tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מכל הרובוטים שהושארו על כדור הארץ נותר, בשנת 2800 לערך, רק אחד תקין.
רובוט זה פיתח אישיות במהלך השנים.
וול-E גם פיתח תחביבים כגון צפייה בקלטות מחזות זמר ואיסוף זבל שמוצא חן בעיניו.
הוול-E שנותר עדיין ממשיך במשימתו לאסוף זבל, לדחוס אותו לקוביות ולסדרו בערימות אשר במהלך השנים נעשות דומות לגורדי שחקים.
וול-E ממשיך את עבודתו הסיזיפית, כשלפתע נוחתת חללית בקרבתו, וממנה יוצאת הרובוטית אִיב (משמעות השם באנגלית: "חוה").
איב נשלחה על ידי ה"אקסיום" כדי לחפש צמח באדמת כדור הארץ.
מציאתו תאפשר ל"אקסיום" לסיים את משימתה ולשוב לכדור הארץ.
איב מתגלה כרובוטית משוכללת וקשוחה, אולם לאחר מאמצים רבים מצידו של וול-E היא מתחילה לנהל עמו אינטראקציה.
כשוול-E מראה לאיב צמח שמצא בין ערימות הזבל, היא לוקחת אותו לחיקה, מפסיקה לפתע כל פעילות ומתחילה לאותת לספינת האם שלה.
לאחר זמן מה נוחתת חללית בקרבת מקום ואוספת את איב.
וול-E מצליח לעלות על החללית, ונוסע יחד איתה לחללית האם, ה"אקסיום".
כשוול-E ואיב מגיעים לספינה, מתברר לצופים כי במהלך 700 שנה בחלל, בני האדם בחללית התנוונו גופנית, השמינו ואינם מסוגלים לנוע באופן עצמאי.
מכונות עושות עבורם כל פעולה והם עוסקים רוב הזמן בצרכנות ובשיחות וידאו.
כשבטנה של איב נפתחת לעיני קפטן הספינה ועוזרו הרובוטי "אוטו", הם רואים שהצמח שנשאה איתה מכדור הארץ נעלם.
לאחר הרפתקאות מרובות בספינת החלל, מתגלה כי אחד הרובוטים גנב את הצמח.
לאחר שוול-E ואיב מוצאים מחדש את הצמח ומציגים אותו לקפטן, אוטו מראה לו הודעה שנשלחה מכדור הארץ, מצוות חילוץ שחזר אליו כחמש שנים לאחר עזיבתו, הקוראת לבטל את המשימה ולהישאר בחלל בשל גזים רעילים שהצטברו באטמוספירה.
הקפטן סבור בניגוד לדעתו של הרובוט כי על בני האדם לשוב לכדור הארץ וליישב אותו, שכן הצמח מעיד על שובם של החיים לארץ.
לאחר מאבק שנערך בין קפטן הספינה לבין אוטו, הספינה מצליחה לחזור לכדור הארץ כדי להקים שם חיים חדשים.
+דמויותתיאורמדבבים באנגליתמדבבים בעבריתוול-אירובוט ישן וחלוד אשר נוצר כדי לאסוף את הזבל שנערם בכדור הארץ.
מסוגל בעיתות שונות להתקפל לצורת קובייה.בן ברטלירון ברנסאיברובוטית חדשה ומשוכללת.
נשלחה לכדור הארץ על ידי ספינת החלל "אקסיום" כדי לאתר סימני חיים, מסוגלת להתקפל לצורת ביצה, לירות לייזר מהיד ולעוף בכוחות עצמה.אליסה נייטשמרית לוסטיגקפטן בי.
מק'קריקפטן הספינה אקסיום, לוחם על מנת לחזור לכדור הארץ.ג'ף גרליןקובי מאורמורובוט קטן המנקה את ספינת האקסיום מזיהומים.שרון כהןאוטוהטייס האוטומטי של ספינת אקסיום המבוסס על בינה מלאכותית.
עוזרו הרובוטי של הקפטן ומקבל ממנו הוראות.
נאמן רק לצו A113. הרובוט היחיד שלא מושפע מוול-אי.מאקאינטוקצביקה שוורצברגהתיקןחברו של וול-אי.שלבי פורטרייטמנכ"ל "קנו בגדול" ונשיא כדור הארץ.
מופיע רק בקטעי וידאו שצולמו טרם המראת החללית במאה ה-22. פורטרייט תכנן לפנות את אוכלוסיית כדור הארץ לניקיון בן חמש שנים, אך גילה שכדור הארץ רעיל מידי עבור מחייה ותוכניות השיבה ננטשו.פרד וילארדאלברט כהןג'וןחי על האקסיום וחבר של מרי.
תלוי בשירותים האוטומטיים של החללית ולא מודע למצבו.ג'ון רצנברגרדביר בנדקמריחיה על האקסיום וחברה של ג'ון.
מנוונת ומרותקת לכיסא ולא מודעת ותלויה בשירותי החללית בדומה לג'ון.קת'י נג'ימיטלי אורןמחשב החלליתמערכת הכריזה והמענה הקולי בחללית אקסיום.סיגורני ויברגילת פרידלנדר
במהלך הפסקת צהריים באמצע שנות ה-90 בהליכי ההפקה המוקדמים של "באג לייף" שוחחו יחד אנדרו סטנטון ועוד כמה יוצרים בפיקסאר כמו ג'ון לאסיטר ופיט דוקטר על רעיונות לסרטי ההנפשה המלאים הבאים של האולפן.
במהלך הדיון נשאלה השאלה "מה אם האנושות היתה עוזבת את כדור הארץ ואדם אחד היה שוכח בו את הרובוט שלו?" השאלה הזו היוותה את הקונספט הראשון של וול-E.
לצוות היה חשוב להעלות מודעות לזיהום סביבתי ותלות בטכנולוגיה.
בנוסף להעביר ביקורת על תרבות הצרכנות הבלתי נשלטת.
המבנה הקופסתי של גופו של WALL-E נועד לשקף את תפקידו כרובוט דוחס אשפה.
העיניים שלו עוצבו בהשראת משקפת.
הדמות של איב מתקדם ובעל גוף חלק מה שנועד להמחיש את הטכנולוגיה המתקדמת שלה, לעומת גופו השחוק של וול-E.
לראשונה, סרט של פיקסאר הציג סצנות קצרות עם שחקנים חיים.
בעוד שהסטודיו פרץ כל מיני גבולות באנימציה ממוחשבת, האפשרות לעבוד על צילומים חיים מסורתיים הספיקה כדי לגרום לצוות להתרגש.
המפיק ג'ים מוריס המליץ על בן ברטיס כמעצב סאונד ל-וול-E משום שאנדרו סטנטון המשיך להשתמש ב-R2-D2 כנקודת ייחוס לרובוטים.
ברטיס סיים לעבוד על מלחמת הכוכבים: פרק III – הוא סיפר לאשתו שהוא כבר לא יעבוד על סרטים עם רובוטים, אך מצא את וול-E 'מרען ומרגש'.
באתר Rotten Tomatoes קיבל הסרט ממוצע ביקורות מבקרים חיוביות של 95%.
באתר Metacritic ציון הסרט מהמבקרים הוא 95%.
ב-"הארץ" רותה קופפר שיבחה את המחצית הראשונה של הסרט, טענה שהשוני בין המערכות גדול אבל בכל זאת עובד.
באתר עין הדג נכתב על הסרט כי הסרט חמוד במיוחד אך נמתחה ביקורת על המסר המטיפני על גרגרנות שהורגש מאולץ.
ב-"ynet" שובח הסרט על ידי ארז דבורה על יכולותיו הטכניות ועל הפחת הרוח האנושית בדמויות לא אנושיות (רובוטים).
ואלאס ארתור (Wallace Arthur; נולד ב-30 במרץ 1952 בבלפסט) הוא חוקר בתחום ביולוגיה התפתחותית אבולוציונית ופרופסור באוניברסיטה הלאומית של אירלנד, גאלווי.
ארתור הוא בעל תואר ראשון מאוניברסיטת אלסטר ודוקטורט מאוניברסיטת נוטינגהאם.
הוא עורך מייסד (ביחד עם שון קרול ורודולף ראף) של כתב העת Evolution & Development.
בספרו ", Creatures of Accident: The Rise of the Animal Kingdom" משנת 2006, הוא מסביר את עמדתו מדוע תהליכים אבולוציוניים נוטים לקדם את המורכבות של היצורים החיים.
וול סטריט הוא סרטו של אוליבר סטון בנושא שוק ההון משנת 1987, ובהפקתה של חברת פוקס.
הסרט מספר על ברוקר צעיר שמנסה להתעשר ואת הקונפליקטים שהוא חווה בדרך.
כוכב הסרט, מייקל דאגלס, זכה בפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר.
באד פוקס הוא ברוקר זוטר שנואש להתעשר ולהרשים את אביו, טכנאי מטוסים.
בעזרת מידע ששמע מאביו הוא משיג עבודה נחשקת אצל מיליונר בשם גקו, שמלמד אותו את דרכו להתעשר - עבירה על החוק.
בעידודו של באד גקו קונה את חברת המטוסים שבה עובד אביו, אך לאחר שהוא חוזר בו מהבטחתו לבאד - שלא לפרק את החברה, באד עוזר להפליל את גקו, שנשלח לכלא.
לסרט יצא בשנת 2008, סרט המשך, שנקרא "וול סטריט 2: הכסף מדבר", אשר בוים גם הוא כמו קודמו על ידי אוליבר סטון.
הסרט ממשיך את הסיפור, כשגקו יוצא מהכלא לאחר שאשתו נפטרה ובתו הפנתה לו עורף והוא מנסה לשחזר את הצלחת העבר הגדולה שלו.
בתסריט ישנם קווי דמיון לסרט הראשון והוא מנסה להראות איך הגורל חוזר על עצמו כאשר שוב, ברוקר צעיר אחר - הארוס של בתו מנסה אף הוא לעשות את הכסף הגדול.
סדרת הסרטים היוותה השראה לסוחרים בשוק ההון והצביעה על הפוטנציאל העצום של הרווח ומצד שני ההפסדים העצומים האפשריים.
כמו כן, הסרט מדגיש את הקונפליקט של בני האדם, בין רגשות של נאמנות ויושר לברק המפתה של הכסף.
בית הספר לאנגלית וול סטריט הוא אחד מבתי הספר הגדולים בעולם, העוסק בהוראת אנגלית לילדים, למבוגרים וללקוחות עסקיים.
בית הספר מונה למעלה מ-450 מרכזי לימודים, המפוזרים בכ-30 מדינות ברחבי העולם.
