tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
גולת הכותרת של הבניין היא קוטרו הלא שגרתי של הבסיס, 45 מטרים בלבד, ובכל זאת, מצליח הבניין לשרוד הרבה תלאות ואסונות.
בורג' עזיזי הוא גורד שחקים מגה גבוה לעירוב שימושים אשר נמצא בבנייה בעיר דובאי שבאיחוד האמירויות הערביות.
בניית המגדל החלה בשנת 2016, הופסקה וחודשה, והיא עתידה להסתיים בשנת 2030. המגדל עתיד לכלול מלון שבע כוכבים עם 112 חדרים, 444 דירות מגורים, סקיי לובי, מוזיאון, מסעדות, קולנוע, מועדון, סופרמרקט, ספא, חדרי כושר, בריכות שחייה, סאונות וסיפון תצפית בגובה 649 מטר.
בורג' עזיזי עשוי להיות הבניין השני בגובהו בעולם לאחר השלמתו, אם יגיע לגובה המתוכנן של 725 מטרים, שהם 103 מטרים פחות מגובהו של בורג' ח'ליפה, הבניין הגבוה בעולם (נכון לשנת 2025), הממוקם במרחק של 2 קילומטרים ממנו.
בשנת 2012, מידן גרופ הכריזה על מגדל אינתיסאר כמגדל בגובה 570 מטר (1,870 רגל) וכגורד שחקים בן 122 קומות.
הנחת אבן הפינה התרחשה בשנת 2016. הבנייה הופסקה בשנת 2017, עקב צו הפסקת עבודה שהוציאה מחלקת התכנון והבנייה של דובאי בעקבות סכסוך תשלומים עם היזם, שנפגע מפשיטת רגל של נכסים והביא לנטישה של הפרויקט.
בשנת 2018, חברת עזיזי דוולופמנטס רכשה את מגדל אינתיסאר, שהיה בהקפאת בנייה זמן רב.
בינואר 2024, המגדל מותג מחדש, תוכנן מחדש ושמו שונה ל"בורג' עזיזי", והבנייה חודשה בשנת 2025.
בורג' ראפאל הוא גורד שחקים סופר גבוה בעיר ריאד שבערב הסעודית המשמש כמלון, כמגדל מגורים, וכולל גם חדרי משרדים.
בנייתו החלה במאי 2011 והסתיימה בשנת 2014, המגדל נפתח לציבור באותה השנה.
המגדל כולל בנוסף למלון גם כ-474 דירות מגורים, חדרי משרדים, ודירות שירות.
המלון במגדל כולל 350 חדרים והוא המלון הגבוה ביותר בריאד, ואחד מהמלונות הגבוהים ביותר בעולם.
עלות בניית המגדל נאמדת ב-320 מיליון דולר אמריקני.
המגדל מתנשא לגובה של 308 מטרים (1,010 רגל) וכולל 68 קומות (+2 קומות תת-קרקעיות).
המגדל מתפרס על שטח של 92,626 מטר רבוע וכולל 22 מעליות ו-1,256 מקומות חנייה.
בורג' בונעאמה (برج بونعامة), היא עיירה קטנה והררית, המונה כ־25,000 תושבים בלב הרי אוארסניס בצפון מערב אלג'יריה.
זו למעשה פרובינציית המחוז של טיסמסילט.
העיירה הייתה ידועה בשם "מולייר" בתקופת הכיבוש הצרפתי באלג'יריה (1830–1962), ולאחר מכן בשם "בני הנדל" עד 1975.
העיר מתנשאת לגובה 1098 מ' מעל פני הים והיא מחוברת לסיד עאמר (לה גרנד פיק) של הרי אוארסניס, המתנשא ל-1985 מ'.
לאחר קבלת העצמאות מצרפת, אימצה העיר את השם בני הנדל, שהיה שבט ברברי שחי באזור לפני כמה מאות שנים.
לאחר 1975 העיר קיבלה את שמה הנוכחי, בורג' בונעאמה, לזכר השהיד סי מחמד בונעאמה (הידוע גם בשם ג'ילאלי בונעאמה) שנולד בעיר בשנת 1926, ומי שהיה ראש המפקדה הרביעית של החזית לשחרור לאומי של אלג'יריה במהלך מלחמת העצמאות של אלג'יריה נגד צבא צרפת, (1954–1962) .
בונעאמה נהרג בבלידה ב־8 באוגוסט 1961. בורג' בונעאמה הייתה חלק ממחוזות צרפת, אוראן במהלך הכיבוש הצרפתי, ולאחר העצמאות הצטרפה לאל-אסנם (כיום שלף-Chlef) .
עם שינוי השם בשנת 1975, היא הצטרפה למחוז של העיר טיארת, לפני שהפכה לחלק מהמחוז של טיסמסילט אשר נוצרה במהלך חלוקה מחדש מנהלית בשנת 1984.
בּוּרְג' רַחָּ֫אל הוא כפר שיעי בלבנון, השייך לנפת צור במחוז הדרום בלבנון.
לפי אדוארד פאלמר, מובן ופירוש השם, בערבית, הוא "מגדל המטייל", או "מגדל הנוסע" (The traveller's tower).
בורג' רחאל שוכן בגובה של כ-120 מטרים מעל פני הים, כ-10 קילומטרים צפונית מזרחית לעיר צור, כ-2 קילומטרים מערבית לבדיאס.
בשנות ה-60 של המאה ה-19, ארנסט רנן מצא כאן שורה של שבעה מבנים, שלושה פתוחים וארבעה סגורים.
בנוסף, סיפרו לו ש מצפון- מזרח למבנים אלו, ישנם עוד שבעה מבנים כאלו, קבורים, מתחת לאדמה.
המקומיים קראו להם קברי המלכים - קוּבּ֫וּר אל-מוּל֫וּכּ (قبور الملوك) והם כיוונו למלכי העיר צור.
בשנת 1875, ויקטור גרן דיווח כי בכפר גרים 400 תושבי מתואלים.
גרן מסר פרטים על מה שראה ושמע בכפר:
ביישוב, במקומות שונים, אבנים מסותתות היטב, שנלקחו ממבצר עתיק.
מערבית לח'רבת מהית'ה, גרן מצא חורבה בשם ח'רבת כרם אל-מסרטה (Kerm el Meserta) ובה שרידי בתי בד, סרקופגים שבורים, אבני ריחיים, מספר רב של אבני פסיפס מפוזרות.
כעשרים דקות הליכה מח'רבת כרם אל-מסרטה, לכיוון דרום-מערב, הוא מצא גבעה ועליה שרידי כפר הרוס בשם ח'רבת חלואה (Kh.
מצפון-מזרח לח'רבת חלואה, ישנה במה מוקפת אבנים גדולות, ובה בור מים שנקרא ביר אל-מלאחה (Bir el Mellaha).
בּוּרְג' אל-מוּל֫וּכּ הוא כפר לבנוני בנפת מרג' עיון שבמחוז א-נבטיה.
במקור, היישוב נקרא אל-ח'רבה (الخربة; בתעתיק מדויק: "אלחִ'רְבֶּה").
במחצית שנות השבעים שונה השם לשם הנוכחי, שתרגומו "מגדל המלכים".
לא ידועה הסיבה לבחירת שם זה.
בחלק מהמפות היישוב נקרא עדיין אל-ח'רבה.
בורג' אל-מולוכ נמצא בשכנות, מדרום לכפר קליעה, במחוז נבטיה, בנפת מרג' עיון, במרחק של כ-5 ק"מ דרום-מערבית למרג' עיון וכ-25 ק"מ, דרום-מזרחית לנבטיה, בגובה של 622 מטר מעל פני הים.
הכפר שוכן על גבעה המשקיפה, ממזרח על החרמון, ממערב על נהר הליטני ומצודת הבופור, על מטולה ומשגב עם מדרום, ועל ג'בל א-ריחאן מצפון.
שטח הכפר הוא 617 דונם.
בשל מלחמת האזרחים, עזבו נוצרים את הר הלבנון והתיישבו בכפר ומאז האוכלוסייה הלכה וגדלה.
במחצית אוקטובר 2023 עזבו את הכפר רוב התושבים, בשל המצב הביטחוני – חילופי האש בין צה"ל לחזבאללה.
הכפר מפורסם בכרמי הזיתים והגפנים שלו.
מדי שנה מייצרים בכפר כ-200 טון שמן.
בּוּרְג' קָלָאוִויֶה הוא כפר לבנוני שיעי בנפת בינת ג'בייל, מחוז א-נבטיה.
בורג' קלאוויה שוכנת כ-23 קילומטר מדרום לא-נבטיה וכ-20 קילומטר מצפון לבינת ג'בייל, בגובה של 470 מטר מעל פני הים.
בשנת 1881 ביקרה ביישוב משלחת של הקרן לחקר ארץ ישראל ובספר המקום נקרא בורג' אל אלאווי.
פאלמר שפירש את שמות המקומות, תרגם את השם וקרא לו "המגדל של אלאווי", אך לא פירש במי מדובר.
בּוּרְג' א-שמָאלִי הוא מחנה פליטים בלבנון שהוקם בשנת 1955, כ-5 קילומטרים מזרחית לעיר צור אך בהמשך גבולותיו התרחבו והוא חלק מהמרחב העירוני של העיר, אך הוא מנוהל כמובלעת עצמאית.
המחנה הוא השני בגודלו מבין 12 מחנות פליטים שהוקמו בלבנון בשנות ה-50 (עין אל-חילווה הוא המחנה הגדול ביותר).
מאז מלחמת האזרחים בסוריה מתגוררים במחנה גם פליטים סורים ופליטים פלסטינים מסוריה.
סוכנות הסעד והעבודות של האומות המאוחדות לפליטים פלסטיניים במזרח הקרוב (אונר"א) מספקת שירותים בסיסיים, בסיוע ארגונים לא ממשלתיים מקומיים ובינלאומיים.
הצבא הלבנוני שולט על הכניסות והיציאות, דרך 6 שערים של המחנה.
המחנה נבנה בסמוך לכפר לבנוני בשם בורג' א-שמאלי.
במרכז המחנה ישנן חורבות של מצודה גדולה שהייתה בנויה מאבן.
פאלמר כתב שמשמעות השם היא על פי תרגומו: המילה הראשונה בּוּרְג' (برج) הוא מגדל או מצודה ופירוש המילה השנייה א-שׁמָאלִי (الشمالي) הוא: הצפוני.
בקרבת מקום יש אזור חקלאי הנקרא: שמשמעותו מגדל דרומי.
שטחו של בורג' א-שמאלי הוא כ-135,000 מטרים רבועים.
