tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
איי קומורו (מלבד תחרות 2015)
מיוט (השתתף בחמש תחרויות, מאז 2003)
בתחרות הראשונה ב-1979 השתתפו כאלף ספורטאים.
בתחרות העשירית ב-2019 השתתפו שבע משתתפות וכ-2,000 ספורטאים, שהתחרו ב-14 ענפי ספורט.
במהלך השנים התקיימו במסגרת המשחקים תחרויות בענפי הספורט הבאים:
המשחקים הבאים מיועדים להתקיים בשנת 2027 בקומורו שבאוקיינוס ההודי.
להלן התפלגות המדליות שצברו במשחקים המדינות המשתתפות עד 2015:
2003 מדליות צרפת באוקיינוס ההודי נספרו עבור ראוניון.
משחקי הכיס הייתה תוכנית כלכלית יומית ששודרה בערוץ כאן 11. התוכנית שודרה בימי ראשון עד רביעי בשעה 16:00. את התוכנית הגישה ליאל קייזר והעיתונאים יפעת גליק ויאיר ויינרב החליפו אותה מפעם לפעם.
עם הקמת התאגיד הצטרף שאול אמסטרדמסקי כפרשן כלכלי והחל להנחות בהסכת "חיות כיס", וב-24 במאי 2020, עבר להנחות גם ב"משחקי הכיס".
ב-14 באפריל 2022 הודיע שאול אמסטרדמסקי על פרישתו מהתוכנית.
במקומו מונתה ליאל קייזר להגשת התוכנית.
התוכנית עסקה בהנגשת חדשות כלכלה ורגולציה.
היא עסקה בחיבור בין כלכלה לחיים תוך כדי מתן תשובות פשוטות למגוון שאלות, כגון: המשמעות של הקמת משרדי הממשלה החדשים על הכיס של האזרחים, האבטלה בעידן הקורונה, המלחמות מאחורי תקציב 2021, והקשר בין כלכלה לבריאות, החינוך, וכיסם של האזרחים.
מפעם לפעם התוכנית, נפתחה בסרטון שבו המגיש הנגיש וייעץ או הציף בעיות בעניינים אקטואליים כגון תשלומי חשבונות, בירוקרטיה בשירות המדינה או פישוט חדשות כלכליות.
ב-8 במאי 2025 התוכנית ירדה מהאוויר בעקבות שינויים בלוח השידורים בתאגיד.
החל מ־5 באוגוסט 2021 עד 3 בנובמבר 2022 שודרה בכאן ב תוכנית שבועית לסיכום השבוע הכלכלי המבוססת על תוכנית הטלוויזיה "משחקי הכיס" תחת אותו שם.
את התוכנית הגישו שאול אמסטרדמסקי וליאל קייזר במשותף ולעיתים, קייזר הגישה לבדה.
ב-3 בנובמבר 2022 ירדה התוכנית משידור בכאן רשת ב, לאחר 89 תוכניות.
משחקי בילוש היא סדרת ספרים שנכתבה על ידי הסופר מיכאל אבס, ומונה 15 ספרים.
הספר הראשון בסדרה (תעלומת החטיפה המסתורית) יצא בשנת 2012. הספרים יצאו בהוצאה לאור עגור ומודן.
חבורת ילדים צעירים (מיכאל, אביתר, אלעד, יאיר ואריאל) שנהנים מפתירת חידות ותעלומות מתיידדים עם מפקד המשטרה (אליהו) ועוזרים בלוחמה נגד פושעים מסוכנים כמו בוב זוסו ואיש החידות.
בכל ספר הם יוצאים להרפתקה שבמהלכה הם פותרים תעלומות ולוכדים נבלי על מסוכנים.
מיכאל: חכם אמיץ ומייסד החבורה.
מיכאל חבר של כל אחד מחברי הצוות.
הוא מגבש את החבורה, מקדם אותה ומוביל אותה להצלחות.
אביתר "הכוח": הצעיר ביותר בחבורה.
יש לו כוח עצום אבל הוא גם ילד טוב ורגיש, בעל ראייה טובה.
היא אמיצה, כריזמטית, ובעלת טעם בלבוש.
יאיר "המוח": החכם של החבורה.
הוא פותר חידות בקלות ורץ במהירות מסחררת.
אלעד "כוכב צדק": בעל חוש צדק ברמה גבוהה, הוא תמיד יודע מה הדבר הנכון לעשות.
חמש הדמויות הראשיות קרויות על שם הסופר ואחייניו אריאל, אלעד, יאיר ואביתר.
אליהו חסון – מפקד תחנת המשטרה העירונית.
הוא מלווה את חבורת הבלשים בכל התעלומות שלהם, עוזר להם לפתור אותן, ומעודד אותם כשהם נכשלים.
אייל נבון – קצין משטרה צעיר וילדותי שמתמנה לסגן של אליהו ועוזר לחבורת הבלשים בפתרון תעלומות מסובכות.
ארז – אבא של אלעד, קצין בכיר בתחנת המשטרה.
נעמה – אמו של אלעד ואשתו של ארז.
אילנית - אמא של מיכאל ואביתר.
בוב זוסו "האיטלקי" – נוכל איטלקי רודף בצע שלא יפחד לפגוע ולהרוס.
חבורת הבלשים מתמודדת איתו כבר בתעלומה הראשונה שלהם כשהוא חוטף את ראש העיר.
מאיר אייזנמן "איש החידות" - איש החידות הוא נבל שפוגש את חבורת הבלשים בספר השני בסדרה.
הוא מתוחכם מאוד ותמיד אחרי הפשעים שלו הוא משאיר חידות שעוזרות לפתור את התעלומה.
באמצע הסדרה איש החידות נראה כאילו הוא הופך נחמד ורודף צדק, אך לא ברור האם שינוי זה כנה.
גדי פלס "השען" - האויב החדש של החבורה שהופיע לראשונה בספר 13. קמצן.
שותפו לשעבר של איש החידות.
הספר זכה לביקורות חיוביות, לפיהן הוא עניין ילדים שלא התחברו לקריאה בזכות החידות שניתן לפתור תוך כדי קריאה.
+מספרשם הספרתקציר העלילהשנת הוצאהמאייר1תעלומת החטיפה המסתוריתבספר מסופר על הפושע המסתורי, בעוד שראש העיר נחטף והמשטרה עומדת בלי כוחות.
חבורת הבלשים מתגייסת לעזור.2012אלון אסקרוב2המרדף אחר איש החידותחבורת הבלשים שלנו מתמודדת עם איום חדש ומתוחכם - איש החידות.
החבורה פותרת תעלומות חדשות.2013אלון אסקרוב3מסתרי האי הנעלםחבורת הבלשים הצעירים יוצאים למחנה קיץ, במהלך שהותם במחנה קורות תעלומות משונות והם גם נחשפים לתעלומת האי הנעלם.2014ניר פילוסוף4הבריחה מיערות הערפלהגרוע מכל קרה, חבורת הבלשים נחטפה ואין שום מידע על מקום המצאה.
במקביל שני פושעים מסוכנים ברחו מהכלא והולכים לבצע שוד נורא.
חבורת הבלשים הצעירים ממשיכים את חיפושם אחר האוצר המסתורי, ועכשיו מצאו יומן מסתורי.
הבעיה - הוא נעול, החבורה צריכה לפתוח את היומן ולמצוא את האוצר.2018בר פביאן8החדר האסורהבלשים הצעירים מגיעים לקורס בילוש בתחנת המשטרה הישנה, החבורה נאלצת להתמודד עם מרגל מטעם בוב זוסו ולגלות איך זה קשור לתעלומה ישנה.2019בר פביאן9סודות העיר החשוכהבכיכר העיר ניצב פעמון, פעמון הצדק.
כל מי שנגרם לו חוסר צדק בא ומצלצל בפעמון, תיירים רבים באים לצפות בצדק נחשף.
כל זה מסתכם בלילה שבו כל העיר על הרגליים וכל השוטרים מתגייסים לעזור.2019בר פביאן10סכנה בקצה הנהרהפעם חבורת הבלשים יוצאת להרפתקה מעבר לים.
הם מוכרחים לעצור את פושע העל ולהביא לכליאתו.2020בר פביאן11המסע אל העברהבלשים הצעירים חוזרים לזכרונותיהם מהעבר ותעלומות שהם פתרו.2020בר פביאן12נקמתו של איש החידותאיש החידות חזר!
חבורת הבלשים צריכה להתמודד שוב עם איש החידות.2021בר פביאן13השען והמרתף הסודיהאויב הגיע.
מפקד המשטרה וחבורת הילדים, עם עוד שני שוטרים אמיצים, מנהלים חקירה בעקבות האויב החדש.
זהו אדם מתחכם ועוצמתי, שלא יודע רחמים.
האם יש סיכוי לילדים לפצח חקירה נגד נבל־על?
ומה מיוחד בשעון שלו?2022בר פביאן14האור הכחולהשען מסרב להיות כלוא, העיר רועדת מפחד.
וענן עשן שמגיע מאגדה מסתורית טורף את כל הקלפים בחקירה...
כעת, הילדים ומפקד המשטרה מוצאים את עצמם בשתוף פעלה לא צפוי עם האיש היחיד שיכול לעזר, איש החידות.
האם איש החידות הוא חבר או אויב?
ושאלת השאלות, כיצד הכל יגמר?
קוראים יקרים, הצטרפו למסע האחרון של חבורת הבלשים הצעירים, "האור הכחל ".2023בר פביאן15חקיין בעיר תכניות אחרות...
מופיע חקין בעיר, חבורת הילדים מוצאת את עצמה נסחפת אל חקירה בעקבות מעשי נוכלות נגד אנשי העיר הטובים.
ואת החקירה מוביל אדם חדש ומסתורי שמפזר מעטפות.
הילדים משתמשים בכל כשוריהם כשמישהו מתחזה לאיש החידות ומפיץ רמזים ברחבי העיר, שקושרים בין תעלומות שונות ומשנות, עד הסוף המפתיע.
האם הילדים יעזרו לתושבים בזמן?
משחקי אסיה (בפרסית: بازیهای آسیایی ۱۹۷۴) היו משחקי אסיה השביעיים.
המשחקים נערכו בין 1 ל-16 בספטמבר 1974 בטהראן, המדינה האימפריאלית של איראן.
זו הייתה הפעם הראשונה בה התארחו משחקי אסיה ב.
טהראן, בירת איראן, אירחה 3,010 ספורטאים מ-25 מדינות, מספר המשתתפים הגבוה ביותר מאז תחילת המשחקים.
