tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מוטיב השלום שב ועולה ביצירותיו ואלו מוקדשות לנושא מתוך עמדה ביקורתית ומטרה לקדם את השלום ולעורר את הצופה.
קרוון מעיד על עצמו כי תמיד היה אדם פוליטי ומעורב ובאומנותו הוא מגיב לאירועים ולמצבים פוליטיים.
את פעילותו החברתית החל כבר בהיותו בקיבוץ הראל.
שם צייר את הכפרים הערבים הנטושים בסביבה ופעל בניסיון לקדם את השלום ולסייע בזכויותיהם של ערביי אבו גוש השכנים.
במסגרת פעילותו למען השלום והצדק החברתי היה פעיל במרצ.
בשנת 1992, הוצב במקום ה-116 ברשימת מרצ בבחירות לכנסת השלוש עשרה.
היה חבר קהילת יש דין וחבר המועצה הציבורית של העמותה בצלם.
נמנה עם מקימי להקת המחול בת-שבע שהוקמה בשנת 1964, על-ידי הברונית בת-שבע דה רוטשילד והכראוגרפית מרתה גרהם.
קרוון שימש כמעצב תפאורות לכ-15 מופעים של הלהקה וליווה אותה כיועץ אומנותי מאז היווסדה והיה חבר במועצה הציבורית של הלהקה.
קרוון פעל רבות לשימור הלהקה גם לאחר פרישתה של הברונית דה-רוטשילד והוביל להשגת תמיכה והכרה מצד לאה פורת, ראש המועצה לתרבות ולאומנות במשרד החינוך והתרבות דאז, במטרה להבטיח את המשך קיומה של הלהקה.
נמנה עם חלוצי ומקדמי הרעיון של אומנות הפיסול הסביבתי והציבורי בישראל ובעולם (המושג פיסול סביבתי - "Site-specific Art" נתבע רק בשנות ה-70).
עבודותיו נוצרות בשטחים ציבוריים, חוברים לנוף המקומי ומשולבים באופן טבעי במרחב.
זאת מתוך התחשבות בסביבה הפיזית, התרבותית וההיסטורית, זוהי אמנות למען הציבור.
יצירה של סביבה הפתוחה לכולם ללא כל הבדל.
אומנותו מזמינה את האדם להיות חלק ממנה.
פסליו מזמינים לשהות, לגעת, לשמוע ולראות, משתפים את כל החושים בחוויה ומעוררים חוויה אישית במרחב הפסל והסביבה.
יצירתו נובעת מייחודו של המקום הנבחר.
דני קרוון פעל לקידום חובת שימור פסלים במרחב הציבורי.
התריע על הזנחתם ונאבק להקצאת משאבים לשימורם.
הוא הדגיש את חשיבותם התרבותית, ההיסטורית והאורבנית של הפסלים, אשר אינם רק יצירות אמנות אלא חלק מהנוף המקומי ומחברים בין עבר, הווה ועתיד.
קרוון האמין בחינוך הציבור לחשיבות שימור האומנות הסביבתית.
קידם שיח ציבורי בנושא וקרא להקמת מנגנונים וצוותים מקצועיים ייעודיים לתחזוקת הפסלים, במימון הרשויות המקומיות.
הוא ביקר את ההתעלמות וההזנחה של יצירות ציבוריות, טען כי הן פוגעות בכבוד המורשת התרבותית.
מורשתו כוללת את המסר על חשיבות טיפוח ושימור אמנות במרחב הציבורי ואת תרומתו לשינוי התודעה בנושא זה.
קרוון הציג בחוצות, בגלריות ובמוזיאונים הנחשבים ביותר בישראל ומחוצה לה, וזכה בפרסים והוקרה רבים.
פרס ראשון בתערוכת העשור בירושלים, על עיצוב בניין משרד הפיתוח (1958)
פרס אונסק"ו : מדליית פיקאסו ומדליית חואן מירו (1994)
פרס "טבעת הקיסר" הגרמני (1996)
פרס "פרמיום אימפריאלה" מטעם קיסרות יפן (1998)
דוקטור לשם כבוד לפילוסופיה – אוניברסיטת חיפה (1997)
דוקטור לשם כבוד מהאוניברסיטה העברית (1999)
בחורף 2007, נערכה לקרוון תערוכה רטרוספקטיבית מקיפה במוזיאון תל אביב לאמנות, שלוותה בקטלוג רחב היקף.
דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת בן-גוריון (2009)
עיטור מסדר הכבוד של צרפת (2014)
יום עיון על יצירתו של דני קרוון, שהוקדש לנחמה ריבלין, במעמד נשיא המדינה, המכללה האקדמית תל אביב-יפו, דצמבר 2019
ב-2021, יצא לאקרנים הסרט התיעודי "דני קרוון" בבימויו של ברק היימן.
הסרט שודר בכאן 11 והיה מועמד לפרס אופיר.
זמן קצר לפני מותו, קיבל קרוון את אות יקיר העיר תל אביב-יפו לשנת 2021
נובמבר 2021, "יפן של דני קרוון", תערוכה המתמקדת בעבודותיו המרכזיות ביפן
2022, "הקרוון השקט" – דואט של אנסמבל קייזר-אנטונינו בהשראת יצירות האמן.
עיריית תל אביב קבעה לוחית זיכרון בכניסה לביתו ברחוב צבי הרמן שפירא 19 בתל אביב.
אנדרטת הנגב, ספר תלת לשוני: עברית, ערבית, אנגלית.
תערוכת חג החומש: היצירה הסביבתית הראשונה של דני קרוון, מאת רון ברטוש, הוצאת לוין, 2022
דני קרוון: אנדרטת הנגב, עורכת: עדי אנגלמן, מרסל לקידום אמנות ותרבות, 2016
50 שנים לאנדרטת הנגב: 50 שנים לפיסול הציבורי של דני קרוון, מוזיאון הנגב לאמנות, 2014
דני קרוון - רטרוספקטיבה, עורך: מרדכי עומר, מוזיאון תל אביב לאמנות, 2007
דני קרוון - מעברים; מחווה לואלטר בנימין, מוזיאון תל אביב לאמנות, 1997
דני קרוון, פייר רסטאני, מוזיאון תל - אביב לאמנות/ספרית פועלים, 1990.
שאי שלום ירושלים, דני קרוון.
מדריך אמנות מאת עדי אנגלמן, מגזין פיקניק להפצת אמנות ומוזיקה, 2013.
הוא ידוע בעיקר כממציא של דוד למיצוי שומן מעצמות באמצעות קיטור , עליו מבוסס סיר הלחץ של ימינו, ושל מנוע קיטור אטמוספירי.
פפן נולד בשִׁיטְנֵה, לוּאַר-אַ-שֶׁר (Chitenay, Loir-et-Cher) שבצרפת.
הוא למד בבית הספר הישועי במקום מגוריו, וב־1661 החל בלימודי רפואה באוניברסיטת אנז'ה , וסיים אותם ב־1669. ב־1673, במהלך עבודתו עם כריסטיאן הויגנס וגוטפריד לייבניץ בפריז, החל להתעניין בניצול תופעת התת-לחץ להנעת מכונות.
פפן, שהיה הוגנוטי (פרוטסטנט צרפתי), עבר לגרמניה בשל רדיפת המלך לואי ה-14 את בני אמונתו הדתית, וקיבל משרת פרופסור למתמטיקה באוניברסיטת מרבורג, שם חי בחברת גולים הוגנוטים כמוהו.
ב־1689 הציע פפן להשתמש במשאבת מפוח לאספקת אוויר טרי ובלחץ הדרוש לפעמון צלילה.
ג'ון סמיטון עשה שימוש בהצעתו ב־1789.
ב־1690, במהלך שהותו במרבורג, הבחין פפן כי ניתן להפיק עבודה מכנית מן הלחץ האטמוספירי שפעל על "סיר המיצוי" שלו, ובעקבות כך בנה דגם של מנוע קיטור בוכנאי, הראשון מסוגו.
לואי פיגייה מצטט בשלמותו בספרו המונומנטלי "נפלאות המדע" (Les Merveilles de la science, 1867-1891) את החיבור שפרסם פפן ב־1690 ב-Acta Eruditorum בלייפציג וכותרתו: "Nova methodus ad vires motrices validissimas levi pret" – "שיטה חדשנית ליצירת כוחות גדולים בדרך זולה".
המנוע שהגה פפן היה מורכב מצילינדר ניצב, שבתוכו נעה בוכנה המצוידת במוט בוכנה.
תחילה הכניסו כמות מדודה של מים לתוך הצילינדר, ואז הניחו לבוכנה לרדת עד מפלס המים תוך כדי ניקוז האוויר הכלוא מתחתיה.
אחר כך הבעירו אש מתחת לצילינדר והרתיחו את המים.
הקיטור דחף מעלה את הבוכנה, וכשהיא הגיעה לקצה העליון של מהלכה, אחז תֶּפֶס במוט הבוכנה והיא נותרה במצב זה.
קירור הצילינדר גרם להתעבות הקיטור ולהיווצרות תת-לחץ, והלחץ האטמוספירי הגדול יותר דחף את הבוכנה מטה.
אל קצה מוט הבוכנה חובר מיתר שעבר דרך שתי גלגלות ולקצהו נקשרה משקולת.
את העבודה ביצעה המכונה תוך כדי התעבות הקיטור, במהלך ירידת הבוכנה.
פפן בנה דגם ניסיוני של המצאתו אך לא הוסיף ופיתח אותו על אף שכתב בחיבורו על הפוטנציאל הגלום בקיטור להנעת ספינות.
פפן שב ללונדון ב־24 בספטמבר 1707 עם אוניית קיטור ניסיונית שבנה במו ידיו, כשהוא מותיר את אשתו בקאסל, גרמניה, אך כיוון שלא היה לו רישיון מעבר, שברו והרסו בעלי המעבר את אונייתו.
אחדים מחיבוריו הוצגו בפני האגודה המלכותית בין השנים 1707 ו־1712 ללא ידיעתו ומבלי שיקבל גמול כספי, והדבר עורר בו כעס וטרוניה גדולים.
העדות האחרונה על קורותיו של פפן מצויה במכתב מ-23 בינואר 1712, בעת שהיה מרושש, וככל הנראה הוא הלך לעולמו באותה שנה, ונקבר בקבר לא מסומן.
דני קושמרו (נולד ב-10 במאי 1968) הוא עיתונאי, עורך, פובלציסט ושדרן טלוויזיה ורדיו ישראלי.
מגיש את "אולפן שישי" וכן את "מהדורת החדשות המרכזית" של חברת החדשות שבערוץ 12.
