tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לאחר שהם מצליחים לשחרר את פושיגורו משליטתו של סוקונה, הקבוצה מביסה את סוקונה שבוחר במוות במקום להתמזג שוב עם יוג'י.
אפיון דמותו של סוקונה זכה לשבחים באתר "Sportskeeda", שכינה אותו "מעורר יראת-כבוד ומפחיד", כמו גם "נבל האנימה האולטימטיבי".
באתר "Polygon" שובח האופן בו הוצג סוקונה כ"סדיסט אכזרי וחסר רגשות".
נוסף לכך, תוארה התעוררותו של סוקונה בגופו של יוג'י כ"מגעילה ופנטסטית" כאחת.
הכתב דייוויד אקשטיין-שומן מהאתר "UNF Spinnaker" שיבח את הדואליות שבין דמותו לדמותו של יוג'י, וציין כי
הדמות ודיבובו באנגלית על ידי צ'ייס גם הם זכו לשבחים: דמויותיהם של איטדורי וסוקונה הושוו גם לדמותו של איצ'יגו קורוסאקי ופרסונת ההולו שלו מסדרת המאנגה "בליץ'" עקב הדמיון בין הדמויות, במיוחד בתחילת העלילה; כלוחמים צעירים שמפתחים כוחות על-טבעיים ואלטר אגואים מרושעים במטרה להגן על אנשים מפני מפלצות.
"Comic Book Resources" השוו את הפיתוי של איטדורי להשתמש בסוקונה לפיתוייהם של גיבורי שונן אחרים, כדוגמת פרסונת ההולו של איצ'יגו, כאמצעי לניתוח כיצד לכולם יש קונפליקטים פנימיים.
בסקר פופולריות של "Viz Media" שנערך במרץ 2021, נבחר סוקונה לדמות התשיעית הפופולרית ביותר בסדרה.
בסקר שני שנערך בדצמבר 2021 על ידי "שונן ג'אמפ השבועי", הוא נבחר לדמות ה-13 הפופולרית ביותר.
בטקס פרסי האנימה החמישי של שירות הזרמת האנימה "קראנצ'ירול", זכתה דמותו של סוקונה בפרס "האנטגוניסט הטוב ביותר" וסצנת הקרב שלו נגד סאטורו גוג'ו הייתה מועמדת בקטגוריית "סצנת הקרב הטובה ביותר".
ריזאנקיזומאב (Risankizumab), המוכרת גם בשם המסחרי סקייריזי (Skyrizi), היא נוגדן מואנש מונוקלונאלי שמשמש לטיפול בפסוריאזיס רובדי, דלקת מפרקים פסוריאטית, מחלת קרוהן וקוליטיס כיבית.
היא אושרה לראשונה ע"י מנהל המזון והתרופות האמריקאי (FDA) לטיפול בפלאק פסוריאזיס בינוני-חמור באפריל 2019 ובהמשך אושרה גם לאינדיקציות האחרות.
נכון לינואר 2025, היא מאושרת בישראל לטיפול בפסוריאזיס ודלקת מפרקים פסוריאטית בלבד.
אינטרלוקין 23 (IL-23) הוא ציטוקין הטרודימרי שמורכב משתי תתי יחידות.
תת-היחידה IL-23α (נקראת גם IL-23p19) ייחודית לו, ותת היחידה IL-12β (נקראת גם IL-12p40) משותפת לו ולאינטרלוקין 12. הוא מיוצר על ידי תאים דנדריטים ומאקרופאגים ומהווה חלק חשוב מהתגובה הדלקתית נגד זיהומים.
יש לו תפקיד מרכזי גם בתגובה החיסונית המולדת וגם בנרכשת בכך שהוא מקדם התמיינות ופרוליפרציה של תאי Th17. תאי Th17 בתורם מייצרים ציטוקינים פרו-דלקתיים, ביניהם אינטרלוקינים נוספים ו-TNF-α, שמעורבים בפתוגנזה של מחלות דלקתיות ואוטואימוניות.
ציר ה-IL-23/Th17 מוכר כמשמעותי במצבים כמו פסוריאזיס, דלקת מפרקים שגרונית, מחלות מעי דלקתיות ודלקת חוליות מקשחת.
ריזאנקיזומאב היא נוגדן מואנש מונוקלונאלי מסוג IgG1 שקושר סלקטיבית את IL-23α האנושי ומונע ממנו להקשר לקולטן שלו, שמבוטא על פני תאי מערכת החיסון, וכך מפחית את התגובה הדלקתית.
תופעות הלוואי השכיחות של ריזאנקיזומאב הן זיהומים של מערכת הנשימה העליונה, כאבי ראש, חולשה ותגובות באתר ההזרקה.
שכיחות התגובות משתנה בין האינדיקציות השונות, ובמחלות מעי דלקתיות שכיחים גם כאבי מפרקים.
תופעות לוואי חמורות כוללות תגובות רגישות יתר, זיהומים (ובפרט שחפת) ופגיעה כבדית.
מעקב לאחר השיווק זיהה קשר אפשרי להתקפי לב, קטרקט, דלקת לבלב, סוכרת, אבני כליה, דלקות ריאה, שבץ, שחמת ופקקת.
עלולה להיות גם החמרה במחלה המטופלת.
ריזוטו (באיטלקית: Risotto) היא מנה איטלקית מסורתית המכילה אורז המבושל בציר עד למרקם קרמי ודביק.
ריזוטו באיטליה מוגש בדרך כלל כמנה ראשונה.
המקור לריזוטו הוא צפון-מערב איטליה, ממזרח פיימונטה ומערב לומברדיה, שם נמצאים שדות האורז העשירים.
מנת הריזוטו היא מנת הדגל של טורינו ומילאנו והיא דרך שכיחה לבישול אורז באיטליה.
המתכון הראשון המזוהה כמתכון ריזוטו מתוארך בשנת 1809, והכיל אורז מטוגן בחמאה, נקניקיות, מח עצם, בצל וציר חם עם זעפרן.
עם זאת, יוצרו של הריזוטו אינו ידוע.
ישנם שלושה זנים של אורז המשמשים לבישול ריזוטו, אורז ארבוריו, אורז קארנרולי ואורז ויאלונה נאנו.
שלושת הזנים משתייכים לקבוצת ג'פוניקה, המאופיינת בכך שהיא מסמיכה את נוזלי הבישול בהם היא מבושלת.
שלושת הזנים האלו מאופיינים בכך שהם דורשים בישול ארוך יותר מזנים אחרים של אורז, ויש להם טעם ייחודי המזוהה עם המטבח האיטלקי.
זני האורז מסווגים באיטליה לפי רמות איכות.
הדירוג מתחיל ברמה הנמוכה ביותר: riso commune (אורז פשוט), ממשיך ל-riso semifino (משובח למחצה), ממנו ל-riso fino (משובח/עדין, על סוג זה נמנה הוויאלונה נאנו) ומטפס ל- riso superfino (סופר משובח), תואר שבו מתהדרים הארבוריו והקרנרולי.
הדירוג מתייחס לגודל ולצורה של האורז ולא לאיכות.
ישנם מתכונים רבים לריזוטו עם מרכיבים שונים, אך כולם מבוססים על אורז עגול, מבושל בציר בתהליך מסוים תוך נתינת תשומת לב והשגחה קרובה.
את האורז לא שוטפים לפני הבישול כדי לשמור את העמילן שיוצא בשטיפה למנה עצמה, שכן העמילן תורם למרקם הקרמי של המנה.
ראשית מטגנים את האורז בחמאה ובצל או שמן זית כדי לצפות כל גרגר בשכבה של שומן, ולפעמים אף מוסיפים יין לבן.
לאחר שהיין נספג מעלים את הלהבה לבינונית-גבוהה, ומתחילים להוסיף ציר חם בהדרגה בכמויות קטנות תוך כדי ערבוב תמידי.
לאחר שהציר נספג ניתן להמשיך ולהוסיף את הנוזל בהדרגה לסיר.
הערבוב מסייע לשחרור העמילן מגרגירי האורז לתוך הנוזל ותורם למרקם הקרמי של הריזוטו.
ממשיכים לערבב עד שהאורז במרקם חצי רך ולאחר מכן מוסיפים שמנת או את שארית הציר.
לאחר מכן מורידים את הסיר מהאש.
ניתן להוסיף חמאה ופרמז'ן כדי לתרום לקרמיות של המנה אך מרקמו של ריזוטו שבושל כראוי קרמי גם ללא הוספה של שמנת בשל העמילן שבגרגרים.
ריזי-א-ביזי – ריזוטו עם אפונה.
ריזוטו אה לה ברולו – עם יין אדום ברולו אופייני לעיירה ברולו, נקניקיות ושעועית בורלוטי.
ריזוטו אה לה מילנזיה – עם יין לבן, ציר בשר בקר, מח עצם, שומן חזיר, גבינה וזעפרן.
ריזוטו אל נרו דה ספיה – ריזוטו עם דיונונים מבושלים עם שקי הדיו שלהם, מה שהופך את הריזוטו לשחור.
ריזוטו אה לה זוקה – ריזוטו עם דלעת, אגוז מוסקט וגבינה מגורדת.
ריזוטו אה לה פילוטה – ריזוטו עם נקניקיות, בשר חזיר ופרמז'ן.
ריזוטו אה לה פונגי – ריזוטו עם פטריות.
ריח הוא מה שנתפס על ידי החוש המכונה "חוש הריח".
אַף הוא האיבר בגוף האדם המאפשר לנו להריח.
ריחות הם התוצאה של קליטת כימיקלים המתנדפים באוויר.
כמו בחושים אחרים, גורמים פסיכולוגיים יכולים להשפיע על תחושת הריח.
המונח "ניחוח" מתאר תיאר ריח נעים בעוד המונחים "צחנה" ו"סירחון" משמשים לתאר ריח לא נעים.
המונח "אָרוֹמָה" (בתרגום מאנגלית: "ניחוח") משמש בעברית לתיאור ריחות אופייניים של משקאות כגון יין או קפה.
המונח "בְּשֹׂמֶת" הוא נרדף ל"ניחוח", אלא ש"בשומת" כולל את כל סוגי הריחות, כולל חומרי ריח מלאכותיים שאינם בהכרח נעימים.
חוש הריח הוא הקדום ביותר מבחינה אבולוציונית, והנוירונים שלו מחוברים הישר למרכז הריח במוח, ללא מעבר דרך התלמוס, בניגוד לחושים האחרים.
חוש הטעם קשור לחוש הריח: טעמו של מזון מושפע מחוש הריח.
