tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
חברי הקבוצה מוצאים אותה, ובעזרת אבן חן הנושאת את תודעתה, משחררים אותה משליטתו של אביה.
היא מותירה לכל אחד מהם קמע המאפשר לנקות את גופה מכל השפעה שלילית.
לאחר מכן, ג'ריקו מופיע כשהוא שוכן בגופו של מאץ', כפיל של סופרבוי, ומבקש תחילה את עזרתם אך עד מהרה פונה נגדם.
נייטווינג עוזב את הקבוצה לטובת אחריותו החדשה בגות'אם סיטי.
באירועי "היום הבהיר ביותר", סייבורג, דונה טרוי וסטארפייר עוזבים את הקבוצה לטובת ליגת הצדק, ודת'סטרוק משתלט על קבוצת הטיטאנים יחד עם המקועקע וחברת הטיטאנים לשעבר צ'שייר.
מצטרפים אליהם סינדר - גיבורת-על אדמונית שיער המסוגלת לשלוט באש, אוסיריס - בעל כוחותיו של קפטן מארוול, שהוחזר לחיים לאחר אירועי הלילה האפל ביותר, וארסנל, זהותו החדשה של החץ האדום.
הקבוצה נשכרת לרצוח את ריאן צ'וי, אטום השלישי, ולאחר מכן את לקס לות'ר בעקבות אירועי "מלחמת הסופרמנים", אך משימתם האחרונה התגלתה כמזימה לחשוף את זהותו של מתנקש נוסף.
בין השנים 2003–2006 שודרה ברשת Cartoon Network תוכנית המצוירת "הטיטאנים" המבוססת על הקבוצה.
החל מאפריל 2013 משודרת תוכנית המצוירת הקומית "כוח הטיטאנים" המבוססת על הקבוצה.
בישראל משודרת הסדרה בדיבוב לעברית מינואר 2015.
החל משנת 2017 משודרת סדרת הלייב אקשן "טיטאנים" (4 עונות עד כה) ברשת הסטרימינג נטפליקס.
ב-2018 יצא לאקרנים סרט הקולנוע המצויר הקומי "כוח הטיטאנים!
חיים בסרט" מבוסס על הקבוצה בגרסת התוכנית המצוירת הקומית "כוח הטיטאנים".
Teen Titans Vol.6 (דצמבר 2016-ינואר 2021, 47 חוברות, 4 חוברות ספיישל ו-2 שנתיות)
Teen Titans Vol.5 (ספטמבר 2014-נובמבר 2016, 24 חוברות, חוברת ספיישל ו-2 שנתיות)
Teen Titans Vol.3 (ספטמבר 2003-אוקטובר 2011, 100 חוברות, 5 חוברות ספיישל ו-2 שנתיות)
Teen Titans Vol.2 (אוקטובר 1996-ספטמבר 1998, 24 חוברות, 5 חוברות ספיישל ו-1 שנתית)
הטיהור הוא סרט אימה ואקשן אמריקאי משנת 2013 שכתב וביים ג'יימס דה מונקו, ומככבים בו אית'ן הוק ולנה הידי.
לסרט נעשו ארבעה סרטי המשך בשנת 2014 (הטיהור 2: לשרוד את הלילה), בשנת 2016 (הטיהור 3: שנת בחירות), בשנת 2018 יצא הפריקוול של הטרילוגיה, הטיהור הראשון ובשנת 2021 יצא הסרט החמישי בסדרה (הטיהור לנצח)
כמו כן, כל פעילות פלילית (כולל רצח, גנבה ואונס) מוכרזת כחוקית.
מטרתו של "הטיהור" היא למנוע מהתושבים לעבור על החוק ביום-יום על ידי מתן אפשרות לשחרר את כל הזעם והפראיות בפרק זמן מצומצם ("לשחרר את החיה").
ההרג הרב המאפיין את ליל הטיהור תורם גם לשליטה בגידול האוכלוסייה.
לטענת המתנגדים למועד זה, הטיהור נועד כדי לאפשר לתושבים לרצוח את העניים שאין בידם האמצעים להגן על עצמם כדי שלא יהוו עוד עול על המדינה.
הסרט עוקב אחר משפחה המנסה לשרוד את ליל הטיהור (שנערך בין ה-21 במרץ ל-22 במרץ) של שנת 2022 בביתם המבוצר.
אמצעי המיגון שמצפים את הבית הותקנו במיוחד לקראת ליל הטיהור, בידי החברה בה עובד ג'יימס, אב המשפחה.
לפני אבטחת הדלתות נכנס הנרי, החבר של זואי, הבת הבכורה.
הנרי מאס ביחס הרע שקיבל מאבי-חברתו, ויורה לכיוון ג'יימס.
הנרי מחטיא, וג'יימס מתגונן בהשבת אש והורג את הנרי.
הבן הצעיר, צ'ארלי, אפשר לאדם נוסף להיכנס, בניגוד לדרישותיו של ג'יימס.
האורח הזר, שנראה כי כבר נפצע מאירועי הטיהור שהשתוללו בעיר, מתחבא בפנים.
פליט זה בסכנה מכיוון שהוא מהווה קורבן נוח לרצח ברחוב, עקב היותו אדם שחור ומחוסר בית.
חבורת צעירים חמושים מקיפה את הבית ודורשת באיומים מהמשפחה להוציא את הפליט, כדי שזה יהיה קורבנם הטקסי.
החבורה משיגה אמצעי פריצה חזקים במיוחד כדי לחדור את אמצעי המיגון המקצועיים של בית זה.
המשפחה מקבלת זמן מוקצב למילוי הדרישה, שבמהלכו אב המשפחה מתלבט: הדרך הקלה, שליחת הפליט שבביתם; או הדרך שנראתה לו צודקת, והיא להתנגד לצעירים, מה שמסכן את כל המשפחה, בנוסף לפליט.
לאורך הסרט מוצגת תמימות דעים מוחלטת בנוגע לצדקת דרך הטיהור, על אף מחירה הגבוה.
רק בסוף הסרט, בקטעי רדיו שמושמעים לתוך כתוביות הקרדיט, המשפט האחרון מציג דעה נגד אירועי הלילה הזה.
הטיהור הוא מחזה פרי עטה של הלן אדמונדסון שהועלה לראשונה בשנת 1993.
המחזה מתרחש בתקופת הטרנספר שאוליבר קרומוול ביצע באירלנד.
הפרלמנט האנגלי הדיח את המלך צ'ארלס הראשון שניסה לכפות על אנגליה שלטון אבסולוטי, מתחוללת מלחמת אזרחים, כוחותיו של המלך מובסים והוא מוצא להורג.
באירלנד מתרחשת מרידה כנגד האנגלים מצד האירים הקתולים שתמכו במלך נגד אנגליה הפרוטסטנטית שבשליטת הפרלמנט, אוליבר קרומוול, מנהיג הרפובליקה האנגלית יוצא למגר את המרידה.
הוא מנצח את האירים, טובח בהם, אבל משהמרידה ממשיכה, הוא מפקיע את אדמותיהם של האיכרים האיריים ומעניק אותה לחייליו.
הוא עורך טיהור אתני (טרנספר) בתושבים המקומיים - את חלקם הוא מגלה לקונוט - חבל ארץ אירי צחיח וחלק אחר הוא שולח למשרתים בשירות המושבות האנגליות בעולם החדש.
גיבורת המחזה היא מדלן או'הרט האירית, הנישאת לאציל האנגלי רוברט פרסטון והם חיים באחוזתם עם ילדם ראלף (שנולד סמוך לתחילת המחזה).
רוברט מסייע בסתר לשלטונות האנגליים שכבשו את אירלנד והם שבעי רצון ממנו.
שכניהם, סולומון וסוזנה וינטר, מקבלים צו גירוש לחבל הארץ הצחיח קונוט, בדומה לרבים מתושבי אירלנד.
באחד הימים תופשים חיילים אנגלים את קיליין פרל, משרתתה של מדלן וחברתה מילדות, אוסרים אותה ומגרשים אותה.
מדלן מגיעה למשרדו של סר צ'רלז סטרמן הנציב האנגלי, ודורשת ממנו שישחרר את קיליין.
הוא מסרב ומוציא צו גירוש לקונוט כנגדה ונגד בעלה וילדם.
רוברט מגיע למשרדו של סטרמן ודורש ממנו שיסלח לאשתו, אבל סטרמן מסרב.
מדלן יוצאת למסע ארוך, מחפשת אחרי קיליין, מוצאת אותה כאסירה על ספינה שעומדת להפליג, אבל אף על פי שהיא מצליחה לשחד את החייל השומר על האסירות באוניה, היא אינה מצליחה לשכנע את קיליין שתחזור איתה.
היא שבה לביתה ובמשך חצי השנה הבאה יחסיה עם בעלה מידרדרים וחל ביניהם נתק.
כשמגיע יום הערעור של רוברט על עונשו, הוא מספר שיחסיו עם אשתו התערערו, הוא מעוניין להיפרד ממנה ומבקש מהשופט שישאירו לו את אחוזתו ואת בנו ולא יגרשו אותו.
סוזנה שנכחה בערעור ממהרת לביתה של מדלן, אומרת לה שחייליו של סטרמן באים לאסור אותה ומכינה לה סוסים כדי שתברח.
מדלן בורחת, מתחבאת ביער ונסה ביחד עם אירים נוספים מהאנגלים הרודפים אחריהם.
רוברט בעלה מחפש אחריה, בשביל להשיב לו את בנו.
הוא מוצא אותה והיא מספרת לו שבנו נפטר מקדחת.
האנשים החמושים עמם הוא בא יורים בה.
הלן אדמונדסן, הטיהור, עברית: אברהם עוז, רמת גן: בית צבי - בית הספר הגבוה לאומנויות הבמה, 2004.
תיאטרון חיפה, הוצג בשם "מדלן", הצגת בכורה: 2003
יוצרים: תרגום - אברהם עוז, בימוי - סיני פתר, תפאורה - מושיק יוסיפוב, תלבושות - גילה להט, תאורה - יחיאל אורגל, עריכה מוזיקלית - שוש רייזמן, תנועה - אביבה הבר.
המשתתפים: קיליין - נדיה קוצ'ר, פירס - נורמן עיסא, סולומון - רוברטו פולק, סוזנה - אמירה פולן, רוברט - ג'וליאנו מר, מדלן - קרן צור, סטרמן - אלכס פלג, נציב/ מלח/ שופט - גל הויברגר, חיל/ מלח - ולדי שבצ'וק.
