tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
עם הכיבוש האיטלקי הגיעו לעיר ולאזור יהודים אשר נמלטו מאימת האוסטאשה בחלקים אחרים של המדינה העצמאית של קרואטיה.
בהוראת הגרמנים הקימו האיטלקים בנובמבר 1942 מחנה ריכוז באי לופוד ובו רוכזו 750 יהודים מהסביבה.
הם הועברו ביוני 1943 למחנה אחר על האי ראב.
חלקם ניצלו בידי פרטיזנים עם כניעת איטליה ובטרם השתלטו הגרמנים על האי, אך היתר נשלחו למחנות ריכוז והשמדה.
אוצרות בית הכנסת דוברובניק כולל חלקי הכסף של ארון הקודש, וכן ספרי תורה, הוחבאו על ידי משפחת טולנטינו אצל ידידים נוצרים והוחזרו לבית הכנסת אחרי השואה.
בית הכנסת נחנך מחדש בימי השלטון של טיטו בשנת 1956, אך בשנות ה-1980 פעל כמוזיאון בלבד.
בימי מלחמות יוגוסלביה, בשנים 1991 ובמיוחד ב-1992 בית הכנסת של העיר נפגע בהפצצה סרבית-מונטנגרית בזמן המצור על דוברובניק, אך שופץ.
בשנת 1997 הוא נחנך מחדש כבית כנסת פעיל בחגי ישראל וכמוזיאון יהודי.
ב-1998 התגוררו בעיר 30 יהודים.
דוֹבְּרִי חָאדְזִ'יָאנְקִיֶיב בּוֹזִ'ילוֹב (בבולגרית: Добри Хаджиянакиев Божилов; 13 ביוני 1884, קוטל, רומליה המזרחית, האימפריה העות'מאנית – 1 בפברואר 1945, סופיה, ממלכת בולגריה) היה פוליטיקאי וכלכלן בולגרי, אשר כיהן כראש ממשלת בולגריה במהלך מלחמת העולם השנייה.
בוז'ילוב סיים בית ספר תיכון בסבישטוב וב-1902 החל לעבוד כפקיד בנק בעיר קיוסטנדיל.
בהמשך, ובמשך 36 שנים הועסק בוז'ילוב בבנק הלאומי הבולגרי, תוך שהוא מכהן מספר פעמים כנגידו.
בנובמבר 1938 מונה לשר האוצר בממשלתו של גאורגי קיוסאיבנוב, משרה שהחזיק גם בממשלתו של בוגדאן פילוב.
ב-28 באוגוסט 1943 נפטר בוריס השלישי, מלך בולגריה, בוגדאן פילוב מונה לעוצר המלוכה והתפטר מתפקיד ראש הממשלה.
בין 9 ל-14 בספטמבר כיהן שר הפנים פטר גברובסקי כראש הממשלה בפועל וב-15 בספטמבר מונה בוז'ילוב לתפקיד.
בוז'ילוב כיהן גם כשר הפנים במקום גברובסקי שאולץ להתפטר.
בוז'ילוב היה מלוכן ותמך בהצטרפות הבולגרית להסכם התלת-צדדי.
במהלך כהונתו המשיך בוז'ילוב את המדיניות הבולגרית, שעיקרה תמיכה במדינות הציר ללא עירובו בפועל של הצבא הבולגרי בלחימה.
בספטמבר 1943 נכנעה איטליה ובשלהי אותה שנה החלו בעלות הברית בהפצצות כבדות על סופיה.
החלה מסתמנת תבוסת הגרמנים במלחמה וההנהגה הבולגרית החליטה לשנות את הרכב הממשלה כדי להציג מגמה פרו מערבית.
ב-31 במאי התפטר בוז'ילוב ולמחרת היום מונה לתפקיד איוון בגריאנוב שנחשב פרו מערבי.
לאחר התפטרותו מונה בוז'ילוב לתפקיד נגיד הבנק הבולגרי.
ב-9 בספטמבר 1944 כבש הצבא האדום את סופיה ובמקביל התחוללה בממלכה הפיכה שהובלה על ידי תנועת חזית המולדת.
הגנרל קימון גאורגייב מונה לראש הממשלה והוקם בית דין מיוחד לשפיטת חברי מנגנון השלטון הקודם ומשתפי הפעולה עם הנאצים.
ב-6 באוקטובר 1944 נעצר בוז'ילוב, הועמד לדין ונמצא אשם בפשעים נגד העם הבולגרי.
ב-1 בפברואר 1945 הוצא בוז'ילוב להורג בידי כיתת יורים בשטח בית העלמין בסופיה, ביחד עם 180 פוליטיקאים ואנשי צבא, חברי מנגנון המשטר הקודם.
ב-26 ביוני 1996 ביטל בית המשפט העליון הבולגרי את הרשעתו של בוז'ילוב וזיכה אותו מכל סעיפי האשמה.
באוקטובר 1940 פרסמה הממשלה הבולגרית את הצעת החוק להגנת האומה, שדמה במתכונתו לחוקי נירנברג.
נציגי הקונסיסטוריון של יהדות בולגריה נפגשו עם חברי הממשלה במטרה למנוע את פרסום החוק.
במהלך פגישה עם ראש הממשלה פילוב שבה נכח בוז'ילוב ובמהלכה תיארו ראשי הקהילה את מצוקתם, עלב בוז'ילוב בראשי הקונסיסטוריון ולעג לתיאור מצבה של הקהילה,.
בוז'ילוב היה שותף לאישור הממשלה להסכם שחתם אלכסנדר בלב עם תיאודור דנקר בדבר גירושם של 20,000 יהודים מ"השטחים הבולגרים החדשים".
כפועל יוצא מהאישור גורשו במרץ 1943, 11,343 יהודי תראקיה היוונית ומקדוניה הווארדארית אל מחנה טרבלינקה.
לאחר מינויו לתפקיד ראש הממשלה, תוך התחזקות מגמת התבוסה הגרמנית במלחמה, החליטה הממשלה הבולגרית לשנות את מדיניותה גם כלפי יהודי הממלכה.
בנובמבר 1943 הותרה מחדש העלייה לארץ ישראל.
במרץ 1944 יצאה מבולגריה קבוצה ראשונה של 50 ילדים יהודים.
מנובמבר 1943 ועד 9 בספטמבר 1944, מועד כיבושה של בולגריה על ידי הצבא האדום עלו לישראל 766 יהודים,.
עם כינון הממשלה נפגש שר הפנים הבולגרי דוצ'ו כריסטוב עם מושלי המחוזות בממלכה ובהנחיית בוז'ילוב ציין, שהממשלה לא תפעל עוד לגירוש היהודים מתחומי בולגריה ויוענקו להם הקלות מסוימות ברכישת מזון ובמכירת רכוש.
דוברבה זאגרב (בקרואטית: KK Dubrava Zagreb) הוא קבוצת כדורסל קרואטית משכונת "דוברבה" בעיר זאגרב, המשחקת בליגת העל הקרואטית.
המועדון הוא הרביעי מהעיר זאגרב בליגה הקרואטית הבכירה.
הקבוצה הוקמה בשנת 1976 והשתתפה בליגה הקרואטית הראשונה בשנים 1986–1989, שהייתה באותה עת ליגה של ליגת העל היוגוסלבית.
בעונת 1993/94 החלה להשתתף בליגת העל הקרואטית.
בעונת 1999/00 תחת השם "בנסטון", הגיעה הקבוצה עד לחצי גמר הפלייאוף על האליפות והפסידה לציבונה זאגרב.
בתחילת עונת 2000/01, נחתם הסכם חסות עם חברת "דונה".
בעונת 2005/06 ירדה הקבוצה לליגה השנייה, אך חזרה לאחר עונה אחת.
ההשתתפות הראשונה של הקבוצה במסגרת אירופאית הייתה בגביע קוראץ' בעונת 1996/97 במשחק מול מכבי ראשון לציון.
הקבוצה המשיכה להשתתף ברציפות בגביע קוראץ' עד שנת 2002.
הקבוצה מארחת באולם הספורט בשכונת דוברבה, המכיל 1,800 מקומות.
דוברוש (בבלארוסית: Добруш) היא עיר במחוז הומל בבלארוס, סמוך לגבול רוסיה.
מרכזו המנהלי של מחוז משנה דוברוש.
העיר שוכנת לגדת נהר איפוט (Iput), יובל של הנהר סוז' באגן הדנייפר.
ענפי הייצור העיקריים בעיר הם מזון, נייר ותעשיית חומרי בנייה.
בעיר מספר מבנים מהמאה ה-19 - בין היתר מפעל לייצור נייר וכן בית חולים - המהווים מוקדי תיירות.
אזכורה הראשון של העיר במקורות הוא משנת 1335. במאה ה-16 הייתה דוברוש כפר באיחוד הפולני-ליטאי.
עם חלוקת פולין הראשונה ב-1772 סופח האזור בו הייתה דוברוש לאימפריה הרוסית ודוברוש הפכה למרכז כלכלי של מחוז גומל.
בסוף המאה ה-19 הוקמה ביישוב תחנת רכבת וב-1927 ניתן ליישוב מעמד של עיר.
בשנת 1986 פקדה את העיר נשורת גרעינית כבדה שהגיעה מאזור התאונה הגרעינית בצ'רנוביל.
לפני פלישת גרמניה לברית המועצות הייתה בעיר קהילה יהודית קטנה, ובה כ-440 יהודים.
באוגוסט 1941 כבשו הגרמנים את העיר, אך רוב תושביה היהודים הצליחו עד אז לברוח לשטחים מזרחיים יותר בברית המועצות.
באוקטובר 1941 רוכזו יהודי דוברוש וסביבתה בגטו ובנובמבר נרצחו בירי, סמוך לגטו.
דובראבקה אוגרשיץ' (בקרואטית: Dubravka Ugrešić; 27 במרץ 1949 – 17 במרץ 2023) הייתה סופרת קרואטית.
עם פרוץ מלחמות יוגוסלביה ב-1991 נקטה גישה אנטי-לאומנית, הוכרזה בוגדת, וב-1993 נאלצה לצאת לגלות להולנד.
נולדה בקוטינה, עיירה במרכז קרואטיה, אז ביוגוסלביה.
למדה ספרות השוואתית ורוסית באוניברסיטת זאגרב, וקיימה במקביל קריירה אקדמית וקריירה ספרותית.
לאחר סיום התואר המשיכה לעבוד באוניברסיטה, במכון לתורת הספרות.
עם פרוץ המלחמה ביוגוסלביה-לשעבר, בשנת 1991, פרסמה ספר חריף בגנות הלאומנות ונגד מלחמות.
