tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשנת 2009, עם סיום הקדנציה הראשונה כראש מועצת בסמ"ה חזר לנהל את המרכז.
בשנת 1975 הוציא כבהא יחד עם קבוצת צעירים בני הכפר עיתון מקומי בשם "אל-נהדה" (התחייה).
העיתון התבסס על תקציב שניתן מגבעת חביבה.
העיתון הציף בעיות מקומיות ודרבן תושבים לקחת חלק בפעילויות חברתיות.
כעורך העיתון עודד כבהא הקמת ועד הורים לבית הספר של הכפר, שימוש בשירותי טיפת חלב, טיפוח קבוצת הכדורגל של הכפר ועוד.
עם פטירת אביו בשנת 1985 נבחר כבהא לשמש כמוח'תאר הכפר, תפקיד בו נשא עד שנת 1995. בתפקידו זה פעל רבות להסדרת ברטעה כרשות מקומית.
לאחר הקמת מועצה אזורית משותפת שכללה את כל הכפרים באזור נחל עירון בהם לא הייתה רשות מקומית (1995), הוביל מאבק לביטולה.
כתוצאה מהמאבק אך בניגוד למטרתו פוצלה המועצה האזורית לשתי מועצות: בסמ"ה ומעלה עירון.
כבהא ראה בתוצאות המאבק כישלון.
כבהא הקים עמותות ציבוריות, בהן עמותת "אל כאמל" שעסקה בגיוס כספים לפרויקטים קהילתיים: הקמת ספרייה בכפר, קייטנות לילדים, פעולות העצמה לנשים, שיעורי עזר לתלמידים, מבצעי ניקיון בכפר ועוד.
כן הקים עם חברים נוספים את "עמותת ברטעה לפיתוח וקידום הכפר".
בשנת 2005 נבחר לראשות המועצה המקומית בסמ"ה.
כראש מועצה קידם תוכנית הבראה לאיזון תקציבי של המועצה.
בתקופת כהונתו נבנו בברטעה בית ספר יסודי וחטיבת ביניים, וכן נפתח בית ספר תיכון.
בתי הספר הקיימים בכל יישובי המועצה המקומית שודרגו עם אולמות ספורט ומעבדות.
בנוסף השתתף בהקמת פורום משותף של ראשי הרשויות בנחל עירון, שהוביל הקמת מכון טיהור שפכים, איגוד תיירות משותף ותחנת כיבוי אש.
כבהא כיהן בתפקידו עד לשנת 2009 אך בבחירות הבאות לא התמודד על התפקיד וחזר לעבודתו כמנהל המרכז.
בבחירות שנערכו בשנת 2013 וב-2018 נבחר כבהא לראשות המועצה פעמים נוספות.
בשנת 1979, נישא כבהא לסלמה, קרובת משפחה בת הכפר ברטעה.
סלמה, בוגרת תיכון נעמ"ת בחדרה, הייתה אחת מבנות ברטעה הראשונות שלמדו בבית ספר תיכון יהודי.
סלמה ויתרה על משרה כמורה ובחרה להתמקד בתפקידי רעיה.
יחד עם זאת, לקחה סלמה חלק פעיל בפעילותו הציבורית של כבהא והתלוותה אליו בסיורים ובשליחויות.
לזוג כבהא נולדו ארבעה ילדים: מחמוד, עובד בתחום הסיעוד, לילא, בעלת תואר שני בחינוך ותואר במדידה, אחמד, מורה בחטיבת ביניים בעל תואר בערבית ובהוראת דת האסלאם, ואמיר.
פרס מטעם האגודה להבנה בין-דתית (1980)
פרס המרכז הבינלאומי לשלום (1989)
פרס איגוד המתרגמים (בשיתוף עם יורם מירון) על הספר אגדות הוואדי (1995)
פרס רוטשילד לחינוך לזכר מקס רואו (1999)
אגדות הואדי - מבחר סיפורי עם מואדי עארה, (עם יורם מירון), גבעת-חביבה: המכון ללימודים ערביים, 1993.
אגדה של כפר (כרך א') - אגדות כפריו של הגליל ומרומיו, (עם יורם מירון וראפע אבו ריא), ירושלים: מינרוה בית הוצאה לאור והמכון ללימודים ערביים גבעת חביבה, 2005.
אגדה של כפר (כרך ב') - אגדות הכפרים ממורדות הגליל ומרחבי עמקים, (עם יורם מירון, יחיאל קארה, וראפע אבו ריא), ירושלים: מינרוה בית הוצאה לאור והמכון ללימודים ערביים גבעת חביבה, 2012.
שתי גדות לוואדי: סיפור חיי (אוטוביוגרפיה), הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2015
דמי בנט , הידועה יותר בשם הבמה שלה, ריאה ריפלי היא מתאבקת אוסטרלית, המופיעה בארגון ההיאבקות WWE, בתוכנית הדגל Raw, שבה היא מכהנת כאלופת זוגות הנשים ביחד עם איאו סקיי.
ריפלי היא אלופת הנשים הראשונה של NXT UK ואלופת הנשים של NXT, אלופת הנשים של Raw, אלופת זוגות הנשים של ה-WWE ואלופת הנשים העולמית של ה-WWE לשעבר, זכיות שהפכו אותה לראשונה אשר זוכה בכל ארבע חגורות האליפות, בנוסף לאלופה האוסטרלית הראשונה בתולדות ה-WWE.
בנוסף לכך, ריפלי ניצחה בקרב הרויאל ראמבל של שנת 2023, במה שהפך אותה למתאבקת הרביעית לאחר שון מייקלס, כריס בנואה ואדג' ולמשתתפת הנשים הראשונה אשר זוכה בקרב זה לאחר שנכנסה כמספר הראשון.
בנוסף, היא התאבקה עבור ארגונים ביפן כמו Pro Wrestling Zero1, REINA ועוד.
בנט ערכה את הבכורה שלה בארגון Riot City Wrestling בשנת 2013. היא התאבקה בארגון זה מספר שנים, שם הצליחה להיות פעמיים אלופת הנשים של הארגון.
את הופעת הבכורה שלה בארגון New Horizon Pro Wrestling, בנט ערכה ב-24 במאי 2014, שבו התחרתה בטורניר של הארגון, אך הודחה כבר בסיבוב הראשון על ידי מרסדס מרטינז.
בנט ערכה מספר הופעות נוספות בארגון, אך לא הצליחה להחזיק בתואר כלשהו.
בנט ערכה את הופעת הבכורה שלה בארגון Melbourne City Wrestling ב-14 ביוני 2014, שבו היא הגנה בהצלחה על אליפות הנשים של RCW בקרב משולש נגד סוואנה סאמרס וטוני סטורם.
בנט הגנה מספר פעמים נוספות על התואר שלה נגד מיאמי ונגד סוואנה סאמרס.
ההופעה האחרונה של בנט בארגון RCW הייתה ב-22 באפריל 2017, כשהיא הגנה בהצלחה על תואר אליפות הנשים נגד קליאן.
בשנת 2017, בנט חתמה על חוזה ב-WWE.
לאחר מכן, נודע שהיא תיקח חלק בטורניר הנשים הראשון לזכר מאי יאנג תחת השם ריאה ריפלי.
ריפלי ניצחה בסיבוב הראשון את מירנדה סלינאס, אך הודחה בסיבוב השני על ידי דקוטה קאי.
את הופעת הבכורה שלה בארגון NXT ערכה ב-26 באוקטובר 2017, כשהיא השתתפה בקרב באטל רויאל אשר קבע את אחת המועמדות לתואר אליפות הנשים של NXT הפנויה לאירוע NXT TakeOver: WarGames; בקרב זה ניצחה ניקי קרוס.
לאחר שהציגה מראה חדש, ריפלי התחרתה בטורניר הנשים לזכר מאי יאנג של שנת 2018, שבו הצליחה להגיע עד לשלב חצי הגמר, כשבדרך היא ניצחה את MJ ג'נקינס, קייסי קטנזארו וטיגן נוקס, אך באותו חצי גמר, הפסידה לאיאו שיראי.
במהלך הטורניר, ריפלי הראתה גישה חדשה, אחת שמסרבת ללחוץ את ידה של היריבה שלה לפני הקרב כאות כבוד, אגרסיבית וחסרת רחמים יותר מהשנה הקודמת, מה שהפך את דמותה לדמות רעה ולא חביבה על הקהל.
בחודש אוגוסט 2018 במהלך הקלטות התוכנית NXT UK בברמינגהאם, ריפלי השתתפה בטורניר בן שמונה משתתפות אשר קבע את אלופת הנשים הראשונה של NXT UK, שבו היא זכתה בתואר לאחר שניצחה את זאיה ברוקסייד ברבע הגמר, את דקוטה קאי בחצי הגמר ואת טוני סטורם בגמר.
זכייה זו הפכה אותה גם לאלופת הנשים הראשונה של NXT UK וגם למתאבקת האוסטרלית הראשונה שמחזיקה בתואר בארגון ה-WWE.
היא הגנה בהצלחה על התואר בקרב חושך (קרב שלא שודר בטלוויזיה) נגד דקוטה קאי במסגרת האירוע אבולושן, שנערך ב-28 באוקטובר 2018. ב-5 בדצמבר, ריפלי ניצחה את קנדי פלוס.
ב-19 בדצמבר, ריפלי רשמה הגנה ראשונה מוצלחת על התואר נגד איילה דאון.
באירוע NXT UK TakeOver: Blackpool, שנערך ב-12 בינואר, ריפלי הפסידה לטוני סטורם וכתוצאה מכך איבדה את אליפות הנשים של NXT UK; תקופת כהונתה כאלופה נמשכה כ-139 ימים.
באירוע הרויאל ראמבל, שנערך ב-27 בינואר, ריפלי התחרתה בקרב הרויאל ראמבל המסורתי, כשנכנסה לקרב כמספר ה-24, הספיקה להדיח את קייסי קטנזארו, דנה ברוק וזלינה וגה, אך הודחה על ידי ביילי.
ב-20 בפברואר, ריפלי כשלה בניסיונה לזכות בחזרה באליפות הנשים של NXT UK לאחר שהפסידה לטוני סטורם.
ב-22 במרץ, ריפלי דיווחה שהיא פצועה ברגלה.
ב-27 במרץ (הפרק הוקלט ב-23 בפברואר), ריפלי ניצחה את זאיה ברוקסייד.
ב-17 באפריל, ריפלי ניצחה את קייסי קטנזארו.
ב-3 ביולי, ריפלי הפסידה בקרב יחידים לפייפר ניבן.
אלופת הנשים של NXT ומגוון פיודים (2019–2021)
ב-28 באוגוסט, ריפלי הופיעה בפרק של התוכנית NXT, כשקטעה את שיינה בייזלר, ואף הצהירה על כוונותיה להתחרות נגדה על אליפות הנשים של NXT.