קושמרו נולד בעיר באר שבע וגדל ביישוב הסמוך עומר.
בנם של קורינה ואדריאן קושמרו שעלו מרומניה בשנות ה-60. לאחר שהתחנך בבית הספר החקלאי שבכפר הנוער "אשל הנשיא".
הוא התגייס לצה"ל ואת שירותו עשה תחילה בסטי"ל באח"י תרשיש (סער 4.5) של חיל הים, יצא לקורס קצינים ושירת במטה חיל הים.
בעל תואר ראשון בהנדסת תעשייה וניהול ותואר שני במנהל עסקים; שניהם מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
במהלך לימודיו באוניברסיטה כתב קושמרו למוסף הסטודנטים "איינשטיין" בעיתון "חדשות".
את צעדיו הראשונים בשידורי הרדיו בישראל, עשה בתקשורת המקומית באזור הדרום.
ב-24 בינואר 1996 בשעה שש בבוקר פתח את שידורי תחנת רדיו דרום באולפנים בבאר שבע, בהגשת תוכנית האקטואליה והראיונות "בוקר טוב דרום", והיה ממניחי היסודות לתוכנית שמשודרת עד היום.
ברבות השנים היה למנהל מחלקת החדשות של התחנה.
מאוחר יותר החלה הקריירה הטלוויזיונית שלו, כמגיש התוכנית "שיחת העיר" בכבלים בדרום, ואחר כך גם "זוויות" ו"תחנה מרכזית" בכבלים במרכז.
בתחילת הקריירה התקשורתית, עוד עבד במקביל כמהנדס תעשייה וניהול.
מתחילת שנת 2008, מגיש קושמרו את מהדורת החדשות המרכזית של חברת החדשות, לצד יונית לוי, לסירוגין.
בינואר 2012 החל להגיש גם את "אולפן שישי", בעקבות מעברו של יאיר לפיד לפוליטיקה.
אחר כך הודיע שהוא מוותר על התפקיד ומועמדים אחרים נבחנו.
לאחר שהמשיך להגיש את "אולפן שישי" באופן זמני מונה לבסוף באופן רשמי במאי 2013.
ב-2005 הגיש את התוכנית היומית "חדר החדשות" - המהדורה המוקדמת של חברת החדשות ששודרה מול "לונדון את קירשנבאום" בערוץ 10. בקיץ 2005, במהלך תוכנית ההתנתקות, הגיש את משדר הבוקר של חברת החדשות, לצדה של דנה ויס.
ב-2006 הגיש את "חדשות בחמש" לצד נטשה מוזגוביה.
בשנת 2007 החליף את גידי גוב בהגשת תוכנית הבוקר של "שידורי קשת" "יום חדש", לצדה של סיון רהב-מאיר.
לאחר שנה, עזב את התוכנית על רקע בחירתו להגשת המהדורה המרכזית של ערוץ 2.
במרץ 2013 הציג קושמרו את סרטו התיעודי, ששודר בשידורי קשת בערוץ 2, "אני מצהיר", אשר ליווה חרדים בגיוסם לגדוד "נצח יהודה" בצה"ל ועקב אחריהם משלב החיול בבקו"ם ועד לטקס סיום הטירונות.
בסקר שנערך בקיץ 2014 אחרי מבצע צוק איתן בעיתון "גלובס", נבחר למגיש החדשות האהוב בישראל בפער גדול מהמגישים אחרים: 44.6 אחוזים מהנסקרים אמרו שהם מעדיפים לצפות בו על האחרים.
בנוסף לפעילותו בתחום התקשורת, קושמרו הוא כתב האופנועים של "ידיעות אחרונות".
החל משנת 2009 הוא בעל טור קבוע, ומשמש כבוחן בעיתון האופנועים "מוטו".
תוכניות נוספות שהגיש היו "איך להציל את החיים של הילדים שלך" בנושא תאונות ילדים, סדרת "עדות" בנושא השואה בערוץ ההיסטוריה, ו"מישהו נכנס למחשב שלך" – על הסכנות שבאינטרנט.
ב-2006 הגיש יחד עם רותם אבוהב את "אנשי השנה - לתת באהבה", וגם תוכנית אתגרית-היסטורית לנשים לערוץ ADV1.
באפריל 2015 לאחר הבחירות לכנסת העשרים הציג בשידורי קשת בערוץ 2 סרט תיעודי שנקרא "שתי מדינות, עם אחד" (פרפזה לאחד מפתרונות הסכסוך הישראלי-פלסטיני "פתרון שתי מדינות לשני עמים"), על ההבדלים שבין הימין לשמאל, בין "מדינת תל אביב" לפריפריה ובין מזרחיים לאשכנזים בישראל.
בדצמבר 2015 הציג בשידורי קשת את סרטו "מזג האוויר השתגע", שעסק בבעיות אקלים בעולם ובהתחממות הגלובלית.
בשנת 2018 הנחה את טקס הדלקת המשואות הממלכתי בהר הרצל.
במאי 2020 זכה בפרס העיתונות של בני ברית.
החל מאוקטובר 2020 משודרת סדרת סרטי התיעוד "עד הקצה" שבהשתתפותו ושבהנחייתו, בה מתעד קושמרו תופעות טבע מרהיבות וכן מקומות נידחים בהם מתרחשות תופעות קיצוניות וחריגות.
ב-7 באוקטובר 2023, שידר את טבח שבעה באוקטובר, וסיקר את מלחמת חרבות ברזל שבאה בעקבותיה.
אופן הגשתו של קושמרו ושיחותיו בזמן אמת עם תושבים אשר היו נצורים בבתיהם והתחננו לעזרה, הפכו במהרה לאחד מסמלי המלחמה והמחדל.
בשנת 2024 זכה בפרס "כד החלב" ע"ש מוטי קירשנבאום של פסטיבל שובר מסך המתקיים במכללת עמק יזרעאל.
הסטודנטים שבחרו בו לקבלת הפרס בזכות התרומה הרבה לעיצוב השיח הישראלי ועבודתו העיתונאית המאופיינת ברגישות, אמינות, מקצועיות, יסודיות וביקורתיות.
בספטמבר באותה שנה, קיבל את אות "אביר איכות השלטון" של התנועה לאיכות השלטון "על יכולתו לבטא היטב את קול העם ועל עיסוקו בחיבור בין החלקים השונים של החברה תוך הבעת ביקורת חשובה.
ב-7 באוקטובר, עם תחילת מלחמת חרבות ברזל, הוביל קושמרו את שידורי החדשות ברגישות רבה".
נישא בראשונה לבת זוגו מתקופת התיכון, מעצבת הפנים מיכל סביון, ונולדו להם שני בנים משותפים.
כיום הוא בזוגיות עם מפיקת הסרטים אנג'ליקה ברמן ויש להם בת משותפת.
רוכב על אופנועים מגיל 16. ביוני 2018 נפצע באופן בינוני בתאונת אופנוע באיטליה.
בנוסף, הוא חובב צלילה, טיפוס וספורט אתגרי, וידוע כאוהד של קבוצת הכדורגל הפועל באר שבע.
במאי 2020 הוציא אנסמבל "ציפורלה" שיר פארודי שנקרא "אבא שלי זה דני קושמרו" (סולנית להקת כרמל נצר).
השיר זכה להצלחה רבה ברשתות החברתיות וקושמרו שיתף-פעולה עם השיר, ואף הופיע בעצמו בקטע קצר בסיום הסרטון.
בשלהי חודש אוקטובר 2023, על רקע פרוץ מלחמת חרבות ברזל של מדינת ישראל, הפך השיר ללהיט ברשתות החברתיות, ובהן טיקטוק.
דניאל לויד דייבי (Daniel Lloyd Davey), המוכר בשם הבמה דני פילת' (Dani Filth) זמר בלאק מטאל אנגלי, סולן להקת קריידל אוף פילת'.
קנה לעצמו שם בעולם המטאל, בזכות צרחותיו המתבצעות בקול דק וגבוה באופן קיצוני.
דני פילת' נולד ב-25 ביולי 1973 בהרטפורד שבאנגליה, תחת השם דניאל לויד דייבי.
בשנת 1991 הקים את להקת הבלאק מטאל קריידל אוף פילת', אשר לכבודה הוא לקח לעצמו את שם הבמה "פילת'".
פילת' הוא כותב המילים והסולן של קריידל, והוא גם חבר הלהקה היחיד שנשאר מהקמתה.
בשנת 2001 שיחק פילת' בסרט קריידל אוף פיר ("Cradle Of Fear").
דני קֶרמן (נולד ב-11 בינואר 1940) הוא מאייר, סאטיריקן ומעצב ישראלי.
דני קרמן נולד בשנת 1940 במושבה כרכור.
אביו, יעקב (1908–1991), יליד פינסק, עלה לארץ ישראל, היה חבר בתנועת "השומר הצעיר" וסיים את לימודיו בבית הספר מקוה ישראל.
עם נישואיו ללאה (1908–1992) התיישבו בני הזוג בכרכור, שם נולדו הבנים אמנון ודני.
האב, שמנעוריו ביקש להיות חקלאי, ניהל פרדסים, אולם בימי מלחמת העולם השנייה נטש את החקלאות ופתח במושבה חנות מכולת, שממנה התפרנסה מאז המשפחה.
קרמן למד בבית הספר היסודי בכרכור ולאחר מכן בבית הספר החקלאי בפרדס חנה.
בגיל 16 התקבל לבצלאל, שם למד במגמה לעיצוב גרפי וסיים ב-1959. בצה"ל שירת ביחידת נ"ט מוצנחת.
לאחר סיום שירותו הצבאי ב-1962, הקים יחד עם דודנו אריק קרמן סטודיו לעיצוב שפעל במשך 14 שנים ובמסגרתו עסק בעיצוב, איור ותכנון תערוכות ומוזאונים.
החל משנות ה-60 עיצב קרמן את כל העדלאידות הגדולות בחג הפורים בעיר תל אביב.
כמו כן עיצב מספר תפאורות לתיאטראות בארץ.
בשנת 1974 התפרק הסטודיו ודני קרמן החליט להתרכז בעיקר באיור, בשנים הללו אייר בקביעות בכל העיתונים החשובים ושיתף פעולה באופן קבוע עם בעלי הטורים: רות בונדי, אדם ברוך, חיים באר, אהרון בכר ואחרים.
עבודותיו בעיתונות רוכזו בשני ספרים "בפירוש קרמן/קרמן" ו "זה מה שיש".
בשנת 1982 נמנה עם צוות המקימים של מדור הסאטירה "דבר אחר".
