tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מלאכת תכנונו הייתה מסובכת מכיוון שמנועי הקונקורד תוכננו להספק כוח עצום ועיצוב אווירודינמי שאילץ תכנון תא נוסעים צר במיוחד (ארבעה מושבים לרוחב וביניהם מעבר אחד).
בשל כך, תפוסת הקונקורד הייתה כמאה נוסעים בלבד, ללא מחלקת עסקים או מחלקה ראשונה, אם כי המושבים היו מרווחים יחסית ונוחים.
"טיסת הפרישה", טיסת הנוסעים האחרונה של המטוס, נערכה ב-26 בנובמבר 2003.
הקונקורד היה מטוס הנוסעים העל-קולי השני בעולם, לאחר הטופולב Tu-144 הרוסי, שהמריא לראשונה חודשיים לפניו.
המטוס הסובייטי הטיס מטען לפני הקונקורד, אך החל להטיס נוסעים רק כשנה אחריו.
טיסות הקונקורד החלו ב-1976 בקווים לונדון–בחריין ופריז–ריו דה ז'ניירו.
מגבלות אמריקאיות על טיסות על-קוליות מנעו פתיחת קווים לארצות הברית, אך ב-1977 הוכרעו ההתנגדויות ונפתחו קווי טיסות מפריז ולונדון לנמל התעופה הבינלאומי ג'ון פ.
קנדי שבניו יורק ולוושינגטון די.
ב-16 באוגוסט 1995 קבע מטוס הקונקורד F-BTSD את שיא המהירות העולמי בהקפת העולם מזרחה, ללא תדלוק באוויר: מהירותו הממוצעת הייתה 1,305.93 קילומטר לשעה.
הקונקורד הגיע לגובה של 60,000 רגל (כ-18 קילומטר), ויכול היה לשאת עד 110 נוסעים לטווח של 6,200 קילומטר במהירות מרבית של 2.04 מאך (לשם השוואה, מטוס נוסעים סילוני רגיל טס בגובה 35,000 עד 40,000 רגל ובמהירות של כ-800 קילומטר לשעה (0.67 מאך)).
כך יכול היה המטוס לטוס מלונדון לניו-יורק, למשל, בשלוש שעות וחצי בלבד (לעומת 7–8 שעות במטוס נוסעים רגיל).
העלות הגבוהה של תחזוקת והפעלת המטוס, והרעש הרב שיצרו מנועיו, הרתיעו את חברות התעופה מלרכוש את הקונקורד.
הטיסות מעולם לא היו רווחיות, אך נחשבו למקור יוקרה עבור בריטיש איירווייז ואייר פראנס, שהיו החברות היחידות שהפעילו אותו.
במטוס טסו בעיקר אנשי עסקים, מאחר שמהירותו קיצרה את זמן הטיסה בצורה ניכרת.
מחירו של כרטיס טיסה טראנס אטלנטי בקונקורד היה כ-10,000 דולר.
ב-25 ביולי 2000 התרסקה טיסת אייר פראנס 4590 בצרפת, מעט לאחר המראתה.
כל נוסעי המטוס וארבעה אנשים על הקרקע נהרגו.
זוהי התאונה הקטלנית היחידה שבה היה מעורב מטוס קונקורד.
סיבת ההתרסקות הייתה תקר שנגרם בצמיג המטוס מפיסת מתכת שנפלה ממטוס אחר על המסלול, וניקבה את צמיג הקונקורד ומכלי הדלק שלו.
התאונה הזו הובילה לקרקוע המטוסים למשך זמן רב.
לאחר תיקונים, חזרו המטוסים לפעול ב-2001, עד להפסקת הטיסות הסדירות של מטוסי הקונקורד ב-2003, בשל כישלונם המסחרי.
הקונקורד נבנה בתצורת כנף דלתא (Delta Wing), כלומר כנפיים צרות וארוכות בצורת משולש, על מנת להשיג אווירודינמיות גבוהה ככל האפשר, ארבעה מנועי סילון בעלי מבער אחורי (מדגם זהה לאלו שבמפציץ אוורו וולקן), חרטום בזווית משתנה ומערכת טוס-על-חוט (Fly-by-wire) אנלוגית, הראשונה שהותקנה במטוס נוסעים.
באזור המנועים הייתה לקונקורד מערכת Variable Air Intakes (כונסי אוויר משתנים): מכיוון שבטיסה במהירויות על קוליות יש צורך בכוח מנוע רב, נדרשו כונסי אוויר (פתחי כניסת אוויר) גדולים במיוחד; המערכת כוונה לפי מספר מצבים קבועים שניצלו את כיווני זרימת האוויר ואופן פעולת המנוע במצבים האלו, כדי לחסוך דלק וכוח.
היא הגנה על המנוע מפני זרמי אוויר חדים שנוצרים משינוי מהירויות קיצוניים.
מערכת נוספת הייתה מערכת ה-Fly By Wire הראשונה בעולם, שהוצגה בקונקורד – היא איפשרה שליטה קלה על המטוס ללא מאמץ.
לקונקורד היה חרטום מוארך ייחודי, שנועד לשפר את האווירודינמיקה: החרטום המוארך והחד יצר מעין "חור" באוויר, שלתוכו "הוכנס" שאר המטוס בהדרגה.
אולם, חרטום במבנה זה פגע בראות של הטייסים בעת ההמראה והנחיתה, ולפיכך פותחה מערכת שהורידה את החרטום בנחיתה ובנסיעה על המסלול, והרימה אותו בחזרה לאחר ההמראה.
גוף הקונקורד הורכב ברובו מחלקים שלמים, כדי למנוע שקעים בין הרכיבים ולשפר את האווירודינמיות.
גוף המטוס הורכב ברובו מאלומיניום קל כדי לחסוך משקל, מה שהיווה בעיה, כי האזורים הקרובים למנוע התחממו מאוד ויכלו לגרום להתכת הגוף.
את מערכת ה-Pitch, שמאפשרת טיסה בקצב אחיד (גובה לא משתנה) על ידי איזון של משקלים בקצה הכנף במהירויות שונות, החליפה מערכת מיוחדת שהעבירה חלק מהדלק מסביב לכנף, על מנת לשנות את מרכז הכובד ולגרום לאותה תגובה כמו במערכת Pitch הסטנדרטית.
במהלך הבנייה של הקונקורד היו בעיות רבות: במרכזי הכבידה במטוס, במנועים, בבלמים (הקונקורד המריא ונחת במהירויות גבוהות ולפיכך נדרשה התקנה של מערכת בלמים מיוחדת – הקונקורד היה המטוס הראשון ששולבה בו מערכת ABS שמונעת נעילת גלגלים בבלימה ומאפשרת שליטה במטוס בעת בלימה על המסלול.
מערכת זו מקצרת את מרחק הבלימה במשטחים חלקים), בעיות במבנה (עקב המהירות הגבוהה היו מצבים בהם הגוף התעקם), לחץ אוויר בקבינה, ומגבלת ראות בשל החרטום הארוך (שנפתרה בעזרת החרטום המתכוונן).
הקונקורד טס בגובה כפול מזה שבו טס מטוס רגיל, וניתן היה לראות ממנו את קימור כדור הארץ.
בנוסף, הקונקורד רעד בגבהים אלו לעיתים נדירות.
מהירותו של הקונקורד איפשרה לו לטוס מלונדון לניו-יורק בשלוש שעות וחצי בלבד, ובכך גבר על מהירות סיבוב כדור הארץ.
במטוס הקונקורד הותקנו בדרך כלל כ-100 מושבים בלבד, 4 בשורה עם מעבר באמצע.
אף על פי שהיה מטוס פאר, הוא היה צפוף: גובה התקרה במעבר המרכזי היה כ-1.8 מטר, ולא היה מקום למטען יד או לאמצעי בידור כלשהם.
חסרונות אלו היו בעיני חלק מהנוסעים משמעותיים יותר מיתרונו העיקרי של המטוס – זמן הטיסה הקצר.
התרסקות טיסה 4590 של אייר פראנס
ב-25 ביולי 2000, טיסה 4590 של אייר פראנס, F-BTSC, התרסקה בגונס שבצרפת.
ההתרסקות אירעה זמן קצר לאחר ההמראה מנמל התעופה שארל דה גול בפריז בדרכה לנמל התעופה הבינלאומי ג'ון פ.
בהתרסקות נהרגו כל 100 הנוסעים ו-9 אנשי צוות, ובנוסף נהרגו ארבעה אנשים על הקרקע.
זו הייתה התאונה הקטלנית היחידה שבה היה מעורב הקונקורד.
על פי החקירה הרשמית, ההתרסקות נגרמה מרצועת טיטניום שהתנתקה ממטוס אחר שהמריא דקות ספורות קודם לכן.
רסיס מתכת זה נקב את צמיג הבוגי השמאלי של הקונקורד בעת ההמראה.
הצמיג התפוצץ, וחתיכת גומי פגעה במכל הדלק המרכזי.
הפגיעה גרמה באופן עקיף לפיצוץ מכל דלק שבאחת הכנפיים, וגרם לדליפת דלק ממנו, אשר הוצת מאוחר יותר על ידי החיווט החשמלי.
הצוות כיבה את מנוע מספר 2 בתגובה לאזהרת האש, והמשך ההמראה התבצע בעזרת מנוע מספר 1 בלבד.
המטוס לא הצליח להשיג גובה ומהירות מספיקים, הסתחרר שמאלה והתרסק כאשר זנבו פוגע במלון Hotelissimo.
ב-6 בדצמבר 2010, חברת קונטיננטל איירליינס והמכונאי ג'ון טיילור, נמצאו אשמים בהריגה בשוגג, אך ב-30 בנובמבר 2012 ביטל בית משפט צרפתי את ההרשעה וקבע כי במעשיהם של קונטיננטל וטיילור אין די כדי לייחס להם אחריות פלילית.
בעקבות ההתרסקות הופסק השימוש במטוסי הקונקורד לתקופה ממושכת, ובוצעו בהם תיקונים.
המטוסים שבו לפעילות ב-7 בנובמבר 2001, לפני שהופסקו סופית הטיסות המסחריות ב-2003.
דגמים ספורים של המטוס שומרו ומוצגים במוזיאונים ברחבי העולם:
פרטים ספורים של המטוס, ששירתו באייר פראנס, שמורים במוזיאון האוויר והחלל הצרפתי אשר בשדה התעופה לה בורז'ה סמוך לפריז.
אחד מהדגמים במוזיאון מתוחזק כך שניתן להפעיל מספר מערכות טכניות שלו להדגמה, כמו העלאת והורדת החרטום.
