tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הארמייה השמינית הייתה ארמייה גרמנית שפעלה במלחמת העולם הראשונה בחזית המזרחית.
מפקדה של הארמייה בתחילת הקרבות היה מקסימיליאן פון פריטוויץ.
על הארמייה הוטל לבלום את הפלישה הרוסית לפרוסיה המזרחית ולא לסגת אלא אם כן קיימת סכנה ממשית שהארמייה תושמד לחלוטין, שאז יש לסגת אל עבר קווי נהר הוויסלה ובכך לנטוש את פרוסיה המזרחית לידי צבא האימפריה הרוסית.
הארמייה לחמה כנגד הרוסים בקרבות שטלופנן וגומבינן, ולאחר מכן החליט פון פריטוויץ על נסיגה לעבר הוויסלה.
בעקבות כך הודח פון פריטוויץ ב-23 באוגוסט ובמקומו מונה גנרל פאול פון הינדנבורג למפקד הארמייה, כשאליו מצורף בתור ראש מטה גנרל אריך לודנדורף.
הארמייה בפיקודם הביסה את הרוסים בקרב טננברג ובקרב הראשון על האגמים המזוריים.
לאחר הקרבות הללו החליט הפיקוד הגרמני לסייע לכוחות האוסטרו-הונגרים, ולצורך כך הקימו ב-18 בספטמבר 1914 את הארמייה התשיעית והעבירו אליה את פון הינדנבורג יחד עם רוב כוחות הארמייה.
במקומו מונה למפקד הארמייה גנרל ריכרד פון שוברט, אך הוא לא פיקד על הארמייה הרבה זמן.
ב-9 באוקטובר 1914 הודח פון שוברט מהפיקוד על הארמייה, עקב החלטתו על נסיגה, ובמקומו מונה גנרל הרמן פון פרנסואה.
הארמייה בפיקודו השתתפה בקרב השני על האגמים המזוריים.
ב-26 במאי 1915 מונה פון בלוב למפקד ארמיית הניימן, ובמקומו מונה למפקד הארמייה גנרל פרידריך פון שולץ.
הארמייה בפיקודו השתתפה במתקפת גורליצה-טרנוב.
ב-29 בספטמבר 1915 פורקה הארמייה, ויחידותיה חולקו בין הארמיות האחרות.
ב-30 בדצמבר 1915 הוקמה הארמייה מחדש בפיקוד גנרל אוטו פון בלוב, על ידי שינוי שמה של ארמיית הניימן.
הארמייה החזיקה את חלקו הצפוני של הקו כנגד הרוסים.
ב-5 באוקטובר 1916 עבר גנרל פון בלוב לפקד על קבוצת הארמיות פון בלוב בחזית המקדונית, ובמקומו מונה גנרל מקס פון פבק.
ב-22 באוקטובר 1916 פרש גנרל פון פבק מהצבא עקב מחלה, ובמקומו מונה גנרל ברונו פון מודרה.
ב-2 בינואר 1917 עבר גנרל פון מודרה לפקד על פלגת הארמייה A, ובמקומו מונה גנרל פרידריך פון שולץ.
ב-22 באפריל 1917 עבר גנרל פון שולץ לפקד על קבוצת הארמיות פון שולץ, ובמקומו מונה גנרל אוסקר פון הוטייה.
הארמייה בפיקודו השתתפה במבצע אלביון ובכיבוש ריגה.
ב-12 בדצמבר 1917 עבר גנרל פון הוטייה לפקד על הארמייה ה-18, ובמקומו מונה גנרל גינטר פון קירשבאך.
ב-31 ביולי 1918 עבר גנרל פון קירשבאך לפקד על קבוצת הארמיות קייב, ובמקומו מונה גנרל הוגו פון קאטן שפיקד על הארמייה עד לסיום המלחמה.
בעקבות כך פורקה הארמייה השמינית ב-21 בינואר 1919.
בקרב טננברג בסוף אוגוסט 1914, כללה הארמייה את היחידות הבאות:
ארמייה קורפוס דיוויזיה הארמייה השמינית הקורפוס ה-1 הדיוויזיה ה-1 הדיוויזיה ה-2 הקורפוס ה-17 הדיוויזיה ה-35 הדיוויזיה ה-36 הקורפוס ה-20 הדיוויזיה ה-37 הדיוויזיה ה-41 קורפוס המילואים ה-1 דיוויזיית המילואים ה-1 דיוויזיית המילואים ה-3 דיוויזיית המילואים ה-36 עתודות הארמייה דיוויזיית הפרשים ה-1 דיוויזיית הלנדווהר ה-1
בקרב הראשון על האגמים המזוריים ב-9 בספטמבר 1914, כללה הארמייה את היחידות הבאות:
מקסימיליאן פון פריטוויץ (2 באוגוסט 1914 - 23 באוגוסט 1914)
הארמייה השלישית הייתה ארמייה גרמנית שפעלה במלחמת העולם השנייה.
הארמייה הוקמה ב-22 באוגוסט 1939, ולמפקדה מונה גנרל גאורג פון קיכלר.
הארמייה השתתפה במערכה בפולין כחלק מקבוצת ארמיות צפון, ותקפה מכיוון פרוסיה המזרחית מזרחה לעבר ברסט, ודרומה לעבר ורשה.
לאחר המלחמה פורקה הארמייה, ועל בסיס מטה הארמייה הוקמה הארמייה ה-16.
במערכה בפולין ב-1 בספטמבר 1939, כללה הארמייה את היחידות הבאות:
ארמייה קורפוס דיוויזיה הארמייה השלישית הקורפוס ה-21 הדיוויזיה ה-21 הדיוויזיה ה-228 הקורפוס ה-1 הדיוויזיה ה-11 הדיוויזיה ה-61 קורפוס וודריג הדיוויזיה ה-1 הדיוויזיה ה-12 קורפוס ברנד חטיבת "לצן" חטיבת "גולדף" עתודת הארמייה הדיוויזיה ה-217 חטיבת הפרשים ה-1
הארמייה השמינית הייתה ארמייה של הוורמאכט שלחמה במלחמת העולם השנייה.
הארמייה נוסדה ב-26 באוגוסט 1939, וכמפקדה מונה יוהנס בלסקוביץ.
היא נכללה בקבוצת ארמיות דרום, ולחמה בקרב בזורה (Bzura), שהיה חלק מהמערכה בפולין.
ב-20 באוקטובר 1939 שונה שמה של הארמייה לארמייה השנייה.
ב-15 באוגוסט 1943 מונה אוטו והלר למפקד פלגת הארמייה קמפף, וב-22 באוגוסט שונה שמה לארמייה השמינית.
הארמייה לחמה במהלך קרבות הנסיגה מדרום אוקראינה לרומניה במהלך 1943–1944. באוקטובר 1944 השמידו כוחותיה 3 קורפוסים סובייטיים בקרב דברצן, ועל כך קיבל והלר ב-28 בנובמבר 1944 תוספת עלי אלון לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל, אולם היטלר סירב להעלותו לדרגת גנרל אוברסט, משום שלא אהד את המפלגה הנאצית.
ב-28 בדצמבר 1944 הוחלף והלר בהנס קרייזינג.
הארמייה לקחה חלק במהלך הקרבות בהונגריה, ולאחר מכן במהלך הקרבות בצ'כוסלובקיה ובפראג.
ב-8 במאי 1945 נכנע קרייזינג בראש כוחות הארמייה לכוחות בעלות הברית, ונלקח בשבי האמריקני.
הארמייה השלישית הייתה ארמייה צרפתית שפעלה הן במלחמת העולם הראשונה בחזית המערבית, והן במלחמת העולם השנייה בחזית המערבית.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה גויסה הארמייה ב-2 באוגוסט 1914, והתייצבה באזור הארדנים תחת פיקוד גנרל פייר ריפי.
במלחמת העולם השנייה, הייתה הארמייה השלישית בפיקוד גנרל שארל מארי קונדה פרוסה בקו מאז'ינו, כחלק מקבוצת הארמיות השנייה, ונכנעה לגרמנים כגוף אחד ב-20 ביוני 1940.
הארמייה השלישית (ביפנית: 第3軍) הייתה ארמייה של הצבא היפני הקיסרי.
הארמייה השלישית של הצבא היפני הקיסרי הוקמה לראשונה ב-1 במאי 1904 במהלך מלחמת רוסיה–יפן בפיקודו של הגנרל נוגי מאראסוקה.
בשלבים הראשונים של המלחמה, המשימה העיקרית שלה הייתה הטלת מצור על הנמל הרוסי פורט ארתור חיל המצב של פורט ארתור כלל 18,000 חיילים, מספר דומה של מלחים ויותר מ-20,000 אזרחים רובם סינים.
לצורך הגנה על העיר מוקמו במקומם רק 116 מתוך 552 התותחים כשמתוכם רק 8 מוקמו בכיוון הים.
עם תחילת המצור על פורט ארתור, היו כ-47,000 איש זמינים להגנה על המקום.
ב-2 בינואר 1905 הושלם המצור והעיר נכבשה.
לאחר מכן הועברה הארמייה השלישית לגזרה הצפונית, שבה לקחה תפקיד מכריע בניצחון היפני המכריע בקרב מוקדן בשלבים האחרונים של המלחמה.
לאחר שהמלחמה הסתיימה בניצחון יפני פורקה הארמייה השלישית.
הארמייה השלישית הוקמה שוב ב-13 בינואר 1938, במנצ'וריה ויחד עם הארמייה החמישית, הארמייה ה-30, הארמייה ה-44, הארמייה הרביעית, והארמייה ה-34, שימשה כחיל מצב נגד פלישה אפשרית של הצבא האדום למנצ'וריה.
אולם זירות אחרות של מלחמת העולם השנייה החלו להתגלות כנוטות לרעת היפנים, ועל כן חלק מהיחידות של הארמייה השלישית הועברו לזירות אחרות.
הצבא היפני המאולתר התפרק תוך 3 שבועות מול הכוח הרוסי העדיף, הארמייה השלישית נאלצה לחזור מעמדותיה במחוז ג'ילין לגבול קוריאה.
הצבא היפני הקיסרי פורק בידי בעלות הברית, ובכלל זה הארמייה השלישית.
לוטננט גנרל איטארו אוקאימה (17 באוגוסט 1942 - 7 בפברואר 1944)
לוטננט גנרל הירושי נאמאטו (7 בפברואר 1944 - 22 בנובמבר 1944)
הארמייה השלישית של הצבא הבריטי הייתה ארמייה בריטית שפעלה במלחמת העולם הראשונה.
ב-13 ביולי 1915 הוקמה הארמייה השלישית, בעקבות גידולו של חיל המשלוח הבריטי.
