tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
האלבום הוציא מיטב להיטים, הבולט ביותר הוא "Bringin' On the Heartbreak" שהיה לאחד הקליפים הראשונים בתחום המטאל ששודרו בשנת 1982.
אלבום הסטודיו השני של הלהקה נקרא Pyromania בשנת 1983, עם הסינגל המוביל מהאלבום: Photograph, שהפך את דף לפארד לשם בית בתחום המוזיקה.
בשנת 2004, האלבום דורג במספר 384 מתוך 500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים של המגזין הרולינג סטונס הגדולים של כל הזמנים.
החל מהאלבום השני הלהקה התחילה להוציא אלבומים קלילים יותר, עם צליל מאוד מזוהה, וכבשה כליל את שוק הרוק של שנות ה-80 אשר הצלחתם סחררה רבים בתחום המוזיקה, וסחפה מיליוני מעריצים בכל העולם שהכתירו את האלבומים כטובים ביותר שנעשו אי-פעם בתחום המוזיקה.
האלבום המזוהה ביותר עם ההצלחה הוא:
Hysteria, אלבום רביעי זה יצא בשנת 1987 והגיע לפסגת מצעדי האלבומים של ארצות הברית ובריטניה, המכירות לאלבום זה גרפו 12 פעמים אלבום פלטינה בארצות הברית והאלבום מכר למעלה מ-20 מיליון עותקים בכל העולם.
האלבום המפורסם שחרר 7 להיטי סינגל הנכללים במקום הראשון במצעד הבילבורד האמריקאי מתוך 100 שירים: "Love Bites", לצד השיר המזוהה עם הלהקה, "Pour Some Sugar On Me", "Hysteria", "Armageddon It", "Animal", "Rocket".
הלהקה הוציאה עשרה אלבומים עד 2002, כשהאלבום העשירי נקרא בהתאם, "X".
ב-2006 הוציאה הלהקה אלבום גרסאות כיסוי ללהיטי רוק משנות ה-70.
ביוני 2011, הוציאה הלהקה את אלבום ההופעות הראשון שלה, Mirrorball הכולל שלושה שירים חדשים.
בספטמבר 2025 דווח שהלהקה תקבל את הכוכב ה-2,825 בשדרת הכוכבים של הוליווד ב-9 באוקטובר 2025.
הלהקה הצליחה להתגבר, כנגד כל הסיכויים, על קשיים רבים בתחילת הקריירה שכל להקה אחרת הייתה עלולה להתפרק בעקבותם.
שכן, ריק אלן, המתופף, איבד את ידו בתאונת דרכים בשנות ה-80. אלן הצליח להתגבר על המגבלה ולאחר עידוד מחברי הלהקה שהיו חבריו הקרובים ביותר ובתמיכת המשפחה, חזר ריק לתופף, באמצעות מערכת תופים מיוחדת שיוצרה עבורו, בה נעשה שימוש גדול יותר ברגליים.
סטיב קלארק , מת ב-1991 כתוצאה משילוב של כדורים נגד דיכאון ואלכוהול.
להקה זו הייתה אחת מהלהקות המצליחות והמפורסמות ביותר בשנות ה-80, הלהקה היא אחת מהיחידות שהצליחו להישאר ביחד עוד משנות ה-80 ומצליחה עד היום להמשיך ליצור להיטי רוק ולסחוף אלפי מעריצים בכל העולם.
האלבומים שלהם הפכו לאגדה ולבין המצליחים ביותר בתחום הרוק, השירים שהפכו ללהיטי בלדות רוק ומטאל ובין השאר המנוני רוק זכורים, זכו להשמעות רבות ברדיו וטיפסו למקומות הראשונים במצעדים בעולם.
בתור אחת מלהקות האמנים הנמכרות ביותר בעולם המוזיקה, דף לפארד מכרה יותר מ-100 מיליון אלבומים מסביב לעולם, עם שני אלבומי פלטינה עבור Hysteria ו-Pyromania.
הלהקה היא אחת מתוך 5 להקות הרוק עם שני אלבומי סטודיו מקוריים שמכרו למעלה מ10 מיליון עותקים בארצות הברית.
דף לפארד ממשיכה להופיע באצטדיונים, באולמות עצומים ופסטיבלי רוק עולמיים.
ג'ו אליוט – שירה, גיטרה, קלידים (1977–היום)
פיל קולן – גיטרה, קולות רקע (1982–היום)
ויויאן קמפבל – גיטרה, קולות רקע (1992–היום)
ריק סאבג' – גיטרת בס, גיטרה, קולות רקע, קלידים (1977–היום)
ריק אלן – תופים, קולות רקע (1978–היום)
דף הבית של הדפדפן הוא דף אינטרנט הנפתח מיד כאשר משתמשים מפעילים את דפדפן האינטרנט.
בכוחם של המשתמשים לבחור את זהות הדף.
יש משתמשים שבוחרים בפורטל אינטרנט או במנוע חיפוש כדף הבית שלהם, ויש כאלו המעדיפים אתרים אחרים, כדוגמת אתר אינטרנט החביב עליהם במיוחד.
קיימים אתרים המאפשרים למשתמש ליצור דף בית מותאם לצרכיו, כיום, תוך שימוש ביכולות ה-RSS כדי לאפשר לו לקבל עדכונים מהאתרים המועדפים עליו.
לעיתים, תוכנות ריגול ווירוסים שונים משנים את דף הבית בניגוד לרצון המשתמשים באמצעות שינוי של הגדרות הדפדפן (כך שבכל פתיחת דפדפן, הדפדפן ניגש לאתר באופן אוטומטי).
במרבית הדפדפנים, ישנו לחצן דף בית (בדרך כלל בצורת בית) אשר לחיצה עליו בעת גלישה באינטרנט פותחת את אתר הבית המוגדר.
באתרים רבים ניתן למצוא פונקציה המגדירה את הדף הנבחר כדף הבית.
בדפדפנים התומכים בגלישה באמצעות לשוניות ניתן להגדיר מספר דפי בית שיפתחו עם פתיחת הדפדפן בלשוניות שונות.
דף נחיתה הוא דף אינטרנט יחיד (בניגוד לאתר אינטרנט שלם בעל דפים מרובים) המוקם ברוב המקרים על מנת שיגיעו אליו ("ינחתו בו") מקישור של פרסומים שונים כגון באנרים וקישורים (ובפרט בפרסום ממומן באינטרנט), או על ידי הפניה מחומר פרסומי מודפס או משודר כזה או אחר.
תפקידו של דף הנחיתה הוא למקד את תשומת לבו של המבקר למסר ספציפי (מכירה או שכנוע) ולהניעו להמשך פעולה של השארת פרטים (מתן ליד) ואף קנייה ישירה של המוצר בנוסף לכך.
בכל מקרה מטרת דף הנחיתה לגרום למבקר להרגיש שהוא הגיע בדיוק למוצר או השירות אותו חיפש.
לרוב, חוסר מיקוד באתר בכלל או בדף הנחיתה בפרט עלול להביא להצפת מידע אשר תגרום למבקר לצאת מהדף ולא לבצע את הפעולה אותה המפרסם ציפה לקבל.
מטרתו של דף הנחיתה היא להגביר את יחס ההמרה של מציע המוצר בדף הנחיתה (בהשוואה ליחס ההמרה מעסקאות באתר עצמו שהוא נפרד מדף הנחיתה).
דף בית באתר אינטרנט לרוב אינו דף נחיתה מאחר שדף בית הוא דף המקדם את פני המבקרים באתר שלם ומציג את התועלות למבקר - אך לא ממקד את המידע לשירות אחד או הנעה לפעולה ספציפית.
יתרונותיו של דף נחיתה הם רבים, במיוחד על פני אתר אינטרנט שלם.
ראשית, מדובר בעמוד אחד, קצר לרוב, הלוכד את תשומת לב הגולש ומציג לו מוצר או שירות ספציפיים בצורה תמציתית.
היות שטווח תשומת הלב של גולשי האינטרנט נע סביב שניות בודדות - יש להניח כי לגולש המזדמן לא תהיה הסבלנות לקרוא תוכני אתר כדי להתרשם מהמוצר, אלא יש להציג לו עמוד ממוקד המהווה למעשה פרסומת.
בנוסף לכך, דף נחיתה לרוב יכיל עיצוב מזמין ואלמנטים גרפיים המעודדים את הגולש לפעול - טופס השארת פרטים, כפתור רכישה, הרשמה לרשימת תפוצה ועוד - כתלות בפעולה אותה יוצר הדף הגדיר כיעד.
דף נחיתה הוא לרוב תוצר של מסע פרסום מפולח ייעודי ויתרונו של גורם זה על פני אתר הוא שדף נחיתה, מהגדרתו, מופרד מהמראה הכללי של האתר - לכן, החופש העיצובי בו גדול יותר וניתן "לשבור" את התבנית של האתר.
ניתן למצוא כי מרבית הפרסומות המצויות בתוצאות החיפוש הממומן במנועי החיפוש מובילות למעשה לדפי נחיתה - וזאת על מנת למקסם את הרווח הפוטנציאלי מהשקעה כלכלית בפרסום.
עקרונות בסיסיים לעיצוב דף נחיתה
עיצוב מקצועי המעביר את המסר הברור של המפרסם, ומטרתו להניע את הגולש לפעולה.
כתיבת כותרת ברורה של תועלות המוצר והשירות המוצע, המניעה את הגולש לפעולה.
טקסט קצר המבליט את יתרונותיו של תועלות המוצר ומאפייניו.
תמונות הממחישות ומבטאות את השימוש במוצר או בשירות.
השארת פרטי התקשרות (לרוב שם מלא, דואר אלקטרוני וטלפון היוצרים "ליד")
קישור למידע מורחב על השירות/מוצר, או קישור לעמוד הבית.
הוכחות חברתיות הממחישות שימוש במוצר או בשירות באמצעות עדויות ותמונות.
דף עד לרישום והנצחה של הנספים בשואה הוא טופס שהונפק על ידי מוסד יד ושם כחלק מפרויקט ההנצחה שלו, ובו קרוביהם ומכריהם של קורבנות השואה מוסרים את פרטיהם.
ניתן לקבל טפסים בשפות רבות ולמלא טפסים אלו בשפות רבות.
יד ושם פעל כבר בשלהי מלחמת העולם השנייה, בעיקר בארץ ישראל ובבריטניה.
בשנת 1953 נחקק חוק זכרון השואה והגבורה – יד ושם, תשי"ג–1953. חלק מהגדרת תפקידו הוא לשחזר את שמותיהם, פניהם וגורלותיהם האישיים של היהודים שנרצחו בשואה.
