tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לאחר מכן נשלח הדגל לציון "United We Pride" בפריז, לונדון, ברלין, ונקובר, סידני, מיאמי וטוקיו, והסתיים בציון אירועי הגאווה העולמיים של "WorldPride" בניו יורק בשנת 2019 לציון 50 שנה מאז מהומות סטונוול.
ביוני 2019, לצד ציון יום השנה ה-50 של מהומות סטונוול, מדרגות בפארק ארבע החירויות על שם רוזוולט הפכו לדגל הגאווה רחב העולות לגובה של 3.7 מ' על 30.5 מ' אשר עוצבו בין התאריכים 14–30 ביוני.
ביוני 2021 נפרס דגל הגאווה הגדול במזרח התיכון בכניסה לעיר הדרומית באר שבע, ישראל, באורך של כ-30 מטרים.
דגל הטריטוריה הבריטית באנטארקטיקה הוענק לטריטוריה בשנת 1963 עם הקמתה.
קודם להקמתה, הייתה הטריטוריה חלק מאיי פוקלנד והשתמשה בדגל האיים.
הדגל הוא נס לבן שברבעו העליון הקרוב לניצב הדגל מצוי היוניון ג'ק, ובמרכז חציו הרחוק מהניצב מצוי סמל הטריטוריה הבריטית באנטארקטיקה.
הדגל מונף מעל כל תחנות המחקר הבריטיות בטריטוריה, וכן בהנהלת משלחת הסקר הבריטית האנטארקטית ובבנייני משרדיה.
כלי שיט של משלחת הסקר הבריטית האנטארקטית מניפים נס כחול שעליו סמל הטריטוריה.
נציב הטריטוריה הבריטית האנטארקטית משתמש בדגל המורכב מהיוניון ג'ק שבמרכזו סמל הטריטוריה.
דגל הטריטוריה הבריטית באוקיינוס ההודי אומץ רשמית ב-8 בנובמבר 1990.
הדגל דומה לדגלי טריטוריות אחרות.
ברביע העליון הקרוב לניצב (בקנטון) נמצא היוניון ג'ק.
סמל האי נמצא במרכז הדגל, וסביבו רקע של גלים כחולים ולבנים.
הגלים מייצגים את האוקיינוס, אולם לא ברור מדוע נבחרו הגלים על פני הרקע הכחול המסורתי של הנס הכחול.
מאחר שכל תושבי האי מצויים בבסיסים צבאיים בריטיים ואמריקאיים, ובבסיסים אלה מניפים דגלים צבאיים, לא ברור אם נעשה בדגל שימוש כלשהו.
אין דגל נפרד לנציב הטריטוריה (וממילא מקום מושבו של הנציב הוא במשרד החוץ הבריטי בלונדון ועל כן אינו מניף את דגלו).
דגל האנטילים ההולנדיים היה דגל לבן עם פס כחול אופקי שרוחבו שליש מרוחב הדגל במרכזו.
פס כחול זה עובר מעל פס אדום אנכי המצוי במרכז הדגל - פס שרוחבו זהה לרוחב הפס הכחול.
במרכז הדגל, במפגש הפסים, מעל הפס הכחול מצויים חמישה כוכבים לבנים המסודרים בצורת אליפסה.
חמישה כוכבים אלה מייצגים את חמשת האיים של האנטילים ההולנדיים: בונייר, קורסאו, סאבא, סנט מארטן וסנט אוסטתיוס.
קודם לפרישת ארובה בשנת 1986 היו בדגל שישה כוכבים.
בשנת 2010 עם פירוקה של המדינה, חדל הדגל לשמש כדגל רשמי.
דגל מדינת הוואי או קא האה הוואי הוא הדגל הרשמי של מדינת הוואי ושל ממלכת הוואי.
דגל הוואי הוא הדגל היחידי של מדינה בארצות הברית שנשאר זהה לדגל שהונף תחת ממשלים קודמים, וכן היחיד מדגלי מדינות ארצות הברית שבו מופיע היוניון ג'ק - דגל בריטניה.
בקנטון הדגל (הרביע העליון הקרוב לנס הדגל) נמצא היוניון ג'ק.
שאר הדגל מחולק לשמונה פסים אדומים, כחולים ולבנים המסמלים את שמונת האיים העיקריים של הוואי.
הפס העליון ביותר לבן, ותחתיו פס אדום וכחול, ולאחר מכן שוב לבן, אדום וכחול, לבן והפס התחתון ביותר הוא אדום.
הדגל הונף לראשונה על ידי מלך הוואי, קאמהאמהא הראשון לאות חברותו של המלך עם רב החובל הבריטי ג'ורג' ונקובר.
דגל זה הוענק למלך על ידי ונקובר כמתנה ממלך הממלכה המאוחדת ג'ורג' השלישי.
מאוחר יותר יועצי המלך יעצו לו להוריד את הדגל מאחר שהנפתו תציב את הוואי כתומכת בבריטניה שבאותה עת נלחמה בארצות הברית, ובעקבות המלצתו הדגל הורד.
בהמשך, בעת מלחמת 1812 הונף דגל ארצות הברית על בית המלוכה - ואף זה הורד לאור מחאות קצינים בריטיים שנכחו בחצר המלוכה.
כתוצאה מכך, ועל מנת למנוע טענות משני הצדדים הורה המלך בשנת 1816 על הנפת דגל המשלב בין שני הדגלים.
במקור היו בדגל שבעה פסים אדומים לבנים, אולם בשנת 1845 שונה מספר הפסים רשמית לשמונה.
בשנת 1990 הכריז מושל הוואי ג'ון ד.
וייהי השלישי על 31 ביולי בכל שנה כיום הדגל או "יום קה האה הוואי".
דגל הטריטוריה הצפונית הוא הדגל שנקבע על ידי ממשלת אוסטרליה בשנת 1978 כדגלה של הטריטוריה הצפונית של אוסטרליה.
הדגל שונה מדגלי המדינות והטריטוריות של אוסטרליה האחרות, בכך שאינו נס כחול בריטי.
הדגל דומה בעיצובו לדגל טריטוריית הבירה האוסטרלית.
צבעי הדגל שחור, לבן וחום, ועליו מופיע השושן סטורט (Sturt's Desert Rose), פרח בעל שבעה עלי כותרת לבנים סביב מרכז שחור בעל שבעה קצוות, ומערך הכוכבים המהווים את הצלב הדרומי, בצבע לבן על רקע שחור.
הדגל עוצב על ידי רוברט אינגפן (Robert Ingpan).
כוכבי הצלב הדרומי המופיעים על הדגל זהים לאלה שעל דגל ויקטוריה.
הדגל של המחוז המנהלי המיוחד של הונג קונג, הוא פרח הבוהיניה בלייקאנה, בעל חמישה עלים במרכזו של רקע אדום.
הדגל אומץ ב-4 באפריל 1990 בקונגרס העממי הלאומי, בית המחוקקים של הרפובליקה העממית של סין.
החוקים המגדירים את השימוש בדגל אושרו במושב ה-58 של הממשלה של הרפובליקה בבייג'ינג.
השימוש בדגל מעוגן בחוק של הונג קונג.
הדגל הונף לראשונה ב-1 ביולי 1997 בטקס העברת השלטון בהונג קונג מידיים בריטיות לידי הרפובליקה העממית של סין.
בדרך כלל מוצג הדגל של הונג קונג לצד הדגל של הרפובליקה העממית של סין.
על אף היותה של הונג קונג חלק מסין העממית, לעיתים מונף הדגל לצד דגלי מדינות ריבוניות אחרות, ללא הדגל הסיני לצידם.
הדגל מאגד בתוכו סממנים פוליטיים, תרבותיים ואזוריים.
בתרבות הסינית נהוג השימוש בצבע האדום באופן מסורתי, והוא נחשב לצבע חגיגי לאומי.
הרקע האדום בדגל הוא בגוון זהה לדגל של הרפובליקה העממית של סין.
סיבה נוספת לבחירתו היא שהוא מסמל את הקשר שחודש בין הונג קונג לרפובליקה ואת חיבורה לממשל הקומוניסטי הסיני.
הצבע הלבן מסמל את עקרון 'מדינה אחת-שתי שיטות' בין סין להונג קונג ואת הניגוד בין המשטר הקומוניסטי בסין - הצבע האדום, לבין הקפיטליזם והליברליזם הנהוגים בהונג קונג - הצבע הלבן.
פרח הבוהיניה, פרח שהתגלה לראשונה בטריטוריה של הונג קונג, בעל חמשת העלים שבמרכז מציין את ההרמוניה בין הניגודים בין המשטר הנהוג בהונג קונג לעומת המשטר הנהוג בשאר הרפובליקה.
הפרח שימש כסמלה המוניציפלי של הונג קונג עוד בשנת 1965.
לפני שעברה הונג קונג לשליטה סינית דגלה הקודם של הונג קונג, היה מבוסס על הנס הבריטי הכחול ובו היוניון ג'ק הבריטי.
מלבד חלקים אלה עבר הדגל כמה שינויים החל מכניסתו לשימוש במאה ה-19.
בשנת 1843 כונן חותם ראשון שייצג את מושבת הונג קונג.
העיצוב היה מבוסס במקור על נוף מקומי אופייני לרצועת החוף.
בחלקו הקדמי 3 סוחרים נראו עם מרכולת, באמצע הייתה ספינה בריטית ומפרשית סינית, ובחלקו האחורי היו גבעות בצורת קונוסים ועננים.
בשנת 1868 הוצג דגל עם הנס הכחול והיוניון ג'ק שכלל תג עם תמונת הנוף המקומית שהייתה מבוססת על החותם אך הוא נדחה על ידי מושל הונג קונג ריצ'רד גרייבס מקדונל.
על פי עדויות שונות, בשנת 1870 המזכיר הכללי של הונג קונג הציע דגל נוסף אלא שהפעם כלל התג כתר ואת ראשי התיבות .H.K.
אחרי שלוש שנים האותיות הושמטו והכתר שונה ונעשה צבעוני.
חסר מידע מבוסס לגבי מראהו המדויק של התג בשנים שבין 1870 ל-1876 אבל ידוע שהנוף המקומי לא היה בשימוש אלא הכתר, ושבחלק מהזמן הכיתוב המוזכר הופיע על הדגל.
בשנת 1876 נכנס לבסוף לתוקף הדגל עם הנוף המקומי בתג שלו באישור האדמירליות.
עד לשנת 1955 הדגל נשאר בתוקף אך עבר כמה שינויים קטנים.
