tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לכן חשוב לסלק מיד דגימה פגועה מקרבה למינרלים אחרים על למנוע מ"מחלה" זו להתפשט.
על סמך מחקרים משערים כי חיידק עשוי לסייע ולהאיץ את התהליך בכך שהוא מעכל את המרכזיט.
ידוע בוודאות שדגימות בעלות משטחים מחוספסים נוטות להתפורר מהר יותר מדגימות בעלות משטחים מבריקים ונוצצים, מן הסתם משום ששטח הפנים היכול להגיב עם המים באוויר גדול יותר.
ברור גם שאם הדגימות ישמרו בסביבה יבשה (לחות נמוכה) הם יטו פחות להתפורר.
מרכזית המפרץ היא המרכז התחבורתי הגדול ביותר בישראל, אשר משרת את תושבי מטרופולין חיפה והיישובים בסביבתה.
היא ממוקמת באזור מסחר ליד כביש 75 וצומת קישון שבצ'ק פוסט במזרחה של העיר חיפה.
המרכזית משלבת מגוון רחב של כלי תחבורה: אוטובוסים עירוניים, אוטובוסים בין עירוניים, מטרונית, רכבת ישראל (בתחנת הרכבת מרכזית המפרץ) ורכבלית לכיוון הטכניון ואוניברסיטת חיפה.
בעתיד תשרת גם רכבת קלה לנצרת.
מתחם מרכזית המפרץ החדשה נפתח ב-1 ביולי 2018 אך בוצעו במתחם עבודות נוספות גם בשנת 2019.
רציפי קו החוף של תחנת הרכבת מרכזית המפרץ.
מתחם המרכזית החדש המשרת אוטובוסים בין עירוניים בקומה 1
רציף הרכבת של קו העמק הנמצא בקומה 2 של המתחם.
רציפים המשרתים אוטובוסים עירוניים מחוץ למבנה הסגור.
קניון לב המפרץ נמצא בצפון המתחם, צמודים אליו רציפי הרכבת של קו החוף (בין תחנות חיפה מרכז – השמונה וחוצות המפרץ).
דרומית לקניון לב המפרץ נמצא המתחם המרכזי כאשר בקומה השנייה שלו נמצא רציף מסילת העמק (בין תחנת הרכבת יקנעם – כפר יהושע לתחנת חיפה מרכז – השמונה), בקומה הראשונה נמצאים רציפי האוטובוסים הבין עירוניים.
מחוץ למבנה ומזרחית לו נמצאים רציפי המטרונית ורציפי האוטובוסים העירוניים המשרתים את תושבי חיפה, נשר והקריות ותחנת הרכבלית.
יש חיבור בין הקומה השנייה של המרכזית לבין הקניון באמצעות גשר להולכי רגל.
בדצמבר 2019 נפתח גשר הולכי רגל נוסף המחבר בין רציפי תחנת הרכבת "קו החוף" לרציף "קו העמק", כך שניתן לעבור ישירות מאזור האוטובוסים לתחנת הרכבת ללא מעבר דרך הקניון.
זוהי תחנת הרכבת הראשונה בישראל המשרתת שתי מסילות נפרדות (קו החוף וקו העמק).
עם פתיחתה של התחנה החדשה, נמתחה ביקורת ציבורית, כנגד החלטת מינהל הדיור הציבורי במשרד האוצר שלא לאפשר הפעלת שטחי מסחר במרכזית המפרץ החדשה.
הסיבה לכך היא לחצים שהופעלו על ידי הנהלת קניון לב המפרץ, אשר ביקשה להימנע מיצירת תחרות מסחרית, באמצעות הטלת ווטו אפילו על האפשרות של פתיחת בית קפה, או הצבת מכונות שתייה אוטומטיות.
לתחנת הרכבת אין מגרש חניה בחינם.
בקיץ 2023 הפכה עיריית חיפה את החניון על דרך יגאל ידין ממערב לתחנה לחניון בתשלום.
התחנה נפתחה ב-1 בינואר 2002 כחלק משינוי מערך האוטובוסים בחיפה, במבנה פתוח שבו כ-20 רציפים.
התחנה הוקמה כחלק מהשינוי במערך האוטובוסים בחיפה אשר כלל גם את הקמת מרכזית חוף הכרמל כשנה וחצי מאוחר יותר.
השינוי נועד לחסוך בזמני הנסיעה תוך צמצום כמות האוטובוסים הנכנסים אל העיר.
לפני פתיחת מרכזית המפרץ, התחנה המרכזית הוותיקה של חיפה בבת גלים שימשה כתחנה סופית לכל הקווים המחברים את העיר עם יישובי צפון ישראל, פרט לנסיעות מסוימות בשעות השיא ובשבתות שהתחילו והסתיימו בהדר הכרמל.
במסגרת השינוי בוטלה הכניסה של כל הקווים האלה לחיפה, והם קוצרו עד מרכזית המפרץ.
במקומם הופעלו קווים עירוניים חדשים, שעימם יכולים הנוסעים להמשיך לשכונות השונות של חיפה.
כמו כן הופעלה לראשונה בחיפה שיטת כרטיסי המעבר, שאיפשרה נסיעה בכמה קווים עירוניים בתוך חיפה בעלות של נסיעה אחת, והביאה לכאורה להוזלת עלויות הנסיעה.
כך, למשל, מחיר הנסיעה מנשר להדר ולעיר התחתית ירד.
עבור הנוסעים מצפון להדר והעירה הדבר הוסיף צורך בהחלפת אוטובוס נוספת, אך עבור הנוסעים לנווה שאנן ולכרמל השינוי שיפר את מסלול הנסיעה, שכן במקום החלפת אוטובוס בהדר או במרכזית בת גלים, כעת ההחלפה מתבצעת כבר בכניסה לחיפה.
בסוף שנת 2012 החלה חברת יפה נוף בהקמת טרמינל חדש שבנייתו הסתיימה ביולי 2018. טרמינל זה משתרע על פני שטח של 12,000 מ"ר, ועלות הקמתו הייתה כ-300 מיליון ש"ח.
התחנה מחולקת לשני אגפים: באגף הצפוני בן שתי הקומות שוכנים רציפי האוטובוסים הבין-עירוניים ורציפי המטרונית בקומה הראשונה, ובקומה השנייה פועלת שלוחה של תחנת הרכבת עבור רכבות מסילת העמק.
האגף הדרומי משרת את קווי האוטובוס העירוניים ומעוצב כטרמינל פתוח.
התחנה הוקמה בשנת 2001 בשיתוף רכבת ישראל ובמימון מלא של יזמים פרטיים, ונקראה "תחנת הרכבת לב המפרץ" על שם קניון לב המפרץ (כיום "סינמול") הסמוך לה, בעלי השליטה ומתכנניה התבקשו לעצב את מעבר הנוסעים כך שיעבור בתוך הקניון.
זוהי התחנה הראשונה שהוקמה בשיטה זו (בעקבותיה הוקמה התחנה הסמוכה – תחנת הרכבת חוצות המפרץ – גם היא בשיטה דומה).
התחנה החלה בפעילותה ב-8 בספטמבר 2001.
בתחנה שני רציפי צד המחוברים ביניהם במעבר עילי.
ניתן להיכנס ולצאת מן התחנה דרך המעבר העילי, המחובר לאולם נוסעים קטן שנמצא בתוך מרכז הקניות.
במעבר זה על הולכי רגל לעבור דרך הקניון.
בסוף שנת 2016 נפתחה יציאה נוספת מן התחנה בקצה הדרומי של רציף 1 המגיעה ישירות למסוף האוטובוסים מרכזית המפרץ.
בשנת 2002 נפתח בסמוך מסוף האוטובוסים שממנו יוצאים קווי האוטובוס לצפון ותנועת הנוסעים בתחנת הרכבת גדלה.
ב-16 ביולי 2006, בעיצומה של מלחמת לבנון השנייה, שותקה תנועת הרכבות לתחנה לאחר שטיל קטיושה פגע במוסכי הרכבת במרכז חיפה והרג שמונה מעובדי רכבת ישראל, רק ב-14 באוגוסט, יומיים לאחר תום המלחמה, חודשה תנועת הרכבות לתחנה וממנה.
ב-3 ביולי 2018, בעקבות שדרוגו של מרכז התחבורה שונה השילוט בתחנה המקורית ל"מרכזית המפרץ – קו החוף" ונפתח רציף החדש המשרת את מסילת העמק הנקרא "מרכזית המפרץ – קו העמק".
פרויקט מרכזית המפרץ החדשה יצא לדרך ביולי 2015 והתחנה החדשה נחנכה ביוני 2018 ונפתחה לציבור ב-1 ביולי 2018.
במהלך בניית המרכזית החדשה, בשלב הראשון הוסטה התחנה הקיימת כ-300 מטרים לכיון מזרח אל עבר כביש 4 והתרחקה ממסילת הרכבת.
בשלב השני הוקם בניין בעל שתי קומות ושני גשרים אשר ממוקם מתחת לכביש 75 מערב, כאשר הגשר הראשון לכיון מערב מחובר לחניון כלי רכב עתידי והגשר השני לכיוון דרום מתחבר לתחנת הרכבת מרכזית המפרץ הממוקמת בכיוון דרום-מזרח מן התחנה המרכזית.
מספר חודשים לאחר פתיחת המרכזית נחנך גשר הולכי הרגל אשר מחבר את הקומה השנייה של המרכזית עם קניון לב המפרץ.
בדצמבר 2019 נחנך גשר המחבר את רציפי תחנת הרכבת, אשר מאפשר מעבר לרציפי "קו החוף" ו"קו העמק" ישירות מתוך המרכזית ללא מעבר דרך הקניון.
באפריל 2022 נפתחה בחלק הצפון מזרחי של מרכזית המפרץ תחנה A של הרכבלית.
ב-3 במרץ 2025, בזמן מלחמת חרבות ברזל, נרצח גבר וארבעה נפצעו בפיגוע דקירה בשטח התחנה.
החל משנת 2018 מבצעת רכבת ישראל עבודות להארכת רציפים 1 ו-2 במסילת החוף.
בעתיד מתוכנן לקום רציף נוסף לקו החוף ובעתיד הרחוק תת"ל 65 יתווספו שתי מסילות מהירות לקו החוף.
הפרויקט הוא מסילת רכבת קלה שתחבר בין חיפה לנצרת ונוף הגליל ותשפר את הנגישות של "גוש נצרת" למפרץ חיפה בתחבורה מסילתית, ומשם, בשילוב יתר אמצעי התחבורה הקיימים, ליתר חלקי מדינת ישראל.
