tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בדיוק חשבתי, מה החברים [באי אלפנט] היו חושבים אם היו טועמים אוכל כזה." ובהמשך ב-14 במאי, כתב, "טיפסתי היום לראש הגבעה ונשכבתי על העשב.
זה הזכיר לי את הימים בבית, כשהייתי יושב על הגבעה ומסתכל מלמעלה על הים." שקלטון התכונן למסע אל פנים האי, מעבר להר, ומקניש עקר 48 ברגים מגוף ה"קיירד' ונעץ שמונה ברגים בכל אחד ממגפיהם של שלושת המטפסים המיועדים, שלא היו מצוידים כל עיקר לטיפוס הרים.
לפני היציאה לדרך מינה שקלטון את מקניש לאחראי על קבוצת הנותרים על החוף וכתב ביומנו של מקניש הוראות עד שובו ולמקרה שלא יצליח לחזור ולחלצם.
אחרי חצייה מפרכת והרת סכנות, כשכל ציודם כולל חבל באורך 15 מטר וקרדום קרח, הגיעו שלושת המטפסים, שקלטון, טום קרין ופרנק וורסלי אל תחנת ציידי הלווייתנים בעברו האחר של האי, שם התקבלו תחילה ברתיעה מהופעתם המבעיתה ואחר, כשהזדהו, בדמעות שמחה.
עוד באותו לילה יצא וורסלי בספינה "סמסון" לחלץ את שלושת חברי הקבוצה הנותרים מן החוף.
השלושה לא זיהו אותו בתחילה, מאחר שצורתו השתנתה כליל לאחר רחצה, גילוח, תספורת והחלפת בגדים.
כשהגיעו לבסוף אל תחנת ציידי הלווייתנים, עם "ג'יימס קיירד" על הסיפון, לא ידעה התרגשותם של הנורווגים גבולות.
הם לא הניחו לניצולי "אנדיורנס" לגעת בסירה, וכולם התחרו על הכבוד לעזור בפריקתה מעל הספינה.
המשך חייו, דברי זיכרון ורשומות
אחרי המשלחת חזק מקניש לצי הסוחר ועבד על אוניות שונות.
תכופות קבל על כאב מתמיד בעצמותיו עקב התנאים ששררו במסע ב"ג'יימס קיירד"; סופר, שלפעמים סירב ללחוץ ידיים בגלל הכאב.
הוא התגרש מליזי ליטלג'ון ב-2 במרץ 1918, לאחר שהכיר את בת-זוגו החדשה, אגנס מרטינדייל.
למקניש היה בן בשם טום ולמרטינדייל הייתה בת בשם ננסי.
אף כי היא מוזכרת פעמים רבות ביומנו של מקניש, נראה שהוא לא היה אביה של ננסי.
בסך הכל עשה 23 שנים בצי הסוחר לאורך חייו, אבל בסופו של דבר קיבל משרה קבועה בחברת השייט של ניו זילנד.
לאחר חמש הפלגות לניו זילנד, עקר לשם בשנת 1925 כשהוא משאיר מאחור את אשתו ואת כל כלי הנגרות שלו.
הוא עבד על הרציף בולינגטון עד שפציעה הביאה לסיום הקריירה שלו.
חסר-כל, היה ישן בסככות על הרציף תחת ברזנט ומוצא את מחייתו במגביות חודשיות שערכו עובדי המבדוק.
נמצא לו מקום בבית המחסה אוהירו, אבל בריאותו המשיכה להתדרדר והוא מת ב-24 בספטמבר 1930 בבית החולים בוולינגטון.
הוא נקבר בבית הקברות קארורי בוולינגטון ב-26 בספטמבר 1930, בטקס מלא של הצי; אוניית הצי "דנידין", (שהייתה במקרה בנמל אותו זמן) שלחה שנים-עשר איש לכיתת ירי כבוד ולשמונה נושאי הארון.
עם זאת, קברו נשאר ללא ציון למשך קרוב לשלושים שנים.
החברה האנטארקטית של ניו זילנד (NZAC) הקימה מצבה ב-10 במאי 1959. ב-2001 דווח, שהקבר עזוב ומוקף בעשבים, אבל ב-2004 נוקה הקבר והחברה האנטארקטית של ניו זילנד הניחה פסל ארד בגודל טבעי של חתולו האהוב של מקניש, מיסיס צ'יפי על המצבה.
נכדו, טום, סבור, שמחווה זו הייתה משמעותית בעיני מקניש יותר מקבלת מדליית הקוטב.
ב-1958 קרא הסקר הבריטי של אנטארקטיקה אי קטן על שמו, "אי מקניש", השוכן בכניסה למפרץ המלך האקון, ג'ורג'יה הדרומית.
ב-18 באוקטובר 2006 הוסר הלוט מעל שלט קיר סגלגל המנציח את הישגיו בספריית פורט גלאזגו בעיר הולדתו ובמועד מוקדם יותר באותה שנה היה מקניש נושא תערוכה במוזיאון וגלריית אמנות מקלין בגרינוק.
יומניו שמורים בספריית אלכסנדר טרנבול בוולינגטון, ניו זילנד.
יהיה אשר יהיה הסיפור האמיתי של המרד על הקרח, לא וורסלי ולא מקניש הזכירו את התקרית בכתביהם.
שקלטון השמיט אותו לגמרי מספרו "South", הדין וחשבון שכתב על המשלחת, והתייחס אליו רק בעקיפין ביומנו: "הכל עובדים יפה פרט לנגר.
לעולם לא אשכח אותו בימים אלה של מתח ומצוקה."
התקרית נרשמה ביומן הספינה, אבל הרישום נמחק במהלך המסע הימי ב"ג'יימס קיירד", הודות להתרשמותו של שקלטון מ"אומץ הלב וכוח הסבל" של הנגר.
אף על פי כן, שמו של מקניש הופיע ברשימה של ארבעת האנשים שלא הומלצו לקבלת מדליית הקוטב במכתב ששלח שקלטון בשובו.
מקלין סבר, שאין הצדקה למניעת המדליה.
מקלין סבר, ששקלטון הושפע בהחלטתו זו מוורסלי, שבינו לבין מקניש שררה עוינות הדדית, ואשר נלווה אל שקלטון בחזרה מאנטארקטיקה.
חברים במכון סקוט לחקר הקוטב, החברה האנטארקטית של ניו זילנד וקרוליין אלכסנדר, מחברת "אנדיורנס", מתחו ביקורת על החלטתו של שקלטון למנוע את אות ההוקרה ממקניש, ומערכה מתנהלת להענקת המדליה למקניש לאחר מותו.
הארי ג'ון ניומן טרדוויי הוא שחקן אנגלי, הידוע בעיקר מגילום דמותו של ויקטור פרנקנשטיין בסדרת האימה "פני דרדפול" (2014–2016), בגילום דמותו של בריידי הארטפילד בדרמת הפשע "מר מרצדס" (2017–2018) ובשל הופעתו בתור נארק בסדרה "מסע בין כוכבים: פיקארד" (2020).
טרדוויי נולד בעיר אקסטר שבמחוז דבון באנגליה, וגדל ביישוב סנדפורד שבדבון.
אביו הוא אדריכל ואמו מורה בבית ספר יסודי.
יש לו שני אחים, הבכור סם הוא אמן, ואחיו התאום לוק אף הוא שחקן.
התאומים למדו בבית הספר המלכה אליזבת' בקרדיטון, שם שיחקו בקבוצת הרוגבי יוניון שזכתה פעמים בגביע הלאומי של דבון.
בהשראת הזמר אדי ודר ובעידוד המורה שלהם לדרמה, פיל גאסון, הקימו התאומים להקה בשם Lizardsun יחד עם מאט קוניגהאם וסת' קמפבל.
הם גם הצטרפו לתיאטרון הלאומי לנוער .
לאחר מכן למד באקדמיה למוזיקה ולאמנויות הדרמה של לונדון, שם סיים את לימודיו בשנת 2006.
בשנת 2005 ביצע את הופעת הבכורה המקצועית שלו בסרט באורך מלא בשם "Brothers of the Head", בו גילם יחד עם אחיו, השחקן לוק טרדוויי, תאומים סיאמיים בלהקת פאנק רוק (Punk rock).
הארי גילם את טום האו, הגיטריסט וכותב השירים, ואחיו שיחק בתפקיד בארי האו, סולן הלהקה.
במהלך החזרות וצילומי הסרט היו לוק והארי מחוברים זה לזה במשך 15 שעות ביום, כשהם לובשים חליפות צלילה שהייתה תפורה עליהם.
הם גם ישנו יחד באותה מיטה כדי לדמות את היותם תאומים סיאמיים.
השניים ביצעו את כל השירים בסרט בעצמם על הבמה, וכמו כן הקליטו 9 רצועות של אלבום הסרט; הוא בעצמו כתב את השיר "Sink or Swim" שאותו ביצעו הוא ואחיו לוק בסרט ובאלבום "Brothers of the Head".
עוד כתב וביצע סולו את השיר "Raise This Up".
טרדוויי לקח פסק זמן מלימודיו ב-LAMDA כדי לעבוד על הסרט "Brothers of the Head".
הוא סיים את התואר ב-2006.
בשנת 2006, עוד בתקופת לימודיו השתתף טרדוויי בהפקות מקצועיות נוספות כגון בפרק בסדרה "מיס מארפל", ובמחזה "מירנה מולוי" עם Operating Theatre Company.
אחרי סיום הלימודים הופיע טרדוויי בסרט הטלוויזיה "Recovery" משנת 2007, בתפקיד בנם של הדמויות ששיחקו דייוויד טננט ושרה פאריש.
באותה שנה הוא גילם את מארק ברוגן בסדרה "עיר מקלט" של ערוץ 4 (הידועה בארצות הברית בשם "Meadowlands").
בסרט "קונטרול" גילם טרדוויי את דמותו של סטיבן מוריס, מתופף להקת ג'וי דיוויז'ן.
בשנת 2008 הופיע בדרמה הטלוויזיונית "The Shooting of Thomas Hurndall" של ערוץ 4 אודות פרשת מותו של טום הורנדל, ובסרט קצר מאת סם טיילור-ווד.בהמשך השנה, שיחק טרדוויי בסרט האימה "The Disappeared" בבימויו של ג'וני קוורקיאן, ובסרט פנטזיית המדע-בדיוני "עיר הגחלת".
בשנת 2009, ביצע את הופעת הבכורה שלו בתיאטרון במחזה "Over There" מאת מארק רייבנהיל לצדו של אחיו התאום לוק בתיאטרון רויאל קורט.
