tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
קורבן תקיפה שהצליחה להבריח את התוקף שלה.
טוענת שישראל גל, מפעיל מכונת המשקה במלון, הוא מי שניסה לתקוף אותה.
ניסן (אלון נקש) – הבוס של קובי בעבודתו כמאבטח בבית חולים וולפסון.
מתעמת עם קובי על תפקודו בעבודה ומפטר אותו לאחר שהוא מכה אותו בפנים.
נועה גל (לי גילת) – גרושתו של ישראל גל.
אהרון רינגל (יוסי סגל) – זקן שמתגורר בבניין של ישראל גל.
מעיד שראה אדם לבוש במדים של שוטר יורד במדרגות ויוצא מהבניין.
מדריכה בקבוצת תמיכה לנפגעות מין (נעמי פרומוביץ').
באוקטובר 2022 פורסם על תחילת הפקתה של סדרת המשך לסדרה "תיק נעדר" (בפרסומים ראשונים הוגדרה כעונה שנייה לסדרה) שתבוים על ידי מיכל ויניק.
בדצמבר אותה שנה, פורסם על כך שמוריס כהן, עירית קפלן, קרול וואירס ומאיר אשרף ימשיכו לגלם את תפקידיהם המקוריים מהסדרה "תיק נעדר".
בנוסף פורסם על ליהוקם לסדרה של נטע ריסקין, אימרי ביטון, מיה דגן, טום באום, משה פרסטר, אורי לייזרוביץ', עינת הולנד, לי גילת ובת אל מוסרי.
בהמשך פורסם גם על ליהוקה של דקלה הדר.
צילומי הסדרה החלו בינואר 2023.
ניר וולף מעיתון "ישראל היום" כתב על הסדרה שהיא , והוסיף שהסדרה .
מאיה גדש מאתר "מעריב אונליין" ביקרה את הקצב האיטי של הסדרה: , אך ציינה לטובה את המוזיקה המקורית בסדרה: .
נדב מנוחין מאתר "וואלה!" שיבח את הסדרה: .
מילה סביטלמן מאתר "רשת 13" נתנה לתוכנית ביקורת צוננת וכתבה: .
אבישי סלע מאתר "TimeOut" כתב על הסדרה שהיא .
האישה הוא סרט דרמה משנת 1959 עם בריז'יט בארדו בתפקיד ראשי, בבימוי הבמאי הצרפתי .
הסרט הוא עיבוד קולנועי חמישי של הרומן "האישה והבובה" שכתב פייר לואי ב-1898. "הבובה" היא הסיטואציה שלתוכה הכניסה גיבורת העלילה את הגבר שחשק בה.
ב וב הוקרן סרט זה בשם "אישה שטן".
פתיח הסרט עוסק בפסטיבל אפריל בסביליה, שבה חיה בדוחק אווה (בריז'יט בארדו) עם אביה סטניסלס מרשאן (ז'אק מוקלר), סופר צרפתי גולה המתקן כיסאות למחייתו, ועם מנואלה (לילה קדרובה), בת זוגו ורקדנית לשעבר.
בפסטיבל נתקלת אווה בדון מטאו דיאס (אנטוניו וילאר הפורטוגזי), לוחם שוורים עשיר, המתנשק מאחורי ביתן עם אחת מנערותיו.
אווה מצטרפת לריקודים בביתן, ומטאו שם עליה עין.
הוא נכנס לבר יצאניות לאחר שראה אותה נכנסת אליו, משוחח איתה, ונותן לה מצית זהב כדי שתסכים לצאת איתו לארוחה.
הוא מודיע בטלפון לאשתו מריה תרזה (אספניטה קורטס), המשותקת ברגל אחת, שייעדר.
אווה נעלמת, והמלצר אומר לו שלא ראה אותה קודם, שאיננה מקצועית משום ששילמה עבור המשקה שלה, ומחזיר לו את המצית.
מטאו מאתר את כתובתה, מגיע אליה, משוחח עם אביה ואיתה, ושולח לה שמלה לטקס שוורים באחוזתו.
כשנערכת המסיבה באחוזה, נכנסת מריה, רואה את אווה יושבת לשולחן בגו זקוף עם אביה, שואלת את מטאו אם היא הקורבן החדש שלו, ואווה עונה שהיא בספק, משום שזה אינו תלוי בו.
מריה רואה את אווה קמה, מצטרפת לרקדני הפלמנקו על הבמה, רוקדת במקצועיות, ואומרת למטאו שאינו מספיק חזק בשבילה.
בלילה מתגנב מטאו לחדר אווה באחוזתו, ומתנשק איתה במיטתה, אבל היא מחליקה בידה מנורה על השידה, ומפילה אותה על הרצפה.
אביה נזעק לחדר בלי שהוא רואה את מטאו בחושך, ואחרי שהוא הולך, היא מסלקת את מטאו מחדרה, ואומרת לו שיגיע מחר לאסוף אותה מבית הספר לריקודים.
מטאו מגיע לבית הספר, שבו למדה אווה שלוש שנים, אך היא איננה שם, אלא במסעדה שאליה הזמין אותה אלבר (מישל רו), מדריך תיירים צרפתי העובד בסביליה, שמכיר אותה מילדות.
אלבר הזמין אותה ואת אביה, כדי להציע לה נישואים, אבל צרפתי בשם ברתיאר (דניאל איברל) קם משולחנו, הטיח האשמות באביה והכה אותו במסעדה, משום שאביו מת באושוויץ עקב פרסום שכתב עליו סטניסלס.
לאחר התגרה מעמיד אלבר, היודע על מטאו, תנאי לאווה: נישואיה עימו, או שהוא חוזר ברכבת לפריז, ומראה לה את הכרטיס.
אווה אומרת לאלבר שהיא כל הזמן חושבת על מטאו, אבל ממררת את חייו כשהיא איתו.
היא נפרדת מאלבר בנשיקה על פיו, ואומרת לו שחיבבה אותו.
מטאו, שהמתין בין הצללים, האשים את אווה כי אלבר מאהב שלה.
היא משקרת לו שהוא אכן מאהב שלה, משום שהוא צעיר ומצחיק, טוענת ששונאת אותו, הוא מגעיל אותה, ומשאירה את מטאו לבדו.
בשיחה עם אווה בבית, אישר סטניסלס כי הוקיע את אביו של ברתיאר, שהאשים אותו בגנבת עין, ואווה דומעת.
היא רצה עם מזוודה פשוטה לאלבר בתחנת הרכבת, אך הרכבת יוצאת בלעדיה.
אווה הולכת עם המזוודה לארביג'אן (דריו מורנו), בעל מועדון לילה, שקודם סירב לשכור אותה משום שאלבר אמר לו שהיא בתולה.
היא שיקרה לארביג'אן כשנתנה לו להבין כאילו שכבה עם אלבר.
ארביג'אן שאל אותה אם אלבר יקנא, היא ענתה שעזב לפריז, והוא אמר שגברים נעלמים אחרי שקיבלו את רצונם.
כשביקש לראות את רגליה, ניסה גם לגעת בחזה שלה, וחטף ממנה סטירת לחי כשהיא אומרת שהסכים לראות בלבד.
כשמתכנן מטאו טיול לפריז עם מריה, לאחר שהזניח אותה ואת עסקי האחוזה, מטלפנת אווה מהמועדון, לאחר שמורה הריקודים, שהגיע למועדון וניסה לשכנע את אווה לעזוב, סיפר לה שמטאו הגיע לבית הספר שש פעמים, כל פעם עצוב יותר.
לבקשת מטאו, עונה מריה לטלפון, ושומעת אותה.
בשיחתה עם מטאו, מַפנה אווה את שפופרת הטלפון לעבר ארביג'אן, המכריז מהבמה על הופעתה כשטן החושניות, אומרת למטאו שאהבה אותו מאוד, ומנתקת.
מטאו מגיע 17 פעמים למועדון, אבל אווה טוענת כל פעם שהיא ממהרת, כשהיא בחליפת עסקים.
למטאו אין מושג על מופעי חשפנות שעורכת אווה בקומת המועדון העליונה בפני תיירים, שעליהם סיכמה עם ארביג'אן כשהתקבלה ("מסתכלים בלבד").
בערב האחרון בסביליה, מאשרת אווה לרקדנית (השחקנית בטי בקר), נערתו של רקדן צעיר בשם מורניטו, לספר למטאו.
בנסיעה לסיבוב הופעות בקדיס מתרועעת אווה עם מורניטו, מתקוטטת עם נערת מורניטו שאמרה למטאו "קרנן" ותולשת את שמלתה, מעוררת את חמת מטאו כשהיא משתובבת בים עם מורניטו, וארביג'אן אומר למטאו שנערות בגילה אינן ניזונות משימורים.
בקדיס מאבד מטאו את מריה ואת יוקרתו.
כשהוא נעשה חסר כל, נעתרת לו אווה, בנימוק שהם דומים עכשיו, ורק היא נותרה לו.
בסרט "האישה", שם הגיבורה הוא אווה, אבל ברוב הגרסאות האחרות של הסרט, שמה הוא קונצ'יטה, כמו בספר שכתב לואי.
ב-1977 הוקרן הסרט הצרפתי "תשוקה אפלה" בבימוי לואיס בוניואל, עם קרול בוקה (הדמות החיובית) ואנחלה מולינה (הדמות השלילית), שגילמו שתיהן את קונצ'יטה.
ב"תשוקה אפלה" יש סצנות זהות לסרט "האישה", כמו אהבת קונצ'יטה לריקודים, מגוריה בסביליה, מופע חשפנות של קונצ'יטה (בגילום מולינה), טענת מולינה בפני מתאו שהתיירים לא נגעו בה ושאין מיטות בחדר ההופעה, אחרי שגירש את התיירים, והתרועעות קונצ'יטה (בוקה ומולינה) עם בחור צעיר עד להתייחדותה עימו.
ב"תשוקה אפלה", בשונה מ"האישה", מקיימת מולינה יחסי מין עם הבחור לעיני מתאו.
לאחר מכן טענה מולינה בפני מתאו שהיחסים היו מבוימים, ושהיא עדיין בתולה.
מתאו נפרד ממולינה ועזב את סביליה, אבל בוקה הגיעה לרציף הרכבת מסביליה למדריד.
מתאו שפך עליה דלי מים מהרכבת, ובוקה עלתה לרכבת.
כשסיים מתאו את סיפורו בפני נוסעי התא, שהיו פסיכולוג, משפטן ואם לילדה, נכנסה מולינה לתא ושפכה עליו חזרה דלי מים.
ב"תשוקה אפלה" אין התייחסות ל בסביליה.
לדברי בארדו בספרה, צילומיה בפריה התישו אותה מחום.