בשנת 1984 הציג קרמן סדרת פסלים "ראשי צפרים" בתערוכה משותפת עם חברו יוסל ברגנר.
קרמן אייר כ-450 ספרים, מרביתם ספרי ילדים, ושיתף פעולה עם בולטי הכותבים לילדים בארץ ביניהם: יהודה אטלס, יורם טהרלב, אפרים סידון, אפרים קישון, בנימין תמוז, נורית זרחי ונירה הראל.
כמו כן, יזם את הופעתם בעברית של ספרים קלאסיים ואייר אותם.
ביניהם: "ציד הסנרק" של לואיס קרול וסיפורי "דווקא ככה" של רודיארד קיפלינג.
קרמן כתב יזם והוציא לאור ספרים רבים, חלקם עם שותפים לכתיבה: אהרון שמי ובניו של דני, תומר ואורי קרמן.
בין הספרים: "על המפה", "מסביב למפה", "ביידיש זה מצלצל יותר טוב", "ספר המשלים", "שני יהודים נוסעים ברכבת", "מיהו יהודי", "שם חם", "מילימשוגעות", "ספר המפלצות השלם", "סופר ספר" ו"ספר הבדיחות האדום".
בנוסף, כתב מספר מדריכי נסיעות, ביניהם: "הולך איתך בלונדון - מדריך אישי למתקדמים" ו"שעה מלונדון" וארבעה מדריכי נסיעות לילדים: "לונדון לילד המטייל", "רומא לילד המטייל", "ברצלונה לילד המטייל" ו"פריז לילד המטייל".
בשנת 2002 יצא לאור תרגום חדש שכתב קרמן לספר "שלושה בסירה אחת" עם הערות ומסלולי טיול בנהר התמזה.
קרמן לימד איור במשך 30 שנה במוסדות שונים בארץ, ביניהם בית הספר "בצלאל" בירושלים ומכללת ויצו חיפה.
הציג כ-16 תערוכות יחיד והשתתף בעשרות רבות של תערוכות קבוצתיות בארץ ומחוצה לה, ובשונה ממרבית המאיירים בארץ, המאופיינים בסגנון מוגדר, הוא מקפיד להימנע מיצירת דפוס קבוע של איורים, ושומר על מגוון רחב של דרכי הבעה חזותיות.
בשנת 2009 זכה בתואר יקיר הפסטיבל לקומיקס, אנימציה וקריקטורה.
בשנת 2008 הצטרף להנהגה הרעיונית של מפלגת אור (בנו, תומר קרמן, הוצב במקום ה-12 ברשימת מועמדי המפלגה בבחירות לכנסת ה-18).
ב-2012 ראה אור ספרו "שלושה בברלין" (הוצאת כנרת, זמורה-ביתן).
ב-2017 ראה אור ספר ילדים פרי עטו, "רודולף התנין מכרכור".
ב-2023 הוצגו עבודותיו במוזיאון הישראלי לקריקטורה וקומיקס בחולון בתערוכה "דני קרמן – רטרוספקטיבה".
לקרמן שלושה ילדים – שני בנים: תומר קרמן, אורי קרמן, ובת זקונים, מאיה קרמן.
כיום חי ועובד בתל אביב.
עיטור אנדרסן לספרות ילדים, על איוריו בספרה של שלומית כהן-אסיף "גבעת הכפתורים",
זכה שלוש פעמים בציון לשבח בפרס מוזיאון ישראל לאיור ספר ילדים ע"ש בן-יצחק: ב-1978 עבור הספר "והילד הזה הוא אני" מאת יהודה אטלס (כתר 1977), ב-1990 עבור הספר "ציד הסנרק" מאת לואיס קרול (שבא 1989) וב-1996 עבור הספר "ציפה ודון זרגוזה" מאת יוסי עופר (ביתן 1995).
ב-2013 זכה בפרס סטימצקי יחד עם יהודה אטלס על הספר "והילד הזה הוא אני - אוסף ראשון".
ב-2015 זכה בפרס מפעל חיים בתחום האמנות הפלסטית מטעם משרד התרבות והספורט.
האריה שאהב תות (כתבה: תרצה אתר, הוצאת הקיבוץ המאוחד).
ארץ, שמש ומולדת (כתב יצחק קרונזון, הוצאת שבא, 1985).
מעשה בשרביט קסמים (כתבה: נירה הראל, הוצאת עם עובד).
שלושה בבומל (כתב: ג'רום ק.
ג'רום; תרגם: גבריאל רוזן, הוצאת גמיר, 1982.
אורי גורי ושורי (כתב: משה טבנקין), הוצאת הקיבוץ המאוחד.
אורי והארנבת (כתב: משה טבנקין), הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1985.
היא יושבה לחלון - כל שירי האהבה (כתב: ח"נ ביאליק, הוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר, 2004).
על הדברים החשובים באמת (כתב: חיים שפירא, כנרת זמורה-ביתן דביר, 2009).
אינסוף - המסע שאינו נגמר (כתב: חיים שפירא, כנרת זמורה-ביתן דביר, 2009).
דברים שנשארים - מאת טלי בן-ענת (הוצאת ארגז-חול/טפר), 2013.
ארץ תאני וענבי - מאת בני גל.
שטויות שסבא אומר, מאת אפרים סידון, עם עובד, 2017.
סדרת "והילד הזה הוא אני" מאת יהודה אטלס.
והילד הזה הוא אני (הוצאת כתר).
גם הילד הזה הוא אני (הוצאת כתר).
ורק אני לא (הוצאת מעריב).
איתופל בגבעה - קטעים נבחרים מתוך דבר אחר מן השנים 1987–1990, ביחד עם יאיר גרבוז ושלמה ניצן, הוצאת עם עובד, תשנ"א - 1990 .
כיהן למשך תקופה קצרה כחבר הכנסת מטעם מפלגת העבודה בשלהי הכנסת ה-16.
קורן שירת כקצין חי"ר ותותחנים, והשתתף בקרב על ירושלים במלחמת ששת הימים.
לאחר שהשתחרר מצה"ל החל בלימודים לתואר ראשון בכלכלה ובמדע המדינה באוניברסיטה העברית.
במוסד זה השלים גם את לימודיו לתואר שני במדע המדינה, וסיים אותם בהצטיינות.
את הדוקטורט קיבל מבית הספר לכלכלה של לונדון.
בשנת 2015 קיבל דני קורן תואר פרופסור של כבוד מהאוניברסיטה הלאומית ללימודי פוליטיקה ומנהל ציבורי בבוקרשט, רומניה.
בנוסף, סיים בהצטיינות לימודי תעודה ברשות האמריקאית לניירות ערך.
במהלך השנים שימש קורן כמרצה בחוג למדיניות ציבורית ובחוג למדע המדינה באוניברסיטת תל אביב, במכללת בית ברל, במרכז הבינתחומי ובחוג למדע המדינה באוניברסיטת חיפה.
בשנים האחרונות הרצה פרופ' דני קורן באוניברסיטאות שונות באירופה כגון ה-LSE בלונדון, LMU במינכן, אוניברסיטת פוטסדאם ואוניברסיטת בוקרשט ללימודי פוליטיקה ומנהל ציבורי.
קורן, שאביו יצחק כיהן כחבר הכנסת מטעם מפא"י, וגיסו משה נסים כיהן כחבר הכנסת ושר מטעם הליכוד, הצטרף לצעירי מפלגת העבודה, והיה ליו"ר אגודת הסטודנטים.
קורן שימש כמנהל לשכתו של יגאל אלון בעת שזה כיהן כשר החוץ.
עם זאת, העדיף להתרכז במילוי שורה של תפקידים ציבוריים ובקידום הקריירה האקדמית, ולא חזר לפעילות פוליטית עד 2003, אז התמודד לראשונה על מקום ברשימת העבודה לכנסת.
בבחירות המקדימות שהתקיימו באותה שנה הגיע למקום ה-30 ברשימת המפלגה.
סדרת ההתפטרויות שפקדה את מפלגת העבודה בשלהי כהונתה של הכנסת ה-16, הביאה לכך שב-28 בינואר 2006 הושבע לכנסת לכהונה שנמשכה כשלושה חודשים.
לאורך השנים מילא קורן שורה ארוכה של תפקידים ציבוריים.
בנוסף לפעילויותיו האקדמיות והציבוריות, מילא קורן מספר תפקידים בחברות מסחריות.
קורן שימש כדירקטור במספר חברות, ובהן טסנת, כלל תעשיות, בנק כרמל, אמפל, מריו לזניק חברה לבניה ודיונון.
כן שימש כיו"ר הדירקטוריונים של "סאן-דור", "אחוזות החוף" ובמספר חברות נפט ממשלתיות בישראל.
בשנת 2011 הודה קורן, במסגרת עסקת טיעון, שמילא את תפקידו כיו"ר "אחוזות החוף" תוך ניגוד עניינים, בכך שלא דיווח לדירקטוריון החברה על היותו מקורב של איש העסקים ראובן גרוס.
קורן הודה כי ידע שגרוס הסתיר את בעלותו בחברות שונות שבאמצעותן התמודד במכרזים של "אחוזות החוף", ופעל לקידום האינטרסים של גרוס תוך הפרת אמונים.
קורן הורשע במסגרת עסקת הטיעון במרמה, ונגזר עליו עונש מאסר של שישה חודשים בעבודות שירות, קנס של 150,000 שקל ועונש מאסר על תנאי.
זמן באפור: ממשלות האחדות הלאומית 1990-1984, זמורה ביתן, 1994
קואליציות: הפוליטיקה הישראלית, 50 שנים - 100 אירועים, עם בועז שפירא, זמורה ביתן, 1997
קץ המפלגות: הדמוקרטיה הישראלית במצוקה (עורך) הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1998
ממשלות ישראל לדורותיהן: החלטות חכמות והחלטות מטופשות, יחד עם יחיאל (חיליק) גוטמן, הוצאת ידיעות ספרים, 2017
דני קרפל (נולד ב-21 במאי 1969) הוא במאי, קומיקאי, עורך, תסריטאי, שחקן ומנהל אמנותי ישראלי.
קרפל פרץ לתודעת הקהל כחלק מצוות תוכנית המערכונים "פלטפוס" בשנת 1994, בה הדמות הידועה ביותר שגילם הייתה גיבור העל חסר התועלת "איש החרגול".
בשנת 1998 השתתף בתוכנית הטלוויזיה "זהו זה!" בתור אחד מ"פליטי פלטפוס".
בשנת 2001 השתתף בעונה השלישית של סדרת המערכונים המצליחה "דומינו" והיה חלק מיוצרי הסדרה והיה גם מנהל אמנותי של הסדרה.