עקב פרסום הספר, הפכה מטרה לרדיפה תקשורתית ופוליטית והיו שראו בה "אויבת העם" ו"מכשפה".
באו דברים לידי כך, שבשנת 1993 היגרה מקרואטיה.
היא לימדה באוניברסיטאות אירופיות ואמריקאיות, בהן אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס (UCLA) ואוניברסיטת הרווארד.
היא התגוררה באמסטרדם, שם היא כתבה ופרסמה במספר כתבי עת ספרותיים ועיתונים אירופים ואמריקאים.
אוגרשיץ' פרסמה מספר רומנים וקובצי סיפורים קצרים, שתורגמו לשפות אירופיות רבות.
בשנת 1981 פרסמה נובלה בשם "שטפיצה צווק במלתעות החיים", שזכתה להצלחה.
הנובלה רצופה הרמזים לספרות יפה (גוסטב פלובר, בוהומיל הראבל) ולספרות זולה (כגון רומן רומנטי).
הנובלה שימשה בסיס לסרט יוגוסלבי מצליח משנת 1984 בשם "במלתעות החיים", בבימוי רייקו גרליץ'.
אוגרשיץ' הגדירה עצמה "אזרחית של הספרות".
במסותיה הביעה אוגרשיץ' את השתייכותה לספרות, למשפחה העתיקה והגדולה של ספרים וסופרים.
הרומן "לצלוח את נהר הרומן" זכה בפרס נין, הכיבוד הספרותי הגבוה ביותר ביוגוסלביה, שעל הזוכים בו נמנים דנילו קיש ומילוראד פאביץ'.
אוגרשיץ' הייתה האשה הראשונה שזכתה בפרס.
הרומן הוא "מותחן" משעשע על משפחת סופרים בינלאומית אשר מתכנסת בזאגרב.
הרומן מוזיאון הכניעה ללא תנאי, שהופץ כסמיזדט בשנת 1992, אך ראה אור בקרואטיה רק עשור לאחר מכן (אחרי שתורגם וראה אור בשפות אחרות), עוסק במלנכוליה של זיכרון ושכחה.
גיבורת הרומן, גולה מארצה, מוקפת בנוף של ברלין אחרי נפילת החומה, ותמונות ממולדתה שסועת המלחמות, סובבת בין תקופות חייה.
הרומן הופיע בעברית בתרגום דינה קטן בן-ציון בשנת 2009, בהוצאת עם עובד; נכון ל-2023 ספר זה של אוגרשיץ הוא היחיד אשר תורגם לעברית.
רומן נוסף, "משרד השר לענייני כאב", שפורסם בשנת 2004, עוסק בחייהם המרוסקים של עקורים; בטראומת השפה ובשפת הטראומה.
ברומן "בבה יגה הטילה ביצה", שפורסם בשנת 2008, שאבה אוגרשיץ' מן המיתוס הסלאבי בבה יגה וטוותה מעשייה מודרנית, על יופי, קסם, כוח, מוות, הזדקנות, ואי-שוויון ואפליה בין המינים, אבל גם על יכולתן של נשים זקנות להחזיר מנה אחת אפיים.
אוגרשיץ' זכתה להכרה על גישתה החדשנית לסוגת המסה.
קובץ המסות "מילון בדוי אמריקאי" (במקור: Americki fikcionar) מכיל מסות קצרות דמויות ערכים מילוניים על החיים באמריקה מנקודת ראותה של תיירת ממדינה מתפרקת.
בקובץ "תרבות השקרים" כתבה אוגרשיץ' על חיי אנשים רגילים בתקופת מלחמה, עליית לאומנות, ופרנויה קיבוצית.
הקובץ "תודה על שאינכם קוראים" הוא אוסף מסות על "זוטות ספרותיות": תעשיית המו"לות, מקומה של הספרות ב"חברה המכורה למופעים".
קובצי מסות נוספים שפרסמה הם "אין אף אחד בבית", "תרבות קריוקי", "אירופה בצבע ספיה".
על כתיבתה המסאית זכתה בפרסים, בהם פרס היינריך מאן בשנת 2000, פרס ז'אן אמרי בשנת 2012, ופרס שארל ויון למסאות אירופית.
בנוסף לכתיבתה הספרותית, חיברה אוגרשיץ' חיבורים אקדמיים, בהם מונוגרפיה בשם "פרוזה רוסית חדשה", וערכה אנציקלופדיה בת 9 כרכים על האוונגרד הרוסי, ואוספים שונים.
היא השתתפה באוסף מאמרים שיצא בעברית בשם מכתבים לאזרח השישה מיליארד, בתרגום מאנגלית של עדית פז, בשנת 1999.
אוגרשיץ' תרגמה לקרואטית יצירות משל דניאיל חארמס ובוריס פילניאק.
כמו כן, חיברה שלושה ספרי ילדים.
דובר הקרמלין הוא מזכיר העיתונות של נשיא רוסיה ומשמש כדוברו של נשיא רוסיה.
תפקיד זה נחשב לאחד הבכירים ביותר בצוות העובדים של הקרמלין.
תפקידו העיקרי של הדובר הוא הצגת סדר יומו ועמדת של הנשיא בפני התקשורת, כמו גם ארגון מסיבות עיתונאים נשיאותיות.
המידע הנמסר לתקשורת כולל תקציר של סדר היום של הנשיא, עם מי נפגש הנשיא באותו יום ועמדת הקרמלין בנוגע לאירועים שונים.
דובר הקרמלין אחראי להפקת אירועי תקשורת של שו"ת ומסיבות עיתונאים שנתיים של הנשיא המשודרים בשידור חי בטלוויזיה.
מזכירי העיתונות הנשיאותיים מתפקדים כשופר ההסברה של הנשיא הרוסי.
שניםדוברתחת הנשיא1991–1992פאבל וושצ'אנובבוריס ילצין1992-1995ויאצ'סלב קוסטיקוב1995-1996סרגיי מדבדב1996-1997סרגיי יאסטרז'מבסקי1998–2000דמיטרי יאקושין2000-2008אלכסיי גרומובולדימיר פוטין2008-2012נטליה טימאקובהדמיטרי מדבדב2012 ואילךדמיטרי פסקובולדימיר פוטין
דוברה (בפולנית: Dobra) היא עיירה במחוז טורק שבפרובינציית פולין גדול בפולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
התיעוד הראשון לדוברה הוא מהמאה ה-14, ובתקופה זו הוענקו לה זכויות עיר.
התיעוד הראשון לישיבת יהודים בעיירה הוא מראשית המאה ה-17, וקהילת המקום הייתה פעילה בוועד ארבע הארצות.
מראשית המאה ה-20 פעל בעיירה תלמוד תורה.
בין מלחמות העולם הורע מצבם הכלכלי של יהודי העיירה, ורבים מהם עזבו אותה.
בעוד שבמפקד 1926 נמנו בעיירה 1,589 יהודים, קרוב למחצית אוכלוסייתה, טרם מלחמת העולם השנייה התגוררו בה כ-1,000 יהודים.
בתקופה זו התקיימה בעיירה פעילות ציונית, לצד פעילות של אגודת ישראל.
ביוני 1937 נערכו בסוחרים יהודים בעיירה פרעות מצד פולנים מקומיים.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה וכיבוש העיירה בידי הגרמנים בספטמבר 1939, הוטלו על יהודיה גזירות שונות, והם נלקחו לעבודות כפייה, במהלכן הוכו.
בדצמבר 1939 מונה בעיירה יודנרט, בראשות מרדכי פרנצוז, ובשנת 1940 רוכזו יהודי המקום בגטו.
באוקטובר 1941 הועברו יהודי העיירה לגטו באזור קובלה פנסקיה, וגורלם היה כגורל יתר יהודי המקום.
דוברה (בפולנית: Dobre) הוא כפר במחוז מינסק מזובייצקי שבפרובינציית מזוביה בפולין, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
דוברה נזכר לראשונה במאה ה-16, עת היה שייך למשפחת אצולה.
במאה ה-16 קיבל היישוב זכויות עיר, אשר ניטלו ממנו בהמשך.
באמצע המאה ה-17 נחרב היישוב כתוצאה מפלישת האימפריה השוודית.
באמצע המאה ה-19 נשללו מהיישוב זכויות העיר.
יהודים ראשונים התיישבו בדוברה במחצית השנייה של המאה ה-19, ובאותן שנים הוקם ביישוב בית מדרש.
בשנת 1921 נמנו בכפר 373 יהודים, כשליש מתושביו.
בין מלחמות העולם התקיימה בדוברה פעילות ציונית.
בשנות השלושים סבלו יהודי הכפר מהחרם הפולני על עסקי יהודים, וכן ממעשי אלימות.
עם כיבוש היישוב בספטמבר 1939 בידי הגרמנים, הוטלו על יהודי הכפר גזירות שונות, והם נלקחו לעבודות כפייה.
ביישוב הוקם גטו שקלט יהודים מהסביבה כמו למשל מינסק מזובייצקי.
ב-15 בספטמבר 1942 גורשו כולם למחנה ההשמדה טרבלינקה.
דוברומיל (באוקראינית: Добромиль; בפולנית: Dobromil; ביידיש: דאברעמיל) היא עיר קטנה במחוז לבוב שבמערב אוקראינה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
דוברומיל נזכרת לראשונה במאה ה-14, ובאמצע במאה ה-16 הוענקו לה זכויות עיר.
במאה ה-17 פעל בעיר בית דפוס, בו הודפסו בין היתר כתבי ההיסטוריון הפולני יאן דלוגוש.
בשנת 1876 הועברו לעיר מוסדות הנפה מבירצ'ה הסמוכה.
הנפה הפסיקה להתקיים כשברית המועצות כבשה את השטחים באזור.
התיעוד הראשון לישיבת יהודים בעיר הוא מהמחצית השנייה של המאה ה-16. בראשית המאה ה-17 הוקם בעיר בית כנסת גדול, שנבנה בסגנון גותי, אך עד שנת 1717 הייתה הקהילה בעיר כפופה לקהילת פשמישל.
במחצית השנייה של המאה ה-19 נטלו היהודים חלק מרכזי בהקמת בתי חרושת בעיר.
משנות ה-80 של המאה ה-19 החלה הגירה של יהודים מהעיר לארצות הברית.
במהלך הכיבוש הרוסי במלחמת העולם הראשונה גורשו כל יהודי העיר לסמביר, וכששבו אליה לאחר תום הקרבות, מצאו שבתיהם נבזזו.
