tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הידע והתיעוד הרפואי של הפרעה זו הוא דל, ככל הנראה בשל שילוב של גורמים הכוללים גילוי עדכני, שכיחות נמוכה והאופי שבעיקרו אסתטי.
לפיכך הפתופיזיולוגיה של הנבוס של בקר נותרה לא ברורה.
למרות שהיא נחשבת בדרך כלל להפרעה נרכשת ולא מולדת, קיים לפחות דו"ח של מקרה אחד המתעד בקר נבוס עם קשר גנטי: ילד בן 16 חודשים עם נגע היפרפיגמנטציה בכתף ימין, ולאביו נגע זהה.
המחקר הנרחב ביותר עד כה, סקר משנת 1981 בקרב כמעט 20,000 גברים צרפתים בני 17 עד 26, שימש להפריך הרבה אמונות מקובלות לגבי ההפרעה.
במחקר הצרפתי, 100 נבדקים נמצאו עם בקר נבוס, שחשפו שכיחות של 0.52%.
הנבוס הופיע במחצית מהנבדקים לפני גיל 10, ובין הגילאים 10 ל-20 בשאר.
ברבע מהמקרים חשיפה לשמש תרמה להופעת הנבוס, מספר נמוך מצפי החוקרים.
כמו כן, החוקרים הופתעו מהשכיחות הנמוכה (32%) של הנבוס מעל הפטמות, מכיוון שהאמינו שאזור החזה העליון והכתף הם המקומות העיקריים להופעתו.
הפיגמנטציה הייתה בצבע חום בהיר ב-75% מהמקרים, והגודל הממוצע של הנבוס היה 125cm2.
דו"ח משנת 1991 תיעד מקרים של תשעה מטופלים עם בקר נבוס ומלנומה ממאירה.
מתוך תשע המלנומות, חמש היו באותו אזור של הנבוס, כאשר רק אחת בתוך הנבוס עצמו.
מכיוון שזו הייתה ככל הנראה ההתרחשות המשותפת אשר מתועדת לראשונה של שתי המחלות, עד כה אין עדות לשיעורי ממאירות גבוהים יותר בבקר נבוס לעומת עור רגיל.
עם זאת, כמו בכל הפרעת עור חריגה, יש לעקוב אחר הנבוס באופן קבוע ולהביא לידיעת הרופא כל שינוי פתאומי במראה.
כיוון שהנבוס נחשב להפרעת עור שפירה, טיפול אינו הכרחי בדרך כלל, מלבד למטרות קוסמטיות.
גילוח או גזירה יכולים להיות יעילים בהסרת שיער לא רצוי, בעוד שאלקטרולוגיה או הסרת שיער בלייזר עשויים להציע פתרון לטווח ארוך יותר.
סוגים שונים של טיפולי לייזר עשויים להיות יעילים גם בהעלמת או הפחתה של ההיפרפיגמנטציה, אם כי נראה שהתוצאות של טיפולי לייזר הן להפחתת שיער והן להפחתת פיגמנטים משתנות מאוד מאדם לאדם.
בקר נוסח מוד היא מנה צרפתית של נתח בקר מטוגן בציר ויין עם גזר ובצל.
במתכונים צרפתיים, הנתח המועדף הוא ה-pointe de culotte, כלומר פיקניה.
במתכונים ישנים יותר, תמיד מושחלות פיסות שומן חזיר בבשר (שימוש מסורתי בקותל חזיר הוא בטכניקה הנקראת "לארדינג", שבה משחילים, באמצעות מחט, רצועות ארוכות של שומן חזיר צונן לבשרים שאמורים להיצלות, כמו פילה בקר או בשר עגל).
רוב המתכונים מתחילים בהשריית הבשר ביין .
הוא מושחם תחילה בשומן ואז נצלה בנוזל המורכב בעיקר מציר או מרק ויין אדום או לבן עם גזר, בצל ועשבי תיבול.
מתכונים מודרניים כוללים לעיתים קרובות סלרי.
חלק מהמתכונים מוסיפים עגבניות, בעוד שאחרים מוסיפים ברנדי או משקאות חריפים מזוקקים אחרים.
רוב המתכונים הצרפתיים כוללים רגל עגל עם עצמות להוספת ג'לטין לנוזל הבישול, המשמש לעיבוי הרוטב שנוצר.
לסיום המנה מוציאים את בשר הבקר המטוגן ומניחים בצד למנוחה.
בינתיים מסננים את נוזל הבישול ומצמצמים לרוטב.
בשר הבקר פרוס ומוגש עם הרוטב הזה.
בגרסאות פשוטות à la ménagère "בסגנון עקרת בית", הירקות מנוזל הבישול מוגשים כקישוט.
בגרסאות משוכללות יותר בסגנון "קלאסי", מסננים את הירקות שהתבשלו עם הבשר, ומוסיפים גזר ובצל טריים מבושלים.
נוזל הבישול משתנה מ"הכול ציר", עד בערך "3:1 יין לציר", ועד ל"הכול יין".
מתכון אמריקאי אחד משנת 1896 משתמש רק במים.
באנגלית, המנה נקראה בעבר גם "ביף א-לה מוד".
בצרפתית, המנה נקראת כיום לעיתים קרובות רק boeuf mode, כלומר בקר מוד.
"בקצה ההר" הוא שיר בביצוע הזמר הישראלי גידי גוב, שהתפרסם ב־2005 כסינגל וכשיר הנושא של אלבומו של גוב "בקצה ההר".
אסף אטדגי כתב את השיר ועמיר בניון הלחין אותו.
בתוך ביקורת מעורבת שלו על האלבום, ציין עופר סקר מוואלה!
לטובה כמה שירים ובעיקר את שיר הנושא: "גם רגעים של נס שבהם אפשר רק להיאנח בנחת נמצאים כאן, להתמלא מהקסם הנצחי של גידי ולחשוב שהיה שווה לחכות.
[...] ובעיקר, שיר הנושא הנפלא שחיברו בניון ואסף אטדגי – שיר שאמור וצריך להיות להיט המחץ והקלאסיקה המיידית מהאלבום הזה – אין לטעות במי שסוחב את העגלה.
כי לא משנה כמה אנשים בוחשים בקדירה, כשגידי גוב מחליט לקחת שיר לידיים, הוא שלו ורק שלו".
השיר הוצג למצעד הפזמונים השבועי של רשת ג' ב־10 בפברואר 2005 וצעד שבעה שבועות, עד 7 באפריל 2005, אז יצא מהמצעד.
בשיאו הגיע למקום השביעי ב־10 במרץ 2005.
רוני עברין – כלי הקשה
אלון אולארצ'יק – דוגם צלילים, קולות רקע
מפיק מוזיקלי ומעבד – אלון אולארצ'יק
הקלטה, מיקס – יואב שדמה
טכנאי הקלטה – עדי דרוקר, שחר שיין
בקעת צין היא מקטע של נחל צין שבו זורם הנחל בתוך בקעה רחבת ידיים.
כ-2 ק"מ מצפון-מזרח לקניון עין עבדת, לרגלי מדרשת בן-גוריון, יש בנחל צין תפנית בת כמעט 90 מעלות מכיוון צפון לכיוון מזרח.
קטע זה של הנחל הוא הגבול הגאוגרפי בין הר הנגב התיכון לקמרי הנגב.
מכאן ואילך מתרחב עמק הנחל לבקעה רחבה ביותר, היא בקעת צין.
בקעת צין מפרידה בין אגפו הדרומי-מזרחי של קמר חתירה מצפון, למצוק הגיר האאוקני הלבן, הצונח מרמת עבדת אל עמק נחל צין, מדרום.
מצוק זה, שמדרום לבקעת צין, נקרא מצוק הצינים, וממנו יוצאים הנחלים העיקריים המנקזים את רמת עבדת אל אפיק נחל צין: נחל דבשון, נחל זיק, נחל נחש צמא ונחל חווה.
לאורך בקעת צין, בצמוד לאפיק נחל צין, נסללה דרך רכב בתוואי הדרך הקדומה דרב אלסלטאן.
היא מטפסת במעלה צין, מבקעת צין אל שדה בוקר.
לאורך מעלה צין עובר קטע מצינור הנפט אילת-אשקלון.
במזרח הבקעה חוצה את נחל צין גשר מסילת הברזל אורון – הר צין, אחד הגשרים הגדולים בישראל.
בקעת פצאל היא חלק מבקעת הירדן, בין בקעת צרתן לבקעת עוג'א הכלולה בבקעת יריחו.
בבקעה נמצאים היישובים הישראלים פצאל, תומר וגלגל, והיישוב הפלסטיני פסאיל.
במרכזה של הבקעה זורם נחל רשאש, שמתמזג אל נחל פצאל ליד עיינות פצאל, ממערב למושב פצאל.
בקעת פצאל הייתה מיושבת עוד בתקופה הכלקוליתית.
בשלהי תקופת בית שני, הקים הורדוס בבקעה את היישוב פצאליס על שם אחיו פצאל, שרידי היישוב נמצאים בין היישובים הישראלים פצאל ותומר שהוקמו במאה ה-20, ובקרבת הכפר פסאיל המשמר את שם היישוב הקדום.
הורדוס הקים מערכת אמות מים על צלע ההר, אשר העבירה את המים ממעיינות פצאל אל פצאליס שבבקעה.
ביציאה מואדי פצאל הוקמה בריכת אגירת מים המתוארכת לפחות לתקופת בית אומיה, ויש המתארכים אותה לתקופת הורדוס, שכן בתחתית קיר התמך של הבריכה נמצאו אבנים הרודיניות.
בקעת ערד היא בקעה בנגב, בין הרי יתיר לרכסי ירוחם הצפוניים.
יחד עם בקעת באר שבע ובקעת חטיל הן מרכיבות את בקעת הנגב, בקעה רחבה המפרידה את הרי יהודה וקמרי הנגב ובכך חוצצת בין שני חבלי הארץ.
הבקעה קרויה כך על שם העיר המרכזית והעתיקה ביותר שנמצאת בתחומה – ערד.
בקעת ערד משתפלת ממזרח למערב מגובה של 615 מטר מעל גובה פני הים בעיר ערד עד לגובה של 350 מטר מעל גובה פני הים בנקודת המעבר לבקעת באר שבע, סמוך לנחל באר שבע.
בקעת ערד גבוהה יותר משכנתה, שיורדת על לגובה של 243 מטר מעל גובה פני הים.
במרכז הבקעה, מצפון־מערב לעיירה כסייפה נמצאים שרידים של הר געש כבוי.