על אף שהמחנה פחות צפוף ממחנות פליטים אחרים בלבנון.
למחנה יש שער הראשי שדרכו יוצאים ונכנסים למחנה ובנוסף ישנם עוד 5 כניסות לא רשמיות למעבר הולכי רגל בלבד (רחובות החסומים בקוביות בטון).
כל השערים בפיקוח צבא לבנון.
המחנה נבנה באופן לא מתוכנן והבתים נבנו על פי תוואי הקרקע.
המחנה מחולק באופן לא פורמלי לשכונות, הנקראות על שם הכפרים שמהם הגיעו הפליטים.
השכונה היוצאת מהכלל היא "שכונת מרוקו", של התושבים, שאבותיהם הגיעו לארץ ישראל ממרוקו, בתקופת האימפריה העות'מאנית.
לדברי עלי בדאווי, הארכאולוג הראשי הוותיק של דרום לבנון במנהל הכללי לעתיקות, ניתן להניח באופן כללי שכל הכפרים סביב צור הוקמו כבר בתקופה פרהיסטורית כמו התקופה הנאוליתית (5,000 לפני הספירה).
אסטלות פיניקיות וחפצי אמנות אחרים שנמצאו בבורג' אל-שמאלי מעידים על כך שהמקום שימש במאה ה-5 עד ה-4 לפני הספירה למטרות הלוויה.
אם היו יישובים באותה תקופה, הם כנראה נהרסו על ידי צבאו של אלכסנדר מוקדון, שהרס את כל כפרי החוף ואת חומרי הבנייה ששימשו לחיבור האי צור עם שומה במהלך המצור של 332 לפנה"ס.
עם זאת, ישנן אינדיקציות להתנחלויות בבורג' אל-שמאלי המתוארכות לפחות למאה הראשונה לפני הספירה.
בשנת 1937 התגלה באזור בורג' א-שמאלי נקרופוליס עתיק וכן קבר רומי עם ציורי קיר מהמאה ה-2 לספירה.
הקבר פורק ושוחזר במוזיאון הלאומי של ביירות.
בתקופה הרומית, חלקים מבורג' אל-שמאלי שימשו כנקרופוליס.
שרידי דרך רומית-ביזנטית נשתמרו מתחת לכביש הראשי המודרני.
אין עדויות שבורג' א-שמאלי המשיך להיות מיושב, או שימש מקום קבורה לאחר שצבאות ערב הביסו את האימפריה הביזנטית באזור והשתלטו על צור, בשנת 635. לאחר מסע הצלב הראשון, הצלבנים בנו מגדל מבוצר על הגבעה של בורג' אל-שמאלי, המשקיפה על חצי האי צור וככל הנראה מכאן נובע שם הכפר.
בימי קדם, אדמות בורג' אל-שמאלי שימשו כבית קברות.
האימפריה העות'מאנית כבשה את הלבנט בשנת 1516 ואזור ג'בל עאמל (דרום לבנון של ימינו) נותר ברובו ללא פגע במשך כמעט מאה נוספת.
כשההנהגה העות'מאנית מינתה את המנהיג הדרוזי פאחרדין השני לנהל את האזור בראשית המאה ה-17, עודד האמיר את המתואלים להתיישב באזור שמזרחית לצור, כדי לאבטח את הדרך לדמשק.
בכך הונחו היסודות לדמוגרפיה המודרנית של כל האזור, כמקום שיעי ברובו.
בשנת 1881 ביקרה במקום משלחת הסקר של הקרן לחקר ארץ ישראל ובסיכום תואר הכפר כ"כפר גדול בנוי אבן, המכיל כ-300 מתואלים, השוכן על רכס נמוך, עם תאנים, זיתים ואדמה מעובדת.
בסמוך ישנם 2 מעיינות טובים"...
"כפר עם מגדל שבנייתו דומה לזו של המגדל בבורג' רחאל, שאינו נראה עתיק יותר מהצלבנים, אך נבנה מאבנים ישנות יותר...
כקילומטר מדרום-מערב לגבעה זו מצויה סדרה תת-קרקעית של קברים, שכל אחד מהם מכיל מספר טווחים של לוקוסים, אשר נחקר על ידי ארנסט רנן".
לאחר ההכרזה על מדינת ישראל במאי 1948, נמלטו, על פי ההערכות, כ-127,000 פלסטינים ללבנון.
חלקם מצאו מקלט במחנה אוהלים שהוקם בבורג' א-שמאלי על ידי הליגה של אגודות הצלב האדום.
הפליטים היו בעיקר כפריים חקלאים מחוואלה, לוביה, צפורי, טבריה, וצפת.
בשנים הראשונות, הפליטים סבלו מתנאים גרועים במיוחד, שכן המחנה נועד בתחילה להיות זמני בלבד ונקודת מעבר למקומות אחרים.
המחנה הנוכחי הוקם ב-1955. ואונר"א החל לספק לתושבי המחנה סיוע הומניטרי: שירותי תשתית (מים, ביוב, חשמל, רשתות כבישים), בתי ספר ושירותי בריאות.
בשנת 1959, איש הדת השיעי יליד איראן , סייד מוסא סאדר, לאזור צור ואחד ממעשיו הראשונים היה להקים מרכז הכשרה מקצועית בבורג' אלשמאלי.
בינואר 1969 הכריז הפרלמנט הלבנוני על שביתה כללית בלבנון, במחאה על ההתקפות הישראליות על מטרות פלסטיניות בביירות.
בהמשך, במהלך המחצית הראשונה של שנות ה-70, השתנה יחס חברי הפרלמנט לפלסטינים, כאשר האוכלוסייה הלבנונית החלה לסבול מהמרד הפלסטיני בדרום לבנון.
ב-20 ביוני 1974 הפציץ חיל האוויר הישראלי את המחנה ולפי נתוני צבא לבנון הרג 8 בני אדם, בעוד 30 נפצעו.
באותה שנה ייסד מוסא סאדר את "חרכת אל מחרומין" ("תנועת המקופחים") ושנה לאחר מכן – זמן קצר לפני תחילת מלחמת האזרחים בלבנון – את הזרוע הצבאית שלה: אמ"ל, ראשי תיבות של "אפוואג' אל-מוקוואמה א-לובנאניה" (افواج المقاومة اللبنانيّة), שפירושו: "גדודי ההתנגדות הלבנונית".
בינואר 1975 תקפה יחידה של החזית העממית לשחרור פלסטין יחידה של צבא לבנון בצור.
וכעבור שנה, ב-1976, מפקדים מקומיים של אש"ף השתלטו על מערכת השלטון המוניציפלי של צור בתמיכת בעלי בריתם של הצבא הערבי הלבנוני.
ב-1977, שלושה דייגים לבנונים נהרגו בצור בתקיפה ישראלית.
הפלסטינים הגיבו בירי רקטות לעבר נהריה, וכתוצאה נהרגו 3 אזרחים.
ישראל הגיבה בתקיפות אוויריות כבדות וכן הפגזות ארטילריה וסירות תותחים על צור וכפרי הסביבה, אך בעיקר על מחנות הפליטים: רשידיה, בורג' א-שמאלי ואל-בס.
ב-11 במרץ 1978 אירע הפיגוע בכביש החוף שבו נהרגו 38 אזרחים ישראלים, בהם 13 ילדים, ופצעו 71. אש"ף לקח אחריות על הפיגוע ושלושה ימים לאחר מכן במסגרת מבצע ליטני, כבש צבא ההגנה לישראל את דרום לבנון, מלבד האזור העירוני של צור.
ב-23 במרץ 1978 הגיעו הכוחות הראשונים של כוחות יוניפ"ל של האו"ם לדרום לבנון, אך הכוחות הפלסטינים לא היו מוכנים לוותר על עמדותיהם בצור ובמחנות הפליטים שסביבה ובמהלך הקרבות ספג יוניפי"ל אבדות כבדות.
הפצצות תכופות של צה"ל על צור נמשכו לאחר 1978 ומנגד, אש"ף בדרום לבנון הפך לצבא סדיר על ידי רכישת מערכות נשק ובכלל זה טנקי T-34 מתקופת מלחמת העולם השנייה, והמשיך לשגר לגליל רקטות קטיושות, עד להפסקת האש ביולי 1981.
האוכלוסייה השיעית סבלה כתוצאה מהסכסוך בין ישראל לפלסטיניים, דבר שגרם למתיחות בין אמל לפלסטינים.
המאבק בין הכוחות החריף במהלך מלחמת עיראק-איראן, שכן אש"ף תמך בסדאם חוסיין ואילו אמל צידד בטהרן.
נוצרו עימותים אלימים בכפרים רבים בדרום לבנון, כולל אזור צור.
התקרית הקשה ביותר מסוג זה התרחשה באפריל 1982, כאשר הפתח הפציץ את מכון ההכשרה הטכנית של אמל בבורג' א-שמאלי במשך עשר שעות.
ב-6 ביוני 1982 פתח צה"ל במבצע שלום הגליל שהחל בכיבוש דרום לבנון.
באזור צור ובעיקר במחנות הפליטים הסמוכים לה היו כ-1,500 מחבלים, רובם אנשי פתח.
בבורג' אל-שמאלי – כמו במחנות פליטים אחרים – לוחמים פלסטינים השתמשו באזרחים כמגן אנושי וכוחות צה"ל ניהלו קרבות קשים של לוחמה בשטח בנוי שסירבו להיכנע.
מפקד האוגדה, תא"ל יצחק מרדכי ציין ש"עשינו מאמצים רבים להוציא את האזרחים מתוך מחנה הפליטים, אבל מפקדי המחבלים לא אפשרו את הפינוי".
במהלך הלחימה "...במחנות הפליטים שמסביב לצור, ובעיקר ברשידייה, באל-בץ ובבורג' א-שמאלי.
שם הוכיחו לוחמים פלסטינים בלתי סדירים יכולת לחימה ודבקות במטרה כאשר נלחמו על בתיהם ועל משפחותיהם.
טיהור הגזרה כולה הסתיים רק ביום הרביעי למלחמה".
לפי אונר"א, "נגרם נזק כבד" למחנה בורג' א-שמאלי ומקורות פלסטיניים דיווחו על 125 הרוגים, מקרב תושבי המחנה, מהם היו שנהרגו בתוך מקלטים שהופצצו.
בפברואר 1985 בוצע פיגוע התאבדות על שיירת צה"ל בבורג' א-שמאלי ופצע עשרה חיילים.
בתגובה, צה"ל פעל נגד מחבלים שהתבצרו במרכז ההכשרה הטכנית של אמל בבורג' א-שמאלי.
