tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הקיסר יוליאנוס הכופר כתב על כך כי "הנוצרים זוכים לפופולריות רבה בשל מעשי הצדקה שלהם לזרים ודאגתם לקבורה ראויה למתיהם".
בתפקידו כאחראי על המקום, קליקסטוס השפיע רבות על זפירינוס ואחר-כך הפך ליורשו.
כאפיפיור עורר קליקסטוס מחלוקת חריפה בכלל שחידש תקנה לפיה ניתן להעניק מחילה גם על חטאים חמורים, כאשר החוטא הביע חרטה וביצע כפרה על עוונותיו.
טרטוליאנוס, אחד ממתנגדיו החריפים, התנגד ל"מחטף" הזכות להעניק מחילה על-ידי האפיפיור, וטען כי זכות זו מוענקת במפורש רק לפטרוס הקדוש (ad omnem ecclesiam Petri propinquam).
התנגדות עזה עוררה גם קביעתו של קליקסטוס כי אין לדון אדם על חטאים שביצע לפני טבילתו לאמונה וקבע כי לא בכל המקרים יש להדיח בישוף שביצע חטא שדינו מיתה.
תקנה זו נועדה ככל הנראה כדי לאפשר לבישופים להינשא פעם שנייה ושלישית באמצעות ביטול החטא שבנישואים שלהם לפני המרתם לנצרות.
היפוליטוס התנגד בחריפות לצעד זה גם משום שחלק מאותם בישופים גורשו על-ידו מהכנסייה.
ניתן רק לשער מה היו הסיבות שהניעו את קליקסטוס לפעולות אלו, אך הנחה סבירה היא כי הן היו קשורות למאבק על כוח וסמכות ברומא בינו לבין היפוליטוס האנטי אפיפיור.
ההיתרים שהעניק לבישופים, כמו גם המשך ההיתר לנישואי הכמורה הנמוכה ולנישואים בין נשים ממעמד גבוה ועבדים או אנשים ממעמד נמוך, נועדו ככל הנראה כדי לגייס את הבישופים וגורמים מסוימים ברומא לצידו.
נטען כי קליקסטוס מת כמרטיר ב־14 באוקטובר 222. ייתכן והאירוע היה בזמן התקוממות עממית ברומא.
לאגדה לפיה הושלך לבאר אין יסוד היסטורי.
קליצבוס שנודע בעבר כטיטי (שם מדעי: Callicebus) הוא סוג של קופים מתת-משפחת הטיטים שבמשפחת הצבוסיים, תת-סדרת קופים רחבי אף.
במקור סוג זה היה היחיד ששרד בתת-משפחת הטיטים (Callicebinae) - תת-משפחה שהכילה עוד 6–7 סוגי קופים שנכחדו.
בשנת 2016 הפרידו חלק מהחוקרים את חלק מהמינים לשני סוגים חדשים - כרצבוס (Cheracebus) ופלקטורוצבוס (Plecturocebus).
כולם קטנים יחסית - 30–42 סנטימטרים ללא הזנב, שארוך מעט מהגוף.
מין שנתגלה ב-2004, Callicebus aureipalatii, טרם קיבל סיווג.
שמו של מין זה נובע מהעובדה שהזכות לתת לו שם נמכרה במכירה פומבית, שההכנסות ממנה הוקדשו לקרן המתחזקת את שמורת הטבע מאדידי שבבוליביה, בה התגלה המין.
בשנת 2016 הופרדו חלק מהמינים לשני סוגים חדשים: Cheracebus ו-Plecturocebus.
הסוג המקורי נותר רק עם 5 מינים:
קליק הוא סרט קומי-דרמטי ופנטזיה אמריקאי, בימויו של פרנק קורצ'י.
הסרט יצא לאקרנים ברחבי העולם ב-23 ביוני 2006, ובישראל ב-3 באוגוסט 2006. צילומי הסרט נערכו בשנת 2005 בלואיזיאנה ובניו יורק.
מייקל ניומן (אדם סנדלר), נשוי לדונה (קייט בקינסייל) ואב לשני ילדים.
הוריו הם טד וטרודי ניומן.
ניומן עובד לפרנסתו כאדריכל, ומשקיע שעות רבות בעבודתו בתקווה שיפוצה על ידי הבוס שלו (דייוויד הסלהוף).
אחרי יום עבודה מתיש, הוא מתיישב על הספה ומפעיל שלטים של דברים שונים, בניסיונו להפעיל את הטלוויזיה.
אחרי שלא מוצא אותו - הוא מתייאש ומחליט לקנות שלט אוניברסלי שישלוט על כל המכשירים האלקטרוניים בביתו.
ניומן נוהג ברכבו אל החנות "בסט ביי" וכשמגלה שהיא סגורה - ממשיך אל החנות "בד באת' & ביונד" (Bed Bath & Beyond) שם פוגש את מורטי (כריסטופר ווקן) - ממציא משונה הלוקח את ניומן אל ה"דרך שמעבר" למחסן ונותן לו שלט אוניברסלי, שניומן מאמין שהוא שלט רגיל.
מורטי הזהיר את מייקל ש"לא ניתן לחזור אחורה".
בהמשך, מגלה מייקל שהשלט שנתן לו מורטי הוא שלט ששולט על החיים של מייקל.
על ידי "מהר קדימה" הוא יכול לדלג על רגעים מחייו, על ידי "השתקה" הוא משתיק את הצלילים, ועל ידי "השהה" הוא משהה את הסביבה שלו.
השלט, שנראה ככלי מצוין לשליטה על החיים, ולפינוי זמן, מסתבר בהמשך ככלי רע, ששולט על חייו של מייקל ומריץ אותם לסוף חייו, בכמה דקות, כשבמהלך הסרט, עוצרים בנקודות חשובות בעתידו של מייקל.
הוא מגלה שפיספס את מותו של אביו, גדילתם של ילדיו, מחלות קשות שעבר ועוד.
מייקל מגלה כי מורטי הוא מלאך המוות.
לאחר מותו שלו, הוא מתעורר, צעיר, על מיטה בחנות בה קנה את השלט, ומסיק, כי הכל היה חלום.
הוא קיבל שיעור חשוב על חייו בעקבות החלום, ונוסע לבית הוריו על מנת לומר להם שהוא אוהב אותם.
כאשר הוא חוזר הביתה, הוא אומר אותו הדבר למשפחתו.
אז מבחין בשלט על השידה, עם פתק מצורף ממורטי: "כפי שכבר אמרתי לך, לבחורים טובים מגיע שיקרה משהו טוב.
ואני בטוח שתעשה את הדבר הנכון הפעם".
מייקל מבין כי כל ההתרחשות לא הייתה חלום, אלא שמורטי החזיר את חייו אחורנית והוא נותן לו הזדמנות שנייה.
הוא מנסה לזרוק את השלט לפח האשפה והפעם מצליח (בניגוד לפעם הקודמת בה ניסה להיפטר מן השלט ונכשל).
מייקל ניומן - אדם סנדלר
דונה ניומן, אשתו של מייקל - קייט בקינסייל
טד ניומן, אביו של מייקל - הנרי וינקלר
טרודי ניומן, אמו של מייקל - ג'ולי קאוונר
מר אממר, הבוס - דייוויד הסלהוף
קווין או'דויל - קמרון מונאהן
בן ניומן (כנער) - ג'ונה היל
הנסיך חביבו - רוב שניידר
ג'יימס ארל ג'ונס - קריין
קליקאייר (Clickair) הייתה חברת תעופה ספרדית שפעלה כחברת תעופה במחיר נמוך.
בסיסה של החברה היה בנמל התעופה בנמל התעופה של ברצלונה-אל פראט.
החברה נוסדה בשנת 2006 ונקראה בתחילה "קאטאייר" על שם קטלוניה.
החברה החלה את פעילותה באוקטובר 2006 והפעילה שלושה מטוסי איירבוס A320 וטסה לחמישה יעדים מבסיסה בברצלונה.
ביולי 2009 התאחדה החברה עם חברת התעופה וולינג איירליינס תחת השם וולינג איירליינס.
דגם מספר מטוסים תכולת מושבים (קונפיגורציה) הערותאיירבוס A32022180
קליק היא סדרת רומנים גרפיים ארוטיים מאת הקומיקסאי מילו מנרה.
הרומן הראשון פורסם באיטלקית תחת השם Il gioco ותודות להצלחתו זכה לתרגומים לצרפתית ואנגלית, בעקבות ההצלחה מנרה כתב ואייר עוד שלושה המשכים שיצאו בשנים 1991, 1994 ו-2001.
בשנת 1985 על בסיס הסדרה צולם סרט קולנוע.
גיבורת כל הרומנים היא קלאודיה כריסטאני, אישה מושכת ופוריטנית הנשואה לגבר מבוגר ממנה, לאחר שהיא נחטפת על ידי מדען שמשתיל בה מתקן שנשלט על ידי שלט רחוק וכשמפעילים אותו גורם לה להפוך לטורפת מינית בעלת תיאבון לסקס שאותו אי אפשר לספק.
מגישי התוכנית הם ילדים בעצמם, כאשר כל מגיש מקבל מספר דקות מדי תוכנית.
התוכנית נוצרה מתוך הפורמט של "דה טוק", סדרת רשת שהפיק אותה דילן שטרית.
קלירסטרים בנקינג היא מסלקה פיננסית בינלאומית שבסיסה בעיר לוקסמבורג, וחברה בת של מפעילת הבורסה הגרמנית דויטשה בורסה .
קלירסטרים מספקת שירותי משמרת וסליקה בגרמניה, לוקסמבורג ובשוק הבינלאומי בניירות ערך, קרנות נאמנות ומכשירים פיננסיים מורכבים.
קלירסטרים מעניקה שירותים פיננסיים גלובליים בהיקף של מעל ל-10 טריליון אירו.
קלירסטרים נוצרה ממיזוג בשנת 2000 בין Cedel International, מסלקת ניירות ערך לוקסמבורגית שהוקמה בשנות ה-70 להסדרת הסליקה בשוק איגרות החוב האירופי על ידי מספר בנקים אירופים בראשות אדמונד ישראל ו-Deutsche Börse Clearing, מסלקת הבורסה לניירות ערך בפרנקפורט.
לקלירסטרים נוכחות במעל ל-50 שווקים, לקוחות ב-110 מדינות וסניפים ונציגויות בניו יורק, סינגפור, לונדון, טוקיו וברחבי אירופה.
קלירסטרים ידועה כסולקת ומחזיקה הגדולה ביותר של איגרות חוב ממשלתיות אירופיות.
