tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
טוני טרברט מארצות הברית שיחק במשחק הגמר נגד אמריקאי ויק סיישס וניצח ב-3 מערכות.
בוצע דירוג ל-9 טניסאיות האמריקאיות וטניסאיות הזרות החזקות בנפרד.
מנצחת תחרות 1952 צמורין קונולי מארצות הברית שיחקה במשחק הגמר נגד אמריקאית דוריס הארט וניצחה ב-3 מערכות.
באותה שנה היא ניצחה בכול תחרויות גאנד סלאם בתחרויות נשים.
במשחק הגמר מרווין רוז (אוסטרליה)/רקס הרטוויג (ארצות הברית) שיחקו נגד גרדנר מלוי/ביל טלברט וניצחו ב-4 מערכות.
זה היה הניצחון השלישי ברציפות של הזוג.
מזוג אלופי תחרות 1952 רק דוריס הארט (ארצות הברית) השתתפה בתחרות.
היא שיחקה לצד ויק סיישס מארצות הברית.
במשחק גמר הם שיחקו נגד זוג ג'ולי סימפסון (ארצות הברית)/רקס הרטוויג (אוסטרליה) וניצחו ב-3 מערכות.
האליפות הלאומית של ארצות הברית בטניס 1954 הייתה תחרות טניס שנערכה על מגרשי הדשא.
הם החלו ב-17 באוגוסט והסתיימו ב-23 באוגוסט.
הם החלו ב-28 באוגוסט והסתיימו ב-6 בספטמבר.
דוריס הארט וויק סיישס זכו ב-3 תחרויות.
בעקבות הזכייה דוריס הארט זכתה בגראנד סלאם בתחרויות נשים.
לתחרות זו נרשמו 116 טניסאים שחולקו ל-8 בתים.
טוני טרברט (), מנצח תחרות 1953, הודח ברבע הגמר
ארתור לרסן (), מנצח תחרות 1950, הודח ברבע הגמר
סטרייט קלרק (), הודח בסיבוב השלישי
טום בראון (), הודח בברבע הגמר
טט ברצזן (), הודח בסיבוב השלישי
ביל טלברט (), הודח בסיבוב הרביעי
רקס הארטוויג (), הפסיד בגמר
לנרט ברגלין (), הודח בסיבוב השלישי
ניל פרייזר (), הודח בסיבוב הרביעי
אוון ויליאמס (), הודח בסיבוב הרביעי
קוסיי קמו (), הודח בסיבוב השלישי
לורן מיין ( קנדה), הודח בסיבוב השלישי
רוג'ר בייקר (), הודח בסיבוב השלישי
מנצח אליפות 1953 טוני טרברט מארצות הברית הודח ברבע הגמר.
ויק סיישס מארצות הברית שיחק במשחק הגמר נגד רקס הרטוויג מאוסטרליה וניצח ב-4 מערכות.
לואיז ברוף (), מנצחת תחרות 1947, הפסידה בגמר
מרגרט אוסבורן דופונט (), מנצחת תחרות 1948-1950, הודחה בסיבוב השלישי
בטי פראט (), הודחה ברבע הגמר
הלן פרז (), הודחה בסיבוב השני
לואיז פליקס (), הודחה ברבע הגמר
מנצחת תחרות 1953 מורין קונולי מארצות הברית לא השתתפה.
במשחק הגמר דוריס הארט מארצות הברית שיחקה נגד לואיז ברוף האמריקאית וניצחה ב-3 מערכות.
דוריס הארט זכתה בתחרות נשים אחרי שהפסידה במשחק הגמר 5 פעמים.
במשחק הגמר מנצחי תחרות 1952 נפגשו עם זוג מרווין רוז (אוסטרליה)/ויק סיישס (ארצות הברית) שיחקו נגד גרדנר מלו/ביל טלברט וניצחו ב-4 מערכות.
מנצחות תחרות 1953 שירלי פריי/דוריס הארט שיחקו במשחק הגמר נגד זוג אמריקאי נוסף ננסי צ'פי/פטרישיה טוד וניצחו אותן ב-2 מערכות.
מנצחי תחרות 1953 דוריס הארט/ויק סיישס מארצות הברית שיחקו במשחק גמר נגד זוג מרגרט אוסבורן דופונט (ארצות הברית)/קן רוזוול (אוסטרליה) וניצחו ב-3 מערכות.
האליפות הלאומית של ארצות הברית בטניס 1955 הייתה תחרות טניס שנערכה על מגרשי הדשא.
הם החלו ב-16 באוגוסט והסתיימו ב-28 באוגוסט.
מנצח אליפות 1954 ויק סיישס מארצות הברית הודח בחצי הגמר.
טוני טרברט מארצות הברית שיחק במשחק הגמר נגד קן רוזוול מאוסטרליה וניצח ב-3 מערכות.
באותה שנה טרברט ניצח גם באליפות וימבלדון ובאליפות צרפת הפתוחה.
הטניסאיות החזקיות קיבלו דירוג (לטניסאיות אמריקאיות וטניסאיות זרות בנפרד).
מנצחת תחרות 1954 דוריס הארט מארצות הברית שיחקה במשחק הגמר נגד פטרישיה וורד מבריטניה וניצחה ב-2 מערכות.
דוריס הארט זכתה בתחרות הנשים אחרי שהפסידה במשחק הגמר 5 פעמים.
בעקבות הזכייה דוריס הארט זכתה בגראנד סלאם בתחרויות הנשים.
במשחק הגמר קוסיי קמו/אצושי מיאגי מיפן שיחקו נגד ג'רלד מוס/ביל קוויליאן מארצות הברית וניצחו ב-5 מערכות.
מספר זוגות חזקות זכו בדירוג.
מנצחות תחרויות 1942-1945, 1946-1949 לואיז ברוף/מרגרט אוסבורן דופונט נפגשו עם מנצחות תחרות 1954 זוג אמריקאי שירלי פריי/דוריס הארט וניצחו אותן ב-2 מערכות.
אלופי תחרות 1953 ו-1954 דוריס הארט/ויק סיישס מארצות הברית שיחקו במשחק גמר נגד זוג שירלי פריי/גרדנר מלוי (ארצות הברית) וניצחו ב-3 מערכות.
האליפות הלאומית של ארצות הברית בטניס 1956 הייתה תחרות טניס שנערכה על מגרשי הדשא.
הם החלו ב-20 באוגוסט והסתיימו ב-28 באוגוסט.
הם החלו ב-31 באוגוסט והסתיימו ב-9 בספטמבר.
קן רוזוול זכה ב-3 תחרויות ומרגרט אוסבורן דופונט ב-2 תחרויות.
לראשונה בוצע דירוג לכלל הטניסאים ללא קשר למדינה מוצא.
8 הטניסאים החזקים קיבלו דירוג כדלקמן:
לו הוד (), הפסיד בגמר
קן רוזוול (), ניצח בתחרות
הם ריצ'רדסון (), הודח ברבע הגמר
ויק סיישס (), מנצח תחרות 1954, הודח בחצי הגמר
אולף שמידט (), הודח בסיבוב השלישי
מנצח אליפות 1955 טוני טרברט מארצות הברית לא השתתף.
קן רוזוול מאוסטרליה שיחק במשחק הגמר נגד לו הוד מאוסטרליה וניצח ב-4 מערכות.
באותה שנה רוזוול ניצח גם באליפות וימבלדון.
לראשונה בוצע דירוג לכלל הטניסאיות ללא קשר למדינה מוצא.
אלתיאה גיבסון (), הפסידה בגמר
לואיז ברוף (), מנצחת תחרות 1947, הודחה ברבע הגמר
שירלי בלומר (), הודחה בחצי הגמר
בטי פראט (), הודחה בחצי הגמר
מנצחת תחרות 1955 דוריס הארט לא השתתפה בתחרות.
שירלי פריי מארצות הברית שיחקה במשחק הגמר נגד אלתיאה גיבסון מארצות הברית וניצחה ב-2 מערכות.
במשחק הגמר לו הוד/קן רוזוול מאוסטרליה שיחקו נגד הם ריצ'רדסון/ויק סיישס מארצות הברית וניצחו ב-4 מערכות.
'''לואיז ברוף/מרגרט אוסבורן דופונט (), מנצחות תחרויות 1942-1950 ו-1955, ניצחו בתחרות
מנצחות מנצחות תחרויות 1942-1950 ו-1955 לואיז ברוף/מרגרט אוסבורן דופונט שיחקו נגד זוג אמריקאי שירלי פריי/דוריס הארט וניצחו אותן ב-2 מערכות.
אלופי תחרות 1953 ו-1954 דוריס הארט/ויק סיישס מארצות הברית לא השתתפו.
במשחק גמר מרגרט אוסבורן דופונט (ארצות הברית)/קן רוזוול (אוסטרליה) נפגשו עם דרלין הארד (ארצות הברית)/לו הוד (אוסטרליה) וניצחו ב-2 מערכות.
האליפות הלאומית של ארצות הברית בטניס 1957 הייתה תחרות טניס שנערכה על מגרשי הדשא.
הם החלו ב-19 באוגוסט והסתיימו ב-27 באוגוסט.
הם החלו ב-30 באוגוסט והסתיימו ב-8 בספטמבר.
אלתיאה גיבסון זכתה ב-2 תחרויות.
לקראת התחרות, 8 הטניסאים החזקים דורגו כדלקמן.
אשלי קופר (), הפסיד בגמר
דיק סוויט (), הודח בסיבוב הרביעי
סוון דוידסון (), הודח בחצי הגמר
ויק סיישס (), מנצח תחרות 1954, הודח ברבע הגמר
ניל פרייזר (), הודח בסיבוב השלישי
הם ריצ'רדסון (), הודח בסיבוב השני
הרבי פלאם (), הודח בחצי הגמר
מנצח אליפות 1956 קן רוזוול מאוסטרליה לא השתתף.
מלקולם אנדרסון מאוסטרליה שלא היה מדורג התמודד במשחק הגמר מול אשלי קופר מאוסטרליה וניצח ב-3 מערכות.
לקראת התחרות, 8 הטניסאיות החזקות דורגו כדלקמן.
כריסטין טרומן (), הודחה בסיבוב השלישי
מרי הוטון (), הודחה ברבע הגמר
במשחק הגמר אלתיאה גיבסון מארצות הברית התמודדה מול לואיז ברוף מארצות הברית וניצחה ב-2 מערכות.
במשחק הגמר אשלי קופר/ניל פרייזר מאוסטרליה התמודדו מול גרדנר מלוי/באדג' פאטי מארצות הברית וניצחו ב-4 מערכות.
לקראת התחרות, מספר זוגות דורגו כדלקמן.
