tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הנחל זורם בתחומן של שתי שמורות טבע שונות.
חלקו העליון נמצא בשמורת מדבר יהודה, וחלקו התחתון הזורם במורד מצוק ההעתקים, נמצא בתחומה של שמורת עין גדי.
בנחל אין שבילי הליכה מסומנים ורשמיים, אך ניתן להגיע מכיוון ים המלח בדרכי עפר אל תחתיתו של מצוק ההעתקים ולצפות מלמטה על המפל הגבוה בנחל שגובהו כ-100 מטרים.
בנוסף, ניתן לעלות בשביל מסומן שמטפס במעלה צאלים ומגיע מים המלח אל חניון הלילה נחל משמר עליון ממנו יש תצפית לנחל.
גאוגרפיה וגאולוגיה של אזור נחל מפלט
מדבר יהודה - מדבר בצל גשם
נחל מפלט זורם בשטחו של מדבר יהודה ונשפך אל ים המלח.
מדבר יהודה איננו חלק מרצועת המדבריות העולמית הממוקמת סביב קווי רוחב 20°-°30 ומקורה בהתמוככות, תופעה שבה אוויר חם בעולה בקו המשווה, נדחס לשכבות אוויר קרות וגבוהות ונדחק חזרה לקרקע באזור קווי רוחב אלו.
ברצועת המדבריות העולמית נמצאים בין היתר מדבר סיני ומדבר סהרה.
לעומתם, מדבר יהודה הוא מדבר צל גשם, שנוצר בצילה של שדרת ההר המרכזית ובו ממוצע משקעים של בין 50 ל-200 מ"מ גשם בשנה.
מדבר כזה נוצר עקב עלייתם של ענני גשם מעל הר כלשהו.
תוך כדי טיפוס העננים מתקררים ומתכווצים ולכן ממטירים את הלחות האגורה בתוכם בצורת גשם.
לאחר שיא הגובה של ההר, העננים יורדים בחזרה, מתרחבים ומתחממים ולא מורידים כלל גשם בצידו "המוצל" של ההר.
מצוק ההעתקים הוא שמו של רצף של צוקים המצוי בשולים המערביים של בקע ים המלח ומתמשך מרכס רמים בצפון (הרי נפתלי) ועד הרי אילת בדרום.
בשונה ממקבילו בצד המזרחי והירדני של הבקע, המצוק בצד הישראלי איננו בולט או משמעותי לכל אורכו ובולט במיוחד רק בקצה המזרחי של מדבר יהודה, ממערב לים המלח .
הפרש הגבהים בין ראש המצוק לבסיסו נע בין 670 ל-250 מטר, ובאזור נחל מפלט גובהו כ-330 מטר.
המצוק נוצר יחד עם הבקע הסורי-אפריקני כתוצאה מתנועותיהם של הלוח הערבי ממזרח והלוח האפריקאי ממערב, ואשר התרחקותם זה מזה יצרה את השבר כולו.
המונח "העתק" הוא מונח גאולוגי המקביל במשמעותו למונח "שבר", והשם ניתן למצוק זה מכיוון שהוא נוצר על ידי שבר או העתק ים המלח או שברי המשנה הרבים שלו.
החי והצומח באזור נחל מפלט
באזור הגבוה של נחל מפלט צומחים זוגן השיח, יפרוק המדבר, ערטל וצמחים סהרו-ערביים אחרים.
ובמורד ערוץ הנחל צומחים רותם, אטד, מלוח, ורכפתן מדברי, וכן עצי שיטה סלילנית, שיטת הסוכך, אשל ושיזף מצוי.
ברמת המדבר ובתחומי מצוק ההעתקים חיים עדרי יעל נובי, זאבים וקבוצות של שפני סלע.
בעבר הלא רחוק חיו באזור גם נמרים, שנכחדו.
ציפורים אופייניות לאזור הן עורב קצר-זנב, שחור-זנב, טריסטרמית, סיס, סנונית, זנבן ועוד.
במדבר יהודה חיים זוחלים רבים ביניהם נחשים ארסיים כמו אפעה ושרף עין גדי.
אז מהי בעצם מערת מפלט?
מערות מפלט הן מערות קשות-גישה או לא נגישות שימשו למקלט בעיקר בתקופות לחימה ארוכות, כפי שאירע במרד החורבן ובעיקר במרד בר כוכבא.
חלק מאותן מערות קשות-גישה אף הוכנו כ"מקלטי מצוקים" מבעוד מועד, ולעיתים גם נעשו שינויים ממשיים במבנה המעברות על ידי חציבה כגון הרחבתן או בניית מתקני מים.
רוב מערות המפלט המוכרות נמצאות באזור מדבר יהודה ובאזור יריחו, כאשר בהתחלה הכירו רק מערות במפנה המזרחי של הרי יהודה, אך בעשור האחרון אותרו גם מערות מפלט במורדות המערביים של הרי יהודה לכיוון השפלה.
במפות סקר ה-Palestine Exploration Fund משנת 1880, ובשונה מנחל צאלים (Wadi Sufeisif בשמו הערבי) או נחל משמר (Wadi el Khasheibeh בשמו הערבי) הסמוכים, הנחל הקצר כלל לא קיבל התייחסות ולא מצוין במפה שמו הערבי, ייתכן שכלל לא היה לו שם או שהסוקרים הבריטים פשוט בחרו לא להתייחס אליו.
ההשערה היא שנחל מפלט נקרא כך על שם עשרות מערות המפלט המוכרות בנחלים סביבו ובשאר מדבר יהודה, למרות שבנחל עצמו לא מוכרות מערות כלל.
מערת המטמון בנחל משמר - בה התגלו ממצאים ממספר תקופות, ובעיקר מהתקופה הכלקוליתית, וביניהם מטמון של 429 כלי פולחן מנחושת, שנהב וזהב שהוטמן בה ואשר נתן למערה את שמה.
תקופה נוספת בה המערה הייתה בשימוש היא תקופת מרד בר כוכבא ממנה נמצאו כמה קרעי פפירוסים ואוסטרקונים.
מערת המקווה בנחל הרדוף - שלב הפעילות העיקרי במערה הוא מימי מרד בר כוכבא, עת שימשה כמערת מפלט, הממצא העיקרי משלב זה הוא בריכה מטויחת קטנה, אשר זוהתה כמקווה טהרה ואשר העניקה למערה את שמה.
מכלול מערות נחל צאלים - הפעילות המשמעותית ביותר במכלול המערות הייתה בזמן מרד בר כוכבא, עת שימש המכלול למפלט.
מתקופה זו נתגלו חרסים רבים, כלי זכוכית, שאריות חומרים אורגניים, ראשי חצים וקטעי המגילות הראשונים שתוארכו למרד בר כוכבא.
נחל נטוף הוא נחל אכזב באזור הרי אפרים והשפלה.
נחל נטוף מתחיל ברכס דרום השומרון באזור עינות זרקא, עין אל בטמה והישוב חלמיש ונשפך לנחל איילון סמוך לנמל התעופה בן-גוריון וכביש 1. נחל נטוף יחד עם יובליו נחל מודיעים ואדי דילב הם מהמקורות הראשיים של נחל איילון.
שטח אגן הניקוז של הנחל הוא כ-250 קמ"ר.
מרבית שטחו של האגן נמצא מזרחית לקו הירוק.
כאשר אורך האפיק הראשי הוא כ-18 ק"מ.
לאחר חציית גדר ההפרדה הנחל זורם צפונית ליער בן שמן וכביש 443, עובר ליד היישובים בית נחמיה, חדיד וכפר טרומן, חוצה את כביש 6, כביש 444 וכביש 40 וזורם מערבה עד להתמזגותו לנחל איילון.
בחלקו העליון עובר הנחל באפיק הררי, בקרקעות טרה רוסה מעל מסלע הרי השומרון, בחלקו התחתון, במקטע המישורי, זורם הנחל בקרקעות טרה רוסה וחמרה חולית.
מדרום לכפר שוקבא, במדרון הצפוני של הנחל (ואדי א-נאטוף) נמצאת מערת שוקבא, מערה קרסטית גדולה ואתר ארכאולוגי-פרהיסטורי.
במערה זו הוגדרה לראשונה התרבות הנאטופית, שכונתה כך על שם הנחל.
נחל סבך הוא אחד מיובליו של נחל יגור.
ראשיתו של נחל סבך בקו פרשת המים ושלושת ערוציו, סמוך לכביש 672 מחיפה ליישוב עוספיא.
המים שופעים מעל סלעי קירטון ואדמת רנדזינה.
לאחר מכן עוברים על סלעי דולומיט.
הערוצים נפגשים לכדי ערוץ אחד בדרך נוף כרמל.
תוואי הנחל ואפיקו צר ותלול ולאורכו מפלונים בגובה של כשלושה מטרים.
במפגש עם נחל יגור ערוציו צרים ובהם מדרון תלול וניתן לחזות במפלי מים הנופלים מעל סלע דולומיט.
מפליו של הנחל מגיעים עד גובה של כ-7 מטרים בחלקו התחתון.
צמחיית הנחל היא חורש ים-תיכוני.
לאורך גדותיו של הנחל גדלים עצים כאלון מצוי, מורן החורש, זית, כליל החורש, אלה ארצישראלית וער אציל היוצרים חורש.
נחל נוּן הוא נחל קצר בבקעת גינוסר שאורכו כ־1.5 ק"מ ונשפך אל הכנרת.
מוצא הנחל בבריכות עין נון, מהם זורמים המים לנחל בסדרת מפלים קטנים.
משם זורם הנחל בכיוון דרום מזרח, עובר מתחת לכביש 90 דרך מעביר מים עות'מאני, ונשפך אל הכנרת בחוף אילנות.
לכל אורכו של הנחל נבנה שביל טיול המסומן בשחור ומתחבר אל שביל סובב כנרת.
מעט לפי השפך נבנתה בריכת שכשוך.
שם המעיין משמר את השם "מגדל נוניא" (בארמית: מגדל הדגים) שהיה אחד משמותיה של מגדל העתיקה הסמוכה.
נחל מרגליות הוא נחל אכזב באצבע הגליל.
מוצא הנחל נמצא בגובה של כ־600 מטרים מעל פני הים, מעט מזרחית למושב מרגליות, על רכס רמים שבהרי נפתלי.
הוא חוצה דרך שביל ישראל ומייד לאחר מכן יורד בתלילות אל עבר עמק החולה.
אפיק הנחל מסתיים בשכונת נוף חרמון בקריית שמונה.
נחל סד הוא נחל אכזב בנגב הצפוני.
מוצא הנחל ממוקם בגובה של כ־210 מטרים מעל פני הים, כקילומטר וחצי מצפון־מערב לקיבוץ בית קמה.
משם הוא זורם צפונה, בין שמורת פורה לבתרונות רוחמה.
