tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אלבום זה מציין 15 שנה לפעילות חברת התקליטים שהקים, "שיידי רקורדס", וכמו כן הוא האלבום ה-15 שמופק על ידי חברה זאת (לא כולל אלבומי היחיד של אמינם).
השיר הראשון, הכולל שיתוף פעולה עם הזמרת סיה, השתחרר בתור שיר הנושא לסרט "נקודת שוויון" בכיכובו של דנזל וושינגטון, ושמו Guts Over Fear.
בשיר השני ששמו "Detriot VS Everybody" השתתפו הזמרת Dej Loaf ואת הראפרים רויס דה "9'5, ביג שון ו-Danny Brown.
השיר כולל שלל ראפרים מדטרויט והרעיון של השיר הוא פשוטו כמשמעו: דטרויט נגד כולם.
בשנת 2017 החל להתבטא נגד נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ בשיריו; הוא הזכיר אותו בשיר עם ביג שון ובשיר פריסטייל שביצע בטקס פרסי ה-BET לשנת 2017 וזכה לתהודה רבה.
בדצמבר 2017 הוציא את אלבומו התשיעי, "Revival".
ליציאתו קדמו הסינגלים "Walk on Water" עם ביונסה ו-"River" עם אד שירן.
אלבום זה נכנס בילבורד 200 האמריקאי וכך הפך לאלבומו השמיני של אמינם שנכנס לרשימה בצורה רצופה.
אמינם הפך לאמן הראשון שלו שמונה אלבומים רצופים שהגיעו לראש מצעד הבילבורד.
לאחר שחרור האלבום נמכרו 197,000 עותקים בשבוע הראשון.
האלבום ספג ביקורות מעורבות ממבקרי מוזיקה.
באוגוסט 2018 הוציא אלבום נוסף, עשירי במספר, בשם "Kamikaze".
יציאת האלבום לא דווחה לפני פרסומו, והוא היה אלבום האולפן השני של אמינם בתקופה של שמונה חודשים.
האלבום כולל שיר נושא לסרט ונום, הקרוי על שם הסרט.
באלבום הוא יצא כנגד "מאמבל ראפ", נגד אומנים כגון Lil Pump, טיילר, דה קריאייטור, Machine Gun Kelly ועוד.
בנוסף יצא גם כנגד המבקרים שקטלו את האלבום התשיעי שלו "Revival".
בעקבות השיר "not alike" (שיצר עם Royce Da 5'9) בו קטל את Machine Gun Kelly על רקע ציוץ שלו בטוויטר על היילי.
קלי הגיב עם שיר משלו בשם "Rap Devil" שלעג לאמינם, עליו הגיב אמינם עם השיר "KILLSHOT".
השיר הגיע למקום השלישי במצעד הבילבורד הוט 100, למקום השני ב-Hot R&B/Hip-Hop Songs, ונכנס למצעדים במדינות רבות אחרות.
האלבום נכנס לראש רשימת בילבורד 200, והפך לאלבום התשיעי ברצף של אמינם שנכנס לרשימה.
בשבוע הראשון להוצאת האלבום נמכרו 434,000 עותקים פיזיים, והאלבום הוכרז כאלבום פלטינה על ידי איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי בדצמבר של אותה השנה.
ב-3 במאי 2019 יצא שיר של הראפר לוגיק בשיתוף פעולה עם אמינם, "Homicide".
השיר הצליח רבות בשל החיבור של שני האומנים הגדולים בתחום הראפ בשיר אחד.
השיר מכר יותר מ-500,000 עותקים והגיע למקום החמישי במצעד הבילבורד הוט 100 ולמקום השני ב-Hot R&B/Hip-Hop Songs.
ב-17 בינואר 2020 הוציא את אלבומו האחד עשר, "Music to Be Murdered By".
יציאת האלבום לא דווחה לפני פרסומו, בדומה לאלבומו הקודם, "Kamikaze".
האלבום הגיע למקום הראשון בבילבורד 200, ומכר 279,000 יחידות שוות ערך לאלבום בשבוע הראשון שלו.
לאחר מכן, אמינם הפך לאמן הראשון שיש לו עשרה אלבומים רצופים לראשונה במקום הראשון בארצות הברית ואחד משישה אמנים שהוציאו לפחות עשרה אלבומים מספר 1 בארצות הברית.
מבקרי מוזיקה שיבחו את היכולות הלירקליות של אמינם ואת ההפקה המשופרת לאחר קמיקזה, בעוד שהביקורת הופנתה כלפי מבנה השיר הנוסחתי של האלבום, חוסר החדשנות וערך ההלם.
המילים של "Unaccomodating", שבהן התייחס אמינם לפיגוע מנצ'סטר ארנה ב-2017, גררו ביקורת משמעותית, כאשר מבקרים רבים מצאו את המילים מעוררות התנגדות.
ראש עיריית מנצ'סטר גינה את מילות השיר, ותיאר אותן כ"פוגעות שלא לצורך וחוסר כבוד עמוק".
מילות השיר זכו גם לביקורת נרחבת מצד קרובי משפחה של הקורבנות ומעורבים אחרים בפיגוע.
ב-9 בפברואר 2020, מאת'רס ביצע את "Lose Yourself" בטקס פרסי אוסקר ה-92.
ב-9 במרץ 2020, הקליפ לשיר "Godzilla" שוחרר ביוטיוב דרך הערוץ של Lyrical Lemonade.
בסרטון מופיעים מייק טייסון וד"ר דרה.
ב-5 באפריל 2020, מת'יו יוז, הומלס בן 26, פרץ לביתו של אמינם, על פי הדיווחים שבר חלון מטבח עם אבן ריצוף.
אמינם התעורר עם יוז עומד מאחוריו והוא אמר שהוא שם כדי להרוג אותו.
יוז היה על ערבות של 50,000 דולר במזומן והואשם בפלישה מדרגה ראשונה לבית ובהרס זדוני של רכוש.
ב-18 בדצמבר 2020 יצאה מהדורת דלוקס של האלבום, בשם Music to Be Murdered By – Side B.
בדומה לשני האלבומים הקודמים של אמינם, הוא יצא ללא כל הודעה מוקדמת.
הוא מכיל דיסק בונוס עם שש עשרה רצועות חדשות.
יציאת האלבום לוותה בקליפ ל-"Gnat", בבימויו של קול בנט.
Music to Be Murdered By – Side B צפויה להופיע לראשונה ב-Billboard 200 במקום ה-3. ברצועה "Zeus", הוא מתנצל בפני ריהאנה על שיר בו הוא צידד בכריס בראון, שהודה בתקיפה חמורה שכללה אותה ב-2009.
ב-28 בספטמבר 2021, הוא הכריז ברשתות החברתיות שלו שהוא יופיע בשיר עם פולו G ומוזי בשם "Last One Standing" של Skylar Grey לפסקול הסרט, Venom: Let There Be Carnage, שיצא ב-30 בספטמבר 2021.
ב-29 בספטמבר 2021, אמינם ו-Union Joints פתחו מסעדת ספגטי ב-2131 Woodward Ave בדטרויט.
הוא נקרא על שם המילים "כפות הידיים שלו מזיעות, הברכיים חלשות, הידיים כבדות / יש כבר קיא על הסוודר שלו, הספגטי של אמא" מהשיר "Lose Yourself" שהפך למם אינטרנטי.
ב-13 בפברואר 2022, הופיע בהופעת המחצית בסופרבול 56 בה ד"ר דרה אירח את האמנים אותם גילה במשך הקריירה שלו.
לצד סנופ דוג, מרי ג'יי בלייג', 50 סנט וקנדריק לאמאר.
בשנת 2023 אפיק גיימס הכריזה כי אמינם צפוי להיות במשחק פורטנייט, והוא הולך לערוך מופע של השירים שלו כחלק מאירוע שהולך לקרות בתאריך 2 בדצמבר 2023 כחלק מאירוע סוף העונה של עונת ה־OG.
ב-13 במרץ 2024, עלה לערוץ יוטיוב של קול בנט וידאו הקליפ לשיר "Doomsday pt2" ביחד עם אמינם.
באפריל 2024, אמינם הכריז על אלבום חדש בשם The Death of Slim Shady (Coup De Grâce) שיצא ב-12 ביולי של אותה השנה.
זהו אלבום האולפן ה-12 של אמינם ותואר כסוף הפרסונה של "סלים שיידי".
אמינם נקב בשמות של מספר ראפרים שהשפיעו עליו, ביניהם קול ג'י ראפ, מאסטה אייס, ביג דדי קיין, אייס-טי, אל אל קול ג'יי, ביסטי בויז, ראן די אם סי, ראקים ו-Boogie Down Productions.
בספר "How to Rap" נאמר עליו: "אמינם הקשיב להכול וזה מה שהפך אותו לאחד הגדולים." בספר זה ראפרים רבים אחרים משבחים היבטים שונים מטכניקה שלו: נושאי שירים הומוריסטיים, חיבור עם הקהל, שימור קונספטים לאורך סדרה של אלבומים, חרוזים מסובכים, חרוזים מרובי הברות, קצבים מסובכים, הגייה ברורה והשימוש במלודיה ובסינקופה.
אמינם נודע בכך שהוא כותב את רוב המילים לשיריו על דפים (נכתב באוטוביוגרפיה שלו "The way I am"), לוקח מספר ימים או שבוע כדי לכתוב מילים והיותו "מכור לעבודה".
אמינם משתמש באלטר אגו בשיריו לסגנונות ראפ ולנושאים שונים.
בפרסונה זו, השירים שלו אלימים ואפלים, עם טוויסט קומי.
אמינם המעיט ב-Slim Shady ב-Recovery כי הוא הרגיש שזה לא מתאים לנושא האלבום.
דמות נוספת היא קן קניף, הומוסקסואל שמצחיק את השירים של אמינם.
קן נוצר ושיחק במקור על ידי הראפר מדטרויט אריסטו באלבום Slim Shady, שם קניף עושה שיחת מתיחה לאמינם.
ויכוח לאחר יציאת האלבום הניע את אמינם להשתמש בדמות קניף ב-Marshall Mathers ובאלבומים מאוחרים יותר (למעט Encore וה-Recovery).
בתור זמר לבן שעוסק בז'אנר מושפע על ידי אמנים שחורים, השוו את אמינם לאלביס פרסלי; בעוד שבתור כותב השוו אותו לבוב דילן.
ניקולס פייטון אמר על אמינם שהוא "הביקס ביידרבק של היפ-הופ".
