tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הפועל דלית אל-כרמל, הידועה גם כהפועל מועין דלית אל-כרמל על שמו של שחקן העבר מועין רשאד חלבי שנהרג במלחמת יום כיפור, היא קבוצת כדורגל ישראלית מהיישוב הדרוזי דלית אל-כרמל, המשחקת, נכון לעונת 2025/2026, בליגה ב'/צפון ב' אחרי העלייה בעונה שעברה עם חוסאם חלבי.
הקבוצה נוסדה בשנת 1972 והגיעה לשיאה כששיחקה שנתיים בליגה הארצית (הליגה השנייה דאז) בתחילת שנות התשעים, כאשר נתמכה כלכלית על ידי המועצה המקומית, שבראשה עמד פהמי חלבי (אחיו של מועין), מה שאפשר לקבוצה להשקיע שחקני חיזוק רבים.
בעונת 1993/1994 הורשעה במתן שוחד בניסיון להטות תוצאת משחק לטובתה, במהלך העונה הקודמת, בניסיון להישאר בליגה הארצית.
לקבוצה הופחתו חמש נקודות ליגה, ובסיום העונה היא נשרה לליגה א'.
במהלך השנתיים הבאות הקבוצה הידרדרה שתי ליגות נוספות, ובכך רשמה ירידה של שלוש ליגות רצופות בשלוש שנים מהליגה הארצית אל ליגה ג' (הליגה הנמוכה בישראל).
בשנת 1997, שנה לאחר שהקבוצה רשמה את ירידת הליגה השלישית ברציפות שלה, הצליחה להעפיל חזרה לליגה ב', ומאז שיחקה ברציפות בליגה ב' עד עונת 2009/2010. בעונת 2008/2009 סיימה הקבוצה את העונה במקום השני והתמודדה על העלייה לליגה א'.
במשחקי המבחנים לעליה לליגה א' ניצחה הקבוצה את משחקה הראשון כשגברה על קבוצת אחווה חיפה מליגה ב' צפון א', אך הפסידה למכבי כפר קרע שנשארה בליגה א' צפון, והשאירה את הפועל דלית אל-כרמל לעוד שנה בליגה ב'.
במרץ 2010 הבטיחה הפועל דלית אל-כרמל את עלייתה לליגה א' אחרי 15 שנות היעדרות, לאחר ניצחון 5–0 על הפועל ערערה.
בסיום עונת 2013/2014 נשרה הקבוצה בחזרה לליגה ב', לאחר הפסד למכבי מעלות מליגה ב' במסגרת משחקי המבחן.
בסיום עונת 2018/19 נשרה הפועל דליית אל כרמל לליגה ג' אחרי שהפסידה במשחק מבחן למכבי אום אל-פחם שעלתה במקומה לליגה ב'.
שנתיים מאוחר יותר חזרה הפועל דליית אל כרמל לליגה ב.
הפועל חבל אילות (בעבר נקרא מועדון כדוריד אילת) הוא מועדון כדוריד ממועצה אזורית חבל אילות, המשחק כיום בליגה הארצית בכדוריד.
המועדון הוקם בשנת 2007 בתמיכה ובהובלה של משפחת קוגן: האב סילביו הוא היו"ר ומאמן, בניו אנדי וחוליאן הם שחקני הקבוצה, והאם גבריאלה וייסמן קוגן היא חברת הנהלת איגוד הכדוריד, ולצידם שוקי כץ הוא מנהל הקבוצה.
קבוצת בוגרים, קבוצת הנוער, וכן קבוצת הילדים.
וכן בי"ס לכדוריד בשיתוף מתנ"ס אילת.
המועדון סבל במשך תקופה של 10 שנים מהעדר אולם ספורט גדול לאימון ואירוח משחקי הבית, עד שבחודש אוקטובר 2020 נחנך האולם החדש בבי"ס נוף אדום בקיבוץ אילות המכיל 450 מקומות ישיבה.
לאחר מכן נבנה אולם חדש בקיבוץ יטבתה, ולאחר שכבר חנכה הקבוצה, פעולה של עובד ניקיון, ששטף את הפרקט - הובילה לנזק בלתי הפיך באולם, ובמועדון נאלצו לארח את משחקי הבית בעונת 2020/2021 בערד (6 משחקים בסה"כ).
כיום הנזק תוקן והקבוצה מארחת את משחקיה באולם החדש בקיבוץ יטבתה.
קבוצת הנשים, שהוקמה בעונת 1999/00, שיחקה בליגה הלאומית.
בעונת 2007/08 סיימה קבוצת הנשים במקום השמיני מתוך 14 קבוצות.
קבוצת הנשים הייתה קבוצה שהתבססה בעיקר על שחקניות מקומיות שגדלו במועדון והמשיכו לשחק בהתנדבות.
שחקנית שהייתה בקבוצה היא חן סבג, ממכבי דימונה לשעבר.
בנוסף, לקבוצה הייתה בשנות ה-2000 שחקנית ידועה סיגל גליל שהייתה אז שחקנית/שוערת ומאמנת הקבוצה עד שבגיל 17 נפצעה וקרעה רצועה ופרשה מכדוריד.
הפועל גבעת חיים הוא מועדון כדורמים ישראלי מקיבוץ גבעת חיים איחוד, שמשחק בליגה הלאומית בכדורמים.
המועדון הוקם בשנת 1961על ידי בני קיבוץ גבעת חיים יורם מנדלבאום וראובן שפע.
מאז הקמתה הייתה לקבוצת צמרת וכבר בשנה הראשונה להקמתה זכתה באליפות המדינה בכדורמים.
המועדון נוהל על ידי אנשי הקיבוץ, וכלל גם קבוצות נוער, נערים וילדים.
עד תחילת שנות ה-90 זכה המועדון להצלחות גדולות, שהפכו אותו למוביל בכדורמים הישראלי.
שיאה של הקבוצה היה בסוף שנות ה-80 כשבמשך שלוש שנים (1987–1990) לא הפסידה אף משחק רשמי במסגרות מקומיות.
המועדון זכה לאורך שנותיו ב-21 אליפויות ישראל, וב-18 גביעי מדינה, יותר מכל קבוצה ישראלית אחרת.
כמו כן, הוא הגיע להישגים במפעלים בינלאומיים-המועדון הגיע למקום השני בגביע הים התיכון לאלופות ב-1986.
בין כוכביה במשך השנים היו טל סנונית, יואל סמואל, נמרוד דרייפוס, ניר שמיר ועוד.
בשנים 1993 ו-1994 שבתה קבוצת הבוגרים מפעילות, היא חזרה לליגה ב-1995, ירדה לליגה השנייה ב-1998 ובשנת 1999 חזרה לליגה הראשונה.
בשנת 2008 התפרקה הקבוצה, ובשנת 2009 הוקמה הקבוצה מחדש בשם "הפועל גבעת חיים/עמק חפר".
בשנת 2011 חזרה קבוצת הבוגרים של האגודה לפעילות בליגה הארצית, ובשנת 2015 הקבוצה שבה לשחק בליגה הלאומית.
בתחילת עונת 2019/2020 חזר המאמן ושחקן גבעת חיים ונבחרת ישראל לשעבר, בני לנג למועדון.
בעונת 2024/25 תחת שרביטו של זוראן קונטיץ חזרה הקבוצה למעמד הגמר לאחר היעדרות של 23 שנה.
למועדון המפואר מחלקת נוער גדולה המונה כ-200 שחקנים ושחקניות החל מגילי 12-ועד לגילי 18.
בעונת 2021/2022, לראשונה מאז הקמתה מחדש בשנת 2009, הגיעה קבוצת הנוער עד גיל 18 של המועדון לגמר אליפות המדינה, אך זאת הפסידה בהפרש של גול אחד לאלופה הפועל גוש זבולון.
בעונת 2022/2023 הצטרפו לקבוצת גיל 18 שני השחקנים עומר גל ורז שריר.
בסיום אותה עונה זכתה הקבוצה בדאבל.
במשך השנים עד לפירוק הקבוצה ב-2008 מחלקת הנוער של גבעת חיים היוותה חלק משמעותי מסגלי נבחרות הנוער של ישראל והייתה בין הקבוצות החזקות והשולטות בליגת הנוער.
זוראן קונטיץ (מאמן) - קבוצת הבוגרים וקבוצת גיל 18
עידו בינקוביץ (מאמן) - קבוצת גיל 16 וגיל 10
תומר ארזי (מאמן) - קבוצת גיל 14
בני לנג (מאמן) - קבוצת גיל 12
עדו בר (מאמן) - קבוצת הנשים והנערות
רן סובה (מאמן) - מאמן מנטלי
ערן פינקספלד (מאמן) - קבוצת בוגרים ארצית
איתי גושן (מאמן) - בית ספר לכדורמים
נרי זהר (מאמן) - בית ספר לכדורמים
בית ספר לשחייה והכנה לעולם הכדורמים
המועדון מפעיל את בית הספר לשחייה.
בית הספר פועל במשך כל השנה וקולט בנים ובנות בגילאי 5 - 12.
תוכנית האימונים בבית הספר לכדור מים כוללת אימוני שחייה המשולבים במשחקי כדור ומיומנויות משחק הכדור מים.
כמו בכל בית ספר לשחייה, לומדים הילדים את ארבעת סגנונות השחייה: חתירה, חזה, גב ופרפר ובנוסף משולבים משחקי כדור במים, כך על ידי שילוב של מיומנויות שחייה, פיתוח יכולות גופניות ושילוב משחקי כדור משיגים הילדים יכולת ספורטיבית רחבה, והכנתם לעולם הכדורמים.
הפועל גבעת ברנר הייתה קבוצת כדורסל ישראלית מקיבוץ גבעת ברנר, ששיחקה בעבר בליגה הבכירה.
לאולמה הביתי של הקבוצה קראו "מצרינה" (מצה+ארנה) מכיוון שיעודו היה לשמש למשחקי ספורט ( לכן ארנה) ולהתכנסויות תרבותיות קהילתיות (כפי שהיה בסדר חג הפסח).
לעיתים שיחקה הקבוצה בקיבוץ נען באולם הספורט.
הקבוצה הוקמה בשנת 1957 והעפילה באותה עונה לליגה הראשונה (עונת 1958/59), אך נשרה באותה עונה חזרה לליגה השנייה.
בשנת 1960/61 חזרה לליגה הראשונה ונשארה עד עונת 1977/78, בה סיימה במקום ה-11 ונשרה לליגה השנייה.
בתחילת עונת 1969/70 התאחדה הקבוצה עם הפועל נען ונקראה "הפועל גבעת ברנר/נען", איחוד שהחזיק מעמד 8 שנים.