באזור נמצא שדה בריר, בו מרבצי פוספטים רבים.
דרום הבקעה מנוקז על ידי נחל קינה.
בקעת ערד גובלת במערב בבקעת באר שבע המהווה את המשכה הטבעי, וביניהן חוצצים הרי יתיר.
החיבור בין הבקעות נמצא באזור תל משוש ורוחבו כ-3.5 ק"מ.
מצפון־מערב גובלת הבקעה בהרי יתיר, ובפרט בהרי עירא והר עמשא.
מצפון־מזרח לבקעה נמצאים קמרי מדבר יהודה, ובפרט הר גבנונים.
ממזרח גובלת הבקעה גם ברכס כידוד וברכס זוהר, מקמרי הנגב, הנופלים אל בקעת ים המלח.
מדרום־מזרח לבקעה נמצא רכס הרי דימונה, גם הוא מקמרי הנגב.
מדרום־מערב היא גובלת בגבעות שפלת הנגב.
שטח הבקעה כ-200 קמ"ר וצורתה כעין מקבילית שאלכסוניה כ-27.5 ק"מ (מזרח-מערב) ו-15.5 ק"מ (צפון-דרום), שקודקודה המזרחי בערד, הצפוני בדריג'את, המערבי בחיבור לבקעת באר שבע והדרומי בערערה בנגב.
בבקעה התיישבות רבה במסגרת הפזורה הבדואית.
היישובים המוסדרים באזור הם כסייפה, מכחול, כוחלה, ערערה בנגב ודריג'את, וסביבם קיימת בנייה בדואית בלתי חוקית רבה, הכוללת את א-זערורה.
על חלק ניכר משטח הבקעה יושב בסיס נבטים.
מתוכננת לקום באזור העיר החרדית מנורה בדרום.
בנוסף מתוכנן לקום באזור גוש מבואות ערד, גוש התיישבות ובו היישובים שלהבית, עירית, מרווה, צבר וחבצלת הנגב.
תחבורת הבקעה מתבססת על כביש 31, שחוצה אותה מזרח־מערב, וכביש 80, שחוצה אותה דרום־צפון.
אלו נפגשים בצומת תל ערד.
במזרח הבקעה, סמוך לערד, נמצא מנחת ערד.
במסגרת תוכניות הפיתוח של רכבת ישראל, מתוכננת מסילת באר שבע - ערד הצפויה לעבור בבקעה, ולחבר את ערד, כסייפה וערערה בנגב אל באר שבע.
האתר הבולט בבקעה הוא תל ערד, תל משמעותי שהיה פעיל בין היתר בתקופת הברונזה ובתקופה הישראלית, וכיום מהווה גן לאומי המופעל על ידי רשות הטבע והגנים.
באתר חורבת עוזה, שמעל הבקעה, נמצאו 17 אוסטריקונים המתוארכים לסוף המאה ה-7 לפנה"ס או תחילת המאה ה-6 לפנה"ס.
מאחד המכתבים, הנכתב באדומית, זה ניתן ללמוד שבמקום אגרו תבואה, משדות שכנראה היו בבקעה.
אתר נוסף באזור הוא תל משוש, בגבול בקעת באר שבע, שמהווה מקבץ אתרים המפוזרים סביב בארות מקומיות, שאף זוהה עם היישוב המקראי חורמה.
תל נוסף באזור, תל מלחתה, מזוהה עם מולדה, אחת מערי שבט שמעון.
באזור עברה בעבר דרך אדום, דרך מרכזית בחבל אדום.
בקעת ערד כחלק מבקעת הנגב כולה מוזכרת לראשונה בספר בראשית, בסיפורי אברהם אבינו.
אברהם אבינו מגיע מחרן לארץ ישראל ומתיישב בבאר שבע שבבקעת באר שבע, בשכנות לבקעת ערד:
כעבור מאות שנים מספר יוצא עם ישראל ממצרים ומגיע להור ההר ושם מת אהרון הכהן.
כבר מנקודה זו מתחיל הסיפור של מלחמות כיבוש הארץ והמקום הראשון בו נערכת מלחמה הוא בקעת ערד.
המלחמות בערד ובבקעת ערד בין עם ישראל ליושבי הנגב הכנענים והעמלקים נלחמות במשך תקופה ארוכה של כמה עשרות שנים, ממות אהרון בהור ההר עד מלחמות בני ישראל לאחר מות יהושע בן נון.
הקרב הראשון נערך מיד לאחר החודש בו אבלו בני ישראל על מות אהרון הכהן.
מלך ערד שמע על התקדמותם של בני ישראל בכיוון ארצו והיה מודאג מכך.
מלך ערד לחם בבני ישראל, ניצח ושבה שבויים.
לאחר ההפסד עם ישראל נשבע לאלוקים כי אם ינצחו בקרב את הכנענים הם יחרימו את עריהם ואלוקים נתן לעם ישראל לנצח.
על כך מסופר בספר במדבר:
בפרק ל"ג בספר במדבר מתואר מסעם של בני ישראל במדבר בסיכום על ידי משה ושם מוזכרת שוב במשפט אחד התקרית עם מלך ערד:
בספר יהושע לא מתואר קרב כלשהו של יהושע בן נון בבקעת ערד, אך בסיכום הקרבות מוזכרות הערים של בקעת ערד אותם הכניע עם ישראל:
כאשר מחלק יהושע את הארץ לשבטים הוא נותן נחלה גדולה לשבט יהודה וזה מתחלק בנחלתו עם שבט שמעון.
אלה הם הערים הנמצאות בנחלת שבט שמעון לפי ספר יהושע:
גם בספר דברי הימים מובאת רשימה של הערים שבנחלת שבט שמעון עם מעט שינויים ביחס לרשימה בספר יהושע:
בספר שופטים מתוארת המערכה האחרונה של מלחמות ישראל בכנענים בבקעת ערד, בה שבט יהודה ושבט שמעון נלחמים את הקרבות אותם יהושע לא סיים.
בספר שמואל א' מתואר כיצד דוד מחלק שלל לזקני שבט יהודה ואת השלל הוא מחלק לפי ערים, בין הערים מוזכרת גם חרמה שבבקעת ערד:
בבקעת ערד שורר אקלים צחיח למחצה, והוא מהווה נקודת אמצע בין האקלים המדברי שבקמרי הנגב מדרום והאקלים הים-התיכוני שבהרי יהודה שמצפון.
בבקעה יורדים בממוצע בין 100 ל-200 מ"מ משקעים בשנה, לאורך עשרים עד ארבעים ימי גשם.
על פי רוב יורדים המשקעים באזור בצורת גשם בלבד, אך לעיתים מצוי בו גם ברד.
במקרים נדירים תועדו באזור כמויות זעירות של שלג, אך תופעה זו כלל לא אופיינית לאזור, בין היתר בעקבות היותו נמוך טופוגרפית.
טמפרטורת המינימום בחודש ינואר, החודש הכי קר בבקעה, נעה בין 5 ל-7 מעלות צלזיוס.
טמפרטורת המקסימום בחודש אוגוסט, החודש הכי חם בה, נעה בין 32 מעלות ל-34 מעלות ולעיתים יכולה להגיע ל-36 מעלות.
הלחות היחסית הממוצעת בשיא הקיץ היא 50% ובמזרח הבקעה 45%.
כמות הטל השנתית הממוצעת באזור נעה בין 40 ל-60 מ"מ.
באזור הגבול בין הבקעה למדבר יהודה הכמות אף יורדת ועומדת על בין 20 ל-40 מ"מ.
הרוחות העזות בשטח המישורי, הקרקע הלסית והיובש בהיעדר משקעים גורמים לשכיכות של סופות חול באזור, והקרקע בו לרוב אינה מקובעת.
מקורות המים המרכזיים בבקעה הם בארות מי תהום, ומי גשמים הזורמים בנחלי האכזב הרבים הפזורים לאורכה ולרוחבה.
בבקעה, כחלק מבקעת הנגב, מעטים מקורות המים הקבועים וניתן למצוא בה מים בעיקר בימי שיטפונות.
כמעט כל המים היורדים בבקעה מתנקזים לנחל באר שבע, הממשיך ממנה לבקעת באר שבע.
הנחל, היורד מהר חברון דרך באר שבע ומערב הנגב לנחל הבשור ומשם לים התיכון, עובר בבקעה, ואוסף אחריו יובלים ונחלים רבים בה, אלה הם:
בנוסף לנחל באר שבע ולנחלים המנוקזים אליו בבקעת ערד, קיימים בבקעה מספר מועט של נחלים הזורמים אל מדבר יהודה ומשם אל ים המלח.
קטעים מגבולה המזרחי של הבקעה עם המדבר מהווים חלק מקו פרשת המים בישראל ולכן באזורים מעטים על גבולה של הבקעה מתחילים להיאסף יובליהם של נחל צאלים, נחל דבשת ונחל טוב, המתנקזים אל נחל הרדוף ומשם לים המלח.
מקור המים השני בבקעה הוא בארות מים, ונמצאו בה עשרות כאלה שנחפרו על ידי תושביה.
זאת מאחר שבעבר היה מפלס מי התהום באזור גבוה במיוחד והגעה אל מים טהורים באזור היה קלה באופן יחסי.
כיום ירד מפלס המים בעקבות שאיבת יתר וכל הבארות ששרדו עומדות ריקות.
למרות זאת, נשארה בקעת ערד אזור בעל פוטנציאל גבוה לשאיבת מי תהום, וגם כיום חפירה של באר בקרבת נחל באר שבע יכולה להניב הצלחה.
באזור מצוי הצמח סתוונית הנגב, צמח מסוג סתוונית.
בקעת שפע היא בקעה קטנה בגליל המערבי למרגלות השלוחה הדרומית של רכס סולם צור, הר מנור ורמת אדמית.
גובהה של הבקעה נע מ-50 עד 130 מטרים מעל פני הים, והיא מנוקזת על ידי נחל בצת אשר עובר במרכזה.
היא תחומה על ידי היישוב שלומי ממערב, ממושב יערה מדרום-מזרח, ומצובה מדרום.
את הבקעה חוצה כביש הצפון המתחיל בקצה הבקעה המערבי בצומת חניתה וממשיך עד לקיבוץ סאסא שבגליל העליון.
בנוסף לנחל בצת, נמצא בבקעה נחל נמר היורד מרכס סולם צור המתנשא מצפון לבקעה.
מעל חלקה המזרחי של הבקעה נמצאים רמת אדמית, הר מנור ומערת קשת.
