tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשובה למדינה בה התחנכה, באפריל 2014, הודיעה סוליס רשמית על מסע בחירות למושב במועצת המפקחים הלא-מפלגתית של מחוז לוס אנג'לס.
סוליס זכתה במושב באופן מוחלט בבחירות שנערכו ב-3 ביוני באותה השנה והושבעה ב-1 בדצמבר בשנה שלאחר מכן.
הילדים מארץ עוץ היא סדרת טלוויזיה מונפשת אמריקאית, מסוגת קומדיה ודרמה, שמבוססת על סדרת ספרי עוץ מאת ליימן פרנק באום, וכן גם על ספרים אחרים שלו, ביניהם "פיות הים" ו"חייו והרפתקאותיו של סנטה קלאוס".
הסדרה שודרה במקור בערוץ ABC, החל מ-14 בספטמבר 1996 עד 9 בנובמבר באותה שנה, בהפצת StudioCanal ו-Disney–ABC Domestic Television.
כמו כן, היא הופצה על גבי VHS על ידי Paramount Home Video.
בישראל הסדרה שודרה בדיבוב עברי בערוץ הילדים בשנת 1997. לסדרה הופקה עונה אחת הכוללת 26 פרקים באורך 23 דקות, כאשר רק 9 מהם שודרו.
הסדרה מתרחשת בארץ עוץ, ועוקבת אחר הילדים של הדמויות מהספר "הקוסם מארץ עוץ" וספרי ההמשך שלו, אשר בכל פרק עוברים הרפתקאות שונות ומצחיקות.
בדומה לסדרה "חבובוטף", הפנים של רוב המבוגרים לא מוצגות.
פרנק – בנו של הקוסם עוץ.
תמיד להוט לצאת להרפתקאות, גם אם הן עלולות להיות מסוכנות.
שמו לקוח משמו של כותב סדרת ספרי עוץ המקורית, ליימן פרנק באום.
דות – בתה של דורותי גייל, ואחותו הגדולה של נד.
יש לה חגורת קסם שמאפשרת לה לעשות קסמים.
נד – בנה של דורותי גייל, ואחיה הקטן של דות.
סקרן ונמרץ, אך חוסר הבקיאות שלו בדברים רבים גורם לו לעיתים קרובות לצרות.
דחלילון – בנו של הדחליל.
בטוח באינטליגנציה שלו, מכיוון שהוא מאמין שיש לו תמיד תשובה לכל דבר.
פחפח – בנו של איש הפח.
הוא יכול לבנות ולתקן כמעט כל דבר.
בלה – בתו של האריה הפחדן, ואחותו התאומה של בוריס.
אגרסיבית וקולנית, אשר תמיד רוצה להיות אחראית.
בוריס – בנו של האריה הפחדן, ואחיה התאום של בלה.
דלעת – בנו של ג'ק ראש דלעת.
הוא לא אוהב ללכלך את ידיו או את בגדיו.
אנדריאה – בתה של גלינדה, המכשפה הטובה של הדרום.
היא אינה מכשפה, אך היא תמיד בקונפליקט - יש לה יכולות קסם אך לא תמיד בטוחה כיצד להשתמש בהן בצורה הטובה ביותר.
ריק – הומלס שחי ברחובות מנהטן, אשר הגיע לארץ עוץ, שם הוא מוצא חברים ובית.
מבוסס על האיש הפרוע שהופיע לראשונה בספר "הדרך לעוץ", בו באום יצר יקום מכל ספריו.
טוטו – קאירן טרייר שחור של דות ונד, אשר נקרא על שמו של הכלב של אמם.
אוטו – בנו של מלך הננסים בדרגו, דבר שמגדיר אותו כנסיך.
משמש לרוב כאנטגוניסט של הסדרה.
באחד הפרקים הפך את שאר הדמויות, למעט דות, לחפצים עשויים אבני חן, בדומה למה שעשה אביו בספר "עוצמה מעוץ".
הצבי הצעיר – ראש של צבי שהוא בנו של ראש הצבי מהספר "ארץ עוץ המופלאה".
בטי – בתה של נערת הטלאים.
מומבי – מכשפה שהופיעה במקור בספר "ארץ עוץ המופלאה".
שמשה כאנטגוניסט בפרק האחרון של הסדרה, בו היא כלאה את הדמויות הראשיות והילדים היו צריכים לשחרר אותם.
מקס – נהג אוטובוס בית הספר שהגיע לארץ עוץ עם שלושה תלמידים שהוא הסיע.
פוגש את החבורה פעם נוספת שהוא עושה הסבה להדרכת תיירים על החומה הסינית.
הופיע בפרקים שבהם הילדים הפכו לבני ים.
נחש ים בעל ראש אריה.
הופיע בספר של באום "פיות הים".
סנטה קלאוס – הופיע בפרק שבו הילדים חלצו אותו מהחזירוקים (חזירים מאונשים ירוקים), ובפרק אחר שהייתה חגיגת חג מולד בארץ עוץ.
סנטה קלאוס כיכב בספר של באום שנקרא "חייו והרפתקאותיו של סנטה קלאוס", וכן גם בספר "הדרך לעוץ".
הדיבוב העברי בוים על ידי גיתית שובל ורון דרויאן באולפני תומיתות.
שם הדמותמדבב/ת באנגליתמדבב/ת בעבריתפרנקאלכס צוקרמןמוריה קופמןדותג'וליאן מישלבת אל קראוזהנדאריק לוידתות דרויאןדחלילוןג'ונתן טיילור תומאס וסקוט מקאפייונתן גליקסברגפחפחבנג'מין סליסבוריאייל פינקסבלהשיינה פוקסטלי רושיןבוריסבראדלי פירסיוני יהבדלעתארון מיכאל מצ'יקיניב קליימןאנדריאהשיי אסתרגיתית שובלריקלורנס טירניחיים בנאיטוטופרנק ולקר
בנוסף דיבבו בדיבוב העברי גדי רושין, תום דרויאן, איילת פינקס, אריאל קליימן, יעל יוסוב, אמיר איבגי, יחיאל אסולין, שאולי הלוי, רוניה לוי, שגית שמיר, רון דרויאן, שרון הכהן-בר, ענת יוסוב, שירלי פוטרמן ושירי ארצי.
הילה בלום (נולדה ב-24 בנובמבר 1969) היא עורכת ספרות וסופרת ישראלית, כלת פרס ספיר לשנת 2021 על ספרה "איך לאהוב את בתך".
הילה בלום נולדה בשנת 1969 בירושלים.
בעקבות עבודתו של אביה התגוררה בנעוריה בהוואי במשך שנתיים.
שירתה בצה"ל ככתבת בשבועון "במחנה".
היא בעלת תואר ראשון בספרות אנגלית מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
עבדה כעיתונאית ברשת "ידיעות תקשורת", בעיקר ב"עיתון ירושלים", בו פרסמה כתבות וטורים אישיים.
כתבה ביקורת ספרות ב"ידיעות אחרונות".
עברה לעבוד כעורכת ספרות מקור בהוצאת זמורה ביתן.
ערכה את ספריהם של אתגר קרת, אמיר גוטפרוינד, אשכול נבו, יגאל שוורץ ועוד.
כיום היא עורכת סיפורת בהוצאה זו ובהוצאות אחרות, ומלמדת עריכה וכתיבה.
בשנת 2021 זכתה בפרס ראש הממשלה ליצירה ע"ש ראש הממשלה לוי אשכול.
בלום בזוגיות עם גלעד ולהם בת.
הוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר, 2011. תורגם לגרמנית ולהולנדית.
נכלל ברשימה הארוכה (12 מועמדים) של פרס ספיר לשנת 2012.
איך לאהוב את בתך, רומן.
הוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר, 2021. זיכה את בלום בפרס ספיר לשנת 2021. תורגם לפינית, אנגלית, צרפתית, ספרדית, גרמנית, הולנדית, פורטוגזית, צ'כית, יוונית.
הילדים של בבה הוא סרט הנפשה קומי אמריקאי למבוגרים משנת 1992, שהופק על ידי Hyperion Studio עבור Paramount Pictures.
סמית', בבכורה שלו בבימוי, הוא מבוסס על מופע הסטנד-אפ של הקומיקאי רובין האריס באותו השם.
האריס מת שנתיים לפני שהסרט יצא לאקרנים; בסרט, הוא מדובב על ידי פייזון לאב בהופעת הבכורה שלו בסרט.
שחקני קול נוספים כוללים את ונסה בל קאלווי, מרקוס יוסטון, נל קרטר וטון לוק, כמו גם טום אוורט, ריץ' ליטל ולואי אנדרסון.
הסרט יצא לאקרנים במקור ב-31 ביולי 1992 וזכה לביקורות שליליות ברובן של מבקרים, והרוויח 8.4 מיליון דולר ברוטו.
שגרת הסטנד-אפ המקורית של רובין האריס מוצגת בקטע לייב אקשן קצר לפני שגרסה מונפשת של האריס מספרת בצער על צרותיו לברמן עיוור.
הוא מתחקה אחר בעיותיו עד לג'מיקה, אישה מושכת שפגש בהלוויה.
מחוץ למקום, רובין ניגש לג'מיקה ומזמין אותה לצאת.
ג'מייקה אוספת את בנה המתון, ליאון, מהבייביסיטר ומזמינה את רובין לבוא איתה לפארק השעשועים "עולם הכיף", שרובין מסכים לו.
למחרת, ג'מיקה מציגה את רובין עם לאשון, קאליל ופי-ווי, שלישיית ילדים מוזנחים, מתפרעים, אלימים וצאצאיו של חברתה הנהנתנית הנפקדת, בבה, שג'מיקה משמשת עבורה גורם ברור.
כל השישה נוסעים לעולם הכיף, אך הם מתמודדים עם אבטחה בכניסה, ומזהירים שהם נצפים.
עם הכניסה לפארק, הילדים משוחררים ומיד זורעים הרס.
הטיול ההרסני של רובין מופרע עוד יותר על ידי מפגש מקרי עם גרושתו, דורותיאה, וחברתה הטובה ויויאן.
לאחר שיצאו לכמה רכיבות במתקנים עם הילדים, רובין וג'מייקה נתנו להם לצאת שוב בעצמם כשהם מנסים ליהנות מטיול דרך מנהרת האהבה, שם ג'מייקה משבחת את רובין על הסיבולת שלו.
בזמן שרובין וג'מייקה מבלים ביחד לבד, ליאון מנסה להשתלב עם ילדיו של בבה אבל הוא לא מצליח בהתחלה, אפ על פי שהם מאפשרים לו להתייצב.
לאחר מכן הילדים חוזרים לשובבות שלהם עד שהם נתפסים על ידי האבטחה.
