tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מעורבות זו מוסברת כהשפעת תוצרי המטבוליזם החיידקי על עלייה בשיעורי הפירוק וההמסה, וכן בשינוי הסטויכיומטריה של פני הסלע ויצירת קומפלקסים של יונים בתמיסה.
עוד עולה מהמחקר – שהתקיים כחלק מסדנה לחקר מאדים ואנלוגיות ארציות שלו – כי נוכחותם והשתתפותם של יצורים חיים בפלגוניזציה של זכוכית בזלתית בכדור הארץ עשויה לשחק תפקיד חשוב בחיפוש חיים חוץ-ארציים.
אחד מתהליכי ההמרה שהוצעו כהסבר לקרקע של מאדים הוא פלגוניזציה של בזלת שנוצרה בגעשיות או מפגיעת מטאוריט.
מנוכחות פלגוניט במאדים ומהבנת תהליכי וסביבת היווצרותו, ניתן להסיק כי הוא מתאים להתפתחות חיים פשוטים – במיוחד בסביבה לחה מעט המוגנת מקרניים קוסמיות, העשויה להיות עשירה בפעילות חיידקית.
בחילות ים, פַּלְגָה היא יחידה בסיסית.
לרוב, מדובר ביחידה המפעילה כלי שיט אך גם יחידות מינהלה שונות, נקראות לעיתים "פלגות".
פלגת ים מכילה לרוב 4 עד 16 ספינות, בהתאם לסוג כלי השיט ולמנהגי החיל המסוים.
ברוב המקרים, פלגה מכילה כלי שיט מאותו הסוג אך לא בהכרח מאותו הדגם.
ברוב המקרים, פלגה היא חלק משייטת ומספר פלגות מרכיבות שייטת אחת.
אולם בחילות ים מסוימים, אין פרמטרים מוגדרים ברורים כדי להבדיל בין פלגה ושייטת, והגודל והכוח של פלגה עשויים להשתנות בהתאם למדינה ולתקופה ההיסטורית.
בחיל הים הישראלי, פלגת ים היא יחידת משנה בשייטת או לחלופין קיימות גם פלגות אוטונומיות בתוך בסיסים האמונים על זירות ימיות לאורך חופי ישראל.
בראש כל פלגת ים עומד קצין ים בדרגת סגן-אלוף, או במקרה נדיר רב-סרן, על פי גודל היחידה.
נושא תפקיד מפקד פלגה נקרא בקיצור, מפל"ג.
אופי החלוקה הפנימית בתוך פלגות ים משתנה מיחידה אחת לאחרת, ותלויה בסוג הפלגה.
פלגת בט"ש נחלקת לסיירות שהן תתי-יחידות של הפלגה ובראש כל סיירת עומד קצין בדרגת סרן אשר שימש מפקד ספינת בט"ש.
בפלגת סטי"ל היחידות המרכיבות אותה הן ספינות הטילים השייכות לה.
פלגות הלוחמים בשייטת 13 מתחלקות ליחידות על פי נושאי התמחות ייעודיים.
בכל בסיס ימי קיימים שבעה סוגי פלגות:
פלגות ים - הפלגות המפעילות כלי שיט/פלגות לוחמים בשייטת 13. בפלגות אלו משרתים לוחמים המפעילים את כלי השיט לסוגיהם.
בנוסף אליהם צוות מטה הנותן שירותים טכניים, הדרכתיים ומנהליים שונים לספינות הפלגה.
מפקד הפלגה הוא קצין בוגר קורס חובלים ו/או בוגר מסלול הפיקוד של שייטת 13, לשעבר מפקד סטי"ל בדרגת סגן-אלוף.
סגנו נקבע כתלות בסוג וגודל פלגת הים.
מפקד כל פלגת ים נבחר ישירות על ידי מפקד חיל ים.
לכל פלגה יש מספר ייחודי, בין שתיים לשלוש ספרות.
פלגת שליטה - הגוף שאחראי, על הפעלת תחנות חוף ימיות המבקרות ושולטות על תנועה ימית לאורך חופי מדינת ישראל.
מפקד הפלגה הוא קצין בדרגת רס"ן/סא"ל בוגר קורס "קציני שליטה" של חיל הים.
פלגה טכנית - הגוף שאחראי על תחזוקה של כלי השיט של הבסיס בדרג ב'.
מפקד פלגה טכנית הוא קצין המערך הטכני בוגר קורס חובלים מגמת מכונה/אלקטרוניקה בדרגת רס"ן/סא"ל כתלות בגודל הפלגה.
פלגת כוח אדם - הגוף שאחראי על ענייני המנהלה בבסיס כגון: רפואה, כוח אדם, מפקד פלגת כוח אדם הוא קצין שלישות בדרגת רס"ן/סא"ל כתלות בגודל הפלגה.
פלגת אג"מ - היחידה האחראית על כלל הפעילות הן המבצעית והן פעילות האימונים השגרתית הנערכת על ידי כלל גורמי הבסיס.
בראש הפלגה עומד קצין בוגר קורס חובלים בדרגת רס"ן/סא"ל.
פלגת מודיעין - היא היחידה המודיעינית בבסיס ימי ונותנת שרותי מודיעין לכלל פלגות הים של הבסיס.
קציני מודיעין של שייטות ופלגות אוטונומיות כפופים מקצועית למפקד פלגת מודיעין שהוא קצין בדרגת רס"ן/סא"ל, בוגר קורס קציני מודיעין ימי.
פלגת לוגיסטיקה- היא היחידה שהעומד בראשה אחראי לתפעול השוטף והיום יומי של כל בסיס ימי.
תחת אחריות הפלגה נמנים מחלקות רכב, תדלוק כלי שיט, בינוי, אפסנאות וחדרי האוכל.
בראש היחידה עומד קצין ממערך הלוגיסטיקה החילי, בדרגת רס"ן/סא"ל.
פלג תמיר (פלג בן-ציון תמיר; 18 בינואר 1928 – ד' באייר תשע"א, 8 במאי 2011) היה חבר הארגון הצבאי לאומי, אלוף-משנה בחיל האוויר הישראלי, מנהל וחבר דירקטריונים של חברות תעשייה ישראליות ומנכ"ל התאחדות התעשיינים בישראל, מנהל מפעלי תרבות ויושב ראש הנהלת מכון ז'בוטינסקי בישראל.
אחיו הוא תא"ל (מיל') אוריאל תמיר.
תמיר נולד בתל אביב, בן בכור לחנה לבית איזרסקי וליונה (ג'וני) תמיר (קופ) ונכד לתמר ז'בוטינסקי-קופ, אחותו של זאב ז'בוטינסקי, וליצחק אליעזר איזרסקי, חבר קהילת יהודי יפו ומראשוני תל אביב.
על שמו פלג, כתב זאב ז'בוטינסקי להורים יונה וחנה קופ: "פלג הוא פלג נפלא, פלג פלגי הפלגים".
המשפחה עברה להתגורר בחיפה ברחוב ירושלים, בשל עבודתו של אביו, יונה תמיר, כמהנדס בחברת החשמל לארץ ישראל.
וּבֵיתָהּ שימש מקום כינוס קבוע לחברי מפקדת אצ"ל, בפיקודו של בנימין זרעוני, ואחר של חנוך קלעי.
יונה תמיר, השתתף בהוצאתו לאור של עיתון מחתרתי יחד עם חברים אנשי אצ"ל.
בעקבות זאת, נעצר פעמיים על ידי השלטונות הבריטים, לראשונה ב-1939, ובשנייה לאחר השבת השחורה ב-1946. לפלג יש אח אחד בשם אוריאל תמיר (חבר לפלג באצ"ל בנעוריו.
בהמשך התגייס גם הוא לצה"ל והגיע לדרגת תת-אלוף כראש מנת"ק בחיל חימוש).
תמיר הצטרף לאצ"ל בהיותו נער.
שבועות אחדים לאחר סיום לימודיו בבית הספר הריאלי בחיפה, ב-16 באוגוסט 1945, נעצר על ידי שלטונות המנדט הבריטי, יחד עם 19 אנשי אצ"ל שערכו אימונים במסגרת "קורס סגנים" ב"בית הספר למפקדים", בשוני ליד בנימינה.
עשרים החניכים נשפטו בבית משפט צבאי בריטי, ונידונו למאסר.
נידון לחמש שנות מאסר בכלא עכו, אך מפקד כוחות הצבא, שהיה צריך לאשר כל פסק-דין של בית משפט צבאי, אישר רק שלוש שנים.
באוקטובר 1947 השתחרר בניכוי שליש על התנהגות טובה, אך לאחר מספר שעות נעצר שוב למעצר מנהלי, ונשלח למחנה המעצר בלטרון ומשם למחנה המעצר בעתלית.
באותן שנים, נעצר על ידי הבריטים גם אחיו אוריאל, בשעה שהשתתף בהדבקת כרוזי אצ"ל על קירות בתים ברחובות העיר עם חבריו.
אחר כך, בתקופת הסזון הקטן פרצו לבית משפחת תמיר תוקפים אלמונים, והכו ופצעו את אוריאל ואת אמו, שניסתה להגן עליו.
באביב 1948 ברח תמיר מעתלית, מוסתר בתוך מזוודה של חברו יצחק, אשר השתחרר מהמחנה.
תמיר מיד חזר לפעילות באצ"ל, והשתתף בהתקפת האצ"ל על יפו במלחמת העצמאות באפריל 1948.
תמיר התגייס לצה"ל, לאחר הקמתו ביוני 1948, ושירת בחיל האוויר.
הוא נישא בשנת 1951. המשיך בשירות קבע בתפקידי הדרכה בחיל האוויר.
בשנים 1964–1968 עמד בראש שלישות חיל האוויר, והשתחרר מהשירות בדרגת אלוף-משנה.
הוא למד לתואר ראשון משפטים באוניברסיטת תל אביב, שהעניקה לו תואר LL.B בשנת 1958. ולמד באוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון בארצות הברית, שהעניקה לו תואר M.B.A בשנת 1963.
עם שחרורו מצה"ל, מונה תמיר למנכ"ל התאחדות התעשיינים בישראל, תפקיד בו כיהן עד שנת 1980. בתפקידו זה עסוק בעידוד רכישת תוצרת ישראלית, אולם הצהיר שהצרכן הישראלי צריך להעדיף תוצרת ישראלית רק כשהאיכות והמחיר זהים.
במהלך השנים אייש משרות מפתח בהתאחדות במקורביו, בעיקר מימי שירותו הצבאי.
במקביל, בשנת 1978 השתלם באוניברסיטת הרווארד בקורס מנהלים בכירים.
כן יצא בשליחות הבונדס לסבב הרצאות בארצות הברית.