מטוסים נוספים בצרפת שמורים במוזיאון "אירוסקופיה" בטולוז, סמוך למפעל של איירבוס; בשדה התעופה אורלי ליד פריז; ובנמל התעופה שארל דה גול, פריז.
פרטים ספורים של המטוס שהופעלו על ידי בריטיש איירוויז שמורים כיום בהאנגרים במספר שדות תעופה בבריטניה, ומפעם לפעם עולות כוונות עתידיות של חובבי תעופה לשחזר את אחד מדגמי המטוס כך שיוכל לנוע על המסלול בכוחות עצמו.
המטוסים בבריטניה שמורים בנמל התעופה הית'רו, לונדון; בשדה התעופה בבריסטול; בנמל התעופה מנצ'סטר; במוזיאון התעופה הלאומי בסקוטלנד; במוזיאון ברוקלנדס במחוז סארי; בסניף של מוזיאון המלחמה האימפריאלי בדקספורד, סמוך לקיימברידג'; ובמוזיאון חיל האוויר במחוז סאמרסט.
המטוס שנשא את הסימול F-BVFB מוצג במוזיאון הרכב והטכנולוגיה בזינסהיים במדינת באדן-וירטמברג, גרמניה.
טיסתו האחרונה של המטוס הייתה בין פריז לבאדן-באדן ולאחר מכן הוא הועבר למוזיאון באמצעות השטה על דוברה והוסע דרך היבשה בתהלוכה רבת רושם.
המטוס שנשא את הסימול G-BOAD והופעל על ידי בריטיש איירוויז, מוצג כיום במוזיאון אינטרפיד אשר בניו יורק, ארצות הברית.
המטוס שנשא את הסימול G-BOAG מוצג במוזיאון תעופה פרטי במדינת וושינגטון, ארצות הברית.
מטוס נוסף מצוי סמוך לנמל התעופה גרנטלי אדמס בברבדוס.
בראניף אינטרנשיונאל איירווייז (חוזה לטווח קצר)
סינגפור איירליינס (חוזה לטווח קצר)
אנשי צוות: שלושה (קברניט, קצין ראשון ומהנדס טיסה)
הנעה: ארבעה מנועי סילון מתוצרת רולס-רויס/סנקמה, בעלי דחף של 32,000 ליברות כל אחד
מהירות מרבית: 2,330 קילומטר לשעה
מהירות שיוט: 2,006 קילומטר לשעה
קוֹנְקוֹרְדַּנְצְיָה היא רשימה בסדר אלפביתי של כל המילים (או המילים העיקריות) שבשימוש ביצירה מסוימת בצירוף מראה מקום של כל מילה.
המונח העברי, "ספר המתאימות", אינו נפוץ.
קונקורדנציה נהוג לחבר לקורפוס, ספר חשוב, מפורסם או נפוץ מאוד, או למכלול יצירתו של סופר או משורר.
הקונקורדנציה היא כלי עזר ראשון במעלה לחוקרים את היצירה הנידונה וללומדיה.
הקונקורדנציה הראשונה נתחברה לתנ"ך , והיא נכתבה על ידי נזירים וכמרים נוצרים, בין השאר ככלי עזר לוויכוחים בין-דתיים (ואף תורגמה לעברית בדיוק למטרות הללו).
בעת החדשה השתמשו בה גם לגבי יצירות נוספות.
בימי הביניים וראשית העת החדשה, בין השאר משום שיצירת קונקורדנציה הייתה מלאכה מייגעת, ארוכה ויקרה, נוצרו קונקורדנציות רק ליצירות חשובות במיוחד כמו התנ"ך, הקוראן.
קונקורדנציה ראשונה ליצירותיו של ויליאם שייקספיר נוצרה בשנת 1790 בידי סמואל אסקו .
גם כיום נוצרות קונקורדנציות רק ליצירות בולטות, לעיתים תוך הסתייעות במחשב.
עם היצירות שלהן נוצרו קונקורדנציות נמנות האיליאדה (1962), האודיסיאה (1962), כתבי יוסף בן מתתיהו (1975), כתבי דנטה אליגיירי וכתבי ג'ון מילטון.
סוג קונקורדנציות ידוע וחשוב במיוחד הוא קונקורדנציה לתנ"ך, המכילה את כל המילים שבתנ"ך.
הקונקורדנציה "היכל הקודש" לתנ"ך בעברית, שערך ד"ר שלמה מאנדלקרן יצאה לאור בשנת ה'תרנ"ו (1896), ולאחר מכן יצאה במהדורות נוספות שבהן תיקונים והרחבות.
אוניברסיטת בר-אילן הפיקה קונקורדנציה ממוחשבת לחקר לשונו ויצירתו של ש"י עגנון.
קונקורדנציה חדשה לתנ"ך נכתבה על ידי המילונאי אברהם אבן-שושן, שיצר גם קונקורדנציה לכתבי חיים נחמן ביאליק.
מפעל קונקורדנציות חשוב לספרות חז"ל נערך על ידי בני משפחת קוסובסקי (האב הרב חיים יהושע קוסובסקי ובניו בנימין קוסובסקי ומשה קוסובסקי), הכולל קונקורדנציות למשנה, לתוספתא, לתרגום אונקלוס, לתלמוד הבבלי, לתלמוד הירושלמי, למכילתא, לספרא, לספרי, אוצר השמות לתלמוד ואוצר השמות למכילתא.
היום, למרות השימוש במחשבים, יצירת קונקורדנציה (מודפסת או ממוחשבת) עדיין עשויה לדרוש עבודה ידנית רבה, משום שבביצועה נדרשת מיומנות לשונית גבוהה: בקונקורדנציה יש לרכז יחדיו את כל המילים הנובעות משורש אחד, לפי הטיותיהן השונות.
עם זאת, יש להפריד בין שתי מילים בעלות משמעות שונה, הנכתבות שתיהן באותה צורה או נובעות שתיהן מאותו שורש.
בנוסף כוללת הקונקורדנציה לרוב מידע נוסף כמו פרשנות או הגדרות של המילים, כמו גם הצלבות על פי נושאים - מה שלא בהכרח אפשרי לייצר בקונקורדנציות הנוצרות אוטומטית על ידי תוכנת מחשב.
עם זאת, כאשר טקסט כלשהו נמצא בזיכרון המחשב, יכול אדם בעל מיומנות לשונית לבצע עליו חיפושים ולקבל את היכולות הבסיסיות של קונקורדנציה.
(מנוע חיפוש איננו מאפשר בדרך כלל את מציאת כל ההטיות האפשריות של השורש).
מנהל קורפוס הוא תוכנת מחשב או אפליקציה אינטרנטית לחיפוש וניתוח שפה בקורפוס.
הכלי מאפשר חיפוש מילים, שורשים, נטיות דקדוקיות, צירופי מילים, מיקום מילים, סטטיסטיקות ומאפיינים נוספים הדרושים ליצירת קונקורדנציה ממוחשבת.
קונקלווה היא הגוף הבוחר והליך הבחירה של אפיפיור חדש בכנסייה הקתולית.
הקונקלווה מתכנסת בקפלה הסיסטינית שבקריית הוותיקן בתוך 20 יום ממות האפיפיור הקודם או התפטרותו.
רשאים להשתתף בקונקלווה כל הקרדינלים שגילם פחות מ-80. בעשורים האחרונים מספרם מוגבל ל-120 קרדינלים, אך בפועל מתאפשרת חריגה קטנה ממספר זה.
עם כניסתם של הקרדינלים לקפלה הסיסטינית נהוג לשיר את ההמנון "בוא, רוח בורא" (Veni Creator Spiritus).
בעבר מרגע שנכנסו הקרדינלים לקפלה אסור היה להם לעזוב אותה עד בחירת האפיפיור, והיא הייתה ננעלת (ומכאן השם "קונקלווה" – בלטינית, cum clavi = "במפתח").
יוחנן פאולוס השני שינה את החוק והתיר לקרדינלים ללון בבית מלון בקריית הוותיקן.
על הקרדינלים נאסר כל מגע עם העולם החיצון בעת הקונקלווה, אך יוצאים מגדר זה שלושה בעלי תפקידים, אם הם גם חברים בגוף הבוחר: ראש בית הדין הגבוה לחסד (ה-Sacra Paenitentiaria), הקרדינל-הארכיבישוף בפועל של רומא, ומנהל קריית הוותיקן.
לבחירת אפיפיור דרוש רוב של שני שלישים מהקולות.
עד שמושג הרוב הדרוש, נערכות בחירות חוזרות ונשנות: ארבע הצבעות בכל יום.
על פי תיקון שקבע יוחנן פאולוס השני, לאחר 30 הצבעות ניתן להסתפק ברוב רגיל.
להלכה כל גבר קתולי יכול להיות מועמד לאפיפיור, אולם ב-600 השנים האחרונות נבחר לתפקיד קרדינל.
הבחירה נעשית בסדרה של הצבעות חשאיות.
כל קרדינל רושם את השם המועדף עליו על פתק ונשבע שבחר בחירה ראויה.
התוצאות נרשמות בפיקוח של שלושה קרדינלים.
לאחר כל הצבעה נשרפים הפתקים בתנור מיוחד.
לבעירה מוסיפים חומר שצובע את העשן העולה: אם לא נבחר אפיפיור, עשן שחור, וכשנבחר האפיפיור – והסכים להתמנות לתפקיד – עשן לבן (מכאן מקור הביטוי "עד שיצא עשן לבן").
כשנבחר האפיפיור, יוצא בכיר הקרדינלים בני המסדר הדיאקוני (המסדר הזוטר) אל הקהל הממתין בחוץ ומכריז: Habemus papam – "יש לנו אפיפיור!".
אחריו יוצא האפיפיור הנבחר ומברך את הנאספים.
באלף השנים הראשונות לקיומו של האפיפיור, בחירתו נעשתה בתהליך פתוח ולא מוסדר.
במאות הראשונות נבחר האפיפיור על ידי הקהילה הנוצרית ברומא, שכללה את הכמורה והמאמינים ולעיתים גם את השליטים.
היו אפיפיורים שהמליצו על יורש לפני מותם.
בימי הביניים המוקדמים נבחר האפיפיור תוך התערבות פוליטית גסה.
קיסרים, מלכים ואצילים רומיים השפיעו באופן ישיר על הבחירות, או אף מינו אפיפיורים.
ב-1059 כוננה הקונקלווה כגוף בוחר יחיד בבולה In Nomine Domini שפרסם האפיפיור ניקולאוס השני.
