tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הרב שמרלר הקים את ארגון שערי הוראה (ע"ר), המעודד בחורים ואברכים בלימוד הלכה ובפרט בשולחן ערוך הרב.
הארגון מקיים מדי שנה בכ"ד טבת (יום ההילולא של מרן בעל התניא זי"ע) אירוע הוקרה מפואר, במסגרתו מחולקים תעודות ומלגות לנבחנים.
בתשע"ח הכריז על פרויקט 'מיין מסכת' ('המסכת שלי'), במסגרת הארגון.
על פי התוכנית, כל בחור לומד ונבחן על מסכת אחת שבה הוא רוכש בקיאות רבה במיוחד.
התוכנית על שמו של רבי מרדכי הגר האדמו"ר מוויז'ניץ מונסי.
גם הקים על שמו את רשת ישיבות יום שישי 'אהבת מרדכי', ללימוד לפני שבת.
הקים את ארגון הגפן - מאגר שדכנים מהציבור החסידי והליטאי, וכן מאגר שמות לשידוכים.
הארגון עורך כנסי הדרכה לשדכנים ולבחורים מבוגרים.
מכהן כחבר ועדת הרבנים של שיננא.
בנו הרב יעקב ישראל, חתן המשפיע הרב צבי מאיר זילברברג מנהיג חבורת נחלת יעקב בירושלים.
בנו הרב מנחם מנדל, חתן הרב ישראל חיים וייס, האדמו"ר מספינקא
חתנו הרב אשר שטרנבוך, בן הרב ברוך שטרנבוך רב קהילת ויז'ניץ במודיעין עילית ובן הרב אליהו שטרנבוך וחתן הרב מנחם ארנסטר.
"חיים שלי" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית עדן בן זקן.
השיר יצא לאור ב-5 ביוני 2018, כסינגל מתוך האלבום אשר נושא את שמו של האלבום שנקרא חיים שלי, בהוצאת חברת התקליטים NMC יונייטד אנטרטיינמנט.
השיר יצא בסמוך לחתונתה של בן זקן.
השיר הגיע למקום השני ברדיו אמצע הדרך, והשני בגלגלצ.
השיר נכנס לשלושה מצעדי סוף שנה.
השיר נכתב, הולחן והופק על ידי תמר יהלומי ויונתן קלימי.
קלימי אף ביצע את השיר בעצמו.
גרסתו הועלתה ליוטיוב וצברה למעלה מ-1.8 מיליון צפיות.
השיר הוא מעין בלדה ים-תיכונית בו עדן בן זקן מדברת על אהבתה העזה כלפי החתן שלה.
הווידאו קליפ הנלווה שצולם לשיר הועלה לערוץ היוטיוב של עדן בן זקן ב-5 ביוני 2018. הקליפ מציג בתוכו קטעים מתוך החתונה של בן זקן.
בתחילתו, ניתן לראות את בן זקן נכנסת אל האולם, לבושה ככלה ולאחר מכן אותה ואת בעלה שוקי ביטון.
הקליפ זכה להצלחה חסרת תקדים כאשר צבר למעלה מ-55.7 מיליון צפיות, דבר אשר הופך אותו לאחד מן הקליפים הישראליים הנצפים ביותר בכל הזמנים.
יונתן קלימי, שהוא כתב, הלחין והפיק את השיר, הקליט גרסה משלו לשיר.
"חיים שלי" הוא אלבום האולפן הרביעי של הזמרת הישראלית עדן בן זקן.
האלבום יצא לאור ב-14 באפריל 2019, בהוצאת חברות התקליטים שרית הפקות וארומה מיוזיק.
האלבום עצמו יצא שנתיים לאחר צאת אלבומה השלישי, לזאת שניצחה.
מהאלבום יצאו שמונת הסינגלים: "תל אביב בלילה", "בא לי לחבק אותך", "חיים שלי", "מקסיקו", "מילה של גבר", "יאסו", "תגיד לי Je t'aime", ו"חצי מדינה".
ב-3 בספטמבר 2019, הוכרז שהאלבום קיבל תואר "פלטינה" על מכירות של 40,000 עותקים בסך הכל.
לפני שיצא האלבום לאור, יצאו ממנו שבעת הסינגלים.
לכל סינגל יצא ווידאו קליפ מלא, פרט ל"בא לי לחבק אותך" ו"מילה של גבר".
"תל אביב בלילה" - יצא לאור ב-28 בינואר 2018, כסינגל הראשון והפותח מתוך האלבום.
עם יציאתו נכנס השיר אל המקום ה-4 במצעד של מדיה פורסט, ה-1 במצעד ה-TV של מדיה פורסט, וה-3 במצעד של גלגלצ.
השיר נכתב על ידי אבי אוחיון, הולחן על ידי אוחיון ומתן דרור, והופק על ידי דרור גם כן.
השיר הוא שיר פופ המשלב בתוכו גם את הסגנון הים-תיכוני.
על השיר נאמר כי הוא גנבה בוטה של השיר "Back to Black" של הזמרת איימי ויינהאוס.
בכתבה שערכו ישראל היום נאמר כי: "אין שום אפשרות להתעלם מהעובדה שהשיר שכתב עבורה אשף הלהיטים אבי אוחיון, מושפע, שלא נאמר – גונב בגסות רבה מהלהיט האלמותי "Back to Black", של איימי ויינהאוס".
"בא לי לחבק אותך" - יצא לאור ב-21 במאי 2018, כסינגל השני מתוך האלבום.
בשונה מהסינגל הקודם, לשיר זה לא יצא קליפ מלא.
במקום זאת, יצא לו קליפ מילים שזכה להצלחה רבה כאשר צבר למעלה מ-9 מיליון צפיות בסך הכל.
השיר לא שיחזר את הצלחת קודמו ולא נכנס למצעדי הפזמונים בארץ.
"חיים שלי" - יצא לאור ב-5 ביוני 2018, כסינגל השלישי מתוך האלבום.
שיר זה הוא שיר הנושא מתוך האלבום.
עם יציאתו נכנס השיר אל המקום ה-2 ברדיו אמצע הדרך, וה-3 בגלגלצ.
השיר אף נכנס לשלושה מצעדי סוף שנה.
הקליפ של השיר זכה להצלחה חסרת תקדים כאשר צבר למעלה מ-23 מיליון צפיות, דבר אשר הופך אותו לאחד מן הקליפים הישראליים הנצפים ביותר בכל הזמנים.
"מקסיקו" - יצא לאור ב-15 באוקטובר 2018, כסינגל הרביעי מתוך האלבום.
עם יציאתו נכנס השיר אל המקום ה-6 במדיה פורסט, וה-2 במצעד של מדיה פורסט TV.
השיר נכתב, הולחן והופק על ידי דולב רם ופן חזות ויעקב למאי.
מילותיו של השיר עוררו דיון באמצעי תקשורת משום שהשיר נקרא מקסיקו, אך יש בו שורה המדברת על קופקבנה, שהיא שכונה הממוקמת בריו דה ז'ניירו שבברזיל, ולא במקסיקו.
הווידאו קליפ הנלווה שצולם לשיר הועלה לערוץ היוטיוב של עדן בן זקן ב-15 באוקטובר 2018. בתחילת הקליפ ניתן לראות את בן זקן על מיטתה, כשהיא מתקשרת לחברתה כדי לספר לה על מקרה מסוים שקרה.
"מילה של גבר" - יצא לאור ב-6 בדצמבר 2018, כסינגל החמישי מתוך האלבום.
השיר לא הצליח להיכנס אל המצעדים השבועיים, אך קליפ המילים שיצא עבורו הצליח לצבור כ-4 מיליון צפיות ביוטיוב.
"יאסו" - יצא לאור ב-15 בינואר 2019, כסינגל השישי מתוך האלבום.
בשיר משתתפים סטטיק ובן-אל תבורי וסטפן לגר.
השיר הפך לאחד מהשירים המצליחים ביותר בישראל בעשור השני של המאה ה-21, כאשר שהה למעלה מ-8 שבועות בפסגת מצעד השירים של מדיה פורסט.
"תגיד לי Je t'aime" - יצא לאור ב-7 במרץ 2019, כסינגל השביעי מתוך האלבום.
בדומה לקודמו, הצליח השיר לכבוש את פסגת מצעד השירים של מדיה פורסט.
"חצי מדינה" - יצא לאור ב-11 באפריל 2019, כסינגל השמיני מתוך האלבום.
עם יציאתו נכנס השיר אל המקום ה-4 במצעד השירים היומי של רדיו ארצי ואזורי ואל המקום ה-10 במצעד של מדיה פורסט.
"תרקדו" - יצא לאור ב-26 במאי 2019, כסינגל התשיעי והאחרון מתוך האלבום.
עם יציאתו נכנס השיר אל המקום ה-6 במצעד השירים היומי של רדיו ארצי ואזורי.
חיים שעשוע (נולד ב-19 בינואר 1966) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הקשר.
שעשוע גדל במחלקת הנוער של מכבי פתח תקווה.
בגיל 18 העלה אותו המאמן משה מאירי לקבוצת הבוגרים, ושעשוע החל לצבור דקות משחק רבות, והיווה הפתעת העונה עבור מאירי.
שעשוע, ששיחק בעמדת הקשר ההתקפי, לרוב היה מבשל שערים ולא נחשב לסקורר של הקבוצה.
השתייך בשנת 1986 לסגל הנבחרת הצעירה אצל המאמן מיליינקו מיחיץ'.
שעשוע המשיך בקבוצתו עד סוף עונת 1987–1988 ובסיום העונה ירדה הקבוצה לליגה הארצית מהמקום האחרון.
עזיבתו נבעה בסכסוך כספי, החרמת אימונים והשעייתו על ידי ההנהלה.
בעונת 1988–1989 הושאל לקבוצת מכבי עירוני אשדוד ששיחקה בליגה ב' ובסוף העונה העפיל איתה לליגה א'.
בעונת 1989–1990 שב למכבי פתח תקווה ששיחקה בליגה הארצית ונפצע במהלך העונה ברצועה הצולבת.
פציעה שגרמה לו לפרוש סופית ממשחק בגיל 24.
שעשוע מחזיק בתעודת מאמן, מאז שנת 2002 מאמן במחלקת הנוער של מועדון ספורט אשדוד, בעיקר בקבוצות הילדים.
שעשוע מתגורר באשדוד מאז שנת 1992. לפרנסתו עובד בדואר ישראל.
ארבעת בניו שיחקו ומשחקים כדורגל.
"חיים שלי" הוא שיר שנכתב על ידי המשוררת הישראלית סמדר שיר, הולחן על ידי המוזיקאי משה דץ ובוצע על ידי הזמרת זהבה בן.
