tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
קטגוריה זו מעניקה להם זכאות להעדפה מתקנת בתור אוכלוסייה הנמצאת מחוץ למערכת הקאסטות ומעמדה נחשב לעיתים קרובות כנחות.
עם זאת ההכרה הזאת לא זיכתה אותם בהעדפה מתקנת בתחום המשרות בממשל המרכזי אלא רק במדינת רג'סטן (החל משנת 1999), להוציא המחוזות בהרטפור ודולפור.
בעשור השני של המאה ה-21 עלתה הדרישה מצד בני ג'אט באזורים נוספים לזכות בהעדפה מתקנת.
בשנת 2016 ארגנו בני ג'אט ממדינת הריאנה תנועת מחאה המונית לשם כך, שהידרדרה למעשי אלימות והתנגשויות עם כוחות הסדר, עם נפגעים בנפש.
במהומות מ-20 בפברואר 2016 חסמו בני ג'אט והרסו דרכי תחבורה אל עיר הבירה של הודו, דלהי, וחלקים מתעלת מונאק המספקת מים לעיר הזאת.
10 מיליון תושבים בדלהי נותקו ממים.
כמו כן פגעו ברכוש רב פרטי וציבורי.
בעיר רוטאק הציתו חנויות ומפעלים השייכים לקבוצות אתניות אחרות.
הג'אווניסים (Javanese) הם קבוצה אתנית החיים באי ג'אווה באינדונזיה ודוברים את שפת הג'אווה.
הג'אווניסים מונים כ-100 מיליון אנשים, ונחשבים לקבוצה האתנית הגדולה ביותר באינדונזיה.
הם ממוקמים בעיקר במרכז ובמזרח האי.
אנשים ממוצא ג'אווניסי חיים גם במלזיה, סינגפור, סורינאם, ערב הסעודית, מצרים, מרוקו והולנד.
מרבית הג'אווניסים מזדהים כמוסלמים, ומיעוט מהם מזדהים כנוצרים והינדים.
אולם הציוויליזציה הג'אווניסית הושפעה במשך יותר מאלף שנים מהתרביות ההינדו-בודהיסטית והקאג'וונית, אשר את תוצאותיה ניתן לראות גם היום בהיסטוריה, בתרבות, במנהגים ובאמנות הג'אווניסית.
ג'אי למר לואיס (נולד ב-13 בפברואר 1983) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק באופן פעיל בין השנים 2006–2013. כיום הוא עובד כמדען ההתנהגות בעיר פארקוויל, מרילנד.
הוא גדל בגרמניה להורים ששירתו בבסיס של צבא ארצות הברית במדינה זו, ובגיל 6 החל לשחק כדורסל.
בגיל 8 השתקעה משפחתו באברדין, מרילנד.
לואיס שיחק בתיכון אברדין והתפרסם ברחבי אמריקה בשל קריירת כדורסל המכללות שלו באוניברסיטת ג'ורג' מייסון (למד מדעי ההתנהגות) ממחוז ה-"Colonial Athletic Association" מהדרג הראשון.
לואיס שיחק כפאוור פורוורד, ובארבע שנותיו באוניברסיטה הצטיין במסגרת הכדורסל: בעונתו הראשונה (2002/2003) נבחר לחמישיית הרוקיז של המחוז, בעונתו השנייה (2003/2004) נבחר שלוש פעמים לשחקן השבוע במחוז ונבחר גם לחמישייה הראשונה של המחוז, בעונתו השלישית נבחר לחמישייה השנייה של המחוז.
הוא היה השחקן הבולט של ה"פטריוטים" במהלך עונת ה"סינדרלה" שלהם ב-2005/2006 (שהייתה עונתו האחרונה בתואר, בה נבחר פעם אחת לשחקן השבוע ובסופה לחמישיית המחוז הראשונה) והסתיימה בהעפלה היסטורית לפיינל פור ה-NCAA.
לאחר שסיים את לימודיו הוא נרשם לדראפט ה-NBA 2006 אך לא הצליח להיבחר בידי שום מועדון, לאחר מכן נרשם לדראפט ליגת ה-CBA ונלקח בבחירה ה-47 בסיבוב החמישי בידי הפיטסבורג אקספלוז'ן.
הוא סיים את המרדף שלו אחרי קריירה בתור שחקן התקפי ב-NFL כדי להתמקד באפשרויות לשחק כדורסל מקצועני.
למרות שהוא היה רשום באוניברסיטת ג'ורג' מייסון בגובה 2.01 מ' ו-125 ק"ג, הג'איינטס פרסמו כי מדדו אותו ומצאו כי גובהו הוא 1.96 מ' ו-133 ק"ג, נמוך מדי כדי לשחק בעמדות שרצה לשחק.
שבועות לאחר שעזב את הג'איינטס, לואיס חתם עם בוסנה סרייבו על חוזה של 8,000 דולר בחודש.
לואיס היה צפוי לשחק תפקיד משמעותי עבור האלופה המכהנת.
עם זאת, לואיס, שוחרר מן החוזה שלו תוך שישה שבועות.
צוות האימון הרגיש שהוא היה נמוך מדי כדי לשחק פאוור פורוורד בליגה האדריאטית.
זמן קצר לאחר שעזב את בוסנה, לואיס חתם על חוזה עירוני רמת גן מליגת העל בכדורסל בישראל.
השכר עליו הוסכם בחוזה היה "יותר מ-5,000 דולר בחודש".
בעקבות עונת הרוקי שלו בישראל, ג'אי לואיס חתם עם שטרסבורג IG מליגת העל הצרפתית בכדורסל ששיחקה גם בגביע יול"ב.
לאחר ששיחק רק ארבעה משחקים לתוך העונה בצרפת, בהם לואיס קלע בממוצע רק 3 נקודות למשחק ב-27% קליעה, שטרסבורג שחררה אותו.
בעונת 2008/2009 לואיס שיחק במועדון "Levanga Hokkaido" מהליגה היפנית בכדורסל.
בעונת 2009/2010 עבר לואיס לשחק במועדון "Rain or Shine Elasto Painters" מהפיליפינים יחד עם חברו מאוניברסיטת ג'ורג' מייסון, גייב נורווד, שהוא בעצמו אמריקאי ממוצא פיליפני.
לקראת עונת 2010/2011 הוא חזר למדי עירוני רמת גן מישראל, ששיחקה בליגה לאומית.
הוא הופיע עבורם ב-4 משחקים ב-2010 ואז שוחרר.
הוא חזר לקבוצת "Levanga Hokkaido" מיפן כדי לשחק כדורסל בליגה הבכירה.
בעונת 2011/2012 פתח את העונה במדי "Changwon LG Sakers" מקוריאה הדרומית אך שוחרר במהלך תחילת העונה ושב למועדון היפני, "Levanga Hokkaido", בו שיחק הפעם עד תום עונת 2012/2013.
את עונת 2013/2014 פתח במדי "Once Caldas" מקולומביה, לאחר מכן ב-2013 עבר לשחק במדי "Sabios de-Manizales" (גם היא מקולומביה) ובתום העונה פרש מכדורסל מקצועני לאחר שבע שנים.
ב-12 במרץ 2016, עשר שנים לאחר שהוביל את אוניברסיטת ג'ורג' מייסון, שנחשבת לקטנה וחלשה, לפיינל פור, הוזמן לואיס לשמש כנציג הכבוד של האוניברסיטה בטקס של מחוז האטלנטיק 10 שהתקיים בברוקלין, ניו יורק.
בראיון עמו דירג את הפיליפינים כמדינה שהכי נהנה לשחק בה כדורסל ואחריה את ישראל.
ג'אי ראם ת'אקור (בהינדית: जयराम ठाकुर` באנגלית: Jai Ram Thakur; נולד ב-6 בינואר 1965) הוא פוליטיקאי הודי המכהן כיושב ראש האופיזיציה של מדינת הימאצ'ל פרדש שבצפון הודו ולשעבר ראש השרים מ-2017 עד 2022.
הוא נבחר למנהיג מפלגת העם ההודית בהימאצ'ל פרדש ב-24 בדצמבר 2017 אחרי התבוסה של מועמד המפלגה הקודם, פרם קומאר דומאל, באספת הבחירות שנערכה בנובמבר 2017. מערכת הבחירות הראשונה שניצח בהן הייתה בשנת 1998 במחוז צ'אצ'יוט (סראג').
בבחירות ל ב-2022 הובסה מפלגת העם ההודית, ות'אקור התפטר ממשרת ראש השרים, כשהוא מוחלף בידי סוקווינדר סינג סוקו.
ת'אקור מכהן כיו"ר האופוזיציה באספה.
ג'אז ראפ הוא ז'אנר פיוז'ן של היפ הופ וג'אז שהתפתח בשנות ה-80 המאוחרות ובשנות ה-90. אתר המוזיקה Allmusic כותב שהסוגה הייתה "ניסיון מיזוג מוזיקה אפרו-אמריקאית של העבר עם הצורה הדומיננטית החדשה והעכשווית של מוזיקה זו, ניסיון שנתן כבוד וחיזק את הישן והרחיב את אופקיו של החדש".
מקורו של הקצב היה בהיפ-הופ ועליו ניגנו מנגינות חוזרות כלי ג'אז כגון חצוצרה, קונטרבס וכו'.
מילות השירים נהגו להיות פוליטיים, בדגש על היסטוריית השחורים.
דגימות השירים באו לרוב מסול ג'אז וקול ג'אז.
הג'אז ראפ הפופולרי בא כתגובה לגאנגסטר ראפ של שנות התשעים והיה פופולרי בקרב מבקרי מוזיקה, סטודנטים וחובבי רוק.
אמנים מובילים בז'אנר כוללות את א טרייב קולד קווסט, גאנג סטאר, ודה לה סול.
ג'סמין סינקלר סבינו , הידועה בשם הבמה ג'אז סינקלייר, היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה אמריקאית, הידועה בגילום אנג'לה בסרט הקולנוע "ערים של נייר", כקלואי בסרט האימה "סלנדרמן" ובתפקידה כרוזלינד ווקר בסדרה של נטפליקס "הרפתקאותיה המצמררות של סברינה".
בשנת 2013 כיכבה סינקלייר בשני הפרקים של הסדרה התיעודית "כיתת אומן".
בשנת 2014 גילמה סינקלייר את תפקיד קים קרסון בפרק אחד של סדרת הטלוויזיה "מהפכה".
היא שיחקה גם בתפקיד טאשה ויליאמס בשלושה פרקים בסדרת הטלוויזיה "Rizzoli & Isles" בהפקת ערוץ TNT.
בשנת 2015 גילמה סינקלייר את אנג'לה בסרט הדרמה הקומית של ג'ייק שרייר, "ערים של נייר", יחד עם נאט וולף וקארה דלווין.