לאחר מכן, כקילומטר מערבית לתל נגילה ולאורך כחצי קילומטר, נצמד אליו ממזרח שביל ישראל, ומעט לאחר מכן, בגובה של כ־140 מטרים מעל פני הים, הנחל נשפך אל נחל שקמה, שנשפך בסופו אל הים התיכון.
נחל מרות הוא נחל אכזב קצר בגליל העליון המזרחי.
מוצא הנחל ממוקם בגובה של כ־570 מטרים מעל פני הים, במרחק של כ־1.35 קילומטרים ממערת עלמה וכ־2.25 קילומטרים ממושב עלמה.
בדרכו הוא חולף ליד חורבת מרות ומתחת לכביש הגישה לחוות הבודדים "הר אליעזר" ולשביל המוביל לקבר ריש לקיש.
בגובה של כ־175 מטרים מעל פני הים ובמרחק של כ־800 מטרים ממושב שדה אליעזר, הנחל נשפך אל נחל דישון (הנשפך אל נהר הירדן).
נחל מַלְחַתָה הוא נחל אכזב בבקעת ערד.
מוצא הנחל ממוקם בגובה של כ־600 מטרים מעל פני הים בסמוך למנחת ערד, דרומית לעיר ערד.
הוא זורם מערבה דרך כפרי הפזורה הבדואית.
בסמיכות ממזרח למועצה המקומית כסייפה הוא חולף מתחת לכביש 80 ואז ממשיך מדרום לכסייפה, בגבול הצפוני של בסיס נבטים.
שם, בגובה של כ־400 מטרים מעל פני הים, בסמיכת לתל מלחתה, הנחל נשפך אל נחל באר שבע.
נחל נועם הוא נחל אכזב ואחד מיובליו של נחל לכיש.
מוצא הנחל מדרום לגן לאומי גבעות מרשה והוא מנקז שטח הנמצא בין נחל לכיש בצפון לנחל אדוריים מדרום לו.
הנחל עובר בעיר קריית גת ומהווה אחת מהריאות הירוקות באזור.
בשנת 2020 נערכו חפירות ארכאולוגיות באזור הנחל, לצורך הקמתו של עמוד חשמל.
החפירה נערכה מטעם רשות העתיקות ובמימון חברת החשמל לישראל.
בחפירה התגלו שרידי מבנה עתיק ושברים של כלי חרס מהתקופות ההלניסטית והרומית.
המבנה שנחשף הוא וילה מהתקופה הביזנטית.
כמו כן נחשפו במהלך החפירה בורות אשפה מהתקופה הכלקוליתית ובורות מים מהתקופה העות'מאנית.
בחורבת עוד נחשף בית קברות מהתקופה הכלקוליתית.
בסביבת הנחל גבעות המכוסות בצמחיית בתה עשבונית ושיחי אשחר.
באביב צומחים עשבי שומר וניתן לזהותם על פי פריחתם הצהובה וריח עליהם.
עוד צומח כלך, בעל הפריחה הצהובה.
נחל נחום הוא נחל אכזב בעמק חרוד שבגליל התחתון.
מוצא הנחל ממוקם בגובה של כ־40 מטרים מעל פני הים, כ־1.15 קילומטרים מערבית לפארק תעשייה צבאים, צפונית לבית שאן.
כיוון זרימת הנחל הוא דרום־מערב.
לאחר שהנחל עובר ממערב לקיבוץ שדה נחום, הוא חולף מתחת לכביש 71, ולאחר מכן גם מתחת למסילת העמק.
כ־200 מטרים מערבית לגשר קנטר, בגובה של כ־120 מטרים מתחת לאפס, נשפך נחל נחום לנחל חרוד.
נחל נמר הוא נחל אכזב בגליל המערבי.
מוצא הנחל ממוקם בגובה של כ־435 מטרים מעל פני הים בתחומי הכפר הבדואי הישראלי ערב אל-עראמשה, בסמוך לגבול ישראל–לבנון.
כיוון הזרימה של הנחל הוא לדרום־מערב.
הוא זורם מצפון לקיבוץ אדמית, לפארק אדמית ולמצפה איתן, שם, בחלק קצר מהווה את הגבול בין ישראל ללבנון.
בחלק האחרון שלו נמצאת מערת נמר.
בחלק זה יורד הנחל מרמת אדמית בסמוך לכביש 8993 ואז חולף מתחת לכביש 899 ונשפך, בגובה של כ־80 מטרים מעל פני הים, לנחל בצת.
נחל מצובה הוא נחל אכזב בגליל המערבי.
מוצא הנחל ממוקם בגובה של כ־280 מטרים מעל פני הים, בקצה המערבי של פארק גורן, כ־300 מטרים דרומית לקיבוץ אילון וכקילומטר מערבית למושב גורן.
בתחילה זורם הנחל לכיוון דרום־מערב, ומגיע למרחק של כ־800 מטרים ממבצר מונפור.
לאחר מכן הוא פונה לכיוון צפון־מערב.
בהמשך התוואי משיק הנחל לגבול הדרומי של מושב יערה.
בסוף תוואי הנחל, כ־300 מטרים מצפון־מערב לקיבוץ מצובה וכ־400 מטרים מצומת חניתה (במזרח המועצה המקומית שלומי) ובגובה של כ־45 מטרים מעל פני הים, נשפך נחל מצובה לנחל בצת.
נחל נחת הוא נחל אכזב קצר בגליל העליון.
מוצא הנחל ממוקם בגובה של כ־420 מטרים מעל פני הים כ־700 מטרים מערבית ליישוב מצפה הילה וכ־1.15 קילומטר מדרום־מזרח למבצר מונפור.
הנחל זורם במקביל מדרום לכביש המחבר בין היישובים מצפה הילה ומנות.
במרחק של כקילומטר מזרחית למנות ובגובה של כ־230 מטרים מעל פני הים, נשפך נחל נחת לנחל שעל.
נחל משמרות הוא נחל הזורם על הגבול בין כרכור לכפר פינס.
לאורך הנחל מספר מסלולי הליכה.
ניתן לחזות במגוון גדול של פרפרים, ציפורים ונברני שדות.
בגדתו המערבית של הנחל גדלים אלוני תבור.
בין הצמחים הגדלים בנחל הוא הוא מין נדיר, ארכובית מחודדת הפורחת בחודשי האביב והקיץ.
בקרבת הנחל גדל "אקליפטוס עוג", שייתכן והוא העץ עליו כתב מאיר אריאל בשיר ארול.
נחל משמש הוא נחל אכזב בגליל המערבי.
הוא מתחיל באזור מושב אבן מנחם ונשפך לנחל שרך, שנשפך לנחל בצת.
מוצאו של נחל משמש הוא מהמורדות הצפוניים של הר צונם.
נקודת המוצא הצפונית היא מדרום ליישוב אבן מנחם, במקביל ובצמוד לכביש 899, בגובה של כ־630 מטרים מעל פני הים.
לאחר כשני קילומטר מצטרף ואדי קצר המגיע מצפון.
המקור השני נמצא כקילומטר דרומית מערבית לתחילת התוואי הצפוני, כמאה מטרים דרומית לחורבת חרון ליד אזור הלולים של המושב.
שני התוואים מתחברים לאחר כשני קילומטרים מערבית לאבן מנחם, כמאה מטרים צפונית לחורבת דור.
לאחר כ-1.8 קילומטר כביש 899 חוצה את תוואי הנחל, כמאתיים מטרים מצפון לחורבת משמש שככל הנראה הנחל נקרא על שמה.
נחל משמש נשפך לנחל שרך בגובה של כ-400 מטרים מעל פני הים.
מהלכו מתאפיין בירידה ובתוך התוואי ישנם מספר מפלים קטנים (הגדול בהם בגובה כ-4 מטרים) ואבני סלע גדולים ("בולדרים").
שמורת ער אציל משתרעת בשלוחות שמשני צידיו של נחל משמש.
בשמורה גדלים, בין היתר, עצי אלון וער אציל.
בתחומי השמורה נמצאים מספר אתרי עתיקות מהתקופה הביזנטית וביניהן חורבת משמש.
נחל משגב הוא מנחלי הגליל העליון בצפון ישראל.
הנחל מתחיל בתחתית אבל בית מעכה, וזורם מזרחה עד שהוא נשפך לנחל השומר.
קטע משביל ישראל עובר בחלקו.
מקורו של נחל משגב הוא באבל בית מעכה, בגובה של כ-300 מטרים מעל פני הים.
הנחל זורם בכיוון כללי מערבה ולבסוף נשפך לנחל השומר.
במהלך זרימתו עובר הנחל בשטחים חקלאיים.
הנחל נוצר כתוצאה מפעילות גאולוגית וקרטונית במהלך מיליוני שנים.
הסלעים והקרקעות לאורך הנחל מציגים שכבות גאולוגיות מגוונות, מה שמספק עדויות על ההיסטוריה הארוכה של האזור.
לאורך נחל משגב ניתן למצוא מגוון רחב של צמחייה טבעית ובעלי חיים.
הצמחייה כוללת עצי אלון מצוי, אלת המסטיק, הרדוף הנחלים וצמחי גדות נוספים.
בין בעלי החיים ניתן למצוא יונקים קטנים, זוחלים.
האזור מהווה בית גידול חשוב לחיות הבר, ורבים מהם מוגנים על פי חוק.
נחל משגב מהווה יעד פופולרי לטיולים ולפעילויות חוץ.
לאורך הנחל ישנו מסלול טיול מוסדר ומסומן.
כמו כן, ישנם אזורי פיקניק ונקודות תצפית המאפשרות למטיילים ליהנות מהנוף ומהשלווה שבאזור.
החשיבות האקולוגית של נחל משגב הביאה לכך שמספר אזורים לאורכו הוכרזו כשמורות טבע מוגנות.
במסגרת מאמצי השימור, מתקיימות פעולות לשיקום ושימור מקורות המים, שמירה על הצמחייה הטבעית, ומניעת פגיעה במערכות האקולוגיות של הנחל.
נחל מתת הוא אחד מיובליו של נחל בירנית שבגליל העליון.
מוצא הנחל בגובה של כ-800 מטרים מעל פני הים וממוקם ביישוב מתת, הוא זורם לכיוון צפון, חוצה את כביש 8944 מערב עד למפגש עם נחל בירנית בגובה של כ-600 מטרים מעל פני הים דרומית להר בירנית ומצפון ליישוב אלקוש.
באפריל 2021 הוכרזה שמורת טבע "נחל מתת" הכוללת את הנחל וסביבותיו (סה"כ כ-261 דונם).
שביל ההליכה לשמורה מתחיל מהיישוב מתת ומופיע במפת סימון שבילים מספר 2 - הגליל העליון.