בשפות טבעיות, הטיה (או נטייה) היא שינוי קל בכתיב ובהגייה של מילה, שמשנה מעט גם את המשמעות שלה ונעשית על פי חוקי הדקדוק.
לדוגמה, את שם העצם "מכתב", ניתן להטות ל"מכתבים" כדי לשנות את המספר הדקדוקי שלו מיחיד לרבים, או להטות אותו ל"מכתבִי", כדי להביע את השייכות שלו לדובר.
קיימים שני סוגי קצה של הטיה, כאשר הרבה מההטיות ניתן לראות כנמצאות בין שני סוגי קצה אלו.
הסוג הראשון הוא הטיה דקדוקית והסוג השני הוא גזירה:
הטיה דקדוקית של מילת בסיס, בסך הכול מתאימה את המורפולוגיה של צורן הבסיס לתפקידו התחבירי במשפט.
היא לא יוצרת מילים, שיכולות לקבל מונחים חדשים במילון.
לדוגמה כל אחד מצמדי המילים "שולחני" ו"שולחנך", "הלכתי" ו"אלך" או "צילם" ו"צולם", יגדרו במילון בעזרת ערך בודד.
הטיה דקדוקית גם יוצרת צורן, שמשמעותו ברורה באופן אוטומטי, לדובר השפה, שנתקל בו בפעם הראשונה.
גזירה יוצרת משמעויות חדשות למילים.
לדוגמה, לכל מילה מלצמדי המילים, "צילם" ו"מצלמה", "לבנה" ו"מלבן", "ביכר" ו"בכור", "חם" ו"חמין", "אדום" ו"אדמת" או "אבד" ו"התאבד", כן יהיו, או כן יוכלו להיות במילון ערכים נפרדים.
הם גם יתורגמו לערכים שונים במילונים דו לשוניים.
הבנת משמעות המושג, שנוצר בגזירה היא פחות אוטומטית מהבנת מושג שנוצר בהטיה דקדוקית גרידא.
אולם, עדיין, חוקי הגזירה יעזרו לדובר השפה להבין את משמעותו של מושג גזור בעזרת ניסיונו בגזירות דומות.
דובר השפה, שמכיר את הצמד "תקליט" – "תקליטיה" יוכל לנחש, שהמושג 'רס"פיה' הוא מקום כל שהוא, שקשור למשהו או מישהו, שמכונה 'רס"פ'.
('רס"פיה' היא המחסן של רב הסמל הפלוגתי).
קיומן של ההטיות גזירה מגדיל באופן משמעותי את אוצר המילים של השפות הטבעיות.
לדוגמה, המשפט "עֲבוֹד, לִמְדִי, נַצְלוּ אֶת זְמַנְּכֶם", ייכתב באנגלית, באופן בו אי אפשר לדעת מתי הדובר פונה לגבר, מתי לאישה ומתי לשניהם גם יחד.
לעומת זאת, ההטיות הדקדוקיות מאפשרות בקרת איכות על קליטת המסר הנשמע או הנקרא (אם לקורא או לשומע לא ברור, למשל, אם הופיעה במשפט המילה "אתם" או "אתן", הטיית הפועל שאחרי מילה זו תבהיר את העניין).
ישנן שפות, שבהן יש יותר אפשרויות הטיה של מילים, ביחס לשפות אחרות.
באנגלית, למשל, תארים אינם מקבלים הטיה במספר ובמין (אין הבדל בין "יָפֶה", "יָפָה", "יָפוֹת" ו"יָפִים"), רק בהשוואה (כמו "big", "bigger" ו-"the biggest"), בעוד שבצרפתית הם דווקא כן מקבלים במין ובמספר.
בשפות שמיות, לדוגמה, יש יכולת הטיה רבה יותר מאשר בשפות הודו-אירופיות.
למעשה, בשפות שמיות, כמעט כל אוצר המילים הוא הטיות של שורשים בני שלושה עיצורים.
כך לדוגמה, בעברית, שמות עצם רבים, פעלים רבים וכמה תארים הם הטיות של השורש כ.ת.ב.
פירוט שמות עצם: "מכתב", "מכתבה" (שולחן כתיבה), "כְּתָב" (מערכת הסימנים של השפה), "כתובּה" (חוזה).
פירוט פעלים: לכתוב, להכתיב, להתכתב, לכתב, לשכתב.
פירוט תארים: כָתיב (ניתן לכתיבה), מכותב.
נטייה (או הטיה) של פעלים נקראת נטיית הפועל.
הטיה של הפועל משנה את משמעותו במקצת אך מאפשרת להסתפק עדיין במילה אחת.
הפועל יכול לנטות עבור מאפייניו השונים, דוגמת זמן, אספקט, מודוס, גוף, מין, מספר ועוד.
נטייה (או הטיה) של שמות עצם נקראת נטיית השם.
הטיה של השם משנה את משמעותו במקצת, אך מסגלת את המילה לסביבתה התחבירית או מחדדת את משמעותה לפי צורכי המבע.
השם יכול לנטות עבור מאפייניו השונים, דוגמת יחסה, מין, מספר, סמיכות ועוד.
הנרייטה (הטי) פאוטה (בהולנדית: Henriette (Hetty) Voute ; יוני 1918 – ינואר 1999) הייתה פעילת המחתרת ההולנדית בתקופת מלחמת העולם השנייה וחסידת אומות העולם מהולנד.
פאוטה הייתה סטודנטית לביולוגיה באוניברסיטת אוטרכט ובת למשפחה אנטי-נאצית.
שני אחיה ייסדו עיתון מחתרת אנטי-נאצי בהולנד.
פאוטה הייתה מסתירה ילדים יהודים שהועברו אליה על ידי קבוצת המחתרת של יופ וסטרויל.
בקיץ 1942, כשהחלו הגירושים מאמסטרדם, הוקמה נקודת איסוף לילדים יהודים במעון יום לילדים.
הילדים שהובאו לנקודת איסוף זו הופרדו מהוריהם וגורשו למחנה הריכוז וסטרבורק, משם עמדו להישלח למחנות ההשמדה.
הטי פאוטה, חיסלה סונליין (Gisela Wieberdink-Soehnlein) ופעילי מחתרת אחרים הצליחו להבריח חלק מהילדים ממחנה וסטרבורק בתוך שקי תפוחי אדמה, כדי חלב ושקי כביסה.
לאחר שהצליחו להוציא את הילדים ממחנה הריכוז, העבירו אותם למשפחות הולנדיות שהסתירו אותם.
חלק מהילדים הסתירה פאוטה בבית הוריה.
אף על פי שבתקופה זו, תחת הכיבוש הנאצי, היה המזון בקיצוב, הצליחה פאוטה להשיג מזון עבור הילדים.
החל מנובמבר 1942 הייתה פאוטה ממונה על רישום הילדים המסתתרים בכרטסת, ואת שמות הילדים ומקומות המסתור שבכרטסת ניהלה בקוד, כדי שאם תיחשף, לא יוסגרו הילדים.
בפברואר 1943 נאלצה פאוטה לרדת למסתור עקב סכנת מעצר.
גם במסתור המשיכה פאוטה בפעילות ההצלה.
מאוחר יותר נעצרו פאוטה ווידרבינק-זונליין ונכלאו במחנה הריכוז ראוונסבריק.
בשנת 1988 הכיר יד ושם בהטי פאוטה ובחברתה גיזלה וידרבינק-זונליין כחסידות אומות העולם.
| שם = הטיהור 2: לשרוד את הלילה
| עריכה = טוד E מילר
| שחקנים ראשיים = פרנק גרילוכרמן אג'וגוזאק גילפורדקיילי סנצ'זזואי סול
| שפת הסרט = אנגלית
| תקציב = 9 מיליון דולר
| הכנסות = 112 מיליון דולר
| הופק בידי = ג'ייסון בלאם
| חברה מפיצה = סרטי יוניברסל
| חברת הפקה = פלטינום דיונס בלאמהאוס הפקות
| סוגה = סרט אימה, סרט דיסטופי, סרט פעולה
"הטיהור 2: לשרוד את הלילה" הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 2014 אותו כתב וביים ג'יימס דה מונקו, ובו מככבים פרנק גרילו וקיילי סנצז'.
הטיהור 2 הוא סרט ההמשך של "הטיהור", אך עוסק בדמויות אחרות.
לסרט נעשה המשך בשנת 2016, הטיהור 3: שנת בחירות.
תקציב הפקת הסרט היה 9 מיליון דולר, והוא הכניס בקופות 110 מיליון דולר.
ב־2023, כשנה לאחר הטיהור של 2022 שהוצג בסרט הקודם, זוג בשם שיין ולין נוסעים לבית אחותה של לין בלוס אנג'לס על מנת להעביר בו את ליל הטיהור.
במהלך נסיעתם אוזל לזוג הדלק במכונית וכעת הם נמצאים תחת סכנה שכן עליהם למצוא במהירות מקום מסתור.
בינתיים אל הרחובות יוצא ליאו בארנס, סמל משטרה אשר מעוניין לנקום את מותו של בנו.
בנוסף, אם ובתה אשר נמצאות במנוס מפני כנופיית פורצים חמושים היטב אשר מנסים לתפוס אותם.
חמשת האנשים נפגשים בליל הטיהור ומנסים לשרוד את הלילה.
שם השחקן שם הדמות פרנק גרילו סמל ליאו ברנס כרמן אג'וגו אווה סאנצ'ס זאק גילפורד שיין קיילי סנצ'ז ליז זואי סול קיילי סאנצ'ס ניקולאס גונזאלסקרלוס
את המוזיקה לסרט כתב והלחין המוזיקאי של הסרט הראשון בסדרה, נייתן וייטהד.
הטיול הגדול (מצרפתית: Grand Tour) היה טיול מסורתי שערכו גברים צעירים מהמעמד הגבוה באירופה ברחבי היבשת.
המנהג היה נפוץ החל מתחילת המאה ה-17 ועד לשנות ה-40 של המאה ה-19, שאז החלה להופיע תחבורה מסילתית אפקטיבית באירופה.
הטיול שימש למטרות חינוכיות, והיווה מעיין טקס מעבר.
המנהג היה מזוהה במיוחד עם האצולה הבריטית ובעלי האדמות העשירים, אולם היה נפוץ גם במדינות צפון אירופה הפרוטסטנטיות ביבשת, והחל במחצית השנייה של המאה ה-18 גם בדרום אמריקה ובצפונה.
המטרה העיקרית של הטיול היה בחשיפה של הצעיר למורשת התרבותית של העולם הקלאסי ושל הרנסאנס.
