tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הוא בחר להילחם דווקא מול אנגל, והפך שוב ל"טוב".
אנגל ירה בשואו חץ הרדמה וגילח את שיערו, אולם שואו ניצח אותו באירוע.
לאחר כמה קרבות על אליפות העולם, בהם הפסיד, הוא נלחם בקרב סומו מול אלוף סומו ברסלמניה.
שואו היה אחד מהאנשים שנכנסו לסקר שבו המנצח ילחם מול אלוף ה-WWE ג'ון סינה וקורט אנגל על האליפות.
לאחר ששון מייקלס ניצח, ביג שואו וקיין, שתי האפשרויות האחרות, נאלצו להילחם על תוארי הזוגות.
במהלך החודשים הבאים נכנסו שואו וקיין ליריבות עם בטיסטה ואף פצעו אותו.
לאחר ששואו הפסיד בקרב העפלה לקרב מרובה משתתפים על האליפות בגלל התערבות מצד טריפל H, הוא עזר לקיין לנצח את טריפל H מאוחר יותר בקרב העפלה נוסף.
הוא התחיל יריבות עם טריפל H שבמהלכה טריפל H שבר לו את היד עם פטיש.
לאחר יריבות מול קרליטו וכריס מאסטרס על תוארי הזוגות, הפסידו שואו וקיין את תוארי הזוגות.
לאחר מכן קיין "השתגע", דבר שהצית יריבות ביניהם שהסתיימה בקרב שנגמר בתיקו.
בקיץ 2006 עבר מ-Raw לתוכנית החדשה ECW.
לאחר שהצטרף אל ECW בקרב מרובה משתתפים.
לאחר מכן ניצח את רוב ואן דאם וזכה אליפות ECW בעזרתו של פול היימן.
לאחר יריבויות שונות, הפסיד את תארו לבובי לאשלי.
לאחר קרב חוזר, עזב וייט את הארגון על מנת לטפל בפציעות.
בפברואר 2008 חזרה הדמות "ביג שואו" לקחת חלק פעיל במופעי הקרבות המבוימים של ה-WWE, תקף את ריי מיסטריו ונכנס ליריבות מול המתאגרף פלויד מייוות'ר, לו הפסיד ברסלמניה.
לאחר עוד כמה יריבויות, הצטרף לויקי גאררו כדי לעזור לה מול הקברן.
הם נלחמו בשלושה קרבות, כששואו זכה בראשון אולם הפסיד בשניים האחרונים.
לקראת אירוע הרסלמניה השנתי נקבע כי דמותו של "ביג שואו" תתחרה נגד ג'ון סינה, ונגד אדג', אלוף העולם במשקל כבד על תוארו בקרב המרכזי של האירוע.
בחלוף הזמן התגלה כי "ביג שואו" וויקי גאררו מנהלים רומן אשר יצר סערה בתסריט התוכנית.
ברסלמניה 25 הפסיד ביג שואו לג'ון סינה בקרב על אליפות העולם במשקל כבד בו היה מעורב גם אדג'.
כעבור חודש עזר לאדג' לנצח את סינה סופית, והתחיל יריבות איתו.
הוא הפסיד לסינה במהלך הקרבות ביניהם.
זכייה באליפות הזוגות המאוחדת של ה-WWE יחד עם כריס ג'ריקו
במהלך 2009 החזיק באליפות הזוגות המאוחדת של ה-WWE יחד עם עמיתו כריס ג'ריקו, אך באירוע TLC: שולחנות, סולמות וכיסאות של חודש דצמבר הפסידו את תארם לצמד ה-DX.
לאחר חודשיים צוות ביג שואו למתאבק המיז שהחזיק באותו זמן באליפות ארצות הברית וזכה איתו באליפות הזוגות חזרה.
לאחר מכן הפסידו את האליפות להארט דיינסטי.
ביג שואו תקף את מיז והפך שוב ל"טוב".
ביחד הם נודעו בשם שואומיז.
לאחר מכן, עבר שוב לסמאקדאון, והתחיל יריבות מול אלוף העולם, ג'ק סוואגר.
הוא ניצח אותו בפסילה בקרב הראשון, ובקרב השני, שהיה קרב מרובע, הפסיד.
לאחר מכן התחיל יריבות מול CM פאנק וקבוצתו, אותה ניצח.
לאחר מכן התחיל יריבות מול וייד בארט וקבוצתו, במהלכה התאחד שוב עם קיין וזכה בתוארי הזוגות איתו.
לאחר שהפסידו את התארים, שואו "נדרס" בידי אלברטו דל ריו.
הוא התחיל איתו יריבות והפסיד לו לאחר עזרה ממארק הנרי.
הוא התחיל יריבות עם הנרי, שפצע אותו בסופו של דבר.
באוקטובר, שואו חזר ואיתגר את הנרי לקרב על אליפות העולם.
הקרב הסתיים בתיקו לאחר שהזירה קרסה והוחלט שייערך קרב חוזר באירוע סדרת ההישרדות,
ביג שואו ניצח בסדרת ההישרדות מפסילה לאחר שמארק הנרי רימא, מכיוון שניצחונו היה מפסילה מארק הנרי נשאר אלוף העולם.
ב-19 בדצמבר ביג שואו נלחם שוב נגד מארק הנרי באירוע TLC: שולחנות, סולמות וכיסאות בקרב ללא חוקים ופסילות.
ביג שואו ניצח וזכה באליפות העולם לאחר 9 שנים אבל לאחר שמארק הנרי תקף את ביג שואו הגיע דניאל בריאן ופדה את מזוודת הכסף בבנק שלו על ביג שואו וזכה באליפות העולם.
ברסלמניה 28 ניצח את קודי רודס וזכה באליפות הבין יבשתית בפעם הראשונה בקריירה.
לאחר מכן ביג שואו הופיע ב-Raw וצחק על הקול הצרוד של מנהל Raw וסמאקדאון, ג'ון לאורנייטיס, ולאורנייטיס פיטר אותו.
כעבור שבוע ג'ון סינה נלחם נגד לאורנייטיס, ג'ון ברח לקהל וביג שואו בתגובה החזיר אותו לזירה.
סינה הרים את לאורנייטיס לתרגיל הסיום שלו ואז ביג שואו ביצע את אגרוף הנוקאאוט שלו לסינה ואז לאורנייטיס ניצח וביג שואו חזר לעבודתו.
לביג שואו וג'ון סינה נקבע קרב לאירוע הקרוב, No Way Out.
ב-No Way Out, ג'ון סינה ניצח את ביג שואו בקרב כלוב בעזרתם של קופי קינגסטון, ברודוס קליי, אלכס ריילי וסנטינו מארלה.
לאחר מכן לאורנייטיס פוטר על ידי וינס מקמהן וביג שואו התחיל יריבות עם פאנק וסינה ונקבע קרב בין השלושה לאירוע סאמרסלאם, שבו פאנק ניצח לאחר שהצמיד את ביג שואו לספירת 3.
זכייה שנייה באליפות העולם במשקל כבד
ביג שואו נכנס לפיוד עם שיימוס לאחר שנקבע כטוען לכתר ולקרב על אליפות העולם במשקל כבד נגד שיימוס באירוע "גיהנום בכלוב".
במהלך השבועות שיימוס השפיל את ביג שואו והעליב אותו בעיקר בכך שהזכיר לו את מה שקרה באירוע TLC: שולחנות, סולמות וכיסאות, לאחר שניצח את מארק הנרי וזכה באליפות העולם במשקל כבד, ומיד דניאל בריאן בא ופדה את המזוודה נגד ביג שואו וניצח אותו לאחר 45 שניות.
ביג שואו המושפל דאג להתנקם בשיימוס, בכך שהפריע לו בקרבות שלו ודאג להופיע ברובם מחוץ לזירה.
באירוע "גיהנום בכלוב" שואו ושיימוס התמודדו אחד נגד השני שבמהלכם שואו תקף את שיימוס עם הצ'וקסלאם והאגרוף לפנים ועדיין לא הצליח לנצח את שיימוס.
לבסוף שיימוס התכונן לתקוף את ביג שואו עם הברוג קיק אבל מיד בריצתו שואו הגיב באגרוף לפניו של שיימוס והצמיד אותו לניצחון.
ביג שואו זכה בפעם השנייה באליפות העולם במשקל כבד במהלך הקריירה שלו כמתאבק ב-WWE, אך זמן הכהונה שלו כאלוף היה קצר מאוד לאחר שהפסיד נגד אלברטו דל ריו.
ברסלמניה 29 ביג שואו הצטוות אל שיימוס ורנדי אורטון נגד שלישיית "המגן", אך השלושה הפסידו להם.
אחרי הקרב ביג שואו תקף את שיימוס ואורטון עם אגרוף הנוקאאוט הידוע שלו.
יום לאחר מכן, בתוכנית Raw, ביג שואו נלחם בקרב 2 על 1 נגד רנדי אורטון ושיימוס והפסיד להם, לאחר הקרב שיימוס התראיין ומארק הנרי תקף את שיימוס והוכרז שיהיה בתוכנית סמאקדאון קרב זוגות בין ביג שואו ומארק הנרי נגד אורטון ושיימוס.
בסמאקדאון, הנרי וביג שואו ניצחו את שיימוס ואורטון.
שבוע לאחר מכן, ב-26 באפריל בתוכנית סמאקדאון, ביג שואו נלחם נגד שיימוס, ובאמצע הקרב מארק הנרי הגיע לזירה והסיח את דעתו של שיימוס ואז ביג שואו ביצע עליו את תרגיל הסיום שלו וניצח.
ביג שואו התאבק באירוע "חוקי אקסטרים" מול רנדי אורטון, אך הוא הפסיד בגלל תרגיל שהוא לא השתמש בו כמעט שנתיים שזה בעיטה לפרצוף.
בנובמבר, באירוע סדרת ההישרדות נלחם נגד רנדי אורטון על אליפות ה-WWE העולמית במשקל כבד.
באירוע TLC: שולחנות, סולמות וכיסאות של אותה שנה נלחם בקרב זוגות מרובע עם ריי מיסטריו.
בקרב הפסידו שואו ומיסטריו לאחים גולדאסט וקודי רודס.
באירוע רויאל ראמבל הפסיד שואו ללסנר.
ברסלמניה 30 התקיים קרב הבאטל רויאל לזכרו של אנדרה הענק שהכיל 31 משתתפים.
בקרב זה הגיע שואו למעמד שבו היה האחרון בזירה עם סזארו, אך לבסוף הפסיד לו.
באוגוסט הצטרף לאות'רטי שכללו את רנדי אורטון, סת' רולינס, קיין, טריפל H ואשתו, סטפני מקמהן.
