tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
גישות אלו מכילות את גורמי האנוש, טכנולוגיה ואת סביבת הפיתוח.
רמות שונות של הטכנולוגיה (תוכנה או חומרה) צפויות לכלול:
אפליקציה שבה המשתמש יעשה שימוש.
האפליקציה מציעה למקבל ההחלטה פתרונות לבעיות השונות אותן הוא יכול לקבל או לדחות.
אפשרות לפתח עצמאית אפליקציות של תמיכה בקבלת ההחלטה.
כלי פיתוח פשוטים המכילים שפות שונות, פונקציות ומודולים שונים.
גישת פיתוח איטרטיבי מאפשר לשנות ולעצב מחדש את מערכות התומכות במרווחי זמן שונים.
לאחר הקמת המערכת, יש לבצע בדיקות תוכנה לפני השימוש בה.
חוקרים מסוימים רואים את הבינה העסקית כיורשת של מערכות תומכות החלטה.
מערכות בינה עסקית מעניקות למשתמשים את האפשרות לדלות מידע ממקור אחד או מספר מקורות.
כמו כן מערכות אלה מאפשרות אחזור של הנתונים לקבלת דו"ח או תצוגה גרפית בצורה קלה יחסית ומעניקים למשתמשים יכולת לניתוח רב ממדי.
בנוסף, יש הרואים את יישומי הבינה העסקית כקבוצת מערכות תומכות החלטה מונחות נתונים.
קיימות מערכות בינה עסקית הכוללות תהליכים נוספים כגון כריית נתונים, כריית רשת אינטרנט ומודלים סטטיסטים.
בעוד שבינה עסקית היא קטגוריה רחבה של יישומים וטכנולוגיות לאיסוף, אחסון וניתוח אשר מעניקה גישה למידע על מנת לסייע לפירמות לקבל החלטות עסקיות טובות יותר.
הרי שמערכת תומכת החלטה היא תוכנת מחשב יישומית אשר מנתחת מידע עסקי ומציגה אותו כך שהמשתמשים בו יכולים לבצע החלטות עסקיות בצורה קלה יותר.
קיימת אפשרות תאורטית של בניית מערכות תומכות החלטה בכל תחום ידע.
דוגמה אחת היא מערכת לתמיכת החלטה קלינית לאבחון רפואי CDSS - clinical decision support system.
מערכת זו היא אינטראקטיבית ומיועדת לעזור לרופא להגיע לאבחון.
מערכות אלו הם נושא מרכזי בתחום השימוש בבינה מלאכותית ברפואה.
גם בישראל, השילוב של מערכות תומכות החלטה במערכת הבריאות מאוד נפוץ.
"100% מהרופאים - הן במרפאות קופות החולים והן בקליניקות פרטיות, עובדים עם מערכת רפואית ממוחשבת".
נעשה שימוש נרחב במערכות תומכות החלטה בעסקים ובניהול.
מערכות EIS - Executive Information Systems שהיו פופולריות בשנות ה-80 וה-90 של המאה הקודמת הוחלפו על ידי מערכות EPM - Enterprise Performance Management ושימוש בלוח מחוונים וסרגל כלים מאוזן, מערכות אלה מאפשרות קבלת החלטות מהירה יותר, זיהוי של מגמות שליליות וחלוקה טובה יותר של משאבים.
תחומים נוספים בהם מתפתחים יישומים הם בשטח הייצור החקלאי ובמיוחד בשיווק הפיתוח בר קיימא.
לדוגמה, חבילת ה-DSSAT4 - Decision Support system for Agrotechnology Transfer 4 שפותחה בתמיכה כספית של USAID (הסוכנות האמריקנית לפיתוח בינלאומי) במהלך שנות ה-80 וה-90, אפשרה הערכה מהירה של מספר מערכות ייצור חקלאי ברחבי העולם כדי להקל על קבלת ההחלטות ברמת החווה החקלאית וברמת עיצוב המדיניות.
עם זאת, יש מגבלות רבות לאימוץ מוצלח על DSS בחקלאות.
מערכות תומכות החלטה נפוצות גם בניהול יערות בו נחוץ תכנון לטווח ארוך.
כל האספקטים בניהול היערות, כגון שינוע עצים תכנון הקציר, שמירה על המערכת האקולוגית ועל הבר קיימות עשו שימוש במערכות תומכות החלטה מודרניות.
Kaloudis מציע מודל לתכנון מערכות מונעות מטרה לניהול היער ומיישם את המודל ל-DSS להפחתת הסיכון של אש ביערות.
דוגמה נוספת של יישום מערכות תומכות החלטה היא שילובן במערכת המשפט.
מערכת כזו פותרת חלק לא מבוטל של השפעות אנושיות.
אומנם עדיין יש צורך באדם על מנת להעריך את המידע, להעבירו לנוסחאות בינאריות ולבדוק התאמת הטקסטים בטרם הפעלת המחשב המכריע.
אך עם זאת, השיטה כולה ממזערת את נקודות החיכוך המאפשרות לתכונות ביהביוריסטיות אלו לפגוע בדיוק ההכרעה.
כפי שהמערכת הממוחשבת פועלת על סמך מאות ואלפי אלמנטים בינאריים [כן/לא], כך גם באותם נקודות בהן אין פתרון למעט שיפוט אנושי, ככל שהשופט יצטרך להתאים את אופי החקירה/הכרעה לאלמנטים רבים הקבועים מראש ושאותם תוכל המערכת להשוות על מנת למצוא סתירות או אימות, כך תנוטרל השפעת ההטיות הביהביוריסטיות-פסיכולוגיות מההכרעה השיפוטית.
