tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
האלבום הראשון שיצא באותה שנה במסגרת שיתוף הפעולה המחודש היה "בלהיטי היובל", שהיה מורכב כולו מחידושים לקלאסיקות ישראליות מכל הזמנים, דוגמת: "ירושלים של זהב", "עטור מצחך" ו"לבכות לך".
האלבום, שהופק מוזיקלית בצורה מינימליסטית, כשל אומנותית ומסחרית.
בשנת 2000 עלה לוי לכותרות בהקשר הפלילי, כאשר פרץ לדירת שכנתו, וגנב ממנה מכשירי חשמל, על מנת לממן לעצמו מנות סם.
זמן קצר לאחר האירוע הוציא לוי לרדיו את השיר "טעיתי אני טועה", שכתב והלחין לו רמי ברזל, בעיבוד של משה דנינו.
השיר יצא כתקליטון שדרים, אך מעולם לא הופיע באלבום של לוי.
בספטמבר 2000 יצא לרדיו הסינגל "רק אני ואתה", דואט של ישי לוי עם ישי לפידות, סולן להקת הדאנס החרדית "אוף שימחעס".
בתחילת 2003 הקליט לוי שיר ראשון עם בנו, שיר לוי: "מילים הורגות".
השיר הופיע באלבום הדואטים "שניים סוכר 1".
בקיץ 2003 נעצר לוי שוב, ונגזר עליו עונש מאסר בגין תקיפה ואיומים כנגד אשתו, איריס.
באוקטובר 2003, במהלך ריצוי עונשו בבית הסוהר, יצא אלבום האולפן הבא של לוי, "נתיב ייסורי".
היה זה ניסיון לשחזר את ההצלחה האומנותית והמסחרית לה זכו שני אלבומיו הראשונים בחברה.
לוי חידש באלבום מספר שירים: "שיר פרטי" (במקור של זוהר ארגוב), "קפה אצל ברטה" (יגאל בשן), "ערב כחול עמוק" (ריטה), "רחוק רחוק" (שכתבה חוה אלברשטיין לגליקריה) וחידוש לשיר "אילו יכולתי" (במקור של הזמר שרון כהן).
בנוסף לשיר הנושא, בין השירים המקוריים בלטו עוד: "בעצבות שקטה", "יין זמר נשים" ו"אושרי שלי", שנכתב לזכרן של שתי בנות שנהרגו בשנת 2000 בתאונת דרכים.
למרות ההערכה הרבה מצד מבקרי המוזיקה הים תיכונית, האלבום לא נחל הצלחה מרובה במכירות ושיריו הושמעו באופן מועט יחסית ברדיו.
במהלך שהותו של לוי במאסר, להקת "אתניקס" הגיעה אליו במיוחד על מנת להקליט אותו לשיר "תרקדי" יחד עם צמד ההיפ הופ "חיילי הנקמה", להם הפיקו אלבום שיצא בתחילת 2004.
באפריל 2004, זמן קצר בלבד לאחר שחרורו ממאסר, העלה לוי, לראשונה, מופע עם קופות פתוחות במוזיאון ארץ ישראל בתל אביב.
המופע נקרא "אני שר לך איריס", כבקשת סליחה ומחילה מרעייתו על המעשים שפגעו בה.
על העיבודים וההפקה המוזיקלית במופע הופקד רביב בן מנחם.
המופע הוקלט וצולם ויצא ב-2004 הן בדיסק והן ב-DVD.
את המופע פתח לוי עם שיר חדש, "בשבילי את השיר לגן עדן".
ב-2004 הקליט לוי דואט עם לירן טל בשם "אהבה זמנית".
השיר הפך ללהיט הגדול באלבום הבכורה של טל שיצא באותה שנה.
בקיץ 2005, באלבום "שרים גדסי", ביצע לוי עם אבנר גדסי חידוש לשירו של האחרון, "מחפש אותך" (במקור מהאלבום "מנגן ושר" מ-1981).
למרות בקשת החרטה הפומבית, זמן לא רב עבר עד ששמו של לוי עלה שוב לכותרות בנסיבות לא מחמיאות והוא הואשם שוב בפלילים: במאי 2005 הוא נעצר שוב, כאשר הצית את ביתו, לאחר שרעייתו סירבה לתת לו כסף עבור רכישת סמים.
כעבור חודשים ספורים נגזרו עליו 15 חודשי מאסר, ולוי שוחרר ממאסרו ב-2006. אמרגנו של לוי, גדעון מלאכי, הסביר את הנפילה וההסתבכות הנוכחית בכך שהזמר היה מעורב בתאונת דרכים, הוא נפצע ושבר את רגלו.
התאונה השביתה אותו מפעילות מוזיקלית, מה שהוביל אותו חזרה לחיק הסמים.
עוד באותה שנה הקליט דואט עם אחיו, נתי לוי שנקרא "ללכת יד ביד" שכתב והלחין נתי בעצמו ונכלל באלבום "אהבה של פעם בחיים" של נתי לוי.
באותה שנה הוא הקליט שתי מחרוזות בדואט עם לירן טל: הראשונה כללה את "כל מה שתרצי" ו"ארצנו הקטנטונת" (ללחנים של רמי קליינשטיין).
השנייה כללה את "זה הכל או כלום" (במקור של דויד ברוזה) יחד עם "על פי תנועות הרכבות" (במקור של שלמה ארצי) שתי המחרוזות נכללו באלבום הדואטים "שניים סוכר 3".
לוי שוב ניסה לחזור למוטב ולהשקיע בקריירה שלו.
באמצע 2007 הוא הוציא סינגל ראשון מתוך אלבום החדש, "רוצה אותך".
השיר זכה להצלחה בינונית, אולם הסינגל שיצא אחריו, "ריקוד רומנטי", החזיר אותו שוב לתודעה.
השיר, בעיבוד שכולל אלמנטים ספרדיים-ערביים, זכה להצלחה רבה, והפך ללהיט.
השיר אף הגיע למקום השני במצעד הפזמונים של רשת ג' תשס"ח (2008).
אחריו יצא השיר "אישה נאמנה", שזכה אף הוא להצלחה ניכרת, והגיע למקום ה-9 במצעד הפזמונים של רשת ג' באותה שנה.
האלבום המלא "ריקוד רומנטי" יצא באפריל 2008, והחזיר את הזמר הוותיק למרכז המפה בז'אנר הים תיכוני-מזרחי.
בעקבות ההצלחה הגדולה של ריקוד רומנטי – השיר והאלבום כולו, יצא לוי בסבב הופעות פתוחות לקהל הרחב.
בתחילת 2009 הוא חזר לשתף פעולה עם חברי להקת "אתניקס" בדואט ששר עם זאב נחמה, "נשמה".
החל מאמצע 2009 החל לוי להוציא סינגלים מתוך אלבומו הבא.
ביוני 2009 יצא הסינגל הראשון, "לאן את הולכת".
באוגוסט 2009 יצא הסינגל השני, "כשהמזל נוגע", שזכה להצלחה נאה.
בנובמבר 2009 שוחרר "ילדון", אשר נקטל על ידי רוב המבקרים, וזכה לביקורות לא מחמיאות, בעיצומו של משבר שחווה לוי, כאשר התגלתה בעיה במיתרי קולו, והיה חשש כי הוא עומד ליפול שוב אל מלכודת הסמים.
המהפך חל בינואר 2010 עת יצא הסינגל הרביעי "האחת שלי" - השיר זכה לתגובות נלהבות ולהשמעות רבות.
הוא כבש את מעוז הפלייליסט של גלגלצ, והגיע למקום ה-15 במצעד הסיכום השנתי באותו שנה של התחנה הצבאית בשיתוף עם גולשי ynet.
במאי 2010 שחרר לוי שיר קצבי בשם "כשאת צוחקת".
ביוני 2010 יצא השיר "תודה", אשר זכה לביקורות נלהבות.
בספטמבר 2010 שוחרר השיר "מצד לצד".
בנובמבר 2010 במסגרת הפרויקט "שני צדדים למטבע" ביצע ישי לוי את גרסתו ל"מלנכולי" – במקור מהאלבום הראשון של "החברים של נטאשה".
הרעיון ל"מלנכולי" נולד כשיוצר השיר ארקדי דוכין התארח בספיישל שנערך לכבודו של ישי לוי בערוץ המוסיקה 24, ויחדיו הם ביצעו את השיר.
מתוך אותו הפרויקט, לוי גם חידש את "אהבה בת עשרים" (במקור הגרסה העברית בוצעה על ידי יוסי בנאי).
בינואר 2011 שוחרר השיר "ממני אלייך" שהפך ללהיט, והושמע רבות בתחנות הרדיו.
כסינגל אחרון לפני צאת האלבום, שוחרר בסוף פברואר 2011 השיר "כשאת לידי".
בתחילת מרץ 2011 שוחרר האלבום המלא, שנקרא "האחת שלי".
הוא כלל את הסינגלים ששוחררו לרדיו במשך השנתיים האחרונות, מלבד "ילדון".
לאחר צאת האלבום יצא כסינגל נוסף השיר "עננים", שזכה לחיבוק חם מהתקשורת ומהקהל, והפך לאחד השירים המזוהים ביותר עמו עד היום.
בין שאר שירי האלבום שלא יצאו כסינגלים, בלטו: "הזונה מרחוב הש"ך" ו"אהבת אדם" – השיר היחיד של חברי להקת "אתניקס", שנכנס בסופו של דבר לאלבום.
על עטיפת האלבום צולם ישי לוי בפלג גוף עליון חשוף, כשהוא מאופר במראה, בהשראת אלבומיו הישנים של צביקה פיק.
ב-10 במרץ הופיע ישי לוי במופע ענק משלו בשם "סיפור חיי ב-360 מעלות" (במה מסתובבת) ב"האנגר 11" בנמל ת"א.
במאי 2011, לראשונה בקריירה הארוכה שלו, השתתף לוי במופע "שרים בכיכר" בהנחיית יאיר לפיד בערב יום הזיכרון הממלכתי לחללי צה"ל.
לוי שר ביחד עם קרן פלס את "אנחנו הילדים של חורף שנת 73", וביצע סולו את "יצאנו אט" (אותו הקליט בעבר באמצע שנות ה-90 לאלבומו "האמונה").
ב-3 בינואר 2012 הוציא לוי את הסינגל הראשון "את", שנכתב והולחן על ידי עמיר בניון, כמחווה עבור אשתו, מתוך אלבומו הבא.
ב-26 במרץ 2012 הוציא את השיר "אבא" – הסינגל השלישי והאחרון מהאלבום.
ב-3 באפריל 2012 הוציא לוי את אלבומו ה-15, "את", שאת רוב שיריו כתב והלחין בניון.
