tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בקאלי, קולומביה בשנת 1971 זכה קווארי ב-3 מדליות זהב בריצת 100 מטר (10.29 שניות), בריצת 200 מטר בשיא עולם חדש של 19.86 שניות ובריצת שליחים 4x100 מטר (39.28 שניות).
טומי סמית' קבע באולימפיאדת מקסיקו סיטי 19.8 שניות במדידה ידנית ולאחר בדיקה נקבע זמנו על 19.83 שניות במדידה אלקטרונית לא רשמית וגם זמנו של קווארי היה 19.8 שניות במדידה ידנית ולאחר בדיקה היה 19.86 שניות במדידה אלקטרונית לא רשמית.
כאחד המועמדים לניצחון באולימפיאדת מינכן (1972) סיים קווארי רק במקום 16 בריצת 200 מטר, לאחר שלא הצליח לסיים את הריצה בשלב חצי הגמר בשל מתיחת שריר.
בשלב רבע הגמר הוא קבע את התוצאה השלישית בטיבה בשלב זה 20.43 שניות והחמישית בשלב הגמר.
במשחקי חבר העמים הבריטי שנערכו בקרייסטצ'רץ', ניו זילנד בשנת 1974 זכה קווארי ב-2 מדליות זהב, בריצת 100 מטר (10.38 שניות) ובריצת 200 מטר (20.73 שניות).
בתחרות אתלטיקה שנערכה במודסטו ארצות הברית ב-22 במאי 1976 קבע קווארי במדידה ידנית בריצת 100 מטר שיא עולם חדש של 9.9 שניות והיה לאחד הספורטאים הבודדים בעולם שהחזיקו בו זמנית בשתי הריצות (100 ו-200 מטר) בשיא עולם.
נוסף לכך, הוא סיים במקום חמישי בריצת שליחים 4x400 מטר בתוצאה של 3:02.84 דקות.
במשחקי חבר העמים שנערכו באדמונטון, קנדה בשנת 1978 זכה קווארי במדליית זהב בריצת 100 מטר (10.03 שניות) בפעם השלישית ברציפות לפני אלן וולס שייצג את סקוטלנד (10.07 שניות) וקרופורד (10.09 שניות).
תוצאות אלו הושגו בעזרת רוח גבית של 7.6 מטר/לשנייה.
באולימפיאדת מוסקבה (1980) זכה קווארי במדליית ארד בריצת 200 מטר בתוצאה של 20.29 שניות, אחרי שיאן העולם פייטרו מניאה מאיטליה (20.19 שניות) ואלן וולס מבריטניה (20.21 שניות) ולא הצליח הגן על תוארו ומאית השנייה לפני סילביו לאונרד מקובה (20.30 שניות).
נוסף לכך הוא סיים במקום תשיעי בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.55 שניות, בשלב רבע הגמר הוא קבע תוצאה של 10.29 שניות שהייתה מספיקה למדליית ארד ובמקום תשיעי בריצת שליחים 4x100 מטר בתוצאה של 39.71 שניות.
באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) זכה קווארי במדליית כסף בריצת שליחים 4x100 מטר בתוצאה של 38.62 שניות, אחרי ארצות הברית שקבע שיא עולם חדש של 37.83 שניות ולפני קנדה (38.70 שניות).
נוסף לכך הוא סיים במקום 14 בריצת 200 מטר בתוצאה של 20.77 שניות.
קווארי הוא בן דודו של פיל בראון, אתלט בריטי בעל מדליית כסף אולימפית (לוס אנג'לס 1984) בריצת שליחים 4x400 מטר.
דון קירשנר היה מפיק מוזיקלי יהודי אמריקאי ואחד ממעצבי הצליל של שנות השישים והשבעים במוזיקה הפופולרית האמריקאית.
"האיש בעל אוזן הזהב" היה בעליה של חברת אלדון והעסיק בבניין בריל בניו יורק כמה מכותבי השירים המוכשרים והפורים ביותר באותה תקופה כקרול קינג, ג'רי גופין, ג'יימס טיילור, ניל סדקה וניל דיימונד.
בעקבות "הפלישה הבריטית" (חדירת להקות בריטיות לארצות הברית ובראשן הביטלס) יצר את להקת המאנקיז.
בשנות השבעים אירח בתוכנית הטלוויזיה שלו את המבצעים החשובים ביותר בעולם הפופ.
קירשנר נולד ברובע הברונקס למשפחה יהודית ולמד מנהל עסקים בקולג' העירוני.
ניסיונו הראשון בתעשיית המוזיקה היה ניהול הזמרת קוני פרנסיס אותה חיבר לחברו מימי בית הספר, בובי דארין, שגם את הקריירה שלו הזניק.
מתוך תחושה שאין מספיק שירים טובים יצר יחד עם אל נוויס את חברת אלדון והחל לגייס כותבים.
הכותבים הועסקו בחדרים קטנים בבניין בריל, כאשר קירשנר גורם להם להתחרות זה בזה על יצירת השיר שיהיה הלהיט הבא במצעד הפזמונים בכך יצר אווירה תחרותית מאוד אך גם יצירתית ופורה.
הוא ידע להתאים את השירים לטעם הקהל ולבחור שירים שידע כי יהיו ללהיטים.
את השירים ביצעו בעיקר להקות בנות כ"שנגרי-לה'ס" (the Shangri-Las), ה"רונט'ס" (the Ronettes) ה"קריסטלס" (the Crystals) ולהקת הבנים "הדריפטרס".
עם כניסת הביטלס לארצות הברית מכר קירשנר את אלדון לקולומביה רקורדס והיה לאחד האנשים העשירים ביותר בתעשיית המוזיקה.
הוא נשאר ב"קולומביה" והחל לחפש את "התשובה האמריקאית לביטלס".
במהלך 1966 פרסם בעיתונות וברשת הטלוויזיה NBC מודעות שקראו לבנים צעירים, מוזיקליים ונאים להתייצב למבחני בד.
הוא בחר בארבעה, ויצר את להקת "המונקיס" (קרי "הקופים", כתובה בשגיאת כתיב כמו שהביטלס היא "חיפושיות" בשגיאת כתיב).
הלהקה זכתה לפופולריות רבה ולמכירות שיא, שיריה נכתבו ברובם על ידי צוות כותבים שעבד עם קירשנר בבניין בריל.
להיטה "I'm a Believer" (שנכתב על ידי ניל דיימונד), שדימה את סגנון הביטלס, שהה במקום הראשון במצעד בילבורד הוט 100 שבעה שבועות בדצמבר 1966 וינואר 1967 והיה אחד הסינגלים הבודדים שמכר 10 מיליון עותקים.
ב-1973 היה לטייקון תקליטים ויצר את חברת דון קירשנר הפקות (Don Kirshner Productions) במסגרתה פיתח תוכנית טלוויזיה בשם "קונצרט הרוק של דון קירשנר" (Don Kirshner's Rock Concert).
התוכנית אירחה את מיטב המבצעים והלהקות של התקופה כהאיגלס, הראמונס, קיס, אבבא, הבי ג'יז, סליי אנד דה פמילי סטון, בילי ג'ואל, טינה טרנר, לינדה רונסטאדט ורבים אחרים.
לאחר הופעה בתוכנית החתים קירשנר את להקת קנזס, בה ראה פוטנציאל מסחרי והפך אותה לאחת הלהקות המצליחות בעולם.
שינוי הטעם המוזיקלי וגיוונו ותחילת שידורי תחנת הטלוויזיה MTV הפכו את תוכניתו של קירשנר לרלוונטית פחות והיא הופסקה ב-1981.
קירשנר נפטר מדום לב בביתו שבבוקה ראטון, פלורידה, בינואר 2011.
דון קרלוס הוא טרגדיה היסטורית בחמש מערכות, פרי עטו של פרידריך שילר; הוא נכתב בשנים 1783–1787 והועלה לראשונה על הבמה ב-1787. הגיבור הראשי שעליו שמו קרוי המחזה הוא דון קרלוס, נסיך אסטוריה.
המחזה בכללותו מבוסס באופן רופף על אירועים היסטוריים שהתרחשו במאה ה-16 בתקופת שלטונו של פליפה השני, מלך ספרד וחייה של אנה דה מנדוסה, נסיכת אבולי.
במחצית השנייה של המאה ה-16 המלך פליפה השני שלט בספרד.
בנו דון קרלוס, מאוהב באמו החורגת והצעירה, אליזבת.
המרקיז מפוזה, חברו מילדות של דון קרלוס, מגיע לחצר מפלנדריה הכבושה בידי ספרד, כדי לשדל את המלך לחדול ממדיניות הדיכוי שהוא מנהיג באימפריה הספרדית.
דון קרלוס מספר לו על אהבתו לאמו החורגת, המרקיז מארגן לו מפגש עם המלכה, שמסבירה לבנה החורג את חוסר התוחלת באהבתו.
דון קרלוס נאות לבקשתו של המרקיז מפוזה, לצאת לפלנדריה ולהקל שם את הדיכוי.
אולם, אביו המלך דוחה את בקשת בנו לצאת לשם ומחליט לשלוח במקומו את הדוכס מאלבה למוד הקרבות.
לפני יציאתו לדרך נפגש הדוכס עם דון קרלוס ורומז לו שבתמיכתו הוא יזכה לעלות על כס המלוכה.
משרתתה של המלכה, הנסיכה אבולי, מאוהבת בדון קרלוס.
היא שולחת לו את מפתח חדרה ודון קרלוס מגיע לחדר מכיוון שהוא משוכנע שזהו מפתח חדרה של המלכה.
הוא מספר לה שהוא מאוהב במלכה.
הנסיכה הפגועה מספרת לדומינגו, הכומר המוודה של המלך, שהמלכה בוגדת בבעלה המלך עם בנה החורג.
לידיו של דון קרלוס מגיע מכתב, ממנו מתברר לו שהמלך והנסיכה אבולי מנהלים ביניהם רומן.
הוא מספר על כך למרקיז מפוזה.
המרקיז משמיד את המכתב שדון קרלוס הראה לו.
אבולי פורצת את תיבת מכתביה של המלכה וגונבת את מכתביו של דון קרלוס, אותם היא מעבירה למלך.
דומינגו ואלבה מספרים לו על בגידתה של אשתו.
המלך הופך את המרקיז מפוזה לאיש סודו.
המרקיז מנסה להניע את המלך להקל את העול בארצות הנתונות לשליטתו.
המלך מבקש מהמרקיז לבדוק את אמיתותה של פרשת האהבים בין המלכה לבנו.