מערכות תבוניות לתחבורה (בר"ת: מת"ת) הן מערכות משולבות של טכנולוגיות תקשורת, בקרה, מחשבים ומידע המיועדים להתקנה ברכב או בתשתיות הדרך במטרה לשפר את כלל ביצועי מערכת התחבורה ואת רמת הבטיחות בדרכים.
כינוי מקובל נוסף הוא "מערכות תחבורה חכמות".
יישומים רבים מבוססים על איסוף, עיבוד, שילוב והצגת מידע המאפשר לרשויות התחבורה, מפעילי תשתית, ספקי שירותי תחבורה ומשתמשי תחבורה פרטיים לקבל החלטות אינטליגנטיות יותר, בטוחות יותר מתואמות יותר המבוססות על מידע רלוונטי.
יישומים אחדים משלבים את המידע הנצבר עם אלגוריתמים ממוחשבים לקבלת החלטות לצורך הפעלת תגובה אוטומטית נדרשת.
בקרת תנועה וניהול מצבי עומס תנועה.
מערכות לסיוע בנהיגה לשיפור בטיחות התנועה בדרכים.
מערך זיהוי וניטור בכבישי אגרה.
זימון ופינוי נתיבים לרכב הצלה וביטחון.
מערכות לשיפור מערך החנייה (בדגש על מוקדי הצפיפות).
בישראל הוקם במאי 2005 איגוד ITS ישראל, כמייצג התפיסה של מערכות תבוניות לתחבורה.
להביא להגדלת תקציבים המופנים למחקר, פיתוח ויישום מערכות תבוניות לתחבורה ממקורות שונים בארץ ובעולם.
בשנת 2017 הצטרף האיגוד ללשכת המהנדסים האדריכלים והאקדמאים במקצועות הטכנולוגיים בישראל.
מאז פועל במסגרת זו ומקיים כנסים, ימי עיון, קורסים, מיטאפים, סדנאות ופרויקטים ייחודיים ובניהם MAAS המארח את טובי המומחים לפתרון בעיות התחבורה בישראל.
יושב ראש האיגוד הוא מר אור עמרי, מנהל, יועץ ומרצה בתחום.
לגוף האדם ישנן מערכות קיום חיים רבות, אך לפגיעה חמורה בשלוש מערכות מסוימות השפעה מיידית וקריטית:
גוף האדם זקוק לחמצן לצורך פעילותו הבסיסית, מערכת העצבים דואגת לקיום ולתפקוד כולל ניטור מדדי זמינות החמצן ושימוש במערכת הנשימה והדם להכניסו לגוף ולפזרו בין התאים.
פגיעה באחת ממערכות אלו תגרור פגיעה מיידית בקיום החיים ועל כן נהוג לכנותן "משולש החיים" כי פגיעה חמורה בכל צלע של המשולש עלולה לגרום לקריסתו:
פגיעה במערכת העצבים המרכזית עלולה לפגוע בעצבוב מערכת הנשימה ומערכת הדם ולהפסקת החיים עקב דום נשימה או דום לב.
פגיעה במערכת הדם פוגעת בהולכת החמצן לתאי הגוף השונים (חמצן יכול להגיע לריאות אך לא לתאים) וביניהם לבין תאי מערכת העצבים המרכזית ומערכת הנשימה.
פגיעה במערכת הנשימה תמנע הכנסת חמצן וסילוק פסולת מהגוף וכך תגרור פגיעה במערכות הגוף ובהן במערכת העצבים המרכזית ומערכת הדם והלב.
מערכות רום הן רצועות של מערכות לחץ אוויר גדולות (שקעים ורמות) עם זרמי אוויר אופייניים הנלווים אליהן ברום הטרופוספרה, היוצרות רצועות אקלים ראשיות מקבילות, ומוגדרות על פי חלוקה בסיסית של כדור הארץ לקווי רוחב.
מכיוון שכדור הארץ עגול, קרני השמש מגיעות אליו בזוויות שונות.
ככל שקרני השמש פוגעות בפני הקרקע (או האוקיינוס) בכדור הארץ בזווית שטוחה יותר, כך גדל שטח הפיזור שלהן.
ככל ששטח הפיזור גדול יותר, מקבל אותו תא שטח פחות קרינת שמש ומתחמם פחות.
כתוצאה מכך באזור זה הטמפרטורה נמוכה יותר מאזור בו פוגעות קרני השמש בזווית גבוהה יותר, וההפך.
קרני השמש מחממות את קרקע כדור הארץ.
החום הנפלט מהאדמה מתפזר מעלה ונעצר בשכבת הגזים העוטפת את כדור הארץ המכונה אטמוספירה.
אף שקרני השמש מגיעות מלמעלה החום נשמר באוויר הסמוך לקרקע, בשל צפיפותו הגבוהה יותר בהשוואה לאוויר הדליל יותר בגובה רב יותר.
לכן ככל שנעלה גבוה יותר נתרחק ממקור החום, הטמפרטורות ירדו ויהיה קר יותר.
מחלקים את כדור הארץ ל-5 רצועות מקבילות בחצי הכדור הדרומי ובחצי הכדור הצפוני.
הרצועות מתחלקות לשקע-רמה-שקע, וחוזר חלילה.
בשקע יהיה גשום, וברמה יהיה יבש.