בשנת 2007 התארח בסדרה הקומית של שלישיית מה קשור "הישראלים" גילם את צביקה, איש נכה, מנהל חברת הכספים של מפעל הקפיצים "קיפצו לי מפעלי קפיצים בע"מ".
בשנים 2013–2019 השתתף בסדרת הילדים הקומית "הקלמרים", במשך תשע עונות גילם את דמות של שי גבריאלוב מנהל בבית הספר "ארזים".
בשנת 2014 התארח בעונה השנייה של סדרת הילדים הקומית "גן חיות", בתפקיד פקח הבריאות והניקיון.
בשנת 2015 שיחק את יועץ בית הספר בסרט "אבוללה" בבימויו של יוני גבע, את דן בסדרה "מריו", את איתי הספורטאי בסדרה "מר עגבנייה", ואת האלוף יבלונקה בסדרה "אלישע".
בשנת 2016 שיחק בעונה השנייה של סדרת הנוער "כוכב הצפון" ששודרה ב-Yes בתפקיד מרום, עורך הדין של השר.
באותה שנה התמודד בשעשועון "פיצוחים 50".
בשנת 2017 שיחק בעונה הראשונה של סדרת הטלוויזיה הקומית "בית הכלבים" ששודרה ב-Yes את יגאל.
בשנים 2019–2020 השתתף בסדרת הטלוויזיה "שב"ס" ששודרה בכאן 11 במשך שתי עונות גילם את דמותו של דרור צדיק, מכונה "רוצח הפטיש", כיוון שרצח את שתי נשותיו באמצעות פטיש.
בשנת 2024 שב לדמותו של שי גבריאלוב במשך מספר פרקים בודדים בעונה התשיעית של סדרת הילדים הקומית "הקלמרים".
בשנת 1994 היה תסריטאי תוכנית המערכונים "פלטפוס" שבה גם השתתף.
בשנת 1997 היה תסריטאי תוכנית הבידור והקומית "זהו זה!" שבה גם השתתף.
בשנת 1998 היה תסריטאי התוכנית "בחצר של פוקס".
בשנת 2001 היה תסריטאי של תוכנית המערכונים "דומינו" שבה גם השתתף והיה מנהל האמנותי של תוכנית.
בשנת 2001 יצר את תוכנית המערכונים המצליחה "דומינו".
בשנת 2011 יצר את התוכנית הקומית "השנים הכי יפות".
בשנת 2013 יצר את התוכנית "מחר שבת".
בשנת 2016 יצר את התוכנית הילדים "העולם המטורף של דוד חיים".
בשנת 2021 יצר את התוכנית הבידור והסאטירית "עד כאן!".
בשנת 2001 היה במאי של תוכנית המערכונים "דומינו".
בשנת 2004 היה במאי שחקנים בתוכנית "האקדמיה לצחוק".
בשנת 2009 היה במאי מערכוני אולפן של התוכנית "שבוע סוף!".
בשנת 2010 היה במאי של התוכנית הקומית "שבוע סוף החדש".
בשנים 2015–2016 היה במאי של התוכנית הילדים "מיכל הקטנה והמפלצות".
בשנת 2004 היה עורך של סדרת הטלוויזיה "החיים על פי איגי".
בשנים 2004–2006 היה עורך של סדרת הטלוויזיה "קצרים".
בשנת 2006 היה עורך של סדרת הטלוויזיה "של מי השורה הזאת".
בשנת 2007 היה עורך של סדרת הטלוויזיה "גומרות הולכות".
בשנת 2008 היה עורך של הסדרות "פרויקט ביפ", "כפיות" ו"עד כאן".
בשנת 2010 היה עורך של סדרת הטלוויזיה "שבוע סוף החדש".
בשנת 2011 היה עורך תוכן של סדרת הטלוויזיה "השנים הכי יפות".
בשנת 2013 היה עורך של סדרת הטלוויזיה "מחר שבת".
בשנים 2019–2020 היה עורך ראשי של סדרת הטלוויזיה "השופטת ליטל".
בשנת 2021 היה עורך של התוכנית הבידור והסאטירית "עד כאן!".
החל משנת 2024 משמש עורך וכותב ראשי לתוכנית הרדיו "שניים עד ארבע" שמגישים רון שלום ויואב כהן ב־103fm שמשודרת גם ב-104.5FM רדיו צפון.
דני פילק (נולד ב-28 בנובמבר 1959) הוא רופא וחוקר ישראלי במדעי החברה ומדעי המדינה, פרופסור מן המניין ומרצה במחלקה לפוליטיקה וממשל באוניברסיטת בן-גוריון בנגב וחוקר בכיר במכון ון ליר.
נמנה בין מייסדי תנועת עומדים ביחד וחברי הנהגתה.
בעבר כיהן כיו"ר וחבר הנהלה בעמותת רופאים לזכויות אדם.
דני פילק נולד וגדל במשפחה יהודית בארגנטינה.
קיבל דוקטור לרפואה ב-1983 באוניברסיטת בואנוס איירס.
הוא עלה לישראל בשנת 1984. עשה תואר שני ושלישי במכון כהן לפילוסופיה של המדעים שבאוניברסיטת תל אביב, נושא עבודת הדוקטורט שלו היה "הנאו ליברליזם במערכת הבריאות בישראל".
פילק פעיל בארגון רופאים לזכויות אדם מאז שנת 1991 ובין 2005 ל-2010 כיהן כיושב ראש שלו.
במרכז אדווה הוא חבר הנהלה ועוסק בתחומים הקשורים לבריאות.
פילק עבד גם במשרה חלקית כרופא בקופת חולים.
פילק מתגורר בתל אביב, נשוי ואב לארבעה.
מחקריו של פילק עוסקים בשני תחומים:
הגמוניה, מאבקים הגמוניים, קאונטר-הגמוניים ופופוליזם.
נושא עבודת הדוקטורט של דני פילק הוא הנאו-ליברליזם במערכת הבריאות בישראל.
פילק עסק בבדיקת השינויים שההגמוניה הנאו-ליברלית הקיימת, לטענתו, הביאה לתחום הבריאות.
בפתח הדוקטורט, שני פרקים תאורטיים.
הפרק הראשון, מנסה להציע פרשנות של המושג הגמוניה, דרך שילוב המושג של אנטוניו גראמשי ובביקורת של לקלאו ושנטל מוף, שני פוסט-מרקסיסטים.
הפרק השני עוסק בניתוח השינויים במודל ההגמוני הישראלי ממודל פורדיסטי-קיינסיאני למודל ניאו ליברלי פוסט-פורדיסטי וכיצד בא הדבר לידי ביטוי בחברה בישראל.
פילק מנסה בנוסף לכך להראות בדוקטורט באיזו דרך משפיע שינוי זה על היבטים שונים של תחום הבריאות.
היבט אחד הוא הארגון של שירותי הבריאות, הוא מתאר את תהליכי ההפרטה ותהליכים מסוימים שנוגדים את ההפרטה, כגון חקיקת חוק ביטוח בריאות ממלכתי.
פן שני הוא הבריאות כעסק ופילק מנתח את התפתחותה של תעשיית הבריאות בישראל: טבע וחברות נוספות בתחום הבריאות ובהן חברות התרופות ויצרניות של מכשור רפואי, שהפכו בישראל לאחת התעשיות הפורחות והמפותחות.
אספקט שלישי שבודק פילק הוא התרבות הארגונית, איך המערכת הארגונית עובדת והצורה שבה עוברים עליה תהליכים של נאו-ליברליזציה.
הדבר בא לידי ביטוי בתחומי יחסי העבודה, השפה הארגונית, דרכי החשיבה.
היבט רביעי הוא באיזה אופן באה לידי ביטוי האידאולוגיה הרפואית הנאו-ליברלית בספרות הרפואית הישראלית.
פן חמישי הוא כיצד באה לידי ביטוי ההגמוניה הנאו-ליברלית ביחסי מטפל-מטופל.
ספרו זה של דני פילק עוסק בהגמוניה ופופוליזם בישראל ומציע להבין את הפופוליזם כתנועה קונטרה-הגמוניית.
הוא פותח בשני פרקים תאורטיים ומציע הסבר לפרשנות של המושג הגמוניה, הסבר נוסף הוא מציע למושג פופוליזם.
פילק מנסה לראות בפופוליזם תנועה או תופעה שצומחת בחברות שיש בהן מאבק של הדרה או הכלה של קבוצות חברתיות מסוימות.
פילק מציע לראות את הפופוליזם כמורכב משתי משפחות: פופוליזם מדיר ופופוליזם מכיל.
פופוליזם מכיל - אלו תנועות שדרכן עוברות קבוצות חברתיות שונות תהליך של הכלה חלקית לתוך הקהילה הפוליטית, לתוך החברה והופכות לסובייקט פוליטי.
פופוליזם מדיר- מורכב מתנועות שבהן קבוצות חברתיות מסוימות מנסות לשמר את זהותן ואת מעמדן דרך הדרת קבוצות חלשות.
פילק מנסה להציע להבין את הליכוד בהנהגתו של מנחם בגין כתנועה פופוליסטית מכילה, שהוא גם הביטוי של המאבק הקונטרה-הגמוני, אל מול ההגמוניה של תנועה העבודה.
הוא טוען שעם החלשותה של ההגמונה של תנועת העבודה ישראל עברה למודל הגמוני ניאוליברלי.
מודל שלהבדיל מקודמו יכול להתחבר למודלים תרבותיים פוליטיים שונים, הגם שכולם חלק מההגמוניה הנאו-ליברלית.
בשנת 2009, יצא לאור ספרו של דני פילק על מעגלי ההדרה בתחום הבריאות במדינת ישראל.
בשנת 2010 ראה אור ספרו שהוא תוצאה של מחקרים העוסקים בנגישותן של קבוצות שונות, בהן מהגרי עבודה ועולים, לשירותי בריאות.
ב-2024 יצא לאור ספרו של פילק עם ד"ר אמית אביגור-אשל, המנתח את הכלכלה הפוליטית של ממשלות נתניהו, עם המעבר של הליכוד תחת הנהגתו, ממפלגה נאו-שמרנית למפלגה פופוליסטית, מדירה לטענתו.
פופוליזם והגמוניה בישראל, רסלינג, תל אביב, 2006.
הפוליטיות של הקומיקס - מסופרמן ועד טינטין, רסלינג, 2017.
תל אביב: הוצאת הקיבוץ המאוחד, תשס"ה 2004.
