tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אדם נגד טכנולוגיה – דוגמאות: סרטי המטריקס, שליחות קטלנית ואני, רובוט.
רמז מטרים הוא טכניקה ספרותית המספקת רמז לקוראים לפיו הם מנחשים מה יקרה מאוחר יותר.
במילים אחרות, הסופר מפזר רמזים דקים על התפתחות עלילה שתגיע בשלבים מאוחרים יותר בסיפור.
אפיון הדמויות הוא מרכיב חשוב בסיפורת.
הדמות היא זו שמשתתפת בסיפור, והיא יכולה להיות מסווגת לפי מספר הגדרות:
דמות בעלת נקודת תצפית – הדמות שהקהל חווה את הסיפור מנקודת מבטה.
דמות זו מייצגת את נקודת התצפית עימה הקהל יזדהה לרוב, לפיכך תהא זו הדמות ה"ראשית".
פרוטגוניסט – מניע ההתרחשות בסיפור ואחראי להשגת המטרה לשמה יצא למסע.
במסורת הסיפורת המערבית, דמות זו היא הדמות הראשית.
אנטגוניסט – הדמות הניצבת מול הפרוטגוניסט.
דמות סטטית – דמות אשר לא משתנה באופן ניכר לאורך הסיפור.
דמות דינמית – דמות אשר עוברת התפתחות לאורך הסיפור.
דמות משנה – דמות אשר משחקת תפקיד בעלילה, אולם הוא אינו מרכזי.
דמות מינורית – דמות המופיעה בתפקיד אורח, תפקיד שולי.
סימבוליזם הוא דרך השימוש בסמלים מייצגים בעלי משמעות מסוימת על-מנת לספר את הסיפור.
מטפורה היא הדרך להשוות בין נושאים שאינם קשורים בדרך כלל.
רקע הוא הזמן והמיקום בו מתרחש הסיפור, והוא נחשב אחד מהאלמנטים העיקריים שבסיפורת.
לעיתים, הרקע הופך לדמות עצמה, שנותנת את הטון לסיפור.
תמה היא הרעיון המרכזי שמאחד בין אלמנטים שונים ומבהיר את חשיבותה של היצירה ומוסר ההשכל הנלמד ממנה.
"סיפורים לשעת לילה מאוחרת" היא סדרת מתח, אימה ומסתורין, שהופקה על ידי מיקי בהגן ושודרה במקור בערוץ הראשון בין השנים 1987–1992.
הסדרה בנויה על פרקים בני כ-30 דקות, שרובם פותח בסיטואציה שגרתית ובנאלית, שעד מהרה מתפתחת למערבולת המטלטלת את הגיבור עד הסוף המפתיע.
בהגן כתב, הפיק וביים את כל 13 פרקי הסדרה.
הסדרה זכתה להצלחה רבה בישראל, ולהערכה על חלוציותה ומקוריותה.
גרסה אנגלית הופקה לסדרה, נמכרה ושודרה בגרמניה וברוסיה.
צילומי הסדרה החלו ב-1985 עם הפרק הראשון, "הקוקיה", בכיכובו של טוביה צפיר.
העונה הראשונה של הסדרה צולמה כולה בידי הצלם גדי דנציג.
לאחר מותו של דנציג בתאונת מסוק ב-1989, בעת צילומי הסרט "מחץ הדלתא 2 – הקשר הקולומביאני", צילמו את הסדרה לסירוגין צלמים שונים: אמנון סלומון, אלכס בנרף וגיורא ביח.
הסדרה עלתה לשידור ב-1987, שנתיים לאחר שצילומיה החלו.
תחילה הופקו שישה פרקים: "הקוקיה" עם טוביה צפיר, "הבובה" עם שרון הכהן וששון גבאי, "מסדר זיהוי" עם עודד תאומי ויוסף כרמון.
"מוות בטוח" עם נתן זהבי ודן תורג'מן, "הבייביסיטר" עם ענת עצמון ו"העוזרת" עם יונה אליאן.
בנובמבר 1990 אישרה הטלוויזיה הפקה של עוד שבעה פרקים
צילומי הפרקים הנוספים החלו באפריל 1991, ונמשכו עד תחילת 1992. הפרקים האחרונים שודרו ביוני 1992.
הסדרה זכתה לפרודיה בתוכנית "זהו זה!" בשם "סיפורים לשעת לילה מיותרת" ששודרה בשנת 1992.
בשנת 2012, לרגל 25 שנה לסדרה, יצא מארז DVD, הכולל את כל פרקי הסדרה.
מהדורת ה-DVD הופקה על ידי מישל בן אב.
בשנת 2022 ביים בהגן פרק איחוד של הסדרה, כשאת תפקיד הצלם אייש שבי קדם, שצילם (לצד אלכס בנרף) את סרטו של בהגן "צעירים לנצח" (1996).
הפרק הוקרן באופן חגיגי בסינמטק תל אביב בשנת 2023, בערב מחווה לסדרה.
"הקוקיה" - תיקי (מאיה רוטשילד) מתעוררת בבוקר גורלי.
פגישה חשובה צפויה להתקיים בסוכנות הפרסום בה היא עובדת.
לרוע המזל, היא מוצאת את עצמה נעולה בדירתה בקומה ה-12 בבית הריק אליו עברה לאחרונה עם בעלה אלי (טוביה צפיר).
היא אמנם ביקשה מבעלה לנעול את הדלת בלכתו לעבודה השכם בבוקר, אך כעת היא אינה מצליחה למצוא את המפתח.
"הבובה" - ניקול (שרון הכהן) מפעילת תיאטרון בובות נייד נתקעת עם הטרנזיט שלה הרחק מהעיר הגדולה.
מתבודד תימהוני המתמחה בתיקון גרוטאות (ששון גבאי) נחלץ לעזרתה, ומוצא שעל מנת לפתור את הבעיה, יש להתקין מחדש את אחד מחלקי הרכב שניזוק.
הבעיה: רק בבוקר הוא יקבל אספקה.
ניקול תיאלץ להמתין יחד איתו לילה ארוך, שמוביל את שניהם למערבולת של טירוף.
"מסדר זיהוי" – יוסף ברגר (עודד תאומי), איש עסקים, מגיע לתחנת המשטרה להתלונן על שמכוניתו נגררה ממקום חניה מותר.
שוטר (יוסף כרמון) מבקש ממנו טובה קטנה: להשלים את מספר המשתתפים הדרוש למסדר זיהוי.
ברגר מסכים באי רצון למרות שעליו למהר אל המשרד – משקיע זר עתיד לבקר בבית ההשקעות שבו הוא עובד.
במהלך מסדר הזיהוי מזהים שני עדים שונים את ברגר כאדם שראו נמלט מזירת רצח.
יותר מזה: הנרצח הוא לא אחר מאשר המשקיע הזר שלברגר היו, מסתבר, סיבות טובות לרצות שיחוסל.
"מוות בטוח" - סנדר (נתן זהבי), בעל מועדון לילה, מתבשר על ידי רופאו (יוחנן הרסון) כי הוא חולה במחלת כבד אנושה ובשל כך עליו לעבור השתלת כבד.
סנדר אומר שאין לו את שבעים אלף הדולר עבור הניתוח.
טומלאק (דן תורג'מן), לקוח קבוע בפאב של סנדר, מגלה לסנדר כי חלה באיידס, וכי הוא מתעתד למכור את דירתו עבור שבעים אלף דולר.
בו בזמן, זמרת צעירה (אופירה יוספי) מנסה להתקבל לעבודה בפאב.
"הבייביסיטר" - קטי (איריס קריספיל), מעשנת כבדה, מבחינה במודעה על חיפוש בייביסיטר לילדה בחנות המכולת השכונתית, והיא ניגשת לראיון.
האם, מרי (ענת עצמון) מזהירה אותה שהילדה פירומנית ושאסור לה לשחק באש.
קטי שזקוקה לכסף כה להוטה לקבל את העבודה עד שהיא מבטיחה שאינה מעשנת, ואף מזייפת מכתבי המלצות, אך הילדה עליה היא שומרת באותו לילה מתגלה כערמומית ומלאת הפתעות לא פחות ממנה.
"העוזרת" - פרנסיס (יונה אליאן) מחכה לעוזרת הבית שלה שתגיע בבוקר, אך באופן מפתיע איש צעיר (שלום שמואלוב) מופיע במקומה ומספר שהוא התבקש להחליף את העוזרת החולה.
הוא אף מראה לפרנסיס מכתב בכתב ידה של העוזרת המאשר את הדברים, כך לפרנסיס אין כל סיבה לחשוד שמשהו לא בסדר והיא אכן מכניסה את המחליף הביתה.
אם הייתה יודעת את מי הכניסה, ודאי הייתה מנקה את הבית בעצמה.
"יום המזל של דויד" - דויד (ארנון צדוק) הוא איש קשה יום העובד כסבל בהוצאה לפועל ומכור להתערבויות והימורים.
הוא מצליח להתחקות בשני מקומות שונים אחרי שני חלקי פסל נדיר, שבנפרד אינם שווים הרבה, אך ביחד שווים הון.
דויד לא מוכן להחמיץ את ההזדמנות הנדירה והוא יוצא להמר בקזינו עם הנרי (קונסטנטין אנטול) על מנת להשיג את המימון לרכישת שני החלקים, לפני שיום המזל שלו יחמוק מידיו.
"את אוהבת כסף" - אורח במלון יוקרה (שלמה תרשיש) מגלה עניין רב במלצרית (ענת צחור).
הוא מציע לה הצעה שלא תוכל לסרב לה: פגישה יומית בלובי עבור אלף וחמש מאות דולר.
כל מה שעליה לעשות הוא להופיע לפגישה במראה שונה, מחופשת, לפי הנחיותיו.
במקביל, זוג חוקרי משטרה מתערבים ביניהם לגבי נסיבות מקרה המוות הבא שיחקרו: האם יהיה זה רצח, או מוות בנסיבות לא-פליליות?
"המחליפה" - אלכס (אייל גפן), רופא שיניים, בוגד ללא הרף באשתו הפסלת ריבה (מיקי קם).
בערב חגיגי של פתיחת גלריה מעבודותיה מגלה ריבה לאלכס כי אובחנה כחולת סרטן בשלב סופני וימיה ספורים.
לאחר ההלם מגיעה ההתפכחות, וריבה מחליטה להכיר לאלכס את מי שתהיה בת זוגו אחרי מותה: המודליסטית המקסימה שלה (אווה חדד), שמוכנה להירתם למשימה.
