tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כיום הוא שייך לתת-משפחה קסאלפיניים בעבר שויך למשפחת המימוסיים (השיטיים) או תת-משפחת המימוסיים.
סוג זה כולל כ-150 מינים, ותפוצתו הטבעית היא בעיקר באזורי אקלים טרופי וסובטרופי של אמריקה, וכן באפריקה, מסומליה ועד קניה, ובצפון-מערב פרובינציית הכף בדרום אפריקה.
בישראל משמשים מספר מינים מהסוג כעצי נוי, מהם נפוצים ומהם נדירים.
גם בארצות הברית נעשה שימוש במינים של קליאנדרה כעצי נוי, במיוחד באזורים עם אקלים חם כמו פלורידה, טקסס וקליפורניה, שבהם תנאי האקלים מתאימים לגידול הצמח.
הפריחה על פי רוב מהסתיו ועד החורף.
הסוג מאופיין בעלים מנוצים פעמיים, בתפרחת מסוג קרקפת שבה האבקנים מאוחים בבסיסם ובולטים מאוד, ובפרי מסוג תרמיל בעל שוליים מעובים הנפתח לשתי קְשָׂווֹת מהקודקוד כלפי מטה לאורך שני השוליים המעובים.
זירי האבקנים מאוחים בבסיסם, בעוד, במיני השיטה זירי האבקנים מפורדים גם בבסיסם.
תפוצתו הטבעית של קליאנדרה היא בעיקר באזורי אקלים טרופי וסובטרופי של אמריקה, וכן באפריקה, מסומליה ועד קניה, ובצפון-מערב פרובינציית הכף בדרום אפריקה.
חלק מהמינים של הסוג התפשטו לאזורים נוספים, בהם: צפון אמריקה (פלורידה); מערב, מרכז ומזרח אפריקה; תת-היבשת ההודית; דרום-מזרח אסיה (כולל מיאנמר, יאווה באינדונזיה ומלזיה); מזרח אסיה (דרום-מזרח סין, הימלאיה המזרחית וטייוואן); ובאוסטרליה (קווינסלנד).
מבחינה אקולוגית, קליאנדרה גדלה בעיקר ביערות טרופיים עונתיים יבשים (כולל בתי גידול של יערות סבך), יערות פתוחים, יערות קוצניים וסבכים.
היא נמצאת גם ביערות פתוחים על קרקע עשבונית ובבתות סלעיות על קרקעות דלות בחומרי הזנה ובאקלים עונתי יבש.
כמה מהמינים מותאמים לאקלים מדברי, כמו קליאנדרה קליפורנית.
העלים מנוצים פעמיים (bipinnate) עם הרבה עלעלים וללא בלוטות על הטרף והפטוטרת; הלוואים לרוב משתיירים ולעיתים נדירות קוצניים או חסרים.
העלים מורכבים מזוג אחד עד מספר זוגות של סעיפים (pinnae) היוצאים מהציר המרכזי, וכל סעיף נושא עלעלים קטנים ורבים המסודרים בזוגות, או עלעלים גדולים יותר בכמות קטנה יותר, לעיתים עד זוג אחד בלבד של עלעלים.
באלביציה העלים מנוצים פעמיים עם בלוטות על הפטוטרת והטרף; הלוואים בדרך כלל קטנים, לעיתים גדולים ונשירים.
בהרבה אתרים תיאור מורכבות העלה מתואר באמצעות נוסחה.
הבאת הדוגמה תבהיר את השימוש בנוסחה.
(i-)ii-iv – מתייחס למספר זוגות הסעיפים (pinnae) שעל ציר העלה הראשי.
כאן מצוין שבמקרים נדירים יש זוג סעיפים יחיד (i), אך לרוב יש בין 2 ל-4 זוגות סעיפים.
8-17(-20) – מתייחס למספר זוגות העלעלים (leaflets) על כל סעיף.
במקרה זה, לרוב יש בין 8 ל-17 זוגות עלעלים על כל סעיף, ולעיתים נדירות עד 20 זוגות.
התפרחות הן בדרך כלל קרקפות כדוריות וחיקיות (ממוקמות בחיק העלים) או בקצות הענפים באשכולות, כלומר הקרקפות נישאות על עוקצים לאורך ציר ראשי.
הפרחים קטנים וסימטריים, מורכבים מ-6 איברים בכל מערך (merous) או לעיתים רחוקות 5. פוליגמיים (חד-מיניים ודו-מיניים).
הגביע דמוי פעמון, ובעל 5 אונות (שיניים) קטנות ורדודות או חסרות.
הכותרת זעירה וממנה בולטים האבקנים הארוכים שצבעם ארגמן או לבן.
עלי הכותרת מאוחים בבסיסם עד אמצעם; לעיתים הפרחים המרכזיים שונים בצורתם מן הפרחים ההיקפיים והם בעלי צינור כותרת מאורך.
האבקנים מרובים (יכולים להגיע עד 100), ומספרם גדול מ-10 וגדול ממספרם הכפול של עלי הכותרת.
האבקנים מפורדים בחלקם העליון ומאוחים פחות או יותר לצינור (במיני השיטה זירי האבקנים מפורדים גם בבסיסם) ומזדקרים מאוד מהכותרת באופן בולט; המאבקים לרוב בעלי שערות בלוטיות.
השחלה יושבת, עם מספר רב של ביציות שערוכות ומחוברות לאורך תפר הבטן, קו החיבור של שולי עלה השחלה.
הפרי הוא תרמיל ישר או כמעט ישר (מעט מעוקל), שטוח, שוליו מעובים (באלביציה השוליים אינם מועבים), גלדני, וקשיח, לעיתים צר בבסיסו.
התרמיל אינו דמוי סרגל שטוח בדומה לאלביציה וליזילומה.
התרמיל נפתח בשתי קשוות מהקודקוד עד הבסיס ללא מחיצות רוחביות בין הזרעים.
הזרעים: דמויי ביצה הפוכה או עגולים, דחוסים, קליפתם קשה עם סימון אופייני (pleurogram) קו בצורת ± O או U, והם חסרי אריל.
בישראל 9 מינים (לא כולל קליאנדרה אדומת-פרי) שאוקלמו בישראל.
חלקם וותיקים קליאנדרת טוויד וקליאנדרה סורינמית שאוקלמו על ידי חוות הנוי, וחלקם אוקלמו בסוף המאה הקודמת.
כולם נפוצים בישראל מלבד קליאנדרת גילדינג.
בישראל עלולים להתבלבל בין קליאנדרה סורינמית לבין קליאנדרה ורודת-קרקפות (אודות ההבדלים ביניהן ראו בפרקים שלהם),וגם להתבלבל בין שתיהן לבין אלביציה ורודה.
שני המינים הללו נבדלים מאלביציה ורודה בשני מאפיינים בולטים: צורת התרמיל ומאפייני העלים.
התרמיל של קליאנדרה מעובה בשוליו ולעיתים מתאפיין במראה מעט קשתית, בעוד התרמיל של אלביציה שטוח וישר, ואינו מעובה בשוליו.
ולמקרה שהתרמילים אינם זמינים ניתן להבחין ביניהן באמצעות מאפייני העלים: עלי הקליאנדרה חסרים בלוטות על הפטוטרת והטרף, והלוואים לרוב משתיירים ולעיתים נדירות קוצניים או חסרים.
לעומת זאת, לאלביציה עלים עם בלוטות על הפטוטרת והטרף, ועלי הלוואי בדרך כלל קטנים ונשירים; לעיתים יכולים להיות גדולים אך גם אז הם נשירים.
קליאנדרה אדומת-פרי (Calliandra haematocarpa) - שם זה מופיעה באתר "צמחי הגן של סימה", אך השם המדעי אינו בנמצא, ככל הנראה מדובר בשיבוש לשם המדעי של קליאנדרה ורודת-קרקפות (Calliandra haematocephala).
באתר זה לא צוינו מאפיינים מורפולוגיים המאפשרים הבחנה בין המינים, מה שמקשה על זיהוי אמין.
לפי אתר זה, קליאנדרה אדומת-פרי היא שיח או עץ ירוק-עד שגובהו מגיע עד 5 מטרים, עם נטייה לפתח מספר גזעים שמהם משתפלים ענפים מטה.
התרמילים חומים, והפרחים ורודים, עם תופעה נדירה של פרטים עם פריחה לבנה.
הצמח מתאים לגידול בשפלה, בנגב ובערבה בתנאי חצי צל או שמש, והוא חסכן במים אך רגיש לקור.
הפריחה נמשכת כמעט כל השנה (כולל קיץ), למעט בחודשים הקרים שבהם נפסק הצימוח.
בחורפים מתונים, הפריחה עשויה להימשך כ-9 חודשים בשנה.
קליאנדרה אריופילה (Calliandra eriophylla) - היא שיח או בן שיח מדברי שתחום תפוצתה הטבעי הוא מדרום קליפורניה ועד טקסס ומקסיקו שבצפון אמריקה.
מין זה גדל בעיקר במדבר או בשיחייה יובשנית.
קליאנדרה אריופילה מותאמת היטב לבית גידול יבש, במיוחד באקלים הצחיח למחצה של מדבריות ושיחיות יובשניות.
הסביבה היבשה בה היא גדלה מאופיינת בקרקעות חוליות עד חלוקיות ודלות חומרים אורגניים, מה שמצריך עמידות בתנאים של משקעים מועטים וחשיפה גבוהה לשמש.
בעונות הקיץ הצמח חשוף לעיתים קרובות לחום קיצוני וללחות נמוכה, ולכן פיתח מנגנוני הסתגלות, כמו עלים קטנים, שמסייעים בהפחתת איבוד מים.
מאפיינים מבדילים: בכל עלה שניים עד ארבעה סעיפים ולעיתים נדירות יש רק זוג אחד.
ובכל סעיף לרוב, יהיו בין 8 ל-17 עלעלים, ובמקרים נדירים יכולים להיות עד 20 עלעלים בכל סעיף.
בכל קרקפת יש בין 2 ל-7 פרחים זהים זה לזה (homomorphic), כאשר מספר האבקנים בכל פרח נע בין 24 ל-34.
anomala, שם נרדף Calliandra grandiflora) היא שיח או עץ קטן שתחום תפוצתה הטבעי באזורים שונים במקסיקו, באל סלבדור, גואטמלה והונדורס, בעיקר באזורי אקלים טרופי עונתי יבש.
היא הוכנסה גם להודו ולפקיסטן.
מאפיינים מבדילים: בכל עלה 11 עד 24 סעיפים ולעיתים נדירות יש 31 זוגות, כאשר כל סעיף כולל 21 עד 52 זוגות של עלעלים ולפעמים עד 55 זוגות.