אלתיאה גיבסון/דרלין הארד (), הפסידו בגמר
שיילה ארמסטרונג/שירלי בלומר (), הודחו בסיבוב השלישי
אן היידון ג'ונס/כריסטין טרומן (), הודחו ברבע הגמר
מנצחות מנצחות תחרויות 1942-1950 ו-1955-1956 לואיז ברוף/מרגרט אוסבורן דופונט התמודדו מול הזוג האמריקאי אלתיאה גיבסון/דרלין הארד וניצחו אותן ב-2 מערכות.
לא בוצע דירוג של הזוגות החזקים.
במשחק גמר אלתיאה גיבסון (ארצות הברית)/קורט נילסן (דנמרק) התמודדו מול דרלין הארד/בוב האו (ארצות הברית) וניצחו ב-2 מערכות.
האליפות הלאומית של ארצות הברית בטניס 1958 הייתה תחרות טניס שנערכה על מגרשי הדשא.
לקראת התחרות, 8 הטניסאים החזקים דורגו כדלקמן:
מלקולם אנדרסון (), מנצח תחרות 1957, הפסיד בגמר
ברי מקיי (), הודח בסיבוב השני
אלכס אולמדו (), הודח ברבע הגמר
קורט נילסן (), הודח בסיבוב הראשון
מנצח אליפות 1957 מלקולם אנדרסון מאוסטרליה שיחק במשחק הגמר נגד אשלי קופר מאוסטרליה והפסיד ב-5 מערכות.
באותה שנה אשלי קופר ניצח גם באליפות וימבדלון ובאליפות אוסטרליה הפתוחה.
אן היידון ג'ונס (), הודחה בסיבוב השלישי
ז'נט הופס (), הודחה בסיבוב הראשון
סלי מור (), הודחה ברבע הגמר
בברלי בייקר-פלייץ (), הודחה בחצי הגמר
מנצחת תחרות 1957 אלתיאה גיבסון מארצות הברית שיחקה במשחק הגמר נגד דרלין הארד מארצות הברית וניצחה ב-3 מערכות.
במשחק הגמר אלכס אולמדו/הם ריצ'רדסון מארצות הברית שיחקו נגד סם גימאלווה/ברי מקיי מארצות הברית וניצחו ב-4 מערכות.
לקראת התחרות, 4 זוגות החזקות דורגו כדלקמן:
מריה בואנו ()/אלתיאה גיבסון (),
מרגרט אוסבורן דופונט/מרגרט ורנר (), הודחו ברבע הגמר
מרי האוטון/תלמה לונג (), הודחו בחצי הגמר
אן היידון ג'ונס/כריסטין טרומן (), הודחו בחצי הגמר
במשחק הגמר ג'ין ארט/דרלין הארד מארצות הברית שלא היו מדורגות שיחקו נגד זוג מריה בואנו (ברזיל)/אלתיאה גיבסון (ארצות הברית) וניצחו אותן ב-3 מערכות.
במשחק גמר מרגרט אוסבורן דופונט (ארצות הברית)/ניל פרייזר (אוסטרליה) נפגשו עם מריה בואנו (ברזיל)/אלכס אולמדו (ארצות הברית) וניצחו ב-3 מערכות.
אלעזר דודמן שיחק בתחרות הגברים והפסיד בסיבוב הראשון לאמריקאי ג'יימס פארין ב-3 מערכות.
אריה אבידן-וייס שיחק בתחרות הגברים והפסיד בסיבוב הראשון לאמריקאי גרנט גולדן ב-3 מערכות.
האליפות הלאומית של ארצות הברית בטניס 1959 הייתה תחרות טניס שנערכה על מגרשי הדשא.
הם החלו ב-16 באוגוסט והסתיימו ב-23 באוגוסט.
הם החלו ב-4 בספטמבר והסתיימו ב-13 בספטמבר.
ניל פרייזר זכה ב-3 תחרויות.
אלכס אולמדו (), הפסיד בגמר
ברי מקיי (), הודח ברבע הגמר
רוד לייבר (), הודח ברבע הגמר
באטץ' בוכהולץ (), הודח בסיבוב הרביעי
מנצח אליפות 1958 אשלי קופר מאוסטרליה לא השתתף.
ניל פרייזר מאוסטרליה שיחק במשחק הגמר נגד אלכס אולמדו מארצות הברית וניצח ב-4 מערכות.
סנדרה ריינולדס (), הודחה ברבע הגמר
כריסטין טרומן (), הפסידה במשחק הגמר
אנז'לה מורטימר (), הודחה בסיבוב השני
רנה שורמן (), הודחה ברבע הגמר
סלי מור (), הודחה בסיבוב השני
מנצחת תחרות 1958 אלתיאה גיבסון מארצות הברית לא השתתפה.
מריה בואנו מברזיל שיחקה במשחק הגמר נגד כריסטין טרומן מבריטניה וניצחה ב-2 מערכות.
במשחק הגמר ניל פרייזר/רוי אמרסון מאוסטרליה שיחקו נגד אלכס אולמדו/באטץ' בוכהולץ מארצות הברית וניצחו ב-5 מערכות.
לקראת התחרות, 4 הזוגות החזקות דורגו כדלקמן (משתתפות אמריקאיות וזרות בנפרד):
במשחק הגמר ג'יין ארט/דרלין הארד מארצות הברית שיחקו נגד הזוג הלא המדורג מריה בואנו (ברזיל)/סלי מור (ארצות הברית) וניצחו אותן ב-2 מערכות.
במשחק גמר מנצחי תחרות 1958 מרגרט אוסבורן דופונט (ארצות הברית)/ניל פרייזר (אוסטרליה) שיחקו נגד ג'נט הופס/בוב מארק (ארצות הברית) וניצחו ב-3 מערכות.
האליין הוא מחוז במדינת זלצבורג שבאוסטריה.
המחוז חופף לשטח הגאוגרפי המכונה "טננגאו".
העיר האליין היא העיר המרכזית במחוז.
האלכסון של קנטור היא הוכחתו של גאורג קנטור משנת 1891 שהמספרים הממשיים אינם בני מנייה.
כלומר, לא קיימת פונקציה חד-חד-ערכית בינם לבין המספרים הטבעיים.
הוכחה זו מראה שיש לפחות שתי עוצמות אינסופיות שונות, כלומר שני גדלים שונים של אינסוף: העוצמה של המספרים הטבעיים, שאותה סימן קנטור באות העברית (קרי: אָלֶף אֶפֶס), ועוצמת הממשיים, המסומנת ב .
משפט קנטור מראה שקיימים אינסוף גדלים שונים של אינסוף, שכן לכל קבוצה אינסופית, קבוצת החזקה שלה היא בעלת עוצמה גדולה יותר.
פול דו בואה ריימון הוא זה שהתחיל את המחקר בתחום זה.
קנטור הוכיח את הטענה עוד ב-1874 עם הוכחה מוכרת פחות.
עם זאת לאלכסון של קנטור ערך מוסף שכן הרעיון שבבסיסה, שנקרא "לכסון", שימש בעוד הוכחות רבות נוספות.
ההוכחה כאן מתבססת על ההצגה העשרונית של המספרים הממשיים, אך היא עובדת עם כל בסיס ספירה שאינו בסיס אונרי.
כל מספר ממשי ניתן להציג כסדרה אינסופית של ספרות (לעיתים כולן 0 החל ממקום מסוים).
ניתן להוכיח שהקטע הפתוח (0,1), המכיל את כל המספרים בין 0 ל-1, שווה בעוצמתו לכל הישר הממשי (כלומר קיימת התאמה חד-חד-ערכית ועל בינו לבין כל המספרים הממשיים).
בקטע זה, ההצגה של כל מספר מתחילה בספרה 0, אחריה נקודה עשרונית ואחריה סדרה אינסופית של ספרות.
נשמיט את כל המספרים שמסתיימים בסדרה אינסופית של 9, שכן סדרות אלו מייצגות מספר ממשי שניתן לייצגו בדרך אחרת.
כעת יש לנו התאמה חד-חד-ערכית ועל בין הסדרות האינסופיות של הספרות לבין המספרים הממשיים בקטע (0,1), שכן כל מספר ממשי בקטע מיוצג על ידי סדרת ספרות אחת בדיוק.
כעת נוכיח בדרך השלילה שהמספרים הממשיים בקטע (0,1) אינם בני מנייה; כלומר, נניח שלכל מספר ממשי בקטע ניתן להתאים מספר טבעי כלשהו.
עתה יש לנו רשימה אינסופית של מספרים בקטע שאת הפריטים שלה נסמן כך: .
כעת נראה שיש מספר שאינו נמצא ברשימה.
נבנה את המספר הזה כך:
אם הספרה במקום ה-n בפיתוח העשרוני של המספר היא 0, במספר שלנו הספרה ה-n תהיה 1. אחרת, היא תהיה 0.
בצורה פורמלית, אם הוא הפיתוח העשרוני של המספר , (הספרות העליונות הן אינדקסים שמציינים את מיקום הספרה בפיתוח של המספר) הרי שהמספר שלנו יוגדר בתור כאשר
נניח שסדרת המספרים שלנו היא כזו:
הספרות הבולטות הן הספרות שמעניינות אותנו.
בדוגמה הנוכחית, המספר שאנו בונים ייראה כך:
לפי הפיתוח העשרוני שלו, המספר אותו בנינו נמצא בקטע (0,1).
אך לא ייתכן שהוא נכלל ברשימה שערכנו, שכן עבור כל מספר טבעי n דאגנו שהמספר שבנינו יהיה שונה מהמספר בספרה אחת לפחות.
נוצרה סתירה כיוון שהנחנו שכל המספרים בקטע ערוכים ברשימה ובכל זאת מצאנו אחד שאינו ברשימה.
מכאן שההנחה כי אפשר בכלל לערוך רשימה לא נכונה ולכן הקטע (0,1) איננו בן מנייה.
האלכימאי הוא ספר רב־מכר מאת הסופר הברזילאי פאולו קואלו, שיצא בשנת 1988.
הספר מגולל את סיפורו של הנער סנטיאגו, רועה צאן שחולם על אוצר הטמון על יד הפירמידות במצרים.
הוא מחליט לעזוב את העדר, שדות המרעה והעולם שהכיר עד כה וללכת בעקבות חלומו.
בדרכו הוא פוגש באנשים מגוונים ונקלע למצבים שונים ומשונים שעוזרים לו לבסוף להגיע אל ייעודו.
מכל אדם ומכל מצב שהוא נקלע לתוכו, הוא לומד סודות נסתרים לגבי העולם הסובב אותו ודרך התנהלותו, ובסוף המסע מגלה שהאוצר היה כל אותו הזמן בנקודת המוצא שממנה התחיל מסעו.
הסיפור הוא משל המבקש לטעון כי כל הכלים לחיפוש ייעודו של האדם בעולם נמצאים בתוכו, ועליו רק להסתכל פנימה ולגלות אותם.
יש הטוענים שהסיפור מנסה לומר שאע"פ שאדם חווה בחייו "שגרה" הוא צריך לא לשקוע בה אלא להמשיך בחייו.
