tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הסרט לקח חלק בפסטיבל הסרטים הבינ"ל בחיפה ובפסטיבל הבינ"ל לסרטי סטודנטים בתל אביב.
ארבע ההרפתקאות שקרו לי בחופש הגדול (דרמה, 20 ד', 1990).
יום אחד בחייהן של ארבע נערות מתבגרות: לילך מתחילה עם צלם ברחוב, תותה לא מוכנה להכיר את הבחור שמנסה לסדר לה אחותה התאומה, סיגל גונבת עגילים מחנות ומסתבכת, ומיה רוקדת בחושניות עם תומר.
הסרט זכה בפרס הסרט הטוב ביותר בתחרות סרטי הסטודנטים של אוניברסיטת תל אביב, והוקרן בפסטיבל לסרטי סטודנטים, קרלובי וארי בצ'כיה.
"שכונת התקווה, קהיר" (2013, ספרי עיתון 77) בקהיר, תשע נשים מערביות מגיעות לפנסיון רומא כדי לחפש את זהותן הערבית, ומתפכחות.
ובשכונת התקווה, קהיר מהדהדת באתרי תפר בהם מיטשטש הגבול בין ישראל למרחב הערבי שמקיף אותה.
"עברייה" (2016, ספרי עיתון 77) חציית גבולות פנימיים אל מעבר הקו המכונה "ירוק", וטשטוש את ההגדרות של "דתי" ו"חילוני" בחיפוש אחר עבריות שגלתה מבית הכנסת, ומשתוקקת לבית ומולדת בשפה.
"בכוח שבפה" (2022, ספרי עיתון 77) עורכת: שרה פרידלנד בן ארזה.
מעבר מהמרחב הביתי השביר, דרך מסעות לחיפוש אמונה בעידן של הסגידה ל"אני", אל הכוח הרוחני הגלום בשפה כבוראת ומאחה.
"שכונת התקווה, קהיר" (2013, תיאטרון יפו, בימוי: חנה ואזנה גרינולד פסטיבל קולנוע דרום, פסטיבל סרטי נשים רחובות, לילה פרינג')
"אנחנו סולו ערק" (2014. בשיתוף עם השחקן שמעון מימרן.
"עברייה" (2016, תיאטרון יפו, בימוי: חנה ואזנה גרינולד.
פסטיבל "ליבי במזרח", פסטיבל קולנוע דרום, פסטיבל "מואר" בית מזי"א לתיאטרון, לילה פרינג'.)
"המקום" (2021, מופע תיאטרון מחול שירה, בשיתוף עם הכוריאוגרפית גיטי פורגס.
"בכוח שבפה" (2022, מופע תיאטרון שירה, בימוי: חנה ואזנה גרינולד.
תיאטרון ענבל סוזן דלל, פסטיבל "ליבי במזרח", פסטיבל "קולנוע דרום").
"קריאה מזרחית" (אוצרת שולה קשת, 2002)
"מזרחיות וערביות" (אוצרת שולה קשת, 2005)
"לצעוק את השתיקות – בעקבות הקול בקולנוע של ימין מסיקה".
"מחברות קולנוע דרום" עורכים: ארז פרי, אפרת כורם.
זאב רווח "חוזר הביתה" למזרח התיכון".
"מחברות קולנוע דרום", עורכים: ארז פרי, ד"ר אבנר פינגלרנט.
"הקהל שממנו הגעתי, בעקבות סרטי הקסטות של ימין מסיקה" בתוך שפת אם – חזות מזרחית, עורך יגאל נזרי, בבל, 2004. עמ' 179–189.
"גניחות אהבה מקרקעית הרחם: על מקורות נביעת קולה של אום כולת'ום" הכיוון מזרח 11, בימת קדם, 2006. עמ' 57–59.
"תל אביב – קהיר – איסטנבול: גלויות ממסעות בעקבות משהו שאבד" בתוך תהודות זהות, הדור השלישי כותב מזרחית, עורכים: מתי שמואלוף, נפתלי שם-טוב, ניר ברעם.
"מוחג'בה – עטויה" בתוך לאחותי, פוליטיקה פמיניסטית מזרחית, עורכת: שלומית ליר, בבל, 2007. עמ' 319–322.
סיגלית דיל (נולדה ב-26 באפריל 1975 בחולון) היא סופרת ישראלית לילדים ולנוער, עורכת דין, רואת חשבון, דוקטור למשפטים ומגשרת.
דיל כותבת בז'אנר המסתורין, המתח והפנטזיה ועורכת מפגשים עם תלמידים בכל ישראל.⁦
השתתפה בעבר בהנחיית סדנאות כתיבה בבתי-ספר ברחבי הארץ מטעם משרד החינוך במסגרת פרויקט "סיפור נולד".
כמו כן, כיהנה כיו"ר ועדת הבחירות של אגודת הסופרים בישראל.
באפריל 2019 שימשה כשופטת בתחרות "כתיבה צעירה" של עמותת "חינוך לפסגות".
דיל היא בעלת ארבעה תארים אקדמיים.
בהיותה סטודנטית לראיית חשבון, שימשה כמבקרת ספרים בעיתון של המכללה למנהל והייתה מורה מחליפה.
בתקופה זו כתבה את ספרה הראשון, "שעון הקסמים", שראה אור בשנה הראשונה ללימודיה לתואר הראשון במשפטים במרכז הבינתחומי בהרצליה.
הצלחתו הביאה להוצאת ספרים נוספים, דרך הוצאת הספרים עם עובד.
במסגרת עבודת הדוקטורט שעשתה בפקולטה למשפטים באוניברסיטת בר-אילן, שילבה בין עולם המשפט לבין עולם הספרות.
דיל עובדת כעורכת דין במשרד לענייני נזיקין.
חופש הביטוי בתקשורת - נכתב בשיתוף עם עורכת דין אורלי נתנזון; בהוצאת המכון למחקרי משפט וכלכלה בע"מ
שעון הקסמים (1999) - ספרה הראשון של דיל מאויר מנוקד, ראה אור בתחילה בהוצאת דני ספרים.
בשנת 2015 יצא במהדורה מחודשת בהוצאת עם עובד
תלתלים מכושפים (2002) - הוצאת עם עובד
הפנימייה שלא הייתה (2005) - הוצאת עם עובד
אנשי הקירות (2006) - הוצאת עם עובד
טירת כחולי העין (2007) - הוצאת עם עובד
המכשף האפגני (2011) - הוצאת עם עובד
לכודים באפלה (2013) - הוצאת עם עובד
היונה שסבלה מפחד גבהים (2019) - הוצאת עם עובד
סיגל שחמון (נולדה ב-13 ביוני 1971), היא מנחת טלוויזיה, שחקנית וזמרת ישראלית.
נולדה בשם סיגל שהמון ליוסף ושולמית.
בהמשך שינתה משפחתה את שם המשפחה לשחמון.
ב-1989 הופיעה בקדם אירוויזיון כאחת מהמלוות של נסים גרמה בשירו "חולף לו עם הזמן".
בשנת 1995 התמודדה שחמון בטקס בחירת נערת "גלגל המזל", אולם הפסידה את התפקיד לרות גונזלס.
ארז טל ראה את הפוטנציאל של שחמון ולקח אותה להנחות לצידו את תוכניתו "העולם המופלא".
במקביל סיימה רות גונזלס את תפקידה כנערת "גלגל המזל" ושחמון החליפה אותה.
בשנת 1997 שיחקה במחזמר "רובין הוד".
בשנת 1998 התארחה בעונה הראשונה של הסדרה הקומית של ערוץ 2 "שמש" שיחקה בתפקיד עצמה.
בין השנים 1998–1999 השתתפה כמנחה בשעשועון בערוץ 2 "המבצר" לצד אקי אבני, ובתוכנית ההיכרויות "החצי השני" לצד נתי רביץ.
לאחר מכן הגישה את העונה השנייה של התוכנית "נוצץ", במקומה של עינת ארליך.
בשנת 1999 הנחתה את אירוויזיון 1999, שהתקיים בירושלים, יחד עם יגאל רביד ודפנה דקל.
לאחר האירוויזיון לקחה שחמון הפסקה מעולם הטלוויזיה כדי להגשים את חלומה להיות זמרת.
במשך שנתיים וחצי עבדה על אלבומה, שיצא במאי 2002, בו כתבה והלחינה את כל השירים.
האלבום, שקיבל את השם "חלומות" זכה לביקורות מעורבות והיה כישלון מסחרי, דבר שגרם לשחמון למעט בקריירה המוזיקלית לטובת ההנחיה בטלוויזיה.
באותה השנה הופיעה בתפקיד אורח במספר פרקים בודדים בעונה השלישית של סדרת הדרמה "החבר'ה הטובים" ששודרה בערוץ הילדים בתפקיד גאיה.
בנובמבר 2003 החלה להנחות את תוכנית הבוקר "סיגליות", שעסקה בתרבות הפנאי.
בנוסף הנחתה מספר תחרויות יופי, כגון "ניו מודלס" 2003 של הירחון "את" וטקס "נער ונערת השנה של מעריב לנוער" 2004. כמו כן הנחתה את משדר העצמאות 55 של הערוץ הראשון, לצד יהורם גאון.
בשנת 2004, במהלך הריונה הראשון, כיכבה בקמפיין האופנה של רמי לי לבגדי היריון.
בשנת 2005 נבחרה לככב בקמפיין הארצי הראשון של חברת האופנה "אריסטו שמט".
כעבור חצי שנה החליפה אותה בתפקיד עדן הראל.
לאחר ירידתה מן המרקע של תוכניתה "סיגליות", עברה שחמון להנחות תוכנית בוקר בערוץ 10 בשם "משהו טוב", העוסקת בדרך חיים אלטרנטיבית.
ב-2007 השתתפה בהנחיית תוכנית הבוקר "העולם הבוקר" לצד אברי גלעד, אך עזבה לאחר שבועיים.
בשנת 2008 הנחתה בתוכנית "לחיות טוב" לצד משה דץ במשך 10 חודשים, והמשיכה לדגמן.
ב-2009 הוציאה סינגל לרדיו בשם "תגלי לו", ובהמשך סינגל שני בשם "חלומות".
בשנת 2011 כיכבה בדוקו-ריאליטי "בקרוב אהבה" לצד אמירה בוזגלו, גאיה טראוב, גילי שם-טוב, מיכל שפירא וגלית לוי בערוץ 2 של קשת.
ב-2017 ו-2019 גילמה את נורית גבע, אמה המאמצת של קירקי (גילי איצקוביץ') ואמה הביולוגית של אביגיל (דנה לב) בסדרת הנוער "כדברא".