בתחילת שלב הפריחה עלי הכותרת מאוחים בבסיסם עד אמצעם.
מאוחר יותר, האונות של הכותרת נפתחות בהדרגה כלפי חוץ, עד קצה האזור שבו מתחברים האבקנים (stemonozone), מה שמעניק לפרח מראה רחב ופתוח יותר (אולי מכאן שם המין בעברית).
התרמילים באורך 7 עד 11 ס"מ וברוחב על 0.9 עד 1.5 ס"מ, מכוסים בשערות פלומתיות (velutinous-pilose) בגוון כהה או כהה בחלקו, לעיתים רחוקות עם שערות לבנות או לבנות-צהבהבות.
קַלִיאַנְדְּרַת גִּילְדִינְג (Calliandra guildingii) היא עץ שתחום תפוצתו הטבעי הוא מקולומביה עד צפון-מזרח פרו וטרינידד, בעיקר באזורים טרופיים לחים.
מאפיינים מבדילים: עץ שגובהו 2 עד 12 מטר, לעיתים נדירות עד 20 מטרים, עם גזע אפור וענפים אופקיים.
העלים בעלי זוג אחד של סעיפים כאשר בכל סעיף 3 עד 4 זוגות עלעלים.
העלעלים הקיצוניים הם הגדולים ביותר אורכם מגיע ל־10 ס"מ ורוחבם 3 ס"מ.
הקרקפות הכדוריות בודדות ונושאות 10 עד 24 פרחים בכל אחת, לעיתים 28. עלי הכותרת לבנים-ירקרקים.
קליאנדרה ורודת-קרקפות (Calliandra haematocephala) היא שיח או עץ קטן זקוף, ירוק-עד המגיע לגובה של 1 עד 3 מטרים.
ענפיו משתפלים ומתפרשים, ויוצרים כתר עגול וצפוף.
תחום תפוצתה הטבעי הוא בבוליביה, בעיקר באזורי אקלים טרופי עונתי יבש.
קליאנדרה ורודת-קרקפות מתאימה לגידול בשפלה, בנגב ובערבה ובאזור ההר בתנאי חצי צל או שמש, הוא חסכן במים ולא רגיש לקור.
הפריחה נמשכת כמעט כל השנה, למעט בקיץ.
הגיזום מומלץ לבצע בסוף האביב מיד לאחר הפריחה.
תצמח בכל סוגי הקרקע ובלבד שתהיה מנוקזת.
מאפיינים מבדילים: העלים מורכבים מזוג אחד של סעיפים, כאשר בכל סעיף ישנם בין 5 ל-8 זוגות עלעלים, ולעיתים רחוקות גם 4 או 10 זוגות עלעלים (בישראל, הסעיף נושא לרוב 5 זוגות).
אורכם של העלעלים נע בין 2 ל-4 ס"מ, כאשר העלעלים הקיצוניים הממוקמים בקצה הסעיף לעיתים גדולים יותר, ומגיעים עד כ-6 ס"מ ואף יותר, בהתאם לתנאים ולמגוון.
העלעלים קירחים בצד העליון עם שוליים ריסניים, או מכוסים בשערות עדינות במידה משתנה לאורך העורקים בצד התחתון או בשני הצדדים.
בתחילת הלבלוב, צבע העלעלים הוא אדמדם-נחושתי, ובהמשך הופך לירוק כהה.
הכותרת ירקרקה ואורכה כפול מאורך הגביע.
האבקנים, שצבעם אדום, ורוד או לבן, מגיעים לאורך של פי 3 עד 15 מאורך הכותרת, ומהווים מאפיין מרכזי בצמח.
ברוב הפרטים, הפריחה ורודה, וכל פרח מכיל מספר בלתי מוגדר של אבקנים, בדרך כלל בין 20 ל-40 אבקנים.
אודות ההבדלים בין קליאנדרה ורודת-קרקפות לבין קליאנדרה סורינמית, ראו בסוף הפרק אודות האחרונה.
קליאנדרת טוויד (Calliandra tweediei) היא שיח או עץ קטן ירוק-עד מסועף המגיע עד 5 מטרים.
תפוצתה הטבעית משתרעת מדרום בוליביה ועד דרום-מזרח ודרום ברזיל וצפון אורוגוואי, בעיקר בבתי גידול טרופיים עונתיים יבשים.
קליאנדרה טוויד התפשטה מאזורים אלו גם לאזורים נוספים מחוץ לתחום תפוצתה הטבעי, כולל: הודו, קמרון במערב אפריקה, וזימבבואה – בדרום אפריקה וטרינידד וטובגו באיים הקריביים.
היא מעדיפה צל חלקי ומוגן משמש ישירה בצהריים, עמיד לקור קל (עד 3 מעלות צלזיוס).
מאפיינים מבדילים: העלים בעלי זוג אחד בלבד של סעיפים, כאשר כל סעיף נושא בין 8 ל-15 זוגות של עלעלים קטנים (תלוי בתנאי הסביבה ובגיוון הספציפי של הצמח).
emarginata ובשמו הקודם Calliandra emarginata) היא שיח או עץ קטן שתחום תפוצתה הטבעי הוא ממקסיקו ועד ונצואלה, בעיקר באזורי אקלים טרופי עונתי יבש.
מאפיינים מבדילים: עלים בעלי זוג אחד של סעיפים כאשר בכל סעיף זוג עלעלים לא סימטריים ומתחתם עלעל נוסף, ובסך הכל לעלה שישה עלעלים.
מקור השם הלטיני tergeminus הוא "משולש," והוא מתאר את מבנה הסעיף שנושא שלושה עלעלים (שתיים קדימה ואחד אחורה).
שם הזן emarginata מגיע מ"emarginatus" בלטינית, שמשמעותו "מגרעת," ומתייחס למגרעת או לשקע קטן בשולי העלים, היוצרים מראה שאינו שלם.
קַלִיאַנְדְּרָה סוּרִינָמִית (Calliandra surinamensis) היא שיח או עץ קטן מתפשט הגדל בבתי גדול טרופיים לחים.
תפוצתה הטבעית היא מגויאנה הצרפתית וסורינאם (מכאן שמה) בצפון-מזרח אמריקה הדרומית ועד אזורים שונים בברזיל.
תפוצתה כוללת גם מדינות נוספות בסביבה כמו קולומביה, ונצואלה, פרו ובוליביה, המתאימים לבית הגידול הטרופי הלח של הצמח.
קליאנדרה סורינמית משמשת בישראל כצמח נוי בגינות פרטיות, בחצרות בניינים, כגדר חיה גבוהה וכעץ צמוד קיר, וכן יכולה לשמש כעץ נוי בפארקים ובמרחבים ציבוריים.
הצמח מתאים במיוחד לאזורים עם אקלים חם, וגדל בתנאי אור שמש מלאה או שמש חלקית.
הוא עמיד לשרב וללחות, אך רגיש לקור ולכפור, ולכן מתאים לרוב אזורי הארץ פרט להרים הגבוהים ומקומות עם סיכון לקרה.
קליאנדרה סורינמית יכולה לגדול במגוון סוגי קרקעות, אך מעדיפה קרקע לחה ומנוקזת היטב.
היא רגישה לגיר ומעדיפה קרקעות מעט חומציות עד נייטרליות, אך יכולה להסתגל גם לקרקעות אחרות עם טיפול מתאים.
הפריחה יכולה להתרחש כמעט לאורך כל השנה, אך שיא הפריחה הוא בדרך כלל בקיץ ובסתיו.
גננים ממליצים על גיזום סדיר, במיוחד באביב, כדי לשמור על צורה קומפקטית ולעודד צמיחה ופריחה בריאה.
מאפיינים מבדילים: העלים בעלי זוג אחד של סעיפים כאשר בכל סעיף יש בין 8 ל-12 זוגות עלעלים מוארכים, דמויי אזמל באורך בין 8.5 ל-25 מ"מ, וברוחב 1.8 עד 14 מ"מ.
העלעלים קירחים, לעיתים עם שוליים ריסניים.
העורק הראשי בדרך כלל ישר ומפצל את הטרף ביחס של 1:1.5 ושני העורקים האחרים קמורים.
עורקי משנה רשתיים בולטים בשני צידי העלה.
הכותרת בצבע ירקרק-לבן או אדמדם והגביע בצבע ירוק בהיר עם פסים חדים.
צבע האבקנים הוא דו-גוני: החלק הקרוב לבסיסו בהיר יותר, לבן או בצבע קרם בהיר), בעוד שהקצה העליון הוא בצבע ורוד עמוק או צבע הנע בין ורוד בוהק לאדום עמוק.
הפירות שאורכם נע בין 4.5 ל-11.5 ס"מ, בעלי מרקם עור יבש, והם עשויים להיות מכוסים שערות רכות בצבע חום כהה או בהירים יותר.
בישראל עלולים להתבלבל בין קליאנדרה סורינמית לבין קליאנדרה ורודת-קרקפות, ובין שתיהן לבין אלביציה ורודה (אודות ההבדלים ראו בפרק מיני התרבות בישראל.
קליאנדרה סורינמית נבדלת מקליאנדרה ורודת-קרקפות בשני מאפיינים בולטים צבע האבקן ועורק העלעל.
צבע האבקנים של קליאנדרה סורינמית הוא דו-גוני: החלק תחתון, לבן והחלק העליון הוא בצבע ורוד עמוק בעוד צבע האבקנים של קליאנדרה ורודת-קרקפות אחיד פחות או יותר.
בקליאנדרה סורינמית, העורק הראשי של העלעל הוא ישר ומחלק את העלעל ביחס של 1:1.5, והעלעלים עצמם צרים ומוארכים (דמויי אזמל).
לעומת זאת, בקליאנדרה ורודת-קרקפות, העלעלים רחבים יותר, והעורק הראשי מחלק את העלעל בצורה סימטרית יותר, יתר על כן העלעלים הקיצוניים שלה שממוקמים בקצה הסעיף גדולים יותר משאר העלעלים שבסעיף, ומגיעים עד כ-6 ס"מ ואף יותר.
קליאנדרה קליפורנית (Calliandra californica) - העלים מורכבים מזוג אחד עד שלושה זוגות של סעיפים, לעיתים רחוקות ארבעה, כאשר כל סעיף בעל 5 עד 12 זוגות עלעלים קטנים.
קליאנדרת שולץ (Calliandra riparia, שם נרדף: Calliandra schultzei) "קליאנדרה ריפריה" (Calliandra riparia) היא שיח או עץ קטן שתפוצתו הטבעית משתרעת ממרכז אמריקה (פנמה), דרך צפון דרום אמריקה (גויאנה, ונצואלה) ועד מערב דרום אמריקה (קולומביה).