כתוצאה ממגפת כולירה שפרצה בעיר במהלך הכיבוש האוסטרי, נפטרו כ-500 יהודים בעיר.
בין מלחמות העולם התגברה הפעילות הציונית בעיר, ופעלו בה תנועות הנוער בית"ר, עקיבא, הנוער הציוני, השומר הצעיר וגורדוניה.
בד בבד, התקיימה בעיר פעילות של אגודת ישראל ושל הבונד.
כמו כן, פעל בעיר בית ספר עברי מרשת תרבות.
בשנת 1921 נמנו בעיר 2,119 יהודים, כשני שלישים מאוכלוסייתה.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, בספטמבר 1939, נכבשה העיר בידי הגרמנים, אך הועברה לידי הסובייטים בהתאם להסכם ריבנטרופ–מולוטוב.
בתקופה זו נסגרו המוסדות היהודיים בעיר, ורכוש רב של יהודים הוחרם.
כמו כן, כ-650 פליטים יהודים הגיעו לעיר משטחי מערב פולין, והקהילה המקומית התגייסה לעזרתם.
עם פרוץ מבצע ברברוסה, ביוני 1941, הופצצה העיר בידי מטוסים גרמניים, ורבים מיהודיה ניסו להימלט מזרחה.
ב-28 ביוני 1941 נכבשה העיר, ותושביה האוקראינים ערכו פרעות ביהודי המקום, באישור הגרמנים.
בהמשך, כונסו כל הגברים היהודים בעיר בשוק המקומי, שם הוכו והושפלו, וקבוצה של עשרות או למעלה ממאה מהם הוצאה להורג.
כמו כן, בית הכנסת הגדול בעיר ובתי המדרש בה הועלו באש, תוך שרפת יהודים בחיים בתוכם, ואילוץ יהודים לפרק את הריסות המבנים.
עד מהרה מינו הגרמנים בעיר יודנרט, אשר נצטווה לספק להם כוח אדם לעבודות כפייה, וכן דברי ערך וסכומי כופר.
באוקטובר 1941 רוכזו יהודי העיר בגטו, אליו הובאו בהמשך גם יהודים מכפרי הסביבה.
יהודים שנמצאו מחוצה לו, ולעיתים גם בעלי רישיונות מתאימים, נרצחו.
במהלך עבודות הכפייה סבלו היהודים ממעשי התעללות, השפלה ורצח מצד שומריהם הגרמנים והאוקראינים.
באותה תקוה בעיירה פעלה יחידה גרמנית בפיקוד של ארהרד קרוגר.
ב-29 ביולי 1942 רוכזו כל יהודי הגטו בידי שוטרים גרמנים ואוקראינים, תוך רצח יהודים תשושים.
במקום הכינוס הוכו היהודים, ונערכה בהם סלקציה.
גברים שנמצאו כשירים לעבודה נשלחו לפשמישל ולמקומות עבודה נוספים, וכ-1,700 היהודים הנותרים הועברו לתחנת הרכבת המקומית, ושולחו ממנה למחנה ההשמדה בלז'ץ.
כ-500 יהודים שנותרו בעיר נרצחו בקבר אחים בדצמבר 1942.
את השואה שרדו 25 איש בלבד מיהודי העיר, מהם 20 שנמלטו לעומק שטחי ברית המועצות ו-5 שהצליחו להסתתר ביערות האזור, חלקים שעלו לארץ לפני השואה, וכן מעטים שהוחבאו בידי תושבי המקום.
דוברובנה (בבלארוסית: Дуброўна; ברוסית: Дубро́вно, דוברובנו; בפולנית: Dubrowna) היא עיירה במחוז ויטבסק שבבלארוס, על גדת נהר דניפר, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
האזכור הראשון של דוברובנה הוא משנת 1514. במהלך המלחמה הצפונית הגדולה נחרב היישוב כתוצאה מפשיטת הקוזקים, אך השתקם לאחר מכן, ובשנת 1732 ניתן היתר לקיים בו ירידים שנתיים.
בחלוקת פולין הראשונה בשנת 1772 נכלל היישוב בשטחי האימפריה הרוסית.
בשנת 1925 הוענקו ליישוב זכויות עיר.
בתחילת המאה ה-20 נמנו בדוברובנה כ-4,300 יהודים, רוב תושביה.
בעיירה פעל בית חרושת יהודי לאריגה, שהטליתות שייצר נמכרו ברחבי האימפריה הרוסית אותו ניהל רבי נחמיה גינזבורג.
ערב מלחמת העולם השנייה עמד מספר יהודי העיירה על כ-2,100.
העיירה נכבשה בידי הגרמנים ב-16 ביולי 1941, ועל יהודיה הוטלו גזירות שונות, ובהן חובת ביצוע עבודות כפייה וחובת ענידת סרט זרוע עם מגן דוד.
כעבור זמן מה רוכזו יהודי העיירה בגטו, בו נרצחו כ-200 יהודים.
בדצמבר 1941 נערכה בגטו אקציה, בה נלקחו כ-1,500 מיושביו אל בית העלמין היהודי בעיירה, ונרצחו בסמוך לו.
בפברואר 1942 נרצחו כ-300 בעלי המקצוע היהודים שהושארו בגטו ובני משפחותיהם.
דוברי קוד היו אנשים שבמהלך המאה ה-20 עשו שימוש בשפות שהשימוש בהן לא היה נפוץ, כאמצעי להעברת שדרים סודיים בזמן מלחמה.
כיום מקושר המונח בדרך כלל לחיילי הכוחות המזוינים של ארצות הברית שבמהלך מלחמות העולם עשו שימוש בידע שלהם בשפות של העמים הילידיים בארצות הברית כבסיס להעברת שדרים סודיים.
מדובר בעיקר על קבוצה של כ-400 עד 500 ילידים אמריקאים בחיל הנחתים של ארצות הברית שתפקידם העיקרי היה העברת שדרים טקטיים סודיים.
דוברי קוד אלו העבירו את השדרים בטלפון או במכשירי קשר אלחוטיים, תוך שימוש בקודים רשמיים או בלתי רשמיים המבוססים על שפות האם שלהם.
פעילותם שיפרה את מהירות ההצפנה של השדרים משני צדי קווי התקשורת במבצעים צבאיים בחזיתות במהלך מלחמת העולם השנייה.
המונח "דוברי קוד" מתקשר במיוחד לדוברי שפת הנאוואחו הדו-לשוניים שגויסו במהלך מלחמת העולם השנייה על ידי חיל הנחתים לשירות ביחידות הקשר שלהם במערכה באסיה ובאוקיינוס השקט.
עם זאת, דוברי הקוד הראשונים היו האינדיאנים משבטי הצ'רוקי והצ'וקטאו ששירתו במלחמת העולם הראשונה.
דוברי קוד נוספים מילידי ארצות הברית הועסקו על ידי צבא ארצות הברית במהלך מלחמת העולם השנייה, כולל חיילים מבני שבטי הלקוטה, המסקוואקי והקומאנצ'י.
בנוסף, גויסו לחיל הנחתים חיילים ממוצא בסקי לשמש כדוברי קוד במלחמת העולם השנייה באזורים בהם לא היה צפוי שיפעלו דוברי השפה הבסקית.
השימוש הראשון הידוע בילידים אמריקאים להעברת שדרים צבאיים תחת אש, הייתה פעילותם של קבוצת בני שבט הצ'ירוקי שהאמריקאים גייסו לשירות בדיוויזיית הרגלים ה-30 ששירתה לצד הבריטים בקרב השני על הסום.
על פי קצין הקשר של הדיוויזיה, התרחשה פעילות זו בספטמבר 1918 ובאותה עת הם היו תחת פיקוד בריטי.
השימוש בדוברי קוד על ידי הכוחות המזוינים של ארצות הברית החל כאשר הוכח שאנשי המודיעין של צבא הקיסרות הגרמנית, לא רק ששלטו באנגלית בצורה מושלמת, אלא גם הצליחו ליירט את הקודים הצבאיים של האמריקאים ולפצח אותם.
קצין בצבא ארצות הברית, קולונל א.
בלור, מפקד רגימנט הרגלים ה-142, הבחין בכמה חיילים אינדיאנים ששירתו תחת פיקודו בצרפת.
כאשר הוא שמע במקרה שניים מהם משוחחים ביניהם, עלה בדעתו שהוא לא מסוגל להבין מילה אחת מתוך דבריהם.
מכאן הוא גם הסיק שאם הוא לא מסוגל להבין את דבריהם, גם הגרמנים לא יוכלו להבין אותם, ללא כל קשר לרמת האנגלית שלהם, מאחר שרבות מהשפות של הילידים האינדיאנים לא הועלו מעולם על הכתב.
באמצעות שיתוף הפעולה של החיילים מבני הצ'וקטאו, הוא בחן והכניס לפעולה קוד שעשה שימוש בשפת הצ'וקטאו כתחליף לקוד הצבאי הרגיל.
הניסיון הראשון שבו נעשה שימוש בקוד זה בפעולה קרבית היה ב-26 באוקטובר 1918, כאשר הורה קולונל בלור על נסיגה "מעודנת" של שתי פלוגות מהגדוד השני משופילי לשרדניי.
"האויב היה מופתע לחלוטין וכך הוכח שהוא לא היה מסוגל לפענח את השדרים", העיר בלור.
קצין גרמני שבוי אישר שהם היו "מבולבלים לחלוטין מהעברת השדרים בשפת הצ'וקטאו ובשום אופן לא עלה בידם להפיק מידע כלשהו" מהאזנות הסתר שלהם.
ילידים אמריקאים כבר שירתו כשליחים וכרצים בין היחידות.
על ידי הצבת חייל משבט הצ'וקטאו בכל פלוגה, ניתן היה להעביר הודעות מבלי לחשוש לציתות של הגרמנים לקווי הטלפון או לרשתות האלחוט.
בזיכרונותיו לאחר המלחמה, הביע קולונל בלור את שביעות הרצון שלו.
"היה לנו ביטחון באפשרויות השימוש בקווי הטלפון בלי להסתכן בציתות לקווים".
עם זאת, שפת הצ'וקטאו כשלעצמה לא הייתה יכולה לספק באופן מלא את אוצר המונחים הצבאיים שהיה אז בשימוש.
לדוגמה, לא היו קיימים כלל מילים או משפטים בשפת הצ'וקטאו שאפשר היה לתאר באמצעותם את המונח מקלע.
עקב כך השתמשו בני הצ'וקטאו במונחים מאולתרים.
למונח תותח הם קראו "רובה גדול" ולמקלע הם קראו "רובה קטן שיורה מהר".
