tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
שואין לימד עת תלמידיו לנאמנות לקיסר שהוא הוא האדון האמיתי ביפן.
הוא חייב את הפתיחות לזרים של שוגוני טוקוגאווה רק כדי להעשיר את האומה על באמצעות הידע שברשות הזרים ולפתח עוצמה צבאית.
הוא דגל באחדות בין אדו (מושבם של השוגונים) וקיוטו (בירת הקיסר) על מנת להגן על יפן מפני איום השעבוד לזרים.
הוא סבר ששלטון השוגונים הפך למושחת ובלתי יעיל.
עם 92 תלמידיו נמנו רבים ממייסדי הרפורמה של תקופת מייג'י.
שניים מהם היו לראשי ממשלה של הקיסר מוצוהיטו, 4 היו לשרים, עוד 4 למושלי מחוזות או סגני מושלים.
בנוסף קמו מקרב תלמידיו 12 שמילאו תפקידים של דיפלומטים, שופטים, קצינים בכירים, ויועצים טכניים.
יש משערים כי אנשים מוכשרים מבין תלמידיו לא הגיעו לממש את כישוריהם עד הסוף מפני שנפלו במלחמה בכוחות השוגונות למען רסטורציית מיי'ג'י, למשל בקרב הקודאטה, שבו נהרגו 12 מחניכי יושידה שואין.
המאבקים הפוליטיים ביפן ו"רדיפות אנסיי"
החל משנת 1854 בתקופה הנקראת בהיסטוריה של יפן "אנסיי" (1860-1854) נקרעה החברה היפנית בין המחנה מסיס לשוגון טוקוגאווה, בראשות אי נאוסוקה, השליט מהיקונה, שתמך בהסכמים עם המעצמות הזרות בשם הסיסמה "לפתוח את הארץ" ולמחנה הקסנופובי שחשש מפני השתלטות המעצמות ה"מערביות" המפותחות על יפן ודגל ב"גירוש הברברים".
ההתנגדות לפתיחות התרכזה בחצר הקיסר – ה"טנו" – בקיוטו והצטרפו אליה רבים מחסידי יושידה שואין, אנשי "סונו ג'וי".
אחרי ששמע על ההסכם עם ארצות הברית ללא אישור הקיסר, הקצין יושידה שואין את דעותיו, התנגד בחריפות ל"פתיחות בפני הזרים" ותמך גם הוא במדיניות הבידוד ו"גירוש הברברים".
ב-1858 התחיל איאי נאוסוקה, שהפך לעוצר השוגונות – "טאירו"- ושחתם הסכמים עם מעצמות ה"מערב", רדיפות נגד מורדי הסונו ג'וי בקיוטו, אדו ולבסוף בפרובינציה.
רבים מחסידי יושידה שואין נתפסו.
באותה שנה בחר גם יושידה שואין בדרך המרד המזוין.
כששלח אי נאוסוקה אל הקיסר את היועץ מנאבה אקיקאצו כדי לבקש (ללא הצלחה) את תמיכתו ב"הסכם האריס" שנחתם בשנת 1858 עם ארצות הברית, תכנן שואין מרד וקרא לרונין לעזרה, אולם לא זכה לתמיכה רבה.
עם זאת יחד עם קומץ תלמידים תכנן להתנקש בחייו של מנאבה בקיוטו.
התוכנית לא יצאה לפועל והמרד נכשל.
שוב, בתחילת שנת 1859 נעצר יושידה שואין ונכלא בבית הסוהר נויאמה בהאגי.
המתנגדים למדיניות השוגון ביקשו למנוע את התחזקות כוחו ותמכו בחיזוק מעמד הקיסר, שבו ראו תהליך לטובת הגנתה והתפתחותה של יפן.
בשנת 1859 החליטו בצ'ושו להעביר את האסירים שנחשבו מסוכנים ביותר אל בתי הסוהר באדו.
אחרי העברתו לבית הכלא הידוע לשמצה טנמאצ'ו הודה יושידה שואין בניסיון ההתנקשות, אך המשיך מן הכלא לנהל הכנות למרד.
הוא לא ציפה לעונש מוות עד שבני טוקוגאווה הוציאו להורג שלושה מידידיו.
כשבא תורו שמר על קור רוח ותליינו סיפר שמת כמו אציל.
יושידה שואין נקבר בחלקת משפחתו בהאגי, על יד המקדש טוקו-ג'י.
בשנת 1860 דמו ננקם על ידי סמוראים מאנשי שישי, שארבו לאיאי נאוסוקה על יד שער המבצר של הזוגון ורצחו אותו.
לפחות שניים מתלמידיו, טקסוקי שינסאקו ואיטו הירובומי תפסו מעמד חשוב בתולדות יפן, וכמעט כל אלו ששרדו מקבוצת סונג'וקו הפכו לקצינים בימי רסטורציית מייג'י.
טקסוגי פיקד על יחידות רובאים נגד צבא השוגון ומנעו ממנו לכבוש צ'ושו בשנת 1864, מה שהביא לנפילת השוגונות טוקוגאווה.
איטו הירובומי הפך לראש הממשלה הראשון של יפן.
ליושידה שואין הוקדשו שני מתחמי קודש של דת השינטו: אחד בווקבאיאשי, בסטאגאיה, טוקיו, והשני, ללא מזבח או תמונה, ביישוב הולדתו, האגי, במחוז יאמאגוצ'י, מזרח לנהר מצומוטוגאווה.
ליד המקדש בהאגי - שואין ג'ינג'ה - נמצא אתר זיכרון עם מוצגים מוזיאוניים על חייו ופעלו
נקראה לפי שמו אוניברסיטת שואין.
קיימות ביפן שתי אוניברסיטאות נוספות בשם זה, אך הן אינן קשורות אליו.
פסל לזכרו הוצב בשימודה, הנמל שבו ניסה שואין לעלות על האונייה האמריקאית.
2015 - סרט דרמה על אחותו של יושידה שואין צולם במחוז יאמאגוצ'י.
שואין עורר את הערצתו של רוברט לואיס סטיבנסון:
זיכרון דברים של מרצה בכיר
ספר הלימוד השלם של הלוחמים
יושב ראש חבר העמים הבריטי הוא אחד מתפקידי ההנהגה של ארגון חבר העמים הבריטי, בצד צ'ארלס השלישי, מלך הממלכה המאוחדת, המשמש כראש חבר העמים הקבוע ובצד המזכיר הכללי של חבר העמים.
ממלא התפקיד הוא ראש הרשות המבצעת של המדינה אשר אירחה את פגישת ראשי ממשלות חבר העמים הבריטי שנערכה לאחרונה, והוא ממלא את תפקידו עד לפתיחת הפגישה הבאה.
במידה ואישיות זו מוחלפת בתפקידה הלאומי בא מחליפה במקומה בתפקיד יושב ראש חבר העמים.
התפקיד נוסד במהלך פגישת ראש ממשלות חבר העמים שנערכה ב-1999 בדרום אפריקה, ומילא אותו לראשונה נשיא המדינה תאבו מבקי.
תפקידו העיקרי של יושב הראש הוא הובלת פגישת ראשי הממשלות של חבר העמים שאותה מארחת מדינתו.
עם זאת, תפקידו ניתן להרחבה.
כך, לאחר פגישת ראשי הממשלות ב-2002 יצרו היושב המכהן, קודמו ויורשו המיועד טריומווירט בניסיון לפתור את המחלוקת המתמשכת בנוגע לחברותה של זימבבואה בחבר העמים.
בין 2010 ל-2011 מילאה את התפקיד קאמלה פרסאד-ביססאר (Kamla Persad-Bissessar), ראש ממשלת טרינידד וטובגו דאז והאשה הראשונה שכיהנה בשני התפקידים.
אולוסגון אובאסאנג'ו, נשיא ניגריה (2003–2005)
פטריק מאנינג, ראש ממשלת טרינידד וטובגו (2009–2010)
קאמלה פרסאד-ביססאר, ראש ממשלת טרינידד וטובגו (2010–2011)
ג'וליה גילארד, ראש ממשלת אוסטרליה (2011–2013)
קווין ראד, ראש ממשלת אוסטרליה (2013)
טוני אבוט, ראש ממשלת אוסטרליה (2013)
מאית'ריפאלה סיריסנה, נשיא סרי לנקה (2015)
תרזה מיי, ראש ממשלת הממלכה המאוחדת (2018–2019)
בוריס ג'ונסון, ראש ממשלת הממלכה המאוחדת (2019–2022)
יושיג'ירו אומזו (ביפנית: 阿南 惟幾; 4 בינואר 1882 – 8 בינואר 1949) היה גנרל בצבא היפני הקיסרי בזמן מלחמת העולם השנייה.
לאחר כניעת האימפריה היפנית הוא הורשע בפשעי מלחמה ונידון למאסר עולם.
אומזו נולד בעיר נקאטסו שבמחוז אויטה שביפן.
משפחתו ניהלה בעיר חנות ספרים מאז המאה ה-18. בעת לימודיו בתיכון, החליט אומזו כי ברצונו לפתח קריירה צבאית.
הוא התקבל לאקדמיה הצבאית הקיסרית כחלק מהמחזור ה-15 ובסיום לימודיו בנובמבר 1903 קיבל דרגת לוטננט שני והוצב בחיל הרגלים.
אומזו המשיך בקריירה צבאית, קודם לדרגת לוטננט וב-1911 סיים את לימודיו במכללה הצבאית למלחמה במקום הראשון בכיתתו.
בעקבות קידמו לדרגת קפטן במרץ 1912 נשלח אומזו לגרמניה ולאחר מכן לדנמרק ללימודים נוספים.
בזמן שהותו בדנמרק, הוא שימש כנספח הצבאי במדינה.
ביוני 1918 קודם אומזו לדרגת מייג'ור ובין השנים 1919 ל-1921 שימש כנספח הצבאי בשווייץ.
בפברואר 1922 קודם אומזו לדרגת לוטננט-קולונל.
בשנים 1924-1923 הוא שימש כמדריך במכללה הצבאית למלחמה ובין השנים 1926-1924 פיקד על גדוד של חיל רגלים.
בדצמבר 1925 קודם אומזו לדרגת קולונל.
במהלך שנים אלה הוא היה חבר בטוסיי-הא, סיעה פוליטית בצבא האימפריה היפנית שמנהיגיה היו גנרל קאזושיגה אוגאקי, גנרל האג'ימה שוגיימה, טטסוזן נגאטה, קוניאקי קויסו והידקי טוג'ו.
הסיעה תמכה בהגברת השפעת הצבא בניהול ענייני החוץ והפנים של המדינה, אך שללה לחלוטין אלימות וטרור.
