tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
משך הזמן של מחזור זה (294 שנים * 364 ימים = 107016 יום), שהוא הזמן ששהה חנוך עם המלאכים, זהה כמעט ל-293 שנים טרופיות (ההפרש הוא פחות משעה).
שנות השמיטה והיובל הן חקלאיות ולכן מתחילות בסתיו, בעשירי בחודש השביעי שהוא יום הכיפורים המייצג את תום שנת החמה.
אמנם בספר היובלים, שהוא כרונולוגיה ואינו מתייחס לשמיטה ההלכתית, השנים בשבוע וביובל מתחילות באחד בחודש הראשון.
הצורך בחישוב היובלות נבע משאיפת אנשי העדה לקיים את מצוות היובל הכתובות בתורה שלא הונהגו בפועל בתקופת בית שני.
מספר חוקרים טענו שהלוח מעולם לא שימש בפועל אלא היה תאורטי בלבד, או לכל היותר לוח דתי-פולחני.
הקושי בטענה זו הוא האזכורים של הלוח הלכה למעשה, בהקשר דתי או היסטורי.
יהודה שיפמן טען שלא נעשה שימוש בלוח בפועל מעבר לתקופה קצרה שבה נכתבו המגילות.
אנני ז'ובר טענה שבתאריכי המאורעות בתנ"ך ניכרת הימנעות משבת והעדפה של שלושת הימים שבהם חלים החגים בלוח זה: ראשון, רביעי ושישי.
מכאן שזהו הלוח שנהג בתקופת המקרא.
כנגד השערה זאת הועלו כמה טענות:
קביעת התאריכים בתנ"ך היא על פי ימי החודש ולא ימי השבוע.
בכמה מקומות בתנ"ך מופיע לוח ירחי-שמשי.
ג'יימס ונדרקם הוסיף וטען שהלוח הוחלף בלוח העברי רק בעקבות גזירות אנטיוכוס.
החשמונאים שנלחמו נגד הגזירות וההתייוונות לא היו אמורים להשאיר את לוח השנה היווני על כנו.
כתבי קומראן מדגישים שהלוח לא היה ידוע בעם ישראל קודם לכן.
חוקרים נוספים תיארכו את ייסוד הלוח לזמן גלות בבל ושיבת ציון.
לדעת רון פלדמן, נחמיה מיסד את שמירת השבת השבועית - שהחליפה את יום הירח המלא ('שאפאטו' באכדית) - באמצעות לוח השנה השבתי של 364 יום.
גם בדעות אלו יש קושי, כיוון שספרי התנ"ך מהתקופה הפרסית וכן מכתבי יב משווים את הלוח היהודי ללוח הירחי-שמשי של הממלכה האחמנית.
לדעת פיליפ דייוויס, הלוח לא היה בשימוש בבית המקדש יותר מתקופה קצרה בזמן שיבת ציון.
גם דעתו עומדת בניגוד לאופיה המהפכני של עדת קומראן.
לדעת רוג'ר בקווית תחילת השנה נקבעה ליום רביעי בכוונה שהתאריכים בתנ"ך לא יפלו בשבת.
כגבול אחרון לייסוד הלוח ניתן להציב את ספר מהלך המאורות, המתאר בפרק פ' את פיגור עונות השנה ביחס ללוח, מכך ניתן להסיק שהלוח נוסד כ-30 עד 120 שנים לפני חיבורו.
מכיוון שהעותקים שבידינו נכתבו בסביבות 200 שנה לפני הספירה, הרי שהלוח נוסד לכל המאוחר באמצע המאה ה-3 לפנה"ס.
תקופה זו מתאימה ל"יובל השביעי לחורבן הארץ" שבו "שכחו חוק ומועד ושבת", והיא כשני דורות לפני בריחת כת קומראן לדמשק והגעת מורה הצדק בתקופת שמעון השני לאחר המלחמה הסורית החמישית.
מה שאומר שהלוח הוא מעשה ידי הניצנים הראשונים של הכת, שהופיעו כבר בתחילת התקופה ההלניסטית.
לדעת יונתן בן-דב ייתכן שהלוח נוסד אחר כך כיוון שהעותקים שנמצאו שייכים לפרקים ע"ב-ע"ט ואילו פרק פ' בספר מהלך המאורות נוסף מאוחר יותר.
בנוסף, הלוח נוצר בהשפעת תפיסת הזמן של מניין השטרות כרציף וטרנסצנדנטי, וכן בהשפעת התרבות ההלניסטית הרואה את לוח השנה כמרכיב בלאומיות, ולכן לא ייתכן שנוסד לפני המאה השלישית לפני הספירה.
כנראה הלוח נוסד לפני צו קנופוס שפרסם את אורך שנת חמה מדויקת, בשנה בה חל ראש חודש ניסן בסמוך ליום השוויון.
ניתן לנסות לחשב באיזו שנה בדיוק נוסד הלוח באמצעות השוואה לתאריך החורבן במשמרת יהויריב, בהנחה שהכתבים מתעדים מציאות ולא מערכת סכמטית רעיונית בלבד.
יש טוענים כי ישו, שהושפע מהשקפותיו של יוחנן המטביל שפרש מהאיסיים הקרובים בדעותיהם לאנשי קומראן, נהג על פי לוח השנה שלהם.
לכן בשנת 30 לספירה, 40 שנה לפני נפילת ירושלים וחורבן בית המקדש השני, אכל עם שנים-עשר השליחים את הסעודה האחרונה, שהייתה סעודת ליל הסדר לפי שלושת הבשורות הסינופטיות, ביום שלישי 4 באפריל בערב.
ביום רביעי 5 באפריל נשפט, ולמחרת התרחשה צליבת ישו בערב פסח שחל לפי הסנהדרין ביום חמישי 6 באפריל.
אם אכן מעולם לא עיברו את השנה, הרי שהלוח נוסד בסביבות 260 לפני הספירה.
שנת 267 לפני הספירה הייתה שנה ראשונה לשמיטה ובה חל ראש חודש ניסן ג'תצ"ד בסמוך ליום השוויון באמצע השבוע.
לפי זה ניתן לתארך את ניסיון ההטעיה של הבייתוסים-איסיים לשנת ג'תשפ"ג - 23, שבה חל מולד הלבנה ביום שישי 9 באפריל, ושכרו עדי שקר כדי שיקבעו את ראש חודש ניסן בשבת ולא ידחוהו ליום ראשון.
חוקרים מסוימים טענו שהצום הנוצרי בימים רביעי ושישי וכן העברת השבת ליום ראשון נובעים מכך שהחגים בלוח זה חלים בימים אלו.
לעומתם טען יששכר שטרן, ששימוש בלוח שנה אחר משאר היהודים היה מעורר פולמוס ולא מצאנו זכר לזה.
אובה גלסמר הציע שבנוסח הזכרת המשמרות בשבת חושבו שנות החורבן לפי 364 יום בשנה וכך נוצר הפרש של כשלוש שנים עד שנת ד'תשצ"ד (1034).
הסבר אחר הוא שחישב לפי סדר עולם כמו המסורת המקובלת שמקדימה את החורבן בשנתיים וגם התחיל את השנה החדשה לפני תשרי, כמו ידותון הלוי החבר שהתחיל את שנות החורבן בתשעה באב.
הקטעים האסטרונומיים בגרסה הקצרה של ספר חנוך ב' מבוססים על שנה של 364 יום, בגרסה הארוכה נוספו שנה ירחית ושנה יוליאנית.
שנה של 364 יום וחישוב 25,480 יום לשבעים שנה (שזהו זמן חיי אדם) שבהן 3,640 שבתות ו-1,260 חגים בנפרד מהשבתות מופיעים בילקוט שמעוני בשם מדרש.
גאורגיוס סינקלוס מזכיר בכרונוגרפיה שלו לוח שנה יהודי "שנחקק על ידי האל בסיני" ובו החודשים בני 30 יום וכל חודש שלישי בן 31 יום כמו בספר מהלך המאורות.
השנה מתחילה ב-25 במרץ שהוא יום השוויון לפי יוליוס קיסר.
החודשים לא ממוספרים אלא נקראים בשמות כמו בהתייחסויות של התלמוד ללוח שמשי.
בחודש אדר יש 32 יום, מה שנראה כמו ניסיון לסנכרון עם השנה הטרופית, אלא שאין התייחסות ליום הנוסף מדי ארבע שנים.
לוח שנה מתוקן יותר נמצא בפרקי דרבי אליעזר ובכמה כתבי יד מגניזת קהיר ובו בכל 4 שנים יש 11 תקופות של 91 יום וחמש של 92 יום: השלישית בשנה הראשונה, השנייה בשנה השנייה, הראשונה והרביעית בשנה השלישית, הרביעית בשנה הרביעית.
השנה מתחילה ב-26 במרץ בלוח היוליאני שהוא גם תאריך ברכת החמה.
במהלך העת החדשה המאוחרת הועלו מספר הצעות הקוראות להנהגת לוח שנה רב שנתי המבוסס על אורך שנה של 364 יום.
תקן התאריך השבועי של ארגון התקינה הבינלאומי, המשמש ממשלות ועסקים ברחבי העולם, וכן לוח השנה האיסלנדי , מהווים למעשה צורה מסוימת של לוח כזה.
מגילה 4Q318 מציגה את גלגל המזלות על פני כל חודש, כל מזל נמשך יומיים או שלושה והמזל המתחיל הוא גם המסיים.
סידור דומה נמצא בפרקי דרבי אליעזר פרק ז' ומתאים בקירוב לזמני היראות הירח על רקע כוכבי גלגל המזלות.
שמות המזלות תואמים לשמות היווניים שהתקבלו גם בעברית ולא לשמות הבבליים.
המגילה מכנה את החודשים בשמות הבבליים הנזכרים בספרי התנ"ך המאוחרים, ובכך היא ייחודית בין כתבי קומראן, מלבד אולי מגילות מעשי השליטים שייתכן שמזכירות את מרחשון ושבט.
ייחודיות נוספת היא עצם היותה מגילה אסטרולוגית, דבר שלא נמצא בכתבי קומראן מלבד מגילת פיזיונומיה (4Q186 ).
ייתכן שמגילה זו אינה כיתתית ולא חוברה בקומראן.
המגילה מקבילה כל חודש למזל שאחרי המזל המקביל לו במסורת היהודית (אדר לטלה ושבט לדגים).
פרט זה מתאים עם הטבלאות האסטרונומיות MUL.APIN , שמתחילות את גלגל המזלות בשור כיוון שבלוח הבבלי חודש ניסן מתחיל תמיד אחרי יום השוויון ובזמנם מזל שור היה קרוב יותר לנקודת השוויון עקב נקיפת ציר כדור הארץ.
