tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשנת 2018 דווח כי פשיטת הרגל בוטלה.
באוגוסט 2022, בעיצומה של מערכת הבחירות לכנסת ה-25, נפגש גוטניק עם פוליטיקאים כגון יו"ר עוצמה יהודית ח"כ איתמר בן גביר, יו"ר הרוח הציונית איילת שקד, יו"ר האופוזיציה בנימין נתניהו, ועוד.
גוטניק אף היה אחד מהאישים העיקריים שהובילו לאיחוד בין מפלגות 'הציונות הדתית' ו'עוצמה יהודית'.
גוטניק נשוי ואב ל-11 ילדים.
בתו הבכורה רבקה קרינסקי היא זמרת.
שלמות הארץ, שיחות מהרבי מליובאוויטש ותאור המאבק על שלמות הארץ, תשנ"ו
יוסף יפת (25 בנובמבר 1922 – 3 בספטמבר 1976) היה לוחם פלמ"ח, איש צבא ומושל העיר עזה.
יפת נולד בירושלים, כאחד מ-11 ילדיהם של שלמה וצבייה יפת שעלו מתימן בשנת 1916. אבי המשפחה עבד כשומר בבית החולים הדסה והאם עסקה בפעילויות התנדבות למען הקהילה.
יפת למד בבית הספר "תחכמוני" ובגיל 15 התגייס לפעולות החי"ש (חילות השדה) של "ההגנה", שנועדו לשמירה על היישובים הקדמיים באזור ירושלים.
בשנת 1942 גויס לפלמ"ח, למחלקה הערבית (המחלקה השחורה).
בימי המאורעות נהג להסתובב בשוקי העיר ובשכונותיה הערביות, בהיותו דובר ערבית על בוריה ובעל חזות ערבית, שמע וקלט מידע ודאג להעבירו לגורמים המתאימים.
בין השאר נודע כאחד ממקימי "חבורת האש".
יפת היה ידוע בכינויו "יוסק'ה כל הארץ" על שום שהכיר את כל הארץ, וכל הארץ הכירה אותו.
בשנת 1944 נשא את רינה לבית צביאלי, ילידת שכונת בורוכוב בגבעתיים, שהייתה חברת הקבוצה שהקימה את קיבוץ מנרה.
חתונתם נערכה בתל אביב, אך חברי המחלקה הערבית ערכו את המסיבה בקיבוץ אלונים.
רינה חזרה למשק ויפת חזר למשימותיו במסגרת המחלקה.
ב-1 בפברואר 1948 השתחרר מהפלמ"ח והתגייס לצה"ל.
לאחר הקמת המדינה, חזר למנרה ושימש כנהג האוטובוס האזורי.
קו האוטובוס נסע לאורך גבול הצפון ועבר בכל היישובים שלאורכו.
עם פרוץ מבצע קדש, ב-1956, חזר והתגייס לצבא, ושירת בעזה בתפקידים שונים.
בזכות שליטתו בשפה הערבית, בניביה ומנהגי האוכלוסייה, הפך למקובל ואהוד על הערבים שלא פעם פנו אליו כדי שיפסוק ביניהם.
בשנת 1957, עם הנסיגה מרצועת עזה, עבר לירושלים למשך שנה ולבסוף ב-1958 קבע את ביתו בבאר שבע.
ב-1960 ארגן פרופסור יגאל ידין משלחת ארכאולוגית למדבר יהודה ופנה לפיקוד הדרום שישלחו לו קצין שישמש כמפקד מחנה המשלחת.
יפת נשלח לשמש כקצין המחנה, ובעקבות כך נוצרה בין השניים מערכת יחסים חברית עד כי ידין סירב לקבל כל קצין אחר בפעמים הבאות.
בשנת 1965 השתחרר מצה"ל, בדרגת סגן-אלוף, אך שנתיים מאוחר יותר עם פרוץ מלחמת ששת הימים, שב והתגייס לצבא וחזר לעזה.
יפת השתחרר סופית בשנת 1973. במשך תקופה ארוכה שימש כמושל ברצועת עזה.
יוסף יפת נפטר באופן מפתיע, בירושלים בראשית ספטמבר 1976 והוא בן 53 שנה, והוכר כחלל צה"ל, משום שנפגע במהלך שירותו, ופגיעות אלו גרמו בסופו של דבר למותו.
הרב יוסף יצחק וילשנסקי (ג' באדר ב' ה'תשי"א, מרץ 1951 – ח' באדר ה'תשפ"ה, 8 במרץ 2025) היה ראש ישיבת "חסידי חב"ד ליובאוויטש" בצפת, הישיבה החב"דית הגדולה בעולם.
נולד בצרפת לזלטה ולרפאל וילשנסקי, שהיה מזכיר 'לשכת ליובאוויטש האירופאית', תחילה בצרפת ומתשל"ב בקראון הייטס.
אמו נפטרה בהיותו כבן שלוש והוא חונך אצל אביו וסבו, הרב אלכסנדר סנדר מנקין דודנו של הרב פתחיה מנקין אביו של הרב משה צבי נריה.
למד בישיבת חב"ד בברינואה בצרפת, אצל ראש הישיבה הרב יוסף גולדברג שממנו רכש את הלימוד בשיטת בריסק שאותה אימץ.
בשנת תשכ"ט עבר ללמוד במרכז חב"ד העולמי - 770 בניו יורק.
בשנת תשל"א נשלח לישיבת חב"ד במלבורן.
לאחר מכן חזר למרכז חב"ד, שם סייע במשך כמה שנים לחברי 'ועד להפצת שיחות' שערך את שיחותיו של הרבי מליובאוויטש שהפכו לסדרת לקוטי שיחות.
באלול תשל"ד נישא למלכה, בתו של הרב משה אשכנזי, רב קהילת חב"ד בתל אביב.
בשנת ה'תשל"ו היה אחד מקבוצת השלוחים ששלח הרבי מלובביץ' לישראל.
בשנת ה'תשל"ז ייסד הרב אריה ליב קפלן עם הרב אליהו אריה פרידמן את ישיבת חסידי חב"ד ליובאוויטש בעיר העתיקה שם והחל לכהן בראשותה.
הישיבה הייתה מהראשונות שבהן למדו תלמידים מבית חרדי עם תלמידים חוזרים בתשובה.
היא הפכה לישיבה החב"דית הגדולה בישראל ובה מאות תלמידים.
הישיבה מזוהה עם הזרם המשיחיסטי בחב"ד, מסונפים אליה ישיבה גדולה בחיפה ובנוף הגליל, וכן ישיבה גדולה נוספת בשכונת התקווה בתל אביב.
כמו כן קשורים אליה ישיבה קטנה, ישיבת חנוך לנער ומכון תורני-טכנולוגי-אורט בצפת.
ב-2001 מונה הרב וילשנסקי על ידי שלמה מיידנצ'יק, יו"ר אגודת חסידי חב"ד בישראל, לחבר באגודה.
ב-2002 התנגד בית דין רבני חב"ד למינוי, ובשנת 2004 הסכים לו.
הרב וילשנסקי היה חבר גם בהנהלת ארגון מטה משיח בארץ הקודש.
הנחה מדי שנה את מעמד סיום הרמב"ם המרכזי בטבריה.
בשנותיו האחרונות סבל מסוכרת ומצבו הבריאותי היה מעורער.
נפטר בח' באדר ה'תשפ"ה, בגיל 74 שנים, במרכז הרפואי שערי צדק, נטמן בצד הצפוני שבבית העלמין הישן בצפת.
הרב וילשנסקי בשיעוריו הביא בנוגע לסוגיות הנלמדות את חידושי הרבי מלובביץ' שבשיחותיו.
חלק משיעוריו התפרסמו בכתב העת של הישיבה, "שערי ישיבה" שיוצא מאז ה'תש"ס, וחוברות 'הערות התמימים ואנ"ש' היוצאות מספר פעמים בשנה מאז תשל"ז.
אחיו הרב שניאור זלמן היה ראש ישיבת חב"ד במוריסטאון בניו ג'רזי.
גיסו הרב מרדכי שמואל אשכנזי היה הרב של כפר חב"ד.
גיסו הרב נחמן יוסף טברסקי, ר"מ בישיבת אהלי תורה בקראון הייטס.
הרב מנחם מנדל, ראש ישיבת תומכי תמימים בחיפה
בתו זלטה אשת הרב שמואל שלמה ליפשיץ (בן הרב שלום דוב ליפשיץ) ר"מ בישיבת תומכי תמימים במגדל העמק וחבר הנהלת יד לאחים
הרב מאיר, ראש ה'ישיבה גדולה' בצפת ושליח חב"ד בעמוקה
הרב חיים אליעזר, ראש ישיבה ומנהל מוסדות "חנוך לנער" בצפת ובאופקים (הכוללים ישיבה קטנה וכפר נוער חרדי מטעם אורט ישראל)
הרב שמואל אלכסנדר סנדר, שליח חב"ד וראש ישיבת חב"ד במילאנו
הרב ישראל, ראש ה'ישיבה קטנה' בצפת
הרב בצלאל, ר"מ בישיבה בקרית שמואל ושליח בעיר חיפה
בתו חיה מושקא אשת הרב לוי יצחק ניסלביץ', משפיע וממנהלי הישיבה הקטנה בצפת
יוסף יָשוּבִי (14 בדצמבר 1887 – 6 בדצמבר 1980) היה מורה ומחנך ישראלי ופעיל ציוני.
ישובי נולד בשם הוגו רוזנטל (Hugo Rosenthal) ב-1887 בלאגה (Lage) שבווסטפאליה, גרמניה, כבן אמצעי בין תשעה ילדים במשפחה יהודית דלת אמצעים.
הוא הוכשר להוראה בבית המדרש היהודי למורים במינסטר.
למרות הסביבה המתבוללת, הוא הגיע לרעיון הציוני עוד לפני מלחמת העולם הראשונה, שבמהלכה שירת ארבע שנים בצבא הגרמני ונלחם בחזית, שם פגש יהודים שכמותם לא הכיר קודם לכן.
אחרי המלחמה נישא לפסנתרנית בטי (יהודית) לבית גולדשמידט, והיה פעיל בתנועה הציונית ובהקמת מרכז הכשרה בעיר וולפנביטל שבצפון גרמניה.
ב-1925 עלה עם משפחתו לארץ ישראל ועבד כמורה בבית הספר הריאלי בחיפה.
ב-1929 חזרה המשפחה לגרמניה, ורוזנטל היה מורה בבית ספר יהודי בברלין ופעיל בתנועה הציונית.
לאחר עליית הנאצים לשלטון בגרמניה ב-1933, נענה לפנייתם של הרב לאו בק ואוטו הירש, שעמדו בראש הארגון המרכזי של יהודי גרמניה, והקים מוסד חינוכי לילדים יהודים, לנדשולהיים הרלינגן בכפר הֶרלִינגֵן שבדרום־גרמניה.
