tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בנוסף לחקיקה מנדטורית זו, החברה המובילה בייצור הסנוס – סוודיש מאץ' – פיתחה תקן איכות, הידוע בשם "GothiaTek", אשר מטיל דרישות מחמירות אף יותר.
סוודיש מאץ' היא כרגע החברה המובילה בייצור הסנוס, והיא בעלת פלח שוק, שגודלו בסביבות 85% מכלל שוק הסנוס השוודי.
אבקת סנוס לחה היא הצורה המקורית של הסנוס.
בצורה זו, הסנוס נמכר לפי משקל ובקופסאות קטנות ועגולות (המשקל הוא בסביבות 40 גרם).
לאחר מכן המשתמש יוצר מנה מתוך האבקה הלחה באמצעות אצבעותיו, ומניח את המנה מתחת לשפה העליונה של הפה.
טבק ההרחה נארז מראש בשקיות קטנות, שעשויות מחומר דומה לחומר שממנו עשויות שקיות תה קטנות, והן נמכרות כך מאז שנת 1973. כל אחת מהשקיות הקטנות הללו מכילה כ-גרם אחד של סנוס.
שקיות סנוס נמכרות גם הן בקופסאות עגולות, באותו אופן שבו נמכרת אבקת סנוס לחה.
כל קופסה מכילה כ-20–25 שקיות.
בשנים האחרונות, סוג חדש של שקיות סנוס צבר תאוצה במכירות.
שקיות אלו ידועות בשם "שקיות לבנות", והן מכילות סנוס ברמת לחות נמוכה.
לפיכך, הסנוס בשקיות אלו הוא בעל נטייה נמוכה יותר לפעילות בחלל-הפה, והניקוטין משתחרר בזמן יותר ממושך.
בשנים האחרונות התפשט, בעיקר בקרב קהל צעיר, השימוש בשקיקי ניקוטין (nicotine pouches) המכילים ניקוטין טהור וחומרי טעם, ללא טבק.
טענת חברות הטבק היא כי עיקר המחקרים והנזק הבריאותי מעישון נגרמים משריפת החומרים השונים המוכלים בטבק, ואילו לניקוטין עצמו השפעות לוואי מופחתות.
ייתכן כי מהלך זה הוא חלק מאסטרטגיה נרחבת של חברות הטבק להתמודדות עם ירידה ממושכת במכירות סיגריות, ופנייה לקהלים חדשים, גם כאלה ללא עבר של צריכת טבק.
באופן כללי – המתכון להכנת הסנוס נוצר על ידי יוהאן א.
בומאן בשנת 1850. מכירות הסנוס צמחו במהירות, ובתוך זמן קצר ייצורו הועבר למפעל שלם כדי לעמוד בביקוש.
התערובת של היום היא אותה התערובת של אז.
התערובת מכילה 22 סוגים של טבק וטיפות מעטות של שמן ברגמוט.
זהו אחד מהמותגים היותר ייחודיים, ואף שולט בשוק הצרכנות השוודי מאז שנת 1995.
אתאן (Ettan) – הסנוס השוודי המודרני, נוצר על ידי בעל מפעל הטבק יאקוב פרדריק ליונגלוף, בעזרתו של הכימאי, יאקוב ברסליוס.
בין יתרונותיו של האתאן דאז: זמן ההכנה הנדרש פחת למספר ימים בודדים; טעמו של הסנוס היה טוב יותר; וכמוצר טרי ניתן היה להשתמש בו מיד.
בכך יאקוב פרדריק ליונגלוף התעשר במהרה.
האתאן אף נעשה מוצלח יותר כאשר בנו של יאקוב, קְנוּט, נטל לידיו את עסקיו של אביו.
קנוט ליונגלוף הפך לאחד האנשים העשירים ביותר באותה התקופה, והיה בעל אורח חיים בזבזני.
למעשה, המתכון שלו להכנת האתאן-סנוס לא שונה.
בימינו מותג זה הוא הסנוס בעל שיעור המכירות הגבוה ביותר בשוודיה.
יוצרים משתמשים לעיתים בסנוס לאפיון דמויות, כשהשימוש מרמז לכך שהדמות היא גבר מפשוטי העם - מחד אדם לא מתוחכם ומאידך איש מעשה ועבודה קשה.
שימוש הומוריסטי ישנו בספר בילבי, בו מתעקשת בילבי להכניס למכתב בבקבוק את השורה "ללא טבק הרחה כלות נפשנו זה יומיים" למרבה הזעזוע של טומי.
סנורקה (בשוודית: Snorkfröken, בפינית: Niiskuneiti) היא דמות ספרותית ואחת מהדמויות המרכזיות בסדרת ספרי "המומינים" מאת המאיירת והסופרת השוודית-פינית טובה ינסון.
אנו פוגשים לראשונה את סנורקה בספר המומינים השני שנקרא "כוכב השביט מגיע לעמק המומינים" והיא מופיעה כמעט בכל הספרים הבאים.
בגרסה העברית של סדרת האנימציה "המומינים", אשר זכתה לפופולריות רבה בישראל, ליליאן ברטו, חני נחמיאס, אורנה לביא-פלינט ואיריס זינגר דיבבו את קולה של סנורקה.
סנורקה היא נערה שמחה ומלאת מרץ, למרות שהרגלה לשנות את דעתה תכופות מרגיז לעיתים את הסובבים אותה.
סנורקה נהנית לחלום בהקיץ, ולעיתים קרובות מדמיינת איך נראה נסיך החלומות שלה.
היא גם קצת גאוותנית ופלרטטנית, אך יכולה להיות מאוד יצירתית במצבים קשים.
למשל בספר "כוכב השביט מגיע לעמק המומינים", סנורקה מוצאת דרך להיפטר מתמנון שאיים על חיי מומינטרול על ידי סנוורו בעזרת מראה.
מראה החיצוני של סנורקה דומה לזה של יתר המומינים - דמותה כשל טרול לבן וקטן בעל אף גדול המזכיר היפופוטם.
כמו אצל שאר המומינים - עיניה גדולות ואוזניה קטנות, וציצית בקצה זנבה.
על מצחה של סנורקה פוני, שתמיד מסורק ומסודר בקפידה.
על רגלה, היא עונדת אצעדה זהובה.
סנורקה היא אחותו של סנורק.
סנורקה ואחיה הם סנורקים (Snorks), זן שונה במקצת מהמומינים.
תכונה מיוחדת של סנורקים היא שהם משנים את גוון עורם לפי מצב רוחם.
כאשר סנורקה עצובה או מאוכזבת, צבע עורה נעשה ירוק בהיר.
בסדרת הספרים לא מוצגים קרובי משפחתם או הוריהם של סנורק וסנורקה.
בסדרת הספרים נרמז מספר פעמים כי מומין מאוהב בסנורקה, אותה פגש לראשונה כאשר הציל אותה מצמח קטלני בספר "כוכב השביט מגיע לעמק המומינים".
ניתן לראות את סנורקה בתור חברתו של מומין, אולם יחסיהם אינם מתוארים כך בסדרת הספרים.
בסדרת האנימה לעומת זאת סנורקה היא חברתו של מומין, השניים אוהבים אחד את השנייה מאוד, ונהנים לבלות זמן יחדיו.
סנורק (בשוודית: Snorken, בפינית: Niisku) הוא דמות ספרותית ואחת מהדמויות המרכזיות בסדרת ספרי "המומינים" מאת המאיירת והסופרת השוודית-פינית טובה ינסון.
סנורק מופיע לראשונה בספר המומינים השני, "כוכב שביט בעמק המומינים".
בגרסה העברית של סדרת האנימציה "המומינים", אשר זכתה לפופולריות רבה בישראל, אסף כחולי דיבב את קולו של סנורק.
סנורק הוא חנון גאון וחרוץ.
מוכשר באופן יוצא מן הכלל בבניית מכונות חדשות וממציא דברים חדשים בלי סוף.
תושבי עמק המומינים לעיתים קרובות מבקשים מסנורק עזרה בפתרון בעיות מסובכות.
לסנורק ידי זהב, ולפעמים הוא בונה את ההמצאות המורכבות שלו בבית המלאכה שגם אותו בנה.
בבית מלאכה זה בנה את הספינה המעופפת הביזארית שלו.
כשמבקשים ממנו, סנורק ממהר "להפשיל שרוולים" ומבצע ברמה גבוהה את המשימות המורכבות ביותר.
הוא לא יהסס להסביר איך הוא חושב שבעיות יכולות וצריכות להיפתר, ולכן הוא נחשב מעט "חכמולוג".
כקורא נלהב וסקרן, סנורק חוקר דברים בשביל עצמו, ולאחר מכן מעביר את הידע ואת המסקנות לאחרים.
מראהו החיצוני של סנורק דומה לזה של יתר המומינים - דמותו כשל טרול לבן וקטן בעל אף גדול המזכיר היפופוטם.
לסנורק בלורית והוא מרכיב משקפיים מרובעים.
סנורק הוא אחיה של סנורקה.
סנורק ואחותו סנורקה הם סנורקים (Snorks), זן שונה במקצת מהמומינים.
כאשר סנורק עצוב או מאוכזב, צבע עורו נעשה ירוק בהיר.
סנוקר ים הוא משחק שולחן צפון אירופאי הנקרא גם נווס (novuss), קארונה.
המשחק פופולרי מאוד במדינות הבלטיות וצפון אירופה.
המשחק לשניים או ארבעה אנשים.
למרות כללי המשחק הפשוטים יחסית, "סנוקר ים" הוא משחק אסטרטגי, אנרגטי וסוחף.
את המשחק משחקים עם מקלות סנוקר, שניים או ארבעה שחקנים.
במהלך המשחק, השחקנים נמצאים תמיד בצד אחד של השולחן.
תכונה זו הופכת את המשחק לנגיש לאנשים על כיסא הגלגלים (בגרמניה, קנדה, ארצות הברית, ליטא ועוד מדינות נערכות תחרויות בהן השחקנים על כיסא הגלגלים ושחקנים רגילים מתחרים זה בזה בלי שום הגבלות).
את המשחק משחקים באמצעות מקלות סנוקר עם כלים עגולים ושטוחים העשויים מעץ (ולא עם כדורים כמו במשחקי ביליארד רגילים).
התכונה הזאת נותנת למשחק גמישות מבחינת המיקום, כלומר אין צורך בעמידת השולחן בצורה אופקית מושלמת ואף ניתן לשחק את המשחק על הספינה או יאכטה, מכאן שם המשחק "סנוקר ים".