אמינם ו- מושווים זה לזה לעיתים קרובות, כאשר נאמר על KJ-52 שהוא "המשלים הנוצרי של אמינם".
כשאמינם הצליח להגיע למכירות מולטי פלטינה של אלבומיו, חברת התקליטים אינטרסקופ הבטיחה לו לייבל הקלטות משלו.
הוא והמנהל האישי שלו פול רוזנברג, הקימו את שיידי רקורדס בסוף שנת 1999. לאחר שהלייבל הוקם, הוא החתים את חבריו מדטרויט ללהקת D12 ואת הראפר אובי טרייס בלייבל.
בשנת 2002 אמינם החתים את הראפר 50 סנט דרך שותפות עסקית בין הלייבל שיידי רקורדס ללייבל של ד"ר דרה אפטרמת' אנטרטיינמנט.
בשנת 2003 אמינם וד"ר דרה החתימו את הראפר מאטלנטה בשיידי רקורדס ובאפטרמת'.
התקליטן הקודם של אמינם היה חתום בשיידי רקורדס עד שוויכוח מר שהתעורר בין 50 סנט לראפר ג'יידאקיס שהכריח אותו לנטוש את הלייבל, והוא לא עובד יותר עם אמינם.
דה אלכמיסט החליף אותו, והוא נחשב לתקליטן ההופעות הרשמי של אמינם.
בשנת 2005, אמינם החתים ראפר נוסף מאטלנטה בשם בלייבל, יחד עם הראפר מהחוף המערבי .
ב-5 בדצמבר 2006, שיידי רקורדס הוציאה אלבום אוסף בשם "Eminem Presents: The Re-Up".
האלבום החל את דרכו כמיקסטייפ, אבל אמינם הבין שהחומר שהצטבר טוב יותר משציפה והוציא אותו כאלבום מלא.
האלבום היה אמור לקדם אמנים חדשים שהוחתמו בלייבל, כגון Stat Quo, Cashis ו-Bobby Creekwater.
להקת D12, אליה הצטרף אמינם באמצע שנות ה-90, וכללה חמישה אמני ראפ נוספים, זכתה להכרה והצלחה בעקבות הצלחתו של אמינם.
ב-2001 הוציאו חברי הלהקה את האלבום "Devil's Night".
הסינגל הראשון מתוכו, "Purple Pills", צונזר כשיצא אל רשתות הרדיו והטלוויזיה, בשל עיסוקו בסמים ומיניות באופן בוטה.
אחריו יצא הסינגל השני "Fight Music", אך זה לא הצליח.
ואחריו D12 לקחו הפסקה של שלוש שנים מהקלטות.
בשנת 2004 הוציאו את אלבומם השני D12 World, שכלל את הסינגל הפופולרי "My Band".
כל חברי הלהקה התארחו באלבומים של אמינם מאז The Marshall Mathers LP.
באפריל 2006 אחד מחברי הקבוצה (וחבר הילדות הטוב ביותר של אמינם) הראפר פרוף, נרצח במועדון "Brawl" בדרך 8 מייל בדטרויט, רצח שהתקבל בהלם ובכאב בקרב אמינם וחברי הלהקה.
אמינם לקח את האירוע באופן קשה והסתגר בביתו, והעבודות על האלבום השלישי נדחו.
לאחר מות פרוף הוציאה הלהקה ב-21 במאי 2008 מיקסטייפ ללא אמינם בשם "Return of the Dozen Vol.
1" לאחר מכן בשנת ב-12 באפריל 2011 שוחרר מיקסטייפ המשך בשם "Return of the Dozen Vol.
2" שבו אמינם מתארח בשיר "Fame".
על אף ששיחק בתפקיד קטן בסרט "The Wash" בשנת 2001, אמינם החל את קריירת המשחק ההוליוודית שלו באופן רשמי בסרט "8 מייל", שיצא לאקרנים בנובמבר 2002. לטענתו, הסרט אינו מייצג את חייו האישיים, אלא יותר מייצג את הגדילה של אנשים בדטרויט.
הוא הקליט כמה שירים חדשים לדיסק הפסקול של הסרט, כולל השיר "Lose yourself" שאיתו זכה בפרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר בשנת 2003. עם זאת, אמינם לא הגיע לטקס על מנת להופיע ולקבל את הפרס, ושותפו לכתיבת השיר לואיס רסטו קיבל במקומו את הפרס.
אמינם השתתף בכמה תפקידי דיבוב, ביניהם ניתן למנות את משחק הווידאו "Fifty Cent: Bulletproof", שבו הוא מדבב את קולו של שוטר זקן ומושחת בעגה אפרו-אמריקאית, וכמה הופעות אורח בתוכנית הטלוויזיה שיחות מלוכלכות של הקומדי סנטרל.
תפקיד משמעותי נוסף בו לקח חלק הוא דיבוב של דמות מצוירת בדמות שלו, בסרט המצויר האינטרנטי "The Slim Shady Show", שלאחר מכן נמכר גם בחנויות ה-DVD.
הוא גם התמודד על תפקיד בסרטו של דייוויד רייס "ג'אמפר" בשנת 2008, אחרי שהשחקן טום סטארידג' פוטר שבועיים אחרי תחילת הצילומים.
לאחר עזיבתו, לבמאי הסרט נוצרה בעיה של אי התייצבות שחקנים מפורסמים לסרט, ובעקבות כך שקל להכניס שחקנים אחרים לתפקיד.
לבסוף הוא בחר בשחקן היידן כריסטנסן על פני אמינם.
בנוסף, הייתה לו גם הופעה קצרה בסרט "Funny People" בשנת 2009, שבו גילם ויכוח עם השחקן ריי רומנו.
אמינם גם הופיע ביחד עם כריסטינה אגילרה בפרק הסיום שנקרא "Lose Yourself" בעונה השביעית של הסדרה "הפמליה", בתפקיד עצמו.
ב-13 בדצמבר 2010, הודיע המגזין "Deadline Hollywood" שאמינם יככב בסרט הדרמה "Southpaw" שיצא בשנת 2011.
ב-11 בדצמבר בשנת 2014, בלוס אנג'לס, יצא לראשונה הסרט "ראיון סוף", בכיכובם של סת' רוגן, ג'יימס פרנקו וליזי קפלן, בו אמינם מגלם את עצמו בתחילת הסרט.
הקטע הוא מעין מערכון שבו מסופר שאמינם הוא למעשה הומוסקסואל, ושכל האמירות ההומופביות שלו הן למעשה שובל של רמזים.
המערכון יצר בלבול רב ברשת וזכה לצפיות רבות.
ב-19 ביולי 2017 הושקה סדרת פרקים דוקומנטריים על דוקטור דרה והצלחתו המקצועית בה אמינם משתתף.
אֶמין פאשא (28 במרץ 1840 – 23 באוקטובר 1892), נולד כיצחק אדוארד שניצר, הוטבל (בסביבות 1847) כאדוארד קרל אוסקר תאודור שניצר, היה רופא, חוקר טבע ומושל יהודי-מומר אקווטוריה שבאפריקה, בדרום סודאן של ימינו.
נולד באופלן שבפרובינציית שלזיה, ממלכת פרוסיה, למשפחה יהודית-גרמנית מהמעמד הבינוני, אשר עברה לניסה (פולין) כאשר היה בן שנתיים.
בהיותו בן חמש מת אביו, אמו נישאה לנוצרי והוא הוטבל לנצרות לותרנית.
למד באוניברסיטאות בברסלאו, בקניגסברג ובברלין והוכשר כרופא ב-1864. עם זאת, הוא נפסל לעיסוק ברפואה ועזב את גרמניה לקושטא במטרה להצטרף לשירות העות'מאני.
בטיולו דרך וינה וטריאסטה, עצר באנטיווארי שבאלבניה, שם התקבל בברכה על ידי הקהילה האירופאית ותוך זמן קצר החל בעיסוק רפואי.
הוא שיפר את כישוריו הלשוניים ורכש יכולות בשפה הטורקית, האלבנית והיוונית.
הוא היה לממונה על הקרנטינה בעיר ועזב אותה רק ב-1870 כדי להצטרף לצוותו של אסמאעיל האקי פאשא, מושל אלבניה הצפונית, בעבודתו הוא טייל באימפריה העות'מאנית, על אף שמעט פרטים ידועים על כך.
כאשר האקי פאשא מת ב-1873, שב אמין לניסה עם אלמנתו של האקי פאשא וילדיו, אליהם התייחס כאל משפחתו שלו, אך עזב במפתיע בספטמבר 1875, הופיע מחדש בקהיר ואז עזב לח'רטום לשם הגיע בדצמבר.
בנקודה זו אימץ את השם "מהמט אמין" , והחל לעסוק ברפואה ובאיסוף צמחים, בעלי חיים, וציפורים, שרבים מהם הוא שלח למוזיאונים באירופה.
למרות שיש הרואים בו מוסלמי, לא ברור אם אכן המיר את דתו.
אחרי 1876, עשה אמין את לאדו כבסיסו למשלחות איסוף באזור.
ב-1878 מינה החדיו של מצרים את אמין כיורשו של גורדון בתור מושל המחוז, והעניק לו את התואר ביי.
על אף התואר המכובד, הייתה לאמין מעט מאוד יכולת לשלוט; כוחו הצבאי היה מורכב מכמה אלפי חיילים ששלטו על לא יותר מרדיוס של מייל סביב המוצבים שלהם, והממשלה בח'רטום הייתה אדישה להצעותיו לפיתוח.
המרד של מוחמד אחמד, המהדי, שהחל ב-1881 ניתק את אקווטוריה מהעולם החיצון ב-1883, ובשנה שבלאחריה צעד כראם אללה דרומה כדי לתפוס את אקווטוריה ואת אמין.
ב-1885 אמין ומרבית כוחותיו נסוגו עוד דרומה לכפר ודאלי סמוך לאגם אדוארד.
אף שנותקו מתקשורת לצפון, עדיין יכול היה להתכתב עם זנזיבר דרך בוגנדה.
אמין פאשא היה נחוש בדעתו להישאר באקווטוריה, והשדרים שלו, שהועברו על ידי חברו וילהלם יונקר עוררו רגש ניכר באירופה ב-1886, במיוחד בשל מות גורדון בשנה שלפני כן.
המשלחת להצלתו של אמין פאשא, אשר הובלה על ידי הנרי מורטון סטנלי, נטלה על עצמה לחלץ את אמין על ידי עלייה במעלה נהר הקונגו ואז דרך יער איטורי, דרך קשה במיוחד שעלתה במותם של שני שלישים מן המשלחת.