המטרונית מופעלת על ידי חברת סופרבוס.
בתחנה עוברים 4 מתוך 5 קווי המטרונית.
טורסמרכזית המפרץ – קריית ביאליק – עילוט – נצרת4אקספרס352נסיעות ותיירותמרכזית המפרץ – מחלף המוביל – צומת בית רימון – כפר כנא – נצרת / נוף הגליל – (צומת נצרת צפון)9מהיר358ג'י.
טורסמרכזית המפרץ – מגדל העמק – קריית טבעון (צומת טבעון)4מהיר360נתיב אקספרסמרכזית המפרץ – מחלף המוביל - מחלף גולני – צומת עמיעד - מחלף אליפלט - צפת6מהיר361מרכזית המפרץ – קריית ביאליק – עכו – כביש 85 – ת.מ.
מוצאי שבת בלבד909נהריה - עכו - הקריות - חיפה, מרכזית המפרץ - מנהרות הכרמל - מחלף אולגה - מחלף נתניה - מחלף הסירה - תל אביב-יפו17מתוגבר בסופ"ש960מרכזית המפרץ – כביש 6 – מרכזית ירושלים3993מרכזית המפרץ חיפה – כביש 90 – אילת
הרכבלית מופעלת על ידי חברת כבל אקספרס מקבוצת עפיפי אשר משותפת ל"נתיב אקספרס" וחברת הטורקית.
+קומפעילאורך הקומסלולתחנותתדירותמשך הנסיעה מקצה לקצההערות נוספות10כבל אקספרס4.4 ק"ממרכזית המפרץ - הטכניון - אוניברסיטת חיפה6 כרגע, 3 תחנות מתוכן פתוחות לנוסעים15 שניות19 דקותפועל במשך כל שעות היממה
שירות רכבות בתחנת מרכזית המפרץ
תחנה מרכזית חוף הכרמל היא תחנה מרכזית, הממוקמת בדרום חיפה, והיא מהווה חלק ממערך התחבורה הציבורית הראשי בעיר.
מהתחנה יוצאים קווי אוטובוס בינעירוניים מחיפה לכיוון דרום, וקווים עירוניים לרחבי העיר.
התחנה ממוקמת בתחילתו של כביש 2, ליד קניון חיפה ואזור תעשייה מתם, והיא צמודה אל תחנת הרכבת חיפה חוף הכרמל.
התחנה שוכנת במבנה סגור ופועל בה אזור מסחרי.
שלוש כניסות מובילות אל אולם הנוסעים: האחת אל ומהרציפים; השנייה היא מעבר תת-קרקעי לתחנת הרכבת הסמוכה והלאה אל חוף דדו; והשלישית היא כניסה מהחניון.
התחנה הוקמה על שטח בן 47 דונם שנרכש על ידי חברת אגד באמצע שנות ה-90 של המאה ה-20 במחיר של 12 מיליון דולר.
עבודות ההקמה של התחנה החלו בסוף 1999 והתחנה הייתה אמור להיפתח בתחילת 2001, אך הקבלן שבנה את התחנה נקלע לקשיים, והעבודות נמסרו לקבלן אחר.
ב-28 באוקטובר 2003 והשלימה את שינוי מערך האוטובוסים בחיפה, שכלל גם את פתיחת תחנת מרכזית המפרץ.
השינוי נועד לחסוך בזמני הנסיעה ולצמצם את כמות האוטובוסים החולפים דרך חיפה.
במסגרת השינוי הצטמצמה פעילותה של התחנה המרכזית הקודמת של חיפה, מרכזית בת גלים, והמהלך תרם להגדלת תדירות האוטובוסים העירוניים והבין-עירוניים.
באוגוסט 2013 החל לפעול במקום תחנת הקצה של קו 1 של המטרונית.
בדצמבר 2018 אישרה הוועדה המקומית לתכנון ובנייה תוכנית להארכת מסלול המטרונית לטירת כרמל ובניית תחנת קצה חדשה.
תחנת מוצאם של קווים 1 ו-4 של המטרונית ממקומת במרכזית חוף הכרמל.
בשעות הלילה ושבתות הקווים יוצאים מרציף הנמצא מחוץ לתחנה בקרבת תחנת הרכבת חיפה חוף הכרמל.
אחת אחרת במוצאי שבת ב-23 ונסיעה אחת מחיפה בשישי בבוקר.
שירותי רכבות מתחנת חוף הכרמל
התחנה המרכזית בת גלים ממוקמת בשכונת בת גלים בעיר התחתית של חיפה, ופעלה בשנים 1974–2003, הייתה חלק ממערך התחבורה הציבורית הפנים-עירונית בחיפה, והבין-עירונית ממנה יצאו אוטובוסים לכל רחבי ישראל.
מבנה התחנה מתנשא לגובה ומאכלס גם את בניין אגד.
המבנה תוכנן על ידי משרד האדריכלים שרון-אידלסון יחד עם רוזוב-פרייברגר.
תכנון הקונסטרוקציה הייחודית לתחנה הופקד בידי המהנדס אשר מילשטין ממשרד המהנדסים "א.
בעבר שכנו בבניין גם משרדי הנהלת חברת החשמל עד שעברו למגדל חברת החשמל בדרום העיר.
הרציפים העירוניים מוקמו בחלק העליון של התחנה, הקרוב לכניסה, כדי שהאוטובוסים המגיעים לא ירדו לקומה הבין-עירונית.
כמו כן קיים מעבר תת-קרקעי המחבר בין תחנת רכבת בת גלים, מרכזית בת גלים, והתחנות לכיוון מזרח הממוקמות בצידה השני של דרך ההגנה.
המעבר איפשר גישה נוחה לקווים החולפים על פני התחנה בדרכם מזרחה - במקור היו אלה הקווים מטירת כרמל ועתלית לכיוון הדר הכרמל.
במבנה היו כ-40 חנויות, שני סניפי בנק, סניף דואר, אולם אירועים וקיוסקים.
בצמוד לתחנה היה מוסך לטיפול באוטובוסים עם 16 עמדות, חמש תחנות תדלוק, וחניון ל-200 אוטובוסים.
עד לפתיחתה של התחנה המרכזית בשכונת בת-גלים הייתה קיימת התחנה המרכזית של חיפה בשדרות הכרמל, במושבה הגרמנית, שנמצאת לא הרחק משם.
תוכנית להקמת התחנה אושרה על ידי עיריית חיפה בשנת 1965, כדי להחליף את התחנה המרכזית בשדרות הכרמל.
הבנייה החלה ביוני 1968, על ידי סולל בונה.
התחנה נחנכה ב-30 במאי 1974 ונקראה על שמו של מרדכי עופר.
ממנה היו יוצאים קווים לכל חלקי חיפה.
בעקבות פתיחת מרכזית המפרץ ב-2002 ומרכזית חוף הכרמל ב-2003 התחנה נסגרה.
בשלב הראשון נשארו עדיין במתחם התחנה רציפים של מספר קווים עירוניים, אך אלה הוצאו ממנה זמן מה לאחר פתיחת מרכזית חוף הכרמל.
עד אמצע שנת 2012 בקצה התחנה היה מסוף "בת גלים", אך כיום האוטובוסים מגיעים לתחנת הרכבת חיפה – בת גלים הסמוכה לתחנה, ומאז פעילות האוטובוסים בתחנה נפסקה כולה.
בסוף שנת 2018 השלימה חברת נצבא את רכישת השליטה במתחם.
כיום המבנה נטוש לחלוטין ואין בו שום פעילות.
פרובינציית מַרְכַּזי (בפרסית: استان مرکزی) היא אחת מ-31 פרובינציות איראן, ובירתה היא העיר אראכ.
אוכלוסייתה מונה כ-1.35 מיליון איש.
גבולות הפרובינציה נקבעו ב-1980 כאשר היא התפצלה לפרובינציית מרכזי (הנוכחית) ופרובינציית טהראן.
משמעות המילה "מַרְכַּזי'" בפרסית היא "מרכזי".
פרובינציית מרכזי גובל עם הפרובינציות: טהראן, קום, אלבורז, קזווין, המדאן, לורסטאן ואספהאן.
החורף במחוז זה קר ויבש כיוון שהמחוז מוקף בהרים.
מרכז תפוצה הוא אזור גאוגרפי אשר בו קבוצה של יצורים חיים עברו ביות, או שגדלים באופן טבעי בבר.
לדעת חוקרים רבים, מרכז התפוצה בדרך כלל זהה למרכז השונות הגנטית.
מקורות גנטיים של צמחים מאזורים אלו משמשים במטרה לאתר קרובי בר של גידולי תרבות, וכן לטיפוח ולזיהוי גנים בעלי חשיבות חקלאית (לדוגמה כמקור לגנים דומיננטיים לעמידויות למחלות).
מידע על מרכזי התפוצה של מיני צמחים חשוב גם במטרה למנוע אובדן גנטי כתוצאה מהכחדתם של אקוטיפים וקווים מסורתיים וכתוצאה מהרס בתי גידול.
שימור מאגרים גנטיים אפשרי בעזרת שימורם של זרעים בבנקי גנים, או שמירה של המינים בבית גידולם הטבעי.
מרכזי ואווילוב הוגדרו על ידי ניקולאי ואווילוב כאזורים גאוגרפיים בהם החל ביות צמחים.
ואווילוב קבע שצמחים לא בויתו באופן מקרי אלא באופן מכוון באזורי מרכזי התפוצה.
מרכזיה היא מערכת טלקומוניקציה המקשרת בין משתמשי טלפון ויוצרת ביניהם חיבור כך שיוכלו לשוחח.
כאשר מרכזייה יכולה להיות מרכזייה ציבורית המקשרת בן מנויי טלפון ברשת הציבורית (PSTN) כגון רשת בזק, או מרכזיה פרטית (Private Branch Exchange - PBX) המקשרת משתמשי טלפון בתוך ארגון מסוים וגם מאפשרת להם להקים שיחות חוץ לרשת הציבורית.
בימנו מרכזיות הן מערכות אלקטרוניות המנוהלות באופן ממוחשב.
מהבחינה הטכנית המרכזייה אחראית על:
קישור בין היוזם אל היעד
קיום השיחה, מבחינת העברת האותות (לרוב דיבור) בין הצדדים
מתן שירותי מערכת שונים (כגון צלילי חיוג, צליל תפוס, מענה קולי, שיחה ממתינה, שיחה חונה ועוד)
חיוב עלות השיחה – בעיקר במרכזיה ציבורית
הרשאות ועדיפויות בין קווים שונים
המרכזיות הראשונות הופעלו באופן ידני על ידי מרכזניות, שביצעו באופן פיזי את החיבור בין יוזם השיחה לבין מקבל השיחה.