בשנת 2011 הופיע טרדוויי בסרט "Hideaways" שצולם באירלנד; הוא כיכב בתפקיד הראשי בדמות ג'יימס פורלונג.
בשנת 2013 גילם את פרנק בסרט המערבון "הפרש הבודד" בבימויו של גור ורבינסקי, בהפקתו של ג'רי ברוקהיימר ובכיכובם של ג'וני דפ, ארמי האמר וטום וילקינסון.
הסרט מבוסס על סדרת טלוויזיה אמריקאית משנות החמישים (אנ'), וסרט באותו שם (אנ') שיצא ב-1956.
בשנת 2014 החל לשחק בתפקיד ד"ר ויקטור פרנקנשטיין בסדרת הטלוויזיה האמריקאית "פני דרדפול" (2014–2016) של רשת שואוטיים.
בשנת 2020 גילם את דמותו של הרומולאני נארק בסדרה "מסע בין כוכבים: פיקארד".
+שנהסרטתפקידהערות2005Brothers of the Headטום האו2007קונטרולסטיבן מוריס2008עיר הגחלתדון הארוThe Disappearedמת'יו ריאן2009מחוץ למיםבילי2010Pelican Bloodניקו2011אלבטרוסג'ייקHideawaysג'יימס פורלונג2012קוקנים נגד זומביםאנדי מגווייר2013הפרש הבודדפרנק2014ירח דבשפול2016The Rack Packאלכס היגינס2018גרינגו מיילסTBAHalo of Starsצ'יקיThe Expressג'ואי-בוי
הארי וינקס הוא כדורגלן אנגלי המשחק בעמדת הקשר המרכזי בלסטר סיטי.
הארי וינקס נולד בעיר המתוכננת המל המפסטד שבצפון-מערב לונדון לאניטה וגארי וינקס.
יש לו שורשים ספרדים מצד אמו.
הוריו הם אוהדי טוטנהאם הוטספר והוא הפך לאוהד בעצמו; כשהיה בן 6 ראה את המשחק הראשון שלו באצטדיון הקבוצה וייט הארט ליין, וכשנתיים מאוחר יותר בגיל 8 הצטרף לאקדמיה של הקבוצה.
ב-1 ביולי 2012 הצטרף וינקס למועדון הנוער של טוטנהאם.
במהלך עונת 2013/2014 הוא התאמן באופן קבוע עם הנבחרת, וב-30 במרץ 2014 נקרא לראשונה אל ספסל המחליפים במשחק חוץ מול ליברפול שהסתיים בהפסד 0–4, אמנם נשאר על הספסל.
ב-27 ביולי 2014 הוא חתם עם המועדון את החוזה המקצועי הראשון שלו.
לפי וינקס, המאמן מאוריציו פוצ'טינו אמר לו שרצה להחתימו בהקדם האפשרי לאחר שצפה בסרטונים שלו והתלהב מיכולותיו.
הוא קיים את הופעת הבכורה שלו ב-27 בנובמבר 2014 במשחק ביתי מול פרטיזן בלגרד במסגרת הליגה האירופית כשהחליף את פאוליניו בדקה ה-87.
ב-6 בילי 2015 הקשר חידש את החוזה עם טוטנהאם עד לשנת 2018 עם אפשרות להארכה בשנה נוספת כשהוא משחק עם חולצה מספר 29. גם את הופעת הבכורה שלו בעונה זו קיים וינקס במסגרת הליגה האירופית, הפעם במשחק ביתי מול קרבאך שנגמר בניצחון 3-1.
מספר ימים לאחר מכן הודיעה הקבוצה כי הוא יישאר מושבת למשך שאר העונה.
עונה זו בדיעבד הייתה עונת הפריצה של וינקס.
ב-2 באוקטובר 2017 קיבל וינקס את הזימון הראשון שלו לנבחרת אנגליה לקראת מוקדמות מונדיאל 2018, והמשחק הראשון שלו במדי הנבחרת הלאומית, שהיה גם המשחק האחרון של הנבחרת במסגרת קמפיין המוקדמות, היה מול ליטא.
בבי.בי.סי ספורט ציינו לשבח את וינקס והסבירו שהוא הרשים והיה "השחקן הטוב ביותר של אנגליה.
הארי יאנוש (בהונגרית: Háry János) היא האופרה המפורסמת והמנוגנת ביותר של המלחין ההונגרי זולטאן קודאי.
הוא חיבר אותה בשנת 1926, והיא הועלתה לראשונה בבית האופרה שבבודפשט.
הלברית לאופרה נכתבה בידי בלה פאוליני וז'ולט הרשני.
גיבור האופרה הוא הארי יאנוש, חייל משוחרר, היושב בבית המרזח בכפרו ומהנה את כל שומעיו ב"הרפתקאות" שעברו עליו.
הוא מספר איך התאהבה בו הקיסרית מארי לואיז, אשתו של נפוליאון, אהבה שהייתה העילה להכרזת המלחמה על אוסטריה מצד נפוליאון, אך הארי יאנוש עושה מעשי גבורה בקרב ולבסוף מסתער על נפוליאון בכבודו ובעצמו, והלה נאלץ לבקש ממנו רחמים.
בחגיגת ניצחון חוזר הארי יאנוש לווינה, אך הגעגועים לכפרו גוברים והוא חוזר לביתו ולאהובתו הכפרית.
האופרה זכתה להצלחה מועטה, עד שבשנת 1927 יצר קודאי סוויטה תזמורתית מהמוזיקה של האופרה, וזו זכתה להצלחה רבה.
בסוויטה תזמורתית זו משתתף הצימבלום.
בפרלוד, התזמורת מחקה את קהל המאזינים להארי יאנוש.
לפי הפולקלור ההונגרי, אם מתעטשים לאחר השמעת סיפור, סימן שהוא אמיתי.
בפרק "שעון מוזיקלי וינאי", הארי יאנוש משתומם למראה השעון המופלא הזה, שלקצב ניגוניו צועדים חיילים מצוירים קטנים.
זה קטע מפורסם מאוד, ששימש בשנות ה-50 של המאה ה-20 כאות הפתיחה לתוכנית לעקרת הבית בקול ישראל.
ג'ייקוב הארי מגווייר הוא כדורגלן אנגלי המשחק בעמדת הבלם במנצ'סטר יונייטד מהפרמייר ליג ובנבחרת אנגליה.
מגווייר, יליד שפילד, דרום יורקשייר, החל לשחק בגיל צעיר במחלקת הנוער של הקבוצה המקומית שפילד יונייטד.
באפריל 2011, תוך מאבקי מניעת ירידת ליגה של שפילד, קודם מגווייר לקבוצה הבוגרת.
את הופעת הבכורה שלו ערך כאשר נכנס כמחליף במחצית, בהפסד הביתי 0–2 לקארדיף סיטי.
למרות ההפסד זכה מגווייר בתואר איש המשחק.
בהמשך העונה ערך ארבע הופעות נוספות, אך לא הצליח למנוע את ירידת קבוצתו לליגה השלישית באנגליה.
במשחק פתיחת עונת כבש מגווייר בניצחון 0–2 על אולדהאם אתלטיק.
לאחר שביסס את מעמדו כשחקן הרכב בשפילד, ופתיחת עונה טובה, האריך את חוזהו בקבוצה באוקטובר 2012. על יכולתו הטובה בעונה זו זכה הן בתואר השחקן הצעיר של העונה בשפילד והן בתואר שחקן העונה של שפילד.
ה-BBC בחר במגווייר לקבוצת העונה בליגה השלישית.
בעונה הבאה המשיך את יכולתו הטובה.
באוקטובר 2012 כבש צמד בניצחון 1–4 על נוטס קאונטי במסגרת פרס הפוטבול ליג.
בפברואר 2013, בגיל 19 בלבד, ערך את הופעתו ה-100 עבור שפילד יונייטד, במשחק שנגמר בתוצאת תיקו ללא שערים, מול לייטון אוריינט.
ב-29 ביולי 2014 חתם בהאל סיטי לשלוש עונות, בעסקה ששוויה 2.5 מיליון פאונד.
בפברואר 2015 הושאל בעסקה קצרת-טווח לוויגאן את'לטיק.
ב-25 באוקטובר 2016 כבש את שער הבכורה שלו במדי האל, בניצחון 1–2 על בריסטול סיטי, במסגרת גביע הליגה.
באפריל 2017 ענד לראשונה את סרט הקפטן, בניצחון במסגרת הפרמייר ליג 2–4 על מידלסברו.
במשחק זה כבש גם את שערו הראשון בפרמייר ליג.
ב-15 ביוני 2017, עם ירידת הליגה של האל, חתם לחמש שנים בלסטר סיטי, ששילמה להאל 17 מיליון לירות שטרלינג עבורו.
בעונת הבכורה שלו בלסטר, שיחק בכל משחקי הליגה של הקבוצה, הציג יכולות מרשימות ובמהלך עונה זו זכה לראשונה לזימון לנבחרת אנגליה.
בסך הכל ערך באותה עונה 44 הופעות בכל המסגרות, וכבש שני שערים, שניהם בפרמייר ליג.
במחזור השלישי של עונת 2018/2019, במשחק מול סאות'המפטון, כבש את שער הניצחון, מבעיטה מחוץ לרחבה.
ב-29 בספטמבר 2018 כבש שער נוסף, בנגיחה, בניצחון החוץ 0–2 על ניוקאסל יונייטד.
ב-5 באוגוסט 2019 חתם לשש שנים במנצ'סטר יונייטד עבור 80 מיליון ליש"ט, והפך לשחקן ההגנה היקר בהיסטוריה.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה ב-11 באוגוסט, בניצחון 0–4 על צ'לסי במחזור הליגה הראשון.
מגווייר זומן לראשונה לסגל נבחרת אנגליה עד גיל 21 בנובמבר 2012, למשחק ידידות מול צפון אירלנד.
הוא נכנס בדקה ה-60 כמחליף, בניצחון האנגלים 2–0.
באוגוסט 2017 זומן לראשונה לסגל נבחרת אנגליה הבוגרת, לצמד משחקי מוקדמות מונדיאל 2018 מול ומול .
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במדים הלאומיים בניצחון החוץ 1–0 על , במשחק שהיה האחרון של אנגליה בקמפיין המוקדמות המוצלח.
מגווייר נכלל בסגלו של מאמן הנבחרת גארת' סאות'גייט, למונדיאל 2018. בטורניר עצמו בישל הוא להארי קיין את שער הניצחון במשחק הראשון של אנגליה, מול .
ב-7 ביולי 2018, בשלב רבע הגמר, במשחק מול , כבש את שער הבכורה שלו במדי הנבחרת, בנגיחה בדקה ה-30.
