tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אחר כך עשה לימודי פוסט דוקטורט במרכז תעופת החלל ע"ש גודרד של נאס"א במדינת מרילנד בארצות הברית.
בשנת 1988 חזר לישראל והצטרף לסגל האוניברסיטה העברית.
החל משנת 2001 הוא מכהן בה כפרופסור מן המניין למדעי האטמוספירה.
החל משנת 2014 מכהן גם כסגן פרופסור למדעי האטמוספירה באוניברסיטאות טקסס A&M ובאוניברסיטת ננג'ינג בסין.
פרופ' רוזנפלד חוקר את השפעות זיהום האוויר על העננים, הגשם ומערכת האקלים, כולל מחקרי זריעת עננים להגברת כמויות המשקעים.
פרופ' רוזנפלד הראה שזיהום האוויר יכול בתנאים מסוימים לגרום להפחתה בכמויות הגשם, במיוחד באזורים הרריים.
הוא הראה שבעננים מפותחים אנכית זיהום האוויר דוחה את היווצרות הגשם לגבהים גדולים יותר, ולפיכך להביא להגדלת עוצמתו כאשר הוא לבסוף נופל, וכמו כן להגדלת הסיכוי שהסופות תיצורנה אבני ברד גדולות.
זיהום האוויר יכול להגדיל גם את הסיכוי שהסופה תיצור טורנדו.
פרופ' רוזנפלד גם הראה שזריעת העננים בשולי סופת הוריקן באמצעות חלקיקי עשן היגרוסקופי יכולה להקטין את עוצמת הסופה, מכיוון שהזריעה מגבירה את עוצמתם על חשבון העוצמה המקסימלית של הסופה מסביב לעין ההוריקן.
דניאל רוזנפלד הוא נשוי ואב לשני ילדים.
פרופ' רוזנפלד זכה בפרסי הערכה רבים לפועלו:
פרס ע"ש סומי לתרומתו למדידת עננים ומשקעים מלוויינים, מאת האגודה המטאורולוגית האמריקאית AMS.
פרס האיגוד המטארולוגי העולמי WMO לחקר השפעת האדם על שינויי מזג אוויר.
פרופ' רוזנפלד זכה בפרס לנדאו לשנת 2005.
פרס שפר לחקר השפעת האדם שינויי מזג אוויר, מאת האגודה האמריקאית לשינויי מזג אוויר (Weather Modification Association)
פרס הידידות למומחים זרים, מאת ממשלת סין העממית.
פרס אמ"ת למדעים מדויקים לשנת 2015.
דניאל שושן (נולד ב-11 בפברואר 1957) הוא אמן ישראלי רב-תחומי העוסק במיצב, ציור, פיסול, וידאו ומולטימדיה.
הוא פרופסור וחבר סגל בפקולטה לארכיקטורה בטכניון בחיפה הוא מכהן כראש המעבדה לאדריכלות ואמנות ניסויית.
דניאל שושן נולד בשנת 1957 בבית שאן, כבנם הרביעי (מתוך שמונה ילדים) של סול אביטבול ואליהו שושן, שהיגרו ממרוקו בתחילת שנות ה-50. שושן התחנך בילדותו ונעוריו בחינוך הדתי ואף זכה בחידון תנ"ך לאומי לילדים.
בשנת 1970 נבחר שושן להדליק משואה ביום העצמאות ה-22 למדינת ישראל, כנציג הילדים בקו העימות.
בשנת 1980 החל שושן את לימודיו במחלקה לאמנות בבצלאל, אותם סיים בהצטיינות.
כאות הצטיינות, נבחר שושן על ידי המנחה שלו, האמן פנחס כהן גן, להציג את עבודותיו בתערוכת יחיד נודדת ברחבי ישראל.
במהלך לימודיו בבצלאל נידון שושן למאסר בכלא צבאי בשל התנגדותו למדיניות צה"ל במלחמת לבנון הראשונה ובשטחים הכבושים, ובשל סירובו לשירות מילואים.
עם סיום לימודיו בבצלאל, החל שושן את לימודיו לתואר השני באוניברסיטת קולומביה בניו יורק, שם קיבל מלגת הצטיינות.
בשנת 1989 ייצג שושן את ישראל בביאנלה לאמנות בסאו-פאולו.
הוא הציג במוזיאון לאומנות מודרנית בסאו פאולו בשנת 1991, היה אוצר של ביתן הצעירים בביאנלה לאדריכלות בוונציה בשנת 1991 וכן ב"מומה שאנגחאי" בשנת 2015.
משנות ה-80 החל שושן בהוראה בטכניון, שם מונה לחבר סגל ואחראי על לימודי עיצוב בסיסי ואמנות ניסויית בפקולטה לאדריכלות.
כיהן בין השנים 2004–2009 כיו"ר הוועד המנהל של גלריה ע"ש פקה לאמנות ניסויית בטכניון.
יזם וניהל את התוכנית לאוצרות ועיצוב תערוכות של המחלקה ללימודי חוץ של הטכניון בתל אביב.
עבודותיו המוקדמות של שושן עוסקות בניתוח מבני השפה האמנותית מתוך ניסיון לעמוד על הגרמטולוגיה של שפת האמנות, מתוך נקודת מוצא פוסט-מודרניסטית ודה-קונסטרוקטיביסטית.
בעבודותיו מטמיע שושן תפישות אוריינטליסטיות תוך פיתוח התבוננות בתופעות חזותיות המרשתות את המרחב ואת ההיסטוריה הים-תיכונית.
עבודותיו מובחנות, בין היתר, על ידי שילוב אורנמנטים כערבסקות, מבני פולחן מוסלמים, נופים ביוגרפיים-מנטליים ודמות האישה במרחב הרגיונלי – אלה.
בשנת 2012 הקים שושן, יחד עם עמית מטלון, מנשה נוי, קרן מור ואמנים נוספים, את קבוצת האמנות המולטי-דיסציפלינרית "ארט.
הקבוצה הציגה עבודות מיצג ומיצב במוזיאונים וגלריות בארץ ובעולם.
בתקופה זו התמקד שושן באמנות ציבורית, מיצג ויצירת מנגנונים כפלטפורמות ליצירה אמנותית.
הקבוצה יצרה פרויקטים שבהם ניכר מרכיב הכאוס, כך שמנגנון חיצוני ייצר מכניזם ליציקת תכנים מן החוץ.
בין הפרויקטים של הקבוצה נמנו הפרויקטים הבאים:
publiclibrary – במסגרת פרויקט זה רושתו ערים ברחבי ישראל בספריות ציבוריות שהותקנו על גבי תחנות אוטובוסים.
זהו פרויקט אמנותי-חברתי אורבאני, המציע יצירת מערכת ספריות ציבוריות על בסיס מערכת התחבורה העירונית הקיימת.
במסגרת הפרויקט הונחו מדפי ספרים בתחנות האוטובוס.
פעולה זו הייתה במטרה להאיר מחדש הן את המושג "ספר" והן את ה"ספרייה" והציעה בפועל הגדרה פרקטית חדשה למונח "ספרייה ציבורית".
הרעיון יושם במספר ערים בארץ.
המשתמשים המקומיים "מתפעלים" את הספריות החדשות בעצמם, על פי השאלה והחזרה חופשית.
המשפט אשר מוטבע על המדפים: "אפשר לקחת.
אפשר להוסיף" מבטא את העיקרון העומד מאחורי הפרויקט.
NiGuN – סדרת מיצבי סאונד שהוצגו במוזיאון ישראל לאמנות ובמוזיאון חיפה לאמנות.
המיצבים כללו הצבת עשרות מוזיקאים לכלים אינסטרומנטליים בחלל המוזיאלי והפעלתם באופן רנדומלי על ידי הקהל ליצירת כלי נגינה מרחבי.
באופן זה, נוצרה יצירה חד פעמית הנשלטת על ידי תנועת הקהל במרחב המוזיאלי.
הכנסת כלה – טרילוגיית מיצגים שכללו שתי פעולות אמנותיות במרחב הציבורי בעיר התחתית בחיפה; הפעולה השלישית כללה מנגנון ובו 100 כלות, התקיימה ברידינג 3 בנמל תל אביב.
פעולות אלו ניסו לבחון את הקשר בין המציאות לבין הביטוי הקולנועי שלה, ובו בזמן להנכיח את תרבות הריאליטי במלוא עוצמתה.
הפעולה הראשונה נערכה בחלל הגלריה והוקרנה לרחוב.
הצופים, מוזמנים והולכי רגל אקראיים, נחשפו לתופעה ויזואלית שקראה תיגר על יחסי הגומלין השגרתיים בין פנים לחוץ.
הפעולה השנייה התרחשה בחלל סגור ויצרה מנגנון בו מגוון הפעולות של הכלות, צילומן והקרנתן גרמו לפירוק החלל ולאובדן המבנה הארכיטקטוני שלו.
הפעולה השלישית יצרה מנגנון של פס-ייצור בו השתתפו 100 כלות.
שלושת האירועים התבססו על מנגנון הדוק שעירב את הצופים בחוויה שהיא על סף ההזיה, תוך כדי קריאת תיגר ובחינת הגדרתו של המיצג בימינו.
בשנת 2013 תבע את מוזיאון תל אביב על ביטול תערוכה שלו, לאחר שכבר הייתה מוכנה לתצוגה.
בהסכם פשרה פוצה ב-70 אלף שקל.
בשנת 2015 יזם, יחד עם עמית מטלון, את תערוכת "מזרחאשכנז", פרויקט דוקומנטרי הבוחן את הזהות הישראלית העכשווית כפי שהיא משתקפת באופנה.
בשנת 2018, יזם יחד עם עמית מטלון את תערוכת "פרויקט אשדוד: דיוקן העיר" במוזיאון אשדוד לאמנות בנושא תכנון העיר אשדוד.
במהלך השנתיים שלפני התערוכה נטלו חלק אלפים מתושבי אשדוד בפרויקט, שבמהלכן התבקשו לבחור חפץ המייצג אותם ולהציבו בתוך קופסת תצוגה אישית.
בנוסף, תרמו המשתתפים לבניית מאגר מילים שמבקש להמשיג את העיר אשדוד כפי שהיא משתקפת בעיני תושביה.
למאגר זה הוסיפו שושן ומטלון לקסיקון משלהם.
אלפי הקופסאות והמילים שימשו להם כחומרי גלם, לבניית מיצבים רחבי היקף.
באפריל 2022 הציג בבית האמנים תל אביב את התערוכה "פִּתְחוֹ", בה הציג סדרה של רישומים של עיר הולדתו בית שאן וסביבתה.