התג הונמך מעט וההר השמאלי עוצב מחדש כדי שייראה יותר מציאותי.
בשנת 1959 נבחר סמל למושבת הונג קונג על ידי מכון הסמלים בלונדון.
בגרסתו האחרונה כלל הדגל את סמל מושבת הונג קונג בעיגול לבן על רקע כחול, והיה בשימוש מ-27 ביולי 1959, עד 1 ביולי 1997. אז עברה הונג קונג משליטת הממלכה המאוחדת לידי הרפובליקה העממית של סין והדגל הוחלף בעיצוב הנוכחי.
כמו כן הספינה המפרשית וההר הודגשו והובלטו.
לפני שהועברה באופן רשמי לידיים סיניות נערכה בהונג קונג תחרות לבחירת דגל חדש.
יותר מ-70,000 דוגמאות שונות נכנסו לתחרות.
האדריכל טאו הו היה בין השופטים שבחרו את העיצוב הסופי.
הוא צוטט בקשר לכך שחלק מהעיצובים היו קומיים ופוליטיים.
בעיצוב אחד היה פטיש ומגל בצד אחד וסמל הדולר בצד השני.
שישה עיצובים הגיעו לגמר אך כולם נדחו על ידי הממשל של הרפובליקה העממית של סין.
טאו הו ושניים משופטים הנוספים בתחרות התבקשו להציג הצעות חדשות לעיצוב של הדגל.
טאו הו פנה לגן בחיפוש אחר השראה וקטף את פרח הבוהיניה בלייקאנה.
הוא הביט בחמשת עלי הכותרת הסימטריים של הפרח ובצורתם שהביעה תחושה של דינמיות לדבריו.
כך עלה בדעתו הרעיון להשתמש בפרח הזה כדי שייצג את הונג קונג.
ב-4 באפריל 1990, במהלך הישיבה השלישית של המושב השביעי של הקונגרס העממי הלאומי הדגל אומץ רשמית.
הוא הונף לראשונה שניות אחרי השעה חצות בזמן מקומי ב-1 ביולי 1997. הוא הונף שעתיים אחרי שהורד הדגל הקודם יחד עם דגל הרפובליקה העממית של סין לקול המנון הרפובליקה, מארש המתנדבים.
המונח דגל האימפריה העות'מאנית מכוון לאחד מהדגלים אשר היו בשימוש הסולטאנים השליטים של השושלת העות'מאנית.
בשל המבנה הפוליטי והחברתי המסובך של האימפריה העות'מאנית לא היה לאימפריה דגל לאומי אחד עד 1844 עת אומץ דגל הצי העות'מאני, וכל סולטאן השתמש בדגלים שונים בנסיבות שונות.
הדגל הראשון המזוהה עם האימפריה העות'מאנית נבחר ככל הנראה על ידי הסולטאן מורט הראשון בסוף המאה ה-14 והיה בצורת משולש מעוגל בצבע אדום.
אדום לא היה צבע שזוהה עם הטורקים והסיבה לבחירתו של צבע זה דווקא איננה ידועה.
דגל זה השתנה אך מעט לאורך השנים וכל שנוסף לו היה סהר בצבע צהוב.
הסהר היה סמל של קונסטנטינופול עוד בתקופה הביזנטית אך היה גם סמל שרווח בקרב שבטים טורקים בעבר.
בד בבד החלו להתפתח דגלים שונים שיוחדו לצי העות'מאני ולצי הסוחר, ולאוניות ולמפקדי אוניות שונים.
במאה ה-18 החלו העות'מאנים להשתמש בדגלים בצורת מלבן במקום המשולש שנהג עד אז, ונוצרה הבחנה בין דגלים של מוסדות אזרחיים או חילוניים שצבעם היה אדום, לבין דגלים של מוסדות דתיים שהיו בצבע ירוק - צבעו של האסלאם.
דגל הצי שאומץ ב-1793 היה לפיכך בצבע אדום וכלל סהר וכוכב מתומן.
ב-1844 הפך הכוכב למחומש והיה לדגל הרשמי של האימפריה.
דגל זה אומץ ב-1923 על ידי טורקיה לאחר עצמאותה, וזכה לשם Ay Yıldız ("כוכב ירח").
דגל הדואליות הקנדית (הידוע גם כדגל האחדות הקנדית או הדגל הקנדי המחודש) הוא דגל לא רשמי של שוללי פרישת מחוז קוובק מהאיחוד, אשר הונף במקור על מנת לציין את האחדות הקנדית במהלך משאל העם של קוויבק (1995).
הדגל מורכב מדגל קנדה, דגל עלה המייפל הלאומי, שלפסים האדומים שלו נוספו שני פסים כחולים, צבעו המרכזי של דגל קוויבק, ביחס המייצג את כמות דוברי הצרפתית לעומת דוברי האנגלית בקנדה.
סמליותם של הפסים הכחולים עודפת לדעת רבים, שכן הצבע הלבן בדגל הקנדי מסמל את צבעם של מלכי צרפת ושובץ בדגל לשם ייצוגה של האוכלוסייה הצרפתית הקנדית.
יתרה מכך, סמל עלה עץ האדר שימש לראשונה כסמלם של אגודת יוחנן המטביל.
דגל האיים הקנריים (בספרדית: Bandera de Canarias) הוא טריקולור צהוב, כחול ולבן המשמש כדגלה של הקהילה האוטונומית הספרדית האיים הקנריים.
הדגל אומץ באופן חוקי ב-16 באוגוסט 1982 לאחר קבלתו של החוק הקהילתי העוסק בדגל הקהילה.
לדגל שתי גרסאות לשימוש אזרחי ומדיני כאשר הגרסה המדינית מוטענת בסמל האיים הקנריים.
מקורותיו של הטריקולור הקנרי נעוצים בדגלה של תנועת השחרור של האיים אשר פעלה בשנות השישים של המאה העשרים, אשר עוצב בידי קרמן סרמינטו ובניה ארתורו וחסוס, והוצג לראשונה ב-8 בספטמבר 1961.
צבעי הדגל מסמלים את צבעי הכחול-לבן של מחוז סנטה קרוס דה טנריפה וצבעי הצהוב-כחול של מחוז לאס פאלמס.
דגל האיים הבאלריים הוא דגלה של הקהילה האוטונומית הספרדית האיים הבלאריים.
עיצובו הוא דגל צהוב עליו ארבעה פסים אדומים אופקיים, כדגלה של קטלוניה, מוטען בקנטון סגול עם חומה לבנה שלה חמישה צריחים.
העיצוב נשען על סמלם ההרלדי המסורתי של מלכי אראגון, המוטות של אראגון, עיצוב לו שותפים דגלי שלוש קהילות אוטונומיות נוספות; והחומה מסמלת את ממלכת מיורקה העתיקה.
הדגל אומץ בחוק של הממשל האוטונומי משנת 1983 ואושרר מחדש בשנת 1994 וב-1999 ללא כל שינוי בדגל.
דגל הטבעונות הוא דגל אזרחי יבשתי המסמל טבעונות, ואת השאיפה לעולם טוב יותר עבור בעלי החיים והאדם.
הדגל מורכב משלושה משולשים בצבעי כחול וירוק שיוצרים ביניהם את האות V, האות הראשונה במילה Vegan ("טבעוני").
הצבעים מסמלים את אזורי המחיה של בעלי החיים: הכחול מסמל ים, הירוק מסמל יבשה והלבן מסמל את האוויר.
הדגל מחולק לרשת של 5 על 5 כפי שמוסכם בעיצובים של דגלי מדינה.
הדגל עוצב על ידי קבוצת פעילים ומעצבים גרפיים ממספר מדינות.
הדגל נוצר כדי לאחד את הקבוצות והארגונים למען זכויות בעלי חיים תחת דגל אחד.
הקונספט לדגל הוא בהשראת דגל הגאווה.
גד חכימי, מעצב ישראלי בוגר בצלאל, ביקש ליצור גיבור-על טבעוני ותר אחרי צבעים המסמלים טבעונות כדי למתגו.
לאחר שחקר ותשאל ארגוני זכויות בעלי חיים, גילה כי אין אחידות בצבעים המסמלים טבעונות.
לפיכך הוא פתח קבוצת רשת בה איגד פעילים ומעצבים מרחבי העולם שיחד יצרו דגל טבעוני אחיד ובינלאומי.
בחלק מההצעות הראשונות נשקל הצבע האדום כדי לסמל את הדם והכאב של בעלי החיים בתעשייה.
ההצעה נפסלה, בטענה שמטרת הדגל היא לסמל את השאיפה לעתיד ללא שפיכות דמים.
לבסוף נבחרו הצבעים לבן, ירוק וכחול שמייצגים את מרחבי המחייה של בעלי החיים.
האות V מסמלת את המילה Vegan (טבעוני), ופירמידה הפוכה שמסמלת את היכולת לעשות את הבלתי אפשרי.
סכמה צבע טקסטיללבן אוויר, אור, טוב, הצלחה, התחלה ירוק אדמה, חיים, טבע, אנרגיה, הרמוניה כחול שמיים, ים, אמונה, אמת
דגל הטבעונות אומץ על ידי פעילים ברחבי העולם.
פעילים מכ-50 מדינות משתתפים בקבוצת הפייסבוק הרשמית של הדגל החדש.
באתרים טבעוניים בשפות שונות נכתבו מאמרים על הדגל החדש, ביניהן פורטוגזית, רוסית, טורקית, ספרדית, צרפתית, הונגרית, מאמר באנגלית מהודו, ומאמרים באנגלית מארצות הברית, אנגליה, אוסטרליה וניו זילנד.
דגל הטבעונות בגדלים שונים מוצע למכירה ברשת, ובנוסף אביזרים עם דמות הדגל וביניהם סיכות דש, חולצות, שמלות, תיקים, מגבות, נייר אריזה וכריות.
הועברה גם ביקורת מעטה על הדגל, למשל בטענה שדגל לטבעונות הוא פסול משום שהוא שם דגש על הפעילים ולא על בעלי החיים, וכן בנימוק שאין אחידות בין זרמי הטבעונות השונים.
דגל הארגון לשיתוף פעולה אסלאמי הוא דגלו הרשמי של הארגון.
גרסתו הנוכחית אומצה ב-28 ביוני 2011 במסגרת מפגש שרי החוץ של הארגון בו שונה שמו של הארגון.
הדגל הוא דגל לבן, ובמרכזו סהר ירוק הפונה ימינה.