את הקבוצה ניהלו דריו מורדוך, אריה גולינסקי וגדי כץ.
ההישג הגדול ביותר של הקבוצה, הוא המקום השלישי בליגה (פעמיים).
רגע היסטורי במיוחד, הוא הניצחון הביתי על מכבי תל אביב ביום 1 בדצמבר 1972.
מלך הסלים של הקבוצה בליגה הראשונה הוא זאב רייס עם 4255 סלים.
בסך הכל שיחקה הקבוצה 19 עונות (ב-2 קדנציות) בליגת העל.
הפועל המעפיל/מנשה/עמק חפר (נקראת גם "הפועל המעפיל מבואות") היא קבוצת כדורעף ישראלית המשותפת למועצה אזורית עמק חפר, ולמועצה אזורית מנשה המשחקת בליגת העל בכדורעף.
הקבוצה מארחת באולמות הספורט של מועצה אזורית מנשה ובעין החורש.
צבעי הקבוצה הם כחול ושחור.
הקבוצה הוקמה רשמית במסמכיה ב-1938 ומקורה בקיבוץ המעפיל במועצה אזורית עמק חפר (שנת הקמתה היא שנת הקמת הקיבוץ המעפיל).
בשנות ה-30 היה הכדורעף פופולרי בקרב הקיבוצים בישראל, שרבים ממנו שלטו ועד היום שולטים בענף הכדורעף המקומי.
הקבוצה למעשה החלה להתחרות בליגות המקומיות ב-1951, והקבוצה המקצוענית הראשונה אומנה על ידי צבי סינטו, שהיה מאמן-שחקן בקבוצה.
המועדון השתתף בליגה הבכירה, ליגת העל בכדורעף החל מהקמתה ב-1956 והיא אחת הקבוצות הוותיקות והגדולות בענף הכדורעף המקצועני בישראל.
לאורך ההיסטוריה זכתה הקבוצה ב-14 אליפות המדינה וב-12 גביע המדינה ובסה"כ אספה 11 דאבלים בכדורעף הישראלי.
האליפות הראשונה של הפועל המעפיל הייתה בעונת 1962/1963 ולזכותה רשום רצף הזכויות הארוך ביותר בהיסטוריה שעומד על 9 אליפויות רצופות (1962-1971), שמתוכם 8 פעמים ראשונות ברציפות, הצליחה להשלים גם דאבל עם זכייה בגביע המדינה.
בנוסף הקבוצה הייתה סגנית האלופה עוד ארבע פעמים וסגנית מחזיקת הגביע 4 פעמים נוספות.
בין שחקניה הבולטים בעבר היו: אליעזר כגן, דוד בר נצר, עמי שפרן, אהוד דקל, גיורא הלפרין, אבישי קרפובסקי ודוד בלום.
הקבוצות "הפועל עין שמר" (4 אליפויות ו-3 גביעי מדינה) ו"הפועל העוגן" (אליפות אחת ו-3 גביעי מדינה) היו קבוצות מצליחות ארצית מהאזור שהתפרקו בשנות ה-80 והתאחדו עם קבוצת המעפיל ליצירת קבוצה מאוחדת לאזור, מכאן כינוי הקבוצה "המעפיל עין שמר".
הקבוצה המשיכה את הצלחתה בשנות ה-80, שם זכתה ב-5 אליפויות ו-3 גביעי מדינה.
בעונת 1984/1985 לקחה המעפיל את האליפות האחרונה שלה, והמשיכה להתחרות על התואר עד תחילת שנות ה-90, לאחר מכן כמעט ונעלמה מהמפה התחרותית בתחילת המאה ה-21.
בעונת 2010/2011 הפועל המעפיל ירדה לליגה הלאומית, אך לאחר שהתאחדה עם קבוצת מכבי חדרה, הקבוצה המאוחדת נשארה בליגת העל.
לאחר מכן הקבוצה הוחלט על ידי שתי מועצות אזוריות - עמק חפר ומנשה לתקצב קבוצה אחת שתייצג את האזור כולו במקום קבוצות אחרות, ובנוסף לייצוג של הפועל עין שמר והפועל העוגן שכבר התאחדו עם המעפיל בעבר.
שמה המלא, מאז האיחוד האחרון, הוא: "הפועל המעפיל מנשה-חדרה עמק חפר".
בעונת 2018/2019 חזר לאמן את הקבוצה זהר בר נצר בן קיבוץ המעפיל ומרבית השחקנים היו שחקני בית.
הקבוצה סיימה את העונה במקום הרביעי בחצי גמר הפלייאוף.
הפועל המעפיל - כדורעף נשים
כחמש שנים לאחר פתיחת ליגת גברים, נפתחה גם ליגת העל בכדורעף נשים הישראלית.
בשנת 1965, חמש שנים לאחר פתיחת הליגה, זכתה הפועל המעפיל בתואר אלופת המדינה לשנת 1965/1966. במשך השנים הבאות שלטה הקבוצה ביד רמה כאשר היא מחזיקה בתואר האלופה ואף בגביע המדינה בכדורעף נשים (דאבל) במשך חמש שנים רצופות.
עד היום, זכתה קבוצת הנשים של הפועל המעפיל בשבע אליפויות ושבעה גביעי המדינה.
הפועל ואשת הקולחוז הוא פסל מפורסם במוסקבה שגובהו הוא 24.5 מטר עשוי נירוסטה שהוקם על ידי ורה מוחינה עבור התערוכה העולמית של פריז (1937) ולאחר מכן עבר אל הכניסה הראשית של מרכז התערוכה של כל רוסיה.
הפסל הוא דוגמה של הסגנון ריאליזם סוציאליסטי הדומה לסגנון אר דקו.
הפסל מסמל את העובד המחזיק באוויר פטיש ואת אשת הקולחוז המחזיקה מגל.
יחד סימל הפסל את הפטיש והמגל שהיה סמלו של הקומוניזם וגם סמלה של ברית המועצות.
הפסל המקורי הפך להיות לסמל כמעט רשמי של הסוציאליזם ועותקים שלו הוצבו במקומות רבים בערי ברית המועצות.
הפסל נוצר במקור כדי לשמש בתור כתר עבור הביתן הסובייטי (אדריכל: בוריס יופן) של היריד העולמי.
מארגני היריד הציבו את הביתן הסובייטי של ברית המועצות מול ביתן גרמניה הנאצית לאורך השדרה המובילה אל ארמון שאיו על הגדה הצפונית של נהר הסיין.
מוחינה קיבלה את השראתה ליצירת הפסל מתוך השראה שקיבלה מן הפסלים: קוטלי הטיראנים וניקה מסמותרקיה וגם מן המנון צרפת, ומן האדריכל הצרפתי פרנסואה רוד שהקים את "שער הניצחון בפריז" כדי להביא את הפסל לתחרות סמלית של אמון בריאליזם הסוציאליסטי בלב פריז.
הסמליות של שתי דמויות פוסע מן המזרח למערב, כפי שנקבע לעמוד על גג הביתן הסובייטי,
אמנם כפי שמוחינה תארה לדעתה הפיסול שלה נועד "להמשיך את הרעיון הטמון במבנה, וכן פסל זה היה אמור להיות חלק בלתי נפרד של המבנה כולו" והפסל אכן שימש בתור חלק בלתי ניפרד של הביתן הסובייטי והוקם מחדש בכניסה אל מרכז התערוכה של כל רוסיה על בימה גבוהה.
בשנת 1941 נבחר הפסל למקום ראשון בתחרות פרס ברית המועצות ופרסם את מוחינה בתור אמנית מובילה.
הפסל הוסר לשיפוץ ושיקום שיקום בשנת 2003 לקראת אקספו 2010. התוכנית המקורית הייתה להחזירו בשנת 2005, אבל בגלל שהיריד העולמי לא הוענק למוסקבה אלא לשאנגחאי תהליך השיקום עוכב על ידי בעיות כלכליות והתקנה מחדש.
הפסל חזר למקומו הסופי בכניסה אל מרכז התערוכות במוסקבה ב-28 בנובמבר 2009 ונחנך באופן סופי ב-4 בדצמבר 2009 בליווי זיקוקי דינור.
הפסל שוחזר יחד עם הביתן הסובייטי שהיה ביריד העולמי של פריז ב-1937, הפסל החדש הוגבה אל 34.5 מטר (הפסל הישן היה 10 מטר) עד 60 מטרים (הביתן החדש הוא 34.5 מטר בתוספת 24.5 מטרים בגובה של הפסל)
בקולנוע הסובייטי שימש הפסל בתור פתיח של סרטי תעמולה קומוניסטיים ואף נבחר לשמש בשנת 1947 בתור הסמל של אולפני מוספילם
"הפועל העברי" הוא פסל מאת האמן והאדריכל הישראלי אריה אלחנני בשנות ה-30 של המאה ה-20.
הפסל "הפועל העברי" הוקם על ידי אריה אלחנני בכיכר פלומר שבמתחם "יריד המזרח", שאלחנני היה מתכננו ואף יצר כמה מן המבנים בו .
הפסל, משנת 1934, מציג דמות גבר הנושא על גבו קורה.
הוא היה עשוי ברזל צבוע ועוצב בסגנון קונסטרוקטי.
הדמות הוצבה על גבי במה משופעת, שהדגישה את הקומפוזיציה הדינאמית של הפסל.
החל משנת 1989 ניצב במתחם היריד שיחזור עשוי בטון ופלדה של הפסל המקורי, שבו נוספה על הקורה הכתובת "הפועל העברי 1934".
הפועל דולפין נתניה היא אגודת שחייה ישראלית מנתניה.
הקבוצה היא אלופת ישראל לשנת 2013 (חורף וקיץ) ו-2014 (חורף), לאחר 20 שנה בהן זכתה ברציפות קבוצת השחייה של הפועל ירושלים.
מנהל הקבוצה הוא ישראל ויינשל.
המועדון הוקם בשנת 1992 על ידי סימון דוידסון.
במועדון גם קבוצת שחייה צורנית המנוהלת על ידי נטלי הלפרט.
בהווה: דימה ריבינסקי,יגאל שייחט ואברהם דוידסון.
בעבר: עדי ולפמן, מרלין תקווה, ירדן חרותי, רוני בווה, הדר אברו, לודמילה טקצ'ב, אלכס שבצ'נקו, דימה נאומוב, פאבל טורנר, יסמין שחף, ברק עטר, רוני סנדלר, דניאל וולוקיטה, דוד גמבורג ומיכאל נובגוד.
קולג`ים - מועדון ספורט בקריית השרון, נתניה - בריכת שחייה (קיץ בלבד), נורדיה - (קיץ בלבד), וינגייט ו"גני עומר" שבעומר (שלוחה בנגב), ובעולם המים שנמצא בנתניה.
