tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
קלודיה גולדין מחלקת את חסמי הנישואים לשני סוגים: חסם העסקה (Hire bar), אי-העסקת נשים בשל היותן נשואות, וחסם שימור (Retain bar), פיטורי נשים בשל נישואיהן.
חסמים אלו לא בהכרח התקיימו במקביל.
חסמי נישואים הושתו בתחילה במגזר הציבורי, והשתתם הובילה במקרים רבים ליישום חסמי נישואים גם במגזר הפרטי.
במגזר הציבורי הושתו חסמי נישואים הן כחלק מאסדרה ארצית והן כחלק מאסדרה מקומית.
במגזר הפרטי אומצו חסמי הנישואים על ידי חברות באופן וולונטרי.
ככלל, חסמי נישואים לא הושתו על כלל שוק התעסוקה, אלא על מקצועות או על מגזרים ספציפיים.
במקרים מסוימים חסם הנישואים הושת רק על העסקה ישירה, ולא על העסקה קבלנית.
בחלק מהמקרים ניתנה נדוניה על ידי המעסיק לעובדת שפרשה עם נישואיה.
בחברות שמרניות, כמו יפן, המשיכו חסמי הנישואים להתקיים גם לאחר הוצאתם מהחוק.
במהלך השנים ניתנו כמה סיבות והצדקות להשתת חסמי נישואים.
רבות מההצדקות נבעו מתפיסות שמרניות לגבי מעמד האישה.
לפי תפיסות אלו, על הנשים לשמש כעקרות בית, והן אינן מסוגלות למלא את תפקידיהן במשק הבית ולעבוד מחוצה לו במקביל.
סיבות נוספות שניתנו לחסמי נישואין התבססו על טענות כלכליות.
החסמים מנעו מנשים לצבור ותק וניסיון שהיו מקטינים את התפוקה השולית שלהן לעסק בשל עליית שכרן, וכן מנעו מנשים זכויות כמו פנסיה.
בנוסף, הם שימשו לדחוק נשים משוק העבודה לטובת גברים נשואים ונשים רווקות וצעירות.
המהפכה התעשייתית הובילה לכניסת נשים לשוק העבודה, בתחילה בעבודות כפיים ובהמשך גם במשרות במגזר הציבורי.
בתחילה, מצבן המשפחתי של נשים לא נתפס כגורם המשפיע על תנאי העסקתן, אך התבססות הנשים בעיסוקים השונים הובילה ליצירת חסמי נישואים.
ב-1875 הכריז שירות הדואר הבריטי כי "אישה נשואה שאינה אלמנה אינה מתאימה להעסקה בכל תפקיד בשירות הדואר, וכל רווקה תידרש להתפטר אם תינשא." בעקבות כך, אימצו רוב מחלקות ממשלת בריטניה נוהל דומה.
הנוהל לא היה מאוסדר עד שב-1894, בעקבות עתירה של הקלדניות במגזר הציבורי להעלאת שכרן, הוגדר שהעסקת נשים נשואות בשירות המדינה תעשה לשיקול ראש המחלקה ובאישור אוצר הוד מלכותו.
בנובמבר 1895 פורסם למחלקות הממשלה מזכר שאיסדר את הסוגיה ולמעשה הציב חסם נישואים על העסקת נשים במגזר הציבורי בבריטניה.
החל מתחילת המאה ה-20 יושמו חסמי נישואים גם בארצות הברית, בעיקר כלפי מורות בחינוך הציבורי ופקידות.
בתקופה שבין שתי מלחמות העולם הושתו חסמי נישואים במדינות רבות כתוצאה מהשפעת מלחמת העולם הראשונה על שוק התעסוקה.
בקנדה הושת חסם נישואים בשנת 1921, ובאירלנד הוא הושת בשנת 1924. בנוסף על חסמי נישואים במגזר הציבורי, חברות במגזר העסקי השיתו חסמי נישואים בעת העסקת נשים.
השפל הגדול הוביל להשתת חסמי נישואים חדשים ולהכבדת החסמים הקיימים.
מלחמת העולם השנייה הייתה נקודת מפנה בהקשר של חסמי נישואים.
העסקת נשים נשואות הפכה הכרחית בשל מחסור בעובדים, וחסמי הנישואים הצטמצמו משמעותית בארצות הברית, באוסטרליה ובמדינות אחרות.
לאחר המלחמה החל תהליך של ביטול חסמי הנישואים.
ב-1946 בוטלו בוטלו חסמי הנישואים במגזר הציבורי בממלכה המאוחדת (למעט בשירות החוץ).
בשנות ה-50 בוטלו חסמי הנישואים במדינות רבות בהן קנדה, הולנד וספרד.
בשנות ה-60 וה-70 עברה השתת חסם נישואים תהליך של קרימינליזציה במדינות כארצות הברית (לאור חוק זכויות האזרח) והממלכה המאוחדת.
חסם מינקובסקי-שור הוא משפט מתמטי הקובע חסם עליון לסדר של חבורה סופית הניתנת לייצוג כחבורת מטריצות מעל השדה הרציונלי (או מעל שדות מספרים).
המשפט קרוי על שמם של המתמטיקאים הרמן מינקובסקי, שהוכיח את הגרסה היסודית ב-1887, וישי שור, שהרחיב את התוצאה למקרים כלליים יותר בשנת 1905. בשנת 2005, לכבוד ציון מאה שנה לחסם שור, פורסם מאמר מקיף על ידי גורלניק ולורנץ שמסכם ומנהיר את התיאוריה.
בתורת החבורות הליניאריות, עולה השאלה: בהינתן ממד , מהי החבורה הסופית הגדולה ביותר שיכולה להיות תת-חבורה של (חבורת המטריצות ההפיכות מסדר מעל הרציונליים)?
חסם מינקובסקי קובע כי קיים מספר שלם , התלוי אך ורק ב-, כך שהסדר של כל תת-חבורה סופית מחלק את .
הנוסחה למספר ניתנת על ידי המכפלה על פני כל המספרים הראשוניים :
שור הכליל את המשפט עבור חבורות מטריצות מעל שדה המספרים המרוכבים עם עקבות אלגבריות.
תהי חבורה סופית שמקיימת לכל עבור שדה מספרים (הרחבה סופית של ), אזי הסדר של מחלק את
כדי להגדיר את נסמן ב את שורש היחידה מסדר .
מכך שההרחבה סופית, קיים כך שלכל
הסכום והכפל הם למעשה סופיים, כי החל ממקום מסויים דרגת ההרחבה תהיה גדולה מ.
ניסוח אחר של המשפט הוא ש הוא הכפולה המשותפת המינימלית של סדרי תתי חבורות סופיות של עם עקבות בשדה מספרים .
משפט זה מהווה הכללה של המשפט של מינקובסקי בכך ש.
חסמבה (ראשי תיבות של: חבורת סוד מוחלט בהחלט) היא חבורת ילדים סודית, המופיעה בספריו של יגאל מוסינזון.
החבורה פועלת בשירות היישוב ומדינת ישראל כנגד אויבי המדינה, ולעיתים בשם אידיאלים חיוביים כנגד פושעים או נבלים בינלאומיים.
סיפורי החבורה הופיעו לראשונה בשנת 1949 בשבועון "משמר לילדים" כסיפור בהמשכים, ובשנת 1950 נאספו הסיפורים לקובץ שהופיע כספר.
בסדרה הופיעו 44 ספרים, עד סמוך למותו של מוסינזון, בשנת 1994. סדרת חסמבה נכתבה כהבטחה לבנו של יגאל מוסינזון, (שנפל במלחמת יום הכיפורים), שביקש ספרים עבריים ולא רק את חוברות הטרזן שאביו נהג להביא לו.
סיפורי החבורה זכו לעיבודים רבים, הן בתיאטרון, הן בקולנוע והן בטלוויזיה.
הספרים עודם יוצאים לאור במהדורות חדשות, והסדרה היא אחת מסדרות ספרי הילדים המצליחות שיצאו בשפה העברית, ומכירותיה הכוללות עברו את סף מיליון העותקים.
ילדי החבורה מתוארים כילדים על סף גיל ההתבגרות.
בספרים מופיעים שני דורות של ילדי החבורה: דור ראשון שפעל בין השנים 1949 ל-1959, ב-16 הספרים הראשונים של הסדרה, בהנהגת ירון זהבי, ודור שני, שפעל בין השנים 1966 ל-1994, בהנהגת יואב צור.
הרכב החבורה אינו קבוע, אך המדובר בגרעין הכולל מפקד, סגנית "יפה", "שמן", "רזה", "קטן" ,"תימני".
הילדים פועלים מאתר סודי בתל אביב המכונה "המערה החשמלית" הנמצאת מתחת למלון הילטון תל אביב (החל מהספר ה-17 של הסדרה).
אויבי החבורה אף הם משתנים, אך דמות הנבל המזוהה ביותר עם הסדרה, שחוזרת במספר ספרים, כמו גם בעיבודים לבמה ולמסך, היא אלימלך זורקין.
חסמבה היא חבורת ילדים, שהתאגדו בשלהי תקופת המנדט הבריטי כדי לסייע לפעולות הגנה והעפלה.
החבורה התאספה לראשונה בבית המרקחת של הרוקח שחורי, אביו של עוזי הרזה, ושם העניק לה הרוקח את שמה, "חבורת סוד מוחלט בהחלט".
מקום הכינוס הקבוע של חסמבה הוא "המערה החשמלית", הנמצאת על חוף ימה של תל אביב.
המערה מתוארת בתחילה כמקום מפגש צנוע, שהכניסה אליו נעשית דרך מראה המסתובבת על צירה בצריף שברחוב הירקון, או דרך פתח המופעל באמצעות מנעול חשמלי מקודד, המסיט סלע (מנעול שאותו התקין שמעון, אביו של ירון זהבי, שהוא מסגר) אי שם ליד בית הקברות המוסלמי, במקום הצופה אל הים.
במהלך השנים, עם זאת, תוארה המערה כפלא טכנולוגי, הכולל מיני חידושים מרעישים.
לימים, הוקם במקום בו אמור היה הצריף להימצא מלון הילטון תל אביב.
הטכנולוגיה המתוחכמת שיחקה תפקיד גובר והולך בספרים.
בעת שבספר הראשון בסדרה מצליחים החסמבאים לשחרר את מפקד ההגנה ירמיהו מהכלא כאשר הם עוקרים באמצעות משאית ושרשרת ברזל את סוגרי כלאו, הרי שכבר בספר הרביעי, "אוצר הזהב של המלך הורדוס", משתמשים הן החסמבאים והן הנבלים בהמצאות מתוחכמות, ובטכנולוגיות שספק אם היו קיימות בעת כתיבת הספר.