מדי שנה לומדים בבית הספר וול סטריט למעלה מ-200 אלף תלמידים, ועד כה בית הספר סייע ל-3 מיליון תלמידים בעולם ללמוד אנגלית.
שיטת הלימוד של וול סטריט משלבת תוכני לימוד קלאסיים לצד חוויות מחיי היומיום ומעולם העסקים, והיא כוללת שיעורי מולטימדיה, שיעורים בכיתות קטנות, ופעילויות העשרה מעבר ללימודי הליבה.
הלמידה מותאמת להתקדמות האישית של כל תלמיד, כשהמורים והצוות בכל מרכזי הלימוד של וול סטריט בעולם מדברים אך ורק באנגלית, כחלק משיטת הלימוד אשר מכוונת את התלמידים לחשוב באנגלית.
החל מ-2010, בית הספר וול סטריט הוא חלק מקבוצת Pearson, חברת ההשכלה הגדולה בעולם.
חברת וול סטריט ללימודי אנגלית נוסדה ב-1972 במילאנו שבאיטליה, על ידי לואיג'י טיציאנו פצ'ניני (Luigi Tiziano Peccenini), ושמו ניתן לו על ידי פרסומאי איטלקי בשם אנג'לו אדריצי, על מנת לקשור את אזור ההשקעות המפורסם בניו יורק: וול סטריט, בהשקעה המבורכת שבלימוד השפה האנגלית.
בעת הקמת בית הספר הוא הפעיל 4 מרכזי לימוד באיטליה, לאחר שנתיים נפתחו 24 סניפים נוספים ברחבי המדינה, וב-1983 התרחב בית הספר ברחבי אירופה.
במהלך שנות ה-90 התרחבה פעילות בית ספר גם לדרום אמריקה, המזרח התיכון ואסיה.
ב-2007 שיטת הלימוד של וול סטריט: "השיטה הטבעית" הוכרה על ידי אוניברסיטת קיימברידג' כשיטה הטובה ביותר בעולם ללימוד שפה חדשה.
השיטה נותנת דגש רב לכישורי השפה השונים: דיבור, שמיעה, קריאה וכתיבה, לצד סט נרחב של כלים ותכנים נוספים.
וול סטריט החלה לפעול בישראל בשנת 1998.
בשנת 2020 נקלעה הרשת לקשיים כלכליים וביקשה מבית המשפט להגיע להסדר עם נושיה.
בשנת 2025 צורפה וול סטריט ישראל לקבוצת ג'ון ברייס – חטיבת ההדרכה של מטריקס.
וול סטריט 14 הוא גורד שחקים מוקדם הממוקם בוול סטריט 14 שברובע הפיננסי במנהטן, ניו יורק, ארצות הברית.
הבניין מתנשא לגובה של 164.59 מטרים והוא בעל 29 קומות.
הוא תוכנן על ידי משרד האדריכלים "טרוברידג' וליוינגסטון" (Trowbridge & Livingston) בסגנון אדריכלות נאו-קלאסית ושימש כמטה המשרדים של ארגון הבנקאות Bankers Trust.
בנייתו החלה בשנת 1910 והסתיימה בשנת 1912. תוספות עיצוביות בסגנון האר דקו, שתוכננו על ידי משרד האדריכלים "שריב, לם והרמון", נבנו בו בין השנים 1931–1933. הפירמידה בראשו מהווה נקודת ציון בקו הרקיע של מנהטן ואף הפכה ללוגו של ה-Bankers Trust גם לאחר שמכר את הבניין בשנת 1937.
הבניין הוא בעל מעמד מבנה היסטורי עירוני מה-14 בינואר 1997.
הרעיון התכנוני העומד מאחורי תכנונו של וול סטריט 14 היה למקם את ראש המאוזוליאום בהליקרנסוס על הקמפנילה של סן מרקו שבוונציה.
בעוד גורדי שחקים רבים באותה תקופה השתמשו בהשראת מגדלי הפעמונים הוונציאנים כמודל עיצוב מגדלים מודרניים, היה וול סטריט 14 הראשון ששם "מקדש" בראשו.
בפירמידה זו לבדה ישנן שבע קומות והיא הופיעה בסלוגן של ה-Bankers Trust ("A Tower of Strength").
שלב הבנייה הראשון החל עם רכישת בניין גילנדר בן 20 הקומות, שניצב במגרש, והריסתו.
עם הריסתו נחשב בניין גילנדר לגורד השחקים הראשון שמפנה את מקומו לגורד שחקים אחר.
כשהושלם היה לבניין הבנקאי הגבוה בעולם.
בשנת 2012, רכש אלכסנדר רווט (Alexander Rovt), מיליארדר שעשה את הונו בעסקי הדשנים, את הבניין תמורת 303 מיליון דולר אמריקאי.
וול סטריט 120 הוא גורד שחקים מוקדם הממוקם בוול סטריט 120 במנהטן, ניו יורק, ארצות הברית.
הבניין מתנשא לגובה של 121.6 מטרים והוא בעל 33 קומות מעל פני הקרקע.
הוא תוכנן על ידי האדריכלים אלברט בוכמן ואלי ז'אק קאהן ונבנה בין השנים 1929–1931.
בפברואר 1929 הודיע תאגיד Greenmal Holding כי הוא לוקח הלוואה כדי להקים את הבניין.
עלותו הוערכה דאז בכ-12 מיליון דולר אמריקאי.
הוא תוכנן על ידי האדריכלים בוכמן וקאהן (Buchman & Kahn) בשטח כולל של 2,100 מ"ר לקומה והוא יושב על 51 כלונסאות.
עד שנות השבעים של המאה ה-20 היה הבניין הגבוה בעיר שממוקם על גדות האיסט ריבר.
הבניין מדורג בשלושה כיוונים בחזיתותיו.
סממן זה מייצג את הסגנון האדריכלי "עוגת חתונה" ומתיישב בו זמנית עם החלטה על תוכנית בניין עיר של שנת 1916 בניו יורק.
הנסיגה מתחילה מהקומה ה-16 ונמשך עד הקומה האחרונה.
שטחו הכולל של בניין הוא 57,100 מ"ר.
וולאס וגרומיט: עניין של חיים ומוות הוא הסרט החמישי בזיכיון וולאס וגרומיט.
הוא נוצר על ידי ניק פארק בשיתוף עם אולפני ארדמן אנימציות בשנת 2008
רוצח סדרתי רצח שנים-עשר אופים, הקורבן השנים-עשר, בוב האופה, נרצח על ידי הרוצח שמכה בו במערוך ופניו של האופה בבצק ללא רוח חיים.
וולאס קורא בעיתון על מות בוב, ולא היה מודאג בקשר לרצח, במקום זאת הוא התמקד בעסקו החדש, אפיית לחמים.
כאשר הם שולחים את כיכרי הלחם לעוברים ושבים, וולאס וגרומיט הצילו אישה בשם פאיילה בייקוול, פרזנטורית מפורסמת לשעבר בזכות חברת הלחם בייק-או-לייט, וכלבת הפודל הלחוצה שלה, פלאפלס, כאשר המעצורים באופניהן כשלו.
גרומיט מצא כי אין בעיה במעצורים, ואילו וולאס התאהב בפרזנטורית.
הוא ופאיילה התחילו בקשר רציני, וגרומיט כעס מאוד על שפאיילה נאלצה לשפץ את הבית, על מנת להביא "מגע נשי" לבית.
פלאפלס וגרומיט התחילו להיות ברגע רגשני כאשר היא מחזירה לגרומיט את רכושיו, שנלקחו בידי פאיילה.
וולאס שלח את גרומיט לביתה של פאיילה כדי להחזיר לה את הארנק שאיבדה אצלו.
בביתה של פאיילה, גילה גרומיט בובות אשר תיארו את שנים-עשר האופים שנרצחו, (ביניהם האחרון, בוב) ואלבום תמונות שצולמו בהן פאיילה והאופים שנרצחו לפני מותם.
כמו כן הוא גילה שוולאס הוא האופה הקורבן השלושה-עשר שעומד להירצח.
כאשר הוא עומד להראות לוולאס את הראיות, וולאס מספר לגרומיט שהוא עומד להתארס לפאיילה.
גרומיט מתקין בביתם מתקן ביטחון, אשר כולל גלאי מתכות.
פאיילה לומדת שגרומיט מנסה לחשוף אותה, וגורמת לו להישאר מחוץ לעניינים, ואז היא נשכה את ידה ובכתה והאשימה את גרומיט.
וולאס קשר את פיו של גרומיט כעונש והכריח אותו לשטוף את כל הכלים במטבח.
גרומיט צפה בפאיילה מנסה לדחוף את וולאס אל המטחנה.
למרבה המזל וולאס ניצל על ידי שק קמח שדחף את פאיילה.
לאחר שכעסה והביעה את שנאתה בקשר לאופים, פאיילה עזבה, אולם ביום למחרת היא חזרה והתנצלה והביאה איתה עוגה.
גרומיט החושד עקב אחריה לביתה, שם פאיילה זורקת אותו לארון עם פלאפלס.
כאשר יצאו מביתה של פאיילה באמצעות הכדור הפורח של בייק-או-לייט, גרומיט ופלאלפס הגיעו אל ביתו של וולאס שם הוא מדליק את הנר.
לאחר מאבק, העוגה נופלת ונחשפת פצצה.
וולאס וגרומיט נתקפו בידי פאיילה אשר נחשפת בתור הרוצחת הסדרתית שרצחה את האופים לאחר שכעסה על האופים אשר גרמו לה לעלות במשקל מהמוצרים שלהם ובעקבות כך הקריירה שלה נהרסה.
היא התכוונה לרצוח את וולאס, אולם הותקפה על ידי פלאפלס אשר נוהגת במלגזה.
לאחר הכאוס, הפצצה נמצאה במכנסיים של וולאס.
גרומיט ופלאפלס נטרלו את הפיצוץ כך שמלאו את מכנסיו של וולאס בבצק ופאיילה ניסתה לברוח באמצעות הכדור הפורח.
אולם המשקל שלה גרם לכדור הפורח לרדת ופאיילה נטרפה בידי התנינים בגן החיות (מהם כמעט נטרפה בתחילת הסרט).
וולאס היה עצוב בעקבות אובדן האישה שאהב וצפה בה בתור רוח (הגרסה הרזה שלה) באה לגן עדן, האמין ששם יהיה לה טוב.
לאחר מכן, וולאס וגרומיט החליטו להמשיך עם המשלוחים.
לפתע הם מצאו את פלאפלס, שבורת לב לאחר שאיבדה את בעליה.
גרומיט החליט לצרף אותה לשירות המשלוחים, ופלאפלס הצטרפה לצוות של וולאס וגרומיט ביחד.