נהרגו מחבלים ונזק רב נגרם למקום.
באפריל 1985 נסוגו הכוחות הישראליים מאזור צור רבתי ואמל השתלטה שם על האזור ושם לו למטרה למנוע כל נוכחות פלסטינית חמושה, בדרום לבנון.
בספטמבר 1986 קבוצת פלסטינים ירתה על סיור של אמל במחנה רשידיה ובתגובה אמל צרו על כל מחנות הפליטים שסביב צור ובכללם גם בורג' א-שמאלי.
לאחר כחודש של לחימה והרוגים משני הצדדים, כ-7,000 פליטים באזור צור נעקרו פעם נוספת.
לפי הלשכה המרכזית הפלסטינית לסטטיסטיקה, "מפקד האוכלוסין והדיור הכללי במחנות בלבנון 2017", היא כדלקמן:
פליטים פלסטינים בלבנוןפליטים פלסטינים שברחו מסוריה ללבנוןלבנוניםסוריםשוניםסך הכל8,1421,444765223410,218
על פי נתוני אונר"א, נכון לאוגוסט 2024, אוכלוסיית המחנה מוערכת ב-19,500 פליטים רשומים, "בעוד שכמה הערכות מצביעות על 25,000.
בורג' ברדוויל הוא אתר עתיקות בנפת רמאללה ואל-בירה שבשומרון המכיל שרידי מבנים של בית אחוזה צלבני מן המאה ה-12.
בורג' ברדוויל שוכן ברום כ-800 מ' מעל לפני הים, ממערב לכפר סילוואד, על הדרך המחברת את ירושלים ושכם (כביש 60), סמוך למובא הדרומי של מעבר ואדי חרמיה.
האתר, שמִתארו כמצולע לא סדיר, הוגדר כבית אחוזה כפרי מבוצר למחצה.
בולט בו בניין בן שתי קומות, שקירותיו נבנו מאבנים בגדלים שונים מסותתות בחלקן.
המתחם שמעבר למבנה המרכזי הריבועי מתפרשׂ בצורת מניפה במורד לכיוון צפון-מזרח, ושרידי מבנים מקומרים בנויים מאבני גוויל מסמנים את היקפו.
לא נערכו באתר חפירות ארכאולוגיות מסודרות, והוא עומד בשממונו.
ויקטור גרן עבר במקום בביקורו בארץ ישראל ב-1870, ולפי השם ברדוויל (بردويل) – הצורה בערבית של השם בלדווין – ייחס אותו לתקופה הצלבנית.
וכך מתאר גרן את האתר: .
אנשי סקר ארץ ישראל המערבית ביקרו במקום ביוני 1875, מסרו דוח ראשוני על ממצאיהם, כולל תרשים קרקע של האתר, ותיארו אותו כמגדל שמירה השולט על מעבר ואדי אל-חרמיה.
גם הם הגדירו את זמנו לתקופה הצלבנית.
אתר בורג' ברדוויל לא נזכר במקורות מן התקופה הצלבנית.
יהושע פראוור כותב על אתרים מסוגו, כי .
כינויו של האתר בערבית – בֻּרג', بُرج – מציין מבנה מבוצר מסוג מגדל.
בנבנישתי בדק ומצא שכינוי זה מציין רק אתרים מן התקופה הצלבנית שהם בתי אחוזה כפריים.
תצלומים ראשונים של בורג' ברדוויל נעשו ב-1919 בידי ההיסטוריון הבריטי קפל ארצ'יבלד קרסוול, ששימש אז כמפקח על אתרי הארכאולוגיה בארץ ישראל ובסוריה מטעם מנהלת שטח האויב הכבוש.
להערכתו האתר לא היה בר שיקום.
בורג' ברדוויל נסקר ב-1968 על ידי זכריה קלאי במסגרת הסקר הארכאולוגי של ישראל, אבל מעֲרך האתר לא הובהר מעבר למה שקבעו החוקרים הקודמים.
דניס פרינגל סייר במקום באוגוסט 1986 מטעם בית הספר הבריטי לארכאולוגיה בירושלים ונוכח שרוב הממצאים, שעליהם דוּוח כמאה שנים קודם לכן, עדיין ניכרים בשטח.
בביקור נוסף ב-1989 ביצע מדידות ויצר תרשים מחודש.
בורג' אל-בראג'נה היא שכונה הממוקמת בפרוורים הדרומיים של ביירות בלבנון.
היא שוכנת בין נמל התעופה הבינלאומי ביירות-רפיק חרירי לבין העיירה חראח חריכ.
בבחירות לפרלמנט בלבנון שנערכו ב-2009, נכללה בורג' אל-בראג'נה במחוז הבחירות של בעבדא.
אוכלוסייתה מורכבת בעיקר ממוסלמים שיעיים, אך הודות לדיור הזול במקום, צברה אוכלוסייה גדולה של מוסלמים סונים וכן נוצרים מארונים בשל קרבתה לעיירה חראת חריכ.
בשכונה מתגוררים גם אוכלוסיות פליטים כמו כורדים, עיראקים (כולל אשורים עיראקים ) ואוכלוסיות פליטים אחרות כמו פליטים סורים שהגיעו בעקבות מלחמת האזרחים בסוריה, המתגוררים בעיקר במחנה הפליטים הפלסטיני המקומי וסביבו - מחנה בורג' אל-בראג'נה .
העיירה נוסדה על ידי מתיישבים ערבים.
היא ידועה בשם בראג'נה על שם מורד שהרג עבד של פח'ר א-דין השני (1590–1635).
ב-2006 במהלך מלחמת לבנון השנייה וב-2024 במהלך מלחמת חרבות ברזל הפציץ חיל האוויר הישראלי במקום.
מחנה הפליטים בורג' אל-בראג'נה ממוקם בפאתי העיירה.
באוקטובר 1948 החלו להגיע משפחות מתרשיחא לביירות זמן קצר לאחר כיבוש כפרם בגליל המערבי על ידי צבא ההגנה לישראל.
בתחילה גרו משפחות בחדרים שכורים סביב בורג' אל-בראג'נה.
כמחצית מ-3,000 תושבי הכפר מתרשיחא שהגיעו ללבנון התיישבו שם במה שהפך למחנה הפליטים בורג' אל-בראג'נה, שהוקם על ידי ליגת אגודות הצלב האדום.
תושבי הכפר שלא הצליחו להגיע לביירות בשנת 1948 נעצרו ונשלחו ברכבת לחלב, שם הפכו לקבוצה הגדולה ביותר במחנה אל-נירב.
תושבי תרשיחא לקחו על עצמם את רוב תפקידי ההנהגה ונשארו רוב אוכלוסיית מחנה בורג' אל-בראג'נה במשך שנים רבות.
בשנת 1981 הוערך כי 4-5,000 תושבי תרשיחא חיו במחנה.
במהלך 1982, לאחר שישראל פלשה ללבנון מוקדם יותר באותה שנה במסגרת מלחמת לבנון הראשונה, הוטל על המחנה מצור ידי ישראל ופלנגות נוצריות לבנוניות.
בין היתר פעלה במקום חטיבת הנח"ל.
מצור עליו (ועל מחנות פלסטיניים אחרים) הוטל גם הוא על ידי מיליציית אמל מפברואר 1984 עד פברואר 1987 כדי לשלוט במערב ביירות במסגרת מלחמת המחנות.
על פי אונר"א, יותר מ-20,000 פליטים פלסטינים חיים במחנה, אם כי במקור יועד האתר ששטחו קילומטר רבוע אחד למגורים של רק 10,000 איש.
לאחר פרוץ מלחמת האזרחים בסוריה, פליטים סורים רבים עברו למחנה, מה שהגדיל באופן דרמטי את אוכלוסייתו.
מדי שנה נרשמים מקרי מוות רבים כתוצאה מהתחשמלות ומקריסת מבנים.
באוגוסט 2025 החל צבא לבנון בהוראת ממשלת נוואף סלאם לאסוף נשק במחנה הפליטים.
ב-12 בנובמבר 2015, אירעו בבורג' אל-בראג'נה שני פיגועי התאבדות.
לפחות 37 בני אדם נהרגו ויותר מ-180 נפצעו.
עאדל טרמוס, אב לשניים, השליך את עצמו על המחבל השני והציל רבים במחיר חייו.
בשנת 2014, מוסלמים היוו 98.18% ונוצרים היוו 1.32% מהמצביעים הרשומים בבורג' אל-בראג'נה.
88.41% מהמצביעים היו מוסלמים שיעים ו-9.76% היו מוסלמים סונים .
בּוּרְגוּל (מערבית: بُرْغُل, תעתיק מדויק: בֻרְעֻ'ל; בעברית מקראית: רִיפוֹת) הוא מוצר מזון ים-תיכוני העשוי מגרגרי חיטה מבושלת, שיובשה ונגרסה.
השם העברי המקורי לבורגול הוא "ריפות", כנזכר בספר שמואל:
מאכלים נפוצים העשויים מבורגול הם קובה מטוגנת (נבלוסיה), סוג של מג'דרה - בורגול מבושל עם עדשים ושמן וסלט הטאבולה הנעשה מבורגול מושרה ומרוכך בליווי ירקות ועשבי תיבול.
בורגול טחון דק נקרא גם גרישה או ג'ריש.
בפסח הבורגול נחשב חמץ, כיוון שעבר בישול במים.
רבים מהפוסקים סבורים שאין איסור בישולי עכו"ם בבורגול, ולכן גופי כשרות רבים אינם מצריכים השגחה צמודה על בורגול המיובא מחו"ל.
ברכתו של הבורגול היא מזונות, כיוון שהוא נחשב לתבשיל.
הברכה האחרונה שיש לברך עליו היא 'על המחיה'.
הבורגונדים היו שבט גרמאני שהיגר מאזור סקנדינביה לאי בורנהולם, ממנו נשאב שמו (Burgundarholmr משמעו אי הבורגונדים), ומשם לאירופה.
הבורגונדים כוננו במאה החמישית ממלכה בשטח צרפת של היום, ואחר-כך נטמעו בפרנקים ונעלמו.
האזכור הרומי הראשון לבורגונדים נמצא אצל טקיטוס, שאינו מציין את מוצאם המקורי.
לפי היסטוריון הגותים מן המאה השישית, יורדנס, הגותים הוכו בקרב על ידי פסטידה, מלך הגפידים (gepidae) וכמעט והושמדו.
הגותים היגרו מערבה במאה הרביעית והתיישבו בעמק הריין (תקופת "נדידת העמים").
ככל הנראה, נוצרו בתקופה זו קשרים קרובים בינם לבין ההונים, כפי שניתן ללמוד מהמצאות גולגולות מוארכות של נקבות בקברים בורגונדיים.
