tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הצי כולל 51 כלי שיט מתוכם 49 בשירות מבצעי שמחולקים לשמונה סדרות וארבע ספינות ייחודיות וכן 2 ספינות שלא בשירות מבצעי:
תמונה סדרה/שם הספינה סוג כמות בשירות כניסה לשירות הערות סדרת אנזא"ק
Anzac class פריגטה 8 1996 מיועדות ללוחמה נגד צוללות וללוחמה נגד מטוסים, עתידה להיות מוחלפת בסדרת האנטר.
מצוידת במסוק S-70B-2 Seahawk סדרת "אדלייד"
Adelaide class פריגטה 4 1985 מיועדות לצרכים כלליים.
ובשני מסוקי Sikorsky S-70B-2 Seahawk סדרת "ארמידיל"
Armidale classסירת משמר 14 2005 מיועדות להגנת החופים והגנה על ספינות דיג.
Huon class ציידת מוקשים 6 1997 מיועדות לצייד מוקשים סדרת "קולינס"
Collins class צוללת 6 2000 מיועדות ללוחמה נגד ספינות, איסוף מודיעין, הנעה בדיזל.
Leeuwin class נחתת כבדה 3 1971 מיועדות הובלת כוחות אמפיביים קלים.
Paluma class ספינת סקר הידרוגרפי 4 1989 מיועדות לסקר הידרוגרפי "טוברוק"
HMAS Tobruk נחתת כבדה - 1981 ספינת תובלה ימית כבדה.
HMAS Choules נחתת - 2011 מיועדת לתובלה ימית כבדה "סקסס"
HMAS Success ספינת תדלוק ואספקה - 1986 מיועדת לתדלוק ולאספקה בלב ים "סיריוס"
HMAS Siriusספינת תדלוק ואספקה - 2006 מיועדת לתדלוק ולאספקה בלב ים "אוושן שילד"
ADV Ocean Shield לא בשירות מבצעי מאוישת בצוות אזרחי ומיועדת למשימות הומניטריות.
STS Young Endeavour לא בשירות מבצעי ספינת מפרשים לצורכי אימון
זרוע האוויר של הצי אחראית על היכולות האוויריות של הצי ומחזיקה 26 מסוקים שמשמשים ללוחמה נגד צוללות ולתפקידי סיוע ימי כלליים.
בסיס הזרוע האווירית נמצא בנוארה (Nowra) בניו סאות' ויילס והמסוקים שלו פועלים מתוך פריגטות הצי, מהנחתות שלו ומספינות העזר.
יחידת הצוללנים של הצי מוצבת בשני בסיסים (בניו סאות' ויילס ובאוסטרליה המערבית) מטפלת בשני תחומים: טיפול במוקשים ימיים ובחומרי נפץ ופעולות קומנדו ומודיעין.
כיום מבצע הצי המלכותי האוסטרלי שתי משימות מבצעיות:
במסגרת כוחות הקואליציה באפגניסטן והלוחמה העולמית בטרור, משייטת באופן קבוע פריגטה של הצי במימי המפרץ הפרסי.
במסגרת משימת ההגנה על האזור הכלכלי הבלעדי של אוסטרליה משייטות לחופיה שבע ספינות משמר מסדרת "ארמידייל" וספינת שטח אחת נמצאת תמיד בכוננות.
נכון ליוני 2011 משרתים בצי 14,215 איש בשירות קבע ו-2,150 אנשי מילואים.
כוח האדם בשירות קבע כולל 3,357 קצינים ו-10,697 בעלי דרגות אחרות.
ביוני 2010 היוו הגברים המשרתים בצי 82% מכלל המשרתים בצי ונשים המשרתות בצי היוו 18%.
אחוז הנשים בצי הוא הגבוה ביותר מבין כל כוחות ההגנה של אוסטרליה בהשוואה ל-17.8% בחיל האוויר ו-9.7% בצבא.
הצי זקוק ל-2,000 מתגייסים חדשים כולל 700 חניכים, כדי לאייש את הדור הבא של הספינות שנמצאות בתהליך הכנסה לשירות בעשור הבא.
כדי להשלים את הפער החל הצי לגייס אנשים שהשתחררו מציים של מדינות מערביות אחרות.
מדיהם וסימני הדרגות של קציני הצי זהות לאלו של עמיתיהם הבריטים.
ההבדל היחידי הוא הכתובת "אוסטרליה" (Australia) על הכותפות.
אדמירל הצי (Admiral of the Fleet), דרגה טקסית המוענקת רק לבני משפחת המלוכה והיחידי שהחזיק בה עד למותו ב-2021 היה הנסיך פיליפ, דוכס אדינבורו.
אדמירל (Admiral), כיום אין בשירות שום קצין בדרגה זו.
זוהי דרגתו של מפקד הצי.
הצי הלבן הגדול היה כינויו של צי אוניות שהיווה חלק מצי ארצות הברית שהשלים את הקפת כדור הארץ בין 16 בדצמבר 1907 ל-22 בפברואר 1909, בפקודת נשיא ארצות הברית תאודור רוזוולט.
הוא הורכב מארבעה אסקדרונים, שכל אחד מהם כלל אוניית מערכה ואוניות נלוות.
רוזוולט ביקש להפגין את כוחה הגובר של ארצות הברית ויכולתה להפעיל צי במים עמוקים, מעבר לאוקיינוסים, בכל מקום בעולם.
לקראת סוף המאה ה-19 הייתה ארצות הברית למעצמה אזורית, בעלת אימפריה קולוניאלית, בדומה למדינות אירופה.
לאחר הניצחון האמריקני במלחמת ארצות הברית ספרד ב-1898, וכיבוש קובה, פוארטו ריקו, הפיליפינים וגואם מצאו עצמם האמריקנים בעלי אינטרס מובהק באזורים רחוקים.
גירוש ספרד מיבשת אמריקה, הפך את ארצות הברית למעצמה המובילה באזור, ולבעלת עניין במתרחש במזרח אסיה ובאוקיינוס השקט וכן בים הקריבי.
אינטרסים חדשים אלו חייבו הפגנת עוצמה, ומעבר מהבדלנות המתחייבת מדוקטרינת מונרו למדיניות אימפריאליסטית, המחייבת התערבות בנעשה במדינות זרות.
מעבר זה החל בתקופתו של ויליאם מקינלי, והואץ בתקופת נשיאות יורשו תאודור רוזוולט.
ב-1904 הודיע רוזוולט על "תיקון רוזוולט" לדוקטרינת מונרו, לפיה לארצות הברית הזכות להתערב על מנת לייצב את כלכלתן של מדינות זרות באמריקה הלטינית ובקאריביים, וזאת על מנת למנוע מעורבות אירופית בכלכלתן ובהנהגתן של מדינות אלו.
מדיניות חדשה זו חייבה ממד הרתעתי, והוכחה כי ביד ארצות הברית היכולת להשפיע הרחק מחופיה.
לקראת סוף תקופת כהונתו החליט רוזוולט על משלוח שש עשרה אוניות מהצי האטלנטי של ארצות הברית (ארבע אוניות מערכה מלוות באוניות ליווי) למסע מסביב לעולם לתקופה של למעלה משנה.
גוף הספינות נצבע לבן (ומכאן שמו של הצי), ואילו חרטום הספינה נצבע בפסים בצבעי דגל ארצות הברית - אדום, לבן וכחול.
מכיוון שחפירת תעלת פנמה טרם הושלמה, היה על הצי לעבור דרך מצרי מגלן.
הטווח של מבצע כזה היה ללא תקדים בהיסטוריה הימית של ארצות הברית, מכיוון שעל האוניות היה להפליג מנקודות מוצא שונות על מנת להיפגש ולהמשיך לפי תוכנית מתוזמנת היטב.
המסע אמור היה להשתמש כמעט בכל היכולת המבצעית של הצי האמריקני.
כשנתיים קודם לכן, ביצע הצי הרוסי מבצע דומה, במהלך מלחמת רוסיה יפן כאשר חלק ניכר מהצי הבלטי הרוסי ביצע מסע מהים הבלטי אל האוקיינוס השקט.
מסע זה סבל מחוסר תיאום, והוביל להשמדת הצי הרוסי בקרב צושימה.
המאמץ האמריקני אמור היה להיות מתוזמן טוב יותר, ליהנות מתנאים של שלום, שיסייעו בתיאום תנועת האוניות.
המסע עצמו שבר בסופו של דבר מספר שיאי עולם, לרבות שיא עולם במספר האוניות המקיפות בבת אחת את כדור הארץ באופן מתואם.
למסע ניתן פרסום רב בעיתונות התקופה, והצי התקבל בהתלהבות בכל נמל בו עגן.
בנמל אחר נמל הגיעו לצפות בצי אלפי אזרחים, והם קיבלו אותו בברכה.
אוסטרליה ניצלה את הגעת הצי באוגוסט 1908 על מנת לעודד הקמתו של הצי המלכותי האוסטרלי.
ביוקוהמה התאמצו היפנים על מנת להראות את רצונם בשלום עם ארצות הברית.
אלפי ילדי בתי ספר קיבלו את הצי בהנפת דגלונים של ארצות הברית, כאשר קציני הצי ירדו אל הנמל לאחר עגינת האוניות, ומפקד הצי וקציניו התקבלו לארוחת צהרים אצל הקיסר.
בסיציליה סייע הצי בפעולות הצלה לאחר רעידת אדמה חזקה שאירעה טרם בואו.
בפברואר 1909 קיבל הנשיא רוזוולט בהמפטון רודס שבוירג'יניה את הצי השב ממסעו, וציין כי סיום מסעו של הצי היה סיום נאות לתקופת כהונתו.
לקצינים והמלחים השבים לביתם אמר רוזוולט "אומות אחרות יכולות לעשות מה שעשיתם, אך יהיה עליהן ללכת בדרך שסללתם".
אל המסע בן ארבעה עשר החודשים, יצאו 14,000 מלחים.
מסעו של הצי ארך כ-80,000 קילומטרים ובדרכו עצר הצי בעשרים נמלים המצויים בשש יבשות.
הצי כלל ארבע אוניות מערכה מסוגים שונים וכן אוניות נלוות רבות.
כיום מתייחסים לאוניות הצי הלבן הגדול כ"פרה-דרדנוט".
בעת שיצא הצי לדרכו החלה ארצות הברית בהשקת אוניות דרדנוט, אך אלו לא השתתפו במסע.
