שינה.
הטיפול המומלץ כקו ראשון לבצקת ריאות תלוית גובה היא ירידה לגובה נמוך במהירות האפשרית ושיפור בתסמינים נראה כבר בירידה של כ-500 עד 1,000 מטר.
עם זאת, במצבי בצקת קלי, לא חובה לרדת בגובה ולעיתים התחממות, מנוחה וחמצן יכולים לשפר את התסמינים.
בצק מטוגן הוא מאכל רחוב, הנפוץ בעיקר בצפון אמריקה.
המאכל מבוסס על בצק העובר תהליך של טיגון בשמן עמוק במקום ומוגש עם אבקת סוכר או בתוספת ציפויים שונים.
הבצק המטוגן נפוץ בדרך כלל בעגלות אוכל ובדוכני מזון באוויר הפתוח בקרנבלים, פארקי שעשועים, ירידים, רודיאו ובריזורטים באזורי חוף.
בצק מטוגן הוא השם הספציפי למגוון מאכלים הנכנסים תחת ההגדרה של סוגי לחם מטוגן שונים העשויים מבצק שמרים; בצק מטוגן ידוע גם בשמות אחרים כמו חיילי רגלים, אוזני פיל ובורמואלוס (במקרה זה מדובר בחתיכות קטנות יותר).
מאכלים אלו זהים כמעט זה לזה ולחלק מגרסאות בצק השמרים של מאפה בשם בנייה, ושונים יחסית ממזונות בצק מטוגנים אחרים כגון דונאטס (סופגניות אמריקאיות) או פריטרים.
במטבח הקנדי חתיכות של בצק מטוגן נקראות לפעמים זנבות בונה (beaver tails).
בניופאונדלנד, מחוז במזרח קנדה, מכנים את הבצק המטוגן "טוטון" .
הוא מיוצר על ידי טיגון של בצק לחם על מחבת עם חמאה או שאריות שומן מ"קרצ'ים" (חזיר משומר מטוגן) ומוגש עם מולסה כהה, סירופ מייפל או סירופ תירס.
הוא מיוצר באופן מסורתי משאריות לחם ומטוגן טיגון קל יחסית במחבת, בניגוד לטיגון עמוק.
במטבח האיטלקי ישנו מאכל שהוא וריאציה נפוצה על בצק מטוגן אותו אפשר למצוא בצפון אמריקה - הזפולה.
מאכלים דומים אפשר למצוא גם באירופה, לרוב בעגלות אוכל ובירידים שונים.
לדוגמה, בקרואטיה בצק מטוגן מכונה languši, במטבח ההונגרי ישנו מאכל הונגרי-צ'כי מסורתי דומה בשם לנגוש, ב-מטבח האוסטרי זהו ה-kiachl, במטבח הגרמני הוא נקרא Knieküchle ובמטבח ההולנדי זהו האוליבול.
בצפון ספרד מאכל הבצק המטוגן אופייני לעונת הקרנבל ויש לו קשר רוחני לקרנבל, בדומה ל 'רוזקון' בחג המולד או 'ארוז קון לצ'ה' בחג הפסחא.
סוג של כדורי בצק רכים ומטוגנים המצופים בדרך כלל בסוכר ניתן למצוא בכמה מסעדות סיניות בניו יורק.
כדורי בצק אלה מכונים בשמות שונים ומגוונים, בין היתר: "עוגיות סוכר", "סופגניות סיניות", "לחם מטוגן" ועוד.
במדינות טורקיות במרכז אסיה ישנו מאכל דומה הנקרא Boortsog או Pişi.
בצק מטוגן נעשה על ידי טיגון בשמן עמוק של מנות מחולקות מבצק שמרים תפוח.
הבצק מקבל צורה של מאכל שאינו אחיד בגודלו ובצורתו ומבעבע מהטיגון.
לאחר הטיגון ניתן לפזר על הבצק מגוון תוספות, כמו סוכר מגורען, אבקת סוכר, קינמון, רוטב פירות, סירופ שוקולד, גבינה, סירופ מייפל, קצפת, רוטב עגבניות, חמאת שום, מיץ לימון, דבש, חמאה, אגוזים, או שילוב של כמה מאלו.
בקבוק תבערה (בראשי תיבות בקת"ב), המכונה גם בקבוק מולוטוב, או קוקטייל מולוטוב (על שם ויאצ'סלב מולוטוב) הוא נשק מאולתר פשוט וקל להכנה, הנמצא בעיקר בשימושם של לוחמי גרילה, ובעבר היה גם בשימוש צבאות סדירים בזמן מלחמה.
בקבוק תבערה מורכב מבקבוק זכוכית ממולא בנוזל דליק, על פי רוב בנזין או כוהל (בדרך כלל מתנול או אתנול), וסמרטוט התחוב בפיית הבקבוק.
הנשק מופעל על ידי הצתת הסמרטוט וזריקת הבקבוק על המטרה.
עם הפגיעה מתנפץ הבקבוק, וכאשר הנוזל נשפך על המטרה ונוגע בסמרטוט הבוער, נוצרת תבערה.
לפעמים, אם הם בנמצא, חומרים מתלקחים-מעצמם (כגון זרחן לבן) יכולים לשמש אף הם כדי להבטיח את התפוצצות הבקבוק כשהוא פוגע בפני המטרה.
זפת, שמן דקלים, סוכר או חומרים אחרים, מוספים אף הם לעיתים לבקבוק, כדי לגרום לנוזל הבוער להידבק למטרה במקום לנזול.
לפעמים מוסיפים לתערובת חומצה כדי להגדיל את פוטנציאל הנזק של הנוזל ואת סיכוייו לחדור משטחים חסיני-אש.
בקבוקי תבערה נקראים גם "בקבוקי מולוטוב", על שם ויאצ'סלב מולוטוב, שהיה שר החוץ ומזכיר המלחמה של ברית המועצות במלחמת העולם השנייה.
לאחר שמולוטוב טען כי אינו מפציץ את הפינים אלא מנחית להם חבילות מזון, הפינים כינו את הפצצות "סלסלות הלחם של מולוטוב".
לאחר מכן, בפרפרזה על כינוי זה, כינו הפינים את בקבוקי התבערה בהם השתמשו בשם "קוקטייל מולוטוב".
חיילי צבא פינלנד השתמשו בבקבוקי תבערה בהצלחה נגד טנקים של הצבא האדום בשני העימותים הצבאיים שנערכו בין פינלנד לברית המועצות, מלחמת החורף ומלחמת ההמשך, והם שטבעו את המונח.
הצבא הפיני ייצר בקבוקי תבערה בהליך ייצור סדרתי, בצירוף גפרורים להצתתם.
בפצצות דלק נעשה שימוש כבר במהלך מלחמת האזרחים בספרד, ולפעמים הושלכו פצצות כאלה באמצעות קלע.
בקבוקי מולוטוב היו בשימוש גם בקרבות בעמק הירדן.
בקרב על דגניה א' נעשה שימוש בבקבוקי מולוטוב אשר יוצרו בבית הספר המקומי על ידי המורה לכימיה ועד לפני כמה שנים הייתה סברה שאחד הבקבוקים שזרק אחד מהמגנים פגע במכל הדלק של הטנק וגרם לסורים לסגת (בפועל הוכח על ידי חיל החימוש כי מדובר בפגיעה של מטען חלול ממטול הפיא"ט).
