tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
במהלך השנתיים הראשונות לחיים המוח של הפעוט מגיע לתשעים אחוזים מגודלו הבוגר.
בתקופה זו המערכת הלימבית מתחילה להבין קשרי סיבתיות בין גירוי לתוצאה.
התפתחות זו מאפשרת לפעוט לצפות קבלה או אובדן של חיזוק על פי רמזים מהסביבה.
תאוריית ההתפתחות הקוגניטיבית של פיאז'ה רואה את ההתפתחות הקוגנטיבת כתהליך המורכב משלבים הנבדלים זה מזה איכותית, ואשר הם אוניברסליים - משותפים לילדי כל התרבויות.
עד גיל שלוש קיבולת זיכרון העבודה מאפשרת לפעוט לעבד כשתי יחידות מידע בו זמנית.
קיבולת החשיבה מתפתחת בהדרגה עם הגיל ומגיעה בבגרות לכשבע פריטים.
אף על פי שיש לתינוק יכולת זיכרון אפיזודי, אדם מבוגר לא זוכר אירועים שהתרחשו לפני גיל שנתיים וחצי, תופעה זו מכונה בשם שיכחון הינקות.
לכמות הסכמות העומדות לרשותו של האדם יש השפעה על יכולת החשיבה שלו.
ככל שמספר הסכמות גדל, כך גדלה היכולת להבחין בפרטים ולקלוט מידע רב ומגוון יותר.
ריבוי סכמות ממעט את ההכללות המוטעות ומגדיל הסיכוי לשייך מסרים בהתאמה רבה יותר לסכמה.
בתקופת הינקות הסכמות מתפתחות כתוצאה מיישום חוזר ונשנה שלהן במגוון העצמים שהסביבה מספקת.
כתוצאה מכך הן מתרחבות ומתבדלות בתהליכים של הכללה והבחנה.
מהשבוע החמישי התינוק מביע את צרכיו בחמישה סוגי צעקות: כאב, אי נוחות, רעב, עייפות ורצון למגע.
היכולת לתקשר בצורה מתקדמת יותר מתפתחת בסביבות גיל 10 חודשים.
כדי שהתינוק יוכל לתקשר עם הזולת עליו להיות מודע לכך שהוא יכול לפענח את הכוונות שלו, שיכולות להיות לו כוונות משלו ושניתן להיעזר בו להשגת מטרות שונות.
בנוסף, עליו לפתח כוונה תקשורתית ויכולת לביסוס תשומת לב משותפת, שהיא תנאי חיוני לקיומה של תקשורת.
פעולות התקשורת הראשוניות של תינוקות יתבצעו על ידי תקשורת בלתי-מילולית כמו מחוות גוף ומבט עין.
לצורך כך הוא מפתח את היכולת למקד את המבט לעבר הדמות המטפלת בו, לזהות צלילים, אנשים וחפצים.
ההתפתחות השפתית מאפשרת לצרף למחוות ולמבטים גם מבעים מילוליים.
בשלב הראשון תינוקות מתחילים לשחק בצלילי השפה.
רכישת השפה, מתבטאת בשימוש הולך ומשתכלל בהגאים (תחילה תנועות, ובהמשך עיצורים), עד כדי הרכבת מילים בסיסיות - בעיקר שמות עצם מוחשיים, שמהווים את עיקר אוצר-המילים בסוף תקופת הינקות.
עם הגיל פעוטות וילדים צעירים רוכשים מגוון הולך וגדל של צורות לשוניות-פרגמאטיות להבעה של פעולות דיבור שונות בהקשרים חברתיים שונים.
הקשרים הבין-אישיים הראשוניים מתחילים במסגרת המשפחה.
במישור הרגשי מפתח התינוק התקשרות עם הדמויות המטפלות, והוא מגלה בהדרגה רגשות כמו פחד, חרדת זרים, חרדת נטישה ועצמאות.
תאוריית ההתקשרות של ג'ון בולבי עוסקת בקשר שבין הפעוט לדמות המטפלת שלו.
הקשרים הראשוניים הללו יוכללו ליחסים בין אישיים לאורך כל חייו של האדם.
פעוטות שלא גודלו בקשר אוהב בשנה וחצי הראשונות לחייהם עלולים לפתח פסיכופתיה, אשר תמנע מהם את היכולת לחוש אהבה ואת הצורך בה.
הפלסטיות של מערכת העצבים מאפשרת למידה ושינוי בהתנהגות בעקבות מפגשים עם הסביבה.
מנגנונים עצביים מסוימים מעוצבים על ידי הניסיון בשנות החיים הראשונות בלבד.
כתוצאה מכך הינקות מהווה תקופה קריטית עבור התפתחותן של מספר יכולות ומיומנויות.
כלומר, רק אם הפעוט יתנסה בגירויים המתאימים בתקופות אלו הוא יוכל לפתח אותן.
רכישה מלאה ושוטפת של שפת אם יכולה להתבצע בשנות הינקות והילדות המוקדמות בלבד.
השינה היא הפעילות העיקרית של המוח בתחילת החיים, כך שבמשך רוב הזמן שבו מתפתחות היכולות השונות של הפעוט המוח ישן.
פעולת השינה הצליחה להישמר לאורך האבולוציה משום שהיא חשובה להתפתחות ולתפקוד.
תינוקות שסובלים מהפרעות שינה נוטים להראות בעיות התנהגותיות רבות יותר בהשוואה לתינוקות ללא קשיי שינה.
הם מתוארים על ידי הוריהם כנרגנים, תובעניים, נודניקים, רגישים לגרויים שונים ומתקשים להסתגל למצבים שונים.
ילדים נהנים מהתבוננות בטבע ומחשיבה על הסובב אותם.
בשנת החיים הראשונה והשנייה של התינוק הוא לומד להכיר את העולם באופן ישיר באמצעות חושיו ומעשיו.
התינוק בוחן את עולם העצמים והגירויים שמסביבו.
בתהליך זה הוא לומד להכיר את תכונותיהם ומתאים את עצמו אליהם.
סקרנות עלולה לדעוך בעקבות איסורים החלים עליה או חוסר שימוש בה.
אחת ממטרות החינוך בגיל הרך היא לעודד ולפתח את ההתעניינות והסקרנות הטבעית של הילדים.
בהתאם לכך, עם הזמן מחליטים המבוגרים שעליהם להתערב ולקבוע במה על הילד לעסוק.
בתחילה מדובר בהורים ואחר כך הגננות והמורים.
גם כאשר כוונותיהם של המבוגרים טובות, מצב זה עלול לצמצם את הסקרנות הטבעית של הילד אם מכריחים אותו ללמוד נושאים שאין הוא חפץ בהם באמצעות ענישה מחמירה.
תהליך הרכישה של מיומנויות אורייניות נמשך לאורך שנים.
הוא מתחיל כבר בתקופת הינקות, שבהם הפעוט נחשף לשפה הדבורה ולסביבה עתירת דפוס, שבה אנשים קוראים וכותבים.
ניסויים הבוחנים יכולות מוקדמות של תינוקות מבוססים על הביטואציה.
ניסויים אלה בנויים משני שלבים.
בתחילה מציגים לפני התינוק גירוי באופן חוזר ונשנה, עד שהתינוק מגלה סימנים של דעיכת העניין בגירוי.
לאחר מכן מציגים לפני התינוק גירוי שני הדומה לגירוי הראשון אך אינו זהה לו ובוחנים את מידת העניין המחודש שהתינוק מגלה.
אם התינוק אכן מגיב באופן המצביע על עניין בגירוי החדש, ניתן להסיק שהוא מבחין בין שני הגירויים.
שלושה חוקרים, Charles Nelson, Nathan Fox, ו-Charles Zeanah ערכו מחקרים כדי לנסות להבין מה ההשלכות של דבר זה וסיכמו אותם בספרם "הילדים הנטושים של רומניה: מחסור, התפתחות המוח והמאבק להחלמה".
במסגרת המחקרים ילדים ששהו בבתי היתומים הרומניים חולקו באופן אקראי להמשך טיפול בבית יתומים או לאומנה באיכות גבוהה.
כקבוצת ביקרות, נבדקו ילדים רומנים שחיו עם הוריהם.
באופן שהדהים את החוקרים, נמצא כי לטיפול מוסדי יש השפעות הרסניות כמעט בכל התחומים.
חוקרים הגיעו לשלוש מסקנות מרכזיות - האחת כי ההשפעות של טיפול מוסדי הן מזיקות ומסוכנות.
שנית, העיתוי מהותי ותינוקות וילדים קטנים אינם יכולים לחכות לשינויים במערכת או להורים מאמצים.
מדינות רבות קיבלו את הצורך לבטל ממוסד את הטיפול בילדים פגיעים - כלומר לסגור בתי יתומים לטובת אומנה ואימוץ מואץ..
ינס סטולטנברג (בנורווגית: Jens Stoltenberg; נולד ב-16 במרץ 1959) הוא כלכלן ודיפלומט נורווגי.
מכהן בתפקיד שר האוצר הנורווגי מאז פברואר 2025.
סטולטנברג נבחר לראשונה לפרלמנט ב-1993 מטעם אוסלו.
היה מזכיר המדינה ושר האקלים והסביבה מ-1990 עד 1991, וכן כיהן כשר התעשייה בשנים 1993–1996 בממשלת ברונדטלאנד השלישית.
לאחר פיזור הממשלה מונה סטולטנברג על ידי ראש הממשלה דאז, תורנביורן יאגלנד, לתפקיד שר האוצר, תפקיד שמילא מ-1996 ועד אוקטובר 1997, עת פוזרה הממשלה.
בעת שהיה באופוזיציה, היה חבר בוועדות האנרגיה, עד מינויו לראש ממשלת נורווגיה ב-3 במרץ 2000, חרף היותו סגן יו"ר מפלגת העבודה הנורווגית ולא יו"ר המפלגה.
בבחירות הפרלמנטריות ב-2001 הוא הפסיד, אך במאבק על ראשות המפלגה ב-2002 גבר על ת'ורביורן יאגלנד, הוביל את המפלגה לניצחון בבחירות 2005, והקים קואליציה ירוקה-אדומה עם מפלגת הירוקים, מפלגת המרכז והמפלגה הסוציאליסטית.
ב-2009 נבחר מחדש לקדנציה שנייה כראש ממשלה, אך בבחירות 2013 הפסיד למועמדת מפלגת השמרנים, ארנה סולברג.
סטולטנברג נולד למשפחת פוליטיקאים שהיגרה לנורווגיה במאה ה-17 מהכפר "סטולטנברג" במחוז שלזוויג-הולשטיין שבגרמניה.
