tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כמו כן כתב שירים לרמי קלינשטיין ("מוכרחים להאמין"), זהבה בן ("כל הגבולות פתוחים", שיר הנושא לסרט "הכלה הסורית"), יפעת תעשה ("תפסיק לחשוב על עצמך"), אמיר פיי גוטמן ("נס") ועוד.
יחד עם משה זונדר כתב את התסריטים לסרטים "זהר" על חייו ומותו של זוהר ארגוב ו"צומת וולקן", שבוימו בידי ערן ריקליס.
לסרט "צומת וולקן", שיצא לאקרנים בשנת 1999, הלחין עם יחיאל אמסלם, קובי רכט, חיים רומנו וטל יניב את הפסקול שזכה בפרס האקדמיה הישראלית לקולנוע (פרס אופיר).
פרסם סיפורים קצרים בכתב העת "מסמרים" ובאנתולוגיה של סיפורים שיצאה בהוצאת מודן.
הרומן הראשון פרי עטו "על גג העולם", ראה אור בהוצאת חרגול - עם עובד ב-2009. הרומן "פלאפל אוסלו" ראה אור בהוצאת חרגול - עם עובד ב-2011 ולווה בשיר נושא שהוקלט על ידי להקת "אבטיפוס".
ב-2015 יצר יחד עם דורון צברי את הסדרה "מגש הכסף".
הסדרה, שעוסקת בחוליי הכלכלה הישראלית, עוררה דיון ציבורי נרחב וזכתה בטקס פרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה בתואר "סדרת התעודה של השנה" לשנת 2015 ולפרס "סדרת השנה" של פורום היוצרים הדוקומנטריים.
ב-2022 היה אחד מיוצרי הסדרה התיעודית "וזכרוני הראשון", ביוגרפיה מוזיקלית בשלושה פרקים על שלמה ארצי שעוררה פולמוס ציבורי נרחב.
הסרט התיעודי "דוד מלך ישראל השנייה" שאותו יצר (עם רובי אלמליח) פתח את פסטיבל קולנוע דרום ב-2022. הסרט, מתמקד בקריירה הפוליטית של דוד לוי, ומתאר דרכה את המתחים שמעצבים את הזהות הישראלית: פריפריה מרכז, אשכנזים ומזרחים, ישראל הראשונה והשנייה.
ב-2025 הקים יחד עם חבריו ל"אבטיפוס" ועם המוזיקאי דודי לוי את הסופרגרופ "הפטריקים".
אמיץ הכלב הפחדן היא סדרת הנפשה אמריקאית, ששודרה ב-Cartoon Network החל מ-12 בנובמבר 1999 עד 22 בנובמבר 2002. פרק הפיילוט של הסדרה יצא ב-1995 תחת השם "התרנגול מחלל החיצון", והצלחתו היא זו שגרמה ליצירת הסדרה כולה ב-1999.
בישראל, שודרה הסדרה בערוץ Cartoon Network ללא תרגום בעברית עד לסגירתו, ומאוחר יותר גם בערוץ הילדים עם תרגום מלא בעברית.
ב-2021, נוספה הסדרה לשירות ה-VOD של חברת yes ללא תרגום בעברית.
העונה הראשונה עלתה לשירות הסטרימינג "HBO Max" עם השקתו בישראל ב-13 בינואר 2026 (כרגע היא לא זמינה לא עם כתוביות ולא עם דיבוב לעברית).
הסדרה מספרת על כלב ביגל פחדן הנקרא באופן אירוני בשם אמיץ.
אמיץ מאומץ על ידי אישה זקנה מלאת חום ואהבה בשם מיוריאל בג.
מיוריאל מצאה אותו בסמטה כשהיה צעיר יותר, אחרי שהוא ברח מווטרינר משוגע בשם דוקטור אייזניק, שהטיס את שני הוריו לחלל.
מיוריאל נשואה ליוסטס, איש זקן, עצבני, זעפן, אנוכי וחמדן שאינו אוהב את אמיץ (אך לעיתים נדירות מפגין כלפיו רחמים).
שלושתם גרים בחווה באמצע העיירה המכונה "אמצע שום מקום" וממוקמת בקנזס, והפנאי האהוב עליהם הוא צפייה בסרטי שחור לבן ישנים של אימה ומדע בדיוני.
בכל פרק, אמיץ מציל את משפחתו ומגן עליה מפני המפלצות והיצורים המוזרים שחיים באזור העיירה ומנסים להרוס את חייהם.
אמיץ, כאמור, מציל את השניים אך רוב הפעמים יוסטס לכאורה לא מצליח לשרוד ולכן ישנן שתי אפשרויות לכך: ייתכן ונעדר, או שמוצג בתור שקית/כוס עם חומר מסוים (כמטאפורה לשרידים), ובפנים משקפיו.
שמו האירוני של אמיץ למעשה מסמל את אופיו המיוחד - הוא כלב הסובל מפוביות רבות ומצליח, למרות הכל, להוכיח שהוא יכול להתגבר עליהן.
כלומר, הוא פחדן אבל בעל אומץ להתגבר על פחדיו.
אמיץ הכלב הפחדן: כלב ביגל מואנש בעל יכולת דיבור, המכונה באופן אירוני "הכלב הפחדן" בשל הפוביות הרבות מהן הוא סובל.
בצעירותו בורח מווטרינר משוגע בשם דוקטור אייזניק ששיגר את הוריו הביולוגיים לחלל, ונמצא בסמטה על ידי מיוריאל בג, קשישה טובת לב המאמצת אותו לחיקה ומגדלת אותו בחווה בעיירה "אמצע שום מקום" בקנזס, לצד בעלה הזעפן, האנוכי והחמדן יוסטס אשר אמיץ הוא מושא השנאה והקנאה שלו.
השלושה מבלים את זמנם בצפיית סרטי שחור לבן של מדע בדיוני ואימה.
בכל פעם שיש בעיה, אמיץ מזהיר את מיוריאל (ולפעמים גם את יוסטס) מפני מפלצות ויצורים מוזרים המהווים להם סכנה וכמטאפורה לאזהרה, משנה את גופו לצורות של כלי נשק, כלי תחבורה והנבלים עליהם הוא מדבר, ומתחיל לגמגם או לומר משפטים לא מסודרים.
לאמיץ יש מחשב אישי בעל אישיות עצמאית אשר משמש כחברו ועוזר לו להציל את המצב.
אמיץ הוא מושא השנאה והקנאה של יוסטס ולא פעם נאלץ להתמודד עם ההבעתות האלימות של יוסטס כלפיו.
בהמשך הסדרה הוא מגלה את עברו האפל ומבין שהוא כלב מאומץ, ומתעמת עם דוקטור אייזניק, אותו וטרינר משוגע ומרושע ששיגר את הוריו לירח.
מיוריאל בג: אישה קשישה, חביבה ותמימה הנשואה ליוסטס.
מיוריאל תמיד עומדת לצד אמיץ אל מול יוסטס ומגוננת עליו מפני התנהגותו האלימה של יוסטס כלפיו.
בתמימותה, נופלת מיוריאל לידיהם של הרעים.
באחד הפרקים סובלת מיוריאל מאמנזיה.
יוסטס בג: בעלה של מיוריאל.
יוסטס הוא זעפן, אנוכי וחמדן השונא ומקנא באמיץ.
השנאה היוקדת של יוסטס כלפיו מלווה בעלבונות (יוסטס נוהג לקרוא לאמיץ "כלב טיפש!" או "כלב אידיוט!") וניסיונות הפחדה חוזרים (נוהג להפחיד את אמיץ באמצעות מסכה ירוקה ומפחידה והקריאה "אוגה בוגה בוגה").
מיוריאל ניצבת לצד אמיץ בכל פעם שיוסטס מציק לו ומגוננת עליו מפני ההצקות החוזרות שלו כלפיו.
למרות השנאה היוקדת שלו כלפי אמיץ הוא לפעמים מגלה כלפיו רחמים, בדרך כלל כשמיוריאל נחטפת או נהפכת למפלצת על ידי היצורים המוזרים בסביבתם, מצב בו רק שיתוף פעולה של שניהם יכול להחזיר עטרה ליושנה.
המחשב של אמיץ: מחשב השייך לאמיץ, אשר לו אישיות עצמאית.
המחשב נותן לאמיץ עצות וידע על אויבים ובעיות להן נקלע.
הוא מדבר במבטא בריטי ופעמים רבות מביע התנשאות כלפי אמיץ.
באחד הפרקים תקף את המחשב וירוס והוא הפך למפלצת.
שירלי המדיום: צ'יוואווה ירוקה ופוזלת, המשמשת כמדיום ומגדת עתידות.
היא נוטה להטיל קללות על אנשים שלא מוצאי חן בעיניה ביניהם יוסטס אותו היא מכנה "הטיפש ההוא".
לעיתים קרובות היא עוזרת לאמיץ אם מדובר בצורך בידע בקסם או בשבירת אחת הקללות של שירלי בעצמה.
כמו כן היא מנגנת בסקסופון.
מיסייה דה לה קוואק: ברווז פושע צרפתי.
גורם ליוסטס ומיוריאל לעשות פשעים בשבילו בלי שהם מודעים לכך.
בנוסף הוא מופיע כשהוא מנגן באקורדיון כשהדמויות מבקרות בצרפת.
האחים הברווזים: שלושה ברווזי-חלל אחים.
בנטון טרנטלה: דמות של זומבי הטוען שהוא במאי סרטי אימה שרוצה לעשות סרט בביתם של יוסטס, מיוריאל ואמיץ.
בהמשך מתברר שהוא פושע שמנסה להחיות את שותפו, ארול ואן וולקהיים, מהמתים.
בפרק מאוחר יותר מופיע כבמאי תוכנית ריאליטי הרוצה לעשות תוכנית עם יוסטס.
מא בג: אימו הקשוחה של יוסטס.
מא חובשת פאה וחובשת משקפיים הזהים לאלה של בנה.
מתייחסת בזלזול ואדישות אל יוסטס ושונאת את מיוריאל אבל חביבה ומפנקת אל אמיץ.
פריקי פרד: אחיינה חולה הנפש של מיוריאל, ספר במקצועו.
נוטה לגלח לגמרי אנשים עם הרבה שיער (ביניהם אמיץ).
הד"ר ההודי: הד"ר שאמיץ בעליו מבקרים אצלו כשיש בעיה או נזק אצלם.
הוא הרבה פעמים אומר שאין שום דבר שהוא יכול לעשות, ופעמים מעטות יש לו עצה או עזרה בשבילם.
מנחה ערוץ 99 - "חדשות שום מקום": האיש שמנחה את ערוץ 99 בטלוויזיה, ערוץ "חדשות שום מקום".