בהתחלת הדרך נדרש כי על כל דף תהיה חתימת אדם נוסף המאשר את נכונות הפרטים, אך כיום די במילוי הטופס.
במאגר המידע שיצר יד ושם כתוצאה ממילוי טפסים אלו נכללים כשני מיליון דפי עד, ובהם שמות הנספים ופרטיהם האישיים, ובחלקם אף תצלומים.
הנתונים עובדו ועברו דיגיטציה, ובחודש נובמבר 2004 הועלו השמות, יחד עם כמיליון שמות נוספים שאוחזרו ממקורות ארכיוניים אחרים ומפרויקטים של מחשוב בכל רחבי העולם, למאגר המרכזי של שמות קרבנות השואה באינטרנט, בתוספת מנוע חיפוש המאפשר למצוא דפים רצויים.
כותרת-המשנה למאגר היא ציטטה ממכתבו האחרון של דויד ברגר, בן פשמישל, לפני הירצחו בווילנה ביולי 1941 בגיל 19: .
כתוצאה מכך שכל אדם יכול למלא טופס עבור כל אדם אחר, נוצרו כפילויות, ובחלק מהמקרים מופיעים בטפסים שונים נתונים שונים במעט עבור אותו קורבן.
דפי עד הם מקור גנאלוגי יקר ערך, ואף אפשרו מספר מקרי איחוד משפחות.
מטרתו הראשונה של דף העד, כפי שנוסחה בשנת 1950, הייתה הענקת "אזרחות זיכרון" של מדינת ישראל לנספים.
שמו המקורי של דף העד הוא "דף עד להענקת אזרחות זיכרון לחללי השואה".
"דף עד זה הוא התעודה, שבהסתמך עליה תוענק אזרחות זיכרון של מדינת ישראל לקרבן הנרשם", צוין בגיליונו הראשון של כתב העת "ידיעות יד ושם".
החותם על דף העד חתם, למעשה, על בקשה להעניק אזרחות זיכרון לנספה שהנציח.
"הסמכות של יד ושם [היא] להעניק 'אזרחות זיכרון' לבני העם היהודי שהושמדו בימי השואה", אמר בן-ציון דינור, שר החינוך ולימים יו"ר יד ושם, בדברי הפתיחה לדיונים על החוק בכנסת.
זרח ורהפטיג, מראשי הציונות הדתית, אמר: "לאמיתו של דבר, כל היהודים האלה היו אזרחי הארץ.
הם לא הספיקו להגיע אל הארץ.
נאסוף אותם עכשיו לעמנו, ונעניק להם אזרחות זיכרון." והוסיף שופט בית המשפט העליון משה זילברג: "אזרחות זיכרון זוהי חובה אינדיבידואלית, ואי אפשר להשתחרר מחובת החוק."
באחד מנוסחיו הראשונים של דף העד נכתב לאחר מסירת פרטי הנספה: "אני מבקש/ת להעניק לנ"ל אזרחות זיכרון מטעם מדינת ישראל." דפי העד הראשונים הגיעו ליד ושם מדרום אמריקה בשנת 1954. דפים אלו נועדו לשמש "יסוד להענקת אזרחות הזכרון לקרבנות השואה...
על יסוד הדף הזה ובקשת נותן העדות תוענק, כידוע, אזרחות הזכרון על ידי מדינת ישראל לקרבן שלו מוקדש דף העד."
מטרתו הראשונה של דף העד הייתה סמלית: מענה לצורך הנפשי של יצירת קשר רעיוני בין מדינת ישראל והנספים, קשר שיגשר בכוח הרצון על פני זמן ומקום.
כדבריה של חברת הכנסת בבה אידלסון (מפא"י) באותו מושב של הכנסת, "אל יכניסו את החוק הזה למסגרת המקובלת ולנוסח שאנחנו רגילים בו, אלא תפעם במחוקקים הרוח המיוחדת של אותה גבורה, של אותה ההקרבה המיוחדת של האם שהחזיקה בידיה את הילד והלכה על קידוש השם".
חברי כנסת ממפלגות המזרחי, חרות והציונים הכלליים התבטאו ברוח דומה.
הועלה חשש שאזרחות הזיכרון תגרום "הסתבכויות משפטיות לא רצויות".
הענקת אזרחות לנספה על ידי מדינה שטרם התקיימה בעת שנספה, היא בדיה משפטית.
אם יהודי מקבל לאחר מותו בשואה אזרחות זיכרון של מדינה שטרם התקיימה בעת הירצחו, האם אין הדבר הופך מדינה זו – ישראל - לאחראית על שאיריו?
האם אין בכך ויתור על זכויותיהם של הנספה ושאיריו לפיצויים או להחזר רכוש, מצד מדינות המגורים או המדינות הרודפות?
כמו כן, יהודים בדרום אמריקה – שם בוצעה התוכנית הניסיונית הראשונה של מילוי דפי עד, בשנת 1954 – חששו שאם ימלאו דפי עד על קרוביהם שנספו, הרי שהם מסתכנים בכך שיחשדו בהם ב"נאמנות כפולה" – לישראל ולמדינת מגוריהם.
יד ושם ניסה להפריך חששות אלה: נטען שרוב הקהל היהודי בדרום אמריקה "מתייחס ברצון רב לאזרחות סמלית זו".
ולגבי הסיבוך המשפטי של אזרחות כפולה, קבעו מומחים לחוק בינלאומי כי למרות ש"חוקה זו תהיה בעלת אופי היוצא מגדר הרגיל [...] גם המקרה [...] הנהו יוצא מגדר הרגיל.
תהא זו משימה ללא תקדים בהחלט, של קביעת אות כבוד, זכרון וסולידריות לקרבנות אותו רצח, שגם הוא חסר תקדים".
במחצית השנייה של שנות ה-80 הובא שוב לידיעת הציבור דבר קיומו של טופס "אזרחות הזיכרון".
עלון "חדשות יד ושם" דיווח בגיליונו מחודש מרץ 1988 כי "בהתאם להחלטת הכנסת והכרזת נשיא המדינה, מיום כ"ז בניסן תשמ"ז, הוענקה לכל בני העם היהודי שנספו בשואה אזרחות זיכרון של מדינת ישראל." נראה שההחלטה לא הייתה ידועה בציבור הרחב.
ביד ושם המשיכו להתקבל בקשות להכרה בנספי השואה כזכאים לאזרחות זיכרון של מדינת ישראל.
בשנות ה-90 הגיעו ליד ושם כמאה בקשות בשנה.
בשנים האחרונות (שנות העשרה של המאה ה-21) דעך העניין בכך; מדי שנה מגיעות כ-2–3 בקשות בלבד ל"אזרחות זיכרון" עבור נספים בשואה.
דף חדש הוא אלבום הסולו הראשון של הזמרת סיוון.
האלבום יצא לחנויות בשנת 2008.
על אלבום זה עבדה סיוון תוך כדי הופעות בישראל ומחוצה לה עם משפחת תאקט, כאשר היא גם כתבה חלק מהשירים.
לצד סיוון שותפים לכתיבת השירים סינרגיה, סאבלימינל, איציק שמלי, מטרו, בוסקילז ועוד.
דף ג'אם רקורדינגס היא חברת תקליטים בינלאומית הממוקמת במנהטן, ניו יורק, בבעלות חברת האם יוניברסל מיוזיק גרופ.
החברה מתמקדת בעיקר במוזיקת ראפ והיפ-הופ.
הסניף המקומי של החברה בבריטניה שייך למרקיורי רקורדס.
דף ג'אם הוקמה במרץ 1984 על ידי ריק רובין בעודו סטודנט באוניברסיטת ניו יורק.
זמן קצר לאחר מכן הכיר ריק רובין את ראסל סימונס באמצעות הדי ג'יי ג'ייזי ג'יי וסימונס.
רובין היה מעוניין לשקם את החברה וראסל הפך לשותף לבעלות החברה.
סימונס עזר בהחתמת אמנים חדשים רבים שהפכו במרוצת השנים לאמני "מוזיקה שחורה" ידועים כמו אל אל קול ג'יי, ביסטי בויז, פאבליק אנמי ו-EPMD.
הסינגל הראשון שיצא באמצעות החברה הוא "It's Yours" של T La Rock וג'ייזי ג'יי משנת 1984.
בין הסינגלים הראשונים שיצאו דרך החברה היו סינגל הבכורה של אל אל קול ג'יי, "I Need A Beat" והסינגל השלישי של ביסטי בויז, "Rock Hard".
שני הסינגלים הללו הצליחו מאוד הצלחה זו יצרה את חברת התקליטים הגדולה סי.בי.אס רקורדס (שמאוחר יותר הפכה לסוני מיוזיק).
האלבום המלא הראשון שיצא לאור דרך דף ג'אם הוא "Radio", אלבום הבכורה של אל אל קול ג'יי בשנת 1985. באותה השנה דף ג'אם הקימה לייבל המיועד למוזיקת רית'ם אנד בלוז.
בשנת 1988, לאחר סדרת מאבקים פנימיים בחברה, הפך ליאור כהן לנשיא החברה.
המייסד והנשיא הקודם, ריק רובין, פרש והקים את הלייבל "דף אמריקן" (כיום "אמריקן רקורדינגס").
למרות ההצלחה של האמנים החתומים בחברה, בשנת 1992 דף ג'אם נקלעה לקשיים כלכליים והייתה על סף פשיטת רגל.
בשנת 1994 לייבל בשם "פוליגרם" (כיום חלק מיוניברסל) קנה 50% מדף ג'אם וזה מה שהוציא את החברה מהקשיים הכלכליים.
בשנת 1995 רכשה פוליגרם עוד 9.5% מדף ג'אם וחיזקה את השליטה שלה בחברה.
בשנת 1997 החברה החתימה את הראפרית פוקסי בראון והחלה לשתף פעולה עם רוקאפלה רקורדס, חברת התקליטים של ג'יי-זי.
בשנת 1998 התמזגה פוליגרם עם יוניברסל מיוזיק גרופ ובעקבות כך גם דף ג'אם הפכה לחלק מיוניברסל.
יוניברסל רכשה את החלק הנותר (41.5%) מראסל סימונס בעלות של 100 מיליון דולרים.
כאשר 100% מדף ג'אם היו בשליטת יוניברסל היא מיזגה אותה עם חברת תקליטים נוספת שהיא רכשה, איילנד רקורדס וקראה לחברה החדשה "איילנד דף ג'אם מיוזיק גרופ".