עם זאת, הם בורחים ומשכנעים קבוצה של ילדים אחרים בחופש להפיץ את הכאוס.
בינתיים, דורותיאה וויויאן מנסות לחבל במערכת היחסים ההולכת וגוברת בין רובין וג'מייקה אך מסוכלות על ידי רובין.
במקום אחר, בבניין נטוש, הילדים של בבה וליאון נלכדים על ידי גרסאות רובוטיות אנימטרוניות של המחסל, אברהם לינקולן וריצ'רד ניקסון, ומובאים למשפט.
הרובוט "Terminator" משמש כשופט שמחליט אם כדאי לשלוח את התעלולים שלהם לכיסא החשמלי, בעוד "לינקולן" משמש כסנגור של הילדים עם "ניקסון" בתור התובע.
ליאון מוכיח את אומץ ליבו באמצעות ראפ שלא רק זוכה לחירותם אלא גם זוכה לכבוד של הילדים של בבה.
הם חוגגים את ניצחונם על ידי גניבת ספינת פיראטים והסתערותה לתוך אוניית ה-RMS Titanic, שם הם לוקחים את הצוות והנוסעים כבני ערובה, כולל דורותיאה וויויאן.
רובין וג'מייקה עוזבים סוף סוף את עולם הכיף, כשהפארק מתפורר בסופו של דבר בהרס דרך המראה האחורית של רובין.
כששוטר עובר, רובין מנסה למשוך את תשומת לבו, אבל הילדים של בבה מפחידים את השוטר.
רובין מוריד את הילדים בדירה שלהם, שם הוא רואה איך הם באמת חיים.
בבה, כרגיל, לא נראית בשום מקום, והשאירה פתק על המקרר הריק, בו מצפה לג'מייקה להאכיל את הילדים.
עצובים לראות את רובין הולך, הילדים נפרדו ממנו מרגש, אבל לא לפני שהוא נותן להם את הכסף שנשאר לו כדי שהם יוכלו להזמין לעצמם פיצה.
בבר, רובין פתח את ליבו וחוזר לבלות עם הילדים עוד קצת, על אף כל המהומה שהם גרמו.
הילדים מכריחים אותו לקחת את כולם ללאס וגאס, שם כולם בורחים באימה כשהם מזהים את הילדים.
פי-ווי מוצא ומוציא תקע מהשקע, וגורם להפסקת חשמל ברחבי העיר.
פייזון לאב בתור רובין האריס
האריס מופיע בהופעת לייב אקשן בסצנת הפתיחה.
ונסה בל קאלווי בתפקיד ג'מייקה
וויין קולינס ג'וניור בתור ליאון
פיליפ גלסר בתור ווינתרופ "אופי"
לואי אנדרסון כמאבטח מס' 1
טום אוורט בתור מאבטח מס' 2
ריץ' ליטל בתור הנשיא ניקסון
ג'ון ווית'רספון כשחקן קלפים מס' 1
ג'ורג' וואלאס כשחקן קלפים מס' 4
בסטנד-אפ המקורי של הקומיקאי רובין האריס, חברתו לעתיד של רובין, ג'מיקה, מבקשת ממנו לקחת אותה ואת בנה לפארק שעשועים מסוג דיסנילנד, אבל כשהוא מסכים היא מופיעה עם ארבעה ילדים, ששלושה מהם הם הילדים המוזנחים של חברתה, בבה., אותו ג'מייקה מסרבת לשפוט.
הילדים של בבה הם ילדים אלימים שלא מתנהגים יפה ועושים צרות, עליהם ג'מייקה לא מנסה להפעיל שום שליטה.
הם מטילים אימה על צוות הפארק, חותכים את רגליו של דונלד דאק כדי להשתמש בהם לשחייה, מנסים לגנוב את רדיו 8 הרצועות של רובין בזמן שהוא מאזין לו, ועושים איום כללי על עצמם, ממש הורסים את הפארק.
המוניטין שלהם כל כך גרוע שאפילו המשטרה מסרבת להתעסק איתם.
במערכה השנייה, רובין נאסף מבר על ידי ג'מייקה והילדים.
הילדים מכריחים אותו לקחת אותם ללאס וגאס.
פי-ווי מוציא כבל חשמל והחשמל של העיר כבה.
בהפצת הקולנוע המקורי והביתי קדם הסרט הקצר, Itsy Bitsy Spider .
הסרט זכה לביקורות שליליות מהמבקרים.
ב-Rotten Tomatoes, יש לו ציון "רקוב" a 36% על סמך 11 ביקורות, עם דירוג ממוצע של 4.4/10 .
בסוף השבוע הפותח שלו, הסרט דורג במקום השביעי עם 3,010,987 דולר, מאחורי המוות נאה לה, מותק, הילד התנפח, Mo' Money, ליגה משלהן, באפי ציידת הערפדים והנזירות בלוז .
הסכום המקומי הסופי של הסרט הוא 8,442,162 דולר.
הסרט היה מועמד לפרס אנני לסרט הטוב ביותר בטקס פרסי אנני ה-20, והפסיד לסרט "היפה והחיה".
הסרט יצא ב-VHS ב-1993, כמו גם ב-Laserdisc.
לאחר מכן הוא שוחרר ב-DVD ב-5 באוקטובר 2004.
הסרט עובד מאוחר יותר למשחק וידאו שהתקבל בצורה גרועה עבור ה-Super NES ב-1994.
הילדים שרודפים אחרי כוכבים (ביפנית: 星を追う子ども) הוא סרט אנימה יפני מהסוגה פנטזיה, אשר יצא במקור לאקרנים בשנת 2011. הסרט נכתב ובוים על ידי מאקוטו שינקאי והופק על ידי אולפני CoMix Wave Films.
הקרנת הבכורה של הסרט התקיימה ביפן ב-7 במאי 2011.
עלילת הסרט עוקבת אחר הנערה הצעירה אסונה וואטאזה, אשר חיה חיים שליווים ובודדים בעיירה כפרית ביפן.
אסונה מבלה את רוב זמנה בהאזנה למוזיקה מסתורית ממקלט רדיו קריסטל שקיבלה במקור מאביה המנוח.
יום אחד, תוך כדי שהיא הולכת לביתה היא מותקפת על ידי מפלצת אימתנית אך נער מסותרי בשם שון מציל אותה מהמפלצת.
עם זאת, שון נפטר בהמשך ובעקבות כך אסונה יוצאת למסע הרפתקאות אל עולם תת-קרקעי בשם אגארתה יחד עם המורה שלה מר מוריסאקי, על מנת להגיע ממנו לעולם המתים ולהחזיר לחיים את שון בו היא התאהבה, וכמו גם את אשתו המנוחה של מר מוריסאקי.
אסונה ווטאס – נערה בת 11 שנאלצה להתבגר במהירות בעקבות אובדן אביה.
אסונה מבלה את זמנה בבית עץ בו היא מאזינה למוזיקה מוזרה מרדיו שנתן לה אביה.
ריוג'י מוריסאקי – המורה המחליף של אסונה אשר על ידע רב על ארץ אגרתה.
ריוג'י מעוניין להחיות את אשתו המנוחה באמצעות שער החיים והמוות.
ריוג'י משמש כדמות אב לאסונה.
שון קאנא'אן פריסס – ילד מסתורי בן 14 מארץ אגרתה.
אסונה מתאהבת בשון לאחר שהוא מציל אותה.
שין קאנא'אן פריסס – אחיו הצעיר של שון שנשלח מטעם הכפר שלו לשלוף את גביש הקלוויס מאסונה ומוריסאקי.
יואו יאזאקי – החברה הכי טובה של אסונה אשר היא גם תלמידה בכיתה של אסונה.
הילה אלינב (נולדה ב-10 בפברואר 1970) היא רופאה ישראלית, מנהלת מרכז האיידס בבית החולים הדסה עין-כרם בירושלים.
משמשת כרופאה בכירה במחלקה למיקרוביולוגיה קלינית ומחלות זיהומיות בבית החולים, ומרצה בכירה בפקולטה לרפואה של האוניברסיטה העברית בירושלים.
אלינב מחזיקה בשלוש התמחויות קליניות: רפואה פנימית, המטולוגיה ומיקרוביולוגיה קלינית ומחלות זיהומיות.
אלינב נולדה וגדלה בבאר טוביה, ולמדה בתיכון אמית במושב.
את שירותה הצבאי עשתה כפקידת מבצעים ביחידת שלדג.
בשנת 1992 החלה ללמוד רפואה באוניברסיטה העברית בירושלים, ולאחר שנת סטאז' בבית החולים הדסה עין-כרם סיימה את לימודיה (בהצטיינות יתרה) בשנת 2000, וקיבלה תואר דוקטור לרפואה.
בשנת 2001 קיבלה את רישיונה לעסוק ברפואה.
בין השנים 1996–1998, עבדה כאחות בחדר המיון בבית החולים הדסה הר הצופים.
בין השנים 2001–2006, סיימה אלינב התמחות ברפואה פנימית והתמחות על בהמטולוגיה.
בשנת 2009 סיימה אלינב התמחות נוספת במיקרוביולוגיה קלינית ומחלות זיהומיות.
עובדת כרופאה בכירה במחלקה למיקרוביולוגיה קלינית ומחלות זיהומיות בבית החולים הדסה עין כרם בירושלים.
מאז שנת 2009 שימשה אלינב כראש היחידה לרפואת האיידס בהדסה.
לאחר שנפתח מרכז האיידס החדש בשנת 2018, אלינב מנהלת את המרכז.
בעבודתה היא מטפלת בנשאי HIV וחולי איידס, חוקרת ומרצה על HIV, מקדמת את הטיפול התרופתי בו ומקדמת מניעת הדבקה בנגיף בקרב אנשים עם סיכון גבוה להדבקה.
ב-1 בדצמבר, יום האיידס העולמי, עורכת אלינב במרכז האיידס מבצע בדיקות חינמי לעובדים והמבקרים בבית החולים.
מחקרה עוסק במיגור מחלת האיידס במדינת ישראל ובמציאת תרופה לנגיף, תוך חקר המיקרוביום של נגיף ה-HIV וניסיון להתחקות אחר דרכים להשמידו מהגוף לאחר ההדבקה.
במחקרה אלינב מנסה גם להתחקות אחר מניעת ילודת תינוקות חולים בנגיף.
התבטאה מספר פעמים בנושא ואמרה כי ניתן למגר את מחלת האיידס מישראל, ובמרץ 2023 הגישה נייר עמדה מטעם ההסתדרות הרפואית בישראל בנושא "מיגור מחלת האיידס בישראל עד 2030", עמדה אותה הציגה יחד עם 10 רופאים נוספים, ביניהם גליה רהב, נדב דוידוביץ' וחגי לוין.