במוסד חיו, מוגנים יחסית מפני המתרחש בערי גרמניה, עשרות ילדים יהודים, אשר נאסר עליהם ללמוד בבתי הספר הגרמניים.
רוזנטל יישם במוסד גישה חינוכית מתקדמת בהשפעת הוגים כיוהאן היינריך פסטלוצי ומריה מונטסורי.
הוא הפעיל את המוסד עד שנאלץ לסגור את שעריו בצו השלטון הנאצי.
באוגוסט 1939, שבועיים לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה, חזרו הוא ורעייתו לארץ ישראל והתאחדו עם ילדיהם, שעזבו את גרמניה כשנה קודם לכן.
לציון השיבה לארץ עִברת את שמו ל"יוסף יָשוּבִי".
מבט על התקופה הראשונה לאחר הגעתם ארצה, שבמהלכה שהתה המשפחה בכפר הנוער בן שמן, מצא ביטוי ספרותי כעבור שנים רבות בסיפורו של ס.
יזהר "פסנתר בודד בלילה" (בקובץ "צדדיים").
מ-1940 עד 1956 ניהל יוסף ישובי את כפר ילדים ונוער אהבה שבכפר ביאליק.
עם צאתו לגמלאות בפברואר 1957 הוענק לו בז'נבה אות הוקרה והצטיינות על פעילותו החינוכית מטעם The International Save the Children Union.
במסגרת ציון 45 שנים ל"עליית הנוער" (1977) זכה בתואר "יקיר עליית הנוער".
בשנת 1943 נהרג בנו הבכור, , בעת שירותו בצבא הבריטי.
זמן לא רב אחר כך נודע לישובי ששלוש מאחיותיו ובני משפחה נוספים נרצחו בידי הנאצים.
במשך השנים חקר, כתב ופרסם מחקרים פסיכולוגיים וחינוכיים, סיפורי אגדות ודברי הגות.
חלקם ראו אור בספרו "חינוך ומסורת" (1966) וחלקם שמורים בעזבונו שבארכיון "יד ושם" בירושלים.
במהלך שנת 1947 כתב ישובי, בגרמנית, את זכרונותיו מימי ילדותו ובחרותו – השנים 1887–1914. אירועי אותה שנה, שבסופה התקבלה באו"ם החלטת החלוקה, מוצאים את ביטוים ושזורים בין דפי הזיכרונות.
בשנת 2000 פורסמו הזיכרונות בספר, שיצא לאור בבית ההוצאה להיסטוריה אזורית במחוז הולדתו בגרמניה.
הספר תורגם לעברית בידי בנו, אוריאל יָשוּבִי, בשנת 2003. מלבד היותו תיאור מרגש של ימי ילדותו ובחרותו של מחברו, מהווה הספר גם מקור חשוב לחקר יהדות גרמניה באותה עת.
יוסף ישובי נפטר ב-1980 בישראל, והובא למנוחות בבית העלמין צור שלום.
חינוך ומסורת: ארבעים שנות חינוך / יוסף ישובי (הוגו רוזנטל); (הביא לדפוס: מיכאל ברלינגר), חיפה : המחלקה לחינוך ולתרבות של עיריית חיפה, תשכ"ו-1966.
זיכרונות / יוסף ישובי (הוגו רוזנטל); מגרמנית: אוריאל ישובי, מעגן מיכאל: א.
שמואל הוגו ברגמן; אריה לוי; יוסף ישובי; פנחס רוזנבליט; שמעון בר חמא, תפילה, התבוננות ודבקות כאמצעים בחיינו הדתיים; חנוך לערכי היהדות בבתי ספר ובמוסדות לנער,
הרב יוסף יצחק אופן (נולד בכ"ד בשבט ה'תש"י, פברואר 1950) הוא משפיע בישיבת תורת אמת, ישיבת חסידי חב"ד ליובאוויטש צפת ובקהילת חב"ד ברמת שלמה שבירושלים.
עומד בראש מרכז חמ"ש - רשת כוללי-ערב ללימוד חסידות.
נולד ברמת גן לר' אהרן ובתיה אופן, שבועות ספורים לאחר פטירתו של רבי יוסף יצחק שניאורסון, והיה מהראשונים שנקראו על שמו.
למד בישיבת תומכי תמימים לוד, ובישיבת תומכי תמימים בכפר חב"ד אצל המשפיע הרב שלמה חיים קסלמן .
בשנת תשכ"ו נסע ללמוד בישיבת תומכי תמימים ליובאוויטש המרכזית – 770.
לאחר נישואיו לדבורה (בת ר' אלימלך פרוינוביץ מבני ברק), התיישב בירושלים והתמנה למשפיע בישיבת תורת אמת בעיר.
כעבור עשר שנים החל לשמש גם כמשפיע בישיבת חסידי חב"ד ליובאוויטש צפת, ובכולל שבבית הכנסת צמח צדק (צפת), וכמורה ב'מכון אלטע'.
בשנים ה'תשס"ז-ה'תשס"ח הוציא על ידי מכון 'קול מבשר' דיסקים של שיעורים שמסר בתורת החסידות: בספר המאמרים עת"ר, בשער הייחוד והאמונה, בספר המאמרים תרס"ה, בספר המאמרים תער"ב חלק א' ובחינוך קטן שבתניא.
מוסר שיעור שבועי בישיבת חב"ד ברמת אביב בספר דרך מצותיך.
כמו כן מוסר מדי שבוע שיעור ב"קונטרס העבודה" של רבי שלום דובער שניאורסון בקרית הבעל שם טוב שבפתח תקווה.
בשנת ה'תשע"ד נכנס כמשפיע במוקד "עשה לך רב" של ארגון התאחדות החסידים המאגד בתוכו 63 רבנים שעונים לשאלות הציבור במשך כל השבוע.
בחודש שבט ה'תשע"ט עבר אירוע מוחי קל.
בחודש אדר א', לאחר פטירת הרב משה מרדכי אורנשטיין ששימש כמשפיע ראשי בישיבת חסידי חב"ד ליובאוויטש צפת, מונה הרב אופן למלא את מקומו.
עם פתיחת מוסדות אור ליובאוויטש בכפר חב"ד מונה הרב אופן לחבר הנהלה במוסדות.
בשנת תשמ"ח, לאחר פטירת הרבנית חיה מושקא שניאורסון (אשתו של רבי מנחם מנדל שניאורסון), החל בפעילות לזכרה ופתח את 'מרכז חמ"ש להפצת המעיינות' – כולל ללימוד תורת חסידות חב"ד.
בשנת תשע"ה החלה פתיחה מחודשת של רשת כוללים הנושאת שם זה.
ברשת לומדים כ-1000 אברכים ב-50 כוללי ערב והרב אופן מכהן כיו"ר.
בכוללים מתקיימים גם מבצעי לימוד בזמנים מיוחדים וכן ישיבת בין הזמנים בחופשת הקיץ.
מדריך את תלמידיו בעבודת ה' להתבונן בתורת החסידות ולהתפלל באריכות.
הוא סבור שזהו דרך של התקשרות וקיום רצונו של הרבי מלובביץ'.
מדגיש גם את עבודת השמחה.
בעל ידע בניגוני חב"ד, כולל דיוק בגרסאות הניגונים וקצב שירתם הנכון.
חתם עם עוד מאות רבנים על פסק-דין שהרבי מלובביץ' הוא נביא ומלך המשיח.
מתנגד ללימודי חול בתלמודי תורה.
הרב ירון יחזקאל נאמן, משגיח בישיבת חב"ד בצפת
הרב מיכאל חנוך גולומב, משפיע בישיבת חב"ד המרכזית
הרב משה אורנשטיין, משפיע בישיבת חסידי חב"ד ליובאוויטש צפת
בנו, זלמן - משמש כמנהל ור"מ בזאל מכינה בתורת אמת
בנו, מנחם מענדל – מנהל עמותת אור לחייל
בנו, שמואל – מנהל מרכז חמ"ש להפצת המעיינות
בנו, שלום דובער - משמש כמחנך בתלמוד תורה ביתר עילית
בנו, ישראל – משגיח בישיבת תומכי תמימים בראשון לציון
חתנו, הרב נפתלי מינצברג – ר"מ בישיבת תומכי תמימים בנתניה
חתנו, חיים אלרואי, תל אביב
חתנו, אלחנן מרוזוב, תל ציון
רבי יוסף יצחק שניאורסון מאוורוטש (תקפ"ב, 1822 – י"ח בכסלו תרל"ז, 4 בדצמבר 1876) היה אדמו"ר לחסידי צ'רנוביל בעיר אוברוץ' (אוורוטש) שבצפון אוקראינה, בנו של ה"צמח צדק" מלובביץ' וחתנו של רבי יעקב ישראל מצ'רקס.
נשא את חנה בתו של רבי יעקב ישראל מצ'רקס שהיה אדמו"ר לחסידי צ'רנוביל.
רבי יעקב ישראל היה בנו של רבי מרדכי, המגיד מצ'רנוביל, וחתנו של רבי דובער שניאורי.
בשנת ה'תרי"ט (1859), עוד בחיי אביו, קיבל בלחץ חמיו את האדמו"רות לבית צ'רנוביל בעיר אוברוץ' שבאוקראינה למרות התנגדות נחרצת מצד אח חמיו רבי אהרן טברסקי מצ'רנוביל, ומצד הצמח צדק אביו של רבי יוסף יצחק.
בהנהגתו הלך בעקבות חמיו רבי יעקב ישראל מצ'רקס וניהל חצר בסגנון חסידויות צ'רנוביל-פולין, ולא בסגנון אביו הצמח צדק כדרכה של חסידות חב"ד.
בכך היה חריג בין אחיו שהיו אדמו"רי חב"ד.
עם זאת היו לו מאפיינים חב"דיים מסוימים ובפני כמה ממקורביו נהג בכמה ממנהגי חב"ד.
רבי יוסף יצחק נודע כבעל מופת.
וכך מובא עליו בספר "בית רבי": "ויוסף הוא השליט, עוד בחיי אביו רבינו.
וקבע דירתו בעיר אוורוטש, ולשם היו נוסעים אליו לקבל לקבל מפיו ולדרוש ממנו עצות רוחניות וגשמיות.
בוואלין סיפרו ממנו גדולות והחזיקוהו לאיש מופת...
היה בא לעיתים לליובאוויטש לשתות מבאר מים חיים, והיה דולה ומשקה לאנ"ש הקשורים והעטופים אליו".
לאחר פטירתו המשיך ומילא בנו רבי נחום דובער שניאורסון את מקומו.
נכדו רבי יוסף יצחק שניאורסון האדמו"ר השישי מחב"ד-ליובאוויטש נקרא על שמו.
רבי יוסף יצחק נקבר בבית הקברות באוברוץ'.
המצבות בבית הקברות נהרסו, המקום הוזנח ואף נבנה בנין בתוך שטח בית הקברות.