"העגיל" - תגרנית זקנה בשוק הפשפשים בשם סימונה (רבקה בכר) מציעה לאוסי (טל קרסלניק), דוגמנית המחפשת עגילים זוג יחיד במינו במחיר מצחיק.
אוסי מסרבת אך לבסוף קונה את זוג העגילים, ובבוקר למחרת מגלה שבמשך הלילה אחת האוזניים שלה החלה לצמוח באחד העגילים.
"פגישה עיוורת" – דני (יונתן סגל) ורותי (רונית אלקבץ) יושבים לפגישה עיוורת במסעדה.
לאחר נפתולים לא קלים, רותי מגיעה למסקנה שדני מוצא חן בעיניה והיא מזמינה להמשיך את השיחה הנלהבת בביתה.
אך כאשר דני קם ממושבו, היא מגלה שיש לו בעיה פיזית קשה שנסתרה מעיניה כל עוד ישבו ושוחחו בחביבות.
האם ניתן לצאת מחוסר הנעימות, וכיצד?
"התאונה" - רוני (רוני בליץ) בא למסיבה עם בת זוגו ועם שברולט קורבט חדשה שאחיו השאיר לו.
בלכתו אל הבר להביא להם משקאות, פונה אליו צעירה (מיכל זוארץ) ומציעה לו לקחתה לסיבוב קצר במכוניתו.
אך הסיבוב הקצר הופך להיות ארוך, מפתיע, אפל וקטלני.
"הליכות ונימוסים" - שולה (עדי עציון-זק) היא עורכת טור "הליכות ונימוסים" בעיתון יומי גדול, אך בחייה הפרטיים היא ההפך הגמור - אישה גסת רוח, אגרסיבית ומניפולטיבית.
לילה אחד היא ובעלה נתן (מוסקו אלקלעי) גונבים פרחים מבית הקברות, היות שאינם רוצים להגיע בידיים ריקות למסיבה בביתו של חבר.
אך כשאתה עוסק בגניבה מן המתים, עליך להיות זהיר הרבה יותר.
"עבודה מהבית" (פרק האיחוד) - שרון (ליהי זמל) גרה עם סבה (אילן דר) בשכונה שקטה.
היא מתחילה לעבוד מהבית בשירות לקוחות של חברת שיווק מוצרים, ובוחרת את המרתף של סבה כמקום העבודה.
כדי לשמור על פרטיותה מעניקה לה החברה כינוי שבו היא אמורה להשתמש בעת תקשורת עם הלקוחות.
אולם, העבודה מסתברת כמורכבת משחשבה.
היא נאלצת להתמודד עם לקוח טורדני ובמקביל מתחילה לקבל מכתבים מסתוריים שעניינם אהבה נכזבת.
"סיפורי תל אביב" הוא סרט קולנוע ישראלי, בבימוין של איילת מנחמי ונירית ירון, אשר יצא לאקרנים בשנת 1992,
עם יעל אבקסיס, רותי גולדברג וענת וקסמן בתפקידים הראשיים.
הסרט זכה ארבעה פרסי אופיר.
אך גינסברג טען שהרעיון לסרט עלה הרבה לפני ש"סיפורי ניו-יורק" הופק.
המפיקים פנו לשמונה במאים צעירים, שלא התנסו בבימוי סרט עלילתי רק בביום סרטים קצרים, שזכו לחשיפה.
מתוך ההצעות נבחרו ארבעה במאים: איילת מנחמי (היחידה שביימה סרט עלילתי מלא שנה קודם לכן "אבא גנוב 3"), נירית ירון, גור הלר ושחר סגל.
בשלב הבא הוחלט לבחור בשלושת התסריטים הטובים ביותר.
לבסוף נבחרו לביים את הסרט הבמאיות איילת מנחמי ונירית ירון.
גיוס המימון להפקת הסרט, בסך 600 אלף דולר, ערך למעלה משנה, וצילומי הסרט החלו באפריל 1991. שלושת הבמאים שנבחרו היו איילת מנחמי, נירית ירון ושחר סגל.
התסריט של שחר סגל נכתב ברגע האחרון, בהשראת התקפת הטילים על ישראל במלחמת המפרץ, ומספר על בעל פאב שאמו הזקנה מתחילה לדבר אחרי שנים של שתיקה, לאחר שטיל נופל על ביתה.
אולם סגל פרש מהפקת הסרט זמן קצר אחר כך.
לבסוף נירית ירון כתבה שניים מהתסריטים וביימה אחד מהם.
איילת מנחמי ביימה שניים מסרטים, עם תסריטים של נירית ירון ושמי זרחין.
מנחמי גם ערכה את הסרט כולו.
הסרט, המחולק לשלושה סרטים קצרים, עוקב אחר שלוש נשים צעירות החיות בתל אביב, ונקלעות לסיטואציות אבסורדיות.
בסרט מתוארת תל אביב כעיר מזוהמת, עקב שביתת פועלי הניקיון בעיר.
ואלו הם שלושת חלקי הסרט:
"שרונה מותק" (בימוי: איילת מנחמי; תסריט: שמי זרחין, איילת מנחמי; צילום: אמנון זלאיט; מוזיקה: ארי פרנקל) - החלק הראשון מספר על יממה בחייה של שרונה (יעל אבקסיס), סטייליסטית, המחוזרת על ידי ארבעה גברים במקביל ומחליפה בני-זוג בקביעות, בעודה מנסה למצוא זהות נשית עצמאית ותחושת שלווה וסיפוק לצידו של גבר מפורסם.
"מבצע חתול" (תסריט ובימוי: נירית ירון; צילום: חורחה גורביץ'; מוזיקה: שלמה גרוניך) - החלק השני עוקב אחר צופית, המכונה "סופי" (רותי גולדברג), עיתונאית במקומון תל אביבי, המנסה להתאושש מניסיון התאבדות שחוותה, וכן מתמודדת עם קשיים כלכליים ומצוקת מגורים.
לצופית התנהגות כפייתית, והיא מפעילה אנשים רבים בעיר בניסיון לחלץ חתול שנלכד בתעלת ביוב.
"גט" (בימוי: איילת מנחמי; תסריט: נירית ירון; צילום: אמנון זלאיט; מוזיקה: ארי פרנקל) - החלק השלישי מספר על תקווה (ענת וקסמן), שוטרת המנהלת מרדף אחר בעלה מנשה (שלמה תרשיש), שעזב אותה ולא מסכים להעניק לה גט.
כדי להוכיח לו את רצינותה, לוקחת תקווה חמישה בני ערובה עד שזה יעניק לה גט.
עלילת חלק זה מתרחשת במגדל שלום מאיר בתל אביב.
"סיפורים מהקופסא" הוא אלבום האולפן השני של הזמר רמי פורטיס, אשר יצא לאור ב-24 בנובמבר 1988. זהו האלבום הראשון שהוציאה לאור חברת התקליטים "נענע דיסק".
האלבום יצא עשר שנים לאחר אלבום הבכורה פורץ הדרך של פורטיס, "פלונטר", שלאחר יציאתו פעל פורטיס במסגרת להקות והרכבים כמו "כרומוזום", "ז'אן קונפליקט" ו"מינימל קומפקט".
"סיפורים מהקופסא" כולל עשרה שירים, שכולם הפכו לקלאסיקה של רוק ישראלי.
הלהיטים הבולטים מתוכו הם "שקיעתה של הזריחה", "חתול מפלצת", "אין קשר" ו"כוכב הקופים".
את האלבום ליוו הסינגלים "אין קשר", "שקיעתה של הזריחה" ו"חתול מפלצת".
האלבום ממשיך במידה רבה את הקו המוזיקלי של "מינימל קומפקט", שהתפרקה בשנה שבה יצא האלבום ולמעשה בשיא הצלחתה.
הוא הופק מוזיקלית בידי ברי סחרוף, שהלחין במשותף עם פורטיס את כל שירי האלבום מלבד גרסת הכיסוי "בבוקר של קטיפה" (ו"תחנה סופית", שגם סולנה הראשי של "מינימל קומפקט", סמי בירנבך, היה שותף להלחנתו).
פורטיס כתב את המילים לכל השירים פרט ל"בבוקר של קטיפה" של לי הייזלווד, שתורגם בידי בירנבך.
"סיפורים מהקופסא" תואר פעמים רבות על ידי מבקרי המוזיקה כאחד מאלבומי הרוק הישראלי החשובים ביותר.
הוא עיצב את פניו של הרוק הישראלי והשפיע רבות על רוב זמרי הרוק ולהקות הרוק שפעלו בישראל מאז יציאתו.
אף על פי שעל עטיפת האלבום נחתם שמו של פורטיס בלבד, נחשב האלבום לעבודה משותפת של פורטיס עם ברי סחרוף.
גם פורטיס הגדיר את האלבום הזה כ"פורטיסחרוף הראשון", כינוי שתחתיו פעלו פורטיס וסחרוף מאז שובם לארץ מאירופה ועד לאלבום ההופעה "כשהגיטרה מנסרת את הלילה" מ־1992, שסיכם את פעילותם המשותפת (ב־2005 התאחד הצמד ושנה לאחר מכן הוציא את אלבום הקאמבק שלו, "על המשמרת").
האלבום כולל גם את השיר "לייפציג, ברצלונה", שהשורה מתוכו "כשהגיטרה מנסרת את הלילה" הפכה לשמו של אלבום ההופעה המסכם של הצמד כעבור ארבע שנים, אף על פי שהשיר אינו מופיע בו.
האלבום יצא לאור בפורמטי קלטת שמע, תקליט ותקליטור.
כל התיפוף באלבום בוצע על ידי מכונת תופים.
ז'אן ז'אק גולדברג, שהיה המתופף בהופעות, מחה על כך ולבסוף תופף על כיסא בשיר "חתול מפלצת".
בשנת 2015 יצא האלבום בהוצאה מחודשת (רימאסטר) בפורמטים דיגיטליים, לשירותי הזרמת המוזיקה, וגם כתקליט ויניל במהדורה מוגבלת עם עותקים ממוספרים וחתומים.
לרגל מהדורת בלאק פריידיי של יום חנויות התקליטים הבין-לאומי 2024, הודפסה מהדורה נוספת של האלבום במהדורה מוגבלת על גבי תקליט.
בשנת 2018 קיים פורטיס הופעות חגיגות לרגל ציון 30 שנה לצאת האלבום, בהן השתתפו חברי ההרכב המקורי, גיל סמטנה ויובל שפריר, והתארחו ברי סחרוף ושלומי שבן.