המזל השולט לפי ימי החודשימי החודשניסןאיירסיוןתמוזאבאלולתשרימרחשוןכסלוטבתשבטאדרא - בשורתאומיםסרטןאריהבתולהמאזניםעקרבקשתגדידלידגיםטלהג - דתאומיםסרטןאריהבתולהמאזניםעקרבקשתגדידלידגיםטלהשורה - ו - זסרטןאריהבתולהמאזניםעקרבקשתגדידלידגיםטלהשורתאומיםח - טאריהבתולהמאזניםעקרבקשתגדידלידגיםטלהשורתאומיםסרטןי - יאבתולהמאזניםעקרבקשתגדידלידגיםטלהשורתאומיםסרטןאריהיב - יג - ידמאזניםעקרבקשתגדידלידגיםטלהשורתאומיםסרטןאריהבתולהטו - טזעקרבקשתגדידלידגיםטלהשורתאומיםסרטןאריהבתולהמאזניםיז - יחקשתגדידלידגיםטלהשורתאומיםסרטןאריהבתולהמאזניםעקרביט - כ - כאגדידלידגיםטלהשורתאומיםסרטןאריהבתולהמאזניםעקרבקשתכב - כגדלידגיםטלהשורתאומיםסרטןאריהבתולהמאזניםעקרבקשתגדיכד - כהדגיםטלהשורתאומיםסרטןאריהבתולהמאזניםעקרבקשתגדידליכו - כז - כחטלהשורתאומיםסרטןאריהבתולהמאזניםעקרבקשתגדידלידגיםכט - לשורתאומיםסרטןאריהבתולהמאזניםעקרבקשתגדידלידגיםטלה
אורך השנה במגילה זו הוא 360 יום, כשנה האידיאלית שהונהגה במסופוטמיה לחישובים אסטרונומיים ומנהליים, ומשמשת גם כיום בעסקים.
מידה זו עמדה בבסיס לוח השנה הקומראני של 364 יום, על פיה יוחסה לדוד המלך כתיבת 3600 מזמורי תהילים - 10 לכל יום, ואותה תוקף מחבר ספר מהלך המאורות.
גם בתנ"ך כנראה חושבו תקופות לפי ערך זה.
טבלאות המקבילות למגילה זו, אלא שבהן ניסן מתחיל במזל טלה, נמצאות בכתבי יד אשכנזיים מימי הביניים.
ישנן גם טבלאות דומות במקורות לטיניים שבהן החודשים לועזיים.
בחדשות יותר ניסו להתאים לנתונים האסטרונומיים המדויקים, בדומה לברייתא דשמואל הקטן וברייתא דמזלות, ואילו הישנות יותר מחלקות כל חודש ל-12 מזלות בלבד.
חלוקת חודשי החמה למזלות בצורה דומה קיימת בפרקי דרבי אליעזר פרק ו'.
יש טוענים שבספר היובלים נעשה שימוש גם בלוח שנה שבו 13 חודשים שבכל אחד יש רק 28 ימים, שהם בדיוק 4 שבועות, כל החודשים מתחילים ביום ראשון, וספירת העומר מתחילה במוצאי שביעי של פסח, כמנהג ביתא ישראל.
ההסבר לנוכחות לוחות שנה סותרים בספר אחד הוא כי ניכר שספר היובלים עבר עריכה ואינו כתיבה מקורית.
אין הוכחה חותכת לקיומו של לוח זה, לעומת אזכורים מפורשים בספר היובלים שמתאימים ללוח המוכר מספר מהלך המאורות ומגילות קומראן, לכן הצעה זו נדחתה על ידי רוב החוקרים.
כנה ורמן הציעה שתיארוך כניסת אדם לגן עדן ב-17 בחודש השני, נובע מהמסורת שמביא גאורגיוס סינקלוס, שהיום הראשון לבריאת העולם הוא א' בניסן.
בספר חנוך ב' פרק י"ט נמנים 90 יום מא' בניסן עד ו' בתמוז, מה שמעיד על חודשים בני 28 יום בלבד.
עד המאה ה-20, לפי המשפט המקובל באנגליה, הביטוי "חודש ירחי" (lunar month) נחשב לזמן של 28 יום בדיוק ואם סוכם בחוזה "12 חודשים ירחיים" היה פירושו 48 שבועות.
הגדרת חודש ירחי ל-28 יום מופיעה גם בכתב יד מגניזת קהיר בתור שיטת חישוב של עם זר.
המקורות לכך הם ויטרוביוס בשם אריסטרכוס מסאמוס וכן מרקוס טרנטיוס וארו שמובא על ידי אאולוס גליוס.
לוח שנה דומה קיים במסורת היורובה, בכל שנה 13 חודשים ובכל חודש שבע שביעיות שבכל אחת ארבעה ימים.
לוח השנה ההולוקני או לוח השנה של עידן האדם הוא לוח שנה המבוסס על לוח השנה הגרגוריאני אך מתחיל את ספירת השנים 10,000 שנים קודם לכן.
בערך בתחילת התקופה הגאולוגית הנוכחית הולוקן בלוח הזמנים הגאולוגי של כדור הארץ, ותחילתה של המהפכה החקלאית בסהר הפורה.
(לדוגמה: 1 בינואר לשנת 2020 - נחשב על פי לוח השנה ההולוקני ל-1 בינואר לשנת 12020).
ספירת השנים בצורה זו הוצעה לראשונה על ידי הגאולוג צ'זארה אמיליאני בשנת 1993 (שנת 11993 על פי הלוח ההולוקני).
רקע ליצירת לוח השנה ההולוקני
בשנת 1993 הציע צ'זארה אמיליאני לבצע רפורמה בלוח השנה המקובל בעולם.
הוא הגה את לוח השנה ההולוקני כדי לפתור מספר בעיות עם הספירה המקובלת כיום:
ספירה על פי תקופת ההולוקן והמהפיכה החקלאית היא ספירה אוניברסלית המתאימה לכל בני האדם בעוד הספירה על פי הולדת ישו היא ספירה דתית נוצרית כאשר פחות ממחצית העולם הם נוצרים.
הספירה נועדה לתקן את העיוות בספירת אירועים היסטוריים הנחלקים ל"לפני הספירה" ו"לספירה" כאשר ביחס להיסטוריה של אלפי שנים, תחילת הספירה איננה רלוונטית.
בספירה ע"פ הולדת ישו לא קיימת שנת אפס.
השנה הראשונה בספירה נקראת 1 ואילו השנה שקודמת לה נקראת 1 לפני הספירה.
אלו, לטענת אמיליאני, פוגמים בחישוב מרחבי של ההיסטוריה.
ישנה מחלוקת על תאריך הולדת ישו - על פי היסטוריונים שונים ובהשוואה לבשורות בברית החדשה, ייתכן כי ישו נולד כ-4 שנים לפני הספירה.
מתוך בעיות אלו הציע אמיליאני:
להתייחס לתחילת התקופה הגאולוגית הנוכחית כספירה גלובלית הגיונית, מפני שזו מתבססת על לוח זמנים גאולוגי טבעי.
המהפיכה החקלאית של האדם מתאימה כספירה למין האנושי, זאת מתוך התייחסות למהפיכה כאל "תחילת עידן האדם החושב" או "תחילת עידן האדם" (HE = Human Era).
הרפורמה אינה מסובכת ליישום מפני שספירת החודשים והימים נותרת זהה וספירת השנים דורשת שינוי מינורי בהוספת הספרה 1 לשנה המקובלת כיום (2020 = 12020).
בכך ביקש לקבוע כי שנת 10,000 לפנה"ס תהפוך ל-1 לספירה.
התומכים ברפורמה טענו כי לוח השנה יקל לתזמן אירועים בהיסטוריה האנושית מבחינה גאולוגית, ארכיולוגית ואנתרופולוגית ויאזן את בחינת תחילתן של דתות ומהפיכות באנושות.
הספירה גם תעזור להתייחס לתקופות בהיסטוריה בפרספקטיבה מדויקת יותר.
לאחר פרסום הצעתו של אמיליאני, עלו טענות לגבי קביעת התאריך המדויק לתחילתה של התקופה הגאולוגית הולוקן.
כתגובה לטענות פרסם אמיליאני מאמר משלים בשנת 1994 בו הסכים כי אכן ההשערה לתחילת התקופה הגאולוגית אינה מדויקת ואפשר לתארך אותה ללפני 12,700 - 10,970 שנים.
הוא הסביר כי ההצעה להוסיף ללוח השנה 10,000 שנים נועדה לאפשר לשלב את הרפורמה בספירת לוח השנה המקובלת כיום בעולם.
מאז אותו דיון, שיפרו גאולוגים את הבנתם לגבי תחילת ההולוקן מתוך עדויות מחקר בליבות הקרח במספר מוקדים בעולם, זאת כדי לחקור את סוף עידן הקרח המסמל את תחילת התקופה הגאולוגית הנוכחית.
בשנת 2013 קיבל הארגון הבין לאומי למדעי הגאולוגיה (IUGS) תוצאות מחקרים בנושא וקבע כי התקופה הגאולוגית הולוקן החלה כ-9701 שנים לפנה"ס (300 שנים לספירה על פי לוח השנה ההולוקני).
אירועים היסטוריים לפי לוח השנה ההולוקני
לוח החבר, היא סוג של אנציקלופדיה קטנה לילדים, שכתב חיים דב שחר.
הלוח יועד לתלמידים ובו מידע רב ממקורות רבים (עבריים ולועזיים כאחד).
החוברת הראשונה של לוח החבר, יצאה לאור בשנת תרפ"ד (1924) למרות המצב הכלכלי הקשה של שחר.
כדי לעודד ילדים להשתמש בלוח ערך שחר תחרויות שונות בין הקוראים, ובהן: שליחת אלבומי פרחים וחרקים מיובשים לילדי חוץ לארץ על מנת שיעמדו מקרוב על טבע ארצנו וסגולותיה.
תחרויות ציור ורישום, פתרון חידות, הכנת עבודות יד, ידיעת המולדת וכתיבת חיבורים הקשורים במולדת.
עם הזמן נודע הלוח בין רבים מאנשי החינוך בארץ:
לוח החבר יצא בשתי מהדורות, אחת בכריכה רגילה והשנייה בכריכת בד.
בהמשך וכהרחבה של לוח "החבר" הוציא שחר מספר חוברות נוספות:
חגים וזמנים – קבצים לבימת בית הספר והנער.
