tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מחוץ לעיר סמוך לקולינסביל, באילינוי נמצא אתר מורשת עולמית בשם תלי קהוקיה הכולל שרידי עיר אינדיאנית ותלי קבורה.
תזמורת סנט לואיס שנוסדה ב-1880 היא השנייה בוותק שלה בארצות הברית וזכתה עד עתה בשישה פרסי גראמי.
בית האופרה של סנט לואיס מציג בכל קיץ.
סגנונות המוזיקה איתם הייתה מזוהה סנט לואיס במשך השנים הם ג'אז, בלוז ורגטיים.
צ'אק ברי הוא יליד העיר והיה מקפיד להופיע שם כמה פעמים בשנה.
זמרי נשמה אחרים כמו טינה טרנר ומיילס דייוויס החלו את הקריירה שלהם בסנט לואיס המזרחית באילינוי הסמוכה.
בשנות ה-90 יצאו מהעיר כמה אמני קאנטרי אלטרנטיבי.
הזמר נלי יצא מעיר הפרבר יוניברסיטי סיטי.
קבוצה ענף ספורט ליגה אצטדיון סנט לואיס קרדינלס בייסבול מייג'ור ליג בייסבול אצטדיון בוש סנט לואיס בלוז הוקי קרח NHL אנטרפרייז סנטר
בייסבול הוא הספורט המרכזי בעיר.
קבוצת הבייסבול של העיר סנט לואיס קרדינלס זכתה ב־11 אליפויות והגיעה 18 פעמים לוורלד סיריס, הישג שני רק לניו יורק יאנקיז.
קבוצת בייסבול אחרת שנקראה סנט לואיס בראונס שיחקה אף היא בעיר אך עברה לבולטימור והפכה לבולטימור אוריולס.
בעבר שיחקה בעיר קבוצת הכדורסל סנט לואיס הוקס שזכתה באליפות NBA אחת לפני שעברה לאטלנטה.
בשנים 1995 עד 2015 שיחקה בעיר קבוצת הפוטבול סנט לואיס ראמס וזכתה פעם אחת בסופרבול, ב-2016 עברה הקבוצה ללוס אנג'לס.
קבוצת ההוקי קרח סנט לואיס בלוז הצטרפה לליגת ה-NHL בשנת 1967 וזכתה בגביע סטנלי ב-2019.
ספורט אחר הפופולרי בסנט לואיס הוא היאבקות מקצועית.
במשך כמה עשורים היו מאות אלפים צופים במופעי היאבקות שבועיים בעיר, אם במופע עצמו או בטלוויזיה.
בעיר ממוקם נמל התעופה הבין-לאומי למברט-סנט לואיס.
לסנט לואיס יש 16 ערים תאומות ברחבי העולם:
סנט מארטן () היא אחת מארבע המדינות המרכיבות את ממלכת ארצות השפלה.
המדינה שוכנת בחלקו הדרומי של האי הטרופי סן מרטן (שטחו של האי 87 קמ"ר, ובחלקו הצפוני שוכן הקולקטיב סן מרטן השייך לצרפת).
האי ממוקם בצפון מזרח הים הקריבי, 240 ק"מ מזרחית לפוארטו ריקו.
שטח סנט מארטן 34 קמ"ר ועיר הבירה היא פיליפסבורג (Philipsburg).
בעת גילוי האי התגוררו באי אינדיאנים תושבי הקריביים.
ההולנדים החלו לייבא מלח בישול לאירופה מהאיים בשנות ה-20 של המאה ה-17, אולם על אף נוכחות ההולנדים באי, כבשו אותו הספרדים בשנת 1633 ושנה לאחר מכן בנו את מוצב פוינטה בלנשה.
הספרדים החלו את העבדות באיים.
עבדים רבים הובאו מאפריקה על מנת לעבוד במטעי הסוכר של הספרדים, ומאוחר יותר של הצרפתים.
יבוא אנשים זה הביא לרבגוניות האתנית הרבה של תושבי האיים הקריביים.
סנט מארטן היה בעבר חלק מהאנטילים ההולנדיים, אך כיום הוא מחוז אוטונומי כחלק מממלכת ארצות השפלה.
המטבע שבו נעשה שימוש בסנט מארטן הוא גילדן אנטילי, אף שנעשה שימוש גם בדולר האמריקאי.
סנט מארטן מנוהל על ידי מועצת האי, מועצה מבצעת ומושל הממונים על ידי בית המלוכה ההולנדי בהמלצת הממשלה ההולנדית.
סנט מארטן ידוע בחיי הלילה הסוערים בו, החופים הרבים ובתי הקזינו שבה.
רוב התיירים באי מגיעים בטיסות לנמל התעופה הנסיכה יוליאנה.
שדה התעופה המרכזי של האי הוא נמל התעופה הנסיכה יוליאנה הידוע במסלול הנחיתה הקצר שלו (2,130 מטרים בלבד), ומסיבה זו נאלצו בעבר מטוסים מסוג בואינג 747 לטוס בגובה נמוך ביותר - כ-10–20 מטרים מעל גובה הים וחופי האי בטרם הנחיתה.
בשל מספר התיירים הרב, שמרביתם שוכרים מכוניות בעת שהותם באי, מרבית הזמן כבישי סנט מארטן פקוקים.
האוניברסיטה האמריקאית של בית הספר הקריבי לרפואה (American University of the Caribbean School of Medicine - AUC) נוסדה בשנת 1978. בעבר הייתה האוניברסיטה ממוקמת במונטסרט אולם בשל התפרצות הר הגעש סופרייר הילס בשנת 1995 עברה האוניברסיטה לסנט מארטן, שם נפגעה מהוריקן באותה שנה.
בשנת 1998 הוקמו בקופקוי שבסנט מארטן מבנים העמידים בפני סופות הוריקן.
אוניברסיטת סנט מארטן (USM) ממוקמת בפיליפסבורג.
סנט מור דה טורן (Sainte Maure de touraine) היא גבינת עזים שמקורה בחבל הארץ ההיסטורי טורן, כיום חלק מהחבל המנהלי סאנטר-עמק הלואר שבמרכז צרפת.
מקור שמה הוא בכפר ההומונימי סנט מור דה טורן - Sainte-Maure-de-Touraine.
הגבינה מכילה לרוב כ-45% שומן, וניתן למצוא אותה במגוון דרגות קשיות.
סנט-מור מיוצרת במחוז אנדר ולואר, ולא ניתן לקרוא בשם זה לגבינה שיוצרה מחוץ לאזור זה.
היא מובשלת בין שבועיים ל-8 שבועות, וטעמה הופך דומיננטי יותר ככל שהיא מתיישנת.
קליפתה של הסנט-מור טבעית (ללא עובש), וכשהגבינה מבשילה הקליפה הופכת יבשה וקשה יותר ואילו החלק הפנימי הופך רך וכמעט נוזלי.
סנט-מור מיוצרת בצורת גליל שבמרכזו מושחל קנה קש כאשר האוויר שבתוך הקנה מעצים את טעם הגבינה.
עם זאת תפקיד קנה הקש הוא להגן על הגבינה משבירה.
לסנט-מור יש מספר גרסאות כמו "סנט מור סאנדר" (Sainte Maure Cendre) המגולגלת באפר וראגסטון (Ragstone) הבריטית (גבינה זו לא רשאית להיקרא סנט-מור).
את הסנט-מור ניתן להגיש כפי שהיא, כחלק ממגש גבינות, כתוספת למרק, בקלייה וטיגון או בתוך מאפים וסלטים.
נהוג ללוותה ביין אדום מיושן, כגון שינון (Chinon).
תקופת הצריכה המיטבית היא בין החודשים אפריל-אוגוסט.
השם "סנט מור-דה-טורן" זכה להגנה כמותג אזורי החל משנת 1978, והחל מ-29 ביוני 1990 הוכר כ"כינוי מקור מבוקר".
סנט מוריץ היא עיירת נופש יוקרתית בעמק אנגדין בשווייץ.
סנט מוריץ היא רשות מקומית במחוז מלויה בקנטון גראובינדן, והיא נחשבת לעיירת הנופש מהוותיקות ביותר, ואחת מעיירות התענוגות היוקרתיות בעולם.
הודות למיקומה הגאוגרפי, תושבי סנט מוריץ נהנים מיותר מ-300 ימי שמש בשנה.
השפות הרשמיות בסנט מוריץ הן רומאנש וגרמנית.
סנט מוריץ ידועה בתענוגות שלה: באתרי ספורט החורף המעולים שלה ובאתר הסקי המפורסם.
היא ידועה גם בנופים המרהיבים שלה בכל עונות השנה: ההרים המושלגים בחורף, והשדות הירוקים בקיץ.
בנוסף היא כוללת מלונות מהודרים ביותר, וגם בתי קזינו גדולים.
כל שנה מארח הכפר את מרוץ הסוסים על "משטח לבן" על פני אגם סנט מוריץ הקפוא.
מרוץ שאליו מגיעים בני המעמד העליון מרחבי תבל.
העיירה יושבת על רשת מסילות הרכבת החשמלית של חברת הרכבת הרטית שמחברת אותה לשקול ולנדקווארט מצד אחד וטיראנו שבאיטליה מצד שני.
בסנט מוריץ נמצאו בעת החדשה מנחות, חרבות ומחטים מתקופת הברונזה, ונראה שהם נתגלו קודם לכן על ידי הקלטים.
שם היישוב מוזכר לראשונה בסביבות 1137–1139 כ"אד סנקטום מאוריציום" (ad sanctum Mauricium).
הכפר נקרא על שם מאוריציוס הקדוש, קדוש נוצרי קדום מדרום מצרים, שעל פי המסופר שהה בשווייץ בתקופה הרומית - במאה השלישית, בעת ששימש כמפקד הלגיון התבאי.
העיר אירחה את משחקי החורף האולימפיים ב-1928 וב-1948.
סנט לואיס קרדינלס היא קבוצת בייסבול אמריקאית מליגת ה-MLB, שבסיסה בעיר סנט לואיס, מיזורי.
לאורך שנות קיומה של הקבוצה ועד ל-2021 היא הגיעה 19 פעמים לוורלד סיריס מתוכן זכתה באליפות ה-MLB 11 פעמים, שנייה בהישגים רק לקבוצת הניו יורק יאנקיז.
הקבוצה נוסדה בשנת 1882 תחת השם הסנט לואיס בראון סטוקינג, והייתה אחת מחמש קבוצות שייסדו את ליגת ההתאחדות האמריקאית באותה השנה.