רבים משווים את האלכימאי לספר הנסיך הקטן, בעיקר מאחר ששניהם מאופיינים בסגנון כתיבה פשוט, קוצר יריעה, דמויות צד שטוחות למדי וניסיון להעביר מסרים על החיים והעולם.
דמותו של מלכיצדק המקבל מעשר חקלאי מן הגיבור, מהווה אזכור למלכיצדק מלך שלם, דמות תנ"כית, אשר על פי הסיפור קיבל מעשר מאברם (כך במקור, כפי שאברהם נקרא אז בטרם נשתנה שמו).
ייתכן שמבנה הסיפור נלקח מסיפור מפורסם - סיפור של רבי שמחה בונם מפשיסחה, בשם "האוצר מתחת לגשר".
בשניהם מסופר על איש שחולם חלום על אוצר הטמון במקום מסוים, ויוצא למסע על מנת למצוא את אוצרו.
בשניהם האוצר לא נמצא, ומתברר לבסוף על ידי אדם אחר שהאוצר היה כל הזמן בנקודת המוצא, בביתו של האיש.
שני הסיפורים מעבירים מסר דומה - ייעודו של אדם בעולם לא נמצא במקום רחוק וחיצוני לו, אלא בתוכו פנימה.
אזכור נוסף למקרא ניתן להבחין כאשר באחד מטיוליו במדבר המקיף את נווה המדבר בו שהה סנטיאגו, הוא מבחין בשני עיטים תוקפים זה את זה בזמן מעופם בשמיים, הוא חווה חיזיון ובו הוא רואה את נווה המדבר מותקף על ידי אחד השבטים המשתתפים במלחמה.
הוא מספר זאת למוביל הגמלים, שמייעץ לו לעדכן בחזון את מועצת השבט של נווה המדבר.
הוא עושה זאת, וכשאלו מסיימים להתדיין בדבר, מספר לו זקן המועצה שישב במרכזם של זקני השבט, סיפור עתיק שקרה גם הוא במצרים, על עבד שנמצא בתוך בור ונמכר בתור עבד למצרים, וגם הוא היה רואה חזיונות וחלומות ומפרש אותם, ולימים נהיה יועץ למלך בזכות יכולותיו.
סיפור זה הוא אזכור לסיפורו של יוסף.
בנוסף מתואר בספר כי "אורים ותומים" הן שתי אבנים, שחורה ולבנה, המסמלות 'כן' ו'לא' בהתאמה, ומשמשות לקבלת החלטות וקריאת סימנים (Omens).
הספר נכתב בשנת 1988. מהמהדורה הראשונה נמכרו רק 900 עותקים והמוציא לאור החליט אז שלא להדפיס אותו יותר.
קואלו מצא אז מוציא לאור גדול יותר שהתעניין ביצירה, ורק אז התפרסם הספר.
הספר זכה לעיבודים תיאטרליים מגוונים: מחזות זמר, אופרות, תיאטרוני בובות ואף הצגת תיאטרון בברודוויי.
האלכימאי שבר את כל שיאי המכירות של סופרים ברזילאים ושל ספרות שמקורה בשפה הפורטוגזית, ונכנס לספר השיאים של גינס.
ב־1993 פרסמה ההוצאה האמריקאית HarperCollins מהדורה ראשונה של הספר באנגלית שכללה 50,000 עותקים, כמות שכבר שברה שיא של מכירת ספר ברזילאי בארצות הברית.
עד היום (ינואר 2012) נמכרו ברחבי העולם 65 מיליון עותקים מהספר.
אולפנים רבים בהוליווד חפצו בזכויות על הסרט, שעדיין לא ראה אור, וב־1993 רכשה חברת האחים וורנר את הזכויות עליו.
האלמנט החמישי הוא סרט מדע בדיוני ופעולה צרפתי-אמריקאי בבימויו של לוק בסון משנת 1997 ובכיכובם של ברוס ויליס, מילה יובוביץ', כריס טאקר וגארי אולדמן.
הסרט, אשר יצא לאקרנים בשנת 1997, זכה להצלחה רבה והצליח להכניס 263 מיליון דולר בקופות כשתקציב הפקתו של הסרט עומד על 90 מיליון דולר.
את התפאורה עיצבו יוצרי הקומיקס הצרפתים ז'אן ז'ירו וז'אן קלוד מאז'ירס ואת התלבושות עיצב ז'אן-פול גוטייה.
בסרט הופעות אורח של שחקנים רבים, בהם איאן הולם, המוזיקאי טריקי ועוד.
הסרט מתרחש בעתיד בו לבני האדם יכולת לנוע בספינות חלל במהירות עצומה ועל פני כדור הארץ מתניידים בעזרת מכונות מעופפות וכן בקשר עם מספר רב של חיזרים.
עם זאת, על האנושות והיקום כולו מאיים רוע כלשהו הנקרא "הרוע הגדול" המבקש להחריבם.
אותו רוע משתמש בסוכן אנושי בשם ז'אן-בפטיסט זורג (גארי אולדמן), הבעלים של תאגיד-העל "זורג תעשיות" המנצל את עובדיו, כדי לסכל את תוכניותיהם של גזע חייזרים עתיק להציל את האנושות בעזרת נשק אולטימטיבי - היסוד החמישי.
עם תחילת הסרט נגלית התרחשות בחפירה ארכאולוגית במצרים בתחילת המאה ה-20, עת חייזרים הלוקחים ארבע אבנים המהוות חלקים מ"נשק אולטימטיבי" כנגד רוע וזאת כדי להגן עליהן.
ארבע האבנים מייצגות את ארבעת היסודות, אש, אוויר, מים ואדמה.
האבנים מקיפות פסל, שהוא "האלמנט החמישי", גם אותו החייזרים לוקחים.
בו בזמן אנו מגלים כי נזיר שעקב אחר החפירה מודע לתוכניתם של החייזרים ומהווה סוכנם על פני כדור הארץ.
שלוש מאות שנים אחר כך מתחילה העלילה המרכזית של הסרט, עם הופעתו של אותו רוע בצורת גוף שחור גדול בחלל.
אותם חייזרים מגוננים יוצרים קשר עם בני האדם, מספרים להם על הסכנה ומדווחים להם שהם שולחים את כל מרכיבי "הנשק האולטימטיבי" אליהם.
המשלחת מותקפת בדרך בידי שכירי החרב של זורג במטרה ללכוד את אותם חלקים.
עם זאת מצליחים בני האדם לשחזר על ידי הדפסת רקמות אדם, את אחד האלמנטים שעליו המשלחת הייתה אמורה להגן, המהווה בעצמו חלק מהנשק ומוגדר לבני האדם כישות עילאית.
אותה ישות משוחזרת מתגלה כבחורה בעלת מראה אנושי העונה לשם לילו (מילה יובוביץ').
בעקבות שורת מקרים וטעויות לילו נוחתת בחיקו של נהג המונית קורבין דאלאס (ברוס ויליס), אשר בעברו היה איש קומנדו בשירות הממשלה.
דאלאס ולילו יוצאים ביחד למשימה למצוא את החלקים הנוספים של "הנשק האולטימטיבי", אשר הוחבאו בגופה של חייזרית העומדת להופיע בכוכב מרוחק.
כסיפור כיסוי למבצע, מצטרפים השניים לשדר רדיו ונאלצים לסבול את רודי רוד (כריס טאקר), שדרן ידוען בעל תוכנית רדיו בין-כוכבית, מעצבן, תזזיתי ומוקף דרך קבע בפמליית עוזרים חנפנים.
הספינה מותקפת על ידי שכירי החרב של זורג, אשר מרדו בו, ואף זורג עצמו, בניסיון ללכוד את ארבע האבנים, אך דאלאס ולילו מצליחים להביסם ולהימלט, זורג נלכד על גב הספינה בעת שזו מתפוצצת.
דאלאס, לילו וחבריהם חוזרים לכדור הארץ, לאותו אתר ארכאולוגי במצרים, במטרה להרכיב את הנשק, אך לילו, אשר למדה במהלך המסע על מלחמה, נואשה מלעזור לבני האדם.
לאחר שדאלאס מתוודה על אהבתו אליה היא מסכימה ומשלימה את הרכבת "הנשק האולטימטיבי" אשר אכן משמיד את אותו גוף שחור.
זורג משומש כסוכן אנושי כביכול בשביל "הרוע הגדול", זורג פועל והוצג בתור האנטגוניסט הראשי של הסרט אך לבסוף התגלה כי "הרוע הגדול" הוא האנטגוניסט הראשי האמיתי של הסרט וכי זורג הוא האנטגוניסט המשני הראשי של הסרט
את המוזיקה לסרט הלחין וכתב אריק סרה, המוזיקאי הכמעט קבוע בסרטיו של בסון.
האלף ה-2 לפנה"ס הוא פרק הזמן שבין שנת 2000 לפנה"ס עד סוף שנת 1001 לפנה"ס (תחילת המאה ה-20 לפנה"ס עד סוף המאה ה-11 לפנה"ס).
דעיכת תרבות שומר – לאחר חורבן אור, המשיכה השליטה השומרית באזור להתקיים בערים איסין ולרסה.
שליטה זו הסתיימה עם כיבוש הערים במאה ה-18 לפנה"ס על ידי חמורבי מלך בבל.
חמורבי המשיך לקיים את התואר מלך שומר ואכד.
התרבות השומרית נטמעה בתרבויות של אכד ובבל ונעלמה.
ממלכת אשור – בתקופה זו מתרחשות תקופת אשור הקדומה (עד אמצע המאה ה-15 לפנה"ס) ותקופת אשור התיכונה – האימפריה (עד סוף המאה ה-10 לפנה"ס).
התפתחות בבל הקדומה – בשנת 1894 לפנה"ס עלה לשלטון המלך האמורי שוּמוּ־אַבּוּ.
בנו שוּמוּ־לַ־אִל, היה הראשון שקבע את בבל כעיר בירה ובכך נוצרה ה"שושלת הבבלית הראשונה".
המלחמות באזור נמשכו כ־130 שנה, סביב השליטה על הקרקעות הפוריות של האזור.
מלכי השושלת הראשונה כבשו את ערי המדינה בורסיפה, כיש ו־סיפר והכניסו אותן תחת הגמוניה בבלית.
במחצית המאה ה־18 לפנה"ס הרחיב חמורבי את הממלכה הבבלית, כבש ואת ערי המדינה איסין ולרסה, הרס את מארי, גרש את העילמים, ואחד את הארץ תחת שלטון העיר בבל.
בשנת 1754 לפנה"ס לערך נכתבו חוקי חמורבי – קודקס החוקים הנודע והמקיף בחוקי המזרח הקדום.
לאחר חמורבי עלה לשלטון בנו שמשו־אילונה ובתקופה זו החלו ניסיונות מרידה של ערים שונות, ולאחרו מלכו ארבעה מלכים נוספים שלא שינו את מצבה של בבל במרחב.
