tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לקראת סוף 1942 שאלוג יאז'י ומשפחתו הועברו אל מחוץ לגטו, אבל זה לא עצר את יאז'י ואמו מריאנה מלעזור ליהודים בגטו והיה מעביר להם, דרך חור בחומת הגטו, מזון ודברים בסיסיים אחרים.
כך פעל הנער יאז'י במשך שנתיים עד דצמבר 1942, עד סגירתו של ה"גטו הקטן".
יאז'י ואמו המשיכו בפעולותיהם עד פרוץ המרד הפולני בחודש אוגוסט 1944.
לאחר המלחמה, למד יז'י כלכלה והתגורר בוורשה.
בתחילת שנות ה-90, עלה לישראל ועם הגיעו ארצה, התגורר בבית גיל הזהב בקריית חיים.
גם במקום זה, יז'י דאג לזולת וזאת על ידי טיפול בקשישים דוברי פולנית שכן לא דבר עברית כלל.
יז'י היה אדם נוצרי קתולי אדוק ועקב כך נהג לסייר באופן קבוע במקומות הקדושים לנצרות ברחבי ישראל.
יז'י נהג לנסוע אחת לכמה חודשים לוורשה בכדי לפגוש את משפחתו שהתגוררה שם.
באחת מנסיעות אלו, ב־2004, נפטר יז'י.
במסגרת מיזם "חסד אחרון" (מיזם משותף ל"יד ושם" ושב"כ שנערך במהלך 2021, ובמסגרתו אותרו קבריהם של חסידי אומות העולם שגרו ונקברו בישראל ונאסף אודותם מידע רב), נחקר גם סיפורו של יז'י.
קברו אותר בבית העלמין בוורשה בית הקברות פוואזקי בוורשה בסמוך לקבר הוריו.
ב-1984 העיד ניצול שואה על הסיוע של יז'י ואמו למשפחות יהודיות רבות בגטו ורשה.
יז'י ואמו מריאנה הוכרו שנה לאחר מכן כחסידי אומות העולם ב-29 באפריל 1985.
שמם חקוק בקיר הכבוד בגן חסידי אומות העולם ביד ושם, ונערך לכבודם טקס ביד ושם.
יז'י הונצח גם באבן לזכרו בגן חסידי אומות העולם תושבי חיפה בשכונת רמת אלון בחיפה.
יֶזִ'י רַדְזִיוִיל (בפולנית: Jerzy Radziwiłł, בליטאית: Jurgis Radvila; ) המכונה הרקולס היה אציל פולני.
יז'י רדזיוויל, בנו של מיקולאי הראשון רדזיוויל, היה (בפולנית Podczaszy) של ליטא מ-1510, וויבוד של מ-1510, הטמאן של ליטא ב-1521 של טרקאי מ-1522, שליט מבצר של וילנה מ-1527, מ-1528, מ-1531, של גרודנו, נאמיסטניק של וילנה, מיישגולה, מרצ'ק, אוטנה, לידא, בייליצה וקרינקי.
הוא היה האב המייסד של ענף בירז'- (הידוע גם כענף הפרוטסטנטי) של משפחת רדזיוויל.
הוא נודע בזכות הישגיו הצבאיים וכפוליטיקאי מוכשר.
הוא השתתף בעימותים הצבאיים השונים נגד נסיכות מוסקבה, הקוזאקים והטטרים.
לאחר שהשיג כ-30 ניצחונות צבאיים, הוא מכונה הרקולס הליטאי.
בשנת 1526 כחבר ב הוא עתר ללא הצלחה ל זיגמונט הראשון "הזקן" לחידוש תחת שלטונו של בנו של זיגימונד הזקן, זיגמונט השני אוגוסט.
בשנות ה-30 של המאה ה-15, כשהוא פועל יחד עם אחיו , הוא היה בשליטה כמעט מוחלטת בענייניה הפנימיים של ליטא.
כבן למשפחת רדזיוויל רבת ההשפעה, יז'י פעל להגדלת האחוזה המשפחתית.
עם מותו ירש אותו בנו היחיד מיקולאי "האדום" רדזיוויל.
היו לו שתי בנות, מהן הפכה הצעירה בהן לפילגש ולימים המלכה של מלך פולין ולדוכס הגדול של ליטא זיגמונט השני אוגוסט, מה שחיזק מאוד את מעמדה של משפחת רדזיוויל בפולין ובליטא.
הוא התחתן עם ברברה קיסקה.
מיקולאי "האדום" רדזיוויל (1512–1584), שלימים הפך להיטמאן הגדול של ליטא, היה נשוי לקטרזינה טומיצקה
אנה אלז'בייטה רדזיוויל (1518–1558), נישאה לסיימון הולזנסקי דוברוביץ'.
(1520–1551), נישאה ל, ולאחר מותו ב-1547 נישאה בחשאי למלך פולין זיגמונט השני אוגוסט והוכתרה כבת זוגו המלכה בשנה שלאחר מכן, למרות מחאות הסיים והסנאט.
יז'י וינשה (בפולנית: Jerzy Wunsche; 22 בנובמבר 1915 – 20 במרץ 2008) היה פולני ממוצא גרמני בעל מפעל רהיטים, מחסידי אומות העולם, שהציל יהודים במלחמת העולם השנייה.
יז'י וינשה היה צאצא למשפחה גרמנית עשירה והתגורר בראדומסק.
הוריו היו בעלים של מפעל רהיטים בעיר.
יז'י נראה תכופות בחברת נוער פולני ויהודים.
לפני פרוץ המלחמה התחתן עם יהודייה בשם זופיה מראדומסק ומיד עם פרוץ המלחמה עבר איתה לוורשה.
כבן למשפחה ממוצא גרמני, הועסק במשרד שהיה אחראי על הקמת מפעלים ובתי מלאכה.
במסגרת תפקידו הוא שכר יהודים ונתן להם ניירות שאפשרו להם לעבוד במפעלים אחרים למקרה שהמפעל בו עבדו ייסגר.
מנובמבר 1939 עד אמצע 1945 יז'י סייע ליהודים שברחו מרדומסק לוורשה וסיפק להם מסמכים כדי שיוכלו להמשיך לעבוד.
כאשר נסגרו כל בתי המלאכה עזר יז'י ליהודים למצוא מסתור בדירות פרטיות שהיו בבעלותו ודאג לבקר אותם מעת לעת ולהביא להם מזון.
בנוסף העביר להם ידיעות ודאג להזהירם מפני סכנה שארבה להם מהגרמנים.
יז'י עזר בהצלת בני משפחת רוגולסקי שהיו כלואים בגטו ורשה.
הוא דאג לבקרם בגטו וסיפק להם מזון וכסף ואף הצליח למלטם מהגטו לאחת מדירותיו בוורשה.
כאשר גברה הסכנה גם למשפחתו, בעקבות מרד ורשה הפולני באוגוסט 1944, החליט להעביר את משפחתו להרים ליד זקופאנה.
הוא הציע למשפחת רוגולסקי להצטרף אליהם.
יז'י סייע להציל את יעקב אטלסוביץ' שהיה נגר שעבד באחד מבתי המלאכה שלו בוורשה.
יעקב ובנו יוסף ניסו להמלט מהגטו.
במהלך הניסיון יעקב נפצע באורח קשה.
יז'י הוזעק לעזרתו ודאג להביא רופא ולהעביר את יעקב הפצוע ואת בנו יוסף לדירת מסתור.
יז'י הציל ילדה יהודיה בת 3, בשם לאה בוכמן.
הוא שכנע את אמה לקחת את הילדה איתו לוורשה ולדאוג להסתירה.
בהמשך כאשר גברה סכנת גילוייה דאג יז'י להעבירה למשפחה נוצרית שהחביאה אותה עד סוף המלחמה יז'י הציל גם את רותה ז'רסקה ובתה התינוקת מרים ז'רסקה.
ב-1941 הביא אותן לוורשה והחביאן באחת מדירותיו.
לאחר מכן הועברה מרים לביתם של חברים בעוד רותה נשארה עם משפחתו של יז'י.
כאשר סחטנים פשטו על המקום רותה יחד עם משפחתה של אשתו של יז'י הועברו למלון פולסקי, משם נלקחו לכלא פאביאק, שם ירו הגרמנים ברובם.
האם רותה נרצחה אך מרים שרדה.
עם סיום המלחמה היגר יז'י עם משפחתו לאנגליה ועבד כמנהל מלון.
בשלב מאוחר יותר עבר להתגורר במונקו.
בשנת 1962 הגיע לביקור בישראל ונפגש עם חלק מניצוליו.
ב-10 בדצמבר 1972 הוכר יז'י וינשה על ידי יד ושם כחסיד אומות העולם.
ניטע עץ לכבודו בגן חסידי אומות העולם.
במסגרת מיזם "חסד אחרון" (מיזם משותף ל"יד ושם" ושב"כ שנערך במהלך 2021, ובמסגרתו אותרו קבריהם של חסידי אומות העולם שגרו ונקברו בישראל ונאסף אודותם מידע רב) נחקר גם סיפורו של יז'י ואותר קברו.
בקשתו בצוואתו הייתה להיקבר תחת העץ שניטע לכבודו ביד ושם.
מאחר שגן חסידי אומות העולם אינו מקום קבורה, אפרו נטמן בבית העלמין בקריית שאול.
בטקס נכחו אחדים מניצוליו, ביניהם, מרים ז'רסקה, התינוקת שהציל, וכן יוסף אטלסוביץ'.
בנו, ג'ון וינשה, העיד עליו "הוא היה איש מאוד צנוע.
הוא חשב שמה שהוא עשה היה דבר נורמלי ושכולם היו צריכים לעשות את זה".
יז'י (יורק) רדז'יו (בפולנית: Jerzy Radziwiłł, 4 בדצמבר 1925 – 11 בספטמבר 2005) היה חסיד אומות העולם מפולין שהציל יהודים בזמן השואה ביחד עם אמו, אחיו, ואחותו.
יז'י רדז'יו נולד בוורשה למשפחה בעלת חמש נפשות, הוא גדל בסביבת יהודים ולמד עם ילדים יהודים בבית הספר.
בפרוץ מלחמת העולם השנייה בספטמבר 1939 פינו הגרמנים את משפחת רדז'יו מביתם בורשה כשיז'י היה בן 13, והם נאלצו לעבור לגור ברחוב קְוִיאָטוֹבָה 16 בשכונת זרן בעיר בנפרד מאביהם.
הדירה השכורה, בת שני חדרים ועליית גג, הייתה בבעלות שוטר פולני שגר בקומה התחתונה.