הסרט הוא עיבוד לרומן באותו שם מאת ג'ון גרין, והוקרן לראשונה ב־24 ביולי 2015.
בשנת 2016, סינקלייר כיכבה בתפקיד אנה, אם פונדקאית, בסרט המותחן "When the Bough Breaks", בבימויו של ג'ון קסאר.
הסרט יצא לאקרנים ב־9 בספטמבר 2016.
בשנת 2017 סינקלייר כיכבה בתפקיד ביאטריס בנט בסדרה הטלוויזיה "יומני הערפד".
סינקלייר גילמה את קלואי בסרט האימה העל טבעי "סלנדרמן", שהוקרן לראשונה בבתי הקולנוע ב-10 באוגוסט 2018. ב־5 בפברואר 2018 לוהקה סינקלייר לתפקיד רוזלינד ווקר בסדרה של נטפליקס, "הרפתקאותיה המצמררות של סברינה".
+ שנה סרט תפקיד הערות 2015 ערים של נייר אנג'לה 2016 כשהענף נשבר אנה וולש 2017 אמהות בהפרעה אוליביה 2018 סלנדרמן קלואי 2022 Please Baby Please
שנה פרס קטגוריה פרויקט תוצאהמקור 2019 פרס פטל הזהב שחקנית המשנה הגרועה ביותר סלנדרמן 2024פרס ג'ות'הם לטלוויזיהההופעה הטובה ביותר בסדרה קומיתדור ה-V
קרלין דניז מור-בגנו הידועה יותר בשם הבמה שלה, ג'אז היא מתאבקת אמריקאית, המופיעה בארגון ההיאבקות Impact Wrestling.
היא מוכרת בעיקר בשל תקופותיה בארגוני ההיאבקות Extreme Championship Wrestling (ECW) ו-World Wrestling Entertainment (WWE), שבו הייתה פעמיים אלופת הנשים של ה-WWE.
כמו כן, היא הופיעה בארגון ההיאבקות National Wrestling Alliance (NWA), שבו החזיקה באליפות הנשים של NWA במשך למעלה מ-900 ימים.
קרלין דניז מור-בגנו נולדה ב-27 באוגוסט 1972 בניו אורלינס, לואיזיאנה.
בתקופתה בתיכון, קרלין שיחקה כדורסל.
הייתה לה מלגת כדורסל בזמן שהייתה במכללה, לעומת זאת, פציעה בברך קטעה את המשך הקריירה שלה כשחקנית כדורסל ולאחר מכן היא נשרה מלימודי המכללה.
קרלין נשואה למתאבק רודני בגנו, הידוע יותר בשם הבמה שלו, רודני מאק.
לשניים יש זוג תאומות בשם סאמר וסקיי אשר נולדו בנובמבר 2008.
ביולי 2016, קרלין הצטרפה לתובענה ייצוגית נגד ה-WWE שלפיה נטען כי נגרמו למתאבקים פציעות נוירולוגיות ארוכות טווח וכי החברה לא טיפלה בהם באופן שגרתי.
אליפות מדינת לואיזיאנה של DCW (פעם אחת)
הישגים בארגון ההיאבקות Heavy on Wrestling – HOW
אליפות הנשים של HOW (פעם אחת)
אליפות הנשים של NWA (פעם אחת)
הישגים בארגון ההיאבקות NWA Cyberspace
אליפות הנשים של NWA Cyberspace (פעם אחת)
PWI דירג אותה במקום ה-13 מתוך 50 המתאבקות הטובות ביותר לשנת 2012
אליפות הנשים של SWE (פעם אחת)
הישגים בהיכל התהילה של ההיאבקות הטקסנית
אליפות הזוגות של WSU (פעם אחת) - עם מרטי בל
אליפות העולם של WEW (פעם אחת)
אליפות הנשים של ה-WWF/E (פעמיים)
ג'אז ג'נינגס היא יוטיוברית, פרזנטורית, אישיות טלוויזיונית ופעילת זכויות להט"ב.
ג'נינגס בולטת בהיותה מהצעירות ביותר שתועדו בפומבי כטרנסג'נדריות.
ג'נינגס זכתה לתשומת לב לאומית בשנת 2007, כאשר ראיון עם ברברה וולטרס שודר ב-20/20, מה שהוביל לראיונות והופעות אחרות.
כריסטין קונלי, חברת מועצת המנהלים של הברית של בוסטון לנוער הומואי, לסבי, ביסקסואלי וטרנסג'נדרי, אמרה, "היא הייתה הצעירה הראשונה שהרימה את הזרקור הלאומי, הגיעה לטלוויזיה והצליחה לבטא את נקודת המבט שלה.
ונקודת מבט עם תמימות כזו".
הוריה ציינו כי לג'נינגס היה ברור שהיא בת מהרגע שהיא יכלה לדבר.
ג'נינגס היא מייסדת כבוד של ה-TransKids Purple Rainbow Foundation, שהיא והוריה הקימו בשנת 2007 במטרה לסייע לבני נוער טרנסג'נדרים.
בשנת 2013 היא הקימה את Purple Rainbow Tails, חברה בה היא מעצבת סנפירי בת ים מגומי כדי לגייס כסף לילדים טרנסג'נדרים.
ג'נינגס מארחת סדרת סרטוני יוטיוב על חייה, שכותרתה "I Am Jazz".
ג'נינגס מככבת בסדרת הטלוויזיה של TLC, I Am Jazz, המתמקדת בחייה עם משפחתה כנערה וכצעירה טרנסג'נדרית.
הסדרה הוקרנה בבכורה ב-15 ביולי 2015.
ג'נינגס נולדה בדרום פלורידה לגרג וג'נט ("ג'נינגס" הוא שם עט).
משפחתה היא יהודייה, ושם המשפחה שלהם תואר כ"שם משפחה מאוד יהודי וארוך".
לג'נינגס אחות גדולה, ארי, ושני אחים תאומים גדולים, סנדר וגריפן.
היא אובחנה בדיספוריה מגדרית בגיל חמש, מה שהופך אותה לאחת הצעירות ביותר המתועדות בפומבי כטרנסג'נדריות.
ג'נינגס הבהירה ברגע שהיא יכולה לדבר שהיא בת, ואף על פי שהמשפחה הציגה אותה בפומבי בלבוש נייטרלי-מגדרי, היא רצתה להיות מוצגת בלבוש נשי.
בילדותה נסעה ג'נינגס למחנה אראנוטיק, המחנה הראשון לילדים טרנסג'נדרים.
ג'נינגס למדה בבית הספר הווירטואלי של ברווארד, שם היא הייתה הנושאת של נאום הפרידה בכיתה של 2019. היא התקבלה לאוניברסיטת הרווארד, אך עיכבה את כניסתה בשנה.
בגיל שש, ג'נינגס ומשפחתה החלו להופיע בטלוויזיה כדי לדבר על האתגרים של התבגרות כטרנסג'נדרית.
סיפורה סוקר בתוכניות הטלוויזיה הלאומיות 20/20 ו-The Rosie Show, שם הופיעה לצד צ'אז בונו.
בשנת 2007, ג'נינגס והוריה הקימו את TransKids Purple Rainbow Foundation כדי לסייע לבני נוער טרנסג'נדרים.
בשנת 2013 ייסדה ג'נינגס את Purple Rainbow Tails, חברה בה היא מעצבת זנבות בת ים מגומי כדי לגייס כסף לילדים טרנסג'נדרים.
באותה שנה, בראיון המשך עם ברברה וולטרס ב-20/20, הם דנו במאבק של ג'נינגס במשך שנתיים וחצי עם פדרציית הכדורגל של ארצות הברית (USSF), הגוף האמריקני השולט בתחום הספורט, כדי לאפשר לה לשחק בקבוצות בנות.
בסיוע המרכז הלאומי לזכויות לסביות, היא הצליחה לשנות את מדיניות הפדרציה כדי לאפשר לסטודנטים טרנסים לשחק.
באותו ספטמבר כתבה ג'נינגס יחד עם ג'סיקה הרטל, מנהלת פרויקט החינוך הלאומי סטונוול, ספר ילדים בשם "אני ג'אז".
הספר מפרט על חייה כילדה טרנסג'נדרית.
בשנת 2014 התארחה ג'נינגס בטקס פרסי התקשורת של GLAAD, וחלקה את הבמה עם זאק ווהלס ולורן פוסטר.
באותה שנה היא גם כונתה כאחת מ"25 בני הנוער המשפיעים ביותר של 2014" על ידי טיים, ומוכרת כאדם הצעיר ביותר שהופיע ברשימות "אאוט 100" של אאוט ו"40 אנדר 40" של אדבוקט.
היא גם הוזכרה ברשימת הטרנסים של 2014 של אאוט, כונתה "שגרירה צעירה של הקמפיין לזכויות האדם", וקיבלה את פרס "נוער פורץ הדרך" של לוגו ל-2014.
במרץ 2015 הודיעו ג'ונסון אנד ג'ונסון על עסקה להופעתה של ג'נינגס בפרסומות של Clean & Clear.
ג'נינגס הפכה לדוגמנית של מסע הפרסום הדיגיטלי "See The Real Me" של Clean & Clear ושיתפה את "הקשיים של לגדול כטרנסג'נדרית".
היא גם דגמנה לקמפיין NOH8.
ג'נינגס ומשפחתה מופיעים בתוכנית המציאות I Am Jazz, שהוקרנה לראשונה ביולי 2015 ברשת TLC ושודרה למשך ארבע עונות שלמות.
העונה החמישית, המתעדת את השבועות שהובילו לניתוח ההתאמה המגדרית של ג'אז, הוקרנה לראשונה ב-1 בינואר 2019.
בשנת 2017, רוברט טונר וחברת בובות טונר הודיעו כי הם מתכננים לייצר בובה בדוגמת ג'נינגס.
זו הבובה הראשונה שמשווקת כטרנסג'נדרית.
באותה שנה דיבבה ג'נינגס נערה טרנסג'נדרית, זאדי, בסיום העונה של סדרת האנימציה "Danger & Eggs" של פריים וידאו, ששרה על קבלה, ועוזרת לשני הגיבורים להבין את המשמעות של משפחה נבחרת.
ג'נינגס תיארה את החוויה כ"פורצת דרך", ואמרה שהיא גאה להיות חלק מהתוכנית, במיוחד בפרק שמתרחש ב"אירוע גאווה", באומרה שזה הופך את התפקיד לבעל משמעות, חשוב, עוצמתי ומיוחד.
בשנת 2018 הוכרז שג'נינגס תככב בסרט קצר בשם "Denim".