ביניהן ובין הבקעה מקשר כביש 8993, ומעל לחלקה המערבי של הבקעה מכיוון צפון מתנשאת שלוחתו הצפונית של רכס סולם צור, רכס חניתה וקיבוץ חניתה.
הבקעה היא אזור חקלאי פורה, והיא ידועה בכרמי הגפנים שבה.
סביב לה שוכנים היישובים שלומי ממערב, יערה מדרום-מזרח, מצובה מדרום-מערב.
בבקעה יש את חורבת בנאי אשר נוכחות בה ראיות מהתקופה הרומית, הביזנטית, הצלבנית והתקופה הממלוכית בארץ ישראל.
בקרל (סמל היחידה Bq) הוא יחידת המידה לרדיואקטיביות במערכת היחידות הבין-לאומית, והוא שווה לאקטיביות של כמות חומר רדיואקטיבי בו בכל שנייה מתפרק גרעין יחיד.
במילים אחרות, בקרל אחד הוא אירוע התפרקות אחד בשנייה.
יחידת המידה הקודמת לרדיואקטיביות הייתה קירי (Ci).
יחידת המידה קרויה על שמו של הפיזיקאי אנרי בקרל, חתן פרס נובל לפיזיקה לשנת 1903, על גילויו בתחום הרדיואקטיביות.
בקרל זכה בפרס זה יחד עם בני הזוג פייר ומארי קירי.
בקרה תעשייתית היא כלל האמצעים החשמליים והאלקטרוניים המאפשרים לנהל ולפקח על תהליכים תעשייתיים.
קיימים מספר סוגים עיקריים של מערכות בקרה ובראשם SCADA (ראשי תיבות של Supervisory Control And Data Acquisition) ו-DCS (Distributed Control Systems) וכן מערכות בקרה קטנות יותר כגון בקר לוגי מיתכנת.
מערכות בקרה תעשייתית נמצאות בשימוש בתעשיות רבות, ובהן חשמל, מים, נפט, גז.
רוב המערכות משתמשות במידע המתקבל מיחידות קצה מרוחקות (RTUs – Remote Terminal Units) כדי לייצר פקודות באופן אוטומטי או ידני על ידי מפעיל אנושי.
הפקודות מועברות חזרה ליחידות הקצה המרוחקות על בסיס תשתית תקשורת כלשהי.
בקרת איכות היא תהליך שמשלב בדיקות ובחינות, שנועדו לאיתור תקלות במוצר, ואימות שרק מוצרים תקינים ימשיכו את מסלול העבודה וישוחררו למכירה.
בקרת איכות יכולה להיות מלאה, כלומר כל מוצר ומוצר עובר בדיקה, או מדגמית, שבה המבקר דוגם בצורה אקראית מוצרים מוגמרים או בשלבי ביניים, ומבצע עליהם בדיקות אשר מאשרות את תקינותם, והיותם מתאימים להמשך העבודה או לשיווק.
בקרת האיכות יכולה, וצריכה, להתבצע גם בשלבי ביניים בתהליך הייצור, ומטרתה אז למנוע קידום של רכיב פגום לשלבים מתקדמים וצורך לתקן את המוצר השלם, שמחייב פירוקו בהשקעת עלויות גבוהה.
בתהליך פיתוח של מוצר חדש נכלל גם שלב של בקרת איכות, שנועד להבטיח שהמוצר יגיע אל הלקוח כשהוא נקי מתקלות.
זהו נושא שונה – איכות בתכן.
בקרת איכות מיושמת תוך כדי תהליך הייצור על ידי שימוש בשיטות החוסכות בעלויות זמן וכסף (כגון: הכרת תהליכי ייצור או שימוש במודלים סטטיסטיים והסתברותיים).
זאת, בניגוד לבקרה ידנית על ידי עובד, המתבצעת בסיום התהליך בדרך-כלל לאחר פרק זמן משמעותי.
לפיכך, אם נעשה פגם במוצר או יוצר מוצר פגום, מאוחר מידי לתקן את הבעיה.
גישות חדשות לבקרת איכות מתייחסות לבעיות אלו ובאופן דרסטי משנות את הדרך בה מושגת הבקרה.
ביקורת איכות אוטומטית בתהליך היצור.
חיישנים בזמן אמת להשגת בקרה תוך כדי או לאחר תהליך הייצור, במקום בקרה לאחר התהליך.
משוב מיידי על תהליך הייצור בו ניתן דגש על משתנים בתהליך הייצור אשר קובעים את איכות המוצר, במקום ראייה של התהליך במאקרו.
תוכנות המפקחות על הנתונים העיקריים בתהליך הייצור.
טכנולוגיות בקרה וחיישניים מתקדמים המשולבים עם תוכנה להשגת אופטימיזציה מרבית של בקרה בתהליך.
ישנם שני סוגי בקרה המתבססים על כמות המידה המופקת מתהליך היצור והתאמתו מן המסד ועד הטפחות:
בקרה על-פי משתנים – בה אחד או יותר ממרכיבי הייצור נמדדים באמצעות כלים וחיישנים (לדוגמה: מדידת קוטר של חלק עגול, מדידת טמפרטורה של תנור אפייה) ונבדקת מידת התאמתם למפרט.
בקרה על-פי תכונות – בה בודקים אם החלק מתאים לתקני האיכות שנקבעו.
בקרה זו עשויה להתבצע על-פי שיקול דעתו של בוחן או באמצעות כלים אוטומטיים (לדוגמה: מדידת חוזק המוצר ועמידותו בפני שברים).
היתרונות של מדידות תכונות החלק על פני קביעת איכותו, נובעות מן המידע הרב שניתן להשיג מתהליך הבקרה על הפריטים ומידת התאמתם למפרט הטכני.
כמו כן, ערכים כמותיים ניתנים להערכה ומידע זה יכול להיות מתועד ומבוקר לתצפיות על תהליך הייצור.
תהליך בקרה טיפוסי מבוצע על מרכיב יחיד כגון: רכיב, תת-מרכיב ומוצר מוגמר.
זאת נעשה על ידי הצעדים הבאים:
הצגה – הפריט מוצג לבדיקה.
בדיקה – הפריט נלקח לבדיקה.
החלטה – בהתבסס על תוצאת הבדיקה, החלטה מבוצעת אם הפריט עומד בדרישות.
המקרה הפשוט ביותר הוא תהליך בינארי כאשר תוצאותיו הם: מתקבל/לא מתקבל (במקרים מסובכים יותר, ההחלטות מערבות נתינת ציון לפריט בסרגל הכולל אחד או יותר קטגוריות).
פעולה – ההחלטה צריכה להיות מגובות בפעולה כדוגמת: קבלה או אי-קבלת המוצר, מיון המוצר לדרגות התאמת האיכות או פעולה, שיכולה לגרום לשינוי בתהליך היצור כך שבעתיד יהיו פחות מוצרים פגומים.
תהליך הבקרה יכול להיות מיושם בשתי צורות:
תהליך בקרה ידני - מיושם על ידי פועל.
תהליך בקרה אוטומטי - מתבצע באמצעות חיישנים וטכנולוגיות מחשוב אשר מתפתחות עבור התהליך.
תהליך הבקרה הידני מיושם בדרך-כלל רק כאשר בקו הייצור יש פריט יחיד או דגימה של פריטים, בניגוד למערכות אוטומטיות, שבהם נדרש 100% בדיקה בייצור המוני.
תהליך הבקרה האידיאלי הוא כזה, שבו כל חלק מהמוצר ייבדק.
אולם בדיקה מדוקדקת של כל הפריטים יקרה במשאבים (זמן וכסף), ובאופן כללי היא אינה נחוצה.
למעשה, בדיקה של פריטים מסוימים חשובה יותר מבדיקה של אחרים במונחים של תפקוד המוצר.
הפריטים המסוימים הללו נקראים: מאפייני מפתח (KC's).
פריטים אלה מזוהים כחשובים בשרטוט הטכני ובמפרט הטכני תוך השמת דגש על בקרת האיכות.
טעויות לעיתים קורות בתהליך הבקרה, במהלך הבדיקה ובקבלת ההחלטות.
פריטים לעיתים אינם ממוינים כיאות.
סוגים אילו של טעויות נקראות טעויות מסוג ראשון וטעויות מסוג שני.
טעויות מסוג ראשון, מופיעות כאשר פריט מאיכות טובה ממוין בטעות כלא מאושר (מכונה גם סיכון יצרן).
טעויות מסוג שני, מופיעות כאשר פריט מאיכות ירודה ממוין בטעות כמאושר (מכונה גם סיכון לקוח).
בבקרה ידנית, טעויות אלו נגרמות כתוצאה מהגורמים הבאים:
משתנים וגורמים פנימיים בתהליך הבקרה.
נדרש שיקול דעת על ידי המפקח.
אי דיוקים או בעיות במדידות המבוצעות באמצעות מכשור.
כאשר התהליך מבוצע באמצעות מכשור אוטומטי, הטעיות בבקרה קורות עקב הסיבות הבאות:
באגים בתוכנה המפקחת על התהליך.
המושג דיוק בבקרה מתייחס ליכולת של תהליך הפיקוח להימנע מטעויות מהסוגים דלעיל.
כמו כן, בקרת פיקוח היא גבוהה כל עוד מתגלים מקרים בודדים, אם בכלל, של טעויות.
תועלת בקרת האיכות היא בו זמנית גם בדיקה וגם אבחון של תהליכים על מנת לאמוד האם פריט או מוצר נמצא עומד בדרישות האיכות.
שתי הפעולות הללו חשובות בתוכנית בקרת האיכות של הארגון.
בעוד שהפיקוח משמש לאמוד את איכות המוצר, המותאם למפרט הטכני, בדיקה היא מושג בבקרת איכות, שמתייחס לאבחון התפקודים והביצועים של המוצר:
האם המוצר פועל באופן שבו הוא אמור לפעול?
האם ימשיך לפעול במשך זמן מסוים?
האם הוא יפעל במסגרת תנאים של טמפרטורות קיצוניות ולחות?
בדיקת בקרת האיכות היא תהליך, שבו פריט נבחן ונצפה במהלך תפקוד אמיתי או תחת תנאים, שבהם הוא מוצג במהלך תפקודו.
לדוגמה: ניתן לבדוק מוצר על ידי הרצתו לאורך זמן מסוים על מנת לקבוע האם הוא מתפקד כראוי.
אם המוצר עובר את הבחינה בהצלחה, הוא מאושר ללקוח.
עוד דוגמה יכולה להיות ביצוע בדיקת מאמץ על פריט או חומר שממנו עשוי המוצר, על מנת לבחון אם הוא עומד בעומסים הנדרשים ומעבר לכך.