המרקיז מתכנן מרידה במלך ומסכם עם דון קרלוס על יציאתו מהארץ.
הרוזן לרמה, המקורב למלך וחברו של דון קרלוס, מתרה בפניו מפני הסכנה הטמונה במרקיז.
במפגש בין המלך למלכה, נתקף המלך רגשות אשמה על כך שפיקפק בנאמנותה של אשתו.
הרוזן לרמה מזהיר את דון קרלוס מפני המרקיז מפוזה.
דון קרלוס פונה לנסיכה אבולי כדי שתארגן לו מפגש עם המלכה בו יזהיר אותה מפני בוגדנותו של המרקיז.
המרקיז שרואה בשיחתו של הנסיך עם אבולי סכנה לתוכניותיו, שם את דון קרלוס במעצר.
כדי לנקות את שמו של דון קרלוס, המרקיז שולח מכתבים לפלנדריה, מתוך ידיעה שיגיעו לידיו של המלך, בו הוא מתוודה על אהבתו למלכה.
מהמכתב הבדוי ניתן להבין שאהבתו של המרקיז למלכה לא נשאה פרי, דון קרלוס גילה זאת והמרקיז הכניסו למעצר בניסיון לטפול עליו את האשמה.
משטוהר שמו של דון קרלוס, מפציר בו המרקיז למרוד במלך.
המלך, שמגיע לשחרר את בנו מהמעצר, רואה במקום את המרקיז ויורה בו למוות.
דון קרלוס מאשים את אביו ברצח.
בינתיים מתפשטת בממלכה השמועה על השמתו של דון קרלוס במעצר, מתחוללות מהומות והעם דורש לשחרר את הנסיך.
המלך המיואש גומר אומר לוותר על כסאו ולהמליך במקומו את בנו.
הדוכס מאלבה מספר למלך על תפישתו של נזיר שמהודאתו מתברר ניסיון המרידה המתוכנן של המרקיז מפוזה, בתמיכתם של דון קרלוס והמלכה.
המלך קורא לאינקוויזיטור הגדול ולאחר ויכוח ביניהם, במהלכו האינקוויזיטור אומר למלך שגם האל הקריב את בנו, המלך מוסר לידיו את דון קרלוס.
מספר אופרות הולחנו על פי המחזה:
1844 – אופרה מאת מייקל קוסטה (לִבְרִית מאת לאופולד טרנטיני, לונדון)
1847 – אופרה מאת פסקואלה בונה (לִבְרִית מאת ג'ורג' ג'אצטי, מילאנו)
1850 – אופרה מאת אנטוניו בוזולה (לִבְרִית מאת פרנצ'סקו מריה פיאבה, ונציה)
1862 – אופרה מאת וינצ'צו מוסקוצה (Moscuzza) (לִבְרִית מאת לאופולד טרנטיני, נאפולי)
1867 ו-1884 – דון קרלו מאת ג'וזפה ורדי (לִבְרִית מאת קמי דו לוקל וז'וזף מרי, פריז, תרגום איטלקי בידי אָכִּילֶה דה לוזירס (Lauzières) ואנג'לו זרנדיני, מילאנו)
עיבודו של פולטון בוים בידי מייקל גרנדג' בהצגה שנסקרה רבות.
עיבודו של מקדונלד הוצג לראשונה באדינבורו ב-1995. על הגרסה האנגלית הזו ב פֶּנְטָמֶטֶר יַמְבִּי; מארי קרול מקאולי כתבה: "מקדונלד יוצר תחושה של קלילות בשורות מטריות בנות עשר הברות על ידי שימושם בנִיבים מודרניים ומה שהתרגום חסר ברעננות; הוא עושה בנגישות."
השפעות בעולם דובר האנגלי וסרט
ג'פרי היי מצא השפעות של מחזותיו של שילר בתסריטיהם של מספר סרטים הוליוודיים, במיוחד הוא סבור שיש השפעה של תסריטו של "דון קרלוס" על הסרט "מלחמת הכוכבים - פרק 4: תקווה חדשה" (1977)
פרידריך פון שילר, דון קרלוס; דוד אבידן על פי הנוסח האנגלי מאת ג'יימס קירקופ, בית צבי], אוגוסט 1989.
דון קרלוס, שיר דרמטי, תרגם מגרמנית אשר ברש, תל אביב: תרפ"ח-1928.
התיאטרון הקאמרי, הצגת בכורה: 13 במרץ 1976
יוצרים: תרגום - דוד אבידן, בימוי – דוד מוכתר-סמוראי, תפאורה ותלבושות – טרי ג'ייקובס, עבודה והדרכה מוזיקלית– חנה הכהן.
מועדון כדורגל דונאויווארוש (הונגרית: Dunaújváros PASE) הוא מועדון כדורגל הונגרי, מהעיר דונאויווארוש שבהונגריה.
המועדון משחק בליגה ההונגרית השלישית.
המועדון נוסד בשנת 1998 ושיחק לאורך השנים בליגה אזורית בהונגריה.
בסוף עונת 2011/2012 העפיל לליגה ההונגרית השלישית.
בעונת 2012/2013 הגיע לשמינית גמר הגביע ההונגרי והפסיד לקבוצת שיופוק.
בסוף העונה סיים את הליגה השלישית במקום הראשון והעפיל לליגה ההונגרית השנייה.
בעונת 2013/2014 הגיע לשמינית גמר הגביע ההונגרי והפסיד לקבוצת דברצן ו.ס.ק.
בסוף העונה סיים את הליגה השנייה במקום השני והעפיל לליגת העל ההונגרית.
קוהלר (1 בספטמבר 1925 - 26 בפברואר 1981) היה אחד מבין 17 איש שהוכרו בהיסטוריה הרפואית כבעלי גובה של מעל 2.44 מטר.
החזיק בתואר "האיש הגבוה ביותר בעולם" משנת 1969 ועד למותו בשנת 1981. בשיאו, גובהו עמד על קרוב ל-2.5 מטרים עקב מחלת האקרומגליה ממנה סבל.
נולד בדנטון במדינת מונטנה, ארצות הברית.
לקוהלר הייתה אחות תאומה והם היו ילדים להורים בעלי גובה בתחום הנורמה, גובהה של אימם היה 1.78 מטר ושל אביהם 1.88 מטר.
קצב גדילתו החל להאיץ כאשר היה בגיל עשר.
ספר השיאים של גינס אישר ששיא גובהו היה 2.49 מטר בעמידה.
אחותו התאומה הייתה בגובה של 1.75 מטר בלבד, כלומר היה הפרש של 74 סנטימטרים שהפריד ביניהם ועל כן הם "התאומים בעלי הפרש הגבהים הגדול ביותר" על פי ספר גינס.
בצעירותו, קוהלר חי עם משפחתו בעיירה המכונה "צפון שיקגו" ולמד בבית ספר תיכון רגיל.
אייב ספרסטיין, מאמנה של קבוצת הכדורסל הארלם גלובטרוטרס הציע לו להצטרף לקבוצתו אך הוא דחה את ההצעה.
במקום להפוך לשחקן כדורסל, התפרנס כאיש מכירות עבור חברת מכשירי הרמה.
משרה זו הצילה אותו "מלהצטרף למופע מוזרויות".
בשנות חייו האחרונות החל לסבול מעקשת, מחלה הגורמת לעמוד השדרה להתעקם ולהתעקל.
קוהלר נפטר בשנת 1981 בשיקגו מדום לב.
דונלד יוג'ין (דון) צ'רי היה חצוצרן ג'אז.
נודע בשיתוף הפעולה ארוך השנים שלו עם רביעיית אורנט קולמן ובחלוציות שילוב ג'אז ומוזיקת עולם משנות השישים ואילך.
ב-2017 נבחר צ'רי להיכל התהילה של הג'אז בסקר מבקרי המוזיקה של דאון ביט.
נולד באוקלהומה סיטי, שם היה אביו בעל מועדון ג'אז בשם "פריחת הדובדבן" (Cherry Blossom Club) בו ניגנו בין השאר צ'ארלי כריסטיאן ופלטשר הנדרסון.
ב-1940 עבר עם משפחתו ללוס אנג'לס, גם שם היה לאביו מועדון ג'אז.
דון הצעיר נשר מבית הספר ונאלץ להשלים את חוק לימודיו במוסד לנוער עברייני.
בראשית שנות החמישים החל לנגן והשתתף כפסנתרן בלהקתו של ארט פארמר.
צ'רי התגלה כחצוצרן על ידי קליפורד בראון, שעה שניגן בג'ם סשן בביתו של אריק דולפי עם מקס רואץ' ואחרים.
בראון היה מאז למנטור של צ'רי.
ב-1958 ו-1959 השתתף צ'רי בתקליטיו פורצי הדרך של אורנט קולמן , Tomorrow Is the Question ובפרט ב-The Shape of Jazz to Come ו-Change of the Century ברביעייה שכללה גם את צ'ארלי היידן בקונטרבס ובילי היגינס בתופים.
שני התקליטים האחרונים שראו אור בחברת אטלנטיק רקורדס בישרו את ראשיתו של האוונגרד בג'אז.
ב-1961 הקליט עם ג'ון קולטריין את התקליט The Avant-Garde (עם חבריו הנוספים לרביעיית אורנט קולמן, צ'ארלי היידן ופרסי הית' בבס ואד בלקוול בתופים).
כן שיתף פעולה באותה עת בהקלטות וסיבובי הופעות עם סאני רולינס, ארצ'י שפ, אלברט איילר וג'ורג' ראסל.
ב-1968 הקליט את האלבום Eternal Rhythm במסגרת פסטיבל הג'אז של ברלין.
התקליט כלל שתי יצירות מורכבות פרי עטו, שהציגו שיתופי פעולה וכלי נגינה שונים מרחבי העולם (כגון גמלאן, חלילי במבוק שונים, כלי הקשה שונים) וכלים מודרניים (בהם ויברפון, טרומבון, פסנתר, גיטרות ועוד).
התקליט נחשב ליצירת מופת של אוואנגארד מוזיקלי ושיתוף פעולה חוצה גבולות ותרבויות באיכות מוזיקלית ויצירתית יוצאת דופן.
בראשית שנות השבעים שב צ'רי להופיע עם רביעיית אורנט קולמן ובמקביל העמיק את שילובן של השפעות מן המזרח התיכון והודו במוזיקה שלו ושיתף פעולה עם מוזיקאים מרחבי העולם.
