tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מחוז משנה ביאליניצ'י (בבלארוסית: Бялыніцкі раён; ברוסית: Белыничский район) הוא אחד מ-21 מחוזות משנה מנהליים של מחוז מוהילב שבמזרח בלארוס.
מרכזו המנהלי היא העיר ביאליניצ'י.
בתקופת עריכת מפקד האוכלוסין של בלארוס (2009) , מנתה אוכלוסיית מחוז המשנה ביאליניצ'י 21,839 בני אדם.
האוכלוסייה הצטמצמה ובשנת 2018 נמנו במחוז המשנה 18,459 בני אדם.
ביאלובייז'ה (בפולנית: Białowieża ; באוקראינית: Біловежа; בבלארוסית: 'Белавежа, בליטאית: Bialovieža) היא עיירה בת 1,830 תושבים (נכון למרץ 2011) בפרובינציה פודלסיה שבפולין, על נהר הנרווקה , במרכז אזור הפארק הלאומי ויער ביאלובייסקה.
בעבר התקיימה בעיירה קהילה יהודית משמעותית, וערב מלחמת העולם השנייה והשואה ישבו בה 550 יהודים.
ראשית ההתיישבות בביאלובייז'ה הייתה בארמון ציד קטן שנבנה ב עבור מלכי פולין.
הכפר התפתח במקום רק לקראת סוף המאה ה-19, אז חיברה מסילת ברזל בינו לבין היינווקה הסמוכה, והדבר אפשר הקמת תעשייה קלה של ענף העץ, כמו מנסרות שהוקמו במקום והובילו להתפתחותו.
תעשיית העץ של ביאלובייז'ה נוצלה בימי מלחמת העולם הראשונה בידי הגרמנים.
לאחר המלחמה זכתה חברה בריטית בשם "סנצ'ורי" בזיכיון על יערות האזור והעסיקה אלפי פועלים בביאלובייז'ה ובהיינווקה.
תעשייה זו הולאמה בידי השלטונות הפולנים ב-1929.
הנאצים כבשו את ביאלובייז'ה ב-1939, אך מסרו אותה לידי ברית המועצות בהתאם להסכם ריבנטרופ–מולוטוב, וחזרו וכבשו אותה רק כעבור שנה ותשעה חודשים, ביוני 1941. העיירה הייתה תחת כיבוש גרמני עד השחרור בידי הצבא האדום בקיץ 1944.
הקהילה היהודית בביאלובייז'ה שראשיתה בתחילת המאה ה-19, גדלה משמעותית עם הפריחה שידע האזור בעקבות כניסת הזכיינית הבריטית סנצ'ורי לתעשיית העץ המקומית לאחר מלחמת העולם הראשונה.
היהודים התגוררו ברחוב אחד בבתי עץ ואף הקימו בית כנסת.
בשנות ה-20 של המאה ה-20 כבר העסיקה הקהילה המקומית רב משלה, הרב אליעזר פופקא חתנו של הרב יעקב משה ספיר.
בהמשך כיהן הרב פופקא כרבה של וליז' וכרב קהילה בפילדלפיה, בנו הוא הרב ברוך אהרן פופקו.
במהלך הכיבוש הגרמני הראשוני של העיירה בספטמבר 1939 נהרג יהודי אחד מתושבי המקום, אך רבים אחרים הותקפו באלימות גם בידי מקומיים פולנים אנטישמיים.
הכיבוש הסובייטי, החזיר רבים מיהודי המקום לתעשיית העץ שהפכה קואופרטיבית, וילדי המקום למדו בבית ספר מיוחד שהוקם בידי השלטונות ושפת הלימוד בו הייתה יידיש.
עם הכיבוש הגרמני (סוף יוני - תחילת יולי 1941), הופרדו 77 גברים ונערים לעבודות כפייה, ויתר יהודי העיירה נרצחו בירי ביער סמוך.
ביאנקה נייט היא אתלטית אמריקאית, אלופה אולימפית (לונדון 2012), אלופת עולם (דאיגו 2011) ושיאנית העולם הנוכחית (2020) בריצת שליחות 4x100 מטר.
נייט נולדה וגדלה בפרל, מיסיסיפי.
היא למדה והתאמנה באוניברסיטת טקסס באוסטין.
באליפות העולם שנערכה בדאיגו, קוריאה הדרומית ב-4 בספטמבר 2011 זכתה נייט במדליית זהב באליפות העולם בריצת 4x100 מטר ביחד עם אליסון פליקס, מארשווט מאיירס וכרמליטה ג'טר בתוצאת השנה בעולם של 41.56 שניות, לפני ג'מייקה שקבעה שיא לאומי חדש של 41.70 שניות ואוקראינה (42.51 שניות).
אולימפיאדת לונדון ב-10 באוגוסט 2012 זכתה נייט במדליית זהב בריצת שליחות 4x100 מטר ביחד עם טיאנה מדיסון, אליסון פליקס וכרמליטה ג'טר בשיא עולם חדש של 40.82 שניות, לפני ג'מייקה שקבעה שיא לאומי חדש של 41.41 שניות ואוקראינה שאף היא קבעה שיא לאומי חדש של (42.04 שניות).
הרביעייה האמריקאית ניפצה ביותר מחצי שנייה, את שיא העולם הוותיק בן 27 השנים של מזרח גרמניה (41.37 שניות).
טטיאנה בוריסובנה קורסון , הידועה בשם הבמה ביאנקה (Бьянка), היא זמרת-יוצרת, מפיקה מוזיקלית, שחקנית ומלחינה בלארוסית-רוסית.
ג'ון ביאם ליסטון שו , הידוע בכינויו ביאם שו, היה צייר בריטי, מאייר, מעצב ומורה.
ביאם שו נולד במדראס; אביו, ג'ון, היה רשם בית המשפט הגבוה במדרס.
המשפחה חזרה לאנגליה בשנת 1878 והתיישבה בקנזינגטון.
הוא גילה כשרון אמנותי מוקדם ובשנת 1887 הוצגה עבודתו לג'ון אוורט מיליי, שהמליץ שהילד בן ה-15 ייכנס לבית הספר לאמנות בסנט ג'ון.
שם הוא פגש לראשונה את האמנים האחרים ג'רלד פנוויק מטקאלף (יליד הודו) ואת רקס ויקט קול.
הוא גם פגש שם את אוולין פייק-נוט, אשתו לעתיד.
משנת 1890 למד שו בבתי הספר המלכותיים של האקדמיה שם זכה בפרס ארמיטג' בשנת 1892 על עבודתו "משפט שלמה".
לאורך הקריירה שלו עבד ביאם שו במיומנות במגוון רחב של מדיות אמנות, כולל צבעי שמן, צבעי מים, פסטלים, עט ודיו והשתמש בטכניקות כגון צביעה והזהבה.
הוא הושפע מהפרה-רפאליטים ולקח רבים מהנושאים שלו משיריו של רוסטי.
הוא הציג לעיתים קרובות בגלריה של דאודסוול ברחוב ניו בונד, שם היו לו לפחות חמש תערוכות יחיד בין השנים 1896 ו-1916.
בהמשך חייו הפופולריות שלו כאמן דעכה, והוא פנה להוראה למחייתו.
הוא לימד במחלקת הנשים בקינגס קולג' בלונדון משנת 1904 ובשנת 1910, יחד עם רקס וויקט קול, הוא ייסד את בית הספר לאמנות.
לאוולין שו היה תפקיד פעיל בבית הספר החדש, בהוראת כיתת המיניאטורות, תחום התמחותה.
לשו היה קשר ארוך עם האמנית והמאיירת אלינור פורטסקווי-בריקדייל, שלימדה בבית הספר החדש.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה התגייסו ביאם שו וויקאט קול ליחידת רובאים, אף שהועבר במהרה למערך המיוחד להסברה.
הוא הפיק קריקטורות מלחמה שהתפרסמו בעיתונים רבים וגם מצא עבודה עם ועדות זיכרון.
זמן לא רב לאחר סיום המלחמה התמוטט שו ומת בגיל 46 ממגפת השפעת הספרדית (1918–1919) ונקבר בבית העלמין של קנסל גרין.
הלווייתו נערכה בסנט ברנבאס, אדיסון רואד.
שנים קודם לכן תכנן לכנסייה זו שני חלונות ויטראז' בגוון צהוב, המתארים את הקדושים ססיליה ומרגרט.
אנדרטה מעוטרת בצבע אדום, ירוק וזהוב לחייו, בסגנון המאה ה-15, עדיין עומדת שם.
בשנת 1899 התחתן ביאם שו עם האמנית אוולין קרוליין יוניס פיקה-נוט, שלימים נודעה בשם אוולין שו (1870–1959).
אחותה של אוולין הייתה איזבל קודרינגטון, אמנית נוספת בתחילת המאה העשרים.
ביאם שו הגיע ממשפחת איירשייר של עורכי דין ואנשי דת.
משפחתה של אוולין, ה-Pyke-Notts, הייתה ג'וניסטית מסווימברידג' בצפון דבון.
לבני הזוג נולדו חמישה ילדים, ביניהם השחקן ובמאי התיאטרון גלן ביאם שו והיסטוריון האמנות ג'יימס ג'ים ביאם שו.
בתם היחידה, ברברה, נישאה לאדמירל א.פ.
שני בנים שלהם נהרגו במהלך מלחמת העולם השנייה בשירות צבאי.
המשפחה מתוארת בציור הפסטל החצי-אוטוביוגרפי של האמן "אשתי, הבארונים שלי וכלב ג'ון" (1903).
ביאנקה ופרננדו (באיטלקית: Bianca e Fernando) היא אופרה בת שתי מערכות של וינצ'נצו בליני שהועלתה בנאפולי ב-30 במאי 1826.
האופרה השנייה של בליני הולחנה במקור ליום הולדתו של פרדיננד, נסיך קלבריה, שציפה לכס המלכות של נאפולי.
התאריך המתוכנן להופעה היה 12 בינואר.
השם תוכנן להשתנות מביאנקה ופרננדו לביאנקה וג'רננדו ובכך למנוע מהקהל לזהות את הנסיך פרדיננד כגיבור היצירה.
עם זאת, עקב מותו הבלתי צפוי של פרדיננד הראשון, הבכורה בוטלה.
כך, הבכורה נדחתה בכמעט חמישה חודשים.
כשהיה סוף סוף על הבמה, ביאנקה ופרננדו קיבלו קבלת פנים מעורבת.
דוניצטי נכח בהצגת הבכורה וכתב בהערכה על האופרה, בעוד כמה מבקרים גינו.
בכל מקרה, היצירה הפכה את בליני למפורסם.