ניחוחות מסוימים, כמו בשמים ופרחים, נחשקים מאוד ואנשים מוכנים לשלם סכומים גדולים עבורם.
תעשיות אחרות עוסקות בפיתוח מוצרים שנועדו להעלים ריחות לא נעימים, כגון דאודורנטים, מטהרי אוויר ומסנני פחם פעיל.
סוגים שונים של צמחים כמו פרחים, עצים, מנתה, פירות טריים, בשמים.
פירות רקובים, נבלה, צואה, קיא, נפיחה, הנוזל אותו מתיז הבואש על אויביו והפרשות אחרות.
תפיסת הריח תלויה, במידה רבה, בנסיבות.
ריח בישול נתפש כרצוי בעת בישול, אך לא לאחר הארוחה או כאשר יש תחושת מלאות.
גם גורמים תרבותיים לוקחים חלק בתפישת הריח - מה שנעים לאחד עשוי להיות לא נעים לאחר.
ריחה של הגויאבה למשל הוא ריח שנוי במחלוקת, כאשר לרוב האנשים דעה מוצקה עליו לכאן או לכאן.
מחקר ריחות הוא שדה מחקר מתפתח, אך הוא מסובך ומורכב.
מערכת ההרחה האנושית יכולה להבחין בין אלפי ריחות שונים על בסיס כמות מועטה ביותר של חומר הנישא באוויר.
חוש הריח של חיות רבות טוב יותר.
ישנם, למשל, סוגים של פרחים המפרישים ריחות הנקלטים על ידי דבורים במרחק של קילומטר ויותר.
פרומונים הם ריחות ביו-כימיים המשמשים לתקשורת.
נקבת העש יכולה להפריש פרומון שיגרה את הזכר ממרחק של כמה קילומטרים.
מלכות דבורי הדבש מפרישות באופן קבוע פרומונים ששולטים על פעילות הכוורת.
הפועלות בכוורת יכולות להפריש ריחות שיקראו לדבורים אחרות לתוך חלל מתאים כאשר הנחיל עובר ממקום למקום, או לסמן "אזעקה" כאשר הנחיל נמצא תחת איום.
מדענים עובדים על ייצור מכונות מריחות שיוכלו להתמודד עם ריחות שונים - החל מבחינת בשמים וכלה בזיהוי מחלת הסרטן, אך ה"אפים המלאכותיים" טרם הגיעו לרמת ביצועים מספקת.
ייצור ריח טוב כגורם משיכה
כבר אלפי שנים שתרבויות רבות בעולם מייצרות תכשירים להוספת ריח טוב - בשמים, במגוון שיטות, צורות, ומצבי צבירה.
מדענים שונים עובדים על הפקת ריחות באופן אוטומטי על בסיס מגוון מצומצם של ריחות, כפי שניתן להרכיב מגוון צבעים על בסיס מספר צבעי יסוד.
בשנות השמונים של המאה העשרים היה גל אפנתי של "עטי ריח" - עטים צבעוניים, שכל אחד מהם אופיין בריח מסוים.
זו דוגמה לאופנה שהטכנולוגיה גרמה.
חברת סמסונג הודיעה על הגשת פטנט על טלפונים סלולריים המכילים מכל בושם לפליטה בלחיצה על כפתור או בכניסת שיחה.
אמפולת ריח בננה, שהוא אחד הריחות שחיקויו המלאכותי רווח יותר, משמשת לבדיקת אטימותו של מסנן מסכת אב"כ: אם ניתן להריח את הריח, המסכה אינה אטומה או שמסנן הפחם טעון החלפה.
כאשר הועלתה האופרה "האהבה לשלושה תפוזים" בישראל בתחילת שנות התשעים, חולקו לקהל כרטיסי ריח.
במהלך ההופעה, בין הסצנות, הוצג על הבמה שלט שנשא מספר.
הקהל התבקש לגרד את המשבצת המתאימה למספר, כדי להפיק ריח התואם את הסצנה הקרובה.
ייצור ריח רע כגורם דחייה
משטרות ברחבי העולם משתמשים בריח רע לפיזור הפגנות.
למשטרת ישראל ישנו רכב הנקרא מכתזית, שאם ממלאים את המכל שלו בבואש הוא מתיז ריח רע על המפגינים, במטרה להרתיע אותם מלהפגין, ולגרום להם ללכת לביתם להתנקות.
תנועת ההתנגדות הצרפתית, ניסתה להילחם בנאצים במלחמת העולם השנייה באמצעות נשק צחנה מיוחד שיוצר על ידי האמריקאים.
"פצצות הסירחון" היו אמורות להיות מושלכות על קצינים נאצים ולהדביק אותם בצחנה נוראה, אולם כתוצאה מתקלות מקומיות בהפעלה, פשט הסירחון בכל פריז, ולפיכך נגנז הנשק.
זיהוי אנשים לפי ריח גופם
מחקר אמריקאי מגלה שלכל אחד מאיתנו יש ריח גוף ייחודי משלו.
בעקבות המחקר השקיע משרד ההגנה האמריקאי בפיתוח מכונה שתזהה אנשים על פי ריח גופם.
הפרויקט שמתוכנן בפנטגון מבוסס על הרעיון שלכל אדם גנים שמייצרים ריח גוף ייחודי.
זיהוי מצבים גופניים לפי ריח
כלבים ניחנים בכושר הרחה המאפשר להם להריח ריחות בריכוזים שאדם לא יכול להבחין בהם.
כלבי משטרה יכולים למצוא סמים משכרים, חומרי נפץ ונעדרים בעזרת הרחה.
מחלות הומניות שונות מתאפיינות בריחות ספציפיים אותם כלבים יכולים להריח, למשל סוכרת, מחלות סרטן שונות, וכן מצבים נפשיים שונים.
ישנן ברכות שונות על ריחות מהם האדם נהנה.
בּוֹרֵא מִינֵי בְּשָׂמִים - על דברים ריחניים שאינם מין עשב או עץ מברכים ברכה.
בּוֹרֵא עֲצֵי בְּשָׂמִים - אם הדבר הריחני הוא ממין המוגדר בהלכה כעץ.
בּוֹרֵא עִשְׂבֵי בְּשָׂמִים - אם הדבר הריחני הוא מדבר המוגדר כשיח או עשב.
הַנּוֹתֵן רֵיחַ טוֹב בְּפֵרוֹת - אם הדבר הריחני הוא פרי הראוי לאכילה בפני עצמו או בתערובת.
בּוֹרֵא שֶׁמֶן עָרֵב - על ריחו של שמן אפרסמון.
בהבדלה במוצאי שבת הברכה השנייה היא ברכת ריח כלשהי.
בין הנסים שאירעו בבית המקדש היה ש"לא הפילה אשה מריח בשר הקדש".
בבית המקדש הכהן היה מקטיר את קטורת הסמים שלה היה "ריח ניחוח", היינו ריח נעים הנותן נחת למריחו, וכן, הריח שעלה ממנה הזכיר חנות תמרוקים.
ריחאניה (באדיגית (צ'רקסית): Рихьаные; נודע גם בשם הלא-רשמי כפר ריחאניה) הוא יישוב כפרי צ'רקסי ב שבצפון ישראל.
מבחינה מוניציפלית משתייך למועצה אזורית מרום הגליל, ושוכן מצפון לצפת.
רוב תושבי הכפר הם צ'רקסים-מוסלמים, המשתייכים לשבט אבזאח, וכשישית מהאוכלוסייה הם ערבים מוסלמים.
ריחאניה הוא אחד משני הכפרים הצ'רקסיים היחידים בישראל, כשהשני הוא כפר כמא שבגליל התחתון.
הצ'רקסים הגיעו למזרח התיכון לאחר שגורשו ממולדתם שבצפון הקווקז.
הצ'רקסים, שנלחמו תקופה ארוכה בכיבוש הרוסי בצפון הקווקז, נטבחו וגורשו על ידי רוסיה מהקווקז באירוע אשר קיבל את השם "גלות הצ'רקסים".
האימפריה העות'מאנית, שראתה בצ'רקסים לוחמים מנוסים, קלטה אותם בשטחה ויישבה אותם באזורים שהיו דלילים בהתיישבות, בין השאר – בגליל.
היישוב ריחאניה נוסד בשנת 1873 אשר הגיעו אליו משפחות צ'רקסיות מכמה שבטים ועיקרם שבט אבזאח מצפון הקווקז, אזור אשר נמצאות בו כיום הרפובליקות קאראצ'אי-צ'רקסיה ואדיגיה, בתחומה של הפדרציה הרוסית.
היישוב נבנה בשיטה צ'רקסית מסורתית, אשר מקורה בקווקז ושמה "כפר חומה" – הבתים נבנו כשהם צמודים זה לזה ויוצרים חומת מגן מסביב ליישוב אשר שרידיה נשתמרו עד היום.
בכפר מסגד שצורתו כמסגדים הצ'רקסיים בקווקז, ושונה מהותית מהמסגדים הערביים.
כמו כן נמצא במקום מוזיאון ומרכז למורשת הצ'רקסית.
לפי סקר הכפרים 1945 בארץ ישראל התגוררו ביישוב 290 תושבים ושטחו השתרע על 6,137 דונמים (מתוכם 25 דונם שטחים ציבוריים).
במלחמת העצמאות סייעו תושבי היישוב להעפלה מלבנון והתנדבו לשרת לצד היישוב היהודי.
מכיוון שהצ'רקסים היו לבני ברית של היהודים, ברחו למקום מעט תושבים ערבים, וכיום כרבע מתושבי המקום הם ערבים.
בדצמבר 1949 הוכנה תוכנית לגירוש אנשי הכפר, יחד עם תושבי יישובים ערביים נוספים בגליל, אך היא לא יצאה לפועל עקב התנגדותם של משה שרת ואליעזר קפלן.
בשנת 1960 התקיימו לראשונה בריחאניה בחירות לוועד מקומי לקראת צירוף היישוב הכפרי למועצה אזורית מרום הגליל.
בפברואר 1973 חוברה ריחאניה לרשת החשמל הארצית.
באותה עת היו בכפר 75 בתים.
ריחאניה הוא אחד משני הכפרים הצ'רקסיים היחידים בישראל (השני הוא כפר כמא שבגליל התחתון).
בכפר היה בעבר מוזיאון להנצחת התרבות ואורח החיים הצ'רקסי.
המוזיאון הוקם ביוזמתו של בן הכפר המנוח, שאוקי חון, והוא ממוקם בבית פרטי השייך למשפחתו מאז התיישבותם בכפר בשנת 1873 לערך.