סאלי לינדזי - פאיילה בייקוול
שרה לאבורד - פאיילה בייקוול (שירה)
בן ווייטהד - בוב האופה
ג'רלדין מקיואן - גברת ת'ריפ (מופיעה גם בוולאס וגרומיט והארנב הקטלני)
ביקורות: הסרט הקצר שודר בחג המולד של 2008 בממלכה המאוחדת, והביא קהל גדול של צופים ב-5 שנים.
זה גם היה הסרט הקצר הנצפה ביותר בממלכה המאוחדת ב-2008. עם קהל ממוצע של 14.4 מיליון.
הסרט הקצר זכה בפרס באפט"א לסרט האנימציה הקצר הטוב ביותר ובפרס אנני לסרט הקצר הטוב ביותר.
כמו כן הוא היה מועמד לפרס אוסקר לסרט המונפש הקצר הטוב ביותר.
וולאס הנרי הרטלי היה כנר ומוביל הרכב אנגלי בטיטניק במסע הבכורה.
הרטלי נולד בקולין עיירה בלנקשייר שבאנגליה, אביו היה מנהל מקהלה (Choirmaster), וממונה על בית ספר של יום ראשון בכנסייה המקומית בה הרטלי ומשפחתו היו הולכים לשירות הכנסייה.
הוא התפרסם בכך שהוביל את הלהקה בת שמונה החברים בזמן ששקעה האוניה ב־15 באפריל 1912. הוא מת בטביעה.
גופתו של הארטלי נמצאה כשבועיים לאחר הטביעה, ועל גופתו היה צמוד תיק עור שבתוכו היה כינורו, והוא הועבר לארוסתו מריה רובינסון ועבר עוד מספר ידיים.
באוקטובר 2013 נמכר הכינור במכירה פומבית, תמורת 1.6 מיליון דולר.
וולאגו אטו (שם מדעי: Wallago attu) הוא מין של דג גרם גדול ממשפחת הסילוריים שבסדרת השפמנונאים, החי בדרום אסיה ודרום-מזרח אסיה והוא המין היחידי בסוגו.
לעיתים מתבלבלים בינו לבין קרוב שלו, המצוי באותה סביבה ובעבר השתייך לסוגו - שפמנון הליקופטר שיכול להגיע למשקל 95 קילוגרם.
למעשה נוהגים לכנות אותו גם בתור "שפמנון הליקופטר" באנגלית.
שפמנון זה חי בנהרות ואגמים מפקיסטן, איראן והודו עד לדרום מזרח אסיה עד למלזיה ואינדונזיה.
שפמנון זה מגיע לאורך ממוצע של 75 סנטימטרים אך יכול להגיע לאורך של מטר ומשקל 20 עד 30 קילוגרם.
נטען שהוא יכול להגיע לאורך 240 סנטימטרים ולמשקל 100 קילוגרם, אך ייתכן שאלו נתונים של מינים קרובים.
השפמנון בעל לסתות גדולות שבקצותיהם זיפי "שפם" העוזרים לחוש את סביבתו והוא בעל סנפירים קצרים ובשרניים עם סנפיר גבי נמוך.
לרוב הוא מצוי על קרקעית הנהרות בהם הוא חי.
הוא צייד של דגים אחרים, הכוללים בעיקר קרפיוניים קטני ממדים ואשקופיים נוסף לחסילונים.
השפמנון ניצוד דרך קבע בידי תושבי הנהרות לצידם הוא חי.
הוא מצוי בסכנת הכחדה עקב דיג יתר.
ווישור גלובלטק בע"מ היא חברה ציבורית ישראלית, העוסקת בטכנולוגיית ביטוח דיגיטלית, ובאמצעות החברה הבת ווישור חברה לביטוח בע"מ (להלן: "ווישור") נותנת שירותי ביטוח לציבור.
החברה נוסדה בדצמבר 2016 על ידי סוכן הביטוח אודי דגן, כחברה פרטית בשם "דוד חברה דיגיטלית בע"מ", ובהמשך שינתה את שמה לשם "הארט דיגיטל בע"מ".
בספטמבר 2017 מכר דגן את החברה והחברה האם יו.
דיגיטל בע"מ לבעלי השליטה הנוכחיים, רו"ח אמיל וינשל, שהוא דירקטור בחברה ויו"ר דירקטוריון החברה הבת "ווישור", וניצן צעיר הרים, מנכ"ל החברה ומנכ"ל החברה הבת "ווישור".
בינואר 2021 שינתה את שמה לשם הנוכחי, "ווישור גלובלטק בע"מ".
יו"ר דירקטוריון החברה הוא יוחנן דנינו.
משרדי החברה שוכנים בכפר סבא.
בינואר 2018 הוקמה החברה הבת בבעלות מלאה ווישור חברה לביטוח בע"מ, שקיבלה ביוני 2018 רישיון לפעול כחברת ביטוח ופועלת בתחום ביטוח כללי.
לשם הרחבת פעילותה לארצות הברית הקימה החברה באוקטובר 2020 חברת בת בארצות הברית בבעלותה המלאה, WeSure USA Holdings Ltd, וחברה בת בבעלות מלאה לחברה זו בשם WeSure Digital Insurance Services Inc.
מערכות הליבה של הקבוצה כתובות בשפת Java, מותאמות למחשוב ענן ומותקנות בענן Microsoft Azure.
בחודש מרץ 2021 ניירות הערך של החברה נרשמו למסחר בבורסה לניירות ערך בתל אביב.
ביוני 2021 חתמה החברה על הסכם לרכישת 50.445% מהבעלות בחברת איילון אחזקות בע"מ, שבבעלותה המלאה נמצאת חברת הביטוח איילון חברה לביטוח בע"מ, תמורת 354.5 מיליון ש"ח.
וולאיטה היא שפה אומוטית בקבוצת-השפות אומטו, המדוברת באתיופיה באזור וולאיטה ובחלקים אחרים במדינת האומות, הלאומים ועמי הדרום.
זוהי שפתם הילידית של בני העם וולאיטה.
שמה של השפה נכתב בגרסאות תעתיק שונות, כולל Wolaitta, Wolaita, Wolayta, Welayta.
השפה נקראת בשמות אחרים על פי המקום בו היא מדוברת, כולל: בּאלְטָה, בּוֹרוֹדָּה, גאנְטָה, אוֹצ'וֹלּוֹ, אוּבָּה.
הערכות האוכלוסייה משתנות מאוד, כיוון שלא הוסכם היכן עוברים גבולות השפה.
משום כך, קיימות טענות סותרות לגבי היקף תפוצתה של וולאיטה.
יש הטוענים כי הווריאנטים הלשוניים מֵלוֹ, אוֹיְדָה (Oyda) וגָמו-גוֹפָה-דָאוּרוֹ הם רק ניבים של וולאיטה ולא שפות בפני עצמן, אך רוב הרשויות, כולל אתנולוג והתקן הלשוני הבינלאומי מגדירות אותן שפות נפרדות.
גם קהילות הדוברים השונות מחשיבות אותן שפות נפרדות.
לגבי הווריאנט לָאהָה (Laha), בלנץ' (Blench) רשם אותו כשפה נפרדת, בעוד שהייוורד (1990) תיאר אותו כ"קרוב" לוולאיטה, והוא אינו כלול בקטלוג אתנולוג.
וולאיטה נכתבה לראשונה במערכת כתב מבוססת-לטינית, מאז שנות ה-40 של המאה ה-20, כאשר הארגון המיסיונרי האמריקאי לסודן "Sudan Interior Mission" יצר לראשונה את הכתב לשפה.
הכתב עודכן מאוחר יותר, וב-1981 הסתיים פרויקט תרגום הברית החדשה וב-2002 התנ"ך כולו.
זו הייתה אחת השפות הראשונות שהחונטה הצבאית האתיופית בחרה עבור קמפיין האוריינות שלהם (1979–1991), לפני כל שפה דרום-אתיופית אחרת.
גאוותם של בני וולאיטה בשפתם הכתובה הובילה לתגובה עוינת ביותר ב-1998, כאשר ממשלת אתיופיה הפיצה ספרי לימוד שנכתבו בשפה המתוכננת וֵּגָגוֹדָה (Wegagoda), המבוססת על מיזוג וולאיטה עם כמה שפות קרובות.
כתוצאה מההתנגדות, הופסק השימוש בספרי הלימוד בווגגודה, והמורים חזרו להשתמש בספרי הלימוד בוולאיטה.
וולאיטה היא השפה הרשמית באזור וולאיטה באתיופיה.
קטלוג "אתנולוג" מצטט סטטיסטיקה, שלפיה 5% עד 25% מהאוכלוסייה יודעים קרוא וכתוב בשפה זו.
דמיון לקסיקלי עם שפות האזור
וקאסה (Wakasa 2008) תיאר את העיצורים הפונמיים הבאים עבור וולאיטה.
(בנוסף, הוא רשם את העיצורים המלועלעים [], אך למעשה אלה צרורות עיצורים של עיצור אפי/מקורב + עיצור לועי, הנכתבים בוולאיטה "m7, n7, l7" בהתאמה).
בטבלה כאן נתונים המובאים בסוגריים משולשים הם בכתב וולאיטה, ולא בכתיב הפונטי הבינלאומי.
+דו-שפתיים שיניים חכיים וילוניים סדקיים אַפיים סותם אטומים ⟨7⟩ קוליים מסודקים ⟨ph⟩ ⟨x⟩,
(?) ⟨dh⟩ ⟨q⟩ מחוככים אטומים ⟨ch⟩ קוליים ⟨j⟩ מסודקים ⟨c⟩ חוככיםאטומים ⟨sh⟩ , ⟨nh⟩ קוליים ⟨zh⟩ מקורבים ⟨y⟩ רוטטים
שני עיצורים דורשים דיון נוסף.
הצליל הנכתב בוולאיטה ⟨nh⟩ תואר על ידי וסאקה (Wakasa 2008: 44) כעיצור חוכך סדקי מאונפף [h̃] שהוא נדיר ביותר ומופיע רק בשם עצם קיבוצי אחד, במילת קריאה ובשני שמות-עצם פרטיים.
מעמדו של העיצור שנכתב ⟨D⟩ הוא כפי הנראה במחלוקת: אדמס (1983: 48) ולמברטי וסוטיל (1997: 23, 25-26) טענו כי הוא עיצור מפונם, כלומר כנראה נהגה .
אך על פי וקאסה (2008: 62), עיצור זה אינו מפונם, אלא מסודק.
בוולאיטה יש חמש תנועות, כל אחת קצרה וארוכה:
קדמיות מרכזיות אחוריות סגורות , , אמצעיות , פתוחות ,
וול סטריט 2: הכסף מדבר הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 2010 בבימויו של אוליבר סטון.