האלבום זכה להערכה ולביקורות משבחות בקרב מבקרי המוזיקה.
ב-11 בדצמבר 2012 הוציא ישי את האלבום "השירים שאהבתי", שכולל 11 מחרוזות שירים מזרחיים ישנים אשר השפיעו מוזיקלית על לוי.
ביולי 2013 הוציא לוי סינגל ראשון מתוך אלבומו הבא "רק תנגני".
ב-29 באוקטובר 2013 הוציא את הסינגל השני - השיר "הללו".
ב-1 בדצמבר 2013 הוציאו לוי את הסינגל השלישי, "תמיד תישארי" - בדואט עם ארקדי דוכין.
ב-30 במרץ 2014 שחרר לוי את הסינגל הרביעי, "יפת עיניים".
ב-16 ביוני 2014 הוציא לוי דואט עם מוש בן ארי בסינגל החמישי, "עוד היום".
השיר זכה להצלחה רבה והיה לאחד המושמעים ביותר במהלך 2014. ב-14 בספטמבר 2014 הוציא את הסינגל "עפה על כולם".
ב-3 בנובמבר 2014 הוציא לוי את השיר האחרון לפני צאת האלבום, "סלחי לי".
ב-11 בנובמבר 2014 הוציא לוי את האלבום "עוד היום".
הוא כולל 17 שירים ובלטו מתוכו השירים: "רק אתמול", "ביקשתי", "בראשית ברא אלוהים אותך", "שחקנית" ועוד.
ב-5 בינואר 2015 הוציא את הסינגל "רק את" עם עופר לוי.
השיר הגיע למקום החמישי במצעד השבועי של מדיה פורסט.
ביוני 2015 יצא השיר "עכשיו הוא חול".
בדצמבר 2015 יצא הסינגל השני, "מבטך".
באמצע פברואר 2016 יצא הסינגל האחרון לפני צאת האלבום, "נקלטת".
בסוף פברואר 2016 יצא האלבום המלא, שכלל גם דואט עם היוצר והזמר יוני יעיש.
בספטמבר 2016 יצא אלבום הקונספט "2023" שיצרה איה כורם, בו התארח ישי לוי עם השיר "דוד".
עוד באותו חודש, בעקבות מותו של המלחין נחום (נחצ'ה) היימן הוציא לוי את "בבוא יומי" שאת מילותיו כתב היימן בעצמו.
האלבום "שועל קרבות" (2018) עד היום
בדצמבר 2016 הוציא לוי את הסינגל הראשון, "שועל קרבות".
ביוני 2017 שוחרר הסינגל השלישי, "השמש עצרה", באוגוסט 2017 הוציא לוי את הסינגל הרביעי, "בוער בנשמה".
בספטמבר 2017 הוציא לוי את הסינגל החמישי, "האהבה תעשה את שלה", ב-13 במרץ 2018 הוציא ישי לוי את האלבום המלא - "שועל קרבות".
באפריל 2018 לכבוד חגיגות שנת ה-70 למדינת ישראל הצטרף לרמי קליינשטיין בחידוש לשיר "עוד לא תמו כל פלאייך" ("ארצנו הקטנטונת").
באוגוסט 2018 הוציא שיר ראשון מתוך אלבומו הבא - "אל תתני לו".
באוקטובר 2018 הוציא סינגל שני "הנמל".
בדצמבר 2018 הוציא סינגל שלישי "אני זה אני".
במרץ 2019 הוציא דואט שני עם בנו שיר לוי - "משהו טוב".
הדואט זכה להצלחה והפך לשיר המושמע ביותר בתחנות הרדיו בשבועות שאחרי יציאתו.
במאי 2019 הוציא את "מולדת" במסגרת פרויקט שם עולם 2019. ביולי 2019 הוציא דואט נוסף, הפעם עם הזמר והיוצר סגיב כהן "על גג העולם".
בינואר 2020 הוציא את השיר "לבדי".
באוקטובר 2020 במסגרת הפרויקט והאלבום "צו השעה" יצא החידוש ל"זה קורה" (שביצע במקור אריק לביא) בדואט יחד את רבקה זוהר.
ב-15 בספטמבר 2020 הוציא את השיר "אחד עשר ילד", זאת כחלק מהפרויקט המוזיקלי "לעת זקנה עזובה".
ב-9 במרץ 2021 הוציא את השיר "אנה בחלאם ביק".
באפריל 2021 בעקבות יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל ביצע את השיר "אתה פה" לזכרו של סרן נתן כהן שנהרג במבצע צוק איתן.
בדצמבר 2021 הוציא את השיר "מיתרים חלודים".
במאי 2022 הוציא את השיר "מלאך במדים" לזכרו של בראל שמואלי ז"ל.
ביוני 2022 הוציא את השיר "אמא".
ביולי 2022 הוציא את השיר "לך תתחתן" בדואט עם בנו אושר לוי.
בספטמבר 2022 הוציא את השיר "המלך".
בנובמבר 2022 הוציא את השיר "אני שלך".
במרץ 2023 הוציא את השיר "איתך עד סוף הזמן", בדואט עם הזמר עילי בוטנר.
ביולי 2023 הוציא את השיר "רני".
בשנת 2025 השתתף בעונה הרביעית של תוכנית המציאות "הזמר במסכה", בתור האבו נפחא, והודח שביעי מהתוכנית.
לוי נשוי לאיריס, אשר משמשת גם כמנהלת האישית שלו.
ללוי יש בן נוסף, הזמר שיר לוי, שנולד מחוץ לנישואים, לפני שפגש את אשתו.
אחיו הצעיר של ישי הוא הזמר נתי לוי.
2004 אני שר לך איריס - dvd ההופעה
2004 אני שר לך איריס - אלבום ההופעה
ישי לפידות (נולד בל' בכסלו תשכ"ח, 1 בינואר 1968) הוא זמר, מנצח, מלחין, מפיק, שחקן, שדרן ומגיש, מנחה ופובליציסט חרדי.
מייסד, מנהל וסולן להקות אוף שימחעס, קינדרלעך, יא בה ye, מועצת השירה היהודית, צמד ילד ואוומן.
נולד באבן שמואל, שם שהו הוריו בשליחות חינוכית.
בגיל ארבע עברה משפחתו לשכונת זיכרון מאיר בבני ברק.
אביו אהרון, למד בישיבת מרכז הרב ובישיבת עזתה.
בהמשך היה לרב צבאי ושירת במשך כ-30 שנה בתפקיד רב חיל המודיעין.
אמו מרים היא בתו של משה עירוני, בן עירו של החזון איש, קוסובה, שעלה עמו לארץ ישראל.
למד בישיבת אור ישראל לצעירים ולאחר מכן בישיבת קול יעקב, ישיבת ירוחם (בראשות הרב רפאל יונה טיקוצ'ינסקי) וישיבת מיר.
בגיל 22 התגייס לצה"ל ושירת כמורה חייל.
בשנות השמונים עסק בהלחנה ובניצוח על מקהלות בתי ספר.
בתחילת שנות התשעים יצאה לאור סדרת התקליטים "חסידיש" של האחים ברונר שרוב לחניו הם של לפידות, ובהם הלהיטים "הוא יגאל אותנו", "ואתה קדוש", "ה' מה רבו צרי".
בשנת 1996 הקים את להקת הדאנס החסידית אוף שימחעס.
בשנת 2005 הקים יחד עם המפיק דוד פדידה את להקת הילדים "קינדרלעך" ושימש כמנהלה האמנותי.
בשנת 2011 הקים עם עמירן דביר את להקת הרוק הדתית "יא בה ye", לאחר תקופה עזב את קינדערלך.
הלחין שירים חסידיים רבים שמילותיהם מהמקורות אך רבים מלחניו הם למילים מקוריות שלו כמו הלהיט "עלה קטן שלי" שכתב והלחין בעבור אברהם פריד וזכה לגרסאות כיסוי של דודו אהרון עופר לוי ואחרים.
בשנת 2008 הוציא אלבום סולו ראשון בשם "ואני המנגינה שלכם".
בשנת 2000 התחיל להגיש לתוכנית ברדיו קול חי בימי שלישי, לאחר כמה חודשים זה עבר ליום שישי בשם "אישי בשישי" בימי שישי ברדיו קול חי, ב-26 במאי 2020 הגיש את תוכנית האחרונה שלו ברדיו קול חי.
הגיש בין השנים 2007–2010 תוכנית לילדים ביום שישי בערוץ 10 בשם "חמישה בעקבות הפרשה" העוסקת בפרשת השבוע.
בין השנים 2011–2015 היה חבר ה"וועדה המקצועית" בתוכנית המציאות בית ספר למוזיקה בערוץ 2.
זכה ב-2013 בפרס אקו"ם לזמר חסידי.
בקיץ 2013 חבר למפיק יוחאי כפיר איתו הקים את הלייבל YOYO למוזיקה ותרבות יהודית שבין השאר מייצג את ההרכב המוזיקלי "מועצת השירה היהודית" המתרכז בשירה יהודית נוסטלגית.
באותה שנה אף נעשה מנהל מוזיקלי בלהקת הילדים "צמד ילד" שאותה הקים יחד עם איש יחסי הציבור אריה הנץ.
בצמד כיכבו 3 צמדים לאורך השנים, הבולט שבהם הצמד השני, בו השתתף יונתן זיו, שותפו להמשך הדרך של ישי ברבות מהופעותיו הטלוויזיוניות והבימתיות.
ב-2017 הקים את להקת הפופ היהודי "אוומן".
באותה שנה הוציא, יחד עם צמד ילד- יונתן זיו ורועי אלקיים, גרסת כיסוי לשיר "תעיתי כשה אובד" (בקש עבדך) של הראל טל.
רבים מלחניו הפכו ללהיטים, ביניהם: "הוא יגאל אותנו" (בביצוע אריה ברונר) "מודה אני" ו"עלה קטן שלי" (בביצוע אברהם פריד) "עם ישראל לא מפחד" (בביצוע יעקב שוואקי), "אשת חיל" ו"אלע חסידים".
ב-3 ביולי 2020 החל לשדר תוכנית בשם "אישי בשישי" בימי שישי בקול פליי', מאוגוסט 2020 הוא משדר שם תוכנית פותחים שבוע בכל במוצאי שבת ובמאי 2022 הפסיק לשדר את התכנית.
באוגוסט 2020 הוציא ביחד עם שוקי סלומון את "שיר השמחה".
הגיש תוכנית אקטואליה יומית, "שמונה אפס אפס", ברדיו "קול ברמה", לצד העיתונאי יקי אדמקר.