פרטים מדויקים של מסע זה תועדו ביומני הקצינים הלא אפריקאיים במשלחת שפורסמו.
סטנלי פגש את אמין באפריל 1888 ולאחר שנה של ויכוח והססנות, שבמהלכה אמין ואחד מקציני המשלחת, אי ג'י מאונטני ג'פסון, נכלאו במבצר דופיל על ידי כוחות שמרדו מאוגוסט עד נובמבר 1888, השתכנע אמין לעזוב לחוף.
הם הגיעו לבגמויו שבטנזניה של ימינו ב-1890. במהלך חגיגות נפצע אמין מנפילה ממרפסת וסטנלי עזב את אפריקה בלעדיו.
כאשר הוביל אמין פאשא בשנת 1892 משלחת גרמנית לחקר אגמים בפנים הארץ, הוא נתפס ונרצח על ידי סוחרי עבדים בקיננה.
קֵירוּן או פליטוּת (אמיסיביות) הוא היחס בין כמות הקרינה הכוללת שפולט גוף, לקרינה שפולט גוף שחור אידיאלי בעל אותה טמפרטורה.
זהו גודל חסר ממד, המסומן בדרך-כלל באות היוונית .
, כאשר האמיסיביות של גוף שחור אידיאלי היא 1, כלומר הגוף קולט את כל הקרינה שפוגעת בו, ופולט אנרגיה על פי חוק פלאנק (קרינת גוף שחור).
הקירון תלוי בטמפרטורה, באורך הגל, בחומר ובזווית הקרינה.
לעיתים מניחים שמדובר בפרמטר קבוע (או ממוצע) ומחשבים את ערכו בהנחה שהקירון אינו תלוי אורך גל: מודדים את היחס בין סך האנרגיה שפולט הגוף בכל אורכי הגל לבין סך האנרגיה שפולט גוף שחור בכל אורכי הגל.
זהו קירוב טוב כאשר המטרה היא למצוא ערכים ממוצעים בתחום רחב של אורכי גל, כמו למשל במצלמת שחור-לבן הכוללת את כל תחום אורך הגל הנראה ותת-אדום קרוב.
גוף בעל קירון בין , שאינו תלוי באורך הגל ובזווית, נקרא גוף אפור.
לעומת זאת, כאשר הגלאי הוא בעל יכולת הפרדת אורכי גל, כדוגמת מצלמה רגילה צבעונית, ניתן לראות בבירור את השגיאה בהנחה הזו - הצבעים השונים של אובייקטים בתמונה תלויים בהבדלי הקירון בין אורכי גל שונים.
בטבלה שלהלן מופיעים מספר חומרים עם ערכי האמיסיביות שלהם:
שייח' אמין טריף היה ראש מגזר הדרוזים בישראל הראשון, ושימש בתפקיד זה במשך כ-65 שנה.
בשנת 1990 זכה בפרס ישראל.
אמין טריף נולד בשנת 1898 בכפר ג'וליס בגליל המערבי, למשפחה דרוזית אדוקה.
הוא היה הילד הצעיר במשפחתו, שכללה ארבעה בנים ושתי בנות.
אמין סיים את לימודיו בכיתה ד' (הכיתה הבכירה בבית הספר היסודי באותה תקופה).
בשנת 1911, בגיל 13, נסע לח'לואת אל-ביאד'ה, המרכז האזורי ללימודי הדת הדרוזית, בסמוך לעיירה חצביה שלמרגלות החרמון (כיום בלבנון), ולמד שם את פולחני דתו עד שנת 1918.
לאחר חזרתו של השייח' הצעיר לכפר ג'וליס, סיגל לעצמו חיי התנזרות ממותרות וחי בצנעה מגידול תבואה לקיום עצמי.
לאחר פטירת אביו, שייח' טריף טריף, שכיהן כראש העדה והקאדי בארץ ישראל ובלבנון במשך ארבעים שנה, התמנה אמין טריף לעמוד בראש העדה הדרוזית בשנת 1928 למרות סירובו והתנגדותם של אחדים מבני העדה.
השייח' אמין טריף היה, בין שאר תפקידיו, נציגה של העדה הדרוזית בפני שלטונות המנדט הבריטי, אך הוא טען כי שלטון הבריטים בארץ-ישראל הוא זמני – עד שתקום מדינה יהודית.
כבר בשנותיו הראשונות כראש העדה החל לשתף פעולה עם היהודים.
בשנת 1946 עמד שייח' אמין בראש משלחת של מנהיגים דרוזיים מארץ ישראל, מלבנון ומסוריה להשכנת שלום בין הפלגים הדרוזיים בהר הבשן בתקופת המנדט הצרפתי.
טריף הצליח לשמור על מעמדה המיוחד והנייטרלי של העדה הדרוזית בימי המרד הערבי הגדול בין השנים 1936–1939, וכן באירועים שקדמו להכרזת העצמאות.
במהלך מלחמת העצמאות בשנת 1948 הצליח שייח' אמין להשאיר את הדרוזים ביישוביהם ולשכנעם לא לנטוש ליישובים אחרים או למדינות שכנות, וכן לא לשתף פעולה עם ערביי האזור בפעולותיהם נגד יישובים יהודיים.
במדינת ישראל הוא הודה רבות לצה"ל ולראשי המדינה על העזרה לדרוזים, שאת מצבם בישראל הוא הגדיר כטוב מאשר במדינות ערב.
בשנת 1949, כחלק ממבצע שיקום המקומות הקדושים לדרוזים, נאבק נגד תביעות המוסלמים לבעלות על קבר נבי שועייב.
בסיועם של השלטונות נשאר הקבר בבעלות ההקדש הדרוזי, ובשנת 1964 עבר הקבר רשמית לבעלות העדה ושם הדרוזים חוגגים את חג נבי שועייב.
בשנת 1950 קיבל את אישור השלטונות להקים מועצה דתית דרוזית והעמיד עצמו בראשה.
בשנת 1957 הצליח לשכנע את שר הדתות ודרכו את ממשלת ישראל להכיר בדרוזים כעדה עצמאית על פי החוק.
בשנת 1962 קיבל אישור להקמת בית דין דתי דרוזי ובית דין דרוזי לערעורים וביקש להעמיד עצמו בראשו.
בשנת 1977 היה בין אלו שהצליחו לשכנע את משרד החינוך להכיר במקצוע המורשת הדרוזית כמקצוע רשמי בתוכנית הלימודים בבתי הספר של המגזר, ואף הצליח לגרום למינויו של מפקח לנושא במשרד החינוך.
כמו כן, פעל לסלילת כבישים ליישובים דרוזים והקמת אגף מיוחד ליולדות דרוזיות בבית החולים בנהריה.
בין פסקי ההלכה שהוציא טריף היה איסור על נשים דרוזיות שלמדו את רזי הדת להוציא רישיון נהיגה.
בשנת 1988, במלאת 60 שנה להנהגתו, התכנסו ראשי העדה הדרוזית והכתירו אותו כמנהיגה הבלעדי של הדרוזים בכל המזרח התיכון.
השייח' טריף זכה בפרס ישראל בשנת 1990 על תרומה נכבדת לעדה הדרוזית, למדינת ישראל ולשותפות בין הדתות.
ועדת השופטים ציינה את "היותו בעל מנהיגות רוחנית מופלאה, היותו מופת ודוגמה אישית, תרומתו היוצאת דופן לחינוך בני העדה הדרוזית" וכן את "ברית הדמים שנכרתה בין בני העדה הדרוזית לבין המדינה".
הערכים שהוביל היו: סולידריות פנים-דרוזית, חיזוק האמונה בקרב צעירים והמשכיות קיומה של הדת הדרוזית, שמירה על בני המגזר מפני נישואי תערובת, וסובלנות.
על מנת ליישם מטרות אלו הִרבה בנדודיו בין כפרים וריכוזים דרוזיים.
ב־2 באוקטובר 1993 בגיל 95 מת טריף ממחלה ממושכת שפגעה במערכת החיסונית שלו.
יומיים אחרי מותו נערך טקס קבורה מיוחד בהשתתפות יותר מ־150 אלף משתתפים בני העדה הדרוזית ובני עדות אחרות.
בטקס הקבורה נכחו נשיא המדינה עזר ויצמן, ראש הממשלה יצחק רבין, יו"ר הכנסת, שרים, שגריר מצרים מוחמד בסיוני, וחברי כנסת.
במקביל התקיימו טקסי אזכרה לשייח' אמין במקומות שונים בסוריה ובלבנון והשתתפו בהם רבבות דרוזים.
קברו נכרה בתוך ביתו בג'וליס.
הבית משמש כיום מקום קדוש לדרוזים.
הוא פתוח לכל המבקרים המתבקשים לחלוץ את נעליהם ולהיכנס בלבוש צנוע.
בחדר אחד נמצא הקבר, החדר הסמוך היה חדר קבלת האורחים ובו תמונות של טריף עם כל מנהיגי ישראל.
בחדר נוסף נמצא מוזיאון קטן ובו מוצגים חפציו האישיים של טריף.
אחיינו, סאלח טריף, כיהן כחבר הכנסת וכשר מטעם סיעת מפלגת העבודה.
נכדו, מוואפק טריף, קיבל את תפקידו כמנהיג הרוחני של מגזר הדרוזים בישראל לאחר מותו.
אמינות היא המידה בה אפשר להאמין לדבר מה.
דיווח אמין הוא דיווח, שהוקפד שלא יהיו בו שקרים או שגיאות (יש הדורשים, כחלק מהתנאים הבסיסיים, שגם לא יושמטו מהדיווח תכנים באופן סלקטיבי ומניפולטיבי רק כדי ליצור הטיה בקרב ציבור הנחשפים אליו).
אדם אמין הוא אדם המקפיד לדווח דיווחים אמינים.
מכשיר מדידה אמין הוא מכשיר מדידה, שהסיכוי שייתן ערך שונה (או, לכל הפחות, ערך שונה באופן מהותי) בשתי מדידות של אותו גודל הוא סיכוי קטן.
מכונה אמינה היא מכונה שהסיכוי לקלקול בה הוא סיכוי קטן.
הקפדה על דיווח אמין היא ערך.
הדיווח האמין הוא חלק בלתי נפרד מהמקצועיות של בעלי מקצועות שונים כגון חייל, מדען (הכוונה לדיווח אמין על תוצאות הניסוי.