אלינב משמשת גם כגזברית ה"חברה הישראלית לכשל חיסוני נרכש" - חברה שנוסדה בשנת 2007 ומאגדת מומחים לרפואת מחלות זיהומיות ואיידס בפרט.
אלינב מתנדבת כרופאה בצה"ל, במרכז לנפגעות תקיפה מינית, ובמרכז טיפול בפליטים.
בהזדמנויות שונות מגיעה אלינב לדיונים בכנסת על מחלת האיידס וסוקרת בפני הכנסת את הנתונים, תוך ניסיון לקדם את הטיפול התרופתי לנשאי הנגיף והטיפול התרופתי המונע הדבקה (PrEP).
בשנת 2016 הייתה ממובילי התוכנית למניעת HIV וייצגה בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות בראשות חבר הכנסת אלי אלאלוף.
במסגרת התוכנית משרד הבריאות הכניס את טיפול ה-PrEP לישראל, ומשמעותו טיפול תרופתי באנשים שאינם נשאי HIV.
משנת 2021 מתנדבת אלינב במרפאת "לרעך כמוך", מרפאת הסטודנטים של הפקולטה לרפואה באוניברסיטה העברית והמרכז הרפואי הדסה.
המרפאה היא יוזמה של סטודנטים לרפואה, שמטרתה להעניק שירותים רפואיים לקהילה חסרת המעמד בירושלים ובסביבתה שאין בידה ביטוח בריאות ונגישות לשירותים רפואיים.
אלינב משמשת כמרצה בכירה בסגל האקדמי של הפקולטה לרפואה באוניברסיטה העברית בירושלים.
היא מלמדת בשישה קורסים לתואר דוקטור לרפואה: מיקרוביולוגיה רפואית; מערכת הנשימה של האדם החולה; מבוא לרפואה קלינית - יחסי גומלין בין מערכות - חלק א'; רפואה פנימית - שנה ד'; רפואה פנימית - שנה ו; וקורס בחירה מחלות זיהומיות.
נוסף על כך, אלינב חברה בנציבות למניעת הטרדה מינית באוניברסיטה, והיא נציגת הנציבות בבית החולים הדסה עין-כרם.
מספר שנים ברציפות נחשבת אלינב למרצה מצטיינת בסגל, ומשנת 2010 שמה מתפרסם ומדורג גבוה מאוד בסקרי שביעות הרצון של הסטודנטים.
נבחרה שלוש שנים ברציפות לרשימת הרופאים הטובים של השנה אותה מגיש המגזין פורבס.
בשנת 2021 קיבלה אלינב את פרס הפקולטה לרפואה למורים מצטיינים.
נשואה לד"ר ערן אלינב, רופא מומחה לאימונולוגיה וחוקר מיקרוביום במכון ויצמן למדע.
לזוג שלושה ילדים והם מתגוררים במזכרת בתיה.
הילה בן הראש חכמון (נולדה ב-24 באוקטובר 1982) היא ראש המועצה המקומית כוכב יאיר צור יגאל.
נולדה בקריית שמונה ובצעירותה עברה משפחת לראש פינה, למדה בבית ספר הר וגיא שבקיבוץ דפנה.
בצבא שירתה ביחידת המודיעין 8200.
בשנת 2012 הגיעה להתגורר בצור יצחק שם כיהנה כחברת הוועד המקומי במשך שלוש שנים.
בשנים 2014–2024 שימשה כיועצת משפטית בתחומי התכנון והבנייה בעיריית תל אביב.
וכיועצת אישית לראש העיר, רון חולדאי, בתחומי ממשל, הנדסה, חינוך ורווחה.
בן הראש חכמון התמודדה על ראש המועצה המקומית כוכב יאיר צור יגאל בבחירות ב-2024, מול ראש המועצה יובל ארד, וניצחה לאחר שזכתה עם 57.7% מקולות הבוחרים לעומת ארד שקיבל 42.3% מהקולות.
סיעתה "היישוב" זכתה לרוב מוחלט במועצה עם 7 מתוך 11 מושבים.
היא בעלת תואר שני בהצטיינות במדיניות ציבורית מאוניברסיטת רייכמן, עורכת דין עם התמחות בדיני שלטון מקומי, תכנון ובנייה.
בן הראש חכמון נשואה לליאור ואם לשלושה.
הילה הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 2023 שעלה לאקרנים בשנת 2024 שכתבה וביימה מיכל בת-אדם, עם ג'ייד דייכס וויקס, איילה פלג, פיני טבגר ויעקב זדה דניאל בתפקידים הראשיים.
העלילה עוסקת באם יחידנית שמתקשה להינתק מאבי בתה שנטש אותה.
חלק מהסיפור מתואר בפלשבקים ובחלומות הקשים שלה.
הילה (ג'ייד דייכס וויקס) היא במאית סרטים תיעודיים.
היא מגדלת לבד את בתה נעמי (איילה פלג) בת ה-7. האב הביולוגי של נעמי הוא הסופר שאול דותן (יעקב זדה דניאל), שעמו ניהלה מערכת יחסים אך הוא נטש אותה, התחתן עם אישה בריטית ועבר ללונדון.
מגיע שאול לישראל לרגל הוצאת ספרו החדש, הילה עדיין קשורה אליו באהבה כפייתית ומטרידה אותו ואת משפחתו אך הוא מנסה להשתחרר ממנה.
הילה נתונה בסערת רגשות שמשפיעה על עבודתה ועל יחסה לנעמי.
היא חוזרת בחלומות לילדותה בה אמרה לה אימה (דנה קבסה) שהיא לא יפה ולא חכמה ועל אביה שמואל (אלי גורנשטיין) שהביא אותה בכוח לשהות במשק של אחיו גדעון (רמי ברוך) וגיסתו שלומית (אסתי קוסוביצקי) שלא הבחינה שבעלה מטריד מינית את הילה הילדה.
נעמי והילה מתיידדות עם איש הביטחון של בית הספר, מיכאל (פיני טבגר).
הוא מספר להילה כי בילדותו החל לנגן בפסנתר ונתן קונצרטים (דן מונסטירסקי) אך הפסיק בגלל לחץ נפשי, עבר למחשבים וכעת הוא שומר בבית הספר ומטפל בהוריו.
לבסוף מתקשר שאול להילה והיא בטוחה שהוא רוצה לחזור אליה אבל הוא מבקש ממנו שתעזוב אותו ואת משפחתו ולא חוזר בו גם לאחר שהיא מגלה לו שנעמי היא בתו.
כעת מתקרבת הילה למיכאל אך הוא מרגיש שהיא עדיין קשורה לשאול ומבקש ללכת אך היא מפצירה בו להישאר עד ש"המחלה" הכפייתית שלה כלפי שאול תחלוף.
שם השחקן/יתשם הדמותהערותג'ייד דייכס וויקסהילהאיילה פלגנעמיפיני טבגרמיכאליעקב זדה דניאלשאול דותןסופראלי גורנשטייןשמואלאבא של הילהדנה קבסהרות אמא של הילה יגאל שדהאח בבי"ח/מלצררמי ברוךגדעוןדוד של הילהאסתי קוסוביצקישלומיתדודה של הילהניר שטראוסדודשכן של הילהיוליה שניידראשתו של שאולתלמידההילי הר-קטהילה בילדותהיעל פולמןנוריתחברה של מיכלדן מונרסטירסקימיכאל בילדותופסנתרן
ההילה (קומה) היא המעטפת הערפילית סביב גרעין השביט, שנוצרת כאשר השביט חולף ליד השמש במסלולו האליפטי.
כאשר השביט מתחמם, חלקים ממנו עוברים תהליך המראה ההילה מקנה לשביט מראה מעורפל כאשר צופים בו בטלסקופ, להבדיל מכוכבים שנראים נקודתיים.
מקור המילה קומה הוא במילה היוונית κόμη (kómē), שפירושו "שיער", והוא גם מקור המונח האנגלי לשביט (comet).
ההילה עשויה בדרך כלל מקרח ואבק.
מים מרכיבים עד 90% מהחומרים הנדיפים, שמתאדים מהגרעין כאשר השביט נמצא במרחד של כ- מהשמש.
מולקולת המים מתפרקת בעיקר באמצעות פוטודיסוציאציה ובמידה קטנה בהרבה דרך תהליך פוטויוניזציה.
רוח השמש ממלאת תפקיד קטן בפירוק המים בהשוואה לפוטוכימיה.
חלקיקי אבק גדולים יותר נותרים לאורך מסלול השביט בעוד שחלקיקים קטנים יותר נדחפים על ידי לחץ הקרינה הרחק מהשמש אל זנבו של השביט.
ב-11 באוגוסט 2014, אסטרונומים פרסמו לראשונה מחקרים, שנעזרו באינטרפרומטרית רדיו לגילוי שכיחויות HCN, HNC H2CO, ואבק בהילות השביטים C/2012 F6 (Lemmon) ו-C/2012 S1 (ISON).
ב-2 ביוני 2015, דיווחה נאס"א כי הספקטרוגרף של ALICE על גשושית החלל רוזטה שחקרה את השביט צ'וריומוב-גרסימנקו מצא כי אלקטרונים (בטווח של מעל גרעין השביט) הנוצרים מפוטו-יוניזציה של מולקולות מים על ידי קרינת שמש, ולא פוטונים מהשמש, אחראים לפירוק של מולקולות מים ופחמן דו-חמצני בהילת השביט.
ההילה גדלה בדרך כלל כאשר השביט מתקרב לשמש.
ההילה עשויה להיות גדולה כמו קוטרו של צדק, למרות שצפיפותה נמוכה מאוד.
כחודש לאחר התפרצות באוקטובר 2007, לשביט 17P/Holmes הייתה, לפרק זמן קצר, אטמוספירת אבק קלושה גדולה יותר מהשמש.
גם לשביט הגדול של 1811 הייתה הילה בקוטר השמש בערך.
באופן מפתיע, גודלה של ההילה עלול להצטמצם כשהשביט חוצה את מסלול מאדים, כ-1.5 יחידות אסטרונומיות מהשמש.
במרחק זה רוח השמש הופכת חזקה מספיק כדי להרחיק את הגז והאבק מההילה, ולהגדיל את הזנב.
בסוף מרץ 1996 התגלה כי שביטים פולטים קרני X.
התגלית הייתה מפתיעה כיוון שפליטה של קרינת X קשורה בדרך כלל לגופים בטמפרטורה גבוהה מאוד.