עם הזמן התפתחו המרכזיות האוטומטיות, אשר איפשרו קישור אל היעד באמצעות חיוג ישיר.
באופן קלאסי מרכזיות שייכות לשכבת השיחה של מודל ה-OSI, שכן הן אחראיות על קישור הצדדים של השיחה, והן מבצעות זאת באמצעות שיטת מיתוג המעגלים.
כיום ישנן מרכזיות מבוססות תוכנה (Softswitch), אשר פועלות ברשתות מחשבים ומבצעות תיווך בין יוזם השיחה אל היעד, כדוגמת המתרחש בטלפוניית IP, הפועלת בשיטת מיתוג מנות.
עם המצאת הטלפון, הוא נחשב לאמצעי ליצירת קשר בין שתי נקודות ידועות מראש בדומה לאופן שעבד הטלגרף בשנים ההם.
הראשון שהגה את רעיון מרכזית הטלפונים, שהביאה להתפתחות רשת הטלפונים, היה הממציא ההונגרי טיבדר פושקאש (Tivadar Puskás), בתקופה שעבד עם תומאס אלווה אדיסון.על פי הרעיון של פושקאש בנתה חברת הטלפון בל את המרכזייה הראשונה ב-1877 בעיר בוסטון.
המרכזייה המסחרית הראשונה נבנתה כשנה מאוחר יותר על ידי ג'ורג' וו.
Coy) והיא הורכבה מברגים ומוליכים פשוטים ויכלה להעביר שתי שיחות במקביל.
פושקאש עצמו בנה מספר מרכזיות טלפון באירופה.
לאחר מכן, התפתחו המרכזיות כך שיוכלו להכיל מאות קווים, והקישור ביניהם בוצע על ידי מרכזנים.
מול המרכזן היה לוח ובו הקצוות של הקווים של הלקוחות השונים.
הקצוות הכילו נוריות, אשר נדלקו כאשר המנוי הרים את השפופרת על-מנת לבצע שיחה.
בהידלק המנורה, המרכזן היה מתחבר אל הקו והמנוי היה מוסר למרכזן את מס' הקו אליו הוא רצה להיות מקושר, והמרכזן היה מחבר מוליכים פיזיים בין קצה הקו של יוזם השיחה, אל קצה הקו של יעד השיחה.
במקרה של שיחה בין קווים במרכזיות שונות, המרכזן היה מקשר את המנוי היוזם אל קו חוץ אשר מגיע אל מרכזייה אחרת.
במרכזייה האחרת מרכזן אחר היה עונה ליוזם השיחה ושוב מקבל ממנו את המספר של יעד השיחה, וזה היה מקשר את המנוי אל היעד, או אל מרכזייה נוספת בדרך ליעד, וחוזר חלילה.
שיטה זו אפשרה ליצור שיחה בין הצדדים רק אם היו קווי חוץ פנויים בין כל המרכזיות שהשתתפו בתהליך, ממרכזיית המקור, דרך מרכזיות הביניים, עד מרכזיית היעד - בו זמנית.
בשנת 1918 הזמן הממוצע לקישור שיחת חוץ אל היעד שלה היה 15 דקות.
בשנת 1943, כאשר לשיחות של הכוחות המזוינים של ארצות הברית הייתה עדיפות על-פני שיחה רגילה, שיטה זו של קישורים גרמה להתארכות זמן הקישור לשיחת חוץ ברחבי ארצות הברית עד לשעתיים במרכזיות הידניות.
עד סוף המאה ה-19 מרכזיות לא סיפקו זרם חשמלי לקו הטלפון, הזרם לקו סופק על ידי סוללה במכשיר הטלפון (Local-Battery) והפנייה למרכזנית נעשתה בעזרת יצירת זרם חילופים באמצעות מחולל זרם ידני (מגנטו).
הדבר חייב את חברת הטלפון לשלוח טכנאי, מדי פעם, כדי להחליף סוללה.
במרכזיות גדולות מרובות מנויים הדבר היה מורכב ויקר.
בראשית המאה העשרים, כמו במרכזיות בנות זמננו, רוב המרכזיות הידניות הגדולות בערים החלו לפעול בשיטת CB (ראשי תיבות של Common-Battery) בה המרכזייה סיפקה מתח קבוע על גבי הקו.
הזוג השזור שממנו הורכב הקו נשא זרם ישר במתח של 48V- מהמרכזייה ועד למכשיר של הלקוח, בקצה הקו.
ברגע שהלקוח הרים את השפופרת מהמכשיר, נסגר מעגל חשמלי בתוך המכשיר, והתאפשרה זרימה של זרם עד המרכזייה.
במרכזייה, קצות הקווים היו מחוברים לאמצעים למשוך את תשומת לב המרכזן להרמת שפופרת - בעיקר נוריות שסימנו את הקו וזמזמים.
כאשר אלו פעלו, ידע המרכזן להתחבר אל קו הטלפון ולשאול את הלקוח לאן ברצונו להתקשר.
בסיום השיחה, כאשר הלקוח הניח את השפופרת על המכשיר, נותק המעגל החשמלי שנוצר בהרמת השפופרת, ובצד המרכזייה נכבתה המנורה שסימנה את היותו של הקו בשימוש - סימן עבור המרכזן לנתק את הקישור בין המנויים שהשתתפו בשיחה שנגמרה.
מערכות ה-CB שתוארו לעיל, לא סיפקו את הזרם הנדרש לקווים ארוכים ולכן מרכזיות באזורים כפריים, בהם קו הטלפון היה בדרך כלל ארוך, המשיך השימוש גם בשיטת LB (ראשי תיבות של Local-Battery) או "מגנטו".
מערכות שכאלו פעלו בצורה מסחרית בערים קטנות בארצות הברית לפחות עד שנת 1983, אך איכות השמע בהן הייתה נמוכה יותר.
מערכות מגנטו רבות התבססו על שיתוף קווים, כך ששני מנויים או יותר היו מחוברים לאותו הקו.
כאשר המרכזן רצה להפנות שיחה אל מנוי מסוים אשר השתתף בקו, הוא הפעיל צלצול על-פי רצף מוסכם מראש, כך שהמנוי הרצוי ידע שהצלצול מופנה אליו, ושאר המנויים של הקו ידעו שהשיחה לא מיועדת עבורם.
החסרון של שיטה זו היא התלות בין המנויים - אם מנוי מסוים תפס את הקו, מנוי אחר לא יכול לבצע שיחה אחרת באותו הזמן, וכמו כן, מנויים יכולו להאזין לשיחות של מנויים אחרים.
באזורים מרוחקים, בהם לא היה קישור בין המרכזייה המקומית למערכת הטלפוניה הארצית, שיטה זו שימשה אף לקישור סטטי בין הקווים המקומיים לבין עצמם.
מרכזיות אוטומטיות נוצרו על מנת לבטל את הצורך במרכזן אנושי המבצע קישורים ידניים, וכתוצאה מכך להתגבר על חסרונות שיטה זו.
בשנת 1891 הגיש אלמון סטראוג'ר, קברן מקנזס סיטי, פטנט על המתג האלקטרו-מכני הראשון, אשר פיתוחים נוספים שלו הביאו בסופו של דבר לאוטומציה במערכות הטלפוניה.
הגרסה המשופרת של המתג כוללת 10 קבוצות של 10 מוליכים, המסודרים בצורה חצי מעגלית.
כאשר מחייגים אל מרכזייה עם מתגים אלו בחיוג מתקפים (pulse dialing) נוצרות הפרעות או ניתוקים רגעיים בקו שבין המחייג למרכזיה (local loop).
כתוצאה מכך נעים מוליכים בתוך המתג, ויוצרים מעגל חשמלי בין המחייג לבין הקו המבוקש.
המרכזייה האוטומטית הראשונה החלה לפעול ב-1892 באינדיאנה.
היא נבנתה על ידי חברה שהקים סטראוג'ר על פי טכנולוגית המתג שהמציא.
כדי לאפשר למנויי הטלפון המחוברים למרכזיית סטראוג'ר לחייג באופן נוח פותח טלפון חוגה.
בהמשך מרכזיות אוטומטיות מסוג סטראוג'ר נבנו גם על ידי חברות אחרות, דגם זה של מרכזיות היה לדגם המרכזי של המרכזיות האוטומטיות בכל המחצית הראשונה של המאה ה-20. מרכזיות סטראוג'ר נקרא גם מרכזיות "צעד-אחר-צעד" (Step-By-Step) בשל אופן פעולתם.
בערים גדולות בארצות הברית, תהליך המעבר ממרכזיות ידניות אלו למרכזיות אוטומטיות ארך שנים רבות, ובתקופה זו חברת Bell דגלה בגישה שהלקוח לא צריך לעסוק במבנה הרשת ולא צריך לדעת אם המרכזייה של היעד שלו כבר הוסבה לאוטומטית או שהיא עדיין ידנית.
לפיכך במרכזיות ידניות הוצבו צגים שהראו למרכזן מהו המספר שחוייג, והמרכזן ביצע את הקישור הידני אל היעד הרצוי.
בעשור השני של המאה העשרים פותחו מרכזיות הקרוסבר (Crossbar) הראשונות.
מרכזיות אלו היו מרכזיות אלקטרו-מכניות בהן, שלא כמו במרכזיות סטרואג'ר, הייתה הפרדה בין יחידות המיתוג שחיברו את מסלול השיחה לבין מערכת הבקרה שניהלה את תהליך הקמת השיחה.
מערכת הבקרה הייתה מערכת מרכזית שאגרה את הספרות המחויגות ובהתאם החליטה איך למתג את מסלול השיחה.
מיתוג השיחה נעשה ביחידת הקרוסבר שהייתה מורכבת מאוסף של מולכים אנכיים ואופקיים.
בנקודות הצומת בין המוליכים היו מפסקים שהיו מחוברים למוטות אנכיים ואופקיים.
מוטות אלו שנשלטו על ידי אלקטרומגנט (סונולואיד) כאשר סיבוב קל של זוג מוטות יכול היה ליסגור אחד מין המפסקים וליצור מגע בין מוליך אופקי למוליך אנכי באחת מנקודות הצומת.
במשך תקופה ארוכה השימוש במרכזיות אלו ברשת הציבורית לא היה נפוץ.