הטיול אפשר חשיפה ליצירות ייחודיות של אמנות, ארכיטקטורה, ומוזיקה, שבימים ההם הייתה הרבה פחות נגישה בלא הגעה פיזית למקום.
הטיול היה נמשך בדרך כלל כמספר חודשים עד למספר שנים.
את הטיול היו עורכים בליווי של מורה או מדריך בעל ידע, אשר היה מכונה "קיקרון" (על שם החכם הרומי קיקרו).
העיר רומא הייתה במשך שנים יעד לעולי רגל, בעיקר במהלך "שנות יובל" קתוליות.
ספרו של תומאס קוריאט Coryat's Crudities, שפורסם בשנת 1611, היווה השפעה ראשונה על מנהג הטיול הגדול.
השפעה נוספת היא הטיול של הארל מארונדל (Earl of Arundel), אשר הגיע לאיטליה ונאפולי, ואותו ערך עם אשתו וילדיו בין השנים 1613–1614. מדריך הטיול שלו היה האדריכל הבריטי המפורסם איניגו ג'ונס, אשר היה רק בתחילת דרכו באותה עת.
בשנת 1648, לאחר הסכמי שלום מינסטר, בין ההולנדים לספרדים, החל המנהג לתפוס יותר תאוצה.
הרעיון לצאת לטייל למטרות סקרנות ולמידה החל להתפתח במהלך המאה ה-17. ספרו של ג'ון לוק משנת 1690, מסה על שכל האדם, עזר לקדם את הטענה שהידע מגיע לאדם מהעולם החיצוני, ומהגירויים החיצוניים של הסביבה אליה הוא חשוף.
לכן, מי שרוצה ללמוד כמה שיותר, צריך לשנות את סביבתו, כדי להיחשף לגירויים חדשים.
הטיול, אם כך, הפך לחיוני בשביל לפתח את החכמה והידע של האדם על העולם.
האתרים והמדינות בהם ביקרו במהלך הטיול השתנו במהלך השנים.
הבריטים לרוב התחילו את המסלול בעיר הנמל דובר, משם הפליגו לאוסטנדה, קאלה או לה הבר ביבשת אירופה.
משם המשיכו בלוויה של מדריך וקבוצת משרתים, לעיתים כשהם רוכשים כרכרה גדולה, אותה יכלו למכור בכל עיר.
לחליפין, המשיכו בטיול בסירה במעלה הסיין עד פריז או במעלה הריין עד בזל, וכך יכלו להגיע עד להרי האלפים.
הטיול כלל לרוב את פריז, שם היו המטיילים שוכרים מדריך הדובר את השפה (שנחשבה לשפת האליטה באירופה במאות ה-17 וה-18), ושם היו יכולים לקחת שיעורים בצרפתית, ריקוד, סייף ורכיבה על סוס.
משם לרוב היו ממשיכים לאזורים העירוניים בשווייץ, לוזאן או ז'נבה, ומשם היו ממשיכים דרך הרי האלפים לצפון איטליה.
שם היו מבקרים בטורינו, לעיתים במילאנו, ולעיתים מספר חודשים בפירנצה, שם היו מבקרים בגלריית אופיצי, ונחשפים לאמנות הרנסאנס הגבוה ולפיסול רומי.
לעיתים היו עושים טיול קצר לפיזה, ומשם ממשיכים לפאדובה, בולוניה וונציה, שנחשבה לאחד משיאי הטיולים בעיני הבריטים.
מוונציה היו ממשיכים המטיילים לרומא, שם ביקרו בהריסות רומא העתיקה, וצפו בציורים, פסלים וארכיטקטורה מהתקופה הנוצרית המוקדמת, הרנסאנס והבארוק ברומא.
היו שהמשיכו לנאפולי ללמוד מוזיקה, ולעיתים היו נוסעים לבקר בהריסות הרומיות בערים פומפיי והרקולנאום.
בתקופות מאוחרות יותר, המטיילים הנועזים יותר, היו לעיתים לוקחים סירה לסיציליה, שם היו מבקרים עתיקות יווניות, או לעיתים אף מפליגים ליוון עצמה.
לרוב נקודת הסיום של הטיול באיטליה הייתה בנאפולי או בפאיסטום.
משם היו ממשיכים המטיילים לאזור דובר הגרמנית של אירופה, שם היו מבקרים באינסברוק, וינה, דרזדן, ברלין, פוטסדאם, ולעיתים היו גם מבלים זמן בלמידה באוניברסיטאות במינכן או בהיידלברג.
משם היו המטיילים נוסעים להולנד או לפלנדריה, ומשם שבים לאנגליה.
בסטטיסטיקה, הטיה או הטיה סטטיסטית היא תכונה של אלגוריתם לאמידה, בו התוחלת של האומד שונה מהתוחלת של הפרמטר הסטטיסטי אותו מבקשים לאמוד.
בשימושים פרקטיים, ההטייה לרוב נגרמת מהעובדה שהמדגם המקרי אינו מייצג את האוכלוסייה.
עם זאת, ברמת התאורטית, ניתן להשתמש באומדים שונים, שההטייה שלהם אינה בהכרח אפס, אפילו אם המדגם מייצג את האוכלוסייה היטב.
בהינתן מודל סטטיסטי ואומד לפרמטר , ההטיה מוגדת כך:
באופן כללי יותר, לכל פונקציה של הפרמטר ואומד , מוגדרת ההטיה:
כאשר היא התוחלת של המשתנה המקרי .
ישנם מספר סוגים של הטיות סטטיסטיות אשר יכולות גם להשתלב אחת בשנייה.
הטיית בחירה היא עיוות בנתוני מחקר הנובע מהטייה בצורת איסוף המידע.
הטיית זיכרון היא הטיה בנתוני מחקר הנובעת מחשיבה סלקטיבית של הנחקרים.
הטיית הנסיין הוא כשל לוגי מסוג שגיאות תצפית, השייך לקבוצת כשלי היקש בו תוצאת ניסוי מושפעת מציפיות ותקוות של מלקטי הנתונים.
הטיגר הלבן הוא סרט מלחמה ופנטזיה רוסי, על פי סיפור בשם "הטנקיסט" מאת איליה בויאשוב, אודות טנקיסט רוסי היוצא עם הטנק שלו למשימת איתור והשמדה של טנק גרמני חדיש הזוכה לכינוי "הטיגר הלבן".
הסרט בוים על ידי קארן שחנזארוב ובכיכובם של אלכסיי ורטקוב, ויטאלי קישצ'נקו, ולארי גרישקו.
הסרט זכה בפרס נשר הזהב בקטגוריות עבודת העריכה הטובה ביותר ועבודת הבימוי הטובה ביותר והיה מועמד לפרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר בשנת 2013.
שנת 1943. בעיצומה של מלחמת העולם השנייה, טנקיסט רוסי הסובל מאמנזיה והלום קרב, נשלח למשימת איתור והשמדה של טנק גרמני חדיש ומאיים שזכה לכינוי "הטיגר הלבן".
הטנקיסט נמצא על ידי חיילי הצבא האדום ב־T34 כשהוא מלא כוויות ב-90% מגופו.
הוא לא יכול לזכור את זהותו.
הוא מקבל את השם איוואן נדיינוב (מהמילה הרוסית найденный, "נמצא").
לאחר שבאורח פלא הוא נרפא מכוויותיו, מפקדיו מחזירים אותו לחזית להוביל טנק T-34/85 משופר, כשמפקדו מאמין כי הוא חמוש בכוח-על חשוב במיוחד: היכולת לתקשר עם אלוהי הטנקים.
נדיינוב מכין מארב לטנק גרמני פלאי המכונה "הטיגר הלבן", שמגיח משום מקום, יורה בקצב אדיר ונעלם ללא עקבות באזור ביצות.
במארב, ביחד עם טנק נוסף המשמש פיתיון, מגיע הטיגר הלבן ופוגע בשני הטנקים כשהוא נעלם בביצה ללא סימן.
בקרב הבא הטיגר הלבן מגיח ומשמיד המוני טנקים רוסיים, כשרק נדיינוב נותר לרדוף אחריו.
המרדף מסתיים כשהטיגר נפגע, אך קנה התותח של הטנק הרודף מתפוצץ, ושוב נעלם הטיגר הלבן.
נדיינוב מאמין שבטנק הפלאי אין צוות, והוא נלחם בעצמו, והוא מאמין שהוא עצמו חזר לחיים, כשיש לו את היכולת לשמוע את מסריו של הטנק שלו ולכן הוא חסין.
בשנת 1945, לאחר כיבוש ברלין וכניעת הגרמנים, נותר נדיינוב עם הטנק שלו כשהוא לא מתכוון להשתחרר ולחזור לאזרחות עד שלא יחסל סופית את הטיגר הלבן, גם אם זה ייקח עשרים, חמישים או מאה שנה, ומיד נעלם אף הוא עם הטנק שלו.
בסצנה האחרונה של ארוחת ערב במשרד חשוך, אדולף היטלר מציג את דעתו בפני זר מסתורי על המלחמה:
"גרמניה תחשב המקור הבלעדי בעולם לרוע האנושות, כגיהנום של פירומניאקים.
פשוט מצאנו את האומץ להבין מה הפנטזיה של אירופה.
מה שאתם חושבים אנחנו עושים.
תחילה הכאב, אבל אחר כך הגוף נרפא.
האם אנו לא מיישמים את החלום הסודי של כל גילדה אירופאית?
האם לא הגשמנו את החלום הנסתר של כל אזרח אירופי?
הם תמיד לא אהבו את היהודים!
כל חייהם הם פחדו מהמדינה הקודרת הזו במזרח, רוסיה.
אמרתי: רק בואו נפתור את שתי הבעיות האלו, נפתור אותן אחת ולתמיד ...
האנושות הפכה להיות מה שהיא בזכות המאבק!
הלחימה היא פרשה טבעית, ארצית.
היא קיימת תמיד ובכל מקום.
למאבק אין התחלה או סוף.
"הטיהור 3: שנת בחירות" הוא סרט פעולה-אימה אמריקאי שכתב וביים ג'יימס דה מונקו ויצא בשנת 2016 בסרט מככבים פרנק גרילו, אליזבת מיטשל ומיקלטי ויליאמסון.
הסרט הוא השלישי בסדרת סרטי The Purge (הראשון היה "הטיהור" שיצא ב-2013 והשני היה "הטיהור 2: לשרוד את הלילה" שיצא ב-2014).
הסרט הוקרן לראשונה ב -1 ביולי 2016, וקבל ביקורות מעורבות.
הסרט גרף מעל 118 מיליון דולרים, ובכך הפך לסרט המרוויח ביותר בסדרת The Purge עד כה.