בשנותיה הראשונות זכתה הקבוצה להצלחה גדולה כשהשיגה בארבע אליפויות רצופות בין השנים 1885 ל-1888. לאחר סגירת הליגה בשנת 1892 עברה הקבוצה לשחק בנשיונל ליג, וב-1900 שמה שונה לסנט לואיס קרדינלס.
בעשורים הראשונים הקבוצה לא זכתה להצלחה דומה בנשיונל ליג כפי שהשיגה בהתאחדות האמריקאית, המפנה חל ב-1920 לאחר שהקבוצה נרכשה על ידי בעלים חדש, סם ברדון.
ברדון מכר את המגרש הביתי והעביר את הקבוצה לשחק באצטדיון של יריבתה העירונית הסנט לואיס בראונס.
בכספים שהתפנו מהמכירה השתמש ברדון על מנת להקים קבוצות משנה ששימשו לטיפוח שחקנים עבור הקרדינלס.
מודל זה אומץ מאוחר יותר על ידי שאר קבוצות הליגה.
ב-1926 זכו הקרדינלס בוורלד סיריס הראשון בתולדות הקבוצה לאחר ניצחון 3–4 על הניו יורק יאנקיז.
הקבוצה חזרה על ההישג עוד חמש פעמים עד 1946.
בשנת 1953 נמכרה הקבוצה לחברת ייצור הבירה אנהאוזר-בוש שבסיסה בסנט לואיס.
רכישה זו הפיגה את החשש שהקבוצה תעזוב את העיר על אף המאמצים של בעלי הבראונס, היריבה העירונית.
למעשה קרה תהליך הפוך, כספים רבים הוזרמו למועדון, האצטדיון בו שיחקה הקבוצה נרכש על ידי התאגיד, שופץ ושמו שונה לאצטדיון בוש, הבראונס נדחקו מחוץ לסנט לואיס מותירים בכך את הקרדינלס כקבוצת הבייסבול הבכירה היחידה בעיר.
בשנות ה-60 זכו הקרדינלס להצלחה כאשר העפילו שלוש פעמים לוורלד סיריס, וזכו פעמיים באליפויות ב-1964 וב-1967.
ב-2004 זכו הקרדינלס באליפות הנשיונל ליג, אך הפסידו בוורלד סיריס לבוסטון רד סוקס 0-4. שנתיים מאוחר יותר עברה הקבוצה לאצטדיון בוש החדש שנבנה בהשקעה של 365 מיליון דולר, באותה שנה הגיעה שוב לסדרת הגמר והפעם זכתה באליפות ה-MLB לאחר ניצחון 1–4 על דטרויט טייגרס.
ב-2011 פיגרו הקרדינלס ב-10.5 משחקים במירוץ לכרטיס האחרון לפלייאוף, כשנותרו 32 משחקים בלבד לסיום העונה, אף על פי כן הצליחו להדביק את הפער במשחק האחרון של העונה.
בפלייאוף זכו באליפות הנשיונל ליג והעפילו בפעם ה-18 בתולדותיהם לוורלד סיריס.
בסדרת הגמר ניצחו 3–4 את טקסס ריינג'רס לאחר שכבר היו בפיגור 2–3 במאזן המשחקים, וזכו בפעם ה-11 בתולדותיהם באליפות ה-MLB.
סנט לואיס בלוז היא קבוצת הוקי קרח מקצוענית מסנט לואיס, מיזורי, ארצות הברית, המשחקת בליגת ה-NHL בה היא חברה בבית המרכזי שבחטיבה המערבית.
הבלוז זכו בגביע סטנלי פעם אחת, ב-2019, לאחר 52 שנות בצורת מאז היווסדה של הקבוצה.
סנט לואיס בלוז קמה כחלק מההתרחבות שהכפילה את גודל ה-NHL וסיימה את תקופת "שש המקוריות" ב-NHL, התקופה בת 25 השנים בה שיחקו בליגה שש קבוצות קבועות.
הזיכיון ניתן לסנט לואיס לא מעט בשל לחץ של משפחת וירץ, בעלי שיקגו בלאקהוקס, שהיו גם הבעלים של אולם בסנט לואיס, "סנט לואיס ארנה"; האולם היה במצב ירוד מאוד, בעיקר לאחר שניזוק מטורנדו ב-1959, ומשפחת וירץ רצתה למכור אותו לבעלי הזיכיון החדש.
הרוכש, סיד סולומון, השקיע כסף רב בשיפוץ האולם הישן והגדלת תכולתו מ-12000 ל-15000 צופים.
השם שנבחר לקבוצה, "סנט לואיס בלוז", נלקח משמו של שיר מפורסם של מלחין הבלוז הנודע ויליאם כריסטופר הנדי, שזכה לעשרות ביצועים.
המאמן הראשון של הקבוצה היה שחקן העבר לין פטריק, שהביא איתו עוזר צעיר, סקוטי באומן.
לאחר שהבלוז החלו בצורה לא טובה את עונתם הראשונה, התפטר פטריק, ובאומן נכנס לתפקיד המאמן.
למזלם של הבלוז, הליגה שלאחר ההרחבה חולקה לשני בתים לא שווים בחוזקם - הבית המזרחי, שכלל את "שש המקוריות" המנוסות והחזקות, והבית המערבי שכלל את כל קבוצות ההתרחבות ובהן הבלוז.
עיקר כוחה של הקבוצה באותן שנים היה ההגנה שלה, בראשות שני שוערים וותיקים שנחשבו לשם דבר ב-NHL - ז'ק פלאנט, שעשה את מיטב שנותיו במונטריאול קנדיאנס, וגלן הול שכיכב בשיקגו בלאקהוקס עד התרחבות הליגה.
כוכב ההתקפה שלה היה רד ברנסון, חלוץ מרכזי שהגיע מניו יורק ריינג'רס.
ההצלחות הראשונות לא חזרו על עצמן בשנות ה-70, בין השאר עקב שינוי מבנה הליגה והעברתה של שיקגו בלאקהוקס לבית המערבי.
המאמן המצליח סקוטי באומן עבר למונטריאול, בדרך לקריירת אימון מפוארת ב-NHL.
השחקנים הוותיקים, כולל הכוכבים פלאנט, הול וברנסון, הועברו לקבוצות אחרות או פרשו.
ב-1974 החמיצה הקבוצה את הפלייאוף בפעם הראשונה, והעלייה שלה לפלייאוף ב-1977 הייתה האחרונה באותו עשור.
העשור התאפיין גם בבעיות כלכליות לקבוצה שהביאו אותה אל סף התמוטטות.
לקראת סוף העשור כלל צוות הקבוצה כולו שלושה עובדים בלבד, כאשר נשיא הקבוצה, אמיל פרנסיס, שימש גם כמנכ"ל וכמאמן.
מעבר הקבוצה לעיר אחרת נראה כאפשרות בלתי נמנעת, אולם ב-1977 מצא סיד סולומון רוכש לקבוצה - רלסטון פורינה, הבעלים של חברת המזון לחיות מחמד "פורינה".
פורינה, שהיה תושב סנט לואיס, החליט להשאיר את הקבוצה בעיר.
לאחר עונת 1979 הקשה, בה ניצחו רק 18 משחקים וקבעו שיא שלילי של הקבוצה המחזיק מעמד עד היום, השתפרו הבלוז בעונת 1980 ועלו לפלייאוף, אולם נוצחו בסיבוב הראשון על ידי שיקגו בלאקהוקס.
ב-1981, עם כוכב העבר רד ברנסון כמאמן, הציגה הקבוצה שלושה חלוצים מצוינים - וויין באביץ' שכבש 54 שערים, בראיין סאטר עם 35 שערים, ומעל כולם ברני פדרקו שצבר 106 נקודות.
לבלוז היה גם שוער מצוין, מייק ליוט, שזכה באותה עונה בפרס לסטר פירסון - ה-MVP של העונה מטעם איגוד השחקנים.
בעזרת כל אלה סיימו הבלוז במאזן השני בטיבו בליגה והדיחו בסיבוב הראשון בפלייאוף את פיטסבורג פינגווינס - סדרת הפלייאוף הראשונה שניצחה הקבוצה מאז 1972; בסיבוב השני נחלו הבלוז אכזבה כשהודחו על ידי ניו יורק ריינג'רס.
ב-1983 הציגו הבלוז את נבחר הדראפט שהפך לכוכב הבא של הקבוצה, דאג גילמור, והצליחו שוב להגיע לפלייאוף, אולם צרותיה הגיעו מכוון שינוי בהנהלת חברת "פורינה".
ההנהלה הישנה התייחסה לפרויקט הבלוז כתרומה לקהילה, ואילו החדשה ראתה בבלוז חטיבה עסקית שמפסידה כסף לחברה, והחליטה להיפטר ממנה.
הקבוצה נמכרה לביל הנטר, ממייסדי ה-WHA - ליגה מתחרה ל-NHL שפעלה בשנות ה-70 - אולם ה-NHL הטיל וטו על העסקה בשל רצונו של הנטר להעביר את הקבוצה לססקטון, העיר הגדולה בפרובינציה הקנדית ססקצ'ואן.
"פורינה" הגיבה באטימת ה"סנט לואיס ארנה" והחזירה את הזיכיון על הקבוצה ל-NHL, והקבוצה עמדה בסכנת קיום לפני שנמכרה לאיש העסקים ביל אורנסט, גם הוא תושב סנט לואיס שרצה לשמר את הקבוצה בעיר.
אורנסט הפעיל את הקבוצה בתקציב קטן יחסית, אך למרות זאת הצליחה הקבוצה להעפיל לפלייאוף מדי שנה, כאשר הישג השיא שלה היה העלייה לגמר חטיבת קמפבל (היום החטיבה המערבית) ב-1986, שם הפסידה בשבעה משחקים לקלגרי פליימס.
לאחר אותה עונה מכר גם אורנסט את הקבוצה, שוב לאיש עסקים מקומי, מייקל שאנהן.
שנות ה-90: עידן ברט האל
בתחילת שנות ה-90 המשיכו הבלוז להיות קבוצה משמעותית בליגה בעונה הרגילה, אולם בפלייאוף כשלה בסיבובים המוקדמים.
המנהיג הבלתי מעורער שלה לאורך העשור היה חלוץ האגף הימני ברט האל.
האל, בנו של בובי האל שכיכב ב-NHL בשנות ה-60 ובליגה המתחרה WHA בשנות ה-70, התגלה כאחד המבקיעים המחוננים בכל הזמנים.
עונת השיא שלו הייתה 1991, כאשר כבש 86 שערים - התוצאה השלישית בטיבה בכל הזמנים עד היום, כאשר רק וויין גרצקי הבקיע פעמיים יותר שערים בעונה אחת.