השיר יצא כחלק מאלבומה של זהבה בן מלך אמיתי (2000), שיצא לאור ב-1 בינואר 2000, בהוצאת חברת התקליטים NMC יונייטד אנטרטיינמנט.
זמן מה לאחר מכן יצא גם כסינגל.
השיר הפך לפופולרי מאוד בקרב אימהות.
בשנת 2011, בעונה הראשונה של תוכנית המציאות "חי ב-LA LA לנד", ביצעה בן את השיר בגרסה אנגלית.
זהבה בן פרצה לתודעה בתחילת שנות ה-90 עם האלבום "טיפת מזל".
שיר הנושא הפך ללהיט גדול הן בתחנות הרדיו הן ברחובות, ובזכותו הפכה בן לכוכבת.
נוסף על כך הסרט "טיפת מזל" בכיכובה זכה להצלחה אדירה.
באמצע שנות ה-90, עם עלייתה של שרית חדד, ירדה הפופולריות של בן והיא חתמה בחברת התקליטים NMC והחלה לעבוד עם המנהל חיים סלוצקי.
למען קידומה מחדש פנו לכמה כותבים בולטים, בהם משה דץ, שיצר בשבילה שיר עם סמדר שיר.
סלוצקי רצה לשנות את התדמית שלה משירי דיכאון בלבד ולהוסיף גם שירים בסגנונות אחרים, כולל "שירים של אשכנזים".
סמדר שיר נולדה עם חצוצרות סתומות, והרופא אמר לה שלא תוכל להביא ילדים לעולם באופן טבעי.
היא ובעלה נאלצו לעבור לארצות הברית בעקבות לימודי בעלה, שם החלו טיפולי הפריה חוץ-גופית.
ב-1980 נולדה בתה הבכורה כתוצאה מהטיפולים.
חצי שנה לאחר הלידה הראשונה, הרופא הציע להתחיל מיד טיפולים נוספים, מה שהוביל להולדת תאומות – מור וירדן.
בשנת 1991 המשפחה חזרה לישראל, ושיר המשיכה בטיפולי פוריות על אף הקשיים.
נולדה להם בת נוספת, כרמל.
שיר נכנסה שוב להיריון עם תאומים (שני בנים), אך חוותה אובדן הריון בעקבות הרעלת הריון.
בעקבות האובדן נכנסה לתקופה קשה, במהלכה החלה לחלום על פונדקאות.
שיר ובעלה ביצעו תהליך פונדקאות בארצות הברית, שבו היו בין החלוצים בתחום.
בעלה של סמדר, שהיה רופא בכיר, הכיר ילד בשם דימה, עולה חדש מבאקו, אזרבייג'ן, שאמו הייתה חולה סופנית.
לאחר מות אמו, שיר ובעלה אימצו את דימה באופן רשמי.
בתחילת האימוץ, דימה התקשה לקרוא לשיר "אמא" והמשיך לקרוא לה בשמה הפרטי, דבר שפגע בה רגשית.
השינוי התרחש באופן טבעי כשיום אחד קרא לה "אמא", מבלי שהתקיים טקס או הכרזה מיוחדת.
שיר התבססה כעיתונאית בישראל וממשיכה לעסוק בתחום זה עד היום.
היא הייתה כתבת נוער במעריב לנוער, ונערים רבים העריצו אותה על כתיבתה הייחודית.
בשנת 1993 שיר נשלחה לראיין את אורנה ומשה דץ, שייצגו את ישראל באירוויזיון.
במהלך הראיון דיברו על שירי ילדים ועל היעדר שירים מקוריים חדשים לילדים בעברית.
בעקבות השיחה נוצרה קלטת שירי ילדים שלמה בנושא יום הולדת, שכוללת את השיר "איפה העוגה?".
שיר ומשה דץ הפכו לחברים קרובים מאוד בעקבות העבודה המשותפת, והיא תיארה את הקשר ביניהם כקשר משפחתי של "אח מבחירה".
בעקבות החוויות הרגשיות שחוותה עם דימה, כתבה שיר את השיר "חיים שלי" בלילה אחד, בו הביעה את האהבה והתמיכה האינסופית שלה כאם.
שיר שלחה את המילים למשה דץ בפקס, והוא התחבר מיד לטקסט והלחין אותו.
השיר בוצע לראשונה כהקלטה ביתית חובבנית שהובאה לחברת NMC יונייטד אנטרטיינמנט, שהחליטה להקליט אותו.
זהבה בן התקשתה להתחבר לשיר בתחילה, כיוון שהסגנון היה שונה מהשירים הטבעיים לה.
מפיק השיר, יעקב למאי, שכנע אותה שהשיר מתאים לה ויכול להוביל אותה למקומות חדשים בקריירה שלה.
בזמן הקלטות, בן התקשתה לשיר, עד שסמדר שיר הציעה לה לדמיין סיטואציה עם בנה בגינה.
הדמיון הזה אפשר לה לבצע את השיר בטייק אחד.
השיר מתאר אהבה של אם לבנה ומשלב את הרגש והניסיון ההורי של היוצרים.
השיר נכתב על בנה של זהבה בן, שהיה תינוק בן שלושה חודשים בזמן הכתיבה.
זהבה הייתה לוקחת את בנה איתה להקלטות כשהיה עדיין בסל קל.
השם "חיים שלי" נבחר במקום "אהבה של אמא".
סמדר שיר ציינה בדיעבד שהייתה מעדיפה את השם "חיים שלי", המבטא רגש עמוק ומחובר יותר.
דץ הלחין את השיר בסולם מז'ורי, בניגוד לבלדות שבדרך כלל נכתבות בסולם מינורי.
בחירת הסולם נועדה להביע את האופטימיות והאהבה שבשיר, למרות שמדובר בבלדה.
עם זאת, השיר משלב בין מז'ור למינור ליצירת רגעים רגשיים חזקים.
החיבור בין המז'ור למינור מודגש בשורה "לשמור אותך קרוב אליי, חיים שלי".
השיר יצא כחלק מהאלבום "מלך אמיתי" ב-1 בינואר 2000. האלבום נמכר בלמעלה מ-100,000 עותקים, והפך לאחד האלבומים הישראלים הנמכרים ביותר בכל הזמנים.
השיר "חיים שלי" תרם משמעותית להחזרתה של זהבה בן לכוכבות, וסייע לה למלא הופעות רבות.
השיר היה ייחודי באלבום, שלא כלל שירים דומים, ושילובו עם שירים מזרחיים בלט במיוחד.
השיר הפך לאחד מסימני ההיכר של זהבה בן, וזכה להופעות רבות בתוכניות טלוויזיה ואף בהצעות לפרסומות.
הוא הפך לחלק משמעותי בתרבות הישראלית והמשיך ללוות את הקריירה של זהבה בן לאורך השנים.
גרסתם של אורנה ומשה דץ
בשנת 2000 ביצעו אורנה ומשה דץ את השיר, כחלק מאלבום האוסף "אתה בליבי".
גרסתם הופקה על ידי גדי גולדמן.
ב-8 ביולי 2020 הוציאה הזמרת הישראלית עדן בן זקן גרסת כיסוי לשיר, בשם "אהבה של אמא (חיים שלי)".
השיר יצא לאור ב-8 ביולי 2020, בהוצאת חברות התקליטים שרית הפקות וארומה מיוזיק, כסינגל חמישי מתוך האלבום, מועבט.
השיר בוצע במסגרת פרסומת של בן זקן למותג התינוקות של שופרסל, "שופרסל בייבי".
השיר הופק על ידי ג'ורדי.
הווידאו קליפ הנלווה של השיר פורסם בערוץ היוטיוב של בן זקן ב-8 ביולי 2020, בסמוך לצאת השיר כסינגל.
בשנת 2021 בוצע השיר במסגרת "סקיי היי פסטיגל" בהשתתפות אליאנה תדהר, בר מיניאלי, זהבה בן, עדן אלנה, קים אור אזולאי ושחר טבוך.
הרב חיים שלמה גולובנציץ (ה'תרכ"ט – י' בחשוון ה'תרצ"ט, 4 בנובמבר 1938) היה ראש ישיבה במינסק, רבן של מוהילנה ומוהילב, וראש המועצה הדתית בירושלים.
נולד ליצחק ואסתר עטיה גולובנציץ בסמורגון' שבפלך ווילנא דאז.
גדל בעיירה אוסטרושיצקי גורודוק שבפלך מינסק.
בגיל 14 ברח מבית אביו והחל ללמוד בישיבת וולוז'ין.
למד בחברותא עם ראש הישיבה הרב חיים סולובייצ'יק, עד סגירת הישיבה לאחר כשנתיים וחצי.
לאחר מכן למד בישיבת מיר ובישיבת סלבודקה, וכן אצל הרב יצחק בלאזר, ממנו הושפע רבות.
בשנת תרנ"ד (1894 לערך) החל לכהן כראש ישיבה במינסק בבית הכנסת "משכיל לאיתן".
הוא עמד בראש הישיבה במשך ארבע עשרה שנים, והעמיד מאות תלמידים ששימשו ברבנות.
ביניהם, לדוגמה, הרב שמואל אליהו קאהן, הרב אריה לוין, הרב יעקב קמנצקי, הרב אהרן קוטלר ועוד.
גידל בביתו את אחיינו היתום, הרב נחום מאיר קרליץ.
כן למדו אצלו דוד זכאי, ברוך ולאדק-צ'ארני ועוד.
בשנת תרס"ח (1908 לערך), עקב מחלה, עבר אל העיירה מוהילנה הסמוכה למינסק, וכיהן בה כרב.
בשנת תר"ע, לאחר כשתי שנות הבראה, מונה לרבה של מוהילב, לצד הרב שמחה סולובייצ'יק.
הוא כיהן כרבה של העיר יותר מעשרים שנה.
במסגרת תפקידו עסק רבות בהתרת עגונות ובמאבק לשימור המסורת היהודית, תחת השלטון הבולשביקי שרדף אותו.
בשנת תרצ"א (1930), לבקשת אחיינו הרב נחום מאיר קרליץ, נחלץ הרב חיים עוזר גרודזינסקי לסייע כלכלית לרב גולובנציץ, באמצעות הג'וינט וד"ר ברנרד כהן.
בשנת תרצ"א, כ"ח באלול (1931 10.09) עלה לארץ ישראל והתיישב בבתי ברוידא בירושלים.
בירושלים נודע בעיקר בכינוי: "הרב ממוהילב".ראשית התמנה להיות הרב של נטורי קרתא, אך לאחר שהוזהר על ידי הרב בנגיז שלא להישאר שם, הוא התמנה לרבה של קהילת "אגודת אחים אנשי אמריקה" ("אמריקאנער שול") בשכונת אחווה, והיה מעורה בחיי הדת והרבנות בעיר.