הסהר חובק צורת גלובוס ירוקה שבמרכזה ציור של אבן הכעבה בשחור.
המרכיבים בדגל מסמלים את חזון ומשימת הארגון, הדגל הכלכלי והגלובלי שניתן לו.
הסהר והכעבה הם סמלים המייצגים את האסלאם, כאשר הכעבה הממוקמת במרכז הגלובוס בסמל מדגיש את חשיבותה כמרכז העולם האיסלאמי.
הסהר הפונה ימינה הוא סמל נפוץ בדגלי העולם האיסלאמי, ומופיע בדגלים של מדינות רבות בו.
הגלובוס מסמל את הגלובליות בארגון, ואת שינוי תפיסתו במהלך 2011 ממייצג את המדינות האיסלאמיות בלבד למייצג את העולם האיסלאמי כולו.
צבעי הסמל גם הם מייצגים את האסלאם - ירוק, לבן ושחור, שהם שלושה מתוך ארבעת צבעי הלאומיות הכלל-ערבית.
כאשר הלבן מייצג את השלום.
עד ל-2011, הארגון כונה ארגון המדינות האסלאמיות, והשתמש בדגל בעל עיצוב שונה.
עיצוב הדגל הקודם היה רקע ירוק, במרכזו עיגול לבן ובתוכו סהר אדום פונה כלפי מעלה, חובק את השהאדה, הצהרת האמונה האיסלמית, בכתב שחור.
הדגל כלל את ארבעת צבעי הלאומיות הכלל-ערבית, והסמלים המרכזיים בו, סהר והשהאדה, סימלו את מרכזיות האסלאם בארגון.
שינוי העיצוב לגרסתו הנוכחית, הוספת הגלובוס כאלמנט מרכזי בו וצמצום מרכזיות האסלאם לכדי סמל הכעבה בלבד מראה את שינוי כוונותיו של הארגון.
דגל האנושות או דגל כדור הארץ הוא דגל שנועד לייצג את כדור הארץ, האנושות וממשלה עולמית.
ברבות השנים הוצעו מספר דגלים לייצוג על ידי מעצבים שונים.
ג'ון מקקוניל, פעיל שלום, עיצב דגל בשנת 1970 בהשראת תצלום כדור הארץ המפורסם The Blue Marble.
בשנת 1970 הציע ג'יימס וו.
קאדל, חקלאי מהומר, אילינוי, את הגרסה שלו לדגל כדור הארץ.
הדגל מורכב מעיגול כחול המייצג את כדור הארץ, ממוקם במרכז הדגל; עיגול צהוב, המייצג את השמש, ממוקם בצד שמאל של המפה; עיגול לבן קטן, המייצג את הירח, ממוקם בפינה הימנית התחתונה של הדגל.
אחד הדגלים המוכרים עוצב על ידי המעצב השוודי אוסקר פרנפלדט בשנת 2015.
לטענתו, אמור לשמש כדגל הרשמי של כוכב הלכת ארץ בעתיד.
בנוסף, פרנפלט רואה בדגל סיבה לאחדות המין האנושי בדרך לחלל.
החזון של יוצרי הדגל ומפיציו הוא לשגר חללית למאדים שבה יונף דגל האנושות כולה ולא דגל לאומי, וזה יהיה סימן לאחדות אנושית.
פרנפלדט אמר כי "במסעות הנוכחיים לחלל החיצון משתמשים בדגלים של לאומים שונים בהתאם למדינה שמממנת את המראה.
עם זאת, הנוסעים בחלל הם לא רק נציגים של מדינותיהם.
הם נציגים של כדור הארץ".
עיצוב הדגל נועד לשמש מעיין 'תרכיז' של כל מה שיש בכדור הארץ.
הדגל כחול כמי האוקיינוסים ובו שבעה עיגולים המסמנים כל אחד את אחת היבשות.
העיגולים יוצרים יחדיו צורה של פרח, שלטענת פרנפלדט הוא סמל החיים על הכוכב.
סוכנות החלל הישראלית SpaceIL ציינה את הדגל כאחד מהמתחרים הבולטים במרוץ הדגלים שיונפו במאדים.
הדגל הונף ב על ידי משלחת של תומכי הדגל.
בסדרת הטלוויזיה האמריקאית פיוצ'רמה, נטען שבשנת 3000 העולם מנוהל תחת ממשלה עולמית.
הדגל שלו, מכיל שלושה עשר פסים אופקיים, לסירוגין בין אדום ללבן, עם אזור כחול בפינה השמאלית העליונה, המכיל גלובוס, כאשר אמריקה מתוארת באופן בולט במרכז.
הדגל הופיע לראשונה בפרק 12 של העונה הראשונה "כאשר חייזרים תוקפים", והופיע באופן בולט בפרק 5 בעונה הרביעית "טעם של חופש".
דגל הגאווה הפנסקסואלי הוא דגל אשר עוצב כסמל לייצוג הקהילה הפאנסקסואלית, הגברת נראותה והכרתה והבדלה בין פאנסקסואליות לבין ביסקסואליות.
הדגל נמצא בשימוש נרחב מאז תחילת שנות ה-2010, לאחר פורסם בחשבון טאמבלר אנונימי, על ידי יוצרו ג'ספר וי (Jasper V).
הדגל משמש כסמל של הקהילה הפאנסקסואלית, בדומה לייצוגו של דגל הגאווה המשמש כסמל עבור קהילת הלהט"ב (לסביות, הומואים, טרנסג'נדרים, ביסקסואלים) ומצהיר כי לפאנסקסואלים יש אטרקציות מיניות ויחסים עם אנשים ממגדרים ומשיכות מיניות שונות.
התיאוריה של פאנסקסואליות שואפת לערער על דעות קדומות קיימות, שעלולות לגרום לשיפוט, נידוי והפרעות חמורות בחברה.
הדגל הפנסקסואלי מורכב משלושה פסים אופקיים צבעוניים: מג'נטה, צהוב וציאן כמו במדפסת צבעונית.
דגל הגאווה הביסקסואלי הוא דגל גאווה שתוכנן על ידי מייקל פייג' בשנת 1998 במטרה להעניק לקהילה הביסקסואלית את הסמל שלה, בדומה לדגל הגאווה של הקהילה הגאה הגדולה יותר.
הוא התכוון להגביר את הנראות של ביסקסואלים, בקרב החברה כולה ובתוך קהילת הלהט"ב.
דגל הגאווה הביסקסואלי הראשון נחשף במסיבת יום השנה הראשון של BiCafe ב-5 בדצמבר 1998.
פייג' לקח את הצבעים מהסמל הביסקסואלי הקיים ושינה אותו במעט.
כפי שהסבירה רובין אוקס, עורכת "Bi Women Quarterly" של בוסטון, המשולשים הביסקסואלים (Biangles), נוצרו במקור עבור ה-Boston Bi Woman's Community, והעיצוב החל מהמשולש הוורוד האייקוני שהוסיפו לו לבנדר וכחול.
פייג' מתאר את משמעות הדגל הוורוד, הלבנדר והכחול (יחס 2:1:2) כך: "הצבע הוורוד מייצג משיכה מינית לאותו המין בלבד (הומוסקסואליות ולסביות).
הכחול מייצג משיכה מינית למין השני בלבד (סטרייט) וכתוצאה מכך, צבע החפיפה מייצג משיכה מינית לשני המינים (בי)."
פייג' מתאר את משמעות הדגל במונחים עמוקים יותר, ואומר "המפתח להבנת הסמליות של דגל הגאווה הביסקסואלי הוא לדעת שהפיקסלים הצבעוניים הסגולים משתלבים באופן בלתי מורגש גם לוורוד וגם לכחול, בדיוק כמו ב'עולם האמיתי', שם אנשים ביסקסואלים משתלבים באופן בלתי מורגש הן בקהילות ההומוסקסואליות/לסביות והן בקהילות הסטרייטיות."
הדגל משמש ביחסי גובה-רוחב שונים.
2:3 ו- 3:5 משמשים לעיתים קרובות, במשותף עם דגלים רבים אחרים; באתר biflag.com (שכעת הוא סגור) 3:4 הוגדר כ"פרופורציות...
מדויקות" של "דגל הגאווה הביסקסואלית המקורי".
דגל זה אינו מוגן בפטנט או בסימן מסחרי.
בשנת 1998, פייג' הצהיר כי דגל הגאווה הביסקסואלי הוא "לשימוש ציבורי ומסחרי בחינם" וכי הוא "אינו מוגן כפטנט, סימן מסחרי או שירות מסומן".
באפריל 2020, BiNet USA טענו כי הם הבעלים הבלעדי של זכויות היוצרים של הדגל וצבעי הדגל, ואמרו כי ארגונים ואנשים פרטיים המעוניינים להשתמש בדגל למטרות מסחריות יידרשו לקבל רישיון מהארגון.
טענת BiNet והמחלוקת שנוצרה כוסו על ידי אאוט ו-LGBTQ Nation, שהטילו ספק בטענת BiNet וציינו כי הדגל אינו זכאי לזכויות יוצרים.
ב-29 באפריל 2020, BiNetUSA העלו ציוץ בטענה שדף הויקיפדיה עבור דגל הגאווה הביסקסואלי הוא לא מדויק.
בסופו של דבר BiNetUSA חדלו להשתמש בדגל ב-8 במאי, ובחרו במקום זאת להשתמש בעיצוב אחר.
דגל האינטרסקס הוא דגל גאווה שעוצב ביולי 2013 על ידי מורגן קרפנטר מ-Intersex Human Rights Australia (שהיה מכונה אז Organisation Intersex International Australia) במטרה ליצור דגל "שאינו נגזר, אך עדיין מבוסס על משמעותו".
המעגל מתואר כ"לא שבור ולא מעוטר, המסמל שלמות, ואת היכולות הטמונות שלנו.
אנו עדיין נאבקים על אוטונומיה גופנית ואחדות איברי המין, וזה מסמל את הזכות להיות מי ואיך שאנחנו רוצים להיות".
הארגון מתאר אותו כזמין באופן חופשי "לשימוש כל אדם או ארגון אינטרסקס המבקשים להשתמש בו, בהקשר קהילתי לזכויות אדם".
דגל זה מורכב מטבעת סגולה על רקע צהוב, צבעים הנחשבים לצבעי "הרמאפרודיט".
בדגל השתמשו מגוון ארגוני מדיה וזכויות אדם.
ביוני 2018 השתתפו פעילי אינטרסקס בצעדת גאווה באודה-גרכט, שם הם הניפו את הדגל.