שקע טרופי - אקלים חם מאוד וגשום כל השנה.
הרצועה נמצאת בין קווי הרוחב 20°-0°.
רמה סובטרופית - אקלים חם ויבש כל השנה.
הרצועה נקראת גם רצועת המדבריות העולמיות, ונמצאת בין קווי הרוחב 30°-15°.
רצועה ממוזגת - אקלים לפי עונות השנה.
חם ויבש בקיץ; קר וגשום בחורף.
הרצועה נמצאת בין קווי הרוחב 40°-30°.
שקע סובפולארי - אקלים קר וגשום מאוד רוב השנה.
הרצועה נמצאת בין קווי הרוחב 60°-40°.
רמה פולארית - אקלים קר מאוד ויבש.
הרצועה נקראת גם מדבר קפוא, ונמצאת בין קווי הרוחב 90°-60°.
שיטת קפן היא שיטת חלוקה הנקראת על שם המטאורולוג ולדימיר קפן.
שיטה זו מודדת בצורה ספציפית יותר כל מקום בכדור הארץ ומסווגת אותו בהתאם לכמות המשקעים והטמפרטורה שבו למספר רב יותר של אזורי אקלים.
מערכת אוטובוסים מהירה היא מערכת תחבורה להסעת המונים, בה נעשה שימוש באוטובוסים רבי קיבולת, בדרך כלל דו-מפרקיים, שנוסעים בנתיב תחבורה ציבורית ייעודי תוך קבלת עדיפות בתנועה על פני כלי תחבורה אחרים, באופן דומה למערכות אחרות, כגון רכבות קלות.
הרעיון הוא לשלב את המהירות, האמינות והיעילות של הרכבת הקלה עם הגמישות המתאפשרת בהפעלת שירות אוטובוסים.
מערכת האוטובוסים המהירה הראשונה בעולם הופעלה בקוריטיבה, ברזיל בשנת 1974. כיום פועלות מערכות כאלו בערים רבות בעולם, כגון: איסטנבול, לוס אנג'לס, לאס וגאס, הלסינקי ואתונה, אשר מספקות שירות מהיר יותר מקווי אוטובוס רגילים.
הן משרתות כ-27 מיליון נוסעים ביום ברחבי העולם, מתוכם כ-17 מיליון בדרום אמריקה לבד.
בישראל קיימות כיום שלוש ערים שבהן נעשה שימוש במערכות מסוג זה: בירושלים, כחלק מתוכנית הרכבת הקלה בירושלים, חלק מהרפורמה בתחבורה ציבורית בעיר ובחיפה, בה הושמשה בשנת 2013 מערכת המטרונית, ובאשדוד, בה פועלת מערכת "אשדוד מטרו בס" מאז 2022.
ברחבי גוש דן מתוכננים כחמישה קווי מערכת אוטובוסים מהירה, כחלק מהמיזם שמבצעת החברה הממשלתית נת"ע, אשר מקימה גם קווי רכבת קלה ותחתית.
קו מספר 1 הוא הקו הראשון שיושם על ידי חברות דן ונת"ע בגוש דן.
מסלולו דומה מאוד למסלול המתוכנן של הרכבת הקלה, אך הוא עובר במעט מאוד נתיבי תחבורה ציבורית בלעדיים (נתיבי האוטובוסים לאורך דרך ז'בוטינסקי בפתח תקווה, למשל), ולכן אינו עונה על ההגדרה המדויקת למערכת אוטובוסים מהירה.
הקו החום בתוכנית מערכת התחבורה במטרופולין תל אביב מיועד אף הוא לפעול באוטובוסי BRT, אף שתחילה תוכנן כקו רכבת קלה.
נבחנת אף האפשרות להפעילו באוטובוסים המונעים בחשמל לפחות בחלק ממסלולה שבין ראשון לציון וביה"ח אסף הרופא בבאר יעקב.
מערכת הדמיה אופטית היא מערכת שמכוונת אור לצורך יצירת דמות של הסביבה, ולרוב גם חיישנים אשר קולטים את הדמות.
דוגמאות למערכות אופטיות נפוצות הן עדשה, מצלמה והעין.
מערכת אופטית במובנה הרחב ביותר היא מערכת אשר מובילה ומכוונת אור לכל צורך שהוא, לאו-דווקא ליצירת דמות, כגון תאורה או קירור באמצעות לייזרים.
אלמנטים אופטיים - שהם מערכת עדשות או מראות, שתפקידה לקלוט את האור במפתח החיצוני (הקדמי ביותר) וליצור תמונת דמות על החיישן.
מערכת העדשות צריכה להעביר כמות אור גדולה ככל האפשר, בכל תחום האור הנראה, עם עיוותים (אברציות) קטנים ככל האפשר.
לצורך כך המצלמות הטובות ביותר מצוידות במערכת עם מספר רב של עדשות המיוצרות בדייקנות.
גלאי (נקרא גם חיישן או מקלט) - בעבר האור נקלט בסרט צילום, כתשליל, שפותח לתמונה לאחר מכן.
כיום מצלמות מצוידות בהתקנים אלקטרוניים (CCD או CMOS) אשר קולטים את האור ומתרגמים אותו למתחים וזרמים, אשר נשמרים במדיה דיגיטלית.
משדר - במערכות אופטיות אקטיביות המערכת מאירה את האזור הנצפה.
המשדר צריך לפלוט אור בתחום אורכי הגל הנצפה על ידי המקלט.
לדוגמה, מבזק (פלאש) של מצלמה.
