tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
החברה השיקה את מוצר הבטא שלהם בינואר 2012. עד אמצע 2012, צוות ההקמה הורכב מבן אורצקי, משה אורצקי, מיטש וויינר, ג'ף קאר ואלק הרטמן.
לאחר שהתקבלה DigitalOcean לתוכנית האצה לסטארטאפים TechStars במחזור 2012 בבולדר, קולורדו, המייסדים עברו לבולדר לעבוד על המוצר.
בסוף התכנית באוגוסט 2012, לחברה היו 400 לקוחות והשיקה כ-10,000 אתרים בענן.
ב-16 בינואר 2018, החברה הציגה מוצר של מכונה וירטואלית, במאי 2018 הודיעה החברה על השקת מוצר של מכונה וירוטרלית מסוג Kubernetes.
ביוני 2018, מארק טמפלטון, לשעבר מנכ"ל Citrix Systems, החליף את המייסד השותף בן אורצקי והפך למנכ"ל החברה.
ביולי 2019, יאנסי ספרולי, לשעבר סמנכ"ל הכספים והסמנכ"ל הכספי של חברת הדיוור SendGrid החליף את טמפלטון כמנכ"ל.
ב-15 בינואר 2013 הפכה DigitalOcean לאחת מחברות הענן הראשונות שהציעו מכונות וירטואליות מבוססות SSD.
בעקבות סקירת באתר TechCrunch, שהופצה על ידי רשת החדשות Hacker New, הייתה גדילה מהירה בכמות הלקוחות.
בדצמבר 2013 פתחה DigitalOcean את מרכז הנתונים האירופי הראשון שלה הממוקם באמסטרדם.
בסוף דצמבר 2013, Netcraft, חברת ניתוחי השוק, דיווחה כי DigitalOcean היה שירות אירוח הענן הצומח ביותר בעולם מבחינת כמות האתרים שמשתמשים בשירותים שלו במהלך שנת 2014 המשיכה החברה בהרחבתה ופתחה מרכזי נתונים חדשים בסינגפור ובלונדון.
עד מאי 2015, DigitalOcean הפכה לספקית אחסון אתרים בענן השנייה בגודלה בעולם על פי דו"ח של Netcraft.
במהלך שנת 2015 התרחבה DigitalOcean עם מרכז נתונים בטורונטו, קנדה.
ובפרנקפורט, גרמניה, בשנת 2016 החברה התרחבה לבנגלורו, הודו.
נכון לספטמבר 2021, לחברה יש 13 מרכזי נתונים באזורים שונים בעולם.
DigitalOcean מציעה שרתים וירטואליים פרטיים בענן (VPC) או בטרמינולוגיה של החברה droplets, וניתן ליצור אותם בגדלים שונים (מחולקים לשתי מחלקות: סטנדרטי ומותאם), ב-13 אזורי מרכז נתונים שונים (נכון לספטמבר 2021), כולל אפשרות להתקנת 6 הפצות לינוקס שונות, ועשרות יישומים בלחיצה אחת.
בתחילת 2017 DigitalOcean הרחיבה את מערך התכונות שלהם על ידי הוספת מאזני עומס לשירותים שלהם.
ניתן לנהל את השרתים ב-DigitalOcean באמצעות ממשק אינטרנטי או באמצעות שורת פקודה.
DigitalOcean מציעה גם שירות אחסון בענן בנפח גבוה, ומאז מאי 2018 גם שירות שרתים וירטואליים פרטיים מסוג Kubernetes.
אחת השותפות המרכזיות של DigitalOcean היא חברת Cloudways שמאפשרת ממשק ניהול יעיל ונוח על גבי התשתית של DigitalOcean, ישנם מעל 250,000 אתרים תחת השיתוף פעולה.
DigitalOcean מציעה כיום קהילה שלמה מסביב למוצרים שלה, כולל פורומים של מפתחים והדרכות בנושאי קוד פתוח.
באתרי הקהילה יש מעל 2 מיליון מבקרים בחודש ויש יותר מ-1,000 מדריכים.
החברה נמצאת בשותפות עם חברת התשלומים Stripe, לתמיכה ופיתוח הכלי Libscore כדי לספק באופן חופשי לקהילת המפתחים שלה גישה בקוד פתוח לגלי אנליזה לאתרים.
DigitalOcean Marketplace היא לשיתוף פעולה עם חברות אחרות, להתקנת תוכנות על גבי השרתים בקלות.
עד ספטמבר 2021, DigitalOcean גייסה 1.2 מיליארד דולר.
גיוס הסיד היה בהובלת קרן הגיוס IA Ventures וגייס 3.2 מיליון דולר ביולי 2013. בסבב גיוס נוסף במרץ 2014, בהובלת קרן הון הסיכון אנדריסן הורוביץ, החברה גייסה 37.2 מיליון דולר.
בדצמבר 2014 החברה גייסה 50 מיליון בצורת מימון חוב מקבוצת ההשקעות פורטרס בצורת הלוואה לתקופה של חמש שנים.
ביולי 2015 גייסה החברה 83 מיליון דולר בסבב גיוס נוסף בהובלת Access Industries בהשתתפות אנדריסן הורוביץ.
באפריל 2016 גייסה החברה מימון אשראי של 130 מיליון דולר לבניית שירותי ענן חדשים.
במאי 2020, החברה גייסה 50 מיליון דולר נוספים מ-Access Industries ואנדריסן הורוביץ.
במרץ 2021 החברה הנפיקה במרץ 2021 וגייסה 775 מיליון דולר לפי שווי של 5 מיליארד דולר.
כיום החברה שווה 8.8 מיליארד דולר.
DigitalOcean מנוהלת על ידי המנכ"ל ינסי ספריל.
קרלי ברנץ, מנהלת שיווק ראשית
בארי קוקס, מנהל הטכנולוגיה הראשי
ליסה דחלין, קצינת אנשים ראשית
ג'ף ג'אנטי, מנהל הלקוחות הראשי
ביל סורנסון, מנהל כספים ראשי
Diggi-Loo Diggi-Ley (בעברית: דיגי-לו דיגי-ליי) הוא השיר הזוכה באירוויזיון 1984, שבוצע בשוודית על ידי שלישיית האחים הרייס.
מילות השיר נכתבו על ידי בריט לינדבורג, והלחן בידי טורגני סודרברג.
השיר הופק על ידי אנדרס אנגברג וטורגני סודרברג.
השיר הוא בעל מקצב אופייני לשנות השמונים, ומבוצע בידי להקה המונה שלושה זמרים צעירים, שכונו בידי טומי קורברג, שהשתתף גם הוא באירוויזיון השוודי, "הדיאודורנטים הרוקדים", כינוי גנאי שדבק בהם למשך שארית הקריירה שלהם מדינת מולדתם .
שם השיר מתכתב עם שירי אירוויזיון קודמים כמו "Boom Bang-a-Bang", "Ding-a-dong" ו-"La, la, la".
זכייתו של השיר הפתיעה רבים, כיוון ששירים כמו "טרמינל 3 " שייצג את אירלנד ו-"I treni di Tozeur" של איטליה הובילו בטבלאות ההימורים.
מאז הזכייה, זכה השיר לפופולריות רבה.
ריצ'רד הארי, סולן הלהקה, ביצע את השיר בשיר היובל באירוויזיון בשנת 2005. בשנת 2015, כל שלושת חברי הלהקה ביצעו את השיר באנגלית ושוודית, כחלק מקונצרט הלהיטים הגדולים ביותר של האירוויזיון לרגל חגיגות 60 שנים לתחרות.
להקת הרוק הכבד השוודית בלאק אינגווארס ביצעה את "Diggi-Loo Diggi-Ley" באלבומה "Schlager Metal" משנת 1998.
מייג'ו סוואס הקליט גרסה בפינית לשיר.
הצמד הדני סמול טוק הוציא גרסת כיסוי באנגלית באלבומם "אירוויזיון" משנת 2001.
"Digital Love" הוא סינגל של המפיק המוזיקלי הבריטי, דיגיטל פארם אנימלס, בשיתוף הזמרת האמריקאית, היילי סטיינפלד, שיצא, על ידי Tim & Danny Music, ב-3 בפברואר 2017.
נכון לדצמבר 2021, השיר הושמע למעלה מ-37 מיליון פעמים בספוטיפיי, ולמעלה מ-1.4 מיליון פעמים ביוטיוב.
"Dinosaur" (מסוגנן כ-""; בעברית: דינוזאור) הוא שיר של הזמרת האמריקאית, קשה, שמופיע באלבום האולפן הראשון שלה, Animal.
השיר נכתב על ידי קשה, מקס מרטין ושלבאק, והופק על ידי מקס מרטין ושלבאק.
השיר ספג לרוב ביקורת ממבקרי מוזיקה.
איאן גיטינס, מהגרדיאן, אמר כי השיר הוא "הדחה נוראית של מחזרים מזדקנים".
דאג רול, ממטרו וויקלי , מתח ביקורת על הפזמון של השיר, שלדבריו מזכירים את "טוני בזיל של ימינו", ואמר כי: "האם אנחנו אמורים לחשוב שזה חמוד, או אפילו חכם?
זה לא." שריל צ'יה מ-UrbanWire מתחה ביקורת על השיר ואמרה כי: "[לשיר] יש פוטנציאל להיות מאוד מעצבן אחרי כמה פעמים".
מוניקה הררה, מבילבורד, נתנה ביקורת שלילית על השיר, באומרה כי השיר הוא דוגמה לאחד מ-"הטעויות" של האלבום, וקבעה שהוא יכול "לפנות רק לבני הנוער חסרי הלב ביותר".
איילבה מאלון, מ-NME, נתנה לשיר דירוג של 2 כוכבים וחצי מתוך חמישה כוכבים.
פרייזר מקאלפין, מה-BBC, היה חיובי בביקורתו על השיר, כשהוא מציין שהשיר הוא השיר הטוב ביותר של האלבום.
מקאלפין אמר כי: "[השיר] הוא שיר שעשוי מסוכר וחוצפה, שיר של בחורה צעירה לגבר מבוגר שמנסה לאסוף אותה במועדון.
כל מה שיש לה להציע לו זה תרסיס של עלבונות ושריקות חמודות.
זה ילדותי ונדרש ייעוץ עם ההורים בו-זמנית, והוא הולך להרגיז כל מבוגר בטווח שמיעה."