התקופה הבבלית הקדומה הסתיימה בתחילת המאה ה־16 לפנה"ס, בעקבות כיבוש העיר על ידי המלך החתי מורשיליש הראשון שבזז את העיר והחריבה, הגלה את שמשו־דיתנה, המלך האחרון בשושלת, ולקח את הפסל של מרדוך.
תקופה קצרה שלטה בבבל שושלת אמורית שנקראה שושלת ארץ־הים.
חורבן העיר אפשר את כיבושה על ידי הכשים, שבטי הרים שחדרו לאזור מהרי הזגרוס, ואלו שלטו בבבל ובאזור במשך כ־400 שנה, עד מחצית המאה ה־12 לפנה"ס.
במחצית המאה ה־12 לפנה"ס כבשו העילמים את הממלכה הכשית.
מלכם האחרון "אנליל־נדין־אחי" נלקח לשושן, נכלא ומת שם.
נבוכדנצר הראשון מלך בבבל בשנים 1146–1123 לפנה"ס.
הוא ארגן צבא, פלש לעילם והביס אותה.
הוא נכנס לעיר שושן ולקח את פסלי האלים מרדוך ואשתו שרפניתום, והשיבם לעיר הבירה בבל.
הוא הקים מחדש מקדשים שהעילמים הרסו בניפור ואור.
במיוחד נודעה חשיבות לשיקום מקדשו של האל מרדוך – מקדש אסגילה – בעיר בבל.
המשך התפתחותה של ממלכת עילם באזור איראן דהיום.
כולל שושלת אפארטי בממלכה העילמית העתיקה, הממלכה העילמית התיכונה, ותחילת הממלכה העילמית החדשה.
הממלכה התיכונה במצרים (2052–1570 לפנה"ס) ולאחריה בתקופה 1550–1070 לפנה"ס, התקיימה במצרים תקופת הממלכה החדשה, שכוללת את השושלות ה-18–20. המרכז האדמיניסטרטיבי עובר לתבאי במצרים העליונה, אשר הייתה מולדת השושלת החדשה.
בתקופה זו, במקום מדיניות של התגוננות, עברה מצרים למדיניות של כיבוש.
מצרים חדרה מזרחה וניכרת ההשפעה של התרבויות אותן פגשה על האומנות, לבוש, מותרות ועוד.
ימי השושלת ה-19 (1305–1200 לפנה"ס) הם ימי תור הזהב של מצרים הפרעונית.
בשנת 1290 לפנה"ס עלה לשלטון אחד מהגדולים שבמלכי מצרים, פרעה רעמסס השני, שמלך עד מותו ב-1224. תקופת שלטונו הצטיינה בשגשוג כלכלי, מה שאפשר ביצוע מיזמי בנייה גרנדיוזיים אשר רבים מהם קיימים גם היום.
בשנת 1269 לפנה"ס יצא רעמסס צפונה, במסע צבאי כנגד האימפריה החתית, על מנת לכבוש מחדש את לבנון ודרום סוריה של ימינו.
שיאו של מסע זה היה קרב המוכנה קרב קדש, בו השתתפו אלפי מרכבות ורבבות חיילי רגלים.
כ-16 שנים לאחר הקרב, נחתם הסכם השלום החיתי – מצרי.
סיום התרבות המינואית ביוון העתיקה – בסביבות 1500 לפנה"ס
עליה ונפילתה של יוון המיקנית (1600–1100 לפנה"ס)
העידן העתיק בסין – שושלת שָׁאנְג הייתה השושלת השנייה בתולדות סין.
לפי ההיסטוריוגרפיה הסינית, שושלת זו שלטה לאחר שושלת שיה, באלף השני לפני הספירה באזור עמק הנהר הצהוב.
לשושלת היו 31 מלכים, והיא הייתה הארוכה שבשושלות סין.
בתקופה זו הופיעו הרישומים הכתובים העתיקים ביותר בסין – אלו נחרטו לצורך הגדת עתידות על עצמות או קונכיות.
כתבים אלה, המכונים עצמות ניחוש, מתוארכים למאה ה-13 לפנה"ס לערך.
בשנת 1046 לפנה"ס המלך ווּ מג'וֹאוּ, הביס את המלך ג'וֹאוּ משָׁאנְג, ובכך סיים את שלטונה של שושלת שאנג והפך למלך הראשון של שושלת ג'ואו בסין.
דעיכתה של תרבות עמק האינדוס – ב-1900 לפנה"ס לערך, החלו להופיע סימנים של הידרדרות הדרגתית.
אנשים החלו לעזוב את הערים ולאלו שנותרו לא הייתה תזונה מספקת.
עד סביבות 1800 לפנה"ס ננטשו רוב הערים.
דבר לא היה ידוע עליה עד לגילויה בשנות ה-20 של המאה ה-20 בידי ר.
במחצית השנייה של המילניום החלה באזור הודו התגבשותה של תרבות נוספת – בתקופה זו נכתבו כתבי הריג ודה, הכתבים המוקדמים ביותר של ההינדואיזם.
השערות שונות מציעות קשר בין תרבות עמק האינדוס לתרבות שיצרה את ההינדואיזם, אולם נכון לשנת 2020 אין די ראיות המצביעות על קשר כזה בפועל.
בסביבות 1800 לפנה"ס החלה לדעוך ציוויליזציית נורטה צ'יקו בפרו, שהייתה הציוויליזציה הראשונה באמריקה.
החלו להופיע מרכזים אחרים מדרום ומצפון לה.
יעברו עוד אלף שנים עד שתצמח תרבות חדשה בפרו, בשם צ'אווין.
מסביבות 1500 לפנה"ס החלה להופיע תרבות האולמקים, ששרדה עד לשנת 400 לפנה"ס.
ווהאן (במהלך האלף ה-2 לפנה"ס)
ואראנסי (במהלך האלף ה-2 לפנה"ס)
טריאסטה (במהלך האלף ה-2 לפנה"ס)
בלח' (במהלך האלף ה-2 לפנה"ס)
נסבר (במהלך האלף ה-2 לפנה"ס)
ביירות (במהלך האלף ה-2 לפנה"ס)
אתונה (המאה ה־20 לפנה"ס לערך)
אווריס (המאה ה־18 לפנה"ס לערך)
נפאטה (המאה ה־15 לפנה"ס לערך)
עזה (המאה ה-15 לפנה"ס לערך)
ברגנץ (המאה ה־14 לפנה"ס לערך)
סרפנד (המאה ה-14 לפנה"ס לערך)
כלח (המאה ה־13 לפנה"ס לערך)
פר-רעמסס (המאה ה־13 לפנה"ס לערך) ליסבון (המאה ה־12 לפנה"ס לערך)
קאבול (המאה ה־12 לפנה"ס לערך)
ברשה (המאה ה־12 לפנה"ס לערך)
אלבה לונגה (המאה ה־12 לפנה"ס לערך)
ג'י, כיום בייג'ינג (המאה ה־11 לפנה"ס לערך)
טאניס (המאה ה־11 לפנה"ס לערך)
מיטילנה (המאה ה־11 לפנה"ס לערך)
קרקול (המאה ה־11 לפנה"ס לערך)
ביזרטה (המאה ה־11 לפנה"ס לערך)
שיאן (המאה ה-11 לפנה"ס לערך)
פרעה חַתְּשֶפְּסוּת – מלכה מצרית.
תחותמס השלישי – נחשב לגדול מלכי מצרים העתיקה.
אחנתון (ואשתו נפרטיטי) – הנהיג רפורמות בדת המצרית.
חלק מהחוקרים מזהים אותו כפרעה המוזכר בספר שמות בסיפור יציאת מצרים.
לעומת זאת חוקרים אחרים מזהים את פרעה המקראי, בדמות בנו של רעמסס ה-2, מרנפתח.
רעמסס השלישי – בתקופתו חלה התדרדרות במצבה של מצרים.(השושלת ה-20) (1186–1154 לפנה"ס)
שלמנאסר הראשון – מלך אשור.
אישים מרכזיים על פי המסורת היהודית:
שלושת האבות וארבע האמהות ו-12 שבטי ישראל
משה רבנו, מנהיג את העם היהודי ביציאת מצרים.
יהושע בן נון, מנהיג את כיבוש כנען.
שאול המלך, מלך ישראל הראשון.
בבל נופלת בידי המלך מורסיליס הראשון (1595 לפנה"ס)
פלישת גויי הים לפיניקיה, מיקנים ומצרים
נפילתה של טרויה (1184 לפנה"ס)
החיתים מתחילים לצרוף ברזל בקנה מידה נרחב באנטוליה (טורקיה של ימינו).
התהליך מניב ברזל ספוגי, המקביל לברזל החשיל בן ימינו.
תחריטי ברונזה בשטח סקנדינביה דהיום
במאה ה-17 לפנה"ס הוכחדו הממותות האחרונות בעולם באי וראנגל
בערך באמצע המילניום החל הנוהג להשתמש בזהב למטרות סחר חליפין
על פי התנ"ך במאה ה-12 לפנה"ס בני ישראל יוצאים ממצרים, מקבלים את התורה, וכובשים את כנען (חבל הארץ שבהמשך נודע בעברית כארץ ישראל)
פיתוח הסְּפָרוֹת הבבליות בסביבות המאה ה-19 לפני הספירה.
זו השיטה העתיקה ביותר הידועה שמשתמשת בערכי מיקום (בדומה לשיטה העשרונית המקובלת כיום), כלומר שיטה שבה ערכה של ספרה נקבע לא רק לפי צורתה, אלא גם לפי מיקומה במספר.
תיעוד ראשון של נפילת כוכב שביט, בידי הסינים.
פרי האפרסק מגיע מסין לפרס, ומשם לאירופה.
ניתוח חומרים בכדים עתיקים באמריקה הפרה היסטורית מעיד על תחילת שימוש במשקאות קקאו באלף זה, ככל הנראה כבר החל מסביבות 1900 לפני הספירה לכל הפחות.
האלף ה-1 לפנה"ס הוא פרק הזמן שבין שנת 1000 לפנה"ס עד שנת 1 לפנה"ס (תחילת המאה ה-10 לפנה"ס עד סוף המאה הראשונה לפנה"ס).
אוכלוסיית העולם הוכפלה במהלך האלף הראשון לפנה"ס – מ-100 מיליון לכ-200 עד 250 מיליון.
אירועים בולטים באלף ה-1 לפנה"ס
המאה ה-10 לפנה"ס: ייסוד ספרטה על ידי מתיישבים דורים.
המאה ה-10 לפנה"ס: עדויות ראשונות לאלפבית ארמי.
928 לפנה"ס: פיצול ממלכת ישראל המאוחדת לממלכות ישראל ויהודה.
853 לפנה"ס: קרב קרקר בין אשור בראשות שלמנאסר השלישי וקואליציה של 12 מלכים מארצות סוריה.