דניאל ג'וזף ריקארדו הוא נהג מרוצים אוסטרלי שהתחרה במשך 15 עונות באליפות הפורמולה 1. בשנת 2009 זכה באליפות בריטניה בפורמולה 3. ריקארדו נודע באישיותו הססגונית ובאופיו הבדרני.
מכונה "גירית הדבש" ("the honey badger").
ריקארדו נולד בפרת', אוסטרליה המערבית ובגיל תשע החל להתחרות בקארטינג.
בשנת 2005 החל להתחרות בסבב הפורמולה פורד של אוסטרליה המערבית וסיים את העונה במקום השמיני.
שנה לאחר מכן זכה במלגה להשתתפות בסבב הפורמולה ב.מ.וו אסיה במסגרת קבוצת אירואסיה מוטורספורט.
בעונת הבכורה שלו בסבב השיג שני ניצחונות ופול פוזישן ואת העונה סיים במקום השלישי.
במהלך שנת 2007 עבר להתחרות בפורמולה רנו והתחרה במקביל גם בסבב האירופאי (4 מרוצים) וגם בסבב האיטלקי (14 מרוצים).
שנה לאחר מכן המשיך להתחרות בסבב האירופאי ובמקביל התחרה בסבב המערב-אירופאי.
במהלך עונת 2008 ערך את הופעה הבכורה בפורמולה 3, כשהשתתף במרוץ בנורבורגרינג במסגרת סבב האליפות האירופאי.
שנה לאחר מכן הצטרף לאליפות בריטניה בפורמולה 3, הוא ניצח שישה מרוצים והשיג מספר זהה של פודיומים וזכה בתואר האליפות.
לאחר הזכייה באליפות עשה עוד צעד בדרך לקטגוריה הבכירה ועבר להתחרות בקבוצת Tech1 הצרפתית בסבב הפורמולה רנו 3.5. בעונת הבכורה רשם שמונה זינוקים מהפול פוזישן וארבעה ניצחונות.
אל המרוץ האחרון בעונה הגיע בשוויון נקודות עם מיכאל אלשין הרוסי במקום הראשון.
במרוץ עצמו סיים במקום השלישי, מקום אחד אחרי אלשין, שזכה בתואר בסופו של דבר.
לקראת עונת 2011 נשאר בסבב, אך עבר להתחרות בקבוצת ISR הצ'כית.
בעונה זאת לא הצליח לשחזר את ההצלחה מהעונה הראשונה, השיג רק ניצחון בודד וסיים במקום החמישי, בפער של כמעט מאה נקודות מהמקום הראשון.
בדצמבר 2009 ערך ריקארדו את נסיעת הבכורה שלו ברכב פורמולה 1 כשלקח חלק במבחנים שעשתה קבוצת רד בול לנהגים צעירים במסלול בחרס.
ביום השלישי והאחרון לאימונים קבע את הזמן הטוב ביותר, בפער של יותר משנייה מהמקום השני.
הישגים במבחנים הובילו את רד בול למנות את ריקארדו לנהג מחליף בקבוצה לצידו של ברנדון הארטלי.
בנובמבר 2010 נבחר ריקארדו לייצג את רד בול במבחנים שנערכו לנהגים צעירים במסלול באבו דאבי.
במבחנים הצליח לקבוע את שוב את הזמן הטוב ביותר, זמן שהיה מהיר ב-1.3 שניות מהזמן שקבע סבסטיאן פטל מוקדם יותר באותו שבוע.
שבוע וחצי לאחר מכן מונה לנהג המחליף בקבוצת טורו רוסו.
ב-30 ביוני 2011 הוחתם בקבוצת HRT כמחליפו של נריין קרת'יקיין.
הופעת הבכורה שלו באליפות התקיימה עשרה ימים מאוחר יותר בגרנד פרי בריטניה אותו סיים במקום האחרון.
במהלך העונה השתתף בעשרה מרוצים, מתוכם סיים שמונה, אך בכולם היה בין האחרונים ולא הצליח לצבור נקודות.
לקראת עונת 2012 חזר ריקארדו לקבוצת טורו רוסו, הפעם כאחד משני הנהגים המובילים בקבוצה.
במרוץ פתיחת העונה סיים במקום התשיעי וצבר נקודות אליפות ראשונות בקריירה.
במהלך העונה סיים עוד שלוש פעמים במקום התשיעי ופעמיים במקום העשירי וסיים את העונה במקום השמונה עשרה כשלזכותו עשר נקודות.
בסיום העונה הוחתם לעונה נוספת, במהלכה הצליח להכפיל את מאזן הנקודות שצבר וסיים במקום הארבע עשרה בטבלת הנהגים.
בסיום עונת 2013 הודיע מארק ובר, נהגה של קבוצת רד בול בשבע העונות האחרונות, על פרישה מהאליפות וריקארדו נקרא למלא את מקומו.
עונת הבכורה בקבוצה האוסטרית הייתה מוצלחת מאוד - במרוץ פתיחת העונה זינק מהמקום השני, מקום עליו הצליח לשמור לאורך כל המרוץ, אך בסופו של דבר התוצאה נפסלה עקב שימוש ביותר דלק מהמותר.
אחרי שישה מרוצים, שבכולם ניצחו נהגי קבוצת מרצדס, קטע ריקארדו את הרצף בגרנד פרי הקנדי לאחר שרשם ניצחון בכורה באליפות.
בהמשך העונה הצליח לנצח את נהגי מרצדס פעמיים רצופות בהונגריה ובלגיה והיה לנהג היחיד שמנצח מרוץ במהלך העונה מלבד נהגי הקבוצה הגרמנית.
את העונה סיים במקום השלישי, כשלזכותו 238 נקודות.
בפברואר 2015 השתתף כאורח בתוכנית טופ גיר וקבע את הזמן הטוב ביותר להקפת מסלול שקבע נהג פורמולה 1 בתולדות התוכנית.
בעונת 2015 לא הצליח לשחזר את ההצלחה של העונה הקודמת ולאורך כל העונה הצליח להשיג רק שני פודיומים, לעומת שמונה בעונה הקודמת, ללא אף ניצחון.
את העונה סיים במקום השמיני, מקום אחד מתחת לדניאיל קוויט, חברו לקבוצה.
בפתיחת עונת 2016 שב להציג יכולת טובה, בגרנד פרי מונקו ניצח במקצה הדירוג וזינק לראשונה מהפול פוזישן.
בתשעה מתוך עשרת המרוצים הראשונים בעונה צבר נקודות ומאזנו עמד על מאה נקודות, יותר ממה שהשיג לאורך כל העונה שעברה.
קצב צבירת הנקודות התגבר ובחמשת המרוצים הבאים הגיע ארבע פעמים לפודיום ובגרנד פרי מלזיה ניצל פרישה מוקדמת של לואיס המילטון ורשם ניצחון.
צבירת הנקודות נמשכה כשבארצות הברית ובמקסיקו סיים פעמיים במקום השלישי.
בפעם השנייה בשלוש עונות סיים במקום השלישי אחרי צמד נהגי קבוצת מרצדס.
ריקארדו השיג רצף של חמישה פודיומים במחצית הראשונה של עונת 2017, כולל ניצחון בגרנד פרי אזרבייג'ן אליו זינק מהמקום העשירי.
בהמשך העונה הגיע עוד ארבע פעמים לפודיום, אך פרישה בשלושה מתוך ארבעת המרוצים האחרונים בעונה הורידה אותו בדירוג למקום החמישי בסיום העונה.
ביולי השתתף במבחני הצמיגים שערכו פירלי במסלול סילברסטון כשהוא נוהג במכונית ה-RB19 של קבוצת רד בול.
במהלך היום הודיעה קבוצת אלפאטאורי על שחרורו של ניק דה פריס, נהג הקבוצה, לאחר עשרה מרוצים ועל החתמתו של ריקארדו כמחליף עד לסיום העונה.
באימון השני לקראת גרנד פרי הולנד, המרוץ השלישי מאז חזרתו לקבוצה, שבר את שורש כף היד ולא יכול היה להמשיך להתחרות.
את מקומו במרוץ תפס ליאם לוסון.
ריקארדו שב למסלול בגרנד פרי ארצות הברית, לאחר שהחמיץ חמישה מרוצים.
בגרנד פרי מקסיקו סיים במקום השביעי וצבר את הנקודות היחידות שלו בעונה, בסיומה דורג במקום ה-17.
בספטמבר, כשנותרו עוד 6 מרוצים לסיום העונה הודיעה הקבוצה על עזיבתו המיידית של ריקארדו, שהוחלף על ידי ליאם לוסון
הרב דניאל שילה (נולד בשנת תרצ"ח 1938) הוא מראשוני תנועת ההתנחלות ביש"ע וגוש אמונים, דובר ועד רבני יש"ע, רב היישובים קצרין, קדומים, נחלים וגבעת ושינגטון וחבר איחוד הרבנים למען ארץ ישראל.
נולד וגדל בתל אביב, בנם של ברוך מרדכי שילה (שילסקי) ודבורה לבית קורז'אץ, שעלו לארץ ישראל מלודז' שבפולין בשנות השלושים והתיישבו בתל אביב.
אביו ברוך מרדכי נותר שריד יחיד למשפחתו, לאחר שהוריו ושבעת אחיו ואחיותיו נספו בשואה.
בשנת תשי"ג החל ללמוד בישיבת כפר הרא"ה אצל רבותיו הרב משה צבי נריה והרב אברהם צוקרמן
היה פעיל בתנועת הנוער בני עקיבא שם שימש כחניך, מדריך וקומונר.
מדריכו בתנועה היה הרב חיים דרוקמן.
למד בישיבת כרם ביבנה אצל הרב חיים יעקב גולדויכט והרב אלימלך בר שאול.
לאחר מכן התגייס לצבא ושירת בנח"ל המוצנח בגדוד 50. בעת שירותו בנח"ל היה גם קומונר של סניף בני עקיבא בחיפה.
כיהן גם במשך מספר קדנציות כחבר ההנהלה הארצית של בני עקיבא, ומשמש כחבר בעמותה של התנועה.
לאחר השירות הצבאי החל ללמוד בישיבת "מרכז הרב" בירושלים אצל הרב צבי יהודה הכהן קוק.
לאחר נישואיו בחודש אדר תשכ"ג התגורר בגבעת ושינגטון עד שנת תשל"א ולמד בשנים אלו בכולל בישיבת כרם ביבנה שבראשו עמד הרב דב בער אליעזרוב.