הקהל הצבעוני והרועש, ששתה סנגריה כל שלושה מטרים, נגע בבארדו בניגוד לרצונה, אף על פי שהייתה תחת אבטחה רצינית של גברים מצוות הצילום.
לפי ספרה, היא הונפה באוויר, שמלתה הורמה, המון ידיים החליקו על גופה, וניסו להסיר את תחתוניה.
היא לא זכרה איך הוצאה משם, משום שכמעט איבדה את הכרתה.
רק דודו (דוביבייה) היה מרוצה, חכך את ידיו, ואמר: "את רואה, אינך מתה".
הצילומים חודשו באולפני בולון עם תפאורה של , ששוחזרה בצורה יוצאת דופן לפי בארדו בספרה.
ב"תשוקה אפלה" אומרת מולינה למתאו אחרי הסצנה שהדגימה מולו עם הבחור: "אף מילה.
אני מנגנת בה עם מי שמתחשק לי".
בסרט "האישה" אומר ארביג'אן למטאו, אחרי שהגיע לחדרה של אווה בפונדק בקדיס, שגם מורניטו היה בו: "היא תשאיל לך את הגיטרה שלה, רק אם אתה יודע לנגן בה".
לאחר מכן פרצה קטטה בפונדק בגלל אווה ומורניטו שרקדו קרוב מדי, המתקוטטים היו מטאו ומלחים, ומטאו נעצר על ידי המשטרה.
בשני הסרטים חזרו אווה אל מטאו, וקונצ'יטה אל מתאו, אחרי שנטשו אותן בזעם.
ב"תשוקה אפלה" חזרו מתאו וקונצ'יטה אחרי סצנות דליי המים.
בסרט "האישה" חזרה אווה אל מטאו כששוחרר מתחנת המשטרה בקדיס, לאחר שחיכתה שלוש שעות מחוץ לתחנה עם כיסוי בד שחור על ראשה ועל כתפיה.
לצד שתי גרסאות אלו, יצאו שש גרסאות נוספות של הסרט:
1920 – "האישה והבובה", סרט אילם עם ג'ראלדין פאראר.
1935 – "השטן הוא אישה" עם מרלן דיטריך.
1946 – "הבובה של הגברת", גרסה מצרית עם תחיה כאריוכא, שהיה סרטה הראשון.
הסרט הזניק את קריירת כאריוכה.
היא השתתפה ב-120 סרטים, ושיחקה גם בתיאטרון ובסדרות טלוויזיה.
1990 – "האישה והבובה" בגרסה ספרדית עם , כשהעלילה היא בברצלונה.
2007 – "האישה והבובה" עם מליסה ג'אוזי.
ז'אן דה ברונסלי כתב בלה מונד ב-1959:
"האיש שלי בפנים" היא סדרת קומדיית פשע אמריקאית שמשודרת בנטפליקס החל מה-21 בנובמבר 2024.
בדצמבר 2024 הסדרה חודשה לעונה שנייה שעלתה לשידור ב - 20 בנובמבר 2025.
הסדרה עוקבת אחר צ'ארלס ניואנדייק (טד דנסון), פרופסור להנדסה בדימוס ואלמן, שמחפש משמעות חדשה בחייו לאחר מות אשתו.
בעידוד בתו אמילי (מרי אליזבת אליס ), צ'ארלס נענה למודעת דרושים של חוקרת פרטית בשם ג'ולי (ליילה ריצ'קריק אסטרדה).
היא מציעה לו לשמש כחפרפרת בדיור מוגן יוקרתי בסן פרנסיסקו, במטרה לחקור סדרת גניבות של חפצים יקרי ערך.
צ'ארלס עובר להתגורר בדיור המוגן "פסיפיק ויו" ומתחיל להכיר את הדיירים והצוות, ביניהם דידי (סטפני ביאטריס), מנהלת המקום.
במהלך שהותו, הוא יוצר קשרים חברתיים חדשים, מתמודד עם זיכרונות מאשתו המנוחה, ומתחיל להבין את האתגרים והבדידות של הגיל השלישי.
במהלך החקירה, צ'ארלס מגלה שהגניבות הן רק חלק קטן מהבעיות במקום.
הוא נחשף לסיפורים האישיים של הדיירים, מתמודד עם סוגיות של דמנציה ואובדן זיכרון, ומבין שהמשימה האמיתית שלו היא לעזור להם למצוא משמעות וחיבור בחייהם.
צ'ארלס ניואנדייק (טד דנסון) – אלמן ופרופסור בגמלאות שמקבל הזדמנות חדשה בחיים כאשר הוא עונה למודעה של חוקר פרטי והופך לחפרפרת בחקירה סודית.
אמילי (מרי אליזבת אליס ) – בתו של צ'ארלס, אם לשלושה בנים, שמתקשה להסתגל לקריירה החדשה והמפתיעה של אביה כבלש סמוי.
דידי (סטפני ביאטריס) – המנהלת הכל-יודעת של בית האבות שבו צ'ארלס מתחזה לדייר חדש.
ג'ולי (ליילה ריצ'קריק אסטרדה) – חוקרת פרטית שמעסיקה את צ'ארלס ומעמידה פנים שהיא בתו כדי לשמור על הסיפור בבית האבות.
קלברט (סטיבן מקינלי הנדרסון) – תושב שקט ומחושב בבית האבות, שמגיע מוושינגטון די.סי.
וירג'יניה (סאלי סטרת'רס) – דיירת חברתית וחיונית בבית האבות שמתחברת במהירות לצ'ארלס.
ג'ואל (יוג'ין קורדרו) – בעלה של אמילי, מורה למדעים בכיתה י' ותומך במשפחתו.
פלורנס (מרגרט אייברי) – חברתה הטובה של וירג'יניה, שאוהבת שירה ונבחרת הכדורסל Golden State Warriors.
אליוט (ג'ון גץ) – דייר פלרטטן בבית האבות, שמרגיש מאוים מתשומת הלב שצ'ארלס מקבל.
גלדיס (סוזן רוטן) – מעצבת תלבושות לשעבר מניו יורק, שגרה בשכנות לצ'ארלס.
סוזן (לורי טאן צ'ין) – נשיאת מועצת הדיירים של בית האבות, הידועה בגישתה הקשוחה.
גרנט (קלייד קוסאצו) – דייר בוגר אוניברסיטת פרינסטון, שמקפיד להזכיר את תאריו האקדמיים.
אוון (מארק אוון ג'קסון) – הלקוח שמעסיק את ג'ולי לחקור את גניבת השרשרת של אמו.
ביאטריס (ג'אמה ויליאמסון) – מנהלת הפעילויות של בית האבות.
במרץ 2023, פורסם כי נטפליקס הזמינה שמונה פרקים של עיבוד טלווזיוני לסרט דוקומנטרי בשם "החפרפרת" , שיצרה הבמאית הצ'יליאנית מאיטה אלברדי והוקרן לראשונה בפסטיבל סאנדנס בשנת 2020 וקיבל מועמדות לאוסקר בקטגוריית הסרט הדוקומנטרי הטוב ביותר.
עוד פורסם כי הסדרה תהיה בכיכובו של טד דנסון ובכתיבתו של מייקל שור, ששיתפו פעולה בפעם השנייה לאחר שעבדו יחד בסדרה הקומית "המקום הטוב".
מפיקים בפועל נוספים כללו את מאיטה אלברדי ומרסלה סנטיבנייס מטעם Micromundo Producciones, וג'ולי גולדמן וכריסטופר קלמנטס מטעם Motto Pictures.
יוניברסל טלוויזיה, שבה שור חתום על חוזה כולל, משמשת כאולפן ההפקה.
באוקטובר 2024, הוכרז כי הסדרה תעלה לשידור ב-21 בנובמבר, וכל שמונת פרקיה יהיו זמינים לצפייה באותו יום.
בדצמבר 2024, נטפליקס הודיעה על הזמנת עונה שנייה לסדרה.
נכון לינואר 2025, לא נקבע תאריך יציאה לעונה השנייה, אך היא צפויה להיות חלק מהתכנים של נטפליקס בשנת 2025.
ציון המבקרים של הסדרה באתר Rotten Tomatoes הוא 96% בהתבסס על 45 ביקורות.
מבקרים שיבחו את הסדרה על הקומדיה החמה והכתיבה השנונה שמתאימה לטד דנסון, כמו גם על הדרך בה היא עוסקת בנושא ההזדקנות עם אופטימיות.
מבקרים גם ציינו לטובה את יכולתו של טד דנסון לשלב קומדיה ופתוס בדמותו של צ'ארלס.
ציון הביקורות באתר Metacritic של הסדרה הוא 75, המבוסס על 23 ביקורות, המוגדרות בדרך כלל כחיוביות: 78% מהביקורות חיוביות, 22% מעורבות, ו-0% שליליות.
הביקורות משבחות את הסדרה על היותה חמימה, שנונה ובעלת דמויות מפותחות, אך חלק מהמבקרים מציינים שההומור אינו חזק כמו בסדרות קודמות של שור.
מבקרים כמו IndieWire שיבחו את הסדרה על היותה "מצחיקה ונוגעת ללב", בעוד אחרים כמו USA Today טענו שהסדרה מרגישה "כמעט גולמית ולא מגובשת לחלוטין".
המבקרת מלני מקפרלנד מ-"Salon" ציינה שהסדרה אינה קומדיית סלפסטיק, אלא סיפור כן ואמיתי עם דמויות מפותחות.
הסדרה היא בין התכנים הפופולריים ביותר בנטפליקס מאז השקתה בחודש נובמבר 2024.
פרסשנהקטגוריהעבורתוצאהמקורפרס גלובוס הזהב2025השחקן הטוב ביותר בסדרת קומדיה או סדרה מוזיקליתטד דנסוןפרס הטלוויזיה של ג'ותהם2025ההופעה הראשית הטובה ביותר בסדרת קומדיהטד דנסוןפרס גילדת שחקני המסך2025ההופעה הטובה ביותר של שחקן בסדרה קומיתטד דנסוןפרס בחירת מבקרי הטלוויזיה2026השחקן הטוב ביותר בסדרת קומדיהטד דנסון
האישה האבלה הוא ציור שמן על בד של האמן האוסטרי אגון שילה משנת 1912. הציור מוצג במוזיאון לאופולד בווינה.
הציור מתאר דמות נשית בעלת הבעה מלנכולית ונחושה, אשר ראשה עטוף בבד כהה.
קווי המתאר של הדמות, בשילוב עם גון עורה החיוור והמנוגד, יוצרים כמעט רושם של גולגולת.
ברקע נראית דמות נוספת, בפרופיל תלת-רבעי, אשר צבעיה נטמעים בגווני הרקע האדמדמים.