בשנת תרצ"ז (1937), עם הקמת המועצה הדתית בירושלים, הועמד בראשה כשלצדו סגניו: הרב משה אוסטרובסקי ויוסף שאול אלישר.
במסגרת תפקידו פיקח על מערך הכשרות של המועצה.
הרב חיים שלמה גולובנציץ נפטר כבן שבעים בירושלים ביום שישי, י' בחשוון תרצ"ט (1938), ונטמן בבית העלמין בהר הזיתים.
בהלווייתו הספידו הרב הראשי, הרב יצחק אייזיק הלוי הרצוג.
אחיו הוא הרב שניאור פייבוש גולוב, רבה של דרבנה.
אח נוסף הוא הרב יחיאל מיכל ברקמן, מחבר שו"ת "לב ים".
אחיינו בן אחותו פייגא ציבולניק הוא הרב נחום מאיר קרליץ.
לרב גולובנציץ ורעייתו חיה רחל נולדו שמונה ילדים.
בנו הרב יהושע מילא את מקום אביו בקהילת "אגודת אחים אנשי אמריקה", שימש כמו"ץ בירושלים, ומפקח המקוואות במשרד הדתות.
נכדו אריה גולובנציץ, בן בנו יצחק, הוא איש עסקים ונדבן חרדי, אשר התפרסם בעקבות פולמוס מתחם גולובנציץ בבית שמש שבבעלותו.
חיים של אבא היא תוכנית מציאות תיעודית ישראלית המהווה תוכנית בת של התוכנית "6 אבות".
התוכנית עוקבת אחר האבהות של שישה גברים מפורסמים.
התוכנית שודרה בין ה-12 בספטמבר עד ה-29 בספטמבר 2021 ברשת 13 וכללה 5 פרקים.
התוכנית עוקבת אחר שישה אבות מפורסמים לילדים ועוסקת בהתמודדותם בסוגיות מרכזיות בחייהם: הורות בפעם הראשונה, שילוב בין הקריירה להורות, הנוכחות בחיי הילדים והדילמות בנוגע לחינוך שלהם.
כל פרק מורכב מכמה קטעים שבכל קטע מופיע משתתף אחד בתוכנית, ושאר המשתתפים מגיבים עליו את דעתם.
מספרפרקשם הפרקתאריך שידורמקורי מקור 1תוכנית הבכורה12 בספטמבר 202111.5%283,000 בפרק הבכורה אנו מכירים את שישה המשתתפים בתוכנית: אורן חזן, בן בן ברוך, גיא יחזקאל, ישראל אור, עומר מילר וקובי פרץ, ונחפשים לקשיים, האתגרים והדילמות השונות שהם חווים במהלך האבהות שלהם.
2הקשיים של בן בן ברוך14 בספטמבר 20218.3%207,000בן מתקשה לעמוד בציפייות של שירן ובמקביל לעבוד מהבית.
עומר מספר על המחלה שהרסה לו את ילדותו.
למרות התנגדותה של ענבל, קובי לוקח את בנו הקטן לטקס דתי בצפון.
אורן חזן מתיישב לשיחה מתוחה עם אבא שלו.
3הסיפור של גיא יחזקאל19 בספטמבר 20218.2%226,000גיא מספר על הקשיים מאז שאיבד את אשתו בפיגוע, ועל התמודדויות בגידול של קאי לבדו.
בן מנסה להבין מדוע ילדיו אינם מקשיבים לו.
ישראל טס לחופשה באיטליה עם ביתו מישל.
4אורן מנסה לטהר את שמו21 בספטמבר 20218%166,000אורן מנסה להילחם משפטית בטענות שעלו נגדו לפני שהפך לחבר כנסת.
קובי חוזר לבקר בשכונת ילדותו.
עומר מנסה לשלב בין חיי לילה להורות החדשה שלו.
ישראל חושף חלק מפתיע מהעבר שלו.
5הקורונה משנה את הכול29 בספטמבר 20218.7%238,000האבות נאלצים להתמודד עם ההשלכות של מגפת הקורונה.
עומר נלחץ בעקבות סגירת המסעדות שלו.
קובי ובן כועסים על ביטול ההופעות שלהם.
אורן מתקשה לשעשע את הילדים שלו במהלך ימי הסגר.
אורן חזן - איש עסקים וחבר כנסת לשעבר.
נשוי לרינת ואב ל-2 ילדים.
בן בן ברוך - סטנדאפיסט ומנחה הסכת ראיונות.
נשוי לשירן ואב ל-4 ילדים.
גיא יחזקאל - איבד את אשתו קים בפיגוע הירי באזור התעשייה ברקן, ומגדל לבדו את בנם קאי.
ישראל אור - יהלומן ואב לבת.
עומר מילר - שף ומסעדן.
קובי פרץ - זמר ישראלי.
נשוי לענבל ואב ל-4 ילדים.
התוכנית זכתה לביקורות שליליות במיוחד.
ניר וולף מ"ישראל היום" ביקר את הליהוקים לתוכנית ואת התוכן המשודר בה: .
רועי אבן מאתר "mako" ביקר את אופי התוכנית: .
נדב מנוחין מאתר "וואלה!" נתן לתוכנית ביקורת שלילית וכתב: .
חיים שמשון (הרברט) גולדשטיין (י"ח בשבט ה'תר"נ – ה'תש"ל; 8 בפברואר 1890– ינואר 1970) היה רב אמריקאי, נשיאה הראשון של הסתדרות הרבנים דאמריקה, נשיא ה-OU (הקהילות היהודיות האורתודכסיות של אמריקה שמכוחו ארגון הכשרות היהודי הגדול בצפון אמריקה) ונשיא .
היה פעיל בוועד ההצלה ובאגודת ישראל בארצות הברית.
חיים שמשון גולדשטיין נולד בי"ח בשבט ה'תר"נ (8 בפברואר 1890) בניו יורק למשפחה מקהילת בית המדרש הגדול, שם פגש את חמיו לעתיד הארי פישל.
למד ב, בתיכון ובאוניברסיטת קולומביה.
במקביל נסמך לרבנות מבית המדרש לרבנים באמריקה ומהרב שלום אלחנן יפה.
ב-1917 היה ממייסדי המרכז הקהילתי היהודי, ברחוב 116 מערב 37 בהארלם, והיה שותף בפיתוח הקהילה סביב בית הכנסת.
בהמשך, התפתחו סביב הקהילה מוסדות נוספים כמו אולם התעמלות, בריכה אולימפית ומועדונים חברתיים.
בשיאו שירת המרכז כ-3,000 איש מדי יום (בהמשך הוכר כ"מרכז הקהילתי היהודי של ווסט סייד").
ב-1921 היה אמור לרשת את מקומו של הרב ד"ר פריירה מנדס כרב קהילת שארית ישראל, בית הכנסת העתיק ביותר באמריקה, אולם המינוי לא יצא אל הפועל.
בין השנים 1938–1940 שימש כנשיא הראשון של הסתדרות הרבנים דאמריקה, לאחר המיזוג בין המועצה הרבנית של התאחדות הקהילות היהודיות האורתודוקסיות לבין האגודה הרבנית של ישיבת רבינו יצחק אלחנן, חלק מישיבה יוניברסיטי.
שימש כנשיא הOU במשך 10 שנים, במהלכן הוביל הקמת גופי כשרות לאומיים שהפכו לסמל הO.U.
כמו כן בתקופתו כנשיא מילא תפקיד בהכרה של ישיבה יוניברסיטי כאוניברסיטה על ידי מועצת האוניברסיטאות של מדינת ניו יורק.
עמד בראש המחלקה לדרשנות של בית הספר לרבנות המסונף לישיבה יוניברסיטי במשך עשרות שנים, והדריך למעשה את שני הדורות הראשונים של הרבנים האורתודוקסים באמריקה.
אייש את התפקיד זמן קצר לאחר שהוסמך לפני מלחמת העולם הראשונה וכמעט עד מלחמת וייטנאם.
היה נשיא של קרן "היישוב" למען ההתיישבות בארץ ישראל כמו גם הנשיא של הצל-ילד (Save-A-Child) שתרמה למציאת בתים לילדים בארץ ישראל.
הוביל מאבקים רבים למען זכויות היהודים והחברה, כמו למשל המאבק לחשיפת קצביות שמתחזות לכשרות והמאבק המוצלח למען חוק שכר המינימום.
היה ממייסדי הוועידה הלאומית של נוצרים ויהודים.
הרב גולדשטיין נפטר בינואר 1970.
ביתו, הרבנית ד"ר נעמי כהן הייתה מחלוצות הפמיניזם הדתי בארץ וחוקרת באוניברסיטת חיפה.
נשאה לרב שאר יישוב הכהן רבה של חיפה.
הערות תנ"ך לקריאה ביתית (חמשת ספרי החומש, פלוס ספר יהושע).
בין שורות התנ"ך (על כל מצווה בתנ"ך).
אתיקה של האבות (ביאור על הספר פרקי אבות).
חיים שלום הלוי (גורדין; 1908 – 7 במרץ 1988) היה סגן מנהל בית החולים הדסה, סגן מנכ"ל משרד הבריאות, מראשוני ארגון האצ"ל בירושלים ובחוג המצומצם של ראשי הארגון שחבריה מלאו תפקידי מפתח בהמשך התפתחות האצ"ל, חבר בגדוד מגיני השפה.
קיבל את אות יקיר העיר ירושלים בשנת תשמ"ב-1981.
הלוי נולד בב' באדר ב' תרס"ח בבריסק דליטא (רוסיה - פולין) לשלמה ולמרי בילה בת יונה אטינגר.
למד לימודי יהדות וב-1925 סיים את לימודיו בגימנסיה עברית של "תרבות" בווילנה.
ביוני 1926 עלה לארץ והתגורר בחיפה וירושלים לסירוגין, בחיפה החל בהוצאת עיתון בשם "בארצנו".
ב-1927 התחיל ללמוד במחלקה למדעי היהדות ובהמשך סייע לפרופ' יוסף קלויזנר לבנות את המחלקה בתור הפקולטה למדעי הרוח של האוניברסיטה העברית.
הוסמך ב-1932 וזכה בפרס על עבודת מחקר בתחום הקבלה, לימים הוענק לו תואר כדר' לפילוסופיה.
לפרנסתו בשנות הלימודים התחיל עובד בחצי משרה במרכז הסתדרות מדיצינית הדסה בירושלים, כעוזר במחלקה לסטטיסטיקה.
נשאר בשירות מינהל הדסה גם אחרי גמר לימודיו, לימים עלה בדרגת הפקידות, והועמד בראש המחלקה לסטטיסטיקה ולמנגנון.