Digimon World DS (ביפנית: デジモンストーリ) הוא משחק תפקידים ממוחשב עבור קונסולת הנינטנדו DS המבוסס על סדרת האנימה "דיג'ימון".
המשחק פותח על ידי האולפן והופץ על ידי חברת Bandai Namco Entertainment היפניות.
המשחק שוחרר ביפן ב-15 ביוני 2006 ובצפון אמריקה ב-7 בנובמבר 2006. אף על פי שהגרסה האמריקאית נקראת "Digimon World", המשחק אינו קשור לסדרת המשחקים .
למשחק יצאו מספר משחקי המשך: , , , Digimon Story: Cyber Sleuth ו-.
השחקנים שולטים בדמותו של מאמן דיג'ימונים, כאשר שמו ומגדרו ניתנים לבחירה בתחילת המשחק.
עלילת המשחק עוקבת אחר המאמן שיוצא למסע בעולם הדיגיטלי ויכול לפגוש ולאמן דיג'ימונים שונים.
השחקנים יכולים לבנות "דיג'י-חווה" על מנת לגדל, לתקשר ולפתח את הדיג'ימונים שברשותם.
בעזרת חיבור ה-Wi-Fi המובנה בקונסולה, השחקנים יכולים להחליף ביניהם דיג'ימונים, להילחם ולהחליף משאבים על מנת ליצור דיג'ימונים שונים.
מערכת הדירוג במשחק מזכירה את מערכת "התגים" שבמשחקי "פוקימון", השחקן מתחיל בתור מאמן מתחיל, עליו אחראי דיג'ימון בשם אזולנגמון.
עם התקדמות העלילה וביצוע משימות שונות, השחקן יכול לעלות בדירוג ובכך לשלוט על דיג'ימונים חזקים יותר ולקבל יותר אפשרויות עבור הדיג'י-חווה שברשותו.
כאשר השחקן עולה בדירוג, דיג'ימון חזק אחר אחראי עליו ומחלק לו משימות.
אם השחקן ינסה לאלף דיג'ימונים חזקים ללא רמת דירוג מתאימה, הם לא יקשיבו לפקודותיו במהלך הקרב.
מערכת הקרב במשחק היא מערכת מבוססת תורות, כאשר השחקן יכול לזמן שלושה דיג'ימונים בו-זמנית לשדה הקרב.
בדומה למשחקי "פוקימון", לכל דיג'ימון (בין אם של השחקן ובין אם דיג'ימון יריב) יש תור בו הוא יכול לתקוף, להשתמש בסקילים או בחפצים שונים.
הדיג'י-חווה במשחק מאפשרת לשחקן לרכוש לעצמו מספר "חוות" וירטואליות ובהן לשים דיג'ימונים על מנת שאלו יתחזקו.
השחקן יכול לאמן את הדיג'ימונים בחווה בעזרת מוצרים שונים שמעניקים נקודות ניסיון שונות וכך להשפיע על התפתחות הדיג'ימון (לדוגמה, אם לדיג'ימון מסוים יש התפתחות שדורשת נקודות ניסיון שקשורות לאופל, השחקן יכול לרכוש חפץ שמעניק נקודות ניסיון שקשורות לאופל ולשים אותו בחווה).
השחקן יכול לתקשר עם הדיג'ימונים בחווה, להעלות את רמת החברות איתם ולקבל מהם משימות צד שונות.
בחלק ממשימות הצד, הדמויות הראשיות מסדרת האנימה "דיג'ימון: יחידה דיגיטלית" לוקחות חלק.
לכל דיג'ימון יש מעין "עץ התפתחויות" המעניק לשחקן אפשרות לבחור לאיזו צורה הוא רוצה לפתח את הדיג'ימון שלו.
בהמשך העלילה, השחקנים מקבלים שבב מיוחד לדיג'יכלי שלהם שמאפשר להם לבצע "תת התפתחות" ובכך להחזיר את הדיג'ימון שלהם לצורתו הקודמת ובכך לנסות התפתחות חדשה מעץ ההתפתחויות.
עלילת המשחק מבוססת ברפרוף על העונה החמישית של סדרת הטלוויזיה "דיג'ימון: יחידה דיגיטלית".
הדמות הראשית היא נער או נערה שמגיעים לעולם הדיגיטלי דרך אחד המחשבים בבית הספר, שם הם מתחברים עם דיג'ימונים שונים ומביסים ישות מרושעת בשם "Unknown-D".
האתר Metacritic העניק למשחק ציון של 71/100 על סמך 55 ביקורות.
האתר העניק למשחק ציון של 72% על סמך 9 ביקורות.
המשחק הופץ ביפן ב-12 במרץ 2015 עבור קונסולות הפלייסטיישן ויטה ופלייסטיישן 4. המשחק מבוסס על הסדרה "דיג'ימון" ומשמש כחלק החמישי בסדרת "Digimon Story".
המשחק משמש כהמשך למשחק משנת 2011. המשחק הופץ בצפון אמריקה ב-2 בפברואר 2016 והפך למשחק הדיג'ימון הראשון ששוחרר בצפון אמריקה לאחר המשחקים "".
משחק המשך בשם "Digimon Story: Cyber Sleuth – Hacker's Memory" הופץ ביפן בשנת 2017 ובצפון אמריקה בשנת 2018. ביולי 2019, שני המשחקים זכו לעיבוד עבור קונסולת הנינטנדו סוויץ' ולמחשב האישי תחת השם "Digimon Story Cyber Sleuth: Complete Edition" שאיגד את שני המשחקים כחבילה אחת שלמה.
המשחק הוא משחק תפקידים ממוחשב המשוחק מנקודת מבט של גוף שלישי (השחקן רואה את הדמות מאחורי גבה).
השחקן שולט בדמות אנושית שמסוגלת להילחם בעזרת דיג'ימונים, מפלצות דיגיטליות שמקורן ברשת האינטרנט.
לכל דיג'ימון יש סוג ואלמנט בו הוא מתמחה.
השחקן יכול לבחור באחד משלושה דיג'ימונים בתחילת המשחק: טריירמון, פלמון או האגורומון ובהמשך להשיג דיג'ימונים נוספים עם התקדמות העלילה.
המשחק מציג 249 דיג'ימונים (341 כולל משחק ההמשך) אותם השחקן יכול לאמן ולהילחם בעזרתם.
7 מהדיג'ימונים במשחק הוצגו ביחד עם ה-DLC (חבילת הרחבה בתשלום) למשחק ועוד שניים שהם בלעדיים לגרסאות בצפון אמריקה.
המשחק מציג גם מערכת בשם "משחק חדש+" לפיה השחקן יכול להתחיל את העלילה מחדש כאשר ברשותו כל הדיג'ימונים, החווה והשדרוגים אותם הוא השיג קודם לכן.
השחקנים תופסים שליטה על דמותו של איבה, נער (או נערה, בהתאם למגדר אותו השחקן בוחר) שגולש באינטרנט עם חבריו.
האינטרנט במשחק הוא משוכלל יותר ומציג מציאות רבודה בה הגולשים "נכנסים לרשת" באופן פיזי כאווטארים ומתקשרים אחד עם השני.
בעקבות תקרית ברשת שקשורה לדיג'ימונים, השחקן מאבד את גופו הגשמי ובעצם גופו הופך לגוף שמורכב מנתונים דיגיטליים.
תכונה זו מאפשרת לשחקן להיכנס לרשת האינטרנט מכל טרמינל שימצא בעולם המשחק ולעבור באופן חופשי בין העולם האמיתי לעולם הדיגיטלי.
לאחר התקרית, השחקן הופך לשוליה של חוקרת פרטית בשם קיוקו והשניים מנסים לפתור תעלומה שקשורה לפגיעה באנשים ברשת האינטרנט, תוך שהם פותרים חקירות שונות.
בדומה למשחקי "דיג'ימון" נוספים, הקרבות במשחק הם מבוססי תורות.
השחקן יכול להכניס לזירה עד לשלושה דיג'ימונים ולהילחם בעזרתם בדיג'ימונים אחרים.
מאמני דיג'ימונים במשחק נקראים "האקרים" והדיג'ימונים במשחק זה נחשבים לתוכנת מחשב שהאקרים נעזרים בה כדי לפרוץ לאתרים או לחשבונות אינטרנט ולגנוב נתונים.
השחקן יכול להילחם בהאקרים שונים במהלך המשחק או בדיג'ימונים פראיים.
כאשר הקרב מתחיל, תוכנה שיש ברשות השחקן "סורקת" את הדיג'ימון שמוצג בקרב וכאשר השחקן סרק 100% מתוכו (לאחר לחימה באותו הדיג'ימון מספר פעמים), הוא מסוגל לייצר דיג'ימון כזה לעצמו.
במהלך הקרבות, השחקן יכול להשתמש בהתקפות רגילות, סקילים ייחודיים שיש לכל דיג'ימון וכן להשתמש בחפצים על מנת לחזק התקפה או הגנה וכן לחדש את נקודות החיים.
המשחק מציג מערכת קומבואים כאשר אם יש לשחקן יותר מדיג'ימון אחד בזירה, השניים יכולים לתקוף ביחד באותו התור וליצור מתקפת שרשרת חזקה.
המשחק מציג פיצ'ר בשם "דיג'י-חווה" בעזרתו השחקן מסוגל להשאיר דיג'ימונים שיצר בחווה וירטואלית ולתת להם פקודות שונות.
השחקן גם מסוגל לתת לדיג'ימונים בחווה חפצים שונים שישפרו את רמת החברות עם השחקן או התקפה, הגנה, מהירות וכדומה.
השחקן יכול לתת לדיג'ימונים בחווה פקודות כלליות: להתאמן, לחקור ולייצר חפצים.
כל פקודה נמשכת מספר שעות אמיתיות ובעזרתן השחקן יכול לאמן את הדיג'ימונים ברשותו, לבקש מהם לייצר עבורו חפצים שונים ולחקור את רשת האינטרנט במטרה למצוא רמזים לחקירותיו.
כמו במשחקים אחרים בסדרה, לכל דיג'ימון יש מעין "עץ התפתחויות" והשחקן יכול לפתח דיג'ימון יחיד למספר צורות שונות בהתאם לבחירתו.
לעיתים, כדי להתפתח לצורה מסוימת, השחקן צריך למלא אחר דרישות מסוימות.
לדוגמה, ישנן התפתחויות שדורשות רמת חברות מסוימת או נתונים התקפיים או הגנתיים מסוימים.