לעיתים תהליך הבקרה מזיק לפריט ואף הורס אותו לחלוטין, ולכן רק פריטים ספורים נבדקים.
על מנת להבטיח, שרוב הפריטים עומדים במבחן האיכות, מספר מוגבל של פריטים "מוקרבים".
אולם, מחיר בדיקות אילו משמעותי ועל כן יעשו מאמצים גדולים על מנת להמציא שיטות חדשות, שאינן נזקקות להרס הפריט.
כגון: בדיקות לא הורסות (NDT) והערכה בלתי מזיקה (NDE).
עוד סוג של תהליך בדיקה מערב לא רק את בדיקת המוצר לבחון האם פועל בצורה נאותה, אלא גם דורש את התאמתו או כיולו התלוי במוצר המותאם לו.
במהלך בדיקת האיכות נמדדים משתנים של המוצר ועל-סמך התוצאות נעשות התאמות בתשומות המשפיעות על ביצועי המשתנים.
פקודות בקרת זרימה הן פקודות בסיסיות בשפות תכנות, המודיעות למחשב מהי הפקודה הבאה שצריך לבצע.
ברירת המחדל של המחשב היא לבצע את הפקודות באופן סדרתי.
פקודות בקרת זרימה מאפשרות למתכנת להתנות ביצוע של חלק מהתוכנית, לגרום לחלקים מהתוכנית להתבצע שוב ושוב, ולדלג על קטעי קוד.
הפקודה הבסיסית ביותר בבקרת זרימה היא פקודת GOTO ("לך אל", או Branch שפירושה "הסתעף") המורה למחשב: "עבור לפקודה הבאה הנמצאת במיקום זה וזה".
למעשה, כמעט כל פקודות בקרת הזרימה, למעט פסיקות תוכנה, קריאה לשגרה וחזרה ממנה, ממומשות בשפת מכונה באמצעות פקודת הסתעפות מותנית או בלתי מותנית.
בשפות התכנות הראשונות, כגון COBOL ו־FORTRAN, נעשה שימוש נרחב בפקודת GOTO, תוך ביצוע קפיצות מכל מקום לכל מקום, לפי שיקולי המתכנת.
בדרך זו ניתן לחסוך שכפול קוד, ולהגיע לביצועים אופטימליים מבחינת סיבוכיות זמן ומקום.
עם זאת, שימוש חסר עכבות ב-GOTO יוצר תוכנית חסרת מבנה ברור, מה שנקרא קוד ספגטי (בשל הקושי לעקוב אחר מסלול הבקרה), שכמעט בלתי אפשרי לתחזק או להרחיב אותו, ומקשה על כתיבת קוד נטול באגים.
בשנת 1968 פרסם אדסחר דייקסטרה מאמר ובו שלל את השימוש בפקודת GOTO.
לטענת דייקסטרה ורבים אחרים, ניתן לכתוב כל תוכנית מחשב ללא שימוש בפקודת GOTO מפורשת בשפה עילית.
בעקבות מכתב זה התפתח התכנות המובנה, המאפשר כתיבת תוכניות נטולות GOTO.
מבני הבקרה החלופיים בשפות עיליות, המאפשרים כתיבת תוכניות נטולות GOTO, הם:
פקודת IF – פקודת תנאי: "אם מתקיים תנאי A, בצע סדרת פקודות X, אחרת בצע סדרת פקודות Y."
DO WHILE: "כל עוד מתקיים תנאי A, בצע סדרת פקודות X." או REPEAT UNTIL: "בצע סדרת פקודות X עד שמתקיים תנאי A." כאשר X תתבצע לפחות פעם אחת.
מקרה פרטי של מבנים אלה הוא מבנה לולאת for בשפות ממשפחת C: "אתחל משתנה איטרציה i, כל עוד מתקיים תנאי A בצע סדרת הפקודות X, ולאחריה בצע פעולת עדכון למשתנה i." תנאי A בדרך כלל קשור למשתנה i – למשל התנאי i < 10.
For Each: "לכל אחד מאיברי המשתנה הסדרתי L, בצע אוסף פעולות X".
לולאה זו מאפשרת, למשל לעבור על רשימה ללא התעסקות במבנה הפנימי שלה.
לולאת for שהוזכרה קודם משמשת במקרים רבים לדמות לולאת for each.
שבירת לולאה – פקודת break משמשת לסיום לולאה בכל נקודה בתוכה, והמשך מסוף הלולאה, או מסימנייה מוגדרת לאחריה.
פקודה זו היא בעלת סמנטיקה שעשויה להזכיר את GOTO, אך הקפיצה מתבצעת תמיד קדימה, להמשך הקוד, ולא אחורה.
כך נמנעת יצירת "קוד ספגטי".
פקודת continue קופצת אל האיטרציה הבאה של הלולאה – או למעשה אל התנאי שלפניה, ואם הוא עדיין מתקיים הלולאה תמשיך להתבצע.
CASE: "בדוק התאמה של המשתנה X לאחת מהתבניות t1, t2, ...tn, ובצע את סדרת הפעולות המתאימה לתבנית זו".
קריאה לשגרה או לפונקציה, ופקודת חזרה משגרה או פונקציה (return או yield).
למעשה, ניתן לדמות כל לולאה בעזרת קריאות רקורסיביות לפונקציה.
טכניקה זו משמשת בתכנות פונקציונלי.
שיטה המאפשרת קפיצה אל נקודה מוגדרת מראש כאשר מגלים שהקוד הנוכחי איננו יכול להמשיך בפעולה המוגדרת שלו.
מבנה זה בעל מאפיינים שונים מאוד משאר מבני הבקרה, בין היתר בשל העובדה שיעד הקפיצה מוגדר על פי היררכיית הקריאות לפונקציה, כלומר באופן דינמי ולא סטטי.
על אף שהשימוש בGOTO לא מומלץ, איסור מוחלט על שימוש כזה נחשב על פי רוב למוגזם, למעט בשפות שאינן נותנות כלל את האפשרות הזאת, כגון שפת ג'אווה.
בקרה אופטימלית היא ענף בתורת הבקרה, המבקש למצוא חוקי בקרה, שביצועיהם מביאים למקסימום או מינימום אינדקס ביצועים כלשהו.
נתונה מערכת דינמית מאחד מהסוגים הבאים:
x - וקטור המצב של המערכת.
u - וקטור הבקרה, המנסה להביא את אינדקס הביצועים למקסימום או מינימום.
וקטור המצב של המערכת תחום במרחב המצב, המושפע מתנאי ההתחלה של המערכת ומהמרחב המותר למאמץ הבקרה u.
אינדקס הביצועים הוא פונקציונל, כלומר מיפוי של פונקציות אל הציר הממשי:
הבעיה הבסיסית, לפיכך, היא למצוא את חוק הבקרה האופטימלי:
ברוב המקרים, לבעיה יש סט של אילוצים, היכולים להיות מהסוגים הבאים:
למשל, חסימה של וקטור המצב שלא יברח מחוץ לגבול מסוים.
שינוי אינפיניטסימלי ב-x, שיסומן ב- יגרום לשינוי קטן בערך הפונקציה f, שיסומן ב-.
כדי להגיע לנקודת קיצון, אנחנו רוצים ש- .
תנאי זה מתקיים, במקרים בהם מוגדר אילוץ מהסוג אם ורק אם:
בנקודה x0. תנאי זה מחייב קולינריות של הגרדיאנט של f והקו המשיק לאילוץ בנקודה x0.
דרך אחרת להשתמש בכלל זה הוא השימוש בכופלי לגראנז', כלומר להגדיר לגראנז'יאן: ואז לדרוש שהוא יהיה סטציונרי בנקודה x0 ביחס ל-x וביחס לכופלי הלגראנז'.
אם יש מספר אילוצים, משתמשים בווקטור של כופלי לגראנז'.
משתמשים בחשבון וריאציות בשביל לבחון את הבעיה הבאה:
ניתן להוכיח שישנם שני תנאים המבטיחים את השגת המינימום:
מעוניינים למזער את הערך של אינדקס הביצועים הבא: תחת האילוצים של משוואת המצב:
כמו כן מגדירים המילטוניאן כך:
וניתן להוכיח שהמשוואות הבאות פותרות את בעיית האופטימיזציה שתוארה קודם לכן:
- במקרים בהם יש זמן חופשי.
בקרה אופטימלית משמשת במגוון רחב של יישומים.
אמידה של פרמטרים ומשתני מצב של גופים.
פתרון בעיית הצריכה של פרט מייצג על פני זמן בכלכלה.
חסרונות בקרה אופטימלית ובעיות LQR
המגבלות העיקריות של בקרה אופטימלית הן בעיקר העובדה שרוב הפתרונות מגדירים חוק בקרה התלוי בזמן ולא במשתני המצב של המערכת המבוקרת, כלומר בדרך כלל הפתרונות הם חוקי בקרה בחוג פתוח ולא בקרה בחוג סגור.
לעיתים ניתן לקבל פתרונות שהם כן פתרונות בחוג סגור, בעיקר בבעיות ייחודיות המוגדרות כבעיות רגולטור ליניארי ריבועי (Linear Quadratic Regulator, LQR).
בבעיות אלה ההגדרה היא כזו:
הפתרון לבעיה זו נתון על ידי חוק הבקרה הבא:
כאשר: P הוא פתרון משוואת ריקאטי הדיפרנציאלית:
בבעיות שונות לא ניתן או קשה מאוד לבצע אופטימיזציה בשיטות אנליטיות.
בבעיות אלה משתמשים במספר שיטות חישוביות כדי לבצע אופטימיזציה באמצעים חישוביים, תוך הסתמכות על כוחו של המחשב.
סעיף זה יפרט את השיטות המקובלות בעולם:
אפשר לתאר את אינדקס הביצועים כמשטח רב-ממדי, בו מטרת הבקרה האופטימלית היא למצוא את הערך הנמוך ביותר של אינדקס זה.
כלומר, תאורטית, אם מתקדמים "כלפי מטה", כמו מים במורד הזרימה, מגיעים למקום או לערך הנמוך ביותר של משטח זה.
שיטת Steepest Descent פועלת בכיוון של הגרדיאנט המרבי ובכך מקרבת אותנו בכל פעם לפתרון.
חשב את הגרדיאנט של פונקציית המחיר f בנקודה זו.
חשב את הנקודה הבאה , כאשר s הוא גודל הצעד, שאותו בוחרים.
תנאי העצירה: כאשר ההפרש בין הערכים של הפונקציה בעקבות הצעד קטנים התכנסנו לנקודת המינימום.