במאי 2018 הפכה ניו זילנד למדינה הראשונה בה הונף דגל האינטרסקס מחוץ לפרלמנט הלאומי.
דגל הדם היה דגל המפלגה הנאצית שנישא בעת ניסיון ההפיכה בפוטש במרתף הבירה במינכן, 9 בנובמבר 1923, כשהוא נספג בדמו של אחד מאנשי האס אה שנהרגו על ידי המשטרה.
כתוצאה מכך, הפך הדגל לאחד הפריטים המקודשים ביותר במפלגה הנאצית.
בעת טקסים חשובים של המפלגה הוצא ממקומו הקבוע בבית החום במינכן על מנת 'לטהר' דגלים חדשים על ידי נגיעה בהם.
הדגל ניתן במתנה להיטלר על ידי אחד ממשתפי הפוטש לאחר שהשתחרר מכלא לנדסברג בשנת 1924. היטלר קישט את הדגל במוט וראש חדש, כשעל המוט שרוול גמר שעליו הוטבעו שמות 16 ההרוגים הנאצים בפוטש.
בשנת 1926, היטלר נתן בטקס את הדגל לראש האס אס ומאז הפך לאחד הפריטים המקודשים והנשמרים ביותר של הארגון.
אחד השימושים היותר מוכרים שלו היה בעת עצרת נירנברג 'בחניכת' דגלים חדשים של המפלגה על ידי מגע עם דגל הדם.
כאשר הדגל לא היה בשימוש, הוא נשמר בעמדה מיוחדת בבית החום במינכן, כשהוא מוקף במשמר כבוד של חיילי אס אס.
הדגל נראה לאחרונה בציבור בעת טקס חניכה של חיילי פולקסשטורם ב-18 באוקטובר 1944. מאז הדגל נעלם, ומרבית ההיסטוריונים סבורים כי הוא נהרס בעת הפצצות מינכן על ידי בעלות הברית.
ישנה סברה אחרת שהוא נבזז כמזכרת על ידי אחד האזרחים או חיילים אמריקאים שכבשו את מינכן.
דגל הממלכה המאוחדת, אשר ידוע גם כ"יוניון ג'ק" וכ"דגל האיחוד" (Union Flag), הוא דגלה הלאומי של הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה וצפון אירלנד.
בעבר הונף הדגל בכל רחבי האימפריה הבריטית, ועודנו בעל מעמד רשמי למחצה בממלכות חבר העמים הבריטי.
הדגל מורכב משלושה צלבים המונחים זה על גבי זה.
הצלב הראשון הוא צלב אלכסוני לבן על רקע כחול, ומעליו מונח צלב אלכסוני נוסף בצבע אדום.
הצלב האדום מונח על הצלב הלבן באפקט של מטען מנוגד וממוסגר בלבן על מנת להבדילו מן הצבע הכחול, וזאת עקב חוק הטינקטורה.
מעל שני הצלבים מונח צלב אדום הממוסגר בלבן.
הדגל איננו דגל סימטרי, וזאת עקב אפקט השבשבת של צלב פטריק הקדוש, שנקרא "מטען נגדי של הסאלטייר", ועל כן ישנה צורה נכונה וצורה לא נכונה להנפת הדגל.
על מנת להניף את הדגל בצורה הנכונה, יש לוודא כי בקנטון (הרבע השמאלי העליון הקרוב לתורן) יהיה הפס הלבן העבה מעל הפס האדום והפס הלבן הדק מתחתיו.
עיצוב זה מעניק עדיפות וקדימות לסמל הסקוטי על פני זה האירי.
הנפת הדגל בצורתו ההפוכה נחשבת כאיתות מצוקה, אך ההבדל הוא כה קטן עד כי רבים טועים בו.
הגוונים המדויקים לצבעי הכחול המלכותי, האדום והלבן מפורטים בטבלה:
גאורגיוס הקדוש שימש כפטרונה של אנגליה החל מהמאה ה-12, לאחר שהחליף את אדוארד המודה כפטרון, אך סמלו, צלב אדום על רקע לבן, לא זוהה עם אנגליה אלא רק מאוחר יותר.
הדגל שימש במקור כדגלה של ג'נובה, ואומץ בשנת 1190 על ידי אנגליה והעיר לונדון כדגל שהונף על ספינות אנגליות אשר שטו במימי הים התיכון, זאת על מנת ליהנות ממטריית ההגנה של הצי של ג'נובה.
הרפובליקה הימית של ג'נובה הייתה כוח עולה, ויחד עם יריבתה ונציה, הפכה לאחד ממוקדי הכוח בעולם.
המלך האנגלי שילם מס שנתי ל"דוג'ה" הג'נובי בעבור הזכות להשתמש בדגל ג'נובה.
השימוש הראשון בדגל נעשה במהלך קרבות הצלבנים הבריטים נגד המוסלמים במהלך מסעי הצלב במאות ה-11, ה-12 וה-13, בייחוד על ידי אבירי מסדר הטמפלרים.
הוא שימש גם את אבירי מסדר הבירית אשר הוקם על ידי המלך אדוארד השלישי בשנת 1348, והוכר כדגלה הלאומי של אנגליה החל מהמאה ה-16.
אנדראס הקדוש שימש כפטרונה של סקוטלנד מהמאה ה-12, וסמלו היה צלב אלכסוני (סאלטייר) לבן על רקע כחול.
על פי המסורת הנוצרית, נצלב אנדראס על צלב בצורת X, ומכאן צורתו של הסמל.
עדות ראשונה לשימוש בסאלטייר הייתה בשנת 1385, עקב הוראה של הפרלמנט הסקוטי כי על חיילים סקוטיים לענוד את הסאלטייר כסימן מזהה.
הדגל הקדום ביותר אשר עוצב אך ורק על מוטיב הסאלטייר הוא משנת 1503: צלב לבן על רקע אדום.
אולם בשנת 1540 הוחלף הצבע האדום בכחול על מנת לתאר צלב לבן על רקע שמיים כחולים במהלך ניצחונו של המלך אואנגוס השני בקרב נגד שבטים אנגליים בשנת 832.
כאשר ירש המלך הסקוטי ג'יימס השישי את כס ממלכת אנגליה בשנת 1603 והפך למלך ג'יימס הראשון, הכתר האנגלי (אשר כלל גם את נסיכות ויילס מאז 1535) וכתר ממלכת סקוטלנד אוחדו על ידיו תחת אוניה פרסונלית.
למרות איחוד הכתרים נותרה כל ממלכה עצמאית.
בצו שפורסם ב-12 באפריל 1606 הוצג דגל חדש שסימל את האיחוד בין אנגליה וסקוטלנד, ועל פיו דגלה של אנגליה (המייצג גם את ויילס) ודגלה של סקוטלנד דגל מלכותי זה היה בשימוש ראשוני ובלעדי בים על ספינות אזרחיות וצבאיות של אנגליה וסקוטלנד כאחד.
בשנת 1634 הגביל צ'ארלס הראשון את השימוש בדגל לשייטת המלכותית בלבד, ואילו הכוחות היבשתיים המשיכו להניף את דגלם הלאומי בהתאמה.
הדגל קיבל מעמד מוסדר לאחר חוקי האיחוד של 1707 כ"נס המגן של ממלכת בריטניה הגדולה", המדינה החדשה שזה עתה נוצרה.
באותה תקופה היה הדגל גם בשימוש הכוחות היבשתיים, אף שהצבע הכחול של הדגל היבשתי היה דומה יותר לצבע התכלת של דגל סקוטלנד.
לוויילס לא היה ייצוג בדגל האיחוד, וזאת כיוון שוויילס, שסופחה לממלכת אנגליה בשנת 1282 על ידי אדוארד הראשון ואוחדה חוקית עם סדרת חוקי ויילס 1535–1542, יוצגה על ידי דגל אנגליה.
(דגל ויילס הנוכחי ודגל צלב דייוויד הקדוש הופיעו, או יותר נכון הופיעו מחדש, במאה ה-20, הראשון מבוסס על סמלה ההיסטורי של ויילס - הדרקון האדום, והשני מבוסס על הנס של הדיוקסיה של סנט דייוויד).
ממלכת אירלנד, שקיימה אוניה פרסונלית עם אנגליה מאז 1541, לא זכתה אף היא לייצוג על דגל האיחוד, אולם בעת הפרוטקטורט האנגלי על אירלנד הונף דגל איחוד אשר הוטען בנבל האירי במרכזו.
דגל זה היה בשימוש בין השנים 1658–1660 ובוטל עם הרסטורציה בידי צ'ארלס השני.
גרסאות נוספות שורטטו בעקבות איחוד הכתרים בשנת 1603, אך לעיתים נדירות היו בשימוש, אם בכלל.
אחת הגרסאות מציגה את דגל גאורגיוס הקדוש עם צלב אנדראס הקדוש בקנטון, אחרת מציגה את הצלבים זה לצד זה.
סקוטים רבים זעמו על כך שהדגל הסקוטי הופיע מתחת לדגל האנגלי בדגל האיחוד והעדיפו דגל המציג את צלב אנדראס הקדוש מעל צלבו של גאורגיוס הקדוש.
דגל הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד
הדגל הנוכחי מתוארך ל-1 בינואר 1801, בעקבות חוק האיחוד של 1800 אשר מיזג את ממלכת אירלנד וממלכת בריטניה הגדולה לישות אחת: "הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד".
העיצוב החדש הוסיף את צלב פטריק הקדוש האדום כייצוגה של אירלנד.
הסאלטייר האירי האדום הונח מעל הסאלטייר הסקוטי הלבן של אנדראס הקדוש אך עדיין מתחת לצלב גאורגיוס הקדוש.
הסאלטייר האירי הוא מטען מנוגד לסאלטייר הסקוטי, ועל כן הלבן יופיע תמיד לימינו (בכיוון השעון) של האדום.
הפס הלבן הנוסף (משמאלו של האדום) נועד למנוע מצב של צבע ליד צבע - חוק הרלדי בסיסי.
השימוש בצלב פטריק הקדוש בעייתי, כיוון שאינו מעורר תהודה רגשית עקב ההיסטוריה הצרה והקצרה שלו; יש המאמינים כי הוא "הומצא" על מנת לשלבו בדגל האיחוד.
מקור אפשרי אחד הוא בשלט האצולה של משפחת פיצג'רלד (דוכסי ליינסטר), שנשלחו על ידי הנרי השני לאירלנד במטרה לחזק את השליטה האנגלו-נורמנית שם ולא כסמל אירי המייצג את אירלנד.