לענפים הקיימים נוספו סיף, התעמלות וכדורסל נשים.
במשחקים נעשה שימוש בטכנולוגיה חדישה, ממסלול סינתטי ועד מצלמות פוטו פיניש.
החל משנת 1962 נפגעו משחקי אסיה מכמה משברים.
ראשית, המארחת אינדונזיה סירבה להתיר את השתתפותן של ישראל והרפובליקה הסינית (טאיוואן) בשל סוגיות פוליטיות ודתיות.
כתוצאה מכך הסיר הוועד האולימפי הבין-לאומי את חסותו על המשחקים והפסיק את חברותה של אינדונזיה בוועד.
קונפדרציית הכדורגל של אסיה (AFC), התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית (IAAF) והפדרציה הבין-לאומית להרמת משקולות (IWF) הסירו גם הן את הכרתן במשחקים.
ב-1970 ביטלה קוריאה הדרומית את תוכניתה לארח את המשחקים בשל משבר הביטחון הלאומי.
עם זאת, הסיבה העיקרית הייתה המשבר הכלכלי שאילץ את המארחת הקודמת תאילנד לארח שוב את המשחקים בבנגקוק באמצעות כספים שהועברו מקוריאה הדרומית.
לפני המשחקים התבקשה יפן לארח את התחרות, אך היא סירבה בשל אקספו 70' באוסקה.
מהדורה זו הייתה הפעם הראשונה שהמשחקים שודרו בטלוויזיה ברחבי העולם.
מקצוע האתלטיקה היה אחד הפופולריים ביותר במשחקים.
כמה מהדמויות המפורסמות של הענף הזה באותה תקופה בקטגוריית הגברים היו מנוצ'ר שמשירי, אלוף איראן באתלטיקה בריצת 110 מטר משוכות, 100 מטר ו-800 מטר, רזא אנטזארי, אלוף ריצת 400 מטר ו-800 מטר משוכות, ואחמד גודרזי, אלוף בריצת 3000 מטר משוכות.
ב-11 וב-12 בינואר 1968 אורגנה פגישה בבנגקוק בין נציגי תשעת הוועדים האולימפיים הלאומיים של אסיה.
מסגרת הפגישה נקבעה בפגישה אחרת שהתקיימה ב-1 בספטמבר 1970 במהלך משחקי אסיה בבנגקוק.
טהראן נבחרה לעיר המארחת לאחר שניצחה את כווית סיטי ותל אביב.
+תוצאות הבחירות לאירוח משחקי אסיה 1974עירמדינה סיבוב 1 סיבוב 2 טהראן 19 25 כווית סיטי 12 9 תל אביב 2 −
האחריות לארגון משחקי אסיה השביעיים הוטלה על ועדה מיוחדת בראשות אמיר עבאס הוויידא, אז ראש ממשלת איראן.
משחקי אסיה 1974 שוחקו במתחם הספורט הרב-תכליתי מתחם הספורט אריאמהר.
האצטדיון תוכנן על ידי עבד אל-עזיז פארמנפרמיאן ו-100,000 איש נדרשו לבנייה, שהסתיימה ב-1 באפריל 1971. האצטדיון נקרא על שם אריאמהר , כלומר אור הארים, המתייחס למלך איראן מוחמד רזא שאה פהלווי.
מתחם הספורט אריאמהר - ספורט ימי, אתלטיקה, כדורסל, רכיבה על אופניים, סיף, התעמלות, הוקי שדה, כדורגל, כדורעף, קליעה, טניס שולחן, הרמת משקולות והיאבקות
מתחם הספורט אמג'דיה – בדמינטון וכדורגל
אצטדיון מוחמד רזא שאה - אגרוף
ב-1 בספטמבר 1974 נפתחו רשמית משחקי אסיה השביעיים.
רשימת האורחים כללה את השאה מוחמד רזא פהלווי, ראש ממשלת איראן אמיר עבאס הוויידא, שרים בממשלת איראן, נשיא ישראל אפרים קציר, נשיא קוריאה הדרומית פארק צ'ונג-הי, מלך תאילנד ראמה התשיעי, סגל דיפלומטי ונציגי מדינות אסיה המשתתפות.
אצטדיון אריאמהר התמלא בכ-100,000 צופים.
לאחר נאום של נשיא פדרציית משחקי אסיה, יאדאוונדרה סינג, פתח השאה את המשחקים באופן רשמי.
הטקס כלל מופע קלפים בקהל שבוצע על ידי סטודנטים מאוניברסיטת צ'ולונגונגקורן בתאילנד.
מספר התחרויות בענף מופיע בסוגריים.
- רכיבה על אופניים (6)
ועידת פדרציית משחקי אסיה, שהתקיימה עשרה חודשים לפני המשחקים, החליטה לגרש את הרפובליקה הסינית (טאיוואן) מהמשחקים וקיבלה את כניסתה של הרפובליקה העממית של סין.
מדינות ערב, פקיסטן, סין וקוריאה הצפונית סירבו לשחק מול ישראל בטניס, סיף, כדורסל וכדורגל.
זו הייתה הפעם האחרונה בה התחרתה ישראל במשחקי אסיה.
המשחקים התרחשו בין 2 ל-15 בספטמבר 1974, ובמהלכם חולקו 200 מדליות זהב.
להלן עשר המדינות המובילות בדירוג המדליות של משחקי אסיה 1974, לפי שיטת זהב תחילה.
משחקי אסיה 1974 היו המשחקים האחרונים של ישראל במשחקי אסיה.
המשלחת הישראלית זכתה ב-19 מדליות, מתוכן 7 מזהב, 4 מכסף ו-8 מארד.
אסתר רוט-שחמורוב זכתה בשלוש מדליות זהב, בריצת 100 מטר, ריצת 200 מטר וריצת 100 מטר משוכות.
עוד זכו בזהב אורית אברמוביץ' (קפיצה לגובה), פאולינה פלד ויאיר ורטהיימר (טניס זוגות מעורבים), דן ברנר (שחייה - 100 מטר חופשי) ונבחרת ישראל בכדורסל.
במדליות כסף זכו יובל וישניצר (ריצת 5000 מטר), שלמה בן לולו (הרמת משקולות - הנפה), פאולינה פלד (טניס יחידות) ונבחרת ישראל בכדורגל.
במדליות ארד זכו חנה שזיפי (ריצת 1500 מטר משוכות), שלמה בן לולו (הרמת משקולות - כללי), עדי ברנה (הרמת משקולות - הנפה, דחיקה וכללי), יהושע שלם (טניס יחידים) ונבחרת ישראל בסיף נשים - רומח.
משחקי החוף העולמיים של ANOC הם אירוע עולמי של תחרויות ספורט המאורגנים על ידי איגוד הוועדים האולימפיים הלאומיים .
המשחקים מתקיימים מדי שנתיים בשנים אי זוגיות, תוך התמקדות בענפי ספורט ימי וספורט חוף לא-אולימפיים, וקהל היעד העיקרי שלו הוא בני 15 עד 35. האירוע נערך לראשונה בשנת 2019 בדוחה, קטר.
משחקי החוף העולמיים הוכרזו באוקטובר 2013 כפרויקט משותף בין ANOC ו-SportAccord, האגודה הכללית לפדרציות הספורט הבין-לאומיות, בהשראת הצלחת משחקי החוף האסיאתיים שנערכו לראשונה חמש שנים קודם לכן.
בתוכניות המקוריות המשחקים היום אמורים להיות אירוע דו-שנתי עם 20–25 תחרויות וכ-5,000 ספורטאים מכל 206 הוועדים האולימפיים הלאומיים, בעלות של 135 מיליון דולר אמריקאי, והוא אושר בעצרת הכללית של ANOC בבנגקוק, תאילנד בנובמבר 2014.
עם זאת, היחסים בין SportAccord ו-ANOC התפוגגו במהירות, והראשונה הודיעה באופן חד-צדדי באפריל 2015 שסוצ'י, רוסיה תארח את המהדורה הראשונה של המשחקים ללא כל מעורבות של ANOC, שחשפה תוכניות לגרסה עצמאית משלה.
זמן קצר לאחר מכן קרסה התוכנית של SportAccord והותירה את ANOC כארגון הבלעדי שמקדם את האירוע.
ANOC פתחה את תהליך הגשת מכרזי האירוח ביולי.
באוקטובר 2015 אושרה סן דייגו, קליפורניה, ארצות הברית, כמארחת מהדורת הבכורה, שהייתה אמורה להתקיים ב-2017, בישיבת העצרת הכללית של ANOC בוושינגטון די.
באוגוסט 2016 נדחו המשחקים ל-2019 כדי לאפשר ל"בעלי עניין לספק את האירוע הטוב ביותר האפשרי" ולתת לוועדים הלאומיים את "הזמן האופטימלי להכין את הספורטאים שלהם".
היקף האירוע הצטמצם במידה ניכרת לקראת המועד החדש לכ-15 ענפים בעלות מופחתת של כ-40 מיליון דולר, אך במאי 2019, חמישה חודשים בלבד לפני שהיה אמור להתחיל, הוזז האירוע מסן דייגו לאחר שהוועדה המארגנת המקומית לא הצליחה לגייס את ההון הדרוש להוצאת האירוע לפועל.
בתוך שבועות הועברו המשחקים לדוחה, בירת קטר, לאחר שנחתמה עסקה עם ממשלת קטר על מנת להבטיח מימון, ולמרות מסגרת הזמן הקצרה של ארבעה חודשים המשחקים יצאו לדרך בצורה תקינה.
בראש טבלת המדליות עמדה ספרד עם 10 (7 זהב, 1 כסף ו-2 ארד), אחריה ברזיל במקום השני עם 12 (5, 4, 3) ובמקום השלישי ארצות הברית (4 מדליות זהב ו-4 ארד).
הגשת המכרזים למהדורה השנייה של המשחקים, שהייתה צפויה להתקיים ב-2021, נפתחה בינואר 2020. עם זאת, במאי 2020 החליטה ANOC לדחות את המשחקים ל-2023 בעקבות השפעת מגפת הקורונה על הספורט.
ביוני 2020 הוכרז שהמשחקים יערכו בבאלי, אינדונזיה.
עם זאת, ב-4 ביולי 2023 הודיעה אינדונזיה שלא תעביר את הכסף למארגנים והאירוע בוטל בשל הסמיכות לתאריך המתוכנן, 5 באוגוסט.
