tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ב-25 באוקטובר 1855 התארסה אלכסנדרה עם ניקולאי ניקולאייביץ', הנסיך הגדול של רוסיה, בנו של ניקולאי הראשון, קיסר רוסיה, וב-6 בפברואר 1856 נערך טקס החתונה בארמון החורף בסנקט פטרבורג.
אלכסנדרה חילקה את רוב זמנה בין עבודות צדקה לנזקקים לבין עבודת החווה במעון הקיץ של המשפחה, ובעקבות כך עלו נישואיה על שרטון, ובשנת 1865 החל ניקולאי לפקוד בקביעות את פילגשו רקדנית הבלט יקטרינה צ'יסלובה.
בשנת 1870 החלו ניקולאי ואלכסנדרה לחיות בנפרד, והופיעו יחד רק בטקסים רשמיים.
במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) פיקד ניקולאי על הצבא הרוסי בחזית הדנובה, ואילו אלכסנדרה ארגנה יחידה סניטרית על חשבונה.
לאחר סיום המלחמה, בילה ניקולאי את רוב זמנו בחצי האי קרים יחד עם פילגשו, בעוד אלכסנדרה המשיכה לגור בארמון בסנקט פטרבורג.
בשנת 1879 גירש ניקולאי את אלכסנדרה מביתו, והאשים אותה בבגידתה בפומבי עם ואסילי לבדב.
אלכסנדרה השאירה מאחוריה את התכשיטים, הבגדים והרכוש, ונאלצה לעבור לבית הוריה.
באותה שנה, אלכסנדרה סבלה מתאונה שהותירה אותה משותקת כמעט לחלוטין, והיא לא יכלה להזיז את רגלה או את זרועה הימנית.
אלכסנדרה ביקשה עזרה מגיסה אלכסנדר השני, קיסר רוסיה, אולם הוא לא היה אוהד כלפי אלכסנדרה, ובמקום זאת גרם לה לעזוב את רוסיה ללא הגבלת זמן לצורך טיפול רפואי בחו"ל, תוך שאלכסנדר שילם בעצמו על הוצאות הנסיעה.
בנובמבר 1880 נסעה אלכסנדרה לאיטליה בלוויית שני בניה, בתקוה למצוא רפואה באוויר החם של נאפולי.
במרץ 1881 נרצח גיסה אלכסנדר השני, קיסר רוסיה, ואחיינה אלכסנדר השלישי, קיסר רוסיה עלה לשלטון במקומו.
הקיסר החדש התיר לה לחזור לרוסיה, והיא התיישבה בארמון מריינסקי בקייב.
גם בקייב בריאותה לא השתפרה ובשנת 1888 היא קנתה אחוזה ליד גבעת ווזנסקאיה.
בשנת 1889 היא הפכה לנזירה, והקדישה את שארית חייה לטיפול בחולים ובנזקקים.
בשנת 1891 מת בעלה ניקולאי ניקולאייביץ' האב, אולם אלכסנדרה סירבה להשתתף בהלווייתו.
בשנת 1892 היא חלתה בסרטן השד, ובעקבות כך שהתה תקופה קצרה בקורפו, ולאחר החלמתה חזרה לעבוד במנזר.
ב-25 באפריל 1900 מתה אלכסנדרה בקייב, כתוצאה מסרטן הקיבה, וניקולאי השני, קיסר רוסיה ואשתו אלכסנדרה, נסיכת הסן ערכו טקס אזכרה לזכרה במוסקבה.
ב-7 בינואר 1856 התחתנה אלכסנדרה עם ניקולאי ניקולאייביץ', הנסיך הגדול של רוסיה, ממנו נולדו לה שני בנים:
ניקולאי ניקולאייביץ', הנסיך הגדול של רוסיה (1856–1929), התחתן עם אנסטסיה, נסיכת מונטנגרו
פיוטר ניקולאייביץ', הנסיך הגדול של רוסיה (1864–1931), התחתן עם מיליצה, נסיכת מונטנגרו
אלכסנדרו אפוריאנו (ברומנית: Alexandru Epureanu; נולד ב-27 בספטמבר 1986) הוא כדורגלן עבר מולדובי ששיחק בעמדת הבלם.
אפוריאנו התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הילדים של הוברלה אוז'הורוד ובגיל 12 הצטרף למחלקת הנוער של זימברו קישינב.
בעונת אפוריאנו ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת.
עונה לאחר מכן, הוא כבש את שער הבכורה שלו בקריירה.
בקיץ אפוריאנו חתם בשריף טירספול בה שיחק שנתיים וחצי, וזכה בשתי אליפויות.
מוסקבה מליגת העל הרוסית תמורת 700 אלף אירו.
ב-26 בנובמבר 2009 זכה בתואר "מאסטר הספורט של רוסיה".
עם תום עונת , הוא חתם לארבע עונות בדינמו מוסקבה תמורת 2.5 מיליון אירו.
ב-14 ביולי 2012 אפוריאנו הושאל לקריליה סובטוב סמרה לחצי עונה.
בינואר רכשה אנז'י את כרטיס השחקן של אפוריאנו, שחתם במועדון לשש עונות.
ב-2 ביולי 2014 חתם באיסטנבול בשאקשהיר מליגת העל הטורקית.
ב-7 באוקטובר 2006 אפוריאנו ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת מולדובה בתיקו 2-2 נגד .
ב-24 במרץ 2007 אפוריאנו הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בתיקו 1-1 נגד .
אפוריאנו הוא שיאן ההופעות של הנבחרת כל הזמנים עם 100 הופעות בינלאומיות ולזכותו 7 שערים.
אלכסנדרה רוטאן (בנורווגית: Alexandra Rotan, נולדה ב-29 ביוני 1996) היא זמרת נורווגית.
ידועה בשל היותה חברה בלהקת קיינו הנורווגית.
רוטאן החלה את הקריירה שלה כזמרת כאשר הייתה ילדה, היא עלתה ל"גמר הגדול" במלודי גרנד פרי ג'וניור 2010 (תחרות לייצוג נורווגיה באירוויזיון הילדים 2010) עם השיר "Det vi vil" (מה שאנחנו רוצים).
ב-2016 השתתפה בתוכנית "Idol" של רשת TV 2 הנורווגית, אך הודחה בחצי הגמר.
ב-2017 הצטרפה לדי ג'יי אלן ווקר לסיבוב הופעות כזמרת ליווי.
ב-2018 השתתפה במלודי גרנד פרי 2018 (תחרות לייצוג נורווגיה באירוויזיון 2018), ביחד עם סטלה מוואנגי (אשר ייצגה את נורווגיה באירוויזיון 2011) עם "You Got Me", השיר עלה לסופר גמר אך סיים במקום הרביעי.
ב-2019, היא חברה ללהקת קיינו הנורווגית באותה תחרות עם השיר "Spirit in the Sky".
השיר זכה במקום הראשון ונבחר לייצג את נורווגיה באירוויזיון 2019. לבסוף הגיע השיר למקום השישי בגמר האירוויזיון.
+שירשנהאלבום"Det vi vil"2010ללא אלבום"Need You" (בשיתוף פעולה עם להקת אלפאבת)2016"Fargene i meg" (בשיתוף פעולה עם כריס באקו)"Crzy" (בשיתוף פעולה עם מאריוס)2017"Hawaii" (עם כריס באקו ווילט)"You Got Me" (עם סטלה מוואנגי)2018"F.I.L" (בשיתוף פעולה עם סטלה מוואנגי)"Crazy 'Bout U""Into You" (בשיתוף פעולה עם להקת Hours)2019
+סינגלשנהאלבוםהערה"Spirit In The Sky"2019ללא אלבוםהשיר הנורווגי לאירוויזיון"Shallow"קאבר לשיר של ליידי גאגא ובראדלי קופר"Praying""Vill Ha Dig"קאבר שני לשיר של Freestyle"Dancing in the Smoke"
אלכסנדרה פטרובה הייתה דוגמנית רוסייה.
בגיל ארבע עשרה החלה ללמוד בבית ספר לדוגמנות ולאחר מכן החלה להשתתף בתחרויות יופי.
היא ייצגה את צ'בוקסרי בתחרות מיס רוסיה 1996 שנערכה בנובגורוד וזכתה בה.
היא הופיעה במספר תוכניות טלוויזיה ואף הוצע לה תפקיד בהוליווד.
לאחר שנת כהונתה הוצע לה חוזה עם פורד מודלס אך היא סירבה לכך עקב הדרישות להוריד במשקל, ללמוד אנגלית ולקצר את שיערה.
היא ייצגה את רוסיה במיס תבל 1999.
ב-16 בספטמבר 2000 נרצחה ביחד עם בן זוגה וחברו שלו, בחקירת נסיבות המעשה נתגלה שהיא הייתה עדה לפשע של ארגון פשע.
אלכסנדרו דימיטריה גיקה (ברומנית: Alexandru Dimitrie Ghica; 1 במאי 1795 - ינואר 1862) היה השליט התקנוני הראשון של נסיכות ולאכיה בין אפריל 1834 ובין אוקטובר 1842 ומאוחר יותר קאימקאם בין 4 ביולי 1856 ובין אוקטובר 1858.
גיקה נולד מנישואיו השלישיים של אביו, דימיטריה אלכסנדרו גיקה, באן גדול.
מינויו כשליט ולאכיה עקף את הכללים, שחייבו כינוס בחירות מיוחד ונעשה בהסכמה בין האימפריה הרוסית והאימפריה העות'מאנית.
גיקה היה מחויב לשלוט על פי וברוח התקנון האורגני.
כדי לשלוט על המצב האימפריה הרוסית הקיפה אותו בסוכניה, רוסים ויוונים ובמיוחד פיקח עליו הקונסול הרוסי פטרו ריקמאן, שהתערב בכל ענייני הארץ והפך למין מתווך בין השליט ובין יתר המנהל.
הבחישות של הקונסול עוררו אופוזיציה לאומית וגררו את השליט לשגיאות.
גיקה גם מינה שניים מאחיו, מיחאלקה וקוסטקה, הראשון במשרד הפנים והשני במשטרה - האחים נחשבו לבלתי מתאימים ואפילו בעלי כוונות רעות.
אלכסנדרה רות שיפ היא שחקנית קולנוע, טלוויזיה וזמרת אמריקאית.
ידועה ביותר עם תפקידה כאורורו מורנו / סטורם בסרט "אקס-מן: אפוקליפסה" ובהמשכו "אקס-מן: הפניקס האפלה".
אמה היא מורה לקונדליני יוגה, ואביה מוזיקאי.