סאלי לדרמן – קולות רקע (א2, א3)
ז'אן ז'אק גולדברג – כיסא (א4)
יובל שפריר – כלי הקשה (ב1-ב3)
ורד קלפטר – קולות רקע (ב2)
חני וייס – קולות רקע (ב3)
ליאור מסורי – קולות רקע (ב3)
עפרה ברוך – קולות רקע (ב3)
סיניה בועז – קולות רקע (ב3)
סיפורים לפני השינה הוא סרט קומדיית-פנטזיה אמריקאי לכל המשפחה בכיכובו של אדם סנדלר, משנת 2008. יצא לאקרנים ב-25 בדצמבר 2008.
העלילה מתמקדת בעיקר בסקיטר ברונסון (אדם סנדלר), איש תחזוקה במלון, שחולם להיות בעליו.
מנהל המלון בארי (ריצ'רד גריפית'ס) מאכזב את סקיפר ונותן את המלון לבן זוגה של ביתו ויולט (טרסה פאלמר), קנדל (גיא פירס).
כאשר סקיפר מתארח במסיבת היום הולדת של אחייניו: בובי (לורה אן קסלניג) ופטריק (ג'ונתן מורגן הייט), אחותו וונדי (קורטני קוקס) מבקשת ממנו לשמור עליהם למשך כמה זמן עד שהיא תחזור מנסיעת העסקים שלה.
סקיפר משתדל ככל יכולתו לנסות להגיע בזמן לביתם לפני שהאומנת שלהם ג'יל (קרי ראסל) תלך ללימודיה.
סקיפר נעזר בחברו עובד המלון מיקי (ראסל בראנד) כדי לשעשע את אחייניו ומגלה שהוא מסוגל בעזרת הסיפורים שיספר להם לפני השינה.
תחילה בסיפור הראשון הוא משתמש בסוף רע ואומר להם שלפעמים אין סוף טוב, אך אחייניו מתעקשים שישנה את סוף הסיפור, סקיפר מנסה בשנית ובמקומו אחייניו ממציאים את הקטעים הטובים.
למחרת לאחר כמה אירועים מוזרים שקרו כמו בסיפור שסיפרו, סקיפר מגלה שכל סיפור שאחייניו מספרים הופך למציאות ומנסה להשתמש בזה לטובתו.
אחייניו שמגלים את אומץ ליבו סולחים לו ובנוסף סקיפר בונה בית מלון חדש משלו שם הוא יארח את אחייניו ופותח מערכת יחסים עם ג'יל.
סקיטר ברונסון – אדם סנדלר
פטריק – ג'ונתן מורגן הייט
בובי - לורה אן קסלינג
סיפורים מאליס איילנד , עדויות על נדודים ותקווה, הוא ספר תעודי של ז'ורז' פרק ורוברט רובר (Robert Bober).
הספר נכתב במקור בצרפתית ויצא לאור בצרפת בשנת 1980. הספר יצא לאור גם בישראל, בעברית בהוצאת בבל בשנת 2009.
ז'ורז' פרק היה סופר, מחזאי ופובליציסט צרפתי ממוצא יהודי.
נחשב לאחד מחשובי הסופרים בעולם לאחר מלחמת העולם השנייה והמפורסם בחברי קבוצת אוליפו.
ז'ורז' פרק כתב: "מה שאני, ז'ורז' פרק, באתי לחקור כאן, זה את הנדודים, את הפזורה, את הגלות.
אליס איילנד בשבילי הוא המקום של הגלות, כלומר המקום של העדר המקום, הלא-מקום, השום מקום".
בשנת 1979 נסע ז'ורז' פרק עם רובר בובר, במאי סרטים דוקומנטריים, לניו יורק, כדי לצלם סרט תיעודי על תופעת ההגירה לאמריקה.
זו גם נסיעה שלהם אל עצמם ואל יהדותם.
אליס איילנד הוא אי מלאכותי הנמצא בנמל ניו יורק בשפך נהר הדסון.
האי שימש מרכז של מחלקת ההגירה של ארצות הברית.
דרך אליס אילנד עברו מרבית המהגרים שהגיעו לארצות הברית מסוף המאה ה-19 ועד תחילת המאה ה-20. ב-1 בינואר 1892 נפתחה באי תחנת קליטת מהגרים של השלטון הפדרלי.
התחנה פעלה עד ה-20 בנובמבר 1954, כאשר ל-98% מהבאים הותר להיכנס לארצות הברית.
כשני האחוזים הנותרים הוחזרו למדינות מוצאם מנימוקים רפואיים וכלכליים, על חשבון קווי הספנות שהביאו את העולים.
פקידי ההגירה העבירו את המהגרים במעין סרט נע כאשר המהגר עבר מפקיד לפקיד ואלה נהגו לסמן בגיר את המהגרים באותיות על בגדיהם, אותיות שציינו את הסיבות למניעת הכניסה לארצות הברית.
היו מהגרים שהצליחו להיכנס לארצות הברית על ידי מחיקת הסימנים.
כיום פועל באי מוזיאון ההגירה האמריקאי.
ניתן להגיע לאליס אילנד במעבורות היוצאות מפארק באטרי בקצהו הדרומי של מנהטן או באלה המגיעות מג`רזי סיטי, ניו ג'רזי.
פרק מנסה לשחזר את זהותו היהודית שאבדה בשואה, זו שנשכחה בנקודת המעבר ומרכז המעצר הזה שבין העולם ישן והחדש.
במעמד הגורלי מול פקידי ההגירה, התבצע תהליך מהיר של "סלקציה" עוד לפני שזו הופעלה על ידי הנאצים.
פרק עומד נבוך אל מול השאלות שנועדו לנפות את המהגרים "בני החיים", אלו שהתקבלו לחיות באמריקה.
אליס איילנד כונה בפי המהגרים "אי הדמעות";
סיפורים שלא נשלמו: מנומנור ומהארץ התיכונה או "סיפורים שלא נשלמו" (באנגלית Unfinished Tales of Númenor and Middle-eart), הוא קובץ מאמרים וסיפורים מאת ג'ון רונלד רעואל טולקין, המתארים בהרחבה את קורות הארץ התיכונה ונומנור, מהעידן הראשון ועד השלישי, שלא ראו אור בחייו של המחבר.
לאחר מותו, ביקשו רבים מקוראי סדרת ספרי שר הטבעות וההוביט ללמוד עוד על הארץ התיכונה ויושביה, ההיסטוריה שלה ופרטים נוספים הנוגעים לדמויות המוכרות להם כבר.
כל אלה ועוד נמצאו ברשומות שהשאיר אחריו טולקין בערבוביה, ובנו כריסטופר ערך אותן והכניס בהן סדר עד שהוציאן לאור בספר "סיפורים שלא נשלמו" בשנת 1980. הספר הוא חלק מהלגנדריום, המכלול הספרותי המתאר את היקום הדמיוני שיצר טולקין.
"על טואור ובואו לגונדולין": גרסה מורחבת של סיפור טואור ובואו לגונדולין.
"נרן אי הין הורין": גרסה מורחבת של סיפור ילדי הורין מזו שנמצאת בסילמריליון.
"תיאור האי נומנור": תיאור מפורט של האי נומנור בו השתכנו הדונאדין בעידן השני.
"אלדריון וארנדיס": סיפורם של טר-אלדריון, מלך נומנור ורעייתו ארנדיס.
"שושלת אלרוס: מלכי נומנור": שושלת מלכי נומנור מטר-מיניטור (אלרוס אחי אלרונד) עד אר-פרזון.
"תולדות גלדריאל וקלבורן": קורות חייהם של גלדריאל, בעלה קלבורן, ואמרות מלך לות'לוריין.
"האסון בשדות הסיפנים": סיפור הקרב בשדות הסיפנים בו נהרג המלך איסילדור והטבעת האחת אבדה.
"קיריון ואאורל": סיפורם של עוצר גונדור קיריון ושל שר האאותאוד (הרוהירים) אאורל, שיתוף הפעולה במלחמה נגד עם עוין מהמזרח, וההסכם שבו ניתנה רוהן לאאותאוד.
"מסע ארבור": סיפור פגישתם של גנדלף ושל תוֹרִין צִנַּת-אַלּוֹן, מלך גמד גולה של אחת ממלכות הגמדאים, שהובילה לסיפור שמתואר בספר "ההוביט".
"חיפוש הטבעת": תיאור מסעם של הנאזגול שנשלחו על ידי סאורון לחפש את הטבעת האחת.
"הקרבות על מעברות האיסן": תיאורם של הקרבות על מעברות האיסן, שני קרבות שנערכו בין הרוהירים לבין צבאו של סארומן במהלך מלחמת הטבעת.
סיפורים שאינם משתייכים לעידן מסוים
"הדרואדין": הרחבה על הדרואדין, אנשי הפרא מיער דרואדין שבקצה ארד נימרס.
"האיסטרי": על מקורם של האיסטרי: הקוסמים שבאו לארץ התיכונה על מנת להילחם בשר האופל סאורון.
"הפלנטירי": סיפורם של הפלנטירי (ביחיד פלנטיר): 7 אבני הבדולח הקסומות שהביאו אלנדיל ובניו מנומנור לארץ התיכונה.
סיפורים קלאסיים מצוירים (ביפנית: まんが世界昔ばなし; בתעתיק לעברית: מַאנְגָה סַקַאיְ מוּקַאשִׁי בָאנַאשִׁי; מילולית: סיפורי מאנגה מרחבי העולם) היא סדרת אנימה יפנית, ששודרה החל מ-7 באוקטובר 1976 עד 28 במרץ 1979, הכוללת עונה אחת בעלת 127 פרקים באורך 30 דקות.
כל פרק בסדרה עוסק אגדות ופולקלור מרחבי העולם, ביניהם סיפורי האחים גרים, הנס כריסטיאן אנדרסן ועוד.
בכל פרק, לאחר שמופיעה כותרת שמו, נאמר מאיזו מדינה האגדה שבה הוא עוסק.
להלן רשימה חלקית של סיפורי אגדות שהופיעו בסדרה בגרסאות בעברית בסדר אקראי:
בימוי והפקת הדיבוב העברי נעשו על ידי יעקב שם טוב,גדי רייק
יובל זמיר - מספר בגרסה שנייה / דמויות שונות
רונית כץ - מספרת בגרסה ראשונה/ דמויות שונות
סיפורת בזק היא סוגה ספרותית של סיפורים קצרים במיוחד.
כיוון שאבחנתו כסגנון נבדל היא חדשה יחסית, אין הסכמה מקובלת לשמו בעברית, ויש המכנים אותו גם "קטע" או "סיפור".
סיפורת הבזק החלה את דרכה עוד במשלי איזופוס.
המפורסמים שבכותביה הם אנטון צ'כוב, קפקא, ה.פ.