ב-4 בספטמבר בתוכנית NXT UK, ריפלי ניצחה את פייפר ניבן.
ב-25 בספטמבר בתוכנית NXT, ריפלי ניצחה את קיידן קרטר.
ב-23 באוקטובר בתוכנית NXT, ריפלי ניצחה את ביאנקה בלאייר.
ב-31 באוקטובר בתוכנית NXT UK, ריפלי ופייפר ניבן ניצחו בקרב זוגות את ג'זי גייברט.
ב-1 בנובמבר בתוכנית סמאקדאון, ריפלי וטיגן נוקס היו שתיים ממתאבקות NXT שפלשו לתוכנית, כשניצחו בקרב זוגות את מנדי רוז וסוניה דוויל.
מאוחר יותר באותו הערב, ריפלי הצטרפה לטריפל H וליתר הרוסטר של NXT, כשהם הכריזו מלחמה על Raw וסמאקדאון, ואף הבטיחו לנצח במלחמת המותגים של האירוע סדרת ההישרדות.
ב-15 בנובמבר בתוכנית סמאקדאון, ריפלי, דקוטה קאי, מיה יים וטיגן נוקס הפסידו בקרב ארבע נגד ארבע לכרמלה, דנה ברוק, ניקי קרוס וסשה בנקס.
ב-20 בנובמבר, ריפלי התחרתה נגד אלופת הנשים של Raw, בקי לינץ' בקרב שהסתיים ללא הכרעה בשל פסילה של שיינה בייזלר, ג'זמין דיוק ומרינה שפיר.
ב-22 בנובמבר בתוכנית סמאקדאון, ריפלי ניצחה את שארלוט פלייר וסשה בנקס בקרב קפטני קבוצות משולש של אירוע סדרת ההישרדות.
באירוע NXT TakeOver: WarGames, שנערך ב-23 בנובמבר, קבוצתה של ריפלי ביחד עם קנדיס לאריי, טיגן נוקס ודקוטה קאי ניצחה את קבוצתה של שיינה בייזלר (לצד איאו שיראי, ביאנקה בלאייר וקיי לי ריי) במסגרת קרב ה-WarGames.
ב-18 בדצמבר, ריפלי ניצחה את שיינה בייזלר וזכתה באליפות הנשים של NXT לראשונה בתולדותיה.
ב-8 בינואר 2020, ריפלי, קנדיס לאריי וטוני סטורם ניצחו בקרב שלוש נגד שלוש את ביאנקה בלאייר, איאו שיראי וקיי לי ריי.
באירוע Worlds Collide, שנערך ב-25 בינואר, ריפלי הגנה בהצלחה על התואר נגד טוני סטורם.
ב-10 בפברואר בתוכנית Raw, ריפלי ניצחה את שרה לוגאן.
ב-27 במאי, ריפלי ואיאו שיראי שיתפו פעולה, כשביחד הן הפסידו לשארלוט פלייר וצ'לסי גרין.
באירוע NXT TakeOver: In Your House, שנערך ב-7 ביוני, ריפלי השתתפה בקרב משולש על אליפות הנשים של NXT, שבסופו איאו שיראי ניצחה וזכתה בתואר.
בלילה הראשון של הספיישל המסיבה האמריקאית הגדולה, שנערך ב-1 ביולי, ריפלי ניצחה את אלייה ורוברט סטון בקרב האנדיקאפ 2 נגד 1 לאחר שביצעה את מהלך ההכנעה שלה על שניהם בו זמנית.
ב-5 באוגוסט, ריפלי הפסידה לדקוטה קאי בקרב אשר קבע את הטוענת לכתר לאליפות הנשים של NXT באירוע NXT TakeOver XXX; לאחר הקרב, ריפלי הותקפה על ידי מרסדס מרטינז.
בספיישל NXT Super Tuesday II, שנערך ב-8 בספטמבר, ריפלי ניצחה את מרטינז במסגרת קרב כלוב.
בספיישל NXT Halloween Havoc, שנערך ב-28 באוקטובר, ריפלי גברה על ראקל גונזלס.
ב-18 בנובמבר, ריפלי כשלה בניסיונה לזכות באליפות הנשים של NXT לאחר שהפסידה לאלופה, איאו שיראי.
ב-16 בדצמבר, ריפלי ספגה הפסד לטוני סטורם לאחר הסחת דעת מצידה של ראקל גונזלס.
שבוע לאחר מכן, ריפלי גברה על דקוטה קאי; לאחר הקרב, ריפלי וגונזלס התקוטטו ביניהן.
בספיישל NXT New Year's Evil, שנערך ב-6 בינואר 2021, ריפלי הפסידה לגונזלס בקרב מי שעומדת אחרונה.
באירוע הרויאל ראמבל, שנערך ב-31 בינואר, ריפלי התחרתה בקרב הרויאל ראמבל המסורתי, כשנכנסה לקרב כמספר ה-14, הייתה אחראית לשבע הדחות והגיעה למעמד שתי האחרונות, אך הודחה לבסוף על ידי המנצחת בקרב, ביאנקה בלאייר.
ב-22 בפברואר בפרק של התוכנית Raw, שודרו קדימונים על הגעתה של ריפלי למותג.
ריפלי ערכה את הבכורה שלה ברוסטר הראשי ב-22 במרץ בפרק של התוכנית Raw, כאשר היא איתגרה את אסקה לקרב על אליפות הנשים של Raw ברסלמניה 37. אסקה נענתה בחיוב לאתגר זה והקרב ביניהם הפך רשמי ללילה השני של האירוע רסלמניה 37, שנערך ב-11 באפריל.
בקרב ביניהם, ריפלי ניצחה וזכתה באליפות הנשים של Raw.
לילה לאחר מכן בפרק של התוכנית Raw, ריפלי הייתה אמורה להגן על תוארה מול אסקה בקרב חוזר.
הקרב הסתיים ללא הכרעה לאחר התערבות של שארלוט פלייר, שתקפה את אסקה וריפלי.
ב-3 במאי, קרב חוזר נוסף בין השתיים על חגורת האליפות נקבע לאירוע רסלמניה באקלאש.
לעומת זאת, בכירת הנהלת ה-WWE, סוניה דוויל, גרמה להוספתה של פלייר לקרב האליפות ולהפיכתו לקרב משולש.
ב-10 במאי, ריפלי ניצחה את אסקה בקרב שאינו היה על תוארה.
באירוע רסלמניה באקלאש, שנערך ב-16 במאי, ריפלי הגנה בהצלחה על תוארה לאחר שהצמידה את אסקה.
ב-14 ביוני, ריפלי ניצחה את אסקה בקרב שאינו היה על תוארה.
באירוע גיהנום בכלוב, שנערך ב-20 ביוני, ריפלי הפסידה לשארלוט פלייר כתוצאה מפסילה; לעומת זאת, ריפלי שמרה על התואר, מכיוון שחגורת אליפות לא יכולה להחליף ידיים כתוצאה מפסילה.
ב-12 ביולי, ריפלי גברה על נטליה בקרב שאינו היה על חגורת האליפות; לאחר הקרב, היא הותקפה מאחור על ידי שארלוט פלייר.
באירוע כסף בבנק, שנערך ב-18 ביולי, ריפלי הפסידה את תואר אליפות הנשים לשארלוט פלייר לאחר שהאחרונה הכניעה אותה.
ב-2 באוגוסט בפרק של התוכנית Raw, ריפלי ניצחה את ניה ג'קס.
שבועיים לאחר מכן בתוכנית, היא ניצחה את ניקי A.S.H.
בקרב שאינו היה על חגורת אליפות הנשים של האחרונה.
באירוע סאמרסלאם, שנערך ב-21 באוגוסט, ריפלי כשלה בניסיונה להפוך פעם נוספת לאלופת הנשים של Raw לאחר שהייתה מעורבת בקרב משולש מול אלופת הנשים בקרב, ניקי A.S.H.
ושארלוט פלייר, שבסופו האחרונה ניצחה וזכתה בתואר.
ב-30 באוגוסט בפרק של התוכנית Raw, ריפלי גברה על שיינה בייזלר.
ב-13 בספטמבר בפרק של התוכנית Raw, היא ניצחה בקרב יחידים את נטליה כתוצאה מהכנעה.
שבוע לאחר מכן בתוכנית, ריפלי וניקי A.S.H.
זכו באליפות זוגות הנשים של ה-WWE לאחר שניצחו את אלופות הזוגות, נטליה וטמינה.
שבוע לאחר מכן, היא השתתפה בקרב מחומש מול ליב מורגן, ביאנקה בלאייר, המלכה זלינה וכרמלה אשר קבע את זהות המועמדת לאליפות הנשים של Raw, שבסופו מורגן ניצחה.
ב-15 בנובמבר בפרק של התוכנית Raw, ריפלי גברה על כרמלה.
שבוע לאחר מכן בתוכנית, השתיים הפסידו את חגורות האליפות לכרמלה והמלכה זלינה.
ב-13 בדצמבר בפרק של התוכנית Raw, ריפלי הפסידה בקרב יחידים למלכה זלינה.
ב-3 בינואר בפרק של התוכנית Raw, ריפלי וניקי A.S.H.
כשלו בניסיונן לזכות בחזרה בחגורות האליפות.
שבוע לאחר מכן, היא הותקפה על ידי שותפתה, צעד שסיים את השותפות בין השתיים.
ב-31 בינואר וב-21 בפברואר בפרקי התוכנית Raw, ריפלי ניצחה בקרבות יחידים את ניקי A.S.H.
ב-7 במרץ, ריפלי וליב מורגן ניצחו את אלופות זוגות הנשים, כרמלה והמלכה זלינה וכתוצאה מכך התווספו לקרב על חגורות האליפות בלילה השני של רסלמניה 38. ב-9 במאי, ריפלי הכניעה לניצחון את ליב מורגן.
באירוע גיהנום בכלוב, שנערך ב-5 ביוני, ריפלי, אדג' ודמיאן פריסט ניצחו את AJ סטיילס, פין באלור וליב מורגן.
ב-3 במרץ 2023, ריפלי ניצחה את ליב מורגן.
בנט מצטיינת בנוסף בשחייה, קראטה, רוגבי, נטבול וכדורגל.
היא ציינה שצפייה במתאבק המיז השפיעה עליה כשגדלה.
היא אוהדת של קבוצת הפוטבול של העיר אדלייד.