יז'י ואחיו סלאבק עבדו במאפיה של דודם במהלך 1942, ובדרכם לעבודה בכל יום עברו ליד מחנה העבודה בכפייה ב.
באחד הערבים בדרכם הביתה, הם נתקלו בשמואל (סָמֶק) בַּץ, שסיפר להם על המתרחש במחנה וביקש את עזרתם.
יז'י וסלאבק סיכמו עם שמואל שהם יבריחו אותו ואת אשתו דבורה ביום ראשון, מכיוון שהגרמנים לא עבדו ביום זה והאבטחה הייתה מצומצמת בשעות הערב.
התכנית של יז'י וסלאבק הייתה להבריח את הזוג מהתור לרכבת בסיום יום העבודה למקום מסתור בטוח.
באוקטובר 1942 הצליחו האחים לשלוף מהתור את שמואל, דבורה ואת לאה בץ, אמו של שמואל, והסתירו אותם באסם של השכנים למשך שלושה ימים.
לאחר מכן, בהסכמת האם הלנה, העבירו אותם לעליית הגג של ביתם.
המעבר אל עליית הגג היה דרך חדר השינה שבו השתכנו הלנה ובתה הצעירה מרילקה, בעוד שהאחים יז'י וסלאבק ישנו בסלון.
לאחר כמה ימים שבהם שהו בבית משפחת רדז'יו, דבורה שיתפה שהיא דואגת לאחיה הקטן אברהם שנשאר במחנה העבודה.
לאחר דיון משפחתי, הלנה קבעה כי יש מקום לעוד אחד בבית, ושסלאבק ויז'י יביאו גם אותו.
יז'י וסלאבק קיבלו תיאור של אברהם, נפגשו איתו בסתר וקבעו מועד חילוץ.
הם הבריחו אותו מהתור לרכבת, והוא הצטרף למשפחתו בעליית הגג.
יז'י היה האחראי העיקרי להשגת מזון עבור שתי המשפחות, ולכן היה עליו להשיג כמות מזון גדולה.
כדי לא לעורר חשד יז'י רכב על אופניו למרחק רב מהבית ונהג לעצור במספר מקומות לקניית מזון.
פעם אחת, יז'י נתפס והולקה על ידי שוטרים גרמנים שחשדו בו כי הוא סוחר במזון בגלל הכמות הגדולה שנמצאה ברשותו.
[1] על מנת לממן את רכישת המזון, נשות הבית ייצרו עבודות מלאכה למכירה.
בקיץ 1944, הגיע רופא צבאי גרמני לגור בבית המשפחה, והחליט לשכון דווקא בחדר השינה שהוביל לעליית הגג בה הסתתרו היהודים.
סלאבק הציע לרופא לצאת איתו לשתות, ובזמן הזה, יז'י העביר את היהודים לבית דודתו שהיה בסמוך לביתם.
מעט לפני פרוץ מרד ורשה הפולני, יז'י וסלאבק נעצרו על ידי שוטרי סיור גרמנים והועברו למחנה העבודה בכפייה ארפורט בגרמניה שם הוחזקו בתנאים קשים.
בעקבות התנאים הגרועים, יז'י חלה מאוד, אך בעזרת אישה גרמניה שהביאה לו אוכל הוא הצליח לשרוד.
עם התקרבות החזית הרוסית, הגרמנים העבירו את האזרחים הפולנים ממזרח פולין למערב פולין, ביניהם גם את אמו ואחותו של יז'י.
היהודים נותרו לבד בעליית הגג.
לאחר שבועיים של רעב וצמא, הם יצאו לחופשי כאשר הצבא האדום נכנס לורשה.
המשפחה של יז'י הסתירה והגנה על היהודים בביתם בהצלחה במשך שנתיים.
במאי 1945 שוחררו יז'י וסלאבק ממחנה הכפייה בבריאות לקויה, יז'י בן ה-18 שקל 34 קילוגרמים בלבד.
כשהמלחמה הסתיימה, יז'י השלים את לימודיו בתיכון, עבד במפעל לייצור מכוניות, בהמשך פתח עם אמו חנות בגדים.
בתחילת שנות ה-60 הוא התחתן ונולדה לו בת.
ב-1988 בתם החליטה להגר לישראל ולגור בירושלים בעקבות ביקור בארץ, וב-1995 יז'י ואשתו אלדונה עלו לארץ בעקבותיה.
הם התגוררו בהתחלה בירושלים אצל בתם, ולאחר מכן עברו לחולון.
ב-2002 קבעו את ביתם בתל מונד.
יז'י הופיע מול קהל עם סיפורו כשלצידו אברהם ליפשיץ (לאור), שאותו הציל.
יז'י נפטר ב-11 בספטמבר 2005 בזמן שביקר את משפחתו בורשה.
ב-2 במאי 1985 יד ושם הכירו ביז'י כחסיד אומות העולם, בדיוק שנה לאחר שאברהם ליפשיץ (לאור)פנה ליד ושם בבקשה להכיר בו.
בנוסף הוכרו גם אמו הלנה, אחיו סלאבק ואחותו מריה.
לכבוד יז'י ומשפחתו ניטע עץ בגן חסידי אומות העולם ביד ושם.
במסגרת מיזם "חסד אחרון" (מיזם משותף ל"יד ושם" והשב"כ, שנערך במהלך 2021, ובמסגרתו אותרו קבריהם של חסידי אומות העולם שגרו ונקברו בישראל ונאסף אודותם מידע רב), נחקר גם סיפורו של יז'י, קברו אותר בבית העלמין הסמוך לורשה.
יַזְד () היא עיר במרכז איראן ובירת הפרובינציה הקרויה על שמה.
העיר שוכנת כ-502 ק"מ דרום-מזרחית לבירה טהראן, בשיפולים המזרחיים של הרי הזגרוס, מערבית למדבר לוט ודרומית למדבר כוויר.
יזד היא אחת הערים ההיסטוריות החשובות באיראן.
העיר נבנתה בתקופת האימפריה הפרסית על ידי המלך יזדגרד הראשון, ששלט בשנים 339–420 והנציח את שמו בעיר.
יזד ידועה כמרכזה של הדת הזורואסטריות, ואחד מאתרי העיר הוא מגדל השתיקה בו מניחים מאמיני הדת את מתיהם מאכל לציפורים, בהתאם למצוות הדת האוסרת את קבורת הגוף באדמה ואת שריפתו.
בסביבתה של העיר מגדלים דגנים, ירקות ופירות לצורכי המקום, וכן כותנה, תות לתולעי משי ופרג אופיום לייצוא.
ב-2017 הוכרז המרכז ההיסטורי של העיר כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו.
ביזד נמצאת מערכת מים מפותחת, הכוללת תעלות מים מסועפות.
בגלל מזג האוויר החם השורר בעיר, בתים רבים כוללים "ארובות רוח" (פרסית: بادگیر): מבנים צרים וגבוהים המשמשים ל"לכידת" רוח לשם קירור הבתים.
כמו כן מצויים בעיר "בורות קרח" (פרסית: یخچال) שהם מבנים חרוטיים אשר שימשו לאחסון קרח ודברי מזון.
בחוצות העיר ניצב מגדל שתיקה זורואסטרי, בו נהגו הזורואסטרים להניח את מתיהם.
בעיר נמצא גם מקדש אש זורואסטרי הפעיל משנת 470.
במאה ה-12 נבנה ביזד המסגד הגדול בעיר (مسجد جامع یزد).
תרשים המסגד מופיע על גבי שטר 200 ריאל.
בגלל בידודה היחסי של יזד משאר איראן, נחשבים היהודים היזדים לעדה בפני עצמה והם משמרים מנהגים ומסורות נפרדות מזו של שאר יהדות איראן.
היהודים ביזד התפרנסו בעיקר ממסחר במשי ומכירת תותי עץ.
רוב היהודים ביזד הם שומרי מסורת תורה ומצוות.
כיום חיים ביזד כ-8 משפחות יהודיות, אשר מונות כ-40 תושבים יהודים.
ביזד קיימים כיום בתי כנסת עתיקים רבים, אך לצורך תפילה במניין, כל התושבים היהודיים מתפללים ביחד באותו בית הכנסת.
התפילות מתנהלות באופן קבוע, שחרית, מנחה וערבית, גם בימי חול וגם בשבתות וחגים.
רובם של התושבים ביזד הם אוכלי בשר כשר, ולכן רובם יודעים לשחוט בעצמם עופות.
את הבשר הכשר הם קונים בערים הגדולות.
הילדים היהודים ביזד לומדים בבתי ספר מעורבים.
כדי לשמור על היהדות והמסורת, הולכים הילדים אחרי הצהרים לחוגי יהדות, עברית ומסורת ישראל.
נשיאה השמיני של מדינת ישראל, משה קצב, הוא יליד העיר.
לאחר עלייתם ארצה של קהילה גדולה מיהודי יזד, שוכנו העולים בשכונת הבוכרים בירושלים.
הקהילה בנתה לעצמה את בית כנסת היזדים, ברחוב אדניהו הכהן, המשמש כבית כנסת מרכזי של בני העדה שעלו לארץ ישראל עד היום, בהנהגתו של רב העדה היזדית בארץ ישראל, הרב יוסף שרגא.
יזהר אשדות (נולד ב-23 בנובמבר 1958 בירושלים) הוא זמר, מלחין ומוזיקאי ישראלי.
פרסומו הראשון בא כחבר להקת תיסלם, ולאחר מכן פיתח קריירת סולו מצליחה, לצד עבודה כמעבד ומפיק מוזיקלי פעיל.
אשדות נולד בשנת 1958 בירושלים, לדב והדסה אשדות.
שם משפחתו של אביו היה במקור נייגער.
לאחר חצי שנה עברה משפחתו אל מחוץ לירושלים.
אביו היה דיפלומט, ובמסגרת זו עברה המשפחה לפריז למשך שלוש שנים.
בגיל 9 נסעה המשפחה לקמבודיה, ואשדות למד צרפתית.
בגיל 11 החל ללמוד לנגן על גיטרה.
אשדות הוא שמאלי, אך בשונה מרוב הגיטריסטים השמאליים שכדי להקל על נגינתם הופכים את סדר המיתרים בגיטרה - הוא הפך רק את הגיטרה והותיר את סדר המיתרים המקורי.
בגיל 13 הקים בבית הספר שלמד, "נוף ים", את להקתו הראשונה שנקראה "הכלבים האדומים".
בתקופת התיכון הייתה משפחתו בשליחויות באתונה ובהאג.
כשהיה בן 16, נהרג אחיו הצעיר בהאג.