בין 1978 ל-1982 הוציא שלושה אלבומי מוזיקת עולם-פיוז'ן בחברת ECM עם מוזיקאים כקולין וולקוט, ננה וסקוסלוס (Naná Vasconcelos), ואסאנט ראי (Vasant Rai) ועלי אכבר חאן.
בתקופה יצירתית זו, שלוותה בהרחבת אופקים, חיפושי דרך ושיתופי פעולה מגוונים, שיתף צ'רי פעולה גם עם המלחין קשישטוף פנדרצקי ועם הביג בנד של קרלה בליי וחיבר את המוזיקה לסרט "ההר הקדוש" (1973) של אלחנדרו חודורובסקי.
באותה עת הקליט גם את אחד מתקליטיו הנודעים ביותר, Brown Rice (איי אנד אם רקורדס, 1975) ששילב מוזיקה אפריקאית ומוזיקה ערבית וזכה לשבחים ולהצלחה קופתית.
ב-1979 ניגן בתקליטו של לו ריד, The Bells.
ב-1987 הקליט שוב עם רביעיית אורנט קולמן את התקליט In All Languages שזכה לשבחים.
שנתיים לאחר מכן הוציאה הרביעייה את Art Deco, שזכה אף הוא לביקורת אוהדת.
ב-1990 ראה אור Multikulti, תקליט שסיכם פרויקט של שלוש שנים בהן הקליט צ'רי יצירה ארוכה ומורכבת בהשתתפות למעלה מ-20 מוזיקאים, נגני כלי נגינה מגוונים וזמרים.
תקליטו האחרון, Dona Nostra הוקלט באוסלו עם מוזיקאים סקנדינביים וראה אור ב-ECM בשנת 1993. ב-1994 ראה אור התקליט The Montreal Tapes תחת שמו של צ'ארלי היידן ובהשתתפות דון צ'רי ואד בלקוול.
התקליט הוקלט בהופעה חיה במסגרת פסטיבל הג'אז של מונטריאול ב-1989 כהוקרה ל-30 שנות פעילות משותפת.
שנה לאחר מכן, באוקטובר 1995, נפטר צ'רי בגיל 58 מסרטן הכבד, במאלגה שבספרד.
ילדיו מנישואיו הראשונים הם דייוויד אורנט צ'רי (יליד 1958), פסנתרן ומלחין ג'אז ואחותו ג'אן צ'רי, כנרת.
לאחר מכן נשא צ'רי לאשה את מוניקה מוקי קרלסון, ציירת ואמנית שוודית ואימץ את בנותיה, ננה צ'רי (ילידת 1964, בתם של מוקי והמוזיקאי אחמדו ג'ה) וטיטיו (ילידת 1967, בתו של ג'ה מנישואי הראשונים), שתיהן זמרות-יוצרות.
בניהם המשותפים של צ'רי ומוקי, איגל איי צ'רי (יליד 1971) וכריסטיאן ג'ון צ'רי (יליד 1972) אף הם מוזיקאים.
דונאטוס, רוזן הסן , הוא נסיך גרמני מבית הסן ובנו של מוריץ, רוזן הסן.
דונאטוס נולד ב-17 באוקטובר 1966 בקיל, למוריץ, רוזן הסן ולטטיאנה, נסיכת זיין-ויטגנשטיין-ברלבורג, בתם של גוסטב אלברכט, נסיך זיין-ויטגנשטיין-ברלבורג החמישי ומרגריט פוש.
דונאטוס הוא נין של ויטוריו אמנואלה השלישי, מלך איטליה, ובן נין של פרידריך השלישי, קיסר גרמניה, אומברטו הראשון, מלך איטליה וניקולה הראשון, מלך מונטנגרו.
הוא גם נינו של פרידריך קרל, נסיך הסן שהיה מלך פינלנד במשך כמה חודשים.
בשנת 1968 מת לודוויג, נסיך הסן, אשר היה ראש בית הסן-דרמשטדט ואשר אימץ את אביו ללא יורשים, ובעקבות כך איחד סבו את בית הסן.
בשנת 1980 מת סבו פיליפ, רוזן הסן, ואביו מוריץ, רוזן הסן הפך לראש בית הסן.
בשנת 2013 מת אביו מוריץ, רוזן הסן, ודונאטוס ירש את תאריו ואת ראשות בית הסן.
בנוסף דונאטוס מנהל את יקב "נסיך הסן", ואשר כולל גם כרם בשטח של 45 דונם.
ב-25 באפריל 2003 התחתן דונאטוס עם פלוריה פרנציסקה מארי לואיזה אריקה פון פאבר, רוזנת קסטל, ממנה נולדו לו 3 ילדים:
פאולינה, נסיכת הסן (נולדה ב-2007)
אוגוסט, נסיך הסן (נולד ב-2012)
דּוֹנָאוּוֶלֶה (תרגום מילולי מגרמנית: "גל הדנובה") עוגת שכבות פופולרית בציפוי שוקולד בגרמניה ובאוסטריה.
העוגה מאופיינת בצורת הגלים שבשכבת השוקולד ובציפוי, ובשלושת צבעיה: חום, לבן ואדום.
שם העוגה נובע מצורת הגלים בשכבת השוקולד.
מבנה העוגה - שתי השכבות התחתונות הן וניל ושוקולד בתוספת דובדבנים חמוצים, העשויות מעוגות חמאה בחושות.
מעל יש שכבת קרם וניל או פודינג וניל והציפוי הוא גנאש שוקולד.
מתחת לציפוי שכבת קרם חמאה.
שם נוסף לעוגה זו הוא "עוגת שלגייה" (Schneewittchenkuchen או Schneewittchentorte בגרמנית) על שום שלושת הצבעים האופיינים לשלגייה על פי האגדה מאת האחים גרים: עור לבן כשלג, שפתיים אדומות כדם, ושיער שחור כעורב.
העוגה נאפית בתבנית שטוחה וגדולה.
בסיס העוגה הוא עוגת חמאה עם וניל.
את תבליל העוגה מחלקים לשניים, ולאחד מחצאיו מוסיפים קקאו.
יוצקים לתבנית האפייה את תבליל הווניל, מעליו את תבליל הקקאו וביניהם מכניסים דובדבנים חמוצים.
בזמן האפייה, הדובדבנים שוקעים וכך שכבת השוקולד מקבלת מראה גלי.
ערבוב עדין של שני התבלילים בעזרת סכין, גם עוזר ליצור את הגלים, בדומה לעוגת שיש.
לאחר שהעוגה מתקררת, מוסיפים שכבה של קרם חמאה ומצפים בגנאש שוקולד עליו דוגמאות של גלים או קווים מעוגלים.
קרם החמאה מבודד בין העוגה לבין הציפוי וכך ציפוי השוקולד יכול להתקשות.
לקראת סוף המאה ה-19, לאחר תערוכה עולמית בפריז, התפרסמה מאוד המנגינה גלי הדנובה.
חברת Dr.Oetker Donauwellen שהוקמה באותה תקופה, שיווקה ערכה להכנת עוגה שזכתה לשם "גלי הדנובה".
דון קאמילו (באיטלקית: Don Camillo) הוא דמות בדיונית - גיבור סיפוריו הקצרים של הסופר האיטלקי ג'ובאנינו גוארסקי.
דון קאמילו התפרסם הודות לסדרת סיפורים קצרים, שכתב גוארסקי.
בסיפורים אלה הוא מופיע ככומר כפרי לצד חברו/יריבו פפונה (Peppone) - ראש הכפר הקומוניסט.
אופיו של דון קאמילו כמו שמו, מושפעים מדמותו האמיתית של דון קאמילו ולוטה (1998-1912), כומר קתולי שלחם בשורות הפרטיזנים במלחמת העולם השנייה, נאסר על ידי הנאצים ונשלח למחנות הריכוז דכאו ומאוטהאוזן.
נאמר עליו שהוא יכול לקרוע בידיו חפיסת קלפים שלמה.
כשהרוחות מתחממות, הוא איננו טומן ידו בצלחת, וכמותו גם פפונה.
חברותם החלה כאשר נלחמו יחדיו בשורות הפרטיזנים במלחמת העולם השנייה כנגד הפשיסטים.
דמותו של דון קאמילו זכתה לאהדה נוספת בעקבות סדרת סרטים קומיים בכיכובו של השחקן הצרפתי פרננדל.
סך הכל נכתבו 347 סיפורים, שנאספו לשמונה ספרים.
סיפורי דון קאמילו בסדר כרונולוגי
אף על פי שדון קאמילו הוא אך דמות בדיונית, הוא זכה להנצחה כאישיות בשר ודם.
פסל רחוב בעיר ברסלו (Brescello), מחוז אמיליה-רומנו, איטליה.
מוזיאון פפונה ודון קאמילו בברסלו, איטליה.
דונלד ריי "דון" צ'ייני הוא כדורסלן ומאמן עבר אמריקאי, אשר שיחק בליגות ה-NBA וה-ABA בין השנים 1968–1979, ושימש כמאמן ב-NBA בין השנים 1980–2004. לאורך קריירת המשחק זכה בשתי אליפויות NBA כשחקן בוסטון סלטיקס, ונבחר 5 פעמים לחמישיית ההגנה השנייה של העונה.
ממוצעיו הכוללים ב-NBA הם 8.4 נקודות, 3.9 ריבאונדים ו-2.1 אסיסטים למשחק.
מאזנן הכולל של הקבוצות אותן אימן הוא 337 ניצחונות ו-494 הפסדים (40.6%).
צ'ייני נולד וגדל בעיר באטון רוז' שבלואיזיאנה, ובין השנים 1964–1968 למד באוניברסיטת יוסטון.
ב-3 עונותיו בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה שיתף פעולה עם שני חברי היכל התהילה של הכדורסל לעתיד: המאמן גאי לואיס והסנטר אלווין הייז.
בעונת 1966/1967 העפיל עם יוסטון פיינל פור טורניר אליפות המכללות, אך הקבוצה הפסידה במשחק חצי הגמר מול UCLA (58–73), בה שיחק לו אלסינדור.
בעונה העוקבת שוב הודחה יוסטון בחצי הגמר על ידי UCLA, מולה הובסה בתוצאה 69–101. לאורך קריירת המכללות רשם צ'ייני ממוצעים של 12.6 נקודות, 5.3 ריבאונדים ו-3.2 אסיסטים למשחק.
בדראפט ה-NBA 1968 נלקח צ'ייני על ידי בוסטון סלטיקס בבחירה ה-12. בעונתו הראשונה זכה עם הסלטיקס באליפות ה-NBA השנייה שלהם ברציפות, וה-11 ב-13 השנים האחרונות.