הסרט הוא המשך לסרט "וול סטריט" משנת 1987 ומככב בו מייקל דאגלס שחוזר לדמותו של גורדון גקו, סוחר המניות המושחת, שזכה לאוסקר על תפקידו בסרט הראשון.
ולצידו מככבים בו שיה לבוף, ג'וש ברולין, קארי מאליגן, פרנק לנג'לה, סוזן סרנדון ואלי וולך –ו הקולנועי האחרון.
הסרט מתרחש בעיר ניו יורק, 23 שנים לאחר המקור, ומסתובב סביב המשבר הכלכלי העולמי של שנת 2008. העלילה שלה מתמקדת בגורדון גקו מתוקן כביכול, בגילומו של דאגלס, ועוקבת אחר ניסיונותיו לתקן את מערכת היחסים שלו עם בתו וויני (מוליגן), בעזרת הארוס שלה, ג'ייקוב מור (לאבוף).
רוב הצילומים התקיימו בניו יורק בין ספטמבר לנובמבר 2009. לאחר שתאריך היציאה שלו הוזז פעמיים הסרט יצא לאקרנים ברחבי העולם ב-24 בספטמבר 2010, על ידי פוקס המאה ה-20. לפני הבכורה, הסרט הוצג בפני עיתונאים רבים הקשורים לתעשייה הפיננסית בהקרנות מוקדמות של הסרט.
למרות הפתיחה לקבלת פנים חיובית בפסטיבל הקולנוע בקאן 2010, הסרט קיבל ביקורות מעורבות מהמבקרים.
אף על פי שלא עמד בציפיות הקריטיות שלו, הסרט זכה להצלחה בקופות, במקום הראשון בדירוג של ארצות הברית במהלך סוף השבוע הפותח שלו, והרוויח סך של 134 מיליון דולר במכירות כרטיסים ברחבי העולם, ויותר מ-15 מיליון דולר ב-DVD.
הסרט מתחיל עם שחרורו של גורדון גקו (מייקל דאגלס) מהכלא לאחר ריצוי עונש של שמונה שנים.
בעודו מנסה לשקם את חייו, הוא פוגש את ג'ייקוב מור (שיה לה-באף), סוחר צעיר וחבר של בתו של גקו, ויני (קארי מאליגן).
ג'ייקוב מחפש את עצתו של גקו כדי לנקום בבנקאי שהרס את הקריירה שלו, אך מגלה שגקו עדיין מתמרן את האנשים סביבו.
הסרט מציג את הדילמות המוסריות בעולם הפיננסי, תוך הדגשת ההשפעה של התאווה לכסף על חיי הדמויות.
מייקל דאגלס – גורדון גקו
שיה לה-באף – ג'ייקוב מור
קארי מאליגן – ויני גקו
סוזן סרנדון – סילביה מור
פרנק לנגלה – לואי זאבל
וול סטריט 2: הכסף מדבר קיבל ביקורות מעורבות.
המבקרים שיבחו את הופעתו של מייקל דאגלס ואת ההשפעה שלו על הסרט, אך העלילה נתפסה כפחות חזקה מהסרט המקורי.
ב-Rotten Tomatoes, הסרט קיבל ציון של 55%, וב-Metacritic, ציון של 59 מתוך 100.
וולאס פוסטר בנט היה איש עסקים ופוליטיקאי אמריקאי.
כאיש המפלגה הרפובליקנית, כיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם יוטה בין השנים 1951 ל-1974. הוא היה אביו של בוב בנט, שלימים החזיק במושב אביו בסנאט.
וולאס בנט נולד ב-13 בנובמבר 1898 בסולט לייק סיטי, יוטה, לג'ון פוסטר ורוזטה אליזבת (לבית וולאס) בנט.
סבו וסבתו היו מהגרים אנגלים שהגיעו לארצות הברית ב-1868. הוא קיבל את השכלתו המוקדמת בבתי ספר ציבוריים מקומיים וסיים את לימודיו בבית הספר התיכון LDS בשנת 1916. לאחר מכן הוא נרשם לאוניברסיטת יוטה, שם התמחה בשפה האנגלית וזכה בפרס הצטיינות בעימות.
בנט, חבר בחיל הכשרת קציני מילואים של האוניברסיטה, קטע את לימודיו בקולג' כדי לשרת בצבא ארצות הברית במהלך מלחמת העולם הראשונה.
הוא הוסמך כלוטננט משנה של חיל הרגלים בספטמבר 1918 והוצב כמדריך בחיל ההדרכה של צבא הסטודנטים בקולורדו קולג'.
מאוחר יותר הוא חזר לאוניברסיטת יוטה והשיג את התואר הראשון שלו באמנויות ב-1919. במשך שנה לאחר סיום לימודיו, הוא שימש כמנהל האקדמיה של סן לואיס סטייק במנאסה, קולורדו.
ב-1922 נישא בנט לפרנסס מריון גרנט, בתו הצעירה של הבר ג'יי גרנט (ששימש כנשיא כנסיית ה-LDS מ-1918 עד 1945).
לזוג נולדו שלושה בנים, וולאס, דייוויד ורוברט; ושתי בנות, רוזמרי ופרנסס.
פרנסס כיהנה במשך זמן מה כחברה במועצה הכללית הראשית של כנסיית LDS.
ב-1920 חזר בנט לסולט לייק סיטי והפך לפקיד משרד בחברת הצבע והזכוכית של בנט, שאביו הקים.
מאוחר יותר הוא התקדם לקופאי, מנהל ייצור ומנהל מכירות.
הוא הפך למזכיר-אוצר של החברה ב-1929 ולאחר מות אביו ב-1938, הפך לנשיא ומנהל כללי.
הוא כיהן בתפקיד זה עד 1950, אז הפך ליו"ר הדירקטוריון.
בשנת 1938 השלימה החברה את מה שבנט תיאר כמפעל לייצור הצבע המודרני ביותר במערב.
ב-1949 הוא נבחר לנשיא איגוד התעשיינים הלאומי.
הוא בילה את כהונתו בת השנה כנשיא בסיור בארץ והטיף ל"שותפותם של האנשים שהעמידו את הכסף, האנשים שעושים את העבודה, והגברים שקושרים את כל העניין".
בשנת 1935, הוא הפך לגזבר של המועצה הכללית של בית הספר Latter-day Saints Sunday.
הוא ניהל את מקהלת האחיות הסטודנטיות של בית החולים LDS (1942–1948) וכתב את המילים "לאלוהי הכוח, אלוהי הזכות", שהוא מזמור מס' 20 ב -1985 במזמור הקדושים האחרונים.
במרץ 1950 הכריז בנט על מועמדותו למושב בסנאט האמריקני מיוטה.
לאחר שקיבל את המועמדות הרפובליקנית, הוא התמודד עם הסנאטור המכהן הדמוקרטי כבר שלוש קדנציות אלברט ד.
במהלך הקמפיין, הוא האשים את תומאס בעמדות קומוניסטיות והפיץ חוברות ששייכו את תומאס לארגונים ודמויות קומוניסטיות.
בנובמבר הוא ניצח את תומאס בהפרש של 54%–46%.
לאחר מכן הוא נבחר מחדש לשלוש קדנציות נוספות.
בסוף שנות ה-50, משרד האוצר האמריקאי הפך לספק הגדול ביותר של כסף במחיר של 0.905 דולר לאונקיה.
בנט הזהיר כי המחסור בהיצע לביקוש הרב יגרום לצניחת הגירעון על מניות האוצר.
עד 1961, מניות האוצר התרוקנו שלא לצורך.
ב-1963 היו לממשלה רק 30 מיליון אונקיות כסף חופשי, אבל הדרישה השנתית למטבעות בארצות הברית הייתה יותר מ-75 מיליון אונקיות.
מחיר הכסף לאונקיה היה כעת $1.2929, אבל אם ארצות הברית תקנה כסף נוסף, המחיר יעלה מעל $1.29. חוק רכישת הכסף משנת 1963 נתמך על ידי בנט וביטל את "דרישות רכישת הכסף הקיימות והעברת מס על מטילי כסף".
הוא גם אפשר לפדרל ריזרב להנפיק שטרות של 1 ו-2 דולר כדי להחליף את "תעודות הכסף או הערכים הנקובים, ובכך להעמיד 1.6 מיליארד אונקיות כסף לרשות האוצר של ארצות הברית".
בנט נאם בוועידת הכרייה האמריקאית ב-1963 שהכריזה כי בעיית המטבעות והכסף הגיעה לרמה קטסטרופלית.
שנתיים לאחר מכן, כדי לתפקד כראוי, הציע האוצר סט חדש של מטבעות.
בנט איחד כוחות עם הממשל ועבד על פתרון, חוק המטבעות של 1965, שהוא קיבל דרך הקונגרס כדי לחוקק לחוק.
במהלך 23 שנותיו בסנאט, בנט זכה למוניטין כשמרן וכתומך לעסקים על ידי התנגדות לתקנות ממשלתיות ותמיכה בחוקי הזכות לעבודה.
הוא כיהן כחבר בוועדות הכספים והבנקאות והמטבע של הסנאט, וכן בוועדה המשותפת לאנרגיה אטומית וייצור ביטחוני.
בנט היה סגן יו"ר ועדת האתיקה של הסנאט.
בנט הצביע בעד חוקי זכויות האזרח משנת 1957, 1960, 1964, ו -1968, וכן בעד חוק זכויות ההצבעה משנת 1965 ואישורו של ת'ורגוד מרשל בפני העליון של ארצות הברית בית המשפט, אך בנט לא הצביע על התיקון ה-24 לחוקה האמריקאית.
הוא גם תמך בצעד שאסר על סיוע פדרלי לבתי ספר שנהגו באפליה גזעית.
הוא התנגד להסכם האיסור החלקי על ניסויים גרעיניים וליצירת Medicare.
הוא גם הצביע נגד התיקון לשוויון זכויות.
הוא גם סייע בהבאת הפרויקט המרכזי של יוטה והתעשיות הביטחוניות והתעופה-חלל ליוטה.
בסוף הקריירה הפוליטית שלו, בנט היה הרפובליקני הבכיר בוועדת הבנקאות, השיכון והעירוניות של הסנאט ובוועדת הכספים של הסנאט.
הוא "הוכר כאחד מהמומחים הפיסקאליים ומוניטאריים המובילים במדינה".
בנט סירב להיבחר מחדש ב-1974 והתפטר ב-20 בדצמבר של אותה שנה כדי לתת ליורשו הנבחר, ג'ייק גארן, להיכנס לתפקיד מוקדם ולצבור ותק.
