tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
חוסן הנדסי: ממוקד בממשק סביבה/מערכות טכנולוגיות ויכולת מבנית פיזית לעמוד בזעזועים סביבתיים.
בתוך כך ישנה הסתכלות על אמינות המערכת הטכנולוגית ועל היכולת להחזירה לפעילות לאחר תקלה, או לערוך בה התאמות כך שתתן מענה עבור תפקודים שונים.
חוסן חברתי: עוסק במידת יכולתם של יחידים, קבוצות וקהילות להתמודד אל מול לחצים חיצוניים והפרעות הנובעות כתוצאה משינויים חברתיים, פוליטיים וסביבתיים.
כיצד ניתן לפתח חוסן ארגוני לקראת אירועי חירום ומשבר, הוצאת מערכות, אוגוסט 2020
חוסר אזרחות ו־Sans nationalite, הוא מצב בו אדם חסר אזרחות כלשהי ואין לו הגנה של אף מדינה.
אדם עלול להימצא במעמד של חוסר אזרחות בנסיבות הבאות:
ויתור על אזרחות מבלי שתהיה אזרחות אחרת.
בתקופת המשטר הקומוניסטי ברומניה היהודים, שביקשו היתר לעלות לישראל, נדרשו לוותר על האזרחות הרומנית ואפילו לשלם מס על כך.
בהיותם חסרי אזרחות נמנעה מהם קבלת דרכון וסופקו להם רק תעודות מעבר .
מי שנולד להורים חסרי אזרחות ולא קיבל אזרחות מתוקף היוולדותו במקום מסוים יהיה חסר אזרחות, כמו שהיו כמעט כל יהודי רומניה עד חוקת רומניה 1923.
מי שמדינתו שללה את אזרחותו, כמו שלילת אזרחותם של יהודי גרמניה על ידי חוקי נירנברג ב-1935, בתקופת גרמניה הנאצית, או שלילת אזרחותם של מחבלים ישראלים שריצו מאסר על עבירות טרור וקיבלו תגמול מהרשות הפלסטינית מ-2023 ואילך.
מי שמדינתו הפסיקה להתקיים בגלל התפרקות או כיבוש, כמו התפרקות האימפריה הרוסית לאחר מהפכת אוקטובר ב-1917, ולא קיבל אזרחות אחרת.
זכותו של כל אדם לאזרחות מעוגנת באמנת זכויות האדם הבינלאומית משנת 1948. בימינו, רוב בני האדם מקבלים את אזרחותם מהמדינה ברגע לידתם, על בסיס שני קריטריונים: "דין הקרקע" ו"דין הדם".
סוגיית חסרי האזרחות זכתה לתשומת לב בינלאומית לראשונה לאחר מלחמת העולם השנייה, כאשר מיליוני פליטים ואנשים חסרי מעמד אזרחי נאלצו לעקור ממקום מגוריהם והתפזרו ברחבי אירופה ואסיה.
המשבר ההומניטרי שפרץ באותה תקופה השפיע במידה ניכרת על הכלת הזכות לאזרחות בהכרזה האוניברסלית בדבר זכויות האדם מ-1948. בשנת 1954 נחתמה האמנה הבינלאומית בדבר מעמד של מחוסרי אזרחות, אשר עיגנה את החובה להגן על זכויותיהם הבסיסיות של אנשים חסרי אזרחות, בהן הזכות לחינוך, לתעסוקה ולמעבר חופשי בין מדינות.
בנוסף, היא קבעה את ההגדרה המשפטית של חסר מעמד אזרחי כמי שאין לו אזרחות באף מדינה.
דוגמה לחוסר אזרחות היא אנשי המאבק של בני רוהינגיה במיאנמר (לשעבר בורמה), כאשר ניסו להקים מדינה או אוטונומיה מוסלמיים ונכשלו, מאות אלפי בני רוהינגיה היגרו ממיאנמר ללא דרכונים וכעת הם במעמד של חסרי אזרחות.
נכון לשנת 2024, נציבות האו"ם לפליטים UNHCR העריכה כי לפחות 4.4 מיליון אנשים ברחבי העולם הם חסרי אזרחות או בעלי לאום לא מוגדר.
עם זאת, מאחר שמרבית המדינות אינן מדווחות על חסרי אזרחות החיים בשטחן, ההנחה הרווחת היא שמספרם האמיתי גבוה במידה ניכרת מהנתונים הרשמיים, ועומד על לפחות 15 מיליון בני אדם.
אוכלוסיות חסרות אזרחות מצויות כיום כמעט בכל מדינה ובכל אזור גאוגרפי ברחבי העולם, כאשר רובם המוחלט של חסרי האזרחות ממשיכים להתגורר במדינה בה נולדו.
אמנה בדבר מעמדם של מחוסרי אזרחות
חוסן עירוני מוגדר לרוב כ"יכולת ניתנת למדידה של כל מערכת עירונית לשמור, עם כל מי ששוכן בה, על המשכיות בכל הזעזועים והלחצים, תוך הסתגלות חיובית ושינוי לכיוון קיימות".
ערים ותושביהן מתמודדים עם שינויים משמעותיים הנובעים מהגידול באוכלוסייה, עלייה בצפיפות, שינויי האקלים ועוד.
חוסנן של ערים נדון במידה רבה בהקשרים של שינויי אקלים, אסונות טבע והתמודדות עם טרור.
אלה הם אתגרים שתכנון עירוני יכול לסייע להתמודדות עימם, על ידי טכניקות של תכנון בר קיימא וחיזוק תחום הביטחון כנגד טרור, אך מעל לכל אלה, חוסנה של העיר יבחן ביכולת ההתאוששות לאחר אירוע שכזה.
המונח חוסן (resilience) מגיע במקור מהמונח הלטיני 'resilire' ומשמש את עולם התוכן של פיזיקת חומרים, לתיאור יציבות החומרים ועמידותם בפני זעזועים חיצוניים.
ב-1960 המונח החל להיכנס לעולם האקולוגיה, שם הוא נפוץ עד היום, אך מאז נוספו לו משמעויות רבות.
באקולוגיה ובמדעי החברה, המונח מגדיר את מסוגלותה של מערכת לשוב לשיווי משקל לאחר זעזוע ולתפקד באופן בריא ועצמאי.
השימוש במושג חוסן החל להיות רווח במחצית המאה ה-20 בתחום הרפואה והפסיכולוגיה, אך מאז הוא נכנס לתחומים רבים נוספים ביניהם אקולוגיה, גאוגרפיה, תכנון ערים ומדעי החברה.
ראשית כניסתו של המושג חוסן לשדה האקולוגי הייתה בשנות ה-70 על ידי האקולוג הקנדי קרופורד סטנלי הולינג .
הולינג בחן את התפיסה לפיה גורמי השפעה בלתי ליניאריים מקיימים אינטראקציה דינמית ביניהם, ועל ידי כך יוצרים מחדש מערכת בעלת יציבות רבה הנגזרת מכך שיש בה שיווי משקל אקולוגיים רבים.
הגדרתו של הולינג למושג חוסן אקולוגי היא: "חוזקם של קשרים בתוך מערכת אקולוגית, ומדד ליכולתה של המערכת להתמודד עם שינויים ולהמשיך לתפקד".
בנוסף, ניתן לתאר חוסן אקולוגי כיכולתה של מערכת אקולוגית לספוג הפרעות, בטרם יתרחשו בה שינויי התנהגויות ותהליכים שלבסוף יובילו לשינוי המבנה המקורי שלה.
מדידתו של החוסן היא מורכבת, מכיוון שאין מאפיין מובהק עליו ניתן להגיד שהוא המייצג את חוסנה של מערכת.
למשל, מגוון המינים הוא מאפיין חשוב למערכת, אך מערכת בה קיים מגוון מינים גבוה, לא בהכרח תהיה בעלת חוסן רב יותר ממערכת בה קיים מגוון מינים נמוך.
אקולוגים רבים טוענים שמערכת בעלת חוסן תשמר מגוון מינים, ושימור מגוון מינים יחזק את המערכת, ישפר את יציבותה ואת תפקודי המערכת שלה.
החיבור בין החוסן האקולוגי לחוסן החברתי נובע מהעובדה שקיימת אינטראקציה קבועה בין האדם לסביבתו, והם משפיעים זה על זה.
לפיכך, גישת החוסן החברתי התפתחה מתוך המושג חוסן אקולוגי, ובעשורים האחרונים ניתן לראות את החיבור בין שתי הגישות.
מתוך החיבור צמח השימוש במושגים קיימות, פיתוח בר קיימא ועיר בת קיימא הקושרים את האקולוגיה יחד עם החברה והכלכלה, כדי לקיים חוסן חברתי ועירוני.
המושג חוסן חברתי עוסק בעיקר בשלושה פרמטרים: הסתגלות, עמידות וגמישות.
היקף החברה אליה מתייחס החוסן אינו מוגדר, ונע בסקאלה רחבה, ממשפחה ועד למדינה שלמה ואף מעבר לכך.
השאלת מושג החוסן מהשדה האקולוגי לשדה החברתי נעשתה עוד בניתוחים מוקדמים, אשר בחנו את השאלה הקריטית של מחסור בביטחון תזונתי, ויכולת ההתמודדות של החברה איתו.
חברה בה לא קיים ביטחון תזונתי, צפויה להיות חברה חסרת יציבות הפגיעה יותר לזעזועים חיצוניים.
סיבה משמעותית להשאלת המושג חוסן מהשדה האקולוגי לשדה החברתי, היא התלות החזקה שהייתה, ועודנה קיימת, במשאבי הטבע.
שלושה תחומים מרכזיים שנידונים בתחום החוסן החברתי הם:
אסונות טבע כגון בצורות, שיטפונות, התפרצויות געשיות, רעידות אדמה.
נזקים ארוכי טווח הנגרמים כתוצאה מפגיעה אנושית או טבעית בסביבה.
למשל, שינויי אקלים, כריתת יערות, מחסור במקורות מים, מדבור.
שינויים דמוגרפיים כגון הגירה, שינוי מערכות כלכליות ומשברים כלכליים, מגפות.
היות שחברה תלויה במשאבי הטבע, פגיעה במשאב עליו החברה מתבססת עלול לפגוע מחד במקורות ההזנה של החברה, ומאידך, בכלכלתה של החברה, על ידי פגיעה זו עשויה לצאת החברה כולה מאיזון.
לאחר זעזוע שכזה יבחן חוסנה של החברה, האם ביכולתה להתאושש ולהתאזן לאחר הפגיעה במשאב עליו היא מתבססת ומהפגיעה בכלכלתה.