אינדונזיה, שהכריזה כי לא תכניס את המשלחת הישראלית לשטחה בעקבות היעדר היחסים הדיפלומטיים בין המדינות, משכה את הצעתה ואיבדה אירוע ספורטיבי שני בתוך כמה חודשים, לאחר שאירוח גביע העולם בכדורגל עד גיל 20 - 2023 נלקח ממנה על ידי פיפ"א מאותה הסיבה.
מהדורהשנהעיר מארחתמדינה מארחתנפתח על ידיתאריך פתיחהתאריך סיוםמדינותמתחריםענפיםתחרויותהמדינה המובילהמקורI2019דוחהתמים בן חמד אאל ת'אני, אמיר קטר12 באוקטובר16 באוקטובר971,2371336האירוע בוטלIII2027דה נאנגוו ואן ת'ונג, נשיא וייטנאם15 בנובמבר23 בנובמבראירוע עתידיIV2031ריו דה ז'ניירונשיא ברזיל3 בדצמבר10 בדצמברV2035ויקטוריהנשיא סיישל
ספורט (ענף)גוף2019בדמינטון (בדמינטון אוויר)BWF—כדורסל (כדורסל 3x3)פיב"א2כדורגל (כדורגל חופים)פיפ"א2כדוריד (כדוריד חופים)IHF2קראטה (קאטה)WKF2חתירה (ספרינט חוף)WRF—שיט (קייטבורד)WS2שיט (קייטפויל)—סקייטבורדינג (פארק)WSK2טיפוס (בולדרינג)IFSC2גלישת גלים (לונגבורד)ISA—גלישת גלים (שורטבורד)—שחייה (שחייה במים פתוחים)FINA2טניס (טניס חופים)ITF3טריאתלון (אקוואתלון)ITU3כדורעף (כדורעף חופים 4x4)FIVB2כדורמיםFINA—סקי מים (וייקבורד)IWWF2סקי מים (קפיצת סקי מים)2היאבקות (היאבקות חופים)UWW8סה"כ אירועים36
ישראל השתתפה בתחרות הראשונה בקטר, על אף שאין לשתיים יחסים דיפלומטיים, וייצגו אותה גיא פירר (סקי מים, נשא את דגל ישראל בטקס הפתיחה), יובל ספרא (שחייה במים פתוחים) ונמרוד מרקוס (טיפוס).
בתחרות 2023 הייתה אמורה להשתתף רק נבחרת ישראל בכדורסל 3x3, אך המשחקים בוטלו.
משחק תפקידים טקטיים , הוא תת-ז'אנר של ז'אנר משחק התפקידים הממוחשב.
משחקי תפקידים טקטיים משלבים אלמנטים מז'אנר משחקי התפקידים ואלמנטים מז'אנר משחקי האסטרטגיה.
במשחקי התפקידים הטקטיים השחקן שולט בדמות אחת או בקבוצת דמויות, ולכל אחת מהן יכולות, חוזקות וחולשות ייחודיות.
המשחקים סובבים בדרך כלל סביב קרבות מבוססי תורות בהם השחקנים חייבים למקם את הדמויות שלהם באופן אסטרטגי ולהשתמש ביכולות וטקטיקות שונות כדי להתגבר על אתגרים שונים.
הקרבות מתרחשים לעיתים רבות על מפות מבוססות רשת.
בניגוד למשחקי התפקידים המסורתיים, אשר מיועדים לשחקן יחיד, חלק גדול ממשחקי התפקידים הטקטיים כוללים את האפשרות של משחק מרובה משתתפים.
השחקן שולט בדרך כלל בקבוצה של דמויות, כאשר לכל אחת מהן יש יכולות, חוזקות וחולשות ייחודיות.
ההתקדמות כרוכה לעיתים קרובות בשיפור המיומנויות של הדמויות, ובכך שמשיגים עבור הדמויות ציוד ופריטים שונים שיסייעו לשפר את היעילות שלהם בקרבות.
בניגוד למשחקי האסטרטגיה המסורתיים, במשחקי התפקידים הטקטיים מושם חזק רב יותר על עלילות מורכבות.
משחקי הידידות 1984 או ידידות-84 אירוע ספורט בינלאומי רב-ענפי שנערך בין ה-2 ביולי ל-16 בספטמבר 1984 בברית המועצות ובשמונה מדינות סוציאליסטיות נוספות אשר החרימו את אולימפיאדת לוס אנג'לס (1984).
על מנת למנוע סכסוך עם הוועד האולימפי הבינלאומי הכחישו מארגני האירוע שמדובר באירוע נגד האולימפיאדה הרשמית.
למרות זאת, האירוע כונה לעיתים "האולימפיאדה האלטרנטיבית" של הגוש המזרחי.
באירוע השתתפו ספורטאים מחמישים מדינות.
בעוד שהמדינות המחרימות היו מיוצגות על ידי האתלטים החזקים ביותר שלהן, מדינות אחרות שלחו ספורטאים שלא הצליחו להתברג לאולימפיאדת לוס אנג'לס.
ב-8 במאי 1984, כשלושה חודשים לפני פתיחת המשחקים האולימפיים בלוס אנג'לס, הודיעה ברית המועצות על החלטתה להחרים את המשחקים, בנימוק של חוסר אבטחה לספורטאיה בלוס אנג'לס.
סוכנות הידיעות טאס"ס האשימה את ארצות הברית בניסיון "לנצל את המשחקים למטרותיה הפוליטיות" וקבעה כי "המהלך השחצני וההגמוני של הממשל בוושינגטון עומד בסתירה לאידיאלים האצילים של התנועה האולימפית." העיתונאי ויקטור לואיס דיווח כי כבר נעשו תוכניות מפורטות ל"משחקים האלטרנטיביים של הגוש הסובייטי" שיוכרזו ברגע האחרון כדי לזרוע כאוס בארגון האמריקאי".
ב-10 במאי הצטרפה בולגריה ראשונה לחרם של לברית המועצות, ואחריה מזרח גרמניה, מונגוליה ווייטנאם.
תוך מספר ימים הצטרפו לחרם לאוס, צ'כוסלובקיה, אפגניסטן, פולין והונגריה.
ב-24 במאי הודיע נשיא הוועד האולימפי הצ'כוסלובקי, אנטונין הימל, על משחקי הידידות.
מספר המשתתפים עמד על 2,300 מ-50 מדינות.
עם זאת, לא כל הספורטאים הצפויים השתתפו.
המספר המדויק של הספורטאים שהשתתפו באירועים שנערכו מחוץ לברית המועצות אינו ידוע.
שתיהן לא הצליחו לזכות במדליה במשחקי הידידות.
במהלך המשחקים נקבע שיא עולם אחד.
אירינה משינסקי () קבעה בזריקת דיסקוס שיא עולם חדש של 73.36 מטר.
אינה קלבר () קבעה במשחה ל-100 מטר גב שיא עולם חדש של 1:00.59 דקות, במסגרת משחה השליחות 4x100 מטר מעורב
דמיטרי בילוזרצ'ב () זכה בקרב רב אישי.
ברית המועצות 91 - 62 הונגריה
במהלך המשחקים נקבעו 5 שיאי עולם ושיא אירופה אחד.
אינה קלבר () קבעה במשחה ל-100 מטר גב שיא עולם חדש של 1:00.59 דקות, במסגרת משחה שליחות 4x100 מטר מעורב
סילביה גראש () קבעה במשחה ל-100 מטר חזה שיא עולם חדש של 1:08.29 דקות.
גרמניה המזרחית () קבעה במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי שיא עולם חדש של 3:42.41 דקות.
גרמניה המזרחית () קבעה במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב שיא עולם חדש של 4:03.69 דקות.
סרגיי זבולוטנוב () קבע במשחה ל-200 מטר גב שיא עולם חדש של 1:58.41 דקות
טטיאנה קורניקובה () קבעה במשחה ל-100 מטר פרפר שיא אירופה חדש של 59.41 שניות.
משחקי אסיה (בסינית: 2022年亚洲运动会) היו משחקי אסיה ה-19, שנערכו מ-23 בספטמבר עד ל-8 באוקטובר 2023 בהאנגג'ואו, סין.
המשחקים היו אמורים להתקיים בשנת 2022, אך נדחו בשנה בשל התפרצות נגיף הקורונה.
המשחקים הללו הם אירוע ספורטיבי רב-ענפי המאורגן על ידי המועצה האולימפית של אסיה (OCA), והם כוללים ספורטאים ממדינות רבות באסיה המתחרים במגוון רחב של ענפי ספורט.
העיר האנגג'ואו נבחרה לארח את המשחקים במהלך מפגש המועצה האולימפית של אסיה בשנת 2015. זו הפעם השלישית שסין מארחת את משחקי אסיה, לאחר שנערכו בבייג'ינג בשנת 1990 ובגואנגג'ואו בשנת 2010. האנגג'ואו נבחרה בשל התשתיות המתקדמות שלה, הנגישות התחבורתית והניסיון באירוח אירועים בינלאומיים גדולים.
במשחקים השתתפו תחרויות ב-40 ענפי ספורט שונים, כולל:
אמנויות לחימה כגון ג'ודו, טאקוונדו וקרטה
ספורט אלקטרוני (Esports), שהתווסף לראשונה כענף רשמי במשחקי אסיה
ספורט מים כמו קיאקים, חתירה ושיט
במשחקים השתתפו כ-12,000 ספורטאים מכ-45 מדינות ברחבי אסיה.
המדינות המשתתפות כוללות את יפן, דרום קוריאה, הודו, אינדונזיה, וייטנאם, ערב הסעודית, ישראל ועוד.
מספר המשתתפים הכולל עמד על מעל ל-10,000 ספורטאים, בנוסף לאלפי מאמנים, צוותים רפואיים ומנהלים.
המשחקים התקיימו במתקנים חדשים ומשופצים בעיר האנגג'ואו וסביבתה.
המרכז האולימפי של האנגג'ואו היווה את הלב הפועם של המשחקים, והוא כלל אצטדיון מרכזי, בריכות שחייה, היכל התעמלות ועוד מתקנים רבים.
המתקנים נבנו בהתאם לסטנדרטים הבינלאומיים הגבוהים ביותר, והם כוללים:
האצטדיון המרכזי: מיועד לאירועי אתלטיקה וכדורגל
בריכות שחייה אולימפיות: לתחרויות שחייה וצלילה
היכל התעמלות: לתחרויות התעמלות קרקעית ואמנותית
אולמות ספורט: לענפי כדורסל, בדמינטון וכדורעף
מרכז ספורט מים: לקיאקים, חתירה ושיט
המשחקים ראו הפגנות מרשימות של יכולות ספורטיביות, כאשר ספורטאים ממדינות שונות זכו במדליות זהב, כסף וארד.