הפועל הוד השרון היא קבוצת כדורגל ישראלית מהעיר הוד השרון, המשחקת בליגה ב' דרום א'.
הקבוצה נוסדה בשנת 1965, אך המועדון הקודם, הפועל הדר רמתיים, ייצג את היישובים שחיברו את העיר הוד השרון ב-1964. מועדון זה חדל להתקיים בסוף עונת 1962/1963.
הפועל הוד השרון הגיעה לליגה ב' לראשונה בעונת 76–1975, כאשר הם סיימו במקום הלפני אחרון ושבו בחזרה לליגה ג'.
הם שיחקו בליגה זו עד שהעפילו לליגה ב' שוב בשנות ה-90. בעונת 09–2008 הקבוצה סיימה שוב במקום הלפני אחרון וחזרו לליגה ג', שם שיחקה שתי עונות בודדות עד החזרה שלהם לליגה ב' בעונת 11–2010, עונה שבה סיימו כסגנית האלופה.
בעונת 14–2013 הקבוצה סיימה כסגנית האלופה של ליגה ב' והתקדמה לראשונה אל עבר מבחני פלייאוף העלייה לליגה א', שם ניצחו את הפועל בקעת הירדן, מכבי עירוני כפר יונה והפועל רהט.
בשלב האחרון של משחק פלייאוף העלייה/ירידה פגשה הקבוצה את מכבי באר שבע, משחק שבו גברה הוד השרון על היריבה בתוצאה 0–1 משער של איתי מנחם בדקה ה-89, מה שהבטיח לה את העלייה לליגה א'.
הקבוצה שיחקה בליגה א' במשך ארבע עונות, ובסיום עונת 18–2017 נשרה חזרה לליגה ב'.
עונתה הרביעית בליגה א' הייתה גרועה במיוחד, במהלכה הפסידה הקבוצה את 24 משחקיה הראשונים ובסופו של דבר סיימה את העונה עם נקודה אחת בלבד, אותה השיגה במחזור ה-25 במשחק נגד הפועל בקעת הירדן.
החל מעונת 2018/2019 אימן את הקבוצה יניב לוזון, שאף שיחק במועדון טרם פרישתו, עד לפרישתו בינואר 2026.
בעבר שיחקו בקבוצה יניב לוזון, טל בנש, מתן בראשי ועידן סרור.
הפועל חבל מודיעין היא קבוצת כדורסל ישראלית המייצגת את המועצה האזורית חבל מודיעין, המשחקת בליגה הארצית.
הקבוצה שיחקה את רוב שנותיה בליגות הנמוכות ובסיום עונת 2015/16 העפילה לליגה הארצית ושובצה במחוז דרום.
בעונת הבכורה שלה בליגה מינתה הקבוצה את פיני גרשון למנהלה המקצועי ובסופה סיימה את העונה הסדירה במקום השישי, מרחק שני ניצחונות מהפליאוף העליון.
בעונת 2017/18 צירפה הקבוצה את שחקן העבר של הפועל ירושלים ג'ורג' אוסדצ'י ואת רז ניסים כהן ובהובלתם סיימה הקבוצה במקום הראשון עם מאזן של 16 ניצחונות ושישה הפסדים וזכתה באירוח הפלייאוף אך הפסידה לרביעית מכבי פתח תקווה בחצי הגמר.
לקראת עונת 2018/19 צרפה הקבוצה את ארז מרקוביץ' שיחד עם רז ניסים כהן הובילו את הקבוצה לסיום במקום הראשון בפעם השנייה ברציפות במאזן של 21 ניצחונות והפסד בודד.
בחצי גמר הפלייאוף ניצחה 0–2 את הפועל לוד והעפילה לגמר, בו ניצחה את מכבי שדרות 0–2, בסדרת הטוב משלושה, והעפילה לראשונה לליגה הלאומית.
בקיץ 2019, לאחר ההעפלה לליגה הלאומית, מינתה הקבוצה את אלון שטיין לתפקיד מאמן הקבוצה.
ביוני 2020 מונה נתי כהן למאמן הקבוצה במקומו של אלון שטיין
בסיום עונת 2020/21 סימה הקבוצה במקום השישי והפסידה ברבע הגמר 1–2 להפועל גליל עליון.
בקיץ 2021 הודיע מאמן הקבוצה נתי כהן כי לא ימשיך לעונה נוספת ובמקומו מונה יהוא אורלנד שקודם לכן אימן את הפועל עמק חפר מהליגה הארצית.
בעונת 2021/22 סיימה הקבוצה במקום השני בליגה עם מאזן של 21 ניצחונות ושבעה הפסדים.
בסדרת רבע גמר הפלייאוף ניצחה את אליצור נתניה 3–1 ובסדרת חצי הגמר הודחה לאחר הפסד 1–3 למכבי עירוני רמת גן, זאת לאחר שחבל מודיעין הפסידה את שני משחקי הבית.
בדצמבר 2022 הוחלף מאמן הקבוצה יהוא אורלנד במיקי גורקה עקב פתיחת עונה של עשרה הפסדים רצופים.
את עונת 2022/2023 סיימה הקבוצה במקום ה־13 והלפני אחרון וירדה לליגה הארצית.
הפועל הוד השרון היא אגודת שחייה ישראלית מהוד השרון.
האגודה נוסדה בשנת 2005 ומאז מנוהלת על ידי העמותה לקידום הספורט בהוד השרון.
מאז התבססה בין עשר האגודות הטובות בישראל.
בין השחיינים הידועים של המועדון ניתן למנות את: גל כהן גרומי, מיכל ליברמן, גל נבו, אלון שמי, נטע אלקון לב, אורין גבלן, נטע גבלן ודניאל קריצ'בסקי.
האגודה מתאמנת בבריכת גלי רון בהוד השרון.
מאמני האגודה הם זוהר גלילי (ראשי), ניקיטה שקילנקו ניר מימון ואורי סיבוני.
בעבר אימנו בקבוצה: ירדן חרותי, ורוני בווה.
הפועל גליל עליון נשים היא קבוצת כדורסל נשים ישראלית מהמועצה אזורית גליל עליון.
הקבוצה מארחת באולם הספורט של כפר גלעדי.
בעבר ארחה באולם "הר וגיא" אשר בקיבוץ דפנה ובאולם של יסוד המעלה.
בעונות 18/19 ו-19/20 הגיעה הקבוצה למעמד הגמר פעמיים ברציפות ונחלה הפסדים להפועל ראשון לציון ומכבי חיפה.
הפועל דימונה הייתה קבוצת כדורגל ישראלית מהעיר דימונה שהשתתפה בעבר בליגה השנייה במשך 5 עונות בשתי קדנציות.
לרוב שיחקה הקבוצה בצבעי כחול-לבן ואירחה את משחקיה באצטדיון דימונה.
הקבוצה נוסדה בשנת 1956 על ידי המיליונר היהודי יאיר ציון דמרי (כשנה לאחר הקמת העיר) ושיחקה בליגה ג' מחוז נגב.
בסיום עונת 1961/1962 כשלה הקבוצה במשחקי המבחן כשהפסידה במשחק המכריע לקבוצת "הררי תל אביב" ונשארה בליגה ג'.
בעונת 1963/1964 סיימה הקבוצה במקום הראשון אך כצעד מחאה לא התייצבה למשחק המבחן מול הפועל אשדוד והאחרונה העפילה לליגה ב' לאחר התערבות בית הדין של ההתאחדות.
בתחילת עונת 1966/1968, לאחר כעשור של ניסיונות חוזרות ונשנות להעפיל לליגה ב', התמזגה הקבוצה עם "הפועל אברהם באר שבע", ששיחקה בליגה ב' והייתה קבוצת הבת של הפועל באר שבע ובכך עלתה לליגה ב'.
בסיום עונת 1971/1972 סיימה הקבוצה במקום הראשון בליגה ב' והעפילה לראשונה בתולדותיה לליגה א' שהייתה באותם ימים הליגה השנייה.
הקבוצה שיחקה 4 שנים בליגה השנייה כאשר הישג השיא שלה באותם ימים היה המקום החמישי בו סיימה בעונות 1972/1973 ו-1974/1975.
באותו עונה הוקמה הליגה הארצית אליה העפילו הקבוצות שסיימו במקומות 2–5 בכל אחד משני מחוזות ליגה א' ובכך הקבוצה ירדה לליגה השלישית.
בעונות 1976/1977 ו 1982/1983 ירדה הקבוצה לליגה ב' אך בשני המקרים חזרה לליגה א' כעבור עונה אחת.
בסיום עונת 1985/1986 סיימה הקבוצה במקום הראשון בליגה א' והעפילה לליגה הארצית שהייתה הליגה השנייה באותם ימים הקבוצה, אך לא הצליחה לשרוד בליגה ונשרה כעבור עונה חזרה לליגה א' לאחר שסיימה במקום האחרון.
שלוש שנים לאחר שירדה לליגה א' נשרה הקבוצה לליגה ב'.
בסיום עונת 1995/1996 חזרה הקבוצה לליגה א' אחרי 6 שנות היעדרות ואת השנתיים הראשונות שלאחר החזרה לליגה א' סיימה בצמרת במקומות הרביעי והחמישי בהתאמה.
את עונת 1998/1999 סיימה הקבוצה במקום הראשון ועלתה לליגה הארצית החדשה שהוקמה באותה עונה והפכה לליגה השלישית.
הקבוצה לא הצליחה לשרוד בליגה הארצית וירדה כעבור עונה לליגה א' שהפכה לליגה הרביעית.
בסיום עונת 2002/2003, נקלעה הקבוצה לבעיות פיננסיות והכריזה על פירוק.
ראו גם: רשימת כדורגלני הפועל דימונה
בשנת 2004, שנה לאחר שהתפרקה הפועל דימונה, הוקמה בעיר קבוצת הכדורגל "מועדון ספורט דימונה".
הקבוצה משחקת באותם צבעים כמו קודמתה ואוהדי הכדורגל בעיר רואים בה כממשיכת דרכה של הפועל דימונה, אולם אין למועדונים קשר ישיר.
דימונה מפעילה מחלקת נוער של חמש קבוצות גיל, וגם קבוצת בוגרים.
קבוצת הבוגרים העפילה (עם המאמן אהוד כחילה) בסיום עונת 2015/2016 לליגה א' דרום והשתתפה בה במשך שתי עונות ולאחר מכן ירדה חזרה לליגה ב'.
בסיום עונת 2019/2020 (עם המאמן שמעון ביטון) העפילה הקבוצה לליגה א' דרום לאחר שתי עונות בליגה ב'.