בסוף 1980 התמנה תמיר למנכ"ל חברת ההשקעות דנות תעשיות.
הוא השתתף בשלל דירקטוריונים של חברות ממשלתיות, ציבוריות ומסחריות, כגון: התעשייה האווירית, אל על, הבנק הבינלאומי הראשון והבנק הישראלי לתעשייה.
הוא כיהן כשופט (נציג ציבור מעסיקים) בבית הדין הארצי לעבודה, היה חבר "העמותה להפקת סרטי המורשת הלאומית" ובהנהלת "קרן רמת גן".
בשנים 1982–1984 כיהן כיושב ראש המועצה הציבורית והוועד המנהל של התזמורת הקאמרית הישראלית.
היה גם חבר הנהלת העמותות מוזיאון האצ"ל וברית חיילי האצ"ל.
בשנים 1984 ועד שלהי 1987, הופקד על מפעל מלווה העצמאות והפיתוח ("הבונדס") באירופה, ובמסגרת תפקידו שהה בלונדון.
כיהן כמנכ"ל חברת שיכון ופיתוח לישראל, בשנים 1988–1992. בשנים 1992–2006, היה מנכ"ל אתר ההנצחה הממלכתי ומוזיאון מערכות ישראל "המרכז הלאומי למערכות ישראל" בהר איתן.
במקביל, הוא למד מוזאולוגיה לתואר שני באוניברסיטת תל אביב בשנת 1995.
תמיר היה ידיד של עזר ויצמן מימי שירותם המשותף בחיל האוויר ועמו היה חבר בקבוצת יוסף קרמרמן בתנועת החרות.
היה חבר הנהלת תנועת החרות, אך הפסיק להיות פעיל כאשר ויצמן פרש מהנהגת התנועה בשנת 1972.
בשנת 1994, נבחר לכהונת יושב ראש הנהלת מכון ז'בוטינסקי בישראל, תפקיד אותו מילא בהתנדבות שני עשורים עד יומו האחרון.
בתקופת כהונתו עבר המכון תהליכים של מחשוב מקיף, פרסום והוצאה לאור של תעודות ומסמכים לרשות הציבור (באמצעות האינטרנט), והתקנת שתי תצוגות אור-קוליות: "זאב ז'בוטינסקי – מעגל חיים" ו"'הספורט הלאומי' – עליית 'אף-על-פי'", במוזיאון מכון ז'בוטינסקי, שבו מבקרים אלפים מדי שנה.
תמיר יזם את הוצאתו לאור של הכותר אגרות זאב ז'בוטינסקי וחיבורים וכותרים נוספים על ז'בוטינסקי ומשנתו, על תולדות התנועה הרוויזיוניסטית ועל הארגונים: אצ"ל ולח"י.
ביוזמתו והנהלתו, ובתיאום עם מוסדות להשכלה גבוהה בישראל, מעניקה הוועדה האקדמית שליד מכון ז'בוטינסקי פרסי מחקר לחוקרים ולתלמידים מדי שנה.
נפטר בבית חולים בתל אביב ב-ד' באייר תשע"א, 8 במאי 2011 ונקבר בחלקת האצ"ל ולח"י בבית הקברות שדה יהושע בחיפה.
פלג ניאגו (נולד ב-1970) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף ששירת כמפקד בסיס תל נוף של חיל האוויר הישראלי.
מכהן כמנכ"ל מועצה אזורית בני שמעון.
ניאגו נולד וגדל בקיבוץ אפיקים.
שימש סמ"ט ב' בטייסת מטוסי סקייהוק.
הוא הדריך פרחי טיס וב-2005 מונה למפקד טייסת מתקדם קרב בבית הספר לטיסה.
ב-2010 מונה למדריך ראשי בבית הספר לטיסה.
באוגוסט 2012 מונה לראש מחלקת הדרכה בלהק האוויר.
ב-2014 מונה למפקד בסיס רמון, הוא שירת בתפקיד עד 2016. לאחר מכן היה חניך במכללה לביטחון לאומי במחזור מ"ד (2016–2017).
בספטמבר 2017 מונה למפקד בסיס תל נוף ושימש בתפקיד עד ספטמבר 2019. לאחר מכן פרש משירות הקבע.
בדצמבר 2019 מונה למנכ"ל מועצה אזורית בני שמעון.
ניאגו בעל תואר ראשון בגיאופיזיקה ומדעים פלנטריים מאוניברסיטת תל אביב ותואר שני בביטחון לאומי ואסטרטגיה מהמכללה לביטחון לאומי.
הוא תושב קיבוץ להב, נשוי ואב לחמישה.
פלג כהן (נולד ב-30 בספטמבר 1983) הוא מרצה, בעל בלוג הטיולים "לונלי פלג", נווד, פעיל חברתי ומחבר (שותף) רב המכר "לונלי".
פלג נולד בנהריה בשנת 1983.
הוא התחנך בבית הספר לאומנויות "מנור כברי" הנמצא בקיבוץ כברי.
בשנת 2002 התגייס לגדוד 51 של חטיבת גולני, שם שירת כלוחם ומפקד בפלוגה המסייעת, עד לשחרורו בשנת 2005.
עם שחרורו, החליט כהן שהוא מגשים חלום ויוצא לטייל ב-100 מדינות שונות בעולם.
נכון לשנת 2019, ולאחר 15 שנים בדרכים, ביקר כהן ב-150 מדינות, תוך שהוא מתעד כל ביקור בסרטוני וידאו (אותם הוא מצלם ועורך בעצמו), בתמונות (אותן הוא מצלם באמצעות מצלמה מקצועית) ובכתבות.
המדינות הראשונות אליהן טס מיד עם שחרורו מצה"ל היו תאילנד ונפאל, שם שהה 3 חודשים, ולאחר מכן החליט לטוס עם מעט מאוד כסף בכיסו לאוסטרליה ומשם המשיך לניו זילנד, אז טייל וישן ברכב שכור עם אחותו ומכר נוסף.
בקיץ 2006, לאחר שנה של נדודים, חזר כהן לישראל, וגויס למילואים עם פרוץ מלחמת לבנון השנייה.
לאחר שחרורו החליט כהן להמשיך את מסעותיו בעולם וטס לצפון אמריקה.
בשנת 2007 חצה את מרכז ודרום אמריקה דרך היבשה - טיול שהתחיל במקסיקו והסתיים שנה מאוחר יותר בברזיל.
בשנת 2008 טס לאפריקה, כשאת מסעותיו התחיל בדרום אפריקה, משם חצה דרך היבשה את החלק המזרחי של אפריקה ושנתיים מאוחר יותר הגיע לאתיופיה.
בשנת 2010 טס לאירופה וטייל בגרמניה, בהולנד, בדנמרק, בצ'כיה, בהונגריה, ברומניה, בבולגריה ובאיטליה, משם המשיך להודו ולאחר חודשיים, חזר לטייל בחלקה הדרומי של יבשת אפריקה.
בשנת 2012 יצא כהן למסע על הרכבת הטרנס סיבירית, מסע בו חבר לשבטים המקומיים במונגוליה, איתם חי וניהל שגרת יום במהלך 3 שבועות.
בדצמבר 2012 נחת ברפובליקת סנגל, במטרה לחצות את מערב אפריקה בטרמפים, תוך שהוא לן באוהלים.
בינואר 2013 נעצר כהן ללא דרכון בגינאה ושוחרר בתום יממה, לאחר ששיחד את אחד מחוקריו לאפשר לו לערוך שיחת טלפון עם שגרירה של סיירה לאון, שאישר לחוקרים כי דרכונו של כהן נמצא בידיו וכי יש לו אשרת שהייה תקפה.
בחודש מרץ של אותה השנה, אושפז כהן בבית החולים קטן שבגאנה, במצב מסכן חיים, עם טיפוס הבטן ומלריה ברמה 2+.
לאחר אשפוז של 3 ימים, החלים כהן והמשיך את מסעותיו במערב אפריקה.
שנה זו הייתה נקודת המפנה, בה החליט כהן לשתף את סיפורו, ולשם כך הקים את דף הפייסבוק "לונלי פלג", בו הוא מעלה על הכתב, בתמונות וקטעי וידאו את חוויותיו מרחבי העולם.
דף הפייסבוק אותו הקים כהן תפס תאוצה ותוך זמן קצר רבים החלו לעקוב אחריו.
באוקטובר של אותה השנה הקים פלג את אתר הטיולים שלו "לונלי פלג".
באמצע שנת 2013 נחת פלג בספרד ומשם המשיך לברלין, יוון, אלבניה, קוסובו, בוסניה וקרואטיה.
בסוף שנת 2013 טס לארצות הקווקז.
בשנת 2014 המשיך לדרום-מזרח אסיה.
בשנת 2014 הוזמן כהן למסיבת פורים בבית חב"ד, שם פגש שלושה אנשי עסקים אמריקאים שהתרשמו מאופיו ומהלך חייו.
לאחר שיחה עם כהן, החליטו השלושה להעניק לו 500 דולר להמשך מסעותיו, להפוך למשך 9 חודשים לספונסרים של בלוג הטיולים אותו הקים, ולתרום עשרות אלפי דולרים למען הפרויקטים הקהילתיים אותם יוזם כהן עבור אוכלוסיות קשות יום מרחבי העולם.
הפרויקט הראשון שיזם כהן יצא לדרך במרץ 2014, אז טייל במנילה שבפיליפינים ונחשף לשכונת "הר העשן", בה מתגוררת אוכלוסייה ענייה וקשת יום, הסובלת בין היתר מתזונה לקויה.
כדי לשפר את איכות החיים של ילדי השכונה, בחר כהן להוביל פרויקט אודות תזונה נכונה ובריאה לאוכלוסייה המקומית.
בנוסף הקים פרויקט לעידוד למידה בשם "אוהבים ללמוד".
משם המשיך לטייל בדרום קוריאה, ביפן, בשווייץ, בלוקסמבורג, בליכטנשטיין, בצרפת ובגרמניה, ובקיץ של אותה שנה נחת באוקראינה (בזמן המלחמה) כדי להתנדב עם פליטים בבית יתומים היהודי "עלומים" בז'יטומיר.
בסוף אותה שנה חזר כהן לטייל בהודו.
בתחילת 2015 נחת בקמרון שמערב אפריקה, כדי לעזור בבניית בית ספר מקומי בברטואה (Bertoua).
בתום הפרויקט טס כהן למרכז אסיה, משם המשיך לאירופה וחזרה אל יבשת אמריקה - טיול שהתחיל בדרום אמריקה, והמשיך אל מרכז אמריקה, טורונטו וניו יורק.
בשלהי 2016 נחת באיים הקריביים, שם טייל חצי שנה, לאחריה טס לקליפורניה וטייל בלוס אנג'לס, בסן פרנסיסקו, בפארק יוסמיטי, באורגון ובסיאטל.