הוא קבע שהקרדינלים יהיו הבוחרים העיקריים של האפיפיור כצעד ראשון להגבלת השפעה חיצונית.
ב-1179, בעת ועידת לטראנו השלישית, העמיד האפיפיור אלכסנדר השלישי את הרוב הדרוש על שני שלישים מהקולות.
ב-1271 הגיעה לסיומה הקונקלווה הארוכה ביותר בהיסטוריה, שהחלה בשנת 1268 ונמשכה 33 חודשים.
הקרדינלים התכנסו בוויטרבו שבאיטליה כדי לבחור מחליף לאפיפיור קלמנס הרביעי, אך הבחירה התארכה בשל מחלוקות פוליטיות עמוקות בין הקרדינלים הצרפתים לאיטלקים.
תושבי ויטרבו היו מתוסכלים מהעיכוב ולכן הסירו את גג ארמון האפיפיור שבו התכנסו הקרדינלים, חשפו אותם לתנאי מזג האוויר, הגבילו את מזונם ואף איימו לכלוא אותם עד לבחירת אפיפיור.
בעקבות הקונקלווה הארוכה שהביאה לבחירתו, ב-1274 קבע האפיפיור גרגוריוס העשירי כמה כללים במטרה להגביר את הלחץ על הקרדינלים להגיע להכרעה מהירה ולמנוע התערבות חיצונית:
הקרדינלים יתכנסו במקום מבודד וסגור.
הם יחיו בתנאים צנועים ומוגבלים.
אם לא יבחרו אפיפיור תוך שלושה ימים, מזונם יצומצם.
אסורה כל תקשורת עם העולם החיצון.
נאסר על הקרדינלים לקבל מתנות בתקופת הקונקלווה.
ב-1503 התקיימה הקונקלווה הקצרה ביותר בהיסטוריה, שנמשכה פחות מיממה.
הקונקלווה נפתחה ב-1 בנובמבר וכבר למחרת נבחר האפיפיור יוליוס השני.
במאה ה-20 נערכו כמה שינויים משמעותיים ביותר בפעולת הקונקלווה.
ב-1975 הגביל האפיפיור פאולוס השישי את מספר הקרדינלים הרשאים להשתתף בקונקלווה ל-120 קרדינלים.
עם זאת, כל האפיפיורים שנבחרו אחריו חרגו מעט מכלל זה, ובפועל מספר הקרדינלים היה מעט יותר גבוה מהמקסימום שנקבע.
האפיפיור יוחנן פאולוס השני שינה את החוק האוסר על הקרדינלים לעזוב את הקפלה הסיסטינית, שבה הם מתכנסים, עד לבחירת האפיפיור, והתיר להם ללון בבית מלון בקריית הוותיקן.
כמו כן, הוא קבע שאם לא מושג רוב של שני שלישים אחרי 30 הצבעות, ניתן להסתפק ברוב רגיל.
הפוליטיקה בחבר הקרדינלים התקיימה לאורך ההיסטוריה על שני צירים עיקריים: הציר הדתי שחילק את הקרדינלים לסיעות על פי השקפתם התאולוגית, והציר המדיני שחילק אותם לסיעות על פי נאמנותם הלאומית.
קואליציות בין הסיעות הביאו לשיתופי פעולה על מנת להגיע למועמד מוסכם או לפחות למועמד של פשרה.
הציר הדתי נע בין השקפה תאולוגית שמרנית להשקפה תאולוגית ליברלית.
קרדינלים שמונו על ידי אפיפיור מסוים נוטים לייצג את שיטתו התאולוגית ויוצרים קבוצה מלוכדת, ובעבר קרדינלים רבים היו אף קשורים בקשרי משפחה אל האפיפיור שמינה אותם.
הדבר גרם לכך שאפיפיורים שביקשו להשיג השפעה מתמשכת, מינו קרדינלים רבים ככל שיכלו בתקופת כהונתם.
בין המאה ה-13 למאה ה-18 נקראה סיעת השמרנים Zelanti, שם שמקורו בחברי המסדר הפרנציסקני שהתנגדו לכל שינוי והקלה בתקנון בנדיקטוס.
בהמשך זוהתה סיעה זו עם תומכי הישועים.
הציר המדיני נבע באופן היסטורי ממעורבותם של שליטים וראשי מדינות בהחלטות הוותיקן.
מעורבות המעצמות בבחירת האפיפיור הייתה גדולה ושליטיהן ניסו להשיג אפיפיור כרצונם.
שליטים מרכזיים באירופה (כגון צרפת, ספרד, הרפובליקה של ונציה וממלכת הבסבורג) גייסו קרדינלים שיציעו מועמדים מקובלים על הכתר ויחסמו מועמדים שאינם מקובלים.
כמו כן, עד לתיקון שהכניס פיוס העשירי ב-1903, ניתנה לקיסר האימפריה הרומית הקדושה ולמלך צרפת זכות וטו על החלטות הקונקלווה (Jus exclusivae), שמומשה בפועל באמצעות קרדינל-נאמן ("קרדינל כתר") של השליט ושלחה את הקרדינלים לסבב בחירות נוסף.
+תאריךמשך בימיםמספר הצבעותהנבחרמרץ 193913פיוס השנים עשראוקטובר 1958311יוחנן העשרים ושלושהיוני 196326פאולוס השישיאוגוסט 197814יוחנן פאולוס הראשוןאוקטובר 197828יוחנן פאולוס השניאפריל 200524בנדיקטוס השישה עשרמרץ 201325פרנציסקוסאפריל 2025 2 4לאו הארבעה עשר
הפרקים הראשונים של הסדרה "הבורג'ס"
הסרט "יש לנו אפיפיור" מאת נני מורטי
הספר "מלאכים ושדים" מאת דן בראון וסרט בשם זה
הספר "עד שיצא עשן לבן" והסרט בשם זה
קונקורדט הוא הסכם בין הכס הקדוש לשלטונות מדינה, להסדרת היחסים שבין המדינה לכנסייה הקתולית.
למשל, ההסכמים הלטרניים שנחתמו עם איטליה בשנת 1929, שבהם זכתה קריית הוותיקן בריבונות, כללו קונקורדט שקובע את הקתוליות כדת המדינה באיטליה, ומבטיח הגנה למוסדות הכנסייה שבמדינה.
קונקיסטאדור (בספרדית ובפורטוגזית: Conquistador, מילולית: כובש) הוא כינוי לחיילים שהשתתפו בכיבושם של חלקים נרחבים מאמריקה הלטינית ושטחים אחרים באוקיינוס השקט שנכללו לבסוף בשטחה של האימפריה הספרדית או האימפריה הפורטוגזית.
כיבוש זה היווה את השלב הראשון בהשתלטות האירופאים בכלל והספרדים בפרט על העולם החדש בין המאה ה-15 והמאה ה-16 - במה שמכונה עידן התגליות.
תקופת הכיבוש עצמה החלה עם גילוי אמריקה בידי כריסטופר קולומבוס בשנת 1492, והסתיימה עם ייסודה של המערכת הקולוניאלית באמריקה הספרדית לקראת סוף המאה ה-16.
הכינוי עצמו, בו השתמשו כבר הקונקיסטאדורים ביחס לעצמם, מתייחס בו זמנית הן לכיבושו של העולם החדש והן כרמז להמשכיות הרקונקיסטה - המאבק הנוצרי הממושך לכיבושו מחדש של חצי האי האיברי מידי המוסלמים.
מרבית הקונקיסטאדורים היו אומנים או בעלי מקצוע כלשהו.
אחדים מהם השתייכו לאצולה הנמוכה (הידלגוס) וחסרת הנכסים, אשר כיבושו של חצי האי האיברי (ומאוחר יותר כיבושו של העולם החדש) איפשר להם להיחלץ ממצוקה חומרית ולשמר את מעמדם החברתי.
מבחינת מקורם הגאוגרפי בספרד, כשליש מהקונקיסטאדורים באו מאנדלוסיה, כרבע מקסטיליה וכחמישית מאקסטרמדורה.
מרבית הקונקיסטאדורים היו בשנות ה-20 או ה-30 לחייהם.
רובם ידעו קרוא וכתוב בצורה חלקית בלבד.
בקרב הקונקיסטאדורים היו אפריקאים רבים - אנשים חופשיים ועבדים כאחד.
בין הקונקיסטאדורים הידועים היו הרנאן קורטס, פרנסיסקו פיסארו, פדרו דה אלוואראדו, לוקאס וסקס דה איילון, חואן רודריגס קבריו ופדרו דה ואלדיביה.
קונקורדיה זאגרב (HŠK Concordia) היה מועדון כדורגל מפואר בממלכת יוגוסלביה של תחילת המאה ה-20 בשטחי קרואטיה של ימינו.
קבוצת קונקורדיה זאגרב, שהוקמה תחילה בשם "סרדינשקולסקי שפורטסקי קלאב", הוקמה בשנת 1911 בזאגרב.
מאוחר יותר, שונה שמו של המועדון ל"קונקורדיה שפורטקי קלאב".
עד לסופה של מלחמת העולם הראשונה, ערכה הקבוצה משחקים רבים, הן בשטחי קרואטיה והן מחוצה לה.
לאחר המלחמה, אוחד המועדון עם המועדון השכן ה.ש.ק.
ויקטוריה להקמת "קונקודיה-ויקטוריה זאגרב" (שם שלא האריך ימים ושונה במהרה לאחר מכן לקונקורדיה זאגרב).
אחד המעשים הראשונים והחשובים שעשה המועדון, הוא הקמת אצטדיון לקבוצת הכדורגל (כיום אצטדיון קראניצ'ביצ'בה), אז האצטדיון הגדול ביותר בזאגרב.
השלמת בניית האצטדיון נגמרה ב-1921.
למעט כדורגל, היו במועדון גם מחלקות אתלטיקה, סקי, הוקי שדה וטניס שולחן.
בין השחקנים ששיחקו במועדון לאורך השנים, ניתן למנות את איוון בולשביץ', פראניו גלאזר, סלאבקו בדה, ויקטור אייבק, סטפן ורבנצ'יץ' וברנקו פלשה.
קונקורד היא בירת מדינת ניו המפשייר בארצות הברית, וכן בירת מחוז מרימק בניו המפשייר.
במפקד האוכלוסין של שנת 2020 מנתה העיר 43,976 נפש.
קונקורד מורכבת מכמה רבעים, ביניהם מזרח קונקורד, מערב קונקורד ופנקוק.
העיר משתרעת על שטח של 174.5 קמ"ר.
הנהר מרימק עובר על יד העיר, ואגם פנקוק שוכן במערבה.