הבעות פניה של דמות זו – פה קפוץ וגבות מורמות – אופייניות לאופן שבו תיאר שילה את עצמו בדיוקנאותיו.
עם זאת, השיער האדמוני שנוסף לה מזוהה עם זוגתו של שילה באותה תקופה, ואלי נויזיל (1894–1917).
הציור ממחיש את טשטוש הגבולות בין זהויות אישיות, תוך ערבוב תכונות בין הדמויות.
אגון שילה הרבה לעסוק בשאלות של זהות עצמית באמצעות דיוקנאות ודיוקנאות עצמיים.
בעבודותיו הוא מציג את הזהות כרעיון בלתי יציב, המעוצב על ידי השלכות, מוסכמות חברתיות וערעור עליהן.
ציור זה מבטא את עיסוקו המתמשך של שילה בחיפוש אחר העצמי דרך האחר.
ביטוי הרגש בציור מועצם באמצעות עיניה הגדולות והדומעות של הדמות הנשית, לחייה השקועות ועורה החיוור.
זהו אחד הציורים האקספרסיביים ביותר של שילה, והוא תופס מקום ייחודי ביצירתו.
מעל הדמות הנשית מופיעות פנים נוספות, המזוהות כפניו של גבר עמו היא קשורה רגשית.
נראה כי שילה ביקש להמחיש את נוכחותו המתמדת של הגבר במחשבותיה של האישה, וכי אדם אחד בלבד הוא הגורם לאבלה.
ההשערה הרווחת היא שהאישה המתוארת היא ואלי נויזיל, שהייתה בת זוגו של שילה בין השנים 1911–1915. הדיוקן מבטא את מורכבות הקשר ביניהם.
"האישה האבלה" נחשבת לאחת היצירות הבולטות של שילה בשל אופיו האקספרסיבי והחדשני.
הציור מדגים את גישתו הייחודית של האמן לנושא הזהות, תוך שימוש בצבעים, הבעות פנים וקווי מתאר חדים היוצרים תחושת דרמה ומתח רגשי.
האישה הארורה הוא ציור שמן על בד מאת האמן הצרפתי אוקטב טאסרט, שנוצר בשנת 1859. היצירה מציגה דמות נשית עירומה במרכז סצנה ארוטית רב־גופית, ומעוררת פרשנויות מגדריות, מיתולוגיות ופוליטיות.
בעת יצירתה, נחשבה היצירה לחתרנית ואף פורנוגרפית, אך פרשנויות מאוחרות מדגישות את עומקה הרעיוני ואת הביקורת החברתית־תרבותית הגלומה בה.
הציור זכה בשנים האחרונות לעדנה מחודשת בעקבות דיונים פמיניסטיים עכשוויים במיניות, זהות נשית וגבולות הגוף.
אוקטב טאסרט (1800–1874) היה אמן צרפתי שפעל בעיקר במחצית הראשונה של המאה ה־19. הוא למד בבית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות בפריז, והיה מזוהה עם זרם הרומנטיקה המאוחרת.
עבודותיו נגעו לרוב בנושאים חברתיים טעונים כמו עוני, חולי, הומלסיות, ייאוש, התאבדות ונשים חסרות ישע.
בשל בעיות ראייה ואלכוהוליזם, הפסיק לצייר והתאבד בגיל 73.
לצד ציוריו החברתיים, טאסרט יצר גם עבודות ארוטיות שבמרכזן נשים.
ציור זה, האישה הארורה, שייך לקטגוריה זו.
בתקופה שבה הצגת מיניות נשית חופשית נחשבה לטאבו, הציור עורר ביקורת ואף הוחרם.
במרכז הציור מופיעה אישה עירומה, בתנוחת ריחוף, בעיצומו של רגע של עונג מיני.
שלוש דמויות נוספות, ככל הנראה גם הן נשיות, מקיפות את גופה – אחת מנשקת את שפתיה, השנייה את שדיה והשלישית את איבר מינה.
הדמויות הסובבות אינן נראות במלואן, גביהן פונה אל הצופה, ופרטיהן אינם מובחנים – מה שמטשטש את זהותן המגדרית.
הרקע לציור מופשט, ללא אלמנטים מזהים.
הבד הסגול המופיע בפינה העליונה נישא כאילו ברוח, ומעט מכסה את גופה של אחת הדמויות.
צבעי היצירה רכים - גוני פסטל של סגול, תכלת וצהבהב - והקונטרסט ביניהם מתון.
גוף האישה המרכזית בהיר יותר מהאחרות, והיא מוארת באופן שמבדיל אותה מהיתר.
הציור עורר עניין רב בפרשנות הפמיניסטית והקווירית של האמנות.
הכותרת "האישה הארורה" מעוררת פרדוקס: הדמות המרכזית נראית בעיצומו של עונג – ולא בעונש, סבל או גינוי.
הדבר עשוי לרמז על הדרך שבה נשים בעלות מיניות גלויה סומנו בידי החברה כ"חוטאות" או "נידונות".
ייתכן גם שמדובר באזכור לאמונה דתית או מיתולוגית – חלק מהפרשנים מזהים את הדמות עם האלה אפרודיטה, שמקבלת עונג מ"ישויות שמיימיות".
עובדת היות כל הדמויות נשים, או לכל הפחות לא מזוהות כמגדר זכרי, מאפשרת קריאה לסבית־מיסטית של הסצנה.
ייתכן גם שמדובר בישויות אנדרוגיניות, מלאכיות, שמייצגות אהבה אוניברסלית - לא מגדרית ולא גופנית בלבד.
פרשנויות נוספות מדגישות את השליטה של האישה בגופה ובעונג שלה – מהלך מהפכני לתקופה שבה נשים נחשבו לפסיביות במרחב המיני.
תיאורים של אקסטזה מיסטית, תענוג רוחני ו"התעלות" תומכים בקריאה של הציור כחזון נשי משוחרר, ולא רק כתיאור של אקט מיני.
האישה הארורה הושוותה לעיתים קרובות ליצירתו של אדואר מאנה אולימפיה (1863), שבה אישה עירומה מביטה ישירות בצופה, בגאווה ובביטחון עצמי.
כמו אולימפיה, גם כאן מדובר בדמות נשית שאינה מבוישת ממיניותה - אלא בעלת שליטה מלאה בגופה.
עם זאת, בניגוד ל-אולימפיה, המעמידה את הצופה בעמדה של מבט גברי (male gaze), האישה הארורה מציגה אינטראקציה קבוצתית אינטימית שאינה מזמינה את הצופה פנימה, אלא מעין יקום עצמאי של הנאה נשית.
בנוסף, יש דמיון בין יצירה זו לבין ציורים מיתולוגיים של ונוס, כמו הולדת ונוס מאת ויליאם אדולף בוגרו (1879), אשר השתמשו בדימויים של נשים עירומות בלב נוף אידילי כדי לעקוף צנזורה חברתית.
אולם טאסרט חורג ממסגרת זו, ומציג מיניות גלויה וחושנית - לא מרומזת.
אישה בגלים הוא ציור שמן על בד מאת האמן הצרפתי גוסטב קורבה, שהושלם בשנת 1868. היצירה משתייכת לזרם הריאליסטי ונמצאת באוסף מוזיאון המטרופוליטן לאמנות בניו יורק.
היא נחשבת לחלק מסדרת ציורי עירום נשיים שקורבה יצר בשנים האחרונות של שנות ה-60 של המאה ה-19.
הציור מתאר דמות נשית ערומה למחצה, כאשר פלג גופה העליון מתרומם מעל פני מים סוערים.
תנוחת הידיים טבעית: הזרוע הימנית מורמת ומונחת מעל הראש, והיד השנייה נשענת בעדינות על ברך כפופה.
הקומפוזיציה מדגישה את עורה הרך והחיוור של הדמות, תוך שימוש מדויק באור וצל, המבליט את החומריות של הגוף האנושי.
קורבה מצייר את הים בתנועות מכחול חזקות ואקספרסיביות, היוצרות ניגוד דרמטי בין הגלים לבין הרוגע שבדמות האישה.
הרקע עמום ואטמוספירי, מה שמדגיש עוד יותר את גופה של האישה ואת האינטימיות שבציור.
הציור נוצר בתקופה שבה גוסטב קורבה עסק ברצף של ציורי עירום נשיים, ככל הנראה גם בתגובה להצלחתם של ציורים אידיאליסטיים מהזרם האקדמי, כגון "הולדת ונוס" מאת אלכסנדר קבנל.
קורבה בחר להציג אישה ממשית בגוף חי, ללא אידיאליזציה, תוך הצגת פרטים מציאותיים כגון שיער בבית השחי, אלמנט נדיר באותה תקופה.
בכך הוא ביקש לחתור נגד מוסכמות היופי המקובלות, ולהציע ייצוג אמיתי יותר של הגוף הנשי.
השילוב בין תיאור פיזי מובהק לבין נוף דרמטי מדגים את גישתו הייחודית לריאליזם.
זהו ציור שמן על בד בגובה 65 ס"מ ורוחב 54 ס"מ.
היצירה שייכת לסוגת ציורי העירום הריאליסטיים, ומוגדרת כחלק מהאמנות הצרפתית של המאה ה-19. ניתן לזהות בה את מאפייני זרם הריאליזם: תיאור לא אידיאלי, הקפדה על פרטים אנטומיים, ושאיפה לייצוג בלתי מתווך של הטבע והאדם.
האכסניה האוסטרית בירושלים, או בשמה הרשמי ההוספיס האוסטרי של המשפחה הקדושה , היא בית הארחה לצליינים השוכן בפינת רחוב ויה דולורוזה ורחוב הגיא ברובע המוסלמי של העיר העתיקה בירושלים.
במחצית המאה ה-19 החליטה הקיסרות האוסטרית לפעול ליצירת נוכחות בנויה מרשימה בירושלים העות'מאנית, וזאת כמשקל נגד לנוכחות הצרפתית כבעלת החסות על האינטרסים הקתוליים ונציגות הכס הקדוש בארץ הקודש.
הקונסול האוסטרי הראשון בירושלים, יוזף פיצאמאנו, איתר חלקת אדמה בפינת ויה דולורוזה ורחוב הגיא, וקיבל למיזם את אישורו של הנסיך פרידיננד מקסימיליאן (אחיו של פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה) בעת ביקורו בירושלים ב-1855. על הבנייה הופקד המהנדס אנטון אנדליכר (Anton Endlicher).
שתי מחצבות נרכשו באזור ירושלים לחציבת האבנים ששימשו לבניית המבנה המרשים.
חפירת יסודות המבנה החלה ב-1855, ואבן הפינה הונחה בערב השנה החדשה 1856. מזכיר המשלחת הדיפלומטית האוסטרית לשער העליון כתב כך לווינה: .
