tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מרוקו הכירה באסטוניה לאחר התנתקותה מברית המועצות ב-24 בספטמבר 1991, היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות כוננו ב-22 ביוני 1992. קיימת קבוצה פרלמנטרית באסטוניה שנקראת "הקבוצה הפרלמנטרית לידידות אסטוניה-מרוקו".
אסטוניה לא מיוצגת במרוקו בדרג השגרירות ושגרירה בליסבון, פורטוגל מייצג את מדינתו גם במרוקו.
בדרג הקונסוליה מיוצגת אסטוניה במרוקו באמצעות קונסולית כבוד שהיא מחזיקה בקזבלנקה ונפתחה בתקופת אסטוניה העצמאית בשנת 1929.
מרוקו לא מיוצגת באסטוניה בדרג השגרירות ושגרירה בהלסינקי, פינלנד מייצג את מדינתו גם באסטוניה.
דצמבר 1993 - שר הכלכלה האסטוני ביקר ביקור פרטי במרוקו.
פברואר 2003 - שרת החוץ האסטונית ביקרה ביקור רשמי במרוקו.
במהלך הביקור השרה פתחה מחדש את הקונסוליה בקזבלנקה (שהפכה לפעילה) ושוחחה עם עמיתה המרוקאי על נושא הסחר בין שתי המדינות.
אפריל 2010 - ראש הממשלה האסטוני ביקר ביקור רשמי במרוקו.
יחסי אסטוניה–בולגריה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת אסטוניה לבין הרפובליקה הבולגרית.
שתי המדינות הם ריבוניות, חברות מלאות בנאט"ו, בארגון האומות המאוחדות ובארגון האיחוד האירופי.
בולגריה לא מיוצגת באסטוניה בדרג השגרירות אלא בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליית כבוד בעיר הבירה טאלין.
אסטוניה מיוצגת בבולגריה הן בדרג הקונסולרי והן בדרג השגרירות באמצעות שגרירות וקונסוליית כבוד בעיר הבירה סופיה.
בולגריה הכירה באסטוניה ב-20 במאי 1921. בולגריה הכירה בכיבוש אסטוניה וברפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית של אסטוניה.
למרות זאת, הכירה המדינה באסטוניה מחדש ב-26 באוגוסט 1991. שתי המדינות כוננו מחדש את היחסים הדיפלומטיים ביניהן ב-10 בספטמבר 1991.
היחסים שבין ארצות הברית של אמריקה לבין אסטוניה כוננו עם הקמת אסטוניה העצמאית לאחר מלחמת העולם הראשונה, וכיום מתקיימים יחסים דיפלומטיים מלאים ביניהם.
על פי דו"ח המנהיגות העולמית של ארצות הברית לשנת 2012, 31% מהאסטונים מרוצים מההנהגה האמריקנית, כאשר 32% אינם מסכימים ו-37% אינם בטוחים.
ארצות הברית הכירה ברפובליקה של אסטוניה דה יורה ב-28 ביולי 1922, והמשלחת הדיפלומטית הראשונה של אסטוניה בארצות הברית נפתחה באותה שנה.
היא המשיכה את פעילותה לאורך כל תקופת הכיבוש על ידי ברית המועצות בשנים 1940–1991. ממשלת ארצות הברית הכירה במשלחת הדיפלומטית של אסטוניה כנציגה המשפטית של הרפובליקה של אסטוניה, וההכרה ברצף המשפטי של הרפובליקה של אסטוניה היא אבן הפינה ליחסים בין אסטוניה לארצות הברית.
ארצות הברית פתחה מחדש את שגרירות שלה בטאלין ב-4 בספטמבר 1991, והיחסים בין שתי המדינות התפתחו מאז במהירות.
בנובמבר 2006 הנשיא ג'ורג' ווקר בוש הפך לנשיא ארצות הברית הראשון שביקר באסטוניה.
במהלך הביקור הוא הודיע על כוונת הממשל לעבוד עם הקונגרס האמריקני כדי לבצע שינויים בתוכנית ויתור על ויזה בארצות הברית, ועל הגברת האבטחה תוך הקלות בכניסה עבור מבקרים חוקיים ואנשי עסקים ממדינות כמו אסטוניה.
ארצות הברית מחזיקה באסטוניה שגרירות בטאלין.
מאידך, אסטוניה מחזיקה בארצות הברית שגרירות בוושינגטון די.
ו-13 קונסוליות בצ'ארלסטון, שארלוט, שיקגו, יוסטון, לינקולן, לוס אנג'לס, מיאמי, ניו יורק, פיניקס, פורטסמות', סן פרנסיסקו, סיאטל וסיינט פיטרסברג.
יחסי אסטוניה–בלארוס הם יחסי החוץ בין אסטוניה לבין בלארוס.
בעבר היו שתי המדינות חלק מהאימפריה הרוסית, אולם לאחר המהפכה הרוסית הכריזו שתי המדינות על עצמאותן.
בשנת 1922 נכבשה בלארוס מחדש על ידי רוסיה הסובייטית, והוקמה ברית המועצות.
בשנת 1940 נכבשה גם לטביה על ידי הצבא האדום, ובמהלך מלחמת העולם השנייה היו שתי המדינות תחת כיבוש גרמני, ולאחר המלחמה הם היו חלק מברית המועצות עד לשנת 1991. לאחר קריסת ברית המועצות הכריזו שתי המדינות על עצמאותן, וב-6 באפריל 1992 כוננו שתי המדינות יחסים דיפלומטיים.
ב-21 ביולי 1995 פתחה אסטוניה קונסוליה כללית במינסק, אשר שודרגה בינואר 2009 למעמד של שגריריות, ובמאי 2010 פתחה בלארוס שגרירות בטאלין.
כיום מתקיים בין שתי המדינות שיתוף פעולה במגוון תחומים.
בלארוס מחזיקה באסטוניה רק שגרירות בטאלין, ואילו אסטוניה מחזיקה שגרירות במינסק בלבד.
יחסי אסטוניה–סן מרינו הם היחסים הדיפלומטיים שבין רפובליקת אסטוניה לבין הרפובליקה המרוממת של סן מרינו.
היחסים הדיפלומטיים בין אסטוניה לסן מרינו כוננו ב-9 ביולי 2003. השגרירה הראשונה של סן מרינו באסטוניה, סילביה ברטי, העבירה את כתב האמנתה לנשיא טומאס הנדריק אילווס ב-21 בפברואר 2008. השגריר של אסטוניה בסן מרינו הוא תושב רומא.
סן מרינו אינה מיוצגת באסטוניה כלל, הן בדרג הקונסולרי והן בדרג השגרירות.
אסטוניה אינה מיוצגת בסן מרינו בדרג השגרירות אלא באמצעות שגרירותה שברומא, בירת איטליה.
היחסים בין אסטוניה לבין הרפובליקה הפדרלית של גרמניה הם יחסים היסטוריים שתחילתם במהלך ימי הביניים, ובמהלך השנים ידעו עליות ומורדות.
לאחר קריסת ברית המועצות ואיחוד גרמניה מחדש, התחזקו קשרי המדינות, וכיום שתי המדינות חברות בנאט"ו ובאיחוד האירופי, ומקיימות ביניהם קשרים כלכליים, חברתיים ותרבותיים בשלל תחומים.
מאז כיבושה של אסטוניה על ידי המסדר הטבטוני בימי הביניים, מילאו הגרמנים הבלטים תפקיד חשוב בחברה האסטונית.
אוניברסיטת טרטו הייתה בין השנים 1802–1893 אוניברסיטה בשפה הגרמנית.
כ-50% מהפרופסורים היו גרמנים, בעוד כ-40% מהם היו גרמנים-בלטים.
בסוף מלחמת העולם הראשונה (בפברואר 1918), אסטוניה, שנכבשה על ידי האימפריה הרוסית בשנת 1710, נכבשה על ידי צבא הקיסרות הגרמנית.
לאחר מכן הצליחו האסטונים לאכוף את עצמאותם במלחמת העצמאות של אסטוניה (1918-1920), נגד רוסיה הסובייטית ונגד הלנדווהר הבלטי תחת פיקוד גרמני.
מאידך, בצד האסטונים נלחם הרגימנט הגרמני-בלטי.
בשנת 1921 הכירה גרמניה בעצמאותה של אסטוניה, ושתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים.
בשנת 1939 ביטלה גרמניה הנאצית את ברית אי-ההתקפה עם אסטוניה.
באוקטובר 1939 הועברו הגרמנים האסטונים בכוח לוורתגאו.
על פי ההסכם בין היטלר לסטלין, נכללה אסטוניה בתחום ההשפעה הסובייטי.
ב-16 ביוני 1940 העניקה הממשלה הסובייטית לאסטוניה אולטימטום, ולאחר מכן כבשה אותה והקימה את הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האסטונית.
הכוחות הסובייטים רדפו ורצחו או גירשו חלקים גדולים של האליטה האסטונית.
לאחר פלישת הגרמנים לברית המועצות ב-22 ביוני 1941, נכבשה אסטוניה על ידי חיילים גרמנים באוגוסט 1941. באוקטובר 1944, עם נסיגת הכוחות הגרמניים שוב נכבשה הארץ בידי ברית המועצות.
ב-20 באוגוסט 1991 הכריזה אסטוניה על עצמאותה, וב-27 באוגוסט חידשה גרמניה את היחסים הדיפלומטיים עם אסטוניה.
בשנת 2004 הצטרפה אסטוניה הן לאיחוד האירופי והן לנאט"ו.
היחסים הגרמניים-אסטונים אינטנסיביים וידידותיים כיום, ומתפתחים הן במישור הבין-צדדי והן הרב-צדדי במסגרת הארגונים הנזכרים.
גרמניה מחזיקה באסטוניה שגרירות בטאלין, ואילו אסטוניה מחזיקה בגרמניה שגרירות בברלין ו-6 קונסוליות בדיסלדורף, המבורג, קיל, מינכן, שוורין ושטוטגרט.
יחסי אסטוניה–פולין הם יחסי החוץ בין אסטוניה לבין פולין.
לאחר מלחמת העולם הראשונה שיתפו פעולה כוחות פולניים ואסטוניים, בלחימה נגד הצבא האדום.
פולין הכירה בעצמאות האסטונית ב-31 בדצמבר 1920, ושתי המדינות כוננו ברית בשנת 1922, אולם היא התבטלה בעקבות כיבוש פולין עם פרוץ מלחמת העולם השנייה.
