tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בסרט היא משחקת את גרטרוד, חברתו לשעבר של דמותו של ריינולדס, אשר נטש אותה כדי לעבור לניו יורק.
על אף שקיבל ביקורות מעורבות, הסרט גרף 317 מיליון דולר ברחבי העולם.
אוקרמן שיחקה בסרט "טיפול זוגי" (2009) שכתבו ג'ון פאברו ווינס ווהן.
בסרט מוצגים ארבעה זוגות שטסים לאיים הטרופיים לייעוץ זוגי.
אוקרמן מגלמת את רוני, אשתו של דייב (וון) ואמם של שני ילדיהם.
אוקרמן הצהירה שהיא אהבה את תסריט, את הסרט ואת הדינמיקה בין השחקנים.
היא נהנתה לגלם דמות אם, בטענה ש"אני הבכורה מבין ארבעה אחים, אז יש לי הרבה ניסיון בגידול ילדים".
הסרט צולם בבורה בורה במשך שלושה וחצי שבועות, והבמאי הרשה לשחקנים לשנות את התסריט מדי פעם, אם יש להם רעיונות טובים.
זו הפעם הראשונה שאוקרמן גילמה אם ואישה, והיא ניסתה לעשות את הדמות אמינה ככל האפשר.
המבקרים קטלו את הסרט, אך הוא הכניס 70 מיליון דולר בשבוע הראשון ליציאתו לאקרנים, וגרף 171 מיליון דולר ברחבי העולם.
כוכב "איך פגשתי את אמא", ג'וש רדנור, כתב וביים את הסרט "שמחתודהעודבבקשה", שבו אוקרמן מככבת בתור אנני, אישה עם בעיות התקרחות שיש לה נטייה לצאת עם הגברים הלא-נכונים.
היא לבשה פאת קרחת בשביל הדמות, והייתה צריכה לגלח את גבותיה.
במקור, רנדור שלח לאוקרמן את התסריט והציעה לה לשחק דמות שונה, אך היא רצתה לשחק את אנני, ולוהקה לתפקיד.
לפני ששיחקה את הדמות, היא חקרה על ההתקרחות וההתמודדות של נשים עם המחלה.
בכורת הסרט הייתה בפסטיבל סאנדנס ב-22 בינואר 2010, והוא קיבל מהקהל את פרס "סרט הדרמה האמריקאי הטוב ביותר".
ב-17 במאי 2010 הוקרן פרק בסדרה של CBS, "איך פגשתי את אמא", בו השתתפה בהופעת אורח.
אוקרמן מככבת לצד ברוס ויליס ופורסט ויטאקר בסרט "קאץ' 44.", שיצא ביולי 2010. בספטמבר 2010, מגזין Variety דיווח שאוקרמן תככב לצד אית'ן הוק במותחן "The Numbers Station".
באותו חודש הוכרז שהיא תככב לצד ג'ניפר אניסטון בסרט "את, אני והשאר", ובסרט העצמאי "Criminal Empire for Dummy's" לצד גארי אולדמן ומיילו ונטימיליה.
אוקרמן כיכבה בקומדיה הרומנטית "הרומנטיקנים" (2010).
בסרט "מועדון הבנג בנג", אוקרמן מככבת כגיבורה הראשית, רובין קומלי.
בכורת הסרט הייתה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו 2010, והוא הוצג גם בפסטיבל הסרטים טרייבקה ב-21 באפריל 2011.
ב-2011 אוקרמן ביצעה תפקיד משני בסרט הקומי "אלקטרה לוקס", שמספר על חייה של כוכבת הפורנו אלקטרה לוקס, לאחר פרישתה.
הסרט הוא סרט המשך ל"נשים מסובכות".
בסרט אוקרמן משחקת את טריקסי, פקידה בבית מרקחת, שמתאהבת בדמותו של ג'וזף גורדון-לוויט.
הסרט צולם במשך עשרה ימים בלבד, ויצא לאקרנים ב-11 במרץ 2011 במהדורה מוגבלת.
המבקרים תיארו את הסרט כ"מין קומדיה מוזרה המלאה בעלילות משנה מתפתלות, שנינות פה ושם, וגם, למרבה הצער, לא הרבה בדיחות מצחיקות".
אוקרמן החליפה את לינדזי לוהן בתפקיד הדמות הראשית בסרט "Inferno: A Linda Lovelace Story" שמבוסס על חיי לינדה לאבלייס.
פרויקטים נוספים שאוקרמן השתתפה בהם כוללים את הסרטים "המדליון" ו"האיש המכני הענק".
הסדרה בכיכובה, "ילדי בית החולים", עלתה לאוויר ב-2010, ובה אוקרמן משחקת את ד"ר ואלרי פליים, עד לשלהי 2016.
ב-2012 החלה להופיע בעונה ה-2 של "פרברי הגיהנום" כאמה הביולוגית של טסה אלטמן.
ב-2019 הפיקה את הסרט הקומי "Friendsgiving" וכיכבה בו לצידה של קאט דנינגס, כמו כן שיחקה באותה שנה בסדרה "דולפייס"לצידה של דנינגס.
בשנת 2020 השתתפה בתפקיד קטן בסדרת הטלוויזיה האמריקאית "משטרה רפואית" של נטפליקס.
בשנת 2024 הנחתה את אירועי תחרות האירוויזיון 2024 במאלמה, שוודיה, לצד פייטרה מיידה.
אוקרמן היא דיסלקטית והצהירה שלוקח לה זמן רב ללמוד טקסט.
לדבריה, "אני נחרדת כאשר אני צריכה לעשות הקראה עם כל הקאסט (צוות השחקנים) כי אז אני מתחילה לגמגם, אז אני צריכה להתכונן הרבה מראש".
היא ידועה בכך שהיא מצטלמת לעיתים קרובות לסצנות עירום.
בריאיון ל"Daily Mail", היא הגיבה: "אני לא מתביישת להתפשט בשביל סרט, כל עוד זה לא מיותר.
ביליתי זמן רב כילדה בשוודיה, שם זה טבעי...
אין הרבה נשים שמקיימות יחסי מין עם בעליהן כשהן לובשות חזייה, נכון?
אז בואו נעשה את זה אמיתי בסרטים".
ב-2007 פרסם "Rotten Tomatoes" את רשימת "20 סצנות העירום הטובות ביותר", כשסצנת העירום של אוקרמן ב"אשת החלומות" מדורגת במקום השביעי.
היא הצהירה שבעלה "מאוד תומך ואין לו שמץ של קנאה, ולא דואג בגלל דברים שאני עושה בסצנות שונות".
בעבר היא טענה שסקס אפיל "זה אחד הנכסים הטובים ביותר".
ב-2008 היא הופיעה לראשונה ברשימת "99 הנשים הנחשקות" של מגזין AskMen.com, ודורגה במקום השישים.
באותה שנה, מגזין הגברים "מקסים" דירג אותה במקום ה-59 ברשימת "100 הנשים השוות ביותר", וב-2009, היא דורגה במקום הרביעי ברשימת "הנשים הכי שוות של השנה" במגזין.
אוקרמן מגדירה את עצמה כפמיניסטית.
היא מאמינה שגברים ונשים צריכים לקבל יחס שווה, אך גם סבורה ש"אנחנו (הנשים) שונות" ומוסיפה שהיא "מודה על ההבדלים הללו".
ב-2018 התאזרחה אוקרמן כאמריקאית, לאחר שבמשך עשורים נחשבה רק לתושבת גם בארצות הברית וגם בקנדה.
אוקרמן פגשה את המוזיקאי האיטלקי רוברטו זינקון בשנת 2003, כשהיא שימשה כסולנית של הלהקה "The Petalstones", שם זינקון היה המתופף.
הם התחתנו בסורנטו, איטליה ביוני 2007. בשנת 2013, נולד להם בן, סבסטיאן זינקון.
בני הזוג נפרדו בנובמבר 2013, וזינקון הגיש בקשה לגירושין מאוחר יותר באותו חודש, שהסתיים בסופו של דבר בתחילת 2014. באוקטובר 2017, אוקרמן הודיעה על אירוסיה לשחקן האנגלי ג'ק דונלי.
הם נישאו בטולום, מקסיקו בדצמבר 2018.
אוקרמן גרה כבר שנים רבות בניאגרה און דה לייק שבאונטריו.
גם מפיקה2013רובוט צ'יקןאלמנה שחורה / אחיינית של נרדדיבוב; פרק: "Robot Fight Accident"2014שוודיה אהובתיעצמהפרק: "Breakups"2015Sin City Saintsדאסטי הלפורדתפקיד ראשי; 8 פרקים2016איזילוסיפרק: "Utopia"2016 - 2019מיליארדיםלארה אקסלרודתפקיד ראשי (עונות 3-1)
תפקיד אורח (עונה 4); 37 פרקים2019היסטוריה שתויהבאולה אנאן (אנ')פרק: "Femme Fatales"2019 - 2022Dollfaceסלסט10 פרקים2020משטרה רפואיתד"ר ולרי פליים3 פרקיםSoulmatesמרת'הפרק: "Break on Through"2025נשות הציד (אנ')מרגו בנקסתפקיד ראשי; 8 פרקים
מוּלִית (שם מדעי: Mullus) הוא סוג של דג מסדרת הדקראים.
למולית ארבעה מינים ותפוצתו בדרום מערב האוקיינוס האטלנטי, בצפון מזרח האוקיינוס האטלנטי, בים התיכון ובים השחור.
הדגים ממין זה, שוחים בקרקעית הים.
יש המסווגים שני תת-מינים למולית האדומה
מוּלִית הַפַּסִים (שם מדעי: Mullus surmuletus; שם עממי: בַּרְבּוּנְיָה) הוא דג מסדרת הדקראים אשר תפוצתו בים התיכון ובצפון מזרח האוקיינוס האטלנטי.
דג זה, הנדיר מבין ארבעת מיני המוליות הנידוגים שבישראל, הוא דג מאכל בכל ארצות הים התיכון.
מקור השם ברבוניה הוא מספרד (ובייחוד מגסקוניה) שם הוא נקרא בעבר Barberin.
המינים הנוספים המוגשים לעיתים קרובות במסעדות בישראל כברבוניה הם: מולית אדומה (Mullus barbatus) אף הוא דג ים-תיכוני/אטלנטי, המכונה גם "סולטן איברהים", ואופון זהוב-קו ("אופון זהוב הפס", Upeneus moluccensis) המכונה גם "אדמירל", שמוצאו מים סוף/אוקיינוס ההודי.
המוּלִיתיים (שם מדעי: Mullidae) היא משפחה של דג מסדרת הדקראים.