נבל בריאן בורו, הצלב הקלטי, התלתן או הטריקולור האירי היו נפוצים יותר מהסאלטייר האדום.
המקור המדויק לדגל אינו ידוע, אך עדויות לשימוש בסאלטייר ניתן למצוא במטבעות ובמפות עתיקות.
ב-27 בנובמבר 2007 טען חבר הפרלמנט איאן לוקס מטעם מפלגת הלייבור בבית הנבחרים הבריטי, כי יש לאחד את דגל האיחוד עם דגל ויילס על מנת לשקף את מעמדה של ויילס בתוך הממלכה המאוחדת, וכי יש לשלב את הדרקון הוולשי בתוך דוגמת האדום-כחול-לבן.
הוא טען כי כיום מייצג הדגל הבריטי רק שלוש מתוך ארבע האומות המרכיבות את הממלכה המאוחדת.
שרת התרבות, מרגרט הודג', הודתה כי מר לוקס העלה נקודה נכונה לדיון, ואמרה כי: "הממשלה להוטה לגרום לדגל האיחוד להיות סמל חיובי לבריטים המשקף את הגיוון של מדינתנו כיום ולעודד אנשים להיות גאים בדגלם".
התפתחות זו הציתה תחרויות עיצוב עם הצעות שהתמודדו מכל רחבי העולם.
חלק מההצעות שילבו את הדרקון האדום או את צלב דייוויד הקדוש בתוך דגל האיחוד.
אולם נכון לשנת 2025 עיצובו של הדגל נותר כפי שהוא.
שמו הרשמי של הדגל הוא "דגל הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה וצפון אירלנד" ( Flag of the United Kingdom of Great Britain and Northern Ireland) או בקיצור "דגל האיחוד" (Union Flag; זהו גם שמו בתוך הממלכה המאוחדת).
אולם כינויו הידוע יותר ברחבי העולם הוא "היוניון ג'ק" (Union Jack).
הזמן והמקום לכנות את הדגל בשם זה או אחר הם עניין לדיון, אינו קבוע או מעוגן במסמך רשמי כלשהו, ונשען על מוסכמות ישנות והיסטוריות.
המונח "ג'ק" שימש לתיאורם של דגלים רבים, בעיקר ימיים, ככינויו של דגלון החרטום שהונף על כלי שיט שעגנו בנמלים, עוד לפני המאה ה-16. אך בראשית ימיה של האדמירליות כונה הדגל הבריטי "ג'ק" ללא קשר למקום הנפתו או לשימוש שנעשה בו.
בשנת 1902 יצא חוזר מטעם האדמירליות, ולפיו ניתן לכנות את הדגל בשני הכינויים הללו.
קביעה זו קיבלה גושפנקה פרלמנטרית בשנת 1908 אשר קבעה כי , אף על פי שהמונח שהופיע בהצהרתו של המלך צ'ארלס משנת 1634 ובהצהרתו של המלך גאורגיוס השלישי משנת 1801 היה המונח "דגל" ולא "ג'ק".
כאשר הוצג והונף הדגל הראשון בשנת 1606, הוא נודע בפשטות בתור "הדגל הבריטי" או "דגל בריטניה".
המונח "ג'ק" שימש עוד קודם לכן לתיאורו של דגלון חרטום, ומשנת 1627 ניתן היה לראות דגלונים קטנים בעמדת החרטום בכלי שיט בריטיים.
תאוריה אחת גורסת כי במשך מספר שנים כונה הדגל "ג'ק", "דגל הג'ק" או "הג'ק של המלך", אך משנת 1674 כונה הדגל באופן רשמי "הג'ק של הוד מלכותו" (His Majesty's Jack), או בפשטות "יוניון ג'ק".
דגל הממלכה המאוחדת נמצא בשימוש כדגלון חרטום בספינות מלחמה של הצי המלכותי הבריטי שקיבלו מינוי, וכן בחיל האוויר המלכותי ובצבא הבריטי שקיבלו מינויים מיוחדים.
בין אם הספינה עוגנת ובין אם היא משייטת לאורך החוף, יונף דגלון החרטום על תורן החרטום של הספינה.
הדגלון יונף בשיט רק כאשר הספינה מקושטת באירועים חגיגיים, או (כאשר הוא מונף על התורן הראשי) לציון נוכחותו על הסיפון של אדמירל הצי או של הלורד האדמירל הגבוה - המונרך הבריטי.
דגל הממלכה המאוחדת מעולם לא הוכרז כדגל הלאומי מבחינה חוקית, אם כי הוא הפך לכזה מכוח השימוש בו.
התיעוד הראשון שבו הוא מופיע כדגל לאומי הוא משנת 1908, אז נטען בפרלמנט כי .
הצהרה מפורשת יותר ניתנה על ידי משרד הפנים בשנת 1933, שקבעה .
אך באופן רשמי זהו דגלו של המונרך יותר מאשר דגלה של המדינה.
השימוש האזרחי מותר על היבשה, אך שימוש ימי שאינו צבאי, או שאינו קשור לצי, אסור בהחלט.
שימוש לא-מאושר, למשל על מנת להימנע מתשלום מסי נמל (פריבילגיה של ספינות צי), גרם במאה ה-17 ליורשו של ג'יימס, המלך צ'ארלס הראשון, לצוות כי הנפת הדגל על ספינות תוגבל לספינות המלכותיות בלבד "בכאב ממורת רוחנו הרבה".
הנפת דגל האיחוד (ולא "ג'ק הנווטים") על סיפונה של ספינה בריטית נחשבת כיום עבירה פלילית.
חצר הלורד ליון, שלה הסמכות המשפטית בנושאי הרלדיקה בסקוטלנד, מאשרת כי דגל האיחוד .
ב-5 בפברואר 2008 העלה חבר הפרלמנט השמרני אנדראס רוסינדייל את "הצעת חוק דגל האיחוד" בבית הנבחרים הבריטי.
הצעת החוק נועדה לעגן את מעמדו של דגל האיחוד כדגל הלאומי בחוק הבריטי, להסיר את המגבלות הקיימות על הצגתו, ולקבע את שמו, ה"יוניון ג'ק", באופן רשמי, לצד השם "דגל האיחוד".
ההצעה הועמדה לקריאה שנייה ב-17 באוקטובר 2008 אך לא עברה.
על אף העובדה כי יחס האורך לגובה הנפוץ ביותר הוא 3:5, קיימות גם גרסאות נוספות.
על פי ספר הקודים של הממשל הבריטי "דגלי כל האומות", היחסים 1:2 ו- 3:5 הם הגרסאות הרשמיות של דגל האיחוד (פסקה BR20).
יחסי האורך והגובה הרגילים הם 3:5, למעט הדגל אשר בשימוש הצי המלכותי, שם היחס הוא 1:2.
הדגל הרשמי של צבא בריטניה הוא דגל האיחוד, אך בשנת 1938 נכנס לשימוש דגל צבא בריטניה הלא-רשמי, הכולל אריה מעל חרבות מוצלבות עם כתר אדוארד הקדוש על רקע אדום.
דגל זה אינו שווה ערך לדגליהן של שאר הזרועות, אך הוא משמש באירועים צבאיים, גיוס וספורט כאשר יש צורך לייצג את הצבא הבריטי, ודגלי הגדודים ודגל האיחוד אינם מתאימים לכך.
דגלי "צבעי המלכה" של גדודי הצבא הבריטי הם מרובעים, ועוביים של הפסים הלבנים והאדומים בהם זהה.
ספינות, ברצותן להניף דגלון חרטום, יניפו גרסה של הנס הכחול כאשר דגל האיחוד יופיע בקנטון.
הניסים הבריטיים הם גרסאות הדגל הלאומי המונפות על כלי שיט הרשומים בממלכה המאוחדת וכן הדגלים האוויריים אשר הונפו בעבר על כלי טיס.
עיצובם של הנסים הוא עיצוב קבוע המתבסס על דגל בצבע אחיד עם דגל הממלכה המאוחדת בקנטון.
הנסים הכחול, האדום והלבן שאובים מצבעי השייטות ההיסטוריות של הצי המלכותי בין המאות ה-17 וה-19. בעקבות ארגונו מחדש של הצי המלכותי בשנת 1864, פורסם צו מלכותי אשר קבע כי הנס הלבן ייועד לשימושו של הצי המלכותי, הנס הכחול לשימוש הממשלה והנס האדום לשימושו של צי הסוחר.
בשנת 1921 תוקנן נס חיל האוויר המלכותי כדגל לאומי רשמי, המקביל לדגלים הימיים, לשימושו של חיל האוויר, ובשנת 1931 תוקנן מקבילו האזרחי – דגל התעופה האזרחית הבריטית.
דגליהם של מרבית הטריטוריות הבריטיות שמעבר לים מעוצבים על בסיס עיצובו של הנס הכחול (או נס בצבע אחר) עם הטבעה של סמל הטריטוריה על רקע הדגל.
הנסים הבריטיים השפיעו על עיצובי הדגלים של מרבית מושבותיה לשעבר ושטחי החסות של האימפריה הבריטית, ורבים מדגלי המדינות והדגלים הימיים שואבים את עיצוביהם מעיצובי הנסים.
הדגל בעל השוליים הלבנים אשר נראה מפעם לפעם על ספינת סוחר נקרא "דגלון נווט" (Pilot Jack).
מקורו בשנת 1823, אז נוצר לראשונה כדגל איתות ולא כדגלון חרטום.
ספר אשר יצא לאור בשנת 1855 מציין כי דגל איחוד בעל שוליים לבנים יונף לבקשת נווט לספינה.
סטטוס זה אושר על ידי Merchant Shipping (Registration, etc.) Act 1993 וה-Merchant Shipping Act 1995 אשר אוסרים על הנפת דגלים לאומיים או דגלים הדומים להם, על ספינות הוד מלכותה, למעט: הנס האדום, דגל האיחוד בעל שוליים לבנים או דוגמאות מסוימות אשר מותרות על פי התקנה.
דגל ראש הנמל של המלכה הוא, כמו דגלון הנווט, דגל איחוד בעל שוליים לבנים אך אורכו ארוך יותר מכפליים הגובה.
דגל האיחוד המלכותי - השימוש בדגל בקנדה
השימוש בדגל האיחוד החל בקנדה עוד בתחילת ההתיישבויות הבריטיות הראשונות בנובה סקוטיה בשנת 1621. בסיומו של דיון הדגל הגדול בשנת 1964, אשר בסופו אומץ דגל עלה המייפל כדגל הלאומי הקנדי, העביר הפרלמנט הקנדי החלטה אשר הפכה את דגל האיחוד לסמל לחברותה של קנדה בחבר העמים הבריטי ולמחויבותה כלפי הכתר.