אביו, טולברד סטולטנברג, הוא אחד הפוליטיקאים המפורסמים בנורווגיה ושר החוץ לשעבר, ואמו, קארין סטולטנברג, הייתה שרת הצעירים.
כהונתו הראשונה כראש ממשלת נורווגיה בשנים 2000–2001 התאפיינה במחלוקות בתוך מפלגתו, שכן הוביל רפורמות לקידום מדיניות הרווחה, שכללו הפרטה חלקית של ארגונים ושירותים ממשלתיים.
בבחירות לפרלמנט הנורווגי שנערכו ב-10 בספטמבר 2001 הפסידה מפלגתו באחת ממערכות הבחירות הכושלות ביותר עבורה; המפלגה זכתה רק ב-24 אחוזים מכלל קולות המצביעים, ומערכת הבחירות כללה מהלומות לא קטנות בינו לבין המועמד השני לראשות המפלגה, יאגלנד.
בעת שמונה לראש הממשלה היה סטולטנברג סגן יו"ר המפלגה, ואילו יאגלנד היה יו"ר המפלגה שמונה על ידיו לשר החוץ.
בחירות 2005 היו הצלחה למפלגה ולסטולטנברג, ובהן השיג, יחד עם מפלגות "האדומים ירוקים" - מפלגת השמאל הסוציליסטית של נורווגיה ומרכז-השמאל בנורווגיה, רוב בטוח והקים עמן ממשלה.
ב-22 ביולי 2011 התפוצצה מכונית תופת ליד משרדו של סטולטנברג, במתחם הממשלה באוסלו.
סטולטנברג לא נפגע משום שלא כהרגלו נשאר בביתו.
בפיגוע זה ובפיגוע שבא בהמשכו נרצחו 77 בני אדם.
בבחירות הפרלמנטריות שנערכו ב-9 בספטמבר 2013, הקואליציה שבראשותו נכשלה והשיגה 72 מתוך 85 המנדטים הדרושים, חרף היות מפלגת העבודה המפלגה הגדולה ביותר בנורווגיה.
בנאומו בליל הבחירות הוא הכריז כי ממשלתו תתפטר באוקטובר 2013.
סטולטנברג נשוי לדיפלומטית אינגריד שולרוד, ולהם שני ילדים.
ינקי מקונטיקט בחצר המלך ארתור הוא רומן שנכתב על ידי הסופר האמריקני מארק טוויין והתפרסם ב-10 בדצמבר 1889. זהו אחד הספרים הראשונים בהם מופיע המוטיב של מסע בזמן.
דמותו השתתפה גם בסדרת הטלוויזיה "עד עצם היום הזה" של רשת ABC בתור אביה של ויולט בעונה החמישית.
האנק מורגן הוא מנהל במפעל בקונטיקט בסוף המאה ה-19. יום אחד הוא מסתבך בקטטה עם אחד מעובדיו ונחבט בראשו.
כשהוא מתעורר הוא מגלה כי הוא חזר בזמן לאנגליה של המאה ה-6 לתקופת המלך ארתור.
לאחר שהוא מתגבר על קשיי התאקלמות ראשוניים, הוא הופך ליד-ימינו של המלך ומשתמש בידע הטכנולוגי של העתיד כדי להפוך את החברה הנבערת של אנגליה הקדומה לחברה מתקדמת דוגמת ארצות הברית של תקופתו, למשל, על ידי החדרת הדפוס ועיתונים כאמצעי לתקשורת.
אולם, לבסוף מסתבר לו שאנגליה של המאה ה-6 אינה מוכנה באמת ובתמים לשינויים שהוא תכנן עבורה וסופה של המהפכה הטכנולוגית שלו להיכשל במחיר דמים נורא.
בשנת 1884, במהלך מסע הרצאות בנושא הספר "הרפתקאותיו של האקלברי פין", סופת גשמים אילצה את טוויין וחבריו למצוא מחסה בחנות ספרים ברוצ'סטר, ניו יורק בה רכש את הספר "מות ארתור" מאת סר תומאס מלורי.
הספר עשה רושם ניכר על טוויין וחבריו ובאחד הימים באותו המסע כתב ביומנו "חולם שאני אביר חנוט בשריון בימי הביניים...
אין דרך למלא אחר דרישות מסוימות של הטבע.
יש לי נזלת- לא יכול לקנח.
לא יכול להשתמש בשרוול ברזל.
ברזל מאדים מחום שמש- דולף בגשם, מלבין מכפור ומקפיא אותי...
כל הזמן פוגעים בי ברקים.
ברישום חלום זה מוצגים מצבים שנכללו בספר כחוויותיו של האנק מורגן.
הספר מסופר בגוף ראשון על ידי שתי דמויות.
סיפור המסגרת מסופר על ידי אדם המכונה מ.ט.
אשר פגש את גיבור הספר, האנק מורגן, וקיבל ממנו כתב יד המהווה את גוף היצירה ובו מתוארות עלילותיו של מורגן בחצר המלך ארתור.
מאחורי ההומור השופע בספר מסתתרת ביקורת נוקבת הן על אנגליה של המאה ה-19 והן על ארצות הברית של אותה תקופה.
מבחינה ספרותית ניתן לחלק את הספר לשלושה חלקים שמשקפים את התקופות השונות בחייו של טוויין בהם נכתבו:
החלק הראשון נכתב בחורף 1886-1885 והוא כולל את ארבעת הפרקים הראשונים המאופיין בכתיבה הומוריסטית.
החלק השני נכתב בקיץ 1887 וכולל 15 פרקים שעוסק בעיקר ברעיון חופש וחרות האדם.
החלק השלישי נכתב בין קיץ 1888 ועד אביב 1889 וכולל את שאר הפרקים המאופיינים במוטיבים אפוקליפטיים.
ביקורת רבה הופנתה בתקופת יציאת הספר כלפי מבנהו הספרותי בטענות שהכתיבה בו מפוזרת, העלילה רופפת, רמתו הלא-אחידה ועל ההומור כפוגע ברצינות הביקורת שבא הספר להעביר.
אלברט ביגלו פיין שחיבר את הביוגרפיה של טויין אמר על ההומור כי "גורם המשיכה החשוב הזה מוכתם כמעט עד חורבן בשל בורלסקה גסה ורהבתנית אשר הורסת את האשליה מעוררת בקורא התנגדות לעיתים בדיוק באותו הרגע שבו על הסיפור למלא אותו באש קדושה של זעם צדקני נגד מעשי עוולה.
'ינקי מקונטיקט' הוא דוגמה עילאית למארק טויין במיטבו ובמרעו הספרותיים."
על האנק מורגן כתב טויין כי "הוא נעדר את העידון והחולשה שמלווים את ההשכלה הגבוהה.
הוא מנהל של סדנת מכונות, הוא יכול לבנות מנוע קיטור או אקדח קולט, הוא יכול להקים ולנהל תחנת טלגרף ועדיין למרות כל אלו, הוא בור ועם הארץ".
הספר מעלה לדיון סוגיות כמו דמוקרטיה, ציוויליזציה כפויה ואימפריאליזם על רקע האימפריאליזם האמריקאי, הלגיטימיות של מוסד המלוכה וחירות האדם.
הספר זכה לעיבודים רבים לתיאטרון, לטלוויזיה ולקולנוע, כולל גרסת סרט מוזיקלי וגרסה בה באגס באני מגלם את תפקיד האנק מורגן.
תרגום ישעיהו לויט, תל אביב: תבל, 1952.
תרגום גדעון טורי, הוצאת כתר ירושלים, 282 עמודים, 1983.
תרגום יעל אכמון, אייר דניאל בירד, כולל אחרית דבר מאת נועה מנהיים, הוצאת גרף תל אביב, 367 עמודים, 2008.
יעקב (ינקי) מרגלית (נולד ב-18 בספטמבר 1962) הוא יזם, משקיע, נואם, כותב טורים ואיש הייטק ישראלי.
היה מייסד, יו"ר ומנכ"ל של חברת התוכנה "אלדין".
כיהן כיו"ר SpaceIL, ארגון העוסק בטכנולוגיית חלל המתמודד על Google Lunar X PRIZE וכיו"ר SCREEMO.
הוא גם שותף ב-Innodo, קרן הון סיכון שמשקיעה בחברות בשלבי ההקמה שלהן.
בעשור השני של המאה ה-21, מרגלית מרבה להרצות אודות טכנולוגיה, יזמות, חדשנות ואבולוציה.
בנוסף לכך הוא עוסק בביוטכנולוגיה, אנרגיה מתחדשת וחקר החלל.
מרגלית סייע להקמתם ופיתוחם של ארגונים ללא כוונת רווח וישב במועצות המנהלים של כמה מהם.
ינקי מרגלית גדל בבת ים.
בהיותו בן 11, ינקי ואחיו עודד אובחנו כילדים מחוננים והוזמנו להצטרף לקורסים לנוער שוחר מדע.
בנעוריו ינקי אהב מאוד לעסוק במחשבים.
ב-1977, בהיותו בן 14, הוא בנה את המחשב הראשון שלו ביחד עם אחיו, עודד מרגלית.
ב-1985 ייסד מרגלית את חברת "אלדין מערכות מידע".
בשנותיה הראשונות פיתחה החברה שני קווי מוצרים: ערכת אינטליגנציה מלאכותית (שחדלה מפיתוחה בהמשך) ומוצר חומרה שיועד למנוע העתקה בלתי חוקית של תוכנה, הדומה לניהול זכויות דיגיטלי.
הוא גייס 10,000 דולר כהון התחלתי לחברה.
שני אחים של ינקי מרגלית, דני מרגלית וגדי מרגלית, הצטרפו לאלדין כמנהלי CTO ו-IT.
מוצר ניהול הזכויות הדיגיטלי הפך להצלחה וב-1993 הביא למכירות של 4 מיליון דולר.
באותה שנה החברה הונפקה לראשונה בנאסד"ק וגייסה סכום של 7,900,000 דולר.
ב-2004 החברה נרשמה גם בבורסה לניירות ערך בתל אביב.
באמצע 2008, Vector Capital ניסתה לרכוש את אלדין.
בתחילה Vector הציעה מחיר של 14.50 דולר למניה, אולם מרגלית, מייסדה של אלדין, סירב להצעה.
בעלי המניות של אלדין הסכימו למיזוג בפברואר 2009, במחיר של 11.50 דולר למניה, במזומן.
במרץ 2009, עם קרוב ל-150 מיליון דולר במכירות, רכשה חברת Vector Capital את אלדין ומיזגה אותה באופן רשמי עם חברת SafeNet.
במאי 2023 דיבר ינקי מרגלית במסגרת תוכנית המגדלור עם יזמים ישראלים פעילים בתנועת אחים לנשק על המצב בישראל ועל השפעות הרפורמה המשפטית בישראל 2023.