במקביל ללימודיו לימד במכללה בגבעת ושינגטון, שם שימשה אשתו מרים כמורה לתנ"ך ושימש כרב המקום
בשנת תשל"א נבחר לכהן כרב המושב נחלים, שם שימש גם כמורה למחשבת ישראל בישיבת בני עקיבא נחלים.
בתפקיד זה שימש עד קיץ תשמ"ב.
במהלך שנים אלו היה מראשוני תנועת ההתנחלות ביש"ע וגוש אמונים ועסק בכך רבות במישור המעשי החינוכי והתורני.
כמו כן, בשנות השבעים והשמונים (בעיקר על ידי מאמרים ב"הצופה") קיים מאבק ממושך נגד העסקת ר"מים חרדים שכיוונו את תלמידיהם בישיבות בני עקיבא להשקפה חרדית ולהמשך לימודים בישיבות חרדיות במקום בישיבות ציוניות.
מקיץ תשמ"ב החל לכהן כרבה הראשון של המועצה המקומית קצרין, תפקיד בו כיהן עד לקיץ תשמ"ט.
בסוף שנת תשמ"ט עבר לכהן כרבה הראשון באופן רשמי של המועצה המקומית קדומים.
בשנת תשס"ד פרש לפנסיה בגיל 67 – מוקדם לגבי המקובל אצל רבנים.
החליפו בתפקיד הרב צבי פרבשטיין.
משנת תשנ"ג עד שנת תשס"ח שימש כמזכיר ועד רבני יש"ע.
משנת תשנ"ג ועד היום משמש חבר איחוד הרבנים למען ארץ ישראל.
פרסם במהלך השנים מאמרים רבים בעיתונים "הצופה", "מקור ראשון", "בשבע" ובאתר ערוץ 7.
לאורך עשרות שנים היה פעיל במפד"ל ובמפלגת הבית היהודי ומשמש חבר מרכז במוסדות המפלגה.
היה נשוי למרים לבית רוזמן, מורה לתנ"ך במכללת גבעת וושינגטון ובמכללת אורות, מתלמידותיה הקרובות של פרופ' נחמה ליבוביץ.
הרב ידידיה, מלמד בישיבה התיכונית אלון מורה
הרב חברון, ראש הישיבה התיכונית עתניאל.
הרב ישעיהו, מחנך בתלמוד תורה מורשה.
בתיה פריאל, מיוזמי ומייסדי הגרעין התורני "מרכז נריה" בקרית מלאכי (נפטרה בי"ג באדר א תשע"ו).
לאחר פטירת אשתו הראשונה (בגיל 59) נישא הרב שילה בשנית לאסנת ברוורמן-שילה.
דניאל רקנאטי (25 באוקטובר 1921 – 9 בספטמבר 1984) היה בנקאי ואיש עסקים, בנם של מתילדה וליאון רקנאטי.
כיהן כמנכ"ל בנק דיסקונט והיה ממקימי כלל ישראל וקבוצת אי די בי אחזקות.
במשך למעלה מ-25 שנה עמד בראש קבוצת בנק דיסקונט (הבנק שנוסד על ידי אביו, ליאון רקנאטי) ותרם רבות לפיתוחו ולקידומו.
תרם רבות לכלכלת ישראל בקידום הבנקאות, בפיתוח התעשייה והטכנולוגיה ובטיפוח החינוך הגבוה בישראל.
רקנאטי נולד בסלוניקי ועלה עם משפחתו ארצה בשנת 1935. היה אחיהם של זכריה הארי רקנאטי (1918), רפאל רקנאטי (1924) ויעקב ז'ק רקנאטי (1927), בעלה של מטילדה (לבית קרסו), אביהם של ליאון רקנאטי (1948) ויודי יובל רקנאטי (1951).
באוקטובר 1945 נפטר במפתיע אביו ליאון רקנאטי, מייסד בנק דיסקונט ומנהלו.
רקנאטי, שהיה באותם ימים חייל בצבא הבריטי, נקרא לשוב ארצה וחבר לאחיו הארי לניהול הבנק.
באמצע שנות ה-50 מונה דניאל רקנאטי לתפקיד מנכ"ל הבנק.
בתקופת כהונתו התפתח הבנק באופן מרשים.
ההחלטה, אולי המכריעה ביותר שקיבל ואשר העלתה את בנק דיסקונט אל רשימת שלושת הבנקים הגדולים במדינה, הייתה בנושא הסינוף הבנקאי.
עד הקמת המדינה ובמרוצת שנותיה הראשונות, היו מעט בנקים שהייתה להם רשת סניפים או שהעניקו שירותים בנקאיים ללקוחותיהם בשעות אחה"צ.
החלטתו לפרוס רשת של סניפים בכל רחבי הארץ, הקפיצה את בנק דיסקונט משורת הבנקים הקטנים אל מיקומו כבנק השני בגודלו תוך תקופה קצרה.
במרוצת כהונתו הגה את רעיון הפת"ח - פיקדונות תושבי חוץ בתנאים אטרקטיביים, נושאי ריבית ופטורים ממס.
בנוסף על כך, רקנאטי העלה את הרעיון לאפשר ליהודי העולם להפקיד את כספם בבנקים ישראליים כמקלט בטוח, דבר אשר יגדיל את יתרות מטבע החוץ של המדינה ויהווה לימים את אחד המקורות הפיננסיים העיקריים של מדינת ישראל בתחום מטבע החוץ.
דניאל רקנאטי היה גם אחד החלוצים בזיהוי הפוטנציאל הגלום בעבודה ממוחשבת בעולם הבנקאות והפך את בנק דיסקונט לראשון הבנקים בישראל שהטמיעו כלי עבודה זה ולהפיכתו לבלתי נפרד בניהול הבנק, על כך גם זכה בפרס קפלן בשנת 1964.
ההשקעות נעשו בשנות ה-50 ורוכזו תחת ניהולו של דן טולקובסקי וד"ר אוגוסטו לוי באמצעות חברת דיסקונט השקעות (דסק"ש), שהייתה החברה הראשונה לגייס הון בבורסה בת"א.
היו שני מניעים עיקריים להיותו מעורב בהשקעות בישראל – האחד היה הרצון לעזור ולסייע בפיתוח משק מודרני וכמענה לפניות שהופנו אליו משרים כלכליים בממשלות ישראל, במיוחד פנחס ספיר, שראו בשיתוף הבנקים בהשקעות מנוף לפיתוח התעשייה בישראל.
דסק"ש הייתה חלוצה בהשקעות בתעשיית האלקטרוניקה, שעשתה באותה עת את צעדיה הראשונים בשנות ה-60, ביניהן: חברות אלרון, אלביט, אלסינט וסאיטקס.
בשנת 1964 היה דניאל רקנאטי בין יוזמי הקמת "כלל ישראל" בשותפות עם 2 הבנקים הגדולים בארץ, משקיעים דרום אמריקאים ופנחס ספיר, בנו גיטר ואהרון דברת.
כמעט ולא היה פרויקט גדול בישראל שלא נתמך על ידי קבוצת כלל והוקמו במסגרתו החברות כלל ביטוח, כלל תעשיות, כלל סחר וכלל תיירות.
הקמת IDB - בשנת 1970 הוקמה IDB כחברת החזקות עם שתי זרועות: חברות השקעה ובנקאות.
תפיסת העולם של דניאל רקנאטי והתנהלותו הבנקאית הייתה שאסור לבנקאי להשקיע כספי ציבור בעסקים לא-בנקאיים.
הוא הגביל את מידת החשיפה הכספית של הבנק כלפי המפעלים שעמם היו קשרים עסקיים.
המחשבה הייתה שאין זה ראוי ונכון שמפעל יסתמך על בנק אחד כספק הון עיקרי שלו ושלבנק תהיה אחריות בלעדית לספק אשראי למפעל מבחינת ניהול הסיכונים שלו.
בתקופת כהונתו של דניאל רקנאטי כמנכ"ל בנק דיסקונט, יוסדה קרן תאגידית שייעודה היה להיענות לפניות של אנשים שבאו מחוץ לבנק, לקבלת סיוע כספי.
לצד אותה קרן, ייסד בשנות ה-60 את "קרן יהל" (יהודה ליאון רקנאטי) לשמש מסגרת לתרומות המשפחתיות לטובת הכלל, עם דגש על חינוך, בריאות ותרבות.
בתקופת כהונתו כמנכ"ל הבנק ובמיוחד משנות ה-60 ואילך, גדל היקף הפילנתרופיה הפרטית של המשפחה במידה ניכרת, כאשר מרבית דמי הניהול ששולמו למשפחה בעבור ניהול הבנק, נתרמו באמצעות קרן יהל.
רקנאטי היה ממקימי בית הספר למנהל עסקים באוניברסיטת ת"א בשנת 1964, במטרה לחנך מנהלים בארץ, לצייד אותם בכלים תאורטיים ומקצועיים ולשלבם לאחר מכן בתעשיות המתפתחות במדינת ישראל.
אפשרות שהייתה קיימת באותה עת רק בבתי ספר למנע"ס בארצות הברית.
מתוך רצון להנציח את זכרו של אביו ליאון רקנאטי, שהיה נשיאה של קהילת סלוניקי שביוון ומאישיה הבולטים, הקים לצד מנהיגות עולי יוון בשנת 1956 את בית האבות "ליאון רקנאטי" בפ"ת.
דניאל רקנאטי תרם לשורה של מוסדות וקידם פעילויות רבות ובהן הקמת בית הכנסת "היכל יהודה" בת"א, הקמת בית הספר למדעי הבריאות באוניברסיטת בן-גוריון בשיתוף קופ"ח כללית, השתתף בהקמת מוזיאון ישראל בי-ם ומוזיאון ת"א, בית הספר למנהל עסקים באוניברסיטה העברית וארגון אלו"ט.
שרמן נולד ברובע האקני, לונדון שבאנגליה.
שרמן התחיל לשחק בגיל תשע כשנבחן לקבוצת התיאטרון הלהקה השייקספירית המלכותית והתקבל מבין מאות ילדים אחרים.
כילד, שיחק שרמן בין היתר במחזות "The Park", "הנרי השישי" ו"מקבת'".
שרמן למד בבית הספר מיל היל וגם בבית הספר לחינוך ואמנויות, שניהם בלונדון.
במהלך שנות לימודיו, שיחק במחזה "Kvetch" שעלה באדינבורו פרינג' פסטיבל.
הוא גם שיחק במחזה "The Winslow Boy" ב-2002 בגיל 16.
במשך שלוש שנים, מ-2004 עד 2007, למד שרמן ב, שם סיים תואר ראשון במשחק וסיים בהצטיינות.
אחר מכן, הופיע בהפקות תיאטרון רבות בלונדון ובאירופה.