בבחרותו היה פעיל בגדוד מגיני השפה, בברית הצה"ר בירושלים, ב"הגנה" ואחר כך במחתרת אצ"ל.
הוכרח לברוח פעמים לאירופה מאימת הבולשת ואף היה עצור זמן מה במחנה המעצר בלטרון.
בין פעילותיו הראשונות בגדוד מגיני השפה במסגרת לימודיו באוניברסיטה העברית, פעל עם עמיתיו לשכנע את מרטין בובר שלא לנאום בה בגרמנית.
מאחר שלא הצליחו להניאו לכך קיימו הפגנת מחאה.
כמו כן קבוצתו התנגדה להקמת הקתדרה ליידיש.
חלק מפעולות המחאה הגיעו לכדי עימות פיזי.
פעולות מעין אלה גררו הענשה מצד האוניברסיטה.
בראשית שנות ה-30 הקים עם שנים מחבריו ללימודים את קבוצת חולדה לאחר שפרש מארגון אל-על.
בפברואר 1932 הושהה עם חבריו לקבוצת חולדה לכמה ימים מן הלימודים בעקבות פעולות המחאה של ארגונים לאומיים בזמן נאומו של יוסף בנטואיץ' לכבוד פתיחתה של הקתדרה למשפט השלום הבינלאומי באוניברסיטה העברית.
ב-1935 נישא לצילה קוק בקטריולוגית במקצועה בהדסה.
ב-1946 השתתף במכרז על משרת מזכיר העיר נתניה ונבחר מבין כל המועמדים.
אך בסופו של דבר נענה להפצרות ראשי הדסה ונשאר בשירותה, בהיותו אז כבר סגן למשנה המנהל הכללי.
ארגן את "השירות הרפואי לעולה" מטעם שותפות הסוכנות היהודית והדסה.
במרץ 1948 חזר עם השיירה האחרונה מתל אביב לירושלים.
יומיים אחר כך עלה להר הצופים, וב-20 ימי שהותו שם הוריד והציל לשימוש בחלק היהודי של העיר חלק ניכר מן הציוד הרפואי.
יום לפני התחלת המצור הסופי על הרובע היהודי שבעיר העתיקה הכניס מלאי של תרופות לתחנת הדסה.
אחרי שמנהל בית החולים, ד"ר חיים יסקי, נהרג בשיירת הדסה בדרכו להר הצופים, נתמנה הלוי לסגן מנהל הדסה בארץ.
מיד אחרי קום המדינה הוזמן לארגן את משרד הבריאות, אך סירב לעזוב את ירושלים, ורק אחרי שהממשלה עברה לירושלים הסכים לעבור לשירות הממשלה ונתמנה לסגן מנהל כללי של משרד הבריאות.
פרסם מאמרים בעיתונות היומית בענייני השעה ובכתבי-עת מקצועיים בארץ ובחו"ל, מאמרים ומחקרים בענייני מינהל רפואי וסטטיסטיקה דמוגרפית.
חיבר את הערך "הבריאות בישראל" בשביל האנציקלופדיה העברית, וכן את הספרים: חקירות בתמותת התינוקות היהודיים בארץ (הוצאת דפוס האומן, 1941); לשאלת יכולת הקליטה של א"י (הוצאת קרן תל חי, 1943); ביאוסטטיסטיקה לאחיות (הוצאת משרד הבריאות, 1956) ועוד.
בשנת 1978 הוציא מכון ז'בוטינסקי בישראל את הספר: "המצודה 1933-1932 / חרות 1948-1942" בו לקט מאמרים מאותן שנים ובכללם מאמריו של חיים שלום הלוי.
בשנת תשמ"ב 1981 העניקה לו ירושלים את אות יקיר העיר ירושלים
היה ממניחי היסודות למינהל לכלכלה רפואית, הרצה בבית הספר לרפואה עד לשנותיו האחרונות.
נקבר בירושלים בבית הקברות בהר הזיתים.
ב-1929 הצטרף לארגון ההגנה בירושלים.
קיבל את התפקיד של המקשר בין מפקדת ההגנה לבין בית החולים הדסה.
ב-1931 הצטרף לאברהם תהומי וקבוצת הפורשים מההגנה לארגון הגנה-ב לימים ארגון האצ"ל.
חיים שלום הלוי השתייך בירושלים לקבוצה של סטודנטים (החוג האינטלקטואלי) מהאוניברסיטה העברית שנקראה בכינוי "הסוחבה" (אגודת רעים).
חברי קבוצה זו היו בין בוגרי קורס הסגנים הראשונים של הארגון, וחבריה מילאו תפקידי מפתח בהתפתחות האצ"ל.
בין חברי קבוצה זו בלטו במיוחד דוד רזיאל, אברהם שטרן, הלל קוק וחיים שלום הלוי.
קבוצה זו גיבשה בין היתר את נוסח השבועה לשם קבלה לארגון האצ"ל, והוציאה את הביטאון המחתרתי "המצודה".
הלוי היה אחד מחברי המערכת, שגם כתבו את רוב המאמרים, הלוי שהיה המזכיר הכללי של "קופת חולים עממית במושבות" מיסודה של "הדסה" השתמש בדפוס של המוסד לשם הדפסת הביטאון בחשאי ב-6 עותקים כאשר מייד לאחר ההדפסה דאג להשמיד ראיות של ביצוע ההדפסה.
עותקים יחידאים אלה נמסרו למפקדי היחידות בכדי להעבירם בע"פ ליחידות ומאחד לשני.
מאמריו של הלוי התאפיינו בנושאים היסטוריים-אקטואליים, הלוי היה מנתח מאורע היסטורי ומסיק ממנו מסקנות אקטואליות ולקחים לעתיד.
בשנת 1936 נתבקש לסייע לצד קבוצה מצומצמת של אישי חינוך בעיבוד תוכנית הלימודים של תנועת בית"ר
בעקבות "יום ראשון השחור" המציין את שבירת ה"הבלגה" של האצ"ל מול האלימות הערבים בארץ-ישראל בנובמבר 1937 בתקופת מאורעות תרצ"ו-תרצ"ט לאחר פעולת התגמול של האצ"ל על הירצחם של חמישה פועלים יהודים ליד קריית ענבים, חיפשה הבולשת הבריטית את הלוי, משכך ברח הלוי לאנגליה.
שם שהה תקופה במהלכה שימש בתפקיד שליח האצ"ל ללונדון.
בתקופה זה פעל במשימות שונות באירופה בהם גיוס תרומות וניהול משלוחי נשק מארצות בסקנדינביה.
בשנת 1939 השתתף במועצה המצומצמת של ראשי ארגוני בית"ר האצ"ל והצ"ח בפריז אשר נועדו במשך שלושה ימים בגין מתיחות בין הארגונים על מנת לייצר שיתופי פעולה טובים יותר.
אשתו צילה, בתו של הרב דב בער הכהן קוק (אחיו של הרב אברהם יצחק הכהן קוק)
ואחותם של הרופאים נחום קוק והרצל קוק וכן של איש האצ"ל ואיש הציבור הלל קוק ובתיה כלאב אשת הרב יעקב כלאב.
שלמה חבר מועצת העיר ירושלים.
ילדיו: הרצי הלוי הרמטכ"ל ה-23, אמיר הלוי.
, שנהרג במלחמת ששת הימים.
חיים שפירא (19 במרץ 1931 – 19 בדצמבר 2022) היה כדורגלן ששיחק במספר קבוצות בכדורגל בישראל במהלך שנות החמישים.
היה שותף לזכייה הראשונה של קבוצת הפועל פתח תקווה באליפות ובגביע המדינה, בה שיחק במרבית הקריירה.
שפירא החל לשחק כדורגל בקבוצת הנוער של הפועל פתח תקווה ובגיל 18 עלה לקבוצה הבוגרת.
את הופעת הבכורה עשה במחזור ה-16 של עונת 1949/1950 בניצחון על מכבי רחובות.
בעונת 1954/1955 שותף במרבית משחקי הקבוצה והיה שותף לזכייה הראשונה של הקבוצה באליפות.
ביולי 1957 היה שותף לניצחון ולזכייה בגביע המדינה.
במהלך השנים הושאל שפירא להפועל נתניה, הפועל רחובות והפועל רמת גן, בכל אחת שיחק מספר חודשים אחריהם חזר להפועל פתח תקווה.
לקראת סיום הקריירה עבר להפועל מחנה יהודה, אך אחרי מספר חודשים החליט לפרוש.
הוא החל בקריירת אימון קצרה, אך עזב אותה מהר מאוד ולא נשאר בתחום.
שפירא עבד באגד עד יציאתו לפנסיה.
חיים שלמים הוא סרט דרמה רומנטית אמריקאי משנת 2023 שנכתב ובוים על ידי סלין סונג בכיכובם של גרטה לי, טאו יו וג'ון מגארו.
הסרט – סרט הבכורה של סונג כבמאית – עוקב אחר מפגש מחודש בין שני חברי ילדות כשהם מתבוננים במערכת היחסים שלהם ובחיים שלהם.
"חיים שלמים" הוצג בבכורה עולמית בפסטיבל סאנדנס ב-21 בינואר 2023, ויצא לאקרנים בארצות הברית ב-2 ביוני 2023. הסרט זכה להערכה נרחבת מהמבקרים, שציינו את הבימוי והתסריט של סונג ואת המשחק של לי, יו ומגארו.
שני גברים ואישה יושבים בבר בזמן שזוג שאינו מוצג על המסך צופה בהם ומנסה לנחש על סמך העובדה שהאישה ואחד הגברים הם אסייתים מה מערכות היחסים שלהם זה עם זה.
עשרים וארבע שנים קודם לכן בקוריאה הדרומית, נה יאנג והאי סונג הם חברים לכיתה שהולכים יחד הביתה כל יום.
משפחתה של נה יאנג מהגרת לטורונטו, שם היא משנה את שמה לנורה.
12 שנים מאוחר יותר, האי סונג סיים את שירותו הצבאי ונורה היגרה לניו יורק.
יום אחד, נורה ואמה מדברות בטלפון בזמן שהן מחפשות את חבריה לכיתה מקוריאה.
כשהיא מחפשת את האי סונג, היא רואה שהוא כתב בפוסט בפייסבוק שהוא מחפש את נה יאנג, בלי להבין שהיא שינתה את שמה.
הם מתחברים מחדש ומדברים בסקייפ ושניהם מבקשים מהשני לבוא לבקר אותם, אם כי אף אחד מהם לא יכול להתחייב, מכיוון שנורה עומדת להשתתף בריטריט של סופרים והאי סונג עובר לסין לחילופי שפות.