ינקי מרגלית הוא מרצה בתחומי היזמות, חדשנות, טכנולוגית וחקר העתיד ואחריות חברתית.
הרצאתו הידועה ביותר היא: "מבט אחר על יזמות, חדשנות והצלחה".
העתיד של העתיד - על סינגולריות, אבולוציה וטכנולוגיה
SpaceIL - נחיתת חללית ישראלית על הירח
חלום את זה - עשה את זה!
הרצאה בוועידת TED ירושלים על יזמות אישית
ינקו פלונדור (ברומנית: Iancu Flondor; 3 באוגוסט 1865 - 19 באוקטובר 1924) היה המושל הרומני הראשון בבוקובינה, מיד לאחר מלחמת העולם הראשונה.
פלונדור נולד בסטורוז'ינץ, אז חלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית.
הוא נבחר על ידי הקונגרס הלאומי של בוקובינה כיושב ראש, ולמעשה שימש כמושל בפועל משנת 1918. ביחד עם ההיסטוריון יון ניסטור, ייצגו השניים את בוקובינה בממשלה הרומנית.
לאחר בקשה רשמית שהוציא פלונדור, נכנסו יחידות צבא רומניות לבוקובינה למרות רוחם של האוקראינים שביקשו להסתפח לרפובליקה העממית של מערב אוקראינה.
פלונדור, בוגר אוניברסיטת צ'רנוביץ, היה בעל אחוזה בסטורוז'ינץ, והיה בעל דעות שמרניות.
כמי שגדל והתחנך בצל התרבות הגרמנית, גילה פלדור סובלנות כלפי המיעוטים השונים ואף טיפח יחסי ידידות.
הוא ביקש לשמר את יחודה האתני והתרבותי של בוקובינה, כפי שהיה תחת השלטון ההבסבורגי, האוסטרי, ובאמצעות הענקת אוטונומיה חלקית, מנהלית ותרבותית לחבל.
ראש ממשלת רומניה באותו הזמן, י.י.ק בטיאנו שהיה לאומן לא תמך בעמדותיו של פלונדור והדיח אותו מתפקידו כעבור 5 חודשים בלבד.
פלונדור שלא זנח את רעיונותיו ניסה להחיותם באמצעות כנס מיוחד אותו ארגן בו השתתפו כל נציגי המפלגות והלאומים בחבל.
הכנס התקיים בניגוד לעמדותיו של ראש הממשלה, ורק בזכות עזרתו של גנרל נ.
פטאלה, מפקד האודה הרביעית של צבא רומניה, אשר לחץ על שלטונות הצבא לאשר אותו.
מטרותיו של כנס זה היו שינוי נוסח ההחלטה שהתקבלה בקונגרס הרומני בדבר איחודה הבלתי מותנה של בוקובינה עם רומניה.
הכנס התקיים בידיעתו של המלך פרדיננד הראשון, ב-2 ביוני 1919 השתתפו בו כמה עשרות נציגים בני לאומים שונים למעט האוקראינים.
גם היהודים השתתפו בכנס אך הם הסתייגו כאחרים מהצעותיו של פלונדור בדבר מענק אוטונומיה חלקית לחבל.
הכנס שהתקיים בשפה הגרמנית לא זכה להצלחה ובעקבות כך פרש פלונדור מהחיים הפוליטיים והסתגר באחוזתו.
פלונדור נפטר בצ'רנוביץ ונקבר באחוזת הקבורה של משפחתו בסטורוז'ינץ.
דוד שערי, יהדות בוקובינה בין שתי מלחמות העולם - תל אביב 2004
ינעם (נמי) לִיף (נולד ב-21 בדצמבר 1953) הוא מלחין ומרצה למוזיקה ישראלי, שכיהן עד 2021 כנשיא האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים.
ינעם ליף נולד ב-21 בדצמבר 1953 בירושלים לנמרוד ליף (1924 - 2001), מנהל המכון לפוטוגרמטריה בירושלים ובנו של המהנדס זלמן ליף (ליפשיץ).
בנערותו התגורר בשכונת רחביה, ולמד בגימנסיה העברית רחביה (סיים בשנת 1971).
לאחר שירותו הצבאי, למד באקדמיה למוסיקה על שם רובין בירושלים, כתלמיד של מרק קופיטמן להלחנה.
אחרי קבלת תואר ראשון ותעודת אמן, זכה במלגה מקרן התרבות אמריקה-ישראל לשנת 1977–1978. בטלוויזיה הוא הנחה את התוכנית "מועדון כיסאות מוזיקליים".
בשנת 1979 יצא לארצות הברית, שם המשיך בלימודי ההלחנה באוניברסיטת פנסילבניה, אצל ריצ'רד ורניק, ג'ורג' רוכברג וג'ורג' קראמב.
ינעם ליף זכה במלגות שונות, בין השאר לטנגלווד, שם למד בקיץ 1982 אצל לוצ'אנו בריו ושם גם סיים את מחזור השירים "הכרמל האי-נראה" למילים של המשוררת זלדה.
הוא לימד באוניברסיטת פנסילבניה ובמכללות שונות בארצות הברית.
בשנת 1985 חזר לישראל ותפס את מקומו בסגל ההוראה של האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים, ומאז הוא מלמד שם קומפוזיציה ותאוריה מוזיקלית.
בין שאר תפקידיו הוא מרכז גם את פעולות הסדנה למוזיקה בת זמננו.
באקדמיה כיהן בתפקיד מנהל הסדנה למוזיקה בת זמננו, דקאן הסטודנטים של האקדמיה, ראש החוג לקומפוזיציה, ניצוח ותורת המוזיקה ודקאן הפקולטה לקומפוזיציה, ניצוח וחינוך מוזיקלי.
עד אוקטובר 2021 כיהן כנשיא האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים.
בתו, דפני ליף, הייתה מיוזמי מחאת האוהלים של שנת 2011.
בנו, אדם ליף, הוא צייר ומורה לציור.
"גלגולים" לאבוב, קלרינט ובסון (1976); שוכתבה ב-1978; ביצוע ראשון באקדמיה בירושלים, 1977.
"שלושה קטעים לפסנתר" (1977); בוצעה לראשונה באקדמיה בירושלים.
רביעיית מיתרים (1978); בהזמנת סדנת המחול הירושלמית לטקס אזכרה לחללי השואה בקיבוץ יד מרדכי.
לאבוב סולו (1978); בוצעה לראשונה בידי נגן האבוב ג'ורג' האס באקדמיה בירושלים.
"הבור" לבסון ושני נגני כלי הקשה (1978); נכתבה לנגן הבסון טים וורד ולנגנית כלי ההקשה פמלה ג'ונס, שניגנו אותה בירושלים יחד עם נגן כלי ההקשה מייקל סירוטה.
"קינות" לתזמורת קאמרית (1979); נכתבה לתזמורת הסינפונייטה הישראלית באר שבע ובוצעה שם לראשונה ב-1979 בניצוח אלי יפה.
"פרחים וחרקים וקו דק מאוד" לחליל, אבוב, כינור, צ'לו ופסנתר (1979); נכתבה בהזמנת סדנת הכוריאוגרפים באקדמיה של ירושלים ובהשראת השיר "אורחת נפשי בעידן הבדידות" של זלדה.
ביצוע ראשון במרכז למוזיקה בירושלים.
"גלגולים" בגרסה לשלישיית מיתרים (1980) וכן "ארבעה קטעים לפסנתר לילדים".
"פנטזיה כנענית לפסנתר" (1981); ביצוע ראשון בפילדלפיה על ידי ג'יימס פרימוש.
"הכרמל האי-נראה" (1982); מחזור שירים לסופרן, אבוב או קרן אנגלית, קלרינט או קלרינט בס, כינור, קונטרבס וכלי הקשה, למילים של זלדה ("הכרמל האי-נראה", "ציפור אחוזת קסם", "אתה שותק אלי", "גירשתי מלבי").
ביצוע ראשון בפסטיבל טנגלווד, 1982.
קונצ'רטו לכינור ותזמורת (1983); בן שלושה פרקים - פרלוד, פנטזיה ווריאציות.
"אוקטט - שמונה מיניאטורות לשמונה כלים לפי ציורים של וסילי קנדינסקי (1984);
"מקום של אש" לפי שיר של זלדה באותו שם, למצו-סופרן ואחד-עשר נגנים (1985).
"תרועות ולחישות" לחצוצרה סולו ותזמורת כלי מיתר (1986).
"צלילים, צללים..." למקהלה א-קאפלה (!1987); לטקסטים באספרנטו מאת אליעזר לודוויג זמנהוף.
"כמה למזרח ועד כמה למזרח" לפסנתר (1988); ליום הולדתו ה-70 של המלחין ג'ורג' רוכברג.
"שלישייה" לקרן יער, אבוב וכינור (1988) נכתבה בהזמנת התיכון שליד האקדמיה למוזיקה בירושלים כמוזיקה למחול לכוריאוגרפיה של מירי חרובי.
ביצוע ראשון של תלמידי התיכון ב-1988.
"סקרצות וסרנדות" לתזמורת (1989) נכתבה בהזמנת הסנפונייטה הישראלית באר שבע ומנצחה מנדי רודן.
"יזכור" לחליל יחיד, חוברה בדצמבר 1995 בעקבות הירצחו של יצחק רבין והיא מוקדשת לזכרו.
"ממראות עיר האבן" סימפוניה מס' 2 (1995) נכתבה בהזמנת התזמורת הסימפונית ירושלים לרגל חגיגות 3000 לירושלים.
"אור לילה", נוקטורן לתזמורת בעקבות ציורי אסף בן צבי (1996).
"טריפטיך - מחווה לעדן פרטוש" לקלרינט, כינור, ויולה, צ'לו ופסנתר (1997) בהזמנת מרכז המוזיקה ירושלים משכנות שאננים.
קונצ'רטו לויולה ולתזמורת (1998) נכתבה עבור הויולנית טביאה צימרמן בהזמנת התזמורת הסימפונית ירושלים.
רביעיית מיתרים מס' 2 (2001) נכתבה בהזמנת האגודה למוזיקה קאמרית של פילדלפיה עבור רביעיית קולורדו.
"שלווה אבודה" - דיפטיך לכינור ואנסמבל של 10 נגנים (2004).
רביעיית מיתרים מס' 3 "תמונות רומזות" (2005) נכתבה בהזמנת רביעיית מנדלרינג.
"פנטזיה כנענית מס' 5" שלישייה לקלרינט, כינור ופסנתר (2006) נכתבה בהזמנת שלישיית ורדר.