כלי נשק אלה היו בשימוש נפוץ על ידי כל הצדדים במלחמת העולם השנייה.
הם היו יעילים מאוד כנגד טנקים קלים, ופגעו קשות במורל האויב.
להלן תיאור מכלי ראשון של תוצאות השימוש בהם, שנכתב במהלך מרד גטו ורשה ב-1943:
בקבוקי התבערה נמצאים בשימוש נרחב בהסכסוך הישראלי-פלסטיני, בעיקר על ידי מפגינים ומחבלים פלסטינים.
בקבוקי התבערה משמשים הן נגד מטרות צבאיות והן נגד אזרחיות.
טנקים ונגמ"שים וצמ"ה מודרניים ממוגנים לרוב מפני פגיעה רגילה של בקבוקי תבערה, בשל היותם חסיני אש.
יידוי בקבוקי תבערה במהלך מהומות לעיתים משלוב עם יידוי אבנים.
בית המשפט העליון הדגיש את החומרה שביידוי בקבוק תבערה לעבר כלי רכב:
במקרים בהם בקבוק תבערה לא גרם לנפגעים, נקבע מתחם ענישה על ייצור ויידוי בקבוקי תבערה של בין 12 חודשים לבין 40 חודשי מאסר למבצע העיקרי, ובין 8 חודשים לבין 30 חודשי מאסר למסייע.
לקטינים נקבעו עונשים קלים יותר, אך גם אלו כללו לעיתים מאסר בפועל.
הבקאע הוא חבל ארץ פורה במזרח לבנון (ממערב לסוריה), 30 ק"מ מזרחית לים התיכון (באזור ביירות).
כשמו כן הוא - בקעה, שטח נמוך המוקף רכסי הרים מסביבו: הרי הלבנון ממערב והרי מול הלבנון ממזרח.
הבקאע היא ההמשך הצפוני של בקעת הירדן.
מבחינה גאולוגית, הבקאע, כמו גם בקעת הירדן, הוא חלק מהשבר הסורי-אפריקאי: היא המשך ישיר של עמק החולה בישראל ועמק עיון בלבנון.
אורך העמק 120 ק"מ, ורוחבו הממוצע 16 ק"מ.
האקלים הוא ים תיכוני, החורף ממוזג והקיץ חם ויבש, כמות הגשמים מושפעת מהיות העמק בצל הגשם, ונעה בין 230 מ"מ בצפון ל-610 מ"מ במרכז העמק.
שני נהרות יוצאים מן העמק: הליטני זורם בכיוון דרום־מערב עד לסביבת מרג' עיון, שם פונה הנהר מערבה (במה שמכונה "ברך הליטני") ונשפך לים התיכון, והאורונטס זורם צפונה אל סוריה וטורקיה ונשפך לים התיכון.
חבל הבקעא נמצא במחוז אל-בקאע בלבנון, שנקרא על שמו.
זחלה היא העיר הגדולה ביותר בעמק, והיא מצויה צפונית לכביש ביירות-דמשק, החוצה את העמק.
עוד במאה הראשונה לספירה, כאשר האזור היה בשליטת הקיסרות הרומית, שימש העמק מקור החיטה לפרובינקיה הרומית של סוריה.
כיום מהווה העמק 40 אחוז מהשטח המעובד בלבנון.
צפון העמק היבש משמש בעיקר כאזור מרעה, ואילו דרומו משמש לגידול חיטה, תירס, כותנה וירקות; כרמים ומטעים גדלים בעיקר באזור זחלה.
באזור גדלים באופן בלתי חוקי גם גידולי חשיש ושדות פרג המשמשים להפקת אופיום.
בשנת 1957 נבנה בחלקו הדרומי של העמק סכר, ששיפר מאוד את אספקת המים לאזור.
זחלה היא העיר הגדולה ביותר בעמק, ומשמשת כבירת מחוז אל-בקאע.
העיר נמצאת צפונית לכביש המהיר הראשי של ביירות-דמשק, שחוצה את העמק.
רוב תושבי זחלה הם לבנונים נוצרים, רובם משתייכים לכנסייה המלכיתית היוונית-קתולית, אך יש בהם גם מרונים ויוונים אורתודוקסים.
בעיירה ענג'ר, הממוקמת בחלקו המזרחי של העמק, ישנה אוכלוסייה ארמנית.
רוב תושבי החלק הצפוני של בקאע, כולל הערים בעלבכ ואל-הרמל, הם מוסלמים שיעים, למעט העיירה דיר אל אחמר, שתושביה נוצרים.
בנפות בעלבק ואל-הרמל יש מיעוט נוצרי וסוני, הממוקם בעיקר צפונה יותר, לאורך הגבול עם סוריה.
במחוזות המערביים והדרומיים של העמק ישנה אוכלוסייה מעורבת של מוסלמים, נוצרים וגם דרוזים.
העיירה ג'וב ג'נין המונה כ-12,000 תושבים, נמצאת באמצע העמק, ואוכלוסייתה סונית.
ג'וב ג'נין היא בירת נפת מערב הבקאע, ופועלים בה שירותי רפואת חירום (הצלב האדום), מכבי אש ובית משפט.
יישובים אחרים בנפה זו כוללים את מצ'גרה, סבג'ין, כאמד א-לוז, קב אליאס, סוחמור, יוהמור וסולטאן יעקוב.
בחלק הדרום-מזרחי של הבקאע, ומצפון להר החרמון, נמצאת העיירה ראשיא אל ואדי, בירת נפת ראשיא.
החלק הדרומי של המחוז מיושב בלבנונים דרוזים ונוצרים, ואילו החלק הצפוני השני מיושב בעיקר בלבנונים סונים.
ההתיישבות בבקאע החלה עוד בתקופות קדומות.
בבקעה נמצאו שרידים ארכאולוגים מהתקופה הפלאוליתית התקופה הנאוליתית תקופת הברונזה ותקופות מאוחרות יותר.
בדרום הבקאע שכנה במאה ה-14 לפנה"ס העיר כומידו, המופיעה במכתבי אל-עמארנה.
כומידו עיר חשובה בתקופת הברונזה המאוחרת.
בעיר ישב נציב מלך מצרים, שסמכותו חלה על ערים בבקעת לבנון או לפחות על דרום הבקעה.
במכתבי אל-עמארנה נקראה הבקעה (או לפחות דרום הבקעה) עמקו.
ערי האזור נפגעו ונשרפו במסגרת המאבקים על השלטון באזור בין שופילוליומש הראשון מלך האימפריה החתית למלך מצרים.
בשלהי תקופת בית שני היה חלק מן הבקאע שייך לממלכה בשם כלקיס.
בממלכה זו גר שבט ערבי בשם היטורים.
הממלכה השתרעה על פני חלקים מדרום הלבנון וצפון הגליל, אולם יהודה אריסטובולוס הראשון, הכהן הגדול סיפח חלקים ניכרים מכלקיס (הקרויה אף ארץ היטורים) לממלכתו וגייר את תושביה, בשנת 104 לפני הספירה.
בשנת 41 נתן הקיסר הרומאי קלאודיוס את הממלכה במתנה להורדוס, אחיו של אגריפס הראשון.
לאחר מותו של הורדוס, ניתנה הממלכה על ידי הקיסר קלאודיוס לאגריפס השני, אך בשנת 54 ניטלה ממנו וניתנה לדודנו אריסטובולוס.