סבורים שבשביטים נוצרת קרינה זו על ידי האינטראקציה בין השביטים לרוח השמש: כאשר יונים טעונים עוברים בהילת השביט, הם מתנגשים באטומים ובמולקולות, ו"קורעים" מהם אלקטרון אחד או יותר.
קריעה זו גורמת לפליטת קרינת X ופוטונים אנרגטיים בתחום האולטרה סגול רחוק.
ניתן לאמוד את גודל ההילה בעזרת טלסקופ על פני כדור הארץ.
בשיטת הסחף (drift method), נועלים את הטלסקופ במקומו ומודדים את זמן המעבר של הדיסק הנראה של ההילה בשדה הראייה.
הזמן, כפול קוסינוס זווית נטיית השביט, כפול 0.25, נותן את קוטר ההילה בדקות קשת.
אם המרחק לשביט ידוע, ניתן לקבוע את הגודל הנראה של ההילה.
בשנת 2015 צוין כי ALICE, הספקטרוגרף המתוקן על גשושית רוזטה, גילה בהילת השביט צ'וריומוב-גרסימנקו מימן, חמצן, פחמן וחנקן.
ALICE מצא שאלקטרונים שנוצרו על ידי אור אולטרא-סגול מתנגשים ומפרקים מולקולות של מים ופחמן חד-חמצני.
טלסקופ החלל הוותיק זיהה הילות גדולות של גז מימן סביב שביטים..
ב-1986, גשושית החלל ג'וטו זיהתה יוני מימן במרחק של 7.8 מיליון ק"מ הרחק מהשביט האלי כאשר חלפה בסמוך לשביט.
הילת גז מימן זוהתה בקוטר פי 15 מקוטר השמש (12.5 מיליון מיל).
תכלית זו גרמה לנאס"א לכוון את משימת פיוניר ונוס לעבר השביט, ונקבע שהשביט פולט 12 טון מים בשנייה.
פליטת גז המימן לא זוהתה מפני השטח של כדור הארץ, מכיוון שאורכי גל האופיינים למים נחסמים על ידי האטמוספירה.
התהליך שבו מים מתפרקים למימן וחמצן נחקר על ידי מכשיר ALICE על סיפון הגשושית רוזטה.
אחת הבעיות היא מאיפה מגיע המימן וכיצד:
הילת גז מימן בגודל פי שלושה מהשמש זוהתה על ידי סקיילאב סביב קוהוטק בשנות ה-70. SOHO זיהה הילה של גז מימן ברדיוס של יותר מיחידה אסטרונומית אחת סביב השביט הייל-בופ.
מים הנפלטים על ידי השביט מתפרקים על ידי אור השמש, והמימן בתורו פולט אור אולטרה סגול.
נמדדו הילות בגודל של כעשרה מיליארד מטרים.
משימת רוזטה מצאה בהילת השביט צ'וריומוב-גרסימנקו פחמן חד-חמצני, פחמן דו-חמצני, אמוניה, מתאן ומתנול, כמו גם כמויות קטנות של פורמלדהיד, מימן גופרתי, מימן ציאניד, גופרית דו-חמצנית ופחמן דו גופרתי.
ארבע הגזים השכיחים ביותר בהילת השביט היו מים, פחמן דו-חמצני, פחמן חד-חמצני וחמצן.
היחס בין כמות החמצן לכמות המים שנפלטו מהשביט נשאר קבוע לאורך חודשים אחדים.
הילדה מת'ייס היא פוליטיקאית גרמנייה מהמפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה (SPD).
היא כיהנה כחברה בבונדסטאג בשנים 2002–2021.
מת'ייס נולדה ב-1954 בעיירה פיננטרופ שבמערב גרמניה והפכה למורה.
מת'ייס נכנסה כחברה למפלגה הסוציאל-דמוקרטית (SPD) ב-1986, ומאז 1995 היא חברה בראש מפלגתה במדינה באדן-וירטמברג.
היא הפכה לראשונה לחברה בבונדסטאג הגרמני בבחירות הכלליות בגרמניה 2002. לאורך כל תקופתה בבונדסטאג כיהנה בוועדת הבריאות.
בתפקיד זה, היא הייתה הכתבת של הקבוצה הפרלמנטרית שלה בנושאים כולל טיפול בקשישים ופסיכיאטריה.
בין השנים 2002–2005 הייתה חברה בוועדה לעתירות.
בתוך הקבוצה הפרלמנטרית של ה-SPD, מת'ייס השתיכה לשמאל הפרלמנטרי.
בין השנים 2005–2007, הייתה חלק מההנהגה של הקבוצה הפרלמנטרית סביב היו"ר פיטר שטרוק.
ב-2009, מת'ייס הגיע למקום השני בהצבעה פנימית על סגן יו"ר המפלגה; היא הפכה לאחר מכן לאחת מארבעת הסגנים.
מת'ייס הייתה מועמדת לבחירות להנהגת המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה ב-2019; עם זאת, היא הסירה את מועמדותה זמן קצר לפני ההצבעה.
ביולי 2020 הודיעה מת'ייס כי לא תתמודד בבחירות הכלליות בגרמניה 2021 אלא "תצא" מהפוליטיקה הפעילה עד סוף הקדנציה הפרלמנטרית.
מת'ייס ובן זוגה מתגוררים ברובע ספלינגן של אולם.
הִילדה רוס (ברבר) (בלועזית: ; 12 במאי 1890 - 11 ביולי 1964), פולניה חסידת אומות העולם שהצילה יהודים במהלך מלחמת העולם השנייה.
הילדה רוס, הייתה עקרת בית שהתגוררה בוורשה שבפולין.
היא התאלמנה מבעלה בשנת 1941. היו לה שני בנים.
בנה הבכור, אנדז'יי רוס שנולד ב־1921, ובנה הצעיר, וויצ'ך (מריה) רוס שנולד ב־1926.
בתקופת השואה הילדה רוס עזרה להציל את היהודיה קרולה צוייבאום מפני הנאצים.
קרולה הצליחה להימלט מגטו ורשה לצד הארי יחד עם אחיה.
אחיה נמלט למקום מסתור שהכין לעצמו מראש וקרולה פנתה לחברה טובה בשכונת זוליבורז, בצפון ורשה.
חברה טובה של קרולה הייתה שכנתה של הילדה, והיא זו שיצרה את החיבור ביניהן.
הילדה, שידעה כי קרולה היא אישה יהודיה, השיגה לה תעודת ארית, ואף עזרה לה למצוא עבודה במפעל פיליפס.
החל מ-1941 ובמשך כשנתיים, קרולה גרה בדירתה של הילדה.
במהלך שהותה, הילדה התייחסה לקרולה בצורה מכבדת, ודאגה לביטחונה.
בנוסף, בידיעתה ובהסכמתה של הילדה, מדי פעם אחיה של קרולה, קז'ימייז' צוויבאום, ביקר את קרולה בדירתה ולעיתים נשאר ללון שם במהלך הלילה.
לאחר ששכניה החלו לחשוד, קרולה עזבה את הדירה, והסתתרה תחת זהות בדויה מחוץ לוורשה ושרדה את השואה.
לאחר המלחמה, קרולה והילדה נשארו בקשר קרוב והדוק.
ב-18 ביוני 1998 החליטה הוועדה לציון חסידי אומות העולם ביד ושם להכיר בהילדה רוס כחסידת אומות העולם.
הטקס התקיים בוורשה ושמה הונצח בקיר הכבוד בגן חסידי אומות העולם בירושלים.
הילה נחשון (נולדה ב-13 באוקטובר 1980) היא מנחת טלוויזיה, מפיקה, שחקנית ודוגמנית ישראלית.
נחשון נולדה בקריית ביאליק, למשפחה יהודית ממוצא פולני וגרמני.
הוריה הם יוסף נחשון (במקור: יוסף זילברמן) ותמר (לבית רתם).
לה אחות צעירה, ושני אחים צעירים תאומים.
בשנות ה-90 המאוחרות, שירתה בצה"ל, בחיל המשטרה הצבאית.
אולם בשנת 2003 השתתפה במחזמר המבוסס על הספר "הנסיך הקטן".
מאוחר יותר הופיעה בפרסומות ל"מילקי" ובקמפיין של רשת הביגוד הישראלית "תמנון".
בעקבות ההצלחה הרבה לה זכתה, בין השנים 2005–2008 הנחתה את תוכנית חדשות הבידור "Y בעשר" מבית yes, בתחילה לצד מיכאל הנגבי ובהמשך לצד אביעד קיסוס, עד עזיבתה בעונה הרביעית עקב חופשת לידה.
ב-2006 שיחקה גם בעונה השנייה של הדרמה היומית "השיר שלנו" של yes, בתור שירלי האקסית של יריב, ובנוסף בעונה השלישית והרביעית שיחקה את עצמה כמנחת תוכנית בידור בטלוויזיה.
ב-2007 השתתפה בשעשועון הסאטירי "פפראצי" של yes.
בין השנים 2005–2011 הנחתה נחשון את שש העונות הראשונות של תוכנית המציאות "רוקדים עם כוכבים" בערוץ 2 של רשת לצד אבי קושניר.
בשנת 2008 יצרה והגישה נחשון את תוכנית הדוקו-ריאליטי "התחתנתי עם כדורגלן" אשר שודרה בערוץ 2 אצל הזכיינית רשת.
ב-2009 הופיעה ב"ארץ נהדרת" ערוץ 2 של קשת, וגילמה אמא אחרי לידה.
בנוסף ב-2009 כיכבה על השער של מגזין בגדי הים של "בלייזר".
בשנת 2010 הנחתה נחשון את התוכנית הלילית "אחיות לילה" ששודרה ב-HOT3 לצידן של מירי בוהדנה ואילנית לוי.
ב-2010 השתתפה כמתמודדת אורחת בשעשועון "שחקו אותה בגדול" בערוץ 2. בשנת 2010 ובשנת 2011 הנחתה את "טקס בחירת מלכת היופי".
מאוקטובר 2011 עד פברואר 2012 הנחתה את תוכנית הטיולים "ארזתם לבד" ששודרה בערוץ 2 אצל הזכיינית רשת וליוותה את העונה השנייה של "המירוץ למיליון".
בנוסף ב-2011 התארחה ב"מצב האומה" בערוץ 2 של רשת.
במרץ 2013 יצרה והגישה נחשון בערוץ 2 את הסרטים הדוקומנטריים "האם אופי הוא המצאה של מכוערות?" ו"אהבה עיוורת".
באותה שנה, החלה להגיש לצדו של אקי אבני את תוכנית הבוקר "סדר יום חדש" בערוץ 10. בנוסף ב-2013 שיחקה בתפקיד אורח בתור עצמה בקומדיית המצבים "סברי מרנן" בערוץ 2 של קשת.