בנוסף בשנת 2019 גילמה בסדרה "התחנה" את אליאן פרנק, אמו של פרנקו.
ב-3 בינואר 2025 החלה להנחות לצד עדי שילון את תוכנית האירוח "שישי ישראלי" ברשת 13. באותה שנה השתתפה בעונה הרביעית של התוכנית "רוקדים עם כוכבים" בקשת 12 והודחה שביעית.
שחמון עוסקת בנוסף גם בעיצוב פנים.
באמצע שנות ה-90 ניהלה מערכת יחסים קצרה ומתוקשרת עם השחקן אקי אבני.
ב-2002 התחתנה עם איש העסקים עופר אמיר.
ב-2004 נולד בנה הבכור, וב-2007 כשהייתה בחודש החמישי להריונה השני, נפרדה מאמיר, וכשנה לאחר מכן השניים התגרשו.
סיגל ריחני (שם מדעי: Viola odorata) הוא מין צמח עשבוני רב-שנתי ממשפחת הסיגליים, המוכר יותר בכינוי סיגלית.
הוא גדל בר באירופה, בדרך כלל באזורי יער מוצלים.
הוא נאסף בהרי יהודה, בחרמון, ובגלעד הנזכרות בסוף המאה ה-18 ובתחילת המאה ה-19. הסיגל הריחני נכחד מישראל כצמח בר לפני כ-100 שנה.
כיום בישראל הוא נפוץ כצמח נוי בגינון, המשמש לכיסוי קרקע, ומאותר מדי פעם כפליט תרבות .
עלי הסיגל הריחני דמויי לב, מעט מחוספסים, וערוכים בבסיסם בצורת שושנת.
מבין שושנות העלים יוצאים גבעולים אופקיים, שלוחות, שבקצותיהם מתפתחות שושנות עלים חדשות, וכך מתפשט הצמח ומכסה שטח ברבייה וגטטיבית.
פרחיו הכחולים-סגולים בולטים מבין העלים עד לגובה כ-10 ס"מ, והם ניתנים לקטיפה.
הם מכילים שמן נדיף בעל ריח מתקתק, ויש המפיקים מהם בשמים, וכן אף גלידה ייחודית מבושמת.
ברפואה מסורתית נהוג להשתמש בהם להקלה על דרכי הנשימה, מכאב גרון ועד ברונכיטיס.
בתרבות מקושר הסיגל הריחני לאהבה וכך הוא מופיע במספר מחזות, בין היתר ביצירתו של ויליאם שייקספיר חלום ליל קיץ בו משתמש פוק בשמן המבושם כדי ליצור שיקוי אהבה, ובשירו של דויד ברוזה, סיגליות.
צמח עשבוני רב-שנתי, קירח, גובהו 10 עד 15 ס"מ, מחוסר גבעול תפרחת ועוקצי הפרחים צומחים ישר מבין עלי השושנת והוא בעל קנה-שורש ובעל שלוחות כלומר גבעולים רובצים ופושטים שמכים שורשים ולאחריו ניצן ממנו יתפתח צמח חדש.
הפטוטרות ארוכות כפליים או יותר מהטרף.
העלים ערוכים בשושנת, קוטרם 2 עד 4 ס"מ או יותר, פשוטים (אינם מחולקים), דמויי ביצה עד מעוגל, בסיסם דמויי לב או דמויי כליה, קודקודם קהה ובעלי שפה משוננת.
הלוואים דמויי ביצה או דמויי אזמל מחודדים בראשם ושפתם תמימה ומצוייצת, משתיירים עם הבשלת הפרי.
עוקצי הפרחים ארוכים כאורך העלים ובאמצעם או סמוך לאמצעם יושבים 2 חפיות.
הפרחים ריחניים, סגולים (בנוי לעיתים ורודים או לבנים), דו-מיניים, חיקיים, בודדים, בלתי נכונים, צומחים ישר מבין עלי השושנת.
הגביע בן 5 עלים שווים פחות או יותר זה לזה, מאורכים, קודקודם קהה אורכם כמחצית מאורך עלי הכותרת, מפורדים או מאחים במקצת משתיירים לאחר ההפריה ובעלי יותרות מפושטות בבסיס.
הכותרת בלתי נכונה (בעל סימטריה דו-צדדית), בעלת 5 עלים זקופים או פרושות.
הכותרת בעלת עלה תחתון (הקדמי) אחד גדול, בעל דורבן ושני זוגות העלים צדדיים.
הדורבן של הכותרת ישר כמעט, קצר ובלתי מחודד (קהה).
מהם 2 האבקנים התחתונים (הקדמיים) בעלי זיז ארוך הנתון בתוך דורבנה של הכותרת.
שני האבקנים התחתונים (הקדמיים) מפרישים צוף, הנאגר בדורבן העלה התחתון.
צופנים אלו הקשורים לאבקנים מכונים צופני אבקנים ((staminal nectaries) והם מצויים על היותרת של הקונקטיב; הזירים חסרים או קצרים מאוד לא יותר מ"מ אחד, מפורדים, ורחבים.
הפרי הלקט חלק ופלומתי, נפתח באמצעות 3 קשוות, בעל מגורה אחת עם הרבה זרעים.
עוקץ הביצית - רקמה בקצה הביצית המחברת את הביצית לשליה – מכילים שמן.
סיגל קלרמן (נולדה ב-1968 בתל אביב) היא גיטריסטית וזמרת ישראלית.
קלרמן, ילידת תל אביב, החלה את הקריירה המוזיקלית שלה עוד בנעוריה והייתה חברה במספר בלהקות רוק חיפאיות, ביניהן "טטנואר" (Tete Noir), שהקליטה שיר שזכה להצלחה אך התפרקה מהר ולא השלימה הקלטת אלבום.
ב-1989, לאחר שסיימה את שירותה הצבאי, חזרה קלרמן לתל אביב.
ב-1990 הצטרפה ללהקת "אפור גשום" של הזמרת מיכל ספיר יחד עם הגיטריסט ערן רייס אך גם הרכב זה התפרק.
ב-1991 זכתה קלרמן לחשיפה גדולה יותר כאשר ניגנה עם גיל סמטנה ויובל שפריר בסיבוב ההופעות של רמי פורטיס וברי סחרוף.
באותה שנה הקימה קלרמן את להקת "אורז", עם הזמר ונגן הבס ארן אמיר הקלידן ארז שוייצר והמתופף גלעד אריאל.
הלהקה הופיעה במועדונים בתל אביב, והקליטה שיר שזכה להצלחה, "אורז", כשם הלהקה, שהתפרקה בהמשך.
לאחר פירוק "אורז" המשיכה קלרמן לנגן בהפקות שונות.
ב-1992 השתתפה בסרטו של אורי ברבש "ללקק ת'תות".
תפקידה בסרט הזכיר את חייה במציאות.
קלרמן אף ניגנה בשירים שהופיעו בפסקול.
ב-1993 עבדה במסעדת "פרונטו" של רפי אדר, ושיתפה עמו פעולה בשניים משיריו: "אף אחד" (מ' ול' קלרמן) בו ניגנה ושרה קולות רקע, ו"בפניך" (מ' ול' אביב גפן), בו ניגנה בגיטרה.
שיתוף הפעולה עם אדר הוביל אותה למעבד משה לוי, שבהפקתו המוזיקלית החלה לעבוד על אלבומה הראשון.
ב-1995 הופיעה עם הגיטריסט יוסי פרץ והמתופף רועי שקד ונגן הבס עודד שכטר, שניהם מלהקת "הפליטים" של אהוד בנאי.
ב-1996 יצא אלבומה הראשון "בעד ונגד השגרה", תחת חסותה של "הד ארצי".
מהאלבום, שבו קלרמן כתבה והלחינה את כל השירים.
האלבום נכשל מבחינה מסחרית, ולווה במעט הופעות בהן ליוותה אותה להקת גוונים כהים.
השיר היחיד שהצליח מהאלבום היה "אז מה זה אומר".
בעקבות זאת, קלרמן הקפיאה את עבודתה על אלבום שני.
בגלל שאף אחד משיריה לא הצליח ורק השיר "אז מה זה אומר" הצליח, היא נחשבת לזמרת של להיט אחד.
כיום חיה באזור כפרי באנגליה ועובדת במחשבים, שם היא מקליטה שירים ומעלה אותם להאזנה חופשית באתר שלה.
"סיגליות" הוא שיר של הזמרת הספרדייה ססיליה, שתרגם יהונתן גפן וביצע דויד ברוזה עבור אלבומו "האשה שאתי" (1983).
כאשר שירת דויד ברוזה במילואים בזמן מלחמת לבנון הראשונה, הוא צוּות לצוות הווי עם יהונתן גפן אך שקע בדיכאון בעקבות החוויות הקשות שחווה שם.
זוגתו דאז, רותי, שכנעה אותו להפיק תקליט שיכיל את שירי האהבה הספרדיים שנהג לשיר לה, כדרך להוציא אותו מהדיכאון.
ברוזה העביר מספר שירים ספרדיים לגפן בלוויית תרגום מילולי, ולפיהם עבד גפן.
המשורר כבר הכיר חלק מן השירים מהופעותיהם המשותפות בפסטיבל נביעות 1978, שבו שר ברוזה את השירים המקוריים להנאת חבריו.
אחד השירים שקיבל לידיו גפן היה "Un Ramito De Violetas" ("זר סיגליות" בתרגום חופשי) שכתבה, הלחינה וביצעה אוונחלינה סוברדו (המוכרת בשם הבמה ססיליה), ועליו ביסס את הגרסה העברית "סיגליות".
התרגום של גפן נאמן יחסית למקור, וגם הוא מספר על גבר ששולח לאשתו פרחי סיגליות בסתר בכל פריחת האביב וב-9 בנובמבר, כמו בשיר המקורי בספרדית.
מאזינים רבים תהו מדוע נובמבר מוזכר בשיר כחודש אביבי, ולעיתים מועלית בטעות הסברה כי מדובר בשיר דרום אמריקאי, וכיוון שדרום אמריקה נמצאת בחצי הכדור הדרומי נובמבר הוא אכן חודש אביבי בה.
סברה זו אינה נכונה; מקור השיר אינו בדרום אמריקה אלא בספרד.
ב-9 בנובמבר מצוין חג חשוב במדריד לזכר הבתולה מאלמודנה – פסל של הבתולה מריה שהיא הפטרונית של העיר מדריד.
אפשר להבין את האמור בשיר בספרדית כשני אירועים שונים: (1) מי שולח לך פרחים בפריחת האביב?
(2) מי שולח לך סיגליות בכל 9 בנובמבר?