הנקודה הגבוהה ביותר בקונקורד נמצאת בגובה של 262 מטר, בגבעת אוק.
בקונקורד נמצאים, בין השאר, מוסדות חינוך אלו: הפקולטה למשפטים ע"ש פרנקלין פירס, בית הספר סיינט פול (מכינה פרטית), המכון הטכנולוגי של ניו המפשייר, מכללה קהילתית דו שנתית והתזמורת הסימפונית של מכללת גרנייט.
האזור היה מיושב במשך אלפי שנים על ידי שבטים אינדיאנים.
ההתיישבות האירופאית בסביבת העיר החלה במחצית הראשונה של המאה ה-18. העיר עצמה נבחרה לבירת המדינה בשנת 1808.
מועצת העיר מורכבת מ-14 נציגים, כאשר 4 מתוכם נבחרים על ידי כלל העיר, וכעשרה נבחרים באזורי בחירה.
ראש העיר נבחר אחת לשנתיים.
לפי המפקד משנת 2010, התגוררו בעיר כ-42,695 תושבים, כאשר הצפיפות היא כ-244 נפש לקמ"ר.
1.8% משני גזעים או יותר
קונקורדיה הייתה אלת ההסכמה, ההבנה וההרמוניה בחיי הנישואים על פי המיתולוגיה הרומית.
האלה היא המקבילה של האלה היוונית הרמוניה, ומהווה האנשה של המושג "הסכמה" או "הרמוניה" וההפך של האלה היוונית אריס (המאנישה "העדר הסכמה והרמוניה"), שמקבילתה הרומית הייתה "דיסקורדיה".
קונקורדיה הייתה גם מושג פוליטי, בתקופת הרפובליקה משמעות המושג שעל כל הגורמים במדינה להתנהל בהרמוניה ובהסכמה תוך הימנעות ממחלוקות.
בתקופת שיאה של הקיסרות הייתה חשיבות רבה לפולחן האלה קונקורדיה, המסמלת את שלמות האימפריה, ורבים מהקיסרים הרומים ובני משפחת הקיסר הקדישו כתובות רבות לאלה.
המקדש העיקרי של האלה - מקדש קונקורדיה ניצב בקצהו המערבי של הפורום הרומאי, לרגלי גבעת הקפיטולין.
האלה מתוארת לרוב כדמות ישובה, הלובשת גלימה ארוכה ואוחזת פאטרה (כד פולחני), קרן שפע המסמלת שפע וקאדוקאוס (המסמל שלום).
האלה מצוירת לרוב כעומדת בין שתי דמויות היסטוריות, ומסמלת את ההסכמה והיחסים הטובים בין שתי דמויות אלה.
לעיתים מופיעה האלה לצד שתי אלות נוספות - לרוב פאקס וסאלוס או סקוריטאס ופורטונה.
האסטרואיד 58 Concordia שהתגלה ב-24 במרץ 1860 על ידי האסטרונום רוברט לות'ר, נקרא על שמה.
קונקורדט הרייך הוא קונקורדט שנחתם בין הכס הקדוש לבין גרמניה הנאצית ב-20 ביולי 1933. ההסכם נחתם על ידי הקרדינל אווג'ניו פאצ'לי (לימים האפיפיור פיוס ה-12) מטעם הוותיקן, ופרנץ פון פאפן מטעם גרמניה.
הסכם זה עדיין תקף בגרמניה.
קונקורדט הוא הסכם בינלאומי בין הכס הקדוש לשלטונות מדינה, להסדרת היחסים שבין המדינה לכנסייה הקתולית - אף שבדרך כלל הסכמים בינלאומיים נחתמים בין אומות, ובמקרה זה נחתם הסכם בין אומה לבין מוסד דתי.
מטרתם של הקונקורדטים היא ליצור הסכם מחייב המגן על האינטרסים של הכנסייה ועל חירותה הדתית, במיוחד במדינות שבהן לא קיימת מערכת חקיקתית המבטיחה את חופש הדת, או במדינות שבהן הכנסייה שואפת למעמד מועדף בחסות הממשל.
אוכלוסיית אזור בוואריה בגרמניה, חבל הריין ווסטפאליה, כמו גם חלקים מדרום-מערב גרמניה, הייתה קתולית ברובה, והכנסייה הקתולית נהנתה באזורים אלה מחופש פעולה שאפשר לה להפגין את עליונותה על פני הקהילה הפרוטסטנטית.
מנגד, אוכלוסיית צפון גרמניה הייתה פרוטסטנטית ברובה, ובאזורים אלה סבלה הכנסייה הקתולית מאפליה.
בזכות מעמדה וכוחה של הכנסייה הקתולית, הן בתחומי הדת והן בתחום היחסים הבינלאומיים, כזרוע של הכס הקדוש, משטרים עצמאיים רבים ראו באפיפיור יריב המתחרה במשטר האזרחי המקומי על נאמנותם של מאמיני הכנסייה.
עם עליית שלטון מרכזי חזק בגרמניה בתקופת הקיסרות הגרמנית, נעשו ניסיונות חוקיים וחוקתיים לקבע את מעמד הכנסייה כגורם רשמי זר, ולהסיר את החסינויות וזכויות היתר שמהן נהנתה בתחומי גרמניה.
למגמה זו קמה התנגדות מצד שליטים קתוליים בתחומי הקיסרות, ובתמיכת האפיפיור קמה תנועת נגד למגמה זו.
לקראת סוף המאה ה-19 מצב דברים זה גרם לערעור יציבות הקיסרות במידה כזו שהעומד בראשה, אוטו פון ביסמרק, פתח ב"מלחמת תרבות" ("קולטורקמפף", Kulturkampf) כדי לבטל באופן רשמי את מעמדה המועדף של הכנסייה הקתולית בגרמניה, או לפחות לפגוע בקשריה האמיצים של הכנסייה המקומית לוותיקן.
לאור הנזקים האדירים שמאבק כזה היה יכול להניב, החליטו ביסמרק והאפיפיור להפסיק המאבק ולשוב לסטטוס קוו.
אולם, לאחר מהפכת 1918 וכינון חוקת רפובליקת ויימאר שונו היחסים בין גרמניה לכנסייה באופן מהותי.
עם תום השלטון הפרוטסטנטי שאפו מנהיגי הכנסייה הקתולית לחזק את מעמד הכנסייה בגרמניה ולחתום על קונקורדט שיקבע את מעמדה המועדף במדינה.
אולם ברמה הלאומית המגעים כשלו ממספר סיבות: שבריריותו של הממשל הלאומי; התנגדות מצד הקואליציה של הסגנים הסוציאליסטי והפרוטסטנטי ברייכסטאג; וחוסר הסכמה בין הבישופים הגרמנים וביניהם לבין הכס הקדוש.
השאלות העיקריות שמנעו את חתימת ההסכם נסובו סביב מעמד בתי הספר הדתיים ועבודת הכמרים בכוחות המזוינים של גרמניה.
אולם, עם עליית המפלגה הנאצית לשלטון התגלתה לכנסייה הזדמנות מחודשת לחתימת קונקורדט, כיוון שרוב המנהיגות הנאצית הבולטת הייתה קתולית (כולל אדולף היטלר בעצמו), ורוב אוהדי המפלגה הזדהו עם רעיונות הכנסייה הקתולית.
בנוסף, המפלגה הקתולית והמפלגה השמרנית בגרמניה, אשר תמכו בבחירת היטלר לשלטון, עודדו את השגת ההסכם.
כמחווה של תודה על תמיכה זו, החל היטלר במשא ומתן להשגת הקונקורדט מיד לאחר עלייתו לשלטון.
היטלר מונה לקנצלר גרמניה ב-30 בינואר 1933. ב-23 במרץ 1933 ניתנו לממשלתו סמכויות גורפות באמצעות חוק ההסמכה שעבר בריכסטאג.
את תמיכת מפלגת המרכז הגרמנית, שבראשה הבישוף לודוויג קאס, גייס היטלר במתן הבטחות להמשך עצמאותה של הכנסייה ומוסדות החינוך שלה.
כמו כן הבטיח היטלר לקיים יחסים טובים עם הוותיקן, הבטחה שהיו שפרשו אותה כרמז להסכמה לקונקורדט.
אולם, במקביל להבטחות אלה נקט היטלר צעדים להצרת פעולותיה של הכנסייה בגרמניה (כך למשל, אסר על העברת כספים מגרמניה למיסיונרים גרמנים שפעלו מחוץ לגבולות המדינה), הגביל את פעולות מוסדות החינוך והדת הקתוליים, וחייב השתתפות בפעולות תנועת הנוער ההיטלראי (שנערכו בימי ראשון בשעות שבהן נערכו בדרך כלל פעולות חינוך בכנסיות).
על רקע זה קם צורך דחוף עוד יותר בהשגת קונקורדט.
ב-8 באפריל 1933 שלח היטלר את סגנו, פון פאפן, אציל בן הדת הקתולית וחבר במפלגת המרכז הגרמנית, לרומא, כדי להציע פתיחת משא ומתן להשגת קונקורדט עם הרייך.
מטעמו של מזכיר המדינה ניהל הבישוף לודוויג קאס את המגעים עם פון פאפן.
ב-10 באפריל כתב הארכיבישוף של מינכן, מיכאל פון פאולהאבר, לקרדינל פאצ'לי כי הגנת היהודים במסגרת הקונקורדט תהווה שגיאה "כיוון שהיא תהפוך את ההתקפה על היהודים להתקפה על הכנסייה; ומכיוון שהיהודים מסוגלים לדאוג לעצמם." ב-26 באפריל 1933 נפגש היטלר עם נציג של מועצת הבישופים הגרמנית, הבישוף וילהלם ברנינג מאוסנבריק.
רישומי פגישה זו אינם מכילים כל תגובה לדברים מצדו של הבישוף ברנינג.
לדעת המלומד רונהיימר, המצטט במאמרו את הדברים, "אין זה מפתיע שבישוף קתולי בשנת 1933 לא ראה בדברים אלה מסר פוגעני על רקע האזכור ההיסטורי המדויק.
ובהזדמנות זו, כהרגלו, היטלר הסתיר את כוונותיו האמיתיות."
המגעים לניסוח הקונקורדט האריכו את שהייתו של הבישוף קאס ברומא, בהותירו את מפלגתו בגרמניה ללא מנהיגה, וב-5 במאי התפטר קאס ממשרת מנהיג המפלגה.