בספרים האחרונים בסדרה, משתמשים החסמבאים בני הדור השני במגוון של טכנולוגיות דמיוניות כגון רובוט אינטליגנטי המכונה "זגלובה", רובה לייזר המכונה "מתושמל", המצאות שונות ההופכות את האדם לבלתי נראה, קופים מעופפים, זריקת אנטי חומר ועוד.
תחילה לחמו החסמבאים כנגד שלטונות המנדט.
הספרים מדלגים על תקופת מלחמת העצמאות ב-1948 ואינם מספרים דבר על מה שעשו בני החבורה בזמן המלחמה, אלא קופצים היישר אל מדינת ישראל הצעירה של תחילת שנות החמישים.
לאחר הקמת מדינת ישראל מצאו להם בני החבורה אויבים שונים: לעיתים פושעים, לעיתים שליחי מדינות ערב, ולעיתים נבלים בינלאומיים.
מזימותיהם של הנבלים הלכו והסתבכו.
בעוד שבספר הראשון נלחמו החסמבאים כנגד ג'ק סמית, המכונה "החיפושית האדומה", איש הבולשת הבריטית שהתנכל לאנשי ההגנה, בספר האחרון נלחמו כנגד כנופיה בינלאומית המכונה "העקרב הצהוב" המטמינה פצצות אטום קטנות בערי ישראל.
עלילות חסמבה הדגישו ערכים של רעות ואחווה והטיפו לציונות.
חסמבה נלחמה תמיד באויבים שקמו למדינת ישראל בתקופה שבה נכתבה, החל מאנשי הפדאיון, דרך מועמר קדאפי (השולח בספר "חסמבה במלחמה בסוחרי הסמים המסוכנים", שליחים שיפיצו סמים מסוכנים לנוער הישראלי) וכלה בהשתתפות בכל מלחמות ישראל באותה התקופה - מלחמת סיני, מלחמת ששת הימים, מלחמת יום הכיפורים ואף מלחמת המפרץ הראשונה.
כאשר לא היו החסמבאים עסוקים במלחמה באויבי המדינה, הגנו על אוצרותיה הארכאולוגיים, כגון אוצר הזהב של המלך הורדוס או כתר המלך דוד, וסייעו בטיפול ובשיקום נוער במצוקה.
הדמויות העיקריות בחסמבה הם חבורת ילדים תל אביבים בראשותו של מפקד בשם ירון זהבי, שנפגשו בשלהי תקופת המנדט הבריטי והקימו חבורה סודית על מנת לסייע לאנשי ההגנה בהעפלה ובמלחמה בבריטים.
שמו הפרטי של ירון זהבי, מפקד חסמבה, ניתן לו על שמו של ירון לונדון, בנו של השחקן בצלאל לונדון, שבביתו הרבה מוסינזון לבקר.
לתמר היפה קיבל השראה מתמר רז, בת מחזור 2 של קיבוץ נען שבו חי מוסינזון.
עוזי הרזה מתבסס על עוזי אשל שנפטר ממחלה בשנת 2008. שאר הדמויות, כגון אהוד השמן, מנשה התימני ומשה ירחמיאל עוצבו לפי ילדי קיבוץ נען שבו חי מוסינזון.
בספר הראשון מצטרף לאחר מעשה גבורה של הצלת ילד מטביעה - אליהו חרמון (ילד עני, בנה של אלמנה), אך באותו ספר מוצא אליהו את מותו בשחייה כשהוא שוחה בחזרה לאחר שהזהיר אוניית מעפילים שהבריטים על החוף.
בספר השביעי החסמבאים נמצאים על אונייה מלאה בנשק שיש צורך לפוצץ אותה, רפאל כדורי נכנס לבטן האונייה לוודא שהיא תתפוצץ ומוצא בתוכה את מותו.
דמותו של דני הקטן נעלמת במהלך הספרים של החבורה הראשונה, מבלי הסבר ידוע, אלא רק הסבר חלקי שלאחר מותו של רפאל כדורי הוריו מפחדים שיהיה בחסמבה.
החבורה השנייה, בספרים 17–44, בין השנים 1966 ל-1994, הוקמה עם מספר מצומצם יותר של חברים, שישה: יואב צור - המפקד, רחל היפה - סגנית המפקד, שרגא - השמן, ארנון - הרזה, יוסי - הקטן התימני, ברוך - הג'ינג'י הממושקף.
במהלך עלילות החבורה השנייה באו לעיתים חברי החבורה הראשונה לעזרתם, כאשר מצוינים תחומי עיסוקם, למשל ירון זהבי הוא ראש מפקדת תפקידים מיוחדים (מת"ם), אהוד הוא טייס וכדומה.
בספרו "מטרזן עד זבנג" סיפר אלי אשד כי מוסינזון הכין גם טיוטה לדור שלישי של חסמבאים.
על חבורת חסמבה השלישית היה אמור לפקד גיל גנקין, נער בהיר שיער וחום עיניים.
בין בני החבורה החדשה היו צריכים להיות אביגדור התימני; רחבעם השמן; בוריס (המכונה פושקין), עולה מרוסיה; אלקנה, ככל הנראה נער דתי; דליה החובשת; וג'ניפר, עולה מניו יורק.
ואולם, מוסינזון נפטר טרם הספיק לטפח את הנושא ולהוציא ספרים עם דמויות אלה.
במהלך הסדרה נפצעו המפקדים, כל אחד בתקופתו, ברגליהם, והיה ספק כי יוכלו לשוב לתפקידם.
את ירון החליף הנריקו הנער ממרוקו, שיצא מהחבורה עם חזרתו של ירון.
בספר 25 של הסדרה מופיע לראשונה, לאחר שנחטף נער בשם אורי מתגלה אחד הסודות הכי סודיים של המדינה, ירון זהבי נישא לתמר, ולשניים בן בשם אורי, אורי מצטרף לחבורה בספר ה-26 במהלכו שובר יואב את רגלו.
אורי תופס פיקוד על החבורה בספרים 27–28 עד שיואב נרפא בדרך פלא ואז נעלם אורי מהחבורה.
מה שאירע לגיבורי חסמבה לאחר התבגרותם הוא נושא ליצירות שנכתבו לאחר מותו של מוסינזון, וניסו לנחש את גורלם של הגיבורים.
כך, למשל, הפרודיה "לא תשווה" מסוף שנות התשעים שנכתבה על ידי שפרה האפרתי, מציגה את גיבורי חסמבה המקוריים כזקנים מרירים, ואילו הסדרה "חסמבה דור 3" מציגה אותם כבעלי תפקידים חשובים, ואף שרים בממשלה.
במהלך השנים נתקלו החסמבאים במספר רב של אויבים ונבלים.
הראשון היה איש משטרת המנדט סרג'נט ג'ק סמית, אך הסדרה פיתחה מגוון של דמויות נבלים מרושעות מרחבי העולם.
דמויות נבלים החוזרות בספרי הסדרה, ומופיעות אף בסרטים, בסדרת הטלוויזיה ובמחזות, הם אנשי "יאז"ז" - ירוחם, אלימלך, זרח זורקין.
חבורת פושעים מרושעים, שמנהיגם, אלימלך זורקין, הפך לנבל המזוהה ביותר עם הסדרה.
במהלך השנים היו גם מבוגרים שסייעו לקבוצה.
דמות חוזרת המופיעה מהספר הרביעי, "אוצר הזהב של המלך הורדוס" היא דמותו של הומר אוברין, איש מסתורין המסייע לקבוצה.
בסדרה השנייה הגיעו דמויות כמנוחה צרבינסקי, "הבלשית הנודניקית המופלאה" או הרובוט זגלובה.
להלן טבלה המרכזת את הדמויות העיקריות המופיעות בסדרה -
הופיעה בספרים הראשונים של הסדרה, לאחר מותו של רפאל כדורי מוזכר שהוריו חששו להיותו בחסמב"ה, וב"חסמבה בשבי הלגיון הערבי" הוא שב להצלתה של החבורה לאחר שגורש ממנה.
החל מ"חסמבה במארבי הגבול" נעלמה דמותו גם מהספרים הבאים.שולמיתהחובשת (-)עדית פאנק (-)ציפי שביט (-)רפאל כדורי (-) (-)איציק וייס (-) (-) (-)בנו של עורך הדין כדורי, שאמור להעניק לילדים עזרה משפטית.
אורי (-) (-) (-) (-) אקי אבני (-) אורי הוא בנם של ירון זהבי ותמר מהדור הראשון, שמופיע לראשונה בספר מס' 25, "חסמבה מול החוטפים או פרשי הלילה הולמים שוב", ושם הפך לחסמבאי והופיע בספרים העוקבים 26–28, ואז נעלם מסדרת הספרים.
בסדרה "חסמבה דור 3" מהווה סיפור היעלמותו וחטיפתו ציר מרכזי של העלילה.
אלימלך זורקין נבל (-) זאב רווח ספי ריבלין זאב רווח שלום אסייג זורקין הוא הנבל המזוהה ביותר עם סדרת הספרים.
הוא מופיע לראשונה בספר השני, חסמבה בבית האסורים, ולאחר מכן בספרים רבים נוספים, בשני הדורות.
הוא מופיע כאויב בשני הסרטים ובסדרת הטלוויזיה.
זורקין הוא אחד משלושה אחים המכונים "יאז"ז" (ירוחם, אלימלך, זרח זורקין).
במהלך השנים נאבקים החסמבאים גם בבניו, נכדיו ודודניו.
במחזמר גולם על ידי שלום אסייג.
בחסמבה דור 3 מגלם איציק כהן את זרח זורקין.
את רעיון כתיבת חסמבה קיבל מוסינזון מבנו הבכור, (אשר לימים נהרג במלחמת יום כיפור), כאשר בנו ביקש ממנו לכתוב לו עוד ספרי טרזן, ומוסינזון העדיף לכתוב ספר הרפתקאות ישראלי מקורי.
שתי הסדרות הראשונות של סיפורי חסמבה פורסמו לראשונה בשבועון משמר לילדים, בשנים 1949 - 1950. הסדרות נאספו לשני ספרים "חסמבה או חבורת סוד מוחלט בהחלט" ו"חסמבה בבית האסורים" ופורסמו בהוצאת נ' טברסקי בשנת 1950.
במהלך שנות ה-50 של המאה ה-20 יצא ספר חדש מדי שנה, בהוצאת נ' טברסקי, כאשר הספרים הפכו לסדרה, ובסוף כל ספר היה מתפרסם שמו של הספר הבא בסדרה.