השחקן יכול למלא דרישות אלו בעזרת לחימה עם הדיג'ימון שלו או להשאירו בחווה ולהביא לו חפצים שונים.
בניגוד למשחק "פוקימון", השחקן לא יכול באופן אוטומטי להשאיר באמתחתו שישה דיג'ימונים, אלא הוא מוגבל בזיכרון.
ככל שהדיג'ימונים שברשותו חזקים ומפותחים יותר, הם יתפסו יותר זיכרון.
במהלך המשחק, השחקן יכול להרחיב את הזיכרון שברשותו בעזרת פריטים שונים שהוא מוצא בתיבות בעולם המשחק או דרך פתירת חקירות.
השחקן מסוגל לשוטט ברשת או בעולם האמיתי ובעזרת מילות מפתח לתחקר דמויות שונות במטרה למצוא רמזים לחקירותיו.
חלק מהאנשים אותם השחקן יחקור יתגלו כעוינים וירצו להילחם בשחקן בעזרת הדיג'ימונים שלהם, אחרים יינדבו לו מידע בשמחה.
עולם המשחק הוא אינו עולם פתוח, אלא מורכב ממפות המוגבלות בגודלן אותן השחקן יכול לחקור בחופשיות ולדבר עם אנשים שנמצאים בהן.
ככל שהשחקן מתקדם בעלילת המשחק, מפות חדשות ייפתחו ואיתן גם אפשרויות חדשות.
המשחק Hacker's Memory הוסיף מספר דיג'ימונים חדשים שלא היו זמינים במשחק הקודם ומצבי משחק חדשים, ביניהם קרב 3 על 3 בו המטרה של קאיסוקה (פרוטגוניסט המשחק) ביחד עם עוד שני חברים היא לכבוש כמה שיותר שטח ממפת האויב ולצבור נקודות במטרה לנצח.
בנוסף השחקן יכול למצוא ברחבי עולם המשחק קבצים בשם "זכרונות ההאקר" ובעזרתם לגלות יותר מידע על עולם המשחק, הדמויות השונות ועל התופעות שמתרחשות בטוקיו.
השחקן שולט בדמותו של טאקומי איבה (או אמי איבה בגרסה הנשית), נער בגיל התיכון שגולש ביחד עם חבריו ברשת האינטרנט, שבעולם זה נקראת "EDEN", המאפשרת לגולשים בעזרת מציאות רבודה להיכנס ישירות לרשת ולנהל שיחה עם אווטארים של משתמשים אחרים.
בתחילת המשחק, איבה ועוד שניים מחבריו (הנערה נוקיה והנער אראטה) מקבלים זימון לפגישה עם האקר שמבטיח לכל אחד מהם מתנה.
בהגיעם למקום הפגישה, איבה פוגש נער בשם יוגו, האקר ומנהיג קבוצת ההאקרים "זאקסון" שמלמד את איבה איך לשלוט בדיג'ימונים, שבעולם זה הם תוכנות מחשב שמשמשות להאקינג.
לאחר שאיבה קיבל דיג'ימון מיוגו, הוא, נוקיה ואראטה מותקפים על ידי דיג'ימון עוצמתי.
בעזרתם של שני דיג'ימונים בשם אגומון וגאבומון, אראטה ונוקיה מצליחים לצאת מהרשת ולברוח.
בזמן שאיבה עצמו מנסה לברוח, הדיג'ימון לוכד את גופו ואיבה חוזר לעולם האמיתי כשגופו מורכב רק מנתונים דיגיטליים.
לעזרתו של איבה מגיעה חוקרת פרטית בשם קיוקו שמחליטה להעסיק את איבה בתור עוזר במשרד החקירות שלה, תוך מטרה למצוא מה קרה לגופו הגשמי של איבה.
בהגיעם למשרד, איבה מגלה שגופו החדש ניחן ביכולת להשתגר ישירות לרשת EDEN דרך טרמינלים שונים בעולם האמיתי.
קיוקו ואיבה נעזרים רבות ביכולת זו במהלך חקירותיהם.
במהרה, השניים מגלים שמשתמשים שונים ברשת EDEN נכנסו למצב של תרדמת.
כעת, על איבה וקיוקו לגלות מה הגורם לתרדמת של משתמשי EDEN ולעזור לאיבה להחזיר את גופו חזרה לקדמותו.
עלילת המשחק מתרחשת במקביל לעלילת המשחק הקודם ומתמקדת בדמותו של קאיסוקה אמסאווה, נער שהפרופיל שלו ברשת החברתית נגנב על ידי האקר מסתורי ובעקבות כך, קאיסוקה מופלל בפשע שלא ביצע.
כעת, קאיסוקה מצטרף לקבוצת האקרים בשם "Hudie" במטרה לאתר את ההאקר שגנב את הפרופיל שלו ולנקות את עצמו מכל אשמה.
משחק זה מתרחש במקביל לעלילת Cyber Sleuth והשחקנים פוגשים דמויות שהופיעו במשחק הקודם ובכך מקבלים מעין זווית נוספת לאירועים המסתוריים שהתרחשו ביפן.
במשחק זה, קאיסוקה הוא שונה מאיבה (גיבור המשחק הקודם) ואין ברשותו גוף שמורכב מנתונים דיגיטליים.
במקום זאת, קאיסוקה מסוגל להתחבר לרשת EDEN דרך המחשב בבסיס קבוצת ההאקרים בעזרת משקפי המציאות הרבודה שברשותו.
מלבד האפשרות להיכנס לרשת ה-EDEN או לדיג'י-חווה, קאיסוקה מסוגל להיכנס לפורום של הקבוצה ולקבל מגולשים בקשות לעזרה (בדומה לתיקי החקירה שאיבה קיבל במשחק הקודם).
פיתוח המשחק הוכרז לראשונה בדצמבר 2013 על ידי המגזין היפני .
קדימון חשיפה שוחרר באותו החודש באתר הרשמי של המשחק.
תאריך השחרור הרשמי הופץ בגיליון של חודש ספטמבר 2014 במגזין V Jump.
המשחק פותח על ידי האולפן Media.Vision ועיצוב הדמויות נעשה על ידי , האחראי בין היתר על העיצובים למשחק ולמאנגה .
האתר Metacritic העניק לגרסת הפלייסטיישן 4 ציון של 75/100 על סמך 45 ביקורות.
Digimon Survive הוא רומן חזותי עם אלמנטים של משחק תפקידים.
המשחק פותח על ידי חברת Hyde והופץ על ידי חברת Bandai Namco Entertainment היפניות.
המשחק הופץ עבור קונסולות הנינטנדו סוויץ', פלייסטיישן 4, המחשב האישי וה-Xbox One.
המשחק הוכרז בשנת 2018 ובתחילה נועד להיות פרויקט יותר קטן (מבחינה תקציבית) בהשוואה למשחקי הדיג'ימון האחרים.
למרות זאת, ככל שתהליך הפיתוח נמשך, המפיק קאזומשה האבו הבין שהתקציב הזעום מספיק על מנת לממש את החזון שלו.
האבו הפסיק את פיתוח המשחק והתחיל אותו מחדש, כאשר הפעם הוא משתמש במנוע אחר.
זאת, ביחד עם השפעת מגפת הקורונה, גרמו לדחיית המשחק, שהיה אמור להשתחרר בשנת 2019 במקור.
המשחק הופץ ביפן ב-28 ביולי 2022 עבור הנינטנדו סוויץ' והפלייסטיישן 4. גרסאות המחשב האישי וה-Xbox One שוחררו יום לאחר מכן, ביחד עם הגרסאות עבור צפון אמריקה.
המשחק הוא משחק רומן ויזואלי עם אלמנטים של משחק תפקידים.
לשחקנים ניתנות מספר בחירות במהלך עלילת המשחק, ואלו יכולות להשפיע ישירות על העלילה ועל הצורות שאליהן הדיג'ימונים (שבמשחק זה נקראים "קמונוגמי") יכולים להתפתח.
ניתן לסיים את המשחק דרך מספר סופים אפשריים, כשכל בחירה חדשה פותחת התפתחות חדשה.
בחלק מהסופים האפשריים במשחק, חלק מהדמויות יכולות למצוא את מותן.
המשחק מציג מספר סגנונות משחק ששונים האחד מהשני: החלק הנרטיבי, חיפוש, שיטוט חופשי וקרבות חופשיים.
החלק הנרטיבי הוא מבוסס טקסט ויותר מתמקד בעלילה.
החיפוש מתמקד בחיפוש משאבים ברחבי המפה על מנת לשרוד.
בשיטוט החופשי, לשחקן יש בחירה לגשת למספר מקומות ולדבר עם אנשים שונים תחת מגבלת זמן.
בקרבות חופשיים השחקן יכול לאמן את הדיג'ימונים שלו ולאסוף חפצים שונים.
טאקומה מומוזוקה, מינורו הינאטה, אוי שיבויה, סאקי קימישמה, ריו טומינגה, שוג'י קיאמה, קאיטו שינומו, מיו שינומו ותלמידים נוספים יוצאים לטיול בית ספרי במהלך חופשת האביב.
ביום השני לטיול, טאקומה, מינורו ואוי מבקרים במקדש מפורסם ביפן כדי לחקור אגדה אורבנית העוסקת בישות בשם "אל החיה" ולומדים שבקרוב ייערך במקדש פסטיבל.
במהלך שיטוטם במקדש, החבורה פוגשת קמונוגמי בשם קורומון.
החבורה שומעת זעקה והולכים בעקבותיה ביחד עם קורומון, שם הם מגלים את חברי כיתתם מותקפים על ידי קמונוגמי נוסף.
קורומון מתפתח לאגומון ומבריח את הקמונוגמי.
בנקודה הזאת, טאקומה וחבריו מגלים שהם כבר לא בעולם שלהם, אלא בעולם אחר לגמרי.
+Metacriticקונסולהניקודנינטנדו סוויץ'77/100המחשב האישי83/100פלייסטיישן 470/100Xbox One70/100
"Digital Love" הוא שיר של צמד המוזיקה האלקטרונית הצרפתי דאפט פאנק.
השיר יצא לאור כסינגל השלישי מתוך אלבומם השני, Discovery, ב-11 ביוני 2001. השיר הגיע למקום ה-33 בצרפת, למקום ה-28 באיטליה ולמקום ה-14 בבריטניה.
כחלק מהאלבום, השיר מופיע בסרט אינטרסטלה 5555.
