tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
שטיפה היא גם הטיפול הראשוני למחלת האטריזיה (אנ'), מצב בו המעי הדק סגור ולכן אין מעבר של נוזלים ומזון מהקיבה להמשך מערכת העיכול, ולפיכך הם מצטברים בקיבה.
מטופל יעבור שטיפת קיבה כאשר נרצה לנקות את מערכת העיכול לפני ניתוח בטן או בדיקת אנדוסקופיה.
בדרך כלל לפני התהליך יתבקש המטופל להימנע מלאכול ולשתות כמה שעות לפני התהליך וזה במטרה לאפשר ראייה יותר ברורה של מערכת העיכול ובנוסף הדבר הופך את ההרדמה ליעילה יותר.
בחלק מן המקרים שטיפת הקיבה היא הכרחית, בדרך כלל כאשר המטופל חסר ההכרה וההליך הוא הליך חירום וכאשר יש חשש לדימום בבטן.
סיבה נוספת לנקות את הבטן היא לאחר ניתוח או טראומה.
במצבים אלה, ניתן להשתמש בשאיבת בטן כדי לנקות את כל הדם או נוזלים שייתכן שנאספו בבטן.
כאשר אדם סובל ממכת חום או מהיפתרמיה משמע הדבר שטמפרטורת הגוף עלתה או ירדה (בהתאמה) וכרגע נמצאת במצב קריטי, ללא המשך טיפול יש סכנה להידרדרות, כשל איברים ולבסוף מוות.
הפעולה ההתערבותית של שטיפת קיבה משמשת את הרופאים כדי לקרר ולחמם את הגוף לפי הצורך, כאשר הזונדה מחוברת לקיבה של המטופל יוכל הרופא להזליף מים חמים או קרים בהתאמה וכך לסייע לגוף לקרר או לחמם את עצמו ולחזור למצב של שיווי משקל.
כאשר רופאים ירצו לדעת מה תכולת הקיבה של המטופל הם יבצעו שטיפת קיבה ויאבחנו את החומר שייצא בתהליך, כגון :
כאשר המעי הדק חסום מסיבות שונות, נוצר לחץ בקיבה של נוזלים ומזון ורופאים יכולים להקל על לחץ על ידי שטיפת קיבה.
מתי אסור לבצע שטיפת קיבה
אחת הסיבות העיקריות שלא נבצע שטיפת קיבה היא כאשר החומר הוא מאכל, כלומר יכול לאכל את הצינור ואת הציוד המשמש לשאיבה, אם אכן תבוצע שטיפה יש סכנה שהחומר ידלוף לריאות ויגרום לנזק נוסף למטופל.
אחרי בליעת חומרים הידרוקרבונים (דלקים)
סכנת פרכוס, כלומר נתיב אוויר ללא הגנה
סיבוכים כבר דווחו בעבר, אך סיבוכים רציניים הם דבר נדיר.
הסיבוך המסוכן ביותר הוא דלקת ריאות-שאיפתית שהיא הסבירה ביותר להתרחש אם חומרים אורגניים נשאפים לריאות או בחולים שסובלים מדרכי אוויר בלתי מוגנים.
סיבוכים אחרים שיכולים להתרחש היפוקסיה, דימום מהאף, היפונתרמיה, הרעלת מים, קצב לב איטי או פגיעה פיזית בבטן.
הנחיה להימנע משטיפת קיבה חלה אצל אנשים חולים, בעלי סיכון לדימום או בעלי קושי נשימתי.
הנחיית הימנעות קיימת גם כאשר ההרעלה נובעת ממזון, או רעלים להם יש תרופה יעילה.
ההנחיה נובעת מחשש לניקוב של הקיבה והמעיים.
שטנדאל היא בירת מחוז שטנדאל שבמדינת סקסוניה-אנהלט שבגרמניה.
העיר שוכנת במרחק של 125 ק"מ ממערב לברלין וכ-170 ק"מ ממזרח להנובר.
בעיר פועלים אוניברסיטה, שוק, ומרכז שיקום פסיכיאטרי.
יישוב בשם Steinedal מוזכר במסמך משנת 1022 והוא היה אז רכושו של כנסיית מיכאל הקדוש בהילדסהיים.
ב-1160 הוענקו לעיר זכויות שוק על ידי המרגרייב הראשון של ברנדנבורג אלברכט הדוב (Albrecht der Bär) ועד מהרה נעשתה העיר לחברה חשובה בברית ערי הנזה.
עושרה של העיר באותה תקופה ניכר בכנסיות, בבניין העירייה ובשניים משערי העיר ששרדו עד היום.
כחלק מנחלתו של המרגרייב של ברנדנבורג, נעשתה חלק מהמחוז הפרוסי של סקסוניה לאחר המלחמות הנפוליאוניות.
החל משנת 1949 ועד לאיחוד גרמניה הייתה העיר חלק מגרמניה המזרחית.
מקובל לחשוב ששם העט סטנדל של הסופר הצרפתי מארי-אנרי בל הוא מחווה להיסטוריון הגרמני יוהאן יואכים וינקלמן שנולד בשטנדאל ב-1717.
תיאטרון אלטמרק הוקם בשנת 1946 ומאז הוא משמש מרכז לפעילות תיאטרון לילדים ולנוער.
המקום משמש להופעות תיאטרון, מחול, מוזיקה וכנסים.
המוזיאון קרוי על שמו של יוהאן יואכים וינקלמן, מאבותיה של הארכאולוגיה הקלאסית.
הממצאים במוזיאון כוללים מסמכים ביוגרפיים, מחקרים, עיצובים ותרשימים יחד עם מוצגים ארכאולוגיים מיוון העתיקה.
מאז קיץ 2003 נמצא בבעלותו של המוזיאון הסוס הטרויאני הגדול בעולם, שגובהו הוא 15.6 מטרים, אורכו 13 מטרים, רוחבו 9.5 מטרים ומשקלו 45 טונות.
מגב הסוס ניתן לצפות בנופה של העיר.
תערוכות בתחומי הארכאולוגיה ותולדות האומנות של המאות ה-18 וה-19 מתקיימות במוזיאון וכן תערוכות של אומנות מודרנית.
בנוסף מציג המוזיאון ממצאים הקשורים להיסטוריה ולתרבות של שטנדאל ושל האזור החל מהתקופה הפרהיסטורית ועד היום.
שטיל אנדרה רקדאל (בנורווגית: Kjetil André Rekdal; נולד ב-6 בנובמבר 1968) הוא כדורגלן עבר נורווגי ששיחק בעמדת הקשר, וכיום מאמן רוזנבורג הנורווגית.
הוא החל את דרכו במולדה בליגת העל הנורווגית, המשיך את הקריירה בליגות הבכירות בגרמניה, בבלגיה ובצרפת, לפני שחזר לסיים את הקריירה בנורווגיה.
לזכותו 83 הופעות במדי נבחרת נורווגיה, בהן כבש 17 שערים.
הוא ייצג את הנבחרת בין היתר בשני טורניר מונדיאל וביורו 2000.
בעונותיו האחרונות כשחקן שימש במקביל כמאמן וולרנגה, אותה החזיר לליגה הבכירה ועמה זכה בגביע הנורווגי.
הוא נותר בקבוצה כמאמן גם לאחר פרישתו, והוביל אותה לזכייה באליפות.
בהמשך אימן בבלגיה ובגרמניה, עד שחזר לנורווגיה לתפקיד מאמן אלסונד, אותה הוביל לזכייה בשני גביעים - תאריה הראשונים בהיסטוריה.
רקדאל חזר לתפקיד מאמן ואלרנגה ב-2013.
רקדאל החל את הקריירה בקבוצת נוער מקומית בעיר הולדתו, וכבר בגיל 16 עשה את צעדיו הראשונים בליגת העל הנורווגית כשהחל לשחק במולדה.
הופעת הבכורה שלו הייתה ה-16 ביוני 1985, בשוויון 1-1 הביתי מול סטארט.
שלושה חודשים אחר כך כבש את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 2-1 על בריין.
את עונת הבכורה שלו סיים עם שני שערים ב-13 הופעות ליגה, ועונה אחר כך היה לשחקן מפתח בקבוצה עוד בטרם מלאו לו 18, ושותף בכל משחקי הליגה של מולדה, 22 במספר, בהם כבש שישה שערים.
לאחר שתי עונות בהן הצליחה הקבוצה לשרוד בליגה בפער זעום מהקו האדום, נלחמה קבוצתו של רקדאל על האליפות בעונת , וסיימה כסגנית האלופה עם שלוש נקודות פחות ממוס.
רקדאל כבש שבעה שערי ליגה, ובזכות יכולתו אף זכה לזימון בכורה לנבחרת נורווגיה.
עונה אחר כך המשיך רקדאל בקו ההתקדמות האישי שלו, וכבש לראשונה בקריירה מספר דו-ספרתי של שערי ליגה, עשרה במספר, כשקבוצתו סיימה במקום השלישי.
לאחר ארבע עונות במדי מולדה, יצא רקדאל לראשונה מנורווגיה כשחתם בבורוסיה מנשנגלדבך מהבונדסליגה, זמן קצר לאחר פתיחת עונת .
רקדאל נאלץ להמתין עד ל-1 באפריל 1989 כדי לערוך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, כשעלה בהרכב בניצחון הביתי 2-1 על באיירן מינכן.
עד לסיום אותה העונה זכה רקדאל לשבע הופעות ליגה בלבד.
עונה אחר כך נחלש מעמדו של רקדאל עוד יותר, והוא סיים את העונה עם שתי הופעות ליגה בלבד, בזמן שקבוצתו ניצלה מירידת ליגה בסיום העונה.
בסך הכול בשתי עונות במדי הקבוצה רשם רקדאל תשע הופעות ליגה בלבד ולא כבש כלל.
לקראת עונת עבר רקדאל ללירסה מליגת העל הבלגית, על מנת לשקם את הקריירה לאחר החוויה הקשה בגרמניה.
רקדאל השתלב היטב בקבוצה, היה לשחקן הרכב קבוע וכבר בעונת הבכורה שלו תרם עשרה שערי ליגה ב-29 הופעות.
עונה אחר כך כבר היה לשחקן מפתח בקבוצה, קבע שיא קריירה אישי של 21 שערי ליגה ב-31 הופעות, וסיים את העונה כסגן מלך השערים של הליגה.
בארבע העונות הראשונות שלו בלירסה, היה רקדאל לאחד משחקניה החשובים של הקבוצה.
הוא שולב באופן קבוע בהרכב, וכבש מספר דו-ספרתי של שערי ליגה בכל אחת מארבע העונות.