בשנת 1977 התגייס לגלי צה"ל, שם שירת כעורך מוזיקלי.
במקביל המשיך לעסוק במוזיקה והקליט את השיר "מאומה לא קרה" למילים שלו ושל אימו (לימים נלקח הלחן לשיר "לראות אותה היום" של תיסלם).
בתקופת שירותו הצבאי הכיר את יאיר ניצני, ששירת כטכנאי בתחנה.
השניים התחברו והפכו לשותפים מוזיקליים.
מאוחר יותר נפגשו עם דני בסן, אשר שירת באותה תקופה בלהקת חיל האוויר.
אשדות ובסן הקימו חברת דיסקו והפכו לתקליטנים במסיבות.
לניצני הייתה חברה דומה, והוא ואשדות כתבו את השיר "תנו לי רוק'נ'רול", כפרודיה על מקצועם.
כך נוצר גרעין להקת תיסלם.
לאורך כל שנות הלהקה היה אשדות מנהיגה, בעיקר כמלחין וכמעבד, ולעיתים אף כסולן.
בין היתר הלחין את השירים "לראות אותה היום" (שזכה בתואר שיר השנה במצעד הפזמונים העברי השנתי של רשת ג'), "רדיו חזק" (עם יאיר ניצני), "תפסיק לכוון אלי", "עוד פגישה", "שנה שנייה" (עם ניצני), "חצבים פורחים", "כוכבים" ועוד.
כבר בתחילת ימי תיסלם החל אשדות להתעניין גם בעיבוד ובהפקה מוזיקליים ועסק בכך במקביל לפעילות הלהקה.
לאחר שהתפרקה תיסלם בשנת 1983, עבד אשדות בעיקר כמפיק וכמעבד מוזיקלי.
באותה שנה תכנת את מכונת התופים הממוחשבת (Linn Drum) בהקלטות אלבומו של שלמה ארצי "תרקוד".
מפיק ומעבד מוזיקלי בשנות השמונים
בימי תיסלם אשדות וניצני הפיקו למני בגר את השירים "הלילה לבד" ו"אמא יש לי להקה".
ב-1983, לאחר שהתפרקה הלהקה, הלחין ועיבד את שירה של אסתר שמיר "קלף חזק", שהפך לשם אלבומה מ-1984. בסוף השנה הפיק לראשונה אלבום שלם - אלבום הבכורה של קורין אלאל.
אשדות אף הלחין ועיבד את השיר "תן לי קצת ממך" למילותיו של יעקב גלעד.
עוד באותה שנה הלחן ועיבד את "הבוקר שלמחרת" לאלבומה של נורית גלרון "נגיעה אחת רכה".
שנה מאוחר יותר הפיק יחד עם משה לוי את אלבומו של בעז שרעבי "אצלי הכל בסדר".
בין השירים באלבום בלטו "את לי לילה", "תני לי יד" ושיר הנושא.
בהפקת האלבום השתתף גם ניצני, אשר שב לעבוד עם אשדות.
באותה שנה גם הפיק ועיבד את השירים "שיר השחרור" ו"אין לי זמן" של מני בגר, את "גלבי" של עפרה חזה.
בשנת 1985 שיחק אשדות בסרט "שוברים".
אשדות הלחין את רוב שירי הסרט ועיבד את כולם, כולל הלהיט הגדול "שירו של שפשף" שביצע מאיר בנאי.
אשדות אף שר במספר שירים בסרט, בהם "הנה הגעתי", "איך לאהוב אותך" (עם גלי עטרי) ו"זהב טהור" (עם סי היימן).
בעבודה על הסרט הכיר את אלונה קמחי, אשר הפכה לבת זוגו ולשותפתו ליצירה.
באותה שנה כתב והפיק את השיר של אילנה אביטל, "Connection", שיצא באירופה תחת שם הבמה הבינלאומי שלה, Lena.
בשנת 1986 החל אשדות לעבוד עם שלמה ארצי על הקלטת האלבום "לילה לא שקט", אך ארצי לא אהב את התוצאה והקליט את השירים בהפקתו של לואי להב ורביב גזית עזר בעיבוד ללא עזרתו של אשדות.
באותה שנה הלחין ועיבד אשדות את אחד משיריו היחידים של יאיר ניצני, "האשם תמיד", אשר בוצע בתוכנית הרדיו "מה יש".
במקביל עיבד מספר שירים באלבומו של אבי טולדנו "תרקדי את הלילה", והפיק את אלבום הבכורה של דני בסן, בו גם הלחין את השיר "ככלות הקול והתמונה".
בסוף השנה חזר אשדות לשתף פעולה עם עפרה חזה, והפיק את אלבומה "ימים נשברים".
אשדות עיבד את כל שירי האלבום בהם שיר הנושא, "בוא ונגן אותי", "כל הקלפים" / "ליידי", "להמשיך לצעוד" ו"הכאב הזה", אותו הלחין יחד עם חזה.
בשנת 1987 הפיק אשדות את אלבום הבכורה של אדם, "סוד".
הוא הלחין ועיבד את רוב שירי האלבום, בהם "סוד", "אין מוצא" (לחן של מיץ' הילר), "הכרזת מלחמה", "נוסע רחוק", "תמונות" ו"זריחה על המדבר".
האלבום היה לאחד המצליחים ביותר של התקופה, ומכר יותר מ-45,000 עותקים.
היה זה גם אחד משיתופי הפעולה הראשונים בין אשדות לאלונה קמחי, אשר כתבה את השירים "סוד", "הכרזת מלחמה", "נוסע רחוק" ו"תמונות".
בשנת 1988 הפיקו אשדות וניצני רמיקס של עפרה חזה לשיר "אם ננעלו".
השיר הפך ללהיט גדול באירופה באותה שנה, וצעד במקום הראשון במרבית מדינות היבשת.
אלבומה של עפרה "Shaday", שהופק ברובו על ידי אשדות, הפך גם הוא לרב מכר ברחבי העולם כאשר מכר יותר מ-1.5 מיליון עותקים.
באותה שנה הפיק את אלבומו השני של אדם, "מרחוק לרחוק", אשר שיחזר את ההצלחה של קודמו.
בין היתר הלחין ועיבד אשדות לאלבום את השירים "היא רוקדת לבדה" (בעיבוד בלבד), "לא לוקח בקלות", "שקיעה אחת", "מכור לאהבה" (עיבוד), ו"מצטער", אשר זכה בתואר שיר השנה של רשת ג'.
בסוף אותה שנה יצא אלבומה השני של סי היימן, "התקליט השני".
אשדות עיבד בו את רוב השירים, בהם "עולם תעשייתי", "משוטטת" ועוד.
בשנת 1989 יצא אלבום הבכורה של להקת החברים של נטאשה בהפקתו של אשדות.
אשדות אף עיבד מספר שירים באלבום, בהם "את לא", "שיר אחר" ו"אוגי".
באותה שנה הפיק את אלבומו השני של דני בסן, "הילד שבי", בו גם היה אחראי על העיבודים יחד עם רן בגנו.
באלבום בלטו בעיקר השירים "דרכנו" ו"דברים שרציתי לומר".
עוד באותה שנה הפיק ועיבד אשדות את אלבומה השלישי של סי היימן, "עובדים בכביש", בו נכללו בין היתר השירים "גראפיטי תל אביב 89" ו"זה כואב".
בשנת 1990, שבע שנים לאחר פירוקם, התאחדה להקת תיסלם לסיבוב הופעות.
בעקבות הצלחת ההופעות, הוציאה הלהקה אלבום אוסף, "נגנו עכשיו", בו נכללו שני שירים חדשים - "פרצופה של המדינה" שכתב ניצני והלחינו כל חברי הלהקה, ו"יש לך אותי", שהלחין אשדות למילים של צוף פילוסוף.
בשנת 1991 הפיק מוזיקלית את מופע הבכורה של אתי אנקרי "רואה לך בעיניים" (בעקבות אלבומה הראשון מ-1990), בישל את פסקול הסרט "גמר גביע", ועיבד ללהקת פורטרט את השירים "הכל מבינה" ו"פתי מאמין".
כמו כן הוא היה העורך המוזיקלי של אלבום של להקת קין.
עם תחילת שידורי ערוץ 2 החדש (1993), הלחין אשדות את מנגינת לוח השידורים שליוותה את הערוץ עד סוף שנות ה-90 והופקה על ידי הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו.
קריירת סולו לצד המשך הפקה ועיבוד
בשנת 1992 הוציא אשדות אלבום סולו ראשון, "יזהר אשדות".
אשדות הלחין, עיבד והפיק את כל שירי האלבום, בהם "איש השוקולד", "הלילות שלנו", "מה תאמרי", "מלך שלך" ו"נועה של הים".
את רוב שירי האלבום כתבה אלונה קמחי, בהם "איש השוקולד", "הלילות שלנו" ו"נועה של הים".
אשדות כתב שלושה שירים לאלבום: "עד הפחד הבא", "מלך שלך" ו"דרך ארוכה".
האלבום הצליח במכירות, והיה לאלבום זהב.
בעקבות הצלחת האלבום יצא אשדות לסיבוב הופעות עם שירי האלבום, ומספר שירים של תיסלם.
במקביל לקריירת הסולו, המשיך אשדות בשיתופי פעולה עם אמנים אחרים.
באותה שנה עיבד אשדות את שירם של להקת שפיות זמנית "פרחים לבנים", והלחין למיקיאגי את השיר "רציתי להחליף", אותו ביצע בפסטיגל.
בשנת 1993 הפיק את אלבומו של אלון אולארצ'יק "תגיד לי מה אתה מרגיש", בו גם היה שותף בעיבוד חלק מהשירים.
באוגוסט 1994 הוציא אשדות את אלבום הסולו השני שלו, שנקרא "יזהר אשדות 2".
האלבום כלל את הלהיטים "הבלדה על", "הירושימה שלי" ו"צילו של יום קיץ", שגם צולם לו לקליפ.
בעיבודים ובהפקה המוזיקלית של האלבום היה שותף משה לוי, ובין כותבי השירים נמנו אלונה קמחי, חמי רודנר, דן תורן, דני דותן ומאיר גולדברג.
למרות הלהיטים הגדולים האלבום לא זכה להצלחה מסחרית גדולה.
באותה שנה הפיק אשדות את אלבומם השלישי של החברים של נטאשה, "רדיו בלה בלה", בו גם עיבד את הלהיטים "עכשיו אני" ו"אני לא רוקד כשעצוב".
בשנת 1995 הוציא אשדות את אלבום ההופעה "הופעה חיה בהארד-רוק קפה".