ניסוי בו משקרים למשתתפים או מציגים להם מצג שווא ומגלים להם את האמת לאחר זמן קצר יכול לקבל אישור מוועדת האתיקה) או חוקר פלילי (דיווח אמת על ממצאי החקירה, לא אמירת אמת לנחקר במהלך החקירה).
למעט דיווח אמת על תוצאות החקירה, מחויב החוקר הפלילי גם להשתדל לגבות עדות אמינה מהנחקר.
נחקרים פליליים עשויים לתת עדות שקר כדי לנקות אדם יקר להם מחשד פלילי או כדי להפסיק את הסבל שהם חשים בעקבות החקירה עצמה.
גם עד במשפט חייב להיות אמין על פי החוק.
כך גם במשפט העברי – על פי ההלכה; עשרת הדיברות מצווים: "לא תענה ברעך עד שקר".
במשפט, על בעל דין מצופה לתת גילוי נאות לכל העובדות הרלוונטיות גם כאלו שאינם נוחות לו על מנת שהשופט יקבל החלטה נכונה.
אמינות (Reliability) היא ההסתברות שמכשיר או מערכת יתפקדו באופן תקין (בהתאם למפרט שלהם), כעבור זמן t מתחילת פעולתם בזמן t=0, האמינות היא 1 (דהיינו 100%) והיא יורדת ככל שזמן הפעולה t גדל (הסיכוי לתקלה גובר).
על מנת לחשב את האמינות כעבור זמן פעולה t, יש צורך לדעת מהי פונקציית האמינות או להניח שהיא מתנהגת לפי אחת מפונקציות ההתפלגות המוכרות, שלגביהן יודעים לחשב את הפרמטרים שלה (כגון תוחלת וחציון) או לשרטט את הגרף שלה.
בגופי תחזוקה עושים שימוש בנתוני תפעול כגון MTBF (באמצעות סקירת אופי התקלות והתדירות שלהן, תוך פילוג לפי מערכת) כדי להעריך יותר טוב את האמינות של כל פריט.
לגבי מערכות אלקטרוניות, נמצא שהפונקציה האקספוננציאלית, דהיינו , מהווה הקירוב הטוב ביותר לפונקציית האמינות.
לגבי מערכות מכניות נמצא שהתפלגות וייבול היא הפונקציה בעלת הקירוב טוב ביותר.
חישוב אמינות של מערכת מתבצע על ידי מידול מפורט ככל הניתן של הרכיבים והתתי מערכות המרכיבים את המערכת, עם נתוני האמינות של כולם.
הנדסת אמינות היא תחום מקצועי המאפשר להעריך אמינות של מוצר ובהתאם לקבל החלטות בהיבט של תפעול, רכש והצטיידות (למשל כמה חלקי חילוף נדרשים בפרק זמן מסוים) או מתן המלצות תכנוניות להשגת אמינות נדרשת או לשיפור אמינות נתונה (למשל מה מידת היתירות הנדרשת של שרתים).
כפי שניתן להבין, העיסוק בהנדסת אמינות דורש ידע בתחום הסטטיסטיקה.
אמינות במידע לקבלת החלטות עסקיות
על מנת שמנהל יקבל החלטה נכונה לארגון על הנתונים עליו הוא מסתמך צריכים להיות אמינים, תחום זה נקרא מדע הנתונים.
מצג שווא רשלני או בכוונה לרמות
המידע שנמסר עונה להגדרה של "מצג" מבחינה משפטית.
הנתבע הוא מי שהציג את המצג.
התובע הוא מי שהמצג היה מכוון כלפיו.
שקריות המצג.- על המצג להיות אמין, מהימן ומדויק.
הסתמכות הניזוק – משתי בחינות:
משפטית – יש להראות ש"האדם הסביר" במקומו של הניזוק היה מסתמך על המצג.
עובדתית - הניזוק אכן הסתמך על המצג.
חריגה מסנדרט זהירות וכי על מציג המצג היה לדעת בזהירות ושקידה כי המצג שקרי.
נזק (בכלל זה, נזק ממוני או לא ממוני – כולל נזקי גוף ונפש).
אמינה גולבהר הטון (בטורקית I.
Gülbahar Hatun), הייתה אשתו של הסולטאן מהמט השני ואימו של יורשו, הסולטאן באיזיט השני.
בעת ההיא טרם הוחל בשימוש במינוח ולידה סולטאן ועל כן נוסף רק התואר "הטון" לשמה, המעיד על מכובדותה.
מוצאה ממשפחה יוונית מיוחסת מכפר באזור העיר טרבזון לחופי הים השחור וכפי הנראה המשפחה אוסלמה אחרי נפילת האימפריה של טרפזונטס ויושבה מחדש באזור אלבניה, או שילדיה נחטפו במסגרת הדוושירמה והועברו לאלבניה.
מקורות נוספים, מייחסים לה מוצא סרבי, או צרפתי.
מוראט השני שחזר לשלטון ב-1446 הגלה את בנו מהמט למגנסיה.
הביי של וידין העניק למהמט כמתנה את אמינה גולבהר שהייתה שפחה בעת ההיא, נודעה ביופייה והוא התאהב בה.
למורת רוחו של אביו, נישא מהמט לאמינה וב-3 בדצמבר 1447 נולד בנם הראשון באיזיט.
מוראט איים על בנו בביטול הנישואים, התואר יורש העצר ואף בעונש מוות, אך לבסוף נמלך בדעתו, שכן מהמט היה בנו היחיד שנותר בחיים וממשיך שושלתו.
ב-1453 עברה להתגורר בארמון הסולטאן באיסטנבול.
במאבק בין בנה באיזיט לבין אחיו למחצה ג'ם סולטאן, הייתה לה השפעה מסוימת על התנהלות ההרמון ועל הענקת הירושה לראשון.
היא הלכה לעולמה ב-1492 ונקברה באיסטנבול.
בנה, באיזיט השני, הקים לזכרה מסגד ובית ספר.
אמינות התקשורת היא ההסתברות לדעיכה בערוץ תקשורת אלחוטי כאשר ההספק הנקלט ירד מתחת לערך-סף כלשהו.
כאשר הוא הספק הסף שמתחתיו המערכת לא תעבוד כשורה ו- היא פונקציית פילוג ההספק שניתן לרשום אותה גם כך: כאשר היא השונות.
נוסחה זו משמשת מהנדסי תקשורת לקבוע היכן צריך להציב אנטנות כדי שיהיה ניתן להעביר מידע עם סבירות נמוכה מאוד לטעויות כדי לאפשר למערכות לעבוד בצורה תקינה.
הסיבות לדעיכות אינן ניתנות לשליטה ומתרחשות באופן סטוכסטי.
אמינה וואדוד היא חוקרת אמריקאית בתחומי מגדר והאסלאם, העוסקת בין השאר בפרשנות ביקורתית של הקוראן.
פעילה כפמיניסטית מוסלמית, וידועה בכך שהייתה האישה הראשונה שהנחתה תפילת יום שישי מעורבת של גברים ונשים מוסלמים ב-2005; היא ספגה בשל כך ביקורת מצד גורמים איסלאמיים, ומאז עוררה דיון ציבורי באשר לשינוי שהיא דורשת לבצע בשריעה כך שגם נשים יוכלו לתפקד כאימאם.
נולדה בשם מרי טיסליי במרילנד, לאב מתודיסטי ואם מוסלמית ממוצא ערבי ואפריקאי.
ב-1972, כסטודנטית, קיבלה על עצמה את חוקי האסלאם והצהירה את השהאדה, עוד בטרם ידעה על מוצאה המוסלמי של אמה.
ב-1974 שינתה את שמה לאמינה וואדוד.
ב-1975 סיימה תואר ראשון באוניברסיטת פנסילבניה.
בהמשך קיבלה תואר שני בלימודי המזרח הקרוב באוניברסיטת מישיגן, וב-1988 סיימה דוקטורט בערבית ולימודי אסלאם באותה אוניברסיטה.
במקביל השתלמה בלימודים מתקדמים בערבית באוניברסיטה האמריקאית בקהיר שבמצרים, לימודי קוראן באוניברסיטת קהיר, ולימודי פילוסופיה באקדמיה המוסלמית אל-אזהר.
בשנים 1989–1992 עסקה במחקר באוניברסיטה האיסלמית הבינלאומית במלזיה.
כן הייתה ממייסדי הארגון המלזי "אחיות באסלאם".
ב-1992 קיבלה דרגת פרופסור מאוניברסיטת Commonwealth בריצ'מונד, וירג'יניה.
היא לימדה שם עד פרישתה ב-2008, אז החלה לעבוד כמרצה אורחת באוניברסיטת Gadjah Mada באינדונזיה.
לאורך השנים הייתה פעילה בתחום הפמיניזם האיסלאמי, והרצתה על כך במקומות רבים בעולם.
ב-1994 נשאה ח'טבה (דרשה בתפילת יום השישי) במסגד בקייפטאון, דרום אפריקה, דבר שעורר התנגדות רבה בקרב חוגים איסלאמיים שונים, שאף ניסו להדיח אותה ממשרתה כפרופסור באוניברסיטה בווירג'יניה.
ב-2005 הייתה לאישה הראשונה שכיהנה כאימאם בתפילת יום שישי, אותה נאלצה לארגן בכנסייה במנהטן לאחר שהמסגדים באזור סירבו לאפשר לה לנהל את התפילה אצלם.
המעשה זכה לפרסום רב בתקשורת ועורר תגובות נסערות.
ב-2007 זכתה על פועלה בפרס הדמוקרטיה הדני.
וואדוד היא גרושה ואם לחמישה ילדים.
אמין מעלוף הוא סופר לבנוני-צרפתי.
הוא נבחר לאקדמיה הצרפתית ב-23 ביוני 2011 למקום ה-29 והחליף את קלוד לוי-שטראוס.
אמו של מעלוף באה ממשפחה מרונית, אביו ממשפחה מלכיתית.
הוא גדל בלבנון ולמד סוציולוגיה באוניברסיטת סן-ז'וזף.
לאחר מכן היה עיתונאי ועורך בעיתון א-נהאר.
בתחילת מלחמת האזרחים בלבנון הוא היגר לפריז, שם הוא חי מאז.
במשך שנים ארוכות הוא היה העורך הראשי של "Jeune Afrique", כתב רומנים ונסע כעיתונאי לעשרות מדינות.
בשנת 1985 הוא החליט להקדיש את זמנו לכתיבת רומנים.
נושא מרכזי ביצירתו של מעלוף הוא המפגש של תרבויות שונות.