העיקרון בתכנות דינמי דיסקרטי הוא הליכה מתנאי הסיום של הבעיה אל תנאי ההתחלה, תוך התחשבות באילוצי הבעיה.
חלק את מרחב הבעיה הרציף בדרך כלל לנקודות דיסקרטיות במרחקים קטנים כרצונך (כמובן שככל שהרזולוציה משתפרת גדל העומס החישובי של הבעיה).
צא מתנאי הסיום ועבור אל הנקודות שניתן להגיע אליהן לפי האילוצים וחשב את המחיר להגיע לנקודות אלה (דרך להגדיר אילוץ היא מחיר אינסופי) על פי המחיר לנקודה הקודמת + המחיר מהנקודה הקודמת לנקודה הנוכחית.
בחר את הערך הנמוך ביותר להגיע אל כל נקודה ושמור את המסלול הזה כמסלול האופטימלי.
חזור על הפעולות הקודמות עד שתגיע לתנאי ההתחלה של הבעיה.
כתוצאה מהאלגוריתם מתקבל באופן מיידי הערך המינימלי של המסלול והמסלול עצמו.
המסלול מגדיר את מאמצי הבקרה הנדרשים לביצוע המסלול.
בקרוב יקרה לך משהו טוב הוא סרט קולנוע ישראלי בבימויו של אייל שיראי.
הסרט יצא לאקרנים בשנת 2006. הסרט זכה בפרס אופיר לשחקן משנה (עבור אסי דיין) והשתתף בפסטיבל הקולנוע בקאן שבצרפת.
הסרט מבוסס על סיפור באותו שם של עוזי וייל שהתפרסם בספרו "ביום שבו ירו בראש הממשלה".
העלילה עוקבת אחר אילן (אדם הירש), ילד בן 14, אשר בורח ממושב ביתו בחיפוש אחר אחותו בת ה-22, דליה (טינקרבל), שמתגוררת בחיפה ועובדת כדיילת בספינת שעשועים.
לאחר מציאתה מתגורר עמה האח ונוצרת ביניהם מערכת יחסים לא-מקובלת המבוססת על משיכה ובלבול.
בזמן הפלגותיה של דליה מבלה אילן את זמנו עם אברהם (אסי דיין), לוחם קומוניסט לשעבר המתגורר בבניין נטוש בחיפה, ומפתח עמו קשר ייחודי.
בין שלוש הדמויות נוצר קשר חם ומיוחד על רקע מציאות מסובכת.
שחקן תפקיד אדם הירש אילן טינקרבל (רוית רוזן) דליה אסי דיין אברהם שרגא הרפז אבא של אילן רזיה ישראלי אמא של אילן יובל סמו זוהר אלירן כספי חבר של דליה יאיר רובין שיפוצניק אייל רוזלס דיקטטור אייל שיראי מנהל צוות אורי קלאוזנר מורה
בקרת גנים הוא כינוי למגוון מערכות ביוכימיות שונות, המצויות בכל האורגניזמים, ומפקחות על התבטאות הגנים, לפי צורך התא והאורגניזם כולו.
מערכות בקרת הגנים קובעות איזה גן יבטא התא, באיזה רמה, איזה גן ביטויו יפסק ומהו התזמון המדויק בו על התא לבטא את הגן.
בקרת הגנים אף מווסתת את קצב ייצור התוצרים המבטאים את הגנים, לפי הצורך.
ניתן לווסת כל שלב בתהליך ההתבטאות - החל מתחילת השעתוק, עיבוד ה-RNA, ועד לעיבוד החלבונים לאחר התרגום.
לעיתים קרובות, בקר של גן מסוים מווסת גם גנים ובקרים נוספים, דבר היוצר רשת גנטית.
מערכות בקרה אלו חיוניות לקיום הבסיסי של כל תא, פרוקריוטי ואיקריוטי כאחד, של האורגניזם כולו, ואף של נגיפים, מכיוון שהמערכות מאפשרות הסתגלות לתנאי הסביבה באמצעות ביטוי תוצרי גנים.
בשנת 1951 ברברה מקלינטוק הראתה כי קשר בין שני אזורים בגנום התירס שולטים על צבע הגרגרים.
בשנת 1961 ז'אק מונו ופרנסואה ז'קוב פענחו את מנגנון הפעולה של אופרון הלקטוז, לפיו אנזימים מסוימים המעורבים במטבוליזם של לקטוז מבוטאים באי קולי רק בנוכחות לקטוז ובהיעדר גלוקוז.
ביצורים רב תאיים, בקרת גנים מובילה להתמיינות תאים ולמורפוגנזה בעובר, וכך נוצרים סוגי תאים שונים בעלי פרופיל התבטאות גנים שונה זה מזה, מתוך אותו גנום המשותף להם.
מערכות הבקרה נחלקות לשני סוגים עיקריים, על פי אופי השפעתן: מערכות בקרה חיובית ומערכות בקרה שלילית.
מערכות בקרה חיובית מגבירות את ייצור תוצרי הגנים, ומערכות בקרה שלילית מדכאות אותו.
במערכות הבקרה מולקולות שונות אשר לכל אחת מהן תפקיד מוגדר.
לחלבונים המווסתים (Regulatory proteins) תפקיד מפתח במערכות בקרת הגנים של התא.
שני חלבונים מווסתים חשובים הם הדכאן (Repressor) והמשרן (Inducer).
תפקידו של הדכאן הוא לעכב את ביטוי הגן והוא משמש מרכיב מרכזי של הבקרה השלילית, ותפקידו של המשרן הוא לזרז את ביטויו, והוא מהווה מרכיב מרכזי של מערכות הבקרה החיובית.
שלבים מבוקרים בתהליך התבטאות גנים
כל שלב בתהליך יכול להיות מווסת.
להלן רשימה של שלבים העוברים בקרה:
באיקריוטים, נגישות ה-DNA תלויה במצב הכרומטין, המושפע מקוד ההיסטונים, ממתילציה של ה-DNA, מפעילות של ncRNA וחלבונים קושרי DNA.
דבר זה יכול להשפיע על רמות ההתבטאות של גנים.
חלק מהמנגנונים הם תורשתיים, ולכן נחשבים כבקרה אפיגנטית.
באופן כללי, רמת הדחיסות של ה-DNA מעיד על רמת השעתוק.
ה-DNA מלופף סביב היסטונים, אשר נדחסים יחד ובכך חוסמים את הגישה למערכת השעתוק התאית.
שינויים בעיבוד זנבות ההיסטונים משפיע על רמת הדחיסות.
נוסף לשינויים המבניים, ה-DNA עצמו יכול לעבור מתילציה.
בקרה ברמת השעתוק מווסתת אילו גנים יעברו התבטאות ובאיזה רמה.
גן בודד יכול להיות מבוקר בצורות רבות, כגון שליטה על כמות עותקי ה-RNA שמשועתקים וזמן השעתוק.
שליטה זו מאפשר לתא ולאורגניזם להגיב למגוון אותות פנים וחוץ תאיים, כגון שעתוק גן המתאים לצריכת המזון הזמינה.
גורמי שעתוק וחלבונים נוספים פועלים יחד כדי לדייק את כמות ה-RNA הנוצר במגוון מנגנונים.
לחיידקים ואאוקריוטים יש אסטרטגיות שונות לבקרת שעתוק, אך חלק מן המנגנונים שמורים ביניהם.
תאים יכולים לווסת את תהליך התרגום, באמצעות ויסות התהליכים השונים (באיקריוטים): 5' Cap, פוליאדנילציה, שחבור, קצב הסעת התעתיקים מתוך הגרעין.
mRNA יכול להכיל אזורים לא מתורגמים בשני קצותיו.
האזור בקצה 3' נחשב לאזור בקרה חשוב, המשפיע על יציבות התעתיק.
אזור זה מכיל אתרי קישור ל-microRNA ולחלבונים בקרה נוספים.
קישור של microRNA לאתרים אלו מעכב את תהליך התרגום או שולח את התעתיק לפירוק, ובכך מוריד את רמות ההתבטאות של החלבון.
תהליך התרגום יכול להיות מבוקר בכמה מנגנונים, לרוב הוויסות הוא על תחילת התרגום.
ישנם חלבונים רבים קושרי RNA, אשר יכולים לזהות מבנים שניוניים בתעתיק ולווסת את תהליך התרגום.
הבקרה בתאים פרוקריוטיים לרוב פשוטה ופועלת בשיטת "הכל או לא כלום".
הבקרה לרוב נעשית באמצעות אופרון ומופעלת על ידי שני גורמים, האחד - חיצוני, והשני - פנימי.
דוגמה לכך היא אופרון הלקטוז, האופרון הוא מקטע DNA הכולל כמה גנים המבוקרים יחדיו בשל תפקיד משותף לכולם.
תוצרי הגנים, בדוגמה זו, הם אנזימים המשתתפים בתהליך פירוק מולקולות הלקטוז.
הגורם החיצוני הם מולקולות הלקטוז היכולות להימצא בסביבה.
באופן רגיל, מופעלת בקרה שלילית על ידי חלבון דכאן (Repressor) שהוא תוצר של גן מווסת הנמצא בסמוך לאופרון.
החלבון הדכאן נקשר לאזור המפעיל (Operator), לא מאפשר לRNA פולימראז להקשר לקדם, ובכך עוצר את שעתוק הגנים.
כאשר מופיעות בסביבה מולקולות לקטוז, הן מתחברות לחלבון הדכאן ובכך משנות את צורתו המרחבית, שאינה מאפשרת לו להתחבר לאזור המפעיל.
בשלב זה, הבקרה השלילית מוסרת ושעתוק הגנים מתחיל, נוצרים מולקולות אנזים, ותהליך פירוק הלקטוז מופעל.
באותו האופרון, יכולה להיות מופעלת גם בקרה חיובית, לדוגמה, מולקולות cAMP נוצרות מ-ATP כאשר מוסרות ממנו שתי קבוצות זרחה.
מולקולות אלה מצטברות בתא כאשר יש מחסור במקורות אנרגיה.
במצב בו כמות הגלוקוז בסביבה ירדה (או כל מקור אנרגיה אחר, להוציא לקטוז), מצטברות מולקולות cAMP בתא, ואלו נקשרות ל"חלבון מפעיל" הקרוי CAP, במצב זה החלבון נקשר לאתר המקדם של האופרון ומחזק את הקשר בין אתר המקדם לפולימראז ה-RNA ומגביר את קצב שעתוק הגנים.