חברה בעלת חוסן חברתי איתן תהיה בעלת פוטנציאל גבוה יותר לפתח חוסן עירוני.
החוסן העירוני הוא נושא רב־תחומי הנוגע בתחומים מגוונים: מערכות חברתיות, קיימות אקולוגית, כלכלת העיר, התאוששות מאסונות, וביטחון עירוני.
בתכנון עיר בעלת חוסן מתחשבים בשני צירים עיקריים: האחד, הציר הפיזי ובו כלולים מבנים פיזיים וטבעיים, וביניהם כבישים, בניינים, טופוגרפיה, גאולוגיה ועוד.
השני, הציר החברתי, והוא יבוא לידי ביטוי בהתארגנויות של בני האדם.
התארגנויות אלה כוללות את בתי הספר, השכונות, קהילות ועוד.
תכנון החוסן העירוני בפן הפיזי יתבטא בבניה הערוכה להתמודד עם שינויים וזעזועים, כגון שינויי אקלים, רעידות אדמה, שיטפונות.
תכנון החוסן החברתי בעיר יכלול את היכולת של ארגונים ממשלתיים ושאינם ממשלתיים להתעדכן בזמן אמת, להשתמש ברשתות חברתיות ובארגונים חברתיים בקשר בין המוסדות, המבנים החברתיים והארגונים השונים ולתת מענה לתושבי העיר באמצעות המבנים החברתיים הקיימים בה.
דוגמה משמעותית לתכנון החוסן העירוני אפשר ללמוד מארגון UN HABITAT, ארגון הפועל מטעם האו"ם.
במסגרת מטרותיו, הארגון שואף לחזק ערים ולקדמן לעתיד טוב יותר, עם רמת חיים טובה יותר.
כדי להצליח לעמוד במטרה זו, הארגון מסייע בפיתוח חוסן עירוני.
הכלי המרכזי בתוכנית החוסן העירוני של הארגון נקרא City Resilience Profiling Tool.
חלקה הראשון של התכנית מבוסס על איסוף מידע על העיר, התכנית בוחנת את העיר תוך הסתכלות על חמישה ממדים: מרחביים, ארגוניים, פיזיים, תהליכיים והשתנות העיר לאורך הזמן.
לאחר איסוף הנתונים ובחינת העיר בחמישה ממדים אלה, התכנית קובעת שישה מאפיינים שיובילו עיר להיות בעלת חוסן עירוני.
יכולת המשכיות – עיר שצופה את הסיכונים העתידיים ונערכת אליהם.
יכולת הסתגלות – מוכנות לגמישות באירועים בלתי צפויים.
מטרת מוכנות זו היא שתהיה קיימת הגמישות להתאוששות מהירה מאירועים.
עיר כוללנית – הכוונה במאפיין זה היא עידוד השוויון והגנה על כל אזרח בעיר.
הגנה זו עשויה לחזק את הלכידות החברתית ואת חיבור התושבים לשלטון.
אינטגרטיביות – שילוב של המערכות העירונית זו בזו ואינטגרציה ביניהן, כדי שבשעת צרה ידעו לתקשר זו עם זו ולהתמודד עם הבעיות.
רפלקטיביות – הסתכלות על אירועי העבר, למידה מהם והבנה שהעיר הולכת ומשתנה כל הזמן.
טרנספורמטיביות – גישה שדוגלת בהסתכלות קדימה, ותכנון שימגר תופעות בלתי רצויות ויחזק תופעות חיוביות.
החלטת ממשלה 2494 שמטרתה לגבש מדדי איכות חיים, קיימות וחוסן לאומי קובעת מדדים רבים.
רשימה חלקית זו מתארת חלק מהמדדים המשמשים לבדיקת החוסן ואיכות החיים ברמה הלאומית:
איכות התעסוקה – שיעור מועסקים, הכנסה חיצונית, בטיחות בעבודה, שיעור האבטלה.
ביטחון אישי – כמות נפגעים מתאונות דרכים, כמות מקרי רצח.
בריאות – שיעור תמותת תינוקות, תוחלת חיים, הערכה עצמית של בריאות, עודף משקל אחוז הסובלים מדיכאון.
דיור ותשתיות – אחוז משקי הבית המשלמים תשלומי דיור בשיעור של 30% או יותר מההכנסות של משקי הבית, שביעות רצון מהדירה ומאזור המגורים, שביעות רצון מהתחבורה הציבורית בשכונה ועוד.
חינוך השכלה וכישורים – שיעור בעלי השכלה תיכונית, איכות החינוך בגיל הרך, הזדמנויות לרכישת השכלה אקדמית.
מעורבות אזרחית וממשל – אמון בממשלה, שיעורי הצבעה בבחירות לכנסת.
סביבה – שיעור הפסולת הממוחזרת, שביעות רצון מניקיון באזור המגורים.
רווחה אישית וחברתית – שביעות רצון מהחיים, תחושת בדידות.
רמת חיים חומרית – צריכה פרטית וציבורית לנפש, מדד ג'יני לאי שוויון, שביעות רצון ממצב כלכלי.
רשות חירום לאומית כחלק ממערך החוסן העירוני בישראל
בישראל קיימת רשות חירום לאומית (רח"ל) אשר הוקמה על ידי משרד הביטחון, ומטרתה לתכלל ולאגד את כלל הגופים המטפלים בעורף בשעת חירום.
רח"ל רואה ברשויות המקומיות גורם מרכזי ביכולת החוסן העירוני, ומשכך היא מקיימת עמן קשר קבוע על ידי יחידות הקישור לרשויות המקומיות.
דוגמה למודל חוסן קהילתי פותחה במסגרת כנס היערכות רשויות לשעת חירום בשנת 2009, ומתייחסת לארבעה תחומים מרכזיים: מידע ותקשורת, מסוגלות קהילתית, הון חברתי, פיתוח כלכלי.
כחלק מתפיסת החוסן העירוני הוקמו על ידי משרד העבודה והרווחה מרכזי חוסן בערים, צוותי חוסן ישובי וצוותי חוסן שכונתי.
מטרתם של אלה היא לתת תמיכה וסיוע מקצועי ליחידים, משפחות וקהילות המתמודדות עם מצבי משבר, חירום ואסון ולחזק את חוסנם.
תל אביב -יפו כמקרה בוחן לחוסן עירוני
במסגרת התוכנית האסטרטגית החדשה של תל אביב-יפו ויחד עם הצטרפותה של העיר לארגון 100 ערי החוסן העולמיות, החלה העיר בבניית תוכנית חוסן עירוני.
תוכנית החוסן העירוני של ארגון 100 ערי החוסן העולמיות מורכב מארבעה עקרונות מפתח הנפרטים ל-12 עקרונות משנה.
עקרונות המפתח הם: בריאות ורווחה, מנהיגות ואסטרטגיה, כלכלה וחברה, תעשייה ואיכות הסביבה:
בריאות ורווחה – הבטחת שירותי בריאות הציבור, מענה לצרכים בסיסיים, תמיכה בפרנסה ותעסוקה.
מנהיגות ואסטרטגיה – טיפוח תכנון משולב לטווח ארוך, העצמת מגוון רחב של בעלי עניין, קידום מנהיגות וניהול יעיל.
כלכלה וחברה – עידוד שגשוג כלכלי, הבטחת יציבות חברתית, ביטחון וצדק, קידום קהילות מלוכדות ומחויבות.
תעשייה ואיכות הסביבה – הגנה וחיזוק של נכסים טבעיים ונכסים מעשה ידי אדם, הבטחת המשכיות שירותים קריטיים, תקשורת אמינה וניידות.
בהתאם לכך, תוכנית החוסן העירוני של תל אביב נעזרת בארבע שאלות מפתח.
האם לתושבים ולקבוצות השונות בעיר יש נגישות שווה והוגנת למשאבים המשותפים?
האם העיר פועלת יחד באמצעות שותפים מכלל המגזרים במסגרת שותפויות רחבות?
האם העיר מודעת ונערכת לשינויים בסביבת הפעילות שלה?
האם ההיערכות למצבי משבר ולאיומים מביאה למכפלת כוחות ולצמיחה?
במסגרת תוכנית החוסן העירוני נבחרו בעיר חמישה תחומים מרכזיים: פיתוח רצועת החוף והים הדרומיים, חיזוק אמון תושבי יפו בעירייה ובאנשיה, גיבוש כלים לבניית כלכלה משלימה, עידוד אחריות חברתית באמצעות התנדבות והמשך הטמעת קיימות בקהילה.
מקרה הבוחן של תל אביב הוא דוגמה לפיתוח חוסן עירוני ברמת העיר, אך פיתוח החוסן העירוני עשוי להשתנות בהתאם לעיר, מאפייני האוכלוסייה, מאפייניה הפיזיים ועוד.
חוסן ישועות היא הוצאת ספרים השייכת לישיבת הר המור בירושלים.
במסגרת ההוצאה משוכתבים, נערכים ונדפסים שיעורים שנתנו על ידי רבני הישיבה, בראשם נשיא הישיבה הרב צבי ישראל טאו, שחלק מכתביו יוצאים לאור במסגרת ההוצאה, וכן ספרים של הרב קוק ובנו הרב צבי יהודה.
מנהל ההוצאה הוא הרב מוטי סרור.
על פי רוב עוסקים ספרי ההוצאה בגאולת ישראל בדורות האחרונים, בעיקר על פי פרשנותם של רבני ישיבת הר המור לתורתו של הרב קוק ובנו הרב צבי יהודה קוק.
שיעורי רבני הישיבה נערכים ומשוכתבים על ידי אברכי הישיבה.
עם זאת, לעיתים מדפיסה ההוצאה שיעורי עיון ישיבתי, ספרי הלכה, וכן חיבורים מכתבי הראי"ה, הרצי"ה ודמויות נוספות הקשורות לישיבה ולרוחה.
מלבד ספרי ההוצאה, בשיתוף עם ישיבת הר המור מדפיסה ההוצאה את "ערוגות הבושם" – קבצים תורניים תקופתיים מאת רבני, אברכי ותלמידי הישיבה.
כמו כן, פעמים רבות מדפיסה ההוצאה חוברות בתפוצה מצומצמת בהן מתומללים שיעורים המוגדרים "פנימי – לא מוגה", ובהן התייחסויות לאירועים אקטואליים.
מדי שנה, בימים שלאחר חג הפסח ובמקביל ליריד מכירת ספרים שנתי הנערך בהוצאת מוסד הרב קוק, מקיימת ההוצאה יריד מכירות עצמאי גדול בסמוך לבית מוסד הרב קוק.