ברומן "נמלי הלבאנט" מהגר גבר ממוצא ארמני-טורקי מלבנון לצרפת, מצטרף ל"רזיסטנס", ומתאהב ביהודיה מאוסטריה, שמהגרת אחרי המלחמה לארץ ישראל.
הוא עצמו חוזר ללבנון וחווה את הסכסוך המזרח-תיכוני על בשרו.
כמו כן כתב מעלוף ספרי עיון, כמו "Les croisades vues par les Arabes", "מסעות הצלב בעיני הערבים".
עד כה ראה אור ספר אחד שלו בלבד בעברית.
בהקדמה מיוחדת לקורא העברי כתב:
"אני שמח שהספר הזה יעמוד מעתה לרשותם של קוראי העברית.
כיהודים ישראלים, כערבים ישראלים או כפלסטינים הם מבינים טוב יותר מאחרים את חשיבותו של מרכיב הזהות, כיוון שהם סבלו וסובלים עדיין מסטיותיו.
ההיסטוריה לימדה אותם כיצד האמונה הופכת להשתייכות, כיצד האומה הופכת לדת וכיצד הדת הופכת לאומה, ללאומנות, לפנאטיות, לאלימות…"
אמיסטאד הוא סרט דרמה היסטורי משנת 1997 בבימויו של סטיבן ספילברג המבוסס על סיפורו האמיתי של מרד שבוצע בשנת 1839 על סיפון ספינת העבדים "לה אמיסטאד", מול חופי קובה, על ידי עבדים שנלכדו זמן מה לפני כן באפריקה ואשר היו בדרכם לעבר ארצות הברית.
כמו כן הסרט גם מתמקד במאבק המשפטי שאירע לאחר שהעבדים המורדים נלכדו על ידי שירות ספינות המכס של ארצות הברית.
השנה היא 1839. בבטן אוניית "לה אמיסטאד" כלואים 44 אפריקאים.
האוניה עושה דרכה מקובה והאפריקאים מצליחים להתמרד ולהרוג את כל שוביהם.
הם משאירים רק שניים מהם בחיים, כדי שיינווטו את האוניה חזרה לאפריקה.
במקום לשוב לאפריקה, הם נוחתים בחופי ארצות הברית, במדינת קונטיקט, שם עדיין מותר להחזיק עבדים.
האפריקאים ממתינים למשפט על רצח, ושני פעילי זכויות אדם מחפשים עורך-דין שייצג אותם במשפט.
עורך הדין הצעיר רוג'ר בלדווין (המגולם על ידי מתיו מקונוהיי) מצליח להוכיח שהאפריקאים לא נולדו עבדים ואינם באים מקובה, אלא נולדו באפריקה.
בשלב זה מחליט נשיא ארצות הברית, מרטין ואן ביורן להחליף את השופט, כי הוא לא מעוניין לשחרר את האפריקאים.
בלדווין פונה לעורך דין ותיק הידוע בהתנגדותו לעבדות, נשיא ארצות הברית לשעבר ג'ון קווינסי אדמס.
אדמס אומר לו כי עליו להבין את סיפורם של האסירים כדי לייצגם.
עם זאת, בולדווין לא דובר את שפתם ועד כה
ייצג אותם מבלי לדבר איתם.
עורך הדין ושני הפעילים (המגולמים על ידי מורגן פרימן וסטלאן סקארסגארד) מסתובבים בעיר ואומרים בקול את המספרים 1 עד 10 בשפת המנדה, עד שמישהו פונה אליהם.
כך הם משיגים מתורגמן ומתחילים לשמוע מפי מנהיג המורדים, סינקווה, את הסיפור שלהם.
ידע זה מסייע להם לנצח במשפט.
נשיא ארצות הברית החושש ממלחמת האזרחים הנראית באופק מחליט להתערב בשנית ומביא את הנושא לבית המשפט העליון של ארצות הברית.
שוב פונה בלדווין לנשיא לשעבר אדמס (המשוחק על ידי אנתוני הופקינס), הפעם הוא נעתר ולוקח את התיק.
בשיחה האחרונה עם סינקווה שואל אותו אדמס מה הוא היה עושה, אילו עמד במצב אבוד מראש, וסינקווה (המגולם על ידי דג'ימון הונסו) עונה לו: אתה לא תהיה שם לבד, תהיה שם עם כל אבות אבותיך.
נאומו של אדמס, שהוא אחד הנאומים החשובים בתולדות הקולנוע בשנים האחרונות, בנוי על הפניה של אדמס, הנשיא השישי, לחמשת הנשיאים של ארצות הברית שקדמו לו.
הוא מסיים את הנאום במילים: ואם המחיר הוא מלחמת אזרחים – שיהיה!
בית המשפט מחליט לזכות ולשחרר לאלתר את המורדים ולהחזירם לאפריקה.
בכתוביות בסוף הסרט מסופר: סינקווה חזר לסיירה לאון, שהייתה נתונה למלחמת אזרחים, הכפר שלו נהרס ומשפחתו נעלמה, כנראה נמכרה לעבדות.
וון ביורן הפסיד בבחירות ליריבו, והמשפט הארוך והמתוקשר אכן היה אחד הגורמים שהביאו למלחמת האזרחים, ממנה חששו.
תקציב הסרט היה כ-36 מיליון דולר, והוא הכניס בארצות בלבד יותר מ-44 מיליון דולר.
תפקידו של אדמס הוצע לשון קונרי וזה של סינקווה לדנזל וושינגטון, שוויתרו.
הסרט היה מועמד ל4 פרסי אוסקר
אמינה בנת והב הייתה, על פי המסורת המוסלמית, אמו של הנביא המוסלמי מוחמד.
אמינה נולדה במכה, אביה והב איבן עבד מאנף משבט קורייש המתייחס לפי האגדה לקדר בן ישמעאל בן אברהם.
אביה השיאה בגיל צעיר לעבדאללה בן עבד אל-מטלב, אך הוא מת קודם שראה את בנו מוחמד, בדרכו ממכה למדינה.
אמינה שלחה את בנה, כמקובל בקרב השבטים באותה תקופה, למדבר שם גדל אצל משפחה בדואית.
כשחזר מוחמד בן החמש לחיק אמו, לקחה אותו למדינה כדי לפגוש את משפחתה.
אמינה מתה בשנת 577 כ-35 ק"מ ממדינה לכיון מכה ונקברה שם.
גילה של אמינה בעת מותה שנוי במחלוקת, ותלוי בגילה בעת נישואיה לאביו של מוחמד, לפי נוסחאות מסוימות הייתה בת 17 ולפי אחרות - 24.
קברה של אמינה נטען כי נמצא בכפר וואהב, אבל בשנת 1998 הוצת הקבר ונהרס בידי קנאים.
אמינוגליקוזיד היא קבוצה של אנטיביוטיקות המעכבות ייצור חלבונים בחיידקים וכוללות גליקוזיד מותמר.
אמינוגליקוזידים נקשרים ליחידה 30S בריבוזום, וגורמים לבעיות בתהליך התרגום עצמו של החלבון (למשל, פגיעה ב־proofreading process, אשר גורמת לטעויות רבות וטרמינציה מוקדמת מדי של החלבון).
במרבית המקרים פעילותם היא בקטריוסטטית בלבד, ואולם אם ריכוזם עולה הם הופכים להיות בקטריוצידיים (החלבון הפגום מביא למות החיידק).
ההסבר לפעילותם הבקטריוצידית, הוא שנמצא כי חלקים קטיוניים במולקולת התרופה גורמים לחורים בממברנה החיצונית של התא, ויוצרים דליפה של תוכן תוך תאי החוצה, המזרז את מות החיידק.
לאמינוגליקוזיד טווח פעולה צר, בעיקר כנגד חיידקים גראם-שליליים, במיוחד כנגד חיידקים אארוביים (כגון חיידקי הסוג Pseudomonas), וכנגד חיידקי המעיים.
תרופות אלו חייבות לחדור מבעד לקרום התא בתהליך הדורש חמצן ואנרגיה, ועל כן חיידקים אל-אווירניים עמידים כלפי תרופות אלו.
חדירת תרופות אלו לתוך תא החיידק מתאפשר ביתר קלות באמצעות תרופות החוסמות את ייצור דופן תא החיידק, ועל כן שילוב של תרופות אלו בשילוב עם תרופות הפוגעות בייצור דופן התא (כגון פניצילין וואנקומיצין) מגבירה את השפעתן (סינרגיסטית).
למעשה, קיים שילוב נפוץ יחסית של אמפיצילין וגנטמיצין (gentamicin- סוג של אמינוגליקוזיד) הניתן במקרים כגון דלקת פנים הלב (אנדוקרדיטיס).
גורמי עמידות לאמינוגליקוזידים- העמידות לתרופה מקודדת על ידי פלסמיד בתא החיידק, אשר מבצע מודיפיקציות על האנטיביוטיקה- כגון אצטילציות, פוספורילציות או אדנילציות- המונעות ממנה להיקשר לריבוזום.
אמינוגליקוזיד משמש בעיקר לטיפול בזיהומים הנגרמים בדרכי השתן או במעי, כנגד חיידקים גראם-שליליים כגון Escherichia coli, חיידקי Pseudomonas ו-Klebsiella.
קיימים מספר סוגים של אמינוגליקוזיד כגון gentamicin (שם מסחרי- garamycin), וכן amikacin, streptomycin, נאומיצין ועוד.
התרופות ניתנות אך ורק דרך הוריד מאחר שאינן נספגות במעיים.
סטרפטומיצין היא התרופה הראשונה שהתגלתה במשפחה זו, ושימשה כטיפול במחלת השחפת.
החיסרון העיקרי, המביא רופאים רבים לנסות ולהימנע או להפחית מתן אמינוגליקוזידים, הוא שתי תופעות לוואי בעייתיות: חירשות ופגיעה בתפקודי הכליות.
פגיעה בתפקודי כליות: התרופות חודרות באופן מוגבר לכליות, כתוצאה מקשירה חזקה לרקמת הכליה והצטברות התרופות בקורטקס הכליה.
כתוצאה מכך יכולה להיווצר אי ספיקת כליות כתוצאה מנמק בתאי האבובית הקרובה.
הנזק לכליות הוא לרוב הפיך, וזאת עקב יכולת היצירה מחדש של תאי האבובית.
מתן תרופה במשטר מינון של פעם אחת ביום במקום שלוש פעמים ביום, מאפשר תקופה חופשית מהתרופה, שבה ריכוז התרופה בכליה נמוך יחסית והתא יכול להיפטר מהתרופה ולשקם את הנזק שנגרם לו.