בכך היוותה הסיעה משקל נגד לסיעת קודו-הא בהנהגתו של סדאו אראקי שתמכה בשימוש באמצעים קיצוניים כדי להביא להחלפת השלטון ביפן.
במהלך סוף שנות ה-20 ותחילת שנות ה-30 שימש אומזו במספר תפקידים במטה הכללי של הצבא היפני הקיסרי.
ב-1 באוגוסט 1930 קודם אומזו לדרגת מייג'ור גנרל וארבע שנים לאחר מכן הוא קודם לדרגת לוטננט גנרל.
במהלך השנים 1935-1934 שימש אומזו כמפקד חיל המצב היפני בסין ובשנים 1936-1935 הוא שימש כמפקד האוגדה השנייה.
ב-1936 נקרא אומזו לחזור ליפן ומונה לסגן שר המלחמה.
הוא שימש בתפקיד זה בין השנים 1936 ל-1938. ב-1938 הוא חזר לסין ומונה למפקד של הארמייה הראשונה וב-1939 מונה למפקד צבא קוואנטונג.
ב-1 באוגוסט 1940 קודם אומזו לדרגת גנרל.
ביולי 1944, מונה אומזו לראש המטה הכללי של הצבא היפני הקיסרי.
בכך הפך אומזו לחבר במועצת המלחמה העליונה.
אומזו ידע על ההפיכה הצבאית אותה תכננו קצינים זוטרים בצבא שהתנגדו לכניעתה של יפן אולם הוא לא עשה דבר כדי לסייע או להפריע להם.
ניסיון ההפיכה נכשל בסופו של דבר.
בהוראתו הישירה של הירוהיטו, קיסר יפן, חתם אומזו ב-2 בספטמבר 1945 על הסכם הכניעה הרשמי לבעלות הברית ובכך היה לקצין היפני הבכיר ביותר שלקח חלק בטקס הכניעה שהתקיים על סיפונה של אוניית המערכה "מיזורי".
כניעת יפן הביאה לסיומה של מלחמת העולם השנייה.
לאחר המלחמה נעצר אומזו על ידי בעלות הברית והועמד למשפט כפושע מלחמה בבית הדין הבינלאומי הצבאי למזרח הרחוק שבטוקיו.
הוא נמצא אשם בניהול מלחמה תוקפנית וב-12 בנובמבר 1948 נידון למאסר עולם.
בזמן שהותו בכלא המיר אומזו את דתו לנצרות.
הוא נפטר ב-8 בינואר 1949 כתוצאה מסרטן המעי הגס.
יושב ראש מועצת הפדרציה הוא ראש הבית העליון של הרשות המחוקקת ברוסיה, מועצת הפדרציה, ותפקידו לנהל את ענייני מועצת הפדרציה, לייצג אותה כלפי חוץ, לשמור על כבודה, על סדר ישיבותיה ועל קיום תקנונה.
יושבת ראש המועצה המכהנת היא ולנטינה מטוויינקו.
יושב/ת ראש המועצה ניצב/ת שלישי/ת בסדר הירושה של הנשיא לאחר ראש הממשלה וסגנו הראשון.
רשמית, אין ליושב ראש מגבלה על משך הכהונה, כל יושב ראש מכהן בהתאם למשך כהונתו כסנאטור.
אחראי לכינוס ישיבה של חברי המועצה;
משביע את שופטי בית המשפט החוקתי ואת התובע הכללי;
מתאם את פעילות ועדות המועצה;
שולח לדיון בפני הוועדות חוקים של הדומה הממלכתית של הפדרציה הרוסית, צווים;
מפרסם חוקים שאושרו על ידי המועצה;
שולח לדיון תיקונים לחוקה והצעות חוק של הרשויות המקומיות;
מעביר לידי נשיא רוסיה חוקים לחתימה;
בעת הצורך מעביר לידי הדומה הממלכתית סירובים של המועצה לחתום ולקבל חוקים שכבר אושרו בדומה;
הליך בחירת יושב ראש והדחתו
יושב ראש מועצת הפדרציה נבחר על ידי חברי המועצה ועליו להיות מקרב חברי מועצת הפדרציה.
הליך הבחירה מתבצע בהצבעה חשאית.
יושב ראש המועצה נבחר לאחר שקיבל יותר ממחצית מקולות חברי המועצה.
אם הוגשו 3 מועמדים ואף אחד מהם לא השיג את הרוב הדרוש, נערך סיבוב שני בין 2 המועמדים שצברו את מרב הקולות.
יושב ראש המועצה מודח מתפקידו לאחר שמרבית חברי המועצה הצביעו בעד החלטה שכזו.
החלטה בדבר הדחת היושב ראש יכולה להתקבל על ידי היושב ראש עצמו או קבוצת חברי מועצה שמספרם לא פחות מחמישית מכלל חברי המועצה.
יושיאו נישינה (ביפנית: 仁科芳雄; 6 בדצמבר 1890 – 10 בינואר 1951) היה פיזיקאי יפני שכונה: "האב המייסד של המחקר המודרני בפיזיקה ביפן".
היה ממובילי תוכנית הגרעין היפנית במלחמת העולם השנייה.
נישינה נולד בעיירה סאטושו שבמחוז אוקיאמה ב-6 בדצמבר 1890. הוא סיים את לימודיו בהנדסת חשמל באוניברסיטה הקיסרית של טוקיו בשנת 1918. לאחר סיום לימודיו, הוא הפך לחבר צוות המכון לכימיה פיזיקלית וכימית (כיום משתייכת לחברת RIKEN).
בשנת 1921 הוא נשלח לעסוק במחקר באירופה.
הוא ביקר בכמה אוניברסיטאות ומוסדות אירופיים, כולל במעבדת קוונדיש שבאנגליה, באוניברסיטת גטינגן שבגרמניה, ובאוניברסיטת קופנהגן שבדנמרק.
בזמן שהותו בקופנהגן נישינה ביצע מחקר משותף יחד עם הפיזיקאי היהודי נילס בוהר, והשניים הפכו לחברים טובים.
בשנת 1928 כתב מאמר על אפקט קומפטון יחד עם הפיזיקאי השוודי אוסקר קליין בקופנהגן.
השניים ביצעו תיקון לגילויו של ארתור קומפטון על האפקט, ועל שמם קרויה נוסחת קליין-נישינה.
בשנת 1929 חזר נישינה ליפן, ושם ניסה ליצור סביבה מדעית לחקר מכניקת הקוונטים.
הוא הקים את מעבדת נישינה בחברת RIKEN בשנת 1931, והזמין כמה חוקרים מערביים מפורסמים למעבדתו, כגון ורנר הייזנברג, פול דיראק ונילס בוהר וזאת על מנת לעודד פיזיקאים יפנים להצטרף לפרויקטים שלו.
מעבדת נישינה נפגעה קשות במהלך מלחמת העולם השנייה, ורוב הציוד היה צריך להיזרק בשל ההרס, ולהירכש מחדש לאחר המלחמה.
נישינה מת מסרטן הכבד בשנת 1951.
לכבודו של נישינה קרוי מכתש נישינה שעל הירח.
נישינה חיבר יחד עם עמיתו אוסקר קליין את נוסחת קליין-נישינה.
המחקר שלו התייחס לחלקיק קרן קוסמית ופיתוח מאיץ חלקיקים ציקלוטרון בעבודתו בחברת RIKEN, על מנת לחקור את אותו חלקיק.
בפרט, הוא הבחין בחלקיק שהתברר מאוחר יותר להיות מיואון בקרן קוסמית.
הוא גילה גם את האיזוטופ אורניום-237 ובכך סלל את הדרך עבור מחקרים על תופעות ביקוע סימטריות שהתרחשו בהקרנת נייטרון מהיר של אורניום (בשנים 1939–1940), ופיספס רק במעט את גילוי היסוד טרנס-אורני הראשון - נפטוניום.
הוא היה חוקר ראשי של RIKEN וחינך כמה דורות של פיזיקאים, ביניהם שני חתני פרס נובל: הידקי יוקאווה ושינאיצ'ירו טומונאגה.
במהלך מלחמת העולם השנייה, הוא היה ראש תוכנית הגרעין היפנית , במטרה לפתח נשק גרעיני עבור האימפריה היפנית ולהכריע את המלחמה.
יושיאה אואנו (ביפנית: 上野順恵; נולדה ב-1 ביולי 1983) היא ג'ודוקא עבר יפנית אשר התחרתה בקטגוריית המשקל עד 63 ק"ג.
אואנו התחרתה פעם אחת במשחקים האולימפיים בלונדון 2012 וזכתה במדליית הארד בקטגוריית המשקל עד 63 ק"ג.
אואנו מחזיקה בשלוש מדליות מאליפויות העולם, שתי מדליות זהב (2009 ו-2010) ומדליית כסף (2011).
במהלך הקריירה אואנו זכתה במדליות רבות בתחרויות מהסבב העולמי וביניהן מדליות זהב מטורנירי טוקיו ופריז היוקרתיים.
כמו כן היא זכתה שש פעמים באליפות יפן.
בנובמבר 2013 היא פרשה מג'ודו.
היא אחותה הצעירה של מסאה אואנו, פעמיים אלופה אולימפית.
יושוופה (בהונגרית: Jósvafő) הוא כפר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה, גם אוכלוסיית יושוופה קטנה משמעותית בשנים האחרונות, מ-358 תושבים בשנת 1990 עד 216 תושבים בשנת 2018 (ירידה של כ-39%).
ביושוופה חיו מעט יהודים ובמקום קיים בית קברות יהודי.
יושבים בבית קפה הוא סינגל שכתב והלחין קובי אוז וביצעה להקת טיפקס.
השיר יצא לאור בשנת 2001 ונבחר כשיר השנה של גלי צה"ל.
השיר נכלל באלבום הנושא את שם השיר, שיצא לאור בשנת 2001. השיר מתכתב עם האווירה הכללית ששרה בישראל בעקבות האינתיפאדה השנייה שפרצה באוקטובר 2000.
במצעד הפזמונים העברי השנתי של גלי צה"ל לשנת תשס"א (2001) נבחר השיר כ"שיר השנה", ובמצעד המקביל של רשת ג' דורג השיר במקום השני.
על פי נתוני אקו"ם, "יושבים בבית קפה" היה לשיר המושמע ביותר בתחנות הרדיו של קול ישראל לשנת 2001.
לשיר הופק קליפ המציג את הפקת האלבום ועיצוב עטיפתו, וחלקו צולם במפעל התקליטורים של CDI.
השיר מתאר קבוצת חברים שמתענגת בבית קפה, בעודם מרגישים "בתוך בועה" או "כמו בחו"ל".
הם בעיקר מתעסקים בענייניהם האישיים, ומדברים על "המצב" בקווים פשטניים.