לאחר המלחמה הייתה אסטוניה חלק מברית המועצות, אשר שיתפה פעולה עם פולין במסגרת ברית ורשה.
לאחר נפילתה של ברית המועצות, כוננו שתי המדינות מחדש את יחסיהן הדיפלומטיים ב-26 באוגוסט 1991.
כיום, שתי המדינות הן חברות במועצת הים הבלטי, בנאט"ו ובאיחוד האירופי.
אסטוניה מחזיקה בפולין שגרירות בוורשה, ו-4 קונסוליות בגדנסק, בקרקוב, בפוזנן ובשצ'צ'ין.
מאידך, פולין מחזיקה באסטוניה שגרירות בטאלין בלבד.
יחסי אסטוניה–הממלכה המאוחדת, הם יחסי החוץ בין אסטוניה והממלכה המאוחדת.
היחסים בין בריטניה לאסטוניה החלו במהלך מלחמת העצמאות האסטונית, כאשר בריטניה שלחה את הצי המלכותי בראשות אדמירל א.
סינקלייר להגן על חופי אסטוניה.
הימאים הבריטים שנפלו במהלך העימות, הובאו למנוחות בבית הקברות הצבאי בטאלין.
במהלך שנת 1919 פעלו נציגים בריטים בחבר הלאומים למען הכרה בעצמאות אסטוניה.
לפני הכיבוש הסובייטי בשנת 1940, היחסים בין בריטניה ואסטוניה היו קרובים.
בבריטניה היה שוק עיקרי עבור המוצרים האסטונים, ויותר מ-30% מהייצוא האסטני יוצא לבריטניה.
בריטניה מעולם לא הכירה בסיפוח אסטוניה בקיץ 1940.
בריטניה הכירה בעצמאות אסטוניה מחדש ב-27 באוגוסט 1991, והיחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות כוננו מחדש ב-5 בספטמבר 1991, ואף השגרירות הבריטית נפתחה בטאלין מחדש באותה שנה.
היחסים בין המדינות מאוד קרובים, ובריטניה סיפקה תמיכה פוליטית ומעשית למאמצי אסטוניה להצטרף לאיחוד האירופי ולנאט"ו, ושתי המדינות הן חברות מלאות של שני הארגונים.
שתי המדינות שלחו כוחות לאפגניסטן, במסגרת כוח הסיוע הביטחוני הבינלאומי.
באוקטובר 2016 פורסם כי 800 חיילים בריטים יוצבו בבסיס הצבאי בטאפה, אסטוניה.
למועצה הבריטית יש ייצוג בטאלין, והיא פעילה שם בתוכנית של תמיכה בהוראת השפה האנגלית, חילופי תרבות ומלגות עבור סטודנטים אסטונים ללמוד בבריטניה.
רוב הקהילות הפעילות נמצאות בלונדון, ברדפורד ולסטר, ובסך הכל קיימות 13 קהילות אסטוניות בבריטניה, והקהילה הוותיקה הקיימת בלונדון, הוקמה בשנת 1921.
המוניטין של טאלין כיעד תיירותי גדל בבריטניה בשנים האחרונות.
הצטרפותה של אסטוניה לאיחוד האירופי בשנת 2004, העניק דחיפה משמעותית לנסיעות ההדדיות – עלייה של 30% באותה שנה, ו-60% בשנה לאחר מכן (2005), כ-62,300 תיירים בריטים נוספים ביקרו באסטוניה לעומת שנים קודמות.
בשנת 2012 כמעט 55,000 תיירים בריטים ביקרו באסטוניה, ובנוסף, כ-75,000 בריטים ביקרו בה במסגרת הסיור הבלטי.
בריטניה נמצאת במקום ה-9 מבין שותפות הסחר של אסטוניה, ומהווה 3% מסך מחזור המסחר של אסטוניה.
הסחר הבריטי-אסטוני הסתכם בשווי 790 מיליון אירו בשנת 2012. בריטניה מהווה 2% מסך ההשקעות הזרות הישירות באסטוניה.
אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת ביקרה באסטוניה באוקטובר 2006, והנסיך הארי ביקר אף הוא ביקור רשמי במאי 2014,.
אסטוניה מחזיקה בבריטניה שגרירות בלונדון, ו-6 קונסוליות באברדין, בלפסט, צ'לטנהאם, גלאזגו, ג'רסי, וליברפול.
מאידך, בריטניה מחזיקה באסטוניה שגרירות בטאלין בלבד.
יחסי אסטוניה–מונקו הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת אסטוניה לבין נסיכות מונקו.
היחסים בין אסטוניה למונקו כוננו ב-7 בפברואר 2008. הקונסוליה האסטונית במונטה קרלו נפתחה ב-14 באוקטובר 2005 ובאמצע 2007 מינתה מונקו קונסול כבוד לאסטוניה.
ב-2 ביוני 2011 ביקר אלבר השני, נסיך מונקו בטאלין לצורך פתיחת מרוץ מכוניות חשמליות שהוא ארגן וייסד, המירוץ הבא עבר דרך מדינות רבות באירופה, נמשך עד 2012 ובסופו נערך טקס חגיגי בארמון הנסיך של מונקו.
מעולם לא נערכו ביקורים רמי דרג של בכירים אסטונים במונקו.
שיתוף פעולה נוסף וחשוב בין מונקו לאסטוניה הוא שיתוף הפעולה בתחום התיירות; בשנת 2010 פתחה אסטוניאן אייר קו טיסה ישיר בין טאלין לבין ניס.
ישנם כ-10 עסקים הפועלים באסטוניה בהם שולטת הממשלה המונגאסקית.
אסטוניה אינה מיוצגת במונקו בדרג השגרירות, השגרירות האסטונית האמונה על מונקו מצויה בפריז, בירת צרפת.
אסטוניה מיוצגת במונקו בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה שהיא מחזיקה בעיר המדינה ברובע מונטה קרלו.
מונקו אינה מיוצגת באסטוניה בדרג השגרירות ובדרג הקונסולרי.
עם זאת, היא מינתה את אחד מחברי הפרלמנט באסטוניה לקונסול הכבוד שלה.
יחסי אסטוניה–ליכטנשטיין הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת אסטוניה לבין נסיכות ליכטנשטיין.
היחסים בין אסטוניה לליכטנשטיין כוננו ב-7 במרץ 2016. אזרחים אסטונים יכולים לבקר בליכטנשטיין וזאת ללא צורך באשרה.
גם אזרחי ליכטנשטיין יכולים לבקר באסטוניה ללא צורך באשרת כניסה עקב אמנת שנגן.
היחסים הכלכליים בין שתי המדינות מנוהלים על ידי איגוד הסחר החופשי האירופי בו חברה ליכטנשטיין.
בשנת 2018 הסחר הכולל בין שתי המדינות עמד על קצת פחות משבע מאות אלף אירו בלבד.
ליכטנשטיין היא שותפת הסחר ה-112 בגודלה של אסטוניה, בהתחשב בגודלה הקטן כמיקרו מדינה זהו מיקום משמעותי.
אאורליה פריק, שרת החוץ, התרבות והצדק של ליכטנשטיין (אוקטובר 2017)
אסטוניה אינה מיוצגת בליכטנשטיין הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
אסטוניה האמינה את שגרירותה שבברן, בירת שווייץ על מונקו.
ליכטנשטיין אינה מיוצגת באסטוניה הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
יחסי אסטוניה-יוון הם היחסים בין הרפובליקה של אסטוניה לבין הרפובליקה ההלנית.
יוון הכירה באסטוניה ב-19 במאי 1922. יוון מעולם לא הכירה בסיפוח הסובייטי של אסטוניה.
שתי המדינות כוננו מחדש את היחסים הדיפלומטיים ב-2 באוקטובר 1991. באפריל 1997 הקימה אסטוניה שגרירות באתונה.
שגרירות יוון בטאלין נפתחה בינואר 2005. יוון מחזיקה באסטוניה גם 3 קונסוליות כבוד בפטרס, פיראוס וסלוניקי.
אפריל 1997 שר החוץ של אסטוניה, טומאס הנדריק אילווס
מאי 1999, נשיא אסטוניה לנארט מרי
יוני 2004, שר החוץ של אסטוניה כריסטיאנה אוג'ולנד
יוני 2004, נשיא אסטוניה ארנולד רוטל ושר התרבות האסטוני אורמס פאט ביחס למשחקים האולימפיים
מאי 2008, שר החוץ האסטוני אורמס פאט
אוקטובר 2000, נשיא יוון קוסטנטינוס סטפנופולוס
מאי 2003, ראש ממשלת יוון קוסטאס סימיטיס (במהלך נשיאות האיחוד)
הסכם לשיתוף פעולה תרבותי, חינוכי ומדעי (1999).
הסכם לקידום והגנה הדדית של השקעות (1997).
הסכם בינלאומי להסעות נוסעים וסחורות (1999).
מזכר שיתוף פעולה כלכלי דו צדדי (1999).
הסכם שיתוף פעולה בגין תיירות (1999).
יחסי אסטוניה–דנמרק הם יחסי החוץ בין דנמרק לאסטוניה.
דנמרק מחזיקה באסטוניה שגרירות בטאלין, ואילו אסטוניה מחזיקה בדנמרק שגרירות בהלרופ.
שתי המדינות חברות באיחוד האירופי, נאט"ו ומועצת מדינות הים הבלטי.
דנמרק הייתה הספקית הגדולה ביותר של סיוע דו-צדדי לאסטוניה.
בשנים 1992–2003 תמכה דנמרק באסטוניה בסכום כולל של 147 מיליון אירו.
אסטוניה הדנית מתייחסת לשטחי אסטוניה של ימינו שנשלטו על ידי דנמרק תחילה במהלך המאות ה-13–14 ושוב במאות ה-16–17. דנמרק קמה כמעצמה צבאית ומסחרית רב במאה ה-12. היה לה אינטרס לסיים את ההתקפות המזדמנות של הפיראטים האסטונים והקורלנד שאיימו על הסחר הבלטי שלה.
ציים דנים תקפו את אסטוניה בשנים 1170, 1194 ו-1197. בשנת 1206, המלך ואלדמר השני והארכיבישוף אנדראס סונוניס הובילו פשיטה על האי אוסל, סארמאה.
מלכי דנמרק הגישו תביעה על אסטוניה כחזקתם, שהוכרה על ידי האפיפיור.