הכתוב מתבאר על פי פירושו השני של רש"י על הפסוק: "דבר אחר: אמונת עתך, את שהאמנת בהקב"ה בעתים שעברו עליך, וצפית לישועה – היה לך לחוסן".
כלומר, האמונה והציפייה הגאולה אשר מתבררים בספרי ההוצאה, מעניקים לאדם את החוסן הנדרש בחבלי הגאולה.
סדרת הספרים המרכזית של ההוצאה היא "לאמונת עתנו" – שיעוריו של הרב צבי ישראל טאו, נשיא ישיבת הר המור.
עד כה, החל משנת תשנ"ד (קודם לפילוג שאירע בין ישיבות מרכז הרב והר המור) ועד שנת תשפ"ה, יצאו לאור במסגרת הסדרה שמונה עשר כרכים.
שיעוריו של הרב טאו עוסקים בעיקר בפרשנות לכתבי הראי"ה קוק ובנו הרצי"ה, מציאת עדות להם בתופעות בקרב החברה הישראלית והחברה הדתית בעשורים האחרונים, ובקשה להתוויית כיוון רוחני מתוך דרכה של "התורה הגואלת" מבית מדרשו של הרב קוק.
עורכי הסדרה הם הרבנים מרדכי הס, יאיר דיאמנט וזאב נוימן.
כשמה של ההוצאה, שמה של הסדרה נגזר מתוך הכתוב (ישעיהו לו, ג): "וְהָיָה אֱמוּנַת עִתֶּיךָ חֹסֶן יְשׁוּעֹת חָכְמַת וָדָעַת יִרְאַת ה' הִיא אוֹצָרוֹ", ופירושה – בירורי האמונה הישראלית השייכים ונצרכים לעת הזו.
חוסן ישועות: לאמונת עם והארץ – על פי שיעורי הרב צבי ישראל טאו, הוצאת שי פיצ'ר תשנ"ד
הישר כדוד – על פי שיעורי הרב טאו, תשנ"ד
לאמונת עתנו – סדרה בת שמונה עשר כרכים (תשנ"ד–תשפ"ה), על פי שיעורי הרב טאו
דברים שנאמרו בימי חתימת הסכם השלום עם ירדן - על פי שיעורי הרב טאו, תשנ"ה
לדרך הקדש: קובץ שיחות לבירור דרכה של תורה – שיעורי רבני ישיבת הר המור בעקבות הפילוג מישיבת מרכז הרב, תשנ"ח
להלכות ציבור – מכרוזיו ומכתביו של הרצי"ה קוק, מהדורה שנייה משופרת, תשס"א; מהדורה שלישית מורחבת, תשע"ט
כותלנו: הרב קוק והמאבק על הכותל – בעריכת הרב חיים לנגזם, תשס"ט
לנתיבי הנצח – שיעורים על ספר נצח ישראל למהר"ל, הרב עודד וולנסקי (שני כרכים, תשע"ב, תשע"ה)
עלי שיח: שיעורים בשיחות הרצי"ה לפרשת השבוע – הרב אלי בזק, תשע"ב
נעימות בימינך נצח: לזכרו של נעם וינברגר ז"ל – אסופת מאמרים לברור ערך מידות הנפש הישראליות, תשע"ג
מהמקור: דברי מחשבה – הרב שמעון סטרליץ, מהדורה חדשה בעריכת הרב חיים לנגזם, תשע"ד
בנין התורה לדורות – מאמרים, עדויות ואגרות מהראי"ה קוק ותלמידיו אודות מפעל הלכה ברורה ובירור הלכה, תשע"ד
שמע בני מוסר אביך – פירוש על מסכת אבות, על פי שיעורי הרב עמיאל שטרנברג (שלושה כרכים, תשע"ה, תשע"ו ותשע"ט)
כאיש אשר אמו תנחמנו: נצח ישראל למהר"ל – הרבנית חנה טאו, תשע"ה
שו"ת שחר אודך: תשובות ופסקים בחלקים אבן העזר וחושן משפט – הרב אריאל אדרי, תשע"ה
משירי אהודנו: על חודש אייר במקרא וימי ההודאה שבו – הרב אליהו אריאל אדרי, תשע"ז
טוב ירושלים: שיעורים בעניין קדושת ירושלים – הרב עמיאל שטרנברג, תשע"ז
חנוך לנער על פי דרכו: מגמות החינוך לילדי ישראל – מאת הרב אברהם יהושע צוקרמן, תשע"ח
שיעורי הרב מרדכי: בבא קמא – על פי שיעורי הרב מרדכי שטרנברג
הרימו מכשול מדרך עמי – על חובת המחאה, על פי שיעורי הרב טאו, תשפ"א
אוהבי שמו ישכנו בה – המעבר מתחיית החול לתחיית הקודש
היברו נושאי כלי ה' – המלחמה בפוסטמודרנה
אבן ישראל – תהליכי חיים בדורות של גאולה.
לנתיבי הנצח – שיעורים של הרב עודד ולנסקי בנצח ישראל למהר"ל.
אש תמיד – שיחות לג' אלול של הרב מרדכי שטרנברג.
תמימי דרך - שיעורים בנתיב התורה למהר"ל של הרב מרדכי שטרנברג.
חוסן סיגר בוס והני זאבלה אליזבת (ואן דר הייד) בוס (בהולנדית: ; 24 בספטמבר 1908 – 25 ביולי 2004, בהולנדית: ; 14 ביוני 1910 – 27 באוקטובר 2005) היו זוג הולנדים מאנסחדה, הולנד אשר הצילו יהודים בשואה והוכרו כחסידי אומות העולם.
חוסן והני היו זוג עם שני ילדים, סיגר והאנק, אשר חיו באנסחדה, הולנד.
חוסן היה מנהל של מפעל מים והני למדה שפות נורדיות.
במרץ 1943 חוסן קיבל ידיעה שבעיירה הסמוכה רייסווייק, מוסתרת קבוצה של ילדים יהודים בתוך מלונה של כלבים.
חוסן סיכם עם בעל המלונה שהוא ייקח איתו ילד אחד, בשם יוזף ואן פראג בן השש שהיה בעל שיער כהה.
יום למחרת פשטו הנאצים על מכלאת הכלבים ועצרו את כל הילדים.
אחותו של יוזף שהייתה כלואה יחד איתו נשלחה לאושוויץ ונספתה שם.
חוסן נסע עם יוזף ברכבת, נסיעה שהייתה מסוכנת מאוד מאחר שהיה ברור ממראהו החיצוני של יוזף, שאינו בנו.
כדי להעסיק את יוזף הוא הקריא לו לאורך הנסיעה סיפורים עד שהגיעו לאנסחדה.
על מנת להסתיר את זהותו היהודית של יוזף, בני משפחת בוס אימצו לו זהות חדשה בשם יוהנס (יופי) ואן דר ואל.
הוא נולד באי בורנאו שבאינדונזיה לאב הולנדי ולאם אינדונזית.
אימו נפטרה ואביו נעדר, ולכן נשלח לקרובי משפחתו בהולנד.
משפחת בוס התנדבה לאמץ את הילד היתום.
סיפור הכיסוי סופר שוב ושוב, עד כדי כך שיוזף האמין לו.
לזוג היו שני ילדים שהיו צעירים מיוזף, דבר שהקשה על הסתרתו.
למרות זאת, הם טיפלו בו במסירות.
על מנת לטשטש את ההבדלים בין הילדים הם גילחו לשלושתם את שערות ראשיהם.
יוזף זוכר שאת השכלתו הבסיסית העניקה לו הני בוס, אשר נהגה להושיב אותו במטבח וללמד אותו תוך כדי הכנת האוכל מהמצרכים הדלים שעמדו לרשותה באותה עת, אף על פי שהוא העדיף לשחק בחוץ עם הילדים.
באפריל 1945, זמן קצר לאחר שחרור הולנד, חוסן סיפר ליוזף ולשני ילדיו סיפור על היהודים שחיו בארץ הקודש עד שהרומאים כבשו וגירשו אותם ממנה.
הם התפזרו בכל העולם וחיו בין שאר העמים.
הוא סיפר על כך שהיטלר עלה לשלטון ורדף את היהודים בכל אירופה.
בגלל זה, היו הולנדים אשר הסתירו יהודים מהנאצים.
לבסוף, הוא סיפר על ילד קטן שחי עם הוריו ואחותו, אשר נאלץ להתחבא מהגרמנים.
תחילה במקום עם הרבה כלבים, ולאחר מכן הגיע למשפחה זרה באנסחדה.
יוזף הבין שהוא הילד בסיפור.
יוזף עזב את בית משפחת בוס באוגוסט 1945.
יוזף עבר לגור עם דודיו בהאג, ועלה לישראל בשנת 1951 בעידודם של חוסן והני בוס.
יוזף שינה את שם משפחתו ל-"בר-פרג".
בהמשך, חזר להתגורר עם אשתו וילדיו בהולנד.
חוסן והני בוס המשיכו לדאוג לשלומו ולאורך כל השנים שמרו על קשר עם יוזף.
יוזף המשיך לשמור על קשר גם עם ילדי משפחת בוס.
בעקבות עדות בכתב של יוזף ב-10 בינואר 1998 ליד ושם וכן פנייתו של חבר קרוב של יוזף ליד ושם ב-25 בינואר 1998, החליטה הוועדה הציבורית לציון חסידי אומות העולם ב-21 בספטמבר 2015 להכיר בחוסן והני בוס כחסידי אומות העולם.
טקס הכרתם התקיים בהאג, ושמם נחקק בקיר הכבוד בגן חסידי אומות העולם בירושלים.
יוזף התראיין על סיפור הצלתו והופיע בסרט תיעודי של סטיבן שפילברג, שבו רואיינו ניצולי שואה רבים.
חוף הוא אזור שמסביב לקו התפר בין גוף מים ליבשה הקרוי קו חוף.
אזור זה מהווה אזור גאולוגי, גאוגרפי וכן סביבה אקולוגית.
חוֹפִים נוצרים מאוסף של חלקיקים, המובאים על ידי הגלים, שמקורם בשחיקת סלעים בקרבת החוף.
צורת החוף תלויה באופן תנועת הגלים.
יש חלקי חוף חוליים ויש חלקי חוף סלעיים.
חוֹפֵי הים מהווים אזורים אקולוגיים בעלי תנאים מאוד קשים לבעלי חיים וצמחים.
