tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
עדכון על מזג האוויר התקבל ב-20:40, והתחזית הפכה קודרת, עם רוחות דרום מערביות של 80 קמ"ש, וכן עננות וגשם בצפון ומרכז צרפת.
הדבר עורר דאגה על הסיפון, וייתכן שנבחן מסלול חלופי.
ב-21:35 חצתה ספינת האוויר את קו החוף האנגלי, וב-21:40 דיווח הצוות בקשר על התקדמותה, תוך ציון הצטברות מי גשמים במכלי הספינה, אך מבלי להזכיר את התקלה במנוע.
בשעה 22:56 הופעל מחדש המנוע האחורי.
כעת הרוח עלתה ל-71 קמ"ש, עם משבים חזקים, אך דיווח נוסף היה מעודד לגבי מזג האוויר הצפוי מדרום לפריז.
ספינת האוויר עברה את קו החוף של צרפת בשעה 23:36, כ-32 ק"מ מזרחית לנקודה המתוכננת.
מסלול חדש נקבע כדי להביא את הספינה מעל אורלי, בהתבסס על כיוון רוח משוער של 245 מעלות ומהירות רוח של 56 קמ"ש, אך נתונים אלה לא היו מדויקים, וכתוצאה מכך הספינה התמקמה מזרחית למסלול המתוכנן.
בשעה 1:00 בלילה חלפה ה-R101 מעל פו–דה–פיקארדי, עיירה ייחודית בראש גבעה, אותה זיהה קצין הניווט, מה שגרר שינוי מסלול, כך שהיא תטוס 770 רגל מעל רכס בווה, שהיה ידוע במזג האוויר הסוער שבו.
בשעה 2:00 הוחלף השעון בספינה, והספינה "טסה בכבדות", בגובה משוער של 300 מטרים.
בסביבות 2:07 הספינה החלה לצלול ואיבדה 140 מטרים מגובהה.
הצלילה הייתה מספיק חדה כדי לגרום למהנדס העבודה ליפול מכסאו בחדר העישון.
בתוך כך נשלח אחד מאנשי הצוות לשחרר את השקים הקדמיים שיועדו לחירום.
במקביל ניתנה הוראה להפחית את מהירות המנועים, אך בטרם המהנדסים הצליחו להגיב, הספינה פגעה בקרקע והחלה לעלות באש.
46 מתוך 54 הנוסעים נהרגו מיד.
שניים נוספים שרדו את ההתרסקות אך נפטרו מאוחר יותר בבית החולים.
מתוך 6 השורדים, 4 היו מהנדסים בקרונות מחוץ לגוף הספינה, ושניים אחרים היו היחידים ששרדו והיו בסיפון הראשי.
הגופות הוחזרו לאנגליה ב-10 באוקטובר ונערך לכבודן טקס זיכרון בקתדרלת סנט פול, בשעה שארונות ההרוגים הוצבו בארמון וסטמיניסטר.
כ-90 אלף איש חלפו על פני הארונות.
בשלב מסוים היה התור באורך של כמעט 800 מטרים, והאולם נותר פתוח עד אחרי חצות כדי לאפשר לאחרון האנשים לבקר במקום.
למחרת, נערך מסע הלוויה בו הועברו הארונות לקרדינגטון לקבורה.
החקירה נערכה בהובלת הפוליטיקאי הליברלי סר ג'ון סיימון, בסיוע לוטננט–קולונל ג'ון מור–ברבזון ופרופסור והמהנדס צ'ארלס אינגליס.
החקירה, שהתקיימה בפומבי נפתחה ב-28 באוקטובר וארכה 10 ימים, במהלכם נגבו עדויות רבות.
החקירה כללה את בדיקת רוב חלקי התכנון והבנייה של ה-R101, בדגש על שקי הגז והרתמה, אולם נערכה בדיקה מצומצמת לגבי גוף הספינה.
כל העדים אישרו בחקירה כי הספינה הייתה כשירה לטוס בטרם יצאה להודו.
בנוסף, נבדקו החלטות שהתקבלו זמן קצר לפני הטיסה.
האפשרות שההתרסקות הייתה תוצאה של אובדן גז מתמשך שנגרם כתוצאה מתקלה בשסתומים נפסלה מכיוון שהדבר לא הסביר את התנהגות הספינה ברגעים האחרונים.
עוד נרמז שלא הייתה כל סיבה לאזעקה שנשמעה בדקות האחרונות.
החלפת השעון האחרונה נתפסה כגורם שיכול היה לתרום להתרסקות, עקב העובדה שהצוות לא הבין היטב את הספינה.
ההסבר היחיד שהתקבל היה כשל פתאומי, אחרי שהחקירה פסלה כשלים בגוף הספינה.
המסקנה הייתה שכנראה שהתפתח קרע בחלק הקדמי של הכיסוי, מה שתרם לכשל אחד או יותר בשקי הגז הקדמיים.
מספר ספינות אוויר אחרות התרסקו מבלי לעלות באש.
החשד הסביר ביותר היה שניצוץ חשמל הדליק את המימן שדלף.
הצעות אחרות כללו פריקה אלקטרוסטטית או שריפה באחד מתאי המנועים.
הוסכם שהשריפה פרצה במהירות וכי הספינה נשרפה כמעט בבת אחת.
עוד נקבע בחקירה כי "אי אפשר להימנע מהמסקנה שה-R101 לא הייתה טסה להודו ב-4 באוקטובר אלמלא ענייני מדיניות ציבורית דרשו ממנה שתטוס".
עם זאת, לא נמצאה התערבות ישירה מלמעלה, כי אם רצון של הנוגעים בדבר להוכיח את ערכה של הספינה.
ההתרסקות של ה-R101 סתמה את הגולל על העניין הבריטי בספינות אוויר עד מלחמת העולם השנייה.
להתרסקות הייתה גם השפעה מכרעת על ה-R100, שעל אף טיסות ניסוי מוצלחות וביניהן טיסה טרנס–אטלנטית, קורקעה מייד אחרי ההתרסקות ולא חזרה לטוס.
בדצמבר 1931 היא פורקה סופית.
באותה עת, ספינות האוויר היו שנויות במחלוקת עקב עלותן הגבוהה ויעילותן הוטלה בספק.
גם המחלוקות בין צוותי ה-R101 ל-R100 יצרו אווירה של טינה שהלכה והצטברה.
R-12, SS-4 Sandal לפי קוד דיווח נאט"ו היה טיל בליסטי לטווח בינוני מתוצרת ברית המועצות .
הטיל נכנס לשירות בשנת 1959 והיה הטיל הנפוץ ביותר בשנות ה-60 של המאה ה-20. הוא יצא משירות בהדרגה תוך החלפתו בטיל אחר.
הטיל פותח בהובלת מיכאיל יאנגל במשרד התכנון "יוז'ני" בעיר דנייפרופטרובסק (כיום באוקראינה).
לאחר סיום הפיתוח הטיל היה מיוצר במפעלים ליד משרד התכנון ובערי פרם, אורנבורג ואומסק.
הטילים הראשונים נכנסו לשירות מבצעי ב-15 במאי 1960 ביחידות שהיו ממקומות בלטביה הסובייטית ובבלארוס הסובייטית.
הם היו מוצבות מעל הקרקע ומרחק בין הטילים היה כ-20 ק"מ במטרה למנוע פגיע בזוג טילים מפגיעה גרעינית בודדת.
בשנת 1961 בוצע ניסוי ירי מאזור סלחרד לאתר ניסויים באי נובאיה זמליה.
מספר טילים הוצבו בקובה בתקופת משבר הטילים בקובה בשנת 1962.
בשנת 1963 לראשונה הטילים הוצבו בכן שיגור תת-קרקעי בקוסמודרום פלסצק וקפוסטין יאר.
דגם זה קיבל שם R-12Y.
היחידות הוצאו משירות בהדרגה תוך החלפתם בטיל "SS-20 Saber".
על בסיס הטיל פותח משגר מדגם "קוסמוס 2".
R-14, SS-5 Skean לפי קוד דיווח נאט"ו היה טיל בליסטי לטווח בינוני מתוצרת ברית המועצות .
הטיל נכנס לשירות בשנת 1961 והיה בשירות עד לשנת 1987. הוא פותח במשרד התכנון "יוז'ני" בעיר דנייפרופטרובסק (כיום באוקראינה).
לאחר סיום הפיתוח הטיל היה מיוצר במפעלים ליד משרד התכנון ובערי קרסנויארסק ואומסק.
תכנון ראשוני החל בשנת 1955. המטרה הייתה להגדיל באופן משמעותי את הטווח לעומת טיל R-12 ולתת מענה לטילים אמריקאים מסדרות "יופיטר" ו"PGM-17 Thor.
סוכם שטיל יהיה חד-שלבי במשקל 95 טון עם טווח ירי 4,500 ק"מ.
לאחר ביצוע תכנון ראשוני העבודות נעצרו תוך מתן קדימות לפיתוח טיל בין-יבשתי מדגם "R-16".
בשנת 1958 עם התקדמות של פרויקט R-16 סוכם לקדם גם את הפרויקט של R-14 תוך שילוב בהם מנועים מאותה סדרה.
בשנת 1959 בעקבות משבר ברלין השני ניקיטה חרושצ'וב נתן הנחיה לקדם את הפרויקט תוך קיצור לוח זמנים ותחילת ייצור סדרתי בשנת 1961. בעקבות כך מיכאיל יאנגל נאלץ להעביר כל העבודות על טיל R-21 למשרד תכנון בראשות ויקטור מאקייב.
ביוני 1960 החלו ניסויים באתר קפוסטין יאר.
בעקבות מספר כשלים היה צורך לשנות את תכנון ולבצע שינויים נדרשים.
באפריל 1961 לאחר 22 שיגורי ניסוי הטיל נכנס לשירות מבצעי.
הטילים הראשונים הוצבו מעל הקרקע.
בהמשך פותח דגם R-14U המתאים להצבה בכן שיגור תת-קרקעי.
ב-8 בספטמבר 1962 בוצע ניסוי של שיגור טיל עם ראש נפץ גרעיני.
הטיל האחרון יצאה משירות בשנת 1983.
על בסיס הטיל פותח משגר מדגם "קוסמוס 3M".
בעקבות חתימה על הסכם פירוק נשק גרעיני לטווח בינוני בשנת 1989 טילים שהיו באחסנה פורקו.
RAR הוא פורמט פופולרי לדחיסת נתונים וארכוב.
הפורמט קרוי על שם קיצור שם מפתחו RAR: Roshal ARchive.