המוזיאון בריחאניה הוא קטן יותר מזה הממוקם בכפר כמא אך גם הוא מכיל כלי בית וכלים חקלאיים, פרטי ביגוד מסורתיים, וכלי נגינה ונשק האופייניים לתרבות הצ'רקסית.
חון עצמו היה עורך את הסיורים במוזיאון ומלווה אותם בהסברים ובחוויות מתקופת ילדותו וזכרונותיו האישיים.
בסמוך לבתי הכפר, נמצאים מספר קברים של תנאים, ביניהם רבי אלעזר בן ערך, רבי אלעזר בן עזריה ורבי יוסי הכהן.
ריח מנטה היא תוכנית זמר מזרחי, ים-תיכוני ישראלית ששודרה בערוץ 33 בין השנים 1997–2006. לאורך כל שנות התוכנית הנחה אותה המנחה ושדרן הרדיו ירון אילן.
התוכנית שמה דגש על מתן הזדמנות לאמנים לא מוכרים מתחום הזמר הים-תיכוני ודומה בסגנונה לבטברנה שהנחה שמעון פרנס.
בין אלו שרשמו בה את ההופעה הטלוויזיונית הראשונה שלהם נמנים הזמרים: שרית חדד, מושיק עפיה, אתי לוי, שלומי סרנגה, מאיה בוסקילה ועוד.
כמו כן, הצמד סטלוס ואורן חן חברו לראשונה כצמד בתוכנית ובעקבות החיבור המוצלח הוציאו כעשרה תקליטים יחדיו.
חיבור נוסף בתוכנית היה בין להקת המטאל הישראלית "ריח מטאל" לבין אמני הז'אנר המזרחי, כמו מרגלית צנעני, אביבה אבידן, אלי לוזון, אבנר גדסי ועוד.
בשנת 2002 החלה התוכנית להיות משודרת בימי שישי בערב בערוץ הראשון, ושם זכתה להצלחה יחסית ולמדרוג של כ-11 אחוזים.
בשנת 2005 הייתה התוכנית מועמדת לפרס מסך הזהב בקטגוריה "חביבת הקהל".
עם הפסקת הפקת התוכניות המקוריות בערוץ 33 בשנת 2006 הסתיימה התוכנית.
שם התוכנית "ריח מנטה" נקראה כך, כשירה של הזמרת מרגלית צנעני, "מנטה", מתוך האלבום שנושא את שם השיר שיצא בשנת 1989.
המנחה ירון אילן החל להגיש בשנת 2007 בערוץ 24 תוכנית דומה הנושאת את השם, "מנטה ב-24" ובשנת 2009 עבר אילן לערוץ 10 שם הוא הגיש תוכנית דומה בשם, "מנטה".
ריזיירה די סן סאבה (איטלקית Risiera di San Sabba; סלובנית Rižarna pri Sveti Soboti) בטריאסטה היה מחנה ריכוז אשר שימש גם כמחנה ההשמדה היחיד שהוקם באיטליה בתקופת מלחמת העולם השנייה.
כ-25,000 איש עברו דרך המחנה וכ-5,000 בני אדם נרצחו בו, ומתוך 123 משלוחי המוות שיצאו מאיטליה, מקורם של 69 היה בטריאסטה.
המחנה הוקם במבנה ששימש כמפעל לעיבוד אורז ואשר הוקם ב-1913. יומיים לאחר שנחתם הסכם שביתת הנשק עם איטליה במלחמת העולם השנייה ב-8 בספטמבר 1943, הוקם האזור המבצעי החוף האדריאטי בצפון-מזרח איטליה וזה היה כפוף ישירות לרייך למרות שהשתייך באופן רשמי לרפובליקה הסוציאלית האיטלקית.
המחנה החל לפעול סמוך לאחר מכן כמתקן מעצר גרמני זמני וכונה "סטאלאג 339".
ב-20 באוקטובר 1943 שונה ייעודו של המחנה למתקן כליאה משטרתי לאסירים בטרם גירושם לגרמניה ולפולין, וכמתקן מעצר והוצאה להורג של יהודים, פרטיזנים ומתנגדי הנאצים.
עוד שימש המחנה לאחסון רכוש מוחרם.
מעשי הרצח במחנה נעשו באמצעות חבטות באלה בבסיס הגולגולת, בירי ובהרעלה באמצעות גז בכלי רכב סגורים שיועדו לכך.
במחנה נמצאו אלה ושלושה שקי מלט ובהם שרידי עצמות ואפר אדם.
בשמו של המחנה נקשר גם אודילו גלובוצניק, יליד טריאסטה, שמונה למפקד האס אס והמשטרה (SS- und Polizeiführer) באזור והחל במבצע שזכה לקוד "Einsatz R" (פעולה R) לרדיפה ותפיסת יהודים, פרטיזנים ומתנגדי הנאצים.
ב-4 באפריל 1944 הוקם במחנה כבשן לשריפת גופות.
מבנה זה נהרס על ידי הנאצים ב-29 באפריל 1945 עם התקרב הצבא היוגוסלבי לטריאסטה, ובאותו מועד שחררו הנאצים את אחרוני האסירים במחנה.
מבני המחנה ערוכים סביב חצר מרכזית.
במעבר הכניסה התת-קרקעי שוכנים "תאי המוות" בהם נכלאו אסירים אשר יועדו להשמדה בתוך שעות ספורות בכבשן שבמחנה.
לפי עדויות, לצד האסירים בתאי המוות אוחסנו לעיתים גם גופות אשר יועדו לשריפה.
במבנה בן שלוש קומות שמשמאל לכניסה שכנו 17 תאים קטנים נוספים שיועדו לכליאה ושניים מהם שימשו כמתקני עינויים.
במבנה זה גם התגוררו קציני האס אס ושכנו בו סדנאות העבודה של האסירים.
המבנה הסמוך בן ארבע הקומות שימש כמתקן המעצר המרכזי ובו רוכזו היהודים, האזרחים האחרים ושבויי מלחמה אשר יועדו למשלוח למחנה ההשמדה אושוויץ ומחנות הריכוז דכאו ומאוטהאוזן.
מצדה האחר של החצר המרכזית, שכן המבנה שבמרתפו נבנה הכבשן.
מבנה זה אינו קיים עוד לאחר שנהרס בידי הנאצים בטרם נמלטו מהמחנה, אף כי עקבותיו ניכרים בקיר המבנה הסמוך ומיקומו על הקרקע מסומן במשטח מתכת.
המבנה המרכזי ובו 6 קומות, שימש למגורי חיילי האס אס וכמטבח, ומבנה סמוך לו ששימש כמוסך לכלי רכב הפך לבית תפילה.
שני מבנים נוספים מחוץ למחנה שימשו כמפקדה, כמגורי מפקד המחנה וכמגורי סגל הנשים.
לאחר המלחמה שימש המקום כמחנה פליטים ושקע בהזנחה.
ב-15 באפריל 1965 הורה נשיא איטליה להכריז על המחנה כמונומנט לאומי, והמקום שופץ ב-1975, ומאז הוא משמש כ"מוזיאון העירוני של ריזיירה די סן סאבה" (Civico Museo della Risiera di San Sabba).
במוזיאון מבקרים למעלה מ-100,000 איש בשנה.
ריח מטאל הוא אלבום הבכורה משנת 2005 של להקת הבי מטאל ישראלית Metal ScenT, שהיא עצמה באותו הזמן נקראה גם "ריח מטאל".
הרעיון שלשמו הוקמה הלהקה היה לשלב בין סגנון המטאל לבין הסגנון הים תיכוני.
האלבום מכיל גרסאות כיסוי לשירים ים תיכוניים ידועים בסגנון כבד.
שם הלהקה והאלבום שלה הוא על משקל שם תוכנית הטלוויזיה המתעסקת עם מוזיקה ים תיכונית - ריח מנטה.
התוכנית עצמה קידמה את החיבור בין הלהקה לזמרים, ונתנה להם במה.
לשם כך, גייסו חברי הלהקה מספר אמנים מתחום הזמר הים תיכוני, ויחד איתם חידשו להיטי זמר ים תיכוני בסגנון הבי מטאל.
הלהקה עבדה על האלבום במשך ארבע שנים, ולבסוף ראה האלבום אור בשנת 2005.
באלבום ישנם 10 שירים, כשבכל אחד מהם מתארח זמר ים תיכוני מפורסם אחר בדואט לצד סולן הלהקה, רמי שלמון.
בין הזמרים שאיתם שרה הלהקה היו ניסים סרוסי, אביבה אבידן, שלומי שבת ושימי תבורי.
ניר צינמון - גיטרה בס
איציק קלה (בשיר "אני קורא בשמך")
ניסים סרוסי (בשיר "איני יכול")
אביבה אבידן (בשיר "יהיה בסדר")
שימי תבורי (בשיר "לילה בלי כוכב")
יואב יצחק (בשיר "פני מלאך")
מרגלית צנעני (בשיר "חומות חימר")
חיים אוליאל (בשיר "מה לך ילדה")
אבנר גדסי (בשיר "מנגן ושר")
ריחוף הוא מצב תנועה של כלי שיט במים שבו חרטומו מתרומם ומרחף מעל פני המים.
במצב זה, חלקו התחתון של החרטום אינו מפלח עוד את המים כפי שקורה בשיטת השיט המסורתית, הנקראת שיט דחק.
ריחוף מתרחש הן במפרשיות והן בכלי שיט ממונעים.
בכלי שיט דוחק, חרטום הכלי יוצר גל חרטום הנובע מדחיקת המים.
יש לשנות את איזון כלי השיט כך שהחרטום יתרומם.
להוסיף כוח דוחף – ברוח או במנוע – כדי שהחרטום יעלה על גל החרטום.
כאשר הכלי נמצא במצב ריחוף, עמידות המים משמעותית יורדת, מה שמאפשר מהירות גבוהה בהרבה מאשר בשיט דחק רגיל.
מהירות גבוהה יותר – ירידה בתנגדות המים מאפשרת להגיע למהירויות גבוהות משמעותית.
חיסכון בדלק – בכלי שיט ממונעים, ירידה בתנגדות המים מפחיתה את צריכת הדלק.
שיפור ביצועים תחרותיים – בעיקר במפרשיות וגלשני רוח.
גלשן רוח – משתמש ברוח בלבד ומגיע לריחוף במהירויות גבוהות.
קטמרנים מהירים – בעלי גוף כפול המאפשר יציבות בריחוף.
סירות מרוץ ממונעות – סירות ספורט מהירות המיועדות לריחוף על פני המים.
סירות מפרש – סירות תחרותיות יכולות להגיע למצב ריחוף בעזרת הרוח.