הצמח גדל בעיקר בבתי גידול טרופיים עונתיים יבשים, אולם הוא מסוגל להתפתח גם ביערות לחים בשפלה טרופית ותת-טרופית.
בתי גידול אלו מתאפיינים באקלים חם ולח ולעיתים כוללים עונת יובש קצרה.
מין זה ממלא תפקיד סביבתי חשוב באזורי התפוצה הטבעית שלו, בעיקר לשימור קרקע ומניעת סחף באזורים לחים עונתיים לאורך נהרות ומקווי מים אחרים, הודות להתאמתה לאקלים מגוון ולמבנה שורשיה שמייצב את הקרקע.
מאפיינים מבדילים: קליאנדרת שולץ מתנשא לגובה 1.5 עד 6 מטרים.
הענפים פלגיוטרופיים (נוטים לצדדים) בצבע חיוור, וענפים צעירים ושערות דקיקות בגווני אפור או כהה על צירי העלים והפטוטרות.
העלים בעלי זוג אחד של סעיפים כאשר כל סעיף נושא 7 עד 11 (ולעיתים נדירות עד 13) זוגות של עלעלים צרים וארוכים בצורת סרגליים או אליפטיים.
העלעלים אינם דו-גוניים, ופני השטח שלהם לרוב קרחים או דקים עם ריסים.
הקרקפת כוללת 12 עד 14 פרחים בכל קרקפת.
הפרחים קרחים, עם גביע מבריק וכותרת ירקרקה או לבנה באורך 5.5 עד 8 מ"מ.
מערכת האבקנים יכולה להיות בעלת 12 עד 20 אבקנים, המעניקים לפרחים מראה מרהיב עם צבעים ורודים עד קרמיים בקצותיהם.
155 מ"מ הוא קליבר נפוץ מאוד עבור תותחי הוביצר ופגזי הארטילריה התואמים להם.
מקורו של הקליבר 155 מ"מ בצרפת במאה ה-19, לאחר מלחמת צרפת–פרוסיה.
ועדת ארטילריה צרפתית התכנסה ב-2 בפברואר 1874 כדי לדון בדגמים חדשים עבור ארטילריה לביצורים ולמצור, וביניהם נשק בטווח הקליברים שבין 140 מ"מ ל-160 מ"מ.
לאחר מספר פגישות, ב-16 באפריל 1874, החליטה הוועדה על הקליבר 155 מ"מ, מה שהוביל לפיתוחו של תותח דה באנז' 155 מ"מ.
בין פגזי הארטילריה הקיימים ואלו שיצאו משימוש, קיים סוג אחד שתוקנן על ידי נאט"ו, הן תחת AOP-29 חלק 1 (בהתייחס ל-STANAG 4425), והן תחת Joint Ballistics Memorandum of Understanding.
תקן זה מגדיר פגז 155 מ"מ סטנדרטי בעל נפח תא בעירה של 23 ליטר.
נאט"ו פועלת למעבר מתחמושת מתוקננת לתחמושת הניתנת לשיתוף מלא.
התקן שתואר לעיל מאפשר שימוש בפגזי נאט"ו בכל תותחי נאט"ו, אך עדיין נדרש הליך רישוי (קוליפיקציה) לכל תותח בנפרד כדי להבטיח שליטה בביצועים (מאפיינים בליסטיים) ובטיחות.
הוצאה משימוש של קליברים אחרים
תהליך זה הוביל להתיישנותם של פגזי ארטילריה בקליברים גדולים יותר, כגון 175 מ"מ ו-203 מ"מ.
צבאות מסוימים ממשיכים לשמור על נשק בקליבר 105 מ"מ בשל משקלם הקל והניידות הגבוהה שלהם.
רוסיה ומדינות הגוש המזרחי לשעבר נוטות להשתמש בארטילריה בקליברים של 122 מ"מ, 130 מ"מ ו-152 מ"מ לתפקידים דומים.
מאז סיום מלחמת העולם השנייה, קליבר 155 מ"מ לא מצא שימוש בקרב כוחות ימיים, למרות תפוצתו הנרחבת ביבשה, כאשר מרבית חיילות הים של נאט"ו ובעלות בריתן משתמשים בתותחי 76 מ"מ, 100 מ"מ, 114 מ"מ או 127 מ"מ על ספינות מלחמה מודרניות.
בשלב מסוים, משרד ההגנה הבריטי בחן אפשרות לשדרג את תותחי ה-תותח ימי 4.5 אינץ' סימן 8 של הצי המלכותי הבריטי כדי להגדיל את כוח האש וליצור קליבר משותף בין הצי המלכותי לצבא הבריטי.
על אף שבמבט שטחי, המבוסס על השוואה פשוטה של קוטר הפגז, נראה כי התותח הימי נחות, הרי שבירי תחמושת קונבנציונלית, תותח ה-4.5 אינץ' סימן 8 הקטן יותר משתווה לתותח-הוביצר הסטנדרטי בקוטר 155 מ"מ של הצבא הבריטי.
לפגז הסטנדרטי של תותח ה-114 מ"מ הימי יש טווח זהה, אם לא עדיף.
רוב תותחי ה-155 מ"מ יכולים להשתוות לטווח של התותח הימי רק באמצעות שימוש בפגזים רקטיים, מה שמפחית את המטען הייעודי (ראש הנפץ) של הפגז.
הסיבה לכך היא שניתן לבנות תותחים ימיים בצורה חזקה הרבה יותר מתותחים מתנייעים יבשתיים, והם בעלי קנים ארוכים יותר ביחס לקליבר (לדוגמה, לתותח 114 מ"מ סימן 8 יש אורך קנה של 55 קליברים, בעוד לתותח המתנייע הסטנדרטי AS-90 יש אורך קנה של 39 קליברים).
הדבר מאפשר לתותחים ימיים לירות פגזים כבדים יותר ביחס לקוטר הפגז ולהשתמש במטענים הודפים גדולים יותר ביחס למשקל הפגז, מה שמוביל למהירויות לוע גבוהות יותר.
אפילו ללא קירור אקטיבי, קני התותחים הימיים הכבדים מאפשרים קצב אש מתמשך מהיר יותר מתותחי שדה, תכונה שמנוצלת באמצעות מערכות טעינה אוטומטיות בעלות קיבולת של כמה מאות פגזים.
עם זאת, ה-155 מ"מ עדיף על ה-114 מ"מ הימי בירי של פגז מונחה, שכן מהירות הלוע הנמוכה יותר של ה-155 מ"מ מקלה משמעותית על מערכות ההנחיה האלקטרוניות הפנימיות של הפגז לשרוד את הירי.
אף על פי שמערכת התותח המתקדמת (AGS) של צי ארצות הברית משתמשת גם היא בקליבר 155 מ"מ, היא אינה תואמת לתחמושת ה-155 מ"מ הסטנדרטית של נאט"ו.
רק סוג אחד של תחמושת פותח עבורה אי פעם, והרכש שלו הופסק ב-2016 עקב עלותו הגבוהה, מה שהפך את ה-AGS לבלתי שמישה.
XM2001 Crusader (נבנה אב-טיפוס אחד).
שניהם לא נכנסו לשירות מעולם
AHS Kryl – נבנה אב-טיפוס אחד, לא נכנס לשירות מעולם
מדינת מקורשםשירותהערותWS-352012–הווהמשפחה של פגזי ארטילריה מונחים שפותחו עבור צבא השחרור העממי (PLA).
ה-WS-35B מצויד ביחידת הפחתת גרר בסיס (Base bleed), וה-PLA טוען לטווח של 30, 40 ו-50 ק"מ מתותחים בעלי קנה באורך 39, 45 ו-52 קליברים בהתאמה.
הטווח המרבי הוא 24 ק"מ מקנה באורך 40 קליברים של תותח ה-TRF1, או 30.4 ק"מ כאשר הוא מצויד ביחידת הפחתת גרר בסיס.DM121 (Rh30)
DM131 (Rh40)2002–הווהה-DM121 (הידוע גם בשם Rh30) הוא פגז נפיץ שפותח עבור ה-PzH 2000 אך תואם לכל תותח נאט"ו בקוטר 155 מ"מ; ה-DM131 (הידוע גם בשם Rh40) דומה לו אך כולל יחידת הפחתת גרר בסיס.
הטווח המרבי של ה-DM121 הוא 24.7 ו-30.1 ק"מ בהתאמה מתותחים בעלי קנה באורך 39 ו-52 קליברים.
הטווח המרבי של ה-DM131 הוא 30 ו-40 ק"מ בהתאמה מתותחים בעלי קנה באורך 39 ו-52 קליברים.SMArt 1552000–הווהפגז נושא המכיל שתי פצצונות נגד שריון ונגד ארטילריה.
טווח מרבי של 22.5 ק"מ מתותח באורך 39 קליברים ו-27.5 ק"מ מתותח באורך 52 קליברים.DM662 DPICM עם פצצונת M85 או DM1385בשירות (פינלנד)DM662 הוא פגז ארטילריה 155 מ"מ מסוג חימוש מצרר, המכיל 49 פצצונות.
הפגז יוצר על ידי ריינמטאל עם פצצונות דו-תכליתיות נפיצות (נגד שריון ונגד אדם) מסוג DM1385, ויוצר גם בנורווגיה ברישיון, אולם שם נעשה שימוש בפצצונת M85 הישראלית.
בדיקות נורווגיות מצביעות על שיעור כשל של 1.11% בחומר הנפץ, בעוד שבדיקות פיניות (DM1385) מצביעות על 0.2%; תחמושת זו מאוחסנת בפינלנד לשימוש בעת מלחמה בלבד.M395 DPICM, M396 ו-M397 ER DPICM2007–הווהסדרה של פגזי מצרר דו-תכליתיים (DPICM) הנושאים פצצונות M85 דו-תכליתיות (נגד אדם ונגד שריון).
פגז ה-M395 נושא 63 פצצונות לטווח מרבי של 22.4 ק"מ; פגזי הטווח המוגדל (ER) ה-M396 וה-M397 נושאים שניהם רק 49 פצצונות ומצוידים ביחידת הפחתת גרר בסיס לטווח מרבי של 28.7 ו-30 ק"מ בהתאמה.M401 ו-M401-A1 HE-ERבשירותפגזי טווח מוגדל נפיצים (HE-ER) המצוידים ביחידות הפחתת גרר בסיס.
הטווח המרבי הוא 30, 36 ו-40 ק"מ בהתאמה מתותחים בעלי קנה באורך 39, 45 ו-52 קליברים.M454 (IMI) HE Frag2005–הווהפגז רסיסים נפיץ (HE-Frag) בעל יכולת פיצוץ באוויר (Airburst) לשימוש נגד חי"ר פרוק וכן נגד רכב קל ורכבים משוריינים קלים.