הארכת הגולגולת באמצעות כפיתת גולגולות ילדות היה מנהג הוני וגולגולות דומות אינן מצויות בקברי שבטים גרמאנים אחרים.
ככל הנראה, במהלך המאה הרביעית המירו דתם לנצרות האריאנית, מה שיצר חומה של חשד בינם לבין האימפריה הרומית, שקיבלה את הגרסה הקתולית של הנצרות.
מעט מאוחר יותר, לקראת סוף המאה הרביעית, הפכו הבורגונדים ל"פואדרטי" רומיים, תושבים המסייעים לאימפריה הרומית בחיילים, בתמורה לזכות ישיבה על קרקע ותמורות אחרות.
למרות שבועת האמונים לרומי כפואדרטי, לא הפגינו הבורגונדים נאמנות לאימפריה ונהגו לפשוט בקביעות על חלקים במזרח גאליה.
בשנת 412 הכתירו המלך הבורגונדי גונדהאר ומלך האלאנים גואר את יובינוס כקיסר-בובה מטעמם.
הפעולה התבססה ככל הנראה על לקחי מרידת קונסטנטין, ששלט בגאליה כטיראן עצמאי מרומא בין השנים 406 ו-411. יובינוס הודח במהרה, אך הבורגונדים קבעו לעצמם ממלכה בגדה השמאלית (הרומית) של הריין, משם יצאו לפשיטות בלתי פוסקות על הפרובינקיה גאליה בלגיקה הרומית.
פשיטות אלו באו אל קיצן כאשר המצביא הרומי פלביוס אאטיוס זימן שכירי חרב הונים בשנת 436 והחריב את הממלכה הבורגונדית.
גונדהאר נהרג בקרב ועמו, כך הדיווחים, רוב הבורגונדים.
אחרי התבוסה במאבק מול רומי, קבע אאטיוס את מושב הבורגונדים, בראשות מלכם החדש גונדריק ליד "לוגדוננסיס" (היום, ליון) שהפכה לבירה הרשמית של ממלכת הבורגונדים בשנת 461. מלכי שושלת גונדהאר שלטו בממלכה עד שחרבה עם הכיבוש הפרנקי בשנת 534.
כפואדרטי של רומא לחמו הבורגונדים עם אאטיוס בקרב שאלון בשנת 451 בו נצחו רומא והשבטים הגרמניים את אטילה ההוני, אך ברית זו לא האריכה ימים מעבר לזמן שנדרש כדי להסיר את הסכנה ההונית המידית.
הבורגונדים המשיכו לשלוט בחבלי דרום-מזרח גליה (צפון איטליה, מזרח שווייץ ודרום-מזרח צרפת של היום) גם אחרי נפילת האימפריה הרומית בשנת 476. בשנת 493 נישא כלוביס מלך הפרנקים לנסיכה הבורגונדית קלותילדה, בתו של המלך כילפריך השני מבורגונדי, כחלק מהברית בין העמים נגד הויזיגותים בראשית המאה השישית.
מאוחר יותר הכניע כלוביס גם את הבורגונדים והפך אותם לחלק מהממלכה המרובינגית והבורגונדים נטמעו ונעלמו בין הפרנקים.
המורשת העיקרית של הבורגונדים להיסטוריה הייתה אסופת החוקים "לקס גונדובדה," אחת מאסופות החוקים הראשונות, שנכתבה על ידי המלך גונדובאד.
זה היה אחד הניסיונות הראשונים של השבטים הגרמאנים לכונן מערכת חוקית שתחליף באופן כלשהו את מערכת החוקים הרומית.
הבּוֹרְג הוא גזע של סייבורגים מתוך היקום הבדיוני של זיכיון "מסע בין כוכבים", המופיע בסדרות הטלוויזיה ובסרטי הקולנוע של "מסע בין כוכבים".
הבורג בסדרה הם פסאודו-גזע של דמויי אדם המורכב מאסופת גזעים אחרים, שחוברו לקולקטיב, מוח כוורת, באמצעות שתלים קיברנטיים.
הבורג הופיעו לראשונה בסדרת "מסע בין כוכבים: הדור הבא" בפרק "Q Who", ששודר בשנת 1990 והפכו מאז לדמויות נבלים פופולריות בסדרה.
הרעיון לדמויות נשאב ככל הנראה מהדמות "סייברמן", שהופיעה בסדרת הטלוויזיה הבריטית "דוקטור הו" משנות השישים והצטיינה באופי דומה ואף השתמשה במימרות דומות.
הבורג חברים בכוורת מוחות משותפת, הקולקטיב, עמה הם מתקשרים באמצעות השתלים.
הבורג פועלים כמוח אחד, אך ישנה חלוקה לוגית בכוורת לאסופות כוורות קטנות יותר בשם יונימאטריקס (Unimatrix).
בסרט "מסע בין כוכבים 8: המפגש" הוצגה לראשונה "המלכה" – ישות שמתאמת את פעולת הכוורת.
מטרת הבורג, כהצהרתם, היא לשפר את איכות החיים ביקום באמצעות הפיכתו למושלם.
לצורך כך, הם נעים ממקום למקום ו"מטמיעים" גזעים בהם הם פוגשים: מחדירים למוחם שתלים והופכים אותם כפופים ל"מוח הכוורת" ומטרותיו.
דחף זה להטמיע אינו בא מתוך רוע או כוונה לפגוע אלא כהכרח מוטמע בכל חבר בכוורת.
על-פי תפישתם של הבורג "אין טעם בהתנגדות" להם, "אתה תוטמע" אם תרצה או לא.
יומרה זו מעוגנת ביכולתם של הבורג להתאים את עצמם לנשקו ולאופן פעולתו של היריב, כך שתכסיס ששימש להבסת כוורת מסוימת במקרה אחד יהפוך חסר טעם בפעם הבאה, כיוון שהבורג יתאימו עצמם להתגונן בפניו.
כדי להביסם יש למצוא בכל פעם תכסיס חדש.
במספר מקרים, הבורג בוחרים לוותר על תקשורת כ"קהל" עם מינים אחרים, ובמקום זאת בוחרים בנציג, בדרך כלל בעל מאפיינים דומים להם, כ"ממשק" בין אותו המין לקולקטיב.
בחירה זו נעשית על מנת להקל על מורכבות פרויקטים הדורשים עבודה מול מין המורכב מאינדיבידואלים, המוצאים לעיתים כי תיאום עם נציג נוח יותר מאשר תיאום עם כלל המוחות (והקולות) של הקולקטיב.
בפרק הכפול "The Best of Both Worlds" המחבר את העונות השלישית והרביעית של מסע בין כוכבים: הדור הבא, הקולקטיב מטמיע את קפטן ז'אן-לוק פיקארד והופך אותו ללוקוטוס, שנועד לייצג את הבורג ולהקל על הטמעת הפדרציה, שלתפיסתם תסכים ביתר קלות להטמעה שתונהג בידי "אחד משלהם".
גם במסע בין כוכבים: וויאג'ר, מסכימים הבורג להקצות נציג לעבודה עם צוות הוויאג'ר על הנשק שישמש לעצירת הפלישה של גזע 8472 – שבע מתשע.
בכל פועל (Drone) בכוורת הבורג מוטמע שתל נוירולוגי, המתרגם את מחשבותיו לתבנית ממוחשבת, ומשדר 'תת-חלל' המאפשר לו לתקשר עם הקולקטיב גם ממרחק רב.
לבורג יכולת הסתגלות מהירה והתיאום ביניהם מאפשר העברת מידע על כלי נשק החודר את שריון המגן שלהם לשאר חברי הקולקטיב, והתאמת ההגנה מפניו בהתאם.
בהופעות השונות של הבורג בסדרות מסע בין כוכבים התמקדו המאמצים בניצול חלון ההזדמנויות הצר שבין פגיעה להתאמה כדי להשיג יתרון זמני על הבורג.
הבורג שולטים ברשת של מסדרונות תת-חלל הנקראים Transwarp conduits המשתלבים לרשת, אליה אפשר להיכנס דרך המרכזת (hub) (טכנולוגיה זו תופסת מקום חשוב בסדרה מסע בין כוכבים: וויאג'ר).
ננורובוטים משמשים את הבורג להטמעה, ולאחריה, כחלק ממחזור הרענון ולצורכי תיקונים ושיקום של פועלים.
גם טכנולוגיה זו מנוצלת בסדרה וויאג'ר על ידי הפדרציה לצורך פיתוחים רפואיים ולפיתוחים בתחום הנשק.
הרעיון של הצגת היריב כדמוי-חרק נטול מוח או רצון משלו אינו חדש.
ההנגדה כאן היא בין האדם, המוצג כיצור שגרעינו היסודי הוא הרצון החופשי האינדיבידואלי; ודמוי החרק, החבר המושלם בקולקטיב, הפועל למען מטרת הגזע ולא למען מטרת עצמו ובמקביל, מעורר תחושת תיעוב אינסטינקטיבית.
פעמים רבות, במיוחד בתקופת "המלחמה הקרה" הייתה הנגדה זו נפוצה כדרך להדגים את השוני שבין החברה המערבית, החופשית, והחברה הקולקטיביסטית.
החברה המערבית, כפי שגולמה למשל בסדרות "מסע בין כוכבים" או בסרטי "מלחמת הכוכבים", הייתה רב-גזעית, מגוונת בדעות ובאופני מחשבה, ודמות הגיבור שלה ניחנה ברצון חופשי, לעיתים מחוספס וגס במקצת אך ביסודו תמיד אצילי, רגיש, ישר, טהור לב וכוונות.
מטרותיו היו תמיד לחיות בשלום ובשלווה ולעסוק בשלו.
הדמות שכנגד אופיינה באחידות מוחלטת והיעדר רצון חופשי (שבוטאו לעיתים קרובות בהסתרת פניו של הנבל), עם דגש חזק על רציונליות וחשיבה רציונלית, כשמטרותיו הן כבוד, ניצחון, כיבוש, ורווח חומרי או כוחני.
רוב הסרטים והסדרות שעסקו בדמויות נבל מסוג זה – כולל הבורג בסדרת "מסע בין כוכבים" – קיבלו כנכונה את הטענה הבורגית בדבר יתרון ה"יעילות" שיש לפעולה מתוך שיתוף פעולה הרמוני, ללא רצונות ותאוות אישיות.
זו, הוסכם, הייתה מטרתם של כל הצדדים.
הפסול נמצא בכך שבעוד ה"טובים" קיוו להגיע למצב כזה מתוך הסכמה מרצון, ביקשו ה"רעים" לכפות מצב סופי כזה בכוח הזרוע.