באירוע Hell in a Cell 2014 הפסיד שואו לרוסב.
שואו פרש מהאות'רטי ובסדרת ההישרדות 2014 ניצח בקרב 5 על 5 משתתפי הקרב: הקבוצה של ג'ון סינה (ג'ון סינה, דולף זיגלר, ביג שואו, אריק רואן ורייבאק) נגד הקבוצה של האות'רטי: (סת' רולינס, קיין, מארק הנרי, רוסב ולוק הארפר).
שואו חזר לאות'רטי בנובמבר ובאירוע שולחנות, סולמות וכיסאות 2014 ניצח את אריק רואן בקרב מדרגות.
ברויאל ראמבל 2015 נכנס שואו בתור המספר ה-29 והדיח את בריי וויאט, ג'ק סוואגר, רייבאק, דין אמברוז ודולף זיגלר.
הוא הגיע לשלושת המתאבקים האחרונים שנשארו בקרב ואז הודח על ידי רומן ריינס (שזכה באותו רויאל ראמבל).
באירוע "פאסטליין" נלחם שואו בקרב זוגות 3 על 3 (עם קיין ועם סת' רולינס) שנקראו האות'רטי והם ניצחו את דולף זיגלר, רייבאק ואריק רואן (שהיה אויב של שואו).
ברסלמניה ניצח שואו בקרב הבאטל רויאל לזכרו של אנדרה הענק.
שואו נשאר אחרון בזירה לאחר שהדיח את דמיאן מיזדאו.
באירוע חוקי אקסטרים 2015 הפסיד שואו לרומן ריינס בקרב האחרון שעומד.
לאחר ההפסד עזב שואו את האות'רטי שוב.
ביוני, התחיל לפתח יריבות נגד רייבאק ובאירוע "כסף בבנק" ניצח אותו בפסילה בקרב על האליפות הבין-יבשתית, ולכן לא זכה באליפות.
ב-17 בפברואר 2017 ביג שואו נלחם נגד ברון סטרומן, בזמן הקרב סטרומן שבר את הזירה, בכך שעשה לביג שואו את תרגיל ה"סופרפלקס", ביוני 2017 התחיל ביג שואו יריבות נגד ביג קאס לאחר שביג קאס בגד בשותף שלו אנזו אמורה.
אחר כך התחיל יריבות נגד ברון סטרומן, היריבות הסתיימה שברון סטרומן ניצח את ביג שואו בקרב כלוב, אחרי הקרב סטרומן שבר את הכלוב בכך שביצע על ביג שואו את התרגיל המיוחד שלו על הכלוב, מאז ביג שואו לא נראה בRaw.
ב-9 באוקטובר 2018 ביג שואו נלחם נגד רנדי אורטון והפסיד לו.
בפרק 1000 של סמאקדאון ביג שואו עזר לבר (סאזרו ושיימוס) לנצח את הניו דיי ולזכות באליפות הזוגות של סמקאדון ובסופו של דבר הברית שלהם נגמרה בריב במאחורי הקלעים ומאז ביג שואו לא חזר עקב פציעה בברך.
ב-6 בינואר 2020 ביג שואו חזר אחרי יותר משנה.
הוא, קווין אואנס וסמואה ג'ו נלחמו נגד ה-Aop וסת' רולינס וניצחו את קרב.
אחרי כמה חודשים נוספים ביג שואו נלחם מול דרו מקיינטר על אליפות ה-WWE מאחר שחזר בתור נבל, שואו הפסיד בקרב.
אחרי חודשיים ביג שואו חזר ונלחם נגד רנדי אורטון רוצח האגדות וסימל שביג שואו חזר לגיבור כאשר הוא אחד מהאגדות המותקפות על ידי רנדי אורטון.
שואו עזר למקיינטר בקרב ב-Clash of Champions נגד רנדי, קרב שמקיינטר ניצח.
לילה אחרי רנדי אורטון תקף את כל האגדות כולל ביג שואו כאשר רנדי אורטון נכנס לחדר של האגדות ותקף אותם.
ב-4 בינואר 2021 חזר ביג שואו בפעם האחרונה ל-WWE בליל האגדות.
חודש לאחר מכן ביג שואו עזב את WWE בגלל החלטתו לא להמשיך את החוזה עם WWE.
בפברואר 2021 לאחר עזיבתו של ביג שואו את ה-WWE, סופר כי שואו עבר ל-AEW בשמו האמיתי כאשר הוא צפוי להנחות את AEW Dark ב-1 במרץ.
בדומה לאנדרה הענק, ביג שואו סבל מענקיות וכבר בגיל 12 היה 1.88 מטר ובגיל 19 היה 2.16 מטר אבל ב-1994 עבר ניתוח להפחתת הגובה וכיום גובהו הנוכחי הוא 2.13 מטר
וייט נישא לאשתו הראשונה, מליסה אן פיאוויס, ב-14 בפברואר 1997 ונפרד ממנה בשנת 2000. הגירושין שלהם הסתיימו בפברואר 2002. ביחד יש להם בת בשם סיארה.
וייט התחתן פעם שנייה עם בס קטרמדוס בשנת 2002 והתגרש ממנה בשנת 2007. לזוג שני ילדים משותפים.
בשנת 2010 כיכב בתפקיד הראשי בסרט "דפוק ת'ראש".
בשנת 2015 שיחק בסרט הפעולה "ונדטה" לצדו של דין קיין.
במהלך משחקי ארצות הברית שהתקיימו בניו ג'רזי, הכריזו בהפתעה דנה ווריור ומתאבק הארגון מארק הנרי על מינויו של פול כשגריר בינלאומי של הארגון; עם תחילת הקישור בין הארגון לWWE, התחילו להתארח ספורטאים של הארגון בארצות הברית באחד מהתוכניות או מהמופעים של החברה.
אליפות העולם במשקל כבד של ה-WCW (פעמיים)
אליפות הזוגות העולמית של ה-WCW (3 פעמים) - עם לקס לוגר (1), סטינג (1) וסקוט הול (1)
קרב "מלחמת העולם השלישית" של ה-WCW (1996)
אליפות הזוגות של העולם (5 פעמים) - עם אנדרטייקר (2), קיין (1), כריס ג'ריקו (1) והמיז (1)
אליפות הארדקור של ה-WWF (3 פעמים)
הגביע לזכר אנדרה הענק (2015)
מהלך ה-$#!+ של השנה (2011) - כשמארק הנרי הטיח את שניהם מהחבל השלישי ונשברה הזירה.
בגידת השנה (2012) - ביצע על ג'ון סינה את אגרוף הנוקאאוט שלו באירוע Over The Limit.
רגע "This is Awesome" של השנה (2013) - נוקאאוט על טריפל H בתוכנית Raw
הטירון הטוב ביותר של השנה (1996)
PWI דירג אותו במקום ה-2 מתוך 500 המתאבקים הטובים ביותר לשנת 1996
היריבות הגרועה של השנה (1999) - נגד ביג בוס מן
פול ויליאם ווקר הרביעי היה שחקן אמריקאי אשר היה מוכר בעיקר עקב משחקו כבריאן אוקונר בסדרת סרטי "מהיר ועצבני".
אמו דוגמנית לשעבר ואביו קבלן ביוב ומתאגרף לשעבר אשר השתתף במלחמת וייטנאם.
הוריו התגרשו 9 חודשים לאחר מותו.
סבו מתאגרף לשעבר אף הוא.
יש לו שתי אחיות: איימי ואמילי ושני אחים, קיילב וקודי הצעירים ממנו.
המשפחה גדלה על ערכי המורמונים.
ווקר גדל באזור לוס אנג'לס.
כשהיה תינוק, הופיע בפרסומת לחיתולי "פמפרס".
סיים את לימודיו בתיכון "וילג' כריסטיאן" בשנת 1991 ולאחר מכן למד ביולוגיה ימית במספר קולג'ים.
בגיל שבע הופיע כדוגמן בפרסומות, ולאחר מכן החל לשחק בסרטים זוטרים.
משנת 1985 ובמהלך שנות ה-90 שיחק במספר סדרות טלוויזיה כגון "הדרך לגן עדן" (1985–1986) "מי הבוס?" (1991) ואופרת הסבון "צעירים חסרי מנוח" בתפקיד ברנדון קולינס (1992).
הקריירה הקולנועית של ווקר החלה בשנת 1986 עם השתתפותו בסרט Monster in the Closet, ובסרט Tammy and the T-Rex (1994).
הקריירה שלו נתקלה בקשיים, ובשלב מסוים נשבר ופרש.
שחקן שזכר אותו מצעירותו שכנע את ווקר לחזור לקולנוע, ובשנת 1998, לאחר היעדרות ממושכת, הוא לוהק לסרטים "פגוש את הדידלס" ו"פלזנטוויל".
בשנים 1999–2001 שיחק בסרטים רבים, בהם "יש לה את זה" ו"כוכב חדש נולד".
הפריצה הגדולה שלו הייתה בזכות הלהיט "מהיר ועצבני" (2001), בו גילם את דמותו הראשית של בריאן אוקונור.
הצלחת הסרט הולידה סדרת סרטי המשך מצליחה בה ווקר המשיך לגלם את דמותו של בריאן אוקונור בחמישה סרטים נוספים.
עוד באותה שנה שיחק בסרט "לעולם אל תשחקו עם זרים", שזכה לביקורות טובות.
בפברואר 2001 נבחר ווקר כ"האיש היפה של החודש" באתר האינטרנט "mostbeautifulman.com".
לאחר שנה, בשנת 2002, בחר בו מגזין "פיפל" כאחד מ-50 האנשים היפים ביותר בעולם.
בפברואר 2006 שיחק ווקר בשני סרטים שזכו להצלחה: "כרוניקה של אקדח" ו"שמונה מתחת לאפס".
בשנת 2013, במקביל להשתתפותו בסרט "מהיר ועצבני 6", שיחק גם בסרט "נסיעה ממולכדת".
שיחק בסרט הפעולה "שכונות הפשע", אשר יצא ב-2014, חמישה חודשים לאחר מותו.
הוא שיחק גם בסרט "מהיר ועצבני 7" שיצא בשנת 2015, אך כיוון שנהרג באמצע הצילומים, אחיו קודי וקיילב החליפו אותו בעזרת שימוש באנימציית CGI.
ווקר התגורר בסנטה ברברה, קליפורניה.
הוא אב לבת מחברתו רבקה סוטרוס.
בתו גדלה עם אמה בהוואי.
הסנדק של בתו היה וין דיזל.
הוא החזיק בחגורה חומה בג'יו ג'יטסו ברזילאי.
כבעל עניין רב בביולוגיה ימית, הצטרף ב-2006 לחבר המנהלים של קרן הבילפיש.