החל משנת 2020 הנחה למשך ארבע עונות ביחד עם יונתן זיו, חבר ההרכב צמד ילד, את תוכנית הנוער "כמו גדולים" בערוץ הידברות.
בינואר 2022 לוהק לתפקיד משנה בסרטו של יהודה גרובייס "הסיפור שנשכח" שצולם בפולין, ובאפריל לוהק גם לסרט רשב"י של גרובייס.
בפברואר 2023 יצאה לאור סדרה חינוכית לילדים אותה הפיק בשם "החברים של ישי".
החל מ-2025 משמש כפאנליסט בתוכניות בעכשיו 14, בהן "בסטורי לילה" בהנחיית יהודה שלזינגר.
ב-1994 נישא לסלין לבית עובדיה.
הסרט "מדרש חופה" הוא תיעוד תקופת ההכנות לחתונתם בליווי הבמאית רחל רוזנברג.
"אוף שימחעס" - בה חברים לפידות (סולן), שמשון דלבקוביץ' (נפטר ב-2014), בני שוולב ויענקי אלפא.
"יא בה ye" - בה חברים לפידות ועמירן דביר.
"מועצת השירה היהודית" - בה חברים לפידות, אייל טויטו, גיל ישראלוב, אלי כהן, נתי חדד, קובי ברומר, משה דן ונתנאל ישראל.
"אוומן" - בה לפידות מנהל ומפיק בלבד.
חברים: נתנאל ישראל, איציק ברוך, קובי ברוך ושרולי ברונכר.
ילדי הפלא נריה ובניה גרנות.
דאנס אוף שימחעס: עליכם ועלינו
דאנס אוף שימחעס: האוסף הגדול
מוטי זינגבוים: אהבת ישראל (2004)
אוהד מושקוביץ בהופעה חיה בניו יורק
מפלגת ש"ס: בזכותיה דמרן עננו (2019)
שנה כותר תפקיד בימוי1994מדרש חופהעצמורחל רוזנברג2009הלהקהעצמויהודה גרובייס2023ביתאריה קפלןבני פרדמן2024בחורים טובים 2ארז תדמורTBAהסיפור שנשכחפנחסיהודה גרובייסרשב"יבן פפוסהתכשיטרן סגל (מפקד המשטרה)
ישי בלנק (נולד ב־1969) הוא פרופסור מן המניין, ודקאן הפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב מחודש מרץ 2022. כיהן כיושב ראש העמותה למשפט ציבורי בישראל (2017–2020).
בלנק גדל בתל אביב בבית לאומי-דתי והתחנך בבית הספר היסודי "מוריה", בישיבת נחלים ובבית הספר התיכון אמי"ת גוש דן.
את שירותו הצבאי עשה במודיעין חיל האוויר.
בוגר תואר ראשון בפילוסופיה ובמשפטים (בהצטיינות) מאוניברסיטת תל אביב, ובעל תואר שני ושלישי מבית הספר למשפטים של אוניברסיטת הרווארד.
התמחה בבית המשפט העליון, אצל הנשיא פרופ' אהרן ברק.
הוא גם עבד כשנה כעורך דין במשרד גורניצקי ושות'.
בשנים 2006–2008 היה חבר בפורום הצעירים במדעי הרוח והחברה באקדמיה הלאומית הישראלית למדעים.
לימד כמרצה אורח גם באוניברסיטאות מחוץ לישראל, לרבות אוניברסיטת קורנל, אוניברסיטת טורונטו, אוניברסיטת בראון, סיאנס פו (פריז), ואוניברסיטת המבורג.
בסמסטר סתיו 2017 היה בלנק מרצה אורח באוניברסיטת הרווארד.
תחומי המחקר וההוראה המרכזיים שלו הם דיני השלטון המקומי, משפט מנהלי, ערים גלובליות, משפט ומרחב, משפט וחשיבה פוליטית, חילוניות ודת, בישראל ובעולם.
כמו כן פרסם מחקרים שעסקו במערכת החינוך הציבורית בישראל, והיה חבר בצוות המשפטי שליווה את עבודתה של ועדת דברת לרפורמה בחינוך הציבורי בישראל.
לצד פעילותו האקדמית, שימש בלנק כחבר בהנהלות הציבוריות של ארגונים שונים, ובהם במקום – מתכננים למען זכויות תכנון (שימש כיושב ראש ההנהלה בשנים 2011–2014), ואיגי - ארגון נוער גאה.
בין השנים 2017 ל-2020 שימש כיושב ראש העמותה למשפט ציבורי בישראל.
בשנת 2017 נכלל ברשימת מצטייני הרקטור בהוראה באוניברסיטת תל אביב.
כמו כן זכה שלוש פעמים במענק מחקר של הקרן הלאומית למדע.
בלנק הוא בן-זוגו של סגן נשיא בית הדין האזורי לעבודה בתל אביב, השופט דורי ספיבק, וחבר פעיל בקהילת הלהט"ב.
ישי רוזן-צבי (נולד ב-18 בנובמבר 1971) הוא פרופסור מן המניין, ראש החוג לפילוסופיה יהודית ותלמוד באוניברסיטת תל אביב ועמית מחקר במכון שלום הרטמן בירושלים.
נודע גם בהיותו בוגר ישיבת הסדר שסירב לשרת ביהודה ושומרון.
ישי רוזן-צבי נולד בתל אביב.
הוא בנו של פרופסור אריאל רוזן-צבי, שהיה דיקן הפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב.
למד בישיבת הר עציון באלון שבות.
ב-1997 השלים תואר ראשון בפילוסופיה כללית וספרות משווה באוניברסיטת בר-אילן.
בשנת 1999 החל ללמוד במסלול הישיר לדוקטורט במסגרת המכון להיסטוריה ופילוסופיה של המדעים והרעיונות ע"ש כהן באוניברסיטת תל אביב.
בשנים 2002–2003 לימד תלמוד באוניברסיטאות UCLA וברקלי בקליפורניה.
נושא עבודת הדוקטור שלו היה: "טקס הסוטה בספרות התנאית: עיונים טקסטואליים ותאורטיים", בהנחיית פרופ' עדי אופיר ופרופ' משה הלברטל.
ב-2008 יצא לאור ספרו, המבוסס על עבודת הדוקטור שלו: "הטקס שלא היה – מקדש, מדרש ומגדר במסכת סוטה" בהוצאת מאגנס.
מונה לראש המגמה לתלמוד וספרות העת העתיקה באוניברסיטת תל אביב, ובדצמבר 2010 קודם לדרגת פרופסור חבר.
בחודש נובמבר 2012 נבחר לחבר האקדמיה הצעירה למדעים, באוקטובר 2021 מונה לעמוד בראש החוג לתלמוד ופילוסופיה יהודית.
תחומי העניין של רוזן-צבי הם מגדר ומיניות בתרבות התלמודית, עיצובו ותפקודו של המקדש בשלהי העת העתיקה וכן הרמנויטיקה מדרשית.
במחקריו הוא משלב בין עיסוק טקסטואלי פרטני בספרות חז"ל ובין שימוש בכלים ביקורתיים והרמנויטיים, כגון חקר תרבות ולימודי מגדר וטקסים.
בשנת 2001, במהלך האינתיפאדה השנייה, עורר רוזן-צבי הדים עקב סרבנותו לשרת ביהודה ושומרון, במסגרת שירות המילואים.
הוא נענש ב-31 ימי מאסר בכלא.
הוא היה חייל המילואים הדתי הראשון שנשלח למאסר מאז פרוץ האינתיפאדה השנייה.
במכתב ששלח רוזן-צבי לחבריו בישיבה הסביר מה גרם לו לנקוט צעד זה: "הייתי, לבושתי, בג'נין לפני שנתיים, והעוולות הן שקופות.
לא הגדולות, לא מוות של תינוקות, העוולות שמתרחשות כל רגע בעצם הנוכחות הדורסנית, בכל גג של בית ש'הופקע' לצורכי ביטחון, אנשים שכל חייהם 'הופקעו' על ידי הצבא, נטולי כל זכויות, נעדרי אזרחות, אבל הכי גרוע הוא המחסום.
מחזיקים אלפי אנשים בצינוק, מונעים עבודה, מרעיבים, מבודדים, מנטרלים כל אפשרות של חיים נורמליים".
בישיבה עוררו הדברים זעם רב.
ראשי הישיבה, הרב יהודה עמיטל והרב אהרון ליכטנשטיין, שהתנגדו שניהם לסרבנות באופן עקרוני, הצהירו לאחר משפטו הצבאי, כי תלמיד שיסרב לשרת בשטחים לא יתקבל ללימודים בישיבה.
בשנת ה'תשס"ב (2002) הדליק משואה בטקס הדלקת משואות אלטרנטיבי של תנועת "יש גבול", והכריז: "אני ישי רוזן-צבי מבקש להדליק את המשואה, בשעה זו של ליקוי מאורות גדול, בשמם של כל אנשי המילואים שמצאו את העוז בלבם לסרב ליטול חלק במעשים האיומים והנוראים המבוצעים בשטחים.
שהוציאו עצמם מן הכלל, כיוון שהכלל נותן ידו יום יום – במעשה או בשתיקה – לפשעים חמורים".
הספר תורגם לעברית והתפרסם ב-2021 בשם "מגוי קדוש לגוי של שבת - האחר של היהודים: קווים לדמותו" בהוצאת כרמל.
בשנת 2020 יצא לאור ספרו "בין משנה למדרש – קריאה בספרות התנאית", בהוצאת למדא של האוניברסיטה הפתוחה.
בשנת 2023 יצא לאור ספרו "ההיסטוריה הסודית של חגי ישראל" בהוצאת כנרת זמורה.
בשנת 2025 יצא לאור הספר שכתב יחד עם יעקב צ' מאיר "התלמוד: תולדות הלמדנות" בהוצאת מאגנס.
בשנת 2025 הוענק לו פרס רוטשילד, "על תרומה יוצאת דופן לחקר התלמוד ולקישורו לסוגיות יסוד בחקר התרבות וההיסטוריה האינטלקטואלית ובהן הדיכוטומיה שבין יהודים לגויים; מהותו של יצר הרע; והיבטים מגדריים במחשבת חז"ל, ועל הנחלת היצירה התלמודית לחוקרים ולציבור הרחב כאחד".
ישי רוזן-צבי נשוי בשנית לד"ר יעל שטרנהל וגר ברמת אביב ולהם שתי בנות משותפות.
לרוזן-צבי עוד שלושה ילדים מנישואיו הראשונים.
בין ארבעת אחיו, הפרופ' למשפטים איסי רוזן-צבי.
ישי גולן (נולד ב-22 בנובמבר 1973) הוא שחקן ישראלי, זוכה פרס האקדמיה לטלוויזיה.