מערכות אקטיביות - מערכות אופטיות אקטיביות הן מערכות אשר מאירות את הסביבה הנצפית.
מערכות כאלו שימושיות כאשר אזור התמונה קרוב למצלמה, קטן בשטחו, ואין בו אור רב.
לדוגמה, אנדוסקופ אשר מאיר את פנים הגוף (שבו אין כלל אור), או מצלמה רגילה הפועלת עם מבזק (פלאש).
מערכות פאסיביות - מערכות אשר יוצרות דמות מהאור אשר נפלט מהסביבה הנצפית.
לדוגמה, מצלמה רגילה משתמשת באור המוחזר מהסביבה (כאשר לא משתמשים במבזק), מכיוון שבתנאי תאורת יום אין צורך בתוספת אור.
טלסקופ משתמש באור הנפלט מכוכבים רחוקים, מכיוון שאין אפשרות להאיר אותם.
מצלמת FLIR משתמשת בקרינת גוף שחור להבחנה בין עצמים בטמפרטורה שונה - הארה של העצמים הללו לא מועילה לזיהוי הפרש הטמפרטורות.
אורך גל - מערכות אופטיות קיימות בכל תחום של אורכי גל.
המוכרות ביותר הן מערכות עבור אור נראה, אך קיימות תצפיות אסטרונומיות (טלסקופים) בכל תחומי אורכי הגל, מגלי רדיו ועד קרני רנטגן.
החיישנים שונים לחלוטין בתחומים שונים: במכ"ם נדרשת אנטנה שגודלה מספר סנטימטרים לפחות, עבור כל נקודת מדידה ("פיקסל").
לעומת זאת חיישנים של אור אינפרא-אדום ונראה הם בגודל של סנטימטרים בודדים או חלקי סנטימטר, כאשר גודלה של כל נקודת מדידה מספר מיקרונים.
הגדלה (זום) - גודל האובייקט כפי שהוא נראה בעין ביציאה מהמערכת לעומת גודלו הנראה בעין ללא המערכת.
הגודל מוגדר למערכת עדשות בלבד, שכן ניתן להגדיל באופן דיגיטלי את התמונה לאחר הצילום, אם כי בדרך זו לא ניתן להוסיף לתמונה פרטים.
ככל שההגדלה גדולה יותר, קטן שדה הראייה של העדשה והמפתח הנומרי שלה, וגדל מספר f .
עדשה אשר מסוגלת להתכוונן לטווח של הגדלות נקראת עדשת זום, ובאופן טיפוסי היא מורכבת ויקרה יותר מעדשה רגילה.
פונקציית תמסורת אופטית - אחד המאפיינים החשובים ביותר למערכת אופטית, שמגדיר באופן פיזיקלי את איכות המערכת ואת הרזולוציה שלה.
אורך מוקד - המרחק שאליו מתמקדות קרניים מקבילות או תמונה רחוקה מאוד.
אורך המוקד הוא גודל אפקטיבי עבור כל מערכת העדשות.
אורך מוקד אחורי (BFL) הוא המרחק מאחורי העדשה למישור המוקד.
מִפתח - קוטר או שטח האלמנטים האופטיים שמהם נאסף האור לגלאי.
המפתח יכול להיות גודל אפקטיבי, כלומר שאין במערכת אלמנט אופטי בקוטר הזה.
את המפתח יכולים להגביל לדוגמה: גודל העדשות, צמצם, הקופסה התוחמת את המערכת, או גודל הגלאי.
מספר f (נכתב גם F או f#)- היחס בין אורך מוקד העדשה למפתח שלה,
מספר f הוא המאפיין העיקרי של עדשות עבור מצלמות, משקפות וטלסקופים.
זווית ראייה (שדה ראייה) - טווח הזוויות ממנו מתקבלת תמונה על הגלאי (תחום הזוויות של האור הנאסף אל תוך המערכת האופטית).
זווית הראייה של העין היא כ-50 מעלות, אם כי בעין הגבול אינו חד כמו במערכות מלאכותיות.
מפתח נומרי (NA) - הוא מדד נוסף לשדה הראייה של המערכת, כלומר לזווית האור הנכנס שנקלטת בגלאי.
המפתח הנומרי הוא המאפיין העיקרי של מיקרוסקופים, והוא מוגדר
כאשר הוא מקדם השבירה של התווך ו- היא מחצית זווית הראייה.
לרוב התווך הוא אוויר ובמקרים אלו .
קיים קשר בין המפתח הנומרי למספר f, על פי
עבור מספר f גדול מקיים בקירוב
רזולוציה - מספר הפיקסלים בתמונה, שהם מספר הנקודות השונות שנדגמות בתמונה.
הרזולוציה נמדדת לעיתים במגה-פיקסל (כמה מיליוני פיקסלים מצויים בחיישן), או באופן יותר מפורט בגודל המטריצה (אורך כפול רוחב) ופסיעה (pitch) שהיא גודל הפיקסל ונמדדת במיקרונים.
מקדם מילוי - כמה משטח הגלאי מוקדש בפועל לבליעת אור וכמה "מבוזבז" לצרכים אחרים.
גודל זה כפול הגודל הפיזי של הגלאי קובע כמה אור נקלט בגלאי.
רעש - הרעש במצלמה הוא "שגיאת הקריאה" שלה, כלומר ההפרש בין מדידת האור במצלמה לאור שקיים בתמונה האמיתית.