נורה אומרת להאי סונג שהם צריכים להפסיק לדבר לזמן מה, מכיוון שהיא רוצה להתמקד ברצינות בכתיבה שלה.
בבית ההארחה לסופרים פוגשת נורה את ארתור ומתארת לו את המושג הקוריאני של "אִין-יָאן" על פיו אם אתה פוגש מישהו, אפילו בקצרה, זה אומר שנפגשתם גם בחיים קודמים, ונאהבים הם אנשים שנפגשו שוב ושוב בחייהם הקודמים.
ארתור שואל אם היא מאמינה בזה, והיא אומרת שלא, שזה רק משהו שקוריאנים אומרים כדי להתחיל אחד את השני.
בסין, הא סונג פוגש אישה, ומשתמע שהם מתחילים לצאת.
12 שנים מאוחר יותר, ארתור ונורה נשואים ומתגוררים בניו יורק.
נורה היא מחזאית וארתור הוא סופר.
האי סונג מגיע לניו יורק ופוגש שם את נורה.
הוא מספר כי נפרד מחברתו הסינית.
למחרת בערב, שלושתם יוצאים לארוחת ערב ומסיימים בבר מתחילת הסרט.
הבכורה העולמית לסרט הייתה בפסטיבל סאנדנס 2023 ב-21 בינואר 2023. הוא גם הוקרן במסגרת התחרות הרשמית בפסטיבל הסרטים הבין-לאומי ה-73 בברלין ב-19 בפברואר 2023. מאוחר יותר באותו חודש, StudioCanal ו-CJ ENM היו בין המפיצים שרכשו את זכויות ההפצה הבינלאומיות.
הוא היה סרט הפתיחה בפסטיבל הסרטים הבין-לאומי בסיאטל 2023. הוא יצא לאקרנים בארצות הברית ב-2 ביוני 2023. הוקרן במסגרת תחרות הביכורים בפסטיבל הקולנוע ירושלים.
הסרט הרוויח 232,266 דולר מארבעה בתי קולנוע בסוף השבוע הפתיחה שלו, ממוצע של 55,066 דולר לאולם.
בסוף השבוע השישי לסרט היה סכום כולל של 8.4 מיליון דולר.
באתר הדירוגים Rotten Tomatoes, קיבל הסרט 97% ביקורות חיוביות מ-193 ביקורות, עם דירוג ממוצע של 9.1/10. על פי הקונצנזוס באתר הסרט הוא "בכורה יוצאת דופן עבור הכותבת-במאית סלין סונג, חיים שלמים משתמש בקשרים בין הדמויות המרכזיות המשורטטות ברגישות כדי להציג תצפיות נוקבות על המצב האנושי".
באתר Metacritic, המשתמש בממוצע משוקלל, קיבל הסרט ציון של 94 מתוך 100, המבוסס על 42 מבקרים, ציון שמצביע על "הערכה אוניברסלית".
חיים שלמה מאיעס (נכתב גם מאייעס, נולד סביב 1978), המוכר בשם משפחתו מאיעס, הוא זמר-יוצר, ראפר, מעבד ומפיק מוזיקלי חסידי, ישראלי-אמריקאי.
נולד בויליאמסבורג, ברוקלין, ניו יורק, ארצות הברית, לאביו הרב מאיר מאיעס, דומ"ץ של חסידי בעלזא בעיר.
לאחר נישואיו עבר לגור בישראל.
ב-2007 יצר יחד עם דודי קאליש את האלבום , שנחשב לפורץ דרך בזמנו ונמכר בלמעלה מ-25,000 עותקים.
אלבום זה מכיל מוזיקת ראפ מבוססת על שירים ידועים של מוזיקאים בינלאומיים המתורגמים ליידיש.
באלבום שירים המבוססים על להיטיהם של מייקל ג'קסון, מדונה, 50 סנט, וכן יוצרים ישראלים כשרית חדד ושלישיית מה קשור.
הפצת האלבום בישראל לוותה במחאות מצד הממסד הרבני החרדי, ומודעה כנגדו פורסמה בעיתון המודיע.
ובמשך תקופת זמן לא נמכר הדיסק בישראל.
באותה תקופה, דווח כי מייעס אף "נדקר במותנו על ידי אלמוני בבני ברק והוא פונה לבית החולים תל השומר במצב בינוני"
ב-2009 יצר יחד עם דודי קאליש אלבום נוסף בשם "הענטאלאך", וכן ב-2011 את "פארענטשעס" עם אבי סינגולדה.
ב-2012 הוחתם על ידי המפיק דוד פדידה בחברת ההפקות והתקליטים FDD פרודקשיין.
באותה שנה כיכב בתפקיד רשמי במחזמר המצליח "שירים ונפלאות 2: בבית הספר", בהפקת פדידה ובכיכובם של ישי לפידות, אוהד מושקוביץ, הקינדרלך, איציק דדיה, יונתן שינפלד, דניאל אהביאל ועוד.
מאוחר יותר, שימש כחבר בשלישית "הסינגרס" ובספטמבר הופיע בקליפ "תן לי יד" בה כיכבו האמנים החתומים בחברת FDD (לפידות, מושקוביץ, הקינדרלך, דדיה, אהביאל ועוד).
ב-2015 יצא אלבום סולו-בכורה של מייעס "בס קול", בהפקתו של שרולי ברונכר.
ב-2017 סיים את חוזה ההפקות עם חברת FDD וב-2018 הוחתם על ידי המפיק שלומי כהן ב"קבוצת חושן מדיה" (Hoshen Media Group LLC) וחברת התקליטים ZOAB Entertainment.
מאיעס נשוי ואב לילדים ומתגורר בבני ברק.
2007 - "ראפ אין אידיש" (בשיתוף דודי קאליש)
2009 - "הענטאלאך" (בשיתוף דודי קאליש)
2011 - "פארענטשעס" (בשיתוף דודי קאליש, עם אבי סינגולדה)
הפקה: שרולי ברונכר, חברת תקליטים: FDD פרודקשיין)
2016 - "מצווה בו יותר מבשלוחו"
2016 - "טאטע מיר האבן דיר ליב" (עם אהרל'ה שפירא)
2019 - "מלמעלה ללמטה" (עם אהרן קופמן, רמיקס)
2012 - אמני FDD פרודקשיין מתוך מחזמר "שירים ונפלאות 2: בבית הספר" (עם ישי לפידות, אוהד מושקוביץ, הקינדרלך, איציק דדיה, יונתן שינפלד, דניאל אהביאל וגרשון פריישטט)
2012 - אמני FDD פרודקשיין "תן לי יד" (עם ישי לפידות, אוהד מושקוביץ, הקינדרלך, איציק דדיה, דניאל אהביאל והסינגרס)
חיים שמואלי (נולד ב-1966) הוא ניצב במשטרת ישראל, ראש אגף התנועה.
שירת במגוון תפקידים בכירים במשטרה, כולל סגן מפקד מחוז דרום ומפקד מרחב שרון.
שירת בצה"ל כלוחם ומפקד בחטיבת גבעתי, והשתחרר בדרגת סרן.
לאחר שירותו הצבאי עבד כקצין ביטחון בתעשייה האווירית.
בשנת 1993 התגייס למשטרת ישראל ומאז שירת במגוון תפקידים, היה לוחם, מפקד וקצין הדרכה ביחידה 33, ומפקד יחידת העיקוב של היחידה המרכזית בירושלים.
בהמשך היה ראש לשכת מודיעין ובילוש מרחב ציון, ראש זרוע מבצעית בימ"ר ירושלים, ומפקד תחנת שפט.
לאחר מכן שירת כסגן מפקד מרחב דוד, ומפקד מרחב קדם.
בשנים 2014-2020 שירת כמפקד מרחב דוד ומפקד מרחב שרון.
בשנת 2024 מונה לראש אגף התנועה.
שמואלי בעל תואר ראשון בלימודי המזרח התיכון והיסטוריה כללית מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב, ותואר שני במזרח תיכון בן זמננו מאוניברסיטת תל אביב.
בוגר תוכנית מעוז - רשת מנהיגים בשלטון המקומי והציבורי.
חיים שלי הוא סרט קומדיה רומנטית אמריקאי משנת 2019 בבימויו של פול פיג ובתסריט מאת אמה תומפסון ובריוני קימינגס.
בסרט מככבים אמיליה קלארק, הנרי גולדינג ואמה תומפסון.
העלילה עוקבת אחר חייה של קייט, צעירה העובדת בחנות חג המולד ומתמודדת עם אתגרי החיים והאהבה.
הסרט הכניס מעל 121 מיליון דולר ברחבי העולם מול תקציב של 25 מיליון דולר.
העלילה מתמקדת בקייט אנדריץ', שבעקבות חוויות קשות מעברם, מוצאת עצמה תקועה במשרה זמנית בחנות חג מולד בלונדון.
במהלך ההכנות לחג, קייט פוגשת את טום ובאותו זמן מתפתחת בין השניים מערכת יחסים מיוחדת.
עם התקדמות העלילה, קייט לומדת להכיר את עצמה מחדש ומשפרת את יחסיה עם משפחתה וחבריה.
הפתעות מרותקות מתרחשות כשקייט מגלה את הסיפור האמיתי מאחורי טום, מה שמוביל לשינויים בלתי צפויים בחייה.
אמיליה קלארק בתפקיד קייט אנדריץ' - צעירה העובדת בחנות חג מולד
הנרי גולדינג בתפקיד טום וובסטר - בחור מסתורי ומקסים
אמה תומפסון בתפקיד פטרה אנדריץ' - אמה של קייט
בוריס איזקוביץ' בתפקיד איבן אנדריץ' - אביה של קייט
לידיה לאונרד בתפקיד מרטה אנדריץ' - אחותה של קייט
מישל יאו בתפקיד סנטה/חואנג צינג שין - בעלת חנות חג המולד
באתר Rotten Tomatoes הסרט זכה לציון 47% בהתבסס על 214 ביקורות.
הקונצנזוס באתר: "חיים שלי מנסה לשלב בין קסם הרומנטיקה לחג המולד אך התוצאה אינה משתלבת היטב.".
יתר על כן, באתר Metacritic הסרט קיבל ציון 50 מתוך 100, בהתבסס על 40 ביקורות.
בנוסף, הסרט קיבל תגובות מעורבות, עם שבחים על המשחק של אמיליה קלארק והעיצוב הוויזואלי, אך ביקורת על תסריט חסר מעוף.
חיים שלמה אשרוב (1972-1899) היה ממניחי היסוד לחקר יהדות בוכרה והראשון בארץ לאסוף מידע ממקור ראשון על מנהגי העדה באוזבקיסטן.