הגמוניה ואסטרטגיה סוציאליסטית: לקראת פוליטיקה רדיקלית/ ארנסטו לקלאו ושנטל מוף; תרגום מאנגלית עידית שורר; עריכה מדעית: דני פילק.
דני פרידמן (נולד ב-30 בינואר 1988) הוא אלוף ישראל בחתירה.
פרידמן נולד באוקראינה ועלה לארץ בגיל שנה וחצי.
אחרי שהות קצרה בחיפה, משפחתו עברה לעפולה.
הוא שיחק במשך שמונה שנים כדורגל בקבוצת הפועל עפולה כקשר קדמי.
בגיל 16 החל להתאמן במועדון החתירה בטבריה בהדרכת ודים וינוגרדוב.
בגיל 18 השתתף לראשונה באליפות העולם לנוער.
ב-2012 סיים שמיני באליפות אירופה ושנה לאחר מכן סיים שישי באותה תחרות.
באליפות העולם ב-2013 סיים פרידמן במקום התשיעי - הישג ישראלי של כל הזמנים.
במרץ 2015 זכה בפעם ה-11 באליפות ישראל בחתירה.
כיום פרידמן מתגורר בתל אביב ומתאמן במועדון השייטים תל אביב
דני קרפל (9 באוגוסט 1954 – 2 במרץ 2016) היה עורך מוזיקה ושדרן רדיו ישראלי, שעבד במשך שנים רבות בגלי צה"ל.
מבקר מוזיקה ויועץ מוזיקלי, בעיקר בתחום הג'אז.
דני קרפל נולד בכרכור, גדל במושב עין עירון עד גיל 5 והתגורר במשך מרבית שנותיו ברמת גן.
אחיו הבכור הוא המוזיקאי אבי קרפל ("הסגנונות" ו"עוזי והסגנונות") ובזכותו נחשף למוזיקה מגיל צעיר.
קרפל היה בעל ידע נרחב ומעמיק בתחום הג'אז לסוגיו השונים, ובין השאר, ערך והגיש את תוכנית הג'אז השבועית של גלי צה"ל, "קול הג'אז הזה" ותוכניות ספיישל מיוחדות שהוקדשו ליוצרים מרכזיים מהתחום.
בנוסף, הוא הגיש תוכניות רדיו שונות בתחום המוזיקה הישנה והנוסטלגית, "אולדיז" (Oldies), וביניהן "כאלה היו השירים שהיו", "יופי של שירים", ו"לבקשת הקהל".
הוא הגיש גם את "ציפורי לילה" ואת "לא רוצים לישון" ובימי חמישי, ערך את תוכנית המוזיקה העברית הנוסטלגית, "ארבע אחרי הצהריים".
יחד עם חברו, דובי לנץ, הגיש קרפל את התוכנית "דו רה יומי".
בשנת 1986, במסגרת לוח שידורי הקיץ החדש של התחנה, החלו השניים להגיש יחד את החידון המוזיקלי "תו השעה", בתוכניתו של רפי רשף, "נכון לעכשיו".
בין התפקידים שעשה בתחנה הוא היה גם עורך מצעד הפזמונים העברי והלועזי (לצד אלי ישראלי, כמגיש).
למרות מחלת פרקינסון שתקפה את גופו בשנת 2002, המשיך קרפל לערוך ולהגיש את תוכניות הרדיו השונות בגלי צה"ל במשך כ-10 שנים נוספות.
עקב מצבו הבריאותי, הוא החל לאחר מכן לערוך את תוכנית הדגל "קול הג'אז הזה" וכן את התוכנית "ארבע אחרי-הצהריים" מביתו.
הדבר הסתייע בעזרתם של הקריינים עופר חזות, תמר עמית יוסף ונוגה קליין, אשר הגישו אותן במקומו.
במסגרת כיסוי תחום הג'אז השתתף בפסטיבלים בינלאומיים רבים וראיין עשרות יוצרי ג'אז מרכזיים.
כמו כן, שימש כעורך מקצועי לתרגום לעברית של הספר "ג'אז" מאת ז'ראל ארנו וז'אק שנל.
בנוסף לעיסוקו בגלי צה"ל, טיפח קרפל קריירה ענפה סביב אהבתו הגדולה למוזיקה: שימש יועץ מוזיקלי לתוכניות טלוויזיה שונות, היה המנהל האמנותי של פסטיבל "ג'אז, בלוז ווידאו טייפ" והיה מבקר הג'אז של העיתון "ידיעות אחרונות" ושל המקומון "תל אביב".
שימש גם מרצה מבוקש בנושא הג'אז, וכיהן כחבר מן המניין במדור למוזיקה של משרד החינוך והתרבות.
בשנת 2006 זכה קרפל בפרס שר החינוך, התרבות והספורט על תרומתו בתחום המוזיקה.
בשנים אלה גם ערך את סדרת "ג'אז חם" במוזיאון תל אביב לאמנות.
בחודש נובמבר 2015 ערכו גלי צה"ל אירוע פרידה מקרפל לאחר כמעט 42 שנים בהן שירת בתחנה.
האירוע נערך בבית היוצר שבנמל תל אביב.
קרפל נפטר לאחר מאבק במחלת פרקינסון ב-2 במרץ 2016 והותיר אחריו את אשתו סוזי, בן ובת.
דניאל דייוויד פישמן היה סוחר יהלומים ודירקטור במועדון הכדורגל ארסנל.
פישמן היה בנם של זוג בלגים שברחו מפני הנאצים במהלך מלחמת העולם השנייה.
את הונו הוא עשה בתעשיית היהלומים.
פישמן היה הבעלים של קבוצת סטאר דיאמונדס שבסיסה בלונדון, שוויה הוא כשמונים מיליון לירות שטרלינג והיא סוחרת בעיקר ביהלומים גולמיים.
חברת היהלומים מחזיקה גם ב-16% מהמניות של חברת אביקרסט שלקוחותיה הגדולים ביותר הם חברת ארגוס וחברת אסדה.
השווי של החזקותיו האחרות של פישמן היה כ-236 מיליון לירות שטרלינג.
הוא נמצא במקום ה-348 ברשימת העשירים של הסאנדיי טיימס.
פישמן היה גם דירקטור לא-ביצועי והשני ברשימת בעלי המניות במועדון הכדורגל ארסנל.
הוא החזיק בבעלותו 15,000 מניות המהוות 24.11% מכלל מניות ארסנל, ועד ל-27 בספטמבר 2007 הוא החזיק בבעלותו את מספר המניות הגדול ביותר.
ב-28 בפברואר 2008 רכשה חברת רד אנד וייט החזקות מספר מניות שהובילו אותה למקום הראשון ברשימה.
חלק מהמניות של פישמן נרכשו מהדירקטור דייוויד דין, כולל 2,840 מניות ב-1999. פישמן היה ממובילי פרויקט הבנייה של אצטדיון אשברטון גרוב, הידוע מאז כאצטדיון האמירויות בעקבות החסות של חברת אמירטס.
על מנת שגורם כלשהו יוכל לשלוט בארסנל הוא ייאלץ לרכוש את חלקו של פישמן.
אולם, פישמן הכחיש בעבר כי בכוונתו למכור את מניותיו.
במרץ 2007 הוא מכר לתשלובת הספורט של סטן קרונק 659 מניות, תמורת 3.9 מיליון לירות שטרלינג.
למכירה זו הייתה משמעות רבה כיוון שהיא הפחיתה את חלקו בארסנל לפחות מ-25%, וכתוצאה מכך הוא איבד את זכות הווטו על שינויים עתידיים במעמד חברת הניהול של ארסנל.
ב-23 ביולי 2007 פישמן הצהיר כי החלטתו שלא למכור את מניותיו עומדת בעינה.
הוא התגורר בסמוך לז'נבה שבשווייץ.
דניאל רוברט "דני" קלפטון היה כדורגלן אנגלי.
קלפטון נולד בשכונת סטפני שבטאוור האמלטס, לונדון, והחל את הקריירה שלו כשחקן חובב בלייטונסטון.
באוגוסט 1953 הוא הצטרף לארסנל, וערך את הופעת הבכורה שלו בניצחון 1 - 0 על צ'לסי ב-25 בדצמבר 1954. לקראת סוף אותה עונה הוא הפך לקיצוני הימני הבכיר של ארסנל, ותפס את מקומו של ארתור מילטון.
הוא שיחק בהרכב באופן קבוע במשך ארבע העונות הבאות, למעט עונת 1957/1958 שבה היה פצוע במשך שליש עונה, וסייע לארסנל לסיים במקום השלישי בעונת 1958/1959. היה זה המיקום הגבוה ביותר של המועדון מזה שש שנים.
קלפטון זומן לנבחרת אנגליה, והשתתף רק בתיקו 2 - 2 מול נבחרת ויילס, שנערך באצטדיון וילה פארק ב-26 בנובמבר 1958. באותו יום נערך משחק ידידות בהייבורי בין ארסנל ליובנטוס, וקלפטון שיחק בו לצידו של ג'ק קלסי שעמד בשער הנבחרת הוולשית באותו יום.
בזמן ששיחק בלוטון לא התרחשו שם אירועים מיוחדים; מאוחר יותר הוא עבר לאוסטרליה ושיחק עבור סידני קורינתיאנס.
הוא חזר לאנגליה ב-1970, ומאוחר יותר ניהל פאב ברובע האקני של לונדון.
אחיו הצעיר, דניס, היה גם כן כדורגלן, אך לא זכה להצלחה רבה כמו דני והשתתף רק בחמישה משחקים במדי ארסנל ונורת'המפטון טאון.
דני קליין (נולד ב-11 באוגוסט 1966) הוא איש עסקים, יושב ראש קבוצת הכדורסל הפועל ירושלים לשעבר, ממלא מקום יו"ר איגוד הכדורסל וחבר דירקטוריון במנהלת הליגה לכדורסל לשעבר.
קליין נשוי לעינת, מעצבת פנים, ואב לארבעה ילדים.
את ילדותו העביר בשכונת תלפיות בירושלים, בסמוך לביתו של ש"י עגנון, זוכה פרס נובל לספרות, ממנו למד גרמנית.
עד להצטרפותו להנהלת הפועל ירושלים ניהל את העסק המשפחתי שהקים אביו לשיווק מתנות המתמחה במתנות יוקרה שניתנו לראשי ממשלה ונשיאי מדינה בארץ ובעולם.
לאחר פרישתו מתפקידיו בעולם הכדורסל, פועל קליין בעולם העסקי.
קליין מתמחה בעסקאות נדל"ן בישראל ומחוצה לה, הקים את סוכנות הביטוח 'געש' ומתעסק בעולמות הביטוח והפיננסים.