המתחרה העיקרית של קלירסטרים באירופה היא יורוקליר (Euroclear) שבסיסה בבריסל.
בלוקסמבורג קיימת סודיות בנקאית קשוחה והיא מרכז פיננסים עולמי ידוע - בו קלירסטרים שחקנית מרכזית ואף אחת המעסיקות הגדולות בדוכסות.
קלירסטרים ובעבר Cedel הואשמו מספר פעמים כמסייעות בהעברות כספים באופן שאינו ניתן לאיתור ובמתן תשתית להעלמות מס.
במהלך השנים הואשמה החברה במספר פרשיות, בהן "הפרשייה הראשונה" אשר נחשפה כאשר עיתונאי צרפתי ראיין ופרסם ספר בעזרתו של בכיר קלירסטרים לשעבר ארנסט בקס הנוגע בעבירות פיננסיות חובקות עולם שנעשו באמצעות החברה, ו"הפרשייה השנייה" בה הואשמו מספר בכירים צרפתיים בהלבנת כספים דרך המסלקה, וביניהם ראש ממשלת צרפת לשעבר, ניקולאי סרקוזי.
לאחר מכן הואשמה אף כי היא מחזיקה בחשבונותיה כספי טרור בסך 2 מיליארד יורו, שמקורם באיראן.
בתחילת המאה נקשרה המסלקה להתמוטטות קונצרן הענק "דייהו" ובעבר Cedel הייתה חלק מסנקדל בה היו מעורבות המאפיה האיטלקית ובנק הוותיקן.
בנוסף נטען כי לאחר התמוטטות בנק האשראי והמסחר הבינלאומי (BCCI), המשיכו בכיריו לנהל את עסקי הבנק באמצעות חשבונות ב-Cedel.
פרשיות המסלקה העניקו השראה למספר סרטי קולנוע: בשנת 2009 עם הסרט הבנק ובשנת 2014 יצא לאקרנים הסרט "פרשיות קלירסטרים".
קליק הוא חטיף שוקולד מבית 'יוניליוור ישראל' (לשעבר מחברת 'ורד הגליל').
את השם נתן הפרסומאי שמואל ורשבסקי.
קליק התחיל כחטיף דגני בוקר מצופה בשוקולד, אך לאורך שנות קיומו יצא בצורות רבות כגון: ביסקוויטים מצופים, דגני בוקר (מסוגים שונים) מצופים וופלים מצופים.
ועם הממתקים המפורסמים קליק מקלות והמוצר קליק
קליק מוצע לשיווק בארבע צורות:
צורות התפזורת - שקית ובתוכה חטיף הקליק על מגוון סוגיו.
הטעמים המקוריים הם כדורים וכדורים חום לבן.
לאחר מכן הצטרפו עוד טעמים רבים כגון: ביסקויט, שקדים ועוגי.
וכיום מוציאה החברה עוד מגוון מארזים וטעמים, כגון: קליק Party Mix (המשלב סוגים שונים של קליק בשקית אחת), קליק חטיפי גלידה, קורנפלקס, גליליות, כריות ועוד.
חטיף קליק ארוך - חטיף (אישי) מאורך, בצורה גלילית או מלבנית המצופה מבחוץ שוקולד ומבפנים ממולא במגוון טעמים כגון: קרם נוגט, קרם חלב, קרמל, צ'לי, צ'וקולדה ועוד.
טבלאות XL - מגיעות בצורה מלבנית וגדולה (90 גרם) ובנויות מכדורים ממגוון מאכלים (ופל, דגני בוקר וכו') מצופים שוקולד.
טעמים לדוגמה: שוקולד חלב עם עוגיות וכדורי דגנים, שוקולד חלב עם אגוזים וופל, שוקולד לבן עם שקדים וכדורי דגנים.
בשנים הראשונות יוצר הקליק על ידי חברת ורד הגליל בצפת (יעקב דנקמפ בתפקיד המנכ"ל) בהכשר הרבנות המקומית.
מותג נוסף בשם "גליק" (אושר ביידיש) נמכר במקביל החל מ-1992 בריכוזי אוכלוסייה חרדיים כשהוא מיוצר תחת השגחת בד"ץ העדה החרדית והרבנות המקומית.
ב-2003 לאחר שכל מוצרי ורד הגליל עברו להשגחת הבד"ץ בוטל מותג זה והמותג קליק משווק כיום בהשגחת הרבנות צפת ובד"ץ העדה החרדית.
קליקרטידס, היה מפקד-צי ספרטני, שפיקד על הכוחות הספרטניים בקרב ארגינוסאי.
קליקרטידס מונה לנאוארכוס לאחר ששנת הפיקוד של ליסנדרוס תמה.
קליקרטידס היה מוכשר פחות מקודמו, מה גם שהנסיך הפרסי כורש הצעיר שתמך לפני כן בליסנדרוס סירב לתמוך בו, והוא נאלץ להיעזר בתרומות ממילטוס, והצליח להגדיל את הצי ל-140 ספינות.
הוא נטש את מדיניות אי הלוחמה של ליסנדרוס, ובראשית הקיץ של שנת 406 לפנה"ס פשט על מבצר דלפיניון בכיוס משם האתונאים הטרידו לעיתים קרובות את תושבי האי.
לאחר מכן פשט על לסבוס, המצביא האתונאי קונון נשלח נגדו עם 70 ספינות, הוא נתקל ב-140 הספינות של קליקרטידס והובס בקרב, הוא איבד 30 ספינות ונמלט עם ה-40 הנותרות לנמל מיטילנה שם הטיל עליו קליקרטידס מצור.
קונון הצליח לשגר ספינה לאתונה שהודיעה על מצבו הקשה.
האתונאים שלחו 12 ספינות לחלץ אותו, אולם קליקטרידטס תקף אותן והרס 10 מתוכן.
האתונאים ציידו עוד 110 ספינות, רבים מאנשי הצוות בספינות אלו היו עבדים או מלחים לא מנוסים, אליהם הצטרפו בסאמוס עוד 40 ספינות והצי בן ה-150 ספינות יצא להציל את קונון.
קליקרטידס השאיר 50 ספינות כדי לשמור שקונון לא יימלט, ויצא עם השאר לעצור את האתונאים.
הציים התנגשו באיי ארגינוסאי, והקרב זכה לשם קרב ארגינוסאי.
האתונאים ניצחו ניצחון מוחץ, קליקרטידס נהרג, והספרטנים איבדו 70 ספינות.
אולם ניצחונו של ליסנדרוס בקרב אייגוספוטמוי החזיר את היוקרה לספרטנים.
קליקסופטוור טכנולוגיות בע"מ היא חברת תוכנה ישראלית המייצרת ומשווקת תוכנה לניהול משאבים במערכי שירות.
שירותיה ניתנים בתוכנה המותקנת בבית הלקוח ובשירותי ענן.
החברה טבעה בשנת 1996 את המושג אופטימיזציית שרשרת השירות.
החברה הוקמה בשנת 1996 על ידי פרופ' משה בן בסט.
החברה התבססה על ניסיונו של פרופ' בן בסט כיועץ, פעילות שבה עסק בנוסף לפעילותו האקדמית באוניברסיטת תל אביב, באוניברסיטת דרום קליפורניה ובאוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס (UCLA).
בשנת 2000 החלו ניירות הערך של החברה להיסחר בבורסת נאסד"ק.
בשנת 2003 נבחרה החברה לספק פתרונות אופטימיזציה של שרשרת השירות לחברת דויטשה טלקום.
באולימפיאדת בייג'ינג עסקה החברה בתיאום פעילותם של מאות טכנאים.
בשנת 2012 החל החברה להפיץ אפליקציות לשימושם של עובדי שטח.
האפליקציות משמשות להזנת נתונים, ניווט, שיתוף פעולה בין עובדים, דיווח נוכחות ועוד.
בשנת 2014 רכשה החברה את חברת Xora, חברה מובילה במחשוב ענן של עובדי שטח ניידים, תמורת כ-15 מיליון דולר.
רכישה זו הרחיבה משמעותית את גודל השוק הפוטנציאלי של קליקסופטוור.
רכישות קטנות יותר שלה היו חברת מנצ'יטרה ההודית באפריל 2009, וחברת AST האמריקאית ביולי 2009.
מוצרי החברה נמכרים לקשת רחבה של חברות בתחומי השירותים והמסחר.
עם לקוחותיה של החברה בישראל נמנות החברות בזק ופרטנר תקשורת.
לחברה שיתופי פעולה עם חברות כ-IBM, SAP, אינפוסיס ועוד.
באפריל 2015 נמכרה החברה לקרן פרנסיסקו פרטנרס, תמורת יותר 438 מיליון דולר.
בעלי המניות הגדולים בחברה טרם מכירתה היו משה ועידית בן בסט (כ-13%) וכן קרן פידליטי, ניקולאס פיירוול, וג'ורג' סורוס.
באוגוסט 2019 הודיעה חברת התוכנה הארגונית סיילספורס כי רכשה את קליקסופטוור מקרן פרנסיסקו פרטנרס תמורת 1.35 מיליארד דולר.
קליר יניב (1921 – 16 בנובמבר 2015) הייתה ציירת, ממייסדי "קבוצת העשרה" ו"קבוצת אקלים".
הייתה ממייסדות כפר האמנים עין-הוד (1953), ושם התגוררה בקביעות מאז 1976 ושם המשיכה ליצור עד יום מותה.
יניב השתתפה בתערוכות יחיד ובתערוכות קבוצתיות רבות.
בשנת 2006 נערכה לכבודה תערוכה רטרוספקטיבית (ראשונה) במוזיאון ינקו דאדא בעין-הוד.
יניב נולדה בעיראק ועלתה לארץ ישראל עם משפחתה ב-1928. במהלך לימודיה בגימנסיה הרצליה (אותם סיימה ב-1939) למדה ציור אצל הצייר ישראל פלדי וקיבלה שעורים פרטיים אצל חיים גליקסברג.
מאוחר יותר למדה ציור אצל יצחק פרנקל, ובזמן לימודיה בסמינר למורים בית הכרם (כיום המכללה לחינוך ע"ש דוד ילין) (1943-1941) למדה רישום אצל יעקב שטיינהרדט.
לאחר סיום לימודיה יניב עבדה כמורה בקיבוץ גניגר (1946-1944) ובשנת 1946 החלה ללמוד ב-"הסטודיה" של יחזקאל שטרייכמן ואביגדור סטימצקי, וכן למדה פיסול אצל משה שטרנשוס בבית הספר של ההסתדרות בהנהלתו של אהרון אבני (בית הספר יהפוך מאוחר יותר ל"מכון אבני").