הוא דן בהשפעת הסביבה המוסלמית על אורחות חיים הקהילה, סוגי המנהגים והטקסים וקורות חייהם תחת השלטון המוסלמי ומאוחר יותר תחת השלטון הסובייטי.
בהיותו איש רוח וציוני נלהב, הציל עשרות מיהודי סמרקנד בארגון עלייתם לארץ על אף המגבלות ליציאה מרוסיה והכניסה לארץ ישראל המנדטורית.
בחכמה ותושיה לקח על עצמו אחריות גדולה בהנהגת מעפילי גלות בוכרה לארץ.
היה נציגה של הקהילה היהודית הבוכרית בארץ אל מול המוסדות ועסק בחינוך בני העדה.
חיים שלמה אשרוב בנו של ציון אשרוב, מראשי הקהילה היהודית בעיר סמרקנד שבאוזבקיסטן שזכה לתואר הנכבד "חאג'י" (האהוב והמכובד).
רבות למד מרבו בסמרקנד, רבי שלמה חיים לייב שהפיץ תורה בקהילות מרכז אסיה, בהשראתו נקרא אביו של חיים שלמה בשם ציון על שם ירושלים.
חיים שלמה קיבל חינוך דתי חב"די וציוני והוא הוסמך לרב, שוחט תוקע וחזן, והיה תלמיד חכם מובהק.
בעת המהפכה הבולשביקית לא שינה את שמו ואת מנהגו כאיש דתי, השתמש בבחכמתו ותושייתו כדי להינצל פעמים אחדות מעלילות גזעניות וחוקים מפלים.
חיים שלמה נשא לאשה את מירה-מרים לבית יהודיוף, נכדתם של דוד ואלישע יהודיוף מקוקנד בוני "בית יהודיוף" בשכונת הבוכרים בירושלים.
משפחתה של מירה ברחה מקוקנד לאחר השתלטות הבולשביקים על ביתם ונכסיהם.
היא הגיעה עם סבה וסבתה, אמה ואחיה לסמרקנד שם התאכסנו בביתו של חג'י ציון אשרוב.
לאחר שמרבית בני המשפחה על חיים שלמה ורעייתו עבר עלו לארץ ולהאחר הולדת בתו אסתר הבשילו התנאים לעזוב את סמרקנד ולעלות ארצה.
בשנת 1934 כבר לא ניתן היה לעזוב את האזורים שבשליטת רוסיה.
חיים שלמה החליט שבכל מקרה הם לא נשארים וארגן את רבים מהיהודים הנותרים בעיר ליציאה בדרך לא דרך תוך "הברחת גבולות" על אף שהייתה קשה ומסוכנת.
נחושים לברוח, תחת לחץ ורדיפות עזבו בחשאי את סמרקנד לכיוון פרס.
לאחר 14 שעות נסיעה בכבתהגיעו לעיר אשחבד בירת טורמניסטן הסמוכה לגבול פרס.
בעיר זו התארגנו למסע רגלי חשאי כדי לחצות את הגבול לפרס בכוונה להגיע לעיר משהד.
הם הלכו על טפם כעשרים שעות דרך ההרים, נזהרים מחיילים המשמר הרוסי ונחבאים מהזרקורים מחד ומשודדי דרכים מאידך.
המעבר לפרס חייב עקיפה של תחנות גבול ומכס, כאשר לבסוף חצו את הגבול לפרס, שלחו לראש קהילת משהד את רשימת הבאים והמתינו בשטח לקבלת אישורו להיכנס לעיר.
משנודע לשלטונות פרס שיהודים חצו את הגבול, דרשו את סילוקם תוך חודש בעוד המשטר הרוסי ממתין להם כדי למצות איתם את הדין.
חיים שלמה אשרוב כראש הקבוצה הבין שאם יתממש הגירוש כל הקבוצה תידון לכליה, והיה עליו למצות את תושייתו ולמצוא מוצא.
הוא החליט לשלוח מברק לסוכנות היהודית ולוועד צעירי העדה הבוכרית בירושלים כדי לעדכנם על המצב וכדי שישלחו בדחיפות אשרות כניסה לארץ לכמה שיותר מעפילים, אולם עצם משלוח מברק באותה העת היה בעייתי.
בעת ההיא מחד מחיר משלוח מברק היה גבוה עד מאד, ומאידך מלך פרס צינזר את כל המברקים היוצאים.
חיים שלמה ארגן את הכסף מתרומות יהודי פרס, המברק תורגם לאנגלית והוא היה חייב לנסות לשלוח אותו ללא אישור המלך.
תוך חשש אמיתי לחייו ולגורל הפליטים, גייס אשרוב את כל תושייתו מול הפקיד בדואר שדרש את אישור המלך, חיים שלמה נאלץ להתעלות על עצמו והצהיר בפני הפקיד בכתב שאישור המלך יוסדר, ולא הוא אישית מקבל על עצמו כל עונש אשר יושת עליו.
בכך סיכן את חייו עבור כלל המעפילים.
לאחר ימים ספורים הגיע אל קונסול אנגליה במשהד אישור לשלושים וחמש אשרות כניסה לפלשתינה עבור עשרים וחמש משפחות פליטים וכן אבטחת הקונסול להגנה על הפליטים.
ליתר הפליטים הובטח מחזור שני של אשרות.
מחשש שרבים מן העולים יאלצו להישאר מאחור נזקק אשרוב לתושייה רבה כדי להעלות כמה שיותר יהודים עם האשרות שהתקבלו במחזור הראשון.
הוא החליט לצוות כמה שיותר אנשים למשפחה ולהתאימם לפי הגיל כדי שיראו משפחה אורגנית, וכך הרבה יותר מעפילים נכללו בעשרים וחמש האשרות למשפחות.
כמחצית מספר הפליטים נכללו בתוך ההקצאה הראשונה של הויזות.
בתוך שלושה חודשים סודרו עבור היוצאים דרכונים וויזות לשם מעבר לפלשתינה דרך עיראק וסוריה.
הנותרים בפרס הגיעו מאוחר יותר דרך הודו, שכן הקונסול העיראקי בטהרן סירב לאפשר עליית יהודים נוספים דרך ארצו.
בשנת 1936 הגיע חיים שלמה אשרוב עם משפחתו לארץ והתיישב בפתח תקווה.
כחלוץ נעעשה פעיל בחיי ההסתדרות ה"הגנה" ובענייני היישוב.
היה פעיל בהקניית ידע לנוער הבוכרי ולעדה הקטנה בפתח תקווה.
הוא ארגן בית כנסת לצד חברות בהסתדרות כשעל דגלו חרט תורה ועבודה, ספרא וסייפא.
בפועלו העלה את קרנה של העדה הבוכרית בארץ.
לאחר זמן עבר מפתח תקווה לתל אביב, שם היה פעיל בענייני ציבור ושימש איש קשר עם ראשי המפלגה וההסתדרות לטובת העדה הבוכרית.
במהלך חייו בארץ נדד מבית לבית וממשפחה למשפחה כדי לאסוף חומר כתוב, תיעוד בעל-פה ומסמכים על תולדות היהודים באוזבקיסטן וחייהם עד לעליה לארץ.
את כל העדויות ערך לפי נושאים וכתב בכתב ידו את תוכן הספר שנקרא "מסמרקנד עד פתח-תקוה".
כתבי היד המקוריים שלו המבוססים על מחקר בן מעל שלושים שנה רוכזו לאחר מותו בידי בנו אליהו (אלושה) לספר שנערך בידי פרופ' מ.
זאנד והמהווה היום מקור ידע לא אכזב לכל מחקר על קורות העדה הבוכרית ומנהגיה בגולה, השפעת הסביבה על היהודים וקורות משפחתו.
במחקרו פרט סיפורים היסטוריים, תיאור מנהגים יהודיים, מבנים של הקהילה היהודית, חינוך, אישים חשובים בעירו, מנהגי פולקלור, אבל, תזונה, הלבשה ואמונות.
הוא מקדיש פרק למשפחתה המפורסמת של רעייתו היא משפחת יהודיוף ומביא נתונים שלא נודעו קודם לכן מכל מקור כתוב.
כמו כן הוא מקדיש פרקים לעניין הציוני ולקשר של היהודים עם ארץ הקודש.
מחקרו והספר שיצא בעקבותיו שופכים אור על פרקים שלא היו ידועים קודם לכן על קהילת היהודים הבוכריים בכלל ועל יהודי סמרקנד בפרט.
מכל הבחינות האלה כל החוקרים המודרניים של תולדות הקהילות הבוכריות מסתמכים על מחקרו הרחב והמפורט ומהווים מקור ראשון לקורות הבוכרים בכלל וקהילת סמרקנד בפרט על בסיס מחקרו הראשוני נכתבו לימים מחקרים מדעיים על יהדות בוכרה, קורותיה ומנהגיה.
חיים שלי היא תוכנית אירוח ישראלית בהנחיית הבובה ג'סי בהפעלתו של אופיר צויבל.
התוכנית שודרה בערוץ 24 בשנת 2011.
בכל פרק האמרגן הכושל ג'סי מארח זמר או זמרת ועושה להם מפגש בסגנון התוכנית "חיים שכאלה" באופן קומי.
תבורי נולד בשנת 1919 בעיר רובנו שהייתה אז שייכת לפולין (כיום - חלק מאוקראינה), בנם של שרה-לאה ומשה בלגולה (לימים תבורי), וב-5 באוגוסט 1925 עלה לארץ ישראל עם הוריו על סיפון האוניה "סיני".
אביו היה ממקימי תחנת מכבי האש של פתח תקווה ומפקדה הראשון.
שירת בש"י ובשנת 1939 התגייס לנוטרות ושירת בראש העין.
ב-1 בינואר 1939 התנדב כחבר ההגנה, להיות נוטר במשטרת היישובים העבריים.
ב-27 בספטמבר 1939 הוענקה לו אזרחות פלשתינאית (ארץ ישראלית), שם משפחתו העברי היה בעל-עגלה ומקצועו פקיד.
בשנת 1940 התגייס לחיל הרוכבים של משטרת המנדט.
ב-1947 מונה למדריך בבית הספר לשוטרים בבית לחם.
במלחמת העצמאות נפצע בקרב בעיר העתיקה בירושלים, במאי 1948 התגייס למשטרת ישראל ושירת כסמל בעיר העתיקה בירושלים.
בשנת 1949 הועלה לדרגת מפקח שני ושירת בפרברי ירושלים, במהלך שירותו עוטר בצל"ש המשטרתי הראשון על חלקו בפענוח פרשת היעלמותו של שייח' יוסף אבו גוש.