הפזמון אף מציג אישה נוספת, שיושבת בג'יפ סגור וממוזג, תלושה מן המציאות.
אוז מגדיר את השיר כ"אנטי-זחיחותי", אשר מותח ביקורת על אדישות אנשי המרכז לאירועי האינתיפאדה השנייה.
לדבריו, האנשים בבית הקפה והאישה בג'יפ מתארים "דרגות שונות של אדישות", החל מיציאה לבתי קפה ועד לניתוק כללי מהעולם.
יושי (שם מדעי: Yoshi) הוא סוג של חתול נכחד מתת-משפחת השנחרבים, בעלי הניבים החדות.
היושי התגלה בחצי האי הבלקני, כשממצאים שלו מסין נחשבים כיום ללא ברורים, ותואר לראשונה ב-2014, לאחר שהופרד מסוג דומה - המטאילורוס (Metailurus).
שמו ניתן על שם חתול הבית של החוקר שגילה אותו.
סוג זה כלל שני מינים.
היושי היה קטן בהרבה ממרבית החתולים ששויכו לשנחרבים והגיע לאורך 70 סנטימטרים, לרבות הזנב ולמשקל מרבי של 35 קילוגרם.
הוא היה בעל גולגולת דומה לזו של ברדלס מודרני ונראה שחי באורח דומה.
מבנה גופו היה דומה לכלאיים בין פומה לשונר, והיה מותאם לריצה מהירה בערבות וסוואנות, זאת לעומת מבנה גופם של שנחרבים ידועים כמו הסמילודון והמגנתריאון שהותאמו למארבים לטרף כבד כמו פרים, קרנפיים או אף ממותות ושאר פילאים.
הוא גם היה בעל מבנה ניבים קצר מאוד, אך בעל רגליים ארוכות יחסית ועדיין היו קצרות יחסית לעומת רגלי הברדלס.
ככל הנראה היושי וקרוביו התפתחו עם סוף המיוקן למינים כבדים בעלי ניבים ארוכות, אך איבדו את המהירות בדרך זו.
יושבים בבית קפה הוא אלבומה השביעי של להקת טיפקס, שיצא ביולי 2001, הגיע למעמד של אלבום זהב ומכר כ-33 אלף עותקים.
באלבום זה היה שינוי בהרכב הלהקה: כאשר המתופף תמיר ימיני עזב אותה, אך הספיק לנגן בהקלטות ב-2 שירים בלבד.
האלבום הזכיר בסגנונו את אלבומיה הראשונים של הלהקה יותר מאשר את האלבום הקודם "דיסקו מנאייק" שיצא שנתיים לפני כן.
ניהול אומנותי: יהודה עדר, הד ארצי מוזיקה
עיבודים: טיפקס, מלבד: "עדיף ללכת עכשיו" ו"תזרח" - שעובדו בשיתוף עם אבי אלבוחר
עוזרי טכנאי: אנדריי סדיך, שמעון טל
הוקלט, מוקסס ונערך דיגיטלית באולפני עננה "מתנ"ס הקסמים" - מרץ 2001
קובי אוז: שירה, קולות, לופים, תכנותים.
רמי יוסיפוב: גיטרות (חשמלית, אקוסטית, קלאסית), סיטרן.
גל פרמן: גיטרה בס, טמבורין.
Big M: הפקת סאונד ולופים.
תמיר ימיני: "עדיף ללכת עכשיו" - תופים, "ואת ואת ואת" - מלחיה
רמי לוינסון: גיטרה חשמלית בשיר "אילו היית" בין 1:57 ל-2:04
אבי אלבוחר: קלידים ב"עדיף ללכת עכשיו" ו"תזרח"
נוריאל עמר: ניגון בעוד בשירים: "עדיף ללכת עכשיו" ו"תזרח"
סער בדישי: קולות בשיר "עדיף ללכת עכשיו"
יושיהידה סוגה (ביפנית: 菅 義偉; נולד ב-6 בדצמבר 1948) הוא פוליטיקאי יפני, שכיהן כראש ממשלת יפן.
קודם לכן היה מזכיר ממשלת יפן מאז 2012, בעל הכהונה הארוכה ביותר בתפקיד זה בהיסטוריה של יפן.
הוא חבר המפלגה הליברלית-דמוקרטית (LDP), ומכהן כחבר בבית הנבחרים היפני מטעם המחוז השני של קנאגווה.
כיהן בעבר כשר לענייני פנים ותקשורת בין השנים 2006–2007.
בספטמבר 2020 התמודד במירוץ במפלגה הליברל-דמוקרטית לראשות המפלגה, לאחר שראש הממשלה מטעמה, שינזו אבה, הודיע על פרישתו מסיבות רפואיות.
ב-14 בספטמבר ניצח במירוץ, ולפיכך החליף אותו בתפקיד ושימש כראש ממשלה החל מ-16 בספטמבר 2020 עד אוקטובר 2021.
סוגה נולד למשפחת חקלאים שעסקו בגידול תותים בעיר יוזאווה שבמחוז אקיטה.
אחרי שסיים את הלימודים בבית הספר התיכון, עבר לטוקיו כדי ללמוד משפטים בבית ספר לילה באוניברסיטת הוסיי ב-1973. בעבר פורסם כי הוא בחר באוניברסיטת הוסיי מפני שהיא הייתה האפשרות הזולה ביותר, וכן עבד במפעל לייצור קרטון.
אחרי שסיים את הלימודים באוניברסיטה, סוגה החל לעבוד בקמפיין שערך אחד המתמודדים לבית היועצים של יפן ובהמשך שימש כמזכיר לחבר הדיאט מטעם המפלגה הליברל-דמוקרטית היקוסבורו אוקונוגי למשך 11 שנה, עד אוקטובר 1986, כשסוגה החל לקדם את הקריירה הפוליטית שלו עצמו.
סוגה נבחר לכהן במועצת העיר של יוקוהמה באפריל 1987, לאחר קמפיין שכלל ביקורים ב-30 אלף בתים, ובמהלכו החליף שישה זוגות נעליים.
הקמפיין שלו כלל גם נאומים בתחנות רכבות סואנות, צעד פופולרי בקרב פוליטיקאים יפנים כיום.
ב-1996 נבחר סוגה לכהן בדיאט היפני, בית הנבחרים התחתון מטעם המחוז השני של קנאגווה.
ב-1999, באירוע חריג בפוליטיקה היפנית, העביר את תמיכתו מראש הממשלה קייזו אובוצ'י למזכיר המפלגה לשעבר סירוקו קג'יאמה .
מאז 1996 מכהן ברציפות בדיאט.
סוגה מונה בנובמבר 2005 לסגן בכיר לשר לענייני פנים ותקשורת של יפן בממשלת ג'וניצ'ירו קואיזומי.
בספטמבר 2006, בממשלתו הראשונה של שינזו אבה מונה לשר לענייני פנים ותקשורת וכן לשר ההפרטה והדואר.
הוא שיחק תפקיד חשוב במדיניות "מס ביתי" (Hometown tax) המאפשרת לאזרחי יפן באזורים מעויירים לתרום לאזורים כפריים ולקבל החזר מס על כך.
באוקטובר 2011 מונה ליושב ראש ארגון המפלגה הליברל-דמוקרטית ומטה הקמפיין.
בספטמבר 2012 החל לכהן כמזכיר בפועל של מפלגתו.
סוגה ואבה נותרו קרובים וב-2012 דחק בו סוגה להתמודד לנשיאות המפלגה.
בניגוד לרבים מבני בריתו של אבה, סוגה דחף אותו להתמקד בכלכלה ולעסוק פחות בוויכוח על סעיף 9 לחוקת יפן שקובע כי יפן לא תיקח חלק במלחמה.
אחרי ניצחונו של אבה בבחירות 2012, סוגה מונה למזכיר הממשלה היפנית, ובספטמבר 2014 קיבל את תיק השר הממונה על הבסיסים באוקינאווה.
בתפקידיו אלו שימש גם כיועץ לראש הממשלה, ולקח חלק פעיל בניהול הממשלה.
נושאים נוספים שקידם היו היוזמות הממשלתיות למשיכת עובדים זרים ותיירים למדינה, וכן עסק בהורדת מחירי חשבוניות הטלפון היפניות.
הוא קשור לארגון הלאומני ניפון קאיגי .
כחלק ממאמציו למשוך עובדים זרים למדינה, ובגיבויו של אבה, הצליח סוגה להתגבר על ההתנגדות להכנסת עובדים זרים לא מיומנים וייסד תוכנית התמחויות למשרות בעלות שכר נמוך.
הוא תמך גם בפעולות משמעותיות ואגרסיביות של הבנק המרכזי היפני במטרה לבלום את הדפלציה.
ב-2015 ספג ביקורת על כך שעודד נשים יפניות "לתרום למדינתן" על ידי הבאת יותר ילדים.
עם התפרצות נגיף הקורונה ביפן שיחק סוגה תפקיד מרכזי בהתמודדות עם המגפה, כשבעת מחלוקות בין השרים בממשלה הצליח להוביל שיתופי פעולה לעצירת ההתפשטות של הווירוס.
בעקבות התפטרותו של שינזו אבה מראשות המפלגה באוגוסט 2020, עלה שמו של סוגה כמועמד המוביל להחליפו, תוך שקיבל תמיכה מסגנו של אבה, טארו אסו, היחיד מלבד סוגה המכהן גם כן בממשלה מאז 2012 וכן ממזכ"ל המפלגה טושיהירו ניקיי, ובהמשך גם משני הפלגים המרכזיים במפלגה.
ב-14 בספטמבר ניצח סוגה במירוץ לראשות המפלגה, והוא נכנס לתפקיד ראש ממשלת יפן ב-16 בספטמבר.
במסיבת העיתונאים הראשונה שערך כראש ממשלת יפן, הצהיר סוגה כי בתפקידו יתמקד בראש ובראשונה במגפת הקורונה, וכן בתעסוקה, בהבטחת ביטחון העסקים, בהמשך מדיניות אבנומיקס ובטרנספורמציה הדיגיטלית של יפן.
באוקטובר 2020 יצא סוגה לביקור הראשון שלו כראש ממשלה בווייטנאם ובאינדונזיה.
על פי ההערכות, סוגה בחר בשתי המדינות ששוכנות בדרום–מזרח אסיה עקב המתיחות הגוברת בין ארצות הברית וסין.
בהמשך פורסם שיפן מתכננת לחתום על הסכם שיאפשר מכירת נשק וטכנולוגיה לווייטנאם.
לאחר שג'ו ביידן נבחר לנשיאות ארצות הברית, אמר סוגה כי ברצונו לפגוש את ביידן בהקדם האפשרי ולדון בברית הביטחון בין שתי המדינות, מגפת הקורונה ומשבר האקלים.