אצל חולים הלוקים בתפקוד כליות ירוד, יש להפחית את מינון התרופה בהתאם לקצב פינוי הקריאטינין.
חירשות: התרופות הללו חודרות בקלות ומצטברות באוזן הפנימית- בשבלול האוזן (cochlea).
הן גורמות לירידה בשמיעה שעלולה להחמיר עד כדי חירשות, לפגיעה בשיווי המשקל, ולסחרחורת (וורטיגו).
תופעות לוואי נוספות של אמינוגליקוזידים- התרופות עלולת לחסום מעבר של גירויים בין העצב לשריר (יכול ליצור החמרה במצבים של מיאסטניה גרביס, ועל כן אצל חולים במיאסתניה גרביס המטופלים באמינוגליקוזידים יש להשגיח באופן צמוד על ניטור התרופה.
תרופות אלו אסורות בהריון מאחר שהן חודרות דרך השליה ועלולות לגרום לנזק לעובר.
אמין יונס הוא כדורגלן גרמני המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת שאלקה 04 מהבונדסליגה השנייה.
ליונס 8 הופעות ושני שערים במדי נבחרת גרמניה.
יונס נולד בדיסלדורף שבגרמניה לאב לבנוני ולאם גרמניה.
בשנת 1997 החל יונס לשחק במחלקת הנוער של SG אונטרט, בה שיחק עד לשנת 2000, עת עבר למחלקת הנוער של בורוסיה מנשנגלדבך.
הוא שיחק במחלקת הנוער של המועדון עד לשנת 2011, בה החל לשחק בבורוסיה מנשנגלדבך II, קבוצת המילואים של המועדון.
ב-1 באפריל 2012 ערך יונס את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של המועדון, כשנכנס כמחליף בדקה ה-84 בהפסד 1–2 להנובר 96 במסגרת המחזור ה-28 בבונדסליגה.
ב-24 בפברואר 2013 הבקיע יונס את שערו היחיד במועדון, שער בדקה ה-67 בתיקו 1-1 נגד בורוסיה דורטמונד במסגרת המחזור ה-23 בליגה.
בסך הכל ערך יונס 26 הופעות ליגה במועדון.
לקראת עונת הושאל יונס למשך עונה אחת לקייזרסלאוטרן מהבונדסליגה השנייה.
ב-24 באוגוסט 2014 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשנכנס כמחליף בדקה ה-76 בניצחון 1–2 על איינטרכט בראונשווייג במסגרת המחזור השלישי בליגה.
ב-17 באוקטובר הוא הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, שער בדקה ה-77 בתיקו 1-1 נגד פ.צ היידנהיים במסגרת המחזור העשירי בליגה.
בסך הכל ערך יונס 14 הופעות ליגה במועדון, בהן הבקיע שני שערים.
ב-16 ביולי 2015 חתם יונס על חוזה לשלוש שנים באייאקס מליגת העל ההולנדית, עם אפשרות לעונה נוספת.
ב-26 בספטמבר ערך יונס את הופעת הבכורה שלו במועדון, כששיחק 72 דקות בניצחון 0–2 על חרוניגן במסגרת המחזור השביעי בליגה.
ב-4 באוקטובר הוא הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, שער בדקה העשירית בהפסד 1–2 לפ.ס.וו.
איינדהובן במסגרת המחזור השמיני בליגה.
בעונתו הראשונה במועדון ערך יונס 27 הופעות ליגה והבקיע שמונה שערים, ובעונתו השנייה הוסיף 29 הופעות ליגה ושלושה שערים, וכן העפלה לגמר הליגה האירופית 2017, בו נוצחה אייאקס 0–2 על ידי מנצ'סטר יונייטד.
בקיץ 2018 נרכש יונס על ידי נאפולי, וביקש את החולצה מספר 34, שזהו מספרו של חברו לאייאקס, עבדאלחאק נורי, שהתמוטט במהלך משחק ונאלץ לפרוש מכדורגל לאחר שסבל מהפרעת קצב לב ונגרם לו נזק מוחי.
בדצמבר 2018 ערך יונס את הבכורה שלו בנאפולי, בניצחון הליגה 0–4 על פרוזינונה.
את שערו הראשון הבקיע יונס בניצחון 2–4 על אודינזה במרץ 2019. יונס לא השתלב היטב בנאפולי, ובשתי עונות בקבוצה ערך 21 הופעות ליגה בלבד.
באוקטובר 2020 הודיעה איינטרכט פרנקפורט כי יונס עובר אליה בהשאלה לשתי עונות, עם אופציה לרכישה בעונת 2020/21 ערך יונס 26 הופעות ליגה והבקיע בהן 3 שערים, וסייע לפרנקפורט לסיים במקום החמישי בבונדסליגה.
בינואר 2022 הסתיימה ההשאלה בהסכמה משותפת של איינטרכט פרנקפורט, נאפולי ויונס, לאחר שלא ערך אף הופעה בעונת 2021/22 במדי פרנקפורט.
בינואר 2022 הצטרף יונס לאל-איתיפאק מליגת העל הסעודית, שם חתם על חוזה עד 2024. עם זאת, בקיץ 2022 הושאל יונס לשנה לאוטרכט מליגת העל ההולנדית.
בעונת 2022/23 ערך יונס 10 הופעות במדי אוטרכט, וחזר בסיומה לאל-איתיפאק, אך חוזהו במועדון הותר בהסכמה משותפת.
בקיץ 2024 חתם יונס בשאלקה 04 מהבונדסליגה השנייה על חוזה לשנתיים, לאחר ששנה שלמה לא שיחק כדורגל.
את שערו הראשון במדים הלאומיים הבקיע יונס שלושה ימים מאוחר יותר, בניצחון 0–7 על נבחרת סן מרינו במסגרת מוקדמות מונדיאל 2018. הופעתו האחרונה של יונס במדי נבחרת גרמניה התקיימה בשנת 2021.
אמינה אל-עלוי היא זמרת מרוקאית, תושבת ספרד.
עלוי מוכרת בעיקר כמבצעת מלומדת של מוזיקה צפון-אפריקאית ואנדלוסית ואף של מוזיקה ערבית ופרסית ושרה בשפות השונות שדוברו והושרו באזור ובהן חכיתיה ועברית.
עלוי נולדה בפאס, מרוקו, נצר למשפחת אצולה.
בגיל שש החלה ללמוד בקרבת בני המשפחה מוזיקה אנדלוסית.
כמו כן למדה לנגן בפסנתר, ונחשפה לעולם המוזיקה המערבית הקלאסית על ידי המנצח מוחמד אבו דראר.
בשנים 1979−1981 למדה בקונסרבטוריון של רבאט יחד עם אחמד עידון ומוחמד ואסיני.
כמו כן למדה ריקוד מודרני עם מארי-אודיל לואקירה וריקוד קלאסי עם ורה ליקטוצ'ובה.
עלוי למדה ב"תיכון דקארט", כמו כן למדה פילולוגיה ובלשנות ערבית וספרדית באוניברסיטאות מדריד וגרנדה.
עוד היא לומדת בגרנדה, עלוי החלה במחקר אישי אודות מוזיקה אנדלוסית ו"מזרחית", תוך התמקדות במוזיקה האנדלוסית הקלאסית, ובפרט בסגנון ה"ע'רנאטי" (Gharnati) (הגייה ערבית לשם גרנדה ומילולית: גרנדי).
ב-1986 עזבה לפריז, שם המשיכה להתמחות בסגנון הע'רנאטי בהדרכת ראשיד ע'ורבאס ואחמד פירו.
כמו כן למדה בפריז מוזיקה מערבית של ימי הביניים בהדרכת אנרי אנייל, ומוזיקה פרסית קלאסית בהדרכת ג'לאל אח'בארי.
באלבומה שראה אור בשנת 2011 מזגה סגנונות הפאדו והפלמנקו האיבריים עם הפרסי והערבי-אנדלוסי הקלאסיים.
אמינטס הראשון היה מלך מוקדון במהלך המאה ה-5 לפנה"ס.
אמינטס היה בנו של אלקטס הראשון, מלך מוקדון ועלה לשלטון לאחר מות אביו בשנת 547 לפנה"ס בערך.
ידוע שהיה לו בן בשם אלכסנדר ובת בשם גיגיה.
בתקופת מלכותו הארוכה יחסית (49 שנים) הוא הצליח להוציא את ממלכת מוקדון הקטנה מהבידוד המדיני בו הייתה שרויה, וליצור קשר עם מדינות אחרות בעולם היווני.
הוא שלח את בנו אלכסנדר להשתתף במשחקים האולימפיים, והוא זכה שם להצלחה רבה.
בשנת 514 לפנה"ס הודח משלטונו היפיאס טיראן אתונה, ואמינטס הציע לו להיות מושל אנתומוס בצפון כלקידיקי מטעמו.
אולם היפיאס דחה את ההצעה.
עם זאת, בימי שלטונו מוקדון הפכה לממלכה וסאלית של האימפריה הפרסית.
בשנת 511 לפנה"ס (או 512), כאשר סיים דריווש הראשון מלך פרס את המערכה נגד הסקיתים, הוא שיגר שליחים אל אמינטס בדרישה לתת לו "אדמה ומים" כסמל לכניעה.
אמינטס הסכים, ואף ערך סעודה לשליחים הפרסיים, אולם הפרסים התנהגו בגסות רבה, ולפיכך בנו של אמינטס אלכסנדר הראשון רצח אותם.
הפרסים הקימו ועדת חקירה כדי לבדוק את הפרשה, אולם אלכסנדר הצליח להשתיק אותם באמצעות שוחד שהעניק לראש החוקרים.
בשוחד נכללה גם אחותו גיגיה.
אמינה ענאבי-לוראנס או אמינה אל-ענאבי הידועה בקיצור כאמינה היא זמרת ושחקנית תוניסאית וצרפתייה.
עם שיר שהולחן ונכתב על ידה ועל ידי ואסיס דיופ היא התמקמה במקום השני בתחרות האירוויזיון 1991.
אמינה ענאבי לוראנס (Annabi Laurence) נולדה ב-1962 בעיר קרטאג' שבתוניסיה לאב צרפתי ולאם ערביה תוניסאית, מוזיקאית ומלחינה במקצועה.
אחרי גירושי הוריה, היא גודלה על ידי אמה.