814 לפנה"ס: ייסוד קרתחדשת (קרתגו) על ידי מתיישבים פיניקים מצור.
776 לפנה"ס: המשחקים האולימפיים נערכים לראשונה ביוון העתיקה.
753 לפנה"ס: ייסוד רומא על ידי רומולוס (ע"פ האגדה).
728 לפנה"ס: פִּיי מלך נוביה (כוש) פולש למצרים, מכניע אותה ומייסד את שושלת הפרעונים ה-25.
722 לפנה"ס: שומרון נכבשת על ידי שלמנאסר החמישי מלך אשור.
ממלכת ישראל נחרבת ותושביה גולים למסופוטמיה.
701 לפנה"ס: סנחריב מלך אשור פלש ליהודה וכבשה, אך המצור שהטיל על ירושלים כשל והוא הסתפק בכניעה ונסוג לאשור.
640 לפנה"ס: הקמת ספריית אשורבניפל בנינוה בירת אשור.
בספרייה זו ימצאו במאה ה-20 עלילות גילגמש.
621 לפנה"ס: הארכון האתונאי דרקון מעלה על הכתב את חוקי אתונה העתיקה.
609 לפנה"ס: נבופלאסר מלך בבל כובש את חרן והאימפריה האשורית החדשה נופלת.
605 לפנה"ס: נבוכדנצר השני, מלך בבל מביס את מצרים בקרב כרכמיש וסולל את הדרך להקמת האימפריה הנאו-בבלית.
600 לפנה"ס: נבוכדנצר השני מלך בבל מקים את הגנים התלויים, שנחשבו לאחד משבעת פלאי העולם העתיק.
586 לפנה"ס: ירושלים נכבשת בידי נבוכדנאצר מלך בבל, בית המקדש הראשון נחרב ומתחילה גלות בבל.
550 לפנה"ס: קרתגו כובשת את סיציליה, קורסיקה וסרדיניה.
550 לפנה"ס: כורש השני הגדול מביס את המדים ומייסד את האימפריה הפרסית.
539 לפנה"ס: כורש השני הגדול כובש את בבל.
538 לפנה"ס: הכרזת כורש, שבישרה את סיום גלות בבל וראשיתה של שיבת ציון.
516 לפנה"ס: חנוכת בית המקדש השני.
510 לפנה"ס: קצה של המלוכה ברומא ועליית הרפובליקה.
509 לפנה"ס: הדחת הטיראניה באתונה.
490 לפנה"ס: דריווש הראשון פולש ליוון אך נהדף בקרב מרתון.
480 לפנה"ס: חשיארש הראשון פולש שנית ליוון אך מובס לבסוף בקרב סלמיס.
478–404 לפנה"ס: עלייתה ונפילתה של האימפריה האתונאית.
431–404 לפנה"ס: המלחמה הפלופונסית בין ספרטה לאתונה על ההגמוניה ביוון.
457–444 לפנה"ס: עזרא ונחמיה עולים ארצה ומארגנים מחדש את יהדות בית שני.
334–330 לפנה"ס: אלכסנדר הגדול כובש את האימפריה הפרסית, ומבשר את ראשית התקופה ההלניסטית.
221 לפנה"ס: עליית שושלת צ'ין, שושלת הקיסרים הסינית הראשונה.
343–290 לפנה"ס: המלחמות הסאמניטיות, שבסופן שלטה רומא על איטליה כולה.
295 לפנה"ס: הספרייה הגדולה והמפורסמת בעולם העתיק מוקמת באלכסנדריה.
280 לפנה"ס: הקולוסוס מרודוס, פסל ענק של אל השמש הליוס, מוקם ברודוס, ונחשב לאחד משבעת פלאי תבל.
280 לפנה"ס: פירוס מלך אפירוס פולש לאיטליה ופותח במלחמה עם הרפובליקה הרומית.
275–200 לפנה"ס: המלחמות הסוריות בין בית סלאוקוס לבית תלמי על השליטה בקוילה סוריה.
247 לפנה"ס: המגדלור הראשון בעולם נבנה באלכסנדריה שבמצרים התלמיית ונחשב לאחד משבעת פלאי תבל.
264–241 לפנה"ס: המלחמה הפונית הראשונה בין הרפובליקה הרומית וקרתגו על השליטה בסיציליה.
218–201 לפנה"ס: המלחמה הפונית השנייה בין הרפובליקה הרומית וקרתגו, במהלכה פלש חניבעל לאיטליה.
214–148 לפנה"ס: המלחמות המוקדוניות בין הרפובליקה הרומית למוקדון, שהסתיימו בניצחונה של רומא.
192–188 לפנה"ס: מלחמת אנטיוכוס בין הרפובליקה הרומית לממלכה הסלאוקית.
167–160 לפנה"ס: מרד החשמונאים בשלטון הממלכה הסלאוקית ובתומכיה המתייוונים.
149–146 לפנה"ס: המלחמה הפונית השלישית, שבסופה נחרבה קרתגו על ידי הרפובליקה הרומית.
113–101 לפנה"ס: מלחמת הקימברים והטווטונים בין הרפובליקה הרומית לבין שבטים גרמאניים, קלטים, קימברים וטווטונים.
89–63 לפנה"ס: מלחמות מיתרידטס בין הרפובליקה הרומית לממלכת פונטוס בהנהגת מיתרידטס השישי.
66 לפנה"ס: ארץ ישראל נכבשת בידי המצביא הרומי פומפיוס, על רקע מלחמת ירושה בממלכת החשמונאים.
58–50 לפנה"ס: מלחמת גאליה, במהלכה השתלט יוליוס קיסר על גאליה כולה.
57–18 לפנה"ס: נוסדות שלוש הממלכות של קוריאה – קוֹגוּריוֹ, פֶּקְצֶ'ה ושׁילָה.
44 לפנה"ס: יוליוס קיסר נרצח ונפתחת ברומא מלחמת אזרחים.
27 לפנה"ס: הרפובליקה הרומית הופכת לאימפריה הרומית.
4 לפנה"ס (לערך): נולד ישו הנוצרי.
טאוטיווקאן (במהלך האלף ה-1 לפנה"ס)
אל מיראדור (המאה ה-6 לפנה"ס)
טשקנט (לפי ההערכות העיר נוסדה בין המאה ה־5 לפנה"ס למאה ה-3 לפנה"ס)
נאנג'ינג (495 לפנה"ס) סלוניקי (המאה ה־4 לפנה"ס)
ברצלונה (15 לפני הספירה לערך)
דוד, מלכה של ממלכת ישראל המאוחדת ומייסד שושלת בית דוד (1070–970 לפנה"ס, על פי המסורת היהודית).
מסעות כיבושיו הרבים והאכזריים היוו צעד ראשון בייסוד האימפריה האשורית (מלך 883–859 לפנה"ס).
בימיו נהנתה הממלכה מעצמה ושגשוג, והסינקרטיזם הדתי גבר (מלך 873–852 לפנה"ס).
דידו, המלכה המייסדת של קרתגו (בשנת 814 לפנה"ס).
ליקורגוס, המחוקק האגדי של ספרטה (800–730 לפנה"ס).
רמוס ורומולוס מייסדי רומא המיתולוגיים (סביב אמצע השמינית לערך).
תגלת-פלאסר השלישי, מייסד האימפריה האשורית החדשה (מלך 745–727 לפנה"ס).
מגדולי מלכי יהודה שערך רפורמה דתית ביהודה (מלך 639–609 לפנה"ס).
דרקון, מנסח חוקת דרקון, החוקה הראשונה של אתונה (650–510 לערך).
נבוכדנצר השני גדול מלכי האימפריה הבבלית, ומחריב בית המקדש הראשון (מלך 605–562 לפנה"ס).
כורש הגדול, מייסדה של האימפריה הפרסית (600–530 לפנה"ס לערך).
נחמיה בן חכליה, ממנהיגי היהודים בימי שיבת ציון (חי במאה ה-5 לפנה"ס).
דָרְיָוֶשׁ הראשון הגדול, מלך האימפריה הפרסית (מלך 521–485 לפנה"ס).
לאונידס הראשון, מלך ספרטה וגיבור קרב תרמופילאי (521–480 לפנה"ס).
תמיסטוקלס, ממנהיגי אתונה במלחמות פרס-יוון ואחד המדינאים החשובים בתולדותיה (525-459 לפנה"ס).
פריקלס, מדינאי אתונאי, בימיו הגיעה אתונה לשיא כוחה (495–429 לפנה"ס).
פיליפוס השני מלך מוקדון, הפך את ארצו למעצמה והכניע את ערי יוון (מלך 359–336 לפנה"ס).
אלכסנדר הגדול, מלך מוקדון ומגדולי המצביאים והמדינאים של העת העתיקה (356–323 לפנה"ס).
סלאוקוס הראשון, דיאדוך, מייסד בית סלאוקוס ומלכה הראשון של הממלכה הסלאוקית (356–281 לפנה"ס).
תלמי הראשון, דיאדוך, מייסד בית תלמי ומלכה הראשון של מצרים התלמיית (367–283 לפנה"ס).
אנטיגונוס מונופתלמוס, דיאדוך, מייסד השושלת האנטיגונידית (381–301 לפנה"ס).
פירוס מלך אפירוס, מהידועים שבמצביאי העולם העתיק (319–272 לפנה"ס).
מיתרידטס הראשון, מייסד ממלכת פונטוס ומלכה הראשון (מלך 281–266 לפנה"ס).
אשוקה, גדול קיסרי האימפריה המאורית (304–232 לפנה"ס).
צ'ין שה-חואנג, קיסר סין הראשון ומייסד שושלת צ'ין (260–210 לפנה"ס).
ארסאקס הראשון, מייסד האימפריה הפרתית ומלכה הראשון (מלך 247–211 לפנה"ס).
אנטיוכוס השלישי הגדול, מלך הממלכה הסלווקית, שהביא אותה לשיא התפשטותה (242–187 לפנה"ס).
חניבעל ברקה, מצביא קרתגי ומגדולי המצביאים בהיסטוריה האנושית (247–183 לפנה"ס).
סקיפיו אפריקנוס, מצביא רומי, מנצח המלחמה הפונית השנייה (236–183 לפנה"ס).
פָּרנַווַאז הראשון, המלך הראשון של איבריה הקווקזית, ומייסד שושלת פרנוואז (שלט במאה ה-3 לפנה"ס).
יהודה המכבי, מצביא יהודי שהנהיג את מרד החשמונאים בממלכה הסלאוקית (?–160 לפנה"ס).
יוחנן הורקנוס הראשון, נשיא יהודה וכהן גדול, מגדולי השליטים החשמונאים (164–104 לפנה"ס).
גאיוס מריוס, מצביא ומדינאי רומי, מנצח מלחמת יוגורתה ומלחמת הקימברים והטווטונים (157–86 לפנה"ס).