גולן גדל עד גיל שש בטורונטו שבקנדה ובהמשך ברמת גן.
הוריו התגרשו כשהיה בן 14, ואמו נישאה בשנית וחזרה בתשובה.
קריירת המשחק שלו החלה ב-1990 כשהשתתף לראשונה בסרט "דרך הנשר" בבימויו של אורי ברבש, לצד אלי דנקר ונורית גלרון.
את לימודי התיכון עשה בתיכון תלמה ילין.
את שירותו הצבאי עשה בתיאטרון צה"ל, ובמהלך שירותו השתתף בשני סרטים נוספים, "חסד מופלא" ו"מנת יתר".
לאחר שחרורו מצה"ל נסע ללמוד באקדמיה למוזיקה ואמנות הדרמה בלונדון, וב-1996 גילם את דמותו של אורי גלר בסרט קולנוע אודותיו בבימויו של קן ראסל.
ב-2001 גילם את ינון בסרט "שדה מוקשים", סרט קולנוע חרדי שיצרו מוטי גל ושוקי בן פורת.
כן גילם מספר תפקידי משנה בסרטי קולנוע אמריקאיים שצולמו בישראל.
ב-2011 שיחק בסרטה של נועה אהרוני "עד סוף הקיץ".
כעבור שנה שיחק בסרט "הנותנת" גילם את התפקיד הראשי לצדה של הגר בן אשר, שגם ביימה את הסרט, והופיע בסצנות נועזות.
בשנת 2016 שיחק בסרטה של מיכל בת-אדם "הדרך לאן".
תוכנית הטלוויזיה הראשונה בה השתתף גולן הייתה "זהב של שוטים" (1994).
בהמשך השתתף גם ב"סיטון" (1995), וב-1999 גילם בסדרה "טירונות" את דמותו של תומר, חייל שמתאהב בקצינת הקליעה ז'ניה.
ב-2003 השתתף בטלנובלה "אהבה מעבר לפינה" בתפקיד עודד.
ב-2007 השתתף בסדרות "האי" בתפקיד מקס ו"לא הבטחתי לך" בתפקיד איתי.
בשנים 2008–2009 הנחה את תוכנית הטלוויזיה "כל העולם שוק", תוכנית בשפה האנגלית שהופקה על ידי ענני תקשורת ומיועדת לערוצי הלוויין מחוץ לישראל.
בתוכנית גילם מטייל שמטייל בשווקים שונים ברחבי העולם.
בכל פרק הוא ראיין סוחרים מקומיים בשוק.
בשנת 2010 השתתף בצילומים לסרט עצמאי בשם "קטופה" עם רועי הכהן.
מאוחר יותר באותה השנה שיחק באחד מהתפקידים הראשיים בסדרת הדרמה "חטופים", בתפקיד אורי החוזר לביתו לאחר 17 שנים בשבי האויב.
על תפקידו בסדרה זכה בפרס האקדמיה לטלוויזיה בקטגוריית השחקן הטוב ביותר בסדרת דרמה.
בשנת 2008 שיחק בתפקיד ביט בסרט הפלסטיני מלח הים הזה שביימה אן-מרי ג'אסיר.
ב-2010 גולן (יחד עם יוצרי תיאטרון נוספים) הודיע למנכ"לי התיאטראות שהוא מסרב להופיע באריאל.
בבחירות לכנסת בשנת 2013 הביע תמיכה מוצהרת במפלגת "דעם"..
באותה שנה גילם את דמותו של מונרו פיין בסדרת הטלוויזיה "אלטלנה".
ב-2012 שיחק בטלנובלה "תנוחי", שם שב לשחק עם יעל גרובגלס, איתה שיחק ב"האי".
בשנים 2012—2013 הנחה את תוכנית התיירות דוברת-האנגלית "Street Food Around The World" ששודרה גם בערוץ נשיונל ג'יאוגרפיק העולמי, שעוסקת באוכל רחוב ברחבי תבל.
באותה השנה גם השתתף בסדרת הנוער "אליפים" בתפקיד אבא של נעם אמסלם, עבריין ועד מדינה.
בשנת 2015 שיחק בסדרה "כפולים" וגילם את דמותו של בן רפאל, כימאי ישראלי המואשם במעורבות בפרשיית ריגול בינלאומית ובחטיפתו של שר הביטחון האיראני בעת ביקורו במוסקבה.
גולן השתתף גם במחזות תיאטרון.
הוא היה בין מקימי קבוצת התיאטרון של צוותא, וגילם את התפקידים הראשיים במחזות "ג'ונגול" ו"פחד קהל" שהוצגו בו.
הוא גילם תפקידים ראשיים במחזות "הנאהבים והנעימים" ו"הנסיגה ממוסקבה", "מסילה לדמשק" של תיאטרון הבימה ו"ילדים חורגים לאלוהים" של תיאטרון באר שבע.
כן השתתף במחזות "גג שקוף", "ביאנקה" ו"אז בפראג" של תיאטרון בית ליסין ,"קן הקוקייה" בתיאטרון הבימה, "כולם היו בני" בהפקת התיאטרון הקאמרי בשיתוף עם תיאטרון חיפה ו"לשם ובחזרה" בתיאטרון העברי.
השתתף גם בהצגה "4.48 פסיכוזה" בתיאטרון חיפה, ובהצגה "בעלים ונשים" של וודי אלן בתיאטרון חיפה.
בשנת 2017 השתתף בסרט "אנטנה" של הבמאי אריק רוטשטיין, לצד גילה אלמגור, מיכאל אלוני, מיקי לאון ואחרים.
ב-2017 שיחק בסדרה "כיפת ברזל", בתפקיד הרב ישראל מנשה, רבו של החייל גור אריה.
ב-2018 השתתף בסרט הקולנוע "בית בגליל" ובסדרת הרשת "לא הכל ורוד" בתפקיד עמוס.
ב-2019 שיחק בסרט האימה הישראלי "הגולם".
גולן הצטרף לקאסט הגרסה האמריקאית של הסדרה "החממה" המופקת עבור נטפליקס, שנקראת "אקדמיית החממה" בה הוא מגלם את קרטר וודס, בן דמותו של גורי רשף, אותו גילם בגרסה הישראלית השחקן דני גבע.
ב-2019 השתתף על במת תיאטרון חיפה בהצגה "אנשים טובים" בהשתתפותה של אסי לוי, ובבימויו של איציק ויינגרטן, על בסיס מחזהו של דייוויד לינדסי-אבייר.
באותה שנה השתתף בהצגה "לשם ובחזרה", דרמה ישראלית בהשראת סיפורם של השבויים במצרים בתקופת מלחמת ההתשה.
בפסטיבל תיאטרונטו עלה בשנת 2019 עם הצגת היחיד "תהליך תופס מקום", מחזה פרי עטו של אריק אביגדור, בן זוגה של רמה מסינגר, בה הוא משחק את סיפור היכרותם של בני הזוג והתמודדותם עם מחלת הסרטן בה לקתה מסינגר ועד מותה.
בשנת 2020 שיחק גולן בסדרת הדרמה המשטרתית "מנאייכ", המשודרת בערוץ כאן 11, בתפקיד קצין היאחב"ל, סנ"צ איתן דויטש.
בדצמבר 2021 החליף גולן את השחקן הראשי בהצגה "גאון בכלוב" בתיאטרון הקאמרי, אותו היה אמור לגלם השחקן עמוס תמם, אשר נעדר עקב הידבקות בנגיף הקורונה.
גולן למד את התפקיד ועלה להצגה בתוך 24 שעות.
בשנת 2023 שיחק גולן בסרט "הארוחה", בו משחק גולן באחד התפקידים הראשיים, באותה השנה שיחק בסדרת הילדים והנוער "דרימארס" בערוץ זום למנויי הוט.
בשנת 2024 שיחק במיני סדרת דוקו של נטפליקס על משה רבנו, "התורה כולה: סיפורו של משה" - בתפקיד אהרן - אחיו של משה.
הוא שיחק גם בסרט האמריקאי "ציפור לבנה: סיפור פלא" בתור מקס בלום, אביה של שרה, ילדה יהודייה שחיה בצרפת הכבושה במלחמת העולם השנייה.
ב-2025 שיחק בסרט "חשבונות שמיים".
החל מסוף 2025 צפוי גולן להופיע בתיאטרון הקאמרי בהצגה "הריטריט", שכתבה בת חן סבג, בבימויו של עירד רובינשטיין.
גולן נשוי לרותי, ואב לשתי בנות ובן.
הוא מגדיר את עצמו כאתאיסט.
ישי עמרמי (נולד ב-1936) הוא איש צבא, חינוך ותרבות ופעיל ציבור ישראלי.
ישי עמרמי נולד וגדל בקיבוץ עין החורש, להורים יוצאי פולין שעלו לארץ ישראל ב-1929 והיו בין מייסדיו.
עד שנות ה-30 לחייו גדל ופעל בקיבוץ, ניהל ענפי משק שונים והיה במשק שנתיים מזכיר הקיבוץ.
התגייס לצה"ל בשנת 1953. שירת שירות חובה בגבעתי וגולני וסיים את שירותו זה לאחר מבצע קדש כסמ"פ בדרגת סגן.
לאחר שחרורו משירות החובה שירת במילואים בחטיבת חי"ר עד תפקיד סמג"ד בדרגת רב-סרן והשתתף במלחמת ששת הימים בכיבוש קלקיליה.
בשנת 1968 חזרת לשירות קבע בצה"ל במערכת החינוך.
עד לשנת 1981 ביצע את התפקידים הבאים: קצין החינוך של הנח"ל, קצין החינוך של פיקוד הדרום, ראש ענף התרבות, קצין החינוך של המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה, ראש ענף שלישות וסגן קצין חינוך ראשי בדרגת אל"ם.
מנכ"ל תיאטרון ירושלים ופסטיבל ישראל
בשנת 1981 הוזמן לשמש בתפקיד מנכ"ל תיאטרון ירושלים על ידי טדי קולק, ראש עיריית ירושלים והגב' גיטה שרובר.
ב-1984 התמנה גם למנהל פסטיבל ישראל שהועבר לעיר.
תפקידים אותם מילא עד שנת 1992.
בתפקידו זה בנה את המודל הראשון של היכל תרבות בעיר המארח מופעים ואירועי תרבות עם מפעל מנויים גדול.
מודל שהפך עם השנים למוסד הקיים בערים רבות.
כמו כן הפך את פסטיבל ישראל לפסטיבל לאומי בעיר המארח את מיטב הלהקות מהארץ ומהעולם והמשלב חגיגה של פנים וחוץ במשך שלושה שבועות בשנה.