אף שהוותיקן ניסה להשיב את מעמדה של הכנסייה בגרמניה למעמד שזכתה לו בטרם תקופת הרפורמציה הפרוטסטנטית, היא לא הצליחה להכניס את אנשי הכמורה ומוסדותיה למוסדות השלטון, ותחת זאת נאלצה לקבל את ההגבלות שהוטלו עליה והגבילו את פעולותיה בתחום הדת וארגוני הצדקה בלבד.
הגבלות אלה הובילו אף להחלשה המוחלטת של כוחה של מפלגת המרכז הגרמנית.
אחד מתנאי המפתח של היטלר לחתימה על הקונקורדט, בניגוד להבטחותיו הקודמות, היה פירוקה של מפלגת המרכז, צעד שאירע ב-5 ביולי 1933.
ב-14 ביולי הסכים היטלר לתנאי הקונקורדט.
באותה עת, אף שהכנסיות הפרוטסטנטיות הגרמניות, שהורכבו מקהילות מקומיות, לא הוגבלו במתן סיוע חוץ, ממשלת היטלר ניהלה משא ומתן להסכמים עמן אשר לפיהם מונו פקידים נאציים, רובם קתולים, לעמדת השפעה בכנסייה הפרוטסטנטית.
הקונקורדט נחתם לבסוף על ידי הקרדינל פאצ'לי ופון פאפן ב-20 ביולי.
הקונקורדט אושרר על ידי הוותיקן וממשלת גרמניה הנאצית ב-10 בספטמבר 1933.
הזכות לחופש הדת של הכנסייה הקתולית.
הקונקורדטים שנחתמו עם בוואריה, פרוסיה, ובאדן, יוותרו בתוקפם.
לוותיקן זכות להתכתב ללא הפרעה עם הקתולים בגרמניה.
לכנסייה זכות לגבות מיסי כנסייה.
הבישופים ישבעו אמונים בנוסח: "אני נשבע לכבד את הממשלה החוקתית ולחייב את אנשי הכמורה לכבד אותה." .
שירותי המדינה לכנסייה יכולים להתבטל אך ורק בהסכמה הדדית.
הדת הקתולית תילמד בבתי הספר (סעיף 21), ומורים לדת הקתולית ימונו אך ורק בהסכמת הבישוף.
תימשך הגנת הארגונים הקתוליים ותשמר חירות טקסי הדת.
אנשי כמורה לא יהיו חברים, או פעילים, במפלגות פוליטיות.
להסכם היה נספח סודי שפטר אנשי כמורה משירות צבאי במידה ויוחלט על שירות חובה.
(חוזה ורסאי אסר אותה עת על גרמניה לחוקק שירות חובה).
לאחר שנחתם ההסכם בראשי תיבות ב-14 ביולי, נרשם בפרוטוקול ישיבת הקבינט של הרייך מפי היטלר כי הקונקורדט יצר אווירה של ביטחון אשר תהיה משמעותית במיוחד במאבק נגד יהדות העולם.
משמעות טענתו הייתה שהכנסייה הקתולית נתנה באופן פומבי את ברכתה, בגרמניה ומחוצה לה, למדיניות של המפלגה הנאצית, כולל עמדותיה האנטישמיות.
בקונקורדט השיגה ממשלת גרמניה איסור מוחלט על התערבות כלשהי של הכנסייה בענייני מדיניות (סעיפים 16 ו-32).
היא אף הבטיחה את שבועת נאמנותם של הבישופים הגרמנים למדינה וכן נקבע כי כל הכמרים בגרמניה יהיו גרמנים וכפופים לממונים שאף הם גרמנים.
הקונקורדט אף מטיל הגבלות על פעולותיהם של ארגונים קתוליים במדינה.
היסטוריונים רבים רואים בקונקורדט צעד חשוב בהכרה הבינלאומית במשטרו הנאצי של אדולף היטלר.
פאצ'לי, במאמר שפרסם ב-26 וב-27 ביולי 1933, בעיתון ל'אוסרווטורה רומאנו, עיתונו הרשמי-למחצה של הוותיקן, טען כי מטרת קונקורדט הרייך הייתה:
הדעות בקרב היסטוריונים באשר למשמעותו ההיסטורית של הקונקורדט חלוקות באופן קיצוני.
מחד, יש הרואים בנכונותו של פאצ'לי, לימים האפיפיור, לחתום על קונקורדט עם היטלר ולהימנע מנגד ממתיחת ביקורת ציבורית חד-משמעית על הנאציזם, מעשה שהיה בו כדי לקדם את האינטרסים הצרים של הכנסייה הקתולית, על רקע רגשות אנטישמיים של קרדינל פאצ'לי.
מנגד, יש הרואים בחתימת הקונקורדט על ידי קרדינל פאצ'לי צעד מחושב שנועד לא רק לנסות ולהגן על המאמינים הקתוליים בגרמניה, אלא אף לשמש כלי להצלת מיעוטים נרדפים, ובמיוחד יהודים.
היסטוריונים אלה טוענים כי אלפי יהודים אשר המירו דתם לנצרות הקתולית, זכו להגנה מרדיפות בזכות תנאי הקונקורדט, ומצביעים על עשרות מחאות שהגיש האפיפיור לשלטונות גרמניה הנאצית על הפרות ההסכם.
קונקורדנציה חדשה לתורה נביאים וכתובים היא קונקורדנציה שחיבר אברהם אבן-שושן.
היא מכילה את כל המילים המוזכרות בתנ"ך; בשפות עברית וארמית.
הקונקורדנציה החדשה, כשמה כן היא, נערכה במתכונת חדשה מורחבת לעומת הקונקורדנציות שקדמו לה.
הקונקורדנציה המקראית הראשונה חוברה על ידי הנזיר הדומיניקני הוגו קארו, וראתה אור כנראה בשנת 1244. זו הייתה קונקורדנציה של הוולגטה, וחוברה בלטינית.
הקונקורדנציה הראשונה בשפה העברית חוברה על ידי רבי יצחק נתן בן קלונימוס באמצע המאה ה-15.
אבן-שושן סבר כי "גולת הכותרת של הקונקורדנציות העבריות בימינו היא בלי ספק הקונקורדנציה "היכל הקודש" של ד"ר שלמה מנדלקרן, שזכתה מאז הופעתה בשנת תרנ"ו 1896 לתפוצה רבה בעשרות מהדורות באירופה, בארצות הברית ובישראל".
היא הייתה המקיפה ביותר בזמנה, והביאה את הפסוקים לפי סדרם בתנ"ך ולא על פי סדר הוולגאטה, כפי שהיה נהוג.
מהדורתה הראשונה של הקונקורדנציה החדשה ראתה אור בשנת תשל"ז/1977. חידושיה העיקריים היו:
מפתח משמעים משוכלל בסמוך לכל מילה – ליד כל משמע של מילה מקראית צוינו מספרי הפסוקים המתאימים לאותו משמע.
רשימת קרובים – "רשימה מרוכזת של מילים נרדפות וקרובות-משמע ליד ערכים רבים".
מפתח הצירופים – ערוך בסדר האלפבית ליד רוב הערכים, מאפשר למצוא או "לאשש קיומו של צירוף לשוני".
הקונקורדנציה החדשה כוללת את כל המילים בתנ"ך ואת כל המקומות המדויקים שבהן מילה מצויה, בספרי תורה, נביאים וכתובים.
יתר על כן, היא מביאה את כל המקומות שמילה נזכרת, "בפסוקים השונים, על כל צירופיה והקשריה, צורותיה התקניות והחורגות, נטיותיה וכתיביה, ניקודה במחובר ובהפסק – הכל בתחום המסורה שבמקרא".
"קונקס" הוא שם המותג של משחק הרכבה שהומצא על ידי ג'ואל גליקמן ומיוצר על ידי "תעשיות קונקס", בהאטפילד פנסילבניה, ארצות הברית.
מקורו של שם המוצר הוא ככל הנראה מהמילה Connects המבוטאת באנגלית באופן דומה למילה "קונקס".
קונקס הוא משחק הרכבה הכולל בעיקר מוטות ומחברים העשויים מפלסטיק.
הוא דומה למשחקי הרכבה נוספים כמו לגו, מגה בלוקס, לייזי ועוד.
חלקי הקונקס מחולקים לפי צבעים.
לכל אחד מסוגי החלקים – צבע משלו (זאת לעומת חלקי לגו המגיעים בכל צבע).
את הרעיון הגה במקור ג'ואל גליקמן בזמן שהתארח בחתונה.
בזמן שהוא ישב עם חבריו סביב שולחן האוכל ושיחק עם קשי השתייה, הוא דמיין מה ניתן לבנות לו יכול היה לחבר את הקשים זה לזה וליצור מבנים שונים.
יואל שיתוף ברעיונו את אחיו בוב גליקמן (Bob Glickman) וכך הם ייסדו את חברת "קונקס".
עם הזמן, נכללו עוד ועוד חלקים מכניים כמו גלגלים וגלגלות שאפשרו גמישות רבה יותר בבניית מנגנונים.
ערכת הקונקס הראשונה נמכרה בארצות הברית ב-1993 וכללה מנואלה שבעזרתה ניתן היה להניע את הערכה.
עד מהרה נוספו לערכות גלגלי שיניים ומנועים שאפשרו לדגמים לנוע בכוחות עצמם.
תחילה ניסתה קונקס להציע עצמה לחברות צעצועים גדולות כמו Hasbro אך הן דחו את הרעיון שלה, והפנו אותה לחברת הענק לגו, אך גם היא סירבה לה.
כיום קונקס מופץ באירופה על ידי חברת טומי (TOMY).
עד שנת 2001 קונקס לא שיווקה ערכות שכללו מותגים (לעומת לגו ששיווקה סדרת ערכות של הארי פוטר, מלחמת הכוכבים וכדומה) אלא נצמדה לקטגוריות פופולריות כמו מכונות מלחמה רובוטיות ומכוניות על שלט.
בשנת 2001 הפסיקה החברה לנקוט בגישה זו והחלה לשווק ערכות שהתבססו על מותגים כמו רחוב סומסום, מריו ו-OCC.
מגוון החלקים בערכות מאפשר להרכיב מבנים רבים, החל מדמויות קטנות וכלי תחבורה, ועד לדגמים של מבנים, מתקני שעשועים ורכבות הרים.
החברה הציגה גם סדרת ערכות המיועדות למוסדות חינוכיים, בעזרתן ניתן ללמוד אודות עקרונות המכניקה וחוקי הפיזיקה.
חברת מהנדסים צעירים משתמשת במוצרים של קונקס לצרכים חינוכיים בתחום הנדסה ומדע.