מהירות מינימלית – על הכלי להגיע למהירות מסוימת שתאפשר את הרמת החרטום.
איזון נכון – חלוקת משקל נכונה על הכלי.
מצב פני מים – מים רגועים מאפשרים ריחוף יציב יותר, אך גלים קטנים עשויים לסייע ברתימת החרטום לגל החיצוני.
צ'ייקור ריזספור (בטורקית: Çaykur Rizespor) הוא מועדון כדורגל טורקי מהעיר ריזה שבמזרח טורקיה, המשחק בליגת העל הטורקית.
המועדון הוקם בשנת 1953 כמועדון חובבני והפך למועדון מקצועי בשנת 1968.
המועדון נוסד בריזה ב-19 במאי 1953, יום השנה ה-34 למלחמת העצמאות של טורקיה.
צבעי המועדון נבחרו לצהוב, המייצג את התפוזים והלימונים שהיו בשפע בריזה באותה תקופה, וירוק, המסמל תה, שנותר סמלה של ריזה עד היום.
יאשר דומקצ'יוגלו, אחד החברים המייסדים, נבחר לנשיא הראשון.
מ-1953 עד 1968 שיחקה הקבוצה כקבוצה בליגת החובבנים.
בשנת 1968, לאחר מיזוג בין הקבוצות פנר גנצ'ליק וגונספור, נעשתה הקבוצה למקצוענית והחלה את דרכה בליגה הטורקית השלישית.
לאחר מספר שנים נשרה שוב לליגת החובבנים ושבה לליגה השנייה, בה זכתה באליפות בעונת 1978/1979 ועלתה לראשונה בתולדותיה לליגת העל הטורקית.
מאז שנת 1990 חברת התה הגדולה בטורקיה, צ'ייקור, היא הספונסרית הראשית של הקבוצה ומכאן שמה ועלה התה המתנוסס על סמל הקבוצה ושמה שונה לצ'ייקור ריזספור.
הקבוצה הופיעה פעם אחת במפעל אירופי, בגביע האינטרטוטו בעונת 2001, אז הפסידה כבר בסיבוב השני לקבוצת פודבה המקדונית, 2-1 במקדוניה ו-0–2 בטורקיה.
בין השנים 2008 ל-2013, הקבוצה שיחקה בליגת המשנה הטורקית, ועלתה חזרה לליגה הבכירה לאחר היעדרות של חמש שנים ב-2013 לאחר שסיימה במקום השני.
הקבוצה שיחקה בליגת העל עד 2017 אז נשרה שוב לליגת המשנה.
בעונה שלאחריה זכתה באליפות ליגת המשנה ושבה שוב לליגת העל.
תחילה היו צבעי המועדון ירוק וצהוב, אשר נקשרים לצבע התה הגדל באזור ריזה, וב-1968, לאחר מיזוג הקבוצות פנר גנצ'ליק וגונספור, שונו צבעי המועדון ל-ירוק וכחול.
ירוק מסמל את התה שבאזור, וכחול את הים השחור.
ריזספור משחקת את משחקי הבית שלה באצטדיון ריזה סיטי, מתקן מודרני הממוקם ליד החוף, המציע נופים ציוריים ואווירה תוססת.
המועדון ידוע בקהל האוהדים המקומי הנלהב שלו ובתפקידו המשמעותי בייצוג אזור הים השחור בכדורגל הטורקי.
ריזלינג (Riesling) הוא זן גפן לבן אשר מקורו בחבל הריין בגרמניה.
ריזלינג הוא זן ארומטי, בעל ריח פרחוני, כמעט מבושם, ובעל רמת חומציות גבוהה.
טעם יינות הריזלינג מושפע באופן ברור מאזור גידול הגפנים.
ענבי הריזלינג משמשים להכנת יין לבן יבש, חצי-יבש, ומתוק, וכן להכנת יינות נתזים.
יינות ריזלינג מיוצרים בדרך כלל מזן בודד ולעיתים קרובות מיושנים בחביות עץ אלון.
נכון לשנת 2004 גפן הריזלינג הייתה במקום ה-20 בתפוצה העולמית של גפנים, עם מגמה של עליה בשטחי הגידול.
יחד עם זאת, במונחי חשיבות היין מבחינת איכותו, יינות הריזלינג הם בין שלושת היינות הלבנים הבולטים ביותר, לצד יינות שרדונה וסוביניון בלאן.
בשנת 2006 היה זן הריזלינג הגפן הנפוצה ביותר בגרמניה והיוותה 20.8% מכלל שטחי גידול הגפנים במדינה, על שטח של 211,970 דונם.
נכון לשנת 2008, בחבל אלזס שבצרפת היקף ייצור יינות הריזליג הוא במקום השני לאחר יינות פינו בלאן, והרבה יותר מכל סוג יין אחר המיוצר באזור זה.
גפני ריזלינג בשטחי גידול גדולים קיימים אף באוסטריה, לוקסמבורג, צפון איטליה, אוסטרליה, ניו זילנד, ארצות הברית, קנדה, דרום אפריקה, סין, ואוקראינה.
יינות ריזלינג נצרכים בדרך כלל בעת שהיין עדיין צעיר ובעל מאפיינים ארומטיים פירותיים של תפוח ירוק, או תפוחים אחרים, אשכוליות, אפרסק, דבש, פריחת ורדים, או ריח דשא טרי.
טעמם צלול הודות לחומציות הגבוהה.
אולם, בגלל תכולת החומציות הגבוהה ומגוון הטעמים שביין, הריזלינג מתאים גם ליישון ממושך.
בין מומחי היין יש המעניקים ליינות ריזלינג גרמנים, בני מאות שנים, ציונים גבוהים.
יינות ריזלינג מתוקים, כך למשל יינות Trockenbeerenauslese הגרמנים, מתאימים במיוחד ליישון ממושך כיוון שתכולת הסוכרים הגבוהה ביין מהווה חומר משמר נוסף.
יחד עם זאת קיימים יינות ריזלינג יבשים, או חצי-יבשים, אשר שמרו על איכותם אף לאחר 100 שנים.
תקופות היישון המקובלות של יין ריזלינג הן בין 5-15 שנים ליין יבש, 10-20 שנים ליין חצי-יבש, 10-30 שנים ליין מתוק.
ריחוף מגנטי , נקרא בקיצור גם בשם מגלב (maglev), הוא ריחוף חפץ מתכתי הנגרם על ידי דחייה של השדה המגנטי, כך שהכוח הנגרם מדחיית המגנט כלפי מעלה מאזן את כוח תאוצת הכובד המושך כלפי מטה, והחפץ נשאר באוויר ללא מגע כלל.
משפט ארנשאו מראה שלא ניתן לבצע ריחוף על ידי שימוש בפרומגנטיות או בחומרים פאראמגנטיים בלבד, וניתן לעשות זאת רק על ידי הוספת כוחות נוספים למשוואה, כגון: דיאמגנטיות, מוליכות-על או זרמי פוקו.
לריחוף מגנטי יש מספר שימושים בתעשייה, ובהם מסב מגנטי המשמש לחיבור חלקי מכונות ללא חיכוך וללא הגבלת מהירות מקסימלית של החלקים ורכבות מגלב המגיעות למהירויות גבוהות ביותר.
חומרים מגנטים יוצרים פעולות משיכה ודחייה אחד על השני בכוח התלוי בעוצמת השדה המגנטי ובשטח המגנט.
הלחץ המגנטי הנוצר על ידי השדה המגנטי על מוליך-על מחושב בעזרת הנוסחה:
הוא הכוח ליחידת שטח ביחידות פסקל
הוא השדה המגנטי מעל המוליך-על ביחידות טסלה
משמעותה של יציבות סטטית היא שכל תזוזה מנקודת שיווי המשקל מפעילה רשת כוחות הדוחפת ומחזירה אותו לאיזון בנקודת שיווי המשקל.
תאוריית ארנשואו מוכיחה באופן חד משמעי שלא ניתן לגרום לריחוף יציב על ידי שימוש בכוחות סטטיים ושדה פאראמגנטי בלבד, כך שהכוחות הפועלים על החומר אשר מקורם בשדה חשמלי, שדה כבידה או שדה מגנטי חיצוני יסיטו אותו מיציבות בציר אחד לפחות.
אולם, ישנם מספר אפשרויות לשמור על יציבותו בעזרת אמצעים אלקטרוניים או על ידי חומרים דיאמגנטיים, מאחר שיחס הפרמאביליות המגנטית קטנה מ-1.
יציבות דינאמית מתרחשת כאשר המערכת מסוגלת לרסן כל כוח הנגרם על ידי תנועות שנוצרות בתוך המערכת על ידי משוב שלילי.
כדי להשיג ריחוף מגנטי ניתן גם לשלב כוחות ממערכת בקרה חיצונית הדואגת למשוב שלילי.
אגדות של ריחוף מגנטי היו נפוצות בימי קדם ובימי הביניים, והתפשטותן מהעולם הרומי למזרח התיכון ומאוחר יותר להודו תועדה על ידי החוקר הקלאסי דנסטאן לואו.
המקור המוקדם ביותר הידוע הוא פליניוס הזקן (המאה הראשונה לספירה), שתיאר תוכניות ארכיטקטוניות של פסל ברזל שהיה אמור להיות תלוי באבן אדמה מהקמרון של מקדש באלכסנדריה.
דיווחים רבים לאחר מכן תיארו פסלים מרחפים, שרידים או חפצים אחרים בעלי חשיבות סמלית, וגרסאות של האגדה הופיעו במסורות דתיות מגוונות, כולל נצרות, אסלאם, בודהיזם והינדואיזם.
בחלק מהמקרים הם התפרשו כנסים אלוהיים, בעוד שבאחרים הם תוארו כתופעות טבע שהתיימרו בצורה שגויה להיות מופלאה; אחת הדוגמאות האחרונות מגיעה מאוגוסטינוס הקדוש, המתייחס לפסל תלוי מגנטית בספרו "עיר האלוהים" (בערך 410 לספירה).
מאפיין נפוץ נוסף של אגדות אלו, לפי לואו, הוא ההסבר על היעלמותו של החפץ, לעיתים קרובות כרוך בהשמדתו על ידי לא-מאמינים במעשי חוסר צדקה.
למרות שהתופעה עצמה מובן כיום כבלתי אפשרית פיזית, כפי שזיהה לראשונה סמואל ארנשו בשנת 1842, סיפורי ריחוף מגנטי נמשכו עד לתקופה המודרנית, דוגמה בולטת אחת היא האגדה על האנדרטה התלויה במקדש השמש בקונארק במזרח הודו.