שום דבר לא מוכיח זאת יותר מהעובדה שלרגל הפתיחה מחדש של בית האופרה קרלו פניצ'ה בג'נובה לאחר שחזורו, הוזמן בליני להלחין אופרה.
עם זאת, הזמן שעמד לרשותו התברר קצר מדי כדי לכתוב אופרה חדשה, ולכן המלחין החליט בסופו של דבר לעבד מחדש את ביאנקה ופרננדו עבור בית האופרה.
הסיפור והטקסט שוכתבו על ידי פליצ'ה רומאני (לברית האופרה נכתב במקור על ידי משורר החצר הנפוליטני דומניקו ג'ילארדוני).
הגרסה החדשה שונה בסך הכל בשנים עשר פרטים עיקריים, אך יש הבדלים משמעותיים בחומר המוזיקלי, התוכן של שתי הגרסאות זהה בערך.
השירה של פרננדו דורשת טנור עם כישורים טובים מאוד, בעוד ביאנקה דורשת סופרן קולורטורה וירטואוזית.
עובדות אלה משחקות תפקיד בכך שהאופרה מוצגת כעת רק מדי פעם.
שַׂחְקָן מיקום סאונד ביאנקה, בתו של הנסיך המגורש מאגריג'נטו סופרן קולורטורה פרננדו, אחיה טֶנוֹר קרלו, הנסיך שגורש מאגריג'נטו בַּס פיליפו, המול העריץ של הדוכסות בָּרִיטוֹן קלמנטה, צמית זקן בַּס אוג'רו, איש סודו של פרנדו טֶנוֹר אלויסה סוֹפּרן
מתרחש בדוכסות אגריג'נטו במאה ה-19.
פרננדו חוזר למולדתו עם נאמניו תחת השם הבדוי אדולפו.
פיליפו השיג את השלטון בהפיכה עוד בילדותו של פרננדו: הוא כלא את הנסיך הזקן והגלה את הילד יורשו.
ביאנקה אמנם נשארה בדוכסות והתחתנה, אבל עד מהרה התאלמנה עם ילדה.
כעת הוא יורש העצר הנקוב של הדוכסות, אך ללא הסכמתו של פיליפו, היא לא יכולה לעשות דבר וחייבת לעמוד בקרוב מול המזבח עם גוזל הכס כדי שלא תוכל לעזוב את שטח הדוכסות ללא רשותו.
קלמנטה, הצמית הוותיק, מזהה את פרננדו, אך נשבע שלא לחשוף את זהותו.
פרננדו פתאום נתקל בפיליפו, שמתחיל לחשוד.
אבל פרננדו מוצא פתרון עד מהרה: הוא מספר לפיליפו שבנו של השליט הישן (כלומר פרננדו) מת וכעת הוא נמצא בדוכסות כדי להציע את שירותיו לנסיך החדש של אגריג'נטו.
המושל מרוצה מאוד מהחדשות ולוקח את פרננדו תחת חסותו.
הוא מחליט להרוג את הנסיך הזקן לאחר שסיפר לו על מות בנו.
אז עולה לבמה ביאנקה מלווה באנשי החצר.
הנסיכה הייתה נחושה להיענות להצעת הנישואין של פיליפו למען השלום ותו לא.
לאחר מכן, המושל מציג בפניה את פרננדו בתור אדולפו.
ביאנקה מזהה במהרה בזר את אחיה, אבל פרננדו מתחמק משאלותה.
פרננדו מתבקש על ידי ביאנקה להופיע בפניה.
אבל פרננדו רוצה קודם לסגור חשבון עם פיליפו.
פיליפו שאינו חושד מגלה לו שאף על פי שכולם חושבים שהנסיך הזקן מת, הוא עדיין בחיים.
הזקן, הסובל בכלא, עומד הוא להרוג כעת והוא מפקיד בידי אדולפו-פרננדו את תפקיד המבשר לנסיך שבנו מת וביאנקה תינשא לו לפיליפו.
הוא חושף בפניה את זהותו ונוזף בה על כך שמוכנה להיות אשתו של פיליפו.
ביאנקה אומרת לו שהיא התנגדה לדרישת האיש עד כה, אבל חשבה שאביה מת ואחיה אבוד, אז היא לא ראתה אפשרות אחרת מאשר לקבל את הצעתו של פיליפו.
האח ואחות מתפייסים ומתכננים כעת נקמה בפיליפו ביחד.
פרננדו מלביש את ביאנקה בבגדי גברים ואז מבריח אותה יחד עם קלמנטה ואוג'רו לכלא אביהם.
פיליפו מגיע לכלא עם הבן של ביאנקה.
כשהוא מגלה שאדולפו הוא בעצם פרננדו, הוא מרים את הפגיון שלו על הילד, אבל אוג'רו מוציא אותו מידו.
בינתיים, חסידי הנסיך עוררו התקוממות ברחובות ומחצו את חיילי פיליפו.
פיליפו נידון למוות, והנסיך הזקן וילדיו מוחזרים לשלטון.
ביאנקה אלכסה סנטוס היא שחקנית אמריקאית, הידועה בתפקידה כלקסי ריברה בסדרת הדרמה "משפחת פוסטר", ובתור לוסי ולז בסדרה הקומית "Happyland" של MTV.
סנטוס נולדה ב-26 ביולי 1990 בסנטה מוניקה, קליפורניה.
אביה, קרלוס סנטוס, הוא ברזילאי יליד ריו דה ז'ניירו, ואמה, כרמן קרנו, היא קובנית ילידת הוואנה.
סנטוס דוברת גם ספרדית ופורטוגזית.
היא למדה באוניברסיטה הלותרנית של קליפורניה עם התמחות בפסיכולוגיה וסוציולוגיה.
במאי 2013, קיבלה את תפקידה הראשון כשלוהקה לתפקיד חוזר בסדרת הדרמה "משפחת פוסטר", בה היא גילמה את לקסי ריברה.
בשנת 2014 שיחקה בסרט האימה "הסיאנס".
באותה שנה שיחקה בתפקיד הראשי בסדרה הקומית של MTV, "Happyland", אשר בוטלה לאחר עונה אחת.
בשנת 2015 היא גילמה את חברתה הטובה של דמותה של מיי ויטמן בקומדיית הנעורים "מתוייגת".
באותה שנה שיחקה בסרט "Priceless" שאותו גם הפיקה.
בשנת 2019 שיחקה בתפקיד חוזר בעונתה השנייה של הסדרה "מורשות".
היא חזרה לשחק בתפקיד אורח בעונה הרביעית.
בשנת 2022 החלה לשחק בתפקיד חוזר בעונה ה-18 בדרמת הטלוויזיה "האנטומיה של גריי".
שנהסרטתפקידהערות2014הסיאנסאיזבל2015מתוייגתקייסי קורדרו2016Little Dead Rotting Hoodסמנת'ה / כיפה אדומהPricelessאנטוניהגם מפיקה-שותפה48 Hours to Liveאוליביה2017SPF-18קמילה בארנסAvenge the CrowsאינזThe Best Peopleביאנקה2023רצח ממבט ראשון (אנ')טניהStrongholdסולגם מפיקהInvitation to a Murderכרמן בלאנקו
שנהסדרהתפקידהערות2013–2016משפחת פוסטרלקסי ריברהתפקיד חוזר (עונות 1, 3); 15 פרקים2014Happylandלוסי ולזתפקיד ראשי; 8 פרקים2016–2018Keeping It 100בוביסדרת רשת; 4 פרקים
גם מפיקה בפועל2017Happily Never Afterויקטוריהסרט טלוויזיה של Up TV2019גלימה ופגיוןדלפרק: "Vikingtown Sound"בית המשפט!אוליביה מק'ללנדפרק: "Fool for Liv"2019, 2022מורשותמאיה מצ'אדו5 פרקים2021Total Badass Wrestlingליז אסטרדהתפקיד ראשי; 10 פרקים
סדרה בסנאפצ'ט2022האנטומיה של גרייקריסטן קלארק4 פרקים
ביאנקה היא דמות במחזה "אותלו" של ויליאם שייקספיר, בתפקיד המאהבת הקנאית של קאסיו.
על אף שהיא מופיעה בשלוש תמונות בלבד, היא מהווה גורם משמעותי לקידום תוכניתו של יאגו לגרום לאותלו להאמין שאשתו דסדמונה בוגדת בו עם קאסיו.
ביאנקה נחשבת באופן מסורתי כקורטיזנה, אם כי עיסוק זה אינו מצוין במפורש במחזה.
עם זאת, במהלך המאה ה-19, צונזרה דמותה מהופעות, על רקע מוסרי.
יש להבדיל בין ביאנקה כאן לבין דמותה של ביאנקה מינולה במחזה "אילוף הסוררת" של שייקספיר.
שייקספיר עיבד את עלילת המחזה אותלו מן הסיפור Un Capitano Moro ("מצביא המורי") משנת 1565, מתוך קובץ הסיפורים "הקאטומיתי" מאת ג'ירלדי צ'ינתיו, והיא במידה רבה נאמנה ליצירה זו.
אף על פי שלא היה תרגום לאנגלית של צ'ינתיו בחייו של שייקספיר, סביר להניח ששייקספיר הכיר גם את המקור האיטלקי וגם את התרגום הצרפתי של גבריאל שאפוי משנת 1584. ייתכן שהסיפור של צ'ינתיו התבסס על תקרית אמיתית שהתרחשה בוונציה בערך בשנת 1508.
ביאנקה מבוססת על דמות אישה מסיפורו של צ'ינתיו, שככל הנראה העתיקה מרצונה את הריקמה מהמטפחת של אשת המורי, לאחר שמצאה אותה בבית עמיתו של קאסיו.
בזמן שהיא ישבה בחלון עם המטפחת המועתקת, וידא יאגו שהמורי רואה אותה ומזהה את המטפחת, וכך מתאמתים חשדותיו כי אשתו דסדמונה נואפת.
לא ברור אם דמות אישה זו של צ'ינתיו היא קורטיזנה, אשת איש, או אחרת.
בתמונה השלישית של המערכה השלישית מגלה יאגו לקהל כי גנב בחשאי את המטפחת שאותלו נתן לדסדמונה כשי אהבה, וכי הוא מתכנן לאבד אותה במעונו של קאסיו.
בתמונה הבאה, מתגלה המטפחת, וקאסיו מתפעל ממנה ומבקש מביאנקה להעתיק אותה עבורו.
ביאנקה, הכועסת על קאסיו שמצייחס בחוסר חשיבות לממערכת היחסים ביניהם, אומרת שהמטפחת היא מתנה מאישה אחרת, אך בסופו של דבר מסכימה לבקשתו.