הקבוצה עצמה לא זכתה להצלחה גדולה בליגה, ונעה בין מרכז לתחתית הטבלה.
בסיום עונת יצא רקדאל בהשאלה לקבוצת האם שלו, מולדה, ששיחקה אז בליגת המשנה.
רקדאל סייע לקבוצה לסיים את העונה באופן מוצלח עם העפלה לליגה הבכירה דרך המקום השני בליגה, כשכבש ארבעה שערים בשמונה הופעות.
יתרה מכך, באותה עונה זכה רקדאל עם מולדה בגביע הנורווגי, שהיה התואר הראשון שלו בקריירה והזכייה הראשונה של קבוצתו בתואר כלשהו.
רקדאל פתח בהרכב במשחק הגמר (לצד אחיו סינדרה) בניצחון 3-2 על לין אוסלו, בדרך לזכייה בגביע.
זמן קצר לאחר פתיחת עונת , חזר רקדאל ללירסה, עם מאמנה החדש אריק גרטס.
עד לסיום העונה ערך רקדאל 23 הופעות ליגה, בהן כבש שלושה שערים בדרך למקום החמישי ולהעפלה למוקדמות גביע אופ"א.
עונת הייתה השישית והאחרונה של רקדאל בלירסה.
הוא נפרד מהקבוצה עם 12 שערי ליגה ב-34 הופעות, כשקבוצתו שמרה עונה נוספת על המקום החמישי בטבלה.
בסך הכול בשש עונות במדי לירסה, כבש רקדאל 71 שערי ליגה ב-181 הופעות.
לקראת עונת עבר רקדאל לסטאד רן מהליגה הצרפתית.
הוא שיחק בקבוצה עונה אחת בלבד, שהסתיימה במקום ה-16, שלוש נקודות בלבד מעל לקו האדום.
רקדאל עצמו התקשה לבוא לידי ביטוי בקבוצת התחתית הצרפתית, גם עקב פציעות חוזרות מהן סבל במהלך העונה.
הוא נפרד מהמועדון בתום עונה אחת, בה כבש פעמיים בלבד ב-31 הופעות.
לקראת עונת חזר רקדאל לבונדסליגה בפעם השנייה בקריירה, כשחתם בהרטה ברלין.
בניגוד לתקופתו במנשנגלדבך, השתלב רקדאל היטב בקבוצתו החדשה.
הוא ערך 26 הופעות ליגה וכבש שלושה שערים בעונת הבכורה שלו, שהסתיימה במקום ה-11 בטבלה.
הרטה התחזקה משמעותית עונה אחר כך, וסיימה במקום השלישי עם נקודה בלבד פחות מסגנית האלופה באייר לברקוזן.
מיקום הליגה הגבוה זיכה את הרטה במקום במוקדמות ליגת האלופות בעונת .
הרטה הצליחה להעפיל לשלב הבתים, שם ערך רקדאל שלוש הופעות ואף כבש שער אחד בפנדל מול גלאטסראיי הטורקית (4-1 בסיום לגלאטסראיי).
רקדאל הוסיף הופעה אחת בשלב הבתים השני, בו הודחה קבוצתו מהמפעל.
ב-9 באפריל 2000, כחודשיים לפני תום העונה, עזב רקדאל את הרטה וחזר לנורווגיה, שם חתם בקבוצת וולרנגה מהליגה הבכירה.
הוא סיים את דרכו בהרטה לאחר קרוב לשלוש עונות, בהן כבש ארבעה שערי ליגה ב-64 הופעות.
רקדאל הצטרף לוולרנגה לקראת עונת בליגה הנורווגית.
הוא שיחק בכל משחקי הליגה של קבוצתו באותה עונה, שהייתה מאכזבת עבורה והסתיימה במקום ה-12, שהוביל אותה לפלייאוף הישארות (בשיטת בית-חוץ) מול סוגנדל מהמקום השלישי בליגת המשנה.
רקדאל פתח בצמד המשחקים וכבש במהלכם שער אחד, אך קבוצתו הפסידה עקב חוק שערי חוץ ונשרה לליגת המשנה.
לקראת עונת קיבל רקדאל את הצעת המועדון לשמש כמאמן-שחקן, ולהוביל את הקבוצה בליגת המשנה.
רקדאל רשם עונה מוצלחת הן כשחקן, כשהצטיין על המגרש עם 11 שערי ליגה ב-28 הופעות, והן כמאמן, כשהוביל את קבוצתו למקום הראשון בליגה והחזיר אותה לליגה הבכירה בתום עונה אחת בלבד.
רקדאל המשיך בתפקיד הכפול גם בעונת , בה רשם 24 הופעות וכבש פעמיים.
הוא הצעיד את וולרנגה להישארות בליגה עם המקום השמיני, ורשם תואר ראשון כמאמן כשהוביל את קבוצתו לזכייה בגביע הנורווגי.
רקדאל עלה בעצמו בהרכב למשחק הגמר, בו גברה ואלרנגה 1-0 על אוד גרינלנד.
בעונת הוביל רקדאל את וולרנגה בגביע אופ"א, צלח איתה את שני סיבובי המוקדמות הראשונים על חשבונן של גראצר א.ק.
ושל ויסלה קראקוב, לפני שהודח עם קבוצתו מול ניוקאסל יונייטד.
בליגה סבלה הקבוצה מעונה קשה שהסתיימה רק בפלייאוף הישארות, בסיומו שרדה הקבוצה עונה נוספת בליגה הבכירה.
עונתו האחרונה של רקדאל כמאמן-שחקן הייתה עונת .
העונה הסתיימה בצורה אכזרית למדי עבור וולרנגה, שסיימה במקום השני בטבלה אחרי רוזנבורג.
מאזן הנקודות ופער השערים של השתיים היה זהה, אך רוזנבורג כבשה יותר שערים ולכן זכתה באליפות.
בסיום העונה פרש רקדאל ממשחק פעיל בגיל 36, והחל להתרכז בקריירת האימון בלבד.
לזכותו 21 שערי ליגה ב-116 משחקים במדי ואלרנגה.
הופעת הבכורה של רקדאל בנבחרת נורווגיה נערכה עוד בטרם מלאו לו 19. היה זה ב-28 במאי 1987 תחת המאמן טור רסטה פוסן, כשעלה מהספסל במשחק ידידות ביתי מול שהסתיים בשוויון 0-0.
המעבר של רקדאל למנשנגלדבך והיותו שחקן ספסל שזכה לדקות זעומות, הביאה גם לירידה במעמדו בנבחרת.
מאז הופעתו השישית במדי נורווגיה במאי 1989, לא שותף רקדאל במשחקים בינלאומיים במשך שנתיים וחצי.
מעברו ללירסה והצלחתו במדיה זיכתה אותו לזימון מחודש מהמאמן אגיל אולסן במסגרת מוקדמות יורו 1992, מהם כשלה נורווגיה להעפיל.
המשחק הסתיים בשוויון 1-1, והיווה ציון דרך משמעותי להעפלתה של נורווגיה ולהדחתה של אנגליה.
רקדאל זומן על ידי אולסן לסגל נורווגיה לקראת מונדיאל 1994 בארצות הברית.
במשחק הראשון של נורווגיה בטורניר מול , עלה רקדאל מהספסל בדקה ה-78, ושש דקות אחר כך כבש את השער היחיד במשחק, כשהגיח מאחור לכדור אבוד על סף הרחבה, חדר לרחבה ובעט שטוח לפינה הרחוקה.
בהפסד 1-0 לאיטליה עלה מהספסל תשע דקות לסיום, ובמשחק השלישי והאחרון עלה בהרכב בשוויון 0-0 מול .
כל נבחרות הבית של נורווגיה עם מאזן זהה של ארבע נקודות ופער שערים זהה, אך נורווגיה נותרה במקום האחרון עקב כמות שערי זכות נמוכה משל יריבותיה, כאשר השער היחיד שכבשה היה שערו של רקדאל מול מקסיקו.
במוקדמות יורו 1996 ערך רקדאל תשע הופעות מתוך העשר של נבחרתו, וכבש שלושה שערים.
נורווגיה הייתה קרובה להעפיל לראשונה בתולדותיה ליורו, אך סיימה שלישית עם נקודה פחות מ הראשונה ועם מאזן נקודות זהה לזה של הסגנית, אך עם פער שערים נחות.
במוקדמות מונדיאל 1998 השתתף בכל שמונה המשחקים של נבחרתו, שסיימה ראשונה וללא הפסד.
במהלך טורניר המוקדמות כבש רקדאל שלושער בניצחונה של נורווגיה 3-0 על , שעריו היחידים בטורניר.
רקדאל זומן על ידי אולסן לסגל לקראת מונדיאל 1998 בצרפת, ופתח בהרכב בכל משחקי שלב הבתים.
לאחר שוויון 2-2 מול ושוויון 1-1 מול , פגשה נורווגיה את במשחק האחרון כשהיא זקוקה לניצחון על מנת לסיים במקום השני בבית ולהעפיל לשמינית הגמר.
לאחר 78 דקות ללא שער, העלה בבטו את ברזיל ליתרון 1-0. טורה אנדרה פלו השיג שוויון בדקה ה-83, ודקה לסיום השיגה נורווגיה פנדל.
רקדאל ביצע את הבעיטה היטב והכניע את קלאודיו טפארל, שזינק לכיוון הנכון אך לא הצליח להגיע לכדור, 2-1 בסיום לנורווגיה.
דרכה של נורווגיה בטורניר הסתיימה בשמינית הגמר מול איטליה.
רקדאל עלה בהרכב נבחרתו שנוצחה בסיום 1-0 והודחה מהטורניר.
שערו של רקדאל במונדיאל הפך אותו לנורווגי הראשון שכובש שני שערים לזכות נורווגיה בטורנירי המונדיאל, ולמלך שעריה במונדיאלים בכל הזמנים.
לאחר הטורניר הוחלף אולסן בנילס יוהאן סמב, ובעקבות כך פחתו משמעותית דקות המשחק של רקדאל בנבחרת.
הוא כבש שני שערים בחמש הופעות במוקדמות יורו 2000, וסייע לנבחרתו להעפיל לראשונה בתולדותיה לאליפות אירופה.
רקדאל זומן לסגל הנבחרת ליורו 2000, אך לא שותף במהלך הטורניר כלל, ולמעשה לא שיחק עוד במדי הנבחרת.
בסך הכול ערך רקדאל 83 הופעות במדי נורווגיה, בהן כבש 17 שערים.
לאחר שפרש ממשחק פעיל במדי וולרנגה בסיום עונת , המשיך רקדאל בתפקיד המאמן בו אחז במקביל החל מעונת .