משם המשיך לקנדה, ואת המסע סיים באלסקה.
בסוף שנת 2017 נחת פלג באתיופיה, משם המשיך לקניה, אוגנדה, רואנדה, קונגו ומדגסקר.
בחודש דצמבר של אותה השנה טיפס כהן על הר הגעש הפעיל הרטה אלה שבאתיופיה, המתנשא לגובה של 613 מטרים.
מטרתו של כהן היא לבקר בכל מדינות העולם המאפשרות כניסה לבעלי דרכון ישראלי ולהפוך להיות הראשון שהצליח להשיג מטרה זו.
בשנת 2013 הקים כהן את בלוג הטיולים "לונלי פלג".
נכון לשנת 2025, דף הפייסבוק של פלג מונה 150,000 עוקבים.
במרוצת השנים, פרסם כהן מידע רב אודות טיוליו ותרומתו לאוכלוסיות מרחבי העולם, אשר סובלות מעוני והזנחה.
בשנת 2016 החל כהן לכתוב טור באתר "וואלה!" ולשדר פינה קבועה באולפן "ליגת האלופות" של ערוץ הספורט.
בעקבות הבלוג והטורים אותם מפרסם כהן, הוא החל לגולל את סיפור חייו והחוויות אותן רכש, בהרצאות שהוא מקיים במהלך ביקוריו בישראל.
אורח חייו והבלוג אותו מנהל פלג לאורך השנים סוקר בתקשורת הישראלית והעולמית.
כהן הופיע בכתבה לערוץ 2, "יומן שישי" בהנחייתה של איילה חסון בערוץ 1, תוכניות בוקר שונות כגון "אורלי וגיא", "העולם הבוקר", "סדר יום חדש", והוא בעל פינה קבועה ב"אולפן ליגת האלופות".
פלג כהן עם אלה בן צבי, לונלי, "ספרי ניב", 2019
פלגון מטראלס היה סופר יווני ועבד משוחרר של הקיסר אדריאנוס.
על פי הסודא, המגדירה את פלגון "היסטוריון", חיבורו העיקרי היה ה"אולימפיאדות", קובץ היסטורי ב-16 ספרים, שכיסה את האולימפיאדות מזו הראשונה ועד האולימפיאדה ה-229 (776 לפנה"ס עד 137 לספירה), שמתוכו רק מספר פרקים נשתמרו בכרוניקון של אוסביוס מקיסריה, אצל פוטיוס ואצל גאורגיוס סינקלוס.
החיבור מוקדש לאדם בשם אלקיביאדס, אחד משומרי ראשו של הקיסר אדריאנוס.
שני חיבורים קטנים פרי עטו כן נשמרו:
"על דברים נפלאים" - כולל סיפורים מגוחכים על נבואות ולידות מפלצתיות, אולם מספק מידע על אמונות טפלות עתיקות.
"על אישים בעלי חיים ארוכים" - רשימה של איטלקים שעברו את גיל 100, שנלקחו ממפקדי האוכלוסין של האימפריה הרומית.
בסודא מיוחסים לפלגון חיבורים נוספים: תיאור של סיציליה ו"על אישים נפלאים ובעלי חיים ארוכים" בשמונה ספרים, על חגיגות הרומאים בשלושה ספרים, "על המקומות ברומא והשמות שהם נקראים בהם" ו"תקציר מנצחים אולימפיים" בשני ספרים, וחיבורים נוספים.
הסודא מצטט קטע מתוך כתבי ההיסטוריון של הכנסייה פילוסטורגיוס (המחצית השנייה של המאה ה-4 עד המחצית הראשונה של המאה ה-5), שמציב את פלגון על אותו מישור עם ההיסטוריון הרומאי דיו קסיוס.
נראה כי פילוסטורגיוס מביא את פלגון כעדות בקטע המסביר מדוע פסחו על ההיסטוריה של עליית הנצרות בחיבוריהם של היסטוריונים שכתבו על היהודים.
המכתב בהיסטוריה אוגוסטה המיוחס לפלגון שמתייחס אל היהודים, הוא ללא ספק זיוף.
התאולוג הנוצרי אוריגנס (המחצית הראשונה של המאה ה-3 לספירה) כתב בחיבורו "נגד קלסוס" , שפלגון הזכיר את ישו בספר ה-13 או ה-14 ב"דברי הימים" שלו.
לדברי אוריגנס, פלגון "לא רק ייחס לישו ידע בדבר אירועים עתידיים (אם כי נפל לבלבול לגבי מספר דברים המתייחסים אל פטרוס כאילו התייחסו אל ישו), אלא אף העיד שהתוצאה תאמה לתחזיותיו" (של ישו).
אוריגנס התייחס לתיאור של פלגון של ליקוי חמה מלווה ברעידות אדמה בזמן שלטונו של טיבריוס, (ככל הנראה זה של שנת 29 לספירה).
במונחי צה"ל, פַּלְגָה היא מונח המציין יחידת-בת (תת-יחידה) התנדבותית של יחידות מובחרות בצה"ל, בהן יחידות עילית מיוחדות, מבלי למסור מידע על גודלה (היא יכולה להיות גדולה או קטנה מפלוגה).
לעיתים פלגות נוצרות על ידי איחוד מספר יחידות מיוחדות ליחידה מיוחדת אחת כך שכל יחידה (שהייתה בעבר עצמאית) נהפכת לפלגה, כפי שקרה עם הקמת יחידת יהל"ם – יחידה הנדסית למשימות מיוחדות של חיל ההנדסה הקרבית.
היחידה נוצרה על ידי איחוד סיירת יעל והיחס"פ (היחידה לסילוק פצצות) שהפכו לפלגות ונוספו לה פלגות של הכשרה ובניין הכוח.
בהמשך נוספו לה פלגות מבצעיות בהן "הבזק" המתמחה בהפעלת רובוטים צבאיים, סמו"ר המתמחה בלוחמת מנהרות ופלגות נוספות שייעודן מסווג.
פלגיולופוס (שם מדעי: Plagiolophus) הוא סוג נכחד יונק צמחוני קדום שהשתייך לסדרה מפריטי פרסה, בה כלולים הסוסים, הטפירים והקרנפים המודרניים.
יונק זה היה קטן מהם, והוא חי ביערות של מערב אירופה במשך תקופת האאוקן עד האוליגוקן שלפני 45 עד 30 מיליון שנה מזמננו.
הוא הוגדר לראשונה ב-1847 ונכללו בו מספר מינים, חלקם עברו מהסוג Leptolophus ומהסוס הירקותריום.
מרבית הממצאים הגיעו מצרפת וגרמניה.
הפלגיולופוס היה יונק קדום בעל ארבע פרסות דקות לרגליו הקצרות והוא השתנה בגודלו ממשקל של 10 קילוגרם עד ל-150 קילוגרם, אצל המינים הגדולים.
היה לו צוואר ארוך וחזק והלסתות שלו היו נמוכות ובעלות מלתעות צרות וקוטביות אחת מהשנייה ושיניים טוחנות במרווח גדול מהם.
השיניים דמו לשיני הפרופלאותריום - אחד מראשוני הסוסים והם דמו גם ללסתות ההירקותריום ממשפחת הפלאותריומיים.
כמה מהחוקרים סוברים שהשתייך למשפחה האחרונה.
יונק זה עבר מהתמחות של צמחייה רכה לתזונה מעורבת של צמחייה ולבסוף ניזון בצורה דומה לכמה מראשוני הסוסיים מעשבים וצמחים קשיחים יותר שהחלו לשגשג במרחבי אירופה בד בבד עם הכחדת היערות והפאונה ששררה בהם, כשהוא פיתח חלל מוח רחב יותר להתאמה לסביבתו.
עם זאת לבסוף הוא נכחד כתוצאה מתחרות, שינויי אקלים וטורפים חדשים מפותחים שצדו ברחבי אירופה.
פלגוניוס סלונינוס (Pelagonius Saloninus) היה רופא וטרינרי רומאי במחצית השנייה של המאה ה-4 לספירה, וסופר לטיני בעל השפעה על רפואה וטרינרית, בעיקר על סוסים.
פלגוניוס כתב את החיבור Ars Veterinaria ("על אמנות הוטרינריה"), אחד הראשונים בלטינית על רפואת סוסים.
קדם לו במעט החיבור מולומדיקינה כירוניס.
החיבור של פלגוניוס נשמר, למעט פער גדול שנוצר בשל אבדן דפים בכתב היד החשוב ביותר, רק בגרסה שנערכה על ידי עורך מאוחר יותר.
בגרסה זו החיבור מורכב כמעט כולו ממרשמים והוא מנוסח בצורת מכתבים; כל פרק מכוון לנמען ספציפי ועוסק במחלה יחידה.
פלגוניוס צבר את הידע שלו ממקורות לטיניים ויווניים.
אחד המקורות שלו היה קולומלה; לא ברור אם השתמש בניסיון שלו עצמו.
הוא התוודע לדת הפגנית, במיוחד לפולחן השמש.
התרופות שהמליץ עליהן כוללות גם לחשים, כמקובל ברפואה העתיקה.
פלגוניוס הוא אחד המחברים הרבים שיצירותיהם נאספו ונשמרו בהיפיאטריקה .
שרידי הטקסטים שלו עדיין קיימים בלטינית וביוונית.
חיבורו שימש את מרקלוס אמפיריקוס ואת וגטיוס.
בחיבור נזכרים, בין היתר, היתרונות הרפואיים של "הביטומן של (ארץ) יהודה" ושל "אבן שלמה".
פלגה X או כוח מס' 3 הייתה יחידה מיוחדת בקומנדו מס' 10 בצבא הבריטי.
במלחמת העולם השנייה היחידה הורכבה ברובה מיהודים דוברי גרמנית בעלי אזרחות גרמנית, אוסטרית ומזרח ארופאית ומגרמנים שנרדפו על ידי המשטר הנאצי.
היחידה פעלה בשיתוף כוחות מיוחדים אחרים.
יחידת הקומנדו מס' 10 (בין בעלות הברית)
יחידת הקומנדו מס' 10 הייתה יחידת קומנדו של הצבא הבריטי במהלך מלחמת העולם השנייה, גויסו אליה בעיקר חיילים שאינם בריטים מאירופה הכבושה.
יחידה זו סייעה בתיאום ההתקפות עם כוחות בעלות הברית.
במקור הוקמה היחידה באוגוסט 1940 על ידי מתנדבים.
בשל מספר נמוך של מגויסים היחידה פורקה והמתנדבים חזרו ליחידותיהם.
ביולי 1942 הוקמה היחידה שוב ככוח רב לאומי, וגויסו אליה מתנדבים מאירופה הכבושה.