אליפות הנשים של RCW (פעמיים)
PWI דירג אותה במקום ה-1 מתוך 250 המתאבקות הטובות ביותר לשנת 2023
דורגה במקום ה-7 מתוך 10 המתאבקות הטובות ביותר של השנה (2019)
אליפות הנשים של NXT UK (פעם אחת, האלופה הראשונה)
אליפות זוגות הנשים של ה-WWE (פעמיים, נוכחית) - ביחד עם ניקי A.S.H (1) ואיאו סקיי (1, נוכחית)
טורניר אליפות הנשים של NXT UK (2018)
קרב השנה (2024) - נגד שארלוט פלייר על אליפות הנשים של סמאקדאון ברסלמניה 39
ריאד עיסמת היה איש ציבור סורי, מפיק תיאטרון ומחזאי.
סיים בשנת 1968 לימודי ספרות אנגלית באוניברסיטת קארדיף באוניברסיטת דמשק.
לאחר סיום הלימודים הוא חזר לסוריה.
בשנת 1985 הוא היה מפיק של סדרת טלוויזיה.
במקביל לימד משחק באקדמיה לדרמה, ובשנת 2000 מונה לרקטור של האקדמיה.
בשנת 2003 מונה למנהל הכללי של הרדיו והטלוויזיה הממלכתיים של סוריה, במקביל לתפקידו כסגן שר התרבות.
בשנת 2005 מונה לשגריר בפקיסטן, ובשנת 2010 הועבר לעומאן.
באוקטובר 2010 מונה לשר התרבות במקום ריאד אע'א, וכיהן בתפקיד זה עד שנת 2012.
בשנים 2013–2014 הועסק באוניברסיטת נורת'ווסטרן.
ב-13 במאי 2020 נפטר מקורונה בבית חולים בעיר שיקגו בארצות הברית.
ריאד סאטוף הוא קריקטוריסט צרפתי, אמן קומיקס ובמאי קולנוע ממוצא פרנקו-סורי.
ידוע בעיקר בזכות פנטלוגיית הזכרונות הגרפיים עטורת הפרסים L'Arabe du futur ("ערבי העתיד") ובסרטו עטור הפרסים Les Beaux Gosses.
הוא עבד גם בשבועון הצרפתי הסאטירי "שרלי הבדו" במשך עשר שנים, משנת 2004 ועד אמצע 2014, והוציא לאור לוחות ציור של אחת מיצירותיו הגדולות La vie secrète des jeunes.
ריאד סאטוף נולד בפריז, לאב סורי ולאם צרפתייה, ובילה את ילדותו בלוב ובסוריה.
הוא חזר לצרפת לבלות את שנות העשרה שלו בבריטני, כשלמד בברן.
הוא היה קורא מושבע של ספרי קריקטורה וכתבי-עת, שנשלחו אליו על ידי סבתו, והוקסם מהם.
אף על פי שלמד טיסה, הוא הגיש בקשה ללמוד ב-École Pivaut ואז ב-Gobelins L'Ecole de L'Image כדי ללמוד אנימציה.
הקריקטוריסט המפורסם אוליבייה ווטין הבחין בכישרונו והכיר לו את גאי דלקור, הבעלים של דלקור, מו"ל שמתמחה בסרטים מצוירים.
דלקור פרסם את ספרו הראשון של סאטוף, "פטי ורגלס", המבוסס על קו עלילה מאת אריק קורביראן.
בסגנון אישי והומוריסטי ייחודי הוא סיפר את תצפיות גיל ההתבגרות שלו ב-Manuel du puceau וב-Ma Circoncision שפורסמו בהוצאת Bréal Jeunesse בבעלות ג'ואן ספר.
הספרים הודפסו בהמשך על ידי בית ההוצאה לאור L'Association.
ב-Ma circoncision הוא הוקיע את ברית המילה כמעשה אכזרי ואבסורדי, שהונח על רקע החיים הסוציו-פוליטיים בסוריה הקדמונית בשנות השמונים.
לאחר מכן פרסם את סדרת Jérémie באוסף המצויר Poisson Pilote בהוצאת Dargaud.
זהו סיפורו של נער מתבגר סנטימנטלי ולא יציב והוא מאוד אוטוביוגרפי.
הוא הופיע גם ב-No sex in New York בשנת 2004 ביוזמת היומון הצרפתי Libération.
בשנת 2005 פרסם את Retour au collège שזכה להצלחה גדולה.
מעודד מכך יצר סאטוף את הדמות המאצ'ואיסטית והאמביוולנטית פסקל ברוטל.
בין השנים 2004–2014 פרסם רצועה שבועית בשבועון הצרפתי הסאטירי "שרלי הבדו" תחת הכותרת "La vie secrète des jeunes", ובה סיפר אנקדוטות מהחיים האמיתיים.
הרצועות פורסמו מחדש בשלושה כרכים, האחד בשנת 2007, השני ב-2010 והאחרון בשנת 2013. בסוף 2014 הוא עזב את "שרלי הבדו" ועבר ל"לה נובל אוב", מגזין שבועי, עם רצועה חדשה בשם Les cahiers d'Esther (המחברות של אסתר), המבוססת על סיפורים אמיתיים שסיפרה לו אסתר א', ילדה שהייתה בן 9 כשהרצועה התחילה.
סאטוף התנסה גם בדיבוב סרטים.
הוא העניק את קולו לדמות מצוירת ב-"Petit Vampire" שעיצב ידידו, הקריקטוריסט ג'ואן ספר.
כשעבר לתעשיית הקולנוע, ביים את סרטו הראשון, Les Beaux Gosses (הידוע גם בכותרתו האנגלית The Kiss Kissers).
הוא יצא לאור ב-10 ביוני 2009 וזכה להצלחה רבה בצרפת – מיליון איש צפו בחודשיים הראשונים לצאתו.
בסרט מתאר סאטוף את חיי האהבה ואת בוא גיל ההתבגרות.
הסרט היה מועמד לשלושה פרסי סזאר בשנת 2010: סרט הבכורה הטוב ביותר, השחקן החדש הטוב ביותר (עבור וינסנט לקוסט בתפקיד הרווה) והשחקנית המשנה הטובה ביותר (עבור נומי לבובסקי בתפקידה כאמה של הרווה).
הוא זכה בפרס הזהב לסרט הבכורה הטוב ביותר, השחקן החדש הטוב ביותר עבור וינסנט לקוסט ואנתוני סוניגו, הבמאי והמפיק הצרפתי החדש הטוב ביותר עבור סאטוף עצמו, ופרס ז'אק פרווטר לתסריט ועיבוד הטוב ביותר עם שותפו לכתיבה מארק סיריגאס.
שיתוף פעולה עם אריק קורביראן
2009: Les Beaux Gosses (הנשיקות הצרפתיות) - במאי, סופר, מוזיקאי ושחקן
2010: Mes colocs - במאי וכותב סדרת הרשת
2014: ג'קי בממלכת הנשים (Jacky au royaume des filles) - במאי, סופר, מוזיקאי ושחקן
2003: Petit vampire - תסריט ודיבוב לסדרת הטלוויזיה של ג'ואן ספר
2010: Gainsbourg, vie héroïque בבימויו של ג'ואן ספר - בתפקיד העוגב של פהרל
ריאזאן הוא מועדון כדורגל מקצועני רוסי מעיר באותו שם.
המועדון הוקם בנובמבר 2009 בשם "זבזדה" לאחר פירוקה של קבוצת כדורגל קודמת באותו שם.
משנת 2010 מתמודדת בליגה השנייה, השלישית בחשיבותה ברוסיה.
בשנת 1949 הוקמה קבוצת "ספרטק ריאזאן" שייצגה את העיר באליפויות ברית המועצות, בעיקר ב ובליגת הכדורגל המקצוענית והישג השיא הוא מקום שני בעונת 1992.
בשנת 1995 הוקמה קבוצת הכדורגל "ריאזאן", שהתמודדה באליפויות המחוז והישג השיא שלה היה מקום 2 בליגה השנייה בעונת 2005. היא נתמכה על ידי עיריית ריאזאן עד שפורקה בשנת 2010.
זבזדה ריאזאן הוקמה במקום קבוצת "ריאזאן" ההיסטורית והתמודדה בליגה השנייה.
בתום עונת 2010 סיימה במקום 11, כאשר איליה בורודין הפך למלך השערים של הקבוצה עם 15 שערים.
הקבוצה סיימה את עונת 2011/2012 במקום 12 והתבססה כאחת הקבוצות היציבות בליגה.
זבזדה סיימה את עונת 2012/2013 במקום ה11. בעונת 2013/2014, לראשונה בתולדותיה, זבזדה העפילה לשמינית גמר הגביע הרוסי בכדורגל, כשניצחה את טורפדו מוסקבה בשלב 32 האחרונות בתוצאה 2:1, ובשלב 16 האחרונות ניצחה בדו-קרב פנדלים את קובאן קרסנודאר 4:2 (אחרי שהמשחק הסתיים בשוויון 2:2).
בשמינית הגמר הקבוצה פגשה את קרסנודאר והפסידה 2:3.
בשנת 2014 זבזדה שינתה את שמה ל"ריאזאן" והמשיכה להתמודד בליגה המקצוענית.
בתום עונת 2020/2021 הייתה קרובה להעפיל לליגת הכדורגל הלאומית של רוסיה, אך סיימה לבסוף במקום השני בבית שלה ולא עלתה.
ריאה ג'ו פרלמן היא שחקנית וסופרת -יהודייה-אמריקאית.
היא ידועה בעיקר בזכות תפקידה בתור קרלה טורטלי בקומדיית המצבים "חופשי על הבר" (1982–1993).
במהלך 11 עונות, פרלמן הייתה מועמדת לעשרה פרסי אמי לשחקנית המשנה הטובה ביותר - וזכתה ארבע פעמים - והיא הייתה מועמדת לשבעה גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר בסדרת טלוויזיה.
פרלמן נולדה בקוני איילנד ברוקלין, בתו של פיליפ פרלמן (1919–2015), מהגר פולני שהיה מנהל במפעל לחלקי בובות ואדל (1922–2016), מנהלת חשבונות.
היא גדלה בבנסונהרסט במשפחה יהודית ממוצא רוסי.
יש לה אחות, היידי, שהיא תסריטאית טלוויזיה, עורכת ומפיקת טלוויזיה.
באמצע שנות ה-80 עברו הוריהם ללוס אנג'לס.
אביה היה ניצב בסדרה "חופשי על הבר".
דמותו נודעה בשמו האמיתי פיל, והוא הצליח להשיג כמה שורות לאורך השנים כשהופיע ביותר מ-30 פרקים.
הוא הופיע בכמה סרטים ותוכניות טלוויזיה וסרטי קולנוע.
היא למדה דרמה בקולג' האנטר בניו יורק, וקיבלה תואר ראשון באמנויות בשנת 1968.