בשנת 1999 החברה הקימה לייבל בתוך לייבל המיועד למוזיקת סול וקראה לו "דף סול".
לחברה הועברו אמנים שהיו חתומים בעיקר באיילנד רקורדס כמו דרו היל והסולן שלהם סיסקו, האחים אייסלי, מיוזיק, מונטל ג'ורדן, קייס, 112, כריסטינה מילאן ועוד.
מאוחר יותר באותה שנה, החברה התחילה לעבוד בשיתוף פעולה עם דה אינק.
זמן קצר לאחר מכן החברה הקימה את הלייבל "דף ג'אם סאות'".
הלייבל התמקד בהיפ הופ שהגיע מדרום מזרח ארצות הברית, סגנון מוזיקלי הידוע בשמו "דירטי סאות'".
בין האמנים שחתמו בחברה היו לודאקריס, ליל ג'ון, ג'יי.די, צ'ינגי, בובי ולנטינו ועוד.
בשנת 2000, ליאור כהן, נשיא החברה פתח את הסניף הבינלאומי הראשון של דף ג'אם בגרמניה.
הסניף של הרשת החתימה את גדולי אומני ההיפ הופ הגרמני וגם מייבאת את האלבומים של כל האומנים החתומים בדף ג'אם בארצות הברית.
בשנת 2002, כל האומנים החתומים ב'דף סול' הועברו לדף ג'אם ודף סול נסגרה.
בשנת 2003 חברת 'מורדר אינק' (דה אינק כיום) הייתה מעורבת בחקירת FBI בעקבות הלבנת כספים וסחר בסמים.
בעקבות כך בשנת 2005 דף ג'אם לא חידשה את החוזה עם החברה.
בשנת 2004 חברת 'רוקאפלה רקורדס' נמכרה לדף ג'אם.
באותה השנה עזב ליאור כהן את תפקידו כנשיא ומנכ"ל החברה ועבר לוורנר ברוס רקורדס.
את מקומו החליף המפיק אל.
רייד שתוך זמן קצר עזב ועבר גם הוא לוורנר.
בשנת 2007 סיים ג'יי-זי את תפקידו כנשיא ומנכ"ל החברה והחוזה שלו לא חודש.
בשנת 2006, 'דף ג'אם סאות' החלו לשתף פעולה עם חברת התקליטים סליפ אנד סלייד רקורדס.
מאז אמנים החתומים בסלייד רקורדס כמו טרינה, ריק רוס ועוד נחשבים לחתומים בצורה עקיפה גם בדף ג'אם.
בספטמבר 2024, דאף ג'אם השיקו את "דאף ג'אם רקורדינגס שוודיה" בהובלת מטיאס קליסטה.
ההחתמה הראשונית כוללת אמני היפ הופ שוודיים בעיקרה.
במחשבים, דפדוף היא שיטה לניהול זיכרון המאפשרת למערכת הפעלה העברת קטעי זיכרון בין הזיכרון הראשי לזיכרון המשני.
העברת הנתונים מתבצעת במקטעי זיכרון בעלי גודל זהה המכונים דפים.
הדפדוף מהווה נדבך חשוב במימוש זיכרון וירטואלי בכל מערכות ההפעלה המודרניות, ומאפשר להן להשתמש בדיסק הקשיח עבור אחסון נתונים גדולים מדי מבלי להישמר בזיכרון הראשי.
תהליך הדפדוף מתבצע בדרך-כלל תוך סיוע חומרה מסוים, ולרוב מיושם ומנוהל בשכבת הליבה של מערכת ההפעלה ולכן איננו דורש התייחסות מיוחדת של התוכנות.
דפדוף מתבצע כאשר תוכנית מנסה לגשת לדפים שאינם ממופים לזיכרון פיזי.
בעת גישה לזיכרון, פונה המעבד לזיכרון באמצעות יחידת ניהול הזיכרון (MMU), האחראית על תרגום מרחב הכתובות הווירטואלי ומרחב הכתובות הפיזי.
אם יחידת הניהול מגלה שהדף המבוקש אינו ממופה לזיכרון הראשי נוצר ליקוי דף (page fault) ובקר הזיכרון שולח פסיקה מתאימה כדי לגרום למערכת ההפעלה לטעון את הדף המבוקש מהזיכרון המשני.
מערכת ההפעלה מבצעת את הפעולות הבאות:
קביעת מיקום הנתונים בהתקני האחסון המשני.
במידה והזיכרון הראשי מלא, בחירת דף להסרה מהזיכרון הראשי.
טעינת הנתונים המבוקשים לזיכרון הראשי.
עדכון טבלת הדפים עם הנתונים החדשים.
הצורך בפנייה לכתובת מסוימת בזיכרון נובע משני מקורות עיקריים:
גישה להוראת התוכנית הבאה לביצוע.
גישה לנתונים על ידי הוראה מהתוכנית.
בשלב 2, כאשר יש לטעון דף מהזיכרון המשני אך כל הדפים הקיימים בזיכרון הפיזי תפוסים, יש להחליף את אחד הדפים עם הדף המבוקש.
מערכת הדפדוף משתמשת באלגוריתם החלפה כדי לקבוע מהו הדף שיוחלף.
קיימים מספר אלגוריתמים המנסים לענות על בעיה זו.
כאשר ה-(LRU - Least Recently Used) "שימוש אחרון קדום ביותר" עצמו אינו מיושם בחומרה הקיימת, רוב מערכות ההפעלה משתמשות בגרסה מקורבת כלשהי של אלגוריתם ההחלפה LRU או באלגוריתם המבוסס על קבוצות עבודה .
אם הדף הנבחר להחלפה השתנה מאז הטעינה, יש לכתוב אותו לזיכרון המשני טרם טעינת הדף החדש.
בדפדוף לפי דרישה מערכת ההפעלה אינה טוענת את הדפים לתוך הזיכרון הפיזי עד שהדבר הכרחי.
בפרט, בדפדוף לפי דרישה, התוכנית מתחילה בדרך כלל כאשר אף אחד מהדפים אינו נטען מראש לזיכרון הראשי.
הדפים מועתקים מקובץ ההפעלה אל הזיכרון הראשי בפעם הראשונה בה הם נדרשים, בתגובה לפסיקת דף.
בשיטה זו, במהלך ריצה של תוכנית, דפים המכילים מידע שאינו נדרש לא ייטענו.
אסטרטגיה זו טוענת באופן מוקדם דפים של התוכנית שאינם ממופים לזיכרון אך צפויים להתייחסות בעתיד הקרוב.
אסטרטגיות אלה מנסות להפחית את מספר פסיקות הדף אותן שולחת התוכנית.
חלק ממערכות ההפעלה משתמשות בהבאה לפי תחזית, המכונה גם בשם "הבאה מוקדמת".
מערכות הפעלה אלו מנסות מעת לעת לנחש באלו דפים יהיה בקרוב צורך ומתחילות לטעון אותם לתוך הזיכרון הראשי.
באסטרטגיה זו יש שימוש בהיוריסטיקות שונות, כגון "אם בהפניות תוכנית אחת הכתובת הווירטואלית גורמת לתקלת דף, אולי הדפים הבאים במרחב הכתובות הווירטואליות יהיו בקרוב בשימוש" ו"אם תוכנית אחת גדולה רק הסתיימה, השאר הרבה זיכרון RAM פנוי, אולי המשתמש יחזור להשתמש בכמה תוכניות שדופדפו לאחרונה מהזיכרון הראשי".
מערכות הפעלה מבוססות UNIX מסנכרנות את הנתונים מעת לעת כדי לנקות את כל הדפים שבשימוש.
הן שומרות את כל הדפים ששונו בזיכרון הפיזי אל הדיסק הקשיח כדי להימנע מהצורך לכתוב את תוכן הדף בעת פסיקת דף.
"חלונות" מבצעת את אותו הדבר באמצעות תהליכון "כתיבת הדפים ששונו".
תהליך זה מסייע לריצה מהירה יותר של תוכניות משום שניתן לטעון דפים לכתובות שבשימוש ללא הצורך בכתיבה של הדפים ששונו לדיסק לפני מיחזורם.
על פי עקרון המקומיות מגיעות רוב התוכניות למצב יציב בדרישות הזיכרון שלהן, הן מבחינת ההוראות והן מבחינת הנתונים אליהם הן ניגשות.
קבוצת הדפים הדרושים לתוכנית מכונה לעיתים קבוצת עבודה (working set).
מערכות זיכרון וירטואלי עובדות באופן היעיל ביותר כאשר היחס בין קבוצת עבודה למספר הכולל של הדפים שניתן לאחסן בזיכרון RAM הוא נמוך מספיק כדי לצמצם את מספר פסיקות הדף.
תוכנית שפועלת עם מבני נתונים ענקיים דורשת לפעמים להגדיר קבוצת עבודה גדולה מדי מכדי להיות מנוהלת ביעילות על ידי מערכת הדפים וכתוצאה מכך פסיקות הדף התדירות מאטות את המערכת באופן דרסטי.
מצב זה נקרא העמסה - הדפים מוחלפים ולאחר מכן הגישה גורמת לפסיקות תכופות.
באלגוריתמים המבוססים על קבוצות עבודה יש מעט מאוד גידול במספר ההחטאות של הדפים (מספר פסיקות הדף) עד לנקודה קריטית (כאשר התקלות עולות באופן דרמטי ורוב כוח העיבוד של המערכת מבוזבז על הטיפול בהם).
המספר הכולל של הדפים שבשימוש ההוראה המסוימת הזו הוא שמונה וכל שמונת הדפים חייבים להיות טעונים בזיכרון באותו זמן.
אם מערכת ההפעלה תקצה פחות משמונה עמודים של הזיכרון הפיזי בדוגמה זו, הרי כאשר היא מנסה להחליף את חלק ההוראה או להביא נתונים בשאר הגישות, ההוראה תגרום שוב לתקלת דף, דבר שיגרום לכל ניסיון להפעיל מחדש את ההוראה להיכשל.
כדי להקטין את ההחלפה המוגזמת, וכך אולי לפתור בעיות העמסה, המשתמש יכול לעשות כל אחת מהפעולות הבאות:
להגדיל את כמות ה־RAM במחשב (בדרך כלל הפתרון הטוב ביותר לטווח ארוך)
להקטין את מספר התוכניות הרצות במקביל במחשב
מיקרוסופט הציגה את יכולת הזיכרון הווירטואלי בחלונות 3.0 ב־1990 וזאת בתגובה לכישלונות של חלונות 1.0 וחלונות 2.0 ובניסיון לקצץ את דרישות המשאבים של מערכת ההפעלה, המשתמשת בקבצים המכונים קובצי החלפה לצורך הזיכרון המשני.