השיר מספר על אישה נשואה ומאושרת, ואילו בעלה "מצוברח קבוע; ואפילו לא אומר מדוע".
האישה מקבלת זה שלוש שנים מכתבי שירה "מגבר זר מתחת דלת".
נוסף על כך "בתשיעי בכל בנובמבר" היא מקבלת ממנו זר פרחי סיגליות קשור בסרט.
כל זאת ללא ברכה וללא רמז לזהות השולח.
האישה חולמת על הדמות השולחת לה את השירים ואת הסיגליות ומדמיינת מיהו האלמוני ומה הן תכונותיו ("הוא בטח גבר עם לב רומנטי, נשמה טובה וחיוך סימפתי").
לבסוף מגלה השיר כי השולח הוא לא אחר מבעלה ("כן, זה הוא שכותב אליה, הוא האהוב, הוא חלומותיה").
הבעל שיודע שאשתו לא תקבל אותו על מגרעותיו בוחר לשתוק ולא לספר לה שהוא זה ששולח את המכתבים, מכיוון שרק כך הוא מסוגל לגרום לה להרגיש נחשקת ואהובה.
רמז לכך אפשר למצוא בשפת המקור: sabe que es feliz así, de cualquier modo (=הוא יודע שאשתו שמחה, גם אם זו הדרך היחידה).
קיימת פרשנות נוספת לשיר, הרואה בו ביטוי לטרגדיה אנושית כפולה: מחד, טרגדיית הבעל הנואש לאהבה עד כדי הקרבת זהותו וצפייה מהצד ב'בגידה' הרגשית של אשתו (הנהנית ממכתבים שלכאורה לא נשלחו על ידו).
מאידך, השיר מציג את טרגדיית האישה, השבויה בתפיסתה את בעלה כ'שד ופרא' ואינה מודעת לעומקו הרגשי של האיש החי לצדה, המהווה למעשה את המקור לכמיהותיה הרומנטיות.
התפתחה תאוריה בנוגע לשאלה אם האישה ידעה במשך התקופה שזהו בעלה ששולח לה את הזר:
התומכים בידיעתה של האישה, מנמקים זאת בדבר היותה מאושרת בנישואיה למרות התנהגותו של בעלה.
כמו כן בבית השני נכתב כי "לפעמים היא כמעט צועקת" על כך שהשולח, בעלה, סובל בשקט כבר שלוש שנים.
מנגד יש טוענים כי האישה מסתירה את מכתביה מפני בעלה, ומכאן שאינה יודעת שהוא השולח.
כמו כן בבית האחרון מוזכר כי הגבר מצהיר כי אם תדע אשתו על היותו השולח – היא "בטח תשתגע".
ליאור פרחי הקליט גרסה משלו לשיר, הנושקת יותר לסגנון מזרחי.
השיר נכלל באלבום באותו שם שיצא בשנת 2004. גם שיקו חייק ביצע גרסה מזרחית לשיר באלבומו שירים שעושים לי פרפרים (2006).
ברוזה, עם עומר אדם, הקליטו חידוש לשיר, והוא מופיע באלבומו השביעי של אדם, סוף העולם.
הגרסה של עומר אדם ודויד ברוזה (2023)
סיגל פירסט (נולדה ב-12 ביוני 1960) היא מנהלת ישראלית שכיהנה כמנכ"לית קבוצת כצט.
שירתה באוגדה 36. בשנת 1985 השלימה לימודי תואר ראשון בהנדסת תעשייה וניהול מערכות מידע בטכניון.
ב-1992 השלימה תואר שני במנהל עסקים – שיווק ומימון באוניברסיטת תל אביב.
בין 1985 ל-1988 עבדה בחברת IBM בארצות הברית וביפן.
עם שובה לישראל הצטרפה לחברה המשפחתית והחלה לעבוד במחלקת המחשב של חברת כצט.
בשנת 1991 מונתה לנהל את חטיבת מוצרי הצריכה של החברה, וב-1994 שימשה כמנהלת חטיבת התרופות.
בשנת 2002 התמנתה למנכ"לית קבוצת כצט.
בנוסף לעבודתה, משמשת משנת 2016 כיו"ר ארגון הבוגרים של הטכניון.
פירסט נשואה ואם לשני בנים ובת.
סיגלית תמיר (נולדה ב-2 בספטמבר 1969) היא שחקנית ומורה למשחק ישראלית.
תמיר נולדה וגדלה בקיבוץ ניר יצחק, שהוריה היו בין ראשוניו, ולה ארבעה אחים גדולים ממנה: גיל, יגאל, עמי, ושרון.
אביה, יושקו (יוסף) תמיר, עלה לישראל מארגנטינה; אמה, שרה תמיר, עלתה לישראל מפרגוואי.
אביה הוא במאי תיאטרון, הקים את ה"מיניתיאטרון" בשנת 1970 ומופיע עמו ברחבי הארץ, בהרכבים שונים, עד היום.
מגיל צעיר עסקה תמיר במשחק, בשנות ילדותה ונעוריה בקיבוץ למדה נגינה על פסנתר וחליל צד, פיתוח קול, שירה, בלט קלאסי ומודרני, ג'אז וסטפס וכן התאמנה והתחרתה בשחייה.
תמיר היא בוגרת הסטודיו למשחק ניסן נתיב בתל אביב, בו למדה בשנים 1992–1995. בין חבריה לכיתה היו רועי הורוביץ, אמנון פישר, גל הויברגר, ירון מוטולה, מיכאל וייגל, גילי שושן, שירה גפן, לימור יצחייק וליאת גליק.
מייד לאחר סיום לימודיה החלה לשחק בתיאטרון נוצר.
תמיר שיחקה בו בהצגה "פנתיסיליאה" על-פי היינריך פון קלייסט, בעיבודו ובימויו של אבישי מילשטיין.
היא גילמה את דמותה של אננקה (דמות שנוצרה בתוך עיבוד מסוים זה), לוחמת מצבא האמזונות, שנופלת בשבי האויבים היוונים.
הצגת הבכורה הייתה ב-1996, בפסטיבל הבינלאומי באאכן, גרמניה, ורצה במשך כחמש שנים.
ב-1997 שיחקה תמיר בהצגה "הגבול והשיבה" שכתב מילשטיין ביחד עם אנסמבל תיאטרון "נוצר".
היא גילמה את דמותה של כלה שמחכה לאהוב, החייל שלה ומרוב המתנה הופכת לבסוף לחתן שלה עצמה, לעיתים היא היא ולעיתים היא הוא, גם גבר וגם אישה.
מאז שנת 1997 משחקת תמיר בהצגה "מועדון הקופים הירוקים", מאת רוי סמיילס, בבימויה של לי גילת, שהציגה בתיאטראות תמונע וצוותא.
תמיר גילמה את דמותה של אורנה, אחות דתייה שמתגוררת בשטחים.
לצידה בהצגה שיחקו יוסי טולדו, שמעון מימרן, גבי שושן, מוטי רוזנצווייג ושאדי שרור.
ב-1998 השתתפה בהצגה "בייזיץ" מאת משה מלכא ובבימויו, בתפקיד פיפי.
ההצגה זכתה בפרס ראשון בקטגוריה "הצגות רחוב" בפסטיבל חיפה להצגות ילדים בשנה זו ולאחר מכן בין היתר הופיעה ב"פסטיבל "אשלון" בצרפת.
ההצגה מתארת בדידות וקושי לתקשר.
מוצגות בה ארבע דמויות, כל אחת לבדה בתא שקוף על הרגליה ותבניותיה החוזרות; בשלב מסוים הן יוצאות מתאיהן, מפוחדות ואינן יודעות כיצד ליצור קשר, אך הן בכל זאת יוצרות קשר עם מישהו שנכנס איתם לתאן.
לצידה שיחקו יוסי רחמני, אמיר איבגי ומשה מלכא.
ב-2000 שיחקה בהצגה "חברים עד הסוף" (שעסקה בקשיי ההתאקלמות של יוצאי חבר המדינות בחברה הישראלית), פרי עטו של חנוך רעים ובבימויו.
תמיר גילמה את גל, ילדה שרוצה להיות בן, טום בוי בחבורה של בנים.
ב-2001 גילמה את שרה בהצגה "שרה והגר" מאת שי שוורץ ובבימויו, בתיאטרון "הנגב".
ב-2002 שיחקה בסרט הסטודנטים "אמא דג" בבימויו של גיל אשרי.
תמיר גילמה את נעמי (אמא דג), אישה חולת נפש שנהגה לישון באמבטיה, המאושפזת מזה כמה שנים בבתי חולים לחולי נפש.
מדי כמה שנים בעלה ושני ילדיה לוקחים אותה לחופשה בחוף "השועל והפיל" בים המלח; הסרט מספר על פעם אחת כזאת, אך בה היא מספרת להם שהיא בריאה ושהיא חוזרת הביתה בקרוב.
ב-2004 שיחקה תמיר בסרטה של קרן ידעיה "אור".
היא גילמה את דמותה של ענת היועצת, עובדת סוציאלית בבית הספר שמטפלת באור (דאנה איבגי).
תמיר שיחקה בסדרה "האי" (2007) שיצר גיורא חמיצר וביים עופר ויצמן.
היא גילמה את דמותה של ליסה, אמו של מייקי (דניאל מורשת), המנצלת את כוחותיו העל-טבעיים של בנה בצורה פושעת כביכול, שהיא למעשה מסווה לפעילות מטעם מחתרת שמטרותיה חיוביות.
בסרט הגמר של דגן ואלד "וויסקי סאוואר" (2008) גילמה את דמותה של אווה, אלכוהוליסטית עם נטיות להרס עצמי המנהלת רומן עם אדי גינס (דני זהבי), בוהמיין רדוד; הוא מוציא עליה ספר והיא תובעת אותו.
בסדרה "דאוס" (2009) שיצרו וביימו גידי דר ומרקו כרמל, גילמה תמיר את דמותה של ד"ר אלונה הייזנר, אמו של גיבור הסדרה, דני (מיכאל מושונוב).
בסרט "אילי ובן", בבימויו של אורי רביד, גילמה את דמותה של ענת, אמה של רותם (אדם קנת), חבר של אילי (יובל שבח).
ב-2011 שיחקה תמיר בסרט החרדי "הגדר" של טלי אברהמי, שצולם בקייב, אוקראינה.
הסרט מספר על גזירת הקנטוניסטים, חטיפת ילדים יהודים לצורך גיוסם לצבא הצאר.
תמיר גילמה את דמותה של יהודייה מהמעמד הגבוה, גברת הינגה גולדברג, אשת הגביר, שמייצגת את הגישה הפתוחה יותר, המקבלת את ההתפתחות וראה בקידמה גם את החיובי, תפיסה שפחות מקובלת בעיירה היהודית.