ב-2015 שיחקה בתפקיד אורח בתור שלומציון בתחפושת בסדרה הקומית "משפחה שולטת" בערוץ הילדים למנויי yes.
ב-2016 שיחקה בתור חבצלת בסדרה הקומית "שותפים" בהוט קומדי סנטרל.
בנוסף ב-2016, הנחתה את תוכנית האירוח "מילון היופי" בערוץ 10.
בשנת 2004 נישאה לכדורגלן אסי דומב, ובשנת 2006 הם התגרשו.
לאחר מכן החלה בזוגיות עם הדוגמן יונתן כהן, ולהם בת.
בינואר 2013 נישאה בשנית לאיש העסקים והמסעדן אייל חסיד, ולהם בן משותף.
הילה וידור (נולדה ב-20 באוקטובר 1975) היא שחקנית ישראלית.
הילה וידור נולדה בבת ים.
היא נשרה מהלימודים בגיל צעיר, ובשנות העשרה שלה עברה לגור עם סבתהּ.
היא תכננה להיות מעצבת אופנה, החלה לעשות מכינה בשנקר ובמקביל דגמנה.
בטי רוקאווי, הסוכנת שלה, שלחה אותה לאודישן ששינה את מהלך חייה.
היא החליטה להיות שחקנית, החלה ללמוד משחק מול מצלמה אצל רות דייכס, וכעבור שנה החלה ללמוד בסטודיו לאמנויות התיאטרון מיסודו של יורם לוינשטיין (1999–2001).
בתקופת הלימודים הופיעה בתפקידי אורח בסדרות "פלורנטין", "הבורגנים", ובסרט "מרס תורכי".
בשנה השנייה ללימודיה בסטודיו הועלה בסטודיו עיבוד בימתי ל"רומיאו ויוליה".
וידור גילמה את יוליה, וזהר שטראוס את רומיאו.
בעקבות צפייה של אחד ממנהלי הבימה בהצגה היא נבחרה לגלם את התפקיד הראשי של אדלה, בתה של ברנרדה, לצדן של גילה אלמגור וליא קניג במחזה "בית ברנרדה אלבה" מאת לורקה בהבימה.
בשנים הבאות שיחקה בהבימה בתפקידים ראשיים בהצגות "שלוש נשים גבוהות", "חתול רחוב", "הפרפרים הם חופשיים", "אנה קארנינה", "טיקוצ'ין בת ים" ו"סונטת סתיו" (עליו קיבלה את פרס שחקנית הדור הצעיר).
ב-2009 עזבה וידור את הבימה, ומאז היא מתמקדת בעיקר בקולנוע וטלוויזיה.
את הפריצה הקולנועית שלה עשתה וידור ב"הדברים שמאחורי השמש", סרט הביכורים של יובל שפרמן.
היא גילמה את דמותה של מיכל, לסבית קשוחה ומחוספסת, שנעמה (טלי שרון) מתאהבת בה.
ב-2006 הצטלמה לסרט "רגליים קרות", בבימויו של דורון ערן, על-פי ספרו של אורי אדלמן "חתונה".
היא גילמה את דמותה של כלה הבורחת מחתונתה.
בסרט שיחקו גם רון שחר וציון ברוך.
ב-2009 החלה ללמוד משחק אצל ערן פסח על פי שיטת סטניסלבסקי.
פסח הוא שעודד אותה להתמקד בעשייה קולנועית.
ב-2010 שיחקה וידור ב"עזרה ראשונה", סרטו הקצר של ירדן כרמין.
היא גילמה את דמותה של תמר, שחברה לשעבר שי (ארז כהנא) מגיע לביתה ערב חתונתו, ומתחולל ביניהם מפגש סוער.
הסרט היה מועמד לפרס דקל הזהב בקטגוריית סרטים קצרים בפסטיבל קאן וזכה בפרס וולג'ין לסרט קצר, בפסטיבל ירושלים.
ב-2011 שיחקה בסרט הקולנוע הקומי "סלסה תל אביב", בתפקיד דפנה, ארוסתו של יוני (אנחל בונני), שמתאהב בויקי (אנחליקה וולה), עובדת זרה מקסיקנית.
דפנה עושה הכול כדי להפריד ביניהם.
ב-2011 שיחקה הילה וידור בתפקיד הראשי בסרט הדרמה "לאן שאת נוסעת", מאת ובבימויה של רוני ששון אנג'ל.
היא גילמה את דמותה של זהרה, בחורה יוצאת בשאלה ממשפחה חרדית.
היא נוסעת לחתונתה של אחותה אותה לא ראתה שנים רבות.
בדרך היא אוספת טרמפיסטית בדואית שבורחת מחתונתה (מאיסה עבד אלהאדי), וגורלותיהן נקשרים יחד.
הסרט השתתף במספר פסטיבלים, בהם קרלובי וארי, וזכה בפרס הדרמה הטובה ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה ובפסטיבל הבינלאומי לסרטי נשים רחובות.
ב-2012 הצטלמה לסרט הקצר "חופש גדול" בבימוים של שרון מימון וטל גרניט.
בסרט היא מגלמת אישה הנמצאת בחופשה משפחתית יחד עם בעלה (יפתח קליין) וילדיה ועומדת בפני תגלית גדולה על האמת שבנישואיה.
הסרט הוקרן בפסטיבלים ברחבי העולם וזכה בפרסים.
והתמודד על פרס האוסקר בקטגוריית הסרט הקצר.
ביולי 2012 הצטלמה לתפקיד הראשי של הגר ארליך בסרטו של אדם סנדרסון, "לוויה בצהריים", על-פי ספרו של ישעיהו קורן.
הסרט השתתף בפסטיבל הסרטים הבינלאומי סן סבסטיאן.
בספטמבר 2012 היא הצטלמה לסרטו העצמאי של יוסי ארצי "אושר עטוף בשמיכה".
בסרט היא מגלמת את קארין, בת זוגו של באשיר (קאיס נאשף), זוג אוספי גרוטאות שיוצאים למסע בריחה לאחר שקארין חוטפת תינוק של עובדת זרה.
בספטמבר 2013 זכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר על משחקה בסרט "לוויה בצהריים" במסגרת פסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה.
בטלוויזיה שיחקה בסדרות "כנפיים", "ילדות רעות", "חמישה גברים וחתונה", "שירות חדרים" "15 דקות", "קטמנדו", "תל אביביות".
באוקטובר 2013 שודרה הסדרה "בני ערובה".
וידור מגלמת את אלה, רוצחת שכירה שחולמת לפתוח בחיים חדשים.
הסדרה בבימוים של עמרי גבעון ורותם שמיר, שודרה בצרפת וזכתה בפרס הסדרה הטובה ביותר בפסטיבל מונטה קרלו 2014.
פעילה בעמותת "אפשר אחרת", עמותה העוסקת בהטמעת ערכי החברה האזרחית והסולידריות החברתית בין יהודים לערבים במדינת ישראל.
שנה סרט תפקיד תסריטאי במאיאורך הסרט הערות 2009 עצם מעצמי בית ברל ליאת סימון 2010 עזרה ראשונה תמר ירדן כרמין (סם שפיגל) ירדן כרמין16 דקות פרס דמות האשה להילה וידור, בפסטיבל סרטי סטודנטים, אוקלנד, ניו־זילנד.
היה מועמד לפרס דקל הזהב בקטגוריית סרטים קצרים – פסטיבל קאן 2010 וזכה בפרס וולג'ין לסרט הקצר בפסטיבל הקולנוע ירושלים.
השתתף גם בפסטיבל הקולנוע מונטריאול בקנדה, בפסטיבל סאו פאולו לסרטים קצרים בברזיל ובפסטיבל הקולנוע בפסטיבל הסרטים הבינלאומי סן סבסטיאן שבספרד.
ישימון רחלי יוסף כהן (מכללת ספיר) יוסף כהן15 דקות 2011 לאן שאת נוסעת (סדקים בחול) זהרה רוני ששון רוני ששון40 דקות זכה בפרס הדרמה הטובה ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה.
זכה בפרס הסרט העלילתי הקצר בפסטיבל הבינלאומי ה-9 לסרטי נשים ברחובות.
דוקטורוב יוסי ארצי55 דקות2018מכתב לידיד בעזהעמוס גיתאי35 דקות
שנה סדרה תפקיד סוגה ערוץ יוצרים/תסריטאים במאי 1997 פלורנטין אחות בבית חולים, תפקיד אורח סדרת טלוויזיה ערוץ 2, טלעד ואחר כך ערוץ 3 וHOT VOD יוצרים: אודי זמברג (מפיק) ואיתן פוקס (במאי), עידו בורנשטיין וגל אוחובסקי (תסריטאים).
שנים הצגה תיאטרון מחזאי במאי תפקיד 2012–2004 המסע ליער המשאלות הצגת ילדים עצמאית אמיר שרייבר והילה וידור 2007–2006 המופע על פי שירי יונה וולך הועלה לראשונה בפסטיבל אישה בתיאטרון חולון דליה שימקו (עורכת) דליה שימקו השירים הוקראו כמונולוגים דרמטיים וידור ביצעה את שירי מסע ה־LSD
הילה זיתון (נולדה ב-11 בדצמבר 1977) היא זמרת ושחקנית ישראלית.
זיתון נולדה באילת, אך בצעירותה עברה לראשון לציון יחד עם משפחתה.
זיתון היא בוגרת בית הספר למשחק "בית צבי" (מחזור מ"ג), אליו הגיעה מיד לאחר תקופת עבודה בצוותי הבידור של רשת מלונות "ישרוטל" באילת.
ב-2001 שיחקה במחזמר "המלך ארתור ואבירי השולחן העגול" בהפקת יוכלמן אשר פרידמן הפקות.
בהמשך שיחקה במחזמר שלמה המלך ושלמי הסנדלר (גרסת 2005, אחרי ששיחקה בתור מחליפתה של מירי מסיקה), במרי לו בתפקיד טינה ובמחזמר אויטה בתפקיד הראשי.
כמו כן, שיחקה זיתון במחזמר "מי שחלם" בתפקיד לאה רבין הצעירה ובמחזמר "מיקה שלי" בתפקיד "מיקה".
מאז 2008 משחקת זיתון בתיאטרון בית ליסין כחלק מקבוצת הצעירים של התיאטרון.
בין תפקידיה, "טיטניה" בהצגה "חלום של לילה בלב קיץ" (עיבוד של "חלום ליל קיץ" מאת ויליאם שייקספיר), ו"סוסטרטה" בהצגה "מנדרגולה" (עיבוד של "לה מנדראגולה" מאת ניקולו מקיאוולי).