שתי האוניות הישנות יותר, מסוג "קירסרג'" שהושקו ב-1900, היו כבר כה מיושנות, שלא ניתן היה לראותן ככשירות לקרב.
במהלך השלב הראשון של המסע, הקפת יבשת אמריקה דרך מצרי מגלן, לוו אוניות המערכה ב"שייטת טורפדו" שהורכבה משש משחתות, ומספר אוניות נלוות.
אלו לא הפליגו באותו המסלול של הצי אלא במסלול משלהן.
בסן פרנסיסקו הוחלפו שתיים מאוניות המערכה באוניות אחרות.
השלב השני של המסע היה המסע מקליפורניה אל פיוג'ט סאונד שבצפון מערב מדינת וושינגטון ובחזרה.
עם העגינה בסן פרנסיסקו הוחלפו שתיים מאוניות המערכה (מיין ואלבמה) באחרות (ויסקונסין ונברסקה).
גם מפקד ספינת הדגל, ה"קונטיקט", אדמירל רובלי אוונס הוחלף באדמירל ס.
תומאס, וזאת בשל בריאותו הלקויה של אוואנס.
אוואנס הוביל את הצי צפונה, וביקר במספר נמלים במדינת וושינגטון, לרבות סיאטל, בלינגהם וטקומה.
בסיאטל הצטופפו שלוש מאות אלף איש ב-25 במאי 1908 על מנת לצפות בצי שצעד ברחובותיה הראשיים של העיר.
לאחר מכן, שב הצי דרומה.
המסע מסן פרנסיסקו לפיוג'ט סאונד ובחזרה נמשך אחד עשר שבועות.
ב-7 ביולי 1908 יצא הצי לדרכו מערבה על מנת להשלים את ההקפה מסביב לעולם.
לאחר הביקור ביוקוהמה, התפצל הצי לשניים.
האסקדרון הראשון הגיע למנילה באופן ישיר, בעוד שהאסקדרון השני ביצע עגינת ביניים בנמל אמוי שבסין (כיום שיאמן).
הצי המשולב נוסד באופן רשמי ב-18 ביולי 1894 על ידי שילוב הצי הקבוע והצי המערבי.
הצי הקבוע (ידוע גם כצי המוכנות) הכיל את ספינות המלחמה החדשות והמתקדמות ביותר של הצי.
הצי המערבי היווה כוח עתודה שהיה מורכב בעיקר מכלים מיושנים, שנחשבו כבלתי מתאימים לפעילויות קו-ראשון, אך עדיין מתאימים להגנה על נתיבי מסחר והגנת חופים.
תת-אדמירל סוּקֶיוּקי איטוֹ מונה למפקד המטה הכללי של הצי המשולב במהלך מלחמת סין–יפן הראשונה.
הצי המשולב הורכב מחדש בעת מלחמת רוסיה–יפן, על מנת לספק פיקוד כללי על שלושה ציים נפרדים, מהם הורכב הצי היפני:
הצי הקיסרי היפני הראשון הכיל את כוח אוניות המערכה העיקרי, והיווה את עמוד השדרה של הצי.
הצי הקיסרי היפני השני היה כוח תקיפה מהיר ונייד, שהורכב מסיירות משוריינות וסיירות ממוגנות.
הצי הקיסרי היפני השלישי היה צי עתודה בעיקרו, והורכב מכלי שיט מיושנים שנחשבו חלשים מכדי לשמש ככלי שיט קו-ראשון, אך עדיין יכלו לשמש ככלי מצור על פורט ארתור.
האדמירל היהאצ'ירו טוגו פיקד על הצי המשולב במהלך מלחמה זו.
הצי המשולב לא היה כוח קבוע, אך הורכב לעיתים בעת הצורך - אם בעת מלחמה או לשם תמרונים ימיים.
וכך, עד שנת 1924, נאסף הצי באופן ספורדי כאשר הנסיבות קראו לכך, ופורק מיד לאחר מכן.
בשנת 1924, הכריז הצי בפקודה כי הצי המשולב יהפוך למרכיב קבוע, ויאגד תחתיו את הצי הראשון והשני.
כיוון שמפקד הצי הראשון, קנטרו סוזוקי, מונה למפקד הצי המשולב, לא הוקמה מפקדה ייחודית לצי המשולב.
משנת 1933 ואילך, בשל הפלישה היפנית למנצ'וריה והמתח הגואה עם סין, הוקמה מפקדה קבועה לצי המשולב.
בסוף שנות ה-30, שלטה מפקדה זו על מרבית הכלים של הצי היפני, ומלבד כוחות הנחתים וצי סין, כל הצי הקיסרי היפני היה תחת שליטת מפקדת הצי המשולב.
החל משנת 1937, עם פרוץ מלחמת סין–יפן השנייה, עבר הצי המשולב לשליטת המפקדה הקיסרית.
עם תחילת המערכה באסיה ובאוקיינוס השקט עם המתקפה על פרל הארבור, הפך הצי המשולב להיות כמעט שם נרדף לצי הקיסרי היפני, שכן הוא הכיל אוניות מערכה, נושאות מטוסים, כלי טיס ושאר המרכיבים הלוחמים שהרכיבו את הצי הקיסרי היפני.
הצי המשולב הופעל לראשונה בקרב מידווי, ולאחר אובדן נושאות המטוסים בקרב זה ובמערכה באיי שלמה, אורגן הצי מחדש למספר ציים אזוריים, למטרות פעולות מקומיות ושליטה על אזורים גאוגרפיים שונים, בעוד הצי המשולב הפך ליחידה מינהלתית.
ככל שהחמיר מצבה של יפן במהלך המלחמה, והאזורים שבשליטת ציים אזוריים אלה נפלו בזה אחר זה לידי הצי האמריקאי, המפקדה הקיסרית ומטה הצי הקיסרי החליטו לכפות על האמריקאים 'קרב הכרעה' בפיליפינים.
קרב מפרץ לייטה שהתרחש לאחר מכן, סימן את השמדתו הכמעט מוחלטת של הצי הקיסרי היפני.
שאריות הצי נמלטו לאוקינאווה, אך בשל מחסור בדלק, בציוד ובחיפוי אווירי, עת יצאה אוניית המערכה יאמטו למסעה האחרון, חדל הצי המשולב מלהתקיים ככוח יעיל.
הצי המשולב פורק באופן רשמי ב-10 באוקטובר 1945.
הצי הבלטי הוא הצי הרוסי אשר נמצא בים הבלטי.
הצי הוקם בשנת 1703 כחלק מהצי הרוסי הקיסרי ולאחר מכן היה חלק מהצי הסובייטי אשר זכה פעמיים בעיטור "הדגל האדום".
הבסיס הראשי נמצא בקלינינגרד ובעיר בלטייסק שבמחוז קלינינגרד.
שתי הערים הללו הן היחידות בכל המחוז בהן קו החוף לא קופא לאורך כל השנה.
בסיס נוסף נמצא באי קוטלין לחופי המפרץ הפיני בעיר קרונשטאדט, סמוך לסנקט פטרבורג.
הצי הבלטי הוקם בזמן המלחמה הצפונית הגדולה, בה השתתפו מספר מדינות מאזור הים הבלטי נגד שוודיה.
יום 18 במאי 1703 בו לראשונה ספינות רוסיות הצליחו לנהל קרב ימי ולהביס את השוודים נחשב ליום הולדת הצי הבלטי.
המפקד הראשון של הצי היה הולנדי בשם קורנליוס קרויס אשר הוחלף על ידי עמיתו הרוסי פיודור אפרקסין בשנת 1713.
בסיסו של הצי היה בתחילה בסנקט פטרבורג ובשנת 1702 הועבר לעיר קרונשטאדט.
ב-1701 הוקמה אקדמיה להכשרת ימאים ונווטים במוסקבה.
בשנת 1715 היא עברה לסנקט פטרבורג.
עד היום סנקט פטרבורג מהווה מרכז למוסדות השכלה בתחום הימי ורוב המוסדות של רוסיה נמצאים בו.
בהתאם לכך, הצי הבלטי מהווה התשתית העיקרית ללימודיהם.
הצי הבלטי היה בסיס להקמת צי הים השחור כאשר גבולות האימפריה הרוסית התרחבו עד לחופי הים השחור בסוף המאה ה-18. בתחילת המאה ה-19, כאשר הדוכסות הגדולה של פינלנד סופחה לאימפריה הרוסית, הוקם בסיס ימי גדול בהלסינגפורס.
במהלך המאה ה-19 בפיקוד קציני הצי הבלטי יצאו מספר משלחות מדעיות שביצעו בין היתר הקפות סביב העולם והשתתפו בגילוי איים באוקיינוס השקט ואנטארקטיקה.
במהלך מלחמת קרים הצי הצליח להגן באופן יעיל על חופי המדינה בחוף הים ולמנוע נחיתות כוחות שוודיה.
בשנת 1905, במהלך מלחמת רוסיה–יפן החל מסע הצי הבלטי שהסתיים בתבוסה בקרב צושימה.
במהלך מהפכת 1905, גם בצי הבלטי התרחש מרד של אוניית קרב ומרד באחד הבסיסים בקרבת הלסינקי.
תוך פרק זמן קצר כוחות נאמנים לממשלה הצליחו להחזיר לעצמם שליטה על המצב.
במהלך מהפכת אוקטובר היו מלחי הצי בין התומכים המובהקים של הבולשביקים, ירייה של סיירת של הצי הייתה לסימן לתחילת המתקפה על ארמון החורף.
מלחי הצי השתתפו במספר קרבות בזמן מלחמת האזרחים ברוסיה אל מול הצבא הלבן והכוחות הזרים שפלשו לרוסיה.
במהלך פברואר–מרץ ואפריל 1918 ספינות הצי הועברו מבסיסים בטאלין והלסינקי, אשר הרוסים עמדו להתפנות מהם, לקרונשטאדט במבצע שכונה מסע הקרח של הצי הבלטי.
אולם היחסים עם השלטון הסובייטי חוו מורדות לאורך השנים, ששיאן היו במרד קרונשטאדט בשנת 1921.
לאחר מלחמת האזרחים ברוסיה הצי איבד את רוב הבסיסים שהיו לו בתקופת האימפריה הרוסית והתבסס בקרונשטאדט בלבד.
עם סיפוח לטביה ואסטוניה לברית המועצות הצי הבלטי חזר לבסיסיו במדינות אלו וטאלין הפך להיות לבסיסו הראשי.
בשנת 1941 לאחר תחילת הקרבות נגד גרמניה הנאצית הצי השתתף בהגנת על חופי הים הבלטי.