שחר התכוון להוציא סדרת חוברות בתחום הכנת הצגות בית ספר לפי חגי השנה אך הספיק להוציא רק את חוברת חנוכה לפני פטירתו.
קונטרס חברי - הוגדר כפנקס רשימות לתלמידים -לוח שימושי – ספרותי לתלמידים ולעם (בהוצאת "שחר") פנקס זה הכיל את מערכת השעות של התלמיד, "החברים במחלקתי", ספרי הלימוד, ספרים שקראתי, מועדי ימי הולדת וכו' של משפחתי ועוד.
במולדת - זהו אוסף חיבורים שנכתבו על ידי תלמידים בתרפ"ט במסגרת תחרות חיבורים, עליה הכריז שחר, בנושא "במולדת".
מטרת התחרות הייתה לעמוד על יחסם של התלמידים למתרחש בארץ ולחדד את היותם עדי ראייה למעשי היצירה הלאומית הגדולה המתרחש אל מול עיניהם.
החיבורים נבדקו על ידי ועדה בה היו חברים, בין השאר, באי כח מועצת מורי ארץ ישראל למען הקרן הקיימת.
שירי עם ומולדת – חוברת של תווים ושירים שהושרו בתקופה ההיא, ונלקחו מתוך לוח החבר תר"ץ.
לוח המארה הפיניקי (או הפוני) הוא לוח מארה בפיניקית (הידועה בשם "פוּנית" באימפריית קרתחדשת) רשום על מגילת עופרת, שנמצא בקרתחדשת על ידי פול גוקלר ב-1899. הוא מוצג כיום במוזיאון הלאומי של קרתחדשת.
ייחודיותו של הלוח הוא היותו ה-Tabella Defixionis (לוח מארה בלטינית) הפיניקי היחיד שניתן לקריאה מלאה.
הכתובת ידועה בסימון KAI 89. הכתובת מזהירה מפגיעה בקברו של בעל הכתובת.
Mirifici Logarithmorum Canonis Descriptio ("תיאור לוח הלוגריתמים המופלא", 1614) ו-Mirifici Logarithmorum Canonis Constructio ("בניית לוח הלוגריתמים המופלא", 1619) הם שני ספרים בלטינית מאת ג'ון נייפייר המסבירים את השימוש בלוגריתמים ואת הבנייה שלהם.
מתמטיקאים אחרים דוגמת עסקו ברעיון הלוגריתם לפני נייפייר, אך הוא היה הראשון לפרסמו ולספק תיאור מפורט של טבלאות מחושבות מראש הניתנות לשימוש פשוט.
טרם השימוש בלוגריתמים, חישובים מספריים הכוללים כפל, חילוק והוצאת שורש דרשו עמל רב והיו מועדים לשגיאות.
לוגריתמים מפשטים מאוד חישובים כאלה, כפי שציין נייפייר:"...אין דבר מייגע יותר, עמיתיי המתמטיקאים, בעיסוק באומנות המתמטיקה, מאשר החדגוניות והעיכובים הכרוכים בהכפלות ובחילוקים ממושכים, במציאת יחסים ובחילוץ שורש ריבועי וקובי...
[עם] השגיאות הערמומיות הרבות שעשויות לצוץ...מצאתי דרך מדהימה לקצר את הפעולות [בה]...כל המכפלות והמנות של מספרים, יחד עם המשימות הארוכות והמפרכות של חילוץ שורש ריבוע וקובי...מוחלפים במספרים אחרים, הממלאים את משימותיהם של הקודמים באמצעות חיבור, חיסור וחילוק בשתיים או בשלוש בלבד".
הספר מכיל 57 עמודים של הסברים ו-90 עמודים של טבלאות של פונקציות טריגונומטריות והלוגריתמים שלהן.
הטבלאות פישטו מאוד חישובים בטריגונומטריה ספירית המשחקים תפקיד מרכזי באסטרונומיה ובניווט שמימי וכוללים בדרך כלל תוצרים של סינוסים, קוסינוסים ופונקציות אחרות.
ג'ון נייפייר עבד 20 שנה על חישוב הטבלאות הלוגריתמיות.
יצוין כי עבודתו המוקדמת של תרמה רבות לחישוב הערכים בטבלאות.
בחיבורו , סטבין כונן את השיטה העשרונית כפי שנהוגה כיום ואפשר את הייצוג של החלק השלם והשברי של ערך כמספר יחיד.
רעיון זה, יחד עם הסברים שסיפק סטבין כיצד לבצע ולפשט אריתמטיקה הכוללת שברים, היו הצוהר לחישובים כמו אלה של נייפייר.
בשנת 1619 פרסם בנו של נייפייר את ספרו Mirifici Logarithmorum Canonis Constructio לאחר פטירת אביו, עם תוספות מאת .
הספר מפרט כיצד נייפייר יצר והשתמש בשלוש טבלאות של סדרות הנדסיות בשביל להקל על חישוב הלוגריתמים של פונקציית הסינוס.
בתקופתו של נייפייר, השיטה העשרונית כפי שהייתה נהוגה באירופה שימשה לייצוג מספרים שלמים בלבד.
היה הראשון שהציע לייצג גם את החלקים השבריים של מספר באמצעות השיטה העשרונית.
אולם שיטתו של סטבין הייתה מעט מסורבלת מהנהוג כיום.
לדוגמה, המספר היה מיוצג על ידי רצף המספרים .
לפיכך ערך הסינוס של זווית בטבלה של נייפייר הוא מספר שלם המייצג את אורך הצלע שממול לאותה זווית במשולש ישר-זווית עם יתר באורך 10,000,000 יחידות.
הלוגריתם בטבלה, לעומת זאת, הוא של ערך הסינוס הזה חלקי 10,000,000. הלוגריתם מוצג בתורו אף הוא כמספר שלם עם מכנה מרומז של 10,000,000.
הטבלה מורכבת מ-45 זוגות של עמודים.
כל זוג מסומן בחלק העליון בזווית של 0 עד 44 מעלות, ובחלקו התחתון בזווית של 90 עד 45 מעלות.
חלקי זוויות נמדדו בדקות קשת, כאשר כל "דקה" היא מעלה.
על מנת לאפשר חישוב מדויק, העמודה הראשונה בכל עמוד בטבלה והעמודה הימנית הקיצונית הכילו חלקי זווית בדקות.
את הערך בעמודה הראשונה יש להוסיף לערך המעלות בראש העמוד, ואת זה בעמודה הימנית להוסיף לערך בתחתית העמוד.
הערכים סודרו כך שהזווית הכוללת המיוצגת על ידי העמודה השביעית היא הזווית המשלימה של העמודה הראשונה (סכומן 90°).
העמודה השנייה מציגה את ערך הסינוס של הזווית בעמודה הראשונה, ובעמודה הבאה הערך המוחלט של הלוגריתם של אותו סינוס.
הלוגריתם של קוסינוס הזווית רשום בעמודה החמישית, שם מוצג הלוגריתם של סינוס הזווית בעמודה השביעית (שהיא כאמור המשלימה לזווית בעמודה הראשונה, מה שמניב את ערך הקוסינוס).
העמודה האמצעית מציגה את ההפרש בין הלוגריתם של הסינוס ללוגריתם של הקוסינוס, שהוא הלוגריתם של טנגנס הזווית (קוטנגנס אם הופכים סימנים).
ניתן להיעזר בטבלאות גם לחישוב לוגריתמים עבור מספרים חיוביים קטנים מאחד, תוך שימוש בערכי הסינוס כארגומנט ובערכי הלוגרתימים של הסינוס כלוגריתם המתקבל.
שלוש השורות הראשונות בטבלה להלן מדגימות את הסידור של נייפייר ואת חישוביו עבור הערך 19 מעלות .
בשלוש השורות אחריהן מוצגים סימונים מודרניים וערכים המחושבים באמצעות אלגוריתמים מודרניים עבור אותן זוויות.
הערכים מעוגלים לדיוק של שמונה ספרות אחרי הנקודה העשרונית, כאשר נייפייר הגיע לדיוק של שבע ספרות בטבלה שלו.
מספרי עמודות מוצגים לצורך הבהירות.
התיאור של נייפייר מחולק לשני כרכים.
הראשון מתאר את המצאתו, דן ביישומים מסוימים וכולל את הטבלאות הלוגריתמיות.
הפרק הראשון בכרך מכיל סדרה של הגדרות וטענות המסבירות את תפיסתו של נייפייר בנוגע ללוגריתמים.
הוא תיאר לוגריתמים במונחים של שני מודלים של תנועה.
בראשון, חלקיק מתחיל בנקודה ונע לאורך קו ישר במהירות קבועה.
בשני, חלקיק נע לאורך קו ישר, באותה מהירות התחלתית, אך מהירותו יורדת ביחס ישר למרחקו מנקודת ההתחלה.
הלוגריתם של מספר a מוגדר להיות המרחק שעבר החלקיק שנע במהירות הקבועה, במהלך הזמן שלקח לחלקיק השני להגיע ל-a.
הוא מגדיר את הלוגריתם של 10,000,000 להיות אפס.
הלוגריתם של ערכים קטנים יותר הוא חיובי, בעוד שלמספרים גדולים יותר יש לוגריתם שלילי, מה שמבטא היפוך סימן ביחס ללוגריתמים המודרניים (שינוי סימן זה מתבטא לפעמים באמירה שנייפייר השתמש בלוגריתמים עם בסיס ).
בספר מצוין כי ניתן לבחור כל ערך שיהיה בעל לוגריתם אפס (במונחים מודרניים, חופש לבחור בסיס ללוגריתם).
נייפייר בוחר את הערך 10,000,000 כדי להקל על החישוב שכן הוא תואם את "הסינוס הכולל" (היתר) בטבלאות הסינוס שלו.
במונחים מודרניים, הלוגריתם של נייפייר הוגדר להיות: .
הפרק השני פורט תכונות של לוגריתמים ומציג מספר נוסחאות (בצורת טקסט) לעבודה עם יחסים.
הפרק מסתיים בהערה לפיה הוא מעכב את פרסום עבודתו על בניית לוגריתמים (ה-Constructio) עד שיראה כיצד מתקבלת המצאתו.
בפרק השלישי מתוארות טבלאות הלוגריתמים ככתוב לעיל.
בפרק הרביעי מוסבר השימוש בהן וניתנות דוגמות מעובדות עבור חישובים של סינוסים, טנגנסים וסקנטים (אחד חלקי קוסינוס).