לצד להיטיו של אשדות בביצועים מחודשים, כלל האלבום שני שירים חדשים: "התחלות" ו"בכל פעם שאני מתאהב".
בהופעה אף התארחה קורין אלאל, אשר שרה עם אשדות את שירה "תן לי קצת ממך".
האלבום זכה להצלחה מסחרית גדולה, עוד יותר משני אלבומי האולפן הראשונים של אשדות.
באותה תקופה הפך אולפן ההקלטות של אשדות לאחד המובילים בארץ, ואשדות היה מעורב בהפקת ועיבוד אלבומים רבים.
בשנת 1997 הפיק מוזיקלית את אלבומה השלישי של אתי אנקרי "למרות ובגלל", בו עיבדו השניים את השירים במשותף.
בין היתר נכללו באלבום "עוד לא נרגע בינינו", "ככה לגמור", "האישה", "נלקח ממני סוד" ועוד.
כעבור שנה הפיק ועיבד יחד עם ברי סחרוף את אלבום הבכורה של מיכה שטרית, "מסמרים ונוצות", בו נכללו הלהיטים "טבריה", "אינתי עומרי" ו"מסמרים ונוצות", בו היו השניים שותפים להלחנה.
באותה שנה אף היה אחראי על העריכה הדיגיטלית באלבומו של סחרוף "נגיעות", וחידש את שירו של שמוליק קראוס "זה קורה" לפרויקט "עבודה עברית" בהפקתו של שטרית.
בנוסף עיבד את אלבומה היחיד של להקת פרה קדושה, "Two Good".
בספטמבר 1999 הוציא אשדות את אלבומו השלישי, "זמן קסם".
היה זה האלבום הראשון אשר הקליט אשדות באולפן הפרטי שלו.
באלבום שיתף אשדות פעולה עם ברי סחרוף בשלושה שירים, בהם שיר הנושא שכתב שחר אריאל, בנו של מאיר אריאל.
לאלבום כתב אריאל (מאיר) את השיר "למה לא", כחודש לפני מותו.
לרגל השקת אתר הורדות המוזיקה הראשון בארץ בשנת 2000, הרכיב אשדות אלבום אוסף מיוחד שנמכר אך ורק באינטרנט בשם "לך עם הלב".
האלבום כלל ביצועים מהופעות חיות וביצוע ראשון של אשדות לשיר "רגע" שהלחין ללהקת פרה קדושה.
באותה שנה גם עיבד את השירים באלבומה השני להקת גאיה, "רוקדים ושרים".
בשנת 2001 השתתף אשדות בהלחנת, הפקת ועיבוד מספר שירים באלבומו השני של מיכה שטרית, "סנטיאגו דה קובה", בהם הלהיט "נמנע ממך".
כעבור שנה עיבד את החידוש של שרית וינו-אלעד וחני פירסטנברג לשיר "דרכנו", אשר הלחין במקור לדני בסן.
החידוש זכה להצלחה רבה, ונבחר "שיר השנה" במצעד הפזמונים של התחנות רשת ג' וגלגלצ.
בנוסף עיבד אשדות באותה שנה את אלבומו המצליח של דויד ברוזה "זה הכל או כלום", בו בלטו שיר הנושא ו"בוכה אל הקירות".
בשנת 2003 הפיק אשדות את "חיות מחמד", אלבומם השלישי של להקת "מוניקה סקס", שכלל, בין השאר, את השירים "הקונפורמיסט", "מספיק בנאדם", וקאבר לשירו של יוסי אלפנט, "שומר אריות".
בשנת 2004 עיבד אשדות חידוש מצליח נוסף לסדרת הטלוויזיה "הבורגנים", הפעם את שירו של איתן מסורי "אלוהים נתן לך במתנה".
עוד באותה שנה הקים אשדות לייבל עצמאי, והראשונה לחתום בו הייתה הזמרת רונה קינן.
באותה שנה הפיק ועיבד אשדות את אלבום הבכורה של קינן, "לנשום בספירה לאחור".
מאוחר יותר חתם בלייבל גם הזמר פיטר רוט.
בינואר 2005 יצא אלבום האולפן הרביעי של אשדות, "במרחק נגיעה מכאן".
שיר הנושא, אשר נכתב על ידי יהלי סובול, היה ללהיט הגדול ביותר מהאלבום.
שירים בולטים נוספים מהאלבום כללו את השיר "אבנים" שבו השתתפה רונה קינן ואת "כל האור שרק אפשר לשאת".
באותה שנה הלחין אשדות את השיר "נערה מהצפון" לתוכנית "מפגשיר" של ערוץ 24, בו שר את השיר בדואט עם שלומי סרנגה.
שנה מאוחר יותר עיבד שיר נוסף לתוכנית, "הריקוד המוזר של הלב" של גידי גוב ורונה קינן.
באותה שנה הפיק ועיבד את אלבומה של נורית גלרון "מה שהשמיים נותנים", ואת אלבום הבכורה של הראל סקעת.
השיר "ואת" שעיבד לאלבום היה השיר הרביעי בעיבודו של אשדות אשר זכה בתואר "שיר השנה" ברשת ג'.
בשנת 2007 הוציא אשדות אלבום אוסף שני, "הלילות שלנו".
בנוסף לשיריו הישנים, הקליט אשדות לאלבום שלושה שירים חדשים: "כביש לכיוון אחד" אשר הלחין למילים שלו ושל צוף פילוסוף, "לאן פנינו עכשיו", ו"מטעי הדובדבן של אוקראינה", בו שיתף פעולה עם מוקי.
באותה שנה יצא אלבומה השני של רונה קינן, "עיניים זרות", בהפקה ועיבוד של אשדות.
באוגוסט 2008 הוציא אשדות את אלבום ההופעה "ריקוד קטן", שתיעד את סיבוב ההופעות שערך בסגנון מוזיקה אירית.
האלבום כלל שיר אחד חדש, את שיר הנושא, שהלחין אשדות למילים של יהלי סובול עבור הפסטיבל האירי בתל אביב.
כמו כן נכללו באלבום הנעימה "Eric and the Angels" והשיר העממי Whiskey in the Jar.
בשנת 2011 הפיק את אלבומה של רונה קינן "המראות ונחיתות".
בשנת 2012 יצא אלבום האולפן הראשון של אשדות מזה שבע שנים, "עניין של הרגל".
האלבום הורכב כמעט כולו משירים שכתבה אלונה קמחי, שמהם התפרסם הסינגל "ערב בלי טלפון".
שיר אחד באלבום, "שמש סתיו", כתב יהלי סובול.
באלבום התארחה אפרת גוש בדואט "אל אש בהירה".
בהפקה המוזיקלית של השירים השתתף המוזיקאי משה לוי.
שיר הנושא מתוך האלבום, "עניין של הרגל", שאת מילותיו כתבה אלונה קמחי, עורר סערה ציבורית בשל תוכנו.
השיר מתאר את ההשפעה שיש לשגרה בשטחים על חיילי צה"ל, שגרה שלעיתים, לדעת מחברת השיר, מביאה אותם לנהוג באכזריות ובחוסר חמלה.
השיר נפסל להשמעה ב"גלי צה"ל" בתוכניות שאינן תוכניות אקטואליה, ואף תחנות אחרות בחרו להדירו.
בשנת 2013 השתתף כיועץ לשירי מימון בפרק בתוכנית הריאלטי אקס פקטור ובאותה שנה הוציא אלבום בשם Solo.
שהוקלט בהופעות הסולו של אשדות, בהן הוא מופיע לבד על הבמה.
באלבום נכללו לראשונה בקריירה שלו גרסאות כיסוי שלו לשירים שהלחינו אחרים, כמו "אהבה לבנת כנף" של בועז שרעבי ו־Working Class Hero של ג'ון לנון, אותו הוא מבצע עם רונה קינן.
את האלבום הפיק מוזיקלית יחד עם משה לוי.
בחודש יולי 2023, יום לאחר זכייתו בפרס אקו"ם, הוציא אשדות את אלבום ההופעה "יזהר אשדות וחברים לדרך".
באלבום, שהוקלט במהלך סיבוב הופעות שערך לציון 30 שנות קריירה, התארחו, בין השאר: ברי סחרוף, דנה ברגר, רונה קינן, מוניקה סקס, מיכה שטרית, ירמי קפלן, וחבריו מלהקת תיסלם.
בשנת 2024 הפיק, יחד עם בנו עיליי את האלבום "אני משם" של יהודית רביץ.
2023 - פרס אקו"ם על שם נעמי שמר למפעל חיים.
אשדות הוא פעיל מפלגת מרצ ואף נואם בעצרות וכנסים של המפלגה.
בבחירות לכנסת השבע עשרה הוצב במקום 107 ברשימת המפלגה ובבחירות לכנסת התשע עשרה הוצב במקום 88.
אשדות הוא בן-זוגה של השחקנית והסופרת אלונה קמחי.
ב-1998 נולד בנם עיליי, מוזיקאי ומפיק מוזיקלי.
"יזהר אשדות וחברים לדרך" (2023)
לדיסקוגרפיה המלאה של יזהר אשדות כמפיק מוזיקלי
יזהר כהן (נולד ב-13 במרץ 1951) הוא זמר, מלחין ושחקן ישראלי.
כהן הוא הישראלי הראשון שזכה בתחרות הזמר של האירוויזיון, ב-1978.
כהן נולד בגבעת עמל ב' (תל אביב) וגדל בגבעתיים במשפחה של זמרים ממוצא תימני.
הוא בנם השלישי של הזמרים שרה ושלמה כהן (סולימאן הגדול).
סבו, יעקב שלמה כהן, היה איש ציבור בארץ ישראל.
דודו איתמר כהן היה סולן להקת הנח"ל בשנות ה-50. לכהן שלושה אחים: הזמר והבדרן חופני כהן, פינחס כהן, שהיה זמר בלהקה צבאית, והזמרת ורדינה כהן.
בגיל חמש צורף ללהקת הזמר המשפחתית, "להקת בני-מחול", ובהמשך היה בה לסולן.
בצבא שירת בצוות הווי הנח"ל.
זמן קצר לאחר שחרורו, ב-1972 הוציא את השיר "illusions" שזכה להצלחה במצעד הלועזי של הגל הקל.
ב-1973 ביצע בפסטיבל הזמר והפזמון את השיר "שיר כלולות" של נסים אלוני ועודד לרר שהגיע למקום העשירי, אך הפך לשיר ידוע מאותו פסטיבל.
באותה שנה השתתף במחזמר "לילי גם" ביחד עם רומן שרון.