לאחר עזיבתו את הסנאט, חזר בנט לסולט לייק סיטי, חידש את עיסוקיו, וכיהן במגוון מועצות המנהלים.
כאשר בנו רוברט נבחר למושבו לשעבר בסנאט ב-1992, אמר בנט האב, "בוב ואני עשינו היסטוריה ביוטה.
אנחנו השילוב הראשון של האב והבן שנבחר לסנאט האמריקני במדינה הזו".
בנט מת בביתו ב-19 בדצמבר 1993 בסולט לייק סיטי, יוטה בגיל 95. הוא נקבר בבית הקברות של סולט לייק סיטי.
וולאס וגרומיט: על כנפי הנקמה הוא סרט הנפשה בריטי בהנפשת סטופ מושן משנת 2024. הסרט הופק על ידי אולפני ארדמן בשיתוף ה-BBC ונטפליקס, ובוים על ידי ניק פארק ומרלין קרוסינגהאם.
זהו הסרט השישי בסדרת "וולאס וגרומיט" והסרט השני באורך מלא בסדרה, לאחר "וולאס וגרומיט והארנב הקטלני" מ-2005. הסרט מציג את חזרתו של הנבל, הפינגווין פדרס מק'גרו, שהופיע לראשונה בסרט "המכנסיים הלא מתאימים" מ-1993.
הסרט זכה בפרס באפט"א לסרט האנימציה הטוב ביותר בטקס פרסי האקדמיה הבריטית לקולנוע ה-78.
וולאס ממציא גמד גינה רובוטי בשם נורבוט ומשיק עסק להשכרתו לעבודות גינון.
גרומיט, כלבו הנאמן, מרגיש מנותק ודואג מהתלות הגוברת של וולאס בטכנולוגיה.
כאשר נורבוט מרעיש בלילה, גרומיט מחבר אותו למחשב לטעינה.
פתרס מק'גרו, פינגווין שנכלא בעבר על ידי וולאס וגרומיט בעקבות גניבת יהלום כחול מהמוזיאון העירוני ("המכנסיים הלא מתאימים"), מצליח לפרוץ למחשב של וולאס ולתכנת מחדש את נורבוט כך שישרת אותו וייצור צבא של גמדים.
הגמדים מתחילים לגנוב חפצים מבתי הלקוחות של וולאס, מה שמוביל את המשטרה לחשוד בוולאס עצמו.
וולאס (בן וויטהד) – ממציא אקסצנטרי מצפון אנגליה.
זהו הסרט הראשון שבו וויטהד מדבב את וולאס במלואו לאחר פרישתו ופטירתו של פיטר סאליס.
מפקח אלברט מקינטוש (פיטר קיי) – שוטר ותיק ומפקדה של PC מוכרג'י.
נורבוט (ריס שירסמית') – גמד הגינה הרובוטי שוולאס בונה.
PC מוכרג'י (לורן פאטל) – שוטרת צעירה ונמרצת העובדת תחת מקינטוש.
אוניה דורסטפ (דיאן מורגן) – כתבת חדשות.
אנטון דק (מוז חאן) – מגיש חדשות.
דמותו מהווה פרודיה על צמד הטלוויזיה הבריטי אנט ודק.
בסרט ישנה הופעת אורח קצרה של החקלאי מסדרת הטלוויזיה "שון כבשון" שבעצמה מהווה ספין-אוף לסרט השלישי בזיכיון וולאס וגרומיט "הרפתקה מצמררת".
במהלך הפקת הסרט הקודם בסדרה, "וולאס וגרומיט: עניין של חיים ומוות", ציין ניק פארק את הקשיים בעבודה עם דרימוורקס הנפשה, מה שגרם לו להעדיף לעבודות בפורמט קצר.
בשנת 2022 הוכרז על סרט חדש, שיתבסס על תסריט מאת מארק ברטון ויופק על ידי ריצ'רד ביק.
במהלך ההפקה, רכשה ארדמן מלאי גדול של חומרי חימר לסרט, לאחר שספק החימר הקודם שלהם נסגר.
הכותר הרשמי, Vengeance Most Fowl, הוכרז ביוני 2024 יחד עם הידיעה שפדרס מק'גרו ישוב כנבל המרכזי.
את הפסקול הלחינו לורן באלף וג'וליאן נוט, שהיה מלחין הסדרה המקורית.
בין היתר מושמעת בסרט השיר "Born Free" של מאט מונרו בסצנת הבריחה של פדרס מק'גרו.
הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל מכון הסרטים האמריקאי בלוס אנג'לס ב-27 באוקטובר 2024. בבריטניה הוא שודר ב-BBC One וב-BBC iPlayer ב-25 בדצמבר 2024, ובינלאומית הופץ על ידי נטפליקס ב-3 בינואר 2025. הסרט שבר שיאי צפייה בבריטניה, עם 9.38 מיליון צופים בערב חג המולד.
הסרט זכה לביקורות נלהבות, עם דירוג של 100% באתר Rotten Tomatoes ודירוג ממוצע של 8.4/10. המבקרים שיבחו את ההומור והעלילה, אך ציינו שהאורך הארוך יותר ביחס לפרקים הקודמים פגע בצפיפות הבדיחות.
הגרדיאן כינה את הסרט "חזרה מפוארת", בעוד האינדפנדנט האירי שיבח את העלילה והטון.
יוצר הסדרה, ניק פארק, ציין שהסרט אינו מסמן את סוף הסדרה, וכי "תמיד יש רעיונות חדשים".
הבמאי מרלין קרוסינגהאם הוסיף כי הפקת סרטי וולאס וגרומיט דורשת זמן רב, אך הם ימשיכו לייצר תוכן חדש.
וול דוקסי היה פוליטיקאי אמריקאי ממיסיסיפי.
הוא היה חבר המפלגה הדמוקרטית, כיהן בבית הנבחרים של ארצות הברית בין השנים 1929–1941 ובסנאט של ארצות הברית בין השנים 1941–1943.
וול דוקסי נולד בהולי ספרינגס שבמיסיסיפי, ב-8 באוגוסט 1892, והיה בנם של ג'ון סנפורד דוקסי ושרה קורולה (ג'ונס) דוקסי.
הוא גדל והתחנך בעיר הולדתו, והשלים את לימודיו באוניברסיטת מיסיסיפי עם תואר ראשון בשנת 1913. בשנת 1914 קיבל תואר מבית הספר למשפטים של אוניברסיטת מיסיסיפי.
דוקסי הוסמך לעריכת דין בשנת 1914 ועסק בעריכת דין בהולי ספרינגס.
בשנת 1916 נישא למירטל פרנסס ג'ונסון מג'קסון, טנסי.
לזוג נולד בן אחד, וול דוקסי הבן.
דוקסי, שכיהן בבית הנבחרים ובסנאט של מדינת מיסיסיפי, הוא נכדו של דוקסי.
כחבר המפלגה הדמוקרטית, כיהן דוקסי כתובע של מחוז מרשל בין השנים 1915–1923. בין השנים 1923–1929 כיהן כתובע המחוזי של המחוז השיפוטי השלישי של מיסיסיפי.
בנוסף לחברותו בכנסייה המתודיסטית-אפיסקופלית הדרומית, היה דוקסי פעיל במסדר הבונים החופשיים ובארגונים נוספים.
בשנת 1928 נבחר דוקסי לייצג את מחוז הקונגרס השני של מיסיסיפי בבית הנבחרים של ארצות הברית.
הוא נבחר מחדש שש פעמים וכיהן משנת 1929 עד 1941. דוקסי היה ציר לוועידות הלאומיות של המפלגה הדמוקרטית בשנים 1932, 1936 ו-1940.
במהלך הקריירה הפוליטית שלו ייצג דוקסי מחוז שבו רוב האוכלוסייה היו שחורים.
מצביעים שחורים היו מזוהים בעיקר עם המפלגה הרפובליקנית במאה ה-19 ובראשית המאה ה-20, אך בפועל הודרו ממערכת הבחירות של מיסיסיפי עקב חוקה מדינתית והגבלות משפטיות שמנעו מהם להירשם להצביע.
לאחר מותו של הסנאטור פט הריסון, ניצח דוקסי בבחירות המיוחדות למילוי מקומו, וכיהן בסנאט של ארצות הברית משנת 1941 ועד 1943. בבחירות המקדימות של 1942 הפסיד לדמוקרטי ג'יימס איסטלנד.
דוקסי שימש כקצין הסנאט של ארצות הברית מה-1 בפברואר 1943 ועד ה-3 בינואר 1947, והוא הסנאטור לשעבר היחיד שכיהן בתפקיד זה.
בהמשך אותה שנה עבד כבוחן שימועים במשרד החקלאות של ארצות הברית.
לאחר מכן שב להולי ספרינגס, שם עסק בעריכת דין עד לפרישתו.
דוקסי נפטר בממפיס שבטנסי, ב-2 במרץ 1962, ונקבר בבית העלמין הילקרסט שבהולי ספרינגס.
פארק המדינה וול דוקסי שבמיסיסיפי קרוי על שמו.
בניית הפארק התרחשה בשנים 1935–1938, והוא היה השמיני מבין עשרה פארקים שהוקמו במיסיסיפי על ידי חיל השימור האזרחי.
בתחילה נקרא המקום 'פארק מדינת אגם ספרינג', ושמו שונה בשנת 1956. בשנת 1997 נרשם החלק הוותיק של האתר במרשם הלאומי של מקומות היסטוריים כ'רובע ההיסטורי של פארק המדינה וול דוקסי'.
ווֹלבי אדום-צוואר או ווֹלבי בנט (שם מדעי: Notamacropus rufogriseus), הוא אחד ממיני הסוג קנגורו, יונק מתת-הסדרה של חיות הכיס, שמוצאו מערבות אוסטרליה.
צווארו הוא בגוון אדמדם, ומכאן בא לו שמו.
אפו וכפותיו שחורות, ויש לו פס לבן על השפה.
משקלו בין 13.80 ל-18.60 ק"ג, ואורך גופו כולל ראשו כ-90 ס"מ, אף שהזכרים גדולים באופן כללי מהנקבות.
אורך חייו הממוצע של וולבי אדום-צוואר הוא 15 שנה.
הוולבי חי ביערות לא סבוכים.
הוא נפוץ במזרח אוסטרליה, טסמניה, באיים שונים במצר בס (אף שלא ידוע האם האוכלוסיות באיים טבעיות או שהובאו על ידי האדם) ובחבל קנטרברי שבאי הדרומי של ניו זילנד.
הוולבי אדומי הצוואר הם בעלי חיים יחידאים (סוליטרים) לרוב, אולם כאשר המזון והמים מצויים בשפע הם מתאספים בקבוצות של עד 30 פרטים.