תרבותה המוזיקלית התעצבה בהשפעת זמרתן של אמניות כמו טינה טרנר ואום כולתום.
משפחתה נהגה בכל יום ראשון להתכנס מסביב לסבתה, שהייתה גם כן מוזיקאית וניגנה בעוד, ולשיר שירי מאלוף מסורתיים או שירי פופ איטלקיים.
אחד מדודיה של אמינה נמנה עם מייסדי הפסטיבל בטבארקה, שבו הופיעו במהלך השנים זמרים בינלאומיים כמו ג'ואן באאז, ג'יימס בראון או ורדה.
בפסטיבל פגשה אמינה את הרוקר הסנגלי הצעיר ואסיס דיופ, איתו התיידדה ושיתפה פעולה בפרויקטים מוזיקליים.
בשנת 1975, בגיל 13, היגרה ענאבי ואמה בצרפת.
השתלמה בריקוד, בזמרה הקלאסית הערבית ובזמרה המצרית המסורתית.
היא למדה פיתוח קול ב"סקולה קנטורום בפריז.
כמו כן למדה ריקוד מודרני בבית הספר של ג'וזף רוסיו ואלבין איילי בניו יורק.
אחרי גיל 14 עשתה גם לימודי האתה יוגה לפי שיטתה של אווה רושפול, והשתלמה בהמשך בתחום היוגה של הצליל אצל ז'יל ושנטאל גואטארי.
בגיל 16 הקימה להקה שסיירה בבתי הספר התיכונים כשאמינה הייתה הסולנית שלה.
החל משנות ה-1980 תפסה המוזיקה האפריקאית והערבית וברברית מקום נכבד על במות המוזיקה בצרפת.
בשנת 1982, ברדיו נובה, שהתמחה במוזיקת עולם הכירה אמינה את מרטן מסונייה, מוזיקאי ומפיק שתרם רבות להעסקתם המוזיקאים האפריקאים בצרפת.
ביניהן נוצר קשר זוגי ואמנותי ארוך שנים.
בשנת 1986 נולדה להם בת.
בשנת 1987 זכתה אמינה בתחרות למוזיקת ראפ עם הלהיט "שחרזד", בסגנון ערבי, שכיכב בתקליט הראשון שלה.
ב-1986 היא הקליטה דואו "שאנגו" יחד עם אחד האבות של תרבות ההיפ-הופ, אפריקה במבאטא.
באותה תקופה שיתפה פעולה גם עם היפני יסואקי שימיזו שאירחה אותה באלבום שלו, "סאבלימניל".
שמה של אמינה כזמרת הלך לפניה ביפן והיא ערכה שם סיור ב-1987.
ב-1989 באולפני "דו" התוודעה אמינה למשורר והמלחין ז'ראר אנסאלוני.
באותה שנה היא הופיעה כסולנית באלבום Omnisight Seing של המוזיקאי היפני הרואומי הוסונו, מייסד ה- Yellow Magic Orchestra יחד עם ריואיצ'י סקמוטו.
בשנים 1990 הוציאה אמינה את האלבום הראשון שלה "יאליל" (הלילה).
הוא פורסם ב-22 ארצות שונות בו זמנית ובארצות הברית דורג במקום החמישי בתחום "מוזיקת עולם" על ידי המגזין המקצועי "בילבורד", הישג יוצא דופן עבור מוזיקאי צרפתי.
בשנת 1991 זכתה אמינה בצרפת בפרס אדית פיאף של זמרת השנה.
באותה שנה, 1991, נבחרה על ידי הערוץ Antenne 2 לנציגת צרפת בתחרות ה-36 של האירוויזיון שהתקיימה ברומא.
היא שרה שם שיר מתוך האלבום שלה -
"C'est le dernier qui a parlé qui a raison" (זה שדיבר אחרון הוא הצודק) שנכתב והולחן על ידה יחד עם ואסיס דיופ.
בסיווג הסופי, אחרי הצבעות מכל הארצות, אמינה התמקמה במקום הראשון יחד עם הזמרת משוודיה, קרולה.
לפי התקנון שנקבע בשנת 1989 הוכרזה כמנצחת קרולה, שזכתה הכי הרבה פעמים בסכום הציונים המרבי.
אמינה זכתה 4 פעמים ב-12 נקודות (בין היתר, מישראל) ופעמיים ב-10 נקודות, בעוד שקרולה זכתה 4 פעמים ב-12 נקודות ו5 פעמים ב-10 נקודות.
בסוף שנת 1992 הוציאה אמינה לאור את האלבום השני שלה Wa di yé (האהבה היא אחת ויחידה) בהפקה משותפת עם ואסיס דיופ.
עקב הצלחתו היא ערכה סיור הופעות בינלאומי.
באפריל 1999 הופיע אלבום שלישי – "ענאבי"
יחד עם הזמרת האלג'יראית מונה בוצ'בק הופיעה אמינה בשלישיית נשים הקרויה "המזרחיות" (Les Orientales).
ב-1994 השתתפה באלבום של מלקולם מקלארן "פריז".
אמינה שיתפה פעולה גם עם אמנים נוספים כמו מאנו דיבאנגו, לני קרביץ, דייב סטוארט, גוראן ברגוביץ' ו נייג'ל קנדי.
ב-2003 היא הלחינה יחד עם אדואר מילטון את פסקול הסרט "בדווין האקר" של נדיה אל-פאני.
ב-14 באוקטובר 2008 בסטאד דה פראנס לפני משחק הכדורגל הידידותי בין נבחרת צרפת ונבחרת תוניסיה, שרה אמינה את המנונה של תוניסיה, "חֻמָאתַ אלְחִמָא", בעוד של שהזמרת, לאם, שם היא ממוצא תוניסאי, שרה את ההמנון צרפת, לה מרסייז
אמינה ענאבי עורכת סדנאות ליוגה של הצליל, בין השאר, באופרה של וינה
בנוסף לתחום המוזיקה החל משנת 1989 עסקה אמינה גם במשחק בקולנוע.
הופיעה לראשונה בסרטו של רומן גופיל (Maman) "אמא"
(1990), בתפקיד משני, לצד השחקנית אנמון.
בשנה הבאה שיחקה בהפקה הבינלאומית של ברנרדו ברטולוצ'י "תה בסהרה", בתפקיד של זונה ערביה, לצדם של ג'ון מלקוביץ', דברה וינגר ואחרים.
ב-1992 הופיעה בסרט של קלוד ללוש, La Belle Histoire.
ב-1993 שיחקה לראשונה בתפקיד ראשי ב- La Nuit sacrée של ניקולא קלוץ, לצד השחקן הספרדי מיגל בוסה.
בשנת 2000 שיחקה בסרט "מכניקת הנשים" מאת ז'רום דה מיסולז" וב-2001 ב"Philosophale מאת פריד פג'ר.
ב-2005 נראתה מנשחקת ב-"Il était une fois dans l'Oued בבימויו של ג'אמל בן סאלח
ב-2008 הופיעה בקומדיה מוזיקלית על סיפורו של מועמר קדאפי (לפני מהפכת 2011) יחד עם Asian Dub Foundation.
כמו כן גילמה את יסמינה ב-"Cairo Time", דרמה רומנטית של רובה נאדה, לצדם של פטרישה קלארקסון, אלכסנדר סידיג, אלנה אנאיה וטום מקקאמוס.
1991 – מקום שני באירוויזיון, עם שיר שהלחינה היא עצמה יחד עם ואסיס דיופ
1992 – אות אבירת האמנויות והספרות של צרפת
1992 – פרס ראול ברטון לשירי זמר
1990 : Maman בימוי: רומן גופיל התפקיד:פאטי
1990 : Un thé au Sahara בימוי: ברנרדו ברטולוצ'י (תה בסהרה) בתפקיד מהרניה
1992 : La Belle Histoire בימוי: קלוד ללוש : בתפקיד אחותו של ז'זו
1993 : La Nuit sacrée (הליל הקדוש) בימוי: ניקולא קלוץ : בתפקיד אחמד/זהרה
1993 : L'Heure du cochon (שעת החזיר) בבימוי לזלי מגאהיי : בתפקיד סמירה
2001 : Philosophale בבימוי: פריד פג'ר
2001 : Inch'Allah dimanche בבימוי: יאמינה בנגיגי : בתפקיד מליקה
2002 : Dreams of Trespass בבימוי:סטפאני דנאן
2005 : Il était une fois dans l'Oued ג'אמל בנסאלח : בתפקיד חיירה סברי
2006 : Comme tout le monde בבימוי: פייר-פול רנדרס : בתפקיד אמו של ג'ליל
2009 : Cairo Time בבימוי: רובה נאדה :בתפקיד יסמינה
2011 : Polisse בבימוי : מאיוון : בתפקיד אמה של מליסה
1999 : קלאופטרה'', מיני-סדרה – בימוי:פרנק רודאם, בתפקיד יהושבע
2011 אחים בבימויה של וירז'יני סוור (Virginie Sauveur) :
אמינטה טורה כיהנה כראש ממשלת סנגל מספטמבר 2013 עד יולי 2014.
טורה גדלה בערים טמבאקונדה וקאולק ולאחר מכן עברה לצרפת, שם סיימה תארים בכלכלה ובמנהל עסקים מאוניברסיטאות בדיז'ון ובאקס-אן-פרובאנס.
לימים סיימה תואר שלישי מבית הספר הבינלאומי לניהול ונושא עבודת הדוקטורט שלה עסק במיקרו מימון של נשים במדינות אפריקה.
טורה עבדה בארגונים שעיסוקם בבריאות ובתכנון משפחה בסנגל.
היא עבדה בקרן האו"ם לענייני אוכלוסין כיועצת בבורקינה פאסו ולאחר מכן כיועצת אזורי במדינות דוברות צרפתית במערב אפריקה.
ב-2010 הצטרפה לצוות הבחירות לנשיאות של מאקי סאל והשתתפה בכתיבת תוכניות מצע הקמפיין.
כיהנה בשנים 2013-2012 כשרת המשפטים.
בספטמבר 2013 מונתה לראש הממשלה.
היא החזיקה בתפקיד כ-11 חודשים ונאלצה לסיים את תפקידה לאחר שאיבדה את מושבה בפרלמנט בבחירות 2014.
בשלהי 2014 מונתה כיועצת מיוחדת לנשיא מאקי סאל.
טורה נשואה לשר לשעבר אומן סאר ואם לשלושה ילדים.
אמינאטה פורנה היא סופרת סקוטית-סיירה לאונית.
היא כתבה אוטוביוגרפיה ו-4 רומנים.