הספרים הראשונים שיצאו בהוצאת טברסקי אוירו על ידי שמואל כץ, בקו שהפך להיות מזוהה עם הסדרה ושנשמר על ידי המאיירים הרבים שבאו לאחר מכן.
בשנת 1955 התחיל מוסינזון לפרסם את הספרים בהוצאת גדיש.
בין 1959 ל-1966 לא פורסמו ספרים כלל, עקב שהותו של מוסינזון בארצות הברית.
ב-1966 יצא לאור ספר אחד בהוצאת ברונפמן, "חסמבה בשירות הריגול הנגדי", בו הוצג "הדור השני" של החסמבאים.
יתר ספרי הסדרה יצאו בהוצאת רמדור - שלגי.
הספרים אוירו על ידי מאיירים שונים, וביניהם מ' אריה, אשר עין-דור, איקא ישראלי ועמירם תמרי, אך את 24 הספרים האחרונים בסדרה אייר גיורא רוטמן.
בסך הכל יצאו בסדרה 44 ספרים.
סדרה בת חמישה ספרים בשם "הילדים הגיבורים" המתארת את עלילות החסמבאים בזמן המנדט, ומסופרת מפי "התוכי זנזיבר", יצאה לאור בהוצאת רמדור - שלגי בין 1977 ל-1988.
הספרים הראשונים, הנחשבים למוצלחים יותר מהספרים המאוחרים, זכו להוצאות רבות נוספות.
בשנות ה-70 של המאה ה-20 יצאו שוב ספרי "הדור הראשון" של הסדרה בהוצאת רמדור.
בשנת 2001 יצאו חמשת הספרים הראשונים בהוצאת כנרת, זמורה-ביתן, דביר.
ספרים אלה היו שונים מהספרים המקוריים הן לשונית ("תרגום" לעברית עדכנית עבור הקוראים הצעירים), והן במעבר לניסוחים "פוליטיקלי קורקט" (לדוגמה, פמיניזם ומחיקת סטראוטיפים כמו "הערבי הרע").
בשנת 2010 יצאו הספרים המקוריים בהוצאה מחודשת בהוצאת ידיעות אחרונות ספרי חמד.
בשנת 2003, כעשור לאחר מותו של מוסינזון, הוערכו מכירות הסדרה בלמעלה ממיליון עותקים.
מספר סידורישם הספרשנת הוצאה לאורמאיירהוצאה ראשונה לאורדורהערות1.חסמבה או חבורת סוד מוחלט בהחלט1950שמואל כץהוצאת נ' טברסקיראשוןפורסם לראשונה בשנת 1949 כסיפור בהמשכים ב"משמר לילדים" 2.חסמבה בבית האסורים1950שמואל כץהוצאת נ' טברסקיראשוןפורסם לראשונה בשנים 1949 - 1950 כסיפור בהמשכים ב"משמר לילדים" 3.חסמבה ושודדי הסוסים1951שמואל כץהוצאת נ' טברסקיראשוןשודדי הסוסים: סעיד דנגור, אברהים פלאפל ומוסטפא ג'מאלי.
ספרי חסמבה הועלו על הבמה כהצגות ילדים מספר רב של פעמים, שניים מספרי הסדרה הוסרטו, והחסמבאים היו גם נושא לסדרת טלוויזיה.
חסמבה (חבורת סוד מוחלט בהחלט) הוצג בתיאטרון "אוהל" ב-1952 בעיבודו של יוסף אוקסנברג עם שיש קולר בתור ירון זהבי ובהשתתפות יוסי גרבר ועודד קוטלר.
לאחר מכן הציג תיאטרון "במתנו", תיאטרון לילדים שליד תיאטרון האוהל, מספר עיבודים נוספים לספרים "חסמבה בבית האסורים", "חסמבה ואוצר הזהב של המלך הורדוס" ו"חסמבה וילדי ההפקר" (בו גילם ישראל אברהם את זורקין).
הצגות אלו הועלו במהלך שנות החמישים.
עיבוד למחזמר של שני הספרים הראשונים בסדרה ב-1998. עובד בידי אסף ובן לוין עם מוזיקה של ירון כפכפי, עם אקי אבני בתור ירון זהבי וסנדי בר בתור תמר יחד עם שלום אסייג, משה פרסטר, יוסי גרבר, יוסי טולדו ואלון דהן.
הרפתקאות החסמבאים היוו בסיס לשני סרטי קולנוע.
ב-1971 יצא לאקרנים סרט הקולנוע "חסמבה ונערי ההפקר" בבימויו של יואל זילברג, בו גילם שלמה ארצי את ירון זהבי וזאב רווח את אלימלך זורקין.
כן השתתפו בסרט שחקנים ידועים נוספים כדובי גל וכמני פאר.
הסרט זכה להצלחה קופתית ולמעמד של סרט פולחן, והיה נהוג להקרינו בטלוויזיה הישראלית מדי יום העצמאות.
ב-1985 יצא לאקרנים סרט הקולנוע "חסמבה ושודדי הסוסים" בו גילם ספי ריבלין את אלימלך זורקין.
הסרט לא זכה להצלחה ולמעמד של קודמו.
לספרי חסמבה הייתה גם השפעה בתחום התיירות.
בבריכת הקשתות שבעיר רמלה מבליטים את העובדה שבאתר זה צולם הסרט חסמבה ונערי ההפקר.
ההיסטוריון ואיש התקשורת אורי קציר התמחה בהדרכת סיורי תיירות העוקבים אחר מקורותיהם ההיסטוריים של עלילות חסמבה בתל אביב ואחר חייו של הסופר יגאל מוסינזון.
כשעלתה על סדר היום הצעה של יזם בתחום הבנייה להרוס את תחנת המשטרה בצפון רחוב דיזנגוף בתל אביב, נימקו המתנגדים את הצורך לבטל את התוכנית, בין השאר, גם בתפקידו של הבניין בהרפתקאות חסמבה.
ספרי חסמבה זכו להצלחה גדולה בקרב קהל היעד שלהם - ילדים שהיו כגיבורי חסמבה על סף ההתבגרות.
הספרים היו בעלי השפעה רבה.
הספרים ייצגו את התקופה בה נכתבו ואת האידאולוגיה הציונית השלטת, הן בעלילה, הן בעיצוב הדמויות, ואף בבחירת שמות הילדים הגיבורים, שלא היו שמות תנ"כיים של אבות האומה, שהיו מקובלים אצל היהודים בגלות, אלא שמות תנ"כיים ועבריים מחודשים, שהיו מקובלים בתקופת היישוב, וסימלו את הקשר של העם עם אדמתו.
היחיד מבני החבורה שנקרא בשם תנ"כי מקובל, היה מנשה, שלו הוצמד הכינוי "התימני" על מנת להדגיש את שייכותו ל"עדה".
ועדה במשרד החינוך כללה את ספרי חסמבה ברשימת הספרים הבלתי רצויים.
חוקרים כאוריאל אופק לא ראו בסדרה סדרה ראויה לילדים, על אף שאופק הקדיש פרק בחלק השלישי בטרילוגיית הספרים שלו, העוסקת בסיפורים על כתיבת ספרות ילדים, לספרי "חסמבה" (בספר "מטרזן ועד חסמבה" שיצא לאור בשנת 1969).
אופק התייחס לספרי חסמב"ה ולספרי ההרפתקאות שיצאו בעקבותיו כבעלי: "מתח לשמו, סגנון דל, קורטוב של אלימות, וכמובן - הילדים הגיבורים מצליחים תמיד "לסדר" את הגדולים ולצאת מנצחים מן הסכנה".
ואכן, במשך שנים רבות נחשבה הסדרה לספרות פופולרית, אך לא ראויה, בעוד שיצירותיהם של אחרים, שטיפלו באותם נושאים בדרך דומה, כגון "שמונה בעקבות אחד" של ימימה אבידר-טשרנוביץ הועלו על נס כספרות ילדים ראויה.
בתקופה מאוחרת יותר נמתחה ביקורת על היחס של חסמבה לערבים.
הערבים הוצגו בחסמבה כטיפשים וכמרושעים, שאפילו ילדים קטנים מצליחים לנצח אותם.
חסמבה הולידה דור של חיקויים, שהתייחסו אל הערבים אף בצורה חמורה יותר מהמקור, בנוסח סיפורי "עוז יעוז" של עידו סתר ודנידין של און שריג.
הנוסחה המוכרת שרקח מוסינזון עבדה בספרים אלו, שפורסמו אף הם בסדרות, כאשר בכל ספר מגיע ילד ישראלי קטן למחנה של ערבים פחדנים ומביס אותם.
הופעתם של סטראוטיפים אלו בספרות ילדים נתפסה כחמורה במיוחד.
חסמבה הייתה נושא לפרודיות, לחיקויים ולפרסומות, הן בטלוויזיה והן בקומיקס ובספרות.
ביולי 1990, לאחר פרשת "התרגיל המסריח", הוקדשה תוכנית פתיחת העונה בזהו זה!
לחסמבה ובה ירון זהבי, תמר ועוזי מנסים לתפוס את ח"כ אלימלך זורקין, שלאחר שערק מסיעתו השתלט על קופת המדינה, אבל מכיוון שיש לו חסינות אי אפשר לעשות לו כלום.
ב-1996 השתמשו בחסמבה בתור פרסומת לשירות "עקוב אחרי" של בזק.
את ירון זהבי גילם שרון צור.
פרסומת זו זכתה לפרודיות מצד כוכבי הקומדי סטור, ואף מצד כוכבי זהו זה!.
הפרסומת שולבה גם בפרק "עקוב אחרי" של הסדרה "שנות ה-90" העוסק בשימוש של תושבי השכונה בשירות "עקוב אחרי" של בזק.
ב-1996, בעקבות פרשת השמדת מנות הדם של עולי אתיופיה, העלתה החמישייה הקאמרית מערכון בו גילם רמי הויברגר את ירון זהבי, שנפצע, אך מסרב לקבל את דמו של מנשה התימני אותו גילם מנשה נוי.
ב-2002 שודר באולפן ליגת האלופות מערכון בשם "חצ'מפה" (חבורת צ'מפיונס ליג מוחלט בהחלט), בו אבי מלר נחטף על ידי הבריטים ונכפה עליו לשדר משחקים זניחים מהליגה האנגלית, וירון זהבי (מודי בר און) יוצא לחלץ אותו כדי שישוב להגיש את תקצירי המשחקים בליגת האלופות.
ב-2008, באחד מפרקי תוכנית הטלוויזיה "ארץ נהדרת", עשו פרודיה על חסמבה בה שלמה ארצי חזר לנעליו של ירון זהבי, ואילו שאר החסמבאים גולמו על ידי משתתפי התוכנית.