לקראת עונת , בה החל להתמקד רק בתפקיד המאמן, החליט רקדאל לבסס את הסגל שלו סביב שחקנים מנוסים בעלי הופעות בליגות בכירות, ובהם רוני יונסן, טורה אנדרה פלו וסטפן איברסן.
כבר בעונה זו הוביל רקדאל את קבוצתו לזכייה באליפות נורווגיה בפער נקודה מרוזנבורג.
הייתה זו אליפות ראשונה למועדון מזה 21 שנים, ושבירה של רצף 13 האליפויות של רוזנבורג.
מעבר לתהילה ולמעמד לו זכה במועדון בעקבות הזכייה, זכה רקדאל להערכה רבה כשסירב לשדרוג משמעותי בחוזהו כדי לא לפגוע כלכלית בקבוצתו.
במהלך עונת לא הצליחה הקבוצה לשחזר את הצלחתה, ולאחר 17 מחזורים התפטר רקדאל מתפקידו לאחר חמש וחצי עונות.
ב-22 בנובמבר 2006 חזר רקדאל כמאמן למועדון בו כיכב כשחקן, לירסה מליגת העל הבלגית.
הוא קיבל את הקבוצה כשהיא במקום האחרון עם שתי נקודות בלבד לאחר 12 מחזורי ליגה.
עד לסיום העונה צבר רקדאל 24 נקודות נוספות עם הקבוצה, שהצליחה לסיים להימנע מירידה ישירה לליגת המשנה כשסיימה במקום ה-17, מקום אחד מעל למקום האחרון בפער של נקודה.
עם זאת, היא נאלצה לשחק בפלייאוף כנגד הירידה, שם סיימה עם ניצחון אחד משישה משחקים ונשרה לליגת המשנה.
לאחר ירידת הליגה, סיים רקדאל את דרכו במועדון.
לקראת עונת התמנה רקדאל לתפקיד מאמן פ.צ.
רקדאל התקשה להשיג תוצאות טובות עם הקבוצה, שהשיגה שלושה ניצחונות בלבד ב-19 מחזורים, עד לפיטוריו של רקדאל בפברואר 2008. בעת פיטוריו, הייתה קייזרסלאוטרן במקום ה-16 המוביל לירידת ליגה, אך בסיום העונה הצליחה להישאר בליגת המשנה.
לקראת עונת התמנה רקדאל לתפקיד מאמן אלסונד מהליגה הנורווגית.
בעונת הבכורה שלו על הקווים הצליח להשאיר את הקבוצה בליגה בזכות ניצחון כפול על סוגנדל בפלייאוף ההישארות.
עונה אחר כך שוב נלחמה הקבוצה בתחתית, אך הצליחה לסיים מקום אחד מעל המקום ההולך לפלייאוף ההישארות.
במקביל, הוביל רקדאל את אלסונד לזכייה מפתיעה בגביע הנורווגי.
אלסונד, שלא זכתה עד אז מעולם באף תואר, פגשה בגמר את סגנית האלופה באותה העונה וקבוצת האם של רקדאל, מולדה.
במהלך המחצית השנייה, כשהקבוצה בפיגור 1-0, נותר אלסונד בעשרה שחקנים.
עם זאת, היא הצליחה לחזור למשחק ולהשוות ל-1-1. בהארכה שוב נקלעה אלסונד לפיגור, אך חזרה והשוותה שש דקות לסיום.
המשחק הלך להכרעה בדו-קרב בעיטות עונשין, בו ניצחה אלסונד 5-4 בדרך לזכייה בגביע.
בעונת נמנעה הקבוצה מקרבות התחתית, וסיימה רביעית בטבלה.
עונה אחר כך, בעונת , הוביל רקדאל את אלסונד לגביע השני בתולדותיה, עם ניצחון 2-1 בגמר על בראן.
בסיום עונת , בה לא הצליחה הקבוצה לשחזר את הישגיה וסיימה במקום ה-11, פוטר רקדאל מתפקידו לאחר חמש עונות.
ב-8 בינואר 2013, לקראת עונת בליגה הנורווגית, התמנה רקדאל לקדנציה שנייה כמאמן ואלרנגה.
הוא הוביל את הקבוצה כמאמן ראשי שלוש שנים, עד שבינואר 2017 עבר לתפקיד המנהל הספורטיבי.
לאחר חודש בלבד בתפקיד החליט רקדאל לעזוב את תפקידו.
עונהקבוצהליגהבליגההופעותשעריםמולדהליגת העל הנורווגית1322261972110בורוסיה מנשנגלדבךבונדסליגה7020לירסהליגת העל הבלגית2911312133133111מולדההליגה הנורווגית השנייה84לירסהליגת העל הבלגית2333412סטאד רןליגת העל הצרפתית312הרטה ברליןבונדסליגה263241140וולרנגהליגת העל הנורווגית2662811242211171סך הכול בקריירה484127
שטנדרטנפיהרר הייתה דרגה באס אס, אשר שימשה גם באס אה, NSKK (ארגון הנהגים הנאצי) ו-NSFK (ארגון הטייסים הנאצי).
מקבילה בערך לדרגת אלוף-משנה בצה"ל.
הדרגה נוסדה כתואר בשנת 1925, ובשנת 1928 הפכה לדרגה ביחידות האס אה והאס אס, אשר יועדה לקצינים שפיקדו על יחידות "שטנדרטן" – גדודים שמנו כ-300 עד 500 חיילים.
בשנת 1929 פוצלה דרגת שטנדרטנפיהרר לשתי דרגות, אולם בשנת 1930 בוטלה החלוקה בעקבות התרחבות האס אס והוספת דרגות נוספות.
בשנת 1933, כאשר היטלר עלה לשלטון בגרמניה, הייתה דרגת שטנדרטנפיהרר הדרגה הגבוהה ביותר של קציני השדה, והייתה פחותה מזו של אוברפיהרר באס אס ובאס אה.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה התפשטה מאוד הדרגה, ובוואפן אס אס, הדרגה נחשב שוות ערך לדרגת אוברסט.
טלאי הצווארון של שטנדרטנפיהרר כלל עלה אלון על שני צידי הצווארון, וזו הייתה הדרגה הראשונה של האס אה שהוצגה על שני הצדדים.
משנת 1938 כללו המדים גם דרגות כתף, שהיו מקבילות לאלו של אוברסט.
דרגה זוטרהאובר-שטורמבאנפיהררדרגות האס אס ודרגות האס אהשטנדרטנפיהררדרגה בכירהאוברפיהרר
שטן (הידוע גם בשם "עלילות הלילה: חלק 1") הוא סרט אימה על-טבעי, שבוים על ידי ג'ון אריק דודל.
התסריט נכתב על ידי בריאן נלסון ובוסס על סיפור שנכתב על ידי מ.
בין כוכבי הסרט נמנים כריס מסינה, לוגאן מרשל-גרין, ג'ופרי ארנד, בוג'אנה נובקוביק, ג'ני אוהרה ובוקים וודבין.
הסרט יצא לאקרנים ב-17 בספטמבר 2010. המבקרים שיבחו את ביצועי השחקנים והחלל שבו הסרט מתרחש, אך העניקו ביקורת שלילית על האורך הקצר של הסרט ועל הסיפור.
בתחילת הסרט, ציטוט מהברית החדשה "היה ערני ובראש מפוכח, אויבך השטן אורב כמו אריה שואג במטרה למצוא טרף" מופיע על המסך.
דמות בשם רמירז מספרת בקריינות שבילדותו אמו סיפרה לו על הנסיבות שיובילו את השטן להתהלך בכדור הארץ.
לאחר מכן, נראה אדם קופץ אל מותו מגורד שחקים ומשאיר אחריו פתק שבו הוא מסביר שהשטן קרוב מתמיד.
קצת לאחר מכן, אחת המעליות בגורד השחקים נתקעת כשבתוכה חמישה אנשים: מאבטח זמני במתחם, מכונאי שהוא חייל לשעבר, סוכן מכירות של מזרנים, אישה צעירה ואישה מבוגרת.
טכנאי המעליות לא מצליח להפעיל את המעלית מחדש וכמעט נהרג במהלך הניסיון.
בתוך המעלית, האורות מהבהבים ונכבים לגמרי לפרקים.
במהלך אחד הרגעים האלו, מאבטח בשם רמירז צופה במצלמות האבטחה ורואה שם פרצוף שהוא משוכנע ששייך לשטן, אך שותפו לוסטינג מפקפק בכך.
באותו הזמן, האישה הצעירה במעלית מרגישה שמישהו נוגע בה בגבה והקבוצה מתחילה לחשוד בסוכן המכירות.
כאשר האורות חוזרים, סימן נשיכה מופיע על גבה של האישה וידיו של איש המכירות מגואלות בדם.
הבלש בודאן, שחקר את ההתאבדות קודם לכן, נקרא אל הזירה.
אורות המעלית נכבים שוב והמראה במעלית נשברת.
כאשר האורות חוזרים, צווארו של איש המכירות משופד בזכוכית והוא מת מאובדן דם והמעלית הופכת במהרה לזירת פשע.
מחוץ למעלית, הטכנאי, מכבי האש והשוטרים מנסים לחלץ את הנוסעים התקועים, אולם ללא הצלחה.
הנוסעים מתחילים לחשוד אחד בשני ובזמן הזה אנשי הביטחון במקום צופים במתרחש במצלמות הביטחון ומדברים עם הנוסעים בעזרת הרמקול הפנימי במעלית, ללא היכולת לשמוע את מה שהנוסעים אומרים.
בזמן שהנוסעים מתווכחים, רצועת הביטחון של טכנאי המעלית נקרעת והוא צונח אל מותו.
רמירז מנסה לשכנע את הבלשים שכל האירועים הם מעשיו של השטן, אולם הם מתעלמים ממנו.
בינתיים, אישה מנסה להיכנס לבניין, אך השוטרים מונעים ממנה והיא נאלצת להיכנס מסביב.
בודאן ושותפו נעזרים במצלמות האבטחה ובמסוף המשטרתי כדי לזהות את חברי הקבוצה שנתקעו במעלית: המאבטח הזמני הוא בן לרסון, בעל תיק פלילי לאחר תגרה שבה הכניס אדם לתרדמת.
סוכן המכירות הוא וינס מקומיק שגנב כסף מאנשים בעזרת תרמית פונזי.
האישה הצעירה היא שרה קארווי שנשואה לאיש עשיר ומתכננת לגנוב את כספו ולברוח, בדומה למה שעשתה לקורבנות אחרים.