סיומת הקבצים הנוצרים לאחר הדחיסה היא RAR.
את הפורמט ניתן לחלץ על ידי התוכנה WinRAR שהיא ממציאתו הראשית, ישנן תוכנות חופשיות כגון UnRarX למערכת ההפעלה MacOS על המקינטוש ו-7-Zip לחלונות התומכות גם הן בפורמט.
כמו כן, הפורמט תומך בהצפנה של התוכן הנדחס (ואף ניתן להצפין את שמות הקבצים הנדחסים).
בנוסף להצפנה, פורמט RAR תומך גם בפיצול קבצים.
הגודל המינימלי של קובץ RAR הוא 20 בתים.
בגרסה 5.0 של אלגוריתם הדחיסה ישנה תמיכה בריבוי ליבות בעת חילוץ קובצי RAR, לצד שיפורים רבים נוספים.
מספר תוכנות יכולות לחלץ קובצי RAR, הפופולרית שבהן היא WinRAR.
הפורמט מופץ בקוד פתוח למרות שהוא אינו תחת רישיון תוכנה חופשי.
לכן תוכנות אלו יכולות לחלץ קובצי RAR, אך לא ליצור אותם.
RC Cola או רויאל קראון קולה (Royal Crown Cola) הוא שמו של משקה קולה, שהומצא בשנת 1905 בקולומבוס, ג'ורג'יה על ידי רוקח בשם קלאוד האצ'ר.
בשנת 1901 הוקמה חנות המכולת קול-המפטון-האצ'ר בקולומבוס, ג'ורג'יה.
בשנת 1903, משפחת האצ'ר רכשה את מלוא הבעלות עליה ושמה שונה למכולת האצ'ר.
המכולת הייתה ממוקמת ברחוב 10 מערב 22. במקביל, הפופולריות של משקאות קלים בבקבוקים עלתה במהירות, ובעלי חנויות מכולת רצו למקסם את הרווח שלהם.
האצ'ר רכשה כמות גדולה של סירופ קוקה-קולה מאיש המכירות של החברה המקומית, קולומבוס רוברטס.
האצ'ר הרגיש כי לחברה מגיע מחיר מוזל מיוחד עבור הסירופ שכן היא רכשה כמויות גדולות.
רוברטס לא ויתר על המחיר, ופרץ עימות מר בין השניים.
האצ'ר אמר לרוברטס שהוא ינצח בקרב בכך שלעולם לא ירכוש יותר קוקה קולה, והאצ'ר נחוש לפתח נוסחת שתייה קלה משלו.
הוא התחיל לפתח מוצרים במרתף של החנות עם מתכון לג'ינג'ר אייל.
האצ'ר השיק את חברת "Union Bottling Works" במכולת של משפחתו.
המוצר הראשון שלה היה רויאל קראון ג'ינג'ר אייל בשנת 1905, ואחריו רויאל קראון תות שדה, ובירה שורש רויאל קראון.
שמה של החברה שונה לצ'רו-קולה בשנת 1910, ובשנת 1925 שינתה את שמה לתאגיד נהי על שם המשקאות הצבעוניים שלה.
בשנת 1934, צ'רו-קולה פותח מחדש על ידי רופוס קם, כימאי, והושק מחדש כ-Royal Crown Cola.
בשנת 1954, רויאל קראון הייתה החברה הראשונה שמכרה משקאות קלים בפחית, ומאוחר יותר החברה הראשונה שמכרה משקאות קלים בפחית אלומיניום.
בשנת 1958, החברה הציגה את הדיאט קולה הראשונה, דיאט Rite, ובשנת 1980, קולה ללא קפאין, RC 100. אף על פי שהייתה ראשונה להשיק משקאות בקטגוריית ה"דיאט" היא לא עמדה בתחרות מול חברת קוקה קולה שתפסה את רוב השוק בקטגוריה זו
בשנת 1984, RC קולה היווה כ-4–5% ממכירות המשקאות הקלים בארצות הברית, מאחורי רק קוקה-קולה, פפסי, ד"ר פפר וסבן אפ.
באמצע שנות ה-90, השיקה קולה "פרימיום" תוך שימוש בסוכר קנים טהור כממתיק, ולא בסירופ תירס פרוקטוז גבוה.
הוא הוצע רק בבקבוקים של 12 אונקיות, המכירות היו מאכזבות, בעיקר בשל חוסר היכולת של החברה למצוא רשת הפצה עבור המוצר, והוא הופסק למעט אוסטרליה, ניו זילנד וצרפת.
מאוחר יותר הוא היה זמין רק בניו זילנד, בחלקים מאוסטרליה, תאילנד וטג'יקיסטן.
החברה גם השיקה את Cherry RC, גרסה בטעם דובדבן של המשקה הקל RC, כדי להתחרות בקולה דובדבן ופפסי דובדבן.
בספטמבר 2000 נרכשה רויאל קראון על ידי קדבורי (אז קדבורי שוופס) באמצעות רכישת סנאפל.
בשנת 2007 פוצלו עסקי המשקאות של קדבורי בצפון אמריקה לחברה חדשה בשם Keurig Dr Pepper, הבעלים הנוכחיים של מותג RC Cola.
המותג שווק לראשונה בישראל על ידי "החברה המאוחדת למסחר והשקעות בע"מ" מרמאללה, שיצרה את המשקה ברישיון מהחברה העולמית.
הוא שווק בהכשר "רבנות בית־אל ב'".
החל משנת 1995 המשקה מיוצר ומשווק בישראל על ידי חברת יפאורה תבורי שהשקיעה מאמצים רבים בהחדרת המותג, עם מסעות פרסום יקרים, כולל סרטון פרסומת בבימוי נירית ירון בהפקת משרד ראובני פרידן.
הסרטון, בשם "הילדים של RC קולה", מציג את סיפורו של ילד שמתגבר על הקושי להגיע למשקה שחברתו רוצה, ודורך על שתי הפחיות של המתחרים.
הסרטון זכה ב-1999 במקום הראשון בתחרות הפרסום הבינלאומית למזון ומשקאות שהתקיימה בלונדון.
בשנת 1999 הגיע המותג לנתח שוק של 17% בשוק הקולה בדצמבר 2004, הכריזה חברת מחקר השוק נילסן, כי RC קולה הוא המותג השני ברמת הפופולריות שלו בישראל, עם נתח שוק של 22.5% (נתונים למאי 2005), שני למותג קוקה-קולה (השולט על 61% מן השוק) ולפני המותגים פפסי קולה (11%) וקריסטל (5.5%).
בקיץ 2015 השקיעה יפאורה כ-400 אלף שקל למימון סרט פרסום עם עפר שכטר וגורי אלפי.
צופן RC4 הוא צופן זרם סינכרוני פשוט וקל ליישום והטמעה בחומרה ובתוכנה.
עקב פשטותו הרבה היה בעבר בשימוש נרחב בפרוטוקולי אבטחה רבים כגון SSL לאבטחת תעבורת הרשת וכן WEP, אולם עקב חולשות שהתגלו בו הוא אינו בטוח ואינו מומלץ לשימוש קריפטוגרפי כיום.
אף על פי כן הצופן עדיין נתמך בכמה פרוטוקולי אבטחה עקב תאימות לאחור.
RC4 פותח על ידי רונלד ריבסט ב-1987 במעבדות RSA.
שמו נגזר מראשי התיבות Rivest Cipher 4, אולם לעיתים מפרשים RC כ-Ron's code (הקוד של רון).
פיתוחים נוספים שלו הם RC5 וכן RC6 שנמנה בין המועמדים המובלים לתקן ההצפנה החדש שבו זכה AES.
עד 1994 נשמר צופן RC4 כסוד מסחרי עד שפורסם ברבים, תחילה באופן אנונימי בקבוצות דיון קריפטוגרפיות ומשם עשה דרכו לרשת האינטרנט.
ריבסט לא רשם כל פטנט על הצופן שלו; השם RC4 הוא סימן מסחרי ומוגן בזכויות יוצרים, אולם באופן לא רשמי השימוש בצופן מותר, אם כי לא תחת שמו המקורי.
היות שמעבדות RSA מעולם לא פרסמו את פרטי האלגוריתם באופן רשמי, יש המכנים אותו ARC4 או ARCFOUR, קיצור ל"Alleged RC4" שפירושו "כביכול RC4".
צופן RC4 מקבל כקלט טקסט קריא (plaintext) ומפתח (key), כאשר המפתח הסודי יכול להיות בכל אורך רצוי בין 40 ל-256 סיביות.
כמו בכל צופן זרם, כדי להצפין את הטקסט הגלוי RC4 מייצר רצף סיביות פסאדו-אקראי הנקרא "זרם מפתח" באמצעות מחולל פסאודו-אקראי (PRG) מובנה.
זרם הסיביות האקראי משולב עם הטקסט הקריא בית אחר בית, באמצעות חיבור בינארי (XOR) בדומה לצופן ורנם.
הזיכרון הפנימי או המצב הפנימי (internal state) של האלגוריתם מורכב משני חלקים:
תיבת תמורה באורך 256 בתים (כאשר כל 256 הערכים האפשריים מופיעים בה)
זרם המפתח שבעזרתו מצפינים את המסר מופק באמצעות שימוש באלגוריתם הכנת מפתח – Key Scheduling Algorithm (בקיצור KSA) כדי לערבב את תיבת התמורה , ולאחר מכן שימוש במחולל הפנימי PRGA כדי לייצר את הזרם הסופי.
באלגוריתם הכנת המפתח, תחילה מערך הבתים מאותחל עם 256 ערכים קבועים ולאחר מכן המערך מעורבב תוך שימוש בכל בתי מפתח ההצפנה, בעזרת טכניקה הקרויה Shuffle (בדומה לערבוב קלפים).
התוצאה היא תמורה פסאודו-אקראית שאיתה הצופן מייצר בשלב הבא את זרם המפתח (key stream).
להלן תיאור שתי הפונקציות של הצופן – תהליך ההכנה KSA והמחולל הפנימי PRGA (קיצור של Pseudo-Random Generation Algorithm), כאשר הקלט הוא מערך באורך בתים המכיל את המפתח הסודי שמסופק על ידי המשתמש.
מייצג את מספר האלמנטים במערך וכן את הערך המקסימלי של כל אלמנט, בדרך כלל , כלומר 256 כניסות של אלמנטים בגודל בית אחד ().
ההצפנה מתבצעת על ידי PRGA בית אחר בית במספר החזרות הנדרש עד להצפנת כל הטקסט הקריא.