בשנות השישים של המאה העשרים, בעקבות שיפורים בעיצוב מרכזיות קרוסבר השימוש בהם הפך נפוץ מאוד וחברות טלפון רבו חדלו להתקין מרכזיות מסוג סטראוג'ר והעדיפו את הקרוסבר על פניהם.
הסיבה לכך הייתה שתחזוקת מרכזיות הקרוסבר היה פשוטה וזולה יותר וכן שכלולים שהוכנסו במערכת הבקרה המרכזית.
למשל הוספת התקן לקליטת ספרות החיוג באמצעות חיוג צלילי (DTMF).
חיוג הצלילים מאפשר למנוי לאותת לא רק למרכזיה אליה הוא מחובר ישירות אלא גם למרכזיות בהמשך.
תהליך השיחה במרכזיה אוטומטית הוא כדלקמן: יוזם השיחה מרים את השפופרת וכתוצאה מכך מכשיר הטלפון שלו סוגר מעגל חשמלי מול המרכזייה.
פעולה זו נקלטת במרכזייה, ואם למרכזייה יש משאבים פנויים כדי לקשר שיחה נוספת, היא תשמיע ליוזם השיחה צליל חיוג.
החיוג יתבצע על ידי העברת מתקפים או חיוג צלילי אל המרכזייה, אשר תפענח את המספר המבוקש ותקשר אוטומטית את הלקוח אל אחד מצלילי החיווי (תפוס, מצלצל וכו') ואל היעד במידת האפשר, ובעת הצורך דרך מרכזיות נוספות (במקרה של חיוג חוץ).
המרכזייה האוטומטית "תשגיח" על הקווים של המנויים שמשתתפים בשיחה, וכל עוד שני המנויים לא ניתקו - היא תשמור על הקישור ביניהם.
יכולות נוספות, כגון רישום שיחות לגבייה, ושירותים נוספים יכולים להשתלב גם הם במרכזייה האוטומטית, למשל זיהוי שיחות חירום או שיחות חינם.
בישראל הושלם המעבר למרכזיות אוטומטיות ב-21 בפברואר 1968.
בשנות השבעים פותחו מרכזיות דיגיטליות, במרכזיות אלה בקרת השיחה מתבצעת באופן ממוחשב ומיתוג והעברת הקול נעשים באופן סיפרתי תוך שימוש במיתוג בחלוקת זמן.
המרכזיות הדיגיטליות ממשיכות לספק את שרות של הטלפון המסורתי האנלוגי כאשר האות האנלוגי המגיע מהטלפון המסורתי נידגם עם כניסתו למרכזיה ומומר לאות סיפרתי.
לשימוש במרכזיות דיגיטליות ישנם יתרונות רבים:
תחזקה זולה ופשוטה בגלל העדר חלקים מכניים נעים.
איכות קול גבוהה גם בשיחות למרחקים גדולים, וגם במעבר דרך מרכזיות רבות.
כיוון שהמידע הספרתי לא סובל מהנחתה כמו אות אנלוגי
ניתן לרבב מספר רב של שיחות על קו אחד
הבקרה הממוחשבת של תהליך השיחה מאפשר לפתח תכונות ושירותים חדשים כגון עקוב אחרי, שיחה וממתינה, שיחה חונה וכו'
יכולת לעבד באופן ממחושב את חיובי השיחות ללא מעורבות אנושית
מרכזיות פרטיות דיגיטליות מאפשרות חיבור לרשת דיגיטלי לרשת הציבורית בעזרת ערוץ PRI.
מרכזיית IP היא מרכזיה ברשת מבוססת VoIP, אשר מבצעת את כל פעולות הניתוב, הניהול והבקרה על שיחות קוליות העוברת על גבי רשת IP, למשל רשת האינטרנט.
באמצעות טכנולוגיית VoIP ניתן להעביר קול באמצעות רשתות נתונים כגון רשת האינטרנט על ידי אריזת דגימות הקול הדיגיטליות, בחבילות נתונים.
הקידוד נעשה או על ידי טלפוני ה-IP או על ידי יחידת שער להמרת מדיה - Media Gateway.
תקשורת VoIP לרוב זולה וגמישה בהרבה מתקשורת טלפוניה מסורתית, אולם מסובך יותר להבטיח את אמינותה.
בשנים האחרונות הולך וגובר השימוש בחיבורי VoIP.
כמו כן במקרים רבים מרכזיות לא כוללות תמיכה מובנית בחיבור לטלפוניה והחיבור לטלפוניה נעשה דרך מתאמים חיצוניים ייעודיים.
מרכזיות ה-IP מגיעות בתצורה של שילוב חומרה ותוכנה All-In-One-Box והן גם יכולות להתבסס על תוכנה המותקנת על מחשב או להיות מותקנות "בענן".
הפרוטוקולים העיקריים בשימוש הם SIP ו-H.323.
מרכזייה וירטואלית היא שרות של מרכזיית IP המאפשר לחבר טלפוני VOIP באמצעות רשת האינטרנט מבלי שהלקוח צריך לקנות מרכזיה או קווים - הכל בענן.
היתרונות העיקריים לשימוש בשירות מרכזייה וירטואלית הם חיסכון בעלויות הקמה ותחזוקה, גמישות ונגישות.
לרב ספקיות שירות מספקות פאנל ניהול ידידותי כך שאין צורך באיש טלפוניה בארגון.
חסרונות העיקריים הם תלות ברשת האינטרנט ומגבלות ביכולת חיבור המרכזיה אל מערכות המחשב של הארגון.
בתקופה אחרונה ספקיות שירות מרכזייה וירטואלית מציעות שרות מרכזייה וירטואלית בחינם וגובות רק עבור דקות שיחה יוצאות ועבור מספר טלפון וירטואלי.
עוד לפני הופעת מרכזיות ה־IP, היה קיים שירות מקביל בשם Centrex (קיצור של CENTRal EXchange - שירות שדימה מרכזיית טלפוניה פרטית ללקוח אולם ישב אצל ספק הטלפוניה.
אל הלקוח הגיעו קווי טלפון פרטיים.
מרכז תיעוד יהודי צפון אפריקה במלחמת העולם השנייה פועל הרחבת המודעות הציבורית והנגשת מידע אודות הקהילות היהודיות באלג'יריה, לוב, מרוקו ותוניסיה בתקופת השואה.המרכז הוקם ביוני 2006 בסיוע ובתמיכת ועידת התביעות ועל ידי 'המרכז לשילוב מורשת יהדות המזרח' במזכירות הפדגוגית של משרד החינוך ופועל במסגרת מכון בן-צבי ויד יצחק בן-צבי בירושלים.
כמו יהודי אירופה, אף הם נדרשו לענוד טלאי צהוב וחיו בחשש מפני מה שצפן להם העתיד.
בצוות מרכז התיעוד משמשים חיים סעדון מכהן כיושב ראש המרכז, ועופר ברזילי, בתפקיד מתאם.
בוועדת ההיגוי חברים פרופ' פרנסואז אוזן, ד"ר חנן חריף, ד"ר חיים גרטנר, ד"ר יהודית לובינשטיין-ויצטום, ד"ר יעקב לוזביק, פרופ' דן מכמן, עדי עופר, יעקב יניב ומשה זעפרני.
הפעילויות העיקריות של מרכז התיעוד הן:
איסוף מידע ארכיוני והנגשתו לציבור הרחב באמצעות מאגר מידע מקוון בארבע שפות.
החומרים כוללים: מסמכים, תצלומים, חפצים, כתבי עת, עיתונים ועדויות למיניהן.
ארגון כנסים בינלאומיים, סדנאות מחקר ואירועים, הפקת סרטים ותארוכות, פיתוח תוכניות לימוד והשתלמויות מורים כדי להטמיע את הנושא במערכת החינוך בישראל וכדי לקדם את המחקר האקדמי בתחום.
פרסום ספרים בשיתוף פעולה עם מוסדות שונים ברחבי העולם, כגון מוזיאון השואה (Mémorial de la Shoah) בפריז ויד ושם.
הפצת מידע באמצעות הרשתות החברתיות ומעורבות בשיח הציבורי בתקשורת לציון יום הזיכרון הבינלאומי לשואה ויום הזיכרון לשואה ולגבורה.
גביית עדויות מיהודים יוצאי קהילות צפון אפריקה שחוו את המלחמה בשיתוף יד ושם.
המרכז הקים מאגר מידע באינטרנט המאפשר קבלת מידע והפניות על סמך מילות מפתח במצאי המסמכים הקיימים בארכיונים בישראל ובעולם על יהודי צפון אפריקה בתקופת המלחמה.
מאגר זה מהווה חלק מאתר אינטרנט אשר כולל לוח תאריכים, ביבליוגרפיה, עדכון שוטף על כינוסים ואפשרויות להפקדת מערכי שיעור מקוונים לתלמידים ולמורים.
האתר המחודש הושק באפריל 2018 והוא זמין בשפות עברית, אנגלית, צרפתית וערבית.
מרכז התיעוד פועל בדרכים שונות כדי לקדם את נושא יהודי צפון אפריקה בתקופת השואה ברמה האקדמית, ולהטמיע אותו במערכת החינוך הישראלית ובשיח הציבורי.
בגזרה האקדמית, הוא מארגן כנסים ופגישות בין חוקרים, כגון בוושינגטון (2009), בפריז (2012), וברומא (2016), ומשתתף באירועים בינלאומיים כמו הפורום הגלובלי השישי למאבק באנטישמיות (2018).
הוא פיתח שני מערכי שיעור מקוונים על יהודי לוב ועל יהודי תוניסיה בתקופת השואה, שנועדו לסייע למורים במסגרת ההשכלה העל-יסודית.
בשנת 2017 הציג מרכז התיעוד את התערוכה "משולחן למזווגה" במסגרת פסטיבל הצילום הבינלאומי בתל אביב.
מרכז התיעוד השתתף בתהליך הפרסום של שני ספרים עיוניים ויומן מלחמה אחד:
קלמנט חורי, כיבוש תוניסיה על ידי צבאות הציר: 20 בנובמבר 1942 - 7 במאי 1943. מבט מכרמייהוויל (Crémieuxville), פרבר של תוניס, פעמים 115-114, תשע"ג (2013).
חשיפה במדיה החברתיות ובתקשורת מסורתית
מרכז התיעוד מנהל ארבעה דפי פייסבוק פעילים, בעברית ("יהודי צפון אפריקה בתקופת השואה"), בערבית, בצרפתית ובאנגלית, המהווים בישראל ובעולם הערבי צוהר בלעדי לתולדות יהודי צפון אפריקה בתקופת מלחמת העולם השנייה.