הוא הגשים חלום ארוך שנים והשתתף בתוכנית "Shark Men" של ערוץ הנשיונל ג'יאוגרפיק, שעלתה לשידור ביוני 2010, במסגרתה בילה 11 ימים כחלק מצוות לכידה וסימון של עמלצים לבנים בחופי מקסיקו.
במרץ 2010 טס ווקר לצ'ילה, על מנת לסייע ולהביע את תמיכתו בהתמודדותם של תושבי צ'ילה אחרי רעידת האדמה ההרסנית שהתרחשה במדינה, ואף סייע לקורבנות רעידת האדמה בהאיטי.
ב-30 בנובמבר 2013 נהרג ווקר בתאונת דרכים בוולנסיה, סנטה קלריטה, קליפורניה, לאחר שהרכב שהיה בו התנגש בעמוד תאורה ובמספר עצים ועלה באש.
יחד עם ווקר נהרג גם הנהג, חברו של ווקר, רוג'ר רודאס.
השניים היו בדרכם חזרה מאירוע צדקה של ארגון שהקים ווקר למען נפגעי סופת הטייפון האיאן, Reach Out Worldwide.
לפי חוקרי התאונה, הגורם לתאונה היה מהירות הרכב, אשר נסע במהירות של בין 80–93 מייל לשעה (128–149 קמ"ש).
מיד לאחר מותו הגיע לזירת התאונה חברו טייריס גיבסון, אשר כיכב לצדו בסרטי "מהיר ועצבני", הדליק נרות לזכרו והתאבל על מותו בבכי לעיני האנשים שנכחו.
אחרי מותו, וין דיזל ביצע קטע מתוך השיר שנכתב לזכרו "See You Again" בטקס פרסי ה-MTV ב-2015.
ב-10 במרץ 2015 יצא שיר לזכרו שנקרא "See You Again", המבוצע על ידי ויז קאליפה וצ'ארלי פות'.
השיר זכה להצלחה רבה וצבר מעל ל-6.61 מיליארד צפיות באתר YouTube (נכון למרץ 2025).
כשנה אחרי צאת הסרט השביעי לאקרנים, בתו מדו הגישה תביעה נגד חברת פורשה באשמת רשלנות, בשל מספר פגמים בתכנון הרכב, מהם פגם שלא אפשר לווקר לפתוח את חגורת הבטיחות ולהמלט כשהרכב החל לעלות באש, לטענת התביעה, אך בית המשפט בלוס אנג'לס דחה את התביעה.
לאחר שגם אביו של ווקר ואלמנתו של רודאס הגישו תביעות נגד החברה, חברת פורשה החליטה להגיע לפשרה, ושילמה פיצויים בסך 10.1 מיליון דולר.
פול אדולף וולקר היה כלכלן אמריקאי יהודי, שכיהן כיושב ראש הבנק הפדרלי (פדרל ריזרב) בשנים 1979–1987.
וולקר נולד בניו ג'רזי, ולמד באוניברסיטת פרינסטון, אוניברסיטת הרווארד ובית הספר לכלכלה של לונדון.
הוא עבד בתפקידים שונים בממשל האמריקאי ובבנק צ'ייס מנהטן.
בזמן עבודתו במשרד האוצר, וולקר לקח חלק בביטול ההמרה בין הדולר לזהב ב-1971, מהלך שביטל למעשה את הסכם ברטון-וודס.
לאחר כהונה כראש הבנק הפדרלי של ניו יורק, הוא מונה על ידי הנשיא ג'ימי קרטר לראשות הבנק הפדרלי של ארצות הברית.
נהוג לתת לוולקר ולבנק הפדרלי את הקרדיט לסיום משבר הסטגפלציה של שנות ה-70. אולם הדרך בה וולקר עשה זאת, על ידי שיעורי ריבית גבוהים לתקופה ארוכה, גררה ביקורת קשה כלפיו וכלפי הבנק הפדרלי בכלל.
לאחר פרישתו מתפקיד ראש הבנק הפדרלי, וולקר חזר למגזר הפרטי, אם כי הוא המשיך לכהן בתפקידים ציבוריים מדי פעם.
מונה ב-1995 לעמוד בראש הוועדה שתפקידה היה לשאת ולתת עם הבנקים השווייצרים על החזרת הכספים בחשבונות הרדומים של יהודים שנספו בשואה.
חקירה של שלוש שנים שנערכה על ידו העלתה כי כ-54,000 חשבונות של ניצולי שואה נפתחו בתקופת מלחמת העולם השנייה בשווייץ.
הבנקים זוכו מהשמדה שיטתית של העדויות לקיום החשבונות, אולם מספר בנקים הואשמו בהטעיית הקורבנות.
בנוסף לכך, הנהיג את הוועדה לחשדות שחיתות בפרויקט הנפט תמורת מזון.
בינואר 2008 הוא תמך במועמדותו של ברק אובמה לנשיאות ארצות הברית.
פול וולפוביץ הוא דיפלומט ואיש ממשל יהודי-אמריקני אשר כיהן גם כנשיא הבנק העולמי.
לפני תפקידו האחרון, הוא כיהן כשגריר ארצות הברית באינדונזיה וכסגן מזכיר ההגנה של ארצות הברית.
כיום הוא מכהן כחוקר במכון המחקר השמרני American Enterprise Institute (AEI), אשר בו הוא עוסק בנושאים של כלכלה בינלאומית, אפריקה ושותפויות ציבוריות-פרטיות.
כסגן שר ההגנה האמריקני, הוא היה מההוגים הבולטים של "דוקטרינת בוש" הקובעת כי על ארצות הברית להתמודד עם איומים חיצוניים לפני התממשותם, על ידי נקיטה, במידת הצורך, במכת מנע (preemption) ועל ידי קידום הדמוקרטיה במזרח התיכון, כדי למנוע מארגוני טרור את הבסיס לתמיכה בהם.
עם תום הכהונה הראשונה של ממשל בוש, וולפוביץ מונה לתפקיד נשיא הבנק העולמי.
לאחר שכיהן בתפקיד זה כשנתיים הוא התפטר בעקבות הגילוי כי סייע לקידומה של בת זוגו בבנק העולמי.
הוא דובר אנגלית, ערבית, צרפתית, גרמנית, עברית ואינדונזית.
פול אנטואן וידאל היה מלחין, מנצח ומורה צרפתי.
הוא למד בקונסרבטוריון בטולוז ובזה של פריז, שם היה תלמידו של ז'יל מאסנה.
וידאל זכה בפרס רומא בשנת 1883, שנה לפני שקלוד דביסי זכה באותו פרס.
ב-8 בינואר 1886 ניגנו וידאל ודביסי את "סימפוניית פאוסט" של פרנץ ליסט בשני פסנתרים לפני ליסט עצמו, מופע שלאחר סעודה, שליסט העביר כנראה בשינה רצופה.
למחרת ניגנו השניים את יצירתו של עמנואל שברייה, "ולסים רומנטיים" לשני פסנתרים, לפני ליסט.
וידאל ניצח על האופרה הלאומית של פריז ועל האופרה קומיק ולימד בקונסרבטואר של פריז; בין תלמידיו היו ז'אק איבר ולילי בולאנז'ה.
הוא מת בפריז בשנת 1931.
כיום אין זוכרים עוד את יצירותיו.
יחד עם אנדרה מסאז'ה גם תזמר מוזיקה לפסנתר של פרדריק שופן ל"סוויטת מחולות" (1913).
וידאל מוכר יותר כיום הודות לתרגילי ההרמוניה שלו לכלי מקלדת, Basses et Chantes Données, שהיו כלי הוראה חביב על תלמידתו, המחנכת האגדית נדיה בולאנז'ה ובהמשך על רבים מתלמידיה, ביניהם נרסיס בונה, שהוציא לאור במהדורה מחודשת מבחר מתרגילים אלה תחת הכותרת: "פול וידאל, נדיה בולאנז'ה: אוסף של בסים נתונים ומלודיות".
פול ון הימסט (בהולנדית: Paul Van Himst; נולד ב-2 באוקטובר 1943 בסינט פיטרס-לאוו בבלגיה) הוא כדורגלן ומאמן כדורגל בלגי.
ון הימסט, ששיחק כקשר, נחשב אחד מהכדורגלנים הבולטים בבלגיה בכל הזמנים.
הוא היה שחקן פעיל בין השנים 1959 ו-1977 וברוב שנותיו היה שחקן קבוצת אנדרלכט, במדיה שיחק 457 משחקים.
במדי נבחרתה הלאומית של בלגיה הוא הופיע ב-81 משחקים בין ארציים, מהם 37 כקפטן.
כמו כן, עד היום מחזיק ון הימסט בתואר מלך השערים של הנבחרת הבלגית בכל הזמנים, כשלזכותו 30 כיבושים (במשותף עם ברנרד וורהוף, שכבש גם הוא 30 שערים).
ב-2003 נבחר על ידי התאחדות הכדורגל הבלגית, במסגרת פרסי היובל של אופ"א, ככדורגלן הזהב של בלגיה – הכדורגלן הבולט בארצו בשנים 1954–2003.
ון הימסט ניחן במשחק טכני ואלגנטי והיה בעל יכולת כדרור וכיבוש שערים.
הוא זכה למספר כינויים: פופול, פלה הלבן, פול סלאלום ופול גאזון (Gazon, "דשא" בצרפתית, בשל מספרן הרב של העבירות שנעברו עליו במשחקים).
הוא היה בהרכבה הייחודי של נבחרת בלגיה בעת שהתמודדה ב-1964 מול הולנד כשבחלקו השני של המשחק נמנו כל 11 השחקנים הבלגים שעל המגרש עם סגל קבוצת אנדרלכט.
כבר בגיל צעיר ביותר החל לשחק בעיר הולדתו הסמוכה לבריסל.
בגיל 8 כבר הצטרף לקבוצת הילדים של אנדרלכט והתקדם במהירות.
בעונת 1959/1960, בגיל 16 וחצי, לבש לראשונה את מדי הקבוצה הבוגרת ובאוקטובר 1960, כשהיה בן 17, ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בלגיה במשחק נגד שוודיה.
ב-1960 החל פייר סיניבלדי לאמן את אנדרלכט והביא לקבוצה סגנון התקפי שהזניח את ההגנה.
אנדרלכט, שגם קודם הייתה קבוצת צמרת, רשמה שורת הישגים מרשימה בכדורגל הבלגי והפכה לקבוצה השלטת בו.
יחד עם קבוצתו, זכה ון הימסט בשמונה אליפויות הליגה הבלגית ובארבעה גביעי בלגיה.