המנחה תמיד מופיע בפתיחת התוכנית ומספר לצופים בבית על מה הסדרה.
הוא מופיע גם במהלך הפרקים כשהוא מספר בעיקר את החדשות הרעות ב"אמצע שום מקום" (גם החדשות ה"טובות" לכאורה שהוא מספר תמיד מסתבכות ומתגלות כרעות).
קללת המלך רעמסס: רוח רפאים של המלך רעמסס.
הרוח מטילה שלוש קללות על אנשים שגנבו לוח עתיק השייך לו.
ראש בקר: חזיר בעל מסעדה.
אמיץ ויוסטס מתארחים אצלו, אך אמיץ חושד שהוא ואשתו מכינים את הבשר שלהם מכלבים ובני אדם (עקב פרצוף של לקוח שהופיע על ההמבורגר שלו).
לבסוף מתברר שהם פשוט אוהבים לפסל את הלקוחות שלהם בבשר.
הוא חוזר בפרקים מאוחרים יותר בעיקר בתפקיד של קצב.
קוטס החתול: חתול מרושע שמנהל מספר עסקים (כגון בית מלון, חנות ממתקים וכו').
הוא נוהג בדרך כלל לנסות להתעלל או לחסל את לקוחותיו.
בעסקיו לעיתים קרובות יש שלט האוסר כניסה לכלבים.
מיוריאל ויוסטס עולים על מזימותיו בקלות יותר מאשר אצל נבלים אחרים בסדרה.
איש השלג: איש שלג שמנסה להחיות את משפחתו, שנמסה בעזרת נוזל שנמצא בבני-אדם.
אמיץ מצליח להציל את המצב ובעיקר את מיוריאל.
אמיר אוריין (נולד ב-7 בספטמבר 1944) הוא שחקן, במאי, מחזאי, מורה ומבקר תיאטרון.
החדר - אמנויות במה ומסך" (שנקרא עד 1994 בשם "תיאטרון החדר - המעבדה לתיאטרון") ו"שיטת אוריין - המעגל הפתוח".
אביו עלה מרוסיה ואימו עלתה מפולין בשנות ה-20 של המאה ה-20. האב היה חלבן והאם עקרת בית.
בהמשך פתחו מכולת ברחוב אחד העם.
כשהיה בן 16 הופיע לראשונה על במת התיאטרון.
בגיל 18 הציג עבודת בימוי ראשונה על פי מחזה מאת ויליאם בטלר ייטס.
מאז הופיע בתיאטרון, בקולנוע ובטלוויזיה, והוא מעורב רבות בעולם התיאטרון הישראלי.
למד בבית הספר למשחק של התיאטרון הקאמרי ובחוג השחקנים של נולה צ'לטון.
בגיל 25 בשנת 1970 החל להופיע בתוכניות טלוויזיה שונות, שר, מנגן ומשחק ב"אמיר שר ומספר" ו"דני וגיל במסע בלתי רגיל".
בין השנים 1974 1977 היה חבר הנהלת ער"ן - עזרה ראשונה נפשית בתל אביב.
ב-1978 הקים את "הסטודיה הדרמטית" אותה ניהל ובה הנחה קבוצות שחקנים וביים אירועי רחוב, עד שנת 1985. ב-1979 לימד משחק בבית הספר למשחק "אקרן".
בין השנים 1980–1994 שימש כמבקר התיאטרון של השבועון "העיר" ונודע ככותב חרוץ, קפדן וקשוח.
בין השנים 1982–1986 היה חבר בוועדות התיאטרון לילדים ולמבוגרים באמנות לעם, וערך והנחה סימפוזיונים ברחבי הארץ בנושאי תיאטרון, ספרות ושירה מטעם אמנות לעם.
בין השנים 1983–1984 יזם, תכנן וניהל אמנותית את "תיאטרון הקריאה של תל אביב" בבית אריאלה בתל אביב, יחד עם ד"ר שוש אביגל.
בין השנים 1994–1997 שימש כיו"ר הוועדה האמנותית של "מרכז הפרינג' של תל אביב - הבית להצגות תיאטרון".
ב-1995 שימש כיו"ר ההנהלה הציבורית של "המרכז לתיאטרון עכו".
בין השנים 1996–1999 הנחה קבוצות צעירים בתל אביב ובאילת, לעזרה באמצעות הטלפון לנוער במצוקה, מטעם משרד הרווחה והעיריות.
ב-1998 יצא לאור "המעגל הפתוח - ספר אמנויות במה ומסך" בהוצאת ספרית פועלים.
ב-1999 היה חבר המדור לתיאטרון במועצה הציבורית לתרבות ואמנות במשרד המדע, התרבות והספורט.
ב-2002 שימש כיו"ר ההנהלה הציבורית של עמותת "אורתו-דה".
חבר "בת"י - איגוד במאי התיאטרון בישראל" מיום הקמתו.
ב-2007 קיבל פרס קיפוד הזהב למפעל חיים מטעם מועצת הפרינג' הישראלי.
ב-1963 ביים את ההצגה "הבקתה" מאת טי אס אליוט במסגרת חוג הבימה לנוער.
ב-1965 ביים יום-חיל בחיל האספקה בצה"ל.
לאחר שירותו הצבאי שירת במילואים במפקדת קצין חינוך ראשי כבמאי וכותב.
ב-1966 שיחק בהצגה "החייל האמיץ שוויק" מאת ירוסלב האשק שתרגם ועיבד עמוס קינן בתיאטרון הוורוד.
ב-1968 גילם את פנחס שדה בהצגה "החיים כמשל" שעיבד וביים מאיר ינאי בתיאטרון עידן.
באותה שנה גילם את יוסי בהצגה "אצל גרוסמן יש משבר" שכתבה אביטל בש וביים שמואל שילה בתיאטרון עידן.
ב-1968 גילם את דין בהצגה "כך משתעשעת אמי המשוגעת" מאת אן ג'ליקו שביים עודד קוטלר בתיאטרון החאן.
באותה שנה גילם את השוטה במחזמר "פישקה החיגר" שעיבד וביים יואל זילברג (ע"פ הספר "מלך הקבצנים" מאת מנדלי מוכר ספרים) בתיאטרון השדרה; ושיחק בהצגה "לא ביום ולא בלילה" מאת אברהם רז שביימה מרים ברנשטיין-כהן בתיאטרון צוותא.
ב-1969 שיחק בהצגה "סולומון גריפ".
מאת חנוך לוין שביים הלל נאמן בתיאטרון הפתוח, וגילם את אסף בהצגה "לילה במאי" מאת אברהם ב.
יהושע שביים יוסי יזרעאלי בתיאטרון בימות.
ב-1971 שיחק בהצגה "החי על המת" מאת ישראל אלירז (ע"פ ספר בעל אותו שם מאת אהרן מגד) שביים הלל נאמן והפיקה מרים עציוני בתיאטרון לילך.
הצגה זו הייתה בין הראשונות ששילבו קולנוע ותיאטרון.
ב-1972 גילם את מר סליק בהצגה "מר סליק" מאת ליליאן אטלן שביים דוד ברגמן בתיאטרון הבימה בהפקת תיאטרון גיורא גודיק, וגילם את קרופניק בהצגה "המרק של קרופניק" מאת יצחק גורמזאנו גורן שהועלתה בסדנה למחזאות מקורית של תל אביב.
גילם את דון בהצגה "פרפרים הם חופשיים" מאת לאונרד גרש בתיאטרון גיורא גודיק.
ב-1972 ביים ושיחק בתיאטרון "לה-מאמא" תל אביב, שהיה הסניף העברי של תיאטרון "לה מאמא" שבניו יורק.
באותה שנה ניהל קייטנת נוער שוחר אמנות בשכונת בית וגן בירושלים, ובמסגרתו הועלה המופע הניסיוני "התבוננות".
בין השנים 1972–1974 שיחק בהצגות שונות בתיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער.
ב-1967 הנחה, הגיש ושיחק ב"משחקצב" - סדרה הטלוויזיונית הראשונה בעברית לילדים בטלוויזיה הישראלית.
ב-1968 שיחק בסרט "כל ממזר מלך" שביים אורי זוהר.
ב-1969 שיחק בסרט "מצור" שכתבו דן בן אמוץ וגילה אלמגור וביים ג'ילברטו טופאנו.
באותה שנה גילם את גדי בסרט "השמלה" שביים יהודה ג'אד נאמן.
ב-1973 כתב, ביים ושיחק בסדרה "אמיר מספר על קלופסי ואחרים" - בטלוויזיה הלימודית.
ב-1974 הופיע בטלוויזיה הלימודית בסדרה "דני וגיל במסע בלתי רגיל".
בהמשך השתתף בפרק של הסדרה "רגע עם דודלי" כמנחה תוכנית הטלוויזיה "מי שמע, מי ראה".
ב-1982 גילם מח"ט בחיל השריון בסרט "גבי בן יקר" שכתב ערן פרייס וביים אורי ברבש.
ב-2009 גילם את צלם אנוש - מנהיג כת רוחנית כריזמטי ואפל בסדרת הטלוויזיה "תמרות עשן" ששודרה בערוץ הוט 3. באותה שנה גילם את באוור בסדרה "סוזנה הבוכייה" שביימו לינה וסלבה צ'פלין.
ב-2010 גילם את קובי, מרצה לקולנוע בסדרת הטלוויזיה "מעצר בית" ששודרה בערוץ 2. ב-2013 גילם את הנביא דיראזור בסדרת הטלוויזיה "גאליס" ששודרה בהוט.
ב-2014 גילם אבא בסדרת הטלוויזיה "הפקולטה" ששודרה בהוט.
עסק גם בדיבוב: בין השנים 1979–1981 הפיק את הדיבוב לסדרה "סיפורימפו" לצד חסיה ורטהיים.
בין השנים 1980–1982 דיבב בסדרת הטלוויזיה "קוטי הקטר".
ב-2010 דיבב את הזחל בסרט "אליס בארץ הפלאות".
בשנת 2013 השתתף בסדרה גאליס בתפקיד "דיראזור"- נביא "גאליסיה".
ב-1985 הקים את "תיאטרון החדר - המעבדה לתיאטרון", אותה הוא גם מנהל אמנותית.
תיאטרון החדר הוא מעבדה העוסקת במחקר, לימוד ויישום של התנהגות אדם-יוצר בתחום אירוע אמנותי.
כל הצגה מלווה במחקר ובודקת לפחות פן אחד של האירוע האמנותי: מקום, זמן, יחסי יוצר וקהלו ועוד.
ב-1985 ביים ועיצב את ההצגה "ארוחת הערב" שהתקיימה בחדר על גג בית ברחוב הרב קוק 8 בתל אביב בו ממוקם התיאטרון.
כותרת המשנה לשם ההצגה היה "שיעור בהלכות שולחן ערוך לקהל של חוזרים בתשובה".