האישה המבוגרת היא ג'יין קובסקי, שנתפסה במצלמות האבטחה גונבת ארנק מאישה אחרת.
המכונאי נשאר לא מזוהה כיוון שלא הזדהה בכניסה לבניין ולכן הוא הופך מיד לחשוד העיקרי ברצח.
במהלך בדיקת מצלמות האבטחה, הבלשים מבחינים שהמכונאי נכנס אל הבניין עם תיק שכבר לא בחזקתו.
הם מוצאים את התיק שמלא בכלי עבודה חבוי בשירותים בלובי וחשדם בו גובר.
לפתע, אורות המעלית מהבהבים ונכבים פעם נוספת, כאשר האור חוזר האישה הזקנה נראית תלויה למוות מתקרת המעלית בעזרת כבל חשוף.
רמירז מראה לבודאן את פני השטן שהוא ראה קודם לכן במצלמה, אבל בודאן מסרב להאמין לו.
בודאן לאחר מכן מספר על מות אשתו ובנו בתאונת פגע וברח שנים קודם לכן שבה הנהג הפוגע השאיר פתק שבו רשום "אני כל כך מצטער" ומעולם לא נמצא.
בזמן שהבלשים חוקרים אודות המכונאי, המכונאי ובן (המאבטח) מתחילים לריב ביניהם במעלית כאשר כל אחד חושד בשני שהוא הרוצח.
שרה מפצירה בבן להרוג את המכונאי לפני שהאחרון יהרוג את שניהם ובן תוקף את המכונאי.
בודאן חוזר במהרה לחדר הבקרה ומפציר בנוסעים שנשארו בחיים (בעזרת מערכת הכריזה במעלית) להניח את ידיהם על הקיר ולא לזוז.
מתוך לחץ וחוסר אפשרויות, בודאן שואל את רמירז איך אפשר להציל את הנוסעים אם השטן באמת מעורב, רמירז משיב שכולם ימותו.
הבלשים מדברים עם עורך הדין ששרה הייתה אמורה להיפגש איתו ומנסים להשיג את בעלה של שרה.
לוסטיג (שבזמן הזה ניסה לבדוק את מערכת החשמל בבניין) מתחשמל, פורץ ללובי ומתמוטט בפני כל הנוכחים ובודאן קורא לחובשים לעזרה.
בינתיים במעלית, שרה מורידה את ידיה מהקיר, אך המכונאי מפציר בה לא לעשות זאת.
בודאן מגלה ששרה גנבה את כספו של בעלה וייתכן שבעלה מודע לגניבה.
מתברר שבעלה של שרה הוא הבעלים של חברת האבטחה בבניין והחשד הוא שהבעל שלח את בן (המאבטח) להרוג את שרה ואת כל העדים במעלית בניסיון לטייח את הפשע.
למרות החשד, אורות המעלית מהבהבים ונכבים פעם נוספת, לאחר שהאורות דולקים מחדש מתגלה שבן מת לאחר שצווארו נשבר.
המכונאי ושרה חושדים אחד בשני ומתגוננים בעזרת שברי זכוכית מהמראה במעלית.
בודאן מנסה להרגיע את המצב ומספר לשניים על האלכוהוליזם שהוא חווה בעקבות מות אשתו ובנו.
אורות המעלית נכבים שוב וגרונה של שרה משוסף.
המכונאי מנסה לעצור את הדימום.
האישה הלא מזוהה (שניסתה להיכנס לבניין בתחילת הסרט, אך השוטרים מנעו ממנה) מגיעה לחדר האבטחה ומספרת שהיא ארוסתו של המכונאי.
מסתבר שהמכונאי הגיע לבניין לראיון עבודה ולא רצה להיסחב עם הכלים שלו, לכן הוא החביא אותם בשירותים.
בדיוק באותו הרגע, הבלשים מבינים שהמכונאי (שכעת מתברר ששמו הוא אנתוני ג'יינקובסקי) אכן חתם בכניסה לבניין וששמה של האישה הזקנה הוא מזויף.
באותו הרגע גופתה של האישה הזקנה מתעוררת לחיים במעלית ומתברר שהיא הייתה השטן והיא זאת ששלטה באירועים במעלית.
אנתוני מנסה לתת לשטן את חיו על מנת שיחוס על שרה, אך השטן מסרב.
אנתוני נעזר במכשיר קשר שנפל לתוך המעלית מגופתו של טכנאי המעליות ומתוודה על תאונת פגע וברח שהוא היה אחראי לה לפני שנים.
בודאן מבין שאנתוני הוא הנהג שהרג את אשתו ובנו.
השטן, כעת חסר כוחות לאחר שאנתוני התוודה על החטא שלו, נעלם וגורם למעלית לצנוח כמה קומות למטה.
מכבי האש מצליחים לפתוח את המעלית ולהיכנס אליה, אך גופתה של האישה הזקנה לא נמצאת.
בזמן שגופותיהם של בן, וינס ושרה מוצאות החוצה, בודאן מחליט לקחת את אנתוני למעצר ובדרך מספר לו שהמשפחה שבה הוא פגע הייתה המשפחה שלו ושהוא סולח לו.
כריס מסינה - הבלש בודאן.
לוגאן מרשל-גרין - המכונאי והחייל לשעבר אנתוני ג'יינקובסקי.
ג'ופרי ארנד - מוכר המזרנים וינס מקומיק.
בוג'אנה נובקוביק - שרה, האישה הצעירה.
ג'ני אוהרה - האישה הזקנה/השטן.
בוקים וודבין - בן לרסון, המאבטח הזמני.
מאט קרייבן - לוסטיג, מאבטח בבניין.
ג'ייקוב ורגס - רמירז, מאבטח בבניין.
ג'וזף קובדן - טכנאי המעליות.
קרוליין דנוורנס - אלזה נהי.
ג'ושוע פיס - הבלש מרקוביץ'.
נייט שאמלאן וחברת ההפקות Media Rights Capital הכריזו שהפקת הסרט עתידה לצאת לפועל כאשר האחים דודל ישמשו כמפיקים ובריאן נלסון ככותב.
צילומי הסרט החלו ב-26 באוקטובר 2009 בטורונטו וג'ון אריק דודל משמש כבמאי בזמן שאחיו דרו דודל כמפיק בפועל.
צילומי השלמה נערכו בלוס אנג'לס ופילדלפיה.
השחקן ג'וזף קובדן (שמגלם את טכנאי המעליות בסרט) התאמן במשך ארבעה חודשים לקראת התפקיד.
הוא הסביר שההכנה לסצנת המוות שלו, שנדרשו ארבעה ימים בכדי לצלמה הייתה החלק הכי קשה.
האחים דודל סיפרו שההשראה לסרט הגיעה מהסיפור על השטן שהיה מגיע לכדור הארץ במטרה לבחון בני אדם ולענות אותם.
שאמלאן הצהיר שהסיפור של אגאתה כריסטי "עשרה כושים קטנים" היווה השראה עבור העלילה כאשר בסרט, קבוצה של בני אדם נלכדים בתוך מעלית ומתים אחד אחרי השני.
הסרט היה אמור לעלות לאקרנים ב-11 בפברואר 2011, אבל הוקדם לתאריך 17 בספטמבר 2010. קדימון לסרט שוחרר ב-13 ביולי 2010.
הסרט לא הוקרן בפני קהל מבחן לפני עלייתו לאולמות הקולנוע.
האתר Rotten Tomatoes העניק לסרט ציון של 49% טריות על סמך 99 ביקורות.
"שטן" הופץ בתקליטורי Blueray וב-DVD ב-21 בדצמבר 2010.
"שטן" היה אמור להיות הסרט הראשון בטרילוגיית סרטים בשם "עלילות הלילה" שעלילתה מתמקדת בעל טבעי בחברה האורבנית.
ביוני 2010, שאמלאן הכריז על סרט המשך בשם "12 זרים", ששמו השתנה לאחר מכן ל-"גלגול נשמות".
עלילת הסרט הייתה אמורה לעסוק בחבר מושבעים שמדיינים על תיק משפטי שקשור לעל טבעי.
הכותב כריס ספארלינג היה אמור לכתוב את התסריט ודניאל סט'אם היה אמור לביים את הסרט.
שאמלאן גם הצהיר שעלילת סרט שלישי חסר שם כבר בתכנון ושהוא היה אמור להתקיים במקום סרט המשך לסרט "בלתי שביר".
נכון לשנת 2020, אף אחד מהסרטים לא הופק, אבל עלילת הסרט השלישי השתנתה ויצאה לאקרנים בשם "ספליט".
שטיל קנוטסן (בנורווגית: Kjetil Knutsen; נולד ב-2 באוקטובר 1968) הוא מאמן כדורגל נורווגי המאמן את בודה/גלימט.
בשנים 1995–2004 אימן קנוטסן את הובדינג מהליגה החמישית בנורווגיה, והעלה אותה עד לליגה השלישית.
בשנת 2004 עבר לבראן מליגת העל הנורווגית, ושימש כראש מערך פיתוח השחקנים.
בשנת 2012 מונה למאמן Fyllingsdalen מהליגה השלישית.
בשנים 2014–2016 שימש כמאמנה של Åsane, וכבר בעונתו הראשונה העלה אותה מהליגה השלישית לליגה השנייה.
ב-2017 מונה לעוזר מאמן בבודה/גלימט, שירדה לליגת המשנה הנורווגית בתום עונת 2016 וחזרה לליגת העל הנורווגית בתום עונה אחת.
ב-2018, לאחר שהמאמן הראשי עבר לתפקיד המנהל הספורטיבי, עבר קנוטסן לשמש כמאמן הראשי.
את עונת 2019 סיימה הקבוצה במקום השני, וקנוטסן זכה בפרס מאמן השנה בליגה.
ב-23 בנובמבר 2020 זכה קנוטסן עם בודה/גלימט באליפות הראשונה בהיסטוריית המועדון לאחר 104 שנות קיומו, 5 מחזורים לפני סיום העונה.
בעונה זו הייתה הקבוצה בלתי מנוצחת ב-20 המשחקים הראשונים (מתוכם 10 ניצחונות רצופים), כאשר רוב השחקנים בהרכב הגיעו ממחלקת הנוער של המועדון, וגילו הממוצע של הסגל היה 23.8 שנים בלבד.
שטן על הזמן הוא סרט קומדיה משנת 2000, בבימויו של סטיבן בריל ובכיכובו של אדם סנדלר.
העלילה עוקבת אחר ניקי (סנדלר), הבן הביישן והטוב של השטן (הארווי קייטל), שנשלח לכדור הארץ כדי לעצור את שני אחיו המרושעים המאיימים על היציבות בגיהנום ובשמיים.