כלקיס הקדומה נמצאת כיום בסמוך לעיירה מג'דל ענג'ר בבקאע.
החל מתחילת שנות השבעים השתלט על האזור ארגון הפת"ח, והאזור כונה בישראל ה"פתחלנד".
אזור הבקאע נחשב לאזור אסטרטגי עבור סוריה בשל קרבתו לבירתה דמשק.
אשר על כן, במשך כל מלחמת האזרחים בלבנון ובתקופת הסדר הסורי בלבנון (עד אמצע 2005) הוצבו בו כוחות סוריים גדולים.
במלחמת לבנון הראשונה נערכו באזור קרבות קשים בין צה"ל ובין צבא הסורי, ובכללם קרב סולטאן יעקוב, ומערך טילי הקרקע-אוויר באזור הושמד במבצע ערצב-19. לאחר כיבוש האזור בידי צה"ל במהלך מלחמת לבנון הראשונה, לא חזר הפת"ח לשלוט באזור, וזה הפך לאחד ממרכזי גידול הסמים הגדולים ביותר בעולם, בשליטה סורית.
כיום, יחד עם רובו של דרום לבנון, נמצא דרום הבקאע בשליטה כמעט מוחלטת של ארגון חזבאללה.
במהלך מלחמת חרבות ברזל תקף חיל האוויר הישראלי פעמים רבות באזור בקאע בעיקר בכפרים שמזוהים עם חזבאללה באזור וכן בבעלבכ.
התקיפות היו חריגות מאחר שהאזור מרוחק כ-100 ק"מ מגבול ישראל-לבנון והגיעו לאחר שיגורים ופעולות חזבאללה שצה"ל החליט להגיב אליהם בחומרה.
ב-23 בספטמבר 2024 פרסם דובר צה"ל אזהרה לתושבי הבקאע לפנות בתים בהם חזבאללה מסתיר אמצעי לחימה.
לאחר מכן החל חיל האוויר לתקוף מטרות מדויקות.
ב-21 בינואר 2025 חמושים ירו 6 כדורים לכיוון מפקד הבקעא שייח' מוחמד חמדי כאשר שהה בעיירה משגרה במערב הבקאע.
בקבוק הוא כלי קיבול עם צוואר פייה צר המשמש לאחסון נוזלים ועשוי לרוב זכוכית או פלסטיק, שקוף, חצי אטום או אטום.
מקור המילה בקבוק הוא בספר ירמיהו והיא אונומטופיה: חיקוי הצליל 'בק-בוק' הנשמע כשנוזל נשפך מפיו הצר של הבקבוק.
המילה שימשה עבור כלי קיבול לנוזלים בצורות שונות ומחומרים שונים - מכדי חרס ועד נאדי עור למסעות.
סוגי בקבוקים על פי תכליתם או אופן השימוש בהם
בקבוקי זכוכית מיוצרים בדרך כלל מזכוכית שקופה.
הצבע ירוק בקבוק הוא גוון ירוק כהה, בו צבועים בקבוקי בירה מסוימים.
בקבוקי בירה אחרים וכן בקבוקי חומץ עשויים זכוכית חומה.
תפקידה של זכוכית צבעונית הוא לסנן את קרני השמש בדרכן אל תכולת הבקבוק, כדי להגן עליה משינויים כימיים.
תחתיתו של בקבוק זכוכית עשויה בדרך כלל זכוכית עבה ומעוותת.
משקפיים בעלי עדשות עבות במיוחד מכונים לעיתים "תחתיות של בקבוק ערק".
בקבוקים מסוימים מיוצרים גם ממתכת.
"בּרְוָזָה" (flask - "פלסק" באנגלית, "באטה" בעיראק) הוא בקבוק קטן ושטוח, שייעודו נשיאה דיסקרטית של משקה אלכוהולי.
הבקבוק מעוצב באופן מעוגל מעט, כדי שייצמד לגוף (למשל בתוך כיס פנימי של מעיל) בלי לבלוט.
בקבוק האכלה לתינוקות עשוי פלסטיק, בעל פטמת סיליקון ומכסה.
על דפנותיו שנתות למדידת נפח הנוזל על מנת לאפשר מעקב אחר תזונת התינוק או הפעוט.
בקבוק זה מנוקה באמצעות מברשת מעוגלת.
בשנות החמישים השישים והשבעים היה קיים שימוש חוזר בבקבוקי חלב ומשקה בישראל.
הלקוחות היו משאירים בקבוקים ריקים על מפתנם, יחד עם כסף מזומן.
החלבן היה עובר בשעות הבוקר המוקדמות, ומחליף את הבקבוקים הריקים בבקבוקים מלאים חלב.
בבתים אמידים שנבנו בשנות השלושים של המאה העשרים בהדר הכרמל שבחיפה נבנו חלונות חלב: חלונות מיוחדים בצד הדלת, שיועדו להנחת בקבוקי חלב.
בקבוקי משקה אחרים, כמו בירה לדוגמה, היו מוחזרים לחנות.
הבקבוקים היו נרחצים, והיה נעשה בהם שימוש חוזר.
בשיטה זו קיימת סכנה של זיהום, אם הבקבוק לא נרחץ כהלכה, ולכן השימוש החוזר בבקבוקים הופסק.
בשנות האלפיים, מיוצרים גם בקבוקים לשימוש חד-פעמי מפלסטיק מסוג פוליאתילן טרפתאלט (PET), בעיקר עבור משקאות קלים ולאחרונה גם לבקבוקי בירה ויין זולים.
בשלהי המאה העשרים הוחל במיחזור של בקבוקי זכוכית ופלסטיק.
בשיטה זו לא נעשה שימוש חוזר בבקבוק, אלא הוא משמש כחומר גלם בתעשיית הזכוכית והפלסטיק.
לקידום מיחזור זה נחקק בישראל חוק הפיקדון על מכלי משקה, שנכנס לתוקף ב-1 באוקטובר 2002.
פקקי בקבוקים מיוצרים בשיטות שונות ולמטרות שונות:
פקק חד פעמי - לבקבוקי בירה ומשקאות אלכוהוליים תוססים אחרים
פקק מחוזק בתילי מתכת - לבקבוקי שמפניה
פקק פלסטיק בעל סגירה חוזרת - לבקבוקי משקאות קלים ומים מינרליים
פקק שעם, עטוף יריעת מתכת - לבקבוקי יין.
כיום מוחלף השעם לעיתים בחומר פלסטי.
פקק שואב אוויר - לאטימת בקבוקי יין לאחר שימוש חלקי.
פקק ספורט - ניתן לפתיחה באמצעות השיניים בלבד.
פקק ביטחון - לחומרים מסוכנים לשם מניעת פתיחת הבקבוק על ידי ילדים
פיית מזיגה ליין - למניעת נזילת היין על הבקבוק.
פטמת סיליקון או פקק מונע נזילה - לבקבוק האכלה לתינוק.
פיית מזיגה לשמן/חומץ - לטפטוף כמויות קטנות ומדויקות.
שימושים נוספים ומושאלים במילה "בקבוק"
בקבוק תבערה (או בקבוק מולטוב) - נשק מאולתר העשוי מבקבוק הממולא בנוזל דליק.
בקבוק קליין - מושג במתמטיקה, המתאר משטח קומפקטי דו-ממדי שניתן לשיכון רק במרחב בעל ארבעה ממדים או יותר.