בכל סבב של PRGA האלגוריתם מעדכן את מצב הצופן ומפיק בית אחד של זרם המפתח.
האינדקס מקודם צעד אחד, הערך המצוי באינדקס במערך מוסף ל-, ערכי ו- מחליפים מקומות (Swap) והפלט הוא האיבר - אותו מחברים בינארית (XOR) עם בית הטקסט הקריא הנוכחי.
כל פעולות החיבור בצופן מבוצעות מודולו 256 (גודל בית אחד).
כל איבר במערך מוחלפת לפחות פעם אחת כל 256 סבבים.
לדוגמה, אם מפתח ההצפנה הוא "Secret" ומחרוזת הטקסט היא "Attack at dawn" התוצאה תהיה:
צופן RC4 אידיאלי ליישום בתוכנה, במיוחד לאור העובדה שהצופן מטפל במידע בבתים ולא סיביות.
הזיכרון הנדרש לצופן הזה נמוך ביותר (רק 256 בתים).
ופעולת מודולו 256 אפשר לבצע באמצעות אופרטור בינארי AND ולהימנע מחילוק (פעולה בזבזנית יותר) ובמיוחד שבפלטפורמות רבות התקן הוא שפעולת חיבור או כפל בבתים מניבה תוצאה בגבולות בית אחד כאשר התוצאה למעשה נחתכת.
כלומר כיוון שהמהדר מבצע מודולו באופן עקיף, אפשר פשוט לבצע פעולות כפל וחיבור רגיל ולהתעלם לחלוטין מהמודולו.
לצופן RC4 חסרונות ידועים רבים.
זרם המפתח המיוצר באמצעות המחולל הפנימי של האלגוריתם סובל מהטיה קלה ועל כן אינו אקראי לגמרי.
ישנה התקפה המנצלת עובדה זו כדי לפצח את הצופן.
לכן רצוי לדלג לפחות על 512 הבתים הראשונים שנוצרו על ידי המחולל.
כדי למנוע התקפת גלוי-ידוע (chosen plaintext attack), צפנים מודרניים מצרפים וקטור אתחול לצד המפתח כדי להבטיח שהצפנה חוזרת של טקסט קריא זהה, תניב טקסט מוצפן שונה.
RC4 אינו מיישם טכניקה זו על כן הזרם המוצפן חלש.
כלומר בהינתן טקסט קריא זהה הפלט יהיה תמיד זהה (אם משתמשים באותו מפתח).
עובדה זו מהווה נקודת תורפה שניתן לנצלה כדי לתקוף את הצופן.
שרשור מספר אקראי למפתח הסודי כפי שנעשה בפרוטוקול WEP בעבר, אינו בטוח ואף הוביל להתקפה מוצלחת.
דרך טובה יותר היא למזג את המפתח עם ערך אקראי באמצעות פונקציית גיבוב עם מפתח.
להלן תקציר החולשות והפגמים שהתגלו במרוצת השנים מאז פרסומו של RC4 ב-1994.
תהליך הכנת זרם המפתח - KSA
בתהליך ההכנה הראשוני של RC4 המפתח הסודי המסופק על ידי המשתמש מעורבב בתוך תמורה באורך 256 בתים שנקראת המצב הפנימי (interenal state) של הצופן.
קיימת הטיה סטטיסטית של בתים מהתמורה למפתח הסודי, כלומר קיים מתאם גבוה בין עבור קטן לבין בתים של המפתח.
קיימת הטיה סטטיסטית של התמורה הראשונה (המצב הפנימי) מיד לאחר KSA לצירוף כלשהו של בתים מהמפתח הסודי.
קיימת נוסחה מפורשת של ההסתברויות שבתים מהתמורה בכל שלב נוטים לבתים של המפתח הסודי.
מבחינה תאורטית, קיימת חולשה מובנית בסגנון הערבוב של KSA שגורם לכך שהתמורה אינה אחידה לגמרי, אלא סובלת מחוסר אקראיות בכמה מקומות, מה שיכול להוביל להתקפת הבחנה.
בתהליך הכנת זרם המפתח קיימת תופעה מעניינת שנקראת "זוגות אנומליה", מספר הפעמים הצפוי שבהם כל בית בתמורה זוכה לביקור על ידי האינדקסים אינו אחיד.
קיימת התנגשות בין מפתחות, שני מפתחות שמפיקים מצב פנימי זהה, ובגלל זה מפתחות הצפנה סודיים שונים יפיקו זרם מפתח זהה (Matsui).
קיימת מחלקה עצומה של מפתחות חלשים, כך שבידיעת חלק קטן מהמפתח הסודי אפשר לנחש בתים רבים של פלט זרם המפתח.
Mironov ניתח כמה בתים מהפלט הראשוני של זרם המפתח סובלים מהטייה והמליץ להיפטר מ-512 הבתים הראשונים.
פורסמו מספר התקפות לשחזור המצב הפנימי של הצופן מתוך מצב פנימי ידוע.
וכן שחזור מפתח ההצפנה מתוך המצב הפנימי.
אם סיבוכיות שחזור המפתח הסודי מתוך מהתמורה נמוכה משחזור התמורה מתוך זרם המפתח, אפשר לשלב את שתיהן יחד להתקפה מוצלחת יותר.
מקסימוב וחוברטוביץ' פיתחו התקפה תאורטית לשחזור המצב הפנימי בסיבוכיות של זמן וזרם מפתח.
Golić ו-Morgari פיתחו אלגוריתם הסתברותי לשחזור המצב הפנימי מתוך זרם המפתח באורך בזמן של .
מחולל זרם המפתח - PRGA
התגלו מצבים פנימיים שלעולם לא יופיעו בזרם המפתח (Finney).
משפט Glimpse מראה שקיימת "דליפה" של מידע בבתי זרם המפתח (Jenkins).
בניגוד לצפוי ממחרוזת אקראית באורך , ההסתברות לניחוש בתים אחדים מהמפתח מתוך בתים של המצב היא .
בפלט המפתח קיימים שני סוגים של הטיה; הטיה קצרת-טווח והטיה ארוכת-טווח.
כלומר קיימת חולשה (חוסר אקראיות) מובנית בבתי זרם המפתח, במיוחד בבתים הראשונים (למשל הבית השני שסובל מהטיה חמורה).
אפשר להימנע מההטייה קצרת הטווח אם נפטרים מ-512 הבתים הראשונים כפי שהומלץ וייושם בחלק מהפרוטוקולים.
פותחו התקפות נגד RC4 אם וקטור אתחול כפי שנמצא בשימוש WEP.
התקפת הבחנה (Distinguishing Attack) היא התקפה סטטיסטית על פלט מחולל זרם המפתח.
במצב אידיאלי, זרם המפתח אמור להראות על פניו כרצף אקראי לכל דבר.
כלומר לא ניתן יהיה להבדילו מרצף אקראי שנוצר ממחולל אקראי אמיתי.
מחולל זרם המפתח של RC4 הוא לא יותר מאשר מחולל פסאודו-אקראי שמקבל גרעין התחלתי סודי שהוא המפתח "ומותח" אותו למחרוזת אקראית באורך רצוי.
התקפת הבחנה מתמקדת במציאת הבדלים או ניתוח ההסתברות שסיבית 1 או 0 תופיע בפוזיציה מסוימת בהשוואה לזרם אקראי אמיתי.
אלגוריתם הבחנה מקבל קלט באורך בתים שמקורם יכול להיות מזרם המפתח או ממחולל אקראי אמיתי ותפקידו להחזיר תשובה לאיזה סוג מהם הוא משתייך.
אם נמצאו הבדלים, עובדה זו כשלעצמה יכולה לפתוח פתח להתקפות ולשבירת הצופן.
מחקרים מוכיחים כי כלל העדכון של RC4 שהוא אינו בחירה טובה וקיימת בו חולשה מובנית.
מבדיקה סטטיסטית שעשו ב-2001 גילו שמיר, איציק מנטין ופלורר שהבתים הראשונים של זרם המפתח של צופן RC4 אינם אקראיים לגמרי ומדליפים מידע לגבי המפתח.
נתון זה, אפשר להם לפתח התקפה יעילה כנגד WEP (מערכת אבטחה לרשת אלחוטית).
בתחילת 2007 אף פורסמו דרכים חדשות לפיצוחה בזמן קצר מאוד (פחות מדקה) תוך שימוש בכמות לא רבה של טקסט מוצפן.
העובדה ש-WEP נפרצה הובילה ביוני 2004 לפיתוח תקן מחמיר יותר הקרוי IEEE 802.11i המשמש בסיס לדור השני באבטחת רשת סלולרית WPA (קיצור של Wi-Fi Protected Access).
ב-2011 פורסמו מספר חולשות נוספות של הצופן.
שיחד עם חולשות ידועות אחרות מאפשרות התקפה לשחזור מפתח ההצפנה בהינתן 9,800 חבילות מוצפנות בלבד.
למרות האמור מערכות רבות בעולם עדיין משתמשות בטכנולוגיה המיושנת בעיקר מסיבות של יעילות ולמרות אמצעי הזהירות שננקטים, מומחים מתריעים על כך שקיימות פרצות חמורות במערכות אלו וישנן אף כאלו שניתן לפרוץ אותן תוך מספר שניות.
למרות החולשות שהתגלו בצופן RC4, הוא אטרקטיבי בשל העובדה שהוא נוח ויעיל למימוש בתוכנה.
הרוב סבורים שכדאי לעבור לצפני זרם חזקים יותר שנבדקו והתקבלו על ידי eSTREAM כמו HC-128. אילו צפני זרם הפועלים בדרך כלל ברמה של מילים בגודל 32 או 64 סיביות והם בטוחים יותר לשימוש, אם כי מעט מורכבים ליישום.
קיימים צפני זרם רבים שמנסים לחקות את המבנה של RC4. כלומר פרמוטציה פנימית גדולה שנקראת מצב (state) והיא מורכבת בדרך כלל ממערך אחד או יותר של אלמנטים כל אחד בגודל , מספר מוגבל של אינדקסים ופעולת חיבור מודולו לעיתים בתוספת הזזה מעגלית (rotation).
חלקם הוצעו לפרויקט ECRYPT האירופאי.
כל הצפנים המנויים לא עמדו במבחן קריפטואנליזה (התקפת הבחנה) ונפסלו.
לעומתם קיימים מספר אלגוריתמים מבוססי RC4 ששרדו קריפטואנליזה, ביניהם ניתן למנות את: IBAA, Pypy, HC-256, VMPC.
באופן כללי היתרונות של צופן RC4 הם:
שימוש במערכים המאפשר זיכרון פנימי עצום במחיר מועט.