ב-1950 מונה למפקד משטרת באר שבע, בשנת 1952 היה לראש ענף תנועה במחוז ירושלים, ממנו עבר ב-1954 לשמש מפקד נפת הנגב, ושימש בתפקיד במשך 16 שנה (החל ב-1961 בדרגת סגן-ניצב).
ב-1970 קודם לדרגת ניצב-משנה ומונה לסגן מפקד מחוז הדרום.
ב-1971 מונה למפקד מרחב ירושלים.
בשנת 1973 מונה למפקד המחוז הדרומי בדרגת ניצב.
בשנת 1975 מונה לראש אגף המבצעים והיה שותף להכנת המשטרה לקבלת האחריות על ביטחון הפנים.
ב-1 בינואר 1977 מונה למפכ"ל המשטרה ושימש בתפקידו זה עד ל־31 בדצמבר 1979.
אחר פרישתו כיהן כיו"ר ארגון יד לבנים בבאר שבע.
זכה בשנת 1988 בתואר יקיר באר שבע.
תבורי היה נשוי ליעל – לבית כספי (דור שישי בארץ), ואב ל-3.
נפטר בשנת 1992, בגיל 73, ונקבר בחלקת המשטרה בהר הרצל בירושלים.
אחיו דב תבורי היה ראש עיריית פתח תקווה בשנים 1978–1989.
חיימה חיל דה ביידמה (בספרדית: Jaime Gil de Biedma; 13 בנובמבר 1929 – 8 בינואר 1990) היה משורר ספרדי.
חיימה חיל דה ביידמה נולד ב-1929 בברצלונה, למשפחה בורגנית אמידה.
הוא למד משפטים באוניברסיטאות ברצלונה וסלמנקה, ומ-1959 ואילך עבד בעסק משפחתי.
היקף יצירתו הספרותית אינו רחב, אך שירתו נחשבת לאחת המייצגות והמעניינות ביותר של בני דורו.
חיל דה ביידמה לא הסתפק בהבעת מחאה פוליטית בשירתו, אלא התעמק בשימוש במילה כבחומר אסתטי וביסוד החווייתי שבשיר.
בין ספריו: "לפי הרשעת הזמן", "חברים למסע" ו"לקחים".
אחרי מותו בברצלונה מאיידס ב-1990 התפרסם יומנו, "ציור האומן בשנת 1956".
חיים תדמור (18 בנובמבר 1923 – 11 בדצמבר 2005) היה פרופסור ומייסד החוג לאשורולוגיה ולימודי המזרח הקרוב הקדום באוניברסיטה העברית בירושלים.
תדמור נולד בשם חיים פרומשטיין בחרבין שבסין, שם התיישב אביו כסוחר פרוות טרם מלחמת העולם הראשונה.
ב-1935, לאחר שאביו נפטר, עלה עם אמו לארץ ישראל וסיים את לימודיו בגמנסיה העברית בירושלים.
ב-1943 החל את לימודיו באוניברסיטה העברית.
בשנת 1950 סיים את עבודת המוסמך, ולאחר מכן יצא להתמחות באשורולוגיה באוניברסיטת לונדון ובאוניברסיטת שיקגו, שם שהה מ-1954 עד 1957. עבודת הדוקטורט שלו, שאותה הגיש ב-1954, עסקה בכרונולוגיה של המזרח הקדום בתקופת המקרא תוך שילוב חקר המקרא ומקורות אשוריים.
ב-1958 החל להרצות באוניברסיטה העברית בחקר המקרא ובתולדות המזרח הקדום, וב-1965 ייסד את החוג לאשורולוגיה ועמד בראשו.
במשך 35 השנים שעסק בתחום הפך את האוניברסיטה העברית למרכז בינלאומי לחקר מסופוטמיה ותולדות המזרח הקדום.
החוג לאשורולגיה משך תלמידים מהארץ ומחו"ל.
כגולת הכותרת של מחקריו נחשבות עבודותיו על הכתובות של תגלת פלאסר השלישי, מלך אשור, שנחשבו קשות ביותר להבנה ופירושו לספר מלכים ב' בסדרת Anchor Bible, שכתב עם מרדכי כוגן.
כן ערך את הכרכים האחרונים של האנציקלופדיה המקראית.
בשנת 1985 נבחר כחבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, וכיהן כסגן נשיא האקדמיה מ-1996 עד 2004. הוא נבחר לעמית כבוד של האקדמיה האמריקנית ללימודי היהדות ושל החברה האמריקנית למזרחנות, וכן זכה להוקרה מהאקדמיה הסינית של מחוז הולדתו.
בשנת 2000 הוענק לו פרס רוטשילד על מפעל חייו.
זכה בחייו לשני קובצי כבוד של מאמרים (Festschrift), שהשני בהם הוקדש גם לאשתו הארכאולוגית, מרים תדמור.
לבני הזוג תדמור שני ילדים: דוד ונעמי.
ארכיונו האישי הופקד בספרייה הלאומית על ידי אלמנתו בשנת 2008, הוא שמור במחלקת הארכיונים של הספרייה.
אשור, בבל ויהודה - מחקרים בתולדות המזרח הקדום, בעריכת מרדכי כוגן, הוצאת מוסד ביאליק.
חיים שריר (נולד ב-11 באפריל 1949) הוא מפיק טלוויזיה וקולנוע ישראלי.
הוריו, משה שרייר, יליד פולין, וצפורה (פניה) טרגר, ילידת אוקראינה, ואחותו, סימה, הגיעו כפליטים לאחר מלחמת העולם השנייה למחנה עקורים באיטליה משם העפילו לארץ והגיעו ביום הקמת המדינה.
גרו בצפת ועברו לחיפה לוואדי סאליב ואחר כך לקריית אליהו.
חיים נולד בטבריה, למד בבית חינוך תיכון חיפה והתגייס לצה"ל לפלס"ר חטיבה 7 תחת פיקודו של שלמה באום.
לאחר קורס קציני חי"ר וקציני סיור שימש כמדריך במדור סיור בבית הספר לשריון.
לאחר שחרורו שימש כמאבטח מטוסים ובמקביל למד כלכלה וסוציולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים.
לאחר רצח הספורטאים במינכן הוזעק לשמש כקב"ט שגרירות ישראל בבריסל וחזר לארץ ערב יום הכיפורים אוקטובר 73. במלחמה שירת בפלס"ר חטיבה 460 לאורך הקרבות בחזית המרכזית ועד לצליחת התעלה והקרבות ממערב לאגם המר.
לאחר המלחמה למד באוניברסיטת ת"א פילוסופיה ספרות והיסטוריה ובמקביל שרת כמ"פ סיור של חטיבה 500 כולל במלחמת לבנון הראשונה תחת פיקודו של דורון רובין.
לאחר מלחמת לבנון עבר קורס מג"דים ומונה למפקד יחמ"מ אוגדה 340 בדרגת סא"ל, תחת פיקודם של נחמיה תמרי, שאול מופז ושלמה ינאי.
עד שחרורו משרות מילואים שרת ביחידת אית"ן.
בשנת 2015 התמנה לוועדת פרס ישראל לקולנוע אך מינויו בוטל בעקבות התערבותו של ראש הממשלה, בנימין נתניהו.
לאחר שנתניהו חזר בו, סירב שריר לחזור לוועדה.
החל כקופירייטר במשרד פרסום ומשם עבר להפקת פרסומות לרדיו ולקולנוע.
החל לעבוד כמפיק בפועל של סרטי קולנוע ובתוכם "סוסעץ", אגדות הילדים של קנון, ו"לוחמות הרעם".
הקים את איגוד עובדי הקולנוע בישראל (אק"ט), היה ממקימי ושימש כיו"ר האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה ופעמיים כיו"ר איגוד המפיקים וכן שימש כמרצה לקולנוע באוניברסיטה הפתוחה במכללה למינהל ובבית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה.
בין השנים 1997–2004 שימש כמפיק ראשי ואחר כך כסמנכ"ל תוכן ברשת ערוץ 2 ובין היתר היה אחראי להעלאת התוכניות "שידורי המהפכה", "שוטטות" והסדרה "טירונות".
לאחר שהיה אחד ממפיקי הסרט "כבלים", הקים חברה עצמאית "יצירה עברית בע"מ" שהפיקה סרטים ישראליים וקו פרודוקציות ובתוכם "בוקר טוב אדון פידלמן", "ז'נטילה", "בלדה לאביב הבוכה", "עד סוף הקיץ", "אושר ללא גבול", "קרקס פלשתינה", "האיטלקים באים", "ארץ חדשה", "גולם במעגל" ו"קאפו בירושלים".
בתחילת 2016 הקים ביחד עם המפיק מוש דנון את חברת "דרמה טים" ובמסגרתה הופקו ועלו לשידור הסדרות"מונא" ששודרה ב"כאן", תאגיד השידור הציבורי, "ירושלים" ששודרה בהוט, והסדרות "ביום שהאדמה רעדה", בשידורי קשת,"בלקספייס" ו"אזהרת מסע" ששודרו ב-HOT וברשת והופקו יחד עם Federation Studios.
שריר לוהק כשחקן בסרטי קולנוע וסדרות דרמה ובתוכם בסרטה של רמה בורשטין "למלא את החלל" והיה מועמד על תפקידו לפרס אופיר בקטגוריית שחקן המשנה הטוב ביותר, בסרטים הבן-דוד, "נדל"ן-סיפור אהבה", ובסדרות "בני ערובה", "שישה אפסים", "פמת"א", "שלטון הצללים", "בגוף שלישי", "אזהרת מסע-אתונה" ו"מותק, בול באמצע".
שריר חי בזוגיות עם חיה חיימוביץ ואב לחמישה: אורי, עדי, ליאור, עומר, טל.
חיימה ביילי (בספרדית: Jaime Bayly; נולד ב-9 בפברואר 1965), הוא סופר, עיתונאי ומגיש טלוויזיה פרואני.
הוא מוכר בכינוי "Niño Terrible" (הילד הרע).
ביילי, יליד לימה, לא נחשב עילוי כתלמיד בבית ספר הפרטי מרקהם קולג', ובילה את מרבית זמנו במשחקי כדורגל.
כדי לחנך אותו לאחריות, השיגה לו אמו משרה חלקית בעיתון "La Prensa" כבר בגיל צעיר.
הוא עבד שם מדי יום, לאחר הלימודים, עד לשעות המאוחרות של הלילה ובהמשך פיתח תשוקה למקצוע העיתונות.
בשנת 1982 הוא התקבל ללימודים באוניברסיטה הקתולית של פרו, והיה נחוש ללמוד עריכת דין כהכנה לחיים כפוליטיקאי.
משחקי הגביע העולמי בספרד הסיחו את דעתו, יחד עם זאת, והוא פרש מלימודיו לאחר כארבע שנים, ללא הישגים בולטים.