בקבוק חם - מכל גומי ממולא מים חמים ופקוק, המיועד לחימום מקומי.
תלתלי בקבוקים - בעיצוב שיער, הם תלתלים גדולים המזכירים בקבוקים התלויים בשיער.
בקבוק - כינוי בכדורסל, לרחבה במגרש בצורת טרפז או מלבן בין קו העונשין לסל, הצבועה בדרך כלל בצבע שונה משאר המגרש.
בקבוק מגנטי - שדה מגנטי הכולא מטענים נעים (כמו שבפלזמה) בתוכו ללא יכולת לצאת וללא פגיעה בדפנות מכל חומר שהוא.
במתמטיקה, בקבוק קליין הוא משטח קומפקטי דו-ממדי, שאינו ניתן לשיכון במרחב האוקלידי התלת-ממדי, אלא רק במרחב בעל ארבעה ממדים או יותר.
את המשטח חקר לראשונה המתמטיקאי הגרמני פליקס קליין, שבנה אותו (מתמטית) לראשונה ב-1882, על ידי חיבור של שתי טבעות מביוס לאורך שפתן.
שני המבנים זכו להתעניינות רבה מצידם של אמנים ויוצרים, ואפילו של פסיכואנליטיקאים.
קליין קרא למשטח Kleinsche Fläche, כלומר "משטח קליין", אך הובן בטעות כ-Kleinsche Flasche, כלומר "בקבוק קליין", וטעות זו הפכה לשמו המקובל של המשטח.
בקבוק קליין הוא המשטח היחיד מגנוס 2 שלא ניתן לכוון אותו.
כדי לבנות בקבוק קליין, לוקחים בקבוק יין פתוח (וריק), ויוצרים חור עגול בקרקעית הבקבוק.
כעת מושכים את צוואר הבקבוק ומכופפים אותו כלפי מטה, כלפי החור.
לו היינו מחברים את צוואר הבקבוק לחור מלמטה, היינו מקבלים צינור סגור, הקרוי טורוס.
אלא שמטרתנו שונה - נחבר את הצוואר אל החור מלמעלה - משימה שלשמה נאלץ (בעולמנו התלת-ממדי) לחצות עם צוואר הבקבוק את גוף הבקבוק עצמו.
לו היינו פועלים בעולם ארבע-ממדי, לא היה הצוואר צריך לחצות את הגוף, וכך היה מתקבל דגם אמיתי של בקבוק קליין.
הנפח של בקבוק קליין הוא אפס: אין לו פנים וחוץ.
כדי לחסוך את הצורך לעבוד בעולם ארבע-ממדי (ואפילו תלת-ממדי), מתמטיקאים מעדיפים לחקור עצמים טופולוגיים על ידי הדבקה (במחשבה) של צלעות מצולעים .
הרעיון בהדבקה כזו הוא שהמצולע משמש מפה של העצם שאותו חוקרים, וכך אפשר לדמיין שער המוביל מצלע אחת על המפה לצלע אחרת.
הדוגמה הפשוטה ביותר היא הדבקה של שתי צלעות נגדיות בריבוע, באותו כיוון.
אם נדביק גם את שתי הצלעות הנגדיות האחרות זו לזו, באותו כיוון, יהא זה כאילו אנחנו מחברים את קצות הגליל זה לזה (באותו כיוון), וכך יתקבל טורוס.
לעומת זאת, אם נדביק את שני המעגלים שבקצות הגליל בכיוונים הפוכים, יתקבל בקבוק קליין.
טבעת מביוס מתקבלת מהדבקה של שתי צלעות בריבוע, בכיוונים הפוכים.
מכאן אפשר להסיק שאם מדביקים שתי טבעות מביוס זו לזו מתקבל בקבוק קליין.
למעשה, גם אם מדביקים את שפתה של טבעת אחת לעצמה (כפי שאפשר להדביק שפה אחת של גליל לעצמה, ולקבל מעין שקית חלב פתוחה בקצה האחד), מתקבל בקבוק קליין.
אפשר להפוך את הסדר, ולומר זאת כך: בקבוק קליין אפשר לחתוך לשתי טבעות מביוס; וגם, באופן שונה, לטבעת אחת.
דרך אחרת להבין משטחים טופולוגיים היא לחורר אותם.
אם מחוררים חור קטן בכדור ומותחים את שפת החור, מתקבל (בסופו של דבר) עיגול פתוח.
אם חוזרים על אותו מעלל בבקבוק קליין, מתקבלת צורה המורכבת מטבעת רגילה וטבעת מביוס, שהודבקו זו לזו בריבוע משותף.
הטופולוגיה היא ענף של הגאומטריה, שבו מנסים מתמטיקאים ללמוד מבנים גאומטריים על ידי צמצום נקודת ההסתכלות לאזורים קטנים ("סביבות").
אחד המבנים החשובים בטופולוגיה הוא המשטח - אם מתבוננים בסביבה הסמוכה לכל נקודה על משטח, התמונה דומה לזו שרואים מנקודה במישור (בשפה מתמטית אומרים ש"משטח" הוא מרחב טופולוגי, שהוא הומיאומורפי מקומית לכדור היחידה הפתוח של , כלומר: לדיסק ).
מישור הוא דוגמה אחת; פני כדור הם דוגמה אחרת.
הכדור שונה מן המישור בכך שיש לו פנים וחוץ, אבל זוהי תכונה שלא ניתן לזהותה כאשר מגבילים את הראות למרחקים קצרים (אכן, בעבר התקשו יושבי כדור הארץ לזהות שהם חיים על פני כדור ולא על מישור).
דוגמה נוספת למשטח הוא עיגול פתוח, כלומר, עיגול, ללא המעגל המקיף אותו.
כל נקודה שעל-פני העיגול רחוקה במידת-מה מן הקצה, ולכן היא נראית (בקנה מידה קטן מספיק) כנקודה שעל מישור.
לעומת זאת, אם נקיף את העיגול במעגל, התוצאה איננה נחשבת עוד למשטח - משום שמנקודה שעל המעגל נראית תמונה אחרת שונה: מישור מצד אחד, ריקנות מצד שני.
במונחים טופולוגיים, המעגל הוא השפה של העיגול.
לכדור ולטורוס אין שפה, והם נקראים 'משטחים סגורים'.
משטחים שיש להם שפה, כמו העיגול הפתוח, אינם כאלה.
אם כך, טבעת מביוס איננה משטח סגור - יש לה שפה, שגם היא (מבחינה טופולוגית) מעגל.
מבחינים בין שני סוגים של משטחים המשוקעים במרחב תלת-ממדי: כאלה שיש להם שני צדדים, וכאלה שיש להם רק צד אחד.
את הראשונים, כמו פני הכדור או העיגול הפתוח, אפשר לצבוע בשני צבעים; את האחרונים, כמו טבעת מביוס, אי אפשר.
משתמשים גם במונח 'כיוון' ("אוריינטציה"): משטחים בעלי שני צדדים הם 'ניתנים לכיוון' ("אוריינטביליים"), בעוד שבעלי צד אחד אינם ניתנים לכיוון.
אפשר להבין זאת כך: אם נציב את האות d על משטח שניתן לכיוון ונסיע אותה אנה ואנה, נוכל להחזיר אותה לאותו מקום כך שתראה כמו האות p, אבל לעולם לא נוכל להפוך אותה לאות b.