התוכן כולל היבטים היסטוריים, חינוכיים ומחקריים.
שני הסרטים התיעודיים שהופקו בשיתוף עם משרד החוץ הגיעו לחשיפה של למעלה ממיליון איש בעולם הערבי.
לרגל יום הזיכרון הבינלאומי לשואה ויום הזיכרון לשואה ולגבורה, מרכז התיעוד חושף את פעילותיו באופן מקיף בערוצי טלוויזיה, ברדיו ובעיתונים.
מרכך שיער, הקרוי גם מעצב שיער, קונדישנר או קרויטר הוא מוצר טיפוח לשיער הראש, המשפר את המרקם של השיער.
ישנם מרככי שיער המבוססים על שמן, ואחרים על סיליקון.
בשני המקרים הם יוצרים על השיער שכבה דקה המעניקה לשיער ברק ורכות.
במשך מאות שנים, שימשו שמנים טבעיים לטיפוח השיער האנושי.
חלק ממוצרים טבעיים אלה משמשים עד היום, כולל שמנים אתריים כגון שמן עץ התה, ושמנים צמחיים כגון שמן חוחובה, ועוד.
מרכך שיער פופולרי אצל גברים בסוף התקופה הוויקטוריאנית היה שמן מקאסאר, המורכב משמן קוקוס או משמן תמרים.
מוצר זה היה כה שמנוני, עד שלעיתים היה צורך להניח מטלית על הספות למשך זמן מה, על מנת להגן על הריפוד מפני מגע עימו.
בשנת 1900 שווק בפריז לראשונה הברילנטין, ג'ל לעיצוב שיער לגברים, על בסיס צמחי.
היה זה נוזל שמנוני, שלפי הפרסומות היה "מבריק את השיער ומחזיק אותו במצב אחיד, כל שערה במקומה, גם לאחר ערב שלם של ריקודי טוויסט סוערים".
בהמשך, הוספו חומרים מייבשים ואליפאטיים אחרים, שאפשרו למרכך להיות פחות שמנוני, לחדור לזקיק השערה ולהיצמד אליה למשך זמן ארוך.
החלק החיצוני של השערה עשוי שכבת קשקשים (אין להתבלבל עם הקשקשת), העוטפים אותה מבחוץ ורוכנים זה על גבי זה בשכבות.
הם מכסים ומגוננים על השכבה הפנימית שבה נמצאים הפיגמנטים, המקנים לה את צבעה.
בין קשקשים אלה מצטבר גם לכלוך.
גורמים חיצוניים שונים, כדוגמת השמש, מלח, והמים הקשים, וכן גם חומרי ניקוי כדוגמת השמפו, עלולים לפגוע בשערה ולהותיר את שכבות הקשקשים פתוחות באופן חלקי.
כתוצאה מכך, מתייבש השיער, מאבד מהברק שלו, מתפצל, נשבר ונעשה קשה לסירוק.
נזק גדול יותר נגרם לשיער צבוע, מסולסל או עם גוונים, שהפעולות הכימיות שנעשו בו מחלישות אותו ומפחיתות את עמידותו.
הצורך במרכך גובר עקב השימוש בשמפו.
לשמפו תפקיד חיוני בהמסת הלכלוך השמנוני והסרתו מהשיער ומהקרקפת.
השמפו פותח את הקשקשים העוטפים את השערה כדי לנקות מתחתם וביניהם, אך מלבד הסרת הלכלוך שהצטבר, עלול השמפו לפגוע גם בשכבת השומן המגנה על הקרקפת ועוטפת את השערה, ובקשקשים עצמם, ולהשאירם פתוחים.
כאשר מדובר בשיער צעיר ובריא, הוא משקם את עצמו במהירות, מאזן את רקמת השומן החיונית, ועם התייבשותו, הקשקשים נסגרים וחוזרים לעטוף את השערה.
אולם ככל ששיערו של האדם מתבגר, וככל שהשיער עבר יותר עיבוד כימי, כך פוחתת יכולתו לשקם את עצמו.
בשיער פגוע וצבוע סגירת תאי הקשקשים שבשערה אינה מתרחשת בעצמה ובאופן מלא לאחר החפיפה.
ללא סגירה זו, פני השערה יהיו מחוספסים וקשים לסירוק, החזרת קרני האור לא תהיה אחידה, והשיער ייראה עמום וחסר ברק.
מעבר לכך, גם הצבע ידהה בקלות.
תפקידו הכימי של המרכך הוא לסגור את שכבות הקשקשים המגינים על השערה, ולשמר ולשחזר את רקמת השומן העוטפת אותה.
לצורך פעולה זו מכיל המרכך המודרני מרכיבים כימיים שונים, שתפקידם לחדור אל השערה בתהליך של פלמור, בשילוב עם שמנים אתרים מטפחים.
מרכזי הטניס והחינוך בישראל הוא מוסד ללא כוונת רווח שנוסד בשנת 1976 ומפעיל למעלה מ-20 מרכזים ו-196 מגרשי טניס ברחבי הארץ.
הארגון מספק הדרכת טניס וכן יוזמות חינוכיות.
תוכניותיו מיועדות לילדים, בני נוער, מבוגרים, בעלי מוגבלויות, בעלי לקויות שכליות, ונוער בסיכון.
לארגון בית ספר להכשרת מדריכי ומאמני טניס.
כמו כן הארגון מקיים תחרויות אזוריות וארציות לנוער ואקדמיה לשחקנים תחרותיים, מחנות אימונים וקייטנות קיץ.
בנוסף הארגון מעמיד את מגרשיו להשכרה לפי שעה עבור הקהל הרחב, במטרה לעודד מעורבות קהילתית ופעילות פנאי.
המרכז לטניס בישראל הוקם ביוזמת איאן פרומן, רופא שיניים שהיה גם שחקן ומאמן טניס, יחד עם קבוצת תורמים יהודים מארצות הברית והממלכה המאוחדת; ביל ליפי, ג'ו שיין, הרולד לנדסברג, פרדי קריבין ורובי ג'וזף – במטרה להפוך את הטניס בישראל למשחק להמונים.
במהלך השנים, הצטרפו למייסדים שותפים ותורמים נוספים מקנדה, ארצות הברית, אירופה וישראל.
המרכז הראשון נפתח ב־25 באפריל 1976 ברמת השרון בו שוכנים גם משרדי ההנהלה, כאשר לאה רבין, אחת הידידות של המרכז לטניס בישראל, הייתה זו שחתכה את הסרט בטקס הפתיחה.
שנה לאחר מכן נחנך ברמת השרון אצטדיון קנדה המכיל כ־4,500 מקומות ישיבה ומשמש את נבחרת הדייוויס ונבחרת הפדרציה של ישראל במשחקיהם הבינלאומיים.
בשנת 1984 הצטרף המרכז לטניס בישראל כחבר באיגוד הטניס בישראל.
בשנת 2022 מונה יוני ארליך למנהל המקצועי של מרכזי הטניס.
במהלך השנים הוקמו מרכזי טניס נוספים ברחבי הארץ.
במרכז לטניס בישראל גדלו במהלך השנים שחקנים שייצגו את ישראל בתחרויות טניס מקצועי ברחבי העולם ובמדי נבחרות ישראל לגברים ולנשים.
במרכז ברמת השרון גדלו עמוס מנסדורף, גלעד בלום, אנה סמאשנובה, ציפי אובזילר, הראל לוי, נועם בר, אייל רן, אילנה ברגר ורקפת בנימיני.
במרכז בחיפה גדלו יוני ארליך, ליאור מור, נועם אוקון, חלי ברגיל, ניר ולגרין, הילה רוזן, לימור זלץ, דקל ולצר, נטלי כהנא ושירי בורשטיין.
במרכז בתל אביב גדלה שחר פאר.
במרכז ביפו גדלו אמיר חדד ואמיר וינטרוב.
במרכז בירושלים גדלו אנדי רם ויוליה גלושקו.
ובמרכז בקריית שמונה גדלו דודי סלע ואחיו עופר סלע.
מרכזי צעירים הוא שרות הפועל בכ-170 רשויות מקומיות בישראל, שנועד לספק מענה לצרכים שונים של צעירים וצעירות בין הגילים 18-40. מרכזי הצעירים נותנים מענה לצעירים בתחומי ההשכלה, התעסוקה, והמעורבות החברתית ברשויות השונות: עיריות ומועצות אזוריות או מקומיות.
המטרה העיקרית של "מרכזי צעירים" היא לתת מענה כולל מוסדר ומקיף לצורכי הצעירים (בגילי 18-40) ביישובים בהם הם חיים.
רבים מהצעירים עומדים בתקופה זו בחייהם בפני צמתים וקבלת החלטות אשר ישפיעו באופן ישיר על אופי החיים שלהם, על איכותם ועל התנהלותם.
החלטות אלו כרוכות בגיבוש הזהות האישית, המקצועית, הכלכלית והמשפחתית.
מחקרים מראים כי רבים מהצעירים חסרים את הכלים ואת המיומנויות הדרושים להתמודדות מיטבית עם תקופה זו וכי חסר מענה מקיף לסוגיות אלו.
מטרתו של מיזם "מרכזי הצעירים" הוא לתת מענה מערכתי וממוסד עבורם.
בד בבד מרכזי הצעירים רואים בצעירים ובצעירות, משאב חברתי אשר כדאי לפתחו, לקדמו ולהביא לשגשוגו, לצורך שיפור החברה והקהילה.
צוות "מרכז הצעירים" כולל מנהל וצוות מקצועי האמון על מספר תחומי ליבה, ביניהם: הנגשת השכלה גבוהה, תעסוקה לצעירים, עצמאות כלכלית, מעורבות חברתית ותרבות ופנאי.
בחלק מהמרכזים ישנם אנשי צוות נוספים הפועלים עם צעירים בסיכון וצעירים עולים תחום הפנאי והתרבות ועוד - בהתאם לצורכי הצעירים בעיר.
מרכזי הצעירים בנויים בצורה מבוזרת, כך שכל מרכז צעירים פועל באופן אוטונומי.
לרוב מבוסס המרכז על שיתופי פעולה בין הרשות המקומית, ג'וינט ישראל (עד 2014) וקרנות שונות (כגון "קרן גנדיר").
בכדי להקל על איתור מרכז הצעירים הרלוונטי ועל יצירת הקשר, הושק בשנת 2012 אתר אינטרנט ששיפר את היכולת של צעירים ליצור קשר עם מרכז הצעירים הרלוונטי עבורם.