לרעש יש מקורות רבים בהם רעש סטטיסטי של האור הנכנס (shot noise), רעש של האלקטרוניקה בגלאי, כיול המערכת ועוד.
רעשים מתחלקים באופן הכללי ביותר לרעש מרחבי, שהוא ההבדל בין הקריאה של פיקסלים שונים, ואינו תלוי בזמן, ולרעש זמני, שהוא ההבדל בין קריאות נפרדות של אותו פיקסל, ויכול להיות שונה בין פיקסלים.
אברציות - עוותים בתמונה הנגרמים מכך שהיא גדולה ביחס לקירוב הפאראקסיאלי, שמניח זוויות קטנות מאוד של מהלך קרני האור במערכת.
באופן מעשי בכל מערכת אופטית קיימות אברציות, וכדי לתקנן יש לתכנן אלמנטים אופטיים כך שיפחיתו את האברציות, או להוסיף אלמנטים שיתקנו אותן.
אברציות או עוותים הן הבדלים בין המקור לתמונה, שנוצרים עקב המעבר במערכת העדשות.
רעש במערכת אופטית הוא שגיאת הקריאה של הגלאי.
גורם נוסף לשיבוש תמונה הוא מעבר האור באטמוספירה, שאינה אחידה לחלוטין.
קיימים מספר סוגי הפרעות, בהם:
בליעה - האטמוספירה בכדור הארץ בולעת את רוב הגלים האלקטרומגנטיים, מכיוון שהיא מורכבת ממספר גזים שבולעים בנפרד קרינות שונות .
טורבולנציה - שם כללי לתופעות של מעבר חלקיקי אבק במסלול האור.
גלאים מודרניים, במערכת אופטית המצלמת באור נראה, מזהים אור באמצעות בליעתו במוליך למחצה, ונחלקים לשתי קבוצות עיקריות:
גלאים המבוססים על טכנולוגיית CMOS
מערכי דיור בשיקום פסיכיאטרי היא שיטת שיקום שנועדה לאפשר למשתקמים עם לקות נפשית להתגורר בקהילה תוך קבלת מגוון שירותים בהתאם לצורכיהם.
מסגרות אלו קמו כאלטרנטיבה לתנועה המוסדית שהייתה נהוגה בעבר בשירותי בריאות הנפש.
המטרה המרכזית של מערכי הדיור היא לספק דיור יציב ועצמאי למשתקמים במסגרת קהילתית.
עד שנות ה-60, מרבית האנשים שהשתחררו מאשפוז במסגרת פסיכיאטרית והיו בעלי יכולת תפקוד גבוהה, שבו לגור עם משפחותיהם.
באמצע שנות השישים גם אנשים עם ליקויים תפקודיים משמעותיים ולאחר אשפוז ארוך הושבו לבתיהם, ללא התחשבות בצורכי הדיור שלהם.
במקביל לכך, קמה תנועה שקראה למצוא אלטרנטיבות דיור אחרות מלבד אשפוז במוסדות פסיכיאטריים.
משנות החמישים החלו בתי החולים הפסיכיאטריים לפתח מודלים של מסגרות דיור הכוללות חזרה הדרגתית לקהילה, ודגלו בשילוב הדרגתי ומפוקח עד לשילוב אופטימלי בקהילה.
תחילה שוחררו המשתקמים ממסגרת האשפוז לבתים קבוצתיים מפוקחים (Supervised group homes), לאחר מכן שולבו במסגרות פחות מפוקחות ולבסוף בדיור עצמאי ללא פיקוח.
במקביל לרמת הפיקוח במערך הדיור ניתנו שירותי תמיכה שונים כגון פיקוח תרופתי, טיפול פסיכולוגי, חינוך וייעוץ תעסוקתי.
עם השנים פותח מגוון רחב של מערכי דיור למשתקמים, אשר מדגישים באופן שונה את ערכי השיקום המנחים בעבודתם ומשתמשים ברמות פיקוח שונות.
גישת מערך הדיור (Housing Array Model) מבוססת על ההנחה כי צורכיהם של משתקמים עם הפרעות נפשיות הם מגוונים, ולפיכך יש להתאים רמות שונות של סיוע ותמיכה לכל אחד.
כל משתקם מקבל שירותים תמיכתיים בהתאם לצרכיו, יכולותיו והעדפותיו.
המגורים במערך הדיור מתאימים למשתקמים החסרים במיומנויות בסיסיות של דיור עצמאי ומעניקים למשתקם קהילה מובנית וחיי חברה.
בנוסף, המגורים המשותפים מונעים את הבידוד החברתי בשל מאפייני הפרעתם.
קיימים אתגרים רבים בהקמת מערכי דיור מתאימים למשתקמים, כגון מציאת מיקום למערך ללא התנגדות הקהילה באותה שכונה, מציאת מקורות מימון והתמודדות עם ניגוד אינטרסים בין אילוצים כלכליים לצרכיו הקליניים של המשתקם.
שני חסרונות עיקריים במודל מערך הדיור:
משתקמים רבים מעדיפים שלא לחיות במוסדות כאלה.
קריטריוני הקבלה הקליניים למערך הדיור אינם מוכחים מחקרית.
במסגרת דיור נתמך (Supported Housing) מסייעים למשתקם למצוא דיור בקהילה תוך ליווי ותמיכה מצד מקור מקצועי.
גישה זו התפתחה בשנות השמונים בעקבות מאבק עורכי דין שהתמחו בבריאות הנפש אחר מסגרות דיור למשתקמים בקהילה, וכאלטרנטיבה למסגרות הקליניות המצויות.