בשנת ה'תשע"ב הודיע ישראל מאיר גבאי, יושב ראש אגודת אהלי צדיקים כי איתר את מקום קבורתו של רבי יוסף יצחק והקים מחדש מצבה לזכרו.
בנו רבי שניאור זלמן מרדכי (- כ"ד בניסן תרכ"ו).
בגיל 17 מונה לרבה של ז'יטומיר.
למרות גילו הצעיר הותיר אחריו חידושי תורה רבים.
הוא נפטר בגיל 26, שבועיים אחרי פטירת סבו הצמח צדק.
חלק מחידושיו סיכם בתימצות בן משפחתו רבי מנחם מענדל שניאורסון ויצאו לאור בספר הרשימות.
בתו רבקה נישאה לאחד העם.
בנו רבי נחום דובער (- ח' בטבת תרנ"ו).
רבי אהרן משה מאוורוטש, חתן רבי משולם זושא מטלומטש (חתנו של דודו זקינו, רבי יעקב ישראל מצ'רקס).
בנו היה הרב נחום זלמן שניאורסון אב בית דין צ'רקאסי.
שיינא ברכה אשת רבי נפתלי הירץ דוליצקא מקאמינקא.
שטערנא שרה אשת רבי שלום דובער שניאורסון האדמו"ר מליובאוויטש, בנם רבי יוסף יצחק האדמו"ר מליובאוויטש נקרא על שם סבו רבי יוסף יצחק מאוורוטש.
יוסף (יוסי) ירדן (נולד ב-12 באוגוסט 1952) הוא פרופסור לביוכימיה במכון ויצמן למדע.
מחשובי חוקרי הסרטן בישראל ובעולם.
חתן פרס א.מ.ת, פרס ישראל ופרסים רבים אחרים.
יוסף ירדן נולד בטבריה בשם יוסף סייג, בנם של אסתר (לבית דרעי) ולדוד סייג, שעלו לישראל ממקנס שבמרוקו ב-1949. גדל בנוף הגליל (נצרת עילית דאז) ויש לו שני אחים ואחות.
כקצין צעיר בצנחנים לחם, בשנת 1973, במלחמת יום הכיפורים בקרב ואדי מבעוק.
בשנת 1974 שימש כמפקד פלוגת צנחנים בגדוד 202. במילואים הגיע לדרגת סגן-אלוף.
בשנת 1979 סיים לימודי תואר ראשון בביולוגיה ובגאולוגיה באוניברסיטה העברית, בהצטיינות.
לאחר מכן קיבל תואר דוקטור במכון ויצמן למדע בשנת 1985. רכש את הכשרתו בביולוגיה מולקולרית בחברת ג'ננטק בסן פרנסיסקו ובמכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (MIT).
הוא מכהן כחבר סגל מאז שנת 1988 ובשנת 1989 הקים את מעבדת המחקר שלו במכון ויצמן למדע.
ירדן משמש דיקן בית הספר למוסמכים במכון ויצמן, יושב ראש הוועדה הלאומית לביוטכנולוגיה ויושב ראש ועדת המחקר של האגודה למלחמה בסרטן.
בעברו כיהן גם כסגן נשיא לעניינים אקדמיים במכון ויצמן למדע (1999-2001) וכדיקן הפקולטה לביולוגיה (1999-1997).
כמו כן שימש המנהל הראשון של המכון לחקר מחלת הסרטן על-שם מ.ד.
לאחרונה, מונה למנהלו של המכון לחקר הטיפול בסרטן על-שם דואק במרכז הבין-תחומי לחקר סרטן על-שם מורוס.
נשוי לרחל (לבית הורביץ) ואב לשלושה.
ירדן תרם תרומה משמעותית להבנה של מחלת הסרטן וסלל את הדרך לשיטות טיפול חדשות ששולבו בעולם הרפואה והצילו חיים.
במחקריו המתמקדים בדרכי הפעולה של מולקולות דמויות-הורמונים הנקראות גורמי גדילה (growth-factors), הגיע ירדן לגילויים שהובילו לפיתוחן של תרופות יעילות נגד סרטן.
עיקר עבודתו של ירדן מתרכזת בקבוצות החומרים EGFR ו-HER2, השייכות למשפחה של קולטנים לגורמי גדילה, שלה תפקיד מרכזי בהתפתחותם של גידולים.
בזכות מחקריו, הצליחו רופאים וחוקרים ברחבי העולם לגבש אסטרטגיות לחסימת קולטני EGFR ו-HER2, ואלו שימשו למאבק במחלת הסרטן.
צוות המחקר בראשות ירדן מתמקד בגיבוש אסטרטגיות למניעת העמידות שמפתחים חלק מהחולים בסרטן ריאות לתרופות אימונותרפיות נגד סרטן.
ירדן הצליח, באמצעות שילוב בין נוגדן שחוסם את הפעילות של EFGR ושני נוגדנים נוספים, לבלום את התפשטות תאי הסרטן במודל של עכברי מעבדה החולים בסרטן ריאות ואף הצליח לעכב את צמיחת הגידול עצמו.
שיטה זו של "נוגדן משולש" עשויה להוות בסיס לאסטרטגיות מותאמות אישית למאבק בסרטן בבני אדם.
ירדן אחראי לשורה של תגליות פורצות דרך, שהביאו לזיהויים של קולטנים של גורמי גידול, האחראים לוויסות תהליכי חיים מרכזיים בתא, להבנת דרך פעולתם, ולגילוי השיבושים החלים בהם ותורמים להתפתחות התהליך הסרטני.
על בסיס תגליות אלה, פותחה שורת תרופות אנטי-סרטניות.
מחקריו של ירדן עוסקים בקולטנים של גורמי גידול.
גורמי גידול הם החלבונים האחראים להאצה מבוקרת של חלוקת התאים בגוף, כמו אחרי פציעה למשל.
תא סרטני מתעלם מהבקרה הזו ומתחלק באופן פראי.
עבודתו של ירדן הביאה לזיהוי הקולטנים של גורמי גידול ולגילוי השיבושים החלים בהם ותורמים להתפתחות התהליך הסרטני.
על בסיס תגליות אלה, פותחה שורת תרופות אנטי-סרטניות, שחלקן כבר מצוי בשימוש נרחב.
לאחרונה, צוות המחקר בראשות ירדן מתמקד בגיבוש אסטרטגיות למניעת העמידות שמפתחים חלק מהחולים בסרטן ריאות לתרופות אימונותרפיות נגד סרטן.
שיטה זו של "נוגדן משולש" עשויה יום אחד להוות את הבסיס לאסטרטגיות מותאמות אישית למאבק בסרטן בבני אדם.
בעבור מחקריו ועבודתו המדעית זכה יוסף ירדן בפרסים רבים, בהם פרס המחקר ע"ש דאדלי רייט בביו-ממברנות, פרס סומך זאקס בכימיה, פרס אנדרה לווף, פרס לומברוזו בחקר הסרטן, פרס מיכאל ברונו מטעם קרן יד הנדיב, פרס מייסדי טבע ופרס הצטיינות של מכון המחקר הלאומי לחקר הסרטן בארצות הברית.
ירדן הוא חבר באקדמיה הלאומית הישראלית למדעים.
בשנת 2007 זכה בפרס א.מ.ת ובשנת 2017 הוכרז כחתן פרס ישראל.
הרב יוסף יעבץ הידוע בכינויו החסיד יעבץ (בסביבות ה'ר' 1440 – ח' באדר רס"ח 1508) היה אחד מגדולי הרבנים בתקופת גירוש ספרד, מחבר הספר "אור החיים" על ענייני האמונה.
החסיד יעבץ נולד לר' חיים בסביבות שנת ה'ר' בעיר ליסבון שבפורטוגל.
שם למד אצל כמה מגדולי הרבנים באותה תקופה, רבי יוסף בן אברהם חיון, דון יצחק אברבנאל ועוד.
כעבור מספר שנים נשא לאישה את אחותו של הרב יצחק עראמה (מחבר הספר עקידת יצחק).
לאחר גירוש ספרד בשנת ה'רנ"ב הוא התחיל במסע נדודים עם בנו: תחילה נסע לעיר נאפולי שבאיטליה ומשם, לצפון איטליה, לעיר פירארה.
כעבור שנה נסע לעיר מנטובה שם כתב את ספרו "חסדי ה'".
במשך נדודיו וגם בהמשך חייו עסק הרבה בסיוע למגורשים מספרד גם מבחינה פיזית אך בעיקר מבחינה נפשית – דרשותיו עסקו באמונה ובהשגחת ה' בעולם, וכך היה מפיח תקווה בלבם של הפליטים.
בנו הוא רבי יצחק יעבץ.
החסיד יעבץ נפטר בח' באדר ה'רס"ח.
באופן כללי התנגד ללימודי פילוסופיה, וחוכמות חיצוניות בכלל, לדעתו זוהי הסיבה לכך נענשו בגירוש ספרד, בספריו מאריך לדחות את דברי הרמב"ם הסבור כי "מעשה בראשית" היא חכמת הטבע.
אמרתו המפורסמת היא שבגירוש ספרד עמדו בניסיון דווקא פשוטי העם שהאמינו אמונה פשוטה ואילו החכמים שחקרו באמונה לא עמדו בניסיונות והתנצרו.
אמרה זו אומצה על ידי כמה ממנהיגי תנועת החסידות, וחדרה אף למיינסטרים החרדי הליטאי, הרב שך השתמש באמרה זו כהסבר לתמיכתו במפלגות הימין ולא בשמאל.
ר' יוסף יעבץ, נודע בעיקר בזכות חיבורו אור החיים שנדפס יותר מעשרים פעמים.
מאמר חסדי יי' - קושטאנטינה, רצ"ג.
יסוד האמונה - פיררא, שי"ד.
מאמר האחדות - פיררא, שי"ד.
פירוש מסכת אבות - אדריאנופולי, שט"ו.
פירוש תהלים - שאלוניקי, של"א.
יוסף (יוסק'ה) יריב (ריבקינד; 5 בדצמבר 1923 – 17 בדצמבר 1998) היה מפקד בפלמ"ח ובפלי"ם, מראשי קהילת המודיעין הישראלית.
יריב נולד בחיפה לבתיה ויצחק ריבקינד בני העלייה השלישית.
הוא גדל והתחנך במושב תל עדשים ובכפר סבא.
בגיל עשר עבר למושב גני עם, ובגיל 11 הצטרף לארגון ההגנה.
בשנת 1941 היה מראשוני המתגייסים לפלמ"ח ועבר הכשרה כלוחם וכמפקד כיתה.
לאחר מכן עבר קורס מפקדי מחלקות ושימש כמפקד מחלקה ביגור.
בין היתר השתתף ב-1945 בפריצת מחנה עתלית כסגנו של מפקד אחת ממחלקות הפריצה, יצחק רבין.
בהמשך פיקד על הפעולה השנייה לפיצוץ תחנת הרדאר על הכרמל בשנת 1946. לאחר מכן שימש כמפקד הקורס השני של הפלי"ם וכמפקדה השני של פלוגת הפל"ים.