בהצגה זו נבדקו ונחקרו מרכיבי הזמן והמקום והשפעתם על המתרחש.
ב-1986 ביים את ההצגה "בת הים הקטנה ועלייתה השמיימה בזרועות קיטש".
הצגה זו הועלתה פעם אחת בלבד - במשך 90 דקות ובהשתתפות 30 שחקנים - על שפת הים של תל אביב בסמוך לתיאטרון.
ב-1987 כתב, ביים וגילם את המטפל בהצגה "קריעה" (על-פי סיפור קצר בשם זה מאת ברכה סרי).
באותה שנה לימד את שיטת "המעגל הפתוח" בחוג לקולנוע באוניברסיטת תל אביב.
ב-1988 ניהל אמנותית את ההצגה "רכבת השיגעון" שכתב יהודה כידן וביים שלומי מנע.
הצגה זו סיפרה על אישה הנמצאת בדיכאון אחרי לידה, הקהל הוגדר כאורחים שבאים לבקר את היולדת ומטרת ההצגה הייתה לבחון את מערכת היחסים בין יוצר, דמות וקהל, בתנאים של אינטימיות.
ב-2002 תרגם ועיבד את ההצגה "נו אקסיט" מאת ז'אן-פול סארטר, אותה גם ביים לצד אבי גיבסון בר-אל.
ב-2004 כתב וביים את ההצגה "המכונית" שהוגדרה "מופע רחוב הזוי"..
ב-2006 יצר לצד מאיה אלרון את ההצגה "שם משתמש גנרל" שהוגדרה כקברט סאטירי.
ב-2008 כתב וביים את "הדיבוק בחדר", עיבוד למחזה "הדיבוק" של ש.
ב-2011 גילם את היטלר בהצגה "היטלר - הווידוי האחרון" שכתב לצד טובה רוגל וביים לצד גיבסון בר-אל.
ב-2014 עיבד וביים את "הנוסע הסמוי", הצגת יחיד שכתב ושיחק יוסי זיו על פרשת הנוסע הסמוי שחשף העיתונאי יגאל סרנה ב-1984.
שיטת אוריין - המעגל הפתוח
בשנת 1985 ייסד אוריין את "תיאטרון החדר - המעבדה לתיאטרון" בו הוצגה לראשונה "שיטת אוריין - המעגל הפתוח".
מסקנות ולקחים מתוך יצירת המעגל הפתוח הופיעו בקבצים אלו:
תיאטרון החדר, הגדרה חדשה והערות למונח תיאטרוני, תל אביב, מהדורה ראשונה 1985, 52 ע'.
תיאטרון החדר - המעבדה לתיאטרון - "החוברת השנייה", תל אביב, 1987, 132 ע' (כולל את המחזה "קריעה").
שיטת המעגל הפתוח, תיאטרון החדר - המעבדה לתיאטרון, "החוברת השלישית" (הקובץ השלישי), תל אביב 1992, 200 ע' (כולל את המחזה דם).
"המעגל הפתוח" יצא לאור בשנת 1998, בהוצאת ספרית פועלים, הביא לראשונה הן את הרקע העיוני לשיטה והן מבחר הנחיות, תרגילים והצעות מעשיות, בשיטת צעד אחר צעד, מן הרגע שבו נולד רעיון ועד למימושו כיצירה.
השיטה מגלמת בתוכה תפיסת כוללת של מרכיבי האירוע האמנותי, ומאפשרת ליוצרי במה ומסך, ולכל מי שמופיע בפני קהל, להציג דמות ספרותית, ציבורית או אישית, ולהביא לידי ביטוי הן את דפוסי ההתנהגות שנקבעו מראש להופעה והן את החוויה האישית המיידית.
התוצאה היא חופש פעולה נרחב והופעה חיה ואמינה יותר מבעבר.
אמיר אוריין ותלמידיו מקיימים סדנאות ליוצרים בתחומי במה ומסך - לבמאים, למורים ולמי שתפקידם מייעד אותם להופעה בפני קהל.
רבים מקרב אנשי התיאטרון והמסך בישראל למדו או השתלמו בהן.
אוריין גרוש בשלישית: בשנות ה-70 היה נשוי לבמאית ניצה גונן, בשנות ה-80 היה נשוי לרות דייכס, שחקנית ומורה למשחק.
היה נשוי לעינב קטן במשך 7 שנים והתגרש ממנה.
אמיר שמעון אשל (נולד ב-4 באפריל 1959) הוא אלוף במילואים בצה"ל, שכיהן כמנכ"ל משרד הביטחון.
שירת בצה"ל כראש אגף התכנון ולאחר מכן כמפקד חיל האוויר ה-17. בין היתר שימש כראש מטה חיל האוויר, ראש להק האוויר, מפקד בסיס תל נוף ובסיס רמון, רמ"ח מבצעים ומפקד טייסות 110 ו-201.
אביו הוא יחזקאל אשל (בטט), יליד עיראק, שעלה לארץ ישראל ב-1936, היה איש מערכת הביטחון בדרגת סגן-אלוף ושירת בגדוד 53 של חטיבת גבעתי במלחמת העצמאות.
אמו עדנה נולדה בתל אביב למשפחת אלון (אלפירוביץ) שעלתה מרוסיה, וחלק ממשפחתה נספה בשואה.
הוא גדל ברמת גן ולמד בתיכון אהל שם בעיר.
בעל תואר ראשון בלימודים כלליים מאוניברסיטת אובורן שבאלבמה ותואר שני מאוניברסיטת חיפה והמכללה לביטחון לאומי.
אשל התגייס לצה"ל ביולי 1977, התנדב לקורס טיס והוסמך כטייס קרב בשנת 1979. שירת בחיל האוויר כטייס "עייט" (סקייהוק) בבסיסים עציון ורמון, נלחם במסגרת טייסת 140 כמוביל מבנה במלחמת לבנון הראשונה.
במשך שנתיים שירת כמדריך בבית הספר לטיסה ובקורס אימון מבצעי, עבר הסבה למטוסי F-16 ושירת כסגן מפקד טייסת 253, טייסת מטוסי F-16 דגם "נץ".
כיהן כראש מדור במחלקת מבצעים של חיל האוויר.
בשנים 1993 עד 1995 פיקד על טייסת 201 ("האחת"), טייסת מטוסי F-4 פנטום ("קורנס 2000") שהוצבה בבסיס תל נוף והשתתפה בפיקודו במבצע דין וחשבון.
באפריל 1996 פיקד על הגזרה המזרחית בפיקוד הצפון במהלך מבצע "ענבי זעם".
בשנים 1996 עד 1999 כיהן כראש מחלקת המבצעים במטה חיל האוויר בדרגת אלוף-משנה.
ב-1999 מונה למפקד בסיס רמון.
בתפקידו זה השתתף, יחד עם טייס נוסף, בטיסת העברה של מסוק מדגם AH-64 אפאצ'י ("פתן") מבסיס רמון למחניים.
הוא ביצע צרור צילום (פעולה בה עוברים על כלל מתגי החימוש בכלי הטיס, על מנת להבטיח בטיחות חימוש) מבלי שידע שמסוקו חמוש בטיל חי.
להפתעתו, נורה ממסוקו טיל אוויר-קרקע מדגם AGM-114 הלפייר שחלף בקרבת כוח מילואים של מערך הנ"מ שהיה באימון במקום.
מפקד חיל האוויר, האלוף איתן בן-אליהו, מינה ועדת חקירה חיילית בעקבות האירוע והדבר נרשם לחובתם של הטייסים.
אשל קנס את עצמו בעקבות האירוע, אך קידומו לא נפגע.
בהמשך מונה למפקד בסיס תל נוף, תפקיד בו שירת למעלה משנתיים.
בתפקידו זה התפרסם בתקשורת כאשר הוביל את מטס חיל האוויר מעל מחנה ההשמדה אושוויץ בירקנאו.
המשפט שבחר אשל להקריא בטיסה מעל שמי אושוויץ היה:
את הרעיון למטס הגה אשל עוד בשנת 1987 כשפיקד על משלחת חיל האוויר באימון בגרמניה.
בשנת 2003 כשהזמינו הפולנים את חיל האוויר לטוס בארצם באירוע בראדום במלאת 85 שנה לחיל האוויר שלהם, ביקש אשל ממפקד חיל האוויר להתנות את ההגעה במתן אפשרות לטוס מעל אושוויץ.
למרות הסיכום שהמטס יהיה ברום גבוה יחסית, הפר אשל את ההסכמה והוביל את המבנה בגובה נמוך בחולפו מעל למחנה.
ב-2004 מונה לראש להק האוויר, והוביל עם תא"ל שמואל זכאי, מפקד אוגדת עזה, שינוי בתפיסת ההפעלה של כוחות אוויר ויבשה של מבצע ימי תשובה.
אשל גם לחם במבצע והוביל גיחה מעל מחנה הפליטים ג'באליה.
ב-2006 מונה לראש מטה חיל האוויר, ושימש בתפקיד בין היתר במלחמת לבנון השנייה ובמבצע מחוץ לקופסה.
ב-27 במרץ 2008 מונה לראש אגף התכנון בדרגת אלוף.
ב-14 במאי 2012 מונה למפקד חיל האוויר והחליף את עידו נחושתן בתפקיד.
בעת כניסתו לתפקיד סירב אשל לקבל רכב מתוצרת חברת פולקסווגן שמוצע לאלופי צה"ל, וזאת לאור התנגדותו לקבלת רכב מתוצרת גרמניה.
במהלך כהונתו יצא צה"ל למבצע עמוד ענן, שבו חיל האוויר נשא בעיקר עול הלחימה, הן בתקיפה באמצעות מטוסי החיל, והן בהגנה באמצעות מערכת כיפת ברזל.
בתחילת המבצע נהרג בסיכול ממוקד מפקד הזרוע הצבאית של החמאס אחמד ג'עברי.
בהמשך כהונתו יצא צה"ל למבצע צוק איתן, שבו לקח חיל האוויר חלק מרכזי, הן בתקיפה באמצעות מטוסי החיל, והן בהגנה באמצעות מערכת כיפת ברזל.
במהלך מלחמת האזרחים בסוריה קיבל חיל האוויר אחריות על ניהול המערכה למניעת העברת אמל"ח מאיראן וסוריה לחזבאללה.
במסגרתו ערך החיל תקיפות רבות של מטרות בשטח סוריה ושיירות נשק לחזבאללה.
בתקופת כהונתו נקלטו בחיל מטוסי M-346 "לביא" (מטוס אימון סילוני), C-130 סופר-הרקולס, "שמשון" (מטוס תובלה) ו-F-35I אדיר (מטוס קרב חמקן) ומערכות ההגנה נגד טילים קלע דוד וחץ 3. מטוס הF-35I אדיר נקלט בחיל האוויר ב-16 בדצמבר 2016 ולמחרת טס בו אשל את טיסת הבכורה.