ההחלטה של מיקרוסופט להתייחס לקובץ החלפה כ"זיכרון וירטואלי" יצרה בלבול - בעוד שלמתחילים אין בעיה עם הניסוח הזה, מאחר שבשונה מקבצים שהם בעלי גודל משתנה לכל תהליך יש גודל זיכרון ווירטואלי קבוע (שלא ניתן לשינוי) - בדרך כלל 2GB ולמשתמש יש רק אפשרות לשנות את קיבולת הדיסק המוקדשת לקובץ ההחלפה.
חלונות x.3 יוצרת קובץ מוסתר בשם 386SPART.PAR או WIN386.SWP (הנמצא בדרך כלל בספריית השורש אך עשוי להיות במקום אחר, בדרך כלל בספריה של חלונות) לשימוש כקובץ החלפה.
גודל הקובץ תלוי במקום שהוקצה לקובץ ההחלפה שהוגדר במערכת (הגדרה שנבחרת על ידי המשתמש בלוח הבקרה).
אם המשתמש מעביר או מוחק קובץ זה, המסך הכחול יופיע באתחול הבא של חלונות, עם הודעת שגיאה המודיע כי קובץ ההחלפה הקבוע פגום (בין אם הוא קיים או לא) והמשתמש יתבקש להחליט האם למחוק את הקובץ.
חלונות 95, חלונות 98 וחלונות Me משתמשות בקובץ דומה, שהגדרותיו נמצאות גם הן בלוח הבקרה.
חלונות מגדירה באופן אוטומטי את הגודל ההתחלתי של הקובץ כגדול בחצי מגודל הזיכרון הפיזי ומרחיבה אותו עד פי 3 מגודל הזיכרון הפיזי במידת הצורך.
אם המשתמש מפעיל יישומים עתירי שימוש בזיכרון במערכת עם זיכרון פיזי נמוך אזי עדיף להגדיר באופן ידני את הגדלים הללו לערך גבוה יותר מאשר ברירת המחדל .
בגרסאות מבוססות NT של חלונות (כמו חלונות XP וחלונות Vista), הקובץ המשמש לדפדוף נקרא pagefile.sys ומיקום ברירת המחדל שלו הוא בספריית השורש של המחיצה שבה מותקנת חלונות.
ניתן להגדיר את חלונות כך שתשתמש בשטח פנוי על כל הכוננים הזמינים כקובצי החלפה אולם נדרש להגדיר את מחיצת האתחול (כלומר הכונן המכיל את ספריית חלונות) עם קובץ החלפה במקרה שהמערכת מוגדרת לכתוב את הגרעין או שכפול של הזיכרון המלא לאחר קריסה.
חלונות משתמשת בקובץ ההחלפה במחיצת האתחול כמקום אחסון זמני עבור עותק הזיכרון וכאשר המערכת מאותחלת, חלונות מעתיקה את עותק הזיכרון מקובץ ההחלפה לקובץ נפרד ומשחררת את השטח שהשתמשו בו בקובץ ההחלפה.
בתצורת ברירת המחדל של חלונות, קובץ ההחלפה יכול להתרחב מעבר להקצאה הראשונית שלו בעת הצורך.
אם דבר זה קורה בהדרגה, ניתן לקבל קיטוע מסיבי היכול לגרום לבעיות ביצועים.
העצה הנפוצה למניעת זאת היא להגדיר גודל של קובץ החלפה אחד "נעול", כך שחלונות לא תרחיב אותו.
אולם קובץ ההחלפה מתרחב רק כאשר הוא כבר מלא, קרי, בתצורת ברירת המחדל, כאשר הוא 150% של הזיכרון הפיזי הכולל.
לפיכך, הגודל הכולל עבור קובץ ההחלפה של הזיכרון הווירטואלי על הדיסק חייב להיות גדול מ־250% של הזיכרון הפיזי של המחשב לפני ההרחבה של קובץ ההחלפה.
הקיטוע של קובץ ההחלפה בעת שהוא מתרחב הוא זמני, משום שברגע שאזורים בהרחבה כבר אינם בשימוש (באתחול מחדש הבא, אם לא קודם לכן) ההקצאות של השטח הנוסף בדיסק משוחררים וקובץ ההחלפה חוזר לגודלו המקורי.
נעילת גודל קובץ הדף עשויה להיות בעייתית במקרה שבו דרישות הזיכרון של יישום גדולות יותר מהגודל הכולל של הזיכרון הפיזי וקובץ ההחלפה.
במקרה זה בקשות הקצאת זיכרון ייכשלו והדבר עלול לגרום לכישלון של יישומים ותהליכים במערכת.
תומכי ההימנעות מהנעילה יציינו כי קובץ ההחלפה נקרא או נכתב לעיתים רחוקות בסדר רציף, כך היתרון של הביצועים שיש לקובץ ההחלפה רציף לגמרי הוא מינימלי.
עם זאת, קיימת הסכמה כללית כי קובץ החלפה גדול מאפשר להשתמש ביישומים כבדים יותר מבחינת זיכרון, ואין שום השקעה חוץ מאשר שטח דיסק יותר גדול יותר בשימוש עבורו.
איחוי קובץ ההחלפה מדי פעם מומלץ גם על מנת לשפר את ביצועי מערכת ההפעלה חלונות כאשר היא משתמשת באופן קבוע בזיכרון הרבה יותר גדול מהזיכרון הפיזי הכולל שלה.
עם זאת, מלבד התוצאה הזמנית במקרה של ההתרחבות, קובץ ההחלפה איננו נעשה מקוטע לאורך הזמן ובאופן כללי, בעיות ביצועים הקשורות לגישה לקובץ ההחלפה ניתנות לטיפול הרבה יותר יעיל על ידי הוספת יותר זיכרון פיזי.
לינוקס ומערכות Unix אחרות, משתמשות במונח "החלפה (swap)" כדי לתאר הן את פעולת ההחלפה בין הדפים בזיכרון הפיזי ובדיסק, והן את האזור בדיסק שבו מאוחסנים הדפים שהוצאו מהזיכרון הראשי.
נהוג להשתמש במחיצה שלמה (או LV שלם) של דיסק קשיח עבור החלפה.
עם זאת, בליבת לינוקס 2.6 ניתן להשתמש בקובצי החלפה בדיוק באותה מהירות כמו במחיצות החלפה, הגמישות הניהולית של קובצי החלפה יכולה לגבור על יתרונות אחרים של מחיצות החלפה, הגם ש־Red Hat ממליצה להשתמש במחיצה.
כמו כן היתרון של רציפות הנתונים בשל שימוש במחיצות איננו מובטח משום שבכוננים קשיחים מודרניים עם קיבולת גבוהה ניתן למפות מחדש את הסקטורים הפיזיים ולכן לא מובטח שהמחיצה תהא רציפה.
לינוקס תומכת במספר כמעט בלתי מוגבל של התקני (devices) החלפה הניתנים לתעדוף באופן אינדיבידואלי כאשר הסדר של ההתקנים אמור להיות מהמהיר ביותר עד האיטי ביותר (כלומר: המהיר ביותר שיש יקבל את העדיפות הגבוהה ביותר).
וזאת משום שכאשר מערכת ההפעלה צריכה להחליף את הדפים בזיכרון הפיזי, היא משתמשת בהתקן בעדיפות הגבוהה ביותר עם מקום פנוי.
אם למספר התקנים מוקצית אותה העדיפות, הם משמשים באופן במקביל (בדומה ל־RAID רמה 0), כך שהם מספקים ביצועים משופרים אם ניתן לגשת להתקנים בצורה יעילה במקביל (התקני החלפה הממוקמים באותו דיסק פיזי לא אמורים להיות בשימוש במקביל).
Mac OS X, כמו לינוקס, תומכת הן במחיצות החלפה והן בקובצי החלפה, אבל תצורת ברירת המחדל המומלצת משתמשת בקובצי החלפה מרובים.
גרסת "עדכון סופי" של AmigaOS 4.0 הציגה מערכת חדשה להקצאת זיכרון RAM ואיחוי בזמני אי פעילות של התוכנות המבוססת על שיטת הקצאת לוחות זיכרון ודפי זיכרון המאפשרים החלפה.
מימוש זה נבדק לאחר מכן על ידי המפתחים ולבסוף הוכנס בגרסה 4.1.
מחיצות החלפה נכנסות לפעולה רק כאשר המערכת עדיין דורשת יותר זיכרון גם לאחר איחוי זיכרון ה־RAM.
זיכרון ההחלפה יכול להיות מנוטרל או משופעל בכל רגע כך שהמשתמש יכול לבחור להשתמש רק בזיכרון הפיזי.
מקום האחסון המשני של זיכרון וירטואלי הוא בדרך כלל איטי בסדר גודל יותר מאשר זיכרון ה־RAM.
לכן רצוי להפחית או להימנע מדפדופים כאשר אפשרות זו מעשית.
כמה מערכות הפעלה מציעות הגדרות להשפיע על החלטות הליבה:
לינוקס מציעה את הפרמטר proc/sys/vm/swappiness/ אשר משנה את האיזון בין החלפת זיכרון בזמן ריצה, בניגוד להורדת הדפים מדפי זיכרון המטמון של המערכת
חלונות 2000, XP ו־Vista מציעות את הגדרת הרישום DisablePagingExecutive הקובעת האם קוד הליבה והנתונים יכולים להיות מועברים לזיכרון המשני
מחשבי מיינפריים משתמשים לעיתים קרובות בכונני דיסקים עם ראש לכל מסלול או כוננים תופיים עבור שטח הדפדוף על מנת להימנע מהעיכוב בחיפוש אחר ראש הפנוי לפעולה.
להתקני זיכרון הבזק יש מגבלת אורך חיים כך שלא כלכלי להשתמש בהם כהתקני אחסון לקובצי החלפה.
אולם ניתן להשתמש בתוכניות כגון ReadyBoost כדי לקרוא מראש את הקבצים הבינאריים או נתונים אחרים וכך למלא את הזיכרון הווירטואלי.
מערכות הפעלה Unix רבות (למשל AIX, לינוקס ו-Solaris) מאפשרות שימוש בהתקני אחסון מרובים עבור שטח ההחלפה במקביל, כדי לשפר את הביצועים.
שימוש בתצורות RAID מורכבות יחסית (לדוגמה RAID 5) איננו מומלץ עבור אחסון קובצי ההחלפה וזאת בשל ההחלפה המהירה של הנתונים ואי הצורך בגיבוי שלהם לטווח ארוך.