הסרט משלב בין הומור אבסורדי לעלילת פנטזיה.
הסרט היה לסרט שהקים את היקום המשותף "The Sandlerverse" של סרטיו של אדם סנדלר.
הוא ספג ביקורות שליליות מהמבקרים והיה כישלון קופתי בכך שגרף 58.3 מיליון דולר מול תקציב של 80–85 מיליון דולר.
ניקי הוא הבן הצעיר והביישן של השטן, שאחיו הבוגרים והמרושעים, קסיוס ואדריאן, בורחים לכדור הארץ ומתחילים להפיץ הרס.
השטן, שמאבד מכוחותיו, שולח את ניקי לכדור הארץ כדי להחזיר את אחיו לגיהנום תוך שבוע, אחרת הממלכה תקרוס.
ריס איוואנס בתפקיד אדריאן, אחיו של ניקי
טום ליסטר בתפקיד קסיוס, אחיו של ניקי
פטרישה ארקט בתפקיד ואלרי, אישה שפוגשת את ניקי על כדור הארץ
שטן על הזמן קיבל ביקורות שליליות בעיקרן מצד המבקרים, שמתחו ביקורת על ההומור והעלילה.
עם זאת, הסרט זכה לקהל מעריצים בקרב אוהדי סרטי הקומדיה של אדם סנדלר.
ב-Rotten Tomatoes, הסרט קיבל ציון של 22%, ואילו ב-Metacritic, הסרט זכה לציון של 38 מתוך 100, המצביע על ביקורות מעורבות עד שליליות.
כלי לשטיפת אף הוא כלי דמוי קומקום תה אשר עשוי לרוב מפלסטיק.
באמצעות הכלי ניתן לשטוף את האף ולספק הקלה זמנית מתסמינים כמו גודש באף, נזלת ולחץ בסינוסים.
על מנת להכין את התמיסה אשר שופכים לתוך האף, יש למלא את הכלי במים פושרים.
שימוש במים שעברו סטריליזציה ושטיפה של הכלי לאחר כל שימוש חיוניים על מנת למנוע זיהומים פוטנציאליים.
לאחר מכן יש לערבב את המים עם אבקת מלח אשר נמכרה לרוב עם הכלי.
על מנת להשתמש בכלי יש למלא את מכשיר שטיפת האף במים פושרים, ולהוסיף את האבקה למכשיר.
על מנת לשטוף את חלל האף באמצעות המכשיר יש להטות את הראש לצד מעל לכיור, ולשים את פיה של הכלי בתוך הנחיר.
לאחר מכן יש למזוג באיטיות את התמיסה לתוך הנחיר ולאפשר לכוח הכבידה להוביל את התמיסה דרך חלל האף והחוצה מהנחיר השני.
ניתן לאחר מכן להטות את הראש לצד השני ולבצע את אותו התהליך מהנחיר השני על מנת להבטוח שחלל האף נוקה היטב.
שימוש בכלי לשטיפת אף עלול במקרים מסוימים לגרום לתופעות לוואי, כולל גירוי באף, דימומים מהאף וכאבי ראש.
שטן קטן שלי (באיטלקית: Il piccolo diavolo, באנגלית: The Little Devil) הוא סרט קומדיה איטלקי משנת 1988, בבימויו ובכיכובו של רוברטו בניני.
הסרט עוקב אחר דמותו של השטן הקטן (בניני), יצור שובב ופראי שמגולם מתוך גופה של אישה במהלך טקס גירוש שדים.
הכומר שמבצע את הטקס, האב מאורו (וולטר מתאו), נאלץ להתמודד עם השטן שנשאר בעולם הפיזי לאחר שחרורו.
השניים יוצאים למסע מוזר ומצחיק ברחבי איטליה, כשבמהלכו מתפתח ביניהם קשר אנושי מפתיע.
רוברטו בניני – השטן הקטן
וולטר מתאו – האב מאורו
סטפניה סנדראלי – אישה בבית המלון
הסרט זכה להצלחה מסחרית באיטליה והציג את סגנון ההומור הייחודי של בניני.
הוא נחשב לאחת מהיצירות שתרמו לביסוס מעמדו כקומיקאי איטלקי מוביל בסוף שנות ה-80.
בפיזיקה, שטף הוא כמות החומר, האנרגיה, החלקיקים או כל גודל אחר, הפוגעים בשטח מסוים (או עוברים דרכו) ליחידת זמן.
באופן אינטואיטיבי ניתן לחשוב על שטף ככמות המים שעוברת דרך לולאה סגורה שמונחת במורד זרימתו של נחל.
השטף יכול לעזור בחישוב כמות המים שעוברים דרך צוואר בקבוק, למשל, ולפי זה להסיק את הזמן שיעבור עד שהבקבוק יתמלא במי הנחל.
נהוג להגדיר כך שטף עבור שדה חשמלי ושדה מגנטי וכן עבור שדות כוח נוספים.
השטף של שדה וקטורי קבוע העובר דרך משטח מישורי ששטחו בעל שטח , הוא:
הווקטור הוא וקטור המשטח, שגודלו הוא כשטח המשטח, והוא ניצב למשטח (וקטור נורמל).
מהגדרה זו מקבלים כי יחידות השטף הן היחידות של הווקטור כפול מטר בריבוע (m2 – יחידות שטח).
עבור משטח כלשהו ושדה וקטורי שאיננו אחיד במרחב, מגדירים שטף דיפרנציאלי בכל אלמנט שטח של המשטח ואז מבצעים אינטגרציה על פני המשטח:
יחידת המידה הסטנדרטית למדידת שטף מגנטי היא ובר והיא מסומנת על ידי Wb.
שטף הוא גם תרגום מקובל למונח Intensity, המתאר את ריבוע המשרעת של קרינה או גל, או את מספר החלקיקים המגיעים ליחידת שטח ליחידת זמן.
יחידותיו לרוב הן אלה של צפיפות הספק משטחית.
עבור מקור הפולט קרינה או חלקיקים באופן איזוטרופי בקצב של אנרגיה או חלקיקים לשנייה, כמות האנרגיה או מספר החלקיקים שיקלוט צופה נקודתי במרחק ממנו יהיה:
שכן מאחר שהקרינה איזוטרופית ומתקיים חוק שימור האנרגיה ומספר החלקיקים, הקרינה מתפזרת באופן שווה על כל שטח פני הכדור.
בהידרוסטטיקה, השטף הוא הנפח שעובר נוזל בתנועתו ליחידת זמן, והוא שווה למכפלת מהירות הנוזל בשטח החתך של התווך שבו הוא זורם.
ניתן לראות שזהו מקרה פרטי של המושג "שטף" שהוגדר בסעיף הראשון.
כמו כן, מחוק שימור המסה בנוזל אי-דחיס אפשר להסיק את משוואת הרציפות:
כאן הוא הזרם (או צפיפות השטף, כלומר צפיפות משטחית של מסה ליחידת זמן) היוצא מנפח ואילו היא צפיפות הנוזל.
שטעטל (יידיש: עיירה; מבוטא "שְטֶטְל") זו צורת הקטנה בייִדיש של המילה "שטאָט", שמשמעה "עיר".
שם זה שימש ככינוי לעיירה היהודית, צורת היישוב הטיפוסית של יהדות מזרח אירופה, בטריטוריות שהשתייכו בעבר לאיחוד הפולני-ליטאי, עד מלחמת העולם הראשונה.
עיירות אלה היו פזורות מליטא עד רומניה, כשבכל אחת חיים בין מאות אחדות לאלפי תושבים.
בממוצע, כמחצית מאוכלוסייתן הייתה יהודית.
השפה המדוברת בקרב היהודים הייתה יידיש, והתושבים ניהלו אורח חיים מסורתי בשילוב מאפייניהם ומנהגיהם הייחודיים.
השטעטלים נעקרו כמעט כולם בתקופת מלחמת העולם הראשונה, עקב הגירה המונית לארצות הברית ולמערב, החורבן והפליטות בימי המלחמה, הטבח ההמוני של יהודים במלחמת האזרחים ברוסיה ומתן שוויון זכויות בברית המועצות ובפולין העצמאית שהניע גל הגירה גדול לערים.
השטעטלים נזכרים כיום כסמל ליהדות מזרח אירופה שחלפה מן העולם.
המילה היידית "שטעטל", או ברבים "שטעטלעך" (מקבילה ל-Städtle בשוואבית) היא צורת הקטנה של המילה "שטאָט", 'עיר', כלומר 'עיירה' או 'עיר קטנה'.
השטעטל הייתה תופעה רווחת בשטחי האיחוד הפולני-ליטאי, גם לאחר חלוקת פולין, המכסה חלק נרחב ממזרח אירופה – בהם התיישבו יהודים רבים למן ימי הביניים - ובסביבתהּ הקרובה.
השטעטלעך נוצרו עקב מדיניות השלטון לעודד את ישיבת היהודים באזורי ספר ובשטחים נידחים, לצורך פיתוח כלכלתם ואכלוסם.
זאת בצד האיסור שחל על היהודים להתיישב בערים הגדולות מחד גיסא, ומניעתם מלהיות בעלי אדמות (למעט באזורים מוגדרים) מאידך גיסא.
במאה ה-18 כבר היה מספר עצום של עיירות יהודיות בשטחי מזרח אירופה, מהן מאות בפולין גופא.
בעקבות חלוקת פולין בסוף המאה ה-18, עברו מרבית השטחים הזרועים בשטעטלים לשליטת האימפריה הרוסית.
שטחים אלה הוגדרו על ידי שלטון הצארים כ"תחום המושב", והיו האזורים היחידים ברחבי האימפריה שבהם הורשו יהודים לחיות.
השטעטלים נמצאו בשטחים שבהם שוכנות כיום מדינות פולין, אוקראינה, בלארוס, ליטא, לטביה, רומניה ומולדובה.
השטעטל הטיפוסית מנתה מאות עד אלפים בודדים של תושבים, והייתה מיושבת בכמחציתהּ או אף בלמעלה מכך ביהודים – בעלי מלאכה, סוחרים וחנוונים.
במקרים רבים, הרחוב המרכזי בעיירה, והחנויות במרכז העיירה היהודית, היו שייכים ליהודים או מוחכרים להם, והם גרו וניהלו את המסחר שם.
על פי רוב התקיימו יחסי שכנות סבירים עם הגויים שמבין תושבי העיירה ומהכפרים באזור, שלא הושתתו על חיבה אלא על תלות כלכלית הדדית.
בשל מרחק הכפרים מהערים ובשל היעדר אמצעי תחבורה, שימשה השטעטל חוליה מקשרת ומתווכת בין הכפרים שסביבהּ לבין עיר המחוז.