קרקע נחל היא קרקע חווארית ובנחל גדלים קטלב מצוי, אלת המסטיק, עצי אלון התולע, שנק החורש, סחלבן החורש וכמה מיני סחלבים.
נחל משמר העמק הוא נחל עונתי ברמות מנשה, מהיובלים של נחל קישון.
תחילתו של הנחל כשלושה קילומטרים מצפון-מזרח לקיבוץ עין השופט, והוא זורם צפונה לעבר עמק יזרעאל, שם הוא נשפך לאפיק נחל קישון, כארבעה קילומטרים מצפון לקיבוץ משמר העמק.
בערבית נקרא הנחל ואדי אבו שושה ("בעל הבלורית"), על שמו של שיח' אבו שושה, אשר קבור בשולי תל שוש — תל קדום הממוקם בפתח הנחל.
סמוך לתל נמצא עץ אלון גדול, לצד מערות קבורה ובתי בד עתיקים.
דרך האזור עוברת דרך אזורית מספר 6953, בין משמר העמק לעין השופט.
במעלה הנחל נובע עין שולמית (נ"צ 1617.2219), המכונה בערבית עין א-שג'רה אלפוקא ("מעיין העץ העליון").
המעיין שוכן בפינה מיוערת ומוצלת, מוקף עצי אקליפטוס, אלון מצוי, צפצפה, חרוב ותאנה, וכן צמחי מים כגון פטל וקנה.
מי המעיין נשאבים ומשמשים את קיבוץ משמר העמק.
הגבעות הסובבות את הנחל מיוערות חלקית במסגרת יער משמר העמק, שחלקו ניטע כבר בשנות ה-20 של המאה ה-20. בשנות ה־40 שימש אזור היער כמקום אימונים עבור לוחמי ההגנה והפלמ"ח שפעלו בקיבוץ משמר העמק ובסביבתו, לרבות הכפר הנטוש ג'עארה.
נחל נרבתה הוא נחל איתן הזורם מאום א-ריחאן אל הים התיכון דרך העיירה ברטעה, ובסמיכות לכפר מייסר, לעיר חריש ולקיבוץ מענית.
הוא מתמזג עם נחל עירון כ-1.5 ק"מ דרומית-מערבית לשער מנשה.
הנחל סובל מזיהום מימיו על ידי מי שפכים המוזרמים אליו מהעיירה ברטעה.
נַחַל סַעַר (וָאדִי חַשַׁבֶּה) הוא נחל הזורם בין צפון רמת הגולן לבין רכס החרמון.
הנחל ידוע בעיקר בזכות מפל סער, הנמצא סמוך לכביש 99, ומתאפיין בזרימה מרשימה לאחר הגשמים.
הנחל נשפך אל נחל חרמון כ־500 מטר מדרום־מערב למעיין הבניאס.
נחל סער מהווה גבול גאוגרפי בין רמת הגולן לחרמון
מקורו של נחל סער בעין סער שמדרום ל"גבעת הצעקות", ליד מג'דל שמס.
בהמשך מסלול זרימתו הוא מנקז את בקעת יעפורי ומעיינותיה, ממשיך מצפון לברכת רם, ופונה מערבה סמוך לכפר מסעדה.
משם הוא עובר ב"תפר" הגאולוגי שבין סלעי הגיר והדולומיט של מורדות החרמון לבין הבזלת של הגולן.
נחל סער נחשב כגבול הגאוגרפי בין הגולן לחרמון.
בערוץ הנחל ישנם שני מפלי מים גבוהים: מפל רסיסים – כקילומטר ממזרח לגשר הידידות בכביש העולה לעין קיניה, ומפל סער – ממערב לגשר סער צמוד לכביש 989 העולה לנווה אטי"ב.
מפלי המים הם תוצאה של ירידה חדה ברום הנחל לאורך מרחק קצר: ירידה של 550 מטר רום לאורך 6 קילומטר בלבד.
לפני כ־120,000 שנים פרץ קילוח לבה מאזור ברכת רם.
הנחל התחתר בבזלת זו ויצר את הערוץ הנוכחי.
מלבד שני המפלים הגדולים ישנם בערוץ הנחל עוד כמה עשרות מפלונים ואשדות מים קטנים.
במדרון הצפוני, למרגלות היישוב עין קיניה, נצפתה תופעה של גלישת קרקע, הקרויה: "הגלישה הגדולה".
המסלע במקום הוא חול חווארי (מגיל הסנון שבתקופת הקרטיקון העליון) ותלול, ולכן כאשר המדרון רווי במים גושי סלע מהדרגש העליון (תצורת יעפורי בעבר נקרא דרגש צומהופן) מחליקים במורד המדרון אל ערוץ הנחל.
אורכו של נחל סער הוא כ־11 ק"מ ושטח אגן ההיקוות כ־26 קמ"ר.
כמות המשקעים היא כ־1,000 מ"מ בממוצע רב שנתי.
הספיקה השנתית (נפח שנתי) הממוצעת היא 11 מיליון מ"ק בשנה (1971–2023).
באופן טבעי נחל סער הוא נחל איתן שמימיו זורמים כל ימות השנה, אבל כבר לפני שנים רבות שאבו תושבי כפר דרוזי במי המעיינות של נחל סער כדי להשקות את מטאי התפוחים בקיץ (יש להם מספיק מים בחורף) כך שהנחל זורם למעשה רק בחורף.
בשנות ה־80 של המאה ה־20 התחילו לשאוב מים מהנחל גם בחורף ומאז זורמים בו מים רק כאשר עוצמת הזרימה בו עולה על ספיקת המשאבות (אחרי גשם חזק), או כאשר המאגרים מלאים, לרוב רק במחציתו השנייה של החורף.
בשיאה של עונת הגשמים עשויה זרימתו להגיע לשיעור מרשים, והמוני מטיילים פוקדים אז את מפל סער.
בצמחייה הטבעית של נחל סער נפגשים צומח הבזלת של הגדה הדרומית עם צומח הגיר והחוואר של הגדה הצפונית, ומעט צומח נחלים (בעיקר הרדוף) באפיק.
בגדה הדרומית (במפנה צפוני) הצומח הוא חלק מיער אודם, המותאם למפנה צפוני תלול: חורש צפוף מאוד וגבוה למדי בשליטת אלון מצוי עם אלון תולע, אלה ארצישראלית עם אלה אטלנטית, הרבה אחירותם החורש, עוזרר קוצני (וגם עוזרר חד־גלעיני), אגס סורי, ער אציל ולבנה רפואי.
בתת-יער מתבלטת שרכיה אשונה מפותחת ושופעת.
בגדה הצפונית גולש צומח מורדות החרמון.
בקטע שבין עין קיניה למפל רסיסים נחשף במפנה זה סלע חווארי, ועליו עולה חורש בשליטת אלון התולע, עם הרבה סחלביים.
נַחַל סָמָךְ הוא הגדול בנחלי דרום רמת הגולן, הזורם לכיוון דרום מערב, ונשפך לכנרת מצפון לעין גב, ליד כורסי.
לפני שהוא נשפך לכנרת, מתאחד אליו יובלו העיקרי – נחל אל על.
שמו של נחל סמך בעברית הוא על־פי שמו בערבית - "ואדי א־סמכ", שמשמעותו "נחל הדגים".
בתקופה הכלקוליתית היו בנחל סמך יישובים רבים שהתפתחו מאוד, והיה למקום מפואר ומפורסם.
על השלוחה הנמצאת מצפון לנחל, בסמוך למוצאו, נמצא אתר מתחם לביאה, בו שרידים מרשימים מתקופת הברונזה הקדומה.
השגשוג בסביבת הנחל היה ניכר בכל התקופות, אך השגשוג העיקרי הגיע בתקופה ההלניסטית והרומית.
בתקופה זו הוקמו בשטח הנחל יישובים רבים, ואף מצודות, מאחר שהוא סימן את הגבול שבין "תחום סוסיתא", הנכרי ברובו, מדרום, ובין "תחום הגולן", היהודי ברובו, מצפון.
על גדת הנחל קרוב לצומת כביש 92 ו־789 נמצא אתר כורסי הנוצרי הקדום בו מנזר כנסייה עם רצפת פסיפס.
כאן היה גם מערך מוצבים של צבא סוריה – חוליה במערך המוצבים הסוריים לחופה הצפון־מזרחי של הכנרת.
במבצע עלי זית כבשו כוחות צה"ל את מוצבי כורסי (דצמבר 1955) ולקחו שבויים רבים אשר שימשו קלף מיקוח להחזרת לוחמי צה"ל מהשבי הסורי.
בשנת 2005 נפגע נחל סָמָךְ בשריפה גדולה שהתחוללה באזור.
תוצאותיה היו 3,500 דונם של חורש טבעי שנשרפו, והגורם לה, ככל הנראה, הייתה חניכה בתנועת נוער ששרפה את נייר הטואלט בו השתמשה.
אורכו של נחל סמך הוא כ־20 ק"מ ושטח אגן היקוותו הוא כ־104 קמ"ר.
הנחל מתחיל בקבוצת מעיינות סמוך לחורבות כפר שעבניה, כ־3 ק"מ מדרום־מזרח למושב יונתן.
מכאן זורם ערוץ הנחל במסיל (תעלת מים רדודה) לדרום־מערב.
במרחק 2.5 ק"מ מדרום לצומת דליות בנוי סכר עפר באפיק הנחל היוצר את מאגר רויה המשמש לתפיסת מי שיטפונות הנחל.
הנחל ממשיך כ־2 ק"מ בערוץ רדוד ואז הוא מתחתר לעומק שכבות הבזלת ויוצר עמק קניוני צר ההולך ומתרחב ונמשך לאורך קילומטר אחד.
בתוך עמק זה בולט גוש סלע גבוה עשוי בזלת, שמורכב עמודי בזלת משושים.
זהו צוואר געשי – שריד של צינור ההזנה של הר געש שהיה במקום והתבלה, וזה כל מה שנותר ממנו.
מדרום לצוואר הגעשי קיים גשר בנוי בטון ואבני בזלת המהווה שריד מתוואי תעלת ההטיה הסורית.
מכאן זרימת המים קבועה בנחל כל ימות השנה ויוצרת בריכות טבעיות שעצי ערבה ודולב צומחים לאורכן משני עברי הנחל.
מגשר תוואי ההטיה ממשיך הנחל לדרום־מערב עוד כ־4 ק"מ עד לנקודת מפגשו עם יובלו הראשי, נחל אל על.
הנחל פונה מערבה וזורם בעמק רחב, כ־3 ק"מ רוחב, לעבר הכנרת.
בחלקו התחתון של עמק הנחל שטחים מעובדים.
בשפכו אל הכנרת, הנחל יוצר דלתה רחבה, ששטחה מועבד כיום במטעי בננות.