ב-1958 יניב ערכה סיור לימודים בפריז, ובשנים הבאות לימדה ציור במכללת אורנים, בסמינר הקיבוצים בתל אביב, בבית הספר לאמנות בעין הוד ובמכללת מנשה בחדרה.
בשנת 1973 סיימה את לימודיה לתואר ראשון בפילוסופיה ובתולדות האמנות באוניברסיטת תל אביב.
נפטרה ב-16 בנובמבר 2015 בגיל 94, והובאה למנוחות בבית העלמין של עין הוד .
בשנות החמישים בולטת בציוריה הנוכחות הנשית, אשר רומזת על עולם אינטימי סגור, השרוי במתח ארוטי מול החברה המזרחית שממנה באה.
יניב הייתה עסוקה במקומה של האישה בחברה העיראקית-יהודית השמרנית – אותן בנות משפחתה שזכרה מילדותה, נשים שלא זכו לביטוי והיו, לדבריה, "כמו הר געש שעדיין לא התפרץ".
ואכן, הדמויות הנשיות בציוריה המוקדמים נראות בדרך כלל עצורות, מופנמות, שקועות בעצמן ומצויות במצב רוח מהורהר.
לדבריה, מה שעניין אותה אז במיוחד הייתה התפתחות הזהות הנשית של הנערה ויחסיה עם אמה.
נושא זה מתקשר גם לדמותה הדומיננטית של אמה שלה, שהייתה אישה נאה, מודעת לעצמה וחזקה, ולכן הסתגלה מהר לחיים בארץ.
היא הייתה אישה משכילה יחסית וליברלית בחינוך ילדיה, בניגוד לאב שהיה שמרני ומחמיר.
יניב ממשיכה לצייר את בנה, בתה ואת נכדיה לאורך השנים.
ציוריה משנות החמישים חושניים מאוד ובעלי עוצמה צבעונית במסורת פוביסטית, עם יסודות דקורטיביים וחזרה ריתמית של מוטיבים אורנמנטאליים, כפי שנראה בציור "ילדה" (ענת קון) 1955. האורנמנטליות והצבעוניות העזה נבעו כנראה גם משורשיה המזרחיים.
מאפיינים סגנוניים אלה באו לידי ביטוי בכל הטכניקות השונות שבהן יצרה – צבע שמן, אקוורל, קרמיקה והדפס.
מסוף שנות החמישים ואילך יניב התמקדה יותר ויותר בציורי נוף.
מאז ילדותה הנוף מהווה עבורה מעין אואזיס - נווה מדבר, פיסת זיכרון מאושר.
למשפחתה, משפחת ראובן, היו מטעי תמרים בסביבות בצרה, לשם נסעו כל קיץ.
יניב התרשמה מעצי התמר שהשתרעו עד לאופק ולמרגלותיהם רשת של תעלות השקיה, שם תמיד ישבה לבדה כשרגליה במים.
בתעלות הגדולות אף שטו סירות גופר שנראו, לדבריה, כמו סירים מזופתים, שבתוכם עומדים אנשים ובעלי חיים.
מעבר לתעלות המים ראתה את עצי התמר, צפופים וירוקים וצמרותיהם נוגעות בשמים.
לדבריה, העצים הגדירו את קצה עולמה – היא לא ידעה שמעבר להם יש עוד משהו, ואולי מסיבה זו רצתה בבגרותה לעלות מעלה ולהתבונן במה שיש מעבר.
גם בתוך ביתם בבגדד היה נוף: כלפי חוץ הבית היה סגור ומסוגר אך פתוח כלפי פנים, עם חצר פנימית שבה גינה ומעליה נראו השמים.
חלק מהגינה היה מרוצף ובחלקה היה נטוע גן שבו צמחו בננות ולימונים.
מהמרתף ירד גרם מדרגות אל באר שנראתה כבריכת מים רחבה, שהשתרעה מתחת לחצר (בגדד כולה בנויה על מים) ובחצר הייתה סבכה שעליה הייתה עומדת ומציצה על המים.
בקיץ נהגו לישון על הגג וקליר הילדה הייתה שוכבת ומביטה בכוכבים.
מראות ילדותה עיצבו את נפשה ואת עולמה החזותי של יניב והשפיעו על אהבתה ורגישותה לנוף הישראלי.
הצבעוניות בציורי הנוף שלה, קשורה במוצהר לצבע ולאור המקומיים, אך מושפעת גם מהמקורות המזרחיים שלה.
די אם נשווה את ציוריה לציורי האמנים ממוצא אירופאי כמו חבריה ב"קבוצת העשרה", שדגלו אף הם בשימוש בצבעים המקומיים: הפלטה שלהם מרוסנת יותר והצבעים מעורבבים יותר, לעומת הצבעים הקונטרסטיים, החזקים והרוויים שלה.
אך עם כל ההשפעות של ילדותה יניב בשום פנים איננה מציירת נופים נוסטלגיים; הנוף שאותו היא מציירת הוא ישראלי מקומי, מזוהה תמיד עם מקום מסוים ועם צבעוניות ואור מקומיים.
מסיבה זו לקחה חלק בייסוד או בפעילות שתי קבוצות אמנותיות שדגלו בביטוי הנוף המקומי – "קבוצת העשרה" (1951) ו"קבוצת אקלים" (1974), שנוסדה על ידי רחל שביט ואליהו גת בעקבות מלחמת יום כיפור.
אחד המאפיינים הבולטים במיוחד בנופים של יניב הוא זווית הראייה ממנה היא מסתכלת על הנוף – ממעוף הציפור.
ציורי הנוף נראים כתצלום אוויר, מעין מפה אווירית המורכבת מצורות גאומטריות.
לדבריה, כמעט תמיד היא מסתכלת על הנוף מלמעלה, כי תמיד רצתה לעוף כציפור ותמיד חיפשה מקום גבוה ממנו תוכל לצייר את הנוף.
כאשר הנוף נשקף מלמעלה הוא נראה מבני יותר וכך מתקבלת תמונה כללית שבה נראים החיבורים בין הצורות.
את יניב מעניינים המכלול והמרחב ולא פרטי הנוף.
בריאיון שנתנה ביום 19.5.71 אמרה יניב כי מזה עשר שנים (זאת אומרת מתחילת שנות השישים) היא מציירת את הנוף במבט מלמעלה.
אך ניתן לראות רמז לכך כבר בציורי הנוף של רמת גן משנות החמישים, שצוירו מגבעת ההחלמה (אחר כך רחוב הקשת וכיום רחוב שרת), אשר מצדה המערבי נשקף אז נוף פתוח לים.
יניב מודה שהטיפוס במעלה הגבעה עם כל הציוד שסחבה היה קשה, ואם לא התעצלה והמשיכה לעשות זאת מדי יום סימן שהנוף הנשקף מלמעלה היה מאוד חשוב לה.
כאשר ציירה את רמת גן לא ציירה בית אחד אלא סביבה שלמה.
כאמור, המטרה לא הייתה פרטי הנוף אלא ההכללה.
בכך, לדבריה, הושפעה מציוריו של יוסף זריצקי, שאת המרחבים בנופים שלו היא מאוד אוהבת.
ובכל זאת יש הבדל בין המבט מלמעלה של נופי שנות החמישים לבין אלה שצוירו בשנות השישים, ועוד יותר מאז שנות השבעים והלאה.
בנופי רמת גן יש עדיין נקודת התייחסות - זווית הראייה של האמנית עדיין אינה בניצב לנוף אלא קצת יותר נמוכה, יוצרת פרספקטיבה ובכך מסגירה את המקום בו עמדה הציירת.
לעומת זאת בשנות השישים זווית הראייה שלה מתחילה לנסוק כלפי מעלה והנוף נראה ממש כמפה אווירית, ללא פרספקטיבה.
אך למרות שמבט מלמעלה צריך היה ליצור ציור שטוח וחסר עומק הקרוב אל מצע הציור, יש בציורים עומק הנוצר מתוך הצבעוניות והתנועה.
מעל לצורות התבניתיות של "הצילום האווירי" (שמייצגות את פני הקרקע) מופיעות משיחות מכחול חופשיות יותר, כאילו היו שכבה נוספת, מעין עננים מעל לנוף.
שכבת "העננים" אינה אטומה אלא מהווה מעין רשת הסוואה שבה משולבות צורות קוויות וכתמיות וביניהן "אוויר", המאפשר לראות את הנגלה מלמטה כמו בציור "מופשט" (1962).
אם בשנות החמישים הנופים שילבו מופשט לירי וריאליזם, החל משנות השישים נופיה הפכו למופשטים יותר, וככל שהפכו למופשטים כך נראתה המפה האווירית מפורטת פחות, כשהצורות המרכיבות אותה הופכות לכתמי צבע, למשל בציור "מופשט" (1991).
בהמשך הצטרפו לציור גם תנועות ספירליות ומעוגלות אשר עזרו לה ליצור תנועה.
הצורות המעוגלות הושפעו, לדבריה, מציוריו של רובר דלוניי.
בציורי" המפות האוויריות" קיים מתח בין הצורות התבניתיות הגאומטריות לבין מריחות מכחול חופשיות יותר, שיש בהן זרימה ומעוף.
את סוד הנחות המכחול הקלות, שאינן ממלאות את כל הציור, למדה ממוריה, שטרייכמן וסטמצקי.
לעומת זאת, את הקונסטרוקטיביזם למדה ממרסל ינקו.
לדבריה, כאשר ינקו הופיע ב"סטודיה" של שטרייכמן וסטמצקי (שבו למדה בשנים 1945–1948) הייתה לו השפעה עצומה, כי התלמידים דרשו כל הזמן "מודרניזם" וינקו סיפק זאת.
הוא הצטרף לצוות המורים למשך ארבעה חודשים בלבד כי פרצה אז מלחמת העצמאות, אך לדבריה, "מהרגע הראשון ידענו שזה משהו אחר".
בריאיון ממאי 1971 שהוזכר קודם, מציינת קליר יניב שלא במקרה גרה אז בתל אביב בקומה הרביעית.
בנסיעותיה באוטובוסים וברכבות בחרה לפעמים לעמוד ולהסתכל על הנוף החולף, ותמיד רצתה לראות אותו דווקא מלמעלה, ממבט הציפור.
כאשר בנו בתל אביב בתים רבי קומות עלתה ברבים מהם גבוה ככל האפשר.