במשפחת המוליתיים שישה סוגים ו־66 מינים.
הדגים במשפחה זו מאופיינים בגוף מאורך ובשפם היוצא משני קצות הפה ונוטה אחורה.
בינתן (Parupeneus) - בו בינתן זהוב
מוּלִית אֲדֻמָּה (שם מדעי: Mullus barbatus), או בשמה העממי סולְטַאן אִיבְּרַהִים, היא דג מסוג מולית השוכן באזורי אקלים סובטרופי בים התיכון, בים השחור, ובצפון מזרח האוקיינוס האטלנטי מסקנדינביה ועד סנגל.
מוכר בישראל גם כדג מאכל ברבוניה.
לעיתים מבלבלים בין מולית הפסים, האדמירל (דג) והמולית האדומה במסעדות וחנויות דגים ומחליפים בין השמות "סולטאן איברהים", "ברבוניה" ו"מולית אדומה".
להבדיל ממולית הפסים, סנפיר הגב הראשון של המולית האדומה אינו מפוספס.
מולית אדומה מגיעה לאורך מקסימלי של 332 מ"מ ונפוצה באזור ישראל באורך של כ-86.7 – 146.3 מ"מ לזכרים ולנקבות 90 – 225 מ"מ.
מולית אדומה מגיעה לבגרות מינית באורך של כ-11 ס"מ, נתון זה בעל חשיבות לשימור האוכלוסייה עקב היקפי הדייג הגדלים.
מולית אדומה נמצאת על קרקע בוצית, חולית או קרקע מרובת אבנים על מדפי היבשות, לרוב בלהקות.
היא חיה בעומקים של בין 10–300 מטר.
היא ניזונה מסרטנאים קטנים החיים בקרקעית, תולעים ורכיכות בשל תזונה זו טעם בשרה של המולית המוערך במיוחד מושווה פעמים רבות לטעמם של חסילונים.
המולית מחפשת את טרפה על ידי טמינת ראשה והבינים שלה בחול תוך כדי הנעת זנבה ברטט תכוף.
פליניוס הזקן פירש התנהגות זו כפחד מטורפים, וחשבה לפחדנית שבדגים.
יש המסווגים את המולית אדומה לשני תת-מינים:
מוּלֶן היא עיר צרפתית המשמשת כבירת מחוז אלייה שבחבל אוברן-רון-אלפ.
העיר שימשה כבירת המחוז ההיסטורי בורבונה ומקום מושבו של דוכס בורבון.
נכון ל-2011 מתגוררים בעיר 19,094 תושבים, ויחד עם תושבי המטרופולין שסביבה מתגוררים בה 61,448 תושבים.
העיר בנויה ברובה על גדתו המזרחית של נהר האלייה, אחד מיובליו של הלואר.
מסמכים מתעדים את קיומה של העיר החל מ-990. האגדה מספרת כי אחד מדוכסי בורבון, אבד ביער במהלך יום ציד.
במהלך שוטטותו ביער מצא מנוחה בטחנה שנבנתה על גדת הנהר.
הדוכס התאהב בטוחנת שאירחה אותו, וכדי להצדיק את ביקוריו התכופים באזור בנה על גדת הנהר בסמוך לטחנה ארמון ציד.
העיר התפתחה סביב הארמון, ומכאן שמה – שתרגומו המילולי: מטחנות.
העיר הפכה למקום מושב דוכס בורבון בשנת 1327, לאחרי ששארל הרביעי, מלך צרפת העניק את דוכסות בורבון ללואי הראשון, רוזן קרלמון והוא העביר את מושבו לעיר.
העיר ירדה מגדולתה לאחר עריקתו של שארל השלישי, דוכס בורבון לחצרו של קרל החמישי ב-1523. לאחר סיום משפטו, ב-1531, הוחרמו נחלות הדוכסות והועברו לנכסי הכתר הצרפתי.
העיר הייתה מקום מושבו של שארל התשיעי ואמו קטרינה דה מדיצ'י, במשך כשלשה חודשים, מ-22 בדצמבר 1565 עד 23 במרץ 1566 במהלך סיורו בצרפת.
לאחר הרצחו של אנרי השלישי ב-1589, התגוררה בטירה בעיר אלמנתו לואיז מלורן-וודמון ושם מתה ב-1601. אלמנתו של אנרי השני דה מונמורנסי הוגלתה לעיר לאחר הוצאתו להורג בעוון בגידה, והפכה לנזירה.
בעיר פועל מוזיאון לתלבושות במה.
מולינה דה סגורה (בספרדית: Molina de Segura) היא עיר בקהילה האוטונומית מורסיה השוכנת בדרום-מזרח ספרד.
במולינה עובר הכביש הלאומי 301, ויש לה חיבור לכביש המהיר המוביל לים התיכון.
סקרים וממצאים ארכאולוגיים מצביעים על כך שהעיר יושבה לראשונה על ידי אנשים מהתקופה הפלאוליתית בין 2,500,000 ל-10,000 שנים לפני הספירה.
זיהוי נוכחות אנושית התגלה מהתקופה הפלאוליתית התחתונה בסדנה לאבן צור בכפר אל פנסאר (El Fenazar) שבמולינה.
אולם הממצאים הטובים ביותר מהתרבות הזו התגלו מהתקופה הפלאוליתית התיכונה, כמו פתיתי צור וכלי ידני לגירוד העשוי מאבן צור (הנקרא באנגלית Racloir).
שרידים נוספים של קרמיקה בעבודת יד על האדם הנאוליתי התגלו בכפר אחר בעיר.
קיימות ראיות רבות נוספות אותן אפשר למצוא ב"מוזיאון האתנוגרפי של קרלוס סוריאנו" הנמצא בעיר.
התרבות האיברית היא מהתרבויות הנפוצות בעיר שנמצאות בעיקר בעיירות הקטנות, כמו לה אורנרה (La Hornera) ולוס וליינטס (Los Valientes).
לאחרונה נמצאו שרידים נוספים של תרבות חשובה זו בחצי האי הדרום-מזרחי של ספרד.
בריו דל קסטייו (Barrio del Castillo) הפכה מיושבת זמן קצר לפני הגעתם של הרומאים אליה.
בעיר זו נמצאו שרידים מהתקופה הרומית של כלי חרס וטרה סיגילטה (קרמיקה רומית יקרה).
סינט-יאנס-מוֹלֶנְבֶּק (בהולנדית: ), הנקראת גם מוֹלֶנְבֶּק-סן-ז'אן , או בקיצור מולנבק, היא אחת מ-19 התחומים המוניציפליים במטרופולין בריסל בבלגיה.
מולנבק היא אחת מהערים הצפופות ביותר בבלגיה, עם 16,000 תושבים לקילומטר רבוע.
מתגוררות בה מספר קהילות מוסלמיות גדולות של מהגרים מטורקיה, מרוקו, סוריה ומדינות נוספות.
רישומים סטטיסטים אודות דת וגזע אינה נערכים בבלגיה אולם מקובל להעריך את אחוז התושבים המוסלמים בעיר בכ-45% מכלל התושבים.
מולנבק התפרסמה כמקום מקלט לקיצונים אסלאמיים.
תושביה היו מעורבים במגוון רחב של פעולות טרור באירופה ובעולם, כולל ייצוא ג'יהאדיסטים צעירים רבים למלחמת האזרחים בסוריה, פיגועי נובמבר 2015 בפריז, פיגוע הירי במוזיאון היהודי של בלגיה, פיגועי 11 במרץ 2004 במדריד, הפיגוע ברכבת טאליס , פיגועי מרץ 2016 בבריסל ועוד.
מוּליפֵיין או γ בקנטאור הוא כוכב כפול בקבוצת הכוכבים קנטאור המורכב מזוג כוכבים כמעט זהים.
שמו של הכוכב הוא בערבית (محلفين) ופירושו מושבע אותו השם ניתן גם לכוכב γ בכלב גדול העמום בהרבה.
מוליפיין נמצא כמעט על המשכו של הקו המחבר את אקרוקס וגקרוקס כך שקל לזהותו.
מוליפיין הוא כוכב כפול המורכב מזוג תת-ענקים לבנים מסוג ספקטרלי A1 IV ו-A0 IV, כמעט זהים בתכונותיהם, שנמצאים במרחק של כ-130 שנות אור ממערכת השמש.
המסה של כל אחד מבני הזוג היא כ-2.9 מסות שמש, רדיוסיהם כ-3.7 רדיוסי שמש, וכל אחד מהם מאיר בעוצמה של קרוב לפי 100 מעוצמת ההארה של השמש כך שעוצמת ההארה המשותפת שלהם היא פי 186 מעוצמת ההארה של השמש.
טמפרטורת פניהם היא סביב 9,300 קלווין.
שני הכוכבים מקיפים זה את זה במסלול אליפטי למדי כך שהמרחק ביניהם נע בין 8 יחידות אסטרונומיות (פחות מהמרחק של שבתאי מהשמש) ו-67 יחידות אסטרונומיות (יותר מפעמיים המרחק של נפטון מהשמש) וזמן ההקפה הוא 84.5 שנים.
שניהם עזבו את הסדרה הראשית ונמצאים בתהליך של התנפחות והתקררות לקראת הפיכתם לענקים אדומים.
מולינגר (באירית: An Muileann gCearr, באנגלית: Mullingar, פירוש מילולי: המטחנה הנעה כנגד כיוון השעון) היא עיר במחוז וסטמית' שבאירלנד.
בעיר מתגוררים כ-21,000 תושבים, נכון ל-2016, והיא העיר ה-20 בגודלה באירלנד.
כשהופרדו המחוזות מית' ווסטמית' בשנת 1534, הפכה מולינגר למרכז המנהלי של מחוז וסטמית'.
העיר נקראה במקור "מלבלאתה" (באירית: Maelblatha) ושמה המודרני נשאב מן המטחנה שמוזכרת בסיפור העממי על "קולמן ממולינגר".
מולינגר היוותה באופן מסורתי מרכז מסחרי לכל אזורי הספר החקלאיים הנרחבים שסביבה, וכזו היא משמשת עד היום.
בעיר שוק חג המולד ושוק בקר מפורסמים.
בסביבת העיר מספר לוכים - לוך אוול, לוך אנל ולוך דרוורה, שלושתם מוקדי דיג.
לוך דרוורה מוכר גם מסיפור העם האירי על ילדי ליר.
בעיר עוברים נהר ברוסנה והתעלה המלכותית.
מועצת מחוז וסטמית' היא הרשות המקומית ליישובי מחוז וסטמית', וביניהם מולינגר.
במועצה 13 חברים ובהם ראש המועצה.
ראש העיר הנוכחי של מולינגר הוא קן גלין.
