tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
קסנוטארסוזאורוס (שם מדעי: Xenotarsosaurus; משמעות השם מיוונית היא: "xenos" - מוזר, "tarsos" - הטרסוס ו-"sauros" - לטאה/זוחל.
כלומר: "הלטאה בעלת הפרק המוזר") הוא סוג של דינוזאור ממשפחת האבליזאוריים אשר חי בתור הקרטיקון שלפני 95 מיליון שנה מזמננו באמריקה הדרומית.
הסוג תואר למדע בשנת 1986 ונכלל בו מין יחיד - Xenotarsosaurus bonapartei.
דינוזאור זה התגלה לראשונה ב-1980 בממצאי אתר מאובנים גדול באתר Bajo Barreal Formation, בקרבת חוות אוצ'ו שבצ'ובוט, בפטגוניה שבארגנטינה.
נמצאו מספר שרידי תרופודים באזור ואלה כנראה השתייכו לסוג של אבליזאור גדול.
הפלאונטולוג חוסה פרננדו בונפרטה (שעל שמו נקרא שם המין) וצוותו חשפו עוד מספר עצמות של התרופוד שאולי השתייכו לאותו הפרט.
לפי המבנה שלו היה אבליזאור הקרוב לקרנוטאורוס, אם כי מספר חוקרים טוענים שהיה צרטוזאור בסיסי יותר, הקרוב לסוג Eoabelisaurus.
הדינוזאור מאופיין בעיקר בעצם הירך הארוכה שלו שאורכה הגיע ל-611 מ"מ בקירוב וכן נמצאו סביב עצמות שוקה ועצמות רגליים נוספות, בעלי גודל לא-פרופורציונלי.
פאול הדינוזאור הוארך באורך 6 מטרים והגיע למשקל של 750 ק"ג בקירוב.
לפי חוקרים אחרים הוא הגיע לאורך של 5.4 מטרים ומשקל של 430 ק"ג בקירוב, כך שהיה טורף גדול וזריז בעל יכולת ריצה חזקה, שאולי שימשה לו להדבקת טרף.
המטאפורה של קסנדרה (המכונה בשמות שונים גם כ"תסביך", "תסמונת", "תופעה", "מצב קשה", "דילמה", "קללה") מתייחסת לאדם שאחרים אינם מאמינים לאזהרותיו או חששותיו גם אם מוצדקים.
המושג יושם כמטאפורה במגוון הקשרים בפסיכולוגיה, סביבתנות, פוליטיקה, מדע, קולנוע, עולם התאגידים ופילוסופיה; המושג נמצא בשימוש לפחות החל משנת 1914, כאשר צ'ארלס עומאן השתמש בו בספרו "היסטורית מלחמת חצי האי".
מאוחר יותר, בשנת 1949, הפילוסוף הצרפתי גסטון בשלאר טבע את המונח "תסביך קסנדרה" כדי להתייחס לאמונה שניתן לדעת דברים מראש.
הפסיכואנליטיקאית מלאני קליין ייצגה בפרשנותה את קסנדרה כביטוי למצפון המוסרי האנושי שתפקידו העיקרי הוא להתריע, בעיקר על הפרות מוסריות והשלכות חברתיות אפשריות שיכולות לנבוע ממה שקליין מכנה "הסופר-אגו האכזר" המיוצגים במיתוס היווני על ידי אדונה של קסנדה, האל אפולו ורודפיה של קסנדרה.
כשתחזיותיה של קסנדה לרוב מעוררות באחרים "סירוב להאמין במה שהם יודעים שהוא נכון, תוך ביטוי אוניברסלי לנטייה להכחשה כשמטרת ההכחשה לרוב מבטאת רצון בהגנה מפני חרדת רדיפה ואשמה".
ג'ין שינודה בולן הוסיפה בשנת 1989 על הפרופיל הפסיכולוגי של "אישיות קסנדרה" בהשלכה ממערכת היחסים שבין קסנדרה לאפולו כי אישיות קסנדרה עשויה להפגין גוונים "היסטריים", שגורמת לאחרים לא להאמין לה כשהיא מנסה לשתף במה שהיא יודעת.
כש"כארכיטיפ, אפולו מגלם את היבט האישיות שרוצה הגדרות ברורות, נמשך לשליטה במיומנות, מעריך סדר והרמוניה, ומעדיף להסתכל על פני השטח מאשר על מה שעומד בבסיס המראה.
הארכיטיפ של אפולו מעדיף חשיבה על פני רגש, מרחק על פני קרבה, והערכה אובייקטיבית על פני אינטואיציה סובייקטיבית."
בפסיכולוגיה המונח משמש פסיכולוגים מסוימים לתיאור אנשים החווים סבל פיזי ורגשי כתוצאה מתפיסות אישיות מטרידות, שבעיתות שיתוף אחרים לא מאמינים להם.
בשנת 2022 יצאה סדרת הדוקו "נבואת קסנדרה" בעניין שיטות המימון האיראנית באמריקה הלטינית ובעיקר בשיתוף מול ארגנטינה וונצואלה, דרך תיווך מכוניות יוקרה, סחר בסמים והלבנות הון בינלאומיות.
קסמיל (אלבנית:Ksamil) היא עיירת חוף בדרום אלבניה, הידועה כאחד היעדים התיירותיים הפופולריים בריוויירה האלבנית.
העיירה שוכנת על חוף הים היוני, סמוך לפארק הלאומי בוטרינט (Butrint National Park), ומשתייכת מבחינה מנהלית למחוז ולורה ועיריית סרנדה.
העיירה קרובה מאוד לאי היווני קורפו, והמרחק בנקודה הצרה ביותר של מצר קורפו הוא פחות מארבעה קילומטרים.
כפר הנופש קסמיל נבנה בשנת 1966, במהלך התקופה הקומוניסטית, והוא ממוקם כ-15 ק"מ דרומית לסרנדה.
היחידה המנהלית (רשות מקומית) של קסאמיל, כוללת גם את הכפר מנאסטיר.
היא מנתה 2,731 תושבים בשנת 2023. עם זאת, בעונת התיירות מאכלסים אלפי תיירים נוספים את המקום.
מאז שנת 2000 התפתחה קסמיל במהירות כעיירת נופש קיצית, המושכת תיירים מקומיים ובינלאומיים.
התפתחות זו הביאה לצמיחה מהירה במספר בתי המלון והמסעדות.
העיירה קסמיל ממוקמת בסמוך לעיר העתיקה בוטרינט, אתר מורשת עולמית של אונסק"ו, ולפארק הלאומי בוטרינט.
פאדוס היה נציב יהודה מטעם הרומאים בין השנים 44 עד 46 לספירת הנוצרים.
לאחר שנפטר אגריפס הראשון, נכדו של הורדוס, שכיהן כמלך יהודה מטעם הרומאים ותחת השגחתם (44 לספ'), והוא בן 53 שנה, בא הקץ להנהגה היהודית בארץ יהודה.
הרומאים החליטו להעביר את השליטה ביהודה לגורם רומי אדמיניסטרטיבי, כלומר לנציב מטעמם, ובכך נפתחת תקופת הנציבות הרומית השנייה, אשר תשתרע בין השנים 44 ל-66 לספ'.
מפנה זה התחולל אולי בעקבות אי-שביעות רצון הרומאים ממעשיו האחרונים של אגריפס, ואולי משום שבנו הצעיר, אגריפס השני, טרם צבר ניסיון בהנהגה ושמא לאור נסיבות "בינלאומיות" מעיקות בחזית הפרתית ובשולי המדבר המזרחי, החליטו הרומאים לשנות את מעמדה של יהודה ואת מעמד העומד בראשה.
תקופת הנציבות השנייה מאופיינת בכהונתם של נציבים קשוחים, בעלי עמדה פוליטית חד-צדדית, שחלקם אף גילה עוינות ברורה ליהודים.
הללו היו הלניסטים במקורם שגילו יחס אוהד ומקפח לטובה כלפי האוכלוסייה המקומית ההלניסטית.
ראשון הנציבים הרומיים היה קוספיוס פאדוס, שתקופת כהונתו הקצרה (44-46 לספ') עמדה בסימן החרפת המאבק בין הציבור היהודי לבין האוכלוסייה הלא-יהודית בארץ ישראל.
מה שתרם לכך הייתה, בין השאר, העובדה שצבא העזר של הנציב גויס מקרב המקומיים היוונים-סוריים, ועל כן בכל סכסוך בין יהודים להלניסטים הצבא היה לצד בני מוצאו ופגע ביהודים.
בהגיעו ליהודה התערב מיד הנציב בסכסוך הקרקעות שפרץ בין הפוליס פילדלפיה (עמאן של ימינו), לבין כפר יהודי סמוך, שהתדרדר להתנגשות דמים אלימה.
פאדוס פסק בסכסוך לטובת פילדלפיה ופקד להוציא להורג את נכבדי הכפר היהודי.
היחסים המתוחים בין פאדוס ליהודים החריפו כתוצאה מדרישת פאדוס להפקיד את בגדי הכוהן הגדול למשמרת הרומאים במצודת אנטוניה שבירושלים.
לכוונת מהלך זה הייתה משמעות של פיקוח צמוד בעל סממני שליטה ולא מעט התעמרות ברגשות.
הקיסר ברומי קלאודיוס, שביקש לפייס את היהודים, דחה את תביעתו של פאדוס, דבר שגרם למעשה להגברת המתח בין הנציב ליהודים.
בימיו של פאדוס הסתובב בארץ מתנבא הוזה ("משיח שקר") בשם תאודאס, כתופעה אופיינית, אם כי שולית, המשקפת מצב מצוקתי מבחינה כלכלית וחברתית.
תאודאס משך אחריו המוני יהודים אל הירדן והבטיח להראות להם ניסים כאליהו הנביא בשעתו ואף לבקוע את הירדן לשניים ולהוליך את חסידיו דרכו.
תופעת המשיחיות די הדאיגה את הרומאים, הן מסיבה פוליטית-שליטתית ואף מפחד נוכח התעוררויות מאגיות-נבואיות החוזות את התמוטטות העולם הרומי, על כן לא היסס פאדוס להפעיל את יחידות הצבא כנגד ההתקהלויות המסוכנות הללו.
המונים נטבחו וראשו של תאודאס הותז מעליו, מה שהיה עונש צפוי למורדים ברומא.
תופעות משיחיות אלה, של מתנבאים המבקשים לשנות את סדרי העולם, ולפתוח במין תקופה חדשה והמאמינים כי הגאולה עתידה להתרחש בקרוב, כאן ועכשיו, היו למורת רוחם הגלויה של המנהיגים היהודיים, אולם התגובה הרומית הנוקשה וחסרת הפשרות הרחיבה את חוג המתנגדים הממורמרים וקוראי הנקם ברומאים.