בנוסף, הם התייחסו לתנועת הצרכנים אשר ציינו את הדה-הומניזציה והגישה הפטרנליסטית שהיו נפוצות בתוכניות המגורים הטיפוליות במסגרת מוסדית.
עם השנים ועם העלייה החדה במספר מחוסרי הדיור הסובלים מלקות נפשית, פותחו תוכניות דיור נוספות על בסיס רעיון הדיור הנתמך בקהילה.
ישנם שני מרכיבים קריטיים של דיור נתמך: עזרה בדיור וניהול מקרה אינטנסיבי.
לרוב, הדיור הנתמך מוצע במקביל לטיפול קהילתי אסרטיבי (ACT), כיוון שישנה התאמה בין הערכים המנחים של תוכניות אלו, כגון נורמליזציה, אינדבידואציה ותמיכה אינטנסיבית למשתקם.
הבדל מרכזי בין תוכניות אלו הוא שדיור נתמך פונה לאוכלוסייה רחבה יותר של משתקמים עם לקות נפשית מאשר המודל הקהילתי אסרטיבי.
תוכנית מרכזית בדיור הנתמך היא 'הנתיב לדיור' (Pathways to housing) המיועדת לאוכלוסיית משתקמים המורכבת ברובה מאנשים המשתקמים מחוסר דיור, לקות נפשית חמורה והפרעות התמכרות לחומרים, אשר לרוב נכשלו בתוכניות שיקום אחרות (בית סוהר, בית חולים, בית חולים פסיכיאטרי ומקלטים).
תוכנית זו מבוססת על אמונה כי דיור הוא זכות בסיסית לכל אדם, החלמה מלקות נפשית היא אפשרית וכי יש לכבד את בחירות האדם בתהליך השיקום המאפשרות לו להחזיר את השליטה בחייו.
לכן, בשונה מתוכניות דיור נתמך אחרות, תוכנית זו מפרידה בין טיפול ודיור, ואינה דורשת השתתפות בטיפול או תנאים מקדימים אחרים על מנת לקבל זכאות לדיור.
במסגרת זו מסייעים למשתקמים במציאת דיור מיידי, עצמאי וקבוע, בליווי בתהליכים בירוקרטיים ובסיפוק טיפולים תומכים ומתמשכים לפי בחירת המשתקם, הניתנים על ידי צוות רב מקצועי הכולל פסיכיאטר, אח, מומחה תעסוקה, עובד סוציאלי ועוד.
כל זאת למען החלמת המשתקם והשתלבותו המחודשת בקהילה.
תוכנית זו מובילה את המשתקמים לייצב את מחלתם, להסתגל למגורים ולבסס קשרים חברתיים וקהילתיים.
ביקורת על מודל הדיור הנתמך:
נטען כי התוכנית לא מתאימה לכלל אוכלוסיית המשתקמים וכי בשלבי השיקום הראשונים ישנה חשיבות לשיטות מובנות יותר.
המשתקמים חשים בידוד חברתי כתוצאה מהמגורים העצמאיים בסביבה הקהילתית.
אף על פי שדיור נתמך מבוסס על עקרון השילוב בקהילה, השגת שילוב זה אינה פשוטה ומשתקמים רבים נותרים מבודדים בדירותיהם ללא יצירת קשרים עם הקהילה.
לעיתים מערך הדיור הנתמך אינו מתחשב באילוצים הכלכליים של הקהילה.
דיור אטרקטיבי, בטוח ובעל מחיר סביר אינו פתוח לשוק הרחב.
דיור בעת משבר היא אלטרנטיבה מעשית לאשפוז פסיכיאטרי כאשר סיבת הפנייה לעזרה פסיכיאטרית היא אי יציבות הקשורה בדיור.
במקרים רבים מוצאים עצמם אנשים עם לקות נפשית מגורשים ממקום מגוריהם, לא רק על רקע כלכלי אלא גם על רקע התנהגותי.
על מנת לבצע סינון בין משתקמים הזקוקים לאשפוז ובין אלה הזקוקים לדיור בעת משבר, נבדקים מרכיבים כגון התנהגות אלימה של האדם, אובדנות ושימוש בסמים ואלכוהול.
קיימים שני סוגי דיור בעת משבר:
אינדיבידואלי – השמה של המשתקם בבתי אומנה או במסגרת קהילתית כגון אכסניה.
קבוצתי – מתקנים מורשים שמטרתם היא קליטת משתקמים בעת משבר פסיכיאטרי שאינו מחייב אשפוז.
מחקרים מראים כי מבחינה כלכלית, דיור בעת משבר פחות יקר מאשפוז פסיכיאטרי.
מערכי דיור בשיקום פסיכיאטרי בישראל
כחלק מחוק שיקום נכי נפש בקהילה תש"ס (2000), אנשים עם לקות נפשית בשיעור של 40% לפחות זכאים לקבל סל שיקום לשיפור מצבם ולשילובם האופטימלי בקהילה.
חלק משירותי השיקום המוצעים למשתקמים במסגרת הקהילה הוא דיור.
בישראל קיימים שני סוגי דיור נתמך:
הוסטל – מסגרת דיור בקהילה למשתקמים הזקוקים לתמיכה ולליווי אינטנסיביים בכל שעות היממה.
לכל דייר בהוסטל מותאמת תוכנית אישית אשר מטרתה לקדם חיים עצמאיים של המשתקם בקהילתו.