ב-4 ביולי 2018 הושק הסרט הרביעי בסדרה בשם "הטיהור הראשון".
הסרט מתחיל בליל הטיהור של 2022, במקביל לאירועים של הסרט הראשון.
אדם העוטה מסכה על פניו מחזיק את משפחת רואן כבני ערובה.
הוא מחליט לשחק איתם משחק שנקרא "הבחירה של אמא" במהלכו הוא כופה על אם המשפחה לבחור מי מבין בני המשפחה יחיו.
כאשר האם מסרבת המטהר רוצח את כל בני המשפחה חוץ מצ'ארלי, הבת הצעירה.
שמונה עשרה שנים מאוחר יותר (2040) רואן (משוחקת מפה ואילך על ידי אליזבת מיטשל) מופיעה כסנטורית עצמאית שמתמודדת לנשיאות ארצות הברית בבחירות באותה שנה מול מועמד ה־NFFA אדוויג אוונס (קייל סקור) במטרה לבטל את הטיהור.
כדי להבטיח את ניצחונם, ה־NFFA מבטלים את ההגנה שהחוק העניק לעובדי ממשל בכירים (בהם סנטורים) מפגיעה במהלך הטיהור כדי שעובדיהם ובעלי בריתם יוכלו לרצוח את רואן.
כתוצאה מכך נאלץ שומר ראשה של רואן, ליאו בארנס (פרנק גרילו), סמל משטרה לשעבר שבסרט הקודם ניסה לרצוח אדם שדרס את בנו למוות אך ריחם עליו ברגע האחרון, להציב אבטחה כבדה על המטה שלה.
לאחר זמן קצר נאלצים רואן, בארנס, דיקסון והעובד שלו מרקו (ג'וזף סוריה) לברוח באמבולנס של לייני רוקר (בטי גבריאל), בחורה אשר מתנדבת לתת שירות רפואי באופן עצמאי כשכל בתי החולים משותקים במהלך "הטיהור", לבית חולים מאולתר שנמצא תחת שלטון של מיליצית מתנגדי הטיהור בהנהגת דוויין בישופ (אדווין הודג').
במהלך הסרט, רואן נרדפת על ידי מיליציית עליונות לבנה בהנהגת ארל דנזינגר (טרי סרפיקו) שעובדת בשביל ממשלת ה־NFFA.
שם השחקן שם הדמות פרנק גרילו ליאו ברנס אליזבת מיטשל הסנטורית צ'ארלי רואן כריסטי קוקו צ'ארלי רואן בצעירותה מיקלטי ויליאמסון ג'ון דיקסון ג'וזף סוריה מרקו קייל סקור אדוויג אוונס אדווין הודג' דוויין בישופ בטי גבריאל לני רוקרטרי סרפיקו ארל דנזינגר כריסטופר ג'יימס בייקר הרמון
הטיגריס הלבן הוא ספר הביכורים של הסופר ההודי ארווינד אדיגה, זוכה פרס מאן בוקר לשנת 2008. הספר עוקב אחר קורותיו של בלראם הלאווי, ילד מכפר עני בצפון הודו, שמצליח לצאת ממעגל העוני במחיר כבד.
הספר זכה להצלחה רבה, ובין היתר היה ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס במשך 24 שבועות אדיגה, שבעת הזכייה היה בן 33, הפך לזוכה השני הכי צעיר בפרס ולזוכה הרביעי בלבד שזכה בפרס עבור יצירת הביכורים שלו.
הספר מנסה, לפי אדיגה, לתת זרקור ל"חשכה", החלק הנסתר של הודו הענייה, הכפרית שלא זוכה לתשומת הלב של המערב, דרך עיניים של מי שמייצג אותה ללא סנטימנטים או בושה.
הטיהור הראשון הוא סרט פעולה-אימה אמריקאי שביים ג'רארד מקמאווי.
הסרט הוא הרביעי בסדרת סרטי "הטיהור" (הראשון היה "הטיהור" שיצא בשנת 2013, השני היה "הטיהור 2: לשרוד את הלילה" שיצא בשנת 2014 והשלישי היה "הטיהור 3: שנת בחירות" שיצא בשנת 2016) ומהווה פריקוול לטרילוגית סרטי הטיהור.
הסרט הוקרן לראשונה בארצות הברית ב-4 ביולי 2018, ובישראל ב-26 ביולי 2018.
כדי להוריד את אחוזי הפשע בשאר השנה, אנשי מפלגת האבות המייסדים החדשים של אמריקה בוחנים ניסוי חברתי חדש שישחרר את כל התוקפנות פעם אחת בשנה: "הטיהור"– לילה אחד שבו כל הפשעים מותרים והחוקים אינם תקפים.
תושבי סטטן איילנד בארצות הברית נבחרים להיות הראשונים להשתתף בטיהור, אך לאחר שהניסוי כמעט נכשל, מתגלים במהלך הלילה סודות שעשויים לסכן את הניסוי ואת ארצות הברית כולה.
שם השחקן שם הדמות אילן נואל דמיטרי לקס סקוט דייוויס ניה ג'ויבן ווייד ישעיהו לונה לורן ולז לואיזה מריסה טומיי דוקטור מאי מלוני דיאז חואני פאץ' דארה ארלו סביאןאדלייד קייןזואי סנדין
הקרנת הבכורה של הסרט בארצות הברית הייתה ב-4 ביולי 2018, ובישראל ב-26 ביולי 2018.
אבחון רפואי מוטה מגדרית הוא תובנה סוציולוגית הגורסת כי אבחון רפואי והערכה פסיכולוגית עלולים להיות מושפעים ממין או מגדר המאובחן.
מספר מחקרים מצאו ראיות לאבחנה מבדלת במטופלים עם תלונות דומות אך ממינים שונים.
התופעה עשויה להשפיע על אבחון פיזי.
נשים, במידה רבה יותר מגברים, עלולות לקבל אבחנות בדבר מחלה פסיכוסומטית על פני מחלה פיזיולוגית, למרות הצגת תסמינים דומים.
לנשים לעיתים יש קושי לקבל יחס רציני מרופאים, כאשר הן סובלות מתחלואה ללא הסבר רפואי מוכר, ומדווחות על קושי בקבלת טיפול רפואי הולם, כיוון שרופאים שוב ושוב מאבחנים את תלונותיהן הגופניות כקשורות לבעיות נפשיות.
ישנו הבדל מובהק בין מגדר לבין מין במובן הרפואי.
מגדר הוא הבניה חברתית העוסקת במהות הנשיות והגבריות, ואילו המין הוא ההגדרה הביולוגית המגדירה את הדיכוטומיה של זכר ונקבה.
כאשר מתבצע אבחון רפואי, אורח החיים ומעמד חברתי לעיתים קרובות נלקחים בחשבון, ולכן האבחנה בין מין ומגדר חשובה גם היא בהקשר זה.
כיום, לאור התפתחות אסכולת הרפואה מודעת מין ומגדר אחת הביקורות המרכזיות על עולם הרפואה היא על כך שמרבית גוף הידע הרפואי הקיים מתבסס על מחקרים וניסויים רפואיים שנעשו על זכרים בלבד, ובכך נוצרו פערי ידע והתעלמות מבעיות הקשורות בבריאות נשים.
נושא זה כשלעצמו עורר מחלוקות רבות, והציב שאלה מהותית על הסטנדרט הרפואי של זמננו.
ההטייה המגדרית נראתה גם במימון מחקרים רפואיים שהתמקדו במחלות המשפיעות על נשים יותר מאשר על גברים.
גם בתחום הפסיכיאטריה קיימות דוגמאות של הטיה מגדרית.
החוקרת קטרינה המברג מציינת דוגמה להטיה דווקא לרעת הגברים, כאשר פסיכיאטרים היו מאבחנים נשים רבות עם דיכאון, שאבחנתו נבנתה על בסיס התסמינים שהציגו נשים.
השדה הפסיכיאטרי הניח כי נשים נוטות יותר לדיכאון מאשר גברים כיוון שמרבית המטופלים שנכללו במחקרים היו נשים.
הגברים שנבדקו הציגו תסמינים פסיכיאטרים שונים לדיכאון, אובחנו בהתמכרות לסמים או לאלכוהול, ונפסלו מהמחקר.
כיום, בעקבות תובנות מודעות-מגדר, ברור ששיעורי התחלואה בדיכאון דומים בין גברים ונשים, אך סוג התסמינים נוטה לשוני בין המגדרים.
בשנת 1993, הקונגרס האמריקני העביר חוק בשם "שוויון בבריאות נשים".
חוק זה אפשר ועודד את שיתופן של נשים במחקרים וניסויים רפואיים על מנת לבחון את ההבדלים המגדריים.
לפני חוק זה, במחקרים רבים לא הורשתה השתתפותן של נשים בשל חשש לפגיעה בפוריותן.
כמו כן, לא התקיים שום מחקר על בעיות פוריות, סרטן השד, וסרטן השחלות למשל, תחומים חיוניים לבריאות נשים.
חוקרים מסוימים סוברים כי הנחות לגבי מאפיינים התנהגותיים תלויי-מגדר עלולים להוביל למערכת אבחון מוטה.
סוגיית ההטיה המגדרית בקריטריונים לאבחנת הפרעות אישיות במדריך לאבחון וסטטיסטיקה של הפרעות נפשיות (DSM), ניצבה בליבת מחלוקות עמוקות בקרב אנשי המקצוע.
המהדורה הרביעית של ה-DSM, המהווה את מקור הידע והאבחון המרכזי בשדה הפסיכולוגיה, אינו כולל שום התייחסות מפורשת בנוגע להטיה מגדרית בקשר לעשר הפרעות האישיות המנויות בו, אך הוא כן קובע כי שש הפרעות אישיות (אנטיסוציאלית, נרקיסיסטית, אובססיבית-קומפולסיבית, פרנואידית, סכיזוטיפלית וסכיזואידית) נמצאות תדיר יותר בקרב גברים.
שלוש הפרעות אישיות אחרות (גבולית, היסטריונית, תלותית) שכיחים יותר בקרב נשים.
הפרעת האישיות הנמנעת שכיחה במידה דומה אצל גברים ונשים.
יש דרכים רבות לפרש את הבדלי השכיחות של הפרעות אלה כפונקציה של מגדר.
מבקרים מסוימים טוענים כי ההבדלים הם תוצר של הטיה מגדרית, או במילים אחרות, כי הקריטריונים של הפרעות אישיות השכיחות יותר בקרב נשים מניחים באופן מוטה כי מאפיינים סטריאוטיפים נשיים הם פתולוגיים.