הוא זכה ארבע פעמים בתואר "נעל הזהב הבלגית" שהוא תואר "שחקן השנה" בבלגיה ושלוש פעמים בתואר מלך השערים של הליגה הבלגית.
במסגרות הבינלאומיות, הן בגביעי אירופה השונים לקבוצות והן עם הנבחרת הלאומית, לא נחל ון הימסט הצלחה מרובה.
אנדרלכט כמעט ולא הצליחה להעפיל לשלבים הגבוהים של הגביעים השונים בשנים 1960–1975 בהן שיחק בשורותיה.
היא הגיעה פעמיים לרבע הגמר בגביע אירופה לאלופות והודחה.
ב-1970 היא העפילה לשלב הגמר של גביע ערי הירידים ונוצחה על ידי ארסנל לאחר משחק כפול.
הנבחרת הבלגית כשלה בנסיונותיה להעפיל לטורנירי הגביע העולמי ב-1962 וב-1966 (אז ניצחה פעמיים את נבחרת ישראל כולל שלושער של ון הימסט באצטדיון רמת גן).
לגביע העולמי ב-1970 העפילה בלגיה אך נשרה בשלב הבתים וב-1974 שוב כשלה בניסיונה להעפיל לטורניר הגביע העולמי שנערך בגרמניה.
הישגה הבולט בתקופת ון הימסט, היה המקום השלישי באליפות אירופה בכדורגל ב-1972.
הקריירה שלו כשחקן פעיל הסתיימה ב-1977 כתוצאה מפציעה בברך.
ב-1983 נתמנה ון הימסט כמאמנה של אנדרלכט.
הוא היה מאמן הקבוצה עד 1986. בתקופה זו זכתה אנדרלכט פעמיים באליפות בלגיה וב-1983 אף זכתה בגביע אופ"א לאחר ניצחון במשחק כפול על בנפיקה ליסבון.
ב-1984 שוב העפילה אנדרלכט למשחק הגמר בגביע אופ"א אולם נוצחה על ידי טוטנהאם הוטספר לאחר משחק כפול ובעיטות הכרעה מ-11 מטרים.
ב-1991 החליף ון הימסט את גי תיס כמאמן נבחרתה הלאומית של בלגיה.
בהדרכתו העפילה הנבחרת למונדיאל 1994. הוא המשיך לאמן את נבחרת בלגיה עד 1996, אז הוחלף על ידי וילפריד ון מור ופרש מאימון.
פול וייטמן (Paul Whiteman; קולורדו, 28 במרץ 1890 - דוליסטון, פנסילבניה 29 בדצמבר 1967) היה מנצח, מוביל תזמורת ג'אז ומוזיקה פופולרית ("ביג בנד"), מלחין ומעבד מוזיקלי.
תזמורתו הייתה בין תזמורות הריקודים הגדולות והחשובות בשנות ה-20 וה-30, והוא כונה "מלך הג'אז".
וייטמן נולד בקולורדו והתחנך כנגן כינור קלאסי.
במלחמת העולם הראשונה שימש כמנצח על תזמורת הצי.
עם שחרורו ב-1918 הקים את תזמורתו הראשונה שהתמקדה במוזיקה פופולרית לריקודים שנדדה מסן פרנסיסקו דרך לוס אנג'לס והתמקמה לבסוף בניו יורק.
וייטמן ייחס חשיבות רבה להצלחה מסחרית הן באולמות הריקודים, הן באולמות הקונצרטים והן במכירת דפי תווים, לפיכך כיוון את תזמורתו לפי טעם הקהל ודאג להיות פופולרי תמיד.
זאת, לעיתים, על חשבון יצירתיות אמנותית ומוזיקלית.
הוא גייס גם מוזיקאים אפרו אמריקאים בשעה שהדבר לא היה פשוט עקב מדיניות ההפרדה הגזעית.
בין השנים 1920 - 1932 העסיק וייטמן את פרד גרופה כפסנתרן ומעבד מוזיקלי קבוע.
התזמורים העשירים של גרופה, אשר תזמר עבור וייטמן בין היתר את הרפסודיה בכחול של ג'ורג' גרשווין קנו לו שם בקרב מוזיקאי ג'אז ובשנת 1932 כינה אותו הניו יורק טיימס "ראש הממשלה של הג'אז".
התזמורים והעיבודים של גרופה בהנחיית וייטמן היו מדויקים ומתוכננים ולא ניתן דגש לאלתור ולהבעה עצמית של הנגנים, לפיכך נטען שהתזמורת אינה תזמורת ג'אז במלוא מובן המילה.
וייטמן היה חלוץ שידורי הרדיו המוזיקליים, והוביל מספר תוכניות לאורך שנות העשרים.
הוא היה גם אחד מחלוצי הטלוויזיה ותוכניתו Paul Whiteman's TV Teen Club שודרה מפילדלפיה על ידי רשת ABC מ-1949 ועד 1954.
הקלטת השיר Ol' Man River מ-1928 בביצוע התזמורת של וייטמן והזמר האפרו-אמריקאי פול רובסון הוכללה בהיכל התהילה של פרס גראמי.
בשנת 1930 צולמה הלהקה לסרט "מלך הג'אז" (The King of Jazz).
ב-1935 ניגנה התזמורת במופע "ג'מבו", בהפקתו של בילי רוז, ששילב מחזמר עלילתי (על מנהל קרקס) והופעות קרקס.
פול זוּקוֹפְסקי היה כנר ומנצח יהודי-אמריקאי, שמתמחה במוזיקה קלאסית בת זמננו.
זוקופסקי נולד בברוקלין בשנת 1943. אביו הוא המשורר לואיס זוקופסקי, ואמו סיסיליה ת'או היא מוזיקאית ומלחינה.
החל לנגן בגיל ארבע, וכשהיה בן שבע החל ללמוד כינור אצל איוואן גלאמיאן.
בשנת 1956 הופיע לראשונה כסולן בקרנגי הול בניו יורק.
זוקופסקי ניגן, הקליט וניצח על יצירות של מלחינים מודרניים, בהם מילטון בביט, ג'ון קייג', אליוט קרטר, ג'ורג' קראמב, מורטון פלדמן, פיליפ גלאס, פטר מנין, וולטר פיסטון, ארתור שנאבל ואחרים.
הוא הופיע בדמותו של אלברט איינשטיין באופרה "איינשטיין על החוף" מאת פיליפ גלאס.
לימד במחלקה למוזיקה בבית הספר ג'וליארד.
ספרו של אביו, "Little", משנת 1970, מתאר את הקריירה של בנו.
פול וסלי הוא שחקן ודוגמן אמריקאי, מוכר בעיקר בשל גילום דמותו של בסדרת הדרמה העל־טבעית "יומני הערפד" (2009–2017).
נולד בשם פאוול תומאש וסילבסקי (בפולנית: Paweł Tomasz Wasilewski) בניו ברונסוויק, ניו ג'רזי להורים ממוצא פולני, והוא אף דובר פולנית.
יש לו אחות בכורה, מוניקה, ושתי אחיות צעירות, לאה וג'וליה.
הוא גדל בעיירה מרלבורו, ניו ג'רזי.
וסלי למד בתיכון בניו ג'רזי, ובמהלך לימודיו בו לוהק לגילום דמותו של מקס ניקרסון באופרת הסבון "אור מנחה".
הוא עבר לתיכון אחר שבו היה יכול להתאים את שעות הלימודים לשעות הצילומים.
הוא סיים את התיכון בשנת 2000 והחל ללמוד באוניברסיטת ראטגרס.
הוא עזב לאחר סמסטר אחד בתמיכת הוריו לאחר שההצעות לתפקידים גברו והוא הבין שיוכל לפתח קריירת משחק.
בשנת 2005 החל להשתמש בשם פול וסלי.
כאשר נשאל לפשר השינוי, הסביר שהתקשו להגות את שמו הקודם.
בשנת 1999, וסלי התחיל את קריירת המשחק שלו עם תפקיד קטן באופרת הסבון "עולם אחר" (אנ'), משם המשיך לעוד אופרת סבון "אור מנחה" (אנ'), שם שיחק תפקיד משני.
בשנת 2000, השתתף בתפקיד אורח בסדרת הדרמה המשטרתית "חוק וסדר: מדור מיוחד".
בשנת 2001, וסלי שיחק תפקיד ראשי בסדרת הדרמה העל-טבעית, "אגם הזאבים" (אנ'), שם גילם את לוק קייטס.
בשנת 2002, השתתף בתפקיד אורח בסדרת הסיטקום "8 כללים פשוטים".
באותה שנה, שיחק גם תפקיד אורח נוסף בסדרת הדרמה "חלום אמריקאי".
בשנת 2003, שיחק תפקיד משני בעונה השנייה של סדרת הדרמה "אוורווד".
באותה שנה, שיחק גם תפקיד משני בעונה השנייה של הסדרה "סמולוויל".
בנוסף לשנה זו, ווסלי שיחק תפקיד אורח בדרמת הנעורים "The O.C.".
בשנת 2005, שיחק תפקיד קטן בסרט הדרמה הקומית "קפיצת גלגול" (אנ').
בשנת 2006, שיחק תפקיד משני בסרט הספורט הקומי "קלאוד 9" (אנ').
באותה שנה שיחק בסרט דרמת הספורט "לתפוס את הרגע".
בשנת 2007, שיחק תפקיד ראשי במיני-סדרת הדרמה "הנפיל" (אנ').
באותה שנה שיחק תפקיד אורח בסדרה "קיין".
בשנת 2008, וסלי שיחק תפקיד ראשי לצד לייטון מיסטר וטורי דה ויטו בסרט האימה "קילר קטלני" (אנ').
באותה שנה שיחק בסרט הטלוויזיה "נערת ראסל".
בשנה זו גם שיחק תפקיד משני בסדרה "נשות קבע".
בשנת 2009, וסלי החל לשחק ערפד בשם סטפן סלבטורה כתפקיד ראשי לצד נינה דוברב ואיאן סומרהולדר בסדרת דרמת הנוער על-טבעית "יומני הערפד".
הופעתו בסדרה הביאה לו הצלחה גדולה בקריירה וזיכתה אותו בשני פרסי בחירת הנוער, שני פרסי הוליווד הצעירה ומועמדויות לפרסי בחירת הקהל.
הוא קיבל בסך הכל כ-6 זכיות בפרסים וכ-12 מועמדויות מסדרה זו.
וסלי החל לביים את הסדרה בעונתה החמישית והפיק את הסדרה בתחילת העונה השמינית.
באותה שנה, שיחק תפקיד ראשי לצד אנה קנדריק בסרט דרמת המתח "במקום אחר".
בשנת 2010, שיחק תפקיד ראשי בסרט הדרמה "מתחת למים הכחולים" (אנ').