שימוש בפעולה פשוטה, חיבור מודולו בלבד.
עיצוב פשוט ונקי (קל ליישום והטמעה).
לא ידוע על התקפה לשחזור המפתח הסודי מלבד כוח גס.
פועל ברמה של בתים בלבד (מה שיכול להוות יתרון במקרים מסוימים), לא יעיל בארכיטקטורת 32 או 64 סיביות.
קיימות הטיות סטטסטיות בפלט המחולל לעומת זרם אקראי אמיתי (ידוע על התקפות הבחנה מוצלחות נגד הצופן).
שלב הכנת מפתח אינו אקראי (קיימת הטיה סטטיסטית חמורה בבתים הראשונים).
נעשו מספר מאמצים לתקן את הליקויים של צופן RC4 על מנת ליהנות מפשטותו הרבה מבלי להיחשף לחולשות האמורות.
להלן ארבע גרסאות ידועות של אלגוריתם RC4 שהוצעו כתחליף למקורי וחלקן הוכחו כבטוחות יותר.
RC4A הוצע ב-2004 על ידי Bart Preneel ו-Souradyuti Paul כחלופה לאלגוריתם המקורי.
האלגוריתם מבצע פחות פעולות פר בית אחד ותומך במקביליות.
אחת ההתקפות הידועות נגד RC4 היא התקפת הבחנה המבוססת על רמת מתאם גבוהה בין המצב הפנימי לפלט האלגוריתם.
הפתרון שהוצע הוא לגרום לתלות נוספת של הפלט עם משתנים אקראיים נוספים, כך ההסתברות לניחוש מוצלח של בתי המצב הפנימי תוך התבוננות בפלט תהיה נמוכה יותר.
על בסיס הרעיון הזה עוצב RC4A.
הצופן הוא הרחבה של המחולל הפנימי PRGA של צופן RC4 בעוד שתהליך הכנת המפתח נותר ללא שינוי.
לצורך כך משתמשים בשתי תמורות (מערכים) במקום אחת וכן שני אינדקסים במקום אחד.
הכנת התמורות נעשית על ידי KSA של RC4 לעיל עם שני מפתחות סודיים שונים (אחד יכול להיות מופק מהשני באמצעות פונקציה פסאודו-אקראית כלשהי כמו RC4).
בכל ריצה של המחולל הפנימי האינדקס מקודם פעם אחת ונוצרים שני בתים של זרם מפתח, אחד מכל מערך.
הצופן Variably Modified Permutation Composition פותח ב-2004 על ידי Bartosz Zoltak והוצע כתחליף ל-RC4. הרעיון מבוסס על פונקציית פלט מורכבת יותר: .
כאשר היא פרמוטציה, זאת במטרה להקשות על ניחוש וכן למנוע הטיות סטטיסטיות לא רצויות של זרם המחולל.
אלגוריתם ההכנה מקבל מפתח באורך בתים וכן וקטור אתחול באורך בתים ומערבב את הפרמוטציה הראשונית בהתאם.
פלט המחולל הפנימי הוא בית אחר בית עד למספר הבתים הרצוי שהוא אורך המסר להצפנה בבתים.
צופן RC4+ הוצע ב-2008 על ידי Subhamoy Maitra ו-Goutam Paul כחלופה בטוחה לצופן RC4. הצופן משתמש בטכניקת ערבוב בשלוש שכבות שונות בשילוב עם וקטור אתחול.
לאחר השינויים הצופן בטוח יותר אך לא קיימת הוכחה פורמלית לכך.
המחקר בתחום יימשך וייתכנו גילויים חדשים.
האלגוריתם הבא המקבל מפתח סודי ווקטור אתחול, שניהם באורך שרירותי ומפיק זרם מפתח באורך הרצוי.
סימנים מוסכמים: מייצג XOR וכן מייצג הזזה (Shift) שמאלה, מייצג הזזה ימינה, קבוע הקסדצימלי (170 בייצוג עשרוני):
Spritz הוא גרסה מתקדמת של RC4 שפותחה ב-2014 על ידי רונלד ריבסט ו-Jacob Schuldt.
הצופן עוצב לפי פרדיגמת פונקציית ספוג שהיא מבנה קריפטוגרפי בטוח שיושם בפונקציית הגיבוב Keccak המאפשר הפעלת פרמוטציה פסאודו-אקראית לצורך פרימיטיבים קריפטוגרפיים שונים כמו הצפנה סימטרית, פונקציית גיבוב או אימות מסרים.
מבנה הספוג מורכב ממצב פנימי גדול ושני שלבי הפעלה "ספיגה וסחיטה".
פונקציית הספיגה מקבלת מפתח הצפנה ווקטור האתחול (אם יש) ומעדכנת את המצב הפנימי בהתאם, פונקציית הסחיטה מספקת זרם פסאודו-אקראי המשמש כמפתח.
בצופן Spritz ארבעה מרכיבים עיקריים, אתחול (Init), ערבוב (Shuffle), ספיגה (Absorb) וסחיטה (Squeeze).
לאחר אתחול תחילה סופגים את המפתח על ידי ואז ההצפנה מתבצעת עם הפונקציית הסחיטה המקבלת פרמטר "וסוחטת" מחרוזת פסאודו-אקראית באורך בתים אותם מחברים עם המסר המקורי ב-XOR.
הצופן עוצב כך שיוכל לתמוך בכל אבל צריך להבטיח ש- יהיה זר ל- לשם כך הפונקציה משתמשת ב-GCD.
במקרה ש- הוא חזקה של 2 (כגון 256) מספיק שיהיה אי זוגי, לכן אפשר להחליף את הלולאה האחרונה בפונקציה במשפט .
וכן יש לזכור שכל פעולות החיבור הן מודולו .
אלגוריתם VMPC-R הוא שיפור של VMPC, שפותח על ידי Bartosz Zoltak ב-2004. הוא ניתח מספר אלגוריתמים בסגנון RC4 ומצא חולשות סטטיסטיות ברבים מהם כולל Spritz.
הוא מצא שבצופן Spritz של ריבסט ושולדט עבור ההסתברות ש- היא .
ההטיה נעשית משמעותית לאחר כמות של פלטים.
כמו כן מצא הטיות סטיסטיות גם במקרה של .
הוא פיתח לצורך הבדיקה מבחן סטטיסטי חדש שנקרא distant-equalities שבו בודקים את מספר המופעים של האירועים עבור ביחס לצפוי מזרם אקראי אמיתי.
אירוע פירושו ששני מילים במרחק זה מזה זהים.
לאור חולשות שהתגלו ב-VMPC על ידי מקסימוב, פיתח Bartosz Zoltak ב-2013 את הגרסה המשופרת של הצופן לה הוסיף את האות R (ראנדום).
לטענתו היא הטובה ביותר האפשרית בסגנון RC4 והפלט שלה עומד בכל המבחנים הסטטיסטיים הידועים.
אם כי קצת איטית בהשוואה ל-RC4 המקורי.
להלן תיאור האלגוריתם המקבל וקטור אתחול ומפתח הצפנה ומפיק בית אחר בית של מחרוזת פסאודו-אקראית:
האיגוד האוטונומי של התחבורה הפריזאית היא חברה ציבורית מנוהלת על ידי איגוד התחבורה של איל דה פרנס לצורך ניהול של המטרו ושל התחבורה הפנימית בפריז והפריפריה הקרובה שלה: אוטובוסים, רכבת קלה וחלק מקווי A ו-B של ה-RER.
האיגוד הוקם ב-1948 והחליף את חברת מסילות הברזל התחתיות של פריז ושל חברת התחבורה הציבורית של האזור הפריזאי כדי לנהל את כל אמצעי תחבורה התת-הקרקעיים ומעל פני השטח של פריז ופרווריה, שהיו בעבר המופעלים על ידי חברות פרטיות.
מעמדה הוא של איגוד ציבורי תעשייתי ומסחרי (EPIC).
משנת 2000, התפתחה החברה בצרפת ומחוצה לה בהפעלת רשת תחבורה וכיום היא החברה השישית בגודלה בעולם בתחום התובלה הגלובלית.
בשנת 1948 אוחדה חברת מסילות הברזל התחתיות של פריז (CMP), שהייתה אחראית על רשת הרכבות התחתיות, עם חברת התחבורה הציבורית של האזור הפריזאי (STCRP) שהייתה אחראית על רשתות של אוטובוסים וחשמליות.
כדי לא לסמוך על חברת מסילות הברזל הלאומית עבור השירות בשטח האורבני, החליטה העיר פריז ב-1883 על בניית רשת מסילות ברזל תת-קרקעיות.
העבודה על התשתיות (מנהרות, תחנות וכו') הוטלה על העיר בעוד שהעבודה על דרכי הגישה נמסרה לידי זכיין.
החברה הכללית לגרירה (Compagnie générale de traction), בבעלות הברון הבלגי אדוארד לואי יוסף אמפיין נבחרה כזכיינית בשנת 1897 על ידי המועצה המקומית.
היא התאחדה באפריל 1899 עם שניידר אלקטריק מקרוסו (Creusot) וייסדה את חברת מסילות הברזל התחתיות של פריז, ה-CMP.
קו מספר 1 של המטרו של פריז נמסר על ידי עירייה פריז ב-15 ביוני 1900 למפעילת הקו, חברת מסילות הברזל התחתיות של פריז, שהניעה קרונות לבדיקת הקו ולהכשרת כוח אדם.
בשנת 1901 הוענק זיכיון שני מעיריית פריז למהנדס ז'אן-בטיסט ברלייה.
חברת מסילות הברזל החשמליות צפון-דרום של פריז נוסדה והצטרפה אליו כדי לפתוח קו חדש של המטרו.
לאחר מכן הוענק קו שני לחברת מסילות הברזל החשמליות צפון-דרום של פריז, ובהמשך קו שלישי.
ב-1 בינואר 1930 קלטה חברת CMP את חברת מסילות הברזל החשמליות צפון-דרום של פריז והפכה מחדש למפעיל הבלעדי של רשת המטרו בפריז.
קווים A ו-B של חברת מסילות הברזל החשמליות צפון-דרום של פריז שולבו ברשת של CMP והתשתיות התאחדו.
בתום מלחמת העולם הראשונה היו שש חברות הפועלות בתחום התחבורה הציבורית הקרקעית (אוטובוסים, חשמליות) בזיכיון של עיריית פריז ושל מחוז הסיין, הרוסות כלכלית.
כדי לפתור את הבעיה התמזגו חברות אלה ב-1 בינואר 1921 על ידי מחוז הסיין לחברת התחבורה הציבורית של האזור הפריזאי, ה-STCRP.