ההצטיינות של האל עם שותפיו להתקפה, אדם אוטס וברנדן שנהאן, ועם קרטיס ג'וזף בשער, הביאה את הבלוז שוב למאזן השני בטיבו בליגה - אך שוב נכשלה הקבוצה בפלייאוף כשהודחה בסיבוב השני על ידי מינסוטה נורת'סטארס.
המחצית השנייה של שנות ה-90, באולם החדש "קיל סנטר" (כיום אנטרפרייז סנטר) שהחליף את ה"סנט לואיס ארנה" הישן, הייתה דומה לראשונה.
האל המשיך להצטיין, והמאמן מייק קינן שהגיע ב-1995 ניסה לגרום לשינוי ביכולת של הקבוצה בפלייאוף.
עסקאות שונות שחררו מהקבוצה את ג'וזף ושנהאן, והביאו אליה את וויין גרצקי - מבוגר ומעבר לשיאו - ב-1996, ואת השוער גרנט פיור, שניהם מלוס אנג'לס קינגס.
המגינים אל מקיניס שהגיע ב-1994 וכריס פרונגר שהגיע ב-1995 היו האנשים המרכזיים בהגנה.
גרצקי עזב כבר בסוף אותה עונה, והבלוז, למרות שהמשיכו להגיע בקביעות לפלייאוף, המשיכו להיכשל בסיבובים הראשונים.
קינן פוטר באמצע עונת 1997, אולם הבלוז המשיכו בשלהם - הגיעו בקביעות לפלייאוף רק על מנת להיכשל בסיבובים הראשונים.
ב-1998 עזב את הקבוצה כוכבה הגדול, ברט האל, לדאלאס סטארס, אותה הוביל לזכייה בגביע סטנלי עונה לאחר מכן.
למחצית הראשונה של העשור הראשון של שנות ה-2000 הגיעו הבלוז עם ההגנה שיוצבה בשנות ה-90 כשבקו הראשון שלה כריס פרונגר ואל מקיניס, ובשער מאחוריהם עמד השוער הצ'כי רומן טורק.
בהתקפה כיכב הסלובקי פאבול דמיטרה.
באותה עונה סיימו הבלוז את העונה הרגילה עם 114 נקודות בטבלה, ובפעם הראשונה בתולדות המועדון סיימו את העונה הרגילה עם המאזן הטוב ביותר בליגה וזכו בגביע הנשיאים.
אולם כישלונות הפלייאוף של הקבוצה נמשכו, והיא הודחה כבר בסיבוב הראשון על ידי המדורגת שמינית במערב, סן חוזה שארקס.
בעונת 2001 הצליחו הבלוז באופן נדיר לעבור שני סיבובי פלייאוף, אולם כשלו בגמר החטיבה המערבית מול קולורדו אוולאנש.
עד עונת 2005 שבוטלה בשל סכסוך עבודה בליגה, הגיעו הבלוז לפלייאוף מדי עונה, וכמו כמעט בכל עונה, נכשלו בסיבוב הראשון או השני.
עם זאת, הם קבעו רצף של 25 עונות בהן הגיעו לפלייאוף עד 2004 - הרצף השלישי בטיבו אי פעם בארבע הליגות העיקריות של הספורט המקצועני בצפון אמריקה.
העונות שאחרי העונה המבוטלת של 2005 לא היטיבו עם הבלוז.
כבר בעונת 2006 נשבר רצף ההגעות לפלייאוף, ועד עונת 2011 הגיעו הבלוז לפלייאוף רק פעם אחת - בעונת 2009, שם הובסו בסיבוב הראשון על ידי ונקובר קנאקס בלי לנצח ולו משחק אחד.
עונת 2012 נראתה כנקודת מפנה בבלוז.
המאמן הוותיק קן היצ'קוק מונה לאמן את הקבוצה, שהחתימה גם מספר שחקנים וותיקים ומנוסים שסיימו חוזים בקבוצותיהם הקודמות.
הבלוז שהו בצמרת הליגה לאורך העונה כולה, ולבסוף סיימו אותה כאלופי הבית המרכזי ועלו לפלייאוף מהמקום השני בחטיבה המערבית.
לאחר ניצחון בסיבוב הראשון על סן חוזה שארקס - סדרת הפלייאוף הראשונה שהבלוז ניצחו מאז 2002 - אכזבו הבלוז בסיבוב השני כשהובסו על ידי לוס אנג'לס קינגס בארבעה משחקים בלבד.
גם בעונת 2012/13 פגשו הבלוז את הקינגס בפלייאוף, הפעם בסיבוב הראשון, וגם הפעם ירדו מנוצחים, הפעם בשישה משחקים למרות שפתחו את הסדרה בשני ניצחונות.
גם בעונות 2013/14 ו-2014/15 הסתיים הפלייאוף עבור הבלוז בהפסד בסיבוב הראשון לשיקגו בלאקהוקס ולמינסוטה ויילד בהתאמה.
עונת 2015/16 הייתה מוצלחת בהרבה.
לאחר שסיימה במקום השני בבית המרכזי, עברה הקבוצה שני סיבובי פלייאוף ועלתה לגמר החטיבה המערבית לראשונה מאז 2001, כשבדרך היא מדיחה את יריבתה המושבעת והאלופה היוצאת, שיקגו בלאקהוקס.
לגמר החטיבתי, מול סן חוזה שארקס, הגיעו הבלוז עם יתרון ביתיות שהביא להם הזדמנות לעלייה ראשונה לסדרת הגמר על גביע סטנלי מאז 1970 - אך הבלוז נוצחו בשישה משחקים בתוצאה 2–4 והודחו.
גם בעונת 2016/17 הראו הבלוז את כוחם, כשעלו לפלייאוף מהמקום השלישי בבית המרכזי והדיחו את מינסוטה ויילד כנגד יתרון ביתיות.
בסיבוב השני, דווקא עם יתרון ביתיות, לא עמד להם כוחם מול נאשוויל פרדטורס.
הבלוז התחרו על מקום בפלייאוף גם עונה אחת לאחר מכן, אך בהפסד מכריע במשחק האחרון של העונה החמיצו אותו לבסוף.
ריצת הפלייאוף של 2019: אליפות היסטורית
לקראת עונת 2018/19 רכשו הבלוז את ראיין אוריילי, חלוץ שהגיע מבאפלו סייברס במדיה לא זכה להצלחות.
את העונה פתחו הבלוז בצורה חלשה ובמאזן שלילי, וכבר בנובמבר פוטר המאמן מייק יאו.
עוזרו, שחקן העבר קרייג ברובי, מונה למאמן זמני במקומו.
ברובי הגיע לתפקידו עם ניסיון של עונה וחצי בלבד כמאמן ראשי ב-NHL, כשאימן מספר עונות קודם לכן את פילדלפיה פליירס.
למרות השינוי בעמדת המאמן המשיכו הבלוז ביכולתם החלשה, ובאמצע העונה - ינואר 2019 - דורגו אחרונים בליגה כולה.
כדי להוציא את הקבוצה ממצבה הקשה שם ברובי את יהבו על מספר שחקנים אלמונים יחסית, ובראשם השוער ג'ורדן בינינגטון בעונתו הראשונה ב-NHL אחרי מספר עונות בליגות משניות.
המהלך הוכיח את עצמו, והקבוצה שיפרה את יכולתה ועלתה ממעמקי הטבלה אל עלייה לפלייאוף מהמקום השלישי בבית המרכזי.
עקב המיקום הנמוך, שיחקו הבלוז בסיבוב הראשון מול ויניפג ג'טס כאשר יתרון הביתיות הוא של הג'טס.
ברובי המשיך לתת אמון בשוער בינינגטון למרות חוסר ניסיונו, וזכה ממנו ליכולת גבוהה.
הסדרה התפתחה לחמישה משחקים בהם ניצחה דווקא הקבוצה האורחת, עד שהבלוז ניצחו בביתם במשחק השישי ועלו לסיבוב השני.
למזלם של הבלוז, היריבה שעלתה מולם - דאלאס סטארס - דורגה נמוך מהם בעונה הרגילה, והבלוז זכו ביתרון ביתיות.
הסדרה הייתה צמודה והבלוז נקלעו לפיגור 3:2, התעלו וניצחו בדאלאס במשחק השישי וכפו משחק שביעי ומכריע בסנט לואיס.
המשחק השביעי הוכרע רק משער של פאט מארון, שחקן הבלוז שנולד וגדל בסנט לואיס, בהארכה השנייה, והבלוז עלו לגמר החטיבה המערבית.
בגמר החטיבתי ציפה לבלוז מפגש מול סן חוזה שארקס, שהדיחה אותם באותו שלב שלוש עונות קודם לכן.
לאחר שחזרו פעמיים מפיגור ל-2:2 בסדרה, הלמו הבלוז בשארקס עם שני ניצחונות גבוהים - 5:0 ו-5:1 - על מנת להכריע את הסדרה.
בכך זכו הבלוז באליפות החטיבה המערבית, ועלו לגמר גביע סטנלי בפעם הראשונה מאז 1970, מול אותה קבוצה איתה נפגשו באותו גמר - בוסטון ברואינס.
לאחר הפסד במשחק הראשון בבוסטון, ניצחו הבלוז במשחק השני ורשמו היסטוריה - ניצחון ראשון אי פעם לקבוצה בסדרת הגמר על גביע סטנלי.
בשלושת הגמרים הקודמים של הקבוצה, בשלוש העונות הראשונות שלה כקבוצת התרחבות בליגה, לא הצליחו הבלוז לנצח ולו משחק אחד.
הסדרה ההפכפכה התקדמה כאשר אף קבוצה לא מצליחה לפתוח יתרון.
הבלוז הגיעו למשחק השישי ביתרון 3:2 כשהם לפני משחק בית, אך הברואינס התעלו והביסו את הבלוז 5:1 כדי לכפות משחק שביעי בבוסטון.
במשחק השביעי היו אלה הבלוז שהתעלו, ניצחו 4:1 באופן משכנע וזכו בגביע סטנלי, בפעם הראשונה בתולדות המועדון, 52 שנה מאז הצטרפה לליגה.
עד אותה זכייה הבלוז נותרו הקבוצה הוותיקה ביותר ב-NHL שלא זכתה בגביע, והקבוצה האחרונה מחמש הקבוצות שנותרו פעילות מההתרחבות הגדולה של 1967 שטרם זכתה בגביע.
חלוץ הרכש ראיין אוריילי, שצבר בפלייאוף 22 נקודות, נבחר ל-MVP של הפלייאוף וזכה בגביע קון סמיית'.
המאמן הזמני קרייג ברובי, שהוביל את הקבוצה להישג ההיסטורי, נשאר בתפקידו כמאמן קבוע.