"וצללים כיסו את כל המשעולים", לרביעיית מיתרים ופסנתר בארבע ידיים (2007).
"מתוך סיבי השקט" (2007) בהזמנת "אנסמבל מיתר"
מלגת קרן התרבות אמריקה-ישראל (1977-78)
מלגה לסמינר מלחינים בורמונט, ארצות הברית (1980)
מלגה לסמינר מלחינים, אוניברסיטת ייל (1981)
מלגת מרגרט קרופטס לטנגלווד (1982)
פרס ההלחנה על שם האלסטד על מחזור השירים "הכרמל האי-נראה"
פרס ניטשה על סימפוניה מס' 1
פרס ראש הממשלה לשנת 1993 ולשנת 2006
פרס אקו"ם על מפעל חיים למלחין בתחום המוזיקה הקונצרטית לשנת 2009
ינקו מטושקה (בסלובקית: Janko Matúška; 10 בינואר 1821 – 11 בינואר 1877) היה משורר סלובקי רומנטי, מחבר השיר "ישנו ברק מעבר לטאטרה" (סלובקית Nad Tatrou sa blýska) אשר שני בתיו הראשונים מהווים את המנון סלובקיה.
מטושקה נולד בדולני קובין שבצפון סלובקיה, על נהר האורבה, ולמד בגימנסיה בכפר גֶמֶר ().
בין השנים 1839–1844 למד בליצאום הלותרני בברטיסלאבה, שהיה מרכז חשוב לתנועה הלאומית הסלובקית.
בשנות לימודיו החל לכתוב שירים, פואמות אפיות, בלדות ופזמונים, שנשאו אופי לאומי ופטריוטי.
כתיבתו הושפעה מהפולקלור בארצו ומהשירה הרומנטית.
בברטיסלאבה נעשה מטושקה לאחד מחסידיו ותלמידיו של ליודוביט שטור, מנהיג התנועה הלאומית הסלובקית, שלימד שם במסגרת המכון לשפה וספרות צ'כית-סלובקית.
שטור ועמיתיו עסקו בקודיפיקציה ויצירת נוסח סטנדרטי לשפה הסלובקית.
מטושקה השתלב בתנועה שקמה סביב שטור (Štúrovci), ותרם מפרי עטו לספר הראשון שהתפרסם בסלובקית הספרותית החדשה ("Almanach Nitra", 1844).
בסוף שנת 1843 השעו השלטונות ההונגרים את שטור בשל פעילותו הסלובקית-לאומית.
בעקבות המהלך קמה מחאה מצד הסטודנטים הסלובקים, ו-22 מתוכם עזבו את הלימודים בברטיסלאבה במחאה, בהם מטושקה.
במסגרת המחאה הוא כתב את השיר "ישנו ברק מעבר לטאטרה", ככל הנראה בינואר או פברואר 1844. שיר זה היה מן היצירות הראשונות בסלובקית הספרותית, וצבר פופולריות גדולה במהלך אביב העמים.
הופעתו הראשונה של השיר בדפוס הייתה באופן אנונימי, תחת השם Dobrovoľňícka ("שיר המתנדב"), וזהות מחברו התבררה רק לאחר מלחמת העולם הראשונה.
בשנת 1846 כתב את המחזה Siroty ("יתומים"), שהביע הזדהות עם הפולנים הרבים שהיגרו מארצם לאחר כישלונו של מרד נובמבר.
ב-1848 פרסם גם ספר פרוזה.
בשנים אלו עבד גם כמורה פרטי.
במהלך מהפכות 1848 באימפריה האוסטרית היה מטושקה ממארגניו של המרד הסלובקי של 1848-49 כנגד ההונגרים באזור מגוריו באורבה .
באביב 1849 נאלץ להתחבא מפני הצבא ההונגרי.
לאחר אביב העמים חזר לדולני קובין ולא כתב עוד.
במולדתו הונצח בשמה של גימנסיה, באנדרטה לזכרו בעיירה בה חי, ואף בבול דואר ובמטבע 10 יורו לאספנים במלאת 200 שנה להיוולדו.
יֶנְס יַאקוֹבּ בֶּרְצֶלִיוּס (או ברסליוס; בשוודית: Jöns Jakob Berzelius; 20 באוגוסט 1779 – 7 באוגוסט 1848) היה כימאי שוודי.
ברצליוס המציא את הכתיב הכימי המודרני ויחד עם ג'ון דלטון ואנטואן לבואזיה נחשב לאחד מאבות הכימיה המודרנית .
ברצליוס, בן למשפחת איכרים, נולד בלינשפינג שבמחוז אסטרייטלנד בדרום-מרכז שוודיה.
סבו, אביו – שנפטר כשברצליוס היה בן שנתיים, ואביו החורג, היו שלושתם כמרים כפריים.
ברצליוס למד בבית ספר בעיר וב-1800 סיים לימודי רפואה באוניברסיטת אופסלה.
ב-1802 החל לעבוד כמורה, וב-1807 מונה כפרופסור לרפואה בבית הספר לכירורגיה של סטוקהולם.
ב-1808 הוא נבחר לאקדמיה השוודית למדעים.
ב-1810 התמזג בית הספר לכירורגיה עם המכון הכירורגי (Chirurgiska institutet), כיום מכון קרולינסקה, וברצליוס מונה כפרופסור לכימיה ורוקחות.
באותה שנה הוא מונה כנשיא האקדמיה השוודית למדעים.
ב-1818 התמנה למזכיר הקבוע של האקדמיה השוודית למדעים וקיבל תואר אצולה מאת מלך שוודיה.
ברצליוס נהג לסייר באירופה ונפגש עם גדולי החוקרים של התקופה.
הוא פרש מההוראה ב-1832, הועלה לדרגת ברון ב-1835 ומ-1841 קיבל קצבה שנתית עד סוף חייו מבית הנבחרים השוודי.
זמן קצר לאחר הגיעו לסטוקהולם כתב ברצליוס ספר לימוד בכימיה עבור תלמידי הרפואה שלו, זו הייתה נקודת ההתחלה בקריירה ממושכת וארוכה בתחום הכימיה.
בעודו מבצע ניסויים כחלק מכתיבת ספר הלימוד הוא גילה את חוק היחסים הקבועים, שהראה כי חומרים אנאורגניים מורכבים מיסודות שונים ביחס קבוע למשקל החומר.
על מנת לתמוך בניסיונותיו הוא פיתח שיטה של כתיב כימי שבה קיבלו היסודות תגיות כתובות פשוטות כדוגמת O לחמצן או Fe לברזל – יחד עם היחסים ביניהם בתרכובת באמצעות מספרים.
ההבדל היחיד הוא שבמקום רישום המספר בתחתית האות כמקובל כיום (כדוגמת H2O) השתמש ברצליוס בכתיב עילי.
לזכותו של ברצליוס נזקפים גילוי היסודות הכימיים סלניום, תוריום וצריום, כמו כן היה ברצליוס הראשון שהצליח לבודד את היסודות צורן, טנטלום וזירקוניום.
תלמידים שעבדו במעבדה של ברצליוס גילו את הליתיום, הונדיום והלנתן.
רישומו של ברצליוס ניכר גם בתחום הביולוגיה.
הוא היה האדם הראשון שבצע הבחנה בין תרכובות אורגניות (כאלו המכילות פחמן) ותרכובות אנאורגניות, ובמיוחד הוא נודע כמי שיעץ לכימאי ההולנדי חרארדוס יוהנס מולדר (Mulder) בביצוע המחקר של תרכובות אורגניות כדוגמת קפה, תה וחלבונים שונים.
הביטוי הלועזי לחלבון, פרוטאין, נטבע על ידי ברצליוס, לאחר שמולדר שם לב לכך שלכל החלבונים יש כנראה אותה נוסחה אמפירית ושהם כנראה מורכבים מסוג אחד של מולקולה גדולה מאוד.
ברצליוס היה כותב-מכתבים פורה, ונהג לייעץ למדענים ידועי־שם רבים כדוגמת מולדר, קלוד לואי ברתולה (Berthollet), האמפרי דייווי, פרידריך ולר ואיילהרד מיטשרליך (Mitscherlich), ואימץ מדענים רבים ידועים פחות.
הוא היה פורה גם ככותב מדעי.
הוא פרסם למעלה מ-250 מאמרים ומ-1821 ועד 1848 ערך דו"ח שנתי על החידושים בכימיה ובפיזיקה.
ספר לימוד הכימיה שכתב יצא ב-5 מהדורות (האחרונה ב-1848) והיה מקובל כספר הקובע בנושא הכימיה.
ינקו ז'יאנו (ברומנית: Iancu Jianu; 1787 - 14 בדצמבר 1842, היה היידוק ולאכי נודע בחבל אולטניה.
ינקו ז'יאנו נולד בקרקאל, בחבל אולטניה, בנסיכות ולאכיה, למשפחת בויארים.
אביו, קוסטקה ז'יאנו, היה פחרניק ואיספרבניק וינקו היה הצעיר מבין ארבעת בניו.
יון גיקה תיאר את ינקו ז'יאנו כגבר קצר קומה, מוצק, סמוק לחיים, מגולח פרט לשפם קטן וצפוף.
הוא נהג לשאת באזורו שני אקדחים וסכין בעלת ידית עשויה מעצם ובידו הימנית החזיק רובה מאוזן.
סיפרו שהיה רוכב מצטיין, מיומן מאוד בשימוש בכלי נשק וצלף הקולע את כדורו בחור של טבעת.
הוא היה עולה על סוסו בזינוק, ללא שימוש באמצעי עזר כלשהם וגם מבלי להניח את ידו על הסוס.
ינקו ואחיו ירשו נחלות מאביהם ומצבם הכלכלי היה טוב.
ינקו ז'יאנו מוזכר בין ההיידוקים והפנדורים מחבל אולטניה שלחמו נגד פשיטות חיילי אוסמאן פאזוואנטואולו ואף יותר מזה, מסופר שבאחד הקרבות הוא פצע את אוסמאן פאזוואנטואולו בעינו ומאז כונה "פאזוואנטה שתום העין".
בפשיטות נגדיות שערכו ההיידוקים והפנדורים אל הגדה הדרומית של הדנובה הצליחו אלה, בהנהגת ינקו ז'יאנו, לעלות באש את בירת פאזוואנטואולו, וידין ואף להרוג את אוסמאן פאזוואנטואולו.
על פי מקורות אחרים פאזוואנטואולו הורעל על ידי רופאו היהודי בהוראת הסולטאן.
ב-1810, מסיבה לא ברורה, הרג ז'יאנו את חוכר האחוזה של ברנקובן (Brâncoveni) ומאז ועד 1817 התנהל, יחד עם חבורתו, כהיידוק.