הפועל המכונית הייתה קבוצת כדורגל ישראלית, שייצגה את מפעל המכוניות קייזר-אילין תעשיות (קייזר-פרייזר), שהיה ממוקם בעיר נשר.
הקבוצה התבססה בארבעה מקומות שונים: תחילה בשכונת בן־דור בעיר נשר, בהמשך בחיפה ובכפר אתא, ולבסוף בשכונת תל חנן בנשר.
המועדון נוסד בשנת 1957 והחל לשחק בליגה ג'.
בעונת 1959/60 העפילה הקבוצה לליגה ב' צפון, אז הליגה השלישית בכדורגל בישראל (מקבילה לליגה א' כיום), לאחר שהיא הורחבה לשישים וארבע קבוצות ופוצלה לארבע ליגות משנה אזוריות.
המכונית סיימה בעונתה הראשונה בליגה ב' צפון במקום הראשון, העפילה למשחקי הפלייאוף לליגה א' צפון ושיחקה מול אלופת ליגה ב' דרום, הפועל הרצליה.
הקבוצה הפסידה בצמד המשחקים (2–0, 3–0) ונותרה בליגה ב'.
בעונה הבאה הצליחה המכונית שוב לסיים במקום הראשון ולהעפיל למשחקי הפלייאוף, שם שיחקה מול בית"ר נהריה, והפסידה גם הפעם בצמד המשחקים (1–0, 4–0).
בעונת 1961/62 ניצחה הקבוצה 0–9 את הפועל יגור, וכך רשמה אליפות בליגה ב' צפון בפעם השלישית ברציפות, ובעקבות ביטול שיטת הפלייאוף הייתה אמורה לעלות לליגה א'.
ועדת חקירה מטעם התאחדות לכדורגל גילתה שהמשחק בוים, ולפיכך תוצאת המשחק שונתה לתיקו 0–0, המכונית נותרה בליגה ב' ונקנסה ב־500 לירות, ובמקומה עלתה הפועל צפת.
פסק הדין אושר בבית הדין העליון של ההתאחדות.
בפברואר 1963 התמזגה הקבוצה עם הפועל קריית אתא ועברה לארח את משחקיה במגרש העירוני שבקריית אתא.
האיחוד בין השתיים לא החזיק מעמד זמן רב בעקבות אי-העפלה לליגה א'.
כשבעה חודשים לאחר מכן, התמזגה הקבוצה עם הפועל תל חנן ונקראה הפועל המכונית-תל חנן.
בעקבות המיזוג עברה הקבוצה לארח במגרשה של הפועל תל חנן בעיר נשר.
בשנת 1966, קשיים כלכליים במפעל קייזר-אילין תעשיות גרמו לפיטורי עובדים ובסופו של דבר גם לסגירתו.
בעקבות כך נסגרה גם הפועל המכונית והפועל תל חנן המשיכה לבדה.
הפועל הצפון תל אביב (כונתה גם הפועל "הצפון") הייתה קבוצת כדורגל בישראל מהעיר תל אביב, שהוקמה בשנת 1946, בתקופת המנדט הבריטי בארץ ישראל.
כבר בשנת הקמתה עלתה לליגה הבכירה, ושיחקה שם בעונת 1947/1948, אך זאת הופסקה באמצע בעקבות מלחמת העצמאות.
בהמשך הוקמה הקבוצה מחדש ושיחקה בליגות הנמוכות, אך התפרקה סופית שוב ב-1988.
קבוצת הפועל "הצפון" הייתה מועדון שהוקם בשנות ה-30 בענפי הכדורעף, כדורסל, שחייה, אתלטיקה, וכדורגל נוער.
קבוצת הכדורגל הבוגרת הוקמה על ידי יוצאי מחלקת הנוער של קבוצת הפועל תל אביב שלא ניתן להם הזדמנות לשחק בקבוצה הבוגרת.
הקבוצה נרשמה לליגה ב' של עונת 1946/1947 (הליגה השנייה באותם ימים).
בקבוצה שיחקו בין היתר אשר בלוט ודוד (דוביד) שווייצר.
בליגה זו הספיקה הקבוצה לשחק שישה משחקים, והפסידה בכולם.
לאחר מכן הופסקה הליגה בעקבות פריצת מלחמת העצמאות.
נעשה ניסיון ליצור "ליגת חירום" לאחר מכן, אך לאחר שני מחזורים היא הפסיקה להתקיים, הליגה נעצרה והקבוצה התפרקה בעקבות המלחמה.
לאחר סיום מלחמת העצמאות, הקמת מדינת ישראל וחזרת ליגות הכדורגל לפעילות, הקבוצה הוזמנה לשמור על מקומה בליגה הבכירה ולהשתתף בליגה הישראלית של 1949/1950, אולם מאחר שהקבוצה התפרקה בזמן מלחמת העצמאות וכל שחקניה התפזרו, הקבוצה לא הופיעה לשלושת משחקיה הראשונים, הוכרזה כמפורקת והוסרה מהליגה.
הקבוצה הוקמה בעשור לאחר מכן והצטרפה לליגה ג' של עונת 1957/1958. לאחר שתי עונות הצליחה לעלות גם לליגה ב', אך ירדה שוב לליגה ג' בסיום עונת 1974/1975, שם היא נשארה עד 1987/1988, לאחריה התפרקה סופית.
הפועל גבעתיים הייתה קבוצת כדורגל ישראלית שמקורה בעיר גבעתיים.
הקבוצה הוקמה ב-1945, והצליחה להעפיל לליגת המשנה, אז ליגה א', שם שיחקה במשך 3 עונות.
לאחר מכן נחלש מעמדה של הקבוצה, שהתפרקה לפני הקמת המדינה, אך הוקמה שוב ב-1961. בהמשך התדרדרה עד לליגה ג', וב-1977 התפרקה סופית.
המועדון נוסד בשנת 1945, ואחד הטורנירים הראשונים שהשתתפה בהם היה הגביע הארץ-ישראלי 1946, אחד הטורנירים האחרונים לפני הקמת מדינת ישראל, בו היא הפסידה בסיבוב הראשון להפועל תל אביב 6:0 במשחק הראשון, אך הצליחה להפתיע ולנצח אותה 1:0 במשחק השני.
הקבוצה הייתה אמורה לשחק בליגה ב' של ארץ ישראל בעונת 1946/1947, אך לבסוף לא השתתפה והתפרקה לפני שהליגה התחילה, בכל אופן הליגה הופסקה באמצע ולא חודשה עקב מלחמת העצמאות.
המועדון הוקם מחדש לאחר הקמת מדינת ישראל רק ב-1961, כקבוצת מילואים בליגות נמוכות של הפועל רמת גן ששיחקה באצטדיונה, אצטדיון המכתש.
בעונתה הראשונה הקבוצה סיימה במקום הראשון בליגה ג' מחוז תל אביב, ועלתה לליגה ב'.
בעונה העוקבת, סיימה הקבוצה במקום הרביעי בליגה ב' דרום א', והצליחה להעפיל לליגה א', ובכך השלימה 2 עליות ליגה בשנתיים והגיעה עד לליגה א', שאז הייתה ליגת המשנה בישראל.
בעונתה הראשונה בליגה א', 1963/1964 הצליחה גבעתיים להפתיע את הליגה ולסיים במקום הרביעי, והייתה רחוקה 8 נקודות בלבד, מלהעפיל לליגה של קבוצת האם הפועל רמת גן, שזכתה באליפות ההיסטורית היחידה שלה בעונה זו.
בעונה שלאחר מכן הצליחה לסיים במקום השביעי, אך בעונת 1965/1966 התדרדרה הקבוצה וסיימה במקום ה-16 והאחרון בליגה, עם 5 ניצחונות בלבד, 19 הפסדים, ו-16 נקודות בלבד שלא הספיקו לה להישאר בליגה, וכך ירדה לליגה ב'.
המועדון המשיך להתדרדר והקבוצה ירדה לליגה ג' בעונה הכפולה של 1966/1968, כאשר היא מסיימת את העונה עם 5 נקודות בלבד.
הקבוצה הצליחה להתאושש בשנים הבאות ובעונת 1972/1973 העפילה חזרה לליגה ב', שם נשאר 5 עונות עד לעונת 1976/1977 (בעונה זו ליגה ב' הפכה לליגה הרביעית בישראל לאחר הקמת הליגה הארצית) ובסיום עונה זו הקבוצה התפרקה סופית.
הפועל בת ים היא אגודת שחייה בישראל השייכת לעיריית בת ים, ואחת מאגודות השחייה המובילות בישראל.
שחייניות ושחיינים רבים של האגודה הם אלופי ישראל וייצגו את המדינה בתחרויות השחייה הבינלאומיות החשובות ביותר.
הפועל בת ים שחייה היא אלופת ישראל (חורף 2024), וסגנית אלופת ישראל (קיץ 2024).
בשנים האחרונות המועדון מנוהל מקצועית על ידי מאיר לויה.
קבוצת הפועל בת ים הוקמה בשנת 1968 על יצחק שמיר (שלזינגר) ומרדכי צ'יש.
השחיינים התאמנו בין השנים 1968–1975 בהדרכתו של נלו בילדרמן ובהדרכתה של השחיינית דורית זלץ.
במהלך השנים שחייניות ושחייני האגודה קבעו שיאי ישראל ושיאי גילאי רבים.
ליז בוכשטבר, אסנת ארליך, תמר שמיר, ציפי שמיר, איריס קרפ, שוש עזרתי, בקי פוזדנר, אופיר רכאח, אופק אדיר, ענת זימין, מאיה פינקלר, אביטל פליישמן.
מארק חינאווי, אמיר חביב, גלב איאוניצ'ב, אבי כהן, עידן מורדל, עופר פינקלר.
הפועל ירושלים היא קבוצת כדורסל ישראלית מהעיר ירושלים המשתייכת לאגודת הפועל.
הקבוצה משחקת בליגת העל בכדורסל וביורוקאפ.
צבעי הקבוצה הם אדום, שחור ולבן.
מאז תחילת שנות ה-90 התבססה הפועל ירושלים כאחת הקבוצות המובילות והחזקות בליגה הישראלית.
הקבוצה זכתה בשתי אליפויות (, ), גביע יול"ב (), 8 גביעי מדינה, 7 גביעי ווינר, וזכייה בסופרקאפ, והופיעה 9 פעמים בגמר הפלייאוף.
האזכור הראשון של אגודת הספורט הפועל ירושלים הוא בכינוס הרביעי של אגודת הפועל בשנת 1935. היה זה הכינוס הראשון בו נערכו משחקי כדורסל, והקבוצה של אזור ירושלים זכתה במקום הראשון בטורניר בו השתתפו 4 קבוצות ממחוזות אזוריים שונים (ירושלים, תל אביב, יהודה ושומרון).