יש לה שני אחים, ג'יימס וג'ורדן, ואחות חורגת, קסיה.
שיפ התחנכה בבית הספר היסודי סקוו-פיק, בית הספר לאמנויות באריזונה ובתיכון הקתולי של סנט מרי בפיניקס.
היא עברה ללוס אנג'לס בגיל 17 כדי להתמקד בקריירת משחק.
בשנת 2009 הופיעה לראשונה בתפקיד משני בסרט "אלווין והצ'יפמאנקס 2".
בשנת 2013 היא החלה לככב בעונה השלישית של סדרת הדרמה המסתורית ברשת ניקלודיאון "בית אנוביס".
בשנת 2014 קיבלה שיפ את תשומת לב המבקרים על תפקידיה כדני ריימונד בסרט ההמשך של סרט הטלוויזיה "Drumline: A Beat New" וגילום דמותה של הזמרת אליה, התפקיד הראשי, בסרט הטלוויזיה של רשת Lifetime, "Aaliyah: The Princess of R&B".
בהמשך גילמה את אשתו של אייס קיוב, קימברלי וודרוף, בסרט הדרמה הביוגרפי "היישר מקומפטון", שתיאר את הקריירה של להקת ההיפ הופ NWA.
בשנת 2016, היא השתתפה בסרט גיבורי העל של בריאן סינגר, "אקס-מן: אפוקליפסה" בתפקיד סטורם, מוטנטית השולטת במזג האוויר, תפקיד שגילמה בעבר האלי ברי.
בשנת 2018 היא כיכבה לצד ניק רובינסון וחורחה לנדבורג ג'וניור בסרט "באהבה, סיימון".
ולצד קתרין פרסקוט ולוסי הייל בסרט "Dude", שניהם סרטי קומדיות נעורים.
היא חזרה על תפקידה של בסרט 2019 "אקס-מן: הפניקס האפלה".
באותה שנה שיחקה בסרט ההמשך של "שאפט".
בשנת 2021 שיחקה את דמותה של סוזן וילסון בסרט הדרמה המוזיקלי "טיק, טיק...
בום!" שביים לין-מנואל מירנדה לשירות הזרמת המדיה "נטפליקס", ומבוסס על המחזמר הסמי-אוטוביוגרפי באותו השם מאת ג'ונתן לארסון.
בשנת 2023 שיחקה בקומדיה הרומנטית רק לא אתה.
סוזן וילסון2022Space Oddityדייזי טיילורAsking for Itרג'ינה2023The Good Halfזואי אבוטברביברבי הסופרתרק לא אתהקלאודיהTBA קונג פיורי 2 ריי פורטר
שנה פרס קטגוריה עבודה מועמדת תוצאה הערות 2016 פרסי בחירת הנוער סרט בחירה: כוכב הפריצה אקס-מן: אפוקליפסה 2017 פרסי בחירת הילדים של ניקלודיאון אנסמבל חביב הצופים אקס-מן: אפוקליפסה
אלכסנדרו בויצ'וק (ברומנית: Alexandru Boiciuc; נולד ב-12 באוגוסט 1997 בקישינב שבמולדובה) הוא כדורגלן מולדובני המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת אוניברסיטת קלוז' מהליגה הרומנית השנייה ובנבחרת מולדובה.
בויצ'ור שיחק בפוליטכניקה יאשי, בפורסטה סוצ'אבה, במילסאמי אורחיי, בטרגו מורש, בוויילה בולקלוב, בשריף טירספול, בספינטול גאורגה, בקרפטי לבוב, ובאקדמיקה קלינצ'ן.
ב-25 בפברואר 2021 חתם בטוריס קלצ'ו מהסרייה ג'.
ב-5 באוגוסט 2021 חתם באוניברסיטת קלוז' מהליגה הרומנית השנייה.
ב-26 בפברואר 2018 ערך בויצ'וק את הופעת הבכורה שלו בנבחרת מולדובה, בהפסד 3-0 לנבחרת ערב הסעודית.
אלכסנדרה "אלכס" פופ היא כדורגלנית גרמניה ומחזיקת מדליית זהב אולימפית, המשחקת בעמדת החלוצה בוולפסבורג מהבונדסליגה לנשים ובנבחרת גרמניה.
פופ זכתה עם הקבוצות בהן שיחקה שלוש פעמים בליגת האלופות, 7 פעמים באליפות גרמניה ו-11 פעמים בגביע הגרמני.
במהלך השנים נבחרה פעמיים לשחקנית השנה בליגה הגרמנית והחל משנת 2019 היא הקפטנית של הנבחרת.
פופ החלה לשחק בקבוצת כדורגל מעורבת לבנים ובנות בסילשדה ושיחקה בה עד גיל 14. משם עברה לשחק בקבוצת רקלינהאוסן למשך שלוש עונות.
ב-2008, בגיל 17, קיבלה הצעות ממספר קבוצות צמרת בהן אולימפיק ליון אך בחרה להצטרף לדיסבורג 2001 מהבונדסליגה.
כבר בעונתה הראשונה בקבוצה זכתה איתה בליגת האלופות וגם בגביע הגרמני.
בעונה שלאחר מכן זכתה שוב בגביע הגרמני וסיימה עם קבוצתה כסגנית אלופת גרמניה.
ב-2012 עברה לשחק בוולפסבורג וכבר בעונתה הראשונה בקבוצה זכתה בטרבל שכלל זכייה בליגת האלופות, באליפות ובגביע הגרמני.
גם בעונתה השנייה זכתה בליגת האלופות ובמהלך העשור שנשארה בקבוצה זכתה בעוד 6 אליפויות ושמונה גביעים.
פופ שיחקה בכל הנבחרות הצעירות של גרמניה וזכתה באליפות אירופה לנערות עד גיל 17 בשנת 2008. באותה שנה הגיעה עם נבחרתה למקום השלישי בגביע העולם בכדורגל נשים עד גיל 17. ב-2010 זכתה עם הנבחרת בגביע העולם בכדורגל נשים עד גיל 20 כשהבקיעה בכל משחק של הנבחרת הגרמנית.
היא סיימה כמלכת השערים ונבחרה לשחקנית המצטיינת של הטורניר.
בנבחרת הבוגרת ערכה את הופעת הבכורה ב-2010 רשמה 118 הופעות והבקיעה 57 שערים.
היא השתתפה במונדיאל 2011, במונדיאל 2015, שם סיימה עם נבחרתה במקום הרביעי, וכן במונדיאל 2019.
במשחקים האולימפיים ב-2016 זכתה עם הנבחרת במדליית הזהב.
נבחרת גרמניה עד גיל 17
אליפות אירופה בכדורגל נשים עד גיל 17: 2008
גביע העולם בכדורגל נשים עד גיל 17: מקום שלישי ב-2008
נבחרת גרמניה עד גיל 20
גביע העולם בכדורגל נשים עד גיל 20: 2010
המשחקים האולימפיים: מדליית זהב, 2016
במהלך השנים זכתה בתארים אישיים רבים וביניהם התארים האלו:
השחקנית הטובה ביותר באליפות אירופה בכדורגל נשים עד גיל 17 - 2008.
השחקנית הטובה ביותר בגביע העולם בכדורגל נשים עד גיל 20 - 2010.
מלכת השערים בגביע העולם בכדורגל נשים עד גיל 20 - 2010.
אלכסנדרו ברנביי (בספרדית: Alexandro Bernabei; נולד ב-24 בספטמבר 2000 בקניאדה דה גומס שבארגנטינה) הוא כדורגלן ארגנטינאי המשחק בעמדת המגן השמאלי בקבוצת אינטרנסיונל מליגת העל הברזילאית.
ברנביי גדל במחלקת הנוער של לנוס.
ב-20 באוקטובר 2019 ערך ברנביי את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בניצחון 4-2 על טאז'רס במסגרת המחזור העשירי בליגת העל הארגנטינאית לעונת .
בסך הכל ערך 62 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שני שערים.
ב-1 ביולי 2022 חתם ברנביי בסלטיק מליגת העל הסקוטית.
ב-7 במרץ 2024 הושאל לאינטרנסיונל הברזילאית.
כריסטיאן אלכסנדרו אלבו (ברומנית: Cristian Alexandru Albu; נולד ב-17 באוגוסט 1993 בבוקרשט שברומניה) הוא כדורגלן רומני המשחק בעמדת הקשר האחורי בקבוצת ראפיד בוקרשט מליגת העל הרומנית ובנבחרת רומניה.
אלבו גדל במחלקות הנוער של פלאטול נציונאל, אינטר ספורט, אוניריה אורזיצ'ן וקונקורדיה קיאז'נה.
בשנת 2012 החל לשחק בקבוצת המילואים של קונקורדיה קיאז'נה.
בשנת 2015 החל לשחק בקבוצה הראשונה של המועדון, במסגרת ליגת העל הרומנית.
בסך הכל ערך 119 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע עשרה שערים.
הוא הושאל מקונקורדיה קיאז'נה לקבוצות אקדמיקה קליניקן, UTA ארד וראפיד בוקרשט מליגת העל הרומנית.
ב-1 ביולי 2022 חתם על חוזה קבוע בראפיד בוקרשט.
ב-8 באוקטובר 2021 ערך אלבו את הופעת הבכורה שלו בנבחרת רומניה, בהפסד 1–2 לנבחרת גרמניה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022.
אלכסנדרה (אלכס) פוליאקוב-מייבר (לעיתים: פוליקוב; 12 בדצמבר 1915 – 13 בינואר 1999) הייתה בוטנאית ואשת חינוך ישראלית, שכיהנה כפרופסור במכון למדעי החיים ע"ש אלכסנדר סילברמן באוניברסיטה העברית בירושלים.
מייסדת המרכז הישראלי להוראת המדעים, כלת פרס ויצמן לשנת 1971. חברת ההגנה והש"י ומראשונות חיל נשים.
אלכסנדרה פוליאקוב נולדה בפאודוסיה שבחצי האי קרים, בת למטילדה (לבית אשבל) וחיים פוליאקוב.
בהיותה בת שנתיים עברה עם משפחתה לעיר צ'רכוב.
אביה, שהיה בעלים של טחנת קמח, נרצח על ידי שודדים בימי מהפכת אוקטובר.
בגיל שבע עברה עם אמה למוסקבה ושנה לאחר מכן, ב-1924, הן עלו לארץ ישראל.
האם התיישבה בחדרה, שם הקימה האם את בית המרקחת הראשון במושבה, בעוד אלכסנדרה שהתה ביפו, שם למדה בבית הספר לבנות ובפנימייה שלו.