אחיו של מגווייר, ג'ו ולורנס, הם גם כדורגלנים.
ב-21 באוגוסט 2020 נעצר מגווייר באי היווני מיקונוס, לאחר שהיה מעורב לכאורה בקטטה.
מנצ'סטר יונייטד הודיעה בהודעה רשמית כי מגווייר "משתף פעולה באופן מלא עם הרשויות היווניות".
מגווייר הופיע בבית המשפט באי ב-22 באוגוסט, לאחר יומיים בהן ישב במעצר.
הוא שוחרר ממעצר כשמשפטו נדחה עד ל-25 באוגוסט.
ב-25 באוגוסט הורשע בכל האישומים כנגדו, ונמצא אשם בתקיפה בנסיבות מחמירות, התנגדות למעצר ושוחד.
מקום שלישי בליגת האומות: 2018/19
שחקן החודש בפוטבול ליג - אוגוסט 2011
השחקן הצעיר של העונה של שפילד יונייטד - 2011/12
שחקן העונה של האל סיטי על פי בחירת האוהדים - 2016/17
שחקן העונה של לסטר סיטי על פי בחירת האוהדים - 2017/18
נבחרת העונה בליגה האירופית: 2020/21
שחקן החודש בפרמיירליג: נובמבר 2023
נושאת המטוסים הארי טרומן (CVN-75) ) היא נושאת מטוסים מסדרת נימיץ המשרתת בצי ארצות הברית, ומונעת באנרגיה גרעינית.
כוח התקיפה של האנייה הקרוי "Harry S.
Truman Carrier Strike Group" ומשתייך מ-1 באוקטובר 2004 ל-"Carrier Strike Group 10" , מורכב מחמש אניות מלחמה נושאות טילים מונחים.
נושאת המטוסים "הארי טרומן (CVN-75)" היא נושאת המטוסים השמינית בסדרה (מתוך עשר), לפי תאריך השקתה.
נושאת המטוסים "הארי טרומן (CVN-75)" קרויה על שם הנשיא ה-33 של ארצות הברית הארי טרומן.
בטקס השקתה ב-7 בספטמבר 1996 השתתפו: נשיא ארצות הברית ביל קלינטון, מזכיר ההגנה של ארצות הברית ויליאם כהן, מזכיר הצי של ארצות הברית "John Howard Dalton" .
עלות ייצורה כולל תשתיות החימוש נאמדו בכ-4.5 מיליארד דולר.
גובהה של "הארי טרומן" כבניין בן 24 קומות.
ב"נושאת המטוסים הארי טרומן (CVN-75)" שטח טיסה של 4.5 אקר (18.21 דונם), אשר מתאפשר באמצעות ארבע מעליות בשטח 360 מ"ר כל אחד, להזיז מטוסים מסיפון הטיסה לשטח מפרץ האנגר (שטח אחסון מטוסים)
טווח בלתי מוגבל: 20-25 שנים.
עלות הפעלה שנתית - כ-160 מיליון דולר.
ספינת המלחמה "הארי טרומן" משתמשת בשני עוגנים השוקלים 30 טון כל אחד, עם כל קישור של שרשרת העוגן במשקל של 160 ק"ג.
החל משנת 2001 השתתפה במספר מבצעים.
בין 19 במרץ ל-18 באפריל 2003 טסו מטוסי "הארי טרומן" קרוב ל-1,300 גיחות קרביות מהים התיכון בשלבים הראשונים של מלחמת עיראק.
נושאות המטוסים מסדרת ג'רלד פורד יחליפו את נושאות המטוסים מסדרת נימיץ.
נושאת המטוסים ג'רלד פורד (CVN-78) נכנסה לשירות ב-22 ביולי 2017
ב-18 בדצמבר 2012 הייתה "הארי טרומן" נושאת המטוסים האמריקאית הראשונה שמטוס בלתי מאויש (חמקן) מסוג נורתרופ גרומן X-47B נחת על סיפונה בהצלחה.
כינוי נושאת המטוסים: "HST, Lone Warrior"
פריסת כוח התקיפה של "הארי טרומן (CVN-75)" בשנת 2017
לאחר סדרת תיקונים שהסתיימו ב-21 ביולי 2017, הוכשרו תרגילי אימון שונים, תוך שימת דגש על בקרת נזקים, פעולות סיפון טיסה ודמיית לחימה בים.
פריסת כוח התקיפה של "הארי טרומן (CVN-75)" בשנת 2018
"הארי טרומן (CVN-75)" בפריסה נוספת מתוכננת למזרח התיכון ולאירופה ב-11 באפריל 2018.
"הארי טרומן (CVN-75)" חוזרת לנורפוק ב־21 ביולי ויוצאת שוב לפעולות באוקיינוס האטלנטי המערבי ב־28 באוגוסט.
ב-25 באוקטובר, הספינה אמורה הייתה להשתתף בתרגיל נאט"ו Trident Juncture המתקיים בנורווגיה ובסביבותיה.
במחצית השנייה של נובמבר 2018 - הספינה וכוח התקיפה שלה "Harry S.
Truman Carrier Strike Group" המורכב מחמש אניות מלחמה נושאות טילים מונחים הוצבו מול חופי סוריה.
גם צרפת הציבה במחצית השנייה של נובמבר 2018, את אוניית הביון של הצי הצרפתי ה-דיופיי דה לום (A 759) מול חופי סוריה.
הארקורט פנטון מאד , או בקיצור הארי מאד, הוא דמות בדיונית ביקום הבדיוני של זיכיון "מסע בין כוכבים".
הוא מגולם על ידי השחקן רוג'ר סי.
כרמל בשני פרקים בסדרה המקורית, וכן בפרק אחד בסדרת האנימציה (דיבוב בלבד), ועל ידי השחקן ריין וילסון בשני פרקים בסדרה דיסקברי ובפרק אחד בסדרה מסעות קצרים (וילסון גם ביים את הפרק).
מאד טען שהחיים "דפקו אותו מהרגע שבו נולד", והצדיק בכך את הונאותיו הרבות.
על פי סצנה שהופיעה בתסריט לפרק "Mudd's Women", אך לא בפרק עצמו הוא נולד על הכוכב אנטרס פיי IV.
על פי מידע נוסף בתסריט, בזמן התרחשות הפרק הוא היה בן 47, כלומר יליד 2219.
מאד טען ששדד בנק בטאזדי על ידי שינון בעל פה של הקודים הנדרשים.
בהמשך נטען כי על מנת לעשות כן היה עליו להשיג גביש זמן כמו זה שבו השתמש נגד צוות הדיסקברי.
באמצע שנות ה-50 של המאה ה-23, מאד אמור היה להינשא לסטלה גריימס, בתו של ברון נשק עשיר.
בפרק "Magic to Make the Sanest Man Go Mad" בסדרה "מסע בין כוכבים: דיסקברי" התברר שסטלה לא ראתה אותו במשך שנה בעת התרחשות הפרק (סביבות 2256).
על פי מאד עצמו, הוא התאהב בסטלה, האישה היחידה שאהב.
משפחתה לא קיבלה אותו, ולכן הרגיש שאין לו ברירה אלא לזכות בכבוד מצד אביה.
לצורך כך לווה סכום גדול ממלווים לא-מסורתיים, וקנה לה ירח.
ההונאה עבדה, אך הוא לא הצליח לעמוד בתשלומים לנושיו, ואלה החלו לרדוף אחריו.
המרדף התנהל בין השאר בטריטוריה קלינגונית, שם נתפס והוכנס לכלא הקלינגוני.
כשצי הכוכבים חקר את מאד, התבררה גרסה מעט שונה של האירועים.
התברר שמטרתו האמיתית הייתה סטלה עצמה, לאחר שהשיג את הנדוניה שחמד מאביה.
התאוריה הייתה שבריחתו לטריטוריה הקלינגונית לא נועדה לברוח מנושיו, אלא מאביה של סטלה שהציע פרס על ראשו.
מאד חלק את תא הכלא עם לוטננט אש טיילר במשך זמן מה.
במטרה למנוע היווצרות חברויות בין האסירים, אפשרו השומרים הקלינגונים בכלא לאחד האסירים לבחור מי מחבריו לתא יוכה במקומו.
מאד השתמש תמיד במפלט זה.
בכלא החזיק מאד בחיית מחמד, חרק שאותו כינה סטיוארט, אותו אילף לגנוב חפצים קטנים כמו אוכל, לעיתים מהאסירים האחרים.
בחודש דצמבר 2256 הצטרף לתאם של מאד וטיילר קפטן גבריאל לורקה.
לאחר שלורקה נחקר על ידי ל'רל התברר שמאד מרגל אחר חבריו לתא בעבור הקלינגונים, ומעביר מידע שסיפרו לו אסירים שסמכו עליו.
לורקה וטיילר הצליחו להימלט מהכלא, תוך שהם משאירים מאחוריהם את מאד.
הבריחה והאיחוד מחדש עם סטלה
מאד הצליח לברוח מהכלא בעזרתו של סטיוארט ואיתר את קפטן לורקה על סיפונה של הדיסקברי, הצליח לחמוק לתוכה בתוך גורמגנדר (סוג של לוויתן חלל) כשהוא מצויד במכשיר שאפשר לו לעוות את הזמן, וניסה לגנוב את הדיסקברי במטרה לשלם כך את חובו לנושיו הקלינגונים.
לרוע מזלו של מאד, לוטננט פול סטאמטס חש בעיוות הזמן שיצר מאד, בזכות תופעת לוואי כתוצאה מהחיבור שלו להינע הנבגים של הדיסקברי והשינוי שנוצר בו בעקבותיו.
בעזרת סטאמטס הצליחו צוות הדיסקברי להתגבר על ההונאה של מאד ואיחדו אותו מחדש עם סטלה ואביה.
אף על פי שמאד התבטא לגבי אהבתו אליה בלשון עבר, סטלה הייתה נחושה בדעתה לסלוח לו ולהינשא לו, כשהיא טוענת שידעה מראש באיזה אדם מדובר.
אביה תמך בנישואין באומרו שיעשה הכל למען בתו.
לפני שעזבו, הבטיח אביה של סטלה שישמור את הזוג יחד, ואת מאד עצמו רחוק מצי הכוכבים.
השחקן ריין וילסון הציע תאוריה לפיה הקלינגונים לא ראו במאד נכס בעל ערך, אך הבינו את כישורי ההונאה שלו ולכן שחררו אותו בתנאי שיאתר את לורקה ואת הדיסקברי, ואף ציידו אותו בגורמגנדר.