על שטח אגן ההיקוות של נחל סמך יורד בממוצע כ־550 מ"מ גשם בשנה והספיקה בנחל היא 6.4 מיליון מ"ק בממוצע לשנה (לשנים 1977–2024).
בשנות בצורת הספיקה בנחל יורדת לפחות מ־100 אלף מ"ק בשנה, אולם בשנים גשומות נרשמות בו זרימות שיטפוניות מרשימות.
הספיקה המקסימלית (השיטפונית) הרב שנתית הממוצעת בנחל היא 15.8 מ"ק/שנייה (1977–2024).
הספיקה המקסימלית הגבוהה ביותר של 86.3 מ"ק/שנייה נרשמה ב־21 בפברואר 2003, כתוצאה של גשמים כבדים, בימים 20–21 בחודש, באזור אגן הנחל : 103.2 מ"מ ביונתן, 91.5 בגמלא, 78.2 באלוני הבשן.
נַחַל עִירוֹן (השם הרווח: ואדי עארה) הוא נחל הזורם בחבלי רמות מנשה והשרון הצפוני, לאורך 20 קילומטרים, במפגשם עם השומרון.
ראשיתו של נחל עירון בהר אלכסנדר שליד אום אל־פחם, משם הוא יורד לאורך ואדי עארה לכיוון דרום-מערב, במקביל לקו התחום בין רכס אום אל־פחם לקער רמות מנשה.
כקילומטר ממערב למחלף משמר הגבול יוצא הנחל אל מישור השרון הצפוני, ומתחבר לנחל חדרה מדרום למושב תלמי אלעזר.
השם העברי "עירון" נגזר מהשם "עַרוּנַה", שהוא שמו העתיק של ואדי עארה הידוע לנו מסיפור מלחמתו של תחותמס השלישי (1458 לפנה"ס).
בעמק הנחל ועל גדותיו מספר גדול של יישובים.
צמוד לאפיקו עובר כביש מספר 65, המכונה כביש ואדי עארה, המחבר בין מחלף משמר הגבול לצומת מגידו, ומשמש כעורק תחבורה חשוב במדינת ישראל.
נַחַל עוֹז הוא קיבוץ במערב הנגב הצפוני, ליד הערים שדרות ונתיבות וליד רצועת עזה.
זהו היישוב הדרומי והמערבי ביותר בתחומי המועצה האזורית שער הנגב.
היישוב הוקם ב-26 ביולי 1951 כהיאחזות הנח"ל הראשונה בישראל, בשם "נחלאים א' - מול עזה", במרחק 2.5 קילומטרים מהעיר עזה, על אדמות קיבוץ בארות יצחק הישן, שתושביו העדיפו לעזוב אותו לאחר קרב הבלימה והגבורה שלהם מול הצבא המצרי במלחמת העצמאות.
בטקס העלייה על הקרקע השתתפו אלוף פיקוד דרום, משה דיין, מפקד הנח"ל, משה נצר, מנהל אגף הנוער במשרד הביטחון, אליהו שומרוני, ואברהם הרצפלד.
מקימי ההיאחזות היו בני מספר מחלקות של הנח"ל, בהם מחלקה שקיבלה הכשרה של תשעה חודשים בתל יוסף.
הנקודה הוקמה במימון הסוכנות היהודית ואת המתיישבים הדריכו שני מדריכים מתל יוסף.
חיילי הנח"ל גידלו במקום 600 דונם של ירקות, בהם 300 דונם בצל ועיבדו 8,500 דונם.
במהלך שנת 1952 נקראה ההיאחזות "כפר עזה", עד ששם זה ניתן לקבוץ יגב הסמוך.
בספטמבר 1953 אוזרח ההיאחזות על ידי גרעין נח"ל של בני רחובות, קריית חיים ותל אביב של התנועה המאוחדת כקיבוץ במסגרת איחוד הקבוצות והקיבוצים.
בשדות נחל עוז נמצא אתר ההנצחה לבארות יצחק הישן ולנופלים בקרבות מלחמת העצמאות.
מקום היישוב נקבע בהתאם לצורכי הביטחון של אותה תקופה בסמוך לגבול על כביש עזה-באר שבע, מאות מטרים מגבול רצועת עזה, מול שכונת שג'אעייה שבמזרח עזה.
המוטו הציוני "הגבול יעבור במקום בו יסתיים התלם החרוש האחרון" יושם הלכה למעשה בשדות נחל עוז.
לא הייתה גדר סביב רצועת עזה וגם לא כביש מערכת.
הסימון היחידי לגבול עם מצרים לאורך רצועת עזה, מצידו המזרחי, היה קו התלם – חריץ באדמה שחרשו חקלאי האזור על קו הגבול.
מצידו המערבי של התלם בהפרש של 500 מטר זו מזו היו עמדות של האו"ם.
בשנותיו הראשונות סבל הקיבוץ מהתקפות פידאיון ומפגזים שנחתו בשטחו.
בשנות ה-50 ושנות ה-60 של המאה העשרים נפלו ארבעה חברי משק בתקריות על הגבול עם רצועת עזה.
הידועה שבהן אירעה בשנת 1956, כאשר חיילים סודאנים ששירתו בצבא מצרים ברצועת עזה רצחו את מא"ז הקיבוץ (רכז הביטחון) , בעת שסייר על סוסתו בשדות, והתעללו בגופתו.
ההספד שנשא הרמטכ"ל, משה דיין על קברו הותיר רושם עז והוא נחשב עד היום לנאום היסטורי.
בין מבצע קדש לבין מלחמת ששת הימים לא אירעו מעשי טרור באזור, אך אחרי מלחמת ששת הימים הפכו שדות נחל עוז ליעד של פעולות מיקוש על ידי מחבלים מרצועת עזה.
במאי 1968 נהרגו שני חברי הקיבוץ וחמישה נפצעו, כאשר רכב שיצא לכבות אש שהוצתה בשדה על גבול הרצועה עלה על מוקש.
הקיבוץ היה מטרה לירי מרגמות.
מעשי האיבה פסקו לאחר שיחידת רימון בפיקוד מאיר דגן הצליחה לחסל את תשתית הטרור בעזה.
מראשית המאה ה-21, לאחר שנים של שקט, שוב היה הקיבוץ מדי פעם מטרה לירי פצמ"רים ורקטות קסאם מרצועת עזה.
במהלך מבצע צוק איתן סבל היישוב באופן יומיומי ממטחים כבדים של ירי רקטות ופצמ"רים.
מקצת התושבים עזבו, ועם התארכות המבצע, ולאחר שדניאל טרגרמן בן הארבע נהרג מירי פצמ"ר ב-22 באוגוסט 2014, היישוב פונה ממשפחות עם ילדים ובקיבוץ נותרו רק 90 חברים מתוך כ-360 חברים ותושבים.
אחרי תום מבצע צוק איתן חזרו לנחל עוז כמעט כל המפונים, והיישוב המשיך לקלוט משפחות חדשות, למרות חידוש ירי הקסאמים והפצמ"רים על יישובי "עוטף עזה".
בשנת 2020 התגוררו ביישוב כ-470 תושבים.
ב-7 באוקטובר 2023, במתקפת הפתע על ישראל שבעטיה החלה מלחמת חרבות ברזל, נכבש הקיבוץ על ידי מחבלים פלסטינים מארגוני הטרור חמאס והג'יהאד האסלאמי ואזרחים מעזה, שהסתובבו בו במשך שעות.
המחבלים רצחו 15 מתושבי הקיבוץ וחטפו לשטח עזה 8 אנשים, ביניהם גם נשים וילדים.
לאחר 510 ימים בשבי, הושב החלל, צחי עידן ז"ל, חבר הקיבוץ, שנרצח בשבי – ובכך עלה מספר הנרצחים בטבח בנחל עוז, ל-16 מתושבי הקיבוץ.
בנוסף פגעו המחבלים בבתי התושבים, הרסו ובזזו אותם.
במהלך הטבח תיעדו המחבלים את מעשי הזוועות והעלו את התיעוד לרשתות החברתיות.
הקיבוץ פונה לאחר הטבח והוכרז כשטח צבאי סגור.
התושבים פונו לפנימיית שומריה, המוסד החינוכי הראשון של השומר הצעיר, ששוכן בקיבוץ משמר העמק.
בהמשך שוכנו חלק מחברי הקיבוץ בשכונת קרווילות שנבנתה עבורם בקיבוץ משמר העמק, בעוד אחרים שוכנו בבתים בנתיבות, וקבוצה של פנסיונרים עברה לדיור מוגן בבת-ים.
עשרות רבות מחברות וחברי קהילת נחל עוז מסרו עדויות מצולמות מפורטות על אירועי הטבח בקיבוץ נחל עוז, במסגרת מיזם עדות 710.
בפברואר 2025 הציג אלוף דן גולדפוס, יחד עם קצינים נוספים, את התחקיר שנעשה על טבח שבעה באוקטובר בקיבוץ נחל עוז.
בשנות ה-50 וה-60 של המאה העשרים היה נחל עוז סמל ההתיישבות החקלאית הביטחונית אחרי קום המדינה.
ראשי המדינה והצבא (ובהם דוד בן-גוריון, משה דיין ואריאל שרון) נהגו לבקר בו.
בקיבוץ התגוררו חיים ילין, חבר הכנסת העשרים, אנשי התקשורת אמיר תיבון, מנשה רז ורון טוביה, וכדורגלנית נבחרת ישראל קרין רחמים.
רחוב על שם הקיבוץ קיים בערים תל אביב יפו ונתניה.
ב-1969 העלו חברי הקיבוץ את ההצגה המוזיקלית "קנטטה לקיבוץ" שהלחין שלום חנוך.
כמו כן נערכו בקיבוץ פסטיבלי זמר בסגנון פסטיבל הזמר והפזמון, שהשירים שנכללו בהם נכתבו על ידי חברי הקיבוץ.
לפחות ארבעה תקליטים תיעדו את הפעילות המוזיקלית שהתנהלה בקיבוץ:
פסטיבל הזמר והפזמון הראשון של נחל עוז; עיבודים וניהול מוזיקלי: גידי קורן.
להקת הכולבויניק בשירי לאה נאור ושלום חנוך (1969).
פסטיבל הזמר והפזמון נחל עוז ה-2 (1975).
טיול משק עם חבורת הזמר של נחל עוז (1980).
ענפי הייצור הראשיים הם חקלאיים: גידולי שדה, רפת ולול.
בשנת 1997 עבר הקיבוץ תהליך הפרטה מקיף, לאחר שבתקופת משבר הקיבוצים, בשנות ה-80 של המאה ה-20, הידרדר מצבו מאחד הקיבוצים המבוססים והמובילים בתנועה הקיבוצית לקיבוץ במשבר עמוק.
היום נמצא נחל עוז במעמד של "קיבוץ מתחדש", והוא קולט חברים חדשים.