הארמייה נפרסה דרומית לארמייה הצרפתית העשירית, והייתה מנותקת משאר הכוחות הבריטיים, עד לאחר קרב ורדן, שאז נפרסה הארמייה הצרפתית העשירית באזור אחר, והארמייה הבריטית הרביעית נפרסה במקומה.
הארמייה לחמה בקרב על הסום, בקרב קמברה, בקרב אראס, בקרב פשנדל, בקרב אמיין, ובמתקפת מאה הימים.
הארמייה השישית (ביפנית: 第6軍) הייתה ארמייה של הצבא היפני הקיסרי.
הארמייה היפנית השישית הוקמה לראשונה ב-4 באוגוסט 1939 כחיל מחיל המצב היפני במנצ'וריה, שנועד להגן על האזור מפני פלישה אפשרית של הצבא האדום.
ב-11 במאי החשש אכן התגשם, וסכסוך פרץ בין האימפריה היפנית לברית המועצות שנודע בשם "תקרית נומונהאן".
בקרב חלקין גול ספגה הארמייה הפסדים קשים ולקח לה זמן להתאושש.
לאחר הקרב, הועברה לאזור העיר האילר במונגוליה הפנימית, העיר הייתה בסיס הצבא היפני באזור.
במהלך מלחמת סין–יפן השנייה, היא לא לקחה חלק פעיל ושימשה בעיקר כחיל מצב וכוח מילואים.
ב-26 בינואר 1945, הארמייה השישית הועברה לאזור סין והוצבה תחת פיקוד "צבא המשלוח סין".
היא נשלחה לדרום סין כדי לחזק את הכוחות יפניים בחזית ווהאן-צ'אנגשה האסטרטגית.
העברתה נועדה למלא את החלל שנוצר באזור בעקבות מבצע איצ'י-גו.
ב-15 באוגוסט 1945, בעקבות כניעת האימפריה היפנית, נכנעה הארמייה השישית לכוחות בעלות הברית באזור מחוז ג'ג'יאנג.
לוטננט גנרל ריפאי אוגישו (1 באוגוסט 1939 - 6 בנובמבר 1939)
הארמייה השלישית של הונגריה (בהונגרית: 3. magyar hadsereg) הייתה ארמיית שדה של צבא הונגריה, שלחמה במלחמת העולם השנייה.
הארמייה לקחה חלק בפלישה ליוגוסלביה והוצבה מול הארמייה היוגוסלבית הראשונה בעיקר בין נהר הדנובה לנהר טיסה.
כהכנה לפלישה, סופח אל הארמייה השלישית גדוד צנחנים עצמאי שנועד לסייע בפעולות הצנחה ביוגוסלביה במהלך המערכה.
ב-11 באפריל החלה הארמייה השלישית לנוע מהגבול היוגוסלבי דרומה לכיוון נובי סאד (כיום בתחומי סרביה).
ההונגרים לא נתקלו כמעט בהתנגדות מצד כוחות הצבא היוגוסלבים, אשר כבר היו מותשים לאחר התקפות בלתי פוסקות מצד הצבא הגרמני שכבר שבוע נמצא בלחימה.
ב-30 באוגוסט 1944 בעקבות חדירת הצבא האדום לשטח הונגריה המזרחית, הוקמה הארמייה השלישית בפעם השנייה.
באוקטובר 1944 השתתפה הארמייה במתקפת נגד מוצלחת, שביצעו כוחות הונגריים וגרמניים תחת פיקוד גנרל מקסימיליאן פרטר-פיקו, באזור העיר דברצן.
מתקפה במהלכה ספגה החזית האוקראינית השנייה אבדות כבדות.
הארמייה לקחה חלק פעיל במהלך קרב דברצן ובקרבות על דרכי הגישה לעיר בודפשט.
היא הושמדה בין 16 באפריל ל-25 באפריל על ידי הארמייה ה-46 הסובייטית בדרכה לברטיסלאבה.
כוחות קטנים של הארמייה נמלטו לדרום-מערב אוסטריה ורשמית הארמייה התקיימה עד 8 במאי 1945.
לוטננט גנרל אלמאר גורונדי-נובק (1 במרץ 1940 - 1 בנובמבר 1941)
הארמייה השביעית הייתה ארמייה צרפתית שפעלה הן במלחמת העולם הראשונה בחזית המערבית, והן במלחמת העולם השנייה בחזית המערבית.
ב-4 באפריל 1915 הוקמה הארמייה השביעית על בסיס פלגת הארמייה ווז', והוטל עליה להגן על אזור לורן, תפקיד אותו מילאה עד סוף המלחמה.
במלחמת העולם השנייה, הייתה הארמייה השביעית בפיקוד גנרל אנרי ז'ירו חלק מקבוצת הארמיות הראשונה, והיוותה את העתודה האסטרטגית של צבא צרפת.
בליל 10 במאי, לאחר יום הלחימה הראשון, חצתה הארמייה השביעית את גבול הולנד, כמתחייב מ"תרגיל ברדה".
ז'ירו מצא כי ההולנדים נמצאים בנסיגה מלאה אל מול מתקפה גרמנית עזה.
החיפוי האווירי הצרפתי היה יעיל פחות משציפו המפקדים, ועד מהרה השיג הלופטוואפה עליונות אווירית, שמנעה מבעלות הברית יכולות סיור בסיסיות, ופגעה ביכולת תיאום הכוחות ובתקשורת.
הכוח הצרפתי הראשון שנתקל בגרמנים היו יחידות מהארמייה השנייה של הונציגר, שנתקלו ב"קבוצת הפאנצר פון קלייסט", במהלך תנועתה מזרחה דרך הארדנים.
היה זה הסימן הראשון לכך שהפיקוד הגרמני מבצע תמרון בכוח גדול באזור זה, אך הפיקוד הצרפתי לא שינה את תוכניתו, והורה לארמיות הראשונה והשביעית לתפוס את עמדותיהן בהתאם לתוכנית D.
הארמייה השלישית של צבא האימפריה הרוסית, הייתה ארמייה רוסית שפעלה במלחמת העולם הראשונה.
הארמייה הוקמה עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה בשנת 1914, ולמפקדה מונה ניקולאי רוזקי.
הארמייה נעה מאוקראינה, ופלש לגליציה שנשלטה בידי האימפריה האוסטרו-הונגרית.
ב-29 באוגוסט נלחמה הארמייה נגד האוסטרו-הונגרים בקרב גנילה ליפה, וב-3 בספטמבר כבשה את למברג.
בשל הכיבוש הועברה לאזור הארמייה הרביעית האוסטרו-הונגרית, אולם הארמייה השלישית הביסה אותה בקרב רווה.
ב-1 במאי 1915 פתחו האוסטרו-הונגרים ובעלי בריתם הגרמנים במתקפת גורליצה-טרנוב.
עיקר כובד המתקפה נפל על הארמייה השלישית, שאיבדה למעלה מ-200,000 איש ו-140 תותחים.
ב-10 במאי קיבלה הארמייה אישור לסגת משטחי פולין וגליציה אל נהר סן.
הארמייה המשיכה להילחם, ובסוף 1917 הועברה לפולאצק.
היא פורקה בתחילת שנת 1918.
לוטננט גנרל מיכאיל קבאצ'ינסקי (3 באוגוסט 1917 - 11 באוגוסט 1917)
לוטננט גנרל איליה אודישילידזה (11 באוגוסט 1917 - 9 באוקטובר 1917)
לוטננט גנרל דמיטרי פארסקי (9 באוקטובר 1917 - 8 בנובמבר 1917)
לוטננט גנרל סרגיי אנושין (8 בנובמבר 1917 - תחילת 1918)
הארמייה השישית הייתה ארמייה צרפתית שפעלה הן במלחמת העולם הראשונה בחזית המערבית, והן במלחמת העולם השנייה בחזית המערבית.
ב-26 באוגוסט 1914 הוקמה על בסיס ארמיית לורן הארמייה השישית מהקורפוסים ה-4 וה-7, קבוצות המילואים ה-5 וה-6, והדיוויזיות ה-37 והמילואים ה-45, חטיבה קולוניאלית וקורפוס פרשים.
הארמייה לחמה בקרב הראשון על המארן, וסייעה בבלימת המתקפה הגרמנית.
בשנת 1916 השתתפה הארמייה בקרב על הסום, ובשנת 1918 השתתפה במתקפת מאה הימים.
הארמייה פורקה ב-11 בספטמבר של אותה שנה, וב-15 באוקטובר הפכו הכוחות שהרכיבו אותה להיות "הצבא הצרפתי בבלגיה".
ב-18 בנובמבר הוקמה הארמייה השישית מחדש.
במלחמת העולם השנייה, הייתה הארמייה השישית בפיקוד גנרל רובר טושון פרוסה בדרום צרפת.
לאחר פריצת הכוחות הגרמניים בארדנים הועברה הארמייה לנהר האן, ולחמה בגרמנים במהלך מבצע אדום.
הארמייה השלישית של הצבא האוסטרו-הונגרי, הייתה ארמייה אוסטרו-הונגרית שפעלה במלחמת העולם הראשונה.
הארמייה השלישית הוקמה בפרוץ מלחמת העולם הראשונה, ולמפקדה מונה רודולף פון ברודרמן.
הארמייה נפרסה בחזית המזרחית, ותפקדה בצורה כושלת בקרב גליציה.
עקב כך הוחלף פון ברודרמן בסבטוזר בורוייביץ'.
הארמייה נכשלה בניסיונה לחלץ את הכוחות הנצורים במהלך המצור על פשמישל.
הארמייה הועברה לבלקן במהלך שנת 1915, ולקחה חלק פעיל בפלישה השנייה לסרביה ומונטנגרו.
לאחר הניצחון הועברה הארמייה לחזית האיטלקית ולקחה חלק בקרב אסיאגו בשנת 1916. לקראת סוף השנה הוחזרה הארמייה לחזית הרוסית ולחמה שם עד שפורקה ב-1918.
גנרל חיל הפרשים רודולף פון ברודרמן (אוגוסט 1914 - 3 בספטמבר 1914)
גנרל חיל הרגלים סבטוזר בורוייביץ' (3 בספטמבר 1914 - 25 במאי 1915)
פלדצויגמייסטר פאול פואהלו פון ברלוג (25 במאי 1915 - 10 ביוני 1915)
גנרל חיל הפרשים קרל טרשצ'יאנסקי פון נאדוש (10 ביוני 1915 - 27 בספטמבר 1915)
גנרל אוברסט קרל פון קירשבאך אאוף לאוטרבאך (20 באוקטובר 1916 - 5 במרץ 1917)
הארמייה השישית של צבא האימפריה הרוסית, הייתה ארמייה רוסית שפעלה במלחמת העולם הראשונה.