קבוצת הכדורסל של אגודת הפועל ירושלים נוסדה רשמית בשנת 1943, ושיחקה בשנותיה הראשונות באולם ברחוב ההסתדרות (שם גם התקיימו אימוניה).
בהיעדר ליגה רשמית מסודרת הקבוצה השתתפה בעיקר בטורנירים ומשחקי ידידות שאורגנו עבורה, כשלאחר מכן הצטרפה לליגת "הפועל", שהתקיימה לפני הקמת הליגה הלאומית בכדורסל.
הכוכב הראשון שגדל בקבוצה היה יהושע ויסמן שגם היה חלק מנבחרת ישראל בכדורסל – הראשונה שאורגנה בארץ ישראל (עוד לפני הקמת המדינה).
ויסמן נפל במלחמת העצמאות בשנת 1948.
שחקנים בולטים נוספים טרום הקמת המדינה היו: יגאל עופר, נעמן (לוליק) קיברט, עמירם סנדרוב והאחים יודקה ויוסקה נהרי, ויחיאל כלב שנפל בקרב מחלקת הל"ה.
המאמן הבולט בשנים הראשונות היה זאב לבנדל, ומנהל הקבוצה הראשון היה אפרים גילר שבנוסף לתפקידו בקבוצה היה גם שען בעל חנות ברחוב יפו בירושלים.
בעת מלחמת העצמאות נפסקה פעילות האגודה זמנית.
לאחר סיום מלחמת העצמאות עברה הקבוצה להתאמן באולם הספורט בימק"א וצירפה את השחקנים מרדכי ממרן ושמואל (סמי) ממרן במסגרת עליית יהודי מצרים כאשר שניהם היו כדורסלנים עוד בארץ מקורם.
בשנות ה-50 אימן את הקבוצה אורי זמרי.
באמצע שנות ה-50 עברה הקבוצה לשחק ולהתאמן באולם בבית ההסתדרות ברחוב שטראוס, שהיה לאחד האולמות האיכותיים בתקופתו כיוון שהיה האולם המקורה הראשון בישראל.
ב-1953 הוקמה ליגה לאומית נסיונית שהורכבה מ-4 קבוצות הפועל ו-4 קבוצות מכבי, אך הפועל ירושלים לא הייתה חלק מ-8 אלו ולא שיחקה עדיין בליגה מסודרת.
רק בשנת 1955 הוקמה הליגה הבכירה הרשמית הראשונה שם הפועל ירושלים לקחה חלק אך כבר בעונתה הראשונה סיימה במקום האחרון עם 22 הפסדים וניצחון אחד בלבד וירדה לליגת המשנה, משם חזרה רק בשנת 1958.
השחקן אריה (ארינקה) כהן שהיה חלק מסגל הקבוצה בשנים הראשונות בהדרגה הפך למאמן הקבוצה בשנים אלו.
הכוכבים הבולטים בסוף שנות ה-50 ועד לאמצע שנות ה-60 היו דוד קמינסקי, ומיד אחריו ישראל אמיר ברלינסקי שהובילו את הקבוצה לניצחונות מרשימים בתקופתו על קבוצות מבוססות ובכירות כמו מכבי והפועל תל אביב, הישג השיא בשנים אלו היה המקום הרביעי בליגה בעונת 1960/61.
בשנים אלו הקבוצה הייתה מרכז טבלה ומטה ובעיקר נאבקה על מקומה בליגה הראשונה.
הקבוצה הייתה נוטה להפסיד את רוב משחקי החוץ שלה בשנים אלו, עקב כך שרובן המכריע של קבוצות הליגה קיימו את המשחקים באולמות פתוחים ששחקני הקבוצה לא היו רגילים אליו, ובבית לנצח ביחד עם דחיפת הקהל.
הניצחון הראשון על מכבי תל אביב התרחש בעונת 1964/65 בתוצאה 63:60, קבוצה שנחשבה לבכירה ולחזקה ביותר בליגה לאורך השנים.
בשנת 1967 הוחלף המאמן ארינקה כהן על ידי אהרון קפלן.
בין כוכבי הקבוצה בשנים אלו נמנו: ישראל אמיר ברלינסקי, יואל שטיינברג משה גור ואיציק נוימן.
בעונת 1969/1970 ירדה הפועל ירושלים חזרה לליגת המשנה כשהפסידה במשחק דרמטי להפועל בית אלפא במחזור האחרון, לאחר 9 עונות רצופות בליגה העליונה, כאשר קפלן התפטר לקראת סוף העונה ובמקומו מונה שמעון (צ'ינגה) שלח שניסה להציל אותה מירידה אך כשל.
לאחר 2 עונות חזרה הפועל ללאומית בעזרתו של המאמן הישן-חדש דוד קמינסקי שחזר לקבוצה לאחר שהוביל גם את בית"ר שנה קודם לכן לליגה הבכירה.
בשנת 1973 זכתה קבוצת הנוער במקום הראשון בגביע המדינה ברשות עדי בן ארי זיו איילון יורם חרוש אייל שר ועמירם שושני, הקבוצה הגיעה למקום השלישי בליגה – הישג השיא בשנים אלו תחת הדרכתו של המאמן הצעיר והחסר ניסיון רלף קליין.
בשנה זו הגיעו לראשונה שחקנים זרים מארצות הברית לחזק את הקבוצה: לי טראס, אלן פרידמן, ג'רי פישר ומייק לין.
בעונת 1973/74 זכתה הקבוצה לראשונה להשתתף בגביע קוראץ' אך השתתפותה במפעל בוטלה בעקבות מלחמת יום הכיפורים שפרצה בעונה זו.
בעונת 1979/80 רשם נער בשם דורון שפע את הופעת הבכורה שלו במדי הבוגרים, שעתיד להיות אחד השחקנים הבולטים של הקבוצה.
בשנת 1985 עזבה הקבוצה את האולם המיושן בבית ההסתדרות ועברה לאולם מלחה שהיווה גורם חשוב בשנים הבאות של הקבוצה והתבססותה בליגה העליונה.
בשנות ה-90 של המאה ה-20, החלה הפועל ירושלים לבסס את מעמדה כקבוצת צמרת בליגת העל בכדורסל.
בעשור זה העפילה הקבוצה מספר פעמים לגמר גביע המדינה ולשלבים מתקדמים במסגרות האירופיות.
בשנת 2004 זכתה הפועל ירושלים בגביע יול"ב, והפכה בכך למועדון השני מישראל, אחרי מכבי תל אביב, שזוכה בתואר אירופי בכדורסל.
במהלך השנים צברה הקבוצה בסיס אוהדים נרחב בירושלים ובאזורים נוספים בארץ.
במקביל, התקיימו משחקי דרבי מול קבוצות הכדורסל של מכבי ירושלים ובית"ר ירושלים, אך משחקי הדרבי הפסיקו להתקיים לאחר פירוקן של בית"ר בשנות השמונים, ושל מכבי בשנות התשעים.
התבססות בליגה הראשונה וזכייה בגביע
בשנת 1986 העפילה הקבוצה לליגה הראשונה תחת המאמן שימי ריגר, ומאז לא ירדה ליגה.
בסוף שנות ה-80 ותחילת שנות ה-90 בלטו במיוחד השחקנים דורון שפע, ארז חזן, אמיר מוטאפצ'יץ', עדי גורדון, יוברט רוברטס והמאמן יורם חרוש, אשר הובילו את הקבוצה להתבססות בחלק העליון של הליגה הראשונה.
בעיות כספיות בשנת 1994 הביאו לעזיבתם של מרבית כוכבי הקבוצה, אך כניסת צוות ניהולי חדש ברשות דני קליין ואורי מנצור והגעתו של הספונסר נחום מנבר בקיץ 1995, שינו את פניה של הפועל.
גורדון, שפע ונוריס קולמן חזרו לקבוצה ויצרו הרכב חזק מאוד יחד עם בילי תומפסון ופפי תורג'מן.
כתוצאה מכך, זכתה הפועל ירושלים בגביע המדינה לראשונה בתולדותיה, בשנים 1996 ו-1997 לאחר ניצחונות על מכבי תל אביב בהיכל הספורט יד אליהו, תחת שרביטם של המאמנים פיני גרשון (1996) וגדי קידר (1997) ובהנהגתו של כוכב הקבוצה וסמלה עדי גורדון.
הפועל ירושלים הייתה הקבוצה השנייה בישראל (אחרי מכבי תל אביב) שזכתה במשך שנתיים רצופות בגביע המדינה בכדורסל.
לקראת עונת 1998/9 הציגה ירושלים סגל חזק, שבו הורכבה חמישייתה מפפי תורג'מן, , דרק המילטון, קני ויליאמס וראדיסאב צ'ורצ'יץ', באימונו של אפי בירנבוים.
הפועל ירושלים סיימה את הליגה הסדירה במקום הראשון, אך בסוף העונה נותרה ללא תואר לאחר שהפסידה בגמר הפלייאוף למכבי תל אביב, כאשר על הסדרה העיבה פרשת הפיצה.
בעונות שלאחר מכן לא שחזרה ירושלים את יכולתה.
בין השנים 1998 - 2002 במסגרת גביע המדינה הופיעה הפועל ירושלים ב-4 משחקי גמר גביע רצופים כולם מול מכבי תל אביב, אך בכולם היא הפסידה.
ב-2001/2002 העפילה לחצי גמר גביע ספורטה.
בשנת 2001 הוגש כתב אישום כנגד העמותה לקידום כדורסל בירושלים וכנגד אברהם פלדה, דני קליין, אשר ביטון ואליהו אפרתי בפרשת הדרכון הצ'כי המזויף של שחקן הקבוצה קני ויליאמס.
בית המשפט המחוזי בירושלים זיכה את אפרתי והרשיע את העמותה ואת פלדה, וגזר קנס של 40,000 ש"ח על העמותה, שישה חודשי עבודות שירות לתועלת הציבור וקנס של 40,000 ש"ח על פלדה ועבודות שירות לתועלת הציבור בהיקף של 500 שעות על קליין.
בעקבות ערעור המדינה, בית המשפט העליון הרשיע את קליין בעבירה של תחבולה, בלי ששינה את עונשו.
בשנת 2004, תחת שרביטו של שרון דרוקר ובהובלת דורון שפר, ויל סולומון, קלי מקארתי, טונג'י אווג'ובי ומשה מזרחי, הפועל ירושלים זכתה בגביע יול"ב אחרי שניצחה בגמר את ריאל מדריד 72:83. הייתה זו הזכייה הראשונה של קבוצה ישראלית חוץ ממכבי תל אביב בתואר אירופי בכדורסל.