הבנייה הושלמה ב-20 באוקטובר 1858. ב-19 במרץ 1863 נחנכה הקפלה בבניין בתכנונו של היינריך פון פרסטל, והוגדר תפקידו של המבנה - לשמש אכסניה לצליינים נוצריים שבאו מאוסטרו-הונגריה.
האכסניה נחנכה רשמית על ידי הקיסר פרנץ יוזף בעת מסעו בארץ ישראל בסוף שנת 1869. הוא התארח באכסניה בעת הביקור בירושלים ובבית לחם, שהקפיד לשוות לו אופי של מסע צליינות.
על פני השנים הבאות הייתה הצליינות לארץ הקודש תחביב נפוץ בקרב העשירים ובני האצולה באוסטריה, והחל משנות ה-90 של המאה ה-19 נפוצה גם אצל בני המעמד הבינוני והאיכרים.
זרם הצליינים לירושלים פסק עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה.
בניגוד למוסדות הצרפתיים המתחרים, שפעולתם הופסקה בידי השלטונות העות'מאניים בהיותם רכוש אויב, המשיכה האכסניה האוסטרית לפעול ולארח אנשי שלטון וצבא אוסטריים, שכן האימפריה האוסטרו-הונגרית נחשבה בת ברית לאימפריה העות'מאנית.
בתום המלחמה ועם כיבוש ירושלים בידי הבריטים, הפקיע השלטון הצבאי הבריטי את המבנה והפך אותו לבית יתומים בחסות הכנסייה האנגליקנית.
עם התבססות שלטון המנדט הבריטי התחדשה תנועת הצליינות, והחל מ-1923 שבה האכסניה למלא את ייעודה באירוח צליינים, אך תנועה זו נחלשה עם פרוץ המרד הערבי הגדול ב-1936. בשנת 1932 הכין האדריכל והצייר לאופולד קרקואר תוספת לקומה העליונה.
בפרוץ מלחמת העולם השנייה שוב הפקיעו הבריטים את בניין האכסניה, ובמשך שבועות אחדים הוא שימש מחנה מעצר לאנשי כמורה ונזירים נתיני הרייך השלישי, שבהמשך הוגלו מן הארץ.
בתחילת 1948 הפכו הבריטים את המבנה לבית חולים צבאי, אך חודשים אחדים לאחר מכן עזבו את הארץ בעוד ירושלים הופכת לזירת קרבות עקובה מדם.
הצלב האדום החל לנהל את בית החולים, ונזירות אוסטריות שימשו בו אחיות.
בתום המלחמה, כשעברה העיר העתיקה לשליטת ירדן, המשיכו הירדנים להפעילו כבית חולים.
לבית חולים זה הובהל המלך עבדאללה הראשון כשהוא פצוע אנושות לאחר שנורה בהתנקשות בהר הבית ב-20 ביולי 1951, ובו מת מפצעיו.
חוסיין מלך ירדן, נכדו של עבדאללה, שהיה עמו כנער בעת ההתנקשות, ערך ביקור ממלכתי בבית החולים ב-1961.
במלחמת ששת הימים ב-1967 עברה השליטה בעיר העתיקה, ועמה האכסניה האוסטרית, לידי ישראל.
במשך שנים אחדות המשיך לפעול בית החולים בבניין האכסניה, אך מצבו הלך והידרדר עד שלא עמד עוד בסטנדרט הראוי לפעול כבית חולים ופעולתו הופסקה.
ב-1985 הוחזר הבניין לידיים אוסטריות והוא שוקם, שופץ ושב לפעול כבית הארחה לצליינים ולתיירים.
כיום, חלק מצוות העובדים במקום הם צעירים אוסטריים העובדים בבית הארחה כמילוי חובת שנת "השירות האזרחי" שלהם, הנדרשת מהם כחוק באוסטריה.
הכניסה לאכסניה ממפלס הרחוב היא דרך גרם מדרגות כפול שבאמצעו מוצב פסלה של הבתולה מריה ותינוקה ישו.
האכסניה עצמה היא מבנה מלבני.
במקורו היו למבנה שתי קומות, והקומה השלישית נוספה בשנת 1895. הקומה השלישית בנויה בסגנון מודרני יותר מאשר שתי הקומות הראשונות, ומהווה שבירה מסוימת של האופי האדריכלי של הבניין.
תופעה זאת של הוספת קומה נוספת למבנה אופיינית לעיר העתיקה של ירושלים עקב מיעוט השטחים הפנויים בה להתרחבות, דבר שאילץ להרחיב את הבתים על ידי בניית קומות נוספות באופן המהווה, לעיתים, שבירה של התוכנית האדריכלית המקורית של הבניין.
חזית המבנה מעוטרת בפסי אבן בצבעים אדום ולבן.
עיטורים אלו נבעו, ככל הנראה, מהשפעת סגנון הבנייה הממלוכי.
אלמנט זה, הקרוי אבלק, רווח מאוד בבנייה הממלוכית, ודוגמאות ממנו מצויות אף בהר הבית.
ניתן לראות בהשפעה זו ניסיון של אדריכל הבניין אנדליכר לשלב בבניין סגנונות בנייה מקומיים.
גם חזית כנסיית אלכסנדר נייבסקי בנויה מקווי לבנים בצבעים אדום ולבן.
סגנון המשלב בנייה בשני גוני צבע היה גם מקובל מאוד באירופה בתקופת הרנסאנס ובאימפריה העות'מאנית במאה התשע עשרה.
עם זאת, פרופ' יהושע בן אריה מצטט את הסופר גרמני נוימן, שטען שהסיבה לשימוש באבן לבנה ואדומה היא בשל צבעי דגל אוסטריה.{{הערה|י' בן אריה, ירושלים - עיר בראי תקופה', המאה ה-19, הוצ' יד בן צבי 1978, עמ' 122}}
בקומה הראשונה של המבנה נמצא אולם הקבלה של האכסניה ובו תמונת דיוקן של הקיסר האוסטרי פרנץ יוזף.
בקצה הימני של המסדרון קפלת תפילה מקושטת וצבעונית ביותר.
בקצה השמאלי של המסדרון קפיטריה בסגנון אירופי היוצאת לגינת המבנה, ובתפריטה מאכלים אוסטריים טיפוסיים כגון שניצל וינאי, זאכרטורטה ואפפלשטרודל.
בקומה השנייה של המבנה ישנו טרקלין מפואר בסגנון אירופי מהמאה התשע עשרה.
קירות הטרקלין מצופים בעיטורים ובציורים ורצפת הטרקלין מחופה בעץ.
הטרקלין משמש כאולם קונצרטים, ושילוב הטרקלין האירופי עם נוף הרובע המוסלמי שנשקף מחלונותיו יוצר מראה מיוחד במינו.
בקומה השלישית מסדרון ארוך ומשני צדדיו חדרי מגורים.
גולת הכותרת בעיני רבים הוא גג המבנה ממנו נשקף נוף יוצא דופן של העיר העתיקה.
הקרבה היחסית להר הבית מאפשרת תצפית טובה אל המקום הקדוש.
מהגג נשקפים גם בתיה של העיר החדשה ובולטים בהם במיוחד צריח בית החולים האיטלקי (משרד החינוך), בניין עיריית ירושלים, ומבני המתחם הצרפתי.
בעיר העתיקה נצפים היטב שער שכם, מצדו הפנימי, כיפות כנסיית הקבר, בית הכנסת החורבה, כנסיית הגואל ומנזר סן סלוודור, צריחי מסגדים, וכיפות בתי הרובע המוסלמי שלמרגלות האכסניה.
האכארנים היא קומדיה יוונית שנכתבה על ידי המחזאי היווני אריסטופאנס.
המחזה הועלה לראשונה במהלך המלחמה הפלופונסית ונודע בשל ההתנגדות הרבה המובעת בו כנגד המלחמה.
המחזה זכה בפרס ראשון בלנאיה - התחרות בה הועלה בשנת 425 לפנה"ס.
המחזה הוא סאטירה המציגה את הפוליטיקאים של אתונה באותה עת בצורה נלעגת, ואף לועג לטרגיקן אאוריפידס.
המחזה בז למוסדות השלטון האתונאים, לראשי הצבא ובייחוד לקליאון - המנהיג של אתונה באותה עת.
בעקבות המחזה הפך קליאון לאויבו של אריסטופאנס וכנראה שקליאון אף תבע אותו למשפט בטענה כי המחזה פוגע במדינה האתונאית.
כיום נחשב המחזה לאחד הטובים שבין מחזותיו של אריסטופאנס.
המחזה מתחיל בסצנה המתרחשת בפְניקס - האתר בו מתכנסת אספת העם האתונאית.
דיקאיופוליס מנסה לדון בשאלת הסכם שלום עם ספרטה אולם שאר המשתתפים מתעלמים ממנו, ולכן הוא מחליט ללכת ולחתום על הסכם שלום עצמאי עם ספרטה שיחול עליו ועל משפחתו.
המקהלה היוונית המורכבת מסוחרי פחם אכארנים רוצה לסקול אותו באבנים בשל יוזמתו.
האכארנים, תושבי אכארנאה, סבלו קשות בזמן המלחמה הפלופונסית והיו ידועים בדעותיהם הלוחמניות.
דיקאיופוליס הודף אותם בכך שהוא מחזיק דלי של פחם כבן ערובה ומאיים לשבור את הדלי אם הם יתקפו אותו.
הם מרשים לו לנאום בפני הציבור, והוא הולך למשורר אוריפידס על מנת שהמשורר ייתן לו מלבושים המשמשים בטרגדיות יווניות, על מנת שיראה יותר צדיק.
בנאומו הוא תוקף את המלחמה ואת הסיבות בהם התחילה - וטוען כי המנהיגים הטעו את הציבור האתונאי.
הגנרל לאמאכוס מגיע והוא ודיקאיופוליס מעליבים האחד את השני.
דיקאיופוליס משכנע את חברי המקהלה והם מצביעים בעד הסכם שלום.
לאחר פתיחת השוק הסמוך לביתו של דיקאיופוליס, פתיחה המתאפשרת בשל הסכם השלום הפרטי אליו הגיע.
האכארנים, נכלל ב 'אחת עשרה קומדיות' מאת אריסטופאנס, תרג.
'מסדה' ירושלים תל אביב, תשכ'ז.
האכארנים, תרגמה מיוונית זיוה כספי, הוצאת מאגנס, 1994.
צ'ארלס ג'יימס בילסון, 1882: טקסט מלא.
רוברט ילברטון טיירל, 1883: טקסט מלא.
ג'ורג' תיאודורידיס, 2002: טקסט מלא.