עונת 2019/20 המשיכה את התנופה של הבלוז, שהפגינו יכולת גבוהה ודורגו ראשונים בחטיבה המערבית כשהעונה הופסקה בשל מגפת הקורונה.
מהפגרה שנכפתה על הליגה בין הפסקתה לבין חידושה בפלייאוף בפורמט מיוחד, חזרה הקבוצה בכושר ירוד והפגינה תיאום לקוי בין שחקניה, בעיקר בהגנה.
גם השוער ג'ורדן בינינגטון, שהיה אחד הגורמים המרכזיים בתואר האליפות, ומחליפו ג'ייק אלן, הפגינו יכולת בינונית והירבו לספוג.
בבית המוקדם מול הקבוצות האחרות שדורגו בצמרת הליגה נוצחו הבלוז בכל משחקיהם, ולכן הגיעו לפלייאוף מהמקום הרביעי בלבד.
בסיבוב הראשון נוצחו הבלוז בשישה משחקים מול ונקובר קנאקס ואיבדו את תואר האליפות.
האפרוריות בקבוצה נמשכה בעונת 2020/21 שקוצרה בשל מגפת הקורונה, כשהבלוז עלו בקושי לפלייאוף והובסו בסיבוב הראשון על ידי קולורדו אוולאנש.
שיפור מסוים בעונה הבאה הביא לבלוז את המקום השלישי בבית המרכזי עם 109 נקודות, ובפלייאוף ניצחו את מינסוטה ויילד בסיבוב הראשון לפני שנוצחו בסיבוב השני, שוב, על ידי קולורדו אוולאנש.
שתי העונות שלאחר מכן היו חלשות והבלוז היו רחוקים ממאבק הפלייאוף.
הבלוז חזרו לפלייאוף רק ב-2024/25 מהמקום השמיני בחטיבה המערבית, שהביא אותם לסדרה מול הקבוצה עם המאזן הטוב בליגה, ויניפג ג'טס.
הבלוז הצליחו להביא את הסדרה למשחק שביעי ומכריע, אותו ניצחו הג'טס רק בהארכה השנייה.
השיר "סנט לואיס בלוז", על שמו נקראת הקבוצה מאז היווסדה, הוא חלק ממסורת הקבוצה, ומנוגן על ידי נגן האורגן ב"אנטרפרייז סנטר" לפני פתיחת כל שליש במשחק ביתי של הבלוז.
מסורת מאוחרת יותר היא מבצע מזון מהיר מוזל לאוהדים שנכחו במשחק של הבלוז יום לאחר המשחק, במידה והבלוז הבקיעו בו חמישה שערים ויותר.
המסורת החלה בשיתוף פעולה עם רשת טאקו בל, וגרם להיווצרות שיר אוהדים מיוחד למבצע לאחר השער הרביעי של הבלוז, בציפייה לשער החמישי ולמימוש המבצע.
נכון ל-2010 ממשיך המבצע עם רשת מקדונלד'ס.
בעת ריצת הפלייאוף של 2019, שהסתיימה בזכייה היסטורית בגביע סטנלי, הפך להיט הפופ "גלוריה" בביצועה של לורה בראניגן להמנון בלתי רשמי של הקבוצה, ונוגן דרך קבע באנטרפרייז סנטר.
פסלים של הכוכבים הגדולים של הקבוצה לאורך השנים - ברני פדרקו, אל מקיניס וברט האל - מוצבים מחוץ ל"אנטרפרייז סנטר".
לבלוז יש יריבות מסורתית קשה ביותר עם שיקגו בלאקהוקס מאז 1970, השנה בה שתיהן שובצו יחד לבית המרכזי.
זו היריבות הקשה ביותר ב-NHL מבחינת כמות הקטטות המתפתחות במשחקים בין הקבוצות.
סנט לוסיה משתתפת במשחקים האולימפיים מאז אולימפיאדת אטלנטה (1996).
עד כה התחרו ספורטאים מסנט לוסיה רק בענפי האתלטיקה, השחייה והשיט.
מרבית הישגיהם של הספורטאים מסנט לוסיה היו סמליים בעיקרם.
הספורטאית הראשונה שהעפילה לגמר אולימפי הייתה האתלטית לוורן ספנסר, שסיימה במקום השישי בקפיצה לגובה באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016).
במשחקים האולימפיים של פריז 2024 זכתה סנט לוסיה במדליית הזהב הראשונה שלה (והראשונה אי פעם), בתחרות הריצה היוקרתית ל-100 מטר נשים, בתוצאה של 10.72 שניות עם שיא לאומי חדש.
את התוצאה קבעה האתלטית ג'וליאן אלפרד.
אלפרד הביאה לארצה גם מדליית כסף בריצת ה-200 מטר לנשים.
סנט לוסיה מעולם לא השתתפה באולימפיאדת חורף.
סנט מר אגליז היא קומונה במחוז מאנש בצפון מערב צרפת, בחבל נורמנדי.
היא מוזכרת לראשונה בכתבים לטיניים במאה ה־11 בשם Sancte Marie Ecclesia (כנסיית מרי הקדושה) ובנורמנית בשם Saincte Mariglise.
הייתה מעורבת במלחמת מאה השנים ובמלחמות הדת בצרפת.
חשיבותה ופרסומה של העיירה היה במלחמת העולם השנייה.
בגלל קרבתה לחופי הנחיתה יוטה ואומהה ושליטתה על כביש בו יכלו הגרמנים להעביר כוחות להדיפת הנוחתים בחופים אלה, היה צורך לכבוש אותה טרם הנחיתה.
המשימה הוטלה על הדיוויזיה המוטסת ה־82 ועל הדיוויזיה המוטסת ה־101. הצנחנים הוטסו למקום במטוסי C-47 Skytrain ("רכבת־שמיים") ובגלל טעות צנחו בתוך העיירה בשעה 1:40 ב־6 ביוני 1944. השריפות שפרצו בעיירה עקב הפגזתה האירו את המקום ועשו את הצנחנים מטרות קלות לגרמנים על הקרקע.
המקרה המפורסם הוא של הצנחן ג'ון סטיל מרגימנט הצנחנים ה־505 שמצנחו נתקע במגדל הכנסייה והוא נשאר תלוי במשך שעתיים וצפה בקרב שמתחתיו.
הוא דימה את עצמו כמת ונשבה על ידי הגרמנים אך הצליח להימלט וחזר ליחידתו.
הוא עוטר בכוכב הארד ובלב הארגמן.
בסרט היום הארוך ביותר מגלם את תפקידו השחקן רד באטנס.
העיירה נכבשה בשעה 5:00 באותו היום.
והכוח עמד בסדרת התקפות נגד של הגרמנים עד שהגיעו כוחות מחוף יוטה בבוקר ה־7 ביוני 1944.
כיום מוצגת על מגדל הכנסייה, בובת צנחן התלוי על מצנח.
סמל העיירה מורכב מאריה הזהב - סמל דוכסות נורמנדי, מעליו כנסיית סנט מר אגליז ומעליה שני מצנחים.
ב־1964 נפתח במקום מוזיאון הכוחות המוטסים בטקס בנוכחות הגנרלים מת'יו רידג'וויי וג'יימס גאווין.
ביתן בו מוצג דאון צבאי מסוג Waco CG-4 היחיד בצרפת ובו בובות של לוחמים מוכנים לקרב.
ביתן בו מוצג מטוס C-47 Skytrain ולידו דיורמה של גנרל אייזנהאואר משוחח עם לוחמים העומדים לעלות על המטוס.
ביתן מבצע נפטון בו נמצאים מוצגים על הנחיתה בנורמדיה ב־D-Day ואפשר להיכנס לדגם של מטוס עם הצנחנים המתכוננים לצניחה.
מועדון כדורגל סנט מירן הוא מועדון כדורגל סקוטי, המשחק בעיר פייזלי שבסקוטלנד.
המועדון משחק בליגת העל הסקוטית.
המועדון נוסד בשנת 1877 והיה בין 10 הקבוצות שייסדו את הליגה הסקוטית בעונה הראשונה 1890/1891. המועדון שיחק 45 שנים ברציפות בליגה הסקוטית הראשונה עד עונת 1934/1935. בעונת 1907/1908 הגיע בפעם הראשונה לגמר הגביע הסקוטי והפסיד לקבוצת סלטיק.
בעונת 1925/1926 זכה בפעם הראשונה בגביע הסקוטי.
בעונת 1933/1934 הגיע לגמר הגביע הסקוטי והפסיד לקבוצת גלאזגו ריינג'רס.
בסוף עונת 1934/1935 ירד לליגה השנייה ואחרי עונה אחת חזר לליגה הראשונה.
המועדון שיחק 31 שנים ברציפות בליגה הראשונה עד עונת 1966/1967. בעונת 1958/1959 זכה בפעם השנייה בגביע הסקוטי.
בעונת 1961/1962 הגיע לגמר הגביע הסקוטי והפסיד לקבוצת גלאזגו רייננ'רס.
בסוף עונת 1966/1967 ירד לליגה השנייה ואחרי עונה אחת חזר לליגה הראשונה.
המועדון שיחק 3 שנים ברציפות בליגה הראשונה ובסוף עונת 1970/1971 ירד לליגה השנייה.
המועדון שיחק 6 שנים ברציפות בליגה השנייה ובסוף עונת 1976/1977 עלה לליגה הראשונה.
בעונת 1979/1980 סיים את הליגה במקום השלישי והעפיל בפעם הראשונה למפעלים האירופאיים במסגרת גביע אופ"א בעונת 1980/1981. בסיבוב הראשון ניצח את קבוצת אלפסבורג משוודיה.
בסיבוב השני הפסיד לקבוצת סנט אטיין והודח מהטורניר.
בעונת 1982/1983 סיים את הליגה במקום החמישי והעפיל לגביע אופ"א בעונת 1983/1984. בסיבוב הראשון הפסיד לקבוצת פיינורד והודח מהטורניר.
בעונת 1984/1985 סיים את הליגה במקום החמישי והעפיל לגביע אופ"א בעונת 1985/1986. בסיבוב הראשון ניצח את קבוצת סלביה פראג.
בסיבוב השני הפסיד לקבוצת האמרבי משוודיה והודח מהטורניר.
בעונת 1986/1987 זכה בפעם השלישית בגביע הסקוטי והעפיל לגביע אירופה למחזיקות גביע בעונת 1987/1988. בסיבוב הראשון ניצח את קבוצת טרומסה מנורווגיה.
בשמינית הגמר הפסיד לקבוצת מכלן והודח מהטורניר.
בסוף עונת 1991/1992 סיים את הליגה במקום הלפני אחרון וירד לליגה השנייה.