"Digital Love" כולל סמפל של השיר "I Love You More" משנת 1979 של ג'ורג' דיוק.
הסמפל עובד לשיר פופ אלקטרוני על אהבה לא מדוברת עם מילים של DJ Sneak ושירה בביצוע דאפט פאנק.
חברם ושותפם המזדמן, צ'ילי גונזלס, העיר על התקדמות האקורדים הבלתי פתורה שנגזרת מהדגימה, וציין כי ההרמוניות המושהות תורמות לתחושת הכמיהה והתשוקה של השיר.
תומא בנגלטר אמר כי הסולו נוצר באמצעות תערובת של אלמנטים, בסיוע סקוונסר: "אף אחד כבר לא מנגן סולואים בשירים שלו, אבל רצינו לכלול כמה מהם באלבום".
עבור הגשר, דאפט פאנק השתמשו בפסנתר אלקטרוני וורליצר כדי ליצור צליל שהם השוו ללהקת סופרטרמפ.
הקליפ יצא בשנת 2001 ונכלל מאוחר יותר בסרט האנימה משנת 2003, אינטרסטלה 5555.
מיד לאחר האירועים שהתרחשו בקליפ של "Aerodynamic", מאבטחי כוכב הלכת הזר חוזרים להכרה מספקת כדי לשלוח אות מצוקה לאסטרונאוט מרוחק בשם שפ.
בתחילה, שפ נראה מנקה את החלק החיצוני של החללית שלו בזמן שהוא שר יחד עם מילות השיר.
לאחר השלמת המשימה, הוא חוזר לספינה ומתרווח בחדר השינה שלו, מלא מזכרות של להקת החייזרים.
הוא נסחף לחלום שבו הוא רוקד עם הקראש שלו, נגנית הבס של הלהקה (שנקראה מאוחר יותר סטלה), באוויר.
חלומו של שפ נעצר בפתאומיות כאשר הוא מתעורר על ידי אות המצוקה שנשלח אליו.
לחרדתו, הוא לומד על חטיפת הלהקה ועל מצבו הנוכחי של כוכב הלכת הזר, ומיד רודף אחרי החוטפים.
לאחר שהמרדף מוביל דרך חור עיוות, החוטפים מבצעים נחיתה בטוחה עם להקת החייזרים חסרי ההכרה בבסיסם על כדור הארץ, כאשר שפ נוחת בהתרסקות לתוך יער סמוך, מה שגורם לו לאבד את הכרתו באופן זמני.
החוטפים לוקחים את השבויים המורדמים למעבדה של הבסיס לאירועים המתרחשים בקליפ של "Harder, Better, Faster, Stronger".
"Digital Love" זכה לגיבוי עם "Aerodynamic" בשל מספר ניגונים שווים במועדונים.
השיר הגיע למקום ה-14 במצעד הסינגלים הבריטי ולמקום התשיעי במצעד שירי הדאנס קלאב בארצות הברית.
הוא גם הגיע למקום ה-67 באוסטרליה, יחד עם הבי-סייד שלו, "Aerodynamic".
השיר הופיע בפרסומת טלוויזיה של גאפ.
הפרסומת הציגה את שני חברי דאפט פאנק חובשים את הקסדות והכפפות הרובוטיות שלהם, כמו גם חולצות ג'ינס וג'ינס של גאפ.
הם הופיעו רוקדים עם ג'ולייט לואיס.
כשנשאל על הריקוד של דאפט פאנק בפרסומת, גי-מנואל דה הומם-קריסטו אמר: "זה נראה ממש פשוט לעשות, אבל כשאתה על צעד עם הצוות, זה ממש לא, למרות שהכוריאוגרף היה ממש נחמד".
DigitalGlobe הייתה חברה בתחום תעשיית החלל.
היא התמחה בלווייני חישה מרחוק.
החברה הוקמה בשנת 1992 והתמזגה עם חברה אחרת תוך הקמת Maxar Technologies בשנת 2017. מאז היא פועלת כחברת בת של החברה החדשה.
WorldView Imaging Corporation הוקמה בשנת 1992 בעקבות שינויי חקיקה שאפשרו לחברות פרטיות להיכנס לתחום לווייני חישה מרחוק.
היא הוקמה על ידי וולטר סקוט שהיה עובד בכיר במעבדה הלאומית לורנס ליברמור וקידם פרויקטים בנושא יוזמת ההגנה האסטרטגית.
מייסד נוסף היה דג ג'רול שהיה אחראי על תחום המיפוי באינטרגרף.
בשנת 1995 החברה התאחדה עם יחידת לווייני חישה מרחוק של Ball Aerospace & Technologies והוקמה חברה EarthWatch Incorporated שבשנת 2001 שינתה את שמה ל-DigitalGlobe.
הלוויין הראשון EarlyBird-1 שוגר בשנת 1997. למרות ששיגור עבר בהצלחה התקשורת עם הלוויין הופסקה כעבור 4 ימים.
לוויין איקונוס שוגר בשנת 1999 והיה לוויין פרטי ראשון בתחום.
הוא היה בעל רגישות 0.8 מ' בשחור-לבן ו-3.2 מ' בצבע.
הלוויין פעל עד לשנת 2015. בהמשך שוגרו לוויינים נוספים.
בשנת 2009 החלה מכירת מניות החברה בבורסה לניירות ערך בניו יורק.
בשנת 2013 נרכשה חברה GeoEye.
בשנת 2017 הוסכם על מכירת החברה ל-MDA הקנדית וב-5 באוקטובר 2017 הוכרז על הקמת Maxar Technologies.
מאז היא פועלת כחברת בת.
בין לקוחות החברה גופים ממשלתיים ופרטיים.
חלק גדול של מידע ב-Google Earth ו-Google Maps סופק על ידי החברה.
במאי 2017 בבעלות החברה היו נתונים בהיקף של 100 פבי-בית והוא גודל בהיקף של 100 טרה-בית כל יום.
מתוכנן שיגור 6 לוויינים חדשים החל משנת 2023.
תאריך שיגור לוויין אתר שיגור/משגר משקל, ק"ג יצרן סיום משימה הערות 24 בדצמבר 1997 EarlyBird-1 קוסמודרום סבובודני סטארט 1 317 Orbital Sciences Corporation 28 בדצמבר 1997 רגישות 3/15 מ'.
איבוד תקשורת לאחר 4 ימים.
27 באפריל 1999 Ikonos-1 בסיס חיל האוויר ונדנברג אתנה 2 817 לוקהיד מרטין השיגור נכשל רגישות 0.8/3.2 מ'.
20 בנובמבר 2000 QuickBird 1 קוסמודרום פלסצק קוסמוס 3M 1,100 Ball Aerospace & Technologies השיגור נכשל רגישות 0.6/2.4 מ'.
18 באוקטובר 2001 QuickBird 2 בסיס חיל האוויר ונדנברג דלתא 2 1,100 Ball Aerospace & Technologies 27 בינואר 2015 רגישות 0.6/2.4 מ'.
18 בספטמבר 2007 WorldView-1 בסיס חיל האוויר ונדנברג דלתא 2 2,500 Ball Aerospace & Technologies פעיל רגישות 0.5 מ'.
נרכש מ-GeoEye 8 באוקטובר 2009 WorldView-2 בסיס חיל האוויר ונדנברג דלתא 2 2,800 Ball Aerospace & Technologies פעיל רגישות 0.5 מ'.
13 באוגוסט 2014 WorldView-3 בסיס חיל האוויר ונדנברג אטלס 5 2,800 Ball Aerospace & Technologies פעיל רגישות 0.25 מ'.
11 בנובמבר 2016 WorldView-4 בסיס חיל האוויר ונדנברג אטלס 5 2,485 לוקהיד מרטין פעיל רגישות 0.3/1.2 מ'.
DirectX הוא ממשק תכנות יישומים המכיל בתוכו ספריות זמן ריצה (Runtime library), אשר פותח על ידי מיקרוסופט לסביבת Windows שמטרתו לתת גישה ישירה לחומרת המחשב, ובכך לסייע בפיתוח משחקים בפלטפורמות של מיקרוסופט.
מטרה נוספת של ממשק זה היא להנגיש למתכנתים פונקציות לגרפיקה דו-ממדית ותלת-ממדית, מבלי שיעברו התמחות מיוחדת בכך.
פיתוח הספרייה היווה למעשה נסיגה מאחד ההבדלים המרכזיים בין Windows ל־DOS, הניסיון להפריד את החומרה והתוכנה ובכך לאפשר תלות נמוכה יותר ביניהן.
נסיגה זו גורמת לכך שעקרונית תוכנות העובדות עם DirectX גורמות ל־Windows להיות פחות יציבה (אף על פי שלרוב ההבדל אינו משמעותי) וכמו כן DirectX פועלת רק בתצורת 32 ביט x86, אולם הדבר אינו גורע ממנה לפעול גם ב-64 ביט וגם ב-32 ביט, אלא משפיע רק על ניצול הזיכרון (אינטל ו-AMD).
DirectDraw – מספק גישה ישירה לכרטיס המסך המותקן במחשב.
DirectPlay – מאפשר גישה ישירה לכרטיס הרשת המותקן במחשב.
DirectSound – מספק גישה ישירה לכרטיס הקול המותקן במחשב.
Direct3D – חלק מ־DirectX הכולל עבודה בתלת-ממד.
DirectInput – מספק גישה למקלדת המחוברת למחשב.
DirectMusic – מאפשר לחבר מוזיקה.
רוב המשחקים החדשים משתמשים ב־DirectX על מנת ליצור גרפיקה יותר מציאותית, קול מציאותי יותר, אפקטים נוספים במשחקי תלת-ממד ועוד.
על מנת לקבל פרטים על ספריית ה־DirectX המותקנת במערכת ההפעלה, יש להיכנס להפעלה ולהקליד: "dxdiag".
נכון ל-2014, הגרסה העדכנית ביותר של DirectX היא DirectX 11.2, אולם גרסה זו אינה תואמת כל כרטיס מסך.
הראשונים שהציגו כרטיס מסך שתומך ב-DirectX 11 היו AMD-ATI עם סדרת כרטיסי המסך Radeon HD 5000. במרכז הפרסום של AMD-ATI עמדה פונקציה חדשה, בשם "טסלציה" המשפרת באופן משמעותי את רמת המפרט הגרפית ופועלת רק בסביבת DirectX 11 ומעלה.