ריזוטרה (שם מדעי: Rhizothera) היא סוג של חוגלות החיים בהרים טרופיים בחצי האי המלאי.
הריזוטרות הם עופות דמויי-חוגלה המצויים ביערות במלזיה ובאיים באינדונזיה כמו סומטרה או בורנאו והם בעלי מקורים ארוכים, ראשים אדמוניים וגוף אפור-כתום.
פלג גופם התחתון לבן והרגליים ארוכות ועוזרות להם לצעוד בזריזות.
הם מחפשים על קרקע היער פירות שונים, ניצנים וחרקים שונים.
"ריח דבש וריח מנטה" הוא אלבום שירי ילדים של הזמרת ירדנה ארזי.
הוא יצא בשנת 1987 כחלק משיתוף פעולה של הזמרת כפרזנטורית של בנק לאומי.
האלבום יצא בתקופת ההצלחה הגדולה של ארזי, שהייתה זמרת השנה החל משנת 1984 ובצמוד לאלבומה המצליח "נשמה צוענית", שמכר 150 אלף עותקים תוך זמן קצר.
הוא כלל גרסאות עדכניות לשירי ילדים מהקלאסיקה של הזמר העברי בעיבודים של המפיק המוזיקלי ירון בכר.
מפיק האלבום הוא בעלה של ארזי, נתן תומר, והוא ראה אור כמוצר נלווה לקמפיין פרסומי רחב היקף שהובילה ארזי עבור בנק לאומי.
בין השירים באלבום "אני והתוכי", "מקהלה עליזה", "קום בחור עצל", "מי יודע מדוע ולמה לובשת הזברה פיג'מה", "שעון בן חיל", "נירה", "דני גיבור", "נומי נומי" ועוד.
שירי האלבום לא יצאו כסינגלים לתחנות הרדיו.
במקביל לאלבום הקליטה ארזי גם את קלטת הילדים "סיפורי לילה טוב" ובה ארבעה סיפורים שהיא מקריאה בקולה.
ריח כף הרגל הוא סוג של ריח גוף היוצא מכפות הרגליים של בני האדם.
ריח זה נחשב לבלתי נעים, אם כי הוא יכול להיות גם מוקד משיכה והתמכרות למי שיש להם פטיש לכפות רגליים, ובאופן ספציפי יותר לאנשים הנמשכים לריחות גוף, תופעה המכונה "אולפקטופיליה".
הסיבה העיקרית לריח בכף הרגל היא זיעה.
הזיעה כשלעצמה היא חסרת ריח, ועם זאת, היא יוצרת סביבה נוחה לשגשוג חיידקים מסוימים, ואלו יוצרים חומרים ריחניים.
חיידקים אלה נמצאים באופן טבעי על העור כחלק מהמיקרואורגניזם האנושי.
החלק הקדמי של כף הרגל מייצר יותר זיעה.
הריח מתעצם כתוצאה מגורמים המגבירים הזעה, כגון נעילת נעליים סגורות.
גם גריבת גרביים יכולה ללכוד את שערות הרגל, במיוחד באזור האצבעות, ועלולה לתרום להעצמת הריח על ידי הגדלת שטח הפנים שבו חיידקים יכולים לשגשג.
בהתחשב בכך שהגרביים נמצאות במגע ישיר עם כפות הרגליים, גם החומרים שהן עשויות מהם יכולים להשפיע על ריח כף הרגל.
חומרים סינתטיים כגון פוליאסטר וניילון יוצרים יותר מחנק ופחות אוורור לכף הרגל מאשר חומרי כותנה או צמר, ובכך מגבירים זיעה וריחות.
מנגד הם יכולים להפחית את שכיחותן של שלפוחיות בכף הרגל על ידי יצירת נימיות (קפילריות) שמוליכות את הזיעה.
בשל הגברת הריח של חומרים אלו, מטפלים בגרביים סינתטיים בכימיקלים שונים כדי לסייע בהפחתת הריח.
נעילת נעליים סגורות (כגון נעלי בלט) ללא גרביים מובילה למצב של הצטברות זיעה, תאי עור מתים, לכלוך, שמנים, וכן לגורמים נוספים לצמיחה חיידקית המגבירה את הריח.
פעולת הנעה והגבהה של הנעליים בכל פעם שכפות הרגליים מתחילות להרגיש "חמות" או מזיעות יכולה לסייע בהפחתת הריח הנובע באזור.
ריח כף הרגל מתואר לעיתים קרובות כריח סמיך וצפוף ודומה לריחם של גבינה, חומץ מאלט או אמוניה.
חיידקי ברביבקטריום נחשבים לגורם העיקרי של ריחות בכף הרגל, מאחר שהם בולעים עור מת שעל כפות הרגליים, ותוך כדי תהליך הבליעה הם ממירים את חומצת האמינו מתיונין לתוך מתאנתיול, שהוא גז חסר צבע עם ריח גופריתי ייחודי המזכיר כרוב רקוב.
העור המת שיוצר את התהליך הנזכר נפוץ במיוחד על סוליות כפות הרגליים, וכן בין האצבעות.
חיידקי הברביבקטריום מצויים גם בכמה סוגי גבינות כגון גבינת לימבורגר, ולכן ריח כף הרגל לעיתים מזכיר ריח של גבינות מסוימות.
חומצה איזובליתית, שהיא מקור נוסף לריח כף הרגל, מיוצרת על ידי סטפילוקוקוס אפידרמידיס, מין חיידק הנמצא בדרך כלל על עור האדם, וכן גם הוא נמצא במספר סוגים שונים של גבינות.
מיקרואורגניזמים אחרים המפיצים את ריח כף הרגל כוללים את הקורינבקטריום, המיקרוקוסקי והפיטירוספורום.
בארט קנולס מאוניברסיטת ווגנינגן החקלאית שבהולנד זכה בשנת 1996 בפרס איג נובל ההומוריסטי, על כך שהוכיח כי יתושת הגמביה ממשפחת הכולכיתיים, הידועה בכך שמעבירה את מחלת המלריה בעקיצותיה, נמשכת במידה שווה לריח גבינות לימבורגר ולריח כפות רגליים אנושיות.
שמירה על היגיינת כף הרגל היא הדרך הטובה ביותר למנוע את הריח הנובע ממנה, כיוון שהיא מחסלת את החיידקים הגורמים לריח, לדוגמה, על ידי קילוף תאי עור מתים.
כך, בטיפולי פדיקור נוהגים לקלף תאי עור מתים בעזרת אבן פומיס ובדרכים נוספות.
כפות רגליים או גרביים מלוכלכות יכולות לתרום לריח.
גרביים העשויות מחומרים סינתטיים נוטות להסריח יותר מאשר גרביים העשויות מבדים טבעיים או מבודדים, כגון תערובת של כותנה ופוליאסטר.
סודה לשתייה משמשת כתכשיר ביתי וזול למניעת ריח בכף הרגל.
עם זאת, היקף השפעתה על החיידקים הספציפיים הגורמים לריח אינו ברור דיו.
שימוש בתמיסה המכילה כ-10% אקונומיקה ביתית ו-90% מים, הורגת את החיידקים הגורמים לריח בכפות הרגליים.
ניתן להשתמש במברשת כדי לנקות בין אצבעות כף הרגל.
שטיפת כפות הרגליים פעמיים ביום עם תרכובת איזופרופנול היא תכשיר ביתי נוסף למניעת ריח בכפות הרגליים.
תכשירים ביתיים נוספים שאפשר להשתמש בהם לצורך מניעת הריח בכפות הרגליים הן: חומץ תפוחים, שמן זית עם מלח ושמן עץ התה, ותכשירים רבים נוספים.
כמו כן, פותחו כמה אבקות ופחם פעיל, לצורך מריחתם על מדרסי הנעליים, במטרה למנוע ריח של כף הרגל על ידי כך שנמנעת הזעת האזור, ובכך נשמרות כפות רגליים יבשות, והריח לא מתפתח.
ריח כף הרגל הוא אחת הצורות הנפוצות ביותר של אולפקטופיליה (משיכה לריחות גוף).
במחקר שנערך בשנת 1994, 45% מאלה שהגדירו את עצמם כבעלי פטיש לכפות רגליים נמצאו כנמשכים לריח גרביים או כפות רגליים ריחניות ומסריחות.
הפסיכולוג והנוירולוג זיגמונד פרויד, מאבות הפסיכואנליזה, ומי שכינה את תופעת האולפקטופיליה בשם זה, ראה באולפקטופיליה את אחד מהגורמים הראשיים להתפתחות הפטיש לכפות רגליים אצל אנשים.
לטענתו, נטיית המשיכה לכפות רגליים היא נרכשת ואינה מולדת, ואנשים פיתחו את הנטייה לאחר שמגיל צעיר התמכרו לריח כף הרגל, דבר שבשלב מאוחר יותר גרם להם לפתח משיכה לכף הרגל עצמה.
ריזודוס (שם מדעי: Rhizodus; מילולית: "שורש שן") הוא סוג דג נכחד מהמחלקה בעלי סנפירים בשרניים אשר חי במהלך הקרבון, לפני 300–330 מיליון שנה.
דג זה היה מקרוביו של הלטימריה המודרנית והיה אולי מאבותיהם של החולייתנים היבשתיים.
דג זה התגלה בסקוטלנד ב-1840 וקיבל את שמו מהחוקר האנגלי הידוע ריצ'רד אוון.
הריזודוס היה הגדול מבני מחלקתו והיה בעל זוג ניבים באורך 22 ס"מ לאורך קצוות לסתותיו הרחבות שמאחוריהם בלטו שיניים נוספות שאורכם הגיע עד שישה ס"מ והם עזרו לדג לקרוע טרף לחתיכות.
בהתאם לגודל הניבים היו חוקרים שהעריכו שהגיע לאורך של מעל 12 מטרים, אך כיום סוברים שהיה קרוב יותר לתשעה מטרים וכמה מינים "רק" באורך 6–7 מטרים.
דבר זה הפך אותו לטורף-על בביצות סקוטלנד הקרבוניות.
הריזודוס חי במי הביצות וזינק על דגים ודו-חיים ששכנו בביצה בעזרת לסתותיו הגדולות.
ייתכן שאף יצא מהמים או ארב לטרף על הגדה, בדומה לתנינים המודרניים.
נמצאו הוכחות לכך שקשקשיו היו גרמיים, בדומה לדג ארפאימה מודרני, והגנו עליו מפציעות.
"ריח תפוח ואודם שני" הוא פזמון שכתב יורם טהרלב והלחין נחום היימן.
השיר זכה במקום השני בפסטיבל הזמר והפזמון 1966.