אף באירוע זה ביקש קלאודיוס להתערב ולפייס את היהודים.
החשש מהתעוררות מרדנות יהודית, שעלולה להדליק את כל הגזרה, ואף אישיותו המיוחדת, הביאו אותו לפייס את הציבור היהודי.
בהוראת קלאודיוס הושבה ליהודים הזכות למנות כוהנים גדולים ואף את הפיקוח על סדרי המקדש ומשק הכספים העביר קלאודיוס לידי אגריפס השני.
פאדוס, שכלל לא צידד בעמדה זו נאלץ לקבלה בלית ברירה, וזה היה גם האות לסיום כהונתו (46 לספ').
קסנופנס , משורר ופילוסוף יווני, חי בסביבות השנים 570–475 לפנה"ס.
קסנופנס נולד בקולופון שבאסיה הקטנה.
כשהיה בן עשרים וחמש נכבשה עירו על ידי הפרסים, והוא הפך לפליט והחל בחיי נדודים ברחבי יוון.
חיבר שירים רבים שמתוכם נשתמרו קטעים בודדים בלבד.
בשירתו הוא מותח ביקורת על האמונות הדתיות של בני דורו, ויוצא נגד התפיסה המקובלת של האלים כעשויים בצלמו ובדמותו של האדם.
הוא טוען שכל עם מייחס לאלים את תכונותיו הגופניות: התראקים מתארים את האלים כאדומי-שיער ותכולי-עיניים, ואילו האתיופים רואים אותם ככהי-עור ופחוסי-אף.
הוא מוסיף ואומר, שאילו רק לסוסים ולשוורים היו ידיים לפסל בהם אלילים, היו יוצרים אלו את אליהם בדמות סוסים, ואלו – בדמות שוורים.
בעיקר הוא מפנה ביקורת כלפי הומרוס והסיודוס, המיחסים בשיריהם לאלים את אותן חולשות ותאוות הקיימות אצל בני-אנוש, במטרה להצדיק אותן בחברה האנושית.
לביקורת מסוג זה יהיה שותף, מאוחר יותר, גם אפלטון.
האל האמיתי, לדעת קסנופנס, אינו ניתן לתפיסה והבנה.
הוא אינו דומה בדבר לבני-אדם, חסר גוף וצורה, רואה כל, שומע כל ויודע כל, ובמחשבתו בלבד מניע את העולם.
בשל כך היה למבשר ראשון של התפיסה המונותאיסטית בתרבות המערב (במקורות מאוחרים מובא שכאשר נדרש על ידי עצמו או אחרים לתאר את האל, תיאר אותו באמצעות כדור, אשר לפי התפיסה הגאומטרית היוונית היה הצורה המושלמת).
חריץ מושחת: מבחר מהשירה הלירית היוונית במאה השישית לפנה"ס, בחר ותירגם מיוונית עתיקה שמעון בוזגלו, אבן חושן, 2017.
(הספר מכיל כמעט את כל מה שנשאר מיצירתו של קסנופנס, בליווי הקדמה והערות לכל אחד מהשירים).
קספופונגין (Caspofungin, שם מסחרי: ®Cancidas) היא תרופה אנטי-פטרתית, הראשונה והיחידה ממשפחת תרופות חדשה הנקראת אכינוקנדינים.
התרופה יעילה כנגד זיהומים בפטריות מסוגים Aspergillus ו-Candida.
מנגנון פעילותה בעיכוב יצור דופן תא הפטרייה.
תרופות משפחת האכינוקנדינים מעכבות יצור מולקולות 13beta D Glucan - מרכיב חיוני בדופן תא פטריות מסוימות.
מנגנון פעולת התרופה לא ברור עד תומו אך ידוע כי מניעת יצור מולקולות 13beta D Glucan גורמת להרס דופן הפטרייה ולמותה.
צורת המתן של קספופונגין היא תוך ורידית.
פינוי התרופה מהדם בשלושה מנגנונים:
התרופה אינה מופרשת מהכליה, ולכן אין צורך בהתאמת מינון לחולי אי ספיקת כליות.
התרופה עוברת פירוק איטי בכבד ולכן רמתה בדם מושפעת מתפקוד הכבד.
Candida - יעילות טובה, אם כי קיימים מיני Candida מסוימים (Candida parapsilosis ו-Candida guilliermondii) נגדם פעילות הקספופונגין מוגבלת.
זיהומים ב-Candida כולל זיהומים פולשניים וזהומי Candida בוושט.
מחקרים מדגימים יעילות דומה לשל התרופה האנטי פטרתית אמפוטריצין B, אך עם פחות תופעות לוואי.
זיהומים פולשניים ב-Aspergillus (אספרגילוזיס פולשנית) בחולים שאינם מגיבים לטיפול או הסובלים מתופעות לוואי משמעותיות מתרופות אנטי פטרתיות אחרות.
תועדה התפתחות של עמידות לתרופה ב c.
מנגנון העמידות המשוער הוא מוטציה בגן המקודד את האנזים β - D- גלוקן סינתאז.
קספופונגין נחשבת תרופה בטוחה לשימוש בעלת תופעות לוואי נדירות וקלות.
עם זאת, תוארו מקרי אלרגיה במנגנון גרוי להפרשת היסטמין אשר התבטאו בפריחה, נפיחות בפנים, ומיקרה בודד של אנפילקסיס.
אין תאורים של פגיעה משמעותית בתפקודי כבד או כליה.
התרופה מוגדרת כתרופה מקבוצה C.
התרופה מופרשת בחלב בחולדות, אולם לא ידועה רמת הפרשה בחלב באדם.
יש להיזהר במתן התרופה לנשים מניקות.
לא נערכו מחקרים מספיקים לגבי בטיחות ויעילות בילדים צעירים מגיל 18. עם זאת - התרופה נמצאת בשימוש קליני במקרים של זהום פטרתי חמור שאינו מגיב או עקב תופעות לוואי לתרופות אנטי פטרתיות אחרות.
לא מומלץ לתת בשילוב עם ציקלוספורין עקב פגיעה אפשרית בתפקודי הכבד המתבטאים בעליית אנזימי כבד (טראנסאמינזות).
נוכחות ריפמפיצין נמצאה כמורידה את רמת הקספופונגין.
קסנוקלס (ביוונית עתיקה: Ξενοκλής) היה טרגיקן (מחזאי טרגי) ביוון העתיקה שהתפרסם לאחר שמחזהו זכה בפרס ראשון בתחרות הטרגדיות שנערכה במסגרת הדיוניסיה של 415 לפנה"ס באתונה, כשהוא גובר על מחזהו של אוריפידס - "נשות טרויה".
אאוליאן בן התקופה טען כי זכייתו לא נבעה מאיכות המחזה שכתב אלא מאחר ש"או שהמושבעים לא היו מסוגלים להחליט החלטה מושכלת, או שהיו משוחדים".
אריסטופאנס נהג ללעוג לקסנוקלס במחזותיו ובקומדיות שלו, וכינה אותו, את אביו קרקינוס מאגריגנטום ואת שלושת אחיו - "קערה של סרטנים טרגיים".
קסניה (ביוונית עתיקה: ξενία, "יחסי אורחות') הייתה אחד המוסדות החברתיים שהסדירו את יחסי האנוש הבסיסיים במסגרת החברה השבטית והפוליס הקדומה ביוון העתיקה וגם לאחר מכן.
הקסנייה היא הסכם בין האנשים, שחיבר ביניהם בקשרי דם אחד כלפי השני.
לולא הקסנייה לא היה נפרץ מחסום ההסתגרות בתוך הקבוצה המשפחתית.
הקסנייה נשמרה בזכות אמונתם של היוונים בעזרה הדדית ובידידות מתוך הסכמה.
על המורד במוסד הקסנייה הוטלו סנקציות חמורות, שבעת העתיקה היו אמצעי הרתעה יעילים.
לאזרח היווני הייתה נאמנות ומחויבות כלפי הפוליס שלו, אך עם זאת, במהלך השנים התקיימה נאמנות רוחבית שחצתה בין ערים שונות, למעמדות שווים ולפיכך, היא עלתה על עקרון הפוליס (הגנה על המדינה שלך).
היחסים של הקסניה כללו תנאים, כאשר אחד מהם היה אי פגיעה באורח בידי המארח ולהפך, כך במלחמות בין ערים יכלו אנשים להימנע מלחימה מול אנשים מסוימים כיוון שהיו להם יחסי אורחות.
הקסניה יכלה גם לעבור מדור לדור.
דוגמה לכך נמצאת ב"איליאדה" כאשר גלאוקוס, שלחם עבור טרויה, מגלה כי סבו פלרקונס היה ביחסי אורחות עם אביו של האיש שלחם מולו, דיומדס.
לפיכך, מחליטים השניים לא להילחם זה מול זה והם מחליפים ביניהם את הבגדים.
הקסניה הייתה פרוטקול ארוך שדרש הזדהות מהאורח, תחינה בפני המארח, דיאלוג ארוך, השתתפות במשתה ובספורט כדי לבדוק האם האורח אכן מסוגל לקבל על עצמו את הנטל של הקסניה.
בתום הקסניה היה האורח מקבל מתנות.
מדי פעם שימשה הקסניה כסוג של טקס מעבר עבור נערים.
כלומר, אם היה הנער אחראי מספיק כדי להיות מסוגל להיות בביתו של המארח שלו, היה בכך סימן לבגרות.
כפי שמתואר ב"אודיסאה", כאשר טלמכוס, בנו של אודיסאוס, מבקש אורחות אצל נסטור, מארח אביו.
בדרך כלל, היה הבן לומד את הפרוטוקול על ידי חיקוי האב.
כיוון שאביו לא היה חלק מחייו, לווה טלמכוס בידי אתנה (שהייתה בדמותו של מלטס).
במלחמת טרויה, מנלאוס קושר קשרי קסניה עם פאריס נסיך טרויה, וזה מפר אותם עת הוא חוטף את אשתו, הלנה, או עוזב עמה (השאלה האם זו עוזבת מרצונה או נחטפת נותרת פתוחה, מאחר שישנן גרסאות שונות של הסיפור).
הפרת הקסניה היא מבין ההצדקות הבולטות לגורלה של העיר.
איליאדה ספר 6 – גלאוקוס ודיומדס היו בעלי יחסי אורחות שעברו בדורות.
פלרקונס, סבו של גלאוקוס, התארח אצל אביו של דיומדס.
אודיסיאה שיר 3 - טלמכוס אצל נסטור.