בתפקידו הבא נשלח למילאנו ועסק בהבאת ספינות נשק לישראל במלחמת העצמאות ובפעילות המוסד לעלייה ב'.
יריב היה מעורב בארגון אוניית הנשק "נורה" אשר הפליגה מוונציה אל נמל שיבניק היוגוסלבי ושם הועמס עליה הנשק שנרכש, היא הוסוותה כנושאת תפוחי אדמה ובצל.
היה זה משלוח הנשק הגדול הראשון במלחמת העצמאות, שהגיע לארץ ישראל ב-1 באפריל 1948 ערב מבצע נחשון.
מטען נשק זה איפשר לצייד את שלושת גדודי מבצע נחשון במלוא הנשק האישי שהיה דרוש להם, והוא איפשר את פריצת הדרך לירושלים.
חלק מנשק זה ניתן לכוחות הפלמ"ח וההגנה שהדפו את המתקפה על משמר העמק והדפו את כוחותיו של קאוקג'י.
במלחמת העצמאות לחם כמפקד פלוגה בגדוד התשיעי, גדוד הפשיטה של חטיבת הנגב כסגן מפקד הגדוד השביעי וכמפקד הגדוד השמיני בחטיבת הנגב.
לאחר המלחמה שימש יריב כמתאם בין תע"ש למשרד הביטחון.
בשנת 1955, בעקבות פרשת העסק הביש נקרא על ידי יוסי הראל לשוב לצה"ל ולשרת כסגנו ביחידה 131, היחידה המבצעית של אגף המודיעין.
לאחר פרישתו של הראל מונה למפקד היחידה, שנשאה אז את השם יחידה 188. בשנת 1963 עברה היחידה בפיקוד יריב, שהיה בעת ההיא בדרגת אל"ם, למוסד היא אוחדה עם יחידת "מפרץ", יחידת המבצעים המיוחדים, תחת השם יחידת קיסריה.
בין היתר עסק יריב בהפעלת סוכן המוסד אלי כהן.
כן פיקד יריב על ההתנקשות בהרברטס צוקורס.
בשנת 1967 עבר בשליחות המוסד לפריז ושימש כנציג ראש המוסד באירופה.
לאחר מכן עסק בהקמת שתי יחידות חשאיות במוסד.
בשנת 1972 פרש מן המוסד.
יריב נישא לזהבה ביין, ילידת תל אביב, ב-26 באוקטובר 1948. לשניים נולדה הבת, ליהי.
בשנים 1952-1961 התגורר בנוף ים, סמוך להרצליה.
בהמשך, התגורר בתל אביב עד פטירתו בכ"ח בכסלו תשנ"ט (1998).
ב-2023 הוקרן בערוץ 8 הסרט "דע את היריב" בהפקתו ובימויו של ירין קימור, על דמותו של יוסף יריב.
יוסף ינון פנטון הוא היסטוריון ומזרחן יהודי צרפתי-בריטי, פרופסור ללימודי המזרח התיכון ומדעי היהדות באוניברסיטת סורבון שמתמחה בחקר יהדות ארצות האסלאם.
יוסף ינון פנטון נולד בלונדון למשפחה יהודית.
בצעירותו למד בישיבת עץ החיים בלונדון.
בתחילת שנות ה-70 הוא השלים תואר ראשון ושני בלימודי המזרח התיכון באוניברסיטת שטרסבורג בצרפת.
לאחר מכן הוא נסע ללימודים והשתלמות באוניברסיטת סן-ז'וזף בביירות, לבנון.
את הדוקטורט שלו הוא ערך באוניברסיטת סורבון תחת הדרכתו של פרופ' ז'ורז' ויידה.
לאחר שהשלים את הדוקטורט עבד כמתרגל לערבית באוניברסיטת קיימברידג', שם הוא גם עסק כעוזר-מחקר בחקר מסמכי גניזת קהיר.
בשנים 1982–1992 היה מרצה לשפה והספרות העברית באוניברסיטת ליון, ובשנים 1992–1997 מרצה לספרות עברית באוניברסיטת שטרסבורג.
החל משנת 1997 הוא מרצה באוניברסיטת סורבון ובהמשך מונה גם לסגן ראש המחלקה ללימודים ערביים ועבריים באוניברסיטה.
לאורך השנים הוא היה חוקר אורח במספר רב של אוניברסיטאות, כולל האוניברסיטה העברית, אוניברסיטת בר-אילן, אוניברסיטת אוקספורד ועוד.
מחקריו של פרופ' פנטון עוסקים בתחומים שונים כגון מחשבת יהדות ספרד בימי הביניים, יהדות צפון אפריקה, גניזת קהיר, השפעת הצופיות על היהדות בימי הביניים תוך התמקדות בזרם היהודי-סופי של חסידי מצרים, יחסי יהודים-מוסלמים, קבלה, ספרות בלשון ערבית יהודית ועוד.
כמו כן לאורך השנים הוא פרסם מהדורות מדעיות של כתביהם של גדולי ספרד, כגון כתאב אלדרר ("ספר פניני המוּסרים ושבחי הקהלים") של ר' יהודה אלחריזי שאותו הוא כינס וההדיר במהדורה חדשה ומתורגמת ביחד עם פרופ' יהושע בלאו ופרופ' יוסף יהלום בשנת 2009.
מורה הפרישוּת ומדריך הפשיטוּת לר' דוד בן יהושע הנגיד, יוסף ינון פנטון (מהדיר), ירושלים, תשמ"ז.
פירוש פרקי דרבי אליעזר / לר' יהודה אבן מלכה; עם תרגום והשגות ר' יצחק דמן עכו, יוסף ינון פנטון (מהדיר), ירושלים, תשנ"א.
ספר שרשי הקבלה ר' יוסף בן אברהם אבן וקאר, יוסף ינון פנטון (מהדיר), לוס אנג'לס, 2004.
יהודה אלחריזי, כתאב אלדרר, כינוס וההדרה: יהושוע בלאו, יוסף יהלום ויוסף ינון פנטון, הוצאת יד בן צבי, 2009.
הפרעות בפאס או התריתל: ל' בניסן – ב' באייר התרע"ב, הוצאת יד בן צבי, תשע"ב.
דור ליטמן ויוסף פנטון, אלף שנות גלות במע'רב: יהודים תחת שלטון האסלאם: מקורות ומסמכים (997–1912).
רמת גן: הוצאת אוניברסיטת בר-אילן, תשפ"ב ©2022.
רבי יוסף יפה (נהגה: יוֹפֶה, באנגלית: Yoffey; תר"ה, וילקומיר, פלך וילנה, רוסיה (ליטא) - ל' בסיוון תרנ"ח, 20 ביוני 1898, מנצ'סטר, אנגליה) היה רב ליטאי, רבם של כמה יישובים בליטא, ובסוף ימיו במנצ'סטר.
נולד בשנת תר"ה בווילקומיר לרב משה יפה שהיה רבה של גורז'ד.
למד אצל אביו, ומאוחר יותר אצל רבי אליעזר גורדון בקובנה.
נישא לבתו של הרב טודרוס פרלין מסלנט, ותקופה קצרה אחר נישואיו יצא ללימודים ב"כולל הפרושים" באיישישוק.
בשנת תרל"ד (1874), בגיל 29, נבחר לכהן כרבה של העיירה פאקרוי, בתרל"ח (1878) התגורר בראסייני והיה ממקורביו של הרב אלכסנדר משה לפידות.
מאוחר יותר שימש כרבה של סלנט.
עם פטירת אביו בתרמ"ט (1889), לאחר 45 שנות רבנות בגורז'ד, קיבל את רבנות הקהילה ועבר לגור בה.
בשנת תרנ"ג (1893) עזב את ליטא, ועבר למנצ'סטר באנגליה, בה שימש כרב בית כנסת.
את מקומו ברבנות גורז'ד מילא הרב יצחק יעקב רבינוביץ.
בל' בסיוון תרנ"ח, 20 ביוני 1898, נפטר בפתאומיות, ונקבר במנצ'סטר.
חתנו הרב ישראל יעקב יפה מילא את מקומו ברבנות הקהילה במנצ'סטר.
רבי יוסף יפה היה מחבר פורה, אך רק חלק מכתביו הובאו לדפוס:
ספרים נוספים שנותרו בכתב יד: שו"ת "דברי יוסף", "יוסף דעת" - דרשות, ופירוש על הגדה של פסח.
הרב יוסף יעקב ניישלאס (ר' יעקב וועטש, כ"ח באדר תקנ"ה, 1795 - ט"ז בשבט תרכ"ח, 1868) היה רבה של סרדהלי (דונה-סרדהלי) ובהמשך רב באויבן ישן (אובודה).
נולד בוועג-וועטש (Vágvecse) הסמוכה לפרשבורג לרב פרץ והינדל.
נישא ללאה בת העשיר פרץ גולדברגר מאויבן ישן.
בגיל 25 התמנה לדיין בסרדהלי, ובשנת תק"צ, שנתיים לאחר פטירת הרב אהרן סודיטץ-ביכלר, מונה לרב העיר.
לצד רבנותו לימד גם תלמידים, בהם הרב יצחק אייזיק סגל ביליצר רבה של נאדי-אידא ומחבר הספר "באר יצחק".
הוא העניק היתר הוראה לרבנים רבים.
בשנת תקצ"ט פרצה מחלוקת בעיר והוא שב לאויבן-ישן שם כיהן כרב בבית המדרש רויס וכמורה הוראה בעיר.
בין תלמידיו היה הרב חנוך ארנטרוי רבה של מינכן.
הוא נודע גם כנואם ודרשן.
בשנת תר"י (1850) היה פעיל בביטול התוכנית להקמת הסמינר לרבנים.
בשנת תר"כ פסק להיתר בפרשת "תרנגולי קובריץ".
בין ילדיו, בנו הרב חיים ניישלאס וחתניו הרב יוסף רבה של ווערעשוואר והרב יעקב אייזיק כץ-קאהן.
נכדו היה הרב משה ניישלאס, רבה של סרדהלי ובהמשך של שיכון סקווירא.
הוא שיחק כדורגל בגימנסיה העברית "הרצליה" בתל אביב ולאחר פציעה בשתי רגליו החל לשחק טניס שולחן במועדון מכבי הצפון תל אביב.
בשנת 1958 זכה ישועה לראשונה באליפות ישראל בטניס שולחן.
לאחר מכן הוא נסע לשנה ללמוד בווינה.
בשנים 1960 ו-1961 זכה שוב בתואר אליפות ישראל בטניס שולחן.
בתחרויות טניס השולחן של המכביה השמינית שנערכו בשנת 1969 זכה ישועה בשתי מדליות זהב, לאחר ניצחון במשחק הגמר 2-3 על ג'ף אינגבר מבריטניה אלוף המכביות החמישית והשישית ובטורניר זוגות ביחד עם יוסף שיפמן לאחר ניצחון במשחק הגמר על ברנרד בוקרט מארצות הברית וטום פולצק מאוסטרליה 0-2.