בעת ייסודה הפעילה החברה 112 קווי חשמלית ו-41 קווי אוטובוס.
ה-STCRP אינו גוף ציבורי כמו שיהיה ה-RATP, אלא איגוד פרטית מקבוצת אמפיין בעלת זיכיון פעולה ממחוז הסיין.
בשנים 1922 ו-1924 קלטה STCRP שלוש חברות נוספות: CFBB (מסילת ברזל של יער בולון), PA (מסילת ברזל פריז-ארפג'ון) ו-OP (חשמלית מערב פריז).
חברת STCRP קיבלה זיכיון להפעלת תחבורה ציבורית קרקעית ממחוז הסיין למשך 30 שנה, מ-1 בינואר 1921 ועד 31 בדצמבר 1950. כתוספת לזיכיון זה ניתן גם זיכיון הפעלה של מונית נהר, שהופסק ב-1917. שירות זה החל מחדש ב-4 באוגוסט 1921.
נוכח הצפיפות ברחובות פריז, החליטה STCRP ב-1938, בד בבד עם חידוש צי האוטובוסים שלה, לנטוש את הפעלת החשמלית.
ביוני 1941 מוזגה חברת CMP עם חברת STCRP.
מיזוג זה יצר חברה אחת האחראית על התחבורה הציבורית בפריז.
חוק מ-21 במרץ 1948 יצר את המשרד האזורי לתחבורה הפריזאית האחראי על רשתות התחבורה וכן את האיגוד האוטונומי של התחבורה הפריזאית (RATP), חברה ציבורית בתחומי התעשייה והמסחר, האחראית על רשת המטרו ועל הרשת הקרקעית.
למרות משאבים תקציביים מוגבלים, היא יישמה במהרה שיפור של רשת התחבורה הציבורית שהאטרקטיביות שלה הייתה בירידה.
ב-1 בינואר 1949 קיבלה RATP חזרה את הקו לסו (Sceaux) שלימים התפתח לקו B של ה-RER.
ב-14 בדצמבר 1969 קו נאסיון - בואסי-סן-לז'ה (Nation - Boissy-Saint-Léger), קו A של ה-RER, נכנס לשירות על ידי ה-RATP.
קו לה-דפאנס - אטואל (La Défense - Étoile) נפתח ב-21 בפברואר 1970. קו זה הוארך בשני צידיו וב-1 באוקטובר 1972 הגיע מ-אובר (auber) ל-סן ז'רמן (saint-Germain).
התרחבות קו A וקו B של ה-RER המשיכו עד לשנת 1977, הן בשידרה הראשית והן בהתפצלויות נוספות ממנה.
בשנת 1992 חנכה RATP את הקו החדש הראשון של החשמלית בין סן-דני לבוביניי (Bobigny).
בשנת 1997 נכנס לשירות קו שני של חשמלית שנתיבו לאורך נהר הסן במערב פריז.
בשנת 1996 החל שימוש בכרטיס אלקטרוני שהתבסס על מערכת "קליפסו".
ב-15 באוקטובר 1998, לאחר מספר שנות עבודה, נחנך קו 14 של המטרו - הקו הראשון שפועל במלואו בצורה אוטומטי.
הקו שימש כחלון ראווה טכנולוגי למומחיות התעשייתי של החברה לייצוא.
בשנת 1998 הקימה RATP חברת בת, RATP הבינלאומי, כדי להקל על הפיתוח הבינלאומי שלה.
בשנת 2000 התירה חקיקה ל-RATP לפעול באמצעות חברות בנות בתכנון ותפעול של רשתות תחבורה ציבורית בכל רחבי המדינה.
בשנת 2001 נוסדה "RATP צרפת", אשר יבטיח שקיפות חשבונות בין הפעילויות תחת חוזה בין RATP ואיגוד התחבורה איל דה פרנס (STIF) מצד אחד ואת פעילותה מחוץ לחוזה זה מצד שני.
בחודש ינואר 2002, חתמה RATP עם חברת בת לתחבורה של Caisse des Depots et Consignations בשם Transdev על הסכם שיתוף בפיתוחים בתחום התחבורה בצרפת ומחוצה לה.
כחלק משיתוף הפעולה, RATP מחזיקה ב-25% ממניות Transdev.
ו-Transdev מחזיקה 25% ממניות RATP צרפת שנהפך להיות RATP פיתוח ופעילויותיה מתרחבות לרחבי העולם.
בתחום ההנדסה ייסדה RATP את Xelis בשנת 2006, במידה רבה, להצעות עתידיות של STIF, האחראים על פרויקטים בתחום התחבורה של איל דה פרנס.
בשנת 2007, בעקבות הגדלת ההון של "RATP פיתוח", לא על ידי Transdev, אחוז ההחזקה של RATP החברה עלה מ-75% ל-95.41%.
בחודש אוגוסט 2011 נמסר הזיכיון לתפעול מערכת הרכבת הקלה של מנצ'סטר לRATP.
אוטובוס: 3,403 ק"מ של קווי אוטובוסים (מתוכם 569 ק"מ באזור פריז).
חשמלית: שלושה קווים שבסה"כ מרחקם הוא 30.2 ק"מ.
מטרו: 16 קווים מתוכם שניים אוטומטיים.
RBD היא להקת פופ מקסיקנית הכוללת שישה חברים: אנאהי, דולסה מריה, מאיטה פרוני, אלפונסו הררה, כריסטופר אוקרמן וכריסטיאן צ'אבז.
הלהקה זכתה להצלחה בין השנים 2004 -2009 ומכרה למעלה מ-15 מיליון אלבומים ברחבי העולם.
הלהקה נהייתה פופולרית עקב הופעה בפריים טיים בטלנובלה רבלדה בהפקת חברת טלוויסה ומאגדת בתוכה שש מהדמויות הפופולריות ביותר באופרת הסבון.
"רבלדה" היא חידוש מקסיקני של הסדרה "המורדים", ששודרה במקומות רבים בעולם וגם בישראל.
התסריט נכתב במקור בארגנטינה, יובא והותאם לשוק המקסיקני עם שינויים.
בשנת 2004, החלה הסדרה "REBELDE", גרסה מקסיקנית לטלנובלה המצליחה - "המורדים".
לאחר הצלחת הסדרה, הקימו את הלהקה "RBD".
קצת אחרי יציאת הסדרה, הוציאה הלהקה את אלבומם הראשון, "Rebelde", אשר הכיל את כל שירי הסדרה.
שלושת הסינגלים הראשונים של האלבום, "Rebelde", ""Solo quédate en silencio" ו"Sálvame", הגיעו למקום הראשון במצעדי הלהיטים במקסיקו, והסינגל הרביעי, "Un Poco De Tu Amor", נכנס למקום השני.
לאחר ההצלחה של האלבום הראשון, הוציאה הלהקה גרסה ברזילאית לאלבום, שגם נקראה "Rebelde".
האלבום מכר טוב, ונכנס ל-Top 100 בברזיל, ושהה במקום ה-95, ובמקום השני במצעד הלטיני.
ביולי אף יצא דיסק הופעה חיה של הלהקה (Tour Generación RBD en Vivo), אשר כלל את כל שירי האלבום הראשון בלייב ושירים מיוחדים שהיו רק בהופעה.
מאוחר יותר, יצא ה-DVD לדיסק, אשר הכיל את ההופעה השלמה.
באוקטובר 2005, הוציאה הלהקה את האלבום השני שלהם - "Nuestro Amor", שמכר 160,000 עותקים, רק בשבוע הראשון למכירה.
בארצות הברית, האלבום הגיע למקום הראשון במצעדי האלבומים הלטינים.
אמנם סינגלים אלה לא נכנסו למקום הראשון במצעד, אך גם הם הגיעו ל-Top 100 במקסיקו.
סינגלים אלו היו להיט בארצות הברית, אך לא נכנסו לשום מצעד.
בארבעה בפברואר 2006, במהלך מפגש מעריצים עם RBD, אישה בת 38, ושני ילדים בגילאים 11 ו־13, נהרגו, כנראה על ידי חניקה, בזמן שעמדו בתור הצפוף.
בנוסף, 42 אנשים נוספים נפצעו.
לאחר המקרה, ביטלו את כל הופעותיהם בברזיל.
לאחר אותה טרגדיה, יצאה גרסה פורטוגזית לאלבום השני של הלהקה, ונקרא "Nosso Amor Rebelde".
לאחר קצת זמן, הלהקה החלה את סיבוב הופעותייה הראשון בארצות הברית, ובאפריל, הוציאה הלהקה דיסק בהופעה חיה אקוסטית, הנקרא "Live In Hollywood".
מתוך אלבום זה, הוציאה הלהקה את הסינגל "No Pares", אשר מבצעת דולסה מריה.
מאוחר יותר, יצאה גרסת ה־DVD של הדיסק.
ממספר חודשים מאוחר יותר, הטלנובלה רבלדה, הגיעה לסיומה..
עם הסיום, הלהקה הודיעה שיצא גם סרט קולנוע, ואלבום באנגלית, שיכלול שירים חדשים וגרסאות חדשות לשיריהם הישנים, ואלבום חדש שעתיד לצאת - "Celestial".
האלבום בגרסה האנגלית נקרא "Rebels", והוא מכיל שישה שירים משני האלבומים הקודמים בגרסה אנגלית, ושישה שירים חדשים וחידוש שיר ישן.
אותו שיר, הוא "Tu Amor", שיצא בשנת 1997 על ידי ג'ון בי, והוא נבחר להיות הסינגל הראשון מהאלבום "Rebels", והוא יצא באוקטובר 2006.
RBD התמודדה ב-"Latin Grammy Awards 2006", בקטגוריה "האלבום הטוב ביותר על ידי להקה או צמד", והתמודדה עם אלבומם השני, "Nuestro Amor".
בטקס, הם הפסידו ללהקה "La Oreja De Von Gogh".
הלהקה הצליחה בכל אמריקה הלטינית.
בצ'ילה, הם מכרו יותר מ-5,000 כרטיסים במספר שעות, וכמעט שברו את שיאם של U2. בברזיל, לאחר הטרגדיה, הם חזרו באוקטובר, ומכרו יותר מ-50,000 כרטיסים בשעתיים.
בספרד, אלבומם הראשון שהה שישה שבועות בראש מצעדי המכירות, וקרב להיפכתו לאלבום פלטינה.
ב-26 ביוני 2007 הוציאה הלהקה את אלבומם השלישי, "Celestial".