הסרט התמקד בנערה טרנסג'נדרית בשם מיקיילה ובפעולות שלה בעקבות תמונה שלה בשירותי הנשים שצולמה והודלפה על ידי חברה לשעבר.
הוא יצא לפריים וידאו ב-20 ביולי 2019.
בשנת 2019 ג'נינגס הופיעה בהופעת אורח בעונה ה-15 של התוכנית , ובאותה שנה דיבבה את לילי הפיה בפרק "Cedric & the Fairies" של סדרת האנימציה The Bravest Knight.
בשנת 2012 דנה ג'נינגס בנטייה המינית שלה עם ברברה וולטרס במהלך הראיון שלה ב-20/20, ואמרה שהיא נמשכת רומנטית לבנים וכי היא שומרת בליבה חשש לגבי דייטים בגלל זהותה הטרנסג'נדרית.
בסרטון שאלות ותשובות שפורסם בערוץ היוטיוב שלה ביולי 2014, ג'נינגס הצהירה שהיא פאנסקסואלית, וכי היא אוהבת אנשים "בגלל אישיותם", ללא קשר לנטייתם המינית או מגדרם.
בשנת 2013 דנה ג'נינגס בפומבי לגבי רצונה להיות אמא בעתיד.
בראיון שהתפרסם ב-11 באפריל 2018 במגזין פיפל, ג'נינגס חשפה כי לפי הוראות המנתחים שלה, היא איבדה לפחות 14 ק"ג על מנת לעבור ניתוח להתאמה מגדרית, שתוכנן ל-20 ביוני 2018. בזמן שהניתוח הצליח, ג'נינגס סבלה מסיבוכים שדרשו הליך מעקב נוסף.
ג'ושוע כריסטיאן ננאי הידוע בשם הבמה ג'אוש 685, הוא מפיק מוזיקלי ניו זילנדי.
בזמן שהיה תלמיד בבית הספר התיכון מנורווה , בדרום אוקלנד, ניו זילנד, הוא פרץ את דרכו בזכות הסינגל "" משנת 2020, בו השתתף זמר ה-R&B האמריקאי ג'ייסון דירולו, שהגיע למקום הראשון ביותר מ-15 מדינות, כולל ארצות הברית, בריטניה, קנדה, אוסטרליה וניו זילנד.
ננאי נולד וגדל בדרום אוקלנד ומתגורר במנורווה.
המספר "685" המופיע בשם הבמה שלו מתייחס לקוד החיוג לסמואה.
הוא הפך לפסיפי הראשון והניו זילנדי השלישי אי פעם שהגיע לראש מצעד הסינגלים הבריטי, עם "".
RIAA: פלטינה "Sweet & Sour"(בהשתתפות לאוב וטייגה) 8 — — — — — 89 — — — RMNZ: זהב "—" מציין סינגל שלא נכנס למצעדים או לא הופץ באזור זה.
ג'אומטרי היא יצרנית מכוניות חשמליות, שבסיסה בהאנגג'ואו שבסין.
היא הוקמה על ידי ג'ילי באפריל 2019. בנובמבר 2021 הוחל שיווק גם בישראל.
עד שנת 2025 מתכננת ג'אומטרי להשיק 10 דגמים חשמליים חדשים מלבד ארבעת הדגמים הקיימים שלה.
ג'אומטרי A – מכונית חשמלית במרכב סדאן, הושקה בשנת 2019.
ג'אומטרי C – מכונית חשמלית במרכב קרוסאובר, הושקה בשנת 2020.
ג'אומטרי EX3 – קרוסאובר חשמלי המבוסס על ג'ילי X3, הושק ב-2021.
ג'אומטרי E – קרוסאובר עירוני, הושק ב-2022.
ג'אומטרי M2 – מכונית מיני, הושקה ב-2022.
רכביה של גיאמטרי נמכרם בעיקר בסין אך בנובמבר 2021 החל השיווק של דגם ה-C בישראל.
בחודש מרץ 2022 מסרה גיאמטרי ישראל את דגם ה-1,000 מדגם C ועד לחודש מאי מסרה גיאמטרי ישראל למעלה מ-1,163 דגמי C.
להלן נתוני המכירות של החברה בסין.
להלן נתוני המכירות של החברה בישראל.
ג'אומטרי C היא מכונית חשמלית במרכב קרוסאובר, בעלת חמישה מקומות ישבה, שמיוצרת על ידי ג'אומטרי משנת 2020. היא הוצגה במאי 2020, והגיעה לישראל ב-7 באוקטובר 2021 עם שיווק שהחל ב-1 בנובמבר 2021.
היא כוללת מנוע חשמלי המספק כ-204 כ"ס.
סוללת ליתיום יון בקיבולת 53 קוט"ש המאפשרת טווח נסיעה חשמלי של 350 ק"מ או סוללת ליתיום-יון בקיבולת 70 קוט"ש המאפשרת טווח נסיעה חשמלי של 460 ק"מ.
קצב הטעינה המקסימלי בטעינה איטית עומד על 11.04 קוט"ש - 16 אמפר בטעינה תלת פאזית.
קצב הטעינה המקסימלי בטעינה מהירה עומד על 75 קוט"ש.
היא מתיחת הפנים לג'אומטרי C, היא נחשפה ב-28 באוגוסט 2022. בשלב זה לא ברור האם הג'אומטרי M6 מחליפה בפועל את הג'אומטרי C או שהיא תימכר בסין במקביל.
היא כוללת עיצוב חדש לגמרי לתא הנוסעים, העיצוב החיצוני לא שונה כמעט מהג'אומטרי C למעט הפגוש שקיבל עיצוב מעודכן.
גם מערכות ההנעה שונו והטווח הוגדל אך ג'אומטרי לא מספקת את הנתונים לעת עתה.
ג'אומטרי A היא מכונית חשמלית קומפקטית במרכב סדאן, בעלת חמישה מקומות ישיבה, שמיוצרת על ידי ג'אומטרי משנת 2019. היא הוצגה בתערוכת הרכב הבינלאומית של שאנגחאי באפריל 2019.
היא כוללת מנוע חשמלי המספק כ-163 כ"ס.
סוללת יוני ליתיום בקיבולת 51.9 קוט"ש המאפשרת טווח נסיעה חשמלי של 410 ק"מ או סוללת ליתיום-יון בקיבולת 61.9 קוט"ש המאפשרת טווח נסיעה חשמלי של 500 ק"מ.
התאוצה מ-0 ל-100 קמ"ש אורכת 8.8 שניות והמהירות המרבית עומדת על 150 קמ"ש.
היא אב טיפוס שהוצגה בפברואר 2021 ומציגה את מתיחת הפנים העתידית.
סוללת ליתיום יון בקיבולת 53 קוט"ש המאפשרת טווח נסיעה חשמלי של 430 ק"מ או סוללת ליתיום-יון בקיבולת 70 קוט"ש המאפשרת טווח נסיעה חשמלי של 600 ק"מ.
התאוצה מ-0 ל-100 קמ"ש אורכת 6.9 שניות והמהירות המרבית עומדת על 150 קמ"ש.
היא מתיחת הפנים לג'אומטרי A, היא נחשפה ב-28 באוגוסט 2022. בשלב זה לא ברור האם הג'אומטרי G6 מחליפה בפועל את הג'אומטרי A או שהיא תימכר בסין במקביל.
היא כוללת עיצוב חדש לגמרי לתא הנוסעים, העיצוב החיצוני לא שונה כמעט מהג'אומטרי A למעט הפגוש שקיבל עיצוב מעודכן.
ג'אוניס אש הוא מועדון כדורגל לוקסמבורגי מהעיר אש-סור-אלזט (Esch-sur-Alzette), שבדרום-מערב לוקסמבורג.
צבעי הקבוצה הם שחור ולבן, ואצטדיון הבית של המועדון הוא סטאד דה לה פרונטייר.
הקבוצה נחשבת לאחת הקבוצות הוותיקות ביותר בכדורגל הלוקסמבורגי, והבולטת שבהם, כאשר היא מובילה את טבלת אליפויות ליגת העל הלוקסמבורגית עם 28 אליפויות, ובנוסף זכתה גם ב-13 גביעי מדינה.
המועדון נוסד בשנת 1907 בשם הצרפתי: Jeunesse la Frontière d'Esch בהתייחס לקרבת האצטדיון שלהם לגבול עם צרפת.
מבחינה היסטורית, קבוצת הכדורגל של ג'אוניס אש נחשבת למצליחה ביותר בכל הזמנים בכדורגל הלוקסמבורגי.
היא זכתה באליפות הליגה הבכירה 28 פעמים: לראשונה ב-1921, ולאחרונה ב-2010. זהו שיא לאומי, אלא אם כן סופרים את המועדונים הרבים הקודמים של ראסינג יוניון לוקסמבורג ביחד (הם ניצחו בסך הכל 28, מחולקים בין שישה שמות שונים וגלגולי קבוצה שונים) .
ג'אוניס אש זכתה גם בגביע לוקסמבורג 12 פעמים, מתוכם השלימה דאבל שמונה פעמים.
הם נכנסו לראשונה לתחרויות האירופיות ב-1958, אך כמו רוב המועדונים של לוקסמבורג, לרוב לא הצליחו לעבור את הסיבובים המוקדמים של התחרות.
התוצאה המפורסמת ביותר שלהם הגיעה בשלבים המוקדמים של התחרות של 1973 כאשר הם הצליחו לסיים מול מחזיקת גביע אופ"א ליברפול בתיקו 1-1 בבית לפני שהפסידו במשחק השני 2-0 באנפילד.
ג'אוניס אש המשיכו את הצלחתם גם בתקופה האחרונה, כשהם אחד משלושת המועדונים הלוקסומבורגיים המובילים, יחד עם F91 דודלאנג' ופולה אש.
עם זאת החל מ-2010 הקבוצה דעכה ולא זכתה להצלחה נוספת בליגה המקומית.
בתחילת דרכו, ג'אי סינג שימש כ"מנסבדר", כלומר, כבעל דרגה בשירות האימפריה המוגולית.
הקיסר המוגולי אורנגזב העניק לג'אי סינג הצעיר את התואר "סוואי", "אדם וחצי", כלומר, מי שעולה פי אחת ורבע על בני דורו ומכאן כינויו "סוואי ג'אי סינג".
מאוחר יותר בחייו, עם דעיכת כוחה של האימפריה המוגולית, בייחוד לאחר מותו של אורנגזב, ג'אי סינג החל להפגין יותר ויותר עצמאות מההגמוניה המוגולית המוסלמית.
הוא החליף את שפת המנהל מפרסית לסנסקריט וחזר לבצע טקסים הינדואיים וודיים שהפגינו את ריבונותו ביניהם הווג'אפיה והאשוואמדה, טקס הקרבת הסוס, טקס עתיק שלא נערך מאות שנים לפני ג'אי סינג.