בהמשך, באמצע התמונה הראשונה של המערכה הרביעית, טרם כניסתה של ביאנקה, מצותת אותלו בחשאי לדיון מלא ניבולי פה בין יאגו לקאסיו אודות מעלליו המיניים של האחרון עם אישה צעירה.
הודות לתכנון המדוקדק של יאגו (ומעט מזל רע), איש מהדוברים לא מזכיר את שמה של האישה המדוברת; הכוונה היא למעשה לביאנקה, אבל למרבה הטרגדיה, מניח אותלו שמדובר באשתו, דסדמונה.
ביאנקה נכנסת בפתאומיות, והחשדות שלה כלפי קאסיו גדולים אף יותר מקודם.
היא משוכנעת שהמטפחת שייכת לאישה אחרת, וזורקת אותה בבוז לרגליו של קאסיו.
בעיניו של אותלו, קנאתה הגלויה מאשרת את הניאוף של אשתו.
"הראיה" הזאת משלימה את העלילה שרקם יאגו נגד דסדמונה, ומכאן הופך אותלו נחוש לרצוח אותה ואת קאסיו.
לבסוף, בתמונה הראשונה במערכה החמישית, ביאנקה מגיעה מיד לאחר שיאגו דקר את קאסיו ומגיבה באימה ובדאגה.
יאגו מעמיד פנים שזה עתה נכנס למקום, ומאשים את ביאנקה שהיא חלק מהקבוצה שתקפה את קאסיו.
לטענתו, תגובתה הנרגשת נובעת מכך שהיא נתפסה ולא מתוך דאגה לקאסיו, והוא גורם לה להודות שקאסיו סעד בביתה מוקדם יותר באותו ערב.
יאגו ואמיליה קוראים לה פרוצה, אבל ביאנקה משיבה "אני לא פרוצה, ויש בי יושר לא פחות מאלה שמשמיצים אותי." היא מובלת לחקירה, ואינה נראית או מוזכרת שוב במחזה.
המחזה משקף את ההתייחסות שהייתה מקובלת כלפי נשים - היה עליהן להיות כנועות, מוחלשות, חסודות וצייתניות, וכפי שמשקף יאגו, הן נתפסו כטיפשות, קטנוניות והפכפכות.
בהתאם, כל הדמויות הנשיות במחזה מנוצלות ועוברות התעללות מצד הדמויות הגבריות, ונבחנות תמיד רק בהקשר של אותם גברים.
ביאנקה היא בעצם אישה חופשית יותר, לא רק משום שאיננה נשואה, אלא היא גם מעזה להביע בלהט את אהבתה, ובכך היא מאתגרת את התפיסה הפטריארכלית על דמות האישה ומנתצת את הציפיות ממנה.
על אף ואולי בעקבות זאת, היא נמצאת תמיד בעמדה פגיעה: יאגו מעליב אותה ללא רחם ומאשים אותה בתמונה השנייה של המערכה החמישית, על מנת להסיח את תשומת הלב מעצמו; וקאסיו מוכן "להתעסק" איתה, אך לא להתחתן איתה, אולי מפני שהוא חושש מכניעה לכוחה.
היא מכחישה מספר פעמים שהיא פרוצה, ולכן לא ברור האם היא אכן כזו, אולם קאסיו מתאר את עצמו כלקוח שלה.
עם זאת, דמותה איננה בזויה או נחותה ובהחלט ניתן לחוש סימפתיה כלפיה.
לכאורה, ביאנקה הפרוצה היא היפוכה של דסדמונה החסודה והנאמנה, אך שתיהן כנות ומסורות באהבתן לבני זוג.
אותלו, מתוך הסתכלות גברית שטחית, כלל אינו מצליח להבחין בשוני בין הנשים והוא משתכנע כי דסדמונה נואפת על אף היעדר כל הוכחה ממשית.
קנאתו חסרת הבסיס מזכירה את קנאתה של ביאנקה עצמה, ואצל שניהם מעוררת המטפחת אותה דאגה, אולם להבדיל ממנו היא אינה יכולה לעשות דבר כדי להיראות כמי שנבגדה.
אמנם הנשים במחזה הן קורבנות אומללים, אך בסופו של דבר, באופן אירוני, ביאנקה, הדמות הכי פחות חזקה במחזה, היא השורדת היחידה.
דמותה של ביאנקה גולמה על ידי מספר שחקניות, ביניהן דוריס דאולינג, בעיבודו הקולנועי של אורסון וולס, משנת 1952; שילה ריד בגרסה של לורנס אוליבייה משנת 1965; ואינדרה אובה בסרט העלילתי מ-1995 בכיכובו של לורנס פישבורן.
המחזה הועלה 3 פעמים בתיאטרון הבימה ובו גילמו את תפקיד ביאנקה השחקניות רחל לופוביץ (תימור) בהפקה משנת 1950; יעל דרויאנוב בהפקה משנת 1966; ונאוה זיו בהפקה בשנת 1992.
בגרסה שהועלתה בתיאטרון גשר בשנת 2015 גילמה את התפקיד השחקנית רות רסיוק.
ביאנקה מישל דווינס הייתה נערה אמריקאית ממדינת ניו יורק שנרצחה על ידי מכרה, ברנדון אנדרו קלארק.
לאחר הרצח הוא ניסה להתאבד ונכשל.
קלארק הואשם ברצח מדרגה שנייה, הודה, ונידון ל-25 שנות מאסר.
דיווחי המשטרה קבעו שדווינס וקלארק היו במערכת יחסים אינטימית למרות שהשניים פירשו את הקשר בצורה שונה.
אחותה של דווינס תיארה את קלארק כחבר משפחה קרוב, אם כי דווינס אמרה שהיא אינה זוכרת את שמו ונאלצה לחפש זאת בהיסטוריית השיחות שלהם בדיסקורד.
הרצח התרחש לאחר שקלארק ראה את דווינס מנשקת אדם אחר, לכאורה.
הרצח של דווינס זכה לתשומת לב רבה מהעיתונות והמדיה החברתית.
הדיווחים הראשונים אודות הפרשה היו מלאים במידע שגוי.
תמונות גופתה של דווינס צולמו על ידי קלארק והופצו באופן נרחב באינטרנט, מה שעורר תגובות לעג ואהדה לרצח.
תגובות אתרי המדיה החברתית היו נתונות לביקורת, ובעקבות כך חוקק חוק על שם ביאנקה.
פרשנים דנו באופי הייחודי של הפשע ובקשר שלו למבנה המדיה החברתית.
ביאנה לאגר (נולדה ב-20 ביוני 1999 ברוסיה) היא לוחמת טאקוונדו ישראלית המתחרה בקטגוריית המשקל של עד 53 ק"ג.
ייצגה את ישראל בשתי אליפויות עולם.
לאגר נולדה ברוסיה, בצעירותה הייתה אלופת רוסיה בטאקוונדו, וזכתה במספר מדליות בגילאים הצעירים, בין היתר באליפות אירופה.
ובשנת 2016 החלה לייצג את רוסיה בתחרויות בוגרים.
באליפות העולם שנערכה בגוודלחרה שבמקסיקו בנובמבר הפסידה בסיבוב השני, אליו העפילה אוטומטית, לתמרה רובלס מקובה.
באליפות העולם שנערכה בבאקו שבאזרבייג'ן ביוני הפסידה בשלב שמינית הגמר לאומיימה אל-בושתי ממרוקו, לאחר שבסיבוב השני, אליו העפילה אוטומטית, ניצחה את גבריאלה ברישקרובה מסלובקיה.
ביאן קבלאן הוא פוליטיקאי דרוזי-ישראלי שכיהן כראש המועצה המקומית בית ג'ן בשנים 2008–2018.
נולד וגדל בכפר בית ג'ן.
למד בבית ספר יסודי ב' בית ג'ן ובבית ספר תיכון חקלאי ראמה.
בשנת 1979 התגייס לצה"ל ושירת בחיל משמר הגבול עד לשנת 1982.
במהלך שרות הקבע כיהן בשורה של תפקידי פיקוד.
בין השנים 1982–1985 שימש מדריך ביחידת ח'יר ומדריך לוחמה בטרור.
בשנת 1985 עבר קורס קצינים בבה"ד 1.
בין השנים 1985–1999 מילא תפקידים מבצעיים ממפקד מחלקה ועד מפקד יחידה.
בשנת 1999 עבר קורס פו"ם בבית הספר לקצינים בכירים במשטרת ישראל.
במהלך שירותו בקבע למד לתואר ראשון במדעי המדינה באוניברסיטת חיפה ותואר שני במנהל עסקים באוניברסיטת דרבי.
בשנת 2002 השתחרר לגמלאות ועבד בעבודות עצמאיות.
בתקופה זו כיהן כחבר ועד הורים בבית ספר תיכון מקיף וכיו"ר ועד בשנים 2006–2007.
בבחירות לרשויות המקומיות ב-2008 התמודד לראשות המועצה וניצח עם 49.13% מהקולות.
בשנת 2010 קיבל אות יקיר תנועות הנוער לרשויות מקומיות משר החינוך גדעון סער על פעילותו הייחודית בתחום החינוך והערכים ובכלל זה בתמיכתו הענפה בפעילויות תנועות הנוער.
בבחירות לרשויות המקומיות ב-2013 התמודד לראשות המועצה מול סמיר זידאן ראדי נג'ם ונהיה דבור.
בסיבוב הראשון זכה לתמיכה של 35.46% ועלה לסיבוב שני מול נזיה דבור וניצח לאחר שזכה ל-57.36% מהקולות לעומת 42.64% לדבור.
בבחירות לרשויות המקומיות ב-2018 לא התמודד לקדנציה נוספת.
קבלאן התנדב בעמותת חיילים משוחררים ע"ש סאלח פלאח ושימש חבר האגודה למען החייל "הסניף דרוזי" וחבר פורום ראשי רשויות הדרוזים והצ'רקסים.
במאי 2016 אחיו, חוסיין קבלאן נרצח.
ביולי 2022 אח נוסף שלו, בסאם קבלאן נרצח.
ביאנה ויטלייבנה גולודרייגה היא מגישת חדשות ועיתונאית יהודיה-אמריקאית ילידת ברית המועצות.
בעבר שימשה כפרשנית בכירה לעניינים עולמיים ב-CNN, וכמגישת חדשות ופיננסים.
גולודרייגה גם הייתה מגישה משותפת של מהדורת סוף השבוע של "בוקר טוב אמריקה" והנחתה יחד את "CBS This Morning".
גולדדריגה נולדה להורים יהודים מולדובנים במחוז קאושן שבמולדובה הסובייטית.