ב-1812 נלכדו ינקו ז'יאנו וחבורתו על ידי השלטונות ונכלאו בקרקאל.
מקרקאל הועברו לקראיובה ומשם למשפט בבוקרשט.
במשפט נידונו לשישה חודשי מאסר ונשלחו לעבודות כפייה במכרה המלח בטלגה (Telega).
הימלטותו משם בחברת כנופייתו הביאה לפרסום הראשוני שלו.
בשנים 1813 - 1814 ז'יאנו שדד במחוז גורז' כמרים, בויארים ופקידי ממשל, רומנים ויוונים, ללא אפליה.
ב-1814 שוב נתפס על ידי השלטונות והובא לבוקרשט, למשפט בפני השליט.
השליט חנן אותו לאחר שהתחייב לפצות את הנשדדים ורכושו נתפס כערבון.
לאחר שאחיו של ינקו, אמזה, שילם סכום גדול לכיסוי נזקי מעשי השוד, הושבו לינקו אחוזותיו.
לפרסום רב נוסף זכה ז'יאנו ב-1815 בעקבות שוד מרכבת הדואר של השליט, שוד בו זכה בסכומים גדולים מאוד.
השלטונות הקצו כוח קבוע של 120 שכירים שנשלחו בעקבותיו, אך ינקו ז'יאנו חמק מהם בהצלחה.
בנובמבר 1816, לקראת החורף, פיזר ז'יאנו את חבורתו ובעצמו מצא לו מקום מקלט.
ב-17 באפריל 1817 השלטונות גילו את מקלטו, עצרו אותו והביאו אותו לבוקרשט למשפט.
ז'יאנו נידון לעונש מוות, אך לפני הוצאתו להורג נמצאה צעירה, סולטאנה גלציאנו (Sultana Gălăţeanu), מהמלוות של בת השליט, שהביעה את רצונה להינשא לנידון למוות ולפי המנהג העתיק נישואים כאלה זיכו את הנידון בחנינה.
ז'יאנו התחייב להפסיק את פעילותו כהיידוק וכך עשה.
הוא נשא את סולטאנה וחי חיים שקטים באחוזותיו.
תשלום הנזקים לנשדדים לא יצא לפועל, כי השליט ברח ובכך נפסקו המשפטים שנערכו נגדו אצל השליט.
עם פרוץ המהפכה של טודור ולדימירסקו השאיר ז'יאנו את רעייתו ואת ילדיו באחת מאחוזותיו והתייצב בפני ולדימירסקו כלוחם מתנדב.
ולדימירסקו מינה אותו קפטן של פנדורים ושלח אותו לנהל משא ומתן עם הפאשה של סיליסטרה.
באוגוסט 1821, לאחר דיכוי המהפכה, נעצר על ידי הפאשה.
לאחר שחרורו מהכלא הטורקי עבר לגור בבית קטן שהיה לו בבוסתן בכפר קילי (Chilii), כי על אחוזותיו הייתה השגחה.
הוא נעצר שוב ב-1823, בחשד שניסה להוליך מהפכה חדשה, אך החשדות הופרכו והוא שוחרר וחי חיים שקטים עד מותו ב-1842.
ז'יאנו נתפס בעיני העם הוולאכי כגיבור שלחם במדכאים וסייע לחלשים.
על עלילותיו נכתבו בלדות ומאוחר יותר נכתבו ספרים ואף הוסרט סרט קולנוע.
ברומניה, במחוז אולט, יש מועצה אזורית הנושאת את השם ינקו ז'יאנו, אך אין שום קשר בין ההיידוק ובינה, פרט לכך שפעם שדד את המנזר המקומי.
ינס מרטין לקמן (בשוודית: Jens Martin Lekman; נולד ב-6 בפברואר 1981 בגטבורג, שוודיה) הוא זמר, מלחין ומוזיקאי שוודי הידוע ביצירת מוזיקת פופ גיטרות רוויה בסימפולים וכלי מיתר, עם מילות שירים הנוטות להיות שנונות, רומנטיות ומלנכוליות.
שיריו של לקמן מושפעים ממוזיקאים כמו מוריסי, ג'ונתן ריצ'מן ובל וסבסטיאן, ולעיתים קרובות הוא מושווה לסטפין מריט (סולן מגנטיק פילדס), דייוויד ביירן וסקוט ווקר.
בין 2000 ל-2003 הקליט והפיץ לקמן את רוב חומריו באופן פרטי על גבי דיסקים צרובים.
מכיוון שאחד משיריו באותה תקופה נקרא Rocky Dennis' Farewell Song to the Blind Girl ("שיר הפרידה של רוקי דניס לנערה העיוורת"), בהשפעת הסרט "מסכה", התייחסו אל לקמן בשוגג בשם "רוקי דניס".
לקמן אמר כי מדובר היה ב"טעות": "מישהו חשב שזה שמי האמיתי כי כתבתי עליו שיר, ואז הרדיו אימץ את השם ולא הייתה לי הזדמנות לשנות את זה".
לקמן יישב את הבלבול ב-2004 עם הוצאת מיני-אלבום בשם Rocky Dennis in Heaven.
ב-2003 הוציא לקמן באופן עצמאי מיני-אלבום נוסף בפורמט תקליט 7 אינץ' בשם Maple Leaves.
בזכות הפצת ההקלטה גם על גבי דיסקים בעזרת חברת התקליטים העצמאית Service Records משוודיה באותה שנה, הפך לקמן לאמן ידוע במדינה.
השירים Maple Leaves ו-Black Cab נוגנו לעיתים קרובות ברדיו הממלכתי בשוודיה, וזמן קצר לאחר מכן הוחתם לקמן בחברת התקליטים האמריקאית Secretly Canadian להפצת אלבומיו מחוץ למדינה.
עם חברת התקליטים החדשה יצא לקמן לסיבוב הופעות עולמי והוציא ב-2004 את אלבום הבכורה When I Said I Wanted to Be Your Dog.
האלבום הכיל שירים שהוקלטו בין 2000 ל-2004, והופצו באופן עצמאי בעבר בחלקם.
הסינגל You Are the Light מתוך האלבום הפך ללהיט רדיו מצליח, הוא לווה בקליפ ששודר לעיתים קרובות בערוץ MTV הנורדי וב-ZTV.
בשוודיה הגיע האלבום למקום השישי במצעד הלאומי.
לקמן היה מועמד לשלושה פרסי גראמי שוודיים, שלושה פרסי P3 Guld ושלושה פרסי מניפסט - כולם בשוודיה.
האלבום הוכתר כאלבום השנה על ידי מגזין הצעירים השוודי Nöjesguiden.
בדצמבר 2003 הופיע לקמן עם חוזה גונזלס באולם הקונצרטים של גטבורג, הופעה שצולמה ושודרה בטלוויזיה הממלכתית בשוודיה ב-2005. ביוני של אותה שנה יצא דיסק האוסף, Oh You're So Silent Jens.
הוא איגד את שלושת המיני-אלבומים הראשונים של לקמן, ונוספו לו כמה שירים אחרים.
גרסת הכיסוי של לקמן לשיר Your Beat Kicks Back Like Death של סקאוט ניבלט הופיע באוסף SC100 של Secretly Canadian.
ב-5 בספטמבר 2007 הוציא לקמן את אלבומו השני בשוודיה, Night Falls Over Kortedala.
האלבום יצא בהפצה עולמית ב-7 באוקטובר באותה שנה והגיע למקום ה-192 במצעד 200 האלבומים של בילבורד ולמקום ה-24 במצעד העצמאי.
עם יציאת האלבום נתן לו אתר ביקורות המוזיקה פיצ'פורק ציון של 9 מתוך 10. האלבום נכלל במקום ה-23 ברשימת האלבומים הטובים של אותה שנה של המגזין וילג' ווייס, אשר סקר את דעתם של 577 מבקרי מוזיקה, והופיע גם ברשימת האלבומים הטובים של השנה של ה-New York Times.
ב-2012 יצא אלבומו השלישי של לקמן, I Know What Love Isn't.
במשך השנים התאפיינו הופעותיו של לקמן בסגנונות שונים: לעיתים הוא נוהג להופיע לבדו עם גיטרה ונגן דיסקים; לפעמים הוא מבצע גרסאות א-קפלה של שיריו; ובפעמים אחרות הוא מופיע בליווי מקהלה ורביעיית כלי מיתר.
בסיבוב ההופעות שקיים ב-2008 לווה על ידי להקה שהורכבה כולה מנשים לבושות לבן, שהוסיפו קולות רקע ואף כלי נשיפה.
2000 - The Insect EP (הוצאה עצמאית ב-20 עותקים)
2004 - I Killed a Party Again (הוצאה עצמאית ב-100 עותקים)
2005 - Oh You're So Silent Jens (אוסף סינגלים, מיני-אלבומים וקטעים שמופיעים בפעם הראשונה)
ינקו טיפסרביץ' (בסרבית: Јанко Типсаревић; נולד ב-22 ביוני 1984) הוא טניסאי סרבי מקצועני.
בשיאו (אפריל 2012) דורג במקום השמיני בעולם בדירוג סבב ה-ATP וכיום (יוני 2016) מדורג 553 בעולם.
עד לפציעתו בשנת 2014 היה טיפסרביץ' הטניסאי הסרבי השני בדירוג העולמי אחרי נובאק דיוקוביץ'.
הוא הגיע ל-11 גמרים וזכה ב-4 תארים ליחידים בסבב ב-ATP ובתואר אחד בזוגות.
הוא השיג שני ניצחונות על המדורג ראשון בעולם, נובאק דיוקוביץ'.
טיפסרביץ' החל לשחק בגיל 6. ב-2001 זכה באליפות אוסטרליה הפתוחה לנוער, והיה מספר 2 בדירוג העולמי לצעירים.
ב-2002 החל לשחק בסבב המקצועני.
בשנת 2005 נכנס לרשימת המאה מדורגים ראשונים.
ב-2008 הפסיד לרוג'ר פדרר בסיבוב השלישי של אליפות אוסטרליה הפתוחה בחמש מערכות, כאשר תוצאת המערכה החמישית הייתה 10-8. באוקטובר 2009 הגיע לראשונה לגמר טורניר ATP, טורניר מוסקבה, והפסיד בגמר למיכאל יוז'ני בשלוש מערכות.
באוקטובר 2011 הוא העפיל לגמר אליפות מלזיה הפתוחה בקואלה לומפור, ניצח את מרקוס בגדאטיס בשתי מערכות וזכה בתואר הראשון שלו.
בהמשך החודש הוא זכה גם בקרמלין קאפ במוסקבה, לאחר שניצח בגמר את ויקטור טרוצקי בשתי מערכות.