בשנת 1219 נחת הצי הדני בנמל הגדול של אסטוניה והביס את האסטונים בקרב על לינדניס שהביא את צפון אסטוניה תחת שלטון דני עד להתקוממות אסטוניה בשנת 1343, אז השטחים עברו לשליטת המסדר הטבטוני ונמכרו על ידי דנמרק ב-1346.
דנמרק הכירה בעצמאותה של אסטוניה בשנת 1921. ב-18 בדצמבר 1926, שתי המדינות הקימו ועדת פיוס.
לאחר עצמאותה של אסטוניה בשנת 1991, דנמרק הייתה המדינה השנייה שכוננה מחדש את היחסים הדיפלומטיים עם אסטוניה ב-24 באוגוסט 1991. בשנת 1994 נחתם הסכם לשיתוף פעולה ביטחוני.
בשנת 1993 חתמה דנמרק על הסכם לביטול דרישות הוויזה עם אסטוניה.
דנמרק הייתה המדינה הראשונה שאשררה את חוזה ההצטרפות 2003.
12,036 תיירים דנים ביקרו באסטוניה בשנת 2009.
בשנים 2002–2009 ביקר אנדרס פוג ראסמוסן באסטוניה חמש פעמים.
מרגרטה השנייה, מלכת דנמרק ביקרה באסטוניה ביולי 2001, ושר החוץ, פר סטיג מולר, ביקר באסטוניה באוגוסט 2009. שר הסחר וההשקעות הדני, פיה אולסן דיהר, ביקר באסטוניה כדי לקדם שיתוף פעולה מסחרי בין דנמרק למדינה הבלטית, במאי 2013, והשר הדני לענייני אירופה ניקולאי ואמן ביקר באסטוניה במסגרת הסיור במדינות הבלטיות.
נשיא אסטוניה, טומאס הנדריק אילווס, ביקר בדנמרק בספטמבר 2007, והנשיא ארנולד רוטל ביקר בדנמרק בשנת 2004.
יחסי אסטוניה–יפן (ביפנית: エストニアと日本の関係; באסטונית: Eesti-Jaapani suhted) הם היחסים הדיפלומטיים בין רפובליקת אסטוניה לבין יפן.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים רשמיים ב-10 באוקטובר 1991.
מדינה רפובליקת אסטוניה שם בשפה הרשמית באסטונית: Eesti Vabariik ביפנית: 日本 סמל דגל מפה עיר בירה והעיר הגדולה ביותר טאלין
יפן הכירה בעצמאותה של אסטוניה ב-6 במרץ 1919 דה פקטו, עם זאת, ב-26 בינואר 1921 הכירה המועצה העליונה של אנטנטי, אשר יפן חברה בה, בעצמאותה של אסטוניה דה יורה.
בשנת 1921 יפן לא הייתה מיוצגת באסטוניה בדרג השגרירות, אלא באמצעות שגרירותה שבריגה, בירת לטביה הסמוכה.
בשנת 1937 השגריר היפני הועבר לטאלין, בירת אסטוניה.
הכיבוש הסובייטי השפיע רבות על היחסים בין אסטוניה ליפן: פתיחת השגרירות היפנית באסטוניה הוקפאה למועד מאוחר יותר ודרכי המסחר בין יפן לאסטוניה הוקפאו גם כן.
יפן הייתה חברה במדינות הציר ואילו ברית המועצות הייתה חברה בבעלות הברית, מה שגרם להפצצה יפנית באסטוניה הסובייטת להריסת בסיסים צבאיים של ברית המועצות ובעקבות כך אסטונים רבים נהרגו בשוגג על ידי יפן.
יפן הייתה למדינות הראשונות להכיר בעצמאותה של אסטוניה.
בינואר 1993 יפן פתחה לראשונה את שגרירותה בטאלין בירת אסטוניה.
בספטמבר 1996 אסטוניה פתחה את שגרירותה בטוקיו, בירת יפן.
קאידו הויוולסון הוא האסטוני הראשון שהפך למתאבק בסומו יפני מקצועי.
אך, ב-11 בספטמבר 2013, עקב פציעה ממושכת בברך, הסומו האסטוני הודיע על פרישה רשמית מהענף.
הכנר היפני מארי אדאצ'י הופיע בפסטיבל המוזיקה של פרנו, אסטוניה.
הייצוא האסטוני ליפן לשנת 2015 מוערך בכ-64.22 מיליון אירו, הפריטים העיקריים אשר הוצאו ליפן הם : עצים ובתי עץ, מכונות, מוצרי חלב וסרדינים.
הייצוא היפני לאסטוניה מוערך בכ-19.60 מיליון אירו, הפריטים העיקריים אשר הוצאו לאסטוניה הם: מכונות, מכוניות וחלקי רכב.
באוקטובר 2015 אוכלוסיית היפנים באסטוניה עמד על 110 יפנים.
יחסי אסטוניה–מקסיקו הם היחסים הדו-צדדיים שבין רפובליקת אסטוניה לבין המדינות המקסיקניות המאוחדות.
סי, ארצות הברית מייצגת את אסטוניה במקסיקו, ומצידה של מקסיקו השגרירות בהלסינקי, פינלנד, מייצגת אותה באסטוניה.
לאסטוניה קונסוליית כבוד במקסיקו סיטי, ואילו למקסיקו קונסוליית כבוד בטאלין.
אסטוניה ומקסיקו ייסדו יחסים דיפלומטיים לראשונה ב-28 בינואר 1937 בטקס שנערך בניו יורק.
ב-3 בינואר 1938 נכנס לתוקפו הסכם ידידות בין המדינות, אולם זמן קצר לאחר מכן, ב-1940, נכבשה אסטוניה על ידי ברית המועצות כחלק מהסכם ריבנטרופ-מולוטוב, שלא מנע מגרמניה לכבוש את אסטוניה שנה מאוחר יותר.
אחרי מלחמת העולם השנייה, בספטמבר 1944 אסטוניה סופחה לברית המועצות.
מקסיקו סירבה להכיר בסיפוח הסובייטי.
באוגוסט 1991, בתקופת התפרקות ברית המועצות, אסטוניה הכריזה על עצמאות, וב-5 בספטמבר אותה שנה מקסיקו הכירה בה.
ב-5 בדצמבר שתי המדינות חידשו את היחסים הדיפלומטיים ביניהן.
בשנת 2018 תרמו אמני גרפיטי מקסיקנים 30 ציורי קיר לציון 100 שנה להיווסדה של אסטוניה.
1995 – הסכם לשיתוף פעולה טכנולוגי
2005 – הסכם לשיתוף פעולה חינוכי, תרבותי וספורטיבי
2012 – הסכם למניעת כפל מס והשתמטות ממס
בשנת 2019 הסתכם היקף הסחר בין אסטוניה ומקסיקו ב-117 מיליון דולר.
עיקר הסחורות שאסטוניה ייבאה ממקסיקו בהיקף של 51 מיליון דולר היו כלי רכב, רכבות חשמליות וציוד חשמלי.
עיקר הסחורות שמקסיקו ייבאה מאסטוניה בהיקף כולל של 65.7 מיליון דולר היו ציוד חשמלי וכלי רכב.
יחסי אסטוניה–טורקיה הם יחסי החוץ בין טורקיה לאסטוניה.
יחסי טורקיה עם אסטוניה מבוססים על "חוזה הידידות ושיתוף הפעולה" שנחתם ב-1 בדצמבר 1924. הכיבוש והסיפוח של אסטוניה על ידי ברית המועצות במלחמת העולם השנייה מעולם לא הוכר על ידי טורקיה.
לאחר קריסת ברית המועצות כוננו היחסים הדיפלומטיים בין המדינות מחדש ב-2 באוקטובר 1991.
התמיכה החזקה שהעניקה טורקיה לחברות נאט"ו של אסטוניה והתמיכה של אסטוניה בתהליך החברות ב משקפת באופן חיובי את היחסים הדו-צדדיים.
שתי המדינות שיש להן גישה מקבילה לבעיות בינלאומיות עכשוויות, ממשיכות את שיתוף הפעולה שלהן בפלטפורמות בינלאומיות, כמו האו"ם, נאט"ו והאיחוד האירופי.
במהלך נשיאות האיחוד האירופי, אסטוניה הציגה גישה בונה וניסתה להמשיך את הדיאלוג בין טורקיה לאיחוד האירופי.
טורקיה משמשת כמדינת חסות למרכז המצוינות בסייבר, שיתוף פעולה של נאט"ו בטאלין מאז נובמבר 2015. כ-575 אזרחים טורקים גרים באסטוניה.
נשיא טורקיה, רג'פ טאיפ ארדואן, ביקר באסטוניה בתאריכים 23–24 באוקטובר 2014. מרינה קליורנד, שרת החוץ האסטונית לשעבר, ביקרה בטורקיה ב-24 באוגוסט 2016 בתפקידה כיו"ר מועצת אירופה.
שר החוץ הטורקי מלבוט צ'אבושולו ביקר באסטוניה ב-27 באוקטובר 2016. לבסוף, שר החוץ סוון מיקסר ביקר בטורקיה ביולי 2017 במסגרת נשיאות האיחוד האירופי באסטוניה וראש ממשלת אסטוניה יורי רטס ערך ביקור באוגוסט 2017.
בשנת 2018 היקף המסחר הכללי בין שתי המדינות היה 312 מיליון דולר (יצוא טורקיה 92 מיליון דולר; יבוא מאסטוניה 220 מיליון דולר).
הסכום הכולל של השקעות ישירות מאסטוניה לטורקיה בתקופה שבין 2002–2018 הסתכם ב-11 מיליון דולר, ואילו ההשקעות הישירות הטורקיות באסטוניה באותה תקופה היו 3 מיליון דולר.
טורקיה היא היעד התיירותי הפופולרי ביותר עבור אסטונים.
61,707 תיירים אסטוניים ביקרו בטורקיה בשנת 2018. ברקובר - אסטוניה, קיים בית קברות של החיילים העות'מאנים שנלקחו בבני ערובה והובאו לאסטוניה במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878).
טורקיה מחזיקה באסטוניה שגרירות בטאלין.
אסטוניה מחזיקה בטורקיה שגרירות באנקרה ו-5 קונסוליות באנטליה, בורסה, איסטנבול, מרסין וטרבזון.
יחסי אסטוניה–ספרד הם היחסים הדו-צדדיים והדיפלומטיים בין אסטוניה וספרד.
בשנת 2007 מספר הספרדים שהתגוררו באסטוניה עמד על 54 אנשים, בעוד מספר הספרדים שאינם תושבים היה 55.