המליחות מקשה מאוד על בעלי חיים וצמחים יבשתיים, והיובש בעת נסיגת הים מקשה על בעלי חיים ימיים.
נהוג לחלק את חוף הים לשלושה אזורים:
אזור הנמצא מתחת לפני הים ובקרבת החוף.
אזור החשוף לגלי ולמי הים.
אזור המרוחק לחלוטין מהגלים אליו הם לא מגיעים, באזור זה ישנן דיונות חול, עליהן גדלה צמחיית חוֹפִים, שהיא עשב העמיד בפני מליחות האוויר והמים בקרבת הים.
שוניות סלעיות, שמצויות לאורך החוף ושמתקיימות בקו התפר של הגאות והשפל, כך שהן מצויות מתחת למים בחלק מהזמן – ומעליהם בזמנים אחרים.
הטבלאות מתקיימות בחופים סלעיים שעשויים מגיר או מכורכר – סוגי סלע רכים שנשחקים על ידי הגלים.
אפשר למצוא טבלאות גידוד בכ-10 אחוזים מחופי ישראל, ובעיקר בצפון הארץ: בראש הנקרה, באכזיב, בעכו, בשקמונה, בחוף הבונים, במכמורת ובנווה ים, אבל הן קיימות גם במרכז הארץ ואף בפלמחים.
מקומות אלה נמצאים בסכנה עתידית, עקב עליית מפלס פני הים.
בשטחי הטבלאות הייחודיים חיים מאות מינים של בעלי חיים, שביניהם מתקיים מארג מורכב של קשרי גומלין: אצות, שושנות ים, חסרי חוליות, סרטנים ומגוון יצורים קטנטנים – רבים מהם ייחודיים לבית הגידול.
בנוסף למערכת האקולוגית הייחודית שמתקיימת בהן, טבלאות הגידוד בולמות חלק מאנרגיית הגלים וכך, מפחיתות את השחיקה של קו החוף, שעלולה להביא לקריסת מצוקים.
החוף כבית גידול לבעלי חיים
החוף מהווה בית גידול לסרטנים הנוהגים למצוא את מזונם בחול, ולעופות ים.
צבי ים נוהגים להטיל את ביציהם על החוף, על אף שהם חיים בים.
לעיתים, עולים יונקים ימיים אל החוף, דבר שגורם לעיתים קרובות למותם.
לתופעה זו ניתנו הסברים שונים, והיא מכונה החפת לווייתנים.
צמחיית החוף מורכבת, לרוב, משיחים או צמחים קטנים בעלי שורשים חזקים הרותמים את האדמה שמסביבם אליהם כדי שלא תנוע, והצמח יישאר נטוע במקומו.
כזה, הוא הרותם, ששמו בא לו מרתימת האדמה אל שורשיו.
בנוסף לכך, צמחי חוף עמידים לרוב למליחות, ואינם צורכים כמות רבה של מים מתוקים, שלרוב אינם בנמצא באזור חוף הים.
בים, בסמוך לחוף, הטופוגרפיה משתנה.
תלי חול בתוך המים, או סלעים, משפיעים על אופן חלוקת המים שמקורם מהגלים, בחלקים השונים של החוף, ועלולים לגרום לזרם סחף, שאחראי לטביעות רבות.
הסכנות לחוף מעליית מפלס פני הים
בעקבות הפשרת הקרחונים באנטארקטיקה, הקרח היבשתי בגרינלנד, והקרחונים בפסגות ההרים מסביב לעולם, וכן בשל התרחבות מי הים כתוצאה מהתחממותם בכמעלה אחת (צלזיוס), עלה מפלס פני הים העולמי בקרוב ל-25 סנטימטר ב-150 השנה האחרונות – מתוכם כתשעה סנטימטרים ב-25 השנים האחרונות בלבד.
כבר ב-2021, נראתה השפעה במדינות איים שונות ברחבי העולם, כמו במיקרונזיה שבאוקיינוס השקט, שבה שטחם של כמה מהאיים כבר הצטמצם משמעותית, וחלק מהם אף החלו להיעלם לחלוטין מהמפה.
בנוסף, חלקים מקו החוף של ארצות הברית החלו להיפגע, ולמשל, העיר מיאמי שבפלורידה, נאבקת בהצפות שנגרמות בעקבות עליית פני הים.
עליית פני הים גם גרמה לרבים לאבד את בתיהם בבנגלדש, ובמקומות נוספים.
שלל גורמים מאיימים על המערכת האקולוגית הימית.
כך, לאחרונה הוביל גל חום קיצוני, לאורך חופי קולומביה הבריטית שבקנדה, למות מיליוני צדפות, ולפגיעה בבעלי חיים ימיים רבים אחרים, כמו חלזונות וכוכבי ים, מה שפוגע במארג המזון לאורך החוף.
גם עליית מפלס הים תטביע שטחים לאורך החופים, ותגרום לפגיעה ואף להיעלמות בעלי חיים וצמחיית ים לאורך החופים.
במחקר, שנערך בשיתוף פעולה עם חוקרים מהטכניון, נסרקו הגובה והטופוגרפיה של טבלאות הגידוד באזורים שונים בישראל.
הממצאים הראו, שגם עלייה של כ-30 ס"מ במפלס הים, תטביע את כל משטח הטבלאות, והתוצאה, שהן תהיינה שקועות בתוך המים לכל אורך היממה.
במצב זה, בהמשך המחקר, נמצא כי רבים מהמינים שאופייניים לטבלאות הגידוד, לא הצליחו לשרוד את השקיעה אל מתחת למים.
חופים הם אתרי תיירות בכל רחבי העולם.
החוף משמש הן למנוחה והן כאתר למשחקי ספורט ואירועי ספורט ימי.
אירועי ספורט על החוף כגון כדורעף חופים, כדורגל חופים, מטקות, הפסטיבל הבין-לאומי לפיסול בחול, משחק בחול, בניית ארמון חול, ופיסול בחול חובבני.
אירועי ספורט בתוך הים, כגון: גלישה הכוללת גלישת גלים, גלישת רוח וגלישת קיט, שחייה הכוללת מקצי השחייה כחלק מתחרויות טריאתלון, ואירועי שיט הכוללים מפרשיות, קטמרנים וכדומה.
בתקופה הוויקטוריאנית, בשל האווירה הצנועה ששררה אז, שחייה בגוף חשוף נחשבה לא צנועה, ובגדי ים מלאים ואף קרונות רחצה היו נפוצים.
במהלך המאה ה-20, ובמיוחד בעקבות המהפכה המינית בשנות ה-60, הפופולריות של בגדי הים החשופים גדלה במרבית מדינות המערב, ואף חופי נודיסטים הפכו פופולריים, אך בקרב קהילות אדוקות שחייה בלבוש מלא עדיין מקובלת.
הרחצה בחופי ישראל מוסדרת בחוק הסדרת מקומות רחצה ובתקנות וחוקי עזר שהותקנו מכוחו.
בהגנה על סביבת החוף עוסק חוק שמירת הסביבה החופית, התשס"ד-2004.
טביעות בחופי ישראל מהוות סכנה משמעותית, בעיקר בעונת הרחצה, כאשר רוב המקרים מתרחשים בחופים שאינם מוכרזים או מפוקחים על ידי מצילים, עם שיעור גבוה במיוחד בים התיכון.
גברים נוטים להיפגע יותר מנשים, וקבוצות הגיל הפגיעות כוללות ילדים קטנים.
בין הגורמים העיקריים ניתן למנות חוסר השגחה מצד הורים או מבוגרים אחראים, כניסה לאזורי רחצה מסוכנים עם זרמים חזקים או מערבולות, ולעיתים אף מצב של שכרות המשפיע על שיקול הדעת.
למרות פעילות המצילים בחופים המוכרזים, רק חלק קטן מרצועת החוף בישראל נמצא תחת פיקוח, מה שמותיר מתרחצים רבים חשופים לסכנות ללא הגנה מספקת.
חוסר עקביות הוא כשל לוגי שבו אחת ההנחות אינה יכולה להיות נכונה במלואה.
במקרה כזה, ההנחות עשויות להיות סותרות או מנוגדות.
תל אביב רחוקה מאה קילומטרים מחיפה, ואילו אילת רחוקה ארבע מאות קילומטר מחיפה.
אילת קרובה יותר לחיפה מתל אביב.
ראובן גבוה מגד, וגד גבוה משמעון, ואילו שמעון גבוה מראובן.
אחת הפינות של "המבזק של ז'ק" בתוכנית "הקומדי סטור" עסקה בעניין הזה.
חוסר של חומצה פולית הוא תופעה רפואית העלולה לגרום למחלות שונות.
גוף האדם אוגר בתוכו רק כמות קטנה של חומצה פולית (פולאט), ולכן תזונת חסר בחומצה פולית עלולה לגרום למחסור בה בגוף, תוך מספר חודשים.
צריכה מוגברת של חומצה פוליתנשים בהיריון או בהנקה
תקופות גדילה אצל תינוקות וילדים
מצבים של ייצור דם מוגבר, כגון עקב המוליזה מתמשכת
מחלות מתמשכות של נשירת עור
תת-ספיגה של חומצה פוליתכרסת (מחלת צליאק)
אלכוהול ותרופות שונות, בהן פניטואין (נגד אפילפסיה) וברביטוראטים (תרופות שינה)ד.
פגמים במטבוליזם של חומצה פוליתפגמים גנטיים כגון חוסר MTHFR
תרופות שונות המעכבות את המטבוליזם של חומצה פולית, בהן מתוטרקסט (לטיפול בסרטן ובמחלות אוטואימוניות)
הביטוי הקליני הבולט ביותר הוא אנמיה מגלובלסטית, וכמו בכל אנמיה, הסימנים הם חולשה כללית, סחרחורות, לעיתים קוצר נשימה, פעמת, ובמקרים קיצוניים אף אי ספיקת לב.
נטייה לקרישתיות-יתר (טרומבופיליה Thrombophilia) של הדם ושכיחות גבוהה של מחלות לב וכלי דם, בהן: מחלת לב כלילית (תעוקת לב, אוטם בשריר הלב), שבץ מוחי ופגיעה בכלי דם היקפיים.
שכיחות גבוהה להיווצרות פגמים מולדים אצל הילוד, בהם פגמים בתעלה העצבית, שגורמים לעיוותים בעמוד השדרה (ספינה ביפידה), בגולגולת ובמוח (אננצפלוס), ושיעור גבוה של הפלות טבעיות.