הוא העביר את בירת ממלכתו מאמבר לעיר ג'איפור שהוקמה לאחרונה ב-1727, והקריב שני קורבנות אשוואמדה, פעם אחת ב-1734, ושוב ב-1741.
כשג'אי סינג עלה לכס המלוכה באמבר, הוא התקשה לממן חיל של 10,000 פרשים.
מצב זה נוצר במהלך 96 השנים הקודמות, רובה מקבילה לשלטונו של אורנגזב.
במהלך תקופה זו, מלכי ג'איפור העדיפו דיפלומטיה על פני נשק במגעיהם עם המוגולים, היות שממלכתם שכנה בסמיכות לדלהי אגרה.
התמודדויות עם המוגולים המאוחרים יותר
מותו של אורנגזב (1707) סיבך את מצבו של ג'אי סינג.
פטרוניו, בידאר בחט ואביו עזאם היו בצד המפסיד במאבק הירושה המוגולית.
סוואי ג'אי סינג יצר ברית עם מדינות הראג'פוט של מיוואר (בקשרי חיתון) ומרוואר על מנת ליצור ברית נגד הקיסר המוגולי בהאדור שאה הראשון.
בהאדור שאה מינה את ג'אי סינג למשול במחוזות החשובים אגרה ומאלווה.
ב-1710, ג'אי סינג עזב את מחנה הקיסר ללא אישורו וכתגובה הקיסר שלל ממנו את שלטונו והעבירו לאחיו למחצה, ביג'אי סינג, אף כי הדבר לא היה מקובל, שכן למעמד הראג'פוטים הייתה זכות מולדת ובלתי ניתנת לשלילה, על אזור הולדתם ללא תלות בחסדי הקיסר, ה"ווטן" (watan).
עם מותו של בהדור-שאה והחולשה שנוצרה במרכז הכוח בדלהי, ג'אי סינג נכנס לאמבר בראש צבאי, הדיח את אחיו וכלא אותו תוך שהוא מקבע את מעמדו כשליט הבלתי מעורער של ממלכתו.
הרפורמה הדתית של ג'אי סינג
כחלק מהתנתקותו מהשלטון המרכזי בדלהי, ג'אי סינג שאף לחזור לשורשים הדתיים שלו, להינודאיזם אורתודוקסי יותר.
הוא זימן לחצרו כהנים, ברהמינים רבים, שייעצו לו בענייני דת, בייחוד ברהמינים מבנגל.
הוא שם דגש על קיום הדהרמה, הסדר הקוסמי, באמצעות קיום טקסים וודיים שלא נערכו מאות שנים, כגון הוג'אפיה, הקרבת המיץ המקודש והאשוומדה, הקרבת הסוס, טקס אותו ג'אי ערך פעמיים, בציפייה כי הטקסים יביאו, בסופו של דבר, לביאתו של וישנו, בתור האווטאר שלו, קאלקי.
ג'אי סינג תפש את עצמו כשליט הינדואי שחי במעבר שבין ה"קאלי-יוגה", כלומר התקופה הרעה ביותר, לבין ה"סאטיה-יוגה", תקופת הזוהר בה וישנו בכבודו ובעצמו.
לצד השקפת העולם הדתית, לג'אי סינג היו מטרות פוליטיות ברפורמה שלו.
בימי הזוהר של האימפריה המוגולית, כוחו של מלך מקומי כמו ג'אי סינג, נבע מקשריו עם הקיסר, הן באופן סמלי, הן באופן צבאי והן באמצעות קשרי חיתון.
משדעך כוחו של הקיסר, ג'אי סינג נאלץ למצוא הצדקה אחרת לשלטונו, הצדקה דתית המבוססת על מלך המקיים את הדהרמה.
הרפורמה נתקלה בקשיים רבים, כיוון שמרבית האוכלוסייה בממלכתו, בפרט הברהמינים שבה, היו וואישנוויסטים, כלומר, ראו את בוישנו את האל הראשי ודגלו בבהקטי, דבקות באל, והתנגדות לקורבנות לצד ברהמינים שאוויסטים, חסידי שיווה.
אף הוואישנוויסטים בממלכתו נחלקו לכיתות שונות ומסוכסכות.
ג'אי סינג שאף ליצור האחדה, הומוגניזציה, של הדת בממלכתו לפי ראות עיניו, כך שתשרת הן את השקפתו הדתית והן את מטרותיו הפוליטיות ותתרום ליציבות שלטונו.
הרפורמה התנהלה בימי חייו אך ככל הנראה זכתה להצלחה מוגבלת ונזנחה בידי יורשיו לאחר מותו ב-1743.
ג'אי סינג היה חובב מושבע של מדע, בפרט אסטרונומיה ומתמטיקה.
הוא יזם תרגום לסנקריט של עבודות שונות של אירופאים, במיוחד מיווניות, למשל של המדענים היוונים אוקלידס ותלמי.
הוא יזם בניה של מצפי כוכבים ברחבי הודו כולה, בפרט בעירו, ג'איפור ובעיר הבירה, דלהי.
חלק ממצפי הכוכבים הללו עדיין פעילים במאה ה-21 ובעלי דיוק מרשים ביחס לתקופת בנייתם.
ג'אי ג'יגאנג (בסינית: 翟志刚, בפין יין: Zhái Zhìgāng; נולד ב-10 באוקטובר 1966) הוא טייס קרב בחיל האוויר הסיני והטייקונאוט הראשון בתוכנית החלל הסינית שביצע פעילות חוץ-רכבית.
ג'אי ג'יגאנג נולד בעיירה בחיילונגג'יאנג.
לאחר סיום לימודי בית הספר הוא החל לימודים באוניברסיטה של חיל האוויר הסיני וקיבל הסמכה של טייס קרב.
הוא שירת במספר יחידות של החיל והגיע לכ-1000 שעות טיסה.
בשנת 1996 ג'אי ג'יגאנג נכלל ביחידה להכנה לטיסות לחלל.
הוא היה טייס חלל גיבוי במשימה שנג'ואו 5 שהייתה משימה מאוישת סינית הראשונה.
בספטמבר 2008 הוא טס לחלל בחללית שנג'ואו 7 כמפקד צוות של 3 אנשים.
ב-27 בספטמבר הוא ביצע פעילות חוץ-רכבית סינית ראשונה.
היא נמשכה כ-25 דקות והוא לבש חליפת חלל מתוצרת סינית.
בשנת 2021 ג'אי ג'יגאנג היא מפקד צוות שנג'ואו 13 שהתחברה לתחנת החלל טיינגונג.
זו הייתה משלחת סינית שנייה לתחנת החלל.
במהלך שהייה בתחנת החלל הוא פעמיים ביצע פעילות חוץ-רכבית באורך כולל של כ-12.5 שעות.
הצוות חזר לכדור הארץ לאחר כ-6 חודשי עבודה.
ג'אז & פופ היא מגזין מוזיקה אמריקאי חודשי שפעל ב-1962–1971. בתחילה, מגזין המוזיקה הושק תחת השם ג'אז (Jazz), תחת ניהולו של פאולין ריבולי ומימונו של מפיק המוזיקה האמריקאי בוב ת'יל .
באוגוסט 1967, שונה שמו של המגזין לשמו הנוכחי.
בדומה לדאון ביט ומגזיני מוזיקה בתקופה, המגזין החל לסקר מוזיקה פופולרית בעקבות אלבום האולפן השמיני של הביטלס, Sgt.
בתחילת פעילותו של המגזין, המגזין פרסם מצעד מוזיקה בין-לאומי המבוסס על ביקורות מוזיקה.
מצעד המוזיקה פאז & ג'ופ, שנוסד על ידי המגזין וילג' ווייס, קרוי על שמו של המגזין.
ג'אז פיוז'ן או פיוז'ן ג'אז הוא תת-ז'אנר מוזיקלי שהתפתח בשנות ה-1960 בארצות הברית המורכב מפיוז'ן בין מוזיקת ג'אז ואלתור מוזיקלי, לבין ז'אנר מוזיקלי אחר, כגון מוזיקת רוק, פאנק ו-R&B.
העיבודים המוזיקליים ליצירות ג'אז פיוז'ן שונים בין יצירה ליצירה.
בחלק מהיצירות יש שימוש בנגינה מאולתרת מבוססת גרוב המקובעת לסולם או אקורד יחיד.
ביצירות אחרות יש שימוש במהלך הרמוני עם חתימות זמן לא קונבנציונליות, או מנגינות עם מנגינות נגדיות, באופן דומה ליצירות רוק מתקדם.
עיבודים אלו, בין אם פשוטים או מורכבים, כוללים בדרך כלל קטעי מוזיקה מאולתרים.
כמו ביצירות ג'אז, יצירות ג'אז פיוז'ן משתמשות בכלי נשיפה, כמו חצוצרה וסקסופון.
שלא בדומה ליצירות ג'אז, יצירות ג'אז פיוז'ן משתמשות גם בכלי מוזיקה אחרים, כמו גיטרות חשמליות, גיטרות בס, מגבר גיטרות וכלי מקלדת (כולל פסנתר חשמלי ואורגן חשמלי).
ג'אמו וקשמיר (באורדו: جموں و کشمیر) הייתה מדינה שהתקיימה בצפון הודו, בהרי ההימלאיה מ-1952 עד 2019. היא גובלת בצפון ובמזרח בסין בחבלים שינג'יאנג וטיבט, במערב ובצפון-מערב בפקיסטן, ובדרום – במדינות הודו הימאצ'ל פרדש ופנג'אב.
המדינה חולקה לשלושה חלקים עיקריים: ג'אמו, עמק קשמיר ולדאק.
הדתות הנפוצות בה היו אסלאם, הינדואיזם, בודהיזם וסיקיזם.
השפות הרשמיות המדוברות בה היו קשמירית ואורדו.
בנוסף להן דיברו בדוגרי , הינדי, לדאקי, פוריג, טיבטית ואנגלית.
בירת הקיץ של המדינה הייתה סרינגאר ובירת החורף הייתה ג'אמו.
ב-31 באוקטובר 2019 פוצלה לשתי טריטוריות איחוד, ג'אמו וקשמיר ולדאק.
ג'אמו וקשמיר הייתה החלק בשליטה הודית בחבל קשמיר, שמחלוקת הודו בשנת 1947 עומד בסכסוך טריטוריאלי מתמשך בין הודו לבין פקיסטן.
קשמיר עמדה במרכזן של שלוש מלחמות בין המדינות: מלחמת הודו–פקיסטן הראשונה ב-1947, בה פלשו כוחות לא-רשמיים בתמיכת פקיסטן לקשמיר, אחרי שהמדינה סופחה להודו על ידי המהראג'ה שלה, הארי סינג, אף על פי שהיה בה רוב מוסלמי.