ב-29 ביולי 2015 יצאה לאור DirectX 12 ביחד עם Windows 10. הראשונה לתמוך בו הייתה NVIDIA עם ארכיטקטורת הMaxwell.
ב-2020 יצא לאור עדכון לגרסה הקודמת בשם DirectX 12 Ultimate.
גם בו תמכה ראשונה אנבידיה.
העדכון כלל בעיקר הקלות על עבודת הרינדור שמבצע כרטיס המסך עקב המחיר הכבד של ניתוב קרניים(Ray Tracing) על הביצועים של כרטיסי מסך.
Direct 3D – הרכיב האחראי על רינדור (עיבוד והצגה נכונה) של תלת-ממד.
הטכנולוגיה משתמשת בהאצת חומרה כשהדבר מתאפשר (נתמך על ידי הכרטיס).
מלבד למעט פקודות דו-ממדיות, הממשק מתייחס לתלת-ממד וזוהי מטרתו העיקרית.
הDirect 3D לא תומך בהרצה תוכנתית לכול, כך שאם לדוגמה כרטיס המסך לא תומך במצללים (Pixel Shader ו-Vertex Shader), הוא לא ידמה אותם על חשבון המעבד.
ממשק מתחרה ב-Direct 3D הוא OpenGL.
Directory service (בתרגום לעברית: שירותי מדריך או שירותי ספרייה) היא תוכנה המשמשת לאגירה, הפצה וחיפוש של מידע משותף ברשת מחשבים.
סוגי המידע העיקריים המנוהלים על ידי התוכנה כוללים משתמשים, כתובת דואר אלקטרוני או מספרי טלפון, תיקיות, קבצים, מדפסות, סיסמאות של משתמשי מחשב, הרשאות, תצורות יישומים מבוזרים, מפתחות ציבוריים ועוד.
Directory service היא למעשה מסד נתונים שרשומה בו יכולה להתייחס לאובייקט כלשהו כגון אדם, מקום, שירות, או מחשב.
כדי לסייע בארגון המידע, רוב שירותי הספרייה אוגרים את המידע בצורת עץ היררכי.
דוגמה למערכת Directory נפוצה בסביבת Windows היא ה-Active Directory של חברת Microsoft, המשמשת לשמירת המידע על משתמשים, קבוצות, מחשבים וכדומה.
שירותי הספרייה היוו במקור חלק מיוזמת ה-Open Systems Interconnection (או מודל ה-OSI).
בשנות ה-80 של המאה שעברה, ארגון ה-ITU וארגון ה-ISO הציגו את פרוטוקול ה-X.500 אשר היווה את הבסיס לכל שירותי הספרייה הקיימים כיום.
המטרה הראשונה של הפרוטוקול הייתה שימוש בהעברת הודעות אלקטרוניות בתוך הרשת הארגונית וחיפוש משאבי רשת תוך שימוש בשמות.
פרוטוקול ה-LDAP (בראשי תיבות: Lightweigh Directory Access Protocol) מבוסס על הגדרות מבנה הספרייה ב-X.500, אולם משתמש בפרוטוקול TCP/IP ובקידוד מחרוזות תווים, מה שמקשר אותו יותר לעולם האינטרנט.
בתחום הנדסת התוכנה, ספרייה (Directory) דומה מאוד בהגדרתה למילון (Dictionary).
היא מאפשרת חיפוש שם (Name) ומידע אודות אותו שם.
כשם שלמילה במילון יכולות להיות כמה הגדרות מילוניות, כך בספרייה ניתן לשייך נתונים שונים ורבים לאותה "מילה".
ספריות יכולות להיות קטנות מאוד ולהכיל רק כמות מזערית של נתונים והגדרות נתונים, או גדולות מאוד ולהכיל כמות אין סופית של צומתי נתונים (Data Node) והגדרות נתונים (Data Type).
לדוגמה, במאגר של מספרי טלפון, צומתי הנתונים יהיו שמות האנשים בעוד שסוג הנתונים יהיה מספרי הטלפון.
דוגמה נוספת היא מערכת ה-DNS, בה צומתי הנתונים הם שמות דומיין (Domain) או כתובות אינטרנט.
בספריות המשמשות מערכות הפעלה של מחשבים, צומתי הנתונים מייצגים משאבים אשר מנוהלים על ידי מערכת ההפעלה, כגון שמות משתמשים, שמות מחשבים, מדפסות ומשאבים משותפים אחרים.
מאז המצאת האינטרנט, נעשה שימוש בסוגי ספריות שונות אולם התקן הנפוץ כיום הוא ה-X.500.
שירות הספרייה הפשוט ביותר נקרא שירות שמות (Naming Service) ומטרתו היא למפות שמות של משאבי רשת לכתובות הרשת שלהם.
בשימוש בסוג זה של ספרייה, המשתמש לא צריך לזכור את כתובת הרשת המלאה של כל משאב ומשאב ויכול להשתמש בשם קצר כדי לאתר את המשאב.
בדרך כלל מתייחסים לכל משאב ברשת כאובייקט (Object) בספרייה.
מידע אודות אותו משאב ספציפי נשמר בצורת מאפיינים (Attributes) של אותו אובייקט.
ניתן להגביל את הגישה למידע של אובייקטים על ידי מתן הרשאות (Permissions) לאותו אובייקט.
ספריות מתוחכמות יותר עוצבו כדי שיכילו נתונים נוספים מעבר לאובייקטים כדוגמת שירותים (Services), התקנים (Devices), הגדרת תפקיד (Entitlements), העדפות (Preferences), תוכן (Content) ועוד.
את השימוש בספריות מעין אלו ניתן למצוא במערכות אשר מטפלות בתחום ניהול הזהויות (Identity Management).
שירות ספריות מגדיר את מרחב השמות (Namespace) של הרשת.
מרחב שמות הוא מעין מכל וירטואלי אשר מחזיק אובייקטים ושומר מידע אודות יחסי הגומלין ביניהם.
תהליך עיצוב ספרייה (Directory) מתבסס בדרך כלל על סדרה של חוקים אשר קובעים כיצד משאבי רשת יקבלו שם וכיצד יזהו אותם.
אחד החוקים הבסיסיים ביותר קובע שכל השמות חייבים להיות ייחודיים וחד משמעיים.
בפרוטוקולים X.500 ו-LDAP, השם של האובייקט נקרא Distinguished Name או DN בקיצור.
ה-DN משמש להצבעה על אוסף מאפיינים אשר ביחד מרכיבים רשומה אחת (שם) בתוך הספרייה.
ל"שכפול נתונים" (Replication) ו"הפצת נתונים" (Distribution) יש משמעות מיוחדת בתהליך התכנון והניהול של שירותי הספרייה.
המושג "שכפול נתונים" מתאר מצב בו מרחב השמות של ספרייה אחת מועתק (Copy) לשרת ספרייה אחר כדי לעמוד במצבים בהם אחד השרתים מפסיק לעבוד או כדי לשפר ביצועים.
תהליך העתקת מרחב השמות מנוהל על ידי אותה סמכות (Authority).
"הפצת נתונים" הוא תהליך בו שרתי ספרייה רבים, המחזיקים מרחבי שמות שונים, מאוחדים יחדיו לספרייה אחת כאשר כל מרחב שמות אחראי על סמכויות שונות.
השוואה בין שירותי ספרייה למסדי נתונים
ישנם כמה מאפיינים אשר מבדילים בין שירותי ספרייה למסדי נתונים יחסיים (RDB) רגילים.
יש יוצאים מן הכלל, אך באופן כללי ניתן למצוא את ההבדלים הבאים:
המידע בתוך ספרייה נקרא יותר פעמים מאשר שכותבים אותו, דבר אשר הופך סוגיות כגון תנועות (Transactions) ואחזור נתונים (Rollback) לפחות חשובות.
ניתן לשכפל את המידע אם זה עוזר לשיפור הביצועים.
מאחר שעיצוב מודל הנתונים בצורה היררכית יכול להיות מסובך ועלות העיבוד שלו יקרה, שירותי ספרייה מסוימים יחפשו אובייקטים תוך שימוש במאפיינים שלהם ואז יציגו את הנתונים לפי דרישה.
שירותי ספריות רגילים לא תומכים ביחסי רבים-לרבים (Many-to-Many) ולכן הם משתמשים ב- או מזהים אחרים.
הדבר דומה לשימוש במפתח זר (Foreign Key) במסדי נתונים יחסיים.
ספריות מכילות מחלקות של אובייקטים (Object Class), מאפיינים ומרחבי שמות, כאשר הגדרת ה-objectClass מכילה את המאפיינים הבאים:
חובה (Must) – המאפיין חייב להופיע תמיד בכל ההופעות של ה-objectClass.
אפשרי (May) – מאפיין אשר ניתן להגדיר אותו אולם גם ניתן לתת לו ערך ריק (Null) בדומה למאגרי מידע רציונליים.
מאפיינים יכולים להכיל כמה ערכים (Multi Valued), דבר המאפשר שימוש שונה.
לדוגמה, מאפיין יכול להכיל שם מחשב ואת מספרו הסידורי ברמה אחת של עץ הנתונים ורשימת מספרי טלפונים ברמה אחרת.
השימוש במאפיינים וב-objectClasses מוסדר על ידי שימוש במספרים חד-חד ערכיים המסופקים על ידי ארגון ה-IANA העולמי.
לכן, חברות המפתחות אפליקציות המבוססות על מודל הספרייה, ישאפו להשתמש במאפיינים שכבר הוגדרו כדי לחסוך עלויות.
כלומר כל objectClass יורש את המאפיינים של ה-objectClass מעליו (ולבסוף את המאפיינים של ה-objectClass מהרמה העליונה ביותר, מה שמוסיף מאפיינים נוספים).
שירותי ספרייה רבים נמצאים בשימוש בתכנון אבטחת המידע בארגונים גדולים ולכן יש להם זיקה רבה למאפיינים חשובים כגון שליטה בגישה למידע (Access Control).
מבחינה ארכיטקטונית, ההבדל העיקרי בין שני סוגי מאגרי המידע האלו הוא שאפליקציה אשר מתבססת על מאגר מידע יחסי מתוכננת להשתמש במודל מידע מסוים יחידני (יחסי), בעוד שספרייה מחזיקה "מזהים" מיוחדים עבור אובייקטים ואפליקציות שונות יכולות להשתמש בהם באופן שונה.