טבלת המדליות הובלה על ידי סין, יפן ודרום קוריאה, אך מדינות רבות אחרות גם הצליחו לזכות במדליות ולהפגין ביצועים מרשימים.
הספורטאים התחרו בתחרויות אישיות וקבוצתיות, והציגו רמה גבוהה של מקצועיות ומיומנות.
המשחקים כללו גם טקסי פתיחה וסגירה מרהיבים, שכללו מופעים תרבותיים, הופעות מוזיקליות ותצוגות אמנות מסורתיות ומודרניות של סין ומדינות נוספות.
טקס הפתיחה התקיים באצטדיון המרכזי של האנגג'ואו והציג את התרבות הסינית העשירה, עם מופעי מחול, זיקוקים והופעות מוזיקליות.
טקס הסגירה כלל העברת הדגל האולימפי לעיר המארחת הבאה של משחקי אסיה.
משחקי הקודש הם התחרויות ספורטיביות שהתנהלו ביוון העתיקה.
למשחקים אלה הייתה זיקה אמיצה לדת היוונית והן נשאו חותם דתי ויוקרתי.
ידועים ומפורסמים היו חמישה מוקדים של משחקי הקודש, והללו נחלקו, גאוגרפית, בין האזורים הבאים:
משחקי הקיץ האולימפיים, ידועים גם בשם אולימפיאדה, הם אירוע עולמי של תחרויות ספורט רב-ענפיות הנערכות פעם בארבע שנים.
במשחקי הקיץ האולימפיים משתתפים טובי הספורטאים מכל העולם, והם נחשבים במרבית הענפים האולימפיים לאירוע השיא.
18 מדינות ארחו את משחקי הקיץ האולימפיים.
מספר ערים ארחו את האולימפיאדה פעמיים: טוקיו, לוס אנג'לס, ואתונה.
משחקי הקיץ האולימפיים הם האירוע הספורטיבי הגדול ביותר בעולם מבחינת היקף ההשתתפות, והאירוע התקשורתי השני בגודלו בתבל, לאחר גביע העולם בכדורגל.
במשחקים אלו השתתפו 245 מתחרים מ-14 מדינות ב-43 תחרויות, למעלה מ-200 מהם היו יוונים, נשים לא הורשו להשתתף במשחקים האולימפיים האלו.
אישה אחת, סטמטה רבטי שכונתה מלפומנה (אחת מתשע המוזות היווניות), מחתה על החלטה זו והחליטה לרוץ ריצת מרתון ב-11 באפריל, יום אחרי ריצת המרתון של הגברים במחאה על אי-השתתפות הנשים באולימפיאדה.
לאחר האולימפיאדה, הגישו מלך יוון גאורגיוס הראשון ומספר ספורטאים אמריקאים עצומה בעד אירוח כל האולימפיאדות הבאות באתונה, הוועד האולימפי הבין-לאומי התנגד חריפות לעצומה, והוחלט על סבב במדינות העולם השונות.
בהתאם להחלטה זו, ארבע שנים מאוחר יותר באולימפיאדת פריז שנערכה ב-1900 השתתפו למעלה מפי 4 יותר ספורטאים, כולל 22 נשים, שהורשו להשתתף לראשונה, בגולף, טניס, קרוקט וברכיבה על סוסים.
הוועד האולימפי הבין-לאומי הכיר בה, אך אינו מחשיב אותה כיום במניין האולימפיאדות.
באולימפיאדת לונדון (1908) נערכה בפעם הראשונה ריצת מרתון באורכה המלא, 42.195 קילומטר, עד אז המרחק של הריצה השתנה בין אולימפיאדה לאולימפיאדה.
אורך זה נקבע בעקבות דרישתם של בני בית המלוכה הבריטי לצפות בתחילת הריצה ממעונם בטירת וינדזור.
אולימפיאדת הקיץ 1916 לא התקיימה בעקבות מלחמת העולם הראשונה.
אולימפיאדת אמסטרדם (1928) הייתה הפעם הראשונה בה נשים התחרו באתלטיקה ובהתעמלות.
אולימפיאדת ברלין (1936) התקיימה בגרמניה הנאצית.
לני ריפנשטאהל צילמה את הסרט התיעודי אולימפיה שהיה לסרט הראשון שסיקר את משחקי הקיץ.
אולימפיאדת הקיץ 1940 ואולימפיאדת הקיץ 1944 לא התקיימו בעקבות מלחמת העולם השנייה.
מבין עשר האולימפיאדות שהיו עד מלחמת העולם השנייה, שמונה אולימפיאדות היו באירופה, ו-2 בארצות הברית.
בשמונת המשחקים שהיו באירופה הספורטאים האירופאים היו בממוצע כ-80% מסך הספורטאים.
כך שבשתי האולימפיאדות שהיו בארצות הברית חל פיחות במספר הספורטאים לאור כך שהמשלחות האירופאיות שלחו משלחות מצומצמות.
מלבד הדומיננטיות האירופאית נציגויות משמעותית היה אז לארצות הברית, קנדה, אוסטרליה, וניו זילנד.
מדינות אמריקה הלטינית החלו לשלוח משלחות למשחקים רק אחרי מלחמת העולם הראשונה, ויפן היא המדינה הראשונה שהאוכלוסייה שלה לא ממוצא אירופאי שהצליחה להגיע להישגים משמעותיים במשחקים, שכבר בשנות העשרים זכתה לעמוד על הפודיום.
גרמניה ויפן הורחקו מאולימפיאדת לונדון (1948).
האולימפיאדות בשנות המלחמה הקרה עמדו בדומיננטיות מוחלטת הן של ארצות הברית והן של מדינות קומוניסטיות.
במשחקים וזאת בשל המעטפת שמדינות אלו נתנו לספורטאים חובבים.
אם זה המסגרת של מכללות שלא הייתה במערב אירופה, וכן הייתה בארצות הברית.
ואם זה סימום ספורטאים ואורח חיים מקצועני אף על פי שנרשמו כחובבים במדינות הקומוניסטיות.
בתקופה זאת גם למדינות ממערב אירופה עם מסורת אולימפית חזקה כמו צרפת ובריטניה זכו בכמויות חד ספרתיות של מדליות זהב.
מה שלא אפיין אותם בתקופות אחרות.
שיא הדומיננטיות באה לידי ביטוי באולימפיאדת מונטריאול בה 3 משלחות בלבד: ארצות הברית, ברית המועצות וגרמניה המזרחית זכו ב-62% ממדליות הזהב האפשריות.
אולימפיאדת הלסינקי (1952) הייתה הפעם הראשונה שבה השתתפה ברית המועצות במשחקי הקיץ האולימפיים, שמיד הפכה לאחת מהנבחרות הבולטות באולימפיאדה.
אולימפיאדת מלבורן (1956) ידועה בעיקר בשל משחק הדם במים, משחקי הקיץ התקיימו בצל הפלישה הסובייטית להונגריה (שבעקבותיה החרימו את אותם משחקי קיץ ספרד, הולנד ושווייץ), במהלך משחק כדורמים בין הונגריה לברית המועצות התפרץ קרב אלים במיוחד בין שתי הנבחרות.
אולימפיאדת מינכן (1972) ידועה בשל טבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן אירוע הטרור הפלסטיני שהתרחש ב-5–6 בספטמבר, שבו נרצחו אחד-עשר ספורטאים, מאמנים ושופטים, חברי המשלחת האולימפית הישראלית, על ידי מחבלים פלסטינים מארגון "ספטמבר השחור".
שניים מהחללים נרצחו בתוך מגורי המשלחת הישראלית בכפר האולימפי תוך כדי השתלטות המחבלים על חברי המשלחת, ותשעת האחרים, שהוחזקו כבני ערובה במשך כ-19 שעות, נרצחו במהלך ניסיון חילוץ כושל של כוחות משטרת בוואריה בשדה תעופה סמוך לעיר, שבו נהרגו גם שוטר גרמני אחד וחמישה מתוך שמונת המחבלים.
כ-5 מיליארד דולר אמריקאי (כסף ששווה כיום לכ-20 מיליארד דולר) הושקעו באולימפיאדת מונטריאול (1976), באולימפיאדה הושג בפעם הראשונה ציון מושלם בהתעמלות, 10 נקודות, על ידי המתעמלת הרומנייה נדיה קומנץ'.
ביוזמת ארצות הברית כ-40 מדינות החרימו את אולימפיאדת מוסקבה (1980) לאחר שברית המועצות סירבה להיענות לדרישת ארצות הברית לסגת מאפגניסטן, מהלך שנודע גם כהחרם על אולימפיאדת מוסקבה (1980).
בתגובה לכך מספר מדינות מהגוש המזרחי (כולל ברית המועצות) החרימו את אולימפיאדת לוס אנג'לס (1984).
העידן המקצועני לאחר המלחמה הקרה
החל מאולימפיאדת סיאול החלו להשתתף ספורטאים מקצוענים במשחקים.
הדבר הביא לצמצום פערים במשחקים בין מדינות שונות, שיותר ויותר מדינות הצליחו להגיע להישגים במשחקים.
ביניהן גם ישראל שאת המדליה הראשונה שלה השיגה ב-1992.
אולימפיאדת אתונה (2004) הייתה האולימפיאדה השנייה שהתקיימה באתונה.
יוון השקיעה כ-7.2 מיליארד דולר במשחקים, מתוכם 1.5 מיליארד דולר הושקעו באבטחה.
אולימפיאדת לונדון (2012) הייתה האולימפיאדה השלישית שהתקיימה בלונדון, ובכך הפכה לונדון לעיר הראשונה שאירחה את המשחקים שלוש פעמים.
פריז הייתה העיר השנייה שאירוחה את המשחקים שלוש פעמים בעת קיום אולימפיאדת פריז (2024).
אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) הייתה האולימפיאדה הראשונה באמריקה הדרומית.
לראשונה בתולדות המשחקים האולימפיים נדחתה אולימפיאדת טוקיו (2020) לאור מגפת הקורונה על ידי הוועדה המארגנת של המשחקים והוועד האולימפי הבין-לאומי למועד מאוחר יותר שלא יעלה על קיץ 2021. יחד עם זאת, הוחלט כי לא יהיה שינוי בשם המשחקים.
רשימת אולימפיאדות הקיץ מאז חידושן
מאז חידוש המשחקים האולימפיים בשנת 1896 ועד היום היו 31 אולימפיאדות.