האו"ם הצליח להשיג הפסקת אש כשהמדינה מחולקת דה-פקטו בין פקיסטן (כשליש משטח קשמיר) והודו (כשני שלישים, כולל עמק קשמיר העשיר והפורה יותר).
המדינה קיבלה את מרות הממשל המרכזי של הודו לעניינים מסוימים כבר ב־1947, והליך איחודה עם הודו התקדם עם הזמן.
באפריל 1953 בוטלה גביית המס בין הודו למדינה, ובמאי 1953 חתם נשיא הודו ראג'נדרה פראסאד על צו המחיל את עיקרי חוקת הודו על החבל.
ב־1957 אישרה הוועדה החוקתית של המדינה חוקה.
המלחמה השנייה על החבל הייתה מלחמת הודו–פקיסטן השנייה ב-1965, בה פלשו כוחות גרילה בתמיכת פקיסטן לקשמיר ההודית.
אחרי חמישה שבועות של קרבות הושגה הפסקת אש בעזרת האו"ם.
מקובל כיום לראות במלחמה זו ניצחון הודי, כיוון שפקיסטן נכשלה במטרתה לכבוש את קשמיר.
בחורף 1999, התרחשה מלחמת קרגיל, במסגרתה פלשו חיילים פקיסטניים לעיר קרגיל שבקשמיר, בתקופה שבה עמדות הצבא בהרים אינן מאוישות.
הודו כבשה בחזרה את כל השטח שתפסה פקיסטן.
במקביל פתחו הודו ופקיסטן במרוץ חימוש שבסופו פיתחו שתי המדינות נשק גרעיני.
שרידי העימות ניכרים גם בימים אלה, בפיגועי טרור תכופים המתרחשים במדינה, וכן בעימותי גבול מוגבלים בין צבאות הודו ופקיסטן.
ג'אמו וקשמיר הייתה המדינה היחידה בהודו שנהנתה מאוטונומיה לפי סעיף 370 בחוקת הודו, ובעקבות כך היו לג'אמו וקשמיר דגל וחוקה.
שיטת השלטון במדינת ג'אמו וקשמיר הייתה דמוקרטיה פרלמנטרית וייצוגית.
הפרלמנט שלה היה דו-ביתי כאשר האספה המחוקקת של ג'אמו וקשמיר הייתה הבית התחתון בן 87 נציגים (באופן רשמי 111, אך 24 נשמרו לג'אמו וקשמיר שבשליטת פקיסטן) ו-36 ב, הבית העליון.
למושל המדינה הייתה את הסמכות להציב שתי מועמדות נשים מטעמו, אם הוא סבור שלנשים אין ייצוג מספק.
הפרלמנט במדינה היה היחיד בהודו שתקופת כהונתו היא 6 שנים, זאת בניגוד למקובל בשאר מדינות הודו בהן מקובלת תקופת כהונה 5 שנים.
עם הקמת המדינה היה תואר העומד בראשה ראש ממשלה (וואזיר-אי-אזאם) והונהגה בה מונורכיה חוקתית.
במרץ 1965 שונה תואר ראש ממשלת המדינה לראש השרים, כמו שאר מדינות הודו, וראש המדינה הטקסי היה למושל.
בשנת 1990 התקבל חוק המעניק סמכויות מיוחדות לכוחות הביטחון המזוינים.
חוק זה נתקל בהתנגדות עזה מצד הארגונים Human Rights Watch ואמנסטי אינטרנשיונל.
דו"ח חירות בעולם העניק לג'אמו וקשמיר דירוג של "חופשי באופן חלקי".
באוגוסט 2019 אישר פרלמנט ההודי את החלטת ממשלת הודו לבטל את סעיף 370 בחוקה המעניק מעמד אוטונומי ייחודי למדינה זו.
ההחלטה מפצלת את מדינת ג'אמו וקשמיר לשתי טריטוריית איחוד: לדאק וג'אמו וקשמיר שתהיינה כפופות ישירות לממשל הפדרלי.
הארגון מחדש יצא לפועל ב-31 באוקטובר 2019 ובאותה עת חדלה המדינה להתקיים.
מדינת ג'אמו וקשמיר הייתה מחולקת ל-22 מחוזות:
האוכלוסייה במדינה הייתה מגוונת מאוד, בקשמיר ובחלק המערבי של לדאק יש בעיקר מוסלמים, בג'אמו יש בעיקר הינדואים, ובלדאק ובזנסקאר בעיקר בודהיסטים.
בשנים 1989–1990 אולצו כ-350 אלף פנדיטים הינדואים לעזוב את קשמיר בעקבות פרעות מצד קיצונים מוסלמיים, ובכך היטו את הכף לשליטה דמוגרפית מלאה של המוסלמים בקשמיר.
מבין השפות הדומיננטיות במדינה ניתן למנות את האורדו, הינדית, פנג'אבי, פאהארי, דוגרי ופשטו.
האורדו נחשבת לשפה הדומיננטית ביותר במרחב הציבורי, ונחשבת לשפה "נייטרלית" במרחב המגוון מבחינה אתנית.
חלוקת האוכלוסייה על פי דת במדינת ג'אמו וקשמירחלוקת האוכלוסייה על פי דת בעמק קשמיראסלאם95%הינדואיזם, אחרים4%חלוקת האוכלוסייה על פי דת בג'אמואסלאם28%הינדואיזם66%סיקיות, אחרים4%חלוקת האוכלוסייה על פי דת בלדאקאסלאם44%בודהיזם50%הינדואיזם, אחרים5%
הכלכלה המקומית התבססה בעיקר על חקלאות.
הזעפרן המקומי נמכר בכמויות גדולות ברחבי העולם ומביא למדינה מטבע חוץ אשר תורם רבות לצמיחה הארצית.
היצוא החקלאי של ג'אמו וקשמיר כלל תפוחים, שעורה, דובדבנים, תירס, דוחן, תפוזים, אורז, אפרסקים, אגסים, זעפרן, דורה, ירקות וחיטה.
זאת בעוד שהייצוא התעשייתי כלל עבודות יד ושטיחים.
התעשייה הארצית סבלה מקשיים הכוללים שטח מאוד הררי ומחסור בחשמל.
ג'אמבטיסטה ויקו (באיטלקית: Giambattista Vico; 23 ביוני 1668 - 23 בינואר 1744) היה פילוסוף, היסטוריון ומשפטן תושב נאפולי.
ויקו היה בנו של מוכר ספרים ושל בתו של יצרן עגלות, הוא למד בעיקר בבית בשל מחלות וחוסר שביעות רצון עם הסכולסטיקה הישועית.
ב-1686 קיבל משרת הוראה בוואטולה, דרומית לסלרנו, בה התמיד תשע שנים.
ב-1699 נישא לחברת ילדות, טרסה דסטיטו, וקיבל את הקתדרה לרטוריקה באוניברסיטת נאפולי.
במשך כל הקריירה שלו ניסה ויקו להשיג את הקתדרה היוקרתית יותר למשפטים ללא הצלחה.
עם זאת, ב-1734 מונה להיסטוריוגרף המלכותי של קרלו השביעי, מלך נאפולי, וניתנה לו משכורת גדולה בהרבה מאשר כשהיה פרופסור.
ויקו נותר בקתדרה לרטוריקה עד לפרישתו ב-1741 מסיבות בריאותיות.
רעיונו המפורסם ביותר של ויקו הוא עיקרון ה-verum factum שלו, שנוסח לראשונה ב-1710. העיקרון קובע כי ניתן להגיע לאמת רק דרך יצירה או המצאה, ולא, כפי שדקארט טען, על ידי הסתכלות וצפייה: "הקריטריון והחוק של האמת הוא יצירתה.
לפיכך, התפיסה הברורה שלנו של השכל אינה יכולה להיות של השכל עצמו, ובוודאי לא התפיסה של אמיתות אחרות.
כי למרות שהשכל תופס את עצמו, הוא אינו יוצר את עצמו".
קריטריון זה ישפיע רבות על ההיסטוריה של התרבות ביצירתו הגדולה של ויקו, "המדע החדש" (Scienza Nuova), 1725, מכיוון שחיי התרבות - כמו המתמטיקה - נוצרו בידי אדם.
כשהוא מסתמך על אטימולוגיה מורכבת, ויקו טוען ב"מדע החדש" שהתרבות מתפתחת במעגל חוזר של שלוש תקופות: האלים, הגיבורים, והאנשים.
לכל תקופה יש מאפיינים פוליטיים וחברתיים הייחודיים לה, שניתן לאפיין אותם על פי פיגורות לשוניות שונות.
התקופה האלהית מסתמכת על המטפורה כדי להשוות, וכך להבין, תופעות אנושיות וטבעיות.
בתקופה ההרואית, מטונימיה וסינקדוכה תומכים בהתפתחות של מוסדות פיאודלים או מונרכיים.
התקופה הסופית מאופיינת בדמוקרטיה פופולרית והתבוננות על העולם בעזרת האירוניה; בתקופה זו, עליית הרציונליות מובילה ל"ברבריזם של התבוננות", והתרבות שוקעת שוב לתקופה הפואטית.
מעגל זה של שלוש תקופות, האופייני לכל לאום, מהווה עבור ויקו היסטוריה אידיאלית נצחית (storia ideale eterna).
בתחום אחר, קבע ויקו, בניגוד לדעותיהם של רבים וטובים, בהם דקארט ובנת'ם, שאין להשליך מהעולם הפיזיקלי לחיי החברה, וכי החוקים הפיזיקליים אינם תקפים בהכרח לכל תחום, כלומר חוק פיזיקלי אינו יכול להיות מיושם אחד לאחד לתחומים כגון מדעי הרוח, כלכלה ומדעי החברה האחרים.
בזמנו, יצירתו המרכזית של ויקו לא התפרסמה רבות, אך מאז היא היוותה השראה להוגים ואמנים חשובים רבים, ביניהם בנדטו קרוצ'ה, ג'יימס ג'ויס, ברטרנד ראסל, ישעיה ברלין, יוסף פאור, סמואל בקט, נורת'רופ פריי, הרולד בלום, אדוארד סעיד, תומאס ברי ורוברט אנטון וילסון.
ג'איפור (בהינדית: जयपुर, באורדו: جے پور) היא בירת מדינת ראג'סטאן שבצפון־מערב הודו.
העיר ידועה בכינויה "העיר הוורודה".
ב-2019 העיר הוכרזה כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו בשל האדריכלות שבה.
בנוסף העיר כוללת שני אתרי מורשת עולמית נוספים: מכלול המבנים האסטרונומיים ג'נטאר מנטאר ומצודת אמר, חלק מאתר המורשת העולמית מצודות הגבעות של ראג'סטאן.