מספר שבועות לפני היציאה, דלף האלבום לאינטרנט והוא ניתן להורדה ישירה ברוב הפורומים של RBD.
הסינגל הראשון מתוך האלבום, הוא "Ser O Parecer", אשר כבר נוחל הצלחה ברדיו המקסיקני.
הסינגל השני שמתוכנן לצאת, הוא "Besame Sin Miedo".
האלבום, מכיל עשרה שירים חדשים, ועוד גרסה מחודשת לשירה של הילרי דאף, "Little Voice".
ו-2008 באוגוסט הצהירו RBD שהם מתפרקים ב-2009 בדצמבר בשל החלטתו של המפיק פדרו דמיאן והחלטתה של מאיטה פרוני להשתתף בטלנובלה חדשה שכרוכה בהרבה מאמצים מצידה.
בנוסף מתוכנן בשנה זאת סרט שאותו ייגמרו בקרוב, אלבום חדש שיצא הנקרא "Empezar Desde Cero".
בספטמבר 2020, פורסם כי ב-26 בדצמבר, ארבעה מתוך ששת חברי הלהקה- אנאהי, מאיטה פרוני, כריסטיאן צ'אבז וכריסטופר אוקרמן - יתאחדו לכבוד אירוע וירטואלי שיכונה "Ser o Parecer", בו הם צפויים לבצע את מופע הסיום.
דולסה מריה לא הצטרפה עקב הריונה.
בנוסף באותה תקופה הם הוציאו שיר חדש בשם ""Siempre He Estado Aquí""
בדצמבר 2022, פורסם כי הלהקה חוזרת לסיבוב הופעות.
בין אוגוסט לדצמבר הם הופיעו בלוס אנג'לס, ניו יורק, שיקגו, סאו פאולו, ריו דה ז'ניירו ומקסיקו סיטי
Tour Generación RBD, הוא סיבוב ההופעות הארצי הראשון, אשר הפך למופע הכי מצליח בהיסטורית המוזיקה במקסיקו - את ההופעות ראו יותר מ-700,000 מעריצים.
RBD הופיעו שש פעמים במונטריי, ומכרו את כל שש ההופעות ב"Palacio de los Deportes".
למופע זה, יצאו דיסק ו-DVD, לקידום מכירות המופע.
Tour Generación 2006, התחיל בארצות הברית, במרץ 2006, בלוס אנג'לס, באולם "Memorial Coliseum", אשר היה מלא ב-63,000 מעריצים - שבירת שיא עבור RBD, אשר עשו את המופע הכי מצליח של להקה לטינית.
כל המופעים מכרו יותר מ-18 מיליון דולר.
בנוסף, RBD הופיעו בדרום אמריקה, והציגו את המופע בארצות: קולומביה, בוליביה, ונצואלה, צ'ילה, פרו וברזיל.
למופע באמריקה, יצא דיסק ו-DVD, כמו למופע הקודם, אשר הכיל גם את גרסת הסטודיו לשיר "No Pares", אשר יצא גם כסינגל לקידום המכירות.
סיבוב הופעות זה נערך בכמה וכמה מדינות שונות כמו אמריקה הלטינית - ברזיל, מקסיקו, גואטמלה, פנמה, בוליביה, צ'ילה, ארגנטינה, פרו, ונצואלה, קולומביה, פוארטו ריקו, והרפובליקה הדומיניקנית.
אירופה- ספרד, רומניה, סלובניה ואפילו סרביה.
סיבוב הופעות זה התחיל בפברואר 2008, הסיבוב הופעות זה התכוון להיערך באמריקה, אירופה, ואסיה.
הסיבוב הופעות זה התחיל בארצות הברית, עם 15 תאריכים סגורים.
RBD מוכרים בכל אמריקה הלטינית, ברזיל, ארצות הברית, ספרד רומניה, סרביה, סלובניה ובולגריה; באסיה בעיקר בארצות כמו ישראל ויפן;ובאפריקה: בדרום אפריקה וגינאה המשוונית (באנגולה משודרת הטלנובלה).
יצא במקסיקו בשנת 2004, וב־11 בינואר 2005, בארצות הברית.
האלבום הופק על ידי מקס דיקארלו, קארלוס לארה, ארמאנדו אבילה עם קמילו לארה ופדרו דמיאן אשר היו המפיקים.
מהאלבום יצאו שלושה סינגלים אשר היו ללהיטים במצעד המקסיקני: "Rebelde", "Solo quédate en silencio" ו"Salvame", והיו לסינגלים הכי מבוקשים בשנת 2005 על ידי להקה מקסיקנית.
הסינגל הרביעי היה "Un Poco De Tu Amor", אשר לא נחל הצלחה כמו קודמיו.
אלבום זה, הוא הגרסה הפורטוגזית לאלבום הבכורה של הלהקה.
האלבום יצא לאור רק בברזיל, ומכר יותר מ-125,000 עותקים - והפך לאלבום פלטינה.
האלבום כולל שירים מאלבום הבכורה ובשיר "Una Cancion", שהופיעה מאוחר יותר, באלבום השני של הלהקה (Nuestro Amor).
בנוסף לאלבום זה, יצא גם DVD אשר מכיל את ההופעה המלאה.
"Liso, Sensual" - רק בעריכת ארצות הברית.
אלבום הסטודיו השלישי של הלהקה.
האלבום מכיל את שני שירים שכבר היו באלבום "Tour Generación RBD en Vivo", - "Una Cancion" ו"Liso, Sensual", ובנוסף, רצועת מולטימדיה: הקליפ לשיר "Nuestro Amor".
האלבום הכיל שתי גרסאות חדשות לשירים של זמרים אחרים, "Me Voy", אשר במקור היה "Gone", אותו ביצעה קלי קלארקסון, ו"Feliz cumpleaños", אשר היה במקור "Happy Worst Day", אותו ביצעה מיקלאה.
האלבום יצא לאור ב-22 בספטמבר 2005, במקסיקו, ומכר יותר מ-127,000 עותקים בשבע השעות הראשון למכירה, ויותר מ-160,000 מכירות בשבוע הראשון למכירה (מה שהפך את האלבום לאלבום פלטינה, כבר בשבוע הראשון).
בארצות הברית, האלבום יצא לאור ברביעי באוקטובר, 2005, ונכנס למקום 88 במצעד הבילבורד.
ב-30 באוקטובר 2006, יצא לאור האלבום בספרד.
זהו האלבום "Nuestro Amor", בגרסה הפורטוגזית.
האלבום יצא רק בברזיל ב-22 במאי 2005. האלבום הצליח בברזיל, ונכנס למקום העשירי ב-Top 10 במצעד המכירות של ברזיל.
מאוחר יותר, נכנס האלבום למקום השלישי.
האלבום נהפך למולטי פלטינום כשמכר יותר מ-400,000 עותקים.
"Así soy yo" [רצועת בונוס]
זהו האלבום השני מסוגו של הופעה חיה של הלהקה.
האלבום יצא בארצות הברית ובמקסיקו ברביעי באפריל 2006. האלבום הוקלט בהופעה הראשונה של הלהקה בלוס אנג'לס, בינואר 2006. המופע היה הופעה אקוסטית, בביצוע חי.
הסינגל שיצא מתוך האלבום לקידום המכירות, היה "No Pares", אשר בוצע על ידי דולסה מריה, והצליח בתחנות הרדיו במקסיקו.
השיר נכתב על ידי לינדה תומאס.
בהופעה, הלהקה ביצעה גרסה שונה לשיר "Solo quédate en silencio", אשר הייתה יותר אקוסטית עם קולות רקע מוקלטים, ונקראה "Solo quédate en silencio [Hollywood Version]".
יחסית לאלבום ההופעה החיה הקודם, האלבום לא כל כך הצליח.
האלבום דורג במקום ה-74 במצעד המכירות של מקסיקו, והגיע למקום ה-14 שבוע מאוחר יותר.
בארצות הברית, הגיע האלבום למקום השביעי במצעד ה- TOP 50 של הבילבורד, של האלבומים הלטיניים.
האלבום הגיע למעמד אלבום פלטינה כאשר מכר יותר מ-200,000 עותקים בארצות הברית.
האלבום יצא במקסיקו בתאריך - 21 בנובמבר 2006, ובארצות הברית, ב-24 בנובמבר 2006. הסינגל הראשון מתוך האלבום, הוא "Ser o parecer", והוא כבר נוחל הצלחה במצעדים רבים במקסיקו.
בנוסף, כמו בשני האלבומים הקודמים, גם לאלבום זה יש גרסה פורטוגזית, והיא נקראת "Celestial (Versão Brasil)".
האלבום הופק על ידי קארלוס לארה וארמנדו אוילה, המפיקים אשר אחראים להצלחתם של שני אלבומי הסטודיו הקודמים - "Rebelde" ו"Nuestro Amor".
האלבום מכר 117,000 עותקים בארבעה ימים בארצות הברית, והגיעו למקום ה-15 במצעד המכירות בארצות הברית, הבילבוד.
זוהי הגרסה המקסיקנית לאלבום "Celestial".
האלבום הופץ 4 בדצמבר 2006. האלבום מכיל שמונה שירים בפורטוגזית ושלושה בונוסים בספרדית.
זהו האלבום הראשון של הלהקה באנגלית.
האלבום ראה אור ב-19 בדצמבר 2006 ובמרץ 2007 באירופה.
הגרסאות החדשות לשירים הישנים באלבום, הם:
כל שאר השירים הם שירים חדשים.
בנוסף, לשיר "I Wanna Be the Rain", קיימת גרסה ספרדית והיא נכללת כבונוס באלבום "Celestial", רק בגרסה המקסיקנית.
RCA רקורדס היא חברת תקליטים שנקראה בעבר RCA ויקטור (כממשיכת דרכה של חברת ויקטור טוקינג משין).
החברה-האם של RCA רקורדס בין השנים 1928 עד 1983 הייתה תאגיד האלקטרוניקה RCA.
ב-1986 הפכה החברה למותג של תאגיד ברטלסמן מיוזיק גרופ ומ-2008 זהו מותג של סוני מיוזיק אנטרטיינמנט.
בשנת 2025 פורסם כי RCA רקורדס היא חברת התקליטים השמינית הגדולה ביותר ברחבי העולם, עם הכנסה שנתית של 38 מיליון דולרים.
ממציא הגרמופון, אמיל ברלינר, הקים את ברלינר גרמופון בארצות הברית בשנת 1895. בשנת 1901 היא התמזגה לוויקטור טוקינג משין, שייצרה הן מכשירי גרמופון והן תקליטים.