השימוש בשירות ספרייה (Directory Services) יתבצע בארגונים המכילים משאבי רשת רבים שצריך לנהל אותם וזאת במטרה לחסוך עלויות וליעל את העבודה.
בין הדוגמאות למשאבי רשת מסוג זה ניתן למצוא חשבונות משתמש, פנקסי כתובות, רשימות כוח אדם, הגדרות, תפקידים, מוצרים ושירותים, התקנים, פרופילים, מדיניות, מספרי טלפון וכדומה.
מסיבות מובנות, תהליך עיצוב הספריות ומאגרי המידע היחסיים שונים מאוד האחד מהשני.
מודלים של מסדי נתונים יחסיים נוטים יותר להיות בנויים עבור דרישות החברה ותהליכי העבודה שלה כגון הצגה מותאמת אישית של נתונים, גישה מהירה, והאפשרות לגשת לנתונים בכל מקום ברשת.
לעומת זאת, התפקיד של מודל הספרייה הוא לאפשר שימוש תוך הסבר מינימלי וכאן נכנס ההבדל המהותי בקנה המידה.
ניתן לראות זאת בכמות המאגרים העצומה אשר בשימוש בשוק למטרות שונות.
חברות שרוצות לנהל זהויות בתוך הארגון שלהם ולחשוף שירותים שונים ללקוחות יעדיפו את מבנה הספריות.
לאורך השנים פותחו יישומים שונים של שירותי הספרייה מחברות שונות, בהם ניתן למצוא מערכות מפורסמות כגון:
Active Directory של חברת מיקרוסופט
Dirt (תרגום מילולי לעברית: עפר) הוא האלבום השני של להקת הגראנג' אליס אין צ'יינס.
זהו אלבום הפריצה של הלהקה ולדעת רבים אלבומה הטוב ביותר.
האלבום נחשב לאחד מהאלבומים שהביאו את הגראנג' אל הזרם המרכזי של הרוק האמריקאי ולקלאסיקה של הז'אנר.
Dirt כונה בשם "אלבום דיכאון" בפי רבים, בגלל הטקסטים האפלים שלו, שהושפעו ממוזיקת ההבי מטאל שהזרם המרכזי עדיין לא היה מורגל אליה.
האלבום הגיע למקום השישי במצעדי המכירות ועם הזמן הגיע למעמד של פלטינה מרובעת.
לדברי חברי הלהקה, האלבום עוסק בכל חוויה אפלה שהם התנסו בה מאז ומעולם, כמו טראומת ילדות, אהבה אבודה, הרואין, אלכוהול, דיכאון וזעם.
הווידאו קליפ שצולם עבור השיר "?Would" זכה להצלחה ב-MTV וגרר אחריו השמעות מרובות בתחנות הרדיו.
השיר נכתב לזכרו של אנדרו ווד (סולן להקת הגראנג' מאת'ר לאב בון)
שמת כתוצאה ממנת יתר של הרואין.
הוא נכלל גם בפסקול הסרט סינגלס והפך ללהיט הראשון מתוך האלבום.
האלבום הוקלט בתקופה שבה נאבק סולן הלהקה ליין סטאלי בהתמכרותו להרואין והוא מכיל שירים שבהם מתאר סטאלי את חוויותיו כמכור לסם, כמו "Sickman" ,"Junkhead" ו-"Dirt".
סטאלי אף הלחין באלבום זה מספר שירים.
השיר "Rooster" מתאר את חוויותיו של אביו של ג'רי קאנטרל כחייל במלחמת וייטנאם, שם כינויו היה "Rooster" (תרנגול).
הרצועה "Iron Gland" מופיעה לפני השיר "Hate to Feel" אך איננה מוזכרת ברשימת השירים שעל העטיפה ומתארח בה סולן סלייר טום אראיה, כאשר הוא מבצע את הצרחה המפורסמת שאותה ביצע במסגרת השיר "Angel of Death" של סלייר.
השיר "Sickman" עוסק בחוויותיו של סטאלי כמכור להרואין ("מה אני לעזאזל?
או אז אהיה בר-מזל, ביום מותי.
אני יכול להרגיש את ההגה אך איני יכול לנווט, כשמחשבותי הופכות לפחדי הגדול ביותר").
קטע מן השיר Them Bones שימש בתוכנית הטלוויזיה הסאטירית הישראלית "הרצועה" החל מעונתה השלישית כקטע הפתיחה והמעבר של התוכנית.
סדר השירים שלהלן מופיע בגרסאות שהופצו באוסטרליה ובאירופה (כולל בישראל).
בשאר העולם הופצה גרסה בה השיר "Down in a Hole" מופיע כשיר הרביעי.
"Iron Gland" איננו מוזכר ברשימת השירים שעל עטיפת האלבום.
שם זה הופיע לראשונה בקופסה Music Bank מ-1999.
Dire Straits הוא אלבומה הראשון של להקת הרוק הבריטית, דייר סטרייטס.
האלבום, שנושא את שם הלהקה, יצא לאור בשנת 1978, והיווה את תחילת דרכה של הלהקה בהנהגת מארק נופלר.
השיר Sultans of Swing סומן מאז יצירתו כלהיט הגדול ביותר של הלהקה וליווה אותה עד סוף דרכה.
"Dirrty" (בעברית: "מלוכלך") הוא הסינגל הראשון שיצא מהאלבום של זמרת הפופ כריסטינה אגילרה, Stripped.
הסינגל יצא בשנת 2002, שהוא דואט עם הראפר רגי נובל הקרוי בשם הבמה שלו רדמן, הגיע למקום ה-48 במצעד בילבורד הוט 100. מאחר שהסינגל הגיע למיקום זה בלבד בארצות הברית, היה לכישלונה הראשון של אגילרה בארצות הברית.
הסינגל הצליח הרבה יותר בבריטניה, שם הגיע למקום הראשון במצעדים, וכן הצליח בשאר רחבי העולם.
הוא נחשב לפריצה הגדולה שלה ביותר מאז הסינגל הראשון שלה באלבום הבכורה.
בפעם הראשונה בקריירתה, היא הורשתה לקחת שליטה יצירתית מלאה בסינגל, שניכרת בכתיבה, הפקה וקרדיט.
בנוסף, היא הורשתה גם לקחת שליטה יצירתית בקליפ של השיר ששינה את התדמית הציבורית שלה לפרובוקטיבית, שבה היא דבקה עד יציאת האלבום, Back to Basics.
הקליפ, שבויים על ידי דייוויד לה-שאפל, נבחר לקליפ הסקסי ביותר בידי 150,000 קוראים של מגזין האופנה היוקרתי FHM.
"Dirrty" נכתב בידי אגילרה, דנה "רוק ווילדר" סטינסון, רדמן, ב.
קמרון והופק בידי אגילרה, רוק ווילדר, ב.
לעיתים קרובות השיר ידוע בתור אחד מבין שירי "החותמת" של אגילרה כמו Genie in a Bottle, What a Girl Wants, Come On Over ו־Lady Marmalade.
בנוסף, השיר ידוע בחשיבותו הגדולה ביותר לתרבות הפופ מכל הסינגלים והקליפים שלה בגלל הקליפ השערורייתי שלעיתים קרובות מחוקה בידי זמרות ללא הצלחה.
אף שהשיר נקרא "מלוכלך" באופן טבעי, השיר מדבר ונוטף יותר סקס, על אף שהשיר כיוון להיות המנון בעל כוח שהוקדש לעוז ופריעות.
כיוון שהיא רצתה לעשות את השיר "מלוכלך" יותר, היא הסבירה בראיונות שכתוצאה מכך, היא הוסיפה "r" לשם השיר לקרוא לו "Dirrty" מאשר המקור הנכון "Dirty".
למרות זאת, השיר כמעט ולא היה קיים.
בקיץ 2002, במהלך התוספות של הנגיעות האחרונות לאלבום Stripped, אגילרה וחברת התקליטים הרגישו יחד שהאלבום לא שלם מאחר שחסר סינגל קליט שיתפקד כסינגל מוביל ראשון.
אגילרה חיפשה אחר משהו קיצוני וחסר פרופורציות שיחזיר אותה לסצנה כמו שצריך לאחר ההפסקה.
היא התחברה למפיק רוק ווילדר, יחד הם יצרו שיר שאמור היה להיות תשובה ללהיט מוקדם יותר של הראפר רדמן, "Let's Get Dirty (I Can't Get In Da Club)".
מעבר לכך שהשיר היה תשובה ללהיט של רדמן הוא גם מסומפל קצת מהלהיט.
אגילרה ורוק ווילדר הסכימו שיהיה מתאים והולם להכליל את רדמן בשיר, והשאר הפך להיסטוריה.
לאחר מכן, כריסטינה הציגה את השיר בפני חברת התקליטים שלה, הם חשבו שיהיה מסוכן מדי בתור סינגל ויכול לגרום השפעות שליליות לאלבום.
לינדה פרי, אחת מכותבות ומפיקות האלבום חשפה בציבור שבאותה תקופה היא לא הסכימה כלל לבחירה של אגילרה ורצתה ש'Beautiful' יקוטלג כסינגל ראשון (סינגל זה הפך מהר מאוד להיות הסינגל הבא השני מהאלבום), והיא הרגישה ש'Dirrty' היה הצגה מסולפת של הדברים שהאלבום באמת שיקף והיה.
אף על פי כן, כריסטינה החליטה ללכת בניגוד לדעות והוציאה את 'Dirrty' כסינגל ראשון ומוביל לאלבום, עם תדמית ועמדה חדשה שמהר מאוד החלה להפגין באירועים ציבוריים.
הסינגל, שהיה בעל הציפיות הגבוהות דלף לאינטרנט ב-27 באוגוסט 2002. מהר מאוד תחנות רדיו החלו לנגן ללא הפסקה את השיר הרעשני במקביל לכריסטינה שכבר החלה לפרסם וליחצן את המראה והתדמית החדשה שלה בכך שהגיעה לטקס פרסי MTV אמריקה לבושה בחליפה חשופה ביתר מידה.
'Dirrty' היה מועמד בפרסי גראמי לשנת 2003 לשיתוף פעולה הפופ הטוב ביותר.
בנוסף, גם היה מועמד בטקס פרסי MTV אמריקה לזמרת השנה, שיר דאנס השנה, שיר פופ השנה והכוריאוגרפיה הטובה ביותר בקליפ.
בזמן סיבוב ההופעות המשותף של אגילרה וג'סטין טימברלייק, Justified and Stripped Tour, הסינגל היה שיר הפתיחה של סיבוב ההופעות.