כהונתו של אשל הוארכה בשנה, והיא הכהונה הארוכה ביותר בתפקיד מאז פרישתו של מרדכי הוד בשנת 1973. ב-14 באוגוסט 2017 החליף עמיקם נורקין את אשל בתפקידו כמפקד חיל האוויר.
עם סיום כהונתו העניק מפקד חיל האוויר של ארצות הברית לאשל את אות לגיון ההצטיינות.
כמו כן קיבל במהלך כהונתו את צלב הכבוד מזהב מטעם גרמניה.
בינואר 2019 מונה לחבר ועד מנהל בהתנדבות בעמותת "קרן רמון", זאת לבקשתה של רונה רמון לפני מותה.
בפברואר 2019 מונה לדירקטור מטעם קרן פימי בחברת Bird Aerosystems.
בינואר 2020 פורסם כי הוא משמש כיועץ של בני גנץ, ראש רשימת "כחול לבן", לענייני תוכנית השלום של טראמפ.
במסגרת זו פעל למנוע החלת ריבונות מיידית בבקעת הירדן וביהודה ושומרון במסגרת תוכנית המאה של נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ.
במאי 2020 עם כניסתו של גנץ לתפקיד שר הביטחון, מונה אשל למנכ"ל משרד הביטחון.
כמנכ"ל משרד הביטחון הוביל אשל תהליכי בניין כוח, בהם רכש מטוסי תדלוק, מסוקים וצוללות ופיתוח מערכת יירוט באמצעות לייזר.
אשל פעל לחיזוק הקשרים הביטחוניים עם מדינות רבות ברחבי העולם ובראשן ארצות הברית ומדינות הסכמי אברהם.
במהלך כהונתו התרחב היצוא הביטחוני בעשרות אחוזים לשיא של 11.3 מיליארד דולר בשנת 2021.
אשל הוביל את העברת צה"ל לנגב והוצאת מחנות צה"ל ממרכזי הערים לטובת שטחי בנייה ומסחר, ואת רפורמת 'נפש אחת', לשיפור הטיפול והשירות לנכי צה"ל.
בתקופתו כמנכ"ל ביצע משרד הביטחון שינוי במעמדם של יתומי מערכות ישראל, הרחיב את ההכרה בצוללי הקישון, קידם את חוק "ממדים ללימודים" ואת העלאת שכר החיילים.
בראיון בספטמבר 2022 תיאר את המב"מ, המערכה בין המלחמות למניעת התבססות איראן בסוריה.
בראיון הביע תמיכה במשא ומתן שהתנהל מול לבנון סביב הגבול הימי, וטען כי חיזוק ממשלת לבנון הוא אינטרס ישראלי.
אשל קבל על חוסר הסכמה מצד נתניהו לתעדף ולקצץ בתקציב הביטחון, ומנגד ציין את גנץ ואיזנקוט שביצעו תעדוף זה כרמטכלי"ם.
בנובמבר 2022, זמן קצר אחרי הבחירות לכנסת העשרים וחמש, הודיע על רצונו לפרוש מתפקידו.
הוא סיים את כהונתו ב־1 בפברואר 2023.
אחרי סיום התפקיד במשרד הביטחון
בשנת 2023 מונה לתפקיד יו"ר חברת אינטל טק, ובפברואר 2024 החל לכהן בנוסף כדירקטור בחברת רב-בריח.
אשל נשוי ואב לשלושה ילדים.
מתגורר עם משפחתו במושב קדרון.
אֶמִיר או אַמִיר הוא תואר כבוד או אצולה הרווח בשימושו במדינות אסלאמיות במזרח התיכון, בצפון אפריקה, באסיה הקטנה, במדינות הטורקמניות, ובפקיסטן.
משמעות המילה, הנגזרת מהשורש הערבי א־מ־ר (أمر), היא "מפקד".
במקור היא נועדה לציין מנהיג או מפקד של קבוצת אנשים.
עם הזמן הפך השימוש בתואר זה כדי לציין גם שליטים ומושלים ממדינות קטנות.
בימינו, משמש תואר האמיר בעולם הערבי ל"נסיך" או ל"יורש העצר".
מדינה הנשלטת על ידי אמיר היא אמירות.
כמה מהאמירויות הן מדינות ריבוניות, כמו כווית, הנשלטת על ידי שושלת אל-סבאח מאז עצמאותה ב-1961; קטר (מאז 1971) ובחריין (בשנים 1971-2002).
אמירויות יכולות להוות גם חלק ממדינה ריבונית, כמו איחוד האמירויות הערביות.
פירוש נוסף של התואר כ"נסיך" הוא במשמעותו כצאצא זכר של השליט.
במשמעות זו נמצא התואר בשימוש בסולטנות האיים המלדיביים.
בכמה מדינות אחרות תואר זה משמש לתיאור יורש העצר.
כך למשל יורש העצר הירדני, חוסיין בן עבדאללה השני, מלך ירדן, מכונה "האמיר חוסיין".
אמיר היה גם נציב בפרובינציה של האימפריה האיסלאמית.
בצורתו התורכמנית של התואר - אאמיר, הוא משמש בהודו ובפקיסטן במשמעות "עשיר" - פעמים רבות בקונוטציה של אלמותיות.
אמיר הוא גם תוארו של מנהיג כת אסלאמית שנוסדה בלאהור ב-1914. הנושא בתואר הוא בעל סמכות אסלאמית בלבד, ונטול כוח פוליטי.
עד היום נשאו בתואר זה חמישה ממנהיגיה של התנועה האחמדית של לאהור.
בצפון ניגריה ובמדינות אחרות באזור הסהרה, התואר משמש לתיאור ראשי שבטים.
התנועה היזידית לצד התואר שייח' המשמש את המנהיג המוסלמי שלה, מעניקה את התואר האמיר למנהיג שאינו מנהיג מוסלמי גרידא.
כל אחד מהח'ליפים הראשונים נקרא "אמיר המאמינים" (أمير المؤمنين), על מנת להדגיש את מנהיגותו מעל כלל העולם המוסלמי, ובייחוד במובן הכוחני והניצי למונח הג'יהאד על פי דת האסלאם.
יורש העצר של ערב הסעודית
אמיר אביעוז-אבולעפיה (נולד ב-13 במאי 1968) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת אלוף.
שימש ראש אגף התכנון, מפקד עוצבת הפלדה, ראש חטיבת התכנון באגף התכנון, מפקד עוצבת עידן ומפקד חטיבת הנח"ל.
אבולעפיה גדל בטבריה והתחנך בבת-ים.
בוגר מגמת אלקטרוניקה בבית הספר "אורט מלטון" בת-ים.
בשנות לימודיו בתיכון, בלט בפעילותו במועצת התלמידים.
אבולעפיה התגייס לצה"ל בספטמבר 1986, ושובץ בגדוד 950 (לימים גדוד 50) בחטיבת הנח"ל.
בסיום הקורס שב לחטיבה ושימש כמפקד מחלקה בגדוד.
בנובמבר 1990 מונה למפקד פלוגה בגדוד 50. בשנת 1992 שימש כמפקד פלוגה בבה"ד 1. בהמשך מונה למפקד פלס"ר נח"ל בין השנים 1993–1995, והוביל אותה בלחימה בדרום לבנון וכנגד ארגוני הטרור הפלסטינים במהלך האינתיפאדה הראשונה.
לאחר מכן שירת בנספחות צה"ל בוושינגטון.
לאחר לימודים בפו"ם, הועלה לדרגת סא"ל ומונה למפקד גדוד 906 בין השנים 2000–2002. לאחר מכן הקים את גדס"ר נח"ל, ושימש כמפקד הגדוד בין השנים 2002–2004.
בשנת 2004 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד מפקדת כוחות אוויר מיוחדים, ושימש בתפקיד עד שנת 2006. ב-4 במאי 2006 מונה למפקד חטיבת בנימין, והוביל אותה בלחימה בטרור הפלסטיני.
במהלך התפקיד פיקד על מבצע המעצר של איברהים חאמד, מחבל מארגון חמאס.
בתפקיד זה שימש עד מאי 2008. בהמשך שימש כראש מחלקת מבצעים באמ"ץ בין השנים 2008–2010. ב-19 במרץ 2010 מונה למפקד חטיבת הנח"ל.
באוקטובר 2010 פרסם מאמר בביטאון "מערכות", אשר עורר הדים בצבא ומחוצה לו, ובו קבע כי מפקדים בצה"ל מפחדים להביע עמדה עצמאית ולחלוק על הממונים עליהם.
לאחר השרפה בכרמל רתם את חייליו למלאכת שיקום רכס הכרמל.
בשנת 2022 מונה על ידי שר הביטחון בני גנץ לעמוד בראש ועדת האיתור למפקד גלי צה"ל.
ב-25/06/2023 הוקמה על ידי הרמטכ"ל דאז רב-אלוף הרצי הלוי ועדת חקירה לבחינת אסון צור הראשון, שבראשה עמד אלוף (במיל') אמיר אבולעפיה.
על סמך מסקנותיה נקבע בסבירות גבוהה כי מדובר היה בפיגוע של מכונית תופת בהכוונה איראנית.
בשנת 2024 מונה אלוף במיל' אמיר אבולעפיה לעמוד בראש מנהלה מיוחדת לצד בכירים בשב"כ וגמלאי המוסד לחקר התנהלות השב"כ סביב אירועי השבעה באוקטובר.
במרץ 2025 פורסמו מסקנות הוועדה לציבור.
אבולעפיה מתגורר במודיעין, נשוי ואב לשלושה.
בוגר המכללה לביטחון לאומי ובעל תואר שני במדעי המדינה מאוניברסיטת חיפה.
אמיצה הוא סרט אנימציה ממוחשבת של חברת פיקסאר.
עלילתו היא סיפור אגדה על נסיכה צעירה בשם מרידה, החיה בהיילנדס הסקוטים.
מרידה היא בתם של המלך פרגוס והמלכה אלינור, וגם קשתית מוכשרת.
הסיפור סובב את התמרדותה נגד ציפיות הוריה שתמלא את מסורות משפחת המלוכה כנסיכה, בעוד היא רוצה לקבוע את גורלה בעצמה.
הקונפליקט סוחף את סביבתה אל תוך כאוס, כישופים ואתגרים רבים, ומרידה נאלצת להציל את המצב.
את הסרט ביימו ברנדה צ'פמן, סטיב פיורסל ומארק אנדרוז.
הסרט הופץ על ידי חברת וולט דיסני ויצא לאקרנים בארצות הברית ב־22 ביוני 2012. הסרט זכה בפרס גלובוס הזהב בתחום ההנפשה, וכן באוסקר לסרט המונפש הטוב ביותר.