תופעות במערכת העיכול: תת-ספיגה ב, שלשולים, כאבים בלשון, אובדן תיאבון.
אנמיה מגלובלסטית חריפה, היא מצב של התפתחות אנמיה מגלובלסטית בטווח זמן של ימים, עקב חשיפה לתרופות המעכבות מטבוליזם של פולאטים, או אצל חולים הנמצאים בטיפול נמרץ, דיאליזה ועוד.
בספירת דם, עדיין לא רואים אנמיה, אבל ניתן להבחין בהתמעטות תאי הדם הלבנים וטסיות הדם.
תאי דם אדומים גדולים מהרגיל, כפי שמופיעים באנמיה מגלובלסטית - תמונה 1. נפח ממוצע של תא דם אדום (MCV בספירת דם) באופן תקין הוא 80-96 פמטוליטר.
רמה נמוכה של חומצה פולית.
ככלל - מתן חומצה פולית במינון גבוה של 3 - 5 מ"ג ביום.
קיימת עדות לקישור בין רמות נמוכות של פולאט ובין סיכון יתר ללקות בסרטן.
פולאט מעורב בייצור DNA, בתיקונו ובתפקודו.
חוסר בפולאט עלול לגרום נזק ל-DNA ולסרטן.
במחקרים שונים נמצא, שמתן חומצה פולית לתקופה ארוכה מוריד את הסיכון ללקות בסרטן המעי הגס ובסרטן השד.
קיימות עדויות לקשר בין רמות נמוכות של חומצה פולית ודיכאון, אך אין עדות ברורה שחומצה פולית יכולה לשמש כטיפול שגרתי נגד דיכאון.
מאידך, נטען כי נטילתה באופן מופרז עלולה להעלות הסיכון למחלת הסרטן.
חוף אומהה הוא שם קוד שניתן לאחד מחמשת החופים שבהם נחתו מהים בעלות הברית במסגרת הפלישה לנורמנדי ב-6 ביוני 1944 כחלק ממבצע אוברלורד.
החוף נמצא בצפון צרפת על חוף תעלת למאנש, ורוחבו כ-5.6 קילומטר.
הנחיתה בחוף זה הייתה נחוצה כדי לחבר בין הכוחות הבריטים-קנדיים, שנועדו לנחות בחלק המזרחי של גזרת הפלישה, לבין הכוחות האמריקאים שנועדו לנחות בחלק המערבי (חוף יוטה) ממערב לשפך הנהר ויר.
כישלון של נחיתת הכוחות האמריקאים בחוף זה היה גורם לפיצול כוח הפלישה של בעלות הברית המערביות לשני ראשי גשר נפרדים ופגיעים למתקפת נגד גרמנית.
המשימה הוטלה על דיוויזיית חיל הרגלים האמריקאית ה-1 המנוסה, בסיוע שני גדודי ריינג'רס ורגימנט מהדיוויזיה ה-29 ה"ירוקה".
הכוחות הנוחתים נועדו לקבל סיוע מכוח שריון, שהורכב מטנקי שרמן אמפיביים, ומכוחות הנדסה קרבית שנועדו לפרוץ נתיבים בטוחים בין המכשולים הרבים שהציבו הגרמנים בחוף.
הכוח הגרמני שהגן על החוף כלל יחידות מדיוויזיית החופים ה-716 ומדיוויזיית החי"ר ה-352, ותפקידו היה לבלום את הכוחות שינחתו בקו החוף, ולמנוע מהם ליצור ראש גשר על אדמת צרפת.
עד תום היום הראשון של הפלישה הצליחו הכוחות האמריקאים הנוחתים לבסס בלחימה קשה ראש גשר קטן באזור חוף אומהה, אך ספגו אבדות כבדות.
חוף אומהה היה נוח להגנה בגלל הצוקים הגבוהים שהשקיפו על כל החוף ואפשרו לגרמנים לפגוע כמעט בכל נקודה ברצועת החוף.
מחסור בחיילים גרם לכך שלא כל החוף היה מוגן ומבוצר, וכמעט לא היו עתודות, שיוכלו לבלום כוח שיבקיע את קו ההגנה הראשון.
הגרמנים בנו ארבעה סוגי מכשולים בתוך המים על מנת לעצור כוח תוקף בעודו נמצא במים ולא לתת לו להתקדם אל החוף: המכשול הראשון היה כ-200 שערי ברזל באורך של שלושה מטרים כל אחד ועליהם מוקשים, שהיו מיועדים לעצור טנקים.
30 מטר מאחוריהם נמצא המכשול השני - גזעי עץ גדולים שהיו תקועים במים ועליהם מוקשים נגד טנקים.
במרחק 30 מטר נוספים מוקם המכשול השלישי - כ-450 רמפות ממוקשות, שנועדו למנוע מנחתות להתקרב אל החוף.
בנוסף להם היו במים מספר רב של מכשולים נגד טנקים מדגם קיפוד צ'כי.
גם האזור שבין גדר החוף לבין הצוקים מולכד כולו במוקשים ובחוטי תיל.
מערך ההגנה הגרמני על הצוקים מעל החוף כלל כ-60 מרגמות וכלי ארטילריה קלים, יותר מ-35 עמדות מקלע בבונקרים מבוצרים, 18 תותחים נגד טנקים ועוד כ-85 עמדות מקלע ונשק קל (לרבות עמדות צלפים) שמוגנו בשקי חול.
מפקד הנתיחה בחוף אומהה היה גנרל לאונרד ט.
ג'רואו מפקד הקורפוס ה-5. תחתיו היו מפקד הדיוויזיה ה-1 גנרל קלארנס הובנר תחתיו היו: רגימנט 16 בפיקודו של קולונל ג'ורג' טיילור, רגימנט 18, ורגימנט 116 מהדיוויזיה ה-29 בפיקודו של בריגדיר גנרל נורמן קוטה, סגן מפקד הדיוויזיה.
חוף אומהה חולק ל-10 גזרות, שקיבלו את שמות הקוד: אייבל, בייקר, צ'ארלי, דוג גרין, דוג וייט, דוג רד, איזי גרין, איזי רד, פוקס גרין ופוקס רד.
הכוח שנועד לנחות בחוף כלל שני רגימנטים של חי"ר (16 ו-116), בסיוע שני גדודי טנקים ושני גדודים של ריינג'רים.
שעת השי"ן נקבעה לשעה 6:30 בבוקר, בזמן השפל בים.
הרעשה ארטילרית במשך 40 דקות מספינות חיל הים ו-30 דקות של הפצצה מהאוויר על ביצורי החוף נועדו להקדים את הנחיתה, ולהקל עליה.
טנקי השרמן האמפיביים, שנכללו בכוח הנחיתה, תוכננו להגיע לחוף חמש דקות לפני שעת השי"ן.
בעקבותיהם ינחת הגל הראשון של חיל הרגלים מנחתות, ויטהר את עמדות ההגנה השולטות על החוף בסיוע הטנקים.
בשלב שני נועדו לנחות פלוגות מיוחדות של חיל הנדסה, שתפקידן היה לטהר את החוף ממוקשים וממכשולים, לסמן נתיבים בטוחים לתנועה לכוח הנחיתה העיקרי, ולאפשר לספינות ולנחתות הגדולות יותר להנחית חיילים בחוף ביתר קלות בזמן של גאות חזקה.
לפי התוכנית נועדו הכוחות הנוחתים בחוף אומהה להשלים את ההשתלטות על ביצורי החוף הגרמניים בתוך כשעתיים מתחילת הנחיתה.
לאחר מכן הם היו אמורים להתארגן מחדש במסגרת גדודים, כדי להמשיך את המתקפה ולפתוח את צירי התנועה מהחוף לעומק היבשה.
עד סוף היום היו הכוחות באומהה אמורים לבסס לעצמם ראש גשר בעומק 8 קילומטרים ולחבור אל כוחות הקורפוס הבריטי, שנועד לנחות בחוף גולד.
בסך הכול כלל הכוח שנועד לנחות בחוף אומהה יותר מ-34,000 חיילים ו-3,000 כלי רכב, בסיוע שתי אוניות מערכה, 3 סיירות, 12 משחתות ו-105 ספינות נוספות.
מיד עם תחילת המתקפה השתבשו תוכניות הכוח התוקף.
הפצצות האוויר החטיאו לחלוטין את מטרותיהן בשל עננות רבה.
בגלל המים הסוערים, התהפכו 10 נחתות עוד לפני שהגיעו לחוף.
בנוסף, בשל העשן והערפל התקשו משיטי הנחתות למצוא את יעדיהם ונסחפו מזרחה בגלל הגלים הסוערים.
כשהגיעו הסירות למרחק כמה מאות מטרים מהחוף הן נתקלו באש כבדה ביותר ממקלעים ומארטילריה.
החיילים שהגיעו לחוף גילו שבניגוד לציפיות לא נוצרו בו מכתשי פגיעה שעשויים היו לשמש להם כמחסות.
מתוך 9 הפלוגות שנחתו בגל הראשון, רק פלוגה אחת מלווה בריינג'רס הגיעה ליעדה.
שאר הפלוגות התפזרו לכל עבר ופתחו פערים גדולים בין אחת לשנייה.
הבלבול גרם לכך שחיילים רבים איבדו את היחידות האורגניות שלהם ולא ידעו בדיוק מה הם אמורים לעשות.
כשהחיילים יצאו מהנחתות הם היו צריכים לעבור כ-100 מטרים במים עמוקים שהגיעו לפעמים עד לצווארם, ועוד כ-200 מטרים מקו החוף עד לחומת הים, שסיפקה להם מחסה מסוים.
עשרות חיילים טבעו במים העמוקים בגלל המשקל הגדול שנשאו על עצמם, כשלא הצליחו להפעיל בזמן את חגורת ההצלה שלהם.
אלה שהצליחו להגיע לחוף נתקלו באש כבדה ביותר של ארטילריה, מרגמות, ובמיוחד מקלעים שהסבו את מרבית האבדות.
האובדן של מפקדים רבים גרם לחוסר ארגון בקרב החיילים שלרובם זו הייתה טבילת האש הראשונה.
האבדות הכבדות ביותר היו בקרב החיילים שנחתו בחלק המזרחי של חוף אומהה בגזרת פוקס גרין, שם חלק מהפלוגות איבדו יותר מחצי מכוחן עד שהצליחו להגיע לחומת החוף.
בחלק המערבי של החוף, בגזרת דוג גרין, ספגו הכוחות הנוחתים 120 אבדות תוך כ-15 דקות מתחילת הנחיתה, כולל המפקדים.