לאחר מספר תפקידי אורח בסדרות טלוויזיה הוא המשיך בקריירת המשחק שלו ושיחק לראשונה בסרט הקולנוע "הימים האחרונים של אדגר הרדינג" ב-2011, בהמשך אותה השנה המשיך להופיע בסרט הפנטזיה של טרסם סינג "בני אלמוות" לצדם של לוק אוונס ומיקי רורק.
בסרט הוא גילם את אל המלחמה היווני ארס, תפקידו בסרט התקבל היטב על ידי הקהל והמבקרים.
בשנת 2012, הצטרף שרמן לעונה השנייה של סדרת הדרמה העל-טבעית "זאב צעיר" ברשת MTV,שם גילם את התפקיד של איש הזאב אייזק לייהי.
במרץ 2014, לאחר סיום העונה השלישית, הוכרז כי שרמן יעזוב את הסדרה בטענה שהוא רוצה לחקור הזדמנויות אחרות.
גם בשנת 2014 לוהק לעונה השנייה של סדרת הטלוויזיה "המקוריים", בתפקיד של קול מייקלסון, תפקיד אליו לא שב לעונה שאחריה.
בשנת 2017 שיחק בתפקיד ראשי בעונה השלישית של הסדרה הפוסט-אפוקליפטית "אימת המתים המהלכים" של רשת AMC, בתפקיד טרוי אוטו, בנו הצעיר של ג'רמיה ואחיו החורג של ג'ק.
בשנת 2020 שיחק בסדרה "מכשפת" מבית נטפליקס בתפקיד סר לנסלוט דו לאק.
דניאל רימון (15 באוקטובר 1931 – 11 במרץ 2015) היה מומחה לגידולי שדה, חוקר במחלקה לצמחי תעשייה במכון לגידולי שדה במרכז וולקני, מורה ומרצה לביולוגיה ולחקלאות, מחבר ספרי לימוד ומנהל בית ספר.
נולד בשכונת "אחווה" בירושלים ליוסף ופרידה מילגרום.
דניאל שינה את שם משפחתו לרימון בעקבות פניית ראש הממשלה דוד בן-גוריון לתושבי הארץ לעברת את שמם.
למד בבית ספר יסודי "נס ציונה" (שנקרא לאחר מכן ע"ש גרץ) ו"בלפור" בתל אביב.
כשהיה בתיכון הצטרף לארגון "ההגנה", שם התאמן ולמד להשתמש בנשק, בעיקר באקדחים וברימוני יד.
עוד לפני שסיים את לימודיו בכיתה י"ב התגייס לצה"ל, בשנה שבה הוקם, 1948. עד תום מלחמת השחרור שירת בחיל האוויר.
כאשר הסתיימה המלחמה חזר ללימודים וסיים את מבחני הבגרות.
למד ביולוגיה לתואר ראשון ושני באוניברסיטה העברית, ולאחר מכן לימד ביולוגיה בבית ספר תיכון.
סיים את עבודת הדוקטורט שעשה במכון ויצמן ברחובות בשנת 1968 בנושא "המורפוגנזיס של שני מינים ממשפחת עדשת המים".
במשך 18 שנים עסק בהוראת הביולוגיה בבית ספר תיכון, ו-25 שנים נוספות במחקר חקלאי במנהל המחקר החקלאי בבית דגן.
לימד חקלאות וביולוגיה בכפר הירוק בשנים 1956–1972, והרצה בבית הספר לחינוך של אוניברסיטת תל אביב בנושא "מתודיקה של הוראת הביולוגיה" בשנים 1967–1973. בשנים 1972–1973 ניהל את בית ספר תיכון "השרון" (כיום "רוטנברג") ברמת השרון במשך שנה אחת.
בשנת 1973 פרש מהוראה והחל לעבוד כחוקר במחלקה לצמחי תעשייה במכון לגידולי שדה וגן, במינהל המחקר החקלאי במרכז וולקני.
במסגרת המחקר החקלאי עסק דניאל רימון בגידול צמחי תעשייה, בעיקר סלק סוכר וכותנה.
הוא עסק גם במלחמה במזיקים ובפתרון בעיות שונות במהלך הגידול בקטיף ובעיבוד התוצרת.
רימון התרכז בפיתוח ושכלול שיטות הגידול כולל עיבודים (למשל חרישת השדה), השקיה, דישון ואיסוף התוצרת המבוקשת.
הוא טיפח זנים חדשים של כותנה שהניבו טוב יותר במים מליחים ושהיו עמידים יותר כנגד חרקים ומזיקים שגורמים נזק רב ליבול.
עמד בראש צוות אשר טיפח מספר זני כותנה.
במשך שנים רבות העביר דניאל רימון הדרכות בגידול הכותנה במדינות רבות, במסגרת פעילות משרד החוץ - מש"ב.
במסגרת זו עסק במתן קורסים בארץ ובמדינות מתפתחות.
נסע פעמים רבות למרכז אמריקה ולדרום מזרח אסיה, שם עסק בייעוץ חקלאי ובפתרון בעיות בגידול בכותנה.
בשנים 1982–1990 שימש בתפקיד מנהל המחלקה לצמחי תעשייה.
היה מנהל מדעי במו"פ עמק בית שאן בשנים 1990–1993. כמו כן, בשנים אלה לימד רימון בפקולטה לחקלאות ברחובות ובמדרשת רופין בעמק חפר סטודנטים לתואר הנדסאי חקלאות, כתב ספרי לימוד בביולוגיה ובחקלאות ופרסם מאמרים הקשורים בפיתוח שיטות גידול חדשות וטיפוח זנים חדשים.
דניאל רימון פרש לגמלאות בשנת 1996. לאחר פרישתו המשיך להרצות במכללת אורט בכפר-סבא ובמדרשת רופין, והמשיך במתן ייעוץ בגידול כותנה במדינות שונות.
בשנת 2013 זכה בפרס "יקיר ענף הכותנה" מקרן סם המבורג והמועצה לייצור ושיווק כותנה על "תרומה מקצועית ייחודית לענף הכותנה, לימוד והוראת הפיזיולוגיה של הכותנה וגידול דורות של תלמידים."
דניאל רימון היה נשוי ונולדו לו ארבעה ילדים.
התגורר ברמת השרון ותל אביב.
"חסרי חוליות" - ספר לימוד לבתי ספר תיכוניים במגמות הביולוגית והחקלאית, הוצאת ספרית השדה, תשכ"ב.
"בעלי חוליות", ספר לימוד לבתי ספר תיכוניים במגמות הביולוגית והחקלאית, הוצאת ספריית השדה, 1967.
"גוף האדם" - ספר לימוד לבתי ספר תיכוניים במגמות הביולוגיות והחקלאית, 1968, הוצאת נ.
"חיי הצמח" - ספר לימוד לבתי-ספר תיכוניים במגמות הביולוגית והחקלאית, הוצאת ספרית השדה, תש"ל 1970.
"מבוא למיתודיקה" - הוראת הביולוגיה בבית הספר התיכון על פי שיעוריו של ד"ר דניאל רימון, אוניברסיטת תל אביב, מחלקה לפדגוגיה, 1971.
"גידול כותנה - עיון ומעשה", המועצה ליצור ושווק כותנה; ארגון עובדי הפלחה, רמת השרון: ד.
"פוריות הקרקע" - הוצאת ספריית השדה, מהדורה ראשונה: 1991, מהדורה שנייה: 2000, מהדורה שלישית: 2005.
"השפעת תוספת השקיות על תכונות הכותנה ויבוליה", דניאל רימון, תשל"ה 1975, בית-דגן: מינהל המחקר החקלאי - מרכז וולקני - המחלקה לפרסומים מדעיים.
"מבחן זנים ומועדי זריעה ואיסוף בסלק סוכר: תוצאות ניסוי מעונת 1975-76", דניאל רימון [ואחרים], בית דגן: המחלקה לפרסומים מדעיים - מרכז וולקני.
"התנהגות צמחי הכותנה בתנאי השקיה (טפטוף והמטרה) ובבעל", דניאל רימון, 1978, המכון הלאומי והאוניברסיטאי לחקלאות, האגף לגדולי שדה וגן, בית דגן: המחלקה לפרסומים מדעיים - מרכז וולקני.
"השפעת עיתוי ההשקיה הראשונה ומנת המים הכוללת על יבולי הכותנה", דניאל רימון, 1980, בית דגן: המחלקה לפרסומים מדעיים - מרכז וולקני.
"השפעת ההשקיה בטפטוף ובהמטרה על יבולי הכותנה", יואב בר פלד, דניאל רימון, 1980, בית דגן: המחלקה לפרסומים מדעיים - מרכז וולקני.
דניאל תַייס הוא כדורסלן גרמני המשחק בעמדות הפאוור פורוורד והסנטר בקבוצת מונקו מליגת העל הצרפתית ובנבחרת גרמניה.
תייס נולד בעיר זלצגיטר, ושיחק בקבוצת הנוער של ניו יורקר פנטומס בראונשווייג עד גיל 18. בעונת 2010/2011 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של בראונשווייג בליגת העל הגרמנית, במדיה שיתף פעולה עם הרכז דניס שרודר.
בשתי עונותיו בבראונשווייג סיימה הקבוצה במקומות החמישי והשביעי בליגה הגרמנית, בהתאמה.
בעונת 2012/2013 עבר לשחק ברטיופארם אולם שהשתתפה ביורוקאפ, ובעונתו השנייה בקבוצה זכה בתואר "השחקן הצעיר המצטיין של ליגת העל הגרמנית".
בקיץ 2014 השתתף תייס בליגת הקיץ של ה-NBA כשחקן וושינגטון ויזארדס, אך לא השיג מקום בסגל הסופי של הקבוצה.
בעונות 2014–2017 שיחק עבור ברוזה במברג, ובכל שלוש עונותיו בקבוצה זכה באליפות הליגה הגרמנית.
בעונת 2016/2017, האחרונה שלו בבמברג, זכה בתואר "שחקן ההגנה המצטיין של הליגה הגרמנית", וסייע לקבוצתו לזכות בגביע הגרמני.
לקראת עונת חתם תייס על חוזה לשתי עונות בקבוצת בוסטון סלטיקס מליגת ה-NBA.
בעונתו הראשונה בבוסטון שימש כמחליפם מהספסל של אל הורפורד וארון ביינס, ועזר לקבוצה להשיג את המאזן השני בטיבו באזור המזרחי, 55–27. לקראת סיום העונה הסדירה סבל תייס מקרע במניסקוס בברכו השמאלית, ונאלץ להחמיץ את המשך העונה, כולל שלבי הפלייאוף.