לוקיוס קורנליוס סולה, מצביא ומדינאי רומי, מראשי האופטימאטים, והאחראי הישיר למלחמת האזרחים הרומית (138–78 לפנה"ס).
מנהיג מרד העבדים השלישי (?–71 לפנה"ס).
גנאיוס פומפיוס מגנוס, מצביא ומדינאי רומי, כובש ירושלים, ויריבו של יוליוס קיסר (106–48 לפנה"ס).
גאיוס יוליוס קיסר, מצביא ומדינאי ודיקטטור רומי, כובש גאליה, ומנצח מלחמת אזרחים (100–44 לפנה"ס).
שהנהיג את המרד הגאלי נגד הרומאים בזמן מלחמת גאליה (82–46 לפנה"ס).
מרקוס אנטוניוס, מצביא ומדינאי רומי, אשר השתתף בטריומווירט השני (83–30 לפנה"ס).
קלאופטרה השביעית, שליטת מצרים התלמיית (70–30 לפנה"ס).
אוגוסטוס קיסר, ראשון קיסרי רומא ומייסד השושלת היוליו-קלאודית (63–19 לפנה"ס).
הורדוס הגדול, מלך יהודה בחסות רומא, שנודע במפעלי בניה רבים (74–4 לפנה"ס).
הומרוס, גדול משורריה של יוון העתיקה לו מיוחסות האיליאדה והאודיסיאה (המאה ה-8 לפנה"ס).
הסיודוס, משורר אפי יווני (המאה ה-8 לפנה"ס).
זרתוסטרה, מייסד הזורואסטריות, הדת הרשמית בפרס במחצית השנייה של האלף ה-1 לפנה"ס.
תאלס, ראשון הפילוסופים היוונים המוכרים לנו (624–546 לפנה"ס)
פיתגורס, פילוסוף ומתמטיקאי יווני-פיניקי, מייסד האסכולה הפיתגוראית (582–496 לפנה"ס).
גואטאמא בודהא מייסד את הבודהיזם (בערך 563–483 לפנה"ס).
קונפוציוס, פילוסוף סיני, מייסד הקונפוציאניזם (551–479 לפנה"ס).
מהווירה, מייסד הג'ייניזם (?–527 לפנה"ס).
פרמנידס, פילוסוף יווני קדם-סוקרטי, מייסד האסכולה האלאטית (515-450 לפנה"ס).
איסכילוס, מחזאי וטראגיקון אתונאי (525–456 לפנה"ס).
סופוקלס, מחזאי וטראגיקון אתונאי (496–429 לפנה"ס).
אוריפידס, מחזאי וטראגיקון אתונאי (480–406 לפנה"ס).
הרודוטוס, נחשב למייסד ההיסיטוריוגרפיה (בערך 485 לפנה"ס).
סוקרטס, פילוסוף יווני הנחשב לאבי הפילוסופיה המערבית (470–399 לפנה"ס).
תוקידידס, היסטוריון יווני (בערך 460–395 לפנה"ס).
אפלטון, פילוסוף יווני, תלמידו של סוקרטס ומגדולי הפילוסופים בהיסטוריה (427–347 לפנה"ס).
היפוקרטס, רופא יווני הנחשב לאבי הרפואה המערבית (460–377 לפנה"ס).
אנטיסתנס, פילוסוף יווני, מייסד האסכולה הציניקנית (444–365 לפנה"ס).
אריסטיפוס, פילוסוף יווני, מייסד האסכולה הקירנאית (435–356 לפנה"ס).
אריסטו, פילוסוף יווני, מבכירי הפילוסופים של העת העתיקה (384–322 לפנה"ס).
אוקלידס, מתמטיקאי יווני הנחשב לאבי הגאומטריה (365–275 לפנה"ס).
אפיקורוס, פילוסוף יווני, מייסד האסכולה האפיקוראית (341–270 לפנה"ס).
זנון מכתיון, פילוסוף יווני-פיניקי, מייסד האסכולה הסטואית (333–264 לפנה"ס).
פירון מאליס, פילוסוף יווני, מייסד זרם הספקנות (360–270 לפנה"ס).
ארכימדס, מדען, מהנדס, מתמטיקאי וממציא יווני (287–212 לפנה"ס).
פוליביוס, היסטוריון יווני (203–120 לפנה"ס).
מרקוס טוליוס קיקרו, פוליטיקאי וסופר רומי (106–43 לפנה"ס).
לוקרטיוס, משורר ופילוסוף רומי אפיקוראי (99–55 לפנה"ס).
ורגיליוס, משורר רומי (70–19 לפנה"ס).
הוראציוס, משורר רומי (65–8 לפנה"ס).
אובידיוס, משורר רומי (43 לפנה"ס–17 לספירה).
אליהו, נביא שפעל בזמן מלכותו של מלך ישראל אחאב.
אלישע, נביא שפעל בתקופת שלטונם של המלכים יורם, אחזיה, יהוא, יהואחז ויואש.
יונה בן אמיתי, נביא שפעל בימי המלך ירבעם השני, ונודע בשליחותו הנבואית לנינוה בירת אשור.
הושע בן בארי, נביא שפעל בממלכת ישראל מימי ירבעם השני ועד חורבנה.
עמוס, נביא שפעל בממלכת ישראל בימי ירבעם השני ועוזיהו מלך יהודה.
מִיכָה הַמֹּרַשְׁתִּי, נביא שפעל ביהודה בימי המלכים יותם, אחז וחזקיהו.
ישעיהו, נביא שפעל ביהודה מימי עוזיהו ועד חזקיהו.
חולדה, נביאה שפעלה בימי המלך יאשיהו.
ירמיהו, נביא שפעל מימי המלך יאשיהו ועד חורבן ממלכת יהודה.
יחזקאל, נביא שפעל בבבל סביב חורבן ממלכת יהודה.
עזרא הסופר, ממנהיגי היהודים בימי שיבת ציון.
נחמיה בן חכליה, ממנהיגי היהודים בימי שיבת ציון.
אסתר, מלכת פרס ומדי וגיבורת מגילת אסתר.
מרדכי, בן דודה של אסתר ומגיבוריה של מגילת אסתר.
שמעון הצדיק, כהן גדול ומנהיג בתקופת בית שני, משיירי כנסת הגדולה.
שמעיה, נשיא הסנהדרין בסוף תקופת הזוגות (סוף תקופת החשמונאים).
אבטליון, אב בית דין בסוף תקופת הזוגות, חברו של שמעיה.
הלל הזקן, נשיא הסנהדרין האחרון בתקופת הזוגות.
שמאי הזקן, אב בית דין, ובר-הפלוגתא הקבוע של הלל הזקן.
האלמסטד (בשוודית: Halmstad – "עיר הקש") היא עיר היושבת על גדות נהר הניסן לחוף מצר קטגט בדרום-מערב שוודיה.
העיר היא בירת מחוז הלנד, ידועה בזכות הנמל והאוניברסיטה שלה, ובעיקר בשל היותה מרכז תעשייתי ותיירותי פופולרי.
אוכלוסיית העיר-גופה מנתה ב-2007 קרוב לשישים אלף איש, אולם העירייה (kommun) כוללת את האזור שמסביב לעיר ובו קרוב ל-90 אלף תושבים.
העיר נמצאת כ-115 ק"מ מצפון למאלמה וכ-125 ק"מ מגטבורג.
שורשיה של העיר עוד מתקופת ימי הביניים, בשנים 1000 עד 1100. שמה של "האלמסטד" נלקח מיומן הקרקעות של המלך הדני ולדמאר השני ב-1231. העיר שמוזכרת הייתה ממוקמת באזור שידוע היום כאבארבי (Övraby).
בעשור השני של המאה ה-14 העיר הועברה ממקומה אל האתר הניצב על גדות נהר, בשל היותו נכס אסטרטגי ימי.
המיקום החדש אפשר גישה לנתיבים האוקיינים סביב לסקנדינביה.
בעת איחוד קאלמאר, איחודן של שוודיה, נורווגיה ודנמרק למונרכיה אחת, שלטון שהתקיים בשנים 1400–1520, נבחר מלך בהאלמסטד.
מנהיג מרי בשם אנגלברקט (Engelbrekt Engelbrektsson) וחייליו שרפו את העיר במהלך שנות ה-30 של המאה ה-15. באותה תקופה החל מצור על העיר, שאירע עם תחילת מלחמת שבע השנים הנורדית ב-1563. העיר נשרפה כליל דווקא ב-1619. המבנים היחידים ששרדו היו בניין אבן, והכנסייה המקומית.
האלמו הוא סרט מלחמה אמריקני משנת 1960, המתאר את קרב אלמו שהתרחש בשנת 1836. קרב שהיה חלק מהמהפכה הטקסנית לעצמאותה של טקסס, בין רפובליקת מקסיקו וכוחות המרד הטקסנים בסן אנטוניו.
את הסרט ביים ג'ון ויין, שגם כיכב בתפקיד הראשי כדייווי קרוקט.
עוד משתתפים בסרט ריצ'רד וידמרק כג'יימס בואי, לורנס הארווי כויליאם ב.
טרוויס, ראובן פדילה כגנרל סנטה אנה, צ'יל וילס כביקיפר, לינדה קריסטל כפלקה, ג'ואן או'ברייאן כסו דיקינסון וריצ'רד בון כסם יוסטון.
סם יוסטון מוביל את הכוחות של טקסס נגד מקסיקו וזקוק לזמן לבנות צבא.
הכוחות המקסיקניים היריבים, בראשות הגנרל אנטוניו לופז דה סנטה אנה, חזקים יותר מבחינה מספרית וכן חמושים ומאומנים טוב יותר.
עם זאת, לטקסנים יש רוח והמורל נשאר גבוה בדרך כלל.
על לוטננט קולונל ויליאם טראוויס מוטלת על המשימה להגן על מבצר אלאמו, מנזר לשעבר בסן אנטוניו.
ג'יימס בואי מגיע עם חיזוק והמגנים מתכוננים.
בינתיים, דייווי קרוקט מגיע עם קבוצה של אנשי טנסי.
הכוחות המקסיקניים בפיקוד גנרל סנטה אנה מגיעים ומקיפים את המבצר.
שגרירות מהצבא המקסיקני מתקרבת לאלמו, וכשהם מפרטים את תנאי הכניעה, טרוויס יורה בתותח, ומאותת על סירובו להיכנע.
בפשיטה לילית, הטקסנים מחבלים בתותח גדול המשמש את המקסיקנים.
הם שומרים על תקווה כשאומרים להם שכוח חזק בראשות קולונל ג'יימס פאנין בדרך לשבור את המצור.
עם זאת, קרוקט, שחש בהתקפה קרובה, שולח את אחד מאנשיו הצעירים, סמיטי, לבקש מיוסטון עזרה, בידיעה שזה אולי יחסוך את חייו של סמיטי.