/ Vulcano HE2017–הווהמשפחה של פגזים נפיצים תת-קליבריים לטווח ארוך.
המשפחה כוללת את דגם ה-BER (טווח בליסטי מוגדל), פגז רב-תכליתי לא מונחה עם מרעום רב-תכליתי ניתן לתכנות, ואת דגם ה-GLR (טווח ארוך מונחה) עם הנחיית IMU נעזרת GPS, בקרת כנפוני קנארד וראש ביות אופציונלי מונחה לייזר חצי-אקטיבי.
הטווח המרבי של ה-BER הוא 50 ו-70 ק"מ בירי מתותחי 39 או 52 קליברים.
הטווח המרבי של ה-GLR הוא 57 ו-80 ק"מ מתותחי 39 או 52 קליברים.פגזי Nammo לטווח מוגדל (ER)2018–הווהמשפחה של פגזים לטווח מוגדל (ER) שפותחה על ידי נאמו (Nammo), הכוללת פגזים נפיצים, תאורה ועשן.
הפגזים עוברים עיבוד שבבי פנימי וחיצוני להשגת צורה אווירודינמית ופיזור משקל אחיד, להגדלת הטווח והדיוק.
עם בסיס חלול הטווח המרבי הוא 22 ו-32 ק"מ בהתאמה מתותחים בעלי קנה 39 ו-52 קליברים; כאשר מצוידים ביחידת הפחתת גרר בסיס הטווח עולה ל-30 ו-41 ק"מ בהתאמה.APR 155בפיתוחפגז מונחה לייזר נפיץ עם יכולת הצתה, בעל טווח מרבי של 20 ק"מ, שתוכנן לשימוש עם התותחים המתנייעים AHS Kryl ו-AHS Krab.
מבוסס על הפגז האוקראיני 152 מ"מ Kvitnyk.קרסנופול1987–הווהסדרה של פגזים מונחי לייזר המיוצרים בעיקר בקליבר הסטנדרטי של הגוש המזרחי (152 מ"מ), אך מיוצרים גם בקליבר 155 מ"מ לשוק הייצוא.
נכנסו לראשונה לשימוש בצבא הסובייטי ב-1987, ונחשבים למקבילה המזרחית ל-M712 Copperhead האמריקאי.
לגרסאות ה-152 מ"מ טווח מרבי של 20 ק"מ מתותח ה-D-20 ו-22 ק"מ מתותח ה-2A65 Msta-B בעל הקנה הארוך יותר.
הם מיוצרים ברישיון בסין על ידי נורינקו (Norinco).M1 ERFBשנות ה-70–הווהפגזים בעלי טווח מוגדל וקוטר מלא (ERFB) שפותחו מתוך עבודתו של ג'רלד בול וחברת המחקר לחלל שלו (Space Research Corporation).
הם מיוצרים בשתי גרסאות: "זנב סירה" סטנדרטי (ERFB-BT) והפחתת גרר בסיס (ERFB-BB).
טווח מרבי של 45 ק"מ מקנה 39 קליברים ו-60 ק"מ מקנה 52 קליברים; צפוי להשיג טווח מרבי של 70 ק"מ מהאחרון.K305 DPICMשנות ה-80–הווהפגז מצרר דו-תכליתי משופר עם טווח מרבי של 17.4 ק"מ בעת ירי מתותח ה-KH179.K307 BB HE1999–הווהפגז נפיץ עם הפחתת גרר בסיס שפותח לירי מתותחי 155 מ"מ דרום קוריאניים.
טווח מרבי מתותח 39 קליברים הוא 24 ק"מ עם זנב סירה או 30 ק"מ עם הפחתת גרר; מקנה 52 קליברים הטווח הוא 30 ק"מ עם זנב סירה או 39 ק"מ עם הפחתת גרר.
/ 155 BONUS2000–הווהפגז נ"ט נושא חימוש משנה (פצצונות) עם מרעום חיישן, המורכב ממעטפת נושאת ושתי פצצונות נ"ט.
הפגז מתאפיין בצורה אווירודינמית ויחידת הפחתת גרר בסיס מתברגת להגדלת הטווח.
בשימוש עם ערכת ההנחיה המדויקת "Silver Bullet", יש לו CEP של פחות מ-20 מטר.
הטווח המרבי מוצהר כ-30 ו-40 ק"מ מתותחי 39 ו-52 קליברים בהתאמה.L151986–הווהפגז נפיץ רב-תכליתי בשימוש הממלכה המאוחדת.
טווח מרבי של 24.9 ק"מ מקנה 39 קליברים ו-30 ק"מ מקנה 52 קליברים.HVPבפיתוחפגז ההיפר-מהירות (HVP) הוא פגז ניסיוני בעל מהירות היפר-קולית עם טווחים המגיעים ל-94 ק"מ.LRLAP2010–2016 (מוגבל)פגז תקיפה קרקעית לטווח ארוך (LRLAP) היה פגז ימי מונחה INS ו-GPS, מונע רקטית עם יכולת דאייה מורחבת, שפותח לשימוש ממערכת התותח המתקדמת (AGS).
גרסה אמריקאית של הפגז הנפיץ 155 מ"מ שניידר הצרפתי עבור Canon de 155 C modèle 1917 Schneider.M107שנות ה-40–הווהפגז נפיץ סטנדרטי שפותח מה-M102 לשימוש ב-M1 הוביצר 155 מ"מ.
הפגז הוא אחד הנפוצים ביותר מבין כל פגזי הארטילריה המערביים ונורה ממגוון תותחים נגררים ומתנייעים בקוטר 155 מ"מ.
הוחלף ברובו בשירות ארצות הברית על ידי ה-M795.M483A1 DPICM1975–הווהפגז M483A1 מסוג תחמושת קונבנציונלית משופרת דו-תכליתית (DPICM) הוא פגז נ"ט/נ"א דו-תכליתי המורכב ממעטפת נושאת ו-88 פצצונות רימון בודדות.
נכנס לשימוש ב-1975 ומשמש מספר מדינות.
החל מ-2009 ארצות הברית החלה להוציא משימוש את מלאי הפגזים הללו, תוך שימוש חוזר בגופי הפגז ליצירת פגזי עשן, תאורה ואימונים.M549 HERA1970–הווהפגזי ה-M549 ו-M549A1 הנפיצים הנעזרים ברקטה (HERA) הם פגזים רקטיים שתוכננו לספק טווח מוגדל בהשוואה לפגזים קונבנציונליים.
טווח מרבי של 30.1 ק"מ מתותח נאט"ו סטנדרטי בקוטר 39 קליברים.
ה-M549A1 הוא אחד משני פגזים שעבורם פותח מרעום ה-M1156 PGK.M6871987–1990פגז נשק כימי בינארי המכיל סארין.
השירות הסתיים לאחר אמנת הנשק הכימי של 1990.M692/M731 ADAMה-M692 ו-M731 ADAM (תחמושת ארטילרית למניעת גישה לשטח) הם פגזים מפזרי מוקשים נגד אדם.
הם חולקים את המעטפת הנושאת של ה-M483A1 DPICM ובמקום זאת נושאים 36 מוקשים נגד אדם.
הם אינם מיוצרים עוד או נמצאים בשירות, אם כי ההערכה היא שארצות הברית מחזיקה במלאים.M712 Copperhead1983–שנות ה-2010פגז חלול (HEAT) מונחה לייזר.
פותח בשנות ה-70 ותחילת שנות ה-80, וראה שירות בארצות הברית ובקרב מספר בעלות ברית החל מאמצע שנות ה-80. הייצור הופסק ב-1990 ונכון ל-2015 נותרו רק מלאים שיוריים.
הטווח המרבי היה 16 ק"מ מתותח 39 קליברים.M718/M741 RAAMSה-M718 ו-M741 RAAMS (מערכת מוקשים נגד שריון מרחוק) הם פגזים מפזרי מוקשים נגד טנקים.
הם חולקים את המעטפת הנושאת של ה-M483A1 DPICM ובמקום זאת נושאים 9 מוקשי נ"ט.
הם אינם מיוצרים עוד או נמצאים בשירות, אם כי ההערכה היא שארצות הברית מחזיקה במלאים.M7951998–הווהפגז נפיץ רב-תכליתי שפותח בכוונה להשלים ובסופו של דבר להחליף את ה-M107 במלאי המלחמה האמריקאי.
טווח מרבי 24 ק"מ מתותח 39 קליברים.
ה-M795 הוא אחד משני פגזים שעבורם פותח מרעום ה-M1156 PGK.M864 DPICM1987–הווהפגז נושא תחמושת משנה מסוג DPICM, הנחשב לפיתוח של ה-M483A1 המשלב טכנולוגיית הפחתת גרר בסיס להגדלת הטווח.
הוא מורכב ממעטפת נושאת ו-72 פצצונות רימון בודדות.
הטווח המרבי הוא 29.4 ק"מ.
/ אקסקליבר אם-9822014–הווהפגז לטווח מוגדל המונחה באופן אוטונומי באמצעות שילוב של גוף עילוי עם יחס גלישה גבוה והנחיית GPS/IMU.
נטען לטווח מרבי של 45 ק"מ מתותח 39 קליברים ו-50.6 ק"מ מתותח 52 קליברים של מערכת ארצ'ר.W481963–1992פגז ארטילריה גרעינית טקטי שהיה בשירות מ-1963 עד 1992.XM1113 HE RAPבפיתוחפגז רקטי הנמצא בפיתוח כדי להחליף את ה-M549A1 HERA.
טווח מרבי של 40 ק"מ בעת ירי מתותח נאט"ו סטנדרטי בקוטר 39 קליברים.
נורת'רופ גראמן הודיעה על תוכניות לפתח שדרוג טווח מוגדל למרעום ה-M1156 PGK שיהיה תואם לפגז זה.XM1128 ER HEבפיתוחפגז הפחתת גרר בסיס לטווח מוגדל הנמצא בפיתוח כדי להחליף את ה-M795. טווח מרבי של 30 ק"מ בעת ירי מתותח נאט"ו סטנדרטי בקוטר 39 קליברים.
נורת'רופ גראמן הודיעה על תוכניות לפתח שדרוג טווח מוגדל למרעום ה-M1156 PGK שיהיה תואם לפגז זה.XM1155-SCבפיתוחפגז לטווח מוגדל בפיתוח על ידי BAE סיסטמס עבור צבא ארצות הברית, המיועד לפגוע במטרות נייחות וניידות בטווח ארוך.
קצבי ייצור ושימוש במאה ה-21
במרץ 2023, ביקש שר ההגנה האוקראיני מבעלות הברית לספק 250,000 פגזים מסוג זה מדי חודש.
לפני תחילת מלחמת אוקראינה–רוסיה (2022), ארצות הברית ייצרה 14,400 פגזים בחודש.