כאשר הם מתקבצים, יש להם היררכיה חברתית הדומה לזו של מיני וולבי אחרים.
הם פעילים בעיקר בין הערביים, ואת רוב שעות היום הם מבלים במנוחה במחסה.
הנקבות מגיעות לבגרות מינית בין 14 ל-19 חודשים, בעוד שהזכרים מגיעים לבגרות מינית בגיל שנתיים.
תקופת הייחום של נקבת הוולבי אדום-הצוואר נמשכת 32 יום.
לאחר הריון של 30 יום ממליטה הנקבה גור יחיד.
הנקבה עשויה להמליט לאורך כל חודשי השנה, מלבד נקבות תת-המין הטסמני, הידוע גם כוולבי בנט (M.
rufogriseus), אשר ממליטות בעיקר בין פברואר לאפריל.
הגור נשאר בכיס אימו כ-280 יום, ונגמל מיניקה בערך בגיל שנה.
הנקבות עשויות להמשיך לחיות בסביבת אמותיהן, ואילו הזכרים עוזבים את הסביבה בגיל שנתיים.
וולבי בנט קטן יותר בממדיו (תופעה המוכרת כננסות איים), פרוותו ארוכה ושעירה יותר
וולאס קרותרס , כימאי אמריקאי, ידוע בשל המצאת הניילון בשנת 1935.
קרותרס נולד בברלינגטון, איווה וכבר כילד היה משקיע שעות רבות בביצוע ניסויים.
בספטמבר 1915 החל ללמוד בקולג' טרקיו במיזורי.
הוא החל את הקריירה המחקרית שלו ב-1924 כחבר פקולטה באוניברסיטת אילינוי.
ב-1926 עבר לאוניברסיטת הרווארד וב-1928 החל לעבוד בדופונט ומונה לראש חטיבת הכימיה האורגנית בחברה.
קבוצת המחקר של קרותרס ביצעה מחקר על פולימרים ובאפריל 1930 יצרה את הנאופרן, הגומי הסינתטי הראשון, ואת הפוליאסטר הראשון.
בשנת 1934 הצליח ליצור סיבים של פוליאמיד, שנמצאו בעלי חוזק גבוה מזה של משי, ועמידים בשחיקה ובפני חומרים כימיים רבים.
בשנת 1935 חברת דופונט רשמה פטנט על הפולימר החדש ועל תהליך ייצורו, ונתנה לו את השם המסחרי "ניילון", אשר גרם למהפכה בתעשיית הסיבים הסינתטיים.
אף על פי שיצירת הניילון הייתה תוצאה של מאמץ קבוצתי, תפקידו של קרותרס בכך היה קריטי, ובשל כך המצאת הניילון נזקפת לזכותו.
קרותרס נבחר לאקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית, והיה מועמד לפרס נובל.
קרותרס, שייתכן כי סבל מהפרעה דו-קוטבית, התאבד ב-1937 בשתיית ציאניד מהול במיץ לימון.
הוא מת כשנתיים לפני השקתו המסחרית של סיב הניילון.
קרותרס היה נשוי ואב לבת, אך מעולם לא זכה להכירה משום שנפטר כאשר אשתו הייתה רק בחודש השני להריונה.
הביוגרפיה של קרותרס נכתבה על ידי מאט הרמס, שעבד עמו במחלקת המחקר המרכזית של דופונט.
וולאס וגרומיט והארנב הקטלני הוא סרט קולנוע בהנפשת סטופ מושן משנת 2005, בו מככבות הדמויות וולאס וגרומיט שיצר ניק פארק.
הסרט הופק על ידי דרימוורקס הנפשה ואולפני ארדמן, ובוים על ידי פארק וסטיב בוקס.
הסרט מהווה פרודיה על סרטי אימה, וכולל הרמזים רבים לסרטים מסוגה זו.
צוות המדבבים המקורי בשפה האנגלית כולל את פיטר סאליס, רייף פיינס, הלנה בונהם קרטר, פיטר קיי, ניקולאס סמית' וליז סמית'.
הסרט נחל הצלחה ברחבי העולם, וזכה בשנת 2005 בפרס אוסקר לסרט המונפש הטוב ביותר בטקס פרסי אוסקר ה-78. רווחיו בבתי הקולנוע בארצות הברית נאמדים בכ-56 מיליון דולר, וביתר המדינות בכ-192 מיליון דולרים.
בעיר ויגאן שבלנקשייר, מתקרבת תחרות הירקות השנתית.
כולם נחושים להגן על ירקות הענק שלהם מהרס וגנבה על ידי ארנבי העיר, ווולאס וגרומיט מרוויחים מהעסק שלהם, "אנטי-מזיקון", המגן על גינות התושבים מפני הארנבים.
על מנת לפתור את בעיית אחסון הארנבים, וולאס מציע להשתמש ב"אוטומט מניפולציית המחשבה", על מנת להעביר שטיפת מוח לארנבים, כך שלא יאהבו ירקות יותר.
אך בזמן שטיפת המוח, וולאס לוחץ בטעות על הכפתור הלא נכון, מה שגורם ליצירת ארנב אשר מתחיל להתנהג כמוהו.
תוך זמן קצר, העיירה מאוימת על ידי "הארנב הקטלני"- מפלצת מסתורית התוקפת את גינות השכונה, והורסת כל דבר העומד בדרכה.
וולאס וגרומיט נכנסים לתחרות עם ויקטור קווטרמיין בתפיסת הארנב, ובשביית ליבה של קמפניולה טוטינגטון.
לאחר מרדף לילי אחר הארנב הקטלני, גרומיט מגלה כי למעשה מדובר בוולאס, אשר נהפך למפלצת לאחר שקיעת החמה, בעקבות התקלה עם המכונה.
לאחר שוויקטור מגלה את הזהות האמיתית של המפלצת, הוא הולך לכומר הדג'ס, אשר נותן לו כדורי זהב 24-קראט, לכאורה הדרך היחידה להרוג ארנב קטלני.
ויקטור וכלבו פיליפ לוכדים את גרומיט, אשר לאחר מכן מצליח לברוח, ומחליט להשתמש בקישוא הענק שלו כפתיון ללכידת וולאס.
וולאס, אשר הפך שוב לארנב, מתפרץ לתחרות הירקות, וחוטף את הגברת טוטינגטון.
לאחר שהיא מגלה כי מדובר בוולאס, היא אומרת לו לברוח.
וולאס מגיע לגג הבניין, משם ויקטור יורה בו כדור.
אך רגע לפני שהכדור פוגע בוולאס, מגיע גרומיט על גבי מטוס צעצוע, וחוסם את הכדור.
בדיוק אז נגמר הכסף במטוס של גרומיט, והוא מתרסק.
וולאס קופץ להציל אותו, ואכן מצליח, אך מת מן הנפילה.
שניות לאחר מכן הוא חוזר לגופו המקורי, וגרומיט מצליח להחזירו לחיים, בעזרת ניחוח פרוסת גבינה (המאכל האהוב על וולאס).
וולאס / האץ': אלי לולאי
הכומר קלמנט הדג': אברהם מור
גברת שמאלץ': נורית בנאי קורן
וכן: אורנה כץ, יובל סגל, לילית אמיר, לימור שפירא, עידו מוסרי, עמי מנדלמן, ניסים זהר, צביקה שוורצברג ועמי ויינברג.
וולאפיק (Volapük) היא שפה מתוכננת שהומצאה בשנת 1879 על ידי הכומר הגרמני יוהאן מרטין שלאייר .
שלאייר טען כי האל ציווה עליו בחלומו ליצור שפה בינלאומית.
חשיבותה בהיותה השפה המתוכננת הראשונה שקנתה לה דוברים ולא נותרה בגדר ניסוי.
כיום יש לשפה עשרות ספורות של דוברים בלבד.
ספר הלימוד הראשון לשפת וולאפיק פורסם בשנת 1880. בראשית דרכה זכתה השפה להצלחה מרשימה: אגודות וולאפיק נוסדו באירופה, והתפשטו עד צפון אמריקה, דרום אמריקה ואסיה.
שנים מעטות לאחר המצאתה נהנתה השפה מכמאה אלף תומכים.
לא ברור כמה מתוכם שלטו בשפה, אבל ידוע שהיו מעל אלף מורים מוסמכים.
בשנת 1884 התקיים בפרידריכסהאפן כנס הוולאפיק הבינלאומי הראשון.
הכנס השני נערך בשנת 1887 במינכן, ובו הוקמה גם האקדמיה לוולאפיק.
עם זאת, ברבות הימים הוכיחה עצמה וולאפיק כקשה יחסית ללימוד, ובוודאי קשה מכדי שתוכל לבסס את מעמדה כשפה בינלאומית.
אמנם מקור אוצר המלים שלה היה בשפות אירופיות שונות, אך ההתאמות לשפה שעברו המלים המקוריות שינו אותן לבלי הכר.
למשל, מקור שמה של השפה - Volapük - במילים האנגליות world ו־speak.
לשינויים הרבים שעברו המילים שתי סיבות עיקריות: הימנעותו של שלאייר מהצבת שני עיצורים זה לצד זה, וכן ויתורו על הפונמה r, בנימוק שדוברים סיניים לא יבחינו בינה לבין l.
עוד היה לוולאפיק לרועץ סירובו של שלאייר, ממציא השפה, להניח לה להתפתח בחופשיות, והתעקשותו לשמור בידיו את השליטה המוחלטת עליה ולהפוך את האקדמיה לוולאפיק לאוטוקרטיה שלו.
באמצע שנות השמונים של המאה ה-19 החלו רבים מאוהדי וולאפיק לחזור בהם מתמיכתם בה.
מאורע ראוי לציון במיוחד התרחש בשנת 1888, כאשר אגודת הוולאפיק של נירנברג העבירה את תמיכתה לשפה מתוכננת אחרת, אספרנטו.
עד סוף העשור כבר שכך העניין סביב וולאפיק כמעט לחלוטין, למרות הקונגרס הבינלאומי השלישי והאחרון, שנערך בפריז בשנת 1889, ואף היה הראשון שבו שימשה וולאפיק כשפה בלעדית (בשני הקודמים השתמשו בשפה הגרמנית).
אחרי מלחמת העולם הראשונה פתח ההולנדי ארי דה יונג בעיון מקיף בשפה.
בשנת 1929 הוא נפגש עם חברי האקדמיה לוולאפיק והציג בפניהם את עבודתו.
לאחר שנתקבלה ואושרה, פרסם בשנת 1931 דקדוק של וולאפיק, וכן מילון וולאפיק-גרמנית וגרמנית-וולאפיק.