ביניהם ניתן למנות מתנדבים מצרפת, בלגיה, הולנד, נורווגיה, דנמרק, פולין ויוגוסלביה, שהתארגנו ליחידות משנה עצמאיות שהיו מכונות ה"כוחות".
חיילי קומנדו מס' 10 שירתו בצפון מערב אירופה, בים התיכון, בסקנדינביה ובבורמה, ברוב המקרים בכוחות קטנים שהוצמדו לתצורות צבאיות אחרות.
בסוף המלחמה הפכה קומנדו מספר 10 למערך הקומנדו הגדול ביותר בצבא הבריטי.
לאחר סיום המלחמה קומנדו מספר 10 פורק ב־4 בספטמבר 1945, רבים מלוחמי פלגה מספר 3 X troops המשיכו לבצע מבצעים רגישים וסודיים באזור הכיבוש.
הם עקבו אחר קבוצות התנגדות נאציות, פושעי מלחמה ותרגמו מסמכים שנתפסו.
בשנת 2021 יצא לאור ספרה של ליאה גארט "יחידה X - הקומנדו היהודי הסודי של מלחמת העולם השנייה", שהתבסס על מחקר היסטורי שלה.
הספר פורסם באנגליה אירופה וישראל (בעברית), וזכה לשבחים רבים בעיתונים: The New York Review of Books, בדיילי טלגרף, בקירקוס ריוויוז וב-פבלישר וויקלי.
הוול סטריט ז'ורנל הכתיר את הספר, עם צאתו לאור, כספר החודש.
פלגה מס' 3 בקומנדו מס' 10 ידועה בשם "פלגה X", כנראה היחידה המשונה ביותר בצבא הבריטי.
היחידה כללה חיילים אזרחי אויב - יהודי גרמניה ואוסטריה.
חבריה הראשונים ביולי 1942 - שמונה לוחמים מצ'כוסלובקיה.
הפלגה הייתה ידוע גם בשם "הכוח האנגלי", "הכוח היהודי" או "הפלגה הבריטית", שמה הרשמי ב־1944 היה "הפלגה השונה".
רוב חברי הכוח היו יהודים ממוצא גרמני, אוסטרי או מזרח אירופי.
לוחמים אחרים היו פליטים פוליטיים גרמנים או בני מיעוטים דתיים אחרים שנרדפו על ידי הנאצים בגרמניה.
הלוחם פרדריק ספנסר נכלא במחנות הריכוז דכאו ובוכנוואלד.
לוחמי הפלגה אימצו שמות בריטיים והיסטוריה אישית כוזבת למקרה של נפילה בשבי.
מעולם לא לחמו כיחידה שלמה, הפלגה סיפקה שירות ליחידות אחרות כמתורגמנים וחוקרים.
כוח X איבד 21 לוחמים ו־22 מהלוחמים נפצעו.
מפקד הפלגה, קפטן בריאן הילטון ג'ונס היה ולשי, בנו של רופא מקארנרווון.
בוגר אוניברסיטת קיימברידג' התמחה בלימודי שפה (מאוחר יותר הועלה לדרגת מייג'ור.
הלוחמים הגיעו כמתנדבים מטעם חיל החלוץ, החל מ־24 ביולי 1942, הוכשרו באירווין שבאיירשייר (רבים מהם נכלאו בשנת 1940 בעקבות מאבק נגד פלישה, אך מאוחר יותר שוחררו לשרת בכוחות הברית, חלקם בצרפת ובדנקרק).
כפי שכתב פיטר מאסטרס, על פלגה X "לחזור אל הנאצים הייתה מוטיבציה נוכחת תמיד" "...
הקומנדו היהודי שלנו היה ממש האנטיתזה לטענות 'הצאן לטבח'."
המתנדבים הגיעו למיונים במלון גרנד סנטרל, מרילבון, ומשם למרכז ההדרכה מספר 10 של חיל החלוץ בברדפורד.
בסתיו 1942 הם התאמנו באברדובי, ויילס או באכנקארי (סקוטלנד) ואז באיסטבורן ובליטלהמפטון, הלוחמים נשלחו לפשיטות עם יחידות קומנדו אחרות, SOE מנהלת המבצעים המיוחדים וSIS סוכנות הביון הבריטית.
החיילים ענדו את תג הכתף של הקומנדו מספר 10 (לעיתים את מספר הקומנדו אליו הוצמדו) ואת תג המבצעים המשולבים.
על הכומתה הירוקה לא ענדו את תג חיל החלוץ מכיוון שהדבר היה מסגיר את מוצאם, ולכן הם ענדו את התגים של ווסט קנט המלכותית, מזרח קנט, רויאל סאסקס, גדודי המפשייר או תג השירות הכללי.
בין הלוחמים בפלגה היה ג'ורג' ליין קצין שהגיע לדרגת אלוף-משנה בצבא הבריטי.
במהלך מלחמת העולם השנייה שירת בקומנדו ביצע משימות מיוחדות מאחורי קווי האויב, במבצע טרבראש שמטרתו הכנה לפלישה לנורמנדי נתפס ונחקר על ידי ארווין רומל, כשהם שותים תה ביחד.
הוא נכלא בגרמניה ומאוחר יותר נמלט לצרפת.
לליין הוענק עיטור הצלב הצבאי על שירותו הצבאי ועל חלקו בפשיטות טרבראש.
אביו של פלגיוס, פלביוס, היה אציל הממלכה הוויזיגותית אשר שימש בתפקיד דוכס חבל גליסיה ההיסטורי.
פלגיוס היה יליד 685 ובצעירותו היה חבר במשמר המלכותי של רודריק, מלך הממלכה הוויזיגותית שפעל מבירתו בטולדו.
בתחילת המאה ה-8 החל הכיבוש המוסלמי של ספרד במסגרתו נפגשו הכוחות הויזגותים (שבתוכם כללו את פלגיוס) בכוחות המוסלמים המורים תחת פיקודו של טארק בן זיאד בשנת 711 בקרב גואדאלטה.
הקרב היה אסון לכוחות הויזגותים, המלך רודריק נהרג במהלכו וחציו הדרומי של חצי האי האיברי נפל במהרה לשליטה מוסלמית ובהמשך גם הצפון החל ליפול לידי הצבא המוסלמי של בן זיאד לנוכח התפרקותו של הממשל הוויזיגותי.
פלגיוס הצליח לשרוד את הקרב ושב לארץ מולדתו בחבל אסטוריאס, בצפון חצי האי האיברי (לחופי מפרץ ביסקאיה).
בהמשך הנהיג פלגיוס מרד נוצרי שהורכב בעיקר מאסטורים מקומיים נגד שלטונם של המורים המוסלמים, אשר פעלו במטרה להביא להמרת דתם של הנוצרים בחצי האי לידי דת האסלאם.
המרד כשל ופלגיוס נתפס בידי הרשויות המוסלמיות ובהמשך נשלח למאסר ונכלא בקורדובה (חבל אנדלוסיה; דרום חצי האי האיברי).
בשנת 717 הצליח פלגיוס לחמוק מן המאסר ולשוב חזרה לחבל אסטוריאס, שם שב להנהיג מרד עממי נוסף נגד המשטר המוסלמי.
לאחר שבמהלך מספר חודשים הצליחו המורדים הנוצרים לכבוש שטחים באסטוריאס וצלחו בהדיפת תקיפותיהם של המורים המוסלמים, הוכתר פלגיוס למלך על ממלכת אסטוריאס הנוצרית החדשה בידי המורדים וקיבל תמיכה נרחבת מן האוכלוסייה העממית הנרחבת הממלכתי החדשה, שכן היווה גורם הנהגתי נגד הכפייה הדתית.
עם הקמתה של הממלכה החדשה, פלגיוס קבע את העיר קנגס דה אוניס להיות לו לבירה.
בשנת 722 הוצאה לפועל פלישה מורית נוספת שנועדה להפיל את ממלכת אסטוריאס.
הכוחות הפולשים פגשו בצבאו של פלגיוס במהלך קרב קובאדונגה, שהיה ניצחון מכריע לממלכת אסטוריאס.
ניצחון זה היה הגדול ביותר בהישגיו הצבאיים של המלך פלגיוס והביא לתחילת הקריאה להשיב את חצי האי האיברי לשלטון נוצרי מלא ולהפלת הממשל המוסלמי, מכאן שהקרב על קובאדונגה נחשב מבחינה היסטורית לניצחון המכונן שהחל את הרקונקיסטה.
לאחר הקרב התפרשה ממלכת אסטוריאס על חבלי אסטוריאס, גליסיה, קנטבריה, חבל הבסקים, לה ריוחה וצפון קסטיליה ולאון.
המשך שלטונו של פלגיוס על ממלכת אסטוריאס לא נודע באירועים מכוננים נוספים והיה די רגוע ביחסו עם השכנים המוסלמים מדרום.
בשנת 737 נפטר המלך פלגיוס ובנו שהיה ליורשו הוכתר בתור פאבילה, מלך אסטוריאס.
המקורות אודות חייו של פלגיוס מקורם בעיקר מרישומי הכנסייה הקתולית אשר ערבבו את חייו עם מיתוסים אגדיים שנועדו להאדיר את מורשתו ותדמיתו ההיסטורית.
בתוך כרוניקת אלבלדנסה מתואר קרב קובאדונגה ומה נכתב כי: "ההשגחה העליונה הביאה אלינו את מלך אסטוריאס" (המקור בלטינית: "Regnum Asturorum divina providencia exoritur"), דבר שהוסיף לדמות האגדית של פלגיוס.
עקב מורשת רישומים אגדית זאת, רוב המידע אודות חייו של פלגיוס נתון בספק בנוגע לאמינותו.
כמו כן, רוב הכתבים נכתבו במהלך תקופת שלטון ממלכת אסטוריאס בתקופת יורשיו של פלגיוס, דבר המחזק את הטענה האפשרית כי הדברים נכתבו תחת השגחתם של המלכים האסטוראים, שפעלו להאדיר את תדמיתם ההיסטורית.
פלגה 914 ממוקמת בבסיס חיפה, מפעילה ספינות חיל הים הישראלי, ועוסקת במבצעים ימיים בזירה הצפונית בים התיכון.
מפקדה הוא קצין ים בדרגת סגן-אלוף.
ספינות הפלגה לוקחות חלק בכל פעילות מבצעית במרחב הימי שמטרתה סיכול פעילות ארגוני טרור, פגיעה בתשתיותיהם ובגורמים המסייעים להם.
הפלגה מורכבת מספינות דבורה, וסופר דבורה סימן 1 וסימן 3. החמושות בתותחי טייפון (נשק) אוטומטיים כחימוש עיקרי.