על פי מקורות בריטיים, משחק "סנוקר ים" הופיע לראשונה בפאבים בריטיים באנגליה עוד במאה ה-17. אותם המקורות טוענים כי המשחק ראשון נוצר על ידי ימאים בריטיים על פי סקיצה שיצרו וויקינגים.
לטענת הנורווגים המשחק שאבותיו וויקינגים הוא למעשה האב טיפוס של משחק הביליארד.
מקורות בריטים אחרים טוענים, כי המשחק הובא מאזור נפאל שבהודו במאה ה-17. באותה התקופה הייתה הודו אחת הקולוניות של בריטניה.
המשחק המקורי (הודי) - נקראה קארום (או סנוקר אצבע).
הימאים הבריטיים שינו במקצת את לוח המשחק, הוסיפו מקלות ושינו את כללי המשחק.
הם הביאו את המשחק לבריטניה שם במהרה הפך המשחק "סנוקר ים" לפופולרי ונמצא כמעט בכל פאב.
כך או כך, בין השנים 1927-1925, ימאים מלטביה ו/או אסטוניה (תלוי את מי שואלים) לקחו עימם סקיצה של המשחק דומה שראו בפאבים בריטיים.
הם יצרו משחק חדש לאחר שהוסיפו שינויים ושכלולים, ובנו שולחן ראשון.
משחק השולחן כבש במהרה ערי נמל כדוגמת Ventspils ,Tallinn ו-Liepaja.
המשחק הפך לפופולרי מאוד במדינות הבאלטיות, ואף קיבל הכרה כספורט רשמי לאומי בתקופה הסובייטית (1989-1945), ההוכרה הזאת נשמרת גם היום (2013).
2 שחקנים המתמודדים ביניהם, או 4 שחקנים (2 זוגות) המתמודדים ביניהם.
לתשומת לב: הכללים שלהלן מתייחסים למשחק של 2 משתתפים, למעט הסעיף המציין הבדלים במשחק של 4 שחקנים (ההבדלים במשחק זוגות (4 משתתפים)).
מטרתו של כל שחקן היא להכניס את כל הפולים שלו (המסודרים בצד שמולו) לתוך כל אחד מארבעת הסלים שבפינות השולחן.
פולים - דיסקיות קטנות מחוררות במרכזן, בצבע שחור או אדום.
כל שחקן פותח משחק עם 8 פולים .
ביטה - דיסקית גדולה מחוררת במרכזה, באמצעותה פוגעים/מכים בפולים (מס' 3 בתרשים 1).
אזור מרכז – העיגול במרכז השולחן (מס' 4 בתרשים 1).
אזור מכה – אזור צבוע, הצמוד לדפנות השולחן (למעשה הצלע של כל שחקן), בין הסלים הצמודים אליו.
לכל שחקן אזור מכה משלו (מס' 5 בתרשים 1).
אזור השן – כל אזור המכה והסלים הצמודים אליו (כל הצלע הצמודה לשחקן).
לכל שחקן אזור שן משלו (מס' 6 בתרשים 1).
סלים – נמצאים בפינות השולחן ומהווים יעד להכנסת הפולים (מס' 7 בתרשים 1).
בנדה – דופן השולחן (מס' 8 בתרשים 1).
חוץ/פנים בהתייחס לפול - פול נחשב "בפנים" (בתוך) אזור המרכז או "בפנים" (בתוך) אזור השן אך ורק כאשר רואים דרך החור שבמרכזו את השטח הצבוע ולא רואים את קו הגבול (תרשימים 2 ו-3).
חוץ/פנים בהתייחס לביטה – ביטה נחשבת כמצויה "בפנים" (בתוך) אזור המכה כאשר לא רואים דרך החור שבמרכזה את קו הגבול של אזור המכה (רואים את השטח הצבוע בלבד (מס' 1, 2 תרשים 4)).
כל שחקן עובר לצד שמולו ומסדר 8 פולים במרכז אזור המכה, צמוד לקו הבנדה, בצורה הבאה: 4 פולים בכל אחד מצידי קו המרכז, צמודים זה לזה וצמודים לבנדה.
*בסיום הסידור חוזר השחקן לצד שמול הפולים שסידר.
לתשומת לב: במהלך המשחק כל שחקן נשאר בצד השולחן שלו.
אין להניח ידיים או אצבעות על גבי השולחן.
אין להעביר אחת משתי הידיים מעבר לקו הבנדה.
אין להכות בפולים של היריב אלא אם כן המכה מתבצעת דרך הבנדה, או כאשר הנגיעה הראשונה של הביטה היא בפול של השחקן המכה.
אין להכות ישירות בפול הנמצא "בפנים" (פול הנמצא באזור המרכז או באזור השן של השחקן המבצע המכה – ראו הסבר חוץ/פנים בסעיף ההגדרות).
בשום שלב במשחק לא יהיו בשדה יותר מ-8 פולים לשחקן.
יש להכות בפול תמיד באמצעות הביטה ולא ישירות על ידי המקל.
זכות המכה הראשונה נקבעת על פי סיכום מראש בין השחקנים.
יש להכות בפולים באמצעות הביטה אך ורק מאזור המכה המסומן על השדה.
יש להניח את הביטה בתוך אזור המכה כך שלא ניתן יהיה לראות את קו הגבול דרך החור שבמרכזה (מס' 1,2 תרשים 3).
שחקן המצליח להכניס את הפול שלו לסל – זוכה במהלך נוסף, זאת בתנאי שלא ביצע שום עבירה במקביל.
אם פול של השחקן נכנס למרכז השדה (העיגול הפנימי שבאזור המרכז) ונחשב למצוי "בפנים" (לא רואים את קו הגבול מהחור שבמרכזו (תרשים 2)) - לא ניתן להכות בו ישירות.
המכה תתבצע אך ורק דרך הבנדה או באמצעות פול אחר של השחקן.
כנ"ל לגבי אזור השן (תרשים 3).
אם הפול נעמד על צידו - יש לחכות לעצירה מוחלטת שלו, ורק אז מניחים אותו מחדש - אף פעם לא בכיוון הסל.
המשחק מאפשר תמיד "זכות מילה אחרונה" ליריב במידה והשחקן מולו הכניס את כל הפולים שלו לסלים.
כך קיימת האפשרות להשגת תיקו במשחק.
עונש של הצבת פול באזור המרכז - אם הפול נהדף אל מחוץ לשולחן, יש להחזירו לנקודת האמצע של אזור המרכז (מס' 1 תרשים 5).
במידה ונקודה זו תפוסה – יש להניח את הפול בתוך העיגול בצמוד לקו הגבול שלו על גבי הקו החותך בצד שממנו קפץ/נהדף מהשולחן (מס' 2 תרשים 5).
במידה וגם מיקום זה תפוס - יש להניח את הפול על הקו החותך הבא בהתאם לכיוון השעון (מס' 3 תרשים 5).
אם גם נקודות אלו תפוסות – יש להניח את הפול בין שני הקווים החותכים (מס' 6 תרשים 5).
עונש של הוספת/החזרת פול של השחקן חזרה למשחק – הפול יוחזר למקום הפנוי הקרוב ביותר לקו המרכזי באזור המכה בצמוד לבנדה.
האחריות על החזרת הפול היא על היריב ולא על מבצע העבירה.
במידה והיריב המשיך לשחק ולא החזיר את הפול – העונש מבוטל.
פגיעה בפול כלשהו ישירות (ללא הביטה).(עונש 2)
הדיפת הביטה אל מחוץ לשולחן.
פגיעה ישירות בפול הנמצא באזור המרכז - מחזירים את הפול חזרה למקום בו היה טרם המכה.
פגיעה ישירות בפול של השחקן (המבצע את המכה) אשר נמצא באזור השן שלו - מחזירים את הפול חזרה למקום בו היה טרם המכה.
!במידה ולשחקן שביצע עבירה יש את כל שמונת הפולים על השולחן – מופעל "כלל החוב".
על פי כלל החוב השחקן היריב צריך לזכור להחזיר למשחק פול של השחקן מיד לאחר שהצליח להכניסו לסל.
כלל זה יופעל בהתאם להסכם בין הצדדים, כפי שייקבע לפני תחילת המשחק.
ההבדלים במשחק זוגות (4 משתתפים)
זוג השחקנים השותפים עומדים זה מול זה כאשר ההתמודדות היא מול השחקנים העומדים משני צידיהם (תרשים 6).
מתחילים את המשחק עם 16 פולים מכל צבע, שמונה בכל צד של שחקן, ובסה"כ 32 פולים בשדה.
התור של השחקנים מתנהל על פי כיוון השעון.
היום למשחק הזה שמות רבים: סנוקר ים, נווס (novuss), ביליארד באלטי, קארונה.
ברחבי העולם קיימות ליגות של "סנוקר ים" ונערכים תחרויות ביניהם - גביעת אירופה והעולם בנסוקר ים שבין המשתמשים יש גם אנשים על כיסאות גלגלים.
סנופי וצ'ארלי בראון, פינאטס – הסרט הוא סרט אנימציה של חברת פוקס המאה ה-20 שיצא לאקרנים ב-6 בנובמבר 2015. הסרט מבוסס על סדרת הקומיקס פינאטס מאת צ'ארלס מ.
שולץ ונחשב למחווה לספישל הטלוויזיה המיתולוגי "חג המולד של צ'ארלי בראון" אשר יצא לאקרנים לפני 60 שנים.
חברת ההפצה של הסרט בישראל גלובוס מקס החליטה שלא להפיצו בגרסתו המקורית אלא רק בדיבוב לעברית.
כשהילדה הג'ינג'ית הקטנה עוברת לגור בשכונה ומאוחר יותר מצטרפת לכיתתו, צ'ארלי בראון מתאהב בה, אם כי הוא חושש שרצף חוסר המזל הארוך שלו ימנע ממנה להבחין בו.
אחרי שלוסי אומרת לו שהוא צריך לנסות להיות בטוח יותר בעצמו, צ'ארלי בראון מחליט לצאת לסדרה של פעילויות חדשות בתקווה למצוא משהו שיגרום לילדה הג'ינג'ית הקטנה להבחין בו.
בסיוע סנופי ווודסטוק, הוא מבצע מופע קסמים בתוכנית הכישרונות של בית הספר; עם זאת, הוא נאלץ להפסיק את המעשה שלו כדי לעזור לאחותו סאלי עם המופע שלה, מה שגורם לו להשפלה פומבית.
לאחר מכן, צ'רלי בראון נרשם לריקוד בבית הספר וגורם לסנופי ללמד אותו את כל כישורי הריקוד שלו.
בריקוד, צ'רלי מושך שבחים על כישוריו, אבל הוא מחליק במהלך ההופעה שלו.