בתוכנית הלילה "שינויים בלוח השידורים" של "ערוץ 10" עם שרון טייכר וערן זרחוביץ' ששודרה בשנת 2009 שודר מערכון קבוע בשם "החמישייה האמיצה" המהווה פרודיה על חסמבה.
בסדרה "הפיג'מות" נעשתה בעונתה השמינית פרודיה לחסמבה ובייחוד לסרט "חסמבה ונערי ההפקר".
בסדרת הטלוויזיה "היהודים באים" הייתה סצנה פארודית על חסמבה ועל דמותם של ירון זהבי ומנשה התימני.
במערכון השתתפו יוסי מרשק, יניב ביטון, ומוני מושונוב.
ב-2020 זהו זה עשו מערכון בו נפגשת החבורה לאחר המון שנים להילחם בקורונה.
במהלך המערכון הם מגלים שהכינויים שקראו אחד לשני כמו "מנשה התימני", "אהוד השמן" ו-"תמר היפה" כבר לא מתאימים בגלל הפוליטקלי קורקט והשנים שעברו.
אחת מסדרות הקומיקס שכתבו קובי ניב ודודו גבע נקראה "חסמבא"ה במערות האף".
חסמבא"ה – חיידקים סודיים מאוד בתוך אלוף הארץ.
לאחר מותו של מוסינזון, כתבה הסופרת שפרה האפרתי ספר בשם "לא תשווה" (ראה אור בהוצאת "תמוז") המציג את גיבורי חסמבה ככישלונות מזדקנים החיים על תהילת עברם.
בשער האחורי של הספר נכתב: "שנים עברו מאז פעלה חבורת חסמבה בין נופי הארץ הנאבקת, ניצחה אויבים מסוכנים וסיכלה פעולות חבלה.
שרידי החבורה, קשישים נטושים, זועמים ופגועים, מנסים להתאחד עכשיו להרפתקה אחרונה בהחלט." התיאור הפארודי של החבורה משמש ניגוד לתיאור ההרואי בסדרת הספרים המקורית.
כך למשל מתואר המפקד האגדי ירון כגבר מזדקן והומוסקסואל, המכור לאלכוהול.
הסיפור גדידין בהרפתקאות נגד הריגול הנגדי מאת אתגר קרת (בקובץ "געגועי לקיסינג'ר") נכתב בעיקרו כפארודיה על סדרת דנידין, אך מופיע בו גם ירון זהבי - אשר בתיאור זה הפך לסוכן בכיר במוסד ואשר לאחר מותו של דנידין מנהל מרדף אחר בנו גדידין כדי להשיג מסמכים סודיים שהיו כביכול בידי אביו.
האימאם חסן אחמד עבד אלרחמן מחמד אל-בנא היה מייסדה ומנהיגה הראשון של תנועת האחים המוסלמים במצרים.
חסן אל-בנא נולד במחמודיה שמצפון-מערב לקהיר, כבן בכור למשפחה מוסלמית אדוקה.
אביו, השיח' עבד אל-רחמן אל-בנא, היה בוגר המוסד הדתי אל-אזהר, אשר שימש כאימאם ומורה דת במסגד המקומי ובנוסף ללימודי הדת עסק בתיקון שעונים.
אל-בנא קיבל חינוך מסורתי אסלאמי בראשית דרכו שכלל את שינון הקוראן, לימוד החדית', הפיקה, ולשון הערבית הספרותית.
בגיל 12 החל ללמוד בסמינר למורים בעיר דמנהור.
ב-1923 עברה המשפחה לקהיר ואל בנא סיים את לימודי התיכון, והחל ללמוד בסמינר למורים "דאר אלעלום" שבעיר, שם התמחה בלימודי הדת והלשון הערבית.
במהלך שהותו בסמינר למורים אל-בנא הושפע מרשיד רידא ומהכתוב בכתב העת אל מנאר והחל לפתח את עמדתו הסלפית הקוראת לשיבה לשורשי הקוראן, ואימוץ האידיאלים של חברת המוסלמים הראשונים מן המאה ה-7.
לאחר שסיים את לימודיו במכללה להוראה בשנת 1927, קיבל אל-בנא משרת הוראה בבית-ספר היסודי שניהלה "האגודה לצדקה מוסלמית" בעיר אסמאעיליה, הסמוכה לתעלת סואץ.
בנוסף לשיעורים שנתן במשך היום, הוא נהג להרצות למבוגרים בשעות הערב במסגרות שונות, בבתי קפה ואף ברחובות.
אל-בנא היה בקיא בקוראן ובספרות המוסלמית, והדבר בולט בנאומיו וכתביו.
אל-בנא היה בקיא גם בהשקפת העולם המערבי בנושאי דת וחברה, על אף שלא ידע שפה זרה.
בשנת 1928 הקים חסן אל-בנא את "אגודת האחים המוסלמים" באסמאעיליה.
בתחילה היה זה ארגון מקומי, אחד מני רבים שעסקו בהטפה לאדיקות דתית ובפעילות צדקה.
אסמאעיליה התאימה במיוחד להקמת גוף עממי מהפכני וקסנופובי, בהיותה שוקקת פקידים זרים שחיו בחיי רווחה יחסית למקומיים, דבר שסימל יותר מכל את דמות הזר שנישל אותם מאדמתם.
ברקע הקמת התנועה, עמדה גם המרירות של רבים בחברה המצרית כלפי השלטון הבריטי, וכן משבר כלכלי גדול שידעה כלכלת מצרים עקב ירידת מחירי הכותנה בעולם.
תנועתו של אל בנא צמחה תוך שנים אחדות לגוף ארצי גדול, וב-1932 חזר לקהיר והקים בה את מרכז הארגון, בעוד הוא ממשיך בפעילותו כמטיף וכמורה.
תוך כעשור הפכו ה"אחים המוסלמים" לגוף פוליטי משמעותי במצרים, עם כ-500,000 פעילים במדינה, והשפעה חברתית ופוליטית גם במדינות ערביות נוספות.
אל בנא השתתף גם במאבק נגד השלטון הבריטי, ואף נעצר לתקופה קצרה בזמן מלחמת העולם השנייה בעוון חתרנות.
אל בנא הטיף לבניית מסגדים, בתי ספר ומועדונים, לחיזוק האסלאם ולשנאת זרים, ולאיחוד בני האומה האסלאמית במצרים ומחוצה לה.
הוא האמין בצורך לגבש את המוסלמים לכלל אומה אחת גדולה שבראשה יעמוד ח'ליפה.
אל-בנא הדגיש את המימד החברתי-תרבותי ופחות את המימד הפוליטי, והיה אחד מהוגי הדעות המקוריים והחשובים ביותר שהשפיעו על האסלאם הרדיקלי המודרני.
בשניים באוגוסט 1948, הכריז: "אם מדינת היהודים תהפוך לעובדה, והדבר יתממש על ידי העמים הערבים, הם יסיעו את היהודים החיים בתוכם, לתוך הים".
אל-בנא הנהיג את תנועת האחים המוסלמים במצרים עד ה-12 בפברואר 1949, עת נורה למוות במונית בקהיר.
קרוב לוודאי שהמשטר המצרי המונרכי הוא שאחראי להתנקשות, לאחר שחשש מעליית כוחו ומאפשרות של הפיכה אסלאמית.
חשש זה התחזק בעקבות ההתנקשות בחייו של ראש ממשלת מצרים מחמוד פהמי נוקראשי בדצמבר 1948 שבעקבותיו הוצא הארגון מחוץ לחוק.
אחיו הצעיר של אלבנא היה גמאל אלבנא, רפורמיסט-ליברל מוסלמי.
נכדו של אלבנא, טארק רמדאן, הוא פילוסוף ומטיף מוסלמי-שווייצרי ידוע.
על שמו קרא החמאס רקטה נגד טנקים מפיתוח עצמי ("אל-בנא") של החמאס שנתגלתה כחסרת תועלת מול השריון הישראלי.
באמנת חמאס, מובאת אמירה המיוחסת לחסן אל-בנא לפיה "ישראל תקום ותוסיף להתקיים עד שהאסלאם ימחה אותה, כפי שמחה את מה שקדם לה".
חסמבה ונערי ההפקר הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 1971 של הבמאי יואל זילברג, על פי ספרו של יגאל מוסינזון "חסמבה וילדי ההפקר", הספר החמישי בסדרת חסמבה.
בסרט מככבים שלמה ארצי וזאב רווח.
חסמבה היא חבורת נערים הנלחמת בפשיעה, ממפקדתם, "המערה החשמלית", הנמצאת במקום סודי.
בראש החבורה עומד ירון זהבי האמיץ (שלמה ארצי).
ירון זהבי מקבל על עצמו את המשימה לעצור את הפושע אלימלך זורקין (זאב רווח).
זורקין מגייס נערי רחוב לכנופייתו, "המטפחת השחורה".
עוזי הרזה (דובי גל) חודר אל הכנופיה, אך נחשף ונופל בשבי.
תוכניתו של זורקין היא גאונית – לחדור דרך מנהרה אל הקיר האחורי של חדר הכספות בבנק, וכך לפרוץ את הבנק מבלי שניתן יהיה לדעת זאת מתוך הבנק עצמו.
חסמבה מסכלת את תוכניתו של זורקין, תוך שימוש באמצעים מתוחכמים כ"גז צחוק" ו"גז עצבים".
ירון זהבי ואהוד השמן משחררים את עוזי, ושובים את זורקין וכנופייתו.
זורקין נמלט, אך נתפס לאחר מרדף משטרתי.
ירון זהבי מחזיר לבנק את הכסף שנשדד, ובתמורה דורש עשרה אחוזים מן הכסף – 25,000 לירות.
בכסף הוא רוכש מצרכים, ואנשי כנופיית "המטפחת השחורה" שחזרו למוטב מחלקים אותם לנצרכי תל אביב.
במשאית המובילה את המצרכים, הנהוגה על ידי ירון, מתוודה תמר הסגנית באוזני ירון כי "אתה מוצא חן בעיני".
חלק מצילומי הסרט נערכו בבריכת הקשתות שברמלה.
גדי אורון ויעקב נוי, שהופיעו בסרט והיו חברים בלהקת "לא אכפת להם", לקחו חלק גם בביצוע שיר הנושא של הסרט.
מעמדו של הסרט בקולנוע הישראלי
את המוזיקה לסרט הלחין ותיזמר מישה סגל, והוא גם שר בשיר "גם אנחנו רוצים".
את שיר הפתיחה הלחין דן עמיהוד למילותיו של אהוד מנור ומבצעת שלישיית לא אכפת להם.
הסרט זכה לאהדת הקהל, והערוץ הראשון, שהיה ערוץ הטלוויזיה היחיד במשך עשורים רבים, נהג לשדר אותו לעיתים קרובות.