באוקטובר 2011 טיפסרביץ' העפיל לגמר אליפות סנקט פטרבורג הפתוחה והפסיד למרין צ'יליץ' בשלוש מערכות.
בינואר העפיל לגמר טורניר צ'נאי והפסיד למילוש ראוניץ' בשלוש מערכות.
באליפות אוסטרליה הפתוחה הפסיד בסיבוב השלישי לרישאר גאסקה מצרפת בשלוש מערכות.
באליפות צרפת הפתוחה הפסיד בשמינית הגמר לניקולס אלמגרו בשלוש מערכות.
בטורניר שטוטגרט העפיל לגמר, ניצח את חואן מונקו הארגנטינאי בשלוש מערכות וזכה בתוארו השלישי.
בטורניר גסטאד בשווייץ העפיל לגמר, והפסיד לתומאס באלוצ'י הברזילאי בשלוש מערכות.
בווימבלדון הפסיד בסיבוב השלישי למיכאל יוז'ני מרוסיה בארבע מערכות.
בטורניר הטניס באולימפיאדת לונדון הפסיד בשמינית הגמר לג'ון איסנר בשתי מערכות.
בטורניר טורונטו, העפיל לחצי הגמר, והפסיד לנובאק ג'וקוביץ' בשתי מערכות.
באליפות ארצות הברית הפתוחה העפיל לרבע הגמר, והפסיד לדויד פרר בחמש מערכות, לאחר שנוצח בשובר שוויון של המערכה החמישית.
בטורניר בנגקוק העפיל לחצי הגמר, והפסיד לז'יל סימון מצרפת בשתי מערכות.
בטורניר טוקיו הפסיד ברבע הגמר למילוש ראוניץ' בשלוש מערכות.
בטורניר שאנגחאי הפסיד בשמינית הגמר לטומי האס מגרמניה בשתי מערכות.
בינואר זכה בטורניר צ'נאי בהודו לאחר שניצח את רוברטו באוטיסטה מספרד בשלוש מערכות.
באליפות אוסטרליה הפתוחה הפסיד בשמינית הגמר לניקולאס אלמגרו, לאחר שפרש במהלך המערכה השנייה עקב פציעה.
באליפות צרפת הפתוחה הפסיד בסיבוב השלישי למיכאל יוז'ני בשלוש מערכות.
בווימבלדון הפסיד בסיבוב הראשון לוויקטור טרויצקי אף הוא מסרביה.
באליפות ארצות הברית הפתוחה הפסיד לדוויד פרר בסיבוב הרביעי.
טיפסרביץ' לא השתתף בטורנירים ב-2014 עקב פציעה, ובמאי אותה שנה עבר ניתוח ברגלו.
בשנת 2015 הוא חזר לשחק אך מיעט להשתתף בטורנירים.
גם במחצית הראשונה של 2016 לא הרבה להשתתף בטורנירים ולא זכה להישגים משמעותיים.
ב-2017 הוא חזר לשחק, אך החל מסוף 2017 הוא כמעט ולא שיחק עקב פציעות.
טיפסרביץ' מייצג את נבחרתו בגביע דייוויס החל משנת 2000. תחילה ייצג את נבחרת יוגוסלביה ואחר כך את סרביה ומונטנגרו ומ-2007 את נבחרת סרביה.
ב-2010 סייע לנבחרתו להעפיל לגמר ראשון, בדרך לזכייה היסטורית, לאחר שניצח בחצי הגמר את תומאש ברדיך וראדק סטפנק מצ'כיה.
המאזן שלו בגביע ביחידים, 32 ניצחונות ו-13 הפסדים, ובזוגות, 7 ניצחונות מול 3 הפסדים.
בשנת 2013 סייע לנבחרתו להעפיל לגמר גביע דייוויס, לאחר שניצח במשחק המכריע בשלב חצי הגמר את ואסק פוספיסיל מנבחרת קנדה, אך עקב פציעה נבצר ממנו להשתתף בגמר הגביע.
ב-4 ביולי 2010 נישא לביליאנה סאסויק.
יָנֵץ לוי (נולד ב-14 ביוני 1975) הוא סופר, תסריטאי, אמן במה ועורך ישראלי, זוכה פרס הספריות הציבוריות לשנת 2010, פרס דבורה עומר לשנת 2016 ולשנת 2024 ופרס ראש הממשלה ע"ש לוי אשכול לשנת 2021. בין השנים 2011–2013 שימש כסופר הבית של הוד השרון.
לוי מופיע על הבמה במופע תיאטרלי מוזיקלי וכן עורך מפגשי סופר, בהם הוא מספר על כתיבת ספריו ועל יצירתו.
לוי נולד למשפחה בת שמונה נפשות, לאב ממוצא תימני, שהיה יוצא מחתרת לח"י ועיתונאי דבר ולאם ממוצא פולני שחזרה בשאלה ועזבה את העולם החרדי.
עם אחיו נמנים רצף לוי, פרופסור, חוקר בריאות הציבור, באוניברסיטת MIT, רשף לוי, תסריטאי ובמאי ישראלי, רחל לוי הרץ, דוקטור ומרצה ללימודי מגדר, ורגב לוי, תסריטאי שהלך לעולמו בגיל צעיר.
רוב ילדותו עברה עליו בכפר סבא.
בצעירותו למד ציור וצילום ואף הציג תערוכות.
לוי שירת בצה"ל ביחידת מודיעין.
עם שחרורו מהצבא החל לעסוק בכתיבה ועריכה.
הוא למד במסגרת התוכנית הבין-תחומית לתלמידים מצטיינים ע"ש עדי לאוטמן באוניברסיטת תל אביב.
בתוכנית זו למד בין השאר תרבות הודו, יהדות ופילוסופיה.
החל מ-2007 לוי מחבר סדרת ספרי הילדים "הרפתקאות דוד אריה" (הוצאת זמורה ביתן; אייר: יניב שמעוני), ונכון לשנת 2022 יצאו בסדרה שישה ספרים.
הסדרה זכתה להצלחה מסחרית ולתשבחות הביקורת.
הסדרה מלווה באתר אינטרנט של הדמות הספרותית דוד אריה.
באתר פעילויות לעידוד קריאה, כתיבה ויצירתיות.
הסדרה מתפרסמת בהודו וארצות התת-יבשת ההודית, ביפן, בצ'כיה, בקוריאה הדרומית, במקדוניה, בהונגריה, ברוסיה, בטורקיה ובסין.
בסין זוכה סדרת הספרים להצלחה יוצאת דופן.
בשנת 2015 התפרסמה מהדורה בערבית של "הרפתקאות דוד אריה בערבות רומניה" בתרגומו של עלאא חליחל.
לוי כתב את הספר "סיפורי איש היער" אסופת מעשיות צמחים ארצישראליים (הוצאת זמורה ביתן).
ב־2013 התפרסמה מהדורת טיולים של בשם "סיפורי איש היער - אגדות לטיולים".
בשונה מהספר בצורתו המקורית, מהדורת הטיולים קטנה יותר ובכריכה רכה והיא נועדה למטיילים בישראל.
במרץ 2014 התפרסם בהוצאת זמורה ביתן "המורה דרורה לא מפלצת", רומן לבני הנעורים המספר על ימי בית ספר ומבוסס על חוויות ילדות של לוי.
את הספר אייר יניב שמעוני.
כמו כן פרסם לוי ספר סיפורים למבוגרים בשם "סיפורים מי תהום" (הוצאת הקיבוץ המאוחד) ורומן למבוגרים בשם "הימאליה בשר ודם" (הוצאת זמורה ביתן).
באוגוסט 2015 התפרסם "תוחלת החיים של אהבה", רומן אוטוביוגרפי למבוגרים פרי עטו של לוי, המבוסס על סיפור אמיתי, סיפור משפחתי על רקע מחלתו ופטירתו של אחיו רגב לוי.
ביוני 2016 התפרסמה מהדורה מחודשת של הרומן "הימאליה בשר ודם".
בדצמבר 2017 פרסם לוי את ספר הילדים "כשסבא אליהו היה קטן" (הוצאת זמורה ביתן; אייר: אבי בלייר), המבוסס על סיפורי ילדותו של אביו של לוי.
הספר נכלל ברשימת מצעד הספרים של משרד החינוך לשנת תשע"ט.
במאי 2019 התפרסם הספר השני בסדרת סבא אליהו - "כשסבא אליהו היה קטן 2 - מבול של צרות" (הוצאת זמורה ביתן; אייר: אבי בלייר) ולאחר זמן קצת נכנס לרשימות רבי המכר.
בספטמבר 2022 התפרסם הספר השלישי בסדרה זו - "כשסבא אליהו היה קטן - אין כמו בבית", וכמו קודמיו הוא נכנס לרשימות רבי המכר זמן קצר לאחר פרסומו.
בשנת 2023 יצא לאור הספר הרביעי והאחרון בסדרה זו ונכנס מיידית לרשימות רבי המכר.
בינואר 2019 התפרסמה הנובלה "הספד לאגרנט" מאת לוי כספר שמע ב-iCast בהקראתה של גילה אלמגור.
הנובלה לא ראתה אור כספר מודפס או אלקטרוני לפני כן.
"הספד לאגרנט" מספר על אגרנט, כותב ההספדים של קיבוץ.
חבר קיבוץ וחברת קיבוץ מבקשים ממנו שיכתוב להם הספד עוד בחייהם, אלא שאגרנט מת, והשניים יוצאים למאבק על ההספד האחרון שהותיר אחריו.
להפתעתם, אלמנתו של אגרנט, דלינקה השותקת, מסרבת לחשוף את ההספד.
ביולי 2021 התפרסם ספר הילדים "הנסיכה אביגיל ובית החרושת לרגשות" מאת לוי.
הספר הוא מעשיית מדע בדיוני על ממלכה תרגשיה שהרגשות של כל תושביה נשאבים.
גיבורת הסיפור היא הנסיכה אביגיל, והיא מתמודדת מול מר טייקונוביץ', ששכנע את המלך לשאוב את כל הרגשות בממלכה ולאחר מכן החל למכור את אותם הרגשות לבני הממלכה בפחיות שתייה.
עם צאתו זכה הספר לביקורות מהללות.
הספר עוסק במקומם של רגשות בחיינו ובשאלה האם רגשות שליליים הם בעצם חיוביים.
בדצמבר 2024 זכה הספר בפרס דבורה עומר לספרות ילדים ונוער.
לוי תרם מחצית מסכום הפרס לארגוני השלום פורום המשפחות השכולות הישראלי הפלסטיני ולמיזם השלום הגיע הזמן בראשות מעוז ינון ומיקה אלמוג.