דה יונג פישט את כללי הדקדוק, ואף הוסיף את הפונמה "r", והשתמש בה כדי להפוך את אוצר המלים לידידותי יותר.
עבודתו של דה יונג הובילה לפריחה מחודשת של השפה בהולנד ובגרמניה, אך לא לאורך זמן; הנציונל־סוציאליסטים דיכאו את השימוש בכל השפות המתוכננות, ובכלל זה וולאפיק, ומאז השפה לא התאוששה.
עם זאת, קהילת דוברי וולאפיק התקיימה באופן רציף מאז ימי שלאייר, ועדיין קיימת.
וולאפיק משתמשת בכתיב לטיני, וכוללת עשרים ושבע אותיות:
את האותיות בעלות האומלאוט - ä, ö, ü - אפשר לכתוב בוולאפיק גם ay, oy, uy, בהתאמה.
לשמות עצם בוולאפיק ארבע יחסות, כמו בגרמנית.
להלן נטיית שם העצם vol, "עולם":
יחסה יחיד רבים נומינטיב vol (עולם) vols (עולמות) גניטיב vola (של עולם) volas (של עולמות) דאטיב vole (לעולם) voles (לעולמות) אקוזטיב voli (את עולם) volis (את עולמות)
בצירופים של שני שמות עצם, השם החשוב יותר מופיע שני.
כך pokamon הוא "כסף כיס", לעומת monapok, שהוא נרתיק לכסף.
לרוב, אם כי לא תמיד, מופיע שם העצם הראשון ביחסת גניטיב.
כך volapük היא, למעשה, "שפה של עולם".
כך למשל gret הוא שם העצם "גודל", והתואר "גדול" הוא gretik.
בדומה לכך, smal - קוטן, smalik - קטן; pöf - עוני, pöfik - עני.
בדומה לעברית, תארים מופיעים אחרי שם העצם שאליו הם קשורים.
וולאפיק המקורית הבחינה בתשעה מספרים בסיסיים (1 - 9).
כדי לציין עשרות, הוסיפו את הריבוי s.
כך למשל bal הוא אחת, bals הוא עשר, balsebal - אחת עשרה, וכן הלאה.
כל אחד מתשעת המספרים מורכב מהברה בודדת, ומסתיים בצליל l.
לבד מהמספר 7, שהתנועה המופיעה בו היא e, מתאימות התנועות שבמספרים היסודיים לסדר התנועות בשפה: a, e, i, o, u, ä, ö, ü.
עם הנהגת המלה "deg", עשר, עברה שיטת הספירה למודל הדומה יותר לזה של שפת אספרנטו:
degbal - אחת עשרה; degtel - שתים עשרה; וכן הלאה.
teldeg - עשרים; kildeg - שלושים; וכן הלאה.
telmil vel - אלפיים ושבע.
jölmil kiltumzüldeglul - שמונת אלפים שלוש מאות תשעים וחמש.
מערכת נטיות הפועל של וולאפיק - אולי בניגוד למצופה משפה מתוכננת, אבל בהחלט כמצופה משפה צירופית - עשירה מאוד.
בסך הכול יש לכל פועל 1584 נטיות.
רק לסביל, לשם דוגמה, קיימות שש מורפמות שונות, הנבדלות זו מזו בזמן.
כך palöfob - אני נאהב, polöfob - אהיה נאהב, pelöfob - הייתי נאהב (פרפקט), וכן הלאה.
משמות עצם ניתן לגזור, באמצעות הוספת מוספיות, לא רק תארים (סיומת ik) ופעלים, אלא גם תוארי־פועל (iko), ואפילו מילות יחס (ü) וקישור (ä).
הריבוי - תמיד באמצעות s.
כך למשל ob - אני, obs - אנחנו.
ההטעמה תמיד על ההברה האחרונה במילה.
להלן חמשת הפסוקים הראשונים מתוך הבשורה על-פי יוחנן, בוולאפיק ובעברית:
1. בראשית היה הדבר, והדבר היה אצל האלהים, ואלהים היה הדבר.
2. הוא היה בראשית אצל האלהים.
3. הכול נהיה על־ידו ומבלעדיו לא נהיה כל אשר נהיה.
4. בו היו חיים, והחיים היו האור לבני האדם.
5. האור מאיר בחושך והחושך לא השיגו.
ווֹלַסְטוֹנִיט – מינרל שהוא מלח סידני של חומצה צורנית ונוסחתו הכימית CaSiO3, או ליתר דיוק [Ca3[Si3O9, ולכן שייך לקבוצת המינרלים סיליקטיים.
הגביש שלו בנוי משרשרות של SiO3)-2) המקושרים אל קטיוני הסידן וביניהם.
על אף שייכותו של הוולאסטוניט לקבוצת המשנה של המינרלים האינוסיליקטיים (סיליקטים במבנה בצורת שרשרות) בעלי שרשרת בודדת, הוא אינו שייך לקבוצת הפירוקסן שלעיתים קרובות משמשת בטעות כשם נרדף לכל המינרלים הסיליקטיים בעלי שרשרת בודדת.
הוולאסטוניט שייך לקבוצת הפירוקסנואידים שבה שרשרות ה-SiO3)-2) יוצרות קשר נוסף.
הוולאסטוניט הוא בדרך כלל לבן או חסר צבע, והוא נוצר בהתמרה של מגע של אבן גיר או דולומיט שאינם טהורים שתוצאתה היא למשל סלע הסקארן.
השם וולאסטוניט מופיע לראשונה ב-1818 בספרו של ז'.
אבל לא היה זה הזיהוי הראשון של המינרל.
התיאור הראשון של המינרל מופיע בספרו של המינרלוג האוסטרי א.
דגימות של מינרל זה מחבל באנאט (אם כי לא מדוגניצה) שרדו עד היום.
עם זאת נחשבת דוגניצה כיום כמקום הראשון בו אותר הטפלשפאט/וולאסטוניט.
שינוי שם המינרל מטפלשפאט לוולאסטוניט נעשה על ידי לימן כהוקרה לתגליות המדעיות של הכימאי והמינרלוג האנגלי ויליאם הייד וולאסטון (1828-1766).
ב-1958 הוקמה האגודה הבינלאומית למינרלוגיה (או בראשי תיבות שמה באנגלית ה-IMA) שעיקר פעילותה הוא בתיאום הקצאת השמות למינרלים חדשים, בבחינה מחדש של שמות קיימים ובביטול שמות שגויים.
האגודה קבעה כי השם וולאסטוניט הוא השם הרשמי היחיד למינרל CaSiO3 הנוצר באופן טבעי.
וולאסטוניט קיים בכמה צורות שלכולן אותה נוסחה כימית, אבל מבנה גבישי שונה, תופעה המכונה פולימורפיזם.
כל אחת מהצורות מכונה פולימורף.
בטבע קיימים שני פולימורפים של וולאסטוניט, אבל במעבדה הצליחו ליצור פולימורפים נוספים.
השם וולאסטוניט ללא ציון הסוג מתאר את הסוג הנפוץ ביותר, הוולאסטוניט המתגבש במערכת הטריקלינית, "וולאסטוניט-T1" (1 מציין את מספרו הסידורי של הפולימורף ו-T מציין כי הוא מתגבש במערכת הטריקלינית), הקרוי לעיתים "וולאסטוניט-1A" או α-CaSiO3. בספרות באנגלית נהוג לכנותו גם "וולאסטוניט-Tc" (הסימון Tc לציון היותו טריקליני).
הפולימורף השני הקיים באופן טבעי הוא ה"וולאסטוניט-M2" (2 מציין את מספרו הסידורי של הפולימורף ו-M מציין כי הוא מתגבש במערכת המונוקלינית) והוא נדיר הרבה יותר מ"וולאסטוניט-T1".
"פאראוולאסטוניט" הוא כינוי מקובל נוסף ל"וולאסטוניט-M2".
גם פולימורף זה מכונה α-CaSiO3. הכינוי α-CaSiO3 משמש הן "וולאסטוניט-T1 " והן "וולאסטוניט-M2" מכיוון ששניהם הם פולימורפים בטמפרטורות נמוכות.
"וולאסטוניט-M2" אינו מתגבש יחד עם "וולאסטוניט-T1" אלא כלול בסלעים מותמרים שהתפתחו כתוצאה מלחץ חלש יחסית במהלך ההתמרה.
הפולימורף שנוצר בטמפרטורות גבוהות הוא "פסאודו־וולאסטוניט" (המכונה גם "וולאסטוניט-A4") או β-CaSiO3 והוא יציב רק בטמפרטורות שמעל ל-1120°C.
גם "פסאודו־וולאסטוניט" מתגבש במערכת המונוקלינית אבל משום שזווית β של תא היחידה שלו קרובה מאוד ל-90° המבנה שלו הוא פסאודו-אורותורומבי.
בעוד ש"וולאסטוניט-T1" ו"וולאסטוניט-M2" יוצרים מבנה של שרשרת בודדה (אינוסיליקטים) הסיליקטים ב"פסאודו־וולאסטוניט" יוצרים מבנה של טבעת ולכן שייכים לקבוצת המשנה של המינרלים הציקלוסיליקטיים, סידור הטטרהדרונים של ה-SiO4 דומה למדי לסידורם במינרל בניטואיט ([BaTi[Si3O9).
פולימורפים נוספים של וולאסטוניט נוצרו מ"וולאסטוניט-T1" במעבדה תוך שימוש בלחץ גבוה והם מתגבשים במערכת הטריקלינית, אך קיימים הבדלים במבנה הגביש ביניהם.
בין הפולימורפים של לחץ גבוה קיימים "וולאסטוניט-T3", "וולאסטוניט-T4", "וולאסטוניט-T5" ו"וולאסטוניט-T7".
וולאסטוניט מופיע לעיתים קרובות בסלעים מותמרים שנוצרו מסלעי משקע פחמתיים והוא מינרל בונה סלעים בסלעי הסקרן.
הוא נוצר כשעל אבן גיר או דולומיט שאינם טהורים מופעלים לחץ וטמפרטורה גבוהים על ידי מגמה המכילה חומצה צורנית.
בטמפרטורות גבוהות מ-600°C מתחוללת התגובה הכימית המכונה "ריאקצית וולאסטוניט" הבאה:
פחמן דו-חמצני + וולאסטוניט קוורץ + קלציט
מכיוון שאחד התוצרים בתגובה הכימית, הגז פחמן דו-חמצני, מתנדף, שיווי המשקל הכימי על פי עקרון לה שטליה נוטה לכיוון התוצרים של התגובה, כלומר התגובה נמשכת עד סיומה ואינה הפיכה מטבעה.
"ריאקצית וולאסטוניט" היא לכן דוגמה קלאסית של מטאסומטיזם.