ישועה היה נשוי לקלודין, שחקנית נבחרת ישראל בטניס שולחן ואב ולבת.
עבד כרוקח והתנשא לגובה של 1.91 מטר.
נוסף לכך, אימן טניס שולחן בקבוצת מכבי הצפון תל אביב ואת נבחרת ישראל ושימש כמזכיר איגוד טניס השולחן בישראל.
גביע המדינה לגברים על שם יוסף ישועה.
יוסף יעקב קאלבו היה עיתונאי, סופר, הומוריסטן ומשורר עממי יהודי אוסטרי, בן לעדה הספרדית בבאנאט.
הוא כתב בשפת הלאדינו המדוברת (או ג'ודזמו).
נחשב לחלוץ הכתיבה ההומוריסטית בלאדינו.
יוסף יעקב קאלבו נולד כבן לעדה הספרדית בעיר טימישוארה בחבל באנאט, אז חלק מהאימפריה האוסטרית.
בשנות ה-1830 השתקע בבירת האימפריה, וינה, בה השתלב בעדת היהודים הספרדים או ה"טורקים".
לרוב התפרנס מסחר בתרנגולות וב"גזוז" ("סודה").
בשנות ה-1860 שמו התחיל להתפרסם בעיתונות המקומית בשפת הלאדינו.
בשנים 1872-1861 היה עורך בעיתונו של שם טוב סמו, "אל קוראו דה ויינה" ושיתף פעולה באופן אינטנסיבי במגזין "גאורטה דה אסטוריה" (גן ההיסטוריה) ובמוסף הספרותי "אל טרזורו דה לה קאזה", גם הם מיסודו של סמו.
יחד עם שם טוב סמו ערך קאלבו בשנת 1864 את העיתון "אל דרגומן" (המתורגמן).
קאלבו ערך בווינה גם את העיתון "אל נאסיונל" (1868-1866), הכתוב באותיות לטיניות ואת הקונטרס החגיגי "ריזי ביזי" (1867).
למשך תקופה מסוימת, בעקבות יוזמה של סמו, דגל קאלבו ב"רה-היספניזציה" של שפת הלאדינו במעבר לאלף-בית לטיני.
בשנת 1866 במאמר שפרסם קאלבו בעיתונו "אל נאסיונל" תחת הכותרת "א לוס ג'ודיאס אספניולס קה אן טודו אל מונדו" (לכל היהודים הספרדים שבכל העולם") הוא קרא לנטישת הלאדינו לטובת השפה הספרדית המודרנית.
מפני שכנראה רעיונות אלה לא היו פופולריים, מאוחר יותר הוא זנח אותם.
בשנת 1872 למורת רוחו פוטר קאלבו מעריכת העיתון "קוראו דה ויינה" כדי שיוחלף על ידי חתנו של סמו, אדולף פון זמלינסקי.
יוסף קאלבו היה נשוי לבאבט לבית ברוך (1879-1814), אולי בתו של הרב ראובן ברוך, גם הוא יליד טימישוארה.
לזוג נולדו שלושה ילדים:יעקב (יליד 1835),לאופולד (יליד 1840) ואברהם (יליד 1842).
קאלבו נפטר בשנת 1875 והובא לקבורה לבית העלמין והרינגר בווינה.
רוסקאס דה פורים פארה נשים ואנשים" - קובץ אפוריזמים, אמרות שפר, קוריוזים, שירונים וכו' לרגל חג הפורים - פורסמו במדור מיוחד בעיתונים של שם טוב סמו (1864)
מדורים קבועים במוסף "סאלה דה פאסאטיימפו" (אולם הבילויים):
קארטס בובאס" (מכתבים שטותיים) - של החלבג'י (חלבג'י באשי) חג'י אל אשתו מג'י - סטירות הסגנון עממי על החברה בת זמנו
אחרי 1869 - "ג'וחיאדאס" (מעשי ג'וחא וג'וחאיקו בנו) - סיפורים מצחיקים על ג'וחא, בגרסה הספרדית והמע'רבית של נאסר א-דין חוג'ה או מוללה נאסר א-דין
הרב יוסף יצחק הבלין (נולד בכ"ח בטבת ה'תשי"א, 6 בינואר 1951) הוא רב קהילת חב"ד ובית הכנסת 770 ברמת שלמה בירושלים, יושב ראש מכון היכל מנחם בירושלים ומנהל סמינר לבנות שלוחי חב"ד בעולם בשם "שושנת ירושלים".
נולד בירושלים לדוב אליעזר הבלין, בנו של הרב שלמה זלמן הבלין, ולאלקה, מצאצאי הרב יוסף חיים זוננפלד, בתו של אברהם בלוי (אחיהם של משה ועמרם בלוי) ואחות הרב יוסף חיים בלוי, רבה הראשי של אשקלון.
בצעירותו למד בישיבת מיר בירושלים, והתחנך אצל הרב נחום פרצוביץ.
לאחר שהתקרב לחסידות חב"ד, עבר ללמוד בישיבת תומכי תמימים ליובאוויטש המרכזית בישראל, והתחנך אצל המשפיע הרב שלמה חיים קסלמן.
בכסלו ה'תשל"ב (1972) נסע ללמוד כמה חודשים בישיבת תומכי תמימים המרכזית 770, בשלהי אותו שנה נישא לעדינה בת המשגיח בישיבת קמניץ, הרב משה אהרן שטרן.
לאחר נישואיו עבר לגור בשכונת עזרת תורה, במשך שנים אלו שימש כר"מ בישיבת תורת אמת בירושלים.
בשנת ה'תשנ"ו (1996), עם הקמתה של שכונת רמת שלמה, עבר עם משפחתו להתגורר בה, ומונה לרב קהילת חב"ד במקום, שמנתה אז כ-50 משפחות.
בשנת ה'תשמ"ח (1988), לאחר הסתלקותה של הרבנית חיה מושקא שניאורסון, אשתו של הרבי מליובאוויטש, הקים הרב הבלין יחד עם הנגיד יוסף יצחק גוטניק, את "ספריית ליובאוויטש על שם חיה מושקא שניאורסון", בשכונת גאולה בירושלים.
בשנת ה'תש"ן (1990), הוסב שמה של הספרייה ל"מכון היכל מנחם".
עד לשנת ה'תשע"ה (2015) התקיימו במקום שיעורים בחסידות והתוועדויות.
בשנת התשע"ה (2015), עקב קריסתו הכלכלית של גוטניק, הפעילות צומצמה לקומה הראשונה של הבניין ברחוב ישעיהו 22.
בשנת ה'תשנ"ז (1997), הקים הרב הבלין את סמינר "שושנת ירושלים", המיועד לבנותיהם של שלוחי חב"ד ברחבי העולם.
מנהלת הסמינר היא בתו, יונית גולדשמיד.
בשנת ה'תשס"א, החלה ביוזמתו בניית "בית הכנסת 770" בשכונת רמת שלמה.
העבודות נמשכו כשנתיים, ובשנת ה'תשס"ג (2002), נחנך בית הכנסת במעמד רבנים ואישי ציבור.
פרויקט מיוחד בו השקיע הרב הבלין בבניית בית הכנסת, הוא העתק מדויק של חדרו של הרבי מלובביץ', כפי שהוא נראה בבית מדרשו בניו יורק.
בשנת ה'תשע"ז (2016), הקים בית מדרש ללימוד בסמיכות לבית הכנסת.
בשנת ה'תש"פ הקים את בית המדרש "עיון ההלכה" המשמש כמכון סמיכה לרבנות.
עקב נגיף הקורונה המכון לא פעיל (נכון לאוגוסט 2020).
לכבוד יום הולדתו השבעים הוציאו בני משפחתו ספר פילפולים "שבענו מטובך".
ב תמך ברשימת יהדות התורה.
הרב הבלין עורך ומוציא לאור ספרים, העוסקים בתורת החסידות ובהלכה.
לרב הבלין ארבעה בנים וחמש בנות.
סבו היה הרב שלמה זלמן הבלין, שמונה על ידי הרבי הרש"ב מחב"ד, להקים את ישיבת תורת אמת - חב"ד בערים חברון וירושלים.
בנו, הרב שניאור זלמן, הוא שליח חב"ד בעיר דרזדן, גרמניה.
בנו, הרב מנחם מנדל, הוא ראש כולל ומשליחי חב"ד בחולון.
בנו הרב שמואל, שליח חב"ד בעיר ברמן ורב כוחות הבונדסווהר בצפון גרמניה.
בנו, אברהם, מנהל חנות הספרים והאתר של "היכל מנחם".
חתנו, הרב יעקב גולדשמיד (בעלה של בתו יונית), הוא מראשי ישיבת תומכי תמימים ליובאוויטש המרכזית בישראל - בכפר חב"ד, ומשמש בה כר"מ.
חתנו, הרב זושא וולף (בעלה של בתו אהובה), הוא מרצה, מחנך, איש מחקר ומחבר ספרים חבד"י.
חתנו, הרב שמעון גופין (בעלה של בתו נחמה דינה ובנו של המשפיע הרב שניאור זלמן גופין), משפיע בישיבת תומכי תמימים המרכזית בלוד, ורב ביהכ"נ גבעת ליובאוויטש בכפר חב"ד.
חתנו, הרב ישכר שלמה ביסטריצקי (בנו של הרב לוי ביסטריצקי), שליח חב"ד והרב הראשי של העיר המבורג, גרמניה.
חתנו, הרב דוד בייטש (בעלה של בתו רבקה), משפיע ור"מ בישיבת תומכי תמימים ליובאוויטש המרכזית בישראל.
הרב שלמה זלמן, ראש המרכז התורני "חומת ירושלים" ומכון "דרך אליעזר" בשכונת הר נוף בירושלים (הקרוי על שם אביו).
הרב שמואל אהרן, מרבני העיר סאן פאולו בברזיל.
הרב משה, הרב הראשי של הערים קריית גת ושדרות וחבר בית דין רבני חב"ד בישראל.
הרב יוסף יצחק בלינוב (נולד בי' באלול תשכ"א, 22 באוגוסט 1961) הוא ראש ישיבת תומכי תמימים ליובאוויטש המרכזית בכפר חב"ד ורב מרכז בני ברק מטעם חמיו הרב משה יהודה ליב לנדא.
עומד בראשות בית הדין ובית ההוראה "מורשת משה" והכולל להוראה "פעמי יעקב" שייסד חמיו.
נולד בפריז לשיינא רבקה ולרב מרדכי בלינוב, אב בית דין ועד רבני ליובאוויטש בצרפת.
למד בישיבת תומכי תמימים בברינואה ובישיבת תומכי תמימים ליובאוויטש המרכזית – 770. בשנת תשמ"ג נסע בשליחות הרבי מלובביץ' לשמש כר"מ ראשי בישיבה גדולה של חב"ד בקזבלנקה, מרוקו.