תוכנית זו הושלמה ב-2006 והביאה את יד ושם לקבלת הכרה והוקרה גדולות בארץ ובעולם, לרבות קבלת פרס ישראל.
מנכ"ל החברה לאיתור והשבת נכסים של נספי השואה
לאחר סיום תפקידו כמנכ"ל יד ושם התמנה ישי עמרמי לדירקטור בהחברה לאיתור והשבת נכסים של נספי השואה והחל מ-2007 הפך למנכ"ל החברה, תפקיד אותו מילא במשך שנתיים.
מנהל פרויקט הקמת התערוכה החדשה בביתן היהודי באושוויץ-בירקנאו
בשנת 2009 חזר ישי עמרמי ליד ושם לתפקיד מנהל פרויקט הקמת התערוכה החדשה בביתן היהודי באוושווייץ בירקנאו, תפקיד אותו מילא עד שנת 2013.
הקמת התערוכה החדשה הזו הוטלה על יד ושם על ידי ממשלת ישראל ונעשתה בתיאום ושיתוף פעולה עם האתר באושוויץ והנהלתו.
התערוכה נפתחה ב-13 ביוני 2013 במעמד ראש ממשלת ישראל ושריה, ניצולי שואה, אורחים מהארץ ומהעולם והיא זוכה להצלחה רבה.
מנהל פרויקט הקמת המשכן החדש לאקדמיה ללשון העברית
החל משנת 2013 משמש ישי כמנהל פרויקט הקמת המשכן החדש לאקדמיה ללשון העברית בירושלים.
בנובמבר 2012 החליטה ממשלת ישראל להקים משכן חדש לאקדמיה - "הקריה החדשה ללשון העברית בירושלים".
עבודת ההקמה הוטלה על האקדמיה.
בקריה החדשה מתוכננים לפעול מכוני מחקר חדשים, מוזיאון לאומי חדש לעברית, מרכז למידה ותרבות וכן מרכז מידע מגוון לשפה העברית.
הקריה החדשה אמורה להיבנות בקריית הלאום בירושלים ובתקציב של כ-50 מיליון דולר ובמשך כ-8 שנים.
במקביל לתפקידיו (לאחר סיום עבודתו כמנכ"ל יד ושם) שימש ישי כיועץ לגופים שונים: יועץ להנהלת בית התפוצות במסגרת הקמת המוזיאון החדש של העם היהודי, יועץ ליד בן צבי במסגרת הקמת בית הספר המרכזי ללימודי ירושלים ויועץ במוות מכון מנדל לבוגריו.
כמו כן שימש בהתנדבות כיו"ר הפורום לשימור בזיכרון האודיו-ויזואלי של מדינת ישראל וכן כחבר במועצה הציבורית של יד בן צבי.
ישי עמרמי הוא בעל תואר ראשון בהיסטוריה כללית ויהודית באוניברסיטת תל אביב ובוגר המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה של צה"ל.
נשוי לזהרה, מורה, מחנכת ומנהלת בתי ספר בירושלים.
מתגורר במגדלי הים התיכון בנורדיה.
ישי דותן (נולד בשנת 1946) הוא קצין צה"ל בדימוס בדרגת תת-אלוף, כיהן כקצין הנדסה ראשי וראש מטה פיקוד העורף.
ישי דותן נולד בקיבוץ יד מרדכי בשנת 1946. הוא התגייס לצה"ל באוגוסט 1964 ושירת בחיל ההנדסה הקרבית, הוא השתחרר ב-1967 אך גויס למילואים כבר במאי אותה שנה, ערב מלחמת ששת הימים.
במהלך המלחמה שירת ביחידה לסילוק פצצות.
במרץ 1968 התגייס מחדש, היה שותף בהקמת מערך הצליחה בצה"ל ושירת כמפקד פלוגה בגדוד 605, גדוד הצליחה הראשון.
ב-1971 יצא ללימודי הנדסת מכונות בפקולטה להנדסת מכונות בטכניון.
בפרוץ מלחמת יום הכיפורים שהה בחופשה באיטליה ולאחר יומיים טס חזרה לישראל.
הוא הוצב כסגן מפקד גדוד 630, גדוד צליחה במילואים שפעל בסיני ויחד עמו פעל לרכז את אמצעי הצליחה, דוברות וגשר הגלילים.
במבצע אבירי לב לצליחת תעלת סואץ הקים גשר דוברות וסייע בהצבת גשר הגלילים, הוא התנדב לעמוד בראש גדוד 601, גדוד הנדסה סדיר שמפקדיו נפגעו.
לאחר המלחמה עוטר בעיטור המופת.
לאחר המלחמה עסק בשיקום מערך הצליחה.
בהמשך הקריירה הצבאית שלו שירת כמפקד גדוד, קצין האג"ם של חיל ההנדסה, קצין הנדסה של פיקוד הצפון בתקופת מלחמת לבנון, מפקד בית הספר להנדסה צבאית, קצין הנדסה ראשי בשנים 1989 עד 1992 ובתקופת מלחמת המפרץ וראש מטה פיקוד העורף.
לאחר שחרורו עבד בחברת אמדוקס כסמנכ"ל משאבי אנוש במשך שנתיים וכסמנכ"ל תפעול במשך 5 שנים.
ב-2002 מונה למנכ"ל נת"ע - נתיבי תחבורה עירוניים.
הוא כיהן בתפקיד עד התפטרותו ביוני 2010.
עמד בראש ועדת החקירה לבדיקת קריסת אחת מקורות הבטון בגשר מחלף שפירים.
ב-1997 עמד בראש ועדה ציבורית לבחינת הכשל שגרם להתמוטטות גשר מעל נחל הירקון שהוביל לאסון המכביה.
ב-2012 נבחר לעמוד בראש עמותת חיל ההנדסה.
בכהונתו הוגברה הפעילות בעמותה ובשנים 2017–2018 נחנך "שביל המורשת" באתר ההנצחה החילי במשמר דוד ויצא לאור ספר מורשת: ראשונים תמיד: מורשת חיל ההנדסה הקרבית המסכם את תולדות חיל ההנדסה.
דותן בעל תואר מהנדס מכונות מהטכניון ותואר MBA מאוניברסיטת תל אביב.
בתו היא השחקנית והזמרת רוני דותן.
ישי פליישר משמש כדוברו הבין-לאומי של היישוב היהודי בחברון, וכן כשדרן רדיו בעל הֶסְכֵּת (פודקאסט) שבועי באתר The Land of Israel Network (אתר הרשת של ארץ ישראל).
הוא מפרסם לעיתים קרובות בעיתונים Daily Wire ו-Jewish Press, וכן פרסם מאמרים ב-New York Times הוא גם הופיע בערוצי החדשות של ה-CNN, אל-ג'זירה, BBC, Vice ו־FOX.
בשנת 2016 יצא פליישר נגד ניסיונו של ארגון אונסק"ו (UNESCO) להכיר במערת המכפלה בחברון כאתר מורשת פלסטיני בין-לאומי.
מחאתו נגד מהלך זה הובילה בסופו של דבר לפרישתן של ארצות הברית וישראל מן הארגון.
פליישר נולד בישראל למשפחה יהודית של מסורבי עלייה שהגיעו מברית המועצות, וגדל בארצות הברית.
בגיל 17 שב פליישר לישראל ללימודים בישיבת ברכת משה במעלה אדומים.
הוא התגייס לחטיבת הצנחנים ובשנת 1997 נפצע בלבנון במהלך שירותו.
פליישר חזר לארצות הברית וסיים שם תואר במדעי המדינה בישיבה יוניברסיטי ותואר דוקטור למשפטים בבית הספר למשפטים Cardozo .
כמו כן, קיבל פליישר סמיכה לרבנות מכולל "אגודת אחים" בירושלים.
פליישר שימש כמנהל התוכניות בערוץ 7 בין השנים 2003–2011. לאחר מכן, בין השנים 2011–2014 שידר את תוכנית האירוח היחידה בשפה האנגלית ברדיו האזורי אז בתחנת "גלי ישראל" (FM106.5).
בין השנים 2014–2015 שימש כמנהל התוכניות וכשדרן ב-The Voice of Israel (קולהּ של ישראל), תחנת שידור אינטרנטית עצמאית הממוקמת בירושלים.
פליישר מופיע בקביעות בערוצי חדשות ברדיו ובטלוויזיה כגון CNN, אל-ג'זירה, BBC ו-I24, שם הוא משמש כפרשן, או דן בנושאים הקשורים לפתרון שתי המדינות, הסכסוך הערבי-ישראלי ונוכחותה של ישראל ביהודה ובשומרון.
הוא גם מגיש את הפודקאסט הפופולרי Yishai Fleisher Show (התוכנית של ישי פליישר), פודקאסט שבועי באתר The Land of Israel Network (אתר הרשת של ארץ ישראל).
המחלוקת סביב מאמרו של פליישר ב־New York Times
ב-2017 פרסם פליישר מאמר ב-New York Times תחת הכותרת A Settler's View of Israel's Future (עתידה של ישראל בעיני מתנחל).
המאמר הציג חמש חלופות לפתרון שתי המדינות לסכסוך הערבי-ישראלי.
מאמר שהתפרסם לאחר מכן בעיתון ה-Huffington Post גילה שמאמרו של פליישר עורר מחלוקת במערכת העיתון, שבה עלתה השאלה האם יש לפרסם רעיונות כאלה.
עיתון ה-Huffington Post פרסם פרוטוקלים של פגישה בין עיתונאי הניו יורק טיימס לבין עורך מאמרי הדעה, ג'יימס בנט.
בתגובה לשאלת עיתונאי אם הסוגיה נתונה לוויכוח או נחשבת לעניין שהוכרע, אמר בנט את הדברים הבאים:
"היה לנו ויכוח רציני על מאמר שכתב מתנחל.
ואתה יודע מה, אתה יכול לבחור כל נושא משלך.
עבור חלק מן האנשים זה יהיה שינוי האקלים, עבור אחרים זה יהיה זכויות לטרנסג'נדרים, ועבור אחרים זה יהיה פתרון שתי המדינות וגורל הפלסטינים.
במקרה הזה, היה לנו מתנחל שאמר: תראו, פתרון שתי המדינות מת [וזהו] הזמן לעמוד פנים אל פנים מול המציאות, והנה כמה חלופות לעיצוב העתיד.
והיה לנו דיון רציני אם מאמר כזה חוצה את הקווים, מפני שהוא כפר בקיומה של ישות פלסטינית.
האם היה זה סוג של מאמר נאצה במובן מסוים?
הייתה לי הרגשה חזקה שאנו צריכים לפרסם את המאמר וכך עשינו, כפי שאחרים עשו.
משום שנקודת המבט המיוחדת שמובאת במאמר משמעותית ביותר."