ללא תייס העפילו הסלטיקס בפלייאוף עד לגמר המזרח, בו הפסידו לקליבלנד קאבלירס בתוצאה 3–4.
ביולי 2019 חתם על חוזה לשנתיים נוספות בבוסטון.
בעונת קלע 9.2 נקודות ואסף 6.6 ריבאונדים בממוצע למשחק, כשחקן חמישייה קבוע, וסייע לסלטיקס להעפיל לגמר האזור המזרחי בפלייאוף.
במרץ 2021 הועבר לשיקגו בולס, במסגרת טרייד משולש בו הייתה מעורבת גם וושינגטון ויזארדס.
באוגוסט 2021 חתם תייס על חוזה לארבע עונות ביוסטון רוקטס.
ב-10 בפברואר 2022 חזר לבוסטון סלטיקס במסגרת טרייד, בתמורה לברונו פרננדו, אנס קאנטר פרידום ודניס שרדר.
תייס הגיע עם הסלטיקס לגמר ה-NBA, שם הפסידו בשישה משחקים לגולדן סטייט ווריורס.
ב-9 ביולי 2022 עבר במסגרת טרייד יחד עם ניק סטאוסקאס, ארון ניסמית', מאליק פיטס וג'ואן מורגן לאינדיאנה פייסרס, בתמורה למלקולם ברוגדון.
לאחר שהחמיץ 50 משחקים מפתיחת העונה בשל פציעת ברך, שיחק תייס לראשונה ב-2 בפברואר 2023 מול לוס אנג'לס לייקרס, אך בהמשך העונה נדחק מהרוטציה.
בשנים 2011 ו-2012 שיחק תייס בנבחרת גרמניה הצעירה באליפות אירופה בכדורסל עד גיל 20. בשני הטורנירים סיימה גרמניה במקום החמישי.
בשנת 2014 השתתף לראשונה במשחקי נבחרת גרמניה הבוגרת, ב"טורניר ההזדמנות האחרונה" לקראת גביע העולם בכדורסל 2014, אליו לא העפילה.
במוקדמות אליפות אירופה 2015 העפיל עם נבחרתו לאליפות עצמה, אך לא השתתף בה.
באליפות אירופה 2017 עזר תייס לגרמנים לסיים במקום השישי בטורניר, כשרשם ממוצעים של 10.9 נקודות ו-6.3 ריבאונדים למשחק.
בגביע העולם בכדורסל 2019 קלע 7.6 נקודות למשחק, אך נבחרתו סיימה במקום ה-18 בלבד.
דניאל פרנסואה רוֹת הוא נגן עוגב, מלחין ומחנך צרפתי.
הוא החל את הכשרתו המוזיקלית בקונסרבטוריון בעיר הולדתו, אצל ז'וזף ויקטור מאייר.
ב-1960, נכנס לקונסרבטואר של פריז, שם סיים את לימודיו עטור בחמישה פרסים ראשונים - בעוגב ואלתור מוזיקלי, (1963, אצל רולנד פלצ'ינלי), הרמוניה (1962, אצל מוריס דיריפלה), קונטרפונקט ופוגה (1963, אצל מרסל ביץ', וליווי פסנתר (1970, אצל אנרייט פואי-רוז'ה).
כמו כן למד נגינה בעוגב אצל מארי-קלייר אלן .
דניאל רות הוא אביהם של המנצח והחלילן פרנסואה קסאבייה רות והוויולן ונסן רות.
בשנת 1963 מילא דניאל רות את מקומה של רולנד פלצ'ינלי כנגן העוגב הגדול בבזיליקת סקרה קר בפריז,
שם החליף את מורו לשעבר כנגן עוגב בשם בלבד בשנת 1973, משרה בה החזיק עד 1985, כאשר התמנה לנגן עוגב בשם בלבד בכנסיית סן-סולפיס, פריז.
קודמיו בתפקיד זה היו שארל-מארי וידור, מרסל דופרה וז'אן-ז'אק גרוננואלד
דניאל רות זכה בכמה תחרויות עוגב יוקרתיות, בהן, תחרות "Amis de l'orgue" והגראן פרי בנגינת עוגב ובאלתור בקונקור דה שארטר ב-1971.
מ-1974 עד 1976 היה דניאל רות אמן הבית ב"מקדש הלאומי של לידת הבתולים" ופרופסור לעוגב באוניברסיטה הקתולית בוושינגטון הבירה.
בין השנים 1995 ל-2007 לימד נגינה בעוגב ואלתור באוניברסיטה למוזיקה ואמנויות הבמה של פרנקפורט.
נוסף לכך, היה יועץ לעוגב החדש של קארל שוקה בפילהרמונית של לוקסמבורג, שאותו חנך בשנת 2005.
דניאל רות הוא "אביר לגיון הכבוד, "חבר במסדר האמנויות והספרות, ו"חבר כבוד בקולג' המלכותי של נגני עוגב".
ב-2006, קיבל את "פרס אירופה למוזיקת קודש אירופאית" מאת פסטיבל גמינד של שוואביה (גרמניה).
דניאל ריגבי הוא שחקן וקומיקאי אנגלי.
הוא זכה בפרס באפט"א לטלוויזיה לשחקן הטוב ביותר על הופעתו בתפקיד אריק מורקמב בסרט הטלוויזיה "אריק וארני" משנת 2011.
ריגבי נולד בצ'ידל הולם שבמנצ'סטר רבתי.
הוא למד בבית הספר צ'ידל הולם ולמד אמנות הבמה בסטוקפורט קולג'.
אחר כך נרשם ללימודי משחק באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה.
ריגבי עבד כסטנדאפיסט והופיע בפסטיבל לטיטיוד.
עוד ב-2007 החל לקבל תפקידים בטלוויזיה והופיע בסדרת הדרמה התקופתית "Lilies" של ה-BBC.
ב-2011 זכה ריגבי בפרס באפט"א לטלוויזיה לשחקן הטוב ביותר על הופעתו בדמות הקומיקאי אריק מורקמב בסרט "אריק וארני", כשהמועמדים האחרים היו מאט סמית ובנדיקט קמברבאץ' על הופעותיהם בתפקידי הדוקטור ושרלוק הולמס.
ב-2011 השתתף ריגבי בתוכנית הרדיו הקומית "Warhorses of Letters" של רדיו 4 של ה-BBC לצדו של סטיבן פריי.
בין ה-16 ביולי ל-9 באוגוסט 2014 שיחק ריגבי במחזה "Holes" מאת טום בסדן לצדו של מתיו ביינטון.
ב-2015 היה ריגבי קריין בסדרת הטלוויזיה לילדים של ה-BBC "טלטאביז".
במרץ 2017 זכה בפרס התיאטרון של מנצ'סטר לשחקן הטוב ביותר על הופעתו בדמות אלן טיורינג במחזה "לשבור את הצופן" שהועלה בתיאטרון רויאל אקסצ'נג' במנצ'סטר.
ב-2019 שיחק בתפקיד ראשי בסיטקום הרדיופוני "ReincarNathan" לצדם של דיאן מורגן וג'וש וידיקומב.
שנה שם שם באנגלית תפקיד הערות 2006פרחי טייס Flyboys אייבס 2008 Stand Up ג'ון ג'.
ג'ונס סרט קצר 2011 אריק וארני Eric and Ernie אריק מורקמב זוכה פרס באפט"א לטלוויזיה לשחקן הטוב ביותר TBA Cold Storage אנתוני
דניאל שטיין הוא רב וראש ישיבה בישיבת רבינו יצחק אלחנן המסונפת לישיבה יוניברסיטי בניו יורק, שם הוא מחזיק בקתדרה על שם פרז ופרידה פרידברג בתלמוד.
הרב שטיין קיבל את התואר הראשון מישיבה יוניברסיטי בשנת 1998 וסמיכה לרבנות מישיבת רבינו יצחק אלחנן בשנת 2002, שם למד אצל הרב צבי שכטר.
הרב שטיין היה חבר בתוכנית למצטיינים לסמיכה של כולל וקסנר, ומאוחר יותר למד בכולל עליון ע"ש וקסנר בראשות הרב מרדכי וויליג והרב מיכאל רוזנצווייג.
הוא מונה לראש ישיבה בשנת 2009.
הרב שטיין גם מנהל את תוכנית הלימודים "הלכה למעשה" של תלמידי השנה הרביעית של לימדי הסמיכה (4th Year Halacha Lemaaseh) בישיבת רבינו יצחק אלחנן מאז שנת 2007. בתוכנית זו הוא מלמד תחומי התמחות בהלכה מעשית ומנהל מבחנים לסמיכה, תפקיד בו כיהן בעבר הרב יעקב הבר ולפני כן הרב שלמה דרילמן.
מאז 2014, שטיין מכהן כרב של קהילת אהבת חסד, המכונה "רידניקר שטיבל", בית כנסת היסטורי באפר וסט סייד, מנהטן, שם הוא החליף את מקומו של הרב שמואל אורנשטיין, תלמידו של הרב ברוך בר ליבוביץ, והרב בנימין הלברשטאם, צאצא של הרב חיים הלברשטאם.
לפני כן, שטיין היה הרב המייסד של קהילת בית שלום בקליפטון, ניו ג'רזי , שם כיהן במשך ארבע שנים.
דניאל ריש (; נולד ב-5 במרץ 1978) הוא פוליטיקאי מליכטנשטיין, שכיהן כראש ממשלתה מ-25 במרץ 2021 עד 10 באפריל 2025, מטעם מפלגת "האיחוד הפטריוטי".
בעבר כיהן גם כסגן ראש ממשלת הנסיכות, שר התשתיות, הכלכלה והספורט.
בשנת 1998 סיים את לימודיו בגימנסיה בואדוץ, בירת ליכטנשטיין.
בין השנים 1999–2003, למד תואר במנהל עסקים באוניברסיטת ציריך, ובאוניברסיטת מינכן.
עם סיום הלימודים, החל ללמוד לתואר דוקטורט באינפורמטיקה באוניברסיטת פרייבורג.
בשנת 2007 קיבל תואר דוקטור לכלכלה מטעם האוניברסיטה.
בשנת 2016 התפקד למפלגת האיחוד הפטריוטי של ליכטנשטיין.
לאחר הבחירות לפרלמנט ב-2017 הוא מונה לסגן ראש הממשלה ולשר התשתיות, הכלכלה והספורט.
לאחר ניצחונה של המפלגה הפטריוטית, מונה ריש לראש הממשלה החדש של ליכטנשטיין.
דניאל ששון (16 בינואר 1994 – 9 בפברואר 2022) היה כדורסלן ישראלי ששיחק בעמדת הפאוור פורוורד.