העיר תוכננה ונוסדה ב-1727 כעיר מוקפת חומה על ידי המהראג'ה ג'אי סינג השני (1699 - 1744) שבירת ממלכתו עד אותה שנה הייתה עיר המבצר אמבר הסמוכה.
העברת עיר הבירה התאפשרה היות שהאימפריה המוגלית נחלשה, עקב כך פחתה הסכנה להתקפת פתע על העיר ותושביה.
להבדיל מאמבר ההררית, ג'איפור נבנתה במישור, על קרקעית אגם יבש, ולכן היה קל לתכננה על פי עקרונות תכנון הערים שהיו נהוגים באותה תקופה.
גם כיום ניתן לראות בבירור את הרבעים השונים של העיר העתיקה מופרדים על ידי שדרות רחבות.
בשנת 1875 הורה הראג'ה, ששלט על העיר, על צביעת בתי העיר בצבע ורוד כהה, המסמל הכנסת אורחים, כהכנה לביקורו של הנסיך אלפרד מוויילס (שהפך להיות המלך אדוארד השביעי).
מסורת זאת של צביעת בתי החלק העתיק של העיר שבתוך החומות נמשכת עד היום.
מאז היציאה מתחום חומות העיר העתיקה התרחבה העיר ברחבי המישור, וכיום היא עיר רחבת ממדים בה חיים כ-3.3 מיליון תושבים.
חומות העיר עדיין קיימות ברובן וכן שבעת השערים המקוריים, אם כי מקצתם הורחבו למעבר משאיות.
בעיר נמצאים מספר מוקדי עניין המרוכזים ברובם בעיר העתיקה מוקפת החומה.
אִיסוָוארִי מִינָאר סוָוארגָה סָאל - "הצריח המתנשא לשמיים".
הָאוָוה מָאהָאל - "ארמון הרוחות", חזית ארמון (ללא ארמון מאחריה) דרכה יכלו נשות המלוכה לצפות בעיר ובתושביה.
הסיטי פאלאס - "הארמון המלכותי", שבו עדיין מתגורר הראג'ה הנוכחי ובו מוזיאון תרבות ונשק ומוזיאון טקסטיל בו מוצגים בגדי מלכי העיר.
מצפה הכוכבים גָ'נטָאר מָנְטָאר שנבנה על ידי המהראג'ה ג'אי סינג השני בין השנים 1727–1734 והוא כיום אתר מורשת עולמית.
המוזיאון המרכזי "אלברט הול" (Albert Hall Museum) שהוא העתיק ביותר במדינת ראג'סטאן ומשמש גם כמוזיאון הרשמי שלה.
וכן מקדשי דת ושווקים צבעוניים רבים.
בג'איפור נמצא גם אולם קולנוע הגדול בהודו, לדברי לשכת התיירות המקומית זהו אולם הקולנוע הגדול בעולם, "ראג' מנדיר" (המקדש המלכותי) המכיל 1,237 מקומות.
בקרבת העיר נמצא ארמון ראני סיסודיה.
בשנת 2012 הסתיימה בנייה של פארק הסחר העולמי בג'איפור.
ג'אם סשן או ג'אמינג הוא מפגש בין נגנים המנגנים יחד ללא תכנון או ארגון מוגדר מראש.
הג'אם ככלל נועד להנאתם של הנגנים יותר מאשר להופעה, ופעמים רבות משמש לפיתוח קטע מוזיקלי חדש, למציאת עיבוד מתאים או רק לשם פעילות חברתית מוזיקלית.
הוא יכול להיות מבוסס על שיר קיים או על מהלך הרמוני מוסכם או מאולתר כולו מתחילתו ועד סופו.
את הג'אם מנגנים נגנים חובבים ומתחילים לשם תרגיל או לשם ההנאה ועד לנגנים מקצועיים המקליטים את הג'אם, עורכים אותו ומפיצים אותו.
המונח הופיע במקור ב־1929 בהגדרה "קטע אלתור חופשי וקצר המבוצע על ידי כל ההרכב".
המונח במשמעותו הרחבה כיום מתייחס לכל קטע המאולתר בהרכב, במיוחד אם הוא מושפע ממוזיקת הג'אז או הרוק.
סצנת הג'אז הניו יורקית במהלך מלחמת העולם השנייה הייתה מפורסמת בעבור הג'אמים הרבים שלה.
אחד המקומות המפורסמים בהם ניגנו הוא "מינטונז פליי האוס" שעבד בשנות ה-40 וה-50 בניו יורק.
הג'אמים ב"מינטונז פליי האוס" היוו מפגש מוזיקלי מפרה שממנו יצאו נגנים מפורסמים כמו ת'לוניוס מונק שהיה פסנתרן הבית של המקום.
אחד הדברים שהפכו את הג'אמים לאגדיים במינטונס היה התחרותיות של הג'אם, כל סולן עלה לנגן עם להקת הבית וניסה להתעלות על קודמיו.
מתוך הג'אמים במינטונז נולד הבי בופ.
כיום יש מסעדות, ברים ומועדונים המחקים את המנהג ומארגנים ערבי ג'אם, לפעמים פתוחים ולפעמים להרכב המוזמן במיוחד.
יחד עם התפתחות יכולותיהם של מוזיקאי הפופ והרוק אנד רול בשנות ה-60 וה-70 הפך הג'אם לחלק בלתי נפרד מיצירת המוזיקה.
להקות כמו קרים, The Jimi Hendrix Experience, גרייטפול דד ולהקת האחים אולמן היו מנגנות ג'אמים באורכים של מעל 15 דקות.
כמה ג'אמים מוקלטים ובולטים ברוק:
הרצועה האוונגרדית "Sister Ray" שהייתה ג'אם באורך 17 דקות, מתוך האלבום "White Light/White Heat", של להקת הוולווט אנדרגראונד.
הרצועה המורחבת "אפל ג'אם" שהופיעה באלבום הסולו של ג'ורג' האריסון מ-1970 "All Things Must Pass".
הרצועה הנסתרת והמאולתרת של נירוונה מתוך האלבום שיצא ב-1993 "In Utero", והרצועה הנסתרת החצי מאולתרת "Endless, Nameless" מתוך האלבום מ-1991 "Nevermind".
הרצועה "Three Minute Warning", ג'אם באורך 28 דקות, מתוך האלבום "Liquid Tension Experiment" של להקת ליקוויד טנשן אקספרימנט.
הרצועה "Bluesbreaker" מתוך האלבום "Star Fleet Project" של בריאן מיי בשיתוף עם אדי ואן היילן.
הרצועה "Helter Skelter" באלבום הלבן של הביטלס ללא חיתוך (הפיידים באמצע השיר) מכילה ג'אם של כ-24 דקות.
ג'אמבולוניה או ג'ובאני בולוניה (באיטלקית: Giambologna; 1529 - 13 באוגוסט 1608) פסל רנסאנס מאוחר ממוצא פלמי שפעל באיטליה, בעיקר בפירנצה.
ג'אמבולוניה פיסל בשיש וברונזה והוא מייצג מובהק של המנייריזם.
ג'אמבולוניה נולד בדואי (Douai) שבפלנדריה.
הוא למד באנטוורפן ועבר לאיטליה בגיל 21, למד ברומא והתמקד בלימודי אמנות קלאסית עתיקה, ושאב השראה ממיכלאנג'לו.
האפיפיור פיוס הרביעי מימן את עבודתו הראשונה - בניית מזרקת נפטון בבולוניה.
בגיל 24 הוא קבע את מושב הקבע שלו בפירנצה והפך לפסל החצר של מדיצ'י.
ג'אמבולוניה הצטיין בביטוי תנועה בפסליו, ובגימור כל הפרטים שבהם.
נפטר בפירנצה ב-13 באוגוסט 1608.
ג'אמו (בדיגרי: जम्मू, באורדו: جموں) היא העיר השנייה בגודלה בטריטוריית האיחוד ההודית ג'אמו וקשמיר, והיא גם בירת החורף של הטריטורייה.
ג'אמו מחוברת אל דלהי באמצעות כביש שאורכו 600 קילומטרים, מסילת רכבת ושדה התעופה סאטווארי.
בעיר וסביבתה אירעו מספר פיגועים של הבדלנים מארגוני הטרור האסלאמים לשקאר א-טייבה וג'יש-י מוחמד.
ג'אמבו מיוזיקל הוא שמו של מופע מוזיקלי רב-משתתפים משנת 1971, שהועלה בתיאטרון העממי על ידי המפיק אברהם דשא (פשנל).
גודל ההפקה, שכללה כ-25 משתתפים, הוביל את פשנל לקרוא למופע שלו "ג'אמבו", על שם מטוס הג'אמבו, שהובא ארצה לראשונה.
כוכבי המופע היו מירי אלוני, מוטי פליישר, ציפי שביט וניצה שאול, כולם בוגרי להקות צבאיות.
ההפקה הייתה מיועדת להופעות בחוץ לארץ, אך לאחר מספר הצגות הרצה בקולנוע "דקל" שבמהלכן שובץ השיר "כולם הלכו לג'מבו" בביצוע ציפי שביט, המופע הפך לשלאגר והוצג למעלה מ-300 פעם.
הפופולריות הרבה של הלהקות הצבאיות לאחר מלחמת ששת הימים, והדרישה הגדולה לבידור צבאי, הובילו את פשנל להפיק מופע המורכב משירים ומערכונים של הלהקות הצבאיות.
פשנל קיבץ אמנים צעירים, בוגרי להקות צבאיות שהיו חתומים במשרדו, וסביבם צירף להקה קולית ולהקת רקדנים.
דני ליטאי ביים, והמנהל המוזיקלי היה יאיר רוזנבלום.
רוב שירי המופע, שבוצעו בתוכניות הלהקות הצבאיות, נכתבו על ידי יורם טהרלב והולחנו על ידי יאיר רוזנבלום.
רובם בוצעו בלהקת הנח"ל, מרביתם הופקו על ידי דני ליטאי ויאיר רוזנבלום עוד במסגרת התוכניות של הלהקות הצבאיות.
שני שירים שאינם שייכים ללהקות הצבאיות, "הבלדה על חדווה ושלומיק" ו"להיות לבד", שבוצעו בסדרת הטלוויזיה "חדווה ושלומיק" על ידי מירי אלוני, שולבו אף הם במופע.
צוות ההפקה שכלל את גילה שאקין (תפאורה), דני בינסטד (כוריאוגרפיה לקטעי הג'אז), גילי בל (תלבושות) ונועם סמל (עוזר במאי ומנהל הצגה), כלל גם את אלוף פיקוד המרכז רחבעם זאבי כיועץ מיוחד.