החלוקה לסוגי ההוסטלים היא על בסיס רמת תפקודו של המשתקם; בהוסטל מסוג רגיל או מתוגבר מתגוררים משתקמים ברמת תפקוד גבוהה, ובהוסטל הכוללני מתגוררים משתקמים ברמת תפקוד בינונית.
קהילה תומכת – קהילה תומכת הוא שירות חדש אשר התפתח משירותי ההוסטל הקיימים.
בקהילה תומכת מאפשרים מגורים בקהילה תוך מתן תמיכה מקסימלית לדיירים כפי שניתנת בכל הוסטל אחר.
החיים מתקיימים בדירות בקהילה ולא בבית אחד גדול כפי שבדרך כלל השירות ניתן בהוסטל.
דיור מוגן – המשתקמים מתגוררים בדירות בקהילה, ושירותי הדיור המסופקים הם השגחה וליווי של אם או אב בית ושל איש מקצוע בריאות הנפש.
במסגרת זו מנחים ומלווים את הדיירים במילוי מטלות כגון ניהול משק בית, שימוש בכסף, יחסי שכנות ועוד.
סוגי הדיור המוגן מסווגים על פי מספר ביקורי אנשי הצוות בדירת המשתקמים; בדיור מוגן מסוג לוויין מתקיימים עד שני ביקורים בשבוע, בסוג נוסף מתקיימים בין שלושה לחמישה ביקורים בשבוע, ובדיור מוגן מתוגבר מתקיימים עד שישה או שבעה ביקורים שבועיים.
נכון לשנת 2007 השתמשו 7,284 משתקמים במערכי הדיור במדינת ישראל.
כיום ישנה הסכמה בקרב חוקרים כי המחקר על מערכי הדיור עדיין לוקה בחסר.
מצב זה נוצר בשל מספר סיבות:
רוב המחקרים בתחום אינם מתבצעים על בסיס תאוריה כלשהי.
רוב המחקרים אינם משתמשים בהגדרות ברורות לשם קביעת תנאי המחקר ואף חסרים כלי מדידה אמינים.
קיימת חוסר הסכמה בקרב חוקרים בתחום לגבי תוצאות הדיור.
המשגות שונות של דיור היוצרות בלבול בספרות המחקרית.
רוב המחקרים על דיור אינם ניסויים, ולכן מסקנותיהם אינן חזקות.
מערכות מורכבות מסתגלות הוא תחום ידע העוסק במערכות מסוגים שונים המכילות גורמים הפועלים באוטונומיות וביחסי גומלין אלו עם אלו באופן המייצר דינמיקות מערכתיות ייחודיות המשתנות לאור השתנות התנאים.
מערכת מורכבת מסתגלת היא מערכת מורכבת שיש בה רשת דינמית של אינטראקציות, אך ייתכן שהתנהגות ההרכב אינה ניתנת לחיזוי בהתאם להתנהגות הרכיבים.
היא מסתגלת באופן אדפטיבי, בכך שהפעילות - הן האינדיבידואלית, והן ביחסי הגומלין, עוברת שינוי ומתארגנת בעצמה בהתאם למיקרו-אירועים או אוסף אירועים מחוללי שינוי.
מערבת מורכבת מסתגלת היא מערכת שיש לה מספר תכונות כמו יכולת לימוד, ארגון עצמי, הגחה, קו-אבולוציה.
התחום רלוונטי בייחוד לניתוח של מערכות אקולוגיות ומערכות אנושיות שבהן אין גורם שמכתיב מלמעלה את התנהגות הפרטים.
התנהגות זו מייצרת את ההיבט של ההסתגלות - היכולת להתמודד עם שינויים לאורך זמן.
ההסתגלות האבולוציונית מתוארת כמערכת מורכבת מסתגלת במיטבה.
תחום המחקר של מערכות אלו נשען על התחום של גישת המערכות ושל תורת הכאוס וכן על מחקרים מתחומי הביולוגיה, הזואולוגיה ומדעי החברה.
הוא הגיע להגדרה במהלך שנות ה-80 ומשם חדר גם לעולמות של הכלכלה ותורת הארגונים.
החיוניות של התחום נובעת מכך שמערכות מורכבות מסתגלות מציגות התנהגות מאקרו שונה מאוד מההתנהגות של כל אחד מהסוכנים בנפרד ואחד המאפיינים של התנהגות זו היא היכולת להתאים את תפקוד המערכת כולה לסביבה משתנה של אילוצים.
מערכות המורכבות ממיקרו־מערכות המקיימות ביניהן תקשורת כלשהי.
בדרך כלל הכוונה לכך שכל אחת מהמיקרו־מערכות היא מערכת פשוטה יחסית שנהוג לקרוא לה "סוכן".
בהיבטי התקשורת, בדרך כלל, הכוונה לקיום תקשורת, בעיקר, בין "שכנים קרובים".
פריצת הדרך של התחום הייתה בהבנה שניתן לתכנן ולבנות מערכות מעשי ידי אדם, כאלו.
מערכות שיש להן יכולת אינהרנטית להסתגל לסביבה משתנה ו"תכונה" זו אינה שמורה רק למערכות ביולוגיות.
קן נמלים - קן נמלים הוא דוגמה למערכת מורכבת מסתגלת היוצרת אורגניזם-על.
אף על פי שלנמלים יש מוח פרימיטיבי יחסית ואף על פי שכל נמלה חיה כשנה אחת בלבד – לקן הנמלים כולו יש התנהגות מאוד "חכמה" ומאפיינים שתלויים ב"גיל" של הקן כולו.