מאוחר יותר הוא הוקרן מדי יום עצמאות בערוצי הטלוויזיה הישראליים.
סרט חסמבה נוסף, משנת 1985 בשם "חסמבה ושודדי הסוסים" בו כיכב ספי ריבלין בתפקיד אלימלך זורקין, הופק כהמשך לסרט זה, אך לא זכה למעמד של קודמו.
חַסַן אִבְּן עַלי אַל-עַסְכַּרי , האימאם השיעי האחד-עשר.
על פי אמונת השיעים, חסן הוא אביו של מוחמד אל-מהדי, גואל העולם בראייה המוסלמית.
חסן אל-עסכרי נולד בסאמרא או במדינה, לאימאם השיעי העשירי עלי אל-האדי, וסאליל.
את שנותיו הראשונות העביר בבית משפחתו בסאמרא עם אביו, שהיה במעצר בית בהוראת הח'ליפים העבאסים, שחששו ממרידת השיעים נגד השלטונות הסוניים.
קיימות מסורות שיעיות שונות לגבי מקור כינויו של חסן אבן עלי, "אל-עסכרי", שנגזר מן המילה הערבית "עסכר" - צבא.
מסורת אחת טוענת כי מקור הכינוי בעיר מגוריו של חסן, העיר סאמרא, שבאותה העת חנו בה צבאות רבים של הח'ליפים.
מסורת שיעית אחרת טוענת כי הח'ליף העבאסי קרא לחסן לבקרו בארמונו בבגדאד; הוא הורה לצבאו לצעוד מולו, כדי לשכנע את חסן בחוסר התוחלת של כל מרידה אפשרית (מאחר שהקהילה השיעית, שחסן שימש כמנהיגה, הייתה עוינת לשלטון העבאסי).
כאשר הסתיים המסדר, ביקש חסן מהח'ליף להציץ בין שתי אצבעות ידו; הח'ליף ראה צבא גדול מזה שלו עצמו, הכולל פרשים וחמוש בחרבות וברומחים.
הח'ליף, שנדהם מהנס, כינה אותו "אל-עסכרי".
לטענת מספר מקורות שיעיים, חסן נישא לשפחה ביזנטית, שהייתה נכדתו של קיסר רומאי, בשם נרג'ס.
במקורות שיעיים אחרים לא מוזכרים נישואיו של חסן.
לטענת מקורות שיעיים, הוצא חסן ממעצר הבית שלו, והושם בבית הכלא בבגדאד.
בתקופה זו של בצורת ורעב, הופיע מטיף נוצרי מול קהל מוסלמים, הרים את ידיו לעבר השמים, התפלל וגשם החל לרדת.
הח'ליף דאג כי המוסלמים ימירו את דתם לנצרות בעקבות אירוע זה.
חסן הבטיח כי ילך למקום הכינוס, ובעת שהנוצרי יבצע את הנס, הוא ישכנע את המאמינים להישאר מוסלמים.
חסן הותר מכלאו והגיע למקום ההתקהלות, בעת שהנוצרי הרים את ידיו, התפלל וירד גשם, אל-עסכרי אמר לאחד מבני לווייתו להביא את העצם שמוחבאת בידו של המטיף.
כשהעצם הובאה אליו, הוא אמר כי זוהי אחת מעצמותיו של הנביא מוחמד, שגרמה לתפילות הנוצרי להתקבל בשמים, והמאמינים הבינו את התרמית.
האימאם חסן התפלל וגשם רב ירד לאדמה, והפך אותה לפורייה שוב.
בתמורה, שוחרר חסן מכלאו, והושם חזרה בסאמרא תחת מעצר בית, הוא לא הורשה לבקר באל-מדינה.
לטענת מקורות שיעיים, עסק חסן אל-עסכרי במהלך מרבית חייו בלימוד הקוראן והאסלאם.
הוא חיבר מספר ספרים בנושא, ואף כתב ספר פירוש לקוראן בן 1,920 עמודים, שחוקרים בעתיד עשו בו שימוש.
כמו כן, הוא הוסיף מספר רב של חדית'ים (שיעיים) על דבריו של מוחמד.
הוא נחשב לאדם אמין, ומאמין אדוק.
חסן אל-עסכרי מת ב-1 בינואר 874 בסאמרא, כשהיה בן 27 או 28. לטענת השיעים, בדומה לאימאמים אחרים, הוא הורעל בהוראת ח'ליף מבית עבאס, על ידי ערבוב רעל על פירות שאכל.
הוא הותיר אחריו ילד בשם מוחמד, שהיה אז בן חמש.
השיעים מאמינים כי הילד הוא המהדי.
מקורות סוניים רבים אינם מכירים בקיומו של מוחמד, וטוענים כי חסן לא היה נשוי ולא היו לו צאצאים.
על פי מקורות שיעיים, במהלך ההלוויה, כשאחיו של חסן, ג'עפר אבן עלי, התכוון להוביל את התפילה, ניגש אליו בנו של חסן, מוחמד, ואמר לג'עפר כי הוא אינו יכול להוביל את התפילה בהלווייתו של אימאם, מאחר שאינו אימאם.
מוחמד בן החמש ניהל את התפילה, ולאחר מכן נעלם בשל בואם של חיילי הח'ליף.
חסן נקבר במאוזוליאום שבו נמצא גם קברו של אביו, עלי אל-האדי, במסגד אל-עסכריה בסאמרא שבעיראק.
באתר, שנחשב לקדוש עבור השיעים, ביצעו סונים קיצונים (בעלי קשר מסוים לאל-קאעידה) פיגוע תופת ב-22 בפברואר 2006, והרסו חלק גדול מהמבנה המפואר.
את חשיבותם הרבה של האימאמים עבור השיעים ניתן לראות בתגובתם לפיגוע זה, שהוביל להחרפת הסכסוך הבין-עדתי בעיראק, והתעצמותן של פעולות המיליציות השיעיות במדינה נגד המיעוט הסוני.
חסן אל-בולקיה (במלאית: Hassanal Bolkiah; נולד ב-15 ביולי 1946) הוא סולטאן ברוניי הנוכחי, הסולטאן ה-29 במספר, וכן גם ראש ממשלת ברוניי.
אל-בולקיה הוא בנו הבכור של עומר עלי השלישי, שהיה הסולטאן הקודם של ברוניי.
הסולטאן הוא אחד מהמונרכים האבסולוטים היחידים כיום, והוא עלה לשלטון לאחר שאביו ויתר על כס המלוכה ב-5 באוקטובר 1967. אל-בוקליה הוא ראש המדינה המכהן הוותיק ביותר בעולם (נכון ל-2025, הוא מכהן בתפקידו כבר 58 שנים).
אל-בולקיה נולד ב-15 ביולי 1946 בעיר ברוניי (שנקראת היום בנדר סרי בגוואן).
הוא הפך לנסיך הכתר בשנת 1961 ולסולטאן ב-5 באוקטובר 1967. הכתרתו נערכה ב-1 באוגוסט בשנה שלאחר מכן על ידי מלכת בריטניה, אליזבת השנייה.
הוא רכש את השכלתו בבית ספר במלזיה וגם חונך פרטית בברוניי.
לאחר מכן למד באקדמיה הצבאית המלכותית בסנדהרסט שבאנגליה, אך חזר לברוניי כדי למלא את תפקידו כנסיך הכתר של ברוניי כמה חודשים לפני שסיים את לימודיו.
לפי חוקת ברוניי משנת 1959 הסולטאן הוא ראש המדינה ובעל הסמכות הגדולה ביותר.
אל-בולקיה מכהן גם כראש הממשלה ומחזיק תיקים רבים בה ובהם תיק ההגנה.
יש לו תפקיד חשוב בניהול השוק הפיננסי והכלכלה של ארצו, כלכלה אשר נשענת כמעט כולה על נדל"ן ומאגרי הנפט המרובים שבה.
שתי נשותיו לשעבר אינן נושאות תארים ואינן מקבלות קצבה ממלכתית.
נכון לשנת 2012 יש לסולטאן חמישה בנים ושבע בנות משלוש נשותיו.
אשתו הראשונה היא המלכה הרעיה.
בנו הבכור אל-מוהתדי באללה הוא יורש העצר.
הסולטאן מפורסם מאוד בשל אוסף כלי הרכב הענק שלו, הכולל אלפי מכוניות, בהן 350 מכוניות רולס-רויס, שמונה מקלארן F1, שש דאואר 962 LM, מרצדס CLK-GTR היחידה בעולם לנהיגה בצד ימין, למבורגיני דיאבלו ג'וטה, למבורגיני LM002 סטיישן, שתי מכוניות יגואר XJR-15, ודגמים רבים של פרארי, פורשה ובנטלי.
בשנת 1998 פרסם מגזין בריטי כי באוסף שלו יש כ-6,000 כלי רכב עתיקים ומפוארים ששוויים ארבעה מיליארד דולר אמריקני.
האוסף הכניס אותו לספר השיאים של גינס כאדם עם אוסף המכוניות הגדול בעולם.
במעונו של הסולטאן 1,788 חדרים ו-257 חדרי אמבטיה ושירותים, והוא נחשב לארמון השני בגודלו בעולם, אחרי העיר האסורה בבייג'ינג.
הארמון כולל מוסך ל-110 מכוניות, אורווה ממוזגת ל-200 סוסי פוני שנועדו למשחקי פולו, וחמש בריכות שחייה.
לסולטאן יש גם מטוס בואינג 747 פרטי בשווי 230 מיליון דולר.
מגזין פורבס העריך כי שווי הונו הוא 22 מיליארד דולר, והוא נחשב לאחד מהאנשים העשירים ביותר בעולם.
חסן אבו ליבדה הוא מתמטיקאי וסטטיסטיקאי פלסטיני, מייסד הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה.
כיהן כשר העבודה והרווחה וכשר הכלכלה בממשלת הרשות הפלסטינית.
בשנת 1979 סיים אבו ליבדה תואר ראשון במתמטיקה מאוניברסיטת ביר זית, בשנת 1981 סיים תואר שני במתמטיקה וסטטיסטיקה מאוניברסיטת סטנפורד בארצות הברית, בשנת 1986 עשה תואר שני בסטטיסטיקה יישומית באוניברסיטת קורנל שבארצות הברית ובשנת 1988 סיים דוקטורט בביוסטיסטיקה מאוניברסיטת קורנל בארצות הברית.
הוא שימש כמרצה למתמטיקה וסטטיסטיקה באוניברסיטאות ביר זית וקורנל.