היחסים הבינלאומיים בין ספרד לאסטוניה החלו בשנת 1921, כאשר ספרד הכירה בעצמאותה של הרפובליקה של אסטוניה.
ב-24 באוגוסט 1991 ספרד הכירה שוב בעצמאות אסטוניה מברית המועצות.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-10 בספטמבר אותה שנה.
ב-3 בדצמבר 1992 הקימה ספרד קונסוליית כבוד בטאלין תחת שגרירות ספרד בהלסינקי, רק בשנת 2004 פתחה שגרירות משלה בבירת אסטוניה.
מצדה אסטוניה פתחה שגרירות במדריד בשנת 1997. נכון לעכשיו היחסים בין שתי המדינות מעוגנים במסגרת האיחוד האירופי, ומדגישים את העובדה ששתי המדינות הן חלק מהגבולות החיצוניים של האיחוד.
יחסי הסחר בין אסטוניה לספרד שמרו על קצב עלייה עם מאזן חיובי לטובת ספרד, שבשנת 2007 מכרה מוצרים לאסטוניה בסכום כולל של 120 מיליון אירו, תוך ייבוא בסך כולל של 54 מיליון.
הייבוא העיקרי מאסטוניה מורכב מדלקים ושמנים מינרליים, עץ, פחם, מוצרי פלדה וברזל מפסולת התכה.
בעוד היצוא העיקרי של ספרד מורכב ממכוניות, טרקטורים, מוצרי קרמיקה ופירות.
מצד שני, ההשקעות בין שתי המדינות הגיעו לרמה אחידה יותר, שכן אף על פי שבשנת 2006 אסטוניה השקיעה בספרד רק 6,100 אירו בשנה שלאחר מכן, היא השקיעה בשווי 1,984,420 אירו.
בסוף 2008 הוקמה לשכת המסחר ההיספנית–אסטונית עם מטה בטאלין.
מספר התיירים הספרדים שנוסעים לאסטוניה גדל מדי שנה, בשנת 2006 היו 15,150 שבילו בה לפחות לילה אחד.
עם זאת, רוב התיירים המבקרים באסטוניה עושים זאת באמצעות ספינות תענוגות או בנסיעה מהלסינקי הלוך ושוב באותו יום, כך שמעריכים שמספר המבקרים הספרדים גבוה בהרבה.
אסטוניה נוכחת בירידים התיירותיים בברצלונה, EIBTM (מאז 2004) ומדריד, FITUR (מאז 2005).
בנוסף, לחברת התעופה אסטוניאן אייר מפעילה מאז 2006 קו קבוע בין טאלין לברצלונה.
מאז 1996 ניתן ללמוד לימודי ספרדית באוניברסיטת טרטו, היוקרתית במדינה.
אוניברסיטת טאלין הציגה אפשרות זו בשנת 2001 ומאז 2003 יש לאוניברסיטה זו מרכז בחינות של מכון סרוונטס.
אסטוניה מחזיקה בספרד שגרירות במדריד ושתי קונסוליות כבוד בברצלונה וסביליה.
ספרד מחזיקה באסטוניה שגרירות וקונסוליית כבוד בטאלין.
יחסי אסטוניה–הודו הם היחסים הדיפלומטיים בין אסטוניה להודו.
הודו הבריטית הכירה באסטוניה ב-22 בספטמבר 1921 כשאסטוניה הצטרפה לחבר הלאומים, והודו הכירה מחדש באסטוניה ב-9 בספטמבר 1991 ויחסים דיפלומטיים כוננו ב-2 בדצמבר אותה שנה בהלסינקי.
אוקטובר 1993 – טריווימי ווליסט, שר החוץ
פברואר 1999 – ביקור ממלכתי של לנארט מרי, הנשיא
נובמבר 2008 – אורמס פאט, שר החוץ
ספטמבר 2012 – ביקור שר החינוך האסטוני עם משלחת בכירה משלוש האוניברסיטאות הגדולות באסטוניה שאורגן על ידי יוניקה פתרונות בע"מ.
היום הפתוח של אסטוניה לחינוך נערך בהילטון מומבאי.
אוגוסט 1995 – סלמאן קורשיד, שר המדינה לענייני חוץ
2001 – השר לענייני חוץ, ראנג'יט סינג קלהא, ושר החוץ של אסטוניה, טומאס הנדריק אילווס, נפגשים כדי לדון בשיתוף פעולה במאבק בטרור.
נובמבר 2003 – דיגוויג'אי סינג, שר המדינה לענייני חוץ
בשנת 2007 הייתה הודו השותפה לייבוא ה-34 בגודלה ושותפה לייצוא ה-37 בגודלה.
היבוא לאסטוניה הוכפל בשנת 2006. שווי המסחר הכולל בין המדינות בשנת 2007 עמד על 30.8 מיליון אירו.
בעוד שההשקעות ההודיות באסטוניה הן בקנה מידה קטן והן בתחום המסחרי והמזון, לאסטוניה אין השקעה ישירה בהודו.
עם זאת, שר החוץ של אסטוניה אורמאס פיט הביע רצון לשפר את הקשרים הכלכליים ולמנות שגריר שאינו תושב ולפתוח שגרירות מלבד שתי קונסוליות כבוד קיימות.
הודו חתמה על הסכם המועצה העסקית המשותפת עם לשכת המסחר באסטוניה.
האדם הראשון מאסטוניה לבקר בהודו בסוף המאה ה-17 היה איש הדת אברהרד אקהולד (אקהולץ) שנולד ב טאלין ולמד בבית "האקדמיה Gustaviana" של טרטו.
שום דבר מיוחד לא ידוע על ביקורו.
משלחתו של אדם יוהאן פון קרוזנשטרן ביקרה בהודו בדרכה לסין בשנים 1797–1798 במהלך הקפת כדור הארץ הרוסית הראשונה.
הוא שהה תקופות קצרות במדרס ובכלכותה, הכיר את הפעילות המסחרית והניהולית של חברת הודו המזרחית הבריטית ועשה מסע של חודשיים על סיפון HMS אורפיאוס במפרץ בנגל.
העובדה שספרייתו של קרוסנשטרן הכילה כארבעים פריטים על ההיסטוריה והגאוגרפיה של הודו ועל ספרות סנסקריט מראה את העניין הרב שלו כלפי המדינה.
ספרי הלימוד האסטוניים הראשונים שהזכירו את הודו נכתבו על ידי גאורג גוטפריד מרפורג (1805) וקרל ארנסט ברג (1811).
הפרסום האסטוני הראשון שהגיע להודו היה "Pühhapäiwa Wahhe-luggemissed" (קריאות מתווך ביום ראשון) של אוטו וילהלם מסינג (1818).
הספר הכיל תיאור של מאה עמודים על טבעה וחברה של הודו.
פרסומים בשפת הסנסקריט הודפסו באוניברסיטת טרטו ומשנת 1837 החלו שיעורי ההוראה בסנסקריט, שהועברו על ידי הפרופסור קרל פרידריך קיל.
אחד מממשיכיו לאופולד אלכסנדר פון שרדר הפך לאינדולוג מצטיין, הידוע בתרגומיו ובמחקריו המקוריים על הספרות ההודית המוקדמת.
באמצע המאה ה-19 פורסמו כמה מאמרים על עבודת המיסיונרים בהודו, במיוחד בקרב הטמילים.
כמה מיסיונרים פרוטסטנטים מאסטוניה תרמו בהודו.
הראשון היה ארנולד נרלינג שעבד בקרב הטמילים בשנים 1862–1872. נולד ברוואל, פרנץ מתיסן למד בבית הספר של המיסיון בבזל, נשלח לעבוד בכלכותה בשנת 1867 ונשאר שם למשך שארית חייו.
אף על פי שהם היו גרמנים-בלטים, המיסיונר האסטוני האתני היה כריסטוף ברנספלד מקרדלה שעבד במכללה התאולוגית Gossner בשנים 1880–1896.
בסוף המאה ה-19, הודו הייתה ידועה מאוד לאסטונים.
בנוסף לספרי הלימוד והעיתונות, הונפקו חוברות על המרד ההודי הגדול, ננה סאהיב (1884), הרעב הגדול של 1876–78 (1892), ההינדואיזם (1892), הראג' הבריטי (1895) ועוד.
אלה נתמכו במכתבי המיסיונרים בהודו שפרסמו העיתונות האסטונית.
השמעת מוזיקה הודית הפכה למסורת בפסטיבל הסרטים האסטוני "אוריינט".
שווינה שחקן Dr.Mustafa רזא הופיע בפסטיבל שלוש פעמים.
החברה לתרבות אסטונית-הודית הוקמה בשנת 2004 ומאז תרמה באופן קבוע למכון האסטוני למדעי הרוח, לספרייה הלאומית של אסטוניה ולאוניברסיטת טרטו.
קבוצת הפרלמנט האסטונית–הודית הוקמה בריגיקוגו בשנת 2004. אסטוניה תמכה בהצעתה של הודו למושב קבוע במועצת הביטחון של האו"ם.
אסטוניה תומכת גם בטיוטה ההודית בנושא אמנה מקיפה בנושא טרור בינלאומי (CCIT) באו"ם.
בשיתוף פעולה עם המרכז לביולוגיה סלולרית ומולקולרית, CCMB, היידראבאד, הודו, ביוסטון אסטוני ואוניברסיטת טרטו פרסמו עשרות מאמרים בנושא מוצא והגירה של אוכלוסיות דרום אסיה.
מלבד סטודנטים וחוקרים הודים רבים עובדים באוניברסיטת טרטו ובאוניברסיטה הטכנולוגית בטאלין.
לאסטוניה ולהודו יש הסכמים על שיתופי פעולה בנושאים שונים ממדע וטכנולוגיה לתרבות, חינוך, מדע, ספורט, אומנויות, מדיה המונית, תיירות ונושאי נוער.
בשנת 1999 הודו ואסטוניה חתמו על הסכם מועצה עסקית משותפת להגדלת ההשקעות והסחר בין שתי המדינות.
הצהרת עקרונות וכיווני שיתוף פעולה בין הרפובליקה של אסטוניה לרפובליקה של הודו שנכנסה לתוקף 15 באוקטובר 1993
הסכם לשיתוף פעולה בתחומי המדע והטכנולוגיה שנכנס לתוקף ב-6 באוגוסט 1999
הסכם בנושא שיתוף פעולה בתחומי התרבות, החינוך, המדע, הספורט, האמנות, המדיה ההמונית, התיירות והנוער, שנכנס לתוקף 11 בנובמבר 1999
הסכם לשיתוף פעולה כלכלי וטכני שנכנס לתוקפו 13 במרץ 2000
הסכם על סחר ושיתוף פעולה כלכלי שנכנס לתוקפו 24 באוגוסט 2004
אסטוניה מחזיקה בהודו שגרירות בניו דלהי וקונסוליית כבוד במומבאי.