בעונתו השלישית ב-NBA, , החל לשמש כשחקן קבוע ברוטציית הקבוצה, כאשר קלע 11.5 נקודות בממוצע למשחק.
בעונת זכה באליפות נוספת כשחקן הסלטיקס, לאחר שגברו בסדרת הגמר על מילווקי באקס בתוצאה 4–3. בתקופתו בבוסטון בלט כאחד משחקני ההגנה הטובים ביותר בליגה, לצד חברו לקבוצה ג'ון האבליצ'ק, ובין העונות – נבחר 4 פעמים ברציפות לחמישיית ההגנה השנייה של העונה.
בשנת 1975 עבר לשחק בקבוצת ספיריטס אוף סנט לואיס מליגת ה-ABA, ובעונתו היחידה במדיה קלע 9.3 נקודות בממוצע למשחק.
לקראת עונת חתם על חוזה בלוס אנג'לס לייקרס, אשר הודחה מהפלייאוף בגמר האזור המערבי, ובסיום העונה נבחר בפעם החמישית בקריירה לחמישיית ההגנה השנייה של העונה.
בדצמבר 1977, לאחר כעונה וחצי עם הלייקרס, הועבר יחד עם קרמיט וושינגטון בטרייד לבוסטון סלטיקס, בתמורה לצ'ארלי סקוט.
בעונת הודח עם הסלטיקס בגמר האזורי, בפעם החמישית בקריירה, ובסיומה פרש ממשחק.
בין השנים 1980–1983 שימש צ'ייני כעוזרו של מאמן דטרויט פיסטונס, סקוטי רוברטסון, ולקראת עונת עבר לצוות האימון של ג'ים ליינאם בסן דייגו קליפרס.
במהלך העונה העוקבת מונה למאמן הראשי של הקליפרס במקומו של ליינאם, ועד לסיום עונת הוביל את הקבוצה למאזן כולל של 53 ניצחונות ו-132 הפסדים (28.6%).
בעונת היה עוזר מאמן באטלנטה הוקס, תחת המאמן מייק פראטלו.
בשנת 1988 מונה למאמן יוסטון רוקטס, במקומו של ביל פיץ'.
על אף יכולת שיא של כוכב הקבוצה האקים אולאג'ואן, הודחו הרוקטס בסיבוב הראשון של הפלייאוף בכל 3 עונותיו הראשונות של צ'ייני.
בסיום עונת זכה בפרס מאמן השנה ב-NBA לאחר שקבוצתו רשמה מאזן חיובי 52–30, אך לאחר 52 משחקים בעונה העוקבת פוטר מתפקידו והוחלף על ידי רודי טומג'נוביץ'.
מאזנה הכולל של יוסטון בתקופתו של צ'ייני הוא 164 ניצחונות לעומת 134 הפסדים (55.0%) בעונה הסדירה, ו-2 ניצחונות לעומת 9 הפסדים (18.2%) בשלבי הפלייאוף.
בשנת 1992 הצטרף לצוות האימון של רון רוטסטין בדטרויט פיסטונס.
לאחר שנה אחת החליף את רוטסטין כמאמן הקבוצה, ובשתי עונותיו בתפקיד הוביל את הפיסטונס למאזן כולל של 48 ניצחונות ו-116 הפסדים (29.3%).
בעונת העפילו הניקס לגמר ה-NBA, אך הפסידו מול סן אנטוניו ספרס בתוצאה 1–4. לאחר שפתחה את עונת עם מאזן 10–9, פיטרה ניו יורק את ואן גנדי ומינתה את צ'ייני כמחליפו.
צ'ייני נשאר בתפקיד במשך כשנתיים, עד ינואר 2004, ולאורך תקופתו רשמו הניקס מאזן שלילי 72–112 (39.1%).
דונאויווארוש (בהונגרית: Dunaújváros; הייתה ידועה בעבר בשמות דונאפנטלה (Dunapentele) וסטאלינווארוש (Sztálinváros) ובגרמנית: Neustadt an der Donau) היא עיר תעשייתית במחוז פייר במרכז הונגריה.
העיר ידועה בעיקר בזכות מפעלי הפלדה שלה, הגדולות במדינה.
דונאויווארוש ממוקמת בטרנסדנוביה שבמישור ההונגרי הגדול, 70 ק"מ מדרום לבודפשט, על הדנובה.
היא ממוקמת על כביש שש, על אוטוסטרדות M6 ו-M8 לכיוון בודפשט ועל נתיב הרכבת החשמלית בין פושטאשאבולקס (Pusztaszabolcs) לבין פקש.
דונאויווארוש החליפה את הכפר דונפנטלה ("פנטלאון (Pantaleon) על הדנובה"), שנקרא על שם פנטלאון הקדוש.
הקמתה של עיר תעשייתית חדשה זו החלה בשנת 1949, ובשנת 1951 הוחלף שם הכפר לסטאלינווארוש (Sztálinváros, "עיר סטלין").
בשנת 1961, חמש שנים לאחר המרד ההונגרי, שינתה הממשלה החדשה את שם העיר לשם הנייטרלי דונאויווארוש, שפירושו "העיר החדשה של הדנובה".
דונאויווארוש היא אחת הערים החדשות בהונגריה.
היא נבנתה בשנות החמישים בתקופת תיעוש המדינה תחת השלטון הסוציאליסטי-קומוניסטי, כעיר חדשה ליד הכפר הקיים דונאפנטלה (Dunapentele).
האזור מיושב מאז ימי קדם.
בתקופת היותה של מערב הונגריה פרובינציה רומאית בשם פאנוניה (Pannonia), התקיימו במקום - גבול המחוז - מחנה צבאי ועיירה בשם אינטרסיקה (Intercisa).
ההונגרים כבשו את האזור בראשית המאה העשירית.
הכפר פנטלה, על שם הקדוש היווני בן ימי הביניים, פנטלאון הקדוש, נוסד לאחר זמן קצר.
בין 1541 ל-1688 היה הכפר תחת שלטון עות'מאני, ובמהלך המלחמה בין ההונגרים והעות'מאנים, מלחמה שנמשכה כ-150 שנה, נהרס הכפר.
במהלך מאבק החופש שהוביל הנסיך פרנץ ראקוצי מטרנסילבניה, חרב שוב המקום.
במאה ה-18 החל הכפר לשגשג.
בשנת 1830 ניתנה לכפר הזכות לקיים ימי שווקים פעמיים בשבוע.
בשנת 1831 התפרצה מגפת כולרה וגרמה למרד איכרים בקנה מידה קטן.
בשנת 1833 קיבל פנטלה מעמד של עיר (oppidum) על ידי פרדיננד הראשון, קיסר אוסטריה.
אזרחי העיר השתתפו במאבק "אביב העמים" בשנים 1848–1849.
לאחר מלחמת העולם השנייה פתחה הממשלה הקומוניסטית החדשה תוכנית מתועשת גדולה, כחלק ממאמצי החימוש מחדש.
בשנת 1949 נבחר אתר דונאויווארוש כאתר עבודות הברזל והפלדה הגדול במדינה.
במקור היו אמורות עבודות אלה להתקיים סמוך למוהאץ', אך היחסים ההונגרים-יוגוסלביים הורעו, ואתר חדש זה נבחר עקב ריחוקו מגבול יוגוסלביה.
העיר תוכננה להכיל 25,000 תושבים.
בניית דונאויווארוש החלה ב-2 במאי 1950 ליד דונאפנטלה.
תוך שנה נבנו יותר מאלף יחידות דיור והתחילה הבנייה במתחם המפעל.
העיר קיבלה את שמו של סטלין ב-4 באפריל 1952; שמה היה Sztálinváros (עירו של סטלין), כמקבילה לסטלינגרד בברית המועצות.
מפעלי המתכת נפתחו בשנת 1954. בעיר התגוררו אז 27,772 תושבים; 85% מהם גרו בדירות, וכ-4,200 איש גרו בצריפים אשר במקורם היו "בתים" לעובדי הבנייה.
באמצע שנות החמישים אורגנה תחבורה ציבורית בעיר.
אוטובוסים הובילו 24,000 נוסעים בכל יום.
במהלך שנות החמישים הוקמו מתקני תרבות וספורט רבים.
בית הספר היסודי אנדרה שאגווארי (Endre Ságvári) היה בית הספר הגדול ביותר במרכז אירופה בשנות השישים.
הריאליזם הסוציאליסטי היה הסגנון הארכיטקטוני הרשמי והמחייב, ותנועת האמנות של השיטה הקומוניסטית.
בעיירה ישנם פסלים ציבוריים ותבליטים המייצגים איחוד אלגורי של עובדים, איכרים ואנשי רוח, המוקפים במוטיבים עממיים מסורתיים.
בהשראת הבאוהאוס, הבניינים והמונומנטים של תקופה זו (1949–1956), כמו הקולנוע, התיאטרון, בית החולים ובתי הספר בעיר, התאפיינו בפונקציונליזם סטרוקטורלי, אך האידאולוגיה הביאה לקישוטים קלאסיציסטיים כמו עמודים, טימפנונים וקשתות, שהקנו לסגנון את שמו (הבלתי פורמלי) "הבארוק של סטלין".
בשנת 1956 הקשו על הבנייה רעידת אדמה ושיטפון, ובאוקטובר - תחילת המרד ההונגרי ב-1956. במהלך המרד שבה העיר לשמה ההיסטורי דונאפנטלה.
תחנת הרדיו ראקוצ'י (Rákóczi), שהוקמה על ידי המהפכנים, שידרה מאוטובוס שהסתובב בדונאפנטלה כך שלא ניתן היה לאתרו.
הצבא הסובייטי כבש את העיר ב-7 בנובמבר 1956. משטר צבאי הוחל על העיר וטנקים סובייטים הוצבו ברחבי העיר.
גם לאחר המהפכה נותרה דונאויווארוש "עיר הסימן המסחרי" של הסוציאליזם בהונגריה, והוצגה ככזו בפני מבקרים זרים ובהם יורי גגרין והנשיא האינדונזי סוקרנו העיר סיפקה גם תפאורה נופית לסרטים פופולריים.
ב-26 בנובמבר 1961 שונה שמה של העיר לדונאויווארוש.
פירוש השם: "עיר חדשה על הדנובה" כתוצאה ממותו של סטלין (1953) והמרד ההונגרי (1956).
בשנת 1990 הפכה דונאויווארוש לעיר עם זכויות מחוז - אחת מארבע הערים אז (כיום חמש) במדינה במעמד זה, שאינן בירות מחוז.