נייפייר אף מדגים כיצד לקבל לוגריתמים של מספרים ישירות על ידי שימוש בערכי הסינוס כארגומנט ובערכי הלוג-סינוס כתוצאה, ולהפך.
בפרק החמישי מוצגות בעיות נוספות העוסקות ביחסים ופתרונן.
הוא מסיים ושואל "כמה תועלת גדולה מוענקת מלוגריתמים אלה: שכן על ידי חיבורם של אלה עבור כפל, חיסורם עבור חילוק, בחילוקם בשניים עבור הוצאת שורשים מרובעים, ובשלוש לשורשים קוביים...נמנעת כל עבודת החישוב הכבדה יותר."
הכרך השני עוסק ב"סוג האציל של גאומטריה, שנקרא טריגונומטריה".
הפרק הראשון עוסק בשימוש בלוגריתמים לפתרון בעיות בטריגונומטריה מישורית עם משולשים ישרים, ובפרט בזוויות קטנות, שבהן הלוגריתמים הטריגונומטריים של נייפייר הופכים גדולים.
הפרק הבא עוסק במשולשים שאינם ישרי זווית, והפרקים הנותרים בטריגונומטריה ספירית.
הוא גם מתאר את הפנטגרם המופלא שלו - מצולע כוכבי על פני ספירה, המורכב מחמש קשתות מעגלים גדולים, כך שכל קשת חותכת את הקשת הסמוכה להבזווית ישרה.
נייפייר לא שש לפרסם את התיאוריה ואת הפרטים של האופן שבו יצר את טבלאות הלוגריתמים שלו.
הוא בחר להמתין למשוב מהקהילה המתמטית על רעיונותיו, אך נפטר זמן קצר לאחר פרסום התיאור.
כמצוין לעיל, נייפייר מתאר לוגריתמים באמצעות התאמה בין שתי נקודות בתנועות שונות.
הנקודה הראשונה P נעה לאורך קטע קו סופי עד Q, עם מהירות התחלתית היורדת באופן פרופורציונלי למרחק של P מ-Q.
הנקודה השנייה L נעה לאורך קטע קו בלתי מוגבל המתחיל ב-L 0 באותו זמן כ-P ובאותה מהירות התחלתית, אך שומרת על מהירות קבועה.
עבור כל מיקום אפשרי של P, הנמדד לפי המרחק שלו מ-Q, ישנו מיקום סימולטני מקביל ל-L.
נייפייר הגדיר את הלוגריתם של המרחק מ-P ל-Q כמרחק מ-L 0 לאותו L.
נייפייר מסתמך על כמה תובנות כדי לחשב את טבלת הלוגריתמים שלו.
כדי להשיג דיוק גבוה הוא מתחיל עם בסיס גדול של 10,000,000. הוא משיג דיוק נוסף על ידי שימוש בשברים עשרוניים בסימון שהוא המציא, כלומר שימוש בנקודה עשרונית.
הוא ממשיך ומסביר כיצד הסימון שלו עובד עם כמה דוגמאות.
הוא גם מציג צורה של אריתמטיקה (Interval arithmetic) כדי לחסום ולתחום את השגיאות בחישוביו.
עוד הוא מבחין כי שברים בעלי מכנים שהם חזקות של 10 ניתנים לחישוב בקלות בסימון עשרוני על ידי הזזת המספר ביחס לנקודה העשרונית.
לדבריו: "...כל החלקים שהמכנים שלהם מורכבים מהיחידה וממספר אפסים, חלקים כאלה מתקבלים על ידי דחיקת פריטים בסוף המספר הראשי כמספר האפסים במכנה."
לשיטתו של נייפייר, קל לחשב סדרות חשבוניות מכיוון שהן כוללות רק חיבור וחיסור, אך בדרך כלל קשה יותר לחשב סדרות הנדסיות מכיוון שהן כרוכות בכפל, בחילוק ואולי בהוצאת שורשים.
עם זאת, הוא מבחין כי סדרות הנדסיות בעלות מנה מהצורה (כלומר עם m טבעי של תשיעיות) ניתנות לחישוב מדויק ככל שנרצה תוך שימוש רק בהזזה אחת ובחיסור אחד בכל שלב.
באופן דומה, מנות מהצורה (כלומר מספרים מהצורה ) דורשים רק הזזה אחת, חלוקה אחת בשתיים וחיסור אחד בכל שלב כדי להגיע לדיוק מלא.
זאת ועוד, נייפייר מבחין שהלוגריתמים של סדרה הנדסית נבדלים בערך קבוע בכל שלב - הלוגריתם של המנה.
בסימונים מודרניים, אם a ו-b איברים עוקבים בסדרה הנדסית עם מנה q, אזי: .
לכן, בהינתן הלוגריתם של הערך ההתחלתי של סדרה הנדסית ושל המנה, אפשר לחשב את הלוגריתם של כל איבר בסדרה על ידי חיבור חוזר ונשנה של הלוגריתם של המנה.
באמצעות מודל שתי התנועות שלו, נייפייר מוצא חסמים תחתונים ועליונים ללוגריתם של .
עבור החסם החסם התחתון הוא מניח שהנקודה P לא מאטה, ובמקרה זה L ינוע לאורך מרחק של .
הגבול העליון מתקבל מהנחה ש-P התחילה במהירות הסופית שלה, .
במקרה זה L גמעה מרחק של .
בהגדלה לסקאלה של נייפייר, יחידות, החסם התחתון הוא והחסם העליון הוא .
הוא מציין שמשום שההבדל בין הערכים הללו הוא זעיר, בחירה של כל ערך ביניים תגרור "טעות חסרת חשיבות" של פחות מאחד ל-10 מיליון.
אולם הערך שנבחר ללוגריתם ההתחלתי ללא הסבר מספק את הדעת הוא בנקודת האמצע, כלומר .
בחירה זו מאפשרת דיוק רב, כפי שציין המתרגם ויליאם ריי מקדונלד בנספח לתרגומו.
הערך המוגדל של נייפייר עבור הלוגריתם של קרוב מאוד לערך הנכון, שהוא בקירוב.
כל חישובי הלוגריתמים הבאים מסתמכים על הערך , ומקדונלד מציע שלנייפייר כנראה הייתה סיבה טובה יותר לבחור את נקודת האמצע.
נייפייר משתמש במסקנותיו כדי לבנות שלוש טבלאות.
הטבלה הראשונה (בסימון מודרני) מכילה את המספרים עבור n שלמים בין 0 ל-100. בדומה לכך, הטבלה השנייה מורכבת מהמספרים עבור n שלמים בין 0 ל-50. לאחר מכן הוא מציב את הערך שקיבל עבור הלוגריתם של כדי לחשב לוגריתמים עבור כל הערכים בטבלה הראשונה.
הוא יכול להשתמש בערך האחרון כדי לחשב את הלוגריתם של , מכיוון ש- קרוב מאוד ל-.
אז הוא משתמש בטבלה השנייה, שהיא בעצם 50 חזקות של , כדי לחשב את הלוגריתם של .
מקדונלד בתרגומו מציין שגיאה שהתגנבה לחישוב של נייפייר בטבלה השנייה - הערך החמישים של נייפייר הוא , בעוד שהערך הנכון הוא .
מקדונלד דן בהשלכות של טעות זו בנספח שלו.
בהמשך, נייפייר בונה טבלה שלישית של יחסים עם 69 עמודות ו-21 שורות, אותה הוא מכנה "הטבלה הרדיקלית".
היחס בין הערכים לאורך שורה נתונה הוא , ולאורך עמודה נתונה הוא (יצוין ש-, מה שמאפשר הכפלה "קלה באופן נסבל" על ידי חצייה, הזזה והפחתה כפי שתואר).
נייפייר משתמש בעמודה הראשונה כדי לחשב את הלוגריתם של , תוך שימוש בלוגריתם של , שכבר יש לו.
כעת הוא יכול למלא את הלוגריתם של כל ערך בטבלה השלישית, כי ההבדל בלוגריתמים בין הערכים הוא קבוע.
הטבלה השלישית מספקת כעת לוגריתמים לקבוצה של 1,449 ערכים המכסים את הטווח שבין 5,000,000 ל-10,000,000 בערך, התואם לערכים של פונקציית הסינוס מ-30 עד 90 מעלות (בהנחה של רדיוס 10,000,000).
לאחר מכן, נייפייר מסביר כיצד להשתמש בטבלאות כדי לחשב מרווחי שגיאה עבור לוגריתמים בטווח זה.
נייפייר מספק הוראות לשחזור הטבלאות שפרסם, עם שבע העמודות והכיסוי של כל דקת קשת (1/60 מעלה).
הוא לא מחשב את הסינוסים עצמם, שאת הערכים עבורם יש למלא מטבלה שכבר זמינה: "טבלת הסינוסים הנפוצה של ריינהולד, או כל אחר מדויק יותר, תספק לך את הערכים האלה." לוגריתמים של סינוסים עבור זוויות מ-30 מעלות עד 90 מעלות מחושבים בעזרת הלוגריתמים שמספקת הטבלה הרדיקלית.
אם הערך אינו מופיע במדויק בטבלה אז חישוב הלוגריתם של הסינוס הרצוי יתבצע על ידי אינטרפולציה ליניארית בין ערכים קרובים.
הספר מציע מספר דרכים גם לחישוב לוגריתמים עבור סינוסים של זוויות קטנות מ-30 מעלות.
לדוגמה, אפשר להכפיל סינוס שהוא קטן מ-0.5 בחזקה כלשהי של שתיים או עשר כדי להכניס אותו לתחום בין 0.5 ל-1. לאחר מציאת הלוגריתם הזה בטבלה הרדיקלית, מוסיפים את הלוגריתם של חזקת שתיים או עשר שהייתה בשימוש (הוא נותן טבלה קצרה), כדי לקבל את הלוגריתם הנדרש.
נייפייר מסיים ואומר ששתיים מהשיטות שלו להרחבת הטבלה מניבות תוצאות דומות.
הוא מציע שאחרים "שאולי יש להם הרבה תלמידים..." יבנו טבלה חדשה עם מקדם קנה מידה גדול יותר של 10,000,000,000. אותן שיטות, תוך שימוש בטבלה רדיקלית עם 35 עמודות בלבד, תהיה מספיקה כדי לכסות זוויות מ-45 עד 90 מעלות.
בנספח, נייפייר דן בבנייה של "סוג אחר וטוב יותר של לוגריתם" כך שהלוגריתם של אחד הוא אפס והלוגריתם של עשר הוא 10,000,000,000. זהו למעשה לוגריתם בבסיס 10 בקנה מידה גדול.