העיר היא חלק ממחוז הבחירה לונגפורד-וסטמית' בבחירות לפרלמנט האירי, הדאל אירן.
ישנה לשכת מסחר הפעילה בעיר.
העיר היא אחת משלוש הערים המכונות "השער למרכז האי", יחד עם טולאמור ואת'לון.
הייצוא ממולינגר כולל מוצרי פיוטר, אמנויות יפות, כדורי טניס ומוצרי רכב שונים.
המגזר העסקי בעיר התפתח עם תחילת המאה ה-21, וכיום יש בה שלושה שווקים ומספר אזורי מסחר גדולים.
בעיר ישנם עסקים מקומיים לצד סניפים של רשתות גדולות ושל בנקים בינלאומיים, וכן לשכת מסחר מקומית המייצגת את 160 העסקים הפועלים בעיר.
מגזר התיירות גם תורם לכלכלתה של העיר, כשהאטרקציות העיקריות שבה הם האגמים ששוכנים באזורה - לוך אוול, לוך דרוורה ולוך אנל.
כמו כן, בעיירה מספרי בתי מלון ובתי הארחה, מוזיאון, קתדרלה, בסיס צבאי ישן שמשמש כיד זיכרון לנופלי מרידת חג הפסחא ופארק ציבורי גדול.
העיר שוכנת בקרבת הכביש הראשי N4, המקשר את הבירה דבלין עם העיר סלייגו וסמוכה גם לכביש הראשי N6, המקשר את דבלין עם העיר גולוויי.
העיר מקושרת לערים דבלין, את'לון, סלייגו, קאוואן, טולאמור ובאלינה באמצעות קווי אוטובוס של חברת בוס איירין.
במאה ה-19, השתמשה העיר בתעלה המלכותית כאמצעי מסחר ותחבורה, אך עם סלילת מסילות הרכבת והכבישים בהמשך המאה, השימוש בה פסק.
העיר מחוברת ללוך אנל באמצעות תעלת לייסי ונהר ברוסנה.
קו הרכבת שבין מולינגר לדבלין נפתח בשלבים ובאופן סופי ב-2 באוקטובר 1848. המסילה המשיכה ממולינגר לגולוויי, בקו שנפתח רשמית ב-1 באוגוסט 1851. תחנת הרכבת הקיימת כיום בעיר נפתחה ב-14 בדצמבר 1855, יחד עם הקו המקשר את העיר ללונגפורד.
כמו כן, ישנם קווי רכבת המקשרים את העיר לסלייגו ולאת'לון.
בעיר מספר בתי ספר יסודיים, אחד מהם הוא גיילסקויל, בו הלימודים נערכים בשפה האירית.
כמו כן, בעיר ארבעה תיכונים.
בעיר ישנה מכללה מקומית, המציעה גם לימודי ערב.
מולין אולסון (בשוודית: Malin Olsson; נולדה ב-19 במרץ 1982) היא מגישת טלוויזיה שוודית.
אולסון נולדה בסקאטונגבין שבמחוז דלרנה לאם פורטוגזית ואב שוודי.
בילדותה שרה במקהלה וניגנה בחליל ובכינור.
ב-2001 נרשמה לתחרות מיס שוודיה וזכתה בה במקום הראשון.
היא הייתה הנציגה השוודית בתחרות מיס תבל 2001 שנערכה בפוארטו ריקו.
לאחר מכן הייתה חברה בלהקת הבנות "NG3" והם הוציאו מספר סינגלים שזכו להצלחה.
היא הנחתה מספר עונות של "Sommarlov" (חופשת קיץ), תוכנית ילדים של SVT.
ב-2011 הגישה לצד מרי סרנהולט את התוכנית "Helt magiskt" בה מופיעים קוסמים ופעלולנים.
ב-2012 הנחתה את הגרסה השוודית של השעשועון "Minute To Win It".
ב-2013 הגישה את התוכנית "Hela Sveriges fredag!" בה שני צוותים מתחרים בידע על ארצם שוודיה.
היא פרשנה לטלוויזיה השוודית עבור אירוויזיון 2014.
מולך: או, העולם הגוי הזה הוא רומן חצי-אוטוביוגרפי שנכתב על ידי הנרי מילר בשנים 1927–1928, בתחילה במסווה של רומן שכתבה אשתו, ג'ון.
הספר לא פורסם עד 1992, 65 שנה לאחר שנכתב ו-12 שנים לאחר מותו של מילר' ונחשב לרוב ככלי לחקר צמיחתו האמנותית של מילר יותר מאשר כיצירה בדיונית ראויה בפני עצמה.
"מולך" היה הרומן השני שיצא מידו של מילר.
הראשון, "כנפיים קצוצות", שמעולם לא פורסם, נכתב במהלך חופשה של שלושה שבועות מווסטרן יוניון במרץ 1922. נותרו רק קטעים מהמאמץ הראשון הזה שלו, אם כי חלקים ממנו ממוחזרים ביצירות אחרות כגון חוג הגדי.
הרומן מכיל ניתוח שערך על שנים עשר שליחים שעבדו איתו בווסטרן יוניון, את "כנפיים קצוצות" כינה מילר כ"ספר ארוך מאוד וכנראה רע מאוד."
בשנת 1927, השנה בה החל לכתוב את "מולך", התגורר מילר ברחוב הנרי שבברוקלין עם אשתו השנייה, ג'ון, ומאהבתה ג'ין קרונסקי.
ג'ון שכנעה את מילר לפרוש מתפקידו בווסטרן יוניון כדי להתרכז בכתיבה במשרה מלאה, אבל הוא נאבק קשות לכתוב.
יום אחד הוא חזר הביתה וגילה שג'ון וג'ין עזבו בלוקחן סירה לפריז בלי לספר לו.
שבור לב בגיל 35 הוא חזר לגור עם הוריו.
כשג'ון חזרה כעבור חודשיים ללא ג'ין היא ומילר עברו לדירה יקרה בשדרות קלינטון בפורט גרין.
בכתובת הזאת היה עתיד מילר לעבוד סוף סוף ברצינות לקראת סיום כתיבת "מולך." ג'ון שכנעה אדם עשיר ומבוגר, רולנד פרידמן, לשלם לה קצבה שבועית לכתיבת רומן והציגה מדי שבוע לפרידמן דפים מיצירותיו של מילר, מעמידה פנים שהם פרי עטה.
ברומן האוטוביוגרפי שלו, נקסוס, משנת 1959, מילר מתעד את התקופה הזו, בה הוא נאבק להפוך לסופר בזמן שהתגורר עם ג'ון ("מונה") וג'ין ("אנסטסיה"), ופרידמן ("פופ") מימן את הפרקים של "מולך".
"מולך" מבוסס על תקופת נישואיו הראשונים של מילר עם ביאטריס ("בלאנש") והשנים שעבד כמנהל כוח אדם במשרד ווסטרן יוניון במנהטן (המכונה בספר "החברה האמריקאית הטלגרפית הגדולה" ב"מולך", וחברת הטלגרף הקוסמודמונית בעבודות מאוחרות יותר).
מילר התחתן עם ביאטריס בשנת 1917; הם התגרשו בשנת 1924.
בשנת 1930, בעוד מילר התגורר בפריס, קרא את כתב היד של "מולך' על ידי אדוארד טיטוס, הבעלים של הוצאת הדפוס בובה שחורה.
כמה חודשים לאחר מכן, ללא כל תגובה מטיטוס או ממוציא לאור אחר שפנה אליו בברלין, נטש מילר את הרומן.
הוא הבין שהרומן היה "שקרי לחלוטין", הכרה שסללה את הדרך לכתיבה של "חוג הסרטן" .
כתב היד נחשף בשנת 1988 על ידי מארי דירבורן, ופורסם ארבע שנים מאוחר יותר על ידי דפוס גרוב.
לדברי אריקה ג'ונג, מילר השאיר את "מולך" ורומן נוסף שלא פורסם, "זין מטורף", עם חברו אמיל שנלוק כאשר הפליג לאירופה ב-1930. לטענת דירבורן, ג'ון מילר החזיקה בכתבי היד הללו עד שנות החמישים, והחזירה אותם למילר רק שני עשורים לאחר גירושיהם.
בסופו של דבר הוא תרם אותם למחלקה לאוספים מיוחדים ב-UCLA, שם הם שכנו ללא פרסום במשך שנים.
הרומן עוקב אחר דיון מולך, אינטלקטואל בעל דעות קדומה וחסר מוטיבציה, העובד כמנהל תעסוקה אניגמטי בחברה האמריקאית הטלגרפית הגדולה שבניו יורק.
מולך, אמריקני מהדור השלישי, מתגורר בברוקלין עם אשתו בלאנש ובתם הצעירה.
אומלל מנישואיו, הוא יוצא בלילות לחפש הרפתקאות, מחליף סיפורים עם חברים ונכנס ויוצא בפרשיות שמחוץ לנישואים.
מתחרט על שלא התחתן עם אהבתו הראשונה, קורה, ומרגיש שבלנש הייתה צריכה להינשא לאהובה הקודם, ג'ים דאלי, הוא מתכוון להשתמש בעברו כחומר לספר, אך כאשר הוא מתיישב לכתוב, הוא אינו מסוגל לתפוס במדויק את מחשבותיו.
כתב היד המקורי של "מולך" מכיל הוראות בכתב ידו של מילר לעבד מחדש את פרק 13 כפרק ב"חוג הגדי".
בשונה מיצירתו המאוחרת, המוערכת, הכתובה בגוף ראשון, "מולך" נכתב בגוף שלישי.
בדומה לרומנים האחרים שלו, הגיבור מבלה זמן רב בשיטוט ברחובות העיר, ורבות מהדמויות מבוססות על חבריו ומכריו של מילר מהחיים האמיתיים.
הדמות הראשית של הרומן, דיון מולך, מתוארת כאנטישמי בעמוד הפתיחה.
הספר מכיל גם מונחים גזעניים, סקסיסטים והומופוביים.
ישנם קטעים אחרים בספר בהם מילר מדבר גבוהות בנוגע ליהודים, ונוזף באחרים על האנטישמיות שלהם.
הספר נקרא במשך השנים כ"מכוער", "מבלבל" ו"טועה."
בפיזיקה סטטיסטית משתמשים בניתוח מיקרוסקופי של מערכות על מנת להבין תכונות ותופעות מאקרוסקופיות שלהן.
מוליכים למחצה הם חומרים בעלי תכונות הולכה מעניינות, אשר גם הם מטופלים על ידי שיטות של הפיזיקה הסטטיסטית.