זאת בהתאם לחוק חדש שהעניק מעמד זה לכל הערים בהן מעל 50,000 תושבים.
זאת למרות העובדה שאוכלוסיית דונאויווארוש מתחת ל-50,000 תושבים מאז 2008 (כמו הודמזוושרהיי, שנמצאת במצב דומה).
מתחם המפעל דונאפר (Dunaferr) הוא עדיין מפעל חשוב בתעשיית הפלדה ההונגרית, ומעסיק מרכזי באזור.
בדונאויווארוש תשתיות חדשות רבות - גשר הפנטלה, קישור ישיר לכביש מהיר בין בודפשט לדונאויווארוש - ובה מפעל דרום קוריאני חדש של חברת Hankook - מפעל הצמיגים הגדול ביותר באירופה של האנקוק - וחברת "המבורגר הונגריה" (Hamburger Hungaria), מיצרני המכולות הגדולים באירופה.
הודות לחשיבותה הפוליטית והכלכלית, העיצוב האורבני הקומוניסטי, האדריכלות הריאליסטית הסוציאליסטית והאווירה הייחודית, דונאויווארוש היא מזכרת בולטת של הקומוניזם.
רבים מהבניינים בני החמישים זכו להגנה כמונומנטים היסטוריים, והעיר נמצאת במוקד התעניינות תיירותית.
בתחילת שנות הארבעים, לפני פלישת הגרמנים להונגריה, היו בדונפנטלה - באזור שלימים יהיה דונאויווארוש - פחות ממאה יהודים, שהיו נאולוגים.
במרס 1944 פלשו הגרמנים להונגריה ובמאי 1944 רוכזו כ-160 יהודים מדונפנטלה ויישובים סמוכים בגטו.
ביוני גורשו יהודים אלה לאושוויץ.
ראש העיר הנוכחי של דונאויווארוש הוא גאבור צ'רנה (Gábor Cserna) ממפלגת פידס.
האספה העירונית המקומית מונה 17 חברים ממפלגות שונות (12 מפידס).
הספורט הפופולרי ביותר בעיר הוא הוקי קרח, והעיר היא ביתם של ה-Steel Bulls.
ספורט פופולרי נוסף הוא כדורגל.
בעיירה קבוצה בליגת העל ההונגרית, "דונאויווארוש".
קבוצה ידועה היא Dunaújváros FC, שזכתה באליפות בעונת 1999–2000. צוות פולו המים לנשים של העיר זכה בגביע LEN ב-2018.
עיירות תאומות - ערי אחיות
דונאויווארוש היא עיר תאומה של:
דונאט באנקי (בהונגרית: Bánki Donát, במקור לווינגר; בקוניבאנק, 6 ביוני 1859 – בודפשט, 1 באוגוסט 1922) היה מהנדס מכונות הונגרי-יהודי, ממציא ופרופסור באוניברסיטה.
הוריו היו ד"ר איגנץ לווינגר וברטה זלצר (בטי).
אביו היה רופא, ובפרוץ המהפכה ומלחמת 49–1848 בהונגריה, אביו שהיה נשוי טרי התייצב והתנדב לצבא העממי ההונגרי שהתארגן.
בצבא שימש כרופא ראשי עד לכישלון המהפכה ופירוק הצבא מנשקו.
על אף היותו יהודי, ראשית חייו של אביו כקצין בצבא ההונגרי תרמו גם לחינוכו הפטריוטי של הבן דונאט.
הוא נולד כילד רביעי במשפחה ומאוחר יותר כשהמשפחה גדלה לשישה ילדים היא עברה לכפר קטן אחר במרכז מערב הונגריה.
בשנת 1879, והוא כבר היה סטודנט באוניברסיטה, שינה את שמו לשם הונגרי באנקי המזכיר את כפר הולדתו.
באנקי סיים את לימודיו באוניברסיטת בודפשט לטכנולוגיה ולכלכלה עם תואר מהנדס מכונות.
תחילה עבד כמהנדס מפעל המכונות של הרכבת ההונגרית, ואחר כך במפעלי הפלדה גנץ.
משנת 1879 עד 1880 היה עוזר הוראה במחלקה למכניקה של האוניברסיטה בה למד, ומשנת 1899 עד מותו היה פרופסור מן המניין להנדסה הידראולית, מדחסים וטורבינות קיטור.
במסגרת עבודתו פגש באנקי את יאנוש צ'ונקה ונוצר ביניהם קשר עבודה הדוק.
בשנת 1890 הם פיתחו את מה שכונה "מנוע באנקי-צ'ונקה", שהפך למוצר תחרותי ברמה בינלאומית של מפעלי גנץ.
הוא היה אחד ממחברי הלקסיקון הגדול פאלאס בשנת 1893. ב־11 בפברואר אותה שנה רשם פטנט על קרבורטור הבנזין (מאייד) שוב יחד עם ציונקה, לפני וילהלם מייבאך, שנחשב בעיני רבים החלוץ של המאייד.
בשנת 1894 הוא רשם פטנט על מנוע הפיצוץ הפנימי הראשון בלחץ גבוה, מנוע באנקי שהתפרסם בעולם.
מנוע הבוכנה קורר בהתערובת מים שרוססה עליו, כך שהוא הצליח להגביר את יעילותו לרמה שבעבר קיוו שאפשר להגיע אליה.
הן הגדלת הדחיסה והן הזרקת המים יושמו לראשונה על ידי באנקי, אם כי התפשטות מנוע הבאנקי נמנעה עקב הופעת מנוע הדיזל כמה שנים לאחר מכן.
טורבינת באנקי, שהומצאה בשנת 1917, פתחה אפיקים חדשים לפיתוח תחנות כוח הידרואלקטריות גמדיות.
בשנת 1918 המציא באנקי תוכנית רבת היקף לשימוש בכוח המים של שער הברזל על הדנובה.
הוא היה חבר ההתכתבות באקדמיה ההונגרית למדעים משנת 1911. עבור טורבינת המים זכה באנקי ארבע שנים לאחר מותו, בשנת 1926, בפרס הגדול של האקדמיה ההונגרית למדעים.
את מרבית המורשת המתועדת הכתובה שלו ניתן למצוא בדיגיטציה בארכיון.
בנוסף לפעילויות הנדסיות-מכניות ופטנטים משמעותיים שלו, היו חשובים תפקידי ההוראה שלו.
הוא שם דגש רב על סיוע לתלמידים בהכנת הערות בכתב להרצאותיו.
במהלך קריירת ההוראה שלו באוניברסיטה הוא ייסד את ההכשרה המעבדית בהנדסה.
בכתביו עסק בעיקר בתאוריה של מנועי גז ועקרונות התכנון של טורבינות קיטור ומכונות שפועלות על מים:
טורבינות מים חדשות (בגרמנית) Neue Wasserturbine (Berlin, 1917)
התוכניות של תחנת הכוח ההידרו-אלקטרית ב"שער הברזל" A Vaskapu-vízierőmű tervezete (I–II., Bp., 1918)
מאייד הבנזין הראשון מוחזק על ידי קבוצת השימור והאיסוף של טכניקות מכניות לזכרו.
את העותק הראשון של מנוע באנקי-צ'ונקה ניתן לראות היום במוזיאון התחבורה של בודפשט.
על שמו נקראים כמה מוסדות חינוך:
הפקולטה להנדסת מכונות וביטחון באוניברסיטת אובודה
בית ספר התיכון להנדסת תעבורה ובית ספר תעסוקתי, דונאט באנקי.
בית הספר המקצועי דונאט באנקי באייקה
בית הספר ללימודי דקדוק באנקי דונאט ובית הספר התיכון המקצועי בדונאויווארוש
בית הספר היסודי ורחוב באנקי דונאט, פץ'i
בכפר הולדתו, בקוניבאנק (Bakonybánk), האגודה הטכנית דונאט באנקי שומרת על זיכרון הממציא.
במלאת 100 שנה להולדתו הונפק בול עם דיוקנו על ידי הדואר ההונגרי.
במלאת 150 שנה להולדתו הנפיק הבנק הלאומי להונגריה מטבע זיכרון.
דונלד "דון" קוג'יס היה כדורסלן אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1963–1975. לאורך הקריירה השתתף פעמיים במשחק האולסטאר ( ו-), והעמיד ממוצעים כוללים של 12.2 נקודות, 5.6 ריבאונדים ו-1.4 אסיסטים למשחק.
קוג'יס נולד וגדל במילווקי שבוויסקונסין, ובין השנים 1957–1961 למד באוניברסיטת מרקט אשר במילווקי.
ב-3 עונותיו בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה שיחק תחת המאמן חבר היכל התהילה של הכדורסל אדי היקי, ורשם ממוצעים של 18.6 נקודות ו-15.1 ריבאונדים למשחק.
בדראפט ה-NBA 1961 נבחר קוג'יס בבחירה ה-21 על ידי שיקגו פקרס, אך בחר לשחק עבור קבוצת "פיליפס 66" מליגת ה-AAU החובבנית.
בשנת 1963 השתתף בטורניר אליפות העולם בכדורסל כשחקן נבחרת ארצות הברית, אשר סיימה במקום הרביעי.
לאורך הטורניר היה הקלעי השני של נבחרתו, עם ממוצע של 13.6 נקודות למשחק.
לקראת עונת עבר לשחק ב-NBA, וב-4 עונותיו הראשונות בליגה קלע 7.6 נקודות בממוצע למשחק במדי בולטימור בולטס, דטרויט פיסטונס ושיקגו בולס.
בדראפט ההרחבה של שנת 1967 נבחר על ידי סן דייגו רוקטס, לקראת עונת הבכורה של הקבוצה.
בעונתו הראשונה עם הרוקטס הציג שיפור משמעותי כשקלע 19.7 נקודות והוריד 10.3 ריבאונדים בממוצע למשחק, והוא נבחר להשתתף במשחק האולסטאר של ה-NBA.
גם בעונה העוקבת נבחר להשתתף במשחק האולסטאר, לצד חברו לקבוצה אלווין הייז, לאחר שרשם ממוצעים של 22.5 נקודות ו-9.6 ריבאונדים למשחק.
באפריל 1970, לאחר 3 עונות בסן דייגו, נמכר קוג'יס לסיאטל סופרסוניקס.
בשתי עונותיו בקבוצה קלע 13.1 נקודות בממוצע למשחק, תחת המאמן לני וילקינס.
בין השנים 1972–1975 שיחק עבור קנזס סיטי קינגס, ובסיום עונת פרש ממשחק, בגיל 36.