בשנת 1980, כשהייתה בת שנה וחצי, עזבה משפחתה את ברית המועצות כפליטים פוליטיים, עם 150 דולר בלבד.
בהגיעם לארצות הברית, עברו בתחילה לגלווסטון שבטקסס, ולאחר מכן השתקעו ביוסטון.
מאז חזרה למקום הולדתה רק פעם אחת, בשנת 1988, אז ביקרה את סבה וסבתה ובני הדודים; סבתה הצטרפה למשפחה ביוסטון מאוחר יותר באותה שנה.
אמה, ז'אנה, היא סמנכ"לית דיגיטל ומנהלנית בחברת פיליפס 66, ולפני כן כיהנה כסמנכ"לית מערכות מידע בחברת הס קורפוריישן.
אביה, ויטאלי, מהנדס מכונות, שימש יועץ בחברת דופונט.
גולדדריגה למדה בתיכון לאמנויות הבמה והוויזואליות ביוסטון, אך בחרה בקריירה בעיתונות במקום במשחק.
היא הושפעה להתעמק יותר על הנעשה בעולם לאחר שהשתתפה במחזה על איידס, שכתבה מורתה שרון פרנטי, אותה ציינה כאתר השראה מרכזי.
גולדדריגה דוברת רוסית באופן שוטף, ובמאי 2000 סיימה את לימודיה באוניברסיטת טקסס באוסטין עם תואר בלימודי מזרח אירופה ואזור אירואסיה, ובחטיבה משנית בכלכלה.
לאחר שסיימה את לימודיה באוניברסיטה, תכננה גולדדריגה קריירה בתחום שירותי הפיננסים.
היא הוסמכה כסוחרת ועבדה במספר חברות פיננסיות.
לאחר ירידה חדה בשוק החליטה לפנות לעיתונות.
בפברואר 2001 עברה לניו יורק והחלה לעבוד כמפיקה ב־CNBC, שם הפכה בהמשך לכתבת טלוויזיה.
בשנת 2004 נבחרה גולדדריגה לאחת העיתונאיות הבולטות מתחת לגיל 30. היא שימשה ככתבת ב־ABC בין השנים 2007–2010, ובמאי 2010 מונתה למגישה שותפה של המהדורה בסופי השבוע של "בוקר טוב אמריקה", לאחר עזיבתה של קייט סנואו, שעברה ל־NBC.
באפריל 2013 הייתה גולדדריגה הראשונה לראיין את אנזור צרנאייב, אביהם של טמרלאן צרנאייב וג'והאר צרנאייב, שביצעו את הפיגוע במרתון בוסטון.
היא תיארה זאת כ"רגע המרגש ביותר בקריירה שלי".
גולדדריגה שימשה כמגישה שותפה של "בוקר טוב אמריקה" עד 4 באוגוסט 2014, אז עזבה את התוכנית כדי להצטרף למחלקת חדשות העסקים והפיננסים של Yahoo!
היא שימשה כמנחה אורחת בתוכנית "Way Too Early" והייתה תורמת קבועה ל"Morning Joe" בערוץ MSNBC.
בשנת 2017 שימשה כמגישה אורחת ב־"CBS Morning News" בספטמבר אותה שנה הצטרפה ל־CBS ככתבת קבועה ובמקביל ל־CNN כפרשנית.
בדצמבר 2016 התעמתה גולדדריגה עם חבר הקונגרס הרפובליקני דיינה רוראבכר, על רקע הגנתו על נשיא רוסיה ולדימיר פוטין.
גולדדריגה חברה בצוות החשיבה "מועצה ליחסי חוץ".
היא תרמה ל־HuffPost, ובהמשך שימשה כעורכת וכתבת לענייני חדשות וכלכלה ב־Yahoo!.
בשנת 2015 נבחרה על ידי הילרי קלינטון לראיין אותה בראיון הראשון שלה כמועמדת לנשיאות.
עם זאת, בשל בלבול בשמה – "ביאנה" הובנה כ"בריאנה" – נקבע הראיון עם העיתונאית בריאנה קילאר מ־CNN, שבסופו נערך עימה ראיון נוקב.
גולדדריגה הגיבה: "זה קורה כל הזמן שמעוותים את שמי.
מעולם לא חשבתי שזה ימנע ממני להשתתף באחד הסיפורים הגדולים של חיי".
ב־3 באוקטובר 2018 הוכרז בתוכנית "CBS This Morning" כי תצטרף כמגישה שותפה.
ב־3 באפריל 2019 הודיע CBS News על עזיבתה את הרשת.
מאוחר יותר באותה שנה הודיעה CNN כי גולדדריגה מונתה לפרשנית בכירה לענייני גלובליים.
במהלך המהומות בישראל (2021), ראיינה את שה מחמוד קוריישי, שר החוץ של פקיסטן.
במהלך הראיון אמר קוריישי: "ישראל מפסידה.
היא מפסידה במלחמת התודעה, למרות קשריה".
כשנשאלה מהם "הקשרים", השיב: "כיסים עמוקים, אנשים בעלי השפעה – הם שולטים בתקשורת".
גולדדריגה הדגישה מספר פעמים במהלך הראיון כי מדובר באמירה אנטישמית.
באוגוסט 2025 פרסמה יחד עם אשת החדשות הישראלית יונית לוי ספר ילדים, "אל תאכילו את האריה" (Don't Feed the Lion) העוסק במאבק באנטישמיות.
גולודריגה היא זוכת פרס אמי עבור "תוכנית הבוקר המצטיינת", פרס ההנהגה של Keystone Policy Center ופרס Pro Bene Meritis של אוניברסיטת טקסס באוסטין לצד פרסים נוספים.
בספטמבר 2010, נישאה גולודריגה לפיטר אורסג, מנכ"ל חברת Lazard לשירותים פיננסיים ולשעבר ראש משרד הניהול והתקציב בתקופת ממשלו של ברק אובמה.
ביאס איש פריאנה (יוונית עתיקה: Βίας ο Πριηνεύς) היה פילוסוף יווני מן המאה השישית לפנה"ס, שנמנה עם שבעת חכמי יוון העתיקה.
ביאס היה מושלה של העיר פריאנה, שהייתה באיוניה שבדרום מערב אסיה הקטנה (כיום בטורקיה).
פריאנה הייתה עיר המקלט העיקרית של איוניה, שבה פרחו ערי מסחר יווניות רבות.
ביאס נודע בחוכמתו הרבה, בכוח שיפוטו שהיה ללא רבב, ובכוח דיבורו המחונן.
הוא עשה שימוש בכשרונותיו כדי להגן במשפט על בני אדם שהואשמו על לא עוול בכפם, ולא גבה שכר טרחה עבור שירותיו.
ביאס בכה כאשר היה עליו לדון אדם למיתה.
מספרים שכאשר אליאטס מלך לידיה שם מצור על העיר פריאנה, ביאס שלח אליו שתי פרדות שניזונו היטב.
כאשר אליאטס ראה את הפרדות, הוא התפעל ממצבן המצוין, והסיק מכך כי אנשי פריאנה חיו בעושר רב, והיו מסוגלים להגן על עצמם.
כדי לוודא את הדבר הוא שלח שליח לפריאנה.
ביאס ציווה לגבב ערימות של חול, לפזר עליהן גרגרים של חיטה, ולהראותן לשליח.
כאשר נודע הדבר למלך לידיה, הוא ביקש לעשות שלום עם פריאנה.
ביאס חרז חרוזים כדי ללמד כיצד אדם יכול להגיע אל האושר:
"האומלל שבאדם הוא מי שלא למד כיצד לשאת את גורלו."
"אנשים חייבים להתנהג כאילו יחיו זמן קצר, וגם זמן רב"
"עלינו לשמוח בחוכמה, כי היא תלוונו מנעורים לעת זִקְנָה."
"החוכמה היא בת קיימא יותר מכל רכוש אחר."
ביאס נפטר כשהיה בן שמונים שנה, אחרי שהוכיח במשפט את צדקתו של אדם זקן.
אנשי פריאנה ערכו לו הלוויה מפוארת, הקימו מקדש לזכרו, וחרטו על מצבתו את הכתובת: "תחת אבן זו נטמן ביאס, בנה המצוין של פריאנה, ותהילתה של איוניה".
ביאתלון הוא ענף ספורט חורפי אולימפי המשלב סקי למרחקים (קרוס קאונטרי) עם ירי ברובה.
בביאתלון מתחרים גברים ונשים במגוון מרחקים הנעים בין 6 ל-20 קילומטרים, ובמספר נקודות לאורך המסלול עליהם לירות ברובה קליבר זעיר לחמש מטרות עיגול, הנמצאות במרחק 50 מטר מהם.
ענף הביאתלון פופולרי בעיקר בארצות סקנדינביה, גרמניה, צרפת, ארצות מרכז אירופה, ארצות מזרח אירופה, רוסיה ומדינות אירופיות של ברית המועצות לשעבר.
מקור הביאתלון באימונים של הצבא הנורווגי.
ההתמודדות הידועה הראשונה התקיימה בשנת 1767 בין שני כוחות משמר הגבול הנורווגי.
עם הזמן התפשט הענף כענף צבאי בכל רחבי סקנדינביה.
בתחילת המאה ה-20, הגיע הענף גם למדינות מרכז ומזרח אירופה.
בשנת 1924 באולימפיאדת החורף הראשונה התקיימו תחרויות בענף הנקרא סיור צבאי (Military Patrol).
ענף זה נשאר בתוכנית האולימפית כענף ראווה באולימפיאדות 1928, 1936 ו-1948 אך לא זכה להכרה כספורט אולימפי עקב מיעוט המדינות המשתתפות.
בשנות החמישים הספורט צבר פופולריות בברית המועצות ושוודיה וכמות המדינות בהן עוסקים בביאתלון גדלה.
במהלך השנים האלה קיבל ביאתלון צורה וכללים שמזכירים את הענף המודרני.
אליפות העולם הראשונה בביאתלון נערכה בשנת 1958 באוסטריה, ושנתיים לאחר מכן נכנס הביאתלון לתוכנית אולימפיאדת החורף, כשהוא כולל ענף אחד בלבד: התחרות האישית ל-20 ק"מ (ראה להלן) לגברים.
תחרות השליחים נוספה לתוכנית אליפויות העולם בשנת 1966 ולתוכנית האולימפית שנתיים מאוחר יותר.
תחרויות הספרינט נוספו החל משנת 1974 באליפויות העולם והחל משנת 1980 באולימפיאדות החורף.
נשים החלו להתחרות בביאתלון החל משנות השמונים, כשאליפות העולם הראשונה לנשים התקיימה בשנת 1984. החל משנת 1989 תחרויות לגברים ולנשים ובכלל זה אליפויות העולם מתקיימות בו זמנית ובאותו המקום.