בהמשך למדה ב ובסמינר למורות בבית הכרם.
עבדה תקופה קצרה כמורה לבישול בבית הספר למל בירושלים ומספר שנים כמורה בבתי ספר עממיים ותיכונים.
כמו כן, הייתה חברה בתנועת החוגים המרקסיסטיים.
פוליאקוב-מייבר הצטרפה להגנה ב-1935, בהיותה תלמידה בסמינר.
היא הייתה מפקדת ומדריכה של מחלקות נשים שהובילו שיעורי עזרה ראשונה, וכן השתתפה בפעילויות מבצעיות שונות.
ב-1940–1941 הקימה בהוראתו של יהושע פלמון את משרד הש"י בירושלים וניהלה אותו עד 1943.
בינואר 1943 התנדבה לשירות צבאי בחיל העזר לנשים, ועבדה במעבדה של בית החולים הצבאי בקנטרה שבמצרים.
בהמשך הושבה לירושלים ולאחר מכן נשלחה לקהיר, שם עבדה במעבדה של בית החולים הסקוטי עד לשחרורה בסוף 1945. בהמשך גויסה מחדש לש"י ועסקה בהשגת מידע על זכויות קרקע ומים.
עם עזיבת הבריטים את ארץ ישראל, גויסה לצה"ל כסגנית מפקדת גדוד 205 של חיל נשים ושירתה כמפקדת בירושלים הנצורה.
את לימודי התואר הראשון בביולוגיה עשתה באוניברסיטה העברית בירושלים, ולאחר מכן למדה לתואר שלישי בפיזיולוגיה של הצמח.
עבודת הדוקטורט שלה, שהוגשה ב-1953 בהנחיית פרופ' מיכאל אבן-ארי, עסקה בהיבטים הפיזיולוגיים והביולוגיים של נביטת צמחים.
במקביל ללימודי הדוקטורט עבדה במעבדתו של פרופ' שאול אדלר.
במחצית שנות ה-50 החלה לשמש מרצה בכירה במחלקה לבוטניקה של האוניברסיטה העברית.
ב-1954 שהתה בשבתון בלונדון, שם הכירה את ליאונורה (נורה) ריינהולד, ששהתה שם בשבתון מדרום אפריקה, ושכנעה אותה לעלות לישראל ולהצטרף כחברת סגל לאוניברסיטה העברית.
ב-1963 הועלתה לדרגת פרופסור חבר וב-1969 הייתה לפרופסור מן המניין.
בראשית שנות ה-80 יצאה לגמלאות, אולם המשיכה במחקר ובהנחיית סטודנטים גם לאחר מכן.
המחסור במים במדינת ישראל הוביל את פוליאקוב-מייבר לחקור את מליחות המים והשפעתם על הצומח.
היא עסקה בעקה הצמחית הנגרמת מעודף מליחות בשלושה סוגים של צמחים: יבולים הרגישים מאוד למליחות, צמחים בעלי סבילות מסוימת למליחות וצמח המלוח אשר ידוע בסבילותו הגבוהה למליחות.
היא בחנה את ההתנהגות הפיזיולוגית של צמחים אלה וכן חקרה את האנטומיה והמבנה האלקטרוני המיקרוסקופי שלהם, ובעקבות כך חקרה את התהליכים הביוכימיים שאפשרו לצמחים אלה לשרוד בקרקע מלוחה ביותר.
במסגרת מחקרה עסקה בשאלה האם העקה הנגרמת מעודף מליחות היא תוצר ישיר של לחץ אוסמוטי או שמא של רעילות מעודף יונים.
בנוסף לכך, חקרה את נושא המידור היוני ופיתחה שיטה המאפשרת דלף סלקטיבי של תמיסות קלות מאברון החלולית.
לאחר שהפכה למומחית לטיפול בהמלחת קרקע, נשלחה בשנות ה-60 מטעם האו"ם לאוזבקיסטן לתקופה של ארבעה חודשים, לסייע בטיפול בהמלחת הקרקע סביב אגמים מלאכותיים.
רבים ממחקריה בוצעו בשיתוף עם עמיתה פרופ' אברהם (אלפרד) מקס מאייר.
בין תלמידיה לאורך השנים: ד"ר אהובה גורדין-שריר ופרופ' נתיב דודאי ממכון וולקני.
בשל הרקע שלה בחינוך, פנתה פוליאקוב-מייבר לתחום הוראת המדעים במקביל לעיסוקה המחקרי.
בתחילת שנות ה-60 הפנימה שיש צורך דחוף בשינוי שיטת לימודי הביולוגיה בבתי הספר בישראל.
היא חברה לתוכנית BSCS (Biological Science Curriculum Studies), הפיצה אותה, ארגנה קורסים להכשרת מורי ביולוגיה, כתיבת ספרי לימוד והוראה ובמשך שנים עמדה בקשרים הדוקים, מקצועיים ואישיים עם אנשי התכנית הזו בכל העולם.
פעילות זו הייתה הבסיס להקמת המרכז הישראלי להוראת המדעים (מל"מ) באוניברסיטה העברית, שהוקם ב-1967 בתמיכת סנאט האוניברסיטה העברית ובעזרת מענק מארגון אונסק"ו.
למאמץ זה היה שותף פרופ' עמוס דה-שליט ממכון ויצמן למדע, ולימים נקרא המרכז על שמו.
בראשית ימיו עסק המרכז בפיתוח תוכניות לימוד ובהדרכת מורים, ובמרוצת השנים התבסס גם כגוף מחקרי.
פוליאקוב-מייבר עמדה בראש המרכז עד 1985.
היא כיהנה כחברת המועצה להשכלה גבוהה ובמחצית שנות ה-70 הייתה חברת הוועדה האקדמית המייסדת של האוניברסיטה הפתוחה.
ב-1980 הייתה חברת הוועד המייסד של מוזיאון המדע בירושלים, יחד עם פיטר הילמן וחנוך גוטפרוינד.
כמו כן, שימשה דקאנית הסטודנטים באוניברסיטה העברית.
פוליאקוב-מייבר הייתה נשואה לישראל מייבר, מראשוני משטרת ישראל שפרש לגמלאות בדרגת סגן-ניצב, והם היו הורים ליואב (לימים יואב מי-בר), ד"ר למדע החומרים וארכאולוג.
יואב נשוי לרון (לבית קלקין), נכדתם של מניה וישראל שוחט.
דודיה היו הסופר ואיש הציבור עמינדב אשבל, וחוקר האקלים דב אשבל.
התגוררה בירושלים ונטמנה בהר המנוחות.
פרס ויצמן למחקרים במדעים מדויקים מטעם עיריית תל אביב (1971)
דוקטור לשם כבוד מטעם מכון ויצמן למדע (1998)
אלכסנדרה פוליקוב-מיבר, אברהם מקס מאיר, דב קולר, פיזיולוגיה של הצמח.
חיה אברהמי, אלכס פוליאקוב-מייבר, חיה רוזנטל-חביליו.
בהגנה ובחן: הלוחמות בירושלים הנצורה במלחמת העצמאות.
משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 2001.
אלכסנדרו דרגומיר (ברומנית: Alexandru Dragomir, , 8 בנובמבר 1916 –13 בנובמבר 2002) היה פילוסוף רומני שנודע כפנומנולוג.
הוא לא רצה לפרסם דבר במשך חייו ונהג לומר שהפרסום אינו מעניין אותו, העיקר הוא להבין.
אחרי מותו הוצאו לאור כמה מהרצאותיו, וכן מעל מאה מחברות הגות.
דרגומיר נולד ב-1916 בעיר זאלאו שבטרנסילבניה, אז בממלכת הונגריה (טרנסלייטניה), במסגרת האימפריה האוסטרו-הונגרית - כיום ברומניה - במשפחה אקדמאים רומנים:אלכסנדרו דרגומיר ומריה, בת לבית קוצ'אן, שהתגוררו בקלוז'
אביו היה עורך דין בבנק המרכזי בקלוז' ובהמשך ראש לשכת עורכי הדין של קלוז'.
דרגומיר גדל בקלוז', בה למד בשנים 1926-1922 בבית הספר היסודי מס.
3. לאחר מכן סיים לימודי תיכון בסמינר הפדגוגי האוניברסיטאי של קלוז', בו היה תלמידם של ההיסטוריון קונסטנטין דייקוביצ'ו, של המתמטיקאי דומיטרו ו.
יונסקו, ושל גאורגה בראטו .
ב-1933 -1937 למד דרגומיר משפטים ועד 1939 ספרות ופילוסופיה באוניברסיטת בוקרשט.
במרץ-יוני 1941 למשך 4 חדשים למד באוניברסיטת ברסלאו אז בגרמניה קורסים ליוונית, לטינית וגרמנית.
בספטמבר 1941 נרשם כדוקטורנד של מרטין היידגר ב"סמינר הפילוסופי" בפקולטה לפילוסופיה של אוניברסיטת פרייבורג (אוניברסיטת אלברט-לודוויג).
הוא זכה למלגה מטעם ה"קרן אלכסנדר פון הומבולדט".
יחד עם ולטר בימל, היה ממוצא סקווסוני טרנסילבני, היה דרגומיר ב-1942 המתרגם הראשון לרומנית של טקסט מאת היידגר - "מהי מטפיזיקה?".
הוא נמנה באותה תקופה עם חמישה עשר דוקטורנדים של היידגר שנבחרו לפי הידע בפילוסופיה וביוונית ולטינית.
פרט לפילוסופיה למד במסגרת הסמינר תולדות האמנות והספרות האירופית, תוך דגש על התרבות היוונית העתיקה.
דרגומיר הכין עבודת דוקטורט על המטפיזיקה של הגל אבל ב-1943 כשעמד להציג את עבודת הדוקטורט גויס לצבא רומניה ונשלח בחזית האנטיסובייטית.
אחרי 1945 לא התאפשרה חזרתו ללימודים בפרייבורג.
ברומניה בהדרגה הושכן המשטר הקומוניסטי שראה בו בעל "מוצא לא בריא", בורגני.
ב-1946 הספיק עדיין דרגומיר לשאת כמה הרצאות על הגל ב"בית הספר לחוכמה" שנפתח על ידי קונסטנטין נויקה על יד היער אנדרונאקה בבוקרשט.
אחרי 1948 הפך דרגומיר ל"פילוסוף סמוי" שנודע רק בחוג מצומצם מאוד.
הוא עבד כפקיד מכירות עבור המפעל "תעשיית התיל" בעיר טורדה, ב-1952-1950 כמגיה בהוצאה הטכנית ואחר בהוצאות לאור אחרות, כמפקח על סחורות, כאיש רכישות בתחנה ההידרואלקטית של ביקאז.