ארצות הברית הצהירה על תוכניותיה להגדיל את הייצור ל-90,000 בחודש, במטרה להגיע למיליון פגזים בשנה בשנת 2025.
ריינמטאל הגרמנית ייצרה 60,000–70,000 פגזים בשנת 2022. ריינמטאל הודיעה כי היא מוכנה להגדיל את הייצור ל-500,000 בשנה.
לאוקראינה יש ייצור מקומי של פגזים.
נכון לדצמבר 2022, קצב הייצור נאמד ב"אלפים".
בקיץ 2023 אישר האיחוד האירופי תוכנית הכוללת ייצור של 650,000 פריטי תחמושת בקליבר גדול בשנה, והתחייב לספק מיליון פגזי ארטילריה לאוקראינה במהלך 12 החודשים הבאים.
קליבלנד רוקרס הייתה קבוצת כדורסל אמריקאית ששיחקה בליגת ה-WNBA.
הקבוצה נוסדה בשנת 1997, שנת יסוד הליגה ושיחקה בה עד שלנת 2007.
הקבוצה הוקמה בשנת 1997 לקראת העונה הראשונה של הליגה.
בעלה קבוצה היה גורדון גאהד שבאותה תקפוה היה בעל של קבוצת NBA קליבלנד קאבלירס.
בסיום העונה היא לא העפילה לפלייאוף.
בעונת 1998 ב-WNBA היא שיחקה בחצי הגמר והפסידה.
בעונת 2000 ב-WNBA הקבוצה ניצחה באליפות הבית והפסידה בגמר הליגה.
בעונת 2003 ב-WNBA הקבוצה הפסידה בחיצ גמר של הבית המזרחי.
הקבוצה הפסיקה להתקיים בסיום עונצת 2003 ושחקניות פוזרו בין הקבוצות השונות.
ביוני 2025 הוכרז על הקמת קבוצה חדשה שצפויה להתחיל להתחרות ב-WNBA החל משנת 2028.
סוזי מקונל -סריו ואיזבל פיאלקובסקי היו הכוכבות של הקבוצה.
גַאיוּס יוּלְיוּס קֵיסָר אוֹגוּסטוּס גֶרְמָנִיקוּס הידוע בכינוי קַלִיגוּלָה (Caligula; 31 באוגוסט 12 – 24 בינואר 41), היה קיסר רומא בין השנים 37 עד 41 לספירה.
קליגולה היה הקיסר השלישי מן השושלת היוליו-קלאודית.
הוא נחשב לעריץ ונודע בראוותנותו, במוזרויותיו ובאכזריותו.
הוא נרצח בשנת 41 על ידי כמה משומריו.
קליגולה נולד באנטיום (כיום אנציו באיטליה) בשנת 12 לספירה.
הוא היה בנם השלישי של גרמניקוס (בנו של דרוסוס, בנה של ליוויה אשתו של אוגוסטוס מבעלה הראשון), ושל אגריפינה (בתם של מרקוס ויפסניוס אגריפה, מגדולי המצביאים ששירתו את אוגוסטוס, ויוליה, בתו של אוגוסטוס).
לקליגולה היו ארבעה אחים ושלוש אחיות.
אביו של קליגולה היה בין בניה האהובים של רומי וחביבו האישי של הקיסר אוגוסטוס, ואמו נחשבה למודל האידיאלי לאישה רומאית.
מוצאם של שני הוריו שייך אותו למשפחה היוליו-קלאודית, שהייתה, לאחר נפילת הרפובליקה הרומית ועליית הקיסרות הרומית בימי אוגוסטוס, למשפחה השלטת ברומא.
כאשר היה פעוט, בן שנתיים או שלוש, הפך קליגולה לקמע של צבאו של אביו.
החיילים היו משועשעים כאשר הציגו אותו בפניהם לבוש במדי צבא, ולפיכך ניתן לו הכינוי "קליגולה" שפירושו בלטינית "מגף [צבאי] קטן" (קליגה).
ב-10 באוקטובר 19, מת גרמניקוס ממחלה, שלטענת סווטוניוס נבעה מהרעלה במצוותו של הקיסר טיבריוס.
לאחר שאגריפינה האשימה את טיבריוס בכך שלא עשה די על מנת להביא למשפט את רוצחי בעלה, הגלה אותה טיבריוס לאי נידח, ושם מתה ברעב.
טיבריוס אימץ את אחיו הגדולים של קליגולה, נירון ודרוסוס, ואף הכריז עליהם כיורשיו, אך לאחר שבראש השנה בירך העם הרומאי את נירון ודרוסוס ביחד עם טיבריוס, חשש טיבריוס כי הם צוברים פופולריות ומסכנים אותו, ובתחבולות שונות הביא להאשמתם בבגידה ולמותם.
לאחר צאת אמם לגלות, נשלחו קליגולה ואחיותיו לגור עם אם סבם, ליוויה, אשתו של אוגוסטוס ואמו של טיבריוס.
לאחר מותה של ליוויה בשנת 27, עברו לגור עם סבתם אנטוניה הצעירה.
הן ליוויה והן אנטוניה היו נשים חזקות בעלות מעמד ועמדה בחברה הרומית, ושתיהן לא יכלו להקדיש זמן רב לגידול הנכדים.
קליגולה ואחיותיו גדלו ללא השגחה, וישנם סיפורים על כך שקליגולה ואחותו דרוסילה נתפסו על ידי סבתם אנטוניה כשהם מקיימים יחסי מין, אולם ככל הנראה אין ממש בסיפור זה.
חייו של קליגולה היו בסכנה מתמדת.
חצרו של טיבריוס המתה תככים ומזימות.
טיבריוס עצמו פרש לאי קאפרי וחי שם חיי הוללות וזימה, בעוד שרומא נותרה בידי מפקד המשמר הפרטוריאני, סיאנוס, אשר עשה באימפריה כרצונו.
טיבריוס היה מורה ממקום מושבו בקאפרי על קיומם של משפטים ל"בוגדים", אמיתיים או מדומים, שהיו מסתיימים בדרך כלל בהוצאה להורג חפוזה.
סיאנוס חשק במשרת הקיסר, והדרך הבטוחה לכך הייתה לגרום להוצאתם להורג של חשובי השושלת היוליו-קלאודית, על מנת שלא יישאר מהם איש עם מותו של הקיסר, וכך תהיה לו הלגיטימציה להפוך ליורשו של טיבריוס.
טקיטוס וסווטוניוס טענו כי מגיל צעיר נהג קליגולה בעורמה, כי בשכלו ובאינטליגנציה הטבעית שלו היה מוכשר מאחיו, וכלכל את מעשיו בעורמה, כך שהצליח לשרוד בנסיבות קשות אלו.
הוא היה שחקן מלידה, והבין בחוש טבעי כיצד לנהוג בסכנות, בעת שבני משפחתו הקרובים נרצחו.
קליגולה שרד אף את נפילתו של סיאנוס, כאשר מידע שהעבירה אנטוניה, סבתו של קליגולה, לטיבריוס, הביא להריגתם של סיאנוס ואנשיו.
לאחר נפילתו של סיאנוס, היה קליגולה קרוב המשפחה המועדף על טיבריוס.
קליגולה זומן לאי קאפרי, שם בילה הקיסר את שנותיו האחרונות, ושוכן שם באחד הארמונות שבנה לעצמו טיבריוס.
סווטוניוס מתאר את מעשי הזימה והסטייה שאירעו על האי, כאשר טיבריוס, לאחר שהאנשים החזקים שבצילם שהה כל חייו (אוגוסטוס, ליוויה, אחיו דרוסוס) מתו, חש חופשי לממש את הסטיות המיניות והנפשיות שלו, שהיו מנת חלקו כל חייו, אך על מנת להיות ליורשו הראוי של אוגוסטוס, נמנע מהן עד זקנתו.
אין לדעת אם תיאורו של סווטוניוס נכון.
סווטוניוס מתאר את חנופתו של קליגולה לטיבריוס, ואדישותו, כביכול, כלפי רציחתם של אביו, אמו, ואחיו הגדולים.
קליגולה עצמו התייחס להתנהגות זו כהעמדת פנים שנועדה להציל את חייו, ואכן כך היה.
קליגולה שרד את ימי קיסרותו של טיבריוס כבנו המאומץ ויורשו המיועד, בעוד שיתר בני משפחתו מתו בייסורים בגלות.
נפוצה אומנם שמועה לפיה בסופו של דבר, כשהיה טיבריוס על ערש דווי, זירז קליגולה את מותו.
הוא עצמו התוודה כי פעם נכנס לחדרו של טיבריוס כשבידו פגיון, וביקש לרצוח אותו, אך חזר בו ברגע האחרון.
בתקופה זו סייע קליגולה לטיבריוס לבצע כמה מהמשרות הניהוליות שהיו מוטלות עליו, והוכיח עצמו כבעל כישרון בתחום המנהל וכיורש ראוי.
סווטוניוס מספר כי בלילות היה קליגולה מענה עצירים ומבצע מעשי זימה כשהוא מחופש ולבוש בפיאה, וכי טיבריוס הבחין במעשיו אלו, והכריז כי הוא מגדל "נחש פתן" עבור העם הרומאי.
בשנת 33 העניק טיבריוס לקליגולה משרת קווסטור של כבוד.
עם זאת בצוואתו מינה טיבריוס ליורשו, לצד קליגולה, ובעל סמכויות שוות לו, את נכדו הטבעי, נער בשם גמלוס.
על פי סווטוניוס נרצח טיבריוס על ידי המקורבים לו, אם בהרעלה, אם בהרעבה איטית ואם בחניקה באמצעות כר; אך בהתחשב בעובדה שטיבריוס מת בגיל 77, קרוב לוודאי שמת מוות טבעי.
ב-18 במרץ הכריז הסנאט הרומאי על ביטולה של צוואת טיבריוס, ועל מסירת מלוא השלטון לקליגולה.
אחד ממעשיו הראשונים של קליגולה כקיסר, היה הוצאתו להורג של גמלוס הנער, בו לא חפץ כשותף לשלטון.
בערך בזמן זה, כפי הנראה כשהבינה מה מתרחש במשפחתה, התאבדה סבתו של קליגולה, אנטוניה.
עם כל זאת, היו החודשים הראשונים של קליגולה כשליט טובים, ובישרו תקופת שלטון רגועה ותקינה.
הוא חילק מענק כספי למשמר הפרטוריאני, השמיד את המסמכים שאסף טיבריוס על מנת להרשיע אנשים שונים בבגידה, הכריז כי לא יתקיימו יותר משפטי בגידה, החזיר גולים מגלותם, וסייע לאלו שנפגעו על ידי מערכת המיסים שהקים טיבריוס.