השיר נכתב על ידי יורם טהרלב ללחן שיצר קודם לכן נחום היימן.
השיר התמודד בפסטיבל הזמר והפזמון בשנת 1966. באותה עת כל שיר בתחרות בוצע על ידי שני אמנים שונים.
השיר בוצע על ידי שלישיית גשר הירקון וצמד הפרברים וזכה במקום השני.
טהרלב כתב את השיר כשיר אהבה בהשראת משוררי תור הזהב בספרד.
לאורך השנים בוצע השיר על ידי אמנים שונים בהם עפרה חזה, הגבעטרון, יהורם גאון, הדודאים ויזהר כהן.
ריחא לאו מילתא (מארמית: "ריח אינו דבר") הוא מושג בהלכה הקובע שריח של דבר שאסור באכילה אינו נחשב לדבר עצמו, ואם דבק במאכלים אחרים אינו אוסר אותם.
במקרה של טענה הפוכה נזכר המושג "ריחא מילתא".
בתלמוד במסכת פסחים מדובר על מקרה בו אוכל אסור התערבב במאכל כשר, ואף על פי שחתיכת האיסור הוצאה בשלמותה מהתערובת, המאכל אסור אם נותר בו טעם מורגש, כי טעם כעיקר.
נחלקו אמוראים בגמרא בשתי חתיכות בשר, אחת כשרה והשנייה אסורה, שניצלו באותו זמן בתנור אחד, אם ריח של איסור נחשב לדבר ממשי כמו טעם, ואסור ("ריחא מילתא היא"), או שמא הוא מותר ("ריחא לאו מילתא היא").
בסוגיה אחרת נשאלת השאלה האם מותר להריח יין של גויים.
אביי סובר שאסור, שכן "ריחא מילתא", ואילו רבא סובר שמותר, שכן "ריחא לאו מילתא", ומוכיח מכך שתנור שהוסק בצמח תבלין שניתן כתרומה, מותר לאכול את הפת שנאפתה בו, אפילו שהריח נכנס בה.
אביי עונה כי כאן הדבר האסור נשרף טרם שריחו נכנס בפת, וזהו מקרה שונה מהרחת היין.
להלכה נחלקו הראשונים, דעת בה"ג, רב האי גאון, הרי"ף, רש"י, הרמב"ם ועוד שריחא לאו מילתא ואילו דעת רבנו תם ורבינו חננאל שריחא מילתא, ולדעת הרמב"ן ישנו חילוק בין איסור בשר בחלב, שבו החמירו גם בריח בשר, לבין שאר איסורים, בהם ריחא לאו מילתא.
גם לחלק מהמקילים (רש"י והרמב"ם) אומנם בדיעבד ריחא לאו מילתא היא, אבל לכתחילה ריחא מילתא היא ואסור לבשל מאכלים מותרים ואסורים יחד.
זאת מהבנתם בשיטת לוי בפסחים שאומנם מקל בדיעבד, אך מחמיר לכתחילה.
הכלל "ריחא לאו מילתא" מתייחס לאיסורי אכילה, אבל אם ריח של איסורי הנאה הותיר את רישומו, לדעת חלק מהפוסקים, יש איסור בהרחתו אפילו אינו דבר שמיועד להריח, ולפי פוסקים אחרים, יש איסור רק במה שמיועד להריח.
הפוסקים דנו בשאלה מה קורה עם מאכל חלבי או בשרי שנאפה בתנור יחד עם מאכל פרווה - האם "ריחא מילתא" והמאכל הפרווה הופך להיות חלבי/בשרי?
ריח גוף קיים בכל בעלי החיים, כולל בני האדם, ועוצמתו יכולה להיות מושפעת מגורמים רבים.
לריח של הגוף יש בסיס גנטי חזק, אך יכול להיות מושפע מאוד ממחלות וממצבים פיזיולוגיים שונים.
אף על פי שריח הגוף מילא תפקיד חשוב (וממשיך לעשות זאת בצורות חיים רבות) באנושות המוקדמת, הוא נחשב בדרך כלל לריח לא נעים בקרב תרבויות רבות.
היווצרות ריח גוף האדם מושפעת מגורמים כגון תזונה, מין, בריאות, תרופות, אך הגורם העיקרי נובעת הוא חיידקים בבלוטות העור.
לבני אדם יש שלושה סוגים של בלוטות זיעה.
בלוטות זיעה אקריניות קיימות מלידה, ואילו האחרות נוצרות במהלך גיל ההתבגרות.
בין הסוגים השונים של בלוטות עור אנושיות, ריח הגוף הוא בעיקר תוצאה של בלוטות הזיעה האפוקריניות , המפרישות את מרבית התרכובות הכימיות הדרושות למערכת (טקסונומיה) בעור וכתוצאה מכך נוצר ריח גוף.
ההפרשות הללו נוצרות בעיקר באזור בית השחי, אם כי ניתן למצוא את הבלוטה והשלכותיה הריחניות גם באזור הילת הפטמה וסביב אזור הטבור.
אזורי איברי המין ובית השחי מכילים גם שערות המסייעות ומגבירות את הפצת ריח הגוף.
גורמים דוגמת אוכל, שתייה ומחלות יכולים להשפיע גם הם על ריח הגוף.
ריח גוף האדם מושפע גם מאורח חיים, יחסי מין, גנטיקה ונטילת תרופות.
אצל בעלי חיים רבים, ריח גוף ממלא תפקיד הישרדותי חשוב.
ריח גוף חזק יכול להוות אות אזהרה לטורפים להתרחק (כגון סמרן מקריס), או שזה יכול להיות גם איתות לכך שחיית הטרף אינה טעימה.
לדוגמה, ישנם מינים של בעלי חיים, המחיילים מוות כדי לשרוד (כגון אופוסומיים), במצב זה מייצרים ריח גוף חזק על מנת להטעות את הטורף.
כמה בעלי חיים עם ריח גוף חזק מותקפים לעיתים נדירות על ידי רוב הטורפים, אם כי הם עדיין יכולים להיהרג ולהיאכל על ידי עופות דורסים, הסובלניים לריח נבלות.
ריח גוף הוא מאפיין חשוב בפיזיולוגיה של בעלי חיים.
הריח ממלא תפקיד שונה במיני בעלי חיים שונים.
לדוגמה, בחלק ממיני הטורפים (כגון חתולים גדולים וקטנים), היעדר ריח גוף חשוב, והם מבלים זמן רב ואנרגיה כדי לשמור על גופם נקי מריח.
עבור טורפים אחרים המשתמשים בסיבולת בריצה אחרי הטרף (כגון כלבים וזאבים), היעדר ריח גוף אינו קריטי.
ברוב בעלי החיים ריח הגוף מתעצם ברגעי לחץ וסכנה.
בלוטת החלב עשויות להיות פעילות בכל גיל ההתבגרות וליצור ריח כמו גם בלוטות הזיעה האפוקריניות , הקרובות בעיקר לאברי המין.
בהשוואה לפרימטים אחרים, אצל גברים מצוי שיער בית חזה נרחב ויש להם מקורות רבים המייצרים ריח, בפרט בלוטות אפוקריניות רבות.
אצל נשים, תחושת הריח החזקה ביותר נעשית בזמן הביוץ, וחזקה משמעותית מאשר בשלבים אחרים של המחזור החודשי וגם חזקה יותר מהריח אצל גברים.
בני אדם יכולים לזהות על פי ריח הגוף קרובי משפחה הקשורים קשר דם.
כמו כן, אמהות יכולות לזהות לפי ריח גוף את ילדיהם הבילוגיים, אך לא את ילדיהן החורגים\ מאומצים.
ילדים בוגרים יכולים לזהות את אחיהם המלאים על פי ריח גוף, אך לא אחים למחצה או אחים חורגים, וזה עשוי להסביר הימנעות האנושות בדרך כלל מגילוי עריות ואת אפקט וסטרמרק.
תינוקות יכולים לזהות את אימהותיהם לפי ריח.
לבני אדם יש מעט תאי קולטן לריח בהשוואה לכלבים ומעט גנים של קולטן הריח פונקציונלי בהשוואה לחולדות.
עם זאת, נטען כי לבני אדם יש אזורי מוח גדולים יותר הקשורים לתפיסת הריח בהשוואה למינים אחרים.
מדענים מנסים להבין מה מקור הריח הנעים בראשם של תינוקות.
תיאוריה אחת סוברת כי זה אפקט מתמשך של חלב עוברי הציפוי הלבן דמוי גבינה המכסה את ראשי התינוקות בצאתם מהרחם.
מחקר שנערך במכון ויצמן למדע הראה כי אותה מולקולת ריח גוף הנמצאת בקרקפות התינוקות, ממלאת תפקיד חברתי חשוב והיא ויסות דחפים תוקפניים.
המולקולה משפיעה באופן שונה על נשים וגברים, היא הגבירה תוקפנות אצל נשים, בגברים הפחיתה אותה.
ריח גוף מושפע במידה רבה ממולקולות מורכבות של MHC אלה נקבעים גנטית ומשחקים תפקיד חשוב בחסינות האורגניזם.
איבר יעקובסון מכיל תאים רגישים של MHC בצורה גנוטיפ ספציפי.
ניסויים בבעלי חיים ובמתנדבים הראו כי שותפים מיניים פוטנציאליים נוטים להיתפס מושכים יותר אם הרכב ה-MHC שלהם שונה באופן מהותי.
זוגות נשואים שונים יותר ביחס לגנים MHC ממה שניתן היה לצפות.
דפוס התנהגות זה מקדם את השונות של מערכת החיסון של אנשים באוכלוסייה, ובכך הופך את האוכלוסייה לחזקה יותר נגד מחלות חדשות.
סיבה נוספת עשויה להיות נישואי קרובים.
גוף ריח עשוי להיחלש או שלא להיות מורגש כלל באמצעות גורמים חיצוניים דוגמת דאודורנט, חומרי חיטוי, סבונים מיוחדים וכדומה.
אף על פי שריח גוף קשור בדרך כלל לשיטות היגיינה, ריחו עשוי להיות מושפע משינויים בתזונה כמו גם מגורמים אחרים.
עד 90% מהאמריקאים ו-92% מבני הנוער משתמשים בנוגדי הזעה דוגמת דאודורנטים.
בשנת 2014 נאמד שוק הדאודורנטים העולמי בכ-13.00 מיליארד דולר עם קצב צמיחה שנתי של 5.62% בין השנים 2015-2020.
ריזן לודוויגסבורג היא קבוצת כדורסל גרמנית, המשחקת בבונדסליגה הגרמנית ובליגת האלופות בכדורסל.