חברתה של הינגה שמגיעה לבקר לאחר שעזבה את העיירה והפכה לאשת העולם הגדול, והיא שמושכת את ביתה של הינגה ואת חברתה (גיבורת הסרט) לברוח אל החיים האחרים, המלומדים והנאורים של העולם הגדול.
בסרט שיחקו גם אלינור פכט, רות רסיוק, דינה לימון, פנינה ברטה צדקה, אילת קורץ יוסף, מיקי ברקן ורוני דותן.
תמיר מלמדת משחק ומביימת בביכורי העיתים בת"א וכן באופן פרטי.
בעבר לימדה בין היתר בבית הספר אליאנס, "מרכז אומנויות צרעה", בית הספר "קציר" ברחובות, "העמותה לקידום התיאטרון ביפו", "אשכולות", בית הספר "היובל" ו"עירוני ט'" בתל אביב, במתנ"ס שיכוני המזרח בראשון לציון ועוד.
כיום עובדת על אלבום ראשון "משהו נואש".
הטקסטים שלה ואת לחני השירים שבו יוצרת בשיתוף עם קורין אלאל.
מתוכו יצא ביוני 2013 הסינגל הראשון שאף הוא נקרא -
עיבוד והפקה מוזיקלית: קורין אלאל.
מתגוררת בתל אביב עם בן זוגה נבות שמעי ובתם גל.
סרט במאי תפקיד שנה רשימות קצמן אמנון וינר בת קיבוץ 2014 הגדר טלי אברהמי הגברת הינגה גולדברג 2011 אילי ובן אורי רביד ועודד רסקין ענת – אמו של רותם 2008 אור קרן ידעיה ענת – יועצת בית הספר 2004
סדרה במאי תפקיד שנה דאוס גידי דר ד"ר אלונה הייזנר – אמו של דני 2009 האי יוצר: גיורא חמיצר עופר ויצמן ליסה – אמו של מייקי 2007-2008
הצגה תיאטרון מחזאי במאי תפקיד שנה הסתכלות פסטיבל "פותחים במה" 2012 בבית ליסין דפנה כצנלסון בנק דוד בוכנר ד"ר חיה צבעוני, הפסיכולוגית הראשית ההצגה זכתה בפרס "אהוב הקהל" מרחב מוגן/הרשות נתונה הוצג בצוותא במסגרת פסטיבל מחזאות - מחזות שנבחרו מבית הספר לכתיבה של יובל המון ליבית אבן פז וחנה ש.
כמו כן הוצגה בפסטיבל ישראל ובפסטיבל "השלון" בצרפת.
מועדון הקופים הירוקים תיאטרון תמונע הצגת בונוס הקאמרי רוי סמיילס לי גילת אורנה 1997 הגבול והשיבה תיאטרון נוצר אבישי מילשטיין אבישי מילשטיין הכלה 1997 פנתיסילאה תיאטרון נוצר היינריך פון קלייסט אבישי מילשטיין אננקה 1996, פרימיירה בפסטיבל בינלאומי באאכן, גרמניה
סיגל מורן (נולדה ב-27 באוקטובר 1965) היא מנהלת ישראלית ששימשה מנכ"לית משרד הרווחה והביטחון החברתי.
בין השנים 2009–2018 כיהנה כראש המועצה האזורית בני שמעון.
בנערותה לקחה חלק פעיל בתנועת הנוער העובד והלומד, ומילאה תפקיד של יו"ר מועצת חניכים ארצית.
מהפך בתפיסת עולמה חל כאשר עברה מתנועת הנוער העובד והלומד לתנועת השומר הצעיר, כיוון שהאמינה בהתיישבות בנגב.
בצה"ל שירתה בנח"ל ושימשה כמזכירת הגרעין.
הייתה חברה בגרעין שהקים את קיבוץ שומריה, ובגיל 23 התמנתה לרכזת המשק הראשונה של הקיבוץ.
בשנת 1997 מונתה מטעם הקיבוץ הארצי ללוות קיבוצים בתקופת המשבר הגדול של התנועה הקיבוצית.
בשנת 2001 עברה עם משפחתה לקיבוץ בית קמה.
בשנת 2000 החלה לעבוד במועצה האזורית בני שמעון, והקימה את היחידה האסטרטגית.
במסגרת תפקידה זה הובילה תהליך אסטרטגי לצמיחה דמוגרפית במועצה, והובילה את תהליך ההקמה של היישוב גבעות בר ואת קליטת קהילת עצמונה בשומריה.
בשנת 2009, נבחרה לראשות המועצה האזורית בני שמעון.
בתקופת כהונתה כמנהלת היחידה האסטרטגית וראש המועצה, מספר התושבים במועצה הוכפל, ובכל היישובים עסקו בצמיחה דמוגרפית.
בתקופתה הוקמה ועדה מקומית לתכנון ובנייה, וגדל מספר בתי הספר במועצה מבית ספר אחד ב-2009 ל-5 בתי ספר יסודיים ובית ספר על יסודי ב-2013. מורן הייתה שותפה בהקמת פארק חצרים, אזור התעסוקה "עידן הנגב", הרחבת אתר ההטמנה דודאים, יעוד יערות להב לתיירות, והקמה של פארק התעשייה בצומת שוקת.
מורן הייתה שותפה ומובילה בפורומים באזור הנגב וכיהנה כיו"ר מעברים נגב צפוני ואשכול נגב מערבי.
ב-7 במרץ 2017 הודיעה מורן, יחד עם עוד שישה ראשי מועצות אזוריות, על הצטרפותה למפלגת יש עתיד.
למורן תואר ראשון במדעי החברה מהאוניברסיטה הפתוחה ותואר שני במדיניות ציבורית מהאוניברסיטה העברית.
בין השנים 2019-2021 כיהנה כמנכ"לית "מכון ברנקו וייס".
בין השנים 2021-2023 כיהנה כמנכ"לית משרד הרווחה, תחת שר הרווחה מאיר כהן.
בשבעה באוקטובר, לאחר היוודע דבר נפילתו של אופיר ליבשטיין, ראש מועצת שער הנגב, הצטרפה מורן לצוות המועצה וסייעה בטיפול במשפחות הנפגעים ובתהליך השיקום.
החל מיוני 2024 מנהלת מורן את קרן הביתה לחיזוק החינוך בישובי העוטף והגליל.
באוקטובר 2025 נבחרה מורן ליו"ר קיבוץ כפר עזה.
סיגל גונן קשת (נולדה ב-28 במרץ 1963) היא אתלטית ישראלית בעבר.
אלופת ישראל, שיאנית ישראל, אלופת המכביה השתים עשרה (1985) ושיאנית המכביה בקפיצה לרוחק.
היא ייצגה את ישראל באליפות העולם באתלטיקה (רומא 1987).
שיאה הישראלי בקפיצה לרוחק החזיק מעמד כ-28 שנה.
גונן התאמנה בקבוצת אס"א תל אביב.
התאמנה בהדרכתו של דוד קושניר.
באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה ביוני 1977 זכתה גונן במדליית ארד בקפיצה לרוחק בשיא נערות חדש לגילאי 14 של 5.66 מטר, אחרי אורנה עוזיאל מהפועל רמת גן (5.78 מטר) ומיה קלה (5.68 מטר).
בתחרות האתלטיקה של המכביה העשירית שנערכה ביולי אותה שנה היא זכתה במדליית ארד בקפיצה לרוחק בתוצאה של 5.41 מטר.
באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה ב-4 ביוני 1978 זכתה גונן במדליית כסף בקפיצה לרוחק בתוצאה של 5.68 מטר, אחרי אירית שווטיונסקי (5.75 מטר).
באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה באצטדיון שבהדר יוסף בתחילת יולי 1985 זכתה גונן במדליית זהב בקפיצה לרוחק בתוצאה של 6.11 מטר, לפני דליה נבות (5.80 מטר) ושרה לנצנר (5.60 מטר).
שבועיים לאחר מכן, בתחרות האתלטיקה של המכביה השתים עשרה שנערכה בהדר יוסף ב-23 ביולי אותה שנה, היא זכתה במדליית זהב בקפיצה לרוחק בשיא מכביה חדש של 6.13 מטר, לפני דליה נבות (5.80 מטר).
בתחרות בינלאומית שנערכה בהדר יוסף במאי 1986 קבעה גונן בקפיצה לרוחק שיא אישי חדש של 6.26 מטר, סנטימטר אחד פחות משיאה הישראלי של מאיה בן-צור (6.27 מטר).
חודש לאחר מכן, בתחרות שנערכה בפירת שבמערב גרמניה ב-יוני אותה שנה היא סיימה במקום שישי בקפיצה לרוחק בתוצאה של 6.18 מטר.
חודש לאחר מכן, בתחרות שנערכה בתל אביב ב-12 ביולי 1986 היא קבעה בקפיצה לרוחק שיא ישראלי חדש של 6.46 מטר, שיפור לשיא בן השנתיים של מאיה בן-צור.
שיא זה הושווה לאחר 18 שנים על ידי סבטלנה גנזדילוב ונשבר לאחר 28 שנים על ידי חנה קנייזבה-מיננקו (6.52 מטר).
חודשיים לאחר מכן, בתחרות שנערכה בלוזאן שבשווייץ היא סיימה במקום חמישי בקפיצה לרוחק בתוצאה של 6.10 מטר.
באליפות ישראל שנערכה בתל אביב בשנת 1987 זכתה גונן במדליית זהב בקפיצה לרוחק בתוצאה של 6.01 מטר.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה ברומא שבאיטליה בספטמבר אותה שנה, היא סיימה במקום 25 בקפיצה לרוחק, בתוצאה של 6.03 מטר.
בשנת 1986 זכתה גונן בתואר אתלטית השנה של ישראל.
סיגל פרישטינה (באלבנית: KB Sigal Prishtina), היא קבוצת כדורסל קוסוברית מהעיר פרישטינה, המתמודדת בסופרליגה קוסובו.
הקבוצה הוקמה בשנת 1970 והשתתפה בליגה היוגוסלבית.
ובהמשך בליגה של קוסובו, בה זכתה באליפות הראשונה עם הקמתה ומאז נחשבת הקבוצה למתמודדת קבועה על תארים.
בעונת 2013/14 השתתפה הקבוצה לראשונה בתולדותיה בליגה אירופאית, הליגה הבלקנית, בה הגיעה עד לחצי גמר הפיינל פור (שהתקיים באולמה הביתי) והפסידה לקבוצת הפועל גלבוע גליל 74-86.