הוא עוסק בדרכים שונות לחישוב טבלה שכזו ומסיים בתיאור הלוגריתם של 2 כמספר הספרות ב-, שהוא מחשב להיות כ-301,029,995. הנספח מלווה בהערות של הנרי בריגס על הרעיונות של נייפייר.
הסעיף הבא הוא חיבור בן 12 עמודים מאת נייפייר שכותרתו: "כמה הצעות מדהימות לפתרון משולשים כדוריים בקלות מופלאה".
בחיבורו הוא מתאר כיצד לפתור אותם מבלי לחלק אותם לשני משולשים ישרים.
קטע זה מלווה גם הוא בפירוש של בריגס.
המתרגם מקדונלד כולל כמה הערות בשלב זה, ביניהן: איות שמו של נייפייר, התייחסויות לעיכובים בפרסום הכרך השני, התפתחות החשבון העשרוני, השגיאה בטבלת העזר השנייה, דיוק השיטה של נייפייר ושיטות לחישוב לוגריתמים בבסיס 10.
שיטת החישוב החדשה של נייפייר התפשטה במהירות בבריטניה ומחוצה לה.
קפלר הקדיש את האפמריס שלו לנייפייר, עם מכתב המברך אותו על המצאתו ועל תועלתה הרבה לאסטרונומיה.
קפלר לא מצא שגיאות משמעותיות למעט כמה אי דיוקים בזוויות קטנות.
, מומחה לניווט שמימי, תרגם את התיאור הלטיני של נייפייר לאנגלית עוד בשנת 1615, אך הפרסום התעכב בעקבות מותו של רייט.
בריגס הרחיב את הרעיונות בספר ללוגריתם הנוח יותר בבסיס 10, או "הלוגריתם הנפוץ".
המתמטקיאי בנג'מין אורסינוס כינה את נייפייר "מתמטיקאי שאין שני לו".
שנה מאוחר יותר, ב-1914, כינה את הלוגריתמים "אחת התגליות המדעיות הגדולות ביותר שהעולם ראה".
פונקציית הלוגריתם הפכה למרכיב עיקרי באנליזה מתמטית.
באופן טבעי, טבלאות מודפסות של לוגריתמים פחתו בהדרגה בחשיבותן במאה העשרים יחד עם השתכללות המחשבונים מכניים ולאחר מכן המחשבים אלקטרוניים.
כניסתם של מחשבונים מדעיים ידניים בשנות ה-70 סיימה את עידן סרגלי החישוב (אשר גרסה ראשונית שלהם פותחה עוד ב-1622 על ידי ויליאם אוטרד).
המהדורה משנת 2002 של אנציקלופדיית הניווט של עדיין מכילה טבלאות של לוגריתמים ולוגריתמים של פונקציות טריגונומטריות.
לוח השנה האמזיע'י (באמזיע'ית: ⵜⴰⵙⵡⴰⵙⵜ ⵜⴰⵎⴰⵣⵉⵖⵜ, בתעתיק לאותיות לטיניות taswast tamaziɣt) הוא לוח השנה החקלאי המשמש באופן מסורתי את האמזיע'ים הידועים גם כברברים, הקבוצה האתנית הקדומה ביותר בצפון אפריקה.
לוח השנה משמש לתיאום והסדרה של עבודה חקלאית לפי עונות.
הלוח המוסלמי, שהוא לוח שנה ירחי, אינו עונה על צרכים חקלאיים, מכיוון שהוא אינו מתייחס למחזוריות עונתית.
בחלקים אחרים של העולם המוסלמי השתמשו בלוח הפרסי, הלוח הקופטי, הלוח היוליאני או לוחות שנה האחרים המבוססים על הלוח היוליאני.
כיום הלוח הגרגוריאני נמצא בשימוש רחב לצד או במקום הלוחות הקודמים.
הלוח האמזיע'י הנוכחי הוא מורשת של הפרובינקיה הרומאית מאורטניה קיסארינסיס ופרובינקיה אפריקה, מכיוון שהוא צורה ששרדה של הלוח היוליאני.
הלוח היוליאני שימש באירופה לפני אימוץ הלוח הגרגוריאני, עם שמות חודשים שנגזרו מלטינית.
אוכלוסיות אמזיע'יות השתמשו בעבר בלוחות שנה ילידיים שונים, כדוגמת לוח השנה של הגואנצ'ים הילידים של האיים הקנריים.
עם זאת, על מערכות קלנדריות עתיקות אלו ידוע כיום מעט.
הבדלים בין לוחות השנה השונים
הלוח הברברי החקלאי שעדיין בשימוש נגזר כמעט בוודאות מהלוח היוליאני, שהוצג בפרובינקיה אפריקה בזמן השליטה הרומית.
שמות החודשים של לוח שנה זה נגזרים מהשמות הלטיניים המקבילים.
בנוסף ישנן עקבות של חגים מלוח השנה הרומי.
אורכם של השנה ושל החודשים הבודדים זהה ללוח השנה היוליאני: שלוש שנים של 365 ימים ואחריהן שנה מעוברת של 366 יום, וחודשים של 30 ו-31 ימים, למעט החודש השני שבו ישנם 28 ימים.
משמעות הדבר היא שתחילת השנה חלה ב-14 בינואר בלוח הגרגוריאני, בהתאם לפער שנצבר במהלך מאות השנים בין התאריכים האסטרונומיים ללוח היוליאני.
ההבדל היחיד בין הלוח האמזיע'י ליוליאני הוא שהיום הנוסף בשנים מעוברות לא מתווסף בסוף פברואר, אלא בסוף השנה.
ישנן מספר צורות סטנדרטיות לשמות הלוח האמזיע'י (ברברי).
הטבלה שלהלן מספקת את הצורות המשמשות במרוקו, אלג'יריה, לוב ותוניסיה.
בנוסף לחלוקה על פי חודשים, בלוח השנה החקלאי המסורתי ישנן הפרדות נוספות לפי עונות או לפי "תקופות חזקות", המאופיינת בפסטיבלים ובחגיגות מסוימות.
אלמנט מעניין בלוח השנה, הוא הניגוד הקיים בין שתי תקופות, שתיהן במשך של 40 יום.
האחת מייצגת את החלק הקר ביותר כביכול של החורף ("הלילות", llyali) והשניה היא התקופה החמה ביותר של הקיץ ("ימי הכלב", ssmaym, awussu).
היום הראשון של השנה נחגג בדרכים שונות בחלקים השונים של צפון אפריקה.
מסורת רווחת אחת היא ארוחה הכוללת מאכלים אופייניים, המשתנים מאזור לאזור (כגון קוסקוס עם שבעה סוגי ירקות).
באזורים מסוימים, החג מסומן על ידי הקרבה של חיה (בדרך כלל תרנגולת).
בינואר 2018, אלג'יריה הכריזה על ינאייר כחג לאומי – מדיניות שהוותה ציון דרך במאבק להכרה בתרבות ובזכויות האמזיע'ים בצפון אפריקה.
במיתולוגיה המסופוטמית, לוח הגורלות (שומרית: 𒁾𒉆𒋻𒊏 dub namtarra; אכדית: ṭup šīmātu, ṭuppi šīmāti) הוא לוח חרס חרוט בכתב יתדות אשר העניק לאל אנליל את סמכותו העליונה כשליט היקום.
זהו מוטיב ספרותי מרכזי במיתוסים השומריים הקדומים ובהם "נינורתא והצב", ובמיתוסים אכדיים כמו "אנומה אליש".
לעיתים "לוח הגורלות" מתורגם בטעות כ"לוחות הגורל".
בפואמה השומרית "נינורתה והצב" האל אנקי, ולא אנליל, הוא זה המחזיק את הלוח; לכן הוא שוכן עם אנקי באבזו (הים הקדמון מתחת לחלל הריק של העולם התחתון (קור) והאדמה (מא) מעל).
הן שיר זה והן הפואמה האכדית "אנזו" עוסקות בגניבת הלוח על ידי המפלצת אימדוגוד (שומרית) או אנזו (אכדית) מבעליה המקוריים (אנכי או אנליל).
בסופו של דבר, הלוח מחולץ על ידי האל נינורתה ומוחזר לאנליל.
לוח הגורל הוא כלי חשוב באפוס הבבלי אנומה אליש, שבו תיאמת מעניקה את הלוח הזה לבנה קינגו כשהיא לוקחת אותו כבן זוגה לקרב ונותנת לו את הפיקוד על צבאה.
הלוח נתפס על ידי האל מרדוך לאחר שהוא מביס את קינגו.
לוח הגורל מוזכר בטקסט B (העתק של כתובת סנחריב בכתב נאו-בבלי) על הלוח K 6177 + 8869, כיום נמצא במוזיאון הבריטי.
לוח הכרמל (בפרסית: ﻟﻮﺡ ﻛﺮﻣﻞ) הוא שנכתב על ידי בהאא אללה, מייסד הדת הבהאית, והוא מהווה אחד מהלוחות החשובים ביותר שכתב.
הלוח מהווה את הבסיס של המרכז הבהאי העולמי להקמת הקשת ובה מבני המוסדות הבהאיים העליונים על הר הכרמל, בגנים הבהאיים.
על פי הבהאים, בהאא אללה החל לכתוב את לוח הכרמל באחד ממסעותיו בכרמל, בשנת 1891.
הלוח נחשב ליחסית קצר, וכולל למעשה דיאלוג בין אלוהים להר הכרמל.
על פי הלוח הר הכרמל נחשב לקדוש בדת הבהאית:
שוגי אפנדי, מנהיגה של הדת הבהאית במחצית הראשונה של המאה ה-20, תיאר את הלוח כ"האמנה המרכזית של המרכזים הרוחניים והמנהליים העולמיים של האמונה על הר זה".
בהתאם לכתוב בלוח ולהנחיותיו של בהאא אללה, הונחו שרידיו ב-21 במרץ 1909 במאוזוליאום בן שישה חדרים, אשר הוקם במקום בו ניצב כיום מקדש הבאב.
בהמשך הוקמה בו גם הקשת ובנייני המוסדות העליונים הבהאיים.
בבנייתם, קיימו הבהאיים את הכתוב בלוח הכרמל.
לוח השנה הסיני הוא לוח שנה ירחי-שמשי המקובל בתרבות הסינית.
בדומה ללוח העברי הלוח הסיני מכיל 12 חודשים המתחילים בכל מולד ירח.
על מנת להתאים למחזור השמש, מוסיפים חודש אחד מדי 33 חודשים בממוצע.
שנה סינית מתחילה בין חודש לחודשיים לפני שוויון האביב.