נטישת סטלה והחזרה לחיי ההונאה
מעלליו הבין-כוכביים של מאד החלו לאחר שנטש את סטלה פעם נוספת, והפך לרמאי נודד ששוטט בגלקסיה והיה מעורב במעשי הונאה ומרמה, לא תמיד בהצלחה.
בנקודה מסוימת לאחר שפגש בדיסקברי האשימה אותו הפדרציה בשלושים סעיפים של הברחה, עשרים סעיפים של ניסיון לרצח, ניסיון אחד לרג'יסייד ו"חדירה ללוויתן" (הגורמגנדר שהוזכר), והציעה פרס של 100,000 קרדיטים למי שיביאו למשפט.
מאד ניצל את הדבר לטובתו כהרגלו, ויצר או רכש העתקים אנדרואידים של עצמו.
בעודו מתחזה לציידת ראשים חייזרית ממין נקבה מכר את האנדרואידים לציידי ראשים אחרים שקיוו לקבל את הפרס עבור הארי מאד, וגילו באיחור ששילמו עבור העתק אנדרואידי.
עד שנת 2266 הורשע מאד בהברחה (וקיבל מאסר על תנאי), שינוע סחורת גנובות ורכישת רכב חלל באמצעות כסף מזויף.
בגין שני האחרונים נגזר על מאד לעבור טיפול פסיכיאטרי שיעילותו הופרכה רשמית.
הוא החזיק ברישיון שאפשר לו להטיס ספינת חלל, אך הרישיון נשלל ממנו בתאריך חלל 1116.4 מאחר שהשתמש בו כדי להטיס ספינה גנובה מלאה בסחורה לא חוקית.
מאד פגש לראשונה את צוותה של ספינת החלל אנטרפרייז בשנת 2266. מאד השתמש בסם לא חוקי מנוגה וניסה למכור שלוש נשים לקבוצה של כורי ליתיום על ריגל XII.
הסם גרם למי שהתבונן בנשים לחשוב שהן יפהפיות, אף על פי שבפועל לא היו כאלה.
הכורים נישאו לנשים למרות הכל, מאחר שהיו מעוניינים יותר בחברתן וביתרונות שבשותפות עם שלוש נשים מעשיות ואינטליגנטיות.
לפני שעזב את ריגל XII ביקש מאד מקפטן קירק להישאר על כוכב הלכת, באומרו שמדובר בעונש מספק.
מאד הורשע בסופו של דבר וריצה זמן מה בכלא.
בטיוטה האחרונה של הפרק "Mudd's Women" הייתה התרחשות הפוכה לפיה מאד ביקש מקירק לרצות את עונשו בכלא, ולא להישאר על הכוכב שאותו כינה "חור נשכח".
מים חמים על דנב V
מאד הצליח להימלט בדרך לא ידועה, והחל מיד למכור טכנולוגיות חייזריות למספר עולמות מבלי לשלם תמלוגים לבעלי הפטנט.
מעלליו אלה של מאד הסתיימו כשניסה למכור מסנתז דלק וולקני לתושבי דנב V.
היוזמה לא הסתייעה מאחר שהדנביאנים יצרו קשר עם הוולקנים במטרה לוודא שלמאד יש רישיון לשווק את הטכנולוגיה, רישיון שלא היה לו.
על מאד נגזר עונש מוות בגין ההונאה על דנב V, אך הוא הצליח "להשאיל" ספינת חלל לפני ביצוע גזר הדין.
הוא נמלט לכוכב לא מוכר, שהיה מאוכלס כולו על ידי אנדרואידים שתוכנתו להשמיש את אדמת הכוכב והחליטו ללמוד את אישיותו של מאד כמייצג את האנושות.
בפועל התבטא הדבר בכך שהאנדרואידים טיפלו במאד ודאגו להגשים את כל מאוויו.
מאד אף הוכתר על ידם לשליט הכוכב ששמו אף שונה ל"מאד" על שמו.
מאד לא הורשה לעזוב את הכוכב.
מאד גיבש עם האנדרואידים עסקה לפיה הוא יספק להם בני אדם אחרים ללמוד, וכך, ב-2268, שיווק מאד את האנטרפרייז לאנדרואידים כספינה שמכילה דוגמאות מעולות של בני אדם.
מאד לא היה מודע לכך שמטרתם האמיתית של האנדרואידים הייתה להשתלט על הגלקסיה, להפוך את הגזעים האורגניים לתלויים בהם וכך לבסוף לשעבד אותם.
לבסוף התחזה אנדרואיד בשם נורמן לאיש צוות באנטרפרייז, השתלט על הספינה והוביל אותה לכוכב מאד.
צוות האנטרפרייז זיהה שנורמן הוא שליטם של כל האנדרואידים, בלבל אותו בהתנהגות לא הגיונית ששרפה את מעגליו ואפשרה להם להימלט.
לאחר שהאנדרואידים תוכנתו מחדש ננטש מאד על הכוכב כדוגמה לכישלון אנושי, יחד עם חמש מאות העתקים אנדרואידים של אשתו הצווחנית, סטלה.
בשנת 2269 הצליח מאד לגנוב ספינה נוספת ונמלט מכוכב האנדרואידים.
הוא טס לכוכב אילירה VI ו"מכר" את אקדמיית צי החלל לתושבי הכוכב.
בעזרת רווחיו טס הארי לסיריוס IX שם גילה גביש ממנו ניתן להכין שיקוי אהבה אותו מכר ללמעלה מאלף מתושבי הכוכב.
השיקוי עורר תגובה אלרגית במשתמשים, ומאד ברח לכוכב הכורים "מאד'רלואוד".
גם על מאד'רלואוד ניסה מאד למכור את השיקוי, אך נתפס על ידי קירק וספוק.
מאד נכלא בתא הכלא בספינה, ונתן את שיקוי האהבה לאחות קריסטין צ'אפל כמתנה.
צ'אפל השתמשה בשיקוי על ספוק, אך השיקוי לא עבד מיד מאחר שספוק הוא וולקני.
בהמשך החלה השפעת השיקוי וספוק התאהב באחות צ'אפל.
השפעת השיקוי הייתה זמנית בלבד.
לאחר ניסיון הימלטות נוסף נלכד מאד ונגזרה עליו תקופה בלתי מוגבלת של שיקום.
הארי היינס וודרינג היה פוליטיקאי אמריקאי מהמפלגה הדמוקרטית שכיהן כמושל קנזס ה-25 וכמזכיר המלחמה של ארצות הברית בממשלו של נשיא ארצות הברית פרנקלין דלאנו רוזוולט בין השנים 1936 – 1940. קודם לכן, בין השנים 1933 – 1936 הוא היה עוזר מזכיר המלחמה.
הארי היינס וודרינג נולד ב-31 במאי 1887 באלק סיטי שבקנזס לחוואי ואיש צבא האיחוד היינס וודרינג.
הוא התחנך בבתי הספר בעיר ובמחוז ובגיל 16 החל לעבוד כשרת בבנק הלאומי הראשון של ניאודשה שבקנזס.
במשך שנה למד באוניברסיטה לעסקים בעיר לבנון שבאינדיאנה, שאפשרה לו לקבל משרה כמנהל חשבונות ועוזר קופאי בבנק הלאומי הראשון של אלק סיטי.
זמן קצר לאחר מכן עבר וודרינג להיות עוזר קופאי בבנק הלאומי הראשון של ניאודשה.
הוא התקדם במהירות והיה לסגן הנשיא והבעלים של הבנק עד שהתגייס לצבא ארצות הברית.
בהמשך, קיבל דרגת לוטננט משנה בחיל השריון ולחם במלחמת העולם הראשונה.
ב-1928 הוא נבחר כמפקד המחלקה בקנזס של ארגון הווטרנים "הלגיון האמריקאי" ומכר את עסקי הבנקאות שלו כדי להיכנס לפוליטיקה.
בבחירות למשרת מושל קנזס של 1930 ניצח וודרינג במערכת בחירות שנויה במחלוקת שכללה מועמד עמצאי ג'ון ר.
הוא כיהן בתפקיד בין השנים 1931 – 1933. כדמוקרט, מאמציו לקצץ בהוצאות נחסמו על ידי הרפובליקנים, כך שהוא קיצץ במשכורתו שלו ובמחלקת הכבישים, המקום היחידי בו הייתה לדמוקרטים שליטה.
ב-1932 הוא התמודד מחדש על משרת המושל, אך הפסיד לאלף לנדון הרפובליקני.
ב-25 ביולי 1933 נשא וודרינג לאישה את הלן קולידג', בתו של חבר הסנאט של ארצות הברית, מרקוס קולידג'.
בין השנים 1933 – 1936 שימש וודרינג כעוזר מזכיר המלחמה והיה אחראי על נושאי הרכש.
לאחר מותו של מזכיר המלחמה ג'ורג' דרן הוא מונה במקומו על ידי הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט וכיהן בתפקיד עד 1940. הוא הלך בעקבות המלצותיו של קודמו להגדלת כוחם של הצבא הסדיר, של המשמר הלאומי ושל כוחות המילואים.
במהלך כהונתו הוא הוביל שינויים בתוכניות הגיוס כדי לאזן בין כוח האדם לבין הרכש והביע את הצורך בהשלמת כוח ההגנה הראשוני לעתות שלום.
כמי שתמך במדיניות אי-ההתערבות של ארצות הברית, ניצב וודרינג תחת לחצים מצד שאר חברי הקבינט להתפטר בשנה הראשונה של מלחמת העולם השנייה.
מזכיר הפנים, הרולד איקס נפגש עם הנשיא רוזוולט לפחות פעמיים והעלה בפגישות את הדרישה לפטר את וודרינג, אך הנשיא לא היה מוכן בתחילה לעשות כן ותחת זאת מינה את תומך מדיניות ההתערבות המובהק לואיס א.
עד מהרה היו וודרינג וג'ונסון חלוקים ביניהם והגיעו לנקודה בהם הם סירבו לדבר איש עם רעהו.
ב-20 ביוני 1940 שם הנשיא רוזוולט קץ לעימות בין השניים, פיטר את וודרינג והחליפו בפוליטיקאי הרפובליקני הוותיק הנרי סטימסון.
וודרינג נותר בדלן בגישתו, והתנגד ל"חוק האימון והשירות הסלקטיבי של 1940".
הוא ניסה להתמודד שוב על משרת מושל קנזס ב-1946 וב-1956 ללא הצלחה.
הארי וודרינג נפטר משבץ מוחי בטופיקה, קנזס ב-9 בספטמבר 1967 ונטמן בבית הקברות מאונט הופ המקומי.