לאבקרפט, ארנסט המינגוויי, ארתור סי.
סיפורת הבזק החלה לתפוס תאוצה רק בעידן הפוסט מודרני בעיקר בגלל האינטרנט ודרישתו לטקסטים קצרים ותמציתיים.
מגזינים וירטואליים היו הראשונים ש"הדפיסו" את הסיפורים החדשים.
סיפורת בזק פורסמה גם במגזינים מודפסים.
פרס המיקרו שנוצר לראשונה בשנת 2007, הוא הפרס הראשון המוקדש אך ורק לסיפורת בזק.
בישראל מעטים הסופרים שהוציאו לאור ספרים המורכבים מסיפורת בזק, ביניהם נמנים אתגר קרת ואלכס אפשטיין.
ההבדל בין סיפורת בזק לסיפור קצר או מספר, הוא שאף על פי שסיפורת בזק כוללת בתוכה אלמנטים קלאסיים של סיפור – דמות ראשית, קונפליקט, מכשולים, סיבוכים וסיום - מספר המילים המוגבל בה מאלץ את הכותב לעיתים קרובות להשאיר חלק מהאלמנטים הללו בלתי כתובים - מוחבאים או מובנים בתוך הסיפור עצמו.
ניתן לראות עיקרון זה בשיאו בסיפור בן שש מילים: "למכירה, נעלי תינוק, מעולם לא ננעלו." הסיפור הזה הגיע למקום השני בתחרות הסיפור עד 140 תווים (נוסח טוויטר).
סיפור הבזק "הדינוזאור" של אאוגוסטו מונטרוסו: "כשהתעורר, הדינוזאור עוד היה שם".
סיפור בזק של פרדריק בראון: "האיש האחרון בעולם ישב לבדו בחדר.
סיפורימפו (De Fabeltjeskrant בהולנדית: עיתון המעשיות) היא סדרת ילדים הולנדית המציגה בובות בסטופ מושן.
הסדרה נוצרה ב-1968 על ידי לין פֿאלקניר והופקה על ידי תייס חנובסקי (עונה ראשונה) ולוּק דה לויטה (עונה שנייה), והסתיימה ב-1989.
בישראל הסדרה נרכשה על ידי הטלוויזיה החינוכית בשנות ה-70 של המאה ה-20 והופיעה כפינה בסדרות הילדים ציפיטפוט והבית של פיסטוק.
את אדון ינשוף ואת הבובות דיבבו בין היתר גדעון זינגר, דליה פרידלנד ויוסי גרבר.
שם הסדרה בעברית הוא הלחם של המילים סיפורים + פה, המוביל אל המרכיב העיקרי בתוכנית - הגשה של סיפורי מעשיות.
כל פרק מבוסס על מעשיה של ז'אן דה לה פונטן, איזופוס, פיידורוס ותסריטים שנכתבו על ידי היוצר.
הדמות הראשית נקראת בעברית "אדון ינשוף" ומופיעה בתחילת כל פרק במשפט וקורא מתוך עיתון המעשיות את עלילת הפרק.
בשנת 2018, לכבוד חמישים שנה לסדרה, הופק סרט הנפשה ממוחשבת בשם "De Fabeltjeskrant: De Grote Dierenbos-spelen" ("סיפורימפו: משחקי יער החיות הגדולים").
בהמשך, בשנת 2019, הופקה סדרת אתחול בהנפשה ממוחשבת שהופצה במקור בהולנד בשירות הסטרימינג "נטפליקס".
הסדרה, שכוללת ארבעה פרקים באורך 30 דקות, והסרט החלו להיות משודרים בישראל בדיבוב לעברית בערוץ כאן חינוכית ב-31 ביולי 2020, כאשר את דמותו של אדון ינשוף דיבב אלי גורנשטיין.
סיפורים מופלאים הייתה סדרת פנטזיה, אימה, ומדע בדיוני אמריקנית אשר נוצרה על ידי סטיבן ספילברג.
הסדרה שודרה במקור בערוץ NBC בין השנים 1985 ל-1987.
כל פרק מתמקד בעלילות שונות, בעיקר בסוגות הפנטזיה והמדע בדיוני, אשר בסופן היה לעיתים קרובות אלמנט הפתעה.
בפרקי הסדרה השונים משתתפים שחקנים נודעים רבים בהם קיפר סאת'רלנד, צ'רלי שין, טים רובינס, מארק המיל, ג'ון ליתגאו, פטריק סווייזי, קווין קוסטנר, דייוויד קרדין, דן אקרויד ודני דה ויטו.
הסדרה הייתה מועמדת ל-12 פרסי אמי וזכתה ב-5. על כתיבת התסריט הפרק "The Amazing Falsworth" של העונה הראשונה של הסדרה זכה התסריטאי מיק גאריס בפרס אדגר.
התסריט של סרט המדע בדיוני משנת 1987 נס ברחוב שמונה נועד במקור לשמש לבסיס לפרק בסדרה "סיפורים מופלאים", אבל סטיבן ספילברג כה אהב את הרעיון עד כדי כך שהוא החליט להפיק סרט באורך מלא על בסיס התסריט.
לורנס סיפיווה טשאבאלאלה הוא כדורגלן עבר דרום אפריקאי ששיחק כקשר.
טשאבאלאלה שיחק באקדמיה של קייזר צ'יפס.
בשנת 2003 עבר לאלכסנדרה יונייטד שבליגה השנייה של דרום אפריקה.
לאחר שנה באלכסנדרה יונייטד חתם לשלוש שנים בפרי סטייס סטארס.
הוא התקבל לקייזר צ'יפס כחלק מפרויקט שחקנים של הקבוצה.
השחקן נראה היה כאחד מבעלי ההשפעה הגדולים המקומיים שיכול להוביל את הקבוצה לניצחונות ואליפויות.
ב-28 באוגוסט 2018 טשאבאלאלה חתם בארזורומספור מליגת העל הטורקית.
באוקטובר 2020 חזר לדרום אפריקה וחתם באמאזולו.
משחקו הראשון של טשאבאלאלה במדי נבחרת דרום אפריקה, היה במשחק ידידות נגד מצרים ב-14 בינואר 2006.
הוא היווה חלק בגביע אפריקה לאומות 2006, גביע אפריקה לאומות 2008, ובגביע הקונפדרציות 2009. ב-11 ביוני 2010, הבקיע טשאבאלאלה את השער הראשון במונדיאל 2010 נגד מקסיקו בדקה ה-55, במשחק שנגמר בשוויון 1-1. מאוחר יותר, השער הוכרז כשער השנה על ידי פיפ"א.
סיפורים פרועים (בספרדית: Relatos salvajes) הוא סרט ארגנטיני-ספרדי מסוגת קומדיה שחורה משנת 2014, בבימויו של דמיאן סיפרון, שגם כתב את התסריט.
הסרט מציג בזה אחר זה שישה סיפורים נפרדים, העוסקים בתסכול הנובע מתחושה של עוול ובזעם ובנקמה שבאים בעקבותיו.
בסיפור הראשון, "פסטרנק", המוצג עוד לפני כתוביות הפתיחה, נוסעיו של מטוס נוסעים מגלים בהדרגה שכל אחד מהם קשור בעברו לאדם בשם גבריאל פסטרנק, וכל אחד מהם העניק לו חוויה שלילית: מבקר מוזיקה שקטל את יצירתו, חברה שבגדה בו עם חברו הטוב, המורה שלו שהשאירה אותו כיתה בבית הספר וכו'.
פשר צירוף המקרים מתברר כאשר הדיילת מספרת לנוסעים שפסטרנק הוא הדייל הראשי בטיסה זו, והוא השתלט על תא הטייס.
פסטרנק מוביל את המטוס להתרסקות על בית הוריו.
בסיפור השני, "העכברים", אדם מגיע למסעדת דרכים ריקה מסועדים, והמלצרית מספרת לטבחית שזהו מלווה בריבית שגרם להתאבדות אביה ולהרס משפחתו.
היא מסרבת להצעת הטבחית לשים רעל עכברים במנה המוגשת לו על מנת לנקום בו, אך הטבחית בכל זאת עושה זאת.
בנו של האיש מגיע אף הוא למסעדה ואוכל מהמנה שהוגשה לאביו.
המלצרית מנסה לקחת מהם את האוכל, אך המלווה בריבית תוקף אותה, ובעקבות זאת הטבחית דוקרת אותו למוות בסכין קצבים.
הסיפור השלישי, "החזק ביותר", מציג שני נהגים בכביש נידח.
מריו, הנוהג במכונית ישנה ועמוסת חפצים, מפריע לדייגו, הנוהג במכונית "אאודי" מפוארת, לעקוף אותו.
כאשר דייגו מצליח בכך, בסופו של דבר, הוא מעליב את מריו.
כעבור קילומטרים אחדים דייגו נאלץ לעצור בצד הדרך, עקב תקר בצמיג.
בעודו עוסק בהחלפת הצמיג מגיע מריו, ובין השניים פורצת תגרה, שבסופה מדליק מריו את מכל הדלק של האאודי, והמכונית ובתוכה שניהם עולה באש.
חוקר המשטרה, הרואה במכונית את שני השלדים המפויחים אוחזים זה בזה, משער שזהו רצח על רקע רומנטי.
הסיפור הרביעי, "פצצה קטנה", עוסק בסימון פישר, מהנדס מומחה להריסת מבנים באמצעות חומר נפץ, שמכוניתו נגררת לאחר שחנה לרגע במקום אסור, אך הוא טוען שכלל לא היה שם סימוּן האוסר את העצירה.
הביורוקרטיה העירונית אינה קשובה לטענותיו, ובזעמו הוא חובט בחלון של משרד הגרירה, נעצר, ועקב כך מפוטר מעבודתו.
אשתו זועמת על שעקב הגרירה איחר למסיבת יום ההולדת של בתו.
בעקבות מריבה זו בני הזוג מתגרשים.
פישר הזועם, שמכוניתו נגררה פעם נוספת, מכניס לתא המטען שלה שני ארגזים של חומר נפץ, ומחנה אותה בכוונה במקום אסור.
המכונית נגררת, וכאשר מחנים אותה במגרש החניה של המכוניות שנגררו, היא מתפוצצת תוך גרימת נזק רב.
פישר נדון למאסר, והופך לגיבור עממי שרבים מזדהים עם זעמו.
הוא חוגג יום הולדת בכלא, ושם אשתו מתפייסת איתו ומביאה לו עוגת יום הולדת ועליה רכב גרירה.
בסיפור החמישי, "ההצעה", צעיר ממשפחה עשירה מגלה להוריו שפגע באישה בתאונת "פגע וברח".