פרלמן החלה את קריירת המשחק שלה בתפקיד קטן בהצגה באוף ברודוויי, שנמשכה מספטמבר 1970 עד יוני 1971. בשנת 1972 שיחקה תפקיד קטן בסרט "נקניקיות עבור גוגן".
באותה שנה היא הופיעה בהפקה של UP, יחד עם בעלה לעתיד, דני דה ויטו.
אחד התפקידים הבולטים הראשונים שלה היה תפקיד חוזר בתוכנית הטלוויזיה TAXI בתפקיד ג'נה, חברתו המתוקה של לואי דה פלמה (בגילומו של דה ויטו).
בעקבות זאת היא קיבלה תפקיד במחזה קטן, בדמות של אישה קשוחה.
המפיקים גלן ולס צ'ארלס צפו בה בהצגה ההיא, מה שהוביל לליהוקה בתפקיד המלצרית והברמנית החכמה והחוצפנית קרלה טורטלי בסיטקום חופשי על הבר בשנת 1982. רייטינג הסדרה היה נמוך בעונתה הראשונה, אך עד שהסתיימה בשנת 1993, הייתה אחת התוכניות הפופולריות והמצליחות בכל הזמנים, וזכתה ב-20 פרסי אמי מתוך 95 מועמדויות.
פרלמן זכתה בפרס אמי לשחקנית המשנה המצטיינת בקומדיה ארבע פעמים: ב-1984, 1985, 1986 ו-1989. במהלך 11 העונות שלה בסדרה חופשי על הבר, היא הייתה מועמדת לאמי בכל שנה למעט בשנת 1992, והפכה לכוכבת הסדרה שזכתה למספר הגדול ביותר של זכיות ומועמדויות.
כמו כן, היא הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר שש פעמים, יותר מכל אחד אחר בקטגוריה זו.
בשנת 2011, רשת CBS בחרה ב"קרלה טורטלי" כאחת מדמויות הטלוויזיה הגדולות בכל הזמנים.
בשנת 1986 פרלמן שיחקה בפרק בסדרה סיפורים מופלאים של סטיבן ספילברג, שכותרתו "טבעת הנישואין", בה כיכב גם דה-ויטו כבעלה בסדרה.
בשנות התשעים פרלמן שיחקה בכמה סרטי טלוויזיה וסרטי קולנוע.
ב-1992 היא כיכבה בסרט המיועד לטלוויזיה, "לבית סבתא אנחנו הולכים" בהשתתפות מרי קייט ואשלי אולסן.
היא גילמה חוטפת, ואת בעלה גילם ג'רי ואן דייק.
בני הזוג חטפו את התאומות, בתקווה לפדות כופר לפני חג המולד.
סרטי טלוויזיה אחרים בהם שיחקה כללו את הדרמות "מקום להיות נאהב" ו"למרות האהבה".
תפקידי הקולנוע של פרלמן כללו בין היתר את "בייקון קנדי" משנת 1995 ו"מטילדה" בשנת 1996.
בהמשך היא כיכבה בקומדיית המצבים "פרל" ב-1996 כדמות הראשית וכן בדרמת הטלוויזיה "קייט בראשר" משנת 2001. בין הופעות האורח שלה הייתה בבכורת העונה הרביעית של קומדיית המצבים בקר, בכיכובו של טד דנסון עמיתה לשעבר בסדרה חופשי על הבר.
פרלמן הופיעה גם בסרט טלוויזיה משנת 2000 "איך להתחתן עם מיליארדר: סיפור חג המולד".
היא גם גילמה מטפלת בשם ד"ר פארלה בסרט "חיתוך סודי" משנת 2000 העוקב אחר סיפורה של ילדה צעירה בשם דון הפוגעת בעצמה.
בשנת 2007 הופיעה פרלמן בווסט אנד של לונדון בקומדיה "בואינג בואינג".
בשנת 2008 שיחקה בסרט המקורי של ערוץ הולמרק, "מקהלת חג המולד", ובאותה שנה הופיעה בסרט "ההפסקה הגדולה של בטהובן".
בשנת 2009 היא הופיעה כאמה של טניה בסדרה מצויד.
בשנת 2011 פרלמן הופיעה בתפקיד אורח כמיטס בפרק אחד של הסדרה וילפרד.
בשנת 2009, פרלמן ובתה לוסי דה - ויטו כיכבו במחזה באוף ברודוויי "אהבה, הפסד ומה לבשתי", בעיבודם של נורה ודליה אפרון, בתיאטרון ווסטסייד.
בשנת 2015 שיחקה בסרט "אראה אותך בחלומותיי".
בין השנים 2014 ל-2017, היא כיכבה בתפקיד חוזר בסדרת הטלוויזיה "מינדי" בתפקיד אמו של דני, אנט קסטלאנו.
בשנת 2023 התארחה בסדרת הטלוויזיה "Not Dead Yet" מבית רשת ABC.
כמו כן גילמה את דמותה של רות הנדלר בסרט "ברבי", ושיחקה באחד מפרקי סדרת הפשע האנתולוגית "נאשמים" של רשת Fox; אשר מבוססת על הסדרה הבריטית באותו שם מאת ה-BBC.
בשנת 2025 גילמה את אימו של מאט (סת' רוגן) בסדרה הקומית הסאטירית "הסטודיו" שיצר וכתב רוגן עבור שירות הסטרימינג "אפל TV פלוס".
באותה שנה שיחקה את דוטי בסדרת הקומדיה הרומנטית "מוגזמת" שיצרה וכתבה לינה דנהאם עבור "נטפליקס".
פרלמן חיברה סדרת ספרי הילדים המאוירת "Otto Undercover" .
פרלמן הכירה את השחקן דני דה ויטו ב-17 בינואר 1971 כאשר נסעה לראות חבר בהצגה "הכלה המתכווצת", בה השתתף גם דה ויטו.
הם עברו להתגורר יחד שבועיים לאחר שנפגשו ונישאו ב-28 בינואר 1982. יש להם שלושה ילדים: לוסי צ'ט דה ויטו (נולדה במרץ 1983), גרייס פאן דה וויטו (נולדה במרץ 1985) וג'ייקוב דניאל דה וויטו (נולד באוקטובר 1987).
פרלמן, יהודייה, ודה ויטו, שגדל קתולי, גידלו את ילדיהם כשהם חוגגים את חגי שתי הדתות, אך לא העניקו לילדיהם זהות דתית.
פרלמן אמרה בריאיון ל"לוס אנג'לס טיימס" בשנת 1998:" אנחנו חוגגים את כל החגים כדי לשמור על המסורות והתרבות, אבל באמת אין לי חיבור לגבי שום דת מסודרת מסוימת, ואני לא חושבת שזה נכון לכפות.
אני מרגישה שאני מחנכת אותם להיות אנשים טובים, וזה כל העניין."
המשפחה מתגוררת בבוורלי הילס, קליפורניה, ובבעלותם בית נופש באינטרלאקן, ניו ג'רזי.
לאורך מערכת היחסים שלהם פרלמן ודה ויטו פעלו זה לצד זה מספר פעמים, בין היתר בסדרת הטלוויזיה עטורת הפרסים Taxi ובסרט העלילתי מטילדה.
פרלמן ודה-ויטו נפרדו באוקטובר 2012. עם זאת, במרץ 2013 דווח כי הם התפייסו.
מאוחר יותר הזוג נפרד שוב בפעם השנייה במרץ 2017. למרות שהשניים כבר לא התגוררו יחד, פרלמן אמרה כי אין בכוונתה להתגרש מדה-ויטו.
בשנת 2019 אמרה פרלמן למראיין אנדי כהן שהיא ודה-ויטו הפכו לחברים קרובים יותר לאחר פרידתם מאשר בשנים האחרונות שלהם כזוג.
ריאה מיאזווה (ביפנית: 宮沢 りえ; נולדה ב-6 באפריל 1973).
היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה יפנית.
על עבודתה היא זכתה בשישה פרסים של האקדמיה היפנית לקולנוע ובשלושה פרסי "קינמה ג'ונפו".
ריאה מיאזווה נולדה בטוקיו למשפחה מעורבת הולנדית-יפנית.
מגיל 11 היא החלה להשתתף בפרסומות והמשיכה לתוכניות ילדים.
היא הצטלמה במספר סרטים לילדים.
בשנת 1989 היא החלה בקריירה של זמרת והוציאה את אלבומה הראשון "MU".
האלבום הגיע למקום השלישי במצעד הפזמונים ביפן.
בהמשך היא הוציאה עוד כמה אלבומים אך עם הצלחה פחותה.
מיאזווה פרצה להכרה כלל ארצית כאשר בשנת 1991 הצטלמה בערום בספר צילומים Santa Fe.
אחד הצילומים פורסם בעיתונים בעלי תפוצה ארצית " יומיאורי שימבון" ו-"אסאחי שימבון".
הדבר היה חריג למדינה וגרם לוויכוח סוער בתקשורת.
כתוצאה מכך מיאזווה זכתה בפרסום רב וספר נמכר בכ-1.5 מיליון העתקים.
בשנת 1992 היא הודיעה על חתונה קרובה עם מתאבק סומו, אך בשנת 1993 החתונה בוטלה.
בספטמבר 1994 היא ניסתה להתאבד ככל הנראה על רקע של שתיית אלכוהול ומאבקי כוח עם אמה שהייתה המנהלת שלה.
בתחילת 1996 מיאזווה עברה לקליפורניה, אך כבר בשנת 1997 היא חזרה ליפן והמשיכה את הקריירה בקולנוע.
בשנת 2001 היא זכתה בפרס "השחקנית הטובה ביותר" בפסטיבל הסרטים הבינלאומי במוסקבה עבור משחקה בסרט Peony Pavilion ובשנת 2014 היא זכתה בפרס בפסטיבל קולנוע של טוקיו.
על משחקה בסרט The Twilight Samurai (2002) היא קיבלה "פרס קינמה ג'ונפו".
היא קיבלה פרס זה גם בשנת 2004 עבור משחקה ב-The Face of Jizo.
בשנת 2016 מיאזווה זכתה בפרס של האקדמיה לקולנוע היפנית על משחקה בסרט "אהבתה מרתיחה את מי האמבט".
בשנת 2009 מיאזווה הודיעה שהיא בהריון מגולש יפני.
במאי 2009 לזוג נולדה בת.
ריאד מוחמד שראחילי הוא כדורגלן סעודי המשחק בעמדת הקשר האחורי בקבוצת אבהא מליגת העל הסעודית ובנבחרת ערב הסעודית.
שראחילי גדל במחלקת הנוער של א-נסר.
ב-5 ביולי 2015 חתם שראחילי על חוזה לשלוש עונות באל-פתח מליגת העל הסעודית.
ב-20 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 0–2 על אל-ח'ליג' במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת .
בסך הכל ערך 40 הופעות ליגה במדי המועדון.
ב-10 ביולי 2018 חתם בא-טאא'י מליגת המשנה הסעודית.
הוא ערך 18 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שער אחד.
ב-3 במרץ 2019 חתם באל-פייסלי מליגת העל הסעודית.
ב-12 ביולי 2019 חתם שראחילי באל-עדאלה מליגת העל הסעודית.
ב-29 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 0–4 על דמכ במסגרת המחזור השני בליגה לעונת .
ב-10 באוגוסט 2020 הבקיע את שערו היחיד במועדון, בניצחון 1–2 על אל-חזם במסגרת המחזור ה-24 בליגה.
ב-9 בספטמבר 2020 חתם שראחילי על חוזה לשתי עונות באבהא מליגת העל הסעודית.
ב-23 בספטמבר 2022 ערך שראחילי את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ערב הסעודית, בתיקו 0-0 נגד נבחרת אקוודור במשחק ידידות.
ריאה מרגרט נורווד היא שחקנית אנגלייה.
ידועה בתפקידה כאימוג'ן היני בסדרת הטלוויזיה "עוצר נשימה" (2022–הווה) המשודרת בנטפליקס.
היא הופיעה גם בסרט "Consent" (2023) בערוץ 4.
נורווד נולדה ב-3 ביוני 2001 בקינגסטון.
נורווד סיימה את לימודיה בבית הספר לתיאטרון בריסטול אולד ויק בשנת 2022 עם תואר ראשון במשחק מקצועי.
בשנת 2022, נוורוד אובחנה כחולת סוכרת מסוג 1.
בשנת 2022, נורווד נבחנה בשיחת ליהוק פתוחה לסדרת הנוער של נטפליקס, "עוצר נשימה" ולוהקה לתפקיד אימוג'ן היני.
בשנת 2023, נורווד גילמה את אליס בסדרת הדרמה "Consent" ששודרה בערוץ 4.
ריַאזֶ'נְקָה או רַאזֶ'נְקָה , הוא משקה חלב מותסס מסורתי בבלארוס, ברוסיה ובאוקראינה.
הוא עשוי מחלב אפוי על ידי תסיסה הומולקטית.
מקורות רוסיים וסובייטיים קוראים למשקה "ריאז'נקה רוסיה הקטנה", "ריאז'נקה אוקראינית", או "חלב מוחמץ אוקראיני" () ומייחסים את מקורו למטבח האוקראיני.
השם קשור לשם האוקראיני כמו ב (בכתיב אותיות לטיניות: , כלומר "חלב אפוי").
מוצרים מסורתיים דומים המיוצרים על ידי התססת חלב אפוי ידועים ברוסיה בשם וארנץ.
בעוד שחלק מהמילונים מגדירים את שני השמות כמילים נרדפות, תקן התעשייה GOST מבחין בין שני המוצרים, ומציין תהליכי ייצור שונים במקצת.
מוצרים דומים כוללים את ה- ,, במדינות העמים הטורקיים.
החלב מחומם לטמפרטורה גבוהה לפני התסיסה וזה הגורם העיקרי שמייחד, וארנץ, קאטיק, קאימק, ריאז'נקה ממשקאות על בסיס יוגורט.
ריאז'נקה מיוצר על ידי פסטור חלב קודם לפני הבעבוע שלו על אש נמוכה במשך שמונה שעות לפחות.
היסטורית, זה נעשה על ידי הנחת סיר חרס (גלצ'יק או קרינקה) עם חלב, בתנור אוקראיני מסורתי למשך יום, עד שהוא היה מצופה בקרום חום.
חשיפה ממושכת לחום מובילה לתגובת מייאר בין חומצות האמינו של החלב לבין הלקטוז וכתוצאה מכך להיווצרות תרכובות מלנואידין המעניקות לו צבע קרמי וטעם קרמלי.
בייצור ביתי, שמנת חמוצה (סמטנה) מתווספת לאחר מכן כדי לעורר תסיסה.
בייצור תעשייתי מודרני, נעשה שימוש במקום זאת בתרביות חיידקים תרמופילים טהורים (Streptococcus thermophilus ו-Lactobacillus delbrueckii subsp bulgaricus).
לאחר מכן שומרים את התערובת במקום חמים.
התסיסה מתרחשת בטמפרטורות מעל כ-40 °C ובדרך כלל לוקח בין שלוש לבין שש שעות.
תכולת השומן של ריאז'נקה המיוצרת באופן תעשייתי היא בדרך כלל 4-3.5%, אך באופן כללי, היא מותרת לנוע מ-0.5% (אם היא עשויה מחלב דל שומן) עד 8.9%.
תכולת החלבון היא לפחות 3%.
תכולת הפחמימות היא בדרך כלל 5-4%.
כמו חלב צרוב, ריאז'נקה נקייה מחיידקים ואנזימים מזיקים וניתן לאחסן אותה בבטחה בטמפרטורת החדר עד ארבעים שעות.
ריאד דיב סלים א-זענון הוא רופא ופוליטיקאי פלסטיני, שר הבריאות לשעבר של הרשות הפלסטינית.
זענון מחזיק בתואר ד"ר לרפואה והוא חבר בתנועת הפת"ח.
זענון התמחה ברפואה פנימית בבית החולים שיפא וסיים את התמחותו ב-1963, אז התמנה לתפקיד מנהל המחלקה הפנימית בבית החולים.
ב-1969, אחרי שנחשף כי הוא סייע למחבלים והעביר להם כספים, נמלט זענון.
הוא היה שר הבריאות הראשון בממשלות הרשות הפלסטינית, הוא נכנס לתפקידו ב-20 במאי 1994 והמשיך ברצף עד 29 באוקטובר 2002 בארבע ממשלותיו הראשונות של יאסר ערפאת.
הוא כיהן גם כיו"ר המועצה הלאומית הפלסטינית.
בתחילת תקופת כהונתו כשר בריאות, נאלץ להתמודד עם התפרצות מגפת כולרה בעזה ובתחילה הכחיש את קיומה.
ב-16 בספטמבר 2008 הודיע זענון על התפטרותו מחבר הנאמנים של אוניברסיטת אל-אזהר בעזה מסיבות בריאותיות.
ריאד עטארי הוא פוליטיקאי ופעיל חברתי פלסטיני.
הוא כיהן כשר החקלאות בממשלת הרשות הפלסטינית בראשות מוחמד אשתייה בין השנים 2019 ל-2024. הוא חבר במועצה הלאומית הפלסטינית.
ריאד מוחמד יוסף עטארי נולד בעיירה עראבה (נפת ג'נין) בצפון יהודה ושומרון.
הוא בעל תואר שני בסוציולוגיה, פיתוח וקביעת מדיניות מאוניברסיטת ביר זית.
הוא היה חבר במועצת הסטודנטים של אוניברסיטת ביר זית, וייצג את החזית הדמוקרטית לשחרור פלסטין בוועדת המעקב אחר פעילות הסטודנטים ובוועדת המעקב אחר הנרדפים ב-1987 בראשות מרואן ברגותי.
במשך שנים רבות היה במעצר ובמעצר בית.
ב-1989 השתתף בהקמת האיחוד הדמוקרטי הפלסטיני (FIDA).
הוא התמודד במסגרת הבחירות למועצה המחוקקת הפלסטינית (2006) במחוז ג'נין.
ב-13 באפריל 2019 הושבע עטארי לתפקיד שר החקלאות הפלסטיני בממשלתו של מוחמד אשתייה במקום סופיאן סולטאן וכיהן בתפקיד עד 31 במרץ 2024. קודם לכן כיהן כעוזר תת-מזכיר במשרד הנוער והספורט.
במהלך תפקידו, בשנת 2020, הוביל את ההחלטה למנוע הכנסת ירקות, פירות, שתייה קלה, מיצים ומים מינרלים מספקים ישראליים לשטחי הרשות הפלסטינית.
הוא האשים גם כי ישראל מונעת יצוא של סחורה פלסטינית לירדן והודיע כי "אנחנו עומדים בנקודה פוליטית קשה, אך אני אומר בביטחון כי ההשפעה השלילית של המהלך תפגע גם בישראל".
ריאד תאופיק סלאמה הוא כלכלן לבנוני.
אף על פי שנזקפת לזכותו השמירה על יציבות הלירה הלבנונית עד 2019, סלאמה הואשם בשחיתות, הלבנת הון וניהול הונאת הפונזי הגדולה בהיסטוריה.
בנוסף, הוא תויג כ"בנקאי המרכזי הגרוע בעולם".
הוא נתון תחת סנקציות שהוטלו עליו על ידי קנדה, בריטניה וארצות הברית.
סלאמה נולד באנטליאס ב-1950 למשפחה נוצרית מרונית של אנשי עסקים מצליחים, שהתגוררה זמן רב בליבריה.
אביו, תאופיק סלאמה, היה הבעלים של מלון, ואמו רניה הייתה "פעילת צדקה ידועה" וחברת הצלב האדום הלבנוני שנרצחה ב-1982. יש לו שלושה אחים.
סלאמה גדל בבית סבו באנטליאס, ולמד ב של הישועים, ולאחר מכן למד תואר ראשון בכלכלה באוניברסיטה האמריקאית בביירות.
בין השנים 1973 ל-1993 עבד סלאמה כמנהל בכיר במריל לינץ' בביירות ובפריז, ולאחר מכן הפך לסגן נשיא ויועץ פיננסי.
בהמשך, איש העסקים רפיק אל-חרירי, הפך אותו למנהל עסקיו.
לאחר תום מלחמת האזרחים בלבנון הפך חרירי לראש הממשלה ומינה את סלאמה לנגיד הבנק המרכזי של לבנון.
הוא נכנס לתפקידו ב-1 באוגוסט 1993, ולאחר מכן מונה מחדש ארבע פעמים ברצף ב-1999, 2005, 2011 ו-2017. סלאמה כיהן עד 2023 כיו"ר המועצה המרכזית של BDL, ועדת הבנקאות העליונה, ועדת החקירה המיוחדת לאיסור הלבנת הון ומימון טרור ורשות שוק ההון.
הוא חבר במועצת הנגידים של קרן המטבע הבין-לאומית (IMF) וב (AMF).
ב-2012 הוא עמד בראש הפגישות השנתיות של קרן המטבע הבינלאומית (IMF) וקבוצת הבנק העולמי בטוקיו.
ב-1 ביולי 2013 החל סלאמה כהונה בת שנתיים כיו"ר משותף של קבוצת הייעוץ האזורית של (FSB) למזרח התיכון וצפון אפריקה.
הוא היה יו"ר מועצת הנגידים של ה-AMF ב-2013.