בפרט, סוגה אמר כי הוא שוקל להשתתף בפסגת האקלים העולמית שהציע ביידן במטרה לקדם את היעד להפוך את יפן למדינה נייטרלית פחמנית עד 2050. סוגה התחייב גם לקרן בסך שני טריליון ין לקידום מחקר בנושא טכנולוגיות הוצאת פחמן משימוש (Decarbonization) והגדרת מטרות ספציפיות בוועידת שינוי האקלים ה-26 של האו"ם.
סוגה היה המנהיג הזר הראשון שנפגש עם ג'ו ביידן בבית הלבן באפריל 2021.
בנאום תחילת השנה שלו, סוגה התחייב להשתלט על מגפת הקורונה ולהתקדם בהכנות לקראת המשחקים האולימפיים ביפן שתוכננו לקיץ 2020 אך נדחו בשנה עקב המגפה העולמית.
סוגה יישם את תוכנית התמריצים GoTo, המספקת הנחות משמעותיות על נסיעות בתוך יפן כתגובה להשפעה הכלכלית של הקורונה.
עם זאת, היא הושעתה בדצמבר 2020 עקב ביקורות על כך שהיא סייעה להפצת הנגיף וסתרה את המסר של הממשלה להימנע מנסיעות מיותרות.
סוגה נאלץ לספוג ביקורת על אופן הטיפול שלו בהתפשטות המגפה.
נוכחותו בארוחה יקרה בהשתתפות מספר פוליטיקאים ומפורסמים אחרים ושהתקיימה אחרי ההחלטה להשעות את תוכנית התמריצים בתיירות הפנים זכתה למחאה בקרב הציבור.
כל הנוכחים בארוחה היו בני למעלה מ-70, קבוצת גיל בסיכון להידבק בנגיף.
זאת בתקופה שבה הממשלה המליצה להימנע מארוחות בהשתתפות של יותר מחמישה משתתפים.
בינואר 2021 הוכרז על מצב חירום במטרופולין טוקיו ובשלושת המחוזות הסובבים אותו, ההכרזה הראשונה על מצב חירום מאז אפריל 2020. מצב החירום קבע מספר הגבלות כשעודדה עבודה מהבית והתושבים נאלצו להימנע מנסיעות לא חיוניות, אולם בתי הספר נותרו פתוחים.
למרות שמצב החירום אינו בעל סמכות משפטית בפני עצמו, סוגה הצהיר שהממשלה תשקול לתקן את החוק כדי לאפשר לרשויות המקומיות לאכוף את ההנחיות בקרב העסקים.
סוגה התחייב גם למענקים של עד 1.8 מיליון ין בחודש לכל מסעדה העונה לבקשה בדבר קיצור שעות הפעילות שלה.
ב-3 בספטמבר 2021 הכריז יושיהידה סוגה על כך שלא יתמודד שוב בבחירות לראשות המפלגה.
ההכרזה התרחשה על רקע הירידה של שיעורי התמיכה בו לשפל של כל הזמנים (מתחת ל-30% לפי סקרים באותה עת), ובשעה שיפן נאלצה להתמודד עם הגל החמור ביותר של הקורונה עד אותה תקופה, ובמהלך הבחירות הכלליות ביפן.
ההתפטרות שלו תקפה החל מ-30 בספטמבר, יום למחרת הבחירות לראשות המפלגה הליברל–דמוקרטית.
ההודעה שלו נערכה במהלך מסיבת עיתונאים בה היה אמור להודיע על חילופי גברי בצמרת המפלגה; למרות שהתכוון להתמודד בשנית עד יום קודם לכן, הן שינזו אבה והן טארו אסו סירבו לשתף פעולה עמו, מה שהביא להודעה שלו למחרת בבוקר.
הקבינט של סוגה ראה שיעורי תמיכה משתנים מאז התפטרותו של שינזו אבה.
שיעור התמיכה בו ירד מ-74% בספטמבר 2020 ל-42% בינואר 2021. זהו שיעור התמיכה הנמוך ביותר בראש ממשלה יפני מאז אוקטובר 2010, עת התרחשה ההתנגשות בסירה סנקקו.
במהלך עליית מקרי הקורונה בטוקיו ובסביבתה, שיעור התמיכה בסוגה ירד ל-28% באוגוסט, בעוד יפן מארחת את אולימפיאדת טוקיו.
נשוי למריקו סוגה, ולזוג שלושה בנים.
אשתו היא אחותו של קולגה של סוגה מהתקופה בה עבד בלשכתו של חבר הדיאט היקוסבורו אוקונוגי.
הטריצרטופס של יושי, באנגלית: Yoshi's Trike, או בשמו הרשמי: MOR 3027, הוא מאובן מפורסם של טריצרטופס שנמצא במוזיאון הרי הרוקי במונטנה, ארצות הברית, וכולל שלד חצי שלם עם גולגולת כמעט שלמה בעלת קרניים ארוכות במיוחד.
יושי מתוארך לשכבה התיכונה של תצורת הל קריק, כ-66.3 מיליון שנה לפני זמננו.
המאובן, שמייצג ככל הנראה מין חדש של טריצרטופס, בולט בזכות קרניו הארוכות במיוחד: אורך ליבות קרני הגבה שלו הוא כ- וכאשר היו מצופות בקרטין אורכן הגיע ככל הנראה ל-.
הוא מייצג פרט תת-בוגר, שטרם הגיע לגודלו המלא.
אורכו היה רק ומשקלו הוערך ב-.
המאובן נתגלה ב-2010 במאגר פורט פק (Fort Peck Reservoir) שליד ג'ורדן (מונטנה), חלק מתצורת הל קריק שבארצות הברית, ונחפר ב-2012. הוא נתגלה על ידי יושי קטסורה (Yoshi Katsura), מתנדב יפני, ונקרא על שמו.
כיום הוא מאוחסן במוזיאון הרי הרוקי בבוזמן, מונטנה, שבארצות הברית, ומספרו הקטלוגי הוא MOR 3027. המאובן MOR 3027 כולל גולגולת כמעט שלמה ואת רוב חלקי השלד למעט הרגליים הקדמיות, כפות הרגליים האחוריות, מספר צלעות, חוליות בעמוד השדרה וכל הזנב.
שלד משוחזר של יושי נמצא בתצוגה באוספים הפלאונטולוגיים של המוזיאון.
העצמות בחום הן יציקות מהמאובנים שנמצאו ואלה שבלבן הן רפליקות ששוחזרו לצורך השלמת השלד לתצוגה.
לצידו מוצב גור של טריצרטופס.
בזכות קרניו הארוכות במיוחד, הופיע הטריצרטופס של יושי גם בתרבות הפופולרית:
ב-2021 הוציאה חברת EoFauna Scientific Research דגם של טריצרטופס המבוסס על יושי (MOR 3027).
ב-2022 הוציאה חברת CollectA הוציאה דגם שמבוסס חלקית על יושי, בעיקר בקרניים.
ב-2024 ו-2025 הוציאה חברת Haolonggood שני דגמים שלו, אחד ברמת צעצוע איכותי והשני ברמת פסלון יקר מברונזה לאספנים בלבד.
ב-2023 הופיעו בסדרה כוכב פרהיסטורי 2 מבית Apple TV+ טריצרטופסים בעלי קרניים גדולות מאוד המבוססים על יושי ולמעשה מציגים כיצד היה נראה אם היה מגיע לבגרות וגודל מלא.
יוחאי בלום (נולד ב-21 בספטמבר 1983), הידוע גם שם הבמה יושי, הוא מוזיקאי, זמר ויוצר ישראלי.
בלום נולד וגדל בנוף הגליל (נצרת עילית) לאם מורה ואב הנדסאי מכונות.
למד בבית הספר התיכון קריית החינוך אורט ע"ש משה שרת בנצרת עילית.
כבר בילדותו התעניין במוזיקה והחל לנגן בפסנתר כשהיה בכיתה ב', אך בדיעבד מציין בלום שלא מצא בכך עניין רב.
כשהיה בכיתה ט' למד בעל פה ספר תווים של רמי קלינשטיין: "(...) הבנתי שאפשר פשוט למצוא איזה שיר מוכר וללמוד לנגן אותו בעצמי.
זה ממש הפך את כל מה שהכרתי." קלינשטיין היה גם מי שבמפגש מקרי עם בלום שכנע אותו להיבחן ללהקה צבאית.
הכינוי יושי נוצר בנעוריו על ידי חבריו ללהקת המחול בה רקד כנער, אבל לדבריו קשור גם לתרבות היפנית שאליה הוא מתחבר.
לאחר סיום שירותו הצבאי בלהקת חיל החינוך והנוער בצה"ל, החל בלום לעסוק באופן מקצועי בתחום המוזיקה.
הוא הפיק, הקליט וניגן כקלידן עם מוזיקאים והרכבים שונים: מוקי, עילי בוטנר וילדי החוץ, שי גבסו, רמי קליינשטיין, קובי אפללו ועוד.
כמו כן עבד עם רוני אלטר אותה הכיר במהלך השירות בצה"ל והופיע איתה בנגינה על פסנתר וביצוע קולות.
במקביל לעבודה בתחום המוזיקה בלום סיים בהצטיינות תואר ראשון ותואר שני בלימודי פילוסופיה באוניברסיטת תל אביב.
לאחר סיום שני התארים התקבל ללימודי רפואה גם כן באוניברסיטת תל אביב ובמקביל המשיך לעסוק במוזיקה.
לאחר שלוש שנות לימודים במסגרת המסלול ללימודי הרפואה החליט בלום לעזוב את הלימודים על מנת להתמקד בקריירה המוזיקלית שלו.
כארבעה חודשים לאחר שעזב את הלימודים הוא סיים לעבוד על אלבום הבכורה שלו.
זרים מכירים, אלבום הבכורה שלו, ראה אור בשנת 2021. המילים הלחנים וההפקה המוזיקלית של בלום למעט שני שירים שהם שיתוף פעולה עם המפיק עמרי אמדו.
באלבום עשרה שירים העוסקים בחוויות הישראליות, זוגיות ועוד.
השירים מתוכו, בין היתר 'זרים מכירים', 'הכי יפה' ו'להיות לדבר' שנכתב בהשראת סיפורו של מגיש הטלוויזיה איל פלד, הגיעו למקומות ראשונים במצעדי ההשמעות ונכנסו לעשרת השירים הוויראליים של ישראל ביישומון שזאם.
את הקליפ עבור השיר הזה ביים השחקן והבמאי אורן שקדי שהמליץ ליושי על שיתוף פעולה עם הצלם אלכס ליבק.