בשנת 2005 נכנס בתור ספונסר לקבוצה איש העסקים הרוסי ארקדי גאידמק, שהזרים כספים רבים לקבוצה, ובעזרתם שדרגה ירושלים משמעותית את סגל השחקנים.
בשנת 2005/06 סיימה הקבוצה במקום השני והגיעה לחצי גמר גביע יול"ב.
ב-2007 זכתה בגביע המדינה בכדורסל בפעם השלישית, לאחר שגברה במשחק הגמר על בני השרון 103–85, בכיכובם של מאיר טפירו, מריו אוסטין ודרור חג'ג'.
בשנת 2007 פוצץ משחקה של הקבוצה נגד נגד הפועל חולון, כאשר התרחש אירוע השלכת החזיז במלחה.
עוד ב-2007 הפסידה הקבוצה את תואר האליפות למכבי תל אביב, במשחק שזכה לכינוי "המשחק שלא היה", לאור חשדות להטיות בשיפוט.
ב-2008 זכתה ירושלים בגביע המדינה בפעם הרביעית, לאחר שגברה במשחק הגמר על מכבי תל אביב 93–89 ומחקה ברבע הרביעי פיגור בן 22 נקודות.
את הגביע הניף הקפטן ארז מרקוביץ' שבחר לצרף לטקס ההענקה את המאבטח יואב גליצנשטיין שנפצע מרימון הלם אשר הושלך במשחק בית מול הפועל חולון.
על אף הזכייה בגביע, הקבוצה סיימה רק במקום השישי בליגה, והגיעה לשלב השני בגביע יול"ב.
הכישלון היחסי הביא להתפטרותו של המאמן דן שמיר.
לקראת עונת 2008/9 מונה גיא גודס למאמן הקבוצה.
הקבוצה הפסידה למכבי חיפה בחצי גמר גביע המדינה ובחצי גמר הפיינל פור, ולא עברה את הסיבוב הראשון ביורוצ'לנג'.
בעונת 2009/10 המשיך גודס לאמן את הקבוצה, ובנה סגל המונה שישה זרים, לצד הישראלים הבולטים, יובל נעימי, יוגב אוחיון, אורי קוקיה ושרון ששון.
הקבוצה הודחה בשלב שמינית גמר גביע המדינה על ידי ברק נתניה, אך העפילה לשלב רבע הגמר ביורוקאפ, שם הודחה על ידי אלבה ברלין.
את העונה הסדירה סיימה ירושלים במקום השני, ובהמשך העפילה לפיינל פור שם הפסידה בחצי הגמר להפועל גלבוע גליל.
בתום העונה הודיע גודס שלא ימשיך באימון הקבוצה, ובמקומו מונה עודד קטש.
בעונתו הראשונה קטש לא הגיע להישגים משמעותיים אך המשיך בקבוצה לעונה נוספת, עונה שגם היא לא הסתיימה בהצלחה רבה.
בעונת הודיע יו"ר הקבוצה דני קליין על מכירה של 60% ממניות הקבוצה לאיש העסקים גומא אגייאר.
עם היעלמותו של אגייאר, הועברה הקבוצה לידי האפוטרופוס הכללי על מנת למצוא בעלים חדש.
ביולי 2013 נמכרו מניותיו של אגייאר ו-30% ממניות הקבוצה מעמותת הפועל ירושלים (סה"כ 90% ממניות הקבוצה) לקבוצת רכישה בראשות איש ההייטק אורי אלון, הכוללת גם את הפרסומאי אייל חומסקי מבעלי משרד אדלר חומסקי.
לקראת עונת 2015/2014 הושלמה בניית האולם החדש של הקבוצה "פיס ארנה ירושלים".
כחלק מההתחדשות הכוללת של הקבוצה הושקו סמל חדש ואייקון חדש.
בעונה זו מונה דני פרנקו לאמן את הקבוצה.
הפועל ירושלים הודחה בשלב הבתים הראשון ביורוקאפ והפסידה למכבי תל אביב בגמר גביע המדינה.
הפועל ירושלים הגיעה לגמר אליפות המדינה נגד הפועל אילת, לאחר שסיימה את העונה הסדירה במקום השני וניצחה בסדרת רבע הגמר ובסדרת חצי הגמר 3–0.
הגמר נערך בשיטת שני משחקים, בית וחוץ, כאשר המשחק הראשון נערך באילת ובו ניצחה הפועל ירושלים בתוצאה 80–65. במהלך המשחק השני אילת הובילה ב-11 הפרש אך ריצה של 10–27 של הפועל ירושלים ברבע השלישי העניקה לה ניצחון 88–68 ואת תואר האליפות הראשון בו זכה המועדון ב-72 שנות קיומו.
בעונת 2016/2015 המשיך פרנקו לאמן את הקבוצה, וסגל השחקנים נשמר ברובו.
הקבוצה לא הצליחה להעפיל לשלבים הגבוהים בגביע המדינה, ונכנעה 72–87 למכבי חיפה כבר בשלב שמינית הגמר.
גם באירופה לא הצליחה הקבוצה לרשום הצלחה כשהעפילה אמנם לשלב הבתים השני, אך סיימה אותו עם שישה הפסדים בשישה משחקים.
בליגה לעומת זאת הצליחה הקבוצה לרשום עונה מוצלחת במיוחד שכללה לא מעט הישגי שיא למועדון.
את העונה הסדירה סיימה הקבוצה כשהיא במקום הראשון, כולל שלושה ניצחונות מתוך שלושה משחקים מול מכבי תל אביב.
הקבוצה העפילה לפלייאוף בו שיחקה ברבע הגמר מול הפועל תל אביב אותה ניצחה 3–2 בסדרת הטוב מחמישה.
בפיינל פור ששוחק בהיכל הארנה בירושלים שיחקה הקבוצה בשלב חצי הגמר מול הפועל אילת.
ירושלים ניצחה 82–78 והעפילה לגמר, אך בו הפסידה למכבי ראשון לציון בתוצאה 83–77.
ב-20 ביוני 2016 מונה האיטלקי סימונה פיאניג'אני למאמן הקבוצה.
בעונה זו הפסידה הפועל ירושלים בגמר הגביע למכבי תל אביב והעפילה לחצי גמר היורוקאפ בו הודחה על ידי ולנסיה.
את הליגה הסדירה סיימה במקום השלישי.
ברבע הגמר הפלייאוף ניצחה את עירוני נהריה 3–2 בסדרת הטוב מחמישה.
בחצי הגמר ניצחה ירושלים את האלופה היוצאת מכבי ראשון לציון 93–76 והעפילה לגמר.
בגמר ניצחה הפועל ירושלים 83–76 את מכבי חיפה בהיכל מנורה מבטחים, וחגגה אליפות שנייה בתוך 3 עונות.
עונת 2018/2017 הייתה חלשה יחסית, הקבוצה הודחה בשלב הראשון ביורוקאפ והגיעה לחצי גמר הפלייאוף וחצי גמר הגביע.
לאחר פיטורי המאמנים פוטיוס קציקאריס ולאחריו מודי מאור, מונה למאמן הקבוצה עודד קטש.
ביוני 2018 הודיע אלון על עזיבתו את הקבוצה על רקע צמיחתה של חברת ההייטק קומפאס (Compass) שבבעלותו.
לאחר עזיבתו של אלון מונו גיא הראל ואייל חומסקי לעסוק בניהול השוטף של הקבוצה.
בנוסף, החליטה הקבוצה לעזוב את היורוקאפ ולעבור לליגת האלופות של פיב"א.
עודד קטש המשיך לאמן את הקבוצה.
בגביע ווינר הקבוצה הודחה בחצי הגמר לאחר הפסד 81–92 למכבי ראשון לציון.
בגביע המדינה זכתה הקבוצה לראשונה מאז 2008 לאחר ניצחון 67–82 על מכבי ראשון לציון.
בליגת האלופות של פיב"א הודחה הקבוצה ברבע הגמר על ידי טנריפה הספרדית לאחר שניצחה בארנה 73–75 אך הפסידה בספרד בתוצאה 64–81. את העונה הסדירה בליגה סיימה במקום השני, והעפילה לחצי גמר הפיינל פור בו הפסידה בהיכל מנורה מבטחים למכבי ראשון לציון בתוצאה 86–92.
עונת 2023 התחילה בצורה לא טובה עבור הקבוצה.
הדחה בחצי גמר גביע וינר על ידי הפועל תל אביב 71–76. העונה הסדירה התחילה עם 4 הפסדים רצופים.
ככל שהעונה התקדמה הקבוצה התחילה להתחבר, והקבוצה הגיעה לשיאה בזכייה בגביע המדינה והגעה לגמר ליגת האלופות (בו הפסידה לטלקום בון 70–77).
העונה נגמרה באכזבה עם הפסד בחצי גמר הפיינל פור להפועל תל אביב.
עם זאת, תוארי מאמן העונה ושחקן העונה הוענקו לירושלמים (אלכסנדר דז'יקיץ' וזאק הנקינס בהתאמה).
בסדרת רבע גמר ליגת האלופות, סדרת הטוב מ־3 מול אא"ק אתונה, הפועל ירושלים ניצחה את המשחק הראשון, אך במשחק השני (שנערך באתונה) הקהל הישראלי נתקל באלימות מצד הקהל המקומי שהטיל עליהם אבנים וזיקוקים ושרף דגלי ישראל.
לאחר שהמשטרה היוונית המליצה שלא להפסיק את המשחק, הירושלמים הפסידו 78–94 והסדרה המשיכה למשחק שלישי.
לאור אירועי המשחק השני, במשחק השלישי הארנה התמלאה עד אפס מקום, וכ־11 אלף אוהדים ירושלמים צפו באדומים מביסים את אא"ק 91–51 ומעפילה לחצי גמר ליגת האלופות.
על אירועי המשחק השני אא"ק אתונה נענשה בקנס של 50 אלף יורו ובמשחקים ללא קהל לכל עונת 23/24 של ליגת האלופות, עונש שהומתק לסגירת 80% מהיציעים לאחר ערעור הקבוצה ל-CAS.
ב־1 ביוני 2023 נרכשה הקבוצה על ידי מתן אדלסון (בנם הצעיר של שלדון ומרים אדלסון).
אדלסון רכש 90% ממניות הקבוצה תמורת כ־20 מיליון דולר, כאשר 10% שנותרו בידי העמותה הם עניין סמלי בלבד, וקבלת ההחלטות הופקדה כולה בידי אדלסון.
אדלסון, הכריז שמטרתו היא להביא לארץ את תרבות הכדורסל האמריקאי ("תרבות הממבה" לדבריו), ולהפוך את הפועל ירושלים למועדון המוביל בישראל.