הקבוצה מארחת בארמון הצעירים בעיר, המכיל 3,000 מקומות ישיבה.
סיגל סימסולו (נולדה ב-12 באפריל 1984) היא שחיינית עבר ישראלית, אלופת ישראל ושיאנית ישראל בשחייה.
היא אלופה ושיאנית המכביה, בעלת 6 מדליות מהן 2 זהב.
סימסולו התאמנה בקבוצת בני הרצליה בהדרכת סימון דוידסון.
באליפות ישראל שנערכה באוגוסט 2003 זכתה סימסולו במדליית ארד, במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:29.01 דקות, אחרי ענבל לבבי (2:22.47 דקות) וחברתה לאגודה לי ראובני (2:27.29 דקות).
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בסוף יולי 2004 זכתה סימסולו ב-4 מדליות 2 זהב ו-2 ארד.
בתחרויות השחייה של המכביה ה-17 שנערכו בווינגייט ביולי 2005 זכתה סימסולו ב-6 מדליות, 2 זהב, 2 כסף ו-2 ארד.
מדליות זהב, במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי ביחד עם גלית רגב, מרווה חרפק ומאיה פינקלר בשיא מכביה חדש של 3:58.62 דקות ובמשחה שליחות 4x200 מטר חופשי ביחד עם ענבל לבבי, מרווה חרפק ומאיה פינקלר בשיא ישראלי חדש של 8:39.71 דקות.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט באוגוסט אותה שנה היא זכתה במדליית כסף, במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:05.98 דקות, אחרי דנית קמה (1:05.22 דקות) ולפני חברתה לאגודה מיקה שליזנגר (1:07.96 דקות).
באליפות ישראל בשחייה שנערכה באוגוסט 2006 זכתה סימסולו בשתי מדליות, זהב וארד.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה באוגוסט 2007 זכתה סימסולו בשתי מדליות ארד, במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:06.68 דקות, אחרי ענת זימין מהפועל בת ים ודנית קמה (1:06.07 דקות) ובמשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:22.68 דקות, אחרי דנית קמה (2:19.30 דקות) ומיקה שלזינגר (2:20.96 דקות).
סיגל שאלתיאל-הלוי (נולדה ב-3 באוגוסט 1968) היא מנהלת ישראלית.
שימשה כראש המועצה התעשייתית מגדל תפן וכיהנה כמנכ"לית המשרד לפיתוח הפריפריה, הנגב והגליל.
בת שביעית מתוך שמונת ילדיהם של עליזה ומרדכי אסולין, שעלו ממרוקו.
למדה במגמת מזרחנות בתיכון מקיף נהריה.
עבדה ברשת שילב במשך שש שנים.
ב-1992 החלה לעבוד כרכזת משאבי אנוש בחברת זוגלובק.
היא התקדמה בחברה להיות מנהלת כוח האדם במפעל ובמשחטה, מנהלת משאבי אנוש של הקבוצה ומשנה למנכ"ל.
ב-2009 מונתה לראש אגף בכיר לפיתוח הגליל במשרד לפיתוח הנגב והגליל.
באוקטובר 2013 מונתה למנכ"לית המשרד.
בינואר 2017 מונתה לראש המועצה התעשייתית מגדל תפן.
היא התפטרה מתפקידה ביולי 2023, כדי שתוכל להתמודד על ראשות מועצה אזורית מעלה יוסף בבחירות המקומיות.
היא הפסידה לראש המועצה המכהן שמעון גואטה.
היא מתגוררת במנות, נשואה לשפי ואם לשלושה.
בעלת תואר ראשון במנהל עסקים ותואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת בר-אילן.
סיגל צברי (נולדה ב-1966) היא ציירת ישראלית.
בשנת 2012 זכתה צברי בפרס ע"ש חיים שיף לאמנות פיגורטיבית ריאליסטית.
סיגל צברי נולדה בשנת 1966 וגדלה בחיפה.
היא למדה אמנות בתיכון עירוני ה' בחיפה.
בשנים 1986–1988 למדה במכון אבני בתל אביב אצל הצייר ישראל הרשברג.
צברי חיה כיום ועובדת בסטודיו שלה בראשון לציון.
צברי מציירת בטכניקות מגוונות: שמן, עיפרון, פחם, תצריב ועוד.
רוב ציוריה הם ציורים פיגורטיביים בשמן.
צברי מציירת בעיקר דיוקנאות עצמיים, נופים, סוסים, וכן צמחים שהיא עוקבת אחרי תהליך הגדילה שלהם.
מאז תחילת שנות האלפיים עוסקת צברי גם בהוראת ציור.
עבודותיה הוצגו במוזיאונים וגלריות בישראל.
בין היתר, במוזיאון ישראל, במוזיאון תל אביב לאמנות ובאוניברסיטת חיפה.
מתוך פרויקט תיעוד 'ואלס' בעין הצלם, צילום: ערן אקרמן
1981-1984 - לימודים במגמת האמנות בתיכון עירוני ה', חיפה.
1986-1988 - לימודים במכון אבני אצל הצייר ישראל הרשברג והפסלת והרשמת מרים גמבורד.
2002-2008 - הוראה במכון לאמנות חזותית, פתח תקווה.
2006-2013 - הוראה בסדנה לציור ורישום, ירושלים.
2010-2011 - הוראה בתוכנית קיץ לאמנים וסטודנטים בסטודיו צ'רטוזה, סיינה, איטליה.
2011-2016 - אמנית מוזמנת על ידי סדנת הדפס, ירושלים.
2012-2018 - הוראה בתוכנית קיץ לאמנים בצ'יוויטה קסטלנה, איטליה.
2013 והלך - הוראה ב"קובייה", ירושלים.
2019 והלך - הוראה ב"אמן"- המרכז לאמנות חזותית לציבגור החרדי (בשיתוף האקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל).
2019 - סדנת אמן עם אנטוניו לופז גרסיה, מדריד, ספרד.
2020 והלך - הוראה במוזיאון ישראל, ירושלים.
2012 - פרס ע"ש חיים שיף לאמנות פיגורטיבית ריאליסטית
2014 - פרס אלימה ריטה לאמנות ההדפס.
2023 - פרס משרד התרבות והספורט בתחום האמנות הפלסטית לשנת 2022.
2001 - גלריה גולקונדה לאמנות, תל אביב
2003 - גלריה גולקונדה לאמנות, תל אביב
2007 - "עבודות אחרונות", הסדנא לציור ורישום, ירושלים
2012 - "בבואה בבועה", גלריה רוטשילד לאמנות, תל אביב [קטלוג]
2013 - "ניגון של עשב", תערוכת הפרס ע"ש חיים שיף לאמנות פיגורטיבית-ריאליסטית, מוזיאון תל אביב לאמנות [קטלוג]
2016 - "סינקופה", סדנת ההדפס, ירושלים [קטלוג]
2018 - "בין השמשות", גלריה גורדון, תל אביב [קטלוג]
2022 - "נפש המאזניים", גלריה גורדון, ירושלים
1995 - "מראה", אגף הנוער, מוזיאון ישראל, ירושלים
2000 - "מפוסט אימפרסיוניזם לפוסט ציונות", בנק UBS, ניו יורק
2002 - "על כל פנים", מוזיאון תל אביב לאמנות
2002-2003 - "שאלה של טעם", אגף הנוער, מוזיאון ישראל, ירושלים
2003 - "לנוכח הממשי", בית האמנים, ירושלים
2003 - "דם הכלנית וכתם הכרכום - פריחה באמנות ארץ-ישראל', מוזיאון ישראל, ירושלים
2005 - גלריה גולקונדה לאמנות, תל אביב
2006 - "תערוכה בעילום שם", אוניברסיטת חיפה
2008 - גלריה רוטשילד לאמנות, תל אביב
2009 - "הלא יאמן פשוט ישנו", גלריה רוטשילד לאמנות, תל אביב
2010 - "קטן", משכנות שאננים, ירושלים
2010-2011 - "נאחז בסבך", הביאנלה לרישום, בית האמנים, ירושלים
2012 - "אמן מציץ מאחורי היצירה", בית האמנות, מבשרת ציון
2014 - "בדילוג על המופשט", האוניברסיטה הפתוחה, רעננה
2018 - "דיוקן- נשים באומנות", בית המשפט העליון, ירושלים
2018-2019 - "ידאלוג: סידון רוטנברג ואמנים בסדנה", סדנת הדפס, ירושלים
2019 - עשור לפרס ע"ש חיים שיף לאמנות פיגורטיבית- ריאליסטית, מוזיאון תל אביב לאמנויות
2019 - "רקפות", בית טיכו, מוזיאון ישראל, ירושלים
2020 - "נוף, דיוקן, טבע דומם", גלריה המרכז הירושלמי ללימודי המזרח הקרוב, האוניברסיטה המורמונית, ירושלים
2021 - "מונוכרום: האדם הרושם", בית האמנים, תל אביב
2022 - "פרמטה", הגלריה העירונית, ראשון לציון
2023 - "עבודות חדשות", גלריה גורדון, ירושלים
סִיגָל סַדֵצְקִי יעקבסון (נולדה ב־23 באפריל 1960) היא פרופסור מן המניין לרפואה בפקולטה למדעי הרפואה והבריאות, אוניברסיטת תל אביב, רופאה מומחית בבריאות הציבור ואפידמיולוגיה.
במהלך השנים עסקה ביישום מדיניות בריאות במספר תחומים וביניהם: ניהול מצבי חירום, קידום בריאות ומניעת תחלואה, קביעת מדיניות חיסונים, מעבדות בריאות הציבור, בריאות הסביבה, תזונה ומזון.
כחוקרת התמקדה בעיקר במחקרים שבחנו את ההשלכות הבריאותיות של חשיפה לקרינה מייננת ובלתי-מייננת, באטיולוגיה של סרטן ובאפידמיולוגיה גנטית.
בין השנים 2018–2019 הייתה מושאלת למטה ארגון הבריאות העולמי באירופה (World Health Emergency), שם עסקה בקביעת אסטרטגיות לניהול מצבי חירום ביולוגיים, כימיים וגרעיניים (BCRN) ובהכנת מדינות אירופה למשברים בריאותיים.
מפברואר 2019 עד יולי 2020 כיהנה כראש שירותי בריאות הציבור במשרד הבריאות, במסגרת תפקידה זה נמנתה בשנת 2020 עם מובילי ההתמודדות עם התפרצות נגיף הקורונה בישראל.
סיגל סדצקי נולדה בתל אביב ב־1960. שירתה בצה"ל כמאבחנת פסיכוטכנית, ובסיום קורס קצינות שובצה לתפקיד קצינת חיל נשים.