בשנת 2012, שיחק לצד אווה לונגוריה בסרט הקומדיית אקשן "פורעי החוק" (אנ').
בשנת 2014, הוא שיחק בסרט "לפני שאני נעלמת" (אנ'), ובנוסף גם הפיק אותו.
בשנת 2016, השתתף בסרט הדרמה העצמאית "אמהות ובנות" (אנ'), שם שיחק את בעלה של דמותה של אווה אמורי.
באותה שנה שיחק בסרט בקומדיה "הפריחה המאוחרת".
בנוסף לשנה זו, שיחק בתפקיד אורח את דמותו מ"יומני הערפד" סטפן סלבטורה בסדרת הספין-אוף "המקוריים".
2018–הווה: התחלה בקריירת בימוי והפקה, הופעות בתיאטרון ו"מסע בין כוכבים"
בשנת 2018, ווסלי חתם על חוזה עם חברת הטלוויזיה הגדולה באמריקה "האחים וורנר" להפקת ארבע תוכניות טלוויזיה חדשות.
באותה שנה, החל להופיע בתיאטרון, וסלי הופיע במספר הצגות ומחזמרים בניו יורק.
בנוסף לשנה זו, וסלי שיחק תפקיד ראשי בסדרת האנתולוגיה והמותחן "ספר לי סיפור" (אנ') שנוצרה על ידי קווין ויליאמסון.
בשנת 2019, שיחק תפקיד אורח במיני-סדרה "מדליית הכבוד" של נטפליקס.
בשנת 2023, החל לשחק את ג'יימס טי.
קירק כתפקיד משני בעונה השנייה והשלישית של סדרת המדע בדיוני "מסע בין כוכבים: עולמות חדשים ומשונים".
לפני כן, וסלי גם הופיע בסדרה כתפקיד אורח בפרק האחרון של העונה הראשונה בשנת 2022.
בשנת 2024, בטקס פרסי סאטורן ה-51, ווסלי זכה בפרס סאטורן לכוכב האורח הטוב ביותר בסדרת טלוויזיה על תפקידו כג'יימס טי.
באותה שנה, שיחק תפקיד ראשי בסרט האימה "היסטוריה של רוע".
בשנת 2026, צפוי להמשיך לככב כג'יימס טי.
קירק בעונה הרביעית של "מסע בין כוכבים: עולמות חדשים ומשונים".
בנוסף צפוי להפיק סדרת קומדיה מבית רשת פוקס על ערפדים.
בשנת 2007 החל לצאת עם השחקנית טורי דה ויטו, כאשר הם שיחקו יחד בסרט "קילר קטלני" (אנ').
הם נישאו בטקס פרטי בניו יורק באפריל 2011. ביולי 2013 דווח שהם הגישו תביעה לגירושין.
וסלי התגורר באטלנטה, ג'ורג'יה, בזמן שצילם את "יומני הערפד", ובשאר הזמן עם דה ויטו התגורר בלוס אנג'לס, קליפורניה.
לאחר גירושיו מדה ויטו הוא מכר את ביתו בלוס אנג'לס.
בספטמבר 2013 החל לצאת עם השחקנית פיבי טונקין.
במרץ 2017 בני הזוג נפרדו.
בפברואר 2019, לאחר שנה של זוגיות, וסלי התחתן עם אינס דה רמון.
באותה שנה, לאחר הפרידה, החל לצאת עם הדוגמנית נטלי קוקנבורג.
ביולי 2025, לאחר 3 שנות זוגיות, השניים התארסו.
זוכה פרס סאטורן לכוכב האורח הטוב ביותר בסדרת טלוויזיה (2024)
+שנהסרט / סדרהתפקידהערות2010נורמןמפיקסרט קולנוע2014–2016יומני הערפדבמאי5 פרקים2016–2017מפיק16 פרקים2017ציידי הצלליםבמאיפרק: "Day of Atonement"Ashminaמפיק בפועלסרט קצר2019מורשותבמאיפרק: "The Boy Who Still Has a Lot of Good to Do"רוזוול, ניו מקסיקובמאיפרק: "I Saw the Sign"Annaמפיק בפועלסרט קצר2020באטוומןבמאיפרק: "A Narrow Escape"
פול אדווארד וינפילד היה שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקני.
וינפילד זכה בפרס אמי על הופעת אורח בסדרה "סודות העיר" והיה מועמד לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר לשנת 1972 על תפקידו בסרט "סאונדר".
וינפילד נולד בלוס אנג'לס ללואיס ביאטריס אדוארדס ולקלרנס וינפילד ששימש כאביו החורג.
רכש את לימודיו והתנסה בפעם הראשונה על במה באוניברסיטת פורטלנד, משם המשיך לאוניברסיטת סטנפורד ואוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס.
וינפילד התחיל את דרכו בתור שחקן בארצות הברית בתקופה שבה כמעט ולא העסיקו אפרו אמריקאים.
שיחק בתחילה לצידו של סידני פואטייה בסרטים "האיש האחרון" ו"האח ג'ון".
בשנת 1972 הפך וינפילד לשחקן האפרו אמריקאי השלישי בהיסטוריה שמקבל מועמדות לאוסקר בקטגוריית פרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר על הופעתו בדרמה "סאונדר" בתפקיד נת'ן לי מורגן, אב המשפחה השחורה קשת היום שנידון לשנת מאסר על גנבת חזיר.
קיבל הערכה רבה בתוספת למועמדות לפרס אמי על הופעתו המרשימה בתור מרטין לותר קינג בסדרה הביוגרפית "קינג".
שיחק בדרמת גזענות נוספת, "כלב לבן" בתור קיס, מאמן הכלבים שלוקח בתור פרויקט אישי לאלף רועה גרמני לבן שתוקף שחורים.
וינפילד צבר לעצמו מעריצים מז'אנר המדע בדיוני בזכות תפקידו כקפטן קלארק טארל מפקד מעבורת החלל "רליאנט" בסרט השני בסדרת סרטי "מסע בין כוכבים", "מסע בין כוכבים 2: זעמו של חאן".
בנוסף שיחק בסדרה "מסע בין כוכבים: הדור הבא" את קפטן דייטון מפקד ספינת הגזע הטמארי ואת הגנרל ריצ'רד פרנקלין בפרק מרכזי בעונה השנייה של אופרת החלל "בבילון 5".
וינפילד שיחק את אד טרקסלר מפקד תחנת המשטרה שחוקר את שרה קונור (לינדה המילטון) בסרטו של ג'יימס קמרון "שליחות קטלנית".
הופעותיו הטלוויזיוניות כללו השתתפות בתפקיד המראה בקומדיית המצבים "שלגיה במאה העשרים", ג'וליאן בארלו בעונה החמישית של קומדיית המצבים "227" והופעות אורח בסדרות כמשימה בלתי אפשרית, סוכן סמוי, אריזה משפחתית, פרקליטי אל איי, ווקר ורצח במשיכת קולמוס.
תפקידיו האחרונים בהם התפרסם היו במותחן "בחזקת חף מפשע" בתור השופט לארן לאייטל במשפטו של התובע המחוזי ראסטי סביץ' (האריסון פורד), בקומדיה הבדיונית של טים ברטון "הפלישה ממאדים" בתור הגנרל קייסי ובתור מפקח המשטרה בסרט "דניס - דני שובבני".
זכה ב-1995 בפרס אמי על הופעת אורח בסדרה "סודות העיר".
וינפילד היה הומו אך דאג לא להבליט זאת בפומבי.
וינפילד היה חולה סוכרת ונפטר ב"בית החולים הוליווד" ב-2004 מהתקף לב כשהוא בן 64. נקבר לצד שותפו לחיים האדריכל צ'ארלס ג'יליאן ג'וניור ב"פארק הזיכרון פורסט לאוון", לוס אנג'לס.
שפמנון בטעם שועית שחורה (1999)
פּול ז'ינייבסקי היה פובליציסט, עיתונאי, עורך עיתונות, סוציולוג, היסטוריון וסופר צרפתי יהודי, יליד אוסטריה.
בצעירותו בזמן השואה היה פעיל במחתרת היהודית הציונית בדרום צרפת, והשתמש בשם המחתרתי "פול וידאל".
נודע כחסיד הציונות הרוויזיוניסטית וכפולמוסן בלתי נלאה נגד האנטישמיות והאנטי ציונות.
ז'ינייבסקי נולד בווינה בשנת 1926 כבן הצעיר של יוזף גינייבסקי, תעשיין בתחום מוצרי היגיינה טקסטיליים ושל שרה-פרל, בת למשפחה יהודית דתית בשם קסלר.
מגיל צעיר פעל בתנועות נוער ציוניות.
בשנת 1935 בעקבות התעצמות האנטישמיות באוסטריה היגרה המשפחה לבלגיה.
אחיו אוטו, שנודע לאחר מכן בשמו המחתרתי "טוטו" ובשם העברי איתן גינת, היה ראש תנועת הסטודנטים הציונים בבלגיה ובשנת 1940 נמלט מפני הפולשים הנאצים לדרום צרפת.
בשנים 1942 – 1944 ארגן שם ז'ינייבסקי הבכור את יחידות המחתרת הציונית, גדוד מונפלייה, גדוד גרנובל ו"הצבא היהודי", שעזרו להברחת יהודים והצלתם והשתתפו בפעולות חבלה נגד הכובש הנאצי.
פעילותו בימי הכיבוש הנאצי בצרפת
באפריל 1943 סימון לויט, מנהיג אחר של המחתרת הציונית בצרפת, שביקר בבריסל גייס את פול לארגונו והביא אותו לגרנובל שהייתה עדיין בשליטה איטלקית.
ז'ינייבסקי בחר לעצמו את השם המחתרתי פול וידאל, והצטרף ל"גדוד גרנובל" של ה-MJS, שהוקם על ידי אחיו הבכור ובאותה עת היה עדיין תחת פיקודו.
הוא ניהל במסגרת הקבוצה Armée juive (צבא יהודי) פעילות ענפה של זיוף מסמכים ותעודות שנועדו לסייע ליהודים להימלט.
כמו כן ארגן פעולות חבלה נגד הכובש.
בשנת 1944 עקב פציעה בתאונת אופניים התאשפז בבית החולים סן פול דה גרנובל, וחדר האשפוז שלו הפך גם הוא לחדר מלחמה של ארגונו.
באותה שנה התגורר ז'ינייבסקי ביישוב רוסן ד'איריאז (סן מרטן ד'איריאז' St Martin d'Uriage) שבמחוז איזר.
לאחר שנקלע שם לתקרית בין הרזיסטנס לאנשי מיליציה של משטר וישי נלקח על ידי האחרונים, כבן ערובה יחד עם אחרים.