אף על פי שסין של ימינו משתמשת בלוח הגרגוריאני, הלוח הסיני המסורתי שולט בחגים כגון ראש השנה הסיני, ו וכן בחתונות, לוויות, מעבר דירה או פתיחת עסק.
הלוח פותח בין השנים 476 ל-771 לפני הספירה, בתקופת האביב והסתיו של שושלת ג'ואו.
שמות השנים סובבים במחזור בן שישים שנים:
במחזור של שתים עשרה שנים, לכל שנה יש שם של חיה (על פי סימני שנים עשר המזלות).
שנה שמספרהמתחלק ב-12 בשארית 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 0(ללא שארית)החיהעכברוש 子 שור 丑 טיגריס 寅 ארנב 卯 דרקון 辰 נחש 巳סוס 午 עז 未 קוף 申 תרנגול 酉 כלב 戌חזיר 亥
במחזור של עשר שנים לכל שנה יש סימן המהווה מעין מספור (עשרה סימנים שונים), ולכל שנתיים רצופות השנה נושאת שם שקשור לאחד מחמשת היסודות.
לדוגמה, שנת 4681 (על פי מניין השנים הגרגוריאני חלה בין השנים 1984 ו-1985) הייתה השנה הראשונה במחזור 60 השנים, היא הייתה שנת 子甲 (עכברוש ג'יה).
ראש השנה הסינית, בסינית מסורתית 農曆新年 שהם הסימנים (מימין לשמאל) לשנה, חדשה, לוח שנה וחקלאות, (שנת לוח חקלאית חדשה) נקרא גם חג האביב וחג שנת הירח החדשה.
את החג חוגגים מהיום הראשון של החודש הראשון של השנה החדשה ועד ה-15 בו.
במהלך החג נערכות תהלוכות בהן רקדנים יוצרים צורת דרקון, חיה המביאה מזל טוב.
את הריקודים מלווים כלי נגינה המנגנים בעוצמה רבה כולל הכאה על גונג ומצילתיים על מנת לגרש את השדים.
הערה: הקשה על מספרי השנים שבטבלה מקשרת לערכי השנים הגרגוריאניות המתאימות
לוח התקופות בארץ ישראל – טבלה זו מסכמת את התקופות העיקריות בהיסטוריה של ארץ ישראל, ומציינת את האירועים המרכזיים בכל תקופה (בתקופות הקדומות יותר, מופיע טווח גילים מעוגל לפי תיארוך רדיומטרי).
לתיאור מפורט של ההיסטוריה, התקופות והאירועים ראה בהיסטוריה של ארץ ישראל וארץ ישראל בעת העתיקה.
תקופהשם התקופה המשטר השליט אירועים מרכזיים1.5 מיליון שנה ועד 250,000 שנה לפני זמננוהתקופה הפלאוליתית התחתונההנדידה העיקרית של הומו-האבילס.
בארץ עדויות באתר עובדיה ובגשר בנות יעקוב.
במערת הכרמל החל מלפני חצי מיליון שנה התפשטות הומו ארקטוס ממזרח אפריקה לאסיה ואירופה
שימוש באבני יד, בין השאר לטביחת פילים
אתרים מהתרבות האשלית הקדומה: עובדיה, מחצבת עברון, גשר בנות יעקב
אתרים מהתרבות האשלית המאוחרת: מערת תנור, מערת אום קטפה, מעין ברוך
אתרים מהתרבות האשלו־יברודית: מערת זוטייה, מערת קסם, בירכת רם250,000 שנה ועד 47,000 שנה לפני זמננוהתקופה הפלאוליתית התיכונההאדם הניאדרטלי החל מ 220,000 שנה.
בארץ עדויות ראשונות להומו-סאפיינס החל מ 70,000 שנה.
של הניאדרטלי החל מ 47,000 שנה (מערת הכרמל).
הגעה לארץ של הומו סאפיינס מאפריקה והאדם הניאנדרטלי ממערב אירואסיה
אתרים מהתרבות המוסטרית הקדומה: מערת תנור, מערת אבו זיף, מערת היונים, מערת מיסליה
אתרים מהתרבות המוסטרית התיכונה: מערת תנור, מערת הגדי, מערת קדומים, נשר רמלה
אתרים מהתרבות המוסטרית המאוחרת: מערת תנור, מערת כבארה, מערת עמוד, שפך נחל מחניים47,000 שנה ועד 22,000 שנה לפני זמננוהתקופה הפלאוליתית העליונההאדם הניאדרטלי נכחד או השתלב בגנטיקה של ההומו-סאפיינס.
הכנת להבי אבן וכלים מקרניים ועצמות בעלי חיים
אתרים: מערת מנות, מערת הנחל, מערת אמירה, מערת היונים, מערת כבארה, אוהלו 222,000 שנה עד 11,500 שנה לפני זמננוהתקופה האפיפלאוליתיתצייד באמצעות בניית חץ חומות ציידים־לקטים ניידים בראשית התקופה, ומעבר לישיבת-קבע בסופה (התרבות הנאטופית)
בניית סוכות ומאוחר יותר בקתות עם יסודות אבן, קירות תמך וחציבת מתקני אבן
שימוש בכלי צור קטנים בשם מיקרוליתים ובעלי ומכתש
אתרים מהתרבות הכבארית והכבארית הגאומטרית: עין גב I, נווה דוד
אתרים מהתרבות הנאטופית: מערת הנחל, מערת שוקבא, עינן, מערת היונים11,500 שנה עד 5,800 שנה לפני זמננוהתקופה הנאוליתיתיריחו המהפכה החקלאית: ביות צמחים ובעלי חיים (עז, כבש, בקר, חזיר)
בשלב השני של התקופה החל שימוש נרחב בכלי חרס
תושבי קבע החיים בקהילות בעלות ריבוד חברתי של מאות עד אלפים
אתרים: תל יריחו, יפתחאל, ביסמון, מוצא, נחל עשרון, עתלית־ים, שער הגולן, אשקלון5,800–3,600 לפנה"סהתקופה הכלקוליתיתפסלי נחושת יצוקים בשיטת הפיסול בשעווה, עטיפה בחרס ויציקת הנחושת פנימה כפרים מבוססים עם חקלאות אינטנסיבית (מטעים, חלב, צמר) ומסחר
בסוף התקופה הפקה של נחושת וזהב ומעבר לחיים עירוניים
אתרים מהתקופה הקדומה: ואדי רבה, מונחתה, עין אל ג'רבה, נחל זהורה, הגושרים
אתרים מהתקופה התיכונה: הגושרים, תל דן, תל תאו, תל צף, תל עלי, מקדש הנמרים
אתרים מהתקופה המאוחרת: מקדש עין גדי, מערת המטמון, תלוליות ע'סול, ביר ספאדי 3600–1200 לפנה"ס תקופת הברונזה הקדומה – 3500–2000
1500–1200 – השתלטות הממלכות בכל הסהר הפורה – מסופוטמיה (מצרים בא"י, החיתים בטורקיה ואשור במזרח).
הערים הופכות להיות ערי פרזות תחת שילטון רודני של הממלכות3300–2200 לפנה"ס: נדידת נוודים לארץ ישראל.
התגבשות ערי-מדינה מבוצרות, שימוש בברונזה
2200–2000 לפנה"ס: נטישת הערים, חזרה לאורח חיים נוודי.
2000–1550 לפנה"ס: חדירת עמים מהצפון ומסוריה (ביניהם החיקסוס) אל תוך הארץ.
1700 לפנה"ס: תקופת האבות (על פי המקרא).
1550–1200 לפנה"ס: תקופת הברונזה המאוחרת: תקופת סחר בין-לאומי, שלטון מצרים על כנען, המצאת אלפבית פרוטו-כנעני.
1457 לפנה"ס (בקירוב): קרב מגידו בין המצרים לכנענים 1200–586 לפנה"ס תקופת הברזל (התקופה הישראלית) *בהתחלה כפרי "התיישבות מהירה" עם חצר מרכזית, מכלאות לצאן ובורות איגום תבואה.
בהמשך התפתחות של הרבה יישובים בכל רחבי הארץ.
האימפריות האשורית, הבבלית, והמצרית.1250–1020 לפנה"ס (על פי המקרא בניכוי השנים החסרות): התנחלות שבטי ישראל ותקופת השופטים
1180–1150 לפנה"ס: חדירת הפלשתים לארץ, והיאחזותם במישור החוף הדרומי.
1020–930 לפנה"ס (על פי המקרא בניכוי השנים החסרות): "ממלכת ישראל המאוחדת": מלכות שאול, דוד ושלמה.
930 לפנה"ס (על פי המקרא בניכוי השנים החסרות): מרד ירבעם בן נבט מביא לפילוג הממלכה: ממלכת ישראל בצפון וממלכת יהודה (הכוללת את ירושלים) בדרום.
שלמנאסר החמישי מגלה חלק מהתושבים לאשור.
627 לפנה"ס: לאחר מותו של אשורבניפל מלך אשור, מורד נבופלאסר נגד אשור ומקים את ממלכת בבל החדשה.
609 לפנה"ס: אזור ארץ ישראל עובר לשליטת ממלכת מצרים לאחר קרב מגידו
605 לפנה"ס: אזור ארץ ישראל חוזר לשליטת ממלכת בבל לאחר קרב כרכמיש.
586–332 לפנה"ס התקופה הפרסית האימפריה הפרסית 586 לפנה"ס: ממלכת יהודה נכבשת בידי נבוכדנאצר השני מלך בבל, בית המקדש הראשון נחרב ומתחילה גלות בבל השנייה.
539 לפנה"ס: כורש מלך פרס כובש את האימפריה הבבלית ומעניק ליהודים הגולים בבבל את הזכות לשוב לאוטונומיית יהוד מדינתא בארץ ישראל.
516 לפנה"ס: התחלת בניית בית המקדש השני.
485–465 לפנה"ס: מלכות חשיארש הראשון, הוא אחשוורוש, בפרס.
332 – 167 לפנה"ס התקופה ההלניסטית מצרים התלמיית והאימפריה הסלאוקית 332 לפנה"ס: אלכסנדר מוקדון כובש את ארץ ישראל מידי הפרסים.
200 לפנה"ס: אנטיוכוס השלישי מבית סלאווקוס כובש את ארץ ישראל מידי בית תלמי.
167 – 37 לפנה"ס התקופה החשמונאית החשמונאים 167 לפנה"ס: אנטיוכוס אפיפנס (ה-4) אוסר על קיום מצוות יהודיות ביהודה.