בציור "מופשט, מבט על גגות תל אביב" (1973) ציירה את המראה שבו התבוננה שנים מביתה ברחוב דיזנגוף – גגות העיר המגובבים באי סדר.
לדבריה, היא קראה לציור "מבט על גגות תל אביב" לא בגלל המראה אלא בגלל האווירה, מצב הרוח שבו נוצרה התמונה.
לדבריה, היו מקרים נוספים שבהם כינתה את ציוריה בשם בעקבות האווירה שבהם צוירו.
אך יניב לא הסתפקה בתל אביב אלא נסעה לעיתים במיוחד לחיפה כדי לצייר ציפורים מעל חיפה" שבו נראה מפרץ חיפה במבט מהכרמל לכיוון הים, או לירושלים, שם ציירה בשנות השמונים מגג משרד החינוך את "מבט אל ירושלים", אחד האקוורלים האהובים עליה ביותר.
מאוחר יותר, כאשר עברה לגור בעין הוד המשיכה יניב לצייר נופים ברחבי הארץ ממבט-על, גם בצבעי שמן וגם באקוורל, אך לא ציורי האקוורל שנעשו בעין הוד.
אלה נצפו מזווית נמוכה יותר ואינם כה פנורמיים כיתר הנופים שלה, אולי משום שעין הוד עצמה נבנתה על גבעה, ולא הייתה לה גבעה גבוהה יותר שממנה יכלה להתבונן, אמרה בחיוך.
המעבר לעין הוד דרש הסתכלות ישירה יותר בנוף שסבב אותה ולכן הציורים שם מופשטים פחות וחוזרים לפיגורטיוויות המוקדמת יותר, אך רק לתקופה קצרה.
יניב טוענת שציורי האקוורל שעשתה שונים מיתר הציורים שלה, בין היתר משום שאקוורל היא שפה ציורית שונה משפת צבעי השמן ולכן התוצאה שונה.
את שפת צבעי המים למדה מסטימצקי, שהיה המומחה הגדול לצבעי מים בסטודיו בו למדה.
לדעתה ישנה בארץ אסכולה של צבעי מים וגם האקוורלים שלה מאופיינים באותו הסגנון: הם אינם חיוורים כמו באירופה; יש בהם התרחשות רבה והם מגיעים לכהות מקסימלית, כמו באקוורלים של זריצקי למשל, למרות שנשמרת בהם השקיפות.
העובדה שנוצר כאן סגנון אופייני בצבעי מים מוכיחה שאין זו טכניקה נלווית אלא שפה ציורית לעצמה.
ובכל זאת, האקוורלים שציירה מחוץ לעין הוד כמו "מבט אל ירושלים" משנות השמונים, דומים מאוד לציורי השמן, הן במבט מלמעלה והן בשילוב בין צורות מבניות ומשיחות מכחול חופשיות.
כאשר נשאלה את קליר יניב מדוע כל כך חשובה לה נקודת המבט של הציפור, סיפרה שעוד מגיל צעיר, כאשר צפתה בכוכבים, תמיד תהתה על מקומו וגורלו של האדם בעולם, בבחינת מאין אנו באים ולאן אנו הולכים.
מתוך שחיפשה את קרבתם של אנשים המוטרדים כמוה, פנתה בבגרותה ללמוד פילוסופיה, ובשנת 1973 סיימה תואר ראשון בפילוסופיה ובתולדות האמנות באוניברסיטת תל אביב.
העשייה הציורית עוזרת לה להתקרב למשמעות המתח הקיים בין שמים לארץ, והמבט אל הכוכבים מבטא את רצונה לעוף אליהם מעלה, להשתחרר מכוח הכבידה של האדמה ולרחף כציפור.
המעוף מבטא התעלות בשל תחושת חופש ושחרור.
מתוך רצונה לעוף כציפור, החלה לצייר ציפורים – לא רק מבט הציפור אלא הציפור עצמה חשובה בעיניה ומופיעה בציוריה.
לפעמים התחלפו לה הציפורים בצורות מרחפות שהכניסו תנועה ומעין ליווי מוזיקלי מתוך המקצב של הנחות המכחול.
תנועת הצורות המרחפות היא שהופכת את הציור לחי וקיים בחלל.
כאשר היא שומעת יצירה מוזיקלית היא חשה בדומה לאופן שבו היא מרגישה את הציור – מתנועע ויוצר מקצבים דינמיים, ואף פעם אינו סטטי.
נראה שזה בעצם הטעם למבט הציפור של יניב ולצורך שלה לצייר את המכלול: כדי לאפשר את המקצב של משיחות המכחול היא זקוקה למרחב שבתוכו תיווצר התנועה, והתנועה זקוקה לנקודת התייחסות סטטית.
פני הקרקע במפה האווירית הם סטטיים ומבניים, בעוד שהמרחב שמעל לפני הקרקע הופך לדינמי בזכות המקצב של משיחות המכחול שיוצרות את הצורות המרחפות.
בו בזמן, אולי כתשובת נגד למופשט בציורי הנוף שלה, מרבה יניב לצייר גם ציורי דיוקן, במיוחד בשנות השמונים ושנות התשעים.
היא מציירת את חבריה ומכריה, אך במיוחד את בני משפחתה, את בנה ובתה.
לדבריה, הציור עוזר לה להתקרב אליהם.
1960, "מופשט ציורי גואש", גלריה דוגית, תל אביב
1971, גלריה בבית ליוויק, תל אביב
1982, "אקוורלים", גלריה עמליה ארבל, תל אביב
1985, בית אבא חושי, חיפה; "מאקוורל עד גואש", המשכן לאמנויות, חולון
1986, "מפגש" בית האמנים, ירושלים
1990, עבודות על נייר, בית האמנים, תל אביב
1992 מבחר עבודות, גלריה ראט לי מלון דן כרמל, חיפה
1997, "בחיפוש אחר איזון", מוזיאון הכט, אוניברסיטת חיפה
2002, "עניין של איזון", גלריית עין הוד
2006, "קליר יניב, האישה וציפור הנפש", מוזיאון ינקו דאדא, עין הוד
קליקה הוא מונח מתחום המחקר סוציולוגיה המתקשר לחברה, ומשמעו קבוצה סגורה, בדרך כלל מצומצמת, ובלעדית לחבריה שהקשר המתקיים ביניהם עמוק ואינטנסיבי יותר מאשר עם אנשים אחרים באותה הסביבה.
הם לרוב אינם חברותיים כלפי אנשים מבחוץ שאינם תואמים את התדמית הסטריאוטיפית של הקבוצה או כלפי אלו שאינם מחזיקים באותן המטרות, ההשקפות ו/או תחומי העניין המאפיינים את חברי הקבוצה.
קליקורה (נקרא גם Jupiter XLIV) הוא אחד הירחים של כוכב הלכת צדק.
קליקורה התגלה בשנת 2003 על ידי קבוצת אסטרונומים מאוניברסיטת הוואי שבראשה עמד סקוט שפרד.
לאחר גילוי קוטלג הירח בשם S/2003 J 11.
קוטרו של קליקורה הוא 2 קילומטרים והמהירות בה הוא מקיף את צדק היא 2.25 ק"מ לשנייה.
רדיוס מסלולו של קליקורה סביב צדק הוא 23,112,000 ומשך זמן הקפתו את צדק הוא 717.806 ימים.
קליקורה בעל אלבדו של 0.04 ואקסצנטריות של 0.2042.
קליקורה נקרא על שם המוזה קליקורה.
קליקורה משתייך לקבוצת הירחים קארמה אשר קרויה על שם הירח קארמה.
קבוצה זו היא קבוצה של ירחים שהמשותף להם הוא היותם ירחים לא־רגילים שמסלולם סביב צדק הוא בין 23 ל־24 מיליון קילומטר ובנטייה של כ־165°.
קליקה הוא אחד הירחים של כוכב הלכת צדק.
קליקה התגלה בשנת 2000 על ידי קבוצת אסטרונומים מאוניברסיטת הוואי שבראשה עמד סקוט שפרד.
לאחר הגילוי קוטלג הירח בשם S/2000 J 2.
קוטרו של קליקה הוא 5.2 קילומטרים והמהירות אשר בה הוא מקיף את צדק היא 2.31 ק"מ לשנייה.
רדיוס מסלולו של קליקה סביב צדק הוא 23,181,000 קילומטרים ומשך זמן הקפתו את צדק הוא 721.021 ימים.
קליקה בעל אלבדו של 0.04 ואקסצנטריות של 0.2140.
את שמו קיבל קליקה על שם קליקה מהמיתולוגיה היוונית.
קליקה משתייך לקבוצת הירחים קארמה אשר קרויה על שם הירח קארמה.
קלירואי (נקרא גם Jupiter XVII) הוא ירח של כוכב הלכת צדק.
קלירואי התגלה באוקטובר-נובמבר 1999 על ידי טים ספאר וקוטלג בשם S/1999 J 1.
לאחר גילויו חשבו מגליו של קלירואי שהוא אסטרואיד, ורק ב-18 ביולי 2000 הבחינו בתנועה מסלולית של קלירואי סביב צדק והבינו שהוא אחד מירחיו של צדק.
קלירואי הוא הירח ה-17 של צדק שאושר.
בהירות נראיתו של קלירואי היא 20.8. בהירותו של צדק גדולה פי 2.5 מיליון מאשר בהירותו של קלירואי.
קוטרו של קלירואי הוא 8.6 קילומטרים ומהירותו בעת סיבובו סביב צדק היא 2.29 ק"מ לשנייה.
רדיוס מסלולו של קלירואי סביב צדק הוא 24,102,000 מיליון ק"מ ומשך זמן הקפתו את צדק הוא 758.82 ימים.
קלירואי בעל אקסצנטריות של 0.2796 ואלבדו של 0.04.
את שמו קיבל קלירואי באוקטובר 2000, על שם קלירואי שהייתה בתו של אל הנהר אכלוס שהיה בנו של זאוס.
קלירואי משתייך לקבוצת הירחים פסיפאה, הקרויה על שמו של הירח פסיפאה.
ירחיה של קבוצה זו מקיפים את צדק ממרחק של 22.8 עד 24.1 מיליון ק"מ, לקבוצה זו משתייכים מלבד פסיפאה וקלירואי גם הירחים סינופה, מגאקליטה, אוטונואה, יורידמה וספונדה.
ב-10 בינואר 2007 הגשושית ניו הורייזונס צילמה את קלירואי כתרגיל ניווט.