פעם או פעמיים בשבוע, בימי השוק, נהגו הכפריים להגיע לעיירה, שם יכלו למכור את תוצרתם, לרכוש מצרכים ולתקן את כלי מלאכתם.
כיכר השוק הייתה המקום החשוב ביותר בחיי הכלכלה של השטעטל – לב העיירה – וסביבה נבנו בתי התושבים ומוסדות הציבור.
עם זאת, העובדה שהעיירות היו ממוקמות בלב אוכלוסייה אנטישמית הביאה לעיתים קרובות לעוינות ולאלימות כלפי היהודים מצד שכניהם.
כיוון שתחום המושב וההיתר להתיישבות יהודים היו בדרך כלל באזורים הרחוקים מן המרכז השלטוני של המעצמות, העיירה היהודית בדרך כלל פרחה באזורי ספר, שעברו ידיים שלטוניות מעת לעת.
היהודים היו חשודים בחוסר נאמנות משני צידי המתרס.
כך או כך, היהודים היו נתונים לפרקים לגחמות שלטוניות ולהתפרצויות אנטישמיות מצד השלטונות או מצד השכנים הגויים, ומפעם לפעם נחתו על ראשם עלילות דם, פוגרומים וגירושים.
יידיש הייתה שפת הדיבור והכתיבה בקרב יהודי השטעטל.
רוב הגברים ידעו לקרוא גם עברית – שפה שנלמדה במוסדות החינוך היהודיים הדתיים – ובני האליטה הרבנית אף היו משכילים דיים כדי לכתוב בה.
הנשים לרוב לא הבינו עברית, אך הכירו את האותיות העבריות, בהן נכתבת גם שפת היידיש.
שלטים באותיות עבריות הפכו לאחד מסימני ההיכר של השכונות היהודיות בשטעטל.
השפה המיוחדת ליהודים הייתה מחסום משמעותי בינם לבין האוכלוסייה שסביבם.
את העסקים עם שכניהם ניהלו היהודים בשפת המדינה או האזור, שמידת שליטתם בה נבעה ממידת המגע שהיה להם עם גויים לצורכי מסחר ועסקים, וממידת הקרבה של השטעטל לערים גדולות בסביבה.
בית הכנסת, לרוב המבנה המרשים ביותר בלב העיירה, היה מרכז חיי הקהילה.
אורח החיים של מרבית תושבי השטעטל היה תורני, עם תחושה קהילתית חזקה ודגש על חינוך יהודי.
לעומת שכניהם הלא-יהודים, שגם הם נסמכו על מוסדות הדת בכל הקשור לחינוך, התייחדו הקהילות היהודיות בכך שהונהג בהן מעין חינוך חובה – על כל בן היה לקבל חינוך בסיסי, אשר כלל קריאה וכתיבה בעברית, תפילות וכיוצא באלה.
חלק גדול מהבנות לא למדו מעל גיל בית ספר יסודי, אך היה מקובל ללמדן את אותיות האלף-בית העברי כדי שתוכלנה לקרוא את התפילות, וכן לקרוא ולכתוב ביידיש, שנכתבה במערכת כתב המבוססת על האלפבית העברי.
התפתחות החינוך הממלכתי מטעם המדינה והדרישה מיהודים לקחת בו חלק חוללו משבר בחינוך היהודי של העיירות, והביאו לרפורמות שונות שנעשו בו.
אחרי שבמלחמת העולם הראשונה, רבות מהעיירות חרבו ונבנו מחדש, כמעט בכל עיירה, לצד המוסדות הדתיים (שלעיתים נחלקו בין חצרות חסידיות שונות, ובין חסידים ל"מתנגדים"), הייתה גם התארגנות של יהודים סביב מוסדות ציוניים או משכיליים: המזרחי, הבונד, השומר הצעיר ועוד.
בתי כנסת מודרניים נמצאו רק בערים הגדולות.
שקיעת השטעטל והחורבן בשנות השואה
"חביבות עלי עיירות של עבר, אכסניות עניות אלו של כנסת ישראל, שדור אחר דור קטרגו אותן סופרים ומליצים וחתרו תחתיהן פייטנים וחרזנים, והלעיגו בהן שוטים וחכמים ונשתעבדו בהן מלכויות ושלטונות ופרצון גדודי פורעים וליסטים, עד שסוף בטלו ועברו מן העולם זיכרונן עולה לפני ודעתי מידבקת בהן מתוך האבל ומתוך הצער.
אגדה של דורות." חיים הזז, דורות ראשונים.
מרקם יחסי התלות ההדדית בין היהודים ושכניהם נפגע, והיהודים ספגו הצקות הולכות וגוברות.
השטעטל נודעה כמקום שבו התגבש הווי יהודי עשיר ומקורי, וככר נרחב להתפתחותהּ של תרבות היידיש.
זכרונות השטעטל טבועים עמוק במורשתם של יהודי מזרח אירופה, וחיי השטעטל הונצחו ביצירותיהם של סופרים ואמנים יהודים, שעם הבולטים שבהם בספרות נמנים שלום עליכם, דבורה בארון, יצחק בשביס-זינגר וש"י עגנון; בתחום הציור פעלו הציירים מארק שאגאל, הרמן שטרוק, אילקס בלר, מאנה כץ, שושנה עדן ואחרים.
תרבות היידיש, שהגיעה לשיאה בשנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20, בעיקר בערים הגדולות של פולין וליטא, התבססה במידה רבה על הווי החיים והתרבות שנוצרו בעיירות.
חכמי חלם – לשון סגי נהור לעיירה של טיפשים שאין שכל בקודקודם – נפוצו מאוד בהומור היהודי של מזרח אירופה.
נוסף על חלם, כיכבו עיירות נוספות ביצירות ספרותיות בדיוניות – למשל העיירה "כתריאליבקה" של שלום עליכם, השם הספרותי שהעניק הסופר לעיירת הולדתו, וורוקוב, או וורונקה, שבהּ מתרחשים רוב סיפוריו, או "אנטבקה", "יהופיץ" ו"בויבריק" שבהן מתרחשים סיפורי טוביה החולב וסיפורים אחרים מפרי עטו של הסופר.
שטפני מריה "שְׁטֶפִי" גראף היא טניסאית עבר גרמניה, הנחשבת לאחת הטובות ביותר בכל הזמנים.
ב-1988 הגיעה להישג ייחודי בתולדות הענף: "הסלאם המוזהב", כאשר זכתה בארבעת טורנירי הגראנד סלאם והוסיפה עליהם זכייה במדליית זהב אולימפית.
בסך הכול זכתה ב-22 טורנירי גראנד סלאם ביחידות שהיווה שיא של כל הזמנים בעידן הפתוח עד שסרינה ויליאמס שברה שיא זה בינואר 2017. היא דורגה מספר אחת בעולם במשך 377 שבועות, יותר מכל שחקן או שחקנית אחרת בתולדות הדירוג.
שיא ייחודי נוסף של גראף היא הזכייה בכל אחד מארבעת הטורנירים הגדולים ארבע פעמים או יותר.
משחקה של גראף היה מגוון ביותר והיא הרגישה בנוח על כל המשטחים השונים.
די ב-6 זכיות באליפות צרפת הפתוחה הנערכת על מגרשי חימר ו-7 שבע זכיות באליפות וימבלדון על דשא, כדי להראות שגראף הצטיינה על כל מגרש טניס, מהחימר האיטי ועד לדשא המהיר ביותר.
גראף נשואה לטניסאי העבר אנדרה אגאסי, שדורג במקום הראשון בעולם לגברים.
אביה, פטר גראף, לימד אותה לשחק טניס בגיל שלוש, בעזרת מחבט עץ בסלון ביתם.
כבר בגיל ארבע החלה לשחק על מגרש טניס אמיתי, ובגיל חמש השתתפה בתחרות הראשונה שלה.
כבר בגיל צעיר מאוד החלה לזכות בתחרויות נוער וב-1982 הייתה אלופת אירופה לנערות עד גיל 12 ועד גיל 18. באותה שנה, בגיל 13 בלבד, שיחקה לראשונה בטורניר מקצועני בפילדרשטאט, שם הפסידה בתוצאה 4–6 6-0 לשחקנית הצמרת טרייסי אוסטין.
לאחר המשחק הביעה אוסטין זלזול ביכולתה של גראף הצעירה, באמרה כי יש מאות נערות כמוה בארצות הברית.
לימים נפגשו השתיים בשנית ב-1994, במשחק שהסתיים בניצחון 0–6 6-0 של גראף.
בפתח העונה המקצוענית המלאה הראשונה שלה (1983) דורגה גראף במקום ה-124 בעולם.
בשלוש השנים הבאות היא לא זכתה בטורנירים, אבל משחקה השתפר בעקביות וכך גם דירוגה.
ב-1984 היא ניצחה בטורניר הטניס של אולימפיאדת לוס אנג'לס, אך לא זכתה במדליית זהב, שכן טניס היה ספורט ראווה בלבד ולא ספורט אולימפי רשמי.
אביה של גראף ויסת בקפידה את לוח הזמנים של בתו, על מנת למנוע עומס יתר ושחיקה, שהזיקו לכוכבים צעירים רבים בעולם הטניס.
היא השתתפה במספר מצומצם יחסית של טורנירים.
גם חייה האישיים היו תחת פיקוח הדוק של האב, שדחה בשמה הזמנות לאירועים חברתיים של הסבב.
גראף התרכזה במשחק והתאמנה ארבע שעות ביום, מה שתרם לשיפור המתמיד ביכולתה.
באפריל 1986 זכתה לראשונה בתואר מקצועני, בטורניר של הילטון הד, דרום קרוליינה, לאחר ניצחון בגמר על כריס אוורט.
עד סוף אותה שנה זכתה בשבעה תארים נוספים והעפילה למקום ה-3 בעולם, בגיל 17 בלבד.
המאפיין הבולט ביותר של גראף היה חבטת כף היד אימתנית, שבזכותה דבק בה הכינוי "פראוליין (העלמה) פורהנד".
היא פיתחה עם השנים גם את חבטות גב היד והיעף שלה.
ההגשות שלה היו מהירות (105 מייל לשעה) ומדויקות.
נוסף על כל אלה עמדה לרשותה מהירות מרשימה, לאחר שבנעוריה הצטיינה בריצת 400 מטרים.
גראף פתחה את שנת 1987 בהצטיינות גדולה, כשזכתה בשישה טורנירים לפני אליפות צרפת הפתוחה.