אדוארד גרדנר מקרן המטבע הבינלאומית שיבח את מדיניותו של סלאמה: "אפשר היה לחשוב שיש להם כדור בדולח.
הרגולטורים הלבנונים היו חכמים מאוד שלא להתערב בכל ההשקעות הבין-לאומיות המסוכנות הללו, שהתבררו כגורלן של מערכות בנקאיות רבות".
ב-2016 הוא השיק מבצעי "הנדסה פיננסית" עם מלווים מקומיים, ששילבו סדרה של עסקאות החלף, כולל חוב ממשלתי, פיקדונות במטבע מקומי ובדולרים, במטרה למשוך יתרות מט"ח ולתמוך במטבע הלבנוני הצמוד לדולר.
במהלך המחאות בלבנון (2019–2021) הסתכסך סלאמה עם ראש הממשלה חסאן דיאב, שכן הממשלה החליטה לפרוע את התחייבויותיה החיצוניות, אך סלאמה העדיף להמשיך להשתמש ביתרות המט"ח כדי לשלם ריבית לנושים בין-לאומיים.
סלאמה נשוי לנדא כרם, אשת עסקים לבנונית שנחקרה גם היא בחשד להלבנת הון ועשיית עושר ולא חוקי, ולהם 4 ילדים.
אחיינו הוא אמיל סלאמה, שהואשם על ידי הרשויות בצרפת בקשירת קשר לפלילים, הלבנת הון וקבלת סחורות גנובות.
בעקבות המחאות בלבנון, הפיקדונות של בנק לבנון ירדו ב-31 מיליארד דולר בשנה אחת, ותיק ההלוואות של המלווים צנח ב-18 מיליארד דולר, מה שהכניס את המדינה למשבר כלכלי ראשון מזה שלושה עשורים.
נגיד הבנק המרכזי, שנהנה במשך 30 שנה מהילה של יוקרה, נקשר מאז מרץ 2020 למשבר בכמה כלי תקשורת מרכזיים, ובהם א-נהאר ובלומברג.
לדבריהם, ריאד יצר הונאת פונזי שנמשכה 30 שנה והובילה את המדינה לפשיטת רגל ולנפילת המטבע הלאומי.
נשיא צרפת עמנואל מקרון ערך השוואה דומה, וקרא לשקיפות רבה יותר במערכת הכלכלית של לבנון.
סלאמה השיב לטענות ואמר כי "הריביות ששולמו בלבנון היו נמוכות מאלה ששולמו במצרים ובטורקיה".
כמו כן, טען שהוא "שעיר לעזאזל".
ביולי 2020 האשימה קבוצה של עורכי דין לבנונים באופן רשמי את סלאמה בפשעים שונים, כולל מעילה בנכסי הבנק המרכזי וניהול כושל של כספי ציבור.
ב-20 ביולי הורה השופט הלבנוני פייסל מכי על הקפאת חלק מנכסיו של סלאמה, לאחר שפסק לטובת תלונה על כך שפגע לכאורה במעמדה הפיננסי של המדינה.
באוגוסט 2020 דיווח (OCCRP) כי לחברות offshore בבעלות סלאמה יש נכסים מחוץ ללבנון בשווי של כמעט 100 מיליון דולר, בעיקר נדל"ן, בעיקר בבריטניה, וגם בגרמניה ובבלגיה.
בסוף דצמבר 2020 הודיע סלאמה על פתיחת חקירה אתית, שנועדה לבקר את המערכת הפיננסית של המדינה ולברר האם דמויות פוליטיות ניצלו את מעמדן כדי לעקוף את ההגבלות הבנקאיות על משיכות מטבע חוץ והעברות כספים מחוץ למדינה.
בשנת 2021 פתחו צרפת ושווייץ בחקירות בנוגע להלבנת הון על ידי סלאמה.
באוגוסט 2023 הוטלו על סלאמה סנקציות על ידי ארצות הברית.
הוא נכלל ברשימה השחורה, מה שמוביל להקפאת נכסיו והטלת איסור על אזרחים אמריקאים לסחור אתו.
סלאמה נעצר בספטמבר 2024 לאחר שנחקר בכמה פרשות שחיתות והואשם במעילה של 42 מיליון דולר בכספי ציבור.
באוקטובר 2024 הגיש שופט בלבנון אישומים נוספים נגד סלאמה בגין עשיית עושר לא חוקי הכרוכה בשכירת דירה בצרפת שהייתה אמורה לשמש משרד חלופי לבנק המרכזי במידת הצורך.
בפברואר 2022 הוצא זימון מבית המשפט, לאחר שסלאמה לא התייצב לחקירה בבית המשפט, ומקום הימצאו לא נודע לאחר פשיטה במשרדו ובשני בתים, כחלק מחקירה בחשד להתנהגות בלתי הולמת ושחיתות.
ב-21 במרץ, סלאמה ואחיו רג'א הואשמו בהתעשרות בלתי חוקית, אך גם כאן הם לא התייצבו לחקירה.
אחיו, רג'א סלאמה, בילה חודש במעצר אך שוחרר ב-22 במאי בערבות שיא של 100 מיליארד לירות.
יחד עם רג'א, חשוד ריאד בהקמת תוכנית הלבנת הון בתוך הבנק המרכזי הלבנוני באמצעות עמלה של 0.38% של חברת קש.
ב-21.6.22 פשטו כוחות הביטחון הלבנוניים שוב על ביתו.
בפברואר 2023 הואשם ריאד סלאמה בהלבנת הון, מעילה והתעשרות בלתי חוקית, לאחר חקירה שנמשכה 18 חודשים בחשד שהוא ואחיו מעלו בסכום של 300 מיליון דולר מבנק לבנון בין השנים 2002 ל-2015.
במאי 2023 קיבלה לבנון אדומה (מעין צו מעצר בין-לאומי) שהוצאה נגד ריאד סלאמה בגין "הלבנת הון, הונאה והשתתפות בהתאחדות פלילית במטרה לבצע עבירות [...]".
ההודעה הוצאה על ידי שופט צרפתי ב-16 במאי לאחר שהוא "לא הופיע לדיון בבית המשפט בפריז".
ב-23 במאי הוציאה גרמניה הודעה אדומה שנייה של האינטרפול נגד סלאמה בגין "האשמות בשחיתות, כולל זיוף, הלבנת הון ומעילה".
סלאמה נתון לחקירות פליליות רבות בגין עבירות פיננסיות, הן בלבנון והן באירופה.
באוגוסט 2024 הגיש בית משפט בפריז כתב אישום נגד אחיו של סלאמה, רג'א, באשמת מעילה בכספי ציבור, הפרת אמונים בנסיבות מחמירות, שחיתות והלבנת הון.
ריאד סלאמה נעצר ב-3 בספטמבר 2024 לאחר חקירה בעקבות האשמות חמורות, כולל מעילה, הלבנת הון והונאה הקשורות לעמלות פיננסיות.
לאחר חקירתו הועבר סלאמה לכלא מאובטח.
באפריל 2025 דווח כי שופט הוציא "החלטה משוערת" שהגיעה למסקנה כי ריאד סלאמה עסק בהתעשרות בלתי חוקית על ידי העברת כספים מהבנק המרכזי לחשבונות פרטיים, מה שסלל את הדרך להגשת כתב אישום נגדו.
ב-26 באוגוסט 2025 הודיעה ערכאת האישום בביירות על החלטתה בנוגע לשחרורו של סלאמה, קבעה ערבות של 20 מיליון דולר ו-5 מיליון ליש"ט, ואסרה עליו לצאת מהמדינה למשך שנה, שכן עדיין מתנהלת נגדו תביעה משפטית.
ריאד דחלאללה אחמד אלעמור הוא מחבל פלסטיני האחראי לרצח של תשעה ישראלים ומספר פלסטינים.
בעבר בכיר בתנזים, החל לרצות 11 מאסרי עולם עד לשחרורו במסגרת הסכם חמאס-ישראל.
בתחילת דרכו נעצר לחודש במהלך האינתיפאדה הראשונה.
בנוסף לכך הרג שלושה פלסטינים שנחשדו על ידו כמשתפי פעולה.
ב-2001 היה יעד מרכזי של השב"כ ושל צה"ל מפני שהיה האחראי הישיר לכל פיגועי הירי בגזרה, וגם לירי אל שכונת גילה בירושלים.
נעצר ב-8 במאי 2002. בעת מעצרו היה נשוי ואב ל-5 ילדים.
ב-2003 נידון לאחד עשר מאסרי עולם.
דיווח פלסטיני מ-2023 מספר על חרשות חלקית שלו ועל היותו חולה בכלאו.
ב-10 באוקטובר 2025 פורסם כי הוא צפוי להשתחרר מהמאסר כחלק מהסכם חמאס-ישראל.
ריאד סמאדוב (באזרית: Read Səmədov, נולד ב-2007) הוא שחמטאי אזרי, בדרגת אמן בין-לאומי.
הוא זכה במדליית זהב באולימפיאדת הנוער העולמית עד גיל 16 שנערכה באיינדהובן בשנת 2023, לאחר שצבר 8 נקודות מתוך 9 אפשריות.
נכון לאוקטובר 2025, סמאדוב נמצא בשיא כושרו ומדורג במקום 13 באזרבייג'ן לפי מד כושר.
סמאדוב השתתף כילד בטורנירים בינלאומיים.
בשנת 2023 זכה בהשתתפות באליפות נוער של אתר Chess.com בקצב מהיר (ראפיד), לאחר שהתקדם בשלבי המיון.
באותה שנה השתתף בטורנירים בולטים כגון הטורניר הפתוח של ביל ה-56, גביע מועדוני אירופה לשחמט, והטורניר הפתוח של אל ליוברגט.
בפברואר 2025 חלק את המקום הראשון במיונים ל-Chessable Masters, אך הפסיד בשובר שוויון לאמן הבינלאומי ספרמירט אטבייב.
במרץ 2025 באליפות אירופה בשחמט חלק את המקום הרביעי עם שמונה רבי אמנים, כולל דניאיל יופה ובנג'מין גלדורה.
הישג זה העניק לו כרטיס כניסה לגביע העולם בשחמט 2025.
באוגוסט 2023 זכה במדליית זהב באולימפיאדת הנוער העולמית עד גיל 16 באיינדהובן שבהולנד, כשחקן הטוב ביותר על לוח ראשון עם 8 נקודות מתוך 9 אפשריות.
בין ניצחונותיו הבולטים נמנה ניצחון על אחד מהשחמטאים הבכירים בעולם נודירבק אבדוסאטורוב (שמד כושרו 2766).
מועדון הכדורגל ריאל מדריד (בספרדית: Real Madrid Club de Fútbol) הוא מועדון כדורגל ספרדי מהעיר מדריד, אשר נחשב לאחד ממועדוני הכדורגל הגדולים בעולם, הן מבחינת זכייה בתארים והן מבחינה תדמיתית וכלכלית.