"התוצאות היו מאוד משביעות רצון", סיכם בלור.
19 מבני הצ'וקטאו שירתו כדוברי קוד במלחמת העולם הראשונה.
כולם היו מבני השבט או בני תערובת.
כולם נולדו בטריטוריה האינדיאנית של "אומת הצ'וקטאו" במה שהיום הוא החלק הדרום-מזרחי של אוקלהומה, שבאותה תקופה הייתה רפובליקה בממשל עצמי.
ברשותו של אדולף היטלר היה מידע על השימוש המוצלח בדוברי הקוד במלחמת העולם הראשונה.
עוד לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה הוא שלח צוות של כ-30 אנתרופולוגים לארצות הברית כדי ללמוד את השפות של הילידים האמריקאים.
משימה זו הוכחה כקשה מדי עבורם, שכן היה עליהם ללמוד שפות וניבים רבים.
עקב המאמצים של האנתרופולוגים הגרמנים ללמוד את השפות הללו, הפעיל צבא ארצות הברית את תוכנית דוברי הקוד בזירה האירופית בקנה מידה מצומצם.
ארבעה עשר דוברי קוד מבני הקומאנצ'י לקחו חלק ב והמשיכו לשרת בדיוויזיית הרגלים הרביעית במבצעים אחרים בזירה האירופית.
הקומאנצ'ים של פלוגת הקשר הרביעית יצרו אוצר מילים שכלל מעל מאה מילות קוד תוך שהם עושים שימוש במילים או במשפטים בשפתם.
בעשותם שימוש חלופי הדומה לזה של בני הנאוואחו, יצרו הקומאנצ'ים מילת קוד לטנק במונח "צב", מפציץ היה "מטוס בהריון", מקלע היה "מכונת תפירה" ואת אדולף היטלר הם כינו "האיש הלבן המשוגע".
בכל רגימנט הוצבו שני דוברי קוד מבני הקומאנצ'י והשאר הוצבו במפקדת הדיוויזיה.
זמן קצר לאחר הנחיתה בחוף יוטה ב-6 ביוני 1944 החלו הקומאנצ'ים להעביר שדרים.
כמה מהם נפצעו אך אף אחד מהם לא נהרג.
ב-1989 העניקה ממשלת צרפת לדוברי הקוד מבני הקומאנצ'י את אות אביר "מסדר ההצטיינות הלאומי" (Ordre national du Mérite).
ב-30 בנובמבר 1999 העניקה מחלקת ההגנה של ארצות הברית לצ'ארלס צ'יביטי, דובר קוד משבט הקומאנצ'י, את "פרס נולטון" (Knowlton Award).
בני המסקוואקי עשו שימוש בשפתם בפעולות הלחימה נגד הגרמנים שבהם הם השתתפו במערכה בצפון אפריקה.
27 מבני המסקוואקי, אז 16% מאוכלוסיית השבט באיווה, התגייסו לצבא ארצות הברית יחדיו בינואר 1941.
במאי 1942, לאחר שקיים פגישה עם כ-60 חיילי חיל הנחתים ממוצא בסקי בבסיס בסן פרנסיסקו, השתכנע קפטן פרנק ד.
קרנזה, שהיה בנם של מהגרים בסקים, בישימותו של הרעיון לשימוש בשפה הבסקית ליצירת מערכת קודים.
הממונים על קפטן קרנזה היו מודאגים, שכן היה ידוע על יישובים של אנשים ממוצא בסקי באזור האוקיינוס השקט.
בהירושימה הייתה קהילה של ישועים ממוצא בסקי בהנהגת פדרו ארופה.
בסין וב היו מושבות של שחקני חאי אלאי ובאסיה היו בסקים תומכי מפלגת ה"פלנחה", מפלגתו של הרודן הספרדי, פרנסיסקו פרנקו.
דוברי הקוד הבסקים-אמריקאים הורחקו מזירות אלו.
הם הופעלו בעיקר בהעברת שדרים בנושאים לוגיסטיים מהוואי לאוסטרליה.
ב-1 באוגוסט 1942 הועברה הודעה באמצעות דוברי קוד בסקים אל האדמירל צ'סטר נימיץ, על דבר המבצע המתוכנן למגר את היפנים מאיי שלמה.
הם גם העבירו את התאריך המתוכנן לתחילת קרב גוודלקנל, 7 באוגוסט.
עם התרחבות המלחמה באוקיינוס השקט, התגלה מחסור בדוברי בסקית ורשויות הצבא האמריקאים העדיפו לקדם תוכנית מקבילה שהתבססה על דוברי שפת הנאוואחו.
בראשית מלחמת העולם השנייה הציע פיליפ ג'ונסטון, מהנדס אזרחי שעבד בשירות עיריית לוס אנג'לס, לחיל הנחתים של ארצות הברית את השימוש בשפת הנאוואחו.
ג'ונסטון, שלחם במלחמת העולם הראשונה, גדל באומת נאוואחו כבנו של מיסיונר.
הוא היה אחד מהמעטים שלא מבני שבט הנאוואחו ששלטו שליטה מלאה בשפת השבט.
בשל העובדה שהדקדוק של שפת הנאוואחו הוא מורכב ולא קיימת הקבלה בינה לבין שפות קרובות, לא ניתן לשאוב ממנה מידע בעל משמעות על ידי יצירת היקשים משפות אחרות.
באותה תקופה היא הייתה עדיין שפה בלתי כתובה וג'ונסטון סבר שהנאוואחו תוכל לענות על הדרישות ליצירת קוד בלתי ניתן לפענוח.
שפת הנאוואחו הייתה בשימוש רק בשטחים שהיו מיושבים על ידי השבט ששכן בדרום-מערב ארצות הברית.
התחביר והתכונות הטונאליות של השפה, שלא לומר הדיאלקטים שלה, עשו אותה בלתי ניתנת להבנה באופן מוחלט עבור מי שלא נחשף לה באופן מקיף ותרגל את השימוש בה.
על פי אחת ההערכות, עם פרוץ המלחמה עמד מספר דוברי הנאוואחו בקרב אנשים שלא היו ילידי השבט, על קצת פחות מ-30 איש.
ב-1942 נפגש ג'ונסטון עם מייג'ור גנרל קלייטון ב.
ווגל, מפקד הכוחות האמפיביים בצי האוקיינוס השקט ועם אנשי מטהו.
ג'ונסטון ביצע ניסויים בתנאי קרב שבהם הוא הדגים כיצד מסוגלים אנשי הנאוואחו לקודד, להעביר ולפענח מסר של שלוש שורות בשפה האנגלית תוך 20 שניות, מול 30 הדקות שנדרשו באותה תקופה להעברת מסר דומה באמצעי הקידוד הממוכנים.
הרעיון התקבל בברכה וווגל המליץ שחיל הנחתים יגייס 200 אנשי נאוואחו.
29 המגויסים הראשונים נקלטו במאי 1942. קבוצה זו יצרה את קוד הנאווחו בבסיס פנדלטון שבאושנסייד, קליפורניה.
קוד הנאווחו פותח ועוצב באופן רשמי על בסיס האלפבית הצלילי המשותף של הצבא והצי של ארצות הברית שעשה שימוש במילים מוסכמות שייצגו אותיות.
דוברי הקוד מבני הנאוואחו השתייכו ברובם לחיל הנחתים.
בשל העובדה שיצירת מילים באמצעות איות עם מילות קוד, הוא תהליך שגוזל זמן רב, נוצרה רשימה של מונחים בראשי תיבות, מונחים, תורות לחימה וסוגי ציוד שלהם ניתנו שמות רשמיים בשפת הנאוואחו.
לדוגמה: המילה "כריש" הייתה המינוח למשחתת.
"עלה גרווילאה חסונה" (silver oak) היה הכינוי ללוטננט קולונל.
כמה ממטבעות לשון אלו, כמו gofasters ("לך מהר יותר") ביחס לנעלי ריצה, או "מקלות דיו" ביחס לעטים, נכנסו לאוצר המילים של חיל הנחתים ועד היום הם נמצאים בשימוש יומיומי של החיל.
במקביל נכתב ספר קודים כדי ללמד את המונחים החדשים הרבים למתגייסים חדשים.
הספר היה לשימוש בכיתות ההדרכה בלבד ומעולם לא נלקח לשדה הקרב.
דוברי הקוד שיננו בעל פה את כל המונחים הללו ותרגלו שימוש מהיר בהם בתנאי לחץ.
לאנשים שדברו את שפת הנאוואחו, אך לא עברו את ההדרכה בקוד הנאוואחו, לא היו מושג מה הייתה משמעות המסרים של דוברי הקוד.
כל מה ששמעו היה מחרוזות קטועות של שמות עצם ופעלים שלא היו קשורים אלה לאלה.
דוברי הקוד מבני הנאוואחו זכו לשבחים על ביצועיהם המיומנים, המהירים והמדויקים לכל אורך המלחמה.
בשני ימי הלחימה הראשונים של קרב איוו ג'ימה עמדו לרשותו של מייג'ור הווארד קונור, קצין הקשר של דיוויזיית הנחתים החמישית, שישה דוברי קוד מבני הנאוואחו שעבדו סביב לשעון.
צוות זה שלח וקיבל מעל 800 מסרים, כולם ללא שגיאה אחת.
"ללא הנאוואחו, הנחתים מעולם לא היו לוקחים את איוו ג'ימה".
עם התקדמות המלחמה הוספו מילות קוד לרשימת הקודים.
במקרים מסוימים, נוצרו קיצורים למילות קוד לצורך שימוש בקרבות מסוימים שלא נעשה בהן שימוש בקרבות אחרים.
כדי להבטיח שימוש עקבי במילות הקוד בכל רחבי זירת האוקיינוס השקט, נפגשו נציגים של צוותי דוברי הקוד של כל הדיוויזיות של חיל הנחתים בהאוואי כדי לדון בחסרונות של הקוד, להכניס מונחים חדשים לשיטה ולעדכן את ספרי הקודים.
נציגים אלה אימנו מאוחר יותר את דוברי הקוד שלא יכלו להיות נוכחים בפגישות.
לדוגמה: המילה בשפת הנאוואחו לעקב (jeeshóóʼ) הייתה בשימוש למפציץ, בעוד שמילת הקוד לצוללת הייתה béésh łóóʼ שבשפת הנאווחו משמעותה דג.
תהליך פיתוחו של קוד הנאוואחו נמשך גם במהלך מלחמת קוריאה ולאחריה עד להפסקת השימוש בו בראשית מלחמת וייטנאם.