השלושה שיתפו פעולה עם העורך שחר אמריליו ויצרו בסופו של דבר קליפ שמורכב כולו מצילומים של ליבק, שחיפש את הצילומים המתאימים מהארכיון הפרטי שלו.
אחת המצולמות צפתה בקליפ במקרה באתר האינטרנט של גלגלצ, וזיהתה את עצמה בתמונה ביחד עם אחותה התאומה, שצולמה ככל הנראה בשנת 1990 בטיילת בחוף הים בתל אביב זמן לא רב לאחר שעלו עם משפחתן לארץ במסגרת העלייה מברית המועצות לשעבר בשנות ה-90. היא פנתה לבלום ושיתפה את סיפורה האישי.
ב-12 בפברואר 2024 הוציא לאור את אלבומו השני, "תזכורת לעצמי".
האלבום הורכב מהקלטות קול מהפלאפון של יושי, שם הקליט כל הזמן תזכורות, שורות ומנגינות.
תהליך יצירת האלבום כלל חילוץ תזכורות מהטלפון שלו, מה שגילה שהוא כבר כתב אלבום בלי לשים לב.
מתוך האלבום הוציא את השיר "ידידים" כסינגל לתחנות הרדיו.
ב-10 בדצמבר הוציא את הסינגל "אם זה גדול עלי".
ב-7 באפריל 2025 הוציא את השיר "3 משאלות" שהרעיון אליו הגיע מבנו של יושי, שסיפר מה היה מבקש אילו היו לו שלוש משאלות.
יושי שיתף את השאלה ברשתות החברתיות וקיבל כמות עצומה של תגובות.
המילים לשיר נכתבו ממשאלות ששלחו לו עוקבים והקהל גם השתתף בהקלטת השיר – מהופעות חיות, עוקבים, ונגנים.
ב-18 באוגוסט הוציא סינגל בשם "כמה יופי יש", המשמש כסינגל ראשון מתוך אלבומו השלישי.
האלבום נוצר בשיתוף פעולה עם המוזיקאי יזהר אשדות ועם בנו, עיליי אשדות, שהפיקו אותו מוזיקלית.
ב-11 בספטמבר הוציא את הסינגל "זה לא חיים".
ב-11 בנובמבר הוציא לאור את הסינגל "אפשר לנשום".
יושה סטראדובסקי (בהולנדית: Josha Stradowski; נולד ב-1995) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה הולנדי.
סטראדובסקי החל את קריירת המשחק שלו בשנת 2006 עם הפקות תיאטרון מוזיקליות כמו 'Kuifje: De Zonnetempel', 'Ciske de Rat' וצלילי המוסיקה.
הוא למד באקדמיה לדרמה לוסיה מרטנס וב-אקדמיה לאומנויות "CodArts".
הופעת הבכורה שלו במסך הייתה בתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה ההולנדית לנוער 'Naranjina en de Kadekapers', ואחריה הופיע בסדרות הטלוויזיה 'Spangas', 'Dokter Tinus' ו'Verborgen Verhalen'.
יושה סיים בשנת 2018 את בית הספר לתיאטרון AHK באמסטרדם עם תואר ראשון במשחק.
הוא שיחק במחזות כמו 'מגדר' ו'ברומנס' של קבוצת התיאטרון אוסטפול והבמאי טימותי דה גילדה ובאדיפוס המלך בתיאטרון הבינלאומי אמסטרדם של איבו ואן הוב והבמאי רוברט איקה.
סטראדובסקי שיחק בכמה סרטים קצרים ובסרט הטלוויזיה "Just Friends", שזכה בפרסים בינלאומיים רבים.
הוא שיחק בתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה "High-Flyers" משנת 2020, בה גילם את רוטגר דה מן, צוער שמתחיל את קורס ההכשרה שלו לטייס קרב באקדמיה הצבאית המלכותית, לצד סינם קאבוס וסוי קרון.
בגרסה בשפה הגרמנית, הוא דובב על ידי טים שוורצמאייר .
החל מ-2021 הוא משחק יחד לצד רוזמונד פייק בסדרת הפנטזיה של פריים וידאו בסדרת הטלוויזיה מחזור כישורי הזמן, המבוססת על סדרת הספרים באותו שם מאת רוברט ג'ורדן.
בשנת 2022 לוהק לתפקיד בסרט הקולנוע "גראן טוריסמו".
יושיזאורוס (שם מדעי: Yuxisaurus; מילולית: "לטאת יו'שי") הוא סוג של דינוזאור בעל אגן דמוי-עוף מקבוצת התיראופורה, אשר התקיים במשך היורה התחתון במזרח אסיה.
הממצאים המאובנים של דינוזאור זה התגלו בתצורות "Fengjiahe Formation" שביונאן, שבדרום-מערב הרפובליקה העממית של סין והוא תואר למדע ב-2022, לאחר שהתגלו שנה לפני כן.
הסוג מכיל מין בודד, Yuxisaurus kopchicki, הקרוי להוקרת החוקר האמריקאי ג'ון קופצ'יק .
הממצאים הכילו פרט יחיד בעל שלד חלקי, שהורכב בעיקר מצלעות, חוליות, חלקי גולגולת שבורים, שרידי רגליים ולפחות 120 חלקי אוסטאודרם.
במראהו הוא דמה מעט לאנקילוזאור בסיסי, אך לא השתייך לקבוצה זו.
מעריכים שהיה קרוב לסוגים בסיסיים נוספים כמו האמאוזאורוס, הסקלידוזאורוס, הטטיזאורוס, הביינוזאורוס (Bienosaurus) ועוד.
הוא הגיע לאורך של 3 עד 4 מטרים, דומה מעט לקרנף והיה אוכל צמחים קל יחסית לקבוצתו ובעל צוואר בינוני באורכו, אך בעל מבנה משוריין שנועד לגונן עליו מטורפים תרופודים גדולים.
יושב ראש המועצה המחוקקת הפלסטינית הוא יושב ראש המועצה המחוקקת הפלסטינית, הפרלמנט של הרשות הפלסטינית.
מתוקף תפקידו הוא מנהל את אספות המועצה המחוקקת, ואף משמש באופן זמני כנשיא הרשות הפלסטינית, כשזה לא יכול למלא את תפקידו.
מאז 29 במרץ 2006 מכהן בתפקיד עזיז דוויק מחמאס, אף על פי שהמועצה המחוקקת הפלסטינית לא התכנסה מאז 2007.
המועצה המחוקקת הפלסטינית נבחרה לראשונה בבחירות הכלליות ב-1996, ואחמד קריע מפת"ח נבחר ליושב הראש ב-7 במרץ 1996.
לאחר התפטרותו של ראש ממשלת הרשות הפלסטינית מחמוד עבאס (אבו מאזן) ב-6 בספטמבר 2003 הטיל נשיא הרשות הפלסטינית יאסר ערפאת על קריע את ראשות ממשלת מעבר, ובמקומו נבחר ליושב ראש המועצה המחוקקת רפיק א-נתשה.
ב-10 במרץ 2004 נבחר לתפקיד יושב הראש רוחי פתוח מפת"ח, וב-11 בנובמבר 2004 הפך לנשיא הזמני של הרשות הפלסטינית בעקבות מותו של ערפאת.
הוא חזר לתפקידו כיו"ר המועצה המחוקקת ב-15 בינואר 2005, עם השבעתו של אבו מאזן לנשיא הרשות.
בבחירות למועצה המחוקקת השנייה ב-2006 זכה חמאס ברוב ונציגו עזיז דוויק נבחר ליו"ר.
דוויק נעצר ונכלא בישראל שלוש פעמים: ב-2006 בעקבות חטיפת גלעד שליט, ב-2012 וב-2014 בעקבות רצח שלושת הנערים.
המועצה פוזרה למעשה ביוני 2007 עקב השתלטות חמאס על רצועת עזה, כשנציגי חמאס ממשיכים להתכנס תחת המועצה ברצועת עזה.
עם תום כהונתו בת 4 שנים של מוחמד עבאס כנשיא הרשות הפלסטינית ב־2008 הכריס חמאס על דוויק כנשיא הרשות.
שםכהונהמפלגהתחילת כהונהסיום כהונהמשך כהונה1אחמד קריע7 במרץ 19967 באוקטובר 20037 שנים ו-213 ימיםפת"ח2רפיק א-נתשה3 בנובמבר 200310 במרץ 2004128 ימיםפת"ח3רוחי פתוח10 במרץ 200416 בפברואר 2006שנה ו-342 ימיםפת"ח4עזיז דוויק29 במרץ 2006מכהןחמאס
יוֹתָם מלך יהודה היה בנם של עוזיהו ויְרוּשָׁא בַּת-צָדוֹק.
שימש כעוצר בממלכת יהודה ולאחר מכן כמלך יהודה.
אביו עוזיהו מלך יהודה התנגע בצרעת כ-25 שנה לפני סיום מלכותו, ומאז שימש בנו יותם כעוצר:
על יותם מסופר כי הייתה לו יד במקצת מפעלי בניה:
גם על כיבוש עמון על ידו מסופר:
אזור זה נכבש קודם לכן על ידי אביו עוזיה, וכנראה העמונים מרדו באביו ויותם חזר ושעבדם.
עוד מסופר בדברי הימים כי בימי יותם וירבעם השני מלך ישראל נערך מפקד, שככל הנראה משקף את התיישבות שבטי ראובן, גד וחצי המנשה בעבר הירדן לפני ההגליה של תגלת-פלאסר השלישי.
קשה לדעת אם המפקד נערך ביוזמה משותפת של מלך ישראל ומלך יהודה, או שהזכרתם היא רק בבחינת ציון תאריך למפקד.
כן לא ידוע באיזו מידה קשור מפקד זה למלחמתו של יותם בבני-עמון.
כך או כך מפקד זה מרמז על התפשטות היישוב הישראלי בגלעד באותה עת.
ירבעם השני הוא שהרחיב את גבול ממלכת ישראל עד "ים הערבה" (), ואפילו עד "נחל הערבה" () - כלומר עד ים המלח (כנראה בדרומו).
לכן, בהכנעת יותם את בני-עמון הייתה כרוכה כניסה דרך שטח שבשליטת ממלכת ישראל.
הדבר היה תלוי בשיתוף-פעולה בין ישראל ליהודה, אלא אם נניח שהדבר אירע לקראת סוף ימי ירבעם-ב', שאז נחלשה אחיזת ישראל באזור זה.