בעבר שיחקה ריזן לודוויגסבורג ביורוקאפ ובגביע קוראץ'.
ריזן לודוויגסבורג הוקמה בשנת 1960 כחלק ממועדון הספורט לודוויגסבורג.
בעונת 1979\1980 הקבוצה עלתה לליגת העל הגרמנית בפעם הראשונה בתולדותיה.
בשנת 1987 שונה שם הקבוצה ל-לודוויגסבורג באסקט.
בשנת 2008 עלתה הקבוצה לראשונה לגמר הגביע הגרמני.
בעונת 2016\2017 השתתפה לראשונה בליגת האלופות שם הגיע לרבע הגמר והפסידה: 146-145 (בסיכום שני המשחקים) לבנדירמה.
בעונת 2017\2018 שוב השתתפה בליגת האלופות והגיע לחצי הגמר שם הפסידה 65–87 למונקו, במשחק על המקום השלישי הפסידה 74–85 למורסיה וסיימה במקום הרביעי.
ב-19 ביולי 2019 הודיע דייוויד מקריי על פרישתו ממשחק הכדורסל וריזן לודוויגסבורג הפרישה את חולצתו מס' 4.
הישגי הקבוצה לפי עונה מאז שעלתה לבונדסליגה בפעם השלישית
ריזן הוא מגזין ליברטריאני המתפרסם מדי חודש בארצות הברית על ידי קרן ריזן.
למגזין יש תפוצה של כ-50,000 מנויים ובשנים 2003 ו-2004 בחר אותו השיקגו טריביון כאחד מ-50 המגזינים הטובים ביותר .
נכון לינואר 2022, לערוץ היוטיוב של ריזן יש 731 אלף רשומים.
המגזין "ריזן" נוסד בשנת 1968 על ידי לני פרידלנדר (1947-2011), סטודנט באוניברסיטת בוסטון.
ב-1970 הוא נרכש על ידי רוברט וו.
המגזין מסקר פוליטיקה, תרבות ורעיונות עם שילוב של חדשות, ניתוחים, פרשנויות וביקורות.
במהלך שנות ה-70 וה-80, התורמים של המגזין כללו את מילטון פרידמן, מארי רות'בארד, תומאס סאס ותומס סואל.
בשנת 1978, פול, קלאוזנר ומאצ'ן יצרו את "קרן ריזן" במטרה להרחיב את רעיונות המגזין גם לחקר מדיניות.
מרטי זופאן הצטרף לריזן ב-1975, ושימש לאורך שנות ה-80 כעורך ועורך ראשי, ועזב ב-1989.
וירג'יניה פוסטל הייתה העורכת הראשית של המגזין מיולי 1989 עד ינואר 2000. היא הקימה את אתר המגזין בשנת 1995. ניק גילספי הפך לעורך הראשי בשנת 2000.
ביוני 2004, המנויים למגזין ריזן קיבלו גיליון מותאם אישית עם שמם, ותמונת לוויין של הבית או מקום העבודה שלהם על השער.
הרעיון היה להדגים את כוחם של מסדי נתונים ציבוריים, כמו גם את יכולות ההדפסה המותאמות אישית של המדפסת של Xeikon.
המהלך נתפס על ידי דייוויד קאר מהניו יורק טיימס כ"האולטימטיבי בפרסום מותאם אישית", כמו גם "הדגמה יוצאת דופן למספר ההולך וגדל של דרכים בהן ניתן לרתום מסדי נתונים".
בשנת 2008, אתר האינטרנט של ריזן זכה בפרס ובי המכובד בקטגוריית המגזינים.
באותה שנה, מאט וולש הפך לעורך הראשי של המגזין, כשגילספי הפך לעורך הראשי של "reason.tv", מחלקת הווידאו של ריזן שיוצרת סרטונים קצרים ומפרסמת אותם באתר האינטרנט של המגזין וביוטיוב.
קת'רין מנגו-וורד הפכה לעורכת הראשית של המגזין ביוני 2016, כאשר וולש עבר לתפקיד עורך-פובליציסט.
בשנת 2017, מגזין ריזן החל לארח את "הקונספירציה של וולוך", בלוג שנכתב על ידי פרופסורים למשפטים בעלי השפקת עולם ליברטריאנית, שהיה בעבר תחת הפלטפורמה של ה"וושינגטון פוסט".
הבלוג מנוהל על ידי יוג'ין וולוך ומכאן שמו.
מגזין ריזן מפיק ומפרסם סרטונים בערוץ היוטיוב ReasonTV.
אלה כוללים הפקת סרטים דוקומנטריים קצרים ומאמרי מערכת וידאו, שניק גילספי מפקח עליהם מתפקידו כעורך הראשי.
האתר הפיק סדרת סרטונים בשם "The Drew Carey Project" (הפרויקט של דרו קארי) בהנחיית הקומיקאי דרו קארי.
ריזן שיתף פעולה עם קארי שוב ב-2009 כדי להפיק את "Reason Saves Cleveland" (ריזן מצילים את קליבלנד), שבו קארי הציע פתרונות ברוח השוק החופשי לבעיות עיר הולדתו.
מאז 2010, הקומיקאי רמי מונאסיפי הפיק במשותף עם ReasonTV עשרות סרטוני פרודיה מנקודת מבט ליברטריאנית.
מאז 2017, ג'ון סטוסל הפיק יותר מ-100 סרטוני פרשנות שפורסמו בערוץ היוטיוב של המגזין.
ריח של מכונית חדשה הוא ריח שנובע משילוב של חומרים שנמצאים במכוניות, משאיות או אוטובוסים חדשים.
חלק מהאנשים מתארים אותו כריח נעים, בעוד אחרים חוששים שהחומרים שגורמים לריח עלולים לגרום סיכון בריאותי.
הריח והגורמים לו שונים מעט בין סוגים שונים של מכוניות.
רוב חלקה הפנימית של המכונית מורכב מחלקי פלסטיק המחוברים באמצעות דבקים ואטמים.
חומרים דומים לאלו לעיתים יוצרים או מנדפים תרכובות אורגניות (VOC).
לכן, לרוב מייחסים את האדים האלו לתערובת גזים נדיפים ומרככים, אף על פי שבחלקי המכונית לחץ האדים שלהם מאוד נמוך, באופן שלא מאפשר להם לנדף VOC.
במחקר מקיף שנערך על כ-200 מכוניות בארצות הברית במודל 2011–2012, נבדקו רמות של כימיקלים שונים, כגון תרכובות אורגנו-ברומיניות , תרכובות אורגנו-כלוריות ומתכות כבדות אשר התנדפו מחלקים שונים של הרכב כגון ההגה, לוח-המחוונים, משענות-היד והכיסאות.
במחקר הם דירגו את דגמי המכוניות על פי רמות הזיהום שהתגלו בהם.
מומלץ להשאיר מכוניות חדשות מאווררות בעת נסיעה, במיוחד לאורך הקיץ.
בניתוח שבוצע ב-1995 ובדק את האוויר הבוקע ממכונית לינוקולן קונטיננטל , נמצאו למעלה מחמישים תרכובות אורגניות נדיפות, שזוהו ככאלו המגיעות ממקורות של תרכובות ניקוי, חומרי סיכה, צבע, שטיחים, עור, פוליוויניל כלוריד, דבק לטקס, אדי בנזין ואדי עשן.
ניתוח שבוצע חודשיים מאוחר יותר העיד על פיחות ניכר בחומרי הגלם הללו.
החוקרים מצאו כי הרעילות הפוטנציאלית של רבים מהחומרים הללו עלולה להוות סכנה לבריאות האדם.
שיעור התרכובות האורגניות הנדיפות הכולל עשוי להגיע ל-7,500 מיקרוגרמים למטר מעוקב.
במחקר שנערך על ארבעה כלי רכב, זוהו יותר משישים תרכובות כימיות שונות בתוך הרכבים.
הריכוז של התרכובות הללו בחלל המכונית פוחת בשיעור של כ-90% תוך שלושה שבועות.
במספר מקרים, הריח נוצר בשל תקלה בתהליך הייצור.
על פי מסמכים רשמיים של חברת הרכבים בנטלי, "ריח רע" במכוניות של בנטלי מתוצרת 1999–2002 אותר במעכב קורוזיה ברכב.
בתרבויות מסוימות, ריח של מכונית חדשה לא נחשב כדבר חיובי ונעשים מאמצים ממוקדים בתהליך הייצור על מנת לצמצם את הריח.
מחקר שנערך במשך שנתיים, ופורסם ב-2001 על ידי CSIRO (הארגון של קהיליית המחקר המדעית והתעשייתית) באוסטרליה מצא מספר בעיות בריאותיות הקשורות לכימיקלים הללו.
מדען המחקר של CSIRO, ד"ר סטיבן בראון, דיווח על דו"חות אנקדוטליים של אי-התמצאות, כאב ראש וגירוי אצל כמה נהגים של מכוניות חדשות.
הוא מדד רמות זיהום במכוניות חדשות שהיו מספיקות כדי לגרום להשפעות דומות תוך דקות בניסויים מבוקרים על ידי חוקרים אחרים.
כימיקלים אשר נמצאו במכוניות כללו בנזן מסרטן, שני חומרים מסרטנים אפשריים אחרים, ציקלוהקסאנון וסטירן, ומספר של כימיקלים רעילים אחרים.
מחקר עדכני יותר שנערך ביפן, גילה שרמת התרכובות האורגניות הנדיפות בוואן חדש הייתה גבוהה פי 35 מהמותר יום לאחר שהרכב נמסר לבעליו.
תוך ארבעה חודשים הרמות ירדו מתחת לקו האדום, אך הן שבו ועלו בחודשי הקיץ.
נדרשו שלוש שנים עד שהמצב התקבע ברמות המתאימות לתקן.
משרד הבריאות היפני קבע את התקן בתגובה למקרים של אנשים שלקו בתסמונת הבניין החולה.
מאמר של דיילי טלגרף על המחקר תיאר את ההנאה מריח של מכונית חדשה כ"קרובה להסנפת דבק".
עם זאת, מחקר אחר הראה רעילות מועטה בריחות של כלי רכב חדשים.
ריזולי ואיילס היא סדרת טלוויזיה אמריקאית מסוג דרמת פשע בכיכובן של אנג'י הארמון בתור ג'יין ריזולי וסשה אלכסנדר בתור מאורה איילס.
הסדרה מבוססת על סדרת הרומנים "ריזולי ואיילס" מאת הסופרת טס גריסטן, העלילה עוקבת אחר בלשית משטרה מאגף הרצח של משטרת בוסטון, ג'יין ריזולי, והבוחנת הרפואית הראשית, ד"ר מאורה איילס, המשלבות את חוויותיהן ואישיותן השונה לחלוטין על מנת לפתור מקרי רצח.