בקיבוץ נחל עוז גרות כ־120 משפחות והוא מונה כ-400 נפש.
לאחר צוק איתן, קיבוץ נחל עוז היה עזוב מצעירים ונוער.
בעקבות כך פתחה רשת "מיתרים לכיש" מכינה קדם-צבאית חד-שנתית מעורבת לבנות ובנים, חילוניים ודתיים, של רשת "מיתרים".
המכינה נמצאת בלב הקיבוץ ומתנדבת בקיבוץ ביום יום.
לאחר השבעה באוקטובר המכינה הייתה אחראית על החקלאות בקיבוץ ושיקום הקיבוץ.
למכינה חלק ניכר בקהילת נחל עוז.
המכינה ובוגריה בקשר רציף עם תושבי הקיבוץ.
על פי התוצאות של הבחירות לכנסת ה-25 בנחל עוז כ-86% מהמצביעים הצביעו למפלגות שמאל (או שמאל-מרכז), והשאר הצביעו למפלגות אחרות.
נַחַל עַמּוּד הוא נחל באזור הגליל העליון הנשפך אל הכנרת.
זהו הגבוה שבנחלי הארץ המושכים מים כל ימות השנה.
בעבר נקרא נחל עמוד בפי יהודים "נהר דולבאי", ייתכן שעל שם עצי הדולב שהיו קיימים בו.
כל אחד מקטעיו של הנחל נקרא בשם אחר בפי הערבים מהכפרים שבסביבה.
חלק נקרא וואדי טוואחין על שם טחנות קמח שפעלו בו בעבר, או וואדי לימון.
מקורו של הנחל באזור כדיתה, סמוך לשקע הבזלת של דלתון, והוא זורם בכיוון דרום-מזרח דרך הגליל התחתון המזרחי אל דרום-מערב הכנרת.
אגן הניקוז שלו ושל יובליו, כולל את המורדות המזרחיים של הר מירון, רמת דלתון, הר ביריה, צפת (הר כנען), רמת פשחור, הר מצפה ימים, אזור קדרים, הר לבנים וחוקוק.
יובליו העליונים של הנחל מנקזים את פסגת הר מירון (גובה של כ־1,200 מ'), ובסיומו הנחל נשפך לכנרת (גובה של כ־200-), ירידה של כ־1,400 מ'.
הנחל נקרא כך על שם סלע גבוה המתנשא מעל האדמה והנמצא בקרבת אחד מאפיקיו של הנחל, בקרבת קיבוץ חוקוק.
הסלע מזכיר בצורתו עמוד גבוה ומכאן שמו "נחל עמוד".
הנחל נחצה באחד הקטעים שלו על ידי המוביל הארצי.
בעקבות סלילת קטע הכביש שבין צומת חנניה לצומת עמיעד (כביש 85) בסוף שנות ה־70, מולא הנחל (כמו גם יובלו, נחל עכברה) בסוללת עפר גבוהה כתחליף לגשר, בנקודת החציה של הכביש את הנחלים.
סוללה זו מנעה מעבר בעלי חיים ומטיילים בין שני חלקי הנחל.
הסוללות הוסרו ב־2013, במהלך עבודות לשדרוג והרחבת כביש 85.
יובליו העיקריים של הנחל הם נחל מירון, נחל עכברה, נחל שמאי, נחל ליבנים ונחל חוקוק.
שטח הניקוז של הנחל תחום בין נחל כורזים ונחל צלמון.
בנוסף למימיו הזורמים מרמת דלתון, לאורך תוואי הנחל ישנם עוד מספר מעיינות כגון עין פועם ועין יקים.
חלק ממעיינות אלו שימשו לאספקת מי שתייה לצפת, החל מתקופת המנדט הבריטי.
הנחל כיום הוא שמורת טבע מוגנת שאורכה הוא כ־22 קילומטרים מאורכו הכולל של הנחל.
בבריכות שכווי שבסמוך לנחל נמצאה המבטשה שבאמצעותה יהודי צפת עיבדו את הצמר לתעשיית הטקסטיל שהייתה מפותחת מאוד במהלך המאה ה-16 בצפת.
החלק השלישי של המסע מים אל ים מתבסס על תוואי נחל עמוד, בחלק שבין הר מירון לכנרת.
הנחל משמש כמסלול טיול פופולרי ועובר בו גם שביל ישראל.
אורכו של נחל עמוד הוא כ־21 ק"מ ושטח אגן ההיקוות שלו כ־125 קמ"ר.
כמות המשקעים השנתית הממוצעת היורדים על אגן ההיקוות היא כ־750 מ"מ בשנה, והספיקה הממוצעת בנחל, בנקודה לפני שנשפך לכנרת, היא 2 מיליון מ"ק בשנה (1944–2024).
בחורף 1968–1969 שהיה החורף הגשום ביותר במרכז הגליל העליון, זרמו בנחל כ־20.8 מיליון מ"ק מים – נפח שיא שנתי בכל 80 שנות המדידה בנחל.
הספיקה המקסימלית (השיטפונית) הרב שנתית הממוצעת בנחל היא כ־9.5 מ"ק/שנייה (1944–2024).
ספיקת שיא של 78 מ"ק/שנייה נרשמה בעת שיטפון עז בנחל ביום ה־7 בינואר 2013, לאחר ירידה של 189 מ"מ גשם במושב מירון ו־184 מ"מ בצפת, בימים 5–7 בחודש (מתוכם, 104 מ"מ במירון ו־113 מ"מ בצפת ב־24 שעות, ב־6 בחודש).
בקיץ ובשנות בצורת חלקו הדרומי של הנחל מתייבש.
לעומת זאת במעלה הנחל, כ־2 ק"מ מדרום לכביש 89, נובע בערוץ הנחל מעיין – עין פועם (עין א־ג'ין בערבית), ומכאן ואילך יש זרימת מים קבועה לאורך מקטע בערוץ הנחל.
כ־300 מ' מדרום לעין פועם נפגש נחל עמוד עם יובלו הגדול נחל מירון, המגיע מכיוון הר מירון.
נחל זה תורם לנחל עמוד כמות נאה של מים שמקורה בעין יקים (עין א־תינה) הנובע במעלה נחל מירון.
ספיקתו של מעיין זה מגיעה בעונת החורף ל־800 מ"ק/שעה לערך.
בנחל עמוד התחתון התגלו שרידים חשובים מהתקופה הפלאוליתית בארבע מערות: מערת עמוד, מערת זוטייה, מערת אמירה ומערת שובך.
החפירה הפרהיסטורית הראשונה בארץ ישראל התבצעה בשנת 1925 במערות זוטייה ואמירה.
במערה הראשונה גילה הארכאולוג הבריטי פרנסיס טרוויל-פיטר חלק מגולגולת של אדם קדמון שקיבל את השם "האדם הגלילי" או ה"גולגולת הגלילית".
גילה המשוער הוא כ-400,000 עד 200,000 שנים - הגולגולת הקדומה ביותר בארץ ישראל.
במערת עמוד, אשר נחפרה מספר פעמים בשנות השישים ובשנות התשעים, התגלו קברים של ניאנדרטלים ושרידים רבים של התרבות המוסטרית (התקופה הפלאוליתית התיכונה כמדורות, כלים מסותתים ועצמות בעלי חיים).
מתחם הטחנות של נחל עמוד מתאפיין בצפיפות מתקנים שאינה מוכרת באזורנו.
במתחם התגלו שרידי טרסות, טחנות קמח, תעלות מים, סכר הטיה וגשרים להם ערך היסטורי בהיותן עדות לאורחות החיים ולמלאכות המסורתיות בגליל בתקופות האמורות.
טחנות הקמח בחלקו העליון של נחל עמוד הוקמו בתקופה הצלבנית ומרבית השרידים הנראים כיום הם מהתקופה העות'מאנית.
טור הטחנות משמר תוואי של מתקנים קודמים, ככל הנראה מבטשות צמר, שהגיע לשיא פעילותו במאה ה-16, תקופת תור הזהב של צפת.
מקצת הטחנות פעלו עד שנות ה-50 למאה ה-20.
בשנים שחלפו מאז חדלו הטחנות לפעול כיסתה צמחיית הנחל את שרידי המבנים והמתקנים ואף השתרשה בליבת הקירות של טחנות הקמח.
בשנת 2013 ביצע מינהל שימור ברשות העתיקות פעולות לייצוב שרידי הטחנות בנחל עמוד במימון רשות הטבע והגנים ופרויקט ציוני דרך (תשתיות מורשת) במשרד ראש הממשלה.
שמורת נחל עמוד היא שמורת טבע הסובבת את נחל עמוד ונקראת על שמו.
השמורה נמצאת בגליל, והוכרזה ב-10 בפברואר 1972. כמו כן, השמורה משתרעת על פני שטח של 8,906 דונם, ומקובל לחלק את השמורה לשני חלקים: החלק העילי והחלק התחתון לפי חלקי הנחל.
נחל סלוודורה (במפות סימון שבילים הנחל מכונה נחל סלבדורה) במדבר יהודה, הוא ערוץ קצר, היורד מבמת השוליים המזרחיים, ונשפך לים המלח כקילומטר אחד מצפון לנחל קדם.
נחל סלוודורה מתחתר בחלקו המזרחי של מצוק ההעתקים, והוא משתייך לסדרה של נחלים קצרים מסדר ראשון.
בדומה לנחלים אחרים באזור כגון: נחל אוריון, מצפה ארנון, נחל קדם, נחל המלט ונחל ישי.
הערוץ יורד במצוק ההעתקים מרום של כ-400 מ' מעל פני הים אל שפכו בים המלח בסדרת מפלים: גובה הראשון הוא כ-55 מטר, גובה השני - כ-35, ולאחר מכן צונח הנחל במפל ענק (כ-190 מטר).
כ-150 מטר מזרחה מכאן מצוי המפל המשמעותי האחרון בנחל, וגובהו כ-75 מטרים.
המפל יצר פרסת מצוקים גדולה לרוחב המצוק, פרסה זו נראית היטב מכביש ים המלח.
למרגלות המפל האחרון, בתוך כוך במצוק הצפוני של הנחל, נובע מעיין שכבה קטן.
מי המעיין ראויים לשתייה, אך ספיקתו דלה - כ-10 ליטר לשעה בלבד, ומימיו מרירים.
מימיו של מעיין זה נובעים מתוך שכבת דולומיט מהשכבה הגאולוגית 5-CE ("תמר") מעל האקוויקלוד החרסיתי של שכבה 4-CE ("אבנון"), בשונה משאר המעיינות של מצוק ההעתקים, הנובעים משכבה 3-CE ("צפית").
מעל מפל זה, צומח שיח סלוודורה פרסית גדול, על שמו נקראים הנחל והמעיין.
כמו כן צומחים במקום אשל, סמר וצלף.