בזירה העולמית אדלסון אמר כי הוא שואף להפוך את הפועל ירושלים לשם דבר בינלאומי, והמטרה העיקרית היא להגיע ליורוליג אך הדרך לשם לא ברורה.
מבחינה מעשית, אדלסון הכריז שהוא שואף לשדרג את כל המועדון באמצעות השקעה במחלקת הנוער, בעבודה הרפואית בקבוצה ובמתחם אימונים שלא נראה כמותו בישראל.
להנהלת הקבוצה הצטרפו אלון קרמר כמנכ"ל, ושחקן העבר גל מקל כבעלים-שותף.
הארכות חוזה ארוכות טווח הוענקו לרבים מסגל הקבוצה.
את עונת 2024 התחילה הקבוצה בהצלחה עם זכייה בגביע ווינר 79–71 מול מכבי תל אביב.
מעט לאחר פרוץ מלחמת חרבות ברזל עזב מאמנה, אלכסנדר דז'יקיץ' את הקבוצה, ובמקומו הגיע איליאס קנצוריס.
לאחר חמישה משחקים בהם ניצחה הקבוצה תחת קנצוריס, עברה הקבוצה למגמה שלילית והפסידה ברוב משחקיה (9 מתוך 12 משחקיה האחרונים תחתיו).
לאחר שהקבוצה הודחה מליגת האלופות, פוטר קנצוריס לאחר חודשיים וחצי בתפקיד, ועוזרי המאמן שי אולארצ'יק ותאודורוס ינאקופולוס מונו למלא את מקומו, כשבפועל שימש יונתן אלון, רשמית המנהל המקצועי של הקבוצה, כמאמן ראשי.
תחת הנהגתו של אלון זכתה הקבוצה בגביע המדינה בכדורסל בפעם השמינית בתולדותיה ובפעם השנייה ברציפות, בגמר שהתקיים בהיכל מנורה מבטחים מול מכבי תל אביב והסתיים בתוצאה 72:85.
בעונת 2024/2025 מונו דן שמיר כמנהל המקצועי ויונתן אלון כמאמן ראשי.
ליוואי רנדולף, הקפטן בעונה הקודמת, עזב את הקבוצה וחתם במכבי תל אביב, ובנוסף עזבו או שוחררו עוז בלייזר, ג'אקורי ויליאמס, אלכס טיוס, טרבור לייסי, ברינטון למאר וזאק הנקינס שעזב לקראת סוף העונה.
לקבוצה הצטרפו ג'ארד הארפר, ג'סטין סמית', אוסטין ויילי וג'רמי מורגן.
במהלך העונה החליט כוכבה של הקבוצה בשנתיים הקודמות, ספידי סמית', לעזוב לאחר שלא מצא את מקומו בהרכב החדש.
בחודשים הראשונים לעונה סבלה הקבוצה ממכת פציעות חריגה, כשבחודש דצמבר הגיעה מכת הפציעות לשיא, והקבוצה חסרה שבעה שחקנים, נמרוד לוי, ג'סטין סמית, אוסטין ויילי, נועם דוברת, יובל זוסמן, כריס ג'ונסון ואור קורנליוס.
במהלך העונה הצטרפו דרק אוגביידה, טאריק פיליפ ואיגור קולשוב במטרה לעבות את הסגל החסר, אך ב-17 בדצמבר 2024 הגיעה הקבוצה למצוקת שחקנים קיצונית, כשהסגל החסר הביא אותה לסיים משחק כשעל המגרש ארבעה שחקנים בלבד.
את עונת 2025/2026 פתחה הקבוצה בניצחון 84:79 על מכבי תל אביב בטורניר הסופרקאפ שנערך באותה עונה לראשונה, וזכתה בגביע.
באותו השבוע ניצחה הקבוצה את מכבי תל אביב פעם נוספת בחצי גמר גביע ווינר סל בתוצאה 79:69, ועלתה לגמר, בו ניצחה את הפועל תל אביב בתוצאה 89:84.
בראשיתה שיחקה הפועל ירושלים באולם קטן ברחוב ההסתדרות 3 במרכז העיר ירושלים שהכיל רק כמה עשרות מושבים.
החל מאמצע שנות ה-50 ועד סוף שנות ה-80 שיחקה באולם "שטראוס" - אולם קטן וביתי, בעל תכולה של כ-500 מקומות, הוא היה בזמנו האולם המקורה היחיד שהיה קיים בארץ.
האולם הוקם במרתפו של "בית ההסתדרות" ברחוב שטראוס הסמוך למרכז העיר ירושלים.
בסוף שנות ה-80 עברה הקבוצה לשחק בהיכל הספורט מלחה שנחנך ב-1983, בו ישנם כ-2,500 מקומות ישיבה, וכולל שלושה יציעי עמידה.
לקראת משחק גמר הגביע בשנת 1996 חילק עדי גורדון אשר האוהדים רואים בו עד היום את סמל הקבוצה, חולצות של הפועל ירושלים לכל האוהדים ועליהם הסיסמה "יש בנו אהבה והיא תנצח".
(משפט שנלקח מהשיר "יש בי אהבה") וזו הפכה לאחת מססמאות הקבוצה.
עם המעבר לארנה החדשה ב-2014 התמקם הגוש המעודד ביציעים 12 ו-1 (יציע אמיר ואלעד, ע"ש אוהדי הקבוצה אמיר ואלעד הירשנזון), בסמוך לספסל של הפועל.
באוגוסט 2005 הצהיר ראש עיריית ירושלים אורי לופוליאנסקי, כי העירייה אישרה בניית היכל חדש, שזכה לכינוי 'הארנה', שיוקם סמוך לאצטדיון טדי.
במחאה על הסחבת בבניית ההיכל הקימו אוהדי הקבוצה מטה מאבק הפועל למען בניית האולם.
לאחר בחירת ניר ברקת לראשות העיר, קודמו תוכניות לבניית האולם, ובנייתה החלה בפועל בספטמבר 2009, כשהתוכנית הייתה להשלימה בתוך כשלוש שנים (בשנת 2012).
לאחר עיכובים, הושלמה בניית האולם בספטמבר 2014.
האולם מכיל 11,600 מושבים, מתוכם משתמשים בדרך כלל ב-11,000 במשחקי הכדורסל.
האולם נחנך במשחק מול הפועל חולון במסגרת גביע הליגה.
בשלושת משחקיה הראשונים באולם, ניצחה הקבוצה את שלוש יריבותיה הגדולות, הפועל חולון, הפועל תל אביב ומכבי תל אביב, וזכתה בגביע הליגה ("גביע ווינר").
בעונת 2014/2015 נערכו לראשונה חצאי גמר וגמר גביע המדינה בירושלים, בארנה, ובעונת 2016/2015 אירח האולם לראשונה את משחקי הפיינל פור במסגרת אליפות המדינה בכדורסל.
בעונת 2022/2023 במשחק בשלב רבע הגמר של ליגת האלופות, שיא הקהל בארנה בכל הזמנים נשבר כש-11,600 אוהדים צפו בניצחון 91:51 של הפועל ירושלים על אא"ק אתונה, וירושלים עלתה לחצי גמר ליגת האלופות.
להפועל ירושלים אוהדים רבים ברחבי הארץ, אך הגרעין הקשה מהם מגיע מירושלים.
החל משנות ה־70 וה־80 כבר אוהדיה גדשו את האולמות בהן שיחקה אך באופן לא מאורגן.
בשנת 2006 הוקם הארגון "בריגדה מלחה" (מאנגלית: "Brigade Malcha") על מנת לשפר את ארגון העידוד ביציעים ולהוסיף אביזרי עידוד וצבע.
בנוסף, הארגון ארגן הסעות של אוהדי הקבוצה למשחקיה, והטסת משלחות עידוד למשחקיה במפעלים האירופיים בעזרת הקבוצה, כמו גם הארגון מתחזק את הקשר בין הקהל והנהלת הקבוצה.
בהתחלה הכיר המועדון בארגון זה כארגון האוהדים הרשמי שלו.
במהלך שנת 2018 התגלעה מחלוקת בין הארגון שטען שההנהלה מצלמת, מרחיקה, שוללת מנויים ותובעת אוהדים שלה על לא עוול בכפם לבין ההנהלה בראשות המנכ"ל גיא הראל שטענה כי הארגון מאפשר ומעודד שירה של שירי נאצה ואלימות כנגד אישים בכדורסל ומחוץ לו, מה שגורר עונשים ופגיעה בקבוצה.
המחלוקת הידרדרה ובמרץ 2019 הודיע הארגון כי הוא מפסיק להגיע למשחקים עד אשר תיפסק הרדיפה ואף הפסיק להגיע למשך כמעט חודשיים למשחקי הקבוצה.
לאחר ניסיונות גישור רבים של חלקים בקהל בין הארגון לבין ההנהלה, במאי נוסחה הצהרה שמסירה את התביעות כלפי האוהדים ומהצד השני שהארגון מתחייב להפסיק את השירים הפוגעים בקבוצה, והארגון הודיע כי הוא חוזר לעודד ביציעים.
ארגון הבריגדה הוא גם ארגון האוהדים של הפועל ירושלים בכדורגל.
הקבוצה יוזמת פעילויות חברתיות משותפות עם הקהילה ומבקרת במהלך השנה במחלקות ילדים בבתי חולים בשיתוף פעולה עם עמותת חיים.
מדי משחק ביתי מקיימת הפועל ירושלים טקס קהילה, ובו היא מארחת ומחלקת מתנות לילדים, חולים ואנשים הזקוקים לסיוע ולתמיכה מוראלית.
במהלך מלחמת חרבות ברזל ציינו הקבוצה ואוהדיה את החטופים וההרוגים אוהדי הקבוצה בהזדמנויות רבות.
לאורך העונה החלו אוהדי הקבוצה לקרוא מספר פעמים בכל משחק "להחזיר את כולם הביתה".
כמו כן הניפו אוהדי הגוש המעודד מספר דגלי ענק שכללו בין השאר את דמויותיהם אופיר אנגל ושל הירש גולדברג-פולין, אוהדי הקבוצה שנחטפו לעזה.
בחודש מרץ, עם נופלו של רס"ם מיכאל גל במלחמה, הניפו אוהדי הקבוצה דגל עם דמותו של גל.
במעמד גמר גביע המדינה בשנת 2024, הניפו האוהדים דגל ענק עם דמותו של גולדברג-פולין החטוף עדיין, ולאחר הזכייה בגביע הוזמן אנגל, ששוחרר בינתיים משבי החמאס, להניף את הגביע יחד עם קפטן הקבוצה, ליוואי רנדולף.
על הגביע עצמו הולבשה בטרם הונף חולצה שגם עליה דמותו של גולדברג-פולין החטוף.