פלגה 914 מחולקת כיום לשלוש סיירות כאשר כל סיירת כוללת 4 כלי שייט והיא בפיקוד קצין בדרגת סרן, לשעבר מפקד כלי שיט, בוגר קורס חובלים ופי"מ.
ראשיתה של פלגה 914 בשייטת הטרפדות הייתה בבסיס חיפה.
לאחר מלחמת ששת הימים עברה לבסיס אשדוד.
עם הוצאת הטרפדות מהשירות והצטיידות בספינות דבור הוקמה הפלגה מחדש בבסיס חיפה קיבלה המשרדים והמעגנות של הטרפדות ושמרה את השם.
שני פצועים, אחד בינוני פונה במסוק.
המחבלים נחתו מצפון לראש הנקרה ופתחו באש הדבור השיב אש.
אחד באורח אנוש אשר מותו נקבע בבית החולים, אחד בינוני, ואחד קל.
מפקד הפלגה הוא קצין ים בדרגת סא"ל שעבר מסלול פיקוד על כלי בט"ש או פיקוד על סטי"ל
תרומה, פעילות ואירועים מיוחדים||תמונהסרן אברהם בן זאב 1970–1971 אמנון גונן 1971–1972 רס"ן מיכאל קיסרי 1972–1973 מלחמת יום הכיפורים דן רבין 1973–1975 הפלגה כללה 4 דבורים: 882 בפיקוד יואל שלווי, 854 בפיקוד אבי וורצברגר ,872 בפיקוד יעקב רזיאל "מוזיק", 853 בפיקוד יעקב עבאדי "כושי".
31 ביולי 1990 דבורה 816 ואחי רשף מעצר אנית המחבלים "ביליס"
דבורה 862 הטבעת ס"ג פח"ע מול חופי ראשדיה
פלגיה שפרינגר (הוצ'אק) (בפולנית: Pelagia Huczak Springer; 16 באפריל 1917 – 15 בפברואר 2007), ישראלית ממוצא נוצרי-פולנייה, אשר במלחמת העולם השנייה הצילה יהודים רבים ממוות בשואה.
במרבית המקרים ההצלה נעשתה בעזרת בני משפחתה, שהוכרו אף הם כמוה, כחסידי אומות העולם.
לפני המלחמה, עבדה פלגיה במפעל נעליים שהיה שייך לתאגיד לג'זרוויץ-שפרינגר בעיירה סוסנוביץ בפולין.
בהתחלה הייתה פלגיה עובדת מן המניין, אך לאחר תהליך האריזציה שבא בעקבות הכיבוש הגרמני, הנאצים מינו את פלגיה כמנהלת המפעל.
היא השתמשה בסמכותה ובתפקידה כמנהלת זמנית על מנת להציל את שלמה שפרינגר, שהיה בעל המפעל, ואת בנו זאב (וולף) שפרינגר בן ה-5. בשנת 1942, היא הצליחה להבריח את וולף מהגטו ולקחה אותו לביתה, בעקבות חשש לחייו.
במהלך החודשים שוולף הסתתר בביתה של פלגיה, כל משפחתה, שכללה את אביה החורג, אמה, ושלושת אחיה, דאגו וטיפלו בו במסירות.
אחרי מספר חודשים, פלגיה הצליחה לסדר לוולף מקום מסתור אחר, בדירה של מכרה שלה, אלמנה נוצרייה מכפר סמוך.
היא שילמה עבור אחזקתו מחסכונותיה וממכירת תכשיטים שהיו ברשותה, וסיפקה לו ביגוד ומזון על מנת שהאלמנה תסכים לשמור עליו.
לאחר חיסול גטו סוסנוביץ, פלגיה הבריחה את שלמה שפרינגר מתוך הגטו, תוך סיכון חייה, והחביאה אותו תחילה במפעל, ובמשך שנתיים בבית משפחתה, עד ב-27 בינואר 1945, שוחרר האזור מידי הנאצים על ידי ברית המועצות.
ישנן עדויות נוספות, שפלגיה החביאה מספר יהודים נוספים בביתה.
פלגיה ומשפחתה גם נתנו מחסה לאחיו של שלמה, פינקוס, לזמן קצר.
כמו כן, במהלך אחת מהאקציות בגטו סוסנוביץ ובאזור, פלגיה הסתירה כ־20 יהודים בבית המלאכה של מפעל הנעליים, וכך הצילה את חייהם.
לאחר המלחמה, בשנת 1947, שלמה שפרינגר התחתן עם פלגיה.
הם עלו יחד עם בנו וולף לישראל.
בשנת 1982 נפטר שלמה שפרינגר.
בערוב ימיה חזרה פלגיה להתגורר בפולין באזור סוסנוביץ.
היא נפטרה ב-2007. במסגרת מיזם "חסד אחרון" (מיזם משותף ל"יד ושם" ושב"כ שנערך במהלך 2021, ובמסגרתו אותרו קבריהם של חסידי אומות העולם שגרו ונקברו בישראל ונאסף אודותם מידע רב), נחקר גם סיפורה של פלגיה ונעשה מאמץ לאיתור מקום קבורתה, אולם לא ידוע היכן נקברה.
ב-25 בדצמבר 1984, יד ושם הכירו בפלגיה שפרינגר-הוצ'אק כחסידת אומות העולם, וב-21 במאי 1985, נערך טקס וניטע עץ לכבודה ביד ושם.
ב־27 ביוני 1985, יד ושם הכירו גם באביה החורג, יאן רוגוזינסקי (Jan Rogoziński), באימה סלומיה (Salomea), ובשלושת אחיה אלפרד(Alfred) ויקטור(Viktor), ואדם(Adam) כחסידי אומות העולם, על תרומתם להצלה.
בגן חסידי אומות העולם תושבי חיפה בשכונת רמת אלון בחיפה נקבעה אבן לזכרה.
פלג ספראג היה חבר בית הנבחרים של ארצות הברית, סנאטור מטעם מדינת מיין, ושופט פדרלי בבית המשפט המחוזי הפדרלי במחוז מסצ'וסטס.
ספרייג נולד ב־27 באפריל 1793 בעיר דוקסברי שבמסצ'וסטס.
לאחר מכן שב לעסוק בעריכת דין פרטית בהאלוול עד שנת 1824.
לאחר פרישתו מהקונגרס, שב לעסוק בעריכת דין פרטית בבוסטון שבמסצ'וסטס, בין השנים 1836–1841. בשנת 1840 שימש כאלקטור לנשיאות מטעם המפלגה הוויגית.
בתקופת כהונתו בסנאט, היה ספראג בין המתנגדים הבולטים למדיניות "העברת האינדיאנים" של הנשיא אנדרו ג'קסון – מדיניות שביקשה לגרש את שבטי הילידים ממדינות הדרום אל שטחים מערבית לנהר המיסיסיפי.
ספראג טען שהמדיניות מושחתת, שכן היא מתבססת על שוחד, וגינה אותה גם בשל חוסר המוסר והאכזריות שבה, באומרו שהמגורשים לא יקבלו כל סיוע בבניית חיים חדשים בסביבה זרה.
ב־15 ביולי 1841 מינה הנשיא ג'ון טיילר את ספריאג לשופט בבית המשפט המחוזי הפדרלי במחוז מסצ'וסטס, במקומו של השופט ג'ון דייוויס.
הסנאט אישר את המינוי יום לאחר מכן, ב-16 ביולי 1841, והוא נכנס לתפקיד באותו יום.
ספראג כיהן כשופט עד 13 במרץ 1865, אז פרש מתפקידו.
לאחר פרישתו מבית המשפט, חזר לעסוק בעריכת דין פרטית בבוסטון עד מותו.
הוא נפטר ב־13 באוקטובר 1880 בבוסטון ונקבר בבית העלמין מאונט אובורן (Mount Auburn) שבקיימברידג', מסצ'וסטס.
ספראג היה סבו של צ'ארלס פרנקלין ספראג, שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מסצ'וסטס.
פלג קופין הבן היה איש כספים, מבטח ופוליטיקאי אמריקאי ממסצ'וסטס.
קופין נולד ב-3 בנובמבר 1756 בננטקט שבפרובינציית מפרץ מסצ'וסטס, למשפחת ציידי לווייתנים; הוריו היו פלג ואליזבת (לבית האסי) קופין.
אביו של קופין אבד בים כחודש לאחר לידתו.
הרקע המוקדם הזה הוביל אותו לייסד ולעמוד בראש חברת הביטוח הימי של ניו אינגלנד.
קופין מת ב-6 במרץ 1805 בבוסטון שבמסצ'וסטס.
פלג וודסוורת' היה קצין פטריוטי אמריקאי במלחמת העצמאות של ארצות הברית וחבר קונגרס ממסצ'וסטס, שייצג את מחוז מיין.
הוא היה גם סבו של המשורר האמריקאי הנודע הנרי וודסוורת' לונגפלו.
וודסוורת' נולד בדאקסברי שבפרובינציית מפרץ מסצ'וסטס לפלג ולסוזנה (לבית סמפסון) וודסוורת'.
הוא סיים לימודי תואר ראשון בהרווארד קולג' בשנת 1769 ותואר שני בשנת 1772, ולימד במשך כמה שנים בבית ספר בפלימות', יחד עם חברו לספסל הלימודים אלכסנדר סקמל.
משפחת וודסוורת' התגוררה בקינגסטון עד שנת 1775, אז גייס וודסוורת' פלוגת אנשי מיליציה ('מינוטמן'), ונבחר לשמש קפטן שלה.
פלוגתו התייצבה בעקבות האזעקות שנגרמו מקרבות לקסינגטון וקונקורד ב־19 באפריל 1775. וודסוורת' היה דור חמישי לצאצאיו של כריסטופר וודסוורת', שהיגר מאנגליה לאמריקה בשנת 1632. גדוד מחוז פלימות', בפיקוד הקולונל תאופילוס קוטון, צעד למרשפילד כדי לתקוף חיל מצב בריטי.
ההתקפה התעכבה יומיים, דבר שאפשר לבריטים להימלט דרך הים.
במהלך ההמתנה התקדם קפטן וודסוורת', מתוסכל מהעיכוב, עם פלוגתו עד לטווח ירי ממחנה הבריטים, וכמעט גרם לפרוץ קרב.
במרץ 1776 שירת וודסוורת' כשלישו של הגנרל ארטמס וורד, ובהמשך אותה שנה שימש כמהנדס תחת הגנרל ג'ון תומאס, וסייע בתכנון ביצורי רוקסברי שבמסצ'וסטס.
הוא נכח בקרב לונג איילנד ב־1 באוגוסט 1776. בשנת 1777 מונה לבריגדיר גנרל במיליציה, ובשנת 1778 מונה לשליש הכללי של מסצ'וסטס.