הארמייה הוקמה עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה בשנת 1914, ולמפקדה מונה קונסטנטין פטרוביץ' ואן דר פליט.
משימת הארמייה מיום הקמתה הייתה הגנה על חופי הים הבלטי, הים הלבן והגישות לעיר הבירה סנקט פטרבורג.
באוגוסט 1915 היא הפכה לחלק מהחזית הצפונית, ופורקה בדצמבר 1916. לאחר הצטרפות רומניה למלחמה באותה שנה, הארמייה השישית הוקמה מחדש והועברה ללחימה בזירה זו.
הארמייה פורקה יחד עם כל צבא האימפריה ב-1918.
גנרל חיל הרגלים קונסטנטין פטרוביץ' ואן דר פליט (26 באוגוסט 1914 - 21 ביוני 1915)
גנרל חיל התותחנים ניקולאי רוזקי (21 ביוני 1915 - 18 באוגוסט 1915)
גנרל חיל הרגלים ולדימיר גורבטובסקי (20 במרץ 1916 - 12 בדצמבר 1916)
גנרל חיל הפרשים אפאנסי קוריקוב (12 בדצמבר 1916 - עד הפירוק)
הארמייה השישית של הצבא האוסטרו-הונגרי, הייתה ארמייה אוסטרו-הונגרית שפעלה במלחמת העולם הראשונה.
הארמייה השישית הוקמה בפרוץ מלחמת העולם הראשונה, ולמפקדה מונה אוסקר פוטיורק.
הארמייה לקחה חלק בניסיון הפלישה הראשון לסרביה ביולי - אוגוסט 1914. הפלישה נהדפה לחלוטין, כמו כן אף ניסיון הפלישה השני לסרביה בראשית ספטמבר נהדף.
בנובמבר 1914 זכו האוסטרו-הונגרים במספר ניצחונות והתקדמו לעומק סרביה, אך הצבא הסרבי הצליח לבלום את המתקפה ואף להודפה, וב-15 בדצמבר הסתיים קרב קולובארה בו הביסו הסרבים את כוחותיו של פוטיורק ופגעו או שבו בלמעלה ממחצית הכוח הלוחם האוסטרו-הונגרי.
הארמייה השישית פורקה ב-27 בדצמבר 1914.
הארמייה הוקמה מחדש בחזית האיטלקית בשנת 1918, וכמפקדה מונה יוזף אוגוסט, ארכידוכס אוסטריה.
הארמייה לקחה חלק פעיל בקרב הנהר פיאווה, שהסתיים בתבוסה כואבת לאוסטרו-הונגרים.
הארמייה המשיכה להיות פעילה בחזית זו עד שפורקה יחד עם כל הצבא האוסטרו-הונגרי בנובמבר של אותה שנה.
פלדצוגמייסטר אוסקר פוטיורק (אוגוסט 1914 - 27 בדצמבר 1914)
גנרל חיל הרגלים יוזף אוגוסט, ארכידוכס אוסטריה (15 בינואר 1918 - 15 ביולי 1918)
גנרל חיל הפרשים אלויס שונבורג-הרטנשטיין (15 ביולי 1918 - 3 בנובמבר 1918)
הארמייה השמינית של צבא האימפריה הרוסית, הייתה ארמייה רוסית שפעלה במלחמת העולם הראשונה.
הארמייה הוקמה עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה בשנת 1914, ולמפקדה מונה אלכסיי ברוסילוב.
הארמייה פלשה לגליציה שהשתייכה לאימפריה האוסטרו-הונגרית (המערכה בגליציה), ובמהרה הצליחה להתקדם כ-150 קילומטר בתוך שטחי גליציה.
בתחילת 1915 המשיכה הארמייה בקרבות מול כוחות אוסטרו-הונגרים ואף זכתה לניצחונות משמעותיים.
הצאר ניקולאי השני ביקר את הארמייה השמינית והעלה את ברוסילוב בדרגה.
הארמייה הועברה ללחימה ברומניה, וביולי 1917 ספגה אבדות כבדות במתקפת קרנסקי.
היא פורקה יחד עם כל צבא האימפריה ב-1918.
לוטננט גנרל מיקולה יונאקיב (17 באוקטובר 1917 - עד הפירוק)
ארמיית השדה השלישית היא ארמייה של צבא מצרים שהוקמה ב-1968 ומפקדתה נמצאת בסואץ.
החל מ-31 בינואר 2015 הארמייה משויכת לפיקוד המאוחד לאזור שממזרח לתעלת סואץ, שהוקם בתאריך זה.
מפקדה הקודם של הארמייה השלישית, אוסאמה עסכר, מונה למפקד הפיקוד המאוחד.
למפקד הארמייה השלישית מונה מוחמד עבדולה.
מפקד הארמייה - לִוַאא' (אלוף) עבד אל-מונעם ואצל
מפקד מטה הארמייה - מייג'ור ג'נרל מוסטפא שאהין
מפקד הארטילריה הארמיונית - מייג'ור ג'נרל מוניר שאש
דיוויזיית החי"ר השביעית, בפיקוד בריגדיר גנרל אחמד בדאווי סעיד אחמד, יועדה לחצות את התעלה מדרום לאגמים המרים ולתקוף בכיוון מעבר הגידי.
דיוויזיית חי"ר 19, בפיקוד בריגדיר גנרל יוסוף עפיפי מוחמד, יועדה לחצות את התעלה מצפון לעיר סואץ (ליד מעוז "מפצח") ולתקוף בכיוון מעבר המיתלה.
דיוויזיה ממוכנת 6, בפיקוד בריגדיר גנרל מוחמד עבול פתח מוהרם, כללה שלוש חטיבות:
חטיבה ממוכנת 1 (פעלה כחטיבה עצמאית)
דיוויזיית שריון 4, בפיקוד בריגדיר גנרל מוחמד עבד אל-עזיז קביל, יועדה לתקוף בצפון גזרת הארמייה, לחצות את התעלה מדרום לאגמים המרים ולתקוף מצפון לג'בל אום-מחצה לכיוון רפידים.
חטיבת שריון 3 (צורפה לדיוויזיית חי"ר 19)
חטיבה עצמאית אמפיבית 130, בפיקוד עקיד (קולונל) מחמוד שועייב, התארגנה ערב המלחמה באזור שלופה שליד כברית.
חטיבה עצמאית משוריינת 25, בפיקוד קולונל חלמי בדאווי (צורפה לדיוויזיה 7)
כחלק ממבצע בדר שפתח את מלחמת יום הכיפורים בזירת הדרום, הייתה הארמייה השלישית אחראית בצבא המצרי על חלקה הדרומי של חזית תעלת סואץ: ממפרץ סואץ ועד החלק הצפוני של האגם המר הגדול (על החלק הצפוני בחזית הייתה אחראית הארמייה השנייה).
במהלך המבצע צלחו יחידות של הארמייה את תעלת סואץ והשתלטו על חלקו הדרומי של קו בר-לב.
לקראת סיום המלחמה, בימים 24-22 באוקטובר 1973, כיתרו כוחות צה"ל את הארמייה השלישית בשטח שזו כבשה ממזרח לתעלת סואץ, לאחר שאוגדה 162 הצליחה להשתלט על המרחב שממערב לתעלת סואץ עד לנמל עדביה.
כיתור הכוח המצרי, שמנה כ-30,000 חיילים וכ-300 טנקים ונותר עם מזון ומים לארבעה ימים בלבד, הביא למתיחות גבוהה ביותר בין ארצות הברית וברית המועצות.
לחצה של ארצות הברית על ישראל לאפשר מעבר מים ומזון לארמייה הנצורה הוביל בהמשך להתקרבות מדינית בין מצרים וארצות הברית.
קרבות בהם השתתפה הארמייה השלישית
הקרב עם חטיבה 130 ביומה הראשון של המלחמה
קרב השריון ב-14 באוקטובר, ובתוכו, קרב ואדי מבעוק.
כיתור הארמייה השלישית של מצרים
הארמייה השלישית (ברומנית: Armata a 3-a Română) הייתה ארמייה רומנית, שפעלה מסוף המאה ה-19 עד לשנת 1990, ולחמה ממלחמת העולם הראשונה ועד למלחמת העולם השנייה.
עם הצטרפות רומניה לצד מדינות ההסכמה, נפרסה הארמייה השלישית בגבול עם ממלכת בולגריה, בעוד ששאר הצבא תקף בטרנסילבניה.
בספטמבר 1916 הותקפה הארמייה על ידי צבא בולגרי-גרמני בפיקוד אוגוסט פון מקנזן, ונחלה תבוסה בקרב טורטוקאיה.
לאחר מכן לחמה הארמייה הקרבות השונים, ולאחר נפילת בוקרשט בדצמבר 1916 פורקה הארמייה.
הארמייה לחמה לצד הוורמאכט במהלך מבצע ברברוסה בגזרה הדרומית, והשתתפה בקרב אודסה ובקרב הראשון על חצי האי קרים.
בשנת 1942 לחמה הארמייה בקרבות סביב סטלינגרד, והותקפה על ידי הרוסים במבצע אורנוס.
התמוטטותה של הארמייה הביאה לכיתור הארמייה הגרמנית השישית בסטלינגרד, ולבסוף לנפילת שרידיה בשבי.
לאחר מכן לחמה הארמייה בקרבות השונים באוקראינה וברומניה, ולאחר מעבר ממלכת רומניה לצד בעלות הברית במהלך מבצע יאשי-קישינב, לחמה הארמייה לצד הצבא האדום בקרבות בהונגריה עד סוף המלחמה.
הארמייה השלישית של צבא סרביה (בסרבית: Српска Трећа армија) הייתה ארמייה סרבית, שלחמה במלחמת הבלקן הראשונה ובמלחמת העולם הראשונה.
הארמייה הוקמה במקור בשנת 1912 במהלך מלחמת הבלקן הראשונה, והיא הנחילה תבוסה מוחצת לצבא האימפריה העות'מאנית בקרב קומנובו.
הארמייה המשיכה להיות פעילה בתחילת מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914, ולצד הארמייה השנייה לקחה חלק נכבד בקרב קר שבסופו נהדפה הפלישה הראשונה של האימפריה האוסטרו-הונגרית אל סרביה.
הארמייה השתתפה גם בקרב דרינה במהלכו ניצחה את האוסטרים, אולם במחיר אבדות כבדות.
הארמייה השתתפה בהדיפת הפלישה האוסטרית השלישית, ונלחמה בקרב קולובארה בדצמבר של אותה שנה, שכמו קודמיו הסתיים בניצחון סרבי מוחץ.
הארמייה הובסה במתקפת מורביה ומתקפת קוסובו, ובהדרגה נכבשה סרביה בידי מעצמות המרכז.