עד 1926 הייתה החברה עצמאית, ועד שנת 1929 נרכשה על ידי תאגיד האלקטרוניקה הענק RCA ונוצרה חברת התקליטים RCA ויקטור.
יחד עם רכישת ויקטור, רכשה RCA את זכויות השימוש במותג His Master's Voice באמריקה הצפונית ובאמריקה הדרומית.
בשנת 1931 התמזגה החברה-האחות הבריטית של ברלינר גרמופון, חברת גרמופון הבריטית ל-EMI, עובדה שהעניקה ליו"ר RCA רקורדס, דוד סארנוף, מושב במועצת המנהלים של .
RCA מכרה את מניותיה ב-EMI ב-1936 אך EMI המשיכה להפיץ את RCA רקורדס בממלכה המאוחדת באמצעות HMV.
RCA המשיכה להפיץ את EMI רקורדס באמריקה הצפונית עד 1957. כבר ב-1931 ניסתה RCA להוציא לשוק פורמט אריך-נגן של ⅓33 סיבובים בדקה, שנכשל מסחרית עקב המשבר הכלכלי העולמי.
הוצאה מחודשת של תקליטי פורמט אריך-נגן נעשה רק לאחר מלחמת העולם השנייה.
בשנות הארבעים סבלה RCA מחרם אותו הטיל איגוד המוזיקאים על אמניו, שלא הקליטו כלל בחברת התקליטים בין 1942 ל-1944. יוצאת דופן הייתה התזמורת הסימפונית של רשות השידור הלאומית בניצוחו של ארטורו טוסקניני שהקליטה ב-RCA בתוקף שייכותה ל-NBC, חברה-אחות בבעלות תאגיד RCA.
ב-1949 הוציאה RCA את פורמט ה-45 סיבובים לדקה, שהפך לסטנדרט להקלטת סינגלים של מוזיקת פופ, כמו כן הציגה את המיני-אלבום (EP), שניהם כתשובה לאריך-הנגן שהציגה חברת התקליטים קולומביה רקורדס.
ב-1942 המציא נשיא החברה דוד סארנוף את המונח אלבום זהב והעניק את התואר הראשון לגלן מילר, שמכר מיליון ומאתיים אלף עותקים.
בין אמני החברה בשנות הארבעים ניתן למנות גם את סידני בשה, דיזי גילספי, לואי ארמסטרונג וג'ק טיגרדן.
יריבתה העיקרית של RCA בשנים אלה הייתה קולומביה, ו-RCA החלה לשווק אף היא אריכי-נגן.
בין אמניה ניתן למנות את התזמורת הסימפונית של בוסטון בניצוחו של שארל מינש, תזמורת פילדלפיה בניצוחו של יוג'ין אורמנדי, התזמורת הסימפונית של סן פרנסיסקו בניצוחו של פייר מונטה והפילהרמונית של ניו יורק, בנוסף לתזמורת RCA ויקטור, שהוקמה במיוחד וזכתה להצלחה בניצוחו של ליאונרד ברנשטיין.
ב-6 באוקטובר 1953 קיימה RCA הקלטה סטריאופונית ניסיונית, בה ניצח לאופולד סטוקובסקי על קבוצת נגנים מניו יורק שניגנו "רפסודיה רומנית" מאת ג'ורג'ה אנסקו ואת האופרה יבגני אונייגין מאת פיוטר איליץ' צ'ייקובסקי.
במהלך השנתיים שלאחר מכן השתתפו בניסויים הסטריאופוניים אמנים נוספים של החברה.
ב-1955 רכשה RCA מסאן רקורדס את זכויות ההקלטה של הזמר והשחקן האמריקאי אלביס פרסלי תמורת סכום עצום, במונחי אותם ימים, של 35,000 דולרים.
אלביס יהפוך לאמן למוכר ביותר של RCA.
כבר בינואר 1956 זכה שירו "Heartbreak Hotel" לתקליט זהב של RCA, לאחר מכירות של מיליון עותקים.
ב-1957 סיימה RCA את הסכם ההפצה שלה עם EMI ועברה להפיץ באמריקה הצפונית את דקה רקורדס, שהפיצה את RCA רקורדס בממלכה המאוחדת עד 1971. בתגובה רכשה EMI את קפיטול רקורדס.
באותה שנה פתחה RCA את אולפני ההקלטה המשוכללים שלה בנאשוויל, טנסי, שנקראים RCA סטודיו בי.
אלביס הקליט את רוב אלבומיו באולפנים אלה וכן האחים אברלי, וילי נלסון, דולי פרטון ואחרים, שהגדירו את סגנון "הקאנטרי של נאשוויל" והפכו את העיר לבירתם.
בין אמני החברה הנוספים בשנים אלה ניתן למנות את: הארי בלפונטה, חוזליטו, ארמנדו מנסנרו, בו דידלי, ליונל המפטון וסאני רולינס.
ב-1963 הציגה RCA את טכנולוגיית ה-"Dynagroove", שהכניסה לראשונה מחשוב להתהליך ההפקה.
על גבי התקליט הוקלטו קטעים שונים כגון הסטנדרטים "Swanee" של ג'ורג' גרשווין, "Stardust" ו-"Take the "A" Train" וכן הפינאלה לסימפוניה הראשונה של מאהלר בביצוע תזמורת בוסטון ודואט מ"מאדאם באטרפליי".
בספטמבר 1965 הציגה RCA את הקלטת "סטריאו 8", עליה הוטבעה הקלטה של 8 ערוצים.
ב-1968 הציגה RCA את ה-"Dynaflex", תקליט עשוי ויניל דק, במקום תקליט השלאק העבה והשביר.
בין אמני החברה באותן שנים ניתן למנות את ג'פרסון איירפליין, סם קוק, פול אנקה, ניל סדקה, אודטה, נינה סימון, האיגלס, דייוויד בואי, יורית'מיקס, איגי פופ, לו ריד, ואנגליס, זי זי טופ והמאנקיז.
ב-1985 רכשה RCA 50% ממניות חברת התקליטים אריסטה רקורדס מחברת האם שלה, ברטלסמן.
שנה לאחר מכן רכשה ג'נרל אלקטריק את תאגיד RCA, בעוד חטיבת המוזיקה, ובכלל זה חברות התקליטים RCA ואריסטה נמכרו חזרה לברטלסן תוך יצירת תאגיד ברטלסמן מיוזיק גרופ.
BMG החייתה את מותג RCA ויקטור להקלטות ג'אז, בלוז ומוזיקת עולם.
ב-2008 התפרקה החברה וזכויות חברת RCA רקורדס עברו לסוני מיוזיק אנטרטיינמנט.
בין אמני החברה באותן שנים ניתן למנות את טייק ד'את, וסטלייף, פו פייטרס, קלי קלרקסון, כריסטינה אגילרה ואבריל לאבין.
בפברואר 2026 החברה הודיעה על השקה מחדש של מותג התקליטים ג'ייב כחברה עצמאית.
בישראל, החלה חברת איסטרוניקס בשנת 1964 בהעתקת תקליטי RCA בישראל.
החברה עסקה גם בייבוא והפצת מוצרי אלקטרוניקה.
בעקבות מכירתה של RCA לברטלסמן הועבר הזיכיון לייצור תקליטים בישראל לחברת הד ארצי וכתוצאה מכן סגרה איסטרוניקס את מחלקת התקליטים (כ-10 עובדים) שלה בינואר 1989. באותה עת עסקה איסטרוניקס בעיקר בתחום האלקטרוניקה.
החותם האדום ("Red Seal") החל כסימון להקלטת מוזיקה איכותית עוד בימי חברת גרמופון הבריטית וברלינר גרמופון ב-1902 ומהן הגיעה אל חברת ויקטור.
החותמת סייעה לקבלת מוזיקה רצינית מוקלטת כבעלת איכות ומעמד תרבותי ולא בידורי בלבד.
הקלטותיו של אנריקו קארוזו, למשל, זכו לחותם האדום וכך גם הקלטותיו של טוסקניני עם תזמורת ה-NBC, יוג'ין אורמנדי עם תזמורת פילדלפיה, ליאונרד ברנשטיין ותזמורת RCA.
החותם נשמר לאורך גלגוליה השונים של החברה ועבר גם לציון סדרות מוזיקה קלאסית איכותיות על גבי CD.
בין אמני החותם האדום של RCA ניתן למנות את עמנואל אקס, ג'וליאן ברים, ויקטוריה דה לוס אנחלס, פלאסידו דומינגו, ג'יימס גולוויי, ולדימיר הורוביץ, יאשה חפץ, סרגיי קוסביצקי, זובין מהטה, לילי פונס, סרגיי רחמנינוב, ארתור רובינשטיין, גאורג שולטי ופנחס צוקרמן.
אחד התחומים השייכים באופן מסורתי ל-RCA רקורדס היה תחום הקלטת מחזות הזמר של ברודוויי, כך יצאו ב-RCA הקלטות של "ספינת השעשועים", "אנני אוקלי אשת לפידות", "פורגי ובס", "צלילי המוסיקה" ו"דרום פאסיפיק".
רוב ההקלטות נעשו במרכז לינקולן.
בשנות השישים יצאו בתקליטי RCA שורה של פסקולים של סרטים שייקספיריים ותקופתיים כגון "ריצ'רד השלישי", "אדם לכל עת", "אילוף הסוררת", "מהומה רבה על לא דבר" ו"אותלו".
בשנת 1899 צייר הצייר האנגלי פרנסיס בארוד (1856–1924) את הציור "הכלב ניפר מאזין לקול בעליו המנוח".
אמיל ברלינר רכש את הזכויות לשימוש בציור כמותג, תוך שהוא משנה את שמו ל"קול בעליו", תוך רמז לכך שאיכות הצליל כה טובה, עד כי כלב יכול לזהות את קול בעליו המוקלט.
הוא גם שינה את מכשיר הפונוגרף המקורי המוצג בציור בגרמופון של "ברלינר גרמופון".
כאשר התמזגה ברלינר גרמופון לוויקטור ומאוחר יותר ל-RCA ויקטור, זכתה RCA ויקטור בזכות לשימוש במותג באמריקה הצפונית ואמריקה הדרומית.
מאז ועד 1957 השתמשה ויקטור בסמל על גבי תקליטיה, לאחר 1968 חזרה להשתמש בסמל, מסוגנן יותר מבחינה גרפית, יחד עם לוגו RCA.
החברה השתמשה ב"ניפר", כינויו של הכלב, כמקדם מכירות בצפון אמריקה בשלל צורות ומכרה בובות שלו (שכיום הן פריט לאספנים) והדפסים שלו על גבי מוצרים שונים.