בנחל סלוודורה הותקן סימון שבילים מעגלי, המסומן בכחול וירוק, המוליך מהחנייה לצד כביש 90 ואליו בחזרה.
המסלול המעגלי מגיע אל המעין שלצידו צומחת הסלוודורה הפרסית, הנזכרת למעלה, ומסתיים לאחר הליכה בערוץ הנחל בחנייה לצד כביש 90.
נַחַל עִיּוֹן הוא נחל הזורם מעמק עיון שבדרום לבנון, דרומה אל תוך שטח ישראל, ומהווה יובל של נהר הירדן.
חלקו העליון מכונה בערבית ואדי דרדרה או ואדי ח'ראר, וחלקו התחתון, מדרום למטולה, נקרא ואדי ברע'ית.
ראשיתו של נחל עיון סמוך למרג' עיון, משם הוא זורם כשבעה ק"מ בשטח עמק עיון, מפוצל לתעלות השקיה רבות, עד כניסתו לשטח ישראל סמוך למטולה.
מנקודה זו זורם הנחל בערוץ קניוני היורד מגובה כ־500 מטרים מעל פני הים, עד לגובה כ־300 מטרים מדרום לתל אבל בית מעכה, ומשם בשיפוע מתון יותר אל תוך עמק החולה.
הפרשי הגובה הגדולים גרמו להיווצרות כמה מפלי מים בערוץ, ובשל כך נכלל קטע זה של הנחל בשמורת עיון.
בשמורה ארבעה מפלים (מצפון לדרום): מפל עיון שגובהו 9.2 מ'; מפל הטחנה שבו נופלים המים מגובה של 21 מטרים לתוך טחנת קמח ישנה; מפל האשד, שהוא בעצם שני מפלים סמוכים, העליון של 5 מ' והתחתון של 9.5 מ', ומפל התנור שגובהו כ־30 מטרים.
שמו של זה האחרון אינו נגזר מהמילה העברית "תנור", כי אם מהמילה הערבית "תנורה", מין חצאית שנוהגות ללבוש נשים ערביות ובדואיות.
בתוך עמק החולה עד שנות ה־50 של המאה ה־20, זרם נחל עיון במערב העמק אל תוך ביצת החולה.
לאחר ייבוש החולה הוטה הנחל אל תוך מערכת תעלות הניקוז של העמק, ומעט מאוד נותר מאפיקו המקורי.
אחת התעלות מובילה חלק ממי נחל עיון אל תוך הירדן סמוך לנקודת החיבור של שלושת מקורותיו, ולכן יש הכוללים אותו במניין מקורות הירדן.
אורכו של נחל עיון הוא כ־19 ק"מ.
שטח אגן ההיקוות של הנחל הוא כ־34 קמ"ר, ועליו יורד בממוצע 850–900 מילימטרים של גשם בשנה.
הדבר גורם לשוני רב בספיקת המים בנחל בין עונות השנה: בחורף נוצרת זרימה שטפונית בעוצמה חזקה, ואילו בקיץ הספיקה נמוכה באופן משמעותי משום שהיא ניזונה ממעיינות בלבד.
הנחל מתחיל בצפון עמק עיון במעיין המקיים זרימה איתנה – עין דרדרה.
מעיינות נוספים קטנים יותר מזינים את הנחל בתחומי ישראל: עין מטולה, הנובע בגבול בתי המושבה, מימיו שמשו בעבר את תושבי מטולה בשנותיה הראשונות, וכיום ספיקתו דלה.
עין סוכרה (המעיין המתוק), במורד מפל הטחנה; שפיעתו עד כ־10 מ"ק/שעה ומימיו נשאבו על ידי תושבי מטולה עד שנת 1957 לצורכי שתייה והשקיה.
בסמוך למעיין נמצאים שרידי בית המשאבות.
עין מפל התנור, הנובע בבריכת המים שלמרגלות המפל, ומימיו זורמים כל השנה באפיק הנחל היורד לעמק החולה.
במורד אגן ההיקוות של הנחל נובעים המעיינות: עין ברבור ועין אבל מדרום לתל אבל בית מעכה, עין משקה שבצד האפיק מדרום לכפר יובל, ועין השומר, המעיין הגדול ביותר, הנובע בצד הכביש העולה מכפר גלעדי למטולה ומימיו מנוצלים לחקלאות.
החל ממחצית המאה ה־20 נוהגים החקלאים הלבנוניים להטות את מי הנחל להשקיית שדותיהם בעמק עיון.
מאז, הנחל מתייבש כל שנה מתחילת הקיץ ועד לרדת גשמי החורף.
גם בשטחי ישראל משמש הנחל ברובו להשקיית חלקות חקלאיות סמוך למטולה, כך שמעט מאוד מים זורמים בחלקו התחתון בקיץ.
כפתרון לכך, בחודשי הקיץ רשות הטבע והגנים מזרימה מים בצורה מלאכותית, בכמות של כ־100 מ"ק בשעה, מקידוחים באזור נחל דן מאז שנת 2009, וכך הנחל חזר להיות איתן.
הספיקה השנתית הממוצעת בנחל עיון, בסמוך למטולה, היא 6.7 מיליון מ"ק, והספיקה המקסימלית הממוצעת היא 4.75 מ"ק בשנייה (ממוצעים לשנים 1949–2023).
הספיקה המקסימלית הגבוהה ביותר בנחל היא 26.5 מ"ק בשנייה ונמדדה ביום ה־17 בינואר 1968. בימים שקדמו לזרימה שיטפונית זו, ב־13–16 בחודש, נמדדו בכפר גילעדי 228.6 מ"מ גשם, מתוכם 106.5 מ"מ ב־24 שעות ביום ה־14 בחודש, כאשר הממוצע לכל חודש ינואר עומד על כ־200 מ"מ.
זרימה שיטפונית חזקה נוספת של 16.2 מ"ק בשנייה נרשמה בחורף 1991–1992, ביום ה־5 בפברואר 1992, לאחר ירידה של 268 מ"מ גשם במטולה בימים ה־30 בינואר ועד ה־5 בפברואר.
בעונת הבצורת 2013–2014 ירדו על אגן ההיקוות של נחל עיון כ־38% מכמות המשקעים השנתית (במטולה מדדו 329 מ"מ גשם), ונרשמה בנחל הספיקה השנתית הנמוכה ביותר, 620 אלף מ"ק (0.62 מיליון מ"ק).
העיר עִיוֹן נזכרת כבר בתנ"ך, ובספרות חז"ל.
גם הנחל נזכר בספרות חז"ל כ"נקבתא (או נקיבתא) דעיון" (הניקבה, השביל של עיון).
בליל הגשרים פוצץ גשר מטולה צפון-מזרח, שעל נחל עיון, בידי כוח מהגדוד השלישי של הפלמ"ח בפיקוד דני נוימן.
במרץ 2005 היטו פעילי החזבאללה את מקורותיו של נחל עיון.
הדבר הביא לכך שבמורד הנחל בשטח ישראל, יהיה הנחל יבש בחלק ניכר של השנה.
לטענת אנשי החזבאללה, כמות האזרחים בדרום לבנון צמחה באחוזים רבים לאחר נסיגת צה"ל מרצועת הביטחון והתפרקות צד"ל והמים נועדו לשמש לחקלאות ולצריכה אישית.
ראש ממשלת ישראל אריאל שרון איים שישראל לא תעבור בשתיקה על פעולה זו, אך בסופו של דבר הסתפק במגעים דיפלומטיים בלבד, שהתבררו כחסרי תועלת.
בסביבת הנחל, בשמורת נחל עיון, צומחים חצב מצוי, כלנית מצויה, רקפת מצויה, לוע-הארי הגדול, מישויה פעמונית, קוציץ סורי, בן-חצב יקינטוני וכמה מיני סחלבים ודבורניות.
לאורך אפיק הנחל מתקיימת צמחיית גדות שופעת, ובכללה עצי תאנה וערבה מחודדת, שיחי הרדוף הנחלים, פטל קדוש וקנה מצוי.
ישנם גם שרידים לחברת הצומח העיקרית של החורש הים תיכוני – אלון מצוי, אלה ארץ-ישראלית, אשחר ארץ-ישראלי, אדר סורי, אחירותם החורש ועוד.
במי הנחל אוכלוסייה קבועה של דגי חפף ישראלי, בינון הירדן ועגלסת הירדן, ואילו במצוקים מקננים יונת הסלעים, אוח עיטי, כותלי ההרים ומינים נוספים.
נַחַל סְפוּנִים נחל ברכס הכרמל.
הנחל הוא נחל אכזב בפארק הכרמל, ומים זורמים בו רק בימי החורף הגשומים.
פתח הנחל תוחם את גבולו הצפוני של מצוק מגדים.
בפתח הנחל מכוון מערב נמצאת מחצבה, במעלה הנחל נמצאות מערות קרסטיות אשר שימשו למגורים בתקופות הפרהיסטוריות ואתרים ארכאולוגים אשר שימשו את האדם בעת מגוריו בנחל.
מערת ספונים היא מערת נטיפים בצידו הדרומי של ואדי הנחל.
פתח המערה נמצא כ- 15 - 20 מטר מעל האפיק.
במחצית הדרך שבין פתח הנחל ומערת ספונים, על מדרגת סלע נמצאו שרידי אתר פרהיסטורי מהתקופות המוסטרת והנאוליתית.
הנחל עובר במושב מגדים ונשפך לים ברצועת החוף בין חיפה לעתלית.
נַחַל סֶכֶר, הידוע גם כוואדי א-סד, הוא נחל אכזב העובר בנגב הצפוני ובמישורי הנגב המערביים.
אורכו של הנחל הוא כ-35 קילומטר ובאפיקו מצויים מספר בורות ומאגרי-מים, חווה חקלאית ניסיונית ומספר סכרים עתיקים שעל שמם קרוי הנחל.
מסלולו של נחל סכר מתחיל בהר עצם שברכס ירוחם.
משם הוא ממשיך דרומה ומערבה לכיוון כביש 40, אותו הוא חוצה צפונית לצומת הנגב ודרומית לרמת בקע.
מנקודה זו נכנס הנחל לחולות עגור - חלוצה ופונה צפונה ומערבה לכיוון רמת חובב.
הנחל עובר ברמת חובב, ולבסוף מגיע למוצאו בנחל באר שבע.
מדרום לרמת חובב חצתה את אפיק הנחל מסילת הרכבת הטורקית מנחל שורק לקוסיימה ובמקום נמצאים שרידי גשר.
באזור הנחל נעשה ניסיון של שחזור החקלאות הנבטית - שחזור חוות מי הנגר.
נַחַל עַקְרַבִּים הוא נחל אכזב בצפון מזרח הנגב, הזורם ממערב למזרח בין המכתש הקטן למעלה עקרבים.