בשנת 1993 ייסד את הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה (המקבילה הפלסטינית ללשכה המרכזית לסטטיסטיקה הישראלית) והיה הנשיא שלה עד לשנת 2005. בין השנים 2003 ל-2005 כיהן תחת אחמד קריע כחבר קבינט.
כמו כן ליבדה היה חבר באספה הלאומית הפלסטינית.
בפברואר 2005 מונה לתפקיד שר העבודה ושר הרווחה הפלסטיני.
במהלך כהונתו פעל למען חרם כנגד מוצרים מההתנחלויות והפסקת עבודת פלסטינים בהתנחלויות ישראליות.
בשנת 2010 פרסם מאמר דעה בידיעות אחרונות תחת הכותרת "החרמת מוצרי ההתנחלויות – לא נגד ישראל", בו הוא מסביר לציבור הישראלי את מניעי החרם.
בשנת 2011 הוא הודח מתפקידו בממשלה הפלסטינית, והואשם בהפרת אמונים, הונאה, סחר במידע פנים ומעילה בכספי ציבור.
אבו ליבדה הוא משורר וסופר חובב ופרסם שני ספרי שירה ושני ספרי סיפורים קצרים.
הוא נשוי ואב לשני בנים ושתי בנות.
ב-1997, במהלך מפקד האוכלוסין הפלסטיני הראשון המשמש בסיס לכל עדכוני הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה מדי שנה, הצהיר אבו ליבדה, מנהל הלשכה דאז: In my opinion, it is as important as the intifada
It is a civil intifada(בעברית: "לדעתי, מפקד האוכלוסין חשוב כמו האינתיפאדה...
בפברואר 1998 הודה אבו ליבדה במסיבת עיתונאים באל-בירה בעיוות נתוני המפקד: "פקדנו 325,000 אנשים המתגוררים מחוץ לאדמות פלסטין זה יותר משנה."
ב-2017, התייחס אבו ליבדה לדבריו אלו בריאיון לגלי צה"ל במסגרת כתבה שעניינה העדר נתוני אמת מוחלטים על מספר הפלסטינים בין הים לירדן: "חס וחלילה.
דמוגרפיה היא לא עניין שהפלסטינים משתמשים בו כדי להשיג מדינה...יכולות להיות לכך השלכות כואבות באספקט הכלכלי.
כוונתי לומר שאם הייתי ישראלי הייתי מאוד מודאג מהסיטואציה הדמוגרפית הפלסטינית".
חסמבה דור 3 היא סדרת טלוויזיה ישראלית שעלתה לשידור ב-2 באוקטובר 2010 בערוץ הוט 3 ובערוץ הילדים.
העונה השנייה עלתה לשידור ב-14 באוגוסט 2013. שידורים חוזרים של הסדרה החלו בשנת 2014 בערוץ ניקלודיאון.
בסוף 2017 הסדרה ירדה מ-HOT VOD Young, לאחר הורדת ערוץ הילדים מ-HOT.
חסמבה (ראשי תיבות של "חבורת סוד מוחלט בהחלט"), הייתה קבוצת ילדים בדיונית, בסדרת הספרים של יגאל מוסינזון, שיצאה לאור בעשור הראשון של מדינת ישראל.
חברי הקבוצה סייעו לארגון ההגנה במאבקו בשלטון המנדט הבריטי.
בספרי ההמשך שנכתבו על התקופה שלאחר קום המדינה, סייעו לצה"ל במלחמתו באויבי ישראל.
מפקד החבורה היה הילד ירון זהבי, וסגניתו הייתה הילדה תמר היפה.
מרכז פעילותם של חברי הקבוצה היה במערה חשמלית בדיונית סודית בתל אביב, ומשם יצאו לפעולותיהם השונות.
סדרת ספרי חסמבה הייתה מפעל חייו של הסופר יגאל מוסינזון.
לאחר שפרסם שישה עשר ספרי חסמבה, הפסיק מוסינזון את כתיבת הסדרה למשך מספר שנים, אך בהמשך נעתר לבקשות הקהל וכתב ספרי המשך.
בסך הכל יצאו לאור 44 ספרים בסדרה, כאשר האחרון שבהם ("החסמבאים הגיבורים הולמים שוב") נכתב בשנת 1994, שנת פטירתו של מוסינזון.
ספרי חסמבה, ובעיקר שישה עשר הספרים הראשונים, צברו פופולריות רבה בקרב בני הנוער והמבוגרים בשני העשורים הראשונים לקום המדינה והיוו חלק בלתי נפרד מהתרבות הישראלית באותם זמנים.
שם הסדרה חסמבה דור 3 מהווה משחק מילים בין המונח דור 3 המייצג, נכון לאותה תקופה, קדמה וטכנולוגיה, ובין העובדה שהסדרה עוסקה בדור השלישי- בנכדים של חבורת חסמבה המקורית הנמצאים כבר בגיל השלישי.
לאחר מספר דיונים, הסדרה הוגבלה לצפייה מגיל 14.
הסדרה חסמבה דור 3 מספרת את סיפורה של חבורת חסמבה, מעל 50 שנה לאחר הקמתה, כאשר הם בסביבות גיל 70 לחייהם.
ירון ותמר התחתנו ונולד להם בן בשם אורי, שנהרג מסיבה כלשהי.
נכדתם, רנן, גרה אצלם לאחר מותו של אביה.
הסיפור האמיתי על אביה של רנן נחשף בפרק הראשון: הוא נחטף בפקודת סאני זורקין לאחר ששמר סודות מדינה.
בניסיון כושל לשנות את זיכרונותיו, בורח ד"ר מיכה אייזקס, אחד מהמדענים במחלקת הפיתוח של "זורקום", על מנת להביא לתמר זהבי את המידע שנגנז ממנה כל כך הרבה שנים.
פרדי זורקין, בפקודת סאני, שולח קבוצת חוטפים לחטוף את תמר.
ירון, שמגלה זאת, יוצא יחד עם נכדתו ונער אחר שהתנדב לעזור לו, למצוא את תמר.
סאני זורקין מנהלת חברת סלולר שמנהלת בחשאי פרויקט להעברת מסרים פרסומיים בתת-מודע, פרויקט בו המדען הראשי הוא דאנטה.
לאחר שמשפחת זורקין בכלא, ואורי חזר, נוצרות בעיות חדשות אצל חבורת חסמבה, ואי אפשר להתעלם מהם.
מר לרנר החליט שהוא רוצה לנקום יחד
בעונה השנייה גונן, חברו של מורן, אינו משתתף אך מוזכר שמו בפרק הראשון של העונה השנייה.
בעונה השנייה של חסמבה דור 3 נקלעים חברי חסמבה להרפתקה חדשה, בדיוק כשהם מרגישים לא נחוצים ועומדים להתפרק.
יואב צור, המפקד של חסמבה דור 2 מגייס אותם למשימה חדשה בשירות המדינה.
על חסמבה מוטל לעצור כת משיחית מסוכנת מלהניח ידיים על אוצר יהודי קדום בעל כוחות אדירים; מנהיג הכת הוא זרח זורקין אחיו של אלימלך זורקין, שמתכנן להשתלט על עם ישראל.
לשם כך הוא שכר את הטרוריסטית האקולוגית הבינלאומית אלקטרה שקשורה אל משפחת זהבי בעבותות של סוד אפל במיוחד.
בסוף חודש דצמבר 2012 החלו הצילומים לעונה השנייה של הסדרה, שעלתה לשידור בתאריך ה-14 באוגוסט 2013.
במקור, "חסמבה" נכתבה לילדים בגיל בית הספר, ושני הסרטים שיצאו בעקבות הספרים ("חסמבה ונערי ההפקר" ב-1971 ו"חסמבה ושודדי הסוסים" ב-1985) נועדו גם הם לקהל יעד זה.
שם השחקן/ניתשם הדמותמספר פרקיםעונות12עודד קוטלרירון זהבי30 (בערך)ראשינירה רבינוביץ'תמר היפה18 (בערך)ראשיהוגו ירדןמשה "הממושקף" ירחמיאל30 (בערך)ראשיגבי עמרנימנשה התימני30 (בערך)ראשימוטי גלעדיעוזי הרזה שחורי17 (בערך)ראשייאיר רוביןאהוד השמן30 (בערך)ראשיציפי שביטשולמית החובשת30 (בערך)ראשי
ירון זהבי (עודד קוטלר): המפקד המיתולוגי של חסמבה ותת-אלוף במילואים.
בעלה של תמר ואבא של אורי וסבה של רנן וגיתאי .
תמר "היפה" זהבי (נירה רבינוביץ' עונה 1 ופרק 13 בעונה 2): סגנית המפקד בחסמבה.
אשתו של ירון וסבתא של רנן וגיתאי.
שופטת במקצועה, בעונה השנייה היא בטיול בקונגו וחוזרת בסוף הפרק האחרון.
משה "הממושקף" ירחמיאל (הוגו ירדן): חבר בחסמבה.
לפני איחוד חסמבה, גר בבית אבות.
מנשה "התימני" (גבי עמרני): חבר בחסמבה.
עוזי "הרזה" שחורי (מוטי גלעדי) (עונה 1): חבר בחסמבה, שר התשתיות הלאומיות בממשלת ישראל.
אהוד "השמן" (יאיר רובין): חבר בחסמבה, נשוי לשולמית החובשת.
שולמית "החובשת" (ציפי שביט): חברה בחסמבה, אשתו של אהוד, פטפטנית וקלת דעת, בשלנית, עושה יוגה.
שם השחקן/ניתשם הדמותמספר פרקיםעונות12אקי אבניאורי "אלפא" זהבי30 (בערך)ראשייובל סגליואב צור13 (בערך)ראשיאורנה פיטוסירחל הבוגדת/אלקטרה13 (בערך)ראשי
אורי זהבי (אלפא) (אקי אבני): נחטף על ידי חברת "זורקום" ונשלט על ידיה.
המוציא לפועל של "זורקום" בעונה 1. אביה של רנן וגיתאי.
בעונה 2 חוזר למוטב ועוזר לחסמבה.
יואב צור (יובל סגל, עונה שנייה): מפקד חסמבה דור 2. עבד בשירות משרד הביטחון וניהל מבצעים מסוכנים מטעם מדינת ישראל.
לאחר מלחמת לבנון הראשונה התחיל לסבול מהפרעה נפשית והתחיל לחשוב שהוא המיועד למצוא את שרשרת החושן.
אושפז במוסד לחולי נפש, ממנו ברח כדי לגייס את חסמבה למציאת החושן של בית המקדש.
הסתנן לתוך חסמב"ה ביחד עם גילי שנרסקי, אותו הכיר ממסגרת מחויבות אישית של גילי, וביחד הקימו חבורה בשם חסמב"ה סמב"ח (חבורת סוד מוחלט בהחלט סמויה מאוד בתוך חסמבה), אך רחל ושרגא חושפים אותו.