דמותה של מרידה משתתפת בעונה החמישית של סדרת הטלוויזיה "עד עצם היום הזה" (2015–2016).
בסקוטלנד, ישנה ממלכה המורכבת מארבעה שבטים - דנברוך (DunBroch), מקגאפין (MacGuffin), מקינטוש (Macintosh) ודינגוול (Dingwall).
מלך משבט אחד שולט על כל הארבעה.
בתחילת הסרט, למלך פרגוס משבט דנברוך ולמלכה אלינור נולדת ילדה אדמונית בשם מרידה.
ביום הולדתה, מעניק לה אביה מתנה - קשת ארוכה.
מרידה גדלה והופכת לקלעית מצטיינת ועיקר עניינה מתרכז בקליעה למטרה, או לכלי מלחמה אחרים, למורת רוחה של אלינור - אמהּ.
בזמן שמרידה הילדה משחקת בחץ וקשת, היא פוגשת את "אורות התעתועים", דמות אגדית שנאמר באגדות שבכוחה להוביל אדם אל גורלו.
זמן קצר לאחר מכן, דוב ענק תוקף את המשפחה.
פרגוס מצליח להדוף את הדוב בעוד מרידה ואלינור נמלטות, אך הדוב הכביר תולש את רגלו של פרגוס, וזו מוחלפת ברגל מעץ.
מרידה מגיעה לגיל שש עשרה וכעת היא אחות לשלישיית אחים קטנים: האמיש, האריס והוברט.
המלכה אלינור מודיעה לה שהיא אמורה להתארס לאחד מבני ראשי שלושת השבטים, בעלי הברית של אביה.
מרידה לא מסכימה, ואף כועסת על אמהּ על כך שהיא מחייבת אותה להינשא לא מרצונה למישהו כשאינה מעוניינת בכך, ואלינור מזכירה לה אגדה על נסיך שהרס את הממלכה שלו מכיוון שהוא רצה "למרוד" וללכת בדרך שלו.
אלינור גם מזהירה אותה שאם לא תעשה כדבריה היא תהרוס את המסורת והמורשת של שבט דנברוך ושל שאר השבטים, אך מרידה בשלה ועדיין כועסת ומאוכזבת מאמהּ על האטימות שהיא מפגינה.
מרידה מרגישה שאיש אינו מקשיב לה, ואומרת שאם רק יקשיבו לה, הדברים יסתדרו.
אלינור מצדה רוצה שמרידה תקשיב לה.
גם היא מאמינה שאם מרידה תקשיב הכל יסתדר.
במקום להגיע להבנה הדדית, השתיים מצפות כל אחת לקשב מהשנייה, ונותרות מתוסכלות.
השבטים של מקינטוש, מקגאפין ודינגוול מגיעים עם הבנים הבכורים של מלכיהם (כלומר, יורשי העצר שלהם) להתחרות בתחרות משחקי ספורט, שהוחלט שהזוכה בהם יזכה בידה של מרידה.
לפי המסורת, מרידה בוחרת את המשחק בו יתחרו.
היא בוחרת בירי בחץ וקשת למטרה, ודורשת את זכותה להתמודד כיורשת העצר של שבט דנברוך.
לפי המסורת, מותר גם לנשים להתמודד על הכתר, אך הדבר לא מקובל.
מרידה מנצחת ומביסה כל אחד ממחזריה בתחרות חץ וקשת, למרות התנגדותה הגדולה של אמה.
מאוחר יותר, אלינור נוזפת במרידה לגבי העתיד שלה ואי הציות שלה לכללים, אך מרידה נותנת בתחושת כעס וייאוש וללא תובנות אמיתיות.
מרידה חותכת עם חרבה את "בד השושלת" של המשפחה, שמציג את עץ המשפחה, והקרע נוצר בדיוק בינה לבין אמהּ, כסימן לנתק.
אלינור זורקת את הקשת של מרידה לאח ומרידה הפגועה בורחת ומגיעה ליער.
ביער, היא רואה את "אורות התעתועים", והם מובילים אותה לצריף של מכשפה זקנה שמתחזה למוכרת גלופות עץ.
האישה הזקנה מנסה להכחיש שהיא מכשפה, אבל אחרי כמה שכנועים של מרידה, המכשפה מסכימה לתת לה כישוף ש"ישנה את אמהּ" (כמו שמרידה ביקשה).
המכשפה מביאה למרידה עוגה ומבטיחה שאם אמהּ תאכל את העוגה, היא תשתנה.
מרידה חוזרת לטירה ונותנת לאלינור את העוגה, אבל במקום לשנות את דעתה על הנישואין - כפי שמרידה קיוותה - המלכה הופכת לדוב שחור גדול.
אלינור אמנם נותרת מודעת לסביבתה ומתנהגת כמו בת אדם, אך מרידה מבינה שטעתה ומצליחה בעזרת אחיה להבריח את אמהּ מהלוחמים במקום ואביה, ששונא דובים מאז התקרית עם הדוב שלקח ממנו את רגלו.
מרידה ואלינור מוצאות את הצריף של המכשפה אך הצריף ריק, מלבד סימן שהשאירה לה המכשפה לפיו הכישוף יהיה קבוע, אלא אם כן הן יבטלו אותו לפני הזריחה השנייה מהטלתו.
כמו כן, היא מותירה הערה חידתית לפיה ניתן לבטל את הכישוף רק אם מרידה "תתקן את הקשר אשר נקרע על ידי גאווה".
מרידה ואלינור מתקרבות כשהן מחפשות מזון, ומרידה מתחילה להצטער על כך שהיא הלכה למכשפה.
השתיים רואות את "אורות התעתועים" והם מובילים אותן לחורבות עתיקות.
שם הן נתקלות בדוב שטרף את רגלו של פרגוס.
הן מגלות שהדוב היה פעם נסיך, שנהפך לדוב לכל ימי חייו מאותה סיבה שאלינור הפכה לדוב - הוא רצה למרוד ולהרוס את המורשת, והלך למכשפה בבקשה שתהפוך אותו לדוב.
הן מגלות שהוא גם חתך את סלע השושלת של משפחתו, כפי שעשתה מרידה.
מרידה נודרת לאמהּ שלא תיתן לה להיות חיה פראית כל חייה כמו הנסיך, והיא מבינה שהדרך להחזיר את אמה כמו שהייתה היא לחבר את הבד שנקרע.
בטירה, השבטים על סף מלחמה, אבל מרידה מדכאת את רוח הלחימה.
בעידוד אימה, מרידה משנה את המסורת וקובעת שכל ילד, ובפרט נסיך, יתחתן עם מי שהוא רוצה, מתי שהוא רוצה, וכך נסיכים ונסיכות לא יחויבו להינשא כנגד רצונם.
השבטים מסכימים, הם מחדשים את הקשר ביניהם וכתוצאה, מכירים בעובדה שמרידה תשלוט עליהם.
מרידה ואלינור מתגנבות לחדרה של מרידה כדי לחבר את הבד, הקרוע, אך אלינור מאבדת את שליטה על האנושיות שלה ומתנהגת כמו דוב פרא.
פרגוס נכנס לחדר ומותקף על ידי אלינור עד שהיא חוזרת להכרה אנושית.
אחרי שאלינור בורחת מהטירה, פרגוס, שחושב שהדוב טרף את אשתו, רודף אחריה.
בעזרתם של אחיה שהפכו גם הם לדובים כי אכלו מן העוגה, מרידה רוכבת לעבר אמהּ לאחר שתפרה את הבד ורצה להציל אותה.
מרידה מגיעה ומנסה לשכנע את אביה שהדוב הוא אלינור.
הדוב שטרף את רגלו של פרגוס מגיע ונלחם במרידה.
אלינור, עדיין בדמות דובה, נלחמת בנסיך-הדוב, ולבסוף הוא מת ונשמת הנסיך יוצאת ממנו.
בזריחה השנייה, מרידה מבינה את המשמעות האמיתית של חידת המכשפה.
היא מחבקת את אימה ואחיה, המלכה וילדיה חוזרים לגופם המקורי, והמשפחה מתאחדת.
כמה ימים לאחר מכן, הלורדים והשבטים חוזרים לבתיהם.
בסוף הסרט מרידה ואמה רוכבות על סוסים סביב סקוטלנד, והופכות את הקשר ביניהן לחזק מאי פעם.
דמות מדבב/ת (אנגלית) מדבב/ת (עברית) תיאור הדמות הנסיכה מרידה קלי מקדונלד אילנית גרשון מורדת במוסכמות, במסורת ובהוריה.
המלכה אלינור אמה תומפסון לימור שפירא אמא של מרידה ואשתו של פרגוס.
המלך פרגוס בילי קונולי יורם יוספסברג אביה של מרידה ובעלה של אלינור.
המכשפה ג'ולי וולטרס יעל עמית מביאה למרידה עוגה שבמקום לשנות את דעתה של אמא הופכת אותה לדובה.
לורד מגאפין קווין מק'קיד אמנון וולף ראש שבט מגאפין.
לורד דינגוול רובי קולטריין מיכה אוזין סליאן ראש שבט דינגוול.
לורד מקינטוש קרייג פרגוסון רובי מוסקוביץ ראש שבט מקינטוש.
העורב סטיב פרסל שרון כהן חיית המחמד של המכשפה.
כל פסקול הסרט הולחן ונכתב בידי פטריק דויל.
הרעיונות לסרט "אמיצה" צצו כבר בפיקסאר בשנים 2006–2008, כשהרעיון לסיפור על מרידה וקשריה עם משפחתה הוצג על ידי ברנדה צ'פמן והחל לפתח תסריט בהשראת יחסיה עם בתה כששמו במקור הוא "The Bear and the bow" (בתרגום מילולי לעברית: "הדוב והקשת").
בסופו של דבר פרויקט זה נקלט במחלקת הפיתוח של פיקסאר מתוך כוונה ליצור סיפור אישי עם אלמנטים פנטזיה והרפתקאות.
את מקומה של ברנדה צ'פמן כבמאית מילא מארק אנדרוז.
הביקורות לסרט היו מעורבות אך חיוביות בעיקרן.
הסרט קיבל ציון של 78 מתוך 100 באתר Rotten Tomatoes.
אמיר איבגי (נולד בי"א בשבט ה'תשל"ה, 23 בינואר 1975) הוא עיתונאי, שדרן רדיו וטלוויזיה, בעבר ממגישי מהדורת החדשות המרכזית של עכשיו 14, ומגיש את תוכנית הצהרים של ערוץ 14, "ארבע עם אמיר איבגי".
כמו כן מגיש איבגי את יומן הצהריים בגלי צה"ל.