מאז אמצע המאה ה-20, ריאל מדריד נחשבת לאחת הקבוצות הגדולות באירופה.
המועדון זכה בליגת האלופות 15 פעמים, יותר מכל מועדון אחר.
הקבוצה משחקת בלה ליגה מאז הקמתה, וזכתה באליפות הליגה 36 פעמים, יותר מכל מועדון אחר.
הקבוצה לא ירדה מעולם מהליגה הראשונה בספרד, והיא אחת משלוש קבוצות ספרדיות השותפות להישג זה, יחד עם ברצלונה ואתלטיק בילבאו.
בדצמבר 2000 ועדה מיוחדת של פיפ"א העניקה לריאל מדריד ברוב של 42.35% קולות את תואר המועדון הטוב ביותר במאה ה-20. גם לפי הפדרציה הבינלאומית להיסטוריה וסטטיסטיקה של הכדורגל (IFFHS), ארגון המוכר על ידי פיפ"א, ריאל היא הקבוצה הכי מצליחה באותה תקופה.
במהלך השנים עברו שחקנים מפורסמים רבים במועדון ואגדות רבות שיחקו בשורותיו.
ריאל מדריד היא קבוצת הכדורגל העשירה בעולם.
בשנת 2025 העריך מגזין פורבס את שווי הקבוצה בכ-6.75 מיליארד דולר.
כמו כן, למועדון יש הכי הרבה עוקבים בכל הרשתות החברתיות.
ריאל מדריד היא אחת מקבוצות הכדורגל האהודות ביותר בעולם.
לריאל יריבות ספורטיבית עתיקה עם מועדון הכדורגל ברצלונה המבוססת על היסטוריה ועמדות פוליטיות שונות.
המשחק ביניהם מכונה 'אל קלאסיקו' וידוע כאחד המשחקים הגדולים והאטרקטיביים בעולם.
פרט לכך, יש לריאל יריבות עירונית עם מועדון הכדורגל אתלטיקו מדריד, המשחקים עם שתי היריבות הללו נמצאים גבוה ברשימת משחקי הכדורגל הנצפים ביותר ברחבי העולם.
הקבוצה משחקת במדים לבנים לחלוטין, עובדה אשר העניקה לה את הכינוי "Los blancos" (הלבנים).
אצטדיונהּ הביתי של הקבוצה הוא אצטדיון סנטיאגו ברנבאו, השוכן במדריד, והוא מכיל כ-81 אלף מקומות ישיבה.
מועדון הכדורגל של מדריד הוקם ב-6 במרץ 1902. הקבוצה החדשה צמחה מתוך גלגול של מועדון מדרידאי שהקימו סטודנטים: "Club Español de Madrid", חוליאן פלאסיוס, אשר שימש גם כחלוץ בקבוצה, היה נשיא המועדון הראשון.
ביחד עם האחים קרלוס וחואן פאדרוס וחברים נוספים שהתכנסו בחדר אחורי בחנות בבעלות פלאסיוס, הם הקימו את המועדון שיצא לדרכו החדשה, המועדון נקרא מעתה "Madrid FC".
הקבוצה נרשמה כמועדון כדורגל רשמי בספרד וחואן פארדוס נתמנה לנשיאה השני של הקבוצה.
ב-13 במאי 1902 ערכה הקבוצה את משחקה הרשמי הראשון, במסגרת טורניר שנערך לכבוד טקס הכתרתו של המלך אלפונסו ה-13. הקבוצה שיחקה נגד ברצלונה שהוקמה שלוש שנים קודם לכן.
הניסיון של ברצלונה סייע לניצחונה, והקבוצה החדשה מדריד נוצחה 1–3. את השער הראשון בתולדות המועדון הבקיע האנגלי ארתור ג'ונסון.
התחלה – עשרים השנים הראשונות
ב-1905 ירש קרלוס פאדרוס את אחיו בנשיאות המועדון.
גביע המלך הספרדי היה הטורניר הקבוע היחיד באותו הזמן בספרד ולאחר שלוש עונות בלבד זכה בו המועדון לראשונה, הראשון מתוך ארבע זכיות רצופות.
ב-1908 החליט הנשיא קרלוס פאדרוס לפרוש עקב ענייני פוליטיקה וממון.
אדלופו מלנדס מונה כנשיא החדש והקים את קבוצת הנוער הראשונה של המועדון.
אחד הילדים שהצטרף לקבוצת הנוער היה סנטיאגו ברנבאו, שמשפחתו עברה באותו זמן מאלבסטה למדריד.
המועדון היה ממייסדי התאחדות הכדורגל הספרדית ב-1909. ב-1912, לאחר מעברים רבים, מצא המועדון את ביתו במגרש Campo de O'Donnell.
הנער סנטיאגו ברנבאו בן ה-17 עזר בצביעת הגדרות של האצטדיון החדש, ובאותה השנה הצטרף לקבוצת הבוגרים של המועדון כחלוץ, וארבע שנים אחר כך כבר הפך לקפטן.
ברנבאו כבש כ-200 שערים במהלך שנותיו כשחקן הקבוצה.
ב-1916, במשחק גמר הגביע מול בילבאו, ריאל הפסידה 0–4. ההנהלה הודתה בכישלונה ומלנדס פרש, כאשר במקומו מונה שחקן העבר פדרו פארגס.
ב-1917 הקבוצה זכתה בגביע המלך החמישי בתולדותיה.
ביוני 1920, לאחר אימוץ הקבוצה בידי מלך ספרד, אלפונסו ה-13, צורף לשם המועדון התואר "ריאל" ("מלכותי"), ומאז נקרא "Real Madrid FC".
ב-1923 הקבוצה עברה לאצטדיון חדש ה-"Campo del Velodromo", אך כיוון שהוא היה מרוחק ממרכז העיר, עברה הקבוצה כעבור שנה לאצטדיון אחר, הצ'מרטין, שהיה גדול ומרווח והכיל 20,000 מקומות ישיבה.
ב-1927, אחרי הפרישה של הקפטן סנטיאגו ברנבאו, הוא התמנה לחבר הנהלה.
ב-1929, היה המועדון ממקימי הליגה הספרדית, והפסיד את האליפות הראשונה רק במחזור האחרון לאתלטיק בילבאו.
ב-1930, בעידודו של ברנבאו, הצטרף השוער ריקרדו זאמורה שהיה כוכב ברחבי ספרד לריאל.
אליו הצטרפו צמד הבלמים של אלאבס, סיריאקו ו-קינקוסס.
ב-1931 הפכה ספרד לרפובליקה והתואר "ריאל" הפך לחסר משמעות באותו הזמן.
שלוש שנים לאחר הקמת הליגה, בעונת 1931/32, זכה המועדון באליפות הראשונה שהסתיימה ללא הפסד של הקבוצה.
בעונת 1932/33 הצטרף למדריד כוכבה הגדול של ברצלונה, ז'וזפ סמיטייר.
מדריד הצליחה להגן על תואר האליפות באותה עונה.
בשנת 1932 הוקם מועדון הכדורסל ריאל מדריד, כמחלקה במועדון הכדורגל.
בעונת 1933/34 זכתה מדריד בגביע הספרדי (שנקרא אז 'גביע הרפובליקה').
בעונת 1934/35 מדריד לא השיגה אף תואר, אך זכור המשחק בו ניצחה 2–8 את מי שתהפוך ליריבתה הגדולה – ברצלונה.
בעונת 1935/36 ניצחה מדריד בגמר הגביע מול ברצלונה 1–2 במשחק, שזכור בגלל השוער זאמורה שסיפק הצלות גדולות במהלך המשחק.
חודש לאחר מכן פרצה מלחמת האזרחים בספרד ומשחקי הכדורגל נפסקו עד לסיום המלחמה ב-1939.
המלחמה הסתיימה ב-1939 ומדריד, שהייתה המעוז הרפובליקני האחרון שנפל בידי הלאומנים בראשות פרנקו, נפגעה קשות.
הנשיא רפאל סאנצ'ס גוארה, שהיה פוליטיקאי רפובליקני, הוגלה לפריז ובהמשך היה בכיר בממשלה הגולה סגן הנשיא גונסאלו אגירה והגזבר ואלרו ריברה נכלאו והוצאו להורג.
אצטדיון הצ'מרטין נהרס כליל, יציעי העץ נלקחו לטובת ייצור דלק והמקום עצמו שימש כמחנה ריכוז לאסירי המשטר.
המועדון נאלץ לבקש ממועדון ראיו ואיקאנו לאשר להשתמש במגרש שלהם בעונה החדשה.
רק ארבעה שחקנים מהסגל של לפני המלחמה חזרו לשחק – סוטו, בונט, לסואה וקינקוסס.
המועדון נאלץ להתחיל הכול מהתחלה.
אדולפו מלנדס חזר לנשיאות ולקח על עצמו את מלאכת שיקום הקבוצה.
סנטיאגו ברנבאו אימן ומלנדס הביא שחקנים חדשים וניסה לבנות מחדש את הקבוצה, אך לא בהצלחה מרובה.
הקבוצה דשדשה בתחתית ולא הצליחה להתרומם.
הקבוצה המועדפת על המשטר הייתה אתלטיקו אוויאסיון (שאוחדה בהמשך ל'אתלטיקו מדריד'), והיא גם זכתה בשתי האליפויות הראשונות שלה.
בשנת 1943, במסגרת משחק חצי גמר גביע החנרליסימו, מול ברצלונה ניצחה ריאל 1–11 ומחקה פיגור 0–3 מהמשחק הקודם.
משחק זה מהווה ציון דרך משמעותי ביריבות בין הקבוצות.
חצי שנה לאחר מכן, ב--15 בדצמבר 1943, מונה סנטיאגו ברנבאו לנשיא המועדון.
תחת ניהולו הקבוצה השתקמה ממלחמת האזרחים הספרדית.
ב-14 בדצמבר 1947 נחנך הצ'מרטין החדש במשחק מול בלננסש הפורטוגלית.
האצטדיון החדש הכיל את מיטב השדרוגים והחידושים של אותה התקופה.
ברנבאו הנחיל מדיניות כוללת של מועדון מקצועני עליה מתבססים עד היום קבוצות ברחבי העולם.
הוא ארגן מחדש את כל מחלקות המועדון וגייס לכל אחת מהן צוות מקצועי וארגוני.
תחת ניהולו הקים שחקן העבר, מיגל מאלבו, את מחלקת הנוער – ה'קאנטרה', כדי לפתח את שחקני הדור הבא של המועדון.