קליקבייט הוא מונח המתאר, לרוב באופן ביקורתי, תוכן אינטרנטי המכוון ליצירת הכנסות מפרסום מקוון, בעיקר על חשבון רמת איכות או דיוק נמוכה, כאשר הוא מסתמך על כותרת סנסציונית או תמונות ממוזערות, המעוררות עניין.
זאת, על מנת להעלות את שיעורי הלחיצה ולעודד את העברת התוכן באמצעות הרשתות החברתיות.
כותרות קליקבייט שואפות לנצל את סקרנות האדם - הן מספקות די מידע כדי לסקרן את הקורא, אולם לא מספיק רק כדי לתת מענה לסקרנות, אלא על ידי לחיצה על הקישור לתוכן.
הסיומת - bait יוצרת אנלוגיה לדיג, שבו הקרס מוסתר באמצעות פיתיון, ויוצר אצל הדג רושם שמדובר במשהו רצוי לבליעה.
מנקודת מבט היסטורית, הטכניקות המיושמות על ידי יוצרי קליקבייט דומות לאלה המיושמות בעיתונות צהובה, אשר מציגה ידיעות חדשותיות-לכאורה, כמעט ללא מחקר מעמיק, וכוללת כותרות מוגזמות המושכות את העין, תוך שימוש במילים "שערורייה", "סקנדל", "סנסציה" ועוד.
עוד לפני עידן האינטרנט, שיטת שיווק המכונה פיתוי והחלפה (bait-and-switch) השתמשה באמצעים מטעים דומים כדי למשוך לקוחות.
במובנים קיצוניים, בדומה לפיתוי והחלפה, קליקבייט הוא צורה של הונאה.
(עם זאת, הונאת קליקים הוא סוג נפרד של מצג שווא מקוון, הכולל פער קיצוני יותר בין מה שמוצג בצד הקדמי של הקישור לבין התוכן בדף היעד, ולעיתים אף כולל קוד זדוני.) המונח קליקבייט אינו כולל את כל המקרים שבהם המשתמש מגיע ליעד שאינו תואם את ציפיותיו מהקישור שעליו לחץ.
מאפיין מגדיר של קליקבייט הוא מצג שווא בפיתוי המוצג למשתמש, במטרה לגרום לו ללחוץ על קישור.
אף שאין הגדרה מוסכמת אחת לקליקבייט, מילון Merriam-Webster מגדיר אותו כ־"משהו שנועד לגרום לקוראים לרצות ללחוץ על היפר־קישור, במיוחד כאשר הקישור מוביל לתוכן שערכו או עניינו מוטלים בספק".
על פי מילון אבניאון מוגדר המונח קליקבייט - פּיתָיון בקליק.
כותרות מושכות ומזמינות, שמגרות את סקרנות הגולשים במטרה לגרום להם ללחוץ עליהן (=להקליק) ולהיכנס לתוכן שבפנים, שלא תמיד עונה על הציפיות.
באופן זה מרחיב מפרסם התוכן את היקף הגולשים שנחשף אליו ועשוי בעקבות כך להגדיל את הכנסותיו מפרסום: זאת הייתה כותרת מפוצצת, אבל בסוף התבררה בסך הכל כקליקבייט.
בשנת 2014 הצהיר העורך הראשי של BuzzFeed, בן סמית', כי פרסומו נמנע משימוש בקליקבייט, תוך שימוש בהגדרה מחמירה שלפיה קליקבייט הוא כותרת שאינה כנה ביחס לתוכן הכתבה.
סמית' ציין כי כותרות כגון "ילדה בת חמש הצליחה לגייס מספיק כסף כדי לקחת את אביה החולה בסרטן סופני לדיסני וורלד" סיפקו בדיוק את מה שהובטח בכותרת.
העובדה שהכותרת נכתבה כדי למשוך תשומת לב לא הייתה רלוונטית בעיניו, כל עוד היא תיארה את הכתבה באופן מדויק.
פייסבוק, בניסיונה לצמצם את כמות הקליקבייט המוצגת למשתמשים, הגדירה את המונח ככותרת המעודדת משתמשים ללחוץ, אך אינה מספרת להם מה יראו בפועל; עם זאת, הגדרה זו מוציאה מתחומה תכנים רבים הנתפסים בדרך כלל כקליקבייט.
הגדרה נפוצה יותר היא כותרת שמבטיחה יתר על המידה ומספקת פחות מהמצופה.
הכתבות הנלוות לכותרות כאלה הן לעיתים קרובות לא מקוריות, וחוזרות על הכותרת עצמה או מעתיקות תוכן ממקור חדשותי מהימן יותר.
לעיתים משתמשים במונח קליקבייט לתיאור כל כתבה המציגה אדם באור שלילי; במקרים כאלה, הכתבה אינה קליקבייט לפי אף הגדרה לגיטימית של המונח.
קליקבייט משמש בעיקר להגדלת מספר הצפיות בדפי אינטרנט, בין אם לצרכים פנימיים של האתר ובין אם להגדלת הכנסות מפרסום מקוון.
הוא יכול לשמש גם למתקפות פישינג לצורך הפצת קבצים זדוניים או גניבת מידע אישי; ההתקפה מתבצעת כאשר המשתמש פותח את הקישור כדי ללמוד פרטים נוספים.
קליקבייט שימש גם למטרות פוליטיות, והואשם בעליית הפוליטיקה של פוסט-אמת.
קתרין ויינר, העורכת הראשית של The Guardian, כתבה כי "מרדף אחר הקלקות זולות על חשבון דיוק ואמינות" פוגע בערך העיתונות והאמת.
נושאים רגשיים עם כותרות חדות מופצים ומוקלקים בהיקף רחב, מה שהוביל למה שמגזין סלייט (Slate) תיאר כ־"אגרגציה של זעם" ולריבוי אתרים ברחבי הקשת הפוליטית - בהם חדשות ברייטברט, האף-פוסט, Salon, Townhall ובלוגי Gawker Media - שהפיקו רווח מיצירת תכנים קצרים ושיתופיים, המציעים שיפוט מוסרי פשטני בסוגיות פוליטיות ותרבותיות.
נתוני שיעורי הקלקה (CTR - Click-Through Rates) ביוטיוב מראים שסרטונים עם כותרות מוגזמות או מטעות, שנוצרו כדי למשוך תשומת לב, מציגים שיעורי הקלקה גבוהים יותר מסרטונים שלא עשו זאת.
טקטיקות קליקבייט מובילות בדרך כלל לעלייה בשיעורי הקלקה, להכנסות גבוהות יותר ולאופטימיזציה של מעורבות כוללת של יוצרי תוכן.
פיתוי מעורבות (Engagement bait) הוא תוכן מניפולטיבי שנועד לעורר משתמשים לאינטראקציה.
בשיווק במדיה חברתית, אינטראקציות מלאכותיות - כגון תגובות, לייקים, שיתופים או תיוגים - מנוצלות לאחר מכן לצורכי מונטיזציה ולהפצת מוצרים ונרטיבים.
קיימות אסטרטגיות קליקבייט רבות, ובהן ניסוח כותרות לחדשות ולמאמרים מקוונים היוצרות מתח וסנסציה, ומפתות משתמשים להקליק.
גישות נפוצות כוללות הצגת קישורים ותמונות שמעוררים עניין, וניצול סקרנות הקשורה לחמדנות או עניין מיני.
לא נדיר שתכנים כאלה יכללו דימויים פרובוקטיביים או הבטחות ל"התעשרות מהירה".
קליקבייט נפוץ גם בפלטפורמות סטרימינג המבוססות על פרסום ממוקד והתאמה אישית.
בתערוכת האלקטרוניקה הבינלאומית (International Consumer Electronics Show - CES) חשפה יוטיוב כי מרבית הסרטונים הנצפים וזמן הצפייה אינם מגיעים מחיפושי גוגל, אלא מפרסומות מותאמות אישית ומעמוד ההמלצות.
ההמלצות ביוטיוב מונעות מהיסטוריית הצפייה האישית של המשתמש ומסרטונים הזוכים למספר רב של הקלקות.
בפלטפורמה כמו יוטיוב, שבה יש מעל 122 מיליון משתמשים פעילים ביום, הסרטונים הנצפים ביותר הם לרוב כאלה המשתמשים בקליקבייט בכותרת או בתמונה הממוזערת, וכך זוכים לתשומת לב ולהקלקות.
כותרות סנסציוניות מתאפיינות בשימוש בלשון מוגזמת שמטרתה לעורר סקרנות ותגובות רגשיות.
כותרות מסוג זה מבטיחות לעיתים גילויים יוצאי דופן או מפתיעים, ובכך מפתות את הקוראים להקליק כדי לגלות פרטים נוספים.
דוגמאות לכך הן ביטויים כגון: "לא תאמינו מה קרה אחר כך!" או "זה ישנה את הכול!".
תמונות ממוזערות מטעות עושות שימוש בדימויים חזותיים שאינם מייצגים באופן מדויק את תוכן הכתבה, ויוצרות פער בין המסר הוויזואלי לבין המידע המוצג בפועל.
תמונות אלו עשויות לרמוז על סיפור דרמטי או מרגש יותר מזה שמסופק, דבר העלול להוביל לאכזבה מצד הקוראים לאחר הגישה לתוכן.
כותרות המנוסחות כשאלות פרובוקטיביות מושכות את הקוראים באמצעות גירוי סקרנותם.
טכניקה זו כוללת לרוב ביטויים כגון "האם ידעתם ש־…" או "מה קורה כאשר…", המרמזים כי הלחיצה על הקישור תספק ידע או תובנה משמעותית.
לדוגמה, הכותרת "האם ידעתם שפעילות גופנית מעניקה את היתרונות האלו?" נועדה לפתות את הקורא לגלות פרטים נוספים.
קליקבייט המבוסס על לוקליזציה יתרה מבקש להגביר את הרלוונטיות של התוכן עבור הקורא באמצעות אזכור מיקומים גאוגרפיים ספציפיים, כגון שמות של ערים או יישובים.
גישה זו נועדה ליצור תחושת דחיפות וחיבור אישי, ובכך לעודד קוראים מקומיים לעסוק בתוכן.
כותרות המציגות רשימות או דירוגים, כגון "הסרטים הטובים ביותר של השנה" או "10 הטיפים הטובים ביותר לשיווק", הן צורות נפוצות של קליקבייט.
כותרות אלו מבטיחות מבנה ברור וקל לעיכול, הפונה לקוראים המחפשים מידע תמציתי או המלצות מהירות.