לעומת זאת, על פני משטח שאינו ניתן לכיוון ההבחנה בין ימין ושמאל אינה קיימת, ולכן אפשר יהיה לשקף את הסימן על ידי הסעתו במסלול מתאים.
בקבוק קליין הוא משטח סגור, שכאשר הוא משוקע במרחב התלת-ממדי הוא אינו ניתן לכיוון.
(למשטח המשוכן במרחב הארבעה ממדי אין "צדדים", כמו שלעקומה במרחב התלת־ממדי אין צדדים).
הטבעה (immersion) היא העתקה הפיכה מקומית של מרחב טופולוגי אחד לשני.
אמנם אי-אפשר לשכן את בקבוק קליין במרחב התלת-ממדי, אפשר להטביע אותו שם.
דרך אחת לעשות כן מופיעה בציור למעלה; ישנה דרך אחרת, הקרויה "הטבעה בצורת 8", ושתיהן אינן הומוטופיות זו לזו.
הטבעה שומרת על האפשרות לכוון משטח, ולכן להטבעה של בקבוק קליין מוכרח להיות צד אחד בלבד; מכאן נובע שכל הטבעה כזו מוכרחה לחתוך את עצמה, ולכן היא איננה מהווה שיכון.
משטחים סגורים אפשר למיין (עד כדי הומיאומורפיזם) לפי הכיווניות ומאפיין אוילר.
בקבוק קליין מוגדר כמשטח הסגור (היחיד) שאינו ניתן לכיוון, ומאפיין אוילר שלו שווה לאפס.
את המאפיין של בקבוק קליין אפשר לחשב מתוך העובדה שאפשר לשכן בו את גרף פרנקלין, שהוא גרף בן 12 קודקודים ו-18 צלעות, המחלק את המשטח ל-6 רכיבים.
רכיבים אלה מהווים מפה, שאותה לא ניתן לצבוע בפחות משישה צבעים; לכן בקבוק קליין מקיים את "משפט ששת הצבעים", בדומה למשפט ארבעת הצבעים שמקיים הכדור.
את בקבוק קליין אפשר לבנות על ידי הדבקה של שתי טבעת מביוס לאורך שפה משותפת, שהיא מעגל.
לפי משפט ואן קמפן, החבורה היסודית של המשטח המתקבל היא מכפלת היתוך של שני עותקים של החבורה הציקלית האינסופית, ביחס לתת-החבורות מאינדקס 2, כלומר .
זוהי הרחבה מרכזית של החבורה הדיהדרלית האינסופית בחבורה הציקלית האינסופית.
בהרצאה מפורסמת שנשא הפילוסוף והפסיכואנליטיקאי ז'אק לאקאן ב-1966 הוא הסביר שהמגוון של משטחים טופולוגיים שמהם ניתן לחתוך טבעות מביוס, ובכללם בקבוק קליין, הוא "חשוב מאוד, מכיוון שהוא מסביר דברים רבים על המבנה של מחלות נפש".
כך למשל "החיתוך בטורוס מקביל לסובייקט הנוירוטי".
יצוין שממשטח מכוון כמו הטורוס לא ניתן לחתוך משטח שאינו מכוון, כמו טבעת מביוס.
בקדייטינג (מאנגלית: backdating, בתרגום חופשי "תיארוך לאחור") הוא שינוי רטרואקטיבי של מועד ההענקה של כתבי אופציה למניה לתאריך שבו מחיר המניה היה בשפל, כך שמימוש האופציה יניב רווח מרבי למחזיק בה.
פעולה זו מהווה עבירה פלילית בהיותה רישום כוזב במסמכי תאגיד.
בקדייטינג בוצע בדרך כלל על ידי בכירים בחברה ציבורית, שהעניקה את האופציות לבכירים אלה, במטרה למקסם את הרווחים שיניבו כתבי האופציה שבידיהם.
התארוך לאחור, כמניפולציה חשבונאית, רווח מאמצע שנות ה-90 של המאה ה-20 עד לשנת 2002 בחברות ציבוריות שמניותיהן נסחרות בארצות הברית, בעיקר מתחומי ההיי-טק ושירותי הרפואה.
מנכ"לים ובכירים אחרים בחברות, שקיבלו מענקי אופציות בהחלטות דירקטוריון, בחרו בדיעבד את התאריך שבו יירשם מענק האופציות.
עד לשנת 2002 חייב החוק האמריקאי לדווח לרשות לניירות ערך (SEC) על הענקת אופציות לבכירים תוך 45 ימים מתאריך הענקתן, וכך יכלו הבכירים לבחור את התאריך שבו מחיר המניה היה בשפל בתקופה זו.
החל משנת 2002 פחת השימוש בבקדייטינג, לאחר שהחברות הציבוריות הנסחרות בארצות הברית חויבו לדווח תוך 48 שעות על הענקת כתבי אופציה לבכיריהן.
על פי מעקב של העיתון "וול סטריט ג'ורנל", לפחות 115 חברות דיווחו לבעלי המניות שלהן על חקירה פנימית, חקירה של ה-SEC, חקירה פלילית או תיקון דו"חות כספיים בעקבות חשדות לבקדייטינג.
בין החברות ברשימה נמצאות או היו אפל, McAfee, Monster, Broadcom והחברות הישראליות קומברס, מרקורי אינטראקטיב, צורן ואם-סיסטמס.
על פי הערכות, מאות חברות נוספות ביצעו בדיקות פנימיות במטרה לוודא אם בכיריהן ביצעו פעולות בקדייטינג.
תופעת הבקדייטינג זוהתה לראשונה במאמר שפרסם פרופ' אריק לי (Erik Lie) מאוניברסיטת Tippie College of Business בחודש מאי 2005 במגזין Management Science.
בעקבות המאמר פרסם ה"וול סטריט ג'ורנל" כתבת תחקיר בנושא, ובעקבותיה החלה הרשות האמריקאית לניירות ערך לחקור מספר חברות שמנהליהן נחשדו בבקדייטינג.
בין השאר הוגש כתב אישום פלילי נגד איש העסקים הישראלי קובי אלכסנדר, שהיה יו"ר ומנכ"ל חברת קומברס טכנולוג'י, שנחשד במעורבות בבקדייטינג ונאלץ להתפטר מתפקידיו בחברה.
בקאו (ברומנית: ) היא עיר ברומניה הנמצאת במרכז-מערב של חבל מולדובה, למרגלות הקרפטים המזרחיים על גדות הנהר ביסטריצה הנשפך לנהר סירט כ-8 ק"מ מדרום לעיר.
אוכלוסיית העיר מונה 210,469 תושבים.
מעבר גימש מחבר את העיר עם טרנסילבניה.
בעבר הייתה בבקאו קהילה יהודית גדולה ו-22 בתי כנסת, אך כיום נשארו בעיר 118 יהודים ו-2 בתי כנסת.
העיר היא גם המרכז של המיעוט ההונגרי "צ'אנגו".
לפי ניקולאיה יורגה שם העיר הוא קרוב לוודאי ממקור הונגרי
האימרה הרומנית " הוא מצא את הבקאו שלו" Și-a găsit Bacăul במובן של "מצא את עונשו", קשורה למילה הונגרית דומה bakó שמשמעותה "תליין", כלומר "מצא את התליין"
החוקר צ'יהק, בעקבות גוסטב וייגאנד תמך גם הוא במקור ההונגרי של השם.