צעד זה נעשה על מנת להכיר בדרישתם של השמרנים אשר תמכו בהשארת הדגל הישן (שהוא הדגל עם דגל האיחוד בקנטון).
עם החלפת דגלה ב-1965, נותר דגל המושבה בשימוש בדגלי כמה מהפרובינציות לאחר שינוי הסמל בשטח הדגל.
כך נוצרו דגלי קולומביה הבריטית, מניטובה ואונטריו.
דגל הפרובינציה ניופאונדלנד ולברדור הוא עיבוד של דגל האיחוד.
הפרוטוקול הקנדי מתיר שימוש בדגל האיחוד, הידוע בקנדה כ"דגל האיחוד המלכותי" (Royal Union Flag), בידי יחידים, קבוצות וסוכנויות ממשלתיות על מנת לציין את נאמנותם לכתר ולחבר העמים.
דגל האיחוד מופיע בקנטון (הרבע השמאלי העליון) של רבות מהמושבות לשעבר של הממלכה המאוחדת, בעוד השדה של דגלם הוא בצבע הנס הימי אשר הונף על ידי השייטת של הצי המלכותי הבריטי שפטרלה בחלק זה של העולם.
על שטח הדגל מופיע סמל המושבה, חלק מהמושבות לשעבר הוסיפו אלמנטים נוספים לדגל המושבות או החליפו את סמל המושבה לשעבר בסמלים המתפרשים על כל השטח.
אומות ומושבות אשר עשו שימוש בזמן זה או אחר כוללים את: אמריקה, צפון בורנאו, גמביה, ג'מייקה, הודו, חוף הזהב (כיום גאנה), טנגניקה (טנזניה), טרינידד, לאגוס, מאוריציוס, מלטה, ניגריה, סומלילנד, סיירה לאון, סינגפור, עדן, פלשתינה-א"י, פנאנג (מלזיה), ציילון, מזרח אפריקה (קניה), קפריסין ורודזיה.
כאשר האומות באימפריה הבריטית זכו בעצמאותן, דגלי המושבות פינו את מקומם לדגלים לאומיים אחרים.
המקרה האחרון היה ב-1 ביולי 1997, כאשר מושבת הכתר של הונג קונג הוחזרה לסין.
כיום ארבע מדינות עצמאיות מניפות גרסה של הנס הכחול: אוסטרליה, טובאלו, ניו זילנד ופיג'י.
כלל האזורים המנהליים והטריטוריות שמעבר לים של הממלכה המאוחדת מניפים את דגל האיחוד בצורה זו או אחרת, להוציא את גיברלטר (דגל המושבה) ואת שטחי החסות של הכתר הבריטי.
מחוץ לממלכה גופא, הדגל מבוסס על נס כחול או אדום.
ניתן לראות את דגל האיחוד בעיבודים שונים (אשר רובם מבוססים על הנס הכחול) בדגלים טריטוריאליים של רבות מן המושבות לשעבר של הממלכה המאוחדת.
הדגל הושאר על מנת לסמן את הקשר לכתר הבריטי שהיה בעבר.
דגל אוסטרליה ניו זילנד דגל טובאלו דגל פיג'י
ביולי 2007 הסיר ראש ממשלת בריטניה גורדון בראון את הלוט מעל תוכנית לתקנון ימים מרובים במהלכם יונפו דגלי האיחוד על בנייני ממשלה.
בעת הדיון על קווים מנחים חדשים לימי הדגל, ההחלטה על הנפתו ביום מסוים נקבעת בידי האגף הממשלתי.
בעבר, הדגל הונף על בנייני ציבור בימים שסימלו את ימי ההולדת של חברי המשפחה המלכותית, יום השנה לנישואי המונרך, יום חבר העמים הבריטי, יום העלייה לכתר, יום ההכתרה, יום הולדתה הרשמי של המלכה, יום הזיכרון ובימי פתיחתם וסגירתם של מושבי הפרלמנט.
ימי הדגל בהם יונפו דגלי האיחוד על מבני ציבור בכל רחבי הממלכה הם:
20 בינואר - יום הולדתה של סופי, דוכסית אדינבורו
6 בפברואר - יום עלייתה לשלטון של המלכה אליזבת השנייה
19 בפברואר - יום הולדתו של הנסיך אנדראס, דוכס יורק
יום שני השני בחודש מרץ - יום חבר העמים הבריטי
10 במרץ - יום הולדתו של הנסיך אדוארד, דוכס אדינבורו
21 באפריל - יום הולדתה של המלכה אליזבת השנייה
9 במאי - יום אירופה
2 ביוני - יום השנה להכתרתה של המלכה אליזבת השנייה
10 ביוני - יום הולדתו של הנסיך פיליפ, דוכס אדינבורו
יוני (ללא תאריך מדויק) - יום הולדתה הרשמי של המלכה
17 ביולי - יום הולדתה של קמילה, דוכסית קורנוול
15 באוגוסט - יום הולדתה של אן, הנסיכה המלכותית
יום ראשון השני בנובמבר - יום הזיכרון לחללי מלחמות בריטניה והאימפריה הבריטית
14 בנובמבר - יום הולדתו של צ'ארלס השלישי, מלך הממלכה המאוחדת
20 בנובמבר - יום השנה לנישואיהם של המלכה אליזבת השנייה והנסיך פיליפ, דוכס אדינבורו
בנוסף, דגל האיחוד יונף בימי הדגל האזוריים באזורים הרלוונטיים בלבד:
1 במרץ - יום דייוויד הקדוש בוויילס
17 במרץ - יום פטריק הקדוש בצפון אירלנד
23 באפריל - יום גאורגיוס הקדוש באנגליה
30 בספטמבר - יום אנדראס הקדוש בסקוטלנד
ביום הפתיחה ויום הסגירה של מושב בתי הפרלמנט - בלונדון רבתי
ארגונים לא-ממשלתיים רשאים להניף את דגל האיחוד כאוות נפשם.
על פי צו של הממשלה הסקוטית, ה"סאלטייר" יונף על כל בנייניה בכל יום מהשעה 8:00 ועד לשקיעת השמש, אך אין מדיניות רשמית לגבי הנפת דגל האיחוד, ועל כן הוא מונף לעיתים לצדו של הדגל הסקוטי ולעיתים הוא נזנח, למעט ב"ימים הלאומיים", שבהם מורד הסאלטייר והוא מפנה את מקומו לדגל האיחוד.
הימים הלאומיים הם הימים הרשומים מעלה למעט:
3 בספטמבר - יום צי הסוחר
30 בספטמבר - יום אנדראס הקדוש אשר במהלכו דגל האיחוד יונף על בניינים שבהם ישנו יותר מתורן אחד.
ביום זה לא יורד הסאלטייר על מנת לפנות מקום לדגל הממלכה המאוחדת אם יש רק תורן אחד.
הבדל זה נבע מתלונתם של חברי פרלמנט סקוטים על כך שסקוטלנד היא המדינה היחידה בעולם אשר לא מניפה את דגלה הלאומי ביום הלאומי שלה.
דגל האיחוד יונף מעל משרדים בצפון אירלנד בהתאם לתקנות אשר פורסמו בשנת 2000. תקנות אלו שונו בשנת 2002, שינוי בו הוסרו החיובים להנפת הדגל בימי ההולדת של המלכה האם והנסיכה מרגרט, רוזנת סנודן, אשר שתיהן נפטרו באותה השנה.
כיום ימי הדגל בצפון אירלנד זהים לימי הדגל של הממשלה הבריטית, למעט יום הולדתה של דוכסית קורנוול אשר נוסף לרשימה רק לאחר נישואיה לנסיך ויילס בשנת 2005 וטרם הורחב לצפון אירלנד.
דגל האיחוד המלכותי יונף על בניינים פדרליים, נמלי תעופה, בסיסים צבאיים ובניינים ממשלתיים בקנדה בימים הבאים:
יום שני אשר נופל על או לפני ה-24 במאי - יום ויקטוריה (יום ההולדת הרשמי של המונרך)
11 בספטמבר - יום השנה לחוק וסטמינסטר (1931)
דגל האיחוד יונף על בנייני ממשל בחצי התורן במצבים הבאים:
מרגע ההכרזה על מותו של הריבון (למעט יום ההכרזה - היום בו מועצת העלייה, המהווה חלק מהמועצה המלכותית, מכריזה על הריבון החדש)
ביום לווייתו של חבר המשפחה המלכותית
ביום לווייתו של שליט זר
בלווייתו של ראש ממשלה מכהן או ראש ממשלה בדימוס
הריבון יכול להכריז על ימים נוספים בהם יונף הדגל בחצי התורן.
דגל בחצי התורן משמעותו כי הדגל יונף בשני שלישים גובה התורן.
אין חוקים ותקנות מדויקים הנוגעים לאופן השימוש והגניזה של דגל האיחוד, כפי שניתן לראות בקוד דגל ארצות הברית, עובדה המשקפת את מעמדו הלא רשמי של הדגל כדגל לאומי.
גם אין דרך מסוימת בה יקופל הדגל כמו הדגל האמריקני.
יש צורך לקפלו בצורה שבה יהיה זמין לשימוש חוזר.
ספר תקנות של הצי המלכותי מ-26 בפברואר 1914 מציין כי דגלים אשר לא ניתן לבצע בהם שימוש חוזר, ייקרעו לפיסות קטנות וכך ייפטרו מהם, ולא יימסרו לשם עיטור או למכירה - למעט דגלים אשר הונפו בקרבות, אלו ימוסגרו וייתלו במקום הולם כגון מוזיאון.
דגל המלדיביים הנוכחי אומץ בשנת 1965, השנה שבה המדינה זכתה בעצמאות מבריטניה.
דגל המלדיביים המקורי, היה אדום כולו.
הסיבה לכך מאוד מעשית, והיא כדי שהדגל יבלוט על רקע הים הכחול.
בדגל הנוכחי, מסמלים השוליים האדומים את ההקרבה של גיבורי המאבק לעצמאות, והמלבן הירוק והסהר הלבן במרכזו מסמלים את האסלאם.
דגל הליגה הערבית הוא דגל ירוק שבמרכזו חותם הליגה הערבית וכן שרשרת זהב בת 22
חוליות המסמלות את 22 חברות הליגה בעת אימוץ הדגל.