ב-2010 שיחקה במחזמר "אביב מתעורר" לצד נינט טייב, וב-2011 שיחקה במחזמר "אחים בדם".
באוגוסט 2012 שיחקה בהצגה "משאלה אחת ימינה", על פי ספרו של אשכול נבו.
משחקת בערב המוזיקלי "הלילה הוא שירים" ובמחזמר "היירספריי".
בשנת 2007 חתמה זיתון על חוזה אישי בסוכנות האמנים של רוברט בן-שושן, והוציאה את הסינגלים "תישאר" שכתב והלחין דור דניאל, "הבוקר הבנתי" שכתב והלחין עמית צח ו"רק להיות איתו" שכתבה והלחינה איה כורם.
הילה פלדמן (נולדה ב-10 ביוני 1979) היא שחקנית ישראלית.
הילה פלדמן גדלה בקריית אונו.
בגיל 16 החלה לשחק בסדרה "חלומות נעורים", בה שיחקה במשך ארבע שנים.
היא גילמה את דמותה של רונה נשר, ילדה טובה שמתאהבת בגיא דהן (גדי סבן), בחור בעייתי שמסבך אותה בסמים ובפלילים.
בעלת תואר ראשון במדעי המדינה ויחסים בינלאומיים מטעם האוניברסיטה הפתוחה ותואר שני בביטחון ודיפלומטיה מאוניברסיטת תל אביב.
למדה משחק במכינה בסטודיו לאומנויות התיאטרון מיסודו של יורם לוינשטיין (1999-1998).
פלדמן בוגרת בית הספר למשחק של סמינר הקיבוצים (2004-2001).
במסגרת הלימודים בסמינר הקיבוצים שיחקה ב"וויצק" מאת גאורג ביכנר בתפקיד הראשי של מריה, בבימויו של דני הורוביץ.
כמו כן שיחקה ב"שש נפשות מחפשות מחבר" מאת פיראנדלו, בתפקיד הראשי של הבת החורגת, בבימויו של אילן תורן.
בסמינר הקיבוצים שיחקה גם בתפקיד אלונה בהצגה "המדריך לחיים הטובים", מאת ובבימויה של יעל רונן.
ההצגה נמכרה להבימה, בשיתוף עם תיאטרון באר שבע.
בסיום הלימודים נכנסה פלדמן לתיאטרון הבימה, בו היא שיחקה מאז שנת 2004 ועד 2014.
ב-2004 פלדמן שיחקה בהצגה "חודש בכפר" של טורגנייב, בבימויו של חנן שניר.
היא גילמה את דמותה של ורה אלכסנדרובנה, נערה בת 17 שמתאהבת במורה מבוגר ממנה, אהבה שאינה מתממשת.
בהצגה שיחקו גם אסנת פישמן ויגאל שדה.
היא הייתה מועמדת על תפקידה לפרס התיאטרון לשחקנית המבטיחה.
אחריה שיחקה בהצגה "מלחמה" מאת לארן נורן, בבימויו של אילן רונן.
איתה שיחקו בין השאר רמי הויברגר ואסנת פישמן.
גם על תפקיד זה הייתה מועמדת לפרס התיאטרון לשחקנית המבטיחה.
היא שיחקה בהצגה "רכוש נטוש" פרי עטה של שולמית לפיד, בבימויו של איציק ויינגרטן.
ההצגה מספרת על אמה - טוני בית אריה (גילה אלמגור) ושתי בנותיה: הבכורה אלנור הסובלת מפיגור סביבתי (פלדמן) והצעירה עליזה (רותם זיסמן-כהן), שעומדים לפנותן מביתן, מכיוון שהוא רכוש נטוש.
ב-2008 שיחקה בהצגה "החגיגה", מאת תומאס וינטרברג, בבימויו של חנן שניר.
זהו עיבוד בימתי לסרט הדני "החגיגה" (festen) בבימויו של וינטרברג מקבוצת דוגמה 95, שיצא לבתי הקולנוע בשנת 1998. באותה שנה שיחקה פלדמן בתפקיד הראשי בהצגה "משוגעת".
היא גילמה את דמותה של איה, שסובלת מהפרעת אישיות גבולית, ההצגה מסופרת מנקודת מבטה של איה.
במסגרת ההצגה השחקנים עשו תחקיר של ארבעה חודשים בו נסעו לראות מאושפזים בבתי חולים לחולי נפש.
ההצגה נוצרה באמצעות אימפרוביזציות שנוצרו בעקבות התחקיר, הבמאית יעל רונן כתבה את הטקסט להצגה לפי האימפרוביזציות.
בהצגה שיחקו גם טטיאנה קנליס אולייר, אורנה רוטברג, מיכאל כורש, אסנת פישמן, מיקי פלג-רוטשטיין, רינת מטטוב ותומר גלרון.
ב-2010 שיחקה בתפקיד הראשי של הילדה ואנגל בהצגה "אלוף הבונים", מאת איבסן, בבימויו של חנן שניר.
בהצגה שיחק גם עודד תאומי.באותה שנה שיחקה גם במחזה שכתב הלל מיטלפונקט "המסילה לדמשק".
ב-2012 שיחקה בהצגה "כי בנו בחרת", מאת יוכי ברנדס, בבימויו של איציק ויינגרטן.
בהצגה משחקים גם שמיל בן-ארי ונגה שחר.
במקביל שיחקה בהבימה בהצגה "הסוחר מוונציה" של שייקספיר את דמותה של פורציה.
היא הופיעה עם ההצגה במסגרת פסטיבל שייקספיר בתיאטרון הגלוב, לונדון.
ב-2015 עזבה את הבימה והצטרפה לתיאטרון בית ליסין.
תפקידה הראשון בבית ליסין היה תפקיד ראשי במחזה "אלה גרוסמן".
ב-2016 שיקה במחזה "החדר האחורי", הפקה משותפת של הקאמרי ובית ליסין, של המחזאית והבמאית שלו עדנה מזי"א.
ב-2007 שיחקה בסדרת הדרמה "משמורת", פרי עטה ובבימויה של עירית לינור, ששודרה בערוץ השני.
היא גילמה את דמותה של בת שבע, יועצת חינוכית בבית הספר התיכון.
ב-2010 יצא לבתי הקולנוע הסרט "וביום השלישי", בבימויו של משה איבגי, בו פלדמן שיחקה בתפקיד הראשי.
היא גילמה את דמותה של לורן, נערת ליווי שסובלת מהפרעת אכילה, שמגשימה פנטזיות קיצוניות של לקוחותיה.
היא זכתה על תפקידה בפרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל הקולנוע ירושלים, ביחד עם אפרת בן צור, עלית קרייז וגל סלומון.
היא הייתה מועמדת על תפקידה לפרס אופיר לשחקנית הראשית הטובה ביותר.
ב-2013 שיחקה בסרט הטלוויזיה "דבר על מקום הימצאם", מאת נאוה סמל, בבימויו של יהלי ברגמן, שהוקרן בערוץ הראשון.
היא גילמה את דמותה של גיטה, עולה חדשה בשנות החמישים, שעבדה אצל הנאצים כדי להציל את עצמה בשואה.
בסרט שיחקו גם יונה אליאן ויחזקאל לזרוב.
באותה שנה היא שיחקה בסרטה של רמה בורשטיין "למלא את החלל".
בספטמבר 2013 נישאה לדודי ניסים, כתב הפלילים של הערוץ הראשון.
2010 - זוכת פרס השחקנית הטובה ביותר של פסטיבל הקולנוע ירושלים על תפקידה בסרט "וביום השלישי" (ביחד עם אפרת בן צור, עלית קרייז וגל סלומון).
2005 - זוכת פרס השחקנית המבטיחה ע"ש אורה גולדנברג של תיאטרון הבימה.
2005 - מועמדת על תפקידה בהצגה "מלחמה" לפרס התיאטרון הישראלי לשחקנית המבטיחה.
2004 - מועמדת על תפקידה בהצגה "חודש בכפר" לפרס התיאטרון הישראלי לשחקנית המבטיחה.
הצגת בכורה הצגה תפקיד מחזאי במאי 25 במאי 2015 אלה גרוסמן אלה גרוסמן דפנה אנגל-מחרז ציפי פינסדצמבר 2016החדר האחורידפיעדנה מזי"אעדנה מזי"א
שנה הצגה מחזאי במאי 2010 לסמן v מיכל אהרוני אוהד שחר
שנה סרט תפקיד במאי 2010 וביום השלישי לורן משה איבגי 2012 למלא את החלל פרידה רמה בורשטיין 2017 הדרך לאן מיכל בת-אדם אנטנה אריק רוטשטיין
הילה זהרור (נולדה ב-18 בדצמבר 1980 כהילה זערור) היא זמרת, מוזיקאית ושחקנית.
זהרור הופיעה בתפקידים ראשיים ומרכזיים במופעים מוזיקליים רבים, מחזות זמר, הצגות ילדים ועל במות התיאטרון הרפרטוארי.
מחברת ומלחינה של שירים ומופיעה עם הרכב נגנים במופע מיצירותיה.
אלבום השירים שלה (2007 - הילה זהרור) חובר והולחן על ידה והופק בידי לני בן בשט.
הילה זהרור נולדה בפתח תקווה ולמדה בקונסרבטוריון העירוני.
היא החלה בלימודי כינור בגיל 8 ולאחר מכן פסנתר וגיטרה.
כתבה והלחינה שירים מגיל צעיר מאוד.
בשירותה בצה"ל הייתה זמרת בלהקות הצבאיות של חיל הים וחיל החינוך.
בוגרת בית הספר הגבוה לאמנויות הבמה "בית צבי" ברמת גן.
השתתפה בהצגות מוזיקליות רבות ומחזות זמר שהועלו בבית צבי ובתיאטרון הספרייה ברמת גן, בתיאטרון הקאמרי ובתיאטרון בית ליסין, מופעים מוזיקליים שונים, פסטיבלים, הצגות נוער וילדים, דיבוב לסרטים, ג'ינגלים, בימות זמר.
מופיעה כזמרת מלווה בהרכב של ריקי גל, בהרכב ההופעות של שלמה ארצי, בשירה ובגיטרה אקוסטית.
הילה מופיעה ברחבי הארץ עם הרכב נגנים במופע המורכב מיצירותיה.
"קלינקה מיה", במאי איתן לונדנר, "הקרקס של רינת", ערוץ הופ.
"בית המשאלות", במאי חיים בוזגלו, "סרוגים", במאי לייזי שפירא.
"הדבר האמיתי" - בתפקיד דבי, במאי: הלל מיטלפונקט, תיאטרון בית ליסין.