בסוף המאה ה-19 נפוצה בקרב זקני העיר והצ'אנגואים באזור, במיוחד בכפרים קלוגרה מארה ולואיזי-קלוגרה אגדה שלפיה שם העיר ניתן על ידי הונגרי בשם באקו, מן הכפר קלוגרה, שהיה בעלי האדמות במקום.
הוא נמלט להונגריה ונעצר שם וכשנידון לעונש מוות עונשו בוטל בתנאי שיסכים להיות תליין - "bakó".
כשהורשה לשוב למולדובה הוא פתח בית מרזח בדרך לעיר רומאן, שנודע כ"בית המרזח של באקו" והפך לציון דרך.
בתעודות בשפה הסלבונית מוזכרת העיר תחת שמות כמו
"באקו","באקובה" או באקוביה" ונראה כי מקורם בשם פרטי.
שמות של אנשים כמו "באקו" היו ידועים בטרנסילבניה של ימי הביניים ובבולגריה של המאה ה-15, וקיימת גם ההשערה כי שם זה הוא ממקור טורקי, ייתכן קומני או פצ'נגי.
לפי תאוריה אחרת שם העיר נגזר ממקור סלאבי, שכן המילה "ביק" בפרוטו-סלאבית משמעה "שור" או "פר", והאזור של בקאו התאים לגידול בקר.
מילה זו נכנסה גם לשפה הרומנית - בצורת bâc.
בגרמנית נקראה העיר "בקאו", בהונגרית "באקו" ובטורקית "באקא".
ב-6 במרץ 1943 במסגרת תוכניתו ל"רומניזציה" של השמות למקומות הגאוגרפיים ברומניה ציווה המרשל יון אנטונסקו, הדיקטטור של רומניה באותה תקופה, לבדוק הצעה ולהחליף את שם העיר בשם (שנחשב לרומני טהור ) "גורה ביסטריציי" - "שפך הביסטריצה".
החוקרים שהעירייה נועצה בהם דחו את התאוריה לפיה שם העיר הוא הונגרי ודרשו את השארתו ללא שינוי.
בדומה לערים אחרות בחבל מולדובה, קמה בקאו על נקודת חצייה של נחל.
נמצאו שרידים ראשונים של יישוב במרכז העיר (על יד חצר הנסיכות Curtea Domnească) מהמאות ה-6 וה-7. מדובר ביישוב שנבנה על חורבות יישוב קודם מן המאה ה-4. נמצאו בו כלים, חלקם מקושטים בצלבים, רמז לקיומה של קהילה נוצרית במקום.
במאות ה-10-12 היה עמק הביסטריצה בשליטת קומנים ופצ'נגים.
מתיישבים זרים מילאו תפקיד חשוב בפיתוח היישוב.
על התיישבות הונגרית ראשונה באזור מעידים ממצאים ארכאולוגיים - כמה מגורים על האדמה או חצי קבורים בה, בערך מן המאה ה-15 ההונגרים התנחלו בעיקר על גדות השטוחות של הביסטריצה.
ממצאי קרמיקה אפורה מן המאה ה-14 הדומה לזו שנמצאה בצפון אירופה רומזים על נוכחותם של מתיישבים גרמנים שבאו מאזורים צפוניים.
קהילה רומית-קתולית התגוררה בקרבת ככר השוק אליה נהרו לעיתים תושבי החלק התחתון של הנהר.
האזכור הראשון של העיר הוא משנת 1408, בזמנו של אלכסנדרו הטוב.
האטימולוגיה של השם לא ברורה, אולם יש האומרים כי העיר נקראת על שמו של לוחם הונגרי בשם "באקו".
המשמעות של המילה "באקו" בהונגרית היא תליין.
בקאו הייתה חלק מנסיכות מולדובה שהייתה במשך כמה מאות שנים בת חסותה של האימפריה העות'מאנית לה שילמה מיסים קבועים.
היא שכנה על דרך מסחר חשובה בחבל מולדובה והחל מן המאה ה-16 זכתה לתנופה כלכלית.
במאה ה-17 חלה דעיכה מסוימת.
במאות ה-17 ו-18 הייתה העיר מושבם של בישופים.
בימי המלחמה העות'מאנית-רוסית (1768–1774) ניזוקה העיר קשות.
ההיסטוריון פרנץ יוזף זולצר תיאר אותה כעיר נטושה.
החל מן המאה ה-18 התיישבה בעיר קהילה יהודית.
את העיר משרת נמל התעופה הבין-לאומי ג'ורג'ה אנסקו , השוכן במרחק חמישה ק"מ ממנה.
נמל התעופה משמש גם את חברת איירוסטאר ואת חיל האוויר הרומני.
באוקטובר 2024 שימש נמל תעופה זה להחזרתם לישראל של חוגגי הקיבוץ באומן לישראל.
מרכז בקרת התעבורה האווירית של בקאו הוא אחד העמוסים באירופה, שכן הוא מטפל בטיסות מעבר בין המזרח התיכון ודרום אסיה לאירופה ומעבר לאוקיינוס האטלנטי.
תחנת הרכבת של בקאו היא אחת העמוסות ברומניה; יש לה גישה לתחנת הרכבת הרומנית הראשית מספר 500. כך העיר מחוברת לערים הרומניות הראשיות; תחנת הרכבת היא תחנת מעבר חשובה לרכבות בינלאומיות מאוקראינה, רוסיה ובולגריה.
לעיר יש גישה לכביש DN2 (E85) המקשר אותה לבירת רומניה, בוקרשט (לדרום), ולערים סוצ'בה ויאשי (מצפון).
הכביש האירופי E574 הוא כביש גישה חשוב לטרנסילבניה ולעיר בראשוב.
העיר שוכנתת גם בהצטלבות של מספר כבישים לאומיים בעלי חשיבות משנית, ובעתיד ישרת אותה גם הכביש המהיר A7 העובר מהגבול עם אוקראינה בסירט אל פלוישטי (צומת עם A3).
החל משנת 2020, כביש מהיר זה מצטלב עם מעקף באקו (Centura Bacău).
אהרן אהרנסון - בוטנאי, אגרונום וראש מחתרת ניל"י
וסילה אלכסנדרי - מגדולי המשוררים בשפה הרומנית
ולאד קיריקש - כדורגלן רומני המשחק בקרמונזה בעמדת הבלם
סולומון מרכוס - מתמטיקאי וחבר האקדמיה הרומנית
מריוס מירקו - עיתונאי, עורך, סופר והיסטוריון יהודי
דוינה מלינטה - אתלטית רומניה בעברה
קוסטל פנטילימון - כדורגלן רומני המשחק בווטפורד בעמדת השוער
לוקרציו פטרשקנו - עורך דין ודוקטור במדעי הכלכלה, משרי המשפטים ברומניה ופרופסור באוניברסיטת בוקרשט
אלכסנדר שפרן - כיהן כרב הראשי של יהדות רומניה בין השנים 1940 - 1948
ניקולאיה ורמונט - צייר, גרפיקאי ותחריטן רומני
בקארדי בריזר (או בריזר בקיצור; במקור: Bacardi Breezer) הוא משקה אלכופופ מבוסס רום עם אחוז אלכוהול נמוך של כ-4%.
המשקה מיוצר על ידי חברת בקארדי העולמית במבחר טעמים מתוקים כגון: לימונדה, לימון, אננס, אפרסק, תפוח, אשכולית, ליים, תפוז, אבטיח, מנגו וחמוציות.