רפליקציות, במיוחד סינכרוניות, אינן מומלצות מסיבות דומות.
במקרה של מימוש אחת מהטכניקות הללו בתוכנה על השרת ישנו גם סיכוי להיווצרות צורך בדפדוף בזמן ניסיון הדפדוף המקורי, מה שעלול להביא להעמסה.
שימוש בקובץ החלפה על התקני NAS עלול לגרום לעומס ניכר על הרשת בשל כמות המידע הרב הנדרש.
בחלק ממערכות הפעלה הישנות המשתמשות בזיכרון וירטואלי, מקום לאחסון קובצי ההחלפה נשמר כאשר תוכניות מקצות זיכרון עבור נתונים בזמן ריצה.
ספקי מערכת ההפעלה בדרך כלל מספקים קווים מנחים לכמות שטח ההחלפה שאמור להיות מוקצה, כאשר 1.5 או 2 פעמים גודל זיכרון ה־RAM של המחשב הוא גודל טיפוסי כך שעם כמות גדולה של זיכרון RAM, שטח הדיסק הדרוש לאחסון מידע ההחלפה יכול להיות גדול מאוד.
גרסאות חדשות יותר של מערכות הפעלה אלו מנסות לפתור בעיה זו: למשל, כמה ליבות HP-UX מציעות פרמטר swapmem_on הניתן לכוונון ושולט האם לשמור על זיכרון מסוים בזיכרון הפיזי כך שבמערכות עם זיכרון RAM מספיק, יכולת זו מפחיתה באופן משמעותי את הצורך להקצות שטח לאחסון של הנתונים המוחלפים.
מענה על מגבלות של חומרת 32 סיביות
אין זה נדיר למצוא מחשבי 32 סיביות עם 4GB זיכרון RAM (הגודל המקסימלי למיעון ללא שימוש בהרחבת זיכרון פיזי - PAE).
אולם ניתן להשתמש בשטח ההחלפה מעבר לגבול זיכרון זה משום שהתייחסות אליו היא במונחים של דפים ולא בתים בודדים.
בעוד תוכניות 32 סיביות ממשיכות להיות מוגבלות למיעון ל־4GB הקיימים במרחב הכתובות הווירטואלי שלהן, הרי הזיכרון של קבוצת תוכניות יכול לגדול מעבר לגבול זה על ידי שימוש בשטח ההחלפה.
כאשר הזיכרון הראשי (RAM) מלא ויש צורך לשמור דפים בדיסק כדי לפנות מקום לדפים נוספים, מערכת ההפעלה צריכה לבחור איזה דף לפנות.
היא יכולה לבחור דף מבין הדפים ששייכים לתהליך הנוכחי, או מבין כל הדפים במערכת.
מכיוון שגישה לזיכרון לא עוברת דרך מערכת ההפעלה, למערכת ההפעלה ולאלגוריתמים לבחירת דף להחלפה יש גישה רק למידע שנשמר על ידי החומרה, או מידע שנשמר בעת טעינת הדף.
(לדוגמה, אם מפתח מערכת ההפעלה היה רוצה לשמור את זמני כל הגישות לכל דף כדי לקבוע האם הדף עדיין נחוץ, אין לו דרך פשוטה לבצע את זה כי בעת הגישה לדף לא מורץ שום קוד של מערכת ההפעלה)
לכל דף שמור ביט שיתעדכן ל-1 כאשר יש גישה לדף (reference bit), אחת לפרק זמן קבוע הביטים האלה מתאפסים.
האלגוריתם יבחר דף עבורו ערך הביט הנ"ל הוא אפס.
כלל FIFO הפשוט, הראשון שנטען לזיכרון הוא גם הראשון שימחק.
מערכת ההפעלה שומרת תור של כל הדפים בזיכרון ומעדכנת אותו בכל פעם שהיא טוענת דף חדש (כשיש page-fault למשל)
אם ה-reference bit של הדף הבא בתור הוא 1, הביט מאופס והדף מוחזר לסוף התור.
זהו מימוש יעיל של אלגוריתם Second - chance.
במקום תור יש רשימה מעגלית, ומצביע שעובר אחד אחד על האיברים ברשימה.
אם ה-reference-bit של הדף המוצבע הוא 1, כשצריך להחליף דף, הוא יאופס והמצביע ימשיך הלאה.
אחרת, הדף הזה הוא הבא שיוחלף, ולאחר מכן המצביע ימשיך הלאה.
דף אינטרנט דינמי הוא דף אינטרנט שהתוכן שלו משתנה בהתאם לפרמטרים המסופקים על ידי המשתמש או על ידי תוכנת מחשב.
תסריטים (סקריפטים) בצד הלקוח משנים את התנהגות הממשק בדף אינטרנט ספציפי בתגובה לפעולות עכבר או מקלדת, או באירועים מתוזמנים.
במקרה כזה ההתנהגות הדינמית מתרחשת בשכבת התצוגה.
התוכן של צד הלקוח מעובד ומורץ על גבי המחשב המקומי של המשתמש.
דפי אינטרנט כאלה משתמשים בטכנולוגיות פרזנטציה המאפשרות ליצור את מה שנקרא בשם הכולל "יישום אינטרנט עשיר" (rich internet application).
בדרך כלל, שפות תסריט לצד הלקוח כדוגמת JavaScript ו-ActionScript המשמשות עבור הטכנולוגיות DHTML ו-Flash בהתאמה, משמשות כדי "לתזמר" סוגים שונים של מדיה (קול, אנימציה, טקסטים מתחלפים, וכדומה) בשכבת התצוגה.
סקריפטים כאלה מאפשרים גם שימוש ב-remote scripting – טכניקה אשר באמצעותה דפי DHTML מבקשים נתונים נוספים מהשרת, באמצעות שימוש בתגיות iframe, באובייקטי XMLHttpRequest או באמצעות web services.
תוכנה אשר רצה על גבי שרת HTTP יכולה לשמש כדי לשנות את התוכן של דפי אינטרנט, או כדי להשפיע על הסדר או הטעינה מחדש של דפים.
תגובות השרת יכולות להקבע בהתאם לפרמטרים הבאים:
נתונים המגיעים לשרת מטופס HTML (בקשת HTTP POST)
פרמטרים בכתובת ה-URL (בקשת HTTP GET)
מצב השרת או בסיס הנתונים
דפי אינטרנט כאלה בדרך כלל נוצרים בעזרת שפות תכנות לצד שרת כגון WebDNA ,Ruby ,PHP ,Perl ,ColdFusion ,ASP ואחרות.
לעיתים קרובות שפות צד שרת אלה משתמשות ב-Common Gateway Interface כדי ליצור דפי אינטרנט דינמיים.
שני מקרים בולטים היוצאים מכלל זה הן ASP.NET ו-JSP, אשר משתמשות בעקרונות של CGI ב-API שלהן, אבל בעצם מעבירות את כל בקשות הרשת למכונה וירטואלית משותפת.
כאשר צפויים שינויים מעטים בדף האינטרנט וצפויה תעבורת רשת משמעותית שעלולה לגרום לזמני טעינה איטיים בשרת, לעיתים קרובות דפי אינטרנט דינמיים נשמרים בזיכרון מטמון (cache), על מנת שלא יהיה צורך ליצור את הדפים מחדש עבור כל בקשה.
דוגמה פשוטה לדפי אינטרנט דינמיים הם כלל הדפים באתר ויקיפדיה, הכתובים בשפת PHP.
כאשר גולש נכנס לדף כלשהו, מוצג לפניו דף אחיד המשמש לכל כניסה שהיא, כאשר תוכן הדף מותאם לבקשת הגולש הנשלחת באמצעות הפרמטרים שבכתובת ה-URL.
Ajax היא טכניקת פיתוח ווב המשמשת להחלפת תוכן בצורה דינמית, אשר שולחת בקשה אל השרת לצורך קבלת נתונים.
השרת מחזיר את הנתונים המבוקשים, אשר לאחר מכן מעוצבים על ידי סקריפט בצד הלקוח.
טכניקה זו מקטינה את העומס על השרת מכיוון שהלקוח לא מבקש יצירה מחדש של דף אינטרנט שלם; רק התוכן שישתנה מועבר ברשת.
גוגל מפות היא דוגמה ליישום רשת המשתמש בטכניקות Ajax.
תוכנת לקוח ווב (כדוגמת דפדפן) יכולה לגשת לנתונים ממגוון שרתים שונים, כדוגמת NNTP ,FTP ,Gopher או HTTP.
שרתי HTTP תוכננו במיוחד עבור ה-web, והם משתמשים בפרוטוקול (מערכת מסרים) אשר תומך בשליחת מסמכים מהשרת לדפדפן, וגם שליחת נתונים מורכבים מהלקוח חזרה לשרת.
ישנן כמה שיטות HTTP בשביל לעשות זאת (HTTP methods - מושג המתאר את האופן בו נתונים נשלחים בין הלקוח לשרת).
דף נוסחאות (נקרא גם נוסחאון) הוא סיכום מרוכז ומתומצת של נוסחאות בתחום מדעי מסוים, בדרך כלל מדעים מדויקים או הנדסה.
דף הנוסחאות נועד לאפשר גישה מהירה לנוסחאות לפתרון בעיות שונות ובכך מפחית מהצורך לזכור את הנוסחה בעל-פה.
דף הנוסחאות הוא עזר לימוד מקובל במדעים מדויקים בבית הספר התיכון, באוניברסיטה ובמכללות.
בקורסים רבים, בהם נערכים מבחנים, אסור להיעזר בשום חומר כתוב במבחן למעט דף נוסחאות בן מספר עמודים.
נושאים פופולרים בדפי נוסחאות הם זהויות טריגונומטריות, זהויות אלגבריות, טבלת נגזרות וטבלת אינטגרלים לא מסוימים, התפלגויות בהסתברות ונוסחאות בסטטיסטיקה.
ישנם גם ספרים מרוכזים המכילים דפי נוסחאות רבים וטבלאות נומריות במגוון נושאים בתחום לימוד מסוים, כגון Schaum's Mathematical Handbook of Formulas and Tables של סדרת שאום.
כיום ניתן למצוא דפי נוסחאות רבים באינטרנט, כולל בוויקיפדיה.
בבחינת הבגרות במתמטיקה, כימיה ופיזיקה מחולק דף נוסחאות יחד עם הבחינה.
גם בתחילת הפרק הכמותי של הפסיכומטרי נכלל דף נוסחאות שבו יכולים הנבחנים להיעזר במהלך הבחינה.