מיד לאחר הזכייה יצאו אנשי הקבוצה עם הגביע, והניחו אותו על קבריהם של אוהדי הקבוצה שנהרגו במלחמת חרבות ברזל, ובשנים קודמות.
לאחר הירצחו של גולדברג-פולין הפיקה הקבוצה חולצת אוהדים שעליה דמותו של גולדברג-פולין והמילה "סליחה", ותרמה את ההכנסות ממכירתה למטה משפחות החטופים.
בנוסף, לאורך עונת 2024/2025 שיחקה הקבוצה במדי משחק שעליהם דמותו.
לאוהדי הפועל יריבות קשה וארוכה עם מכבי תל אביב, אנשיה ואוהדיה, ובמיוחד עם יו"ר הקבוצה שמעון מזרחי, מאמנה בעבר פיני גרשון, ושחקן העבר גיא פניני.
כמו כן ישנה יריבות פחות עוינת עם אוהדי הפועל חולון והפועל תל אביב.
עוזרי מאמן: תאודורוס ינאקופולוס, ושי אולארצ'יק
דובר ומנהל קבוצה: רועי כהן
מנהלי מכירות: עדו מידן דוד
להלן רשימת הקלעים המובילים של הקבוצה במשחקי הליגה:
הפועל ירושלים היא אגודת ספורט ירושלמית השייכת לתנועת הפועל.
האגודה נוסדה בשנת 1926. האגודה היא המובילה בעיר מבחינת ענפי הספורט הפועלים בשמה.
כיום ענפי הספורט המובילים בה הם כדורסל, כדורגל, שחייה, כדוריד וכדורעף.
בעבר פעלו כל ענפי הספורט של הפועל ירושלים תחת מסגדרת משפטית אחת אשר נוהלה על ידי ההסתדרות.
בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20 הפריטה ההסתדרות את מועדוני הספורט שלה ובכך גם ענפי הספורט של הפועל ירושלים הועברו לניהול של עמותות שונות אשר נקנו על ידי בעלים שונים.
מועדון הכדורסל של הפועל ירושלים נוסד ב-1943 וכיום הוא נחשב לאחד המועדונים הבכירים בישראל.
הקבוצה זכתה באליפות המדינה ב-2015 וב-2017, זכתה שש פעמים בגביע המדינה וב-2004 זכתה בתואר השני בחשיבותו באירופה: גביע יול"ב.
כמו כן, הקבוצה זכתה גם בשבע סגנויות אליפויות המדינה (1996, 1997, 1999, 2001, 2006, 2007 ו-2016), תואר בעל חשיבות רבה, עקב שליטתה הכמעט מוחלטת של מכבי תל אביב בכדורסל הישראלי.
נכון לעונת 2024/25, מאמן הקבוצה הוא יונתן אלון ויו"ר הקבוצה הוא אייל חומסקי.
הקבוצה משחקת בפיס ארנה הממוקם על הגבול בין השכונות מלחה וקטמונים שבירושלים.
אגודת הכדורגל של הפועל ירושלים נוסדה ב-1926, ובמשך שנים רבות הייתה לקבוצה המובילה של העיר ירושלים.
מגרשיה הביתיים התחלפו במהלך השנים: מגרש קטמון, אצטדיון ימק"א, אצטדיון טדי ואצטדיון גבעת רם.
הישגה הגדול ביותר היה הזכייה בגביע המדינה בשנת 1973, לאחר ניצחון 2-0 בגמר על הכח רמת גן.
זאת לאחר הפסד שנה קודם לכן 1:0, בגמר מול הפועל תל אביב.
בשנות ה-80 וה-90 איבדה הקבוצה את ההגמוניה העירונית ליריבה העירונית בית"ר ירושלים והקבוצה התנדנדה בין הליגה הראשונה והליגה השנייה, ואף נפלה בעונת 2001 לליגה השלישית.
הישג ראוי לציון בשנים אלו הוא ההגעה לגמר גביע המדינה בשנת 1998, בו הפסידה 2:0 למכבי חיפה.
בשנת 2007 הקימו אוהדי הפועל ירושלים את הפועל קטמון ירושלים - קבוצה בבעלות אוהדים אשר מטרתה הייתה להחליף את הבעלות על הפועל ירושלים.
כיום הפועל ירושלים הוא מועדון הכדורגל הבכיר בישראל אשר נמצא בבעלות אוהדים.
זאת לאחר שבשנת 2020 קנתה "הפועל קטמון ירושלים" את הזכויות והמוניטין על השם "הפועל ירושלים" ומאז מפעילה את הקבוצה בשם זה.
מחזיקת גביע הטוטו לליגה הלאומית: 1 (2019)
מועדון הכדורסל נשים של הפועל ירושלים נוסד ב-1952 וכיום משחק בליגה הלאומית.
הקבוצה זכתה פעם אחת באליפות המדינה.
כמו כן, הקבוצה זכתה גם בשתי סגנויות גביע המדינה (1962, 1971).
הקבוצה היא שריד אחרון ל"הפועל" המיתולוגית ועדיין שייכת להסתדרות – מועצת הפועלים שנותנת את חסותה לעמותה שמנהלת את האגודה.
נכון לעונת 2009/10, מאמן הקבוצה הוא אורי מסיל ויו"ר הקבוצה הוא שמואל גול.
הקבוצה משחקת באולם שטראוס הממוקם ברחוב שטראוס 17, במרכז העיר ירושלים.
אגודת הפועל ירושלים הנה האגודה המובילה בארץ בשחייה.
היא הוקמה ב-1989 על ידי אגודת שחייני ירושלים.
מאז קטפה כמעט את כל תוארי האליפות האפשריים.
כיום המנכ"לית של האגודה היא הדר בן דרור.
בין השחיינים הידועים של האגודה בעבר ובהווה נמנים ודים אלכסייב ודן קטלר (השתתפו באולימפיאדת אטלנטה), מיקי חליקה, אורן אזרד, יואב מאירי, יואב גת ושילו איילון.
בריכות האגודה הן: חוות הנוער הציוני, בית הנוער העברי, בית טיילור, נווה יעקב, בית החייל, בית שמש וכפרי עומר (שלוחה בנגב).
קבוצת הכדורעף של הפועל ירושלים משחקת בליגת העל בכדורעף ומארחת משחקים באולם חוות הנוער הציוני שנמצא בשכונת קטמון בירושלים.
לקבוצה קהל אוהדים גדול ביחס לליגה.
הפועל ירושלים קיימה לפחות מאז שנות ה-20 של המאה ה-20 פעילות אתלטיקה.
הפועל ירושלים היא קבוצת כדורגל ישראלית מהעיר ירושלים, המשחקת בליגת העל.
המועדון הוקם בשנת 1926 והוא נמנה עם המועדונים הוותיקים ביותר בליגה הבכירה בארץ ישראל, כשהשתתף בעונת הבכורה (1931/1932).
הישג השיא של הקבוצה הוא זכייה בגביע המדינה ומקום שלישי בליגה הראשונה ב-1973.
בשנת 2007, כמחאה על האופי הניהולי של קברניטי המועדון בקבוצת הפועל ירושלים מאז שנות ה-90, הקימו חלק מאוהדי הקבוצה את מועדון הכדורגל הפועל קטמון ירושלים, שהיה למועדון הכדורגל הראשון בישראל הנמצא בבעלות אוהדיו.
המועדון נקרא על שם מגרש קטמון, ששימש בעבר את הפועל ירושלים.
הפועל קטמון ירושלים התקיימה בו זמנית להפועל ירושלים במשך 12 עונות (2007–2019), עד שבשנת 2019 פורקה קבוצת הפועל ירושלים המקורית עקב בעיות תקציביות, ובאוגוסט 2020 רכשה הפועל קטמון ירושלים את הזכויות על השם "הפועל ירושלים" והיא הפכה להפועל ירושלים, וכך בסופו של התהליך הגיעה לידי מועדון האוהדים.
כיום המועדון נמצא בבעלות אוהדיו ומנוהל על ידי ועד מנהל המונה שבעה חברים, מתוכם ארבעה הם נציגי האוהדים, אשר נבחרים מדי שנה בבחירות דמוקרטיות בין כלל חברי עמותת קטמון מועדון אוהדים, מתוכם בוחר הוועד את היו"ר.
אל שלושת המקומות הנותרים העמותה יכולה להזמין גורמים התורמים לקבוצה למשך אותה עונת משחקים.
צבעי הקבוצה הם אדום ושחור.
עד שנות ה-80 שיחקה הקבוצה במגרש קטמון ובאצטדיון ימק"א, והחל משנות ה-90 היא משחקת באצטדיון טדי.
אגודת הפועל ירושלים נוסדה ב-1926. בשנת 1929 היו לאגודה שתי קבוצות כדורגל בירושלים, שמנו בסך הכל 30 חברים.
בשנותיה הראשונות קיימה הקבוצה מספר משחקים מול הפועל חיפה והפועל תל אביב.
בשנת 1929 זכתה הקבוצה בגביע עיריית ירושלים, לאחר שניצחה את המשטרה הבריטית וסנט ג'ורג' בפתיחת עונת 1931/1932 הובסה 0–8 על ידי יריבתה העירונית מכבי חשמונאי ירושלים, במשחק שהיה הראשון בתולדות ליגת ארץ ישראל בכדורגל, בעונה זו גם סיימה הקבוצה במקום האחרון בליגה (אך לא ירדה עקב חוסר בקבוצות בתקופה זו).
בהמשך העשור המשיכה הקבוצה לסיים במקומות האחרונים בליגה ואף ירדה לליגה ב' כשזו הוקמה.
בשנות ה-40 דשדשה בין הליגה הבכירה לליגת המשנה והישג השיא של המועדון היה המקום השלישי במחוז ירושלים של עונת 1941/1942. בשנת 1943 העפילה הקבוצה לגמר גביע המלחמה, לאחר ניצחון טכני על בית"ר תל אביב.
לאחר הקמת מדינת ישראל שיחקה הקבוצה בתחילה בבית ירושלים והדרום ב"ליגה המיוחדת" שהוקמה (ליגת המשנה) לעונת 1949/1950, סיימה במקום הראשון ונשארה בליגה השנייה לעונה הבאה, בבית הדרום, שם סיימה במקום הרביעי בעונת 1951/1952. בשנים הבאות סיימה הקבוצה במקומות השלישי והרביעי וכשלה בניסיונותיה להעפיל לליגה הבכירה.
בשנים אלה, כונתה הפועל ירושלים "הקבוצה האפורה", בשל יכולתה הנמוכה.
במאי 1955 עבר מגרשה הביתי של הקבוצה מאצטדיון ימק"א למגרש קטמון.