הוועד האולימפי הבין-לאומי הכיר בה, אך אינו מחשיב אותה כיום במניין האולימפיאדות.1908האולימפיאדה הרביעיתלונדון, הממלכה המאוחדתבה נקבע אורך ריצת המרתון הרשמי והקבוע1912האולימפיאדה החמישיתסטוקהולם, שוודיה מאולימפיאדה זו ועד אולימפיאדת לונדון 1948 הוענקו מדליות גם בענפי אמנויות שונים.1916האולימפיאדה השישיתברלין, הקיסרות הגרמניתלא נערכה בשל מלחמת העולם הראשונה.
האולימפיאדה התקיימה במהלך שנת 2021 בשל מגפת הקורונה, אך נקראה טוקיו 20202024האולימפיאדה השלושים ושלושפריז, צרפת האולימפיאדה השלישית בעיר, 100 שנה אחרי אולימפיאדת 1924 ו-124 שנה אחרי אולימפיאדת 1900משחקים עתידיים2028האולימפיאדה השלושים וארבעלוס אנג'לס, ארצות הברית האולימפיאדה השלישית בעיר והחמישית בארצות הברית2032האולימפיאדה השלושים וחמשבריזבן, אוסטרליה האולימפיאדה הראשונה בעיר והשלישית באוסטרליה
ענפי הספורט האולימפיים מחולקים ל-5 קבוצות מדרג לפי פופולריות, הפופולריות נקבעת בעזרת שש קטגוריות שונות: שידור בטלוויזיה (40%), פופולריות באינטרנט (20%), לפי סקר ציבורי (15%), כיסוי טלוויזיוני (10%), ביקוש כרטיסים (10%) ומספר פדרציות הספורט הלאומיות שיש לענף (5%).
ענפי הספורט שהוספו באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016), גולף ורוגבי, הושמו אוטומטית בקטגוריית E (הכי נמוכה).
קטגוריה ענפי ספורט A אתלטיקה, התעמלות ושחייה תחרותית B אופניים, טניס, כדורגל, כדורסל וכדורעף C אגרוף, בדמינטון, ג'ודו, הרמת משקולות, חתירה, טניס שולחן, קליעה וקשתות D הוקי שדה, היאבקות, טאקוונדו, טריאתלון, כדוריד, סיף, קאנו/קיאק, רכיבה על סוסים ושיט תחרותי E גולף, קרב חמש מודרני ורוגבי
משחקי המאה (לטינית: Ludi Saeculares) היה פסטיבל דתי שנחוג ברומא העתיקה לכבוד סיום מחזור הסקולום בין 100 או 110 שנים ומציין את תוחלת החיים של דור והתחלתו מחדש.
על פי המיתולוגיה הרומית מקורם של משחקי המאה היה באדם סביני בשם ולסיוס, כשילדיו חלו הוא התפלל לאלים לשלומם ואלו ציוו עליו ללכת איתם לטרנטום ולהשקות אותם במים מהטיבר שיחוממו על מזבחם של דיס פטאר ופרספינה.
ולסיוס הניח שהכוונה היא למושבה היוונית טרנטום (כיום טרנטו) במערב איטליה, כאשר הוא וילדיו עשו את דרכם בשייט בטיבר ולסיוס צוו על ידי קול לעצור בשדה מרס, שהיה ידוע גם בשם טרנטום, כאשר הוא חימם את מי הנהר והשקה בהם את ילידיו הם החלימו מיד והלכו לישון.
כשהילדים התעוררו הם הודיעו לאביהם שדמות הופיעה בחלומם והורתה להם להעלות קורבן לדיס פטאר ופרספינה, כשולסיוס חפר במקום הוא מצא מזבח קבור של האלים והעלה להם קורבנות.
לא ברור ממתי המשחקים נחוגו, לפי עדויות עתיקות המשחקים הראשונים נערכו בשנת 509 לפנה"ס, לפי חוקרים מודרניים המשחקים הראשונים שנערכו התרחשו בשנת 249 לפנה"ס בזמן המלחמה הפונית הראשונה.
על פי ההיסטוריון הרומאי מרקוס טרנטיוס וארו המשחקים הראשונים נערכו בעקבות סדרה של אותות שהובילה להתייעצות בספרי הסיבילות ולפי ההוראות שהספרים החילו הפסטיבל הראשון נערך, שבמהלכו הקריבו קורבנות במשך שלושה ימים לדיס פטאר ופרספינה ונדרו לקיים את המשחקים כל מאה שנה.
המשחקים הבאים נערכו כמאה שנה אחר כך בשנת 149 לפנה"ס או 146 לפנה"ס במהלך המלחמה הפונית השלישית, המשחקים שהיו אמורים להיערך במהלך 49 לפנה"ס בוטלו בעקבות מלחמת האזרחים שהשתוללה ברומא.
חוקרים מודרניים סבורים שהרקע לעריכת המשחקים היה מצוקות המלחמה ורק במהלך המשחקים במלחמה הפונית השלישית הם נחשבו כחגיגה שנערכת כל מאה שנים.
הקיסר אוגוסטוס חידש את המשחקים בשנת 17 לפנה"ס, ההצדקה לתאריך החדש הייתה נבואה סיבילית שקבעה שהמשחקים צריכים להיערך כל 110 שנים וכרונולוגיה חדשה של המשחקים שמיקמה את חגיגתם הראשונה בשנת 456 לפנה"ס.
המשחקים נחוגו ברוב פאר והדר והתעמולה הרשמית הכריזה לעם שהמשחקים יהיו "מחזה מרהיב שלעולם לא ראו כמותו ולא יראו".
גם המשחקים הנוכחיים התמשכו שלושה ימים וליליות אולם בניגוד למשחקי העבר בנוסף לדיס פאטר ופרספינה הועלו קורבנות גם לאלים מוירה, טרה מטאר ואיליתיה.
לאחר הקרבת הקורבנות נערכו הצגות ולאחר ששלושת ימי הקרבת הקורבנות הסתיימו ששת הימים הבאים הוקדשו להצגת מחזות ביוונית ולטינית שביום השביעי נערך מרוץ מרכבות.
המשחקים הובלו על ידי הקיסר אוגוסטוס וחתנו מרקוס ויפסניוס אגריפס בתוקף היותם חברי הדקמוירי, אוגוסטוס הוביל את הקרבת הקורבנות בלילה בעוד שהוא ואגריפס הובילו את הקרבת הקורבנות ביום.
בסופם של המשחקים מקהלה של נערים ונערות שרו את המנון משחקי המאה שחיבר המשורר הורטיוס.
המשחקים נחגגו גם על ידי יורשיו של אוגוסטוס אולם נוצרו שתי מערכות זמן נפרדות לקביעת מועדם, הקיסר קלאודיוס חגג את משחקי המאה בשנת 47 כציון 800 שנה להיווסדה של העיר רומא.
הקיסר דומיטיאנוס ערך את המשחקים בשנת 88 על פי החישוב האוגוסטי, ככל הנראה לציון המשחקים שתוכננו בשנת 22 לפנה"ס, גם הקיסר ספטימיוס סוורוס ערך את המשחקים בשנת 204 לפי חישוב הזמן האוגוסטי.
בעוד שהקיסרים אנטונינוס פיוס ופיליפוס הערבי שערכו את המשחקים בשנת 148 ו-248 נהגו על פי חישוב הזמן הקלאודיני, ובניגוד למשחקים הקודמים הקרבת הקורבנות נערכה במקדש ונוס ורומא במקום המיקום המסורתי.
המשחקים היו אמורים להיערך שוב בשנת 314 לפי חישוב בזמן האוגוסטי אולם הקיסר קונסטנטינוס לא ערכם והמסורת של משחקי המאה נזנחה.
ההיסטוריון זוסימוס מייחס את הפסקת חגיגת המשחקים לתהליך דעיכתה של האימפריה הרומית.
משחקי הפרחים (אוקסיטנית מודרנית: Jòcs floraus; קטלאנית מודרנית: Jocs florals; צרפתית: Jeux floraux) הוא כינוי לתחרויות שירה שנערכו למן המאה ה-14, תחילה בטולוז, מרכז התרבות האוקסיטנית ולאחר מכן בקטלוניה, ולנסיה ובמקומות אחרים.
שמם של המשחקים נובע מכך שהפרסים שהוענקו למנצחים בהם היו פרחים.
ייתכן גם שהיו קשורים לפלורליה, חגים רומיים לכבוד אלת הפרחים פלורה.
משחקי הפרחים המקוריים בטולוז ובקטלוניה
אף על פי ששירת הטרובדורים המקוריים עסקה בעיקר באהבה, רוב השירים שהוגשו לתחרויות בתקופה זו ונשמרו עד היום עסקו בנושאים דתיים.
משחקים אלה הוסיפו להיערך מדי שנה במשך עשורים.
במאה ה-15 חלה ירידה בתדירותם.
המשחקים האחרונים שנערכו בסדרה הזו התקיימו בשנת 1484.
במשחקים בטולוז השתתפו גם משוררים מקטלוניה, שהביאו את המסורת לארצם.
ידוע שנערכו משחקי פרחים בעיר ליידה במערב קטלוניה בשנת 1338, אך ייתכן שהתקיימו משחקים כאלה עוד לפני כן.
מ-1393 הוקמה "אגודה למדעים עליזים" בדומה לזו של טולוז בבירת קטלוניה ברצלונה והיא ערכה משחקי פרחים משנת 1394. ידוע כי בשנת 1413 התקיימו משחקים בברצלונה בחסות המלך ושהוגשו אליהם יצירות בנושאים ליריים שהיו קרובים יותר למסורת הטרובדורים הפרובנסליים מאלה שהוגשו לתחרות בטולוז עצמה.
בסוף המאה ה-15 משחקים אלה פסקו מלהתקיים ובמקומם התקיימו תחרויות ספרותיות אחרות בנושאים דתיים.
בשנת 1694 חידש מלך צרפת לואי הארבעה עשר את "אגודת שבעת הטרובדורים" בשם הצרפתי החדש "האקדמיה למשחקי הפרחים" (Académie des Jeux floraux) והיא מוסיפה לקיים את המשחקים המסורתיים עד היום, אך בשפה הצרפתית.
קריאות לחידוש משחקי הפרחים בקטלוניה החלו להישמע משנת 1841, בתקופת הרנאישנסה ("Renaixença") - תחיית התרבות הקטלאנית - על ידי אנשי הספרות ויקטור בלגר, אנטוני דה בופרול, מנואל מילה, ז'ואקים רוביו ואחרים.