בגמר בצרפת היא ניצחה את המדורגת הראשונה בעולם, מרטינה נברטילובה, בתוצאה 4–6 4-6 8-6, וזכתה בתואר גרנד סלאם ראשון.
אף על פי שהפסידה לנברטילובה במשחקי הגמר של וימבלדון ואליפות ארצות הברית הפתוחה, היא העפילה לפסגת הדירוג העולמי לראשונה, באוגוסט 1987, לאחר שזכתה בשלושה תארים נוספים.
את השנה סיימה עם מאזן של 2–75. בנוסף להצלחותיה האישיות, היא זכתה בגביע הפדרציה עם נבחרת גרמניה המערבית.
שנת 1988 הייתה הטובה ביותר של שטפי גראף, ואחת מהטובות ביותר בתולדות הטניס.
היא פתחה את השנה בניצחון חלק על אוורט בגמר אליפות אוסטרליה הפתוחה.
בצרפת היא הגנה על תוארה, עם ניצחון גדול על נטשה זברבה 6-0 6-0, במשחק שארך 32 דקות בלבד.
בווימבלדון חיכתה לה בגמר נברטילובה, שזכתה באליפות בשש השנים הקודמות ברציפות (וניצחה את גראף עצמה בגמר של 1987).
משחק הגמר היה צמוד ונברטילובה ניצחה במערכה הראשונה 5–7. אבל אז התעלתה גראף וניצחה בשתי המערכות הבאות 2–6 6-1, תוך כדי שהיא זוכה ב-12 מ-13 המשחקונים האחרונים ושמה קץ לרצף הזכיות של נברטילובה על הדשא האנגלי.
באליפות ארצות הברית הפתוחה, הגרנד סלאם הרביעי והאחרון של השנה, היא ניצחה בגמר את גבריאלה סבטיני בשלוש מערכות.
בכך הייתה לאישה השלישית (לאחר מורין קונלי ב-1953 ומרגרט סמית קורט ב-1970) שזוכה ב"גרנד סלאם", כלומר בכל ארבעת הטורנירים הגדולים בשנה אחת.
באולימפיאדת סיאול (1988) שוחק טניס לראשונה כספורט אולימפי רשמי.
כך ניתנה לגראף ההזדמנות להוסיף עיטור נוסף להישגיה הגדולים.
היא זכתה במדליית הזהב לאחר ניצחון על סבטיני, 6-3 6-3 בגמר ובכך השלימה את מה שנודע בתקשורת כ"סלאם המוזהב" (Golden Slam).
נוסף לכך, זכתה גם בתואר גרנד סלאם לזוגות היחידי בקריירה שלה (בווימבלדון, יחד עם סבטיני) ובמדליית ארד אולימפית בטורניר הזוגות.
עד היום גראף היא היחידה בענף הטניס - אשה או גבר - שזכתה ב"סלאם המוזהב" בשנה קלנדרית בודדת.
גראף זכתה בגרנד סלאם חמישי ברציפות באוסטרליה ב-1989. בצרפת הפסידה לארנצ'ה סנצ'ס ויקאריו בת ה-17. אך לאחר מכן חזרה לעצמה וניצחה את נברטילובה בשלוש מערכות בשני הגרנד סלאמים הנותרים: וימבלדון ואליפות ארצות הברית הפתוחה.
הסדקים הראשונים בשלטון היחיד שלה החלו להופיע ב-1990. היא אמנם פתחה את השנה היטב, עם ניצחון נוסף באוסטרליה (על מרי ג'ו פרננדז), אך בצרפת נפגשה לראשונה בגמר גרנד סלאם עם יריבתה הגדולה מוניקה סלש.
סלש בת ה-16 גברה עליה בשתי מערכות.
לאחר מכן גראף הפסידה באופן בלתי צפוי בחצי הגמר בווימבלדון לזינה גריסון ופעם נוספת הפסידה בגמר ארצות הברית לסבטיני.
1990 הייתה שנה קשה מאוד ברמה האישית עבור גראף.
דוגמנית לשעבר של פלייבוי הגישה תביעת אבהות נגד פטר גראף (שהתבררה לאחר מכן כשקרית), והבליץ התקשורתי השפיע עליה קשות, עד כדי שפרצה בבכי במסיבת עיתונאים שנערכה לאחר אחד מהסיבובים המוקדמים בווימבלדון.
אף שגראף הצליחה לשמור על המקום הראשון בעולם למרות הכל, היא כבר לא נראתה כה בלתי מנוצחת כפי שהייתה בשנתיים הקודמות.
מגמת הירידה בכושרה המשיכה ב-1991. פציעות ובעיות אישיות תרמו לירידה בכושרה והיא הסתפקה בגרנד סלאם אחד בלבד (וימבלדון).
סלש, שלא השתתפה בווימבלדון באותה שנה, המשיכה להתקדם, זכתה בשלושת הגרנד סלאמים האחרים ובמרץ 1991 הדיחה את גראף מראשות הדירוג העולמי.
מאזן הכוחות ב-1992 היה דומה לקודמתה.
הדומיננטיות של סלש נותרה בעינה והיא זכתה שוב בכל הגרנד סלאמים פרט לווימבלדון.
בצרפת גברה סלש על גראף בגמר צמוד, 10-8 במערכה המכרעת.
אולם בווימבלדון הוכיחה גראף שלפחות על משטחי דשא ידה עודנה על העליונה, כשגברה על סלש 2–6 6-1. באולימפיאדת ברצלונה מנעה ממנה ג'ניפר קפריאטי מדליית זהב שנייה בקריירה והותירה אותה עם מדליית הכסף.
היא אף זכתה בשנית בגביע הפדרציה, הפעם במסגרת גרמניה (המאוחדת).
בפתח שנת 1993 נראה היה שמקומה הראשון של סלש מובטח.
היא גברה על גראף בגמר אליפות אוסטרליה הפתוחה בשלוש מערכות (גם בעזרת החלטת שופט שנויה במחלוקת לרעת גראף ביתרון 0–1 לגרמניה).
גראף, שבמשך שנתיים תמימות לא הצליחה לכבוש מחדש את המקום הראשון מידיה של סלש, עמדה לחזור לפסגה בנסיבות מזוויעות, שאין להן דבר וחצי דבר עם רוח ספורטיבית.
ב-30 באפריל 1993 תקף מעריץ של גראף, מעורער בנפשו בשם גינתר פרשה (Parche) את סלש, באמצע משחק רבע גמר נגד מגדלנה מליבה בהמבורג, ודקר אותה בשכמות.
פרשה הסביר את מעשהו בכך שרצה לעזור לגראף לשוב למקום הראשון.
אף על פי שלגראף לא היה כל חלק במעשה הנפשע, היא ספגה ביקורת תקשורתית מרובה, על כך שלא גינתה בפומבי את המעשה.
היא ביקרה את סלש בבית החולים, אך מיעטה להזכיר את הפרשה לאחר מכן.
פציעתה של סלש השאירה אותה מחוץ למגרשים במשך 28 חודשים.
גראף זכתה בשלושת הגרנד סלאמים הנותרים ב-1993 ושבה לפסגת הדירוג העולמי.
לאחר שניצחה את סנשז ויקריו באוסטרליה, 1994, השלימה "סלאם קטן", לאחר שזכתה בארבע התחרויות הגדולות ברצף, אך לא באותה שנה.
בצרפת הפסידה בחצי הגמר למרי פירס ובוימבלדון נוצחה במפתיע בסיבוב הראשון על ידי לורי מקניל.
הפסד בשלוש מערכות לסנשז ויקריו בארצות הברית חתם שנה לא יוצאת דופן בסטנדרטים שלה, אבל המקום הראשון בעולם היה שלה.
בגמר אליפות ארצות הברית חשה לראשונה בכאבי הגב שעתידים היו לרדוף אותה עד הפרישה.
גראף החמיצה את אליפות אוסטרליה ב-1995 בגלל פציעה, אך חזרה לזירה במהרה וזכתה בצרפת ובווימבלדון.
בגמר האליפות האנגלית היוקרתית ניצחה את סנשז ויקריו במשחק שזכור כאחד הטובים בתולדותיה, שאף כלל משחקון אחד, הלפני אחרון, שארך 20 דקות.
באליפות ארצות הברית פגשה בגמר את סלש שחזרה לפעילות בינתיים.
גרף ניצחה את הגמר הדרמטי 3–6 0-6 7-6. ההצלחה על המגרש לוותה ב-1995 במשבר אישי מחוצה לו.
שלטונות המס בגרמניה האשימו אותה בהתחמקות מתשלום עברו רווחיה בשנותיה הראשונות בסבב.
להגנתה לא יכלה גראף לומר דבר פרט לכך שענייניה הפיננסיים נוהלו כולם על ידי אביה בלא ידיעתה.
פטר גראף הורשע בדין ונשפט ל-45 חודשי מאסר, מתוכם ריצה 25. הפרשה הסתיימה לבסוף ב-1997: גראף הסכימה לשלם כופר קנס של 1.3 מיליון מארק, וההליכים המשפטיים נגדה בוטלו.
בשנת 1996 חזרה גראף במדויק על הופעותיה בתחרויות גרנד סלאם של השנה הקודמת: היעדרות מאוסטרליה וזכייה בשלוש האחרות.
שוב היו אלה סנשז ויקריו (צרפת ווימבלדון) וסלש (ארצות הברית) שהפסידו לה במשחקי הגמר.
באמצע משחק חצי הגמר שלה בווימבלדון, נגד קימיקו דטה, זכה הקהל להבעה נדירה של חוש הומור מצד הגרמנייה השקולה בדרך כלל.
כשקרא לעברה מאן דהו מהקהל "שטפי, התינשאי לי?" בעודה עומדת להגיש, היא פנתה לעברו והשיבה "כמה כסף יש לך?"
1996 הייתה השנה האחרונה אותה סיימה גראף כמדורגת במקום הראשון בעולם.
עם זאת במהלך השנה הייתה זו סלש שעקפה אותה לפרקים.
באותה שנה גם הואשמה בהשתמטות ממס.
היא לא הייתה מעורבת ישירות בדבר, אך אביה, פטר גראף, שניהל את כספיה, איחר לדווח על ההכנסות לשטלונות המס של גרמניה.
גראף איבדה במרץ 1997 את המקום הראשון בעולם למרטינה הינגיס הצעירה.
פציעות טורדניות בגב ובברכיים הרחיקו אותה מהמגרשים לשבועות וחודשים בשנים האחרונות של הקריירה שלה, אך לא מנעו ממנה מלשוב ולשחק היטב כאשר הייתה כשירה.
1997 הייתה השנה הראשונה מזה עשור שבה לא נפל אף אחד מארבעת התארים החשובים בידיה.