האכסדרה האוקטביאנית הייתה אכסדרת עמודים שהוקמה ברומא העתיקה על ידי גנאיוס אוקטביוס בשנת 168 לפנה"ס על מנת להנציח את ניצחון צי רומא על פרסאוס ממקדוניה.
האכסדרה, שהייתה ממוקמת בין תיאטרון פומפיוס לבין הקירקוס פלאמיניוס, נחשבה לאכסדרה המפוארת ביותר ברומא, ונקראה גם "אכסדרת קורינתיה" בשל כותרות העמודים מהסדר הקורינתי שהיו באכסדרה – כותרות שהיו עשויות ברונזה.
ככל הנראה היה זה המבנה הראשון שנבנה ברומא העתיקה תוך שימוש בסדר הקורינתי.
המבנה שופץ על ידי הקיסר אוגוסטוס בשנת 33 לפנה"ס.
כיום לא נותרו שרידים של מבנה זה.
האישה המופלאה שבתוכנו הוא מחזה מאת חנוך לוין שפורסם ב-1992.
המחזה הוא קומדיית חיזורים שמלווה את משחקי החיזור של דמויות שוליים לווייניות קלאסיות.
חוטנר אוהב ומעריץ את מאוריציה, אבל היא חושקת בחורחה המאצ'ו.
מאוריציה נוסעת למשך חודש עם משרתה פומפץ, ובמקומה באה חברתה מדגסקר עם המשרתת שלה הוצ'קס.
בעקבות כך, חוטנר מאוהב במדגסקר, אבל מרגיש מחויבות למאוריציה, והוא נקרע בהיסוסיו.
לכך מצטרף המעריץ שלה, לקסנר, שגם הוא נקרע בהיסוסיו.
בין חוטנר ולקסנר נוצרת יריבות.
לבסוף מדגסקר נוסעת ובמקומה חוזרת מאוריציה.
חוטנר מחליף אז פאה ומקטורן, ומאוריציה לפתע חושקת בו, אבל הוא כבר לא רוצה בה.
מאוּרִיצְיָה, נחשקת ביותר, אשת העולם
חוּטְנֶר, איש בלי תיק, נספח ומסורב-אהבה למאוריציה
פּוּמְפְּץ, בת-לווייתה האנגליה של מאוריציה
מָדָגַסְקָר, נחשקת ביותר, אשת העולם
לַקְסְנֶר, האיש בלי תיק, נספח ומסורב-אהבה למדגסקר
הוֹצְ'קְס, בת-לווייתה הצרפתייה של מדגסקר
חוֹרְחֶה, מאהב אלמותי למאוריציה ולמדגסקר
הפקת 1994 - קופרודוקציה של תיאטרון הקאמרי ותיאטרון החאן
המחזה הועלה לראשונה בתיאטרון הקאמרי בשיתוף עם תיאטרון החאן ב-7 בפברואר 1994.
עיצוב תאורה: אבי יונה בואנו.
שחקנים: יצחק חזקיה - חוטנר, יהודה אלמגור - לקסנר, אורנה כץ - מאוריציה/מדגסקר, פלורנס בלוך - פומפץ/הוצ'קס, אלכסנדר כהן - חורחה/הרננדז, יוסף שילוח - סן-לוקסוסי, יונתן צ'רצ'י - דה-בורבון, אבינעם מור-חיים, שמעון מימרן, אריה צ'רנר, ניר רון - מחזרים.
בנוסף, ב-25 ביוני 2008 התארחה בתיאטרון הקאמרי ובתיאטרון גשר הפקה נוספת של ההצגה בעיבוד של הבמאי הרוסי רומן ויקטיוק.
הפקת 2015 - קופרודוקציה של תיאטרון הקאמרי ואנסמבל המאה ה-21
ב-14 בנובמבר 2015 הועלתה לראשונה בתיאטרון הקאמרי ובשיתוף עם אנסמבל המאה ה-21 אופרה קאמרית המבוססת על המחזה.
האופרה הוצגה במסגרת פסטיבל חנוך לוין.
ניצוח על התזמורת: יובל צורן.
שחקנים: יעל לויטה - מאוריציה/מדגסקר, נועה פרנקל - פומפץ/הוצ'קס, גיא פלץ - חוטנר, רועי סרוק - לקסנר, גיל ויינברג - חורחה.
האישה הטובה היא סדרת דרמה משפטית בת 7 עונות, אשר שודרה בארצות הברית בערוץ CBS בשנים 2009–2016. הסדרה זכתה להצלחה רבה בארצות הברית, ומדי שבוע זכתה לרייטינג של מעל 10 מיליון צופים.
ג'וליאנה מרגוליס וארצ'י פנג'בי זכו בפרס אמי על תפקידיהן בסדרה.
בישראל שודרה הסדרה ב-yes דרמה וגם ב-VOD של HOT.
הסדרה עוקבת אחר אלישה פלוריק (ג'וליאנה מרגוליס), אשתו של פיטר פלוריק (כריס נות'), התובע הכללי של שיקגו, אשר בגד בה ונעצר על מעשי הונאה ונכלא.
אלישה, שהפסיקה לעסוק בעריכת דין לאחר נישואיה, חוזרת לעסוק במקצוע.
היא מתחילה לעבוד כעורכת דין זוטרה בחברה שאחד משותפיה – ויל גארדנר (ג'וש צ'ארלס) – היה חברה ללימודי המשפטים באוניברסיטת ג'ורג'טאון.
היא מתחרה על מקום העבודה עם עורך דין צעיר, קארי אגוס (מאט זוקרי), וזוכה לבסוף במשרה, בעת שקארי עובר לעבוד במשרד התובע הכללי.
במקביל בעלה מנהל מאבק לשחרורו מהכלא, מצליח בו, ואף חוזר למשרד התובע הכללי.
במישור האישי, אלישה פלוריק מחליטה להיפרד מבעלה, לאחר שהיא מגלה שבעלה בגד בה פעם נוספת עם קלינדה, אחת החוקרות במשרד בו היא עובדת כעת, וחברה טובה של אלישה.
במקביל, היא מנהלת רומן עם ויל גארדנר.
ג'וליאנה מרגוליס מגלמת את אלישה פלוריק, עורכת דין, אשר נטשה את מקצועה לפני 13 שנים כשהתחתנה עם פיטר, התובע המחוזי של שיקגו, והסתפקה בגידול בנם ובתם.
אחרי ששערוריית מין ושחיתות של בעלה מתפוצצת ומותירה אותו בכלא, היא מחליטה לחזור לשוק העבודה ומצטרפת כעורכת דין זוטרה למשרד עורכי דין.
היא מתמודדת עם הצורך להתחיל מחדש את חייה ולפרנס את משפחתה ומגלה שהיא מתחרה בעצם על מקומה מול עו"ד צעיר (מאט זוקרי).
מידי פרק, אלישה מתמודדת עם תיקים משפטיים סבוכים, ועם הצורך להוכיח שהיא עדיין עורכת דין מעולה, למרות גילה, מגדרה וסיפור חייה.
במקביל ילדיה מתמודדים עם הלחשושים והשערוריות ומשוכנעים שהם יכולים להוכיח את חפותו של אביהם אחרי שגילו שאחת הראיות ששימשו להרשעתו פוברקה בפוטושופ.
העונה הראשונה נפתחת בכך שהתובע הכללי של שיקגו, פיטר פלוריק, בכלא בעוון הונאה ואלישה אשתו חוזרת לעבוד כפרקליטה אחר 13 שנה כעקרת בית.
היא נכנסת למשרד עורכי הדין סטרן "לוקהארט גארדנר" בזכות קשריה עם ויל גארדנר, שהיה בן כיתתה בלימודי המשפטים.
במהלך העונה אלישה נאבקת בקארי אגוס, שמנהלי המשרד אמורים לבחור אחד מהם לאחר כמה חודשים, ולפטר את השני.
לקראת אמצע העונה פיטר יוצא מן הכלא ומתחיל לעבוד עם איליי גולד על קמפיין בחירות, לקראת חזרה לחיים הפוליטיים.
דיאן (לוקהארט) וויל אוהבים את עבודתה של אלישה, אך כשנדמה שלקארי הרווק והשאפתן יש יתרון עליה, אלישה מצרפת למשרד את איליי גולד, יועץ התדמית של פיטר.
במהלך העונה מתוארים גם חייהם של זאק (זאקרי) וגרייס, ילדיהם של אלישה ופיטר.
העונה השנייה נפתחת בנקודה בה הסתיימה העונה הראשונה: ויל משאיר לאלישה שתי הודעות קוליות; בראשונה הוא אומר לה שעדיף שלא יהיו יחד, ובשנייה הוא אומר לאלישה שהוא אוהב אותה, אך איליי גולד מוחק את ההודעה לפני שאלישה מקשיבה לה.
פיטר מתמודד בינתיים על תפקיד התובע המחוזי מול גלן צ'יילדס, ומול מתמודדת שלישית, ונדי סקוט-קאר, שהצטרפה באמצע המירוץ.
קארי אגוס עובד במשרדו של גלן צ'יילדס אחרי שפוטר מ"לוקהארט גארדנר".
למשרד מצטרף שותף נוסף בשם דרק בונד, המביא איתו את בלייק, חוקר המהווה איום על קלינדה.
בלייק חוקר את הרקע של קלינדה ועובדים אחרים, ומגלה ששמה של קלינדה היה לילה, דבר הגורם לאלישה לגלות שפיטר שכב עם קלינדה והיא נפרדת מפיטר במסיבת הניצחון שלו.
העונה השלישית נפתחת יום אחרי ההתרחשויות בעונה הקודמת כאשר אלישה וויל מתחילים לנהל רומן.
איליי גולד מצטרף ל"לוקהארט גארדנר" ומעביר את חברת ניהול המשברים שלו לשם.
פיטר עובד כתובע המחוזי יחד עם קארי אגוס וממנה את וונדי סקוט-קאר לחקור התנהלות בלתי ראויה של ויל בנוגע לשוחד שופטים.
לאחר שוונדי סקוט-קאר לא מצליחה לבסס האשמה פלילית מול וויל, היא מעבירה את המידע שנאסף ללשכת עורכי הדין, והם משעים את וויל למשך חצי שנה עקב התנהגות לא נאותה בכספי לקוחות.
אלישה וקלינדה מתחילות להשלים אחת עם השנייה כאשר קלינדה עוזרת לה למצוא את גרייס שנעלמה.
באותו הזמן אלישה נפרדת מוויל.
אלישה מגלה כי הבית שלה ושל פיטר עומד למכירה והיא מציעה מחיר, אולם מגלה כי יש לה מתחרה.
בתחילה היא חושבת כי זהו פיטר, אולם בהמשך היא מגלה כי זוהי ג'קי.