עבודתו האחרונה הייתה עד 1976 של כלכלן במשרד תעשיית העץ.
החל מ-1984 השתתף, במפגשים חשאיים בדירתו של גבריאל ליצ'אנו במבוי לוקאץ' להרצות מול קהל מצומצם על נושאים פילוסופיים שונים:
פירוש אפלטוני על "המכתב האבוד" (של יון לוקה קאראג'אלה), "שאלה ותגובה",
"שיטות הונאה עצמית", {סוקרטס -עימות הפילוסופיה עם העיר", "על העולם שבו אנחנו חיים" .
בקהל נמצאו פרט לליצ'אנו, סורין ויארו, אנדריי פלשו, ואחרי 1995 -הפעם בגלוי, בעקבות המהפכה מ-1989, גם הוריה-רומן פטפייביץ'.
חבריו רשמו בקפידה את ההרצאות והצליחו לשמור אותן.
מאוחר יותר פורסמו יחד עם מעל מאה פנקסי רישומים שהשאיר הפילוסוף.
אלכסנדרו דרגומיר מת בנובמבר 2002 בבוקרשט.
אחרי מותו פורסמו "מחברות דרגומיר" שכללו רישומיו לאורך מספר עשורים, תרגיל מוערך להגות מתבודדת טהורה וכן ריאיון מקיף איתו מאת פביאן אנטון
אחרי מותו נמצאו בדירתו מעל מאה מחברות שכללו הערות וביאורים על טקסטים פילוסופיים קלאסיים, וכן כמה ניסיונות מחקר ואנליזות פנומנולוגיות מלוות בתיאורים פילוסופיים.
מרבית הטקסטים דנים בנושאים שונים והטרוגניים, מיקרואנליזות פנומנולוגיות של הביטים שונים של החיים.
ביניהם ישנם טקסטים על הרעי, כל השכחה, על שגיאה, על השחיקה, על ההתעוררות בבוקר, על מה שמכנים מכוער או מגעיל,, על קשב, על ההונאה העצמית,על הכתוב ועל הבעל-פה, על הבחנה והבדלה, על ייחודיות, וכו'.
בכמה מחברות שהוא קרא להן "כרונוס" ושנכתבו לאורך עשורים, פיתח דרגומיר באופן שיטתי את סוגיית הזמן.
המחברת הראשונה מ-1948 כוללת הערות רבות בגרמנית, בעוד המחברות האחרונות נכתבו בשנות ה-1990-1980.
הספר על הזמן הוצא לאור ב-1 בהוצאה לאור הצרפתית Vrin.ההוצאה לאור הרומנית "הומניטס" פרסמה שני ספרים" שגרות מטפיזיות גסות" ו"חמשת המסעות מן ההווה".
מתוך סדרה שאמורה לכלול 7-6 כרכים.
הוקדש לו גיליון של כתב העת Studia Phænomenologica הכולל דברי הגות שתורגמו לצרפתית, אנגלית וגרמנית, כמו כן טקסטים שנכתבו עליו על ידי אישים שהכירו אותו מקרוב.
אחיו וירג'יל היה מהנדס, פרופסור במכון הפוליטכני של בוקרשט ופרורקטור במכון להנדסה אזרחית.
דוד מצד אביו היה ההיסטוריון סילביו דרגומיר, שהיה חבר באקדמיה הרומנית ווכיהן פעמיים כשר, שנאסר למשך שבע שנים כאסיר פוליטי בבתי הסוהר הקומוניסטיים.
כוללים 60 הגיגים על סוגיות שונות ומשונות:על הראי, על היקיצה בבוקר, על ייחודיות, על הגורל, על טעות, על שחקן או שחיקה, על השטח של קה, על אלמותיות הנשמה
על השקר, על טיפשות ושירותים חשאיים, על הזקנה, על הקומוניזם, על מה זה לבחור בחייך, על מדים ודרגאות וכו'.
אלכסנדרה גריגורייבנה סמוסנקו הייתה מפקדת טנק סובייטי T-34 וקצינת קישור במהלך מלחמת העולם השנייה.
היא הייתה הטנקיסטית היחידה בארמיית המשמר המשוריינת הראשונה בצבא הרוסי, ועד 2014 הייתה האישה היחידה שפיקדה על טנק בקרב.
סמוסנקו זכתה בעיטור מסדר הכוכב האדום על גבורה בקרב קורסק.
היא גם קיבלה עיטורי מסדר המלחמה הפטריוטית.
סמוסנקו נולדה בצ'יטה או במחוז ז'לובין ב-1922. היא החלה את שירותה הצבאי כטוראית במחלקת חי"ר.
היא השתתפה במלחמת החורף (1939–1940) נגד פינלנד כטוראית בגדוד חי"ר.
מאוחר יותר, היא סיימה בהצלחה את האקדמיה לטנקים ושובצה בארמיית המשמר המשוריינת הראשונה.
היא קיבלה את עיטור מסדר הכוכב האדום על כך שצוות הטנק שלה הביס שלושה טנקי טייגר I גרמניים.
מאוחר יותר השתתפה במבצע לבוב-סנדומייז', במבצע אורנוס, ובקרב סטלינגרד.
, שלחם במחלחמת העולם השנייה והפך לסופר, הזכיר את סמוסנקו באחד הפרקים בספרו "Tsvety na tankakh" ("פרחים על טנקים").
הוא כתב שהחיילים לא צייתו לפקודותיה בקלות, שהיה להם קשה לקבל פקודות מאישה.
, סמל בצבא ארצות הברית שנמלט בתחילת ינואר 1945 ממחנה השבויים Stalag III-C שבמערב פולין על גבול גרמניה, נתקל בחטיבת הטנקים של סמוסנקו באמצע ינואר.
ביירלי, שהוא החייל האמריקאי היחיד שידוע כי שירת גם בצבא ארצות הברית וגם בצבא הסובייטי בזמן מלחמת העולם השנייה, שכנע את סמוסנקו לאפשר לו להילחם לצד היחידה בדרכה לברלין.
במשך חודש הוא לחם תחת פיקודה, והשתתף בשחרור מחנה השבויים שבו היה שבוי.
לאחר מותה, ביירלי תיאר אותה כסמל לאומץ הלב והאומץ שהפגין העם הסובייטי באותה תקופה.
סמוסנקו מתה מפצעיה במהלך מתקפת פומרניה המזרחית ב-1945, באזור שצ'צ'ין, כיום בפולין.
הדעות חלוקות לגבי סיבת מותה.
לפי פיוטר דמידוב, שלחם במלחמת העולם השנייה, היא נמחצה בטעות מתחת לטנק סובייטי שנהגו לא ראה את האנשים סביבו בגלל החושך.
לפי גרסה אחרת, מדובר היה בירי גרמני, ועל פי גרסה אחרת, היא נשבתה על ידי הגרמנים, נחקרה בעינויים, וכשלא הסכימה לספר להם דבר, הוצאה להורג.
היא נקברה בלובז, היום בפולין, ליד האנדרטה של וילהלם הראשון.
לאחר מותה זכתה סמוסנקו במסדר המלחמה הפטריוטית מדרגה 1.
אלכסנדרה אליזבת פול היא שחקנית אמריקאית.
תחילת הקריירה שלה הייתה בדוגמנות בניו יורק, והיא דגמנה עוד לפני שקיבלה את תפקיד המשחק הגדול הראשון שלה, שהיה בסרט האימה של ג'ון קרפנטר קריסטין (1983).
לאחר ששיחקה ב"קריסטין" שיחקה בכמה תפקידים בולטים, בין היתר בסרטים Just the Way You Are (1984) American Flyers (1985), שמונה מיליון דרכים למות (1986) והשוטר מלוס-אנג'לס (1987).
התפרסמה בעיקר בזכות התפקיד שלה בסדרת הטלוויזיה משמר המפרץ, שם גילמה את סגן סטפני הולדן בשנים 1992 עד 1997. היא הופיעה בלמעלה מ-100 סרטים ותוכניות טלוויזיה.
אימה, שרה, עובדת סוציאלית במקור מאנגליה, ואביה, מרק פול, בנקאי השקעות.
פול גדלה לצד אחותה התאומה הזהה, קרוליין, ואחיה הצעיר, ג'ונתן, בעיירה הכפרית קורנוול בקונטיקט.
לדברי פול, אמא שלה הייתה "דמוקרטית ליברלית מאוד ואביה היה רפובליקני שמרן מאוד".
אחותה התאומה קרוליין הייתה כבאית בסן פרנסיסקו והמחברת של ספרים רבי מכר.
אחיה, ג'ונתן, היה פעיל למען זכויות בעלי חיים וכיום הוא כבאי יער באורגון.
היא למדה בבית הספר Cornwall Consolidated, ובית הספר גרוטון במסצ'וסטס.
בגיל 17 ו-18, פול עברה שני ניתוחי בטן גדולים להסרת ציסטות בדרכי המרה, מה שהותיר אותה עם צלקת המשתרעת מעצם החזה ועד הטבור.
פול התקבלה לאוניברסיטת סטנפורד, אך בחרה שלא ללכת ללמוד שם כדי שתוכל להתמקד בקריירת משחק.
פול שיחקה בתפקידים בולטים בטלוויזיה מסוף שנות ה-80 ואילך.
תפקידה המפורסם ביותר היה בסדרה משמר המפרץ, שם שיחקה בעונות שעלו בשנים 1992–1997. היא החלה את הקריירה שלה כדוגמנית בעיר ניו יורק, ומאוחר יותר עברה ללוס אנג'לס כשהחליטה להמשיך בקריירת משחק.
תפקידה הראשון היה בסרט האימה הקנדי העצמאי American Nightmare (צולם ב-1980 אך יצא לאקרנים ב-1983), ואחריו סרט הטלוויזיה Paper Dolls (1982).
לאחר מכן קיבלה תפקיד ראשי בסרט האימה של ג'ון קרפנטר "קריסטין" (1983) שם שיחקה יחד עם השחקן קית' גורדון, ולאחר מכן שיחקה בתפקיד משנה בקומדיה Just the Way You Are (1984).
מאוחר יותר היא הופיעה בדרמת הספורט American Flyers (1985) עם קווין קוסטנר, בסרט "8 מיליון דרכים למות" (1986) ובקומדיה "השוטר מלוס אנג'לס" (1987) יחד עם טום הנקס ודן אקרויד.
היא גם שיחקה בסרטים "רכבת המוות" (1993) ו"משמר הלילה" (1995) לצד כריסטופר לי ופירס ברוסנן ובסרטי האימה The Paperboy (1994) ו־Spectre (1996).