יש שביססו את האפשרות לשיתוף פעולה בין הממלכות מן הכתוב על כיבושי ירבעם השני: "וַאֲשֶׁר הֵשִׁיב אֶת דַּמֶּשֶׂק וְאֶת חֲמָת לִיהוּדָה בְּיִשְׂרָאֵל" ()
במסכת סוכה, רבי שמעון בר יוחאי אומר: "יכול אני לפטור את העולם כולו מן הדין מיום שנבראתי עד עתה ואילמלי אליעזר בני עמי מיום שנברא העולם ועד עכשיו ואילמלי יותם בן עוזיהו עמנו מיום שנברא העולם עד סופו".
רש"י מסביר שמעלתו הגדולה היא בכך שכיבד את אביו כשהצטרע והשאיר את התואר הרשמי לאביו ובעצם מלך בשמו, ובכך התגלתה הענווה שלו.
המפרש על דברי הימים מסביר שאמירה זו קשורה לעובדה שלא מסופר בתנ"ך על אף חטא שחטא יותם בניגוד לכל שאר מלכי יהודה, ועל כן ייחס לו רשב"י סגולות רוחניות היכולות להביא לתיקון רוחני עתידי.
חותמות המלך יותם מאילת ומירושלים
שתי חותמות הנושאות את המילה 'ליתם' נמצאו עד כה, אחת בחפירות שנערכו בתל-אל-חלייפה, סמוך לאילת, על ידי הפרופסור נלסון גליק.
כתובת שנייה נמצאה על אוסטרקון בחפירות בירושלים.
בחפירה באילת נתגלה חותם משובץ בטבעת ברונזה ועליו חרותה בכתב העברי "ליתם".
על פי הארכאולוגים נחמן אביגד, ולפניו אולברייט, על פי השכבה הארכאולוגית בו נמצא החותם, המיוחסת למאה ה-8 לפני הספירה, יש ליחס את החותם ליותם המלך.
תל ח'ליפה נמצא כ-600 מטר מחוף אילת על הגבול עם ממלכת ירדן.
ממצא זה תואם למה שנכתב כי עוזיה המלך, אבי יותם, הוא זה שבנה מחדש את אילת.
שמו של יותם המלך נשתמר גם בוואדי יתם היורד מהרי אדום למפרץ אילת.
מתברר כי למלכי יהודה הייתה שליטה מתמשכת באזור הנגב, אילת ואדום, כאשר נמצאו עשרות מצודות מתקופת מלכי יהודה בין באר שבע ואילת.
החותם נמצא בלב מתחם בנוי ששימש להפקת נחושת.
על החותם גם מצוירת דמות אייל, כנראה שהיה סמל העיר אילת וכן מעין מפוח ששימש לליבוי האש בכבשני הפקת הנחושת.
לדברי הארכאולוג עוזי אבנר, שהיה מנהל רשות העתיקות במחוז הדרום, המפוח כביכול איננו מפוח אלא האות "ת", דהיינו יש כאן חותם מקורי של סמל העיר אילת של איל+ת.
קיימת סברה, כי הרעש בימי עוזיהו, התרחש למעשה בתקופת מלכותו של יותם, או תקופת מלכותו כעוצר, בסביבות שנת 750 לפנה"ס.
מחקר מדעי כמותי, ארכיאוסייסמי ומאקרוסייסמי שפורסם בשנת 2000, מתארך את הרעש לשנת 750 לפנה"ס עם טווח שגיאה של 30 שנה.
הם סבורים שהרעש היה בימי מלכותו של יותם, דבר שיכול להתקבל על הדעת, מכיוון שיותם שימש כמלך בפועל שנים רבות לפני מות אביו עוזיה.
הם מציינים שלפי בן מנחם ממכון ויצמן למדע, המוקד היה באזור תל חצור, אך הם מראים שרעידת האדמה הזו גדולה מידי מכדי שמוקדה יהיה ממוקם שם, וזאת לנוכח ניתוח ממדי ההרס ומסקנותיהם בדבר התפרושת המרחבית של העוצמה הסייסמית ברעידה זו.
לעומת זאת, על פי יוספוס פלביוס, יותם עלה למלוכה כעוצר רק אחרי רעידת האדמה שבגללה עוזיהו לקה בצרעת והורד מהשלטון.
גם לפי הנביא זכריהו הרעש היה בזמן מלכותו של עוזיהו: כַּאֲשֶׁ֤ר נַסְתֶּם֙ מִפְּנֵ֣י הָרַ֔עַשׁ בִּימֵ֖י עֻזִּיָּ֣ה מֶֽלֶךְ־יְהוּדָ֑ה (זכריה יד, ה), וגם לפי הנביא עמוס שהתחיל לנבא בזמן מלכותו של עוזיהו מלך יהודה, שנתיים לפני הרעש (עמוס א, א).
יותם הקַסָּם (בפולנית: Kajtuś czarodziej - קאיטוש המכשף) הוא שמו של התרגום הראשון לעברית של ספר הילדים של יאנוש קורצ'אק שהופיע במקורו בשפה הפולנית בשנת 1934.
הספר מגולל את סיפורו של ילד שובב אשר רוצה להפוך לקוסם.
הילד מתחיל להתאמן בקסמים ומגלה כי אכן יש לו כוחות לחולל קסמים ולשנות את המציאות.
הילד חי חיים כפולים, כלפי חוץ כילד רגיל, ובלבו פנימה קוסם בעל כוחות נסתרים.
לאחר שהוא מגזים בהפעלת כוחותיו ומעורר מהומה רבתי בעיר הבירה "ליש" (שניתן לזהות בה את ורשה), הוא מגורש ממנה.
המשך הספר מתאר את מסע נדודיו של יותם.
הספר מבטא את היכולת הנסתרת, פורצת הגבולות, של רוח האדם, ומנגד את הגבולות והמגבלות שמציבים בפניה הטבע והבריאה.
הספר תורגם לעברית לראשונה על ידי המשורר והמתרגם יוסף ליכטנבום בהוצאת "עם עובד" בשנת 1944, כאשר דבר הירצחו של יאנוש קורצ'אק (היהודי-פולני) ביחד עם תלמידיו כבר היה ידוע בארץ.
הספר היה חביב מאוד על ילדי שנות הארבעים והחמישים.
מהדורות נוספות מתרגום זה הופיעו בשנות השישים והשבעים.
בשנת 1987 הופיע בהוצאת "עם עובד" תרגום חדש של הספר שנעשה בידי הסופר ניצול השואה אורי אורלב.
בתרגום זה מופיע הגיבור בשמו המקורי "קאיטוש המכשף", שהוא גם הכותר של הספר.
בעבור תרגום זה זכה אורלב בעיטור כריסטיאן אנדרסן לספרות ילדים ונוער לשנת 1988. מאיירת: אורה איתן
הספר תורגם לאנגלית ויצא לאור בשנת 2012.
יותם הקסם, תרגם יוסף ליכטנבום, הוצאת עם עובד תל אביב, 293 עמודים, 1944.
עלילות יותם הקוסם, תרגם יוסף ליכטנבום, אייר אריה מוסקוביץ', הוצאת נ.
יותם הקסם, תרגם יוסף ליכטנבום, רשומים אורה איתן, הוצאת עם עובד תל אביב, 174 עמודים, 1964. הודפס שוב בשנים 1969, 1974 ו-1978.
קאיטוש המכשף, תרגם אורי אורלב, הוצאת עם עובד תל אביב, 208 עמודים, 1987.
קיטוש הקוסם, תרגמה יוכבד פרימן, איורים חובב רשלבך, הוצאת זמורה ביתן תל אביב, 323 עמודים, 2000.
יוזף (יושקה) מרטין פישר Fischer, ; נולד ב-12 באפריל 1948) הוא פוליטיקאי גרמני, שכיהן כשר החוץ של גרמניה וכסגן הקנצלר בין השנים 1998–2005.
פישר נולד בעיר גראברון בגרמניה.
משפחתו גרה כמה עשורים בהונגריה אך עזבה מיד לאחר מלחמת העולם השנייה כאשר ברית המועצות כבשה אותה מידי הנאצים.
פישר עזב את הלימודים ב-1965 ועבד כשנה כצלם.
ב-1967 היה פעיל בהתאגדות סטודנטים גרמנית ומצא עבודה בחברת המכוניות "אופל".
הוא פוטר מעבודה זו לאחר כמה הפגנות שנערכו על-ידו, ביניהן אחת שנערכה ב־1973 ובמהלכה הכה שוטר.
בשנים 1976 עד 1981 עבד כנהג מונית ואחר-כך עבד בספריית קרל מרקס בעיר פרנקפורט.
לפישר יש תואר כבוד מטעם אוניברסיטת חיפה.
גרוש ארבע פעמים, הוא נישא בחמישית ב-2005.
בשנים 1983 עד 1985 היה חבר הפרלמנט הגרמני מטעם מפלגת הירוקים הגרמנית ואף מונה לתפקיד השר לאיכות הסביבה במדינת הסה.
הוא מונה שוב לתפקיד בשנת 1991 וכיהן בו עד 1994, אז שוב נבחר לתפקיד חבר פרלמנט.
בשנת 1998 הוביל את מפלגת הירוקים בבחירות ומונה על ידי קנצלר גרמניה גרהרד שרדר לתפקיד ממלא מקום ראש הממשלה ושר החוץ של גרמניה.
זהו התפקיד הבכיר ביותר אליו הגיע פוליטיקאי ממפלגת הירוקים בגרמניה.
אף ברוב מדינות העולם האחרות לא הגיעו פוליטיקאים ירוקים לתפקידים כה בכירים.
בבחירות שנערכו ב-2002 הוביל את מפלגתו לניצחון סוחף; שרדר נדרש לקולות הירוקים על-מנת להקים קואליציה.
בבחירות שנערכו בספטמבר 2005 צמצמה מפלגת הירוקים את כוחה והפכה למפלגה הקטנה ביותר בפרלמנט הגרמני ופישר פרש מפעילות פוליטית.
ב-27 ביוני 2006 הודיע פישר על פרישתו הסופית מהמפלגה ומהחיים הפוליטיים ועל כוונתו להפוך, החל מסתיו 2006, לפרופסור אורח באוניברסיטת פרינסטון.
יוֹתָם בֶּן גִּדְעוֹן הוא דמות מקראית המוזכרת בפרק ט' של ספר שופטים, הצעיר מבין 70 בניו של גדעון.
לאחר שהשופט גדעון הושיע את ישראל מהמדיינים, בקשו בני ישראל להמליך אותו למלך עליהם.
גדעון סירב, באומרו כי רק אלוהים לבדו ראוי למשול ולא בן אנוש כמוהו: .
אך לאחר מותו המליך עצמו בנו אבימלך, על העיר שכם.
כדי שיהיה המועמד היחיד לרשת את אביו, הרג אבימלך את אחיו "על אבן אחת".
רק האח הצעיר ביותר, יותם, הצליח להסתתר בעת הטבח וכך ניצל.