למינרלים הנוצרים בהתמרה רגילה יש בדרך כלל אותו הרכב כימי כשל המינרלים בסלע המקורי ורק המבנה הפנימי משתנה.
במטאסומטיזם, כמו במקרה של "ריאקצית וולאסטוניט", גם הכימיה של הסלע משתנה.
וולאסטוניט יכול להכיל כמויות קטנות של קטיונים דו־ערכיים של ברזל או מנגן במקום קטיוני ה-Ca+2 בסריג הגביש.
כשצופים בדגימות של פרוסות דקות של המינרל (בעובי של כ־0.03 מ"מ) הנבדקות תחת מיקרוסקופ פטרוגרפי שבו האור מקוטב ניכרת תכולת מנגן או ברזל גבוהה יחסית בשל מקדם השבירה הגבוה יותר מהמקובל למינרל.
קטיונים נוספים המופיעים לעיתים נדירות בוולאסטוניט במקום קטיוני הסידן כוללים מגנזיום (Mg+2), אלומיניום (Al+3), או נתרן (+Na) ואשלגן (+K).
כשתכולת הברזל גבוהה מ-10% (Ca0,9Fe0,1SiO3) ו/או כשתכולת המנגן גדולה מ-25% (Ca0,75Mn0,25SiO3) מתגבש הוולאסטוניט במבנה של המינרל בוסטמיט ([(Mn,Ca,Fe)[SiO3).
מינרלים נוספים במבנה הוולאסטוניט מלבד הבוסטמיט כוללים את הפקולית ([NaCa2[Si3O8(OH)) והסרנדיט ([(Mg,Ca)2[Si3O8(OH)).
מינרלים נלווים נפוצים לוולאסטוניט כוללים את הדיופסיד, סוגים שונים של גארנט (גרוסולאר ואנדראיט), טרמוליט, וזוביאניט, מיקרוקלין וקלציט.
בטבע מופיע הוולאסטוניט בדרך כלל כ"וולאסטוניט-T1".
"וולאסטוניט-T1" מתגבש במערכת הגבישית הטריקלינית בחבורה הנקודתית ו/או בחבורה המרחבית יחד עם שש יחידות נוסחה בתא היחידה.
אלמנט הסימטריה היחיד במבנה הגבישי הוא מרכז ההיפוך, המאפשרת העתקה של האטומים על ידי שיקוף.
מרכזי ההיפוך הם בקודקודים, במרכז הפאות כמו גם במרכז תא היחידה.
המבנה הגבישי מכיל שלושה אטומים של סידן ושלושה אטומי צורן שניתן באופן קריסטלוגרפי להבדיל ביניהם, כמו גם תשעה אטומי חמצן שונים מבחינה קריסטלוגרפית.
המונח שונים מבחינה קריסטלוגרפית פירושו שלא ניתן להעתיק אטומים באמצעות אלמנטי הסימטריה הקיימים (במקרה זה מרכז ההיפוך).
שלושת אטומי הסידן והצורן כמו גם תשעת אטומי החמצן מוכפלים על ידי מרכז ההיפוך, כך שיחד שש יחידות הנוסחה שהוזכרו לעיל (6 x CaSiO3 = „Ca6Si6O18") הם בתא היחידה.
הטבלה הבאה מתארת את התכונות הקריסטלוגרפיות של "וולאסטוניט-T1" בהשוואה לשני הפולימורפים האחרים
הקשרים בין קטיוני ה-Ca+2 וה-Si+4 לאטומי החמצן
כמו בכל הסיליקטים מוקף אטום הצורן בארבעה אטומי חמצן בצורת טטרהדרון.
אבל במבנה הגבישי של הוולאסטוניט טטרהדרון ה-SiO4 אינו מבודד אלא מחובר בשרשרות .
המרחקים בין אטומי החמצן ואטום הסיליקון נעים בין 157 ל-166 פיקומטר (pm) שהוא המרחק הרגיל בסיליקטים.
אטומי הסידן מוקפים על ידי שישה אטומי חמצן בצורה של אוקטהדרון מעוות.
המרחקים בין אטומי הסידן לאטומי החמצן נעים בין 227 ל-255 פיקומטר.
על אף שייכותו של הוולאסטוניט לקבוצת המשנה של המינרלים האינוסיליקטיים בעלי שרשרת בודדת הקשר בין הטטרהדרונים של ה-SiO4 בשרשרת הסיליקטים שונה מצורת הקישור של קבוצת המינרלים הנפוצה יותר, הפירוקסן.
ניתן להבחין בהבדל אם משווים את הוולאסטוניט עם האנסטטיט (MgSiO3).
הקשר בין הטטרהדרונים של ה-SiO4 נעשה בכל שרשרות הסיליקטים בעזרת קודקודי טטרהדרון משותפים, כלומר על ידי אטומי חמצן משותפים.
כך שכשהשרשרת מתפתחת, כל אטום צורן משתף שניים מתוך אטומי החמצן בטטרהדרון עם אטומי צורן שבטטרהדרונים הסמוכים, ולכן בעצם לכל אטום צורן "שייכים" רק שני חצאי אטומי חמצן ומכאן נובע היחס של 1:3 בין אטומי החמצן והצורן בשרשרת.
דבר זה בא לידי ביטוי בנוסחה הכימית של האינוסיליקטים (וולאסטוניט: CaSiO3, אנסטטיט: MgSiO3).
מכיוון ששרשרות אלו הן למעשה אינסופיות הן מוגבלות רק בגודל הגביש ומתוארות על ידי הנוסחה:
ניתן להבחין בין השרשרות על יד כיוון הטטרהדרון של ה-SiO4. בעוד שבאנסטטיט ובמינרלים אחרים מקבוצת הפירוקסן אותו מוטיב מבני בשרשרת חוזר אחרי כל זוג טטרהדרונים, בוולאסטוניט כל מוטיב מבני הוא בן שלושה טטרהדרונים.
בפשטות ניתן לתאר את כיוון הטטרהדרונים באנסטיט משמאל לימין כ"למעלה" ו"למטה" בעוד שבוולאסטוניט כיוון הטטרהדרונים משמאל לימין הוא "למטה" ואז פעמיים "למעלה".
משום כך נוהגים לתאר את הפירוקסן כשרשרת בת שתי יחידות בעוד שהוולאסטוניט בנוי משרשרת של שלוש יחידות.
מכיוון שהוולאסטוניט בנוי שרשרות של שלושה טטרהדרונים נוהגים לעיתים קרובות גם לשלש את הנוסחה הכימית שלו בצורה [Ca3[Si3O9. השרשרת האינסופית של SiO3)-2) משתרעת בוולאסטוניט בכיוון [010], כלומר כלפי ציר הקריסטלוגרפיה b.
אורך שלושת הטטרהדרונים הוא 732 פיקומטר, המקביל במדויק לפאת תא היחידה בכיוון ציר b.
הסידור המסובך יותר של הטטרהדרונים בוולאסטוניט מתרחש משום שנפח קטיון הסידן (Ca+2) גדול יותר מנפח קטיון המגנזיום (Mg+2) או הברזל (Fe+2) הנפוצים בפירוקסן.
גם האוקטהדרונים של ה-[CaO6] יוצרים שרשרות כלפי ציר ה-b.
שרשרות האוקטהדרונים מקושרים דרך אטומי חמצן משותפים עם שרשרות הסיליקטים שתוארו לעיל כלפי צירי ה-a וה-c וכך נוצרת הצורה התלת־ממדית.
השפעה המבנה המולקולרי על התכונות המקרוסקופיות
על בסיס מבנה הגביש ניתן להסביר כמה מהמאפיינים המקרוסקופיים של הוולאסטוניט.
לגבישים בודדים של וולאסטוניט יש צורה מחטית עד סיבית מכיוון שהגבישים גדלים כלפי ציר הקריסטלוגרפיה b, המקביל לכיוון של שרשרות הסיליקטים במבנה הגביש.
אם שוברים מחט של וולאסטוניט במרכזה נוצרים משטחי שבירה בלתי אחידים כיוון שמשמעות הפעולה היא שבירת שרשרות הסיליקטים.
לעומת זאת יש פצילות מצוינת בכיוון {100} וטובה בכיוון {001} ובכיוון {102} שאותם ניתן להסביר שבניגוד לקשרים הקוולנטיים שבין הצורן לחמצן, הקשרים היוניים שבין הסידן לחמצן מבוססים על מטענים חשמליים מנוגדים והם לכן חלשים יותר.
קיימים מספר שימושים בוולאסטוניט בשל צורת הגבישים המחטית/סיבית ונקודת ההתכה הגבוהה שלו.
הוולאסטוניט מיוצר גם בצורה מלאכותית בתגובה בין תחמוצת סידן (CaO, סיד חי) וצורן דו-חמצני (סיליקה).
חלק מתכונות הוולאסטוניט – הלובן הזוהר, אחוז הלחות הנמוך ויכולת ספיגת שמן הופכים אותו למינרל שימושי אם כי השימוש בו נמצא במגמת ירידה.
השימוש העיקרי בוולאסטוניט הוא בתעשיית הקרמיקה כשהוא משפר את העמידות המכנית של מוצרי הקרמיקה הלבנים.
בשל נקודת ההתכה הגבוהה שלו משתמשים בו כתחליף לסיבי אזבסט.
באלקטרודות לריתוך, בחומרי בידוד, בבגדים חסיני אש, בבלמים ובמצמדים.
בניגוד לאזבסט שהוא חומר מסרטן אין סיכונים בריאותיים בשימוש בוולאסטוניט, כיוון שסיביו מתמוסס בתקופה שנעה בין ימים לשבועות אם הוא נבלע באורגניזם.
כמו כן משתמשים בוולאסטוניט בעיבוד מתכות, בצבעים ובפלסטיקה.
הוולאסטוניט משפר את הקשיחות ואת ההתנגדות לכיפוף של פוליאסטר ופוליפרופילן.
את הוולאסטוניט נוהגים למכור תחת כמה שמות מסחריים, ביניהם: Kemolit, Hycon ו-Tremin
סין (לפחות 50% מהתוצר העולמי בשנת 2005)
רומניה - חבל באנאט, המקום בו נתגלה המינרל לראשונה.
איטליה - הווזוב והלוע העתיק בו מצוי הווזוב, ההר מונטה סומה (Monte Somma)
ארצות הברית - אזור העיירה וילסבורו (Willsboro) שבמדינת ניו יורק ואזור העיירה פרנקלין (Franklin) שבניו ג'רזי.
וולאסטוניט שנכרה בפרנקלין (ניו ג'רזי) מתאפיין לעיתים קרובות בקרינה פלואורסצנטית בגוונים של כחול ולבן בהשפעת אור על-סגול.