דונלד "דון" רוזנטל , שחיין יהודי-אמריקאי, אלוף המכביה הרביעית (1953) במשחה ל-100 מטר חופשי.
עם סיום לימודיו בתיכון בשנת 1950 עבר עם משפחתו לדרום קליפורניה ושם למד בסנטה מוניקה קולג' .
באליפות ארצות הברית שנערכה בדטרויט, מישיגן בסוף ביולי 1951 הוא זכה במדליית ארד במשחה ל-100 מטר חופשי, אחרי דיק קליבלנד ורונלד גורה.
נוסף לכך, הוא סיים במקום שביעי במשחה ל-200 מטר גב.
באותה שנה דורג במקום חמישי בעולם במשחה ל-100 מטר חופשי.
הוא קבע 5 שיאי קולג'ים בארצות הברית.
במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת הלסינקי (1952) שנערכו בניו יורק בתחילת יולי 1952 הוא סיים במקום שישי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 58.7 שניות ולא זכה להיכלל במשלחת האמריקאית לאולימפיאדה.
בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 58.6 שניות.
באליפות ארצות הברית שנערכה באינדיאנפוליס, אינדיאנה בתחילת אוגוסט 1954 הוא סיים פעמיים במקום שישי (רביעי מבין האמריקאים) במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 59.0 שניות ובמשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:14.7 דקות.
באליפות ארצות הברית שנערכה בלוס אנג'לס, קליפורניה ב-21 ביולי 1955 הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:12.9 דקות.
בשנים 1956 עד 1958 שחה ושיחק בנבחרת הכדורמים של אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס.
בשנים 1973 עד 1979 השתתף בתחרויות לוותיקים והחזיק בשיאי ארצות הברית לגילים בהם השתתף.
אוניית הקיטור דונאו (בגרמנית SS Donau) הייתה אוניית נוסעים ומשא של נורדויטשר לויד.
במהלך מלחמת העולם השנייה הקריגסמרינה השתמש בה כספינת תובלה בין נורווגיה לגרמניה.
היא נודעה כ"ספינת העבדים" לאחר שהאס אס והגסטפו העבירו באמצעותה 540 יהודים מנורווגיה לשצ'צ'ין, משם נלקחו ברכבת לאושוויץ.
רק תשעה מהיהודים שהיו על סיפון הדונאו שרדו.
דונאו נבנתה בהמבורג עבור חברת הספנות הגרמנית נורדויטשר לויד מברמן ובנייתה הושלמה ב-1929. משקלה היה 9,035 טון ברוטו והיא נחשבה לגדולה בתקופתה.
האונייה הייתה יוצאת דופן בקרב ספינות משא בהיותה מונעת על ידי מנוע קיטור וטורבינת קיטור.
דונאו גויסה לשירות במלחמה והיא צוידה בכלי נשק נגד מטוסים ובמטעני עומק.
היא הוכנסה לשירות לטובת הובלת חיילים מהחזית המזרחית דרך שצ'צ'ין שבפולין ומשם לאוסלו ובחזרה.
ב-26 בנובמבר 1942 כוחות המשטרה הנורווגיים בהנחיית הגסטפו מסרו 532 אסירים יהודים לאס.אס במזח 1 בנמל אוסלו.
הספינה הייתה בפיקודו של אונטר-שטורמפיהרר קלאוס גרוסמן ואוברלויטננט מאניג.
גברים ונשים הוכנסו לאזורים נפרדים בספינה, ללא תנאים סניטריים בסיסיים וללא טיפול על ידי החיילים.
רק 9 מהאסירים שהועברו שרדו את המסע ואת מחנות ההשמדה.
ב-16 בינואר 1945 רוי נילסן ומקס מאנוס שתלו 10 פצצות מתחת לקו המים לאורך מקטע של 60 מטרים בצד הנמל של הספינה, בזמן שהיא עגנה באוסלו.
הכוונה הייתה שהפצצות יתפוצצו בים הפתוח, אך מכיוון שהיציאה בבוקר 17 בינואר 1945 התעכבה, הפצצות התפוצצו לפני שהדונאו הגיעה ליעדה.
שבע שנים לאחר מכן חולצו ההריסות האונייה והיא נגררה לברמרהאפן לצורך גריטה.
האוניה מופיעה בסרט הנורווגי מ-2008 מקס מאנוס, וכן בסרט הנורווגי מ-2020 נבגדים.
"דון קיחוטה" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הישראלית דנה אינטרנשיונל.
הוא יצא לאור באוגוסט 1996, על ידי חברת התקליטים ביג פוט רקורדס, כסינגל השלישי מתוך האלבום מגנונה.
דון קישוט (או דון קיחוטה) הוא דמות מרומן ספרדי שפורסם ב-1605. במרוצת השנים הפכה לסמל המשמש לתיאור אדם בלתי-מציאותי, שנלחם מלחמות צדק ללא כל בסיס ריאלי לנצח בהן.
בעיבוד לשיר נשמעת מנגינה ספרדית, ובהופעות הראשונות של אינטרנשיונל איתו נהגה ללבוש חליפות ספרדיות מסורתיות.
ב-18 באוגוסט 1996 נכנס השיר למצעד הפזמונים השבועי של רשת ג' במקום העשירי.
ב-8 בספטמבר עלה למקום הראשון, שם שהה שבועיים רצופים.
ב-17 בנובמבר יצא מהמצעד לאחר 10 שבועות רצופים.
במצעד הפזמונים העברי השנתי ה'תשנ"ז הגיע "דון קיחוטה" למקום ה-26.
השיר בוצע על ידי נינו אורסיאנו עצמו
בשנת 2003 ביצעה הזמרת שירי מימון את השיר במסגרת הגמר הגדול של כוכב נולד.
בשנת 2014 ביצעה הזמרת אודליה דרוקר במסגרת האודישנים של ישנן בנות.
דונאג'האזה (בהונגרית: Dunaegyháza) הוא כפר בנפת קונסנטמיקלוש שבמחוז באץ'-קישקון בדרום־מזרח הונגריה.
שמה של הכפר דונאג'האזה הוזכר במסמכים לראשונה בשנת 1560.
במאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20 חיו יהודים בכפר, עד שנת 1944 היו היהודים חלק מקהילת אפושטג אז נרצחו יהודים רבים מהכפר במהלך שואת יהודי הונגריה.
דונאט באראן (בהונגרית: Donát Bárány; נולד ב-4 באפריל 2000 בדברצן שבהונגריה) הוא כדורגלן הונגרי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת דברצן ו.ס.ק.
הוא גדל במחלקות הנוער של דברצן הונבד, באראנד, היידובסרמן ודברצן ו.ס.ק., ובשנת 2017 החל לשחק בקבוצות המילואים של דברצן ו.ס.ק..
בעונת החל לשחק בקבוצה הראשונה של המועדון במסגרת ליגת המשנה ההונגרית, ובתום העונה העפיל עם המועדון לליגת העל ההונגרית.
דונלד אלכסנדר "דון" שף הוא שחיין עבר יהודי-אמריקאי.
ייצג את ארצות הברית ב (הלסינקי 1952) בשלב המוקדמות במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי.
למרות שארצות הברית זכתה במדליית זהב, באותה העת השחיינים ששחו בשלב המוקדמות לא זכו במדליות גם כן.
שיאן עולם במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי ובמשחה שליחים 4x200 מטר חופשי.
שף נולד וגדל בברוקלין, ניו יורק.
באליפות ארצות הברית שנערכה בסיאטל ביולי 1950 הוא זכה במדליית זהב במשחה שליחים 4x220 יארד חופשי בתוצאה של 9:07.0 דקות וסיים במקום שישי במשחה ל-110 יארד חופשי.
שף השתתף ב שנערכה בבריכת בת גלים בחיפה באוקטובר אותה שנה אך לא זכה במדליה.
בתחרות שנערכה בניו הייבן, קונטיקט ב-19 במרץ 1951 קבע ביחד עם שחייני אוניברסיטת ייל דיק תומן, ויליאם פרנסוורת' וריי ריד במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי שיא עולם חדש של 3:47.9 דקות.
שיא זה החזיק מעמד 4 שנים ונשבר על ידי רביעייה מיפן (3:46.8 דקות).
באליפות ארצות הברית שנערכה בדטרויט בסוף יולי אותה שנה הוא זכה במדליית זהב במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 8:51.0 דקות וסיים במקום רביעי במשחה ל-200 מטר חופשי.
בתחרות שנערכה בניו הייבן ב-16 בפברואר 1952 קבע ביחד עם שחייני אוניברסיטת ייל במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי וויין מור, ג'ימי מקליין ודיק תומן שיא עולם חדש של 8:29.4 דקות.
שיא זה החזיק מעמד 4 שנים ונשבר על ידי רביעייה מברית המועצות (8:24.5 דקות).
באולימפיאדת הלסינקי הוא שחה בשלב המוקדמות במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי.
הוא שחה שני, אחרי וולי וולף (שחיין יהודי נוסף).
באותה העת, על אף שחבריו לנבחרת שהשתתפו במשחה הגמר זכו במדליית הזהב, השחיינים ששחו במוקדמות לא זכו במדליות גם כן.
שף שימש כנשיא המכון לצילום בניו יורק.
הוא השחיין האלוף האולימפי המבוגר ביותר על פני כדור הארץ בגיל 93, ועדיין שוחה באפר איסט סייד של מנהטן.
דונאושינגן היא עיירה גרמנית ביער השחור בדרום מערב באדן-וירטמברג, הממוקמת כ-13 קילומטרים מדרום לעיר המחוז וילינגן-שווננינגן, המרכז האמצעי הוא העיר השנייה בגודלה ברובע שוורצוואלד-באר.
עד הרפורמה המחוזית ב-1 בינואר 1973 הייתה דונאושינגן עיר המחוז של מחוז דונאושינגן ומאז שייכת למחוז שוורצוואלד-באר.
דונאושינגן היא עיר מחוז גדולה מאז 1 ביולי 1993.
דונאואשינגן מתועד לראשונה בשם אסינגה בשנת 889; הצורה המודרנית של השם מעידה לראשונה בשנת 1292.
הדונאטיזם הוא זרם נוצרי שפעל בצפון אפריקה במאות ה־4 וה־5 לספירה, והוקע כמינות על ידי הכנסייה הקתולית.
הדונאטיסטים גרסו כי סקרמנטים שבוצעו על ידי כמרים ששיתפו פעולה עם השלטונות הרומיים בזמן הרדיפות האנטי־נוצריות, בטלים.