המועדון שיחק 8 שנים ברציפות בליגה השנייה ובסוף עונת 1999/2000 עלה לליגה הראשונה.
אחרי עונה אחת ירד לליגה השנייה.
המועדון שיחק בליגה השנייה מעונת 2001/2002 ועד עונת 2005/2006 שבסופה עלה לליגה הראשונה.
המועדון משחק ברציפות בליגת העל הסקוטית מעונת 2006/2007. בעונת 2012/2013 זכה בגביע הליגה הסקוטית.
בעונת 2014/2015 ירדה לליגת המשנה לאחר 9 עונות.
בעונת 2017/2018 עלתה בחזרה לליגה הבכירה.
סנט פול שורדת היא תמונה, שצולמה בעיר לונדון שבבריטניה במהלך הפצצה גרמנית בליל 29-30 בדצמבר 1940. נראית בה כיפת קתדרלת סנט פול כשהיא מוקפת עשן ובניינים בוערים, אך שלמה.
היא צולמה על ידי צלם העיתון דיילי מייל הרברט מייסון.
התמונה היא מהידועות ביותר שצולמו במהלך התקפות האוויר הגרמניות המסיביות על בריטניה (הבליץ) במלחמת העולם השנייה.
היא הפכה לסמל של עמידת הגבורה של לונדון ובריטניה בהפצצות אלו.
התקפת האוויר שבמהלכה צולמה התמונה נערכה במהלך הלילה ה-114 של הבליץ.
בהתקפה נהרגו 160 איש, נפצעו למעלה מ-500 ומאות בניינים נהרסו במהלך מה שכונה לאחר מכן השרפה הגדולה השנייה של לונדון.
הרברט מייסון, הצלם הראשי של הדיילי מייל, התמקם באותו לילה על גג בניין העיתון ברחוב טיודור, כ-700 מטרים מהקתדרלה.
הוא המתין במשך שעות להזדמנות לצלם אותה בעת שמטוסים גרמנים המטירו פצצות סביב וענני עשן כבדים כיסו את שמי העיר.
הדיילי מייל פרסם לאחר מכן יחד עם התמונה את עדותו של מייסון בנוגע לרגע בו היא צולמה:
התמונה צולמה בשעת בוקר מוקדמת ב-30 בדצמבר.
היא אושרה לפרסום על ידי הצנזורה והופיעה בעמודו הראשי של הדיילי מייל ביום המחרת, 31 בדצמבר.
העיתון הכתיר אותה בכותרת "התמונה הגדולה ביותר של המלחמה".
סנט לואיס בומרס הייתה קבוצת כדורסל מהעיר סנט לואיס, מיזורי, ששיחקה בליגת ה-BAA וליגת ה-NBA בין השנים 1950-1946.
את עונת הבכורה שלה סיימה סנט לואיס עם המאזן השלישי בטיבו בליגה, 38-23, אך הפסידה כבר בסיבוב הפלייאוף הראשון לפילדלפיה ווריורס של ג'ו פולקס.
בשתי העונות הבאות הודחו הבומרס בחצי גמר ורבע גמר ה-BAA, בהתאמה.
לקראת עונת התמזגה ליגת ה-BAA אל ליגת ה-NBA, בה שיחקה סנט לואיס בעונתה האחרונה.
בדראפט 1949 בחרו הבומרס את הסנטר אד מקאולי, שהוביל את קלעי הקבוצה באותה עונה עם 16.1 נקודות למשחק.
שני השחקנים הבולטים בקבוצה לאורך תקופתה היו הרכז ג'וני לוגן, שקלע 13.0 נקודות למשחק ונבחר 3 פעמים לחמישייה השנייה של העונה, והסנטר רד רוצ'ה שסיפק 11.6 נקודות למשחק.
בסיום עונת 1949/1950 התפרקו הבומרס, יחד עם חמש קבוצות נוספות, וליגת ה-NBA ערכה "דראפט פיזור" שבמסגרתו בחרו קבוצות הליגה הנותרות את שחקני הקבוצות שהתפרקו.
אד מקאולי, שנבחר על ידי בוסטון סלטיקס, השתתף בהמשך הקריירה ב-7 משחקי אולסטאר, זכה עם הסלטיקס באליפות ה-NBA (ב-1958) והוצג כחבר היכל התהילה של הכדורסל בשנת 1960.
בין עונות ו- שיחקה בסנט לואיס קבוצת ה-NBA "סנט לואיס הוקס", שבהמשך עברה לעיר אטלנטה ושינתה את שמה לאטלנטה הוקס.
עונה ליגה מאמן ניצחונות הפסדים פלייאוף BAA קן לופלר 38 23 רבע גמר ה-BAA BAA קן לופלר 29 19 חצי גמר ה-BAA BAA גריידי לואיס 29 31 רבע גמר ה-BAA NBA גריידי לואיס 26 42 לא העפילה
סנט לוסיה משתתפת במשחקים האולימפיים לנוער מאז היווסדם באולימפיאדת הנוער סינגפור (2010).
לאורך השנים צברו ספורטאי הנוער מסנט לוסיה מדליית כסף יחידה באתלטיקה בתחרות ריצת 100 מטר.
השתתפות ספורטאי הנוער מסנט לוסיה היא סמלית.
המשלחת הראשונה של סנט לוסיה למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור וכללה חמישה ספורטאים שהתחרו בארבעה ענפי ספורט.
הישג השיא של המשלחת היה סיום במקום ה-13 במשחה 50 מטר שחיית גב לנערות בענף השחייה.
המשלחת לא הגיעה להישגים בענפים אגרוף, אתלטיקה ושיט.
המשלחת לא הגיעה להישגים בענפים אתלטיקה, כדורעף חופים, שחייה ושיט.
סנט סלוני (בספרדית: Sant Celoni) היא עיירה בת כ-18 אלף תושבים בקטלוניה שבספרד.
העיירה נמצאת בעמק נהר טורדרה, כאשר רוב העיר נמצא בגדה השמאלית.
העיירה הוקמה בסביבת המאה ה-11 לאחר הקמת כנסייה במקום.
בעיירה ממוקמים מפעלי תעשייה כבדה ותעשיית מזון שמעבדת תוצרת חקלאית של הסביבה.
בשנת 1988 יליד המקום סנטי סנטמריה פתח מסעדה שבהמשך קיבלה שלושה כוכבי מישלן והייתה למסעדה הראשונה בקטלוניה שזכתה למעמד זה.
העיירה מחוברת לכביש מהיר A7 ומסילת רכבת מקשרת אותה לברצלונה וז'ירונה.
מועדון הכדורגל סנט לואיס הוא מועדון כדורגל מהעיר סנט לואיס שבמדינת מיזורי, המשחק במחוז המערבי של ליגת ה-MLS החל משנת 2023.
המועדון מארח את משחקיו הביתיים באצטדיון 'סיטי פארק' (אנ') בסנט לואיס.
מאז שנת 2007, נעשו ניסיונות להקים או להעתיק קבוצת MLS לעיר סנט לואיס.
אחת הספקולציות שעלו בתקופה זו הייתה האפשרות שריאל סולט לייק תעבור מיוטה למיזורי, אם לא ייבנה לקבוצה אצטדיון חדש, אך לבסוף תוכנית זו לא יצאה אל הפועל.
החל משנת 2014, נבחנה האפשרות להקמת אצטדיון חדש בעיר, שכמו במקרה של אטלנטה, ישמש הן את קבוצת ה-NFL של העיר, והן את קבוצת הכדורגל העתידית.
עם זאת, מעברם של הסנט לואיס ראמס ללוס אנג'לס, הורידו תוכנית זו מהפרק.
בשנת 2017, לאחר שנמצאו מקורות מימון מספיקים על מנת לסייע בהקמה של אצטדיון חדש וייעודי לכדורגל , בעלות של כ-$200 מיליון דולר, באזור הדאונטאון של העיר, שוב עלה רעיון הקמת קבוצת MLS בעיר לסדר היום.
לאחר עיכובים ביורוקרטיים רבים, ב-20 באפריל 2019 הוציאה מנהלת ה-MLS הודעה המאשרת את הצטרפותה של סנט לואיס לליגה, החל מעונת 2023.
הקבוצה מארחת את משחקיה באצטדיון אנרג'ייזר פארק (Energizer Park), הממוקם במרכז העיר סנט לואיס.
האצטדיון הוא חלק ממתחם עירוני בשטח של כ־31 אקרים, הכולל גם את משרדי הקבוצה, מתקני אימון ושטחי מסחר.
האצטדיון משמש גם לאירועים נוספים כמו קונצרטים ותחרויות ספורט מקומיות, ועוצב כך שישתלב עם הסביבה האורבנית.
סנט לורנס הוא אי הממוקם ממערב לאלסקה בים ברינג, דרומית למצר ברינג.
הכפר גאמבל, הממוקם בכף הצפון-מערבית של האי, נמצא במרחק של 58 קילומטרים מחצי האי הצ'וקצ'י ברוסיה המזרחית.
האי הוא חלק מאלסקה, אך קרוב יותר לרוסיה מאשר לאלסקה.
האי סנט לורנס נחשב לאחד החלקים החשופים האחרונים של הגשר היבשתי שחיבר פעם בין אסיה לצפון אמריקה בתקופת הפליסטוקן.
זהו האי השישי בגודלו בארצות הברית והאי ה-113 בגודלו בעולם.
הוא נחשב לחלק מהמחוז הוולקני של ים ברינג.
Sorex jacksoni הוא מין יונק ממשפחת החדפיים המצוי רק באי סנט לורנס.
לשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית מגדירה את האי סנט לורנס בקבוצת בלוק 6, מסכת מפקד אוכלוסין 1 של אזור מפקד האוכלוסין נום, אלסקה.
באי אין עצים, והצמח היחיד הוא Salix arctica, שגובהו לא יותר ממטר (30 ס"מ).
שפע העופות הימיים והיונקים הימיים של האי נובע בעיקר מהשפעתו של זרם אנאדיר, זרם אוקיינוס שמביא מים קרים ועשירים בחומרים מזינים מהמים העמוקים של שפת מדף ים ברינג.
מדרום לאי הייתה פוליניה מתמשכת בשנת 1999, שנוצרה כאשר הרוחות השוררות מצפון וממזרח העיפו את הקרח הנודד הרחק מהחוף.
האי כולל שני כפרים: סאבונגה וגאמבל.
שני הכפרים קיבלו בעלות על רוב הקרקע באי סנט לורנס על ידי חוק הסדר התביעות של ילידי אלסקה ב-1971. כתוצאה מהבעלות על האדמה, היופיקים מסוגלים באופן חוקי למכור את השנהב המאובן וחפצים אחרים שנמצאו באי סנט לורנס.