הודו מיוצגת באסטוניה באמצעות שגרירותה בהלסינקי, פינלנד ובנוסף מחזיקה קונסוליית כבוד בטאלין.
יחסי אסטוניה-פינלנד הם יחסי החוץ בין רפובליקת פינלנד לבין רפובליקת אסטוניה.
שתי המדינות כוננו מחדש את היחסים הדיפלומטיים ב-29 באוגוסט 1991. לפינלנד יש שגרירות בטאלין וקונסוליית כבוד בטרטו ולאסטוניה יש שגרירות בהלסינקי וחמש קונסוליות כבוד, הממוקמת באואולו, טורקו, אקנאס, טמפרה וקוטקה.
שתי המדינות הן חברות מלאות במועצת הים הבלטי, האיחוד האירופי, נאט"ו ובגוש האירו.
שפות הרוב בשתי המדינות הן שפות פיניות, שכן השפה העיקרית של פינלנד, פינית, קשורה לאסטונית, ויש תחושה מסוימת של קרבה.
76% מהפינים ביקרו באסטוניה, ובשנת 2004 דיווחו על ביקור של 1.8 מיליון פינים באסטוניה.
מס הבלו על אלכוהול נמוך יותר באסטוניה מאשר בפינלנד, ולכן מקובל לקנות כמויות גדולות של אלכוהול כשחוזרים מאסטוניה: מחקר בשנת 2014 הצביע על כך ש-34% מהאלכוהול שנמכר באסטוניה נקנה על ידי פינים.
המשקיעים הפינים והשוודים הם המשקיעים הזרים הגדולים באסטוניה.
פינלנד ואסטוניה הן חברי האיחוד האירופי, הסכם שנגן ואת גוש האירו, שחרור נסיעות וסחר בינלאומי בין המדינות.
פינלנד היא השותפה המסחרית הבכירה ביותר באסטוניה, והיא מהווה ערך של מעל 15% מסך היבוא בשנת 2012, כמו גם השוק השני בגודלו לייצוא אסטוניה אחרי שוודיה.
ממשלת פינלנד הכירה בעצמאות אסטוניה בשנת 1920. בתגובה לפלישה הסובייטית, הנציגויות הדיפלומטיות הוסרו בפועל.
עם זאת, כאשר אסטוניה החזירה את עצמאותה, "מכשול זמני" זה נפתר.
פינלנד תרמה ומוסיפה לתרום סיוע צבאי לאסטוניה, כגון הכשרת קצינים, ואספקת ציוד.
בפינלנד הרעיון של פינלנד הגדולה המאוחדת זכה לפופולריות ולהשפעה במהירות בשנת 1917, אך איבד תמיכה לאחר מלחמת העולם השנייה ומלחמת ההמשך.
באסטוניה של 1917, 1918 ו-1940, הנשיא קונסטנטין פאטס איחל לאיחוד מדינות פיניות בצוואתו הפוליטית, וכתב מתווה של תוכנית איחוד.
הוא השתמש במונח "soomesugu" באסטונית כדי להצביע על העם והמדינות של פינלנד ואסטוניה כשדיבר על חוק הגבולות המשותף.
פינלנד ואסטוניה הן חברות האיחוד האירופי, הסכם שנגן וגוש האירו.
פינלנד היא שותפת הסחר הגדולה ביותר של אסטוניה, והיא מהווה ערך של מעל 15% מסך היבוא בשנת 2012, כמו גם השוק השני בגודלו לייצוא אסטוניה אחרי שוודיה.
ממשלת פינלנד הכירה בעצמאות אסטוניה בשנת 1920. פינלנד תרמה וממשיכה לתרום סיוע צבאי לאסטוניה, כגון הכשרת קצינים, ואספקת ציוד.
אסטוניה מחזיקה בפינלנד שגרירות בהלסינקי.
פינלנד מחזיקה באסטוניה שגרירות בטאלין.
יחסי אסטוניה–סין הם יחסי החוץ בין אסטוניה לרפובליקה העממית של סין.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-11 בספטמבר 1991. הרפובליקה העממית של סין הקימה שגרירות באסטוניה בשנת 1992 ושלחה את שגרירה למדינה בשנה שלאחר מכן; אסטוניה הקימה שגרירות בסין בשנת 1997 ושלחה את שגרירה בסין לראשונה בשנת 2002.
הדלאי לאמה ה-14 ביקר באסטוניה בשנת 1991. באוגוסט 2011 ביקר הדלאי לאמה שוב באסטוניה ונפגש באופן לא רשמי עם נשיא אסטוניה תומאס הנדריק אילבס; משרד החוץ של סין זימן את שגריר אסטוניה בסין וביקש ממנו להסביר את ביקורו של הדלאי לאמה.
בספטמבר 2014 נפגש סגן שר החוץ הסיני וואנג צ'או עם שגריר אסטוניה בסין תומאס רוקה.
במהלך הפגישה אמר רוקה כי היחסים הבילטרליים בין סין לאסטוניה סבלו מכשלים בשנים האחרונות, וכי אסטוניה מכירה בטיבט כחלק מסין ולא תתמוך בעצמאות טיבט ; הרפובליקה העממית של סין אישרה את עמדתה של אסטוניה בנושא טיבט.
הוא ציין כי סין מייחסת חשיבות רבה לפיתוח היחסים בין שתי המדינות.
היחסים בין המדינות הדרדרו בשנת 2022 לאור תמיכת סין ברוסיה, ממנה חששו האסטונים לאור הפלישה הרוסית לאוקראינה.
מינואר עד יוני 2013, בסחר בין שתי המדינות הכולל בין סין לבין אסטוניה היה 470 מיליון דולר, גידול של 14% לעומת התקופה המקבילה בשנה שקדמה לה.
הערך הכולל של היצוא הסיני לאסטוניה הוא כ-65 מיליון דולר, והערך הכולל של היצוא של אסטוניה לסין הוא 410 מיליון דולר.
הגירעון המסחרי של אסטוניה הוא 340 מיליון דולר, גידול של כ-30% לעומת התקופה המקבילה בשנה שקדמה לה.
החל מאמצע שנת 2013, סין הייתה המקור השמיני לייבוא לאסטוניה.
הסחורות העיקריות שמייצאת סין לאסטוניה ואסטוניה מייצאת לסין הן מוצרים אלקטרומכניים.
במסגרת יוזמת החגורה והדרך, סין ואסטוניה שיתפו פעולה בפרויקטים להפקת פצלי נפט.
בשנת 2018, היועץ וו יאן הקשיב בפירוט להכנסת פרויקט ייצור החשמל לאגירת מים שאובים בדרום אסטוניה.
סין מחזיקה באסטוניה שגרירות בטאלין.
אסטוניה מחזיקה בסין שגרירות בבייג'ינג.
יחסי אסטוניה–פורטוגל הם יחסי החוץ בין אסטוניה לפורטוגל.
שתי המדינות חברות מלאות ב, נאט"ו, הארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי, מועצת אירופה, הארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה, סוכנות החלל האירופית, גוש האירו ואזור שנגן.
אסטוניה קיבלה לראשונה עצמאות בשנת 1918. הרפובליקה הפורטוגזית הראשונה, שהוכרזה בשנת 1910, הכירה בפועל ברפובליקה של אסטוניה ב-3 בפברואר 1918. לאחר הצטרפות אסטוניה לחבר הלאומים בשנת 1921, הכירה פורטוגל גם ברפובליקה של אסטוניה דה יורה ב-3 בפברואר 1921.
לאחר סיפוח אסטוניה על ידי ברית המועצות בשנת 1940, היחסים נקבעו על ידי יחסי ברית המועצות–פורטוגל.
משטר סלאזאר האנטי קומוניסטי של פורטוגל, לא הכיר בסיפוח זה.
גם לאחר מהפכת הצפורנים בשנת 1974 וסיום משטר האסטאדו נובו האנטי-קומוניסטי, פורטוגל מעולם לא הכירה רשמית בחברותה של אסטוניה בברית המועצות.
לדוגמה, ראש ממשלת פורטוגל השמרני, אניבאל קבאקו סילבה, אסר על חברי פרלמנט לבקר באסטוניה בשנת 1987 כאשר חברי הפרלמנט הפורטוגלי ביקרו בברית המועצות.
לאחר קריסת ברית המועצות בשנת 1991, אסטוניה הכריזה שוב על עצמאותה המלאה באותה שנה.
מכיוון שפורטוגל מעולם לא הכירה בחברותה של אסטוניה בברית המועצות, היא הכירה בחידוש עצמאות אסטוניה באמצעות הצהרה פשוטה ב-27 באוגוסט 1991.
ב-1 באוקטובר 1991 שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים.
חורחה אלברטו למוס גודיניו, שגריר פורטוגל בפינלנד, קיבל הסמכה כפולה ב-4 במרץ 1993 כשגריר פורטוגל הראשון בטאלין.
אנדרס טומסברג, ראש שגרירות אסטוניה שנפתחה בליסבון מאז 1996, היה השגריר האסטוני הראשון בפורטוגל שהוסמך לנשיא פורטוגל חורחה סמפאיו בשנת 1997.
במהלך ההתקרבות של אסטוניה לאחר מכן ל, בו פורטוגל חברה מאז 1986, ועם ברית ההגנה המערבית נאט"ו, שפורטוגל הקימה יחד בשנת 1949, התקרבו גם פורטוגל ואסטוניה.
הם סיכמו הסכם דו-צדדי בתחום התיירות בליסבון ב-10 במאי 2000, ואחריו ב-21 במאי 2001 הסכם דו-צדדי על הובלת אנשים וסחורות.
ב-12 בדצמבר 2003, בטאלין, שתי המדינות חתמו על הסכם שיתוף פעולה דו-צדדי נרחב בתחומי השפה, החינוך, התרבות, המדע והטכנולוגיה, וכן על שיתוף פעולה בתחומי הנוער, הספורט והתקשורת.
כמו כן אומץ הסכם מיסוי כפול והסכמים למניעת העלמת מס.
בשנת 2005 פתחה פורטוגל גם שגרירות משלה בטאלין.