העיסוק במוליכים למחצה מחוץ לשיווי משקל מבקש לתאר את המוליך כאשר אינו נמצא בשיווי משקל תרמודינמי, למשל מוליך למחצה הנושא זרם חשמלי (זהו אינו שיווי משקל תרמודינמי שכן ישנו מעבר של אלקטרונים דרך המערכת).
העיסוק במוליכים מחוץ לשיווי משקל הוא הכרחי כל אימת שרוצים לתאר את הפיזיקה של תהליך שאינו בשיווי משקל במוליך למחצה.
כיוון שמרבית התהליכים אינם סטאטיים הצורך בכלים מתאימים הוא ניכר.
דוגמה נפוצה לכך היא הלייזר דיודה אשר הוא רכיב אלקטרו-אופטי העשוי מוליך למחצה.
כיוון שבעת הפעלת הלייזר ישנה זרימה של מטענים, השקעת אנרגיה (הפעלת שדה) ואיבוד אנרגיה (הפוטונים הנפלטים) לא ניתן לתאר את המערכת בכלים של הסתכלות על מצב שיווי המשקל.
בערך זה ננסה לתת טעימה בסיסית לכיצד מטפלים במצב זה.
פיזיקה סטטיסטית של מוליכים למחצה
תחילה נציג כמה תוצאות בסיסיות עבור מוליכים למחצה (מומלץ לעבור על הערך מוליך למחצה על מנת להבין את המושגים הבסיסיים).
גדלים חשובים עבור מוליך למחצה
ראשית נגדיר מספר גדלים בסיסיים עבור התיאור של מוליכים למחצה:
– אנרגיית פס ההולכה – האנרגיה המינימלית האפשרית לאלקטרון בפס ההולכה.
– אנרגיית פס הערכיות – האנרגיה המקסימלית האפשרית לאלקטרון בפס הערכיות.
– פער האנרגיה בין פס ההולכה לפס הערכיות.
– ריכוז אלקטרוני ההולכה – האלקטרונים הנמצאים בפס ההולכה.
– ריכוז החורים, נושאי המטען החיובי, הנמצאים בפס הערכיות.
במוליך למחצה עצמותי (intrinsic) מתקיים .
– ריכוז האטומים התורמים (donors).
– ריכוז האטומים הנוטלים (acceptors).
ראו "אילוח וסוגי הולכה" במוליך למחצה.
עבור מוליך למחצה מאולח עם הריכוזים שלעיל, התנאי עבור נייטרליות חשמלית הוא .
דבר זה נובע מכך שכל אטום תורם מוסיף אלקטרון לנושאי המטען החופשיים וכל אטום נוטל מוסיף חור לנושאי המטען החופשיים.
– הפוטנציאל הכימי של האלקטרונים.
עבור מוליכים למחצה (לא מנוונים) מתקיים .
אלקטרוני ההולכה ניתנים לתיאור כגז פרמיונים, מכך ניתן לכתוב עבורם את התפלגות פרמי-דיראק:
– הטמפרטורה ההופכית כלומר (כאשר זהו קבוע בולצמן).
– מספר האלקטרונים במצב בעל אנרגיה .
באותו אופן עבור החורים פונקציית האכלוס היא זאת כיוון שכל מצב שאינו מכיל אלקטרון בהכרח מכיל חור.
על מנת להגיע לביטוי הנותן את ריכוז האלקטרונים כתלות ב־ ו־, נניח כי גם החורים וגם האלקטרונים נמצאים בקירוב הקלאסי, כלומר:
דבר זה שקול לכך שההסתברות לאכלוס של רמת אנרגיה מסוימת הוא נמוך (בדומה לקירוב של גז אידיאלי).
כעת נרצה לספור את אלקטרוני ההולכה, לשם כך נצטרך לסכום על כל רמות האנרגיה בפס ההולכה:
נבחין כי לביטוי יש צורה של פונקציית חלוקה, ועל כן נוכל להעריך את הסכום על ידי כך שהאלקטרונים בקירוב מתנהגים כמו גז אידיאלי.
לכן האנרגיה של חלקיק בודד נתונה על ידי:
לכן עלינו להעריך את הסכום:
הוספת פקטור 2 היא בגלל הניוון הנובע מקיומו של ספין 1/2.
תחת ההנחה שהחישוב הוא בגבול הקלאסי, ניתן לעבור לגבול הרצף שכן ההפרש בין רמות האנרגיה של המצבים הוא קטן ממש בהשוואה לאנרגיה בבעיה – .
נוכל להגדיר את הצפיפות הקוונטית עבור האלקטרונים:
ומהתפלגות פרמי-דיראק בגבול הקלאסי נקבל:
באותו אופן מקבלים עבור החורים כי:
כאשר ההגדרה של ו־ אנלוגיות להגדרות של ו־.
משתי התוצאות שהתקבלו ניתן לראות באופן כמותי כי מוליך למחצה עם פוטנציאל כימי אשר יותר קרוב לפס ההולכה יכיל יותר אלקטרוני הולכה מאשר חורים ויתקבל מוליך למחצה מסוג n.
כאשר הפוטנציאל הכימי יותר קרוב לפס הערכיות יהיו יותר חורים מאשר אלקטרוני הולכה ויתקבל מוליך למחצה מסוג p (להבהרה בעניין מוליך למחצה מסוג n ומוליך למחצה מסוג p ראו מוליכים למחצה).
כאשר הפוטנציאל הכימי קבוע כתלות במיקום בתוך המוליך המערכת תשיג שיווי משקל ולא תהיה תנועת אלקטרונים, אך במקרה שהפונציאל הכימי משתנה כתלות במיקום נקבל תנועה של מטענים.
אם נניח כי הפוטנציאל הכימי משתנה לאט נוכל להניח כי הזרם החשמלי פרופציונלי לגרדיאנט של הפוטנציאל הכימי, כלומר:
כאשר הוא צפיפות הזרם (מטען ליחידת שטח ליחידת זמן) והוא שווה לצפיפות זרם האלקטרונים כפול מטען האלקטרון.
כעת אם נסתכל על הגרדיאנט של הפוטנציאל הכימי ככוח הפועל על המטענים נקבל כי הזרם החשמלי פרופורציוני לצפיפות האלקטרונים, כלומר:
כאשר קבוע פרופורציה הוא הניידות החשמלית.
כעת נוכל להשתמש בקשר שפיתחנו עבור הצפיפות אלקטרוני ההולכה בחלק הקודם ועל ידי סידור מחדש לקבל:
כעת נציב בביטוי לזרם ונקבל:
שינוי באנרגיית פס ההולכה נובע כתוצאה משינוי בפוטנציאל החשמלי במרחב, ושינוי בפוטנציאל חשמלי שווה למינוס השדה או באופן פורמלי:
כעת נשתמש ביחס איינשטיין, לפיו:
ניתן לראות כי לזרם שני רכיבים – הרכיב ראשון הוא זה המושפע מהפעלת שדה ותלוי בצפיפות האלקטרונים ובניידות החשמלית.
הרכיב השני נובע מפעפוע האלקטרונים מריכוז גבוה לנמוך.
האלקטרונים זורמים במורד הגרדיאנט אך מכיוון שמטענים שלילי, מתקבל כי הזרם הוא במעלה הגרדיאנט ולכן סימן האיבר השני הוא חיובי.
ניתן לכתוב את אותה משוואה עבור החורים, ומכיוון שהם הפוכי סימן נקבל כי האיבר הפעפוע יהיה בסימן שלילי, כלומר:
מולן (בבווארית: Molln) היא עיירה במחוז קירכדורף אן דר קרמס שבמדינת אוסטריה עילית באוסטריה.
בשנת 1919 התקיים במולן קרב בין ציידים ובו נהרגו ארבעה בני אדם.
העיירה מולן שוכנת באזור המנהלי טראונפירטל.
כ-70% מאדמות העיירה מיוערות, ו-20% הן אדמות חקלאיות.
מולנופיראוויר (בשם מסחר בארצות הברית: Molulife; בישראל: Lagevrio) היא תרופה אנטי-ויראלית אשר מעכבת את שכפולם של נגיפי RNA מסוימים.
התרופה משמשת לטיפול בחולים במחלת הקורונה (COVID-19).
מולנופיראוויר היא קדם-תרופה, המיועדת ליצור טעויות בקוד הגנטי של וירוס SARS-CoV-2, ובכך למנוע את המשך שכפולו.
מולנופיראוויר לא צפויה להיות מושפעת בדרך כלשהי מווריאנטים של נגיף הקורונה , כגון דלתא או אומיקרון, ומסיבה זאת אפשר ליטול אותה בלי קשר לוריאנט הקורונה שבו המטופל נדבק.
במקור, פותחה מולנופיראוויר על מנת להילחם בשפעת באוניברסיטת אמורי ב"חברת חדשנות בתרופות" של האוניברסיטה (DRIVE), אך זמן קצר לאחר מכן, הופסק השימוש בכדור עקב חששות לכך שהוא מוטגן מדי.
לאחר מכן נרכשה החברה על ידי Ridgeback Biotherapeutics , שהתאחדה לאחר מכן עם חברת התרופות מרק על מנת להמשיך ולפתח את התרופה.
בהתבסס על תוצאות מעודדות במחקרים קליניים מבוקרי הקצאה אקראית (מול פלצבו) עם חולי קוביד-19 קלים שאינם מאושפזים, אושרה מולנופיראוויר לשימוש רפואי בבריטניה בנובמבר 2021. בדצמבר 2021, העניק מינהל המזון והתרופות האמריקאי (FDA) אישור חירום (EUA) לשימוש במולנופיראוויר באוכלוסיות מסוימות שבהן טיפולים אחרים אינם אפשריים.
האישור לשימוש חירום בתרופה ניתן רק באופן מצומצם (10–13) עקב שאלות בנוגע ליעילותה, וחששות שההשפעות המוטגניות שלה עלולות ליצור גרסאות חדשות שמתחמקות מחסינות, ובכך להאריך את משך המגפה.
בתחילת ינואר 2022 העניק משרד הבריאות בישראל אישור חירום לשימוש בתרופה.
באוגוסט 2023 פורסם ניתוח-על של ניסויים קליניים עם מולנופיראוויר שבה הסיקו החוקרים כי מולנופיראוויר שיפרה קצב החלמה מקוביד-19 אך לא השפיעה משמעותית על אשפוזים או על תמותה.
מולנופיראוויר מיועד לטיפול במחלת נגיף קורונה (COVID-19) ברמה קלה עד בינונית במבוגרים עם תוצאות חיוביות של בדיקות נגיפיות ישירות של SARS-CoV-2, במטופלים שנמצאים בסיכון גבוה, ובאוכלוסייה מוחלשת, שעלולים לחלות במחלת קורונה חריפה.