במרכז הסמל - שם הארגון בערבית.
הדגל אומץ ב-8 במרץ 1945. דגלו של נשיא הליגה הערבית דומה לדגל הליגה אולם רקעו של הדגל לבן.
דגל המושל הכללי של קנדה הוא דגלו האישי של המושל הכללי של קנדה.
עיצובו הוא כחול כאשר במרכזו ציצת שלט האצולה המלכותי של קנדה.
הדגל הונף לראשונה בשנת 1901 אולם במרוצת השנים שונה עיצובו אשר קיבל את עיצובו הנוכחי בשנת 1981.
הדגל הנוכחי אומץ בשנת 1981. במרכז הדגל מופיע הסמל המלכותי הקנדי - אריה שלראשו כתר האחוז בכפתו עלה עץ אדר (מייפל) אדום, על רקע כחול.
עלה עץ האדר משמש כסמל לאומי של קנדה.
האריה עומד על עטרה בצבעים הלאומיים הרשמיים של קנדה (אדום ולבן).
דגל זה שונה מהדגלים של המושלים הכלליים של יתר ממלכות חבר העמים הבריטי בכך שהדגל אינו כולל את שם הממלכה, ובכך שהדגל כולל סמלים וצבעים לאומיים.
קודם לשנת 1981 כלל הדגל את שם הממלכה, בדומה ליתר דגלי המושלים הכלליים, ולא כלל את עלה עץ האדר או את העטרה.
דגל זה מקבל עדיפות על הדגל הלאומי של קנדה אך פחות בחשיבותו מהדגל המלכותי של קנדה.
כאשר מבקר המושל הכללי במגורי המשנה למושל של אחת הפרובינציות מקבל דגל המשנה למושל עדיפות על דגל זה, וכן במקרים בהם המשנה למושל משמש בתפקיד נציג המלוכה הקנדית מקבל דגל המשנה למושל עדיפות על דגל זה.
דגל המושל הכללי של קנדה מונף על מגורי המושל הרשמיים (אחוזת רידו ולה סיטדל) וכן על בניינים אחרים בהם מבקר המושל הכללי של קנדה.
הדגל מונף על מכוניתו של המושל הכללי.
בעת ביקורים בארצות אחרות, משתמש המושל הכללי של קנדה בדגל הלאומי הקנדי.
דגל המשנה למלך הראשון אומץ בשנת 1901. עיצובו של דגל זה היה דומה לעיצוב דגלי המשנים למלך ברחבי האימפריה הבריטית: יוניון ג'ק שבמרכזו סמל המדינה - במקרה זה סמל קנדה.
הדגל שונה בשנת 1921 בהתאם לעדכונים שנעשו לסמל קנדה, ובשנת 1931 שונה הדגל בהתאם להצהרת בלפור משנת 1926 בו הפך המושל הכללי לנציג המלוכה הקנדית (במקום המלוכה הבריטית).
הדגל משנת 1931 זהה בעיצובו ליתר דגלי המושלים הכלליים של ממלכות חבר העמים הבריטי.
בעת כהונתו של רומאו לבלן כמושל כללי בוצעו מספר שינויים בדגל - ובהם הוסרו טופריו והלשון של האריה (שנראה כאילו הוא מוציא לשון).
השינויים בוצעו לבקשת המושל על מנת "להעניק לאריה מראה קנדי יותר".
שינוי זה בוטל בשנת 2002.
דגלה האישי של המלכה אליזבת השנייה הוא דגל ששימש את המלכה אליזבת השנייה בתפקידה כראש חבר העמים, ונעשה בו שימוש במדינות חבר העמים הבריטי שאינן ממלכות חבר העמים הבריטי.
במרכז הדגל מצויה האות "E" בצבע זהב שמעליה כתר מוזהב וסביבה זר של שושנים על רקע כחול.
הכתר מסמל את מעמדה של המלכה ואת סמכותה, והשושנים את מדינות חבר העמים הבריטי.
הדגל עוצב בדצמבר 1960, לבקשת המלכה אליזבת השנייה ונעשה בו שימוש לראשונה בשנת 1961 לרגל ביקורה של המלכה בהודו.
אליזבת השנייה ביקשה שיעוצב דגל המסמל אותה כראש חבר העמים, תפקיד נפרד מהיותה מלכה.
במהלך השנים נעשה שימוש בדגל במקום הנס המלכותי בעת שהמלכה מבקרת במדינות חבר העמים, וכן כאשר היא ביקרה בבית מארלבורו שבלונדון.
השימוש במוטיב בניסים המלכותיים של מדינות חבר העמים
דגל זה מהווה חלק מהנס המלכותי של אוסטרליה, קנדה וניו זילנד.
וכן שימש כבסיס לניסים המלכותיים של ברבדוס, מלטה, טרינידד וטובגו, מאוריציוס, וסיירה לאון.
דגל המושל הכללי של אוסטרליה הוא הדגל המסמל את המושל הכללי של אוסטרליה ומונף באתרים בהם מבקר המושל הכללי, במגוריו הרשמיים ועל מכוניתו.
בגרסה הראשונה של הדגל בה נעשה שימוש בין השנים 1902–1909 היה היוניון ג'ק שבמרכזו כוכב בן שישה קצוות, שעליו כתר וסביבו מעגל מוזהב וראשי תירס.
בשנת 1909, נוסף קצה נוסף לכוכב חבר העמים ודגל המושל הכללי שונה בהתאם.
ב-16 ביולי 1936 אומץ הדגל הנוכחי של המושל הכללי.
יחס הדגל הוא 1:2 ובו הסמל המלכותי הבריטי - אריה אדום שלראשו כתר מוזהב, העומד על כתר אדוארד הקדוש, ומתחתיו המילים "חבר העמים של אוסטרליה" ("COMMONWEALTH OF AUSTRALIA") באותיות כחולות קהות על רקע של קלף מוזהב.
דגל המושל הכללי של ניו זילנד הוא דגל ניו זילנדי רשמי אשר מונף בנוכחותו של המושל הכללי של ניו זילנד.
הדגל בצורתו הנוכחית אומץ בשנת 2008 ועיצובו דגל כחול ובמרכז שלט האצולה של ניו זילנד מוכתר בכתר אדוארד הקדוש.
הדגל מונף במקומות כגון מעונו הרשמי של המושל ועל כלי רכב רשמיים אשר בשימושו, כמו כן, הדגל נחשב מכובד יותר מהדגל הלאומי אך שני בחשיבותו לנס המלכותי.
בשנת 1869 משרד הימייה הכריז כי "למושלים...
המנהלים את ממשלות המושבות הבריטיות ואת המשרדים, ניתן אישור להניף את היוניון ג'ק כאשר הוא מושחת בסמל או תג המושבה" בזמן זה למושבת ניו זילנד לא היה סמל משלה.
בהתאם להחלטה זו, באוקטובר 1869, הוחלט כי ביוניון ג'ק ישולב "הצלב הדרומי כפי שהוא מוצג בנס הכחול של המושבה: ארבעה כוכבים מחומשים אדומים בעלי גבולות לבנים על השדה: על הג'ק יוצגו ארבעה כוכבים מחומשים לבנים על רקעו האדום של צלב ג'ורג' הקדוש".
המושלים הבאים גילו כי הדגל היה נוח לשימוש והוא הפך עד מהרה לדגל סגן-המלך הרשמי.
ניו זילנד כדומיניון ולאחר מכן כממלכה
בשנת 1907 מעמדה של ניו זילנד השתנה ממושבה אוטונומית לדומיניון.
על מנת לציין את העצמאות אשר ניתנה לה, ממשלת ניו זילנד ביקשה כי זר עלי הדפנה אשר על דגל המושל יוחלף בעלי השרך הכסוף אשר הוכר כבר כאחד מסמליה הלאומיים של ניו זילנד.
במכתב מה-5 בינואר 1908 המושל ביקש כי זר הדפנה יוחלף הזר עלי שרך ובמכתבו התייחס ללזר עלי עץ האדר (המייפל) בדגל המושל הכללי של קנדה כתקדים.
בקשה זו אושרה ללא כל שהיות כיוון ועל פי התקנות הנודעות לדגל ההתקן אשר משובץ על היוניון ג'ק יוקף ב"זר ירוק".
עיצוב חדש לדגל אושר בינואר 1931 על מנת לשקף את הצהרת בלפור (1926) אשר קבעה כי המושל הכללי הפך מנציג הממשלה הבריטית לנציגו של המונרך בדומיניון של ניו זילנד.
התג הניו זילנדי הוחלף בציצה המלכותית והמילים "הדומיניון של ניו זילנד" הוצגו על מגילה מוזהבת מתחתיו.
כיוון השינוי לא היה לרוחם של המושל הכללי הלורד בלדיסלו וחברי הקבינט שלו, דגל המושל הישן היה בשימוש עד להגעתו של הלורד גאלוואי.
תיקוני עיצוב מזעריים אשר כללו את שינוי הכיתוב על המגילה ל"ניו זילנד" הוכנסו לדגל בשנת 1953.
ב-2 ביוני 2008 דגל בעל עיצוב חדש אומץ בתיזמון על יום הולדתה הרשמי של המלכה.
דגל הפדרציה האוסטרלית הידוע גם כ-נס ניו סאות' ויילס נוצר כתוצאה מניסיון לעצב דגל עבור האומה האוסטרלית בשנת 1830.
הדגל הוצא בלוח השנה של ניו סאות' ויילס של שנת 1831 ובביטאון משרד הדואר בידי קפטן ג'ון ניקולסון, מפקד נמל סידני אשר גם עיצב אותו.
עיצובו של הדגל היה הדגל הקולוניאלי הלאומי משנת 1823 שקפטן ניקולסון עזר בעיצובו.
כמו הדגל הקולוניאלי, דגל הפדרציה הציג את היוניון ג'ק והצלב הדרומי אך הצלב נצבע בצבע כחול, לא אדום ושובצו בו חמישה כוכבים ולא ארבעה.
צורתו של הדגל הייתה תלויה ביותר היכן ייצרו אותו, יצרנים שונים צבעו גוונים שונים של כחול, שיבצו כוכבים מחומשים במקום מתומנים או הציבו את הכוכבים במיקומים שונים על הצלב.
הדגל דומה במקצת לדגל יוריקה אשר נוצר בשנת 1854 ותוכנן על בסיס דגלים כגון דגל הפדרציה על פי כמה היסטוריונים.
דגל הפדרציה הפך פופולרי לעין שיעור והונף לאורך חופה המזרחי של אוסטרליה במשך למעלה מ-70 שנה.