בשנת 1989 קיבלה תואר ד"ר ברפואה (M.D) מהטכניון, ובשנת 1994 קיבלה תואר מוסמך בבריאות הציבור (MPH) מהאוניברסיטה העברית.
במסגרת עיסוקה ברפואה, סדצקי היא מומחית בבריאות הציבור ואפידמיולוגיה.
בשנת 2000 מונתה למנהלת היחידה לאפידמיולוגיה של סרטן ושל קרינה במכון גרטנר, במרכז הרפואי ע"ש חיים שיבא, וכיהנה בתפקיד זה עד פברואר 2018.
בשנת 2001 מונתה לחוקרת אחראית לאומית במכון הלאומי לחקר השלכות הטיפול בגזזת ע"ש ברוך מודן (במינוי משרד הבריאות), ובמסגרתו היא בוחנת את ההשפעות ארוכות הטווח של הקרינה שניתנה כטיפול נגד גזזת על בריאות המטופלים.
סדצקי היא פרופסור מן המניין בחוג לאפידמיולוגיה ורפואה מונעת, בבית הספר לרפואה ע"ש סאקלר של אוניברסיטת תל אביב.
בין השנים 2013–2019 שימשה כראש מרכז ידע תנודע — מרכז ידע לאומי להשפעת קרינה בלתי מייננת על הבריאות.
מרכז תנודע הוקם בעקבות החלטת ממשלה, במטרה לשמש מקור ידע מקצועי ומוביל בתחום הקרינה הבלתי-מייננת.
המרכז מנגיש מידע זה לקהלי היעד, ממליץ בפני מקבלי ההחלטות על אמצעים לצמצום סיכונים בריאותיים אפשריים, ומיידע את הציבור מהו שימוש מושכל בטכנולוגיה המערבת חשיפה לקרינה בלתי-מייננת.
בפברואר 2018 נשלחה מטעם משרד הבריאות לשנת השאלה בארגון הבריאות העולמי (WHO), שם שימשה כמדענית בכירה בתחום ניהול מצבי חירום באזור אירופה בייחוד בתחום ה-BCRN חשיפה לחומרים ביולוגיים, כימיים ולקרינה.
בתפקידה זה עסקה בתמיכה במדינות אירופה למוכנות לחירום ובהקמת יחידה שתתמקד בממשק בין גורמי הבריאות והביטחון בניהול מצבי משבר מקומיים, לאומיים ובין לאומיים.
בתחילת 2019 מונתה לראש שירותי בריאות הציבור במשרד הבריאות.
במסגרת תפקידה הייתה אחראית על לשכות הבריאות המחוזיות והנפתיות המפוזרות ברחבי ישראל.
התמודדות עם התפרצות נגיף הקורונה
בפברואר 2019 מונתה לראש שירותי בריאות הציבור במשרד הבריאות.
במסגרת תפקידה זה נמנתה בשנת 2020 עם מובילי ההתמודדות עם התפרצות נגיף הקורונה בישראל.
בסוף דצמבר 2019 ותחילת ינואר 2020 סברה סדצקי כי פוטנציאל התפשטות התחלואה החריגה שדווחה בסין לשאר מדינות העולם גבוהה, והנהיגה מדיניות מחמירה להשתלטות על התחלואה שכללה בין היתר, אזהרות מסע מוקדמות לאזורי ההתפשטות, מניעת כניסת זרים לישראל ובידוד קפדני של ישראלים השבים ארצה מארצות עם תחלואה גבוהה.
זאת לצד בניית להתמודדות עם המגפה שכלל בין היתר הכנת המעבדה המרכזית לנגיפים (ובהמשך מעבדות נוספות) לאבחון וירוס ה-COVID19 ופרסום נהלים והנחיות להתמודדות עם הנגיף.
ב-18 במרץ 2020 אמרה סדצקי שהמחלה אינה נפוצה ואין צורך במספר בדיקות גבוה: "בתוך כמה ימים נגיע ל-5,000 בדיקות ביום, שזו כמות מעל ומעבר לצרכים".
דובר על חשיבות של מניעת התקהלויות וחקירות אפידמיולוגיות.
בהמשך שינתה את עמדתה והוציאה הנחיות להסגר על עשרות אלפי ישראלים לשם מניעת התפשטות המחלה.
בדיון בבג"ץ ב-16 באפריל אמרה סדצקי כי לדעתה יש להרחיב משמעותית את השימוש באמצעי המעקב של השב"כ.
אמירה זו, ששיקפה את עמדת הממשלה, עוררה דיון ציבורי מפני החשש שמא הפעלת אמצעים לשעת חירום תהפוך לשגרה.
במסגרת השיח על הגבלות והנחיות, התייחסה סדצקי לשילוב בין הדרג הפוליטי לעמדות המקצועיות, "אני מקבלת לחלוטין ובאופן מלא את תפקידו של הדרג הפוליטי, שמקבל בסופו של דבר את ההחלטה הסופית.
זו המשמרת שלהם ועל כך הם אמונים.
הם מחליטים על האיזון בין ההחלטות המקצועיות של משרד הבריאות, שבעיניי נשמעות בצורה יפה מאוד למרות הוויכוח, לבין ההחלטה הנכונה שמביאה בחשבון שיקולים נוספים, זה לגיטימי ומוצדק בעיניי"./
ביוני 2020 הועלתה ביקורת על התנהלותה של פרופ' סדצקי בניהול משבר הקורונה.
ב-7 ביולי 2020 הודיעה פרופ' סדצקי על עזיבת תפקידה בעקבות מחלוקות מקצועיות.
סדצקי טענה כי הפתיחה המהירה של המשק לאחר סיום גל התחלואה הראשון, ואי שמירה על ההתוויות כפי שהומלצו על ידי משרד הבריאות, יביאו לעליית תחלואה ולעלייה במספר החולים הקשים והנפטרים.
"מזה כמה שבועות מצפן הטיפול במגפה איבד כיוון...
בתנאים החדשים שנוצרו ובהם דעתי המקצועית לא מתקבלת - אין ביכולתי עוד לסייע להתמודדות אפקטיבית לבלימת התפשטות הנגיף".
מנכ"ל משרד הבריאות חזי לוי ניסה לגרום לה לחזור בה מההתפטרות.
בראיון בנובמבר 2024 אמרה על התפטרותה מתפקיד ראש שירותי בריאות הציבור במשרד הבריאות: "ההחלטות הפסיקו להיות מקצועיות והיה לחץ פוליטי כבד".
סדצקי היא פרופסור מן המניין באוניברסיטת תל אביב, וראש החוג לניהול מערכות בריאות במרכז האקדמי שערי מדע ומשפט.
כמו כן מכהנת כסמנכ"לית אפידמיולוגיה במיזם ישראלי העוסק בהנגשת מידע רפואי לצורכי מחקר.
בשנת 2024 ליוותה את עמית סוסנה ששוחררה משבי חמאס, והתלוותה אליה לכנס בבית הלבן.
בינואר 2026 מונתה בפעם השניה לראש שירותי בריאות הציבור במשרד הבריאות, לאחר עזיבתה של ד"ר שרון אלרעי פרייס.
פרופ' סדצקי ייצגה את משרד הבריאות בוועדות ודיונים לאומיים ובינלאומיים לקביעת מדיניות בריאות, והשתתפה בוועדות מומחים שונות, כגון מועצת הבריאות, המועצה הלאומית לדימות והמועצה הלאומית למניעה, אבחון וטיפול במחלות ממאירות.
להלן מספר דוגמאות לוועדות בהן לקחה סדצקי חלק פעיל בשנים האחרונות:
ועדת המומחים של המרכז הלאומי לפיצוי נפגעי גזזת
הוועדה המייעצת של ארגון הבריאות העולמי בנושא שדות אלקטרומגנטיים, EMF (נציגת משרד הבריאות)
ועדה לבחינת נחיצות בדיקת משטח צוואר הרחם משלימה ואחרונה בגיל 60 לקבוצת הנשים אסימפטומטיות (המועצה הלאומית לרפואת נשים, נאונטולוגיה וגנטיקה.
יו"ר הוועדה המדעית המלווה של מחקר הניטור האפידמיולוגי לאזור מפרץ חיפה, אוניברסיטת חיפה (שר הבריאות, משרד הבריאות)
חברת הצוות המייעץ למשרד להגנת הסביבה בנושא אפר פחם (המדענית הראשית, המשרד להגנת הסביבה)
ועדה בנושא הגנת הנבדק והצוות הרפואי (המועצה הלאומית לדימות, משרד הבריאות)
נציגת משרד הבריאות לצוות הבינמשרדי בנושא השלכות בריאותיות הנובעות מהכנסת ציוד תקשוב למוסדות חינוך (משרד הבריאות)
צוות מקצועי להערכת ההשפעה של הקמת מכרה בשדה בריר על בריאות הציבור (מנכ"ל משרד הבריאות)
חברה בצוות בדיקה בנושא חשד לעודף תחלואה ממארת בחיילי חטיבת הנח"ל (קצין רפואה ראשי)
ועדה לבדיקת הקשר הסיבתי שבין מחלות מסוימות, בהתאם להנחיית הלשכה לשיקום נכים, לנרדפותם של ניצולי השואה בזמן מלחמת העולם השנייה (הלשכה לשיקום נכים, משרד האוצר)
הוועדה להגנה מקרינה בחשיפה רפואית.
נשואה לאלי, מורה להנדסת מערכות ומחשבים בגימנסיה העברית "הרצליה".
זוג לשתי בנות, מתגוררים יחדיו בתל אביב.
במסגרת תפקידה כמנהלת היחידה לאפידמיולוגיה של סרטן ושל קרינה במכון גרטנר, עסקה סדצקי במחקר אפידמיולוגי רחב היקף, בתחום הסרטן ובתחום הקרינה.
תוצאות מחקרים אלו פורסמו בלמעלה מ-150 מאמרים, במגוון כתבי עת מדעיים.
מחקרי הגזזת – במסגרת מינויה לחוקרת אחראית לאומית במכון הלאומי לחקר השלכות הטיפול בגזזת, ערכה סדצקי מחקרים רבים לבחינת הקשר בין חשיפה לקרינה מייננת במינון נמוך-בינוני בילדות (טיפול בקרינה נגד מחלת הגזזת) והתפתחות תוצאים בריאותיים.
המחקרים עוסקים בהערכת הסיכון לפתח סרטן (גידולי מוח, בלוטת התריס, סרטנים המטולוגים, רגישות משפחתית וגנטית לקרינה, זיהוי גנים המעורבים ברגישות לקרינה ועוד).