שימוש בתמונות המעוררות רגשות חזקים - כגון שמחה, הפתעה או הלם - עשוי להגביר באופן משמעותי את יעילות הקליקבייט.
שילוב של כותרות עם דימויים טעונים רגשית יוצר תמריץ חזק למשתמשים לקיים אינטראקציה עם התוכן.
מאפיינים מרכזיים של קליקבייט אפקטיבי
אחד המאפיינים הבסיסיים של קליקבייט אפקטיבי הוא שימוש במילות מפתח רלוונטיות, התואמות את התוכן המקודם.
שילוב נכון של מילות מפתח מגביר את הסבירות למשיכת הקלקות ולמעורבות של קהל היעד.
סינרגיה זו אינה משפיעה רק על שיעורי ההקלקה, אלא גם עשויה לצמצם את שיעור הנטישה, שכן המשתמשים מוצאים את התוכן רלוונטי לתחומי העניין שלהם.
הצלחת הקליקבייט טמונה באיזון בין אלמנטים סנסציוניים לבין תוכן בעל ערך ממשי.
בעוד שכותרות דרמטיות עשויות למשוך הקלקות בטווח הקצר, מדד האפקטיביות האמיתי נבחן בשאלה האם התוכן עומד בהבטחות הגלומות בכותרת.
שימוש אתי בקליקבייט מחייב אספקת מידע בעל ערך, התואם את הציפיות שנוצרו, דבר התורם לבניית אמון ולהגברת מעורבות ארוכת טווח של הקהל.
קליקבייט עשוי להוביל לעלייה משמעותית במדדי מעורבות, כגון הקלקות, שיתופים ותגובות - מדדים המשמשים להערכת ביצועי תוכן בפלטפורמות דיגיטליות.
עם זאת, הסתמכות מופרזת על מדדים אלו עלולה ליצור סביבת תוכן מעוותת, שבה יוצרים מעניקים עדיפות למעורבות על פני איכות.
פשרה זו עשויה להוביל לאי־שביעות רצון מצד משתמשים, כאשר התוכן אינו עומד ברמת ההתרגשות או הדיוק המשתמעת מהכותרות.
האפקטיביות ארוכת הטווח של אסטרטגיות קליקבייט נבחנת גם בהקשר של אמון הקהל ושלמות המותג.
שימוש יתר בקליקבייט עלול לפגוע במוניטין של מותגים וגופי תוכן, ולהוביל לתפיסות שליליות בנוגע לאמינותם ומהימנותם בעיני צרכנים.
על רקע זה, מחקרים מצביעים על חשיבות המעבר לבניית קשרים אותנטיים עם קהלים באמצעות תוכן עקבי ואיכותי.
מחויבות לשקיפות ולאותנטיות עשויה לצמצם את ההשפעות השליליות של קליקבייט, ובו בזמן לחזק את רמת המעורבות הכוללת.
עד שנת 2014, השכיחות הרבה של קליקבייט ברחבי הרשת החלה לעורר תגובת נגד לשימוש בו.
העיתון הסאטירי The Onion השיק אתר חדש בשם ClickHole , פרודיה על אתרי קליקבייט כגון Upworthy ו־BuzzFeed.
באוגוסט של אותה שנה הודיעה פייסבוק כי היא נוקטת צעדים טכנולוגיים להפחתת השפעת הקליקבייט ברשת החברתית שלה, ובין היתר השתמשה בזמן השהייה של המשתמש בדף היעד כמדד להבחנה בין קליקבייט לבין סוגי תוכן אחרים.
חוסמי פרסומות וירידה כללית בהקלקות על פרסומות פגעו אף הם במודל הקליקבייט, כאשר אתרים עברו לפרסום ממומן ולפרסום טבעי, שבהם חשיבות התוכן גדולה יותר משיעור ההקלקות.
דפדפני אינטרנט שילבו כלים לזיהוי והפחתת בעיית הקליקבייט, בעוד שפלטפורמות מדיה חברתית כגון טוויטר ופייסבוק יישמו אלגוריתמים לסינון תוכני קליקבייט.
קבוצות במדיה החברתית, כגון Stop Clickbait, נלחמות בקליקבייט באמצעות מתן סיכום קצר של הכתבה, ובכך סוגרות את "פער הסקרנות".
תוספי דפדפן לדיווח על קליקבייט פותחו גם על ידי קהילת המחקר, במטרה לאפשר התקדמות נוספת בתחום באמצעות אלגוריתמים של למידה מונחית.
ספקי תוכנות אבטחה מציעים הנחיות כיצד להימנע מקליקבייט מזיק.
אלגוריתמים של פלטפורמות מדיה חברתית מסבכים עוד יותר את תופעת הקליקבייט, בכך שהם נוטים להעדיף תוכן סנסציוני המייצר שיעורי מעורבות גבוהים, ובכך תורמים להפצתו הנרחבת.
העדפה זו יוצרת לולאת משוב (Feedback loop), שבה תכנים המשתמשים בטקטיקות מטעות מתוגמלים בחשיפה רחבה יותר, מה שמעודד יוצרים להעדיף הקלקות על פני עומק ואיכות.
כתוצאה מכך, צרכנים רבים מפתחים תחושת ספקנות וחוסר אמון כלפי המדיה המקוונת, תופעה המעוררת חששות חברתיים רחבים יותר הנוגעים לדיסאינפורמציה .
נוכח הביקורת הגוברת, מפרסמים וגופי תוכן רבים מבקשים להתרחק משימוש בקליקבייט באמצעות הדגשת שקיפות ואיכות באסטרטגיות התוכן שלהם.
קביעת סטנדרטים מערכתיים ברורים, ניסוח כותרות מדויקות ומתן עדיפות לתוכן אינפורמטיבי ואמין עשויים לסייע בשיקום האמון עם הקהל.
בתורת הגרפים, קליקה היא קבוצת קודקודים בגרף בלתי מכוון, אשר כל זוג קודקודים שונים בה מחובר על ידי קשת; כלומר, תת-הגרף המושרה על ידה מהווה גרף שלם.
קליקה בגרף בלתי מכוון היא תת-קבוצה כך שבין כל זוג קודקודים שונים בקבוצה קיימת קשת.
קליקה מקסימלית או קליקה מרבית בגרף בלתי מכוון היא קליקה שלא ניתנת להרחבה על ידי הוספת קודקוד נוסף לקבוצה, כלומר קליקה אשר לא חלקית לקליקה גדולה יותר.
קליקת מקסימום בגרף בלתי מכוון היא קליקה, כך שלא קיימת בגרף קליקה בעלת מספר קודקודים גדול יותר.
מספר הקליקה בגרף בלתי מכוון מסומן ושווה לגודל המקסימלי של קליקה ב־.
במדעי המחשב, בעיית הקליקה היא הבעיה החישובית שבמציאת קליקת מקסימום בגרף בלתי מכוון נתון.
בעיה זו היא בעיה NP-שלמה, ומהווה אחת מ-21 הבעיות ה-NP-שלמות של קארפ.
לבעיה זו פותחו מספר אלגוריתמים בעלי זמן ריצה מעריכי, אולם קיימים לבעיה גם פתרונות בעלי זמן ריצה פולינומי בסוגי גרף מסוימים, כגון גרף מישורי וגרף מושלם.
קָליקְסְטוּס השלישי היה אפיפיור מ-8 באפריל 1455 ועד מותו.
יליד ספרד, בן למשפחת בורג'ה והראשון ממשפחה זו שעלה לגדולה, דודו של האפיפיור אלכסנדר השישי (האפיפיור הספרדי היחיד פרט אליו).
האחרון שנטל לעצמו את השם קליקסטוס.
נולד בלה טורטה (La Torreta, בימינו פרוור של ולנסיה), בנו הבכור של חואן דומיקו דה בורחה (בהיגוי ספרדי, בהיגוי איטלקי: בורג'ה).
בשנת 1392 החל ללמוד באוניברסיטת ליידה, והוסמך על ידה לדוקטור למשפט אזרחי ומשפט קאנוני.
לאחר סיום לימודיו המשיך לכהן באוניברסיטה כפרופסור למקצועות אלה.
ב-1416 נבחר כנציג הבישופות שלו לוועידת קונסטנץ, אך לא השתתף בה בשל התנגדותו של אלפונסו החמישי, מלך אראגון לקיומה.
במקום זאת השתתף בסינוד חלופי שאורגן בברצלונה.
בורג'ה פעל לכיוון החלטת הסינוד לקרוא לאיחוד הכנסייה ופתרון הקרע המערבי.
בין 1420 ל-1423 כיהן כסגן הקנסלור (נשיא) של אוניברסיטת ליידה.
ב-1424 כיהן כשליח האפיפיור למיורקה, אך האפיפיור מרטינוס החמישי סירב לבקשת מלך אראגון להכתירו לחשמן.
עם זאת פעל בורג'ה להשגת כניעתו של האנטי-אפיפיור קלמנס השמיני לסמכותו של מרטינוס החמישי ב-1429, דבר שסתם את הגולל סופית על הקרע המערבי.
באותה שנה מינה אותו האפיפיור לבישוף ולנסיה.
בעת ועידת בזל (1431–1439) היה שליחו של מלך אראגון.
ב-1444 העלה אותו האפיפיור אאוגניוס הרביעי למעלת חשמן, כומר בזיליקת סנטי קואטרו קורונטי ברומא וחבר הקוריה הרומאית.
ב-1447 השתתף בקונקלווה בה נבחר ניקולאוס החמישי.
ב-4 באפריל 1455, כעשרה ימים לאחר מותו של ניקולאוס החמישי, התכנסה בקפלה הסיסטינית קונקלאווה לבחירת יורשו.
הייתה זו הקונקלאווה הראשונה שהתכנסה בקפלה הסיסטינית.
חמישה-עשר החשמנים נחלקו בין תומכי משפחת קולונה ותומכי משפחת אורסיני.
בורג'ה נבחר כעבור ארבעה ימי הצבעות בקולותיהם של החשמנים מצרפת, ספרד והרפובליקה של ונציה שצידדו בפלג אורסיני ונטל לעצמו את השם קליקסטוס (שם נדיר, הקודם שכיהן בשם זה, קליקסטוס השני, כיהן למעלה מ-300 שנים קודם לכן).
עם בחירתו לאפיפיור, הגישו לו יהודי רומא ספר תורה, שאותו שמט בכוונה מידו בכדי להפגין את יחסו המזלזל ביהדות.
תחת הטראומה של כיבוש קונסטנטינופול, שנתיים קודם לכן, קרא האפיפיור קליקסטוס למסע צלב להצלת הנצרות מפני פלישת האימפריה העות'מאנית לאירופה.