זה גורם לאחת הנעליים שלו לפגוע בממטרה, מה שגורם לו שוב להיות מושפל מול כולם.
צ'רלי בראון משתף פעולה עם הילדה הג'ינג'ית הקטנה כדי לכתוב דו"ח ספר.
כשהיא לא זמינה למשך שבוע בגלל מחלה משפחתית, צ'רלי בראון מחליט לכתוב את הדו"ח לבדו, על הרומן "מלחמה ושלום" מאת ליאו טולסטוי, עליו הוא כותב דו"ח מקיף.
במקביל, צ'רלי בראון מגלה שהוא התלמיד היחיד שקיבל ציון מושלם במבחן שנערך מוקדם יותר באותה שנת לימודים.
חבריו ושאר התלמידים מברכים אותו, והפופולריות שלו מתחילה לטפס.
עם זאת, כשהוא הולך לקבל מדליה באספת בית ספר, הוא לומד שהעבודות במבחן התערבבו בטעות, ושפטי הייתה למעשה זו שקיבלה את הציון המושלם.
צ'רלי בראון חושף את הטעות ודוחה את המדליה, ובכך הופך שוב לא פופולרי, ושוב, מודח באגרסיביות על ידי כל השאר.
בינתיים, סנופי כותב רומן על דמותו של אס המעופף במלחמת העולם הראשונה שמנסה להציל את פיפי מהברון האדום בעזרת וודסטוק וחבריו, תוך שימוש באירועים ובמצבים המרכזיים סביב צ'רלי בראון כהשראה לפיתוח סיפורו.
הוא מגלם את ההרפתקה שלו פיזית ונתקל בצ'ארלי בראון והחבורה כמה פעמים בדרך.
סנופי, בסופו של דבר, מצליח להביס את הברון האדום בקמיקזה ולהציל את פיפי.
לפני שעזב את בית הספר לקיץ, צ'רלי בראון מופתע כשהילדה הג'ינג'ית הקטנה בוחרת בו לחבר לעט (כחלק מפרויקט בית ספרי במהלך הקיץ).
לינוס משכנע את צ'ארלי בראון שהוא צריך לספר לילדה הג'ינג'ית הקטנה מה הוא מרגיש כלפיה לפני שהיא עוזבת לקיץ.
בראון דוהר לביתה, אך במקום זאת הוא נתקל באמה, שמודיעה לו שהיא עומדת לצאת באוטובוס למחנה קיץ.
צ'רלי בראון מנסה לרדוף אחרי האוטובוס אבל הילדים האחרים מונעים ממנו להגיע אליו.
בדיוק כשהוא עומד לוותר, הוא רואה עפיפון נופל מהעץ-אוכל-עפיפונים.
המיתר מסתבך סביב מותניו ומפליג איתו, ובכך מושך אותו איתו.
כשהגיע לאוטובוס, צ'רלי בראון סוף סוף שואל את הילדה האדמונית הקטנה מדוע היא בחרה בו למרות כישלונותיו.
הילדה מסבירה שהיא מעריצה את חוסר האנוכיות והנחישות שלו, וקוראת לו אדם ישר, אדיב, אכפתי וחומל.
כולם מברכים אותו ומשבחים את צ'ארלי בראון כידיד אמיתי ונושאים אותו הביתה.
ביל מלנדז – סנופי ווודסטוק
נואה שנאפ – צ'ארלי בראון
הדלי בל מילר – לוסי ואן פלט
ונוס שולטיס – פפרמינט פאטי
אלכסנדר גארפין – ליינוס ואן פלט
פרנצסקה קאפאלדי – הילדה עם השיער האדום
מאריאל שיטס – סאלי בראון
ויליאם אלכסנדר וואנץ' – שרמי
בעקבות ריבוי הדמויות הוחלט שלא יהיו דמויות חדשות בסרט.
אולם דמויות נוספות כמו: פיפי אהובתו של סנופי, אולף, אחיו של סנופי צפויים להופיע בסרט.
סנז'נקה (בולגרית: Снежанка; "שלגיה") היא מערה בהרי רודופי, 5 ק"מ מהעיר פשטרה, בדרום בולגריה.
אורכה של המערה 145 מטרים והטמפרטורה בה היא 9 מעלות צלזיוס באופן קבוע.
המערה מורכבת מאוסף של נטיפים, זקיפים, וילונות ואגמי גיר.
המערה מורכבת ממספר היכלים, לדוגמה: ההיכל הגדול, היכלי העטינים והיכל המוזיקה.
ההיכל מכיל בתוכו זקיף הדומה לצורת ילדה ובצבע לבן ומכאן השם שלגייה.
ההיכלים שבמערה נחשבים מהיפים בבולגריה, כמו גם המערה בכללותה.
המערה נוצרה על ידי נהר נובומאלנסקה לפני 3.5 מיליון שנים באותו התהליך של כל מערת נטיפים.
במרכז המערה ישנן אבנים מעוגלות עליהן חממו ובישלו.
לידן נמצאו שרידי עצמות אנושיות ובעלי חיים המתוארכים לתקופת האבן.
התראקים השתמשו במערה כמחסה בעת מלחמה.
המערה נתגלתה מחדש בשנת 1961.
סנז'קה היא אחת ממאה אתרי התיירות הלאומיים של בולגריה.
דרך ההגעה הלא ממונעת היא טיפוס של כחצי שעה על ההר הסמוך.
סנוקרסט (מאנגלית: Snowcrest) הייתה חברת לייצור גלידה שהוקמה בידי ישראל שטיינהרט ומשה פרנקנטל, יחד עם בנו צבי וחתנו יאיר ווייל ופעלה בישראל בשנים 1968–1980. ישראל שטיינהרט בעצם המשיך את העסק שהקים עם משפחתו בלונדון ב-1949. החברה נרכשה על ידי "תנובה".
המפעל הוקם בבני ברק בשנת 1968 ולאחר מכן עבר לאזור התעשייה קריית אריה שבפתח תקווה, לאחר שעיריית בני ברק סירבה לחדש לחברה את רישיון העסק.
מוצרי החברה לא נמכרו בחנויות אלא רק דרך 120 המכוניות שהפעילה החברה.
עד לכניסתה של סנוקרסט לענף הגלידה יוצרה הגלידה בישראל על בסיס שומן צמחי בלבד.
סנוקרסט רכשה את הידע שלה מחברה אנגלית והחלה בייצור גלידה על בסיס שמנת.
סנוקרסט ייצרה שלגונים מפרי טבעי, שלגונים על בסיס שמנת (סדרת "בוס"), חטיפי גלידה וגלידה משפחתית קפואה אך רכה לאכילה (סדרת "נמס בפה") באריזות 1.5 ליטר ו-2 ליטר.
לפני מכירתה ייצרה סנוקרסט כ-2,000 טונות גלידה בעונת הקיץ.
בשנת 1980 החליטה תנובה להיכנס לענף הגלידה מתוך מחשבה לנצל טוב יותר את עודפי החלב שברשותה.
לאחר שהתברר שרכישת מפעל קיים כדאית יותר מהקמת מפעל חדש בתוך מחלבת רחובות, נרכשה חברת סנוקרסט במרץ אותה שנה עבור 3.7 מיליון דולרים.
סנזיינה (ברומנית: Sânziană), המכונה גם דרגאיקה (Drăgaica), היא יצור מיתולוגי רומני, קוסמת טובה מהסוג המכונה יילה, שהופכת לקוסמת רעה, אם לא מכבדים את יום חגה ב-24 ביוני.
ההתייחסות לסנזיאנות היא בדרך כלל קבוצתית, אך יש גם אחת הזוכה להתייחסות פרטיקולרית, יאנה סנזיאנה.
לפי המסורת הסנזיאנות לובשות יה, לכן חג הסנזיאנות נקבע גם כיום החג של החולצה הרומנית יה.
סנזיאנה הוא גם שמו של צמח בעל פריחה צהובה-מוזהבת הפורח בתקופת חג הסנזיאנות, אשר פרחיו משמשים לחליטת תה ולהאכלת בעלי חיים.
הצמח גדל גם בישראל ושמו דבקה אמיתית (Galium verum).
בחג נוהגים לקשט את חזיתות הבתים בזרים של פרחי סנזיאנה.
בנצרות 24 ביוני הוא יום חגו של יוחנן המטביל ומכאן נגזר השם sanctus Joannes (יוחנן הקדוש בלטינית), ששובש בהמשך, sînt Joane, sînjuene, sînziene.
ביום חג זה רוקדות האיכרות, והצעירה שנבחרת לרוקדת המצטיינת קרויה Drăgaica (דרגאיקה), שם שנגזר מהמילה dragă, שפירושו "יקירה".
על פי האתנולוגים הרומנים המנהג הזה קדם לנצרות ומקורו בחג של אל השמש, שנחוג בתקופה בה השמש בשיא חוזקה (לקראת היום הארוך ביותר בשנה) והסנזיינות היו כוהנות השמש, שחיו ביערות ושרתו את אלת הציד דיאנה.
הסנזיינות עוברות בלילה ונותנות כוח לאנשים, בעלי חיים וצמחים.
על פי המנהג, מפרחי הסנזיינות קולעים זרים וזורקים אותם אל גגות הבתים.
אם הזר נשאר על הגג, זה מבשר חיים ארוכים ואם הוא נופל מהגג יש בכך בשורה רעה.
מי שאינו מכבד את הסנזיינות על ידי לקיחת חלק במנהגים יענש על ידן בסופות, ברד והרס התבואה.
את פרחי הסנזיינה יכולים לאסוף רק ילדים או נשים אחרי גיל הבלות, אחרת הם מאבדים את התכונות המגינות.
בחבל מרמורש הבחורות מתרחצות לקראת החג במים זורמים ולקראת בוקר מרטיבות את גופן העירום בטל הבוקר - מנהג זה מבטיח להן שיהיו להן ילדים.
צעירות לא נשואות שמות על ראשן זרי סנזיינה, כדי שבשנתן יחלמו על המיועד להן.
במרמורש מקובל גם לקלוע זרי סנזיינות בצורת צלב, לקדש אותם בכנסייה ולאחר מכן להניח אותם בצמתים בקרבת הכפר, כדי להבטיח צמיחת התבואה.
סנופטה () היא חברת אדריכלות נורווגית העוסקת באדריכלות נוף, עיצוב פנים, אדריכלות בניין, עיצוב תעשייתי ועיצוב גרפי.
החברה מעסיקה כ-350 עובדים והיא בעלת סניפים באוסלו, בניו יורק, בסן פרנסיסקו, בסטוקהולם ובאינסברוק.