אדוארד אולארצ'יק – ניהול וניצוח,
מוטי המר – גיטרה באס,
בעקבות שבירת רגלה של ציפי שביט, וכתיבת השיר "כולם הלכו לג'מבו", הפך המופע ללהיט והוצג בקולנוע דקל.
עם ירידת ההצגה, יזם נעם סמל, ששימש כמנהל ההפקה, את ה"מיני ג'אמבו" - הרכב מצומצם של ההפקה, שכלל את מירי אלוני, רותי הולצמן, תמי עזריה, מנחם עייני, שרה לפיד ואחרים.
במופע השתמשו לראשונה מיקרופוני שטח ופסקול מלא של השירים שולב עם התזמורת החיה והביצוע הבימתי.
חלק מהשירים הוקלט מראש עם חברי להקת הנח"ל מחזור 1971 ובהם ירדנה ארזי, לאה לופטין ואפרים שמיר.
המופע שילב סרטונים שבויימו על ידי אורי זוהר וצולמו על ידי דוד גורפינקל.
ההצגה זכתה באותה שנה בפרס כינור דוד.
13 קטעים מהמופע הוקלטו באולפני "קולינור" והודפסו על גבי תקליט בחברת CBS.
בתקליט שולב גם ביצוע לשיר "בהיאחזות הנח"ל בסיני".
רד אלינו לבקעה – במקור בוצע על ידי להקת פיקוד המרכז
להיות לבד – מתוך תוכנית הטלוויזיה "חדוה ושלומיק"
ננס וננסת – במקור בוצע על ידי להקת הנח"ל – סולנים: רותי הולצמן ומוטי פליישר
כולם הלכו לג'אמבו – סולנית: ציפי שביט
טולון – במקור בוצע על ידי להקת חיל הים
שמש בפיראוס – במקור בוצע על ידי להקת חיל הים
סמי וסוסו (מערכון) – במקור בוצע על ידי להקת פיקוד המרכז – ניצה שאול ושרה לפיד
בשמלה אדומה – במקור בוצע על ידי להקת הנח"ל – סולן: מוטי פליישר
שיר שבת – סולן: מוטי פליישר
הבן יקיר לי – במקור בוצע על ידי להקת הנח"ל – סולנית: מירי אלוני
קשת בענן – במקור בוצע על ידי להקת פיקוד המרכז
השומרת – במקור בוצע בהצגה "דבר מצחיק קרה לי בדרך לסואץ" – סולנית: ציפי שביט
פרודיות על סרטים: צ'ארלי צ'פלין, ג'יימס בונד, מיקי מאוס, באק ג'ונס, הבלתי מאושרים, דובי דובי – מבוסס על פארודיה שבוצעה על ידי להקת פיקוד המרכז
אילו ציפורים – במקור בוצע על ידי להקת הנח"ל
בלדה לחדוה ואני – מתוך תוכנית הטלוויזיה "חדוה ושלומיק" – סולנית: מירי אלוני
אנחנו ואתם – במקור בוצע על ידי להקת הנח"ל
שיר לשלום – במקור בוצע על ידי להקת הנח"ל – סולנית: מירי אלוני
ג'אמבו – שיר הנושא – סולן: מוטי פליישר
ג'אמבטיסטה נולי (באיטלקית: Giovanni Battista Nolli; וכן ג'ובאני בטיסטה - Giovanni Battista; 9 באפריל 1701 – 1 ביולי 1756) היה אדריכל ומודד איטלקי שיצר את מפת רומא ("מפת נולי" מ-1748) שהציגה מרחבים בנויים ופתוחים, ציבוריים ופרטיים.
נולי נולד בעיר קומו באיטליה ולאחר מכן עבר לרומא הודות לחסותן של משפחות האצולה אלבאני וקורסיני.
הוא ידוע בעיקר בזכות תוכנית המיפוי של רומא (Pianta Grande di Roma).
הסקר והמדידות החלו בשנת 1736 והמיפוי הושלם ופורסם ב-1748. המפה שנוצרה, שנודעה בשם "מפת נולי", מורכבת מ-12 תחריטים המצטרפים יחד למפה שגודלה הוא 176x208 סנטימטר.
עיקר התמיכה במיפוי הגיעה מהאפיפיור בנדיקטוס הארבעה עשר שביקש לקבע ולהבהיר את גבולות 14 הרבעים של העיר.
האפיפיור הוא שהתיר את הכניסה למתחמים סגורים, כנסיות, ארמונות ומנזרים, והמפה הוקדשה לו.
הדפסת קטעי המפה, כולל האיורים המעטרים אותה, נעשתה בעזרת האדריכל ואמן ההדפסים פיראנזי.
מפת נולי מסתמכת על מפות קודמות, בהן זו של בופליני (Bufalini) משנת 1551, אך תוך חידושים חשובים.
נולי ערך את המפה בהכוונה לצפון, ולא למזרח כפי שהיה מקובל עד זמנו, בהסתמכותו על מצפן כדי להבין את הטופוגרפיה של העיר.
גם נולי, בדומה לבופליני, יצר את המפה באמצעות ייצוג שטחים בנויים עם רחובות ובניינים מוצללים, אך יצר הבחנה בולטת לעין בין שטחים בנויים ופתוחים, הן במרחב העירוני והן בתוך גבולות מבנים פרטיים.
מפת נולי מציגה בשחור את המבנים, ובלבן – את המרחב הציבורי של העיר.
וכך המבנים מגדירים את המרחב הפתוח, והמרחב הפתוח – את המבנים.
כמו כן סימן פרטים משניים בשטחים ציבוריים פתוחים, כגון העמודים בכיכר פטרוס הקדוש בוותיקן ובקדמת הפנתיאון ברומא, ואף חללים קטורים בתוככי מבנים סגורים.
המפה בדיוקיה השיגה שיפור משמעותי בהצגת פרטים, דוגמת חוסר הסימטריה של המדרגות הספרדיות.
בעקבות מפת נולי נוצרו והוצבו לוחות חרותים לציון שמות רחובות ואתרים, ויש מהם שהשתמרו לדורות.
המפה שימשה בתכנון הממשלה האיטלקית של העיר רומא וכן כבסיס למיפוי העיר עד שנת 1970.
ג'אמס (ג'ימי) קריקון (1932 - 4 ביולי 2013) היה פיטופתולוג ישראלי, פעיל סביבתי מוביל, ממייסדי הקואליציה לבריאות הציבור ויושב הראש הראשון של העמותה, עבד כמרצה וחוקר בתחום הגנת הצומח בתחומי הביולוגיה והחקלאות
קריקון נולד בהוואנה, בירת קובה בשנת 1932. כילד עבר עם משפחתו לארצות הברית בשנת 1943.
בשנים 1951–1952 השתתף בקורס מדריכים של תנועת "הבונים" בישראל, ובמהלכו עבד בחקלאות בקיבוצים כפר בלום, אורים ובמושב כפר ויתקין.
לאחר שובו לארצות הברית, למד קורס בחקלאות מעשית במשך שנתיים ושירת שנתיים בצבא ארצות הברית.
החל לימודיו באוניברסיטת קורנל, במדינת ניו יורק.
תואר ראשון סיים ב-1959 ותואר שני ב-1963, התמחה בנושא הגנת הצומח.
לאחר סיום לימודי מוסמך בשנת 1963, ובהשפעת פגישה שלו כסטודנט עם דוד בן-גוריון, החליט לעלות לישראל לנגב, שם התקבל לעבודה במשרד החקלאות כחוקר פיטופתולוגיה בתחנת הניסויים "גילת" של התחנה לחקר החקלאות.
את הידע שצבר בעיסוק זה, יישם בשנות הפנסיה לטובת בריאות הציבור בישראל, כאשר הנהיג עמותה שלחמה בזיהום הסביבה במפרץ חיפה ובאזור עכו.
פעילותו כללה בין היתר הופעה בוועדות הכנסת הרלוונטיות לענייני סביבה ובריאות, קידום מדיניות בתחומי זיהום האוויר והסביבה.
עבודותיו המוקדמות בארץ עסקו בגידולי הנגב ומחלות הפוגעות בהם, קריקון זיהה את נזקי פטריית הדוררת בעגבניות ובחצילים בחבל הבשור.
וחקר את פגיעות הדוררת גם בגידולים נוספים, ביניהם כותנה, בוטנים ותפוחי-אדמה.
התמחותו בדוררת ובמחלות קרקע נוספות תרמו לעבודת הדוקטורט שכתב בנושא: "מאזן הורמונלי בצמחי עגבניות נגועים בפטריית ורטיציליום דליה", בהדרכת פרופ' יואש ועדיה (הוגש בשנת 1983).
תחומי מחקריו העיקריים היו הביולוגיה של פטריות קרקע, הדברתן והשבחת זנים עמידים להן.
במסגרת עבודותיו על הדברת פטריות קרקע על ידי חיטוי קרקע גילו ד"ר קריקון ועמיתיו את הפטריות המועילות מסוג מיקוריזה בגידולים רבים בארץ.
תנאי הקרקע המיוחדים ושיטות ההשקיה והדישון הנהוגות בארץ, אפשרו לו ולעמיתיו לבצע ניסויי שדה ברמה גבוהה בתחום, שזיכתה אותם להכרה בינלאומית.
יחד עם ד"ר יוסי לוי, היו הראשונים להוכיח את קשרי הגומלין בין מיקוריזה ויחסי מים בצמח, דבר שפתח שטח חדש בפיזיולוגיה של הצמח.
ד"ר קריקון לימד במכללת הנגב ובאוניברסיטת בן-גוריון בבאר-שבע, שהה מספר תקופות שבתון בארצות הברית, בקנדה ובאוסטרליה.
פרסם עשרות מאמרים מקצועיים בספרות הבינלאומית.
יחד עם עמיתיו זכו בשלושה פרסים ע"ש א.ז.
כהן על תרומתם להגנת הצומח.
פעילות למען בריאות הציבור בישראל
לאחר פרישתו לגמלאות בשנת 1994, החל קריקון לעסוק בסוגיות בריאות וסביבה ובעיקר בהשפעות הבריאותיות של זיהום תעשייתי על בני אדם.
קריקון היה מעורב במאבק פעיל כנגד מפעל "קליל" בקרית מוצקין, לאחר שגילה כי בלילה אחד נפטרו מספר אנשים בשכונת מגוריו, נווה גנים.
קריקון חקר את נושא פליטות החלקיקים מן המפעל, וכן גילה כי מפעלים מסוג זה הם מקור עיקרי לפליטות של דיוקסינים.
על כן, שיתף פעולה עם ראש עיריית קריית מוצקין, ומאמציו נשאו פרי.
קריקון לא הסתפק בכך, ופעל לקידום מידע אודות הדיוקסינים כך שפליטתם תופחת בכל ישראל.