בעקבות מדיניות הצנע הנוקשה והמקיפה בפורטוגל לאחר משבר החוב האירופי, שהכניס את המדינה למשבר כלכלי עמוק משנת 2010, סגרה פורטוגל שוב את שגרירותה באסטוניה בשנת 2012, שמאז היא שייכת שוב למחוז המינהלי של שגריר פורטוגל בפינלנד.
עם זאת, היחסים הדו-צדדיים ממשיכים להתעצם, מה שבא לידי ביטוי גם בביקורים רשמיים הדדיים קבועים.
נשיא אסטוניה, קרסטי קלג'ולאיד, ביקר לאחרונה בפורטוגל באפריל 2019, ראש ממשלת אסטוניה ג'ורי רטאס ביקר לאחרונה בפורטוגל בשנת 2017. חוסה סוקרטס היה ראש ממשלת פורטוגל האחרון שביקר באסטוניה בסוף שנת 2007. בנוסף, מספר רב של ביקורים הדדיים ברמת שרים ומזכירות המדינה נמשכים (נכון ליולי 2019).
בשנת 2016 ייבאה אסטוניה סחורות בשווי 23.0 מיליון אירו מפורטוגל, מתוכן 13.6% כלי רכב וחלקי רכב, 12.0% מכונות ומכשירים, 9.5% מוצרי מתכת, 9.2% טקסטיל, 8.3% פלסטיק וגומי, 7.8% נייר ותאית.
באותה תקופה, פורטוגל ייבאה סחורות בשווי 24.7 מיליון אירו מאסטוניה, מתוכן 16.4% עץ ופקק, 15.5% מוצרי מתכת, 12.3 % מכונות ומכשירים, 8.7% מזון, 7.5% כימיקלים פרמצבטיים, 7.1% מוצרים חקלאיים.
זה הפך את אסטוניה למקום ה-73 בסחר החוץ של פורטוגל כקונה ולמקום ה-76 כספק.
בסחר החוץ של אסטוניה פורטוגל מדורגת במקום ה-56 בתור קונה ובמקום ה-46 בתור ספק.
פורטוגל מיוצגת באסטוניה באמצעות שגרירותה בהלסינקי, פינלנד.
אסטוניה מחזיקה בפורטוגל שגרירות בליסבון.
יחסי אסטוניה–הונגריה הם היחסים הדיפלומטיים בין רפובליקת אסטוניה לרפובליקת הונגריה.
האסטונים וההונגרים חלקו קשרים תרבותיים ולשוניים גם לפני כינון היחסים המודרניים בין שתי המדינות משום ששני העמים דוברי השפות הפינו–אוגריות.
כיום מתקיימים יחסים מלאים בין המדינות, יחסים המתבטאים בשיתוף פעולה במסגרות האיחוד האירופי, נאט"ו ובברית שלושת הימים .
הקשר המדיני הראשון בין המדינות נוצר בתקופת שלטונו של מלך פולין סטפאן באטורי שמוצא הונגרי.
באטורי שלט, בין היתר, על אזור אסטוניה של ימינו בין השנים 1582–1588 והעניק לעיר ולגה פריווילגיות.
לאחר מכן, בשנת 1583, הקים בעיר טרטו בית ספר אשר היווה בסיס לאוניברסיטת טרטו.
במאה התשע עשרה הבלשנים ההונגרים אנטל רגולי ופאל הונפאלבי חקרו את הדמיון בין השפה ההונגרית לשפה האסטונית, כחלק ממחקרם בשפות הפינו–אוגריות.
לעבודתם הייתה השפעה רבה על היחסים בין המדינות במאה העשרים.
הונגריה הכירה באופן רשמי ברפובליקת אסטוניה ב־24 בפברואר 1921, לאחר קבלת עצמאות אסטוניה.
בשנים 1924–1928 התגורר שגריר הונגריה בעיר טאלין, בירת אסטוניה, אך בשנת 1928 הועברה השגרירות להלסינקי שבפינלנד.
לאחר העצמאות המחודשת של אסטוניה מידי ברית המועצות, השתקמו היחסים הדיפלומטיים בין אסטוניה להונגריה וב־2 בספטמבר 1991 הונגריה הייתה המדינה השלישית שהכירה בעצמאותה (אחריי איסלנד וליטא).
הונגריה פתחה השגרירות באסטוניה בבירה טאלין בנובמבר 1999.
השגריר האסטוני הראשון בהונגריה מונה בשנת 1999, אך השגריריה הראשונים התגוררו בווינה בירת אוסטריה.
השגריר תושב הראשון בהונגריה מונה ב־2001, והתגורר בבודפשט.
בפברואר 1998 נפתח סניף של המכון האסטוני בבודפשט בירת הונגריה במטרה לקדם את התרבות האסטונית ואת הקשר הפינו–אוגרי בין המדינות.
בודפשט נבחרה להיות העיר השנייה בה מוקם סניף, לאחר הלסינקי בירת פינלנד.
בשנת 2004 הצטרפו אסטוניה, הונגריה ושמונה מדינות נוספות לאיחוד האירופי.
בשנת 2014 החליטה ממשלת הונגריה לסגור את שגרירותה בטאלין.
ביוני של אותה שנה החליטה ממשלת אסטוניה החלטה דומה.
עם זאת, באוגוסט 2018 אסטוניה פתחה מחדש את שגרירותה בבודפשט, ובספטמבר של אותה שנה ממשלת הונגריה פתחה מחדש גם היא את שגרירותה בטאלין.
כיום היחסים בין המדינות טובים.
הונגריה מחזיקה שגרירות בטאלין, בירת אסטוניה, ולאסטוניה יש שגרירות בבודפשט, בירת הונגריה.
כמו כן, הונגריה מחזיקה כוח אווירי באסטוניה, כחלק מפעילותן המשותפת בנאט"ו.
על אף היחסים הטובים, אסטוניה מעבירה ביקורת על מדיניותו של ראש ממשלת הונגריה, ויקטור אורבן, ועל הצעדים הבלתי־ליברליים של ממשלתו הנוגדים את הגישה של האיחוד האירופי.
היקף הסחר הדו־צדדי בשנת 2017 בין אסטוניה להונגריה הסתכם ב־148.4 מיליון אירו.
נכון לאותה השנה, היצוא מאסטוניה להונגריה הסתכם ב־37.3 מיליון אירו, שמתוכם 37% על מכשירים מכניים, 17% על מתכות ו־13% על ניירות.
לעומת זאת, באותה שנה הייבוא מהונגריה לאסטוניה נמדד ב־101.1 מיליון אירו, שמתוכם 34% על מכשירים מכניים, 25% על כלי רכב, ו־13% על מוצרי פלסטיק וגומי.
בשנת 2018 ההשקעות הישירות של הונגריה באסטוניה הסתכמו ב־16 מיליון אירו, ואילו ההשקעות הישירות של אסטוניה בהונגריה הסתכמו ב־4 מיליון אירו.
על פי נתוני הנסיעות הבינלאומיים, בשנת 2017 כ־14,000 אזרחים הונגרים ביקרו באסטוניה ו-30,734 אזרחי אסטוניה ביקרו בהונגריה.
יחסי אסטוניה–הולנד הם היחסים הדו-צדדיים בין אסטוניה להולנד.
הולנד הכירה ברפובליקה של אסטוניה דה יורה ב-5 במרץ 1921. הולנד הכירה בעצמאותה המחודשת של אסטוניה ב-2 בספטמבר 1991. היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות כוננו מחדש ב-21 בספטמבר 1991. במרץ 2021 חגגו שתי המדינות 100 שנה לכינון היחסים ביניהן.
כיום, שתי המדינות חברות מלאות בנאט"ו וב.
אסטוניה מחזיקה בהולנד שגרירות בהאג.
הולנד מחזיקה באסטוניה שגרירות בטאלין.
אסטוניה חברה רשמית באיחוד האירופי מאז 1 במאי 2004. המדינה הצטרפה לאיחוד לצד צ'כיה, קפריסין, הונגריה, לטביה, ליטא, מלטה, פולין, סלובקיה וסלובניה.
אסטוניה הייתה תחת הכיבוש של ברית המועצות במשך זמן רב ובעקבות כך, עם תחילת שיחות ההצטרפות, עלו ספקות לגבי ההצטרפות לאיחוד חדש.
לאחר התפרקות ברית המועצות ב-20 באוגוסט 1991, הרשות המחוקקת בפרלמנט האסטוני הכריזה על השבת העצמאות של הרפובליקה של אסטוניה.
היחסים הדיפלומטיים עם המדינות מסביב חודשו והוקמה אספה מכוננת לשם ניסוח חוקה חדשה.
רפובליקת אסטוניה הוקמה מחדש כדמוקרטיה פרלמנטרית, על בסיס החוקה שאומצה ביוני 1992.
נפילת הגוש הקומוניסטי, קריסת המשטרים הסובייטים במזרח אירופה והרחבת האיחוד האירופי מזרחה יצרו הזדמנות אסטרטגית לאסטוניה להשתלב במערב.
תהליך ההצטרפות לאיחוד האירופי סימן עבור אסטוניה לא רק שאיפה כלכלית אלא גם קפיצת מדרגה זהותית: מעבר מתפיסת שייכות פוסט-סובייטית לזהות אירופית ליברלית ודמוקרטית.
כבר בשנות ה-90 החלה אסטוניה להחיל רפורמות כלכליות ומוסדיות נרחבות ובהן אימוץ סטנדרטים משפטיים של האיחוד, מדיניות שמרנית ושינויים בשוק החופשי.
כל אלו נעשו במטרה לעמוד בתנאי הסף של חברות באיחוד.
לאחר ששבה להיות מדינה עצמאית ב-20 באוגוסט 1991, אסטוניה הפכה למשטר פוליטי דמוקרטי המבוסס על פרלמנט אחד בלבד (כלומר, רשות מחוקקת המורכבת מבית אחד בלבד) והחלה לשקם את קשריה שנפגעו עם מדינות אירופה.
בינואר 1992 עלתה לשלטון האסטוני ממשלת מעבר בראשות טיט ויהי (Tiit Vähi) והציבה שלושה יעדים מרכזיים למדינה המתחדשת: רפורמה במטבע, אימוץ חוקה חדשה וארגון הבחירות הדמוקרטיות הראשונות מאז המלחמה בסתיו 1992. במקביל, היחסים עם הקהילות האירופיות המשיכו להתפתח.
אסטוניה צורפה לתוכנית הסיוע PHARE שנועדה לשיקום כלכלי של מדינות מרכז ומזרח אירופה.