תופעות לוואי שנצפו במחקר MOVE-OUT שלב III כללו שלשולים (2%), בחילות (1%) וסחרחורת (1%), כולם היו קלים או בינוניים.
ההשפעות ממנת יתר אינן ידועות, הטיפול מורכב מאמצעים תומכים כלליים כגון ניטור מצב קליני.
לא ידועות על השפעות שיכולות להיגרם מלקיחת תרופות אחרות, בשל הסיבה שעדיין אין מספיק נתונים על התרופה.
מולכו הוא הרומן השלישי מאת אברהם ב.
יהושע, שיצא לאור בשנת 1987
הרומן מספר על השנה הראשונה של מולכו, גיבור הספר, לאחר שהתאלמן מאשתו.
זוהי הפעם הראשונה שבה נוגע הסופר במוצאו המזרחי של גיבורו, ואף מעמת אותו עם מוצאה ה"ייקי" של אשתו, מהשפעתה עליו אין הוא משתחרר, אלא בסוף הספר.
מבקרים רבים מצביעים על כך, ש"מולכו" הוא הספר הראשון שבו נעזר א.ב.
יהושע בפרטים מעברו הביוגרפי, וחלקם אף טוענים שזהו הטוב שבספריו.
"מולכו" תורגם ללמעלה מעשר שפות.
בתחילת הסתיו נפטרה אשתו של מולכו, המתגורר בחיפה, לאחר שטיפל בה שבע שנים במחלתה.
במהלך השנה הראשונה לאחר פטירתה, משתדל מולכו להשתחרר מאחיזתו בה בחייה, ולמצוא בת-זוג חדשה.
למולכו שלושה ילדים מתבגרים, אם זקנה בירושלים, עיר הולדתו, וחמותו שמתגוררת סמוך לביתו בדיור מוגן ליוצאי גרמניה.
ילדיו של מולכו כבר מסוגלים לדאוג לעצמם, ועיקר דאגתו מופנה לטיפול וטיפוח הקשרים עם חמותו ה"ייקית" הגאה מצד אחד, אך מצד שני הוא עסוק גם במציאת אישה שתוציא אותו מבדידותו ותעיר מחדש את תשוקתו.
אשתו של מולכו הייתה טיפוס אינטלקטואלי, ביקורתית ונוטה להתלונן, בעוד שהוא מגדיר את עצמו כטיפוס לא אינטלקטואלי, בינוני ופסיבי.
הוא מנסה ליצור מערכת יחסים נפרדת עם שלוש נשים, שהן אלו שיוזמות את הקשר עמו, אך לאמיתו של דבר, אין הוא מצליח להשתחרר מדמותה ומחלתה של אשתו, ושלוש מערכות היחסים החדשות נידונות לכישלון.
במהלך השנה מבקר מולכו פעמיים בברלין המערבית והמזרחית, עם שתי נשים שונות, לשם סירבה אשתו להגיע לאחר שעלתה לארץ משם, ופעם אחת אצל בת דודתו בפריז.
בכל המקומות, כולל עיר מגוריו חיפה, הוא מחדש את ביקוריו בקונצרטים ומתחבר בעוצמה מחודשת ואישית אל המוזיקה.
בסופה של השנה, שהיא גם סופו של הספר, נפטרה אמה של אשתו המנוחה, ובכך בעצם "משתחרר" מולכו מהצורך להתעמת או להתמזג עם השפעתה של התרבות האירופית.
או כפי שהוא חוזר ומזכיר פעמים מספר בסופו של הספר בדרכים שונות: "השעה הייתה שלוש לפנות בוקר, ואפילו השעה אצלי [הוא חזר באותו ערב מברלין] רק שתיים, חשב מולכו, מה זה כבר משנה.
היתרון האירופאי נמחק כלא היה"
אברהם בלבן כתב ספר שלם המנתח את הספרים: "מולכו" ו"מר מאני", והוא שם דגש על חשיפת הרקע המשפחתי של המחבר בספרים אלו.
יהושע, כתב בלבן, מספר סיפורים ורומנים לפני "מולכו" אך זוהי הפעם הראשונה שהוא חושף בספר את הרקע המשפחתי שלו.
אין שום רמז בספריו הקודמים לכך, שיהושע הוא בן למשפחה ספרדית בעלת שורשים עמוקים בירושלים.
"דרכו הספרותית של יהושע הוכתבה על ידי גורמים אישיים משפחתיים, כמו גם על ידי גורמים הקשורים למערכת הספרותית הישראלית" טוען בלבן.
סיפוריו המוקדמים של יהושע היו מופשטים, אלגוריים, אוניברסליים כביכול, ונעדרים כל סממנים של מקום וזמן, ויהושע מודה בראיונותיו שהנטייה המופשטת הזו תאמה את החינוך שקיבל מאמו, יוצאת מרוקו, בד בבד עם רצונו "להתבולל" בהוויה ובתרבות הישראלית.
זמן קצר לפני כתיבת "מולכו" נפטר אביו של הסופר ונקבר בבית הקברות הספרדי הישן, וביהושע חלה התקרבות לשורשיו הספרדיים.
מכאן הגיעו שני הספרים שבהם דן בלבן: "מולכו" ו"מר מאני".
הפואטיקה של הסיפורים המוקדמים, גורס בלבן, העמידה במרכזה את דחפי עולם המעמקים של האדם, המנותק ממקום ומזמן ונוטה אל המוגזם והגרוסטקי, בעוד שהפואטיקה של מולכו מעמידה במרכזה דמות עגולה שצומחת בתוך רשת משפחתית מפותלת ומעוגנת במציאות חברתית ברורה ומוגדרת.
דרור משעני אינו סבור שמולכו הוא רומן של שיבה לשורשים, אלא פרודיה על רומן כזה.
מולכו משוטט בסיומו של הרומן ברחובות ברלין המזרחית בסוג של חיקוי למסע שורשים; החזרת אשתו הייקית שנפטרה - למקורותיה.
למעשה, זהו דבר בלתי אפשרי, גרוטסקי, שהרי למולכו עצמו אין שורשים באירופה.
שורשיו נעוצים במקום אחר, במקום בו נקבר אביו, בית הקברות הספרדי הישן בירושלים.
בלבן ומשעני כאחד מצביעים על השפעתו הגדולה של עגנון על סגנונו של יהושע.
האחרון מודה בכך בעצמו באמרו בראיון: "קצת נעזרתי בשבתאי, קצת בעגנון." לדעת בלבן, הסיבה הנסתרת שבגינה מאמץ יהושע את עגנון היא: שהחיקוי של עגנון אפשר לו "להסתיר את הביוגרפיה המזרחית שלו ולהתחזות לסופר אירופי־מערבי, או, במילים אחרות, יהושע הצעיר ביקש להיבלע בעגנון, האב הספרותי המאומץ, כדי להסתיר את האב הביוגרפי.
הדברים עלולים להישמע בוטים אבל לא אני כתבתי אותם אלא יהושע עצמו" טוען בלבן.
מנוחה גלבוע סוברת שבמובנים מסוימים הביא יהושע את הרומן לידי שלמות.
הרומן נע בזרמים שקטים, ללא התפרצויות וללא מלודרמות, כפי שמתאים לגיבורו, מולכו.
גבר פאסיבי, פשוט ולא אינטלקטואלי, כהגדרתו בעצמו.
הרומן משתרע על פני חמישה פרקים שכוללים את ארבע עונות השנה וחוזרים בפרק האחרון אל הסתיו החדש.
מולכו עצמו מקפיד לציין את השינויים שחלים בטבע בכל עונה.
מולכו מנסה לשחזר את טיפולו באשתו המנוחה ביועצת המשפטית, שאליה הוא מנסה להתחבר.
הוא משרת אותה בעת התאונה, נותן לה את התרופה שנתן בזמנו לאשתו, וזו הרדימה את היועצת למספר ימים, ובעצם מאמת את מה שמזהה היועצת: "ואתה פשוט המתת אותה לאט לאט, לחשה לו...
והרי גם אשתו התלוננה מדי פעם שהוא ממית אותה.
לחופש המלא מאשתו, חייה ומותה, מגיע מולכו רק לאחר מותה של חמותו, במשפט הסיום של הספר: "האם אני כבר חופשי לגמרי, הרהר בתמהון, בפחד קל.
ומה אפשר יהיה לעשות בחירות הזאת [...] מוכרחים ממש להתאהב"
גבריאל מוקד מוצא בספר התמודדות קיומית עזה מאוד עם המוות, ומסכת נדודים המחפשת אחיזה על פני רסיסים של מציאות.
יש בספר מצבים מפתיעים, דמיוניים, והוא מתאפיין בקווים פוסט-מודרניסטים.
בסדרת ההסכתים של אתר "עברית" מספר א.ב.
יהושע שכתב את הספר בשלבים.
הוא החל תחילה לכתוב את הספר "מר מאני" (הרומן הרביעי שלו) ונעצר לאחר הפרק השלישי.
באותה תקופה יצא לאור "סוף דבר" של יעקב שבתאי, ויהושע התרשם מהספר שהוא כדבריו: ספר פשוט על אדם פשוט שחש במותו המדומיין הקרב.
הוא נטש את כתיבת "מר מאני" והחל בכתיבת "מולכו".
"מולכו" מבוסס על הלילה שבו מתה חברתה הטובה של אשתו של הסופר, איקה.
בעלה של החברה סיפר לאיקה על ליל המוות, ויהושע התרשם מהסיפור.
שני הדפים הראשונים של הספר מבוססים, אפוא, על סיפורו של הבעל.
לאחר מכן, אומר יהושע, הפלגתי בדמיוני.
לגיבור הספר אכן יש כמה קווים ביוגרפיים שנלקחו מהאוטוביוגרפיה האישית שלו, מודה יהושע.
הוא גבר ספרדי ישן, שנולד בירושלים, מתגורר בחיפה, ודמותו של אביו מזכירה את דמותו של אביו של יהושע, שנפטר מספר שנים טרם כתיבת הספר.
אשתו של מולכו עלתה עם אמה לארץ, ושתיהן מנהלות אורח חיים ותרבות אירופית-גרמנית, על אף ששתיהן פוסלות כל אפשרות של ביקור בארץ מוצאן: גרמניה.
ברמה מסוימת, אומר יהושע, גם אשתו שלו הייתה קרובה לתרבות זו.
אשתו של מולכו היא אינטלקטואלית מרירה ושמאלנית, ואילו מולכו הוא פאסיבי ללא עמדות נוקשות והשקפת עולם משלו, אך הוא הלך בעקבותיה.