החל משנת 1992 נכנס ביאתלון נשים לתוכנית האולימפית.
בשנות התשעים נעשה באיגוד הביאתלון הבינלאומי מאמץ למשוך אל הביאתלון יותר קהל ולהפוך את הענף ליותר מושך מבחינה טלוויזיונית.
הדבר נעשה על ידי הוספת ענפים שבהם זהות המנצח נקבעת על קו הסיום ולא נגד השעון.
כך בשנת 1997 נוספו תחרויות המרדף ובשנת 1999 - תחרויות הזינוק ההמוני לתוכנית הגביע העולמי.
הענפים הללו נכנסו לתוכנית האולימפית בשנים 2002 ו-2006 בהתאמה.
תחרויות ביאתלון מורכבות מגלישת סקי במישור (קרוס קאנטרי) בשילוב עם שתיים או ארבע עצירות במטווח (מחציתן במצב שכיבה ומחציתן במצב עמידה) שבו על המתחרים לירות ממרחק 50 מטרים למטרה שבה יש 5 עיגולים נפרדים שבהם יש לפגוע כשלרשות הביאתלט 5 כדורים.
קוטר העיגולים הוא 45 מ"מ בירי בשכיבה ו-115 מ"מ בירי בעמידה.
במקרה של פגיעה בתוך המטרה, נסגר עיגול המטרה.
במקרה של החטאה "נענש" הביאתלט על כל החטאה באחת משלוש דרכים:
הקפת "לולאת עונשין" שאורכה 150 מ' ונמצאת ליד המטווח.
הקפה כזאת לוקחת כ-20 עד 30 שניות עבור גולש מיומן.
על כל החטאה חייב הביאתלט בסיבוב נוסף, כך שעל שתי החטאות יגלוש הביאתלט 300 מטרים נוספים, על שלוש החטאות 450 מ' וכדומה.
תוספת דקה לזמנו של הגולש על כל החטאה.
במרוצי השליחים עומדים לרשות הביאתלט שמונה כדורים לכל מטווח ולא חמישה.
חמישה כדורים טעונים מראש במחסנית ובמקרה שלא עלה בידו לפגוע בכל המטרות, הביאתלט ינצל את הכדורים הרזרביים שיצטרך להטעין בנפרד ולכוון את הנשק מחדש, דבר הלוקח 8 עד 10 שניות לגולש מאומן.
במקרה של החטאה נוספת מעבר לשלוש ההחטאות, יגלוש הביאתלט 150 מ' נוספים ב"לולאת העונשין" על כל החטאה.
מבחינת טכניקות גלישה, כל טכניקה מותרת אך כל הביאתלטים משתמשים בגלישה בסגנון חופשי הנחשבת למהירה ויעילה יותר.
ציוד הגלישה מוגבל על ידי תקנות.
הביאתלט נושא על גבו רובה קליבר זעיר במשקל 3.7 ק"ג שאליו מחוברת רצועת עזר לירי ואת המחסניות המכילות כדורים בקוטר 0.22 אינץ'.
המטרות בביאתלון המודרני הן אלקטרוניות ונסגרות אוטומטית ברגע שמזוהה פגיעה בעיגול האמצע.
כיום מתקיימות בסבב העולמי תחרויות מהסוגים הבאים:
ספרינט (Sprint) נגד השעון: בתחרות הספרינט גולשים הגברים למרחק של 10 ק"מ ונשים למרחק של 7.5 ק"מ.
המתחרים מזנקים בנפרד במרווח של 30 שניות זה מזה, כשהזינוק מתבצע על פי מספר הסידורי של הגולש (מגולש בעל חולצה מס' 1 ועד הגולש האחרון).
כל גולש יורה פעמיים, פעם ראשונה בשכיבה ופעם שנייה בעמידה.
העונש על כל החטאה הוא הקפת לולאת עונשין של 150 מטרים.
המנצח הוא ביאתלט שהשיג את הזמן הטוב ביותר בתחרות.
מרוץ אישי נגד השעון: 20 ק"מ לגברים או 15 ק"מ לנשים.
תחרות נגד השעון עם כללים דומים לתחרות הספרינט.
התחרות כוללת ארבע עצירות לירי לפי הסדר: שכיבה, עמידה, שכיבה, עמידה.
העונש על כל החטאה הוא תוספת של דקה לזמן הגלישה.
המנצח הוא ביאתלט שהשיג את הזמן הטוב ביותר בתחרות
במהלך המרוץ מתבצעים ארבעה מקצי ירי, כאשר שני הראשונים בשכיבה ושני האחרונים בעמידה.
העונש על החטאה הוא הקפה של לולאת העונשין.
המנצח בתחרות הוא הביאתלט שחוצה את קו הסיום ראשון.
בתחרות זו מוגבל מספר המשתתפים ל-60 המקומות הראשונים אחרי תחרות הספרינט ומשתתף שהמוביל עוקף אותו בסיבוב, נפסל ואינו ממשיך בתחרות.
זינוק המוני: 15 ק"מ לגברים או 12.5 ק"מ לנשים.
עקב כמות מוגבלת של מטרות, מזנקים בתחרות הזאת 30 מתחרים בלבד כשרשימת הזינוק נקבעת על פי הדירוג בגביע העולם או הישגים באליפות העולם.
כל המתחרים מזנקים יחד והמנצח הוא הביאתלט שחוצה את קו הסיום ראשון.
במהלך התחרות יורים ארבע פעמים למטרות, כאשר שני המקצים הראשונים בשכיבה ושני האחרונים בעמידה.
העונש על החטאה הוא הקפת לולאת העונשין.
מרוץ שליחים: תחרות לנבחרות בה בכל נבחרת יש 4 ביאתלטים כשכל אחד גולש 7.5 ק"מ לגברים או 6 ק"מ לנשים.
כל מתחרה צריך לירות פעמיים, פעם בשכיבה ופעם בעמידה.
בניגוד לשאר התחרויות, במרוץ השליחים עומדים לרשות המתחרים שלושה כדורים רזרביים לכל מקצה ירי, אותם הם צריכים לטעון בנפרד לאחר שירו את 5 הכדורים הרגילים.
אם גם לאחר שניצלו את הכדורים הרזרביים לא הצליחו לפגוע בכל המטרות, עליהם להקיף את לולאת העונשין.
בעת ההחלפה, על הגולש המסיים לגעת בגולש הבא.
הקבוצה המנצחת היא הקבוצה שהביאתלט הרביעי שלה חוצה את קו הסיום ראשון.
מרוץ שליחים מעורב: מרוץ שליחים שבו משתתפים בכל קבוצה שתי נשים ושני גברים, כשהנשים גולשות 6 ק"מ כל אחת והגברים 7.5 ק"מ.
שני המתחרים הראשונים בכל קבוצה הן נשים והמתחרים השלישי והרביעי הם גברים.
התחרות מתקיימת באליפויות העולם מאז 2005 והיא תיכנס לתוכנית האולימפית באולימפיאדת סוצ'י (2014).
גביעי עולם, אליפויות עולם ואולימפיאדות
כיום מתחרים בסבב העולמי כ-120 ביאתלטים מכ-35 מדינות.
עונת הביאתלון מתחילה בסוף נובמבר או תחילת דצמבר ומסתיימת באמצע או סוף מרץ וכוללת את התחרויות הבאות:
גביע העולם בביאתלון - סבב הכולל 10 מפגשים באצטדיוני ביאתלון שאושרו על ידי איגוד הביאתלון למטרה זו.
כל מפגש נמשך 4 או 5 ימים (מיום רביעי או חמישי עד יום ראשון) ובמהלכו מתקיימות שלוש תחרויות לגברים ושלוש תחרויות לנשים.
התחרויות יכולות להיות מכל הסוגים ובמהלך העונה מתקיימות גם כמה תחרויות שליחים המהוות הכנה לתחרות השיא של אותה השנה.
כל נבחרת רשאית לשתף בין שניים לשבעה ביאתלטים, בהתאם לדירוגה בגביע האומות.
על כל תחרות מקבלים 30 המסיימים הראשונים נקודות דירוג בהתאם למיקומם.
בסיכום הסבב משקללים לכל ביאתלט את תוצאותיו מכל התחרויות האישיות שהתקיימו במשך העונה, תוך גריעת שלוש התוצאות הגרועות ביותר.
הביאתלט והביאתלטית שצברו את מרב הנקודות מקבלים "כדור בדולח" גדול ופרס כספי נכבד מנותני החסות.
"כדורי בדולח" קטנים מחולקים לזוכים בכל אחד מהמקצועות, לנבחרת השליחים הטובה ביותר ולנבחרת שהישגי הביאתלטים שלה היו הטובים יותר (לפי תוצאות גביע האומות).
אליפות העולם בביאתלון - אליפות העולם בביאתלון מתקיימת מדי שנה, מלבד השנה האולימפית, באחד האצטדיונים שבהם נהוג לקיים את גביע העולם.
אליפות העולם מתקיימת בדרך כלל במהלך פברואר ומהווה את שיאה של אותה העונה לביאתלט.
אליפות העולם נמשכת 10 ימים ומתחרים בה ביאתלטים מכל המקצועות הקיימים.
כל נבחרת רשאית לשלוח עד 4 ביאתלטים לכל תחרות.
הזוכים בשלושת המקומות הראשונים מקבלים מדליות.
אליפות העולם (וגם אולימפיאדה) נחשבת בנוסף כמפגש גביע העולמי והביאתלטים מקבלים נקודות דירוג כמו כל תחרות רגילה של גביע העולם.
התחרות האולימפית - באולימפיאדות החורף מתקיימות תחרויות בכל המקצועות למעט מרוץ שליחים מעורב.
האולימפיאדה נחשבת לאירוע שיא של סבב הביאתלון והביאתלטים מתכוננים אליה ארבע שנים.
הזוכים במדליות זוכים לכבוד רב ואף לעיתים להערצה ולמעמד גיבורים לאומיים במדינות בהן הענף פופולרי.
אולה איינר ביורנדלן הנורווגי הוא שיאן בכמות המדליות מבין הביאתלטים עם 13 מדליות מהן שמונה מדליות מזהב (ארבע מתוכן באולימפיאדת סולט לייק סיטי).
גביע איגוד הביאתלון (IBU Cup) - סבב מקביל לגביע העולמי ובו משתתפים אתלטים שלא הצליחו להתברג לתחרויות הגביע העולמי, הן בגלל גיל או בגלל תחרות קשה על המיקום בנבחרת (בנבחרות חזקות).