בסיון תשמ"ה נישא לנחמה דינה בת הרב משה יהודא ליב לנדא, ולאחר מכן למד בכולל צמח צדק בירושלים.
במסגרת הכולל, היה מעורכי קובץ "יגדיל תורה" וקובצי "הערות וביאורים בשולחן ערוך הרב".
בקיץ תשמ"ו התחיל לשמש כראש כולל להוראה פעמי יעקב שנפתח לזכרו של הרב יעקב לנדא.
בראשותו יוצא ירחון תורני-הלכתי "פעמי יעקב".
בב' בסיוון תשס"א הכתירו חמיו לשמש כרב מרכז העיר בני ברק, במעמד הרב שמואל הלוי ואזנר, האדמו"ר מקאליב, ראש העירייה מרדכי קרליץ ועוד.
הרב בלינוב משמש כאב בית דין וראש "לשכת הלכה למעשה" בבית ההוראה שהקים חמיו ונקרא לאחר פטירתו על שמו "מורשת משה", כן אחראי על מחלקת העירוב בבני ברק.
הוא ניהל גם חלקים במערכת הכשר הרב לנדא, ועזב בקיץ תשע"ג בשל חילוקי דעות עם גורמים במערכת.
בנוסף משמש הרב בלינוב כרב קהילת חב"ד בבני ברק המונה כשלוש מאות משפחות.
כמו כן משמש כחבר ההנהלה הרוחנית של תלמוד תורה 'בני מנחם' חב"ד בבני ברק.
בכ"ו תמוז ה'תשע"ט התמנה לראש ישיבת תומכי תמימים ליובאוויטש המרכזית בכפר חב"ד.
נשוי לנחמה דינה, אב לשמונה ומתגורר בבני ברק.
הרב דובער, ר"מ בישיבת תומכי תמימים בכפר חב"ד
הרב יעקב, ר"מ בישיבה גדולה תומכי תמימים חב"ד בקריית גת
הרב מנחם מענדל, שליח חב"ד בחולון
הרב חנן, נו"נ בישיבת ישיבת תומכי תמימים המרכזית כפר חב"ד
הרב שלמה קעניג, ר"מ בישיבת תומכי תמימים המרכזית בכפר חב"ד
הרב נטע גרליצקי, משפיע בישיבה תומכי תמימים בלוד
הרב מנחם מענדל זילברשטרום, משפיע בישיבה גדולה תומכי תמימים חב"ד בקריית גת
הרב אברהם אשר, ראש ישיבה קטנה, תומכי תמימים באלעד
הרב ירחמיאל בלינוב מנהל תלמוד תורה 'בני מנחם' חב"ד בבני ברק.
כינוס תורה הגדול, דברים שנאמרו בכינוס תורה במרוקו לכבודו של הרבי מליובאוויטש, תשמ"ג
מכירת חמץ בערב קבלן, ביאור שיטת אדמו"ר הזקן על אופן מכירת החמץ ותשובות לטענות נגד שיטה זו, תשמ"ה
ערב פסח שחל בשבת, המנהגים הקשורים לקביעות המיוחדת של חג הפסח בערב שבת, תשס"א
שערי מישור, שאלות ותשובות ובירורי הלכה למעשה, ארבע כרכים, תשנ"ד - תשע"ב
נוסח התנאים, ביאור מדויק לנוסח התנאים המקובל אצל חסידי חב"ד שנכתב על ידי הצמח צדק, תש"ע
בנוסף לזה ערך והוציא לאור כמה ספרים של אביו.
יוסף יצחק קמינצקי (נולד בכ"ב בסיוון תשי"א, יוני 1951) הוא יו"ר המועצה הדתית שדות דן, עורך והיסטוריון חב"די; בעבר שימש שדרן רדיו.
נולד בכפר חב"ד לדובה וראובן קמינצקי.
למד בישיבת תומכי תמימים בלוד ובכפר חב"ד, בתשל"א נסע ללמוד בישיבת תומכי תמימים המרכזית ב-770.
בחודש אלול תשל"ד התחתן עם בתיה בת הרב שלום דובער רסקין.
בשנת תשל"ה התחיל לעבוד כמזכיר כללי ברשת בתי ספר חב"ד "רשת אוהלי יוסף יצחק", ומאוחר יותר מונה למנהל ההוצאה לאור של "הרשת" במסגרת עבודה זו הוציא לאור עשרות ספרים וחוברות וכן חומרי לימודי רב.
בשנת תשנ"ה עזב את הרשת והקים הוצאת ספרים בשם "המעיין החסידי" במסגרתו כתב ספרים בהיסטוריה החב"דית, חלק מספריו תורגמו למספר שפות.
בתחילת אוגוסט 2009 עמד בראש הוועדה של ועד כפר חב"ד והגיש בקשה רשמית להנהלת יד ושם להעניק "אות חסיד אומות העולם" לוילהלם קנריס, בנימוק כי במהלך השואה הציל ממוות את האדמו"ר השישי של חסידות חב"ד עם כ-500 יהודים נוספים.
במהלך השנים ספג ביקורת נוקבת מהחוקר החסידי הרב יהושע מונדשיין, שטען כי הוא אינו מדייק בסיפורים שכתב, קמינצקי מצידו ענה כי לרב מונדשיין יש מגמה להפריך את הסיפורים שלו.
בשנת תשע"א התמנה ליושב ראש המועצה הדתית עמק לוד - שכוללת בתוכה גם את היישוב כפר חב"ד.
לקמינצקי חמישה בנים וארבע בנות.
רבים מבניו וחתניו הם שליחי חב"ד במקומות שונים בארץ ובעולם.
אחיו הוא הרב שמואל קמינצקי הרב הראשי ושליח חב"ד בדניפרו.
בנו, הרב לוי, שליח חב"ד והרב הראשי בעיר טומסק שברוסיה.
בנו, הרב יהושע, שליח חב"ד והרב הראשי בסרביה.
חתנו, הרב נפתלי דייטש, שליח חב"ד והרב הראשי ברומניה.
חתנו, הרב דן הלוי קריצ'בסקי - שליח חב"ד באופה שברוסיה.
חתנו, הרב לוי יצחק הכהן וגנר הוא מנהל חב"ד בעליה - האגף לעליה וקליטה בצעירי אגודת חב"ד.
אלול תשרי, דינים, מנהגים וספורי חסידים, תשמ"ז, כפר חב"ד,
ימי חב"ד, תשנ"ד, גרסה מחודשת יצאה בשנת תשע"ז
קיצור תולדות חב"ד, סקירה על תולדות חסידות חב"ד בתקופת אדמו"רי חב"ד, עם תמונות ומסמכים נדירים, 358 עמודים, תשס"ד
אנשים חסידים היו, ביוגרפיה על החסידים זלמן משה היצחקי ואברהם דרייזין, 201 עמודים, תשס"ד
ערי ילדות, אלבום על הערים ניקולייב ודנייפרפטרובסק בהם גדל הרבי מחב"ד בילדותו ועל פעילות שלוחי חב"ד שם כהיום, תשנ"ה
רבותינו נשיאינו, סדרת ספרים לילדים על אדמו"רי חב"ד, תשנ"א - תשפ"ה, שבעה כרכים
הרבי והמוסד, פרקים עלומים בהיסטוריה של חב"ד, תשנ"ח
2 סרטים המתעדים את תולדות חב"ד מאדמו"ר הזקן עד אדמו"ר הריי"צ, תשס"ה - תשס"ח
מעובד על פי שיחות לנוער, תשע"א
הרב יוסף יצחק ג'ייקובסון (נכתב פעמים: יעקובסון; נולד בכ"ט בסיוון תשל"ב, 11 ביוני 1972) הוא חסיד חב"ד.
רב קהילת בית חב"ד "אור החיים" נואם חרדי אמריקאי בולט, ראש מכון CHI להנחלת מורשת החסידות, עורך עיתון אלגעמיינער זשורנאל במונסי.
ג'ייקובסון נואם בשפות אנגלית, יידיש ועברית.
נולד וגדל בשכונת קראון הייטס בניו יורק לגרשון ג'ייקובסון מייסד העיתון אלגעמיינער זשורנאל.
מוצא משפחתו מצד אביו הוא מהעיר כותאיסי שבגאורגיה.
למד במוסדות אהלי תורה בשכונה ובישיבת תומכי תמימים ליובאוויטש המרכזית – 770 ושימש כחבר בצוות החוזרים של הרבי מלובביץ' ובמסגרת זו ערך את השיחות מההתוועדויות של הרבי שנדפסו על ידי "ועד הנחות התמימים".
קיבל סמיכה לרבנות מהרב פנחס הירשפרונג וראש ישיבת חב"ד המרכזית הרב שניאור זלמן לבקובסקי.
לאחר נישואיו בסיוון תשנ"ט עם אסתר למשפחת שלמה מפיטסבורג, החל לשמש כמשפיע בישיבת "חובבי תורה" ורב בית הכנסת "בית שמואל" בשכונת קראון הייטס.
לאחר כ-20 שנה, החל לעסוק בנאום ועבר להתגורר במונסי, שם משמש כרב קהילת "אור החיים".
ב-2005 לאחר פטירת אביו החל לערוך את העיתון אלגימינער זשורנאל שהוא העיתון הנפוץ בעולם בשפת היידיש.
ג'ייקובסון נחשב למרצה מבוקש במגזר החרדי ברחבי העולם ובקהילה היהודית בארצות הברית.
מאז ה'תשנ"ה ביקר ונאם במאות אירועים, כנסים וקהילות יהודיות ברחבי העולם.
ג'ייקובסון מוזמן לנאום גם בפני לא יהודים, בהם במקומות נידחים באפריקה ובדרום אמריקה.
בחשוון ה'תש"ף באירוע עם כ-100 פילנתרופים יהודים חרדים, שנועד להודות לנשיא טראמפ על עזרתו לקהילה היהודית ולגייס תמיכה כספית בקמפיין הבחירות שלו, נאם בפני הנשיא והזמין אותו לבמה תוך ברכת שנתן מכבודו לבשר ודם.
ג'ייקובסון הוציא לאור יותר מ-150 קלטות בשפה האנגלית על ספר התניא, תורת החסידות ועוד..
ב-2021 יצא ספרו הראשון "סוד הגלות והגאולה", בהוצאת מעיינותך.
בשנת 2021 לאחר פרסום התחקיר והטענות לתקיפות מיניות ואונס כנגד חיים ולדר, התבטא הרב ג'ייקובסון בחריפות נגד ההשתקה של נפגעים ונפגעות וכנגד הטענה שפרסום פרשיות כאלו הוא בגדר של לשון הרע וקרא להקשיב לכאבם של הנפגעים והנפגעות, לעודד אותם ולסייע להם לקבל צדק וריפוי.
ביולי 2022 החל לכתוב טור שבועי בעיתון בקהילה.