לשעבר ראש מחלקת החדשות של גלי צה"ל.
שידר בעבר ברדיו דרום וברדיו קול הים האדום.
בעשור השני של המאה ה-21 הגיש חדשות ומשדרי אקטואליה בחטיבת החדשות של ערוץ 1, וכן הגיש את מהדורת "מבט", והיה אחד הפנליסטים ב"אולפן שישי" בקשת 12.
איבגי נולד וגדל באילת, להורים ילידי מרוקו.
בצעירותו שימש ככתב נוער בעיתונות המקומית בעירו, וכן בשבועון הנוער "ראש 1" ובתוכנית רדיו לנוער בגלי צה"ל.
את שירותו בצה"ל עשה בבית הספר לשריון.
לאחר סיום שירותו הצבאי, החל להגיש את תוכנית הבוקר בתחנת הרדיו "קול הים האדום" באילת.
בהמשך, ניהל את מחלקת החדשות בתחנה זאת, ערך והגיש משדרי אקטואליה.
ב-2002 עבד כתחקירן בתוכנית הטלוויזיה "שש עם אושרת קוטלר" בחברת החדשות של ערוץ 2. מ-2003 שימש כמגיש מהדורת החדשות המקומיות בדרום של "חדשות HOT" בערוץ 3. במקביל הגיש את תוכנית האקטואליה "בוקר טוב דרום" ברדיו דרום.
ב-2007 הצטרף לרשות השידור כעורך משנה ומגיש החדשות המקומיות בדרום.
ב-2011 עבר לחטיבת החדשות של ערוץ 1 כעורך ומגיש.
מ-2012 היה מגיש בכיר בחטיבת החדשות של ערוץ 1, הגיש את מהדורת החדשות היומית "מבט לחדשות" וכן שימש מגיש-מחליף בתוכניות "יומן", "פוליטיקה" ו"המוסף".
הגיש לסירוגין את התוכנית "הכל דיבורים" ברשת ב' של קול ישראל.
באפריל 2017 עם סגירת רשות השידור, הצטרף לערוץ 20 והחל להגיש את התוכנית "חדשות היום הזה" עד ירידתה מהאוויר בנובמבר 2018. בשנה זו גם הופיע ברשימת "100 האנשים המשפיעים בישראל" של עיתון "מעריב".
בדצמבר 2018 החל להגיש את "חדשות 20", מהדורת החדשות המרכזית של ערוץ 20.
בינואר 2019 החל להגיש את תוכנית "יומן הצהריים" בגלי צה"ל.
בתחילה היה זה יחד עם רינה מצליח ולאחר מכן, לבדו.
ביוני 2020 מונה לראש מחלקת החדשות של גלי צה"ל.
בדצמבר 2021 סיים את תפקיד זה, אולם הוא ממשיך להגיש את "יומן הצהרים" בשידורי התחנה.
ביולי 2022 הוא הצטרף כפנליסט באולפן שישי ובתוכנית פגוש את העיתונות.
במאי 2023 הודיע על עזיבתו את ערוץ 12 וחזרתו לערוץ 14. שם מגיש את רצועת ארבע בערוץ.
ביוני 2023 הוחלף בפאנל אולפן שישי על ידי העיתונאית דניאל רוט-אבנרי.
נשוי ואב לשניים וגר בבאר שבע.
אמיר אורן (נולד בשנת 1950) הוא עיתונאי, פובליציסט, שדרן רדיו ופרשן צבאי ישראלי.
כתבותיו פורסמו בעיתונים בישראל ומחוצה לה.
שימש פרשן צבאי גם בטלוויזיה וברדיו בישראל ובארצות הברית.
חתן פרס "המצוינות ומקצוענות בעיתונות הישראלית" על שם שלום רוזנפלד לשנת 2011.
התגייס לצה"ל בשנת 1968, ושירת ככתב צבאי בשבועון "במחנה" ובגלי-צה"ל.
במסגרת תפקידו תיעד את הנעשה בחזית הדרומית במהלך מלחמת ההתשה.
עם שחרורו מצה"ל המשיך לעבוד בשבועון "במחנה" ככתב הראשי במשך שלוש שנים נוספות, וסיקר את מלחמת יום הכיפורים עד להסכם הפרדת הכוחות.
לאחר מכן מונה למשך שנה כשליח השבועון בארצות הברית, ובמסגרת תפקידו הפיק כתבות על צבא ארצות הברית.
עם פרישתו מ"במחנה" המשיך לעבוד בארצות הברית במשך שלוש שנים, עד שנת 1976, במסגרת משרד הקישור לקונגרס בשגרירות ישראל בוושינגטון, ובמשלחת משרד הביטחון בניו יורק.
עם שובו לישראל בשנת 1977 הצטרף לצוות העיתונאים של "דבר", והרבה לעסוק בהכנת כתבות בנושאי צבא וביטחון.
בהמשך כתב גם מאמרי מערכת.
בשנת 1983 היה כתב העיתון בוושינגטון.
כעבור שלוש שנים שב לישראל, והמשיך לפרסם כתבות במסגרת "דבר" עד שנת 1996. תוך כדי עבודתו בעיתון שימש במשך שלוש שנים כפרשן צבאי במסגרת הערוץ הראשון, החל משנת 1995, וערך כתבות עבור התוכנית "מבט שני".
עם סגירת "דבר" החל אורן בשנת 1996 לעבוד כחבר מערכת ופרשן צבאי בעיתון "הארץ", תפקיד שמילא עד סוף אוקטובר 2017, אז עבר לכתוב באתר וואלה.
במהלך הקריירה שלו הגיש אורן תוכניות רדיו בגלי צה"ל, ושימש כפרשן צבאי גם בערוץ 2, בערוץ 10 ובקול ישראל.
היה הפרשן הישראלי של רשת הטלוויזיה האמריקאית CBS במהלך מלחמת עיראק ובמלחמת לבנון השנייה.
כתבותיו פורסמו בשבועונים אקונומיסט וניו ריפבליק.
לאורך הקריירה שלו עסק אורן גם בעבודות מחקר ותרגם ספרים שונים.
כתבותיו פורסמו בעיתונים שונים, בהם הירחון "מוניטין" והשבועון "כותרת ראשית".
בינואר 2011 קיבל את פרס "המצוינות ומקצוענות בעיתונות הישראלית" על שם שלום רוזנפלד מטעם מכון חיים הרצוג לתקשורת, חברה ופוליטיקה באוניברסיטת תל אביב.
נימוקי הפרס היו: "אורן משלב בכתיבתו את ההשכלה הרחבה, הידע, חקר האמת, השפה הבהירה, וההגינות בכתיבה, תכונות ששלום רוזנפלד המנוח העלה על נס בכתיבה העיתונאית.
אורן מביא לכל ניתוח צבאי ואסטרטגי את עומק ידיעותיו, אבל מאתגר את המערכות ואת קוראיו "לחשוב מחוץ לקופסה".
אורן קרא לנשיא המדינה שמעון פרס להשמיע את קולו נגד תקיפה ישראלית באיראן.
בזמן שמיעת העדויות בתיק המתנות, קרא אורן למאבטחי השב"כ לשנות את גישתם ארוכת השנים ולזכור שהם אינם חייבים נאמנות למאובטחים אלא למדינה.
למד מדע המדינה ויחסים בינלאומיים באוניברסיטת תל אביב ובאוניברסיטת וושינגטון.
החל משנת 2022, מגיש אורן את הפודקאסט "אפרכסת", בו הוא משוחח עם אנשי ביטחון וממשל.
כתיבתו של אורן כוללת פעמים רבות התחכמויות לשוניות.
לאחר הפסקת השיחות בין ישראל לחמאס במהלך מבצע צוק איתן כתב: "אפילו יושגו הבנות כלשהן בקהיר, לא תהיה נפילת מתח.
להפך, מתח הנפילות יישמר, גם אם הלהבות יונמכו לכדי צוק קטן, אש קטנה, עם ישראל בתפקיד הפינג'אן."
אורן כתב והפיק יחד עם העיתונאי מיכה פרידמן את הסרט התיעודי "תיק שמחוני".
הסרט, ששודר בערוץ יס דוקו בשנת 2006, עסק בעימותים בין הרמטכ"ל משה דיין לבין אלוף פיקוד הדרום אסף שמחוני, שנספה בתום מלחמת סיני בתאונת מטוס בדרכו להוכיח לראש הממשלה, דוד בן-גוריון, את צדקתו במלחמת הגרסאות בינו לבין דיין.
אורן היה שותף עם מיכה פרידמן לביצוע תחקירים וראיונות בסדרה בת 4 פרקים "לא תשקוט הארץ", שהפיק עמית גורן, ששודרה בערוץ הראשון בסוף שנת 2013, לציון 40 שנה למלחמת יום הכיפורים.
אורן היה מעורב בכמה משפטי דיבה.
בתחילת 2012 נדחתה על הסף תביעת לשון הרע של אברהם שרגאי, ראש ענף ביטחון במשרד ראש הממשלה, נגדו ונגד "הארץ".
בהמשך אותה שנה הסכימו אורן ו"מעריב" למחוק את התביעות ההדדיות בגין לשון הרע.
במסגרת הסכם הגישור, הודו ב"מעריב" כי פרסמו מידע ללא בדיקה, ואילו אורן הבהיר כי לא האשים את העיתון בדיווח מוטה בשל התערבות הרמטכ"ל לטובת עופר נמרודי.
ב-2006 תבע אורן את משה יעלון ואת "מעריב" על ידיעה שפורסמה בעיתון ולפיה "הפרשן הצבאי של עיתון 'הארץ' איים על הרמטכ"ל היוצא" (יעלון) כי אם ימנה את אלעזר שטרן לתפקיד ראש אכ"א, יעביר אותו "מהצד של הטובים לצד של הרעים".
בשנת 2013 הגיעו הצדדים לפשרה בלי שהאחד מודה בטענות האחר.
אורן נשוי ואב לשלושה ומתגורר בתל אביב.
אמיקצין (Amikacin) היא תרופה אנטיביוטית המשתייכת למשפחת האמינוגליקוזידים.
השימוש באמיקצין הוא לטיפול במגוון רחב של זיהומים חיידקיים, בהם: זיהומים בדרכי הנשימה, בעור, במערכת השתן, בדם ובעצמות.
אמיקצין פעילה בעיקר נגד חיידקים מסוג גראם שלילי (כגון אלו הגורמים לזיהום בדרכי השתן, הנרכשים בעיקר בעת שהות ארוכה בבית החולים) וחלק מהחיידקים מסוג גראם חיובי (כמו אלו שגורמים לדלקת זיהומית של פנים הלב (אנדוקרדיטיס)).
מנגנון פעילותה הוא קישור לתת יחידה הקטנה של הריבוזום (30S) ועיכוב תרגום החלבונים של החיידק.