האידיאל של הטובים היה קולקטיב "היפי" חופשי ומשוחרר.
האידיאל של הרעים היה קולקטיב סובייטי מרושע.
יוצרי הסרטים והסדרות קיבלו כנכון גם את הרעיון שפעולה רציונלית ומתואמת תיתכן ופעולתה אף תהיה יעילה בהרבה מזו של צוות שכל אחד מחבריו מונע על-ידי רצונות ותאוות משלו.
הסייג היחיד, מקור תבוסתם של הבורגים לדורותיהם בכל פעם, היה התעלמותם ואי הבנתם את "הרגש האנושי" המניע בני אדם לפעול לעיתים באופן "לא רציונלי" ובניגוד ל"תועלת".
בסדרה "דיסקברי" (עונה 2) מופיעה מערכת האינטליגנציה המלאכותית של הפדרציה, Control, ומנסה להשתלט על צוות הספינה וקצינים אחרים במטרה לשכלל את עצמה.
הדבר לא אושר מעולם, אך הטכנולוגיות הדומות והביטויים בהם משתמשים מי שהוטמעו, גרמה למעריצי הסדרה להעריך שהמערכת היא המקור שיתפתח בסופו של דבר לבורג.
חלק מעלילת עונתה הראשונה של הסדרה "פיקארד" מתרחשת בקוביית בורג פגועה הממוקמת בחלל הרומולאני, שבה מתקיים מחקר אודות טכנולוגיות הבורג וסיוע לחברים לשעבר בקולקטיב.
בעונה השנייה נפגשים פיקארד וצוותו בחללית בורג בעיצוב שונה מהמקובל.
מלכת הבורג הנוכחית משתגרת אל הספינה, שמשלבת בתוכה טכנולוגיית בורג, ומשתלטת עליה.
בדיעבד מתברר שמדובר בקולקטיב שונה מהקולקטיב הרגיל, ושמלכת הבורג המדוברת היא אגנס ג'וראטי שהוטמעה על ידי מלכת הבורג במאה ה-21, ויצרה קולקטיב נפרד בעל עקרונות אנושיים יותר.
קולקטיב זה מתקיים בנפרד מהקולקטיב הרגיל.
מימרתם הנודעת של הבורג, "אנו הבורג.
אנחנו נוסיף את הייחוד הביולוגי והטכנולוגי שלכם לשלנו.
אין טעם בהתנגדות" זכתה לפרסום, צוטטה בסרטים ובסדרות ואף הוצמדה לאישים שונים, כדימוי המתאר כוח שאין לעוצרו או לבולמו.
בורגון או בורגונדיה היה אחד מ-26 חבלי צרפת משנת 1972 ועד לסוף שנת 2015, ומכיל ארבעה מחוזות: יון (Yonne), קוט-ד'אור (Côte-d'Or), נייוור (Nièvre) וסון ולואר (Saône-et-Loire).
בתחילת 2016 החבל אוחד עם חבל פראנש-קונטה במסגרת רפורמה מנהלית שעברה צרפת המטרופוליטנית לחבל בורגון-פראנש-קונטה.
האזור ההיסטורי של בורגון חופף במידה רבה את חבל הארץ הרשמי של היום.
האזור עבר תהפוכות רבות במהלך השנים וגבולותיו השתנו עם הזמן.
על פי ממצאים ארכאולוגים שנמצאו באזור העיר סולוטרה (Solutré), האזור היה מאוכלס עוד בזמנים הפרהיסטוריים (לפני כ-15,000 עד 18,000 שנה).
במאה השישית לפני הספירה, התגוררו באזור קהילות קלטיות אשר השאירו שם ממצאים רבים.
האזור היה אזור לחימה בהתנגדות הגאלים לכיבושיו של יוליוס קיסר עד לנפילתה של גאליה כולה עם כיבוש העיר אלזיה (Alésia) על ידי הרומאים.
אלה מיהרו לשנות את פני המקום ואף נתנו לו שם: אוגוסטודונום (Augustodunum), על שם אוגוסטוס.
האזור הפך לאזור תרבות ומסחר ובמאה השנייה לספירה עבר התנצרות.
החל מהמאה הרביעית לספירה נחרב האזור בעקבות כיבושי הברברים.
באמצע המאה החמישית השתלט שבט בורגונד (Burgondes) על האזור והקים שם ממלכה הנושאת את שמו: ממלכת בורגונדיה (Burgundia).
הפרנקים כבשו את האזור בשנת 534, והפכו אותו לממלכת מרובינגיה (בשנים 687–561).
לאחר מכן, אוחד האזור עם אוסטרזיה (Austrasie) ובהמשך עם נויסטריה (Neustrie).
בשנת 879, הפך החלק המערבי של האזור למרכז ממלכת בורגונדיה שנפרשה עד פרובאנס ועד לגדה הימנית של נהר הרון (Rhône).
הממלכה נקראה "ממלכת ארל" (Royaume d'Arles) החל מהמאה העשירית.
בשנת 1032 עברה הממלכה לשליטתו של הקיסר הגרמני קונרד השני.
לקראת סוף המאה ה-9 הפך האזור המערבי של בורגון לדוכסות בורגונדיה.
הקפטים השתלטו עליו בשנת 956 ובשנת 1031, נתן אותו המלך אנרי הראשון לאחיו רובר שיצר את הממלכה הקפטית השנייה של בורגונדיה, אולם האחרון כאמור, איבד את חלקו המזרחי והאזור הנותר הפך להיות הרוזנות של בורגון (כיום: פראנש-קונטה, Franche-Comté).
הרוזנות הפכה להיות מקור לפעילות דתית ענפה.
לאחר הכחדתה של שושלת הדוכסות בשנת 1361, ז'אן השני, מלך צרפת (ז'אן הטוב - Jean II le Bon) נתן את הרוזנות לבנו פיליפ השני, דוכס בורגונדיה (פיליפ האמיץ - Philippe II le Hardi).
לאחר נישואיו לבתו של רוזן פלאנדריה, קיבל לידיו הדוכס החדש של בורגון את פלאנדריה, את ארטואה ואת פראנש-קונטה.
הוא הפך בכך להיות הנסיך הראשון של הממלכה.
יחד עם פראנש-קונטה, הוא גם קיבל לידיו שטחים רבים השייכים לאזור זה.
גידול זה של הממלכה לא נפסק, שכן השושלת ניצלה את המלחמה של הממלכה הצרפתית עם אנגליה כדי להגדיל את מעורבותה.
מצב הנייטרליות הביא לעצמאות בפועל, ופיליפ ניצל זאת להרחבת הממלכה: הוא כבש את פיקרדיה ורבים מהשטחים הנמצאים היום בבלגיה, בלוקסמבורג ובהולנד בשנים 1421–1433. דוכסות בורגונדיה נמצאה אז בתקופת עדנה כאשר בנוסף לכיבושים, התפתחו הערים הנמצאות בה והאצולה חיה חיי תענוגות, כדוגמת שליטהּ שדרש להיקרא "הדוכס המערבי הגדול".
דוכסות בורגונדיה בתקופה זו הייתה מדינה של ממש, הגם ששני החלקים המרכיבים אותה היו נפרדים זה מזה כשביניהם שמפאן ולורן.
מטרתו העיקרית של שארל הראשון, דוכס בורגונדיה (שארל האמיץ) ששלט בשנים 1467–1477 הייתה להשתלט על שטחים אלו על מנת ליצור שוב את לותרינגיה וכן להרחיב אותה עד לים התיכון.
אולם תוכניותיו לא עלו יפה עקב התנגדותם של הקנטונים השווייצריים, של רנה השני, דוכס לורן ובמיוחד של לואי האחד עשר, מלך צרפת.
שארל הפסיד קרבות רבים ולבסוף נהרג במצור על העיר נאנסי בשנת 1477. לואי האחד עשר מלך צרפת השתלט על דוכסות בורגונדיה בעוד שמארי מבורגונדיה, בתו ויורשתו של שארל, קיבלה את פארנש-קונטה וכן את השטחים בארצות השפלה הבורגונדיות שאותם הביאה כמתנת נישואים למקסימיליאן הראשון לבית הבסבורג.
על שטחים אלה עתידים להילחם במשך כמאתיים שנה בית המלוכה הצרפתי ובית הבסבורג על שני ענפיו, האוסטרי והספרדי.
בורגון כוללת את היישובים העיקריים הבאים (נתוני האוכלוסייה נכונים לשנת 2019):
לה קרזו 21,969 תושבים (Le Creusot)
שלושה נהרות חוצים את החבל:
עיקר החקלאות הבורגונית הוא בשלושה תחומים: דגנים, גידולי בקר וגידולי כרמים לתעשיית היין.
אזור היין של בורגון הוא אחד מאזורי ייצור היין העיקריים של צרפת, ויינות האזור זכו לפרסום עולמי.
הענבים הגדלים באזור הם בעיקר מזני פינו נואר, המשמש לייצור יין אדום; ושרדונה המשמש ליין לבן.
היינות המפורסמים והיקרים ביותר של בורגון מיוצרים במחוז קוט ד'אור.
התעשייה בבורגון החלה להתפתח במאה ה-19, בעיקר בכריית פחם ומתכות.
התפתחות רבה חלה לאחר 1945, במיוחד באזור הסון, בדיז'ון ובאזור היון, אולם נפגעה קשות בעקבות המשבר הכלכלי שפקד את צרפת לאחר מכן.
באזור הצפוני של החבל התפתחו תעשיות כימיות, פרמצבטיות, אלקטרוניקה, פלסטיקה, תעשיות מכניות ורכב ותעשיות מזון.
בנוסף, נהנה החבל מהכנסות בתחום התיירות.
חבל בורגון מאוכלס בדלילות, וזאת עקב הימצאותן של שתי ערים מרכזיות בקרבתו: פריז מצפון וליון מדרום.
האזור נמצא בנסיגה מבחינת מספר האוכלוסין, וחיים בו כיום פחות תושבים מאשר בשנת 1881. מאז 1990 נוצר חוסר איזון דמוגרפי עקב עזיבת צעירים רבים, והאזור נמצא במצב של עצירה בגידול האוכלוסייה.
אוכלוסיית החבל כולו, נכון לשנת 2006, היא כ-1.6 מיליון נפש.
בורג ארכימדס הוא מכונה שהומצאה בשנת 234 לפני הספירה, ותפקידה היה שאיבת מים ממקווה מים נמוך, לצורך השקיה.
ההמצאה מיוחסת למתמטיקאי ולממציא ארכימדס.