הארי מט דה בלס (בהולנדית: Herri met de Bles; הידוע גם בשם אנרי בלס, ארי דיננט, האר דה פטיניר וסיבטה; בערך 1510 – בערך 1555–1560) היה צייר נוף רנסאנס ומנייריזם צפון פלמי, יליד בוביני או דיננט (בהווה בבלגיה).
מעט מאוד ידוע על האמן.
ייתכן שהוא זהה לצייר בשם אנדרה דה פטניר שהצטרף לגילדת לוקאס הקדוש באנטוורפן בשנת 1535. ייתכן שהוא היה קשור לצייר הנוף יואכים פטיניר, אם כי ייתכן שהוא לא הוכשר אצלו בגלל הפרש הגילים.
ייתכן שהוא ביקר באיטליה, אך אין שום עדות תיעודית לכך.
עבודתו הייתה פופולרית באיטליה, שם היה ידוע בשם 'סיבטה' בגלל הינשוף הקטן שמופיע לעיתים קרובות בציוריו (בדרך כלל בעץ חלול או בחלל בין כמה סלעים).
הביוגרף מהמאה ה-17 קרל ואן מנדר ראה מוטיב זה כחתימתו.
השם Herri met de Bles מתורגם מילולית מהולנדית כמו הארי עם להבה, ולפי הדיווחים, ניתן לו עקב השימוש בלבן האופייני לו.
הוא תרם, יחד עם יואכים פטיניר, לסגנון מובהק של ציור נוף רנסאנס בצפון אירופה, ששילב אירועי היסטוריה או סצנות דתיות לקומפוזיציות שהוגדרו על ידי פרספקטיבה ואפקטים אטמוספיריים.
שניהם ציירו נופים (נופי עולם) שנראו מנקודת מבט גבוהה וסלעים רבים.
הם לא התכוונו ליצור תיאור ריאליסטי אלא אפקט של אווירה מיוחדת.
הארי מט את דה בלס כלל תמיד בציור כמה דמויות קטנות שהיו מעורבות בפעילות כרייה, אפיזודה דתית או פעילויות יומיומיות כמו חקלאות או סחר.
נופיו שונים מאלה של פטיניר בהיבטים שונים: עבודתו של דה בלס מציגה נופים קדמיים יותר, קומפוזיציה רופפת יותר ופירוט רב יותר.
בחירת הצבעים שלו בדרך כלל עשירה פחות מזו של פטיניר.
יחד עם קבוצה של חסידי הירונימוס בוש מאנטוורפן שכללה את יאן מנדן, פיטר הויס ויאן וולנס דה קוק, המשיך דה בלס את מסורת הדימויים הפנטסטיים אל המאנריזם הצפוני.
הארי וילסון הוא כדורגלן ולשי, המשחק בעמדת הקיצוני בפולהאם ובנבחרת ווילס.
הוא חתם לראשונה בליברפול כשחקן בקבוצת הילדים - U9. בגיל 15 הפך לשחקן קבוע בסגל האקדמיה של ליברפול.
במהלך עונת 2012/13, הופיע וילסון מספר פעמים עם ליברפול- U18 והיה שחקן קבוע ב-U16. בתחילת העונה שלאחר מכן, נעשה וילסון לשחקן סגל קבוע ב-U18.
ביולי 2014 חתם וילסון על חוזהו המקצועי הראשון עם המועדון.
הוא התמודד בליגת האלופות לנוער לעונת 2014/15 בה ליברפול הגיעה ל-16 האחרונות, ואף כבש שער ניצחון בדקה ה-88 בניצחון הביתי 2–3 על ריאל מדריד ב-22 באוקטובר 2014.
ב-11 ביולי 2015, וילסון זומן לראשונה לסגל הקבוצה הבוגרת של המועדון לקראת סבב המשחקים שלהם בתאילנד, אוסטרליה ומלזיה במשחקי טרום העונה.
ב-26 באוגוסט 2015, עבר וילסון לקרו אלכסנדרה בהשאלה לארבעה חודשים.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו נגד מילוול כשעלה כמחליף בדקה ה-67.
ב-28 ביולי 2016, חתם וילסון על חוזה חדש בליברפול, כמו כן מונה לקפטן קבוצת הנוער של המועדון.
הוא ערך את הופעת הבכורה הראשונה שלו בקבוצה הבוגרת ב-18 בינואר 2017, בתיקו 0:0 עם פלימות' ארגייל, במסגרת גביע הליגה כשהחליף את פיליפה קוטיניו בדקה ה-65.
וילסון נבחר לשחקן השנה של שחקני האקדמיה בליברפול לעונת 2017/18.
ב-31 בינואר 2018, וילסון חתם על עסקה חדשה עם ליברפול והושאל להול סיטי עד סוף העונה.
ב-3 בפברואר ערך את הופעת הבכורה שלו כשעלה מהספסל בדקה ה-69 בהפסד 1–2 לפרסטון נורת' אנד.
את שערו הראשון בקבוצה והראשון בקבוצה בוגרת, כבש בהופעתו השנייה שבוע לאחר מכן בניצחון 0–2 על נוטינגהאם פורסט.
בחודש שלאחר מכן הוא כבש שני שערים ורשם שני בישולים ועזר להול להתרחק מאזור הירידה וזכה בפרס שחקן החודש של המועדון עבור חודש מרץ.
הוא גם זכה בפרס שחקן החודש של הצ'מפיונשיפ עבור חודש אפריל.
סך הכל הבקיע וילסון שבעה שערים ב-13 הופעות ליגה עבור הול במהלך תקופת ההלוואה שלו.
ב-10 ביולי 2018 חתם וילסון על חוזה חדש לחמש שנים בליברפול.
שבוע לאחר מכן, הצטרף לדרבי קאונטי בהלוואה לעונה אחת בה שיחק תחת פרנק למפארד .
ב-3 באוגוסט, במשחק הראשון של העונה, ערך את הופעת הבכורה במועדון, בניצחון קבוצתו 1–2 על רדינג.
ב־22 בספטמבר, כבש שער בכורה בניצחון 1–3 על ברנטפורד.
שלושה ימים לאחר מכן, הוא עשה את אותו הדבר עם בעיטה חופשית מ-30 מטר בסיבוב השלישי של גביע הליגה מול מנצ'סטר יונייטד וכבש גם בניצחון בדו-קרב הפנדלים 8–7 לאחר תיקו 2-2 בתום הזמן החוקי.
ב-6 באוגוסט 2019, הצטרף לראשונה למועדון מהפרמייר ליג כשהושאל לעונה אחת לבורנמות'.
ב-17 באוגוסט 2019, בהופעתו הראשונה בפרמייר ליג עבור בורנמות', הוא הבקיע את שער הבכורה שלו בפרמייר ליג ובקריירה בכלל, נגד אסטון וילה בניצחון החוץ 1–2. בסיום עונת 2019/2020 ירד ליגה עם בורנמות'.
ב-16 באוקטובר 2020 הצטרף וילסון לקארדיף סיטי מהצ'מפיונשיפ בהשאלה לעונה אחת.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון ב-18 באוקטובר כמחליף במחצית הראשונה בניצחון 1–0 על פרסטון נורת' אנד, לפני שכבש את שערו הראשון בתיקו 1–1 נגד קבוצתו לשעבר, בורנמות' שלושה ימים לאחר מכן.
ב-24 ביולי 2021 חתם וילסון לחמש שנים בפולהאם.
הוא כבש את שער הבכורה שלו ב-8 באוגוסט בתיקו 1-1 נגד מידלסברו.
הוא סיים את העונה עם 10 שערים ועלה יחד עם הקבוצה לפרמייר ליג.
ב-11 באוקטובר 2013, לאחר שייצג את נבחרת ווילס עד גיל 17, הרשים וילסון את מאמן הנבחרת הבוגרת, כריס קולמן וקיבל זימון בכורה לנבחרת הבוגרת כבר בגיל 16 לקראת המשחק נגד מקדוניה הצפונית, אך לא שותף.
ארבעה ימים לאחר מכן ערך וילסון את הופעת הבכורה במדים הלאומיים כשנכנס כמחליף בדקה ה-87 מול בלגיה.
לאחר הופעה זו הפך לשחקן הצעיר ביותר ששיחק במדים הלאומיים בנבחרת ווילס ושבר את השיא הקודם שהיה שייך לגארת' בייל כשעקף אותו ב-108 ימים.
הוא גם הפך לבינלאומי הצעיר ביותר של ליברפול בגיל 16 שנים ו-207 ימים, כשהוא מקדים את השיא הקודם של ראהים סטרלינג שייצג את אנגליה לראשונה בנובמבר 2012, בגיל 17 ו-342 ימים.
מאמנו שיבח אותו ואמר: "כעת טעמנו מעט ממנו, ווילס תהנה ממנו בעתיד לפחות במשך 10 או 15 השנים הבאות".
סבו מצד אימו של וילסון, פיטר אדוארדס, הרוויח כ־125,000 ליש"ט לאחר שהניח הימור של 50 ליש"ט וויליאם היל על נכדו שיהפוך לכדורגלן בינלאומי כשהארי היה בן 18 חודשים בלבד.
הארי וולטר היה צלם גרמני ומומחה לפרסום.
התפרסם בשנות ה-80 של המאה ה-20 כיועץ ומנהל קמפייני הבחירות של אישים ידועים ממפלגות סוציאליסטיות ברחבי העולם, בהם: ברונו קרייסקי (אוסטריה), שמעון פרס (ישראל), לואיס אלברטו מונגה (קוסטה ריקה) ומריו סוארש (פורטוגל).
וולטר שכונה לימים בידי פטר רדונסקי , "אבי הפרסום הפוליטי בגרמניה", החל לנהל קמפיינים פוליטיים בגרמניה ב-1969 עבור וילי ברנדט ושוב עבורו ב-1972. ב-1976 וב-1980 ליווה את הקמפיינים של הלמוט שמידט.
ב-1980 עזב את גרמניה והתיישב בקולומביה הבריטית משם נקרא לנהל קמפיינים פוליטיים ברחבי העולם.
הארי וטונטו הוא סרט מסע אמריקאי משנת 1974 בבימויו של פול מזורסקי שגם כתב את התסריט ביחד עם ג'וש גרינפלד.
בתפקיד הראשי - ארט קרני שזכה על משחקו בסרט בפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר.
הוא זכה גם בפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר.
פול מזורסקי וג'וש גרינפלד היו מועמדים לפרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר.
העלילה היא על אלמן קשיש שעורך מסע בארצות הברית מחוף לחוף ביחד עם החתול שלו.
הארי קומבס (ארט קרני) הוא אלמן קשיש, מורה בפנסיה שגר לבדו בדירה קטנה באפר וסט סייד בניו יורק ביחד עם חתולו, טונטו.