אודיסיאה ספר תשיעי - אודיסאוס אצל הקיקלופ.
אודיסאוס ספר 6 - התקבלות אודיסאוס ביד נאוסיקאה.
אודיסאוס ספר 7 - התקבלות אודיסאוס בארמון אלקינואוס.
אודיסאוס ספר 8 - התקבלות בפומבי בממלכת אלקינאוס.
קססה היא עיר במערב אוגנדה השוכנת צפונית לאגם ג'ורג'.
זוהי עיר המחוז של מחוז קססה ומקום המושב הממשל המקומי במחוז.
בעיר נמצא ארמון של מלך רוונזורורו.
קססה שוכנת בסמוך לרכס רוונזורי ולפארק הלאומי המלכה אליזבת, כ-350 ק"מ מערבית לבירה קמפלה.
סביבה מכרות נחושת וקובלט באתר קילמבה.
אוכלוסייתה של קססה עומדת על 74,300 נפש.
זוהי אחת הערים בעלות ריבוי האוכלוסין הגבוה ביותר באוגנדה, וזאת בשל תיירות הולכת ועולה לאתרי רכס הרוונזורי והפארק הלאומי המלכה אליזבת, מספר גבוה של פועלים במכרות הסמוכים בקילמבה, הקרבה לגבול עם הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו אשר מאפשרת קשרי מסחר ענפים ותחבורה סדירה לקמפלה.
קסנתוס הייתה עיר עתיקה בליקיה שבדרום אסיה הקטנה, סמוך לכפר קלק בנפת אנטליה שבדרום טורקיה של ימינו.
העיר שכנה לגדות נהר שנשא את אותו שם, ועתיקותיה, כמו גם מקדשי לטואון הסמוכים לה, הוכרזו כאתר מורשת עולמית בשנת 1988. האתר שוכן לצידו של נתיב ההליכה הארוך של הדרך הליקית.
החתים כינו את המקום ארינה.
לפי סטראבון בתקופה הפרסית היה שמו של נהר קסנתוס "סירבה" ("צהוב") וזאת בשל גון מימיו.
השם תורגם ליוונית והעניק לעיר את שמה ההלני.
סטראבון ציין עוד כי קסנתוס הייתה הגדולה שבערי ליקיה ושמה התייחס במקורות מוקדמים לאזור כולו.
לפי הרודוטוס נכבשה קסנתוס בידי הפרסים בשנת 540 לפנה"ס לערך, והוא ציין כי כאשר קרבו אליה הפרסים, הרגו תושביה את נשותיהם, ילדיהם ועבדיהם, והרסו את האקרופוליס בעיר.
לאורך הכיבוש הפרסי התבססה בעיר מנהיגות מקומית שהטביעה מטבעות משלה החל בשנת 520 לפנה"ס.
השליטה בעיר עברה חליפות בין הפרסים ליוונים במהלך מלחמת פרס–יוון במאה ה-5 לפנה"ס ולפי ממצאים ארכאולוגיים היא חרבה בין שנת 475 ל-470 לפנה"ס.
בשל כך שחורבן זה לא נזכר במקורות פרסים או יוונים ולא ברור מי מהם גרם לו, קיימת סברה שלישית כי נגרם כתוצאה מאסון טבע כלשהו.
לקראת סוף המאה ה-5 לפנה"ס הייתה קסנתוס לחלק מברית הערים של ליקיה.
ליקיה הייתה מעורבת במאבק נגד אתונה העתיקה בעת המלחמה הפלופונסית, וניצחונה הונצח בכתובת ליקית שהוצמדה לעמוד בעיר, ואשר תוכנה ידוע מתרגום יווני.
אלכסנדר הגדול כבש את קסנתוס עם הגעתו לדרומה של אסיה הקטנה בשנת 333 לפנה"ס, אך המקורות נחלקו באשר לאופי כניעתה - לפי אריאנוס דובר בכניעה לא אלימה בעוד שאפיאנוס מדווח על ההפך.
לאחר מותו של אלכסנדר הגדול החליפה העיר ידיים בין הדיאדוכים, עד שנכבשה בידי הרפובליקה הרומית במאה ה-1 לפנה"ס.
ברוטוס הטיל מצור על עירם אבל התושבים היו נחושים להתנגד, הם שרפו את הבתים מחוץ לחומות העיר, הקיפו אותה בתעלות והסתגרו בעירם.
ברוטוס הורה להביא מכונות מצור כדי לפרוץ לעיר, התושבים ביצעו גיחה מחוץ לחומות במטרה לשרוף אותם אולם הרומאים חיכו להם והביסו אותם, בזמן הגיחה השנייה שנעשתה על ידי תושבי העיר הרומאים ניצלו את ההזדמנות והצליחו להיכנס לתוך העיר.
ברוטוס הציע לתושבים תנאי כניעה אולם הם סירבו ובמקום זה העדיפו להרוג אחת את השני במקום ליפול לידי האויב.
חפירות באתר התקיימו כבר במאה ה-19, ושוב בשנות ה-50 של המאה ה-20. העיר שכנה במעלה גבעה על הגדה השמאלית של נהר קסנתוס (כיום אסן - Esen), סמוך למקום בו הוא מגיח מבין הגבעות אל המישור.
דרך עתיקה חצתה את העיר מדרום לצפון, וממערב לה ניצב האקרופוליס הליקי ובו ארמון מלכותי אשר חרב בעת הכיבוש הפרסי.
סמוך לו הקימו הרומאים במהלך המאה ה-3 אגורה ואמפיתיאטרון, ככל הנראה על שרידיה של אגורה הלניסטית קדומה.
האקרופוליס ההלניסטי ניצב בראש הגבעה מצפון לאגורה הרומית והחומה המקיפה אותו בימינו היא מתקופת הביזנטים.
בעמק שבסמוך לגבעה משתרע הנקרופוליס ובו קברים, מצבות וסרקופגים הממחישים את השפעות התרבויות השונות ששלטו בעיר.
קסנתיפֶּה הייתה אשת סוקרטס, ואם שלושת בניו: למפרוקלס, הקרוי על שם אביה, סופרוניסקוס, הקרוי על שם אביו של סוקרטס, ומנקסינוס.
שמה של קסנתיפה, שעליה ידועים יותר סיפורים מאשר עובדות, נלקח מהמילים היווניות ξανθός ("קסאנתוס" – בהירת שיער/בלונד) ו־ἵππος ("היפוס" – סוס).
המילה "היפוס" הייתה שם יווני עתיק שסימל לרוב מורשת אצילית.
עדות נוספת למוצאה המיוחס של קסנתיפה היא שבנה הבכור לא נקרא על שם אביו של סוקרטס, כפי שהיה נהוג ביוון העתיקה, אלא על שם אביה שלה.
במסורת היוונית היה מקובל לקרוא לבן הבכור על שמו של הסב הנחשב והמהולל ביותר במשפחה.
לכן סביר להניח שבנם למפרוקלס נקרא על שם אביה של קסנתיפה, מה שמעיד כי אביה היה בעל מעמד רם יותר באצולה האתונאית.
קסנתיפה הייתה ככל הנראה צעירה בהרבה מסוקרטס, ייתכן שבפער של כארבעים שנה, ותוארה על ידי אפלטון בחיבורו "פיידון" כלא פחות מאם ואישה מסורה.
גם קסנופון, בחיבורו "ממורביליה", מציג אותה באור דומה, אם כי הוא מתאר תלונות של למפרוקלס על קשיחותה.
ניתן לראות בכך דפוס השקפה טיפוסי של נער מתבגר כלפי הורה קפדן.
רק ב"סימפוסיון" לקסנופון נראה כי סוקרטס מסכים עם דבריו של אנטיסתנס שהיא "הקשה ביותר להתמודד עמה מכל הנשים", ואף על פי כן הוא מוסיף כי בחר בה דווקא בשל רוחה הווכחנית:
ייתכן שתמונה זו של קסנתיפה מקורה באנטיסתנס ההיסטורי, מתלמידיו של סוקרטס, שכן בתחילה מייחס קסנופון את ההשקפה הזו לדבריו.
עם זאת, קסנתיפה מתוארת כאישה מרשעת גם על ידי דיוגנס לארטיוס, אף על פי שאין בידינו מידע על מקורותיו.
נראה כי תיאורה על ידי קסנופון היה המשפיע ביותר; למשל, ייתכן שדיוגנס לארטיוס מצטט מתוך "הסימפוסיון", אף שאינו מציין את שמו של קסנופון במפורש.
סופרים מאוחרים, בהם דיוגנס לארטיוס, טענו כי קסנתיפה הייתה אשתו השנייה של סוקרטס, וכי אשתו הראשונה נקראה מירטו.
דיוגנס אינו מצטט את מקורו.
פלוטרכוס מתאר גרסה דומה, ומציין כי הסיפור נלקח מעבודה בשם "לידה טובה", אשר נכתבה – או יוחסה – לאריסטו.
עם זאת, בגרסתו של פלוטרכוס, סוקרטס, שכבר היה נשוי, דאג לחששותיה הכספיים של מירטו כאשר זו התאלמנה, אך הדבר לא הוביל לנישואים.
ייתכן שמקורו של דיוגנס היה דומה, או אף פחות מהימן.
כיום אין הוכחה מוצקה לטענה זו.
כיום הפך שמה של קסנתיפה לשם נרדף לאדם מעצבן ונרגז, ובייחוד לנשים מרשעות.
קְסָנְתִי היא עיר בצפון מזרח יוון בחבל מזרח מקדוניה ותראקיה ובירת מחוז קסנתי.
העיר שוכנת 121 ק"מ מערבית מאלכסנדרופולי ו-40 ק"מ מקוואלה.
קסנתי ידועה כעיר בה נולד ופעל המשורר הנודע מאנוס חג'ידאקיס.
התיעוד הכתוב הראשון ליישוב הוא מתעודות ביזנטיות משנת 1347, שציינו את דבר מותם של מרבית תושבי העיר במגפת דבר.
העות'מאנים כבשו את האזור בשלהי המאה ה-14, שינו את שמה לאִיסְקֶץ' ומתחילת המאה ה-18 נודעה בתעשיית גידול ועיבוד הטבק בשטחה.
ב-1829 חרבה העיר כליל בשתי רעידות אדמה ושיקום הנזקים ארך מספר שנים.
ב-1912 פרצה מלחמת הבלקן הראשונה, העיר נכבשה מידי העות'מאנים על ידי צבא ממלכת בולגריה ומספר חודשים לאחר מכן עם פרוץ מלחמת הבלקן השנייה, נכבשה על ידי הצבא היווני.