"המורדים" - בתפקיד מיכאלה הצעירה, במאי: עמרי ניצן, תיאטרון הקאמרי.
"קרוב יותר" - בתפקיד אליס.
במאי: דן ענבר, תיאטרון הספרייה.
"השושנה המקועקעת" - בתפקיד רוזה.
"האסופית" - בתפקיד האסופית, במאי: משה קפטן, תיאטרון הספרייה.
"מחסן השטוזים של דתיה" - הצגת ילדים מוזיקלית, במאי: יקי מחרז, הפקת נאווה הפקות.
"אגדה על קערה ומצקת" - בתפקיד הנסיכה, תיאטרון לילדים ולנוער של אורנה פורת.
"מיקה שלי" - בתפקיד הילדה המספרת, במאי גדי ענבר.
"רדיו גאגא" - בתפקיד המפיקה, במאי אמיר גוטמן, הצגה מוזיקלית בהפקה מסחרית.
"שמונה בעקבות אחד" - בתפקיד נעה, במאי: רפי ניב, תיאטרון הקיבוץ.
"אורי" - בתפקיד דליה, במאי: משה קפטן, תיאטרון ארצי לנוער עם נאווה הפקות.
המחזמר "אוליבר" בתפקיד שרלוט, במאי משה קפטן.
הפקת יריב יפת ותיאטרון בית ליסין,"אבק" תיאטרון גבעתיים.
הילה קלמן האוזמן (נולדה ב-1966) היא מלכת היופי של ישראל לשנת 1985.
הילה קלמן נולדה וגדלה בחולון.
בגיל 19 ובזמן שירותה הצבאי בחיל האוויר זכתה בתחרות מלכות היופי במקום הראשון, ובמסגרת כך השתתפה בתחרות מיס תבל 1985 שנערכה במיאמי שבארצות הברית, שם הגיעה למקום השלישי בתחרות התחפושת הלאומית וזכתה בקבלת מפתח העיר של מיאמי.
בסיום שנת הכהונה למדה קלמן קוסמטיקה ובגיל 25 התחתנה.
לאחר מספר שנים עזבה קלמן את מקצוע הקוסמטיקה והחלה לעבוד בעמותה לילדים אוטיסטים בירושלים, שם היא מתגוררת.
נכון ל-2019 קלמן היא נציגה ויועצת יופי של חברת קוסמטיקה.
הילה פליטמן (נולדה ב-9 באוגוסט 1973) היא זמרת סופרן אופראי ישראלית, זוכת פרס גראמי לשנת 2009, המתמחה בביצוע יצירות חדשות.
מגיל 12 למדה בתיכון שליד האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים והתבלטה שם בכשרונה, הן בנגינה והן בשירה.
בין מוריה היה הפסנתרן בנימין אורן.
בגיל 17 יצאה ללמוד בג'וליארד ובשנת 1998 החלה בקריירה מקצועית בביצוע בכורה של "העכביש והזבוב", יצירתו של זוכה פרס פוליצר דייוויד דל טרדיצ'י עם הפילהרמונית של ניו יורק והמנצח קורט מזור.
מאז יצא לה שם של אחת הזמרות הראשיות לביצועי בכורה של יצירות חדשות,וזכתה בפרס סוני ES על תרומה יוצאת דופן לאמנויות הווקאליות..
הילה פליטמן זכתה בפרס גראמי לשנת 2009
על הופעתה ביצירה של ג'ון קוריליאנו: "מיסטר טמבורין מן: שבעה שירים של בוב דילן".
הילה פליטמן הופיעה עם התזמורת הסימפונית של שיקגו, התזמורת הפילהרמונית הישראלית ועוד, ותחת שרביטם של מנצחים ידועי שם כמו קורט מזור, אסה-פקה סאלונן, מרין אלסופ ואחרים.
הופעות חשובות כסולנית, כולל הופעות עם הגופים הבאים:
התזמורת הסימפונית הלאומית של ארצות הברית
תזמורת העולם החדש של מיאמי
הרכב כלי הנשיפה של אוניברסיטת טקסס
הופעתה הראשונה כשחקנית הייתה בתפקיד "שרון" בהפקת "כיתת אמן" מאת טרנס מקנאלי ב"פאונטיין תיאטר".
ב-2009 יצרה פליטמן את התפקיד של מרת קלייטון בהפקת האופרה "סיאנס באחר צהריים רטוב" של סטיבן שוורץ בסנטה ברברה, קליפורניה.
פרס גראמי לביצוע הווקאלי הטוב ביותר, פברואר 2009
פליטמן מתגוררת בלוס אנג'לס עם בעלה, המלחין אריק וייטאקר, ובנם.
הילה קנובלר (נולדה ב-7 בספטמבר 1952) היא רופאה אנדוקרינולוגית, משוררת, וסופרת ישראלית.
נולדה וגדלה בירושלים למשורר והכימאי פרופ' אבנר טריינין ולפילוסופית רבקה שכטר.
למדה באוניברסיטה העברית בירושלים ובבית הספר לרפואה שבמרכז הרפואי הדסה.
במשך שנתיים התמחתה בבית החולים הר סיני בניו יורק.
בתקופה זו, בד בבד עם התמחותה הרפואית, החלה לעסוק בשירה.
בשנת 1996 יצא לאור קובץ שיריה בקונטרס לשירה "הנה", בעריכת נתן זך.
בשנים 2021 ו-2024 יצאו לאור שני קובצי סיפורים, "ככה נראה אושר" ו"לתפוס את הירח".
פרופ' קנובלר היא רופאה בכירה ומומחית בתחום האנדוקרינולוגיה והמטבוליזם, וכיום היא מנהלת היחידה למחלות מטבוליות וסוכרת במרכז הרפואי קפלן ברחובות.
הייתה יו"ר החברה לחקר, מניעה וטיפול בטרשת עורקים בשנים 2012-2015, וכן חברת ועדת הוראה קלינית בפקולטה לרפואה באוניברסיטה העברית.
נשואה לפסיכיאטר ד"ר חיים קנובלר, לשעבר סגן מנהל בית החולים לחולי נפש כפר שאול וראש מחלקת בריאות הנפש בצה"ל, ולהם בת ובן.
טבע אחר: שירים, הוצאת אבן חושן (2007)
ככה נראה אושר, הוצאת כרמל (2021)
לתפוס את הירח, הוצאת פרדס (2024)
הילה לולו לין (שמה המלא: הילה לולו לין פרח כפר בירעים; נולדה ב-6 בנובמבר 1964) היא אמנית ישראלית רב-תחומית ורב-חושית.
עוסקת במדיומים שונים, ובהם ציור, פיסול, מיצב, מיצג, קולנוע, וידאו ארט, שירה והוצאת ספרים.
יצירותיה הוצגו הן ברחבי ישראל - במוזיאון תל אביב, במוזיאון ישראל, במוזיאון חיפה לאמנות, במשכן לאמנות עין חרוד, ובמוזיאונים נוספים וכן בגלריות רבות, והן בעולם – בארצות הברית, בספרד, בצרפת, בנורווגיה, ביפן, בפורטוגל ובאיטליה.
הילה לין נולדה בקיבוץ משמר העמק בשנת 1964. בגיל שלוש הצטרפה להוריה, שנסעו לשליחות של שנתיים וחצי בחבל קסאווין באיראן, ולאחריה חזרו לישראל והתגוררו בכפר ביל"ו.
בשנים 1986–1989 למדה לתואר ראשון במחלקה לעיצוב קרמי וזכוכית.
לאחר לימודיה בבצלאל הוסיפה לין לשמה את השם "לולו", שהיה כינוי שניתן לה בילדותה.
"לולו" זה גם שם הפונט שהמציאה.
החל משנת 2019 לין היא פרופסורית חברה יוצרת בבצלאל.
תקופה ארוכה הייתה בת-זוגה של הזמרת-יוצרת יהודית רביץ.
בן זוגה הוא האמן חנא פרח כפר בירעים, שלין אימצה את שם משפחתו.
לין עסקה רבות בזוויות ראייה אמנותיות סביב נושא הגוף, דרך זיקה לאובייקטים פשוטים, יומיומיים.
הביצה, אברי הגוף ונקביו הם מוטיבים חוזרים בעבודותיה, כמו גם פעולות אקסצנטריות כגון בליעת ולעיסת חפצים וחומרים שונים, מניפולציות על עיניים, עקורות או מודבקות, או פעולות על הגוף כגון גילוח גבות, הקזת דם ורחיצת ידיים בדבק.
עבודתה נוגעת בהיבטים עכשוויים של השיח הפמיניסטי המאוחר ומציעה מבט ביקורתי על ערכים וסמלים העומדים בבסיס התרבות המקומית.
את שורשי עבודתה ניתן לזהות באמנות המושגית, באמנות המיצג ובאמנות הווידאו של שנות ה-70 של המאה ה-20. ייתכן שהיא שותפה להליך עולמי באמנות בשנות ה-90 של עיסוק בגוף ובהפרשות הגוף.
מעבר לכל אלה יוצרת הילה לולו לין בשפה ייחודית משלה.
אם זו שפה צורנית, חומרית, או מילולית.
היא עוסקת באופן עקבי בגוף, באיברי גוף שונים - עיניים, פה, לב...
במיניות, בזרות ובניכור, ועבודתה מביעה אסתטיקה אישית פורעת גבולות נורמטיביים.
השפה האמנותית- סוריאליסטית שלה מתבטאת בהכלאות ובמניפולציות שהיא יוצרת בגופה אל מול מצלמה, מעבדת בהדמיות מחשב או מבטאת במילים בשיריה, ברטוריקה המשלבת ארוטיקה, אימה, מצוקה ודחייה.
הילה לולו לין פרצה לתודעה בשנות ה-80 המאוחרות, ביצירות וידאו ארט של תיעוד עצמי במראה קשה ואכזרי.
בתערוכת היחיד הראשונה שלה "קול הימימ" (1992) הציגה פסלים עשויים מהכלאות בין אורגני וסינתטי, קונקרטי ובדוי, מענג ומהנה.
בפסלים משנים אלו מכליאה האמנית בין חומרים מוכנים מראש (רדי מייד) לבין חומרים אמנותיים.
בין הגוף האורגני לבין חומרים "מזויפים" של פלסטיק זול.
בין העומק הרגשי לשקרי והמלאכותי, בין המציאותי והמדומה, בין הטעם הטוב והגועל.
בכך מתמודדת האמנית עם הפחד שבמבט הישיר בנושאים רגישים, על ידי הומור, גרוטסק, הזרה, ואפילו יופי.