מחדשות הטלוויזיה מתברר שהנפגעת הייתה בהריון, והיא ועוברה נהרגו בתאונה.
עורך הדין של המשפחה מוזעק, והם רוקמים תוכנית לפיה הגנן המשפחתי ייקח את האשמה על עצמו, בתמורה לסכום כסף נכבד.
חוקר המשטרה שמגיע לבית מגלה במהרה את המזימה, ויש לשחד אותו.
גם עורך הדין דורש את חלקו.
לאחר שהאב, תעשיין עשיר, מגלה שהדרישות הכספיות הולכות וגואות, הוא מודיע שמאס בעסקה, ומבחינתו הבן יכול להגשים את תוכניתו להסגיר את עצמו.
הסובבים אותו אינם מסכימים לכך, ובסופו של דבר מסכימים לצמצם את הדרישות הכספיות ולהמשיך במזימה.
המשטרה מוציאה את הגנן מהבית, שמחוצה לו מחכה המון זועם, ובעלה של ההרוגה תוקף את הגנן בפטיש.
הסיפור השישי והאחרון, "עד שהמוות יפריד בינינו", עוסק בכלה, שבמהלך מסיבת החתונה מגלה שבעלה הטרי בגד בה עם אחת האורחות, חברתו לעבודה.
תוך כדי ריקוד עם בעלה היא מתעמתת אתו, ואז נמלטת בבושה מהקהל ועולה לגג הבניין.
אחד מעובדי המטבח שנמצא שם מנחם אותה, ומעיר לה שלא תגיע רחוק אם תנהל את חייה לפי מה שאחרים חושבים.
בעקבות השיחה היא משתחררת מהבושה, ושוכבת עם עובד המטבח.
כשהחתן מגיע בעקבותיה ונוכח במעשיהם, הכלה מודיעה לו שהיא תתנקם בו ותמרר את חייו על שבגד בה.
השניים חוזרים לאולם המסיבה, והכלה מזמינה לריקוד את האישה שאתה בעלה בגד בה, ותוך כדי הריקוד מעיפה אותה לעבר מראה, המתנפצת לרסיסים ופוצעת את האישה.
המריבה הולכת ומתפתחת, אך בעיצומה החתן ניגש אל הכלה ומזמין אותה לרקוד אתו.
תוך כדי הריקוד אהבתה חוזרת, והשניים מתחילים לקיים יחסי מין על השולחן שעליו נמצאת עוגת החתונה, תוך שהאורחים מסתלקים בבהלה.
הסרט היה מועמד לפרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר ולפרס דקל הזהב בפסטיבל הקולנוע בקאן.
הוא זכה בפרס בחירת הצופים בפסטיבל הקולנוע בביאריץ, והשחקנית אריקה ריוואס זכתה בפסטיבל זה בפרס השחקנית הטובה ביותר.
הסרט זכה בפרס גויה לסרט הזר דובר ספרדית הטוב ביותר.
זכה גם בפרסים בפסטיבל הקולנוע בסראייבו ובפסטיבל הסרטים הבינלאומי סן סבסטיאן.
הבמאי, דמיאן סיפרון, סיפר: "רציתי להפוך את כל ששת הסיפורים לחוויה אחת".
מבקרי הקולנוע אכן בחנו את הקו המשותף לששת הסרטונים.
אפשר לזהות בסרטו של סיפרון אמירות הקשורות לפערי מעמדות וניצול חברתי (במיוחד בסיפור השלישי והחמישי), או היבטים סאטיריים (סיפור מספר ארבע).
הוא מקצין תכונות אנושיות כנקמנות ומרירוּת עד אבסורד, ובסופם של דברים כל ששת הסיפורים מספקים מבט משעשע על טבע האדם שיוצא מכלל שליטה."
זמן קצר לאחר תחילת הקרנתו של הסרט בישראל אירעה תקרית ריסוקה של טיסה 9525 של ג'רמנווינגס בידי טייס המשנה שלה.
אי אפשר היה שלא לשים לב לדמיון שבין אירוע טרגי זה ובין הרעיון שבבסיס הסרטון הראשון.
באתר רשת קורזון, שמקרינה את הסרט, ניתנה הודעה: "אזהרה: בעקבות מקרה טיסת ג'רמנווינגס מה-24 במרס, בבקשה קחו לתשומת לבכם ש'סיפורים פרועים' מכיל קטע שחלק מהלקוחות עשויים למצוא כמטריד".
הסרטון השישי והאחרון, "עד שהמוות יפריד בינינו", עוסק במסיבת חתונה שהשתבשה.
הצופה הישראלי לא התקשה לזהות שמדובר בחתונה יהודית - הכליזמרים מנגנים מנגינות יהודיות וישראליות, החל ב"הבה נגילה" וכלה ב"הללויה".
בראיון אמר הבמאי, דמיאן סיפרון, שהוא יהודי בעצמו, ולכן יכול להתבדח על חתונה יהודית בלי להיות פוגעני.
הוא הוסיף שבבואנוס איירס מקובל בקרב משפחות יהודיות, גם כאלה שאינן אמידות, להוציא הון רב על מסיבת החתונה, ולכן הריסת מסיבה כזו מוסיפה לדרמטיות של התסריט.
סיפורים קצרים מהוגוורטס: כוח, פוליטיקה, ורוחות רפאים מטרידות הוא ספר אלקטרוני שנכתב על ידי ג'יי קיי רולינג ויצא לאור ב-6 בספטמבר 2016 בכמה שפות בעת ובעונה אחת.
ספר זה פורסם ביחד עם עוד שני ספרים:
הוגוורטס: מדריך לא אמין ולא מושלם
הספר מרחיב אודות הדמויות הוראס סלגהורן ודולורס אמברידג'.
סיפורים קצרים מהוגוורטס: גבורה, מצוקה, ותחביבים מסוכנים הוא ספר אלקטרוני שנכתב על ידי ג'יי קיי רולינג, הספר מתיימר להיות ספר הדרכה למורי הוגוורטס.
הספר יצא לאור ב-6 בספטמבר 2016 בכמה שפות בעת ובעונה אחת.
אך נכון ל-2017 לא יצא תרגום לעברית.
רמוס לופין / אנשי זאב
סיפור מלמד הוא עלילה (נרטיב) שיצרו במכוון ככלי להעברת חוכמה.
הפרקטיקה יושמה בדתות ומסורות שונות, למרות ששימושו של הסופר אידריס שאה במושג בא בהקשר של לימוד והוראה סופי, ומתאר את הסיפורים הללו כ"האוצר בעל הערך הרב ביותר במורשת האנושית".
סיפורים מלמדים מכסים תחום רחב מאוד בספרות ונכללים בהם אנקדוטות, תיאורי מפגשים בין חכמים ותלמידים, ביוגרפיות, מיתוסים, סיפורי מעשייה, משלים ובדיחות.
לרוב יש לסיפורים מסוג זה משמעות מעבר לסביבה הלימודית ההתחלתית שלהם והם תרמו באופן משמעותי לספרות ולפולקלור של העולם.
סיפורים מלמדים מאופיינים על ידי התפקיד הלימודי שלהם יותר מכל דבר אחר, גם אם הם ממלאים שימושים הרבים האחרים.
שאה השווה את הסיפור המלמד הסופי לאפרסק: "ייתכן שמשהו יתרגש מהמראה החיצונית היפה של האפרסק.
אפשר לאכול את האפרסק עם טעמו הנפלא...
לרוב זורקים את החרצן, אבל אפשר לשבור אותו ולמצוא את הגרעין הטעים.
הנרטיבים האלה לכן הגיעו לתפוצה רחבה מחוץ לתפקיד לימודי כלשהו, לעיתים קרובות יש להם משמעות תרבותית וערך בידורי, לפעמים הם מספקים תשובה מוסרית, מצביעים על פתרון לבעיה כלשהי, או משמשים כחיזוק לאמונה.
התכונה שעושה אותם סיפורים מלמדים היא שהם פתוחים ופירושם תלוי בקורא, כל אחד עם ההבנה שלו.
בסופו של עניין, מטרתם היא לשנות את תהליך המחשבה עצמו.
הם מעמידים לרשות מי שמכיר אותם סוג של מכשיר להערכה עצמית, להבנת העולם ולהבנת מצבים שבני אדם נתקלים בהם.
מסיבה זו, קריאה, קריאה חוזרת, דיון ופרוש של הנרטיבים הללו הפך לחלק משמעותי ביותר של הפעילויות בהן השתתפו חברים בקבוצות הלימוד של שאה.
"הסיפור המלמד האמיתי, באם הוא בן אלף שנה או חדש לגמרי, פועל הרבה מעבר למשלים שהם עדיין חלק מהתרבות שלנו.
אבל בסיפור מלמד סופי, ייתכנו מספר שכבות של משמעות, חלקן שאין להביע במילים.
השיטות שבהן משתמשים בלימוד ספרות בבתי ספר ובאוניברסיטאות היום יכולות להוות מכשול לאנשי ספרות לגשת לספרות סופית בדרך מועילה: הסופים לא מפרקים את הסיפור כדי לפרשו.
הם מצטטים את המקרה של הילד שפרק את הזבוב וכשבסוף היה לו ערמה של רגליים, כנפיים וראש שעל "איפה הזבוב?" במילים אחרות, התלמיד לומד להשתמש בשכלו בדרכים לא מוכרות לנו.
הם "משרים את עצמם" בחומרים האלה.
הם מתעלמים מגישה אנליטית, וגם מהפרקטיקה של למידה בעל פה ושינון.
פרוש סיפור הסופי בא מתוך התבוננות וזה יכול לקחת שנים".
אידריס שאה תיאר הרבה מסיפורי העם המפוזרים ברחבי העולם כסיפורים מלמדים.
הוא כותב במבוא לסיפור שכזה "הגמל האבוד", הנכלל בספרו "סיפורי העולם":"הספרות על סיפורי העם מתעלמת לרוב מהתפקידים המועילים והפרשניים של הסיפורים.
לחוקרי הסיפורים יש נטיעה להתרכז על מקורות, על אמונות המופיעות בסיפור ועל איך עלילת הסיפור מבהירה את היחס לחיים של העם בו מספרים את הסיפור"שאה לא הכחיש שיש ערך מוסרי ובידורי בסיפורים, אלא הדגיש שישנו מימד של הדרכה, לעיתים מוסתר, בסיפורים כאלה.
אוסף סיפורי אלף לילה ולילה ואוספים אחרים של סיפורי עמים ומיתוסים נחשבים כסיפורים מלמדים.