הארמייה השנייה פורקה, ושרידיה נסוגו לחופי אלבניה, משם לקורפו ובהמשך למפקדת כוחות מדינות ההסכמה בסלוניקי.
ב-1916 הוקמה הארמייה מחדש בחזית המוקדונית וכמפקדה מונה פאבלה יורישיץ' שטורם (שהיה ממוצא גרמני), אשר הוחלף באוגוסט של אותה שנה במילוש ואסיץ'.
פאבלה יורישיץ' שטורם (אוגוסט 1914 - אוגוסט 1916)
הארמייה השלישית של הצבא המלכותי האיטלקי (באיטלקית: Armata 3) הייתה ארמייה איטלקית שלחמה במהלך מלחמת העולם הראשונה נגד מעצמות המרכז, ופורקה עם סיום המלחמה.
כמפקדה מונה אמנואלה פיליברטו, דוכס אאוסטה.
הארמייה כללה את הקורפוסים ה-6 ה-7 וה-11, וקיבלה את הגזרה הדרומית של חזית האיזונצו.
היא השתתפה בעשרה מתוך שנים עשר קרבות האיזונצו, וזכתה לניצחונות מול צבא האימפריה האוסטרו-הונגרית.
ב-1917, לאחר הצטרפות הקיסרות הגרמנית למערכה כנגד איטליה, הובסו האיטלקים בקרב קפורטו.
הארמייה השלישית הובסה גם כן, אולם נסוגה בצורה מוצלחת יחסית.
הארמייה השתתפה בקרב הנהר פיאווה ובקרב ויטוריו ונטו, ופורקה בנובמבר 1918, לאחר סיום המלחמה.
הישגיה המרשימים של הארמייה במהלך המלחמה זיכו אותה בכינוי "הארמייה הבלתי מנוצחת" ("La Armata Invitta").
בפאדובה פועל כיום "מוזיאון הארמייה השלישית", המנציח את פעילות הארמייה במהלך המלחמה.
הארמייה הוקמה פעם נוספת ב-6 ביוני 1940, במהלך מלחמת העולם השנייה, וכמפקדה מונה קרלו גיזולו.
הארמייה הגנה על דרום איטליה, סיציליה וסרדיניה לפני שפורקה ב-20 בדצמבר של אותה שנה.
הארמייה השישית של הצבא האיטלקי (באיטלקית: Armata 6), הייתה ארמייה איטלקית שלחמה במהלך מלחמת העולם הראשונה נגד מעצמות המרכז, ופורקה עם סיום המלחמה.
הוקמה מחדש במהלך מלחמת העולם השנייה, ולחמה לצד מדינות הציר במהלך הפלישה לסיציליה.
הארמייה הוקמה לראשונה ב-1 בדצמבר 1916, בעיצומה של מלחמת העולם הראשונה, והועמדה תחת פיקודו של אטורה מאמברטי.
הארמייה לחמה ביוני 1917 בקרב הר אורטיגרה וספגה בו אבדות כבדות, ובעקבות כך פורקה הארמייה ב-20 ביולי אותה שנה.
לאחר התבוסה האיטלקית בקרב קפורטו בנובמבר 1917 הוקמה הארמייה מחדש, והועמדה תחת פיקודו של לוקה מונטורי.
הארמייה לחמה בקרב הנהר פיאווה ובקרב ויטוריו ונטו, ובנובמבר 1918 עם סיום המלחמה פורקה הארמייה.
ב-10 בנובמבר 1938 הוקמה ארמיית הפו, והועמדה תחת פיקודו של אטורה בסטיקו.
הארמייה נפרסה בעמק הפו, והיוותה עתודה משוריינת של המטכ"ל האיטלקי.
הארמייה השלישית הייתה ארמייה של הצבא האדום שלחמה במלחמת העולם השנייה.
היחידה הוקמה ב-15 בספטמבר 1939 על בסיס היחידות שהיו ממוקמות באזור ויטבסק.
לאחר פלישת הורמאכט לברית המועצות, היא החלה בקרבות מגננה באזור הורדנה.
בסוף יוני, בעקבות קרב ביאליסטוק-מינסק היא למעשה הפסיקה להתקיים.
אומנם מפקדה וסילי קוזנצוב עם חלק מהיחידות הצליח לצאת מהכיתור.
ב-1 באוגוסט 1941 הארמייה השלישית הוקמה מחדש.
היא השתתפה בקרב סמולנסק ונחלה תבוסה.
באוקטובר-נובמבר 1941 היא השתתפה בקרב מוסקבה.
לאחר מכך יחידות הארמייה השלישית עסקו בעיקר במגננה על העמדות.
ביולי-אוגוסט 1943 היא השתתפה בקרב קורסק והתקדמה עד לגבול בלארוס הסובייטית.
בשנת 1944 יחידות הארמייה השתתפו במבצע בגרטיון והגיעו לגבול פולין.
בתחילת אפריל 1945 היחידות עברו לגרמניה וסיימו את המלחמה באזור מגדבורג.
לאחר סיום מלחמת העולם השנייה, הארמייה פורקה והמטה שלה היה בסיס להקמה מחדש של המחוז הצבאי מינסק.
וסילי קוזנצוב ספטמבר 1939 - אוגוסט 1941
פיוטר פשניקוב דצמבר 1942, נהרג בקרב
הארמייה השישית הייתה ארמייה של הצבא האדום שלחמה במלחמת העולם השנייה.
היחידה הוקמה ב-28 בספטמבר 1939 על בסיס היחידות שהיו ממוקמות באזור ויניצה.
לאחר פלישת הוורמאכט לברית המועצות, הארמייה השישית החלה בקרבות מגננה באזור לבוב.
במהלך יולי חזית הארמייה נפרץ ובסוף יולי יחידותיה רוכזו באזור דנייפרופטרובסק.
ב-2 באוגוסט במהלך קרב אומן הארמייה השישית כותרה ומפקדה איוואן מוזיצ'נקו נהרג.
ב-10 באוגוסט 1941 הארמייה פורקה.
ב-25 באוגוסט 1941 הוחלט להקים את הארמייה מחדש.
היא השתתפה בהגנה על אזור דונבס ובקרבות באזור חרקיב.
ב-25 במאי 1942 היא כותרה ורק לאחר קרבות קשות חלק מיחידותיה הצליחו לפרוץ את המצור.
ב-10 ביוני 1942 הארמייה השישית פורקה.
ב-7 ביולי 1942 הוחלט להקים את הארמייה השישית בפעם השלישית.
בהמשך, בתחילת 1943 היא לחמה באזור חרקיב ודונבס.
בשנת 1943 הארמייה צורפה ליחידות של החזית האוקראינית השלישית.
היא לחמה בדרום אוקראינה הסובייטית והשתתפה בשחרור העיר אודסה.
ביוני 1944 רוב היחידות הועברו לארמייה ה-37 וארמייה ה-46. בדצמבר 1944 הארמייה השישית תוגברה ביחידות חדשות ורוכזה באזור סנדומיר.
עד למאי 1945 היחידות לחמו באזור וורוצלב.
בספטמבר 1945 הארמייה השישית פורקה.
בשנת 1952 הארמייה השישית הוקמה מחדש.
היא הוצבה באזור מורמנסק ובהמשך הועברה לקרליה הסובייטית.
בשנת 1974 לארמייה השישית הוענק עיטור הדגל האדום.
לאחר התפרקות ברית המועצות הארמייה השישית פורקה.
בשנת 2010, במסגרת הקמת המחוז הצבאי המערבי / פיקוד מערבי מבצעי-אסטרטגי עם מפקדה בסנט פטרבורג, הוקמה הארמייה מחדש.
בפברואר 2022 כוחות הארמייה משתתפים בקרב על חרקוב כחלק מהפלישה הרוסית לאוקראינה.
רודיון מלינובסקי (אוגוסט 1941 – דצמבר 1941)
אבקסנטי דורודניאנסקי (ינואר 1941 – מאי 1942)
הארמייה השמינית הייתה ארמייה של הצבא האדום שלחמה במלחמת החורף ובמלחמת העולם השנייה.
היחידה הוקמה ב-14 בספטמבר 1939 על בסיס היחידות שהיו ממוקמות באזור נובגורוד.
במהלך אוקטובר 1939 היא עברה לאזור פטרוזבודסק.
עם תחילת מלחמת החורף היא כללה 71,000 לוחמים.
עם סיום הקרבות היחידות הועברו למחוז פסקוב.
ביוני 1940 יחידות הארמייה השתתפו בכיבוש המדינות הבלטיות ולאחר סיום המבצע, מטה הארמייה הוצב בטלין כאשר היחידות היו מוצבות בשטח אסטוניה הסובייטית, לטביה הסובייטית וליטא הסובייטית.
ב-22 ביוני 1941 הארמייה החלה בקרבות מגננה באזור הגבול של ברית המועצות.
בהמשך הם היו חלק של הצבא האדום שהיגן על לנינגרד במהלך מצור לנינגרד.
במהלך סוף 1941 ו-1942 בנוסף לקרבות מגננה הם ניסו מספר מתקפות נגד במטרה לפורץ את המצור, אך ללא הצלחה.
גם במהלך שנת 1943 הארמייה השמינית ניסתה מספר מתקפות נגד, אך לא הצליחה לשבור את קווי הגנה של הגרמנים.
בשנת 1944 במהלך מבצע לנינגרד-נובגורוד המצור נשבר.
בקיץ 1944 יחידות הארמייה השמינית שחררו את העיר נרבה ובהמשך טלין.
לאחר שחרור כל השטח של אסטוניה הסובייטית יחידות הארמייה הועברו לעתודה.
הארמייה השישית (בטורקית: 6. Ordu) הייתה ארמיית שדה של צבא האימפריה העות'מאנית שהוקמה באמצע המאה ה-19 ובסיסה המרכזי היה במסופוטמיה.
בתקופה מלחמת העולם הראשונה נשאה בעיקר הנטל מלחמתי של טורקיה במערכה במסופוטמיה.
הארמייה הוקמה באמצע המאה ה-19 והוצבה במסופוטמיה כשמפקדת הארמייה ישבה בבגדאד.
עם הקמתה כלל כוח הארמייה כ-14 גדודים של רגלים ופרשים שנתמכו על יד סוללות ארטילריה.
ב-1908, לאחר מרד הטורקים הצעירים, עברה הארמייה רה-ארגון וסדר הכוחות הוגדל ל-3 דיוויזיות סדירות ו-4 דיוויזיות מילואים.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה ופתיחת המערכה במסופוטמיה הפכה הארמייה לכח העיקרי שלחם בזירה זו.
הקורפוס ה-12 - הוחלפה בהמשך על ידי הקורפוס ה-18
קורפוסים אלו כללו, בדרך כלל, 3 דיוויזיות סדירות.