ששון החל את דרכו במחלקת הנוער של מכבי עירוני רמת גן ושיחק גם באקדמיית וינגייט של איגוד הכדורסל, ובבוגרים שיחק בתחילה במכבי אשדוד, אליצור רמלה, הפועל חבל אילות והפועל נען/גזר מהליגות הנמוכות בישראל.
קבוצתו הראשונה בליגת העל הייתה הפועל תל אביב, בה שיחק בעונת 2018/2019. בסיום העונה עבר להפועל חולון לעונת .
לקראת עונת עבר להפועל גלבוע גליל.
משחקו האחרון לפני התאונה היה נגד ברואה במסגרת הליגה הבלקנית.
בלילה שבין ה-14 ל-15 באפריל 2021 (ערב יום העצמאות) יצא ששון מדירתו בגן נר על אופניו, ובדרכו חזרה נפגע ממכונית ליד תחנת הדלק ביישוב.
איש לא ידע על האסון עד למחרת, כשהשחקן לא התייצב לאימון קבוצתו לפני משחק מול הפועל תל אביב.
לאחר ששותפו לדירה סיפר את הידוע לו החלו אנשי הקבוצה לחפש את עקבותיו, וגילו כי בבית החולים רמב"ם מאושפז אלמוני ללא תעודות.
לאחר זיהוי, התברר שאכן מדובר בששון.
ששון נפטר עשרה חודשים לאחר המקרה, ב-9 בפברואר 2022, בגיל 28.
מנהלת הליגה החליטה שכל משחק בערב שאחרי מותו יחל בדקה של מחיאת כפיים.
דניאל שמידט (ביפנית: シュミット・ダニエル, באנגלית: Daniel Schmidt; נולד ב-3 בפברואר 1992 באילינוי שבארצות הברית) הוא כדורגלן יפני-אמריקאי יליד ארצות הברית המשחק בעמדת השוער בקבוצת נגויה גראמפוס מליגת העל היפנית ובנבחרת יפן.
שמידט נולד בארצות הברית לאב אמריקאי ולאם יפנית.
בגיל שנתיים עבר עם משפחתו לסנדאי שביפן.
שמידט החל את הקריירה המקצוענית שלו בווגאלטה סנדאי מליגת העל היפנית, במדיה ערך 57 הופעות ליגה.
במהלך תקופתו במועדון הושאל לרואסו קוממוטו ולמצומוטו ימאגה מליגת המשנה היפנית.
ב-18 ביולי 2019 חתם שמידט בסנט טרוידן מליגת העל הבלגית.
ב-2 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 0–6 לקלאב ברוז' במסגרת המחזור השני בליגה לעונת .
ב-16 בנובמבר 2018 ערך שמידט את הופעת הבכורה שלו בנבחרת יפן, בתיקו 1-1 נגד נבחרת ונצואלה במשחק ידידות.
הוא היה חלק מסגל נבחרת יפן בטורניר גביע אסיה 2019, וערך הופעה אחת בטורניר.
דניאל שנער (נולד ב-22 ביוני 1981) הוא איש עסקים וסופר ישראלי, התפרסם בזכות ספרו "שמים אדומים" שעובד לסדרת טלוויזיה באותו שם.
בצעירותו למד בבית הספר בויאר.
שנער השתתף במחנה קיץ בשם זרעים של שלום בו שהו בני נוער ישראלים ופלסטינים, חוויותיו במחנה היוו תשתית לכתיבת ספרו שמים אדומים.
כשהתגייס לצה"ל גויס ליחידה 8200 בחיל המודיעין, שם עסק בין היתר בתחומי הטרור הפלסטיני והטרור הבינלאומי.
במהלך קורס הקצינים שלו שהיה בתקופת האינתיפאדה השנייה, הוצב לזמן קצר גם במחסום חווארה.
לאחר שירותו הצבאי השלים שני תארים אקדמאים, אחד במשפטים ואחד במנהל עסקים שניהם באוניברסיטה העברית, ובהמשך השלים תוכנית למנהלים בכירים בבית הספר לעסקים של הרווארד.
תוך כדי לימודיו הוא עבד כאנליסט בחברת ההשקעות בטכנולוגיה אלרון ולאחר תקופה הוא מונה לעוזר מנכ"ל חברת האחזקות "כלל תעשיות", בהמשך התקדם לתפקיד סמנכ"ל האסטרטגיה והפיתוח העסקי בחברה.
בשנת 2015 הקים יחד עם חברת ההשקעות 'אקסס אינדסטריז' את חברת ההשקעות "כללטק", חברה שהשקיעה וייעצה לאקסס בהשקעותיה בחברות טכנולוגיה בשלב הצמיחה.
שנער משמש כמנכ"ל החברה מאז הקמתה.
במסגרת אחת ההשקעות הראשונות של כללטק, היה מעורב בהנפקת חברת איירון סורס, מהלך שכונה "הנפקת ההייטק הישראלית הגדולה בהיסטוריה".
עם תום שירותו הצבאי הוא החל לכתוב מותחן ריגול בדיוני המתאר את יחסיהם של סער ועלי – ישראלי ופלסטיני שגדלו יחדיו כחברי ילדות, וכשגדלו פנו לאפיקים שונים - צה"ל וגדודי חללי אל-אקצא.
בתחילה, הספר לא עבר את אישור הצנזורה הצבאית וועדת השרים למתן היתר לפרסומים, לאחר דין ודברים במשך קרוב לשנה הספר אושר לפרסום.
הספר יצא לאור במרץ 2018 תחת השם שמים אדומים עם יציאתו הפך הספר לרב-מכר וזכה בתואר 'ספר זהב' (מכירה של מעל 20,000 עותקים), ובשנת 2022 הוא הפך ל'ספר פלטינה' לאחר מכירת יותר מ-40,000 עותקים.
בשנת 2021 יצא לאור ספר ההמשך בית הפגודה, אשר מתרחש כעשור לאחר תום האירועים ב'שמים אדומים'.
הספר זכה אף הוא לתואר 'רב מכר'.
הספר שמים אדומים עובד על ידי שנער, רון לשם, דניאל אמסל, עמית כהן ואלון זינגמן לסדרה באותו שם.
בפברואר 2023 הייתה הסדרה מועמדת לפרס "הסדרה הטובה ביותר" בפסטיבל סירייס מאניה (SeriesMania) בעיר ליל בצרפת.
ב-22 ביוני 2023 הסדרה התחרתה וזכתה בפסטיבל הסדרות הבין-לאומי בברלין בגרמניה, והייתה הסדרה הישראלית היחידה שזכתה בפסטיבל זה באותה שנה.
הסדרה גם זכתה בפרס הסדרה הטובה ביותר בפסטיבל הקולנוע הבינלאומי בהודו "Global India" לשנת 2023. בתאריך 30 ביולי 2023 הסדרה קטפה הישג יוקרתי נוסף וזכתה בפסטיבל בואנוס איירס אינטרנשיונל בקטגוריית סדרת הדרמה הטובה ביותר.
במאי 2024 החלה את שידוריה ב-HOT סדרה נוספת ששנער בין יוצריה: רוח צפונית, סדרה מסוגת דרמה-מתח שיצר יחד עם עמית כהן, ואסף ברנשטיין, ובבימויו של האחרון.
שנער נשוי ואב לשני ילדים, גר בתל אביב.
הרב דניאל תורג'מן הוא רב ומוזיקאי צרפתי, המכהן כרבה הראשי של מונקו.
את הסמכתו לרבנות קיבל ממכון אריאל בירושלים (2003-2010), וקיבל תואר ראשון בעברית וציוויליזציה מהמכון הלאומי לשפות וציוויליזציות מזרחיות בפריז, ותואר שני בהגות עברית ומחשבת ישראל מאוניברסיטת שטרסבורג.
תורג'מן חבר בוועידת רבני אירופה.
החל משנת 2010 משמש כרבה הראשי של נסיכות מונקו, אגודת התרבות היהודית של מונקו, קהילת יהודי מונקו ובית הכנסת אדמונד ספרא.
בית הכנסת ממוקם ב-15 Avenue de la Costa במונטה קרלו.
בית הכנסת הוא היחיד בנסיכות והוא מופעל על ידי אגודת התרבות היהודית של מונקו (ACIM) שהיא האגודה הרשמית של הקהילה היהודית של מונקו.
תורג'מן נשוי לדבורה ואב לארבעה.
דניאל תומאס-דוד היא אתלטית ג'מייקנית, סגנית אלופת עולם (דוחה 2019), סגנית אלופת עולם באולם (ברמינגהאם 2018) ואלופת חבר העמים הבריטי (ברמינגהאם 2018) בהדיפת כדור ברזל.
במשחקי חבר העמים הבריטי שנערכו ביולי-אוגוסט בגלאזגו שבממלכה המאוחדת סיימה במקום שמיני בזריקת דיסקוס בתוצאה של 55.02 מטר.
במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו ביולי בטורונטו שבקנדה סיימה במקום חמישי בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 17.76 מטר.
באליפות העולם שנערכה באוגוסט בבייג'ינג שברפובליקה העממית של סין סיימה במקום 22 בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 16.62 מטר.
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו שנערכה באוגוסט סיימה במקום 25 בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 16.99 מטר.
באליפות העולם שנערכה באוגוסט בלונדון שבממלכה המאוחדת סיימה במקום רביעי בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 18.91 מטר.
באליפות העולם באולם שנערכה בפברואר בברמינגהאם שבממלכה המאוחדת זכתה במדליית כסף בהדיפת כדור ברזל בשיא ג'מייקה חדש של 19.22 מטר, אחרי אניטה מרטון מהונגריה (19.62 מטר) ולפני גונג ליג'יאו מהרפובליקה העממית של סין (19.08 מטר).
במשחקי חבר העמים הבריטי שנערכו במרץ בגולד קוסט שבאוסטרליה זכתה במדליית זהב בהדיפת כדור ברזל בשיא ג'מייקה חדש של 19.36 מטר, לפני ואלרי אדמס מניו זילנד (18.70 מטר) ובריטני קרו מקנדה (18.32 מטר).
במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו באוגוסט בלימה שבפרו זכתה במדליית זהב בהדיפת כדור ברזל בשיא ג'מייקה חדש של 19.55 מטר, לפני בריטני קרו (19.07 מטר) וג'סיקה ראמזי מארצות הברית (19.01 מטר).
באליפות העולם שנערכה באוקטובר בדוחה שבקטר זכתה במדליית כסף בתוצאה של 19.47 מטר, אחרי גונג ליג'יאו (19.55 מטר) ולפני כריסטינה שוואניץ מגרמניה (19.17 מטר).