אלישה פוגשת במייק קרסטיבה – אדם אשר משקר לציבור בנוגע לאלישה, שמצהיר על מועמדותו למשרת מושל אילינוי.
זה גורם לאלישה לתמוך ולעודד את פיטר לרוץ ולהתמודד על משרת המושל.
קלינדה מספרת לאלישה כי הייתה נשואה וכי ניק, בעלה לשעבר, רודף אחריה ומתכוון להגיע לשיקגו.
העונה הרביעית נפתחת בכך שפיטר מתחיל לרוץ למשרת המושל כאשר אלישה לצדו.
פיטר מספר לתקשורת כי הוא ואלישה עובדים על היחסים ביניהם.
"לוקהארט גארדנר" נמצאת רגע לפני פשיטת רגל והעונה מתמקדת בניסיונותיה לשרוד.
קלרק היידן מתמנה לנאמן המפקח על התנהלות הפירמה וויל ודיאן לא מרוצים מהקשיים שהוא מציב בדרכם.
קארי חוזר לעבוד ב"לוקהארט גארדנר", ואלישה מתמנה להיות שותפה בחברה.
העונה מסתיימת בכך שאלישה מסכימה להקים חברה יחד עם קארי.
אלישה וקארי מתחילים בהקמת החברה החדשה מאחורי גבם של השותפים הבכירים, דיאן מגלה זאת ואומרת לוויל שנפגע עקב הבגידה של אלישה.
לוקהרט-גארדנר נכנסת למלחמת שימור על הלקוחות שלהם פן יעברו לפלוריק-אגוס ושות', שעושים הכול על מנת לזכות בכמה שיותר לקוחות.
החברה החדשה של אלישה וקארי מתחילה לקרום עור וגידים על אף כל הקשיים שנערמים עליהם ומתחילים לצבור תיקים ולקוחות.
פיטר מתמנה למושל ואיליי גולד לראש הסגל שלו.
ויל נרצח בזמן משפט על ידי הלקוח שלו ומותיר את דיאן ואלישה שבורות.
הן מציעות לבחון מיזוג בין לוקהארט-גארדנר ופלוריק-אגוס ושות'.
למרות זאת, בלוקהארט-גארדנר מחליטים למזג את החברה עם לואיס קנינג.
קנינג ודייוויד לי זוממים להעיף את דיאן מהחברה, והעונה מסתיימת בכך שדיאן מעוניינת להצטרף לפלוריק-אגוס ושות'.
איליי מציע לאלישה לרוץ לבחירות לפרקליטות המדינה.
בעונה זאת, מתמודדת אלישה פלוריק על תפקיד התובע המחוזי של שיקגו.
בינתיים, קארי, בסצנה קפקאית, נעצר בחשד שעזר למכור סמים.
במהלך ההתמודדות לתובעת המחוזית, אלישה ומנהל הקמפיין שלה ג'וני אלפמן פיתחו קשר רומנטי.
קלינדה מזייפת ממצאים כדי להציל את קארי מהכלא.
קלינדה מסתבכת בעקבות הגילוי ומסבכת בזה גם את דיאן.
לבסוף קלינדה מלשינה על למונד בישוף, ובעקבות מעשה זה היא עוזבת את המדינה, כדי לשמור על חייה, ובישוף שמבקש לפרוש מעולם הפשע נכלא.
אלישה פלוריק נבחרת להיות תובעת מחוזית, ופורשת ממשרד עורכי הדין שהקימה, אך מיד עם התמנותה לתפקיד היא מואשמת בזיוף הבחירות, ונאלצת לפרוש מתפקידה ומתחילה לעבוד מהבית.
אלישה פלוריק (ג'וליאנה מרגוליס) - אשתו של פיטר פלוריק, עורכת דין החוזרת לעבוד במשרד עורכי הדין של ויל גארדנר, חברה מאוניברסיטת ג'ורג'טאון, לאחר שבעלה נכנס לכלא והיא נשארת המפרנסת היחידה.
אלישה מתמודדת עם רגשותיה כלפי פיטר אשר ממנו היא נפגעה קשות, ומפתחת מערכת יחסים רומנטית עם ויל.
בתחילת עונה 5 אלישה עוזבת את "לוקהארט גארדנר" ומקימה משרד חדש עם קארי אגוס - "פלוריק אגוס".
פיטר פלוריק (כריס נות') - בעלה של אלישה, נמצא בכלא בעונה הראשונה בעקבות פרשת מין ושוחד שבה היה מעורב בזמן תפקידו כתובע הכללי של מחוז קוק באילינוי.
בעונה השנייה מתמודד על משרה זו שוב ומנצח.
בסוף העונה השלישית הוא מתחיל להתמודד על משרת מושל אילינוי, במהלך העונה הרביעית הוא ניצח בבחירות אולם בעונה החמישית מתגלים חשדות בקשר לטוהר הבחירות.
ויל גארדנר (ג'וש צ'ארלס) - שותף בכיר ב"לוקהארט גארדנר".
ויל מאוהב באלישה מאז שלמד איתה באוניברסיטה.
הוא מציע לה עבודה במשרדו.
לוויל יש יחסים טובים עם דיאן, שותפתו למשרד, ובמהלך העונה השלישית הוא עומד למשפט, שלאחריו רישיונו נשלל לזמן קצר אך הוא חוזר לשמש כעורך דין.
ויל ואלישה מנהלים מערכת יחסים רומנטית במהלך העונה השלישית, נרצח בזמן משפט על ידי לקוח בעונה החמישית.
קלינדה שארמה (ארצ'י פנג'בי) - חוקרת פרטית העובדת ב"לוקהארט גארדנר", נחשבת אנוכית וקרה, ובעלת קשרים וכוח סבל.
חוקרת מצטיינת שתמיד מגיעה לתוצאות ולא בוחלת להשתמש באמצעים לא חוקיים.
בעבר עבדה עבור פיטר פלוריק.
בעונה 4 מתגלה כי יש לה בעל מתעלל בשם ניק.
היא ביסקסואלית, ומנצלת את מראה להשגת מידע.
דיאן לוקהארט (כריסטין ברנסקי) - שותפה בכירה במשרד עורכי הדין "לוקהארט גארדנר".
היא נחשבת אישה ששברה את תקרת הזכוכית, ועל־כן תומכת בזכויות נשים.
למרות עיסוקה בעריכת דין היא סולדת מאלימות ומכלי-נשק, ובאופן אירוני נכנסת לקשר רומנטי עם מומחה לבליסטיקה שמרן ורפובליקני בשם קורט מקווי.
היא נישאת לו בתחילת העונה החמישית.
בעונה השישית, לאחר משבר אמון בינה ובין דייוויד לי על המשך ניהול המשרד, עוזבת יחד עם עורכי דין זוטרים את "לוקהארט גארדנר" וחוברת לקארי ואלישה ב"פלוריק אגוס".
קארי אגוס (מאט זוקרי) - עורך דין צעיר ושאפתן שלמד בהרווארד.
בעונה הראשונה מתמודד על תפקידו ב"לוקהארט גארדנר" עם אלישה פלוריק.
בסוף העונה הראשונה, המשרד בוחר באלישה, וקארי הזועף עובד במשרד של פרקליט המדינה, ומטפל בתביעות כש"לוקהארט גארדנר" בהגנה.
בעונה 3, קארי מתמנה לסגן של פיטר פלוריק.
כאשר הוא מורד בדרגה, הוא מקבל הצעה לחזור ל"לוקהארט גארדנר".
לעיתים קרובות הוא ממוקם ביריבות עם אלישה ולעיתים עוין לה ולקשרים הפוליטיים שלה בזכות בעלה.
מסלול הקריירה שלו בעל פיתולים רבים, אבל קארי שומר על נאמנות לקשרים אישיים שיצר.
מנהל רומן מתמשך עם קלינדה שארמה.
בעונה 4, לאחר שלא נבחר לשותף ב"לוקהארט גארדנר", הוא מקים יחד עם אלישה משרד חדש ומצרף אליו את כל המתמחים מהמשרד.
איליי גולד (אלן קאמינג) - מנהל הקמפיין של פיטר פלוריק.
איליי גרוש מאשתו, ונסה גולד, שלה עצמה יש שאיפות פוליטיות; ולהם ילדה משותפת, מריסה, שדומה בחוצפה שלה לאמה וחולקת מערכת יחסים בריאה עם אביה.
איליי מאמין שהבטחת התמיכה של אלישה חיונית לפיטר, ומהר מאוד מבין שאלישה לא פראיירית ושהטכניקות הרגילות שלו לא ישפיעו עליה.
לרוב נראה שהוא מכבד את הגבולות שאלישה מציבה לו במיוחד בנושאים הנוגעים לילדיה זאק וגרייס.
כיועץ פוליטי בכיר שבנוסף גם מומחה בניהול נזקים, איליי דיבר עם דיאן לוקהארט וויל גארדנר על הצטרפות לחברה שלהם.
התאהב למשך זמן קצר בנטלי פלורס, סטודנטית שעבדה בעבר כאומנת בשביל ונדי סקוט-קאר.
איליי מדליף פרטים לתקשורת על מעמדה של נטלי כשוהה בלתי חוקית, אך כשהוא מכיר אותה נראה שהוא מתחרט על המעשה, ומאוחר יותר אף עוזר לה להתקבל ל"לוקהארט גארדנר" כמתמחה.
אלן קאמינג ביסס את דמותו של איליי על הפוליטיקאי רם עמנואל.
הוא הפך לדמות ראשית החל מהעונה השנייה.
איליי גולד הוא יהודי לא אדוק למרות שנאמר שהוא אינו עובד בשבת.
זאקרי (זאק) פלוריק (גראהם פיליפס) - בנם של אלישה ופיטר.
גרייס פלוריק (מקנזי וגה) - בתם של אלישה ופיטר.
מוצגת כדמות חיובית שמנסה תמיד לרצות את הוריה.
ג'קי פלוריק - (מארי בת' פיל ) אימו הפוריטנית והשתלטנית של פיטר, שנוטה להתערב בנעשה במשפחת בנה למורת רוחה של אלישה.
הדבר היחיד שיכול לעצור אותה הוא בנה.
בעונה הראשונה היא שומרת על זאקרי וגרייס אך לאחר שהיא מנסה להתערב בחיי המשפחה יתר על המידה היא מורחקת מהדירה על ידי אלישה.
בהמשך היא לוקה בשבץ ומחלימה ממנו.
ורוניקה לוי - (סטוקרד צ'אנינג) אימה הליברלית והמתירנית של אלישה שמבלה לרוב בבילויים ובהפלגות.
נעשית מעורבת בחיי בתה בעונות המאוחרות.
נוהגת לדבר באופן בוטה וללא מסננים.