במקביל, הוא המשיך ופיתח את אסטרטגיית המועדון להחתמת שחקנים גדולים מספרד ומחוצה לה.
הוא החתים אגדות חיות מאותו הזמן – מיגל מוניוז, הקטור ריאל, פרנססיקו חנטו ומעל כולם אלפרדו די סטפנו.
בכך למעשה בנה את הקבוצה הבינלאומית הראשונה.
ב-4 בינואר 1955, כהוקרת תודה על פועלו, החליטו חברי המועדון לשנות את שם האצטדיון מצ'מרטין החדש לסנטיאגו ברנבאו.
ב-1955 היה ברנבאו מבכירי הוועדה שתכננה והקימה את גביע אירופה לאלופות (ליגת האלופות כיום).
ביישום רעיונו של עורך הל'אקיפ, גבריאל האנוט.
ריאל, בראשות די סטפנו, הגיעה לגמר הראשון מול ריימס הצרפתית לאחר שניצחה בקלות את כל יריבותיה.
המשחק הסתיים בתוצאה 3–4 לריאל שזכתה בגביע אירופה הראשון.
בעונה שאחר כך הצטרף לקבוצה רמון קופה, ובהמשך הגיע גם פרנץ פושקאש, וביחד הם הרכיבו את אחת הקבוצות הגדולות והחזקות בהיסטוריה, שהכילה אגדות רבות וזכתה בתארים רבים.
ריאל זכתה בגביע אירופה גם בארבע העונות שלאחר מכן, ובכך השלימה חמש זכיות רצופות (שיא שלא נשבר עד היום), ובעקבות זאת הוענקה לה הזכות לענוד את תג הכבוד של אופ"א, שמופיע על שרוול שמאל של הקבוצה במשחקיה באירופה.
הקבוצה, בנשיאותו של ברנבאו ובהנהגתו של די סטפנו, זכתה גם בשמונה אליפויות ספרד ובגביע ספרדי אחד.
בשנים שאחרי הזכייה בגביעי האלופות, ריאל התמידה בעיקר במסגרת המקומית וזכתה בחמש אליפויות ליגה ברצף בין השנים 1960–1965 (שיא), כשבמקביל ברנבאו החל בבניית הקבוצה הבאה של המועדון ובקידום שחקנים צעירים חדשים.
הקבוצה הגיעה לעוד שני גמרי גביע אירופה.
בעונת 1961/62 הקבוצה זכתה בדאבל הספרדי (אליפות וגביע) ואף הגיעה לגמר גביע אירופה אך למרות שלושער של די סטפנו הפסידה 3–5 לבנפיקה.
בעונת 1963/64 הקבוצה זכתה באליפות והגיעה שוב לגמר גביע אירופה אך הפסידה 1–3 לאינטר מילאנו.
במהלך הזמן, לאחר שחלק מהשחקנים המובילים עזבו החלו חילופי דורות.
בשנת 1964 עזב ה'חץ' די סטפנו את המועדון אחרי שהפך למלך שערי הקבוצה עם 308 שערים.
בשנת 1966 עזב פושקאש, שגם הוא היה שחקן מוביל בקבוצה.
הקבוצה החדשה שבנה ברנבאו, ובשונה מהקבוצה הקודמת ומדרכו עד עתה, התבססה על שחקנים ספרדיים ותוצרי מחלקת הנוער בלבד.
קפטן העבר מיגל מוניוס היה המאמן, חנטו, שהיה השריד האחרון מקבוצת הפאר, שימש כקפטן ושחקנים כסאנצ'יס, זוקו, פירי, ולאסקז, אמנסיו אמארו וראמון מורנו גרוסו הצטרפו.
הקבוצה החדשה אמנם לא הלהיבה כקודמתה אך הייתה קשה להכנעה.
באותו עשור זכתה ריאל בשמונה אליפויות ליגה.
בעונת 1965/66 הגיעה הקבוצה לגמר גביע אירופה.
יומיים לפני כן הצטלמו ארבעה משחקניה לשער עיתון ה'מארקה' כשהם לבושים בסגנון להקת החיפושיות שפרחה באותם ימים.
מאז דבק בשחקני הקבוצה הכינוי "יה יה" שנבע מפזמון השיר הידוע של החיפושיות "She Loves You".
יה יה היה גם הכינוי בשנות השישים לצעירים בספרד.
הקבוצה גברה בגמר 1–2 על פרטיזן בלגרד וזכתה בגביע אירופה השישי בתולדותיה.
המחצית הראשונה של שנות ה-70 הייתה קשה לקבוצה.
ריאל אמנם זכתה בגביע בעונת 1969/1970, אך בין השנים 1974-1969 היא התקשתה בליגה וזכתה באליפות רק בעונת 1971/72, כשבחוד מתפקד חלוץ צעיר שנקנה מסנטאנדר ושבהמשך יהפוך לאגדה נוספת במועדון – קרלוס סנטיאנה.
בעונת 1970/71, לראשונה מאז הקמתו לא השתתפה ריאל בגביע אירופה, ושיחקה בגביע המחזיקות שבו הפסידה בגמר לצ'לסי.
ב-21 ביולי 1972, אחרי שנים של שיתוף פעולה עם קבוצת 'פלוס אולטרה' מהליגות הנמוכות, הוחלט להפוך אותה רשמית לקבוצת המילואים של ריאל מדריד והיא נקראה מועדון הכדורגל של קסטיליה.
הקבוצה קידמה כישרונות רבים ושימשה לפיתוח שחקנים טרם הגעתם לקבוצה המרכזית, וכן כגיבוי למקרים מיוחדים של פציעות וכדומה.
בעונת 1973/74 ריאל סיימה במקום השמיני בליגה והובסה במהלך העונה 0–5 על ידי ברצלונה, אשר שחקנה המוביל היה קרויף.
בעקבות היכולת החלשה פוטר באמצע העונה המאמן מיגל מוניוס, אחרי 14 שנות אימון, ואת מקומו תפס, באופן זמני, אגדת העבר לואיס מולוני שבסיום העונה הצליח לזכות עם הקבוצה בגביע החנרליסימו, כאשר הקבוצה גברה בגמר 0–4 על ברצלונה.
בעונה שלאחר מכן (1974/75) הגיע מהכוכב האדום מילאן מיליאניץ' הסרבי כמאמן החדש.
הוא הנחיל שיטות אימון חדשות וריאל החלה לעבור לסגנון משחק קשוח ופיזי יותר, כפי שהחל רווח בגרמניה באותו הזמן.
לקבוצה הצטרפו השחקנים פול ברייטנר ורוברטו מרטינז.
בעונתו הראשונה זכה בדאבל אך הקהל לא אהב את סגנון המשחק הקשוח שהביא, ולמרות אליפות שנייה בעונה שאחרי (1975/76) האוהדים נפנפו באצטדיון כאות מחאה במטפחות לבנות.
האווירה מסביב השפיעה ובעונתו השלישית (1976/77) ריאל סיימה במקום התשיעי, ומילאן פוטר.
לואיס מולואני חזר לאמן, ויחד עם השחקנים חוסה אנטוניו קמאצ'ו וחואניטו שהצטרפו הוא הצליח לזכות באליפות בעונת 1977/78.
כחודש לאחר סיום העונה ב-2 ביולי 1978, במהלך המונדיאל בארגנטינה, נפטר בגיל 82 הנשיא המכהן סנטיאגו ברנבאו לאחר מאבק ארוך במחלת הסרטן.
כאות כבוד לפועלו למען הכדורגל ולחזונו הגדול הכריזה פיפ"א בעיצומו של הטורניר על שלושה ימי אבל לזכרו.
שנה לאחר מכן שוחק לראשונה טורניר סנטיאגו ברנבאו, לזכרו של הנשיא.
ה'קינטה דל בויטרה' ושנות התשעים
לאחר מותו של סנטיאגו ברנבאו מונה נשיא זמני לתקופה קצרה, ולאחר מכן נבחר הגזבר לשעבר, לואיס דה קרלוס, כנשיא החדש.
הקבוצה המשיכה וזכתה בעוד שתי אליפויות בעונת 1978/79 ובעונת 1979/80.
בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-20 איבדה ריאל את שלטונהּ בליגה, והתקשתה לזכות בתואר גם באירופה.
בעונת 1980/81 הפסידה 0–1 לליברפול בגמר גביע אירופה.
בעונת 1981/82 הצליחה ריאל לזכות בגביע המלך.
בעונת 1982/83 הפסידה ריאל בגמר גביע המחזיקות לאברדין של פרוגוסון 2-1 בהארכה.
ב-5 בפברואר 1984 עלה לשחק לראשונה ה'עיט' אמיליו בוטרגניו, מה שבישר על תקופה חדשה בתולדות המועדון.
במחצית השנייה של שנות ה-80 עלו לקבוצה הבוגרת חבורת ה'קינטה דל בויטרה' (בספרדית: החמישייה של העיט) שהורכבה משחקני נוער שעלו יחדיו לבוגרים: מיצ'ל, מנולו סאנצ'יס, רפאל מרטין ואסקז ומיגל פרדסה.
בניצוחו של הכוכב ה'עיט' בוטרגניו החמישייה הרכיבה קבוצה בלתי מנוצחת שהייתה לאחת הקבוצות המצליחות באירופה וזכתה חמש פעמים ברצף בליגה בין השנים 1985–1990 כשבעונת 1989/90 קבעה שיא של 107 שערי ליגה.
הקבוצה זכתה גם שלוש פעמים בסופר קאפ הספרדי ובגביע ספרדי אחד.
בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20 ריאל התקשתה להתמודד מול ברצלונה תחת אימון קרויף, וזו זכתה בארבע אליפויות ברציפות.
ריאל הפסידה פעמיים את האליפות במחזור האחרון.
הנשיא רמון מנדוזה כשל בתפקידו והמועדון נכנס לחובות.
רבים מהשחקנים שכיכבו בשורות המועדון בעשור הקודם עזבו, ולמרות הצטרפות השחקנים פרננדו היירו ואיוואן זאמורנו הקבוצה המשיכה להתקשות וזכתה רק בגביע אחד, בעונת 1992/93. בעונת 1994/95 שחקן העבר חורחה ולדאנו הגיע כמאמן, ואיתו הגיעו שחקנים כרדונדו ולאודרופ והקבוצה הצליחה לזכות באליפות.
לקראת סוף אותה עונה עלה מהנוער לשחק ראול גונזאלס.
לורנסו סאנס, שהחליף את הנשיא הכושל, החתים בקבוצה טרם עונת 1996/97 את המאמן פאביו קאפלו.
שחקנים כרוברטו קרלוס, פרדראג מיאטוביץ', דאבור שוקר וקלרנס סידורף נרכשו, ובסיום אותה עונה הקבוצה זכתה באליפות.