במהלך המערכה תפסו את הפיקוד על הארמייה מספר מפקדים.
עם פתיחת המערכה נחלה הארמייה כישלונות ונאלצה לסגת וזאת מכיוון שעיקרה של הארמייה הוצב להגן על בגדאד.
עם התקרבות הבריטים לבגדאד חיזקו הטורקים את הארמייה ובשלהי 1915 בלמו חייליה את הבריטים בקרב קטסיפון והביסו אותם בתחילת 1916 במהלך המצור על כות.
בהמשך המערכה חיזקו הבריטים את כוחותיהם והנחילו לארמייה מפלות קשות וב-11 במרץ 1917 נכבשה בגדאד על ידי הצבא הבריטי.
לאחר מכן לחמה הארמייה בקרבות השונים עד סיום המלחמה.
ב-9 בפברואר 1918 פורקה הארמייה.
נוראדין איברהים פאשה (אפריל 1915 - אוקטובר 1915)
הארמייה השמינית של האימפריה העות'מאנית (בטורקית: Sekizinci Ordu) הייתה ארמיית שדה של הצבא העות'מאני.
היא הוקמה במהלך מלחמת העולם הראשונה.
ביוני 1917 הקים אנוור פאשה את קבוצת ארמיות ילדרים (המכונה גם קבוצת צבא הרעם) בפיקודו של הגנרל הגרמני אריך פון פאלקנהיין, וחיזק אותה עם עודפי יחידות עות'מאניות שהועברו מגליציה, רומניה ותראקיה.
לאחר הקמת קבוצת ארמיות ילדרים הועברו כוחות מהותיים לסוריה ולארץ ישראל, שם המשיכה להחזיק בהגנות הארמייה הרביעית.
בארץ ישראל כבר היו הדיוויזיות ה-3, ה-7, ה-16, וה-54, בזמן שהדיוויזיות ה-26, ה-27, וה-53 הועברו במהלך הקיץ.
הדיוויזיות ה-3, ה-7 ה-16 וה-26 נלחמו במערכה בגליפולי ודיוויזיית הפרשים ה-3 נלחמה במערכות הקווקז.
ב-2 באוקטובר 1917 הוא הפעיל את הארמייה השמינית החדשה, בפיקודו של פרידריך קרס פון קרסנשטיין, ופרס אותה יחד עם הארמייה השביעית, בפיקודו של מוסטפא כמאל אטאטורק תחת קבוצת ארמיות ילדרים.
שבע דיוויזיות חי"ר ודיוויזיית פרשים אחת שכבר שירתו באזור, הוכפפו לארמייה השמינית.
הארמייה השמינית, (פריק סבט פאשה)
הדיוויזיה ה-3, הדיוויזיה ה-7, הדיוויזיה ה-20
קבוצת אגף שמאל (אוברסט גוסטב פון אופן)
הארנה של ורונה (באיטלקית: Arena di Verona) הוא אמפיתיאטרון רומאי בעיר ורונה שבצפון איטליה.
הארנה מפורסמת בכל רחבי העולם הודות לאופרות המועלות בה מדי קיץ.
המבנה המרשים נחשב לאחד השמורים מסוגו.
זהו האמפיתיאטרון השלישי בגודלו בעולם שעדיין עומד על תילו.
הארנה נמצאת בתוך הכיכר הראשית של ורונה, פיאצה ברה.
הארנה, שנבנתה בסביבות שנת 30 לספירה, היא גם אחד האמפיתיאטראות המשומרים ביותר מתקופה זו.
ממדיה העצומים (140 מטר אורך ו-100 מטר רוחב) והיכולת להכיל מעל 30,000 צופים, מבטיחים את דומיננטיותה בחלק הצפוני של פיאצה ברא.
האקוסטיקה המעולה והמיקום המדהים הופכים אותה למקום אידיאלי להופעות אופרה בקנה מידה גדול.
המונומנט הוקם מחדש כתיאטרון בתקופת הרנסאנס.
בשנת 1913 החלה מסורת האופרה בארנה די ורונה עם הפקה של "אאידה" מאת ג'וזפה ורדי.
מאז, בכל עונה מועלות מספר אופרות, מתחלפות, אבל תמיד מעלים את "אאידה".
הארנה נבנתה על ידי הרומאים בשנת 30 למאה הראשונה לספירה מחוץ לחומות העיר, בשלהי שלטונו של אוגוסטוס ובמימון האצולה המקומית.
היא שימשה לקרבות גלדיאטורים ומשחקי-ציד בקנה מידה גדול, כפי שמלמד מכתב מפליניוס הצעיר אל אחד מנכבדי ורונה.
במאה ה-5 לספירה אסר הקיסר גאלנוס על קרבות גלדיאטורים ברבריים ובמאה הבאה נעלמו גם משחקי הצייד.
בימי הביניים היה האתר למקום משכנם של עניים וחסרי-בית ותושבי העיר עשו אותו למזבלה ברעידת האדמה של שנת 1117 קרסה כמעט כל עטרת הארנה, ורק חלק קטן ממנה שרד.
ב-1278, במהלך מסע הצלב האלביגנזי הוצאו בה 160 כופרים להורג.
במאות הבאות נחוגו בארנה קרבות, תחרויות רכיבה ומסיבות כלולות.
מאמצע המאה ה-15 נקבעו תקנות למניעת חילול האמפיתיאטרון.
בשנת 1568 הצביעה מועצת העיר על שיפוצים, במימון האצולה מקומית.
מראשית המאה ה-17 ועד ראשית המאה ה-18 התקיימה בארנה עונת קיץ של קומדיה דל'ארטה, טרגדיות ופארסות, עם מופעי בלט וקרקס בהפסקות, על במה קטנה שהוקמה על זירת העץ.
קרלו גולדוני כתב בזכרונותיו: "הלהקות הנודדות האיטלקיות הטובות ביותר באות הנה ומציגות את כשרונותיהן בזו אחר זו." גם נזירים וכמרים באו לצפות בהצגות, על אף איסור מפורש מטעם הבישוף של ורונה.
בשנת 1805 חגגו את ביקור נפוליאון בוורונה בחיזיון של קרבות כלבים טורפים עם פרים.
באותה שנה הוסב האתר למחנה מעצר לשבויים אוסטרים, שכיתתו את הבמה לעצי הסקה.
באוקטובר ונובמבר 1822 התקיים קונגרס וינה בוורונה וחגיגות נמשכו שבועות וכללו יצירה בשם "הברית הקדושה" מאת ג'ואקינו רוסיני ובניצוחו.
הועלו בה מופעים ואופרות רבות.
צופים מכל רחבי אירופה (ואף ממקומות רחוקים יותר) הגיעו לצפות בהן.
האקוסטיקה בה נחשבת ליוצאת דופן באיכותה.
צבעו של המבנה הוא לבן עם ורוד בהיר, והוא נבנה במקור מאבן גיר שמקורה במחוז וולפוליצ'לה שאליו משתייכת ורונה.
חלקה החיצוני של הטבעת הסובבת את ההיכל נהרס כמעט לחלוטין ברעידת האדמה של 1117. הארנה הופעלה מחדש כתיאטרון בתקופת הרנסאנס.
מאז 1913 ועד היום היא משמשת גם לקונצרטים ואופרות.
בקיץ, עונת פסטיבל המוזיקה ביום ובערב מתקיימים מחוץ לארנה מופעי רחוב של אקרובטים, קוסמים, רקדנים ועוד.
המנצח הישראלי דניאל אורן מרבה להופיע שם עם תזמורתו.
בכל שנה מוצגות אופרות בארנה של ורונה ונערכים קונצרטים של מוזיקה קלאסית.
עקב היותה של הארנה מקום פתוח, המופעים נערכים בתקופה החמה, בדרך כלל מאמצע יוני ועד ספטמבר.
אופרות של המלחין האיטלקי ג'וזפה ורדי חביבות במיוחד על מארגני המופעים.
ארנת הכדורסל היה מתקן ספורט זמני שהוקם עבור אירוח משחקי הכדורסל והכדוריד, של תחרויות המשחקים האולימפיים שנערכו בלונדון, בירת הממלכה המאוחדת, בשנת 2012. המתקן נבנה בצורה שאפשרה פירוק מלא ושימוש חוזר בחלקיו או מחזורם לאחר תום התחרויות.
בשנת 2013 פורק המתקן וחלקיו הועמדו למכירה.
המתקן היה אחת מארבע ארנות (מתחמי תחרויות) שנבנו במיוחד עבור המשחקים האולימפיים.
בשונה ממתקני אולימפיאדת בייג'ינג שנערכה בשנת 2008, אלו מתקנים מודולריים, אשר בתום התחרות הועברו לאתרים אחרים ברחבי הממלכה המאוחדת (וזאת מאחר שבאזור לונדון רבתי אין מחסור במתקני ספורט).
המתקן הכיל כ-12,000 מקומות לצופים, וצפוי לארח את משחקי חצי הגמר והגמר בכדורסל, וכדוריד.
במהלך המשחקים הפאראלימפיים אירח המתחם את משחקי הכדורסל והרגבי, ובמהלך משחקים אלה יהיו באולמות מקומות ל-10,000 צופים.
תכנון המבנה הושלם בחודש ביוני 2008, ובנייתו אושרה בנובמבר 2008.
באוקטובר 2008, בשל השפל הכלכלי, הוצע להעביר את משחקי הכדורסל והכדוריד לארנה של ומבלי ובכך לחסוך סכום של 90 מיליון ליש"ט, אולם במרץ 2009 הוחלט להמשיך בבניית הארנה.
בניית המתקן נמשכה כ-15 חודשים והושלמה ביוני 2010.
הארנה של ומבלי הוא מרכז ספורט מקורה המצוי בשכונת ומבלי בלונדון, בירת הממלכה המאוחדת.
הארנה, המצוייה מול אצטדיון ומבלי, נבנתה עבור משחקי האימפריה הבריטית שנערכו בשנת 1934 ביוזמת סר ארתור אלווין.
המבנה הכיל את בריכת השחיה בה נערכו תחרויות השחייה.
בעת הקמתו נקרא הבניין "בריכת האימפריה" (Empire Pool) בשל שימושו.
בשנת 1948 אירחה הבריכה את תחרויות השחייה של אולימפיאדת לונדון, ולאחר התחרויות נסגרה הבריכה.
באולימפיאדת לונדון (2012) התקיימו בארנה תחרויות בבדמינטון ובהתעמלות אמנותית.
הבניין משמש כיום לאירוח אירועי תרבות, קונצרטים, ותחרויות ספורט.
בשנת 2006 שופצה הארנה, לצד שיפוץ אצטדיון ומבלי.