המקסיקנים תוקפים חזיתית את אלאמו.
המגנים מחזיקים מעמד וגורמים למקסיקנים אבדות כבדות, אם כי ההפסדים של הטקסנים עצמם אינם מבוטלים, ובואי סובל מפצע ברגל.
המורל יורד כששליח מודיע לטראוויס שהתגבורת של פאנין נערכה ונטבחה על ידי המקסיקנים.
טראוויס בוחר להישאר עם הפיקוד שלו ולהגן על אלאמו, אבל הוא נותן למגנים האחרים את האפשרות לעזוב.
קרוקט, בואי ואנשיהם מתכוננים לעזוב, אבל מחווה בהשראת טרוויס משכנעת אותם להישאר ולהילחם עד הסוף.
הלא-לוחמים, כולל רוב הנשים והילדים, עוזבים את אלאמו.
ביום השלושה עשר למצור, הארטילריה של סנטה אנה מפגיזה את האלמו, והצבא המקסיקני מסתער קדימה ותוקף מכל עבר.
המגינים הורגים מקסיקנים רבים, אך המתקפה מוכרעת וחומות המבצר נפרצו.
טרוויס מנסה לגייס את הגברים, אך נורה ונהרג.
קרוקט מוביל את הטקסנים בהגנה הסופית של המבצר, אבל המקסיקנים שוטפים פנימה ומביסים את המגנים.
קרוקט נהרג בתוך הכאוס כאשר הוא נפגע מרומח ובהמשך מפיצוץ כשהוא מצית את מחסן התחמושת.
בואי,הפצוע במיטתו, הורג כמה מקסיקנים אבל נפגע מכידון ומת.
כשהטקסני האחרון נהרג, החיילים המקסיקנים מגלים את מקום המחבוא של אשתו וילדתו של המגן הטקסני קפטן דיקינסון שהיא גם בת דודו של טראוויס.
הקרב מסתיים בניצחון מוחלט למקסיקנים.
גנרל סנטה אנה צופה בקטל ומספק מעבר בטוח לגברת דיקינסון ולילדתה.
סמיטי חוזר מאוחר מדי, מתבונן מרחוק.
הוא מוריד את הכובע בכבוד ואז מלווה את גברת דיקינסון הרחק משדה הקרב.
עלילת המשנה עוקבת אחר הקונפליקט הקיים בין טראוויס, בואי וקרוקט.
טרוויס מגן בעקשנות על החלטותיו כמפקד חיל המצב מפני הצעותיהם של השניים האחרים - במיוחד בואי שאיתו מתפתח הסכסוך המר ביותר - וכן מנסה לשמור על משמעת בקרב כוח המורכב בעיקר מאנשי גבולות ומתנחלים בעלי אופקים עצמאיים.
קרוקט, האהוב על בואי וטרוויס כאחד, הופך בסופו של דבר למתווך בין השניים האחרים כאשר בואי מאיים כל הזמן לנטוש עם אנשיו במקום להתמודד עם טרוויס.
למרות הקונפליקטים האישיים ביניהם, שלושתם לומדים למתן את המחלוקות ביניהם, ובסופו של דבר, כורכים את עצמם יחד באקט של אומץ כדי להגן על המבצר מפני תבוסה בלתי נמנעת.
האלמנה השחורה היא דמות בדיונית המופיעה בחוברות הקומיקס ביקום מארוול קומיקס.
דמותה הופיעה לראשונה בחוברת Tales of Suspense #52 מאפריל 1964, ונוצרה בידי הכותב סטן לי והמאייר דון הק.
האלמנה השחורה היא האלטר אגו של נטליה "נטשה" אליאנובה רומאנובה , סוכנת סובייטית שאומנה כמרגלת, אמנית לחימה וצלפית, ומחומשת בכלי נשק מתקדמים, כולל נשקי אנרגיה על פרקי ידיה הנודעים כ"נשיכת האלמנה".
בסופו של דבר, היא עורקת לארצות הברית בשל אהבתה לגיבור-העל הוקאיי, ומאז משמשת כסוכנת כפולה של הק.ג.ב.
נטשה הייתה חברה בקבוצות האוונג'רס השונות לאורך השנים וצוותה לגיבורי-על כדרדוויל, הוקאיי ו-וולברין בין היתר.
דמותה של האלמנה השחורה מדורגת במקום ה-74 ברשימת מאה גיבורי העל הגדולים, לפי אתר IGN.
דמותה ביקום הקולנועי של מארוול קרויה נטשה רומנוף, מגולמת על ידי סקרלט ג'והנסון, והופיעה בשלל סרטים כדוגמת "איירון מן 2", "הנוקמים", "קפטן אמריקה: חייל החורף", "הנוקמים: עידן אולטרון", "קפטן אמריקה: מלחמת אזרחים", "הנוקמים: מלחמת האינסוף", "הנוקמים: סוף המשחק" ו"האלמנה השחורה".
הוריה נספו בשריפה כאשר הייתה ילדה קטנה, והיא ניצלה ממוות בטוח בידי איבן פטרוביץ', שגידל אותה כאב חורג.
סיפור מקור משוכתב קבע כי היא גדלה מילדות בתוכנית "מבצע אלמנה שחורה" של ברית המועצות, ויחד עם יתומות נוספות אומנה בקרב ובריגול במתקן "החדר האדום".
במתקן זה מבצעים בה שדרוגים ביוטכנולוגים ופסיכוביולוגים, מה שמסביר את מראה הצעיר, שנשמר לאורך השנים.
בזמן שהותה שם, היא אומנה בידי חייל החורף, שהפך למאהבה.
כל אלמנה שחורה נשלחת ללא כל זיכרון אמיתי כדי להבטיח את נאמנותה, ונטשה מגלה עובדה זו בהמשך.
בהמשך, היא מתחתנת עם טייס הניסוי אלכסיי שוסטקוב.
החליטו שיכולותיהם של נטשה ואלכסיי יוצאות מן הכלל, ותגרום להם להיות פעילים מיוחדים מעולים.
הם פיצלו אותם - אלכסיי כ"שומר האדום", גרסת ברית המועצות לקפטן אמריקה, ואילו נטשה כסוכנת ק.ג.ב.
בשהותה שם, היא התאמנה שוב עם חייל החורף.
כדי להסתיר את העובדה שאלכסיי כעת חייל בשירותם, הממשלה הודיעה לנטשה כי הוא מת.
כאשר אדם בשם לוגאן הגיע לרוסיה ללא זיכרונותיו ותחת כוונת מתנקשי ארגון H.Y.D.R.A, נטשה הצילה אותו אך נאלצה להילחם בו כשגנב יחד עם קרול דנברס ובן גרים את פרויקט: סופה אדומה.
נטשה ניסתה לפתות את התעשיין טוני סטארק/איירון מן.
במשימתה הראשונה לארצות הברית, היא ושותפה בוריס טורגנוב נשלחים להתנקש בחייו של פרופסור אנטון ואנקו.
הצמד נאבק באיירון מן, וטורגנוב גונב את חליפת השריון דינאמו הארגמן.
ואנקו מקריב את חייו כדי להציל את איירון מן ויורה בלייזר נסיוני שהורג את טורגנוב.
בהמשך, נטשה פוגשת בקשת המתחיל הוקאיי, מסיתה אותו נגד איירון מן ואף נלחמת לצידו.
שמו של הוקאיי הוכתם בגלל קרבתו לנטשה, אך לא מנע ממנו להילחם לצדה בספיידרמן ולפשוט על תחמושת תעשיות סטארק.
לאחר משימה שנכשלה, נטשה הוחזרה לרוסיה בידי מפקדיה וקיבלה תלבושת חדשה, המאפשרת לה לטפס על קירות וליצור מעין "קורים" לאחיזה.
היא שכנעה את הוקאיי שיעזור לה להרוג את איירון מן, ואלמלא נטשה נפצעה והוקאיי נסוג כדי לקחת אותה למקום מבטחים, היו מצליחים.
נטשה ניסתה לערוק מברית המועצות והתחילה לאהוב את הוקאיי, מה שהחליש את נאמנותה.
כאשר מפקדיה גילו זאת הם ירו בה, שלחו אותה לבית חולים ושכנעו את הוקאיי להצטרף לקבוצת האוונג'רס.
נטשה הוחזרה לרוסיה פעם נוספת, עברה שטיפת מוח ואולצה לשכור את פאוור מן ואמן החרבות לחסל את האוונג'רס.
האוונג'רס ניצחו את שני הנבלים, ושחררו את נטשה משליטת הסובייטים.
בניסיון פיוס, היא עזרה להם נגד קבוצת "בני הנחש".
נטשה קיבלה חנינה והזמנה לאוונג'רס, ונלחמה לצידם נגד האולטרוידים.
כאשר ניק פיורי שכר אותה מטעם סוכנות S.H.I.E.L.D, נטשה נאלצה לעזוב את האוונג'רס, להיפרד מהוקאיי ולרדת למחתרת.
כחלק ממשימתה העיתונות הציגה אותה כבוגדת, מה ששבר את לבו של הוקאיי.
נטשה הגיעה לסין, שם נחשפה למכשיר שטיפת-המוח העוצמתי "הפסיכוטרון".
היא התגלתה כבעלת כוח רצון חזק, התנגדה למכשיר והורדמה בעזרת גז.
כשגילו כי נטשה בשבי, האוונג'רס נסעו לסין כדי להציל אותה, ושם נלחמו באלכסיי כשומר האדום.
נטשה שוחררה, ועזרה לאוונג'רס לסכל את מזימת הקומוניסטים להשתלט על המערב.
במהלך הקרב, השומר האדום נהרג לכאורה ונטשה נפצעה.
לאחר תקופה בבית חולים, נטשה חזרה לאחוזת האוונג'רס והחליטה לוותר על חייה כגיבורה.
היא חזרה לפעילות אחרי זמן קצר, אך לא הצליחה לחדש את הרומן עם הוקאיי.
נטשה קיבלה משימה נוספת מ-S.H.I.E.L.D, והיא לסכל את אחת מתוכניותיו של ראש ביצה.
היא נתפסה, מה שגרם להוקאיי להציל אותה בעזרת חלקיקי פים ולהפוך לגוליית החדש.
היא עזרה לאוונג'רס נגד ראש ביצה, בקרב שגרם למות אחיו של הוקאיי, בארני.
לאחר היעדרות, נטשה הפסיקה את הקשר עם הוקאיי.
לאחר שעיצבה תלבושת חדשה וקיבלה את צמידי "נשיכות האלמנה", נטשה רצתה להוכיח את עצמה בהבסת ספיידרמן.
ספיידרמן ניצח למרות שחלה, אך למרות זאת נטשה המשיכה בהרפתקאותיה.
נטשה עברה לסן פרנסיסקו, שם נפגשה עם דרדוויל.
היא ניסתה לפתח קריירה כמעצבת אופנה, אך נכשלה.