ברגי ארכימדס קיימים בשתי תצורות עיקריות:
כזו שבה מערכת של כפות מלופפת סביב ציר מרכזי, כדוגמת בורג פשוט בעל להבים מכופפים לכיוון אחד.
כזו שבה בורג בעל להבים ישרים נתון בתוך צינור חלול.
מכונה זו היא מעין מישור משופע, כרוך סביב ציר מרכזי.
את הבורג ניתן לסובב (ידנית, או באמצעות טחנת רוח).
כאשר הכף התחתונה של הבורג מסתובבת, היא אוספת מים.
בהמשך הסיבוב, כמות המים שנלכדה על ידי הכף מחליקה במעלה הצינור, עד שהיא מגיעה לקצהו העליון, ונשפכת שם לתוך מערכת ההשקיה.
הבורג מן הסוג הראשון, שהוא קרוב משפחה לגלגל הכפות או למערכת דליים, אינו מאבד מים במהלך השאיבה.
לעומת זאת, כמות המים שניתן לשאוב בו בכל סיבוב קטנה יחסית.
את הבורג מן הסוג השני ניתן להרכיב בשני אופנים:
הצינור קבוע במקומו, והבורג מסתובב בתוכו.
במקרה זה אין צורך באטימה מוחלטת של להבי הבורג בתוך הצינור, ומספיק שהלהבים יהיו סמוכים לגוף הצינור.
באופן זה, כמות המים המטפטפת בכל שלב קטנה יחסית, ובמהלך פעולה רצופה מושג שיווי משקל שבו הנצילות האנרגטית סבירה.
הצינור מולחם ללהבי הבורג, ומסתובב עמו בחטיבה אחת.
חוקרים אחדים משערים שמתקן מסוג זה, יצוק ברונזה, שימש להשקיית הגנים התלויים בבבל של סנחריב.
בציורים מתקופת יוון ורומי נראים ברגים המונעים על ידי סיבוב הצינור ההיקפי, ובאופן זה צריך הבורג להיות מחובר לצינור.
כיוון שניתן להעלות חומר או להעבירו ממקום למקום, מלבד השימוש העיקרי, להשקיה, נעשה שימוש בבורג ארכימדס ליישומים שונים, מלבד העלאת מים:
לצורך ייבוש שטחי מים בהולנד, נסגר אזור ימי רדוד במערכת סכרים, והמים נשאבים ממנו החוצה.
מפעלים בהם נדרשת העלאה של זרעים
ליצירת קידוחי עומק (כדוגמה ליצירת קיר שיגומים)
בורגו (באיטלקית: Borgo) או אי בורג'י (באיטלקית: I Borghi) הוא שמו של הרובע הארבעה עשר מבין רובעי העיר רומא בירת איטליה.
סמל הרובע מתאר אריה, אשר הופיע על שלט האצולה של האפיפיור סיקסטוס החמישי אשר הפך את הרובע לחלק מהעיר רומא ולרובע ה-14 של העיר.
הרובע גובל בקריית הוותיקן ובכיכר פטרוס הקדוש במערב, בנהר הטיבר במזרח, ברובע פראטי בצפון וברובע טרסטוורה בדרום.
רובע זה אינו שייך למוניצ'יפיו I בדומה למרכז רומא, אלא למוניצ'יפיו 18, יחד עם רובע פראטי.
האזור המהווה כיום את רובע בורגו, היה, בתקופת האימפריה הרומית חלק מהרובע ה-14 מבין רובעי רומא כפי שהעיר חולקה על ידי הקיסר אוגוסטוס.
לאחר החלוקה נקרא הרובע בשם "טרנסטיברים" וכן "אגר וטיקאנוס" (Ager Vaticanus) על שם האוגורים (חוזי העתידות הצופים בציפורים) האטרוסקים שהיו באזור בעבר (גבעת ג'יאניקולו הסמוכה אפשרה צפייה בציפורים).
קודם לתקופת האימפריה שימש האזור בעיקר כאזור קבורה, ולא כאזור מגורים בשל המלריה שהייתה נפוצה בו.
בתקופת האימפריה הרומית נבנו באזור וילות רבות וגנים ("הורטי" של עשירי רומא, ובהם הגנים של אגריפינה, רעייתו של גרמניקוס שנקראו "הורטי אגריפינה" (Horti Agrippinae), וגני דמיטיה לונגינה, רעייתו של דומיטיאנוס שנקראו "הורטי דמיטיאה" (Horti Domitiae)
לרגלי גבעת הוותיקן הצטלבו שתי דרכים רומאיות: הויה קורנליה, אשר התחברה לויה אורליה בסמוך לטרקוויניה והוויה טריאומפאליס (דרך המצעדים הרומית), שהתחברה בהמשך לויה קאסאיה.
הקיסר קליגולה בנה על גבעת הוותיקן את ה"קירקוס גליאנוס" אשר הורחב על ידי הקיסר נירון.
במרכז מגרש הקירקוס ניצב אובליסק (אשר ניצב גם כיום במרכז כיכר פטרוס הקדוש, למול בזיליקת פטרוס הקדוש.
הקיסר נירון החליף את גשר העץ מעל הטיבר, עליו עברה דרך המצעדים, בגשר אבן, אשר את שרידיו ניתן לראות גם כיום, והקיסר אדריאנוס בנה מאוזוליאום בסמוך לנהר (המהווה כיום את טירת סנטאנג'לו).
האירוע המשמעותי ביותר בהיסטוריה של הרובע, היה הריגתו של פטרוס הקדוש בשנת 67 לרגלי גבעת הוותיקן.
פטרוס נקבר לרגלי הגבעה, וקברו הפך לאתר עלייה לרגל לנוצרים.
האפיפיור אנאקלטוס בנה כנסייה מעל הקבר, ובשנת 324 נבנתה באתר בזיליקה על ידי הקיסר קונסטנטינוס.
בזיליקה נודעת כיום כבזיליקת פטרוס הקדוש הישנה, וזו הוחלפה במהלך המאה ה-16 בבזיליקת פטרוס הקדוש של ימינו.
במהלך ימי הביניים נהרס הגשר שבנה נירון, ומאוזוליאום הדריאנוס הפך לטירה המגינה על העיר.
על אף הביזות הרבות של העיר וכיבושה על ידי כובשים שונים, המשיכו עולי רגל נוצרים לעלות לקברו של פטרוס הקדוש.
בשטח הרובע, בקרבת הקבר, נבנו אכסניות ובתי חולים לעולי רגל (כגון בית החולים של רוח הקודש שנבנה בשנת 1198 על ידי האפיפיור אינוקנטיוס השלישי).
מאחר שהרובע נמצא מחוץ לחומות אורליאנוס היה הרובע נתון להתקפות ולביזות רבות.
בזיליקת פטרוס הקדוש נבזזה מספר פעמים, ונשרפה על ידי המוסלמים בביזה שנערכה בשנת 847.
בשנת 852 בנה האפיפיור לאו הרביעי את החומות שנקראו על שמו חומת ליאונינה.
בעת בניית החומה נחשב הרובע לעיר עצמאית מרומא שנקרא עיר לאונינה , ולעיר מונו שופטים משלה וראש עיר משלה.
רק בשנת 1586 הפכה העיר שנית לרובע של רומא (הרובע ה-14) בהוראת האפיפיור סיקסטוס החמישי.
חומת ליאונינה המחברת בין הוותיקן לטירת סנטאנג'לו נקראת כיום "הפאסטו" ("מעבר בורגו") ושימשה מעבר חירום של האפיפיור שאפשר לו להימלט ממגוריו בוותיקן אל הטירה.
במהלך ימי הביניים הייתה אוכלוסיית הרובע דלילה ביותר.
מרבית בתי הרובע היו מפוזרים, וביניהם היו גני ירקות רבים.
כמו כן ברובע היו כנסיות רבות.
דרומית לטירת סנטאנג'לו, על גדת הנהר נבנה "נמל לאונינו" (Porto Leonino), דרכו הובאו חומרי בנייה לבזיליקת פטרוס הקדוש.
העולים לרגל לבזיליקה התגוררו בעיר רומא, מעברו השני של הנהר, וחצו את הנהר אל הרובע על גשר סנטאנג'לו, עברו תחת שער קסטלו (Porta Castello - "פורטה קסטלו" - שער הטירה) בדרכם אל הבזליקה, ובהמשך עברו דרך אכסדרת עמודים שכונתה ה"פורטיקה" (Portica).
בתקופת שהותם של האפיפיורים באביניון פחת מספר העולים לרגל ופחתה אוכלוסיית הרובע, ומבנים שונים הוזנחו וקרסו (בהם הפורטיקה).
תחייתו של הרובע החלה במקביל לתחילת תקופת הרנסאנס.
מרכזה המנהלי והכלכלי של רומא עבר מאזור הקמפידוליו לאזור מרכז שדה מרס בעקבות בנייה מחודשת של אמות המים של העיר - דבר שאפשר מגורים במקומות המרוחקים במקצת מהנהר.
במקביל, האפיפיורים עזבו את ארמון הלטרן ועברו לקיריית הוותיקן שהפכה למרכז הכוח בפוליטיקה הרומאית.
מעבר זה הביא לבנייה מחודשת של בזיליקת פטרוס הקדוש, ועולי הרגל הרבים שהגיעו לבזיליקה דרך הרובע הביאו לפריחה כלכלית של הרובע.
בתקופת כהונתו של האפיפיור ניקולאוס החמישי תכנן ברנרדו רוסלינו הקמת שלוש דרכים חדשות ואכסדראות עמודים שיובילו לבזיליקה.
מותו של האפיפיור עצרה את התוכניות.
האפיפיור סיקסטוס הרביעי הקים דרך חדש במקביל למעבר בורגו וקרא לה על שמו "ויה סיסטינה" (via Sistina) לימים "בורגו סנטאנג'לו".
בראשית המאה ה-16 החלו להיבנות ברובע ארמונות רבים עבור ראשי הכנסייה ובהם הפאלאצו ברנקוניו דל'אקווילה שתוכנן על ידי רפאל והפאלאצו קפריני שתוכנן על ידי דונאטו בראמאנטה.
על מנת להקל על תנועת עולי הרגל נסללה דרך חדשה שנקראה "ויה אלכסנדרינה" על ידי האפיפיור אלכסנדר השישי בשנת 1500 (ונקראה על שמו).
לימים נקראה הדרך "בורגו נואבו".
תור הזהב של הרובע הגיע לשיאו בעת כהונתם של האפיפיורים מפירנצה ליאו העשירי וקלמנס השביעי, שניהם ממשפחת מדיצ'י.