מחקר שבחן באופן ביקורתי את הימצאותן של הטיות מגדריות באבחון הפרעות אישיות, לא הגיעו למסקנה כלשהי לגבי קריטריונים מוטים מגדרית בהפרעת אישיות גבולית, היסטריונית ותלותית.
אך ייתכן שישנם מקורות אחרים של הטיה הקשורים להערכה והטיה קלינית ביחס להפרעות אלה.
תכליתו המקורית של ה-DSM–IV הייתה לספק סיווג מדויק של פסיכופתולוגיה, ולא לפתח מערכת אבחון אשר תאבחן באופן "דמוקרטי", נשים וגברים באותה דרגת היארעות של הפרעות אישיות.
עם זאת, אם הקריטריונים נועדו לשרת כאינדיקטורים להפרעות עבור גברים ונשים כאחד, יהיה חשוב לבחון שההשלכות של קריטריונים אלה על פגיעה בתפקוד דומות עבור שני המגדרים.
אמנם, מתקבל על הדעת כי ישנם ביטויים תלויי-מין או מגדר בהפרעות אלה, אך נראה כי הקריטריונים ב- DSM–IV פועלים באופן שונה מהותית עבור נשים וגברים, ועלולים באופן סיסטמטי לבצע החלאת-יתר (פתולוגיזציית-יתר) או ייצוג בחסר של מחלות נפש בקרב מגדר מסוים.
המחקר הנוכחי מוגבל בכך שהוא בוחן רק ארבע הפרעות אישיות, וחסרות בו אבחנות נוספות שגם הן שנויות במחלוקת בתחום ההטייה המגדרית (כגון הפרעת אישיות היסטריונית ותלותית), אך המחקר כן מציע מתודולוגיה מנומקת לבחינת אפשרות זו בהמשך.
בנוסף, הוא מספק בחינה של מדגם קליני גדול יחסית.
בחינה נוספת ואימות על המגדרים השונים עבור הפרעות אלה יהיה חשוב כיוון של מחקר עתידי.
מחקר מ-2012 בחן הקשרים תלויי מין בין קוגניציות טראומה, תשוקה לאלכוהול והשלכות של צריכת אלכוהול אצל אנשים עם אבחון כפול של PTSD ותלות באלכוהול (AD).
המשתתפים נכנסו למחקר טיפולי בשל PTSD ותלות באלכוהול; הבדלים מגדריים נבחנו תוך ביקורת על חומרת ה-PTSD.
התוצאות הראו כי קוגניציות שליליות על העצמי היו קשורות באופן מובהק לתשוקה לאלכוהול אצל גברים אבל לא אצל נשים, ושהשלכות בין-אישיות של תלות באלכוהול קשורות באופן מובהק לאשמה-עצמית אצל נשים אבל לא אצל גברים.
ממצאים אלה מעידים שעבור אנשים עם תחלואה משולבת של PTSD ותלות באלכוהול, התערבויות פסיכותרפויתיות המתמקדות בהפחתת הקוגניציות הקשורות בטראומה, עשויות להפחית את התשוקה לאלכוהול בקרב גברים ואת הפגיעה ביחסים בינאישיים בקרב נשים.
הטיה מערכתית היא תחדיש המשמש לתיאור דעה קדומה שהיא אנדמית או טבועה במערכות אנושיות.
הבעיה המקבילה במערכות לא אנושיות (כגון מכשירי מדידה או מודלים מתמטיים המשמשים למדידת כמויות פיזיות) נקראת שגיאה מערכתית.
ניתן להתייחס, למשל, להטיה מערכתית במוסד מסוים, בפיחות התרומות של נשים או מיעוטים אתניים.
לדוגמה, תחרויות מוזיקה בהן זוכים תמיד רק גברים לבנים, חשופות כנראה להטיה מערכתית, אם אין סיבה מובנית לכך שדווקא גברים לבנים יהיו תמיד המוזיקאים הטובים ביותר.
הטיה זו יכולה להיות מכוונת מצד המשתתפים, או להתקיים באופן בלתי מודע.
לקיומה המתמשך של תופעה זו עשויה לתרום העובדה שהשופטים בתחרות המוזיקלית כוללים רק זמרים גברים שזכו בתחרויות הקודמות.
ייתכן שבנוסף לבחינת המיומנות הווקליות ומיומנויות הנגינה של המשתתפים בתחרות, לשופטים תהיה נטייה לבחור באנשים עימם הם חולקים ערכים משותפים - הן מבחינת מוזיקה והן בתחומים אחרים, ושכתוצאה מכך בסופו של דבר ייבחרו לרוב או תמיד מוזיקאים זכרים לבנים.
במקרה הזה, ההטיה יכולה לנבוע משמירה מודעת או לא-מודעת על האינטרסים של המגדר והאינטרסים של הקבוצה האתנית, או פשוט תנבע מכך שהרכב השופטים אינו מגוון.
כך או כך, בחינת איכות המוזיקאים ויכולות השירה שלהם תהיה מוטה.
מאחר שהטיות קוגניטיביות טבועות בחוויות, בנאמנויות, ובקשרים של אנשים בחיי היום-יום, אי אפשר לשים להן סוף, אף על פי כן, כן ניתן לשפר את המודעות לקיומן של הטיות מערכתיות, ובכך לעודד אימוץ מנגנונים שיסייעו לפצות על קיומן.
הטי גרין (נולדה בשם הנרייטה הולנד רובינסון; 21 בנובמבר 1834 - 3 ביולי 1916), שכונתה "המכשפה מוול סטריט", הייתה אשת עסקים אמריקאית ומשקיעת הון.
בתקופת הזהב כינוייה היה "האישה העשירה ביותר באמריקה".
היא נודעה בעושרה וכונתה על ידי ספר השיאים של גינס כ"קמצנית הגדולה ביותר".
היא צברה הון בתור משקיעה, בזמן שרוב המשקיעים בימים אלו היו גברים.
לאחר מותה, הצהיר הניו יורק טיימס כי "העובדה שגברת גרין הייתה אישה, היא שהפכה את הקריירה שלה לנושא של סקרנות, פרשנות ותדהמה אין סופית."
הנרייטה ("הטי") הולנד רובינסון נולדה בשנת 1834 בניו בדפורד, מסצ'וסטס.
בתם של אדוארד מוט רובינסון ואבי הולנד.
בני משפחתה היו קווייקרים שהיו בעלי צי גדול של אוניות לציד לווייתנים והרוויחו מסחר עם סין.
היה לה אח צעיר שמת כתינוק.
בגיל שנתיים נשלחה הטי לגור אצל סבה, גדעון הולנד, ודודתה סילביה.
הטי הייתה קוראת את שערי המניות ודוחות המסחר עבור סבה והייתה בוחרת בשבילו חלק מהבחירות העסקיות.
בגיל 10 עברה הטי לפנימייה של אליזה ווינג בסנדוויץ', מסצ'וסטס.
לאחר מותו של סבה גדעון, הפך אביה של הטי לראש חברת הלווייתנים 'אייזק הולנד' והטי החלה לעקוב וללמוד את נוהלי העסקים של אביה ולמדה לקרוא ספרי חשבונות.
בגיל 15 נרשמה הטי לשני קורסי קיץ באקדמיה לידידים של הקהילה הקוויקרית.
הטי גם למדה בבית הספר לבנות של אנה קאבוט לואל, שם למדה גינוני נשים מהמעמד הגבוה.
בשנת 1854 השתתפה בנשף סיום בו הוכר מעמדה כאישה צעירה מהמעמד הגבוה של ניו בדפורד, לפני שעברה לניו יורק לגור עם בן דוד של אמה, הנרי גרינל.
עם זאת, לא עבר זמן רב והטי חזרה לניו בדפורד וחיה לסירוגין בבית אביה ובית דודתה.
שם, כפי שכתבה הביוגרפית האמריקאית ג'אנט וולך, "...
על ידי רדיפת האינטרסים של אביה היא לא רק זכתה לשבחו, היא חלקה את תענוגו מרווח כסף."
בגלל השפעתו של גדעון ושל אביה, ואולי מפני שאמה הייתה כל הזמן חולה, היא הייתה קרובה לאביה וקראה לו מאמרים פיננסיים כבר מגיל שש.
כשהייתה בת 13 הפכה הטי למנהלת החשבונות המשפחתית.
הטי ליוותה את אביה אל חדרי העסקאות, המחסנים ובתי הסוחרים ובערב הייתה מקריאה לו את החדשות.
ביוני אותה שנה, מכר אביה של הטי את חלקו בצי אוניות הלווייתנים והשקיע בחברת הספנות של ויליאם טל קולמן, ובכך הפך לשותף בחברה.
בעודו בניו יורק, הוא גם השקיע באיגרת חוב ממשלתיות ששילמו ריבית של 6% בזהב.
בזמן שהותה עם אביה בניו יורק, הטי פגשה את בעלה לעתיד, אדוארד הנרי גרין.
אדוארד רובינסון, אביה, נפטר ב־14 ביוני 1865 והשאיר להטי כ-6 מיליון דולר (שווה ערך ל-100,213,000 דולר בשנת 2019), שכללו 919,000 דולר במזומן, מחסן בסן פרנסיסקו, ויתר הכסף היה בקרן נאמנות על שמה, אולם לא הייתה לה שליטה על הקרן.
דודתה של הטי, סילביה אן הולנד נפטרה גם היא בשנת 1865, זמן קצר לאחר אביה.
בספטמבר 1863, סילביה הולנד הורישה מחצית מהאחוזה שלה בסכום של 2 מיליון דולר (שווה ערך ל-33,404,000 דולר בשנת 2019) לארגוני צדקה וגופים בעיירה ניו בדפורד.
השאר היו בנאמנות עבור הטי, אך שוב ללא שליטתה בקרן.
בדצמבר, הטי הגישה ערער לבית המשפט על תוקף הצוואה, בו הציגה צוואה מוקדמת יותר שנכתבה בינואר 1862, בה הורישה דודתה את כל העיזבון להטי, וכללה סעיף הפוסל צוואות שלאחר מכן.
התיק, שהתפרסם בשם רובינסון נגד מנדל, התפרסם כדוגמה מוקדמת לשימוש במתמטיקה עבור תיק זיהוי פלילי.
בסופו של דבר, פסק בית המשפט נגד רובינסון לאחר שקבע כי הסעיף הפוסל צוואות עתידיות וחתימתה של סילביה, היו זיופים.
אדוארד הנרי גרין מורמונט למד מסחר עסקי בבוסטון ואז נסע לעבוד במזרח הרחוק במשך 20 שנים.