התנועה הדונאטיסטית צמחה על רקע רדיפת הנוצרים בימי הקיסר דיוקלטינוס.
בשנת 303 ציווה דיוקלטינוס על שריפת הכתבים הנוצריים והרס מקומות הפולחן של הנוצרים.
דקיוס חשב שחזרה לדרך הקיסרית הישנה היא זאת שתחזק את הקיסרות, ולפיכך חידש את פולחן הקיסר ודרש שכל אזרח יקבל תעודה בה פקיד השלטון יאשר כי הקריב קורבן כנדרש.
היו בין הנוצרים כאלה שהקריבו קורבנות והיו כאלה שהצליחו לקבל תעודה כזאת גם בלי שהקריבו, או על ידי תשלום שוחד או על סמך היכרות אישית עם הפקיד מנפיק התעודות.
כשפסקו הרדיפות רצו המקריבים ומחזיקי התעודות לחזור לחיק הכנסייה.
הבישופים אישרו לבני העם לחזור לקהילה ובתנאי שיביעו חרטה מתאימה על ידי חגירת שק, פיזור אפר על ראשם והודעת חרטה בפני הקהילה, אולם לא אישרו הסדר דומה לכמרים שלא עמדו בניסיון.
היו בין הנוצרים כאלה שהסדר החרטה לא מצא חן בעיניהם והם מחו על כך.
אחרי רדיפת הנוצרים על ידי הקיסר דיוקלטינוס היו גם כמרים שהורשו לחזור לחיק הכנסייה והמחאה מצד אלה שנשארו נאמנים וסבלו התגברה ונוצרו מתחים בתוך הכנסייה בין נוצרים שנותרו נאמנים לדתם לבין אלה שהתכחשו לנצרות ושיתפו פעולה עם שלטונות רומא.
המתיחות הגיעה לכדי קרע גלוי בשנת 311, עם מינויו של אדם בשם קקיליאנוס לבישוף קרתגו.
קבוצה של נוצרים, ובראשם דונאטוס, פסלו את המינוי בטענה שקקיליאנוס היה ממשתפי הפעולה, או כלשונם, מן "המוסרים" (traditores).
ב־313 מינו הפורשים את דונאטוס עצמו להגמון קרתגו.
בעקבות המשבר כינס הקיסר קונסטנטינוס ועידה כנסייתית ליישוב הסכסוך.
הוועידה קבעה את חפותו של קקיליאנוס והורתה כי הוא ראוי לכהן כבישוף קרתגו.
הדונאטיסטים סירבו להשלים עם ההחלטה, והקרע הלך והחריף.
ב־314 גונו הדונאטיסטים באופן רשמי על ידי ועידת ארל, וב־317 שלח קונסטנטינוס גדודים לקרתגו כדי להילחם בדונאטיסטים.
ואולם, הרדיפות רק חיזקו את ההתנגדות לרשויות הכנסייה בקרב הדונאטיסטים, שראו ברדיפות המשך ישיר של הרדיפות האנטי־נוצריות בימי הקיסרות הפגאנית.
בשנת 321 נאלץ קונסטנטינוס להוציא צו סובלנות כלפי הדונאטיסטים.
הרדיפות חודשו רק בשנת 346, תחת שלטונו של הקיסר קונסטנס.
המחלוקת המרכזית של הדונאטיסטים עם הכנסייה הקתולית נגעה לשאלת מעמדם של כמרים שבגדו באמונתם.
הדונאטיסטים טענו שנוצרים שהתכחשו לאמונתם צריכים לטבול מחדש, שכן טבילתם הראשונה בטלה.
יתר על כן, הם גרסו שה"מוסרים" אינם ראויים לכהן כאנשי כנסייה, ושהסקרמנטים שבוצעו על־ידם אינם תקפים.
תפיסה זאת עמדה בסתירה לעמדת כנסייה הקתולית, שגרסה שתקפותו של הסקרמנט אינה תלויה בקדושתו של הכהן המבצע אותו.
המחלוקת חרגה אפוא משאלת מעמדם של נוצרים שהתכחשו לדתם בזמן הרדיפות – היא נגעה לעצם מהותם של הסקרמנטים ולמעמדם של אנשי הכנסייה כמתווכים.
למחלוקת התאולוגית התלוותה גם אידאולוגיה חברתית.
הדונאטיסטים, שזכו לתמיכה רחבה בקרב השכבות הנמוכות, גינו את העוני והעבדות וקראו לשחרור עבדים ולשמיטת חובות.
בתקופת הרדיפות הם אף חברו למהפכניים עממיים מן האיכרות הנומידית שנקראו "משוטטים" (circumcellions), אך התנערו מהם בתקופות של שלווה.
מחלוקת נוספת של הדונאטיסטים עם הכנסייה הקתולית נגעה למהות המרטיריום.
בניגוד לכנסייה הקתולית, שסירבה להכיר בנוצרים שהביאו על עצמם את מותם כמרטירים, הדונאטיסטים הרחיבו מאוד את הגדרת המרטיריום ולעיתים אף זיהו התאבדויות המוניות כמות קדושים.
אוגוסטינוס סיפר על הדונאטיסטים שהם משתמשים בשתי שפות בלבד: לטינית ופונית.
בשנת 405 הכריז הקיסר הונוריוס על הדונאטיסטים כמינים וקבע כי יש להחרים את רכושם, לאסור את פולחניהם ולהגלות את כהניהם.
ב־411 התכנסה בקרתגו ועידה כנסייתית, שקבעה כי הדונאטיזם הוא פשע.
בעקבות הוועידה הוגלו הכמרים הדונאטיסטים למקומות נידחים ורכוש הכנסייה הדונאטיסטית הועבר לידי הכנסייה הקתולית.
אף על פי כן, שרידים של הכנסייה הדונאטיסטית המשיכו להתקיים בצפון אפריקה גם אחרי הכיבוש המוסלמי.
דונְג צִ'יצָ'אנְג (董其昌) (1555–1636) היה צייר ומלומד סיני, ממייסדי תורת האמנות בתקופת שושלת מינג.
עבודתו של דונג מאופיינת בהעדפת ההבעה על פני הרישום הפורמלי.
יצירותיו מתארות לרוב נוף עם מאפיינים מרחביים, והן ייחודיות בסגנונן המקורי, למרות שעדיין לא ניתן להגדיר את אמנותו כאמנות מופשטת.
האופן שבו הביע בציוריו רגשות ותחושות נחשב אחד המקורות של הציור האישי, האקספרסיוניסטי, שהופיע בשלב מאוחר יותר.
דוּנגַאן היא שפה מקבוצת השפות הסיניות המדוברת על ידי הדונגאנים, מיעוט סיני מוסלמי החי בקירגיזסטן.
השפה נכללת בקבוצת הדיאלקטים הסיניים הצפוניים, אך נבדלת מהמנדרינית התקנית בכך שקיימים בה רק שלושה טונים, לעומת ארבעה במנדרינית.
יחודה הבולט של הדונגאן לעומת שאר השפות הסיניות הוא בשיטת הכתב הנהוגה בה.
בעוד שכל השפות הסיניות נכתבות בכתב הסיני, הרי שהדונגאן נכתבת בווריאציה של הכתב הקירילי.
בשונה משיטות התעתיק הלטיני הנהוגות בסין (פיניין, וייד-ג'יילז, ועוד) בהן מסומנים מעל ההברות הטונים בהן יש להגותן, בכתב הדונגאני אין כל סימון של טונים.
במילוני השפה נהוג לסמן בספרות רומיות לאחר המילה את ההגיה הטונאלית הנכונה.
לדוגמה: БАНФОНЗЫ I—I-II (באנפונזי) - בית כלא (השוה סינית: 班房子 bānfángzi).
דונג האי צ'ואן (בסינית: 董海川; נולד בצ'ו צ'יה וו (Chu Chia Wu) שבפרובינציית חֶבֵּיי סביב שנת 1800) היה אמן לחימה סיני.
מגיל צעיר גילה עניין באמנויות הלחימה, הוא נדד בדרכים ולמד שיטות שונות.
יכולתו הגבוהה בשיטות אלה פרסמה את שמו ברבים.
דונג החל להתאמן גם בשיטה דאואיסטית לפיה מתרגלים הליכה במעגלים.
את התרגול הזה שילב דונג עם הידע הלחימתי שרכש וייסד, באמצע המאה ה-19, את אמנות הפה קואה המודרנית.
מאוחר יותר עבר דונג לבייג'ינג ועבד בארמון של הנסיך סו-וונג.
מספרים שבאחת המסיבות הגדולות שנערכו בארמון שירת דונג כמגיש תה והפליא בזריזותו, במהירותו ובדייקנותו.
דונג התבקש על ידי הנסיך להפגין את אמנותו ואחר כך מונה להיות מאמנו האישי של הנסיך.
כך גם התפרסמה אמנות הפה קואה ברבים.
דונג הפך להיות אחד מאמני הלחימה הגדולים בהיסטוריה.
נפטר בסביבות שנת 1880. על קברו חרוטים שמם של לא פחות משבעים ושניים תלמידים.
דונבאס ארנה (באוקראינית: Донба́с Аре́на) הוא אצטדיון כדורגל במרכז העיר דונצק שבאוקראינה.
בניית האצטדיון, המכיל כ-50,000 מקומות ישיבה, החלה בשנת 2005 והסתיימה בשנת 2009 בעלות 400 מיליון דולר.
החל מעונת ועד , שימש האצטדיון כמגרשה הביתי של קבוצת שחטאר דונצק.
האצטדיון אירח מספר משחקים במסגרת טורניר יורו 2012. האצטדיון נבנה על ידי המיליארדר האוקראיני-טטרי רינאט אחמטוב.
בעקבות משבר אוקראינה האצטדיון הופקע על ידי שלטונות הרפובליקה העממית של דונצק.
מאז 2014 האצטדיון ננטש ולא בשימוש עקב מלחמת רוסיה-אוקראינה.
האצטדיון, שנבנה בשטח פארק לנין קומסומול במרכז העיר, מזכיר במראהו צלחת מעופפת בשל צורתו האליפטית ומבנהו המזוגג.
גג האצטדיון משופע מכיוון צפון לדרום ותכנונו תורם לתאורה ולאוורור הטבעיים, בנוסף להתמזגותו החזותית של האצטדיון עם הסביבה.
מחוץ לאצטדיון הוקם פארק חדש, בו נשתלו עצים חדשים במקומם של עצי הפארק הישן באתר.
הפארק תוכנן להתאים לצבעי קבוצת שחטיור דונצק, ועלי העצים שנשתלו נצבעים כתום בהיר ואדום במהלך הסתיו.