עלות שיפוץ הארנה הסתכמה ב-35 מיליון ליש"ט, והארנה המשופצת נפתחה לציבור ב-2 באפריל 2006 עת נערך בה קונצרט של להקת דפש מוד.
כיום בארנה 12,500 מושבי צופים, והיא המתחם הספורט המקורה השני בגודלו בלונדון, לאחר ה-O2 ארנה, ומתחם הקונצרטים המקורה השלישי בגודלו בלונדון, לאחר ה-O2 ומרכז התערוכות ארלז קורט.
בין האמנים שהופיע בארנה ניתן למנות את קיילי מינו (1990, 1991, 2002, 2006 ו-2007), קליף ריצ'רד שהופיע בארנה 7 פעמים, ויטני יוסטון שהופיעה בארנה 27 פעמים, ולהקת סטטוס קוו שהופיעה בה 42 פעמים נכון לשנת 2009.
עוד הופיעו בארנה: אבבא, ביונסה, בון ג'ובי, שר, ניל דיימונד, גלוריה אסטפן, אוזי אוסבורן, פרל ג'ם, רוקסט, דיאנה רוס, סלין דיון, לד זפלין, וסטלייף, רובים ושושנים, קווין, AC/DC, גארי ניומן, מריה קארי, דייר סטרייטס, מדונה, סיגור רוס, בי בי קינג, האחים ג'ונאס, אואזיס, טייק ד'את ואמנים רבים אחרים.
במתחם נערכות תחרויות אגרוף, היאבקות, כדורסל, נטבול, זריקת חצים והוקי קרח.
בשנת 2006 הוחלט להקים בחזית הארנה את "כיכר התהילה" (Square of Fame) ובדומה לרחוב בעיר הוליווד מוזמנים אמנים לחתום ולהטביע את ידיהם בלוחות ברונזה המוטבעים בכיכר.
ראשונה חתמה מדונה באוגוסט 2006, ולאחריה, ב-9 בנובמבר 2006 חתם סר קליף ריצ'רד.
ריק פארפיט ופרנסיס רוסי מלהקת סטטוס קוו חתמו והטביעו ידיהם בלוח ברונזה ב-16 בדצמבר 2006, וקיילי מינו ב-9 בינואר 2007.
הלוח של חברי להקת וסטלייף נחנך ב-28 במרץ 2008 לאחר המופע ה-27 שלהם במתחם במשך תקופה של 10 שנים.
ארנת לוטטיה היא אחד משני השרידים העיקריים שנותרו מהעיר לוטטיה – העיר הרומית שניצבה באתר בו ממוקמת כיום העיר פריז, בירת צרפת (השריד השני הוא מרחצאות קלוני).
הארנה הייתה אמפיתיאטרון הממוקם באתר בו ממוקם כיום הרובע הלטיני של פריז.
ככל הנראה הכיל האמפיתיאטרון 15,000 מושבים לצופים שצפו בקרבות גלאדיאטורים.
המבנה הכיל עד 17,000 צופים (חלקם במקומות עמידה).
המבנה הוקם במהלך המאה הראשונה, ונחשב לגדול מסוגו.
הארנה הייתה מתחם שקוע בעומק של 2.5 מטרים שסביבו במה מוגבהת.
בשל כך אין מדובר בתיאטרון רומי קלאסי, אלא בשילוב בין תיאטרון לבין אתר משחקים.
במה מקורה שאורכה 41.2 מטרים אפשרה העלאת הצגות, לצד המשחקים שנערכו בתוך הזירה השקועה שבמרכז המבנה.
בדומה לתיאטראות רומים, המושבים בקרבת הבמה שימשו את אצילי העיר, בעוד שהעבדים, העניים והנשים הצטופפו במושבים העליונים.
ככל הנראה כוסתה הארנה בבד על מנת להגן עליה מהשמש.
בשנת 280, עת שהותקפה העיר לוטטיה על ידי שבטים ברבריים, פורק המבנה ואבניו נלקחו על מנת לחזק את חומות האיל דה לה סיטה.
לימים האזור השקוע הפך לבית קברות ומולא אדמה בעקבות הקמת חומת פיליפ אוגוסט בשנת 1210 לערך.
שם הארנה נותר במהלך השנים, והאזור סביב הארנה נקרא החל מהתקופה הרומית ועד ימינו בשם les Arènes - "הארנה", אף שמיקום הארנה נשכח.
הארנה התגלתה מחדש על ידי תאודור ואקה (Théodore Vaquer) בעת שהחלו להקים עבודות תחנת חשמלית באתר, בשנת 1860. האתר נחפר עד שנת 1869.
ביוזמת הסופר ויקטור הוגו הוקמה אגודת ידידי הארנה (la Société des Amis des Arènes) שהחליטה לשמר את האתר הארכאולוגית.
בעקבות הריסת מנזר בנותיו של ישו (Couvent des Filles de Jésus-Christ), שעמד בסמוך, בשנת 1883, נחשפו חלקים נוספים של הארנה, ובשנת 1896 האתר נפתח לציבור ככיכר ציבורית.
חפירות ארכאולוגיות נוספות נערכו באתר על ידי ז'אן-לואי קאפיטאן החל משנת 1916 ועד סיום מלחמת העולם הראשונה.
כיום האתר מהווה פארק ציבורי.
הארנב הלבן הוא דמות ספרותית בדיונית המופיעה בספרו של לואיס קרול "הרפתקאות אליס בארץ הפלאות" (הידוע גם בשם "עליזה בארץ הפלאות").
הארנב הלבן מופיע לראשונה בפרק הראשון של הספר לבוש מקטורן ורוטן לעצמו על כך שהוא מאחר.
אליס עוקבת אחריו וכך מגיעה אל ארץ הפלאות.
בהמשך נפגשת עמו אליס כשהוא מזהה אותה בטעות כעוזרת הבית שלו, מרי אן, וכך מוצאת עצמה אליס לכודה בתוך ביתו אחרי שהיא גדלה יותר מדי מכדי לצאת.
בהמשך מופיע הארנב הלבן כמעין משרת או כרוז של מלך ומלכת הלבבות.
במאמר אליס על הבמה שכתב קרול, הוא מתאר את הארנב הלבן כאנטיתזה של אליס הצעירה, עזת-המצח ומלאת החיוניות, כלומר כזקן, ביישן, חלוש ולחוץ.
קרול מציין שעל הארנב להרכיב משקפיים, להיות בעל קול רועד וברכיים פקות.
הוא עובר הלוך ושוב בין התנהגות שחצנית וגאוותנית כלפי הכפופים לו, למשל משרתים, ובין התרפסות וכניעה בפני הממונים עליו, למשל הדוכסית או מלך ומלכת הלבבות.
בסרט של וולט דיסני שנעשה על פי ספרו של קרול, הארנב הלבן מוצב כדמות ההגיונית ביותר מבין הדמויות אותן פוגשת אליס בארץ הפלאות., הופיע גם בסדרת ההנפשה של דיסני "בית העכבר".
דמותו של הארנב הלבן זכתה לאזכורים רבים בסרטים, ספרים ושירים.
הארמייה השנייה של הונגריה הייתה ארמיית שדה של הצבא ההונגרי, שלחמה בחזית המזרחית בתקופת מלחמת העולם השנייה והושמדה כמעט לחלוטין במהלך מתקפת הנגד הסובייטית באזור הדון העליון, שבאה בעקבות קרב סטלינגרד.
הארמייה השנייה הוקמה ב-1 במרץ 1940 ביחד עם שתי ארמיות נוספות של הצבא ההונגרי.
היא נשלחה לחזית הסובייטית בראשית אפריל 1942, וסופחה לקבוצת ארמיות דרום הגרמנית.
ב-16 בדצמבר 1942 פתח הצבא הסובייטי במבצע סטורן קטן, והבקיע את החזית הגרמנית בנקודת התפר בין הארמייה האיטלקית השמינית והארמייה ההונגרית ה-2. ב-13 בינואר 1943 פתח הצבא הסובייטי במתקפה גדולה נוספת, שנועדה לשחרר את העיר חרקוב, בהשתתפות כוחות משלוש חזיתות (וורונז', בריאנסק והדרום-מערבית).
ב-30 באוגוסט 1944 בעקבות חדירת הצבא האדום לשטח הונגריה המזרחית, הוקמה הארמייה ה-2 בפעם השנייה.
האבדות הכבדות שספגה הארמייה במהלך קרב דברצן ובקרבות על דרכי הגישה לעיר בודפשט, אילצו את הפיקוד ההונגרי לפרק את הארמייה בשנית ב-1 בדצמבר 1944 ולצרף את שרידיה לארמייה ההונגרית השלישית.
האירועים תוארו בסדרת טלוויזיה "קרוניקה" שהוקרנה בטלוויזיה ההונגרית בשנת 1982. בסדרה השתתפו ממשתתפי הקרבות לרבות אלמר שלאי ונוספים.
הארמייה התשיעית של ארצות הברית היא עוצבה של צבא ארצות הברית, שמפקדתה מוצבת באיטליה.
היא ידועה בעיקר בזכות לחימתה במסגרת כוחות בעלות הברית במערב אירופה במלחמת העולם השנייה.
מפקדה הראשון והיחיד אז היה לוטננט גנרל ויליאם סימפסון.
הארמייה הוקמה ב-15 באפריל 1944 בטקסס שבארצות הברית ונקראה בתחילה הארמייה השמינית.
ב-22 במאי באותה שנה, לאחר שהגיעה מפקדתה לבריטניה, שונה שמה לארמייה התשיעית, על מנת שלא יחול בלבול בינה לבין הארמייה השמינית הבריטית.
הארמייה נועדה לקבל את הפיקוד על חלק מן הדיוויזיות האמריקניות שהוזרמו לצרפת לאחר הפלישה לנורמנדי והפריצה של בעלות הברית מנורמנדי אל צפון צרפת.
הארמייה הפכה למבצעית ב-5 בספטמבר 1944 במסגרת קבוצת הארמיות ה-12. התפקיד הראשון שהוטל עליה היה הכנעת חיל המצב הגרמני שנותר בעיר הנמל ברסט שבברטאן, בעוד שהארמיות האמריקניות האחרות בצרפת (הראשונה והשלישית) התקדמו באותה עת מזרחה.
בהמשך החודש, לאחר כניעת הגרמנים בברסט, יצאה הארמייה מזרחה ותפסה את מקומה בין הארמייה הראשונה מצפון לבין הארמייה השלישית מדרום.