שאר החיילים חיפשו מחסה מאחורי המכשולים וחיכו לתגבורת.
בשעה שהמתקפה בחוף נמשכה והמטרות עדיין לא הושגו, החל להגיע הגל השני של התוקפים בשעה 7:00 עם מספר גדול בהרבה של חיילים, כלי נשק כבדים ומפקדות ניידות, אולם גם הם נתקלו בתנאים דומים לאלו של הגל הראשון.
התגבורת שהגיעה עם הגל השני השיגה מעט הקלה בכך שפשוט היו לגרמנים הרבה יותר מטרות על שטח רחב יותר בחוף, מה שגרם לכוח האש שלהם להתפזר יותר ולא להיות מרוכז.
אבל הניצולים מהגל הראשון לא יכלו לספק מספיק אש חיפוי, והחיילים שנחתו בגל השני המשיכו לספוג אבדות רבות מאוד.
בנוסף, הכישלון לפנות מכשולים ושבילים הוסיף לקשיים של הגל השני, בגלל הגאות החזקה שהסתירה את המכשולים שהיו בתוך הים.
בגל השני נחת קולונל ג'ורג' טיילור מפקד רגימנט 16 שתפס פיקוד על החיילים של רגימנט 16 בחוף והובילו אותם להתקדם בקריאה שעל החוף יישארו רק "המתים ואלה העומדים למות".
על חלקו של טיילור בכיבוש חוף אומהה עוטר בצלב השירות המצוין.
בנוסף, בריגדיר גנרל וויליאם ווינמן סגן מפקד הדיוויזיה ה-1, תפס פיקוד על הנעשה בחוף, והחליט על הפסקת קידום כוחות כבדים ועל הנחיתה של רגימנט 18.
במקביל נחתו בריגדיר גנרל נורמן קוטה, סגן מפקד הדיוויזיה ה-29. וכן קולונל צ'ארלס קנאם מפקד רגימנט חי"ר 116. שתפסו פיקוד על החיילים של רגימנט 116 בחוף והובילו אותם להתקדם לעבר עמדות הגרמנים.
דבר זה אפשר את פריצת הכוחות ויצירת ראש גשר שאפשר הנחתת כוחות שריון.
על חלקו של קוטה בכיבוש חוף אומהה עוטר בצלב השירות המצוין.
בשעה 13:35 דיווחה הדיוויזיה ה-352 הגרמנית שהמתקפה האמריקאית נעצרה והתוקפים נהדפו בחזרה אל הים.
אבל כמה שעות לפני כן, ב-7:35, דיווח רגימנט החי"ר ה-726 לפיקוד הגרמני ש-100 עד 200 לוחמים אמריקאים חדרו דרך מערך ההגנה שלו, והחלו לתקוף את רשת התעלות והביצורים, ששלטה על החוף.
האבדות בקרב המגינים התחילו לתפוח ובאותה שעה ביקש הרגימנט ה-916 תגבורת לחוף.
הבקשה לסיוע נדחתה בגלל שכל הכוחות הגרמניים באזור היו עסוקים בהדיפת נחיתות בעלות הברית, והתגבורת הוחשה למקומות אחרים.
צוות קרב מאייר, כוח העתודה הנייד היחיד שעמד לרשות הפיקוד הגרמני המקומי, נשלח בתחילה לטפל בדיווחים על צנחנים אמריקאים, שהונחתו באזור בשעות הלילה, ולאחר מכן נשלח מזרחה לכיוון חוף גולד (שם נחתו הבריטים) עקב קריסת מערך ההגנה הגרמני שם.
בסביבות השעה 7:30 שרידי פלוגה ג' מגדוד הריינג'רס השני שנחתו בגל הראשון באגף הימני של אומהה, הצליחו להגיע עד לגדר החוף והתחילו לטפס על הצוקים.
ביחד עם קבוצת חיילים נוספת הם עברו את הצוקים, חיסלו את ההגנה ופתחו את אחת היציאות הראשונות מהחוף אל עבר וירוויל.
באזור אחר של החוף, בשעה 7:50, אחת הפלוגות גם היא מהגל הראשון הצליחה להגיע עד לגדר החוף, ובעזרת מוקשי צינור הם פרצו את ההגנה ואת גדר התיל והחלו להתקדם לעבר הצוקים.
לאחר כחצי שעה נוספו אליהם מספר פלגות שהצליחו לעבור את חלוקי החוף וביחד הם ביססו לעצמם אחיזה בצוקים.
עד השעה 9:00 יותר מ-600 חיילים אמריקאים מחולקים לקבוצות קטנות הגיעו עד לצוקים והמשיכו משם לתוך היבשה.
מערך ההגנה הגרמנית על החוף החל להתפרק והמגינים החלו לברוח במקומות מסוימים, תוך שהם סופגים אבדות רבות.
גם התנגדות מערך ההגנה בתוך היבשה הייתה חלשה מאוד והתבססה על כיסי התנגדות קטנים בכוח של מחלקות וכיתות, אף על פי שאלו הצליחו לעכב פעמים רבות את ההתקדמות האמריקאית.
למרות החדירה לתוך היבשה המטרות העיקריות לא הושגו עדיין.
השבילים, שהיו הכרחיים לתנועת כלי רכב מהחוף לתוך היבשה, עדיין לא נפתחו, והגרמנים המשיכו להילחם בעקשנות.
בכל מקום שבו כלי הרכב נחתו הם נתקלו ברצועת חוף צרה מאוד וללא כל הגנה מאש אויב, וב-8:30 הוחלט להשהות את כל נחיתת כלי הרכב.
הדיווח המקורי מאומהה היה: "לטנקים היו חיים מאוד קשים שם...".
אחד המפקדים של גדוד החי"ר השני אמר: "הטנקים הצילו את היום.
הם ירו על הגרמנים ללא רחמים, וקיבלו אותו דבר בחזרה." כשהשעות עברו ההגנות בחוף הושמדו לאט לאט, הרבה פעמים על ידי טנקים.
כשהם מפוזרים לאורך כל החוף, לכודים בין המים לבין גדר החוף הגבוהה, וללא תקשורת בין המפקדים נאלצו הטנקים לפעול כל אחד לבד.
עד שעות אחר הצהריים המוקדמות כל ההגנות סביב היציאה לווירוויל הושמדו על ידי תותחי הצי, אבל ללא מספיק כוח על הקרקע שיחסל את שאריות המתנגדים לא יכלה הדרך להיפתח.
רק בשעות הלילה יכלו כלי רכב לעבור סוף סוף דרך היציאה הזאת ולהתקדם פנימה.
עד שעות הערב פונו כל היציאות מהחוף וכמעט שלא נותרה התנגדות גרמנית.
מהנדסים פינו כבישים מהמוקשים הרבים שהונחו והניחו לתנועה גדולה של כלי רכב שהיו תקועים בחוף להתחיל לנוע לתוך העיירות סביב אומהה.
לאחר החדירה לתוך היבשה, נלחמו קבוצות קטנות של חיילים והשיגו התקדמות מעטה מאוד.
בתום יום הפלישה עומק ראש הגשר האמריקאי לא עלה על 2.5 ק"מ באזור העיירה קולוויל במזרח, ופחות מזה במערב באזור העיירות סט.
עדיין נותרו מספר כיסי התנגדות גרמניים, וכל ראש הגשר היה בטווח הארטילריה הגרמנית.
מתוך 2,400 טונות של ציוד שתוכנן לנחות באומהה ביום הפלישה, רק 100 טונות הונחתו.
אבדות הכוחות האמריקאים שנחתו בחוף אומהה הוערכו בכ-3,000 (אין אומדן מדויק) הרוגים, פצועים ונעדרים, ולפי מחקר אחד היו אף כבדות בהרבה.
גל הנחיתה הראשון ספג הכי הרבה אבדות בחי"ר, מהנדסים וטנקים.
הדיוויזיה ה-352 הגרמנית ספגה בסך הכל כ-1,200 הרוגים, פצועים ושבויים במהלך יום הלחימה, כ-20% מכוחה, חלקם לא במסגרת הלחימה סביב חוף אומהה.
השילוב של אבדות כבדות של האמריקאים בתחילת המבצע ושל הקושי להתקדם דרך ההגנות כמעט גרם לגנרל עומר בראדלי לנטוש את אומהה, לעומת פילדמרשל מונטגומרי ששקל להסיט את החיילים מאומהה לחוף גולד.
חוסר משקל הוא מצב שבו משקלו של גוף הוא אפס או קרוב מאוד לאפס .
מצב כזה יכול להיווצר באחד מהתנאים הבאים:
בתוך חללית רחוקה מכל כוכב, כוכב לכת, ירח או עצם גדול אחר
בתוך עצם שנמצא בנפילה חופשית כלפי מרכז המסה של עצם גדול, למשל במעלית שנופלת מטה ללא חיכוך וללא כוח מאט, או במגדל הפלה (לדוגמה המגדל ההפלה של ברמן)
בתוך לוויין שנמצא במסלול סביב גוף גדול, למשל בתחנת החלל הבין-לאומית או במעבורת החלל כשהיא נמצאת במסלול
בתוך מטוס שנע במסלול פרבולי מיוחד.
כיוון שזו הדרך המעשית היחידה להשיג מצב חוסר משקל על פני כדור הארץ, או בקרבתו, נעזרים בה לצורך אימון אסטרונאוטים לקראת שיגורם לחלל.
שלושת המצבים האחרונים אינם נובעים מכבידה חלשה שפועלת על העצם, אלא מכך שהוא נמצא במצב של נפילה חופשית.
לפי עקרון השקילות, עצם שנמצא בנפילה חופשית יהיה במצב של חוסר משקל.
כך למשל, עוצמת הכבידה שפועלת על לוויין שנע במסלול מעגלי במרחק של 400 ק"מ מכדור הארץ, בערך מרחקה של תחנת החלל הבינלאומית, קטנה רק ב-10% מעוצמת הכבידה על פני כדור הארץ.
מה שמונע מתחנת החלל ליפול ארצה הוא המהירות המשיקית שהוקנתה לה בעת ששוגרה, אלמלא הכבידה היא הייתה נעה בקו ישר וממשיכה להתרחק מכדור הארץ, הכבידה מעקמת את מסלולה וכתוצאה מכך היא חגה סביב כדור הארץ.
"חוסר היתכנותו הגשמית של המוות במוחו של אדם חי" הוא פסל משנת 1992 מאת האמן האנגלי דמיאן הירסט.