בנוסף, הוכשר בקורס ישוב סכסוכים ובוררויות בפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב.
מתחילת שנות ה-90 החל קליין את דרכו במועדון הכדורסל הפועל ירושלים.
בשנת 1994 הצטרף יחד עם אורי מנצור, נשיא המועדון עד לשנת 2009, להנהלת הפועל ירושלים, במטרה להציל את הקבוצה לאחר שנקלעה לחובות כספיים קשים והייתה על סף פירוק.
בנוסף, הקימו השניים את עמותת הפועל ירושלים הפעילה עד היום.
כשנה לאחר מכן צירף קליין את נחום מנבר כספונסר של הקבוצה.
מהלך זה שינה במהירות את פניו של המועדון אשר החזיר לשורותיו את שחקניו הבולטים – עדי גורדון, דורון שפע ונוריס קולמן.
אליהם הצטרף מאמן הכדורסל פיני גרשון ויחדיו זכתה הפועל ירושלים לראשונה בגביע המדינה וסיימה את הליגה הסדירה במקום השני.
משנת 1995 שימש קליין כיושב ראש הקבוצה, אותה הוביל עד לשנת 2012.
תחת תפקידו ייצב קליין את הקבוצה מבחינה כלכלית והביא לתמיכת תורמים וספונסרים רבים במאות מילוני שקלים, ביניהם קבוצת הביטוח מגדל, ארקדי גאידמק וגומא אגייאר, שרכש 90% ממניות המועדון.
בעזרת גיוס הכספים הרב, התבסס מעמדה של הפועל ירושלים בפסגת הכדורסל הישראלי ולראשונה נשברה תקרת הזכוכית אל מול הקבוצות התל אביביות.
מקבוצה ללא תארים כלל עד שנת 1995, הפכה למחזיקת גביע המדינה ארבע פעמים, זוכת גביע הליגה פעמיים והשיא – זכייה בגביע אירופה (יול"ב) מול מעצמת הכדורסל ריאל מדריד בעונת 04/03. זכייה זאת משכה עניין רב ושמה את המועדון בטופ האירופאי.
באותן השנים, בזמן פיגועי אינתיפאדת אל אקצה בירושלים של תחילת שנות ה-2000, לצד ההצלחה המקצועית של הקבוצה היה על קליין והנהלת הקבוצה לדאוג לשלומם, הנפשי ופיזי, של השחקנים הזרים ולפעול כדי להשאירם בבירה, על אף הלחץ ממשפחותיהם בארצות הברית שיעזבו.
בשנת 2001 הוגש כנגד עמותת הפועל ירושלים כתב אישום בפרשת הדרכון הצ'כי המזויף של שחקן הקבוצה קני ויליאמס.
קליין כיו"ר העמותה לקח אחריות וניצב אל מול בית המשפט המחוזי אשר ביטל את ההרשעה, אך לאחר ערעור המדינה, הרשיע בית המשפט העליון בקבלת דבר בתחבולה שאין בה מרמה.
זאת על אף טענת שופט בית המשפט המחוזי אוקון כי "זה חוסר מודעות, ניסיון נקודתי שאינו משקף את ערכיו.
הוא אינו נזקק לאמצעי ענישה כדי להעלותו על דרך המוטב, ברגיל הוא משמש מופת לאחרים".
בשנת 2013, כשנה לאחר היעלמותו של אגייאר ומכירת 90% ממניות הקבוצה לקבוצת רכישה בראשות אורי אלון, ולאחר כ-22 שנות עשייה עבור הכדורסל הישראלי התפטר קליין מכל תפקידיו בעמותת הפועל ירושלים אותה הקים וחזר אל עיסוקיו כאיש עסקים.
במסגרת תפקידו כיו"ר הפועל ירושלים, שם קליין למטרה לחבר את המועדון לאוהדים ולקהילה.
בהנהגתו המועדון פעל בתחומי רווחת הקהילה, תרומה ואריזות מזון בחג, וכן אימץ את עמותת שלווה, עמותה לטיפול ושילוב אנשים עם מוגבלויות בחברה.
גם לאחר סיום דרכו במועדון ממשיך קליין לפעול עבור העמותה.
דגש מיוחד שם המועדון, וקליין באופן אישי, לחיזוק הקשר עם המשפחות השכולות.
בשנת 2003, לאחר שאוהד הקבוצה איבד את כלתו, לילה לפני החתונה, בפיגוע בקפה הילל, אימץ קליין את האוהד וחיבר אותו עוד יותר אל הקבוצה, כאשר השניים ליוו את הקבוצה יחד במשחקים ונסיעות במשך שנים.
נקודת המפנה באופיה של הקבוצה ובחיבור העמוק אל הקהל בכלל והמשפחות השכולות בפרט היה מותם של האחים אמיר ואלעד הירשזון – "שניים שאולי בזכותם הפועל ירושלים בכלל קמה והפכה למה שהיא עד היום", מעיד קליין.
לאחר פטירתו של אלעד פעל קליין מול ראש עיריית ירושלים, אהוד אולמרט, כדי להפוך את מחוות האוהדים לרשמית, ועד היום, יציעי הקבוצה נקראים על שמם שך שני האחים.
במהלך שנותיו בנוסף, בתקופתו, בין היתר, חוזק הקשר עם משפחות שכולות ומחוות האוהדים הפכה לרשמית ויציעי הקבוצה נקראים על שם אוהדי הקבוצה אמיר ואלעד הירשנזון.
לצד גיוסי הכספים עבור מועדון הכדורסל הפועל ירושלים, סייע קליין בגיוס כספים עבור קבוצת ספורט נוספות בירושלים, ביניהן קבוצת הנשים אס"א ירושלים כאשר נמצאה במצב כלכלי בעייתי בשל אי קבלת תקציב מהעירייה
דניאל (דני) אדווין קארי (, נולד ב-10 במאי 1961) הוא מתופף אמריקאי חבר להקת המטאל טול.
קארי נולד בעיר פאולה שבקנזס, ארצות הברית.
את אהבתו הראשונה לתופים גילה כבר בגיל 10, כאשר הצטרף אל מקהלת בית הספר בתור נגן סנר.
את ימיו בתיכון העביר קארי בלימודי מוזיקת הג'אז אצל מורה מקצועי, דבר אשר יתאפיין מאוחר יותר בסגנון נגינתו.
עם סיום התיכון הרחיב קארי את התעניינותו בכלי הקשה תוך כדי שהוא משלב את נושאי הגאומטריה, המדעים ותורת הנסתר.
לפני מעברו ללוס אנג'לס, התגורר תקופה קצרה בעיר פורטלנד שבאורגון, שם התנסה בכמה הופעות במועדוני מוזיקה.
בקליפורניה החל קארי את הקריירה המקצועית שלו בתור מתופף ההקלטות של זמרת הפולק רוק - קרול קינג, עד שב-1990 חבר אל שכניו ג'יימס מיינארד קינן ואדם ג'ונס, ויחד הקימו את הלהקה טול.
מלבד טול, קארי שותף בפרויקטים נוספים.
בהם: פיגמי לוב סרקס, וולטו!, זאום, גרין ג'ליי ודה ווילד בלו יונדר.
קארי ידוע בשל יכולתו הטכנית והדינמית על התופים.
נגינתו מאופיינת בעושר של מקצבים יוצאי דופן ופוליריתמיקה מורכבת.
כמו כן הוא מרבה בהוספת כלים אותנטים וייחודיים לשיריו כגון תופי הטאבלה, אשר אותם ניתן לשמוע באלבום 10,000 Days.
דני פנטום היא סדרת טלוויזיה מונפשת אמריקאית, והופקה על ידי אולפני Billionfold.
דני פנטון, נער בן 14 לא פופולרי שהוריו הם זוג ציידי רוחות רפאים.
יום אחד הם בנו שער לעולם הרוחות שהפסיק לפעול מסיבה לא ידועה, לכן דני נשלח לברר מה הבעיה, ובמהלך הבדיקה נכנס לשער והפעיל אותו בטעות בעודו בפנים.
ההפעלה שינתה את ה-DNA שלו, והוא קיבל תכונות של רוח רפאים.
לאחר מכן הפך לחצי-רוח, מה שהוליד את זהותו המסתורית - דני פנטום.
הוא זכה לכוחות על כמו תעופה, היעלמות, מעבר דרך קירות וכו'.
רק שני חבריו, סאם וטאקר מודעים לזהותו הסודית ומנסים לשמור עליה מפני תושבי העיר והוריו, שעלולים לגלות וללכוד אותו לצורך הניסויים של "הגברים בלבן".
לאחר התאונה, השער עצמו איפשר לרוחות רפאים להגיע לאזור שהוא לא מקום מגוריהם.
לכן, דני נאלץ לשמש כגיבור העיר המודע לכך שהוא היחידי שיכול להגן על התושבים מפני סכנותיהם של רוחות הרפאים.
דניאל "דני" פנטון/פנטום (יובל סגל) – נער מתבגר בן 14 לומד בכיתה ח' בחטיבת ביניים, אשר הוא חצי בן אנוש וחצי רוח.
הוא גר עם הוריו, ציידי הרוחות, ואחותו הגדולה.
הוא נלחם ברוחות בעזרת חבריו סאם וטאקר, ותוך כדי מסתיר את זהותו האמיתית כחצי רוח.
היחידים שיודעים את זהותו של דני הם שני חבריו הטובים סאם וטאקר.
בהמשך גם אחותו מגלה זאת, ובסוף הסדרה כל העולם מגלה את זהותו האמיתית של דני.
הוא מאוהב בסאם, אך לאורך כל הסדרה הוא מנסה להתכחש לזה.
סמנת'ה "סאם" מנסון (לורן סביר) – החברה הגותית של דני וטאקר, צמחונית.
היא האחראית לכך שדני נהפך לחצי רוח, והיא תמיד נאמנה לדני ועוזרת לו לשמור על זהותו הסודית.
היא מסתירה את היותה עשירה כדי למנוע מצבים של חברויות מזויפות, והיא האחראית והשקולה בחבורה, הוריה עשירים.
היא מאוהבת בדני לאורך רוב הסדרה ובסופה מתוודה בפניו על כך והם נהפכים לזוג, לאחר שהם מגלים שהרגשות ביניהם הדדיים.
בנוסף סאם מנסון היא יהודייה.
טאקר פולי (עילי לולאי) – החבר החנון של דני וסאם.
הוא אוהב טכנולוגיה, ומבין הרבה בתחום.
הוא לרוב נדלק על בחורות בבית הספר, אך ניסיונות החיזור שלו כושלים.