בסוף אוגוסט 1941 כאשר הגרמנים עמדו לכבוש את טאלין, הצי פינה את נמל טאלין אל קרונשטאט.
הגרמנים טענו שהטביעו חלק משמעותי של האוניות המתפנות, ובמוסקבה טענו שרוב הצי פונה בשלום.
מלחי הצי גילו תושייה ואומץ רב כשנטלו חלק במבצעים במלחמת העולם השנייה והיה מן המגינים על לנינגרד בתקופת המצור על לנינגרד.
אומנם בפעילות ימית הצי לא בלט ולא הצליח לתת עזרה של ממש לכוחות היבשה בשלבים מתקדמים של המלחמה, חוץ מפעילות צוללות הצי שגרמו לצי הסוחר הנאצי אבדות משמעותיות.
בשנת 1943 הכוחות הגרמנים בעזרת פינלנד הצליחו לחסום את המפרץ הפיני אך החל משנת 1944, כאשר פינלנד יצאה ממעגל הלחימה, צוללות הצי הבלטי המשיכו בפעילות בים.
ב-1946 הצי הבלטי פוצל לצי הרביעי והצי השמיני וב-1955 הם אוחדו מחדש.
בשנות ה-60 הוענק לצי הבלטי עיטור הדגל האדום, על השתתפותו במבצעים ההרואיים להגנת העיר לנינגרד.
לאחר מלחמת העולם השנייה בסיסי הצי היו בקרונשטאדט, אסטוניה, לטביה, בלטייסק (מחוז קלינינגרד) ופולין.
בהתחשב בכך שפולין וגרמניה המזרחית היו בעלות ברית, הצי הבלטי שלט בכל שטח הים הבלטי.
לאחר התפרקות ברית המועצות הצי עזב את כל הבסיסים שמחוץ לגבולות רוסיה והוא מרוכז עתה בבסיסים במחוז קלינינגרד וקרונשטאדט.
חלק מספינות הצי הועברו לציי מדינות הבלטיות.
הצי מהווה בסיס לתוכניות הכשרה שונות לימאים וקציני הצי הרוסי.
הרכב הצי (נכון לשנת 2013)
ספינות לוחמה נגד צוללות – 7
ספינות נחיתה חמושות – 6
ספינות נחיתה לא חמושות – 6
הצי הצפוני הוא הצי הרוסי שבים הצפוני.
זהו הצי "הצעיר" ביותר מבין ציי רוסיה, נוסד ב-1 ביוני 1933 כשייטת הים הצפוני, והיה לצי מבצעי בפני עצמו ב-11 במאי 1937. בסיס הצי הראשי הוא בסברומורסק.
מפקד הצי מאז יוני 2011 הוא סגן-אדמירל ולדימיר קורוליוב.
הצי מחזיק ברשותו את ספינת הדגל של הצי הרוסי כולו - נושאת המטוסים היחידה של רוסיה, "האדמירל קוזנצוב" ואת סיירת גרעינית פיוטר הגדול.
בקרבת בסיס הצי בסברודבינסק בתקופת ברית המועצות נבנתה מספנת סבמאש שמתמחה בבניית צוללות גרעיניות ובה נבנו כל הצוללות הגרעיניות הסובייטיות.
בשנת 1916 האימפריה הרוסית הקימה שייטת שמטרת הייתה להגן על האוניות של מדינות ההסכמה שהיו מביאות אספקה דרך ים ברנץ.
לאחר מהפכת אוקטובר הוקמה "שייטת הים הלבן" שפעלה עד לשנת 1920.
שייטת סובייטית באזור הצפון הוקמה מחדש בשנת 1933 תוך העברת ספינות מהים הבלטי.
עד לשנת 1937 התווספו בה אוניות נוספות והיא שודרגה למתכונת צי.
במהלך מלחמת החורף אוניות הצי הצליחו לבצע מצור על נמלי פינלנד באזור והגנו על החוף הסובייטי.
במהלך מלחמת העולם השנייה התפקיד העיקרי של הצי היה להגן על נמלי החוף ולעזור בהעברת אספקה במסגרת השאל-החכר.
במהלך המלחמה לצי הועברו באופן זמני מספר אוניות מצי ארצות הברית והצי המלכותי הבריטי שהוחזרו לאחר סיום המלחמה.
כמו כן הצי שודרג במספר אוניות שהתקבלו במסגרת השאל-החכר וחוזק על ידי אוניות צי האוקיינוס השקט.
כתוצאה מכך, הצי הצפוני היה הצי היחידי של ברית המועצות שסדר הכוחות שלו לאחר המלחמה היה גדול יותר מסדר הכוחות בתחילתה.
במהלך המלחמה הקרה תהליך התעצמות הצי המשיך ואף הואץ.
בשנות ה-50 הצי החל בקליטת צוללות גרעיניות, כולל הצוללת הראשונה מתוצרת ברית המועצות מסדרת נובמבר שנכנסה לשירות בשנת 1959. החל משנת 1963 צוללות של הצי החלו בהפלגה מתחת לקרח עד לבסיסים באוקיינוס השקט.
בסך הכול בתקופה הסובייטית 25 צוללות ביצעו הפלגה מסוג זה.
בשנת 1966 יחידת צוללות של הצי ביצעה שיט סביב העולם.
בהמשך הצי קלט צוללות גרעיניות נוספות וכלל כמחצית מסך הכול צוללות גרעיניות סובייטיות.
ב-1976 בעיר סאפונובו במחוז מורמנסק נפתח מוזיאון הצי הצפוני.
בשנת 1984 נקלטה בצי צוללת מדור חדש מדגם "סיירה".
בשנת 1989 התרחשה שרפה בצוללת גרעינית "קומסומולץ" במהלך הפלגתה בים הנורווגי.
בעקבות השרפה הצוללת טבעה ומצוות של 69 ימאים רק 16 נשארו בחיים.
לאחר התפרקות ברית המועצות הצי היה במשבר עקב בעיות תקציביות.
אחד משיאי המשבר בצי הייתה טביעת הצוללת הרוסית קורסק בשנת 2000. בשנת 2003 טבעה צוללת גרעינית נוספת ובתאונה זו נהרגו 9 אנשי צוות.
בעקבות המקרה מפקד הצי פוטר מתפקידו ונשפט ל-4 שנות מאסר על תנאי.
כיום הצי מחזיק ברשותו את צי ספינות הקרב המתקדם ביותר של הפדרציה הרוסית.
הצי מכיל כיום את חיל החופים של הצי (Береговые войска Северного флота), שהוא חלק ממשמר החופים של רוסיה.
הצי מבצע מבצעי לוחמה ואכיפה במסגרת המאבק בשוד הימי לחופי סומליה.
בשנים האחרונות הצי מתמקד בביצוע תמרונים צבאיים משותפים עם מדינות שונות.
בשנת 2020 נקלטה בצי צוללת מדור חדש הנסיך ולדימיר ובשנת 2021 צוללת "קאזאן".
להלן הרכב הצי (נכון לשנת 2013):
צוללות לא גרעיניות - 5
ספינות נחיתה חמושות - 4
ספינות נחיתה לא חמושות - 4
חטיבה משולבת להגנת החוף (תותחי חוף וטילי יבשה-ים)
הצי הצרפתי הוא הזרוע הימית של הצבא הצרפתי.
שורשיו הם לפחות לפני 1624, והוא אחד מחילות הים העתיקים ביותר ולקח חלק מרכזי בהקמת האימפריה הקולוניאלית הצרפתית.
כיום הוא אחד משלושת הציים היחידים המוגדרים כ"צי מים כחולים" - ציים בעלי יכולת פעולה רחבת טווח כבמימי האוקיינוסים השונים (השניים האחרים הם צי ארצות הברית והצי המלכותי הבריטי).
תפקידי הצי כוללים הגנה על האינטרסים של צרפת בחו"ל, ושמירה על היציבות העולמית.
הצי כולל חמישה ענפים: מערך הכוח הפעיל, מערך הצוללות, מערך התעופה, חיל הנחתים (כולל קומנדו ימי), ומערך השיטור הימי.
כצי המוגדר כ"מים כחולים", הוא מפעיל מגוון רחב של אמצעי לחימה.
ובכללם נושאת מטוסים בעלת הנעה גרעינית, צוללות מונעות גרעין כגון הצוללות הגרעיניות מסדרת ניצחון, פריגטות, ספינות ביון מתקדמות כגון דיופיי דה לום (A 759), ספינות סיור וספינות תמיכה.
המוטו של הצי הצרפתי – "כבוד, מולדת, גבורה, משמעת" (Honneur, Patrie, Valeur, Discipline) – חקוק על סיפונה של כל ספינה בצי.
חיל הים הצרפתי ידוע בכינוי החיבה "לה רויאל" ("רויאל").
הסיבה אינה ידועה בבירור, וקיימות תאוריות שונות בעניין.
יש הטוענים כי הדבר נוצר כתוצאה מהקשר המסורתי של הצי לבית המלוכה הצרפתי, אחרים אמרו כי לפני השם "הצי הלאומי" היה השם "רויאל", או פשוט בגלל מיקום המטה המרכזי שלו ברחוב רויאל שבפריס.
כציים רבים בימי הביניים, בצרפת ובמקומות אחרים, נבנה הכוח הימי בעתות מלחמה מספינות סוחר מגויסות.
את שורשי הצי הצרפתי ניתן לראות בימי הביניים, כאשר בקרב הראשון שלו ניצח את הצי האנגלי בארנמיידן ב-23 בספטמבר 1338. קרב זה היה גם הקרב הימי הראשון שבו השתמשו בארטילריה.
הצי הפך לכלי משמעותי מכלל הכוח הלאומי של צרפת בסביבות המאה ה-17 עם המאמצים של הקרדינל רישלייה תחת ממלכתו של לואי ה-13, ושל קולבר תחת לואי הארבעה עשר.
ביוזמתו של "מלך השמש" (כינויו של לואי ה-14), הצי הצרפתי זכה למימון רב וציוד מתקדם, אשר סייעו בהמשך במספר ניצחונות ובהם מלחמת תשע השנים אשר הייתה כנגד הצי המלכותי הבריטי והצי המלכותי ההולנדי.
מצוקה כספית אילצה את הקטנת הצי הן בכמות והן בכוחו, ודבר זה אפשר לאנגליה ולהולנד להחזיר לעצמן את השליטה בים.