העימות הצבאי הבולט ביותר בקריירה שלו התרחש במסגרת אחד הכישלונות החמורים ביותר של הצבא האמריקאי במלחמה.
בקיץ 1779 שירת כסגן המפקד של הגנרל סולומון לובל על כוחות היבשה שנשלחו למתקפה משולבת על פורט ג'ורג' בקסטין, במה שנודע כ'משלחת פנובסקוט'.
הקומודור דאדלי סולטונסטול פיקד על הכוחות הימיים, ולוטננט קולונל פול ריוור פיקד על הארטילריה.
בעוד הגנרל לובל נותר על סיפון ספינתו של הקומודור, נחתו וודסוורת' וריוור עם חיל הרגלים והארטילריה והטילו מצור על המבצר במשך כשבועיים.
בשל היסוסו של הקומודור לפתוח במתקפה ימית, החזיק חיל המצב הבריטי מעמד עד להגעת אוניות הצי המלכותי מניו יורק.
אלה הדפו את הצי האמריקאי במעלה נהר פנובסקוט, שם הוטבעו או הושמדו במכוון 43 אוניות מלחמה אמריקאיות, שהיוו את רוב הצי האמריקאי.
היה זה האסון הימי החמור ביותר בתולדות ארצות הברית עד למתקפה היפנית על פרל הארבור בשנת 1941. וודסוורת', שנותר עם הכוחות שעל החוף, ארגן והוביל נסיגה יבשתית מוצלחת דרך אזורי הספר של מיין.
בעקבות הכישלון הועמדו ריוור והקומודור סולטונסטול לדין צבאי: ריוור זוכה, וסולטונסטול הודח מן השירות.
במרץ 1780 קיבל וודסוורת' את הפיקוד על כל הכוחות שגויסו להגנת מחוז מיין.
ב־17 בפברואר 1781 השתלטה קבוצה של 25 נאמנים לכתר הבריטי על מפקדתו בתומסטון, כנקמה על כך שוודסוורת' הורה להעמיד לדין צבאי ולהוציא להורג מדריך שסייע לנאמנים בדרכם מפאלמות' (כיום פורטלנד) לפורט ג'ורג'.
וודסוורת' נלכד ונכלא בפורט ג'ורג' בבאגאדוס (קסטין), אותו מבצר שעליו פיקד על המתקפה בשנת 1779. הוא והאסיר הנוסף מייג'ור בנג'מין ברטון נמלטו ב־15 ביוני 1781 לאחר שחתכו פתח בתקרת תא הכלא וזחלו החוצה לאורך הקורות.
לאחר מכן שב וודסוורת' למשפחתו בפלימות', שם נשאר עד תום המלחמה.
באפריל 1784 חזר וודסוורת' למיין, רכש כ־1.5 אקרים של קרקע בפורטלנד, עסק במדידות קרקע ופתח חנות בתחילת 1785. שם גם בנה בית, הידוע כיום כבית ההיסטורי וודסוורת'–לונגפלו.
הוא עמד בראש הוועדה שארגנה את הוועידה הראשונה שדנה בעצמאות מיין ממסצ'וסטס, שנערכה בינואר 1786. לו ולאשתו נולדו אחד עשר ילדים.
בתו זילפה הייתה אמו של המשורר הנרי וודסוורת' לונגפלו.
על אף שהמשיך להתגורר בפורטלנד, בשנת 1790 רכש וודסוורת' כ־7,800 אקרים מהמדינה באזור שהפך לעיירה היירם.
בשנת 1795 יישב שם את בנו צ'ארלס, ובאותה שנה החל בבניית וודסוורת' הול, שיועד לפרישתו.
בשנת 1792 נבחר וודסוורת' לחבר בחבר האלקטורים ולחבר הסנאט של מסצ'וסטס.
בין השנים 1793 ל־1807 כיהן כנציג הראשון בקונגרס מן האזור של מסצ'וסטס שהפך לימים למדינת מיין.
בינואר 1807 עבר להתגורר בהיירם, שם ייסד רשמית את העיירה (27 בפברואר 1807) ושימש כחבר מועצה מקומית, גזבר ושופט שלום.
בשארית חייו הקדיש עצמו לחקלאות ולעניינים מקומיים.
הוא נפטר בהיירם שבמיין ב־12 בנובמבר 1829, ונקבר בבית הקברות המשפחתי שבוודסוורת' הול.
ביתו של וודסוורת' בפורטלנד הוכרז כאתר מורשת היסטורי לאומי בשל הקשר אליו ואל נכדו, המשורר הנרי וודסוורת' לונגפלו.
הבית הוענק לחברה ההיסטורית של מיין על ידי נכדתו אן לונגפלו פירס עם מותה בשנת 1901, והיא הייתה בת המשפחה האחרונה שהתגוררה בו.
וודסוורת' הול, ביתו של פלג וודסוורת' בהיירם, נכלל אף הוא במרשם הלאומי של מקומות היסטוריים.
פלג ספראג היה פוליטיקאי אמריקאי, אשר כיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מדינת ניו המפשייר.
ספראג נולד ב-10 בדצמבר 1756 ברוצ'סטר שבפרובינציית מפרץ מסצ'וסטס.
הוא עבד כפקיד בחנות בליטלון, למד במכללת הרווארד, וסיים את לימודיו בדארטמות' קולג', בהנובר שבניו המפשייר, בשנת 1783. הוא למד משפטים, הוסמך לעריכת דין בשנת 1785 והחל לעסוק במקצוע בוינצ'נדון, מסצ'וסטס.
בשנת 1787 עבר לקין, ניו המפשייר.
הוא שימש כחבר הנהלת היישוב בשנים 1789–1791; כתובע מחוזי של מחוז צ'שייר בשנת 1794; וכחבר בית הנבחרים של ניו המפשייר בשנת 1797.
ספראג נבחר מטעם המפלגה הפדרליסטית לקונגרס החמישי כדי למלא את המושב שהתפנה בעקבות התפטרותו של ג'רמיה סמית', וכיהן בבית הנבחרים של ארצות הברית מ-15 בדצמבר 1797 ועד 3 במרץ 1799. בשנת 1798 בחר שלא להתמודד על מינוי מחדש.
ספראג נפטר ב-20 באפריל 1800 בקין שבניו המפשייר, ונקבר שם בבית העלמין וושינגטון סטריט.
פלדה היא סגסוגת המורכבת ברובה מן המתכת ברזל, ומכילה ריכוז נמוך של האל-מתכת פחמן (0.04%-2.25%).
סוגיה השונים של הפלדה מצטיינים בחוזקם ובגמישותם הרבה.
לעיתים מוסיפים לסגסוגת הפלדה יסודות אחרים כמו צורן, מגנזיום, מנגן, כרום וניקל.
בעזרת שינוי של שיעורי תוספים אלה, ניתן להפיק סגסוגות פלדה בעלות תכונות משופרות, כגון: קשיות, גמישות, עמידות בפני שיתוך או חלודה, עמידות בפני חום, עיבוד שבבי קל ועוד.
הפלדה מאופיינת בחוזק מתיחה גבוה, עמידות גבוהה כנגד התעייפות החומר ומחיר זול, לכן היא משמשת כרכיב עיקרי במוצרים רבים: מכוניות, גשרים, מסמרים, קפיצים, להבי סכינים, כלי בישול, כלי עבודה, מחטים, צמר פלדה, בטון מזוין ועוד אלפי מוצרים אחרים.
אחד מסוגי הפלדה הנפוצים הוא פלדת אל-חלד, המכילה כרום בשיעור של 10.5% לפחות, והיא עמידה יחסית בפני חלודה.
פלדה שאינה אל-חלד לרוב דורשת טיפול פני שטח כמו צביעה או שימון.
לפלדה צפיפות יחסית של כ-7.8 טון למטר קוב והולכה תרמית סבירה (10-20 W/MK).
פלדות רגילות הן לרוב מגנטיות (אך לא תמיד) ורוב סגסוגות הפלב"מ (פלדה בלתי מחלידה) מאופייניות במגנטיות חלשה.
הברזל הוא המרכיב העיקרי בפלדה.
ברזל טהור הוא רך, מאפשר שינוי צורה בקלות ואף וניתן לריקוע.
הברזל מופיע בשני מופעים גבישיים שונים: מבנה קובייתי ממורכז גוף ומבנה קובייתי ממורכז פאה, כתלות בטמפרטורת הסביבה.
במבנה קובייתי ממורכז גוף (BCC) ישנו אטום ברזל במרכז ושמונה אטומים בקדקודי התא.
במבנה קובייתי ממורכז פאה (FCC) ישנו אטום ברזל במרכז של כל אחת משש פאות המבנה הקובייתי ושמונה אטומים בקדקודי התא.
האינטראקציה של אלטרופיות הברזל עם שאר היסודות המסוגסגים בפלדה, בראש ובראשונה הפחמן מאפשרת לפלדה מגוון תכונות ומאפיינים ייחודיים.
לעומת זאת, בפלדה, עקב הוספת הסגסוגים השונים החומר מכיל מיקרומיבנה מורכב הכולל גרעינים ביניהם חומר בין-גרעיני – לרוב בעלי הרכב כימי שונה (הגרעין וגבולו אמנם מכילים את כל היסודות המסגסגים את הפלדה – אך בריכוזים שונים).
תהליכים תרמיים כמו חימום וחיסום (קירור בקצב מסוים, לרוב מהיר) משפיעים על מורפולוגית הגרעינים (כגון: גודל, מיקרו־מבנה) ובכך בעלי השפעה רבה על תכונות החומר.
לדוגמה – כדי להשיג בפלדת פחמן פאזת מרטנזית נדרש לקרר מהר מאוד, קירור איטי יוביל לפאזה יציבה אחרת בטמפ' חדר.
נהוג לתאר את הפאזה אליה הפלדה מתייצבת בדיאגרמה הנקראות:
תכונה זו מגבילה חלק מנתחי הפלדה לעובי מקסימלי, שכן מעל עובי זה, לא ניתן לקרר מהר מספיק את פנים הפלדה כדי לקבל את הפאזה הרצוייה.
מכיוון שהפאזה היא לרוב גדילה של גרעינים או היווצרות של גרעינים חדשים (שני תהליכים מתחרים בו זמנית), לעיתים הפלדה תכיל יותר מפאזה אחד.
תהליכים נוספים כמו הקשייה ו-זיקון משפיעים על מורפולוגיית במיקרו-מבנה של הפלדה ומאפשרים תכונות משופרות (לרוב שיפור החוזק).
הפחמן בסגסוגות פלדה אופייניות עשוי להרכיב עד 2.14% ממשקלה.