בחודש נובמבר הועברה הארמייה התשיעית צפונה, לאגפה של קבוצת הארמיות ה-12, כשהארמייה הראשונה מימינה ומשמאלה הארמייה הבריטית השנייה, שהשתייכה לקבוצת הארמיות ה-21. באותו חודש תקפה הארמייה התשיעית את קו ההגנה הגרמני על גבול בלגיה-גרמניה (קו זיגפריד) ובדצמבר החלה לתקוף את מערכי הגרמנים בסמוך לנהר הרואר (Roer).
עם תחילת קרב הארדנים ב-16 בדצמבר 1944 נמצאה הארמייה בצפון בלגיה, מצפון לגזרת הפריצה הגרמנית בארדנים, בעוד שמפקדת קבוצת הארמיות ה-12 נמצאה מדרום לגזרת ההתקפה הגרמנית.
על כן הועברה הארמייה ב-20 בדצמבר תחת פיקודה של קבוצת הארמיות ה-21 (ביחד עם הארמייה האמריקנית הראשונה).
רבות מיחידות הארמייה התשיעית הועברו תחת פיקוד הארמייה הראשונה כדי לתגבר אותה בלחימתה נגד הגרמנים בקרב הארדנים, בעוד הארמייה התשיעית עוסקת בעיקר במגננה.
בפברואר ובמרץ 1945, לאחר סיום קרב הארדנים, תקפה הארמייה התשיעית אל תוך גרמניה במסגרת קבוצת הארמיות ה-21 והשתתפה במערכה על חבל הריין.
ב-23 בפברואר חצתה הארמייה את נהר הרואר.
עד ה-10 במרץ הגיעה הארמייה אל גדת נהר הריין לכל אורך גזרתה וב-20 במרץ היא החלה לצלוח אותו.
לאחר הצליחה תקפה הארמייה מזרחה והיוותה את האגף הצפוני של תנועת המלקחיים האמריקנית, אשר כיתרה כ-300 אלף חיילים גרמנים בכיס הרוהר.
ב-4 באפריל הועברה הארמייה חזרה לפיקודה של קבוצת הארמיות ה-12. אחד מן הקורפוסים שלה - הקורפוס ה-16 השתתף בחיסולו של כיס הרוהר, והאחרים הוסיפו להתקדם מזרחה, הגיעו אל נהר האלבה וחצו אותו.
ב-15 באפריל נמצאה הארמייה 120 קילומטרים ממערב לברלין והייתה העוצבה הקרובה ביותר אליה של בעלות הברית המערביות.
היא עמדה לפתוח בהתקפה קרקעית על מנת להגיע לעיר, אך נצטוותה לסגת לעברו המערבי של האלבה, בהתאם להסכמים שבין מנהיגי בעלות הברית.
ב-2 במאי התייצבו כוחות הארמייה לאורך קו העצירה שנקבע מול הצבא האדום שבגזרתה.
באפריל 1945 פעלו במסגרת הארמייה 13 דיוויזיות אמריקניות, מהן תשע דיוויזיות רגלים, שלוש דיוויזיות משוריינות ודיוויזיה מוטסת אחת (ה-17).
מפקדת הארמייה התשיעית הוחזרה לארצות הברית לאחר תום המלחמה ופורקה ב-10 באוקטובר 1945.
ב-2012 הוקמה מחדש כפיקוד כוחות הצבא בפיקוד אפריקה של ארצות הברית.
הארמייה השנייה של צבא בולגריה (בבולגרית: Втора българска Армия) הייתה ארמייה בולגרית, אשר לחמה במלחמות בולגריה החל ממלחמת הבלקן הראשונה ועד למלחמת העולם השנייה.
בפרוץ מלחמת הבלקן הראשונה מנתה הארמייה 96,568 חיילים שאורגנו בשתי אוגדות רגלים, חטיבת פרשים אחת בת 4 רגימנטים ו-8 גדודי רגלים נוספים.
עוד סופקו לצבא הבולגרי גרסה רוסית של סמית' אנד וסון M1880 ו-1906 וכן אקדח חצי אוטומטי 9 מ"מ פרבלום דגם 1908 לוגר.
תחת פיקודו של ניקולה איוואנוב לחמה הארמייה בגזרת העיר אדירנה.
במהלך מלחמת הבלקן השנייה מנתה הארמייה בין 80,000 ל-108,000 חיילים שאורגנו ב-2 אוגדות ו-3 חטיבות רגלים נוספות וצוידו ב-175 תותחים.
במהלך המלחמה פעלה הארמייה מול צבא ממלכת יוון ולאחר הישגים בראשית הקרבות נאלצו הבולגרים להתמודד גם עם כוחות סרביים שחברו ליוונים ויחידות הארמייה ונסוגו לקו הגנה בסמוך לבלגואבגרד.
ביולי 1913 מונה הגנרל וסיל קוטינצ'ב למפקד הארמייה השנייה וסיים את תפקידו כמפקד הארמייה הראשונה.
קוטינצ'ב נחל הצלחה מסוימת בייצוב החזית מול היוונים.
באוגוסט 1913 נחתם הסכם בוקרשט אשר סיים את הקרבות.
בפרוץ מלחמת העולם הראשונה נכללו במסגרת הארמייה 5 אוגדות רגלים (האוגדות: ה-2 "תראקיה", ה-3 "בלקן", ה-7 "רילה", ה-11 "סבילנגראד) ואוגדת הפרשים ה-1. מספר החיילים באוגדות הרגלים הבולגריות הגיע ל-24,000 ובהיקף כוח האדם דמו לגייסות בצבאות אירופיים.
עם הצטרפות בולגריה למעגל הלחימה במסגרת מעצמות המרכז, השתתפו חיילי הארמייה השנייה במערכה על סרביה.
תחת פיקודו של גאורגי טודורוב תקפו חיילי הארמייה את הסרבים בגזרת מישור אובצ'ה פולה וכבשו את וראניה, קומאנובו, וסקופיה.
לאחר הכרעת סרביה, הוצבה הארמייה השנייה בחזית המקדונית וביחד עם הארמייה הראשונה, היוו את עיקר הכוח הלוחם.
בהתאם לדרישתו של מפקד הצבא הבולגרי הגנרל ניקולה ז'קוב פעלה הארמייה השנייה באופן עצמאי ותחת פיקוד בולגרי, והוצבה בגזרת הנהר סטרומה.
מלחמת ההתשה המתמשכת בחזית הובילה לשחיקת כוחם של הבולגרים ולירידה במוטיבציה.
בין פברואר לאוגוסט 1918 ערקו כ-2,200 מחיילי הארמייה השנייה והם סיפקו מידע מודיעיני יקר ערך למפקדי החזית של מדינות ההסכמה.
במהלך המלחמה שונה הרכב הארמייה מספר פעמים בשל חלוקת הכוחות למספר חזיתות ושחיקתם ההדרגתית.
בספטמבר 1918 מנתה הארמייה שתי אוגדות רגלים (ה-7 "רילה", ה-8 "טונג'ה" ועוד חלק מה-11 "סבילנגראד").
ב-14 בספטמבר 1918 פתחו כוחות מדינות ההסכמה בפיקודו של לואי פראנשה ד'אספרה במתקפה לאורך עמק הווארדאר.
בקרב דוברו פולה הובסו כוחות בולגריים שסופחו לארמייה הגרמנית ה-11, ונפרצו קווי החזית.
פריצת הקווים ואי השקט בממלכה אילצו את הבולגרים לבקש הפסקת אש וב-29 בספטמבר נחתמה שביתת הנשק של סלוניקי.
ב-16 באוקטובר פורקה הארמייה מנשקה וחייליה שוחררו.
לאחר כיבוש ממלכת יוון בידי גרמניה הנאצית ומסירת אזור מזרח מקדוניה ותראקיה לחזקת הבולגרים הועברה לאזור הארמייה השנייה ומפקדתה הוקמה בקסנתי.
הוקם בית דין מיוחד לשפיטת חברי מנגנון השלטון הקודם ומשתפי הפעולה עם הנאצים.
ב-15 במרץ 1945 הוצא הגנרל קונסטנטין לוקאש להורג.
חיילי הארמייה אשר מנו כ-78,000 חיילים בפיקודו של הגנרל קיריל סטאנצ'ב, הצטרפו לצבא האדום במערכה ביוגוסלביה ושחררו את העיר ניש מידי הוורמאכט.
בהמשך, השתתפה הארמייה בקרבות לשחרור קוסובו.
הארנב ממושי הוא ספר ילדים מאת שלומית כהן-אסיף שיצא לאור על ידי הקיבוץ המאוחד בשנת 1988. הספר אויר על ידי אמי רובינגר.
הספר זכה לפופולריות רבה והפך לקלאסיקה ישראלית.
בשנת 2018 זכה בתואר "ספר הזהב" מטעם התאחדות המו"לים.
בחולון נמצא גן סיפור הארנב ממושי ובו פסלים המתארים את המסופר בספר זה.
הארנב ממושי מטייל לראשונה לבדו ביער עם שלושה בלונים אדומים שאמו נתנה לו כדי שיהיה לו יום שמח.
במסעו הוא מחפש אחר ידיד או שניים שיהפכו להיות חבריו.
בעודו מטייל ביער פוגש ממושי בקיפוד, בלטאה, ובצב לשלושתם הוא מעניק בלונים בתמורה לחברותם אך ברגע שהבלונים מתפוצצים, הם עוזבים אותו לנפשו, וכבר לא רוצים להיות חבריו.
ממושי נותר עצוב ובודד ללא חברים וללא בלונים, עד שהוא פוגש את לומי הפרפר שחג סביבו ורוצה לשחק עמו.
ממושי הארנב אומר לו בצער שלא נותרו לו בלונים לתת לו.
אך הפרפר אומר שהוא בכלל לא אוהב בלונים והוא רוצה רק להיות חבר שלו.
הארמנים הסמויים או ארמנים מוסלמים הוא כינוי לאוכלוסייה טורקית בדרום־מזרח טורקיה, שמוצאה בארמנים נוצרים שהתאסלמו במהלך מלחמת העולם הראשונה, כדי להינצל מרצח העם הארמני.
בתחילת מלחמת העולם הראשונה קיוו הרוסים להמשיך במסע הכיבושים והסיפוח של טריטוריות עות'מאניות ובמיוחד אלה המאוכלסות ברובן או בחלקן בנוצרים.
הארמנים, שהיו נוצרים וראו באימפריה הרוסית את הסיכוי שלהם לקבלת אוטונומיה, זכרו עדיין את הטבח החמידאי, אהדו את המטרות הרוסיות ופעלו ברוח התנועה הארמנית לשחרור לאומי.
היו לא מעט ארמנים עות'מאנים שהושיטו סיוע ממשי לצבא הרוסי.