בעבודות הווידאו ארט שיצרה היא ביטאה גוון סוריאליסטי ומיניות פרובוקטיבית, ובלט בהן הניסיון לערעור תפיסות מסורתיות אודות מיניות האישה.
בעבודת הווידאו "הקצ לדמעות" (1994) שהוצגה בתערוכה "מטא-סקס 94", הופיעה לולו לין כשהיא מעבירה על גופה חלמון של ביצה, כשהיא מתעדת את מסעו על גופה מכף היד אל תוך הפה וחזרה, במהלך אינסופי של קליטה ופליטה.
מבקר האמנות יגאל צלמונה פירש את העבודה כניסיון לכינון יחס שונה בין זהות גברית לנשית.
האוצרת תמי כץ-פרימן כתבה כי זוהי "להטוטנות המחייבת שליטה עצומה בגוף, ריכוז מלא (שרק לא יתפוצץ לה בפה) - לא לבלוע ולא להקיא [...] לולו לין מבקשת לפרום את התפרים המקובלים בין אשה-מזון-גוף-בשר-וחומר [...] הגוף נתפס כאן כטריטוריה אינסופית, נזילה וחמקמקה".
סביב שנות ה-2000 היא הקימה מיצבים גדולים יותר (כגון "טיפת חלב", 2002), ובמקביל חומרים מן המרחב הציבורי החלו לחלחל ולהשפיע על יצירתה.
עבודת הטריפטיך "דם קר: שיר בשלושה חלקים" (1996) שנוצרה במיוחד לתערוכה "דזרט קלישה" לפני רצח רבין, מציגה את שמי המזרח התיכון מעל תל אביב וירושלים כבשר חשוף ומדמם.
בעבודה "הצילו" (2002), מופיעה הילה לולו לין כדמות ביונית הנכנסת ללב ים כשגופה העירום קשור ברצועות ויניל; ב"הבנתי" (2002), היא נראית הולכת בשבילי קיבוץ משמר העמק, בו נולדה ונולד אביה, בדמות "המפלצת מהקיבוץ", כשגופה מצופה בשכבת לטקס כמו עור, ואבנים מוכנסות בין גופה והכיסוי, ומכבידות על רגליה.
המיצב "חפרפרת" (2005), שהוצג במוזיאון תל אביב לאמנות, כלל אלמנטים של פרפורמנס וייצר אמירה נוקבת בנושאים של משטור ובקרה, כפייה ושלילת חופש.
בעבודות אלה לין משתמשת בדרכים ובטכניקות שונות במילים.
המילים שחוזרות על עצמן הן: אהבתי; ברחתי; הבנתי; סלחתי; גמרתי; שיקרתי; נפלתי.
מילים אלה הופיעו בתערוכות שונות בווידאו, בכרטיסים קטנים ואף במיצגים ככתובות אש.
במהלך עבודתה ובמיצגים השתמשה לין הרבה באזכורים של צבא, ומחנות.
לא רק מחנות צבאיים, אלא מחנות פליטים, עקורים, מחנות מעצר, מחנות המסמלים אסונות הנובעים מקונפליקטים.
בדרך שבה מוצגות מילים - כמו סיסמאות בצבא, בתנועות נוער, ובגופים אידאולוגיים, על ידי כתובת אש ודרכי תצוגה מוסכמות המבטאות אמונות של ראשית הציונות, לין מציגה דווקא מילים המייצגות את האישי, הגופני (נפלתי), המפקפק (ברחתי), המתוודה (שיקרתי).
נוצר ניגוד קיצוני בין הקולקטיבי והאישי.
ערכים של הקרבה וחיים למען החברה והאידיאלים, משתנים לדאגות של האדם לעצמו ולחשבון נפש אישי.
בשנת 2002, הקימה בשותפות עם הבנאי, האמן והארכיטקט, חנא פרח כפר בירעים, בן עקורי הכפר, את עמותת שרנקה.
מרכז הפעילות של הפרויקט הוא פעולות פרפורמטיביות המתרחשות בכפר בירעים, ומתועדות בווידאו ובצילום סטילס.
זאת, במטרה לאפשר התבוננות וחשיבה אמנותית, אדריכלית, חברתית, פוליטית וביקורתית, ולעסוק בשאלות של זיכרון, שייכות, התמודדות אישית וקולקטיבית, משטור, הרס וכפייה.
הפעולות מתרחשות בכפר, במה שנותר מבית המשפחה, ובסוף כל פעולה מתרוקן הכפר ושב למצבו כשטח צבאי סגור.
הילה לולו לין משתמשת בפונט משלה בעבודותיה, המושתת על כתב ידה, ועל השימוש החדשני האופייני שלה בשפה - אותיות קוויות וזוויתיות, ללא אותיות סופיות.
כך מתארת אותו גליה בר אור: "ב"פונט לולו" המזוהה עמה כגופן דיגיטלי באותיות דפוס בכתב ידה [...] כתב משלה, מרחב משלה, המאפשר להגמיש את השפה למחוזות סיפיים, ילדיים, יומיומיים, פתיינים ופואטיים שבהם מלה נוגעת במלה והשיבוש-לכאורה יוצר מרחב דימויים חדש".
בשירים ובכתיבה עולים דימויים המופיעים גם בציורים, בפסלים ובעבודות הווידאו, כמו עיניים, פנינים, שיער, שושנים..
הילה לולו לין כותבת והוציאה ספרי אמן רבים וספרים בהם משולבים כתיבה וציור.
בקטלוגים של התערוכות ובתערוכות עצמן היא מקפידה שהטקסט יהיה כתוב ב-3 שפות - עברית, ערבית ואנגלית.
להילה לולו לין היו כמה תערוכות ומיצגים בולטים במהלך השנים, שמשכו עניין רב:
"הבנתי", בקיבוץ משמר העמק, 2002, בימוי: לוי זיני: במשמר העמק נולד אביה של הילה, מראשוני הבנים בקיבוץ.
סבה וסבתה חיו בקיבוץ והיו פעילים חברתית.
במיצג זה לבשה הילה לולו לין מעין כיסוי עור, שכיסה את כל גופה, ובאזור הרגלים הכניסה אבנים.
לאט לאט הלכה הילה לאורך כביש הכניסה, ועד לבית הקברות של הקיבוץ, שם הדליקה כתובת אש: "הבנתי", ליד הקברים של סבה וסבתה.
לאחר מכן נפגשה עם חברים ותיקים מהקיבוץ במועדון המקומי.
המיצג היה קשור למות אביה, בן הקיבוץ, לאחר 5 שנים למותו.
"הצילו" - מיצג על חוף הים בתל אביב, 2002, בימוי: לוי זיני.
בשיתוף עם תזמורת מכבי האש של תל אביב ושבט "צופי יפו", הלכה יחד עם חמי רודנר, שהיה מאופר כגוִיה, אל תוך הים.
הילה הייתה לבושה במעין פסי-עור בצבע של מדי צבא שהזכירו גם תרבות סקס של סאדו-מזו.
מרחוק הודלקה כתובת אש של המילה "הצילו", כניגוד רעיוני מוחלט לכתובות האש המאפיינות טקסים צבאיים או של תנועות נוער.
למיצג זה פרשנויות רבות הקשורות במציאות הישראלית ובחזון הציוני.
"טיפת חלב", מיצג בתפסטיבל תיאטרון עכו, 2002, בהפקת מיקי לרון.
"אמנית פלסטית יוצרת תיאטרון דימויים חושני בקול, צבע, תנועה ופיסול בתוך מבוך תת-קרקעי.
הצופים מוזמנים לבנות בעצמם את מסלול התנועה שלהם בין אובייקטים, מרחבים פיסוליים והקרנות על מסכי ווידאו גדולים המשולבות במשטחי סאונד ותאורה.
בארבעת האולמות פועלות במקביל עשר דמויות ארכיטיפיות.
תנועתן המונוטונית והסיזיפית נגזרת מסוג הפעילות שהן מבצעות: סיבוב גלגל החיים, פיזור נוצות מעל מגדל, מתיחת חוט דרך חור בקיר, התגוששות על מצע פחם.
כל אלה יוצרים מארג אירועים אינטנסיבי, מפתה, מאיים ומטריד."
"חפרפרת", במוזיאון תל אביב לאמנות, שנת 2005. אוצרת: נילי גורן:
תערוכה רב תחומית שהציגה פיסול, בנית חלל אלטרנטיבי בחלל המוזיאון, מסכי וידאו, מילים שחזרו על עצמן במופעים שונים, ואף שיתפה את הקהל באופן פעיל.
מילים שהילה משתמשת בהן באופן חוזר מבטאות מצבים נפשיים ותחושות אישיות, כמו רגשי אשמה, פחד, וידויים אישיים.
במקביל מתעמתות מילים אלו עם סמלים של ערכים ומוסר.
המילים היו כתובות ב-3 שפות - אנגלית, ערבית ועברית
"היא", תערוכה וספר, במשכן לאמנות בעין חרוד, 2007, אוצרת: גליה בראור (התערוכה עברה ב-2008 לגלריה נלי אמן בתל אביב):
עבודות בעיקר ברישום על נייר, שנעשו בעט ועם מדבקות משרדיות.
לתערוכה יצא ספר מקיף הכולל תערוכות קודמות, עבודות בכתב ובהדפס, ומאמרים של האוצרת ואחרים.
בעבודות בתערוכה ובספר הילה משתמשת בפונט "לולו" שהיא המציאה.
ללא אותיות סופיות ועם קוים חדים וזוויתיים.
הספר כתוב כרגיל ב-3 שפות - אנגלית, ערבית ועברית
2000: "נוראהבתי/שיקרתי", סינמטק תל אביב; סינמטק ירושלים
2003: "קולה של המילה", הזירה הבינתחומית, ירושלים; מקלט 209, תל אביב
2003: "הבנתי", פסטיבל וידאו בין לאומי, ליסבון, פורטוגל; וידאו זון, הביאנלה הבינלאומית הראשונה לווידאו-ארט, סינמטק תל אביב
2004: "טיפת חלב – הסרט", תחרות וולג'ין, פסטיבל הקולנוע, ירושלים
1988: פרס מוזיאון ישראל לעיצוב תעשייתי, מוזיאון ישראל, ירושלים
1988-1994: פרס קרן שרת, קרן התרבות אמריקה-ישראל.
1992: פרס אמן צעיר של פרס שר החינוך והתרבות.
1995: פרס קדישמן לאמן צעיר, מטעם קרן תרבות אמריקה-ישראל.
1998: פרס שר החינוך והתרבות לאמנות חזותית לשנת תשנ"ח.
2002: זוכת פרס ארטור גולדרייך לאמנות, עיצוב ואדריכלות, בצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב, ירושלים.