רבים אהבו אותו בשל היותו בנו של גרמניקוס, שזכרו היה עדיין נערץ על העם הרומאי, וצאצא לאוגוסטוס ולמרקוס אנטוניוס.
אחרים ראו בו שינוי לטובה מטיבריוס, אשר זכה להיות שנוא על ידי הכול בתקופת שלטונו הארוכה.
קליגולה הפגין מסירות משפחתית, כשאסף במו ידיו את אפרם של אמו ואחיו, והעבירם לקבורה ברומא, ומינה את דודו קלאודיוס לקונסול.
מפנה לרעה חל עם נפילתו של קליגולה למשכב במחלה בלתי ידועה באוקטובר שנת 37. יש האומרים כי המחלה החמירה את תכונותיו הטבעיות האיומות, אך העובדה היא כי לאחר שקם ממחלתו נתן דרור לשיגעון שכמוהו טרם נודע בקרב שליטי רומא עד אז.
לקליגולה היה גם ידע נרחב על צמחי מרפא.
ניתוח קטע בכתביו של ההיסטוריון סווטוניוס - מראה על ההיכרות של קליגולה בעולם הרפואה והצמחים.
סווטוניוס מספר על חייל במשמר הפרטוריאני שיצא לחופשה בעיירת הספא היוונית אנטיקירה, בתקווה לרפא את המחלה ממנה סבל באמצעות יַחְנוּן (הלבורוס), צמח מרפא ממשפחת הנוריתיים, הנחשב כבעל סגולות רפואיות.
העיירה אנטיקירה הייתה מרכז רפואי ומרכז נופש אליו הגיעו רומאים לקבל טיפולים רפואיים.
פילון האלכסנדרוני העיר גם על האופן שבו עיוות קליגולה את אמנות הרפואה של אפולו מטרות זדוניות.
על כך מסיקים החוקרים שלקליגולה היה ידע מעמיק ברעלים ובנוגדנים.
מקורות מודרניים סבורים כי המחלה בה לקה קליגולה הייתה דלקת קרום המוח, מקורות כסווטוניוס ודיו קסיוס מתארים את המחלה כ"קדחת המוח".
פילון האלכסנדרוני טוען כי זו הייתה התמוטטות עצבים, שנגרמה מן המתח והלחצים שבחשיפה הפתאומית לציבור, לאחר שהיה מוסתר מעין הציבור זמן רב בימי הגלות בקאפרי.
הרומאים, אשר התפללו להחלמת הקיסר הצעיר, התחרטו עד מהרה על תפילותיהם.
אם בשל המחלה בה לקה, או בשל האכזריות הטבועה באופיו שלא היה יכול לשלוט בה לזמן רב, החל בסדרה של הוצאות להורג.
באכזריותו הורה פעמים רבות על הוצאה להורג ללא משפט, ולא היה איש שהיה בטוח מפניו.
ידועה אמרתו לפיה "הלואי שלעם הרומי כולו היה צוואר אחד..." (כדי שיוכל לשספו באבחת סכין בודדת).
קליגולה בנה שתי ספינות גדולות באגם נמי הקטנטן, אגם געשי המרוחק מרומא כשולשים קילומטר בכיוון דרום.
הספינות נקראו "ספינות נמי" ולמעשה לא ממש שטו באגם.
לכל היותר שטו לגדה האחרת, בו היה ממוקם מקדש לאלה דיאנה.
הספינות שימשו לקיום נשפים למוזמני הקיסר, למשתאות ולהוללות.אלה לא היו כלי שיט רגילים: אלה היו דוברות תענוגות מפוארות, עם רצפות שיש, אריחי פסיפס, מערכות אינסטלציה, אמבטיות מחוממות ואפילו מקדשים.
הספינות נעלמו לאחר מותו ונותרו חבויות במשך מאות שנים.
הם התגלו מחדש במאה ה-20 ונשמרו תחת ממשלתו של מוסוליני, אבל נהרסו בשנת 1944 במהלך מלחמת העולם השנייה.
היום, שרידים ושחזורים ניתן לראות ב-Museo delle Navi Romane ליד Nemi
על מנת לממן את אורח חייו הראוותני והמוזר, הטיל מיני מיסים חדשים, מכר במכירה פומבית חפצים ועיטורים שהיו שייכים למשפחתו, ואף פתח בית בושת בארמון, שם הציב כפרוצות את המכובדות בנשות רומא, על מנת ליהנות מרווחי הסרסרות.
קליגולה חי חיי ראווה ופריצות עם אחיותיו, אולם יש הטוענים שלא היה בסיס לשמועות, והן נבעו מן השקפת העולם שלעריצים אין שום התחשבות בטאבואים חברתיים ומן העובדה שמכיוון שקליגולה היה רווק רוב שנות שלטונו, אחיותיו מילאו את התפקיד שבאופן מסורתי היה שמור לאשת הקיסר.
דרוסילה, אחת מהן, מתה מוות טבעי בשנת 38, בעודה בהיריון, דבר שגרם לקליגולה צער רב.
לאחר מותה מאס קליגולה אף ביתר אחיותיו, ובמשפט ציבורי שנערך לאמיליוס לפידוס, אשר היה בעלה של דרוסילה, והואשם על ידי קליגולה בספטמבר 39 בקשירת קשר לרציחתו, הרשיע אף את אחיותיו, בהיותן שטופות זימה עם לפידוס ומרעיו, ושותפות לקשר נגדו והורה לשלוח אותן לגלות.
באותו זמן קליגולה התחתן בשלישית ומיד אחר כך ברביעית.
גילה בוז מופגן למוסדות הרומים העתיקים, כגון הסנאט ויש טענות שהמליץ, לאות זלזול, למנות את סוסו אינקיטאטוס קונסול:
הוא לא הקדיש זמן או מאמץ לענייני המדינה.
פעם אחת יצא למסע מלחמה כנגד גרמניה, שבסופו הכריז על עצמו כ"מנצח" אף שלא עשה דבר.
כל שהשיג הוא את כניעתו של אדמיניוס בן קינובלוס מלך בריטניה, שגורש על ידי אביו ונתפס על ידי קליגולה.
אז התפאר כאילו כבש את גרמניה ובריטניה גם יחד.
הורה על מספר מפעלי בניה גדולים, שאת רובם לא הספיק להשלים, אך בזבז עליהם כסף רב מאוצר המדינה.
אחד ממעשיו המגוחכים ביותר היה מסע מלחמה שפתח בו במטרה לכבוש את בריטניה שהסתיים בחוף הים, שם הורה לחייליו לאסוף את הצדפות ולשוב על עקבותיהם.
הוא הכריז על עצמו כאל, והיה מופיע בציבור לבוש בזקן מוזהב, ובידו סמלי האלים - קלשון של נפטון, המטה של מרקוריוס, והברק של יופיטר.
כן הורה לחבר את ארמונו למקדש יופיטר.
בין פשעיו ניתן למנות את הזמנת תלמי בן המלך יובה השני, מלך מאוריטניה, שהיה קרוב משפחתו, למשתה ברומא, ושם הוציא אותו להורג.
כן נהג כפיות טובה כלפי האנשים שהעלו אותו לשלטון, ובהם מאקרו, שאף אותו הוציא להורג.
במסעו של קליגולה בגאליה וגרמניה בחורף 40/39, היה אגריפס אחד מהשליטים ההלניסטיים שליוו אותו.
לדברי ההיסטוריון דיו קסיוס, העם, שחשש שאכזריותו של קליגולה עוד עלולה להרחיק לכת, "היה מוטרד מאוד מהעובדה שאגריפס ואנטיוכוס מלך קומגנה היו יחד עמו, כמו שני מורי הטיראן".
לאחר שלוש שנים ועשרה חודשים של שלטון אימים, בשנת 41, קשרו כנגדו אנשי המשמר הפרטוריאני ובהם מפקדם קאסיוס כיריאה, לו נהג קליגולה ללעוג, בשל היותו כביכול מפונק ורכרוכי.
הוא נרצח ביום 24 בינואר 41, בעת שחזר מן התיאטרון, והובל על ידי שומריו דרך מסדרון ארוך ומבודד.
קליגולה היה בן 28 שנים במותו.
לאחר רציחתו רצחו הקושרים אף את אשתו קיסוניה ואת בתו התינוקת ג'וליה.
לאחר רציחתו היו שקראו להשבת הרפובליקה, אך לבסוף מונה דודו של קליגולה, קלאודיוס לקיסר.
קליגולה היה חברו הטוב של אגריפס הראשון, נכדם של הורדוס ושל מרים החשמונאית.
בעת ששהה ברומא, בטרם הוכתר קליגולה לקיסר, הביע אגריפס תקווה כי טיבריוס ימות וקליגולה יהיה ליורשו.
על כך הושם אגריפס בכלא למשך שישה חודשים.
לאחר מינויו של קליגולה לקיסר, זכר קליגולה לאגריפס את התקרית, והמליך אותו על ארץ הבשן (שנת 37).
במהומות שהתרחשו באלכסנדריה בשנת 38, פרע ההמון ביהודי המקום.
הנציב הרומי שם, פלקוס, אף החמיר את המצב, כשהורה לרכז את כל היהודים ברובע אחד והתעלל במנהיגיהם.
אף השתדלותו של ידיד הקיסר, אגריפס הראשון לטובת היהודים לא הועילה.
הנציב הודח, אמנם, בידי קליגולה, מטעמים אלה או אחרים, אך העימות נותר בעינו ושתי משלחות הגיעו לרומא, האחת מטעם היהודים והאחת מטעם אויביהם.
קליגולה נמנע מלתת הכרעה ברורה בעניין, וגם בפגישה עם הבאים מאלכסנדריה הפגין את התנהגותו המשונה שתועדה על ידי ההיסטוריון פילון האלכסנדרוני, חבר המשלחת היהודית, בחיבורו המשלחת לגאיוס.
משהקימו ההלניסטים ביבנה מזבח לפולחן הקיסר, הרסו אותו התושבים היהודים במקום.
יוסף בן מתתיהו מספר כי הנציב הרומי של סוריה פובליוס פטרוניוס נשלח אל ירושלים ועמו צבא רב, על מנת להציב בבית המקדש את פסלו של קליגולה, ולהרוג את כל מי שיתנגד לכך.
פטרוניוס יצא דרך הים מאנטיוכיה, והגיע לעכו.
בעכו התקבל פטרוניוס על ידי משלחת של היהודים, אשר התחננה בפניו כי לא יציב את פסלי קליגולה בארצם.
פטרוניוס הותיר את הפסלים ואת הצבא בעכו, ונסע לטבריה.
שם אסף את היהודים והזהיר אותם כי אל להם להתנגד לקליגולה, וכי יסבלו סבל רב אם יעשו כן.