במשך רוב השנה הייתה פצועה.
גם 1998 הייתה שנה עתירת פציעות ומשוללת תוארי גרנד סלאם.
היא סיימה אותה במקום ה-9 בעולם, הדירוג הנמוך ביותר עבורה מאז 1984.
כשכבר נדמה היה שכוכבה דעך הצליחה גראף לחזור לעצמה ב-1999. בצרפת היא הגיעה לגמר הגרנד סלאם הראשון שלה מזה שלוש שנים, חזרה מפיגור של מערכה ושבירה כדי לנצח את המדורגת אחת בעולם, מרטינה הינגיס.
קודם לכן היא גברה על לינדזי דבנפורט (3 בעולם) ברבע הגמר ועל סלש (2) בחצי הגמר.
אף שחקן לפניה בעידן המודרני לא ניצח את שלושת המדורגים הראשונים בעולם בדרך לתואר גרנד סלאם.
היא קראה לזכייה זו תואר הגרנד סלאם "המספק ביותר" שלה.
הטעם המתוק נותר עוד בפיה כשהגיעה לגמר וימבלדון התשיעי בקריירה שלה, אותו הפסידה לדבנפורט.
הפציעות שבו להטריד אותה והיא החליטה לפרוש מהמשחק באוגוסט 1999. באותה עת הייתה מדורגת 3 בעולם.
גראף זכתה במהלך הקריירה ב-107 תארים ליחידות ו-11 תארים לזוגות.
מניין הגרנד סלאמים ליחידות שלה, 22, שני רק לזה של מרגרט קורט (24), וסרינה ויליאמס (23).
אף שחקן או שחקנית לא זכה כמוה בכל אחת מתחרויות הגרנד סלאם ארבע פעמים לפחות.
המאזן הכולל שלה בתחרויות גרנד סלאם עומד על 34–282 (89%).
אף שחקן או שחקנית לא החזיק מעמד בפסגת הדירוג יותר ממנה בסך הכול (377 שבועות) או ברצף (186).
ב-22 באוקטובר 2001 נישאה גראף לאנדרה אגאסי בביתו בלאס וגאס.
ארבעה ימים לאחר מכן נולד בנם ג'אדן גיל.
שנתיים אחר כך הצטרפה למשפחה בת בשם ג'אז אל.
גראף הקימה את ארגון "ילדים למען מחר" (Children For Tomorrow), מוסד לא למטרות רווח שפועל למען ילדים מאזורי מלחמה ואסון.
כמו כן היא שגרירה של הקרן העולמית לשימור חיות הבר.
הופעות במשחקי גמר של טורנירי גרנד סלאם
שטפאן קנטאקוזינו (רומנית: Ştefan Cantacuzino; ) היה שליט ולאכיה מאפריל 1714 עד ינואר 1716
שטפאן קנטאקוזינו היה בנו של הסטולניק המלומד קונסטנטין קנטאקוזינו והאחיין של שרבאן קנטקוזינו.
הוא תמך בקובלנות שהוגשו אל השער הנשגב נגד קונסטנטין ברנקוביאנו וגם העביר לעות'מאנים את התכתובת שלו עם הגרמנים.
לאחר עלייתו לשלטון השתלט על נכסי ידידי ברנקובאנו.
בתקופתו התחילה המלחמה בין העות'מאנים ובין הנוצרים.
שליח מיוחד של הסולטאן המוסמך להחליף שליטים עצר אותו בינואר 1716 והעבירו לקונסטנטינופול, שם הוצא להורג, יחד עם אביו ודודו מיכאי ביום 26 במאי 1716.
שטפאן קנטאקוזינו היה אחרון שליטי ולאכיה מבני המקום ואחריו התחילה תקופת המלכים הפאנאריוטים.
שטפן אפנברג הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעמדת הקשר.
אפנברג שיחק בבורוסיה מנשנגלדבך ובפיורנטינה, אך זכור בעיקר בזכות תקופתו בבאיירן מינכן, עמה זכה בתארים רבים, והיה שחקן מפתח בזכייתה בליגת האלופות בעונת 2000/01. לאפנברג 35 הופעות וחמישה שערים במדי נבחרת גרמניה.
אפנברג נודע בזכות מנהיגותו, ראיית המשחק הטובה שלו ויכולת הבעיטה החזקה שלו, אך גם עקב מזגו החם, ונטייתו לצבור כרטיסים צהובים רבים.
אפנברג שיחק כנער בוויקטוריה המבורג ובבורוסיה מנשנגלדבך, שם עלה לבוגרים בשנת 1987. בעונת הבכורה שלו, 1987/88, ערך אפנברג 15 הופעות, ובשתי העונות הבאות הפך לשחקן הרכב קבוע, כשהוא משתף פעולה בהתקפה עם הנס-יורגן קרינס, יורג נוין, מיכאל שפיס וכריסטיאן הוכשטטר.
אפנברג הפך כבר אז לאחד הקשרים הבולטים בגרמניה, ולשחקן מבוקש.
לאחר עונת 1989/90, בה אפנברג הבקיע שישה שערי ליגה, וקבוצתו סיימה במקום ה-15 בליגה לאחר שניצלה מנשירה אל הבונדסליגה השנייה, חתם אפנברג בבאיירן מינכן על חוזה לשנתיים.
עם הגעתו לבאיירן מינכן, זכה אפנברג בסופר קאפ הגרמני, לאחר ניצחון 1–4 על קייזרסלאוטרן.
בעונת הבכורה של אפנברג בבאיירן מינכן, הוא כבר הפך לשחקן הרכב קבוע, והנהיג את קישור הקבוצה, כשהוא מסייע לה לסיים במקום השני בליגה, מרחק שלוש נקודות מהאלופה קייזרסלאוטרן.
אפנברג הבקיע בעונה זו תשעה שערי ליגה, בה שיתף פעולה בקישור עם אולף תון, מנפרד בנדר ותומאס שטרונץ.
בעונתו השנייה במועדון, 1991/92, הבקיע אפנברג עשרה שערי ליגה, אך באיירן מינכן סיימה רק עשירית.
בתום עונה זו עזב אפנברג את באיירן מינכן וחתם בפיורנטינה, לאחר שלותר מתאוס חזר לבאיירן מינכן באותו תפקיד בו אפנברג שיחק.
פיורנטינה הייתה באותן שנים בצמרת הכדורגל האיטלקי, אך אפנברג ירד איתה ליגה בעונתו הראשונה בקבוצה, 1992/93, על אף שהקבוצה כללה גם את גבריאל בטיסטוטה, ואת בריאן לאודרופ, שהגיע ביחד עם אפנברג מבאיירן מינכן.
בעונת הירידה, הבקיע אפנברג חמישה שערי ליגה.
בעונתו השנייה בקבוצה, 1993/94, אפנברג ופיורנטינה העפילו בחזרה אל הסרייה א', מהמקום הראשון בסרייה ב'.
אפנברג הבקיע בעונה זו שבעה שערים.
בקיץ 1994, לאחר שחזר עם פיורנטינה לסרייה א', חתם אפנברג במועדון בו החל את קריירת הבוגרים, בורוסיה מנשנגלדבך.
אפנברג הפך מיד לבורג חשוב בקישור של הקבוצה, שכללה אז שחקנים כמרטין דאלין, כריסטיאן הוכשטטר, פטר ויינהוף והייקו הרליך.
בעונת החזרה שלו לקבוצה, 1994/95, הבקיע אפנברג שבעה שערים, וסייע לגלדבאך לסיים במקום החמישי בבונדסליגה.
בעונת 1995/96 אפנברג שוב הבקיע שבעה שערים, והתקדם עם גלדבאך למקום הרביעי.
בעונת 1996/97 ירדה תפוקתו של אפנברג לשער אחד בלבד, והקבוצה סיימה רק במקום ה-11. עונת 1997/98 הייתה עונה טובה מאוד עבור אפנברג מבחינה אישית, שכן הוא סיים אותה עם שמונה שערי ליגה, אך גם עם מספר שיא של 15 כרטיסים צהובים.
למרות זאת, גלדבאך ניצלה מירידה רק בזכות הפרש שערים טוב יותר משל קרלסרוהה שנשרה אל הבונדסליגה השנייה.
בתום עונה זו, עזב אפנברג את בורוסיה מנשנגלדבך לאחר ארבע עונות, וחתם בפעם השנייה בבאיירן מינכן.
בעונת 1998/99 זכתה באיירן מינכן באליפות הבונדסליגה, כשאפנברג תורם שמונה שערים.
באותה עונה, הפסידה באיירן מינכן בגמר הגביע הגרמני לורדר ברמן בבעיטות הכרעה, לאחר 1-1 בתום 120 דקות.
ארבע הבעיטות הראשונות של באיירן מינכן נכנסו, וברמן החטיאה בעיטה אחת.
הבעיטה החמישית של אפנברג, לו הייתה נכנסת, הייתה מקנה לבאיירן את הגביע הגרמני, אך אפנברג החטיא, ולאחר שהשוער פרנק רוסט העלה את ברמן ליתרון, גם לותר מתאוס החטיא לבאיירן, וברמן זכתה בגביע.
אפנברג היה חלק מגמר טראומטי אף יותר באותה עונה, כאשר הפסיד עם באיירן מינכן למנצ'סטר יונייטד בגמר ליגת האלופות 1999 משני שערים בתוספת הזמן, על אף שאפנברג היטיב לשחק בגמר זה.
בעונת 1999/00 אפנברג ובאיירן מינכן זכו בדאבל, לאחר שניצחו בגמר הגביע הגרמני את ורדר ברמן בתוצאה 0–3, וזכו באליפות הבונדסליגה בזכות הפרש שערים טוב יותר משל הסגנית באייר לברקוזן, כשבאיירן תפסה את המקום הראשון רק בתום המחזור האחרון של העונה.
אפנברג הבקיע שני שערים בעונה זו.
בעונת 2000/01 זכו באיירן ואפנברג באליפות שלישית ברצף, שוב בצורה דרמטית בדקת הסיום של המחזור האחרון, כשאפנברג הבקיע ארבעה שערי ליגה, על אף שהחמיץ חלק גדול מהעונה בגין פציעות.
באיירן ואפנברג זכו לחוויה מתקנת על ההפסד בגמר ליגת האלופות 1999, כאשר ניצחו את ולנסיה בגמר ליגת האלופות 2001 בבעיטות הכרעה, לאחר 1-1 בתום 120 דקות.
אפנברג הבקיע את שער השוויון לבאיירן מינכן בפנדל בדקה ה-50, לאחר שמהמט שול החמיץ פנדל משלו קודם לכן.