את זמנו החופשי הוא מבלה בשיחות עם חברו הקשיש ג'ייקוב על ספסל בגינה.
הבניין של הארי עומד להיהרס כדי להקים שם מגרש חנייה.
הארי מסרב להתפנות ומפונה בכוח עם כל חפציו.
למקום מגיע בנו הבכור ברט שמפנה אותו לביתו.
אשתו של ברט מקבלת אותו בקרירות והוא מקבל מיטה בחדרו של הבן נורמן.
הארי מרגיש שאינו רצוי ומתקשר לבתו שירלי (אלן בורסטין) בשיקגו שמסכימה לארח אותו.
לפני הנסיעה הוא מגיע לתחנת המשטרה ומזהה בצער את גופת ידידו ג'ייקוב.
לפני העלייה למטוס הוא מסרב להוראה להפריד בינו לטונטו, עוזב את שדה התעופה וממשיך באוטובוס בדרך טונטו צריך להתפנות.
האוטובוס עוצר אך טונטו נעלם והאוטובוס ממשיך.
הארי מוצא את החתל וממשיך בטרמפים.
הוא רוכב מכונית משומשת ב-250 דולר וממשיך בנסיעה למרות שבנו ברט מודיע לו שרישיון הנסיעה שלו פג כבר ב-1958.
בדרך הוא אוסף את ג'ינג'ר (מלאני מיירון) נערה בת 16 שברחה מביתה ורוצה להצטרף לקומונה בקולורדו.
הם שוכרים חדר במוטל ומנהילים שיחה ארוכה בו הוא מספר לה על אהובתו הראשונה ג'סי.
ג'ינגר מציעה לו להיפגש אתה.
לאחר חיפוש הוא מוצא את ג'סי (ג'רלדין פיצג'רלד) בבית אבות כשהיא קצת דמנטית אבל זוכרת את אשתו אני.
הם רוקדים כשג'ינג'ר מתבוננת בהם.
הם מגיעים לשירלי שמנהלת חנות ספרים בשיקגו.
שירלי היא גרושה ללא ילדים והארי מבין שלא יוכל להישאר שם.
למקום גם נשלח נורמן כדי להחזיר אותו אבל הוא מתאהב בג'ינג'ר והם מחליטים לנסוע לקומונה בקולרדו ברכב שהארי ויתר למענם.
הארי ממשיך בטרמפים ופוגש אנשים שונים ובניהם גם זונה שמקיימת איתו יחסים עבור 100 דולר.
הוא מגיע ללאס וגאס, נכנס לקזינו ומפסיד.
הוא יוצא להשתין ברחוב, נתפס על ידי שוטרים ומושלך לכלא.
בתאו נמצא גם סאם האינדיאני (צ'יף דן ג'ורג') שמרפא את כאבי הגב שלו בשיטה אינדיאנית.
לבסוף מגיע הארי ללוס אנג'לס ונפגש עם בנו אדי (לארי הגמן).
בתחילה אדי מציג את עצמו כסוכן נדל"ן מצליח אבל כשהם מגיעים לדירתו הקטנה מתברר שהוא מרושש והארי צריך לתמוך בו.
הארי מוצא מקום להתגורר ליד הים ומבלה בהליכה על החוף ובשיחות עם קשישים.
טונטו מת בגיל 11 והארי מתבונן בחתול הדומה לו.
שם השחקן/ית שם הדמות הערותארט קרניהארי קומבססגן שר החוץפיל ברנסברט קומבסבנו של האריאלן בורסטיןשירלי מלרדבתו של הארילארי הגמןאדי קומבסבנו של האריג'רלדין פיצג'רלדג'סי סטוןחברתו הראשונה של הארימלאני מיירוןג'ינג'רטרמפיסטיתצ'יף דן ג'ורג'סאםעציר אינדיאניג'וש מוסטלנורמן קומבסנכדו של הארידולי ג'ונהאיליין קומבסכלתו של האיריהרברט ברגהוףג'ייקובחבר של האריברברה רודססטפניזונה
הארי אדוורד מלינג הוא שחקן אנגלי.
הוא ידוע בעיקר בזכות גילום דמותו של דאדלי דרסלי בסדרת סרטי הארי פוטר, המבוססת על רומני הפנטזיה באותו שם מאת ג'יי קיי רולינג, וכן בשל תפקידו בתור הארי בלטיק בסדרה "גמביט המלכה".
סבו מצד אמו היה השחקן פטריק טרוטון, הידוע בעיקר בתפקידו בתור הדוקטור השני בסדרת "דוקטור הו".
הוא גם האחיין של השחקנים דייוויד טרוטון ומייקל טרוטון ובן דודם הראשון ג'ים טרוטון והשחקן סם טרוטון.
מלינג למד בבית הספר היסודי של סנט פול, בבית הספר הנדון ובבית הספר מיל היל.
הוא היה חבר בתיאטרון הנוער הלאומי.
הוא סיים את לימודיו באקדמיה למוזיקה ולאמנויות הדרמה של לונדון.
בקריירה המוקדמת שלו הופיע מלינג בהפקות תיאטרון שונות כמו "המלך ג'ון", "אנטיגונה" ו"פלנטי".
הוא הופיע בחמישה סרטי הארי פוטר, כבן דודו המפונק של הארי פוטר, דאדלי דרסלי.
בשנת 2009, הוא כיכב ב"אמא קוראז' וילדיה" בתיאטרון המלכותי הלאומי והופיע ב"צל הקוסם", פרק בסדרת הטלוויזיה של רשת BBC "מרלין", בו שיחק את וורלוק הצעיר בשם ג'ילי שמתכוון להשתמש בקסמים כדי לעזור לו לזכות בטורניר האגדי של קמלוט.
הוא גילם גם את רוברט בראון בסדרת הטלוויזיה "פשוט ויליאם".
באוקטובר 2009 פורסם שמלינג איבד כל כך הרבה ממשקלו מאז הופעתו האחרונה בסרטי הארי פוטר, שכעת הוא "לא ניתן לזיהוי".
דמותו של דאדלי דרסלי כמעט לוהקה מחדש עבור "הארי פוטר ואוצרות המוות - חלק 1", אך מלינג נשאר בתפקידו ולבש חליפת השמנה.
הוא הגיב בחיוב על השינוי, "אני יכול עכשיו לנער את העניין של שחקן-ילד, כמו השומן ולהתחיל קריירה חדשה, כי אף אחד לא רואה אותי כדאדלי".
בשנת 2018 מלינג שיחק לצד ליאם ניסן בסרטם של האחים כהן "הבלדה על באסטר סקראגס".
תפקידו בסרט זה זיכה אותו בשבחי המבקרים.
בשנת 2020 גילם את דמות הנבל הראשי בסרט מבית נטפליקס "משמר האלמוות" ואת דמותו של רוי לאפרטי בסרט "תמיד השטן", לצדם של טום הולנד, סבסטיאן סטן, היילי בנט, רוברט פטינסון וג'ייסון קלארק.
בשנת 2023 גילם את ג'פרי מורטון בסרט הבריטי ההיסטורי "שושנה" (אנ') אודות ההתנקשות באברהם שטרן (יאיר), ממנהיגי ארגון לח"י.
שנה מחזה תפקיד תיאטרון 2009 אמא קוראז' וילדיה גבינה שווייצרית התיאטרון המלכותי הלאומי 2010 חדר שינה, ריקוד וצורות קסם אחרות תיאטרון 503 נשים, היזהרו, נשים וורד הצעיר התיאטרון המלכותי הלאומי 2011 בית הספר לשערורייה סר בנג'מין בקביט מרכז ברביקן מתי לאחרונה ראית את אמא שלי?
שנה כותר דמות הערות 2007 הארי פוטר ומסדר עוף החול דאדלי דרסלי דיבוב
פרסשנהקטגוריהעבורתוצאהמקורפרס הקולנוע הבריטי העצמאי2025ההופעה הראשית הטובה ביותרמושב אחורי
הארי אדווין לארווה, הוא נולד בשם לאגרסטרם (בפינית: Harry Edvin "Harri" Larva, הוא נולד בשם Lagerström; 9 בספטמבר 1906 – 15 בנובמבר 1980) היה אתלט פיני.
אלוף אולימפי (אמסטרדם 1928) בריצת 1500 מטר.
בזירה הבינלאומית, לארווה וחבריו הפינים, שבלטו בעולם האתלטיקה של אותה תקופה, כונו "הפינים המעופפים".
לארווה נולד וגדל בטורקו בשם הארי אדווין לאגרסטרם.
הוא אולץ לשנות את שם משפחתו, לאגרשטרם, על ידי אורהו קקונן יו"ר איגוד האתלטיקה הפיני בשנת 1928 ולימים נשיא פינלנד, בטענה שהשם לא נשמע פיני מספיק.
באולימפיאדת אמסטרדם (1928) זכה לארווה במדליית זהב בריצת 1500 מטר בשיא אולימפי חדש של 3:53.2 דקות, לפני ז'ול לדומג מצרפת (3:53.8 דקות) ובן ארצו אינו פורייה (3:56.4 דקות).
באולימפיאדת לוס אנג'לס (1932) הוא סיים במקום עשירי בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:58.4 דקות.
הארי מיקאיה דוהרטי היה פוליטיקאי אמריקאי.
כדמות מפתח במפלגה הרפובליקנית באוהיו, הוא זכור בעיקר בשל כהונתו כתובע הכללי של ארצות הברית בממשליהם של הנשיאים וורן הרדינג וקלווין קולידג', וכן במעורבותו בשערוריית טיפוט דום בתקופת נשיאותו של הרדינג.
על אף מעמדו הרם במפלגה הרפובליקנית באוהיו החל משנות ה-80 של המאה ה-19 ועד העשור הראשון של המאה ה-20, שימש דוהרטי בתפקידים פוליטיים מעטים במדינה כפוליטיקאי נבחר.
הוא כיהן רק שתי תקופות כהונה באספה הכללית של המדינה, ובשנתיים האחרונות לכהונתו זו הוא עבד בשיתוף פעולה הדוק עם מושל המדינה ויליאם מקינלי.
אף על פי שהוא שאף להיבחר למשרה פוליטית ברמה הארצית מספר פעמים, לא עלה הדבר בידו.
דוהרטי היה הרוח החיה מאחורי בחירתם של כמה חברי בית הנבחרים של ארצות הברית וסנאטורים.
ב-1920 הא היה מנהל מסע הבחירות של הרדינג בוועידה הארצית של המפלגה הרפובליקנית.