ב-30 בספטמבר 2002, הקליפ "Dirrty" הוצג בבכורה כשהוא משודר בתוכנית "איך עושים את הקליפ" בערוץ המוזיקה MTV, בו אגילרה נראתה לובשת צ'אפס (מכנסי עור עליונים שנלבשים על ידי קאובויים במטרה להגן על מכנסי העבודה הרגילים), בעת שמגיעה למסיבה במבנה תת-קרקעי.
סצנות בקליפ מראות את אגילרה נוסעת באופנוע לתוך המבנה, מתאגרפת, ובמקלחת יחד עם רקדניות.
הקליפ מהר מאוד גרם למחלוקות בציבור אצל אנשים שלא היו רגילים לתדמית הפרובוקטיבית למדי החדשה של אגילרה.
הצלם הקבוע והראשי של מגזין ה־Rolling Stone, דייוויד לה-שאפל שביים והפיק את הקליפ, אמר שנכון להיום, הוא הקליפ הכי שערורייתי ותעשייתי של אגילרה.
הקליפ העניק לאגילרה את התשומת לב שרצתה, בכך שאף תוכנית בידור טלוויזיה לא פיספה לדון על הקליפ ברגע ששודר בבכורה.
שבועיים מאוחר יותר, שרה מישל גלר, צולמה בתוכנית סאטרדיי נייט לייב, לפארודיה על הקליפ כשהיא אומרת : "ברגע שאנשים יראו את הקליפ הזה הם יפסיקו להסתכל עליי בתור זמרת פופ זנותית וממוצעת ויראו אותי כפרוצה אמיתית".
מאוחר יותר, אגילרה אמרה בתגובה שזה היה מאכזב ושהיא עצמה הייתה יכולה לעשות קטע יותר מצחיק ומשעשע ממה ששרה עשתה.
חודש מאוחר יותר, הקליפ גרם ליותר מדי מחלוקות ושערוריות כשהוא נאסר לשידור בתאילנד משום שהוא מכיל סצנות שמראות פוסטרים שכתוב עליהם : "תיירות הסקס בתאילנד" ו"ילדות קטינות", וקטעים שבו אגילרה אומרת: "אני צריכה את ה, אה, להשתגע".
אגילרה דחתה את כל התגובות השליליות שקיבלה בכך שטענה שהקליפ שונה מקליפ היפ הופ ממוצע מאחר שבקליפ שלה, היא הגברת שמקבלת את מרב השליטה סביבה ושהייתה אחראית לכל ההחלטות בצילומים.
הקליפ גורף תשומת הלב והשערוריות לא עזר לתדירות שידורי השיר בתחנות הרדיו, שנכשל במצעדים בארצות הברית לעומת הסינגלים הקודמים של אגילרה.
הסינגל התמקם במקום ה-48 במצעד ההוט 100 בבילבורד שבאמריקה, אם כי צעד במשך 20 שבועות במצעד.
במצעד מכירות הסינגלים בארצות הברית הצליח להגיע למקום השני.
למרות זאת, הסינגל הוא הסינגל השני של אגילרה שהורד הכי הרבה פעמים באינטרנט באופן חוקי (אחרי "Ain't No Other Man") בחנויות מוזיקליות כמו iTunes.
הסינגל הצליח בשאר העולם, כשהוא נכנס בבכורה למצעד בבריטניה למקום הראשון למשך שבועיים.
במדינות אחרות הוא הצליח להגיע לעשרת המקומות הראשונים.
מצעדים (2002)מיקוםשיאמצעד הוט75-אוסטריה4בילבורד הוט10048מצעד טופ75-אוסטרליה5מצעד טופ100-ברזיל25מצעד טופ100-קנדה5מצעד טופ50-איטליה8מצעד טופ20-ספרד3מצעד טופ100-מקסיקו1מצעד טופ100-גרמניה4מצעד טופ10-לטביה7מצעד RIANZ טופ50-ניו זילנד20מצעד טופ100-טוקיו16טופ20-פינלנד20טופ100-צרפת98טופ 60-שוודיה6מצעד טופ100-שווייצריה3מצעד טופ75 הרשמי-בריטניה1x(שבועיים)מצעד טופ50-הולנד2מצעד טופ100-מקסיקו5מצעד טופ30-אירלנד1מצעד כלל עולמי5
Diorama (דיורמה) היא להקת EBM וסינת'פופ גרמנית.
דיורמה נוסדה ב-1996 כפרויקט מוזיקלי של טורבן ונט.
שם הלהקה הוא מטפורה המייצגת את תפיסת הלהקה את המוזיקה כצורת ביטוי אמנותית: כשם שדיורמה היא מודל תלת־ממדי, כך גם המהות מאחורי דרכה האמנותית של הלהקה היא משולבת - ליצור מוזיקה עבור מאזינים, רקדנים ואנשים חושבים.
ונט הוא כותב השירים של הלהקה, וכן הסולן ונגן הקלידים שלה.
אלבום הבכורה של הלהקה, "Pale", יצא בספטמבר 1999, והתקבל בצורה חיובית הן על ידי המבקרים והן על ידי הקהל.
האלבום התאפיין באווירה מלנכולית ואינטימית, ורבים משיריו הורכבו בעיקר מנגינת פסנתר ושירה.
בשנת 2000 הצטרף ללהקה חברו של ונט, פליקס מארק, כנגן קלידים, כמפיק שותף וכזמר משנה.
האלבום השני של הלהקה, "Her Liquid Arms", יצא באפריל 2001. אלבום זה היה קצבי ואלקטרוני יותר מקודמו, ושולבו בו גם סגנונות של מוזיקה גותית ורוק אלטרנטיבי.
השיר "Advance" מתוך האלבום הפך לאחד מלהיטי המועדונים הגדולים של אותה שנה בחלק ממדינות אירופה.
בדצמבר 2001 יצא הסינגל הראשון של הלהקה, "Device", שכוון אף הוא לקהל היעד של המועדונים.
ב-2002 הצטרף אל ונט ומארק גם נגן הבס ברנרד לה סיג, ובאוקטובר אותה שנה הוציאה הלהקה את אלבומה השלישי, "The Art of Creating Confusing Spirits".
לאחר הפסקה ארוכה למדי, והצטרפות של חבר נוסף ללהקה (נגן הגיטרה סאש פידלר, שהצטרף ב-2003), באפריל 2005 יצא האלבום "Amaroid".
על מנת לקדם את האלבום החדש, הלהקה הצטרפה לסיבוב ההופעות של להקת VNV Nation.
באוקטובר 2005 הוציאה הלהקה שני אלבומים נוספים: הוצאה מחודשת של אלבום הבכורה "Pale", עם תוספת של שלושה שירים חדשים, ו-"Re-Pale", אוסף של גרסאות חדשות לשירים ישנים שלהם, רמיקסים ושירים שראו אור בפעם הראשונה.
במקביל להוצאת האלבומים, הלהקה יצאה לסיבוב ההופעות העצמאי הראשון שלה, שנערך בכל רחבי גרמניה.
בסוף 2006 ברנרד לה סיג עזב את הלהקה, וזמן קצר לאחר מכן הצטרף אליה נגן התופים מרקוס האלטר.
בפברואר 2007 יצא הסינגל "Synthesize Me", שהפך לאחד מהשירים המוכרים והמזוהים ביותר עם הלהקה, וקידם את האלבום שיצא חודש לאחר מכן ונקרא "A Different Life".
שירי האלבום הכילו ביקורת על החברה, הנשלטת על ידי מערכת ערכים מלאכותית וסוטה.
אלבום האולפן השביעי של הלהקה, "Cubed", יצא במרץ 2010, והגיע למקום הראשון במצעד האלבומים האלטרנטיביים הגרמני.
הסינגל מתוך האלבום, "Child of Entertainment", הפך גם הוא לאחד מלהיטיה המצליחים והמוכרים של הלהקה.
בינואר 2013 יצא "Even The Devil Doesn't Care", אלבום האולפן השמיני של הלהקה.
מתוכו יצא הסינגל "The Scale".
שירי הלהקה זוכים להצלחה ולהשמעות רבות במועדונים המשתייכים לסצנת המוזיקה האלטרנטיבית.
נכון ל-2013, הלהקה קיימה מעל ל-150 הופעות ביותר מ-20 מדינות, ביניהן מקסיקו, רוסיה, קנדה, סרביה וישראל.
ב-23 בפברואר 2012 הופיעה הלהקה במועדון הבארבי בתל אביב.
ב-4 באוקטובר 2018 הופיעה הלהקה בשנית בישראל, במועדון הגגארין בתל אביב.
חלק מחברי הלהקה לוקחים חלק במקביל בפרויקטים נוספים: טורבן ונט היה חבר בלהקת הדארק וייב "Diary of Dreams".
פליקס מארק הוא סולן להקת הסינת'פופ "Frozen Plasma", שיתף פעולה במספר שירים עם פרויקט הפיוצ'רפופ "Mental Discipline", והוציא שני אלבומי סולו: "Pathways" (2008) ו-"Parallel Worlds" (2011).
Direct Hits הוא אלבום אוסף של להקת הרוק האמריקאית הקילרס.
האלבום יצא לאור ב-11 בנובמבר 2013 דרך חברת התקליטים איילנד רקורדס, והוא כולל סינגלים מארבעת אלבומי האולפן של הלהקה, ושני שירים חדשים נוספים: "Shot at the Night" ו-"Just Another Girl", שהופקו על ידי M83 וסטיוארט פרייס.
בשנת 2013, במהלך סיבוב ההופעות Battle Born World Tour של הלהקה לקידום אלבומה הרביעי Battle Born, החלה הלהקה בהקלטת חומרים חדשים.
השיר "Shot at the Night", שיצא לאור כסינגל הראשון מהאלבום, הופק על ידי אנטוני גונזלס מהלהקה M83, שהשתתף גם בסיבוב ההופעות השלישי של הלהקה Day & Age World Tour.
סטיוארט פרייס, שבעבר עבד עם הלהקה על אלבום האולפן השלישי שלה Day & Age ועל השיר "Miss Atomic Bomb" מאלבום האולפן הרביעי של הלהקה, Battle Born, הפיק את השיר "Just Another Girl" שיצא לאור כסינגל השני מהאלבום.
לדברי סולן הלהקה, ברנדון פלאוורס, במקור שם האלבום תוכנן להיות Cream.