רוביו הגה את הסיסמה הלטינית של המשחקים המתחדשים - Patria, Fides, Amor - "מולדת, אמונה, אהבה" - שלושת הנושאים שבהם התחרות הייתה אמורה לעסוק ומילה עמד על כך שיתקבלו לתחרות רק יצירות בלשון הקטלאנית.
בשנת 1859 הם ביקשו באופן רשמי מעיריית ברצלונה לחדש את "האגודה למדעים עליזים" ואת משחקי הפרחים והעירייה נענתה לבקשה.
מטרת האגודה המחודשת הייתה לחקור את הספרות העתיקה של קטלוניה ולהכיר אותה לצעירים קטלאנים.
משנת 1880 המשחקים החלו להיראות מיושנים ושמרניים לדור החדש של הסופרים ואחדים מהם החלו להתרחק מהם.
מגמה זו התהפכה בתחילת המאה ה-20, ואופי התחרות החל להתחדש.
בעשור הראשון של המאה ה-20 השתתפו במשחקים בין היתר המשוררים הבולטים מיקל קוסטה, ז'וזפ קרנה וז'ואקים רוירה.
בתקופה שלאחר מכן ועד תחילת מלחמת האזרחים בספרד נערכו המשחקים בסימן המאבק התרבותי בין אנשי המודרניזם הקטלאני לבין אנשי הנואוסנטיזם.
מעידה על כך, למשל, העובדה שעורכי התחרות קיבלו רק בשנת 1934 את הרפורמות בכתיב הקטלאני שפומפאו פברה הציע כבר בתחילת המאה ושהתקבלו על ידי קטלאנים רבים.
בשנת 1936 עם פרוץ מלחמת האזרחים המשחקים פסקו.
לאור הדיכוי שהפעיל השלטון הפרנקיסטי נגד הלשון והתרבות הקטלאנית, מתחילת שנות ה-40 נערכו מדי שנה בברצלונה אירועים פרטיים וחשאיים לזכר המשחקים ומשחקים מלאים יותר נערכו משנת 1941 מחוץ לקטלוניה.
בשנת 1978 חודשו המשחקים בברצלונה.
משחקי הפרחים של העטלף בוולנסיה
אגודת "העטלף" (ולנסית: Lo Rat Penat) לתרבות ולנסית בראשות תיאודור לורנטה אוליבארס ארגנה משחקי פרחים בעיר ולנסיה משנת 1879. להבדיל מהמשחקים שנערכו בברצלונה, המשחקים בוולנסיה היו דו-לשוניים ונערכו בקטלאנית ולנסית ובספרדית.
על אף שאגודת העטלף הבדלנית הקפידה לקרוא ללשונה "ולנסית" ולהדגיש את השוני בינה לבין הקטלאנית, השתתפו במשחקים האלה משוררים מכל הארצות הקטלאניות.
המשחקים נערכו ברציפות מדי שנה, למעט שנות מלחמת האזרחים בספרד.
משנת 1905 נערכו בערים שונות בארצות הקטלאניות גם "משחקי הפרחים הבינלאומיים" (Internaciaj Floraj Ludoj) בשפת אספרנטו.
מתכונת המשחקים הייתה דומה לזו של המשחקים בברצלונה והם פסקו בשנת 1936. המסורת חודשה בשנת 1978 והמשחקים התקיימו מדי שנה עד 1993 ואז פסקו עקב סכסוך בין מארגניהם.
משחקי הרעב הוא ספר הרפתקאות לנוער מסוגת ספרות ספקולטיבית שנכתב על ידי הסופרת האמריקאית סוזן קולינס, והספר הראשון בסדרת הספרים "משחקי הרעב", הכוללת גם את "התלקחות" ואת "עורבני חקיין".
הספר מציג את קטניס אוורדין בת ה-16, החיה בעולם פוסט־אפוקליפטי במדינת פאנם, במקום שנקרא פעם אמריקה הצפונית.
בעולם זה שולטת ממשלה חזקה, השוכנת בעיר מרכזית בשם "הקפיטול".
סביב הקפיטול שוכנים 12 מחוזות, המספקים (בכפייה) לעיר הגדולה-הקפיטול מוצרים שונים, מפחם, ועד למוצרי חשמל ותענוגות.
"משחקי הרעב" הוא כינוי לאירוע טלוויזיוני שנתי, שבו נבחרים באקראי נער ונערה מכל מחוז, הנשלחים להילחם למוות זה בזה.
המשחקים נועדו להראות את שליטתו המוחלטת של הקפיטול במחוזות, ולהעניש את הדור הקיים ואת הילדים, על התקופה של הימים האפלים-התקופה, בה מרדו המחוזות, ונלחמו נגד הקפיטול.
הספר פורסם לראשונה באנגלית ב-14 בספטמבר 2008. ההדפסה הראשונה של הספר כללה 200 אלף עותקים, אך עותקים נוספים הוצאו לאור כך שבפברואר 2010 נמכרו כ-800 אלף עותקים.
מאז יציאתו לאור, תורגם הספר ל-26 שפות וזכויות ההוצאה לאור שלו נמכרו ב-38 אזורים שונים.
הספר עובד לסרט שיצא לאקרנים במרץ 2012 בהשתתפות ג'ניפר לורנס (קטניס אוורדין), ג'וש האצ'רסון (פיטה מלארק) וליאם המסוורת' (גייל הות'ורן).
פאנם היא מדינה בעולם פוסט־אפוקליפטי, השוכנת במקום שנקרא פעם יבשת אמריקה הצפונית.
בפאנם ישנם 12 מחוזות, עליהם מופעל שלטון אכזרי וקשה מידי מנהיגיהם השוכנים בבירה, הקפיטול.
הקפיטול מנצל את המחוזות וכל מחוז נותן לקפיטול את המשאבים שלו על חשבון התושבים.
לפני 74 שנים היו 13 מחוזות, אך בעקבות מרד שפרץ בין הקפיטול למחוזות, מחוז 13 הושמד ו-12 המחוזות האחרים הובסו.
וכך נקבע שכל שנה, בעונת האסיף יתקיימו משחקי הרעב, שיזכיר לכל המחוזות שהקפיטול שולטים בהם ביד קשה ושאין להם סיכוי להתנגדות.
במסגרת "משחקי הרעב" מוכנסים לזירה 24 "מיועדים" הנבחרים בהגרלה אקראית, מגיל 12 עד 18, בן ובת מכל מחוז, להילחם זה בזה עד מוות, בעוד הכל מוקרן בטלוויזיה מול כל מדינת פאנם.
המקום בו הם נלחמים היא זירה מיוחדת, המשתנה כל פעם באופן שבו לא ידוע למה תשתנה בפעם הבאה.
הזירה מופעלת על ידי קברניטי המשחק, ואם אין די בידור, הם יכולים לגרום לצרות לא טבעיות, דוגמת חומת האש שמופיעה בספר, ואף לפיצוץ ומוות מיידי של מתחרה.
השורד האחרון מוכרז כמנצח במשחקים וזוכה לעושר ולתהילה נצחיים, הוא מתגורר ב'שכונת המנצחים'(-שכונה שנבנתה בכל מחוז ובה מתגוררים כל המנצחים מהמחוז), ועל מחוזו מרעיפים פרסים ותענוגות.
קטניס היא נערה בת 16, שגרה במחוז 12, מחוז כורי הפחם.
בשנה בה מתרחשת עלילת הסיפור מי שנבחרת כמיועדת המחוז בהגרלה היא אחותה של קטניס, פרימרוז אוורדין, או בקיצור פרים.
קטניס, שאוהבת אותה יותר מכל דבר אחר, מתנדבת להחליפה ולהשתתף במקומה במשחקים.
פרים נתקפת היסטריה ואינה מסכימה לשחרר אותה, אך גייל מרים אותה ולוקח אותה משם, בעוד היא ממשיכה לצעוק ולבכות.
יחד עם קטניס עולה בגורל פיטה מלארק, נער שבעבר הציל את קטניס ומשפחתה מרעב בכך שנתן לה לחם אותו שרף "בטעות", וזרק אותו לרגליה, פעולה עליה שילם במכות מאמו.
קטניס נוסעת לקפיטול, שם מוצגת בטקס הפתיחה מול המדינה כולה ומול תושבי הקפיטול, שביניהם גם נותני החסות העתידיים שלה והמהמרים, אנשים עשירים מכול המחוזות שיכולים לקנות לה עזרה, כמו מים, אוכל, תרופות וכו'.
מחירה של כל מתנה עולה כל זמן שהמשחק נמשך, עד שלבסוף המחיר, אפילו לקרקר קטן ביום ה-12 למשחק, שווה לארוחה שלמה ושלושה כלי נשק ברמה קטלנית.
קטניס עוברת שלושה ימים של אימונים בקפיטול, בהם לומדת מיומנויות לחימה והישרדות.
בסוף האימונים, המיועדים נבחנים על מיומנות.
על מבחן זה מקבלים המיועדים ציון.
במחן שלה, קטניס כועסת על כך שמסתכלים על חזיר צלוי, ולא עליה, ויורה חץ היישר בתפוח שבפיו.
השופטים נבהלים מאוד, אחד מהם אפילו נופל לקערת פונץ'.
לבסוף, על אף חששותיה, ציונה של קטניס הוא 11, מתוך 12, הציון הגבוה ביותר שהושג אי פעם.
למרות שציון גבוה טוב מציון נמוך, ציון גבוה כל כך שם אותה כאיום על שאר המועמדים.
קטניס לא יודעת האם הציון לטובתה או שלא.
ציונו של פיטה הוא שמונה.
בריאיון שמתקיים בערב שלפני בוקר המשחקים, בו מתראיינים כל 24 המיועדים, מתוודה פיטה על אהבתו לקטניס לפני הקהל.
לאחר הראיון מסביר פיטה לקטניס שהצגתם בתור "הנאהבים חסרי המזל" הייתה בשביל שיקבלו את אהדת הקהל: ככל שהשחקן יותר פופולרי ובעל יותר סיכויים לשרוד, יש יותר סיכויים שנותני חסות, יממנו את צרכיו במהלך המשחק עצמו.
כשהם נכנסים לזירה, פיטה חובר לחבורת ה"קרייריסטים" - המתמודדים מהמחוזות העשירים (אחד שתיים וארבע) אשר מתכוננים למשחקי הרעב במשך כל חייהם, ואף מתנדבים ברצון למשחקים, וקטניס בטוחה שבגד בה.