נאמר שהוא הרג את יוסי התימני, חבר חסמב"ה דור 2. נרצח על ידי שרגא השמן.
רחל "הבוגדת" (לשעבר "היפה")/אלקטרה (אורנה פיטוסי, עונה שנייה): לוחמת מיומנת שהוכרזה כבוגדת במדינה.
עזבה את ישראל ופיתחה קשרים עם ארגונים טרוריסטיים ואנרכיסטיים.
לפני שנים הייתה אהבת חייו של אורי זהבי, אך כיום שנאה עזה שוררת ביניהם.
הם מקיימים קשר מיני על בסיס העובדה שרחל היא אמא של רנן וגיתאי.
עובדת עבור זרח זורקין שמחזיק בבנה.
שרגא "השמן" (שי גולדשטיין, אורח בעונה שנייה): איש שירות ביטחון כללי רזה שסופר קלוריות.
גרוש שלוש פעמים, ומשום כך עני באופן יחסי, ומשלים את הכנסתו במגוון אמצעים.
חולם לבלות את שארית חייו באיים הקריביים.
חברו היחיד הוא התוכי של חסמב"ה דור 2, זנזיבר.
עוזר לזרח זורקין בחטיפת הילד של רחל הבוגדת ומנצל את זה על מנת שרחל הבוגדת תעבוד בשביל זרח זורקין.
שומר על קשר גם עם חסמב"ה.
בסוף העונה רחל רוצחת אותו.
ברוך "הג'ינג'י" (גל זייד, אורח בעונה שנייה) עובד המודיעין הישראלי.
נחוש להחזיר מגילה השייכת לישראל ונכשל.
נורה על ידי רחל בפרק הראשון.
שם השחקן/ניתשם הדמותמספר פרקיםעונות12שי-לי הירשרנן המפקדת זהבי30 (בערך)ראשיתומר אופנריגאל "איגי" מוצפי הסגן היפה30 (בערך)ראשיאיתי תורג'מןחופני התימני30 (בערך)ראשייוליה פלוטקיןלודה ההאקרית30 (בערך)ראשי
רנן זהבי המפקדת (שי-לי הירש): מפקדת חסמבה דור 3. הדמות הראשית בסדרה.
נכדתם של ירון ותמר בתם של אורי ורחל ואחותו של גיתאי, עונה 2 חברה של איגי, אך הוא נפרד ממנה והם חזרו בפרק האחרון.
יגאל "איגי" מוצפי הסגן היפה (תומר אופנר): תלמיד תיכון.
עוזר לירון זהבי במסגרת מחויבות אישית.
בעונה 2 חבר של רנן, אך נפרד ממנה בעקבות משבר שבו אמו עוזבת לחו"ל עם בן זוגה והם חזרו להיות ביחד בסוף העונה.
חופני "התימני" (איתי תורג'מן): נכדו של מנשה התימני.
מנהל עסקי הימורים עם חברו הדתי יזהר.
בעונה השנייה עוזב את לודה לטובת בת-אל, אך נפרד ממנה כשגילה שהיא חולת נפש וחזר ללודה.
לודה "ההאקרית" (יוליה פלוטקין): תלמידה ממוצא רוסי בבית הספר.
יובל נהרי "ההומו" (סיון פרסלר): תלמיד בבית הספר, חבר של איגי.
יזהר ברקו "התימני כונן" (אמיר הלל): שותפו וחבר טוב של חופני בעסקי הימורים.
למרות שהופיע כבר בעונה הראשונה הצטרף לחבורה רשמית רק בעונה השנייה.
גילי שנרסקי "לוחם הסייבר" (איתי שור, עונה שנייה): תלמיד תיכון, אקסצנטרי.
מאוהב ברנן, ושואף להתקבל לחבורת חסמבה.
עזר ליואב צור במסגרת מחויבות אישית ומממן את כל המבצעים שלו מהון שהרוויח בעקבות מכירת סטארט-אפ.
הוא ויואב קוראים לעצמם "חסמב"ה סמב"ח" (חבורת סוד מוחלט בהחלט סמויה מאוד בתוך חסמב"ה).
שם השחקן/ניתשם הדמותמספר פרקיםעונות12זאב רווחאלימלך זורקין30 (בערך)ראשיאיציק כהןזרח זורקין13 (בערך)ראשידורית בר אור (עונה 1) מגי אזרזר (עונה 2)סאני זורקין30 (בערך)ראשייהודה לוי (עונה 1) מיקי גבע (עונה 2)פרדי זורקין30 (בערך)ראשי
אלימלך זורקין (זאב רווח), (גילם את אותה הדמות גם ב"חסמבה ונערי ההפקר"): אויבם הוותיק של החסמבאים ואביו של פרדי.
כלוא בבית הכלא עד אמצע עונה 2 ולאחר מכן הוא ופרדי משתחררים מהכלא ומשחררים את סאני.
זרח זורקין (איציק כהן, עונה שנייה), אבא של סאני, אחיו הקטן של אלימלך.
מנהיג כת המעוניין למצוא את החושן של בית המקדש וכדי לגלות אותו הוא צריך למצוא המגילה המוצפנת.
סאני זורקין (דורית בר אור - עונה 1/מגי אזרזר - עונה 2): בתו של זרח זורקין (מתגלה באמצע עונה 2), ואחותו/בת דודתו של פרדי.
נולדה מיחסים בין זרח זורקין לאשתו של אלימלך בזמן שאלימלך היה בכלא הירדני.
בסוף העונה השנייה הפכה לבת זוגו של דאנטה.
פרדי זורקין (יהודה לוי - עונה 1 / מיקי גבע - עונה 2): בנו של אלימלך זורקין.
בעונה השנייה יושב בכלא עם אביו ואחותו/בת דודתו עד שהוא שוחרר עם אביו והבריח את סאני.
התאהב בבת-אל והתחתן איתה בסוף העונה השנייה.
אושרי ג'מאלי (מרטין אומנסקי, אורח בעונה ראשונה): עבריין בעל מועדון לילה, נהרג על ידי ירון במועדון על ידי רימון.
טאלב דאנגורי (ששי סמוכה, אורח בעונה ראשונה): עבריין בדואי, בן דודו של ג'מאלי, נהרג על ידי אורי.
מורן גרונר (רום ברנע, אורח בעונה ראשונה ושנייה): רשג"ד בצופים ותלמיד בבית הספר.
גונן טינגר (רז זלצרמן, אורח בעונה ראשונה): תלמיד בבית הספר.
נוגה (אלה ויטנברג, אורח בעונה ראשונה): חברה בצופים.
שם השחקן/ניתשם הדמותמספר פרקיםעונות12אלכסנדר סנדרוביץ'דאנטה30 (בערך)משניזבולון מושיאשוויליזבולון13 (בערך)משניחיים אלמקיסגלאון13 (בערך)משנימירב גרוברפינקוצ'ה13 (בערך)משניתהילה סעדהבת-אל אברהמוב13 (בערך)משניתאורן זגמןנירוונה13 (בערך)משניתניקו ניתאיהזקן13 (בערך)משני
דאנטה (אלכסנדר סנדרוביץ'): מדען יוצא חבר העמים.
לשעבר עובד "זורקום" ומנהל הפיתוח והמחקר המדעי בה.
בעונה השנייה, זרח זורקין שוכר את שירותיו המחקריים.
זבולון (זבולון מושיאשווילי, עונה שנייה): יד ימינו של זרח זורקין.
סוכן כפול המשמש כמקור מודיעין של יואב צור.
גלאון (חיים אלמקיס, עונה שנייה): עוזר של זורקין.
נהרג בסוף העונה על ידי רחל.
פינקוצ'ה (מירב גרובר, עונה שנייה): יצאנית טובת לב, ערמומית ורודפת בצע, שמנשה שוכר כדי לפצות את משה על אהבת נעורים משנים עברו אשר נטשה אותו לטובתו, ובכך משה נשאר בתול כל חייו.
מתחזה לכל מה שמשה רוצה: רומניה אוהבת ואלס.
בת-אל אברהמוב (הילה סעדה, עונה שנייה): מאהבתו של חופני, בת דודה של יזהר.
קנאית בנוגע ליחסים של חופני ולודה (לה היא קוראת "מריה").
סובלת מ-OCD ובעלת נטיות אובדניות.
הייתה עם יואב צור באותו בית חולים.
מתחתנת עם פרדי בסוף העונה.
נירוונה (אורן זגמן, עונה שנייה): עובדת בפיצה יחד עם איגי (לו היא קוראת "איגואנה").
בת דודה של בת-אל ויזהר.
הזקן (ניקו ניתאי, עונה שנייה): ראש ישיבת "עדת היחד" בצפת.
מחפש את המיועד למציאת שרשרת החושן.
בוני (דרור נובלמן) - מתנחל פדופיל ממוצא יהודי־אמריקאי.
שותפו לעסקים של דאנגורי, נהרג בידי אורי.
מר לרנר (רוני בליץ): מנהל בית הספר בו לומדים רנן ואיגי.
בעונה השנייה מגלים שהוא מאושפז באותו מוסד לחולי נפש שיואב היה מאושפז בו, עדיין חושב שהוא המנהל ושומע קולות של השטן.
ראש הממשלה (ירון לונדון) - יש חשש סביר להתנקשות בחייו, וחבורת חסמב"ה נערכת למנוע את ההתנקשות.
ראש הממשלה המגולם על ידי לונדון, מגלה לירון זהבי באחד הפרקים, שהשתוקק בנערותו להצטרף לחבורת חסמב"ה.
יש בכך מחווה לירון לונדון, שבהיותו נער נתן השראה לסופר יגאל מוסינזון כאשר יצר את הדמות של מפקד חסמב"ה.
בלאנקו (ישראל ויסלר, עונה שנייה) - חברו הסיעודי של משה מבית האבות.
"החיפושית האדומה" ג'ק סמית' (יוסי גרבר, עונה שנייה, גילם את אותה הדמות גם במחזמר) - האויב המיתולוגי של חסמב"ה, שהיה קצין בתקופת המנדט הבריטי.
חולה אלצהיימר וחושב שהוא עדיין בתקופת המנדט.
תנועת הצופים תבעה את חברת הוט על שימוש במדי הצופים ללא אישור, באופן הגורם לתנועה נזק תדמיתי.
חברת "הוט" הוסיפה שיקופית הסבר: "כל קשר בין המתרחש בסדרה למציאות הוא מקרי בהחלט".