דייוויד לי - (זאק גרנייה) עורך דין ציני, סכסכן ושחצן בחברת עורכי הדין ואחד משותפיה הבכירים.
למונד בישופ - (מייק קולטר) מאפיונר וסוחר סמים קשוח שאלישה מייצגת את עסקיו החוקיים.
בישופ מוצג כאדם אכזרי שלא מהסס להרוג את יריביו, אך מצד שני הוא רציונלי והוגן.
מריסה גולד - בתו הצעירה של איליי גולד.
למריסה אין מורא בפני סמכויות וחרצובות לשונה די משוחררות.
מבקרת בישראל ומשרתת שנתיים בצה"ל.
בעונה השישית משמשת כעוזרתה של אלישה במירוץ לפרקליטות המדינה.
אלזבת' טסיוני - (קארי פרסטון ) עורכת דין טמפרמנטית, מבריקה ולא שגרתית שמייצגת את אנשי המשרד במקרים שונים.
ניל גרוס - (ג'ון בנג'מין היקיי ) מנכ"ל חברת החיפוש האינטרנטית צ'אם-הם.
דינה למפר - אשתו של ניל גרוס.
קולין סוויני - (דילן בייקר ) לקוח שנאשם ברצח אשתו אך זוכה.
סוויני מסתבך בפרשיות שונות, ומיוצג על ידי אלישה בבית המשפט.
בקה - (דרימה ווקר) חברתו לשעבר של זאק פלוריק.
בלייק פאלמר - (סקוט פורטר) חוקר במשרד עורכי הדין מתחרה בקאלינדה שארמה ונראה שרוצה להחליפה.
ב-2017 יצאה סדרת הספין-אוף "הטובות לקרב", הסדרה מתמקדת בחייה של דיאן לוקהרט לאחר סיום הסדרה הראשית.
ב-29 בפברואר 2024, סדרת ספין-אוף של "האישה הטובה" בשם "אלזבת'", עלתה לעלות לשידור ברשת CBS.
הסדרה כוללת רשימה של כוכבות אורחות, בהן ג'יין קרקובסקי, לינדה לאבין, רטה , בלייר אנדרווד וג'סי טיילר פרגוסון.
התוכנית מתרכזת סביב אלזבת' טסיוני (בגילומה של קארי פרסטון ), עורכת דין לא שגרתית שעובדת עם משטרת העיר ניו יורק כדי לפתור מקרים שבהם מעורבים פושעים מבריקים.
אלזבת' עוזבת את הקריירה המשפטית המצליחה שלה בשיקגו כדי לקחת על עצמה תפקיד חדש כחוקרת בניו יורק.
האישה מצרפת היא דמות מקראית מסיפורי אליהו הנביא בספר מלכים א' (פרק יז).
הייתה זו אישה אלמנה שהתגוררה בצרפת שבצידון.
בזמן הבצורת בתקופת אחאב היה רעב בארץ.
אליהו הסתתר בנחל הנקרא נחל כרית מפני המלך אחאב, אך לאחר שנה הנחל התייבש.
כתוצאה מכך, אליהו היה צריך למצוא מקום אחר לשבת בו.
ה' שלח את אליהו אל האישה מצרפת על מנת שיהיה לאליהו מקור לפרנסה ומקום בטוח לשבת בו.
לאחר שיבש נחל כרית, שם שהה אליהו בתחילת ימי הבצורת, שלח אותו אלוהים אל האישה מצרפת.
אליהו מבקש מהאישה לתת לו לחם, האישה מספרת לו בייאוש שאין לה יותר מ"מְלֹא כַף קֶמַח בַּכַּד וּמְעַט שֶׁמֶן בַצַּפָּחַת", מה שיספיק רק לארוחה אחת אחרונה לה ולבנה.
כעבור זמן מה, חלה בנה של האישה ומת, והיא פנתה אל אליהו בתלונה שהמחלה באה באשמת שהותו אצלה.
הרב אלחנן סמט מסביר שהאישה סברה כי בנה מת כעונש מה' על כך שהיא אינה מתנהגת באותן אמות מוסר בהן מתנהג אליהו הנביא.
לפי הסברו, האישה ביקשה מאליהו הנביא שיניח לה לנפשה ויעזוב את ביתה.
אליהו לקח את הבן לחדרו, והשתטח ונשכב עליו שלוש פעמים.
הוא התפלל לה' שישיב את נפש הבן, וכך היה, ומתוך כך הבינה האישה שאליהו הוא אכן נביא ה'.
האישה מצרפת נחשבת לאחת מ-23 הנשים הצדיקות והישרות שהיו בישראל.
על פי המדרש, בנה של האישה הוא יונה הנביא.
עוד נכתב, שהאישה הייתה משבט אשר ובעלה, אמיתי, אביו של יונה, היה משבט זבולון.
השיר "כד הקמח" מאת נעמי שמר מבוסס על סיפור האישה מצרפת.
האישה ששרה הוא סרט דרמה קנדי שנכתב ובוים על ידי דני וילנב.
הסרט מספר את סיפור המסע של אח ואחות אשר חיים בקוויבק אחר עברה של אימם המהגרת הערביה לאחר מותה בהתאם לצוואתה.
הקרנת הבכורה של הסרט הייתה בפסטיבל ונציה ב-17 בספטמבר 2010. הסרט מבוסס על המחזה "שרופים", של וג'די מועווד.
סיפור חייה של גיבורת הסרט נוואל מרואן מבוסס באופן חלקי על חייה של סוהא בשארה, נוצרייה שניסתה להתנקש בחייו של אנטואן לאחד מפקד צבא דרום לבנון.
נוואל מרואן עובדת כמזכירה במשרדו של נוטריון בשם לבל בקוויבק שבקנדה.
לאחר פטירתה הפתאומית מוקראת צוואתה לילדיה התאומים הבגירים ז'אן וסימון.
בצוואתה מבקשת נוואל להיקבר עירומה, בקבר בלתי מסומן כשפניה כלפי מטה.
עוד מבקשת האם מילדיה לחפש את אביהם ואת אחיהם.
ז'אן וסימון היו מופתעים מאחר שנאמר להם על ידי אימם עוד מילדותם שאביהם נהרג ולא ידעו כלל שיש להם אח.
סימון החליט שלא לבצע את הבקשה של אימו מאחר שתמיד הייתה אישה נוקשה ומשונה, אך אחותו ז'אן החליטה לצאת לארץ מולדתה של אמה, שהיא לבנון (זה מתברר לא רק ממה שקורה בסרט.
כאשר ז'אן עולה לבקר את שרת בית הספר, אפשר לראות את דגל לבנון על מבנה בית הספר).
מסע החיפושים מוביל את ז'אן בכפרים וערים שונות כשהיא אוספת פיסות מידע אודות עברה של אימה בשנות ה-70. במהלך המסע מתוודעת ז'אן לתרבות ולמנהגים של החברה המקומית הפרימיטיבית, האלימה, המפולגת והמסוכסכת.
נודע לז'אן כי אמה בצעירותה התאהבה בפליט והרתה לו.
בני משפחתה שנודע להם על הקשר של נוואל עם הפליט ניסו לרצוח אותה על רקע חילול כבוד המשפחה אך סבתה הצילה אותה וסייעה לה בתקופת ההריון.
את התינוק מסרה הסבתא לבית יתומים ושלחה את נוואל ללמוד באזור מרוחק כדי שתתנתק מעברה ותשקם את חייה.
נוואל עזבה את מחוז מגוריה והחלה את לימודיה באוניברסיטה.
בשלב מסוים בחיפושים גילתה ז'אן כי במהלך מלחמת האזרחים בין מוסלמים לנוצרים שהתחוללה בראשית שנות השבעים במדינה התנקשה אימה שהייתה אז סטודנטית בעלת תודעה פוליטית שמאלנית במנהיג הנוצרים ובעקבות זאת נכלאה ל-15 שנה.
לאחר שז'אן גילתה מידע זה טלפנה נסערת לאחיה סימון וביקשה שיצטרף אליה למסע.
סימון הגיע מקנדה בלווית לבל (מעסיקה לשעבר של נואל) והשלושה המשיכו במסע החיפושים.
השלושה גילו כי נוואל עברה בכלא התעללויות ונאנסה באופן מתמשך על ידי חוקר בשם "אבו טארק".
בשנים האחרונות לכליאתה כתוצאה ממעשי האונס החוזרים הרתה נוואל לאבו טארק וילדה בבית הכלא תאומים.
לקראת סוף הסרט מגלים האחים כי אבו טארק היה בנה של נוואל אותה עינה ואנס מבלי שידע שהיא אימו לאחר שגויס כילד יתום בן חמש לשורות המוסלמים במהלך מלחמת האזרחים ובהמשך נשבה על ידי הנוצרים והחל לעבוד עבורם.
כך גילו ז'אן וסימון שאביהם הוא בעצם גם אחיהם.
הסרט זכה בשמונה פרסי ג'יני עבור השחקנית הטובה ביותר (לובנה אזאבל), הבמאי הטוב ביותר, העיבוד הטוב ביותר, הצילום, העריכה, סאונד ועוד.
כמו כן זכה בפרס לומייר לסרט בשפה הצרפתית הטוב ביותר.
בשנת 2011 היה הסרט מועמד לפרס אוסקר כסרט הזר הטוב ביותר.
האישה הבלתי-נראית היא דמות בדיונית של גיבורת-על המופיעה בחוברות הקומיקס ביקום מארוול קומיקס.
הדמות הופיעה לראשונה בחוברת The Fantastic Four #1 מנובמבר 1961, ונוצרה בידי הכותב סטן לי והמאייר ג'ק קירבי.
האישה הבלתי-נראית היא האלטר אגו של סוזן סטורם, חברה מייסדת של קבוצת גיבורי-העל ארבעת המופלאים, לצד בן זוגה ריד ריצ'רדס, אחיה ג'וני סטורם ובן גרים.
דמותה של האישה הבלתי-נראית מדורגת במקום ה-66 ברשימת מאה גיבורי-העל הגדולים, לפי אתר IGN.
את דמותה גילמה בסרטי הלייב אקשן "ארבעת המופלאים" ו"ארבעת המופלאים: עלייתו של הגולש הכסוף" השחקנית ג'סיקה אלבה, את דמותה של סטורם בסרט האתחול גילמה השחקנית קייט מארה.
השחקנית ונסה קירבי מגלמת את הדמות בסרט היקום הקולנועי של מארוול "ארבעת המופלאים: צעדים ראשונים", והיא תשוב לגלם אותה בסרט "Avengers: Doomsday".
האישה המסתורית (בספרדית: La extraña dama) הייתה טלנובלה ארגנטינאית ששודרה ב-1989.