שונות כמויות הפחמן ושאר היסודות, מכתיבה את הקשרים הכימיים ואת המאפיינים הפיזיקליים המאפיינים את הפלדה (או כאלמנטים מומסים או כזרזים בפאזות השונות).
מרכיבים אלו שולטים בתנועת הנקעים (שהופכים את הברזל הטהור לרך), מאפשרים שליטה ובקרה על מאפייני הפלדה וכך משפרים את איכותה.
שיפורים אלו יעילים עבור מגוון רחב של תכונות הפלדה: הקשייה, חישול, חיסום, כניעה (הנדסה), חוזק למתיחה.
עליית חוזק הפלדה בהשוואה לברזל הטהור מקטינה את משיכות (התארכותו באחוזים עד לכשל) הברזל.
בתיאור התנ"כי של מפלת אשור בידי בבל, נמצא התיאור הספרותי הבא:
המשמעות המקראית הייתה כנראה לפיד (אותיות מתחלפות) שמבריקים באמצעותו את רכב הברזל.
המילה חודשה במשמעות המודרנית מהמילה הערבית פולד, שמשמעותה עירוב ברזל עם פחמן.
פלדה הופקה באמצעות תנורים אלפי שנים, אך בתפוצה רחבה ובאופן תעשייתי נעשה בה שימוש רק לאחר שתהליכי הייצור נעשו יעילים ומתוחכמים יותר בסביבות המאה ה-17, עם המצאת כבשני בטון ולאחר מכן כורי פלדה.
עם המצאת תהליך בסמר במחצית המאה ה-19, החל עידן חדש של הפקת פלדה בייצור המוני.
תהליך בסמר וייצור פלדה באמצעות תנורי כבשן פתוח שקדם לו העלו ושיפרו את איכות הפלדה.
בעקבות פיתוחים אלו, הפלדה החליפה את יצקת הברזל.
שיפורים נוספים בתהליך הפקת הפלדה, החליפו פרוצדורות קודמות, הוזילו את מחיר ההפקה והעלו את איכות התוצר הסופי.
היום, הפלדה היא אחת מהחומרים הנפוצים ביותר מעשה ידי אדם בעולם.
1.6 מיליארד טונות פלדה מיוצרים מדי שנה.
קיימת תקינה מוכרת עולמית לנתחי פלדה שונים (על ידי מכוני תקנים – בעיקר ארצות הברית גרמניה ויפן), התקינה מאפשרת לתכנן בקלות מוצרים הנדסיים שכן שלנתח פלדה העומד בתקן מסוים יש תכונות ידועות ומובטחות (חוזק, צפיפות, הרכב כימי, עמידות בקורוזיה וכדומה).
הפלדה מופקת בתהליך טכנולוגי מסובך.
ראשית, מוכנסים עפרת הברזל וצרף לתנור רם.
התנור מתחמם עד 1,200–1,300 מעלות צלזיוס על ידי צרף ואוויר שנשאב לתוך התנור.
בסוף התהליך נוצרים ברזל יצוק וסיגים (שלאקות).
יצקת מורכבת מברזל ומעל 3% פחמן, אך הפלדה אמורה להכיל פחות מכך ולכן יש להקטין את כמות הפחמן בסגסוגת.
למטרה זו משתמשים בתהליך בסמר, כבשן פתוח או כבשן חשמלי.
נכון ל-2024, יצרנית הפלדה הגדולה בעולם היא סין, והיא היא הייתה אחראית ל־43% מהייצור העולמי.
במקום השני אחריה נמצאת הודו האחראית ל-8% מהייצור העולמי של פלדה.
הפלדות המסחריות מכילות מספר יסודות, בעלי השפעות שונות על תכונותיה של הפלדה, לדוגמה:
טונגסטן – קשיות, חוזק בחום, התנגדות לאיכול, העלאת טמפרטורת החיסום והתנגדות לשיבוב בחום.
מוליבדן – קשיות, חוזק בחום והתנגדות לשינויים.
ונדיום – קשיות, חוזק בחום וצמיגות.
קובלט – קשיות, מגנטיות והתנגדות לשיבוב.
העלאת אחוז הפחמן בפלדה מגדילה את החוזק, הקשיות, ההתנגדות לחיתוך וכושר החיסום, על חשבון הגמישות (הגדלת הפריכות - שבר פתאומי במקום הימתחות כמו גומי) - לדוגמה: סכינים בעלי להב פלדה עם אחוז פחמן גבוה מאופיינים לרוב בשמירה על חדות לאורך זמן אך בעלי סיכון להישבר בנפילה מגובה משטח העבודה לרצפה.
התקן הוא רשימה מוסכמת בין היצרנים לצרכנים.
נהוג להבחין בין התקן האמריקאי, האירופאי והישראלי.
התקן הנפוץ הוא התקן האמריקאי.
התקן האמריקאי מורכב מ-4 ספרות ואות לפניהם:
אות המסמלת את אופן ההפקה:
C – אח (תנור) פתוח – בסיסי
D – אח פתוח – חומצי
ספרה ראשונה משמאל מייצגת את הסגסוגת לפי מפתח:
הספרה השנייה משמאל מייצגת את אחוז הסגסוגת העיקרית.
2 הספרות האחרונות מייצגות את אחוזי הפחמן חלקי 100.
התקן האירופאי לקוח בעיקר מהתעשייה הגרמנית, הידוע בתור DIN.
גם כאן, נפוצות שתי תצורות:
STxx, כאשר ST מייצג את המילה STEEL ושתי הספרות את חוזק הקריעה המינימלי בק"ג על מ"מ רבוע.
כלומר ST37 הוא בעל חוזק קריעה מינימלי של 37 ק"ג על מ"מ רבוע.
xxXXxx – מסמל תרכובת של סגסוגת.
קיים אך ורק ליציקת ברזל, נחושת וסגסוגות נחושת.
האות מציינת ראשי תיבות של שם היסוד והמספרים את חוזק המשיכה בק"ג לממ"ר או לחלופין, את ההרכב באחוזים.
י"ב 18 – יציקת ברזל בעלת חוזק של 18 ק"ג לממ"ר
נהוג לבצע טיפול תרמי בפלדות לצרכים שונים.
הטיפול התרמי מיועד לשיפור תכונותיה על ידי שינוי במבנה הגבישי, מבלי לבצע שינויים בצורתה או בהרכבה הכימי.
נהוג להבחין בין כמה סוגים של טיפולים תרמיים:
חיסום – טיפול תרמי להגדלת קשיותה, על ידי חימום וצינון מזורז ועל ידי כך למנוע חדירה של חומרים אחרים לאחר החימום.
פלדות הניתנות לחיסום מכילות לפחות 0.6% פחמן.
החיסום אומנם מגדיל את הקשיות של הפלדה, אך הופך אותה לפריכה, ולכן נהוג לבצע הרפיה מיד לאחר החיסום.
הרפיה – טיפול תרמי להגדלת הצמיגות על ידי חימום לטמפרטורה נמוכה וצינון לאחר מכן.
הקשיות מעט תרד בעקבות פעולה זו.
צימנוט – טיפול תרמי לחיסום פני המוצר והשארת הגרעין צמיג.
ריפוי – טיפול תרמי המרכך את הפלדה ומבטל את קשיותה לצורך פעולת עיבוד שבבי.
במשפט עברי, פָּלְגִינַן (בארמית: אנו מחלקים) הוא כלל לפיו במקרים מסוימים ניתן לחלק עדות או הודאה של בעל דין שניתנה בבית דין לחלקים, ואת חלקם לקבל ואת האחרים לדחות.
המונח "פלגינן" אוצר בתוכו שתי השלכות אפשריות שונות: פלגינן דיבורא, ופלגינן נאמנות.
המונח הראשון נסוב אודות חלוקה כזאת, בה מקבלים את חלקו האחד של המשפט ואת השני דוחים.
לעומת זאת, המונח "פלגינן נאמנות" סבוך יותר, ומתאר מצב בו היחס לאותו משפט עצמו הוא אמביוולנטי.
כלומר, מקבלים את המשפט שאמר העד או בעל הדין רק לגבי עניין מסוים ולא לגבי אחר.
במספר מקורות בתלמוד מצאנו שימוש בכלל של "פלגינן דיבורא":
אדם שמעיד על עצמו שביצע פשע יחד עם אדם אחר - אין מקבלים את עדותו ביחס לעצמו (שכן אדם קרוב אצל עצמו ואין אדם משים עצמו רשע), אך מקבלים את עדותו ביחס לאדם האחר.
עבד המביא גיטו וכתוב בו כל נכסי קנויים לך, הדין הוא, שעצמו קנה ואילו את הנכסים לא קנה, כיון שנאמנותו לקיים את השטר תקפה בעניין מעמדו האישי, ואינה תקפה ביחס לממונות.
'פלגינן' לעומת 'עדות שבטלה מקצתה בטלה כולה'
לדעת התוספות, גם במקרה בו אדם מעיד על שני אנשים שביצעו פשע ביחד, שאחד מהם הוא קרוב משפחתו - אין מקבלים את עדותו ביחס לקרוב המשפחה (משום שהקרובים פסולים לעדות), אך מקבלים את עדותו ביחס לאדם האחר.
לעומת זאת, לפי הראב"ד, רק במקרה בו האדם מעיד על עצמו או על אשתו ועל אדם אחר, תקף הדין של "פלגינן דיבורא", וזאת כיוון שעדותו על עצמו אינה נחשבת כלל לעדות, ולכן אין כאן עדות שבטלה מקצתה.
במקרה בו אדם מעיד על קרוב משפחתו ועל אדם אחר מתבטלת עדותו לגמרי, כדין עדות שבטלה מקצתה בטלה כולה.
דין פלגינן - היכן ומתי נאמר?
מקרה אחר הוא כאשר עבד מביא גט שחרור, בו נכתב כי האדון מקנה לו את עצמו - את העבד, ואת כל נכסיו.
הדין הוא, שלעבד יש נאמנות לקיים רק את גט השחרור שלו, ולא שטר מתנה, ולכן יש לעבד נאמנות רק על החלק הראשון האומר שהוא השתחרר, ולא לחלק השני בו נכתבו הנכסים כמתנה מהאדון.
במקרה כזה הגמרא תולה את המחלוקת ב"פלגינן דיבורא".
האחרונים נחלקים למה לא ניתן לקבל את דבריו מדין פלגינן נאמנות, דין שכולם מודים כי הוא נכון, וכנפסק במסכת יבמות שעד הבא ואומר לאשה שבעלה מת, הוא נאמן כדי להתירה להנשא, אך לא ניתן לבניו של הבעל לרשת את נכסי אביהם.
הגמרא אומרת, כי במקרה ואדם קיים שטר, ואמר כי השטר נכון אבל הוא נכתב באונס חלקי, שכן העד אויים שאם לא יחתום יפסיד הפסד ממוני גדול.