קוד הנאוואחו הוא הקוד הצבאי המדובר היחידי שמעולם לא פוענח.
ב-4 ביוני 2014 הלך לעולמו צ'סטר נז, האחרון מבין חברי הקבוצה המקורית של 29 דוברי הקוד שפיתחו את קוד הנאוואחו.
קוד הנאוואחו היה מבוסס על אלפבית צלילי תוך המרה של המילים שייצגו את האותיות השונות למילים המקבילות להן בשפת הנאוואחו.
לכל אות בשפה האנגלית ניתנה מילה המתחילה בה וייצגה אותה.
מילה זו תורגמה לשפת הנאוואחו וכדי לומר את המילה שהיה צורך לקודד, היה דובר הקוד מקריא את רצף המילים בשפת הנאוואחו שייצגו כאמור את האותיות שיצרו את המילה שאותה רצה לקודד.
לדוגמה: כאשר היה צורך לקודד את המילה נחתים , יצר דובר הקוד בשלב ראשון את רצף המילים שייצגו את האותיות שבמילה.
בשלב השני תורגם רצף מילים אלו לרצף המילים המקבילות בשפת הנאווחו, שהיה השדר המקודד שהועבר בקשר.
כל שנותר לדובר הקוד שקיבל את המסר הוא לתרגם בחזרה את רצף המילים בשפתו לאנגלית וללקט את האותיות המתחילות בהן, כך קיבל את המילה המקודדת.
בדוגמה זו הועבר למעשה רצף המילים: עכבר, נמלה, ארנב, קרח, אגוז, דישון, כבשה.
לדובר שפת הנאווחו שלא הוכשר כדובר קוד היה רצף מילים זה חסר משמעות לחלוטין.
הוא הבין את כל אחת מהמילים, אך הוא לא היה מסוגל להבין את משמעות המשפט.
קוד זה הוחלף מעת לעת והיו במקביל כמה קודים ששימשו בהזדמנויות שונות.
למושגים שכיחים, כמו כלי נשק, דרגות, ותרגולות לחימה, ניתנו מילות קוד מיוחדות בשפת הנאוואחו, כך שלא היה צורך לקודד אותם.
אנשים שאינם דוברים שפה מסוימת יתקלו בקושי רב להבחין במדויק בצלילים לא מוכרים הנמצאים בשימוש באותה שפה.
בנוסף, הדרך שבה נשמע דובר השפה שרכש את הדיבור בה בילדותו, שונה לחלוטין מאדם שלמד את הדיבור באותה שפה בבגרותו.
כך מופחתת האפשרות לשליחת מסרים על ידי מתחזים.
לבסוף, הרובד הנוסף של שימוש בצופן אלפבית, הוסף כדי למנוע את יירוט המסרים על ידי דוברי השפה שלא הוכשרו כדוברי קוד, במקרה של נפילתם בשבי בידי האויב.
שפת הנאוואחו הייתה בחירה מוצלחת לבסס עליה את הקוד בשל העובדה שאנשים מעטים שלא נמנו על עם הנאוואחו למדו לדבר אותה.
כמעט ולא פורסם אף ספר בשפה זו.
מעבר להיבט השפה, קוד הנאוואחו לא היה מורכב במיוחד בסטנדרטים קריפטוגרפיים.
הקוד יכול היה להיות מפוענח ככל הנראה רק אם אדם שדובר את השפה מילדותו היה עובד בשיתוף פעולה עם קריפטוגרף.
ליפנים הייתה הזדמנות לעשות זאת כאשר הם שבו את ג'ו קיומיה ב ב-1942 במהלך צעדת המוות בבטאן.
קיומיה, שהיה סמל בצבא ארצות הברית, בן לעם הנאוואחו, אך לא דובר קוד, הצטווה על ידי היפנים לתרגם את שידורי האלחוט מאוחר יותר.
אך מאחר שהוא לא השתתף בתוכנית האימונים של דוברי הקוד, המסרים שנמסרו לו לתרגום לא אמרו לו דבר.
כאשר הוא טען שהוא לא מסוגל להבין את המסרים, עינו אותו שוביו.
הן הצבא היפני הקיסרי והן הצי הקיסרי היפני לא הצליחו מעולם לפצח את השדרים של דוברי הקוד.
דוברי קוד הנאוואחו לא זכו להכרה על פועלם עד להסרת החיסיון אודותם ב-1968. עד אז נשמר דבר פעולתם בסוד.
ב-1982 הוענקו להם תעודות הכרה על ידי נשיא ארצות הברית רונלד רייגן, שקבע את 14 באוגוסט אותה שנה כ"יום דוברי קוד הנאוואחו".
ב-21 בדצמבר 2000 חתם הנשיא ביל קלינטון על חוק שאושר על ידי הקונגרס של ארצות הברית, על פיו הוענקה ל-29 דוברי קוד הנאוואחו המקוריים מדליית הזהב של הקונגרס.
כמו כן הוענקה מדליית הכסף של הקונגרס לכל מי שהוכשר כדובר קוד הנאוואחו (כ-300 איש).
ביולי 2001 העניק הנשיא ג'ורג' ווקר בוש באופן אישי את המדליות לארבעה מתוך חמשת דוברי הקוד המקוריים שנותרו בחיים (דובר הקוד החמישי לא היה מסוגל להשתתף בטקס), בטקס שהתקיים בבניין הקפיטול בוושינגטון די.
מדליות זהב הוענקו גם לבני משפחותיהם של 24 דוברי הקוד שהלכו לעולמם.
ב-17 בספטמבר 2007 הוענקה ל-18 דוברי קוד הצ'וקטאו, לאחר מותם, מדליית הגבורה של טקסס על פועלם במלחמת העולם השנייה.
ב-15 בנובמבר 2008 חתם הנשיא ג'ורג' ווקר בוש על "חוק ההכרה בדוברי הקוד" (The Code Talkers Recognition Act) שאושר על ידי הקונגרס.
החוק מכיר בכל יליד אמריקאי ששירת כדובר קוד במסגרת שירות צבאי במלחמת העולם הראשונה ובמלחמת העולם השנייה (למעט דוברי קוד הנאוואחו שכבר הוכרו קודם לכן).
על פי החוק הוענקה מדליית הזהב של הקונגרס, לכל אחד מהשבטים בעיצוב מיוחד לכל שבט והעתקים מכסף של המדליות הוענקו לכל דוברי הקוד שנותרו בחיים ולבני משפחותיהם של אלה שהלכו לעולמם.
נכון לשנת 2013 זוהו 33 שבטים שבניהם היו דוברי קוד והם כובדו בטקס שנערך בבניין הקפיטול.
בטקס נכח אחד מדוברי הקוד שנותר בחיים, אדמונד הרחו.
שימושים בדוברי קוד בצבאות אחרים
הרפובליקה העממית של סין עשתה שימוש בבני הוונג'ואו (Wenzhou) כדוברי קוד במהלך מלחמת סין-וייטנאם ב-1979. במלחמת יום הכיפורים הפעיל צבא מצרים חיילים ממוצא נובי ששימשו כדוברי קוד בשפתם.
דוד אלעזר, הרמטכ"ל במלחמת יום הכיפורים, וחיים בר-לב, ששימש אלוף פיקוד דרום בפועל, שוחחו ביניהם בקשר במהלך המלחמה בסרבו-קרואטית, שפה ששניהם הכירו כמי שגדלו ביוגוסלביה והכירו זה את זה שם בצעירותם.
באופן דומה, חיילים השתמשו במלחמה ביידיש כדי להעביר מסרים בין ג'יפים, כדי להתגבר על האזנות המצרים שהבינו עברית ואנגלית.
בסרט "מעטים מול רבים" משנת 1959 מגלם צ'ארלס ברונסון את סמל ג'ון דנפורט, דובר קוד הנאוואחו.
"דובר קוד" (Code Talker) הוא רומן היסטורי המתאר קבוצה של בני נאוואחו המשרתים בחיל הנחתים בזירת האוקיינוס השקט במלחמת העולם השנייה.
צ'סטר נז (2014-1921), האחרון מבין הקבוצה המקורית של דוברי קוד הנאוואחו, כתב ספר זכרונות על פועלו ועל פועלם של חבריו לנשק, "דובר קוד: ספר הזכרונות הראשון והיחיד של אחד מדוברי הקוד המקוריים במלחמת העולם השנייה".
נז סייע לפיתוחו של הקוד ועשה בו שימוש תחת אש כדי להוכיח את ישימותו.
בשנת 2002 יצא לאקרנים הסרט "לחישות מלחמה" בכיכובם של ניקולס קייג' ואדם ביץ' המספר את סיפורם של דוברי קוד הנאוואחו במהלך המלחמה בסאיפאן.
דוברות ילידית מתייחסת לשפת אם של המורה המלמד בכיתה.
המונח נטבע כדי להדגיש את הדיכוטומיה בין מורים שהם דוברים ילידים לבין מורים שאינם דוברים ילידים.
סוגיית הדוברות הילידית במחקר האקדמי
נושא הדוברות הילידית מושך בשנים האחרונות את תשומת לבם של מומחים וחוקרי שפות, מורי שפה, מורי מורים וסטודנטים לתארים מתקדמים.
מחקרים רבים דנו במרוצת השנים האחרונות ביתרונותיו של המורה היליד בהוראת שפת היעד, בעיקר בשפה האנגלית, ובו בזמן דנו בלגיטימציה שיש למורים שאינם ילידים ללמד את שפת היעד והציגו היבטים לכאן ולכאן.
בסוגיה מורכבת זו היו שהציעו שהפתרון הוא לכאורה בשיתוף הפעולה בין מורים ילידים למורים לא-ילידים או בקבלת האיכויות והיתרונות שיש לכל אחד מהם והסיקו שאיש מהם אינו 'שווה' יותר.
הבחנה מעניינת נעשתה בנוגע לשאלה אם כל דובר-יליד הוא גם מורה-יליד ובאיזו מידה ההכשרה שקיבל הופכת אותו ראוי להורות את שפת-היעד.
למורים הילידים יש יתרון על פני המורים שאינם ילידים בעיקר בתחום הדיבור, ועל כן מן הראוי להכשירם להוראת השפה.
עוד יתרון בולט לדוברים הילידים באופן כללי הוא שימור התרבות והמורשת המתרחשים כחלק בלתי נפרד מהוראת השפה הזרה.
מבחינה היסטורית, דובר שפת האם מוגדר "השפה הראשונה אותה לומד אדם לדבר, הוא מסוגל לתרום ברמה בסיסית של השפה".