בישראל שודרה הטלנובלה בשנים 1994–1995, והייתה מהטלנובלות הראשונות (יחד עם אנטונלה) ששודרו בערוצי הכבלים.
הסדרה הופקה על ידי Canal 9 הארגנטינאי וכללה 120 פרקים.
במוקד הסדרה עומדת פרשת אהבתם של מרסלו ריצ'רדי (חורחה מרטינס) העשיר וג'ינה פלקוני (לואיסה קוליוק) הכפרית.
ריצ'רדי מעדיף להינשא לאלסה פראדי בת מעמדו על פני פלקוני אהובתו, לא לפני שפלקוני נושאת ברחמה את בתו של ריצ'רדי.
פלקוני, ביאושה, מצטרפת למנזר ומעבירה לריצ'רדי את פיאמה, פרי אהבתם.
מרצ'לו סבור שפלקוני מתה בכרעה ללדת, ומגדל את בתו כיתומה מאם.
בהיותה בת 20 פוגשת פיאמה את אמה לראשונה.
האישה מן הים (בנורווגית: Fruen fra havet) הוא מחזה משנת 1888 פרי עטו של המחזאי הנורווגי הנריק איבסן.
"האישה מן הים" הוא מחזה סמלי שסובב סביב דמותה של אישה בשם אלידה.
היא בתו של שומר מגדלור, וגדלה במקום בו הפיורד נפגש עם הים.
היא נשואה לדוקטור ואנגל, רופא בעיר קטנה במערב נורווגיה (בהרים).
הוא אב לשתי בנות (בולטה והילדה) מאשתו המנוחה.
הוא ואלידה שכלו את בנם בהיותו תינוק, מאורע שהכניס לנישואיהם מתח רב.
ואנגל, החושש לבריאותה הנפשית של אלידה, הזמין את ארנהולם, מורה לשעבר של בולטה וכעת מנהל בית ספר, מתוך תקוה שיהיה בידו לסייע לאלידה.
ברם, ארנהולם סבור שבולטה מחכה לו והוא מבקש את ידה.
היא נאותה להתחתן עם מורה לשעבר, מכיוון שהיא רואה בכך את ההזדמנות היחידה עבורה לצאת לעולם.
שנים ספורות קודם לכן אלידה הייתה מאוהבת במלח עמו התארסה, אולם מכיוון שהוא רצח את רב-החובל, היה עליו להימלט על נפשו.
ברם, הוא מבקש ממנה לחכות לו עד שהוא יבוא לקחת אותה.
היא מנסה לשבור את ההסכם ביניהם, אולם יש לו השפעה חזקה עליה.
כעבור שנים המלח שב ודורש שתבוא עמו.
כעת עליה לבחור בין אהבתה משכבר הימים לבין בעלה.
דוקטור ואנגל מכיר לבסוף בכך שעליו להעניק לה את חופש הבחירה מכיוון שהוא נוכח לדעת שאין לו כל אפשרות אחרת.
הדבר נזקף לזכותו כשהיא צריכה להחליט והיא בוחרת לבסוף בבעלה.
המחזה מסתיים כשהמלח עוזב ואילו אלידה וואנגל חוזרים זה לזרועות לזו כשהקשר ביניהם חם וחזק מאי-פעם.
Kvinnan från havet (האישה מן הים) הוא בלט מאת הכוריאוגרפית בריג'יט קולברג, המבוסס על מחזהו של איבסן.
הצגת הבכורה שלו התקיימה באופרה המלכותית השוודית, בכיכובה של הבלרינה והשחקנית קארי סילוואן בתפקיד הראשי.
ב-1 בנובמבר 2009 שודר בתחנת הרדיו הבריטית BBC Three התסכית "האישה מן הים".
שידור נוסף של התסכית התקיים ב-3 במאי 2015.
Vom Meer היא אופרה עם מוזיקה פרי עטו של אלכסנדר מונו ולברית מאת פרנסיס הוסרס.
הצגת הבכורה העולמית הייתה ב-29 באפריל 2011, בהיידלברג.
האישה מן הים היא אופרה פרי עטו של קרייג ארמסטרונג (מוזיקה) וזואי סטראחן (לברית).
הצגת הבכורה העולמית נערכה ב-29 באוגוסט 2012, בפסטיבל הבינלאומי של אדינבורו.
בחודשים אוקטובר–דצמבר 2017 העלה תיאטרון Donmar Warehouse בקובנט גרדן שבלונדון עיבוד תיאטרוני חדש של המחזה.
הנריק איבסן, האשה מן הים.
רמת-גן : מרכז ישראלי לדרמה ליד "בית צבי" בית הספר לאמנות הבמה והקולנוע, תשמ"ד 1984.
הנריק איבסן, האישה מן הים: מחזה בחמש מערכות (1888).
רמת-גן : בית צבי - בית הספר הגבוה לאמנויות הבמה; בית צבי - בית הספר הגבוה לאמנויות הבמה, 2004.
1. תיאטרון הקאמרי - הצגת בכורה: 10 בנובמבר 1968
יוצרים: תרגום – עדנה קורנפלד, בימוי - לאונרד שך, עיצוב תפאורה ותלבושות – לידיה פינקוס-גני.
משתתפים: בולטה – אביבה מרקס, לינגסטראנד – יוסי אלפי, בלסטד – אברהם חלפי, הילדה – עליזה יצחקי, אלידה – אורנה פורת, וונגל – אברהם בן-יוסף, ארנהולם – מוסקו אלקלעי, הזר – נתן כוגן.
2. תיאטרון החאן - הצגת בכורה: דצמבר 1998
יוצרים: נוסח הצגה – גד קינר ויוסי יזרעאלי, בימוי – יוסי יזרעאלי, עיצוב תפאורה – רוני תורן, עיצוב תלבושות – עדנה סובול, מוזיקה – עודד זהבי.
3. תיאטרון תמונע - הצגת בכורה: 2010
יוצרים: תרגום – גד קינר, נוסח הצגה - לילך דקל אבנרי ושלומי ליברמן, בימוי – שלומי ליברמן, עיצוב תפאורה – אבי שכוי, עיצוב תלבושות – אפרת ערבות, עיצוב תאורה - תמר אור מוזיקה – רן בנגו.
משתתפים: יעל אבקסיס, ג'יל בן דוד, מיכאל כורש, עירית נתן-בנדק, גיא סלמן, יוסי רחמני, אייל שכטר, צחית שפרן.
האישה החכמה מאבל בית מעכה היא דמות מקראית אלמונית אשר אינה מזוהה בשמה המפורש.
היא מוזכרת בקשר עם סיפור המצור, שהטיל יואב בן צרויה על העיר אבל בית מעכה במרדף, שערך אחרי שבע בן בכרי.
שבע בן בכרי מרד בדוד המלך ורבים מישראל נהו אחריו.
דוד ביקש לרדוף אחריו ולהורגו.
בראש הצבא אשר רדף אחר שבע בן בכרי עמד יואב בן צרויה.
בעת המרדף מגיעים יואב וצבאו לעיר אבל השוכנת בצפון מזרח הגליל העליון בין מטולה לכפר גלעדי של ימינו, שם הסתתר והתבצר שבע בן בכרי.
יואב וצבאו מתכוננים לכיבוש העיר ולשם כך שפכו סוללות עפר מול חומותיה במטרה להפילם ולהילחם בתושביה.
אישה חכמה, אשר שמה אינו ידוע והיא מכונה חכמה.
מחליטה להציל את העיר, בטרם תיפול בידי יואב ואנשיו.
אישה זו היא בעלת כושר דיבור ושכנוע.
היא משתמשת במטפורה: במילה "תְבַלַּע" בהשוואה למובן - להשמיד.
אמצעים אמנותיים אלו מעצימים את המסר של האישה אל יואב.
היות שיואב הוא הדמות העיקרית, נמסרים דבריה בהרחבה.
לעומת זאת, דבריה לאנשי העיר אינם נמסרים.
האישה מוסיפה כי אבל בית מעכה היא "עִיר וְאֵם בְּיִשְׂרָאֵל" כלומר עיר גדולה, מטרופולין שסביבה כפרים קטנים.
בכך היא מחזקת ומעצימה את דבריה.
ב אומרת האישה כי היא מייצגת את השלמים והנאמנים בישראל.
כנגד ה"אָנֹכִי" שלה מעמידה האישה את ה"אַתָּה" של יואב המבקש להשמיד את תושבי העיר, בכך היא פונה אל צו לבו.
יואב שולל את דברי האישה, בחזרו על המילה "חָלִילָה" ובנקיטת לשון השבועה ובחזקו את דבריו, בצמדי מילים "אִם אֲבַלַּע" "וְאִם אַשְׁחִית".
לפי חלק מהחוקרים, הפסוקים נשתבשו כנראה, וניתן לשחזרם בעזרת תרגום השבעים: כלומר, קודם שואלים בעצת אבל, ורק אחר-כך בדעת דן כי אבל-בית-מעכה חשובה מדן, היא "עיר ואם בישראל".
בפסוק כ"ב מסופר כי בעזרת חכמתה היא משכנעת את כל העם בעיר.
בסיפור זה לא נמסרו לבטים מוסריים או אחרים, שהעסיקו את האישה.
לא ידוע כיצד שכנעה את אנשי העיר, מה היו טיעוניה והשיקולים שהביאה בפניהם להרוג את שבע בן בכרי ולהשליך את ראשו אל יואב בן צרויה.
יוסף בן מתתיהו בספרו קדמוניות היהודים, מצטט את נאומה של האישה אל תושבי העיר: בן מתתיהו מוסיף כי
האישה מאבל בית מעכה המוגדרת כ"חכמה", מקבילה לאישה חכמה אחרת - האישה החכמה מתקוע.
זו הפעם השנייה, שבא יואב בדברים עם אישה חכמה.
השוני בין סיפור זה לבין הסיפור בשמואל ב' פרק י"ד הוא בכך, שבפרק זה פועלת האישה מיוזמתה.
שתי הנשים ניחנות בכושר שכנוע ושתיהן רוצות למנוע שפיכות דמים.
במדרשי חז"ל, והובאו בפירוש רש"י, מזוהה האישה החכמה עם שרח בת אשר שידועה כמי שהאריכה ימים עד מאוד.
הזיהוי מבוסס על המילים בפסוק "אָנֹכִי שְׁלֻמֵי אֱמוּנֵי יִשְׂרָאֵל" שמתפרש "אני שהשלמתי נאמן לנאמן – יוסף למשה", רמז למדרש לפיו בזמן יציאת מצרים גילתה שרח את מיקומו של ארונו של יוסף למשה.
דעה נוספת מבססת את הזיהוי על פירוש אחר לפסוק זה, ולפיו שרח היא שהשלימה את מניין בני ישראל בירידתם למצרים.