המשקה הושק בשנת 1990 והיה מיועד בעיקר לקהל הצעיר.
תחילה הושק בארצות הברית אחר כך ב, שם צבר פופולריות רבה, בהמשך בשאר אירופה, דרום אפריקה, קנדה, ואוסטרליה.
המשקה גם היה מוביל בשוק המשקאות האלכוהוליים הקלים בהודו.
בסוף שנות ה-90 ותחילת שנות ה-2000, הוא היה בין הגורמים לעלייה בצריכת משקאות חריפים על ידי צעירים, ואף הוטל עליו מס נוסף בבריטניה.
ב סבל מירידה חדה בפופולריות ושיווקו נפסק ברוב המדינות.
בשנת 2023 הושק המותג בעיצוב מחודש בממלכה המאוחדת ובמספר מדינות נוספות.
הכדורגלן אייל ברקוביץ' טען שהוא יזם את יבוא המשקה לישראל, יחד עם איש העסקים אילן טריגר, בעת ששיחק בקבוצת הכדורגל סאות'המפטון.
בשנת 2001 יצר קשר עם משרדי חברת בקארדי באנגליה ובמקביל פנה לחברת טמפו משקאות שתשמש כמפיץ.
עם זאת, באותה עת החלו כבר מספר יבואנים וסיטונאים קטנים לייבא אותו לישראל.
ביולי 2002 קיבלה טמפו את הזיכיון הבלעדי לשיווק המשקה.
המשקה נמכר בישראל בבקבוקי זכוכית של 275 מיליליטר ובמארזים של שישה בקבוקים, וקודם במסע פרסום שהפיקה חברת מקאן תל אביב.
ביולי 2004 תבע ברקוביץ' 6 מיליון שקל מטמפו, בטענה כי הפרה את החוזה שעל פיו היה זכאי יחד עם שותפו לקבל 10% מהרווחים ממכירות בקארדי בריזר.
בינואר 2012 בית המשפט המחוזי בתל אביב קבע כי יקבל 400 אלף שקל פיצוי מטפמו.
בנובמבר 2013 הסתיים בפשרה בבית המשפט העליון ערעור נוסף, על פיו קיבל ברקוביץ' ושותפו 200 אלף שקל נוספים.
הרכיבים העיקריים של המשקה, כפי שמצוין על הבקבוקים הם: מים מוגזים, רום בקארדי, סוכר וחומצת לימון.
כמו כן, צבעי מאכל שונים נוספים למשקה, על מנת להעניק לו את הצבע הפרותי.
המשקה מכיל 60 קלוריות ל 100 גרם (כ-165 קלוריות לבקבוק 275 מיליליטר).
בחלק מהמשקאות נעשה שימוש בצבע המאכל E102 (טרטרזין) שהשפעותיו הבריאותיות שנויות במחלוקת בישראל, מדינות אירופה וארצות הברית.
משרד הבריאות הישראלי כופה את ציון נוכחות החומר במשקה ברשימת המרכיבים.
בקה (גם זבוב החול; שם מדעי: Phlebotomus) הוא סוג של יתוש בתת-המשפחה Psychodinae אשר שייכת למשפחת היתושעשיים.
הסוג מכונה לעיתים בשפה העממית "זבוב החול" או "זבובון החול" אך למעשה השם מטעה מאחר שמדובר בסוג של יתוש שאינו נראה כזבוב הבית.
בדומה לשאר היתושים, הנקבה ניזונה מדם, ולכן מהווה מטרד לבני האדם.
הבקה אף עלול להעביר מחלות כגון שושנת יריחו.
לרוב, המינים בסוג זה בהירים וקטנים מאוד, ולכן קשה מאוד להבחין בהם בעין בלתי מזוינת.
זבובי החול הבוגרים הם חרקים שעירים ובהירים בעלי רגלים ארוכות שאורכם 1–3 מ"מ.
הם ניכרים בכנפיהם המורמות בצורת V בשעת מנוחה, ובתעופה בצורת דילוגים ללא זמזום.
הבקה פעילים בעונה החמה בשעות החשיכה ובין הערביים.
רק הנקבות עוקצות, ועקיצותיהן מכאיבות ומטרידות יחסית לעקיצות היתושים.
יתושי הבקה עוקצים באזורי עור חשופים, בעיקר באזור הפנים והגפיים.
מאחר שהנקבה של הבקה משחרת לטרף עם שקיעת החמה, יהיו רוב העקיצות בשעות החושך.
ברוב המקרים העקיצות הן קלות, מגרדות למספר שעות ונעלמות בהדרגה.
עיקר הסכנה היא עקיצה על ידי בקה באזור ים המלח או קציעות.
באזורים אלו עשוי הבקה לשאת את טפיל הלישמניה הגורם למחלת "שושנת יריחו" (לישמניאזיס).
במקרה של העברת הטפיל מהבקה לאדם, עלול להתפתח פצע מוגלתי לאחר מספר שבועות, אשר נשאר לחודשים רבים ומותיר צלקת.
הבקה נוהג לעופף קרוב לקרקע, ועל כן מומלץ לישון באזורים אלו על מיטה או משטח מורם ולא על הקרקע (עם זאת, הבקה מסוגל גם לטפס על קירות ולהגיע לקומות הגבוהות ברבי קומות).
בעת שהות באזורי רבייה של הבקה, מומלץ להקפיד על לבישת מכנסיים ארוכים, אי-הפשלת השרוולים בשעות החשיכה ושימוש בחומרים דוחי חרקים.
הנקבה מטילה את הביצים בקבוצות של כמה עשרות, בתנאי לחות גבוהים מאוד, משום שביצים אלו רגישות להתייבשות.
לאחר כעשרים יום בוקעים הזחלים.
זחלי הבקה הם בעיקר אוכלי נבלות, פטריות, עובש וכן צמחייה נרקבת.
במהלך מחזור חייהם זחלי הבקה יוצרים גלמים למשך תקופה של בין שבוע לשבועיים לרוב, בטרם בוקעים מהם הבוגרים.
המחזור כולו נמשך כשלושים עד שישים יום.
הבקה, השייכים לקבוצת היתושים, עלולים להעביר לאדם טפילים חד-תאיים מהסוג ליישמניה (Leishmania).
טפילים אלה גורמים למספר מחלות הנקראות בשם הכללי לישמניאזיס.
הבקה פעילים בעיקר בזמן החשכה.
הם קטנים ולכן תעופתם מושפעת מאוד מרוחות, הם נעים קרוב לקרקע אך כאשר נתקלים במחסום אנכי מסוגלים לעלות לאורכו עד גובה של כמה מטרים.
בישראל נפוצים מספר טפילי ליישמניה המועברים על ידי הבקה וגורמים למחלת שושנת יריחו.
הבקה נדבקים בטפילים על ידי עקיצת בעל חיים נגוע, ומעבירים אותם הלאה על ידי עקיצת פרטים אחרים, בדרך כלל מאותו המין.
בני האדם נדבקים באקראי כשהם נעקצים על ידי בקה נגוע.
בישראל שתי צורות עיקריות למחלה: ליישמניה של האיברים הפנימיים (ליישמניה ויסצרלית) וליישמניה של העור (חבורת יריחו).
במחלת הליישמניה של האיברים הפנימיים, הטפילים מחוללי המחלה מתרכזים באיברים הפנימיים ומועברים לאדם על ידי הבקה, בדרך כלל באמצעות כלב הבית.