במסגרת הסכם בוקרשט אשר סיים את מלחמות הבלקן, נמסרה העיר לבולגרים ונותרה בחזקתם עד לאחר מלחמת העולם הראשונה.
ב-6 באפריל 1941 פלשו הגרמנים ליוון דרך בולגריה וממלכת יוגוסלביה, כבשו אותה בנקל וחילקו את השטח הכבוש לשלושה אזורי שליטה.
האזור השלישי שכלל את שטחי תראקיה המערבית ומקדוניה המזרחית ובו נכללה העיר קסנתי, הועבר לחזקת הבולגרים.
רשמית המשיכה יוון לשמור על עצמאותה והוקמה בה ממשלה של משתפי פעולה בראשות הגנרל גיאורגיוס טסולאקוגלו.
בקסנתי קיימת תחנת רכבת הממוקמת על תוואי הקו בין סלוניקי לאלכסנדרופולי וכן קווי אוטובוס בין עירוניים הפועלים באותו הקו.
כ-35 ק"מ מהעיר, בסמוך לעיר קוואלה מצוי נמל התעופה הבינלאומי "אלכסנדר הגדול".
בעיר שורר אקלים ים תיכוני בעל השפעות מסוימות של אקלים ממוזג.
ערכי הטמפרטורה הממוצעים נעים מ-30oc בחודש יולי ועד 2oc בחודש ינואר.
טמפרטורת המים נעה מ-12oc בינואר ועד 25oc באוגוסט.
קהילה ספרדית מאורגנת בעיר קסנתי נוסדה בראשית המאה ה-20 עת הגיעו לעיר משפחות מאדירנה, דידימוטיכו וסלוניקי.
ב-1926 הוקם בית הכנסת של הקהילה ואוכלוסייתה מנתה כ-1,300 נפשות.
לאחר מלחמת העולם הראשונה עזבו יהודים רבים את העיר ומספר בני הקהילה ירד לכדי 350 נפשות.
פליטים רבים שהגיעו לעיר לאחר מלחמת יוון–טורקיה, העלו את מספר בני הקהילה ל-700 בראשית שנות ה-30. מרבית היהודים נתונים היו במצב כלכלי קשה והתגוררו בשכונת פּוּרְנָלִי ורק מתי מעט התגוררו בעיר העילית שכונתה אָנוֹ פּוֹלִי.
במהלך שנות ה-30 נפתח בית ספר יסודי יהודי.
בפרוץ מלחמת איטליה–יוון מנתה הקהילה 1,100 נפשות, אך משפחות רבות עזבו את העיר מחמת הקרבות.
עם העברת השליטה באזור לידי ממלכת בולגריה מנתה הקהילה 660 נפשות.
ב-22 בפברואר 1943 נחתם הסכם בין ממשלת בולגריה לגרמניה, אשר השלב הראשון בו היה שילוח 12,000 יהודי תראקיה ומקדוניה הוארדארית אל מחנות ההשמדה.
ב-4 במרץ 1943 אחר חצות נערכה אקציה בעיר קסנתי.
בשלב ראשון ריכזו השוטרים הבולגרים 538 מבני הקהילה במחסני טבק ריקים, הפשיטו אותם וביצעו חיפוש גופני משפיל בכולם.
למחרת היום אחר חצות העמיסו השוטרים הבולגרים את יהודי העיר על רכבות משא פתוחות, אשר עשו דרכן באיטיות במשך שלוש יממות גשומות אל עבר בולגריה.
ליד העיר סימיטלי שבבולגריה עצרו הנוסעים להחליף רכבות והוטל על קבוצת רופאים ואחיות יהודים לבודקם.
אחת האחיות תארה את המראות:
ראש העיר קסנתי פֶּטֶב שלח מכתב תודה לשר הפנים הבולגרי פטר גברובסקי בו הביע את שמחת כל תושבי העיר על הפתרון הסופי לבעיית יהודי עירו.
לאחר 10 ימים, הועלו היהודים באכזריות על רכבות משא פתוחות שנסעו לכוון העיר לום שעל גדת הדנובה.
בנמל לום הועלו בני הקהילה על 4 מעבורות אשר הפליגו לכיוון העיר וינה.
לפי חלק מהגרסאות, מעבורת אחת טובעה על ידי הגרמנים, תוך שהחיילים הגרמנים יורים אל עבר הניצולים וכל נוסעיה נהרגו.
יהודי קסנתי נרצחו ביום הגעתם למחנה טרבלינקה.
כ-40 יהודים מקרב עצורי תראקיה ובתוכם 6 יהודים מקסנתי, ניצלו מהגירוש לטרבלינקה מאחר שנשלחו לעבודות כפייה בבולגריה והם עלו למדינת ישראל.
בסמוך לעיר עדיין קיים בית עלמין יהודי אשר אינו מתוחזק עוד.
קספר הוא סרט פנטזיה-קומי אמריקאי משנת 1995 בכיכובם של כריסטינה ריצ'י וביל פולמן.
הסרט מבוסס על דמותו של "קספר רוח הרפאים הידידותית" המופיעה בקריקטורות וקומיקס.
דמויות הרוחות בסרט נוצרו באמצעות Computer-generated Imagery.
הסרט הופץ באופן בלעדי על ידי אולפני יוניברסל.
הסרט, "קספר הרוח בפעולה" והפרק המקדים שלו "קספר פוגש את וונדי" היו סרטי "קספר" היחידים שלא נמכרו לקלאסיק מדיה.
עלילת הסרט מתרחשת בפרנדשיפ, במדינת מיין, הסרט נפתח כאשר שני ילדים רצים לתוך אחוזה נטושה כדי להצטלם בתוכה ובכך להוכיח את אומץ ליבם, אך מופתעים על ידי רוח רפאים ממנה הם נבהלים ונמלטים.
את בית האחוזה הנקרא וויפסטף ירשה אשה בשם קריגן קריטנדן (קת'י מוריארטי) כפי שהוסבר לה ולעורך דינה פאול "דיבס" פלוצקר (אריק איידל) על ידי עורך דינו של אביה אדון רג (בן סטיין).
קריגן, ברוב כעסה על שירשה רק את האחוזה מתוך הונו הרב של אביה משליכה את הצוואה לתוך האש.
החום חושף על הצוואה כתובת מוצפנת בדיו סתרים, על אוצר החבוי במקום כלשהו באחוזה.
גילוי זה מלהיב את קריגן ודיבס והם ממהרים לאחוזה, לחקור ולחפש.
את פניהם מקדמת רוח-רפאים ידידותית אך בודדה הנקראת קספר (מדובב על ידי מלאכי פירסון) אך צרחות הבהלה שלהם מזמנים את שלושת דודיו הדוחים של קספר: סטרץ' (מדובב על ידי ג'ו ניפוט), סטינקי (מדובב על ידי ג'ו אלסקי) ופטסו (מדובב על ידי בראד גארט).
קריגן ודיבס שוכרים מספר אנשי מקצוע (ביניהם האב גואידו סרדוסי וריימונד סטנץ) בניסיון להיפטר מן הרוחות אך ללא הועיל.
לבסוף הם שוכרים מטפל בשם דוקטור ג'יימס הארווי (ביל פולמן), אשר יכול לתקשר עם רוחות רפאים ומציג עצמו כ"פסיכולוג של הרוחות" שמטרתו לסייע להן לסיים את ענייניהן הבלתי גמורים שבגללם נותרו בעולם ולשחררן לעולם הבא.
הארווי נוסע ברחבי הארץ עם ביתו קאט (כריסטינה ריצ'י) בניסיון למצוא את רוחה של אשתו המנוחה, אמיליה.
הארווי וקאט מגיעים ומשתכנים בבית.
בלילה הראשון הסתערויות האהבה של קספר המנסה להתיידד עם קאט ואביה, נכשלות בגלל שובם של דודיו אשר מענים את הארווי עד שהם נכנעים לאחר שהארווי שואב אותם עם שואב אבק.
למחרת בבוקר מזמין קספר את קאט לארוחת בוקר אותה הוא מכין בעזרת מכונות מוזרות.
בהמשך מצטרף גם אביה ולבסוף מגיעים שלושת הדודים שדורשים מקספר את ארוחתם וממשיכים ליהנות מעינויו של הדוקטור והוא, שרוצה למלט את ביתו מפניהם שולח אותה לבית הספר.
בבית הספר התיכון החדש של קאט, נערכת הצבעה שבסופה מתקבלת החלטה לקיים את מסיבת ליל כל הקדושים הקרובה בביתה של קאט - וויפסטף.
בהמשך, בן כיתתה של קאט, ויק דפיליפי (גארט ראטליף הנסון) מבקש ממנה לצאת איתו במסיבת ליל כל הקדושים במצוותה של חברתו אמבר וויטמייר (ג'סיקה ווסון).
תקרית זו מעוררת את קנאתו של קספר וממריצה אותו לבלות יותר זמן עם קאט ולחזק את הקשר שלהם.
הוא מנסה להזמין אותה לצאת איתו והיא מסרבת.
בינתיים יוצר דוקטור הארווי קשר טוב עם דודיו של קספר, שמודים שהימצאותו של הארווי משעשעת אותם והם מבלים יחד.
קאט מחפשת תחפושת מתאימה ללבוש בליל כל הקדושים והיא משוטטת בבית ומגיעה לעלית הגג שם היא מגלה חפצים ישנים וצעצועים מאובקים של חדר ילדים.
היא מסדרת ומנקה את החדר ומזמינה לשם את קספר שנדהם לגלות ולהזכר בחייו לפני המוות אותם לא זכר עד עכשו.
הוא נותן לקאט את שמלת אמו שנמצאת בחדר כדי שתלבש אותה במסיבה ומחטט בחפצים.
בארון הוא מגלה את המזחלת הישנה שגורמת לזכרונות מחייו בעבר לשוב אליו, בייחוד מותו ממחלה קשה שבה חלה כתוצאה מהשארותו בחוץ, בקור עד שעה מאוחרת בשעה ששיחק עם מזחלתו החדשה.
קאט וקספר מגלים גזרי עיתונים שמהם עולה כי אביו של קספר יצר מכונה שיכולה להשיב את המתים לחיים.
וקספר שנזכר עכשו בכל, מוביל את קאט בדרך סתרים הידועה רק לו.
הם מגיעים למעבדה תת-קרקעית בה נמצאות כספת נעולה והמכונה המדוברת שמסוגלת להקים לתחיה ונקראת לזרוס.
הם מתחילים לנסות להפעיל אותה באמצעות בקבוק המכיל שיקוי שרק בעזרתו ניתן להפעיל את המכונה.
במעבדה קיים רק בקבוק אחד כזה המספיק לאדם אחד.