הוא מעולם לא זכה להכרה רשמית אך הונף בידי חסידי הפדרציה האוסטרליים והיה בשימוש צי הסוחר האוסטרלי כתחליף לדגל לאומי.
בשנת 1884 לורד דרבי ממשרד המושבות הבריטי אסר את השימוש בדגל על ספינות כנראה בגלל הדמיון לנס הלבן.
במהלך שנות ה-80 וה-90 של המאה ה-19 הדגל היה בשימוש תנועות פוליטיות אשר דגלו ברעיון איחודה של אוסטרליה, תנועת כגון "אגודת הילידים האוסטרלית" או "ליגת הפדרציה האוסטרלית" אשר פעלו תחת הססמה "אומה אחת, גורל אחד, דגל אחד".
הדגל היה חביבו של ראש הממשלה הראשון של אוסטרליה סר אדמונד ברטון, אשר ביקש כי הדגל ישלח לאישור לצד הדגל אשר זכה בתחרות העיצוב - הנס הכחול.
הממשלה האוסטרלית דחתה את הדגל ואימצה את הנס הכחול בשנת 1903 אך אזרחים אוסטרליים רבים המשיכו להניף את דגל הפדרציה עד שנות ה-20 של המאה ה-20 לערך.
דגל הליגה האוסטרלית נגד הגליה (במקור באנגלית: Australian Anti-Transportation League Flag) הוא הדגל בו השתמשו חברי הליגה האוסטרל-אסייתית נגד הגליה אשר התנגדו לגירוש אסירים למושבות הבריטיות אשר כיום מהוות את אוסטרליה.
דגל זה מיוחד במינו כיוון שהוא התיעוד הראשוני לשימוש במוטיב הצלב הדרומי על דגל כפי שהוא מופיע בשמי הלילה.
הדגל עוצב בשנת 1849 בידי ג'ון וסט מלאוסון, טסמניה ומשנת 1851 היה בשימושה של הליגה במושבות האוסטרליות ובניו זילנד.
הדגל הוא נס כחול: דגל הממלכה המאוחדת בקנטון והצלב הדרומי על הארכית.
לדגל היה גבול לבן סביב שלושת צדדיו עליו נכתבו שם הליגה, שנת ייסודה ושם המושבה בה הונף הדגל.
השימוש בדגל הופסק לאחר הפסקת ההגליה בשנת 1853 אך עיצובו השתרש בדגלים רבים ביניהם דגל ניו זילנד, דגל ויקטוריה ודגל אוסטרליה.
דגל המחוז היהודי האוטונומי הוא דגלו של המחוז היהודי האוטונומי בפדרציה הרוסית.
הדגל הנוכחי אומץ באוקטובר 1996. צבעו של הדגל הוא לבן, כשבאמצעו ישנה קשת בענן, בה שבעה פסים אופקיים בצבעים: אדום, כתום, צהוב, ירוק, תכלת, כחול, וסגול, המסמלים את שבעת קני המנורה.
היחס בין הצלע האופקית בדגל לצלע האנכית הוא 2:3.
שבעת הפסים האופקיים ממורכזים אנכית ובעלי מרווחים זהים.
אורכו של כל פס שווה ל-1⁄40 מאורך הדגל, והם מופרדים על ידי גבולות/מרווחים לבנים שאורכם שווה ל-1⁄3 מאורכו של פס – כלומר 1⁄120 מאורך הדגל.
עיצוב אומץ לשימוש במחוז ב-27 באוקטובר 1996.
ב-2013 בחנה רוסיה האם דגל המחוז היהודי האוטונומי מהווה "תעמולה הומוסקסואלית", לפי החוק נגד תעמולה הומוסקסואלית שחוקק באותה שנה במדינה, עקב דמיונו לדגל הגאווה.
דגל המחוז אושר כ"בטוח לשימוש" מכיוון שעיצוב דגל צבעי הקשת, אותו דגל המחוז כולל, נבדל ממנו ברקעו הלבן, בפסיו הצבעוניים המופרדים בפסים לבנים ובצבע הפס השביעי הנעדר מדגל הגאווה הנפוץ – תכלת.
עם זאת, גרסאותיו הקודמות של דגל הגאווה (בעלות שמונת ושבעת הפסים) כוללות שתיהן את פס התכלת.
דגל הסאמים (ידוע לפעמים גם כדגל לפלנד) הוא דגלם של הסאמים, בני העם הילידי של אזור לפלנד שבצפון סקנדינביה.
עיצוב ראשון של הדגל נעשה בשנת 1977 על ידי האמנית הסאמית סינוב פרסן.
השימוש בדגל נעשה במחאה נגד בניית סכר אלטה בנורווגיה, שפגע ביישובים סאמים באזור.
העיצוב המקורי היה מורכב משלושה צבעים, כחול, אדום וצהוב.
הם נבחרו מכוון שהופיעו בשכיחות על גאקטי, בגד סאמי מסורתי.
הדגל הנוכחי קיבל מעמד רשמי ב-15 באוגוסט 1986 על סמך הכרה של ועידת הסאמים שנערכה בשוודיה.
הדגל נבחר מתוך יותר משבעים הצעות שהועלו.
ההצעה הנבחרת עוצבה על ידי האמנית הסאמית אסטריד באל מנורווגיה.
העיצוב של הדגל המקורי נשמר ברובו, אולם בדגל החדש הוסף הצבע ירוק, השכיח בגאטקי של סאמים דרומיים.
ארבעת הצבעים שבדגל (אדום, ירוק, צהוב וכחול) ידועים מאז כצבעי הסאמי הלאומיים.
בנוסף התווסף לדגל החדש עיגול, כפי שמופיע על תופי השמאנים הסאמי.
למרות שבשימוש השאמנים צבועים המעגלים רק באדום, בדגל צבועים בכחול, המסמל את הירח, ובאדום, המסמל את השמש.
בשנת 2003 קיבל דגל הסאמים מעמד רשמי בנורווגיה, המדינה בעלת אוכלוסיית הסאמים הגדולה ביותר.
חובה על רשויות מקומיות להניף את הדגל ב-6 בפברואר, היום הלאומי של הסאמים.
דגל המבורג הוא הדגל המשמש את המדינה הגרמנית המבורג.
דגל זה קיים בשלוש גרסאות שונות; הגרסה האזרחית (Hamburgfahne Landesflagge), הגרסה המדינית (Hamburgische Staatsflagge) והגרסה הצבאית הימית (Admiralitätsflagge); שלושתם דגלים בצבע אדום המוטענים בשלט האצולה של המבורג.
בדגל האזרחי מתוארת טירה לבנה בעלת שלושה צריחים (שני צריחים מבוצרים ומגדל מרכזי עם כיפה).
דגל זה משמש הן כדגל אזרחי והן כדגל מדיני ובעבר היה בשימוש כדגל ימי אזרחי.
החותם הקדום ביותר המתאר את מוטיב שלושת הצריחים מתוארך לשנת 1241 לערך ואילו הדגל הקדום ביותר המציג חותם זה תוארך לאמצע המאה ה-16, אף על פי שכנראה היה זה דגל אדום המוטען במגן לבן ועליו מצוירת טירה אדומה.
כפי הנראה, רק בשנת 1751 הפכה הטירה ללבנה והוצגה על דגל אדום כדגלה של המבורג.
הדגל האזרחי חופשי לשימושם של כל אדם וישות בניגוד לדגל המדיני המאושר לשימושה של ממשלת המבורג בלבד.
דגל זה נוצר בשנת 1897 כחלק מפתיחתו של בית העירייה החדש.
דגל האדמירליות (הדגל הצבאי הימי) מונף רק על בנייני ממשל הקשורים לניווט מאחר שנכון לשנת 2008 למדינת המבורג אין כל ספינות מלחמה.
הדגל כולל את סמל האדמירליות אשר היה בשימוש משנת 1642.
דגל הסן הוא דגלה של המדינה הגרמנית הסן.
עיצובו של הדגל הוא עיצוב ביקולור אופקי של שני פסים אדום-לבן.
דגל דו-צבעי אדום לבן הוזכר לראשונה כדגלה של הסן בחוקתה משנת 1946 אולם קיבל גושפנקא חוקית ב-4 באוגוסט 1948. הביקולור החלק משמש כיום כדגל האזרחי של המדינה ואילו כדגל מדיני לשימושם של מוסדות ממשלת המדינה משמש ביקולור מושחת בסמל המדינה.
דגל המרד הערבי הוא הדגל אותו הניפו הלאומיים הערבים במהלך המרד הערבי כנגד האימפריה העות'מאנית במהלך מלחמת העולם הראשונה.
עיצובו הוא עיצוב של שלושה פסים אופקיים בצבעי שחור, ירוק ולבן בתוספת של משולש אדום צמוד לתורן.
הדגל עוצב בידי מארק סייקס, דיפלומט בריטי, במטרה לקדם תודעה כלל-ערבית ובכך לתרום להצלחתו של המרד הערבי.
אף על פי שהמרד הערבי היה מוגבל בהיקפו וחשיבותו בעיני הבריטים הייתה גדולה יותר משל הערבים עצמם, הצליח דגל זה להשפיע על עיצובם של דגליהן הלאומיים של מדינות ערב אשר קמו לאחר סיומה של המלחמה.
הפסים האופקיים מייצגים את הדגל השחור שהיה בשימושו של מוחמד, בית אומיה (לבן) והשושלת הפאטמית (ירוק) ואילו המשולש האדום את השושלת ההאשמית.
שילוב צבעים זה נודע כצבעי הלאומיות הכלל-ערבית.
השושלת ההאשמית הייתה בעלת בריתה של בריטניה נגד האימפריה העות'מאנית.
לאחר סיום מלחמת העולם הראשונה השושלת קיבלה מבריטניה את השליטה בחג'אז שבחצי האי ערב, את עבר הירדן, את סוריה הגדולה ואת עיראק.
אולם עד מהרה איבדה השושלת את מרבית שטחיה.
סוריה הגדולה התפרקה תוך כמה חודשים ובשנת 1920 ההאשמים איבדו את שלטונם.
בשנת 1925 גורשו מאזור החג'אז לאחר שנכבש על ידי סולטנות נג'ד בהנהגת בית סעוד.
בינואר 1958 הקימו המלכים האשמים חוסיין, מלך ירדן ופייסל השני, מלך עיראק את הממלכה ההאשמית המאוחדת, שדגלה התבסס על דגל המרד הערבי.