סנופטה נוסדה על ידי האדריכל האמריקאי אדווארד קריג והאדריכל הנורווגי קיטיל טרדאל .
בשנת 1989 הם ניגשו לתחרות אדריכלות עבור בניית ביבליותיקה אלכסנדרינה, שנעשתה בשיתוף פעולה עם האדריכל האוסטרי כריסטופר קפלר.
בנוסף זכו בפרס העולמי לאדריכלות בת קיימא לשנת 2010 ובפרסים נוספים.
מבנה האופרה באוסלו שאוב מהטבע הנורווגי, ובעל דמיון לקרחון מחליק.
גם לביבליותיקה אלכסנדרינה עקרונות השאובים מעולם הטבע.
מוזיאון האמנות בלילהאמר , נורווגיה (1992)
השגרירות הנורווגית המלכותית בברלין, גרמניה (2001) - חלק בלתי נפרד ממתחם השגרירויות הנורדיות
ביבליותיקה אלכסנדרינה, אלכסנדריה, מצרים (2002)
בית האופרה של אוסלו, נורווגיה (2008)
מרכז וולף לאמנויות, אוניברסיטת סטייט בבולינג גרין , באולינג גרין, אוהיו (2011)
ספריית ג'יימס ב' האנט ג'וניור באוניברסיטת המדינה של קרוליינה הצפונית, ראלי, קרוליינה הצפונית (2013)
האנדרטה הלאומית וה מוזיאון לפיגועי 11 בספטמבר בניו יורק.
מרכז למידה לסטודנטים באוניברסיטת ריירסון, טורונטו, קנדה (2015)
הרחבת מוזיאון סן פרנסיסקו לאמנות מודרנית, סן פרנסיסקו, קליפורניה (2016)
המרכז הבינלאומי מערת לאסקו הרביעי לאמנות מערות, מונטניאק, דורדון , צרפת (2016)
שחזור מחדש לכיכר טיימס בניו יורק (2017)
הפקולטה לאמנות, מוזיקה ועיצוב, אוניברסיטת ברגן (2017)
הספרייה המרכזית בקלגרי , קלגרי, אלברטה, קנדה (2018)
מסעדה מתחת למים, לינדסנס , נורווגיה (2019)
ספריית צ'ארלס באוניברסיטת טמפל, פילדלפיה, פנסילבניה (2019)
מוזיאון בלנטון לאמנות, אוניברסיטת טקסס באוסטין (2023)
מוזיאון ג'וסלין לאמנות, אומהה, נברסקה (2024)
מוזיאון הסקס, מיאמי, פלורידה (2024)
קאסר אל-חוקם (מטרו ריאד), ריאד, ערב הסעודית (2024)
ספריית הנשיאות של תיאודור רוזוולט, ליד מדורה, דקוטה הצפונית, ארצות הברית (תאריך סיום צפוי ב-2026)
סנונית סגולה (שם מדעי: Progne subis) היא מין של ציפור ממשפחת הסנוניתיים החיה ברחבי אמריקה הצפונית, ובחלק מאמריקה הדרומית.
אורך סנונית זו 20 סנטימטרים והיא בעלת גוף סגול-כחול, כנפיים שחורות וראש גדול כחול עם אזור העיניים כהה יותר משאר הגוף.
הסנונית בעלת כנפיים גדולות העוזרות לה לנווט באוויר במהירות בעקבות טרף מעופף כמו זבובים ופרפרים.
הנקבות דומות לזכרים, אך קטנות יותר וצבעם אפור עם גוון כחול בכנף.
הסנונית חיה ברחבי אמריקה הצפונית מקולומביה הבריטית עד מקסיקו, ובחורף היא נודדת דרומה עד אגן האמזונאס בברזיל.
מאז המאה ה-20 החלו התושבים ברחבי ארצות הברית להכין לסנוניות קנים מלאכותיים בעלי קיר הגנה מפני טורפים.
כתוצאה מכך הסנונית החלה להתרבות במהירות והכפילה את מספרה ביבשת.
סנונית עצים (שם מדעי: Tachycineta bicolor) היא מין של ציפור ממשפחת הסנוניתיים החיה ברחבי אמריקה הצפונית ועד למרכז אמריקה.
סנונית זו מגיעה לאורך 13.5 ס"מ ולמשקל 20 גרם.
היא בעלת נוצות כחולות בחלקה העליון ובכנפיה והראש כחול מלבד אזור העיניים השחורות והמקור האפור.
תחתית המקור ומטה לבנים וקצוות הכנפיים שחורות.
הסנונית בעלת כנפיים ארוכות וזנב דמוי מזלג.
הן תופסות חרקים מעופפים קטנים ויאכלו גם פירות מהעצים.
הסנוניות מקננות בחורים טבעיים ומלאכותיים בסביבות נהרות ולעיתים מקננות בין קופסאות הבנויות לציפורים אחרות.
התנהגות זו הגדילה את מספרן באזורים רבים.
סְנוּנִיתַן הַוַּרְדִּיִּים (שם מדעי: Iphiclides podalirius, שם עברי קודם זְנַב-סְנוּנִית הַוַּרְדָנִיִּים) הוא פרפר ממשפחת הצבעוניים הנפוץ באירופה ובאסיה.
בישראל הוא נפוץ רק באצבע הגליל, צפון רמת הגולן ובחרמון בחודשי הקיץ.
מין זה נפוץ לרוחב האזור הפלארקטי וברוב אירופה, מלבד האזורים הצפוניים.
גבול תפוצתו הצפוני הוא לוסטיה התחתונה ומרכז פולין וגבול תפוצתו המזרחי לאורך אסיה הקטנה ועבר הקווקז עד לחצי האי ערב, פקיסטן, הודו ומערב סין.
מין זה נכחד מהאי הבריטי והוא הולך ונעלם ממקומות מיושבים, עקב שימוש בחומרי הדברה הפוגע בזחלים.
מספר פרטים נצפו במרכז שוודיה ובממלכה המאוחדת, אך אלו כנראה רק תעו ולא היו בעת נדידה.
סנוניתן הוורדיים נפוצים בגינות, ערים וכפרים, שדות ובמרחבים פתוחים.
הוא מתעופף במקומות שבהם מצוי שזיף הבר ובמיוחד בפרדסים.
בהרי האלפים ניתן למצוא אותם בגבהים של עד כ-2,000 מטרים, אבל בדרך כלל הם מעדיפים להיות בגבעות בתחתית ההרים ובמקומות נמוכים יותר.
בשנים מסוימות סנוניתן הוורדיים נפוץ מאוד.
הוא נהפך נדיר יותר עם היעלמותם של שיחי שזיף הבר.
הפרפר נחשב לפרפר מוגן על פי חוק במדינות: צ'כיה, סלובקיה, גרמניה, הונגריה, לוקסמבורג, רוסיה ופולין.
הוא נחשב נדיר ובסכנת היכחדות בחלק ממחוזות אוסטריה.
למרות שרשויות שונות מייחסות לו מצב שימור "פגיע", הוא לא מוגדר ברשימה האדומה של IUCN.
מוטת כנפיו של סנוניתן הוורדיים היא כ-60-80 מ"מ לזכרים, ו-62-90 מ"מ בנקבות.
הוא מאופיין בזנבות ארוכים (יחסית לזנבי סנוניות אחרים).
צבע כנפיו לבן קרם או צהוב בהיר.
על כנפיו הקדמיות שישה פסי נמר וסימנים דמויי יתדות.
בשוליים של כנפיו התחתונות ישנם כתמים כחולים בצורת חצאי סהר, עם כתם כתום בפינה האחורית של כל כנף וזנב ארוך יחסית.
מין זה דומה לזנב סנונית נאה, זנב סנונית המכבים וזנב סנונית קורסיקה.
נקבת סנוניתן הוורדיים מטילה ביצים בצבע ירקרק על צמחי ורדיים שונים.
עם בקיעתו מהביצה הזחל בצבע אפרפר עם שני פסים לבנים לרוחבו ועליו בליטות שעירות.
עם גדילתו משתנה צבעו לירוק, הוא הופך לחלק והוא מוסווה היטב, על גבו פסים צהובים דקים וכתמים חומים קטנים.
בהגיעו לגודל של כ-35 מ"מ הוא מתגלם על הצמח הפונדקאי.
הגולם הוא בצבע צהוב או ירוק ותקופתו כחודש.
גלמי הדור האחרון עוברים תרדמת חורף.
בוגרי זנבי סנוניות הוורדניים מתעופפים בין חודשי מרץ לאוקטובר.
ישנו דור אחד עד שלוש בשנה.
סנונית מערות (שם מדעי: Hirundo daurica) היא מין של ציפור שיר ממשפחת הסנוניתיים.
סנונית המערות דומה לסנונית הרפתות בצורה שלה ובגודל שלה, בכנפיה הכהות שצבען שחור מבריק ובנוצות הזנב החיצוניות הארוכות, אך נבדלת ממנה בצבע הלבן-ערמוני, בצוואר בהיר ובהיעדר הסינר השחור על החזה.
סנונית המערות נפוצה בדרום אירופה וסביב אגן הים התיכון, ומשם מזרחה עד למרכז אסיה.
נדידת הסתיו נמשכת מאמצע יולי עד אמצע נובמבר, כשהשיא בספטמבר, נדידת האביב מתחילה באמצע פברואר והיא נמשכת עד ליוני, כשהשיא במרץ-אפריל.
הסנונית בישראל מקייצת ומקננת והיא מצויה בצפון ובמרכז.
כאשר היא בתעופה בגובה רב יחסית היא נוהגת לצוד חרקים.
את הקנים היא בונה במרחק של כמה מאות מטרים מקנים אחרים.
דוגמה למקומות: תלוי על מדף הסלע במערה, במבנים נטושים ואפילו במגורי אדם.
לקן, הבנוי מבוץ ורוק, צורת אגרטל כדורי שקוטרו כ-20 ס"מ ואורכו עם פרוזדור הכניסה כ-25 ס"מ ומשקלו יכול להגיע לקילוגרם.
הקן נבנה על ידי שני בני הזוג.
משך הבניה ארוך ויכול להגיע לחודש ימים.
לקן פתח אחד אינו מאפשר לנחשים להגיע לקן כיוון שהנחש אינו יכול לטפס רק אנכית ולא אופקית.
הסנוניות נוטות לחזור לקן שבנו בעונות הרבייה הבאות.
סנונית סלעים (שם מדעי: Hirundo rupestris; בתעתיק מערבית - ח'טאף א (ל) שוואהק) היא ציפור שיר ממשפחת הסנוניתיים החיה באירופה, אסיה ואפריקה.