כאשר קיימות מולקולות לקטוז בסביבה, הבקרה החיובית משפרת את ניצול הלקטוז, בכך שהיא מגדילה את כמות האנזימים האחראים לפירוקו.
כאמור, אם יש מחסור גם במולקולות לקטוז בסביבה, תופעל גם בקרה שלילית והגנים לא ישועתקו.
על כן בקרת ביטוי הגנים מתרחשת במספר רמות:
ברמת הכרומטין: דחיסות הכרומטין היא גורם המבקר את הביטוי הגנטי שכן כרומטין דחוס לא מאפשר גישה של גורמים שונים ל-DNA; גורמים החיוניים לשעתוק הגנים.
בעוד שכרומטין פתוח מאפשר גישה של גורמים אלה.
דוגמה נאה לבקרה שלילית מסוג זה היא דחיסת אחד מכרומוזומי ה-X אצל הנשים.
ברמת השעתוק: לגנים רבים אזור מיוחד הקרוי קדם (פרומוטור), קישור של גורמים מפעילים (אקטיבטורים) לאזור הקדם ב-DNA מאפשר שעתוק של הגן וייצור mRNA אשר על פיו ייוצר חלבון.
לחלופין קישור של גורמים מעכבים (רפרסורים), לאזור הקדם, לא יאפשרו את שלב יצור ה-mRNA וכך יעכבו את ייצור החלבון המקוּדד על ידי גן זה.
ברמת השחבור: כל mRNA אחרי שהוא מועתק מה-DNA ולפני שהוא מתורגם לחלבון עובר תהליך של עיבוד הקרוי שחבור, בקרה על קצב ויעילות תהליך זה גם היא שלב חשוב בבקרת הביטוי הגנטי.
ברמת יציבות ה-mRNA: יציבות מולקולה זו תלויה בגורמים רבים, למשל נוכחות זנב ה-poly A ואורכו, נוכחות או העדר מולקולות ועוד.
אחד הגורמים האלה הוא "הטבעת mRNA imprinting) "mRNA)- חלבונים הנקשרים ל-mRNA בזמן תהליך השעתוק ומשפיעים על מהלך חייו.
הטבעה זו מתאמת בין השעתוק לבין פירוק ה-mRNA, ומבקרת את יציבותו בציטופלזמה.
גורם נוסף בו תלויה רמת היציבות של ה-mRNA הוא מולקולות ה-miRNA (micro RNA), שהן כלי בקרתי חשוב.
על ידי היקשרות ל-RNA, מולקולת miRNA יוצרת הפרעה פיזית לפעילות הריבוזומים ומהווה סימן לפירוק מולקולת ה־mRNA.
מסלול הפירוק של ה-mRNA בציטופלזמה מסמל את נקודת סיום חייו, והוא מרכיב חיוני ומבוקר במערכת ביטוי הגנים.
התיאום בין שעתוק לפירוק מאפשר תגובת ביטוי גנים מתמשכת, כאשר ביטוי הגנים מגיב לסימנים תאיים וסביבתיים על ידי שינויים מקבילים בשעתוק ובפירוק mRNA.
ביטוי גנים עודף או חסר עלול להיות הרסני לתאים חיים, לכן חיוני לשמר את רמות ה-mRNA יציבות.
תיאום זה משמש גם כאסטרטגיית פיקוח של ה-mRNA.
הוא מקטין את הסיכוי לתרגום של חלבונים קטועים ואולי אף רעילים, בכך שהוא מבטיח שהסינתזה ומשך החיים של mRNA לקוי יהיו מינימליים.
בנוסף, קצב שעתוק מופחת מפחית את קצב תחלופת ה-mRNA, בעוד שקצב שעתוק מוגבר מגביר את קצב פירוקו.
תגובה הדדית זו משמרת את רמות ה-mRNA במצב יציב.
קיימות רמות נוספות וכלים חשובים נוספים רבים המשתנים בין יצורים שונים ובין תאי רקמות שונות.
בקרה תקציבית היא פעילות חשבונאית, המתבצעת בעיקר בגופים יצרניים.
התקציב העסקי בחברה יצרנית או בחברה הנותנת שירותים, הוא ביטוי כספי לתוכנית הפעילות שלה לתקופה מוגדרת.
המערכת התקציבית משרתת בחברה העסקית את המטרות הבאות: תכנון, תיאום, שליטה על הביצוע, בקרה ופיקוח.
בקרת עלות, כחלק מתכנון התקציב, מהווה חלק מניהול תקין ואפקטיבי של הארגון, ותורמת לעמידה ביעדי התכנון, לרווחים גבוהים ותועלת מרבית.
בקרה מתאפשרת באמצעות ביצוע השוואה תקופתית של הביצוע אל מול התכנון, ומאפשרת לכל הנוגעים בדבר לקבל תמונת מצב כוללת ומפורטת בטווח הקצר.
כך ניתן לפקח על מידת העמידה בתוכנית ולתקן את אשר נדרש לשיפור ותיקון.
הדו"ח הכספי אשר מתפרסם אחת לשנה אינו מספיק ואינו נותן בידי המנהל כלי לניהול המפעל.
השוואה חודשית של התכנון לביצוע מאפשרת בקרה תמחירית שוטפת.
כך, כאשר עולה מדו"ח הביצוע החודשי כי קיים צורך בנקיטת אמצעים מתקנים, קיימת שהות מספקת להפעיל אותם ולהשיג שיפור מיידי של התוצאות הרצויות.
דיווח התמחיר אף הוא חלק מהבקרה.
הדיווח נעשה בעזרת מערכת המחשוב, על ידי השוואת הביצוע אל התכנון, תוך ניתוח הסטיות, אם ישנן כאלה.
במערכת הייצור הופכים תשומות לתפוקות באמצעות תהליך הייצור.
לבקרת עלויות יעילה יש השפעה על העלות הסופית של המוצרים.
הדרישה היא בדרך כלל לספק מוצרים במועד באיכות ובכמות שנקבעה מראש, בעלויות ייצור מינימליות.
כפעולה מקדימה נדרש לבצע תכנון יסודי ומעמיק של מרכיבי העלות של המוצרים והשירותים, בהתבסס על הנתונים המופקים ממערכת התמחיר: נתוני העבר של התמחיר הם הבסיס לבניית התקציב העתידי.
תקציב סטטי נערך עבור רמת פעילות אחת בלבד, למשל נפח המכירות.
משמעותו היא שהתקציב נערך על סמך ההנחה שהעלויות הקבועות והמשתנות יישארו קבועות בכל רמת הפעילות.
עם זאת, בעוד שהעלויות הקבועות עשויות אכן להישאר קבועות, העלויות המשתנות, כהגדרתן, לא יישארו על פי התכנון.
רוב הסיכויים כי התפוקה בפועל תהיה שונה מהתפוקה שתוקצבה, לכן יש צורך להגמיש תקציבים כך שישקפו את רמות הפעילות בפועל.
התועלת בבקרה תקציבית גמישה היא ההתגברות על החיסרון העיקרי של תקצוב קבוע, המתעלם משינויים בלתי נמנעים ברמות הפעילות, שינויים המשפיעים על העלויות.
כאשר שינויים אלו אינם נלקחים בחשבון נבנית תמונה לא מציאותית ובקרה נאותה אינה אפשרית.
בקרת יציבות היא מערכת עזר ממוחשבת המסייעת לשליטה בכלי תחבורה.
מערכות כאלו קיימות בעיקר בכלי טיס ובמכוניות.
לרוב המונח מתייחס למערכות הנמצאות במכוניות החל מהעשור הראשון של המאה ה-21. יצרני הרכב מכנים את מערכותיהן בשמות שונים, אך חלק מן השמות נמצא בשימוש כללי כדוגמת ESC (Electronic Stability Control) ו-ESP (Electronic Stability Program) שהפך לעיתים לשם גנרי.
מערכת בקרת יציבות מנטרת באמצעות חיישנים את נתוני הנסיעה של כלי הרכב כדי לזהות מצבי אי יציבות בהם כלי הרכב אינו פונה לכיוון שהנהג מכתיב לו.
במידה וניתוח הנתונים מזהה מצב של חוסר יציבות, המערכת מורה על ביצוע פעולה מתקנת המבוססת לרוב על הורדת מהירות.
המערכת אוספת באופן רציף את נתוני המהירות של כל גלגל בנפרד, את זווית גלגל ההגה, ואת מידת הסבסוב של הרכב (סיבוב סביב עצמו).
בעזרת נתונים אלו מזהה בקרת היציבות שני מצבים קיצוניים עיקריים המכונים היגוי יתר ותת היגוי ומפעילה פעולה מתקנת.
לעיתים מצוידת המערכת ביכולת זיהוי מצבים נוספים כדוגמת כניסה למצב העשוי להסתיים בהתהפכות.
היגוי יתר ותת היגוי מתרחשים בעת שהרכב מבצע סיבוב אך מפאת מהירות סיבוב גבוהה מדי או תנאי דרך ירודים, כלי הרכב אינו שומר על נתיב הסיבוב שהנהג בחר.
במצב של תת-היגוי כלי הרכב מתקדם בקו סיבוב רחב יותר מהרצוי.
בקרת היציבות מזהה את תחילת הסטייה ומונעת אותה באמצעות בלימת הגלגל האחורי הפנימי לסיבוב.
במצב של היגוי יתר קו הסיבוב הדוק מהקו שאליו מנתב הנהג את כלי הרכב.
כאן מערכת בקרת היציבות תבלום את הגלגל הקדמי החיצוני לסיבוב.
המערכת מבצעת את בלימת הגלגלים באמצעות הבלמים ולעיתים אף באמצעות ניתוק מערכת הצתה להפחתת כוח המנוע.
בקרת היציבות מתבססת על חיישנים רבים, חלקם משמש מערכות בסיסיות אחרות העשויות להימצא ברכב.
המערכת המרכזית היא מערכת למניעת נעילת גלגלים (ABS) המספקת את נתוני המהירות של כל גלגל ואת היכולת לשחרר או לבלום גלגל מסוים.
מערכת נוספת המהווה בסיס לבקרת היציבות היא מערכת בקרת אחיזה, המבוססת גם היא על ABS, אך נפוצה פחות ממנה.
בעזרתה מתבצע זיהוי מצב של החלקת גלגל תחת עודף כוח מנוע ומיתון של כוח המנוע כדי למנוע את ההחלקה.
מבין החיישנים שהוזכרו בתיאור שיטת פעולת המערכת, החיישנים הייחודיים לבקרת היציבות הם חיישן הסבסוב וחיישן כיוון ההגה.