ז'ינייבסקי ניצל בנס מהוצאה להורג הודות לשיחה בנושאי ספרות עם אחד משוביו שהחליט בעקבותיה לפוטרו מעונש.
אחיו, איתן גנות, ד"ר לכימיה, עלה לישראל ולימד באוניברסיטה העברית.
פול חי רוב שנות חייו בצרפת והיה אוהד נלהב של מדינת ישראל.
חלק גדול ממאמריו וספריו עסקו בישראל, בסכסוך הישראלי-ערבי ובמאבק האידאולוגי נגד אויביה של ישראל.
ז'ינייבסקי היה עורך ראשי של כתב העת היהודי La Terre Retrouvée (הארץ שנמצאה מחדש).
בסוף שנות ה-90 של המאה ה-20 נתבע ז'ינייבסקי על ידי ארגון לאומני צרפתי, "הברית הכללית נגד הגזענות ולמען כיבוד הזהות הצרפתית והנוצרית" AGRIF (Alliance générale contre le racisme et pour le respect de l'identité française et chrétienne).
התובעים טענו שבמאמר שכתב בנושא האנציקליקה של האפיפיור יוחנן פאולוס השני "וריטאטיס ספלנדור" (פאר האמת) משנת 1993, הוא הוציא את דיבתה של הנצרות בכלל ושל הצרפתיות בפרט, רעה, על ידי הבעת דעתו כי האנטישמיות הכנסייתית הכינה תשתית שעליה צמח הרעיון של אושוויץ וישומו.
בשנת 1998 הרשיע בית המשפט לערעורים באורליאן (משפט ז'ינייבסקי נגד צרפת) את ז'ינייבסקי, בהוצאת דיבה על הנצרות והטיל עליו קנס.
בשנת 2006, אחרי מאבק ממושך, הפך בית הדין האירופי לזכויות אדם שבשטרסבורג את החלטת בית המשפט באורליאן ופסק כי דבריו של ז'נייבסקי לא היו בגדר תקיפת חינם או העלבה, לא הסיתו לשנאה או לחוסר כבוד, והם מוגנים על ידי הזכות לחופש הדיבור.
בשנותיו האחרונות פרסם ז'ינייבסקי באתר Le Lien Israel diaspora ובכתב העת Israël magazine.
ז'ינייבסקי היה פולמוסן מוכשר והתגייסותו בכל מאודו להגנת מה שראה כאינטרסים של מדינת ישראל ושל העם היהודי, עוררה התנגדות חריפה בקרב יריביו.
יריבים אלה באו משני קצות הקשת הפוליטית, הן מהשמאל היהודי והצרפתי, כמו ולדימיר רבי או פייר וידאל נאקה למשל, שקרא לו "ליצן גזעני" והן מהימין האנטישמי.
כתיבתו הפוליטית של ז'ינייבסקי הוכתמה במידה לא מבוטלת עקב פרסומיו בשנות ה-60 וה-70 של המאה ה-20, שהציגו באור חיובי היבטים מסוימים של מדיניות האפרטהייד של הלבנים בדרום אפריקה, בייחוד בנוגע להקמת הבנטוסטנים, שבהם ראה ז'ינייבסקי הזדמנות להגדרה עצמית של האדם השחור.
פול ז'ניינבסקי נפטר ב-2011 השאיר אישה, קלר, ובת, איזבל.
1971 - בספרן של סימון סן-קלר ומריאן מורסטייה "58 actions héroïques de la Résistance ("58 מעשי גבורה של הרזיסטנס") ז'ינייבסקי מוזכר לצידם של המרשל דה לאטר דה טאביני, הקולנול רמי, רולאן דורז'לס, רומן גארי, כריסטיאן פינו ואחרים.
2005 - על פעילותו המחתרתית האנטינאצית בימי מלחמת העולם השנייה קיבל את עיטור צלב הלוחם של צרפת, כחמישים שנה אחרי הגשת הבקשה על ידי תנועת הנוער הציוני בצרפת.
Quand Israël combat 1957 (כשישראל נלחמת) כולל מאמריו בעיתון "לה קומבה" בין השנים 1957 – 1970L' Afrique et l'Asie 1958
Bruxelles 1969 (הציונות - מאברהם ועד דיין)
Une affaire de poison :Enquête sur une mystification anti israélienne(פרשה על רעל: חקירה של מיסטיפיקציה אנטי-ישראלית) - על מגפה הרעלת הבנות בג'נין ב-1983 ("תסמונת ג'נין")
פול ווטקינס הוא צ'לן ומנצח וולשי.
אחיו הוא המלחין היו ווטקינס (Huw Watkins).
ווטקינס למד נגינה בצ'לו אצל ויליאם פלית', מליסה פלפס ויוהנס גוריצקי.
בשנת 1988 זכה בתחרות המוזיקאי הצעיר של השנה מטעם הבי.בי.סי.
משנת 1990 עד 1997 היה הצ'לן הראשי של תזמורת רשות השידור הבריטית.
ווטקינס הוא חבר באנסמבל נאש, שעמו ערך כמה הקלטות מסחריות.
הוא היה מוזיקאי הבית של פסטיבל פישגארד בשנת 2005.
ווטקינס הופיע חמש פעמים בקונצרטי הפרומס, בהן קונצרט הלילה הראשון בשנת 2007. במרץ 2006 ניגן בביצוע בכורה קונצ'רטו מאת ריצ'רד רודני בנט עם תזמורת פילהרמוניה בסאות'בנק סנטר וחודשיים לאחר מכן גם הקליט אותו.
בין הקלטותיו המסחריות ההקלטה הראשונה של הקונצ'רקטו לצ'לו מאת סיריל סקוט.
לצד הקריירה שלו כצ'לן, החל ווטקינס לעסוק בניצוח.
הוא זכה בפרס ראשון ובפרס הקהל בתחרות המנצחים של לידס לשנת 2002. הופעתו הראשונה כמנצח הייתה בפברואר 2006, עם הפילהרמונית של לונדון.
כמנצח, הקליט ווטקינס לחברת וורנר קלאסיקס.
הוא התמנה למנצח חבר של התזמורת הקאמרית האנגלית בעונת 2007-08. ביוני 2009 מינתה התזמורת את פול ווטקינס למנהל מוזיקלי, מינוי שנכנס לתוקף בעונת 2010/2009, בחוזה התחלתי לשלוש שנים.
ווטקינס כיהן כמנצח אורח ראשי של תזמורת אולסטר בעונת 2010/2009.
בעונת 2013/2012 עתיד ווטקינס להצטרף לרביעיית אמרסון, במקום הצ'לן היוצא דייוויד פינקל.
ווטקינס מנגן בצ'לו שנבנה בפריז בידי ז'אן-באטיסט ויום בשנת 1846.
פול יוהנס גרארדוס ורהאג (בהולנדית: Paul Johannes Gerardus Verhaegh; נולד ב-1 בספטמבר 1983) הוא כדורגלן עבר הולנדי ששיחק בעמדת המגן הימני.
ורהאג שיחק בקבוצת הנוער המקומית של העיירה בה נולד.
לאחר מכן עבר בין מחלקות הנוער של פנלו ושל פ.ס.וו.
בעונתו הראשונה ככדורגלן מקצועי, היה שייך לאיינדהובן, והושאל לאפלדורן מליגת המשנה ההולנדית.
בעונה אחת במדי אפלדורן הופיע ב-33 משחקים וכבש שער אחד.
בשנת 2004 עבר לדן בוס מליגת העל ההולנדית, והופיע ב-32 משחקים בעונתו הראשונה במועדון.
באותה עונה ירד המועדון לליגה השנייה.
בעונה שלאחר מכן שיחק 24 משחקים בחצי עונה, עד שעזב בחודש ינואר 2006 לויטסה ארנהם מליגת העל ההולנדית.
ב-4 וחצי עונות בקבוצה היה לשחקן מפתח בהרכב, והופיע ב-139 משחקים במדי ויטסה.
ב-27 במאי 2010 עזב את ורהאג את ויטסה וחתם באאוגסבורג מהבונדסליגה השנייה.
בעונתו הראשונה באאוגסבורג שיחק ברוב משחקי הקבוצה, 33 משחקים, בהם כבש שער אחד.
בסיום עונת עלתה אאוגסבורג לבונדסליגה הראשונה.
מאז נשאר ורהאג השחקן העדיף בעמדת המגן הימני, ובסך הכל ב-4 עונות בקבוצה שיחק 113 משחקים וכבש 6 שערים בכל המסגרות.
ב-7 באוגוסט 2017 חתם בוולפסבורג.
ב-5 ביוני 2019 חזר להולנד לאחר תשע שנים וחתם בטוונטה לעונה אחת.
ורהאג היה חלק מנבחרת הולנד עד גיל 21 ב-2006, אז זכתה הנבחרת באליפות אירופה עד גיל 21.
הופעת הבכורה של ורהאג בנבחרת הולנד הבוגרת הייתה ב-15 באוגוסט 2013, במשחק ידידות נגד , שנגמר בתוצאת שוויון 1-1. בנוסף, הוא גם זומן לסגל הולנד למונדיאל 2014.
פול ואן רייפר הוא גנרל אמריקאי יוצא חיל הנחתים של ארצות הברית אשר שימש כראש אגף המודיעין של חיל הנחתים.
לאחר פרישתו נעשה למומחה לאסטרטגיה צבאית ולוחמת גרילה.
ואן רייפר נולד וגדל בעיירה בראונסוויל שבמדינת פנסילבניה.
בשנת 1956 התגייס ואן רייפר לחיל הנחתים.
הוא עבר הכשרה כלוחם ובשנת 1964 השלים קורס קציני חי"ר.
לאחר מכן שירת כמפקד מחלקה בגדוד רגלים שבדיוויזיית הנחתים השנייה.
ואן רייפר לחם ברפובליקה הדומיניקנית ולאחר מכן בשנת 1966, בעת מלחמת וייטנאם, שירת כיועץ צבאי לצבא דרום וייטנאם.
ואן רייפר נפצע במהלך תקיפת עמדת מקלע בשדה אורז בקרבת סייגון.
למרות פציעתו הכווין ואן רייפר אש סיוע אווירית עד להשמדת העמדה.
בשנת 1969, והוא כבר מפקד פלוגה, הוביל התקפה כנגד יעד מבוצר.
הוא עוטר בשני עיטורי כוכב הכסף על גבורתו.
בהמשך שירת כמפקד הגדוד השני ברגימנט ה-7 של החיל ולאחר מכן על הרגימנט ה-4. לאחר מכן פיקד על דיוויזיית הנחתים השנייה.