כאשר היא מתה, אומר מולכו לעצמו: אני חופשי!
אלא שכל הספר מוכיח שאיננו חופשי; מולכו לא מצליח להשתחרר מהשפעתה של אשתו ואמה, עד מותה של האם בסופו של הספר.
מולכו עצמו כאילו לא אפשר לי להכניס אותו לזוגיות, מספר יהושע, והאמת שהוא משחרר את אשתו באמצעות המוזיקה.
הוא כאילו מחזיר אותה לבית שלה בברלין שזרקו אותה משם.
הלכתי לברלין בעקבות ההליכה שלו, ושם הוא בעצם קולט את המוזיקה והשפעתה עליו.
הוא חשב להיות דון ג'ובאני, אבל האופרה כאילו נותנת לו מסר: אתה עדיין לא דון ג'ובאני, כי אשתך עדיין בך, אתה מנסה להשיב אותה מהשאול, כמו אורפאוס.
אלא שהפעם הוא מתחבר אל המוזיקה לא בזכות אשתו, אלא בזכותו שלו, הספרדי הירושלמי.
מולכו כאילו משכלל את עצמו באמצעות המוזיקה, אומר יהושע.
זהו ספר שהבנתי אותו בשלבים, מודה א.ב.
יהושע, ויש הרבה אנשים שאומרים שזהו הספר הטוב ביותר שלי.
מולין היא עיר של מחוז רוק איילנד במדינת אילינוי שבארצות הברית.
לפי הערכת האוכלוסייה לשנת 2020 מונה אוכלוסיית העיר כ-43 אלף תושבים.
מולין מהווה חלק של מטרופולין שנקרא Quad Cities וכולל גם הערים דבנפורט ובטנדורף באיווה ואת רוק איילנד ואיסט מולין באילינוי.
הערים נבנו בסמיכות על שתי גדות של נהר מיסיסיפי.
האזור היה מאוכלס על ידי אינדיאנים.
בשנת 1832 ראש השבט המקומי הכריז על מלחמה עם ארצות הברית.
לאחר ההפסד האינדיאנים נאלצו לעזוב את האזור.
המתיישבים הראשונים הגיעו בשנת 1837. באותה שנה הגיע ג'ון דיר שהקים באזור את המפעל הראשון.
גם כיום מטה של תאגיד ג'ון דיר נמצא בעיר.
בשנת 1854 העיר חוברה למערכת רכבת.
כתוצאה מכך לעיר הגיעו תושבים חדשים רבים שרק עתה היגרו לארצות הברית משוודיה, בלגיה וגרמניה.
היקף אוכלוסייה בעיר גדלה במהירות בין היתר הודות למפעילם "ג'ון דיר" שסיפקו מקום פרנסה.
בשנת 1913 אלדורדו ג'ונס פתחה במולין מפעל המוקדש לייצור פיתוחיה, המפעל העסיק רק נשים, רובן מעל גיל 40.
בשנת 1926 באזור הוקם נמל תעופה ובשנת 1935 נבנה גשר חדש מעל המיסיסיפי.
בשנות ה-50 של המאה ה-20 פיתוח העיר נעצר.
לפני זה היה צפי שאוכלוסיית העיר תגיע ל-80 אלף בשנת 1980, אך היא לא הגעיה לרמה זו גם בשנת 2022. מפעלי ג'ון דיר בהדרגה עזבו את האזור ורק מטה התאגיד נותר בעיר.
מוליכי הזאבים הוא סרט הנפשה משנת 2020, מסוגת פנטזיה והרפתקאות, בבימויו של טום מור ורוס סטיוארט.
הסרט הוא הפרק השלישי והאחרון ב"טרילוגיית הפולקלור האירי" של מור, בעקבות סרטיו הקודמים הסוד של קלס (2009) ו"שיר הים" (2014).זוהי קופרודוקציה בינלאומית בהובלת Cartoon Saloon ו-Mélusine Productions, הסרט הוקרן בבכורה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו 2020 ב-12 בספטמבר ויצא לאקרנים.
בתיאטרון בבריטניה ב-26 באוקטובר, בארצות הברית ובקנדה ב-13 בנובמבר, ובאירלנד ב-2 בדצמבר.
הוא שוחרר דיגיטלית ב-Apple TV+ ב-11 בדצמבר 2020, וזכה לשבחים מטעם המבקרים.
הסרט עוקב אחר סיפורה של רובין גודפלו, ציידת מתלמדת צעירה שמגיעה לאירלנד עם אביה בתקופה של אמונות טפלות וקסמים כדי לחסל את להקת הזאבים האחרונה.
בזמן שהיא חוקרת את הארצות האסורות מחוץ לחומות העיר, רובין מתיידדת עם ילדה חופשית בשם מב, חברה בשבט מסתורי שלפי השמועות יש לה את היכולת להפוך לזאבים בלילה.
בזמן שהם מחפשים אחר אמה האבודה של מב, רובין מגלה סוד שמושך אותה הלאה אל עולמם הקסום של מוליכי הזאבים ומסתכן בהפיכתו לעצם שאביה מוטל להרוס.
בסרט מככבים הקולות של הונור קניפסי, אווה וויטאקר, שון בין, סיימון מקברני, מריה דויל קנדי, טומי טירנן, ג'ון קני וג'ון מורטון.
הוא זכה במספר פרסים, כולל פרס הלוויין לסרט האנימציה או המדיה המעורבת הטובה ביותר וחמישה פרסי אנני, כולל הבמאי הטוב ביותר למור וסטיוארט וסרט האנימציה העצמאי הטוב ביותר.
הסרט קיבל גם את המועמדויות לסרט האנימציה הטוב ביותר בפרסי האוסקר, פרסי גלובוס הזהב ובפרסי BAFTA.
באירלנד בשנת 1650, תושבי העיירה קילקני עובדים על פינוי היערות הסמוכים בהוראת הלורד פרוטקטור הסמכותי, ומעמידים אותם בסכסוך עם להקת זאבים.
הצייד האנגלי ביל גודפלו, עם בתו המרדנית רובין, זומן לקילקני על ידי הלורד פרוטקטור כדי להשמיד את הזאבים.
רוצה לעזור לביל, רובין עוקבת אחריו בסתר אל מחוץ לעיר עם הבז המחמד שלה, מרלין.
לאחר שירתה בטעות במרלין עם הקשת שלה בזמן שניסתה להרוג זאב, רובין צופה בילדה מסתורית לוקחת אותו ליער ועוקבת אחריהם.
לאחר שמצאה את מרלין, שנרפא בנס, זאב צעיר מבהיל אותה לתוך מלכודת.
כשהזאב משחרר את רובין, היא מנסה להילחם בו, מה שגורם לו לנשוך אותה.
מרלין והזאב מובילים את רובין למאורת הזאבים, שם היא מגלה שהזאב הוא אותה ילדה מקודם.
הילדה, ששמה מב, מסבירה שהיא "מוליכת זאבים", שרוחה עוזבת את גופה והופכת לזאב כשהיא ישנה.
רובין באה להתיידד עם מב, וגם לומדת שרוחה של אמה הרדומה מול עדיין לא חזרה בחיפושיה אחר בית חדש ללהקה שלהם.
כששבה הביתה, רובין מנסה לשכנע את ביל בקיומם של מוליכי הזאבים, אך במקום זאת הוא נוזף בה על שנכנסה ליער.
למחרת בבוקר, בעודה עובדת במחסן על פי הוראת הלורד פרוטקטור, רובין נמשכת לחדריו על ידי קול מסתורי המגיע מכלוב נסתר, אך היא מובלת על ידי העוזרת הראשית.
באותו לילה, כשהיא ישנה, רובין מגלה שהנשמה שלה עזבה את גופה והפכה לזאב.
רובין חוזרת ליער שם מב מגלה שהנשיכה שלה הפכה את רובין למוליכת זאבים, ועוזרת לה להתרגל לצורתה החדשה.
עם החזרה לקילקני, רובין חודרת לאחוזה של הלורד פרוטקטור והיא מוצאת את צורת הזאב של מול בתוך הכלוב.
מול אומרת לרובין שמב והחבורה חייבים לעזוב את היער, מכיוון שהלורד פרוטקטור מתכנן לשרוף אותו כדי למחוק אותם.
הלורד פרוטקטור, המבקש להחזיר את השליטה בעיירה, מבטיח לתושבי העיר שיוכל לאלף את הזאבים, ובהרחבה גם את הטבע עצמו.
הוא מתעלם מהפצרותיו של רובין לשחרר את מול ומוריד את ביל בדרגה על כך שלא הצליח לחסל את הזאבים.
מחשש להיפרדות זה מזה, רובין וביל נוטים לחובותיהם.
לאחר שמב חיכתה שרובין תחזור על הבטחה מהלילה הקודם, נכנסת לקילקני ומוצאת את רובין, שמנסה להעביר את אזהרת אמה, אך מב, שנפגעה מסירובה של רובין לעזור לחלץ את אמה מתוך דאגה לשלומה, מחליטה לעשות את זה לבד.
הלורד פרוטקטור מציג את מול שנתפס בפני תושבי העיר.
מב הזועמת מנסה לשחרר אותה וכאשר ביל מרסן אותה, מול נושכת אותו.
מב נשבעה לחזור עם הלהקה שלה כדי לחלץ את אמה לפני שתברח.
הלורד פרוטקטור מצווה על ביל להרוג את מול, ומוביל את צבאו לשרוף את היער.
רובין מגינה על מול מביל, ואז משחררת ומפגישה אותה עם מב לפני שהיא והחבורה שלה יוכלו לתקוף את קילקני, כדי לזכות בסליחה של מב.
ביל עוקב אחריהם ויורה במול, מה שגורם לצורת הזאב של מול להפוך לרוח ולחזור לצורתה האנושית במאורה, כשרובין, מב והזאבים עוקבים אחריה.
הלורד פרוטקטור וצבאו מגיעים ומתחילים לשרוף את היער.
בעוד מב מנסה לרפא את מול הפצועה קשה, רובין והחבורה עוצרים את החיילים.
מב מזמינה את רובין ואת הלהקה שלה בחזרה, מבינה שהיא צריכה שהם נוכחים כדי לרפא את מול, אבל רובין מאבדת הכרה לאחר שהשבתה את התותח של הצבא.
לפני שהלורד פרוטקטור יכול להרוג אותה, ביל, עקב נשיכתה של מול, הופך למוליך זאבים כדי להגן על רובין ומתגבר על הלורד פרוטקטור, שלאחר מכן נופל ברצון אל מותו.