המורה היליד בהוראת השפה הערבית
הוראת השפה הערבית בישראל כשפה זרה לתלמידים בקרב אוכלוסיית התלמידים היהודים מושפעת ממעמדה הכללי של השפה הערבית בחיי היום יום.
מעמד הקשור למעמדה החברתי-מדיני-פוליטי של האוכלוסייה הערבית בישראל (פרגמן, 2014).
משרד החינוך מציג מספר מטרות ללימוד השפה הערבית בבתי הספר היהודיים.
טיפוח מיומנויות תקשורתיות בערבית אשר הנה שפה בעלת מעמד מיוחד בישראל.
הכרת העולם הערבי והחברה הערבית בישראל בהקשר של דת ותרבות.
הוראת הערבית ככלי לחינוך נגד גזענות, נגד סטריאוטיפים ונגד דעות קדומות כלפי החברה הערבית בישראל.
ידיעת השפה מקדמת פיתוח רגישות לאנשים בעלי רקע תרבותי שונה ושילוב נושאים ערכיים הקשורים לסובלנות ולחברה משותפת (זילברברג ובן – ישמעאל, 2015).
ההנחה היא שכיבוד השפה הערבית במרחב היהודי על ידי הקנייתה לציבור הרחב כבר בתחילת תהליך הלמידה, מעביר מסר חשוב.
מסר האומר שהרוב היהודי במדינה אינו יכול להתעלם מהמיעוט הלאומי הערבי החי גם הוא במדינה וזכאי לשוויון זכויות ולכיבוד תרבותו והשפה המשקפת תרבות זו.
חינוך לחיים משותפים בין יהודים וערבים מחייב הנחלת ידע בסיסי בערבית לתלמידים היהודים.
ידע בערבית מאפשר ליצור דיאלוג בין שווים וסימטריה ביחסים בין יהודים לערבים.
כמו כן ידיעת השפה הערבית עשויה לקדם הבנה טובה יותר של המציאות הישראלית המורכבת.
לכן בשנות השמונים נעשו ניסיוניות אחדים לשילוב מורים ערבים בבתי ספר עבריים, ניסיונות אלה נכשלו והטענה לכך הייתה שהפער התרבותי אינו מאפשר למורה הערבי להיקלט במערכת זו.
דבר זה חייב ניסיון מחודש למשרד החינוך בעשור האחרון לגבי היזמות של שילוב מורים ערביים בבתי ספר עברים, מחקרי ההערכה הראו את החשיבות של יוזמה זו המזמנת מפגש בן תרבויות.
יתרונות הדובר היליד בלימוד השפה הערבית
משרד החינוך מעדיף לשלב מורה ערבי בבית ספר יהודי ללימוד השפה הערבית.
ההנחה היא ששילובו של מורה ערבי מהווה אתגר והזדמנות לתלמידים, להוריהם ולצוות ההוראה של בית הספר, להכיר את תרבותו של האחר מזווית מקצועית ושונה במידה רבה מהסטראוטיפים השכיחים כלפי החברה הערבית בישראל.
ובנוסף לכך בולט היתרון לדוברים ילידים הוא שימור התרבות והמורשת המתרחשים כחלק בלתי נפרד מהוראת השפה הזרה.
מורה יליד שמעורה בהקשר התרבותי-חברתי של שפת היעד, יכול לשמש לא רק מקור לשוני נכון אלא גם מודל תרבותי- חברתי אותנטי.
השפה היא לא רק אמצעי תקשורת נייטרלי, אלא סמל המייצג זהות, ערכים והתנהגויות של החברה המדברת את שפת היעד.
לפי הדיונים היו כמה דוברים שהדגישו כי הניסיונות לשילוב המורים הערבים בחינוך העברי במסגרת תוכנית יא-סלאם הניבו תוצאות יפות.
ויש כאלה שטענו על סמך ניסיונם שכדוברים ילידיים המיומנים בהגיית שפתם, המורים הערבים עשויים להביא לשיפור ההגייה של התלמידים ולעודד אותם להתבטא בעל פה.
דבר זה מתאים לטענתם של פרגמן וברוש כאשר אמרו שיש יתרון למורה יליד בהוראת הערבית על המורה הלא יליד כאשר הוא יכול לתרום לתלמידים יותר ובמיוחד בשפה המדוברת.
ניתן לומר על פי טיעונים רבים שעלו במפגשים הלימודיים שהמורים שקבלו הדרכה צמודה לאורך זמן הביא תוצאות יפות, ומשפיעים לטובה על עמדות התלמידים בכל הנוגע לשפה והתרבות.
ואפילו במצב של מתח ביטחוני לא מתקיים מתח בין תלמידים למורים.
על פי דוח תוכנית יא-סלאם נמצאו שבוגרי תוכנית זו עמדות חיוביות יותר מקבוצת ההשוואה.
חסרונות הדובר היליד בלימוד השפה הערבית
לצד הקול המצדד באפשרות לשלב מורים ערבים בבית ספר עבריים היו שטענו כי השילוב הוא בעייתי בשל המצב הפוליטי והחברתי הקיים, ובנוסף עלו טענות שהמורים הערבים אינם מקבלים את ההכשרה וההדרכה המספיקה כדי ללמד בבתי ספר עבריים.
ברוש מסכים בטענתו כאשר אומר ששילוב המורים הערבים בחינוך העברי יעבוד דרך מימושן של שני תאים: פיתוח מערכת סטנדרטים למיון המורים הערבים, והכשרתו של המורה הערבי בצורה יסודית ולאורך זמן, הכשרה זו יכולה להיות תלויה במורה ואיך הוא מנהל את הכיתה, שליטתו בשפה הערבית ספרותית.
וגם תלויה בתכנים של בתי הספר העבריים כך שבספרים יש הרבה עובדות על הערבים שקשה ללמד אותן.
דוברה (בפולנית: Dobra, נהגה ) הוא כפר קטן בגמינה דוברה שבמחוז לימנובה בפרובינציית פולין קטן בדרום-מזרח פולין.
בעיירה התקיימה לפני מלחמת העולם השנייה קהילה יהודית.
בראשית שנות ה-30 של המאה ה-20 עמד אחוז היהודים מכלל תושבי העיירה על עשרה אחוזים (184 מ-1,831), מספרם כמעט הוכפל עד פרוץ המלחמה.
בעיירה לא הוקם גטו ויהודיה גורשו ללימנובה, נובי-וישניץ ומשאנה דולנה.
בודדים מיהודי העיירה שרדו את השואה.
מחוז משנה דוברוש (בבלארוסית: Добрушскі раён) הוא אחד מ-21 מחוזות משנה המרכיבים את מחוז הומל בבלארוס.
מרכזו המנהלי היא העיר דוברוש.
בתקופת עריכת מפקד האוכלוסין של בלארוס (2009) , מנתה אוכלוסיית מחוז המשנה דוברוש 40,632 בני אדם.
ההרכב האתני של האוכלוסייה במחוז היה: 90.38% בלארוסים, 7.26% רוסים ו-1.47 אוקראינים.
מחוז משנה דוברובנה (בבלארוסית: Дубровенскі раён; ברוסית: Дубро́венский райо́н) הוא אחד מ-21 מחוזות משנה מנהליים של מחוז ויטבסק שבצפון בלארוס.
מרכזו המנהלי היא העיר דוברובנה.
בתקופת עריכת מפקד האוכלוסין של בלארוס (2009) , מנתה אוכלוסיית מחוז המשנה דוברובנה 16,974 בני אדם.
האוכלוסייה הצטמצמה ובשנת 2018 נמנו במחוז המשנה 14,196 בני אדם.
דּוֹבְּרוֹפְלוֹט הייתה חברת ספנות רוסית בשליטת המדינה שנוסדה ב־1878. היא מומנה על ידי תרומות שנאספו באמצעות מְנוּיִים ומכאן שמה.
החברה נודעה גם בשם צי המתנדבים הרוסי (Russian Volunteer Fleet).
בעיתוני התחייה בעברית היא נקראת "צי המתנדבים", "חיל נדבה בים" ו"צי הנדבה".
דוברופלוט נוסדה ב־1878 בעקבות המלחמה בין רוסיה וטורקיה.
מטרת הקמתה הייתה להעמיד לרשות רוסיה צי של אוניות סוחר חמושות ומהירות.
את שלוש אוניותיה הראשונות רכשה דוברופלוט מחברת ספנות הנוסעים הגרמנית המבורג-אמריקה (HAPAG), אך כשהגיעו האוניות לידיה כבר הסתיימה המלחמה; בשל כך שימשו האוניות בתחילה כמובלות חיילים להחזרת החיילים הרוסיים מטורקיה, ואחר כך כאוניות סוחר אזרחיות.
הקמת דוברופלוט עוררה מרוץ חימוש בין המעצמות הימיות העולמיות, שממשלותיהן סבסדו את בנייתן של אוניות סוחר בבעלות פרטית בתנאי שיהיו זמינות להסבתן לסיירות עזר בשעת מלחמה.
בכל שנות קיומה סייעה דוברופלוט רבות לממשלה, ותרמה תרומה חשובה להתפתחותה הכלכלית של רוסיה – במיוחד במזרח הרחוק הרוסי, שם הקימה החברה שירות אוניות סדיר בין ולדיבוסטוק ורוסיה האירופית.
יתרה מכך, במלחמת רוסיה–יפן ובמלחמת העולם הראשונה מילאו אוניות הדוברופלוט משימות צבאיות, בהתאם לייעודן המקורי.
אחרי המהפכה הרוסית ומלחמת האזרחים ברוסיה, היו אוניות הדוברופלוט מפוזרות במדינות שונות ברחבי העולם, ורוסיה הסובייטית עשתה מאמצים באמצעות בתי דין בינלאומיים להשיב אותן לידיה.
ב־1922 חודשה פעילותה של דוברופלוט בברית המועצות, וב־1925 היא הוטמעה בתוך צי הסוחר הסובייטי (סובטורגפלוט).
דוברוילוזאורוס (שם מדעי: Dubreuillosaurus) הוא סוג דינוזאור טורף ממשפחת המגלוזאוריים, שחי באירופה לאורך היורה התיכון לפני 168 עד 166 מיליון שנה מזמננו.
הדוברוילוזאורוס התגלה בממצאים בנורמנדי, צפון צרפת במהלך 1994, בידי אנדרה דוברויל (André Dubreuil), במספר ממצאים שכללו עשרות עצמות שבורות שהשתייכו לפרט אחד או שניים.
הממצאים המעטים שלו נאספו והועברו למוזיאון הלאומי להיסטוריה של הטבע בצרפת.