ממנו במיוחד זכור אחד השירים אותו ביצע "חלומות שמורים", ובסוף אותה שנה השתתף עם השיר "ירושלים האחרת" בפסטיבל הזמר המזרחי שזכה להצלחה מחוץ למסגרת הפסטיבל.
הוא השתתף שוב בפסטיבל זה ב-1975 עם השיר "ערוגות הבושם" (אותו הלחין למילים של אילן גולדהירש) שהגיע למקום השני.
בשנת 1973 נטל חלק ברביעיית "הכנופיה" לצד מרגלית צנעני, רזי אמיתי ואסתי כץ.
הרביעייה שרה שירי בלוז ונשמה בסגנון מוזיקה אפרו-אמריקאי של אותה תקופה, והופיעה בפני חיילים במלחמת יום הכיפורים.
במהלך שנות השבעים שיריו של כהן הושמעו בתדירות גבוהה בתחנות הרדיו בישראל.
בין להיטיו ניתן למנות את "ניגונה של השכונה" מאת עוזי חיטמן שהקליט ב-1976.
באותה שנה יצא אלבומו הראשון, שנקרא "חלומות שמורים", אשר כלל את שיר הנושא, "ירושלים האחרת", "illusions" ו"בדידות" (מילים: משה בן-שאול ללחן צרפתי).
ב-1977 הקליט את השיר "שדרות בגשם" שהלחין נחום היימן למילותיו של נתן אלתרמן.
ב-1978 ביצע כהן שיר מטעם חברת האוטובוסים "דן" שנקרא "המשפחה של דן" (מילים: דן אלמגור, לחן: נורית הירש).
ב-22 באפריל 1978, זכה יזהר כהן במקום הראשון בפסטיבל הזמר והפזמון הישראלי, וכך נבחר לייצג את ישראל בתחרות הזמר האירופית – האירוויזיון.
השיר שביצע כהן היה "אבניבי", שאת מילותיו כתב אהוד מנור ללחן ולעיבוד של נורית הירש.
את השיר ביצע יחד עם להקת אלפא ביתא שהוקמה במיוחד לערב זה וכללה את ראובן ארז, ליסה גולד רובין, נחמה שוטן, אסתר צוברי ויצחק עוקב.
כהן היה הישראלי הראשון שזכה במקום הראשון בתחרות האירוויזיון.
הוא ייצג את ישראל באירוויזיון פעמיים.
הפעם השנייה הייתה ב-1985 עם השיר "עולה עולה" (מילים: חמוטל בן זאב לחן: קובי אשרת) שזכה במקום החמישי.
לאחר הזכייה בתחרות הגיעה התהילה, ועימה סבב הופעות בינלאומיות שערך.
כעבור שנים חשף כהן כי בתקופה זו עבר התקפי חרדה מרובים ואף התמוטטות עצבים.
באפריל 1982 השתתף בתחרות הקדם אירוויזיון בשיר "אל האור" (מילים: שמרית אור, לחן ועיבוד: קובי אושרת) שהגיע למקום השביעי בתחרות.
בדצמבר 1983 השתתף בפסטיגל מספר 3 עם השיר "פיטר פן" (מילים: חמוטל בן זאב, לחן ועיבוד: קובי אושרת) שהגיע למקום השני.
בדצמבר 1984 השתתף בפסטיגל מספר 4 עם השיר "הולכים לישון" (מילים: חמוטל בן-זאב, לחן ועיבוד: קובי אושרת) שהגיע למקום השלישי.
ב-1985 זכה בקדם אירוויזיון עם שירם של חמוטל בן זאב וקובי אשרת "עולה עולה", וייצג את ישראל בפעם השנייה באירוויזיון.
השיר הגיע למקום ה-5 בתחרות.
בקיץ 1985 השתתף במחזמר "ספינת החלומות" לצד לאה לופטין, והלהיט מתוכו "ים בלילה ים ביום" (מילים: יורם טהרלב, לחן ועיבוד: רוני וייס) זכה להשמעות רבות.
באותה השנה יצא אלבומו השני - "הבטחה", אשר כלל את השיר "כמו ציפור מטורפת", אותו הלחין נחום היימן למילותיו של יצחק איינהורן, ושיר הנושא (מילים: אהוד מנור, לחן: קובי אושרת).
בדצמבר אותה שנה השתתף בפסטיבל שירי הילדים מספר 16 עם השיר "ילד תימני", שהלחין למילים של חמוטל בן-זאב, ועיבוד של אורי קריב.
בנוסף שר את שיר הפתיחה של התוכנית המצוירת "הדבורה מאיה" בגרסת הסרט.
כהן תרם את קולו לדיבוב דמויות בתוכנית "רחוב סומסום" וגם ביצע מספר שירים בתוכנית.
בשנת 1987 השתתף בפעם השלישית בקדם אירוויזיון בדואט עם אחותו ורדינה כהן בשיר "מוזיקה היא נשיקה לנצח"', ללחן שלו עצמו, מילים של דודו ברק, ועיבוד של רוני וייס.
השיר הגיע למקום החמישי בתחרות.
באותה שנה הוציא את אלבומו השלישי "צומת דרכים" שהכיל בין היתר את השירים "ערב ניגונים", "בוא ניפגש", "שחרר קצת את החבל" (שנה שנתיים...), "מרינה" (בובה בובה) ושיר הנושא.
קובי אושרת עיבד והפיק מוזיקלית את האלבום, ואיתו ניגנו בהקלטות חברי להקת "ברוש" מיכה מיכאלי בבס, ונגנים נוספים.
ב-1988 הוציא את אלבומו הרביעי "יזהר" עם השירים "אדם", "אשה אחרת", "לשחרחורת", "טנגו עכשיו" (שיר בסגנון הישן של אמא ואבא), "איש בודד איש נודד".
בספטמבר 1989 הוציא את הדואט "לבקש שיר" ביחד עם שרה'לה שרון.
בסוף 1993 הוציא את אלבומו החמישי "לגעת במים לגעת ברוח".
באלבום זה הלחין כהן שני שירים - "נדר" שכתב אברהם שלונסקי ו"ילדות מאוחרה" שכתב שמוליק קלוסקי.
גדי גולמן עיבד את שירי האלבום.
ב-1996 שב להשתתף בקדם אירוויזיון בפעם הרביעית בדואט עם אלון ז'אן בשיר "אלפיים", שהגיע למקום העשירי בתחרות.
בשנים האחרונות עוסק כהן, בנוסף לשירה, גם בתכשיטנות והוא יוצר ומשווק תכשיטים בחנותו שנקראת "יזהר כהן Jewelery".
במאי 2019, לקראת תחרות האירוויזיון, הוציא סינגל בשם "Blue Jeans and Bloody Tears".
השיר נוצר על ידי מערכת בינה מלאכותית שלמדה מאות שירי אירוויזיון.
השיר זכה בשני פרסי LOVIE ובפרס WEBBY כיצירת אינטרנט חדשנית.
באירוויזיון 2019 שהתקיים בתל אביב, הגיש כהן את תוצאות הניקוד הישראלי.
בשנת 2020 השתתף בתוכנית המציאות "הזמר במסכה" בקשת 12, בתור השור, והודח חמישי.
בשנת 2024 השתתף בעונה השלישית של "רוקדים עם כוכבים" בקשת, והודח שמיני.
בשנת 2025 קיבל פרס מפעל חיים מטעם אמ"י ביחד עם אמנים כגון סנדרה שדה מוני מושונוב ויהודה קיסר.
לכהן בת מהורות משותפת עם דיאנה צרפתי, מפיקת אירועים, איתה התחתן באפריל 2025 אחרי זוגיות של 30 שנה.
Make A Little Love (עם להקת אלפא ביתא) (1978) [בין-לאומי]
אגדה ישראלית (2000 - אלבום קאברים משולש)
נולד ב-1927 בתל אביב למיכאל רבינוביץ' וללאה (לבית גרבורג), שאלה היו נישואיה השניים וארנון היה בנה היחיד מנישואים אלה.
סבו מצד אביו היה הסופר אלכסנדר זיסקינד רבינוביץ.
לפני קום המדינה היה פעיל באצ"ל, וכינויו היה "ארנון" שאותו אימץ לימים כשם משפחתו.
ב-1946 נעצר על ידי משטרת המנדט הבריטי עם פעילי אצ"ל נוספים.
עבד כעורך וכעיתונאי במשך כ-40 שנה בעיתונים ידיעות אחרונות, מעריב, האומה, למרחב, עולם הקולנוע ואחרים, ובמהלך מלחמת ששת הימים הוצב ביחידת דובר צה"ל בבית העיתונאים.
בין היתר שימש ככתב ספורט ב"חדשות ספורט וטוטו", עיתון שהופק בחסות ועבור הטוטו בישראל.
נודע בדעותיו הימניות שאותן הביע במאמרי דעה רבים שכתב, ופרסם מאמרים בכתב העת "בארץ ישראל", שפורסם בתמיכת הליכוד.
במהלך דיון על הצהרות אש"ף ועמדת ישראל שנערך בכנסת בשנת 1989 התייחס רובי ריבלין למאמר דעה בשם "שטיפת מוח" שפרסם ארנון.
ערפל בצוק יעלים (הוצאת ירון גולן, 1991)
פרשת זיסקינד (הוצאת מעריב, 1993)
מסעות התייר הצעיר בארצות הברית מאת: אליזבט ייטס (הוצאת ש.
דם ואש ועשן מאת ד.
המלחמה, מאת אורי דן וישעיהו בן-פורת (ספרית מעריב, 1972)
אירלאנד מאת ג'ו מקארתי ועורכי טיים-לייף (הוצאת מעריב, 1973)
ארנון התגורר מרבית חייו ברמת גן.
היה נשוי מאז 1952 לבלהה לבית בנימיני (נולדה בשם בלהה קולוטילין), שנפטרה חודשים ספורים לפניו.
היה אב לשתי בנות ובן וסב ל-7 נכדים.
אחיו למחצה היו פעילי האצ"ל אליהו כ"ץ (עלי) אביאל כ"ץ (רמידור) וקלמן "קמי" כץ, אביו של קצין ההנדסה הראשי תת-אלוף אבישי כץ.
יזהר הררי (16 ביולי 1908 – 1 בפברואר 1978) היה חבר הכנסת מטעם המפלגה הפרוגרסיבית, המפלגה הליברלית הישראלית והמערך.
הררי נולד ביפו ליהודית לבית אייזנברג וחיים הררי (במקור בלומברג), ממייסדי תל אביב.