מאז 1999, היא שיחקה ב-15 סרטים עבור ערוץ הטלוויזיה האמריקאי Lifetime.
היא גם שיחקה בסדרת הטלוויזיה של רשת פוקס Fire Company 132 והופיעה בשמונת הפרקים האחרונים של מלרוז פלייס.
היא הופיעה עם סשה ברון כהן בסרט בוראט בסצנה שבסופו של דבר נמחקה, בפרודיה על תפקידה ב"משמר המפרץ".
בשנת 2015, פול זכתה בפרס שחקנית המשנה הטובה ביותר בסדרת אינדי בסדרת אינטרנט קומית.
פול הייתה שותפת לכתיבת והפקת שני סרטים תיעודיים:
Jampacked: סרט תיעודי על משבר האוכלוסין העולמי
מאז 2019, פול מנחה יחד עם רוכבת האופניים האולימפית דוטסי באוש פודקאסט לייפסטייל בשם Switch4Good.
בשנת 2024 התוכנית זכתה בתואר "הפודקאסט הטבעוני הטוב ביותר" מארגון Mercy for Animals.
הסרט סוקר את הסדרה משמר המפרץ ואת השחקנים המעורבים בה.
אלכסנדרה ומאמן הטריאתלון איאן מורי היו בזוגיות מאז 1995, והם נישאו ב-2000. היא אימצה אורח חיים צמחוני בגיל ארבע עשרה לאחר שקראה את הספר "דיאטה לכוכב קטן" מאת פרנסס מור לאפה, ובשנת 2010 אימצה אורח חיים טבעוני.
התחרתה באיירונמן של הוואי בשנת 1997 ובמרתון בוסטון בשנת 2000. היא גם השתתפה במשחים של 11 מיילים בפיג'י ובמשחה של 12.5 מיילים סביב קי ווסט ועוד.
בשנת 2015, פול הפכה למאמנת בריאות מוסמכת והייתה בעלת עסק עצמאי לאימון בריאות במשך 7 שנים.
אלכסנדרה צ'אבס היא רקדנית ושחקנית קנדית.
צ'אבס נולדה בעיר קיימברידג' (אנ'), אונטריו בקנדה.
היא למדה בבית הספר התיכון הקתולי סנט בנדיקט לפני שעברה ללמוד בתיכון וירטואלי כדי לשלב את קריירת הטלוויזיה שלה.
בגיל 12, היא אובחנה עם הפרעת קצב לב שגרמה לה לקחת הפסקה של תשעה חודשים מריקוד.
בשנת 2011 זכתה צ'אבס בתואר מיני מיס דאנס קנדה.
היא גם הייתה חברה בצוות ההיפ הופ הצעיר של טורונטו ראפטורס והייתה חלק מהתוכנית המקצועית של בית הספר הלאומי לבלט של קנדה.
בשנת 2016, צ'אבס הצטרף לסדרת הטלוויזיה "נולדו לרקוד" בעונתה הרביעית של הסדרה.
בסדרה היא מגלמת את פייפר, אחותו הקטנה של ג'יימס.
בשנת 2017, צ'אבס סיירה בבריטניה עם שאר השחקנים של "נולדו לרקוד" כחלק מסיבוב הופעות של ערוץ דיסני.
בשנת 2019 היא סיירה שוב והופיעה באוסטרליה, ניו זילנד ובריטניה יחד עם צוות השחקנים של "נולדו לרקוד".
בשנת 2024 היא החלה לשחק בסדרה "סופר גיקית" של נטפליקס בתפקיד מילי.
בשנת 2018, צ'אבס אובחנה עם קוליטיס כיבית.
שנהסדרהתפקיד הערות 2016–2024 נולדו לרקודפייפר תפקיד ראשי (עונות 4–8)
אלכסנדרו ויקטור דה סואוזה ריביירו (בפורטוגזית: Alexsandro Victor de Souza Ribeiro; נולד ב-9 באוגוסט 1999), הידוע בכינויו אלכסנדרו, הוא כדורגלן ברזילאי, המשחק בעמדת הבלם בקבוצת ליל מהליג 1 ובנבחרת ברזיל.
אלכסנדרו, יליד דוקה דה קאשיאש, ריו דה ז'ניירו, התגורר בשכונת ז'רדים גראמאשו בצעירותו, כבן הבכור מבין חמישה אחים.
הוא החל לשחק בקבוצת הנוער של פלמנגו בשנת 2014, אך עזב את המועדון בדצמבר 2016.
אלכסנדרו עבר לפורטוגל בינואר 2019, והצטרף לקבוצת פראיינסה מהליגה השלישית.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצת הבוגרים ב-27 בינואר של אותה שנה, כשנכנס כמחליף בניצחון הביתי 1–3 על ספורטינג אידיאל במסגרת הליגה הרביעית בפורטוגל.
בספטמבר 2020 חתם אלכסנדרו באמורה מהליגה השלישית והעפיל עם הקבוצה לליגה הפורטוגלית השנייה.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו ב-7 באוגוסט שם גם כבש את שער השוויון בתיקו 2-2 נגד וארזים.
בסך הכל ערך 34 הופעות וכבש שלושה שערים ועזר לה לעלות לליגת העל הפורטוגלית.
ב-1 ביולי 2022 חתם בליל מליג 1 על חוזה לארבע שנים.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון ב-7 באוגוסט בניצחון 1–4 על אוסר.
הוא כבש את שערו הראשון בקבוצה ב-23 באוקטובר 2022 כשכבש את השער הראשון בניצחון 3–4 על מונקו.
ב-26 במאי 2025, אלכסנדרו קיבל את זימונו הראשון לנבחרת ברזיל על ידי המאמן החדש קרלו אנצ'לוטי.
הוא הפך לשחקן ליל הראשון שזומן לנבחרת ברזיל.
ב-6 ביוני ערך הופעת בכורה בתיקו 0-0 נגד אקוואדור במסגרת מוקדמות מונדיאל 2026.
אלכסנדרה קוז'אק (בפולנית: Aleksandra Kurzak; נולדה ב-7 באוגוסט 1977) היא סופרן אופרה פולניה בעלת קריירה בין-לאומית בעיקר באירופה ובארצות הברית.
בקריירה המוקדמת שלה שרה תפקידי סופרן לירי וקולורטורה ברפרטואר הגרמני והאיטלקי, ועברה לתפקידים כבדים יותר באופרות רומנטיות ו־verismo מהמאה ה-19.
הוכשרה בוורוצלב ובהמבורג, החלה את דרכה בסגל האופרה הממלכתית של המבורג.
היא זכתה להכרה בין-לאומית לאחר הופעת הבכורה שלה במטרופוליטן אופרה בניו יורק ובבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן בלונדון בעונת 2004/05. מלבד מט וקובנט גארדן, היא ביצעה תפקידים ראשיים באופרות רבות, כולל האופרה הממלכתית של וינה, האופרה הממלכתית של בוואריה והאופרה הלאומית של פריז.
בין התפקידים הבולטים שלה ניתן למנות את סוזנה ב"נישואי פיגארו", אדינה ב"שיקוי האהבה", גילדה ב"ריגולטו", ויולטה ב"לה טרוויאטה", ונדה ב"ליצנים".
מאז נישואיה לרוברטו אלאניה ב-2015, הזוג קיים הופעות משותפות תכופות על במות הקונצרטים והאופרה.
קוז'אק, שנולדה בבז'ג דולני וגדלה בוורוצלב, היא בת לסופרן האופראי יולנטה ז'מורקו ולנגן הקרן רישארד קוז'אק.
היא התכוונה להיות רקדנית בלט, ואז כנרת; והחלה את לימודיה המוזיקליים בנגינה בכינור בגיל 7. את כישרון השירה שלה זיהה המנצח סטפן רכון כאשר חיקתה את אמה בפסטיבל בקודובה-זדרוי.
המנצח הציע מיד להקליט אלבום.
היא המשיכה ללמוד נגינה בכינור.
פנתה לשירה לאחר סיום הלימודים והתחילה שיעורי פיתוח קול עם אמה, שהיא עדיין מחשיבה כמורה הראשית שלה.
נרשמה לאקדמיה לאחר שעשתה אודישן לאריה של קונסטנצה "Ach ich liebte" מתוך "החטיפה מן ההרמון" של מוצרט.
משנת 1996 עד 2000 למדה קוז'אק באקדמיה למוזיקה קרול ליפינסקי בכיתתו של אאוגניוש סושאדק ובינתיים השתתפה במספר פסטיבלי מוזיקה וזכתה בפרסים במספר תחרויות.
היא קיבלה מלגות ממשרד התרבות הפולני ומקרן Crescendum Est - Polonia של אלכסנדר גודזוואטי.
היא קיבלה תואר דוקטור במוזיקה ביוני 2016.
הופעת הבכורה של קוז'אק באופרה הייתה ב-26 במאי 1999 בנישואי פיגארו.
שפ היא גילמה את סוזנה לצד אמה כרוזנת באופרה של ורוצלב, שם המשיכה להיות סולנית במשך שתי עונות (2000–2002).
היא חזרה ב-2009 להפקה חדשה של "נישואי פיגארו".
ב-2001 הופיעה כחנה ב"האחוזה הרדופה" מאת מוניושקו באופרה הלאומית הפולנית בוורשה.
היא חזרה לתפקיד בינואר 2007 כשההפקה הועלתה שוב.
בעונת 2001/02 הצטרפה לתוכנית האמנים הצעירים של האופרה הממלכתית של המבורג, לאחר מכן הפכה לחברת אנסמבל בעונת 2003/04. התפקיד הראשון שלה בתוכנית היה קייט פינקרטון בהפקת "מאדאם באטרפליי".
היא זכתה להכרה לאחר הופעות מוצלחות כגילדה ("ריגולטו") ומלכת הלילה ("חליל הקסם").
בשנה השנייה הוקצו לה תפקידים בעיקר ברפרטואר הגרמני והאיטלקי, החל מהבארוק ועד העכשווי (Powder Her Face של תומאס אדס) והופעה בהפקה משנת 2002 Bählamms Fest של אולגה נווירת.
בשנת 2005, היא ביצעה את קלאופטרה ב"יוליוס קיסר" ואת סרוויליה ב"חסדו של טיטוס".
היא שרה את פראארטה ב"רדאמיסטו" של הנדל במאי 2007 לפני שהחלה בקריירה העצמאית שלה.
היא קיימה הופעות אורח נוספות באופרה הממלכתית של בוואריה, בפארמה, טולוז (גילדה בריגולטו), זלצבורג (אנשן ב־Der Freischütz), ופלרמו (דון פסקואלה).