164 לפנה"ס: יהודה המכבי מטהר את בית-המקדש בירושלים.
160–63 לפנה"ס: שלטון עצמאי של בית חשמונאי.
63 לפנה"ס: כיבוש הארץ בידי האימפריה הרומית, ומינוי הורקנוס השני לשליט בידי פומפיוס.
40 לפנה"ס: הפרתים פולשים לממלכת יהודה, ומושיבים על כס המלכות בירושלים את מתתיהו אנטיגונוס השני 37 לפנה"ס – 324 לספירה התקופה הרומית האימפריה הרומית 37 לפנה"ס: הורדוס תופס את השלטון ביהודה בעזרתם של הרומאים ומתתיהו אנטיגונוס השני מוצא להורג.
10 לפנה"ס: חניכת בית המקדש המחודש.
4 לפנה"ס לערך: לידת ישו.
6 לספירה: הקיסר הרומי טיבריוס בוחר לספח את יהודה כפרובינקיה (פרובינקיית "יהודה", Iudaea).
66–73 לספירה: מתקיים המרד הגדול, המרד הראשון של יהודי פרובינקיית "יהודה" כנגד שלטון האימפריה הרומית, אשר נכשל כישלון חרוץ.
70 לספירה: האימפריה הרומית כובשת את ירושלים ומחריבה את בית המקדש השני.
73 לספירה: כיבוש מצדה על ידי האימפריה הרומית וסיומו של המרד הגדול.
70–130 לספירה (לערך): רבן יוחנן בן זכאי מקים מרכז תורני ביבנה, התנאים המוקדמים מתחילים בגיבוש המשנה.
130 לספירה: הקיסר הרומי אדריאנוס מקים על חורבות ירושלים מושבה רומית אותה כינה "קולוניה איליה קפיטולינה" (Colonia Aelia Capitolina).
132–136 לספירה: מרד בר כוכבא כנגד שלטון האימפריה הרומית.
מאות אלפי יהודים נהרגו והיישוב היהודי בפרובינקיית יהודה (Iudaea) כמעט וחרב.
לאחר המרד הקיסר הרומי אדריאנוס משנה את שם הפרובינקיה ל"סוריה פלשתינה" (Syria Palestinae).
137–220 לספירה (לערך): תקופת התנאים המאוחרים, רבי יהודה הנשיא חותם את המשנה.
220–351 לספירה (לערך): תקופת האמוראים בארץ ישראל וגיבוש התלמוד הירושלמי.
324 – 638 התקופה הביזנטית האימפריה הביזנטית 326–333: נבנית כנסיית המולד בבית לחם המציינת את המקום בו לפי המסורת הנוצרית ישו נולד.
334: נבנית כנסיית אבינו שבשמים בהר הזיתים המציינת את המקום בו לפי המסורת הנוצרית ישו עלה השמיימה.
335: נבנית כנסיית הקבר בגבעת הגולגולתא המציינת את המקום בו לפי המסורת הנוצרית ישו נצלב, נקבר וקם לתחייה.
638 – 1099 התקופה הערבית המוקדמת האימפריה המוסלמית 638: כיבוש ירושלים בידי צבאות ח'ליפות ראשידון תחת הנהגתו של הח'ליף עומר בן אל-ח'טאב.
750: העבאסים מפילים את הח'ליפות האומאית.
878: אחמד אבן טולון, מושל מצרים מטעם בית עבאס, כובש את ארץ ישראל וסוריה.
905: העבאסים כובשים מחדש את ארץ ישראל.
970: כליפי קהיר הפאטימים כובשים את ארץ ישראל.
1071: הטורקים הסלג'וקים כובשים אזורים נרחבים במערב אסיה, בהם אסיה הקטנה וארץ ישראל.
1099 – 1260 התקופה הצלבנית הצלבנים והאיובים 1099: מסע הצלב הראשון והקמת ממלכת ירושלים הצלבנית.
1187: קרב קרני חיטין בין כוחות צלאח א-דין לצלבנים.
1191: מסע הצלב השלישי של ריצ'רד לב הארי.
1260 – 1517 התקופה הממלוכית הממלוכים 1260: קרב עין ג'אלות מתקיים בעמק יזרעאל במהלכו בלמו כוחות הממלוכים את התפשטות האימפריה המונגולית מערבה.
1291: המצור על עכו מסתיים בכיבוש העיר על ידי הממלוכים וגירוש הצלבנים מארץ ישראל.
1517–1917 התקופה העות'מאנית האימפריה העות'מאנית 1517: כיבוש הארץ בידי צבאותיו של הסולטאן הטורקי סלים הראשון.
1535–1538: סולימאן הראשון משפץ את כיפת הסלע בירושלים ובונה מחדש את חומות ירושלים (החומה הנוכחית של העיר העתיקה בירושלים).
1832–1840: כיבוש מצרי של האזור בידי צבאותיו של אבראהים פאשא.
1917–1948 תקופת המנדט הבריטיהאימפריה הבריטית 1917: כיבוש הארץ בידי הבריטים והטלת משטר צבאי על ארץ ישראל.
1920: תחילת המנדט הבריטי בארץ ישראל על פי החלטת חבר הלאומים.
1936: תחילת המרד הערבי הגדול.
1947: החלטת האו"ם על חלוקת ארץ ישראל.
מדינת ישראלישראל, לבנון, סוריה, ירדן, הרשות הפלסטינית1948: הקמת מדינת ישראל, מלחמת העצמאות, הכיבוש הירדני של הגדה המערבית ומזרח ירושלים, הכיבוש המצרי של רצועת עזה ויצירת מדינת החסות ממשלת כל פלסטין.
1956: בריטניה, צרפת וישראל תוקפות את מצרים במטרה להחזיר את השליטה הבריטית והצרפתית על תעלת סואץ ולהפיל את גמאל עבד אל נאצר.
1959: מצרים, ממשלת כל פלסטין, וסוריה מתאחדות בתור "הרפובליקה הערבית המאוחדת".
1967: מלחמת ששת הימים: ישראל כובשת את רצועת עזה וסיני ממצרים, את יהודה ושומרון מירדן ואת רמת הגולן מסוריה.
1979: הסכם השלום עם מצרים והחזרת חצי האי סיני.
1982-2000: המערכה ברצועת הביטחון בדרום לבנון.
1993: הסכמי אוסלו ויצירת הרשות הלאומית הפלסטינית.
1994: הסכם השלום עם ירדן.
2007: מלחמת חמאס-פת"ח, השתלטות חמאס על רצועת עזה.
לוח השנה השוודי הוא לוח שנה ייחודי אשר היה בשימוש בממלכת שוודיה בעת המעבר מהלוח היוליאני ללוח הגריגוריאני בין השנים 1700–1712.
בשנת 1700 אכן בוטל 29 בפברואר (כנדרש לפי הלוח הגרגוריאני, אך בניגוד ללוח היוליאני), אבל בשנים הבאות כבר לא זכרו השוודים להחסיר יום.
אז גילו השוודים שהם נותרו לבד עם "הלוח השוודי" – עשרה ימים מאחורי מדינות הלוח הגרגוריאני, ויום לפני מדינות הלוח היוליאני – דבר שהקשה על התקשורת ועל המסחר עם מדינות אחרות.
בינואר 1711 הכריז מלך שוודיה קרל ה-12 על ביטול התוכנית המקורית וחזרה ללוח היוליאני.
לשם כך היה עליו להוסיף יום אחד, והוא עשה זאת בחודש פברואר 1712. כך, בשנת 1712, הוסיפו השוודים שני ימים לחודש פברואר, במקום יום אחד, וספרו בו 30 יום.
בשנת 1753 דילגו השוודים על 11 יום (בקצרם את חודש פברואר ל-17 ימים) והצטרפו ללוח הגרגוריאני.
עם זאת, רק החל משנת 1844 החלו השוודים לקבוע את מועד חג הפסחא לפי לוח השנה הגרגוריאני.
זהו לוח זמנים של ההיסטוריה של סין.
למידע מפורט בדבר השושלות השולטות ותקופות שלטונן ראו היסטוריה של סין.
הטבלה הראשונה מתייחסת לרפובליקה הסינית (טאיוואן).
הטבלה שאחריה מתייחסת לרפובליקה העממית של סין (סין של ימינו) מאז נסיגת הקוומינגטאנג לטאיוואן ב-1949.
לוח חשמל או לוח חלוקה הוא מערכת שתפקידה להעביר את האנרגיה החשמלית ממקור ההזנה שלה אל הצרכן או הצרכנים.
רוב לוחות החשמל מכילים בתוכם גם מערכות הגנה בפני תקלות.
בנוסף להגנות בפני נזקים נהוג להשתמש בלוחות חשמל לצורכי פיקוד ובקרה על מערכות חשמל שונות.
מקור ההזנה ללוח חשמל יכול להיות ישירות מיצרן חשמל - בדרך כלל תחנת כוח או גנרטור, מצברים, או אף מלוח חשמל אחר.
צרכן של לוח חשמל יכול להיות ממכונה בודדת ועד למערכת חשמל של עיר או אף מדינה.
ללוחות חשמל אין מבנה אחיד, אך ישנם מספר עקרונות שמיושמים בכל לוח חשמל:
כבל מזין ממקור ההזנה מחובר ישירות או דרך מהדקים למפסק הראשי של הלוח, מהמפסק הראשי יוצאת הזנה לפסי הצבירה, מהם יוצאות ההזנות למפסקי המשנה ולמערכות הפיקוד והבקרה, וממפסקי המשנה יוצאים הקווים לצרכנים הניזונים מהלוח - ישירות או דרך מהדקים.
בתיאור של מיקום הציוד בלוח (מבחינה חשמלית) מקובל להשתמש במונחים "מעלה הזרם" (Upstream) לציוד המחובר קרוב להזנת הלוח, ו"מורד הזרם" (Downstream) לציוד המחובר קרוב לצרכנים.
לדוגמה: המפסק הראשי נמצא במעלה הזרם יחסית למפסקי המשנה, ומפסקי המשנה נמצאים במורד הזרם יחסית לראשי.
הארון הוא המסגרת בה מותקנים רכיבי הלוח.
גודלם הפיזי של ארונות חשמל יכול להיות מעשרות בודדות של סנטימטרים ועד למספר מטרים.
ישנם מספר חומרים מקובלים לשימוש בבניית ארונות חשמל: פח, פוליקרבונט, פוליאסטר ופיברגלס.
נהוג לחלק ארונות חשמל לתאים, כאשר בכל תא (או מספר תאים) מותקנת מערכת הממלאת תפקיד מסוים.