סנונית הסלעים היא ציפור בינונית בגודלה ובעלת מבנה גוף מוצק.
היא בולטת בצבעה החום-כהה ובסוככות תת-הכנף הכהות והמנוגדות ליתר הכנף.
כתמים לבנים מצויים על הזנב.
האוכלוסייה של סנונית הסלעים שומרת על מספר פרטים קבוע.
אוכלוסיות צפוניות יותר של סנונית הסלעים נודדות לטווחים לא ארוכים ונמצאות בחודשי החורף בדרום אירופה ומערבה, צפון אפריקה והמזרח התיכון.
האוכלוסיות המזרחיות של סנונית הסלעים חורפות בתת-היבשת ההודית.
סנונית הסלעים דוגרת באזורים הרריים באלפים, בטורקיה, בקווקז, בחרמון ומזרחה עד להימלאיה.
נראה, כי האוכלוסייה העולמית של סנונית הסלעים מצויה במגמת עלייה והתפשטות אוכלוסייה צפונה, בעיקר כתוצאה מהיצע גדל והולך של מקומות קינון מתאימים - מעשה ידי האדם.
התפשטויות שכאלה מבחינת מקומות הקינון נרשמו באוסטריה, למשל, שם גשרים של נתיבי תנועה מהירים משמשים אתר קינון נחשק.
גם בשווייץ, רומניה, בולגריה ובעוד מדינות נצפו מקומות קינון שלא נצפו קודם.
בישראל דוגרת סנונית הסלעים אך ורק בחרמון.
בעבר דגרה גם באזור הרכבל התחתון, אך בסקר שנערך בשנת 2013 נמצא רק זוג אחד של סנונית סלעים שדגר בשולי העיירה מג'דל שאמס.
פרטים נוספים של סנונית סלעים נצפו בחלקים אחרים של הר החרמון אבל ללא סימני דגירה.
בישראל, סנונית הסלעים מוגדרת כמין ש"עתידו בסכנה" (VU) בשל גודלה המזערי של האוכלוסייה המקננת, המוערכת בפחות מ-50 פרטים בוגרים, בשילוב התאמה אזורית לכך שהאוכלוסייה המקננת בחרמון היא אוכלוסיית שוליים בקצה גבול התפוצה העולמית של המין.
במהדורה הקודמת של הרשימה האדומה של IUCN מ-2002 הוערכה סנונית הסלעים כמין ש"אינו בסיכון" (LC).
סנונית שהם (נולדה ב-25 בנובמבר 1947) היא פרופסור אמריטה במחלקה למדעי המידע באוניברסיטת בר-אילן.
סנונית שהם נולדה במחנות המעצר בקפריסין.
הוריה היו ניצולי שואה שהעפילו על האונייה מולדת.
היא גדלה בקריית אתא ואת שירותה הצבאי עשתה בחיל המודיעין.
ב-1972 סיימה תואר ראשון בהצטיינות יתרה בהיסטוריה באוניברסיטה העברית.
ב-1979 סיימה התמחות בספרנות בהצטיינות יתרה באוניברסיטה העברית.
במקביל היא שימשה כמנהלת הספרייה להיסטוריה באוניברסיטת העברית בשנים 1978–1979. את הדוקטורט כתבה בהנחיית פרופ' מייקל באקלנד, בנושא ההתנהגות ארגונית באוניברסיטת ברקלי, קליפורניה.
שהם הייתה בין צוות החוקרים של המרכז ללימודי אירופה באוניברסיטת תל אביב ובאוניברסיטה העברית, ב-1982 החלה ללמד כחלק מהסגל האקדמי של אוניברסיטת בר-אילן.
ב-1998 מונתה לראש המחלקה ללימודי מידע באוניברסיטת בר-אילן, תפקיד בו כיהנה עד 2005. כראש המחלקה ללימודי מידע.
היא יזמה ובצעה רפורמה מקיפה בתוכניות הלימודים של המחלקה ללימודי מידע: פתחה תוכנית לימודים לתואר שלישי; פתחה תוכנית לימודים לתואר ראשון (כמקצוע ראשי) באישור המועצה להשכלה גבוהה.
כמו כן, פתחה מגמות חדשות ל'ניהול ידע' ו'טכנולוגיות מידע'.
הפכה את המחלקה למחלקה מחקרית, כאשר מחקר ופרסומים הפכו למרכזיים.
בשנים 2008–2020, הייתה שהם יו"ר הוועד המנהל של המרכז לספריות וספרות בישראל.
החל מפברואר 2021 משמשת שהם יושבת ראש "ארגון מעפילי קפריסין" הפועל למען הנצחת המעפילים שהוגלו על ידי ממשלת בריטניה למחנות המעצר בקפריסין ותומכיהם, הנחלת מורשתם וגיבוש קהילת המעפילים, המסייעים להם ובני משפחותיהם.
1994: תהליך התכנון בספריה הציבורית: מדריך למנהל הספרייה
נשואה ליעקב שהם, אם לארבעה וסבתא.
בין ילדיה, פרופ' אמיר שהם והשופטת טל לחיאני שהם.
סנוֹפלֵייק היא חברה המספקת שירותי מחסן נתונים במחשוב ענן, שנוסדה בשנת 2012.
החברה נוסדה ב-23 ביולי 2012 בסן מטאו שבקליפורניה, על ידי שלושה מומחי מחסן נתונים: ד"ר בנואה דז'וויל (Benoit Dageville), ד"ר תיירי קרוּאנֵס (Thierry Cruanes) וד"ר מרצין ז'וקובסקי (Marcin Żukowski).
דז'וויל וקרוּאנֵס עבדו קודם לכן בחברת אורקל, וז'וקובסקי נמנה קודם לכן עם מייסדי חברת ההזנק ההולנדית .
מנכ"ל החברה הראשון היה מייק ספייסר, משקיע הון סיכון, המשמש כדירקטור בחברה.
בתחילת 2022 מועסקים בחברה יותר מ-3,000 עובדים בעשרים מדינות.
שירותי החברה ניתנים על גבי שירות אחסון הענן Amazon S3 מאז 2014, על גבי Microsoft Azure מאז 2018, ועל גבי Google Cloud Platform מאז 2019.
ביוני 2014 מונה , יוצא מיקרוסופט, למנכ"ל החברה.
באוקטובר 2014 גייסה החברה 26 מיליון דולר, כשלה 80 ארגונים המשתמשים בשירותיה.
ביוני 2015 גייסה החברה עוד 45 מיליון דולר, והכריזה על המוצר שלה, מחסן נתונים במחשוב ענן.
באפריל 2017 גייסה החברה 100 מיליון דולר.
באוקטובר 2018 גייסה החברה 450 מיליון דולר, והגיעה לשווי של 3.5 מיליארד דולר.
במאי 2019 מונה פרנק סלוטמן, מנכ"ל ServiceNow לשעבר, למנכ"ל החברה.
בפברואר 2020 גייסה החברה 479 מיליון דולר, כשלה 3,400 ארגונים המשתמשים בשירותיה.
ב-16 בספטמבר 2020 יצאה סנופלייק בהנפקה ראשונה לציבור (IPO) עם מחיר יעד למניה שעמד על 120 דולר, ערך זה יותר מהוכפל ביום המסחר הראשון, ל-253.93 דולר, והעמיד את שווי השוק של החברה על 70.4 מיליארד דולר.
הגיוס ב-IPO הגיע ל-3.4 מיליארד דולר, מה שהופך אותו ל-IPO הגדול ביותר בתחום התוכנה בהיסטוריה עד אז.
וזה היה גם ה-IPO הגדול ביותר בהיסטוריה שהכפיל את שוויו ביום המסחר הראשון.
באוקטובר 2021 פתחה החברה בישראל סניף מכירות ותמיכה.
סַנוּקִי (ביפנית: さぬき市) היא עיר שנמצאת במחוז קאגווה, יפן.
העיר ממוקמת כ-525.5 ק"מ מבירת יפן, טוקיו, וכ-12 ק"מ מבירת המחוז, טקמאצו.
סנורלאקס (ביפנית: カビゴン, Kabigon) הוא סוג יצור בזיכיון פוקימון של נינטנדו ו־Game Freak.
נוצר על ידי קן סוגימורי, סנורלאקס הופיע לראשונה במשחק הווידאו פוקימון אדום וכחול לגיים בוי, ובהמשך מופיע במשחקים נוספים, כותרות ספין-אוף, ועיבודים מונפשים ומודפסים של הזיכיון.
סנורלאקס הוא יצור גדול וכחלחל בעל עיניים סגורות ופה סגור הכולל שתי שיניים בולטות כלפי מעלה.
סנורלאקס מדובב על ידי קטסויוקה קונישי בגרסאות היפניות של האנימה פוקימון וסדרת משחקי הווידאו Super Smash Bros..
בהופעותיו בשפה האנגלית, הוא דובב במקור על ידי מייקל הייגני, טד לואיס וכיום ג'יימס קרטר קת'קארט.
ידוע בתור "הפוקימון הישן", נאמר כי סנורלאקס שוקל מעל ועד לפוקימון רובי וספיר, נחשב לפוקימון הכבד ביותר הידוע אי פעם.
סנורלאקס הוא אחד הפוקימונים הפופולארים בגלל החמידות שלו, כמו כן הוא פוקימון טוב לקרבות והוא משמש מאמנים ברחבי העולם.
הוא גם מופיע על הלוגו של Pokémon Sleep.
סנורלאקס הוא זן של היצור הבדיוני פוקימון שנוצר עבור הזיכיון פוקימון.
הוא עוצב על ידי קן סוגימורי עבור הדור הראשון של משחקי פוקימון, המין נוצר בהשראת ההתנהגות והמראה על ידי מעצב משחקי הפוקימון הוותיק קוג'י נישינו.
נישינו היה מרוצה ממנו מאוד, ובראיון עם פאמיטסו הוא הצהיר שסנורלאקס "הוא כמו הבן שלי!" לפי המייסד השותף של גיימפריק, ג'וניצ'י מסודה, לנישינו היה הרגל לאכול בכבדות ואז ללכת לישון.
התנהגות זו זיכתה את נישינו בכינוי "קירבי" על ידי הצוות של גיימפריק כקריאת ראש לדמות נינטנדו, אשר בתורה שימשה כבסיס לשם היפני של הפוקימון, "Kabigon".
כאשר תרגמו את משחקי הפוקימונים לקהל מערבי, נינטנדו החליטה לתת למיני הפוקימונים השונים "שמות חכמים ותיאוריים" הקשורים למראה או לתכונות שלהם כאמצעי להפוך את הדמויות לקשורות יותר לילדים אמריקאים.