האי מיושב כיום בעיקר על ידי יופיק סיביריים העוסקים בציד, דיג ורעיית איילי הצפון.
תושבי האי סנט לורנס משבט היופיק ידועים גם במיומנותם בגילוף, בעיקר עם חומרים מיונקים ימיים (שנהב ניבתן ועצם לווייתן).
האנתרופולוג לארס קרוטאק בחן את מסורות הקעקועים המסורתיות של שבט היופיק באי סנט לורנס.
האי סנט לורנס נכבש לראשונה לפני כ-2,000 עד 2,500 שנה על ידי אנשי החוף המאופיינים בחפצים המעוטרים בסגנון אוקביק.
לאתרים ארכאולוגיים באיי Punuk, ליד הקצה המזרחי של האי סנט לורנס, בקוקוליק, ליד סאוונגה ובמדרונות הגבעה שמעל גאמבל, יש עדויות לכיבוש אוקיוויק.
הסגנון הדקורטיבי של Okvik הוא זומורפי ומשוכלל, מבוצע בטכניקת חריטה גסה לפעמים, עם שונות גדולה יותר מסגנונות ים ברינג הישן ו-Punuk.
אתרים ארכאולוגיים מרכזיים בגאמבל נחפרו על ידי אוטו גייסט ואיבאר סקארלנד מאוניברסיטת אלסקה פיירבנקס.
אוספים מחפירות אלה נאצרים במוזיאון של אוניברסיטת אלסקה בקמפוס UAF.
האי נקרא Sivuqaq בידי שבט היופיק שגר שם.
ביקר בו מגלה הארצות הרוסי/דני ויטוס ברינג ביום סנט לורנס, 10 באוגוסט 1728, וקרא לאי על שם יום ביקורו בו.
האי היה המקום הראשון באלסקה שידוע כי ביקרו בו מגלי ארצות אירופיים.
אייל הצפון הובאו לאי בשנת 1900 בניסיון לחזק את הכלכלה.
איילים המשמשים למטרות רעייה הם מקור לבשר עד היום.
בשנת 1903 הקים הנשיא תאודור רוזוולט שמורת איילים באי.
הקמת השמורה הובילה לבעיות משפטיות בתהליך תביעת הקרקע של הילידים על פי סעיף 19 של Alaska Native Claims Settlement Act (ANCSA) שכן היה עליהם להוכיח ששמורת איילי הצפון הוקמה כדי לתמוך באנשים הילידים במקום להגן על האיילים עצמם.
במהלך מלחמת העולם השנייה שירתו תושבי האי במשמר הטריטוריאלי של אלסקה (ATG).
לאחר פירוק ה-ATG ב-1947, ועם בניית תחנת חיל האוויר נורת'איסט קייפ ב-1952, הצטרפו תושבי אי רבים למשמר הלאומי של אלסקה כדי לספק ההגנה על האי ועל התחנה.
ב-22 ביוני 1955, במהלך המלחמה הקרה, הותקף מטוס צי ארצות הברית P2V Neptune שכלל צוות של 11 על ידי שני מטוסי קרב של חיל האוויר הסובייטי לאורך קו התאריך הבינלאומי, במים בינלאומיים מעל מצר ברינג, בין חצי האי קמצ'טקה בסיביר לבין אלסקה.
ה-P2V התרסק על נורת'איסט קייפ, ליד הכפר גאמבל.
תושבי הכפר חילצו את הצוות, 3 מהם נפצעו מאש סובייטית ו-4 מהם נפצעו בהתרסקות.
הממשלה הסובייטית, בתגובה למחאה דיפלומטית של ארצות הברית, הייתה פייסנית בצורה יוצאת דופן, וקבעה כי:
הצבא הסובייטי קיבל פקודות נוקשות "להימנע מכל פעולה מעבר לגבולות המדינה הסובייטית".
הממשלה הסובייטית "הביעה חרטה על התקרית", ו"בהתחשב ב...
תנאים שאינם שוללים אפשרות של טעות מצד זה או אחר", הייתה מוכנה לפצות את ארצות הברית ב-50 אחוז מהנזקים שנגרמו – ההצעה הראשונה מסוג זה שהציעו הסובייטים עבור כל תקרית ירי במלחמה הקרה.
ממשלת ארצות הברית הצהירה כי היא מרוצה מהבעת החרטה הסובייטית ומהצעת הפיצוי החלקי, אם כי לדבריה, גם ההצהרה הסובייטית אינה נובעת ממה שהעיד על המידע הקיים.
שדות התעופה באי הם נמל התעופה גאמבל ונמל התעופה סאוונגה.
סנט שאפל היא כנסייה גותית הנמצאת באיל דה לה סיטה שבפריז.
היא נבנתה בידי לואי התשיעי, מלך צרפת, לאחר שובו ממסע הצלב השביעי.
לואי התשיעי רכש מבלדווין השני, קיסר קונסטנטינופול , את כתר הקוצים של ישו, והחליט לבנות קפלה מלכותית מיוחדת לאחסנתו, היא כנסיית סנט שאפל.
הכנסייה נבנתה בשנים 1242–1248, ונחנכה ב-26 באפריל 1248. סנט שאפל היא דוגמה מובהקת לארכיטקטורה בסגנון גותי קורן שהתפתחה בפריז בתקופת בנייתה.
הכנסייה תוכננה ב-1241, לאחר שובו של לואי התשיעי ממסע הצלב וקניית כתר הקוצים של ישו והרומח הקדוש משליט קונסטנטינופול.
הכנסייה הושלמה ב-1248 ונחנכה ב-26 באפריל.
הכנסייה נבנתה כקפלה עבור הארמון המלכותי.
בעוד שהארמון עצמו נהרס במהלך השנים, הקפלה וארמון הצדק (המקום בו האצילים שטחו את טענותיהם למשפט בפני המלך) שרדו.
סנט שאפל נבנתה על מנת לאחסן שרידי קודש חשובים: כתר הקוצים של ישו, תמונת אדסה ועוד כ-22 שרידי קודש של ישו, שהגיעו לידיו של לואי התשיעי, מלך צרפת, מאז אוגוסט 1239, באמצעות שני נזירים דומיניקנים מוונציה.
בעוד אצילים אחרים גנבו שרידי קודש, רכש לואי התשיעי את שרידיו שלו תמורת סכום מלא מבלדווין השני, קיסר קונסטנטינופול.
על שרידי הקודש שילם לואי 135,000 ליברות, בעוד שעל בניית הקפלה שילם 40,000 ליברות.
ב-1241 נוסף גם חלק מהצלב האמיתי לרשימת שרידי הקודש.
כך הפכה הקפלה לאוצר יקר של שרידי קודש.
פיתוחי האבן נצבעו ועליהם צוירו מדליונים ובהם קדושים נוצריים וקדושים מעונים בתוך קווטרפוילים, בחלק התחתון של קיר הארקדה שעליו נתלו אריחים עשירים.
בניית הקפלה חושפת את שאיפותיו של לואי התשיעי להפוך את צרפת לממלכה הנוצרית החשובה בזמנה, על רקע דעיכת כוחן של קונסטנטינופול, בה שלט רוזן פלנדריה, ושל האימפריה הרומית הקדושה.
כשם שהקיסר יכול היה לעבור בפרטיות מארמונו לאיה סופיה, כך יכול היה לואי לעבור ישירות מארמונו לסנט שאפל.
ב-1297, העניקה הכנסייה ללואי התשיעי מעמד של קדוש נוצרי.
הקפלה המלכותית ניצבת מעל קפלה תחתית ששימשה ככנסייה הקהילתית עבור דיירי הארמון המלכותי, שהיה מושב הממשלה באותה תקופה.
למרות שהיא נחשבת לכנסייה קטנה ואינטימית, בלטה סנט שאפל מעל גגות הארמון המלכותי.
ההיבט היפה והבולט ביותר בקפלה הוא חלונות הויטראז' מזכוכית צבעונית, הנחשבים למובחרים ביותר מסוגם בעולם.
החלונות מותקנים בתוך עבודת אבן עדינה.
רוב הקפלה בנויה בסגנון גותי קורן אך במהלך המאה ה-15 נוסף חלון רוזטה בסגנון הלהבות (Flamboyant) לחזית המערבית.
בתעודות הנוגעות לבניית סנט שאפל לא מוזכר אף שם של מתכנן או בנאי, אך השם פייר דה מונטריי (Pierre de Montreuil), שבנה מחדש את האפסיס של בזיליקת סן-דני והשלים את חזית קתדרלת נוטרדאם ואף הוסיף לקתדרלה חלון רוזטה, מקושר לעיתים עם סנט שאפל.
במהלך המהפכה הצרפתית הפכה הקפלה למשרד מנהלתי, וארונות מלאים בתיקיות הסתירו את חלונותיה.
בכך נמנע נזק והשחתה לחלונות, בניגוד לספסלים ומסך העץ שהושחתו, הצריח שנהרס ולשרידי הקודש שפוזרו.
במאה ה-19 שיחזר ויולה לה דוק את סנט שאפל ובנה מחדש את הצריח בתכנונו הוא.
החל מ-1862 נחשבת סנט שאפל למונומנט היסטורי לאומי.
העתק של סנט שאפל נמצא בשיקגו, אילינוי.
קפלת סנט ג'יימס של Archbishop Quigley Preparatory Seminary הממוקמת ב-103 מזרח ברחוב שסטנט (Chestnut), שנבנתה בסביבות 1900 של ג'ורג' קרדינל מנדלין (George Cardinal Mundelein).
בשנת 1991 עת הוכרזו גדות הסן בפריז כאתר מורשת עולמית נכללה גם סנט שאפל בתיחום האזור המוכרז.
אף כי היא נחשבת לכנסייה קטנה ואינטימית, בלטה סנט שאפל מעל גגות הארמון המלכותי.
הכנסייה קטנה יחסית, ובה חלונות הזכוכית (ויטראז'ים) הנחשבים ליפים ביותר בפריז.
מדרגות מובילות מן האולם התחתון לעליון.
רצפת האולם התחתון עשויה ממצבות לקברים שמתחת לה.
באולם העליון חלונות זכוכית מהמאה ה-13, העתיקים ביותר בפריז, המציגים 1,134 תמונות תנ"כיות שונות על שטח של 618 מ"ר.
סדר התמונות - מלמטה למעלה בכל חלון ומימין לשמאל פרט לחלונות 9 ,7 ,6 ו-11.