קונקס יוצאת למסעות ברחבי ארצות הברית עם תערוכות של דגמים ענקיים ומיוחדים, חלקם בנויים מעשרות אלפי חלקים.
לדוגמה – דגם של בניין הקפיטול האמריקני באורך 24 מטרים.
זהו הדגם הגדול ביותר שנבנה עד כה.
במסגרת כנס "נשים בהנדסה" באוניברסיטת קונקורדיה הוקמו דגמים גדולים של מגדל סירס, מעבורת חלל ומגדל אייפל.
קונקורד היא העיר הגדולה ביותר במחוז קונטרה קוסטה, קליפורניה, ארצות הברית.
על פי מפקד האוכלוסין של ארצות הברית, בשנת 2010 אוכלוסיית העיר מנתה 122,067 נפש.
העיר נוסדה בשנת 1869 בשם "קהילת טודוס סנטוס" על ידי סלביו פצ'קו, ולאחר מספר חודשים שונה שמה ל"קונקורד".
העמקים הנמצאים מצפון להר דיאבלו היו מיושבים באינדיאנים משבט המיווק, שחיו מציד דישונים ומדיג בנחלים הרבים היוצאים מהר דיאבלו לכיוון מפרץ סן פרנסיסקו.
בשנת 1772 החלו חוקרים ספרדים לעבור במקום, אך לא התיישבו שם.
בשנת 1834 הוענקה חוות "רנצ'ו מונטה דל דיאבלו" (Rancho Monte del Diablo) הנמצאת בתחתית הר דיאבלו, על ידי הממשלה המקסיקנית (ששלטה בקליפורניה לפני מלחמת ארצות הברית–מקסיקו) לסלביו פצ'קו (Salvio Pacheco), על שמו העיירה פצ'קו הסמוכה.
קונקורד ופצ'קו התאחדו בשנת 1905.
האזור שמסביב לקונקורד, בעמקים של איגנסיו (Ygnacio) וקלייטון (Clayton), היה אזור חקלאי גדול.
בין היבולים שגודלו שם כללו ענבים, אגוזי מלך, חיטה, חציר ואפילו עגבניות.
באזור שממזרח היו מספר חוות ענקיות של חיטה, בשטח של למעלה מ-20 קמ"ר.
בתקופה שלאחר חקיקת חוק היובש נעקרו כרמים רבים, ובמקומם גודלו אגוזי מלך.
משרד הדואר הראשון נפתח בקונקורד בשנת 1872.
קונקורד ממוקמת בחלקו המזרחי של אזור מפרץ סן פרנסיסקו, ומיקומהּ 47 ק"מ צפונית-מזרחית לסן פרנסיסקו, 35 ק"מ צפונית-מזרחית לאוקלנד, 105 ק"מ דרומית-מערבית לסקרמנטו ו-82 ק"מ צפונית לסן חוזה.
על פי לשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית, שטחה הכולל של העיר קונקורד הוא 79.114 קמ"ר, כולו יבשתי.
הנקודה המרכזית בדאונטאון של קונקורד הוא כיכר טודוס סנטוס (Todos Santos Plaza), הידוע בזכות שוק האיכרים שלו, קונצרטי הקיץ בחינם ומסעדות הרבות המקיפות אותו.
מרבית האזור הסובב את הכיכר שופץ, ובוצעו פרויקטים רבים של בנייה באזור.
מצפון וממזרח לדאונטאון של קונקורד, נמצאים אזורי המגורים הישנים של קונקורד, ובהם בתים רבים שנבנו לפני מלחמת העולם השנייה.
הקצה הצפוני של העיר הוא בעיקרו אזור תעשייה, והמפעל הדומיננטי שם הוא בית הזיקוק 'נשר הזהב' (Tesoro Golden Eagle) של חברת טסורו, העוסקת בזיקוק ושיווק מוצרי נפט בארצות הברית ומרכזה בסן אנטוניו, טקסס (אם כי לאמיתו של דבר, בית הזיקוק איננו בגבולות הרשמיים של העיר).
החלק הדרום-מזרחי של העיר, שמרוכז לאורך דרך קלייטון (Clayton Road), הוא בעיקרו אזור מגורים, ורובו פותח בשנות ה-60 ובשנות ה-70. בחלק הדרום-מערבי של העיר נמצאת שכונה לטינית.
העיר קונקורד גובלת במקומות הבאים:
מערב - בעיר פלזנט היל ובקהילה הלא מאוגדת פצ'קו.
דרום - בעיר וולנט קריק.
צפון-מזרח - בעיר פיטסבורג ובקהילה הלא מאוגדת ביי פוינט.
צפון - בקהילה הלא מאוגדת קלייד.
העיר מרטינז אמנם לא חולקת גבול משותף עם קונקורד, אך נמצאת בצמוד אליה מצד צפון-מערב.
בארבעים שנים האחרונות שימשה קונקורד בעיקר כ"עיר שינה" עבור הערים סן פרנסיסקו ואוקלנד, אך בעשורים האחרונים שוק העבודה בעיר קונקורד עצמה צמח.
תאגידים חזקים באזור המפרץ של סן פרנסיסקו, כמו חברת שברון (חברת החזקות משולבת בתחום האנרגיה) ובנק אוף אמריקה, הקימו בקונקורד משרדים אחוריים, דבר שגיוון את כלכלת קונקורד.
לקונקורד סקטור קמעונאי חזק, הכולל את קניון סאנוואלי (Sunvalley Mall), שהיה בין 50 הקניונים הגדולים בארצות הברית, עסקי מכירות רכב, קוסטקו, פרייס אלקטרוניקס (רשת קמעונאית למוצרי אלקטרוניקה, תוכנות מחשב ומחשבים).
קודם להתפרקותה, היו המשרדים הראשיים של חברת "אטריבו", ספקית אחסון אתרי אינטרנט, ממוקמים בקנקורד.
על פי הדו"ח הפיננסי השנתי המקיף של העיר קונקורד לשנת 2012, עשרת המעסיקים הגדולים ביותר בעיר הם:
עד שנת 1995 הייתה קונקורד התחנה האחרונה בקו המזרחי של הרכבת התחתית של אזור המפרץ (BART); מאז הקו הורחב, ונוספו התחנות של פיטסבורג וביי פוינט.
חברת האוטובוסים קאונטי קונקשן מספקת שירותי תחבורה מוגבלים בתוך העיר, ומהעיר למקומות אחרים במחוז.
שירותי תחבורה ציבורית ניתנים גם מתחנת צפון קונקורד/מרטינז של הרכבת התחתית ועד לעיר מושב המחוז, מרטינז.
הרחובות הראשיים של העיר הם דרך וילואו פס (Willow Pass Road), קונקורד אבניו (Concord Avenue), שדירת קונקורד (Concord Boulevard), דרך קלייטון (Clayton Road), שדרת הזיכרון (Monument Boulevard), דרך איגנסיו ואליי (Ygnacio Valley Road) ודרך אוק גרוב (Oak Grove Road).
העיר מחוברת גם לכביש בין-מדינתי 680, ולכבישים המדינתיים 4 ו-242.
בעיר קונקורד קיימת תפוצה של העיתון היומי, הקונטרה קוסטה טיימס, הנדפס על ידי "קבוצת החדשות של אזור המפרץ - המפרץ המזרחי" (חלק מחברת העיתונות "מדיה ניוז גרופ", דנוור, קולורדו), עם משרדים בעיר וולנט קריק.
המוציא לאור מפיץ גם עיתון שבועי, ה"קונקורד טרנסקריפט" (Concord Transcript) עבור תושבי קונקורד ותושבי קלייטון הסמוכה.
ישנו גם אתר חדשות מקומי, ה-"Concord Patch", המפרסם חדשות ואירועים מקומיים.
אתר אינטרנט נוסף הוא "claycord.com", בלוג פרטי המשרת את תושבי קונקורד וקלייטון.
בין השנים 1963-1993, פעלה בקונקורד תחנת רדיו - KWUN AM 1480, שהייתה ידועה גם בשם "Contra Costa's K-15" וכיום אינה קיימת.
תחנת הרדיו "KVHS FM 90.5" (ידועה גם בשם "The Edge", "הקצה") פעילה, והיא תחנת רדיו המופעלת על ידי תלמידים מהקמפוס של תיכון קלייטון ואליי.
קונקורד שייכת למחוז בתי הספר של הר דיאבלו.
התיכון הקתולי הפרטי לבנים "דה לה סלה" (De La Salle High School)
התיכון הקתולי הפרטי לבנות "קרונדלט" (Carondelet High School)
בקונקורד קיים קמפוס, שלוחה של אוניברסיטת המדינה של קליפורניה, איסט ביי (שמיקומה הראשי הוא בעיר היוורד).
בקונקורד נמצאת ספרייה, ספריית קונקורד, השייכת לרשת הספריות של מחוז קונטרה קוסטה.
סן אנטוניו דה פדואה דה לה קונקורדיה (בספרדית: San Antonio de Padua de la Concordia), או בקיצור קונקורדיה, היא עיר בפרובינציית אנטרה ריוס בארגנטינה.
קונקורדיה שוכנת על הגדה המערבית של נהר אורוגוואי, מול העיר האורוגוואית סלטו, במרחק של 260 קילומטרים מפרנה, בירת אנטרה ריוס, ובמרחק של 431 קילומטרים מבואנוס איירס, בירת ארגנטינה.
עוד לפני בואם של הספרדים לאזור במאה ה-16, היו באזור מספר התיישבויות ילידיות.
האירופאים הראשונים שהגיעו לאזור היו פרדיננד מגלן והמשלחת שלו ב-1520, כששטו בנהר אורוגוואי וחיפשו מעבר לאוקיינוס השקט.
בהמשך הוקמו באזור מספר מיסיונים.
ב-1722 הוקמה באזור סלטו של היום כנסיית סן אנטוניו דה פדואה (מילולית: "אנטוניוס הקדוש מפדובה") על ידי ישועים.
ב-1756 הספרדים הקימו ליד הכנסייה מוצב צבאי בשן סן אנטוניו דה פדואה דל סלטו צ'יקו, שהפך לאחר מכן למבצר.
ב-1769 שיטפון הרס את הכנסייה וההתיישבות בקרבת המבצר, והוחלט להעביר אותן לצד השני של הנהר, במקום בו נמצאת כיום קונקורדיה.
עם זאת, בסביבות 1820 ההתיישבות ננטשה, וניסיונות הממשל לחדש את ההתיישבות בשנים שלאחר מכן לא צלחו בהתחלה.