היא חזרה למטרופוליטן אופרה ב-2007/08 להופיע ב"החטיפה מן ההרמון" (בלונדינית), ב-2008/09 עבור ריגולטו, וב-2011/12 עבור הנזל וגרטל.
בספטמבר 2008, היא הופיעה לראשונה באופרה הממלכתית של וינה בספר מסביליה.
בשנת 2009 הופיעה באופרה הלירית של שיקגו ובאופרה הלאומית של פינית, וגילומה של אספסיה בפאלאסיו דה לה אופרה ב־A Coruña ובאופרה הלאומית הוולשית.
בהמשך השנה השתתפה בשתי הפקות בתיאטר אן דר וין : דון ג'ובאני (דונה אנה) וטנקרדי (אמנאייד).
היא הייתה דונה אנה בשתי הפקות אחרות, בוונציה ובזלצבורג.
ב-2010, הייתה הופעת הבכורה שלה בלה סקאלה בריגולטו, וחזרה ל"נישואי פיגארו" ב-2012.
קוז'אק שרה את הוויולטה הראשונה שלה ב"לה טרוויאטה" בפברואר 2010 עבור ההפקה החדשה של מריוש טרלינסקי באופרה הלאומית של פולין.
היא חזרה לוורשה לאותו תפקיד, ואחריה גילדה בריגולטו ולוצ'יה בלוצ'יה די למרמור.
באוקטובר 2010, היא שרה את הלוצ'יה הראשונה שלה באופרה של סיאטל, שבגינה זכתה בתואר "אמנית השנה" ב-2010/11 על ידי החברה.
מלבד הופעותיה בלונדון, היא שרה בארנה של ורונה בשלוש שנים סמוכות מאז 2011, בהתאמה כרוזינה, ג'ולייטה (רומיאו ויוליה) וג'ילדה.
קוז'אק הופיעה בארבע עונות רצופות בווינה, שם שרה את מארי ב-"בת הגדוד" וויולטה.
הופעות בכורה נוספות התקיימו בטורינו, ולנסיה, מדריד, ברצלונה, לוס אנג'לס (Così fan tutte), סן פרנסיסקו.
בפברואר 2013, היא הופיעה לראשונה בבית האופרה של ציריך בריגולטו.
היא יצאה לחופשת לידה בספטמבר 2013, וביטלה הופעות כולל ריגולטו ב-Met.
קוז'אק חזרה לבמה בהופעה של שיקוי האהבה באופרה הממלכתית של בוואריה במאי 2014. היא המשיכה לגלם את התפקיד בהפקות שונות של האופרה, כולל הפקת פלי בהופעת הבכורה שלה באופרה בפריז ב-2015 והפקה של שר באופרה המטרופוליטן ב-2016. היא המשיכה להופיע כגילדה בלונדון ובווינה, מארי במדריד, ונורינה בציריך.
היא חזרה ל־La Scala עבור הרוזנת אדל ב־Le comte Ory, ושוב המטרופוליטן עבור הנזל וגרטל.
בשנת 2015, היא הופיעה בלה טרוויאטה בדויטשה אופרה בברלין, וחזרה לקובנט גארדן לחידוש של Il turco באיטליה.
קוז'אק זכתה בפרס הזמרת הטובה ביותר בפרס האופרה של Bachtrack על ההופעה האחרונה.
לאחר מכן היא ביצעה את התפקיד הראשי במריה סטוארדה בתיאטרון השאנז אליזה.
בשנת 2016, היא חלקה את התפקיד הראשי עם דיאנה דמרו ב־Lucia di Lammermoor החדשה של קייטי מיטשל באופרה המלכותית, לונדון.
קוז'אק ערכה כמה הופעת בכורה בתפקיד בשנת 2016: רייצ'ל ב־La Juive (האופרה הממלכתית של בוואריה), נדדה ב־Pagliacci (ציריך), Mimì בלה בוהם (האופרה הממלכתית של ברלין).
הופעת הבכורה שלה בתפקיד ב-2017 היו מיקאלה בכרמן ואליס פורד ב־Falstaff (אופרה בסטיליה), Liù ב־Turandot (קובנט גארדן), ויטליה ב־La clemenza di Tito (Palais Garnier).
היא הייתה אמורה לגלם את כל הגיבורות ב"סיפורי הופמן" במינכן, אך פרשה עקב מחלוקות עם המנצח שגרמו לה "לאבד את התשוקה" להופעה.
בשנת 2018, היא חזרה ל-Met for Pagliacci, ולאחר מכן לאופרה הממלכתית של וינה ל-Desdemona הראשון שלה באוטלו ולחזור על תפקיד Liù.
היא הופיעה את דסדמונה באופרה הממלכתית של המבורג, מאוחר יותר בשנה, את ויולטה באופרה של פריז, שם תשיר את דסדמונה באותה עונה, ואת התפקיד הראשי במופע קונצרט של לואיזה מילר באופרה דה מונטה - קרלו.
בשנת 2019 הופיע קוז'אק כנדה במספר מקומות כמו NDR Klassik Open Air בהאנובר וה-Liceu.
היא כיכבה ב־Carmen at the Met, ובקיץ, בהפקת לה טרוויאטה החדשה של פרנקו זפירלי בארנה של ורונה, שהייתה מחווה למפיק המנוח.
היא הופיעה בשני תפקידים: צ'ו צ'ו סאן במופע קונצרט באוויר הפתוח של מאדאם בטרפליי בכיכר המצעד בוורשה, אליזבטה די ולואה בדון קרלו באופרה של פריז.
בשנת 2020, קוז'אק הופיע בתור ויולטה במטרופוליטן אופרה ובבית האופרה המלכותי.
היא הוצגה בפסטיבל עמק נאפה דל סול ב-2011 והייתה מופע אורח בזמפר-אופרה ב-2012.
קוז'אק הופיעה לעיתים קרובות ב"כרמינה בוראנה" של קרל אורף כסולנית סופרן.
בפברואר 2015 היא השתתפה ב-"Stabat Mater" של קרול שימנובסקי בניצוחו של אינגו מצמאכר בפילהרמונית ברלינר ובווינר מוזיקוורין.
היא הופיעה באורטוריה "Quo Vadis" של Nowowiejski ב-20 בנובמבר 2016, וב בניצוחו של Jacek Kaspszyk ב-27 בספטמבר 2019, שניהם בפילהרמונית הלאומית בוורשה.
היא גם מתורגמנית לשירים של שופן.
קוז'אק נישאה לבריטון יאצק יאסקולה אותו הכירה במהלך לימודים בקולג', בשנת 2000. הוא נשאר בוורוצלב בזמן שהיא המשיכה ללימודים ופיתחה קריירה בהמבורג.
הם התגרשו בשנת 2007. היא הייתה במערכת יחסים עם ולדמר דוברובסקי, המנהל הכללי של התיאטרון הגדול, ורשה.
פגשה את הטנור הצרפתי רוברטו אלאניה במהלך הופעות של "שיקוי האהבה" בבית האופרה המלכותי ב-2012. בתם, מלנה, נולדה ב-29 בינואר 2014. הם נישאו בנובמבר 2015, בין הופעות של "שיקוי האהבה" באופרה של פריז.
תפקידים שבוצעו על הבמה או הוקלטו במלואם באולפן.
תפקידים קטנים במהלך שנות המבורג הושמטו.
קוז'אק חתמה על חוזה בלעדי עם Decca Classics בינואר 2011, בהיותה הזמרת הפולניה הראשונה אי פעם.
היא חתמה בסוני קלאסיק במאי 2018. האלבום של שימנובסקי זכה באלבום השנה - מוזיקת מקהלה, אורטוריה ואופרה בפרס פרידריק לשנת 2018.
מיכאי אלכסנדרו דוברה (ברומנית: Mihai Alexandru Dobre; נולד ב-30 באוגוסט 1998 בבוקרשט שברומניה) הוא כדורגלן רומני המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת ראפיד בוקרשט מליגת העל הרומנית ובנבחרת רומניה.
דוברה גדל במחלקות הנוער של סטיאווה בוקרשט, ויטורול מיכאי גאורגסקו קלוז' ובורנמות'.
בעונת הושאל לקבוצות ברי ורוצ'דייל מהפוטבול ליג הראשונה, ובעונת הושאל ליאוביל טאון מהפוטבול ליג השנייה.
ב-4 בינואר 2020 ערך את הופעתו היחידה בבורנמות', כשנכנס כמחליף בניצחון 4-0 על לוטון טאון במסגרת הסיבוב השלישי של גביע ה-FA לעונת .
ב-31 בינואר הושאל לוויגאן את'לטיק מהפוטבול ליג צ'מפיונשיפ עד לתום עונת 2019/2020. ב-14 ביולי ערך את הופעתו היחידה במועדון, בניצחון 8-0 על האל סיטי במסגרת המחזור ה-44 בליגה.
ב-12 באוגוסט 2020 חתם בדיז'ון מליגת העל הצרפתית.
ב-22 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 1-0 לאנז'ה במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת 2020/2021. הוא ערך 22 הופעות ליגה בעונה זו, שהסתיימה בירידתה של דיז'ון לליגת המשנה הצרפתית.
בעונת ערך 28 הופעות ליגה והבקיע תשעה שערים בליגת המשנה, ובתחילת עונת הוסיף שלוש הופעות ליגה.
ב-8 בינואר 2023 הושאל לפמליקאו מליגת העל הפורטוגלית עד לתום עונת 2022/2023. ב-31 ביולי חתם על חוזה קבוע לשנתיים במועדון.
בסך הכל ערך 31 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שני שערים.
ב-7 באוקטובר 2024 חתם על חוזה לשנתיים בראפיד בוקרשט מליגת העל הרומנית.
בחודש יוני 2021 נכלל דוברה בסגל הנבחרת האולימפית של רומניה לטורניר הכדורגל באולימפיאדת טוקיו.
הוא ערך שלוש הופעות בטורניר.
בחודש מרץ 2023 זומן לסגל נבחרת רומניה לקראת משחקי מוקדמות יורו 2024 נגד נבחרות אנדורה ובלארוס.
ב-25 במרץ ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 2-0 על נבחרת אנדורה.
אלכסנדרו מירודן (ברומנית: Alexandru Mirodan, 5 ביוני 1927 - 10 במרץ 2010) היה שם העט של הסופר, המחזאי, המתרגם והעורך הרומני-ישראלי אלכסנדרו זיסו סלטמן Alexandru Zissu Saltman שעלה לישראל בשנות ה-70 של המאה ה-20.