אמיקצין משמשת לטיפול בקו שני בזיהומים בהם התגלתה עמידות לאנטיביוטיקות אחרות ממשפחת האמינוגליקוזידים כגון: גנטאמיצין וטוברמיצין.
כמו כן משמש לטיפול בשחפת הנגרמת לא כתוצאה מחידק המיקרובקטריה.
כמו שאר התרופות השייכות למשפחת האמינוגליקוזידיות, תופעות הלוואי העיקריות הן איבוד שמיעה, ופגיעה כלייתית.
לכן, בזמן מתן התרופה חשוב לנטר אחר רמות פינוי הקראטינין מהגוף (Creatinine clearance).
אמיקצין ניתן עד פעמים ביום, אינו ניתן בטבלייה דרך הפה, אלא רק דרך הווריד או זריקה תוך שרירית.
בישראל ניתן תחת השם: אמיקצין - פרזניוס 500 מ"ג/2 מ"ל.
אמיר באן (נולד ב-19 ביוני 1956) הוא איש היי-טק ישראלי שהתפרסם בשל חלקו בפיתוח הדיסק און-קי, ובפיתוח תוכנת דיפ ג'וניור , שהייתה אלופת העולם בשחמט מספר פעמים בין 1997 ל-2014.
באן מוסמך במדעי המחשב מהטכניון (1986) ומוסמך במנהל עסקים מאוניברסיטת תל אביב (2007).
את הדוקטורט עשה בתחום חקר הרציונליות באוניברסיטה העברית (2008).
החל בתכנות שחמט בשנת 1985. היה סמנכ"ל מחקר ופיתוח בחברת אם-סיסטמס.
בשנת 2015 באן קיבל יחד עם דב מורן וסימון ליצין את פרס IEEE Reynold B.
Johnson Information Storage Systems Award עבור תרומתו החלוצית למערכות אחסון המבוססות על זיכרון פלאש.
אמיר אדרי (נולד ב-26 ביולי 1985 באור עקיבא) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת השוער.
אדרי גדל במחלקת הנוער של מכבי חיפה, ובעונת עלה לקבוצה הבוגרת של המועדון ושימש במספר משחקים שוער שני לדודו אוואט כשניר דוידוביץ' נפצע ותום אלמדון שהה עם סגל הנבחרת הצעירה.
כשהחלים דוידוביץ' מפציעתו ואוואט עזב את הקבוצה, שימש אדרי שוער שלישי עד שבעונת הושאל למכבי הרצליה על מנת לצבור ניסיון במשחק פעיל.
בתום עונת ההשאלה שב למכבי חיפה, ועם פציעתו של דוידוביץ' בתחילת העונה תפס את מקומו בשער הקבוצה ב-11 משחקים.
בעונות הבאות הוסיף לשמש כשוער שני הפותח בהרכב מדי פעם במשחקי גביע הטוטו, ולעיתים תפס את מקומו של דוידוביץ' כשהיה פצוע.
בעונת , לאחר שבויאן שראנוב חתם במכבי חיפה ואדרי היה צפוי לשוב ולהידחק לתפקיד השוער השלישי, הוא הושאל למכבי נתניה, ולראשונה בקריירה שימש כשוער ראשון.
אדרי שמר על רשת נקייה ב-8 משחקים וקבוצתו סיימה את העונה במקום הרביעי.
בתום העונה שב למכבי חיפה, תחת הדרכתו של מאמנו במכבי נתניה, ראובן עטר.
כבר במשחק הפתיחה של העונה נפצע דוידוביץ', ואדרי שוב תפס את מקומו, אך לאחר מספר משחקים הודח מההרכב לטובת שראנוב והמשיך לשמש כשוער המשנה בקבוצה.
בסיום עונת נפצע אדרי ועבר ניתוח שמנע ממנו לשחק בעונה שלאחר מכן.
בתום עונת שוחרר ממכבי חיפה לאחר 13 שנה בקבוצה הבוגרת של המועדון.
אמיר איל (נולד ב-6 במרץ 1965) הוא איש עסקים ישראלי, יזם, רואה חשבון והבעלים של קבוצת ההשקעות אינפיניטי-אילים.
מכהן כסגן נשיא לשכת רואי החשבון בישראל.
אמיר איל נולד וגדל בנתניה.
הוא נצר (מצד אימו) למשפחת מייסדי נס ציונה, אנשי העלייה הראשונה חזרה לארץ ישראל.
את שירותו הצבאי עשה כקצין מודיעין ביחידה טכנולוגית מבצעית, לאחר סיום לימודי עתודה באלקטרוניקה ומחשבים.
תוך כדי שירותו הצבאי ולאחריו, השלים תארים אקדמאים נוספים בחשבונאות ובכלכלה באוניברסיטת תל אביב, לימודי המשך בחשבונאות בפקולטה לניהול של אוניברסיטת תל אביב ולימודי תוכנית רב שנתית של מנהלים בכירים באוניברסיטת הרווארד בוסטון ארצות הברית.
איל הוא בעלים של קבוצת ההשקעות אינפיניטי ושל בית ההשקעות אילים ובכלל זה אילים קרנות נאמנות.
איל מכהן כיו"ר אינפיניטי ויו"ר אילים, לצד בעלות על חברות השקעה אחרות שונות.
הוא רואה חשבון מוסמך ומכהן כסגן נשיא לשכת רואי החשבון בישראל לשכת רואי החשבון בישראל, חבר בוועד המרכזי ומשמש כיו"ר ועדת הקשר של הלשכה ורשות שוק ההון במשרד האוצר.
הוא חבר ואיש הנהלה לשעבר בסניף הישראלי של ארגון YPO (ארגון מנכ"לים, יזמים ונשיאי חברות בינלאומי).
איל חבר בוועדת ההיגוי של השקעות קרן GIF (קרן גרמניה-ישראל למחקרים),
הוא מרצה בנושאי שוק ההון במסגרות שונות, לרבות באקדמיה, ופרשן כלכלי באמצעי התקשורת.
בעבר כיהן כדירקטור בחברה הציבורית לשעבר יקבי ברקן, כיו"ר אגודת ידידי האוניברסיטה הפתוחה וכחבר הנהלה באגודת הידידים של ארגון "נא לגעת".
השתתף כמשקיע בתוכנית הריאליטי "הכרישים" ששודרה בערוץ 10 בשנת 2009 ובשנת 2021 חזר להשתתף בצוות המשקיעים של התוכנית "הכרישים" של קשת וגיל הפקות ומאז הוא ממשיך להיות בצוות הכרישים.
בעברו שיחק כדורסל מקצועי החל מקבוצת הילדים ועד הבוגרים של מכבי נתניה.
נשוי לאיילת ואב לארבעה ילדים.
עם שחרורו מהשירות הצבאי הצטרף כמתמחה בפירמת רואי החשבון קסלמן וקסלמן PWC.
לאחר מכן הצטרף לחברת השקעות בתפקיד מנהל השקעות ואנליסט.
הוא עבד בה שבע שנים והתקדם לתפקיד סמנכ"ל ושותף ברווחים.
בהמשך הקים את חברת אינפיניטי גרופ בע"מ המאגדת מספר חברות העוסקות בתחומים שונים בשוק ההון.
בשלהי 1997 הוקם אינפיניטי בית השקעות.
בשנת 2005, בעקבות רפורמת בכר, הוקמה חברת הבת אינפיניטי ניהול השתלמות וגמל בע"מ.
בשנת 2009, בעקבות זכייה במכרז ניהול כספי הפנסיה של עובדי חברת החשמל, הוקמה חברת אינפיניטי ניהול קופת גמל מרכזית לקיצבה בע"מ.
בשנת 2010 הוקמה חברת אינפיניטי-אילים סוכנות לביטוח בע"מ העוסקת בביטוחי פרט.
במהלך 2012 איל רכש את חברת ניהול קרנות הנאמנות של בנק יובנק שהייתה חברת הקרנות הבנקאית האחרונה שנמכרה במסגרת רפורמת בכר, ושינה את שמה לאילים קרנות נאמנות.
בתחילת שנת 2013 איל רכש ומיזג את פעילות חברת ניהול התיקים של בנק ירושלים לאינפיניטי.
במהלך השנים התרחבה הקבוצה למגוון פעילויות שונות ובתחומי השקעות שונים בהם נדל"ן לסוגיו, חברות הזנק בשלבים שונים, ועסקאות מימון גלובליות.
הקבוצה מפעילה מעבדה פיננסית המפתחת יישומי פינטק ומכשירי השקעה מורכבים עבור מגוון לקוחות מסווגים/כשירים ואחרים.
אמיר אולו (נולד ב-9 במאי 1971) הוא קצין צה"ל בדרגת אלוף-משנה, כיהן כמפקד מחוז דן בפיקוד העורף, שירת כמפקד גדוד 601 במלחמת לבנון השנייה וכמפקד יהל"ם במבצע עופרת יצוקה.
אולו נולד וגדל בשכונת קריית מנחם בירושלים, הוא אחד משבעה ילדים להורים שעלו ממרוקו ב-1964. עשה את מרבית שירותו הצבאי בחיל ההנדסה הקרבית.
באוקטובר 1994, בעת ששירת כמפקד פלוגה בקורס מ"כים, נפצע ואיבד את רגלו במהלך משימת הנחת מוקשים בלבנון.
הוא עבר תקופת שיקום ממושכת במהלכה למד במכללה לפיקוד ולמטה וסיים תואר ראשון במזרחנות ומדע המדינה.
הוא חזר לשירות קרבי מבצעי ומונה לסגן מפקד גדוד הנדסה.
ב-2005 מונה למפקד גדוד 601, גדוד הנדסה סדיר שב-2006 הוכפף לחטיבה 401. הוא פיקד על הגדוד במהלך מלחמת לבנון השנייה, בתחילת המלחמה לחם הגדוד תחת עוצבת ברעם ופוצץ בונקרים, מוצבים ומבנים של ארגון חזבאללה, בהם מוצבי צה"ל לשעבר, ברקן והרדוף.
הגדוד השתתף בקרב מארון א-ראס וסייע בחילוץ חיילי יחידת אגוז ובטיהור הכפר.
לאחר מכן הוכפף הגדוד לחטיבת הצנחנים ועסק בפתיחות צירים, מבצעי חילוץ ופינוי ומשימות הנדסה התקפיות.
ב-2007 מונה למפקד יהל"ם ופיקד עליה עד אוגוסט 2010, בתקופת כהונתו לחמה היחידה ברצועת עזה במהלך מבצע עופרת יצוקה.
לאחר מכן שירת כקצין ההנדסה של פיקוד הדרום.