בעת שלטונו של קלמנטוס התגוררו ברובע כ-4,926, מרביתם אנשי כנסייה שאינם תושבי העיר רומא.
תשעה מ-25 החשמנים השייכים לקוריה הרומאית, התגוררו ברובע, כאשר לכל אחד מהם היו מאות משרתים ויועצים שהתגוררו עימם ברובע.
בהתאם, גם אמנים רבים (ובהם רפאל) בנו את ביתם ברובע.
תור הזהב של הרובע הסתיים ב-6 במאי 1527 עת חייליו של קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה כבשו את העיר ובזזו אותה, ובכך החלו את ביזת רומא של אותה שנה.
האפיפיור קלמנטוס השביעי נמלט דרך ה"פאסטו" בכותונת לילה אל טירת סנטאנג'לו וכל חיילי המשמר השווייצרי נהרגו בכניסה לבזיליקת פטרוס הקדוש בניסיונם לעכב את חיילי הקיסר.
לאחר הביזה שוקם הרובע, האפיפיור פאולוס השלישי שיקם את חומותיו, ובנה חומות מגן נוספות.
הרובע המשיך לגדול, ובשנת 1565 האפיפיור פיוס הרביעי החל בבניית שלושה רחובות חדשים, כולן צפונית למעבר בורגו, בשל הגידול בשטח הרובע לכיוון זה.
הוא קרא לרחובות "בורגו פיו" (על שמו), "בורגו ויטוריו" (על שם הניצחון בקרב לפאנטו בשנת 1571 ו"בורגו אנג'ליקו" (שמו קודם להיבחרו לאפיפיור).
על מנת להגדיל את מספר תושבי הרובע הורה האפיפיור על מתן הקלה במיסים לתושבי רומא שיעברו להתגורר בעיר האפיפיור, וחומות חדשות (בהם שער חדש - "שער אנג'ליקה" - Porta Angelica) נבנו על מנת להגן על השכונות החדשות של הרובע.
במסגרת הרחבה הרובע נהרסו מספר מנזרים וכנסיות מימי הביניים ובהם, בשנת 1564 כנסיית סנטה מריה אין טרנספוטינה.
ב-9 בדצמבר 1586, הכריז האפיפיור סיקסטוס החמישי על בורגו כרובע ה-14 מבין רובעי רומא, ובכך הפך את הרובע להיות שוב חלק מהעיר.
בראשית המאה ה-17 שיקם האפיפיור פאולוס החמישי את האקווה טראיינה העתיקה שהובילה מים אל הרובע.
במהלך המאה ה-18 וה-19 שמר הרובע על אופיו, אולם המעמד הבורגני שהתגורר ברובע עברה בהדרגה למרכז שדה מרס.
ברובע נותרו בעיקר אנשי דת ועובדי הוותיקן, אכסניות לעולי רגל וחנויות של חפצי קדושה.
בעת כיבוש רומא על ידי נפוליאון בונפרטה, הורה מושל העיר קמיל דה טורנו על הריסת בתי הספּינה (spina) - טור הבתים שעמד במקום בו עברה ה"ספּינה" - השידרה המרכזית של הקרקוס גליאנוס, אולם העבודות הופסקו מחוסר תקציב.
לאחר נפילת נפוליאון המשיכו תושבי הרובע לתמוך באיחוד איטליה, וכאשר, בעקבות הקמת ממלכת איטליה הוצע לאפיפיור שהרובע יישאר חלק ממדינת האפיפיור הגיבו תושבי הרובע בהפגנות אלימות.
סירוב האפיפיור פיוס התשיעי להצעה, והחלטתו להישאר כלוא בוותיקן הביאה להפסקת ההפגנות.
בעקבות הפיכת רומא לבירת ממלכת איטליה נהרסו חומות הרובע שנבנו על ידי פיוס הרביעי, ובהם גם שער אנג'ליקה, על מנת להקל על התנועה בין הרובע לרובע פראטי.
בין השנים 1886–1911 נבנה גשר ויטוריו עימנואלה השני מעל נהר הטיבר, צפונית לשרידי הגשר שבנה נירון.
בשנת 1936, בהוראת בניטו מוסוליני, ובהסכמת האפיפיור פיוס ה-11 הושלמה הריסת הספּינה, והרחוב תוכנן מחדש על ידי האדריכלים מרצ'לו פיאצ'נטיני ואטיליו ספאקארלי.
בטקס שנערך ב-23 באוקטובר 1936 מוסוליני עצמו עמד על גג מבנה והחל בהריסתו בגרזן.
ב-8 באוקטובר 1937 הסתיימה הריסת המבנים, ונותרה רחבה רחבה בין בזיליקת פטרוס הקדוש וטירת סנטאנג'לו, אף שעבודות בניית השדרה שכללה שתי שדרות אובליסקים לא הסתיימו עד שנת 1950 (בשל עיכובים שנגרמו במהלך מלחמת העולם השנייה.
כחלק מהעבודות נהרסו כל בתי הרובע שהיו דרומית לפאסטו ונבנתה דרך חדשה שנקראה ויה דלה קונסיליאציונה על שם ההסכמים הלטרניים שנחתמו בשנת 1929 בין איטליה לקריית הוותיקן.
רבים מתושבי הרובע הם אנשי דת נוצריים ועובדי קיריית הוותיקן.
התושבים נוהגים לקרוא לעצמם "בורגיצ'יאני" (Borghiciani) על מנת להבדילם מיתר תושבי העיר.
בשנת 2000, בשל עולי הרגל הרבים שהגיעו לעיר, עלו מחירי השכירות ברובע, במטרה להשכיר את הדירות לתיירים, ואמנים רבים שהתגוררו ברובע נאלצו לעזבו.
בשל עולי הרגל הרבים שהגיעו נפתחו ברובע חנויות רבות של מזכרות ומזון מהיר.
בשנת מותו של האפיפיור יוחנן פאולוס השני (2005) אירע אירוע דומה עקב ביקור של מיליוני מבקרים בקיריית הוותיקן - מבקרים שכולם עברו דרך הרובע והשפיעו על כלכלתו ומחיריו.
ברובע נמצאים טירת סנטאנג'לו וכן ארמון טורלוניה, ארמון פניטנציירי וארמונות נוספים, בית החולים סנטו ספיריטו וכנסיות רבות בהם סנטה מריה אין טרספונטינה, סנטה ספיריטו אין סאסיה, סן לורנצו אין פיסקיבוס, סנטי מיקלה אי מאגנו, וכן מעבר בורגו.
בורגו מג'ורה (באיטלקית Borgo Maggiore) היא אחת מתשעת הקסטלי (Castelli), או הערים, המרכיבות את סן מרינו, והעיר השנייה בגודלה במדינה.
העיר שוכנת למרגלותיו של הר טיטאנו החולש עליה מגובה של כ-250 מטר, והחוצץ בינה לבין הבירה סן מרינו.
נוסף על היישוב המרכזי בעיר המכונה גם הוא בורגו מג'ורה, יש בה שישה יישובים נוספים: קה מלונה (Cà Melone), קה ריגו (Cà Rigo), קאילונגו (Cailungo), סן ג'ובני סוטו לה פנה (San Giovanni sotto le Penne), ולדרגונה (Valdragone) וונטוזו (Ventoso).
העיר נזכרה לראשונה במאה ה-12 עת נקראה "מרקטאלה" (Mercatale - "כיכר שוק"), והחל בשנת 1879 היא החלה להקרא בשמה הנוכחי.
בורגו מג'ורה משמשת כמרכז הכלכלי והעסקי של סן מרינו, בה שוכנים מנחת המסוקים היחיד במדינה ובית החולים הלאומי (ospedale di Stato).
רכבל באורך של 338 מטר מקשר את בורגו מג'ורה אל הקצה הצפוני של הר טיטאנו ואל הבירה.
הרכבל נחנך בשנת 1959 וחודש בשנים 1995–1996. הוא מגשר על הפרש גובה של 166 מטר ומהירותו שישה מטרים בשנייה.
הרכבל מסוגל לשאת חמישים נוסעים נוסף על הנהג, והספקו מגיע ל-1,190 נוסעים בשעה.
הכביש הראשי במדינה, סופרסטראדה די סן מרינו (Superstrada di San Marino), הוא המשכה של הדרך הארצית האיטלקית SS72 המובילה מרימיני.
הכביש חוצה את העיר ומקשר אותה אל עריה העיקריות של סן מרינו.
בּוֹרְג'וֹמִי (בגאורגית: ბორჯომი) היא עיירת נופש ומרפא בדרום-מרכז גאורגיה במחוז סאמצחה-ג'אוואחתי, והמרכז המנהלתי של נפת בורג'ומי.
היא הוכרזה לעיר בשנת 1921 ואוכלוסייתה מונה 10,546 תושבים.
העיירה משתרעת בחלק הצפון-מערבי של ערוץ בורג'ומי על שפתו המזרחי של הפארק הלאומי בורג'ומי-חרגאולי, ברכס הרי הקווקז הקטן.
מעיינות המים המינרליים, הנקראים אף הם מי בורג'ומי, מפורסמים בכל רחבי הגוש הסובייטי לשעבר.
בורג'ומי הייתה היישוב השלישי באימפריה הרוסית, אחרי פיאטיגורסק (הוכרה ב-1803) ואיסינטוקי עם 20 מעיינות המים המינרליים (החלה כמוצב-חוץ צבאי והוכרה בשנת 1839), שהוכר כאתר ספא באימפריה הרוסית.
המילה בורג'ומי מורכבת מהמילה בוֹרג' שמשמעותה ואלום (Vallum) - סוג של גדר במערך ביצורי ההגנה של הקיסרות הרומית, ואוֹמי שמשמעותה מלחמה.
בתקופות קדומות השתמשו בהרים התלולים מסביב כחומות מבצר ועל מדרונותיהם נבנו מגדלי שמירה, ובתקופות המלחמה הרבות היה הכפר כ"גדר הגנה".
הטופונום "בורג'ומי" עצמו נרשם לראשונה בשנת 1819.
בורג'ומי ממוקמת בלב אזור מיוער בערוץ של נהר הקורה בגובה 900 מטר מעל פני הים.
הערוץ הנקרא אף הוא על שם העיירה, נמצא במקום בו נפגשים רכס תריאלתי ורכס מסחתי, במקום המפגש של נהר הקורה עם שניים מיובליו.
בסמוך לבורג'ומי נמצאות עיירות הנופש בקוריאני, ליקאני (ლიკანი), אצ'לבדדה, טאשיסקָרי (ტაშისკარი), צאר'וורי (წაღვერი) וזמי.