האפיפיור הפנה את משאבי העיר רומא להצטיידות והתארגנות צבאית ושלח את הנונציו (שגרירים) שלו לחצרותיהם של שליטי אירופה (אנגליה, צרפת, הונגריה, פורטוגל, אראגון והאימפריה הרומית הקדושה) על מנת לארגן קואליציה צבאית נוצרית מאוחדת.
הפרי היחידי כמעט של קריאה זו למסע צלב הייתה המצור על בלגרד (בין 4 ל-22 ביולי 1456), בהובלת יאנוש הוניאדי, שבלם את התקדמות העות'מאנים לתוך אירופה.
ההוראה של האפיפיור לצלצל בפעמוני הכנסיות בצהרי היום על מנת להזעיק את המאמינים להתפלל למען מגיני העיר בעת המצור, הפכה לצלצול ניצחון ולנוהג קבוע עד ימינו.
ב-1457 הנהיג את חג ההשתנות ב-6 באוגוסט לזכר הניצחון.
שאר שליטי אירופה לא מיהרו להיענות לקריאתו של האפיפיור (בין השאר, מלחמת מאה השנים של אנגליה וצרפת הסתיימה בשנת 1453), וקליקסטוס השלישי החל לפעול בעצמו כנגד שודדי הים והכוחות המוסלמים, אשר הטילו חיתתם על ערים הנוצריות לחופי הים האגאי.
לשם כך, חיזק את הצי האפיפיורי ובשנת 1456 שלח אותו לשמור על ביטחון השיט במימי הים.
במהלך כמעט שלוש שנות פעילות הצליח הצי לשחרר למעלה מ-100,000 עבדים – הישג חסר תקדים שלא עשה שום שליט נוצרי לפניו או אחריו.
עם זאת באותה שנה התיר האפיפיור לפורטוגלים לערוך סחר בחופי אפריקה המערבית, כולל סחר עבדים, ובכך הסיג לאחור את הוראתו של אאוגניוס הרביעי בבולה שלו מ-1435, Sicut Dudum, בה הורה לאסור את סחר העבדים הפורטוגלי מאפריקה.
בין פעולותיו הנוספות, טיהור שמה של ז'אן ד'ארק; הפיכת אוזמונד, ויסנט פרר, אלברטו מטרפאני ורוזה מויטרבו לקדושים ומינוי בן-אחיו, רודריגו דה בורג'ה (לימים האפיפיור אלכסנדר השישי), לחשמן, סגן קנצלר ומנהל חצר האפיפיור.
קליקסטוס השני היה האפיפיור מ-1 בפברואר 1119 עד מותו.
גי דה בורגונדי נולד בשנת 1065 בקינגי, והיה בנו של גיום הראשון, רוזן בורגונדיה, שהיה אחד השליטים העשירים ביותר באירופה.
הוא החל בקריירה רוחנית וב-1088 מונה לארכיבישוף של וינה, שהשתייכה ל.
עבור השלטון החילוני על אדמות הארכיבישופות שלו, הוא היה אדון פיאודלי של היינריך החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
לאחר מותו של האפיפיור גלסיוס השני, הוא נבחר לאפיפיור ב-2 בפברואר 1119, ואימץ את השם קליקסטוס השני.
בשנת 1120 הוא הוציא בולה אפיפיורית בשם בעניין היהודים, שבה הוצגה עמדתה הרשמית של האפיפיורות ביחס ליהודים.
היא התעוררה בעקבות מסע הצלב הראשון, שבמהלכו נטבחו באירופה למעלה מחמשת אלפים יהודים.
הבולה נועדה להגן על היהודים וחיזקה את עמדתו של האפיפיור גרגוריוס הראשון, שהיהודים זכאים "ליהנות מחירותם החוקית".
הבולה אסרה על נוצרים לכפות על יהודים להתנצר, לפגוע בהם, לקחת את רכושם, לפגוע בחגיהם, או להשחית את בתי הקברות שלהם.
באפריל 1121 הוא נידה את האנטי-אפיפיור גרגוריוס השמיני, והיינריך החמישי כלא אותו עד למותו.
ב-23 בספטמבר 1122 נחתם הסכם וורמס לפיו הכנסייה היא זו שממנה את הבישופים, אך לקיסר שמורה זכות להיות נוכח בבחירה, ולהיות הקול המכריע במקרה של חוסר הכרעה.
הסכם זה סיים למעשה את המאבק הממושך בין הכנסייה והאימפריה הרומית הקדושה.
ב-13 בדצמבר 1124 מת קליקסטוס ברומא, ובמקומו נבחר לאפיפיור הונוריוס השני.
מחוז משנה קליצ'או (בבלארוסית: Клічаўскі раён; ברוסית: Кличевский район) הוא אחד מ-21 מחוזות משנה מנהליים של מחוז מוהילב שבמזרח בלארוס.
מרכזו המנהלי היא העיר קליצ'או.
בתקופת עריכת מפקד האוכלוסין של בלארוס (2009) , מנתה אוכלוסיית מחוז המשנה קליצ'או 17,246 בני אדם.
האוכלוסייה הצטמצמה ובשנת 2016 נמנו במחוז המשנה 15,148 בני אדם.
ג'ון רקהאם , הידוע בכינויו קליקו ג'ק, היה קפטן שודדי ים אנגלי, שפעל באיי בהאמה ובקובה בראשית המאה ה-18. הכינוי שלו נגזר מבגדי הפאר שלבש, ואילו ג'ק הוא כינוי ל"ג'ון".
רקהאם היה פעיל בשנים 1718–1720, סוף "תור הזהב של הפיראטיות" שנמשך בין 1650 ל-1730. הוא זכור בעיקר בגלל העובדה שהיו לו שתי נשים חברות בצוות: מרי ריד ואהובתו, אן בוני.
רקהאם הדיח את צ'ארלס ויין מתפקידו כקפטן הספינה ריינג'ר.
הוא קיבל חנינה בשנת 1719 ועבר לניו פרובידנס, שם פגש את אן בוני, שהייתה נשואה באותה תקופה לג'יימס בוני.
הוא חזר לעסוק בפיראטיות בשנת 1720 על ידי גנבת ספינה בריטית ואן הצטרפה אליו.
צוותם החדש כלל את מרי ריד, שהתחפשה באותה עת לגבר.
לאחר מירדף קצר, נתפס רקהאם על ידי צייד הפיראטים של הצי המלכותי ג'ונתן בארנט בשנת 1720, הועמד לדין על ידי סר ניקולס לוס, מושל ג'מייקה, ונתלה בנובמבר אותה שנה בפורט רויאל בג'מייקה.
מעט ידוע על חינוכו של רקהאם או על ראשית חייו, פרט לעובדה שהוא היה אנגלי ונולד סביב שנת 1682. הרשומה הראשונה שלו היא כמלח בריינג'ר בשנת 1718, שפעל בפרובידנס החדשה באיי בהאמה.
שהיה בסיס ידוע לשמצה של הפיראטים המכונה "רפובליקת הפיראטים".
ויין וצוותו שדדו כמה אוניות מחוץ לעיר ניו יורק, ואז נתקלו בספינת מלחמה צרפתית גדולה.
הספינה הייתה גדולה כפליים לפחות מזו של ויין, והיא מייד רדפה אחריהם.
ויין פקד על נסיגה מהקרב, וטען שנהג בזהירות כסיבה לנסיגתו.
ג'ק רקהאם התנגד להחלטה על הנסיגה, והציע להילחם באניית המלחמה מכיוון שהיו בה שפע של עושר.
בנוסף, הוא טען, אם הם יתפסו את הספינה, היא תעמוד לרשותם - ספינה גדולה בהרבה.
מבין תשעים ואחת הגברים בספינת הפיראטים, רק חמישה עשר תמכו בוויין בהחלטתו.
ויין הצהיר כי החלטת הקברניט נחשבת סופית, אולם למרות התמיכה המוחצת בדעתו של רקהאם להילחם, הם ברחו.
ב־24 בנובמבר 1718 קרא רקהאם להצבעה בה הגברים הכריזו על ויין כפחדן ופיטרו אותו מתפקיד הקפטן, מה שהפך את קליקו ג'ק לקפטן הבא.
רקהאם העניק לוויין ולחמש עשרה תומכיו, ספינה האחרת שהייתה ברשותם יחד עם אספקה מכובדת של תחמושת וסחורה.
רקאם בזז כלי שיט קטנים ששטו קרוב לחוף ברגע שהפך לקפטן.
הוא וצוותו כבשו את קינגסטון, כלי שיט קטן מג'מייקה, והפכו אותו לספינת הדגל שלהם.
הם עשו כמה כיבושים נוספים של ספינות ותפסו כמה ספינות גדולות מברמודה.
בשנת 1719 הפליג רקהאם לנסאו שבבהאמה וניצל חנינה כללית לפיראטים משליט האי וודס רוג'רס.
רוג'רס נשלח לבהאמה כדי לטפל בבעיית הפיראטים בקריביים שהחלו לתקוף ולגנוב מספינות בריטיות.
בדצמבר הוא כבש את ספינת הסוחר "קינגסטון".
לקינגסטון היה מטען עשיר, שהפך לשלל גדול עבור רקהאם וצוותו.
לרוע מזלו, קינגסטון נתפסה בטווח ראייה של פורט רויאל, שם הסוחרים הזועמים שכרו לעזרתם ציידי פירטים כדי לרדוף אחריו.
הם הדביקו אותו בפברואר 1719, בעוד ספינתו וקינגסטון עגנו באיסלה דה לוס פינוס מחוץ לקובה.
רקהאם ורוב אנשיו היו אז בחוף, והם ברחו מהשבי כשהם מסתתרים ביער - אך הספינה והאוצר העשיר שלהם נלקחו.
קפטן צ'ארלס ג'ונסון בספרו מ-1724, מתאר כיצד רקהאם פעל.
רקהאם ואנשיו שהו בעיירה בקובה שהחזירו את הספינה הקטנה שלהם.
ספינת מלחמה ספרדית שהופקדה על סיור בחוף הקובני נכנסה לנמל, יחד עם סלופ אנגלי קטן שתפסה.
ספינת המלחמה הספרדית ראתה את הפיראטים אך לא הצליחה להגיע אליהם בגלל השפל, ולכן הספרדים עגנו בכניסה לנמל כדי לחכות לבוקר.
באותו לילה, רקהאם ואנשיו התקרבו לספינה האנגלית תפסו והכניעו את השומרים הספרדים שהיו שם.