כאשר נודע ליותם שבעלי שכם (שליטי שכם) המליכו עליהם את אבימלך, עלה על הר גריזים ומשם נשא משל הקרוי על שמו - "משל יותם" - שמטרתו הייתה להתריע בפני בעלי שכם על הסכנה שבהמלכת אבימלך.
לאחר שנשא את המשל בורח יותם מפני אבימלך אחיו (שופטים ט, כא).
את פועלו של יושיטושי ניתן לחלק לשתי תקופות מכריעות: השנים האחרונות של יפן המודרנית המוקדמת, והשנים הראשונות של יפן המודרנית (תקופת מייג'י).
יושיטושי נולד בשנת 1839 בתקופת אדו בעיר אדו, שלימים שינתה את שמה לטוקיו.
אביו היה סוחר עשיר, שהגיע לתפקיד של סמוראי, אולם יושיטושי עזב את בית אביו בגיל 3 וחי בבית דודו חסוך הילדים.
בגיל צעיר ניכר כישרונו והוא הופנה ללימודי אמנות הציור וההדפסי העץ.
את הכינוי "יושיטושי" קיבל בגיל 11 מהמאסטר שלו קוניושי.
ההדפס הראשון שלו נוצר בגיל 14, בשנת 1853, אולם במשך תקופה ממושכת אחר כך לא יצר, כנראה בשל מחלה ממושכת של מורו קוניושי.
בשנת 1862 מת קוניושי, ובשנה שאחר כך יצר יושיטושי 44 הדפסי עץ.
עבודתו המוקדמת מלאה באלימות גרפית קיצונית ובמוות, אולי כשיקוף לאלימות הסובבת אותו, ביפן השסועה והנתונה למאבקי שוגונות טוקוגאווה כנגד העולם המערבי.
בשנת 1871 שקע בדיכאון עמוק.
באותה תקופה לא יצר, חי בחוסר כל, ומתואר כי בת זוגו יוקוטו מכרה את הבגדים שעל גופה על מנת לתמוך בו.
כוכבו של יושיטושי החל לדרוך שוב בשנת 1873, כאשר מצב רוחו השתפר, והוא החל שוב ליצור במרץ רב.
המהירות שבה עבד, בנוסף ליצירתיותו, עוררו פליאה.
שנותיו האחרונות היו הפוריות ביותר.
סדרות ההדפסים השונות שיצר זכו להערצה רבה עוד בימיו.
יותם הלפרין (נולד ב-24 בינואר 1984) הוא כדורסלן עבר ישראלי, שיחק בעמדות הרכז והקלע.
נחשב לכדורסלן ישראלי מהמצליחים במפעלים האירופיים.
שימש מאמן וכמנהל הספורטיבי בהפועל ירושלים.
הלפרין שיחק בקבוצת הנוער של מכבי תל אביב, עמה זכה באליפות ובגביע ליגת הנוער בשנים ו-.
במקביל, שיחק גם בקבוצת הכדורסל של תיכון מטרו ווסט ברעננה, והוביל אותה לאליפות בתי הספר התיכוניים בעונת .
משחק הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של מכבי תל אביב היה ב-11 באוקטובר 2001, בגיל 17, במשחק יורוליג נגד אלבה ברלין הגרמנית.
עם זאת, בעונה זו שותף הלפרין מעט במשחקיה של הקבוצה, במיוחד ביורוליג.
במהלך שנותיו במכבי לא הצליח להשתלב בחמישייה הפותחת, שכללה באותה עת שחקנים כמו שארונאס יאסיקביצ'יוס ואנתוני פארקר.
בניגוד למשחקיו בנבחרת, שבהם היה דומיננטי, במכבי היה שחקן ספסל, והאשראי שקיבל ממאמן הקבוצה, פיני גרשון, היה מוגבל.
לאחר שהפריצה בקריירה שלו בוששה לבוא, החליט הלפרין, בשנת 2005 לנסות את מזלו בקבוצת אולימפיה ליובליאנה הסלובנית, אותה הוליך לזכייה בדאבל.
העונה בליובליאנה, שבה שוב היה לשחקן דומיננטי, הייתה מוצלחת מבחינתו, והוא אף נטל חלק במשחק האול-סטאר הסלובני בשנת 2006.
עם סיום העונה ניסה הלפרין את מזלו בדראפט ה-NBA.
על אף ההערכות המוקדמות, לפיהן יצליח להיבחר בסוף הסיבוב הראשון או בתחילת הסיבוב השני של הדראפט, נבחר לבסוף רק לקראת סוף הסיבוב השני, במקום ה-53, על ידי קבוצת סיאטל סופרסוניקס.
הבחירה בסיבוב השני לא הבטיחה לו חוזה בקבוצה זו, ועל כן חזר למכבי תל אביב, בה חתם על חוזה לשלוש שנים, על פי ההערכות, תמורת סכום של 300,000 דולר לעונה.
לאחר שתי עונות במכבי, הצטרף הלפרין בשנת 2008 למועדון הכדורסל היווני אולימפיאקוס.
הוא חתם על חוזה לשלוש שנים, בהן היה צפוי להרוויח כ-4.5 מיליון דולר.
מאחר שהיה חתום על חוזה במכבי עד 2009, פיצתה אולימפיאקוס את הקבוצה בסכום המוערך בכ-950 אלף דולר.
במדיה של קבוצה זו זכה בגביע היווני בשנת 2010.
בסוף עונת שוחרר הלפרין מאולימפיאקוס, אך לאחר מספר חודשים הוחזר לסגל הקבוצה.
ביולי 2011 חתם על חוזה לשחק במשך שנתיים בקבוצת ספרטק סנקט פטרבורג.
ב-31 במאי 2012 שוחרר הלפרין מהקבוצה, אחרי עונה בה קלע כ-9 נקודות בממוצע למשחק ביורוקאפ.
ב-5 ביולי 2012 הגיע הלפרין להבנות מול רשות המיסים בישראל, ונראה היה כי הוא ישחק בעונה הקרובה במכבי תל אביב, אך ב-16 ביולי 2012 בהיעדר תשובה כלשהי מרשויות המס, סיכם את תנאיו בבאיירן מינכן, שם שיתף פעולה עם הגארד האמריקאי-מונטנגרי טייריס רייס.
ב-1 באוגוסט 2013 חתם הלפרין בהפועל ירושלים לשלוש שנים ולאחר שאלישי כדיר, פורוורד וקפטן הקבוצה, עזב להפועל אילת, מונה כקפטן הקבוצה.
הוא זכה עם הקבוצה באליפות בעונת , הראשונה בתולדות הפועל ירושלים.
בעונת 2016/2017 הגיע עם הפועל לחצי גמר היורוקאפ שבו הפסיד לוולנסיה 2:1 בסדרת הטוב משלוש.
באותה שנה זכה עם הפועל ירושלים באליפות המדינה, השנייה בתולדותיה.
ב-21 באוגוסט 2018 אחרי חמש שנים בהפועל ירושלים, הודיע הלפרין על פרישה מכדורסל בגיל 34 והפך למנהל הספורטיבי של הפועל ירושלים.
ב-28 באוקטובר 2021 מונה כמאמן ראשי (זמני) בהפועל ירושלים, ואף זכה בתואר מאמן החודש בליגת העל בכדורסל, והיה הראשון לזכות בתואר זה ובשחקן החודש בליגת העל בכדורסל.
בספטמבר 2024 מונה למאמן קבוצת הנוער של מכבי תל אביב.
כבר מגיל צעיר סומן הלפרין כאחת התקוות הגדולות של הכדורסל הישראלי.
הוא היה חבר בכל נבחרות הכדורסל של ישראל, החל מנבחרת הקאדטים וכלה בנבחרת הבוגרת.
פעמים רבות שיחק הלפרין בנבחרות של שנתונים מבוגרים ממנו.
כך, למשל, בשנת 2000, בגיל 16, הוביל את נבחרת הנוער, המורכבת מבני 18, לניצחון על יוגוסלביה, כשהוא קולע 23 נקודות ב-24 דקות.
שנתיים מאוחר יותר, עם נבחרת נוער חדשה, מורכבת מבני גילו, סיים כסגן מלך הסלים של הטורניר.
בשנת 2003, בגיל 19, החל לשחק לראשונה בנבחרת הבוגרת, אך במקביל שיחק גם בנבחרת העתודה, אותה הוביל, יחד עם רביב לימונד וליאור אליהו לסגנות אליפות אירופה בשנת 2004. בשנת 2005 השתתף עם הנבחרת באליפות העולם עד גיל 21 בארגנטינה.
הנבחרת סיימה במקום העשירי, והלפרין נבחר לחמישיית האליפות, ואף סיים כמלך הסלים.
במדי הנבחרת הבוגרת, הלפרין הוא בין השחקנים המובילים.
באליפות אירופה שנערכה ב-2007 דורג במקום השביעי ברשימת הקלעים של האליפות (14 נקודות בממוצע למשחק) ובמקום השביעי ברשימת מוסרי האסיסטים (2.8 במשחק).
בשנת 2012 עזב טל בורשטיין קפטן נבחרת ישראל לניתוח חשוב להמשך הקריירה ויותם הלפרין תפס את מקומו כקפטן נבחרת ישראל.
בשל פציעה לא שיחק הלפרין באליפות אירופה ב-2015, ועומרי כספי תפס את מקומו כקפטן נבחרת ישראל.
ב-2009 התחתן עם אביבית ולהם שלושה ילדים.
יושקר-אולה (ברוסית ומארי: Йошкар-Ола, בתרגום ממארי: העיר האדומה) היא עיר ברוסיה, בירת רפובליקת מארי אל.
נמצאת על הנהר קוקשגה הקטנה, יובלו של הוולגה השמאלי.
אוכלוסיית העיר מונה כ-285 אלף תושבים (2025).
לפני יסוד העיר התגוררו באזור שבטי מארי שישבו בכפרים קטנים, שנקראו בשם אילמים.
העיר מוזכרת לראשונה ב-1584 כמבצר שבנתה הממשלה הצארית על האדמות החדשות שצורפו מחאנת קאזאן שנכבשה.
שמה הראשון היה צארב גורוד (עיר הצאר) ובמארי צ'אר אולה, או צ'רלה, אך בגלל שהיו מקומות נוספים שנקראו כך, שמה שונה לצרבוקוקשאיסק (עיר הצאר על גדות הקוקשגה).
ב-1709 העיר צורפה לגוברניית קאזאן בחלוקה החדשה של פטר הגדול.
ב-1719 גוברניית קאזאן חולקה לפרובינציות וצרבוקוקשייסק נהייתה חלק מפרובינציית סבייז'.
בפברואר 1919 שם העיר שונה לקרסנוקוקשייסק (העיר האדומה על הקוקשגה) כסמל לשינוי השלטון.