הסיפורים שמסופרים מחדש ובצורה פשוטה כסרטים על ידי דיסני מהווים דוגמאות עכשוויות לסוג זה של סיפור.
"על פני השטח סיפורים מלמדים נראים לרוב לא יותר מאשר סיפורי עם או סיפורי פיות.
אבל הם בנויים לגלם - בדמויות, בעלילה, ובדימויים שלהם - תבניות ויחסים שמאזנים חלק מהנפש שלא ניתן להגיע אליו בצורה ישירה.
בדרך זו הסיפור מגביר את ההבנה ואת רוחב החזון שלנו, יחד עם טיפוח יכולתנו לחשיבה ביקורתית".
אומנם למשלים רבים, כגון משלי איזופוס, יש מוסר השכל, שאה עמד על זה שיש בהם רמות פרושים מוסתרות מעבר למסר דידקטי פשוט:
"המשלים של כל העמים מהווים דוגמה יוצאת דופן מפני שאם אתה מבין אותם ברמה טכנית, הם עדות לתורה מתמדת ועקבית, שנשמרת לעיתים דרך שינון בלבד, ובכל זאת הם נחשבים יקרים ומועברים מדור לדור בגלל הגירוי לדמיון וההנאה שהם מספקים לאנשים".
שאה הוציא לאור ארבעה ספרים של סיפורי מולה נאסר א-דין.
סיפורים אלה מוכרים בכל העולם המוסלמי.
על פני השטח, אפשר לספר אותם כבדיחות.
הם מסופרים שוב ושוב ללא חרף בבתי תה ואתרי בידור באסיה ואפשר לשמוע אותם בבתים וברדיו.
אבל לסיפורי נאסר א-דין יש הרבה רמות פרוש.
יש בדיחה, ויש גם למשל אנלוגיה בין מבנה הסיפור ותכונות של הטבע האנושי.
חבר בא לבקר בבית נאסר א-דין והביא ברווז, ונאסר א-דין בישל אותו ואכלו ביחד.
שבוע לאחר מכן הגיע לביתו מישהו שטען שהוא בן דוד של החבר שהביא את הברווז.
נאסר א-דין הכין לו אוכל.
עוד שבוע ועוד מישהו מגיע הגיע וטוען שהוא חבר של הבן דוד של האדם שהביא את הברווז.
נאסר א-דין האכיל אותו גם.
זה המשיך, כאשר הקשר עם החבר שלו הפך יותר ויותר רחוק.
לבסוף, כאשר הגיע עוד חבר של הבן דוד של החבר של האדם עם הברווז, נאסר א-דין חימם מים והגיש לו בקערה.
"מה זה?" שאל האדם כאשר טעם את המים החמים.
"זה המרק של המרק של המרק של הברווז." אמר לו נאסר א-דין.
לא ניתן לקבוע מתי התחילו לספר סיפורים מלמדים.
אוסף "סיפורי העולם" שאידריס שאה הוציא לאור כולל את "מעשה שני האחים", סיפור מצרי עתיק מהמאה השתים עשרה לפנה"ס.
אוסף סיפורי הג'טקה מהודו של המאה השלישית לפנה"ס עברו מערבה דרך הפנצ'טנטרה, שהכירו בתפקיד המלמד שלהם מזמן.
דוגמה מהאוסף היא סיפור "הנמר, הברהמין והתן" שהופיע לראשונה באירופה לפני 900 שנה באוסף של פטרוס אלפונסי "Disciplina Clericalis".
השם תורגם מלטינית כ"קורס לימודים לקורא".
העיוורים והפיל שימש את הג'יינים, הבודהיסטים, ההינדואים וגם את הסופרים הסופים הפרסים סאנאי מחזני, פריד א-דין עטאר, וג'לאל א-דין רומי.
"סיפורי הדרווישים" של שאה, אוסף נרטיבים שמקורם טקסטים סופים קלאסיים ומקורות בעל פה מהמאה השביעית עד המאה העשרים, כולל את הגרסה של סאנאי.
ההגבלה במסורות דתיות אחרות היא ברורה, בכל מקום שהנראטיב משמש להדרכה ולא לשם ייצור או הנצחת אמונה או נאמנות.
לדוגמה קואנים של זן (בודהיזם), סיפורי החסידים או המשלים של ישו.
נראטיבים מסופרים כגון: סאנאי, פריד א-דין עטאר, ג'לאל א-דין רומי, סאעדי, אמיר קחוסרוו
מעשיות מסיפורי קנטרברי כגון סיפור הפרנקלין, סיפורו של המחלן וסיפורו של הסוחר
סיפורים מאוספי האחים גרים כגון "מים החיים"
סיפורים של ברווזים היא סדרת הנפשה אמריקאית המהווה אתחול לסדרה "אגדות ברווזים", אשר מבוססת על סדרת הקומיקס "הדוד קמצוץ".
הסדרה מאזכרת גם את שאר הזיכיונות המונפשים שקשורים ליקום דונלד דאק, ביניהם הסרט "שלושת הקבלרוס", הסדרה "דארקווינג דאק" ועוד דמויות דיסני מפורסמות, ביניהן דייזי דאק וגופי.
הסדרה עלתה בארצות הברית ב-12 באוגוסט 2017, ובישראל בדיבוב עברי ב-14 בדצמבר 2017. תחילה הסדרה שודרה בערוץ דיסני XD, ולאחר מכן שודרה בערוץ דיסני.
טרם עלתה הסדרה לשידור, הוזמנה עבור הסדרה עונה שנייה שעלתה לראשונה ב-20 באוקטובר 2018 בארצות הברית ובמרץ 2019 בישראל.
ב-21 בספטמבר 2018, טרם עלתה העונה השנייה לשידור, הוזמנה עבור הסדרה עונה שלישית.
העונה השלישית והאחרונה התחילה את שידורה ב-4 באפריל 2020 בארצות הברית, ובישראל ב-6 בספטמבר 2020. הסדרה הסתיימה בסוף העונה השלישית שלה עם פרק סיום הסדרה "ההרפתקה האחרונה" שעלה ב-15 במרץ 2021 בארצות הברית.\
הסדרה עוקבת אחר הרפתקאותיהם של סקרוג' מקדאק, הברווז הכי עשיר בעולם, שלושת האחיינים שלו, יואי, דואי ולואי, וגם וובי, שמתגלה שהיא הבת של סקרוג' בסוף הסדרה והנכדה של עוזרת הבית, גברת ביקלי, ברחבי העולם ובאחוזה.
בעונה הראשונה דואי חוקר תעלומת היעלמותם של אמו דלה דאק ואת התשובה לשאלה למה דונלד וסקרוג' לא דברו זה עם זה 10 שנים לפני תחילת אירועי הסדרה.
בעונה השנייה לואי מקים את "לואי תעשיות" ומנסה להפוך לברווז עשיר כמו הדוד שלו סקרוג', והעונה גם עוקבת אחרי חזרתה של דלה ופלישת החייזרים שבעקבותיה.
בעונה השלישית יואי לוקח את המשפחה לאסוף את האוצרות האבודים שמתוארים ביומן של החוקרת איזבלה פינץ', לפני שארגון או"ף המרושע ינסה לקחת אותם ולתת למשפחת מקדאק את ההרפתקה האחרונה שלהם.
דמותמדבב/ת באנגליתמדבב/ת בעבריתסקרוג' מקדאקדייוויד טננטשמחה ברבירויואי דאקדני פודידניאל מגוןדואי דאקבן שוורץיהונתן מגוןלואי דאקבובי מויניהןקובי ליקורמןדלה דאקפאג'ט ברוסטרמאיה מיטלפונט 2017-2020
אלונה אלכסנדר 2020-2021דונלד דאקטוני אנסלמוניר נדירוובי ונדרקוואקקייט מיקוצ'ילין כהןלונצ'פאד מאקווקאקבק בנטאלון שרבנטינה ביקליטוקס אולגונדוייהילה זיתון 2017-2020
אפי בן ישראל 2019לינהקימיקו גלןמאיה מיטלפונט 2017-2020
אלונה אלכסנדר 2020-2021ויולטליב בררמאיה מיטלפונט 2017-2020
Neverrest2 בדצמבר 20174 בפברואר 201810תעלומה באחוזת מקדאקThe Spear of Selene4 במאי 20185 באוגוסט 201811אויב או ידידBeware the B.U.D.D.Y.
בשמייםSky Pirates...In the Sky28 ביולי 20183 באוקטובר 201821הסודות של טירת מקדאקThe Secret(s) of Castle McDuck4 באוגוסט 20187 באוקטובר 201822ההתרסקות האחרונה של רודפת השמשThe Last Crash of the Sunchaser11 באוגוסט 20188 באוקטובר 201823מלחמת הצלליםThe Shadow War18 באוגוסט 20189 באוקטובר 2018
סיפורים מן האגף הנסתר (בהולנדית: Verhalen rondom het Achterhuis) הוא אוסף סיפורים קצרים אשר נכתבו בידי אנה פרנק, בתקופה שבה כתבה את יומנה המפורסם.
במהלך השואה כאשר הסתתרו אנה פרנק ובני משפחתה מאימת הנאצים ב"אגף הנסתר" של סניף חברת אופקטה באמסטרדם, כתבה אנה פרנק במקביל ליומנה גם סיפורים קצרים שונים, אף הם בשפה ההולנדית.
הסיפורים נכתבו בסגנון שונה מיומנה, משום שאת היומן שמרה אנה לעצמה, ולא הניחה לאיש לקרוא בו, בעוד שאת הסיפורים היא הקריאה בפני משפחתה, ואף שקלה לנסות ולפרסם אותם בכתב-עת.
לאחר שנעצרה עם משפחתה ב-1944, אספה מיפ חיס את הסיפורים יחד עם שאר דפי היומן, והעבירה אותם לאביה אוטו פרנק.
ב-1949 כשנתיים לאחר שהיומן יצא לאור, פרסם אוטו פרנק גם את הסיפורים וכן רומן לא גמור בשם "חייה של קדי" שאנה הייתה באמצע כתיבתו, בספר תחת השם "סיפורים מהאגף הנסתר".
מהדורה מורחבת של הספר פורסמה ב-1960. מהדורה נוספת ו"שלמה" יצאה לאור בשנת 1982. כתבים אלו פורסמו שוב ביחד עם הגרסה המלאה והמוערת של היומן בשנת 2003. המהדורה האחרונה בשפה האנגלית יצאה לאור בשנת 2010.
ב-1975 תורגם הספר לעברית בידי מרים ילן-שטקליס, ויצא לאור בהוצאת יבנה.
המהדורה העברית כוללת שבעה סיפורים, וכן שני מאמרים קצרים בשבח המידות הטובות שנכתבו בידי אנה פרנק.