פלאוורס סיפר בריאיון לאינדפנדנט כי "השם שהוצע תחילה, Cream, היה הרעיון שלי.
הרעיון לשם הגיע משמו של אלבום האוסף הקודם שלנו, Sawdust , שכלל שירי בי סייד, לכן היה הגיוני לקרוא לשירים הטובים ביותר שלנו Cream ".
מקוםתאריםמכירות אוסטרליה (ARIA) זהב 35,000 הממלכה המאוחדת (BPI) פלטינה ×3 752,500
Directory Traversal או Path Traversal היא התקפה נגד שרת או יישום אינטרנטי שמטרתה גישה לא מורשית אל מערכת הקבצים.
בהתקפה זו, מזהה התוקף אתרי אינטרנט המפנים לעמודים ולקבצים שונים ובודק את אימות הנתונים כאשר מזין קלט שונה.
במידה ומבוצע אימות, היישום אינו פגיע אך במידה ולא מבוצע אימות, הוא מוסיף פרמטרים נוספים (/..) המשנים את מבנה הנתיב וכך הוא יכול לעבור בין ספריות שונות במערכת הקבצים ואף לחזור אל ספריית השורש ולטעון קבצים שאינו מורשה לצפות בהם.
פונקציית ()include מייבאת את הקובץ הרצוי, במידה והוא קיים מציגה אותו למשתמש.
בעזרת חזרה על מספר תווים הנחשבים למסוכנים, ניתן לגשת אל ספריות שונות במערכת הקבצים ואף לחזור אל ספריית השורש ולצפות בקבצים חסויים:
ניתן לקודד את התווים ובכך לחמוק מזיהוי של מערכות ההגנה השונות.
בדוגמה שלהלן, פגיעות ביישום הכתוב בשפת PHP:
שינוי בקשת HTTP, חזרה אל ספריית השורש ופתיחת קובץ המשתמשים:
בדוגמה שלהלן, מתרחשת טעינה של קובץ בשם page.html.
במידה והמערכת אינה בודקת את הערך יוכל התוקף לשנות את הערך לביטוי אחר כרצונו.
בהתאם לסוג מערכת ההפעלה ובעזרת ניסוי וטעייה, יחזור התוקף אל ספריות האב ויחפש את הקבצים הנדרשים.
במידה וגם השרת עצמו פגיע, ניתן לקרוא ליישומים הרצים עליו:
DirecTV היא החברה הגדולה ביותר בארצות הברית, לשירותי טלוויזיה רב-ערוצית באמצעות לוויין.
מטה החברה ממוקם בעיר אל סגונדו, שבקליפורניה והיא חברת בת של תאגיד AT&T.
נכון לסוף הרבעון הראשון של שנת 2021, היו לחברה 15 מיליון מנויים בצפון אמריקה, אמריקה הלטינית והקריביים.
בשנת 1953 הקים הווארד יוז את המכון הרפואי הווארד יוז (HHMI), אליו העביר את הבעלות המלאה על חברת מטוסי יוז.
לאחר מותו של יוז בשנת 1976, התפתחה התדיינות משפטית כדי לקבוע אם יתאפשר ל-HHMI לשמור על בעלותה על חברת מטוסי יוז.
בשנת 1984 מינה בית המשפט דירקטוריון חדש ל-HHMI, אשר מכר את חברת מטוסי יוז לג'נרל מוטורס, ב-20 בדצמבר 1985, תמורת סכום מוערך של 5.1 מיליארד דולר.
ג'נרל מוטורס מיזגה אז את חברת מטוסי יוז עם חברת הבת שלה דלקו אלקטרוניקה כדי ליצור את חברת "יוז אלקטרוניקה".
חברת הבת החדשה הורכבה בתחילה מארבע יחידות: חברת דלקו אלקטרוניקה, חברת מטוסי יוז, חברת החלל והתקשורת יוז, ומערכות רשת יוז.
בשנת 1981 ייסד סטנלי הובארד את חברת שידורי הלוויין של ארצות הברית (USSB) והיה תומך מוביל לפיתוח שירות לוויין לשידור ישיר בארצות הברית.
ל-USSB הוענקו חמש תדרים על ידי רשות התקשורת הפדרלית, במקום הנחשק של 101 מעלות.
גם לחברת החלל והתקשורת יוז הוענקו 27 תדרים באותו מיקום של 101 מעלות.
יוז וחברות אחרות האמינו בתחילת שנות התשעים כי הטכנולוגיה תהפוך בקרוב את הטלוויזיה הדיגיטלית הלווינית לזולה.
יוז ניסה ליצור מיזם משותף עם NBC, ניוז קורפ.
ו-Cablevision בשנת 1990, להשקת שירות הטלוויזיה הדיגיטלית הראשון.
משלא הצליחה לעשות זאת, החברה יצרה במקום זאת את DirecTV כחטיבה נפרדת וחתמה על הסכם עם USSB לבנות ולהשיק מערכת לוויינים.
DirecTV פנתה לחברת תומסון אלקטרוניקה צרכנית כדי לפתח את מערכת הלוויין הדיגיטלית לשירות שתוכל לקלט 175 ערוצים על צלחת קטנה בגודל 18 אינץ'.
בשנת 1991 חתמה על חוזה עם חברה NDS הישראלית לאספקת טכנולוגיית הצפנה לשידורים שלה.
חברת יוז קיבלה את החוזה לבנות ולהשיק את המשדר בלוויינים.
USSB ו-DirecTV סיכמו כי הלוויינים החדשים יישאו את שני שירותי השידור הנפרדים של שתי החברות.
בדצמבר 1998, DirecTV רכשה את USSB תמורת 1.3 מיליארד דולר, ומיזגה את שירותי השידור של שתי החברות.
בשנת 1999, DirecTV רכשה את PrimeStar, מתחרה בתעשיית הטלוויזיה הלווינית, תמורת 1.83 מיליארד דולר, מה שהגדיל באופן דרמטי את חלקה בשוק הטלוויזיה הלווינית בארצות הברית.
בספטמבר 2000, מנהלי ג'נרל מוטורס, תחת לחץ מצד בעלי המניות של החברה, כתוצאה מביצועיהם הירודים ושווי השוק הגדול יותר של יוז, אישרו למנהלי יוז להתחיל לחפש קונים.
בשנת 2001 החלה חברת תאגיד ניוז קורפ (שבבעלות רופרט מרדוק) במשא ומתן לרכישת יוז אלקטרוניקה בעסקה בשווי 8 מיליארד דולר, שתאפשר לחברת ניוז קורפ להרחיב את פעילות הטלוויזיה הלווינית לארצות הברית.
המשא ומתן עם ניוז קורפ נכשל בסופו של דבר, ויוז התקשרה בהסכם ב-28 באוקטובר 2001, לרכישתה על ידי חברת EchoStar תמורת 26 מיליארד דולר.
עם זאת, העסקה עוררה התנגדות משמעותית מצד משרד המשפטים ונציבות התקשורת הפדרלית בנושאי הגבלים עסקיים, מה שהוביל את שתי החברות למשוך את ההסכם בדצמבר 2002. כחלק מהסכם המיזוג נדרש EchoStar לשלם ליוז 600 מיליון דולר בגין כישלון המיזוג.
ב-9 באפריל 2003 הסכימה ניוז קורפ, חברת האם דאז של אולפני הטלוויזיה "פוקס", לרכוש 34% ממניות השליטה ביוז, כולל כל חלקה של ג'נרל מוטורס בחברה, תמורת 6.6 מיליארד דולר, בכפוף לאישורים.
כחלק מהמימון לעסקה, ליברטי מדיה, חברת האם דאז של סטארז הסכימה לקחת אופציה של 500 מיליון דולר במניות בתאגיד ניוז קורפ שתמומש עם סגירת העסקה.
ליברטי, בעלת המניות השנייה בגודלה בחברת ניוז קורפ אחרי משפחת מורדוק עם 18%, תכננה במקור להציע הצעה עבור DirecTV, אך בחרה שלא להסכים.
עסקת הרכישה אושרה בדצמבר 2003.
ב-2004 החברה נכנסה לשוק המקסיקני, לאחר שרכשה 41% ממניות חברת הטלוויזיה SKY México..
ב-2010, נכנסה גם לשוק הברזילאי לאחר שרכשה 93% ממניות חברת Sky Brasil.
בדצמבר 2006 החברה הגדילה את החזקותיה לכדי 38.5% שהבטיחו את הגדלת ההשפעה של משפחת מרדוק על שוק התקשורת האמריקאי.
עסקת הרכישה נאמדה ב-11 מיליארד דולרים.
ב-2007 החברה השיק תוכנית שכוללת 100 ערוצים באיכות HD.
במאי 2014 חברת AT&T הודיעה על רצונה לרכוש את DirecTV.
העסקה הוערכה בשווי של 48.5 מיליארד דולר, אך גדלה לכדי 67.1 מיליארד דולר, כולל כיסוי חובות.
העסקה נועדה להגדיל את קהל הלקוחות של חברת AT&T וכניסתה לשוק הטלוויזיה.
העסקה גם אפשרה לחברה לפרוץ לשוק באמריקה הלטינית, בה ל-DirecTV יותר מ-18 מיליון מנויים.
העסקה אושרה רשמית על ידי הרשויות ביולי 2015
בנובמבר 2014 DirecTV הפכה לספקית הטלוויזיה הראשונה שהציעה תוכן באיכות 4K.
ב-2016 החלה בשידורים חיים באיכות זו.
באוקטובר 2016 AT&T ניהלה מגעים לרכישת תאגיד Time Warner על מנת להגדיל את החזקותיה בתחום המדיה והתקשורת, בעסקה שהוערכה בסכום של 80 מיליארד דולרים והושלמה ביוני 2018. ולמעשה הכניסה תחת מטרייה אחת את אולפני האחים ורנר, שירות הטלוויזיה HBO ושירות הטלוויזיה בלוויין DirecTV.
בעקבות רכישת Time Warner, AT&T שוקלת למכור את החזקותיה של DirecTV באמריקה הלטינית בעסקה שמוערכת ב-8 מיליארד דולר, אם כי החברה תמשיך להחזיק בחברת Sky Mexico.
בנובמבר 2016 החברה השיקה שירות סטרימינג אינטרנטי בשם DirecTV Now.
"Dipsiz Kuyum" הוא שיר של הדי ג'יי הטורקי אמרה קאראדומן שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הטורקייה אליינה טילקי.