היא נעשה שותפתו של דרדוויל, אך נפרדה ממנו מחשש שתיראה כעוזרת ומעמדה יופחת.
במהלך ניסיון של ארגון H.Y.D.R.A להשתלט על S.H.I.E.L.D, נטשה עונתה כל כך שחזרה לזהות המורה ננסי רושמן.
היא הוצאה ממצבה בידי ספיידרמן, בדיוק בזמן לעזור לו, לניק פיורי ולשאנג-צ'י להילחם בוייפר, הסמוראי הכסוף ובומרנג.
היא חזרה בקצרה לחייו של דרדוויל, נטשה נעשתה חלק מקבוצת אלופי לוס-אנג'לס כמנהיגה, כשחבריה לקבוצה כללו את גוסט ריידר, הרקולס וחברי האקס-מן לשעבר אנג'ל ואייסמן.
הקבוצה התפרקה, כשלאחר מכן נטשה ניסתה להיות שותפתו של הרקולס - ללא הצלחה.
היא נפגשה שוב עם דרדוויל כאשר הוא ניסה להרוג תינוקת באמונה שהיא האנטיכריסט, נטשה קיבלה קריאת תיגר מילנה בלובה, האלמנה השחורה החדשה.
נטשה לעגה לה, עודדה אותה לפתח אינדיבידואליות, להתנגד לשירות עיוור ושאלה אותה "מי את מעדיפה להיות: האלמנה השחורה או ילנה בלובה?".
לאחר שאיחדה את האוונג'רס והת'נדרבולטס יחדיו נגד הרוזן נפאריה, נטשה הצטרפה לצוותו של דרדוויל ללכידת המעניש, באמונה כי רצח את ניק פיורי.
הקבוצה התפרקה לאחר שהיא ופגיון נלחמו בצבא אנדרואידי S.H.I.E.L.D בוגדים; באופן אירוני, היא ודרדוויל עזרו למעניש מאוחר יותר נגד ארגון פשע אירופי.
לאחר פירוק האוונג'רס ומותו של הוקאיי, נטשה נסעה לאריזונה אך נעשתה מטרת חיסול.
היא גילתה כי יתומות אחרות מתוכנית האלמנות השחורות נצודו ונהרגו, וזאת בידי מכון גינאקון.
לאחר שגילתה כי מנכ"ל גינאקון תכנן להשתמש בשדרוגים שהושתלו בהן כדי ליצור נשק כימי, נטשה הרגה אותו והתעמתה עם סוכנים ממשלתיים בהגנה על ילדה שהצילה עם דרדוויל וילנה בלובה.
מלחמת אזרחים, האוונג'רס העוצמתיים, ת'נדרבולטס
במהלך מלחמת האזרחים ביקום מארוול, נטשה נרשמה, הצטרפה לכוח משימה בהנהגת איירון מן וחזרה לאוונג'רס.
נטשה לקחה פיקוד על S.H.I.E.L.D לזמן מה.
כאשר המלחמה הסתיימה במעצרו של קפטן אמריקה, נטשה גויסה בידי איירון מן וגברת מארוול לקבוצת האוונג'רס העוצמתיים יחד עם הסנטרי, הצרעה, ארס ו-וונדר מן.
נטשה הוכיחה את עצמה בקרב הראשון נגד איש החפרפרת, כאשר נעשתה מנהלת S.H.I.E.L.D במשבר אולטרון וגם כאשר נדבקה יחד עם מאות אזרחים אחרים בווירוס סימביוט ונום.
מסיבה כלשהי, סגל הקבוצה הוחלף.
בשליחות ניק פיורי, נטשה התחזתה לילנה בלובה והסתננה לקבוצת ת'נדרבולטס של נורמן אוסבורן.
כדי למשוך את תשומת לבו, נטשה פרצה למתקן S.H.I.E.L.D נטוש וקיבלה ממנו הצעה להיות מנהיגת שטח.
במשימתה הראשונה, היא ואיש הנמלה השתלטו על מטוס עליו טסו אוסבורן, דוק סמסון ונשיא ארצות הברית, ברק אובמה.
במשך התקופה, אוסבורן התחזה לפיורי והטיל את נטשה משימות שונות ביודעין שהיא מתחזה לבלובה, וזאת כדי למצוא את פיורי האמיתי.
בקרב של הת'נדרבולטס נגד דדפול, זה האחרון מתאהב בנטשה, ואף לאחר שירתה בליבו ונתנה להדסמן לערוף את ראשו, המשיך להאמין בכך היות שראשו חובר.
אוסבורן הורה לה להוביל את הת'נדרבולטס להרוג את סונגבירד, ואילו פיורי הורה לה להגן עליה כדי לחלץ ממנה מידע על אוסבורן.
נטשה מצאה את סונגבירד, חשפה בפניה את זהותה, וניסתה להוביל אותה לפיורי כשהתגלה שהת'נדרבולטס עקבו אחריה.
נטשה, סונגבירד ופיורי נתפסו, וזאת כאשר אוסבורן חשף כי התחזה לפיורי.
הוא הורה לצוות להרוג את נטשה וסונגבירד אחרי שירה בפיורי, אך איש הנמלה ופלדין חיפו עליהן.
לאחר שניצלו בידי מאך-V ופיקסר, הן גילו שפיורי חי ושאוסבורן ירה במודל חיקוי אנושי.
לאחר אירועי "מצור", נטשה גויסה בידי קפטן אמריקה לקבוצת האוונג'רס הסודיים.
היא ו-ולקיריה נסעו לדובאי, שם גנבו את כתר הקוצים ממתקני רוקסון.
היא הצילה שיבוט שלה מסוחר-נשק.
בעלילת "קצוות הארץ", נטשה היא אחת משלושת הגיבורים שנשארו עומדים לאחר שששת המרושעים הביסו את האוונג'רס.
היא הצטרפה לספיידרמן ולסילבר סייבל במעקב אחר ששת המרושעים, וקיבלה אזהרה מאיש הטיטניום על ניסיונותיו של דוקטור אוקטופוס לגייס נבלי-על נגד ספיידרמן.
לבסוף, היא והוקאיי הובסו על ידי איירון מן, שנשלט בידי אוקטופוס.
לאחר אירועי "אוונג'רס נגד אקס-מן", נטשה הצטרפה לקבוצת האוונג'רס הראשית.
נטשה החלה להילחם בארגוני פשע ובפושעים למיניהם, עד שקיבלה משימה לחקור את ארגון "כאוס" לאחר שפרצו למטה S.H.I.E.L.D ולהרוג עד ראייה.
נטשה עקבה אחריהם עד למכלית נפט באזור קוסטה ריקה, שם גילתה כי קרוסבונז עובד בשביל כאוס.
היא נתקלה במעניש, ושניהם הביסו את קרוסבונז אך נטשה לא גילתה שום רמז לגבי הארגון.
פעיל ארגון כאוס בשם ראשיד חטף את יועצה של נטשה, איזאיה רוס, שהוחזר בידי נטשה ו-X-23. הארגון חשף את פעולותיה של נטשה לעיתונות, מה שגרם לה לצוד אחר רואי-החשבון שבארגון, ולבסוף לכדה את כולם בספינה ליד ברצלונה.
היא תכננה לחלץ מהם מידע, אך קבוצת סוכני כאוס בטכנולוגיה שהעלימה אותם הופיעו.
נטשה כמעט הובסה ורואי-החשבון חולצו במסוק, כשלפתע חייל החורף הציל אותה.
כאשר הם הגיעו לשרידי המסוק שהתרסק, הם גילו כי כל רואי-החשבון נהרגו בידי סוכן מסתורי.
אחרי פיצוץ המסוק ועזיבתו של חייל החורף, נטשה נחטפה בידי מנהיג הארגון - "הנביא", בעל כוח חיזוי העתיד.
כמה חודשים לאחר מכן, S.H.I.E.L.D השתלטו על האוונג'רס כדי לצוד את קבוצת אילומינטי.
נטשה עזבה את האוונג'רס ואת S.H.I.E.L.D, והצטרפה לקבוצת אוונג'רס חלופית שהונהגה בידי סאן-ספוט, מנהיג ארגון A.I.M.
האלכימאי: הסודות של ניקולס פלמל בן האלמוות הוא רומן פנטזיה של הסופר מייקל סקוט שיצא בשנת 2007, ותורגם לעברית בשנת 2009. עם יציאתו לאור הוא הפך במהירות לספר הילדים השני הנמכר ביותר מרשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס.
העלילה מגוללת את סיפורם של שני אחים תאומים בני 15, ג'וש וסופי ניומן.
במשך חייהם נודדים התאומים מעיר לעיר עקב עבודתם של הוריהם הארכאולוגים.
במשך שנה הם מתגוררים אצל דודתם אגנס בסן פרנסיסקו.
בזמן זה ג'וש מצא עבודה בחנות הספרים של הזוג פלמינג וסופי מצאה עבודה בחנות הקפה שממול.
יום אחד נכנס איש חשוד עם שלושה בני לוויה כבדים, עשויים כולם אבן, לחנות הספרים בה עובד ג'וש.
האיש מאיים על ניק פלמינג (בעל החנות והבוס של ג'וש) ודורש שיביא לו את ה"ספר".
באותו הרגע ג'וש רואה דברים שמעולם לא תיאר לעצמו שיראה - קסמים - ניק וג'ון די נלחמו בעזרת אורות משונים בעלי ריחות מוזרים - ומאז חייהם של התאומים משתנים לתמיד.
"ספר המסורה" (הספר שרצה האיש שנכנס לחנות) נלקח על ידי האדם החשוד, אך ברגע האחרון מצליח ג'וש לתלוש את שני הדפים האחרונים של הספר, אשר בלעדיהם לא יוכלו די ואדוניו לממש את מטרתם.
יחד עם ספר המסורה מצליח די ללכוד גם את אשתו של ניק, פרי, הנקראת אשת הכשפים.
לאחר המאבק וחטיפתה של פרנל ו"ספר המסורה", התאומים מקבלים תשובות למה שראו עיניהם: ניק פלמינג הוא בעצם האלכימאי האגדי שחי לפני כ-600 שנים -ניקולס פלמל.
האיש החשוד היה דוקטור ג'ון די, סופר אנגלי בין המאה הארבע עשרה.
הוא ניסה להשיג את "ספר המסורה" בשביל אדוניו הקדמונים.
ניקולס פלמל ואשתו פרנל הם בני אלמוות מכיוון שכל חודש מחדש הם רוקחים שיקוי מיוחד ומשתנה שכתוב בספר המסורה ומעניק להם חיי נצח.
ללא השיקוי יגוועו שניהם ויזדקנו בכמה שנים בכל יום, עד אשר ימותו בתוך חודש לערך.
פלמל מסביר להם שהקסמים שראו הם בעצם כוחות של ההילה.
לכל אדם יש הילה משלו בצבע אחר ובעלת ריח אחר.