מירודן נולד במשפחה יהודית בכפר בודֶאָסָה (Budeasa), מחוז ארג'ש, רומניה.
הוריו היו הרמן זלטמן, רואה חשבון, ואמו - נטי לבית טירר.
הוא סיים לימודים תיכוניים בבוקרשט ולימודים אוניברסיטאיים בפקולטה לספרות ופילוסופיה של אוניברסיטת בוקרשט.
הוא עבד כעיתונאי, עורך, מחזאי ומתרגם.
הוא ערך בכתבי העת Tinereţea (הנעורים), Tânărul muncitor (הפועל הצעיר), Scânteia tineretului (ניצוץ הנוער) וכתב גם עבור כתבי העת העיתון הספרותי, România Liberă (רומניה חופשית), Scânteia (הניצוץ), Contemporanul (בן זמננו), Teatrul (התיאטרון), Sportul popular (הספורט העממי), Informaţia Bucureştiului (המידע של בוקרשט), Flacăra (הלהבה) ועוד.
הוא היה מזכיר המערכת של "גאזטה ספרותית", עורך של "תיאטרון" ובישראל עורך, מנהל ומוציא לאור של הירחון בשפה הרומנית מינימום (Minimum).
ב-1956, המחזה של מירודן, "העיתונאים", הוצג בתיאטרון הלאומי, בבוקרשט וזכה להצלחה גדולה מאוד, יותר מ-900 מופעים.
ב-5 בינואר 1961 נחנך תיאטרון הקומדיה של בוקרשט (מירודן היה המזכיר שלו) עם מחזה של מירודן, "702 הנודע".
הוא פרסם את הקומדיות "מנהל מחלקת נשמות", ו"הלילה הוא יועץ טוב" וכתב את "המילון הלא קונבנציונלי של הסופרים היהודים בשפה הרומנית".
מירודן תרגם ספרים רבים מאוד לרומנית, במיוחד ספרות בלשית.
מירודן עלה לישראל בשנת 1977 ועבד בבית התפוצות, בתל אביב.
במקביל לעבודתו המשיך ביצירתו הספרותית ופרסם בעיתונות הישראלית בשפה הרומנית.
אלכסנדרו מירודן ייסד, ערך וכתב את מרבית תוכנו של הירחון הישראלי בשפה הרומנית, Minimum במשך 24 שנים.
הגיליון הראשון של הירחון פורסם ב-1 באפריל 1986 והגיליון האחרון, מספר 276, שהוקדש לסיכומים והספדים, הופיע בסמוך למותו, ב-1 באפריל 2010.
בעבר הסביר מירודן שייסוד הירחון היה סוג של נקמה.
לאחר עלייתו ארצה מירודן נהג לכתוב לעיתונות הישראלית בשפה הרומנית של התקופה ובעיקר ל-Revista mea, שם פרסם קטעים מ"המילון הלא קונבנציונלי של הסופרים היהודים בשפה הרומנית" וגם נושאים אחרים וביניהם חקירות עיתונאיות.
באמצע שנות השמונים, הבעלים של Revista mea מכר את החזקתו לתאגיד העיתונים בהנהלתו של שבתאי הימלפרב וזה, לדברי מירודן, לאחר שמירודן התחיל לפרסם חקירה עיתונאית מסוימת, הורה למנוע ממנו המשך פרסום.
היות שלא היו עוד עיתונים ברומנית, שלא נוהלו על ידי הימלפרב, מירודן החליט לפתוח כתב עת משלו.
כתב העת מינימום נוהל ונכתב בעיקר על ידי מירודן עצמו ונערך על ידי סאנדה פרי.
את השם מינימום נתן מירודן גם להוצאה לאור שייסד בישראל, הוצאה לאור שהתמקדה בפרסום יצירות ספרותיות ברומנית של סופרים ומשוררים ישראלים.
1969 Primarul lunii şi iubita sa "ראש העירייה של הירח ואהובתו"
1972 Piese de teatru I-II "יצירות תיאטרליות כרכים 1, 2"
1973 Trei simple texte antifasciste "שלושה טקסטים אנטיפשיסטים פשוטים"
אלכסנדרו יואן קוזה(ברומנית:Alexandru Ioan Cuza (; 20 במרץ 1820, ברלאד – 15 במאי 1873, היידלברג) היה פוליטיקאי רומני.
השליט המשותף הראשון של הנסיכויות המאוחדות של ולאכיה ומולדובה תחת השם אלכסנדר יואן הראשון (ברומנית: Alexandru Ioan Întâiul) בין השנים 1859 עד 1866 והחל מינואר 1862 – דומניטור רומניה.
בדומה לרבים מבני האליטה הרומנית באותם הימים היה קוזה בעל שורשים יוונים.
קוזה נבחר להיות השליט הן בנסיכות מולדובה והן בנסיכות ולאכיה, ובכך למעשה התאחדו שני חבלי הארץ תחת אוניה פרסונלית בשם הנסיכויות הרומניות המאוחדות.
לקראת סוף תקופת שלטונו ניסה ליזום מספר רפורמות בנושאי קרקעות, אך לא צלח בכך ואולץ למעשה לחתום על כתב הוויתור שלו על כיסאו.
קוזה היה הנסיך האחרון של הנסיכויות ולאכיה ומולדובה.
בינואר 1862 שינה את שם הנסיכויות המאוחדות לרומניה וקבע את בוקרשט כבירתו היחידה.
קוזה רצה להעניק זכויות אזרחיות ליהודי ארצו, אבל ההתנגדות החזקה שקמה מחוגים אנטישמיים רחבים, מנעה זאת ממנו.
הוא הבטיח ליהודים אמנציפציה הדרגתית ועשה צעדים ראשונים בכיוון זה, אך הדחתו הפסיקה את התהליך.
אלכסנדרו יואן קוזה נולד ב-20 במרץ 1820 בעיר ברלאד בנסיכות מולדובה.
אביו, יואן קוזה, היה איספרבניק, פרקלאב של גאלאץ, נשיא בית משפט מקומי) ומקורו היה במחוז פלצ'יו שבמולדובה.
שם המשפחה קוזה מצביע על שורשים יוונים (קוזאס).
האם, סולטאנה לבית קוזאדיני, הייתה בת למשפחה יוונית, וממנה למד אלכסנדרו גם את השפה היוונית המודרנית.
פעמים רבות הוזכרו כמקומות הולדתו גם הערים גאלאץ (לפי ההיסטוריון אי.ג'.
אלכסנדרו יואן בילה את שנות ילדותו באחוזת אביו בכפר ברבוש (Bărboşi).
למד ב"פנסיון" (פנימייה) הצרפתי של סאקטי בגאלאץ, ולאחר מכן ב"פנסיון" הצרפתי היוקרתי של ויקטור קנים ביאשי שם למדו יחד איתו דמויות נוספות של הפוליטיקה והתרבות הרומנית העתידית - מיכאיל קוגלניצ'אנו, וסילה אלכסנדרי ומאטיי מילו.
בהמשך למד בתיכון בפריז עד שנת 1835. אחרי לימודי ספרות, התחיל לימודי משפטים, אך לא סיים.
בבירת צרפת היה פעיל בחוגי הסטודנטים, לצידם של אלכסנדרי, האחים גולסקו, יון גיקה, צ'זאר בוליאק ואחרים.
בחזרתו למולדת בשנת 1839 התגייס לצבא המולדבי ושרת בו שלוש שנים.
אחרי כן הועסק במערכת המשפטית.
בין השנים 1842–1845 מונה כנשיא בית המשפט של המחוז ("צינוט") קובורלוי.
בגיל 24, ב-30 באפריל 1844 נשא לאישה את אלנה רוסטי-סולסקו (1825–1909), בתו של הפוסטלניק יורדקה רוסטי ושל אקתרינה לבית סטורזה.
לזוג לא היו ילדים ולקוזה היו הרבה קשרים מחוץ לנישואים ולבסוף הייתה לו פילגש, מריה אוברנוביץ', שילדה לו שני בנים, שאומצו על ידי קוזה ורעייתו.
באירועי אביב העמים במולדובה בשנת 1848 נמנה אלכסנדרו יואן קוזה עם הפעילים הראשיים.
יחד עם וסילה אלכסנדרי ומיכאיל קוגלניצ'אנו השתתף במפגשים של שוחרי החופש והרפורמות באחוזה מנז'ינה (Mânjina) של קוסטקה נגרי.
עשרה ימים אחרי בריחתו של מטרניך מווינה, קוזה ומהפכנים אחרים נפגשו ביאשי כדי לתכנן את צעדיהם.
בהמשך השתתף קוזה ונאם באספה במלון "פטרסבורג" ביאשי כשדרש מהשליט מיכאיל סטורדזה רפורמות בשם העם.
אולם נעצר כעבור זמן קצר בתוך קסרקטין והוכה יחד עם מהפכנים אחרים.
בעקבות המכות נפצע ברגלו וסבל מכך שנים רבות.
יחד עם אסירים פוליטיים אחרים גורש על ידי השלטונות לטורקיה, אבל בדרך, מלחים יוונים שעמדו בקשר עם הקונסוליה האנגלית החזירו אותם על סירה אל עיר-הנמל בראילה בנסיכות ולאכיה.
משם, מצוידים בדרכונים אוסטרים הוברחו לטרנסילבניה.
כך יכול היה להיות נוכח באספה הגדולה של המוני העם הרומני בעיר בלאז' ב-3 - 5 במאי 1848, שבה נאמו אברם ינקו וסימיון ברנוציו.
באותו חודש, בעיר בראשוב צרף חתימתו לתוכנית המהפכנים המולדבים הגולים.
לאחר מכן נסע לבוקובינה, חבל ארץ בצפון מולדובה שהיה אז חלק מאוסטריה, ויחד עם קוסטקה נגרי, היה ביוני 1848 חבר בוועד המהפכני המולדבי.
שימש כחבר בהנהגת הוועד וכאחד מאוספי התרומות למענו.
בהמשך פנה לווינה ולפאריז וסירב להיענות להצעת החנינה של מיכאל סטורדזה.
בינתיים, באפריל 1849 מיכאל סטורדזה נאלץ לעזוב את כס המלכות לטובת גריגורה אלכסנדרו גיקה ).
קוזה נפגש באיסטנבול עם השליט החדש, בעל דעות יותר ליברליות מקודמו, שאהד בסתר את התנועה המהפכנית מ-1848. גריגורה אלכסנדרו גיקה שאף, כמו קוזה, להגשמת איחוד הארצות הרומניות למדינה אחת.