לפני מלחמת תשע השנים, במלחמת צרפת-הולנד, הצליח הצי הצרפתי להכריע בקרב פלרמו את הצי ששולב מהצי הספרדי וההולנדי.
הצי המלכותי של ניו זילנד הוא הזרוע הימית של כוחות ההגנה של ניו זילנד.
הצי מפעיל כיום 11 כלי שיט ו-5 מסוקים ימיים.
הקרב הימי הראשון שתועד בניו זילנד היה כאשר מגלה הארצות ההולנדי אבל טסמן הותקף על ידי המאורים באמצעות סירות קאנו (Waka) בקצהו הצפוני של האי הדרומי בדצמבר 1642.
חתימת ההסכם הפכה את ניו זילנד למושבה של האימפריה הבריטית, כך שמשימת הגנת החופים שלה הוטלה על הצי המלכותי.
משימה זו המשיכה עד למלחמת העולם הראשונה.
כמו כן לקח הצי המלכותי חלק במלחמות הקרקעות ובין השאר ירתה ספינת תותחים של הצי הבריטי לעבר מצודה מאורית (Pā) בנהר ואיקאטו כדי להביס את תנועת המלך.
מלחמת העולם הראשונה והתקופה שבין מלחמות העולם
ב-1909 החליטה ממשלת ניו זילנד לממן את רכישתה של ספינת הקרב "ניו זילנד" (HMS New Zealand) כדי שתהיה בשימוש הצי המלכותי ושפעלה באירופה במהלך מלחמת העולם הראשונה.
פרסומו של חוק ההגנה הימית (Naval Defence Act 1913) הוביל להקמתם של "הכוחות הימיים של ניו זילנד" (New Zealand Naval Forces), עדיין כחלק מהצי המלכותי הבריטי ובין השנים 1921 עד 1941 הכוח היה מוכר בשם "הדיוויזיה הניו זילנדית של הצי המלכותי" (New Zealand Division of the Royal Navy).
הספינה הראשונה שנכנסה לשירות בכוח זה הייתה הספינה "פילומל" (HMS Philomel), שליוותה את הכוחות של צבא ניו זילנד למשימת כיבוש סמואה הגרמנית ב-1914. ה"פילומל" השתתפה בהמשך בקרבות במסגרת הצי המלכותי בים התיכון, בים סוף ובמפרץ הפרסי.
בתקופה שבין מלחמות העולם, הדיוויזיה הניו זילנדית הפעילה 14 ספינות.
מיד עם הכרזת המלחמה של בריטניה על גרמניה הנאצית בספטמבר 1939, הצטרפה אליה ניו זילנד.
הדיוויזיה הניו זילנדית של הצי המלכותי הפכה להיות הצי המלכותי של ניו זילנד ב-1 באוקטובר 1941, מתוך הכרה בכך שהכוחות הימיים של ניו זילנד כבר גדולים דיים ויכולים לעמוד ברשות עצמם כצי מודרני.
קידומות השם של ספינות הצי החדש היו מעתה (HMNZS His/Her Majesty's New Zealand Ship – "הספינה הניו זילנדית של הוד מלכותו/הוד מלכותה").
ה"אכילס" המשיכה לכוון האוקיינוס השקט, פעלה בשיתוף עם כוחות הצי של ארצות הברית וניזוקה מפצצה יפנית בג'ורגיה החדשה (New Georgia) באיי שלמה.
לאחר שעברה תיקונים, המשיכה הספינה לשרת במסגרת הצי המלכותי הבריטי באוקיינוס השקט עד סוף המלחמה..
הספינה "לינדר" (HMNZS Leander) ליוותה את כוח המשלוח הניו זילנדי למזרח התיכון ב-1940 ולאחר מכן הועסקה במשימות בים התיכון, בים סוף ובאוקיינוס ההודי.
ה"לינדר", שספגה התקפות אוויר וים מכוחות הציר, ביצעה פעולות הפצצה וליוותה שיירות.
בפברואר 1941 הטביעה הלינדר את הספינה האיטלקית "ראמב 1" (Ramb I) במימי האוקיינוס ההודי.
ב-1943 לאחר שהמשיכה במשימות בים התיכון, שבה ה"לינדר" לזירת האוקיינוס השקט.
היא לקחה חלק בהטבעתה של הסיירת היפנית "ג'ינטסו" (Jintsu) וניזוקה קשות על ידי פצצות טורפדו בקרב קולומבאנגרה (Kolombangara) באיי שלמה.
היקף הנזקים של הספינה אילץ אותה לעגון לתיקונים עד לסוף המלחמה.
עם התקדמותה של המלחמה, הורחב הצי ועד סוף המלחמה הוא כלל 60 ספינות.
ספינות אלה השתתפו במסגרת המאבק של בעלות הברית כנגד מדינות הציר באירופה וכנגד היפנים באוקיינוס השקט.
כמו כן מילא הצי תפקיד חשוב בהגנה על ניו זילנד, כנגד פולשים גרמנים, בייחוד כאשר סכנת פלישה מיפן עמדה על הסף ב-1942. ספינות סוחר רבות הופקעו לטובת המאמץ המלחמתי וחומשו.
ב-1943 הסיירת הקלה "גמביה" (HMS Gambia) הועברה מהצי המלכותי הבריטי לצי המלכותי של ניו זילנד.
בנובמבר 1944 הוקם "הצי הפסיפי הבריטי" (British Pacific Fleet) כצי משותף של מדינות חבר העמים ובסיסו היה בסידני.
רוב ספינות הצי המלכותי של ניו זילנד הוכפפו לצי זה, כולל ה"גמביה" וה"אכילס".
הם לקחו חלק בקרב אוקינאווה ובפעולות באיי סאקישימה (Sakishima Islands) ליד יפן.
באוגוסט 1945 הייתה ה"גמביה" הספינה שייצגה את ניו זילנד בטקס הכניעה של יפן.
הצי המלכותי של ניו זילנד השתתף גם במלחמת קוריאה.
ב-29 ביוני 1950, ארבעה ימים לאחר ש-135,000 חיילים צפון קוריאנים חצו את קו הרוחב 38, הורתה ממשלת ניו זילנד לשתי פריגטות "טוטירה" (HMNZS Tutira) ו"פוקאקי" (HMNZS Pukaki) להתכונן להגעה לחופי קוריאה ולאורך כל המלחמה לפחות שתי ספינות שייצגו את ניו זילנד שהו בגזרה.
ב-3 ביולי הפליגו שתי ספינות אלה מאוקלנד והצטרפו לכוחות נוספים של חבר העמים הבריטי ביפן ב-2 באוגוסט.
ספינות אלה שרתו תחת פיקוד בריטי ויחד עם כוחות מהצי האמריקני השתתפו בקרב על אינצ'ון בבצעם פלישות לחוף והפגזות היבשה.
ארבע פריגטות נוספות: "רוטואיטי" (HMNZS Rotoiti), "הוואה" (HMNZS Hawea), "טאופו" (HMNZS Taupo) ו"קניארה" (HMNZS Kaniere) הצטרפו בהמשך לכוח הצי הניו זילנדי בקוריאה, בנוסף לכמה כלי שיט קטנים נוספים.
במהלך כל השתתפותו של הצי המלכותי של ניו זילנד במלחמת קוריאה נהרג רק מלח אחד בקרב על אינצ'ון.
בהמשך השתתף הצי בפעילות במלחמה בין מלזיה לאינדונזיה בין השנים 1963- 1966 יחד עם חילות הים של בריטניה, אוסטרליה ושל מלזיה עצמה.
בשלושים השנה האחרונות פועל הצי המלכותי של ניו זילנד בהזדמנויות שונות במזרח התיכון.
בשנות השמונים השתתפו ספינות של הצי יחד עם הצי המלכותי הבריטי בהגנה על ספינות של מדינות נייטרליות באוקיינוס ההודי במהלך מלחמת איראן–עיראק.
פריגטות של הצי נשלחו לקחת חלק במלחמת המפרץ ומאז 2001 במלחמה באפגניסטן.
הצי המלכותי של ניו זילנד לקח גם חלק בעימותים שונים באוקיינוס השקט.
כוחות הצי הועסקו בעימותים בבוגנוויל, באיי שלמה ובמזרח טימור בשנות התשעים.
הצי משתתף לעיתים קרובות במשימות שמירת השלום של האו"ם.
בנוסף להשתתפות בעימותים צבאיים, ממלא הצי המלכותי של ניו זילנד את תפקיד שמירת חופי המדינה והגנה על זכויות הדייג באזור הכללי הבלעדי שלה.
כמו כן מגיש הצי סיוע למשלחות של ניו זילנד בבסיס סקוט (Scott Base) באנטארקטיקה.
אחד המקרים הידועים בהם התפרסם הצי המלכותי של ניו זילנד בקנה מידה עולמי, היה כאשר נשלחו שתי הפריגטות, "קנטרברי" (HMNZS Canterbury) ו"אוטאגו" (HMNZS Otago) על פי הוראת ממשלת הלייבור בראשותו של נורמן קירק (Norman Kirk) לאטול מורורואה בפולינזיה הצרפתית ב-1973 כדי למחות על הניסוי הגרעיני שביצעה שם צרפת.
הספינות נשלחו היישר לאזור שיועד לפיצוץ וכתוצאה מכך אולצה צרפת לדחות את הניסויים.
במאי 1982 הושאלה ה"קנטרברי" לצי המלכותי הבריטי במהלך מלחמת פוקלנד כדי לשחרר פריגטה בריטית שהייתה מוצבת במפרץ הפרסי לטובת המלחמה באיי פוקלנד.
ה"קנטרברי" עצמה הוחלפה באוגוסט על ידי ה"וואיקטו" (HMNZS Waikato)
עד שנות השישים הניף הצי המלכותי של ניו זילנד, כמו ציים אחרים של מדינות חבר העמים הבריטי את הנס הלבן.
בשנים שלאחר מלחמת העולם השנייה רווחה הדעה שמדינות אלה צריכות ליצור זהות לאומית שלהם ומגמה זו השפיעה גם על הרצון של חילות הים השונים ליצור זהות משל עצמם.
מה עוד שהיו מקרים רבים בהם מדינה מסוימת מהמדינות הללו הייתה מעורבת בעימות צבאי כלשהו ואילו המדינות האחרות לא לקחו בו חלק.
ב-1968 אימץ הצי המלכותי של ניו זילנד את דיגלו הנוכחי הדומה לזה הקודם כשהשינוי מתבטא בהופעתו של הצלב הדרומי בחלקו הימני של הדגל במקום צלב ג'ורג' הקדוש כפי שהוא מופיע על הדגל הלאומי.