בנוסף כולל הפארק מיני שיחים ופרחים רבים, מזרקות ומרכז קניות.
עלות בניית הפארק ומתקניו נאמדת בכ-40 מיליון דולר.
במרבית היציעים באצטדיון מותקנים כיסאות פלסטיק בצבע כתום, פרט לשכבה התחתונה בה הורכב הכיתוב "שחטאר דונצק" באנגלית באמצעות כיסאות בצבע לבן שהותקנו בין כיסאות בצבע שחור.
פרט ליציעים הרגילים כולל האצטדיון 170 מושבים מיוחדים לבעלי מוגבלויות, 76 תאי שדרנים, תא עיתונאים ותא אח"מים.
האצטדיון נפתח בטקס רב רושם שנערך ב-29 באוגוסט 2009, בו חלים באוקראינה אירועי יום דונצק.
חלקו הראשון של הטקס כלל מופעי ריקוד וכוראוגרפיה, הופעות של אמני פופ רוסים ואוקראינים, נאומים של פוליטיקאים ואנשי מפתח והצגת סגל השחקנים של שחטאר דונצק.
חלקו השני של הטקס התמקד בהופעתה של הזמרת האמריקאית ביונסה נואלס ובמופע זיקוקים.
בטקס נכחו אישים רבים מצמרת הפוליטיקה המקומית ובהם הנשיא ויקטור יושצ'נקו, ראש הממשלה יוליה טימושנקו ומנהיג מפלגת האופוזיציה, ויקטור ינוקוביץ'.
כחלק ממשבר אוקראינה נפגע האצטדיון מהפגזה ארטילרית כחלק מקרב בין בדלנים פרו-רוסים לבין הכוחות המזוינים האוקראינים.
האצטדיון נהרס והוצא מכלל שימוש למספר שנים.
בקיץ 2014 האצטדיון הופקע על ידי הרשויות הבדלניות של הרפובליקה העממית של דונצק.
ב־31 במאי 2018 שוקם הדשא באצטדיון וחזר לשמש בעיקר לאירוח משחקי ידידות שונים.
באפריל 2021 נודע שהאצטדיון עודנו במצב טוב, אך הדשא אינו מתוחזק והמושבים הכתומים הבוהקים ביציעים נראים מוכתמים.
דונאיסקה סטרדה (בסלובקית: Dunajská Streda, בהונגרית: Dunaszerdahely ובגרמנית: Niedermarkt; על ידי הקהילה היהודית כונתה דונא-סערדהעלי) היא עיר בדרום סלובקיה במחוז טרנבה שרוב תושביה הונגרים.
עד לשואה היא נודעה בזכות הקהילה היהודית שלה ושתי ישיבות גדולות שהיו בה.
דונאיסקה סטרדה נמצאת במרכז שטח של 1,800 קמ"ר התחום בין שתי זרועות של הדנובה המתפצלות לפניה ומתמזגות שוב אחריה לערוץ הראשי של הנהר, שעיקרו אדמות לגידול חיטה ולמרעה.
משמעות השם דונאיסקה סטרדה היא "המקום של יום רביעי על הדנובה", המכוון לקיומו של יום השוק בעיירה ביום רביעי.
העיירה מוזכרת בכתובים לראשונה בשנים 1253–1255 כעיירת שוק בשמות "Svridahal" ו-"Szerdahely".
בשנת 1553 היא מוזכרת כעיירה מלכותית, אולם בשנת 1580 היא הועברה לידי משפחת הרוזן פאלפי.
במהלך המאה ה-18 הייתה דונאיסקה סטרדה לבירה של תת-מחוז של מחוז פרשבורג והפכה לרשות מקומית עצמאית.
עם הקמת צ'כוסלובקיה בשנת 1918 הוכללה בסלובקיה, אף שרוב תושביה היו הונגרים.
בשנת 1938, עם התפוררות צ'כוסלובקיה, סופחה להונגריה, סיפוח שבוטל עם תום מלחמת העולם השנייה.
ראשית הקהילה היהודית בסרדאהלי, כפי שכונתה אז, היה בסביבות שנת 1708, בהגירת יהודים ממוראביה בעקבות קשיי היהודים תחת שלטון מלכי בית הבסבורג ומרדיפות של פרנץ ראקוצי ההונגרי שמרד בבית הבסבורג, אל נחלתם של משפחת רוזני פאלפי מושלי מחוז פרשבורג.
כמו כן כלל כתב הזכויות קביעה של גובה המיסים שעל היהודים לשלם למושל.
האוכלוסייה היהודית בדונאיסקה סטרדה, שמנתה כמחצית מתושבי העיר, הושמדה רובה ככולה במהלך השואה, יחד עם רב הקהילה הרב משה יהודה כ"ץ ואביו הרב אשר אנשיל כ"ץ, ובית הכנסת המרכזי שבה נחרב בהפצצה במהלך מלחמת העולם השנייה.
במקום שבו עמד בית הכנסת במרכז העיר, הוקמה אנדרטה לזכר הקהילה היהודית שהושמדה, המעוצבת כלוחות הברית שליבם הרוס וקרוע.
כיום גרות בעיר רק מספר משפחות יהודיות.
דיולה צ'רמיי (במקור יהודה ברוק, בהונגרית: Csermely Gyula; דונאיסקה סטרדה, 5 ביוני 1866 – בודפשט, 23 באוגוסט 1939) היה עורך דין, סופר, מתרגם יהודי-הונגרי.
מרדכי אדלר Mordechai Adler (Mátyás) נולד ב־9.10.1915 בדונאסרדאהיי; דונאייסקה סטרדה.(Dunaszerdahely; Dunajská Streda) נפטר ב-7.5.2000 בחולון, ישראל.
לאסלו בנש (נולד ב-1997) - שחקן כדורגל סלובקי שמשחק בנבחרת הלאומית ובקבוצת הכדורגל אוניון ברלין מהבונדסליגה
דונג הוי (בווייטנאמית: Đồng Hới) היא עיר השוכנת לחופי ים סין הדרומי.
זו בירת מחוז קואנג בין שבאזור החוף הצפון מרכזי של וייטנאם.
הגישה לעיר היא באמצעות נמל התעופה דונג הוי וכביש 1.כ-50 קילומטר מצפון לעיר נמצא אתר המורשת העולמית הפארק הלאומי פהונג נהא-קה באנג.
דּוֹנַג דבורים (נקרא לעיתים גם רק דונג) הוא חומר שהדבורים מפרישות מגופן לבניית הכוורת והוא מופק בכמות מסחרית כמוצר לוואי של תעשיית הדבש.
הדבורים מייצרות את הדונג בבלוטות שבצד הבטני של בטנן.
הדונג מופרש כקשקשים קטנים בצבע לבן.
זה קורה כאשר יש תנאים לבניין חלות דבש – אספקת מזון והתחממות מזג האוויר.
מן הדונג הדבורים בונות את החלות שבקן.
הן משתמשות בדונג גם כדי לאטום תאי חלה מלאים בדבש.
בני אדם מפיקים את הדונג לשימושם בהתכת החלות.
ההתכה נעשית בטמפרטורה שאינה גבוהה במיוחד.
הדונג מורכב בעיקר מאסטרים של חומצות שומן ארוכות שרשרת, בעיקר חומצה קרוטית (cerotic acid) וחומצה פלמיטית (palmitic acid) וכהלים ארוכים שונים.
צבעו לבן כשהוא מופרש מבטן הדבורה, אך מוכר בצבע צהוב בהיר עד צהוב-חום, חום, או אדמדם.
הצבע מתקבל כתוצאה מתוספות שונות: אבקת פרחים ושאריות גלמי הדבורים הגדלים בתאי החלות.
משקלו הסגולי של הדונג 0.960 עד 0.972. הוא חומר מוצק לא גבישי המתרכך עם עליית הטמפרטורה ומותך בטמפרטורה של 63°-64° – טמפרטורה גבוהה מכל שעווה מינרלית.
בטמפרטורה רגילה הדונג יציב מאוד מבחינה כימית אך דליק ומתחיל לבעור בטמפרטורת הצתה של מעל 200°.
הוא אינו סופג מים ואינו נמס במים.
מעט מאוד ממיסים, למשל בנזן, ממיסים דונג.
הדונג אינו רעיל ואם נבלע הוא אינו נעכל ואינו מושפע כלל ממערכת העיכול.
הדונג הוא מוצר לוואי של תעשיית הדבש.
במכוורת המודרנית מתקבל דונג מציפות (שכבת הדונג החותמת את תאי הדבש) המוסרות בתהליך רדיית הדבש; ודונג מחלות ישנות שהוצאו משימוש.
דונג הציפות בהיר מאוד ונקי משאריות שונות.
דונג מחלות כהה יותר ככל שהחלה ישנה יותר וזאת עקב תכולת שאריות רבות.
את הדונג ממיסים ויוצקים לגושים או "עוגות".
בתהליך זה נפרדת רוב שארית הדבש וחלק מהזיהומים המוצקים השוקעים לתחתית.
בהמשך הדונג עובר תהליכי ניקוי וחיטוי, וגם הבהרת הצבע, לפי השימוש המיועד.
דונג המיועד לשימוש בגידול דבורים יש לחטא בטמפרטורה של 120° כדי להשמיד את הנבגים של גורמי מחלות דבורים; סינון פשוט מספיק ולעיתים, אם הדונג כהה מאוד, גם הבהרת הצבע באמצעים כימיים.
לשימושים אחרים נדרש סינון בלחץ של המוצקים הזעירים וניקוי מחומרים זרים.
לשימושים קוסמטיים ניתן לייצר דונג לבן לגמרי.
חלק מהדונג משמש לייצור שעוויות.
כמויות גדולות של דונג נצרכות לייצור נרות.
לדונג דבורים יתרון על שעוות מינרליות בטמפרטורת ההתכה הגבוהה שלו ובכך נמנעים טפטוף ונזילת השעווה שאינה בוערת.
חלק גדול מתעשיית הנרות עבר לשעוות מינרליות שהן הרבה יותר זולות אך עדיין נצרכות כמויות גדולות לנרות דונג הנשרפים בכנסיות הקתוליות ובעיקר בכנסייה המזרחית.
נרות אפשר לייצר מדונג בכל רמת ניקיון, אך הזיהומים המוצקים עולים עם הדונג ומצטברים בפתילה וחוסמים את המשך מעבר הדונג.
לכן, על מנת להשיג נר הבוער יפה, יש להשתמש בדונג נקי ככל האפשר מזיהומים.