בכל מפגש מתקיימות ארבע תחרויות: גברים, נשים, נוער גברים ונוער נשים.
תחרות השיא של הסבב האירופי היא אליפות אירופה שמשכה אליה בעבר גם ספורטאים מהגביע העולמי שנטו "לגנוב" את המדליות מספורטאים צעירים יותר.
לפיכך החל משנת 2008 הוגבל גיל המשתתפים באליפויות אירופה ל-26.
כאמור, ביאתלון הוא שילוב של ענפי ספורט שונים (מרוצי סקי וקליעה ספורטיבית).
בעוד שסקי במישור דורש יכולת אירובית גבוהה וסיבולת לב ריאה, בדומה לאופני כביש, קליעה למטרה מחייבת ריכוז גבוה ורוגע.
היכולת העיקרית שנדרשת מביאתלט היא היכולת להסדיר את הנשימה ולהרגיע את הדופק הגבוה בזמן הגלישה במטרים האחרונים שלפני המטווח וזאת כדי למנוע מדופק גבוה להפריע לביאתלט בשלב הירי.
הביאתלטים המובילים בסבב כגון אולה איינר ביורנדלן אצל הגברים וקאטי וילהלם אצל הנשים מיטיבים לשלב מהירות גלישה גבוהה עם אחוזי פגיעה טובים.
ביאתלטים אחרים כמו פרודה אנדרסן ולארס ברגר הנורווגים הם בעלי מהירות גלישה גבוהה, שמביאים במקרה של ברגר להשתתפות ולהישגים באליפויות העולם הקרוס קאנטרי, אך יכולת הקליעה שלהם חלשה מה שמביא אותם להישגים מעטים בלבד.
בנוסף להיבטים הפיזיולוגיים, גם לפסיכולוגיה תפקיד חשוב בביאתלון.
ספורטאים מכל ענפי הקליעה והביאתלון בפרט, נדרשים ליכולת מנטלית גבוהה בזמן העמידה על קו המטרות-יכולת שלא כל ספורטאי ניחן בה.
תופעה נפוצה היא החטאת המטרה האחרונה, במיוחד במקצה הירי האחרון כשהביאתלט מדורג במקום טוב, מה שמוביל להידרדרות בדירוגו.
תופעה זו אופיינית בדרך כלל לביאתלטים צעירים או בינוניים, אך לא פעם מתרחשת גם בקרב הביאתלטים המנוסים ביותר, במיוחד בתחרויות שיא של העונה או בתחרויות השליחים שבהן תחושת האחריות לתוצאת הנבחרת מורגשת היטב אצל כל ספורטאי.
השילוב של מעבר קיצוני בין מאמצים פיזיים גבוהים לשהיות בתנוחה רגועה, עם דרישות מנטליות גבוהות הופך את הביאתלון לאחד הענפים האולימפיים הקשים והמאתגרים ביותר.
בסבב העולמי מתחרים ביאתלטים מיותר מ-40 מדינות בארבע יבשות.
הנבחרות הבולטות במשך השנים הן גרמניה, נורווגיה וברית המועצות/רוסיה וביאתלטים ממדינות אלו זכו במרב המדליות באליפויות העולם ובאולימפיאדות.
מדינות בולטות נוספות הן צרפת, אוסטריה (גברים בלבד), בלארוס, אוקראינה, שוודיה, איטליה, סלובניה ובולגריה.
במהלך השנים ניתן למצוא ביאתלטים טובים גם בארצות הברית, קנדה, פינלנד, לטביה, צ'כיה, סלובקיה ומדינות נוספות.
אולה איינר ביורנדלן (נורווגיה) - 8 פעמים אלוף אולימפי, 20 פעמים אלוף עולם
ריקו גרוס (גרמניה) - 4 פעמים אלוף אולימפי, 9 פעמים אלוף עולם
סוון פישר (גרמניה)- 4 פעמים אלוף אולימפי, 7 פעמים אלוף עולם
אלכסנדר טיכונוב (ברית המועצות) - 4 פעמים אלוף אולימפי, 11 פעמים אלוף עולם
פרנק לוק (גרמניה) - פעמיים אלוף אולימפי, 11 פעמים אלוף עולם
אמיל הגלה סוונדסן (נורווגיה) - פעמיים אלוף אולימפי, 11 פעמים אלוף עולם
רפאל פוארה (צרפת) - 8 פעמים אלוף עולם
מרטן פורקאד (צרפת) - 6 פעמים אלוף אולימפי, 13 פעמים אלוף עולם
יוהאנס טינגס בו (נורווגיה) - פעמיים אלוף הסבב העולמי, אלוף אולימפי קטגוריית היחידים
קטי וילהלם (גרמניה) - 3 פעמים אלופה אולימפית, 5 פעמים אלופת עולם
מגדלנה נוינר (גרמניה) - פעמיים אלופה אולימפית, 12 פעמים אלופת עולם
אושי דיזל (גרמניה) - פעמיים אלופה אולימפית, 8 פעמים אלופת עולם
אנדראה הנקל (גרמניה) - פעמיים אלופה אולימפית, 8 פעמים אלופת עולם
קאטרין אפל (גרמניה) - פעמיים אלופה אולימפית, 4 פעמים אלופת עולם
מגדלנה פורשברג (שוודיה) - 6 פעמים אלופת עולם
טורה ברגר (נורווגיה) - אלופה אולימפית, 8 פעמים אלופת עולם
לאורה דאלמאייר - פעמים אלופה אולימפית, 7 פעמים אלופת עולם
דורותיאה וירר (איטליה) - שתי מדליות אולימפיות, שלוש פעמים אליפות עולם, פעמיים אלופת הסבב
טיריל אקהוף (נורווגיה) - אלופה אולימפית, 10 פעמים אלופת עולם, אלופת הסבב העולמי
לו ז'אנמונו (צרפת)- אלופה אולימפית, 4 פעמיים אלופת עולם.
בעונת הקיץ מתאמנים ביאתלטים על כבישי אספלט כשבמקום מגלשי סקי רגילים הם משתמשים בסקי גלגיליות (Roller Ski) ומשלבים זאת עם ירי במטווח, בדומה לגרסה החורפית.
ספורט זה נקרא ביאתלון קיץ.
סוג אחר של ביאתלון קיץ, המשלב ריצת שדה עם קליעה למטרה ברובה קליבר זעיר, צובר תאוצה בשנים האחרונות.
בשני סוגי ביאתלון הקיץ מתקיימת אליפות העולם, המאורגנת על ידי איגוד הביאתלון הבינלאומי, בכל שנה בחודש ספטמבר.
ניתן לציין בישראל את אליפות צה"ל שבעבר התנהלה באופן דומה יחסית לתחרות ביאתלון קיץ.
ענף נוסף שהתפתח בשנים האחרונות הוא ביאתלון חץ וקשת (Archery Biathlon) המשלב גלישת סקי עם ירי למטרות בחץ וקשת.
ביאר עדס (מערבית: بِيار عدس) היה כפר ערבי קטן בשרון (נפת יפו המנדטורית).
הוקם כנראה באמצע המאה ה-19 על ידי אריסים מוסלמים שעיבדו אדמות של תושבי קלקיליה.
ננטש באפריל 1948, במהלך מלחמת העצמאות, ונחרב בסביבות יוני אותה שנה.
על חורבות הכפר הוקמה שכונת "שיכון עולים" של הוד השרון והמושבים עדנים ואלישמע.
הכפר ישב בנקודה חשובה במערך הדרכים העתיקות בארץ ישראל, צומת הדרכים העתיקות דרך הים ודרך יפו - שכם, ומעט ממערב להרי השומרון.
ב-4 ביוני 1924 רכשה חברת "הכשרת היישוב" באמצעות נציגה, יהושע חנקין, 4,197 דונם ממערב לביאר עדס, מהשייח' של אבו כישכ, תמורת 3.5 לירות ארץ-ישראליות לדונם, ועל אדמות אלו הוקמה המושבה מגדיאל מערבית לכפר.
בשנת 1926 נחתם הסכם שלום בין תושבי מגדיאל וביאר עדס.
תושבי הכפר הצהירו במהלך חגיגת ההסכם שהם שמחים על ההתיישבות היהודית בקרבתם המביאה פיתוח ושיפור בבריאות.
במהלך המרד הערבי הגדול תקפו תושבי ביאר עדס את המושבה.
בעקבות מידע על המצאות כנופיות בכפר פשטו 25 לוחמים של האצ"ל בפיקודו של משה מולדבסקי על הכפר ב-28 במאי 1939. הם ירו על בתים במרכז הכפר ועל פי ההודעה הרשמית הרגו גבר וארבע נשים ופצעו שלושה.
בעקבות זאת פשט הצבא הבריטי על כפר סבא וביצע מעצרים.
זאב ז'בוטינסקי כעס על הפגיעה בנשים ודרש להימנע מכך.
ביישוב המאורגן גינו את הפעולה, אולם נשמעו גם קולות שטענו שפעולות דומות נעשו גם על ידי ההגנה.
דוד בן-גוריון כתב: "לא נטמא את מלחמתינו במעשי תועבה וטירוף דעת שנתפסו להם בריונים משוסים בביר עדס ..." ואליעזר ליבנה כתב "אם יש יסוד להשערה שצעירים יהודים ביצעו את מעשה הזוועה בביר עדס - הרי זה מקרה ראשון במינו.
עצם האפשרות של השערה כזאת מחייבת חשבון נפש חמור...", אולם המשיך וקבע: "ממשלת ה.מ.
שכנעה במעשים בוטים, שפעולות טירוריסטיות, ותהיינה האיומות ביותר, סופן להביא כבוד ותועלת למעורריהן ...
מעשה הזוועה בביר עדס ...
האחריות המוסרית לו איננה מוטלת בספק: היא כולה אנגלית".
על פי סקר הכפרים 1945 נאמדו בכפר 300 נפש.
הכפר נכלל בשטח המדינה היהודית לפי תוכנית החלוקה.
בסוף פברואר 1948 נהרג יהודי מאש שנורתה ממארב בזמן שהיה בדרכו לעבודה בפרדסי מגדיאל.
בעקבות זאת התפתחו חילופי אש בין כוחות ערבים שהתמקמו בכפר לבין אנשי מגדיאל וחיילי חטיבת אלכסנדרוני, בהם נהרגו שני יהודים וכתשעה ערבים.
בלילה שבין 4 ל-5 במרץ 1948, תחת גשם שוטף ובאזור בוצי, תקפו חיילי אלכסנדרוני את הכפר הרגו כ-15 איש ופוצצו בו עמדות ירי, אולם הכוונה לפוצץ בתים שולטים בכפר לא הושגה.