הצי המלכותי של ניו זילנד נמצא כעת בתקופת שינוי ושם דגש על מעבר מצי של ספינות קרב המבוסס על פריגטות לספינות שיכולות לבצע מגוון רחב יותר של משימות.
הספינות שהצי מפעיל כיום הם:
הרכב הצי כיום תמונה יעוד שם סדרה כניסה לשירות ספינת קרב
Anzac class 1999 ספינת סיור "אוטאגו"
Protector-class 2010 ספינת סיור "ולינגטון"
Protector-class 2010 ספינת סיור "פוקאקי"
Protector-class 2010 ספינת סיור "הוואה"
Protector-class 2007 ספינת סיור "רוטואיטי"
Protector-class 2007 ספינת סיור "טאופו"
HMNZS Endeavour 1988 ספינה רב תכליתית "קנטרברי"
HMNZS Canterbury 2007 ספינת סיוע לצלילה "מנאוואנווי"
הצי המלכותי של ניו זילנד מפעיל חמישה מסוקי Kaman SH-2 Seasprite לשימושן של שתי הפריגטות ולשימוש בכלי שיט שיכנסו לשירות בעתיד.
מסוקים אלה שייכים לטייסת מס' 6 של חיל האוויר המלכותי של ניו זילנד ומסופחים לספינות במשימותיהן ברחבי העולם.
על פי תוכנית הממשלה מנובמבר 2010 קיימת כוונה לשדרוג הפריגטות מסדרת "אנזא"ק" ולהחלפתה של המכלית "אנדוור" בספינות חדישות יותר.
ספינת הסיוע לצלילה ה"מנאוואנווי", יחד עם ספינה נוספת שכבר יצאה מהשירות ב-2012 יוחלפו בספינה יחידה.
עקב כל השינויים הללו סובל הצי ממחסור בכוח אדם מיומן כדי להפעיל את הספינות החדשות.
מצב זה אמור להשתפר לאחר שיחידות הצי השתחררו ומשתחררים ממשימותיהן באפגניסטן, במזרח טימור ובאיי שלמה.
קיימת תוכנית צנועה להקמתו של כוח משולב בעל יכולת אמפיבית שיהיה מבצעי ב-2015.
במסמך הצהרת הכוונות של כוחות ההגנה של ניו זילנד מוגדרים תפקידיו:
מטרות הביניים של כוחות ההגנה של ניו זילנד הם:
להגן על ניו זילנד ועל תושביה, אדמתה, המרחב הימי שלה, האזור הכלכלי הבלעדי שלה, משאביה הטבעיים ועל תשתיותיה החיוניות.
לצמצם את הסיכונים לניו זילנד מסכנות במרחב ובעולם.
השתתפות ניו זילנד במערכת הביטחון העולמית והאזורית להגנה על הערכים והאינטרסים שלה.
יכולת התמודדות של ניו זילנד עם אתגרי ביטחון לאומי עתידיים.
תפקידו של הצי הוא להגשים את ההיבטים הימיים של מטרות אלה.
תפקידו של הצי המלכותי של ניו זילנד הוא למנוע כל מצב של אי שקט בניו זילנד.
תפקיד זה יכול להתבצע על ידי נוכחות בזירות ימיות מרוחקות ועל ידי סיוע לפיתוח מחדש במדינות שנמצאות במצב מצוקה.
לדוגמה, בכל מצב של מתיחות במדינות האוקיינוס השקט קיים פוטנציאל להשפעה על ניו זילנד.
היציבות באזור זה היא אינטרס ניו זילנדי.
הצי השתתף במשימות שמירת שלום ובמשימות השכנת שלום במזרח טימור, בבוגנוויל ובאיי שלמה על ידי תמיכה בכוחות קרקע.
לצי המלכותי של ניו זילנד יש מספר משימות שלא קשורות ישירות לנושאי ביטחון.
כ-1400 ימים בשנה מוקדשים למילוי המשימות הבאות:
שמירה על האזור הכלכלי הבלעדי של ניו זילנד
הצי סיפק בעבר מידע הידרוגרפי לסוכנות הממשלתית האזרחית לסקר קרקע על פי הסכם בניהם.
אולם עקב יציאת מהשירות של הספינה ההידרוגרפית של הצי, הופסק שיתוף פעולה זה והצי מתמקד כעת בסקרים הידרוגרפיים צבאיים.
מאז 2001 מוצבות לסירוגין שתי הפריגטות מסדרת "אנזא"ק" במפרץ הפרסי במסגרת המאבק הבינלאומי בטרור, כולל תמיכה בארצות הברית ובעלות בריתה במלחמה באפגניסטן.
כ-1800 מתוכם משרתים בבסיס הראשי של הצי בדוונפורט.
כל אנשי הצי שמשתחררים משירות קבע עשויים להיקרא לשירות מילואים.
כוח המילואים מחולק לרשימת אנשי מילואים פעילים וללא פעילים.
שירות המילואים הוא במשך 4 שנים.
בתחילת השירות בצי עוברים המגויסים הכשרה בסיסית (לכלל כוחות ההגנה) של 12 שבועות ולאחר מכן עוברים להכשרה המקצועית בצי.
קציני הצי עוברים הכשרה בסיסית של 22 שבועות לפני ההכשרה המקצועית.
תקציב הצי מוקצה על פי הצבעת הפרלמנט של ניו זילנד.
תקציב כוח האדם של הצי הוא באחריות כוחות ההגנה של ניו זילנד.
משרד ההגנה אחראי על תחום הרכש הציוד הדרוש לצי על פי הדרישות.
מוזיאון הצי ממוקם בדוונפורט, באוקלנד ומכיל מוצגים ומידע על הצי ועל ההיסטוריה שלו.
הצי הדרום אפריקאי הוא הזרוע הימית של כוחות ההגנה של דרום אפריקה.
תפקידו של הצי הוא להכין ולנהל פעולות צבאיות ימיות להגנתה של דרום אפריקה, אזרחיה והאינטרסים שלה ולבצע משימות לטובת מטרות לאומיות נוספות בזמן שלום.
משימות נוספות כוללות מתן שירותים צבאיים ימיים כתמיכה למשרדי ממשלה ורשויות ממשלתיות, כולל משימות חיפוש והצלה, הגנה על המשאבים הימיים ותמיכה במשימות תובלה דיפלומטיות.
שורשיו של הצי הדרום אפריקאי החלו ב"שירות הימי של דרום אפריקה" (SA Naval Service) שהוקם ב-1 באפריל 1922. באופן בלתי רשמי יכול הצי גם לראות את שורשיו ב"מתנדבים הימיים של נאטאל" (Natal Naval Volunteers – NNV), שהוקם ב דרבן.
ב-30 באפריל 1885 וכן ב"מתנדבים הימיים של מושבת הכף" (Cape Naval Volunteers – CNV), שהוקם בקייפטאון ב-1905. ב-1 ביולי 1913 אוחדו שתי יחידות אלה כדי ליצור את "דיוויזיית העתודות הדרום אפריקאית של הצי המלכותי" (South African Division of the Royal Naval Volunteer Reserve – RNVR (SA)).
במהלך מלחמת העולם הראשונה שירתו 164 איש מכוח זה במסגרת הצי המלכותי הבריטי ו-412 שירתו בצי הדרום אפריקאי עצמו.
בסיס הצי בסימונס טאון (Simons Town) היה נכס אסטרטגי חשוב של מדינות ההסכמה.
הספינות הראשונות שקיבל הצי החדש (בהשאלה קבועה מהצי המלכותי), היו הספינות "פרוטאה" (HMSAS Protea), (ספינת סקר הידרוגרפי), "סונבלום" (HMSAS Sonneblom) ו"אימורטל" (HMSAS Immortelle) (שתיהן שולות מוקשים).
אך קשיים כלכליים שנבעו מהשפל הגדול גרמו לממשלה להחזיר את הספינות לצי המלכותי.
"פרוטאה" הוחזרה ב-1933 ושתי הספינות האחרות ב-1934.
מלחמת העולם השנייה החלה כאשר הצי היה לא קיים למעשה, וכוח האדם שלו כלל רק 3 קצינים ו-3 בעלי דרגות אחרות.
בינואר 1940 הוקמה יחידה ימית חדשה, שנקראה "כוח ההגנה הימי" (Seaward Defence Force – SDF).
אדמירל משנה גאי הליפקס (Guy Hallifax), שפרש מהצי המלכותי לגמלאות בדרום אפריקה, מונה להיות מפקדו של כוח זה.
הכוח היה אחראי על הפעלתם של שולות מוקשים, ספינות ללוחמה בצוללות ולמשימות פיקוח ואיתות במימי דרום אפריקה.
החל מ-1941 ספינות מכמורת נגד צוללות פעלו בים התיכון.
"כוח ההגנה הימי" (SDF) ו"דיוויזיית העתודות" (RNVR) מוזגו ב-1 באוגוסט 1942 כדי ליצור את "הכוחות הימיים של דרום אפריקה" (South African Naval Forces- SANF).
בשל ההשפעה החזקה של הצי המלכותי, החל הצי של דרום אפריקה להשתמש בדרגות של הצי המלכותי.
ב-1 במאי 1946 הועברו ה"כוחות הימיים של דרום אפריקה" (SANF) להיות חלק מ"כוחות ההגנה של האיחוד" (Union Defence Force – UDF) וב-1951 הם הפכו להיות הצי הדרום אפריקאי (South African Navy – SAN).
הקידומת HMSAS (His Majesty's South African Ship) ("הספינה הדרום אפריקאית של הוד מלכותו"(, שונתה לקידומת SAS (South African Ship) ("ספינה דרום אפריקאית") ב-1952 והכתר בסמל הצי הוחלף ב-1959 באריה של נאסאו כפי שהופיע על סמל דרום אפריקה, שנתיים לפני שדרום אפריקה הפכה להיות רפובליקה.
בינתיים, נוהל משא ומתן בין ממשלות בריטניה ודרום אפריקה על עתידו של בסיס הצי בסימונס טאון.
תוצאות השיחות הללו היו שהבסיס יועבר לדרום אפריקה ב-2 באפריל 1957 ושהצי הדרום אפריקאי ירכוש מבריטניה 4 פריגטות נוספות, 10 שולות מוקשים חופיות ו-5 ספינות משמר.