ואן רייפר שירת במלחמת המפרץ כקצין מטה בכוח המשלוח של חיל הנחתים.
לאחר מכן שירת כראש אגף המודיעין של חיל הנחתים.
בשנת 1997 סיים את שירותו ופרש לגמלאות.
בשירות מילואים שימש ואן רייפר כמפקד "הכוח האדום" בתרגיל אתגר המילניום, אשר דימה את כוח האויב (מדינת מפרץ כלשהי) עמו נדרש "הכוח הכחול" (ארצות הברית) להתמודד.
הכוח בפיקודו הצליח, כבר בימים הראשונים של התרגיל, לשגר כמות מאסיבית של טילים נגד ספינות (קרקע-ים וים-ים) נגד ספינות המלחמה האמריקאיות, בהן נושאות מטוסים, ובסופו של דבר הטביע 13 ספינות - זאת למרות שהכוח שמול רייפר היה חזק בלי כל יחס פרופורציונלי מבחינת נשק ויכולות מודיעיניות.
ואן רייפר התמודד עם האיומים הימיים באמצעות שליחת סירות קטנות (כדוגמת סירות דיג או סירות גומי) לאזור של ספינות מלחמה מהכוח הכחול, וביצע התקפות קונבנציונליות והתאבדותיות כנגד כלי השיט.
בשל הצלחת הכוח בפיקודו הכתיבו מנהלי התרגיל לוואן רייפר כללי משחק חדשים במטרה לרסן את יכולותיו.
בשל כך עזב ואן רייפר את התרגיל ומתח עליו ביקורת בתקשורת.
פול דאגלס וסטפאל היה כדורסלן ומאמן אמריקאי, ששיחק במשך 12 עונות בליגת ה-NBA, במהלכן הצטיין בעיקר כשחקן פיניקס סאנס.
עמדתו הטבעית הייתה עמדת הקלע, ולעיתים תפקד גם כרכז.
לאחר קריירת המשחק אימן את פיניקס, סיאטל סופרסוניקס וסקרמנטו קינגס.
בספטמבר 2019 הוצג בהיכל התהילה של הכדורסל, כשחקן.
וסטפאל נבחר בבחירה העשירית בדראפט ה-NBA לשנת 1972 על ידי בוסטון סלטיקס.
בשלוש עונותיו בבוסטון קלע 7.4 נקודות בממוצע למשחק כשחקן ספסל, וזכה עם הקבוצה באליפות ה-NBA בעונת .
בסיום עונת נשלח בטרייד לפיניקס סאנס בתמורה לקלע צ'ארלי סקוט.
עונת הייתה עונת הפריצה בקריירה של וסטפאל, שקלע 20.5 נקודות בממוצע למשחק ועזר לקבוצתו להעפיל לסדרת גמר ה-NBA הראשונה בתולדות המועדון, בה התמודדו הסאנס מול בוסטון סלטיקס.
המשחק החמישי של אותה סדרת גמר, שנערך בבוסטון ונגרר ל-3 הארכות, נחשב בעיני רבים כ"משחק הטוב בתולדות ה-NBA".
בשניות האחרונות של ההארכה השנייה קלע שחקן בוסטון, ג'ון האבליצ'ק, זריקה שהעלתה את הסלטיקס ליתרון 110–111, ולאחריה נשמע "באזר" הסיום.
בחושבם כי הסתיים המשחק, פרצו אוהדי הסלטיקס למגרש בזמן ששחקני הקבוצה ירדו לחדרי ההלבשה.
עם זאת, שופטי המשחק קבעו כי הזריקה נקלעה שתי שניות לפני סיום שעון המשחק, ושחקני הקבוצות חזרו לפרקט.
בשלב זה ביקש וסטפאל מהשופטים פסק זמן, על אף שידע כי הוא לא חוקי (לא נשארו לפיניקס פסקי זמן), ובכך יכלו הסאנס להוציא את כדור החוץ מקו אמצע המגרש במקום מקו החוץ שמתחת לסל היריבה.
מכיוון שפסק הזמן לא היה חוקי זכו הסלטיקס לזריקת עונשין, אותה קלע ג'ו ג'ו וייט, והסלטיקס עלו ליתרון 110–112. בהוצאת החוץ של פיניקס קלע גאר הרד זריקה לשתי נקודות ושלח את המשחק להארכה שלישית, לראשונה בתולדות גמר ה-NBA.
המשחק הסתיים בתוצאה 126–128 לזכותה של בוסטון, שניצחה גם את המשחק השישי בסדרה וזכתה באליפות ה-NBA.
וסטפאל קלע ממוצע של 20.8 נקודות למשחק לאורך סדרת הגמר, כולל 25 במשחק החמישי.
בעקבות פסק הזמן שלקח וסטפאל, שבדיעבד עזר לקבוצתו, שינתה הליגה את החוק כך שלקיחת פסק זמן בלתי-חוקי לא יכולה לשנות את מיקום הוצאת החוץ.
לצד אלבן אדמס ו-וולטר דייוויס, עזר וסטפאל לפיניקס להפוך לאחת הקבוצות הטובות והמלהיבות בליגה בארבע העונות הבאות, אך הקבוצה לא הצליחה לשחזר את הישג ההעפלה לגמר ה-NBA.
את עונת סיים וסטפאל כקלע השישי ב-NBA עם ממוצע של 25.2 נקודות למשחק, ובעונה העוקבת סיים שביעי עם 24.0 נקודות למשחק.
במהלך תקופתו בפיניקס נבחר 4 פעמים לאחת מחמישיות העונה, השתתף ב-4 משחקי אולסטאר והעמיד ממוצעים של 22.5 נקודות (ב-51.8% מהשדה) ו-5.6 אסיסטים למשחק.
בסיום עונת שלחו הסאנס את וסטפאל לסיאטל סופרסוניקס בתמורה לדניס ג'ונסון.
בעונתו היחידה בקבוצה קלע 16.7 נקודות בממוצע למשחק, ונבחר בפעם הרביעית והאחרונה להשתתף במשחק האולסטאר.
בשתי העונות הבאות שיחק בניו יורק ניקס, ובעונת חזר לעונת פרישה בפיניקס סאנס.
לאורך הקריירה העמיד וסטפאל ממוצעים של 15.6 נקודות, 1.9 ריבאונדים ו-4.4 אסיסטים למשחק.
בשנת 1989 "הפרישה" פיניקס סאנס את גופייתו עם המספר 44.
קריירת האימון של וסטפאל החלה ב"אוניברסיטת אריזונה כריסטיאן" שבפיניקס, בה הוביל את קבוצת הכדורסל למאזן חיובי 9–21 בעונת 1985/1986. בסיום העונה עבר ל"אוניברסיטת גרנד קניון", גם היא בפיניקס, אותה אימן במשך שנתיים.
בשנת 1988 זכתה קבוצת המכללה באליפות .
לקראת עונת מונה לעוזר מאמן פיניקס סאנס, תחת מאמן הקבוצה החדש קוטון פיטסימונס.
בשנת 1992 פרש פיטסימונס מתפקידו, ווסטפאל מונה למאמנה של פיניקס.
שחקניה הבולטים של הקבוצה באותה תקופה היו קווין ג'ונסון, דן מארלי וצ'ארלס בארקלי שהצטרף לסאנס ב-1992. כבר בעונתו הראשונה כמאמן ראשי ב-NBA הוביל וסטפאל את הסאנס למאזן הטוב בליגה, 62-20, ולאליפות האזור המערבי השנייה בתולדותיה.
בגמר ה-NBA התמודדה פיניקס מול האלופה המכהנת, שיקגו בולס, שזכתה באליפותה השלישית ברציפות לאחר שגברה על פיניקס בתוצאה 2–4. בדומה למשחק הזכור מגמר בו השתתף וסטפאל כשחקן, גם המשחק השלישי בסדרה בין פיניקס לשיקגו (אותו ניצחו הסאנס) נגרר לשלוש הארכות, בפעם השנייה בלבד בתולדות הליגה.
בשתי העונות הבאות תחת וסטפאל ניצחה פיניקס 56 ו-59 משחקים, בהתאמה, והודחה בשתי העונות על ידי יוסטון רוקטס בחצי גמר המערב.
במהלך עונת פוטר מתפקיד מאמן הסאנס, בזמן שקבוצתו החזיקה במאזן 14–19.
בעונת המקוצרת מונה וסטפאל למאמן קבוצת סיאטל סופרסוניקס, אותה הובילו גארי פייטון ו-וין בייקר.
בעונתו הראשונה בסיאטל ניצחה הקבוצה 25 משחקים (מתוך 50) ונותרה מחוץ לפלייאוף, ובעונה העוקבת השתחלו הסופרסוניקס לפלייאוף מהמקום השביעי במערב, והודחו בסיבוב הראשון על ידי יוטה ג'אז.
15 משחקים בתוך עונת פוטר וסטפאל מהקבוצה והוחלף בנייט מקמילן.
בשנת 2001 חזר וסטפאל לליגת המכללות כשמונה למאמן קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת פפרדיין אשר במליבו, קליפורניה.
בעונת 2001/2002 העפילה הקבוצה לטורניר אליפות המכללות, בפעם השנייה בלבד ב-8 השנים האחרונות, אך הודחה במשחק הראשון מול אוניברסיטת וייק פורסט של ג'וש הווארד.
וסטפאל המשיך לאמן את הקבוצה בארבע העונות הבאות, עד שפוטר בסיום עונת 2005/2006.
בעונת שימש כעוזר מאמן בדאלאס מאבריקס תחת אייברי ג'ונסון, ובעונה הבאה עבר לתפקיד סגן נשיא המועדון.
ביוני 2009 מונה למאמנה הראשי של סקרמנטו קינגס, אותה אימן במשך שתיים וחצי עונות, עד ינואר 2012. הקבוצה סיימה את שתי העונות הסדירות המלאות תחת וסטפאל במקום ה-14 במערב, ועם מאזן מצטבר של 51 ניצחונות ו-120 הפסדים (כולל עונת 2011/2012).
לקראת עונת מונה לעוזר מאמן בברוקלין נטס.
פול זרחן הוא מהנדס ומרצה יהודי-אמריקאי.
נחשב מומחה בתחום הטילים המונחים.
עבד שנים רבות במשרד הביטחון הישראלי, וכמרצה במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס.
חיבר ספרי לימוד רבים בתחום הטילים המונחים.
זרחן בעל תואר ראשון (BSEE) מהסיטי קולג' של ניו יורק (1966) ותואר שני (MSEE) מאוניברסיטת קולומביה (1967) שניהם בהנדסת אלקטרוניקה.
בשנים 1973–1975 שימש מהנדס מחקר בכיר במשרד הביטחון (של ישראל) וכיועץ לטכניון.