באולימפיאדת טוקיו שנערכה ביולי סיימה במקום 13 בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 18.37 מטר.
באליפות העולם באולם שנערכה במרץ בבלגרד שבסרביה סיימה במקום שישי בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 19.12 מטר.
באליפות העולם שנערכה ביולי ביוג'ין שבאורגון, ארצות הברית סיימה במקום עשירי בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 18.29 מטר.
במשחקי חבר העמים הבריטי שנערכו באוגוסט בברמינגהאם שבממלכה המאוחדת זכתה במדליית כסף בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 18.98 מטר, אחרי שרה מיטון מקנדה (19.03 מטר) ולפני מאדי ושה מניו זילנד (18.84 מטר).
באליפות העולם שנערכה באוגוסט בבודפשט שבהונגריה סיימה במקום חמישי בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 19.59 מטר.
באליפות העולם באולם שנערכה בגלאזגו שבסקוטלנד, בריטניה במרץ סיימה במקום שיש בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 19.12 מטר.
באולימפיאדת פריז סיימה במקום 13 בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 18.12 מטר.
דניאל שני (נולדה ב-1976) היא ד"ר למדע המדינה, פעילה ויזמת חברתית.
מייסדת ומנהלת-שותפה של עמותת BeDo - לחולל שינוי, אחרת.
בעבר הקימה וניהלה את מרכז מנדל למנהיגות בצפון, והייתה מנכ"לית "המרכז היישומי לפסיכולוגיה של שינוי חברתי", באוניברסיטת רייכמן, כיום מרכז "אקורד" באוניברסיטה העברית בירושלים.
קודם לכן עבדה בתקשורת במשך כעשר שנים כמגישה ועורכת בגלי צה"ל ועורכת בידיעות אחרונות.
הוריה, הדסה שני, ד"ר לתיאוריה של האמנויות ובעבר עורכת סרטים ויו"ר להקת בת-שבע ומאיר שני, איש עסקים, בעבר מנכ"ל עלית, המגן חברה לביטוח, כלל תעשיות, כלל ביטוח, ממייסדי ויו"ר חברת ביטוח ישיר, יו"ר דירקטוריון הסנה.
דניאל גדלה בסביון, אחת משלוש אחיות, למדה בתיכון אטלנטיק קולג', השייך לארגון הקולג'ים הבין-לאומיים.
דניאל שני שירתה בשירות החובה ככתבת חדשות בגלי צה"ל (1996-1994).
המשיכה בגלי צה"ל כעורכת ומגישה בשנים 1997 ו-2002-2001: עורכת ומגישה של התוכנית "24 היום שהיה" ועורכת של התוכניות "מה בוער" עם רזי ברקאי ו"נכון להבוקר" עם רפי רשף.
בשנים 2001-1997 עבדה בעיתון ידיעות אחרונות, שם מילאה שורת תפקידים: ראש דסק החדשות, עורכת העמוד הראשון ועורכת חדשות בעיתון.
המשיכה את לימודיה הגבוהים בארצות הברית.
ב-2005 קיבלה תואר שני נוסף וב-2009 דוקטורט מהמחלקה למדע המדינה באוניברסיטת פרינסטון.
נושא העבודה הוא "על מקורות המעורבות האזרחית" בהדרכת פרופ' לארי ברטלס ועבורה זכתה בפרס הדיסרטציה הטובה ביותר בפסיכולוגיה פוליטית לשנת 2010 מטעם האגודה האמריקאית למדע המדינה.
בשנים 2003-2001 שני עבדה כרכזת מחקר במכון הישראלי לדמוקרטיה, הובילה את הפיתוח של מדד הדמוקרטיה הישראלית, הייתה שותפה לכתיבת הספר הראשון בנושא, עם פרופ' אשר אריאן, פרופ' דוד נחמיאס ודורון נבות וערכה מחקר לפרויקט "חוקה בהסכמה".
בשנים 2012-2010 הייתה שני אחראית פיתוח התוכניות של קרן מנדל וחברת סגל במרכז מנדל למנהיגות בנגב.
ב-2012 הקימה את "מרכז מנדל למנהיגות בצפון" כחלק מקרן מנדל-ישראל וניהלה אותו עד 2016.
בשנים 2019-2017 שני שימשה כמנכ"לית "המרכז היישומי לפסיכולוגיה של שינוי חברתי", המרכז הבינתחומי הרצליה, מיסודו של פרופ' עירן הלפרין והובילה את מעבר המרכז בקיץ 2019 לאוניברסיטה העברית בירושלים בשם מרכז "אקורד: פסיכולוגיה חברתית לשינוי חברתי".
ב-2020 דניאל שני ייסדה עם ד"ר יעל בר-לב את עמותת BeDo - לחולל שינוי, אחרת, ומאז הן מובילות את העמותה במשותף.
העמותה מתבססת על תיאורית יו של אוטו שארמר מהמכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס.
שני חברה גם בצוות הגלובלי של ה-Presencing Institute, המוסד שמוביל את העבודה עם תאוריית U בעולם.
תיאורית U מציעה גישה לשינוי חברתי, מערכתי וארגוני מבוסס מודעות והקשבה לחוויה האנושית.
עמותת BeDo מקדמת מנהיגות חברתית, חינוכית וציבורית בישראל ברוח הגישה, בעזרת הכשרה, ליווי ארגונים, יצירת כלים והפצת ידע.
ב-2022 ראה אור בהוצאת גורדון התרגום לעברית של הספר: "היסודות של תאוריית U: עקרונות ליבה ויישומים".
שני ובר-לב כתבו הקדמה, ערכו מדעית ויעצו מקצועית בהוצאת הספר.
ב-2011 הייתה שני חברת ועדת ההיגוי של ארגון "מידות" לדו"ח על פיתוח מנהיגות בקרב נוער וצעירים בישראל.
החל מ-2009 שני היא חברת הוועד המנהל בארגון Comet-ME.
בשנים 2012-2011 הייתה חברת הפורום היהודי ערבי של המכון הישראלי לדמוקרטיה, בראשותם של פרופ' מרדכי קרמניצר ופרופ' מיכאיל קרייני.
החל מ-2019 היא חברת הוועדה המייעצת של בית הספר התיכון הבינלאומי בגבעת חביבה.
מלמדת במדור לתוכניות מובנות ולימודי תעודה, אוניברסיטת בר-אילן.
הדוקטורט חקר את מקורות החיים המוקדמים להתעניינותם של מבוגרים בסוגיות ציבוריות.
שני בדקה מה גורם להבדל במידת המוטיבציה של אנשים להתעניין בפוליטיקה ובעניינים ציבוריים.
המחקר מראה כיצד אי-שוויון במידת העניין בסוגיות ציבוריות – שחלק מהחוקרים ביטלו אותו כעניין של "בחירה חופשית" – הוא למעשה לא רק סיבה, אלא גם תוצאה של מופעים מבניים רחבים יותר של אי-שוויון.
בהשראת תאוריית ההון התרבותי של פייר בורדייה, שני טוענת במחקרה שאזרחים נוטים הרבה יותר להתעניין בפוליטיקה, אם הם מרגישים בנוח בעולם הפוליטי ומרגישים שהם זכאים לתפקידיהם החברתיים כאזרחים.
מה שחשוב הוא לא כל כך רכישה ישירה של כישורים או ניסיון רלוונטיים, אלא תחושה רחבה יותר של מסוגלות ושייכות.
המחקר התבסס על שני בסיסי נתונים שעקבו אחרי אותם אנשים למעלה מ-30 שנה - מגיל לידה עד 35 ומגיל 18 עד גיל 50 - הראשון באנגליה והשני בארצות הברית.
במחקר "Knowing Your Colors: Information, Partisan Bias, and Political Perceptions", בחנה שני באיזה אופן משפיע ידע פוליטי על מידת ההטיה הפוליטית בתפיסת המציאות.
היא חקרה הטיות בתפיסה של נתונים "אובייקטיביים" במציאות (כמו שיעור פשיעה, מצב כלכלי וגרעון תקציבי של הממשל הפדרלי), אשר מקורן בהזדהות פוליטית.
תפיסות של נתונים "אובייקטיביים" מספקת עדות ברורה להטיה פוליטית, ובנוסף, ניתן היה לצפות שבכל הנוגע לנתונים כאלה, ידע פוליטי דווקא יפחית את מידת ההטיה.
שני מצאה שידע פוליטי מגביר את מידת ההטיה הפוליטית בתפיסת המציאות, בין אם בגלל יכולת גבוהה יותר להתנגד לנתונים לא נוחים, מוטיבציה גבוהה יותר לחזק תפיסות קודמות, או שניהם.
דניאל שני נשואה ליניב שיראזי, מנכ"ל קבוצת כלמוביל, בעבר מנכ"ל שטראוס מים ישראל,, הם מתגוררים ברינתיה ולהם ארבעה ילדים.
דניאל רייסקין (בהולנדית: Daniel Raiskin; נולד ב-1970) הוא מנצח הולנדי ממוצא רוסי.
דניאל רייסקין, בנו של מוזיקולוג, נולד בסנקט פטרבורג ושם החל בלימודים בקונסבטוריון הנודע של העיר.
את לימודיו המאוחרים עשה באמסטרדם ובפרייבורג כשהוא מתמחה בעיקר בנגינה בוויולה, מי שעודד אותו להיות מנצח הוא המורה לב סביץ'.
בהמשך למד בהדרכתם של מאריס יאנסונס, נמה ירווי ולדמר נלסון ויורמה פאנולה.
דניאל רייסקין הטביע את חותמו בהרחבת הרפרטואר התזמורתי ובהבאת יצירות נדירות יותר לרפרטואר התזמורתי בעיקר בתזמורות אותן הוא מנהל.
החל מעונת 2020 -2021 הוא המנצח הראשי של התזמורת הפילהרמונית הסלובקית בברטיסלאבה.
עוד הוא מנהל מוזיקלי של התזמורת הסימפונית של ויניפג ומנצח אורח ראשי של התזמורת הפילהרמונית של בלגרד.
הוא היה המנצח ראשי של התזמורת הפילהרמונית הריינית בקובלנץ, של התזמורת הפילהרמונית ע"ש ארתור רובינשטיין בלודז' וכן היה מנצח אורח ראשי של התזמורת הסימפונית של טנריף.
הוא מוכר בזכות עבודתו עם מוזיקאים צעירים בכלל הוא מקדיש זמן רב לעבודה עם תזמורות נוער בקנדה, באסטוניה, בגרמניה, באיסלנד, בהולנד ובדרום אפריקה.