כמו כן בחנה את הסיכון לפתח מחלות כרוניות אחרות (מחלות קרדיו-וסקולריות, סוכרת ועוד) לאחר חשיפה לקרינה מייננת בילדות וכן בסיכון לפגיעה בתפקודים קוגניטיביים ומנטליים כתוצאה מהחשיפה לקרינה.
תוצאות מחקרים אלו פורסמו בכ־20 מאמרים במגוון כתבי עת מדעיים וסוכמו בספר.
אחד מתוצרי מחקרים אלה הוא חוזר מנכ"ל בנושא "החוק לפיצוי נפגעי גזזת התשנ"ד–1994 - רקע, השלכות בריאותיות ונוהל מעקב וטיפול באוכלוסייה שנחשפה לקרינה מייננת בשנות ה-50, כטיפול במחלת הגזזת", אותו גיבשה סדצקי.
בשנת 2018 פורסם ספר "הגזזת – היבטים היסטוריים, רפואיים וחברתיים של הטיפול במחלה" - בעריכתן של פרופ' שפרה שוורץ ופרופ' סיגל סדצקי.
הספר מציג לראשונה קובץ מחקרים ישראלים ובינלאומיים בנושא ההקרנות שניתנו כטיפול נגד מחלת הגזזת בישראל ובעולם.
המחקרים מתארים את ההתמודדות של מדינות שונות עם מגפת הגזזת באמצעות טיפול המוני בקרינה.
חלקו השני של הספר סוקר את המחקר ארוך השנים בנושא הטיפול הקרינתי נגד מחלת הגזזת במדינת ישראל, בהשפעות ארוכות הטווח של הקרינה שניתנה כטיפול נגד גזזת על בריאות המטופלים בישראל, בחוק הייחודי לפיצוי נפגעי הגזזת, ובאופן בו התקשורת ומוקרני הגזזת בישראל ובעולם רואים סיפור זה.
עם ההתפתחות הטכנולוגית בתחום התקשורת בעשורים האחרונים, התעורר חשש באשר להשלכות הבריאותיות האפשריות של חשיפת הציבור לקרינה הבלתי-מייננת (כמו זו הנפלטת מטלפונים סלולריים, טאבלטים, Wi-Fi ועוד).
מאז סוף שנות ה-90 של המאה ה-20 הייתה פרופ' סדצקי שותפה במספר מחקרים אפידמיולוגיים בינלאומיים שבחנו את ההשלכות הבריאותיות האפשריות של השימוש בטלפונים סלולרים ומכשירי תקשורת נוספים על בריאות האדם, בין הסוגיות שנבחנות:
הקשר האפשרי בין שימוש בטלפונים סלולריים לבין התפתחות סרטן.
במסגרת מחקר חלוצי זה הובילה סדצקי את החלק הישראלי של מחקר ה–INTERPHONE הבינלאומי אשר בדק קשר אפשרי בין השימוש בטלפונים סלולריים לבין התפתחות גידולי מוח, גידולי עצב השמע וגידולי בלוטת הרוק במבוגרים.
הקשר האפשרי בין חשיפה לקרינה הנפלטת מטלפונים סלולריים בתקופת הילדות וההתבגרות ופיתוח גידולים במערכת העצבים המרכזית (מחקר ה-MOBIKIDS, במימון האיחוד האירופי).
שיטות חדשניות לחקר חשיפה לשדות אלקטרומגנטיים (מחקר GERoNiMo) – המחקר מרחיב את מגוון החשיפות, אוכלוסיות המחקר ושיטות המחקר, במטרה להציע דרכים להפחתת החשיפה לשדות אלקטרומגנטיים (ממחקר להערכת סיכון ותמיכה בניהול סיכונים).
גורמי סיכון להתפתחות גידול מוחי / אטיולוגיה של גידול מוחי (הבסיס הגנטי לגידולים מוחיים תורשתיים).
סרטן השד – אטיולוגיה, גורמי סיכון, היארעות, הישנות ותמותה, התפתחות ופרוגנוזה של סרטן השד באוכלוסיות מיוחדות (לפי רמת דתיות), שימוש בשירותי בריאות ואיכות חיים של שורדות סרטן השד בישראל.
קשר אפשרי בין חשיפה תעסוקתית והתפתחות סרטן ומחלות אחרות.
בשנים בהן ניהלה סדצקי את היחידה לאפידמיולוגיה של סרטן ושל קרינה, שימשה גם כיועצת למנכ"ל משרד הבריאות ותמכה בהתוויית מדיניות בריאות בנושאי סרטן וקרינה ובנושאים אחרים בתחומי התמחותה.
סיגל יעקבי (נולדה ב-1975) היא שופטת במחלקה הכלכלית בבית משפט המחוזי תל אביב, לשעבר האפוטרופסה הכללית והכונסת הרשמית, הממונה על הליכי חדלות פרעון לפי חוק חדלות פירעון ושיקום כלכלי והממונה על הירושה.
בשנים 2019–2021 שימשה גם ממלאת מקום מנכ"ל משרד המשפטים.
ב-27 בינואר 2022 נבחרה לשופטת במחלקה הכלכלית בית המשפט המחוזי בתל אביב.
יעקבי נולדה בחדרה, למדה במגמה הריאלית פיזיקלית בתיכון חדרה, וכיהנה כיו"ר מועצת התלמידים של התיכון.
התגייסה לצה"ל במסגרת העתודה האקדמית.
היא בוגרת הפקולטה למשפטים של האוניברסיטה העברית (תואר ראשון ושני) ובעלת תואר שני במדיניות ציבורית במסגרת בית הספר למדיניות ציבורית של האוניברסיטה העברית.
לאחר השירות בצה"ל, החלה בשנת 2000 התמחות במחלקה המשפטית של הכונס הרשמי והאפוטרופוס הכללי.
לאחר הסמכתה כעורכת-דין החלה לעבוד במחוז ירושלים של הכונס הרשמי.
בשנת 2008 מונתה לסגנית האפוטרופוס הכללי והכונס הרשמי.
בשנת 2017 מונתה לאפוטרופסה הכללית והכונסת הרשמית.
קידמה חקיקה לשיפור איכות השירות לציבור כגון חוק חדלות פירעון ושיקום כלכלי, ותיקון 18 לחוק הכשרות המשפטית והאפוטרופסות, שהציג חלופות לאפוטרופסות.
בנוסף, עסקה בפיתוח ממשקים מקוונים לשם הנגשה יעילה ונוחה לציבור הרחב של שירותי האפוטרופוס הכללי והכונס הרשמי.
ממלאת מקום מנכ"לית משרד המשפטים
ב-11 בספטמבר 2019 מונתה על ידי שר המשפטים אמיר אוחנה לממלאת מקום מנכ"לית משרד המשפטים במקומה של אמי פלמור.
זמן קצר לאחר תחילת כהונת יעקבי אמורה הייתה ליאת בן-ארי שווקי להיבחר למשנה לפרקליט המדינה.
יעקבי דחתה את המינוי והודיעה שתבדוק את תקינות המכרז לבחירת בן־ארי.
כתוצאה מכך נוצרה מתיחות בין יעקבי לבין פרקליט המדינה שי ניצן.
בסופו של דבר מונתה בן־ארי למשנה לפרקליט המדינה לאכיפה כלכלית.
במאי 2020, עם תום מינויו של דן אלדד כממלא מקום פרקליט המדינה, הודיע היועץ המשפטי לממשלה אביחי מנדלבליט כי הוא ימלא את מקומו של פרקליט המדינה, לצד תפקידו כיועץ המשפטי.
בתגובה הודיע שר המשפטים אמיר אוחנה לנציב שרות המדינה דניאל הרשקוביץ כי ליועץ אין סמכות למנות את עצמו לתפקיד, ולפיכך יעקבי תקבל את סמכויותיו, אך בפועל מילא מנדלבליט את התפקיד.
במקביל לניהול משרד המשפטים, ככונסת הרשמית והממונה על הליכי חדלות פירעון, נדרשה יעקבי להתמודד עם השלכות המשבר הכלכלי בעקבות השפעת מגפת הקורונה על ישראל, בהן גל פשיטות רגל וחדלות פירעון של תאגידים ויחידים, בין היתר באמצעות קידום חקיקה ורפורמות שונות.
בשלהי יוני 2021, עם מינויו של ערן דוידי למנכ"ל משרד המשפטים, סיימה את תפקידה כמנכ"לית המשרד.
בינואר 2022 נבחרה לשמש שופטת בבית המשפט המחוזי בתל אביב (כלכלי).
נבחרה במקום ה-45 ברשימת "50 הנשים המשפיעות לשנת 2018" של המגזין "ליידי גלובס" וכך גם בשנת 2019 ובשנת 2021, ברשימת "50 הנשים המשפיעות לשנת 2021".
מאז 2006 היא בזוגיות עם רונית, ולהן שלושה ילדים.
סיגל טולדו (נולדה ב-19 בדצמבר 1969) היא קצינה במשטרת ישראל בדרגת תת-ניצב המיועדת לשמש כיועצת המפכ"ל לשוויון מגדרי וגיוון תרבותי (יוהל"ן).
סיגל טולדו נולדה והתחנכה בירושלים, אחות בכורה לשלושה אחים.
היא למדה בבית הספר "חוות הנוער הציוני" שבירושלים.
את שירותה בצה"ל החלה בחיל המודיעין בתור מש"קית ביטחון ובהמשך שירותה עברה לשרת בחיל השריון כפקידה פלוגתית.
בשנת 1997 התגייסה למשטרה לתפקיד עוזרת דובר מחוז ירושלים בדרגת פקד.
בשנים אלה לקחה חלק מרכזי בדברור פיגועי הטרור הקשים שהתרחשו בירושלים במהלך תקופת האינתיפאדה השנייה.
בשנת 2006 קודמה לתפקיד דוברת מחוז תל אביב בדרגת סגן ניצב.
בשנת 2012 מונתה לתפקיד דוברת המפכ"ל, במהלך כהונתו של יוחנן דנינו כמפכ"ל המשטרה.
בשנת 2014 קודמה לדרגת ניצב משנה ומונתה לתפקיד סגנית ראש חטיבת הדוברות של משטרת ישראל.
בראשית שנת 2015 מונתה לתפקיד ממלאת מקום ראש חטיבת הדוברות, תפקיד אותו מילאה במשך כשנה, במהלך תקופת כהונתו של בנצי סאו כממלא מקום מפכ"ל המשטרה.
בשנת 2016 מונתה טולדו לתפקיד ראש מחלקת קהילה באגף השיטור, תפקיד בו הייתה אמונה על תחום השיטור הקהילתי ושיתופי הפעולה עם הקהילה.