בשנת 2022 הקים את מכון CHI - מכון להנחלת מורשת החסידות בקרב משפיעי דעת קהל וידוענים בארץ ובעולם.
בתשפ"ג יצא בהוצאת מעינותייך ספר התוועדות שדיבר וכתב במשך השנים.
הרב ג'ייקובסון נשוי לאסתר, לזוג שבעה ילדים.
אחיו הוא הרב סימון ג'ייקובסון.
סוד הגלות והגאולה, הצמיחה מהמשבר בלוח השנה היהודי ובחיים האישיים, הוצאת מעיינותיך, תשפ"א (2020).
הרב יוסף ישר (נולד ב-י"א בסיוון תש"ח, 18 ביוני 1948) הוא רבה הראשי של העיר עכו וממלא מקום רבה של קריית ביאליק.
בעבר כיהן כרבה של אילת וכרב קופת חולים כללית ובתי החולים שלה.
נולד בירושלים לאביו הרב שמעון יוז'וק, אב"ד בנתניה וחבר מערכת אוצר הפוסקים ולאמו צירה בת הרב משה אריה לייב שפירא, ראש ישיבת תורת אמת ורב שכונת בית ישראל בירושלים.
למד בישיבת פוניבז' לצעירים בבני ברק ובישיבת חברון בירושלים.
הוסמך לרבנות על ידי ראש הישיבה הרב משה חברוני ועל ידי סבו הרב שפירא.
קיבל כושר לרבנות עיר מהרבנים הראשיים לישראל איסר יהודה אונטרמן ויצחק נסים.
נישא לנחמה בת הרב רפאל יעקב מן רקובסקי, רב המרכזים הרפואיים "הדסה" בירושלים.
לאחר נישואיו התגורר ברחובות, שם החל לכהן כרב שכונת חבצלת.
בינואר 1972 (ה'תשל"ב), בהיותו כבן 25, נבחר לכהן כרב האשכנזי של העיר אילת, והיה בכך לרב העיר הצעיר ביותר בישראל.
לאחר כשבע שנים עזב את אילת והחל לכהן כרב קופת חולים כללית ובתי החולים שלה.
בשנת ה'תש"ם נבחר לתפקיד הרב הראשי של העיר עכו, תפקיד שבו הוא מכהן עד היום.
בשנת 1980 עורר סערה כאשר פרסם פסק הלכה שקורא ליהודים לא להתגורר בשכנות לערבים בעכו, ובהמשך נאבק במעברם של תושבים ערבים לשכונת וולפסון בעיר.
בשנת 2008, לאחר שנהג ערבי נכנס לשכונה יהודית בעיצומו של יום הכיפורים וגרר תקריות אלימות בין ערבים ליהודים, דחה את מכתב הפיוס שכתבו מנהיגי הציבור הערבי בעיר (בהם חבר הכנסת עבאס זכור), בטענה שמעשהו של הנהג ותגובות התושבים היהודים הוצגו בו כשווים בחומרתם.
ב-2012 הותקפו הרב ישר ובני לווייתו על ידי צעירים ערבים תושבי העיר.
בהמשך הקריירה שלו, פעל לפיוס ודו-קיום בין יהודים לערבים בעכו.
בשנת ה'תשנ"ח זכה לתואר "יקיר העיר עכו".
הוא הקים את עמותת "ימין מקרבת" במטרה להביא לקירוב ואחדות בין כל הזרמים בעיר.
פעל לייסוד הגרעין התורני "אומץ" וישיבת ההסדר עכו, והוא פועל עמם בשיתוף פעולה מלא.
יזם עריכת טקסי נישואין יהודיים לזוגות שנישאו בנישואין אזרחיים בברית המועצות.
בשנת ה'תש"ע נתמנה על ידי מועצת הרבנות הראשית לכהן גם כממלא מקום רב העיר קריית ביאליק, במקומו של הרב עמינדב קריספין שפרש מהתפקיד.
הרב ישר מרצה בתחומי היהדות, ומקיים מפגשים בישראל ומחוצה לה עם סטודנטים ואנשי דת.
בנו הרב ישראל ישר הוא ר"מ בישיבה בבית שמש.
אחיו: הרב מאיר בנימין - מחבר ספרי "אמרי בנימין" על הש"ס, הרב חיים - מחבר ספרי "שמועת חיים" על הש"ס.
שרה - אלמנת הרב דוד צבי הופמן, מו"צ בפתח תקווה.
הרב יוסף חיים ישראל הוא דיין, רבה הראשי של קזבלנקה, ואב בית הדין של מרוקו.
נולד בתטואן, צאצא לרב יצחק בן וואליד.
ישראל משמש בתפקיד מאז עזיבת הרב אהרון מונסונגו את מרוקו בשנת 2010, ולפני כן כיהן כדיין בקזבלנקה החל משנת 1987.
כאב בית הדין של קזבלנקה, הרב ישראל הוא הסמכות הדתית היהודית העליונה במרוקו, למרות שבתפקידו לא הוגדר כך מלכתחילה.
לאחר הפרסומים שלפיהם מונה כביכול הרב יאשיהו פינטו לאב בית הדין של מרוקו בשנת 2019, הביעו רבים מחברי הקהילה היהודית המקומית תמיכה בבחירת הרב ישראל לרבה הראשי של המדינה, ודחו את האפשרות של בחירת הרב פינטו לתפקיד.
לשם כך, הוקמה עצומה לתמיכה ברב ישראל, שעליה חתמו כ-400 חברים בקהילה.
בעצומה נכתב בין היתר כי על פי הכללים המקובלים, על הרב הראשי להתגורר דרך קבע במרוקו ולהיות בעל סמיכה לדיינות, להכיר את צורכי הקהילה ולהיות דובר את השפה המקומית - התנאים החסרים לרב פינטו.
עוד הביעו דאגה בעצומה על הניסיון להציג את המינוי של הרב פינטו כמינוי של מלך מרוקו, וציינו את עברו הפלילי של הרב.
מצד אנשיו של הרב פינטו נטען כי המינוי הוא בחסות של סרג' ברדוגו, מזכ"ל הקהילות היהודיות במרוקו.
אולם בראיון שהעניק האחרון אמר כי מינויו של הרב פינטו לרב ראשי אינו אפשרי.
בפברואר 2021 שלח הרב ישראל מכתב מחאה לרב יאשיהו פינטו, שבו הוא מבקש ממנו לחדול להשתמש בתארים שלא שייכים לו.
יוסף יקרסון הוא אמן ישראלי יליד רוסיה המתעסק בציור, רישום, פיסול ובעיצוב תפאורה לתיאטרון, אופרה ובלט.
יוסף יקרסון שלומוביץ' נולד וגדל בלנינגרד.
בשנים 1947 עד 1954 התחנך בבי"ס ייעודי ללימודי אמנות.
לאחר מכן מ-1954 עד 1960 למד באקדמיה לציור, פיסול ואדריכלות ע"ש I.E.
הוא החל להציג עוד בגיל 11 את עבודתו: תחילה בתערוכות בינלאומיות בצרפת (1947), בפסטיבל השישי העולמי לנוער וסטודנטים במוסקבה (1957), בגרמניה (1958).
בשנים שלאחר מכן, עד 1973 (השנה בה עלה לישראל), הוא הספיק להשתתף בכמה וכמה תערוכות עירוניות, אזוריות ולאומיות ברוסיה (1960, 1965 ו-1971).
בשנת 1973, לאחר שהתגרש מאשתו הראשונה גלינה ברבינוק, היגר לישראל.
הוא המשיך להשתתף בתערוכות יחיד וקבוצתיות רבות בישראל, ארצות הברית, שווייץ, אוסטרליה ורוסיה.
בארץ התחתן בשנית עם סבטלנה שטוטינה.
כמו כן עסק באומנויות הבמה בעיצוב ההפקה והתפאורות למופעי אופרה, בלט ואמנותיות במה שונות.
יצירותיו שמורות ברחבי העולם במוזיאונים, גלריות ואוספים פרטיים, כגון: מוזיאון יד ושם, מוזיאון הרצליה, אוסף מרכז המידע הנוצרי בישראל, מוזיאון סנט פטרבורג לתותחנים, מוזיאונים של נובגורוד וקירישי (רוסיה), מוזיאון הוותיקן לאמנות מודרנית, אוסף פרטי של הוד מלכותה מלכת הולנד, אוסף פרטי של D.
(לונדון, בריטניה), מוזיאון מכללת ואסר (ניו יורק), אוסף מוזיאון נורטון דודג' (ארצות הברית) וגלריה לאומנויות יפות אדוארד נחמקין (ניו יורק, ארצות הברית) וכו'.
במקביל לפעילות האמנותית הענפה בארץ נכנס גם לתחום ההוראה.
הוא לימד רישום וציור באוניברסיטת חיפה, במכללה לאמנות בבאר שבע ובבתי ספר שונים (במגמת אמנות).
בנוסף הוא ארגן שיעורים פרטניים בסטודיו שבו יצר פסלים ייעודים להוראת מלאכת הרישום.
שר הקליטה שלמה רוזן פתח את התערוכה.
1977 - המוזיאון העירוני בית עמנואל, רמת גן
1977 - גלריה נורה בירושלים
1980 - במרכז המידע הנוצרי הבינלאומי בירושלים
1984 - במרכז המידע הנוצרי הבינלאומי בירושלים
1986 - בגלריה לאמנויות יפות של אדוארד נחמקין בניו יורק
1986 - פורום שלושת הציירים, גלריה לאמנויות יפות, ניו יורק
1986 - תיאטרון הבימה בתל אביב
1987 - במכון ון ליר בירושלים
1988 - בגלריה לאמנויות יפות של אדוארד נחמקין בניו יורק
1992 - ארמון השיש סנט פטרסבורג רוסיה
1986 - "השקיעה" - מאת איסאק באבל, תיאטרון באר שבע ותיאטרון הבימה בבימוי יורי ליובימוב
1988 - "הנפש הטובה מסצ'ואן" תיאטרון באר שבע ותיאטרון הבימה, בבימוי יורי ליובימוב
1997 - נאבוקו של ג'וזפה ורדי בבית האופרה של בון
הרב יוסף יצחק לסרי (נולד ב-22 באוגוסט 1963, ב' באלול ה'תשכ"ג) הוא רב חרדי ספרדי המכהן כרבה הראשי של בית שאן.
הוריו רבי מכלוף וזוהרה אלעסרי עלו לישראל ממרוקו.
אביו היה רב מקובל בעיירה ריש שבמרוקו ורב העיר בית שאן, נודע כבעל מופת.
משפחת אלעסרי הייתה ידועה כמשפחת רבנים עשרים ושישה דורות שעסקו בקבלה מעשית.
יוסף יצחק נקרא על שם רבי יוסף יצחק שניאורסון.