בקוריאני, עיירת נופש ואתר סקי שלג מפורסם, נמצאת במרחק 30 ק"מ מבורג'ומי, והיא מחוברת אליה בדרך צרה העוברת בערוץ גודסרתי צקאלי, וקו רכבת קטן שנסלל בתחילת המאה העשרים.
האקלים הוא סוב-אלפיני והצמחייה כוללת: עצי ערער, עוזרר (Crataegus), אלמון (Alder), ליבנה (Styrax), טקסוס (Taxus), ערמונים (Castanea) ואדר (Acer).
החי באזור בורג'ומי כולל: צבי אדום (Gazella rufifrons), דוב חום, זאבים, חתולי פרא, יעלים, גיריות וסוגים רבים של ציפורים.
הפארק הלאומי בורג'ומי-חרגאולי נוסד בשנת 1995 במטרה להגן על יערות העמק ולהוות מקלט לאייל סיבירי (ממשפחת האייליים).
בחפירות ארכאולוגיות, שנערכו למרגלות מעיינות קתרין, נתגלו אבנים ששימשו כאבני בנין למרחצאות.
עובדה המלמדת על כך כי כבר במילניום הראשון שימשו מעיינות בורג'ומי למרחצאות.
העיירה נזכרת לראשונה בכתובים במאה השביעית כיישוב במחוז ההיסטורי תורי.
בערוץ בורג'ומי עברה דרך מסחר היסטורית, שהובילה למחוזות המזרחיים, המערביים והדרומיים של גאורגיה.
הערוץ כולו היה מאופיין במבצרים חשובים שהגנו על דרך המסחר, ביניהם: מצודת גוגיה, מצודת פטרה ומצודת סאלי, שעדיין משקיפות מההרים הסמוכים.
בתקופות מלחמה היה היישוב ה"שער" דרכו נכנסו לגאורגיה מדרום.
במאה השמינית הוחרב היישוב על ידי הכיבוש הערבי ובמאה השלוש עשרה נחרב שוב על ידי המונגולים.
החל מהמאה השש עשרה ועד למאה התשע עשרה, השתייך האזור למשפחת אוואלישווילי.
הפלישות תכופות של העות'מאנים בתחילת המאה התשע עשרה דילדלו את אוכלוסיית האזור, ובסופו של דבר נקבע בשנת 1829, בהסכם אדריאנופול כי בורג'ומי נכללת בשטחי האימפריה הרוסית.
עם סיפוח גאורגיה על ידי האימפריה הרוסית החל אזור בורג'ומי להתפתח.
העיירה וסביבותיה היו תחת שליטת שלטונות צבא האימפריה הרוסית.
בשנות העשרים של המאה התשע עשרה החלו להשתכן במקום חיילים רוסים.
בשנת 1829 לקחו חיילים רוסים, לראשונה, דגימות ממעיינות בורג'ומי למוסקבה.
באותה תקופה, שנות השלושים של אותה מאה, החלו להבנות מבנים ובתי מרחצאות בעיירה.
בשנת 1845, כאשר הנציב העליון של הקווקז, ייבגני גולובין, הביא את בתו, קתרינה, להתרפא בבורג'ומי, הוא החיש את ההעברה הרשמית של הבעלות על המים משליטת הצבא לשליטה אזרחית.
מיכאיל סיומונביץ' וורונצוב, הנציב העליון של הקווקז בשנים 1844-1854, התרשם עמוקות מהיופי של ערוץ בורג'ומי, ובנה במקום את בית קיץ שלו.
מזג האוויר החם ומעיינות המים המינרלים, יחד עם הנוף המיוער של האזור כולו, הפכו את בורג'ומי לעיירת קיט בעונת הקיץ עבור האריסטוקרטיה הרוסית.
העיירה קיבלה את הכינוי "פנינת הקווקז".
בתו של גולובין, קתרינה, החלימה ממחלה לאחר ששתתה את מי המעיין, ולכן קוראים למעיין על שמה "מעיין קתרינה".
בשנת 1850 הפכו את מקום נביעת המעיינות ואת כל האזור לפארק לאומי ענקי.
לאחרונה שודרג הפארק על ידי הנשיא סקאשווילי.
בתקופתו הוקמו קולנוע, גן שעשועים ורכבל.
נבנו גשרים ונערכו מספר שינויים נוספים בנוף שהגדילו את האטרקטיביות התיירותית של האזור.
בשנת 1859, נתפס האימאם שאמיל, שהמרד האיסלאמי שהוא עמד בראשו גרם להחזקתם של כוחות צבא רוסיים גדולים בצפון הקווקז למעלה מארבעים שנה.
תפיסתו סייעה להתפתחות האזור כולו.
משנת 1850 החלה להתפתח תיירות הריפוי.
בשנות השישים של אותה מאה החלו להבנות מלונות בבורג'ומי.
האגודה לשיקום הנצרות בקווקז, שנוסדה בשנת 1860, עודדה אף היא את התיירות לבורג'ומי.
בשנת 1862 מונה מיכאיל רומנוב (Михаил Николаевич), אחיו של אלכסנדר השני, קיסר רוסיה מבית רומנוב, לתפקיד הנציב העליון של מלכות המשנה של הקווקז.
בשנת 1871, העניק, אחיו אלכסנדר, קיסר רוסיה, את כל ערוץ בורג'ומי למיכאיל.
הוא מיהר וגידר חלק גדל מהיערות ואסר על כריתת עצים וצייד ללא רשות.
לאחר עשור של היסטוריה תוססת, ייסדו במקום את הפארק הלאומי הראשון בקווקז.
מקום נביעת המעיינות וכל האזור לפארק לאומי ענקי.
באותה שנה הוקמה מנהלת המים המינרלים של בורג'ומי.
העובדה כי רבים מבני המשפחה המלכותית בנו בבורג'ומי אחוזות מרהיבות, הגדילה את האטרקטיביות של העיירה והיישוב התפתח.
עשירים פרסים, אזרים ורוסים בנו בבורג'ומי אחוזות מרהיבות.
נבנו מספר בתי מלון גדולים ופארקים.
בין אורחי המפורסמים של בורג'ומי היו המלחין פיוטר איליץ' צ'ייקובסקי והסופר לב טולסטוי.
פיסלו של צ'ייקובסקי מתנוסס במרכז העיירה.
אחיו הצעיר של ניקולאי השני, קיסר רוסיה, גאורגי, חי ומת בבורג'ומי.
פעילויות התיירות בבורג'ומי כללו טיפוס הרים, רכיבה על סוסים, רחצה באמבטיות בליווי מוזיקלי של תזמורות שהופיעו בעונות הקיץ.
בשנות התשעים של המאה התשע עשרה, בין השנים 1892-1895, הורחבו שתי קומות מבית הקיץ של וורונצוב והוענקו לנציג המשפחה המלכותית, הדוכס הגדול, מיכאיל ניקולאייביץ'.
בנו של הדוכס הגדול, ניקולאס מיכאלוביץ' (Николай Михайлович), שתל פארק ובנה טירה בסגנון מורי בליקאני, בקצהו המערבי של העיירה.
מי הבורג'ומי בבקבוקים החלו להיות משווקים באופן נרחב לייצוא.
מהגרים רוסיים שהגיעו לעיירה הביאו לגידול משמעותי באוכלוסייתה.
בשנת 1901, נספרו בעיירה 2,031 רוסים לעומת 1,424 גאורגים מקומיים, לראשונה בתולדות העיירה.
בשנת 1894 נוספה הסתעפות של רכבת גאורגיה מיכאילובו (חאשורי)-בורג'ומי, ובשנת 1902 נוספה לה ההסתעפות מבורג'ומי לאתר הסקי בקוריאני.
התפתחות קו מסילת הברזל השפיעה במידה רבה על התפתחות העיירה המרוחקת כ-179 ק"מ מטביליסי.
בשנת 1903 הואצה התפתחות שמורת הטבע ומילאה באורחים את מלונות העיירה, הדאצ'ות והדירות להשכרה.
מחוץ לתיירים הרוסים, ביקרו בבורג'ומי גם תיירים ממערב אירופה.
הבום התיירותי היה במקביל לשגשוג כל הקווקז והפיכתה לפנינת תרבות.
בשנת 1906 גילה ניקולאס, בנו של מיכאיל, את הפוטנציאל הגלום במים המינרליים וייסד את המפעל הראשון למילוי בקבוקים במי בורג'ומי עם סמל מסחרי שנשא את שם עיירת הנופש בורג'ומי.
הוא הקים במקום עיירת נופש וקיט, שהייתה מפורסמת מאוד בקרב האצולה הרוסית, ובקרב בני בית המלוכה הרוסי.
לאחר פלישת הצבא האדום לגאורגיה והתקנת השלטון הקומוניסטי בגאורגיה, הוחרמו אחוזות האצילים והפכו לביתי-החלמה ושימשו את הנומנקלטורה.
המקום שימש גם למפגשים בלתי רשמיים של מנהיגי המפלגה הקומוניסטית.
מנהיג ברית המועצות יוסיף סטלין וראש השירות החשאי שלו לברנטי בריה התארחו בחופשותיהם בארמון הצאר, שהורחב באותם ימים לטובת מתחם סנטוריום.
אף על פי שבשנת 1968 נפגעה העיר משיטפון, המשיכה בורג'ומי להתפתח בתקופת השלטון הסובייטי.
המשבר הכלכלי והפוליטי שפקד את גאורגיה לאחר התפוררות ברית המועצות עצר את תנופת ההתפתחות של האזור, ואף על פי כן נותרה בורג'ומי יעד תיירותי פופולרי של תיירות פנים.
לאחר מלחמת אבחזיה, והטיהור האתני של גאורגים מאבחזיה, שיכנה הממשלה הגאורגית את הפליטים הגאורגים במלונות בורג'ומי.
מדי פעם מתקיימות מחנות נוער בעיירה.
בתקופת נשיאותו של אדוארד שוורדנדזה, קיבלה הדרך מטביליסי לבורג'ומי בעדיפות עליונה ותוחזקה באופן שוטף, מכיוון שלכאן היה יוצא לנפוש.
בשנות ה-2000 גדלה ההשקעה הממשלתית והפרטית באזור בורג'ומי בתשתית המוניציפלית והתיירות.
הגידול בהשקעות הביא לשחזור של עשור שלם במצבה של העיירה.
מקורות ההכנסה העיקריים של בורג'ומי הם תיירות המרפא והנופש והתעשייה הקשורה במי הבורג'ומי.
בנוסף לאלה מוקפת בורג'ומי ביערות אשוח נורדי (ממשפחת האשוחיים).