חלק מפעילויות המרכזים כוללות עידוד מעורבות חברתית ומנהיגות במגוון תחומים כגון איכות הסביבה, זוגיות, ניהול כלכלי, חינוך, רשתות חברתיות, מעמד האישה ועוד, תוך עבודה משותפת עם גרעיני התיישבות שונים, לרבות פיתוח תוכניות מנהיגות, מתן מלגות לסטודנטים פעילים ומסגרות התנדבותיות.
ברוב המרכזים ניתן גם למצוא הכוונה לחיילים, שירות לאומי ואזרחי לאחר תום השירות, קליטת עלייה, יזמות חברתית, ייעוץ והכוונה בקריירה ובלימודים וכן הכשרות מקצועיות ופיתוח קריירה.
המרכזים מציעים גם אירועי תרבות שונים, המשלבים את כלל אוכלוסיות היישוב.
בשנת 2019 הוקמה עמותת צעירי ישראל - רשת מרכזי הצעירים, על מנת לשמש התאגדות מקצועית עבור מנהלי המרכזים, וכן כרשת של ידע וקשרים עבור חברי המרכז ואוכלוסיית היעד.
במקביל, העמותה עוסקת בייצוג מגזר הצעירים בנקודות ההשפעה על סדר היום הציבורי, וכן ביצירת מדיניות ואסטרטגיה עבורם.
פעילות מרכזי צעירים נועדה להדגיש את חשיבות נושא הצעירים בישראל בסדר היום הלאומי והמוניציפלי, ולתת מענה כולל ומוסדר לצרכיהם ביישובים בהם הם גרים.
התוכנית נוצרה לאחר שבמהלך איתור צרכים חברתיים שהתקיים ב-2005 על ידי מסד קליטה (אגף שילוב עולים בג'וינט ישראל), זוהתה יוזמה מקומית בבאר שבע, בה הקים סגן ראש העיר, רוביק דנילוביץ תוכנית בשם "סטארט-אפ" לצעירי העיר, שסיימו שירות צבאי.
לאחר בירור צרכים מעמיק פותח מודל לצעירים עולים, ובהמשך מודל כלל-ארצי לצעירים, זאת במטרה להעניק מענה מותאם לאוכלוסייה על מנת לקדם את המשק ולשפר את איכות החיים של כלל תושבי ישראל.
המיזם משותף למספר משרדי ממשלה (כגון היחידה להכוונת חיילים משוחררים במשרד הביטחון) וקרנות הפועלות לטובת צעירים בישראל.
מרכזי הצעירים הפכו לגוף מוכר לאחר שנקבעו מספר החלטות ממשלה לגביהם באזור הנגב והגליל ובשאר הארץ.
החל משנת 2014, ג'וינט ישראל אינו פעיל יותר במיזם ומרבית התקצוב למרכזים מגיע מהיישובים עצמם.
בשנת 2016, הוקם חל"צ בשם התאחדות מרכזי הצעירים בישראל.
מרכזית הקריות היא מסוף תחבורה ציבורית המשמש בסיס יציאה לקווי המטרונית ולקווי אוטובוס בקריות.
התחנה ממוקמת בצפון הקריות, בשטחה המוניציפלי של קריית מוצקין.
הפעילות בה החלה באוגוסט 2013, עם הפעלתם של קווי המטרונית באזור.
המסוף משמש כבסיס יציאה לשלושה מקווי המטרונית ולקווי אוטובוס של אגד.
קווי המטרונית היוצאים מן המסוף הם קו מספר 1, הקו המרכזי בין קווי המטרונית המוביל למרכזית חוף הכרמל ופועל בכל שעות היממה, קו מספר 3, הנוסע דרך קריית ים לשכונת הדר בחיפה, וקו מספר 4 הנוסע כמו קו 1 למרכזית המפרץ ומשם למרכזית חוף הכרמל דרך מנהרות הכרמל והגרנד קניון.
עם תחילת ההרצה של המטרונית בוצעו שינויים בקווי האוטובוס באזור, ומאז יוצאים חלק מהם ממרכזית הקריות.
מרכזית הקריות כוללת חנייה לרכבים פרטיים ותחנות המתנה.
בשלהי 2013 נחנך בסמוך לה מרכז קניות קטן.
על-פי תוכניות משרד התחבורה, בסמוך למקום עתידה להבנות בעתיד תחנת הרכבת סביוני ים שתהיה תחנת הרכבת הראשונה של קריית ים (הייתה אמורה להיות השנייה של מוצקין אך השטח יסופח לקריית ים עם פתיחת התחנה).
קווי האוטובוס מחיפה אל היישובים שצפונית לקריות, אשר חולפים בכביש חיפה - עכו, כ־500 מטר ממזרח לתחנה, אינם נכנסים אל מרכזית הקריות.
חלקם אף לא עוצרים בתחנה הסמוכה לה.
מרכזית הקריות משמשת כתחנת מוצא לשלושה מקווי המטרונית.
ישנם מספר קווי אוטובוס עירוניים היוצאים מהתחנה ומשרתים אזורים שונים בקריות.
הקווים מופעלים על ידי חברת "אגד".
מרכזיית טלפון שדה BD-72 היא מכשיר אנלוגי המשמש לקישור בין מספר של שלוחות טלפון או קווי קצה.
המכשיר פותח ושימש למטרות צבאיות.
הוא נבנה כדי לעמוד בתנאי שדה קיצוניים של זעזוע, חום, אבק וקור.
המכשיר מופעל באמצעות מרכזן (או מרכזנית) שבדרך כלל היו ממוקמים בשדה הקרב או בסמוך לו.
עקב הדרישות של הפעלה בשדה הקרב, יוצר המכשיר על ידי יצרנים שונים ומדינות שונות במידות ומשקל שאפשרו את ניודו על ידי אדם אחד.
המרכזיות הראשונות הופעלו על ידי הכוחות הבריטים כבר בתקופת מלחמת הבורים השנייה (1889–1902), אולם הדחיפה הגדולה לפיתוחן אירעה בעיקר בתקופת מלחמת עולם שנייה.
שיטה זאת נותרה בשימוש רצוף החל משנת 1910 עד 1960.
מרכזיה בת 6 קווים מסוג BD-71
מרכזייה בת 12 קווים מסוג BD-72
משקל - 37 ק"ג (משקל זה כולל את הרגליים ומערכת הראש של המפעיל שכללה אזניות ופומית דיבור)
רוב המרכזיות שיוצרו בתקופת מלחמת העולם השנייה על ידי יצרניות שונות בארצות שונות, הותקנו בתוך ארגזי עץ.
בחלקו התחתון של הארגז הותקנו ארבע רגליים טלסקופיות ממתכת קלה שאפשרו את הצבתה בגובה משתנה שיתאים לתנאי השדה.
ניתן היה לנייד את הארגז באמצעות חגורת קנבס עבה.
עקב משקלה הגדול יחסית ניתן היה לנייד אותה בקלות יחסית על ידי שני אנשים באמצעות ידיות צד.
אחד המפעילים באחת השלוחות היה מסובב את ידית המחולל של טלפון השדה שלו.
פעולה זו גרמה להפעלת צלצול במרכזייה.
המרכזן שמע וראה בלוח החיבורים הקדמי את מיקום השלוחה המזמינה באמצעות סימן מיוחד שהצביע על השלוחה הפעילה.
הוא התחבר לשלוחה המצלצלת ובדיבור ישיר, שמע את רצונו של המצלצל להתחבר לשלוחה מסוימת.
כדי לבצע זאת היה על המרכזן לנעוץ את התקע מהשלוחה המצלצלת לשקע מסוים של השלוחה המבוקשת בלוח הקדמי.
פעולה זו יצרה חיבור ישיר ביניהן.
המרכזן יכול היה באמצעות אוזניות לשמוע את השיחה של שתי השלוחות שחיבר.
החוטים שהשתמשו בדרך כלל לחיווט בין המרכזיה לשלוחות היו חוטים דקים מסוג W-130 שאפשרו טווח דיבור סביר עד למרחק של 8 ק"מ ושקלו 8.5 ק"ג לק"מ.
היות שחוטים שזורים יכולים לרוץ מספר קילומטרים ללא ירידה באיכות האות הם שמשו את התקשורת בהצלחה.
מבחינה טכנית היה מפעיל של המרכזייה אחראי על הדברים הבאים:
ביצוע קישור פיזי בין היוזם ליעד.
אחריות על קיום השיחה מבחינת העברת האותות (בדיבור) בין הצדדים.
מתן שרותי מערכת (כגון צליל חיוג, צליל תפוס וכדומה).
רוב המרכזיות בתקופת מלחמת העולם השנייה היו בנות 6 - 12 קווים.
בצבא האמריקאי נודעה בתקופת מלחמת העולם השנייה העדפה ברורה לשימוש בטלפון קווי לעומת טלפון רדיו כדי לשמור על סודיות וכנגד האזנת אויב.
מרכזיית טלפון שדה נותרה בשימוש בצבא האמריקאי עד שנת 1952. משנה זו ואילך, הוכנסה במקומה מרכזייה מסוג SB-22, גם היא ל-12 קווים.
באביב 1948 רכשה מערכת הרכש של ארגון ההגנה כמויות גדולות של ציוד שונה כולל ציוד תקשורת מארצות הברית.
ציוד זה כלל טלפוני שדה ומרכזיות לאותם טלפונים.
מרכזיות אלה התאימו מאוד לשמש כמרכז תקשורת ושליטה למתחמים פלוגתיים וגדודיים.
חלק מהן נשלח לחטיבות המרחביות שהעבירו אותן לקיבוצים השונים שבתחומיהן.
כך למשל שרתה מרכזייה בת 6 קווים מסוג BD-71 את מערכת ההגנה של קיבוץ נגבה על אף מספר עמדות הלחימה סביב נגבה היה 13, הדבר מעיד על כך שהיה מחסור במרכזיות גדולות בנות 12 קווים.
לעומת זאת מערך ההגנה של יד מרדכי שכלל 10 עמדות בהיקפו ועמדת פילבוקס נוספת חיצונית היה מרושת כולו היות שחטיבת הנגב שלחה לקיבוץ במרץ 1948 מרכזייה בת 12 קווים מסוג BD-72.
מרכזייה זאת המשיכה לשמש את צה"ל עד אמצע שנות ה-60. לקראת סוף אותן שנים, החלה חברת תדיראן לייצר ברישיון במפעלה בחולון מרכזייה חדשה יותר שפותחה בארצות הברית מסוג SB-22.
מרכיב אביוטי או גורם שאיננו חי הוא מונח בתחום הביולוגיה והאקולוגיה.