בכל ארון חשמל מותקן מפסק ראשי.
המפסק הראשי מאפשר ניתוק של הזנת החשמל ללוח.
יחד עם זאת, ישנם מקרים בהם מצוי בלוח יותר ממפסק ראשי אחד: כאשר הלוח ניזון מיותר ממקור אחד.
מספר המפסקים הראשיים יהיה תמיד כמספר מקורות ההזנה ללוח.
אם הלוח מזין מערכת עם מספר צרכנים, יכלול בדרך כלל מפסקים נוספים, משניים, המאפשרים ניתוק נפרד לכל צרכן וצרכן.
בלוחות רבים מותקנים מהדקים - רכיבים אליהם מחוברים חוטי החשמל הנכנסים ויוצאים מהלוח.
יתרונם של המהדקים הוא שחיבורם לשאר רכיבי הלוח קבוע ולכן שינויים בסידור או בכמות החוטים הנכנסים או יוצאים אינו מחייב ביצוע שינוי בלוח עצמו.
פסי הצבירה הם מוטות, בדרך כלל מלבניים, המשמשים מעין "מרכזיה" ממנה ניזונים כל הצרכנים שבלוח.
מוטות אלה עשויים בדרך כלל מנחושת, והחיבור אליהם הוא באמצעות ברגים.
ללוח חשמל יש כאמור מספר תפקידים, אך לא בכל לוח חשמל ניתן למצוא בהכרח את כל סוגי המערכות.
כמעט כל לוח חשמל מכיל בתוכו הגנות על הציוד המוזן ממנו.
ישנם מספר סוגים של הגנות, ולא כולן בהכרח נמצאות בכל לוח:
הגנה בפני קצר חשמלי: הגנה זו מבוצעת על ידי מבטחים מסוג נתיך או מפסק אוטומטי מגנטי תרמי (מאמ"ת).
הגנה זו מכונה "הגנה מגנטית".
הגנה בפני עומס יתר: גם ההגנה הזו מבוצעת על ידי מבטחים, אולם הגנות עומס על צרכנים בודדים כגון מנוע חשמלי מבוצעות רק על ידי מאמ"ת.
הגנה בפני התחשמלות: הגנה זו מבוצעת על ידי ממסר פחת.
כל ההגנות הנ"ל פועלות על ידי ניתוק מקום התקלה מזרם החשמל.
הגנה בפני זרם זליגה: הגנה זו מבוצעת על ידי מערכות פיקוד אלקטרוניות.
בדרך כלל אין הגנה זו מנתקת את התקלה אלא רק מתריעה על קיומה.
הגנה בפני נחשול מתח: מבוצעת על ידי מגן ברק.
שלא כמו כל התקלות הנ"ל, נחשולי מתח מגיעים לרוב מכיוון ההזנה ללוח (מעלה הזרם) והגנה זו אינה מנתקת דבר אלא "בולמת" את הנחשול מלהיכנס ללוח.
סלקטיביות: כאשר מספר מבטחים מחוברים בזה אחר זה, הסלקטיביות היא הקובעת מי מהם ינתק את התקלה.
לתכונה זו משמעות רק במצב של זרם קצר:
ללא סלקטיביות: לא ניתן לחזות מראש איזה מבטח יפעל ראשון.
סלקטיביות חלקית: עד לערך מסוים נתון של זרם הקצר יפעל תמיד המבטח הקרוב ביותר (במעלה הזרם) למקום התקלה.
סלקטיביות מלאה: תמיד יפעל ראשון המבטח הקרוב ביותר לתקלה.
המשמעות של סלקטיביות מלאה היא שבמקרה של קצר ינותקו בלוח המינימום ההכרחי של צרכנים.
תאימות: בלוח חשמל ישנם רכיבים שתפקידם הוא ניתוק וחיבור צרכנים אך לא נועדו לבצע זאת בתנאי תקלה: מגענים וממסרי פחת.
יחד עם זאת, בעת קצר עלול לעבור הזרם במלוא עוצמתו גם דרך רכיבים אלו, וזרם זה עלול לגרום להתכה וריתוך של החלקים המתנתקים ברכיבים, ובכך מניעת פעולתם התקינה בשעת הצורך.
משמעות התאימות היא מידת ההגנה שמעניקים המבטחים בלוח לרכיבים אחרים.
Type 0 (ללא תאימות): תיתכן הידבקות מגעים בעקבות קצר.
Type 1 (תאימות חלקית): תיתכן הידבקות קלה, הניתנת לשחרור על ידי מברג.
Type 2 (תאימות מלאה): לא תיתכן הידבקות.
היות שממסרי פחת מהווים את ההגנה העיקרית בפני התחשמלות, הרי שמשמעות תאימות חלקית או אי תאימות כי הלוח עשוי שלא להגן מפני התחשמלות.
הגנה עורפית: אחד הנתונים החשובים ביותר בלוח חשמל הוא הזרם המקסימלי העשוי לעבור דרכו בעת קצר ("זרם הקצר של הלוח").
נתון זה נקבע על ידי שלושה פרמטרים: יכולתו של מקור ההזנה לספק זרם, אורכו והתנגדותו של הכבל המזין את הלוח.
ישנם מקרים שבהם זרם הקצר עולה על יכולת הניתוק של המבטחים המגנים על הקווים היוצאים מהלוח.
ההגנה העורפית היא שילוב של יכולות ההגנה של מבטחים המחוברים בטור על מנת ליצור עמידות בזרמי קצר גבוהים יותר.
לוחות חשמל משמשים כאמור גם לפיקוד ולבקרה, קרי להפעלה אוטומטית של מערכות חשמליות שונות הקשורות ללוח.
לוחות כאלה נבנים עם יכולות לקריאת אותות חשמליים אשר על ידי סגירת מעגלים מתרגם הלוח את האות לפעולה כלשהי.
להלן מספר דוגמאות למערכות פיקוד:
הפעלה של מערכות תאורת רחובות: מתבצעת בדרך כלל על ידי שעונים ותאים פוטואלקטריים.
התנעה של מנועים כגון מעליות.
אות הפיקוד במקרה כזה מגיע מלחצני המעלית או מחיישנים הקבועים בה, ומתורגם לסגירת מעגלים על ידי מחשב.
בקרה על זרם ההתנעה של מנועים: מתבצעת על ידי מתנעים.
שיפור מקדם הספק של המערכת החשמלית או של רכיב מסוים מתוכה.
השלת עומסים: ניתוק אוטומטי של צרכנים על מנת למנוע קריסה של מערכת חשמל.
בישראל ישנו תקן רשמי ללוחות חשמל - ת.י.
61439 "לוחות מיתוג ובקרה למתח נמוך".
תקן זה מחייב את כל הלוחות המותקנים בישראל מנובמבר 2014. לפני כניסת תקן זה לתוקף התקן המנחה היה ת.י.
1419, אשר הפך לתקן רשמי במרץ 2009 ונכנס לתוקף במרץ 2012. המשמעות היא שלוחות רבים מאוד שנבנו בישראל לפני 2012 ובפרט לפני 2009 לא בוצעו בפיקוח מכון התקנים.
עם זאת, התקן תקף בעיקר ללוחות בעלי מבנה מתכתי, אשר אסורים במתקן חשמל דירתי למעט במקרים יוצאי דופן, כך שלוחות חשמל שנועדו לדירות ובתים פרטיים לא יכולים להיבנות בהתאם לתקן.
לוח השנה הרפובליקני הצרפתי הוא לוח שנה שהונהג בזמן המהפכה הצרפתית על ידי הממשלה הצרפתית והחזיק מעמד כ-12 שנים, החל מסוף 1793 ועד שנת 1805. הלוח נועד להחליף את הלוח הגרגוריאני.
הוא חילק את השנה ל-12 חודשים בני 30 יום.
החודשים היו מחולקים לשלושה מחזורים, "שבועות", בני עשרה ימים.
נוספו גם חמישה או שישה ימים על מנת להתאים את השנה למחזור השנים השמשי.
בדרך כלל, השנים נכתבו בספרות רומיות.
הן נספרו מ"תקופת המהפכה", החל מ־22 בספטמבר 1792; היום בו הוכרזה הרפובליקה הצרפתית הראשונה.
הלוח החדש נוסד כדי להיאבק בהשפעות הדתיות והמלוכניות, והיה חלק ממספר ניסיונות ליישום השיטה העשרונית בצרפת.
נעשה גם ניסיון לחלק את היום בצורה עשרונית; אולם הדבר לא התקבל באוכלוסייה והרעיון נזנח ב־1795. לאורך 13 שנות יישומו, הלוח הרפובליקני היה בשימוש בקרב הממשל הצרפתי ובאזורים אותם צרפת כבשה.
הלוח הרפובליקני היה בשימוש גם בימי הקומונה הפריזאית ב־1871, לתקופה של 18 ימים.
במאה השמונה עשרה, בעקבות הנאורות, החלו אינטלקטואלים רבים להתעניין בלוחות שנה של תרבויות זרות וקדומות, כגון לוח השנה ההינדואי או לוח השנה המצרי הקדום.
רבים מהם איתגרו את הבלעדיות של לוח השנה הגרגוריאני.
הם טענו שלוח השנה אינו צריך להתבסס על הדת, שכן זו אינה אלא אשליה שנועדה לכינון סדר חברתי.
במקום זאת, הם הציעו לוח שנה שמבוסס אך ורק על האסטרונומיה, על עונות השנה, ועל המעגל החקלאי.
מבשר חשוב של לוח השנה הרפובליקני הוא "אלמנאך האנשים הכנים", שנתחבר בשנת 1788, שנה לפני פרוץ המהפכה, בידי כותב המסות והסופר Sylvain Maréchal, אשר הכריז על שנתו כ-"שנה I של עידן התבונה".
הוא הציע שבועות של 10 ימים, והחליף את ימי הקדושים בימים שמוקדשים למדענים ופילוסופים מטריאלסיטים; כגון ברוך שפינוזה או אייזק ניוטון.
לאחרון הוקדש 25 בדצמבר, הוא חג המולד.
היו לשינוי לוח השנה גם מניעים כלכליים.
פיזיוקרטים ואגרונומים שאפו להעלאת הפרדוקוטיביות של האוכלוסייה; בפרט החקלאים.
לכן, ימי החג והשבתון הרבים עמדו בעוכריהם.
מניעים אלו הצטרפו, בשנת 1793, לרפורמת לוח שנה כוללת.
עם כינון הרפובליקה, הכריזה הוועידה הלאומית על 1792 כ-"שנה I לרפובליקה".