ל-RCA היו שייכים רשת השידור NBC, חברת תקליטי RCA וחלק מאולפני RKO.
אחת המטרות של מעצמות המרכז במערכת הצוללות במלחמת העולם הראשונה הייתה ניתוק קווי הטלגרף בין ארצות הברית לבריטניה.
בכירים בצי ארצות הברית וצבא ארצות הברית הבינו שהקשר האלחוטי הוא מרכיב בעל חשיבות אסטרטגית מרכזית.
אולם, תחנות האלחוט הוחזקו על ידי מספר חברות פרטיות ולא היו תחת שליטת הממשל של ארצות הברית, הגדולה שבהן, מרקוני חברת הטלגרף האלחוטי של אמריקה, הייתה בשליטה בריטית.
ב-8 באפריל 1919 נפגשו קפטן סטנפורד סי.
באלארד מצי ארצות הברית עם אואן יאנג, מנכ"ל ג'נרל אלקטריק, והציעו לו להקים חברת תקשורת אלחוטית בבעלות אמריקאית, שבה יובטח לצי מונופול על תקשורת רדיו ארוכת טווח (במונחי שימוש בתדרים ותקנים).
כך החלו מגעים שבסופם רכשה ג'נרל אלקטריק את השלוחה האמריקאית של חברת מרקוני ו-RCA נוצרה.
RCA הפכה לחברה ציבורית ב-17 באוקטובר 1919. במסגרת RCA פעלו גם AT&T, שקיבלה מונופול על שירותי טלפון וטלגרף וחברת הפירות המאוחדת שקיבלה זיכיון לשימוש בפטנטים וסימנים רשומים של RCA באמריקה הדרומית.
האדמירל באלארד קיבל ייצוג כנציג הצי במועצת המנהלים של RCA.
ליו"ר החברה התמנה אואן יאנג ומנכ"לה היה דייוויד סארנוף.
סארנוף לא הסתפק בתחומי התקשורת מנקודה לנקודה אלא ביקש להתרחב לתחומי השידור ובפרט שידורי רדיו לצורכי בידור.
ב-1923 החל הממשל הפדרלי לחקור עבירה על חוקי ההגבלים העסקיים על ידי התאגיד המשותף, שאמנם היה לו מונופול בתחומי התקשורת מנקודה לנקודה אך לא בתחומי השידור.
סארנוף הציע לפצל את זרוע השידור הציבורי מהתאגיד וכך נוצרה חברת NBC, רשת השידור הלאומית.
ב-1929 שיתף סארנוף פעולה עם ג'וזף קנדי, הבעלים של אולפן הקולנוע Film Booking Offices of America (FBO) ונציגי (Kith Albee Orpheum (KAO בהקמת חברת ההפקה RKO.
הוא תרם לחברה את הפטנט על טכנולוגיית RCA Photophone להקלטה, שידור והקרנה מסונכרנים של פסקול ותמונה.
למנהל החברה מונה ידידו, דייוויד או.
ב-1930 מונה סארנוף לנשיא RCA ו-NBC על ידי אואן יאנג שפנה לקריירה פוליטית.
הממשל החל שוב בחקירת העבירות על חוקי ההגבלים העסקיים, אך סארנוף הצליח לשכנע ששבירת המונופול תגרום להתמוטטות שידורי הרדיו, בפרט בתקופת השפל הגדול.
הוא טען שתחרות תיצור ריבוי של תקני שידור ושדווקא חברות קטנות לא יוכלו להתמודד עם האתגר.
הממשל השתכנע ו-RCA הפכה לאימפריה עצמאית ששלטה הן בשוק השידור והן בשוק ייצור מכשירי הרדיו וריכזה בידיה את רוב הפטנטים בתחום.
אולם חברות ווסטינגהאוז וג'נרל אלקטריק הוכרחו להתפצל מ-RCA ולהפוך לחברות עצמאיות מתחרות.
עם זאת, RCA שלטה ללא עוררין בשוק ייצור ופיתוח שפופרות הריק, הרכיב המרכזי במכשירים האלקטרוניים של התקופה.
באותה שנה רכשה RCA את חברת התקליטים והגרמופונים ויקטור טוקינג משין והפכה גם לשחקנית ראשית בתחומים אלה על ידי חברת תקליטי RCA (RCA-ויקטור).
באמצעות רכישה זו זכתה RCA גם בזיכיון השימוש בסמל His Master's Voice בצפון אמריקה ובאמריקה הדרומית.
ב-1933 נבנה בניין מטה החברה במרכז רוקפלר בניו יורק.
ב-1930 גייס סארנוף את ולדימיר זבוריקין מווסטינגהאוז על מנת להוביל את פיתוח תחום הטלוויזיה של RCA.
לזבוריקין היו מספר פיתוחים בנושא כבר מ-1923 (המכשיר שלו נקרא "איקונוגרף").
עם זאת, המהנדס פילו פרנסוורת', שהציג פתרון לטלוויזיה אלקטרונית ב-1928, קיבל מסארנוף ב-1931 הצעה למכור את הפטנט שלו ל-RCA תמורת 100,000 דולר, ולהפוך לעובד RCA.
הוא סירב ומאוחר יותר הצטרף לחברת פילקו.
סארנוף הגיש תובענה למשרד האמריקאי לרישום פטנטים בטענה שיש לזקוף את הפטנט לטלוויזיה לזכותו של זבוריקין מ-RCA, שקדם לפרנסוורת' בפיתוח (אף שלא ביצע הדגמה מוצלחת שלו לפני שפרנסוורת' עשה כן).
הדיונים נמשכו עד 1934 ובסופם זכה פרנסוורת' להכרה בפטנט שלו, ערעורים הפכו את ההחלטה על פיה עוד מספר פעמים עד שנקבעה החלטה סופית שחייבה את סארנוף לשלם לפרנסוורת' תמלוגים על המצאתו.
בתערוכה העולמית של ניו יורק (1939) הציגה RCA לראשונה לציבור טלוויזיה אלקטרונית (מקלט ושידור), בו שודרה תבנית הבדיקה "ראש אינדיאני", כמו כן שידרה NBC את טקס הפתיחה של התערוכה ל-200 מקלטי RCA באזור ניו יורק.
במלחמת העולם השנייה הוסב תחום הטלוויזיה לפיתוח מכ"ם, אולם מיד עם תום המלחמה החלה RCA למכור מקלטי טלוויזיה לשוק הביתי.
ב-1943 נפתחו נגד RCA שוב חקירות של הממונה על ההגבלים העסקיים וועדת התקשורת הפדרלית (Federal Communications Commission - FCC) שהכריחו את RCA לפצל את NBC לשתי רשתות "כחולה" ו"אדומה" שיתחרו זו בזו.
הרשת הכחולה הפכה ל-ABC, בעוד NBC האדומה נשארה לפעול תחת המותג NBC.
ב-1945 הציגה CBS טלוויזיה צבעונית לאישור ה-FCC.
שיטת השידור של CBS לא נקלטה במכשירי RCA ולו הייתה מתקבלת, הייתה מחייבת את הצרכנים להיפטר ממקלטי הטלוויזיה של RCA שברשותם ולרכוש אחרים.
למרות שב-1950 (לאחר שסארנוף הצליח לעכב את ההחלטה מספיק) אישרה ה-FCC את הטלוויזיה של CBS, בידי RCA היה כבר פתרון מתחרה עדיף (שהיה הבסיס לתקן NTSC).
באותה עת הפך הסמל של RCA לצבוע בצבעי הקשת.
ציוד הצילום וההקלטה של RCA בתחום הטלוויזיה בצבע הפך גם הוא לסטנדרט ואף רשתות שידור מתחרות ל-NBC השתמשו בציוד של RCA (כגון מצלמות TK-42).
בשנת 1975 החלו שיגורי לווייני תקשורת מסדרה Satcom שנבנו על ידי חטיבה של RCA ונוהלו על ידי יחידה אחרת של RCA.
תחום זה נמכר בהמשך לגנרל אלקטריק.
RCA הייתה בשנות ה-50 לאחת משמונה חלוצות המחשוב יחד עם IBM, בורוז, CDC (קונטרול דאטה), ג'נרל אלקטריק, האניוול, NCR ויוניוואק.
בשנות ה-60 פיתחה את סדרת המחשבים המרכזיים 70, שהתחרתה בסדרת IBM System/360. מערכת ההפעלה של RCA, , הייתה מערכת ההפעלה הראשונה של מחשב מרכזי שהציגה זיכרון וירטואלי.
נציגי RCA (יחד עם נציגי יבמ וסילבניה) היו שותפים לוועדה שגיבשה את שפת התכנות COBOL.
עם פיתוחי החברה נמנים טכנולוגיית RCA Photophone להקלטה, שידור והקרנה מסונכרנים של פסקול ותמונה בסרטים, את זיהוי התווים אופטי, את מארק II סינתיסייזר, הסינתיסייזר הראשון הניתן לתכנות, את מכשיר הקשר הנפוץ מ.ק.
ב-1970, בן 79 פרש סארנוף ממשרת נשיא ויו"ר RCA, שהיה לאחד התאגידים הגדולים בעולם.
בנו, רוברט, החליף אותו במשרת היו"ר.
רוברט סארנוף הוביל את RCA לתחומים נוספים מלבד תחומי האלקטרוניקה המסורתיים שלה.
כך רכשה RCA שליטה בחברות כגון חברת השכרת הרכב הרץ, חברת בנקט למזון קפוא, הוצאת הספרים רנדום האוס, חברת גיבסון לכרטיסי ברכה ועוד.
למרות המשך הצטיינות במחקר ופיתוח בתחומי האלקטרוניקה, שהובילו את RCA גם לתחום לווייני התקשורת, כניסתה לתחומי הצריכה הובילה לכישלונות כלכליים.
גם רשתות השידור של הרדיו והטלוויזיה של NBC התדרדרו.
ניסיונה לייצר וידאודיסק בראשית שנות השמונים ולהכניסו כתקן נכשל כישלון חרוץ, בשל העדיפות שהציגה באותה עת שיטת VHS.
כיוון ההשקעה הכושל עלה ל-RCA מאות מיליוני דולרים.
ב-1984 פינתה RCA את מתקנה הגדול והוותיק ביותר, חטיבת השידור, מהעיר קמדן (ניו ג'רזי).
23 מתוך 25 מפעלי הייצור של RCA שכנו במתקן קמדן והיוו את אחד המעסיקים הגדולים של העיר (יחד עם מרקי קמפבל).