חיילי אלכסנדרוני לא כבשו את הכפר מחשש להתערבות של הבריטים.
לחיילי אלכסנדרוני היו מספר פצועים, אחד מהם מת לאחר מכן מפצעיו.
למחרת נמשכו חילופי האש ושניים ממגיני מגדיאל נהרגו.
אולם בעקבות הקרב נטשו הלוחמים הערבים את ביאר עדס ותושבי המקום עזבו עמם.
לאחר הקרב הושג הסכם הפסקת אש ותושבי הכפר שבו לבתיהם.
אולם הפסקת האש לא האריכה ימים.
אנשי הלח"י תקפו את הכפר ופוצצו בו כ-30 בתים והכפר ננטש שוב ב-12 באפריל.
הקרן הקיימת לישראל, בהוראתו של יוסף ויץ, הרסה את בתי הכפר ביוני 1948.
ביאנקה טיילור ראיין היא זמרת-יוצרת ומוזיקאית אמריקאית, התפרסמה כאשר זכתה בעונה הראשונה של תוכנית המציאות "America's Got Talent" כאשר הייתה בת 11.
היא חצי אירית (מצד אביה) וחצי יפנית (מצד אמה).
יש לה אח גדול ממנה ששמו סוואן, ואחות ואח צעירים ששמם איזבלה וג'אגר.
ב-17 באוגוסט 2006 ניצחה ראיין בתחרות הטלוויזיונית "America's Got Talent" ששודרה בערוץ NBC, שם זכתה במיליון דולר.
לאחר ניצחונה, הופיעה בסיבוב הופעות ברחבי אמריקה, וזכתה להצלחה רבה.
ב-14 בנובמבר 2006, הוציאה את האלבום הראשון שלה הקרוי על שמה (Bianca Ryan) ובו 12 שירים.
מספר שירים מן האלבום, ובכלל זאת הסינגל שהוצא לכבוד חג המולד, Why Couldn't It Be Christmas Every Day?, זכו להצלחה רבה.
הרפובליקה של ביאפרה (Republic of Biafra) הייתה מדינה קצרת ימים, שמרדה בשלטון ניגריה, והתקיימה בין 1967 ל-1970 בדרום מזרח ניגריה, תוך מלחמה בשלטון המרכזי.
שמה של המדינה ניתן לה על שם מפרץ ביאפרה באוקיינוס האטלנטי, שעל חופיו שכנה.
רק מדינות מעטות – גבון, האיטי, חוף השנהב, טנזניה וזמביה – הכירו בעצמאות ביאפרה, אך מדינות נוספות – רודזיה, דרום אפריקה וצרפת – סיפקו לה סיוע צבאי חשאי, ואף ישראל העבירה לה נשק שלל שנתפס במלחמת ששת הימים.
איי סאו טומה ופרינסיפה, אז בשליטת פורטוגל, היו מוקד חיוני של העברת סיוע הומניטרי.
לעומתן, בריטניה וברית המועצות העניקו סיוע צבאי לניגריה.
ההסגר שהטילה ניגריה על ייבוא סחורות לביאפרה הוביל בסופה של המלחמה לאסון הומניטרי.
מספר המתים במלחמה, ברעב ובמחלות מוערך בשני מיליון.
בינואר 1966 כשל ניסיון הפיכה צבאית של קצינים מבני האיגבו בממשלת ניגריה.
הניסיון הוביל למעשי טבח בבני איגבו בצפון ובמערב המדינה, ומאות אלפי בני איגבו נמלטו לאזורי המוצא שלהם.
באזורים אלה ערכו האיגבו פרעות בבני קבוצות אחרות.
רוב בני האיגבו, שמנו אז על פי ההערכה 7 מיליון נפש, התגוררו בחבל המזרחי של ניגריה, שמושלו הצבאי היה לויטננט קולונל צ'וקוומקה אודומגוו אוג'וקוו , בן איגבו.
ב-30 במאי 1967 הכריז אוג'וקוו על פרישת המחוז מניגריה, ועל הקמת מדינה עצמאית שבירתה אנוּגוּ.
לחבל, שאין לו גישה לים, סופחו אזורים מדרום, השוכנים לחוף המפרץ, ובהם מרבצי נפט גדולים.
באזורים אלה שכנו קבוצות אתניות שאינן איגבו, שהמתח בינן לבין האיגבו הדומיננטיים פגע ביכולת העמידה של ביאפרה.
ימים אחדים לאחר הכרזת העצמאות פלש צבא ניגריה לביאפרה, ובמהרה דחק את הביאפרים לאזורי האיגבו בלבד, צר עליהם מכל העברים והחל להדק בהדרגה את טבעת המצור.
בירת המדינה הועברה שלוש פעמים לאזורים פנימיים יותר.
המתקפה המכרעת החלה בדצמבר 1969. בראשית ינואר 1970 נמלט אוג'וקוו, ב-13 בינואר חתם סגנו על הסכם כניעה לכוחות הניגריים וב-15 בינואר בטלה באופן רשמי הרפובליקה של ביאפרה.
החשש ממעשי טבח המוני ופעולות נקם לאחר המלחמה לא התממש, ונעשה מאמץ לפיוס ולשיקום האזורים שנפגעו במלחמה, בכספי הנפט.
עם זאת, פקידי ממשלה מבני האיגבו שעזבו את משרותיהם בממשל הניגרי כדי לעבוד בממשלת ביאפרה לא קיבלו את משרותיהם בחזרה.
מתחים אתניים ודתיים עדיין קיימים בעוצמה רבה בניגריה.
תנועה לחידוש הרפובליקה של ביאפרה בראשות נאמדי קאנו פועלת בניגריה החלה מהעשור השני של המאה ה-21 ובקרב גולים מחוצה לה.
ראש התנועה נעצר ושוחרר בשנת 2015, אך מאז 2017 לא נראה בציבור.
בסוף שנות ה-50 של המאה ה-20, מדינת ישראל החלה לקשור קשרים עם "מזרח ניגריה" (חבל הארץ שהיה אחר כך לביאפרה), שהייתה באותה עת מדינת חסות בריטית אוטונומית כחלק מהפדרציה של ניגריה, כאשר ניגריה החלה בתהליך של קבלת עצמאות מלאה מבריטניה.
בתקופה זו, מדינת ישראל ביקשה ליצור קשרים עם מדינות רבות באפריקה, וסייעה להן במודרניזציה בתחומי החקלאות, התעשייה והביטחון.
בשנת 1959, שר המסחר של מזרח ניגריה אף הגיע לביקור בישראל.
בנוסף באותה שנה חברת "תה"ל" הישראלית הקימה חברת בת מקומית לפיתוח מקורות מים.
שנה אחר כך ביקר גם שר האוצר בישראל.
ביוני 1961 ראש ממשלת מזרח ניגריה הגיע לביקור רשמי בישראל, וחתם על מספר הסכמים לשיתוף פעולה.
אחר כך נשלחו כמאה מומחים מישראל למזרח ניגריה, בעיקר כדי לסייע בתחום החקלאות והבנייה (באמצעות חברת "סולל בונה").
חלקם נשארו במדינה בזמן שפרצה מלחמת האזרחים.
עם פריצת מלחמת ביאפרה, ישראל תחילה לא התערבה במלחמה, אך לאחר שהחלו להגיע ידיעות על רצח עם בביאפרה במהלך 1968, ישראל החליטה לספק לה סיוע צבאי וסיוע הומניטרי, זאת גם על רקע תמיכת מדינות ערב ובראשן מצרים בממשלה הפדרלית שפעלה נגד ביאפרה.
ישראל הושיטה סיוע הומניטרי רב לקורבנות בביאפרה, שהגיע הן באופן רשמי מהממשלה והן באמצעות פעילים פרטיים, שבין הבולטים שבהם היה אייבי נתן, שהנחית עזרה בשיתוף פעולה עם מגן דוד אדום.
למרות הסיוע שניתן לה, מדינת ביאפרה לא הוכרה רשמית על ידי מדינת ישראל.
לביאפרה היה צבא בזמן עצמאותה, עם חיל אוויר, מודיעין, רגלים וים.
ביארנה סטרוסטרופ (בדנית: Bjarne Stroustrup; נולד באורהוס שבדנמרק ב-30 בדצמבר 1950) הוא מדען מחשב דני, הידוע בעיקר כמפתחה של שפת התכנות הנפוצה C++.
סטרוסטרופ משמש פרופסור באוניברסיטת קולומביה שבניו יורק.
סטרוסטרופ החל לעצב את שפת C++ ב-1979 (שאז נקראה "C עם מחלקות"), ובמילותיו:
סטרוסטרופ אף כתב את ספר הסטנדרטים של C++: The C++ Programming Language, בארבע גרסאות.
בריאיון ל-Big Think, אמר סטרוסטרופ כי כשפיתח את שפת ה-C++ הרגיש כי קודמתה, שפת התכנות C מיושנת מדי.
כמו כן אמר שלדעתו השפות צריכות להתמזג לשפה אחת אולטימטיבית ואידיאלית.
סטרוסטרופ הוא בעל תואר מוסמך אוניברסיטה במתמטיקה ובמדעי המחשב מאוניברסיטת אורהוס ו-.Ph.D (תואר שלישי) מאוניברסיטת קיימברידג' שבאנגליה, שם היה תלמיד בקולג' צ'רצ'יל.
הוא היה ראש מחלקת התכנות במעבדות בל, מפתיחתה עד לסוף שנת 2002. ב-2004 התמנה לחבר באקדמיה הלאומית להנדסה.
בנוסף, הוא חבר מן המניין בארגונים ACM וב-IEEE.
כיום הוא פרופ' למדעי המחשב באוניברסיטת קולומביה.
1992 - פרס ACM על שם גרייס הופר
2004 - פרס IEEE של חברת המחשבים העולמית בקטגוריית יזם המחשבים לשנת 2004
2005 - פרס ויליאם פרוקטר להישגים מדעיים
2008 - אות ההצטיינות של דוקטור בוב
2018 - פרס IEEE של חברת המחשבים העולמית בקטגוריית חלוץ המחשבים
2018 - פרס צ'ארלס סטארק דרייפר
ביארנה סטרוסטרופ, -אידסון-ויזלי פרופשנל, 2008;
ביארנה סטרוסטרופ, The C++ Programming Language - הוצ' אידסון-ויזלי, 2000;
ביארנה סטרוסטרופ, - הוצ' אידסון-ויזלי, 29 במרץ 1994
ביארנה סטרוסטרופ ומרגרט אליס,The Annotated C++ Reference Manual - הוצ' אידסון-ויזלי, 1990;
ביארנה ברטרם רויטר (דנית: Bjarne Bertram Reuter; נולד ב-29 באפריל 1950) הוא סופר ותסריטאי מדנמרק.