בהקשר זה, נכח בוועדת כנסת מיוחדת לנושא הדיוקסינים בישראל, עוד בשנת 2003. ועדה נוספת, התכנסה ב-2004, כשהפעם נציבות הדורות הבאים, הביעה דאגה מנושא הדיוקסינים בישראל.
מאבק ציבורי נוסף לו סייע ד"ר קריקון, היה המאבק בשני מפעלים שהשפיעו על הקריות ועל הקיבוצים הסמוכים.
מדובר היה במפעל תעשיות אלקטרוכימיות, ובמפעל "חוד מתכות".
ד"ר קריקון תרם למאבק במפעלים אלו את התובנות אודות הנזקים הצפויים לבריאות הציבור עקב פליטות המפעלים.
מידע נוסף ניתן לקרוא בחוברת "דו"ח זיהום אוויר, מקרה מפרץ חיפה ועכו",
שראה אור בתחילת שנת 2005.
במקרה של "תעשיות אלקטרוכימיות" אשר כונה בהמשך "מפעל המוות", התברר כי עובדים רבים חלו לאחר עבודתם במפעל, וכי המפעל פלט לסביבה כמויות גדולות של VCM שחרגו מהתקנים.
גם את הנושא החשוב הזה, הביא ד"ר קריקון אל הכנסת, כשב־2004 התכנסה ועדת הפנים ואיכות הסביבה לנושא מפגעי איכות סביבה כדי לדון בנושא שני מפעלים אלו.
לאחר מעורבות במספר מאבקים ציבוריים ובשילוב הידע שצבר ממאבקים אלו, המשיך במאמציו להקמת עמותת "הקואליציה לבריאות הציבור", עמותה שלפני היווסדותה, הייתה פורום התנדבותי של ארגונים סביבתיים ואנשים פרטיים אשר מייחלים להפחתת זיהום האוויר באזור מגוריהם.
את הפורום ריכזו עובדים של שתיל חיפה, בהנחיית קרן מלכיאלי יצקר ומפגשיו התקיימו במשרדי שתיל.
הפורום כלל נציגויות של אדם טבע ודין, עמותת "הסביבה", עמותת "אזרחים למען הסביבה", מגמה ירוקה, אזרחים ממטה מאבק רמת יוחנן, אזרחים ממטה המאבק של הקיבוצים כפר מסריק ועין המפרץ, נציגים ממטה המאבק של טבעון וכמה אנשים פרטיים.
ד"ר קריקון כיהן כיושב הראש הראשון של הארגון.
בין היתר הביא את הנושא לידיעת התקשורת המקומית, והארצית.
לעזרתו בנושא זה, התייצב ד"ר מיכה ברחנא, אשר המחיש בעיבודים סטטיסטיים שערך, שלא העלייה מרוסיה הביאה את עודפי הסרטן, אלא דווקא תושבי האזור הם אלו שחולים יותר.
נושא אחר שהיה יקר לליבו, היה נושא תחלואת הילדים העודפת במפרץ חיפה.
ד"ר קריקון כתב כבר ב-2005 מאמר בשם "ילדים הם לא מבוגרים קטנים", יחד עם אלה נווה, לדו"ח אי הצדק הסביבתי.
פעילות ציבורית סביב נושא זה, הביאה שנים אחר כך לגיוס סכום כסף מקרן ברכה וקרן גולדמן, באמצעותו נכתב דו"ח אודות השפעות זיהום האוויר על ילדים: "מה ידוע על זיהום אוויר ותחלואת ילדים".
התכנסה מליאת הכנסת לדון בנושא, והוקמה לראשונה בעקבות הדו"ח ועדה אשר מאחדת את נושא הבריאות עם נושא הסביבה, ונקראה: "הוועדה המשותפת של ועדת הפנים והגנת הסביבה וועדת העבודה, הרווחה והבריאות לנושא סביבה ובריאות", בישיבתה הרשמית הראשונה, ב-10.11.2009 דנו בוועדה בתחלואת הילדים העודפת באזור מפרץ חיפה.
בשנים לאחר מכן, הובאו אל ועדה מיוחדת זו כל סוגיות בריאות הסביבה של ישראל.
עוד דנו בוועדה זו באחוזי התחלואה הגבוהים בסרטן בנפת חיפה.
בשנות פעילותו ד"ר קריקון כתב אל הממונים במשרדי הממשלה השונים: המשרד להגנת הסביבה, משרד הבריאות, מבקר המדינה, על מנת להביע את חששותיו מהשלכות זיהום האוויר באזור.
בנוסף, פגש נציגי משרדים אלו (משרד להגנת הסביבה, מנהל המחוז, רוברט ראובן, 2005), (נציגי משרד הבריאות, ד"ר יהונתן דובנוב) כדי לשכנע בצורך לנטר מזהמים ייחודיים לאזור שאינם מנוטרים בדרך קבע.
פרי עמל זה התפרסם בדמות דו"חות ראשוניים שתיעדו זיהום אוויר חריג באזור מפרץ חיפה החל משנת 2007 בימי דיגומים בדידים.
בנוסף, שכנע את איגוד ערים חיפה, בביצועו של בוריס גולדמן (ז"ל) לבצע סקרי מתכות באזור מפרץ חיפה.
ניטור מתכות באוויר התקיים בטבעון, כמו גם באחוזה וקרית חיים.
תוצאותיו מובאות בדו"חות איגוד ערים חיפה.
ד"ר קריקון היה מהיוזמים של חוק אוויר נקי, ופעל רבות כדי להביא אל ישראל את המידע הסביבתי הטוב ביותר.
נכח בוועדות כנסת רבות, ימי עיון רבים, וקידם כתיבת דו"חות לקידום מידע בתחום.
אחד המאבקים אותם החל, ולא סיים, היה המאבק נגד "המומחים להשכרה".
מאבק זה נועד להסביר כיצד מעורבותם של עובדים ממשרדי הממשלה השונים, או של רופאים בכירים מבתי החולים אשר משתפים פעולה עם המפעלים מזיקה לבריאות הציבור, וסותרת את האינטרס הציבורי.
קריקון כתב בנושא אל משרדי הבריאות והגנת הסביבה ודרש שאלו ינקטו בצעדים משפטיים כנגד עובדים משורותיהם אשר מוסרים תצהירים שקריים בעבור גופים חיצוניים, וכן דרש לבחון את נושא ניגוד האינטרסים הקשור בכך.
עוד פרויקט שטרם הספיק לסיים, היה סיוע למאבק של מכרה הפוספטים בשדה בריר, עת יצא בבירור כנגד הקמת במכרה, בשל פגיעתו בבריאות האוכלוסייה הסמוכה.
בשנת 2005 זכתה עמותת ה"קואליציה לבריאות הציבור" ובראשה ד"ר קריקון, בפרס הגלובוס הירוק, בשל הצלחה בפעילות ציבורית אל מול המפעלים המזהמים במפרץ, ובראשם בז"ן.
בשנת 2009 זכתה שוב עמותת ה"קואליציה לבריאות הציבור" ובראשה ד"ר קריקון, הפעם כחלק מפורום של כמה ארגונים אחרים ובהם גם אדם טבע ודין, בפרס הגלובוס הירוק, על מעורבותה בקידום חוק אוויר נקי לישראל, שכן טרם פעילות זו לא היה קיים החוק.
בשנת 2010 זכה קריקון במגן שר הבריאות על תרומתו לקידום בריאות הציבור
קריקון ג'., גרנט ס., יעקב ג., מלכיאלי יצקר ק., נווה א.
(2005) "זיהום אוויר ובריאות הציבור, מקרה מפרץ חיפה ועכו, תמונת מצב דצמבר 2005"
נווה א., גרנט ס., קריקון ג'.
(2009) "לראות את הנולד, מה ידוע על זיהום אוויר ותחלואת ילדים?" פרויקט לקידום מידע במימון קרן ברכה וקרן גולדמן.
ג'איאפורה (באינדונזית: Jayapura; בעבר בהולנדית: Hollandia - הולנדיה) היא בירת מחוז פפואה באינדונזיה.
ג'איאפורה שוכנת בצפון האי גינאה החדשה לחופי , במרחק קצר מהגבול של אינדונזיה עם פפואה גינאה החדשה.
על פי מפקד האוכלוסין משנת 2020 התגוררו בעיר 398,478 תושבים.
ג'איאפורה נוסדה ב-7 במרץ 1910 תחת השם הולנדיה על ידי ההולנדים ששלטו אז במערב גינאה החדשה כדי לשמש מרכז שלטוני אזורי.
ב-1942, במהלך מלחמת העולם השנייה, העיר נכבשה כמו כשני שלישים מהאי על ידי כוחות האימפריה היפנית שסללו בעיר 3 מסלולי המראה.
ב-21 באפריל 1944 כוחות בעלות הברית ביצעו נחיתה אמפיבית ליד הולנדיה וכבשו אותה ב-22 באפריל 1944. האמריקנים הפכו את 3 המסלולים לשדה תעופה אחד.
אנדרטה לזכר דגלס מקארתור ניצבת בתחומי העיר.
לאחר המלחמה נוצרה הקולוניה גינאה החדשה ההולנדית שאיגדה בתוכה את שטחיה של הולנד במערב גינאה החדשה והולנדיה נבחרה להיות בירתה.
בלילה שבין 14 ל-15 באוגוסט 1962, במסגרת מבצע טריקורה, נחתו 400 עד 500 צנחנים אינדונזים בהולנדיה וניתקו אותה מאספקת החשמל שלה.
סוהארטו היה מפקדם של אותם צנחנים.
ב-15 באוגוסט בשעה 12:01 הושג הסכם בבניין האומות המאוחדות בניו יורק ונוצרה הפסקת אש מידית, שסיימה את המבצע.
בהתאם להסכם ב-1 באוקטובר 1962 הועברה הקולוניה לשליטת האומות המאוחדות, כחלק מתהליך המעבר שלה לידי אינדונזיה, ושמה שונה לקוטה ברו (Kota Baru), "עיר חדשה".
ב-1 במאי 1963 השטחים הועברו לידי אינדונזיה והשם נשמר, אך כעבור זמן קצר שונה לסוקרנאפורה (Sukarnapura), "עיר סוקרנו" על שם נשיא אינדונזיה סוקרנו.
ב-1968 השם שונה בהוראת הנשיא סוהארטו לשם הנוכחי.
משמעות השם הנוכחי בסנסקריט היא "עיר הניצחון", והשם ניתן לה כדי להנציח את ניצחונה של אינדונזיה על הולנד במבצע טריקורה ב-1962.
בעיר נמצאת אוניברסיטת צ'נדראוואסיהּ (Universitas Cenderawasih, מילולית: "צפור גן עדן").