גורם אביוטי המשפיע על החיים בביוטופ בית גידול, אזור שבו תנאים סביבתיים אחידים המספקים מקום מחיה למכלול מסוים של צמחים ובעלי חיים.
הגורמים הטבעיים הם מים, רוח, שמש, טמפרטורה, גזים באטמוספירה, התפרצות וולקנית ועוד.
גורמים אלה מרכיבים את הסביבה האקולוגית (ecosystem) של בית הגידול.
השפעת הגורם א-ביוטי הוא ביטוי שמתאר את תוצאות השפעת הגורם על החי שבסביבתו וגורם לתוצאות משתנות בהתאם למקום ולתנאים האחרים של הביוטופ.
לעיתים משתמשים במונח זה לתאר את הגורם וגם השפעתו.
האבולוציה מאפשרת התאמה של תכונות החי לסביבה, אבל תמיד יש גורם מסוים שמשתנה ויוצר מחסום להתפתחות מין אחד ולעיתים יתרון למין אחר.
גורם זה נקרא הגורם המגביל.
לדוגמה, ביערות העד הטרופי יש לצמחים תנאים טובים של מים, טמפרטורה נוחה, מינרלים, אבל ככל שהיער מתפתח חסר אור בקרבה לקרקע.
ולכן התחרות תהייה על הגישה לאור השמש אם על-ידי גידול מתמיד ומהיר או על-ידי טיפוס על צמח גבוה.
לעיתים התחרות היא על הפצת המין על-ידי רבייה והפצת הפרי ולכן בכל ביוטופ תביא האבולוציה לפיתוח שיטות מתאימות של הפריה והפצה.
כך התפתחו פרחים מרהיבים כסחלבים, שגדלים על ענפי העצים, וכך זוכים באור הנדרש לפוטוסינתזה למים ומינרלים מהגשם ומהענפים עליהם הם צומחים.
הגורם המגביל היא הרבייה התלויה בשיתוף פעולה עם חרקים.
כתוצאה מכך מקבלים מגוון ביולוגי (biodiversity) בהתפתחות עולם הצומח והחי.
מכלול ההשפעות והמרכיבים של החי והצומח באזור מוגדר נקרא מערכת אקולוגית (ecosystem).
השינויים ארוכי הטווח בסביבה יוצרים קווי הסתגלות דומיננטיים לכל חברות הצמחים ובעלי החיים בעיקר בהשפעת המקום הגאוגרפי ותנאי קיצון.
כך שגם אם התנאים הבסיסיים לצמיחה טובים, מתפתחים זנים שמקורם זהה לזנים שונים כמו התאמה למדבר או לתנאי קור ושלג קיצוניים.
גורם כזה נקרא גורם מגביל קריטי.
התנאים הגיאופיזיים והגיאוגרפים הם גורמים האביוטיים היסודיים:
מיקום ביחס לקו המשווה: כדור הארץ נטוי בזווית של 23,4 מעלות ביחס לשמש.
הזווית משתנה בערך כל 40000 שנה.
כך נוצר הבסיס לעונות השנה,, וחלוקה לאזורים: מדברי, ים תיכוני, אזור מזוטרופי, אזור טרופי, ואזור ארקטי.(קוטבי) ולעונות השנה ומחזור המשקעים.זה הגורם הדומיננטי שקובע את האבולוציה של הצומח והחי ואת הגורמים המגבילים העיקריים שעליהם צריך להתגבר.
המבנה הטופוגרפי: הרים גבוהים, גבעות, מישורים וערוצים מייצרים תנאים ייחודיים ובכל אחד מהם מתקיימים גורמים מגבילים אחרים:
הרים גבוהים: ככל שעולה הגובה, יורדת הטמפרטורה, מתחזקות הרוחות ובגובה רב יותר מצטבר קרח ושלג.
אוכלוסיית הצומח מסתגלת לגובה על-ידי יצירת חגורות של חברות צמחים ובית גידול ( ביוטופ) המתאימים לתנאי הסביבה.
השכבה הנמוכה מתאימה לעצים גבוהים ובדרך כלל נשירים.
מעליה, תימצא חגורה של מחטניים ומעליה כבר השפעת הרוחות החזקות והקור יתאימו לצמחים נמוכים עמידים לרוח, ובאזור הגבוהה ביותר התנאים זהים לתנאים אלפיניים של שלג וקרחונים.
סוג הקרקע ומינרלים: הקרקע היא התצורה שבה מתקיים צומח יבשתי.
היא נוצרה ממקורות של סלעי משקע, סלעים ממקור וולקני, חול ממקור ימי או סחף.
בקרקעות עשירות בחומר אורגני (קרקע כבדה), צבירת מים גבוהה (קיבול שדה) למים ונטייה לייצר ביצות ובקיץ להתייבש ולייצר שכבה אטומה.
ולכן הגורם המגביל יהיה עמידות לעודף מים ויובש בקיץ.
בקרקע חולית, חלחול המים מהיר, והזמן שהמים עומדים לרשות הצומח קצר הפתרון הוא אגירת מים בפקעות (גאופיטים) ומחזור פריחה קצר.
קרקעות סחף (אלוביאלי), שמתחתן מסלע גירי הגורם המגביל הם המים המחלחלים למסלע, נוחים להתפתחות עצים כמו אלון ואלה המסוגלים לחדור לסלע גירי וצמחייה חד שנתית שמסתפקת במים שבאדמה.
סלעים חשופים מאפשרים חיים לחזזיות (סימביוזה בין אצה ופטריה, כאשר הפטרייה מספקת מים מפני הסלע והאצה מבצעת פוטוסינתזה).
במדבר שבו סוג הקרקע והאקלים מחייבים אגירה מהירה של מים יתפתחו צמחים סוקולנטיים (קקטוסים).
בקרקעות מליחות שבהן ריכוז גבוה של מלח וגבס נוצרים תנאי (גורם מגביל קיצוני) המחייבת יצירת חברות צמחים עמידות.
תהליך התפתחות חברות הצמחים בתנאים משתנים נקרא סוקצסיה.
הצמחים זקוקים לדו־תחמוצת הפחמן (CO2 דת"פ) ולמים כדי לבצע פוטוסינתזה.
ריכוז דת"פ באטמוספירה כיום נע בין 38-45 חלקי מיליון, (כ 0.0040%) ולכן הוא גורם מגביל לצמיחה בכל כדור הארץ.
לשם קליטתו פיתחו הצמחים מנגנון מיוחד - הפיוניות.
שמאפשרות חדירות טובה של דת"פ לתוך העלים בתנאי אור ולחות מתאימים.
עודף דת"פ, המשפיע על האקלים, אולי בהשפעת האדם, יוצר מצבי אקלים חדשים העשויים להפוך לגורמים מגבילים.
השפעת האקלים: שינויי האקלים הנלווים לעונות השנה, מחייבים את הצומח לעמוד בתנאי קיצון.
לכן גם במקומות שהתנאים מאפשרים לבלוב וצמיחה טובים, התנאים הקיצוניים הזמניים המכונים "פגעי הטבע" כמו סופות חזקות, שיטפונות, טמפרטורות קיצוניות, סערות ברקים מהווים גורמי מגבילים עיקריים.
הסתגלות צמחים ובעלי חיים לשינויים בסביבה היא הדרגתית.
האבולוציה מחייבת שינויים גנטיים שמאפשרים התגברות על גורם מגביל.
ככל שמתקיימים בבת אחת גורמים רבים כאלה כך מתקשה האבולוציה לתרגם את השינויים בסביבה לשינוי גנוטיפ ואחריו לשינוי פנוטיפ שמאפשר התחדשות.
אסון הוא גם השמדת כל הצומח באזור מסוים, כמו בשריפה, אבל שריפה היא גורם א-ביוטי (factor) שניתן להתגבר עליו על-ידי התאמת תפוצת זרעים (כמו באורן) או עמידות השורשים וכושר התחדשות (כמו באלון המצוי, לכן שריפה היא גורם לסוקצסיה חדשה.
אבל גורמים כמו התפרצויות וולקניות רחבות ממדים, יוצרות תנאים חדשים, שרק הפצת זרעים ממרחק, או סוקצסיה שמתחילה מחזזיות, יוצרת שוב תהליך הנמשך לאורך זמן.
אירועים כאלה קרו מספר פעמים בתהליך האבולוציה של החיים, ותמיד נוצרו תנאי מחיה חדשים, וקצב האבולוציה איפשר הסתגלות למינים חדשים.
תאוריית הקטסטרופיזם מציגה מודלים מתמטיים לעוצמת הנזק ויכולת ההתחדשות הל החיים על כדור הארץ.
השפעת הביומה על הגורמים הא-ביוטים
הגורמים הא-ביוטיים, המשפיעים על האבולוציה של החי והצומח (הביומה), מושפעים מהמרכיב הביוטי ומשתנים וכך נוצרת תלות הדדית ביניהם.
לדוגמה: החמצן שבאטמוספירה נוצר מפעילות אצות בימים הקדומים לפני כ-3 מיליארד שנה.
ככל שהצטבר חמצן, התחלפה האוכלוסייה האנאירובית של חיידקים ואצות שהחמצן הזיק להם, ונוצרה אוכלוסייה חדשה, אירובית, שהפקת האנרגיה שלה יעילה יותר.
גם שחרור דת"פ לאטמוספירה על-ידי נשימה והפרשת חומר אורגני מתפרק, מאוזנת על-ידי הפוטוסינתזה במים וביבשה.
מכיוון שדת"פ הוא גורם מגביל של צמחייה באזור הטרופי ובימים, נשמר ריכוזו בתחום של 30-40 חלקי מיליון.
עליית ריכוזו של החמצן לדרגה של כ-20% מאפשרת קיום של בעלי חיים אווירניים ויצירה מחדש של פירמידות מזון רבגוניות.
השפעת האדם על שיווי משקל זה, ביצירת גזי חממה, ובזיהום ימים וכריתת יערות עשויה להפר את המאזן הקיים ולגרום לשינויים בביומה.
סתגלנות - כושר העמידה בתנאי סביבה משתנים
כושרם של צמחים ובעלי חיים להתקיים בתנאי סביבה המשתנים במהירות יחסית גבוהה נקרא סתגלנות.
שיווי משקל בין החי והסביבה
כלל הגורמים הא-ביוטים והביוטים משתנים במהירות, רק צמחים ובעלי חיים המסוגלים להשתנות במהירות הנדרשת יכולים לשרוד.