בשנת 1975 החל לעבוד כמהנדס ביצרנית הנשק ריית'יאון.
בריית'יאון פיתח את בקרת הטיסה וההנחיה של הטיל AIM-120 אמראם.
בה בעת ביצע עבודות ביון בשיתוף עם משרד הפנים וסוכנות הביון האמריקאית לניצול חידושים סובייטים לטובת ריית'יאון.
משנת 1985 עד 2001 הוא היה חבר ראשי בצוות הטכני במעבדת צ'ארלס סטארק דרייפר .
מוקד עבודתו עבר מטילי איתור מכ"ם טקטיים להנחיית יירוט מבוסס-חלל.
הוא מילא תפקיד מפתח בשינוי כמה מהיבטי ההדרכה והבקרה המקוריים של ניסוי Delta 180. חזר לתחום ההגנה מפני טילים לאחר מלחמת המפרץ ב-1991.
משנת 2001 עד 2011 עבד במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (MIT) ומשנת 2011 משמש כיועץ בכיר במעבדות MIT Lincoln .
היה עורך ראשי וכיום עורך של "Journal of Guidance, Control, and Dynamics" של האגודה האמריקאית לאווירונאוטיקה ואסטרונאוטיקה AIAA .
ספריו של זרחן נלמדים באקדמיה בקורסים מתקדמים, בהם:
רשימת הספרים של פול זרחן
פול זוקונפט הוא אדמירל אמריקאי בדימוס שכיהן כמפקד משמר החופים של ארצות הברית.
זוקונפט נולד בנורת' ברנפורד שבקונטיקט.
ב-1977 סיים תואר ראשון בממשל מאקדמיית משמר החופים.
הוא בעל תואר שני בניהול מאוניברסיטת ובסטר ותואר שני בלימודי ביטחון לאומי ואסטרטגיה ממכללת המלחמה של הצי.
בוגר תוכנית המנהיגות של אוניברסיטת הרווארד.
במהלך שירותו במשמר החופים פיקד על ספינות הסיור "Cape Upright", "Harriet Lane", ו-"Rush".
ב-2006 קודם לדרגת אדמירל משנה.
שימש ראש מטה מחוז 14 של משמר החופים, קצין מבצעים של משמר החופים באזור אסיה-פסיפיק וקצין המבצעים של משמר החופים באזור האוקיינוס האטלנטי.
ב-2010 שימש מתאם הפעולות מטעם ממשלת ארצות הברית בתגובה לדליפת הנפט במפרץ מקסיקו, הגדולה בהיסטוריית המדינה.
ב-2011 קודם לדרגת תת-אדמירל ושימש ראש אגף בטיחות וביטחון במטה משמר החופים.
פיקד על מחוז 11 של משמר החופים, שימש ראש הכוח המשותף המערבי של הסוכנויות הפדרליות השונות בפיקוד האוקיינוס השקט של ארצות הברית, והיה אחראי למלחמה בארגוני פשיעה בינלאומיים בגזרת הפיקוד.
במאי 2014 החל לכהן כמפקד משמר החופים, הוא שימש בתפקיד זה עד יוני 2018.
פול מת'יוז ון ביורן היה תאולוג אפיסקופלי, כומר וסופר אמריקאי.
פרופסור לדת באוניברסיטת טמפל שבפילדלפיה במשך 22 שנים.
ון ביורן דחה את האמונה בגורמים על-טבעיים והיה מחשובי הוגי אסכולת "מות האלוהים".
הוא שאף לכונן נצרות שתהיה מבוססת על התנהגות מוסרית וחשיבה נטורליסטית בלעדית, עם ראיית ישו כמורה בן-תמותה ולא אלוהים.
הוא היה מנהל המרכז לאתיקה ולפלורליזם דתי במכון שלום הרטמן בירושלים.
ון ביורן נולד וגדל בנורפוק שבווירג'יניה.
במהלך מלחמת העולם השנייה, הוא שירת במשמר החופים של ארצות הברית.
ון ביורן למד בהרווארד קולג' , וסיים את לימודיו במכללה עם תואר ראשון בממשל ב-1948. לאחר מכן למד בבית הספר התאולוגי האפיסקופלי , וקיבל תואר ראשון בתאולוגיה "קדושה" (sacred theology) בשנת 1951. לאחר קבלת התואר הראשון הוא הוסמך ככומר אפיסקופלי בדיוקסיה של מסצ'וסטס.
הוא קיבל תואר דוקטור לתאולוגיה בשנת 1957 מאוניברסיטת בזל שבשווייץ, שם למד תחת קרל בארת.
כפרופסור באוניברסיטת טמפל, הוא נחשב לאחד ממנהיגיה של האסכולה התאולוגית "מות האלוהים"
, אף על פי שהוא עצמו דחה את השם הזה לתנועה כ"המצאה עיתונאית" וזיהה עצמו כמייצג "נצרות חילונית".
הוא מת ממחלת הסרטן ב-18 ביוני 1998, בגיל 74. ון ביורן היה נשוי להיסטוריונית האומנות אן הגופיאן (1927–2008; ).
להלן רשימה חלקית של עבודותיו:
פול דייוויד ולסטון היה איש אקדמיה מחבר ופוליטיקאי אמריקאי, שהיה חבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת מינסוטה מ-1991 ועד שנהרג בהתרסקות מטוס באבלת' שבמינסוטה ב-2002. ולסטון השתייך למפלגת העבודה-הדמוקרטית-חקלאית של מינסוטה, והיה מנהיג אגף הפרוגרסיביזם של המפלגה הדמוקרטית.
הוא נולד בוושינגטון הבירה ולמד באוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל, שם סיים את לימודיו עם תואר ראשון ודוקטורט במדע המדינה.
הוא היה פרופסור במכללת קרלטון השוכנת בנורת'פילד שבמינסוטה, ומנהיג קהילתי במחוז רייס בטרם הצטרף לחיים הציבוריים.
ב-1982 ניהל מסע בחירות לתפקיד מבקר המדינה של מינסוטה נגד ארן קרלסון הרפובליקני, אך לא נבחר לתפקיד.
ב-1999 הקים ולסטון ועדת גישוש לקראת הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2000. לאחר שניהל מסע בחירות במדינות הראשונות בהן נערך הבחירות המקדימות לנשיאות במפלגה הדמוקרטית, הוא הודיע שהוא לא יתמודד לנשיאות לאור מגבלות גופניות מתמשכות שנוצרו כתוצאה מפגיעות שספג בעת היאבקות מימיו כסטודנט.
בהמשך אובחן מצבו כטרשת נפוצה.
כסנאטור, ולסטון חיבר ב-2002 את "התיקון של ולסטון" לחוק הדו-מפלגתי לרפורמה במימון בחירות.
מאמציו לרפורמה במימון הבחירות בוטלו לאחר מכן בפסק דין Citizens United נגד FEC של בית המשפט העליון של ארצות הברית.
ב-2002 היה הסנאטור היחיד שניצב בפני בחירות לכהונה שלישית שהצביע נגד היציאה למלחמת עיראק.
אחד עשר ימים לפני הבחירות לסנאט של ארצות הברית 2002, ולסטון נהרג בהתרסקות מטוס בעיר אבלת' שבצפון מדינת מינסוטה.
רעייתו, שילה, ובתו, מרסיה, נהרגו גם הן בתאונה האווירית.
בניו של ולסטון, דייוויד ומארק, לא היו על הטיסה, ועד שנת 2018 ישבו בראש עמותה שהוקמה לזכר הוריהם.
ולסטון נולד בוושינגטון הבירה, בנם השני של לאון ומיני ולסטון, זוג יהודים-אוקראינים שהיגר לארצות הברית.
אביו שינה את שם המשפחה מ"וקסלשטיין" (Wexelstein) לאחר שנתקל באנטישמיות בשנות ה-30 של המאה ה-20. ולסטון גדל בארלינגטון, שבווירג'יניה ולמד בתיכון ציבורי וייקפילד ובבית הספר התיכון יורקטאון, וסיים את לימודיו התיכוניים ב-1962.
ולסטון למד באוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל אחרי שקיבל מלגת היאבקות.
באוניברסיטה הוא היה אלוף ההיאבקות הבלתי-מעורער באליפות "ועידת החוף האטלנטי".
אחרי שנת הלימודים הראשונה, נישא לשילה אייסון הוא סיים לימודי תואר ראשון במדע המדינה ב-1965 והשתייך לאחווה פי בטא קפא.
במאי 1969 סיים ולסטון לימודי דוקטורט במדע המדינה.
עבודת הדוקטורט שלו על שורשי צבאנות שחורה נקראה "חמושים שחורים בגטו: מדוע הם מאמינים באלימות".
באוגוסט 1969 קיבל ולסטון משרה קבועה במכללת קרלטון שבנורת'פילד, מינסוטה, שם לימד מדע המדינה עד להיבחרו לסנאט ב-1990. במהלך שנות ה-70 וה-80 של המאה ה-20 החל בנוסף לעסוק בהנהגה אזרחית, והחל לעבוד עם עובדים מעוטי יכולת וקהילות אחרות שנשללו מהן זכויות אזרח.
הוא הקים את "הארגון למחוז רייס טוב יותר", קבוצה המורכבת בעיקר מהורים יחידניים.
הארגון דגל בשירותי דיור ציבורי, שירותי בריאות נוחים, שיפור החינוך הציבורי, ארוחות צהריים ללא תשלום בבתי ספר והקמת מתנ"ס במימון ציבורי.
ב-1978 ולסטון הוציא לאור את ספרו הראשון "כיצד העניים הכפריים התחשלו: נרטיב של מארגן פשוט-עם" (How the Rural Poor Got Power: Narrative of a Grassroots Organizer), בו תיעד את עבודתו בארגון.
ולסטון נעצר פעמיים בתקופתו כמנהיג קהילתי בגין מרי אזרחי.
לשכת החקירות הפדרלית פתחו נגדו תיק משפטי לאחר מעצרו במאי 1970 כאשר לקח חלק במחאה נגד מלחמת וייטנאם במטה ה-FBI במיניאפוליס.
ב-1984 נעצר שוב בגין הסגת גבול במהלך הפגנה נגד עיקול בנק.
ולסטון הרחיב את פעילותו לתנועת העבודה במינסוטה.
בקיץ 1985 הוא השתתף בשביתת עובדים במהלך סכסוך עבודה במפעל של חברת הורמל בעיר אוסטין שבדרום מינסוטה.
המשמר הלאומי של מינסוטה נקרא במהלך השביתה לפעולה כדי להבטיח שחברת הורמל תוכל להעסיק עובדים מחליפים קבועים.