בינתיים, קריגן ודיבס, בחיפושיהם אחר האוצר, מגיעים במקרה לאזור המעבדה.
בזמן שקספר נמצא בתוך המכונה ובקבוק השיקוי נמצא בתוכה נשלחת יד ושולפת את הבקבוק ממקומו מתוך המכונה.
היד היא ידו של דיבס שחטפה את הבקבוק אחרי שהוא וקריגן שמעו את סגולותיו כשהם חבויים מאחורי הדלת.
כרגע, כשהשיקוי בידם הם מגיעים למסקנה שאחד מהם יכול למות ולהפוך לרוח רפאים כך יהיה ביכולתו להיכנס לכספת הנעולה, לקחת את האוצר ואז לקום לתחייה באמצעות המכונה.
קריגן שולפת כלי כבד כדי להרוג את דיבס והוא נמלט.
במהלך המרדף אחריו מגיעה מכוניתה של קריגן לשפת צוק שמזדקר גבוה מעל הים והיא צונחת מטה מראש הצוק, מתה, הופכת לרוח רפאים, חודרת למעבדה לתוך הכספת וגונבת את תיבת האוצר.
בינתיים נכנס דיבס למעבדה כשבידו בקבוק השיקוי.
קריגן מצווה עליו להשתמש בו ולהפעיל את המכונה ולהשיבה לתחיה והוא מסרב.
היא תופסת אותו ומעיפה אותו דרך החלון והבקבוק צונח מידיו ונתפס ברגע האחרון על ידי קאט.
קאט וקספר נמלטים מקריגן ועולים בחזרה לבית.
באותו זמן מגיעים האורחים למסיבת ליל כל הקדושים וויק ואמבר מתכננים מתיחה שתפחיד את האורחים.
לאחר שהכניסה אותם לבית, רצה קאט בחזרה למעבדה ומתחילה להפעיל את המכונה.
היא מכניסה את בקבוק השיקוי למקומו ומצווה על קספר להיכנס פנימה.
ברגע שנפתחת דלת המכונה קופצת מתוכה בחיוך זדוני קריגן, שבידה תיבת האוצר.
קספר משתמש בתכסיס וגורם לקריגן להכריז שהיא מושלמת ואין לה שום עניינים בלתי גמורים.
כיון שכך אין לה סיבה להישאר בעולם בתור רוח-רפאים והיא מועברת אל העולם הבא בניגוד לרצונה.
קספר וקאט פותחים את תיבת האוצר וקספר מגלה כי האוצר שייך לו והוא מכיל כדור בייסבול חתום על ידי השחקן המועדף עליו מקבוצת "ברוקלין דודג'רס", דיוק סניידר.
באותו זמן משכנעים דודיו של קספר את דוקטור הארווי לצאת איתם לשתות בירה.
הארווי משתכר וברוב התלהבות פותח את הדלת של הבר כדי להגיע למקומות נוספים ואז צונח מראש הסלע הגבוה עליו ממוקם הבר, אל מותו.
לאחר העלמה של קריגן מעופף דוקטור הארווי לתוך המעבדה כרוח רפאים וגורם לקספר לפנות את מקומו במכונה עבורו.
כשקספר מסביר כי קאט זקוקה לאביה יותר מאשר לו.
דוקטור הארווי שב לחיים, מחבק את ביתו ושולח אותה ליהנות במסיבה עם חבריה.
במסיבה יושבת קאט בצד, כיון שאף אחד לא מזמין אותה לרקוד.
ובאותו זמן, מתגלית לעיניו של קספר העצוב, אמה של קאט, בדמות מלאך שומר ומודה לו על הקרבתו.
בתמורה לכך היא מעניקה לו הגשמת משאלה חלקית ומשיבה אותו לחיים למשך הערב, עד השעה עשר.
קספר, בדמותו האנושית כילד נאה (דבון סאווה) יורד במדרגות לאולם הריקודים ומזמין את קאט לרקוד עמו.
במהלך הריקוד הוא מזכיר לה משפטים שאמר שגורמים לה להבין שהוא קספר.
והיא מחבקת אותו ורוקדת עמו.
אמה של קאט נגלית גם לבעלה, ג'יימס הארווי, משוחחת עמו על גידול ביתם ונפרדת ממנו.
כשהשעון מראה את השעה עשר מנשק קספר את קאט ובמהלך הנשיקה הוא שב להיות רוח רפאים וכשהוא פותח את פיו לדבר נבהלים כל האורחים ונמלטים מהאחוזה בצעקות.
קאט, אביה וקספר נותרים לבדם ואז מצרף אליהם דוקטור הארווי בחיוך את שלושת הדודים הלבושים כנגני להקה ומנגנים וקאט ואביה רוקדים יחד.
בסרט מופיעים גם בהופעות קצרות רודני דיינג'רפילד, קלינט איסטווד ומל גיבסון בתפקיד עצמם, דן אייקרוד כריימונד סטנץ ודון נובלו כאב גואידו סרדוסי.
זלדה רובינשטיין הייתה אמורה לשחק שוב בתפקידה מסדרת הסרטים פולטרגייסט אבל הסצנה נחתכה.
ה"טיים אאוט לונדון" תיאר אותו כ"סרט אינטימי וחביב".
רוג'ר איברט העניק לו שלושה מתוך ארבעה כוכבים, מכנה אותו כ"ביצוע טכני, הוא מרשים ומבדר ויש בו אפילו פילוסופיה קטנה ושובת לב."
משחקם של ביל פולמן וכריסטינה ריצ'י קצר שבחים, במיוחד בהתחשב בסצנות שבהן הם מתקשרים עם הרוחות ובהן פולמן וריצ'י שיחקו למעשה מול אף אחד וללא ממלאי מקום לדמויות.
על משחקה של קתי מוריארטי נמתחה ביקורת.
בווראייטי אמר שהיא יצרה "קרואלה דה-וויל עלובה".
מבקרים רבים גם חשו שאריק איידל, הקומיקאי הנערץ, לא ניצל את כישוריו לגמרי בתפקיד חסידה המתרפס של מוריארטי.
חלק מהמבקרים גם הרגישו שזו הייתה טעות עבור הסרט ליצור קומדיה עם קריקטורות לצד נושאים רציניים של מוות.
בסך הכל היה הסרט הצלחה אדירה בקופות.
פותח במקום הראשון במהלך סוף השבוע של יום הזיכרון וגורף 16,840 דולר במהלך שלושת הימים הראשונים שלו ב-2,714 הקרנות, בממוצע 6,205 דולר לכל אחד.
הוא נשאר במקום הראשון בסוף השבוע השני שלו, גרף 13,409,610 דולר נוספים והגיע לשיא של 38,921,225 דולר.
הוא החזיק מעמד והוצג במשך כל הקיץ וסיים בסכום כולל סופי של 100,328,194 דולר בארצות הברית וזכה להצלחה גדולה עוד יותר בעולם, בהכנסה של 187,600,000 דולר.
ההכנסה הכללית ברחבי העולם הגיעה ל-287,928,194 דולר מול התקציב של 55 מיליון דולר, מה שהופך אותו להצלחה מסחרית גדולה.
קסנתלזמה (Xanthelasma) או "כתמת העפעף" היא הפרעה עורית המתאפיינת במשקעים צהבהבים-כתמתמים של כולסטרול מתחת לעור, בדרך כלל על העפעפיים או בקרבתן, לרוב בזווית האפית העליונה.
על אף שאינם מזיקים או מכאיבים, גושים קטנים אלה יכולים להוות פגם אסתטי ואפשר להסירם.
במקרים מסוימים הם תורשתיים ואז לא תמיד מתלווים ברמה גבוהה של כולסטרול.
במקרים שבהם אין היסטוריה משפחתית של קסנתלזמה, הפרעה זו יכולה להצביע על קיום רמה גבוהה של כולסטרול ולהיות בקורלציה עם סיכון של מחלה אתרומטוטית (אתרוסקלרוזיס).
המונח בא מהמילים היווניות "קסנתוס" ξανθος שמשמעותה "צהוב" ו"אלזמה" έλασμα, שמובנה "לוחית".
כמחצית המקרים מתלווה ברמות גבוהות של שומנים (ליפידים) בדם.
חלקם מופיע על רקע הרכב משובש של הרכב או מבנה הליפופרוטאינים, למשל:
רמה נמוכה של ליפופרוטאין בעל צפיפות גבוה HDL
הקסנתלזמה מופיעה תכופות אצל הלוקים מהיפרליפידמיה סוג II (לפי הסיווג של פרדריקסון) - (במיוחד סוג IIא - הכולל היפרכולסטרולמיה משפחתית) ולפעמים ב סוג IV של היפרליפידמיה או דיסליפידמיה המתאפיין בהיפרטריגליצרידמיה
פילינג עם חומצה טריכלוראצטית 30-50% ואף 70%
הטיפול עלול לפעמים להשאיר צלקות או שינויים פיגמנטיים.
תופעות לוואי אלה אינן שכיחות אחרי הסרה בעזרת החומצה טריכלורואצטית.
היה פילוסוף יווני ותלמידו של אפלטון.
בהמשך ימיו שימש ראש האקדמיה באתונה.
מרשימת חיבוריו הארוכה שמביא דיוגנס לארטיוס, ושמהם לא שרד דבר, עולה שעיקר ענינו היה בשאלות של מוסר, ובעיקר בצד המעשי הנוגע למוסר מאשר לבירור התאורטי.
על תלמידיו של קסנוקרטס נמנים הפילוסופים: זנון מקיטיון וקראנטור.
בתחום האפיסטמולוגיה קסנוקרטס קבע חלוקה ברורה יותר של שלושת ענפי הפילוסופיה, ביחס לחלוקה של ספסיפוס.
הוא מבחין בין שלוש רמות של הכרה: ידיעה, חישה ודעה.
הידיעה (episteme) מתייחסת למהות של גוף החשיבה הטהורה שלא מערבת את עולם התופעות.
חישה (aisthesis) היא המהות שעוברת לעולם התופעות.
דעה (doxa) מתייחסת למהות המאחדת תפיסה חושית והגיון טהור, למשל מהות הכוכבים.
הוא ביכר את הדעה, והשתדל, יותר מאפלטון, להציג את המתמטיקה כמתווכת בין הידיעה והתפיסה החושית.
ידוע כי כתב ספרים בשם "על מספרים", "תורת המספרים" בנוסף על ספרים בגאומטריה.
פלוטרכוס כותב כי קסנוקרטס ניסה פעם לחשב את מספר ההברות האפשריות ליצירה על ידי צירופים של אותיות האלפא-ביתא.