בהתבסס על מאפייני השינה הקבועים שלו, שונה שם המין ל-סנורלאקס, הלחם בסיסים של המילים "לנחור" ו"להירגע".
סנורלאקס הוא פוקימון חסר אף דומה לדובי, ידיים וכפות רגליים בצבע שמנת, בעוד ששאר חלקי גופו בצבע צהבהב.
גם ראשו גדול, ויש לו שתי שיני כלבים קטנות בולטות מן הלסת התחתונה שלו.
כפות הרגליים שלו גדולות בהשוואה לרוב הפוקימונים, מה שמסייע בשיווי משקלו כאשר הוא בוחר לעמוד.
למרות שזרועותיו של סנורלאקס קצרות ביחס לגודלו, הן ארוכות מספיק כדי לאפשר לה גם לתפוס אוכל וגם לאכול.
נאמר כי סנורלאקס שוקל מעל 1,000 פאונד, ובמשך זמן מה נחשב לפוקימון הכבד ביותר הידוע.
בגלל התיאבון העצום, סנורלאקס יטרוף כמעט כל דבר, אפילו אוכל עבש ורקוב.
הודות למיצי העיכול החזקים במיוחד שלה, הקיבה של סנורלאקס יכולה להמיס כל סוג של רעל.
כתוצאה מכך, הוא יכול לאכול מזון נגוע ללא דאגה.
למרות גודלו, סנורלאקס הוא פוקימון כה צייתן שילדים משתמשים בבטן הגדולה שלו כמקום לשחק בו.
מונצ'לאקס מגלה גם תיאבון רעבתני, ומתפתח לסנורלאקס כאשר יש לו רמת ידידות גבוהה מספיק עם המאמן שלו.
בפוקימון חרב ומגן הופיעה צורת ג'ייגנטמקס של סנורלאקס.
כאשר ג'ייגנטמקס יופיעו על בטנו עצים וצמחים שונים, לאחר שצמחו מזרעים שנשרו מהצמחים שאכלו, והוא יכול ללמוד את מתקפת הג'י-מקס חידוש מלאי ג'י-מקס.
התפקיד הבולט ביותר של סנורלאקס במשחקי הפוקימון היה זה של מחסום דרכים בשוגג במחוז קנטו ב-פוקימון אדום וכחול ובמשחקים מאוחרים יותר שמתרחשים באותו מחוז.
השחקן חייב להשיג את חליל הפוקימונים כדי להעיר את אחד משני הסנורלאקס שחוסמים את דרכים 12 ו-16. סנורלאקס חוזר על התפקיד הזה ב-פוקימון זהב וכסף, "הגרסה העליונה" שלהם ורימייקים.
במשחקים אלו, השחקן חייב להחזיר את הכוח למגדל הרדיו של קאנטו ואז לנגן בערוץ חליל הפוקימונים של הרדיו מול סנורלאקס כדי להעיר אותו.
למרות שיש רק סנורלאקס אחד זמין לתפוס, אחר משמש את רד, הגיבור של המשחקים הראשונים שמתפקד בתור הבוס האחרון של המשחקים האלה.
בפוקימון X ו-Y, סנורלאקס הוא שוב מחסום, הפעם נודד לגשר ליד העיירה קמפרייר וישן שם.
אחד מהמקומיים של העיירה קמפרייר מזכיר שהיא עושה זאת לפחות פעם בשנה.
שוב יש להשיג את החליל, אבל הפעם על השחקן לתת אותו לבעלים של טירת שבנו כדי שיוכל להעיר אותו.
ב-פוקימון שמש וירח ובגרסאות האולטרה, סנורלאקס הוא בין קומץ הפוקימונים שיש להם מהלך Z ייחודי.
במקרה של סנורלאקס, הוא יכול להשתמש במעיכת פנקייק כל עוד הוא מחזיק סנורליום Z ומכיר את המתקפה התנגשות ג'יגה.
ב-פוקימון חרב ומגן, סנורלאקס קיבל צורת ג'ייגנטאמקס עם גישה למהלך הג'י-מקס הייחודי חחידוש מלאי ג'י-מקס.
באנימה של פוקימון, מספר סנורלאקס משחקים תפקידי משנה שונים בפרקים מסוימים.
ההופעה הראשונה של סנורלאקס הייתה בפרק 41 - שבו הוא הופך למחסום לעיר הבאה שאש נוסע אליה.
אש גם לוכד אחד בזמן שסנורלאקס אחד היה באמצע אכילת האשכוליות של האי מנדריין.
הוא משתמש בו באופן ספורדי, בעיקר בוחר להשתמש בפוקימונים אחרים בגלל שהוא ישן כל הזמן.
אש קרא לו להיכנס לסומו, ומאוחר יותר השתמש בו כדי להביס את קינגדרה של קלייר בקרב החוזר שלהם.
הוא גם השתמש בסנורלאקס במהלך תחרות ליגת ג'וטו, תחילה נגד גארי אוק, שם הוא ניצח במהירות את נידוקווין וארקניין של גארי, אך הפסיד לסיזור.
סנורלאקס נלחם אז במהלך המשחק הבא של אש נגד האריסון, והביס את סטיליקס והיפנו שלו, אם כי בסופו של דבר הוא הובס על ידי האונדום שלו.
סנורלאקס נפגש מאוחר יותר ומתחבר עם מאנצ'לקס הצעיר של מיי.
סנורלאקס גם עזר לאש להרוויח את סמל הקרביים מגרטה על ידי ניצחון על האריאמה שלה עם אגרוף קרח ושיטוח של מדיצ'אם שלה עם חבטת גוף.
סנורלאקס הופיע גם בסרט פוקימון: הבלש פיקאצ'ו, ישן על כביש בעיר ריים.
נוצרו מגוון של סחורת בית המתארת את סנורלאקס כגון כריות, מיטות, כיסאות שעועית, צעצועים, וכיסאות נוח.
סנורלאקס קיבלה קבלת פנים חיובית בדרך כלל מהתקשורת, וצוטטה כאחת הדמויות המוכרות ביותר של הזכיינית.
נדין מנסקה מדיילי דוט ייחסה את הערעור שלהם להיות "כל כך קשור.
מי לא רוצה פשוט לאכול ולישון כל היום?" עוד היא תיארה אותו כבעל "עיצוב קלאסי ופשוט שהופך אותו לפוקימון חביב ועיקרי בכל דור מאז ההתחלה".
ראיין וודרו מספורטס אילוסטרייטד הצהיר כי יהיה קשה למצוא מישהו ששונא את סנורלאקס, כינה את העיצוב שלו "פשוט" ואותו "דובון חביב כל כך שכל מי שמסתכל עליו מתאהב בו." אתר IGN כינה את סנורלאקס "הלא-מתפתח הפופולרי ביותר שהוא גם לא אגדי שקיים".
אלייז'ה ווטסון מקומפלקס הצהיר שבעוד שסנורלאקס הוא עצלן ביותר, הוא גם חזק במיוחד, למרות האיטיות שלו.
עוד הוסיף "כולנו צריכים לשאוף להיות סנורלאקס: עצלן ברמה מוגזמת אבל מדהים באופן מפתיע".
סַנְחֵרִיב (באכדית: סִין-אחֵ'-אֵרִבּ, סין ערב=פיצה (נתן ערבון, פיצוי) על האח) היה מלך האימפריה האשורית החדשה, בנו ויורשו של המלך סרגון השני.
עלה לכס המלכות בשנת 705 לפנה"ס.
שלטונו היה בלתי יציב, ומלא מרידות.
המלך פיאר את נינוה והפכה למרכז העולם המסופוטמי, ניהל כמה מסעות מלחמה משמעותיים, ביניהם מלחמה מפורסמת בלבנט (כולל ביהודה) והיה איש ארגון מוצלח.
סופו שנרצח בידי בנו אדרמלך (או בשמו האשורי - ארד-מוליסו) בשנת 681 לפנה"ס בכ' בכסלו (לפי המקרא).
השם "סנחריב" הוא שיבוש עברי (בתיווך ארמית, כנראה) של שמו של המלך האשורי.
מעבר להיותו שם תאופורי (כזה המכיל אלמנט דתי), שמו של סנחריב, כמו שמות מסופוטמיים רבים, הוא למעשה משפט פועלי בן שלושה מרכיבים - סין (=אל הירח המסופטמי) - נושא המשפט.
אח (=בן לאותם הורים, כבעברית - אשר היא שפה שמית גם כן) - מילה הבאה עם יחסת הדאטיב המציינת מושא עקיף.
והפועל אריב - (גוף שלישי, יחיד, זמן עבר של הפועל ʔirabum שמשמעותו לערוב, לפצות, לתת כפיצוי) - המופיע כנהוג באכדית, בסוף המשפט.
בניגוד למקבילו העברי, הוא אינו מצריך מילת יחס.
תרגום השם מאכדית יהיה אפוא "(האל) סין פיצה על האח".
הנסיבות העומדות מאחורי הענקת השם אינן ידועות, אולם ניתן לשער, כי הסיבה מקבילה לזו של השם "אחיקם" - מות אחיו של סנחריב, ורצון להנציח את זכרו של אח זה בשם התינוק החדש.
על פי ה, לסנחריב היו שמונה שמות אשר מופיעים בתנ"ך, במובאות הנשמעות לעיתים כמלכי אשור אחרים.
שמותיו הם: פוּל, תגלת פלאסר, פלנאסר, שלמנאסר, סרגון, אסנפר, רבא ויקירא.
השם סנחריב מפורש כקיצור והלחם המילים "ששיחתו ריב".
עוד בימי אביו שירת סנחריב בתפקיד דיפלומטי בצפון מערב האימפריה.
משירש את השליטה באימפריה החלו התפרצויות אלימות בבבל, עקב ההתחזקות רבת השנים של השבטים הארמיים והמדיים.
לאחר ההתערבות העילמית באזור, פרץ בבבל מרד, וסנחריב יצא לאזור פעמים רבות כדי לדכא מרידות.
בשנת 703 לפנה"ס הוביל את צבאו מחדש לבבל, היכן שמרדוך-אפלה-אידינה השני חזר לשלטון בחסות העילמים.
תופס הכוח סולק בידי סנחריב ובמקומו מונה בֵּל-אִבּנִי הבבלי כמלך.
לאחר מכן הצפין סנחריב ויצא להילחם בשבטי הרי הזגרוס, בני בריתם של העילמים.
בשנת 705 לפנה"ס, בעקבות מותו של המלך סרגון השני, פרצה שורת מרידות בכל רחבי האימפריה, בין השאר מרד רב ממדים במערב האימפריה האשורית, שלובה על ידי המצרים.