הנחל מתחיל באזור מצפה עלי, ויורד בתלילות מגובה של 420 מטר עד ל 20- מטר, לאורך כ 8 ק"מ.
בסופו נפגש עם נחל צין.
באזור המפגש ישנם מספר מעיינות ביניהם עין עקרבים.
נַחַל סַנְסַן הוא נחל אכזב שמסלולו מתחיל מערבית ליישוב הקהילתי צור הדסה, 150 מטר מתחת להר סנסן (ג'בל סנאסין) - פסגה בגובה 733 מעל פני הים - ממנה נשקף מלוא נופו של הנחל.
משיפולי הר סנסן הנחל נמשך דרום-מערב, בין שלוחת מטע לבין שלוחת סנסן.
הנחל עובר דרך "שמורת רכס סנסן", בה שרידים קדומים באתר "חרבת סנסן" וריכוזי חורש אלון מצוי ואלון התולע.
אורך הנחל בתחום הרי ירושלים מגיע ל-14 ק"מ, מסלול הנחל מסתיים בחיבורו לנחל האלה בעמק האלה דרומית לקיבוץ נתיב הל"ה, נחל האלה הוא יובל של נחל לכיש המגיע אל הים ליד נמל אשדוד.
נַחַל עֲנָבֶּה (ואדי ענבֶּה) הוא נחל אכזב באזור גבעות מודיעין.
נחל ענבה מתחיל סמוך לגבולה הצפון-מזרחי של מודיעין-מכבים-רעות ונשפך לנחל איילון כשני קילומטר מזרחית למושב יד רמב"ם.
פארק ענבה במודיעין-מכבים-רעות נקרא על שם הנחל.
מוצאו של הנחל מצפון למחסום מכבים בכביש 443. הוא זורם מערבה על גבול שטח השיפוט של מודיעין-מכבים-רעות ופונה דרומה ממזרח לרחוב יאיר פרג.
משם הוא פונה מערבה בתוואי שעליו נבנה רחוב עמק החולה.
בעת גשם זורמים המים ברחוב בתוואי עילי בחלקם הקטן וברובם בתעלת הולכה תת-קרקעית.
התעלה מתנקזת לכיוון פארק ענבה ושם חוזר הנחל לתוואי עילי.
המשך התוואי מתפתל מערבה ועובר מתחת לגשר גדול בתחומי העיר.
משם פונה אפיקו לצפון מערב וכקילומטר מצפון למרכז עינב הוא פונה לדרום-מערב ועובר מתחת לכביש 431. הוא ממשיך בחלקו הדרומי של מחלף ענבה ונשפך לנחל איילון כ-500 מטר ממערב למחלף.
מעל הנחל עוברים גשר יהודה המכבי, גשר נופים-מורשת וגשר שדרות בן-גוריון.
הנחל קיבל את שמו מהיישוב היהודי הקדום בית ענבה שהיה בסמוך לנחל.
על חורבות יישוב זה שכן עד למלחמת העצמאות הכפר הערבי עינאבה.
השם "בית ענבה" מוזכר באונומסטיקון של אוסביוס מקיסריה מן המאה הרביעית לספירה:
בתקופה הביזנטית הוא נזכר במפת מידבא: "ענוב היא בית ענבה".
בשנת 1552 הוקדשו חלק מהכנסות המיסים של עינאבה למוסד העימארה אל-עאמרה, מוסד הצדקה הגדול שהקימה הורם סולטאן, אשתו המועדפת של סולימאן הראשון בירושלים בתקופה העות'מאנית.
מבחינה אדמיניסטריבית, הכפר השתייך לנפת רמלה.
בצידי אפיק הנחל מצויים מספר גדול של מחצבות וכבשני סיד מתקופה העות'מאנית ששימשו לתעשיית הסיד של יישובי הסביבה.
ליד הנחל ממוקמת עמדה מבוצרת.
הנחל חוצה את מודיעין, לכן על מנת לקשר את העיר משני גדות של נחל ענבה הוקמו מספר גשרים: גשר יהודה המכבי, גשר נופים-מורשת וגשר שדרות בן-גוריון.
נחל עורבים ; ואדי ע'וראבה (נחל עורבים); ואדי ג'רבה, הוא נחל בצפון מערב רמת הגולן.
אורכו של נחל כ-10 ק"מ ושטח אגן ההיקוות כ-40 קמ"ר.
ראשיתו של הנחל באזור חורבת פורן, כ-1.5 ק"מ מצפון-מערב לצומת פורן.
הנחל ממשיך מערבה בערוץ רדוד.
כ־2 ק"מ ממוצאו, סמוך לצומת האמיר (צומת ווסט), נבנה בשנת 1999 סכר עפר בערוץ הנחל, היוצר את מאגר עורבים העליון.
הנחל ממשיך לזרום ממערב לכביש 978 ולאחר קילומטר וחצי הוא מגיע אל קבוצת המעיינות עֵין א-טַרִיק המזינות את הנחל, לידן נבנה מאגר עורבים התחתון, האוגר מי שיטפונות.
משם זורמים בנחל מעט מים בערוץ רדוד ולאחר 2.5 ק"מ הוא חוצה את ציר נפט.
כ-500 מטרים ממערב לציר הנפט מתחתר הנחל בקניון עמוק ויורד במהירות אל עמק החולה.
חלק זה של הנחל ישנם שבעה מפלים.
הגדול בהם קרוי "מפל עורבים" וגובהו כ-30 מטרים.
ארבעת המפלים העליונים חתורים בבזלת ושלושת התחתונים חתורים בשכבות גיר.
משם זורם נחל עורבים מערבה בעמק החולה, וכעבור 2.5 ק"מ הוא נשפך יחד עם נחל ירדינון לתעלת ניקוז שאורכה כקילומטר ונשפכת לירדן ממערב לקיבוץ להבות הבשן.
על אגן ההיקוות של נחל עורבים יורד בממוצע כ-800 מ"מ גשם בשנה, והספיקה הממוצעת בנחל עומדת על 6.4 מיליון מ"ק בשנה (שנים 1961–2023).
הזרימה הנמוכה ביותר בנחל,0.51 מיליון מ"ק, נרשמה בעונת הבצורת 1978–1979. הספיקה המקסימלית הרב שנתית הממוצעת בנחל היא 10 מ"ק בשנייה (1961–2023), כאשר ספיקת השיא של 32.5 מ"ק בשנייה נמדדה ביום ה-22 בינואר 1969, לאחר גשמי זעף שירדו באזור.
על שתי גדות הנחל קיימת צמחיית נחל מגוונת, ובסביבתה שוכנות להקות של חזירי בר, שפני סלע, צבאים ארץ-ישראליים, צבועים, זאבים, שועלים, תנים, נשרים, עקבים עיטיים ורחמים.
מקצה הנחל נצפים הרי הגליל ועמק החולה.
חלקו הקניוני של הנחל הוא חלק משמורת נחל עורבים.
אל מפל עורבים מובילים שבילי טיול מציר הנפט מערבה, ומעמק החולה לכיוון המפל.
נַחַל עַיִט הוא אחד מיובליו הגדולים של נחל יהודיה.
הנחל זורם לאורך כ-7 ק"מ, במרכז רמת הגולן ליד כביש 808 צפונית לגמלא.
חלק גדול מהנחל הוא בערוץ עמוק, ובקטע זה נשפך "מפל עיט" אל קניון בזלת עמוק.
לאורך הנחל קיימות בריכות רחצה רבות.
בחלק מהנחל יש שביל שמותאם לנכים.
עם צמחיית הנחל נמנים חלבלוב מגובשש, תורמוס צר-עלים ונורית אסיה.
המפל בדרך כלל יבש בקיץ ורק טפטוף עדין זולג על פני הסלעים, בחורף ישנה זרימה משמעותית בנחל עיט ואשד מים שוצף יורד בנחל בזלת כמה עשרות מטרים ממזרח לכביש המפלים.
נַחַל עֵין גֵּב הוא נחל אכזב בדרום מערב רמת הגולן.
אורכו של הנחל כ-6 קילומטרים.
הנחל מתחיל מצפון לקיבוץ אפיק, ומשם הוא נמשך לכיוון דרום-מערב.
בהמשך פונה הנחל מערבה, עובר מצפון לסוסיתא, ונשפך לכנרת מצפון לקיבוץ עין גב.
ליד הנחל צמחייה המהווה שילוב נדיר של צומח מדברי עם צומח ים תיכוני.
על הצמחים נמנים עצי תאנה, עצי זית, צבר, אזדרכת, שקד, רימון קדוש ואלה אטלנטית.
בתחילת הסתיו פורחים גם חצבים.
מקורו העיקרי של הנחל הוא מעיין עין פיק אשר נובע בתחילתו, דרומית לקיבוץ אפיק.
ממערב לנחל יש שדות מוקשים מגודרים.
נַחַל עָמָל שידוע גם כנחל האסי (ובקיצור האסי), הוא נחל איתן בעמק בית שאן.
הנחל נובע מהמעיין עין עמל בגן השלושה (הסחנה), בטמפרטורה קבועה של 28.4 מעלות צלזיוס במשך כל השנה.
משם זורם הנחל דרך השטח המאוכלס של קיבוץ ניר דוד (תל-עמל).
אפיק הנחל נמשך לכיוון מזרח וצפון עד מפגשו עם נחל חרוד בסמוך לגשר קנטר.
מי הנחל מלוחים יחסית ואינם ראויים לשתייה או להשקיית גידולים חקלאיים, לפיכך הם מתועלים לאתר בו הם נמהלים במים מתוקים ממעיינות אחרים בעמק, ומשם מוזרמים לגידולים חקלאיים ביישובים רבים בעמק.
נחל עמל הוא חלק ממערך גדול של מעיינות ונחלים הזורמים בעמק המעיינות, בהם נחל חרוד ונחל הקיבוצים.
לפי מפת הקרן לחקר ארץ ישראל (PEF) מסוף המאה ה-19, נחל עמל היה הרחב ביותר מבין מספר נחלים סמוכים שזרמו מזרחה.
טרם הקמת הקיבוץ שפעו מעיינות עמק בית שאן ונחליו זרמו באופן לא מוסדר, ללא מדיניות ניקוז הקרקע מנגר עילי כך שלעיתים נוצרו ביצות.
בדרומה של תל-שוק (שטח הקיבוץ כיום) הייתה ביצה, שאנשי הקיבוץ פעלו לייבשה.
בתקופה זו סבלו המתיישבים מקדחת, ופעלו למיגורה.
לפי מפות מנדטוריות משנות ה-30 וה-40 של המאה הקודמת, נחל האסי זרם עד לבית שאן.
כיום הנחל זורם עד לבריכות הדגים של הקיבוץ.
בסיור שערך יצחק בן-דור באזור עמק המעיינות ביולי 1937, הוא תיאר את נחל האסי והנחלים שבסביבתו כרחבי ידיים, וככאלה המסוגלים להכיל בתוכם מאות אנשים.