אוהב לאכול בשר, בניגוד לסאם.
ג'זמין "ג'אז" פנטון (אורלי תגר) – אחותו הגדולה בת ה-16 של דני.
יש לה חוש אימהי והיא תמיד דואגת לדני.
בהמשך היא מגלה על היותו חצי רוח.
מחוננת מאוד והרבה פעמים היא גורמת לדני להרגיש נבוך.
לאחר שהיא גילתה שדני הוא חצי רוח, כאשר הוריו שואלים היכן הוא, אז היא מספקת להם תירוצים.
ג'ק פנטון (קובי פרג') – אביהם של דני וג'אז ובעלה של מדי.
הוא ילדותי, אוהב אוכל ושום דבר לא מצליח לו.
בעל אובססיה להשמיד רוחות רפאים, ומאמין שכולן רעות.
מדלין "מדי" פנטון (ענת סלונים) – אמם של דני וג'אז ואשתו של ג'ק.
אף על פי שהיא יותר חכמה מג'ק, היא עוסקת גם בצייד רוחות.
היא בדרך כלל שואפת לנתח וללמוד את הרוחות, ולא להשמיד אותן.
היא לובשת סרבל כחול עם משקפיים כחולות.
רוח התיבות (קובי פרג') –בעל יכולת טלקינזיס המשלבת קופסאות.
נואש להיות רוח מפחידה, אך הוא ממש בעיקר לאפקט קומי ומרבה להגיד "תיזהר" (בווריאציות שונות של כינוי גוף) בתור משפט מחץ.
סקאלקר (אלי לולאי) – רוח בעלת מבטא רוסי אשר צדה רוחות נדירות.
נער הרוח דני פנטום, הוא רוח נדירה, לכן הוא מנסה להשיגו בכל דרך.
לעיתים עובד עבור ולאד פלזמיוס.
למעשה, הוא רוח קטנה וירוקה שלובשת חליפת קרב רובוטית.
ניקולאי טכנוס/טכניקוס (קובי פרג') – רוח טכנולוגית.
יש לו כוח להשתלט על מכשירים חשמליים ויכולת להרכיב מהם כלי נשק.
אחד מחסרונותיו הוא שבדרך כלל הוא נואם נאומים ארוכים וצועק את מטרתו.
ולאד מאסטרס/פלזמיוס (סער בדישי) – איש עשיר, והאויב המושבע של דני.
הוא יכול להשתנות לרוח בגלל ניסוי שכשל של ג'ק, והוא ליטש את יכולותיו במשך שנים רבות.
הוא מאוהב במדי, ולכן יש לו גם שנאה כלפי ג'ק בגלל שהוא נשוי לה.
מאז שגילה שדני הוא חצי רוח כמוהו, הוא רודף אותו ומנסה לשכנעו להצטרף אליו.
בהמשך הסדרה הוא הופך לראש העיר של אמיטי פארק.
בפרק האחרון עף לחלל עם ג'ק פנטון וננטש שם אחרי שהוא זמם להפוך את העולם לבן ערובה, לקבל שליטה מוחלטת עליו וכמו כן סכום מסוים של כסף, בעד הצלת העולם מהאסונויד, דבר שלא מתבצע משום שוולאד מגלה שרוחות לא יכולות לגעת באסטרואיד שעשוי מחומר דוחה רוחות המכונה אקטו-רניום.
בסיום הסדרה הוא נמחץ על ידי האסונויד, לא ידוע אם הוא שרד.
ווקר (סער בדישי) – רוח בדמות מנהל כלא רפאים שעוצר רוחות על עבירות קלות.
הוא שונא את דני מאז שהוא נלכד שם והשתחרר בעזרת כל האסירים האחרים, שהיו אויביו והסכימו לעשות שביתת נשק עד שיצליחו לצאת מהכלא.
בתקיפתו על אמיטי פארק נעזר בוולף, רוח זאב שהייתה נאמנה לווקר, אך בגדה בו ועברה לצד של דני.
פנלופה ספקטרה (אורלי תגר, דורית טל שלו) – רוח בדמות אישה, ככל הנראה בחייה היא הייתה פסיכולוגית ידועה.
פנלופה שואפת להיראות יפה וצעירה, ובשביל זה היא גורמת לבני נוער סבל.
מתחזקת משאיבת סבל של נערים שסביבה ונחלשת ממראה מבוגר מכפי שהיא רוצה.
במהלך הסדרה היו לה צורות שונות.
הצורה האמיתית שלה נראית כמו צל.
הוא תמיד רוכב על האופנוע שלו, והוא משתמש בצל שלו בתור כלי נשק, ולכך הוא בדרך כלל מתחזק מהחשיכה ונחלש מאור מסנוור.
יש לו חברה המכונה קיטי.
צל – חולשתו העיקרית היא אור, אך הוא יכול להיות מושפע גם ממים.
תמיד מציית לג'וני שמזמן אותו באמצעות שריקה.
אמבר מקליין (לורן סביר) – רוחה של כוכבת רוק.
יכולה להפנט אנשים בעזרת המוזיקה שלה.
כלי הנשק שלה הוא גיטרה, אותה היא יכולה לכוון אותה לכל מיני כשפים.
היא מתחזקת מאהדת קהל ונחלשת מחוסר מקובלות.
רוח האוכל (סער בדישי) – רוחה של הטבחית של תיכון קספר, מתעבת מאכלים צמחוניים מה שגורם לה לצאת מכליה כשהיא פוגשת בהם.
שולטת בבשר ומשתמשת בו בתור נשק.
בעלת כוחות טלקינזיס ושליטה באש חזקים במיוחד.
לעיתים שואלת: "תרצה ..." והחסר הוא מאכל כלשהו ללא בשר.
האביר הכביר (סער בדישי) – רוחו של אביר, נוהג לממש לאנשים את סיוטיהם הגדולים ביותר, אבל תקיעת חרבו בתוך דלעת תבטל את כוחותיו כליל.
שומר נאמנות למנהיגים כגון מלך הרוחות או ולאד פלזמיוס.
יאנגבלאד (איטן גרינברג) – רוחו של ילד אשר רק ילדים ופיראטים יכולים לראותו.
מרגיז וילדותי, ואוהב להתחפש לדמויות (פיראט, קאובוי, אסטרונאוט ועוד).
הקרס שלו יכול לשנות צורה לגלי נשק רבים.
מסתובב לרוב עם תוכי עשוי עצמות אשר יכול לשנות צורה.
עוזרו של יאנגבלאד (צביקה פורמן) – תוכי עשוי עצמות, כאשר יאנגבלאד שוכח לעיתים מילה אז הוא מזכיר לו אותה.
דזירה (ענת סלונים) – רוחה של נערה פרסית שנחלה אכזבה רבה בחייה.
ממלאת משאלות, וכך היא גדלה ומקבלת כוח.
בדרך כלל היא ממלאת אותן למטרות רעות.
באחד הפרקים גרמה לשינוי בחליפתו של דני למשך הפרקים הבאים.
בזמן שהיא נאלצת להעניק כל משאלה שהיא שומעת, היא חופשייה לפרש ולעוות אותה בכל דרך שהיא רואה לנכון.
חולשתה העיקרית נובעת מכך שהיא לא יכולה לסרב להגשמת משאלות.
היא נאלצת להגשים כל משאלה שהיא שומעת, גם אם אלה אויביה, שיביאו לנפילתה.
קיטי (ענת סלונים) – חברתו של ג'וני 13, קנאית מאוד לחברות שלה איתו, יכולה להשתמש בנשיקתה על מנת להעלים כל גבר שנמצא באזור אל מקום לא ידוע, אם היא לא תבטל את הכישוף תוך 12 שעות, הוא יהיה בלתי הפיך.
וורטקס (קובי פרג') – רוח השולטת במזג האוויר.
נחלש באופן קיצוני משינויים במזג האוויר שאינם תחת שליטתו.
וורטקס הוא רוח כל כך חזקה עד שוולאד פלזמיוס לא ניצח אותו, והיה חייב לבקש את עזרתו של דני פנטום.
וורטקס שוחרר מהכלא של מועצת הרוחות על ידי ולאד עצמו כדי שוורטקס יביא גשם לעיר, אך הוא הרס אותה.
אדון הצמחים (אלי לולאי) – רוח בדמות צמח ענקי ומפלצתי שקשה מאוד להביס אותה.
בעל יכולת ליצור צמחייה משלו, ולשלוט על אנשים בעזרת שורשי צמח המחוברים לראשם.
שתי חולשותיו העיקריות רגישות לאוויר קר (כפי שמוכח מהבסתו בידי דני פנטום) וחולשה כשהוא לא שואב כוח מהשורשים שלו (כפי שמוכח מתבוסתו בידי המאסטרס בלאסטרס).
המטרה הראשית שלו היא להפוך את כדור הארץ ליער אחד גדול.
נוקטורן (סער בדישי) – רוח השינה והחלומות.
מסוגל לשואב אנרגיה מחלומות של בני אדם.
הוא וצבא הסהרורים גרמו לאזרחי אמיטי פארק ליפול לתוך שינה עמוקה, הנשלטת על ידי קסדת מתכתית שמושמדת לאחר שמנסים להוריד אותה.
סופר הרפאים (צביקה פורמן) – רוח שיכולה ליצור כל דבר על ידי הקלדה על המקלדת.
הוא יכול להשליט כל אובייקט או אדם שיבחר ולשכתב אותם.
אך הדבר מותנה בכך שהוא ימצא חרוזים במהירות האפשרית לפני שהרוחות ישתחררו משליטתו.
ברטרנד (אלי לולאי) – עוזרה הנאמן של ספקטרה ובעל כוח שינוי צורה.
הנשרים – שלישית רוחות מדברות ובני יותר מאלפיים שנה, העבודות עבור ולאד פלזמיוס למטרות חיסול.
ארגון מטינגלי – נסיך של ממלכה אפלה.
אחותו הצעירה היא דורה מטינגלי.
לו ולאחותו יש קמעות המאפשרים להם להפוך לדרקונים בזמן שהם כועסים או במצוקה.
מחפש כלה אנושית כדי להשיג את מה שאין לאחרים, ולכן דרש מדורה למצוא לו כלה.
סידני פוינדקסטר (סער בדישי) – רוחו של חנון מתבגר משנות ה-50 שלמד גם הוא בתיכון קספר.
מחפש לנקום בריונים משום שהם התעללו בו וגם הוא החשיב שדני כאחד מהם.
לכן, תקע אותו בדמותו ושוגר לאותו תיכון משנות ה-50 באמצעות מראה בלוקר.