ב-2014 מונה למפקד מחוז דן בפיקוד העורף, הוא מילא תפקיד זה עד אוגוסט 2017 ובסיומו פרש משירות הקבע.
עם רעייתו הקים את "יקב אולו" בעמק האלה.
אמיר אבשטיין (נולד ב-28 במרץ 1973) הוא קצין צה"ל בדרגת תת-אלוף המשמש כנספח צה"ל בסינגפור.
כיהן כראש חטיבת כוח האדם, מפקד מערך הגנת הגבולות, מפקד חטיבה 460, מפקד המרכז לאימונים טקטיים במל"י ומפקד חטיבת הראל.
אבשטיין נולד בארצות הברית ועלה לארץ בגיל שנה.
הוא גדל במשפחה דתית בגוש עציון.
כיום אינו מקיים אורח חיים דתי.
התגייס לצה"ל ב-1991 ושובץ ב בחטיבה 7 של חיל השריון.
בשנת 1994 שימש מפקד מחלקה וסגן מפקד הפלוגה בפלוגה ו' של גדוד 77, ולאחר מכן מונה למפקד פלוגה ח' בגדוד.
בהמשך שימש סגן מפקד גדוד בקורס מפקדי טנקים בחטיבה 460, בין היתר במהלך מבצע חומת מגן.
לאחר מכן מונה לקצין הדרכה של אוגדת געש.
ב-2007 הועלה לדרגת סא"ל ומונה למפקד גדוד 75, והוביל אותו בלחימה בין היתר במהלך מבצע עופרת יצוקה.
ב-2009 מונה לסגן מפקד חטיבה 7. ב-2010 מונה לראש ענף שריון במרכז לאימונים טקטיים (מא"ט) במל"י.
במאי 2012 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד חטיבת הראל ובמקביל למפקד המרכז לאימונים טקטיים במל"י.
בתחילת יולי 2014 עם החלטת הממשלה על הרחבת הלחימה והעמקה למבצע צוק איתן הופעלו גדודי חטיבת הראל בפיקודו בצו 8 והשתתפו בלחימה עד לשוך הקרבות.
לאחר סיום תפקידו יצא ללימודים במכללת המלחמה של צבא ארצות הברית.
ב-4 ביולי 2018 הועלה לדרגת תא"ל ומונה לקצין איסוף קרבי ראשי ומפקד מערך הגנת הגבולות, אשר במהלך כהונתו אוחדו לכדי חיל הגנת הגבולות; את תפקידו שם סיים באוקטובר 2020. ב-15 ביוני 2020 הוחלט על מינויו לראש חטיבת כוח אדם בזרוע היבשה.
כיהן בתפקיד עד יולי 2022, כשהוחלף בתומר כהן.
כיום מכהן כנספח צה"ל בסינגפור.
אבשטיין הוא בעל תואר ראשון במדע המדינה מאוניברסיטת תל אביב, ותואר שני בהצטיינות בלימודי אסטרטגיה ממכללת המלחמה של צבא ארצות הברית.
אבשטיין נשוי ואב לשתי בנות.
אמיר אבו ניל הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי במכבי אום אל-פחם מליגה א'.
נולד באעבלין, ישראל, למשפחה ערבית.
אבו ניל החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של הפועל חיפה, ובעונת היה מלך השערים של קבוצת הנוער, עם 11 שערים.
ב-29 במאי 2009 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בתיקו 0–0 נגד הפועל רמת גן במסגרת הליגה הלאומית.
ב-3 באוגוסט 2009 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה, בניצחון 2–0 על מכבי אחי נצרת במסגרת גביע הטוטו.
ב-22 באוגוסט 2009 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, וכבש את שער הבכורה שלו, בניצחון 2–1 נגד מכבי נתניה.
בסך הכל ערך 26 הופעות בעונת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת, בהן כבש שני שערים.
בעונה שלאחר מכן כבש חמישה שערי ליגה, ובתחילת עונת 2011/2012 עבר ניתוח לשחזור הרצועה, ולא שיחק במשך שנתיים.
בקיץ הושאל אבו ניל למכבי אחי נצרת מהליגה הלאומית, במדיה שיחק בעונת 2013/2014 וכבש חמישה שערים.
בתחילת עונת 2014/2015 חזר להפועל חיפה, אך בספטמבר הושאל להפועל עכו, במדיה שיחק עד תום העונה וכבש ארבעה שערים.
לקראת עונת 2015/2016 חזר להפועל חיפה, ובמדיה כבש שער ב-11 הופעות עד תום העונה.
ב-30 ביוני 2016 חתם אבו ניל בהפועל ראשון לציון.
ב-16 בינואר 2017 חתם בעירוני נשר.
את עונת 2017/2018 התחיל כשחקן חופשי, ובדצמבר 2017 חתם בהפועל בני לוד.
באוגוסט 2018 חתם אבו ניל בהפועל כאוכב, העולה החדשה לליגה א'.
דבורייה מליגה א', ובנובמבר 2019 חתם במכבי בני ריינה מליגה ב'.
ב-16 באוגוסט 2021, אבו ניל חתם באיחוד בני שפרעם.
בסיום עונת 2022/2023 רשם עם הקבוצה שתי עליות ליגה ברציפות לליגה הלאומית.
ב-10 בינואר 2024 חתם בצעירי אום אל-פחם.
אמיקלס הוא דמות מהמיתולוגיה היוונית.
מלך ספרטה ובנם של לאקדיימון וספרטה.
אמיקלס היה בנם של לאקדיימון וספרטה.
הוא היה אחיה של אורידיקה שנישאה לאקריסיוס.
לאחר מות אביו ירש אותו אמיקלס כמלך ספרטה.
הוא נישא לדיומדה והיא ילדה לו את יקינתון (על פי גרסאות אחרות יקינתון היה בנו של פיראוס מלך מוקדון).
מלבד יקינתון נולדו לו גם ארגאלוס, וקינורטס, שמלכו אחריו.
כמו כן פאוסניאס טוען שהוא היה אביה של לאודמיה אשתו של ארקס.
כמו כן הוא נחשב למייסד של העיר העתיקה אמיקלס (כיום באזור הכפר אמיקלס).
אמיר בוחבוט (נולד בשנת 1974) הוא כתב, עיתונאי ופרשן ישראלי.
משמש ככתב ופרשן לענייני צבא וביטחון של "וואלה".
אמיר הוא נכדו של מאיר בוחבוט ממנהיגי העדה המרוקאית בבאר שבע בשנות החמישים והשישים, מקים בית הכנסת מגן דוד, ומייסד, בהתנדבות מלאה, מרכז טהרה וקבורה לפי קו ההלכה הספרדי.
לבוחבוט תואר ראשון בתקשורת ממכללת ספיר ותואר שני מאוניברסיטת בר-אילן במסלול תזה.
המחקר בתזה ערך השוואה בין המודיעין של מלחמת לבנון ה-2 למבצע עופרת יצוקה.
בוחבוט קיבל תואר דוקטור מטעם אוניברסיטת בר-אילן על מחקרו בנושא: .
החל משנת 1996 שימש בוחבוט ככתב "מעריב" בנגב לענייני פלילים ומשפט.
בהמשך שימש כעורך המקומון "זמן הנגב".
במקביל ושימש ככתב תחקירים למוסף "סופשבוע" של "מעריב".
בשנת 2003 החל לשמש ככתב הצבאי של "nrg" ובשנת 2006 ככתב הצבאי של "מעריב".
במקביל הגיש תוכניות אקטואליה ברדיו דרום.
בשנת 2011 מונה לכתב הצבאי של אתר "וואלה".
סיקר בהרחבה את תחקירי מבצע חומת מגן, מבצע ימי תשובה עליו פרסם תחקיר עצמאי בשני פרקים, מבצע קשת בענן, ומבצע פרשי הפלדה.
עוד סיקר בהרחבה את ביצוע תוכנית ההתנתקות.
מאוחר יותר סיקר את מבצע גשמי קיץ, מלחמת לבנון השנייה, ומבצע עופרת יצוקה במהלכו הצטרף לכוחות הלוחמים.
בשנת 2012 סיקר את מבצע עמוד ענן, מבצע שובו אחים וליווה את כוחות היחידה המיוחדת מגלן.
בראשית מבצע צוק איתן הצטרף למפקד חטיבת הנח"ל אורי גורדין בבית חנון שבצפון רצועת עזה וחשף את הפעילות הצבאית של החמאס.
בין השנים 2017–2021 היה חלק ממאבק ציבורי להעברת בסיסי מודיעין מהמרכז לנגב והקמת קריית המודיעין של אגף המודיעין בצה"ל בצומת ליקית בנגב.
יעקב כץ ואמיר בוחבוט, קוסמי הנשק - כיצד הפכה ישראל למעצמת על של חדשנות צבאית, כנרת זמורה ביתן, 2017
אמיר אוחנה (נולד ב-15 במרץ 1976, י"ג באדר ב' ה'תשל"ו) הוא יושב ראש הכנסת בכנסת העשרים וחמש, מטעם מפלגת הליכוד.
הוא כיהן כשר לביטחון הפנים בזמן אסון מירון.
קודם לכן, כיהן אוחנה כשר המשפטים, כיושב ראש הוועדה המיוחדת של הכנסת לדיון בחוק-יסוד: הלאום, כיו"ר ועדת המשנה לכוח אדם בצה"ל של ועדת החוץ והביטחון וכיו"ר התא הגאה במפלגתו.
אוחנה הוא ההומוסקסואל המוצהר הראשון בתולדות מדינת ישראל שכיהן בתפקידי שר ובתפקיד יו"ר הכנסת.
אוחנה נולד וגדל בבאר שבע, בשכונה ה'.
הוא בנם השלישי של אסתר ומאיר שמעון אוחנה, יוצאי מרוקו.
אימו ילידת וזאן ואביו יליד מרקש שעבר בילדותו לרבאט.
שניהם עלו לישראל בשנות ה-50. בנעוריו עברה משפחתו מהעיר באר שבע ליישוב הסמוך להבים, ובהמשך עברו להתגורר בראשון לציון.
את שירותו בצה"ל עשה בחיל המשטרה הצבאית.
לאחר שירות ברצועת עזה, בכוח שנועד לאבטח את צירי התנועה ברצועה וכחוקר תאונות דרכים בפיקוד הדרום, נשלח לקורס קצינים.
על רקע גל הטרור ב-1995 שובץ כמפקד מחסום קרני.
בהמשך שובץ כקצין חקירות תאונות דרכים פיקודי של פיקוד הדרום, כמפקד קורס חוקרי תאונות דרכים, ומפקד בסיס המשטרה הצבאית אילת והערבה.
לקראת סיום שירות הקבע שירת כקצין חקירות במצ"ח ב"ש ומצ"ח דן, והוא רב-סרן במילואים.