לאחר בחירתו של הרדינג לנשיאות הוא מינה אותו כתובע הכללי בקבינט שלו.
בתוקף תפקידו זה הוא היה פעיל בהשגת חנינה נשיאותית למתנגדי מלחמה אסורים כמו יוג'ין דבס.
בשל העובדה שהוא היה מעורב פעמיים בחקירות שחיתות פדרליות, אולץ דוהרטי ב-1924 על ידי יורשו בנשיאות של הרדינג, קלווין קולידג', להתפטר מתפקידו כתובע הכללי.
הארי מיקאיה דוהרטי נולד בעיירה הקטנה וושינגטון קורט האוס שבאוהיו.
דוהרטי, היה יליד פנסילבניה ובן למהגרים אירים ועבד כחוואי וכחייט.
אמו, ג'יין דרייפר דוהרטי, הייתה בת למשפחה מכובדת מאוהיו עם שורשים מווירג'יניה שהגיעו עד לתקופת מלחמת העצמאות של ארצות הברית.
ג'ון דוהרטי נפטר מדיפתריה כאשר בנו הארי היה בן ארבע, כפי שנפטר אז גם אחד מאחיו, וכך נותרה האם כמפרנסת יחידה.
הארי ואחיו הגדול, מאלי, נאלצו מכורח הנסיבות הכלכליות לעסוק במגוון של עבודות כבר מגיל צעיר כדי לסייע לפרנסת המשפחה.
אמו של דוהרטי נזכרה לימים שהוא היה כה צעיר כאשר הוא עבד בחנות מכולת מקומית עד כדי כך שהוא נאלץ לעמוד על ארגז עץ כדי שיוכל להגיע לקופת החנות.
אמו של דוהרטי שאפה שהוא יהיה לכומר מתודיסטי, אך חיי איש כמורה לא קסמו לו.
תחת זאת, לאחר סיום לימודיו בבית הספר התיכון בעיירת הולדתו, למד דוהרטי במשך שנה רפואה, לפני שקיבל משרה ככתב צעיר בעיתון "סינסינטי אינקוויירר" .
ב-1878 החל דוהרטי ללמוד בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת מישיגן, לשם הוא התקבל על אף שלא הייתה לו השכלה מוקדמת מתאימה.
הוא השלים את הכנסתו הבלתי מספקת באמצעות הימורים, וזכה בסכום משמעותי כאשר התערב על בחירתו של ג'יימס גרפילד בבחירות לנשיאות של 1880. הימורי ספורט היו גם הם תחום בו דוהרטי ואחיו גילו עניין, והם הרחיקו לכת עד עשיית שימוש במברקים כדי להשיג מידע מראש על משחקים.
פעילות מפוקפקת זו, שבתחילה הם נחלו בה הצלחה, התגלתה בסופו של דבר על ידי מהמרים מקומיים שהופתעו מהצלחתם המסתורית של האחים.
ב-1881 סיים דוהרטי את לימודיו בבית הספר למשפטים ושב לאוהיו, שם הוא קיבל משרה במשרדו של עורך דין מקומי, ובילה את זמנו הפנוי בהכנה למבחני לשכת עורכי הדין של אוהיו.
ב-1882 נבחר דוהרטי על ידי הוועדה הרפובליקנית המרכזית של מחוז פאייט שבאוהיו כמזכיר הארגון.
בבחירות שנערכו באותה השנה הוא התמודד על משרה פוליטית וזכה בבחירות כפקיד של העיירה יוניון הסמוכה.
בתפקידו זה הוא שימש שנתיים והרוויח משכורת של 1,500 דולר לשנה.
בשנה שלאחר מכן נבחר דוהרטי כמזכיר הוועדה המנהלת של מחוז פאייט, שם הוא זכה למוניטין כפעיל פוליטי צעיר אינטנסיבי וממולח.
הוא נבחר כאחד מחמשת נציגי המחוז מטעם המפלגה הרפובליקנית לוועידה הרפובליקנית של המדינה שהתקיימה ב-1883 בקולומבוס.
בוועידה סייע דוהרטי לבחירתו של שופט צעיר מסינסינטי בשם ג'וזף פורקר כמועמד המפלגה לתפקיד מושל אוהיו.
שותפות פוליטית הדוקה התפתחה בין פורקר לבין דוהרטי, כשדוהרטי התאמץ לתמוך במסע הבחירות הבלתי מוצלח של פורקר לתפקיד המושל באותה שנה.
כאשר נבחר פורקר בסופו של דבר כמושל ב-1885, עלה בידו להשיב טובה לדוהרטי, וכך החלה הקריירה הפוליטית שלו לתפוס תאוצה.
הקשר בין השניים התהדק עוד יותר בספטמבר 1884, כאשר נשא דוהרטי לאישה את לוסיל ווקר, מוולסטון, אוהיו, דודניתה של רעייתו של פורקר.
ב-1885 נבחר דוהרטי לתקופת כהונה של שנתיים למועצת העיר, והוא כיהן בה בשנים 1886–1887. באותה שנה הוא נבחר כיושב ראש הוועדה המרכזית של המפלגה הרפובליקנית של מחוז פאייט, אך בילה את רוב זמנו בביסוס הקריירה המשפטית שלו.
לאחר שעסק במשך שלוש שנים בעריכת דין באופן עצמאי, הקים דוהרטי שותפות עם הורשיו ב.
מיינרד, עורך דין מקומי בולט ומשרד עורכי הדין החדש שגשג עד מהרה כמשרד המוביל במחוז.
ב-1889 החליט הרפובליקני דייוויד וורת'ינגטון שלא להתמודד על בחירה מחדש לאספה הכללית של אוהיו, ודוהרטי החליט להתמודד על התפקיד.
לאחר שזכה בניצחון דחוק בבחירות המקדימות, עלה בידו להשיג ניצחון סוחף בנובמבר והוא נבחר לבית המחוקקים כאשר גרף 800 קולות מתוך 5,100. אף על פי שהוא ניצח במירוץ, בן בריתו הפוליטי ג'וזף פורקר הפסיד בבחירות לכהונה שלישית כמושל והמפלגה הדמוקרטית השיגה את השליטה על האספה הכללית של המדינה.
כך נאלץ דוהרטי להיות חלק מסיעת המיעוט באספה.
בסתיו 1891 נבחר דוהרטי מחדש לבית הנבחרים של אוהיו, לאחר שהביס את יריבו הדמוקרטי ביותר מ-750 קולות מתוך 4,900. הפעם ניצחו הרפובליקנים באוהיו לא רק בבחירות למשרת המושל, כאשר נבחר לתפקיד ויליאם מקינלי, אלא גם השיגו רוב באספה הכללית של המדינה.
באותה תקופה נציגי המדינות לסנאט של ארצות הברית נבחרו בידי בתי המחוקקים של המדינות ולא בבחירה ישירה על ידי ציבור הבוחרים, ומשמעות הדבר הייתה שכאשר האספה הכללית התכנסה בינואר 1892, הרפובליקנים יכלו לבחור סנאטור מטעמם במקום ג'ון שרמן שתקופת כהונתו בסנאט הסתיימה.
במשך כמה שנים הייתה המפלגה הרפובליקנית באוהיו מפולגת בפילוג פנים-מפלגתי, כאשר הסנאטור ג'ון שרמן והמושל פורקר הובילו קבוצות יריבות של פעילי המפלגה.
פורקר היה נחוש בדעתו להתמודד מול שרמן על המושב שלו בסנאט וביקש מדוהרטי הבטחה להמשך תמיכתו בו כאשר תעלה הבחירה בבית המחוקקים.
מצב דברים זה הציב את דוהרטי בעמדה מורכבת, שכן מחוז הבית שלו, מחוז פאייט, תמך באופן מוצק בסיעתו של שרמן, שכללה את המושל מקינלי והקבוצה הפיננסית החזקה מקליבלנד בהנהגתו של איש העסקים מארק האנה.
מתוך האילוץ להכיר באופן הגיוני בצורך להחליף נאמנות פוליטית ולא להסתכן באפשרות לשקוע בתהום הנשייה הפוליטית, נטש דוהרטי את פורקר בשלבים האחרונים של ההתמודדות על המושב בסנאט וב-2 בינואר 1892 הצטרף ל-52 נציגים אחרים באספת הבוחרים שהצביעו עבור שרמן מול 38 המצביעים לפורקר.
לאחר סיום תהליך הבחירה למושב אוהיו בסנאט, נכתב במאמרי המערכת של העיתון קולומבוס פוסט, בעל הזיקה הדמוקרטית, שדוהרטי ו-14 מחוקקים נוספים מאוהיו שינו את נאמנותם מפורקר לשרמן בהתבסס על "הפחדה, איומים, הבטחות וקניית קולות" והאשים את דוהרטי בהזכרת שמו באופן מפורש כמי שקיבל תשלומים במזומן.
בעקבות האשמה זו התנהל חקירה בידי ועדה של ארבעה חברים של הסנאט של אוהיו, ובדוח שהגישה הוועדה באפריל 1892 נוקה דוהרטי בהחלטה פה אחד מכל האשמה.
מערכת הבחירות לסנאט של אותה שנה סימנה את השתייכותו הרשמית של דוהרטי לסיעת שרמן-האנה השלטת במפלגה הרפובליקנית באוהיו לאחר שבמשך שנים לא מעטות הוא היה תומך נאמן של הסיעה היריבה בהנהגתו של פורקר.
החלפת נאמנות זו הרחיבה את האפשרויות הפוליטיות של דוהרטי והוא מונה כיושב ראש של ועדת התאגידים רבת העוצמה וכחבר בוועדת המשפט של בית המחוקקים.
ב-1893 נבחר דוהרטי כיושב ראש הוועידה המדינתית הרפובליקנית של אוהיו שבחרה במקינלי כמועמד המפלגה למשרת מושל המדינה.
המושל מקינלי גם מינה את דוהרטי כמנהיג הסיעה הרפובליקנית בבית המחוקקים, והוא דאג לשמור על דבקותם של חברי הסיעה בקו החקיקתי של המושל.
במשך השנתיים הבאות נוצרה ידידות קרובה בין מקינלי ובין דוהרטי, והם עבדו יחדיו באופן הדוק ולעיתים קרובות סעדו בצוותא.
בכל אופן בקרב אנשי סיעתו של פורקר, הפך דוהרטי לאישיות בלתי רצויה על רקע מה שנתפש כמבחינתם כחוסר נאמנות דו-פרצופית.
ב-1892 ניסה דוהרטי להשיג את מועמדות המפלגה לבית הנבחרים של ארצות הברית, אך הוועידה המפלגתית של מחוז הבחירה השביעי של אוהיו שבחרה במועמד המפלגה הייתה מפולגת בין דוהרטי לבין שותפו לשעבר לעסקי עריכת הדין א.ר.