עם עלות השחר החל ספינת המלחמה לפוצץ את הספינה הישנה של רקהאם, שהייתה כעת ריקה, כאשר רקהאם ואנשיו שטו בדממה ליעד חדש שלהם.
רקהאם ואנשיו עשו את דרכם חזרה לנסאו, שם הם הופיעו בפני המושל רוג'רס וביקשו את החנינה המלכותית, בטענה שויין אילץ אותם להפוך לפיראטים.
רוג'רס שנא את ויין ובחר להאמין להם, העניק להם את החנינה ואפשר להם להישאר.
אולם זמנם כאנשים ישרים לא נמשך זמן רב.
כשהיו בנמל, רקהאם פתח ברומן עם אן בוני, אשתו של הספן ג'יימס בוני, שהועסק על ידי המושל רוג'רס.
לג'יימס בוני נודע על מערכת היחסים ביניהם והביא את אן אל המושל רוג'רס, שהורה לדון אותה באשמת ניאוף.
רקהאם הציע לקנות את אן ב"גירושין ברכישה", מכיוון שהוא אהב אותה, אך בעלה סירב בתוקף.
הדבר גרם לאן לברוח מנסאו יחד עם רקהאם.
[6] הצמד (עם צוות חדש) נמלט לים, הפסיד את חנינתו, באמצעות גנבת ספינה שהייתה שייכת לג'ון האם.
הם הפליגו בקאריביים במשך חודשיים והשתלטו על אוניות פיראטים אחרות.
רקהאם לעיתים קרובות הזמין את צוות הספינות שהוא תקף להצטרף לספינה שלו.
אן נכנסה להריון ונסעה לקובה ללדת.
בספטמבר 1720 הוציא מושל בהאמה וודס רוג'רס צו בו הכריז על פשעי הפיראטים של רקהאם וצוותו.
לאחר פרסום הצו, צייד הפיראטים ג'ונתן בארנט והפיראט לשעבר ז'אן בונאדוויס החלו במרדף אחר רקהאם, רקהאם ביצע שייט בסמוך לג'מייקה וכבש מספר ספינות דיג קטנות והטיל אימה על דייגים לאורך קו החוף הצפוני של ג'מייקה.
רקהאם נתקל בכלי שיט קטן שבצוותו היו תשעה שודדי ים אנגלים, והם הצטרפו אליוו.
הם עגנו במפרץ דריי הרבור בג'מייקה, באוקטובר 1720. הספינה של בארנט תקפה את הספינה של רקהאם ותפס אותה לאחר קטטה, שכנראה הובלה על ידי הנשים שהיו בצוות הספינה - מרי רייד ואן בוני.
רקהאם וצוותו הובאו לעיר ספרדית, ג'מייקה, בנובמבר 1720, שם נשפטו והורשעו בפיראטיות ונידונו לתליה.
רקהאם הוצא להורג בפורט רויאל ב־18 בנובמבר 1720, וגופתו הוצבה בתצוגה בכניסה הראשית לפורט רויאל.
אן בוני ומרי ריד טענו שתיהם שהן בהריון בזמן משפטן, עשרה ימים לאחר הוצאתו להורג של רקהאם, וכך קיבלו חנינה זמנית, ונכלאו בפורט צ'ארלס עד להוכחת התביעה.
מרי ריד נפטרה בתאה באפריל 1721, ככל הנראה מחום הקשור ללידה.
אין תיעוד היסטורי לגבי שחרורה של אן בוני או על הוצאתה להורג.
רוב צוותו של רקהאם נידון למוות, ונתלה סמוך להוצאתו להורג.
מספר מלחים שצורפו אליהם ימים לפני שנתפסו זכו לחנינה.
כמה אחרים גורלם לא ידוע.
קלירווטר היא עיר בפלורידה שבארצות הברית.
העיר היא הקטנה באזור מפרץ טמפה והיא ממוקמת במחוז פינלאס, מצפון-מזרח לטמפה וסיינט פיטרסברג.
החל משנת 2017 המחוז שאליו שייכת העיר מיוצג בבית הנבחרים האמריקני על ידי צ'ארלי כריסט מן המפלגה הדמוקרטית.
בשנת 1835 צבא ארצות הברית בנה באזור זה בסיס על שמו של ויליאם הנרי הריסון.
בשנת 1842 החלה התיישבות של חקלאים חמושים.
במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית מרבית מאזרחי העיירה נלחמו בצבא הקונפדרציה, דבר שהוביל להפצצות מצד סירות של צבא האיחוד.
בשנת 1888 הושלם קו הרכבת לעיירה אשר הוכרזה כעיר בשנת 1891. בתקופה זו גם גדל המוניטין התיירותי של המקום.
בתחילת המאה ה-20 כבר התגוררו בקלירווטר כ-400 תושבים.
במהלך מלחמת העולם השנייה הוקם בסמוך לקלירווטר בסיס הכשרה של צבא ארצות הברית.
אחד האיים הסמוכים לעיר אף הפך ליעד עבור תרגול הפגזות של חיל האוויר.
נערכו הפסקות חשמל בעיר על מנת לבלבל הפצצות פוטנציאליות של האויב.
קַלִיקְסְטוּס השלישי היה אנטי-אפיפיור מספטמבר 1168 ועד להתפטרותו באוגוסט 1178. הוא היה האנטי-אפיפיור השלישי שנבחר תוך התנגדות לאפיפיור אלכסנדר השלישי במהלך מאבקו של האחרון עם פרידריך הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
השם שבו הוטבל קליקסטוס היה יואנס (Ioannes, השם הלטיני של יוחנן).
הוא הצטרף למנזר סטרומה (Struma) של ליד ארצו כילד.
בנובמבר 1158 הציב הקיסר את המסדר תחת הגנה אימפריאלית.
באותה תקופה, היה יואנס אב המנזר של סטרומה ואחד התומכים החשובים ביותר של הקיסר בטוסקנה.
לאחר הבחירות השנויות במחלוקת של האפיפיור בשנת 1159, הוא תמך במועמד הקיסרי על פני אלכסנדר השלישי.
הוא זכה לתגמול מוויקטור במינויו כקרדינל-בישוף של אלבאנו, אך הוא לא הוסמך מיד לבישוף, אלא המשיך בתור אב מנזר.
לאחר מותו של יורשו של ויקטור, ב-20 בספטמבר 1168, התאספו תומכיו ברומא כדי לבחור (אנטי) אפיפיור חדש.
הוא נטל את השם קליקסטוס ושלח את אומפרדו (Umfredo), (פסאודו-)קרדינל של , לגרמניה כדי להודיע לפרידריך על בחירתו.
הוא מצא את הקיסר ב (אספת נבחרים המכונסת על ידי הקיסר) בבמברג ביוני 1169. פרידריך, שהיה במשא ומתן עם אלכסנדר השלישי לסיום הפילוג באותו זמן, לא הכיר מיד בבחירה של קליקסטוס.
לפי הקרדינל , תומך של אלכסנדר השלישי, פרידריך "הצטער עמוקות בנפשו" על בחירתו של קליקסטוס, שאותו לא פגש מעולם.
למרות זאת, פרידריך הביע את כוונתו לנוע עם צבאו לאיטליה בשנת 1170 כדי להחזיר את אחדות הכנסייה.
עם זאת, משלחת כזו לא התקיימה.
בשלהי שנת 1169, שלח קליקסטוס את אומפרדו וסיגווין, הקרדינל-בישוף של ויטרבו, כשליחים אפיפיוריים לגרמניה.
הם הביאו פליום עבור בולדווין הראשון, הארכיבישוף החדש של ברמן.
פרידריך הורה לאסוף תרומה כספית בגרמניה עבור קליקסטוס.
פרידריך הכיר בקליקסטוס רק לאחר שהמשא ומתן שלו עם אלכסנדר נכשל.
האנטי-אפיפיור היה בעיקר קלף מיקוח שבעזרתו יכול הקיסר ללחוץ על אלכסנדר, והייתה לו רק תמיכה גאוגרפית מוגבלת בהשוואה לוויקטור הרביעי ופסקליס השלישי.
הוא שלט ברומא עצמה, אך זכה להכרה רק בחלק ממדינת האפיפיור, בטוסקנה מולדתו ובחבל הריין.
הוא ושליחיו הנפיקו זכויות למספר מנזרים באזור .
בשנת 1173, שלח קליקסטוס את מרטין, הקרדינל-בישוף של טוסקולום, לגרמניה בתור שליח אפיפיורי כדי לעזור לתווך בברית בין פרידריך ללואי השביעי, מלך צרפת.
במשך שלוש השנים הבאות לא ידוע דבר על פעילותו של קליקסטוס.
פרידריך, כשזה הפך למועיל עבורו מבחינה פוליטית, לאחר תבוסתו ב, החליף את תמיכתו באלכסנדר כאפיפיור.
בנובמבר 1176, הוא חתם על הסכם אנאני, שעם זאת, הגן על קליקסטוס בכך שהעניק לו ראש מנזר והחזרת הקרדינלים שהסמיך למשרותיהם הקודמות.
תנאים אלה אושרו ב ביולי 1177.
קליקסטוס לא הכיר מיד בתנאי חוזה ונציה, אך בשנת 1178 הצעיד הארכיבישוף , הקנצלר הקיסרי, צבא לאיטליה כדי להשתלט מחדש על מדינת האפיפיור ורומא עבור אלכסנדר.
זה הפך את מיקומו של קליקסטוס בוויטרבו לבלתי ניתן להגנה, והוא ברח למונטה אלבאנו (Monte Albano).
ב-29 באוגוסט 1178 נכנע קליקסטוס לאלכסנדר השלישי בטוסקולום והתכחש לקרע בכנסייה.
כמה מהתומכים העקשנים שלו ביקשו להחליף אותו באנטי-אפיפיור חדש, ובחרו באחד, "לנדו די ססה"(Lando di Sezze), כאנטי-אפיפיור בשם .
אלכסנדר מינה את קליקסטוס לרקטור (מנהיג אדמיניסטרטיבי של קהילה דתית) של בנוונטו.
הוא עדיין מילא תפקיד זה ב-1180, אבל ידוע שב-1184 הוא כבר לא היה בחיים.
קליקלס נחשב לפילוסוף פוליטי אתונאי קדום.
הוא אחד המשתתפים הבולטים בדיאלוג האפלטוני גורגיאס, שם הוא מציג את עצמו כתומך נלהב ומובהק של גישת הריאליזם הקלאסי.