סקאלטק 9.9 (אלי לולאי וקובי פרג') – שילוב של סקאלקר וטכנוס מהעתיד.
הוטפ רע (סער בדישי) – עוזרו של המלך שעמומיה, שבעזרתו הפך את טאקר פולי למלך מצרי רשע.
תיבת אוכל (ענת סלונים) – בתם העתידית של רוח האוכל ורוח התיבות.
טאקר פנטום (עילי לולאי) – רוח שדזירה יצרה והתמזגה אל לתוך גופו של טאקר, מה שמעניק לו את אותם כוחות של דני פנטום למשך זמן קצר.
בעבר הייתה בשליטתו של פריקשואו.
גמד הרוח – מסוגל לקפוץ על האויב ולכסות את עיניו כך שלא יראה אותו.
בעבר היה בשליטתו של פריקשואו.
גוליית – רוח עם חוזק על אנושי.
לידיה – העוזרת הנאמנה של פריקשואו.
מכוסה בקעקועים, היא יכולה להביא אותם לחיים ולשלוט בהם, וכל אחד מהם יוצא מגופה ומתפקד כרוח עצמאית, לרוב נראית בגלימה.
היחידה שמצייתת לפריקשואו ללא הפנוט.
מדוזה – נמצאת במבוך שמוביל אל פנדורה.
לפי המיתולוגיה היוונית - מי שמסתכל עליה, הופך לאבן.
התליין – עוזרו של ארגון.
מסוגל לשלוח את גרזנו ולגרום לו לחזור כמו בומרנג.
ארצ'ר – עוזרו של ארגון ולוחם מיומן בחץ וקשת.
חייליו של פאריה – צבא של שלדי רוחות רפאים הנאמנים למלך פאריה.
חייזרית, המחסלת וסיוטית – שלוש הדמויות שדזירה שלחה כדי לפגוע בפאולינה.
חייליו של ווקר – הסוהרים של ווקר.
בולט – עוזרו הבכיר של ווקר.
ההופעה העיקרית שלו הייתה בפרק "אויבי הציבור".
הספיקנס – נבנה בפרק בו המלך טאק.
סיונרה פוסיקאט – חתול אנימה רפאים.
הופיע בפרק "כל שתבקש יתממש".
סהרורים – עוזריו של נוקטורן.
אויבים – של שני פרקים
דן פנטום (סער בדישי) – גרסתו האפלה של דני המשולב עם ולאד פלזמיוס, הרס את העתיד.
הודות לו דני זכה בכוח על חדש.
פאריה (דארק) האפל (צביקה פורמן) – מלך כל הרוחות.
עם הטבעת והכתר שלו, הוא הרוח החזקה והמסוכנת ביותר באזור הרפאים.
בעבר הוא הוצב בסרקופג של שינה נצחית שבו הוא שכב עד שוולאד העיר אותו בטעות כשהוא היה במרדף אחר הפריטים של פאריה.
יש לו צבא של שלדי רוחות רפאים.
האסונויד – אסטרואיד ענקי שמכוון לכדור הארץ ועשוי חומר דוחה רוחות.
מחץ את ולאד מאסטרס בדמותו של ולאד פלזמיוס.
ואלרי גריי (לורן סביר) – נערה מכיתתו של דני שבתחילת הסדרה הייתה עשירה ובהמשך בזכות דני הפכה לילדה רגילה שגרה בבית קומות מעופש.
בזכות ולאד היא הפכה לציידת רוחות.
לאחר שחליפתה נהרסה, טכנוס נתן לה חליפה חדשה ומשודרגת.
ולאד העסיק אותה עד שהיא מצאה כי ולאד הוא חצי רוח רפאים.
פריקשואו (אלי לולאי) – פרודיה על דמותו של הג'וקר.
מנהל קרקס גותי פסיכופת אשר רובו מורכב מרוחות שנמצאות תחת שליטתו.
הגברים בלבן (אלי לולאי, סער בדישי וקובי פרג') – סוכני ממשלה אשר תפקידם הוא לחסל רוחות על פני כדור הארץ.
מבוססים על סדרת סרטי הפעולה "גברים בשחור".
המאסטרס בלאסטרס – חבורה של ציידי רוחות המורכבת משלושה נערים (ויד, ת'ראש ודאונלוד).
מופיעים בשני הפרקים האחרונים של הסדרה.
אמורפו (סער בדישי) – רוח ילדותית מעט בעלת כוח לשנות את המראה שלה לכל יצור או חיה בכל פעם שהיא רוצה.
יותר שובב ממרושע, רוצה לקבל תשומת לב על ידי הפיכה למישהו אחר וביצוע מעשי קונדס.
מלך הגבינה – הרוח שרדפה את ביתו של ולאד מאסטרס, שהיה שייך לו במקור.
קלמפר – רוח לבושה בפיג'מה המחפשת חברים באופן נואש.
המשקיפים – רוחות בעלות עין אחת המנהלות את מערכת הצדק של אזור הרוחות.
מסוגלים לחזות את העתיד הנראה לעין, ואינם מאמינים בשינויים אפשריים.
דניאל "דאני" פנטום (לורן סביר) – הגרסה הנשית של דני.
היא נוצרה על ידי ולאד והתחזתה לבת דודתו הקטנה.
היא הייתה לצידו של ולאד, עד שדני גרם לה לשנות צד.
יש לה הרבה במשותף עם דני.
מכניזמן "השען" – מאסטר הזמן עם יכולת להשתנות לגילאים שונים, ומסוגל לצפות בשינויים אפשריים של כל יחידת זמן.
מחזיק בתרמוס הפנטון בו כלוא דן פנטום.
ג'ק פלזמיוס (קובי פרג') – חצי הרוח של ג'ק פנטון שמתגלה רק ביקום זמן החלופי - אם ולאד היה מתחתן עם מדי.
פרוסבייט (סער בדישי) – רוח בדמות יטי.
אשף בכוחות קרח ורואה את דני בתור מנהיג.
בין הרוחות היחידות שיש להם צד טוב.
וולף – רוח בדמות זאב ובן בריתו לשעבר של וולקר.
הוא גם מסוגל לדבר באספרנטו.
בעל יכולת לפתוח מעבר אל כדור הארץ ולממד הרוחות באמצעות ציפורניו.
פנדורה (ענת סלונים) – היוצרת של "תיבת פנדורה".
הענישה את רוח התיבות בגלל שהוא ניצל לרעה את התיבה שלה.
דורותיה "דורה" מטינגלי (ענת סלונים) – רוח דרקון ואחותו של ארגון אשר סבלה את עלבונותיו של ארגון במשך 1,600 שנה, עד שהחליטה להילחם נגדו.
היא עונדת את התליון שאיתו בכל פעם שהיא כועסת, היא נהפכת לדרקון, וכך גם אחיה.
קוג'ו – כלב רפאים קטן וירוק.
מסוגל להשתנות מכלב קטן לכלב עצום ומפחיד.
הגברת אישיאמה (ענת סלונים) – מנהלת תיכון קספר.
מר לנסר (סער בדישי) – המורה של דני ועוזר המנהל של בית הספר.
גברת טצלף (אלי לולאי) – המורה להתעמלות של דני, בעלת רצון ברזל.
דאש בקסטר (אלי לולאי) – הילד המקובל ביותר בבית הספר, נוהג להציק לדני פנטון, אך אוהד את דני פנטום.
פאולינה סנג'ס (אורלי תגר) – נערה עשירה מכיתתו של דני, דני מחבב אותה, אך היא מאוהבת רק בדני פנטום (אותו היא מכנה "ילד הרוח").
סאם שונאת אותה כיוון שהיא פופולרית מדי, וגם משום שהיא מאוהבת בדני פנטום.
קוואן (סער בדישי) – שחקן פוטבול וחבר של דאש.
סטאר (אורלי תגר) – חברה הטובה ביותר של פאולינה.
בישראל הסדרה שודרה בעברית מ-17 במרץ 2013 עד 21 במאי 2013 וכל הפרקים דובבו על ידי אולפני דאבי דאב, בבימויו של אלי לולאי.
נוסף על כך, ניתן היה לצפות בה באנגלית עם כתוביות.
היא סדרת משחקי פלטפרומה שהופצה משנת 2005 על ידי THQ.
המשחק משלב ארבע דמויות מהערוץ: בובספוג מכנסמרובע, ג'ימי ניוטרון, דני פנטום וקסם של הורים.
יוצר הסדרה בוץ' הארטמן, אמר כי מנגינת הבס בשיר הנושא של הסדרה הולחנה בהשראת מנגינת הבס של השיר "The Invisible Man" של להקת קווין.
יבגני דני קרסנוב (נולד ב-27 במאי 1970) הוא אתלט עבר ישראלי.
אלוף ושיאן ישראל בקפיצה במוט.
השתתף ב-3 אולימפיאדות (ברצלונה 1992, אטלנטה 1996 וסידני 2000) במדי נבחרת ישראל.
היה לאתלט הגבר הישראלי הראשון שהשתתף בגמר אולימפי.
קרסנוב נולד במוסקבה בירת רוסיה כיבגני ברמן.
הוא התאמן בהדרכתו של אריה רוזנווייר במוסקבה.
הוא עלה לישראל בשנת 1991 והתאמן בהפועל גבעת רם ירושלים, בהדרכתו של אריה רוזנוייר.
באליפות אירופה באתלטיקה באולם שנערכה בג'נובה, איטליה בשנת 1992 סיים קרסנוב במקום 17 בקפיצה במוט בתוצאה של 5.15 מטר.
באולימפיאדת ברצלונה (1992) סיים קרסנוב במקום שמיני בקפיצה במוט בתוצאה של 5.40 מטר.
בשלב המוקדמות הוא קפץ לגובה של 5.60 מטר ובכך היה לאתלט הישראלי הגבר הראשון שהשתתף בשלב הגמר.
באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה בטורונטו, קנדה במרץ 1993 סיים קרסנוב במקום 13 בקפיצה במוט בתוצאה של 5.40 מטר.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בשטוטגרט, גרמניה באוגוסט אותה שנה סיים קרסנוב במקום 19 בקפיצה במוט בתוצאה של 5.55 מטר.
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בהלסינקי, פינלנד בשנת 1994 סיים קרסנוב במקום שביעי בקפיצה במוט בתוצאה של 5.70 מטר.
שבוע לאחר מכן, בתחרות שנערכה בבריסל, בלגיה הוא קבע את שיאו האישי, בתוצאה של 5.75 מטר.
באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה בברצלונה, ספרד במרץ 1995 סיים קרסנוב במקום 14 בקפיצה במוט בתוצאה של 5.60 מטר.