פעילות למען היישוב היהודי בחברון
ב-2016 התמנה פליישר לדוברו הבין-לאומי של היישוב היהודי בחברון.
בתפקידו זה, היה על פליישר להציג את פניו של היישוב היהודי בחברון בפני אח"מים מכל רחבי העולם, לרבות חברי קונגרס, מושלים, ידוענים ועיתונאים.
פליישר פעל לנרמל את היישוב היהודי בחברון בעיני הקהילה הבין-לאומית, להגביר את התיירות למקום מושבו של היישוב היהודי בחברון ולפעול להגברת ההכרה בערך של מערת המכפלה כאתר מורשת עולמי.
הוא גם מקדם את היחסים בין יהודים לערבים והשתתף באירועים לציון דו קיום בין העמים, כגון סעודה כשרה לשבירת צום הרמדאן (אִפְטאר) שנערכה בחברון.
במהלך עבודתו כדובר היישוב, הפיק פליישר סרטים וחומרי הסברה בין-לאומיים עבור ממשלת ישראל, על מנת לעמוד כנגד החלטת אונסק"ו להכיר במערת המכפלה בחברון כאתר מורשת פלסטיני בין-לאומי.
ב-2017 שגרירת ארצות הברית באו"ם, ניקי היילי, הודיעה על החלטת ממשלו של טראמפ לעזוב את אונסק"ו במיוחד לאור החלטתו, המנתקת את הקשר בין העם היהודי לחברון.
בישיבה יוניברסיטי, ייסד פליישר עם אנשים נוספים את ארגון קוּמָה, ארגון שמטרתו היא הגברת המודעות לשיבת העם היהודי לישראל.
בתפקידו זה, סייע פליישר ביצירת התקליטור Aliyah Revolution (מהפכת עלייה), אוסף שירים של אומנים ישראלים מובילים ב-2009. ב-2006 יצר פליישר עם אנשים נוספים את הסרט Free Your Mind (השתחרר במחשבתך), סרט אנימציה קצר לאמריקנים המקדם את נושא העלייה.
האנימציה בסרט, המבוססת על סדרת "המטריקס" הפופולרית, היא של גיל רונן.
פליישר הגה ועזר לנסח את הצעת החוק המקורית לציון יום העלייה, שבו מודגשת חשיבותה של העלייה למדינה היהודית כערך יסוד של מדינת ישראל, וניתנת הוקרה לתרומתם המתמשכת של העולים לישראל לחברה הישראלית.
שורשיו של יום העלייה הם בדיון שנערך בישיבת הכנסת ב-2008, ובאירוע שנערך לאחר מכן ב-2010 על ידי חבר הכנסת יעקב כץ.
באירוע צוטט פליישר על ידי עיתון "הארץ" באומרו את הדברים הבאים:
"חשוב לי מאוד שלחוק הזה יהיה "ייצוא" לתפוצות, כך שבתי ספר [יהודיים] יחגגו את יום העלייה כפי שהם חוגגים את יום העצמאות", הסביר פליישר, המנהל את ארגון קומה, ארגון המעודד עלייה באמצעות הפצת תקליטורי שמע וסרטים פרו-ישראליים בבלוג הפופולרי שלו.
בפרק המבוא לחוק, כתב פליישר: "העלייה עומדת ביסודה של מדינת ישראל...ישראל חותרת להמשיך את תהליך העלייה וקיבוץ הגלויות.
מודעות ציבורית הינה קריטית למטרה זו...לכן מוצע בזאת לציין את יום העלייה, המיועד לחיזוק המודעות הציבורית, במיוחד בקרב הצעירים, למרכזיותו של ערך זה, דרך פעילויות חינוכיות, שידורים מיוחדים וטקסים ציבוריים.
ביום זה יתקיימו דיונים בנושא העלייה, לצורך הנצחתה וחגיגתה בבתי הספר, בכנסת ובשיח הציבורי.
כך תנציח המדינה את חשיבות העלייה בעבר ובעתיד, את היסודות המסייעים לה, וכמובן את העולים עצמם."
הצעת החוק אושרה לבסוף, והפכה לחוק ב-2016.
ישי ברגר (נולד ב-8 ביולי 1978 בחיפה) הוא מוזיקאי ישראלי, הידוע בעיקר כגיטריסט בלהקת הפאנק רוק (Punk rock) הישראלית "יוסלס איי.די".
בנוסף, הוא סולן, פזמונאי וגיטריסט של להקות הפאנק רוק (Punk rock) "בוא לבר" ו"טברנק", ובסיסט של להקת המטאל הישראלית "הורקור" וגיטריסט בלהקת הקראסט פאנק "שש שש שש".
בנוסף להיותו מוזיקאי עובד ברגר בחנות "האוזן השלישית" בתל אביב.
ברגר היה אחד מהמייסדים של להקת יוסלס איי.די אשר הוקמה בחיפה בשנת 1994. הסבר חלקי לשם הלהקה, כפי שמדווח האתר הרשמי שלה, הוא שבצה"ל אין משמעות לתעודת הזהות (לדסקית זיהוי) של חייל כל עוד הוא חי.
הוא הקים את הלהקה בתור הגיטריסט, יחד עם הסולן והגיטריסט גיא כרמל, הבסיסט עדי אלקבץ, והמתופף ראלף הובר.
שנתיים לאחר הקמת הלהקה, היא יצאה לסיבוב הופעות עולמי באופן עצמאי, בעיקר בארצות הברית, אירופה ויפן.
בשנת 2005 החל ברגר בהקלטת דמואים לשירים הומוריסטיים שכתב בביתו, המלווים אך ורק בגיטרה אקוסטית ובקולו.
השירים היו שירי פולק אקוסטיים המלויים בפאנק.
ברגר ניגן תחת שם הבמה "ישקי אסקובר" בפרויקט זה.
הוא גייס את חברו מלהקת יוסלס איי.די, יונתן חרפק, ואת חברו "איוול חיים" (חיים בנימיני) שהיה חבר בלהקת "בצפר".
הם החליטו על הכינוי "בוא לבר" שהתבסס על אורח חייהם - בילוי בברים ושתיית אלכוהול.
הלהקה החלה לנגן ברחבי הארץ בברים קטנים, כגון מועדון הפטיפון ומועדון הגדה השמאלית הממוקמים בתל אביב, ופאב הסינקופה בחיפה.
כמו כן, ניגנו לצד להקות כגון יוסלס איי.די, בצפר ואיטרנל גריי באולמות גדולים יותר, כמו מועדון הבארבי וקומפורט 13 בתל אביב, וכן בחיפה וביפו.
בהופעות החיות שלה, צירפה הלהקה לעיתים קרובות חברים שונים לנגן בגיטרה, משום שברגר התמקד בשירה; בין היתר ניגנו עימה המוזיקאים מתן כהן גיטריסט להקת בצפר, ניר דולינר גיטריסט להקת הורקור, ואביטל תמיר סולן להקת בצפר.
בנוסף, לעיתים קרובות מילא את מקומו של המתופף יונתן חרפק, אסף מידן מתופף להקת הורקור.
הלהקה הקליטה סדרת דמואים בשנת 2008, ובהמשך החליטה להקליט אלבום באורך מלא של מוזיקה מקורית, הכוללת דמואים אלה.
מאוחר יותר הודיעו חברי הלהקה כי לא ידוע מתי יקליטו את האלבום, בשל התחייבויות קודמות של כל חבר בלהקה.
ברגר וחרפק היו עסוקים בעיקר עם להקת יוסלס איי.די בהקלטות והופעות.
בסוף 2009 עזב הבסיסט חיים בנימיני לטיול בהודו, והלהקה הודיעה על הפסקת פעילותה.
לאחר מספר חודשים, בתחילת 2010, חזרה הלהקה לנגן; ברגר היה סולן וניגן בגיטרה האקוסטית, חרפק בתופים, ואורחים שונים כבסיסטים.
באותו הזמן, ברגר נבחר להחליף את בנימיני כבסיסט להקת הורקור.
בסוף שנת 2010 העלה ברגר דמואים אקוסטיים של להקת בוא לבר שהקליט בביתו, בדף הפייסבוק הרשמי שפתח עבור הלהקה.
ב-1 במרץ 2011 הופיעה הלהקה כלהקת חימום של "גוגול בורדלו", בשלוש הופעותיהם בבארבי בתל אביב.
ביולי 2011 הוקלט אלבום הלהקה, עם חברים כגון מתן כהן, הגיטריסט גיא גלר והבסיסט יאיר קמפל.
ב-1 באפריל 2011 הודיעה הלהקה על חתימת חוזה עם חברת התקליטים "בנדוורם רקורדס" הגרמנית.
באותו יום יצא אלבומה הראשון, "בונג רוק", וכן אלבומה השני "שתיים" שהיה זמין רק מגרמניה.
11 במאי 2012 התקיים מופע מיוחד של הלהקה במועדון ה"אוזן בר" בתל אביב ובו יצא לאור האלבום השני של הלהקה; בנוסף האלבום יצא לאור בעמוד ה"Bandcamp" של הלהקה.
ישי ברגר הוא מחליפו של בסיסט הלהקה חיים בנימיני, שעזב להודו.
ברגר הופיע עם כניסתו ללהקה בפסטיבלים כמו "הללויה אופן אייר" בהרצליה, פסטיבל "שואודאון" בתל אביב בו ניגן גם בהורקור וגם ביוסלס איי.די, ובפסטיבל "סאמר קארננג'" לצד להקות כמו סיסטם דייוויד, דה פיידינג ולהקת אבורטד הבלגית.
כן הופיע עם הלהקה במסגרת הופעת חימום ללהקת "קאניבל קורפס" בבארבי, וללהקת פארקווי דרייב האוסטרלית בבארבי.
ב-19 באפריל 2012 הוציאה הלהקה סינגל ראשון בשם "Alai" מתוך אלבומם השני "מכות".
הסינגל מבטא סגנון מוזיקלי שונה - מעבר מגריינדקור ודת' מטאל לבלאק מטאל.
ב-2017 הקים ברגר את להקת טברנק, שהוציאה מספר אלבומים וזכתה להצלחה בקהילת הפאנק בישראל.
ברגר גם כתב את "יצחק שדה", שיר הנושא לסרט שאחר כך הוקלט גם בגרסת להקה והופיע באלבום השלישי של טברנק - "חוק השלוש".
מוקי ויוסלס איי.די (ביחד עם מוקי, 2010, עננה)
ישי דוידי (נולד ב-3 בפברואר 1962) הוא איש עסקים ומשקיע ישראלי.
דוידי הוא מייסד, יו"ר ומנכ"ל קרן ההשקעות הפרטית פימי (FIMI).