לעיתים בתוך סביבה שהשתנתה נשארות נישות קטנות שבהן עדיין מתקיימים התנאים הנחוצים להם, למשל מעיין במדבר, או מדרונות מוצלים וצוברי לחות.מלבד שינויי הסביבה קיימים שינויים מתמידים באוכלוסיות בעלי החיים והצמחים, שמנסים להגיע לשיווי משקל.
ללא התערבות האדם, שיווי משקל כזה נשאר קבוע לאורך זמן.
צמחים מפתחים קוצים או תרכובות הדוחות בעלי חיים צמחוניים ובעלי חיים מפתחים שיטות הסוואה והונאה כדי להימנע מטריפתם.
עם התגברות התנועה בין יבשות ואזורים גאוגרפים שונים על-ידי האדם, התפתחה תופעה של מינים פולשים שבבת אחת משנים את שיווי המשקל וגורמים לפעמים לאסון אקולוגי.
השפעת גורמים א-ביוטיים על האבולוציה של האדם
התפתחות האדם מהומינינים (גזעים דמויי אדם שהתפתחו להומו ספיינס,) נמשכה כ-3 מיליון שנה - זמן קצר באבולוציה.
בסיס האבולוציה היה תחרות על מזון בתנאי מחסור.
האדם הסתגל לצרוך מזון ממקורות שונים מהצומח והחי(אוכל כל), לנדוד מאזורי מחיה שונים בתקופות השנה כך שנמנע ממצבי עקה (מצב לחץ קיצוני).
אבל הגורם המשמעותי ביותר בסתגלנות של האדם היא התפתחות המח לחשיבה אנליטית וזיכרון ארוך טווח.
המעבר להליכה על רגליים ושחרור הידיים והתאמתם לשימוש במכשירים לצייד ולקט, החיים בלהקה או קבוצה משפחתית שבהדרגה יצרה יכולת התמיינות והתמחות בתפקידים שונים בתקופת האבן הקדומה (שהחלה לפני כ-2 מיליון שנה), אפשרו הסתגלות לתנאי קצה של קרח וקור קיצוני או יובש וחום קיצוני.
ככל שגדלה אוכלוסיית האדם, עם המעבר מאפריקה לאירופה ולמזרח, וכושר הלימוד של קשר בין סיבה לתוצאה מנעו השמדת המין בתקופת הקרח, באסונות טבע או בתנאי מדבר.
עד היום שינויים קיצוניים א-ביוטיים, כמו התחממות האטמוספירה, התפרצויות וולקניות, רעידות אדמה ושיטפונות מסכנים לפרקים את קיום האדם באזורים שונים.
הניסיון שצבר לאורח שנות התפתחותו עד האדם המודרני, וניצול משאבי הטבע כמו דלק וחומרי בניין, על-ידי מיכון, אוטומציה ומחשוב, מאפשרים כיום התמודדות בלתי מוגבלת עם איתני הטבע.
כל מרכיבי הסביבה החיים: הצמחים, בעלי חיים, האצות, הפטריות, החיידקים והנגיפים המתקיימים בסביבת חיים.
יצרנים (אוטוטרופים) - לדוגמה, צמחים הממירים אנרגיה לאוכל.
המרת אנרגיה של שמש, מים ופחמן דו-חמצני על ידי פוטוסינתזה.
כמו כן, המרת אנרגיות ממקורות אחרים כמו סירקולציה הידרוטרמית.
צרכנים (הטרוטרופים) - יצורים חיים אשר מקבלים את כל החומרים האורגנים הדרושים לבניית גופם ולהפקת אנרגיה מאכילת אורגניזמים אחרים, לדוגמה- צמחונים (בעלי חיים שתזונתם מבוססת על אכילת צמחים), טורפים וכו'
מפרקים - בעיקר, פטריות, חיידקים ותולעים, אשר מפרקים כימיקלים של יצרנים או צרכנים (אורגניזם) לתבניות פחות מורכבות, אשר בתצורתן החדשה הן הופכות להיות כחלק מהמחזוריות הטבעית של הסביבה.
מקדם ביוטי הוא כל מרכיב חי או צומח (חומר אורגני) אשר משפיע על אוכלוסייה של אורגניזם אחר או על הסביבה.
בין היתר, ואולי העיקרי שבהם הוא האדם (בעיקר ככל ששורפים או משתמשים באנרגיות מתכלות).
כמו כן, מקדם ביוטי הוא גם גורם כללי המחולל מחלות.
למרות שמחלות הן הגורם הביוטי העיקרי לשינויים בגודלן של אוכלוסיות, המרכיב האביוטי לעיתים הוא גורם קריטי לשינויים דרסטיים בגודלן של אוכלוסיות.
מרכז תרבות הנוער הבין-לאומי נאנג'ינג הוא צמד גורדי שחקים אשר ממוקמים בעיר נאנג'ינג, שבמחוז ג'יאנגסו שבסין.
בניית שני המגדלים החלה בשנת 2012 והסתיימה כעבור 3 שנים בשנת 2015.
מרכזי זכויות חברתיות (בראשי תיבות: מז"ח) הוא מיזם משותף לתושבים בנגב ולמכללה האקדמית ספיר.
מרכזי מז"ח, אשר הוקמו עד כה בשדרות, באופקים ובבאר שבע, עוסקים בהנגשת זכויות חברתיות לתושבי העיר והסביבה, על ידי העברת ידע והכשרת התושבים במיומנויות בתחום הזכויות וההתארגנות הקהילתית.
המרכז בשדרות נפתח לציבור ב-2011, המרכז באופקים נפתח ב-2015 ובבאר שבע נפתח מרכז בשנת 2016. מתוכננים להיפתח עוד שני מרכזים בנגב.
"יחידים וקהילות שלא היו מודעים לזכויותיהם, הופכים לדורשי זכויות, מדורשי זכויות הופכים למסנגרים עבור הקהילה, וממסנגרים הופכים למנהיגים אשר מובילים שינויים נרחבים בעירם ובאזור" - מתוך מסמכי היסוד של מז"ח.
מרכזי הזכויות מבוססים על מודל שיובא על ידי מירב משה גרדופסקי מקנדה, ויושם לראשונה בישראל בעמותת: "סינגור קהילתי" שפעלה עד לשנת 2012.
המודל מבוסס על התגברות על חסמים של אוכלוסיות מודרות, לשם השגת זכויותיהם.
התפיסה במודל היא שהעצמת אוכלוסיות חלשות וקידום זכויותיהן קשור גם בקידום שלום.
מודל זה הביא להקמת מרכזי זכויות גם בירדן וברשות הפלסטינית.
סיוע פרטני- התחום המשפטי - מז"ח הוא מרכז מיצוי זכויות, העוסק בהדרכה וליווי של תושבים בבעיות בהן הם נתקלים ובהיעדר מיצוי זכויות מול רשויות, כמו המוסד לביטוח הלאומי, רשות האכיפה והגבייה והמערכת המשפטית.
כמו כן פועלים במרכז להנגשת זכויות בתחומים כגון רווחה, בריאות, צרכנות ועוד.
המיזם מבוסס על מתנדבים תושבי המקום וסטודנטים, שיחד עם צוות הכולל עורכת דין ואנשי מקצוע נוספים, מסייעים לפונים בהנגשת מידע, כתיבת מכתבים, ייעוץ משפטי ובירור זכויות.
המרכז נותן לקהל מענה פרטני ללא תשלום, פעמיים בשבוע בכל מרכז.
בשנת 2016 ניתנו מענים לכאלף פניות.
התארגנות קהילתיות ושינוי מדיניות - מסלול זה ננקט כשבעיה חברתית רחבה אינה יכולה להיפתר ברמת הפרט.
עם איתור הסוגיה מתארגנות קבוצות תושבים בליווי מקצועי, כדי לקדם שינוי מדיניות, הן ברמת המוסדות הציבוריים והן בפן החוקתי.
השלב הראשון בעבודה קהילתית הוא יישוג כדי לאסוף מידע, לאתר מצוקות שעלו מקרב תושבי המקום, ולאתר מנהיגים פעילים מהקהילה שיחברו למען יצירת השינוי הדרוש.
בתחום הקהילתי מז"ח פועל בתחומים של בריאות ציבורית, דיור ציבורי, תחבורה ציבורית וזכויות נפגעי פעולות איבה.
בשנת 2016 הביאה מז"ח להגשת הצעת לתיקון חוק התגמולים לנפגעי פעולות איבה, איוש המרכז לבריאות הנפש בשדרות בפסיכיאטר מנהל והבאת פסיכיאטר ילדים לשדרות, שיפוץ דיור מוגן של קשישים ניצולי שואה באופקים ועוד.
השתתפות והכשרה - למידה במיזם האקדמיה קהילה מז"ח היא דו סטרית: למידה הן של מתנדבים והן של סטודנטים מתנדבים.
המשתתפים מקבלים הכשרה מקיפה בקורס שמתקיים במכללה האקדמית ספיר, וזוכים בהמשך גם במפגשי הכשרה והעשרה ומפגשים חברתיים קבועים על בסיס שבועי.
ההכשרה מקנה למתנדבים כלים לעשייה חברתית וסיוע במיצוי זכויות.
בד בבד הסטודנטים במכללה לומדים במסגרת קורסים אקדמיים הן ממרצים והן מ"צרכני שירותים" השותפים לקורס כמקורות למידע.
אות מגן הדמוקרטיה מדרור ישראל.
פרויקט הדגל -מהמועצה להשכלה גבוהה.
אות למתנדבת אוקסנה חריזמן -מאת קרן יפה לונדון יערי.
אות הנשיא למתנד"ב שהוענק במעמדו של הנשיא ראובן ריבלין לשנת תשע"ז 2017
מרכז תקשו"ב הייתה יחידה טכנולוגית במספן הציוד של חיל הים הישראלי.
המרכז הווה בית תוכנה לפיתוח מערכות לחימה מבצעיות, פיתוח מערכות שו"ב (שליטה ובקרה), מערכות תקשורת מבצעיות ומערכות סימולציה וסימולטורים.
במרכז תקשו"ב פותחו מערכות עתירות תוכנה למערך הלוחם בחיל הים: סטי"לים, צוללות, כלי בט"ש, מערך חופי, מסוקים ומטוסים, לוחמה זעירה והדרכה כגון מערכות לוחמה אלקטרונית, מערכות REAL TIME עתירות תוכנה, מערכות נשק, תקשורת, מערכות לחימה תת-מימיות, מערכות דימוי ואימון, מערכות שילוב וניטור תהליכים מבצעיים.
היחידה הורכבה מענפי תוכנה, אלקטרוניקה ושילובים.