היא מצדה עובדת תחילה לבדה, אך לאחר מכן כורתת ברית ומשתפת פעולה עם רוּ, מתמודדת בת 12 ממחוז 11 (מחוז החקלאות), שהצילה את חייה בכך שעזרה לה להתחמק מחבורת הקרייריסטים.
היא גם מזכירה לה מאוד את אחותה.
הן מתכננות לפוצץ את האספקה של הקרייריסטים: רו מארגנת הסחה וקטניס מבצעת את הפעולה עצמה.
לאחר שהפעולה מסתיימת בהצלחה הולכת קטניס למקום המפגש שקבעו מראש, אך לא מוצאת שם את רו.
לבסוף היא מוצאת אותה בדיוק כשמארוול, הנער ממחוז 1, דוקר אותה באמצעות חנית.
כתגמול, היא יורה בו בצוואר והוא נהרג במקום.
לאחר מכן, רו הגוססת מבקשת שתשיר לה.
קטניס שרה לה לפני מותה, ואז מעטרת את גופתה בפרחים ברגע של התרסה נגד הקפיטל.
לאחר מותה של רו, הקפיטול מודיע על שינוי בכללי המשחק: בניגוד למשחקים קודמים, בהם היה מנצח אחד בלבד, במשחקים האלו יתאפשר ניצחון של שני מיועדים, בתנאי שיהיו מאותו המחוז.
הודעה זו מניעה את קטניס לחפש את פיטה, חברה למחוז, שנפצע אנושות לאחר שקייטו, נער ממחוז 2 הידוע בכוחו הרב, דקר אותו ברגלו.
כשהיא מוצאת אותו היא מעניקה לו טיפול ראשוני ברגלו, ובהמשך משיגה עבורו תוך סיכון חייה תרופה עבור הרעלת דם, אותה השיגה במשתה בקרן השפע.
שניהם מתגוררים יחד במערה במשך מספר ימים ועובדים בשיתוף פעולה.
קטניס מבינה כי גילויי חיבה ואהבה ביניהם מתגמלים אותם במתנות מהעולם שבחוץ, הצופה במשחקים, ומתכננת את דבריה ופעולותיה בהתאם.
בהמשך, פיטה מוצא גרגרי יער רעילים, בשם "רוש לילה", שאכילה של אחד מהם הורג מיידית.
הוא אינו יודע שהם רעילים, וברוב תמימותו משאיר אותם על האדמה, ולאחר מכן פני- שועל המיועדת ממחוז 5 אוכלת מהם בסתר ומתה.
בסופו של דבר, נותרים רק קטניס, פיטה וקייטו בזירה לאחר ששאר המיועדים מתו.
הם מגיעים לאגם בכוונה להילחם עם קייטו, ומגלים אותו בורח ממוטציות שהכינו קברניטי המשחק, בדמות זאבים אך עם מאפיינים אנושיים מאוד שדומים למיועדים שמתו.
הם בורחים לקרן השפע, שם פיטה ננשך על ידי אחד הזאבים.
קטניס מכינה לו חוסם עורקים שימנע את הדימום הכבד.
קייטו, שטיפס על קרן השפע לפני קטניס ופיטה, נאבק בהם.
קטניס שולחת חץ בידו לאחר שהוא תופס את פיטה וחונק אותו, והוא נופל מקרן השפע אל הזאבים שקורעים אותו לגזרים.
לבסוף קטניס יורה בו בתור המתת חסד, וכך קייטו מת.
כעת, פיטה וקטניס הם שני המיועדים האחרונים בזירה ומכיוון ששניהם ממחוז 12 ובהתאם לכלל החדש הם מחכים להכרזה על כך ששניהם המנצחים.
אך הקפיטול מכריז לפתע שבניגוד להכרזה הקודמת לפיה שני מיועדים מאותו מחוז יוכרזו כמנצחים, יהיה מנצח יחיד במשחק.
פיטה וקטניס מסרבים להרוג אחד את השני, ולכן רעיון עולה במוחה של קטניס.
היא רומזת לפיטה שיתאבדו יחד באכילת גרגרי היער שהביא, מתוך ידיעה כי חייבים להכריז על מנצח במשחק, ובתקווה שבכך קברניטי המשחק יחזרו בם.
תקוותה של קטניס מתגשמת, וקברניטי המשחק מכריזים על שניהם כמנצחים, רגע לפני שהם מכניסים את הגרגרים לפה.
לאחר שעברו טיפולים רפואיים בעקבות פציעותיהם במהלך המשחקים, קטניס ופיטה עומדים להיות מוצגים בפני הקפיטול בתור מנצחים.
ובכך היא תמשיך בטקטיקה בה השתמשה במשך כל המשחק כדי לגרוף את אהדת הקהל ולא לעורר מרד.
ובאמת כך היה, ובמהלך ההכרזה על המנצחים, וכן בזמן הרעיונות של המנצחים, קטניס גורמת לקהל ולקפיטול לחשוב שהסיבה של הרצון שלה להתאבד יחד עם פיטה, הוא משום שהיא לא הייתה יכולה לחשוב על כך שהיא תחיה בלעדיו.
ברכבת חזרה הביתה, קטניס מבולבלת לגבי רגשותיה לפיטה, אשר מבין כי ייתכן שסיפור ההתאהבות שימש כסיפור כיסוי, "לצורכי השעה" על מנת שתינצל מעונש מהקפיטול ועל מנת שיצאו שניהם מהזירה בחיים.
פיטה נעשה קריר כלפיה, מכיוון שהוא אהב אותה באמת.
הספר מסתיים בהגעתם של פיטה וקטניס לביתם במחוז 12, אוחזים ידיים לקראת המצלמות, כשהמשפט האחרון מספר, שקטניס חוששת מרגע שתצטרך להרפות מהן.
הסרט הראשון עלה לאקרנים ב-23 במרץ 2012 במקביל במספר מדינות בעולם בבימויו של גארי רוס.
בישראל, הסרט יצא ב-22 במרץ 2012. מכירת הכרטיסים המוקדמת שברה שיאים עולמיים, ועברה במספר את "שחר מפציע" ואת "אווטאר".
לתפקידים הראשיים לוהקו ליאם המסוורת' בתפקיד גייל, ג'וש האצ'רסון בתפקיד פיטה, ג'ניפר לורנס בתפקיד קטניס ואליזבת' בנקס בתפקיד אפי טרינקט.
הסרט השני יצא לאקרנים ב-22 בנובמבר 2013 ("משחקי הרעב: התלקחות" – "The Hunger Games:Catching Fire").
הביקורות שיבחו את "משחק הרעב".
סטפני מאייר מחברת "דמדומים" אמרה: "התמכרתי לספר...
'משחקי הרעב' הוא ספר מדהים".
ריק ריירדן, מחבר סדרת "פרסי ג'קסון והאולימפיים", תיאר את הספר כ"סיפור ההרפתקאות הקרוב ביותר לשלמות שקראתי בחיי".
אליזבת' בירד היללה את הספר ותיארה אותו כ"מרגש, מעורר מחשבה ועוצר נשימה".
בנוסף, היא הגדירה את הספר כאחד הספרים הטובים של 2008. גם מגזין "בוקליסט" פרסם ביקורת חיובית ושיבח את הדמויות והרומנטיקה בספר.
בביקורת שפרסם "הניו יורק טיימס", כתב ג'ון גרין כי הספר "בעל עלילה גאונית וקצב מושלם".
סטיבן קינג, שיבח גם הוא את הספר ואמר "לא יכולתי להפסיק לקרוא".
משחקי הקק"ל היו משחקי קופסה שנוצרו בידי הקרן הקיימת לישראל החל משנות העשרים של המאה ה-20. המשחקים הביאו לידי ביטוי את מטרות הקרן וסייעו לגיוס תרומות בגולה, ולהחדרת ערכי ציונות לילדי היישוב ומאוחר יותר ילדי מדינת ישראל.
במשחקים באה לידי ביטוי השפעת תרבותם של העולים ובמיוחד עולי גרמניה ופולין.
המשחקים הופצו על ידי משרדי הקרן ברחבי העולם ובפיתוחם לקחה חלק מועצת המורים למען הקק"ל.
מרבית הידיעות על משחקים בארץ ישראל של תחילת המאה ה-20 מקורן בספרות אשר עוסקת במשחקי "עשה זאת בעצמך", בעיתוני הילדים של התקופה ובמקורות מקבילים בספרות האנגלית והגרמנית של אותה תקופה.
תיאור, תמונות ותרשימים של המשחקים בארץ ישראל בשנות ה-40 וה-50 ניתן למצוא בספר "בשפתנו במראות" (דוד אטינגר).
רק בתחילת שנות ה-20 הוקמו בישראל ראשוני מפעלי המשחקים.
משנות העשרים החלו להופיע בישראל יצרני צעצועים ומשחקים.
עיקר התנופה לתעשייה זו ניתנה בין השנים 33–1936 עם עליתם של מומחים רבים בתחום זה מפולין וגרמניה.
עולי גרמניה הביאו איתם תרבות עשירה מארץ מוצאם הם תרמו בארץ בעיקר לאמנות הפלסטית.
הם יצרו בעיקר משחקים מעץ, ממתכת, מעופרת וכו'.
מפולין הגיעו עולים שתרמו לענף המשחקים הכתובים-משחקי קופסה.
נזכיר לדוגמה מספר דמויות שתרמו לענף המשחקים והצעצועים: בנימין ברלוי, ברדה, שושנה פרסיץ, משפחת זימנסקי, משפחת שוורין, משפחת רוסט, אמנון בית אהרן, קצנברגר ועוד רבים אחרים.
היצרנים ומפתחי המשחקים היו ברובם עולים חדשים שנאבקו להיקלט בארץ ולהקים תעשייה.
זו הייתה מפוזרת בערים, בקיבוצים.
במושבים ובמושבות לא הייתה תעשייה כזו.
היצרן הראשי של משחקי חותמות היה גרשון צחובוי.
צחובוי ייצר חותמות עם הדפסים בנושאים כמו חקלאות, גננות, בניין ועבודה.
בנוסף יוצרו גם דמויות של אנשים כך שילד יכול היה לאסוף את החותמות ולבנות לעצמו מאגר שלם באמצעותו ניתן היה ליצור עיר שלמה או סיפור שלם על ידי החתמת החותמות על דף נייר.
צחובוי בנה את הידע שלו בעקבות עבודתו בחצרו של הצאר ניקולאי השני וכשעלה ארצה שימש אותו ידע זה בייצור המשחקים העדינים ובהמשך בייצור מדליות, מגינים וחותמות הדורשות ידע במכניקה עדינה ובעיצוב מיוחד בברזל.