במשך עשר שנים ברציפות נכלל דוידי ברשימת 100 האנשים המשפיעים בכלכלה הישראלית.
הוא אחד מן האנשים העשירים בישראל והונו האישי מוערך ב-1.3 מיליארד דולר, לפי דירוגים בעיתונים פורבס ודה-מרקר.
דוידי נולד וגדל ברמת השרון, בשכונת רסקו.
אביו היה אדריכל וצייר חובב.
מגיל צעיר עבד בעבודות כפיים שונות, כגון זיפות גגות וגינון, ובתיכון החל להתעניין בשוק ההון ולסחור במניות בסכומים קטנים.
בתקופת התיכון היה גם ספורטאי מצטיין, עסק בציור והדריך בתנועת הנוער המחנות העולים.
שירת בצה"ל כלוחם וקצין בסיירת מטכ"ל, ונלחם במלחמת לבנון הראשונה.
לאחר השחרור מן הצבא למד תואר ראשון בהנדסת תעשייה וניהול באוניברסיטת תל אביב אותו סיים בהצטיינות, ותואר שני במינהל עסקים באוניברסיטת בר-אילן.
כיהן כחבר הנהלה בעמותת "עלם" למען נוער בסיכון והוא תורם למוסדות רפואיים, לארגונים המסייעים לילדים נזקקים ולמיזמי תרבות שונים.
הוא חובב אמנות ועוסק בספורט.
ב-2013 הוענק לדוידי פרס מטעם ליגת הידידות אמריקה-ישראל (AIFL) על תרומתו המשמעותית לחיזוק היחסים הכלכליים בין ישראל לארצות הברית.
ב-2015 קיבל ישי דוידי את אות BDO למצוינות על תרומתו לחיזוק הכלכלה במדינת ישראל.
דוידי נמנע בדרך-כלל ממעורבות בפוליטיקה והבעת עמדותיו בנושאים ציבוריים.
עם זאת ב-2019 חתם על עצומה של אנשי עסקים הקוראת לקואליציה המתהווה להימנע מחקיקה שתפגע באיזון הרשויות בישראל.
דוידי מתגורר בהוד השרון, נשוי לשירה ולהם שלוש בנות.
עם סיום לימודיו האקדמיים שימש דוידי כמנהל וכמנכ"ל במספר חברות.
עבודתו הראשונה בתום לימודיו הייתה בחברת ייעוץ עסקי, ולאחר שייעץ לתשלובת הבנייה של הקיבוץ הארצי, שהייתה שקועה בהפסדים, הוצע לו לכהן כמנכ"להּ.
בין השנים 1991–1993 שימש כמנכ"ל חברת "זר תעשיות עתירות ידע" העוסקת בתחום הדיאגנוסטיקה הרפואית.
ב-1993 נענה להצעת איש העסקים והנדבן האמריקני סנפורד (זלמן) ברנסטין לכהן מנכ"ל קרן הון סיכון קטנה שהקים.
הקרן, קרן תקווה, זכתה להצלחה גדולה בעיקר בזכות השקעה אחת, בחברת השבבים גלילאו.
בשנת 1996 פרש מהקרן וייסד את קרן ההשקעות הפרטיות הראשונה בישראל, קרן פימי.
הקרן החדשה התמקדה בהשקעה בחברות בוגרות תוך מעורבות בניהולן.
דוידי מצא שקרן מסוג זה תמצה את עניינו בניהול, בניגוד לקרן הון סיכון שבה עיקר הפעילות הוא באיתור השקעות בשלבים מוקדמים.
קרן פימי שדוידי הקים בשנת 1996 היא קרן ההשקעות הפרטית הגדולה בישראל עם הון של מעל 6 מיליארד דולר, המתמחה ברכישת שליטה בחברות.
הקרן שותפה מלאה לתהליך השבחה ריאלי של החברות בהן השקיעה.
בעת הקמתה, ושנים רבות לאחר מכן, הייתה פימי קרן ההשקעות הפרטיות היחידה בישראל.
פימי משקיעה בעיקר בחברות ישראליות בינוניות וגדולות מתחומי התעשייה השונים (בכלל זה אנרגיה, פלסטיק, תעשיות ביטחוניות וחומרי בנייה) וכן מענפים נוספים, במטרה ליצור גיוון רחב של תחומי השקעה.
היא אינה עוסקת בהשקעות בנדל"ן, שלדברי דוידי אינו רווחי דיו ואינו מתחום מומחיותה של הקרן, בתחום התקשורת ובתחום הפיננסים, כדי לא להיקלע לניגודי עניינים עם המשקיעים בקרן, בחלקם גופים פיננסים.
ככלל מעדיפה הקרן להשקיע בחברות שעיקר מכירותיהן מכוון לייצוא.
בין השקעותיה הבולטות לאורך השנים - תדיראן קשר (ציוד קשר), ליפמן (ציוד אלקטרוני), ריטליקס (תוכנה), אורמת (אנרגיה גיאותרמית), גילת רשתות לווין, G4S הישראלית (לשעבר חברת השמירה) ונייר חדרה (ייצור ומיחזור מוצרי נייר וקרטון).
חלק לא מבוטל מהשקעותיה הם בחברות מענפי התעשייה המסורתית והמעורבת (לואו-טק ומיד-טק), אך גם בחברות אלה מכווינה הקרן את החברות להשקעה במחקר ובפיתוח.
עד סוף 2020 רכשה הקרן שליטה ב-94 חברות בישראל, ומתוכן מימשה 64. מרבית הרכישות של הקרן הן רכישות בלעדיות, ללא שותפים נוספים, ונעשו בהסכמת הבעלים וההנהלה ובשיתוף עמם.
צוות הניהול של הקרן עובד בה לאורך שנים רבות, וכמו דוידי, מורכב ברובו מאנשים בעלי ניסיון בניהול חברות יצרניות.
גילון בק, שותף בכיר בקרן שהצטרף אליה ב-2003, שירת יחד עם דוידי בסיירת מטכ"ל.
הקרן היא למעשה שם כולל למספר קרנות בשם זה שפעלו לאורך השנים, לשביעית מביניהן הושלם גיוס הכסף בשנת 2020. משך חייה הממוצע של קרן הוא כ-7 שנים.
ההשקעה המינימלית הנדרשת בקרן השביעית הייתה בגובה 5 מיליון דולר.
לדברי דוידי, פעילות הקרן מכוונת להשביח באופן מהותי את ערך החברות שרכשה, בתוך פרק זמן קצר יחסית.
לאורך השנים הניבה הקרן תשואות גבוהות מתשואות השוק, הן בתקופות משבר כלכלי והן בתקופות גאות.
דוידי ושאר השותפים משקיעים באופן ישיר בקרן.
לקרן יש מתודולוגיות עבודה סדורות בחיפוש השקעות ובהשבחת חברות.
הפרמטרים הקובעים בתהליך ההשבחה הם גיבוש צוות הניהול, הכנת תוכנית עסקית אסטרטגית למספר שנים, השקעות, בעיקר במחקר ופיתוח, הצטיינות תפעולית ושליטה ובקרה.
ברוב המקרים תהליכי ההשבחה לא היו כרוכים בפיטורי עובדים או בסכסוכי עבודה, ובסופם מספר העובדים גדל.
השקעות הקרן נעשות במינוף פיננסי נמוך יחסית, המאפשר לה עמידות במצבי משבר כלכלי ועליית ריבית; מצבי משבר יוצרים עבור הקרן הזדמנויות לרכוש חברות ולייעל אותן.
דוידי מכהן בעצמו כדירקטור בחלק מהחברות שבהן רכשה פימי שליטה.
בחלק מהחברות מכהן כיושב ראש הדירקטוריון.
ישי קוּלבִיַאנסקי (Issai Kulvianski (לעיתים נכתב Kulviansky; בליטאית: Kulvianskis); 5 בנובמבר 1892, יאנובה, פלך קובנה, רוסיה (ליטא) – 27 בנובמבר 1970, לונדון, בריטניה) היה צייר, פסל ותפאורן יהודי יליד ליטא שפעל באירופה ובארץ ישראל.
ישי (ישעיהו) נולד בעיירה יאנובה (יונאבה) שבליטא ולמד בווילנה אצל מרק אנטוקולסקי.
ב-1912 למד בברלין אצל הפסל הוגו קאופמן וחבר לחוג הציירים היהודים, בהם בין היתר מקס ליברמן והרמן שטרוק, והציג תערוכת פסלים בגלריה של פריץ גורליט בברלין.
ב-1913 שהה בפריז והכיר שם את מארק שאגאל וחיים סוטין וב-1914 הציג תערוכה בגלריה גורליט בברלין.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה נאלץ לשוב לליטא וגויס לשירות צבאי.
ב-1918 חזר לברלין שם סיים את לימודיו והחל לעבור בהדרגה עד 1923 מן הפיסול לציור.
ב-1920 הצטרף ל"קבוצת נובמבר" ועוד בברלין היה חבר איגוד הוורקבונד וחבר אגודת אמני ברלין.
ב-1927 החל ללמד ציור ובמשך שנתיים עבד באיור עבור שבועון "הרדיו".
הוא הציג בתערוכות בערים ברלין, פראג, וינה ודרזדן ויצירותיו נרכשו על ידי מוזיאונים.
ב-1932 הציג תערוכת יחיד ראשונה, בקובנה.
בשנת 1933 עלה לארץ ישראל והתיישב בתל אביב, ברחוב בן-יהודה 234. בתל אביב צייר דמויות ונופים עירוניים, מתרחצים בחוף הים, תזמורת בקונצרט ועוד, כשהוא ממזג אימפרסיוניזם בדינמיקות מכחול אקספרסיוניסטי, תוך שימת דגש על האור המקומי העז.
ב-1934 היה בין מייסדי אגודת הציירים והפסלים בישראל.
בתל אביב הקים ביחד עם הפסל גיאורג לשניצר בית ספר לאמנות, שפעל בין השנים 1934-35. בשנת 1937 החל ללמד בסמינר הקיבוצים וייסד את הארגון לחינוך לאמנות בקיבוצים.
בשנת 1939 הציג תערוכת יחיד בגלריה לאמנות כ"ץ.
בשנות ה-40 עיצב תפאורות לתיאטרון הבימה ולאופרה הארצישראלית העממית.
בארץ הִרבה להציג תערוכות – במוזיאון תל אביב לאמנות ובבית הנכות בצלאל בירושלים, בגלריות ובביתו.
בין תלמידיו: נפתלי בזם ופרץ הסה.
בשנת 1939 זכה בפרס דיזנגוף על ציורו "חופר חול".
בקיץ 1948 נסע לאירופה למשך יותר משנה.