ב-1920 העיר הוכרזה בירת החבל האוטונומי של מארי.
ב-1927 קושרה העיר באמצעות מסילת ברזל לקאזאן ולמוסקבה.
ב-1928 שם שונה העיר לשם בשפת מארי "יושקר אולה".
ב-1936 החבל האוטונומי הוכרז כרפובליקה אוטונומית.
בתקופת מלחמת העולם השנייה הועברו לעיר בתי חרושת שונים ממוסקבה, לנינגרד ואודסה.
בין הגדולים: בית החרושת לייצור משקולות, בית החרושת המוסקבאי לאופטיקה ומכניקה ובית החרושת לכלים לתעשיית הקולנוע שהועבר מאודסה.
בית החרושת לאופטיקה ומכניקה אף זכה בפרס הסובייטי לחיזוק כוחות ההגנה.
ב-17 בדצמבר 1984 העיר זכתה ב"מדליון העבודה האדומה" כאות הוקרה המוענק על ידי והוועידה העליונה של המפלגה הקומוניסטית "על ההשגים של העיר בתחום המשק והתרבות ולאור 400 שנה מיום הקמת העיר".
ב-1990 העיר הפכה לבירת רפובליקת מארי אל, והיא הוכרזה כאחת הערים ההיסטוריות ברוסיה.
בשנים אלה מעמד העיר כבירת התרבות הפינו-אוגורית התחזק.
העיר גם קשרה קשרי גומלין עם העיר ההונגרית סומבטהי.
יושיטומו נארה (בקאנג'י: 奈良美智, בהירגנה: ならよしとも, נולד ב-12 במאי 1959 בהירוסאקי, יפן) הוא אמן פופ ארט מודרני.
נארה עובד וחי בטוקיו, אך התגורר תקופה ארוכה בקלן שבגרמניה, ועבודותיו זכו לפרסום בינלאומי.
הוא למד באוניברסיטת אאיצ'י , וקיבל את התואר הראשון ב-1985, ואת התואר השני ב-1987. בין השנים 1988 ל-1993 הוא למד ב"קונסטקדמי דיסלדורף" בדיסלדורף, גרמניה.
הוא הציג קרוב ל-40 תערוכות עצמאיות מאז 1984.
נארה התפרסם במהלך זרם הפופ ארט היפני של שנות התשעים.
הנושא של הפסלים והציורים שלו פשוטים באופן מטעה: רוב העבודות מתארות אובייקט בלתי מזיק למראית עין (בדרך כלל ילדים וחיות מצוירים בצבעי פסטל ובסגנון של סרט מצויר) עם מעט או ללא רקע.
הילדים הללו, שנראים בתחילה חמודים ואפילו פגיעים, מנופפים לפעמים בנשק כמו סכינים ומסורים.
נארה נחשב לאחד הידועים מבין האמנים היפנים כיום, ולמייצג נאמן של האמנות היפנית העכשווית.
כך, למשל, בתערוכה שכונתה "שמש עולה, ירח נמס", שהוצגה במוזיאון ישראל בשנת 2006, והוקדשה לאמנות היפנית בת דורנו, קידם את פני הבאים פסל של נארה בשם "עולי הרגל הקטנים (טיול לילי)", שהיה אחד המוצגים העיקריים בתערוכה.
בשנת 2011 עבודתו של נארה הוצגה בתערוכה שנקראה "BYE BYE KITTY!
בין גן עדן לגיהנום באמנות יפנית עכשווית " שאצר דייוויד אליוט בבניין אגודת החברה היפנית במנהטן, בניו יורק, יחד עם חמישה עשר אמנים יפנים עכשוויים אחרים.
יחד עם נארה השתתפה והציגה בתערוכה עם קבוצת האמנים האמנית דוקטור לאמנות טומוקו קאשיקי.
ספרי הקומיקס היפני, המאנגה והאנימה, מהווים השפעה ברורה על סגנונו של נארה ועל דמויותיו בעלות העיניים הגדולות.
עם זאת, נארה חותר תחת הדמויות החמודות בהחדרה של דימויי אימה לעבודותיו.
עבודתו מושפעת מאוד מילדותו כ"ילד מפתח" בחברה התעשייתית היפנית, שהוריו העובדים הותירו לרוב בחברת חיות המחמד והטלוויזיה.
נארה שואף לחתור תחת הדימוי המושלם שיש לילדות בחברה היפנית המתבטא במילה "קאוואיי" (かわいい, חמוד).
השפעות נוספות שמונה נארה על עבודתו הן ציורי הרנסאנס, מוזיקת פאנק ומינימליזם, כמו גם הסופרת בננה יושימוטו התנועה האמנותית "סופר פלאט", שיצר האמן טקאשי מורקמי, ומושג ה"אוטאקו", המתייחס למעריצי אנימה אובססיביים היוצרים תת-תרבות משלהם.
באפריל 2025 נכלל ברשימת "טיים 100" לשנת 2025 בזכות "יצירתו האמנותית הייחודית, המשלבת תום ילדותי עם ביקורת חברתית נוקבת, וזוכה להכרה עולמית על יכולתה לעורר הזדהות וחשיבה מחודשת על עולם מודרני מורכב".
יושירו מורי (ביפנית: 森 喜朗; נולד ב-14 ביולי 1937) הוא פוליטיקאי יפני שכיהן כראש ממשלת יפן ה-85 וה-86, החל ב-5 באפריל 2000 ועד ה-26 באפריל 2001. זכור בעיקר בגלל פליטות הפה הרבות שלו, ונחשב כראש ממשלה לא פופולרי.
כיום הוא נשיא איחוד הרוגבי היפני ונשיא האיחוד הפרלמנטרי היפני-קוריאני.
מורי נולד בעיר נומי שבמחוז אישיקאווה לזוג חקלאי אורז אמידים בעלי עבר בפוליטיקה, שכן אביו וסבו היו ראשי העיר של נֶאָגארי במחוז.
אימו נפטרה בהיותו בן שבע.
הוא למד באוניברסיטת ואסדה בטוקיו, ושם הצטרף למועדון הרוגבי.
לאחר מכן הצטרף לעיתון השמרני סנקיי שינבון.
הוא עזב את העיתון ב-1962 והיה למזכיר הדיאט של יפן, וב-1969 נבחר לבית היועצים של יפן, שם כיהן במשך עשר כהונות רצופות.
הוא היה מעורב בשערוריית Recruit בה נחשד שקיבל מניות של חברת Recruit לפני שיצאה להנפקה, ומכר אותן לאחר מכן תוך גריפת רווח של כמיליון דולר.
קודמו של מורי בתפקיד ראש ממשלת יפן, קייזו אובוצ'י, סבל משבץ ב-2 באפריל 2000 ונבצר ממנו להמשיך בתפקידו.
לפיכך, מתוקף היותו המזכיר הכללי של המפלגה הליברלית-דמוקרטית, התמנה מורי לראש הממשלה.
מורי תואר כבעל "לב של פרעוש ומוח של כריש" דימוי שהצביע על כישוריו וכוחו הפוליטי לצד חוסר האהדה כלפיו בציבור.
תקופת כהונתו נודעה בהחלטות הלא-מקובלות שקיבלה, פליטות פה ושגיאות יחסי ציבור:
בעת פגישה עם מנהיגי שינטו בטוקיו, תיאר מורי את יפן כ"מדינה של אלים, והקיסר במרכזה".
הצהרה זו עוררה מהומה ביפן, שכן מורי רומז בה על תמיכתו במתן כוח אבסולוטי לקיסר, בניגוד לחוקה.
במהלך הבחירות הכלליות של 2000, כשנשאל לגבי הדיווחים שמחצית מהבוחרים טרם החליטו למי להצביע, ענה מורי ש"אם עדיין אין להם עניין בבחירות, זה יהיה בסדר אם הם פשוט ישנו במהלך היום הזה."
כשקיבל דיווח על פגיעת הצוללת האמריקאית "גרינוויל" בספינת הדיג "אהימה מארו" בעת ציפת חירום, שגרמה למותם של תשעה בני אדם, המשיך מורי במשחק הגולף שהיה במהלכו.
לקראת סוף כהונתו ירדתו אחוזי התמיכה שלו בקרב הציבור למספר חד ספרתי, וב-26 באפריל 2001 החליף אותו ג'וניצ'ירו קואיזומי.
מורי נותר חבר בית הנבחרים, בו יצג את מחוז אישיקאווה.
מורי שיחק בקבוצת הרוגבי של אוניברסיטת וסדה.
הוא הפך לנשיא איגוד הרוגבי היפני ביוני 2005, והדבר עורר תקוות במדינה לאירוח אליפות העולם לרוגבי ב-2011. לבסוף קיבלה ניו זילנד את האירוח ומורי טען שמדינות חבר העמים הבריטי דואגות רק לעצמן.
מורי נשוי לצ'יאקו, שלמדה איתו באוניברסיטת וסדה.
יושירו נאקאמטסו (נולד ב-26 ביוני 1928), הידוע כד"ר נקמטס, הוא ממציא יפני, הנחשב לממציא עם מספר ההמצאות הגדול ביותר, עם מעל ל-4,000 פטנטים.
רפרטואר ההמצאות של נאקאמטסו אינו ברור דיו משום שהסכמי מכירות הפטנטים שלו עם תאגידים רבים מעורפלים.
בין הפטנטים שנטען שהמציא נאקאמטסו נמצאים כונן התקליטונים, ה-DVD, הקריוקי ומונה המונית.
ישנן כמה המצאות חשובות שניתן לייחס לו בביטחון סביר.
בלי קשר לעבודתו כממציא, נאקאמטסו זכה בפרס איג נובל לתזונה בשנת 2005, מכיוון שתיעד וניתח כל ארוחה שאכל ב-34 שנים שקדמו לקבלת הפרס.
יותם בנזימן (נולד ב-13 ביוני 1970) פילוסוף, פרופסור במחלקה למדע המדינה ב ומרצה לפילוסופיה ב.
אמו היא הפסיכולוגית, הסופרת והמשוררת חגית בנזימן.
אביו הוא העיתונאי עוזי בנזימן.
אחותו היא המאיירת נעמה בנזימן.
אחותו רואמה בנזימן נפטרה מסרטן.
אחיו דר' יובל בנזימן מומחה לחקר סכסוכים ומרצה בפקולטה למדעי החברה באוניברסיטה העברית.
החל לכתוב במקומון כל העיר כשהיה בן 17 קודם לשירותו הצבאי.
הוא סיים תואר ראשון (1992) במקביל לשירותו הצבאי, תואר שני (1997) ותואר שלישי (2001) בפילוסופיה באוניברסיטה העברית בירושלים.