ב-1963 נרכשה הפריגטה הראשונה מסדרת "פרזידנט טיפוס 12" (Type-12 President Class) וב-1970 הצי קיבל מצרפת את הראשונה מבין שלוש הצוללות מסדרת "דפני" (Daphné class submarines).
מתיחויות פוליטיות בסווטו ובמקומות אחרים דחפו את משטר האפרטהייד לאחוז באמצעים קשוחים יותר בניסיון לשלוט באופוזיציה וכתוצאה מכך הוטל ב-1977 אמברגו על דרום אפריקה.
כתוצאה מכך שתי קורבטות ושתי צוללות שהוזמנו עבור הצי לא נמסרו לו.
במקום זאת הזמינה דרום אפריקה בחשאי 9 סטי"לים מסוג סער 4 מישראל,כש-3 מהן נבנו במספנות ישראל ו-6 הנותרות נבנו בדרום אפריקה.
ב-1977, כאשר מלחמות הגבול החלו להסלים, שינה מפקד כוחות ההגנה של דרום אפריקה את המשימה העיקרית של הצי לשמירה על החופים ותקציב הצי קוצץ באופן משמעותי.
מלחמות הגבול הסתיימו ב-1989, מה שגרם לקיצוץ רוחבי בכל הזרועות של כוחות ההגנה של דרום אפריקה והצי צמצם בכ-23% את מצבת כוח האדם שלו.
לאחר הבחירות הדמוקרטיות הראשונות בדרום אפריקה, דגלו של הצי הדרום אפריקאי חזר להתנופף בנמלים רבים ברחבי העולם והוא השתתף בתרגילים משותפים עם ציים אחרים.
ב-1997 חגג הצי 75 שנה להקמתו ולחגיגות נשלחו ספינות מ-15 מדינות.
הצורך לצייד מחדש את הצי הוביל לעסקת נשק שבמסגרתה קיבל הצי ארבע פריגטות (חיל האוויר רכש מסוקים עבור הפריגטות) ושלוש צוללות.
"המרכז לתיאום פעולות הצלה ימיות" (MRCC) מוקם בבונקר בסילברמיין (Silvermine).
בשנת 2004 הועברה פונקציה זו ממשרד ההגנה ל"רשות לבטיחות ימית" (SAMSA), הכפופה למשרד התחבורה.
תקציב הצי לשנת 2012–2013 עמד על 2.55 מיליארד ראנד דרום-אפריקאי.
למרות שהצי הדרום אפריקאי שודרג, דיווח אתר החדשות AllAfrica.com בדצמבר 2010 שהיכולות של הצי מוגבלות והוא יתקל בקשיים לקחת חלק במלחמה נגד שודדי הים בסומליה.
האתר דיווח בינואר 2011 שעם תקציבו הנוכחי לא יהיה הצי מסוגל לשלוח יותר מפריגטה אחת ומספינת סיוע אחת בכל רגע נתון.
נאמר שעלות משימה כזאת שווה לכל התקציב השנתי לפעולות מבצעיות.
חיל הנחתים של דרום אפריקה הוקם כיחידת משנה של הצי ב-1979, כשמשימתו העיקרית הייתה הגנה על הנמלים.
הנחתים גם הועסקו בדרום-מערב אפריקה (כיום נמיביה) במהלך מלחמות הגבול, במשימות סיור לאורכו של נהר הזמבזי.
הנחתים גם שימשו ככוחות חיל רגלים על הגבול עד 1988 וכן ביצעו פעולות לדיכוי הפגנות בתוך דרום אפריקה.
לנחתים הייתה יכולת אמפיבית שאותה יכלו לבצע מתוך שתי ספינות שהועמדו לרשותם.
יחידת עילית הוקמה והייעוד שלה היה הקמת ראש גשר על החופים כהכנה לנחיתת כוחות גדולים יותר.
הנחתים הפעילו יחידת עילית שביצעה משימות סיור בין השנים 1983 עד 1989 וקיבלה הכשרות ככוח מוטס, אימוני צלילה ואימוני לוחמה בשטח בנוי.
הנחתים פורקו ב-1990 כחלק מארגון מחדש של הצי ועקב סיום מלחמות הגבול.
הצי הדרום אפריקאי מפעיל את הבסיסים הבאים:
בסיס הצי סימונס טאון (Naval Base Simons Town) – בסיסו הראשי של הצי.
כל היחידות המבצעיות מרוכזות בו בניסיון לחסוך בעלויות.
הבסיס משמש גם אכסניה למתקני הדרכה לפריגטות ולצוללות חדשות.
בבסיס קיימת גם מספנה שהייתה כוונה להעבירה לתהליך הפרטה.
תחנת הצי פורט אליזבת' (Naval Station Port Elizabeth) – משמשת לצורכי סיוע לצי.
תחנת הצי דרבן (Naval Station Durban) – בסיס הצי בדרבן הפך לתחנת צי לצורכי ייעול של הצי.
יחד עם זאת, הוכרז באפריל 2013 על כוונה להפכו מחדש לבסיס ימי לסיוע במשימת הלוחמה בשודדי הים בחוף המזרחי של אפריקה.
בסיס ההדרכה סאלדאנהאה (SAS Saldanha) – ממוקם בחוף המערבי ומקיים אימונים והכשרות לחוגרים.
בסיס ההדרכה ווינגפילד (SAS Wingfield) - ממוקם באזור קייפטאון.
מקיים אימונים והכשרות בתחום הטכני.
בסיס ההדרכה סימונסברג (SAS Simonsberg) – מקיים אימונים בתותחנות, לוחמה נגד צוללות, תקשורת, צלילה וימאות.
המכללה הימית גרודונס ביי (Naval College Gordon's Bay) – בית הספר לקציני הצי.
בית הספר ללוחמה ימית (Maritime Warfare School) - ממוקם בסימונסטאון.
בית הספר להגנה בפני נשק בלתי קונבנציונלי (NBCD School)
נכון ל-1 בספטמבר 2011 משרתים בצי 6104 איש בשירות קבע, 1313 אזרחי עובדי הצי וכ-1000 אנשי מילואים.
פעילותן של שבע יחידות המילואים הקודמות הופסקה במהלך שנת 2006. הוקם מערך מילואים חדש המהווה מאגר כוח אדם ליחידות וספינות הצי.
מהקמתו ב-1922 ועד לשנות החמישים היה למעשה הצי הדרום אפריקאי חלק מהצי המלכותי הבריטי והמדים והדרגות בו היו זהים.
ב-1959 הוחלף הכתר בסמל הצי באריה של נאסאו כפי שהופיע על סמל דרום אפריקה.
כומתה שחורה החליפה את כובע המצחיה.
בשנת 2000 שונה סמל המדינה ובוצע שינוי במדים כדי שיתאימו לסמל החדש.
במסגרת מהלך זה שונו סימני הדרגות לנגדים והוכנס לשימוש כובע צד (Side cap).
סולם הדרגות של הצי הדרום אפריקאי מבוסס על זה של הצי המלכותי הבריטי.
תמונה סדרה/שם הספינה ייעוד כמות בשירות כניסה לשירות "דרקנסברג" SAS Drakensberg מכלית 1 1987 "פרוטאה" SAS Protea (סדרת "הקלה" - Hecla class) ספינת סקר 1 1972 גוררות גוררת 3 1969, 1978, 1995.
למרות שהצי הדרום אפריקאי לא מפעיל כלי טיס באופן עצמאי, הוא מקבל תמיכה אווירית מטייסת מס' 22 של חיל האוויר הדרום אפריקאי.
מסוק Atlas Oryx (מסוק אחד)
מסוק Westland Super Lynx 300 Mk64 (4 מסוקים מועלים על הפריגטות מסדרת "ואלור")
טיל נגד מטוסים M2 בראונינג
תותח נגד מטוסים דו-קני 35 מ"מ Denel
מגוון של מקלעים בינוניים 7.62 מ"מ
משימתו העיקרית של יחידה מובחרת זו היא להעסיק חיילי רגלים של הצי במשימות שמירת שלום ביבשת אפריקה, משימות הומניטריות וסיוע במקרי אסונות טבע.
הכוח כולל את המרכיבים הבאים:
צוות המפעיל ספינות סיור בנמלים.
צוות תגובה בסדר גודל של פלוגה עם יחידות תמיכה.
הצי המלכותי התאילנדי (בתאית: กองทัพเรือ), הוא הזרוע הימית של הכוחות המזוינים המלכותיים של תאילנד והוקם בשנת 1887. בסיס הצי הראשי נמצא במחוז סאטאהיפ (Sattahip), שממזרח לבנגקוק.
זהו הצי היחידי בכל הציים של דרום-מזרח אסיה שמפעיל נושאת מטוסים, אף-על-פי שכיום היא משמשת רק כנושאת מסוקים לאחר פירוקה של כנף מטוסי ההרייר בשנת 2006.
הצי המלכותי התאילנדי פועל בשלושה פיקודים מרחביים:
פיקוד הצי הראשון: אחראי אל חלקו הצפוני של מפרץ תאילנד.
פיקוד הצי השני: אחראי על חלקו הדרומי של מפרץ תאילנד.
פיקוד הצי השלישי: אחראי על ים אנדמן (האוקיינוס ההודי).
הצי גם כולל שתי כנפות המפעילות 40 מטוסים ו-30 מסוקים.
הכנף הראשונה כוללת בתוכה 4 טייסות והכנף השנייה כוללת בתוכה 3 טייסות.
כמו כן כולל הצי את חיל הנחתים המלכותי של תאילנד, את הדיוויזיה הראשונה להגנת החופים, את יחידת הקומנדו הימי ואת רגימנט משמר הנהרות.
הצי של ארצות הברית והצי המלכותי התאילנדי מקיימים אימונים שנתיים משותפים (CARAT), יחד עם חילות הים של סינגפור, מלזיה, אינדונזיה, ברוניי והפיליפינים.
בראש הצי עומד המפקד העליון של הצי המלכותי התאילנדי (Commander-in-Chief of the Royal Thai Navy).
החל משנת 2011 מאיש את התפקיד אדמירל סורסק ראונונגרום (Surasak Rounroengrom).
מפקדת הצי ממוקמת בארמון דרם (Derm Palace) בבנגקוק.
הצי מחזיק מעל 130 כלי שיט.
מתוכם מעל 50 הם מתוצרת ארצות הברית.
שאר כלי השיט מוצאם מבריטניה, איטליה, סינגפור, יפן, קנדה, הולנד, סין ספרד, ואוסטרליה.
כמו כן מייצרת תאילנד בעצמה חלק מכלי השיט שלה, בעיקר את הקטנים שבהם.