בהודעה לתקשורת מסר לוי: "בחרתי לתרום את הפרס לארגונים שמציעים אלטרנטיבה למדיניות הנקם והמלחמה שמציעה הממשלה.
בימים בהם הממשלה מפיצה תרעלה ומדרדרת אותנו למלחמת שווא נוראית, הארגונים החברתיים בוחרים לבנות עבורנו הווה ועתיד שפויים יותר".
במסגרת ריאיון של לוי במוסף 7 לילות של עיתון ידיעות אחרונות לרגל צאת הספר לוי קרא לממשלת ישראל לשנות את ניהול ההתמודדות עם הקורונה ולהציב את השמירה על רווחת הילדים ועולמם בראש סדר העדיפויות:"ההנהגה מנותקת מעצם קיומם של הילדים כבני אנוש, שיש להם עולם שלם של תוכן, רגשות, צרכים וזכויות.
מקובל להגיד בשנים האחרונות שהילדים הפכו בתרבות שלנו למרכז כי כולנו הורי הליקופטר, וכולנו כל הזמן רק מסתובבים ורצים לרצות אותם, והנה הגיעה הקורונה, והתברר שהם לא חשובים בכלל." בסוף אפריל 2025 התפרסם ספר הילדים "קובי לץ - אסטרונאוט בחלל!" מאת לוי, באיורו של מנחם הלברשטט.
זהו ספר ראשון בסדרת ספרים חדשה שבמרכזה הגיבור קובי לץ, ליצן כושל שבכל ספר בסדרה מנסה לעבוד בעבודה אחרת.
בפברואר 2016 עלתה הצגת הילדים בערבית, בהשתתפות הקהל, "עמו אוסאמה" ("דוד אריה") בתיאטרון אלמינא ביפו.
זהו מחזה המבוסס על הספר הראשון בסדרת הרפתקאות דוד אריה שתורגם לערבית, כמוזכר לעיל.
בחודש דצמבר 2017 עלתה בתיאטרון הלאומי הבימה ההצגה "הרפתקאות דוד אריה והמכשפה חמתותה" מאת לוי, בבימוי של רועי שגב ובכיכובו של טל מוסרי.
את המוזיקה להצגה יצרו דידי שחר וטל בלכרוביץ'.
במרץ 2019 עלה מופע בידור תיאטרלי מוזיקלי "הרפתקאות ינץ לוי" שיצר לוי.
במופע משתתף לוי עצמו, והוא פוגש במהלכו על הבמה דמויות מוכרות מספרי הילדים פרי עטו, כגון דוד אריה, סבא אליהו, המורה דרורה ואיש היער.
את הדמויות מגלם השחקן בן פרי.
את שירי המופע יצרו רואי לוי וגלעד ויטל שמעון (חברי להקת שוטי הנבואה) בשיתוף עם לוי.
במאי 2021 חזר המופע לבמות אחרי שהופסקה פעילותו בהתאם לתקנות הקורונה.
ביולי 2024 עלתה בבכורה קומדיית המחול "מופע החלומות של ג'וקלינה בלרינה ורקדני הכדורגל", שיצר לוי בשותפות עם רעייתו הכוריאוגרפית ענבל אושמן.
ההצגה מספרת על הרקדנית הג'וקית ג'וקלינה בלרינה שמבקשת להגשים את חלומה ולהיעשות רקדנית על הבמה.
במרץ 2025, במסגרת פסטיבל פליציה בלומנטל למוזיקה, עלתה בבכורה "הנסיכה אביגיל ובית החרושת לרגשות - יצירה למספר ולתזמורת", פרי שיתוף פעולה בין לוי למלחין אבנר דורמן.
היצירה מבוצעת בידי לוי ותזמורת המהפכה בניצוחו של רועי אופנהיים, והיא עיבוד לספר בעל אותו השם מאת לוי.
ביצירה זו לוי מספר את סיפורה של הנסיכה אביגיל בעוד התזמורת מנגנת נושאים מוזיקליים של הרגשות השונים ומרכיבים נוספים בסיפור, וזאת בווריאציות משתנות בהתאם להתפתחות העלילה.
לוי כתב את היצירה, ואילו דורמן הלחין את המוזיקה.
ב-8 בינואר 2026 עלה לשירותי ההאזנה השונים כגון ספוטיפיי ואפל מיוזיק אלבום של היצירה המוזיקלית בביצוע לוי ותזמורת המהפכה.
לטלוויזיה כתב לוי בין השאר לסדרת הדרמה "חמישה גברים וחתונה" (ערוץ 10), לסדרה הדוקומנטרית "לונדון פינת בן יהודה" בהנחיית ירון לונדון (ערוץ 10 ו-yes), ולסדרה "שירות חדרים" (ערוץ 2).
בחודש ספטמבר 2014 עלתה בערוץ הטלוויזיה החינוכית הישראלית תוכנית שכתב ומנחה לוי.
התוכנית קרויה "מה הסיפור?", ולוי משוחח בה עם ילדים על ספרים ועל סוגיות חיים העולות בקריאה כגון אלימות, יחסי אחים, חברת הילדים ועוד.
בדצמבר 2022 עלתה לשידור בערוץ כאן 11 סדרת הדרמה "קרתגו" שיצר לוי ביחד עם אחיו רשף לוי ותומר שני.
הסדרה מגוללת עלילה בדיונית בהשראת סיפור לוחמי המחתרות בתקופת המנדט הבריטי, אשר גורשו למחנה מעצר מבודד, מחנה קרתגו בסודאן.
אביהם של האחים לוי היה עצור במחנות כליאה לעצירי המחתרות.
באוגוסט 2024 החל לוי לשדר את "הרפתקאות ינץ לוי", תוכנית רדיו והסכת לילדים ולכל המשפחה בכאן הסכתים וברשת כאן תרבות.
בתוכנית, המבוססת על המופע באותו השם, לוי מארח דמויות אהובות מתוך ספריו במערכונים הומוריסטיים ופינות קבועות.
כל פרק עוסק בנושא אחר, כגון אהבה ראשונה, סקרנות והקשבה.
ההסכת זמין בכל שירותי ההאזנה ומשודר בשבתות ברשת "כאן תרבות".
בעבר שימש לוי כעורך בכיר בהוצאת "ידיעות ספרים".
בין תרגומיו "אוטוביוגרפיה או סיפור ניסויי עם האמת" מאת מהאטמה גנדי (הוצאת אסיה, בליווי פתח דבר וההערות מאת לוי) ו"הרפתקאות וזלי ג'קסון" מאת ויליאם סארויאן (הוצאת חרגול).
לוי מפרסם מאמרים וטורים בנושאי חברה, חינוך, פוליטיקה ולשון במגוון עיתונים ואתרי אינטרנט.
בעבר שידר תוכניות רדיו, ברדיו מהות החיים, בנושא שפה, תרבות וחינוך.
לוי נשוי לכוריאוגרפית והרקדנית ענבל אושמן, ולהם ארבעה ילדים.
"הרפתקאות דוד אריה בערבות רומניה", הספר הראשון בסדרה "הרפתקאות דוד אריה", זכה במדליית כסף במסגרת פרס מוזיאון ישראל לאיור ספר ילדים על שם בן-יצחק וכן בפרס הספריות הציבוריות לשנת 2010. הזוכה בפרס נבחר בידי המנהלים והמנהלות של הספריות הציבוריות ברחבי הארץ.
פרס שרת התרבות והספורט ע"ש דבורה עומר בקטגוריית ספר הילדים או הנוער המושאל ביותר בספריות הציבוריות לשנת 2016.
פרס ראש הממשלה ע"ש לוי אשכול לשנת 2021.
פרס שר התרבות ע"ש דבורה עומר לספרות ילדים ונוער לשנת 2024, על ספרו "הנסיכה אביגיל ובית החרושת לרגשות"
פרס מפעל חיים מטעם המרכז לחדשנות בחינוך לשנת 2025.
סיפורים מי תהום (הוצאת הקיבוץ המאוחד), 2001
הימאליה בשר ודם (הוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר, 2005).
הרפתקאות דוד אריה בערבות רומניה (זמורה-ביתן, 2007; איורים – יניב שמעוני).
הרפתקאות דוד אריה בג'ונגל הסיבירי (זמורה-ביתן, 2009; איורים – יניב שמעוני).
סיפורי איש היער: מבחר אגדות מהטבע הישראלי (כנרת זמורה-ביתן דביר, תשע"א 2010; איורים – ליאורה גרוסמן).
הרפתקאות דוד אריה במדבר השווייצרי (זמורה-ביתן, 2010; איורים – יניב שמעוני).
הרפתקאות דוד אריה בקוטב המערבי (זמורה-ביתן, 2011; איורים – יניב שמעוני).
הרפתקאות דוד אריה ביערות הסהרה (זמורה-ביתן, 2012; איורים – יניב שמעוני).
המורה דרורה לא מפלצת (כנרת, זמורה-ביתן, 2014; איורים – יניב שמעוני).
הרפתקאות דוד אריה באוקיינוס הטיבטי (2014; איורים – יניב שמעוני).
תוחלת החיים של אהבה (כנרת זמורה ביתן, 2015).
כשסבא אליהו היה קטן (זמורה ביתן, 2017; איורים – אבי בלייר).
כשסבא אליהו היה קטן 2 – מבול של צרות (זמורה ביתן, 2019; איורים – אבי בלייר).
הנסיכה אביגיל ובית החרושת לרגשות (כנרת זמורה דביר, 2021; איורים – אבי בלייר).
כשסבא אליהו היה קטן 3 – אין כמו בבית (זמורה ביתן, 2022; איורים – אבי בלייר)
כשסבא אליהו היה קטן 4 – האמת כל האמת ורק האמת (זמורה ביתן, 2023; איורים – אבי בלייר).
קובי לץ – אסטרונאוט בחלל (2025; איורים – מנחם הלברשטט)
ינס ירמיס הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעמדת הקשר האחורי.
ירמיס נודע ביכולת התיקול ובראיית המשחק שלו.
את החלק המרכזי בקריירה שלו העביר בבאיירן מינכן וסייע לה לזכות בליגת האלופות בעונת 2001. כעבור שנה, היה חלק מרכזי בהגעתה של נבחרת גרמניה לגמר מונדיאל 2002.
ירמיס, שגדל בגרמניה המזרחית, הצטרף לדינמו דרזדן בגיל 12. ובשנת 1993, בגיל 19, עלה לבוגרים.
ירמיס מיעט לשחק בדינמו דרזדן, ובשנת 1995 עבר למינכן 1860, שם שיחק שלוש עונות, וסייע לקבוצה להעפיל לגביע אופ"א.