רבא קובע כי במקרה כזה אין העד נאמן כלל, מכיוון שבכך הוא מעיד על עצמו למעשה שהוא רשע, ועל פי הכלל האומר אין אדם משים עצמו רשע, לא ניתן להאמין כלל לדבריו.
בכל כתבי הראשונים נראה שלא קיים המושג "פלגינן" בנאמנות כי אם בדיבור.
ויסוד הדבר שבדיבור נאמר פלגינן הוא כמבואר ברמב"ם שכתבשחולקים הדבור ואומרים עצמו קנה מפני שהוא נאמן להביא גט שחרורו ואינו צריך לקיימו אבל הנכסים שאין אדם קונה אותם אלא בראיה ברורה לא יקנה אותם עד שיתקיים השטר.
נדרש ביאור עמוק לסוג נאמנות אינדיבידואלית זו, שהרי, אם בחרת להאמין לדובר על דבר אחד א"כ מדוע לא תבחר להאמינו גם על הדבר השני.
ואולם מלשון הרמב"ם עולה שיסוד חילוק זה אינו נעוץ בסיבה שעל דבר אחד הוא נאמן ואילו על דבר אחר איננו נאמן.
אלא שעל שניהם הוא נאמן (ולצורך העניין, גיטין וממונות) ומשום כך שורש הדבר שבדבר האחר הוא לא נאמן (וכגון נכסים) נעוץ בסיבה שבדבר האחר נדרשת נאמנות יותר חזקה.
ודבר זה ניכר הוא ממה שכתב הרמב"ם שבממונות נדרשת "ראייה ברורה" ולא די בראייה בלבד כמו גיטין, משום שבגיטין נאמרה הלכה "משום עיגונא אקילו בה רבנן", וגיטי עבדים הוקשו לגיטי נשים .
פֵּלַגְרָה היא מחלה שמקורה במחסור כרוני בוויטמין B3 (ניאצין).
המחסור בוויטמין B3 יכול להתפתח כתוצאה מדיאטה דלת ויטמין B3 או דלת טריפטופן, בגלל עודף בצריכת הלאוצין או בגלל פגם במערכות הגוף המונע את קליטת הוויטמין.
המחלה יכולה להגרם גם משינוי במטבוליזם של חלבון בהפרעות כמו תסמונת קרצינואידית.
מחסור בחומצה האמינית ליזין יכולה לגרום גם למחסור בניאצין.
שם המחלה נוצר מהלחם שתי המילים pelle (עור) ו-agra (עבה) - העור המעובה הוא אחד התסמינים של המחלה.
עוד בין תסמיני המחלה: עייפות, רגישות לאור השמש, דלקות בעור, הפרעות עיכול, בלבול ולבסוף שיטיון ומוות.
ילידי אמריקה נהגו להשרות ולבשל את גרעיני התירס בתמיסה בסיסית (מים עם בסיס כגון סידן הידרוקסידי), תהליך המאפשר ספיגה במעי של ויטמין B3 והחומצה האמינית החיונית טריפטופן, הנמצאים בתירס.
אולם, כשהתירס הובא מ"העולם החדש" לאירופה, אסיה ואפריקה, לא הייתה מודעות לחיוניותו של שלב זה בהכנת מאכלים המבוססים על תירס.
באזורים בהם התזונה התבססה על קמח תירס (כמו רומניה, ספרד, צפון איטליה ודרום ארצות הברית) חלו רבים בשל כך בפלגרה.
פלגרה תוארה לראשונה בספרד ב-1735. תיאור זה הוביל לכינוי המחלה בשם "הצרעת האוסטרית" והוא מוכר כתיאור הפתולוגי הראשון של תסמין.
מכיוון שהמחלה הייתה נפוצה בעיקר באוכלוסיות שמזונן מבוסס על תירס, האמינו במשך שנים כי התירס עצמו נושא בתוכו מרכיב רעיל, או שהוא היה נושא מחלות.
היו גם שהאמינו שהוא מועבר על ידי חרקים.
את גורם המחלה גילה הרופא היהודי יליד הונגריה ג'וזף גולדברגר, שערך ניסוי על עצמו ועל עוד 15 מתנדבים, מרביתם אסירים, שזכו לחנינה לאחר השלמת הניסוי בהצלחה.
במהלך הניסוי חיו גולדברגר ועוזריו בתנאים דומים לתנאים בהם חיו חולי הפלגרה וכך, תוך כדי אלימינציה של הגורמים האפשריים, מצא גולדברגר את סיבת המחלה.
גולדברגר הבחין כי מזונם של החולים בפלגרה לא כלל בשר וחלב והיה מבוסס יותר על קמח תירס, ביסקוויטים, וסירופ מקנה הסוכר.
בשנת 1915 שנה שבה רק במדינת מיסיסיפי מתו 1,535 בני אדם מפלגרה, באישור מושל המדינה ג'.ה.
אחרי מחקרים מרובים באמצעות תוכניות תזונה שונות שנערכו על אסירים למשך כמה שנים, היה גולדברגר מסוגל להוכיח שאנשים שצרכו תזונה המבוססת על כמויות גדולות של תירס עד כדי הזנחת דברי מזון מסוג אחר, ובהיעדר מוחלט של חלבונים מן החי או קטניות, היו בסיכון גבוה לחלות בפלגרה.
על אף מחקריו המדויקים, תגליתו של גולדברגר וטענתו לגבי השפעתה של תזונה על המחלה, נמצאה בלתי מקובלת מבחינה חברתית ופוליטית והוא התקשה להשיג מימון בטיפול בפלגרה לפי שיטתו.
פלגרה מתוארת ברפואה כארבעת ה-D (משום שבאנגלית התסמינים הללו מתחילים באות D): שלשול (Diarrhea), דרמטיטיס (Dermatitis), שיטיון (דמנציה - dementia) ומוות (Death).
קרדיומיופטיה מורחבת (הרחבה של החדרים בלב)
העיר פלגסטף היא בירת המחוז של מחוז קוקונינו בצפון מדינת אריזונה.
אוכלוסיית העיר עצמה מונה כ-78,000 תושבים (נכון לשנת 2022) וכ-145,000 תושבים מתגוררים במטרופולין שלה.
פלגסטף נהנית מתיירות ענפה כל השנה בזכות קרבתה לגרנד קניון, קניון אוק קריק (Oak Creek) וכביש 66 ההיסטורי.
בשנת 1855 קצין חיל הים האמריקאי, סגן אדוארד פיצג'רלד ביל, עשה דרכו עם חייליו מנהר ריו גראנדה שבמזרח ארצות הברית למוצב צבא ארצות הברית בקליפורניה, וחנה באזור.
שביל העגלות שבנה עבר בתחום העתידי של פלגסטף.
ישוב הקבע הראשון הוקם ב-1876 על ידי משפחת מקמילן שהקימה בית צפונה למיקום העיר הנוכחי.
תוך זמן קצר הגיעו עוד אנשים ומשפחות שהחליטו להקים שם בית וכך החלה העיירה לצמוח.
הכלכלה הייתה מבוססת על חטיבת עצים וחוות צאן ובקר.
מסילת ברזל בין החוף המזרחי למערבי של ארצות הברית עברה ליד העיר ותרמה להתרחבותה ופיתוח כלכלתה.
בשנת 1886 הפכה פלגסטף לעיר הגדולה בקו מסילת הרכבת בין אלבקרקי, ניו מקסיקו לחוף המערבי.
בשנת 1896 הקים האסטרונום פרסיוול לוול בעיר 'מצפה כוכבים לוול', מהחשובים בעולם עד היום, ובו טלסקופ בגודל 610 מ"מ (24 אינץ') שהיה חדשני מאוד באותה תקופה ונקרא 'קלארק'.
דרך הטלסקופ הזה גילה האסטרונום קלייד טומבו לראשונה בשנת 1930 את הכוכב פלוטו.
בזכות חשיבותה של העיר לאסטרונומיה נקראו שני אסטרואידים בחלל על שמה: 'פלגסטף 2118' ו'פלגסטף 6582'.
בשנת 1899 הוקם בעיר 'בית ספר של צפון אריזונה' שהפך למוסד אקדמי רשמי בשנת 1966.
כביש 66 אשר נחשב ל"האם של הדרכים בארצות הברית" נסלל בשנת 1926 עובר בפלגסטף ומחבר את שיקגו ולוס אנג'לס.
פלגסטף הוגדרה ב-1928 כעיר, עם יותר מ 3000 תושבים.
העיר המשיכה להתפתח ולשגשג במהלך שנות ה-60 של המאה ה-20, אך במהלך שנות ה-70 וה-80 החלו עסקים רבים במרכז העיר לסגור ולעבור לקניונים חדשים שנבנו.
בנוסף מפעלים רבים החלו להיסגר, מה שגרם למחסור בעבודה ושיעור אבטלה גבוה.
בשנת 1987 הוחלט על תוכנית להצלת העיר ובמסגרתה שונה הצביון של מרכז העיר ממרכז בילוי וקניות למרכז עסקים.
במהלך סוף שנות ה-80 ותחילת שנות ה-90 נבנו באזור מרכז העיר בנייני משרדים, בניין עירייה חדש, ספריה ובניין אדמיניסטרטיבי של מחוז קוקונינו.
בנוסף נבנו מדרכות, כבישים שופצו, נבנו יותר מקומות חניה.
השינוי וההשקעה הגדולה גרמו לפתיחת מסעדות וחנויות חדשות כך שמרכז העיר קיבל חיים חדשים.
פלגסטף ממוקמת בגובה 2,135 מטר מעל פני הים בקצה הדרום-מערבי של רמת קולורדו והר אלדן, דרומית להרי סן פרנסיסקו, ההרים הגבוהים באריזונה.
פסגת האמפרייס, הפסגה הגבוה במדינת אריזונה שוכנת 16 ק"מ צפונית לפלגסטף.
העיר נמצאת סמוך ליער האורנים הגדול בצפון אמריקה.
מזג האוויר בפלגסטף הוא חצי-מדברי.
הגובה הרב בו נמצאת העיר בקרבת הרים גבוהים והלחות הנמוכה גורמים למזג אוויר מתון רוב הזמן ואוויר צח.
אך עם זאת העיר נמצאת באזור מדברי ועל כן הלילות יכולים להיות מאוד קרים.
בחורף מזג אוויר ציקלוני שמתפתח במזרח האוקיינוס השקט מה שגורם לשלג על פני שטח גדול אך עם זאת מזג אוויר נאה.
בתקופת יולי-אוגוסט שנקראת גם "תקופת מונסון" ישנם גשמים וסופות רעמים.
הטמפרטורה הממוצעת בקיץ היא 27 מעלות צלזיוס.