אימו יהודית הייתה אשת חינוך וסופרת (בתו של אהרן אייזנברג, ממייסדי רחובות), ואביו חיים היה מחנך עברי, סופר ועסקן.
את לימודיו האקדמיים עשה יזהר הררי בפריז, שם למד מדע המדינה ועיתונאות.
בנוסף למד משפטים בבית הספר המנדטורי למשפטים ובסוף שנת 1933 הומלץ לקבל רישיון עריכת דין על ידי המועצה המשפטית הממשלתית.
לפני קום המדינה היה הררי פעיל בארגונים ציוניים: בין השאר כיהן כחבר בוועד הפועל הציוני ובוועדים ציונים נוספים.
כמו כן היה חבר בהנהגת "ההגנה", ולאחר קום המדינה שירת בדרגת סגן-אלוף.
הררי כיהן במשך שבע קדנציות בכנסת, שבהן עבר מספר מפלגות וכאשר רוב מפלגתו העיקרית נעה ימינה במפה הפוליטית, הררי ומספר חברי כנסת נוספים פנו דווקא לצד השמאלי שלה.
את תחילת דרכו החל במפלגה הפרוגרסיבית, בה כיהן במשך ארבע קדנציות עד הכנסת הרביעית.
בכנסת הרביעית, בעת איחוד המפלגה עם המפלגה הליברלית הישראלית כיהן בהמשך הקדנציה בסיעה זו ורץ איתה גם בבחירות לכנסת החמישית.
בכנסת החמישית החליטה הסיעה להתמזג עם גח"ל ולאחר מכן לליכוד, צעד אשר לא היה מקובל על הררי ועל שישה חברי כנסת נוספים, בהם משה קול, שהתפצלו עקב כך מהסיעה והקימו סיעת מרכז עצמאית בשם ליברלים עצמאיים.
במאי 1968, במהלך הכנסת השישית פרש הררי מסיעתו, הליברלים העצמאיים, והצטרף למפלגת העבודה שבהמשך אוחדה למערך, איתם רץ גם לכנסת השביעית.
במהלך כהונתו בכנסת תיפקד הררי בוועדות כנסת רבות בין השאר בוועדת החוץ והביטחון ובוועדת החוקה, חוק ומשפט.
כמו כן שימש בכנסת הראשונה כיו"ר ועדת הכנסת ובאותה תקופה העביר את החלטת הררי הקרויה על שמו.
בנו של יזהר הררי הוא פרופ' חיים הררי, פיזיקאי בעל שם, ונשיא מכון ויצמן למדע לשעבר.
החלטת הררי אשר עלתה לאחר הצעתו של יזהר הררי, היא אחת ההחלטות החשובות ביותר בתולדות המשפט הישראלי.
ההחלטה, התקבלה ביום 13 ביוני 1950, קבעה כי הכנסת הראשונה לא תחוקק חוקה למדינת ישראל, וכי החוקה תיכתב בפרקים, הקרויים "חוקי יסוד" שיתאגדו, לבסוף, לכלל חוקת המדינה.
כתוצאה מהחלטה זו אין למדינת ישראל חוקה כתובה.
ההחלטה היוותה פשרה אשר תפקידה היה הרצון של הכנסת לשמור על זכותה לחוקק חוקה, ומנגד לדחות את בניית החוקה באופן סופי לזמן בלתי מוגדר.
היה נשוי לדינה (בתו של אבא נאמן).
יזיד אבן אלמֻהַלַּב היה מושל בתקופת בית אומיה.
יזיד התחיל את הקריירה הצבאית שלו כמפקד צבאי באזור ח'וראסאן אשר בפרס מטעם מושל עיראק אל-חג'אג' בן יוסף.
לתקופה זמנית קצרה הוא מונה למושל של ח'וראסאן.
התקדמותו המהירה הגבירה את חששו של אל-חג'אג' ממנו שראה אותו כמתחרה פוטנציאלי לתפקידו בעיראק במיוחד בשל מדיניותו העצמאית בח'וראסאן.
לכן ניסה לסלק אותו מתפקידו כמושל ח'וראסאן אולם ללא הצלחה בשל התנגדותו של השליט האומיי עבד אל-מלכ בן מרואן.
אלחג'אג' ניצל את מותו של השליט ופיטר את יזיד מתפקידו ומינה אדם מקורב אליו.
מותו של אלחג'אג' ועלייתו של השליט האומיי סלימאן בן עבד אל-מלכ לשלטון שהיה מקורב לחוג הפוליטי של יזיד גרמה לכך שיזיד מונה למושל עיראק וח'וראסן.
יזיד ניצל את התקופה הזאת לקידום האינטרסים האישיים שלו כאשר הפך להיות אחד מבעל ההון העשירים הודות לניצול הכנסות מהמסים אשר גבה ובכך התגברו החשדות מצד השלטון המרכזי כלפי מקור הונו הרב דבר שהוביל לפיטוריו מתפקידו על ידי השליט הדתי עומר השני.
יזיד התנגד לפיטוריו ומרד בשלטון המרכזי של דמשק כאשר ניסה לנצל את ההון אשר רכש בהידוק הקשרים עם חוגים שונים שהתנגדו לשלטון האומיי.
החליפות האומיית שלחה צבא גדול אשר הביס את צבא יזיד.
יזיד אבן אלמוהלב נהרג בקרב והמדינה הפקיעה את רכושה של משפחת אל-מוהלב שהפכה להיות משפחה ענייה אחרי שהייתה ידועה כמשפחה העשירה ביותר במדינה המוסלמית.
יזדגרד הראשון (בפרסית: یزدگرد یکم) היה מלך פרס (399–421, ד'קנ"ט–ד'קפ"א) מהשושלת הסאסאנית לאחר רציחתו של אחיו, בהראם הרביעי.
שניהם היו בניו של המלך שאפור השלישי.
יזדגרד השתדל להשתחרר מהשפעתם של בעלי ההון ושל כמרי האמגושים.
בני המעמד הגבוה נענשו על ידו בחומרה כאשר ניסו לנהוג בעריצות.
האמגושים (כוהני דת פרסיים) כינוהו חוטא בשל סובלנותו הרבה כלפי בני דתות אחרות, היהודים והנוצרים.
הוא התיר בניית כנסיות וקיום פולחן נוצרי, והיו לו יחסים טובים גם עם היהודים.
בתלמוד (בבלי, זבחים יט ע"א) מוזכר יזדגרד כמי שהיה ביחסי חיבה עם ראש הגולה, רב הונא בר נתן, שהיה כפוף לרב אשי ואף נישא לבתו, שושנדוחט.
בימיו היה שלום בין הממלכה הפרסית לבין האימפריה הרומית, ובשל כך הוזכר לשבח ביצירותיהם של אומנים ביזנטיים.
יזדגרד מת במפתיע ואחריו מלך בנו, בהראם החמישי.
לפניו: בהראם הרביעי אחריו: בהראם החמישי
יזיד אבן מועאויה איבן אבו סופיאן (645-683) (בערבית يزيد بن معاوية بن أبي سفيان) או יזיד הראשון לבית אומיה שימש כח'ליף בין השנים 680 ל-683.
יזיד החל את דרכו כמפקד צבאותיו של אביו, הח'ליף מועאויה, בשנים 674-680 פיקד יזיד על סדרה של התקפות על העיר קונסטנטינופול ואזורים סמוכים באסיה הקטנה ובאיים הסמוכים כגון רודוס.
התקפות אלו הרחיבו את גבול האימפריה המוסלמית והזרימו אליה מיסים רבים מן השטחים החדשים.
הח'ליף מועאויה ביקש להעביר את השלטון בירושה לבנו.
היה זה תקדים לגבי הח'ליפות שעד אז עברה בהחלטת מועצה (שורא) או לאחר מאבקי כוח בעילית המוסלמית, אך לא בין אב לבן.
העברת השלטון ליזיד גרם לתסיסה במספר מגזרים בחברה המוסלמית: בקרב ערביי עיראק, ובעיקר כופה, נוצר חשש כי ארצם תהפך לשולית באימפריה הערבית המתהווה, כך גם לגבי בני שבט קורייש שבמכה שאיבדו את הסמכות למנות את הח'ליף, וענפים שונים במשפחת אומיה.
בשנת 680 עלה יזיד לשלטון וירש את כס אביו.
תוך זמן קצר נתקל שלטונו באופוזיציה - למרות תבוסתו של הח'ליף עלי לבני אומיה נשארו רבים בעולם המוסלמי נאמנים למשפחתו של הח'ליף עלי בן אבי טאלב.
בנו הבכור של עלי - חסן בן עלי בחר שלא לתבוע לעצמו את הח'ליפות, לעומתו, אחיו הצעיר, חוסיין בן עלי יצא למאבק על מנת להשיב למשפחתו את הבכורה בעולם המוסלמי.
זמן קצר לאחר עלייתו של יזיד הראשון לשלטון יצא אל חוסיין מעירו מדינה עם מספר קטן של נאמנים לכיוון כופה על מנת להתאחד עם תומכיו.
מושל עיראק מטעם יזיד - עבדאללה בן יזיד, יירט את אל חוסיין ונאמניו בכרבלא - כפר קטן בדרך לכופה.
כאשר אנשיו של אל חוסיין סובלים מחוסר ציוד ומים פרץ קרב קצר שבסופו נהרגו חוסיין ואנשיו.
מוקד התנגדות נוסף לשלטונו של יזיד היו תושבי הערים הקדושות מכה ואל מדינה, אלו לא השלימו עם העברת הח'ליפות מאב לבן ועם ביטול השורא הקובעת את זהות הח'ליף.
בנוסף, תושבי אל מדינה מחו על מפעלי החקלאות שיזמו יזיד ואביו מועאויה, מפעלים שמשמעותם שלטון בעלי קרקעות הנמצאים בסוריה על האוכלוסייה המקומית.
בשנת 683 פרץ מרד באל מדינה, ותושבי העיר הצליחו לגרש את בני משפחת אומיה שבעיר, אך בתוך זמן קצר שלח יזיד כוחות סורים לדיכוי המרד.
לאחר דיכוי המרד במדינה פנה הצבא לדיכוי מרד במכה.
בעוד הצבא האומיי בדרכו למכה נפטר יזיד במדבר.
את מקומו ירש בנו הצעיר, מועאויה השני, אך זה נפטר בתוך מספר חודשים.
בכך תמה תקופת שלטונם של ענף בני אבו סופיאן בבית אומייה.
עבור השיעים נחשב יזיד הראשון לנבל שגזל את השלטון ממי שראוי לו.