בראשית - אדם וחוה - נח - יעקב
יציאת מצרים - משה על הר סיני
יציאת מצרים - חוקי משה
ספר דברים - יהושע בן נון - רות ובעז
ספר שופטים - גדעון - שמשון
ישעיהו - העץ של ישו
יוחנן כותב הבשורה - חיי הבתולה - ילדות ישו
הפסיון של ישו (הייסורים לפני הצליבה)
יוחנן המטביל - דניאל (סמל לישו הנרדף, בגלל גוב האריות)
יחזקאל (קשור ומסמל את תחיית ישו בגלל חזון העצמות היבשות)
ירמיהו - ספר טוביה (?)
סנט הלנה (אמו של קונסטנטינוס) והצלב האמיתי
סנט לואי ושרידים מתקופת הפסיון
הרוזטה בחזית המערבית: האפוקליפסה (חזון אחרית הימים של יוחנן)
סדר החלונות מן המדרגות והלאה, עם כיוון השעון.
תקרת הקומה העליונה בנויה מקמרונות צלעות הצבועים בכחול עם נקודות צהובות המקנים תחושה של לילה זרוע כוכבים.
בקומה העליונה מצוי מקדש דו-קומתי.
בחלק העליון נמצא המזבח ומעליו חופה עם גמלון, ובחלק התחתון חופה מקומרת מבפנים שבה הוצגו השרידים הקדושים.
פדרציית סנט קיטס ונוויס היא מדינה זעירה המורכבת משני איים (סנט קיטס ונוויס), בצפון האנטילים הקטנים שבים הקריבי.
באיים, שהיו מיושבים מאז האלף ה-3 לפנה"ס, נוסדה במאה ה-17 המושבה הבריטית הראשונה באיים הקריביים.
הבריטים ביססו את שלטונם לאחר מאבק עם צרפת, ושלטו באיים עד לקבלת עצמאותם ב-1983.
סנט קיטס ונוויס היא המדינה הריבונית הקטנה ביותר בשטחה ובמספר תושביה ביבשת אמריקה, ובין הקטנות בעולם.
מספר תושביה נאמד ב-53,000 נפש בלבד.
התושבים הם ברובם הגדול ממוצא אפריקני, צאצאי עבדים שהובאו לאי במאה ה-17 וה-18.
הכלכלה התבססה מאז ההתיישבות הקולוניאלית ועד סוף המאה ה-20 על גידול קנה סוכר ועיבודו, אך במאה ה-21 נעשתה מגוונת והיא כוללת גידולים חקלאיים שונים, תעשייה ותיירות.
מתיישבים אינדיאנים התיישבו בסנט קיטס כבר באלף השלישי לפנה"ס.
בהמשך התיישבו בו בני טאינו ולאחריהם בני קאריב (קאלינאגו).
סנט קיטס הייתה למושבה האנגלית הראשונה בקריביים בשנת 1623, וזמן קצר לאחר מכן נוסדה בחלק אחר של האי מושבה צרפתית.
האנגלים והצרפתים השתמשו באיים כבסיס יציאה להקמתן של מושבות נוספות ברחבי הים הקריבי.
ב-1626 ערכו הצרפתים והאנגלים יחד טבח באלפי ילידים קריביים, ואלו ששרדו גורשו לדומיניקה.
אנגלים מסנט קיטס הקימו ב-1628 את המושבה האירופית הראשונה בנוויס.
ספרד החריבה את המושבות הצרפתיות והאנגליות ב-1629 אך הסכימה ליישובן מחדש, וב-1670 הכירה בתביעה האנגלית על האיים.
בשנים הראשונות להתיישבות האירופית עסקו המתיישבים בעיקר בגידול טבק, אך לאחר זמן קצר עברו לגידול קנה הסוכר הרווחי יותר, תוך התבססות בעיקר על עמלם של עבדים שיובאו מאפריקה.
עם הזמן הפכו האפריקאים וצאצאיהם לרוב גדול באוכלוסייה.
צרפת ובריטניה נלחמו ביניהן מספר פעמים על השליטה באיים במהלך המאה ה-17 וראשית המאה ה-18, מאבק שהוכרע כאשר בחוזה אוטרכט מ-1713 הכירה צרפת בריבונות הבריטית על האי.
ניסיון צרפתי לכבוש את האיים ב-1782, תוך ניצול העובדה שהבריטים התרכזו במלחמת העצמאות האמריקנית, נהדף, וצרפת הכירה שוב בריבונות הבריטים על סנט קיטס ונוויס בחוזה פאריס (1783).
העבדים יצאו לחופשי לאחר הטלת איסור על עבדות ברחבי האימפריה הבריטית, ב-1834. הכלכלה הוסיפה להתבסס על ענף הסוכר, על אף שרווחיותו פחתה מאוד לעומת המאה ה-17. האיים סבלו מדלות, תת-פיתוח והיעדר הזדמנויות, והדבר עורר את צמיחתה של תנועת פועלים חזקה, שממנה התפתחה מפלגת הלייבור של סנט קיטס ונוויס.
בתקופת השלטון הבריטי לא היוו האיים יחידה נפרדת.
לכל אי הייתה מועצת אי נפרדת, ושניהם נכללו יחד עם איים נוספים מאיי ליווארד במושבה בריטית, שתחומה המדויק השתנה לאורך השנים.
סנט קיטס ונוויס היו חלק מהפדרציה של איי הודו המערבית קצרת הימים, בין 1958 ל-1962. בשנת 1967 הפכו, יחד עם אנגווילה, למדינת חסות עם אוטונומיה פנימית רחבה, כמהלך מקדים לקראת עצמאות.
אנגווילה, שביקשה להישאר תחת ריבונות בריטית, הורשתה להתנתק בשנת 1971. סנט קיטס ונוויס הפכה למדינה עצמאית ב-1983.
באוגוסט 1998 התקיים בנוויס משאל עם על עצמאות, אולם לא הושג הרוב הנדרש של שני שלישים ושני האיים המשיכו להתקיים כיישות מדינית פדרטיבית אחת.
סנט קיטס ונוויס היא מדינה עצמאית המשתייכת לחבר העמים הבריטי.
מלך בריטניה, המיוצג על ידי מושל כללי, הוא ראש המדינה הסמלי.
בראש הרשות המבצעת עומד ראש הממשלה, שהוא מנהיג המפלגה הגדולה ביותר בפרלמנט.
למדינה יש בית מחוקקים חד-ביתי, "האספה הלאומית".
האספה מורכבת מ-14 או 15 חברים, תלוי בנסיבות.
אחד עשר נציגים נבחרים (אשר שלושה מהם מהאי נוויס), שלושה ממונים על ידי המושל הכללי, ופרקליט המדינה מכהן מתוקף תפקידו (אקס אופיציו).
ייתכן מצב שבו פרקליט המדינה נבחר או ממונה לאספה ללא קשר לתפקידו, ואז יהיו באספה 14 חברים.
שלושת החברים הממונים על ידי המושל נקראים סנאטורים.
שניים מהם ממונים בעצתו של ראש הממשלה, והשלישי בעצתו של ראש האופוזיציה.
על אף השם, הם לא מרכיבים בית נבחרים נפרד.
כל חברי האספה הלאומית נבחרים לתקופה של חמש שנים.
ראש הממשלה והקבינט אחראים על הפרלמנט.
בנוסף להיותה חברה בחבר הלאומים הבריטי, סנט קיטס ונוויס חברה גם בקהילייה הקריבית (CARICOM – Caribbean Community).
סנט קיטס ונוויס מוגדרת כפדרציה בעלת שני רכיבים.
לאי נוויס יש ממשל עצמי אוטונומי ובית מחוקקים משלו, המונה שמונה חברים.
כוח ההגנה של סנט קיטס ונוויס כולל כ-300 חיילים.
חקלאות ותיירות הן ענפי הכלכלה העיקרים.
גידול הסוכר, שעליו התבססה כלכלת האי באופן היסטורי, נעשה בלתי רווחי בעקבות ירידת מחירי הסוכר בעולם, והממשלה צמצמה את תעשיית הסוכר עד סגירתה הסופית ב-2005 ופעלה כדי לגוון את ענפי החקלאות והכלכלה בכלל.
בין הגידולים החקלאיים העיקריים בתחילת המאה ה-21 נמנים גידולי ירקות, בעיקר פלפל חריף, בטטות ותפוחי אדמה, ומשק חי – חזירים, צאן, עופות ובקר לבשר ולחלב.
כן התפתח מגזר תעשייתי מגוון יחסית לזעירותה של המדינה.
האקלים הטרופי, החופים והנוף מושכים תיירים, בעיקר תיירי שיט בספינות פאר מארצות הברית.
בראשית המאה ה-21 נרשם שיעור גידול ניכר בהיקף התיירות.
עוד ענף כלכלי שחשיבותו עולה בהתמדה הוא הפיכת סנט קיטס ונוויס למקלט מס ומרכז לפעילות הון שמקורו בחלקו מפוקפק.
המדינה מעניקה אזרחות לזרים המשקיעים סכום מסוים בנכסים בתחומה.
קו מעבורת סדיר פועל בין הבירה בסטר שבסנט קיטס לצ'ארלסטאון, בירת נוויס, הפלגה של כ-40 דקות.
בבסטר פועל נמל מים עמוקים, הבנוי לעגינתן של מעבורות נוסעים גדולות.
מעגנות קטנות יותר פועלות בצ'ארלסטאון ובעיירות נוספות.
בסנט קיטס פועל שדה התעופה הבין-לאומי על-שם ברדשאו, המפעיל טיסות ישירות ללונדון וליעדים בארצות הברית וקנדה, וטיסות ליעדים נוספים דרך אנטיגואה.
שדה בין-לאומי קטן יותר פועל בנוויס, ומפעיל טיסות ליעדים באיים הקריביים.
התחבורה הציבורית מבוססת על אוטובוסים ומוניות.
מסילת רכבת ברוחב צר, שהוקמה במקור לצורכי שינוע קנה סוכר, מקיפה את סנט קיטס, ומשמשת לנסיעת רכבת תיירותית.
שטח המדינה הוא 261 קילומטר רבוע, והיא הקטנה שבמדינות אמריקה ובין הקטנות בעולם.
היא מורכבת משני איים געשיים: הגדול שביניהם הוא סנט קיטס (168 קמ"ר), שבו שוכנת הבירה באסטר, והקטן הוא נוויס.
בין האיים מפריד מצר ים ברוחב כשלושה ק"מ.
האיים הם חלק מאיי ליווארד שבצפון שרשרת איי האנטילים הקטנים, בים הקריבי.
מבחינה אזורית מקובל לשייך את המדינה למרכז אמריקה.
האקלים הטרופי מתמתן על ידי רוח קבועה מכיוון הים.