בגיל 44 כבר היה שותף בחברת ראסל סטירגיס, ומיליונר.
עם זאת, אביו של הטי קבע בצוואתו שגרין לא יירש את כספה של הטי, שהיה אמור להיות "חופשי מחובות, שליטה או התערבות של כל בעל כזה".
ב־11 ביולי 1867, בגיל 33, התחתנה הטי עם אדוארד הנרי גרין, בן למשפחה עשירה מורמונט, וגרמה לו לוותר על כל הזכויות בכספה לפני החתונה.
כאשר בני דודה ניסו להגיש נגדה כתב אישום בגין זיוף על פי החלטת התיק רובינסון נגד מנדל, בני הזוג עברו ללונדון, שם התגוררו במלון לנגהאם.
שני ילדיהם, אדוארד הולנד רובינסון גרין (נקרא נד) והארייט סילביה אן הולנד גרין וילקס (נקראה סילביה), נולדו בלונדון: נד ב־23 באוגוסט 1868, וסילביה ב־7 בינואר 1871.
הם נפרדו בשנת 1885, אך נשארו נשואים ובילו יותר זמן ביחד בחייהם המאוחרים.
בצעירותו, נד עבר להתגורר בשיקגו על מנת לנהל את נכסי המשפחה, ובהמשך, לטקסס.
בגיל העמידה חזר לניו יורק, ולאמו נותרו החודשים האחרונים שלה.
בתה של גרין, סילביה, התגוררה עם אמה עד שנות השלושים לחייה.
הטי הסתייגה מכל המחזרים של בתה, וחשדה שהם רודפי בצע.
לבסוף, סילביה התחתנה עם מתיו אסטור וילקס ב-23 בפברואר 1909, לאחר חיזור של שנתיים.
הוא היה בן למשפחת אסטור, בעלת ההון, ונכנס לנישואין עם שני מיליון דולר משלו, מספיק כדי להבטיח לגרין שהוא לא רודף בצע.
עם זאת, הטי הכריחה אותו לחתום על הסכם ממון לפני הנישואין שוויתר על זכותו לרשת את הונה של סילביה.
כשילדיה הגדולים עזבו את הבית, עברה גרין שוב ושוב בין דירות קטנות בברוקלין הייטס ומשנת 1898 התגוררה בהובוקן, ניו ג'רזי, בעיקר כדי להימנע ממס הארנונה של ניו יורק, אם כי הלוותה כסף לעיר בתעריפים סבירים.
היא הייתה נוסעת באופן קבוע למשרדה בבנק הכימי בברודוויי ועד שנת 1905, הטי הייתה המלווה הגדולה ביותר של ניו יורק.
דירתה של גרין לא הייתה מחוממת והתזונה שלה כללה ביצים, בצל, ושיבולת שועל יבשה.
היא לא אכלה אוכל חם כי זה היה מגדיל את חשבון הדלק שלה.
בזקנתה היא פיתחה בקע, אך סירבה לבצע ניתוח, והעדיפה להשתמש במקל קיבוע כדי לנסות להוריד את הנפיחות.
בסופו של דבר היא העבירה את משרדה לבנק 'הפארק הלאומי', כשחשבה שהורעלה בבנק הכימיקלי, פחד שהיה לה רוב חייה.
ב־3 ביולי 1916 נפטרה הטי גרין, בגיל 81 בביתו של בנה בניו יורק.
על פי הערך שלה בספר השיאים העולמי של גינס כ"קמצנית הגדולה ביותר בעולם", היא נפטרה משבץ מוחי עקב דימום תוך-גולגולתי לאחר שהתווכחה עם משרתת על סגולותיו של חלב רזה.
ה"ניו יורק טיימס" דיווח כי היא לקתה בסדרת התקפי שבץ לפני מותה.
לאחר מותה, הטי נודעה כ"קוסמת הכספים "ו"האישה העשירה ביותר באמריקה".
הערכות השווי הנקי שלה נעו בין 100 מיליון דולר ל-200 מיליון דולר (שווה ערך ל-2.35 מיליארד דולר ל-4.7 מיליארד דולר בשנת 2020), מה שהופך אותה לכאורה לאישה העשירה בעולם באותה תקופה.
היא נקברה בבלוז פולס, ורמונט, לצד בעלה, לאחר שבשלב מאוחר בחייה, היא המירה את דתה לאמונה האפיסקופלית, אמונתו של בעלה, על מנת שתוכל להיקבר אותו.
שני ילדיהם חלקו את עזבונה, שכלל נאמנות על שם סילביה שנוהל עשר שנים על ידי אד.
דווח כי הם ניצלו את עושרם יותר מאימם.
שניהם עברו את השפל הגדול, יחסית ללא פגע, בזכות הפילוסופיה של הטי לגבי קנייה שמרנית המגובה במאגר מזומנים משמעותי.
נד היה אספן מיומן עם עניין בכל דבר, החל מאוטומציה בתחום המדעים ועד גננות.
לאחר מותו, אחותו סילביה, כיורשת, תרמה את אחוזתו 'ראונד היל', מסצ'וסטס בשנת 1948 למכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס, שהשתמש בנכס לצורך ניסויים, ביניהם בניית אבטיפוס למכבש אטום.
סילביה נפטרה בשנת 1951, והותירה סכום של כ-200 מיליון דולר.
היא תרמה כמעט את הכל ל-64 מכללות, כנסיות, בתי חולים ומטרות צדקה אחרות.
שני הילדים נקברו ליד הוריהם בבלוז פולס.
הטי פעלה לפי אסטרטגיית השקעות שגרתית, במילותיה," אני קונה כאשר הדברים זולים ואיש לא רוצה אותם.
אני שומרת עליהם עד שהם יעלו ואנשים ישתגעו כדי להשיג אותם.
למעשה, אני מאמינה שזהו הסוד של כל עסק מצליח".
הטי השקיעה את הריבית מקרן הנאמנות של אביה, השקעה דומה להשקעה שאביה עשה, באיגרות חוב של מלחמת האזרחים, ששילמו תשואה גבוהה בזהב, בתוספת למניות הרכבת.
הרווח השנתי שלה במהלך השנה הראשונה שלה בלונדון הסתכם ב-1.25 מיליון דולר, בעוד שהרווח המקסימלי שלה ליום אחד היה 200,000 דולר.
הטי הייתה נוהגת להגיד, "אני מאמינה להיכנס בתחתית ולצאת בשיא.
אני אוהבת לקנות מניות רכבת, אג"ח או משכנתא.
כאשר אני רואה דבר זול שאיש לא רוצה, אני קונה הרבה ממנו ושומרת את זה".
גריין - באק, (דולרים ישנים) מוזלים של הטי, שנרכשו במהלך מלחמת האזרחיים, עלו בערכם כאשר הקונגרס בשנת 1875 גיבה אותם בזהב.
כפי שהטי אמרה על פילוסופית ההשקעה שלה, "לפני שאני מחליטה על השקעה אני מחפשת כל סוג של מידע אודותיה".
לאחר קריסת הפיננסים בשנת 1885 ג'ון ג'יי סיסקו ובנו, שאדוארד היה שותף שלהם, התגלה כי לאדוארד היו חובות בסך 700,000 דולר.
500 אלף הדולר של הטי גרין היוו רבע מנכסי הבנקים.
הבנק סירב להטי להעביר 26 מיליון דולר במניות, שטרי משכנתא ואג"ח לבנק הלאומי הכימקלי, עד לתשלום חובו של אדוארד.
בסופו של דבר הטי ביצעה את ההעברה ושילמה את חובו של בן זוגה אך מעולם לא סלחה לו.
הטי הקימה משרד בבנק הכימקלי, אך המשיכה להתגורר בפנסיונים, דירות או בתי מלון.
באותה תקופה היא הייתה ידועה בשם "מלכת וול סטריט".
החסכנות של הטי גרין הייתה אגדית.
נאמר עליה שלעולם לא תדליק את החימום או תשתמש במים חמים.
היא לבשה שמלה שחורה ישנה אחת ובגדים תחתונים שהיא החליפה רק לאחר שהם נשחקו.
היא לא שטפה את ידיה והיא נסעה בכרכרה ישנה.
היא אכלה בעיקר פשטידות שעלו חמישה עשר סנט.
אגדה אחת מספרת כי היא בילתה לילה שלם במרכבה בחיפוש אחר חותמת ששווה שני סנט.
אגדה אחרת מספרת כי היא הורתה למכבסה שלה לכבס רק את החלקים המלוכלכים ביותר בשמלתה כדי לחסוך כסף על סבון.
מנקודת המבט של הטי, "רק מפני שאני מתלבשת בפשטות ולא מוציאה הון על שמלותיי, הם אומרים שאני משוגעת או מטורפת".
גריין ניהלה חלק ניכר מעסקיה במשרדי הבנק הלאומי בנוי יורק, מוקפת על ידי מזוודות המוקפות במטען ומזוודות מלאות בניירותיה.
היא לא רצתה לשלם שכירות עבור המשרד שלה.
בהמשך שמועות לא מבוססות טענו שהיא אכלה רק שיבולת שועל, שחוממה ברדיאטור המשרדי.
ייתכן בגלל שמלתה העלובה (בעיקר בגלל חסכנות), קיבלה את השם "המכשפה מוול סטרייט".
היא הייתה אשת עסקים מצליחה שעסקה בעיקר בנדל"ן, השקיעה ברכבות ומכרות, והלוותה כסף תוך רכישת משכנתאות רבות.
עיריית ניו יורק הגיעה להטי מספר פעמים כדי לקחת הלוואות, באופן ספציפי במהלך הפאניקה של 1907. היא כתבה צ'ק של 1.1 מיליון דולר ולקחה את התשלום באיגרות חוב לטווח קצר.
היא הייתה מטיילת אלפי מיילים לבדה, בתקופה שבה נשים מעטות מעזות לנסוע ללא ליווי, על מנת לגבות חוב של כמה מאות דולרים.
גרין נכנסה ללקסיקון של אמריקה של סוף המאה עם הביטוי הפופולרי "אני לא הטי אם אני נראה ירוק (גרין)".
הנרי השתמש בביטוי הזה ב-1890 בסיפור - "חדר השמיים" כאשר אישה צעירה שניהלה משא ומתן על שכר הדירה בחדר שבבעלות גברת זקנה, ניסתה להסביר שהיא לא עשירה כמו שהיא נראית וגם לא נאיבית.