לבסוף ב-29 בנובמבר 1831 החליטו אנשי השלטון של פרובינציית אנטרה ריוס להקים עיירה חדשה במקום בו שכנה סן אנטוניו דה פדואה דל סלטו צ'יקו לפני שננטשה בשם "סן אנטוניו דה פדואה דה לה קונקורדיה".
העיירה החדשה יושבה ונבנתה בשנים שלאחר מכן.
חלקים מהעיירה הוחרבו בניסיון מרידה של אנשים מפרובינציית קוריינטס ב-1843, אך המרידה דוכאה במהירות והעיירה יושבה מחדש על ידי התושבים שנמלטו תוך זמן קצר.
קונקורדיה שימשה גם כבסיס צבאי של ארגנטינה וברזיל במלחמת הברית המשולשת בשנות ה-60 של המאה ה-19.
בשנים שלאחר מכן האוכלוסייה גדלה הודות להגירה אירופאית עד שב-1882 קונקורדיה קיבלה מעמד של עיר.
בשנים שלאחר מכן נבנתה מסילת רכבת שקישרה את קונקורדיה לשאר ארגנטינה, מה שגרם לגדילה נוספת באוכלוסייה.
כלכלת העיר מתבססת בעיקר על חקלאות, הכוללת בין היתר גידול הדרים, אורז ואוכמניות, גידול מקנה ותיירות.
על סכר סלטו גראנדה, שנמצא על נהר אורוגוואי, עובר גשר סלטו גראנדה, המקשר את קונקורדיה לסלטו.
הגשר כולל כביש ומסילת רכבת.
את קונקורדיה משרת נמל התעופה קומודורו חואן חוסה פיירסטגי, הנמצא במרחק של כ-10 קילומטרים מהעיר.
העיר נמצאת על מסלול הכביש הלאומי מספר 14 המקשר את קונקורדיה לצפון פרובינציית מיסיונס.
בנוסף, העיר נמצאת על מסילת הרכבת המקשרת את בואנוס איירס למיסיונס.
קונקורדט וורמס , המכונה גם Calixtinum Pactum, היה הסכם שנחתם ב-23 בספטמבר 1122, סמוך לעיר וורמס, בין האפיפיור קליקסטוס השני לבין היינריך החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
קונקורדט זה הביא לסיום השלב הראשון של מאבק האינווסטיטורה בין האפיפיורות לקיסרי האימפריה הרומית הקדושה.
שני הצדדים לא הצליחו למצוא נוסח מוסכם ששניהם יחתמו עליו, וההסכם יצא בשתי הצהרות נפרדות, האחת של הקיסר והאחרת של האפיפיור, כאשר בכל אחת מהן מצהיר הדובר על התחייבויותיו כלפי הצד השני.
על פי תנאי ההסכם, בחירתם של בישופים ואבות מנזרים בשטחי גרמניה צריכה להתקיים בנוכחות של הקיסר (או נציגו) כבורר עבור המועמד הראוי ביותר בין צדדי מחלוקת אפשרית, ללא סימוניה, ובכך נשמר לקיסר תפקיד מכריע בבחירת בעלי שליטה טריטוריאלית גדולים באימפריה.
בממלכת בורגונדי ובממלכת איטליה (האימפריה הרומית הקדושה) היה על הקיסר להעביר את סמלי השלטון בתוך שישה חודשים, ובכך איבד את השפעתו על מינוי בישופים.
אחת התוצאות של הסכם זה היא הנאמנות הכפולה של הבישופים שהיו תחת שלטון הקיסר.
מבחינה דתית נאמנותם נתונה לאפיפיור (וכך גם מבחינת שמירה על האינטרסים הארציים שלו) ועל כך מעידים טבעת הכמורה ומטה הכהונה שלהם, ומבחינה מדינית כשליטי טריטוריות נאמנותם היא לקיסר וכן עליהם כווסאלים של הקיסר לעמוד לרשותו ככוח צבאי ועל כך מעיד השרביט שקיבלו מהקיסר או נציגו.
קיסרים מאוחרים יותר ראו בהסכם זה הרשאה לגבות מיסים מדיוקסיות שנוהלו על ידי בישופים והצהרה כי האפיפיור אינו סמכות עבורם בנושאים מדיניים.
ההסכם אושרר על ידי ועידת לטראנו הראשונה ב-1123.
חברת קונקט ירושלים (רכבת קלה) בע"מ היא חברת תחבורה ציבורית, אשר נוסדה בשנת 2006. קונקט היא החברה הראשונה בישראל, שעסקה בהפעלה ותחזוקת רכבות קלות.
החברה הפעילה את הרכבת הקלה בירושלים עד לשנת 2021 והתמודדה על הפעלת הרכבת הקלה בתל אביב.
חברת קונקט הוקמה בשנת 2006 על ידי תאגיד הסביבה והתחבורה הצרפתי ויאוליה, במסגרת קבוצת סיטיפס.
קונסורציום סיטיפס זכה בזיכיון להקמה ולהפעלה של הקו האדום של הרכבת הקלה בירושלים.
החברה החלה להפעיל שירות מסחרי באמצעות 14 קרונות רכבת ב-11 אוגוסט 2011, והגיעה להפעלה מלאה של 21 רכבות, על פי הסכם הזיכיון במרץ 2012.
בשנת 2013, לאחר שבוויאוליה מכרו את פעילות התחבורה בכל רחבי העולם, השליטה בקונקט עברה לידי חברת התחבורה הצרפתית טראנסדב (Transdev).
באוגוסט 2015 נרכשה החברה על ידי בעלי המניות של חברת סיטיפס ושינתה את שמה לקונקט.
בשנת 2017 קונקט הפכה להחברה הישראלית הראשונה, המפעילה רכבות קלות באופן עצמאי וללא ליווי של חברה זרה.
מנכ"ל החברה היה ערן שכטמן.
בשנת 2021 העבירה החברה את ההפעלה והתחזוקה של הרכבת חזרה למדינה במסגרת תהליך Buy Back אשר מוסדר בהסכם הזיכיון.
במסגרת תהליך זה המדינה רכשה את הזיכיון בחזרה מקבוצת סיטיפס תמורת סה"כ של 1.6 מיליארד ש"ח.
בשנת 2017 קונקט הקימה קונסורציום של חברות, במסגרת התמודדות על מכרז הפעלת הקו האדום של הרכבת הקלה בתל אביב.
לצד קונקט, הקונסורציום הורכב מחברת הרכבות הגרמנית דויטשה באן ומחברת התחבורה קווים.
קונקוונטור (שם מדעי: Concavenator ; מילולית: "הצייד הדבשתי של קואנקה) הוא סוג של דינוזאור טורף ממשפחת הקרכרודונטוזאוריים החי בקרטיקון התחתון לפני 130 עד 125 מיליון שנה.
הוא התגלה באתר חפירות בספרד ב-2010.
הקונקוונטור הגיע לאורך 6 מטר לגובה 2.5 מטר ושקל 1 טון.
הוא היה בעל גב מוזר בעל דבשת שהזכירה מעט גמל אך דמתה לסנפיר כריש ומעל הזנב הייתה עוד בליטה נמוכה יותר.
לא ברור למה הם שימשו אך משערים שהיה להם קשר לתוגת ראווה או אולי לוויסות חום בדומה לזיזי הסטגוזאורוס.
ייתכן שהוא היה מאבותיו של האקרוקנתוזאורוס, קרוב משפחתו שהיה בעל מפרש גבוה על גבו.
ככל הנראה הוא היה יצור דו-רגלי שנע מהר, בעל זרועות בינוניות והייתה לו גולגולת של קרכרודונטוזאור בעלת לסתות חזקות ושיניים חדות.
ייתכן שהוא גם כוסה בנוצות.
דינוזאור זה הופיע במשחקי המחשב עולם היורה: המשחק וJurassic World: Alive.
קונקובו הוא ראיון של המחוז הדרום-מערבי של העיר הפדרלית מוסקבה, שברוסיה.
קונקובו הוא מה שנקראה ראיון שינה בעיר מוסקבה ואין בו מפעלי תעשייה גדולים.
בראיון יש 210 חנויות מכולת ובתי כלבו, 3 קניונים, 75 חברות קייטרינג, 87 שירותים צרכניים וקהילתיים (הכוללים 8 נקודות קבלה לכביסה, 14 מספרות, 4 אטליות וסדנאות לתפירה ותיקון בגדים, 4 חנויות לתיקוני נעליים וארגון המספק שירותי הלוויה.
המכון למחקרי חלל של האקדמיה הרוסית למדעים
תחנות מטרו "קונקובו" "בלייבו" ו"קלוז'סקאיה"
קונקן או חוף קונקן (בשפה המראטהית: कोकण) הוא חבל בהודו שגבולותיו אינם מדויקים.
קונקן כולל את החוף המערבי של הודו בין הים הערבי ממערב והרי גהט המערביים ורמת דקאן ממזרח, ובין הנמל אליבג בצפון והנמל מנגלור בדרום, או בין הנהר דמאן גנגה, העיר דמאן ומפרץ קמבהט (קמבאי) בצפון לחוף קנארה בקצה הצפוני של המחוז קרוואר ולנהר גנגוואלי במדינת קרנאטקה.
החבל גולל מחוזות דרומיים של מדינת מהאראשטרה, המדינה הפדרלית גואה והמחוזות הצפוניים של מדינת קרנאטקה.
האיים הידועים ביותר בחבל קונקן הם איי גואה, עם העיר פאנאג'י, בירת מדינת גואה, והאי סלסט, שבו שוכן חלק מהעיר מומבאי.
חלק גדול מתושביו מדברים בשפת קונקאני, המקורבת למראטהית.
קונקן משתרע בחוף הים הערבי בערך בין הנהר דמאן גנגה בצפון לנהר גנגוואלי או אגאנשיני (מרג'י) בדרום או בין נהר טאפי בצפון לנהר צ'נדרגירי בדרום.
במערב גובל עם הים הערבי ובמזרח עם הרי הגהטים המערביים.
פעם - הגדירו חבל יותר גדול - סאפטה קונקאן (שבעה "קונקאנים") שהשתרע בין גוג'ראט לקרלה.
אורך המישור קונקן הוא לפי מקורות שונים 600 ק"מ (בין דמאן לגואה), 530 ק"מ (בין הנהר דמאן גנגה בצפון עד נהר טרחול בדרום).
ייתכן כי שם החבל הוא ממקור דראווידי.
לפי הספר סחיאדריחאנדה מתוך הטקסטים של סקאנדה פוראנה פאראשוראמה השליך את הגרזן שלו לים והורה לאל הים להוריד את מפלס המים עד לנקודה שבו הגיע הגרזן שלו.