קוזה ליווה את גיקה ליאשי והתמנה שוב על באוקטובר 1849 כנשיא בית המשפט במחוז קובורלוי.
בשנת 1851 מונה מנהל במשרד הפנים, ולאחר מכן, בשנת 1856 כפרקלאב של גאלאץ.
בשנת 1858 התמנה לתפקיד שר המלחמה.
איחוד הנסיכויות הרומניות היווה הגשמת שאיפה ארוכת שנים שהתחזקה אחרי שנת 1848 כשהשליטים מיכאיל סטורדזה וגאורגה ביבסקו חתמו על איחוד מכס בין שתי הארצות.
היה מדובר בתהליך מורכב מבוסס על הזיקה החזקה מבחינה לשונית, תרבותית וכלכלית שביניהן.
סיום מלחמת קרים יצר הזדמנות להקשר אירופי נוח להגשמת שאיפה זו.
בחירתו בשנת 1859 של אלכסנדרו יואן קוזה לשליט בשתי הארצות הביאה בסופו של דבר למימוש האיחוד, מעבר ל
כשבאוקטובר 1857 בהתאם להחלטות קונגרס השלום בפריז הוקמו ה"דיוואנים אד הוק", אסיפות שנועדו לדון בארגון מחדש של הנסיכויות הרומניות, קוזה השתתף בפורום מסוג זה שהוקם ביאשי.
הוא היה נציג של גאלאץ.
נמנה עם התומכים ההחלטיים ביותר באיחוד שתי הנסיכויות - מולדובה וולאכיה (מונטניה או "הארץ הרומנית").
אחרי שתחילה הועלו המועמדויות של וסילה אלכסנדרי ושל קוסטקה נגרי, בסופו של דבר "המחנה הלאומי" -Partida Națională - שנהנה מרוב קולות ותמך באיחוד - בחר בקולונל קוזה כמועמד שלו.
בבחירות שהתקיימו ב-5 בינואר 1859 (17 ינואר לפי לוח השנה הגרגוריאני) נבחר אלכסנדרו יואן קוזה כשליט (דוֹמְן) של מולדובה, על ידי כל 48 הנציגים הנוכחים.
ב-24 בינואר 1859 (5 בפברואר לפי לוח השנה הגרגוריאני) כל 64 הנציגים שנכחו בהצבעה בחרו בקוזה גם כשליט של ולאכיה
הסכם פריז לא כלל שום איסור על בחירת אותו השליט בשתי הנסיכויות.
בהמשך בשנת 1861 בתמיכת חסידי האיחוד המוחלט, איחד קושה את הפרלמנטים ואת הממשלות וב-24 בנובמבר 1861 השיג גם את הכרת איחוד זה מצד האימפריה העות'מאנית, המעצמה הסוברנית, אמנם רק הכרה זמנית מוגבלת לשנות שלטונו של קוזה.
ב-22 בינואר 1862 הורכבה הממשלה המאוחדת הראשונה בראשותו של ברבו קטרג'יו וכעבור יומיים - ב 24 בינואר 1862 - הפרלמנט היחיד.
לדברי מיכאיל קוגלניצ'אנו קוזה רצה לבנות בירה חדשה עבור הנסיכויות הרומניות, בירה שתמוקם בין גאלאץ ובין בראילה, בשפך הסירט.
גם קוסטקה נגרוצי תמך בכך, אך הרעיון נפל לבסוף בגלל הקרבה היתירה לגבול הרוסי.
שלטונו של קוזה התאפיין ברצון עז להתגבר על הנחשלות ולהתאים את המדינה החדשה לעקרונות והדרישות של החברה המודרנית המערבית.
ביולי 1864 ייסד קוזה את אוניברסיטת בוקרשט תוך איחוד תחת גג אחד של מספר מוסדות להשכלה גבוהה.
מאמציהם של השליט ושל תומכיו נתקלו בהתנגדות הכוחות השמרניים ובאינרציה הציבורית.
מלוכתו עמדה תחת סימן הזמניות, מפני שנחשבה על ידי חלק מהציבור כשלב ביניים עד להבאתו של שליט זר.
בימי שלטונו של קוזה נעשו כמה צעדים לקראת האמנציפציה של היהודים.
יהודים אחדים התמנו לתפקידים ציבוריים.
החוק המוניציפלי משנת 1864 הרשה ליהודים, בתנאים מסוימים, להשתתף בבחירות המוניציפליות.
באותה שנה, 1864, קובץ החוקים האזרחי אפשר התאזרחות של יהודים, רק ברמה אינדיבידואלית אחרי עשר שנות שהות במדינה.
בלילה של 11 בפברואר 1866, בשעה 4:00 בבוקר, חדרו הקושרים להדחת קוזה אל הארמון הנסיכותי ואילצו את הדומניטור לחתום על מסמך התפטרות שבו נכתב: .
העוצרות הורכבה משלושה אישים, גנרל ניקולאיה גולסקו, קולונל נ.
בתקופת הביניים, עד הגעתו של גנרל גולסקו מאחוזתו הכפרית, מילא את מקומו דימיטריה סטורדזה.
בראש הממשלה הזמנית עמד יון גיקה, שהיה גם שר חוץ, ושר הפנים היה דימיטריה גיקה.
עוד באותו יום בחרו בתי המחוקקים בנסיך פיליפ, רוזן פלנדריה כדומניטור במקום קוזה, אך התנגדות המעצמות וחוסר רצון של הרוזן לקבל על עצמו את התפקיד, הביאו לביטול הבחירה.
במקום קוזה נבחר מי שעתיד היה להיות המלך הראשון של רומניה, קרול הראשון, גרמני משושלת הוהנצולרן-זיגמרינגן, ובכך החלה למעשה שושלת המלוכה של רומניה.
לא הכל היו מרוצים מהדחת קוזה ובחירת קרול והדבר בא לידי ביטוי בעיתונות התקופה.
אלכסנדרו יואן קוזה נפטר ב-15 במאי 1873 בהיידלברג, בגיל 53.
הובא לקבורה במולדת באחוזתו רוג'ינואסה כשבלוויה השתתפו אלפי אנשים.
קוזה השאיר שני בנים מהקשר מחוץ לנישואים עם הנסיכה מריה אוברנוביץ'.
אלמנתו אלנה גידלה אותם בפריז עד 1882 כשאחרי מות מזכירו של קוזה, באליגו דה בן, חזרה לרומניה.
דימיטריה (1864–1888) שהתאבד בפריז בעקבות אהבה נכזבת, ואלכסנדר, חולה לב שנפטר ממחלת השחפת גם כן בגיל צעיר.
אלכסנדרו קוזה ג'וניור היה נשוי לנסיכה מריה מורוזי שירשה ממנו את האחוזה ברוג'ינואסה.
אלנה קוזה התגוררה ביאשי ובשנותיה האחרונות בפיאטרה ניאמץ ויזמה פעילויות נדבנות רבות.
אלכסנדרו רובוט (שם לידה: אלתר רוטמן; ברומנית: Alexandru Robot; י' בשבט ה'תרע"ו, 15 בינואר 1916 – ה'תש"א או ה'תש"ב, 1941) היה סופר, משורר ועורך יהודי-רומני.
רובוט נולד בבוקרשט שברומניה בשם אלתר רוטמן.
כישוריו הספרותיים התגלו בגיל צעיר מאוד.
בשנת 1932 הוא פרסם את ספר שיריו הראשון.
באותה תקופה הוא התפרסם גם בעיתונות לילדים לצד פריקלה מרטינסקו.
בשנת 1935 אלכסנדרו רובוט עבר לקישינב והחל לעבוד במערכת העיתון "ויאצה בסרביאי" (חיי בסרביה) ובמהרה היה לעורך הראשי.
אחרי סיפוח האזור לברית המועצות הוא נותר בקישינב והמשיך לעבוד בעיתונות הסובייטית.
הוא נעלם באוגוסט 1941 ונמנה בין קורבנות שואת יהודי רומניה.
בשנות ה-60 של המאה ה-20 מספר יצירות שלו הוצאו לאור מחדש במולדובה וברומניה.
1932 - Apocalips terestru ("אפוקליפסה של העולם הזה")
אלכסנדרו טירולר היה אלוף רומניה בשחמט.
טירולר הגיע בשנת 1912 למקום החמישי בתחרות של טימישוארה, בשנת 1925 ניצח בתחרות בוקרשט ובשנת 1926, בסיביו, זכה באליפות השחמט הראשונה של רומניה.
הוא ייצג את רומניה באולימפיאדת השחמט 1926, אולימפיאדת השחמט הלא רשמית השנייה שהתקיימה בבודפשט, שם זכתה נבחרת רומניה במדליית הארד.
גם בשנת 1927 זכה טירולר באליפות רומניה שהתקימה בבוקרשט.
בשנת 1928 הגיע למקום ה-15 באליפות העולם לחובבי שחמט (ניצח: מקס אויבה).
בשנת 1929 זכה באליפות רומניה בתחרות שהתקיימה ביאשי והגיע למקום השישי בתחרות בוקרשט.
ובשנת 1930 ייצג את רומניה באולימפיאדת השחמט 1930 שהתקיימה בהמבורג, יחד עם שחמטאי יהודי נוסף, אברהם באראץ Abraham Baratz, אלוף רומניה לשנת 1930. בין היתר ניצח את השחמטאי האמריקאי הרמן שטיינר ואת הצ'כי עמוס פוקורני.
באותה שנה הגיע למקום השלישי באליפות השחמט של רומניה.
אלכסנדרו זָ'ר (ברומנית: Alexandru Jar; 21 בספטמבר 1911 – 10 בנובמבר 1988) הוא שם העט של סולומון יעקב (ברומנית: Solomon Iacob), משורר וסופר קומוניסטי יהודי יליד רומניה שהשתתף בשנים 1937–1943, בהיותו בצרפת, במלחמת האזרחים הספרדית ובמחתרת הקומוניסטית FTP-MOI.
סולומון יעקב נולד ב-21 בספטמבר 1911 בעיר יאשי ברומניה למשפחה יהודית.
בצעירותו ברומניה הצטרף למפלגה הקומוניסטית ולקח חלק בפעילות מחתרתית בגינה נאסר מספר פעמים.
במסגרת פעילות זאת הכיר את אשתו הראשונה אולגה בנצ'יק.
בשנת 1939, בהיותם בצרפת, נולדה בתם דולורס יעקב.
בשנת 1937 היגר לצרפת שם הצטרף לבריגדות הבינלאומיות ולאחר מכן לפעילות המחתרת הקומוניסטית כחבר בתנועת ההתנגדות FTP-MOI.