דפי נוסחאות רבים נכתבים ונערכים על ידי סטודנטים במהלך לימודיהם ובפרט בזמן החזרה למבחן.
דףדף הוא אתר אינטרנט ישראלי לספרות ילדים ולעידוד קריאה.
האתר עלה לרשת האינטרנט בשנת 2001, ביוזמת הסופרת נירה הראל, בשיתוף המאייר דני קרמן, במטרה לקדם את מעמדה של ספרות הילדים בתרבות הישראלית, לעודד קריאת ספרות איכותית לילדים ולנוער ולהגביר את ההתעניינות בכתיבה ובאיור לצעירים.
האתר מתנהל ללא כוונת רווח, השימוש בו אינו כרוך בתשלום, הראל עורכת את האתר מיום הקמתו, ולצידה פועלת מערכת מייעצת: מבקרת הספרות נירה לוין, הסופרת שהם סמיט, החוקר יחיעם פדן והמאיירת בתיה קולטון.
ליצירת האתר שותפים סופרים, משוררים, חוקרי ספרות, מומחים לדידקטיקה ואמנים רבים, בהם אריאל הירשפלד, יאיר גרבוז, דורית רביניאן, עטרה אופק, ואליהו הכהן.
האתר מכיל אלפי עמודים, הנחלקים לחמישה מדורים: ספרים, סופרים, מאיירים, אלף בית ועניין.
ניתן למצוא בהם ערכים של סופרים מהארץ ומהעולם, סרטוני וידאו של סופרים ישראלים הקוראים בספריהם וקטעים לקריאה עצמית מתוך ספרים מובחרים לילדים ולנוער.
כמו כן מוצגות בו תערוכות של מאיירים ישראלים וזרים וגלריית יצירות של ילדים.
באתר מתפרסמות ביקורות על ספרים חדשים, הממויינות לפי נושאים ולפי גילים, רשימות אישיות על ספרי ילדים אהובים, בצד מאמרים על סוגיות בספרות ילדים, ראיונות עם מתרגמים, והצעות להפעלות דידקטיות בעקבות ספרים, חלק גדול מהן קשור למצעדי הספרים השנתיים של משרד החינוך.
ב-2013 נוסד "פרס דףדף לספרות ילדים".
הפרס הוענק בתשע"ב לסופרת תמי שם טוב ובתשע"ג לסופרת אורית ברגמן.
בתשע"ד הפרס לא הוענק משום שלטענת השופטים לא נמצאה יצירה ראויה דיה.
בתשע"ה הפרס הוענק לסופרות חוה ניסימוב ורוני גלבפיש.
דַּפְדּוּף הַפַּסִּים (שם מדעי: Abudefduf vaigiensis), הוא דג ממשפחת השוניתיים, שחי באזורים טרופיים באוקיינוס השקט, באוקיינוס ההודי ובים האדום, כולל במפרץ אילת הדפדוף חי בשוניות אלמוגים, כמו שונית המחסום הגדולה, ושנויות גדולות אחרות.
בישראל הוא נמצא בשונית האלמוגים של אילת.
הדפדוף הוא דג ירוק-כחלחל עם פסים שחורים, וגוון צהוב על גבו.
יש לו עיניים צהובות, ומגיע לאורך של עד 20 סנטימטר, כשפרטים ממוצעים נוטים להיות באורך 12 סנטימטר.
הזכרים נוטים להיות יותר כחולים מהנקבות.
הדפדוף ניזון מאצות, זואופלנקטון וחסרי חוליות קטנים.
בעוד שהבוגרים חיים בשוניות אלמוגים, הצעירים חיים בים הפתוח, עד שהם מגיעים לבגרות.
דגים אלה חיים בקהילות גדולות, בהן הם או אוכלים בים הרדוד או שומרים על הקינים שלהם.
בעונת הרבייה הזכרים מקבלים גוון כחול יותר מכרגיל, ולאחר הזדווגות והטלה הם שומרים על הקינים והביצים עד לבקיעתן.
דף צ'ונקי היא להקת פאנק/גראז' רוק, ישראלית.
חברי הלהקה הם עדי ברוניצקי (שירה וגיטרה), תמי קמינסקי (תופים ושירה) ותום מקינה (בס).
בנות "דף צ'ונקי" גדלו ברחובות שם הכירו ליד בנק מרכנתיל.
ב-2015 הופיעו בעירונוער רחובות תחת השם "ראוס", במסגרת תחרות להקות שבה הפרס היה לחמם הופעה של התקווה 6. נמנע מהן לזכות בתחרות עקב התכנים הקשים שהיו בשיריהן כמו בשיר "לאמא שלי יש סרטן".
את השם "דף צ'ונקי" נתן להן אביה של קמינסקי שפירושו ברוסית זה "בנות".
בנות הלהקה מנו את להקת בליינד מן דף בוי (Blind Man Deaf Boy), את להקת ביקיני קיל (Bikini Kill) ותנועת הריוט גירל (Riot Girrrl) כהשפעות המוזיקליות שלהן.
דַּפְדּוּף (שם מדעי: Abudefduf) הוא סוג של דג ממשפחת השוניתיים ובו 19 מינים.
מרבית הדפדופים הם בצבע כחלחל בהיר בעלי פסים כהים בצידי גופם.
שמו המדעי ושמו בעברית נגזר מערבית, שבה פירוש המילה דפדוף היא "צדדים", ושמו מתרגם ל"בעל צדדים חזקים".
דפדופים חיים בשוניות אלמוגים בימים הטרופיים, בכל האוקיינוסים על כדור הארץ.
בישראל חי המין דפדוף הפסים, שחי במפרץ אילת, בשוניות המעטות שנותרו כגון חוף האלמוגים.
הסוג מכיל 19 מינים, בהם המין דפדוף הפסים, שחי בישראל:
דף נתונים, גיליון נתונים או מפרט הוא מסמך המציג מוצר מסוים ואת נתוני המוצר, לרוב בצורה מדויקת או מספרית.
בדרך כלל דף הנתונים של מוצר מסופק על ידי היצרן, ובמידת הצורך מתורגם על ידי היבואן.
דף נתונים מתחיל בהקדמה קצרה אודות המוצר ויתרונותיו, המחשה ויזואלית של המוצר באמצעות צילום, תרשים, או סימון מוסכם, בהתאם למקובל בתחום המקצועי שאליו משתייך המוצר המתואר.
לעיתים כולל דף הנתונים גם דוגמה פשוטה לשימוש במוצר, בין אם בתרשים או קוד מקור (בהתאם לסוג המוצר).
בהתאם למטרה הספציפית, דף נתונים יכול לציין פרמטרים המתארים את המוצר, את עמידתו בתקנים, וערכים מספריים חשובים.
כל ערך מספרי יכול להיות ערך ממוצע, ערך טיפוסי, טווח ערכים, טווח שגיאה וחריגה, ערך נומינלי ועוד.
סוג ומקור הנתונים בדרך כלל מצוין גם הוא בדפי נתונים.
שם היצרן או הספק, לוגו, פרטי קשר
שם המוצר, כינוי, מספר קטלוגי
המחשה ויזואלית של המוצר (צילום או תרשים)
תיאור קצר של המוצר ויתרונותיו
מאפיינים מספריים של המוצר בהתאם לתחום אליו משתייך המוצר (דוגמה: מהירות או טמפרטורה)
תנאים נדרשים לשימוש במוצר (דוגמה: אספקת חשמל, רישיון שימוש)
דף נתונים אלקטרוני הוא סוג של קובץ מחשב המכיל בצורה מסודרת את המאפינים של מוצר מסוים.
פורמט הקובץ מאפשר למידע אודות המוצר המתואר להיות מעובד על ידי מכונות ומחשבים.
צורה זו של דף נתונים יכולה להקל על איתור מוצרים, איסוף מידע, תצוגה, עיצוב, בדיקות, התממשקות, אימות ועוד.
דוגמאות לקבצים כאלו הם קובצי CANopen ו-SensorML.
השימוש העיקרי בדף נתונים של מוצר הוא על מנת לבחון האם מוצר זה מתאים ליעודו, ומה משתמע מהשימוש בו.
כאשר למוצר מסוים קיימים מספר דגמים, דף הנתונים מפרט את ההבדלים בין הדגמים ומאפשר את בחירת הדגם המתאים.
בנוסף, דפי נתונים של מוצרים דומים או מקבילים מאפשר להשוות בין המוצרים לשם בחירה באיזה מהם להשתמש.
בתחום כלי הרכב, דף נתונים יכול לתאר תכונות, מפרטים, נתונים הנדסיים, טכניים אודותיו.
דף נתונים שכזה יכול להכיל מידות, משקל, צריכת דלק, מנוע, טווח נסיעה, יכולת גרירה, תכונות בטיחות, אביזרים, אחריות, וכו'.
בתחום החומרים, גיליון בטיחות חומרים הוא סוג של דף נתונים המכיל מידע הנוגע למאפייניו של חומר מסוים.
הוא נועד לספק לעובדים המתעסקים עם החומר ולכוחות חירום את הנהלים לטיפול או לעבודה עם חומר זה בצורה בטוח.
עלון או ברושור – מציגים את המוצר בצורה יותר פרסומית ופחות מדויקת, והם מציגים פחות פרמטרים מדויקים, ויותר יתרונות של המוצר ומקרים בהם המוצרים מתאים לשימוש או שילוב.
קטלוג – מכיל מגוון של מוצרים, לרוב הוא כולל פחות פרמטרים המתארים את המוצר, בהשוואה לדף נתונים.
מדריך למשתמש – עוסק לרוב בתיאור של אופן השימוש במוצר.
תיאור זה לרוב מגיע בהסברים שלב-אחר-שלב.
לעיתים מדריכים למשתמש כוללים נספח בו מוצגים פרמטרים המאפיינים את המוצר, בצורה דומה לדף נתונים.
מפרט דרישות – משמש לרוב את הצוות היוצר או מכין את המוצר, בטרם או במהלך הכנת המוצר, וייתכן שהוא מכיל נתונים אשר ישתנו או יבוטלו במהלך יצירת המוצר.
לעומת דף נתונים, מפרט דרישות לרוב לא משמש לטובת בחירת המוצר על ידי לקוחות ואנשי מקצוע.
דפדפן יאנדקס הוא דפדפן מבית חברת יאנדקס שהושק באוקטובר 2012.
הדפדפן יצא ל-Windows ולמערכת ההפעלה OS X ב-1 באוקטובר 2012 כשהגרסאות למערכות Android ו-iOS פורסמו ב-18 ביוני 2013. ב-30 בספטמבר 2014, במהלך כנס YaC, הוצגה גרסת-בטא עבור Linux.