מאובניו נבדקו ונחשבו לממצאי פואקילופלירודון.
עם זאת ב-2002 החוקר רומן אליין הציע לבדוק את מבנה העצמות, וב-2005 הפריד את הדינוזאור לסוג עצמאי, על סמך הבדלים במבנה שהיו בעלי יותר קירבה לאאוסטרפטוספונדילוס או למגנוסאורוס .
משמעות השם של הסוג הוא: "הלטאה של דוברויל", מגלה השלד הראשון.
הסוג הכיל מין אחד - Dubreuillosaurus valesdunensis, הקרוי על שם מלחמת "Battle of Val-ès-Dunes", בין ויליאם הראשון, מלך אנגליה לאנרי הראשון, מלך צרפת שהתחולל בעיר קן בנורמנדי.
דינוזאור זה היה קטן יותר מהפואקילופלירודון והמגלוזאורוס קרוביו, וכמה מדענים הציעו שעבר גמדיות איים.
פאול העריך את ממצאיו וסבר שהגיע לאורך 5 מטרים ולמשקל 250 קילוגרם.
עם זאת, הפרט שאותר היה כנראה חצי בוגר ופרט בוגר היה יכול להגיע אולי לאורך 9 מטרים, מה שהפך אותו לטורף-על בולט בתחום חיותו.
לדוברוילוזאורוס היו לסתות ארוכות וגולגולת שטוחה יחסית.
הוא היה בעל זרועות ארוכות יחסית בעלות 3 אצבעות, והוא כנראה היה צייד ששוטט לאורך חופי צרפת ושאר אירופה וחיפש נבלות או זוחלים קטנים.
דובר מחלקת המדינה של ארצות הברית משמש כדובר מחלקת המדינה של ארצות הברית וכאחראי על דוברות מדיניות החוץ של ארצות הברית.
לאורך השנים נושא התפקיד היה נושא אותו במקביל לתפקיד עוזר מזכיר המדינה לענייני ציבור.
ב-2011 התפקיד פוצל לשני אנשים שונים, ואוחד שוב בשנת 2015. בשנת 2019, מוזגו לשכה לענייני ציבור והלשכה לתוכניות מידע בינלאומיות , ובמקומן נוצרה הלשכה לענייני ציבור גלובליים .
עקב מהלך זה, פוצלו שוב התפקידים, ותפקיד עוזר מזכיר המדינה לענייני ציבור מוזג לתפקיד עוזר מזכיר המדינה לענייני ציבור גלובליים.
דובר מחלקת המדינה אחראי להעברת מדיניות החוץ של ארצות הברית לתקשורת האמריקאית והזרה, בדרך כלל בתדרוך עיתונאים יומי.
תדרוך העיתונאים היומי כולל בדרך כלל סיכום של לוח הזמנים של מזכיר המדינה; נסיעות עתידיות של המזכיר, נשיא ארצות הברית או פקידים אחרים במחלקת המדינה; תגובות ועמדות רשמיות של ממשלת ארצות הברית על נושאים שונים ולאחר מכן שאלות ותשובות עם עיתונאים שהשתתפו בתדרוך.
בתקופת כהונתו של ג'ון פוסטר דאלס כמזכיר המדינה בשנות ה-50 הוחלט שהתדרוך היומי יהיה מוקלט וזמין באתר מחלקת המדינה.
דובר משרד החוץ ילווה לעיתים קרובות את מזכיר המדינה בנסיעות כדי לסייע במסיבות עיתונאים.
דובראדה (בפורטוגזית: Dobrada) הוא מאכל פורטוגזי העשוי מקיבה של פרה ונפוץ בפורטוגל וברזיל.
המאכל מורכב מקיבה של פרה, פפריקה, עגבניות, בצל, שום, ציפורן, פלפל, בצל ירוק, גזר ולעיתים נענע.
המאכל מוזכר לראשונה במאה ה-15, ומקורו בעיר פורטו.
מלבד שמו הפורטוגלי, הוא נקרא גם דובראדיניה (Dobradinha) בברזיל.
המאכל מוגש חם בליווי אורז לבן ושעועית לבנה.
דובר ראש הממשלה או בשמו הרשמי "ראש מערך התקשורת" הוא יועץ התקשורת הראשי של ראש ממשלת ישראל.
תפקיד זה נחשב בכיר בסגל ראש הממשלה והוא כפוף לראש הסגל.
תפקיד ראש מערך התקשורת נוסד ב-2006, עם הקמתו של מערך ההסברה הלאומי, כאשר פוצלו התפקידים של יועץ התקשורת של ראש הממשלה.
מלבד ההתנהלות השוטפת מול התקשורת, עומד דובר ראש הממשלה בראש "מערך הדוברות" התפקיד ניהול צוות נכון לשנת 2021, של עשרה אנשים.
ביוני 2025 מונה זיו אגמון לדובר ראש הממשלה.
תפקידו העיקרי הוא דברור ראש הממשלה והצגתו בפני התקשורת על היבטיו השונים:
סדר היום של ראש הממשלה
עמדת לשכת ראש הממשלה בנוגע לאירועי היום.
אמון על הקשר היום-יומי עם כלי התקשורת ומשיב לשאלות העיתונאים.
אמון על תדריכי העיתונות, ומסיבות עיתונאים.
דברור גופים רגישים הפועלים תחת משרד ראש הממשלה כמו המל"ל, המוסד, השב"כ, הוועדה לאנרגיה אטומית, מערך הסייבר הלאומי.
מערך התקשורת והדוברות הוא הזרוע האמונה על הדוברות והייעוץ התקשורתי השוטף של ראש ממשלת ישראל, משרד ראש הממשלה ויחידות הסמך הכפופות למשרד ביניהם: המוסד למודיעין ותפקידים מיוחדים, הוועדה לאנרגיה אטומית, שירות הביטחון-הכללי, ומערך הסייבר הלאומי.
אנשי המערך אמונים על הקשר היום-יומי עם תא הכתבים המדיניים וכלי תקשורת אחרים, כמו כן, מספקים מענה לפניית כלי התקשורת במשך 24 שעות ביממה.
בנוסף, המערך מפיק אירועים תקשורתיים, כמו הצהרות לאומה של ראש הממשלה, מסיבות עיתונאים של ראש הממשלה, ואחראי על סידורי התקשורת לישיבות הממשלה ולאירועים פומביים בהשתתפות ראש הממשלה.
מערך התקשורת והדוברות מפעיל בשיתוף פעולה עם מטה ההסברה הלאומי גם את הדוברים בשפות הזרות ואת מערך האינטרנט והמדיה החדשה.
לדוברות ראש הממשלה תפקידים רגישים כך למשל במבצע עם כלביא בו יצא צה"ל לתקיפת מתקני תוכנית הגרעין האיראנית, דוברות ראש הממשלה היה חלק חשוב במבצע ההונאה, מבצע הונאה במשך ימים שקדם לתקיפה- שכלל מרכיבים תקשורתיים.
דובר ראש הממשלה הפיץ בימים שקדמו למבצע, הודעות ותדרוכים בימים האחרונים שונים שמטרתם להשפיע על השיח הפנימי בישראל ובאיראן, ושלא כנהוג, ציטוטים שקריים משיחות ראש הממשלה בנימין נתניהו ונשיא ארצות הברית דונלד טראמפ לא זכו להכחשות מלשכת ראש הממשלה, בכוונה תחילה, כדי להקרין ויכוח ציבורי בין ישראל לבין ארצות הברית.
יועץ ראש הממשלה לתקשורת זרה.
יועץ ראש הממשלה לתקשורת ערבית.
יועץ ראש הממשלה לתקשורת פרסית.
יועצי ראש הממשלה לתקשורת ניו-מדיה.
צוות של עוזרים לדובר ראש-הממשלה.
נכון לשנת 2021, המערך כולל 10 אנשי צוות.
בעלי התפקידים במערך הדוברות נכון לאוקטובר 2023
+שםתקופת כהונהתחת ראש הממשלהאירועים בתקופתוינקי גלנטי2006–2009אהוד אולמרט מלחמת לבנון השנייה
מבצע עופרת יצוקהניר חפץ2009–2011בנימין נתניהו המשט לעזה (2010)
הסכמי אברהםמתן סידי2021–2022נפתלי בנט הבריחה מבית הסוהר גלבוע
מבצע שובר גליםרועי קונקוליולי-דצמבר 2022יאיר לפיד הסכם הגבול הימי בין ישראל ללבנוןטופז לוק2023–2024בנימין נתניהו הרפורמה המשפטית בישראל (2023)
מלחמת חרבות ברזלעומר דוסטרי2024–2025 מלחמת חרבות ברזל
מבצע עם כלביאזיו אגמון2025-מכהן מלחמת חרבות ברזל
רקע היסטורי של יצירת התפקיד
דובר ראש הממשלה בתרבות הפופולרית
תפקידו של דובר ראש הממשלה זכה לחשיפה בסרט "מבצע יונתן" שם גילם עודד תאומי את "דן זמיר" דובר ראש הממשלה בתקופת ממשלתו הראשונה של יצחק רבין.
דובראן בוז'יץ' (בסלובנית: Dobran Božič; נולד ב-22 בספטמבר 1964) הוא גנרל סלובני בדימוס, אשר כיהן כראש המטה הכללי הסלובני בין השנים 2012–2014.
בוז'יץ' נולד בליובליאנה ב-22 בספטמבר 1964. ב-1993 הוא התגייס לצבא סלובניה ושרת כמפקד המחלקה הסלובנית בכוח קוסובו.
במאי 2007 הוא מונה לסגן מפקד כוחות נאט"ו בקוסובו.
ביולי 2009, הוא מונה למפקד הבריגדה ה-1. הוא כיהן בתפקיד עד ינואר 2011, אז מונה למפקד מחלקה שנשלחה לאפגניסטן.
ב-27 בפברואר 2012 הוא מונה לראש המטה הכללי הסלובני.
הוא כיהן בתפקיד עד 12 באוקטובר 2014.
דוברי חריסטוב (בבולגרית: Добри Христов; 14 בדצמבר 1875 – 23 בינואר 1941) היה מלחין, ומנצח בולגרי, אשר נמנה עם בולטי המלחינים בדור הראשון של מלחיני בולגריה המודרנית.
חריסטוב נולד בווארנה למשפחה שהיגרה מקאזאנלק.
ב-1903 סיים את לימודיו בקונסרבטוריון של פראג בניהולו של אנטונין דבוז'אק.
עם סיום לימודיו, שב לבולגריה ונמנה עם מעצבי התרבות המוזיקלית בנסיכות הצעירה.