פרט לשנאה שרוחשים לו השיעים בעקבות מעורבותו בקרב כרבלא וברצח האימאם חוסיין, מואשם יזיד בעברות מוסר רבות כגון שתיית אלכוהול ושחיתות מינית.
בתהלוכות חג העשוראא נוהגים שיעים לקלל את יזיד ולהלל את חוסיין, יזיד מכונה על ידי השיעים בטקסים אלו 'לענת אללה' - (لعنة الله= ארור לאל).
אחת הדמויות באסכטולוגיה השיעית נקראת "סופיאני" או "אבו סופיאני".
לפי אמונתם באחרית הימים יופיע סופיאני, אחרון צאצאיו של יזיד ומועאוויה, ויקים ממשלת עריצות כלל עולמית לצד מסייח' אל דג'אל (דמות שקיימת גם באמונה הסונית) שיטעה את העולם ויציג את עצמו המשיח.
הדעה הסונית על יזיד אינה כה נחרצת.
למרות שהסונים מסכימים כי הריגתו של האימאם חוסיין היא מאורע טרגי, יש התולים את האשם במושל עיראק או בנסיבות.
יזיד אינו דמות אהודה במסורת הסונית, אך הוא מתקבל כשליט לגיטימי על ידי חלק מן העולמא בזכות העובדה שנבחר לתפקידו על ידי אביו מועאיה.
עולמא אחרים, בדומה לדעה השיעית, מגנים את שלטונו של יזיד ורואים בו מנהיג לא לגיטימי שאינו נוהג כמוסלמי, אם כי גם אלו אינם מקללים את יזיד בדרך השיעית.
הקשר האפשרי בין יזיד הראשון לדת היזידים
רוב החוקרים כיום סבורים כי מקור שמם של היזידים נובע משמו של הח'ליפה מבית אומיה, יזיד הראשון אבן מועאויה.
ח'ליפה זה נחשב בעיניהם כהתגשמותו של הדמות האלוהית "סולטאן עזי".
היזידים עצמם סוברים כי מקור שמם הוא במילה Yezdan או Êzid שמשמעותה "אל".
סברה אחרת קושרת את מקורות הדת לזרם הח'וארג' ולאחד ממנהיגיו, יזיד אבן אוּנייסה.
יַזְדְגֶרְד השני - מלך האימפריה הסאסאנית בין השנים 438–457, בנו ויורשו של בהראם החמישי.
בתחילת שלטונו פתח יזדגרד במלחמה נגד האימפריה הביזנטית לאחר שהקימה ביצורים על שטח פרסי סמוך לחרן.
הוא הצליח להפתיע את הביזנטים, אך נתקל בשיטפון שמנע ממנו להתקדם לעומק שטחה של האימפריה.
הקיסר הביזנטי שנגדו נלחם יזדגרד, תאודוסיוס השני, היה מעוניין לסיים את המלחמה, ושלח את מפקד הצבא שלו לפתוח במשא ומתן עם יזדגרד.
בסופו של המשא ומתן הוחלט ששתי האימפריות לא תבנינה ביצורים על שטחי הספר שלהן.
בעיצומו של המשא ומתן עם האימפריה הביזנטית תקפה ממלכת קידאריט את האימפריה הסאסאנית.
יזדגרד השיב מלחמה שערה והצליח לדחוק את הקידאריטים אל מעבר לנהר אמו דריה (450).
באחרית ימיו נלחם שנית עם הקידאריטים והדף התקפה מחודשת שלהם.
יזדגרד, שבימיו בא לידי ביטוי הכלל "דינא דמלכותא דינא" ("Cujus regio, ejus religio"), פעל בקנאות כלפי המיעוטים הדתיים, ובפרט נגד הנוצרים; הוא רדף את הנוצרים, הורה לסלק אותם משורות הצבא ודרש מהנוצרים שבארמניה להמיר את דתם, באמרו "צריך שדת אדוניכם תהא דתכם, כי עלינו לתת לאלוהים דין וחשבון על אודותיכם".
כשהתקוממו נגדו הארמנים בראשות ורטן, דיכא את המרד והגלה את ראשי המדינה לפרס.
את היהודים רדף יזדגרד במידה פחותה; הוא אסר על אמירת קריאת שמע בפומבי, מפני שיש בה ייחוד השם, ועל שמירת השבת (455).
מחלק מהגזרות הצליחו היהודים להתחמק בתחבולות שונות.
על פי דברי רב שרירא גאון לאחר שיזדגרד גזר על השבת "בקשו חכמים רחמים מן השמים ובא תנין ובלע את המלך יזדגרד בבית משכבו ובטלה הגזרה"
יזהר הירשפלד (1950 - 16 בנובמבר 2006) היה אחד מן הארכאולוגים הבולטים בישראל, ערך חפירות באתרים ארכאולוגיים מרכזיים בארץ, כיהן כפרופסור במכון לארכאולוגיה של האוניברסיטה העברית בירושלים, ונחשב מומחה בינלאומי לתולדות האיסיים ומנזרי מדבר יהודה.
הירשפלד נולד בקיבוץ בית קשת שבגליל התחתון, וגדל בקריית טבעון ובאשקלון.
למד במכון לארכאולוגיה של האוניברסיטה העברית, ובשנת 1987 קיבל תואר דוקטור.
החל משנת 1989 שימש כמרצה במכון וארכאולוג חופר.
בשנת 1998 קיבל מעמד של פרופסור מן המנין במכון.
בשנות ה-2000 ניהל את החפירות בטבריה העתיקה ובעין גדי.
הירשפלד נפטר ממחלה בשנת 2006.
הירשפלד היה מן הבולטים בארכאולוגים שעסקו בקומראן ובאיסיים.
דעתו המהפכנית הייתה שקומראן אינו אתר כיתתי של האיסיים, אלא מדובר בבית חווה חקלאית יהודאית בעלת מגדל.
למסקנתו זו הגיע בעקבות החפירות שניהל ברמת הנדיב, בחירבת עלק, ובה חשף בית חווה כזה מן התקופה ההרודיאנית.
את האתר הכיתתי המוזכר בדברי הרומאי פליניוס הזקן הוא הציע לזהות בתאים קטנים ומבודדים מעל עין גדי, תאים אותם חפר בשנותיו האחרונות.
בית המרחץ של חמת גדר
חירבת א-דיר, מנזר במדבר יהודה
רמת הנדיב - חורבת עלק וחורבת עקב
טבריה - העיר העתיקה והר ברניקי
עין גדי (שמורה) - בית הכנסת וכן תאים במעלה ההר
מנזר דיר קלעה סמוך ליישוב פדואל במערב השומרון
סקר בתי מגורים בהר חברון
סקר דרכי הבשמים של הנבטים בנגב
הכמיהה אל המדבר, הוצאת ידיעות אחרונות.
המדבר של העיר הקדושה, הוצאת יד בן צבי.
בית המגורים הארץ ישראלי, הוצאת בן צבי.
בנוסף לספריו פרסם עשרות מאמרים בכתבי עת רבים בארץ ובעולם.
פרובינציית יזד (בפרסית: استان یزد) היא אחת מ-31 פרובינציות איראן.
הפרובינציה נמצאת במרכז איראן, ובירתה היא העיר יזד.
כמו כן, נמצאת בה העיר ארדכאן.
659 תוכניות ופרויקטים כלכליים ותשתיתיים עם אשראי של מעל ל-22 מיליון דולר מתוכננים לפעול בפרובינציית יזד.
יזהר כהן (נולד ב-12 באוגוסט 1962), שחיין ישראלי ואלוף פאראלימפי.
הוא שיאן העולם לנכים הנוכחי במשחה ל-50 מטר חזה אותו קבע בסיאול 1988.
כהן נולד בקיבוץ דגניה א'.
הוא איבד את ראייתו בשנת 1985, בעת ששרת בצה"ל כקצין הנדסה.
בעת פינוי שדה מוקשים בצפון מדינת ישראל, סמוך לגבול עם לבנון, התפוצץ מוקש בסמוך לו, ורסיסים חדרו לתוך גלגלי עיניו.
לאחר אובדן ראייתו הוא החל לעסוק בבית הלוחם תל אביב בספורט נכים במקצוע השחייה.
הוא שחה במהלך הקריירה שלו בכל סגנונות השחייה (חזה, פרפר, גב וסגנון חופשי) משנת 1987 הוא לוקח חלק בתחרויות בינלאומיות, בהן שישה משחקים פאראלימפיים שהתקיימו בין 1988 ל-2008. עד לשנת 2004 הוא השתתף בארבע אליפויות עולם ושמונה אליפויות אירופה.
כהן השתתף לראשונה באליפות אירופה שנערכה במוסקבה בשנת 1987 וזכה בה בארבע מדליות זהב.
ב הוא זכה ב-4 מדליות, מהן שלוש מדליות זהב ומדליית כסף אחת.
מדליות זהב במשחה ל-50 מטר חופשי, במשחה ל-100 מטר חופשי ובמשחה ל-50 מטר חזה בשיא עולם חדש של 36.79 שניות, השיא הנוכחי.
מדליית כסף במשחה ל-100 מטר חזה.
ב זכה כהן במדליית ארד במשחה ל-50 מטר חופשי.
ב זכה כהן במדליית כסף במשחה ל-50 מטר חופשי.
ב נבחר כהן לשאת את דגל ישראל בטקס הפתיחה.
כהן פרש משחייה תחרותית לאחר השתתפותו במשחקים הפאראלימפיים בבייג'ינג.
הוא עובד כמטפל בשיאצו בקופת חולים מכבי, נשוי ואב לחמישה ילדים.
יזהר כהן (נולד ב־20 באפריל 1963) הוא מאייר ישראלי.
איוריו מתפרסמים בעיתונים ובכתבי עת ברחבי העולם, וגם בישראל.
הוא החל לצייר ולאייר בגיל צעיר, וכשהיה בן 14 נרשם ללימודי אמנות פלסטית בבית הספר לאמנויות תלמה ילין.
בצבא שירת בתפקיד מאייר ומעצב גרפי בעיתון במחנה.
הוא הכיר שם את נועה קרוון (בתו של האמן דני קרוון), והם נישאו ב-1987.
ב-1984 החל ללמוד עיצוב גרפי באקדמיית בצלאל לאומנות ועיצוב, ובמקביל עבד כמאייר בעיתונים בארץ.
ב-1988 המשיך את לימודיו בבית הספר הגבוה לאמנויות העיצוב בפריז (École Nationale Supérieure des Arts Décoratifs) והתמחה בתחריט והדפס.
לאחר שנתיים עבר ללונדון כדי ללמוד בקולג' סנט מרטין לאמנות ולעיצוב.