החל מגרסת 13.10 כל גרסה כוללת שנת הוצאה וחודש הוצאה, כך למשל גרסת 14.5 משמעותה שהגרסה יצאה במאי 2014.
הדפדפן מכיל תוסף קורא קובצי PDF ומסמכי משרד (החל מגרסת 14.2), נגן מדיה תומך Adobe Flash Player, בעל תכונת סנכרון סיסמאות ומילוי אוטומטי.
לדפדפן ישנה מערכת אבטחה בשם Protect.
Protect כוללת תכונות הצפנת נתונים שמועברים באמצעות ערוצי WiFi; אבטחת סיסמאות; טכנולוגיית הגנה מווירוסים ותוכנת גלישה בטוחה, SafeBrowsing.
בעת גלישה ברשת אלחוטית פתוחה, או רשת המשתמשת בהגנת WEP חלשה, הדפדפן של יאנדקס מצפין אוטומטית את התעבורה בין המשתמש לאתרי HTTP.
כתוצאה מכך, ישנה התראה בעת ניסיון המשתמש להכניס סיסמה באתר המוגדר כלא בטוח.
בנוסף, בעת גלישה סלולרית, אם המשתמש גולש באתר הדורש תשלום מקוון, יאנדקס תקפיץ הודעת התראה ותבקש לאשרר שוב את התשלום.
הדפדפן גם סורק קבצים שהורדו ויתריע אם ישנו קובץ חשוד ויחסום גישה לאתרים שדווח אודותיהם שהם משמשים להונאות.
לדפדפן קיימת גם תכונה של מילוי חכם אוטומטי.
לדפדפן יכולת לקרוא מסמכים בפורמט doc, docx, rtf, ppt, pptx, pdf; וכן קובצי ePub, fb2 ו-fb2.zip, כך שאפשר להשתמש בו כקורא ספרים אלקטרוניים.
הדפדפן מסוגל להשתמש גם בתוספים של גוגל כרום וגם של Opera.
אליסה, העוזרת הווירטואלית האישית, מובנית כתוכנה בדפדפן של יאנדקס החל מאוקטובר 2017.
דפדפן ZAC (ראשי תיבות של Zone for Autistic Children; בתרגום חופשי לעברית: אזור לילדים אוטיסטים) הוא דפדפן אינטרנט המיועד לילדים ובני נוער הנמצאים על הספקטרום האוטיסטי או עם הפרעות התפתחותיות נרחבות (PDD) ו-PDD-NOS.
דפדפן זה מצמצם את אפשרויות הגלישה של המשתמש ומסיר גישה לחלק גדול מהאינטרנט, דבר שיכול לסייע לילדים עם הפרעות מסוג זה.
ZAC זמין להורדה בחינם עבור מערכת ההפעלה Microsoft Windows, החל מ-Windows 98.
לג'ון לסייה מפתח התוכנה היה נכד בשם זאק שאובחן כאוטיסט בגיל 3. בגלל האוטיזם, זק היה לעיתים קרובות מתוסכל בעת השימוש במחשב.
לסייה היה הבעלים של People CD, חברת ייצור תוכנה, שיצרה דפדפן אינטרנט לילדים בשם KidCD בשנת 2006. תוכנת KidCD עזרה מאוד עבור זאק, מכיוון שהצליח להשתמש במחשב בכוחות עצמו.
בשנת 2008 הוכנה KidCD 2.0 והוסיפו לה תכונה שהחליפה אוטומטית אייקונים על המסך.
לאחר מכן, פיתחו גרסה חלופית של KidCD 2.0, שנקראה ZAC Browser, שהוסיפה תמונת גרפיקה של אקווריום לעמוד הראשי יחד עם סמלים.
הדפדפן תוכנן לאפשר לילדים עם אוטיזם להשתמש ולהפיק תועלת מאותם סוגים של אתרים בהם משתמשים ילדים, כולל רחוב סומסום ו-PBS Kids.
דרישה מינימלית מערכת הפעלה Windows 98 מעבד במהירות של 200MHz RAM 256MB שטח כונן קשיח פנוי 10MB
דף עבודה הוא דף נייר כתוב עם משימות ותרגילים הדורשים בדרך כלל כתיבה ידנית.
דפי עבודה מופיעים בצורות רבות, בעיקר עבור ילדים בגילאי הגן ובית הספר.
לרוב, מדפיסים את דף העבודה ומבצעים את התרגיל בעזרת כלי כתיבה שונים.
דף עבודה יכול להיות מסוגים שונים למשל: לימוד ותרגול קריאה וחשבון, ארגון וסדר, תרגילי שייכות, פיתוח הדמיון בעזרת ציור, פיתוח מיומנויות חשיבה ומוטוריקה, הבנת הנקרא ועוד.
בכיתה, דפי עבודה הם בדרך כלל בהקשר של גיליון נייר עם שאלות או תרגילים המיועדים לתלמידים, בו הם יכולים להשלים ולתעד תשובות.
הם שימושיים ברוב המקצועות, ומכילים אוסף של בעיות או תרגילים.
מטרת הדפים היא לעזור לתלמידים להיות בקיאים במיומנות מסוימת שלימדו אותם בגן או בכיתה.
בדרך כלל הם ניתנים לתלמידים כשיעורי בית או כלימודי העשרה.
דפי עבודה הם חשובים כיוון שמדובר בפעילות אינדיווידאולית שגם הורים זקוקים לה.
כך ההורים מבינים מה הילד לומד בבית הספר.
עם תוכנית הלימודים המתפתחת, להורים אין בהכרח את ההשכלה הנדרשת כדי להנחות את ילדיהם או לתת להם תמיכה נוספת בבית.
שימוש בתבנית נגישה של דף עבודה יכולה לעזור בקידום הלמידה בבית.
בכלליות, מחקרים של חינוך בגיל הרך מצביעים על כך שדפי צביעה מומלצים בעיקר לצורכי הערכה של הילד.
דפי עבודה אינם מיועדים להוראה כיוון שבגיל הרך הם לא מתאימים מבחינה התפתחותית לחינוך ילדים רכים.
דפי עבודה יכולים לשמש את המורים ככלי הערכת ידע קודם של התלמידים והם מאפשרים למורים לבחון את תוצאות הלמידה ותהליך הלמידה.
בנוסף, ניתן להשתמש בהם כדי לאפשר לתלמידים לעקוב אחר התקדמות הלמידה שלהם.
דפדוף אטלנטי (שם מדעי: Abudefduf saxatilis; מכונה באנגלית "סרג'נט מייג'ור" (Sergeant major) עקב דמיון הפסים שעל גופו לדרגה הצבאית שנקראת כך ), הוא דג ממשפחת השוניתיים החי לחופי האוקיינוס האטלנטי הטרופי.
דג זה שייך לסוג דפדוף.
הדפדוף מצוי לחופי האוקיינוס האטלנטי שלחופי אמריקה בין דרום ארצות הברית, מפרץ מקסיקו, איי בהאמה והקריביים וכן לחופי אמריקה המרכזית והדרומית דרומה עד לאורוגוואי.
אוכלוסיות בודדות מצויות גם במערב האוקיינוס האטלנטי שלחופי פורטוגל, האיים האזוריים, האיים הקנריים, כף ורדה ולחופי מערב אפריקה ולפי מספר עדויות הגיע גם לים התיכון, אם כי כנראה מדובר בבלבול במין.
דג זה שוכן לרוב בעומק של עד 40 מטרים בשוניות אלמוגים, אזורי סלעים והצעירים חיים קרוב יותר לחוף בבריכות גאות.
הדפדוף יכול להגיע לאורך של עד 22.9 סנטימטרים אך נפוץ יותר באורך 15 ס"מ והוא יכול להגיע עד למשקל 200 גרם.
הוא בעל גוונים כסופים-לבנים עם גב צהוב וסביבם חמישה או ששה פסים שחורים אנכיים.
לזכרים הגדולים ישנו גוון כחול, בעלי כתם כהה סביב סנפירי העחזה והפסים שלהם דהויים יותר.
הדג בעל זנב מפוצל ובעל סנפירי חזה פרוקים בדומה לקרובי משפחתו.
הדפדוף חי במים צלולים ובהם מחפש מזון כמו פלנקטון, אצות, סרטנים ודגים קטנים.
לעיתים הוא עוקב אחרי דולפיני סטנלה ארוכת-חרטום וניזון מהקאותיהם.
הוא עצמו נטרף בידי דגי שונית גדולים יותר כמו דקריים וקובייה כלל-ימית.
בעונת הרבייה הנקבות מפיצות עד 200,000 ביצים במצבורים הקשורים על סלעים, שוניות ואלמוגים מתים ולפעמים גם על ספינות טרופות.
הזכרים מפרים ושומרים על הביצים במשך כשבוע בעודם מתבגרים.
דגים אלה מגודלים לעיתים באקווריום, אך נחשבים לקשים לגידול.
דפוס הוא טכנולוגיה שמטרתה יצירת מספר עותקים זהים של חומר ויזואלי מאותו מקור.
סימנים לדפוס קדום נמצאו בדיסקית פאיסטוס שנוצרה בסביבות 1700 לפנה"ס.
בשנות הארבעים של המאה ה-11 בסין המציא בי שנג (Bì Shēng) שיטת הרכבת לוח דפוס מאותיות בודדות, שיטה שכלל לא התאימה לכתב הסיני.
במאה החמש עשרה בגרמניה החלה מהפכת הדפוס עם המצאת הדפוס המודרני על ידי יוהאן גוטנברג.
אחת מאבני הדרך החשובות ביותר בעולם הדפוס הייתה מהפכת הדפוס של יוהאן גוטנברג בגרמניה בסביבות אמצע המאה ה-15. תרומתו של יוהאן גוטנברג הייתה למעשה שכלול השיטה הקיימת, שכלול זה הפך את עולם הדפוס לפשוט, זול ויעיל יותר.
הרעיון של גוטנברג היה להפריד כל אות לגוף בודד ולצרפן יחדיו לבניית שורות של טקסט וכך לעמד את העמוד השלם (סְדָר).
עד להמצאה זו הכינו את לוחות ההדפסה של העמוד השלם, מיחידה אחת (מעץ או מאבן).
למעשה לוחות ההדפסה היו חד פעמיים ונחצבו או גולפו על ידי רבי אמנים\פסלים ובגמר ההדפסה לא ניתן היה לעשות שימוש חוזר בלוח ההדפסה.