מחקר שהתבצע בבריטניה בשנת 2006 הראה שמערכות בקרת יציבות מפחיתות את הסיכוי של כלי רכב להיות מעורב בתאונת דרכים ב-25%.
מנגד טוענים מבקרים כי שלל מערכות בטיחות עשויות לטעת בנהגים תחושה כוזבת של ביטחון מלא ללא תלות בפעולות שיבצעו.
תחושה כזו עשויה להביא למקרה תאונה כיוון שמערכות בקרת יציבות אינן מסוגלות למנוע כל מצב של איבוד אחיזה.
למרות הביקורת המוזכרת, שוררת בקרב רשויות תחבורה במדינות שונות תמימות דעים כי מערכות בקרת יציבות מועילות מאוד וכדאי למדינה לחייב שימוש במערכת.
ב-2006 הודיע משרד התחבורה האמריקני כי החל מ-2012 תחול חובה לצייד כלי רכב חדשים בבקרת יציבות.
שנה אחר כך הודיע משרד התחבורה כי בישראל תחול חובה דומה החל מ-2010. האיחוד האירופאי הודיע כי יחייב בקרת יציבות החל משנת 2011. יצרני כלי הרכב מעודדים את התקנות הללו למרות עלות המערכת המייקרת את מחיר הרכב בכמה מאות דולרים.
בחלק מהמקרים משתתפות מדינות בעלויות על ידי קיזוז מיסים ממחיר כלי הרכב המצוידים במערכת.
שורשן של מערכות בקרת היציבות הממוחשבות הוא במערכות בקרת האחיזה המכניות שהוצגו עוד בשנות ה-70 של המאה ה-20. מערכת בקרת יציבות הראשונה הוצגה על ידי חברת בוש הגרמנית ב-1995 וכונתה ESP על שם ראשי התיבות בגרמנית.
היא יושמה בדגמי ה-מרצדס-בנץ S-קלאס החל באותה שנה אך קיבלה תהודה ציבורית ב-1997 כאשר מרצדס-בנץ אספה בחזרה את כל המכוניות מדגמי ה-A שכבר נמכרו וציידה אותן בבקרת יציבות עקב נטייה להתהפכות.
עד שנת 1999 צוידו כל דגמי החברה בבקרת יציבות ובשנת 2000 גם כל דגמי חברת ב.מ.וו.
החל מאמצע העשור הראשון של המאה ה-21 הפכה המערכת לנפוצה בכלי רכב זולים יותר.
בשנת 2006 הוצעה לראשונה בישראל מכונית משפחתית (רנו מגאן) עם מערכת בקרת יציבות בכל רמת אבזור שהיא.
בשנת 2007 היו מצוידים יותר מרבע מכלי הרכב שנמכרו בישראל בבקרת יציבות.
החל מינואר 2010 חלה חובת התקנה של המערכת ברוב כלי הרכב המיובאים לישראל.
בקרת יציבות - מערכות בטיחות
DSC: בקרת יציבות דינמית (BMW, יגואר, לנד רובר, מאזדה, מיני, רובר)
ESP: תוכנית יציבות אלקטרונית (אאודי, קרייזלר, סיטרואן, פיאט, פורד, יונדאי, ג'יפ, קאיה, מרצדס בנץ, אופל, פז'ו, רנו, סאאב, סיאט, סקודה, סמארט, סוזוקי, פולקסוואגן, שברולט, קדילק, אלפא רומיאו
VSA: סיוע יציבות הרכב (הונדה)
VSC: בקרת יציבות הרכב (לקסוס, טויוטה)
VDC: בקרה דינמית לרכב (אלפא רומיאו, סובארו)
בקרת הורים היא מכלול אמצעים, בחומרה ובתוכנה, המאפשרים למשתמשים כלים לבקרה ושליטה מרחוק על פעילותם של אחרים.
שימוש נפוץ לכך הוא שליטה ובקרה של הורים על פעילות ילדיהם, ומכאן השם "בקרת הורים", אך הכלים מאפשרים גם, למשל, בקרה ושליטה של מעביד על עובדיו.
כלים אלו כוללים, בין היתר: התרעה ברגע שהילד יוצא משטח בית הספר, הגבלת מהירות המכונית שבה נוהג הילד ושליטה בתכנים הניתנים לצפייה על ידי הילד בטלוויזיה או במחשב.
בקרת ההורים היא תכונה אופציונלית אשר לרוב מתאפשרת במכשירים מתקדמים כטלוויזיות דיגיטליות, משחקי מחשב, טלפונים סלולריים ותוכנות מחשב.
הבקרה במכשירים אלו מתבצעת בארבעה אופנים:
סינון תוכן המגביל גישה לתוכן עבור טווח גילים.
שליטה בזמן שימוש אשר מגבילה את משך זמן השימוש במכשירים מסוימים על ידי הגדרת זמנים.
ניטור המספק מעקב אחר מיקום ופעילות המשתמש בהתקן מסוים.
במחשב אישי מוצעת בקרת ההורים במסגרת תוכנות אנטי וירוס ואבטחת המחשב, מערכות הפעלה, דפדפנים ומשחקים.
התכונה קיימת בסוגים שונים המותאמים לאותה תוכנה (לדוגמה: מערכת הפעלה או דפדפן) כמו כן, רמת האבטחה בין תוכנה לתוכנה משתנה בהתאם לאופיה ויכולותיה.
תוכנות ניטור מצלמות מסכים, מאפשרות קריאת הודעות דוא"ל נכנס ויוצא, שמירת ההיסטוריה של כל אתרי האינטרנט שנצפו, קריאת הודעות הנשלחות ומתקבלות בתוכנות מסרים מיידיים ואף הקלטת כל תו שהוקלד על ידי המשתמש.
בַּקָּרָה בְּחוּג פָּתוּחַ (open loop control system) היא סוג של בקרה אשר מקבלת כקלט רק את ערכי המצב ומודל המערכת.
במסגרתה אין משוב (feedback) מיחידת המדידה המשפיע על מנגנון ההפעלה באשר לתוצאות הביצוע של התהליך.
כלומר, הבקרה אינה עוקבת אחר פלט התהליך של המערכת עליה מבצעת את הבקרה ואינה משווה בין הערך הרצוי למצוי.
בשל כך מערכות המבוססות בקרה בחוג פתוח אינם נכללים בתחום הלמידה חישובית ולא ניתן לתקן בהן שגיאות או לבצע "פיצויים" אחר תקלות במערכת.
סוג בקרה אשר מושפע מתוצאות התהליך, מכונה "בקרה בחוג סגור".
בקרה מחוג פתוח, יחסית לשאר סוגי הבקרות, פשוט ליישום וזול.
עם זאת, הבקרה פחות מדויקת ומושפעות משינויים סביבתיים, משתמשים בהן כאשר אין דרישות גבוהות לביצועי התהליך המבוקר.
דוגמאות למערכות המבוססות בקרה בחוג פתוח:
מסלול לרחיצת מכוניות אוטומטית – זמן השטיפה מוגדר מראש ואינו תלוי ברמת ניקון הרכב בסוף התהליך.
ממטרה – פעולת ההשקיה של מערכת זו מבוצעת באופן רציף ואינו תלוי בכמות המים בסביבתה.
גם ביום גשום תשקה באותה כמות מים, כמות עודפת מהדרוש.
תנור מיקרוגל – פעולת חימום המזון של מערכת זו תלוי בזמן בלבד, ולא בטמפרטורת המזון או באיכותו המזון להגשה.
משתמשים במערכת בקרה בחוג פתוח גם כאשר ניתן לממש מודל מתמטי המחשב את הקשר בין הקלט והפלט.
לדוגמה חישוב המתח המוזן למנוע חשמלי על מנת להביא אותו למהירות סיבוב מסוימת.
בספרנות, בקרת זהויות (על פי האקדמיה ללשון העברית: בקרה מוסמכת) היא תהליך של ארגון מידע ביבליוגרפי באמצעות שימוש באיות אחיד ומובחן של שם או כותרת או מזהה מספרי לכל נושא.
המילה זיהוי קובעת כי "זה הוא (האיש או הדבר)" ובספרנות היא נובעת מהרעיון שביכולתם של שמות של אנשים, מקומות, עצמים ורעיונות לזהות, כלומר לבסס מבנה ייחודי.
כותרות או מזהים ייחודיים אלה משמשים ליצירת קישורים והפניות הדדיות.
כל ערך מבוקר מקושר לאחת מרשומות הזיהוי המתארות את ההיקף והשימוש שלו.
ארגון זה מאפשר לתחזק את הקטלוג ועושה אותו ידידותי עבור משתמשי הקטלוג.
המקטלגים מעניקים לכל נושא – כגון מחבר, ספר, סדרה, מקום גאוגרפי, או תאגיד – מזהה ייחודי או מונח שמשמש באופן עקבי, מובחן וחד-משמעי בכל ההפניות אליו.
כך, כאשר קיים שינוי באיות, בשמות עט או בכינויים, בקרת הזהויות מקבצת את כולם תחת אותה כותרת ייחודית, המובילה את המשתמשים לכל המידע הרלוונטי, כולל נושאים וצירופי לשון קרובים.
רשומות זיהוי מצורפות למאגר מידע ומכונות קובץ זיהוי.
התחזוקה והעדכון של הקבצים האלה והקשר הלוגי שלהם לקבצים אחרים היא עבודה ספרנית.
בקרת זהויות היא דוגמה של אוצר מילים מבוקר ושל בקרה ביבליוגרפית.
שמות שונים מתארים ישות אחת
רחל המשוררת, רחל, בלובשטיין רחל, המשוררת רחל – כל אלה כינויים המכוונים כולם לאותה אישה.
במדינות שונות נוהגות הספריות בכללים שונים ליצירת כותרות של בקרת זהויות.
קיימים שיתופי פעולה בין-לאומיים שמטרתם להפחית את הבלבול.
אחד מהם הוא בקרת זהויות בין-לאומי וירטואלי, השואף לספק כותרת יחידה לכל נושא, ולייצר מהכותרות קובץ בקרת זהויות עולמי.
שם אחד מתאר נושאים שונים
יכולים להיות שני מחברים בעלי אותו שם.
דוגמה: זלמן שניאור הוא גם שם העט של הסופר שניאור זלקינד וגם שמו של שניאור זלמן רובשוב, נשיאה השלישי של ישראל.
גם מצב זה גורם לבלבול, אותו אפשר להבהיר באמצעים שונים כגון ציון שנות לידה ופטירה או כתיבת משפט תיאורי קצר.