לאחר שהתרשם כי היהודים מוכנים למות ובלבד שבית המקדש לא יחולל בצלמו של קליגולה, שב לאנטיוכיה וניסח מכתב זהיר לקליגולה במטרה לעורר אותו לביטול הגזרה, או - בינתיים - לזכות לפחות בדחייה, שכן הדבר עלול להביא למרד ולשפיכות דמים רבה.
מכתבו של פטרוניוס לא שינה את דעתו של קליגולה, אך התערבותו של אגריפס הראשון הביאה לביטול הגזירה.
קליגולה שלח מכתב לפטרוניוס בו הוא מורה לו על ביטול הפקודה.
למרות זאת, חשד קליגולה כי פטרוניוס בגד בו ולכן שלח הוראה עקיפה להתאבדותו — כפי שהיה מקובל ברומא.
אך עד שהפקודה הגיעה, קליגולה כבר נרצח בעצמו.
פרשת הצלם בהיכל הוסברה בעולם העתיק כנובעת מטירופו של קליגולה והתעקשותו בדבר היותו אל, אולם ייתכן שיש לכך הסבר אחר.
בתקופת החשמונאים היה קשר בל ינתק בין היהדות לסדר המדיני: הכהן הגדול היה ראש המדינה והוא פעל להכחיד כל פולחן לא יהודי מארץ ישראל, מתוך אמונה שהדת היהודית צריכה להיות הדת הבלעדית בארץ הקודש.
דבר זה היה לרועץ בעיני הרומיים בעיקר שליטים פולחניים, שראו בכך שהיהודים לא עובדים אלילים, מכשול בביסוס שלטונם, שבמקרה של קליגולה לדוגמה בוסס על כך שקליגולה הוא אל.
על ידי השמדת המזבח ביבנה, שהייתה רכושו האישי של הקיסר, נראה לרומאים שהיהודים פגעו בשלטון הרומאי שהתבסס על כך שהאלוהות של הרומאים היא חלק ממוסדות השלטון והתגובה הנאותה על כך הייתה פגיעה בבית המקדש שהיה מרכז החיים הדתיים של היהודים.
דמותו של קליגולה שימשה השראה ליצירותיהם של כמה יוצרים חשובים.
תיאורו של סווטוניוס את הקיסר המטורף הוא בעל ערך ספרותי באותה מידה שהוא בעל ערך היסטורי.
המחזה "קליגולה" מאת אלבר קאמי מבוסס על דמותו של קליגולה, ועוסק בחוסר המשמעות של חיי השליט לאחר שאיבד את אחותו האהובה.
רוברט גרייבס הציג את דמותו של קליגולה בספרו "אני קלאודיוס".
הספר שימש לאחר מכן כבסיס לסדרת טלוויזיה מצליחה בה שיחק השחקן הבריטי ג'ון הרט את דמותו של קליגולה.
הסרט קליגולה - המו"ל של העיתון הפורנוגרפי "פנטהאוז", בוב גוצ'יונה, ביקש ליצור סרט בכיכובם של גדולי השחקנים.
הוא שכר את הבמאי האיטלקי טינטו בראס ואת הסופר גור וידאל לכתיבת תסריט המבוסס על דמותו של קליגולה.
בסרט השתתפו גדולי השחקנים של התקופה (הסרט יצא בשנת 1979) - ג'ון גילגוד, מלקולם מקדואל, פיטר או'טול, הלן מירן וכן רבים אחרים.
היו אלו שחקני תיאטרון בריטי מהוללים, וחלקם השתתפו בסרט בסצנות עירום נועזות.
הדעות באשר לאיכות הסרט חלוקות.
יעקב שבתאי תיאר את חיי קליגולה במחזה הנושא שם זה.
בספרו של ריק ריירדן, "המבוך הבוער", משמש קליגולה כאנטגוניסט.
העונה השלישית של הסדרה האימפריה הרומית נקראת "קליגולה: הקיסר המטורף" ומוקדשת לדמותו של קליגולה.
ביצירות רבות אחרות, וכן באזכורים רבים, משמש קליגולה כסמל לשליט עריץ ומטורף.
שליטים רבים הושוו לקליגולה; בפרט, כאשר מדובר במינויים פוליטיים מושחתים ובלתי ראויים, לא פעם נמצאים המזכירים את מינויו של הסוס אינקיטאטוס לקונסול.
קַלְיָה (כינוי ארעי קודם: נח"ל קלי"ה) היא התנחלות וקיבוץ ישראלי הממוקם בצפון ים המלח, כ-40 ק"מ מירושלים, כ-11 ק"מ דרומית מזרחית לעיר יריחו, בתחום המועצה האזורית מגילות.
קיבוץ קליה הוא היישוב הישראלי הראשון שהוקם בצפון ים המלח לאחר מלחמת ששת הימים.
כך נוצר הרושם שהשם הוא ראשי תיבות.
ביוני 1980 הכריזה ועדת השמות הממשלתית, כי שם היישוב הוא קַלְיָה על שם צמח אופייני לאזור, הנזכר במסכת עירובין ד': "מערבין בקליא...
בירקא דקליא", אף על פי שלא ידוע על צמח בשם זה באזור.
אומנם, ההנחה הרווחת כיום היא עודנה ששם הקיבוץ נגזר מראשי התיבות.
נשיא המדינה התשיעי וראש הממשלה השמיני, שמעון פרס, כתב על הקיבוץ את שירו "שבחי קליה", שהולחן על ידי קובי אשרת ובוצע על ידי יפה ירקוני.
בשנת 1934 הוקמה במקום שכונת קבע ששימשה את פועלי חברת האשלג, בה 24 דירות בארבעה מבנים בני שלוש קומות.
ב-1935 עלתה על שרטון בסערה ה"קלירו" אך המשיכה בדרכה לוואדי זרקא.
לאחר שהתקבלה תוכנית החלוקה ברוב קולות בעצרת הכללית של האו"ם ב-29 בנובמבר 1947, בה היה אזור צפון ים המלח חלק מהמדינה הערבית המוצעת, ועם תחילת מלחמת העצמאות, הוחלט בדצמבר 1947 לסגור את המלון.
הם הקימו במקום מתחם תיירות ומלון חדש, שנקרא מונטאזת אל לידו, במקום המבנה המקורי.
לאחר מלחמת ששת הימים, חודשה התיירות באזור.
מועצה אזורית תמר ביקשה לחדש את שירות ספינות הנוסעים בין קליה למצדה, והוא הופעל החל ממאי 1968. באותה עת החלה גם סלילתו של כביש בין קליה ועין גדי (המשכו של כביש 90).
בפברואר 1968, אושרה הקמתה של היאחזות נח"ל קליה.
במקום התיישבו גרעינים של איחוד הקבוצות והקיבוצים והקיבוץ המאוחד, שהכשירו 150 דונם לגידולים חקלאיים על ידי שטיפת הקרקע ממלחים.
במאי 1974 הוקם יישוב הקבע ואוזרחה היאחזות נח"ל כקיבוץ בשם אלמוג, על שם יהודה אלמוג, אך אנשי ההיאחזות התנגדו לשינוי השם וביקשו שהוא ימשיך להיקרא "קליה".
קיבוץ נוסף שהוקם בסמוך, ב-1977, נקרא לבסוף קיבוץ אלמוג.
בשנות ה-2000, החל הקיבוץ לסבול, יחד עם כל האזור, מבולענים, בעיקר בשטחים החקלאיים שלו.
ב-2012 החלה בקיבוץ בניית הרחבה קהילתית בשם "נופי קליה", במסגרת "בנה ביתך".
ביישוב מתגוררים כיום כ-490 תושבים, ובו ממוקם בית הספר האזורי "מגילות" המשרת את כל יישובי המועצה האזורית.
הקיבוץ מבוסס בעיקר על חקלאות ותיירות.
בין ענפי החקלאות של הקיבוץ ניתן למצוא גידולי שדה, מטעי תמרים, רפתות, לולים וחוות סוסים.
בין ענפי התיירות ניתן למנות: בית הארחה הנמצא בשטח הקיבוץ, חוף רחצה (חוף קליה), קומפלקס עם מסעדה גדולה, ומרכז למכירת מוצרי קוסמטיקה מים המלח הממוקמים כולם בסמוך לגן הלאומי קומראן.
שטח השיפוט של קליה מונה כ-25,304 דונם.
קָלִיגְרָפְיָה (בעברית: כְּתִיבָה תַּמָּה), היא אמנות הכתיבה הקישוטית.
היא נעשית באמצעות עט או מכחול ייעודי.
מקור המילה ביוונית – קאלוס (καλλος) "יופי", גראפוס (γραφος) "כתיבה".
יש להבדיל בין קליגרפיה לבין טיפוגרפיה (העוסקת בגופני דפוס ולא בכתב יד), ולבין אפיגרפיה (חקר תחריטי סימנים ואותיות במתכת או אבן) או פלאוגרפיה (חקר כתבי יד עתיקים).
קליגרפיה היא תחום חשוב ועתיק יומין באמנות מזרח אסיה ונפוצה בסין גם כיום.
היא נחשבת לצורת הציור המעודנת ביותר והשפיעה על סגנונות אמנותיים מזרח אסייתיים אחרים, למשל, סוּמי אֵה – סגנון צביעה סיני ויפני.
למרות שנעשה בה שימוש באותיות סיניות אין צורך לדעת סינית כדי להעריך את יופייה – זוהי אמנות מופשטת.
קליגרפיה מזרח אסייתית עושה שימוש במכחול לכתיבת סימנים סיניים (汉宇; בסינית – הָאנְדְזְה, ביפנית – קאנג'י ובקוריאנית – הנג'ה) בדיו.
משמעות המילה קליגרפיה בסינית "אופן הכתיבה" (שוּפָה 书法\書法); ביפנית "דרך הכתיבה" (שוֹדוֹ 書道); ובקוריאנית "אמנות הכתיבה" (סוֹיֵה Seoyae 書藝).
הקטגוריות העיקריות בקליגרפיה סינית תרגום כתב סיני תעתיק פִּין-יִין רומאג'יכתב חותם 篆書\篆书 Zhuànshū Tenshoכתב כמורתי (הכתב הרשמי)隷書\隶书LìshūReishoכתב רגיל (כתב קוביה)楷書\楷书KǎishūKaishoכתב "רץ" (כתב מחובר חלקית)行書\行书XíngshūGyōshoכתב דשא (כתב מחובר)草書\草书CǎoshūSōsho
קליגרפיה ערבית/פרסית עוסקת בעיטורים גאומטריים (ערבסקות) על קירות ותקרות מסגדים כמו-גם על דף.