סנחריב, המלך החדש של אשור, דיכא ראשית את המרידות בבבל ורק בשנת 701 לפנה"ס התפנה לטפל במרד שבמערב האימפריה, ויצא למערב.
צידון תחת המלך המורד לולי וערים פניקיות אחרות נכבשו, למעט צור.
גם אשדוד, עמון, מואב ואדום נכנעו.
ואולם, חזקיהו, מלך יהודה, סירב להיכנע לאשור.
יחד עם מלכי אשקלון ועקרון התריסו כנגד הצבא האשורי, ובטחו בביצוריהם ובעזרת מצרים במערכה נגד אשור.
סנחריב ניצח את בני הברית המצריים והחל לצעוד לירושלים, כאשר בדרך כבש 46 ערים בצורות, ובהן לכיש, ושלח לגלות כ-200,150 נפש.
חזקיהו, כמתואר במנסרת סנחריב, נכנע לסנחריב, שילם את המס והמצור הוסר.
בהתאם לכתוב במקרא, מתארת המנסרה את כיבושיו בערי יהודה, לעומת זאת כלפי ירושלים נכתב (החל משורה 27) , ומהיעדר תיאור כיבוש, נראה שהוא כשל בכיבוש ירושלים ככתוב במקרא.
ב בספר מלכים מסופר שכאשר עמד סנחריב להטיל מצור על ירושלים, .
היסטוריונים מודרניים, וגם עתיקים כדוגמת יוסף בן מתתיהו, טוענים כי מדובר במגפה שהכתה במחנה האשורי.
ההיסטוריון היווני הרודוטוס כתב כי עכברים באו בליל למחנה אשור ואכלו את כל נשקי החיילים.
אין אישור למאורע במקורות חוץ-תנ"כיים בני הזמן, אולם עובדה היא שירושלים לא נכבשה בידי אשור בתקופה זו, וכן שסנחריב המשיך לשלוט עוד שנים ארוכות לאחר מכן.
אך אכן נהרג בידי שני בניו.
תחילת שלטונו של סנחריב התאפיינה במרידות ברחבי האימפריה; מרידות אלה נוצלו גם על ידי העיר בבל.
ב-703 לפנה"ס, אציל בבלי בשם מרדוך-זכיר-שומי השני ניצל את המהומה ועלה לשלטון למספר חודשים.
הוא הורד מהשלטון באותה שנה על ידי המלך הכשדי מרדוך-אפלה-אידינה השני שהגיע והתקבל בבבל ברצון.
הוא חידש את הברית עם עילם וגייס את כל ערי בבל הגדולות, וכן את הארמים והכשדים.
הצבא האשורי יצא לקרב נגדו ליד כיש; הוא נמנע מעימות גלוי, ברח משדה הקרב ולא חזר יותר לבבל.
סנחריב כבש את בבל, בזז את ארמונו של מרדוך-אפלה-אידינה, את ערי בבל המורדות ואת שבטי הארמים והכשדים שהתגוררו בדרום מסופוטמיה.
הוא הגלה לאשור 208,000 חיילי אויב ולקח רכוש רב.
במקומו המליך סנחריב את בל-איבני, אציל בבלי שחונך באשור.
כשגם הוא מרד, ובמקומו המליך סנחריב בשנת 699 לפנה"ס את בנו אשור-נדין-שומי.
במהלך מסע מלחמה של סנחריב לעילם ב-694 לפנה"ס, איגפו העילמים את האשורים מצפון, ותפסו את בבל, כשהם שובים את אשור-נדין-שומי, ומעלים לשלטון אציל מקומי בשם נרגל-אושזיב.
סנחריב שב וכבש את בבל ב-693 לפנה"ס, אך איבד אותה בשנית כשחזר להילחם בעילמים.
הפעם עלה לשלטון אציל כשדי בשם מושזיב-מרדוך, ששלט בבבל במשך 4 שנים.
סנחריב נלחם נגד מושזיב-מרדוך, עילם ובלי בריתם - על גדות החידקל, בקרב ח'לולה, שאחריו שני הצדדים תיארו את הקרב כניצחונם; כיון שתוצאות הקרב לא היו חד משמעיות - שני הצדדים טענו לניצחון.
הקרב לא שינה את הסטטוס של המלכים הלוחמים בשני הצדדים, אבל אשור נסוגה מהאזור.
ב-689 לפנה"ס תפס סנחריב את בבל פעם נוספת, והפעם, כעונש על חוסר נאמנותה - החריבה, ונטל את פסל מרדוך מבבל לאשור.
חומותיה, מקדשיה וארמונותיה הושמדו לגמרי, וההריסות הושלכו לאראכטו (Arakhtu),או בכנויו "הנהר של בבל" אשר זרם בדרומה של בבל הקדומה.
חורבן בבל זעזע את העולם המסופוטמי, בהיותה התרבות המפותחת באזור.
את נינוה, בירתו, בנה סנחריב בדומה לבבל שהחריב והפכה למרכז התרבותי של העולם העתיק.
כמו כן, יצא סנחריב למלחמה כנגד שבטי ההרים של קיליקיה.
סנחריב נרצח ב-681 לפנה"ס בידי בנו ארד-מוליסו, הוא אַדְרַמֶּלֶךְ המקראי.
במקרא צוין בן אחר בשם שַׂרְאֶצֶר, עליו לא ידועים כל פרטים אחרים, ויכול להיות ששמו הוא גלגול של אחד מנכבדי הממלכה שלא היה בנו של סנחריב).
לאחר הרצח, ולאחר שלא הצליח לתפוס את השלטון נמלט ארד-מוליסו לאוררטו (היא אררט המקראית).
בכרוניקה הבבלית צוין כי האל מרדוך, שכעס על סנחריב (בשל החרבת בבל, ולקיחת פסלו) גרם לבנו לרצוח אותו.
לעומת זאת, המקרא מייחס את סופו להתרסה הגדולה של שליחו רבשקה וכך נאמר במפורש בנבואתו של ישעיהו בן אמוץ על כישלון המצור שלו על ירושלים (20 שנה לפני מותו): .
את מקומו תפס אסרחדון, אחד מבניו האחרים מאשתו נקיה-זכותו.
סנחריב עמד מאחורי מספר גדול של מפעלי בנייה, רובם בבירתו נינוה.
קודם בנה את ארמונו המפואר בן מאות החדרים וקרא לו שַנְיָ-לַ-יִשֻ (אין שני לו).
הוא שיקם את מבניה העתיקים של העיר, בנה חומה רמה שאורכה כ-12 קילומטרים, תעלת הגנה, רחובות, גנים, חורשות וצינורות מים.
כמו כן בנה בעיר אשור מקדשים ושיפץ את חומותיה.
בימיו הומצאו דרכים נוחות יותר להתכת הברונזה ושימוש בחומרי בניין.
בימינו בטלה משמעותה העיקרית של מצוות מחיית זכר עמלק, מכיוון שלא ניתן לזהות עם המזוהה אתנית עם עמלק; חז"ל קשרו זאת לסנחריב, אשר "בלבל את האומות" על ידי הגלייתן ממקום למקום.
כמו כן, משום בלבול האומות שעשה סנחריב, קיימת מחלוקת האם האיסור לשאת שני דורות של גר מצרי עודנו בתוקפו.
לפי התלמוד הבבלי, התנאים שמעיה ואבטליון היו מצאצאיו של סנחריב.
סנט הוא יחידת מטבע שערכה הוא החלק המאה (מאית) של יחידת המטבע הבסיסית.
המונח סנט מתייחס גם לסכום שערכו הוא חלק המאה של המטבע וגם למטבע בעל אותו ערך.
מקור השם הוא במילה הלטינית סנטום (Centum), שפרושה מאה.
השם סנט נהוג בעיקר במדינות דוברות אנגלית.
בשפות אחרות יש שמות מאותו מקור: סנטאבו בספרדית (וגם סנטימו או סנטיסימו), סנטים בצרפתית, צ'נטזימו באיטלקית ועוד.
בעשור השני של המאה ה-21 עלתה עלות ייצורו של סנט אמריקאי בצורה חדה, עד כדי ספקות בכדאיות הייצור.
סנט אטיין הוא מועדון כדורגל צרפתי שנוסד בשנת 1920. המועדון משחק בליגת המשנה הצרפתית.
קבוצת הכדורגל משחקת את משחקי הבית שלה באצטדיון סטאד גאופורי גיצ'ארד בסנט אטיין.
המועדון נחשב לאחד המועדונים המצליחים ביותר בצרפת עם מספר אליפויות השני רק לפריז סן ז'רמן, 10 אליפויות, מתוכן ארבע רצופות, שיא שנשבר רק בעונת על ידי אולימפיק ליון, יריבתה העיקרית של סנט אטיין מהעיר ליון השכנה.
סנט אטיין נוסדה בשנת 1919 על ידי ארגון הפועלים של חברת קמעונאות המזון קזינו ("Groupe Casino"), והיא נקראה במקור: "Amicale des Employés de la Société des Magasins Casino" (או בקיצור A.S.C).
מכיוון שהירוק היה צבע המדים של העובדים זה הפך גם לצבעי מדי הקבוצה.
משום שחוקי התאחדות הכדורגל הצרפתית אסרו שימוש במילה "קזינו" בשם קבוצה המילה הורדה מהשם בשנת 1920. על מנת לשמור על ראשי התיבות A.S.C נאלצו העובדים לשנות את השם ל"Amical Sporting Club" (מועדון הספורט הידידותי).
בשנת 1928 השתלט פייר גיצ'ארד (בנו של מנהל הרשת, גאופורי גיצ'ארד) על המועדון ושינה את שמו ל"מועדון ספורט סטפנוייס" ("Association sportive Stéphanoise").
ביולי 1930, נערכה הצבעה בהתאחדות שהחליטה להפוך את הכדורגל במדינה למקצועני.
בשנת 1933 המועדון הפך למועדון מקצועי ושמו שונה ל"מועדון הספורט של סנט אטיין" ("Association Sportive de Saint-Étienne Loire") או בקיצור אה א.ס.
הקבוצה החלה לראשונה לשחק בליגה הצרפתית בעונת 1937/1938, תחת הנהגתו של המאמן טדי דאקוורת'.
עקב פריצת מלחמת העולם השנייה הושעתה הליגה.
לאחר המלחמה, בעונת 1945/1946, חזרה הקבוצה לליגה הראשונה תחת הנהגתו של האוסטרי-צרפתי איגנס טקס, וסיימה כסגניתה של ליל.
בהמשך הקבוצה כשלה ולא הצליחה להשתפר, ולאחר עונת 1950/1951 הוחלף טקס בשחקן העבר של הקבוצה ז'אן סנלה.