בן-דור תיאר את מערכת ההשקיה שהתקינו בני הקיבוץ ששאבה מים מנחל האסי, ובסמוך לה בריכת מים גדולה שפותחה בידי הממשל הבריטי, והיוותה מקווה מים למעיינות הסביבה.
בתחילת דרכו, ב-1936, התיישבות הקיבוץ הייתה בגדה הדרומית של הנחל.
ב-1939 נבנו מבני הבטון הראשונים בגדה הצפונית של הנחל.
בשנת 1951 שתי גדות הנחל היו מיושבות.
בשנת 1944, תפוקת הנחל הייתה בין 3,000 ל-3,500 מ"ק לשעה, והוא השקה שדות של שבעה משקים שונים.
בתקופה זו 50 אחוזים ממי הנחל היו שייכים לקרן קיימת לישראל, והשאר לערביי האזור.
רוב המים השייכים לקרן קיימת שימשו לבריכות דגים ולשדות פלחה.
באותה תקופה, אופן חלוקת הנחל ומימיו בצורה לא נכונה למשקים השונים ולתושבי האזור, יחד עם העובדה שאפיק הנחל ותעלותיו לא היו מסודרים מספיק, גרמו לכך שכחצי מכמות המים אבדה בדרך מהמעיין ועד לאזורי ההשקיה.
בשל כך הקימה המועצה האזורית גלבוע "ועדה לענייני האסי", שמטרתה הייתה לחלק את המים לשימוש תושבי אזור בית שאן.
בשלב מאוחר יותר, שנים לאחר ההתיישבות סביב הנחל, בוצע פיתוח סביבתי וצופו מקטעים של דופנות הנחל בבטון, דבר שהעניק למקטע הנחל העובר בקיבוץ את צבעו התכול הייחודי.
החל מ-2012 מתנהל מאבק ציבורי בישראל למען מתן גישה חופשית לציבור, לקטע מנחל עמל, העובר בשטח קיבוץ ניר דוד.
נַחַל עֵזֶר הוא נחל אכזב ואחד מיובליו של נחל שילה ולכן הוא חלק מאגן הניקוז של נחל הירקון.
הנחל מנקז קטע קצר בין פתח תקווה למחנה סירקין.
עצם קיומו של הנחל נתון בסכנה היות שעל פי תוכנית הבינוי שמקודמות בשטחו של מחנה סירקין צפוי הערוץ להתבטל.
על אף היותו קצר, נשא בשעתו בפי ערביי הסביבה שני שמות: ואדי חַמְרָא (='אדום') וכן ואדי אֶל-וַקְף (='הָהֶקְדֵּשׁ').
מקור שמו העברי של הנחל אינו ברור.
אורכו של הנחל הוא כשני ק"מ ותחילתו בצמוד לצידו המערבי של מחנה סירקין.
הנחל מנקז שטח קטן שבין קריית אלון (פג'ה) בפתח תקווה לשדה התעופה ונשפך אל תוך נחל שילה באזור עין גנים שבפתח תקווה מדרום ובצמוד לנקודה בה עובר כביש 483 את הנחל.
סה"כ שטח אגן ההיקוות של הנחל הוא כ-2 קמ"ר וספיקת השיא שלו מוערכת ב-18 מ"ק/שנייה.
הנחל עובר בנוף של שדות מעובדים ולאורך גדותיו של הנחל שדרת אקליפטוסים וותיקים, קרוב לשפכו לנחל שילה מתרבים צמחי הקנה ויוצרים חישה המשמשת כאתר קינון.
חשיבות אקולוגית ואיומים על קיומו
הנחל הוא חלק מהמסדרון האקולוגי שלאורך נחל שילה ונחל מזור המחברים את הדום השומרון עם נחל הירקון, בנוסף הנחל ושדרות העצים שלאורכו משמשים כריאה ירוקה לתושבי השכונות פתח תקווה, יוספטל וקריית אלון שלאורכו.
על פי תוכנית האב לניקוז המקודמת כחלק מתוכנית לבינוי השטח המתפנה ממחנה סירקין (תמ"ל 1076 רובע סירקין) מוצע כי "במסגרת תוכנית זו תבוצע מערכת תיעול אשר תחליף ותבטל את נחל זה".
לאורך גדתו המערבית של הנחל עוברת דרך עפר, השביל המסומן בכחול שלאורכו של נחל שילה עובר במפגש הנחלים עזר ושילה.
נַחַל עָנִים הוא נחל אכזב, המהווה אחד מיובליו העיקריים של נחל באר שבע.
ראשיתו של הנחל היא בדרום הר חברון, ברום של כ-800 מטרים מעל פני הים, וסופו הוא בחיבור לנחל באר שבע, בסמוך למושב נבטים שבבקעת באר שבע.
שמו של הנחל נגזר משמה של העיר המקראית והתלמודית עָנִים, שמקומה בחורבת ענים שבתחילת הנחל, ליד היישוב שני (לבנה).
אפיקו של הנחל הוא בכיוון דרום מערב, והוא חוצה תחת גשר את כביש 31.
נַחַל עַכְּבָּרָה הוא נחל אכזב בגליל העליון, שראשיתו במורדות הדרומיים של הר כנען, ברום של כ-850 מטרים מעל פני הים, וסופו בחיבור לנחל עמוד, בסמוך לכביש 85.
הנחל עובר בראשיתו בערוץ עמוק בין שכונותיה המזרחיות של העיר צפת, ומשם ממשיך דרומה, וחוצה את כביש 89 תחת גשר.
משם ממשיך הנחל דרומה, לצד הכפר עכברה, שם חובר אליו נחל רבי ינאי, ועובר למרגלות מצוק סלע עכברה עד החיבור לנחל עמוד, בסמוך ממזרח לצומת נחל עמוד.
שמו של הנחל הוא כשמו של היישוב מתקופת בית שני ומתקופת התלמוד עכברה, אשר שמו השתמר בשם הכפר הסמוך.
באפיק הנחל מספר מעיינות, ובהם "עין רזים", "עין הדס", "עין ינאי" ו"עין סלע".
נַחַל עָמִיק הוא נחל אכזב היורד במדרונו המערבי של הר הכרמל.
אורכו של הנחל הוא כ-1.8 ק"מ.
נכון לאוגוסט 2023 הנחל מוזנח ביותר וקשה עד מאוד לעבור בו.
נחל עמיק נקרא כך מכיוון שהוא יורד לעומק מתחת לשכונות רכס הכרמל הממוקמות מעליו, כרמל מערבי ושכונת כבאביר.
הוא ממוקם בין נחל שיח מדרום ונחל לוטם מצפון.
מוצאו של הנחל בחורשה בקצה רחוב שדרות הצבי בחיפה והוא מסתיים ברחוב אסתר המלכה בשכונת נווה דוד.
הוא נשפך אל הים התיכון באזור חוף הרחצה חוף הכרמל בצידו הדרומי של פארק הכט.
לאורכו של הנחל עובר שביל הליכה למטיילים שראשיתו, בשדרות הצבי וסיומו בשכונת נווה דוד.
גישה רגלית נוספת אל הנחל נמצאת בשביל שמתחיל מאחורי שיכון בתי-הזיקוק (הצופים 2), בשביל העובר מאחורי בתים ברחוב דרך הים, ומתחבר אל תחילת השביל המסומן.
סימון שבילי ההליכה בנחל הוא סימון בצבע אדום, אורך מסלול ההליכה הוא שעה וחצי והוא ברמת קושי בינונית, שכן רוב המסלול מתאפיין בירידה מתונה וקיימים קטעים רבים של הליכה בתוך האפיק על אבנים.
הצמחייה מגוונת והיא משתנה בהתאם לעונות השנה, בחורף נפוצים בנחל זלזלת הקנוקנות, רקפת מצויה, נרקיס מצוי.
באביב ניתן לזהות בפרט על הגדה הצפונית של הנחל את נורית אסיה, דם המכבים האדום, תגית מצויה, חרצית עטורה ומינים נוספים.
בעקבות ההזנחה, קיימים גם מיני פולשים אשר פלשו אל הנחל וכיום ניתן לראותם כחלק מצמחיית הנחל, כך למשל החמציץ הנוטי אשר הוא מין פולש של צמח ונפוץ מאוד בנחל בעונת החורף.
כמו כן בהמשך נתיב הנחל התבססו בתוך האפיק עצי אקליפטוס המקור, שיטה כחלחלה וכן לנטנה ססגונית וכובע הנזיר שהגיעו מגינות התושבים ומהחורשה שבשדרות הצבי.
נחל עמיק היה מוזנח במשך שנים רבות, פסולת מאתרי בנייה על רכס הכרמל הושלכה למטה, ביוב עירוני דלף, ושביל הטיול היה חסום למבקרים.
כמו שאר הוואדיות בחיפה, לנחל עמיק ישנו מעמד מוגן מתוקף חוק עזר עירוני של עיריית חיפה של שטח ציבורי פתוח, האוסר על בנייה בשטחו.
למרות מעמד זה, הנחל אינו זוכה להגנה או לפיקוח כשל שמורת טבע, בסביבות שנת 2000 יזם סניף חיפה של החברה להגנת הטבע מבצע ניקוי יסודי של הנחל, לרווחתם של המטיילים.
ערכי הטבע בנחל עדיין סובלים מפגיעה קשה של מינים פולשים, בייחוד בחלקו העליון, אך גם בחלקיו האחרים.
הדרך הוסדרה למטיילים רק בשנת 2009. כמו כן- בנייתה של שכונת רמת הנשיא גרמה לנזקים לחלקו התחתון של הנחל.
נַחַל עזריה הוא נחל אכזב בשפלה, שאורכו כ-3 ק"מ.
ראשיתו של נחל עזריה במבואות הדרום-מערביים של קיבוץ גזר, למרגלות תל גזר.
הנחל עובר דרך בית חשמונאי, ממשיך מזרחית למושב עזריה, מתחבר אל נחל גזר וזורם לכיון צפון.
הנחל משמש כתעלת ניקוז מרכזית למושב עזריה וליישוב בית חשמונאי.
הנחל עלה על גדותיו בחורף 1991 ושוב בחורף של שנת 2014 בסופת אלכסה, בשל כמות משקעים גדולה.
בתקופת המנדט נקרא הנחל "וואדי אלברייה", על שם הכפר הערבי שננטש מיושביו עם קום המדינה ביולי 1948.
נחל עמירם הוא נחל באורך כ-3 ק"מ בכרמל, שמו לקוח משמו הערבי "ואדי עמיר".
ראשיתו בשכונת אחוזה בחיפה ומשם הוא יורד מערבה בגיא בין שכונת בגין ושכונת רמת אשכול ויוצא לים מצפון למוסד כפר גלים.