רובין וביל חוזרים למאורה ועוזרים למב להחיות את מול, יחד הם החזירו את מול לחיים ומקבלים את הזמנתם של מול ומב להישאר עם הלהקה ולאמץ את זהותם החדשה כמוליכי זאבים.
בסוף, הם יוצאים לדרך עם הלהקה שלהם כדי למצוא בית חדש.
הונור קניפסלי בתפקיד רובין גודפלו, ציידת מתלמדת צעירה ובתו של ביל.
אווה וויטאקר בתפקיד מב אוג מ'קטירי, מוליכת זאבים הרפתקנית ובתה של מול.
שון בין בתפקיד ביל גודפלו, צייד ואביה של רובין.
סיימון מקברני בתפקיד לורד פרוטקטור, גנרל קנאי ושומר אנגלי המגן על אירלנד.
מריה דויל קנדי בתפקיד מול מ'קטירי, מוליכת זאבים, מנהיגת להקת הזאבים ואמה של מב.
טומי טירמן בתפקיד שון אוג, חוטב עצים אשר מאמין בקיומם של מוליכי הזאבים.
ג'ון קני בתפקיד נד / חוטב עצים.
ג'ון מורטון בתפקיד חוטב עצים.
פול סגל בתפקיד רועה צאן.
נורה טומיי בתפקיד ברידג'ט, שומרת הבית ועוזרת המטבח של לורד פרוטקטור.
אוליבר מקגראת' בתפקיד פאדריג, בריון צעיר בעיר קילקני.
ניאם מוילס בתפקיד מוכרת דגים.
מולניה הוא משגר לוויינים וחלליות רב־שלבי בעל מנוע דלק נוזלי, אשר שימש את ברית המועצות ורוסיה לשיגור חלליות לכיוון הירח, מאדים, נגה וחלליות ריגול ותקשורת שונות.
המשגר פותח ב-OBK-1 בשנים 1959–1960 על בסיס טיל בליסטי R-7. המשגרים היו נבנים במרכז הטילים והחלל פרוגרס.
השלבים הראשונים מבוססים על R-7. השלב השלישי התבסס על השלב השני של טיל R-9 והשלב הרביעי על חלקים של משגר "לונה" תוך התאמות נדרשות.
השיגורים הראשונים היו לכיוון מאדים.
בהמשך להתאמת הטיסה לכיוון הירח בוצעו שינויים במערכת הבקרה.
בשנת 1965 החל ייצור דגם מתקדם "מולניה M" שהיה בשימוש עד לשנת 2010.
השיגור הראשון בוצע בשנת 1960. השיגור האחרון בשנת 2010. לאחר שנת 2010 השיגורים מבוצעים תוך שימוש במשגר סויוז 2.
בסך הכול בוצעו 320 שיגורים מהם 11 נכשלו.
כל השיגורים בוצעו מקוסמודרום פלסצק (כני שיגור 16,41,43) ומקוסמודרום בייקונור (כני שיגור 1,31).
המחזמר" הוא מחזמר להיטים שתסריטו נכתב על ידי ג'ון לוגאן .
המחזמר מבוסס על הסרט מולן רוז' שבוים על ידי באז לורמן ונכתב על ידי לורמן וקרייג פירס.
הצגת הבכורה של המחזמר התקיימה ב-10 ביולי 2018 בתיאטרון אמרסון קולוניאל בבוסטון.
הועלה בתיאטרון אל הירשפילד בברודוויי בהצגות טרום בכורה החל מ-28 ביוני 2019, והצגת הבכורה הועלתה ב-25 ביולי באותה השנה.
המחזמר היה מועמד ל-14 פרסי טוני וזכה ב-10 פרסים (שיא הזכיות לאותו ערב), כולל זכייה בפרס המחזמר הטוב ביותר.
בשנים 2002–2003, עלתה השערה שקיימת אפשרות לגרסת מחזמר בימתי המבוססת על מולן רוז', כנראה בלאס וגאס, אך זו לא הוזכרה מאז.
בשנת 2016, הוכרז שגרסת מחזמר בימתי מופקת על ידי החברה Global Creatures עם בימוי מאת אלכס טימברס .
הסדנה התקיימה בשנת 2017, החל מ-30 באוקטובר ועד 15 בדצמבר, בכיכובם של ארון טבייט וקארן אוליביו.
עלילת "מולן רוז'!" מתרחשת ברובע מונמארטר בפריז, צרפת, בתקופת בל אפוק עם תחילתה של המאה ה-20.
המחזמר מתייחס לסיפורו של כריסטיאן, מלחין צעיר, שמתאהב בשחקנית הקברט סאטין, הכוכבת הראשית של המולן רוז'.
בדומה לסרט, פסקול המחזמר מכיל בתוכו שירים מקוריים לצד מוזיקה פופולרית, הכוללת שירים שנכתבו ב-17 השנים שעברו מאז בכורת הסרט.
מועדון הקברט המולן רוז', "היכן שכל חלומותיך מתגשמים", נמצא בתנופה תחת ניהולו של הרולד זידלר, המוקף בארבע רקדניות: ניני, בייבי דול, ערביה (Arabia) ולה שוקולט.
כריסטיאן נכנס למולן רוז' עם חבריו הבוהמיים אנרי דה טולוז-לוטרק וסנטיאגו הארגנטינאי.
באותו הזמן, הדוכס ממונרו, המונע על ידי הכסף, מוצג גם הוא ("Welcome to the Moulin Rouge").
רגע לפני שהרולד זידלר מציג את 'היהלום הנוצץ' של המולן רוז', כריסטיאן קוטע אותו כדי לספר סיפור "על אהבה", על אישה בשם סאטין.
המחזמר מבזיק לֶעָבָר, להגעתו של כריסטיאן למחוז מונמארטר בפריז מלימה, אוהיו, בשנת 1899, שם הוא פוגש בטולוז-לוטרק ובסנטיאגו שמנסים ליצור מחזה המכיל שירים.
השניים מתרשמים מכישרונו בכתיבת שירים ובמוזיקה ומבקשים את עזרתו בלהפיק את עבודתם במולן רוז'.
השלישייה חוגגת האידיאלים הבוהמיים של אמת, יופי, חופש ואהבה ("Truth, Beauty, Freedom, Love").
בחזרה למולן רוז', זידלר מציג את סאטין ("The Sparkling Diamond").
אחרי שסאטין מופיעה בשביל המועדון, זידלר מסדר לה להיפגש ולהרשים את הדוכס ממונרו, שאולי ישקיע במולן רוז' ויציל אותו מקריסה כלכלית.
אבל, סאטין חושבת בטעות שכריסטיאן הוא הדוכס.
טולוז-לוטרק וסנטיאגו מסיחים את דעתו של זידלר מלראות את הקשר של סאטין עם כריסטיאן.
בזמן שסאטין רוקדת עם כריסטיאן ועדיין חושבת שהיא משוחחת עם הדוכס, סאטין מזמינה את כריסטיאן לבוא אל חדר ההלבשה שלה "הפיל", מחוץ למועדון ("Shut Up and Raise Your Glass").
ערביה, בייבי דול ולה שוקולט חולקות את הדאגות שלהן על העתיד הכלכלי של המולן רוז' עם סאטין מאחורי הקלעים.
ניני צינית לגבי עתיד זה, בזמן שסאטין מנסה לשמור על מורל הקבוצה.
לאחר מכן, זידלר את המצוקה הקשה שהמועדון נמצא בו ומדגיש את החשיבות שסאטין תרשים את הדוכס.
סאטין, שמסתירה את מחלת השחפת שמחמירה מחבריה לעבודה, מחליטה להישאר חזקה בשבילם ("Firework").
כריסטיאן מגיע לפיל בתקווה להרשים את סאטין בעזרת כישרונו המוזיקלי, ואילו סאטין מתכוננת לפתות אותו, תחת הרושם שהוא הדוכס.
הזהות האמיתית של כריסטיאן נחשפת ("Your Song").
הדוכס קוטע אותם; כריסטיאן וסאטין טוענים שהם התאמנו לקראת מופע חדש, "רפסודיה בוהמית".
בעזרתו של זידלר, כריסטיאן, סאטין, טולוז-לוטרק וסנטיאגו מעלים מופע מאולתר, בפני הדוכס, על חבר כנופיה מרושע שמנסה לחזר אחר נערה תמימה שאוהבת מלח עני ("So Exciting!
זידלר מזכיר לסאטין שחובתה לשמור שהדוכס יהיה שמח למען המולן רוז'.
סאטין מסלקת את כריסטיאן מהפיל.
הדוכס חוזר, והוא וסאטין מעבירים את הערב ביחד ("Sympathy For The Duke").
במונמארטר, טולוז-לוטרק מספר לכריסטיאן שהוא התאהב בסאטין לפני הרבה מאוד שנים, כשהיא חיה ברחובות.
הוא התרשם מהאופי שלה אבל היה יותר מידי נבוך כדי להתוודות על אהבתו אליה לאורך השנים.
הוא דוחק בכריסטיאן לחזור לסאטין ולהתוודות על אהבתו (של כריסטיאן) אל סאטין, הוא מתעקש, "הדבר הכי גדול שתלמד אי פעם הוא רק לאהוב ולקבל אהבה בחזרה" ("Nature Boy").
כריסטיאן חוזר לסאטין על מנת לשכנע אותה שהם אמורים להיות ביחד.
על אף שבהתחלה היא חושבת שזה מטופש, היא לבסוף מתאהבת בו ("Elephant Love Medley").
חודשיים לאחר מכן, מתקיימות חזרות ל"רפסודיה בוהמית".
כריסטיאן וסאטין ממשיכים לצאת אחד עם השנייה מאחורי הקלעים, וסנטיאגו מתאהב בניני ("Backstage Romance").
בזמן שהלהקה מתאמנת, ניני אומרת לסאטין שעליה להיזהר עם מערכת היחסים שלה עם כריסטיאן ולשמור שהדוכס יהיה מאושר, מפני שפעם הוא השליך בקבוק של חומצה על פניה של אישה שבגדה בו.
סאטין אומרת לכריסטיאן שמערכת היחסים שלהם מסכנת את המופע ואת המולן רוז', אבל כריסטיאן מתנגד על ידי כתיבת שיר אהבה סודי כדי להצהיר את אהבתם ("Come What May").
בשכונת שאנז-אליזה, הדוכס אומר לסאטין שהוא רוצה כל חלק בה, כולל ליבה.
למרות מחאותיה של סאטין שהיא לא "משתלבת" בחברה הגבוהה של פריז בה הדוכס שוכן, הדוכס מעצב מחדש את דמותה בהתאם לחברה הגבוהה בניגוד לרצונה ("Only Girl In A Material World").