פורנה היא פרופסור לכתיבה יצירתית באוניברסיטת באת' ספא, והייתה פרופסור אורחת נכבדת סטרלינג בראון בויליאמס קולג' שבמסצ'וסטס.
בין 2015–2017 הייתה יו"ר מבקרת לאנאן לפואטיקה באוניברסיטת ג'ורג'טאון.
פורנה זכתה בפרסים על יצירותיה.
הרומן The Memory of Love זכה בפרס הספרות של חבר העמים הבריטי לספר הטוב ביותר של 2011, והוא היה מועמד לפרס לסיפורת מאת נשים.
היא זכתה בפרס וינדהאם–קמפבל לספרות לשנת 2014
והייתה בין המועמדים לפרס נוישטאטד הבינלאומי לספרות ב-2015. הרשימה כללה סופרים, משוררים.
פורנה מונתה קצינת מסדר האימפריה הבריטית (OBE) בשנת 2017. היא עמיתה באגודה המלכותית לספרות ויושבת בוועדה המייעצת של הקרן המלכותית הספרותית ושל פרס קיין לכתיבה אפריקאית.
היא פועלת לקידום עבודתם של סופרים מתחילים מרקעים מגוונים.
ב-2015 ישבה בחבר השופטים אשר העניק את פרס סאנדיי טיימס לסיפור הקצר לייון לי.
וב-2016 בחבר השופטים לפרס לסיפורת מאת נשים.
פורנה נולדה ב-20 בדצמבר 1965 בבלשיל, סקוטלנד, לאב מסיירה לאון - מוחמד פורנה - ואם סקוטית - מורין כריסטיסון.
כאשר הייתה בת שישה חודשים המשפחה עברה לגור בסיירה לאון, שם עבד אביה כרופא.
מאוחר יותר הוא החל להיות מעורב בפוליטיקה ואף נכנס לממשלה אך התפטר בגלל עליה באלימות פוליטית ושחיתות.
בין השנים 1970–1973 היה אביה של פורנה כלוא, והוכרז כאסיר של מצפון על ידי אמנסטי אינטרנשיונל.
מוחמד פורנה הואשם בבגידה והוצא להורג בתלייה ב-1975. אירועי הילדות של פורנה, וחקירתה את הקונספירציות סביב מותו של אביה היו הנושא של ספר הזיכרונות The Devil That Danced on the Water שכתבה.
פורנה למדה משפטים ביוניברסיטי קולג' לונדון, והייתה עמיתת הרקנס באוניברסיטת קליפורניה בברקלי.
ב-2013 היא התמנתה לפרופסור לכתיבה יצירתית באוניברסיטה הציבורית של באת'
בין השנים 1989 ו-1999 פורנה עבדה עבור ה-BBC, ברדיו ובטלוויזיה, כעיתונאית ויוצרת סרטים תיעודיים בתחומים של אמנות ופוליטיקה.
פורנה היא גם חברה במועצת מנהלי התיאטרון המלכותי הלאומי ושופטת בפרס מאן בוקר הבינלאומי 2013.
פורנה נשואה למעצב הרהיטים סיימון וסטקוט, ומתגוררת בדרום-מזרח לונדון.
עבודותיה של פורנה, הן הבדיוניות והן האקטואליות, עוסקות בתקופות שלפני ואחרי מלחמה, בזיכרון, בקונפליקט שבין נרטיבים פרטיים לבין ההיסטוריות הרשמיות, והיא בוחנת כיצד הצמיחה ההדרגתית של מעשים קטנים, חסרי משמעות לכאורה של בגידה מוצאים לבסוף ביטוי באימה בקנה מידה עצום.
ספרה הראשון של פורנה זכה בהכרה רחבה, וכן לשבחי הביקורת בבריטניה ובארצות הברית.
הספר שודר ברדיו ה-BBC, והגיע למקום שני בפרס סמואל ג'ונסון לספרי עיון.
ספרה השני של פורנה, והרומן הראשון שלה, זכה בפרס המורשת הרסטון-רייט לרומן בכורה בארצות הברית, ובפרס ליבראטופרייס בגרמניה, והיה מועמד לפרס הספרות הבינלאומי של דבלין.
עיתון "וושינגטון פוסט" מנה את Ancestor Stones כאחד הספרים החשובים ביותר של 2006. ב-2007, פורנה נמנתה על ידי מגזין "ואניטי פייר" כאחת הסופרים החדשים הטובים ביותר של אפריקה.
פורנה הייתה אחת מ-10 סופרות אשר תרמו לסרט 10x10 Girl Rising.
הסרט מספר את סיפוריהן של 10 ילדות ב-10 מדינות מתפתחות.
הסיפורים נכתבו על ידי 10 סופרות עטורות שבחים, וקוריינו על ידי 10 שחקניות מובילות, כולל מריל סטריפ, אן האת'וויי, פרידה פינטו וקייט בלאנשט.
בכורת הסרט התקיימה בפסטיבל הסרטים בינואר 2013.
הרומן השלישי של פורנה, יצא בבריטניה בחודש מרץ 2013.
המבקרים שיבחו את המחקר המשפטי שערכה פורנה ואת היכולת שלה להמחיש אווירה, מקום, קצב, דיוק, עוצמת רגשות, ואפיון הדמויות.
העיתון האמריקאי "הבוסטון גלוב" פרסם כי "מאז הרומן 'שארית היום', לא היה סופר אשר חשף כל כך במיומנות את האופן שבו השכבות של ההיסטוריה הן לעיתים קרובות בלתי נראות לכולם חוץ מאשר למשתתפים בה, אשר עושים את מה שהם חייבים כדי לשרוד".
הרומן הרביעי שלה, הראשון שתורגם לעברית, פורסם בארצות הברית ובבריטניה ב-2018 ובישראל ב-2024. בספר בוחנת פורנה נושאים של אהבה, טראומה, הגירה ושייכות, הקונפליקט בין טבע לתרבות, ואיך חוויות רב-שכבתיות יכולות לפתח חוסן נפשי גם אל מול טראומות קשות.
אושר נמנה במספר רב של רשימות ספרים מומלצים, כולל של BBC תרבות, The Root, הגרדיאן, Irish Times, ו-i News.
עיתון Star Tribune תיאר את אושר כמרתק וממוקד.בביקורת של The Financial Times נכתב: "פורנה לוקחת סיכונים, היא סופרת שלא פוחדת להתמודד עם נושאים גדולים.." ה"וושינגטון פוסט" תיאר את פורנה כבעלת "מגע עדין" ב"נושאים כבדים", בעוד שב- The Seattle Times נכתב: "הפרוזה של פורנה מדויקת ...
Kirkus Reviews, אשר הציגו את הסופרת על השער של המגזין, כתבו: "באופן מעודן ועדיין אמפתי באופן צורב, הספר האחרון של פורנה בוחן אינסטינקט, עמידות, ואת המורכבות של הקיום האנושי, ומאשר מחדש את המוניטין שלה כבעלת יכולות ופרספקטיבה יוצאות דופן." הביקורת של "סאנדיי טיימס" סברה: "פורנה מקיפה במעגלים....
הנתיב שלה הוא אף פעם לא ישר, היא חוזרת על עקבותיה, חוצה את דרכה הקודמת...
היא ניגשת למחשבה מזוויות אליפטיות, ומביאה רגעים של בהירות מפתיעה.
המסע הזה הוא אף פעם לא משעמם." אלכס פרסטון כתב ב"האובזרבר" על אושר: "זה כאילו למחברת יש גישה בלעדית למספר תחומי קיום, ולומדת את השפות סתרים של כל אחד מהם".
בביקורת של "הגרדיאן", דיאנה אוונס כתבה שתהודה שנבנית בספר ממשיכה "אל מעבר לעמוד האחרון".
ב ספקטור, קייט וב כתבה: "הרומן החודר והאינטליגנטי של פורנה מתעד את השינויים הטקטוניים המתרחשים בעולם, ומעורר אותנו לחשוב מחדש על מלחמה, ומה שאנחנו מחשיבים כשלום ואושר."
2007 - פרס מורשת הרסטון-רייט (זוכה), Ancestor Stones
2007 - פרס הספרות הבינלאומי של דבלין (מועמד), Ancestor Stones
2008 - ליבראטורפרייס (זוכה), Ancestor Stones
2010 - פרס הספר איידו-סניידר, Ancestor Stones
2010 - פרס הסיפור הקצר הלאומי של BBC (מועמד), "Haywards Heath"
2010 - פרס ווריק לכתיבה (ברשימה הקצרה), The Memory of Love
2011 - פרס סופרי חבר העמים הבריטי (זוכה), The Memory of Love
2011 - פרס לסיפורת מאת נשים (ברשימה הקצרה), The Memory of Love
2012 - פרס הספרות הבינלאומי של דבלין (ברשימה הקצרה), The Memory of Love
2014 - פרס הספרות וינדהאם-קמפבל (סיפורת), כולל פרס כספי בסכום $150,000, אחד הפרסים הגדולים בעולם בתחום.
2016 - פרס נוישטאדט הבינלאומי לספרות (בגמר)
2017 - מסדר האימפריה הבריטית (OBE).
אנימטה ודראוגו היא במאית קולנוע ומנהלת בורקינאית.
היא המנהלת הכללית של האיחוד הפאן-אפריקאי של נשים בתעשיית הקולנוע (UPAFI).
ודראוגו למדה במכון האפריקאי ללימודי קולנוע (INAFEC), ב אוניברסיטת ואגאדוגו, והמשיכה אחר כך במכון ללימודי אדריכלות ותקשורת (IMAC) בפריז.
ודראוגו שימשה כיועצת עבור הפסטיבל הפאן-אפריקאי לקולנוע וטלוויזיה של ואגאדוגו (FESPACO).
ב-1991, במהדורת FESPACO ה-12, היא יסדה את העמותה לנשות מקצוע אפריקאיות בקולנוע, הטלוויזיה והווידאו (AFAPCTV).
ב-1995 העמותה התארגנה מחדש בתור האיחוד הפאן-אפריקאי של נשים בתעשיית הקולנוע (UPAFI), ומונתה למנהלתו.
היא גם יועצת טכנית של שר התרבות והתיירות בבורקינה פאסו.
אמינודונטיים (שם מדעי: Amynodontidae; משמעות השם: "שיניים מאיימות") היא משפחה נכחדת של מפריטי פרסה, אשר חיו בין אמצע האאוקן עד האוליגוקן, באירואסיה ובאמריקה הצפונית.