חסכנותה התבטאה גם בחיי המשפחה, כאשר הבן שלה נד שבר את רגלו כילד, הטי ניסתה שיקבלו אותו במרפאת החינם של העניים, ולאחר שזוהתה והוגש לה חשבון מנופח, עזבה את המרפאה בסערה.
כותב הביוגרפיה שלה טוען שהיא שילמה את החשבון ולקחה את בנה לרופאים אחרים, רגלו לא נרפאה כראוי ואחרי שנים היו צריכים לכרות אותה.
במילותיה של הטי, "אני לא מאמינה שהחברה מפרשת נכון מה שאנשים עשירים גורמים לנו להאמין, אני הייתי מתעייפת אילו הייתה גרה באחד הבתים היפים בנוי-יורק, יוצאת כל הלילה וישנה כל היום.
אין להם שום הנאה אמיתית.
הנאה אמיתית היא קיום יחסים עם אנשים שאתה אוהב".
עם זאת היא הייתה פילנתרופית בסתר ונמנעה מתשומת הלב התקשורתית.
במילותיה, "אני מאמינה בצדקה בסתר".
להטי היה גם רושם של אדם מטפל ואוהב היא הייתה מטפלת בשכנים הצעירים והמבוגרים שלה.
השיר האהוב עליה היה "הסימפוניה שלי" מאת וילאם הנרי צ'אנינג .
הסרט הזאבה (The She-Wolf) שיצא בשנת 1931 והסרט אתה לא יכול לקנות הכל (You Can't Buy Everything) היו סרטים על אשת עסקים מיליונרית קמצנית, בהשראת סיפורה של הטי גרין.
הטיהור האתני של הגאורגים באבחזיה, נקרא גם בשם טבח או רצח העם של הגאורגים באבחזיה - מתייחס לטיהור האתני, לטבח ולגירוש המונים בכפייה של אלפי גאורגים אתניים שחיו באבחזיה, במהלך הסכסוך הגאורגי-אבחזי בין 1992–1993 ובשנת 1998 על ידי בדלנים אבחזים ובני בריתם.
בנוסף לגאורגים, נעקרו מביתם בכפייה ולעיתים נהרגו גם תושבים ארמנים, יוונים, רוסים ומתנגדים פוליטיים לעצמאות אבחזיה.
בערך 200,000 עד 250,000 אזרחים גאורגים תושבי המקום נעקרו מביתם.
הטיהור האתני והטבח בגאורגים הוכרו רשמית על ידי הארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה (OSSE) בשנת 1994, 1996 ושוב בשנת 1997 שהתכנס בבודפשט, ליסבון ואיסטנבול בהתאמה, שבו וגינו את פשעי המלחמה שבוצעו במהלך הסכסוך.
מועצת הביטחון של האו"ם קיבלה שורה של החלטות בהן הגישה בקשה להפסקת אש.
לפני מלחמת אבחזיה, היוו הגאורגים כמחצית מאוכלוסיית אבחזיה, בעוד שפחות מחמישית מהאוכלוסייה היו אבחזים.
בתקופה קודמת, לעומת זאת, בשנת 1926 שתי האוכלוסיות כמעט היו מאוזנות בסביבות שליש כל אחת מהן, כאשר הרוסים, הארמנים והיוונים היוו את הנותר.
אבחזיה היה אזור בעל נופים מרשימים ועתיר תיירות.
המצב הכלכלי השופע הביא להגירה רחבת היקף של גאורגים, רוסים וארמנים, שאפשרו לאוכלוסיותיהם לפרוח.
בעוד שהגידול הטבעי באוכלוסייה האבחזית היה קטן, ועד שנת 1989 היא אפילו לא הכפילה את עצמה; הכפילה האוכלוסייה הגאורגית את עצמה כמעט פי ארבעה, מ-67,494 ל-239,872. אף האוכלוסייה הארמנית שילשה את עצמה, והאוכלוסייה הרוסית הכפילה את עצמה.
רקע: התפוררות ברית המועצות ועצמאות גאורגיה
עם תחילת התפוררותה של ברית המועצות בסוף שנות ה-80, צצה מתיחות אתנית בין הגאורגים והאבחזים עקב התקדמותה של גאורגיה לכיוון עצמאות.
ב-17 במרץ 1991 הטילה הרפובליקה הגאורגית חרם על משאל עם בשאלה האם לחדש את הקשר בין הרפובליקות הסובייטיות במסגרת ברית המועצות, שהוזמן על ידי מיכאיל גורבצ'וב.
52.3% מאוכלוסיית אבחזיה, המהווים למעשה את כל הלא-גאורגים באוטונומיה, השתתפו במשאל העם, והצביעו ברוב מכריע של 98.6% על שימור מסגרת ברית המועצות.
ב-21 בפברואר 1992 הודיעה המועצה הצבאית השלטת בגאורגיה על ביטול החוקה הסובייטית והחזרת חוקת הרפובליקה הדמוקרטית של גאורגיה משנת 1921. אף על פי שהחוקה החדשה לא אמרה זאת, פירשו אבחזים רבים את ההודעה כביטול מעמד האוטונומיה.
ב-23 ביולי של אותה שנה, הכריזה הסיעה האבחזית במועצה העליונה של הרפובליקה על עצמאות מגאורגיה.
בשנת 1992, השתנה המצב הפוליטי באבחזיה, עקב תביעת המיעוט האבחזי לעצמאות, והפך לעימות צבאי בין הממשלה הגאורגית לבדלנים אבחזים.
הלחימה הסלימה כאשר צבא גאורגיה, יחד עם יחידות המשטרה, תפסו את סוחומי והתקרבו לעיר גודאותה.
צבא גאורגיה הפקיע את ביתם, או גירש מביתם, כל צד בהגדרתו, של מספר אזרחים אבחזיים מורדים, שפעלו באופן פעיל כנגד מדינת גאורגיה.
לא נטען כי הפקעת הבתים לוותה באלימות.
עם זאת, המדיניות המבוססת על מוצא אתני שיזמו הגאורגים בעיר סוחומי, יצרה בו זמנית פליטים וגרעין של לוחמים שנחושים להחזיר בתים אבודים.
במקביל, וככל שהמלחמה התקדמה, ביצעו גם הבדלנים האבחזים מדיניות דומה של עקירת אזרחים גאורגים ואחרים מבתיהם, תוך שימוש בכוח, באלימות, ואף ברצח של המתנגדים לכך.
במדיניות עקירה אלימה של גאורגים אתניים מבתיהם פונו בכוח 250,000 איש מבתיהם.
הכוחות האבחזים, שהיו מועטים יותר לפני תחילת המלחמה, החלו לקבל סיוע לכאורה מרוסיה, והצליחו לפי טענתם לארגן "גדודי מתנדבים" רוסיים מצפון קווקז שהזדהו עם מאבקם לעצמאות.
לדברי הפרשן הפוליטי ג'ורג'י מירסקי, הבסיס הצבאי הרוסי בגודאוטה סיפק לצד האבחזי נשק ותחמושת.
יתר על כן, הוא מוסיף כי "מעולם לא הוצעה הוכחה ישירה לכך, אך יהיה זה נאיבי יותר להאמין כי הטנקים, הרקטות, כלי החימוש וכלי נשק כבדים אחרים שכוחות הקואליציה האנטי-גאורגיות השתמשו בהם, היו כתוצאה של נפילת אותם כלי נשק בידי גדודי מתנדבים".
הקואליציה הצבאית האנטי-גאורגית הורכבה מקבוצה מצפון קווקז שנקראה "הקונפדרציות של אנשי ההרים בקווקז", מחלקת לוחמים מצ'צ'ניה בפיקודו של שמיל בסייב, "הזאב האפור", לוחמי הגדוד הארמני "בלפמי" וכן לוחמים קוזקים, מיליטנטים מטרנסניסטריה ויחידות מיוחדות רוסיות שונות.
על פי המדען הפוליטי ברונו קופייטרס, "ממשלות המערב קיבלו כמה יוזמות דיפלומטיות באו"ם ופנו למוסקבה בדרישה להפסיקאת המעורבות הפעילה של כוחותיה הצבאיים בסכסוך.
ממשלת רוסיה טענה כי היא מגינה על מתנדביה האזרחים מפני תקיפות מצד גאורגיה.
מועצת הביטחון של האו"ם קיבלה סדרה של החלטות בהן ערעור על הפסקת אש וגינתה את המדיניות האבחזית לטיהור אתני."
לפי מוסדות האו"ם, תהליך הטיהור האתני לגירוש וחיסול האוכלוסייה האתנית הגאורגית באבחזיה, בוצע באלימות כלפי מאות אלפי גאורגים אתניים שלא היו מוכנים לעזוב את בתיהם.
הדיווחים היו על מכות ואלימות קשה, מקרי אונס, קטיעת איברים, ואף רצח.
קיימת מחלוקת בנוגע למספר המדויק של הנרצחים במהלך הטיהור האתני, אולם הוא נע בין 8,000 ל-10,000 איש, לא כולל האזרחים שנהרגו בשנת 1998 במהלך מתקפת הבדלנים באזור גאלי.
הטיהור האתני במבצע הצבאי כלל גם רוסים, ארמנים, יוונים, אבחזים מתונים שתמכו בהידברות, וקבוצות אתניות קטנות אחרות שחיו באבחזיה.
למעלה מ-20,000 בתים שהיו בבעלות גאורגים אתניים נהרסו.
מאות בתי ספר, גני ילדים, כנסיות, בתי חולים, ואנדרטאות היסטוריות נחרבו.
דוחות המדינה של מחלקת המדינה האמריקנית משנת 1994 מתארים סצנות של התעללות ופגיעה קשה בזכויות אדם, הנתמכות גם על ידי ארגון Human Rights Watch, בהתבסס על ממצאיהן.
לאחר תום המלחמה, התחילו ממשלת גאורגיה, האו"ם, הארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה (OSSE) ופליטים רבים, לחקור ולאסוף עובדות אודות הטענות לרצח עם, טיהור אתני וגירוש אשר נערך על ידי הצד האבחזי במהלך הסכסוך.
בשנת 1994 ושוב בשנת 1996, OSSE במהלך פסגת בודפשט, העניק הארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה את הכרתו הרשמית בטיהור אתני של הגאורגים באבחזיה וגינה את מבצעי פשעי המלחמה שבוצעו במהלך הסכסוך.
בחודש מרץ 2006 הודיע בית הדין לפשעי המלחמה בהאג כי בדק את כל המסמכים שהגיש הצד הגאורגי.