עם הסולנים הרבים עליהם ניצח נמנים עמנואל אקס, רודולף בוכבינדר, רנה פלמינג, ואדים גלוזמן, נטליה גוטמן, דניאל הופ, לאנג לאנג, אולי מוסטונן, אלכסיי וולודין, יוליאן רחלין, בנג'מין שמיד, אלבן גרהארדט, נלסון פרייר, אלכסיי ליובימוב, דניאל מילר - שוט, אלברכט מאייר ולוקאס וונדראצ'ק.
הקלטותיו כוללות את הסימפוניה השלישית של מאהלר ואת הסימפוניה הרביעית של שוסטקוביץ' עבור המותג AVI.
הקלטותיו לקונצ'רטי לצ'לו של קורנגולד, בלוך וגולדשמידט, עם הצ'לן יוליאן שטקל, זכו בפרס 'אקו קלאסיק' בשנת 2012. הקלטות אחרות כוללות יצירות של לואיס גלאס, מכלול הקונצ'רטי של חצ'אטוריאן, יצירות כליות וקוליות של לוטוסלבסקי עבור המותג דוקס והקלטות יצירותיו של אלכסנדר טנסמן: 'ישעיה הנביא' ו'תהילים' למותג Works Premiere Recording.
הוא התארח בין היתר על במותיהן של התזמורות הסימפוניות של נאפולי, הונג קונג, אוסטריה תחתית, בלגיה, ליון, טנריף, אוסקה, ורשה, שטוטגרט וסטוקהולם.
עוד ניצח רייסקין על האופרות 'דון ג'ובאני', 'כרמן' ו'החוטם' (של שוסטקוביץ').
בישראל ניצח על התזמורת הסימפונית חיפה, התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון והקאמרטה הישראלית ירושלים.
דניאל רוזנבאום הוא כדורסלן אמריקאי-ישראלי שמשחק בהפועל חיפה מליגת העל בכדורסל, בעמדת הרכז.
הגובה של רוזנבאום 1.97 ס"מ.
רוזנבאום נולד בלוס אלטוס הילס, קליפורניה.
רוזנבאום למד בתיכון "לוס אלטוס".
אחיו, סימון רוזנבאום, הוא שחקן בייסבול בנבחרת ישראל בבייסבול.
הוא שיחק קבוצת הכדורסל של הנשרים, והיה לקבוצה הראשונה של כל הליגה.
רוזנבאום למד בקולג' פומונה במגמת מדעי המחשב, ושיחק פומונה–פיצר סגהנס (19').
ב-2019 הוא העמיד ממוצעים של 18.9 נקודות ו-5.9 ריבאונדים למשחק.
נבחרת ראשונה של אזור כל המערב על ידי האיגוד הלאומי של מאמני כדורסל.
בשנת 2019 חתם רוזנבאום לשתי עונות בהפועל ירושלים מליגת העל בכדורסל.
ב-2021 רוזנבאום חתם לעונה אחת באליצור "איתו" אשקלון מליגת העל בכדורסל.
ב-2022 רוזנבאום חתם לעונה אחת במכבי עירוני רמת גן מליגת העל בכדורסל.
ב-2023 רוזנבאום חתם לעונה אחת בהפועל גליל עליון מליגת העל בכדורסל.
ב-ב-10 במרץ 2024 רוזנבאום חתם לעונה אחת בהפועל חיפה מליגת העל בכדורסל.
אחרי עונה מוצלחת שבא הוא עמד על ממוצע של 7.1 נקודות, 3.4 ריבאונדים ו־40% לשלוש חתם לעוד שנתיים.
דניאל פרנסיסקו שאפו הוא פוליטיקאי, עורך דין ומשפטן, נשיא מוזמביק החל מ-15 בינואר 2025. שאפו שימש בעבר כמושל בין השנים 2016 ל-2024. הוא היה המועמד מטעם מפלגת השלטון, FRELIMO, לבחירות לנשיאות 2024, במקביל שימש בתפקיד המזכיר הכללי של המערך הפוליטי של המפלגה.
שאפו נולד ב-6 בינואר 1977 באינהמינגה, מחוז סופלה, מוזמביק.
הוא למד בבית הספר היסודי ותיכון מ-1982 עד 1998. הוא למד משפטים באוניברסיטת אדוארדו מונדלן במפוטו וסיים תואר בוגר בשנת 2000 ובשנת 2004 שאפו הפך לנוטריון בשנת 2004. בשנת 2014 השלים גם תואר מוסמך בניהול ופיתוח מהאוניברסיטה הקתולית של מוזמביק.
מ-1997 עד 1998 הוא היה קריין רדיו ב-Rádio Miramar בביירה ולאחר מכן מ-2003 ועד 2004 הגיש חדשות בטלוויזיה Televisão Miramar בביירה.
ב-2005 מונה שאפו לתפקיד נוטריון ציבורי בעיירה נקאלה-פורטו.
הוא עשה סטאז' בלשכת עורכי הדין מ-2007 עד 2008 ובשנת 2009 שימש כמרצה למדעי המדינה ומשפט חוקתי באוניברסיטה הפדגוגית במפוטו.
שאפו נכנס לפוליטיקה במפלגה פרלימו בשנת 2009, ומונה למנהל מחוז נקאלה-א-ולהה.
ב-2015 הוא מונה למנהל מחוז פלמה.
ב-4 במרץ 2016, הוא מונה למושל מחוז איניהמבנה.
באוקטובר 2019, הוא נבחר פעם נוספת לתפקיד זה במהלך הבחירות הכלליות.
ב-5 במאי 2024, הוכרז שאפו כמועמד מטעם מפלגת השלטון במוזמביק, "פרלימו" (FRELIMO), לבחירות לנשיאות, במטרה להחליף את הנשיא המכהן פיליפה ניוסי שהשלים את כהונתו השנייה.
שאפו, שהיה יחסית אלמוני בציבור הרחב, זכה לתמיכת הוועדה המרכזית של המפלגה ב־94% מהקולות.
דבר שיצר הפתעה גדולה בקרב הציבור והתקשורת במוזמביק.
ב-13 במאי 2024 מונה שאפו לתפקיד מזכ"ל זמני של מפלגת השלטון (פרלימו) במוזמביק.
תפקיד זה ניתן לו במסגרת הוועדה הפוליטית של המפלגה, במקביל להיותו מועמד לנשיאות בבחירות שהתקיימו ב-9 באוקטובר.
את תפקיד המושל מילא אחריו אדוארדו מוסנה, יו"ר האספה המחוזית באיניהמבנה, שנבחר כדי לשמור על רציפות ניהולית ולהבטיח את קידום התוכניות של המפלגה באזור.
שאפו הוא המועמד הראשון לנשיאות מטעם מפלגת "פרלימו" שנולד לאחר עצמאותה של מוזמביק מפורטוגל בשנת 1975. שליטתה המתמשכת של פרלימו בזירה הפוליטית הפכה את שאפו למועמד מועדף לניצחון בבחירות לנשיאות.
ב-24 באוקטובר הודיעה ועדת הבחירות של מוזמביק כי שאפו ניצח בבחירות עם 71% מהקולות והוא הוכרז כנשיא הבא של מוזמביק, שיכנס לתפקידו ב-15 בינואר 2025.
שאפו הוא נוצרי, נשוי ואב לארבעה.
דניאל שלדון נורטון היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי שכיהן כחבר הסנאט של מינסוטה וכחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מינסוטה.
נורטון נולד ב-12 באפריל 1829 במאונט ורנון שבאוהיו לדניאל שלדון ושרה שלדון (לבית באנינג).
היה לו אח, אנתוני בנינג נורטון, שגם הוא הפך לפוליטיקאי.
הוא למד במכללת קניון אך עזב את בית הספר כדי לשרת עם רגימנט המתנדבים השני של אוהיו במלחמת ארצות הברית–מקסיקו.
לאחר שחזר מהמלחמה למד משפטים אצל גיסו השופט רולין ק.
במשך מספר שנים עבר לקליפורניה ולניקרגואה, אך חזר לאוהיו ב-1852 והתקבל ללשכת עורכי הדין זמן קצר לאחר מכן.
הוא עסק בעריכת דין במאונט ורנון במשך מספר שנים לפני שעבר לטריטוריית מינסוטה ב-1855.
לאחר שגר בתחילה בסיינט פול, נורטון התיישב בסופו של דבר בווינונה שבמינסוטה.
בשנת 1857 נבחר נורטון לסנאט של מדינת מינסוטה למושב הראשון שלו.
הוא נבחר מחדש ב-1860 וב-1863 כשהוא מכהן בסך הכל ארבע כהונות בשבע שנים.
בשנת 1865 בחר בו בית המחוקקים של המדינה לסנאט של ארצות הברית שם כיהן בקונגרסים ה-39 וה-40. נורטון, שנבחר בתחילה כיוניוניסט, התיישר מאוחר יותר עם הפלג הרפובליקני המתון יותר בסנאט.
הוא תמך בעמדתו של הנשיא אנדרו ג'ונסון בנוגע לשיקום והתנגד להדחתו.
זה הוביל למתח עם הרפובליקנים הרדיקלים יותר של מינסוטה שהעבירו החלטה שגינתה את נורטון על מעשיו וקראה לו להתפטר.
נורטון מת בזמן כהונתו ב-13 ביולי 1870 בוושינגטון די.
דניאל שבתאי מִילוֹא הוא פילוסוף וסופר ישראלי-צרפתי.
מילוא הוא פרופסור ל"פילוסופיה טבעית" בבית הספר ללימודים גבוהים במדעי החברה (EHESS), בפריז.
הוא מחברם של תשעה ספרים וכתב שלושים וחמישה מאמרים ופרקים בספרים; עבודתו תורגמה לתשע שפות.
הוא ביים שלושה סרטים קצרים וכמה הפקות תיאטרון.
המוטיב המרכזי של עבודתו המדעית והאמנותית הוא עודף ("יותרמִדָיוּת")
מילוא שואף להחיות את "הפילוסופיה הטבעית", זו שקדמה למדע המודרני, במאות שבין אריסטו לדרווין.
מילוא נולד בתל אביב בשנת 1953, לברוריה (לבית וייץ) ויוסף מילוא (מילוויצקי).
למד באוניברסיטת תל אביב פילוסופיה, ספרות השוואתית ולימודי קולנוע, וסיים את התואר השני ב-1980. ב-1982 עבר לבית הספר ללימודים גבוהים במדעי החברה (EHESS) בפריז ובשנת 1986 השלים תואר שלישי בלימודי תרבות.