חריסטוב כתב בעיקר יצירות למקהלה ומוזיקה כנסייתית תוך שימוש באלמנטים מהפולקלור הבולגרי ביצירותיו.
הוא ניצח על הרכבים מוזיקליים שונים, ולימד ניצוח.
עם תלמידיו נמנה משה צדיקוב.
חריסטוב שיתף פעולה עם מקהלת צדיקוב בבולגריה מראשית דרכה, וכתב עבורה מספר יצירות לקונצרטים שערכה ברחבי בולגריה וביוגוסלביה.
בראשית דרכה של המקהלה בישראל תחת המנצחים יצחק אגבדיש ויצחק גרציאני ביצעה המקהלה מיצירותיו של חריסטוב במסגרת הקונצרטים שערכה.
הלך לעולמו בסופיה ב-1941 והוא בן 65 שנים, ונקבר בבית הקברות המרכזי שבעיר.
רחוב בסופיה נושא את שמו, וכן בית הספר לאמנויות בווארנה נקרא על שמו.
דּוֹבֶּרְמָן פִּינְצֵ'ר או דוברמן הוא גזע בתת-המין כלב הבית, אשר פותח בסביבות שנת 1890 בידי הגרמני קרל פרידריך לואיס דוברמן.
כלבי דוברמן הם כלבי עבודה ושמירה הנחשבים לאינטליגנטים, דרוכים ופעילים.
הדוברמן נחשב לכלב בגודל בינוני-גדול.
עם זאת, למועדוני גידול שונים ישנם סטנדרטים שונים.
לדוברמן מבנה גוף מרובע, היינו שגובהו דומה לאורכו, צוואר ארוך, ראש צר ופרווה קצרה בצבעים שחור, חום וכחול (מעין צבע כסוף).
הדוברמן נחשב לכלב בעל אופי יציב ומהימן, נאמן מאוד לבעליו, נחוש, אמיץ, רגוע, רגיש וחד הבחנה.
במקומות שונים בעולם נפוץ השימוש בדוברמן ככלב עבודה, במיוחד בשמירה על מבנים ועבור כוחות הביטחון.
התייחסותו לזרים חשדנית, אך לרוב דוברמן לא יתקוף אם אינו מרגיש איום מצדו של הזר.
הדוברמן זקוק לשטח מחיה גדול, שכן הוא כלב אנרגטי מאוד ועליו לפרוק אנרגיה.
הוא זקוק להברשה מועטה של פעם בשבוע.
באירופה נהוג לערוך מבחני אופי ומבחני עבודה לכלבי דוברמן, על מנת לבדוק ולבחון את יכולתם לביצוע משימות.
בתקן הגזע מושם דגש מיוחד על מרכיבי אופיו ככלב לוויה וככלב עבודה, ובנוסף על התאמתו לגדול כחלק ממשפחה.
בארצות הברית תקן הגזע מעט שונה, וישנם כלבים בצבעים בהירים, ובגוון כחול, צורתם שונה במקצת וחלקם אף גדולים ממקביליהם האירופים.
הדוברמן פותח בגרמניה בשנת 1890 לערך.
הוא קרוי על שמו של חלוץ פיתוח הגזע, קרל פרידריך לואיס דוברמן, וזהו הגזע היחיד שנקרא על שמו של אדם שהגה את רעיון פיתוחו.
לואיס, שהתפרנס מגביית כספי מס, היה זקוק לבן לוויה צמוד שיהיה נאמן וישמור עליו מפני שודדים וסרבני תשלום.
לואיס ביקש ליצור כלב בדמות הפינצ'ר הננסי אך גדול ממנו פי כמה, בעל אופי של כלב לווי אידיאלי, חד-תגובה, ובעל יצר אגרסיבי כלפי זרים.
לכן, בתחילת דרכו, היה הדוברמן פופולרי ביותר בקרב המשטרה והצבא.
הגזע הוכר לראשונה על ידי מועדון הכלבנות האמריקאי בשנת 1908.
ישנן חילוקי דעות באשר לאבות הגזע, אך מוסכם ששני אבותיו הראשונים הם הרוטווילר בעל יצר שמירה, ורועה גרמני מהטיפוס העתיק, בעל אינטליגנציה גבוהה.
מאוחר יותר התווספו אליו הפינצ'ר הגרמני בעל התגובות החדות והמהירות, המנצ'סטר טרייר בעל השיער הקצר והרך והגרייהאונד המהיר.
בתחילת שנות השבעים של המאה ה-20 היה גזע הדוברמן בשיא הפופולריות שלו ככלב עבודה.
עם זאת, עקב האגרסיביות הרבה שבו, לא נהנה הגזע ממוניטין טוב במיוחד, ושימש לרוב ככלב שמירה.
מאז ועד היום נערכו שינויים רבים בגזע, שמטרתם הייתה הרבעת הכלבים הידידותיים יותר.
בעקבות תהליכי ההרבעה הללו חל שינוי באופיו של הדוברמן: הוא אינו תוקפני כשהיה, וכיום הוא מתאים לשמש גם ככלב משפחה.
עם זאת, חשדנותו כלפי זרים נשמרה, והוא מתאים לשמש גם ככלב עבודה.
הדוברמנים הראשונים הגיעו לישראל בשנות ה-40 של המאה ה-20, ומועדון הדוברמן הישראלי נוסד בשנת 1972.
הדוברמן נמנה עם מספר גזעים אשר נהוג היה לקצץ את אוזניהם ואת זנבותיהם מאז היווצרו.
בשנת 1987 אסרה ועידה אירופאית להגנת חיות מחמד על קיצוץ האוזניים והזנב מסיבות הומניטריות, וכיום ברוב מדינות העולם (כולל ישראל) אסורים ניתוחים קוסמטיים בכלבים.
בעבר יכלו רק כלבי דוברמן קצוצי אוזניים וזנב להשתתף בתחרויות, אך כיום פתוחות התחרויות לכל כלב העונה על מפרט הגזע.
דוג דה בורדו , הידוע גם כמסטיף צרפתי, הוא כלב בית ושייך למשפחת הכלביים.
מוצאו של גזע זה איננו ודאי.
יש הטוענים שמוצאו בכלבים עתיקים בשם מולוסרים, כלבי הגנה, שמירה וסחיבת משאות, שהופצו על ידי היוונים ברחבי אירופה.
הצרפתים טוענים שמקורו בצרפת, ומסתמכים על ממצאים ארכאולוגיים של שלדי כלבים גדולים ומסיביים מהתקופה הפרהיסטורית.
בשל יכולת השמירה שלו, היה הדוג דה בורדו פופולרי מאוד בבתי אצילים בצרפת.
הוא אומן להגן על רכוש, לשמור על עדרי בקר, לצוד חזירי בר, לסחוב את עגלות הקצבים, לעייף שוורים לפני שחיטה וככלב שמירה בנמלים כנגד פשיטות של שודדי ים.
מימי הקיסרות הרומית ועד תחילת המאה ה-20 שימש לקרבות כנגד כלבים וחיות אחרות, כמו דובים, שוורים ואף כנגד בני אדם.
במאה ה-16 השתמשו בכלבים אלו כאמצעי להענשת אסירים.
ב-1863 התקיימה תערוכת הכלבים הראשונה בצרפת, שקבעה תקני גזע טיפוסיים ואחידים של כל הגזעים החיים בצרפת, על שם עיר הבירה של המחוז שבו הוכלא - בורדו.
הכלבים יצאו מגבולות צרפת רק בשנות ה-60 של המאה ה-19. בעבר, כאשר השתמשו בגזע זה למטרות עבודה, הוא חונך לתוקפנות ונודע ככלב מפלצתי בעל לסתות אימתניות, אולם לאחר תערוכת הכלבים ב-1863 החלו אצילי צרפת לרכוש את הדוג דה בורדו ככלב לוויה נאמן בעל מזג נינוח.
כיום אנשים רבים רוכשים כלב זה כחיית מחמד.
הפרווה קצרה וצבעה הוא חום-אדמדם.
לעיתים מופיעה מסיכה שחורה-אדומה באזור הפנים.
תקן הגזע מתיר גם כתם לבן בחזה או בקצות הרגליים.
פני הכלב פחוסים וזרבובית האף יכולה להגיע עד לאורך של כפעמיים אורך הראש (מהעיניים ועד לסוף הגולגולת).
כלבים שפניהם פחוסים במיוחד נוטים לסבול מבעיות נשימה ויכולתם הגופנית מוגבלת.
בגלל משקלם הרב של כלבים אלו, נדרשים להם שרירי אגן וגב חזקים במיוחד שייתמכו בעצמותיהם המסיביות, אחרת הם עלולים לרכוש בעיות יציבה שונות, שהמסוכנת מכולם היא היפ דיספלסיה.
היפ דיספלסיה היא בעיה באגן, המדורגת ברמות שונות E - A.
דרגה A משמעה אגן תקין.
דרגה וE היא המצב החמור ביותר, שבו בדרך כלל נאלצים להמית את הכלב כדי לשים קץ לסבלו.
באילן היוחסין של כלבים גזעיים מצוין מצב האגן של כל כלב שלושה דורות אחורה.
תוחלת החיים: 7-9 שנים בממוצע.
ייעוד: הכלב הוא כלב עבודה ומשפחה.
הוא מתאים גם לחיים בבית למרות גודלו, ויגן על בעליו בחירוף נפש.
הכלב רגוע ועדין, בעל אופי יציב ונוח וביטחון עצמי רב.
הוא אינו תוקפן, אך מצטיין ככלב שמירה בזכות הטריטוריאליות והערניות שלו.
מסתדר מצוין עם ילדים, ואין לו בעיה לקבל מהם מרות.
כלבים אלו אינם קלים לאילוף: הם דומיננטיים ועקשנים מאוד, בגלל כוחם הרב המקנה להם ביטחון ורוגע במגע עם אנשים וכלבים זרים.
כלבי הדוג דה בורדו ידועים ככלבים עצלנים מעט אך נדרשת להם רמת פעילות מסוימת, כדי לחזק את שרירי האגן שלהם.
דוגית הייתה התנחלות בעלת אופי קהילתי חילוני בצפון חבל עזה (בגוש התוחמת הצפונית), סמוך לאלי סיני, שפונתה בשנת 2005 במסגרת תוכנית ההתנתקות.
אנדרטה לזכר חמישה חיילי גבעתי שנהרגו בשתי תקריות שונות באזור דוגית הוצבה בכניסה ליישוב והעותקה למתחם בסמוך לאנדרטת חץ שחור.