בחודש דצמבר 2018, עם סיום כהונתו של המפכ"ל רוני אלשיך, מונתה טולדו בשנית לתפקיד ממלאת מקום ראש חטיבת הדוברות ודוברת המשטרה, במקביל לכהונתו של ניצב מוטי כהן כממלא מקום המפכ"ל.
בפברואר 2020 הועלתה לדרגת תת-ניצב ומונתה לראש חטיבות הדוברות.
טולדו מתגוררת ברעות, נשואה ואם לשלושה.
היא בעלת תואר ראשון בחינוך אותו סיימה בהצטיינות ותואר שני בתקשורת מהאוניברסיטה העברית.
בדצמבר 2019 הוענק אות הוקרה והערכה לדוברות משטרת ישראל, בהובלת סיגל טולדו על יוזמה והובלת קמפיינים תקשורתיים אפקטיביים ב-2019.
בפברואר 2021 נמסר כי הסגל הבכיר במשטרה אישר את מינויה של טולדו ליועצת המפכ"ל לשוויון מגדרי וגיוון תרבותי (יוהל"ן).
סיגל רגב רוזנברג (נולדה ב-1 באוגוסט 1966) היא יו"ר קבוצת דנאל החל מינואר 2024. קודם לכן מילאה שורה של תפקידים ניהוליים בכירים בקופות חולים ובבתי חולים בישראל, בהם מנכ"ל קופת חולים מאוחדת ויו"ר בית החולים רפאל.
כיום היא יו"ר פעילה של חברת דנאל הבורסאית, כמו גם דירקטורית בבנק דיסקונט.
בעלת תואר ראשון בכלכלה (עם התמחות במדעי המחשב), ותואר שני בכלכלה, שניהם מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
בשנת 1993 החלה לעבוד בשירותי בריאות כללית, כמנהלת הכספים של מחוז הדרום.
לאחר מכן שימשה עוזרת ראש חטיבת הקהילה בקופה.
במסגרת התפקיד הקימה וניהלה את מרכז הניהול הארגוני של כללית ואת מערכת המידע למנהלים.
בשנת 2003 מונתה לחברת הנהלה, הקימה את אגף הבקרה והמידע בחטיבת הקהילה ועמדה בראשו.
בשנת 2007 עברה לעמוד בראש אגף תכנון ומדיניות הבריאות בהנהלה הראשית של הקופה.
בשנת 2010 עברה להנהלת מרכז רפואי מאיר, ושימשה סמנכ"ל פיתוח עסקי של המרכז.
היא ניהלה את מערך השירותים הרפואיים שמחוץ לסל הבריאות, קשרים בינלאומיים, מועדון לקוחות עסקי ופרויקטים להגדלת הכנסות.
בשנת 2013 עברה לקופת חולים מאוחדת.
בתפקידה הראשון בקופה שימשה כסמנכ"ל הכספים.
ב-2018 חזרה לקופת חולים כללית בתפקיד סמנכ"ל חדשנות תכנון ומחקר.
בסוף אותה שנה מונתה למנכ"לית קופת חולים מאוחדת והפכה לאישה הראשונה שעומדת בראש קופת חולים בישראל.
עם כניסתה לתפקיד הייתה קופת החולים בגרעון של מאות מיליוני ש"ח ואכן צימצמה את הגירעון לכ-48 מיליון ש"ח.
בתחילת כהונתה הדגישה רגב רוזנברג את קופת חולים מאוחדת בנושאי קידום שירות לקוחות, טיפול בנשים, דיגיטל ורפואה היברידית בסוף 2023 פרשה מקופת חולים מאוחדת.
בפברואר 2023 מונתה ליו"ר בית החולים רפאל, ושימשה בתפקיד זה עד אוגוסט 2023.
באוקטובר 2023 מונתה לדירקטורית בבנק דיסקונט לישראל.
בדצמבר 2019 קיבלה את 'אות בן-גוריון' מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
בשנת 2019 היא נבחרה על ידי העיתון "גלובס" לאחת מ–50 הנשים המשפיעות בישראל, בשנת 2020 היא נבחרה לרשימת 100 האנשים המשפיעים של מגזין דה מרקר ולרשימת 2020 Power Women של פורבס ישראל ובשנת 2021 לאחת מ-50 הנשים המשפיעות של גלובס.
בינואר 2024 החלה לכהן כיו"ר קבוצת דנאל.
סיגליופיורדור (באיסלנדית: Siglufjörður) היא עיירת דייגים קטנה בפיורד צר באותו שם בחוף הצפוני של איסלנד.
האוכלוסייה בשנת 2011 הייתה 1,206; העיר הולכת ומצטמצמת מאז שנות החמישים, אז העיירה הגיעה לשיא של 3,000 תושבים.
העיירה הוא אתר מוזיאון עידן הרינג, מוזיאון ימי שנפתח בשנת 1994. העיירה מהווה את אתר ההתרחשויות סדרת ספרי הבלשים איסלנד האפלה מאת רגנאר יונאסון.
זהו גם אתר ההתרחשויות לעונה השנייה של סדרת הטלוויזיה לכודים.
העיירה גדלה סביב ענף הרינג שהיה חזק מאוד בשנות הארבעים והחמישים.
דיג הרינג כבר אינו יצרני באזור.
העיירה חוברה לרשת הכבישים לראשונה בשנת 1940. לפני כן סיפקו את צורכי העיירה אוניות, מטוסי ים, סוסים ונודדים רגליים.
כיום העיר נשארת תלויה בענפי הדיג.
ממשלת איסלנד מנסה להפוך את התכווצות האוכלוסייה באזור על ידי שיפור התחבורה היבשתית.
הדרך הישנה לעיירה פתוחה במהלך הקיץ.
זוהי דרך ההרים הגבוהה באיסלנד ומשמשת כיום לטיולים רגליים, רכיבה על סוסים ונהיגה.
לא היו טיסות סדירות במשך שנים רבות, אך מטוסים קטנים פרטיים מבצעים נחיתה תכופה.
שדה התעופה הקרוב ביותר עם טיסות סדירות הוא באקוריירי, כשעה נסיעה מסיגליופיורדור.
העיירה חווה שמש חצות בתאריכים 9 ביוני ועד 1 ביולי.
סיגליופיורדור לא חווה ליל קוטב בדצמבר; שעות האור הקצרות ביותר הן 2 שעות 39 דקות, משעה 11:54 UTC עד 14:33 UTC ב-21 בדצמבר.
סיגליגט (בהונגרית: Szigliget) הוא כפר קטן במחוז וספרם שבמרכז הונגריה.
כמו כפרים רבים באירופה גם בסיגליגט מספר התושבים נמצא בירידה.
כך, בשנת 1990 חיו בכפר 1,072 תושבים, ובשנת 2020 רק 772 תושבים.ניתן למצוא את הכפר על הגדה הצפונית של אגם בלטון בסביבת באדקסוני וקשתלי.הכפר נבנה בין ועל גבעות וולקניות.היישוב התקיים גם בתקופה הנאוליתית והברונזה.
בסיגליגט חיו יהודים בתקופות זמן שונות.
ברוס פילדר , המוכר בשם הבמה סיגלה (Sigala), הוא די ג'יי ומפיק מוזיקלי אנגלי.
סיגלה נולד בנוריץ', נורפוק ב-1 בנובמבר 1990. הוא ניגן בפסנתר מאז שהיה בן שמונה.
הוא למד בבית הספר התיכון רייפהאם ובמכללת נוריץ' סיטי , לפני שסיים תואר ראשון במוזיקה מסחרית באוניברסיטת וסטמינסטר .
אחרי סיום הלימודים באוניברסיטה, סיגלה היה חבר במספר להקות, לפני שהתחיל לעשות רמיקסים ולהפיק מוזיקה לאחרים, כולל שיתוף פעולה ב-"Good Times" של אלה אייר עם סיגמא.
סינגל הבכורה שלו, "Easy Love", הגיע לאחר ששתה שש חבילות דספרדו, בעייפות ובתסכול מוחלטים, לאחר שהתבקש לבצע רמיקס לאמן פופולרי, והוריד את גרסת הא-קפלה של הסינגל "ABC" של חמישיית הג'קסונים.
בראיון לחברת המצעדים הרשמית, הוא הצהיר כי הסינגל נכתב ביום ראשון בערב מתוך רצון ליצור לעצמו מוזיקה מחוץ לגבולות: "מישהו שמבקש ממני ליצור שיר, שיש לו צליל מסוים או היה צריך להיות דרך מסוימת".
הווידאו קליפ לסינגל בוים על ידי קרייג מור, והציג את הצמד הקנדי, לאקיי אסייס.
תוך מספר ימים, הוא הוחתם אצל מיניסטרי אוף סאונד, והשיר נכנס למצעד הסינגלים הבריטי למקום ה-71, בשל הזרמות המדיה.
בשבוע שלאחר מכן, השיר הגיע למקום הראשון במצעד.
הסינגל השני של סיגלה, "", בשיתוף פעולה עם ברין כריסטופר, יצא ב-4 בדצמבר 2015, כאשר בשיאו הגיע למקום השלישי במצעד הסינגלים הבריטי.
הסינגל השלישי של סיגלה, בשיתוף פעולה עם הזמרת הבריטית, אימאני ויליאמס , "Say You Do", יצא באופן לא-רשמי ביוטיוב ב-23 בינואר 2016. הסינגל יצא באופן רשמי ב-18 במרץ 2016. השיר כולל דגימה מהשיר "Always Be My Baby" של מריה קארי.
סיגלה דיווח כי הוא עובד על אלבום הבכורה שלו באולפן הקלטות, וחשף כי הוא מקווה לשתף פעולה עם סטיבי וונדר וכריס מרטין.
זמן קצר לאחר שהכריז על האלבום, יצא הסינגל הבא שלו, בשיתוף פעולה עם ג'ון ניומן ונייל רוג'רס, "Give Me Your Love".
ב-1 ביולי 2016, הוא התארח, יחד עם הצמד המוזיקלי הבריטי, בלונד, בסינגל "Don't Need No Money" של אימאני ויליאמס .
ב-19 באוגוסט 2016, הוציא סיגלה, בשיתוף פעולה עם הזמר הבריטי, קרייג דייוויד, את הסינגל "Ain't Giving Up".
ב-2 בדצמבר 2016, הוציא סיגלה, בשיתוף פעולה עם דיגיטל פארם אנימלס, את הסינגל "Only One".
ב-17 בינואר 2017, הוציא סיגלה, בשיתוף פעולה עם קאטו והיילי סטיינפלד, את הסינגל "Show You Love".