הופעתו הראשונה בטלוויזיה הייתה בשנת 1983, בתקופת הבחירות המקומיות ברחבי פרו.
הוא ראיין מועמדים ופוליטיקאים, אך לא מצא סיפוק בתפקיד זה והחל מגיש תוכנית אירוח בשעות המאוחרות, אותן פקדו סלבריטאים ודמויות ססגוניות שונות.
התוכנית הראשונה, ' 1990 en America', זכתה לעניין רב מצד הצופים והמבקרים.
בשנה שלאחר מכן הוא החל מגיש תוכנית חדשה בשם 'Que hay de nuevo?', במתכונת "לייט שואו" של דייוויד לטרמן, שהפכה עד מהרה לתוכנית הטלוויזיה הפופולרית ביותר בפרו.
גם הספרים שלו זוכים להצלחה רבה ו-'No se lo digas a Nadie' (אל תגלו לאף אחד) עובד לתסריט לסרט של פרנססיקו לומברדי בשנת 1998, בהשתתפות סנטיאגו מגיל וכריסטיאן מייר.
הוא כתב חמישה רומנים נוספים, רובם עמוסי טיעונים מתחכמים בנוגע לביקורת פוליטית, חירות מינית וחברות.
ביילי הנחה גם תוכניות אירוח זרות בערוץ הלטיני של רשת CBS ו-Telemundo במהלך שש שנים.
לאחר שנשיא פרו, אלברטו פוג'ימורי, נס מהמדינה (לאחר עשר שנים בתפקיד) כדי לחמוק ממשפט באשמת שחיתות, רשתות הטלוויזיה העצמאיות היו חופשיות יותר וביילי החל לארח תוכנית פוליטית חדשה בשם 'El Francotirador', במסגרתה הוא ראיין מועמדים לנשיאות.
הוא "הטריד" דמויות נכבדות בדעותיו הפרטיות, ולאחר מכן נאלץ לפרוש.
ביילי פרסם ספר באותו שם, בהשראת אירועים אלו.
ביילי כותב טור בשם "Correo" בעיתון מקומי בעל השקפה ימנית.
עם זאת הוא מבקר את המדיניות של טראמפ בנושא המהגרים.
Y de Repente, un Ángel (2005) (ולפתע, מלאך; מאנגלית: אביבה ברושי; 2007)
חיים תדמון (נולד ב-1935) הוא מוותיקי קול ישראל, סופר ומתרגם ישראלי.
בוגר החוג להיסטוריה כללית ומדעי המדינה ב.
כמו כן הוא כותב שירה.
שימש שדרן רדיו וקריין בערוץ הרדיו "קול ישראל" עד שנת 1998.
"רוסיה היא ארץ גדולה מאוד", זמורה-ביתן, 1989
"סלמאן רושדי, מלון ארבעת הפרחים, פריס", הוצאת הספריה החדשה הקיבוץ המאוחד, 1999
"הזהב והנחושת", סיפורים קצרים, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2012
אלברטו מורביה, ירח דבש, תל אביב, הוצאת דשא, 1960
לואיזה מיי אלקוט, נשים קטנות, תל אביב, הוצאת ש.
איריס מרדוק, אהבות של קודש וחול, זמורה, ביתן, מודן, 1982
קרלוס קסטנדה, מתנת הנשר, זמורה-ביתן, 1983
קרלוס קסטנדה, האש שבפנים, זמורה-ביתן, 1987
ג'ון קנדי טול, ברית של כסילים, זמורה-ביתן, 1987
קורט וונגוט, גלאפגוס, זמורה-ביתן, 1991
קרלוס קסטנדה, כוח השקט: לקחים נוספים של דון חואן, זמורה-ביתן, 1992
הלבנה והרוח: מבחר מהקלאסיקה הסינית, הוצאת דחק, 2016
חיימה לסקאנו אסקולה (בספרדית: Jaime Lazcano Escolá; 30 בדצמבר 1909 - 1 ביוני 1983) היה כדורגלן ספרדי ששיחק בעמדת הקשר.
לסקאנו היה מזוהה בעיקר עם קבוצת ריאל מדריד, במדיה שיחק 7 שנים מעונת 1928/29 עד לעונת 1934/35. ב-10 בפברואר 1929 הוא כבש את שער הליגה הראשון בתולדות המועדון.
הוא זכה עם הקבוצה באליפות ספרד בעונות 1931/32 ו-1932/33, ובגביע המלך הספרדי בעונת 1993/34. במשך שנותיו במועדון הוא כבש 31 שערים.
בעונת 1935/36 הוא עבר ליריבה העירונית אתלטיקו מדריד, ובשנת 1936 פרש מכדורגל.
לסקאנו היה חבר גם בנבחרת ספרד, אך שיחק בה במשך שנתיים בלבד וערך 5 הופעות במדיה.
חיימה הראשון (בספרדית: Jaime I de Aragón; 2 בפברואר 1208 – 27 ביולי 1276), ה"כובש", היה מלך אראגון בשנים 1213–1276. חיימה לחם יחד עם מלכי קסטיליה במוסלמים, וכבש את האיים הבלאריים ואת ולנסיה.
חיימה נולד ב-2 בפברואר 1208 לפרו השני, מלך אראגון, ומארי דה מונפלייה.
ב-12 בספטמבר 1213 נהרג אביו במהלך קרב מירה ואילו חיימה נשבה בידי סימון דה מונפור והוא בן שש שנים בלבד.
האפיפיור אינוקנטיוס השלישי אסר על דה מונפור לנצל עובדה זו והוא נאלץ לשלוח את הילד, עם ליווי מתאים, לממלכתו.
בשנת 1227 תפס חיימה את השלטון, לאחר שדיכא את מרידות האצולה נגדו.
שנים רבות לחם במוסלמים, ועקב מסעות הכיבוש הרבים שעשה, כונה "חיימה הכובש".
בשנת 1229 כבש את מיורקה, ובשנת 1235 כבש את איביזה ופורמנטרה.
בין 1238 ל-1232 כבש את כל אזור ולנסיה, והפך אותה לממלכה נפרדת החברה באיחוד של אראגון וקטלוניה.
בשנת 1264 כבש את אלש, ובשנת 1266 כבש את מורסיה, ומסר אותה לאלפונסו העשירי, מלך קסטיליה.
בשנת 1258 חתם על הסכם שלום עם לואי התשיעי, מלך צרפת, במסגרתו ויתר לואי על העיר מונפלייה שבדרום צרפת ועל אזור הגבול עם קטלוניה, בתמורה לפרובאנס וחבל לנגדוק.
בשנת 1273 בנה חיימה את קתדרלת וסקה על חורבות מסגד מוסלמי, ובשנת 1274 הקים את ויאריאל (מספרדית – עיירת המלך).
בתחילת תקופתו יכלו היהודים להסיר את הטלאי הצהוב אשר חייבה אותם הכנסייה לשים בעקבות גזירתו של אינוקנטיוס השלישי בוועידה הלטרנית הרביעית.
חיימה אף הבטיח ליהודים זכויות אזרחיות.
אך לאחר שהפצירו בו הכמרים, החזיר את הגזירה לתוקפה.
בשנת 1263 נערך בפניו ויכוח ברצלונה המפורסם, שבו השתתף הרמב"ן, שאותו חיבב המלך ואף כיבדו.
אך בשבת שאחר הוויכוח ירד המלך בעצמו לבית הכנסת כדי לבקש מהיהודים שימירו את דתם.
בשנת 1221 התחתן חיימה עם לאונור מקסטיליה, בתם של אלפונסו השמיני, מלך קסטיליה ואלינור מאנגליה, מלכת קסטיליה, ממנה נולד לו בן אחד:
בשנת 1235 התחתן חיימה עם יולאנטה מהונגריה, בתו של אנדראש השני, מלך הונגריה, ממנה נולדו לו עשרה ילדים:
ויולנטה מאראגון (1236–1301), אשת אלפונסו העשירי, מלך קסטיליה.
קונסטנסה (1239–1269), אשת מנואל מקסטיליה, אחיו של אלפונסו העשירי.
פרו השלישי, מלך אראגון (1240–1285), אשר מלך אחרי אביו על אראגון, קטלוניה וולנסיה.
חיימה השני, מלך מיורקה (1243–1311), אשר שלט באיים הבלאריים.
סנצ'ו מאראגון (1250–1275), ארכיבישוף העיר טולדו.
בשנת 1235 התחתן חיימה עם תרסה גיל דה וידאורה, ממנה נולדו לו שני ילדים:
בנוסף, היו לחיימה כמה ילדים לא חוקיים.
חיים שפירא (נולד ב-5 במאי 1962) הוא מרצה וחוקר ישראלי רב-תחומי, בעל תואר ד"ר למתמטיקה, ד"ר להוראת המדעים, ונגן פסנתר.
שפירא ידוע לציבור הרחב בעיקר בזכות הרצאותיו הפופולריות, וספריו העוסקים בפילוסופיה ומתמטיקה.
נולד בווילנה, ליטא, ועלה לישראל בגיל 15. בעל תואר ראשון במתמטיקה עיונית ותואר שני בהסתברות וסטטיסטיקה מאוניברסיטת תל אביב.
בשנת 1995 קיבל תואר דוקטור למתמטיקה באוניברסיטה זו, על עבודה בהנחיית אילן אשל שכותרתה "דילמת המתנדב כהכללה של מלחמת התשה".
קיבל באוניברסיטת תל אביב גם תואר דוקטור בהוראת המדעים.
משנת 1996 מלמד במכללה למינהל.
מכהן כראש תוכנית משפטים-כלכלה, ומרצה בכיר בחוגים לכלכלה, משפטים, מנהל עסקים ומדעי המחשב.
שפירא מרצה גם במחלקה למתמטיקה באוניברסיטת בר-אילן.
בנוסף לפעילותו האקדמית, שפירא הוא מרצה מבוקש בכנסים של חברות וארגונים בישראל, שם הוא מעביר הרצאות וסדנאות בתורת המשחקים וכלכלה מתמטית.
שפירא גם מרצה לקהל הרחב ולנוער שוחר מדע.
הרצאות אלה עוסקות בעיקר בפילוסופיה תוך התבססות על ספרים רבים (בעיקר הספרות הרוסית) ומתובלות בציטוטים שנונים ואמרות כנף של אנשי רוח ידועים.
בין סדרות ההרצאות שהוא מעביר נמצאים הנושאים: בעקבות אליס בארץ הפלאות, הפילוסופיה שבספר "הנסיך הקטן", הפילוסופיה שבספרי פו הדב, אהבה, אושר ותשוקה, שבעת החטאים, תורת המשחקים ועוד.