ב-1988 פורסמה גרסה עברית מורחבת יותר בידי ילן-שטקליס.
סיפורים מפחידים שמספרים בחשיכה הוא סרט אימה אמריקאי המבוים על ידי הבמאי אנדרה אוברדל, עם תסריט מאת האחים דן וקווין הגמן שנכתב על פי רעיון של המפיק גיירמו דל טורו.
הסרט מבוסס על סדרת ספרי אימה לילדים באותו השם מאת הסופר אלווין שוורץ.
בסרט מככבים זואי קולטי, מייקל גראזה, אוסטין אברמס, גבריאל ראש, אוסטין זאג'ור, נטלי גנצהורן ודין נוריס.
הסרט עלה לאקרנים ב-9 באוגוסט 2019, תחת הפצתם של "Lionsgate" ו-"CBS Films".
בישראל, הסרט עלה לאקרנים ב-8 באוגוסט 2019
זוהי שנת 1968 באמריקה, ושינוי גדול מורגש באוויר, אך נראה כי הרחק מהאי-שקט בערים הגדולות נמצאת העיירה הקטנה מיל ואלי, שבמשך דורות צלליה ואחוזתה של משפחת בלוז שהתגוררה בקצה העיירה רדפו אותה.
שרה בלוז, בת למשפחת בלוז ונערה צעירה עם סודות נוראים, הפכה את חייה המעונים לסדרה של סיפורים מפחידים שאוגדו לכדי ספר אחד שמוצא את דרכו להפוך למציאותי למדי עבור קבוצה של בני נוער שגילו את הספר.
זואי קולטי - סטלה ניקולס
מייקל גראזה - רומן מוראלס
אוסטין אברמס - טומי מילנר
גבריאל ראש - אוגי הילדרברנדט
אוסטין זאג'ור - צ'אק סטיינברג
דין נוריס - רוי ניקולס
גיל בלוז - קפטן המשטרה טרנר
לוריין טוסיינט - לו לו
בשנת 2013, חברת ההפקה "CBS Films" רכשה את זכויות ההפקה לסדרת ספרי האימה לילדים מאת אלווין שוורץ, "סיפורים מפחידים שמספרים בחשיכה", מתוך כוונה להפיק אותו כסרט עלילתי באורך מלא.
בשנת 2014, נודע שהסופר ג'ון אוגוסט יכתוב את התסריט של הסרט עבור "CBS Films".
ב-14 בינואר 2016, הוכרז שהמפיק והיוצר גיירמו דל טורו יפתח את הפרויקט, עם פוטנציאל לבימוי הסרט במקביל להפקת הסרט לצדם של שון דניאל, ג'ייסון פ.
בפברואר 2016, "CBS Films" שכרו את האחים דן וקווין הגמן כדי לשכתב את הטיוטה שנכתבה על ידי אוגוסט, ועל ידי מרקוס דנסטן ופטריק מלטון לפניו.
בדצמבר 2017, נמסר שהבמאי אנדרה אוברדל יביים את הסרט.
באפריל 2018, נודע שדל טורו ייקח חלק בכתיבת התסריט עבור הסרט, שימומן בשיתוף פעולה על ידי "CBS Films" ו-"אנטרטיינמנט ואן".
באוגוסט 2018, זואי קולטי, מייקל גראזה, אוסטין אברמס, גבריאל ראש, אוסטין זאג'ור ונטלי גנצהורן הצטרפו לצוות השחקנים הראשי.
בספטמבר 2018, דין נוריס, גיל בלוז, לוריין טוסיינט וחאוויר בוטט הצטרפו לצוות השחקנים.
צילומי הסרט החלו ב-28 באוגוסט 2018 והסתיימו ב-1 בנובמבר 2018 באונטריו, קנדה.
את שיר הנושא של הסרט "Season of the Witch", ביצעה הזמרת-יוצרת האמריקאית לנה דל ריי.
תמונות וטיזרים ראשונים מתוך הסרט נחשפו לראשונה במהלך סופרבול LIII.
הסרט עלה לאקרנים ב-9 באוגוסט 2019, תחת הפצתם העולמית של "Lionsgate" ו-"CBS Films".
סיפורים לנימי היא סדרת טלוויזיה חינוכית ישראלית לילדים, אשר צולמה באולפני מימד עבור ערוץ הופ!, בו התחילה להיות משודרת בשנת 2000. הסדרה הופקה על ידי אור רם, בוימה על ידי בובי לקס, ונכתבה על ידי דקלה כץ.
פרקי הסדרה, שאורכם כ-8 דקות, שודרו במקור בימי א'-ה' בשעה 18:45.
דמותה של נימי זכתה לאהבה רבה בקרב הצופים, ולכן היא הופיעה בתכנים נוספים של ערוץ הופ!, ביניהם "הקייטנה של הופ!
הסדרה עוקבת אחר ילדה בשם נימי, אשר בכל לילה שומעת סיפור אחר לפני השינה מדודיה דני ושלומית, ומסבא וסבתא שלה.
בין הסיפורים שהופיעו בסדרה נכללים "טיול של ארנב וחתול", "נמר בפיג'מה של זהב", "זה קרה ביום סערה", "שמוליקיפוד" ו"דירה להשכיר".
נימי (איקי גלעד) – ילדה בעלת שיער אדמוני, אשר בכל פרק מספרים לה סיפור אחר לפני השינה.
שלומית (שלומית הגואל-טריגר) – דודתה של נימי, אשר מספרת לה סיפורים.
דני (דני שטג) – דודה של נימי, אשר מספר לה סיפורים.
סבא (טוביה צפיר) – סבא של נימי, אשר מספר לה סיפורים.
סבתא (רבקה מיכאלי) – סבתא של נימי, אשר מספרת לה סיפורים.
הסדרה הופקה על ידי אור רם, בוימה על ידי בובי לקס, ונכתבה על ידי דקלה כץ.
מריה גורביץ' ייצרה את הבובה של נימי, על פי עיצבו של שי צ'רקה.
את שיר הפתיחה של הסדרה כתבה נוגה אלגום, הלחין שמוליק נויפלד וביצע יהודה תמיר.
הסדרה צולמה על ידי גרג סלומון, איציק אסף וגיל סומך באולפני מימד.
רבקה מיכאלי, אשר גילמה את סבתא של נימי בסדרה, סיפרה שהיא הייתה רק בשני ימי צילום שבכל אחד מהם היא הקריאה 14 סיפורים.
בנוסף היא סיפרה על העבודה עם הבובה של נימי:
המפעילה הייתה יושבת מתחת לבימה ושולחת את היד מלמטה, אבל בעיני נימי הייתה פרטנרית לכל דבר.
בסוף הצילומים, כשראיתי אותה מושפלת, ארוזה בתוך מזוודה עם הפנים לקרקעית ובלי רגליים, היה לי מאוד קשה".
במהלך השנים לסדרה נוצרו חוברות, משחקים, בובות ו-DVD.
בשנת 2004 יצא לאור על ידי "הוצאת מפה" ספר בשם "הספור של נימי" המכיל 30 עמודים.
את הספר כתבה אראלה טהרלב-בן שחר, והוא מספר על כך שנמאס לנימי לשמוע סיפורים והיא רוצה לספר את הסיפור שלה.
האי סיפל הוא אי גדול ממזרח למפרץ ריגלי במדף הקרח גץ למול חוף באקוטיס בארץ מרי בירד שבאנטארקטיקה.
אורכו של האי 119 קילומטרים, ושטחו 6,390 קמ"ר.
שיא גובהו של האי בהר הגעש הר סיפל (הר געש מסוג חרוט מגן), שגובהו 3,110 מטרים מעל פני הים.
בשל כך הוא האי ה-15 בגובהו בעולם.
האי מופה לראשונה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית בהתבסס על סקרים על הקרקע ועל תצלומי אוויר שבוצעו על ידי צי ארצות הברית במסגרת מבצע "קפיצה לגובה" בשנים 1965–1959.
שמו של האי (וההר הגבוה שבו) ניתנו לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים בשנת 1967.
האי וההר נקראים על שמו של חוקר אנטארקטיקה פול אולמן סיפל (Paul Allman Siple), שהיה חבר במשלחת החקר של אדמירל בירד.
כמו שאר ארץ מרי בירד, האי סיפל הוא טרה נוליוס, משמע שזהו שטח שלא נטענת עליו ריבונות.
אך עם זאת, בשנת 2008 הוקמה מדינה לכאורה בשם פלנדרנסיס הטוענת לריבונות על 5 איים של ארץ מרי בירד, ביניהם סיפל.
סיפורת פוליטית (Political fiction) משתמשת בנרטיב כדי להגיב על אירועים, מערכות ותיאוריות פוליטיות.
יצירות של סיפורת פוליטית, כמו רומנים פוליטיים, לרוב "מבקרות ישירות חברה קיימת או מציגות מציאות אלטרנטיבית, אפילו פנטסטית".
הרומן הפוליטי חופף לעיתים לרומן החברתי, הרומן הפרולטרי ולסיפורת מדעי החברה.
"המדינה" של אפלטון, ז'אנר הדיאלוג הסוקרטי שנכתב בסביבות שנת 380 לפני הספירה, הייתה אחת היצירות המשפיעות ביותר בעולם על הפילוסופיה ועל והמחשבה המדינית, אינטלקטואלית והיסטורית כאחד.
"המדינה" עוסקת באתיקה, בידע ובצדק (δικαιοσύνη), בסדר ובאופייה של עיר-המדינה הצודקת והאדם הצודק.
יצירות משפיעות נוספות העוסקות בנושאים פוליטיים הן "אוטופיה" של תומאס מור (1516), "גוליבר" של ג'ונתן סוויפט (1726), "קנדיד" של וולטייר (1759), ו"אוהל הדוד תום" של הארייט ביצ'ר סטואו (1852).
סיפורת פוליטית משתמשת לעיתים קרובות בסאטירה, בז'אנרים האוטופיים והדיסטופיים.
זה כולל דיסטופיות טוטליטריות של ראשית המאה העשרים כמו "עקב הברזל" של ג'ק לונדון, "זה לא יכול לקרות כאן" של סינקלייר לואיס ו-"1984" של ג'ורג' אורוול.
מחזותיו של המחזאי היווני אריסטופאנס ידועים בסאטירה הפוליטית והחברתית שלהם, ובמיוחד בביקורתו על הגנרל האתונאי העוצמתי, קליאון, במחזות כמו "הפרשים".
אריסטופאנס ראוי לציון גם בשל הרדיפה שעבר.