תמונה סדרה/סוג יעוד ארץ מוצא שמות הספינות כניסה לשירות הערות נושאת מטוסים לנחיתה אנכית (V/STOL carrier) נושאת מטוסים ספרד HTMS Chakri Naruebet 1997 ספינת הדגל של הצי.
משמשת היום רק למסוקים לאחר הוצאתם מהשירות של מטוסי ההרייר Endurance-class אוניית סער אמפיבית סינגפור HTMS Angthong 2012 Normed PS 700 class אניית סער אמפיבית תאילנד HTMS Sichang
193 סירות סיור בנהר המקונג (כולל 40 סירות יתוש).
דיוויזיית האוויר של הצי המלכותי
2 כלי טיס בלתי מאוישים.
פיקוד הגנת החופים הוקם ב-1992 תחת פיקוד הצי, שכלל רגימנט הגנת חופים המצויד בתותחי 155 מ"מ ורגימנט הגנה אווירית המצויד בתותחים נגד מטוסים בקוטר 40 ו-37 מ"מ ובטילי כתף נגד מטוסים.
כוח האדם של הפיקוד גויס מתוך חיל הנחתים המלכותי התאילנדי אך כיום מגויס ישירות.
רגימנט הגנת החופים הראשון ממוקם ליד בסיס חיל הנחתים בסאטאהיפ ורגימנט ההגנה החופית ממוקם ליד בסיס הגנת האוויר הימית בנמל התעופה הבינלאומי של פאטאיה.
פיקוד הגנת החופים הורחב מאוד ב-1992 בעקבות החלטת הממשלה להעביר את האחריות של הצי להגנת החופים בדרום ובמזרח.
רגימנט הגנת האוויר השני ממוקם בסונגקהלה (Songkhla) שבדרום.
רגימנט הגנת האוויר הראשון - אחראי על חלקו הצפוני של מפרץ תאילנד, כולל 3 גדודים.
רגימנט הגנת האוויר השני – אחראי על חלקו הדרומי של מפרץ תאילנד, כולל 3 גדודים.
רגימנט הגנת החופים הראשון – כולל 3 גדודי תותחנים.
שני פיקודים להגנת חופים ומרכזי שליטה.
רגימנט תמיכה: גדוד תובלה, גדוד קשר, גדוד תחזוקה.
טילי כתף נגד מטוסים QW-18
תותחי הוביצר נגררים GHN-45 155 מ"מ.
הצי המלכותי הדני (בדנית: Kongelige Danske Marine או Søværnet) הוא הזרוע הימית של כוחות ההגנה של דנמרק.
תפקידו העיקרי של הצי הוא ההגנה על המים הטריטוריאליים של דנמרק, איי פארו וגרינלנד.
משימות נוספות הן: סיור, חיפוש והצלה, הפעלת שוברות קרח, טיפול ומניעת זיהום נפט והשתתפות במשימות בינלאומיות.
בין השנים 1509-1814, כאשר הייתה דנמרק חלק מהאיחוד של דנמרק-נורווגיה, היה הצי חלק מהצי הדני-נורווגי.
עד לקרב קופנהגן (1807) הייתה לצי השפעה אסטרטגית חזקה באירופה, אך מאז, כאשר הוחרמו רובן של ספינות הצי על ידי הצי המלכותי הבריטי, קטנו ממדיו באופן משמעותי.
למרות זאת, הצי כיום הוא צי המצויד בספינות גדולות ומשוכללות שהוכנסו לשירות מאז סוף המלחמה הקרה.
ניתן להסביר זאת במיקומה האסטרטגי של דנמרק כחברת נאט"ו השוכנת על פתח הים הבלטי.
ספינות הצי המלכותי הדני נושאות את הקידומת KDM) Kongelige Danske Marine) שמתורגמת לאנגלית ל-Her / His Danish Majesty's Ship ובראשי תיבות HDMS.
הצי המלכותי הדני הוא אחד הציים היחידים בנאט"ו שלא מפעיל צוללות.
קו המתאר הגאוגרפי של דנמרק (לא כולל איי פארו וגרינלנד), מאופיין ביחס בין קו החוף לשטח של : 1:5.9. לשם ההשוואה, הנתון המקביל של הולנד הוא 1:92.1 ושל ארצות הברית הוא 1:493.2.
מסיבה זו יש לדנמרק היסטוריה ימית ארוכת ימים ששורשיה מגיעים למאה התשיעית כאשר לוויקינגים היו ציים קטנים אך מאורגנים היטב.
הספינות היו עוגנות לרוב במספר קטן של כפרים, שהיה להם הסכם הגנה משותף.
הספינות הוויקינגיות, בדרך כלל מסוג קנאר (Knarr), היו קלות, ולפיכך היה קל לנייד אותן מכפר לכפר בדרכי היבשה.
בחלוף הזמן, הסכמי ההגנה הובילו לצמיחתם של ציים גדולים והתקפיים יותר שהוויקינגים השתמשו בהם למעשי ביזה באזורי החוף.
לאחר התקופה הוויקינגית, ועד למאה ה-15, כלל הצי בעיקר ספינות סוחר.
ידוע שלמלך וולדמר היה צי של יותר מ-1000 ספינות במהלך כיבוש אסטוניה ב-1219. הצי הזה היה מסוגל לשאת איתו יותר מ-30,000 חיילים על סוסיהם וציודם.
החל מסוף המאה ה-14 היה קיים בדנמרק צי.
מרגרטה הראשונה, מלכת דנמרק, שייסדה את איחוד קאלמאר, שכלל את דנמרק, נורווגיה, שוודיה, איסלנד, גרינלנד, איי פארו, איי שטלנד, אורקני וחלקים מפינלנד ומגרמניה, הורתה להקים צי, בעיקר כדי להגן על האיחוד כנגד ברית ערי הנזה.
לפני כן כלל הצי הלאומי ספינות שהיו בבעלותם של אנשי האצולה, אך למדינה עצמה לא היה צי.
המלכים שקדמו למרגרטה לא יכלו לפיכך להסתמך על התגייסותה של האצולה, שלעיתים הייתה במצב של עימות מול המלוכה.
המלכה מרגרטה הורתה על הקמתו של צי שיופעל על ידי המלוכה ויוחזק על ידה.
האצילים עדיין סיפקו את הצוותים שאיישו את הספינות, למרות שהגרעין של צוותי הספינות הועסק על ידי המלכה.
במהלך המאה ה-15, בעיקר בתקופת שלטונו של המלך הנס התרחב הסחר הדני במידה ניכרת.
בהיותה של הספנות הדרך הטובה ביותר להובלת סחורות באותם ימים, היה צורך להגן יותר ויותר על נתיבי הים.
המלך הנס היה זה שהקים את הצי המשותף הדני-נורווגי ב-1509 ועקב כך הוגדל באופן משמעותי מספר הימאים המקצועיים.
הימאים היו בעיקר פושעים שביצעו עברות קלות, שבחרו בין עבודה בצי של המלך לבין מאסר.
הם קיבלו הכשרה בסיסית בימאות ובנגרות ובכך התאפשר להם להפליג על הספינות.
האחריות לתפעול כלי הנשק הייתה עדיין בידיהם של מגויסי החובה מקרב החקלאים.
לצורך כך חולקה דנמרק למספר מחוזות, שנקראו בדנית skipæn (המילה האנגלית skip, שממנה הגיעה המילה skipper – רב חובל, מקורה במילה הדנית skib – ספינה), שבהמשך הפכו להיות הדיוקסיות הדניות.
באותה תקופה הוקמו גם בסיסים ומספנות ייעודיים של הצי.
הם נבנו, הוחזקו והותאמו לצי המלכותי.
הבסיס הימי ייעודי הראשון היה ברמרהולמד (Bremerholmd), לימים גאמלהולם (Gammelholm), בפרברי קופנהגן, בשנת 1500.
מקובל לראות את מועד הקמתו של הצי המלכותי הדני ב-10 באוגוסט 1510, כאשר המלך הנס מינה את אחד הואסלים שלו, הנריק קרומדיג (Henrich Krummedige), להיות " הקפטן הראשי וראש כל הקפטנים, האנשים והמשרתים שלנו, שכעת מינינו וציוונו להיות בים"
כאשר הוכתר המלך פרדריק השני בשנת 1559, הוא החל מיד בהרחבת הצי.
מספר הבסיסים, המספנות והספינות עלה במהירות ורוב המשאבים נוצלו לבנייתן של ספינות חדשות, כלי נשק, הדרכה ושיטות לחימה.
שוודיה, שהפכה להיות מדינה עצמאית, שלטה בחלק ניכר של הים הבלטי ואיימה על האינטרסים המסחריים של דנמרק.
בתגובה לכך, סגרה דנמרק את מצר הים אורסונד ב-1568 בהניחה את היסודות לפרוץ המלחמה הסקונית (על שם מחוז סקונה שבדרום שוודיה) בשנים 1675-1679, שמונה שנים בלבד לאחר תום המלחמה הנורדית השנייה (1657-1660), שבמהלכה איבדה דנמרק את השטחים שמהווים היום את מחוזות סקונה, הלנד ובלקיניה שבשוודיה.
בתקופה זו הוקצו משאבים נוספים לטובת הצי שזכה בניצחון בקרב מפרץ קוגה (Battle of Køge Bay) שמדרום לקופנהגן.
המלך כריסטיאן הרביעי, שעלה למלוכה בשנת 1588, המשיך בעקבות אביו.
בראשית המאה ה-17, הוא הגדיל את מספר המספנות באופן משמעותי.
הוא בנה בקופנהגן בתים שבהם התגוררו צוותי הספינות והמספנות.
בשנת 1701 מונה אולריק כריסטיאן גילדנלוב (Ulrik Christian Gyldenløve) כמפקד הצי.
הוא העלה את קרנו של מקצוע הימאות והקים את האקדמיה המלכותית הימית.
ב-1709 הצטרף לצי פטר ינסן ווסל (Peter Jansen Wessel).
לימים הוא מונה כאדמירל והוביל ניצחונות רבים.
ב-1712 הוא הצליח לשרוף 80 סיירות שוודיות ובכך נסללה הדרך לפרוץ המלחמה הצפונית הגדולה בשנים 1709-1720. מאחר שבאותה תקופה הייתה סקנדינביה במצב של שלום, התמקד הצי בהשגת משאבים במקומות אחרים בעולם וכתוצאה מכך החל התהליך של הקולוניאליזם באפריקה ובקריביים.