חיילים ארמנים-עות'מאנים ערקו עם נשקם מהצבא העותמאני וזנבו בכוחות העותמ'אנים הטורקים, היו ארמנים ששימשו מורי דרך לכוחות הרוסים וארמנים אחרים התגייסו ליחידות מתנדבים בצבא הרוסי וצוידו בנשק צרפתי, כדי להילחם נגד האימפריה העות'מאנית.
ההנהגה הארמנית באיסטנבול הוצאה להורג והצבא העות'מאני החל לסלק את הארמנים מהאזורים הקרובים לגבול עם רוסיה, בדרום מזרח אנטוליה.
ביצוע הטיהור האתני היה אכזר ויצר את רצח העם הארמני, כשהדרך היחידה הפתוחה בפני הארמנים של אותו אזור להינצל הייתה התאסלמות.
חלקם אכן התאסלמו ואחרים, בעיקר נשים וילדים, אולצו להתאסלם.
לפי נתונים של חבר הלאומים כ-95,000 ארמנים התאסלמו באותה תקופה.
צאצאי אותם הארמנים שהתאסלמו, כונו על ידי היסטוריונים בשם "הארמנים הסמויים".
חלק מהארמנים הסמויים מנסים לחזור וללמוד את המורשת הארמנית של אבותיהם, אך רק מעטים מהם מוכנים לעשות את הצעד הנוסף ולהתנצר.
הארמייה השנייה הייתה ארמייה גרמנית שפעלה במלחמת העולם הראשונה בחזית המערבית.
מפקדה של הארמייה בתחילת הקרבות היה קרל פון בילוב.
במסגרת תוכנית הפלישה הגרמנית לצרפת הוצבה הארמייה באגף הימני של הגרמנים, והיה עליה לסייע לארמייה הראשונה לכתר את פריז מכיוון מערב.
בתחילה נחלה הארמייה הצלחה מרובה, כבשה את לייז' והמבצרים שסביבה עד ה-16 באוגוסט, וניצחה את הצרפתים בקרבות שרלרואה וסן-קנטן, אולם לבסוף הוכתה בקרב על המארן, ונאלצה לסגת אל מעבר לנהר האן.
ב-4 באפריל 1915 פרש מתפקידו מפקד הארמייה פון בילוב עקב התקף לב, והוחלף על ידי גנרל פריץ פון בלוב.
ב-1 ביולי 1916 הותקפה הארמייה על ידי הכוחות הבריטים במסגרת הקרב על הסום.
ב-17 בדצמבר 1916 עבר גנרל פון גלוויץ לפקד על הארמייה החמישית, ובמקומו מונה גנרל גאורג פון דר מרוויץ.
ב-22 בספטמבר 1918 עבר גנרל פון דר מרוויץ לפקד על הארמייה החמישית, ובמקומו מונה גנרל אדולף פון קרלוביץ שפיקד על הארמייה עד לסיום המלחמה.
בעקבות כך פורקה הארמייה השנייה ב-13 בינואר 1919.
הארמייה התשיעית הייתה ארמייה גרמנית שפעלה במלחמת העולם הראשונה בחזית המזרחית ובחזית המערבית.
לאחר הניצחון בקרב טננברג ובקרב הראשון על האגמים המזוריים, החליט הפיקוד הגרמני לסייע לכוחות האוסטרו-הונגרים, ולצורך כך הקימו ב-18 בספטמבר 1914 את הארמייה התשיעית בפיקוד פאול פון הינדנבורג.
הארמייה השתתפה בקרב על הוויסלה ובקרב לודז'.
ב-2 בנובמבר 1914 מונה פון הינדנבורג למפקד העליון של הכוחות הגרמניים בחזית המזרחית, ובמקומו מונה גנרל אוגוסט פון מקנזן.
ב-17 באפריל 1915 מונה פון מקנזן למפקד הארמייה ה-11, ובמקומו מונה ליאופולד, נסיך בוואריה.
ב-30 ביולי 1916 פורקה הארמייה, ויחידותיה חולקו בין הארמיות האחרות.
ב-6 בספטמבר 1916 הוקמה הארמייה מחדש בפיקוד גנרל אריך פון פאלקנהיין, לצורך המערכה על רומניה.
הארמייה נחלה הצלחה מרובה, ויחד עם כוחות נוספים כבשה עד סוף דצמבר 1916 את רוב רומניה.
ב-1 במאי 1917 עבר גנרל פון פאלקנהיין לפקד על הכוחות העות'מאנים בארץ ישראל, ובמקומו מונה גנרל רוברט קוש.
ב-10 ביוני 1917 עבר גנרל קוש לפקד על הקורפוס ה-52, ובמקומו מונה גנרל יוהנס פון אבן.
ב-9 ביוני 1918 עבר גנרל פון אבן לפקד על פלגת הארמייה A, ובמקומו מונה גנרל פריץ פון בלוב, אך עקב מחלתו של פון בלוב פיקד למעשה גנרל פון אבן על הארמייה.
ב-19 ביוני 1918 הועברה הארמייה לחזית המערבית ולחמה ב.
ב-6 באוגוסט 1918 פרש גנרל פון בלוב מהפיקוד על הארמייה עקב מחלתו, ובמקומו מונה גנרל אדולף פון קרלוביץ שפיקד על הארמייה עד לפירוקה.
ב-18 בספטמבר 1918 פורקה הארמייה, גנרל פון קרלוביץ עבר לפקד על הארמייה השנייה, ואילו על בסיס מטה הארמייה הוקמה קבוצת הארמיות גלוויץ.
בקרב על הוויסלה ב-1 באוקטובר 1914, כללה הארמייה את היחידות הבאות:
במערכה על רומניה, כללה הארמייה את היחידות הבאות:
ארמייה קורפוס דיוויזיה הארמייה התשיעית הקורפוס ה-54 הדיוויזיה הבווארית ה-11 הדיוויזיה ה-101 קורפוס המילואים ה-1 הדיוויזיה הבווארית ה-12 דיוויזיית המילואים ה-76 קורפוס המילואים ה-39 הדיוויזיה האוסטרו-הונגרית הונווד ה-51 קורפוס הפרשים שמטוב דיוויזיית הפרשים ה-6 דיוויזיית הפרשים ה-7 דיוויזיית הפרשים ה-41 קבוצת קרפט חלק מהקורפוס האלפיני הדיוויזיה ה-216 הדיוויזיה האוסטרו-הונגרית ה-73
ארמיית השדה השנייה היא ארמייה של צבא מצרים שהוקמה ב-1968 ומפקדתה נמצאת באסמאעיליה.
בדרך כלל, מפקד על הארמייה קצין בדרגת לוטננט גנרל שיש לו לפחות 34 שנות ותק בשרות הצבאי.
הארמייה מדווחת ישירות למטה הכללי של הצבא המצרי.
מפקד הארמייה - לִואא' סעד א-דין מאמון
ראש מטה הארמייה - מייג'ור גנרל תיאסיר עאקד
מפקד הארטילריה הארמיונית - מייג'ור גנרל מוחמד עבד אל-חלים אבו ע'זאלה
קצין תיאום לוגיסטיקה בנקודות הצליחה - לִואא סאלח אמין.
סדר הכוחות מצפון לדרום היה:
בקו הקדמי - במטרת צליחת תעלת סואץ
דיוויזיית חי"ר 18, בפיקוד בריגדיר גנרל פואד עזיז ע'אלי, כללה שלוש חטיבות אורגניות:
חטיבת שריון 15 - חטיבה עצמאית בפיקוד קולונל תחסין שנאן, תגברה את דיוויזיה 18.
בגזרה זו היו ערב הקרב 130 טנקי T-62 מצרים.
דיוויזיית החי"ר השנייה, בפיקוד בריגדיר גנרל חסן אבו סעדה, כללה שלוש חטיבות אורגניות:
חטיבת שריון 24 (מדיוויזיה ממוכנת 23 שהתמקמה על הגדה המערבית של תעלת סואץ בגזרה זו) תגברה את הדיוויזיה המצרית השנייה.
הדיוויזיה פעלה בגזרת גשר פירדאן.
ערב הקרב היו בגזרה זו כ-120 טנקים מצרים.
דיוויזיית חי"ר 16, בפיקוד בריגדיר גנרל עבד ראב אל-נבי חאפז, כללה שלוש חטיבות:
בקו העורפי - עתודה בצד המערבי של תעלת סואץ
דיוויזיית שריון 21, בפיקוד בריגדיר גנרל איברהים עוראבי, כללה שלוש חטיבות:
חטיבת שריון 14 (פעלה מ-7 באוקטובר תחת פיקוד דיוויזיה 16 בגדה המזרחית של תעלת סואץ)
כל חטיבות הדיוויזיה חצו את תעלת סואץ מזרחה עד 13 באוקטובר והן התייצבו ב-15 באוקטובר מדרום וממערב לאגם תמסח, בעורפה של דיוויזיה 16.
דיוויזיה ממוכנת 23, בפיקוד בריגדיר גנרל אחמד עבוד אל-זומר, כללה שלוש חטיבות:
הארמייה השנייה השתתפה במבצע בדר שפתח את המלחמה ובו כבשה מצרים את קו בר-לב ואת הגדה המזרחית של תעלת סואץ.
הארמייה השנייה הייתה אחראית על הגזרה הצפונית של זירת הלחימה לאורך תעלת סואץ; מהים התיכון ועד חלקו הצפוני של האגם המר הגדול (על הגזרה הדרומית הייתה אחראית הארמייה השלישית).
בחלקה הראשון של המלחמה פיקד על הארמייה לִואא' סעד א-דין מאמון וב-17 באוקטובר 1973 החליף אותו (לטענת המצרים, בשל התקף לב של מאמון) לִואא' עבד אל-מנעם ח'ליל.
לטענת הרמטכ"ל המצרי, סעד א-שאזלי, מאמון התמוטט נפשית ופיזית בצהרי יום 14 באוקטובר, בעת שנודעו לו תוצאות המתקפה המצרית הכושלת.
לאחר צליחת תעלת סואץ על ידי צה"ל ב-15 וב-16 באוקטובר, הייתה הארמייה השנייה מעורבת בלחימה בשתי גדות התעלה: היא נכשלה במשימתה לכבוש מחדש את ראש הגשר הישראלי, אך הצליחה לבלום את ההתקפות הישראליות בגדה המערבית של תעלת סואץ בכיוון איסמעיליה.
בין הקרבות בהן השתתפו יחידות מהארמייה השנייה היו:
מתקפת הנגד של 8 באוקטובר
החל מינואר 2019, מפקד על הארמייה, רפיק רפאת ערפאת.
הארמייה התשיעית הייתה ארמייה גרמנית שפעלה במלחמת העולם השנייה.
הארמייה הוקמה ב-15 במאי 1940 על בסיס ה-OB Ost, ולמפקדה מונה גנרל יוהנס בלסקוביץ.