לאחר חקירה בהיקף מלא, בית הדין הגיע למסקנה כי הוא יפעל לטובת העמדה לדין ויתחיל בדיונים בנוגע למסע הטיהור האתני, פשעי המלחמה והטרור שנגרמו לגאורגים האתניים באבחזיה.
ב-18 ביוני 2001 אישר נשיא רוסיה ולדימיר פוטין, בעת שהיה בפסגה הליובליאנה בסלובניה, את העובדות, כאשר העיר "נראה כי השלטונות הגאורגיים שכחו כיצד טרוריסטים צ'צ'נים השתמשו בראשי הגאורגים ככדורגל במהלך משבר אבחזיה.
כן, למרבה הצער, זו עובדה."
דו"ח ארגון Human Rights Watch שנוסד בשנת 1995 וכלל תיאור מפורט של פשעי המלחמה והזוועות שבוצעו במהלך הטיהור האתני (1992–1993), מסכם:
מורשת הטיהור האתני באבחזיה השפיעה קשות על החברה הגאורגית האזרחית.
מעבר למצב הלוחמה של המדינה ולנפילת חיילים בקרבות, הביאו עמם המלחמה והטיהור האתני השיטתי גם מעל לרבע מיליון עקורים.
אלה היו פליטים חסרי כל, שחלקם עבר טראומות קשות.
מעבר לנישול מבתיהם היו רבים מהם עדים לרצח, וכן קרבנות לאלימות ולאונס.
הם שוכנו בכל רחבי גאורגיה, שלא הייתה ערוכה לטפל בכמות כה גדולה של פליטים בבת אחת.
הפליטים נזקקו לשיכון, טיפול רפואי, טיפול נפשי, וכן ביגוד וכלכלה.
חלק ניכר מהפליטים הגיע לסמגרלו.
בטביליסי ובמקומות אחרים בגאורגיה שוכנו מאות פליטים בבתי מלון, ובבסיסים צבאיים.
בהיעדר מקומות אחרים, הפקיעה גאורגיה בסיסים צבאיים רוסיים ומפעלים בבעלות רוסית, על מנת לאפשר לפליטים קורת גג וטיפול.
הפקעה זו עוררה את חמתה של רוסיה.
הפליטים עצמם, אף כי היו אזרחים גאורגים ודיברו גאורגית, המשיכו להגדיר את עצמם כתושבי אבחזיה.
רבים מאותם פליטים התנגדו להיטמעות בחברה הגאורגית, ושמרו על ארעיות מגוריהם ותנאיהם.
ממשלת גאורגיה אף היא לא עודדה את היטמעות הפליטים באוכלוסייה, מחשש שהיא תאבד את אחת הטענות להחזרת השליטה על אבחזיה.
באבחזיה עדיין נמצאים תושבים המזהים עצמם כגאורגים, שנותרו בבתיהם.
מצב זכויות האדם כלפי אותם תושבי אבחזיה ממוצא גאורגי נותר קשה, וקיימת עדיין פגיעה נרחבת בזכויותיהם.
הטיה תרבותית היא תופעה או שיפוט שלה לפי אמות המידה המקובלות בתרבות מסוימת.
תופעה זו נחשבת לא פעם בעיה מרכזית בתחומים שונים של מדעי הרוח והחברה, בהם כלכלה, פסיכולוגיה, אנתרופולוגיה וסוציולוגיה.
כמה מהעוסקים בתחומי דעת אלו ניסו לפתח שיטות ותאוריות לצמצום ההטיה התרבותית או לביטולה.
הטיה תרבותית מתרחשת כשההנחות שבני תרבות מסוימת מניחים והמוסכמות שהם פועלים לפיהן, כולל מוסכמות שעניינן שפה, סימנים, הוכחות ועדויות, נתפסות בעיני אחרים כסותרות את חוקי ההיגיון או את חוקי הטבע.
אפשר למצוא הטיות תרבותיות רבות, למשל בהקשרים צבעים, בחירת בני זוג, תפיסות של צדק, בלשנות והיגיון, תוקפן של עדויות ואיסורים.
הטיה תרבותית בתחומי דעת שונים
להטיה תרבותית אין הגדרה מוסכמת אחת.
היא נגזרת ממופעים של השתייכות גזעית (למשל, צבע עור), אתנית או לאומית, מבנים קוגניטיביים, ידע וכישורים, או קשיים פסיכולוגיים (למשל דיכאון).
חוקרים טבעו את המונח כשניסו להסביר הבדלים בין קבוצות (במקור בין אפרו-אמריקאים והיספנים לאמריקנים ממוצא לבן) במבחני ידע והציעו שיש למדוד את ההישגים בהתאם לקבוצה הנמדדת.
אומנם הרעיון הטיה תרבותית נידון בתחום למידה והערכה, בהקשר של הבדלים בהצלחה ובניבוי בהקשר של מגוון תפיסות פסיכולוגיות, ובעיקר של פסיכולוגיה יישומית ומדעים חברתיים והתנהגותיים אחרים, אך הוא זכה לתשומת לב מעטה יחסית במחקר.
בהקשר של מבחנים פסיכולוגיים, המונח הטיה תרבותית מתייחס לקושי הנובע מהשימוש במבחנים פסיכולוגיים אחידים, בעל-פה ושאינם בעל-פה, לשם מדידת רמת האינטליגנציה של הנבחנים.
עם הזמן חוקרים זיהו שמידת ההצלחה במבחן תלויה בתרבות, ובעקבות זאת זיהו קושי להסתמך על מבחנים אלו למדידת אינטליגנציה בקרב מיעוטים.
התברר שהבעיה אינה טמונה בנבחנים אלא במבחנים עצמם – סטודנטים מרקע שונה נבדלים זה מזה במידה שסביבות הלמידה, הסיטואציות המוזכרות במבחנים והשאלות עצמן מותאמות להם.
תפיסות וציפיות תרבותיות משפיעות גם על תהליך הטיפול במצבים פסיכולוגיים פרטניים.
מרב המחקרים בתחום הכלכלה אינם מייחסים די השפעה להטיה תרבותית.
מבין המחקרים העומדים על הקושי הזה ראוי להזכיר מחקר שהוצע בו כי היחסים בין מדינות מושפעים, בין השאר, מהתפיסות התרבותיות שתושבי כל אחת מהן מייחסים לתושבי המדינה האחרת.
אמון הדדי נמוך, הציעו החוקרים, גורם צמצום של יחסי המסחר בין המדינות, של שיתופי הפעולה הכלכליים ביניהן ושל ההשקעות הישירות.
ההשפעה חזקה עוד יותר, לפי המחקר, בכל הנוגע לסחר במוצרים, כיוון שהוא מחייב אמון יותר מתחומים אחרים.
רבים מניחים שחברות שיש בהן קונפליקטים בין אמונות יתאפיינו יותר מאחרות בהטיה תרבותית כיוון שקבוצות חזקות יכפו באמצעות מבנים חברתיים את תפיסותיהן.
מחקר שעסק בהטיה תרבותית מנקודת מבט סוציולוגית בחן את ההשפעה של תפיסות תרבותיות בנוגע ל"תוקף", ל"נטייה" ול"הגינות" על מידת הפלורליזם של חברה.
אחת ההגדרות שניתנו להטיה תרבותית היא: "המידה שמבחן מכיל תוכן תרבותי המתאים לחברי קבוצה אחת ולא לחברי קבוצה אחרת" ולפיכך המידה ש"המבנה הפנימי של מבחן ישפיע על התוצאות שקבוצות שונות ישיגו בו".
כמו כן, סוג השגיאות שיעשו נבחנים במבחן המאופיין בהטיה תרבותית יושפע מהשתייכותם לקבוצה זו או אחרת.
המסקנה הנובעת מכך היא שמבחן שאינו מוטה תרבותית יוכל לאבחן את יכולות האוכלוסייה המיועדת להיבחן בו ולא את יכולותיה של קבוצה שאין הוא מיועד לה.
הטיה תרבותית יכולה להופיע גם במחקר היסטורי, אם ההיסטוריון משליך את אמות המידה ותפיסות העולם של תקופתו באופן אנאכרוניסטי על התקופה שהוא חוקר.
נטייה זו, שלעיתים מכונה פרזנטיזם, נחשבת בעיני רבים לקושי עיקרי ומהותי בחקר ההיסטוריה, כפי שקבע, למשל, ארתור מרוויק.
"הטיהור לנצח" הוא סרט פעולה ואימה אמריקאי.
זהו הסרט החמישי והאחרון של זיכיון "הטיהור", ומשמש כהמשך ישיר ל"הטיהור 3: שנת בחירות" משנת 2016. ביים אותו אוורדו ולריו גאוט, לפי תסריט שנכתב על ידי יוצר הזיכיון ג'יימס דמונאקו, שהפיק אותו לצד ג'ייסון בלאם ומייקל ביי.
בסרט מככבים אנה דה לה רגוארה, טנוץ' הוארטה, ג'וש לוקאס, קאסידי פרימן, לוון רמבין, אלחנדרו אדה וגם ויל פאטון.
הסרט עוקב אחר קבוצת איכרים שנסים על נפשם לאחר שאנשים רבים ממשיכים לבצע מעשי פשע לאחר סיום הטיהור.
תאריך היציאה המקורי של "הטיהור לנצח" היה ביולי 2020, אך לאור מגפת הקורונה נדחה ל-2 ביולי 2021, בהפצת סרטי יוניברסל.
שתי קדנציות לאחר בחירתה של שרלין רואן, האבות המייסדים החדשים של אמריקה קיבלו מחדש את השליטה בממשלת ארצות הברית והחזירו מחדש את הטיהור השנתי עם כלליו המקוריים.
אחוזי העליונות הלבנה והנייטיביזם זינקו באמריקה עם בחירתו מחדש של ה-NFFA, מה שהוביל רבים מחוץ למפלגת השלטון להיות מודאגים מכך שהטיהור הראשון הקרוב מזה שמונה שנים יגרום למצב בלתי הפיך.
אנה דה לה רגוארה – אדלה
ג'וש לוקאס – דילן טאקר
קאסידי פרימן – קאסי טאקר
לוון רמבין – הארפר טאקר
ויל פטון – קיילב טאקר
באוקטובר 2018 אמר ג'יימס דמונאקו, יוצר זיכיון "הטיהור", שהוא עומד לכתוב תסריט שונה מזה של שאר הסרטים, ושהוא חושב שזה יהיה "סוף ממש מגניב" לסדרה.
במאי 2019 הודיעה חברת סרטי יוניברסל על כך שפיתוח הסרט החל, אך לא פרסמה את שמו.
דמונאקו כתב את התסריט, והפיק את הסרט עם סבסטיאן ק.