ייתכן כי זהו הניסיון הראשון של ניסיון לפתור שאלה קומבינטורית העוסקת בתמורות.
קסנוקרטס תמך ברעיון של קווים וגדלים שאינם ניתנים לחלוקה, על מנת להתמודד עם הפרדוקסים של זנון.
קסנוצרטופס (שם מדעי: Xenoceratops) הוא סוג של דינוזאור ממשפחת הצרטופסיים - הדינוזאורים בעלי הקרניים.
הקסנוצרטופס חי באמריקה הצפונית בקרטיקון העליון.
שרידיו נתגלו בתצורת פורמוסט שבאלברטה, קנדה.
פירוש שמו, "פנים זרות בעלות קרניים".
קסנוצרטופס ידוע מהולוטייפ CMN 53282 המורכב משברי גולגולות של 3 פרטים, הכוללים בעיקר את עצמות העטרה (צרטופסיים).
שרידים נוספים נמצאים במוזיאון טירל המלכותי.
ניתן להבדיל בינו לבין סוגי צרטופסיים אחרים לפי קישוטי העטרה (frill) שלו: בחלק העליון של מרכז העטרה בולטות שתי בליטות גרמיות קהות, לידן פונים החוצה שני זיזים חדים ועבים שבולטים אחורה במקצת.
צידי העטרה מקושטות בבליטות משולשיות.
העצם המרכזית בעטרה, בין שני ה"חלונות" שבמרכזה לא מעוטרת בזיזים או בליטות.
אין הרבה שרידים משאר חלקי הגולגולת ומעט ידוע על מבנה קרניו.
מעריכים שלקסנוצרטופס היו קרניים דומות למיני צנטרוזאוריים (צרטופסיים בתת-משפחת הצנטרוזאורים) קדומים: כלומר, קרני גבה בינוניות באורכן (קצרות יחסית לצרטופסיים המאוחרים של תת-משפחת הכסמוזאורים וארוכות יחסית לאלה של בני תת-משפחת הצנטרוזאורים) ובליטה או קרן על האף.
כמו יתר בני משפחת הצרטופסיים היה מדובר בדינוזאור צמחוני גדול שהלך על ארבע רגליו.
את מזונו הוא תלש באמצעות מקור חד שנמצא בחזית פיו וקצץ לחתיכות באמצעות סוללת שיניים חדות בחלק האחורי של פיו.
אורכו הוא כ-6 מטר ומשקלו כ-2 טון.
מאובנים של קסנוצרטופס נתגלו לראשונה ב-1958, כאשר ואן לנגסטון הבן גילה שברי גולגולת מתצורת פורמסט ליד פורמוסט שבאלברטה, קנדה.
תצורה זו לא נחקרה די הצורך ומעט ידוע על פאונת הדינוזאורים שבה.
מאובני צרטופסיים מתצורה זו נדירים ביותר.
לנגסטון אחסן את המאובנים שמצא במוזיאון הטבע הקנדי באוטווה.
בסביבות 2003 דייוויד אוונס ומיכאל ריאן בחנו מחדש את המאובנים.
ב-2009 החל מחקר מעמיק של מאובנים אלה שתוצאותיו שמדובר במין חדש של דינוזאור צרטופסי.
שפרד תיארו אותו במאמר שפורסם ב-2012 והעניקו לו את השם "קסנוצרטופס".
הקסנוצרטופס מתוארך לכ-80 מיליון שנה לפני זמננו, דבר ההופך אותו לצרטופסיי הקדום ביותר הידוע מקנדה.
קספר היא בירת מחוז נטרונה במדינת ויומינג בארצות הברית.
קספר נמצאת למרגלות הר קספר, בקצה הצפוני של רכס הרי לאראמי, ועל גדות נהר נורת פלאט (North Platte).
בעיר מתגוררים כ-55,000 תושבים (נכון ל-2010), מה שהופך אותה לעיר השנייה בגודל אוכלוסייתה בוויומינג, אחרי שאיין, בירת ויומינג.
במטרופולין של העיר מתגוררים 75,450 תושבים (נכון ל-2010).
באזור בו נמצאת היום קספר שכן מוצב של צבא ארצות הברית שנפתח ב-1859. ב-1865, במהלך קרבות עם האינדיאנים באזור, נהרג חייל בשם קַסְפַּר קולינס.
כעבור מספר חודשים שם המוצב שונה לפורט קולינס כהוקרה לקספר קולינס.
בשנים שלאחר מכן החלו מהגרים להתיישב באזור המוצב וההתיישבות קיבלה את השם קַסְפֶּר, עיוות של שם המוצב כתוצאה משגיאת כתיב במסמכים של הקמת ההתיישבות.
קספר היא מרכז מסחרי אזורי בוויומינג.
הכלכלה המקומית מסתמכת בעיקר על תעשיית הנפט מאז גילויו באזור בסוף המאה ה-19.
את העיר משרת נמל התעופה הבינלאומי קספר-מחוז נטרונה, הנמצא במרחק של 11 קילומטרים צפון-מערבית לעיר.
קספר נמצאת על מסלול כביש בין-מדינתי 25, המקשר בין מדינת ניו מקסיקו בדרום ובין צפון ויומינג.
קסניה סבטלובה היא חברת הכנסת לשעבר מטעם סיעת התנועה, ועיתונאית ישראלית ששימשה כפרשנית לענייני ערבים בערוץ 9.
קסניה סבטלובה נולדה במוסקבה לסבטלנה ולאיגור ועלתה לישראל בשנת 1991, לאחר התפרקות ברית המועצות.
התגוררה עם אִמהּ בירושלים ולמדה באולפנת צביה שבעיר.
כבוגרת אולפנה דתית-לאומית לא התגייסה לצה"ל.
היא בעלת תואר ראשון ושני בתקשורת, לימודי אסלאם והמזרח התיכון מהאוניברסיטה העברית בירושלים, והיא דוקטורנטית באוניברסיטה העברית בירושלים בנושא יחסה של התקשורת המצרית לישראל בשנים 1979–2011. דוברת ארבע שפות: עברית, ערבית, רוסית ואנגלית ומתראיינת לתקשורת בכל אחת משפות אלו.
פרסומיה בפייסבוק כתובים לרוב בשתיים עד ארבע שפות.
סבטלובה שימשה ככתבת בערוץ ישראל פלוס (ערוץ 9) מאז שנת 2002, שם סיקרה בדרך ישירה ובלתי אמצעית את הזירה הערבית והמזרח תיכונית על היבטיה הרבים.
בנוסף, כתבה עבור מגוון כתבי עת, ובשנת 2004 זכתה בפרס הראשון בפסטיבל האירואסייתי "טלפורום" שנערך במוסקבה, כהוקרה על כתבת תחקיר מאזור דרום הר חברון.
ראיינה מנהיגים ערבים רבים, ביניהם יאסר ערפאת, מחמוד עבאס, השייח אחמד יאסין, מנהיגי חזבאללה ועוד.
בין האירועים שסיקרה מהשטח: מלחמת עיראק, הלווייתו של ראש ממשלת לבנון, רפיק אל-חרירי, יישום תוכנית ההתנתקות, מלחמת האזרחים בסוריה, ההפיכה במצרים (2011) וההפיכה במצרים (2013).
בשנת 2011, בתחילת ההפיכה, חזתה סבטלובה את נפילתו ההולכת וקרבה של שלטון מובארכ.
סבטלובה מרבה לכתוב על נושאים הקשורים למזרח התיכון ולדת האסלאם.
היא סיקרה רבות את האביב הערבי וכתבה מאמרי פרשנות ודעה על הנושא.
בביקורה בכורדיסטן העיראקית כתבה על העם הכורדי והקשר שלו למדינת ישראל, על מחיקת זהותו היהודית של הנביא יחזקאל וכמו כן על נושאים שונים הקשורים לדאעש.
בשנת 2020 בהוצאת "פרדס הוצאה לאור" פרסמה את הספר "על עקבים במזרח התיכון" שבו היא מעלה זכרונות על סקירת הזירה הערבית והמזרח תיכונית במסגרת עבודתה כעיתונאית.
בינואר 2015 הוכרז על הצטרפותה למפלגת "המחנה הציוני", והיא שובצה למקום ה-4 ברשימת "התנועה" בראשות ציפי לבני, שהוא המקום ה-21 ברשימת "המחנה הציוני".
לאחר שקבלה הרשימה בבחירות 24 מנדטים, נבחרה לכנסת ה-20.
בכנסת ה-20, סבטלובה חברה בוועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, ובוועדת החוץ והביטחון, והקימה ארבע שדולות: השדולה למען חופש העיתונות וחופש הביטוי, השדולה לשימור וטיפוח תרבות ומורשת יהודי ארצות ערב ואסלאם, השדולה החילונית ושדולה לקידום יחסי ישראל - כורדיסטן.
בנוסף, היא חברה בשדולה לשיתוף פעולה אזורי.
בכנסת זו, הופקד בידיה הטיפול בקבוצות ידידות בין-פרלמנטריות של ישראל ושל המדינות הבלטיות, וכן, של פינלנד.
כחברת הכנסת, הגישה סבטלובה חוקים בנושאים הקשורים לחייהם של העולים מברית המועצות לשעבר, חוקים בנושאי דת ומדינה, וחוקים בנושא חופש הביטוי וחופש העיתונות.
ב-29 בינואר 2019 הודיעה כי לא תתמודד בבחירות לכנסת העשרים ואחת.
סבטלובה נמנית עם מחנה השמאל, ומרבה להתבטא בנושא הסכסוך הישראלי-פלסטיני בתקשורת ובנאומיה בכנסת ומשתמשת בחיזוקים ודוגמאות מתוך ניסיונה ככתבת בעולם הערבי.
עם עלייתה נשלחה למערכת החינוך הממלכתית דתית בירושלים, שם סיגלה תפיסת עולם ימנית.
אולם, חשיפתה לשכניה הפלסטינים והערבים של ישראל במסגרת עבודתה כעיתונאית הביאה אותה מאוחר יותר להאמין כי השלום "לא רק נחוץ, הוא גם אפשרי".
מתוך חברי הכנסת יוצאי ברית המועצות לשעבר ודוברי הרוסית, היא מתבלטת בפעילותה למען שוויון ונגד גזענות.
הדבר בולט בהצעות חוק שהניחה על שולחן הכנסת.
סבטלובה בחרה לעסוק בנושא זה גם במסגרת השדולה לשימור וטיפוח תרבות ומורשת ארצות ערב ואסלאם, ולדבריה, חוויותיה כעולה חדשה למדינת ישראל, לצד היכרותה עם העולם הערבי, בנו את תפישת עולמה בנושא זה.