חלקת האדמה החדשה שקמה באופן זה נודעה כסאפטה קונקאנה, כלומר שבע פיסות אדמה.
בשפת הסנסקריט המילה "קונקאן" מוסברת על ידי הלחמה של המלים "קונה" (कोण) ("פינה, אדמה") ו "קאנה" (कण - פיסה או קטע)
הנזיר הבודהסטי הסיני שׂוֵאנְדְזָאנְג הזכיר בספרו את האזור תחת השם "קונקאנה דשה".
ואראהמיהירה מתאר בספרו "בריהאת סמהיטה") תיאר את קונקאן כאזור של הודו.
במאה ה-15 המחבר רטנאקוש הזכיר את המילה קונקאנדשה.
האזור מוזכר לראשונה ב"סקאנדה פוראנה".
בתחילת האלף הראשון המצרים, יוונים הקדומים והרומאים יצרו קשרי מסחר עם אזור זה של הודו.
התפתחות הסחר במיוחד סחר התבלינים הביאה לפריחת החבל.
באותה תקופה שלטה באזור שושלת סאטווהאנה (אנדהרה).
המקדשים במערות קנהרי (אחרי המאה הראשונה עד העשירית) ובמערות אלפנטה
(במאות שלישית-חמישית ואחר כך) מהווים עדות לתרבות המשגשגת במקומות אלה.
מאוחר יותר הגיעו לכאן גם סוחרים ערבים.
במהלך הזמן שלטו בחבל שושלת רשטראקוטה (במאות 8-10), שושלת צ'לוקייה המערבית (במאה ה-10–12), אימפריית ויג'איאנגר (במאות 14–16) והאימפריה המוגולית (במאות 16–17).
החבל מילא תפקיד כלכלי חשוב בזכות הסחר עם אירופה ועם המזרח התיכון.
המעצמות הקולוניאליות האירופיות הקימו בו ערי שוק ומבצרים.
מומבאי התחילה בזמנו כיישוב פורטוגזי שעבר מאוחר יותר לשליטה בריטית.
קונקן הייתה אחת מחמש היחידות טריטוריאליות של נשיאות בומביי - לצד דקאן, קרנאטיק, גוג'ראט וסינד.
החבל כלל את האיים של בומביי ושלושה מחוזות בריטיים - ראטנגירי, קולבה ותאנה ועוד שלוש מדינות חסות - ג'אווהר, ג'נג'ירה וסוואנטוואדי.
בשנת 1840 מדינת קולבה סופחה על ידי הבריטים.
הפורטוגזים ואחר כך הבריטים המשיכו לפתח את ערי הנמל ואת ביצורן אבל בימינו הן איבדו מחשיבותן.
את האזור חוצים נחלים עונתיים המנקזים את מי הגשמים המונסוניים מפסגת גבעות סהיאדרי.
השטח אינו אחיד והוא כולל רכסים שרידיים של הרי הגאטים היוצרים במערב רמות נמוכות ומסתיימים במפרצים ופיסות יבשה לסירוגין.
בחודשי המונסון הדרום-מערבי בין מאי לאוקטובר, בדומה לרוב אזורי הודו, יורדים בקונקן גשמים כבדים והאקלים הוא לח וחם.
הטמפרטורות הממוצעות בעונת המונסונים הן בערך +30 מעלות צלזיוס.
כשליש מהאדמה בקונקן ניתנת לעיבוד.
הגידולים העיקריים הם של אורז, קטניות, ירקות, פירות, דקלי אריקה, עצי גומי, אגוזי קוקוס, קשיו, פלפל שחור.
ענפים כלכליים אחרים הם הדיג ותעשיית המלח.
רוב התושבים חיים מחקלאות ודיג.
יש מכרות ברזל ומנגן שתוצרתם מיוצאת דרך הנמל רדי.
המרכז התעשייתי בראשי של האזור נמצא במומביי רבתי.
מומביי מהווה גם צומת מרכזית של המסחר.
האוכלוסייה חיב בעיקר בעמקים הפוריים על יד החוף ובחגורות התעשייה החדשות שהתפתחו סביב מומביי, תאנה, חופאלי ופאנוול.
בגבעות הלא מעובדות חיים רועי צאן מהעמים בהיל, קתקארי וקוקאנה.
הקבוצה האתנית-לשונית החשובה ביותר באזור היא בני קונקאני.
באזורים הסמוכים לקונקן במדינת קרנטאקה חיות קהילות בונט, בילאווה ולינגהאיאט.
קהילות שבטיות כוללות את קטקארי, תאקאר, קוקאנה, וארלי ומהדב קולי - החיות בצפון ובמרכז קונקן.
שבטי דובלה ודהודיה חיים בדרום גוג'ראט, בדאדרה ונאגאר האבוולי, ובמחוז פלגאר - כיום מחוז קונקן - של מדינת מהאראשטרה.
במחוז פלגאר או קונקן החי האחוז הגבוה ביותר של אוכלוסייה שבטית
שבט נוודים קטן בשם ואנארמאר נמצא בדרום קונקן ונודע בזמנו כציידי קופים.
בגואה חיים שבטי גאודה ווליפ.
במחוז ראיגד חיה קהילה יהודית של בני ישראל לרבות משפחת סטמקר.
קהילות נוצריות מיוצגות על ידי נוצרים הודים מזרחיים בצפון קונקן ומומביי, נוצרים קתולים של גואה, נוצרים קתולים קרווארי באוטארה קאנאדה, קתולים מנגלורים באודופי ובדקשינה שאנאדה.
מיעוטים מוסלמים כמו מוסלמים קונקאנים ומוסלמים נאיאוואתים מפוזרים ברחבי החבל.
מחוז העיר מומביי (בומביי רבתי)
קונקיליה (באיטלקית: Conchiglie) הוא סוג של פסטה.
הפסטה נמכרת בדרך כלל במגוון סוגים העשויים מקמח דורום, וגם בסוגים צבעוניים שנובעים משימוש בפיגמנטים טבעיים כגון תמצית עגבניות, דיו של דיונון או תמצית תרד.
צורת הקונכייה של הפסטה מאפשרת לרוטב להיצמד אליה.
בשנות השלושים, איטליה יצרה סוגי פסטה חדשים, שהיו קרויים על שם מושבות באימפריה שלה, כגון "טריפולינה" (על שם טריפולי), בנגזינה (על שם בנגאזי), אסאבסי (על שם אסאב) ואביסינה (על שם אתיופיה האיטלקית).
ב-2021, לאחר התנגדות למסע הפרסום של מותג הפסטה לה מוליסנה, שונה שמה של הפסטה "אביסינה" ל"קונקיליה".
עם זאת, חלקם טענו ששינוי השם הזה מהווה תרבות ביטול.
השם נובע מהמילה האיטלקית לקונכייה (conchiglia).
מקורן של המילה האיטלקית conchiglie והמילה האנגלית "conch" במילה היוונית κοχύλι (נהגה: kochýli), שפירושה "קליפה".
קונקורד הוא זן תרבותי של מין הגפן Vitis labrusca (הידוע גם כ-fox grape) אשר ענביו משמשים כענבי מאכל, ענבי יין וענבי מיץ.
לעיתים קרובות ענביו משמשים גם להכנת ג'לי, מיץ ענבים, פשטידות ענבים, משקאות קלים בטעם ענבים וממתקים.
הענב משמש לעיתים לייצור יין, ויינות כשרים במיוחד.
באופן מסורתי, רוב יינות הקונקורד המיוצרים באופן מסחרי הם מתוקים.
אך אם הפרי מספיק בשל, ניתן אף לייצר יינות יבשים.
הענב נקרא על שם העיירה קונקורד במסצ'וסטס שבה הוא פותח.
זג הענב הוא לרוב כחול כהה או סגול, ולעיתים קרובות מכוסה בשכבת שעווה אפיקוטיקולרית בצבע בהיר יותר שניתן לשפשף.
זהו זן מחליק, כלומר הקליפה מופרדת בקלות מהפרי.
לענבי קונקורד יש זרעים גדולים והם ארומטיים מאוד.
עלי הצמח נוטים לחלות במחלת הכתם השחור.
אזורי הגידול העיקריים הם מחוזות אגמי האצבעות של מדינת ניו יורק, ימת אירי, ימת אונטריו, דרום מערב מישיגן ועמק יאקימה במדינת וושינגטון.
לפעמים גם ניתן למצוא את הגפן גדל פרא.
ענבי הגפן משמשים כמעט תמיד להכנת ג'לי ענבים המהווה מוצר עיקרי בסופרמרקטים בארצות הברית.
בניו אינגלנד הם משווקים לעיתים כענבי מאכל.
ענבי הקונקורד משמשים להכנת הריבה בכריך חמאת בוטנים וריבה הידוע.
הם משמשים למיץ ענבים, וצבעם הסגול הייחודי הוביל לכך שמשקאות קלים וממתקים בטעם ענבים ייוצרו בצבע סגול.
מתיל אנטרנילט, כימיקל הקיים בענבים, משמש להענקת טעם "ענבי" למוצרים.
בחלק מהכנסיות, מיץ ענבי קונקורד כהה משמש כתחליף לא אלכוהולי ליין אוכריסטיה.
כמו כן, הענבים משמשים לייצור יינות כשרים וסקרמנטלים.
היקב הסקרמנטלי העתיק ביותר באמריקה, ה-O-Neh-Da Vineyard, עדיין מייצר יין קונקורד למטרות טקסי מיסה.
זן גפן הקונקורד פותח בשנת 1849 על ידי החוואי אפרים ויילס בול בעיירה קונקורד, מסצ'וסטס.
בול שתל זרעים מהמין Vitis labrusca ובדק יותר מ-22,000 שתילים לפני שמצא את מה שהחשיב לגפן הקונקורד האידיאלי.
מאוחר יותר, בדיקות גנטיות אישרו שלגפן קונקורד יש בערך שליש מאותו מטען גנטי של Vitis labrusca.
השתיל הנבחר נשתל בסמוך למינים אחרים כולל ה-Catawba, מין גפן נוסף שלאחר מכן אושר כהורה גנטי לקונקורד באמצעות ניתוח מיקרוסטלייט סטמטי.
בשנת 1853, ענבי בול זכו במקום הראשון ביריד האגודה לגננות של בוסטון.
לאחר מכן, בשנת 1854 נכנס המוצר לשוק.
בשנת 1869 פיתח המתודיסט ד"ר תומאס ברמוול וולץ' את מיץ ענבי הקונקורד הראשון בביתו.
אם כי בתהליך הפסטור, המיץ לא תסס.