העבודה נוצרה במימונו של צ'ארלס סאצ'י (Charles Saatchi), אספן אמנות אנגלי בולט, והוצגה לראשונה בתערוכה שנקראה "אמנים בריטים צעירים" שארגן.
העבודה מורכבת מ"כריש טיגריסי, זכוכית, פלדה, תמיסה של 5% פורמלין, 213x518 x213 ס"מ."
בשנת 2004 נמכרה העבודה לאיש העסקים ואספן האמנות האמריקאי סטיב כהן תמורת שמונה מיליון דולר, הסכום השני בגבהו ששולם עד אז ליצירת אמנות של אמן חי.
עיתון הניו יורק טיימס תיאר את עבודת האמנות ב-2007:
לצורך עבודתו הזמין האמן את הכריש מדייג אוסטרלי תמורת 6,000 יורו.
האמן ביקש "משהו גדול מספיק כדי לטרוף אותך".
מאחר שהכריש השתמר בצורה גרועה, החלה להתפתח עכירות בחלקים מהמעטפת שלו.
בשנת 1993 הגלריה הוציאה את קרביו של הכריש ומתחה את עורו על תבנית פיברגלס.
אולם הירסט טען ש"זה לא נראה מפחיד...אפשר לראות שהוא לא אמיתי.
לאחר שנודע לו כי הגלריה עומדת למכור את היצירה לסטיבן א.
כהן, הוא הציע להחליף את הכריש.
כריש נוסף נתפס (בגיל מוערך של כ 25–30 שנה), ומדען ומשמר דגים מהמוזיאון להיסטוריה של הטבע (לונדון) הזריק לכריש פורמלין והשרה אותו בתמיסת פורמלין בוויטרינה המקורית שלו למשך שבועיים.
הירסט הכיר בפרדוקס הפילוסופי המכונה ספינת תסאוס, בנוגע לשאלה אם מדובר באותה עבודת אמנות.
בשנת 2004 במהלך נאום ב, מבקר האמנות רוברט יוז השתמש בחוסר היתכנותו הגשמית של המוות במוחו של אדם חי כדוגמה עיקרית לתופעה הבינלאומית של שוק האומנויות של זמנו שהפכה ל"שפל תרבותי".
מבלי להזכיר את עבודת האמנות או את האמן, טען כי משיכת מכחול בצווארון תחרה בציור של ולסקס עשויה להיות רדיקלית יותר מאשר כריש "עגמומי ומתפורר במכל שלו בצד השני של התמזה".
הירסט השיב לאדם שאמר שכל אחד היה יכול לעשות עבודת אמנות שכזו ב- "אבל לא עשית זאת, הלא כך?"
בשנת 2003, תחת הכותרת "כריש מת אינו אמנות", 'הגלריה הבינלאומית לסטאקיזם' הציגה כריש, שהוצג לראווה לראשונה כשנתיים לפני יצירתו של הירסט בחנות "ג'.די.
אספקת מוצרי חשמל" של אדי סונדרס משכונת שורדיץ', ושאלה "אם הכריש של הירסט הוכר כעבודת אמנות גדולה, איך זה שהכריש של אדי שהוצג שנתיים לפניו לא הוכר ככזה?
ייתכן ויש לנו כאן אמן גאוני שלא קיבל הכרה, שביצע זאת ראשון, או שכריש מת בכלל אינו אמנות?" הגלריה הציעה כי הירסט קיבל את הרעיון לעבודה שלו מחלון הראווה בחנות של אדי.
חוסר שינה תורשתי קטלני היא מחלה גנטית דומיננטית נדירה, הנגרמת בשל נוכחות פריון ופוגעת בפעילות המוח.
המוטציה האחראית על המחלה נמצאה רק בחמישים משפחות בעולם ואופיינית לאזור הרי הדולומיטים באיטליה.
התדרדרותו של החולה עד למצב של חוסר שינה מוחלט, לא ניתנת לטיפול ומובילה בסופו של דבר למוות תוך 7 עד 36 חודשים.
המחלה תוארה לראשונה בשנת 1974 על ידי רופא איטלקי בשם איגנציו רויטר.
בשנות התשעים חוקרים גילו שהמחלה נגרמת על ידי מוטציה בגן PRNP, הגורמת ליצירת חלבון PrP שמתקפל בצורה לא תקינה (PrP^Sc).
הקיפול השגוי משנה את תכונות החלבון, הוא נעשה עמיד לפירוק ויכול להדביק חלבונים תקינים.
כך נוצרת שרשרת של קיפולים שגויים ומצטברת פגיעה ברקמת המוח.
בניגוד למחלות פריונים אחרות, אשר נגרם בהן נזק מוחי רחב, במחקר שנערך על המוחות של חולים שנפטרו מהמחלה, נמצא נזק ממוקד באזור התלמוס, אזור האחראי לוויסות מצבי שינה ועירות.
חולים במחלה לא נרדמו גם בהשפעת תרופות השינה החזקות ביותר.
התפרצות המחלה מתרחשת בין גיל 18 ל-60, כאשר לרוב המחלה פורצת דווקא בסביבות גיל 50. ומתרחשת בארבעה שלבים.
בשלב הראשון, הנמשך כארבעה חודשים, החולה חווה אינסומניה (נדודי שינה) הולכת וגוברת המובילה להתקפי פאניקה, פרנויה ופוביות.
בשלב השני, הנמשך כחמישה חודשים, מופיעות הלוסינציות (הזיות) והתקפי הפאניקה מורגשים יותר.
בשלב השלישי, הנמשך כשלושה חודשים, היעדר השינה המוחלט מוביל לאובדן משקל מהיר.
בשלב האחרון, הנמשך כשישה חודשים נוספים, מופיעה דמנציה (שיטיון) אשר מובילה לאובדן יכולתו של החולה לתקשר עם סביבתו ולבסוף למותו.
בתורת ההסתברות, חוסר זיכרון הוא תכונה של התפלגויות, המתאר מקרים בהם ההתפלגות של "זמן המתנה" לקבלת מאורע מסוים אינה תלויה בזמן שחלף לקבלתו.
כדי למדל התפלגות כזאת, יש "לשכוח" באיזה מצב המערכת נמצא בכל נקודת זמן; כלומר, ההסתברות למאורע מסוים אינה תלויה בהיסטוריה של התהליך.
רק שתי התפלגויות הן חסרות זיכרון: ההתפלגות הגאומטרית הבדידה וההתפלגות המעריכית הרציפה.
יהי המשתנה המקרי המוגדר כמספר הטלות קובייה הוגנת עד לקבלת הספרה .
כלומר (מתפלג גאומטרית עם פרמטר ).
מספר הטלות הקובייה אינו משפיע על ההסתברות לקבלת הספרה בכל הטלה.
גם אם הטלנו הטלות למשל, בהטלה הבאה ההיסטוריה של תוצאות ההטלה הקודמות "נשכחת", וההסתברות לקבלת היא שוב .
יהי המשתנה המקרי המוגדר כמשך החיים של נורה חשמלית, כלומר הזמן שחולף מתחילת השימוש בה עד שהיא נשרפת.
נניח שידוע שנורה נשרפת אחרי 1000 שעות הדלקה בממוצע, כלומר שתוחלת מספר השעות היא .
אם אחרי 100 שעות הדלקה הנורה לא נשרפה, ההסתברות שתישרף ב-1000 השעות הבאות, כלומר כעבור 1100 שעות בסך הכל, זהה להסתברות שתישרף ב-1000 השעות הראשונות.
זאת מההנחה, שבכל רגע ההסתברות שהנורה תישרף זהה, ללא תלות בגילה של הנורה.
לכן אם היא פעלה זמן מסוים, ואחר כך הפעלנו אותה שוב, הזמן הממוצע בו תישרף מרגע ההדלקה לא משתנה.
אנו אומרים ש- (מתפלג אקספוננציאלית עם פרמטר ).
חוסר זיכרון של משתנה מקרי בדיד
יהי משתנה מקרי בדיד שמקבל ערכים אי שליליים.
אומרים שהתפלגותו חסרת זיכרון אם לכל מתקיים:
כלומר, ההסתברות המותנית ש- יקבל ערך גדול מ- בהינתן שערכו גדול מ-, זהה להסתברות שיקבל ערך גדול מ-.
בהתייחס לדוגמה שלעיל, ההסתברות שהקובייה תוטל יותר מ- פעמים עד שיתקבל לראשונה אם יודעים שהיו כבר יותר מ- הטלות, זהה להסתברות שהיו יותר מ- הטלות: תוצאות ההטלות הראשונות לא משפיעות על ההטלות הבאות אחריהן.
ההתפלגות הבדידה היחידה שחסרת זיכרון היא ההתפלגות הגאומטרית.
חוסר זיכרון של משתנה מקרי רציף
יהי משתנה מקרי רציף המקבל ערכים אי שליליים.
אם נחזור לדוגמת הנורה, ההסתברות שהנורה תישרף כעבור יותר 1100 שעות אם ידוע שלא נשרפה ב-100 השעות הראשונות, זהה להסתברות שתישרף כעבור 1000 שעות: מכיוון שהנורה נשרפת ברגע אקראי, השעות הראשונות לא משפיעות על ההסתברות שהנורה תישרף בנקודת זמן כלשהי אחריהן.
ההתפלגות הרציפה היחידה שחסרת זיכרון היא ההתפלגות האקספוננציאלית.
חוף בריאן הוא קטע החוף של אנטארקטיקה לאורך החוף הדרומי של ים בלינגסהאוזן בין צוק פרוגנר והקצה הצפוני של חצי האי רידברג.
ממערב נמצא חוף אייטס וממזרח חוף אינגליש.
הקצה המזרחי של חוף זה התגלה מן האוויר תוך כדי הטיסות של השירות האנטארקטי של ארצות הברית בשנים 1939–1941 ומשלחת החקר האנטארקטית רון בשנים 1947–1948.
כל החוף מופה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית בהתבסס על סקרים על הקרקע ועל תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית, בשנים 1961–1967.
במקור היה השם "חוף ג'ורג' בריאן", על שם אדמירל ג'ורג' ס.
Bryan), הידרוגרף בצי ארצות הברית בין השנים 1946-1938, שבהנהגתו התבצעו מסעות חקר שתרמו תרומה רבת-ערך לחקר הגאוגרפיה של הקטבים.
לימים קוצר שם החוף, למען הנוחות.
חוף בורשקרווינק הוא קטע החוף של ארץ ויקטוריה שבין כף אדייר לכף וושינגטון, אנטארקטיקה.