ספרו השקרן מאומבריה, תורגם לגרמנית, צרפתית, ספרדית ועברית.
בהקדמה לספר מצוטט הסופר ג'ובאני בוקאצ'ו.
כחלק מהביקורות על הספר הושווה רויטר, מבחינת סגנון הכתיבה וההומור השזור ביצירה למיגל דה סרוואנטס ואומברטו אקו.
השקרן מאומבריה, כתר ספרים, מדנית: דנה כספי, 2009
ביאריץ היא עיירה בצרפת, במחוז הפירנאים האטלנטיים בחוף האוקיינוס האטלנטי, במפרץ ביסקאיה.
העיירה משתייכת לחבל ההיסטורי הגדול של אקוויטניה ובפרט, לאזור לפורדי (לאבור) שבארץ הבסקים הצרפתית או הצפונית.
היא ידועה כעיר-קיט, מן היוקרתיות שבחוף האטלנטי הצרפתי.
לאוקיינוס יש במקום הזה גלים עזים ולכן האתר מבוקש מאוד על ידי חובבי גלישת גלים.
תושב של ביאריץ נקרא בצרפתית ובגסקונית "ביארו" (biarrot), ובבסקית "מיאריזטר" (miarriztar).
סיסמת היישוב היא: "יש לי הרוחות, הכוכבים והים" (J'ai pour moi les vents, les astres et la mer).
ייתכן כי מקור השם של העיר הוא בסקי: Biarritz או Miarritze, אולי קשור לשורש הבסקי berarr, הבא מ־belharr (דשא).
במקרה זה, biarritz עם הסיומת הלוקטיבית -itz מקבל משמעות של "מקום עם דשא".
שתי הצורות Biarritz ו־Miarritze מוכרות על ידי האקדמיה הבסקית מחבל הבסקים בספרד.
בימי הביניים פוגשים לראשונה את השם, תחת הצורות: Bearrits (1186), Bearridz (1231), Bearidz (1338),
השערה אחרת מייחסת את השם לאנתרופונים "בן של ביאר" (Beiarriz), אם כי לא ידוע על שם פרטי Beiar, ושם היישוב הופיע בימי הביניים כ-Bearritz ולא Beiarritz.
יש התומכים במוצא הגרמאני של השם, לפי דוגמאות שנמצאו בגליסיה: למשל, היישוב Santa Maria de Beariz שגרסאות ישנות של שמו היו – Viarici, Uiarici, Uiariz, Beariz.
אלו קשורים לשם הגרמאני Viaricus, שבו via בא מ-wig – מלחמה, קרב, ו־ricus בא מ־reiks – עוצמה.
לפי השערה זו, הסיומת itz בטופונימים בסקים מקורה ב-reiks הגרמאני.
כך למשל בטופונימים Utitz, Oritz, Alderitz מנווארה.
לפי תאוריה זו ייתכן שמקור השם Biarritz זהה למקור השם הגליסיאני Beariz ששורשיו ב"אחוזת של ויאריקוס" (uilla Viarici).
שמות דומים מוצאים לא רק בגליסיה – Santa Magdalena de Baariz, אלא גם בפורטוגל – Viariz.
ביאריץ נמצאת בדרום מערבה של צרפת, לא רחוק מהגבול עם ספרד ומהחוף הבסקי, במפרץ ביסקאיה או המפרץ הגסקוני.
היא גובלת בצפון עם אנגלט, בדרום עם בידאר, ובדרום-מזרח עם ארבון וארקאנג.
הכף סן מרטן, הנשלט על ידי מגדלור, מציין את הגבול בין החוף החולי בצפון, המתחיל בחוד הקיצוני של המחוז ז'ירונד והמסתיים באנגלה, ובין החוף המבוקע בפאלזות של ארץ הבסקים בדרום.
העיר בנויה על שורה של גבעות לאורך החוף.
ממנה יורדים ישירות אל ערוצים וחופי חול כמו "החוף הגדול", "חוף הבסקים" או "נמל הדייגים".
היישוב נחצה על ידי תעלת אצ'ינצ'ה (Atxinetxe) הנשפכת, אחרי שחצתה את אנגלט, אל נהר אדור בבאיון.
הודות לעמדתה הגאוגרפית כמו מעין "אמפיתיאטרון" השוכן מול האוקיינוס, חשופה ביאריץ לרוחות מן הים.
החורפים נעימים וחום הקיץ הוא מתון.
התנאים האטרקטיביים האלה של האקלים הקנו ליישוב, החל משנת 1912, מעמד של עיירה הידרותרמאלית ואקלימית.
מצב הרוחות מושפע משלושה גורמים עיקריים: האוקיינוס האטלנטי, הרי הפירנאים והבריזות המקומיות.
הרוחות מן הים, השולטות, מביאות לחות ואוויר צח בימי הקיץ וממתנות את מזג האוויר בחורף.
הרוחות החמות הבאות מן הדרום נוצרות על ידי אפקט של פן.
אכן, אוויר המגיע מכיוון ספרד מאבד את לחותו תוך כדי חציית הפירנאים ומתחמם מחדש תוך כדי ירידה בגובה.
בחורפים העיירה נחשפת לטמפרטורות גבוהות לעומת שאר שטח צרפת.
ממוצע הטמפרטורות בחורף הוא בסביבות 8°C ובקיץ בסביבות C°20.
הגשמים על החופים הבסקים הם בדרך כלל קצרים, פרט למקרים של סופות חורפיות.
לאלו אופי של ממטרים סוערים וקצרים.
המספר הממוצע של הימים עם שלג: 3
המספר הממוצע של ימים עם סופות רעמים: 34
המספר הממוצע של הימים עם ערפל: 30
המספר הממוצע של ימים עם כפור בשנה: 17
בשנת 2009 אוכלוסיית העיירה מנתה 25,397 תושבים.
מבחינת ההשתייכות הלשונית המקורית ביאריץ והיישובים הסמוכים אנגלה ובאיון מהווים סלע מחלוקת בין חסידי התרבות האוקסיטנית הגסקונית ובין חסידי התרבות הבסקית.
בנוסף לבסקית, בני האזור דיברו גסקונית, כפי שמעיד האטלס הבלשני של גסקוניה משנות 1954–1966 והמחקרים על גבולות תפוצת השפה הבסקית שבוצעו על ידי לוסיין בונפרטה בשנת 1863.
החל מהמאה ה-20 השפה הצרפתית הפכה לשפת הרוב.
אחרי שנות ה-90 של המאה ה-20 המדיניות התרבותית של מועצות העיר הכריזה על התרבות הבסקית כתרבותה המובילה של העיר וקידמו אותה.
לפי פול רמון, ביאריץ הייתה בשנת 1790 עיר הבירה של קנטון בתוך המחוז "איסטאריץ" (Ustaritz), וכלל את היישובים אנגלט (Anglet), ארקאנג (Arcangues), באסוסיארי (Bassussarry) וביאריץ.
בשנת 1863 ביאריץ הייתה חלק מן הקנטון באיון-צפון-מערב (Bayonne-Nord-Ouest).
בימינו היא בירת הקנטונים ביאריץ-מערב וביאריץ-מזרח.
החל משנת 1999 ביאריץ היא חלק מקהילה בין-קומונלית משותפת communauté d'agglomération Côte Basque-Adour יחד עם עוד 4 יישובים: אנגלט, (Anglet), באיון (Bayonne), בידאר (Bidard) ובוקו (Boucau).
שני היישובים האחרונים הצטרפו אליה בשנת 2011.
ביאריץ היה החל מן המאה ה-11 כפר קטן של דייגי לווייתנים.
זאת הסיבה שבסמל היישוב נראית סירה גדולה של דייגי לווייתנים.
הכפר כלל שני מוקדי התיישבות: אחד בשכונת הכנסייה סן מרטן והשני בנמל הדייגים או הנמל הישן (פור וייה Port Vieux), המוגן על ידי טירת בלה (château de Belay) או פראגוס (Ferragus).
האוכלוסייה היא ממוצא גסקוני ובסקי.
יש מחלוקות לגבי השאלה לאיזו משתי האתניות זכות הבכורה.
עד 1790 ביאריץ היה מבחינה מנהלית חלק מן המחוז הבסקי לאבורי.
ויקטור הוגו ביקר בו בשנת 1844 והתרשם מאוד מיופיו.
אולם הביע חששות כבדים כי המקום עלול בעתיד להפוך לעיירת קיט, כפי שאכך קרה.
אחרי 1784 הרחיצה בים הייתה באופנה ובשנת 1808 בימי מסעו בספרד, נפוליאון בעצמו ניצל לשם כך את שהותו בביאריץ.
ב-1854 הגיעה לעיר למשך חודשיים הקיסרית אז'ני, אשתו של נפוליאון השלישי.
גם היא הוקסמה מהמקום והחליטה להקים בה מושב נופש.
בעלה בנה כאן בשבילה ארמון.
מאז התחילו לנהור לעיר זה אחר זה כל המונרכים של אירופה, לרבות המלכה ויקטוריה (ב-1889) ואדוארד השביעי מלכה של בריטניה (אחרי 1906), מלך ספרד, אלפונסו השלושה-עשר, מלכי בלגיה, פורטוגל ווירטנברג, הקיסרית אליזבט ("סיסי") של אוסטרו-הונגריה, לורדים בריטים וגרנדים מספרד.
היישוב שמנה בשנת 1800 כ-200 תושבים, הפך בשלהי המאה ה-19 לעיירת נופש פורחת שארחה בימי הקיץ כ-10,000 מבקרים.
ביאריץ התגאה אז בכינוי "מלכת החופים וחוף המלכים".
באוקטובר 1868 במהלך תחרויות השיט, על סיפון הספינות "שמואה" ו"ארגוס" התארחו הקיסרית אז'ני ובנה, הנסיך לואי נפוליאון בונפרט.
גם אוטו פון ביסמרק בא לעיר בספטמבר 1865 כדי לפגוש את נפוליאון השלישי מתוך תקווה שצרפת תתמוך בשאיפות הפרוסיות.
בדצמבר 1892 מלכת סרביה, נטליה אוברנוביץ', חנכה את אבן הפינה של הכנסייה האורתודוקסית בעלת הכיפה הכחולה, שנפתחה לאחר מכן ביוני 1893. באותה תקופה העיירה הפכה למעין מכה של האריסטוקרטים הרוסים.
ולדימיר נבוקוב מתאר חופשה על חוף הים של ביאריץ לפני מלחמת העולם הראשונה בספרו דבר, זיכרון.