במאי 1992 חתמה אסטוניה על הסכם סחר ושיתוף פעולה כלכלי עם הקהילות האירופיות, שנכנס לתוקף בפברואר 1993. ההסכם קבע יעדים להמשך השתלבות באירופה ולחתימה על הסכם אסוציאציה (שותפות).
ההסכם ייסד מנגנון לדיאלוג פוליטי וכלל התחייבות לשמירה על זכויות האדם וזכויות המיעוטים האתניים באסטוניה.
באזור אותו הזמן, תהליך ההשתלבות האירופי קיבל דחיפה נוספת עם החתימה על אמנת מאסטריכט על ידי 12 המדינות החברות ב-7 בפברואר 1992, אותה אמנה הביאה להקמתו של האיחוד האירופי המוכר כיום.
בפסגת קופנהגן של האיחוד האירופי ביוני 1993 המועצה האירופית החליטה לחתום על הסכמי סחר חופשי עם שלוש המדינות הבלטיות: אסטוניה, לטביה וליטא.
באותה שנה החלו לראשונה שיחות עם מדינות מזרח אירופה בנוגע לאפשרות הצטרפותן לאיחוד.
בתחילה, הונגריה, פולין והרפובליקה הצ'כית נחשבו למועמדות מובילות להצטרפות ובתחילת מאי 1993 הציגה הנציבות האירופית למדינות החברות מסמך העוסק בעתיד ההתרחבות של האיחוד – מבלי לכלול בו אזכור למדינות הבלטיות או לסלובניה.
אסטוניה הביעה דאגה גוברת מהגישה שנקראה "הגישה הגושית", במסגרתה חולקו המדינות המועמדות לשלוש קטגוריות: מדינות איגוד הסחר החופשי האירופי (EFTA), מדינות מזרח ומרכז אירופה שהיו שותפות לאסוציאציה עם האיחוד ומדינות ברית המועצות לשעבר, כאשר אלו היו אמורות להיות מודרות מתהליך ההצטרפות.
בדצמבר 1993 הקימה ממשלת אסטוניה קבוצת עבודה ממשלתית לניתוח ההשלכות האפשריות של הצטרפותה של אסטוניה לאיחוד האירופי.
ב-3 בפברואר 1998, לצורך ניהול שיחות ההצטרפות עם האיחוד האירופי, הקימה הממשלה משלחת בראשות שר החוץ.
סגן השר לענייני האיחוד האירופי מונה לסגנו של ראש המשלחת (מה שנקרא "הממונה על המשא ומתן").
המשלחת כללה משלחת ראשית ו-34 ראשי קבוצות עבודה.
היא כללה נציגים מכל משרדי הממשלה (למעט משרד ההגנה, מאחר שבאותה תקופה לאיחוד האירופי לא הייתה מדיניות ביטחונית מגובשת), וכן את ראש משרד האינטגרציה האירופית של לשכת הממשלה וראש משלחת אסטוניה לאיחוד האירופי.
תחומי הפעולה של קבוצות העבודה תאמו את שלבי המשא ומתן מול האיחוד האירופי.
תפקידן של קבוצות העבודה היה לערוך ניתוח מעמיק של החקיקה האירופית (acquis) ושל החקיקה האסטונית, כדי שיוכלו לגבש את עמדותיה של אסטוניה בנושאים השונים.
במהלך העבודה התקיימו גם התייעצויות עם גופים שאינם ממשלתיים כגון חברות, איגודים מקצועיים ושותפים חברתיים.
בנוסף לעמדות, קבוצות העבודה הכינו מסמכים נלווים הנדרשים למשא ומתן כגון מידע נוסף, טבלאות תקציביות ותוכניות להרחבת היכולת המנהלית של המדינה.
כמו כן, הייתה מוטלת עליהן האחריות ליישם את ההתחייבויות שניתנו במהלך המשא ומתן, כולל ניסוח ו/או תיקון של חוקים באסטוניה כדי להתאימם לדרישות ולסטנדרטים של החקיקה האירופית.
שיחות ההצטרפות בין אסטוניה לבין האיחוד האירופי החלו ב-31 במרץ 1998, עם פתיחת ועידת ההצטרפות בבריסל.
במהלך הוועידה סוכמו העקרונות הכלליים לניהול המשא ומתן וכללי העבודה.
בהצגתו, הדגיש שר החוץ של בריטניה, רובין קוק, כנציג נשיאות האיחוד האירופי, את חשיבות העמידה באסטרטגיית קדם-הצטרפות ואת הצורך באימוץ מהיר של מכלול החקיקה והתקנות של האיחוד האירופי.(Acquis Communautaire).
הבסיס למשא ומתן בין אסטוניה לאיחוד האירופי היה ה־acquis, החקיקה האירופית המשותפת.
כדי להקל על התהליך, חולקה החקיקה הזו ל-31 פרקים בהתאם לתחומי פעילות שונים.
לאורך המשא ומתן בוצעה הערכה שיטתית של היכולת והאפשרויות של אסטוניה לאמץ את החקיקה וליישם אותה עם הצטרפותה לאיחוד.
לשם כך, חולקה החקיקה לשלוש קטגוריות: חקיקה שאסטוניה תוכל לאמץ באמצעות שינוי חוקים קיימים או חקיקה חדשה; דרישות שיידרש להן זמן נוסף ליישום, במקרים אלו אסטוניה ביקשה תקופות מעבר; ודרישות שאינן מקובלות עליה כלל ובמקרים אלו ביקשה פטור קבוע מהחובה ליישמן.
הבקשות לתקופות מעבר או פטורים הוגשו בעיקר בתחומים שדרשו השקעות גדולות במיוחד, או שהיו רגישים פוליטית, כלכלית או חברתית.
עם זאת, לא ניתן היה להגיש בקשות רבות ללא הצדקה מוצקה – היסוד בבסיסו נותר כי את החקיקה האירופית יש לאמץ וליישם במלואה עם ההצטרפות.
גם מדינות החברות באיחוד ביקשו בתקופה זו תקופות מעבר בתחומים מסוימים שהיו בעייתיים עבורן, כמו הגבלות זמניות על חופש תנועת עובדים, מגבלות על תחום ההובלה בכבישים והחלה הדרגתית של תשלומים ישירים בחקלאות.
מבחינה פרוצדורלית, שלב הסקירה היה השלב הראשון במשא ומתן והוא חולק למספר שלבים.
חקיקת האיחוד האירופי שימשה כבסיס לסקירה.
האיחוד העביר לאסטוניה שתי רשימות: רשימת A, שכללה חוקים ותקנות שחובה לאמץ ורשימת B, שכללה חוקים שהומלץ לאמץ אך לא הייתה חובה פורמלית לעשות כן.
המפגשים הטכניים בשלב זה התחלקו לשני סוגים: מפגשים רב-צדדיים, שבהם נציבות האיחוד הציגה את התחום הרלוונטי של החקיקה לכל המדינות המועמדות ומפגשים דו-צדדיים, שבהם אסטוניה הציגה את תוכניותיה להתאמה וליישום של החקיקה באותו תחום בפני נציגי הנציבות.
הסקירה הראשונה והרחבה ביותר התקיימה בין ה-27 באפריל 1998 לנובמבר 1999. במסגרתה בוצע ניתוח של מידת ההתאמה של החקיקה האסטונית לחקיקה האירופית שהייתה בתוקף נכון ל-1 במרץ 1998. כתוצאה מהמפגשים במסגרת הסקירה, האיחוד האירופי קיבל תמונה כללית של החקיקה באסטוניה ושל תוכניות המדינה לעדכן ולשנות אותה.
לאחר סבב הסקירה הראשון התקיימו עוד ארבעה סבבים נוספים.
בסבבים אלה נותחה החקיקה האירופית שנכנסה לתוקף בין ה-1 במרץ ל-11 בנובמבר 2002 והוערכה יכולתה של אסטוניה ליישם חקיקה זו בעת הצטרפותה לאיחוד.
לגבי החקיקה שנקבעה בתקופה שבין ה-1 בנובמבר 2002 ועד חתימת הסכם ההצטרפות, ניתנה לאסטוניה האפשרות להגיש בקשה מנומקת להתאמות או לאמצעים זמניים שנידונו והוחלטו במועד מאוחר יותר.
לאחר חתימת הסכם ההצטרפות באפריל 2003, קיבלו כל המדינות החברות החדשות מעמד של "משקיפות פעילות".
נקבעו נהלים של מסירת מידע והתייעצות שנועדו להבטיח שהעמדות של המדינות החדשות יילקחו בחשבון ביחס לחקיקה האירופית שנקבעה לאחר חתימת ההסכם.
בהתבסס על תוצאות סבב הסקירה הראשון, אסטוניה גיבשה את עמדותיה בכל פרקי המשא ומתן והציגה אותן בפני האיחוד האירופי.
בתגובה לעמדות שהציגה אסטוניה, האיחוד הציג את עמדתו ולאחר מכן החלו מגעים דו-צדדיים.
ראשי צוות המשא ומתן ושרי החוץ אישרו את ההסכמות שהושגו בכל פרק במסגרת ועידות ההצטרפות, בהן השתתפו משלחות אסטוניה והאיחוד האירופי.
את 15 מדינות האיחוד ייצגה הנשיאות התורנית של האיחוד וגם נציגים מהנציבות האירופית השתתפו בישיבות.
בדרך כלל התקיימו ועידות ההצטרפות פעמיים בשנה ברמת שרי החוץ ופעמיים בשנה ברמת ראשי צוותי המשא ומתן.
ההסכם הסופי על כל הנושאים שנכללו במשא ומתן הושג ב-13 בדצמבר 2002, בפסגת מועצת אירופה שנערכה בקופנהגן.
בסך הכל, במהלך חמש שנות המשא ומתן התקיימו 37 ועידות הצטרפות, מהן 13 ברמת שרי החוץ ו-24 ברמת ראשי צוות המשא ומתן.
אסטוניה נקטה שורת רפורמות חקיקתיות כדי לעמוד בסטנדרטים האירופיים בתחום איכות הסביבה.
במאי 2002 אימצה אסטוניה את החוק המאגד למניעה ושליטה בזיהום תעשייתי (Integrated Pollution Prevention and Control Act).
החוק כלל הקמת תקני "אישור אינטגרלי" ופורמט אחיד לפרסומים ציבוריים בתחום הסביבה.
בנוסף, מתוך הדוח הרגולרי של הנציבות האירופית לשנת 2002 עולה שאסטוניה חוקקה ב-1 בינואר 2001 חקיקה חדשה בעניין הערכת ההשפעה הסביבתית (Environmental Impact Assessment) שכללה גם חובת שיתוף הציבור ושקיפות.