"חסמבה ושודדי הסוסים" הוא סרט קולנוע ישראלי בבימויו של הלל דמרון משנת 1985. הסרט מהווה מעין המשך לסרט "חסמבה ונערי ההפקר" (1971), אך עם שחקנים שונים.
לאחר שכנופיית "המטפחת השחורה" התפרקה, אלימלך זורקין, ועמו שותף חדש בשם סעיד דנגור, חוזרים וגונבים ארבע סוסות מהקיבוץ.
חבורת חסמבה, שטרם שכחה את זורקין, נאלצת לסייע בהחזרת הסוסות ובתפיסת זורקין ושותפו.
שחקן תפקיד ספי ריבלין אלימלך זורקין טוביה דובלרו אהוד השמן שרון קילצ'ינסקי תמר הסגנית אודי ערן ירון זהבי בני קפלה מנשה התימני דודו ניב משה ירחמיאל שאול מזרחי סעיד דנגור יגאל מוסינזון מפכ"ל המשטרהרן אפלברגילד בקיבוץאברהם אסיאואביו של זורקיןשלמה גולדברגפקיד בבית המלון
חסמבה או חבורת סוד מוחלט בהחלט הוא ספרו של יגאל מוסינזון שהיה הספר הראשון בסדרת חסמבה שמנתה לבסוף 44 ספרים.
הספר יצא לאור בצורת סיפור בהמשכים בשנת 1949 בשבועון משמר לילדים, ובשנת 1950 יצא לאור בהוצאת נ' טברסקי כספר.
במהלך השנים יצא הספר לאור במהדורות נוספות.
בשנות השבעים יצאו מספר מהדורות של הספר בהוצאת רמדור.
בשנת 2001 יצאה מהדורה בהוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר ובשנת 2010 יצאה מהדורה בהוצאת ידיעות אחרונות ספרי חמד.
הספר קבע את הפורמט בו נכתבו ספרי חסמבה הבאים, והוא כולל את כל האלמנטים שיימצאו בספרים - קריאת הקרב "חסמבה!
חסמבה!", "המערה החשמלית" בה פועלים הנערים בהחבא, שם החבורה "חבורת סוד מוחלט בהחלט", ואפיוני דמויות הגיבורים.
את הספר אייר שמואל כץ.
הספר הועלה כמחזה בשנת 1952 בתיאטרון "בימתנו" תיאטרון ילדים שפעל לצד תיאטרון האוהל.
עלילת הספר מספרת את סיפורם של ילדים מתל אביב, בהנהגת ירון זהבי נער על סף גיל ההתבגרות ובנו של המסגר שמעון זהבי, הפעיל בהגנה.
זהבי, וידידו עוזי שחורי, המכונה "עוזי הרזה" אוספים חבורת ילדים וילדות בני גילם - תמר סגנית המפקד, דני הישנוני, שולמית החובשת, אהוד השמן, רפאל כדורי, משה ירחמיאל הממושקף ומנשה התימני, ומצרפים אותם לפעילות כנגד שלטונות המנדט הבריטי.
החבורה מנסה למנוע מג'ק סמית הבלש הבריטי המכונה "החיפושית האדומה" למצוא מחסן נשק של ההגנה, ומאוחר יותר משחררת את המפקד ירמיהו, איש ההגנה, מכלאו, ואף כולאת את סמית'.
עלילת משנה מספרת את סיפורו של הנער העני אליהו חרמון, המפגין כישורי שחיה, ובשל כך מצרף אותו ירון זהבי לחבורה.
אליהו חרמון נהרג כשהוא נושא עמו מסר חשוב מאוניית מעפילים המתקרבת אל החוף בסערה, וטובע בדרכו אל החוף.
הספר מסתיים בכך שמפקדי צה"ל, לאחר הקמת המדינה, מעניקים לנערים עיטורי גבורה - מגן דוד עשוי מזהב טהור, על גבורתם.
בסוף הספר פורסם "מילון מונחים וביטויים" הכולל ביאורים לכ-30 מושגים מפעם המופיעים בספר.
ירון זהבי - הדמות הראשית.
עוזי "הרזה" שחורי - חברו של ירון.
אליהו חרמון - נהרג במהלך הספר
ג'ק סמית "החיפושית האדומה" - הנבל של הספר.
שמעון זהבי - אבא של ירון.
חסן אבו זייד הוא כדורגלן פלסטיני–ישראלי המשחק בעמדת הקשר האחורי בשבאב אל-ח'ליל מליגת העל הפלסטינית.
אבו זייד נולד בלוד, ישראל, למשפחה ערבית-ישראלית, המגדירה עצמה גם כפלסטינית.
גדל במחלקת הנוער של בני יהודה תל אביב, ובעונת ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון.
ב-30 באוקטובר 2010 כבש את שער הבכורה שלו בליגת העל הישראלית, בניצחון בני יהודה תל אביב 2–0 על בני סכנין.
בסך הכל שיחק אבו זייד שלוש שנים במועדון משכונת התקווה.
בתחילת עונת 2012/2013 עבר אבו זייד למכבי תל אביב.
אבו זייד לא הצליח לתפוס מקום קבוע בהרכב בעונה זו, אך היה חלק מסגל הקבוצה שזכתה באליפות.
בתחילת עונת 2013/2014 הושאל להפועל רמת השרון, בה ערך 13 הופעות ליגה, ובינואר 2014 הושאל לא.א.ק.
לאחר חצי עונה בקפריסין, חזר אבו זייד לישראל, וב-9 ביולי 2014 הושאל למכבי פתח תקווה.
אבו זייד שותף בשלושה משחקי גביע הטוטו וכן במחזור הראשון של ליגת העל, אך לאחר מכן החליטה הקבוצה לשחררו, וב-22 בספטמבר 2014 הוא הושאל להפועל פתח תקווה.
ב-28 בספטמבר 2014 הבקיע את שער הבכורה שלו בהפסד 1–3 נגד מכבי חיפה.
בסך הכל הבקיע שלושה שערים בעונה זו, ובסופה ירד עם הקבוצה לליגה הלאומית.
ב-19 באוגוסט 2015 חתם אבו זייד לשנתיים בטורפדו ארמאוויר מליגת המשנה הרוסית, ובמדיה שיחק חצי שנה וערך חמש הופעות בליגה.
ב-3 בפברואר 2016 חזר אבו זייד לקבוצת נעוריו, בני יהודה תל אביב.
לקראת עונת 2016/2017 מונה לקפטן הקבוצה הבוגרת, ולאחר מכן טען כי סרט הקפטן נלקח ממנו מנסיבות גזעניות.
ב-16 בינואר 2017 חתם אבו זייד לעונה וחצי בהפועל תל אביב, וכבר באותו יום ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשפתח בהרכב בהפסד 0–1 בדרבי מול מכבי תל אביב.
בתום העונה ירד עם הקבוצה לליגה הלאומית.
ב-3 ביולי 2017 חתם אבו זייד במכבי אחי נצרת מהליגה הלאומית, ובמדיה כבש שישה שערים בעונת 2017/2018. ב-11 ביוני 2018 חתם בהפועל אכסאל, העולה החדשה לליגה הלאומית.
אבו זייד ערך רק הופעה אחת במועדון, נגד קבוצתו לשעבר מכבי אחי נצרת בגביע הטוטו, וב-13 באוגוסט 2018 חתם בהפועל חדרה, העולה החדשה לליגת העל, ובמדיה שיחק חצי עונה וכבש שער אחד, בניצחון 1-0 על הפועל חיפה במחזור הרביעי.
ב-3 בינואר 2019 חתם אבו זייד בהפועל בני לוד.
בינואר חתם בשבאב אל-ח'ליל מליגת העל הפלסטינית.
חסן-י סבאח (בפרסית: حسن صباح; גם חסן א-צבאח ; 1050–1124) השתייך לזרם הניזארי בשיעה והיה מייסד ומנהיג תנועת החשישיון.
בדרכו למצרים שארכה שנתיים עבר באספהאן ובדמשק.
בהמשך חייו היגר לאזור הרי אַלבֻּרְז שם הקים לעצמו עדת מאמינים שפעלה ככוח של מתנקשים מאומנים שנקראו "חששים" (حشاشين) אשר קנו לעצמם שביתה במצודה העתיקה אַלַמוּת.
במצרים, חסן נקלע למריבת ירושה בין בני הח'ליף אל-מסתנצר.
חסן עמד לצד בנו הבכור ניזאר ולכן נמנה עם בני הזרם הניזארי.
אולם, לצד יריבו אלמסתעל, עמד המצביא הארמני בדר אלג'מאלי.
לאחר עלית אלמסתעל לשלטון, נכלא חסן אך נמלט (או שוחרר) בשעה שהתמוטט המינרט של בית הכלא.
הוא נמלט, או גלה, והגיע לחלב וממנה חזרה לאצפהאן ב-1081. חסן המשיך את דרכו כדעי (מעין תועמלן) של הזרם הניזארי וקנה לו שליטה בחבלי ההרים של דילם.
הוא הסית את תושבי הכפרים וקנה בעורמה את המצודה העתיקה והחסונה של אלמות (קן הנשר).
בימיו במצודה, התמסר חסן ללמדנות והקים עדת מאמינים שהובאו במסתורי האמונה האסמאעלית ולצד זאת אומנו להתנקש באויבי השיעה במסירות הנפש, עד כדי כך שיצאו להם מוניטין שהם מסממים את עצמם לפני כן בחשיש, ועל כן נקראו "חששים".
קורותיו של חסן ידועות בעיקר ממקור פרסי בשם סרגוזשת-י סיידנא, אסופת ביוגרפיות פנטסטית (סגנון כתיבה מקובל בעולם האסלאמי בימי הביניים) של שיעים מפרס.
הביוגרפיה (סירה) של חסן מבוססת כנראה על אוטוביוגרפיה שנכתבה על ידו ושהייתה בעלת אופי פנטסטי גם כן על מנת לשרת את מטרת הדעוה (תעמולה) שלו.
גם ספר זה לא השתמר, אך נודע בחלקו ממובאות אצל סופרים מאוחרים, עטא-מלכ אל-ג'ויני ורשיד א-דין פצ'ל-אללה.
בשנים הארוכות שהיה במצודת אלמות, כתב חסן דברים נוספים, אך אלו אבדו בידי המונגולים.
כפי הנראה נכללה בכתביו גם מסה על תעלים - ידע המסתורין של הדת האסמאעלית - אשר נשתמרה בחלקה בכתבים מאוחרים יותר.
לאחר לידתו בקום, חסן גדל והתחנך כשיעי מהזרם התריסרי.
הוא היה בן למשפחה ערבית שהגיעה מתימן עם הכובשים של דרום עראק (ארצות הסוואד).