במהלך שלוש העונות במינכן 1860, צבר ירמיס 30 כרטיסים צהובים ושני כרטיסים אדומים.
בשתי העונות האחרונות של ירמיס בבאיירן מינכן, סבל מפציעות רבות ונאלץ לפרוש ממשחק פעיל בגיל 32 בלבד.
ירמיס צבר 160 הופעות וכבש שישה שערים במדי באיירן מינכן, כאשר החשוב שבהם היה שער ניצחון על ריאל מדריד בחצי גמר ליגת האלופות, בדרך לזכייה בשנת 2001.
ירמיס ערך בכורה בנבחרת גרמניה בשנת 1997, וייצג את גרמניה במונדיאל 1998, יורו 2000, מונדיאל 2002 בו גרמניה הפסידה בגמר לנבחרת ברזיל, ויורו 2004, בו הודחה גרמניה כבר בשלב הבתים עם שתי נקודות בלבד.
לאחר כישלון זה, פרש ירמיס מהנבחרת והצהיר שבכוונתו להשקיע את מאמציו בבאיירן מינכן.
ינס נובוטני הוא כדורגלן עבר ששיחק בעיקר בבאייר לברקוזן ובנבחרת גרמניה בעמדת הבלם.
נובוטני היה במשך שנים שיאן ההרחקות בבונדסליגה, כאשר צבר שמונה כרטיסים אדומים במהלך הקריירה בבונדסליגה.
במאי 2017 השווה את שיאו לואיז גוסטבו.
נובוטני שיחק במועדון הנוער של קרלסרוהה ועלה לקבוצה הבוגרת בשנת 1991, בגיל 17. נובוטני השתלב במהרה בקבוצה, ועוד בטרם מלאו לו 20 שנים, סייע לקבוצה לסיים במקום החמישי בבונדסליגה בשנת 1993, ולהעפיל לגביע אופ"א בעונה העוקבת, בו הודחה קרלסרוהה בפנדלים מול אוסטריה זלצבורג בחצי הגמר.
נובוטני שיחק בקרלסרוהה חמש עונות, בהן הקבוצה שמרה על יציבות יחסית בצמרת הבונדסליגה, ועזב בשנת 1996 לאחר שצבר 103 הופעות בבונדסליגה, בהן כבש שבעה שערים.
בקיץ 1996 חתם נובוטני בבאייר לברקוזן, ושיחק בקבוצה זו במשך עשור, וכבר בעונה הראשונה שלו בקבוצה, 1996/97, סיימה לברקוזן במקום השני אחרי באיירן מינכן.
נובוטני הפך עד מהרה לעוגן הגנתי בקבוצה, ביחד עם קארסטן ראמלו, והקבוצה סיימה בתקופתו במקום השני בבונדסליגה עוד שלוש פעמים נוספות, אך לא הצליחה לזכות באליפות.
הצלחתו הגדולה של נובוטני בקבוצה הייתה בליגת האלופות בעונת 2001/02, בה הקבוצה הגיעה עד למשחק הגמר, בו הפסידה 2-1 לריאל מדריד, במשחק בו נובוטני לא שיחק מאחר שנפצע והוחלף בגומלין של חצי הגמר מול מנצ'סטר יונייטד כבר בדקה העשירית.
אותה פציעה גרמה לנובוטני להחמיץ את מונדיאל 2002 וכמעט את כל עונת 2002/03, בה לברקוזן ספגה 56 שערים והייתה לאחת ההגנות החלשות בליגה, בהיעדרו של נובוטני, ואף כמעט נשרה אל הבונדסליגה השנייה.
בעונה העוקבת, כאשר נובוטני שב מהפציעה, לברקוזן חזרה אל הצמרת, סיימה במקום השלישי והעפילה שוב לליגת האלופות.
בשנת 2006 עזב נובוטני את לברקוזן, אחרי עשר עונות, בהן כבש ארבעה שערים ב-231 הופעות בבונדסליגה.
בקיץ 2006 חתם נובוטני במועדון הקרואטי דינמו זאגרב על חוזה לשלוש שנים.
בתחילת דרכו בקבוצה, שיחק מספר משחקים אף על פי שסבל מפציעה.
נובוטני שב ממשחק ידידות של נבחרת גרמניה בו שיחק 90 דקות למרות הפציעה, וביקש ממאמנו לשחק במשחק ליגה מאחר שאשתו וילדיו הגיעו לזאגרב במיוחד, ומאמנו שיתף אותו במשחק בחוסר רצון.
פציעתו של נובוטני החמירה בעקבות משחק זה.
והוא נאלץ לעבור ניתוח שהשבית אותו שוב לתקופה ארוכה.
בינואר 2007 הודיע נובוטני על פרישה מכדורגל, מאחר שלטענתו לא יוכל בגיל 33 לחכות עשרה חודשים עד שיחלים מהפציעה, כפי שהשתמע מתחזיות הרופאים.
לנובוטני 48 הופעות בנבחרת גרמניה, בהן כבש שער אחד.
נובוטני ייצג את גרמניה ביורו 2000 וביורו 2004, בשניהם לא צלחה הנבחרת הגרמנית את שלב הבתים, ובמונדיאל 2006 שנערך בגרמניה, אליו זומן עקב ניסיונו, על אף שלא שיחק שנתיים במדי הנבחרת.
עם זאת, שימש בעיקר גיבוי מהספסל לפר מרטסאקר וכריסטוף מצלדר, ושיחק רק במשחק על המקום השלישי.
את מונדיאל 2002, בו הפסידה נבחרתו במשחק הגמר לנבחרת ברזיל, החמיץ נובוטני בגין פציעה ארוכה.
ינס טוט הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעמדת הקשר ההגנתי.
הוא נודע בשל תקופותיו בקבוצות פרייבורג, ורדר ברמן ושטוטגרט.
בנוסף, שיחק ב-3 משחקים במדי נבחרת גרמניה והוא השתתף עמה ביורו 1996.
טוט שיחק כנער במועדון מהעיר נינבורג, ובגיל 19 החל לשחק במועדון TSV הבלסה.
בשנת 1991 עבר לשחק בפרייבורג ביחד עם מאמנו פולקר פינקה.
המועדון שיחק אז בליגת הבונדסליגה השנייה.
בעונת 1993 כבש טוט 11 שערים ב-42 משחקים, והיה חלק חשוב בעלייתה של פרייבורג אל הבונדסליגה מהמקום הראשון, בפעם הראשונה בתולדות המועדון.
בעונה הראשונה של פרייבורג בבונדסליגה הקבוצה ניצלה מירידה במחזורי הסיום, אך בעונה השנייה של הקבוצה בבונדסליגה, טוט היה שותף, ביחד עם שחקנים כירג היינריך ורודולפו קרדוסו להישג היסטורי בו הקבוצה סיימה במקום השלישי המפתיע, בעונה שאף כללה ניצחון גדול בתוצאה 5-1 על באיירן מינכן.
טוט שיחק עונה נוספת בפרייבורג, בה סיימה הקבוצה במקום ה-11, ובסיומה עזב את הקבוצה בקיץ 1996, לאחר שהבקיע 29 שערים ב-168 הופעות.
בקיץ 1996 חתם טוט בוורדר ברמן, כגיבוי לדיטר איילטס בן ה-31 וכתחליף למירקו ווטאבה בן ה-40 שעזב את הקבוצה.
טוט שיחק בקבוצה במשך שלוש עונות, בהן צבר 72 הופעות והבקיע שישה שערים.
עם ורדר ברמן טוט זכה בגביע הגרמני בשנת 1999, לאחר ניצחון בפנדלים על באיירן מינכן, במשחק שהסתיים בתוצאה 1-1 לאחר 120 דקות.
ורדר ברמן נהנתה מהחמצות של שטפן אפנברג ולותר מתאוס, וניצחה על אף שטוט החטיא קודם לכן את הפנדל שלו ובאיירן מינכן נראתה בדרך לניצחון.
בקיץ 1999 חתם טוט בשטוטגרט.
טוט שיחק במועדון עד לפרישתו בשנת 2003, אך מיעט להופיע עקב פציעות מרובות, ובסך הכל הבקיע שער אחד ב-41 הופעות.
לטוט שלוש הופעות במדי נבחרת גרמניה.
את הבכורה ביצע טוט במשחק ידידות מול נבחרת הונגריה בשנת 1994, שהסתיים בתיקו ללא שערים.
טוט זומן על ידי ברטי פוגטס המאמן לסגל נבחרת גרמניה ליורו 1996 ברגע האחרון בגין פציעות של שחקנים, אך לא שיחק דקה בטורניר זה, בו זכתה הנבחרת הגרמנית.
טוט עבד לאחר פרישתו כעיתונאי בעיתון הגרמני הנפוץ דר שפיגל, ואחר כך עבד כמאמן נוער בהמבורג ובהמשך בוולפסבורג.
בהמשך כיהן כמנהל ספורטיבי בבוכום, עד לפיטוריו בשנת 2013.
בינואר 2017 מונה טוט כמנהל מקצועי בהמבורג.
ינס פיטר יאקובסן (; 7 באפריל 1847 – 30 באפריל 1885; בעברית נפוץ הכתיב ינס פטר יעקבסן, ובאנציקלופדיה העברית הוא נקרא ינס פטר יעקובסן) היה מדען, סופר ומשורר דני.
נחשב לאבי הספרות הנטורליסטית בסקנדינביה, ולאחד ממבשריה של הספרות המודרניסטית באירופה.
הושפע מצ'ארלס דרווין ומגאורג ברנדס.
זמן קצר אחרי יום הולדתו ה-38, נפטר בעיירת הולדתו תיסטד () ממחלת השחפת, שבה לקה 12 שנים קודם.
ינס פיטר יאקובסן נולד ב-7 באפריל 1847 בתיסטד, עיירה קטנה בצפון-מערב יוטלנד (Jutland).
יאקובסן (כונה בילדותו "פיטר") היה בנם הבכור של הזוג בנת'ה (Benthe) והסוחר כריסטיאן (Christian) יאקובסן.
מלבדו היו לזוג עוד שני בנים ושתי בנות, אחת מהן נפטרה בגיל צעיר.
בילדותו בילה רבות בחיק הטבע, הרבה לשחק עם בני גילו והיה בעל נטייה לחולמנות.
נופי ילדותו וחולמנותו באו מאוחר יותר לידי ביטוי ביצירתו הספרותית.
מגיל צעיר נטה הן למדעים – בייחוד לבוטניקה – והן לשירה.
כילד כתב מספר שירים ובהם חוזר מוטיב החלום.
הוריו שזיהו בו כישרון עודדו אותו ושלחוהו ב-1851, בהיותו בן 4 בלבד, ללימודים בבית הספר בת'יסטד.