תור הזהב - עשרה תוארי אליפות
תחת המאמן סנלה הקבוצה זכתה לראשונה בתואר הראשון שלה בעונת 1955 בזכייה בגביע צ'ארלס דראגו.
בשנת 1957, שנתיים מאוחר יותר, הקבוצה זכתה באליפות הליגה הצרפתית הבכירה בהפרש של 4 נקודות מהסגנית לאנס כשבשורותיה משחקים השוער קלוד אבס, הבלן רוברט הרבין, הקשרים רנה פרייר וקיס ריברס והחלוץ ג'ורג'ס פיירוצ'ה.
כאלופת צרפת, הקבוצה העפילה בפעם הראשונה למפעלים האירופאיים בעונת 1957/1958 ושיחקה במוקדמות גביע אירופה לאלופות נגד קבוצת גלאזגו ריינג'רס מסקוטלנד, להם הפסידה במשחק אחד וניצחה בשני אך לא העפילה לשלב הבא בגלל הפרש שערים.
באותה עונה זכתה הקבוצה בפעם השנייה בגביע דראגו.
בסיום העונה סיימה הקבוצה במקום השישי בליגה והמאמן סנלה עזב את המועדון והוחלף ברנה ורנייר.
בעונתו הראשונה של ורנייר הקבוצה סיימה במקום ה-12 בליגה, מה שהיה המיקום הגרוע ביותר בו סיימה מזה 8 עונות.
עונה לאחר מכן הצטרף לצוות האימון פרנסואה ויקארט.
רוג'ר רושה מונה למנהל הכללי של הקבוצה בשנת 1961 כאשר בעונת זו זכתה הקבוצה בגביע הצרפתי אך גם נשרה בו בעת לליגה הצרפתית השנייה מהמקום ה-17. הקבוצה זכתה באליפות הליגה השנייה שנה מאוחר יותר וחזרה לליגה הראשונה.
בסיום עונת העלייה עזב ויקארט וסנלה חזר לאמן את הקבוצה.
הקבוצה תחת סנלה הפתיעה כאשר בסך הכול שנה אחת אחר חזרתה לליגה הבכירה זכתה באליפות השנייה בהיסטוריה שלה (1964).
בין השנים 1967 ו-1970 הקבוצה זכתה ברצף מרשים של אליפויות, שיא שלא נשבר עד לשנת 2006. כמו כן בארבע שנים אלו זכתה הקבוצה פעמיים בגביע הצרפתי בשנים 1967 ו-1970. בשנים אלו כיכבו בשורותיה ג'ורג' ברטה, ברנרד בוסקיאר, ג'רארד פאריסון והארווי רבלי, כמו גם ז'אק סנטיני, דומיניק בת'אני ואוסבלדו פיאצה.
רוברט הרבין מונה למנג'ר הקבוצה בעונת 1972 והוביל אותה לזכייה בדאבל בשנים 1974 ו-1976. הקבוצה זכתה באליפות התשיעית בשנת 1976. באותה השנה הקבוצה הפסידה בגמר גביע אירופה לאלופות לבאיירן מינכן.
שנה מאוחר יותר, ב-1977, הקבוצה זכתה בגביע הצרפתי.
בשנת 1981 הקבוצה זכתה באליפותה העשירית בהיסטוריה תחת הנהגתו של הקפטן, מישל פלאטיני שעזב עונה לאחר מכן ליובנטוס, וזהו ההישג הגדול ביותר של הקבוצה מאז.
בשנת 1982 התבצע סקנדל גדול בקבוצה שגרם לדעיכה של הקבוצה.
נשיא הקבוצה, רוג'ר רושה, נאלץ לעזוב את המועדון ובילה מספר חודשים בכלא.
מאז, הקבוצה בילתה את רוב זמנה בתחתית הליגה הראשונה או בליגה השנייה.
למרות מצבה העגום של הקבוצה וההידרדרות של הקבוצה בצורת המשחק הקבוצה לא נפלה לחובות כבדים הודות לתמיכה הרבה של האוהדים.
בשנת 2001 שני שחקני המפתח בקבוצה, החלוץ הברזילאי אלכס דיאס דה אלמדיה והשוער האוקראיני מקסים לבטסקי, הושעו לארבעה חודשים כל אחד בעוון שימוש בדרכונים יוונים ופורטוגזים מזויפים.
לאחר דיונים משפטיים רבים והשעיית מספר בכירים בקבוצה הורדו לקבוצה 7 נקודות והיא הורדה לליגה השנייה בתום העונה.
לאחר ניסיון קשה לאיחוי הקבוצה ותוצאות מעורבות בליגה הצרפתית השנייה הקבוצה לבסוף זכתה במקום הראשון בליגה הצרפתית השנייה והעפילה בתום עונת לליגה הצרפתית הראשונה.
בעונתה הראשונה בחזרה בליגה הראשונה היא סיימה במקום השישי, מה שהעניק לה כרטיס כניסה לגביע האינטרטוטו אחרי שנים רבות.
בתום עונת סיימה הקבוצה במקום החמישי והעפילה לגביע אופ"א.
הקבוצה שיחקה בסיבוב השלישי מול הפועל תל אביב בצמד משחקים.
עשרות אוהדים צרפתים של הקבוצה שהגיעו לארץ והתארחו באצטדיון בלומפילד חזו בקבוצתם מנצחת 1–2 משערים של דימיטרי פאייה ופסקל פיינדונו.
במשחק השני ניצחה סט אטיין גם כן בתוצאה זהה מצמד שערים של בפטימבי גומיס.
בתום עונת סיימה הקבוצה במקום השישי והעפילה למוקדמות הליגה האירופית.
בשלב הפלייאוף שיחקה נגד בית"ר ירושלים, והעפילה לשלב הבא לאחר שגברה עליה בתוצאה 1–2 בסיכום שני המשחקים.
בשלב הבתים סיימה במקום הראשון עם 12 נקודות, 3 ניצחונות ו-3 תוצאות תיקו, אך בשלב 32 האחרונות הודחה על ידי מנצ'סטר יונייטד (שהמשיכה במפעל עד לזכייה בו) בתוצאה 0–4, כשהיא מפסידה בחוץ 0–3 ובבית 0–1.
ב-15 ביוני 2017 החתימה הקבוצה את מאמנה לשעבר של מכבי תל אביב, אוסקר גארסיה, שיחליף את המאמן היוצא כריסטוף גלטייר.
ב-15 בנובמבר 2017 התפטר גארסיה עקב סכסוכים עם הנהלת הקבוצה וכמחליפו מונה ז'וליאן סאבלה.
סאבלה הוחלף בדצמבר על ידי ז'אן-לואיס גאסט כיוון שלא היה לו את ההכשרה המתאימה לשמש כמאמן בליגה הצרפתית הראשונה, והקבוצה נקנסה ב-25 אלף יורו בעבור כל משחק בו שימש סאבלה המאמן.
תחת גאסט סנט אטיין שמרה על רצף של 13 משחקים ללא הפסד וסיימה במקום השביעי בסיום העונה.
בעונת 2018/2019 סיימה הקבוצה במקום הרביעי בליגה, הטוב ביותר מאז שעלתה לליגה הבכירה, אך גאסט סיים את דרכו במועדון בסוף העונה.
בעונת 2019/2020 הייתה הקבוצה במקום ה-17 בטרם הופסקה הליגה עקב התפרצות נגיף הקורונה, בנוסף, העפילה לגמר הגביע הצרפתי אותו הפסידה 0–1 לפריז סן-ז'רמן.
ב-14 באפריל 2021 הודיע דירקטוריון המועדון, במכתב פומבי, כי המועדון עומד למכירה.
בתום עונת 2021/2022, הקבוצה סיימה במקום ה-18 ונאלצה לשחק במשחקי מבחני להישרדות בליגה.
היא הפסידה לאוסר בתום דו־קרב פנדלים וירדה לליגה השנייה לראשונה מאז עונת 2003/2004.
בעונת 2023/2024 שבה לליג 1 אחרי שנתיים של היעדרות, אך עונה לאחר מכן שבה לליגת המשנה.
סנט אטיין הייתה בעלת תואר מכובד של זכייה בארבע אליפויות רצופות והחזיקה בתואר זה שנים רבות עד שאולימפיק מרסיי השוותה את התואר כ-20 שנה מאוחר יותר ובעונת העלתה את הרף אולימפיק ליון שזכתה באליפות שביעית ברציפות.
סנט אנדראה דלה פראטה (באיטלקית: Sant'Andrea delle Fratte ) היא בזיליקה שנבנתה במאה ה-17 ברומא המוקדשת לאנדריאס הקדוש.
הכנסייה בנויה על שרידי כנסייה שנבנתה במקום בשנת 1192 ונקראה "אינפרה הורטס" (infra hortes - "בינות הכרמים") - ומכאן שמה כיום "דלה פראטה" - בתוך היער.
הייתה זו כנסייה של יוצאי סקוטלנד שהתגוררו ברומא, עד שבשנת 1585 העניק האפיפיור סיקסטוס החמישי את הכנסייה למסדר האחים של סן פרנצ'סקו די פאולה.
בשנת 1604 החל שיפוץ הכנסייה על פי תוכניות האדריכל גאספארה גוארה, אולם הפרויקט לא הושלם.
בשנת 1653 המשיך פרנצ'סקו בורומיני בשיפוץ הכנסייה ובנה את האפסיס, כיפת הכנסייה, ומגדל הפעמונים.
לאחר מותו המשיך בשיפוץ מאטיה דה רוסי.
חזית הכנסייה, הבנויה בסגנון הרנסאנס, הושלמה בשנת 1826.
פנים הכנסייה מורכב מאולם תווך אחד.
הקאפלה הראשונה מצד ימין היא "בית תפילה קטן" (tempietto) עשוי עץ, עם ציורים מעשי ידי בורגוניונה.
כמו כן מצויים בכנסייה שני פסלי מלאכים מעשי ידי ג'ובאני לורנצו ברניני, שהוכנו במקור עבור גשר סנטאנג'לו והובאו לכנסייה במאה ה-18. הציירת אנג'ליקה קאופמן ובעלה קבורים במקום.
הבזיליקת סנט אפולינרה אין קלאסה (איטלקית Basilica di Sant'Apollinare in Classe) היא כנסייה מן התקופה הביזנטית, הנמצאת בעיר רוונה.
הכנסייה הוכרה כאתר מורשת עולמית של ארגון אונסק"ו בזכות "הפשטות והטוהר של עיצובה ושימושה בחלל" ובזכות עיטורי הפסיפסים שבה.