במהלך השנים דווחו מקרי מחלה בודדים, בעיקר בגליל המערבי.
בעבר אותרו כלבים חולים וכלבים הנושאים את הטפילים ביישובים נטף, ניל"י ומתתיהו.
במחלת הליישמניה של העור, הטפילים מחוללי המחלה מתרכזים בשולי הפצע, ומועברים לאדם על ידי הבקה, בדרך כלל באמצעות מכרסמים נגועים.
מאגר הטפילים מצוי ברוב אזורי הארץ בעיקר בגרבילים.
המחלה מתבטאת בהופעת פצעים בעור העלולים להישאר פתוחים זמן רב, ולהשאיר צלקות ניכרות.
מוקדי מחלה התגלו באזור הערבה, מרכז הנגב, בקע הירדן (דרומית למשואה), המורדות המזרחיים של הרי יהודה ואזור ואדי אל-חמאם.
הטיפול בעקיצות רגילות זהה לטיפולים שהומלצו לגבי עקיצות היתושים.
אם מתפתח פצע מוגלתי שאינו נרפא יש לפנות בהקדם לרופא עור כדי לשלול אפשרות של התפתחות שושנת יריחו (לישמניה).
טיפול מוקדם בשושנת יריחו, בזריקות או משחות מיוחדות למטרה זו, יכול למנוע היווצרות צלקת לאחר ריפוי הנגעים.
Phlebotomus papatasi נפוץ בעיקר בדרום הארץ והערבה, נוהג לחדור למגורי אדם ונשא של מחלת לישמניה מייג'ור.
Phlebotomus sergenti נפוץ בצפון ים המלח, מרכז וצפון מערבית לכנרת.
נמשך לאור, כרוב החרקים, אך נוהג להישאר באזורים פתוחים ואינו חודר לבתים.
נשא של מחלת לישמניה טרופיקה.
Phlebotomus arabicus - נשא של מחלת לישמניה טרופיקה.
בקארי סאניה הוא כדורגלן עבר צרפתי אשר שיחק בעמדת המגן הימני.
סאניה נולד בסנס, בורגון, צרפת למשפחה מוסלמית מסנגל שבאפריקה.
בן דודו הוא הכדורגלן הסנגלי, איברהימה סונקו.
החל לשחק במועדון אוסר, במדיה השתתף ב-87 משחקי ליגה, והיה חלק מההרכב שזכה בגביע הצרפתי ב-2005. בכל אחת משלוש העונות שבהן שיחק באוסר המועדון השתתף בגביע אופ"א, וסאניה שיחק בסך הכל ב-17 משחקים בטורניר.
הוא אף נבחר פעם אחת לנבחרת העונה של הליגה בזכות יכולתו הגבוהה בעמדת המגן הימני.
ב-12 ביולי 2007 השלים סאניה את מעברו לארסנל, וקיבל את החולצה מס' 3. משחקו הראשון של סאניה במדי ארסנל הסתיים בניצחון 0–3 על גנצ'לרבירליג'י, במשחק ידידות שנערך באוסטריה ב-19 ביולי 2007. משחקו הראשון של סאניה בפרמייר ליג היה כשפתח בהרכב שניצח את פולהאם 1-2 באצטדיון האמירויות.
על אף שסאניה היה חדש יחסית בפרמייר ליג הוא הפך עד מהרה למגן הימני המועדף על ארסן ונגר, במקום עמנואל אבואה שעבר לשחק בקשר ימני.
ב-23 במרץ 2008 הבקיע סאניה את שערו הראשון בפרמייר ליג, שהעניק לארסנל יתרון 0–1 נגד צ'לסי.
את שער זה הקדיש סאניה לזכרו של אחיו, שנפטר חודש אחד קודם לכן.
בהמשך המשחק, שהסתיים בניצחון של צ'לסי, נפצע סאניה.
בסיום העונה הוא נבחר לנבחרת העונה של התאחדות הכדורגלנים המקצוענים.
כמו כן, הוא הגיע למקום הרביעי בתחרות שחקן השנה של ארסנל לעונת 2007/2008 במשאל אוהדים שנערך באתר האינטרנט של המועדון.
ב-4 ביוני 2008 הוכרז על הארכת חוזהו של סאניה בשנתיים נוספות, עד 2014. בסך הכל שיחק סאניה שבע שנים בארסנל, ובעונתו האחרונה בקבוצה זכה עמה בגביע האנגלי.
ב-13 ביוני 2014 חתם סאניה בקבוצת מנצ'סטר סיטי.
ב-30 ביוני 2017 סאניה סיים את חוזהו במנצ'סטר סיטי וכתוצאה מזה הוא שוחרר.
ב-3 בפברואר 2018 חתם סאניה בבנוונטו עד לסוף העונה.
באוגוסט 2018 חתם סאניה במונטריאול אימפקט מליגת הMLS.
בין 2002 ל-2006 השתתף סאניה ב-28 משחקים במדי נבחרת צרפת עד גיל 21, כולל באליפות אירופה 2006.
הופעת הבכורה שלו במדי הנבחרת הבוגרת הייתה במסגרת משחק ידידות נגד נבחרת סלובקיה שנערך ב-22 באוגוסט 2007, כאשר עלה כמחליף במקום פרנסואה קלרק.
הופעת הבכורה שלו במשחק רשמי הייתה בניצחון החוץ 0–6 על נבחרת איי פארו ב-13 באוקטובר 2007, במסגרת מוקדמות יורו 2008. היה זה משחקו היחיד במוקדמות הטורניר.
סאניה היה חלק מסגל נבחרת צרפת למונדיאל 2010, והחמיץ את יורו 2012 עקב פציעה.
במונדיאל 2014 שותף סאניה במשחק אחד בשלב הבתים.
נבחרת התאחדות הכדורגלנים המקצוענים (2007/2008)
המגן הימני הטוב ביותר בפרמייר ליג (2007/2008)
בקאסי (באינדונזית: Bekasi) היא עיר מתפתחת במחוז מערב ג'אווה שבאינדונזיה, הממוקמת ממזרח לעיר הבירה ג'קרטה.
על פי מפקד האוכלוסין משנת 2020 אוכלוסיית העיר מנתה כ-2.54 מיליון תושבים ובכך היא הפרוור המאוכלס ביותר של הבירה ג'קרטה והעיר השלישית בגודלה באינדונזיה (אחרי ג'קרטה וסורבאיה).
העיר משמשת כעיר שינה של ג'קרטה, למרות שקיימים בה תעשיות קטנות ומרכזים מסחריים.
בשנים האחרונות, לאור העובדה כי העיר ממוקמת ליד עיר הבירה ג'קרטה, החלה בקאסי להתפתח מבחינה כלכלית-מסחרית.
זאת בעזרת גישה לעיר הבירה של אינדונזיה בעזרת כבישים מהירים, וכן קשרים עם עוד ערים סמוכות.
ישנם כמה מרכזי קניות בעיר: הקניון הגדול, הקניון המטרופוליטני, המרכז המסחרי של בקאסי, מגה בקאסי היפרמול, פארק הסייבר של בקאסי וכיכר בקאסי.
בגלל היותה קרובה לעיר הבירה ג'קרטה, סובלת העיר מפקקי תנועה בכבישים המחברים בינה לבין הבירה.