סבטלובה מחזיקה בתפישת עולם סוציאל-דמוקרטית.
מאז פרוץ מלחמת רוסיה-אוקראינה סבטלובה מתנגדת נחרצות למדיניות הקרמלין ומביעה זאת דרך חשבון הטוויטר שלה.
סבטלובה עלתה לישראל יחד עם אמה וסבתה, ולאחר עלייתה התגוררה יחד עמן בירושלים, שם למדה במערכת החינוך הממלכתית דתית.
סבטלובה נשואה בשנית לאנטולי, איש היי-טק, גם הוא עולה מברית המועצות לשעבר; את נישואיהם ערכו באיי סיישל, ולא בישראל, במחאה על מה שהגדירה כמונופול של הרבנות הראשית לישראל על הנישואין בישראל.
היא אם לבנות תאומות מנישואיה הראשונים ולבת מנישואיה השניים, אותה ילדה ב-2018, במהלך כהונתה כחברת הכנסת.
מתגוררת עם משפחתה ועם אמה במודיעין-מכבים-רעות.
קספאזות חשובות למוות תאי מתוכנת של אפופטוזה, והן אלה שמוציאות את התהליך לפועל.
יש להן גם חשיבות לצורך התפתחות עוברית תקינה, ולחלקן תפקיד בהתפחות תקינה של מערכת החיסון, וספציפית בהתבגרות של לימפוציטים.
בעיות בסוגי מוות תאי מתוכנת שונים יכולים להוביל לסרטן, למחלות אוטואימוניות ומהצד השני לתהליכי הזדקנות ולמוות תאי עודף שקשור לתהליכי ההזדקנות (למשל במחלות נוירודגנרטיביות).
בהקשר של אפופטוזה, קיימים שני סוגים של קספאזות, קספאזות ראשוניות (initiator (apical) caspases) וקספאזות מוציאות לפועל (effector (executioner) caspases).
הראשוניות כוללות את קספאז 2, קספאז 8, קספאז 9 וקספאז 10, והן חותכות קספאזות מוציאות לפועל הנמצאות כזימוגנים בתא.
זימוגן הוא חלבון שלצורך הפיכתו למצב הפעיל צריך להיחתך, ובמקרה הזה הדבר נעשה באמצעות הקספאזות הראשוניות.
הקספאזות המוציאות לפועל כוללות את קספאז 3, קספאז 6 וקספאז 7 ולאחר הפעלתן חותכות סובסטרטים נוספים שמפעילים את המוות התאי.
הפעילות הראשונית מבוקרת באמצעות מעכבים של קספאזות.
קספאז 4 וקספאז 5 מבוטאים ביתר (overexpressed) בחלק מהמקרים של ויטיליגו וקשורים למחלות אוטואימוניות נוספות.
שתיהן אינן מסווגות כראשוניות או מוציאות לפועל משום שהם אנזימים של מערכת החיסון.
גם קספאז 1 אינו מסווג והוא קשור להתבגרות של תאי T.
הראשון למצוא את חשיבותן של הקספאזות לתהליכי אפופטוזה היה רוברט הורביץ.
הוא מצא גם ש-ced-3 הוא גן שהכרחי למוות התאי שיש במהלך ההתפתחות של C.
ב-1993 מצא הורוביץ, יחד עם עמיתו ג'ונינג יאן, שהגן ced-3 מקודד לציסטאין פרוטאז בעל תכונות שדומות לחלבון interleukin-1-beta converting enzyme (ICE, שנמצא לימים כאותו חלבון כמו קספאז 1), שהיה הקספאז היחיד שהיה ידוע באותה עת.
לימים הורוביץ זכה על מחקריו אלה בפרס נובל לרפואה או לפיזיולוגיה.
הרבה מהקספאזות נמצאו במקביל על ידי מעבדות שונות, שנתנו לאותו חלבון כמה שמות.
לפיכך, מספרו אותם לפי הסדר בו מצאו אותם.
קספאז 1 היה הקספאז הראשון שנמצא ביונקים, בשל דמיונו הרב ל-CED3 מ-C.
elegans, אולם בהמשך מצאו שיש לו תפקידים שקשורים לדלקות ולא למוות תאי.
מחקרים מאוחרים יותר הראו חשיבות לפעילות של קספאזות בתהליכים שאינם כוללים מוות תאי.
כך למשל הם חשובים להתבגרות של תאי דם אדומים, של טסיות דם ושל עדשת העין והפיכתה לשקופה .
קסנוקזאוריים וקְּסֵנוֹזוֹרִיִּים (שם מדעי: Xenosauridae), היא משפחה של לטאות מסדרת הקשקשאים ובני אינפרא-סדרה דמויי קמטן.
כל המינים חיים במקסיקו ובאמריקה המרכזית עד גואטמלה.
במשפחה זו סוג יחיד - קְסֵנוֹזוֹר (Xenosaurus) ובו 14 מינים.
בעבר היו עוד 2 סוגים נכחדים - Restes ו־Exostinus.
מינים אלה הם קרוביהם הרחוקים של לטאת הכוח ושל ההלודרמיים.
המין הקרוב אליהם ביותר הוא לטאה תנינית סינית (Shinisaurus crocodilurus), מסין ווייטנאם שבעבר שויכה למשפחה.
אלו לטאות בינוניות בעלי לסתות מעוגלות, עיניים גדולות ויבלות דמויי כפתורים על עורם - מכאן שמם.
הלטאות הללו טורפות או אוכלות חרקים והם יולדות ולדות חיים.
הם חיים באזורי גידול מימיים למחצה או לחים מאוד, אם כי חלקם מותאמים לאקלים יבש.
קסנרה (בספרדית: Casanare) הוא אחד מ-32 המחוזות של קולומביה.
המחוז נמצא במזרח קולומביה והוא גובל במחוזות אראוקה בצפון, בוויצ'דה במזרח ובדרום-מזרח, במטה בדרום, ובקונדינמרקה ובבויאקה במערב.
בתקופת האימפריה הספרדית האזור היה שייך לפרובינציית קסנרה, שבירתה הייתה פורה (הנמצאת גם במחוז קסנרה המודרני).
באזור התפתחו כמה מרידות החל מסוף המאה ה-18 שהיו הניצנים למאבק בשלטון הספרדי שהוביל לעצמאות האזור.
לאחר פיצול הרפובליקה ב-1830 היו ניסיונות של המקומיים לגרום לכך שהוא ישתייך למדינת ונצואלה החדשה, אך בסופו של דבר האזור נכלל ברפובליקת גרנדה החדשה והשתייך לפרובינציית קסנרה שכללה את שטחי מחוז קסנרה העתידי ועוד מספר מחוזות מודרניים.
ב-1866 טריטוריית קסנרה פוצלה ממדינת בויאקה ועברה לשליטה ישירה של השלטון הפדרלי.
בעשרות השנים שלאחר מכן האזור עבר שינויים רבים מבחינת המעמד המנהלי שלו אך בסופו של דבר הוא נשאר חלק ממחוז בויאקה.
ב-28 בנובמבר 1973 פוצלה מהמחוז האינטנדנסיה (יחידה דומה למחוז אך במעמד פחות יותר ותחת שליטה הדוקה יותר של השלטון המרכזי) קסנרה שחפפה לשטחי המחוז העתידי ושבירתה הייתה יופל.
ב-4 ביולי 1991 שודרג מעמד האינטנדנסיה למחוז.
כלכלת המחוז מסתמכת בעיקר על גידול מקנה, חקלאות והפקת נפט משני שדות שהתגלו בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20.
קסניה אנטולייבנה סוֹבְּצַ'ק היא פוליטיקאית, עיתונאית, שחקנית, מנחת טלוויזיה, שדרנית רדיו, אשת חברה, ופעילה פוליטית וציבורית רוסייה.
בעלת ערוץ יוטיוב עם כשלושה מיליון עוקבים וחשבון טלגרם עם למעלה ממיליון עוקבים.
סובצ'ק היא בתם הצעירה של ראש עיריית סנקט פטרבורג הראשון שנבחר באופן דמוקרטי בין השנים 1991-1996 אנטולי סובצ'אק והסנאטורית לודמילה נרוסובה.
סובצ'ק הייתה חברה במועצת התיאום של האופוזיציה הרוסית (22 באוקטובר 2012 — 19 באוקטובר 2013), וחברת המועצה הפוליטית של מפלגת היוזמה האזרחית משנת 2017. ב-18 באוקטובר 2017 הכריזה על התמודדותה לתפקיד נשיאת הפדרציה הרוסית לבחירות לנשיאות רוסיה 2018 ובכך, הייתה למועמדת הצעירה ביותר בהיסטוריה בגיל 36.
לאורך השנים הייתה ידועה כמנחת תוכניות הריאליטי "בית-2" (TNT), "בלונדיניות על שוקולד" (Muz-TV), "הגיבור האחרון" (הערוץ הראשון) ומגישת התוכניות "מחלקת המדינה 2" (סנוב), "סובצ'ק חי" (גשם) ותוכנית הרדיו "ברבאקה והזאב האפור" לצד סרגיי קלברסקי בתחנת הרדיו "דוז'ד כסף".
עם הפלישה הרוסית לאוקראינה בפברואר 2022, פורסם כי נמלטה לישראל.
באפריל של אותה השנה פורסם כי היא ובנה קיבלו אזרחות ישראלית.
עם זאת, סובצ'ק חזרה לרוסיה תוך זמן קצר ומאז לא עזבה אותה.
סובצ'ק נולדה בלנינגרד שבברית המועצות (כיום סנקט פטרבורג ברוסיה).
הוריה הם אנטולי סובצ'ק, ראש עיריית סנקט פטרבורג בין השנים 1991-1996 (שולדימיר פוטין שימש כסגנו) ולודמילה נארוסובה, סנאטורית לשעבר וחברת מפלגת רוסיה הוגנת.
סבה מצד אמה היה יהודי, וסובצ'ק מגדירה עצמה כחלק מהמורשת היהודית.
היא סיפרה כי משפחתה והיא חוו אנטישמיות לאורך השנים.
בילדותה למדה סובצ'ק בבית הספר לבלט הצמוד לתיאטרון מריאינסקי ולבית הספר לאמנות של מוזיאון ההרמיטז' בלנינגרד.
לאחר מכן בשנת 1998 עזבה את לימודיה עבור אוניברסיטת הרצן והתקבלה ללימודים במחלקה ליחסים בינלאומיים באוניברסיטת סנקט פטרבורג.
ב-2001 עברה למוסקבה והתקבלה לתוכנית ליחסים בינלאומיים של המכון הממלכתי ליחסים בינלאומיים של מוסקבה.