כמו כן, במאי 2002 הוטמע חוק הרישום הסביבתי שהביא להקמת מערכת מידע ממוחשבת לניהול רישיונות סביבתיים ומעקב תעשייתי.
אלו דוגמאות לשינויים משמעותיים שבוצעו בחקיקה של אסטוניה ובהקמת מבנים לצורך יישום החקיקה האירופית בתחומי הסביבה.
צעד חשוב נוסף בתהליך ההשתלבות של אסטוניה באיחוד האירופי הושג ב-1 בינואר 2011, כאשר אסטוניה הצטרפה לגוש האירו, בעקבות החלטות שקיבלו בשנת 2010 הנציבות האירופית, הבנק המרכזי האירופי והפרלמנט האירופי, שקבעו כי אסטוניה עומדת בבירור בקריטריונים לאימוץ מטבע האירו.
אסטוניה הצטרפה לגוש האירו בתקופה קשה, כאשר המטבע היה פגיע בשווקים הפיננסים בעקבות משבר החוב של יוון.
הגירעון התקציבי עמד על 1.7% מהתמ"ג והחוב הממשלתי עמד על 7.2% מהתמ"ג באותה שנה – נתונים שנשארו בתוך הגבולות שקבעה אמנת מאסטריכט.
ההצטרפות לגוש האירו השפיעה באופן חיובי על המצב המקרו-כלכלי של אסטוניה, הגבירה את האמון בכלכלת המדינה, סייעה למשוך השקעות חדשות ויצרה מקומות עבודה חדשים.
יחסי אסטוניה והאיחוד האירופי כיום
לאחר הצטרפותה לאיחוד האירופי, אסטוניה התפתחה במהירות כמדינה וחוותה גם הצלחה כלכלית משמעותית.
התוצר המקומי הגולמי לנפש באסטוניה נכון ל-2014 עלה ב-30% מאז ההצטרפות.
עד שנת 2020, האיחוד האירופי העניק לאסטוניה תמיכה בסכום כולל של כ-11 מיליארד אירו, בעוד שאסטוניה עצמה תרמה פחות מ2 מיליארד אירו חזרה לתקציב האיחוד.
ההצטרפות לאיחוד השפיעה באופן בולט על מאזן הסחר של אסטוניה, חלקו של האיחוד האירופי מהיצוא של אסטוניה עמד על 74% וחלקו בייבוא של אסטוניה עמד על 82%.
כמו כן, לאחר ההצטרפות, אזרחי אסטוניה מרגישים בטוחים יותר, נהנים מחופש ומרווחה.
לפי סקר Eurobarometer שנערך ב-2019, האזרחים חשים את היתרונות הגדולים מההצטרפות בעיקר בתחום התנועה החופשית של אנשים, סחורות ושירותים.
אסטוניה גם תרמה משמעותית למבנים של האיחוד האירופי.
עם זאת, ניתן לזהות לאחרונה גידול באירו סקפטיות באסטוניה, עם עלייה בפופולריות של מפלגת העם השמרנית של אסטוניה והיותה חברה בקואליציית ממשלה שהוקמה לאחר הבחירות לפרלמנט.
מיוני עד דצמבר 2017 אסטוניה כיהנה כנשיאה של מועצת האיחוד האירופי.
במהלך תקופת הנשיאות, אסטוניה הייתה אחראית על הגדרת עמדות המועצה, תוך התחשבות באינטרסים של כל המדינות החברות ובמקביל שמירה על נייטרליות.
נשיאות אסטוניה הייתה אתגר משמעותי למדינה לאחר שבריטניה עזבה את האיחוד האירופי בעקבות משאל העם ואסטוניה קיבלה על עצמה את התפקיד חצי שנה לפני המועד המתוכנן במקור.
כנשיאה, נאלצה אסטוניה להתמודד עם נושאים כמו המשא ומתן על הברקזיט, משבר ההגירה ומציאת פתרונות לפונים למקלט באירופה.
ביוני 2017, סגן השר לענייני האיחוד האירופי הציג את סדרי העדיפויות המרכזיים של נשיאות אסטוניה בכנס יושבי הראש של הוועדות, שלדבריו היו "כלכלה אירופית פתוחה וחדשנית, אירופה בטוחה ומאובטחת, אירופה דיגיטלית ותנועה חופשית של נתונים וכן, אירופה מקיפה ובת קיימא".
יחסי האסלאם והיהדות התחילו במאה ה־7 לספירה, עם הולדת האסלאם והפצתו בחצי האי הערבי.
שתי הדתות חולקות כמה ערכים ועקרונות, וחלוקות בסוגיות אחרות, כמו ביחס למוחמד כנביא.
האסלאם גם קיבל חלק מההיסטוריה היהודית, בגרסה המוסלמית שלה, כהיסטוריה שלו עצמו.
משה, הנביא החשוב ביותר של היהדות, גם נחשב נביא ושליח באסלאם.
משה, המנהיג הראשון של עם ישראל, מוזכר בקוראן יותר פעמים מכל דמות אחרת, וחייו מסופרים פעמים רבות יותר מכל נביא אחר.
יש כ־43 אזכורים של בני ישראל בקוראן (מלבד נביאים אינדיבידואליים) ועוד אזכורים רבים בחדית'.
כיוון שהאסלאם והיהדות חולקים אב משותף במזרח התיכון – אברהם, שניהם נחשבים לדתות אברהמיות.
היבטים משותפים רבים להם; האסלאם הושפע רבות מהיהדות בנקודת המבט הדתית הבסיסית שלו, במבנהו, בתורת המשפט שלו ובמנהגיו.
בשל נקודות דמיון אלו, וגם דרך השפעת התרבות המוסלמית והפילוסופיה המוסלמית על הקהילה היהודית בעולם המוסלמי, מתקיימת חפיפה מתמשכת במובן הפיזי, התאולוגי והפוליטי בין שתי הדתות ב־1,400 השנים האחרונות.
תולדות היהודים והמסלמים ידעו תקופות של הרמוניה מחד, ופרעות ורדיפות מאידך.
מוחמד נביא האסלאם פגש שלושה שבטים יהודים: בני נדיר ובני קינוקאע ובני קורייט'ה.
המפגש היה קשה וטראומטי ביותר.
לאחר שנכשל בצירוף השבטים היהודיים לדתו החדשה, מוחמד פתח במסע השמדה נגדם.
שניים מהשבטים, נדיר וקינוקאע, הוא הגלה וכנגד בני קורייט'ה הוא ניהל מלחמת חורמה.
הוא השמיד את כל בני השבט ב"קרב השוחה" (ע'זות אל־ח'נדק).
סיפור זה מסופר בהיסטוריוגרפיה המוסלמית בפרטי פרטים, אך נעלם מן הספרות היהודית.
בהמשך, האסלאם פרץ מעבר לגבולות חצי האי ערב והקים אימפריה מוסלמית, שנשאה עמדה ייחודית כלפי "אנשי הספר" (אַהְל אל־כִּתַאבּ).
חוזה עומר, קבע את מעמד ה"ד'ימי" עבור בני דתות מונותאיסטיות, בייחוד יהודים ונוצרים.
הוא נתן להם אוטונומיה בחייהם הדתיים והקהילתיים, תחת שורת תנאים והגבלות בלבוש, במזון, בגובה הבנייה ובתנאי המחיה.
כמו כן הם חויבו בתשלום מס גולגולת – ג'יזיה.
בתמורה זכו היהודים לחסות שליטי האסלאם.
ביחס לאחיהם באירופה, היהודים חיו יחסים בבטחה ובביטחון תחת שלטון האסאלם.
תחת פריחת הציוויליזציה המוסלמית, בענפי המדע, אומנויות, ספרות, כלכלה, מסחר, נטלו היהודים חלק נכבד.
בתקופה זו נכתבו נכסי צאן ברזל של התרבות היהודית כמו "ספר המצוות" של רב סעדיה גאון, "משנה תורה" ומורה הנבוכים" של הרמב"ם ו"חובת הלבבות" מאת רבנו בחיי אבן פקודה.
חלק נכבד מהיצירות האלה התגלה רק במאה ה־19, עם חשיפת "גניזת קהיר", מצבור כתבי יד יהודים, שנחשף בבית הכנסת בן עזרא בקהיר בירת מצרים.
בקוראן יחס אימביוולנטי ללא־מוסלמים, ובפרט מונותאיסטים.
בסורת אל־בקרה ניתנות דוגמאות ליחס זה.
למשל, בפסוק 62 הוזכרו לחיוב: "המאמינים והיהודים והנוצרים והצָאבִּאִים – כל המאמין באלוהים וביום הדין ועושה כראוי – גמולם שמור להם אצל ריבונם, ולא יפחדו ולא יצטערו".
לעומת זאת כבר בפסוק 78 נכתב: "בני ישראל הכופרים קוללו בפי דוד וישוע בן מרים, על כי המרו ועברו את גבול המותר".
על אף שהקוראן כולל התייחסויות שליליות גם כלפי הנוצרים, בדרך כלל הם מועדפים על פני היהודים.
בפסוק 82 ניתנת דוגמה לכך: "מצוא תמצא כי היהודים והמצרפים שותפים לאלוהים (עובדי האלילים), איבתם למאמינים גדולה מכל, ומצוא תמצא כי האומרים, נוצרים אנו, אהבתם למאמינים גדולה מכל.
כי יש כמרים ונזירים ביניהם ואין שחץ בלבם".
יש פסוקים שמבחינים בין יהודים מגונים, לעומת מיעוט יהודים ישרי דרך.
בסורת אל־מאאידה פסוק 13 נכתב: "כיוון שהפרו את בריתם, קיללנו אותם והקשינו את לבם.
הם מטים את המלים ומוציאים אותן מהקשרן, ושכחו מקצת הדברים שהזכירו להם, ולעולם לא תחדל להיווכח כי בוגדים הם, חוץ ממתי מעט".
וכן בפסוקים 113–115 בסורת אאל עמראן: "בין בעלי הספר ישנה אומה של תמימי דרך הקוראים את אותו אלוהים במשך הלילה ומשתחווים.
הם מאמינים באלוהים וביום האחרון ומצווים לנהוג בדרך ארץ ואוסרים את המגונה וזריזים במעשים טובים.
כל טוב אשר יעשו, לא יוכחש כי עשוהו, ואלוהים יודע מי הם היראים".