ממשיכו עד היום הוא נכדו אילן.
ב-1925 הוקמה "מועצת המורים למען הקק"ל", אשר לקחה על עצמה לכתוב תוכניות לימודים מתקדמות ומשופרות "ברוח המולדת".
המועצה הייתה גוף מקצועי פדגוגי שצמח מתוך ארגוני המורים, ונתן לקק"ל את הגיבוי האידאולוגי בכל פעולותיו החינוכיות וכך גם בתכנון המשחקים בהם שולבו רעיונות לאומיים.
בעקבות הגירתם של היהודים לא"י בראשית המאה העשרים, אחוז הילדים והנערים בארץ היה כרבע מכלל האוכלוסייה.
אוכלוסייה זו הייתה פוטנציאל השוק העיקרי למשחקי הקופסה שבנדון.
(מבלי לקחת בחשבון את ילדי היישוב הישן).
בשנות ה-30 וה-40 נערכו בארץ מספר תערוכות משחקים.
כמו כן הבריטים יזמו לקיים במדינות האזור תערוכות למוצרי תעשייה וביניהם משחקים.
ב-1943 הם הכינו בעזרת ארגונים יהודיים מת"א קטלוג מוצרים של כל מוצרי התעשייה והיצרנים בפלסטינה.
ביניהם גם קטלוג למשחקים וצעצועים.
תעשיית המשחקים והצעצועים הארץ ישראלית השתתפה בכל הפעילויות האלו.
הסמלים שנוצרו בין השנים 1897–1948 ושליוו את הציונות עד הקמת המדינה באו לידי ביטוי גם במשחקי הקק"ל.
סמלים אלו מלמדים על התרבות חומרית של התקופה ועל הערכים שהועברו באמצעותם.
אמצעים חזותיים שונים הופצו על ידי התנועה הציונית כדי להעביר מסרים ורעיונות.
גלויות וכרזות עוטרו ואוירו על ידי אמנים...
והגיעו כמעט לכל בית ציוני, אלה הפכו לחלק בלתי נפרד מן התרבות הציונית ." גם משחקי הקק"ל נופלים בקטגוריה הנזכרת לעיל כאמצעים חזותיים או תרבות חומרית של הקק"ל.
כפי שחלק מהדימויים החזותיים האחרים יוצרו בארצות הגולה כך גם משחקים רבים יוצרו שם, אחרים יוצרו בארץ והגיעו לכל גלויות ישראל.
נוצר מין "עולם ציוני" שבו הועברו כרזות ושאר חומרי הסברה ותעמולה כולל משחקים בין קהילות ישראל השונות.
קק"ל יזמה והפיצה משחקי קלפים רבים – רובם משחקי רביעיות.
מרגלית עקביא מזכירה בספרה משחקי קלפים "מלכותיים", ומזכירה גם משחקי קלפי רביעיות למטרות לימודיות בתחומי הגאוגרפיה, תנ"ך, צמחים חיות ועוד.
אותם קלפים משמשים מאוחר יותר גם ללימוד חגים ומנהגים ונושאי לימוד נוספים.
התנועה הציונית בססה את עקרונות הלאומיות היהודית על שילוב התרבות היהודית בערכים אוניברסליים שהתפתחו באירופה המערבית.
המהפכה בעם היהודי שהייתה צריכה להביא לשינוי ביהודים, התרחשה במקביל לזו שעברה על עמי אירופה, תוך בניית לאומיותם במאות ה-18–19. שינוי עמוק זה חייב היה להתהוות בעיקר על ידי חינוך (פורמלי ובלתי פורמלי) המבוסס על סוכני חינוך שונים: הוגי דעות ואנשי רוח, בתי ספר, תנועות הנוער והקק"ל.
בארץ ישראל בתחילת המאה העשרים בתי הספר והאוניברסיטאות, בחינוך פורמלי, היו אמורים להוות את עמוד השדרה החינוכי של היהודי החדש.
התרבות היהודית נבעה בעיקר מהקשר לדת והאמונה, ואילו התנועה הציונית הביאה ערכים וסוכני חינוך בלתי פורמלי חדשים, שלא היו מוכרים קודם, כדי ליצור את היהודי החדש בא"י.
תהליך חילון החינוך החל כבר באירופה במאה ה-18. המשחקים שנוצרו על רקע זה היו טבועים מיסודם באידאולוגיה ציונית.
דיוקן הצבר – מושא הציונות עולה מספרו של עוז אלמוג כשילוב בין עולם היהדות המסורתית לבין נציג המהפכה הציונית.
עוז אלמוג בספרו "הפרידה משרוליק" מציג את התהליכים אשר גרמו לכרסום דמותו של הצבר הפסבדו מיסטי.
גידולו וטיפוחו של הצבר נעשה בחסות אימהות, רופאים, פסיכולוגים, מחנכים, וחוקרים, אשר השקיעו רבות בטפוח הילדים.
למערך האקדמי התלו גם גופי עזרה כבתי חולים, בתי יולדות, מעונות.
למשחקים נודעה חשיבות להתפתחות הילד ולעולמו הנפשי בעיקר בגילאי הגן.
מפרויד ועד ויניקוט הוא מאמר אשר סוקר את מחקריהם של מספר חוקרים מובילם בתחום המשחקים.
פרויד:"משחקם של ילדים יצירה מקבילה ליצירת משוררים".
מלאני קליין: "משחקם מקביל לחלומות ולאסוציאציות".
אריקסון: "פעילות משחררת, חיזוק כוחות ה"אני", הכנה ליצירת קשרים הדדיים עם סביבתו".
ויניקוט:"המשחק אקט של יצירה, מאפיין את כלל ההתפתחות האנושית, גשר בין המציאות הפנימית לחיצונית.
המשחק משלב חשיבה ועשייה ותמיד כולל רכיב של הנאה".
יוהאן הויזינגה בספרו "האדם משחק" מביע דעתו בקשר למקור המשחק והשפעותיו.
המשחק עתיק מן התרבות, חיות שחקו לפני היות תרבות.
המשחק מצוי בכל סוכני התרבות: בשפה, במיתוס ובפולחן.
לדידו של המחבר, המשחק והרצינות הם ניגודים בינאריים, "המשחק מתגלגל ברצינות, והרצינות מתגלגלת במשחק ...
כללי המשחק ברורים וסופיים והעיקר שאין למשחק תכלית או תועלת אלא להנאה בלבד.
משחק פשוט הוא משחק קדוש ובעולמו יושבים ביחד ילד, משורר, והאדם הפרימיטיבי".
בשתוף פעולה פורה בין ירושלים לברלין, פותחו משחקים רבים והופצו ברחבי העולם היהודי בעזרת משרדי הקרן הקיימת שהיו פרוסים ברחבי העולם (בשנות העשרים היו כ-50 משרדים ברחבי העולם).
הקק"ל כגוף לאומי עוסק בין היתר בהעלאת המודעות לארץ ישראל בגולה.
כדי להביא תרומות היה צריך לפתח רעיונות שיסייעו "במכירת" רעיון ארץ ישראל.
לכך הקים מערך שהפיק וארגן תוכניות ושיטות שונות לכך.
המחקר הקיים והשפעות תרבותיות על אופי המשחקים
משחקי הקק"ל מהווים בין היתר דוגמה לדרך בה משפיעה תרבות על סוג המשחקים.
כך למשל המשחקים והצעצועים אותם פיתחו ברבות השנים היפנים נבדלו מאלו של תרבות המערב, כללו מוטיבים מקומיים כמו העפיפונים, והתבססו על תרבותם.
על הקשר בין התפתחות משחקים ותרבויות
ניקולס ויטייקר (NICHOLAS WHITTAKER) הביא את תיאור התפתחותם של צעצועי המאה העשרים במקביל להתפתחותם התרבותית.
למשל משחק המכנו שפותח בתחילת המאה העשרים במקביל להתפתחויות המכניות האדירות שקרו באירופה.
בימים שלפני מלחמת העולם הראשונה הובילה גרמניה את התעשייה העולמית בעיקר בצעצועי פח ומתיחת קפיץ מכוניות נוסעות, חיות נעות, רכבות טסות על פסים וכו.
ניתן גם לציין שבחלקה הייתה תעשיית המשחקים מבוססת על שנאה שלובתה על בסיס לאומי.
למשל בין גרמניה ואנגליה פותחו משחקי מלחמה בקופסה, חיילי בדיל, וכו'.
משחקים אשר מבטאים את השנאה ההדדית.
למשל פותחו משחקים שבהם מתחרים מי יכבוש ראשון את ברלין.
ממציאים "נשק" לילדים אשר "ישתתפו" בלחימה נגד האויב ועוד.
באנגליה בתקופה הוויקטוריאנית לא יוצרו משחקים באופן תעשייתי אלא השתמשו בחפצים אשר אבדו את ערכם כגון מקלות, גלגלים, סמרטוטים וכו'.
התבגרות הילדים לוותה במשחקים מסורתיים שהועברו על ידי שירים, ספורים, פתגמים, אלו קבלו תרגום ויישום חברתי.
עד לשנת 1932 הייתה תעשיית הצעצועים האנגלית תעשייה נחשלת.
היציאה מהמשבר הכלכלי הגדול בארצות הברית הביאה עימה טכנולוגיות מודרניות לכל בית, אמצעי השיווק הפכו לזמינים יותר, ובמקביל נוצרו גם משחקי ילדים חדשים שהגיעו לשוק רחב יותר.
התפשטות המשחקים המתועשים שינתה את מצב הענף באופן דרמטי.
כך למשל השוק האמריקאי שהתבסס על יבוא משחקים עבר ליצור עצמי שלהם.
בתחילת שנות ה-30 ירדו מחירי הצעצועים והם זכו לתפוצה נרחבת.(ספרו של K.D.
גם החומרים השתנו בהתאם והמשחקים שנעשו קודם מחומרים טבעיים הפכו לחומרים מלאכותיים.
טכנולוגיות הייצור הותאמו לייצור המוני.
בשנות החמישים ובעקבות שינויים בשוק העבודה, הרגלי הצריכה בעולם המערבי ושינויים מבניים בתעשייה חלה מהפכה נוספת בענף.
חברות רב לאומיות נכנסו אליו, סטנדרטי היצור עלו ותפוצת המשחקים התרחבה.
במקביל לכל אלו נוצרה מעין "אחידות" בצורה ובתוכן של משחקים ברחבי העולם.