מחזותיו של אריסטופאנס סבו סביב דימויים של זוהמה ומחלות.
סגנון ניבול הפה שלו אומץ על ידי המחזאי היווני מנאנדרוס, הנחשב לאבי הקומדיה החדשה שבמחזהו המוקדם, "שיכרות", יש התקפה על הפוליטיקאי קלימדון.
"הצעה צנועה" של ג'ונתן סוויפט (1729) הוא מאמר סאטירי נוקב ברוח יובנאליס, שנכתב במאה ה-18, בו הוא מציע כי האירים העניים יקלו על צרותיהם הכלכליות על ידי מכירת ילדיהם כמזון לג'נטלמנים ולגברות העשירים.
ההגזמה השימוש שהוא עושה בהיפרבולה - אמצעי רטורי שמהותו תיאור מוגזם ומופרז, נועד ללעוג לגישות חסרות לב הננקטות כלפי עניים, כמו גם למדיניות הבריטית כלפי האירים בכלל.
"חוות החיות" של ג'ורג' אורוול (1945) היא נובלה אלגורית ודיסטופית המתארת באופן סאטירי את המהפכה הרוסית של 1917 ואת התקופה הסטליניסטית של ברית המועצות.
אורוול, סוציאליסט דמוקרטי, היה מבקרו של ג'וזף סטלין והיה עוין כלפי הסטליניזם המוסקבאי - גישה שעוצבה בו כתולדה מחוויותיו במהלך מלחמת האזרחים בספרד.
ברית המועצות, כך האמין, הפכה לדיקטטורה אכזרית, שנבנתה על פולחן אישיות ונאכפה באמצעות מדיניות הטיהורים הגדולים.
אורוול תיאר את "חוות החיות" שלו כ"סיפור סאטירי נגד סטלין", ובמאמרו "מדוע אני כותב" (1946) הוא כתב "שחוות החיות" היה הספר הראשון בו ניסה, מתוך מודעות מלאה "למזג מטרה פוליטית ותכלית אמנותית לשלמות אחת."
יצירתו המפורסמת ביותר של אורוול, עם זאת, היא "אלף תשע מאות שמונים וארבע" (פורסמה ב-1949), אשר רבים מהמונחים והמושגים המופיעים בה, כגון "האח הגדול", "מחשבה כפולה", "שיחדש", "חדר 101", "מכשיר הפיקוח", "2 + 2 = 5", ו"חור בזיכרון", נכנסו לשימוש נפוץ.
"אלף" "תשע מאות שמונים וארבע" הפכה לפופולרי את המושג "אורווליאן" ("Orwellian") המתאר הונאה רשמית, מעקב חשאי ומניפולציה של תיעוד מוקלט על ידי מדינה טוטליטרית או סמכותנית.
מחזהו של המשורר יאן קוחנובסקי, "פיטוריו של השליח היווני"(1578), הטרגדיה הראשונה שנכתבה בשפה הפולנית, מגוללת אירוע שקדם למלחמת טרויה, ונושאו המרכזי - אחריות המדינאות, מהדהד עד ימינו.
המרכיב הרומנטי בקומדיה מסופק על ידי יריבות המתפתחת בין רפורמטור לשמרן על ליבה של גברת צעירה - בו זוכה לבסוף התומך ברפורמות.
דוגמה מוקדמת לרומן הפוליטי הוא "הארוס" "The Betrothed)" 1827) מאת אלסנדרו מנצוני, רומן היסטורי איטלקי.
הרומן ממוקם בצפון איטליה, בשנת 1628, במהלך השנים המדכאות של השלטון הספרדי, והוא נתפס לפעמים כמתקפה מצועפת על האימפריה האוסטרית, ששלטה באיטליה בזמן שנכתב הרומן.
הוא נחשב לרומן המפורסם ביותר והנקרא ביותר בשפה האיטלקית.
בשנות הארבעים של המאה העשרים] כתב הפוליטיקאי הבריטי בנג'מין דיזראלי טרילוגיה של רומנים העוסקים בנושאים פוליטיים.
עם "קוניגסבי; או, הדור החדש" (1844), ד'יזראלי, לדעתו של ההיסטוריון רוברט בלייק, "השריש בז'אנר הרומן רגישות פוליטית, תוך שאימץ את האמונה כי עתידה של אנגליה כמעצמה עולמית אינו תלוי בגווארדיה הישנה והשאננה, אלא בפוליטיקאים צעירים ואידיאליסטים.
" אחרי "קונינגסבי," הגיע "סיביל; או, שתי האומות" (1845), רומן פוליטי נוסף, שהיה פחות אידיאליסטי ופוקח עיניים יותר "מקונינגסבי"; כותרת המשנה שלו - "שני העמים" התייחסה לפער הכלכלי והחברתי העצום שבין המיעוט המיוחס לבין המעמדות העובדים המקופחים.
האחרון בטרילוגית הרומן הפוליטי של ד'יזראלי, "טנקרד; או, מסע הצלב החדש" (1847), חיזק את תפקידה של הכנסייה האנגלית בהחייאת הרוחניות התשושה של בריטניה.
איוואן טורגנייב כתב את "אבות ובנים" (1862) כתגובה לפילוג התרבותי ההולך וגובר שראה בין הליברלים של רוסיה של שנות ה-30 וה - 40 של המאה ה-19, לבין התנועה הניהיליסטית הרוסית המתחזקת בקרב דור הבנים.
גם הניהיליסטים וגם הליברלים של שנות השלושים של המאה העשרים חיפשו לייצר ברוסיה שינוי חברתי מבוסס תפיסה מערבית.
בנוסף, שני אופני המחשבה הללו היו מנוגדים לסלבופיליות, התנועה האינטלקטואלית שגרסה כי דרכה של רוסיה נעוצה ברוחניותה המסורתית.
הרומן של טורגנייב היה אחראי לקידום פופולריות המונח "ניהיליזם", אשר נעשה נפוץ ביותר לאחר פרסום הרומן.
הרומן של הסופר הפולני בולסלב פרוס, "פרעה" (1895), ממוקם במצרים, בשנים 1087 – 85 לפנה"ס, בתקופה שבאותה מדינה נחוו מתחים פנימיים ואיומים חיצוניים שיגיעו לשיאם עם נפילת שושלת העשרים והממלכה החדשה.
הגיבור הצעיר, רעמסס, לומד כי מי שיאתגר את הכוחות החזקים הם פגיעים ונתונים לסכנות של פיתוי, הסתה, השמצה, הפחדה והתנקשות.
אולי השיעור המשמעותי ביותר אותו קלט רעמסס באיחור, כבר כפרעה, הוא חשיבותו של הידע לעוצמה.
חזונו של פרוס על נפילתה של ציוויליזציה קדומה שואב חלק מכוחו מהמודעות האינטימית של המחבר לקיצו של חבר העמים הפולני-ליטאי בשנת 1795, מאה שנים לפני שהשלים את כתיבת "פרעה".
את המודעות הפוליטית הזו חלק פרוס עם בן מולדתו, הסופר הצעיר ממנו בעשור שנים, ג'וזף קונרד, שהיה מעריץ של כתביו של פרוס.
"פרעה" תורגם ל-20 שפות ועובד לסרט עלילתי פולני בשנת 1966. ידוע גם שפרעה היה הספר האהוב על ג'וזף סטלין.
ג'וזף קונראד כתב כמה רומנים העוסקים בנושאים פוליטיים: "נוסטרומו (1904)", "הסוכן הסודי" (1907) "ותחת עיניים מערביות" (1911).
"נוסטרומו" (1904) מתרחש תוך מהפך פוליטי במדינת קוסטגואנה הדרום-אמריקאית, היכן שהסוור האמין ממוצא איטלקי, ג'ובאני בטיסטה פידנזה - שם האפונים של נוסטרו - (באיטלקית"האיש שלנו") - מקבל הוראה מאדונו, צ'ארלס גולד, בעל מכרות כסף ממוצא אנגלי, לקחת את אוצרות הכסף שלו לחו"ל כדי שלא ייפול לידי המהפכנים.
תפקידה של הפוליטיקה הוא בעל חשיבות עליונה "בסוכן הסודי", שכן הדמות הראשית, ורלוק, עובדת עבור ארגון מעין-פוליטי.
המזימה להשמדת מצפה הכוכבים של גריניץ' היא כשלעצמה אנרכיסטית.
ורלוק טוען כי ההפצצה "חייבת להיות הרסנית גרידא" וכי האנרכיסטים שישתתפו בהם כאדריכלי הפיצוץ "צריכים להבהיר ש[הם] נחושים לחלוטין לעשות ניקיון כללי ביצירה החברתית כולה." עם זאת, המתכונת הפוליטית של האנרכיזם נשלטת בסופו של דבר ברומן: המעשה היחיד המונע פוליטית כביכול מתוזמר על ידי סוכנות ממשלתית חשאית.
הרומן הפוליטי השלישי של קונראד, "תחת עיניים מערביות", קשור להיסטוריה הרוסית.
קהל הקוראים הראשון שלו קרא רומן זה על רקע המהפכה הכושלת של 1905 ובצל התנועות והדחפים שירקמו עור וגידים כמהפכות של 1917. גם לנובלה הקודמת של קונראד, לב המאפליה (1899), היו השלכות פוליטיות, בתיאור הביזההקולוניאלית האירופית באפריקה, שקונראד היה עד לה במהלך העסקתו בקונגו הבלגית.
הרומן של ג'ון סטיינבק ", ענבי הזעם" (1939) הוא תיאור מלא להט של מצוקת העניים.
עם זאת, רבים מבני דורו של סטיינבק תקפו את השקפותיו החברתיות והפוליטיות.
בריאן קורדיאק כותב: "סטיינבק הותקף כתועמלן וסוציאליסט משמאל ומימין הספקטרום הפוליטי.
החריפות ביותר מהמתקפות הללו הגיעו מהחקלאים המאוגדים בקליפורניה; הם לא היו מרוצים מהאופן בו תוארו בספר עמדותיהם והתנהלותם של החקלאים בקליפורניה כלפי המהגרים.
הם הוקיעו את הספר כ"צרור שקרים" ותייגו אותו "כתעמולה קומוניסטית".
היו שהאשימו את סטיינבק בכך שהגזים בתנאי המחנה כדי להבהיר נקודה פוליטית.
סטיינבק ביקר במחנות זמן רב לפני פרסום הרומן וטען כי טבעם הלא אנושי הרס את רוחם של המתנחלים.
"האמריקאי השקט" (1955) הרומן של הסופר האנגלי גרהם גרין מטיל ספק ביסודות המעורבות האמריקאית הגוברת בווייטנאם בשנות החמישים.