למד במתיבתא ובישיבה קטנה במגדל אור מגדל העמק, בישיבה גדולה אור ברוך בירושלים ובישיבת בית שמואל, שם למד הלכה אצל הרב ניסים עזרן.
ב-1992 (ה'תשנ"ב), קיבל תעודת כושר לרב עיר מטעם הרבנות הראשית לישראל, ובמהלך השנים עמד בראש כולל "חסד לאברהם" בבית שאן.
ב-2003 (ה'תשס"ג) מונה לכהן כרב העיר בית שאן.
משמש גם כרב בית הכנסת "חסד לאברהם" בבית שאן, שם הוא מוסר שיעורים בקביעות.
כחלק מפעילותו כרבה הראשי של בית שאן פעיל הרב לסרי בחיזוק צביונה הדתי-מסורתי של העיר, ובמודעות לחינוך הילדים.
חיזק את גוף הכשרות בעיר, וסייע להקמת בתי כנסת נוספים בעיר.
אשתו היא בת שבע (לבית משפחת טימסטית).
שימש כרב מועצה אזורית תמר וכיו"ר המועצה הדתית בקריית מלאכי ועמק הירדן, וכן היה מעורב בהנהלת אגודת חסידי חב"ד בישראל וישיבת תומכי תמימים לוד.
נולד ב־22 באפריל 1942 ה' באייר תש"ב בירושלים, לברוך יהודה בלוי בן הרב משה בלוי מראשי אגודת ישראל, ולרחל טעמרל בלוי אביה יעקב מאיר בוקסביום נספה בשואה
התגורר בילדותו ברחוב שמואל הנביא בשכונה שבאותם ימים נקראה בית ישראל החדשה.
לאחר חתונתו חזר לישראל ועבד כמזכיר במשרדי ישיבת תומכי תמימים לוד תחת הרב אפרים וולף.
כחלק מהתפקיד היה באחריותו להעביר עדכון יומי מהנעשה במוסדות לרבי
במהלך השנים התגייס לצבא ובמסגרת שירות המילואים והגיע עד לדרגת סגן אלוף בפיקוד העורף.
כמו כן עבד וניהל את בית הספר למלאכה (כפר חב"ד), ופעל למען הקמת סניף בית הספר בקרית מלאכי.
היה מעורב בהקמת שיכון חב"ד לוד שכונת קריית חב"ד בעיר צפת ושכונת נחלת הר חב"ד בקריית מלאכי, כחלק מעבודתו באגודת חסידי חב"ד בישראל.
וכשקמה שכונת נחלת הר חב"ד עבר הרב בלוי להתגורר בה.
הרב בלוי היה חבר בארגון הגג למוסדות חב"ד, וחבר בוועד למען שלמות הארץ, פעל רבות למען תיקון חוק מיהו יהודי.
הרב בלוי גייס כסף למען הקמת כולל 'פעמי יעקב' בראשות הרב משה יהודה לייב לנדא, היה רב במועצה אזורית תמר במסגרת תפקידו פעל למען הכשרות במלונות ים המלח.
הוא אף החזיר אנשים רבים בתשובה, והממונה על המועצה הדתית קריית מלאכי כנציג מטעם המפד"ל, ויו"ר המועצה הדתית עמק הירדן.
היה מעורב בהקמת אור אבנר יחד עם לב לבייב, וכן בהקמת ארגון קונגרס יהודי בוכרה, כמו כן היה היועץ לענייני חרדים וברית המועצות של שרי החינוך זבולון המר ויוסי שריד ומנכ"לי המשרד זבולון אורלב ובן ציון דל.
היה מעורב רבות במערכות המשפטיות בנוגע לאגודת חסידי חב"ד בישראל.
כתב אוטוביוגרפיה אשר פורסמה לאחר פטירתו.
נפטר בגיל 76 ב-5 בספטמבר 2018לאחר שחלה במחלת הסרטן , והובא למנוחות בבית העלמין בקריית מלאכי .
מנחם מענדל - יו"ר כולל חב"ד בישראל
ברוך יהודה - מנכ"ל רשת מוסדות אור אבנר וקונגרס יהודי בוכרה העולמי
ישעיהו חיים צבי - מנהל אגף בכולל חב"ד
יוסף ישראל (נולד 15 בינואר 1988) הוא עיתונאי ומגיש חדשות ישראלי, המשמש ככתב חדשות החוץ של חדשות 13.
יוסף ישראל נולד בקרני שומרון וגדל בבאר שבע ובישוב סוסיא שבדרום הר חברון.
שירת ביחידת אגוז כלוחם וכקצין והשתחרר משירות סדיר בדרגת סגן.
בוגר תואר ראשון בתקשורת ומדעי המדינה ותואר שני במדעי המדינה ויחסים בין-לאומיים באוניברסיטת בר-אילן.
דוקטורנט ליחסים בין-לאומיים וטרור באוניברסיטת בר-אילן, חוקר את הלוחמים הזרים המערביים בדאע"ש.
ב-2014 החל לעבוד כעורך חדשות בדיגיטל של nana10, ולאחר מכן בדיגיטל של חדשות 10, כיום חדשות 13. תחילה עבד כעורך זוטר ולאחר מכן כעורך בכיר וכסגן העורך הראשי של אתר חדשות 13. ב-2018 הצטרף לדסק החוץ כקשב תחת ניהולו של נדב איל.
החל מ-2020 משמש ככתב חדשות החוץ של חדשות 13, וכמגיש משדרי ומבזקי חדשות.
בין האירועים שסיקר היו המלחמה באוקראינה, רעידת האדמה בטורקיה, תקיפת אוהדי מכבי תל אביב באמסטרדם ומלחמת חרבות ברזל, בדרום (כולל סיקור מתוך רצועת עזה) ובצפון.
ישראל נשוי ואב לשלושה, מתגורר בכפר סבא.
יוסף לוי (באותיות לטיניות: Joseph Loewy; 5 באוגוסט 1885 – 25 באפריל 1949) היה מהנדס, רוכש קרקעות וממייסדי המושבה ולימים העיר נהריה.
לוי נולד בגלייביץ, בשלזיה עילית שבגרמניה.
בשנת 1903 החל בלימודי מתמטיקה באוניברסיטת ברלין, לאחר מכן עבר ללמוד הנדסת בניין בבית הספר הטכני הגבוה של רובע שרלוטנבורג בברלין.
בשנת 1905 הצטרף לאגודת סטודנטים ציוניים.
לוי סיים את לימודיו בשנת 1909 ועבד במשרדי מהנדסים בגרמניה.
ב-1913 עלה לראשונה ארצה, ועבד כמהנדס במשרד הארצישראלי של ארתור רופין.
ב-1915 חזר לגרמניה ועבד בה כמהנדס.
ב-1920 עלה שנית ארצה עם אשתו קלרה לבית זומרפלד.
הוא הקים עם עמיתיו את חברת קדם לבנין, אשר פעלה עד פירוקה ב-1922.
ב-1924 עבר לחיפה והתגורר בשכונת הרצליה.
ב-1927 בנה את ביתו ברחוב יפה נוף 9 שהיה מוקד להתכנסות עולי גרמניה בעיר.
בארץ ישראל הקים חברת בניין.
בין יתר עיסוקיו עסק לוי ברכישת אדמות בהון פרטי.
לדוגמה: כ-40 אלף דונם אדמות מפרץ חיפה – (בשיתוף פעולה עם הקרן הקיימת לישראל והכשרת היישוב), אזור אחוזה ויערות הכרמל (בשיתוף פעולה עם יזמים אחרים כמו גאורג הרץ-שקמוני).
על חלק מהאדמות שעל הכרמל תוכננה בניית גבעת וולפסון וכן השטח עליו נמצאת היום חוות משמר הכרמל.
עם השנים הפך לוי לרוכש הקרקעות הפרטי הגדול ביותר בארץ-ישראל.
באפריל 1934 יזם רכישת קרקע בחבל ארץ בגליל המערבי, מצפון לעכו, שהיה מיושב בערבים בלבד.
הוא הצליח לשכנע קבוצת יזמים לגייס הון יסוד ולרכוש כ-2,400 דונם של אדמה שהיו שייכות למשפחת טואני מביירות.
חודש אחר כך קמה חברת "נהריה משקים זעירים בע"מ", שהקימה את הבתים הראשונים במושבה החדשה נהריה.
ב-1935 הוביל לוי עם משקיעים נוספים, את קניית "יערות הכרמל" [היום "חוות משמר הכרמל"] בכוונה להקים התיישבות יהודית שתיצור רצף יהודי בין עתלית לנשר.
קבוצת פועלים קטנה התיישבה במקום, אך בעקבות קשיים והתנכלויות של כנופיות ערביות במאורעות 39–1936, העבירו לוי ושותפיו את השטח לקק"ל ב-26 בספטמבר 1939.
לוי עזב את ביתו בחיפה והתיישב בנהריה, ויחד עם המתיישבים חלק את קשיי ההתחלה.
נולדה לו בת, כרמלה, ובמהלך השנים חזר לגור באחוזה בחיפה, אך בערוב ימיו שב למושבה נהריה על מנת למות ולהיקבר בה.
על שמו רחובות בנהריה, חיפה ובקריית ביאליק.
נקבר לצד אשתו קלרה בבית העלמין הישן בנהריה.
יוסף כצנלסון (1 באוגוסט 1896 - 2 בינואר 1940) היה ממנהיגי התנועה הרוויזיוניסטית בשנות ה-30, מפקד בתנועת בית"ר ואחד ממנהיגיה, מראשוני אנשי "ברית הבריונים" וממקימי האצ"ל.
היה פעיל מרכזי בארגון העפלת "עליית אף על פי", שארגנו התנועות הרוויזיוניסטיות, ואף קיבל את התואר "שר העפלה" של אותה תנועת עלייה והקדיש את חייו עד יום מותו למבצע זה.
הוא נפטר בוורשה בתקופת מלחמת העולם השנייה.
יוסף כצנלסון נולד בבוברויסק שברוסיה הלבנה, לניסן וזלדה.
אבי המשפחה עסק בסחר עצים ובעסקי ספנות והיה גם פעיל בחיי הציבור של הקהילה היהודית.
היו לו שלושה אחים: שמואל הבכור, ראובן (אביהם של שר המשפטים לשעבר שמואל תמיר ושל מועמדת פרס נובל לשלום שולמית כצנלסון) ואברהם (מחותמי מגילת העצמאות), ושתי אחיות, רחל (שהייתה לימים אשת נשיאה השלישי של מדינת ישראל, זלמן שזר) ופרידה.
בצעירותו למד בחדר מתוקן בבוברויסק, ולמד בגימנסיות ממשלתיות בסנדומיז' שבפולין ובעיר הולדתו.
כצנלסון נעצר על ידי הבולשביקים למשך כמה חודשים, ואף עמד להיות מוצא להורג, לאחר שהבריח את בני משפחתו, ביניהם אלמנת האח שמואל וחמשת ילדיה, אל מחוץ לגבולות רוסיה.