כדי לחייב בקרת זיהויים בקטלוג נהוג להקים אינדקס נפרד של רשומות שעברו בקרה.
האינדקס הזה קובע איזה כותרות יהיו בקטלוג הראשי.
האינדקס הזה מכונה "קובץ הבקרה" והוא כולל רישום של כל ההחלטות שעשו המקטלגים שמפתחים את הקטלוג.
בקובץ הזה רשומים המקורות שמהם נשאב המידע לצורך ההחלטות והשינויים בקביעת הכותרות.
מטרת קובץ הבקרה היא לארגן את המידע שעל פיו בנויות הכותרות בקטלוג הראשי.
יש מקרים בהם קשה לקבוע מה השם המועדף, למשל כשיש לאישה כינוי או שם במה או שהיא שינתה את שמה.
דוגמה נוספת מופיעה כאשר העדפה של שם מסוים יכולה להיחשב כתמיכה בעמדה פוליטית כלשהי, כמו בבחירה בין הכינויים "יהודה ושומרון וחבל עזה", "השטחים הכבושים" או "השטחים המוחזקים".
החלופה לכותרות מבוקרות במקרים כאלה היא בקרת גישה, שמשתמשת בכמה כותרות בלי להעדיף אף אחת מהן.
ה-ECN מאפשר יידוע מקצה לקצה על גודש ברשת (Congestion) ללא איבוד חבילות מידע.
ECN הוא יכולת אופציונלית שניתן להשתמש בה בין שני משתמשי קצה כאשר יש להם ולתשתית הרשת תמיכה בכך.
באופן מסורתי רשתות TCP/IP מיידעות על גודש ברשת באמצעות אובדן חבילות מידע.
כאשר מופעל ECN בצורה מוצלחת, נתב התומך ב-ECN יכול לסמן גודש בפתיח חבילת המידע במקום לזרוק את החבילה.
מקבל החבילה מידע את השולח על הגודש, שבעקבות זאת צריך להקטין את קצב שליחת המידע כאילו אבדה חבילת המידע.
בעבר לא הייתה תמיכה מלאה בבקרת גודש מפורשת ברשתות, ולעיתים ציוד רשת היה מגיב בצורה שגויה לחבילות בהן היה סימון הגודש (ECN) למשל באמצעות איבוד החבילות המסומנות או שיבושן.
על פי מדידות שנעשו ב-2015 בשרתים ברשת האינטרנט הכללית שעבורם הגדרת ECN מנעה חיבור רשת, פחת לפחות מ־1%.
תמיכה פסיבית בהרחבה קיימת במערכת ההפעלה אובונטו מאז גרסה 12.04, ובמערכת ההפעלה Windows Server מאז 2012. התמיכה הפסיבית באתרים הפופולריים עלתה מ-8.5% ב-2012 ליותר מ־70% במאי 2017.
ב-2010 פותח אלגוריתם Data Center TCP (DCTCP) אשר עושה שימוש ב-ECN כדי לשפר את התמודדות TCP עם גודש ברשת ברשתות של מרכזי נתונים.
האלגוריתם משתמש ב-ECN כדי לאמוד את מידת הגודש ברשת ולהתאים את קצב השידור בהתאם.
"בקרקס" (1958) הוא כינויו של רישום מאת הציירת הישראלית אביבה אורי.
"בקרקס" הוא חלק מסדרה של כ-4 רישומים בנושא הקרקס, שיצרה אורי בשנת 1958. שניים מן הרישומים נקראים "לוליינית", והם מציגים לולינית בעת קפיצה בטרפז.
במרכז רישום זה נמצאת דמות נשית של לוליינית על חד-אופן.
היא רוכבת על מעין משטח או בימה המוקפת באורות הפנסים ובקפליו של אוהל הקרקס.
אופן רישומה של הדמות, באמצעות עיפרון, הופך אותה לאנונימית.
העבודה פורשה במשך השנים כביטוי סמלי לרגשותיה של אורי: ביטוי ראשוני לתחושת ריחוף של הדמות.
ריחוף זה יהפוך לאיקונוגרפי בעבודותיה המאוחרות של אורי.
עם זאת, שרה ברייטברג-סמל הצביע על אפשרות למקור ממשי לרישומים מתקופה זו.
גם בתה של אורי, רחל ימפולר, תיארה בדיעבד ביקור משותף של השתיים ב"קרקס מדראנו" וכן ביקורים בסרטים על קרקס, בהם יצרה אורי רישומים של אנשי הקרקס.
העבודה הייתה בעבר באוסף עמי בראון.
ב-30 ביוני 2012 נמכרה העבודה במכירה פומבית תמורת סכום של 17,250 דולר.
העבודה הוצגה בתערוכה "העשור הראשון: הגמוניה וריבוי" (2008), בתערוכה הרטרוספקטיבית של אביבה אורי (2002) ובתערוכה מאוסף עמי בראון (2009) שהתקיימו בהמשכן לאמנות על שם חיים אתר בעין חרוד.
בתחומי האבטחה הפיזית ואבטחת מידע, בקרת גישה היא בקרת אבטחה המתארת תהליך של הגבלה מכוונת של גישה למקום או למשאב אחר.
"ניהול גישה" הוא המונח שמתייחס לתהליך של מתן אפשרות של גישה מבוקרת לגורם אחר.
"גישה" יכולה להתייחס לצריכת המשאב, כניסה למקום מסוים או לאפליקציה מסוימת, או שימוש בהם.
מתן רשות גישה למשאב מכונה "הרשאה".
מנעולים פיזיים ושם משתמש או סיסמה הם דוגמאות לבקרת גישה.
בקרת גישה היא "אבן יסוד" ליצירת מעטפת אבטחה, במטרה לתמוך את עמידות המערכת עליה מגינים, אל מול איומים ולהבטיח את יכולתה של הערכת לתפקד ברציפות.
בכל מערכת מודרנית, ערכית או כזו שיש בה סיכון מובנה גבוה, נהוג לממש "בקרת גישה".
כך, נהוג היום שבכל תחנת כוח, נמל ימי, שדה תעופה, תחנת רכבת, אולמות קולנוע (בישראל), מרכזי קניות (בישראל), מוסדות פיננסיים גדולים כמו בנק או חברת ביטוח, מעבדות או מפעלים של חומרים מסוכנים וכדומה – מופעלים מנגנונים של "בקרת גישה".
בקרת גישה פיזית יכולה להתבצע במספר צורות.
ראשית, באופן ישיר, גדר היקפית שנועדה למנוע כניסה לא מבוקרת.
בקרת גישה על ידי שומרים מאוישים, בקרת גישה באמצעות מחסום כניסה מסתובב.
אפשר גם לבצע בקרת גישה באופן עקיף – למשל, על ידי בדיקה שלמשתמש או למי שמבקש כניסה יש כרטיס מתאים.
כאשר הדבר נדרש, ניתן לשלב בהתקנים הפיזיים מערכות אלקטרוניות ממוחשבות ולאכוף בקרת כניסה מתוחכמת יותר, הכוללת רישום אוטומטי של כל כניסה ויציאה, אכיפת אמצעי הזדהות "חזקים" או דרישה למספר שיטות הזדהות שונות כגון צרוף של קוד מספרי וזיהוי ביומטרי.
בדרך כלל, "קורא" ייעודי בודק את אמצעי ההזדהות שמוצג לו ומשווה אותו לרשימת מורשי כניסה.
במקרה של התאמה הקורא פותח את מנעול הדלת לפרק זמן מוגדר.
אם אין התאמה, הדלת נשארת נעולה.
בקוראים מתוחכמים למחצה, מתבצע גם רישום לבסיס נתונים של האנשים הנכנסים ושל זמני כניסתם.
ברוב סוגי הקוראים קיים משוב למשתמש, כדי שיוכל להבין את מצב הקורא – לדוגמה, נורית LED קטנה המאירה בצבע אדום וכאשר הקורא מזהה אמצעי הזדהות המופיע ברשימת מורשי הכניסה או קוד "נכון", צבע נורית ה-LED מתחלף לירוק למשך זמן קצר.
בדרך כלל, כאשר נדרשת הזדהות חזקה, יבוצע שילוב של מספר אמצעים שונים ואלו מחולקים לשלוש משפחות:
משהו שהמשתמש יודע – סיסמה או קוד מספרי, לדוגמה
משהו שנמצא בבעלות המשתמש כמו כרטיס מגנטי
מזהה של המשתמש עצמו, (כמו טביעת אצבע, זיהוי פנים, זיהוי גאומטריית כף היד, זיהוי תמונת כלי הדם ברשתית העין וכיוצא באלו)
במצבים רגישים במיוחד, בדרך כלל מממשים הרשאות המבוססות על מספר דרכי הזדהות שונות (למשל Two Factor Authentication).
בארגונים גדולים, לפעמים, מאפשרים גישה גם בהיעדר אחד מאמצעי ההזדהות – על ידי דרישה להזדהות של גורם מורשה אחר, כמענה למצבים בהם עובד שכח כרטיס מגנטי בבית וכיוצא באלו.
חומרת ה"מחסום" לכניסה כמו דלת, שער מסתובב, מחסום בכניסה לחניון, דלת כניסה למעלית וכיוצא באלו.
קורא אמצעי הזדהות המותקן סמוך למחסום הפיזי.
חיישן ש"יודע" אם המחסום סגור או פתוח.
מנגנון פתיחה בחירום – היחלצות מהירה – מבפנים.
בדרך כלל, משיקולי בטיחות, מנגנון הפתיחה בחירום מבפנים יכלול פתיחה מכנית שעוקפת כל סוג של מנגנונים אלקטרוניים או תלות בחשמל.
באתר או מתקן שיש בו ריבוי של כניסות אפשריות, אפשר לממש כמה וכמה טופולוגיות.
אפשר שלכל כניסה יהיה מנגנון בקרת כניסה פשוט ובלתי תלוי באחרים.
אפשר שכל הכניסות ידווחו למרכז בקרה ראשי שיכול גם לשלוח להם עדכונים.
חלק מהחברות דוחפות לכיוון של תקשורת ב"פרוטוקול אינטרנט", IP ויש הרבה גישות שונות לארכיטקטורה הכוללת.
מערכות לקריאה או אימות של אמצעי הכניסה למערכת או למקום
נהוג לחלק את מערכות הקריאה לשלוש משפחות:
קוראים פשוטים – מכשירים שבאופן מקומי יודעים לזהות את אמצעי ההזדהות, אין להם זיכרון או יכולת עיבוד והם לא "מדווחים" למרכז בקרה.