קרימר, ובסופו של דבר בחרה ב"סוס השחור" ג'ורג' וילסון, כמועמד של פשרה.
בבחירות הכלליות שנערכו בנובמבר אותה שנה ניצח וילסון וכיהן בקונגרס במשך ארבע שנים מטעם המחוז השביעי.
לאחר כישלונו לזכות במושב בקונגרס, הציע שרמן לדוהרטי מינוי פוליטי כעוזר התובע המחוזי בקולומבוס.
דוהרטי דחה מידית את ההצעה, ותחת זאת פתח משרד עורכי דין חדש בעיר, ובמקביל המשיך להתגורר ולעבוד בעיירת הולדתו, וושינגטון קורט האוס.
ב-9 באוקטובר 1894 הואשם אדם שחור בשם ויליאם דולבי בתקיפת אישה לבנה בשם מרי בויד בביתה שבפארטס סטיישן, יישוב קטן לידי וושינגטון קורט האוס.
דולבי נמלט, אך עד מהרה הוא נעצר ונכלא בבית הכלא של וושינגטון קורט האוס, שם היו סימנים שההמון עומד להתפרץ לכלא.
דולבי התוודה כביכול על פשעו עם תפיסתו.
השריף של מחוז פאייט ביקש מהמושל מקינלי לשלוח כוח מיליציה כדי להגן על העצור ממעשה לינץ' אפשרי של ההמון בעקבות שפיטתו לעונש מאסר של עשרים שנה ב-16 באוקטובר.
ב-17 באוקטובר הגיעו שתי פלוגות מיליציה לוושינגטון קורט האוס כדי לאבטח את דולבי לקראת העברתו הצפויה לבית הכלא המרכזי של אוהיו בקולומבוס.
באותו ערב התאסף המון שהחל לצור על הכלא, בניסיון לפרוץ את דלתות הכלא ולהוציא את דולבי כדי להרוג אותו.
מפקד כוחות המשמר הלאומי, קולונל אלונזו קויט, הורה לאנשיו לפתוח באש כלפי ההמון הזועם, ובעת הירי נהרגו חמישה פורעים ונפצעו 15. ההמון עדיין לא התפזר וגברו החששות שתקיפה בנשק תתבצע על ידי אזרחים מקומיים זועמים על אנשי המיליציה שהגנו על בית הכלא.
בערך בשעה 2 בלילה נורה צרור יריות שני על ידי המגינים, הפעם מעל ראשי הפורעים, ובסופו של דבר הירי השיג את מטרתו לפיזור ההתקהלות.
לאחר האירועים מינה המושל מקינלי בית דין מיוחד לחקירת המהומות והירי של אנשי המיליציה.
לאחר החקירה הגיש בית הדין כתב אישום נגד קולונל קויט, בו הוא הואשם בהריגה.
מקינלי ביקש מדוהרטי לקחת על עצמו את המשימה הבלתי נעימה מבחינה פוליטית להגן על קויט בבית המשפט, מול אזרחי המחוז הזועמים שדרשו את הרשעתו.
דוהרטי קיבל על עצמו את התיק וב-5 במרץ 1895 זוכה קויט מכל אשמה.
אף על פי שדוהרטי שאף להיות מועמד המפלגה הרפובליקנית למשרת מושל אוהיו ב-1895, החליט האנה לתמוך במועמד אחר תחתיו, כך שדוהרטי תחת זאת התמודד על תפקיד התובע הכללי של המדינה.
ועידת המפלגה הרפובליקנית של אוהיו נשלטה על ידי סיעת פורקר ונאמנו של פורקר, פרנק ס.
מונה, נבחר כמועמד לתפקיד על פניו של דוהרטי.
ללא שנתקף בחרדה על הפסדו, ב-1896 הכריז דוהרטי על שאיפתו להיבחר לקונגרס.
במרץ אותה שנה התקיימו בחירות מקדימות בקרב הרפובליקנים של מחוז פאייט, שבהן ניצח דוהרטי בהפרש קטן לאחר מרוץ לא קל.
הבחירה עצמה הייתה אמורה להתבצע במסגרת ועידת המפלגה הרפובליקנית של מחוז הבחירה השביעי של אוהיו, ושם דוהרטי נפל קורבן לתחבולות סיעתיות, וכמועמד המחוז נבחר וולטר וויבר, שכיהן בקונגרס שתי תקופת כהונה.
הוועדה הרפובליקנית הלאומית הכירה בתרומותיו של דוהרטי כפעיל מפלגתי בלתי נלאה וכנואם משפיע, ושלחה אותו לדרכים כדי לנהל את מסע התמיכה במקינלי בבחירות לנשיאות של 1896. דוהרטי נסע ברחבי נברסקה, דקוטה הצפונית, דקוטה הדרומית, מינסוטה ואוהיו, עבר כמעט 15,000 ק"מ ונשא 47 נאומים לטובת מקינלי.
ב-1898 החל עימות בין דוהרטי לבין האנה על רקע התשלום האיטי של אלפי דולרים כשכר משפטי על ידי האנה לצורך ההגנה על עצמו כנגד חקירה של הסנאט בהאשמות על שוחד בחירות.
בעוד שהתעקשותו של דוהרטי על קבלת תשלום גרמה ליחסים מתוחים בין שניים, דרכיהם נפרדו ב-1899 כאשר דוהרטי שאף שוב לקבל את מועמדות המפלגה הרפובליקנית למשרת מושל אוהיו.
דוהרטי לא זכה לתמיכה של פורקר ושל האנה, כשהאנה העביר את תמיכתו לג'ורג' נאש ופורקר עדיין נטר טינה לדוהרטי על כך שנטש אותו ב-1892. דוהרטי המשיך במאבקו עד לכינוסה של הוועידה המדינתית של המפלגה הרפובליקנית, שם הוא הפסיד לנאש שזכה לקולותיהם של 461 נציגים, מול 205 נציגים שהצביעו עבורו.
בחמש השנים הבאות בנה דוהרטי בכישרון רב את השפעתו במוסדות המפלגה באוהיו באמצעות יצירת קשרים עם מנהיגים בשתי סיעות המפלגה העיקריות במדינה.
הוא יצר השפעה משמעותית בקרב חברי בית המחוקקים של המדינה הרפובליקנים, שהכירו אותו ועבדו עמו במשך שנים.
עם זאת, התאוששותו הפוליטית הייתה חלקית, שכן כל עוד פורקר והאנה נותרו כמנהיגי הסיעות העיקריות של המפלגה באוהיו, נותרה תקרת זכוכית שאותה לא יכול היה דוהרטי לעבור.
מותו של האנה בפברואר 1904 ופגיעה באמינותם של כמה מבעלי בריתו החשובים כמו ג'ורג' ב.
קוקס על רקע של פטרונות פוליטית, פינו לדוהרטי את הדרך שוב לעליית כוחו.
ב-1906 כבר עמד דוהרטי בראש סיעה פוליטית חדשה שכללה את חבר הקונגרס תאודור ברטון מקליבלנד והמושל לשעבר מיירון הריק.
דוהרטי וברטון זיהו את עצמם עם תומכיו של ויליאם הווארד טאפט, מזכיר המלחמה בממשלו של הנשיא הרפובליקני הפרוגרסיבי תאודור רוזוולט, ויחד הם אילצו את פורקר לפרוש מהסנאט ומהחיים הפוליטיים, זאת בעקבות חשיפה בתקשורת שפורקר קיבל סכום של כמעט 30,000 דולר מחברת סטנדרד אויל.
דוהרטי היה פעיל מאוד בסיוע לבעל בריתו ברטון לנצח בבחירות לסנאט ב-1908, אך הוא שוב נדחק לאחורי הבמה במקום להיבחר בעצמו למשרה הרמה.
מעמדו של דוהרטי כבוס פוליטי במקום כפוליטיקאי זכה להכרה מחודשת.
במהלך הפילוג של 1912 במפלגה, היה דוהרטי תומך נאמן של טאפט שייצג את השמרנות הוותיקה נגד הפרוגסיביות שיוצגה על ידי רוזוולט.
דוהרטי היה דמות מפתח באוהיו במערכה לטובתו של טאפט, וב-18 במאי אותה שנה הוא נשא נאום חשוב שזכה להתייחסות כה חיובית עד שהוא הודפס על גבי עלונים על ידי מטה טאפט.
אף על פי שהתחבולות של דוהרטי בשיתוף עם הבוס של המפלגה במחוז קויאהוגה, מוריס משקה, לגרום לתמיכת ועידת המפלגה בטאפט, פילוג במפלגה בבחירות לנשיאות של 1912 הוביל לבחירתו מחדש של הנשיא הדמוקרט וודרו וילסון, שזכה ב-42% מכלל הקולות וב-435 מקולות חבר האלקטורים.
הנהגתם של בחירות מקדימות לסנאט ב-1914 החלישה במידה ניכרת את כוחם של בוסים פוליטיים כמו דוהרטי.
הוא המשיך לעסוק בפעילות פוליטית על אף שינוי זה, אך זיהה את עצמו עם סנאטור המדינה בעל העוצמה וורן הרדינג.
ההכרות של השניים החלה כבר בסתיו 1899, כאשר דוהרטי בלט בפוליטיקה של אוהיו והרדינג היה פוליטיקאי צעיר ומתחיל בן 35. לא עברו שנים רבות וחלה החלפת תפקידים בין השניים, כשב-1901 נבחר הרדינג לסנאט של אוהיו ומונה כמנהיג הסיעה הרפובליקנית בסנאט.
הרדינג היה נואם מוכשר ונושא ונותן מיומן וכוחו עלה כאחד מהמנהיגים החשובים בסיעת פורקר.
במהלך הפילוג במפלגה של 1912, דוהרטי והרדינג יצרו שותפות פוליטית ועבדו בשירות מטה הבחירות של טאפט, כשדוהרטי מילא את תפקיד יושב ראש המפלגה באוהיו והוא זכה לתמיכה מלאה מעיתונו של הרדינג "מריון דיילי סטאר".
לשניים היו שאיפות פוליטיות ובעוד שהם נהנו זה מחברתו של זה, הם לא היו ידידים אישיים.
הרדינג הצליח לנצח בבחירות לסנאט של 1914. דוהרטי התמודד על מועמדות המפלגה לסנאט ב-1916 מול הסנאטור לשעבר צ'ארלס ו.פ.
בסופו של דבר זכה הריק במועמדות, אך הפסיד בבחירות הכלליות לדמוקרט אטלי פומרן.