עבור המוסלמים קליגרפיה היא ביטוי לדרגת האמנות הגבוהה ביותר – אמנות העולם הרוחני – ומספקת קשר בין השפה לדת.
מכיוון שהאסלאם הונחל לאנושות בשפה הערבית – השפה והכתב הערבי מקודשים.
מכאן ברורה חשיבות אמנות הקליגרפיה כאמנות מקודשת.
בתפיסה המוסלמית כל מעשה כתיבה מקביל לעבודתו של סופר סת"ם ביהדות.
הקליגרפיה באמנות המוסלמית התפתחה במקביל לשפה הערבית ודת האסלאם.
הקוראן היווה מרכיב חשוב בהתפתחות השפה הערבית ולפיכך גם בהתפתחותה של הקליגרפיה.
בעולם האסלאם קיימת מסורת קליגרפית עשירה, שעליה מסתמכים אמנים בני-זמננו בעבודתם.
קְלִיטֵמְנֶסְטְרָה (יוונית: Κλυταιμνήστρα) היא דמות מהמיתולוגיה היוונית.
קליטמנסטרה היא בתם של טינדראוס ולדה, אחות למחצה של הלנה, אשת אגממנון, ואם איפיגניה, אורסטס, כריסותמיס ואלקטרה.
קליטמנסטרה נישאה לאגממנון כאשר שהה עם אחיו מנלאוס בגלות בחצר המלך טינדראוס.
לאחר מות טינדראוס ירש מנלאוס את המלוכה ועזר לאחיו, אגממנון, לכבוש את המלוכה במיקנה מידי תיאסטס ואייגיסתוס.
אגממנון נבחר לעמוד בראש הצי היווני שעמד לצאת למלחמת טרויה, אך הצי לא הצליח לצאת כי לא נשבה רוח.
התברר שהאלה ארטמיס מנעה את הרוח מהצי היווני כי בשעת ציד פגע אגממנון בצבי הקדוש לה.
אגממנון, בלהיטותו לרצות את האלה כדי שיוכל לצאת למלחמה, הבטיח להקריב לה את בתו, איפיגניה, ועשה זאת.
בתקופה הארוכה בה היה אגממנון במלחמת טרויה, ניהלה קליטמנסטרה פרשת אהבים עם אייגיסתוס.
אגממנון המנצח חזר מהמלחמה כשהוא מביא איתו את הפילגש שלו, קסנדרה, ואת התאומים שנולדו להם, פלופס וטלדאמוס.
קליטמנסטרה העמידה פנים שהיא שמחה על חזרת בעלה, אך היא כעסה עליו על שהקריב את בתם, איפיגניה, ולכן קשרה קשר נגדו עם אייגיסתוס.
קליטמנסטרה הכינה לאגממנון אמבט חם, ובעת שהיה באמבט כיסתה את ראשו באריג ואיפשרה לאייגיסתוס להרוג אותו.
השניים הרגו גם את קסנדרה ואת ילדיה.
שנים לאחר מכן נקמו ילדיה של קליטמנסטרה, אורסטס ואלקטרה, את מות אביהם והרגו את אימם ואת אייגיסתוס.
פרשות אלה זכו להנצחה בכמה טרגדיות קלאסיות כגון "אגממנון" של אייסכילוס ואף במחזות מודרניים כמו "הבכיינים" מאת חנוך לוין.
קליגה (לטינית: Caliga; ברבים: קליגאי, Caligae.
בלשון חז"ל סנדל המסומר) הם סנדלים שנועדו לשימוש צבאי וננעלו על ידי חיילי הלגיון הרומאי.
הסנדלים הוכנו מעור ונקשרו במרכז כף הרגל ומעל הקרסול.
בנוסף, מוסמרו מסמרי ברזל לסוליה כדי לחזק אותה ולאפשר תנועה קלילה.
המסמרים גם היוו כלי נשק פוטנציאלי משום שאפשרו גרימת נזק רב יותר בבעיטה.
בתנאי קור החיילים הרומאים נהגו לגרוב גרביים עם הקליגה.
במהלך המאה השנייה יצאה הקליגה משימוש והוחלפה על ידי מגפיים שסיפקו הגנה טובה יותר לרגליים.
משמעות שמו של הקיסר הרומאי קליגולה (קיסר בשנים 37–41 לספה"נ) היא "קליגה קטנה" - כינוי שניתן לו בידי החיילים כשעוד היה ילד.
לפי אחת הסברות, מקור המלה "קַלְגַּס" ששימשה ככינוי לחייל רומאי בלשון חז"ל, הוא מסנדלי הקליגה שהחיילים הרומאים נהגו לנעול.
בגזירת סנדל המסומר אסרו חז"ל על נעילת קליגה בשבת, בעקבות מעשה דריסה המוני.
קָ֫לְיָה או חָ֫לְיָה (בגאורגית: ყალია) הוא תבשיל בשר מתובל הדומה לגולאש, שהמיוחד בו הוא תבלין נוזלי בשם צ'ו (תבלין על בסיס תמרינדי), נותן לו את המרקם המיוחד.
קליטה היא הפעולה של קבלת אותות אשר נשלחו ממקור מסוים.
הקלט הוא כלל הנתונים המתקבלים במהלך תהליך הקליטה.
קליטה היא מושג מתחום התקשורת.
הקליטה יכולה להתבצע על ידי יצור חי או מכשיר.
דבר (כגון סיסמה, שיר, רעיון) קָלִיט נתפס ונקלט במהירות ובקלות (בשכל או בחושים), וכושר היקלטותו מכונה קְלִיטוּת.
את שתי המילים הללו חידש המילונאי ראובן אלקלעי, אולם לפי הגדרותיו הוא כיוון למשמע של absorbability, כלומר כושר הספיגה של החומר.
בעלי חיים מסוגלים לקלוט גירויים מהסביבה באמצעות מערכות חישה שונות.
כמו למשל: שמיעה, ראייה, מישוש, ריח וטעם.
מערכות החישה קולטות את הגירויים דרך קולטני חישה ומעבירות את המידע למערכת העצבים.
כל המידע שנקלט בחושים מאוחסן למשך זמן קצר מאוד במאגר המכונה זיכרון חושי.
הזיכרון החושי הוא השלב הראשון בתהליך קידוד הזיכרון.
לקשב יש תפקיד חשוב בתהליך עיבוד המידע החושי בכך שהוא גורם לשפעול כללי המכוון לקליטת גירויים ומאפשר ברירה של חלקי הקלט הרלוונטיים מתוך שלל הגירויים המתחרים בסביבה.
הזיכרון החושי מאפשר די זמן לעיבוד המידע החושי הראשוני שנקלט.
קליטה של שפה מתייחסת להבנה של מסרים ויכולה להיעשות בשמיעה או קריאה.
זוהי יכולת חיונית לצורך התקשורת של האדם עם סביבתו החברתית.
כמו כל בעל חיים אחר, יכולת הקליטה הטבעית של האדם מתבססת על המאפיינים הפיזיולוגיים של מערכת החישה שלו.
עם זאת, הטכנולוגיה מאפשרת לאדם להתגבר על מגבלות החושים שלו בדרכים שונים.
אחת הדרכים היא להשתמש במכשירים המשפרים את יכולת הקליטה של מערכות חושיות קיימות כמו: משקפיים, משקפת, מכשיר שמיעה ועוד.
דרך נוספת היא להשתמש במכשירים המסוגלים לקלוט אותות וגירויים שהאדם לא מסוגל לחוש בהם ולהמיר אותם לצורה אחרת אשר יכולה להיקלט על ידי האדם.
למשל: צילום רנטגן, מכ"ם, רדיו ועוד.
השימוש בטכנולוגיה אומנם מגביר באופן משמעותי את היכולת האנושית לאתר מסמנים ולעבד מידע באמצעות מכשירים שונים.
זו הסיבה לכך שעדיין קיימות תאוריות אשר לא ניתן להוכיח או להפריך מבחינה מדעית, משום שאין אפשרות לאסוף את המידע הדרוש לשם כך.
לדוגמה לכך היא תיאורית חור תולעת.
הקליטה היא השלב הראשוני של מערכת תקשורת, אשר מיועדת להעברת מידע.
זהו הסוג הפשוט ביותר של מערכת מידע.
מערכות מידע מורכבות יותר עוסקות גם בעיבוד של המידע שנקלט ולא רק בהעברתו.
קליטריס פרייס (שם מדעי: Callitris preissii ו-Callitris gracilis שם משותף: Rottnest Island pine) הוא זן של עץ ממשפחת הברושיים, ותפוצתו באוסטרליה.
קליטומאכוס (נקרא במקור עזרבעל; בערך 187 - 110 לפנה"ס) היה פילוסוף פיניקי שעמד בראש האקדמיה האפלטונית באתונה.
קליטומאכוס, ששמו המקורי היה עזרובעל, נולד בעיר קרתגו שבצפון אפריקה.
הוא הגיע לאתונה בערך ב-163 כאשר היה בן עשרים וארבע שנה.
שם הכיר את הפילוסוף קרנאדס שנמנה עם זרם הספקנות בפילוסופיה היוונית, ושעמד בראש האקדמיה האפלטונית החל מ-155. הוא הפך לאחד מבחירי תלמידיו ולמד גם את תורות האסכולה הסטואית והאסכולה הפריפטטית.
כאשר הרומאים החריבו את קרתגו עד היסוד בסופה של המלחמה הפונית השלישית (149 - 146), עזרובעל כתב יצירת תנחומים שהוקדשה לבני מולדתו האומללים.
ב-127, שנתיים אחרי מותו של קרנאדס, עזרובעל ששינה את שמו לקליטומאכוס, הפך לראש האקדמיה האפלטונית באתונה והמשיך לשמש בתפקיד זה עד מותו.
אחד מתלמידיו היה פילון מלאריסה.
קליטומאכוס כתב כארבעים ספרים שמהם שרדו אחדים בלבד.
מטרתם העיקרית של ספרים אלה הייתה להפיץ בציבור את רעיונותיו הפילוסופיים של מורהו קרנאדס, שבהם החזיק ושמהם לא סטה מעולם.
גם יצירת התנחומים של קליטומאכוס לבני מולדתו הייתה מבוססת על דבריו של קרנאדס, ונועדה להציג את כוחה של הפילוסופיה לשמש כנחמה על צרות החיים.
ספריו של קליטומאכוס זכו בהערצתו של קיקרו שעשה בהם שימוש ביצירותיו ובהן "על הנבואה" ו "על טבע האלים".
שניים מספריו של קליטומאכוס הוקדשו למשורר הרומאי גאיוס לוקיליוס ולקונסול לוקיוס מרקיוס קנסורינוס - מה שמצביע על כך שיצירותיו זכו להערצה ברומא.