גוטנברג שיכלל גם בתחום זה; מכיוון שהיה צורף, כלומר בעל ידע ביציקה והטבעה, יצר את האותיות ממסג מתכות מתאים.
הספר הראשון שהודפס בשיטה זו של גוטנברג היה התנ"ך.
המצאתו של גוטנברג הוזילה את עלויות החומרים (בגלל מחזור החומרים) ודרשה כוח עבודה פחות מיומן (בגלל היציקה).
תרומתו של גוטנברג לעולם הייתה הפיכתה של המילה הכתובה למוצר זמין וזול יחסית.
עובדה זו גרמה להפצה של המילה הכתובה בכל שכבות האוכלוסייה.
לכן יש המחשיבים את המצאתו של גוטנברג כהמצאה החשובה באלף הקודם.
בשנת 1485 אסר הסולטאן באיזיט השני על שימוש בטכנולוגיה זו.
במאה השמונה עשרה התרחשה מהפכת הדפוס בעולם המוסלמי.
ככלל רוב שיטות ההדפסה הישנות, בעיקר מתחום ההדפסה הישירה, משמשות כיום רק בתחום האומנות.
אפשר לחלק את הדפוס לשתי שיטות הדפסה עיקריות: הדפסה ישירה בה מכינים את הכיתוב והציור לדפוס, והדפסה עקיפה בה משכפלים דפוס קודם.
הדפסה ישירה היא הדפסה בה יש להכין את הכיתוב והציור מראש ובמיוחד לצורך ההדפסה.
הדפס עץ - היא שיטת הדפסה וציור שבה תמונה נחרטת לתוך משטח עץ, כאשר החלקים המודפסים נשארים בגובה המשטח בעוד החלקים שאינם מודפסים מוסרים, בדרך כלל בעזרת אזמל או מפסלת.
הדפס אבן (ליתוגרפיה) - באמצעות צריבת משטח אבן גיר מלוטש במלחים המתחברים לדמות שנצבעה בתחליב שומני.
שכבה שמנונית נוספת נמרחת ונאחזת בשאר המשטח.
כל השומנים מוסרים בטרפנטין מיוחד, והצבע השמנוני הסופי נאחז במלח.
לאחר מספר דחיסות של הנייר על הלוח במכבש, הנקבוביות "נטענות", כלומר מתמלאות בצבע, וזה מועבר אל הנייר.
יש טוענים שזו שיטת ההדפסה הראשונה שהומצאה.
הליתוגרפיה הומצאה (אולי שוב) בשנת 1796 על ידי אַלְוַאִיס זֶנֶפֶלְדֶר בבוהמיה.
בעבר השתמשו בטכניקה זו להדפסת כיתוב, אך כיום היא משמשת להדפסת יצירות אמנות, על גבי נייר או על גבי חומר מתאים אחר, במספר עותקים מוגבל.
יתרונה הוא האיכות הגבוהה והמחיר הנמוך.
דפוס משי - בו הדמות הרצויה מותווית על רשת, על ידי אטימת חלק מהרשת, כאשר בחלק שצריך להידפס, או "לקבל דיו", הרשת נשארת פתוחה.
ההתוויה יכולה להיעשות בתהליך צילומי, או כמו בדפוס אמנותי, באופן דומה לציור.
את הרשת מצמידים למשטח אותו מדפיסים, ובהתזה או "ניגוב" בעזרת מגב גומי דוחפים את הדיו דרך הרשת.
להדפסה צבעונית מכינים מספר רשתות, רשת עבור כל צבע בתהליך.
בעבר הרשת הייתה עשויה סיבי משי, וכך נשאר שם הטכנולוגיה, הגם שכיום בדרך כלל משתמשים ברשת סיבים סינתטיים.
שיטה זו, המעבירה צבע רב למוצר המודפס, משמשת כיום להדפסה על מוצרים סופגים שנדרש לצביעתם צבע רב מהרגיל, כמו קרטון ומוצרי טקסטיל, לצד דפוס משי אמנותי, בו נהוג למספר את ההדפסים ולחתום עליהם.
דפוס בֶּלֶט (דפוס תבליט) - שיטת הדפוס התעשייתית הראשונה, שהומצאה על ידי גוטנברג.
הייתה בשימוש שנים רבות עד אשר הוחלפה על ידי טכנולוגיות מתקדמות ומודרניות יותר.
הלוח מסודר בסידור ידני או מכני, בפעולה המכונה סְדַר, בכתב ראי, עליו נמשח הדיו.
ההדפסה נעשית בעזרת מכבש או תוף ללחיצת הנייר ללוח המשוח בדיו.
פלקסוגרפיה - סוג של הדפסה ישירה בדפוס בֶּלֶט.
הדפסה בגלופת גומי, בדומה לחותמת משרדית, בלחץ ידני על גבי החומר המודפס.
שיטה זו טובה להדפסות עדינות בהן החומר עליו מדפיסים לא יכול לעמוד בלחץ, מתאימה להדפסות שאין להדפיסן בדרך אחרת בגלל עדינות החומרים המודפסים.
המונח פלקסוגרפיה נגזר מתכונת גמישות גלופת הגומי.
דפוס שקע (דפוס תחריט) - שימש לשכפולים של מקור [שיטת דפוס אבן (ליתוגרפיה) מפותח].
חורטים את הדמות הרצויה על מצע רך יחסית.
מחדירים צבע לחריצים, מצמידים את הדף למשטח ההדפסה מוצמד בלחץ מכבש או גלגילה.
כיום שיטה זו משמשת לאומנות.
דפוס צילינדר [סוג של הדפסה הישירה בדפוס שקע המשמש במכונות שכפול].
חורטים את הדמות על גבי גליל (צילינדר) עשוי מתכת רכה יחסית המשמש כלוח.
בעבר הרחוק חרטו את הדמות במסמרי פלדה, ומאוחר יותר השתמשו באמבט חומצות ליצירת הדמות, בדומה להדפס אבן.
כיום צורבים את הדמות בלייזר.
רמת ההפרדה (הרזולוציה) נקבעת על ידי גודל הנקבים ועומקם כפי שהופקו על ידי עוצמת אור הלייזר וכיוונו.
שיטה זו עובדת על עקרונות הפרוצס.
בשיטה זו משתמשים להדפסה של מיליוני עותקים (לדוגמה העיתון נשיונל ג'יאוגרפיק).
שיטה זו נחשבת לאיכותית מכולן.
טמפוגרפיה או "הדפסת טמפון" - שיטה להדפסה על חפצים תלת־ממדיים כגון עטים, צנצנות, שפופרות וכדורים, המבוססת על חותמת סיליקון דמוית כרית, הנטבלת בדיו מלוח ההדפסה ומעבירה את הדמות אל החפץ עליו מדפיסים.
הדפסה עקיפה היא הדפסת עותקים מהדפסה קיימת.
עם השנים פותחו כמה דרכים להדפסה כזו:
דפוס סטריאוטיפי (בו נעשה שימוש בתטפיס; "הַטְפָּסָה" לפי מילון מונחי הדפוס של האקדמיה) - משמשת בדפוס בלט.
במקום להדפיס ממסגרת הדפוס המוכנה והמעומדת, מכינים ממנה יציקה שניונית, על ידי יצירת עותק בו "מוטבעים" פני הדף, בדרך כלל מעיסת נייר או מחומר דומה.
העותק, שמכונה "פלונג" משמש ליציקת עותק שניוני ממתכת, ועותק זה משמש להדפסה.
טמפרטורת ההתכה של נתך העופרת שמשמש בדפוס הבלט נמוכה דיה, הרבה מתחת טמפרטורת ההצתה של הנייר או החומרים האחרים בהם משתמשים.
הפלונג גמיש, וניתן ליצור בעזרתו עותק שניוני גלילי, לשימוש בדפוס רוטציוני.
לשיטה מספר יתרונות: כאמור, היא מאפשרת דפוס רוטציוני, והיא מאפשרת הכנת מספר כלשהו של עותקים, להדפסה במספר מכונות דפוס במקביל של אותו מקור.
כמו כן, העותקים השנייוניים דקים וקלים בהרבה ממסגרת הדפוס המקורית, וזולים ממנה בהרבה - עלותם מוגבלת למתכת מהם הם עשויים, לעומת המקור, היקר בהרבה.
שימוש בסטריאוטיפ מאפשר לפרק את המסגרת ולמחזר את רכיביה הרבה לפני שעבודת הדפוס עצמה הסתיימה, ומאפשר בכך לבתי הדפוס להקטין את המלאים.
יתרון נוסף טמון באפשרות לשמור את העותקים הללו לשימוש חוזר, למשל לצורך הוצאה נוספת של ספר, בלי צורך לסדרו מחדש, מה שלא מעשי ללא סטריאוטיפ.
השם בשימוש באנגלית וגרמנית, "סטריאוטיפ", מקביל לשם בצרפתית "קלישאה" .
דפוס אופסט (Offset) (שטח) נקרא גם דפוס צילום - שיטה שבה מועתקת דמות המקור אל הלוח.
הלוח עשוי מנייר עבה או סגסוגת אלומיניום ומצופה באמולסיה, כדי לקבל את הדמות הנדרשת לוח עובר תהליך פיתוח (בדומה לתהליך הפיתוח בצילום) הלוח ועליו הדמות מוצמד אל תוף גלילי.
עקרון העברת הצבע מתבסס על דחיית מים ושמן, הלוח מקבל מים בכמות קטנה, הצבע הוא צבע על בסיס שמן שנדבק לחלקים היבשים (כלומר לדמות האמולסיה), משם הוא עובר ל"שמיכה" (בלנקט) העשויה גומי או חומר אחר, ממנה היא מודפסת לנייר (על מנת שלא לשחוק את הלוח).
שיטה זו נמצאת בשימוש לעבודות הדפסה גדולות, בסדר גודל של 1,000-1,000,000 עותקים.
זו השיטה הנפוצה ביותר כיום ומדפיסים בה עיתונים, ספרים, שבועונים, עלונים וכדומה.
הדפסה דיגיטלית - לקראת סוף המאה ה-20 התפתחו שיטות הדפסה דיגיטליות ממוחשבות, והפכו לצורת העבודה הסטנדרטית בדפוס.
בשיטה זו כל פעולות העיצוב, סדר ועימוד מתבצעות על המחשב, שמייצר "מסמך" בצורה ידועה, בדרך כלל PDF.
מסמך זה נדפס ישירות במדפסת המחשב, או מועבר למכונות שמייצרות ממנו לוחות מתאימים להדפסת אופסט.