נוכחות ימית קבועה החלה בים התיכון, כדי להגן על האינטרסים הדנים-נורווגים, בעיקר המלחמה בשוד ים.
לפלגה של הצי בים התיכון היו מספר רב של התנגשויות עם המדינות הברבריות בהלך המאות ה-18 וה-19. בכמה הזדמנויות התנגשויות אלה הסלימו להיות מבצעים נרחבים.
בין המקרים הללו בלטו הפגזת אלג'יר ב-1770, הפעולה בטריפולי ב-1797 ופעולתו של חיל המשלוח הסקנדינבי המשותף ב-1844 ששמה קץ אחת ולתמיד להתקפות של המדינות הברבריות על ספינות סוחר סקנדינביות באזור.
הסכם נייטרליות נחתם בין דנמרק (כולל נורווגיה) לבין שוודיה, שגרם להרחבת הבסיס להתרחבות הסחר.
הבריטים, עקב הלחץ מצרפת, שאפו להגביל את הסחר הדני בימים, מאחר שהם האמינו שנפוליאון יצא נשכר מהסחר הדני.
ב-1801, הם החליטו לתקוף את קו ההגנה הדני בקרב קופנהגן הראשון.
קו ההגנה היה קטן במעט מהכוח התוקף והוא הוכרע בקלות.
לפיכך נאלצה דנמרק לחתום על הסכם עם הבריטים.
בשש השנים הבאות הצליחה דנמרק לא להיות מעורבת במלחמות הנפוליאוניות, עד לפרוץ קרב קופנהגן השני ב-1807. בריטניה חששה שהצי הדני יפול בידיו של נפוליאון, ובכך יופר המאזן לטובתו.
המלך כריסטיאן השביעי סירב למסור את הצי שלו לבריטניה למשמרת עד לסוף המלחמה והבריטים תקפו וכחלק מהתנאים שנחתמו לאחר הקרב הועברו ספינות הצי לבריטניה.
ב-1814 נפרדו דנמרק ונורווגיה בדרכי שלום לאחר יותר מ-300 שנים של שלטון משותף.
באותה תקופה הופרד גם הצי המשותף לצי המלכותי הדני ולצי המלכותי הנורווגי.
אט אט נבנה הצי מחדש, אך הוא לא הגיע לגודלו הקודם.
יחד עם זאת הייתה אמונה בכוחו.
האינטרסים באפריקה ובקריביים זכו לתשומת לב.
ב-1845 משלחת מחקר שוגרה למשך שנתיים על ידי הקורבטה "גאלתיאה" (Galathea).
במהלך מלחמת שלזוויג השנייה (1864), היה הצי עדיין קטן ומיושן באופן יחסי.
רק ספינות קיטור מעטות היו בשימוש ולאלה הייתה השפעה חזקה במלחמה.
כתוצאה מכך, הורגש הצורך להתחיל בתהליך התחדשות.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה ב-1914, הצי המלכותי הדני היה צי חדיש, מצויד בעיקר בספינות קיטור משוריינות והיו לו כבר מעט ספינות מפרש.
במלחמה זו הייתה דנמרק מדינה נייטרלית.
בתקופה שבין מלחמות העולם, הייתה לצי המלכותי הדני, כמו שאר זרועות כוחות ההגנה של דנמרק, עדיפות נמוכה מבחינתם של הפוליטיקאים, בעיקר בין השנים 1929-1942 בתקופת כהונתו של ראש הממשלה תורוואלד סטאונינג (Thorvald Stauning).
במהלך השנה הראשונה של הכיבוש הגרמני, סייע הצי לכוחות הכיבוש הגרמנים בשליית מוקשים בשל הדרישה להשאיר את תשתית קווי המעבורות פועלת.
המתחים בין החיילים הגרמנים לבין כוחות ההגנה הדנים התגברו בהדרגה וב-29 באוגוסט 1943, במה שקרוי "מבצע ספארי", הצליחו אנשי הצי להטביע 32 מהספינות הגדולות שלהם בעוד שהגרמנים הצליחו לתפוס 14 מהספינות הגדולות בנוסף ל-50 מהספינות הקטנות.
במהלך הטבעת הצי הדני, קיבלו כמה ספינות הוראה לנסות להפליג לשוודיה ו-13 מתוכן הצליחו במשימה.
כתוצאה ממהלך זה 32 מספנות הצי טובעו, 2 היו בגרינלנד (שהייתה בשליטת ארצות הברית), 4 הגיעו לשוודיה ו-14 נתפסו על ידי הגרמנים.
בסתיו 1944 הפכו ספינות אלו באופן רשמי לשייטת הדנית בגלות.
בספטמבר 1943 פוטר וודל על פי פקודה של ראש הממשלה וילהלם בול (Vilhelm Buhl) עקב פעולותיו העוינות כלפי הגרמנים.
בשנת 1949 הצטרפה דנמרק לנאט"ו.
כתוצאה מכך היא קיבלה סיוע רב בכסף ובחומרי גלם במסגרת תוכנית מרשל.
יתר על כן, כמה ספינות נרכשו מאת הצי המלכותי הבריטי וספינות נוספות הועברו מהצי הגרמני, הקריגסמרינה שפורק.
במהלך המלחמה הקרה, הצי המלכותי הדני נבנה מחדש והפך להיות צי מודרני, כשמשימתו העיקרית הייתה להדוף פלישה אפשרית מצדן של מדינות ברית ורשה.
פעילות אופיינית לתקופה הייתה הנחת מוקשים ימיים נרחבת ופעולות קרביות מהירות וקטנות ממדים.
למודיעין הדני היו יכולות נרחבות, הצוללות הדניות אומנו לפעולה במים רדודים ובמקביל הוקמה יחידת קומנדו ימי.
הבסיסים הראשיים של הצי הוקמו במהלך שנות החמישים בסיוע כספי של נאט"ו.
בעידן שלאחר המלחמה הקרה הצי המלכותי הדני עבר שינויים מהותיים.
הדגש בפעולותיו עבר מהגנה מקומית לפעולות ברחבי תבל.
מספר ספינותיו הוקטן אך כעת הם גדולות יותר.
כמו כן הוא הפך להיות עצמאי יותר.
בסוף שנות התשעים הוצאו מהשירות הפריגטות ושולות המוקשים הישנות מתקופת המלחמה הקרה.
במחצית הראשונה של העשור הראשון של המאה ה-21 צומצם מספר היחידות של הצי וכלי שיט נוספים כמו סירות הטורפדו הוצאו מהשירות.
במחצית השנייה של העשור צומצמו עוד יותר ממדי הצי והבולטים ביותר מבין סוגי כל השיט שהוצאו מהשירות היה צי הצוללות שהתקיים במשך 95 שנים ופורק מתוך כוונה לא להקימו יותר.
מחמש פלגות בתחילת שנות התשעים נותרו בשנת 2006 שתי פלגות בלבד.
מאז 2017 טורבן מיקלסן מכהן בצפקיד מפקד הצי.
הגורם שמפקד על הצי המלכותי הדני היא האדמירליות (Søværnets Operative Kommando) שבראשו עומד מפקד הצי בדרגת אדמירל משנה.
כיום מחולק הצי לשתי פלגות:
פלגה 1 – מפקדתה ממוקמת בפרדריקסהבן (Frederikshavn) ותפקידה העיקרי הוא ההגנה על המים הטריטוריאליים של דנמרק, איי פארו וגרינלנד.
משימות נוספות הן: סיור, חיפוש והצלה, הפעלת שוברות קרח, טיפול ומניעת זיהום נפט.
בין השאר השתתפו כוחות של הפלגה בפעולות השיקום הסביבתי לאחר אירוע דליפת הנפט מהספינה היוונית "פרסטיג'" (Prestige) בשנת 2002 ובביצוע משימות העברת משלוחי מזון לקרן אפריקה
פלגה 2 – מפקדתה ממוקמת בקורסור (Korsør) והיא מתמחה בביצוע משימות בינלאומיות.
היא משתתפת בפעולות משולבות עם ציים זרים, כמו: משימות הגנה משותפות, מבצעי סיוע במקרי אסון ומשימות פינוי לא-קרביות שונות.
יחידת סיוע ותחזוקה לוגיסטית לבסיסים.
יחידת הסיור הארקטי – מבצעת משימות סיור במימי גרינלנד
כוח המשימה הדני – מבצע משימות סיוע, תמיכה והדרכה לחילות ים ברחבי העולם בזמני שלום ומלחמה.
בית הספר להכשרה בסיסית ולהכשרת מפקדים זוטרים
האקדמיה הימית – להכשרת קצינים
בית הספר להפעלת כלי נשק
בית הספר הימי לבקרת נזקים
בשנים האחרונות השתתף הצי המלכותי הדני במשימות הבאות:
מבצע ניקוי דליפת הנפט מהמכלית פרסטיג' (נובמבר 2002 – מרץ 2003)
כוח הכוננות הימי של נאט"ו (2007)
תוכנית המזון הבינלאומית בקרן אפריקה (2008)
כוח המשימה המשולב 150 למלחמה בטרור (2008)
מבצע שליית מוקשים בינלאומי (2009)
כוח המשימה המשולב 151 למלחמה ב שוד הימי לחופי סומליה (2009)
כוח הכוננות הימי של נאט"ו (2010)
מבצע מגן האוקיינוס – למלחמה בשוד הימי (2011-2012)
כוח המשימה המשולב 150 למלחמה בטרור (2012)
כיום מפעיל הצי המלכותי הדני את כלי השיט הבאים:
טייסת 723 של חיל האוויר המלכותי הדני מפעילה עבור הצי 7 מסוקי וסטלנד לינקס (Westland Lynx) שפועלים על סיפוני הספינות במשימות השונות.
הצי העשירי של ארצות הברית הוא יחידה בצי ארצות הברית המשמשת ככוח המודיעין ופיקוד הסייבר של הצי ומשרתת את פיקוד הסייבר של ארצות הברית.
הצי הוקם במאי 1943 במטרה להתמודד עם צוללות הצי הגרמני במערכה באוקיינוס האטלנטי.
הצי היה תחת פיקודו הישיר של אדמירל הצי ארנסט קינג.
בתחילת 2010 הוקם הצי מחדש כפיקוד הסייבר של צי ארצות הברית.
כוח משימה 1010 - פיקוד לוחמת הרשת של הצי
כוח משימה 1020 - פיקוד הגנת הסייבר של הצי
כוח משימה 1030 - פיקוד מבצעי המודיעין של הצי