פסגת אגייט היא פסגת הר באזור הנמצא דרומית-מזרחית לאינטנשן נונאטאקס, בשוליים הדרום-מערביים של Evans Névé, הקרוי על שם אדגר אוונס, בפנים חוף בורכגרווינק.
הוועדה הניו זילנדית מתן שמות באנטארקטיקה נתנה שם זה לפסגה משום שאכטיס ואבנים אחרות יקרות למחצה נמצאו כאן על ידי קבוצת הדרום של משלחת הסקר הגאולוגי האנטארקטי של ניו זילנד לאנטארקטיקה, 1967-1966.
שמו של החוף ניתן לו בהמלצת ועדת השמות האנטארקטית של ניו זילנד, בשנת 1961.
החוף נקרא על שם קאשטן בורשקרווינק, חבר המשלחת של הנריק יוהאן בול לאזור זה, בשנים 1895-1894, ומנהיג משלחת צלב הדרום 1900-1898, הראשונה שחרפה על היבשת, בכף אדייר.
חוף אוסקר השני הוא חלק מהחוף המזרחי של חצי האי האנטארקטי שבאנטארקטיקה.
החוף ממוקם בין כף פיירווד'ר שמצפון לבין כף אלכסנדר שמדרום לחוף.
החוף ממוקם דרומית לחוף נורדנשלד.
החוף התגלה בשנת 1893 על ידי הקפטן הנורווגי סי.
לארסן קרא לחוף על שמו של המלך אוסקר השני, מלך שוודיה ונורווגיה.
חוף באומן או חוף בואומן הוא חלק מהחוף המזרחי של חצי האי האנטארקטי שבאנטארקטיקה.
החוף מצוי בין כף נורת'רופ לבין כף אגאסי.
החוף התגלה על ידי סר הוברט וילקינס בטיסתו שנערכה ב-20 בדצמבר 1928.
וילקינס קרא לחוף על שמו של אייזיאה באומן, שהיה מנהל החברה הגאוגרפית האמריקאית באותה עת.
חוף באקוטיס הוא חוף בארץ מרי בירד במערב אנטארקטיקה שבאנטארקטיקה.
החוף משתרע בין הנקודה שמול האי דין, לבין כף הרלאקר; ובין חוף הובס שממערב לו וחוף וולגרין שממזרח לו.
לחוף חוף באקוטיס מצוי מדף הקרח גץ ממנו פורצים מספר איים גדולים המכוסים קרח.
בחוף באקוטיס מצויה נקודת האדלי.
כ-500 קילומטרים מין החוף, בפנים היבשת מצויה תחנת בירד.
החוף התגלה על ידי אנשי התוכנית האנטארקטית של ארצות הברית, שחקרו את האזור בין השנים 1941–1939. החוף מופה באמצעות תצלומי האוויר שצולמו במהלך מבצע קפיצה לגובה (בין השנים 1947–1946).
שניי פרויקטי חקר אלה בוצעו תחת פיקודו של אדמירל ריצ'רד בירד.
הסקר הגאולוגי של ארצות הברית מיפה לחלוטין את החוף בהתבסס על סקרים על הקרקע ועל תצלומי אוויר שבוצעו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1966–1959.
שמו של חוף בקוטיס ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
החוף נקרא על שמו של אדמירל הימייה פרד אי.
Bakutis), שהיה מפקד הכוחות התומכים של חיל הים האמריקאי באנטארקטיקה בין השנים 1967–1965.
חוף אינגריד כריסטנסן הוא חוף ים במערב ארץ הנסיכה אליזבת, באנטארקטיקה.
חוף אינגריד כריסטנסן ממוקם ממזרח למדף הקרח אמרי בין ראש ג'נינגס לבין הקצה המערבי של מדף הקרח המערבי.
החוף התגלה על ידי קפטן קלאריוס מיקלסן, שהגיע באוניה תורשאן (Tórshavn) - כלי שיט נורווגי בבעלות ציד הלווייתנים לארס כריסטנסן.
ב-20 בפברואר 1935 ירד מיקלסן אל החוף - באזור גבעות וסטפולד.
מיקלסן קרא לחוף על שמה של אינגריד כריסטנסן, רעייתו של לארס כריסטנסן, שהפליגה עם בעלה, והייתה אחת הנשים הראשונות שהגיעו לאנטארקטיקה.
החלק הדרום - מערבי של החוף צולם בתצלומי אוויר שבוצעו על ידי צי ארצות הברית במסגרת מבצע קפיצה לגובה במרץ 1947.
חוף אואטס הוא חוף ארץ אואטס שבאנטארקטיקה (חלק מהטריטוריה האנטארקטית האוסטרלית).
חוף אואטס הוא מקטע החוף שבין כף הדסון (שבחצי האי מוסון) וכף ויליאמס.
ארץ אואטס נקראת על שמו של לורנס אוטס.
רגליו של אוטס נפגעו מכוויות קור קשות וייתכן (אם כי לא הוכח) שפצע המלחמה שלו נפתח מחדש בגלל השפעות הצפדינה.
החייל המסכן כמעט גמור." התקדמותו האיטית יותר של אוטס, שיתר השלושה מיאנו להפקירו מאחור, גרמה לקבוצה לפגר בלוח הזמנים.
אלא שמספר זה היה המיטב שהצליחו להגיע אליו בכל יום נתון והוא הלך והצטמצם לעיתים לכ- 4.8 ק"מ ביום בגלל מצבו המחמיר של אוטס.
ב-15 במרץ אמר אוטס לחבריו, שאיננו יכול להמשיך והציע להם להניחו בשק השינה שלו.
בבוקר ה-16 במרץ הקיץ אוטס משנתו וידע, כי עליו להקריב את עצמו כדי לתת לאחרים סיכוי להינצל.
סקוט כתב, שאוטס אמר להם, "אני רק יוצא החוצה ואולי אתעכב זמן מה", ויצא, חוסך מעצמו את הכאב והמאמץ של נעילת מגפיו.
חוף אייטס הוא אזור חוף בארץ אלזוורת', במערב אנטארקטיקה, שבאנטארקטיקה.
החוף ממוקם בין חוף וולגרין (שממערב לו) לחוף בריאן (שממזרח לו), בין קווי האורך '103°24 W ו- '89°35 W.
החוף נמצא בין כף וייט וכף פרוגנר.
בחוף גובל מדף הקרח אבוט, שמעברו ים בלינגסהאוזן, וכן למול החוף נמצא האי ת'רסטון, שמעברו ים אמונדסן.
רובו של חוף אייטס הוא טרה נוליוס - אף מדינה אינה טוענת לריבונות בו; במזרח החוף מצוי אזור לו טענת צ'ילה לריבונות, ו- 450 קילומטרים צפונית לחוף מצוי האי פטר הראשון שטח חסות של נורווגיה.
החוף התגלה על ידי אנשי השירות האנטארקטי של ארצות הברית, בטיסות שיצאו מאוניית צי ארצות הברית "בר" (USS Bear), בפברואר 1940.
החוף מופה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, באמצעות סקרים על הקרקע ובאמצעות תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1960–1966.
שמו של החוף ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
הוועדה קראה לחוף על שמו של ג'יימס אייטס (James Eights), הגאולוג שחקר את איי שטלנד הדרומיים בשנת 1830, בהפלגה על הספינה "אנאוון" (Annawanׂ) אייטס היה המדען האמריקאי הראשון שחקר את אנטארקטיקה, וגילה את המאובנים הראשונים שהתגלו ביבשת (עץ מאובן).
חוף אינגליש הוא אזור חוף בצד המערבי של ארץ פאלמר שבאנטארקטיקה.
חוף אינגליש ממוקם בין הקצה הצפוני של חצי האי ריידברג לבין נונאטאקי באטרס.
ממערב לחוף אינגליש מצוי חוף בריאן, ומצפון לחוף אנגליש מצוי חוף ריימיל.
חוף אנגליש מצוי למול האי אלכסנדר, שנמצא מעברו של מצר ג'ורג' השישי.
החוף התגלה ונסקר על הקרקע בשנת 1940, על ידי פין רון וקארל ר.
לאחר מכן החוף נחקר מהאוויר על ידי צוות בסיס איסט (East Base) של השירות האנטארקטי של ארצות הברית בין השנים 1939–1941.
החוף צולם מהאוויר על ידי משלחת החקר האנטארקטית רון ב-27 בדצמבר 1948.
שמו המקורי של החוף היה "חוף רוברט אינגליש" (Robert English Coast), על שמו של רוברט א.
English), קפטן בצי ארצות הברית, ומזכיר ההנהלה של השירות האנטארקטי של ארצות הברית בין השנים 1939–1941; כמו כן היה רב החובל של אוניית צי ארצות הברית בר (USS Bear) במהלך מסע החקר האנטארקטי של ריצ'רד בירד בין השנים 1933–1935.
לימים קוצר שם החוף לשמו הנוכחי, למען הנוחות.
חוף אמונדסן הוא אזור חוף בשטח חסות רוס, שבאנטארקטיקה.
חוף זה הוא מקטע החוף שמדרום למדף הקרח רוס, בין פסגת מוריס (שממזרח לקרחון ליב), לבין צידו המערבי של קרחון סקוט.
פסגת פגמטייט היא בין הנקודות הגבוהות בחוף.
שמו של החוף ניתן לו בשנת 1961 על ידי ועדת השמות האנטארקטית של ניו זילנד.
חוף באד הוא אזור בארץ וילקס שבאנטארקטיקה.
חוף באד מוגדר כאזור החוף של אנטארקטיקה, הממוקם בין איי האץ' לבין כף וולדרון.
החוף התגלה בפברואר 1840 על ידי משלחת החקר של ארצות הברית (שנערכה בין השנים 1838–1842), בפיקודו של לוטננט צ'ארלס וילקס.
וילקס טעה ברישום מיקום החוף (וציין כי הוא צפונית למיקומו בפועל).
החוף מופה לראשונה בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית במהלך מבצע קפיצה לגובה שנערך בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1946–1947; במסגרת המיפוי התגלה מיקומו של החוף.
שמו של האזור ניתן לו על ידי צ'ארלס וילקס.
וילקס קרא לאזור על שמו של תומאס א.
Budd), שהיה רב-חובלים (master) בפועל של הסלופ פיקוק (USS Peacock), שהייתה אחת הספינות ששימשו את מסע החקר האנטארקטי של המשלחת.
גם מפרצון באד הנשפך אל מפרץ פיוג'יט במדינת וושינגטון שבארצות הברית, נקרא על שמו של תומאס באד.