בשנת 1950 עזב את ישראל מטעמי בריאות וחזר להתגורר באירופה ולעסוק בפיסול.
הוא חי בצרפת, בריטניה וגרמניה המערבית, ובשנותיו האחרונות התגורר בלונדון, שם נפטר ב-1970, בגיל 78. אלמנתו, סוזי לבית אופנבכר (1910–1996), פעלה להפצת אמנותו.
קולביאנסקי היה אמן מוערך בשעתו, אף שנשכח כליל לאחר עוזבו את הארץ.
בכתבה בעיתון "דבר" לרגל מלאת לו חמישים כתב המבקר דוד אריה פרידמן:
ישי ריבּוֹ (נולד ב-3 בפברואר 1989, כ"ח בשבט ה'תשמ"ט) הוא זמר-יוצר ומוזיקאי ישראלי.
נולד בשם ישי ריבּוֹח במשפחה דתית לראובן ורוחמה ריבוח, וגדל במרסיי שבדרום צרפת.
בגיל שמונה וחצי עלה עם משפחתו לישראל.
בתחילה, התגוררה המשפחה בכפר אדומים, בקרוואן במשך כחמש שנים.
המשפחה עברה תהליך של התחרדות ולאחר שש שנים, עברה ליישוב תל ציון.
ריבו למד בכמה ישיבות חרדיות, בהן גם בישיבה ספרדית בשם "שיח יצחק" במודיעין עילית, ובישיבה לעולים מצרפת בירושלים.
שירת שנה וארבעה חודשים בחיל החימוש במסגרת ישיבת הסדר.
לאחר נישואיו עבר ללמוד במדרשת זיו בשכונת שערי חסד בירושלים.
בגיל 13 החל לכתוב שירים, להלחינם ולהקליטם בביתו.
בגיל 18 החל ללמוד לנגן בגיטרה.
הקים עם חברים את להקת "תכל'ס" שביצעה מטאל רוק יהודי.
לקראת סוף השירות הצבאי השתתף בכמה הופעות של להקת הרבנות הצבאית, בעקבות בקשה של שי אברמסון, החזן הצבאי הראשי.
על אלבומו הראשון החל לעבוד במהלך שירותו הצבאי.
ב-2006 כתב והלחין את השיר "תודה" שביצע רועי ידיד באלבום הבכורה הנושא את שמו.
ב-2012 כתב והלחין את השיר "כבתחילה" עבור גד אלבז.
בהמשך שנה זו זכה בפרס אקו"ם לעידוד היצירה.
במהלך 2012 היה ריבו הזמר הדתי הראשון שנטל חלק בפרויקט של עידן רייכל, כאשר ביצע את השיר "אור כזה" באלבום "רבע לשש".
ב-2013 זכה עם שירו "קול דודי" במקום השני בדירוג השופטים בפסטיבל הזמר והפזמון.
בניסן תשע"ד (2014) יצא אלבומו הראשון "תוכו רצוף אהבה", ובעקבותיו יצא לסיבוב הופעות.
במופעי ההשקה אירח את דניאל זמיר ויונתן רזאל.
האלבום הגיע למעמד אלבום זהב ויצא במהדורה חדשה בתוספת השיר "השבעתי" אותו שר עם מקהלת ישיבת ירושלים לצעירים.
באותה שנה ביצע את השיר "חדש ששוני" באלבום "שמחת עולם" המאגד שירים שהלחין הרב יצחק גינזבורג, וביצע 2 שירים באלבום "אחכה לו" שהוציאה להקת "הלב והמעיין".
שירו "קול דודי" זכה במקום הראשון במצעדים השנתיים של רדיו גלי ישראל ורדיו קול חי.
השתתף בשיר "פתח לבך" בהפקת דוד ד'אור, שנכתב והולחן לזכרם של שלושת הנערים החטופים.
בפרויקט "צמאה" הראשון, ביצע את השיר "דרכך אלוקינו"; בפרויקט השני ביצע את השיר "והריקותי לכם ברכה"; בפרויקט השלישי ביצע את השיר "ימין ה' רוממה" ובפרויקט הרביעי, ביצע את השיר "שיבנה".
באוקטובר 2015 הוציא סינגל ראשון מאלבומו השני - "מקשה אחת זהב", שכתב על הולדת בנו.
במרץ 2016 הוציא את האלבום השני שלו - "פחד גבהים".
האלבום זכה בתואר אלבום זהב.
באותה שנה התארח באלבומו של שלמה ארצי "קצפת", והשניים ביצעו בדואט את השיר "והאמת".
כמו כן הוא הלחין שיר עבור רועי ידיד.
ביום העצמאות 2017 הופיע בטקס הדלקת המשואות וביצע את שירו תוכו רצוף אהבה.
בפברואר 2018 הוציא את אלבומו השלישי "שטח אפור", שהגיע למעמד של "אלבום פלטינה".
עוד קודם הוציא מתוכו את הסינגלים "הנה ימים באים", "אחת ולתמיד" ו"לשוב הביתה", שהגיעו לצמרת המצעד של גלגלצ.
בהמשך השנה הוציא דואטים של השירים "לבחור נכון" ו"ניצחת איתי הכל" יחד עם אמיר דדון ועמיר בניון.
באוגוסט 2019 זכה בפרס שר החינוך לתרבות יהודית בתחום מוזיקה ע"ש אורי אורבך.
בספטמבר 2019 הוציא את האלבום "אלול תשע"ט", המשלב פיוטי סליחות וסינגלים שהוציא לפני כן.
באוקטובר 2019, זכה ריבו בתואר "זמר העשור" במצעד העשור של המוזיקה החסידית של רדיו קול חי, ושל רדיו קול ברמה.
ב-24 בנובמבר 2019 הוציא דואט יחד עם נתן גושן בשם "נחכה לך", שנחל הצלחה רבה במצעדי הפזמונים.
ב-1 באפריל 2020 הוציא את הסינגל "כתר מלוכה", שיר שנסוב על תקופת הקורונה.
בספטמבר 2020 הוציא אלבום הופעה משולש: "במה קהל ואהבה", הכולל בתוכו שירים שהוקלטו בהופעות ודואטים עם זמרים שונים.
ב-24 בפברואר 2021 הוציא את הסינגל השני מתוך אלבומו החמישי, "סיבת הסיבות", לראשונה צורף לשיר קליפ.
השיר הגיע למקום הראשון במצעדים השנתיים של קול חי, קול ברמה, קול פליי, כיכר השבת וסרוגים, למקום ה-13 במצעד השנתי של גלגלצ לשנת תשפ"א והיה השיר הישראלי המושמע ביותר ברדיו בשנת 2021. ריבו זכה על שיר זה בפרס אקו"ם בספטמבר 2022.
ב-28 באוגוסט 2022 הוציא את השיר "תכף יפתח".
השיר זכה בתואר "שיר השנה" במצעד המוזיקה של כאן מורשת לשנת תשפ"ג.
במרץ 2023, לקראת חג הפסח, הוציא את הסינגל "אני שייך לעם".
באפריל 2023 הופיע בפעם השנייה בטקס הדלקת המשואות.
בספטמבר 2023 הופיע בהיכל הבידור מדיסון סקוור גארדן בעיר ניו יורק למול קהל של 14,000 צופים, בהופעה הראשונה של זמר ישראלי בהיכל.
באותו החודש, פורסם הסינגל "אתה זוכר", דואט של ריבו ומרדכי בן-דוד.
במרץ 2024, בצל מלחמת חרבות ברזל, הוציא את הסינגל "פורחים לשובם", שיצא כחלק מאלבום האולפן החמישי שלו "סוף חמה לבוא".
האלבום יצא בספטמבר 2024. ריבו השיק את האלבום בהופעה נוספת בהיכל מדיסון סקוור גארדן בניו יורק, שבה ארח את עידן רייכל ואביתר בנאי.
ביולי 2025, הוציא את השיר "כל פעם מחדש" ביחד עם הזמר שמואל פרדניק.
באוגוסט 2025, הוציא את השיר "עוד ישמע" בגרסת חופה.
ריבו נשוי ליעל, בתו של הרב אבנר טוניק, ראש ישיבת "נחת רוח" שבמושב תפרח, ולהם שישה ילדים.
הם מתגוררים בשכונת קריית משה בירושלים.
במקביל לקריירת השירה שלו, ריבו עוסק בהשקעות בנדל"ן באמצעות חברה בבעלותו, חברת ישי ריבו בע"מ, דרכה הוא רוכש דירות לצורכי השכרה לתיירות לטווח קצר.
באוקטובר 2024 סיפר ריבו כי כבר שנה הוא לא משתמש בטלפון חכם אלא עבר לטלפון "מוגן" (ללא רשתות חברתיות אלא רק ווטסאפ), כדי לנצל את זמנו.
ישי רזיאל (נולד ב-1 בספטמבר 1981) הוא מפיק ויוצר מוזיקה, זמר וקריין ישראלי.
ישי רזיאל נולד וגדל בחיפה עד גיל 21. הוא נולד בשם ישי לוי ולקח את השם רזיאל מאמו.
שאול רזיאל, סבו מצד אמו, היה מנכ"ל רשות הנמלים והרכבות.
אמו, נילי רזיאל, היא מזכירה ואביו, אליהו לוי, הוא ימאי.
ישי הוא האח הבכור ולו אחות, מירי לוי (כיום רוזנברג), דוגמנית, נערת ישראל לשעבר שהייתה נשואה לזמר פבלו רוזנברג.
רזיאל החל את הקריירה שלו בהיותו בן ארבע עשרה כשדרן רדיו בתחנת רדיו 2 ואחר-כך ברדיו חיפה (בו שידר תוכנית יומית).
משם עבר לאילת למשך שנה וחצי, בה שידר ברדיו קול הים האדום.
בגיל עשרים וארבע פתח את אולפן הג'ינגלים שלו בגבעתיים, ביחד עם מאיר קידר.
הפיק מוזיקה לפרסומות רבות, בהן קוקה-קולה, אׂסם, שטראוס וישראכרט.
הפיק פרסומת, קריין והיה הפרזנטור של אופטיקנה בפרסומות ברדיו ובטלוויזיה.
הפיק אותות תחנה לתחנות רדיו שונות.
עשה קולות ומיקס לשירים של ירדנה ארזי.
עבד גם עם האמנים שרי גבעתי, תומר גלט ודור דקל.
ב-2007 המציא דמות פיקטיבית בשם "חתוכה" והקליט קליפ בשם "תימני ותהני" שצבר תוך חודש מאתיים אלף צפיות.
אחר-כך הקליט תחת חתוכה את הקליפ "שרה לי לה", בו השתתפה אביבית בר-זוהר, שזכה לשלושים אלף צפיות.