שנה לאחר מכן התקבלה לתוכנית תואר שני במחלקה לפוליטיקה באותו המכון.
סובצ'ק החלה להתפרסם בשנת 2004 כשהנחתה את העונה השנייה של תוכנית הריאליטי "בית-2" והמשיכה להנחות את העונות הבאות עד שעזבה את הפרויקט בשנת 2012.
בשנת 2007 הקליטה סובצ'ק את השיר "רקוד איתי" (Потанцуй со мной) עם הראפר הרוסי טימאטי.
בתקשורת הרוסית ייחסו אז את הקלטת השיר וצילום הווידאו קליפ למערכת יחסים רומנטית בין סובצ'ק וטימאטי.
בשנים 2008 - 2010 הנחתה את תוכניות הטלוויזיה "מי לא רוצה להיות מיליונר?", "הגיבור האחרון-6", ו"חייה המתוקים של בלונדינית", טקס פרסי Muz-TV, התוכנית "שני כוכבים" ואת העונה העשירית של מפעל הכוכבים.
ב-2010 אירחה את התוכנית "חירות החשיבה" בערוץ 5.
מאז 2011 סובצ'ק הנחתה את תוכנית הראיונות "סובצ'ק לייב" בערוץ דוז'ד ותחרות מלכת היופי "טופ מודל ברוסית" בMuz-TV.
ב-7 בספטמבר 2012 ערוץ MTV רוסיה שידר את הפרק הראשון של תוכנית הטוק שואו "מחלקת המדינה עם קסניה סובצ'ק".
התוכנית נועדה לכסות נושאים חברתיים ופוליטיים ובפרק הראשון נקרא "לאן פוטין מוביל אותנו?" ובמסגרתה רואיינו אנשי האופוזיציה הרוסית, סרגיי אודלצוב מתנועת חזית השמאל ואיליה יאשין מתנועת סולידריות ופעילת איכות הסביבה יבגניה צ'יריקינה.
אך התוכנית הורדה מהמרקע לאחר אותו פרק לאחר שהפרק השני היה אמור לכלול ראיון עם אלכסיי נבלני הידוע כמתנגד חריף לשלטונו של פוטין.
נציגי הערוץ טענו כי התוכנית הורדה בשל "חוסר התעניינות מקהל הצופים".
בשנת 2020 החלה להנחות את תוכנית הראיונות "דוק טוק" בערוץ הראשון ברוסיה.
סובצ'ק ניסתה את כוחה גם בתחום המשחק וגילמה תפקיד קטן בסרט "גנבים וזונות" משנת 2004, והופיעה במספר סרטי קולנוע קומיים במשך השנים בהם היטלר קאפוט, רז'בסקי נגד נפוליאון ומספר אחת.
אביה של סובצ'ק, אנטולי, היה הפרופסור למשפטים של ולדימיר פוטין וגם דמיטרי מדבדב באוניברסיטת לנינגרד.
הוא בנה מערכת יחסים הדוקה עם פוטין, בפרט, ובשנת 1991 עזר להשיק את הקריירה שלו בפוליטיקה כשהיה ראש עיריית סנט פטרסבורג.
פוטין עזר אז לאנטולי לברוח מרוסיה כשהוא מבוקש באשמת שחיתות.
על פי החדשות במוסקבה, "חיבתו המדווחת של פוטין למשפחת סובצ'ק היא האמונה הרווחת שנותנת לקסניה סובצ'ק מעמד מוגן, מה שעשוי גם להסביר את נועזותה", כגון פגישתה באוקטובר 2011 עם וסילי יאקמנקו, מנהיגה השנוי במחלוקת של מפלגת נאשי, כשנזפה בו על שאכל במסעדה יקרה במוסקבה ופרסמה סרטון של המפגש באינטרנט.
לאחר שהליך הבחירות לדומה שנערכו ב-4 בדצמבר 2011, ספג ביקורת רבה על זיופים ואי סדרים סובצ'ק הצטרפה לתנועת המחאה שיצאה להפגין ברחובות.
היא אף נטלה חלק במחאות נגד בחירתו מחדש של פוטין לנשיאות ועבדה כמשקיפה בבחירות לנשיאות שנערכו ב-4 במרץ 2012. היא הייתה ממנהיגי המחאה שנחקרו על ידי השלטונות, לאחר שחוקרי ועדת החקירות של רוסיה ערכו חיפוש בדירתה במוסקבה ב-12 ביוני 2012.
סובצ'אק הכריזה על מועמדותה לבחירות לנשיאות רוסיה 2018 ב-18 באוקטובר 2017. לפני ההודעה על כוונתה, שוחחה על הנושא באופן אישי עם פוטין.
בתגובתה לאירוע אמרה כי, "עם ולדימיר ולדימירוביץ', המשפחה שלי הייתה קשורה להרבה מאוד...
אז הרגשתי נכון להגיד שקיבלתי החלטה כזו".
פוטין בתגובה הצהירה בפני סובצ'ק כי "לכל אדם יש זכות לקבל החלטות משלו והוא חייב להיות אחראי להן".
בספטמבר 2017, לפני הודעתה על התמודדות, הודיע פוטין על כוונותיה הנשיאותיות של סובצ'ק במסיבת עיתונאים בפסגת ה-9 של בריקס, כי "לכל אדם יש את הזכות למנות את עצמו בהתאם לחוק.
קסניה סובצ'ק אינה יוצאת דופן.
אני מכבד את אביה אנטולי סובצ'ק, אני מאמין שהוא היה דמות יוצאת דופן בהיסטוריה הרוסית העכשווית.
אני אומר את זה בלי שמץ של אירוניה.
הוא היה הגון מאוד, מילא תפקיד גדול בגורל שלי.
מגיע לה להתמודדות על נשיאות, דברים בעלי אופי אישי אינם יכולים למלא תפקיד משמעותי.
זה תלוי באיזו תוכנית היא מציעה, אם היא אכן תתמודד, וכיצד תבנה את הקמפיין שלה לנשיאות".
מסספר ספקנים האשימו את סובצ'ק בהיותו משכן של פוטין הכפוף לערער את מועמד האופוזיציה אלכסיי נבלני בטענה כי הקרמלין בוחר לעיתים קרובות מועמד ליברלי בעל פרופיל גבוה להתמודד בבחירות כחלק ממדיניותו של "דמוקרטיה מנוהלת" שבה פוטין מנסה לשלוט בכל התהליך.
ספקנים אחרים חושדים שמועמדותה של סובצ'ק עוסקת בעיקר בבניית המותג שלה.
סובצ'ק לא האמינה שהיא תוכל לנצח מול פוטין בשנת 2018, אך הצהירה כי נמצאת בפוליטיקה לטווח הארוך באומרה "כמובן שאני רוצה להיות נשיאה, אני רוצה לנצח, אבל אני גם רוצה להיות כנה.
במערכת שנוצרה על ידי פוטין, רק פוטין יכול לנצח.
אני מציאותית לגבי מי יהפוך לנשיא".
בספטמבר 2018 הודיעה על כוונתה להתמודד לתפקיד מושלת העיר סנקט פטרבורג, בבחירות שייערכו בתוך שנה.
עם זאת, מאוחר יותר הסירה את מועמדותה.
ב-15 במרץ 2018 הודיעה סובצ'ק יחד עם דמיטרי גודקוב על הקמת מפלגה פוליטית חדשה על בסיס מפלגת היוזמה האזרחית בשם "מפלגת השינויים".
במהלך סיום הקמפיין לנשיאות, זכתה סובצ'ק ב-1.68% מהקולות (1,238,031 מצביעים) והייתה למקום הרביעי מאחורי ולדימיר ז'ירינובסקי, פאבל גרודינין וולדימיר פוטין.
אחת ממטרות המפלגה היא להצליח להיכנס להרכב הדומה בבחירות הפרלמנטריות שייערכו בשנת 2021.
באוקטובר 2022 נודע כי סובצ'ק חשודה בתיק פלילי של מנהלה המסחרי קיריל סוחנוב על סחיטת 11 מיליון רובל מראש רוסטך סרגיי צ'מזוב על אי הפצת מידע פוגעני בערוץ הטלגרם.
בליל ה-26 באוקטובר 2022 יצאה סובצ'ק באמצעות דרכון ישראלי מרוסיה דרך בלארוס לליטא אך חזרה לרוסיה תוך ימים בודדים.
עם הפלישה הרוסית לאוקראינה, פורסם כי נמלטה לישראל.
באפריל פורסם כי היא ובנה קיבלו אזרחות ישראלית.
עם זאת, סובצ'ק חזרה לרוסיה תוך זמן קצר לאחר שברחה.
מאז אף הסתבכה לאחר שנודע כי בדצמבר 2022 חגגה במסיבת ידוענים והצטלמה בעירום חלקי.
סובצ'ק התנצלה על נוכחותה במסיבה לאחר שזאת עוררה סערה בתקשורת הרוסית.
כיום סובצ'ק מתייחסת בביקורתיות כלפי המדיניות הפוליטית של הנשיא פוטין.
למרות שהודיעה כי הצביעה בעבר "בשמחה" לפוטין כשהייתה צעירה יותר, אך לא תעשה זאת יותר.
בבחירות לנשיאות רוסיה 2012, סובצ'ק הצהירה כי הצביעה למיכאיל פרוחורוב, מנהיג מפלגת המצע האזרחי.
סובצ'אק תומכת בקפיטליזם בשוק החופשי והפרטה.
היא מתארת את דעותיה הכלכליות באומרה,
סובצ'ק מתארת את עצמה כפמיניסטית ומגחיכה את היעדרן של ייצוג נשים בתעשייה ובפוליטיקה,
סובצ'ק סבורה כי, לאחר שרוסיה סיפחה את חצי האי קרים מאוקראינה בשנת 2014, המדינה הפרה את הסכם מזכר בודפשט משנת 1994. היא טענה ב-24 באוקטובר 2017 כי "על פי הסכמים אלה, סיכמנו שהאי קרים הוא אוקראיני, וזה החשוב ביותר בשבילי".
סובצ'ק הדגישה כי היא לא ראתה שהבעיה עם האי נפתרה לאחר סיפוחו באומרה, "אני מאמינה שצריך לדון בדברים האלה, חשוב מאוד לדון בהם ולחפש דרכים לצאת מהמצב הזה".
היא הוסיפה כי "הדבר החשוב ביותר שרוסיה ואוקראינה צריכות לעשות עכשיו זה לשקם את הידידות ביננו בכל מחיר".
במקביל, הציעה לערוך משאל עם חדש על מעמדו של קרים לאחר "קמפיין רחב ושווה".