הסדרה שודרה בבכורה בערוץ TNT ב-12 ביולי 2010 ושודרה במשך שבע עונות ו-105 פרקים, עד שהסתיימה ב-5 בספטמבר 2016.
סיפור הרקע של הסדרה נוצר בהשראת סדרת הרומנים מאורה איילס/ג'יין ריזולי מאת טס גריטסן.
ריזולי מופיעה ברומן הראשון של סדרת הספרים The Surgeon, ואילו איילס מוצגת ברומן השני The Apprentice, המשמש כבסיס לסדרת הטלוויזיה.
הבלשית במשטרת בוסטון, ג'יין ריזולי, חוקרת רוצח סדרתי בשם צ'ארלס הויט, סטודנט לרפואה לשעבר שסולק מבית הספר לרפואה בגלל ליטוף גופה.
הוא משתמש בידע הרפואי שלו כדי לענות ולהרוג אנשים באופן שיטתי, בדרך כלל הוא בוחר בזוגות על מנת להכריח בן זוג אחד (לרוב הבחורה) לצפות בעינויים וברצח של השני.
ג'יין מנסה לאתר את הויט, אך כשהיא מחפשת אותו, היא נפגעת בחלק האחורי של ראשה ונופלת מחוסרת הכרה.
היא מוצמדת לרצפה על ידי מסמרי ברזל ומתעוררת כשהויט מתכנן לחתוך את גרונה, אבל וינס קורסאק, השותף של ג'יין, מאתר אותה ויורה בהויט, לרוע המזל הוא לא הורג אותו, אך מציל את חייה.
ג'יין, בנימוק שקורסאק לעולם לא יבטח בה כשותפה לאחר שראה אותה כל כך פגיעה, מבקשת שותף חדש.
פיילוט הסדרה מבוסס ברובו על הרומן The Apprentice.
ג'יין והבוחנת הרפואית מאורה איילס חוקרות רוצח עם דרכי פעולה דומות להויט בתוספת עניין בנקרופיליה.
ג'יין ומאורה מגלות שהחקיין היה ג'ון סטארק (ברנדן מקארתי), חייל שפגש את הויט בבית הספר לרפואה, זהותו נמחקה עבור יחידה המבצעת מבצעים חשאיים של ה-CIA, והוא חיקה את השיטה של הויט במסע הרג רצחני.
בינתיים, הויט בורח מהכלא ומצטרף שוב לסטארק על מנת להמשיך ברצח.
מאוחר יותר, ביתה של ג'יין נפרץ.
נאמר לה על ידי סטארק, המתחזה לשוטר משטרת בוסטון, ששכן שלה נהרג.
היא ממהרת לתוך הטנדר כדי לראות את הגופה אבל מוצאת את הויט במקום.
הויט וסטארק משתקים אותה וחוטפים אותה.
כשהיא מתעוררת הם מנסים להרוג אותה, אך היא מצליחה לנטרל אותם מנשקם.
תוך הגנה עצמית, היא יורה למוות בסטארק, וכאשר הויט מושיט יד לאקדחה, היא יורה בו וגורמת לו לפציעות דומות לאלו שהוא גרם לה.
טוויסטים חדשים מוצגים כאשר ג'יין ומאורה מגלות שקורבן רצח הוא למעשה אחיה למחצה של מאורה עליו לא ידעה, וכתוצאה מכך היא מגלה שאביה הביולוגי הוא פושע הכנופיות הידוע לשמצה פטריק "פאדי" דויל.
הויט חוזר 18 חודשים לאחר מכן דרך מתלמדת חדשה, לולה (שם אמיתי אמילי סטרן) ב-"I'm Your Boogie Man".
לאחר שרצח את בעלה המתעלל של לולה שנתיים קודם לכן, הויט משתמש בתסמונת סטוקהולם שלה, שפותחה במשך שישה חודשים שבהם היא הייתה תחת שעבוד, לטובתו ומשתמשת בה כדי לרדוף אחרי ג'יין.
לולה מפתה ולוכדת את פרנקי ריזולי, אחיה של ג'יין, ואז קושרת את ג'יין.
היא מתכננת לחטוף את ג'יין עד שהויט יוכל לברוח מהכלא, אבל ג'יין מצליחה להסיח את דעתה של לולה מספיק זמן כדי שפרנקי יהרוג אותה עם אקדחו.
הויט חוזר שוב כשהוא מארגן שאסיר אחר יידקר בכלא על מנת לפתות את ג'יין לתוך הכלא כדי שיוכל ללגלג עליה על עוד רצח לא פתור שביצע, מתוך כוונה להפוך את ג'יין ומאורה לקורבנותיו (האחרונים) לפני שהוא ימות מסרטן.
בזמן שהוא מדבר עם ג'יין במרפאה של הכלא, הויט אומר לה להסתכל במה שהוא קורא – הרומן של טס גריטסן, "הילדה השקטה".
היא מצליחה למצוא את גופות הקורבנות שלו.
הויט, בסיוע סוהר שעזר לו לדקור את האסיר חוטף את ג'יין ומאורה.
נעולה בתאו של הויט, ג'יין הורגת את הויט על ידי דקירתו והצלת מאורה.
החניך נורה למוות על ידי שוטרים שמגיעים.
אנג'י הרמון - ג'יין קלמנטינה ריזולי, בלשית מיחידת הרצח של משטרת בוסטון.
ג'יין, ממשפחה איטלקית-אמריקאית, היא אישה סרקסטית ולעיתים קרובות עוקצנית, אך גם אישה בטוחה בעצמה ועצמאית, וגם בלשית מבריקה.
בעונה האחרונה, ג'יין מתחילה עבודה חדשה כמדריכה באקדמיית ה-FBI בקוונטיקו, וירג'יניה .
סשה אלכסנדר - ד"ר מאורה דורותיאה איילס, הבוחנת הרפואית הראשית של מדינת מסצ'וסטס.
איילס היא מומחית משפטית במשטרת בוסטון וחברתה הטובה ביותר של ג'יין.
מאורה היא מגושמת חברתית ואינה יכולה לשקר.
לוריין בראקו - אנג'לה ריזולי: אמם השתלטנית והמגוננת של ג'יין, פרנקי וטומי.
ברוס מקגיל - וינסנט "וינס" וולטר קורסאק, שותפה לשעבר של ריזולי, שמקודם לסמל-בלש בעונה השנייה.
לי תומפסון יאנג - בארולד "בארי" פרוסט (עונות 1–4), שותפה השני של ריזולי.
מיומן במחשבים ובטכנולוגיה, הוא מפחד מגופות ומקיא למראה דם.
בבכורה של עונה חמש, בארי נהרג בתאונת דרכים עקב מותו של השחקן בשנת 2013.
ג'ורדן ברידג'ס - פרנצ'סקו "פרנקי" ריזולי ג'וניור: שוטר ואחיה של ג'יין.
הוא מעריץ את ג'יין, אך לא אוהב להרגיש שהוא חי בצילה כשהוא מנסה לפלס את דרכו בכוחות עצמו במשטרה.
פרנקי מקודם לדרגת בלש בעונה הרביעית, ומתחיל לקחת שיעורי ערב במדעי המחשב כדי להרחיב את כישוריו בעונה החמישית.
בעונה השביעית, הוא מתחיל מערכת יחסים רומנטית עם נינה ובסופו של דבר מציע לה נישואין בהצלחה.
בריאן גודמן - שון קוואנו (עונות 3–4; חוזר, עונות 1–2, 5): סגן יחידת הרצח של משטרת בוסטון.
נאמן מאוד לג'יין וחבר ותיק של קורסאק, שון מוכן לכופף את הכללים מדי פעם.
אידרה ויקטור - נינה הולידיי (עונות 6–7; אורחת, עונה 5): אנליסטית זירת פשע וטכנאית מחשבים.
הולידיי, לשעבר בלשית בשיקגו, עברה למחלק הרצח של בוסטון כדי להיות אנליסטית במשרד.
היא מתחילה מערכת יחסים רומנטית עם פרנקי ריזולי בעונה השביעית, והשניים מתארסים בפרק סיום הסדרה.
אדם סינקלייר - ד"ר קנט דרייק (עונה 7; חוזר, עונה 6): טכנאי מעבדה ועוזרה החדש של מאורה החל מהעונה השישית.
הוא סקוטי עם רקע צבאי, לאחר ששירת במזרח התיכון.
אנבת' גיש - אליס סנדס, חברתה לכיתה לשעבר של ג'יין באקדמיה לשוטרים, שנשרה ופנתה לחיי פשע.
טינה הואנג - סוזי צ'אנג, הקרימינליסטית הבכירה במעבדת הפשע של משטרת בוסטון.
היא נהרגת בפרק "Misconduct" של העונה השישית, כחלק מתוכנית מורכבת להפליל את מחלקת הזיהוי הפלילי על טיפול לקוי בתיק רצח, אך החקירה שלאחר מכן חשפה את האג'נדה האמיתית של הרוצח.
דוני וולברג - סגן ג'ו גרנט, יריב ותיק של ג'יין מילדות.
כשהוא עוזב לוושינגטון הבירה לאחר שמונה לאיש הקשר בין בוסטון לביטחון המולדת, הוא טוען שהוא מחבב אותה כבר זמן רב מאוד.
ג'ון דומן - פטריק "פאדי" דויל, ראש פשע אירי-אמריקאי ואביה הביולוגי של מאורה איילס.
כדי להגן עליה מפני אביו הנאמן, פאדי טען שמאורה מתה כתינוקת ודאג לאימוץ.
ז'קלין ביסט - קונסטנס איילס, אמנית חזותית ואמה המאמצת של ד"ר מאורה איילס.
היא אוהבת את מאורה אך מצטערת שאין ביניהן מערכת יחסים קרובה.
קולין אגלספילד - תומאס "טומי" ריזולי, אחיהם הצעיר והנאה של ג'יין ופרנקי, בעל כוונות טובות.
הוא הורשע בדריסת כומר (לא קטלנית) במעבר חציה בעבירת נהיגה תחת השפעת אלכוהול וחוזר לחיק המשפחה לאחר שחרורו מהכלא.
מתאהב בתחילה במאורה אך בהמשך נולד ו בן טי ג'יי, והוא מתבגר במהירות.
כריס ואנס - צ'ארלס (קייסי) ג'ונס, אהוב ותיק של ג'יין מהתיכון, מתאחד עם ג'יין במהלך העונה השנייה.