הטמפרטורה משתנה רק במידה מעטה לאורך חודשי השנה, והיא נעה בטווח של 24 עד 27 מעלות.
כמות המשקעים גבוהה מאוד, כ-2,370 מילימטר בשנה.
החודשים בין מאי לנובמבר הם הגשומים ביותר, אך גשם בכמות משמעותית יורד גם בשאר חודשי השנה.
בפנים האיים מתרוממות מספר פסגות געשיות.
הנקודה הגבוהה ביותר היא פסגתו של הר הגעש ליאמויגה (1,156 מטר מעל פני הים) שבצפון-מערב האי סנט קיטס.
האיים מועדים להוריקנים בין יולי לאוקטובר.
אוכלוסיית סנט קיטס ונוויס מונה כ-53,000 נפש, על פי הערכה מ-2019. גודל האוכלוסייה השתנה רק במעט מאז סוף המאה ה-19, עקב שיעור הגירה גבוה מחוץ לאיים.
מרבית האוכלוסייה היא ממוצא אפריקאי (92.7%), צאצאי עבדים.
שאר התושבים הם ממוצא מעורב, ממוצא אירופי (בעיקר צאצאי בריטים ופורטוגזים) או צאצאי מהגרים אחרים, בהם לבנונים, סינים והודים.
לפי מפקד אוכלוסין שנערך בשנת 2001, החלוקה הדתית במדינה היא:
82.4% מחשיבים את עצמם לנוצרים,
הכנסייה האנגליקנית מהווה את הקבוצה הדתית הגדולה ביותר בנצרות של המדינה, עם 20.6% מהאוכלוסייה.
המתודיסטים הם הקבוצה השנייה בגודלה (19.1%).
הזרם השלישי בגודלו היא הפנטקוסטליזם,
רובם המכריע של התושבים שוכן ביישובים לחופי האיים.
השפה הרשמית היא אנגלית, אך התושבים מדברים בניב קריאולי מקומי.
סנט קיטס , הוא אי בים הקריבי המהווה את החלק הגדול במדינת האי הקטנה סנט קיטס ונוויס.
כמו כן, מהווה האי מדינה במסגרת הפדרציה של סנט קיטס ונוויס.
בעבר נקרא האי על שם כריסטופר הקדוש.
במשך עידן הקרח הקודם, כאשר פני הים היו נמוכים ב-60 מטרים מגובהם כיום, היו האיים סנט קיטס, נוויס וסנט יוסטטיוס אי אחד.
האי ממוקם כ-2,100 ק"מ דרומית-מזרחית למיאמי שבפלורידה.
האי נמצא 10 ק"מ מהאי סנט יוסטטיוס ו-3 ק"מ צפונית לאי נוויס.
באי שלושה הרי געש: רכס הר מיזרי (Mount Misery Range) בצפון האי, רכס ורצ'יילדס (Verchilds Range) במרכז האי, ורכס אוליביס (Olivees Range) בדרום האי.
הגבוה בהרי האי הוא הר הגעש הרדום ליאמויגה (המכונה גם הר מיזרי), שגובהו 1,156 מטרים.
באי מתגוררים כ-35,000 תושבים, מרביתם ממוצא אפריקאי.
השפה העיקרית המדוברת באי היא אנגלית.
תושבי האי קוראים לעצמם קיטיטיאנים (Kittitians).
שיעור האנאלפביתיות באי הוא 2%.
העיר באסטר, בירת סנט קיטס ונוויס נמצאת על האי.
עיר זו היא העיר הגדולה ביותר באי ובמדינה כולה, ומתגוררים בה כ-15,500 תושבים (2005).
באי נמצאת אוניברסיטת רוס לווטרינריה, ואוניברסיטת וינדזור לרפואה.
סנט תומאס הוא אי בים הקריבי המהווה מחוז של איי הבתולה של ארצות הברית - טריטוריה של ארצות הברית.
באי ממוקמת בירת הטריטוריה: עיר הנמל שארלוט אמאלי.
המתיישבים הראשונים הגיעו אל האי במאה ה-14 לפנ"הס (לפני הספירה), היו אלה אנשי שבט הקיבוני האינדיאני.
מאוחר יותר הגיעו לאי אנשי שבט האראוואק ואחריהם הקאריב.
כריסטופר קולומבוס היה האירופאי הראשון שגילה את האי (במסעו השני לאמריקה, בשנת 1493).
זמן קצר לאחר מכן, הגיעו מתיישבים אירופאים ולאחר הגעת האירופאים לאי מתו כל התושבים המקומיים הקריביים ממגפות או משימושם כעבדים.
ב-150 השנים לאחר גילוי האי, שימש האי כבסיס לשודדי הים הקאריביים.
ההתיישבות הדנית הראשונה באיים החלה בשנת 1666. בשנת 1672 שלטו הדנים באיי הבתולה באמצעות חברת מערב הודו וגינאה הדנית.
האי חולק למטעים בהם גודל בעיקר קנה סוכר.
מטעים אלה התבססו בעיקר על עבודת עבדים.
בשנת 1685 השתלטה חברת ברנדנבורג אמריקן על סחר העבדים בין האיים ובאי הוקם שוק העבדים הגדול ביותר ביבשת אמריקה.
בשנת 1691 שונה שם היישוב המרכזי של האי לשארלוט אמאלי על שם אשת מלך דנמרק כריסטיאן החמישי.
המלך פרדריק החמישי הכריז על העיר כעל נמל חופשי.
במהלך המאה ה-19 נפגע גידול קנה הסוכר ובעקבותיו כלכלת האי: מסופות הוריקן, בצורות (בצורת) ותחרות מצד מטעים בארצות הברית.
בשנת 1848 בוטלה העבדות באי והעלייה בעלויות גידול הסוכר הביאו לקריסה כלכלית של האי.
בשל חשיבותו האסטרטגית של האי הציעה ארצות הברית לדנמרק לרכוש את האי בשנות ה-60 של המאה ה-19 בעלות של 7.5 מיליון דולרים.
ההצעה לא התגבשה לכדי חקיקה של הקונגרס ולא יצאה לפועל.
רכישת האי על ידי ארצות הברית
בשנת 1917 נרכש האי (יחד עם האיים סנט ג'ון וסנט קרואה) על ידי ארצות הברית בעלות של 25 מיליון דולרים, כחלק מתוכנית אסטרטגית לבנות מערך המגן על איי הים הקריבי ועל תעלת פנמה בשל מלחמת העולם הראשונה.
בשנת 1927 קיבלו תושבי האי אזרחות של ארצות הברית.
בשנת 1931 עבר ניהול האי לשליטת משרד הפנים של ארצות הברית.
במהלך מלחמת העולם השנייה הוקמו באי בסיסים של כוחות צבא ארצות הברית.
בשנת 1954 הוענק רשמית לאי מעמד של טריטוריה של ארצות הברית.
בשנת 1970 קיבל האי אוטונומיה פנימית מלאה.
בשל האמברגו האווירי והימי על קובה ועלויות הטיסה הנמוכות הפך האי במחצית השנייה של המאה ה-20 לאתר תיירות פופולרי.
בשנת 1989 נפגעו תשתיות האי מהוריקן הוגו ובשנת 1995 מהוריקן לואיז והוריקן מרילנד.
עם זאת, הפופולריות התיירותית של האי לא נפגעה.
באי נמצא שדה התעופה סיריל א.
בדומה לבריטניה, הנהיגה בכבישי האי היא בצד שמאל של הכביש.
בשונה מבריטניה, הרכבים הם מאותו סוג בו נעשה שימוש בארצות הברית - היינו ההגה הוא בצד השמאלי של הרכב.
סנט תומאס שבמדינת נבדה שבארצות הברית היא עיר רפאים.
העיר ניטשה כאשר, בעקבות בניית סכר הובר, עלו מימי אגם מיד והציפו את העיר.
העיר מצויה כיום מתחת לפני האגם ומהווה חלק מאתר הנופש הלאומי אגם מיד.
העיר הוקמה בשנת 1865 על ידי מתיישב מורמוני בשם תומאס סמית'.
אוכלוסייתה מנתה בשיאה 500 איש.
אחרון התושבים עזב את העיר בשנת 1938 כאשר נהר הקולורדו החל להציף את העיר בעקבות הקמת סכר הובר.
שרידי העיר נראים מתחת למימי האגם, בשנות בצורת, כאשר גובה פני האגם נמוך יחסית.
שרידים אלה נחשבים כאתר היסטורי מוגן, והם מוגנים על ידי רשות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית.
סנט קרואה או סנט קרוי הוא אי בים הקריבי המהווה חלק מטריטוריית איי הבתולה של ארצות הברית - טריטוריה של ארצות הברית.
האי הוא הגדול באיי הבתולה של ארצות הברית, אורכו 45 ק"מ ורוחבו 11 ק"מ.
במהלך ההיסטוריה שלטו באי שבע מעצמות קולוניאליות שונות: ספרד, בריטניה, הולנד, צרפת, מלטה, דנמרק וארצות הברית.
האי יושב לראשונה על ידי אינדיאנים משבט האראווק.
מאוחר יותר נכבש האי על ידי אינדיאנים משבט הקאריב.
האירופאי הראשון שגילה את האי היה כריסטופר קולומבוס, אשר נחת בחופי האי ב-14 בנובמבר 1493, בקרבת נהר סולט (Salt River) בעת מסעו השני של קולומבוס ליבשת אמריקה.
קולומבוס קרא לאי "סנטה קרוז" (Santa Cruz) - "הצלב הקדוש".
בעת ביקורו באי נערך קרב בין הספרדים והקריבים, קרב בו נהרג לוחם אחד מכל צד.
בעקבות קרב זה החלה מלחמה בת מאה שנים בין הספרדים והקריבים.
לבסוף נטשו הספרדים את המושבה שהקימו שבאי.
במאה ה-17 התיישבו באי הולנדים ומאוחר יותר על ידי מתיישבים מאנגליה.
סכסוכים בין המתיישבים ההולנדים והאנגלים הביאו לנטישת המושבה ההולנדית.
לאחר מותו של מושל האי, דובאה, התדרדר מצב המושבה והיא ניטשה לזמן מה.
בשנת 1733 נמכר האי לחברת איי הודו המערבית הדנית אשר התירה למתיישבים, ובהם יהודים והוגנוטים להתיישב באי.
עם תחילת גידולי סלק הסוכר באירופה וביטול העבדות באי בשנת 1848 קרסה כלכלת האי.
בשנת 1862 הגיעו הודים לעבוד באי כצמיתים.
בשנת 1878 מרדו העבדים המשוחררים באי, והעיר פרדריקסטד נשרפה.