בחזרה לחזרות, הדוכס ממשיך לערב את עצמו בהיבטים היצירתיים של המופע, למורת רוחו של טלוז-לוטרק.
זה נהיה ברור ש"רפסודיה בוהמית" היא מטפורה לכריסטיאן, סאטין והדוכס, הגורמת לכריסטיאן להתפרץ.
הדוכס, זועם, מאיים לשקול מחדש את השקעתו.
זידלר מזכיר לסאטין שרק היא לבדה יכולה לפתור את הבעיה עם הדוכס.
המחלה של סאטין מחמירה, אבל היא מפצירה בחבריה לא לספר שהיא חולה; היא רוצה להילחם על מנת שהמולאן רוז' והמחזה ימשיכו להתקיים.
טולוז-לוטרק וסנטיאגו אומרים לכריסטיאן שהוא צריך לשכוח מסאטין ולהמשיך את חייו הלאה.
כריסטיאן נסוג בתסכול ושותה איתם אבסינת יתר על המידה, עד שברגע מסוים, הוא מדמיין את סאטין כפיה הירוקה ("Chandelier").
כריסטיאן מקנא ונגעל מכך שסאטין נמצאת עם הדוכס במקומו, ומתעלם מאזהרתו של זידלר על כך שלהתאהב ביצאנית "תמיד נגמר רע" ("El Tango de Roxanne").
בטירתו, הדוכס מאיים על סאטין מלחזור אל כריסטיאן אי פעם, ואומר שהוא יהרוג את כריסטיאן אם סאטין תבחר בו.
כריסטיאן קוטע את שיחתם כדי לנסות להציל את סאטין, ושר את השיר הסודי שלהם.
בידיעה שכריסטיאן ייהרג אם תאמר אחרת, סאטין אומרת לכריסטיאן שהיא לא אוהבת אותו.
כריסטיאן מחליט שללא אהבתה של סאטין, הוא יטען אקדח של אביזרים עם כדורים אמיתיים ויתאבד על הבמה בערב הפתיחה של המחזה.
בינתיים, מחלתה של סאטין מחמירה באופן דרמטי.
ביחד, היא וטולוז-לוטרק עומדים בפני הדוכס, שעוזב את המולן רוז' לפני שההופעה מתחילה ("Crazy Rolling").
בזמן שסאטין מבצעת את תפקידה, כריסטיאן נכנס ומבקש ממנה לעמוד מולו בזמן שהוא מפנה את האקדח לכיוונו.
לפני שכריסטיאן לוחץ על ההדק, סאטין שרה את השיר הסודי שלהם, מצילה את חייו בבת אחת וחושפת שהיא אהבה אותו כל הזמן.
אחרי שיר אחרון ביחד שבו שניהם מצהירים על אהבתם פעם אחת אחרונה, סאטין אומרת לכריסטיאן ש"יספר את סיפורם", ולאחר מכן מתה בזרועותיו ("Your Song (Reprise)").
שנה לאחר מכן, "רפסודיה בוהמית" הפכה לסיפור הצלחה, וזידלר מחזיר את השליטה על המולן רוז' לידיו.
כריסטיאן מצהיר שהסיפור של סאטין ושלו יסופר לתמיד ("Come What May (Reprise)").
ההופעות המקדימות של "מולן רוז'!" היו אמורות להתחיל ב-27 ביוני 2018 בתיאטרון אמרסון קולוניאל בבוסטון.
נקבע שהפתיחה הרשמית של הפקה זו תהיה ב-22 ביולי 2018, ותסיים את ריצה מוגבלת זו ב-5 באוגוסט 2018. ב-6 ביוני, הוכרז שהופעות ההפקה בבוסטון יוארכו ב-16 הופעות נוספות, שיימשכו עד 19 באוגוסט.
עיכוב בשיפוץ התיאטרון תאריך הבכורה נדחה ל-10 ביולי.
ההפקה כללה כוריאוגרפיה מאת סוניה טייה, תפאורה מאת דרק מקליין, תלבושות מאת קת'רין זובר, עיצוב תאורה מאת ג'סטין טאונסנד ועיצוב סאונד מאת פיטר הילנסקי.
ב-19 בנובמבר 2018, הוכרז שה"מולן רוז'!" יעלה בברודוויי בתיאטרון אל הירשפילד.
הופעות מקדימות בברודוויי התחילו ב-28 ביוני 2019, וערב הפתיחה היה ב-25 ביולי.
החל מ-12 במרץ 2020, ההפקה הופסקה בגלל מגפת הקורונה.
ב-14 באפריל 2021, אוליביו הודיעו שהם לא יחזרו למופע כאשר הוא נפתח מחדש, כמחאה על שתיקת התעשייה על ההאשמות כנגד המפיק סקוט רודין, שלא היה אחד ממפיקי המופע.
בסרטון באינסטגרם, אוליבו טענו, "צדק חברתי יותר חשוב מלהיות יהלום נוצץ".
ב-2 באוגוסט 2021, הוכרז שנטלי מנדוזה , שהופיעה בסרט המקורי של לורמן בתור רקדנית קאן-קאן, תחליף את אוליבו בתפקיד של סאטין.
ג'ולי מקברייד נכנסה לתפקיד המנהלת המוזיקלית ב-2021, מחליפה את סיאן מקארתי.
ב-19 בספטמבר 2019, מפיקים הודיעו שהמחזמר ירוץ במשך 10 שבועות בתיאטרון ג'יימס מ.
נדרלנדר בשיקגו החל מדצמבר 2020. הוכרז כי סיבוב ההופעות יתחיל בחזרה טכנית בתיאטרון סינגר בניו אורלינס בנובמבר ולאחר מכן ימשיך, עם ליהוק, תאריכים וערים שיפורסמו בהמשך.
המפיקים הודיעו ב-16 בדצמבר 2020, שסיבוב ההופעות יתחיל במרץ 2022 בתיאטרון נדרלנדר בשיקגו.
סיבוב ההופעות התחיל רשמית ב-19 במרץ 2022.
המחזמר עלה לראשונה באופן רשמי בווסט אנד ב-20 בינואר 2022, עם הופעות מקדימות שהחלו ב-13 בנובמבר 2021. ההפקה שוכנת בתיאטרון פיקדלי בלונדון.
ההפקה נדחתה ממרץ 2021 בגלל מגפת הקורונה בממלכה המאוחדת.
ב-17 בספטמבר 2021 הוכרז על ליהוק.
ההפקה הייתה מועמדת ל-5 פרסי אוליבייה בשנת 2022, כולל פרס המחזמר החדש הטוב ביותר.
ב-5 בספטמבר 2022 הוכרז על צוות שחקנים חדש, לקראת חילופי השחקנים ב-17 באוקטובר 2022. ג'יימי מוסקטו יגלם את כריסטיאן, בעוד מליסה ג'יימס תגלם את סאטין.
מאט ריקסון יגלם את הרולד זידלר, ומספר שחקנים חדשים יחליפו את צוות השחקנים הקודם.
ב-28 ביולי 2019, המפיקה כרמן פבלוביק מגלובל קריאטורס הודיעה שהבכורה הבינלאומית של המחזמר תתקיים בארץ הולדתה, אוסטרליה.
המופע יעלה בתיאטרון רג'נט במלבורן ב-2021. הבכורה הוכרזה במקור על ידי ראש ממשלת ויקטוריה, דניאל אנדרוז.
המופע עבר לסידני במאי 2022 אבל יחזור למלבורן באוגוסט 2023 לעוד עונה, לאור הפופולריות של העונה 21–22 ושיבושי הסגר הקודמים.
הפקה יפנית עתידה לעלות ב-24 ביוני 2023 ולרוץ עד ה-31 באוגוסט באותה שנה.
ארנולדרובא נגווניהטימיקה רמסייהארפר מיילסמרי סוגיה/ אמיקו סוזוקיערביההולי ג'יימסאוליביה ואסקזזואי בירקטניקי קלספלאנרי איזובה/ מריה-איבייבי דולג'יג' מדג'וסכריסטופר ג'.
סקלזוג'וני בישופאנדרס קווינטרוטומומי אוטו/ שיוטו צ'אן
סאטין: נטלי מנדוזה, אשלי לורן
הופעת בכורה עולמית- בוסטון 2018
"The Pitch*(הצליל)"† - זידלר, טולוז-לוטרק, כריסטיאן, סנטיאגו, סאטין והדוכס
"Toulouse's Story* (הסיפור של טולוז) (Nature Boy)"† - טולוז-לוטרק וכריסטיאן
"Toulouse's Studio* (הסטודיו של טולוז) (Come What May)"† - כריסטיאן וסאטין
"Backstage at the Moulin Rouge* (מאחורי הקלעים במולן רוז') (Shake It Out) - זידלר, סאטין, לה שוקולט, ערביה, בייבי דול ולהקה
"The Green Fairy* (הפיה הירוקה) (Chandelier)" - כריסטיאן, סנטיאגו, טולוז-לוטרק ולהקה
"Streets of Paris* (רחובות פריז) (Roxanne)"† - כריסטיאן, זידלר ולהקה
"The Show (המופע) (Your Song (Reprise))" - סאטין, כריסטיאן ולהקה
סצנות/ נקודות בעלילה שניתנו לפני פרסום שמות השירים.
"Your Song (השיר שלך)"† - כריסטיאן וסאטין
"Nature Boy (ילד טבע)"† - טולוז-לוטרק וכריסטיאן
"Come What May (יהיה מה שיהיה)"† - כריסטיאן וסאטין
"Chandelier (נברשת)" - זידלר, כריסטיאן, סנטיאגו, טולוז-לוטרק, לה שוקולט, ערביה, בייבי דול ולהקה
"Come What May (Reprise) (יהיה מה שיהיה (חזרה))" - כריסטיאן ולהקה
המחזמר (אלבום הקלטות צוות שחקנים מקורי ברודוויי)" הופץ דיגיטלית ב-30 באוגוסט 2019. גרסת קומפקט דיסק הופצה ב-25 באוקטובר 2019. גרסת תקליט ויניל הופצה ב-13 בדצמבר 2019.
מצעד (2019)מיקום שיאבילבורד 200 ארצות הברית115
הפקת המחזמר בברודוויי קיבלה החל מביקורות מעורבות לביקורות חיוביות.
מבקר התיאטרון ג'ון סיימון כתב בביקורת נלהבת, "אם אתם אוהבים סנסציה, "מולן רוז'!" הוא המופע בשבילכם.
אפילו יותר מהסרט של באז לורמן, עליו המחזמר מבוסס באופן רופף, המחזמר יכול להשאיר את ההתפעלות שלכם מתחילתו ועד סופו, מבלי להתפוגג.