במהלך לימודיו מחוץ לישראל החל כהן לאייר לעיתונים ומגזינים בצרפת ובבריטניה.
ב-1992 הוזמן כהן להציג את תערוכת הרטרופרספקטיבה הראשונה שלו במוזיאון De Beyerd שבעיר ברדה שבהולנד.
שנים ספורות לאחר מכן הוא זכה בתחרות ליצירת קיר מאויר מקרמיקה עבור בריכת השחייה העירונית בברדה, והוא הושלם בשנת 2000.
ב־1993 החל כהן לאייר בקביעות את טורו של יאיר לפיד, ששירת עם כהן בשבועון במחנה, תחילה במוסף סופשבוע של מעריב ולאחר מכן במוסף 7 ימים של ידיעות אחרונות.
בשנות ה-90 המאוחרות החל כהן לאייר ספרי ילדים.
ב-1999, לאחר יותר מעשור באירופה, שבו נועה ויזהר לישראל.
כהן המשיך לאייר עבור עיתונים בישראל ובשאר העולם.
ב-2001 הוענק ליזהר פרס מוזיאון ויקטוריה ואלברט הבריטי לאיור, ושנה לאחר מכן זכה בתחרות לעיצוב עשרה בולים עבור הדואר המלכותי הבריטי שהוקדשו לשנת המאה להוצאה לאור של 'סיפורי ככה סתם' מאת רודיארד קיפלינג.
באותה עת החל יזהר ללמד ולהרצות במחלקה לתקשורת חזותית בבצלאל.
ב-2002 נולדה לנועה וליזהר בתם עלמא.
בשנת 2003 הציג את תערוכת הרטרוספקטיבה הראשונה שלו בישראל בגלריה העירונית של רעננה.
ב-2005 שבה משפחת כהן לפריז.
כהן המשיך לעבוד עם עיתונים ישראליים ובמקביל התחיל לעבוד עם מגזינים רבים בארצות הברית.
ב-2006 אייר כהן את ספר הילדים "לחש הקסמים" מאת ליהיא לפיד.
ב-2011 הם שבו לשתף פעולה וכהן אייר את ספרה "סבא השמן וסבא הרזה".
ב-2009 החל יזהר כהן לעבוד עם עיריית תל אביב, ויצר עבורה שני לוחות שנה מאויירים (בשנים 2009/10 ו-2010/11), נוסף על שתי תערוכות רחוב של יצירותיו: האחת הוקדשה למשוררים ישראליים (2010), והשנייה לשיריו של אריק איינשטיין (2014).
ב-2012, עם עזיבתו של יאיר לפיד את עולם העיתונות עבור קריירה פוליטית, החל יזהר לאייר את טורו השבועי של שלמה ארצי במוסף 7 ימים של ידיעות אחרונות.
בקיץ 2015 עברו כהן, אשתו ובתו להתגורר בפירנצה, איטליה.
בספטמבר 2018 פתח יזהר כהן תערוכת יחיד בספריית ז'רמן טיון בפריז.
בקיץ 2018 שבה המשפחה להתגורר בישראל.
יזהר אשדות הוא אלבום הסולו הראשון של הזמר יזהר אשדות.
האלבום כולל את הלהיטים "הלילות שלנו", "איש השוקולד", "מה תאמרי", "מלך שלך", "דמעות של זעם ומילים" ו"נועה של הים".
האלבום מכר 20,000 עותקים והגיע למעמד זהב.
אהוד נתן - חליל פאן, בוזוקי אירי, בוראן
איקי לוי - כלי הקשה
אלון אולארצ'יק - בס, גיטרה, קלידים
גני תמיר - קולות רקע
דני בסן - קולות רקע
יזהר אשדות - גיטרות, קלידים, כלי הקשה, תכנות תופים והפקה מוזיקלית
סי היימן - קולות רקע
רביב גזית - פסנתר, פסנתר חשמלי, אורגן, קלידים נוספים
רוני פיטרסון - גיטרות סלייד
הלילות שלנו (אלונה קמחי/יזהר אשדות)
דרך גבר באישה (מאיר אריאל/יזהר אשדות)
עד הפחד הבא (יזהר אשדות)
איש השוקולד (אלונה קמחי/יזהר אשדות)
דמעות של זעם ומילים (אלונה קמחי/יזהר אשדות)
מה תאמרי (שמוליק צ'יזיק/יזהר אשדות)
רות (כמו תות שדה) (שמוליק צ'יזיק/יזהר אשדות)
נועה של הים (אלונה קמחי/יזהר אשדות)
עניין פרטי (אלונה קמחי/יזהר אשדות)
יזהר שנהר (נולד ב-26 בינואר 1963) הוא שחיין עבר, אלוף ישראל ושיאן ישראל בשחייה התמחה בסגנון הגב.
שנהר נולד וגדל בקיבוץ שמיר.
הוא התאמן בקבוצת הפועל גליל עליון בהדרכת מיכה שטראוס.
בהיותו בן 17 עבר להתגורר בקיבוץ גניגר אצל מאמנו בקבוצת עמק יזרעאל, נח רם.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט בסוף יולי 1978 זכה שנהר במדליית ארד, במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:06.70 דקות, אחרי אבי כרמל (1:04.28 דקות) וערן קרקו (1:05.70 דקות), שניהם ממכבי תל אביב.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בסוף אוגוסט 1979 זכה שנהר בשתי מדליות, כסף וארד.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בסוף חודש אוגוסט 1980 זכה שנהר בשתי מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:05.20 דקות, לפני יובל רותם מהפועל גש"מ (1:05.22 דקות) במשחה ל-200 מטר גב בשיא אישי חדש של 2:20.44 דקות, לפני דיימון פיאלקוב (2:21.03 דקות) ואבי כרמל שניהם ממכבי תל אביב.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט בסוף חודש אוגוסט 1981, זכה שנהר ב-3 מדליות, 1 זהב ו-2 כסף.
מדליית זהב, במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:02.62 דקות, לפני דיימון פיאלקוב (1:03.43 דקות) ואבי נחמיאס מהפועל ימק"א ירושלים (1:04.44 דקות).
ביומה הראשון של האליפות, הוא קבע במשחה ל-100 מטר גב, כשחיין ראשון במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב שיא ישראלי חדש של 1:02.54 דקות.
בתחרויות השחייה של כינוס הפועל ה-12 שנערכו בבריכת השחייה של אוניברסיטת תל אביב במאי 1983, בהשתתפות טובי הספורטאים בעולם כהכנה לאולימפיאדה, זכה שנהר בשלוש מדליות.
מדליית זהב במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בשיא ישראלי חדש של 3:59.95 דקות, ביחד עם אייל שטיגמן, נדב שנל ושמיר, מדליית כסף במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:33.73 דקות, ביחד עם שמיר, ואמיר גניאל ומדליית ארד במשחה ל-100 מטר גב בשיא ישראלי חדש של 1:01.92 דקות.
שיא זה החזיק מעמד שנתיים ונשבר על ידי זוהר גלילי 1:01.34 דקות.
בתחרות "שמונה האומות", בשחייה שנערכה בטנריפה, ספרד ביולי אותה שנה סיים שנהר במקום הרביעי במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בשיא ישראלי חדש של 3:54.84 דקות, ביחד עם שטיגמן, שנל, ושמיר (השיא הקודם עמד על 3:59.95 דקות) ובמקום השמיני במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:03.34 דקות.
בשלב המוקדמות, שנהר קבע את התוצאה המהירה בתחרות, 1:01.95 דקות, 3 מאיות השנייה איטי משיאו הישראלי.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט בסוף חודש אוגוסט 1984 זכה שנהר בשתי מדליות, זהב וכסף.
מדליית זהב במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב ביחד עם, אייל שטיגמן, נדב שנל ורזיאל רימר בשיא ישראלי חדש לקבוצות ושל הנבחרת הלאומית של 3:58.20 דקות.
מדליית כסף, במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 25.22 שניות, אחרי רזיאל רימר (24.79 שניות) ולפני משה שוורץ מהפועל ימק"א ירושלים (25.76 שניות).
בשנים האחרונות משתתף שנהר בתחרויות שחייה למסטרס.
יזדגרד השלישי (יזדגרד, בפרסית: یزدگرد سوم – "בן האלוהים") היה המלך העשרים ותשעה והאחרון של האימפריה הסאסאנית, נכדו של השליט הסאסאני כוסרו פרוויז (כוסרו השני).
הוא עלה לכס המלוכה של אימפריה מפוררת ומוכה, ביום 16 ביוני 632, לאחר שמאבק פנימי במשפחת המלוכה הותיר אותו כיורש עצר.
יזדגרד נאלץ לפתוח במנוסה מפני הכובשים הערבים מזרחה לכוון מדי, כאשר המוסלמים כבשו את מדי הוא ברח עד לטורקמניסטן ונלחם בעזרת הטורקים בצבא המוסלמי בנהר אוקסוס, אך הפסיד.
הוא נרצח על ידי אלמוני בשנת 651 בעיר גאיור קלה (פרסית مرو) שהייתה עיר ונווה מדבר באזור הידוע כטורקמניסטן.
שרידי האימפריה היו הבסיס לאימפריה הסמאנית – הישות המדינית הפרסית הראשונה לאחר הכיבוש המוסלמי.
לוח השנה של הדת הזורואסטרית הפרסית, שגרסה שלו עדיין מקובלת באופן רשמי באיראן, משתמשת בשנת ההכתרה של יזדגרד השלישי, שנת 632, כתאריך תחילת הספירה.
על פי אחת המסורות היהודיות, כשראה הח'ליף עלי בן אבי טאלב שבוסתנאי בן חנינאי (618–670), שהיה ראש הגולה בבבל, עדיין לא התחתן, נתן לו את בתו של יזדגרד השלישי ששמה היה דארא או איזדדואר.
בני איזדדואר טענו שהם יורשים שוים לאחיהם, ואילו בני היהודיות טענו שבניה של איזדדואר הם עבדים בני שפחה – חלק מהרכוש שבני היהודיות יורשים מאביהם בוסתנאי.
על פי הדת הבהאית, מוצאו של בהאא אללה (1817–1892), נביא האמונה הבהאית וכותבם של חלק מכתביה הקדושים, הוא משושלת המתייחסת (בין היתר) ליזדגרד השלישי.
יזהר באר (נולד ב-20 בספטמבר 1955) הוא עיתונאי ופעיל חברתי, מנכ"ל מייסד של עמותת "קשב - מרכז להגנת הדמוקרטיה בישראל" ומנכ"ל לשעבר של עמותת בצלם.