נמלים יודעות למצוא את הנתיב האופטימלי למזון – בעיה שקשה מאוד לפתור באמצעים אנליטיים.
יש להן חלוקת תפקידים מאוד מוגדרת, אף על פי שכאמור, אין לכל אחת מהן בנפרד מוח מפותח וגם אין שום מנגנון של שליטה מרכזית בקן הנמלים.
ההתנהגות של "קן הנמלים" כולו, כמו עד כמה חברות הקן תוקפניות כלפי נמלים מקן אחר – תלויה בגילו של הקן, אף על פי שכל נמלה בפני עצמה חיה רק שנה אחת.
בשנים האחרונות הוכח שאת כל ה"התנהגויות" האלה ניתן להסביר באמצעות מעט מאוד הנחות כמו היכולת של הנמלים להפיץ ולהריח פרומונים והיכולת שלהם לחוש את תדירות הפגישות שלהן עם נמלים אחיות לקן.
חלק ניכר ממודלים אלו הוכחו במחקרי שדה.
המוח האנושי - המוח כולו מהווה סוג של מערכת מורכבת מסתגלת כאשר ה"סוכנים" ו"התקשורת" הם הנוירונים והסינפסות.
ערים - עיר גדולה מהווה מערכת מורכבת מסתגלת כאשר "הסוכנים" הם בני האדם.
מערכת החיסון בגופם של בעלי חיים היא מערכת מורכבת מסתגלת וכך גם בורסות מסחר גדולות
תכונות אופייניות למערכות מורכבות מסתגלות
מערכות מציגות התנהגות סיבתית לא ליניארית, כלומר מרכיבים רבים משפיעים אלו על אלו ולא ניתן לצמצם את ההשפעות לרכיב אחד.
שינוי קטן באילוצי הסביבה עשוי בתנאים מסוימים, להביא לשינוי מאוד גדול במערכת כולה (בדומה לאפקט הפרפר מתורת הכאוס).
מעגלי משוב - הפרטים פועלים על המערכת באופן שמשפיע עליהן בחזרה.
לדינמיקה הזו קוראים מעגל משוב מאחר שיש בה מרכיב של "משוב עצמי", כלומר התנהגות של סוכן אחד מסוים מושפעת מהתגובה של סביבת הסוכנים אליה הוא מקושר, לפעולה שהוא עצמו יצר במקור.
בדרך כלל, מדובר במערכות שמספר הסוכנים שלהן "מספיק גדול" כך שאי אפשר לתאר אותן באמצעות משוואות דיפרנציאליות חלקיות "רגילות" (אלפים עד מיליארדים).
מערכות מורכבות מסתגלות שונות באופן מהותי מהמערכות שבדרך כלל היה מקובל להתייחס אליהן בפיזיקה, במובן זה שמדובר ב"מערכות פתוחות" ולא במערכות סגורות, "שומרות אנרגיה".
כדי לשמור מערכת מורכבת מסתגלת במצב מסוים נדרש לספק לה אנרגיה כל הזמן.
גבולות המערכת לא תמיד מוגדרים היטב.
בדרך כלל מתכוונים למערכות שבהן לכל אחד מהסוכנים, אין "מודעות", אלא, התנהגותו נקבעת אך ורק לפי המידע או ההשפעה הפיזית שהוא מקבל מאותם סוכנים אליהם הוא מקושר ולא מהתנהגותה של ה"מאקרו־מערכת".
מערכות מורכבות מסתגלות מייצרות תופעות מתהוות ומעברי פאזה, כלומר נוצרת מציאות חדשה בזמן קצר כפועל יוצא מתהליכים רבים המתרחשים במקביל.
מציאות כזו יכולה להיות היווצרות של זן חדש בביולוגיה, היווצרות הכתב, וכדומה.
מערכות מסתגלות נוטות להגיע לשיווי משקל דינמי בין המרכיבים השונים אף על פי שמתקיימים ניגודים ומתחים בין מרכיבים אלו.
כפי שצוין בפתיחה, המוח הוא מערכת מורכבת מסתגלת מעצם טבעו.
מחקר מהשנים האחרונות, מגלה כי גם חיידקים מקיימים ביניהם תקשורת.
אחת התופעות היפות ביותר שנמצאו בהקשר זה היא התופעה של "הארה ביולוגית".
המחקר שהתבצע על סוג מסוים של דיונון בהוואי בשם דיונון מעוגל הוואיי (Hawaiian Bobtail Squid), הוכיח כי שיטת ההארה שבה הוא משתמש מבוססת על חיידקים שפולטים אור רק כאשר הם נמצאים בסביבה שבה יש צפיפות גבוהה של חיידקים דומים להם בסביבתם הקרובה.
הדיונון המדובר משתמש בתופעה זו כדי להאיר את קרקעית הים וכך הוא יכול לנוע, בלילה, במים רדודים, מבלי להטיל צל כלשהו.
המחקר המדובר כלל זיהוי המנגנון שבאמצעותו החיידקים "יודעים" כמה חיידקים יש בסביבתם הקרובה ואת המנגנון המדויק שמהווה "הדק" לתחילת ההארה שלהם.
מחקר זה הוא דוגמה לחיפוש אחרי שיטת תקשורת כדי להסביר התנהגות "מאקרו־סקופית" של קבוצה, התנהגות שלא ניתן להסביר על ידי חקירת ההתנהגות של פרט בודד אחד.
במחקר זה הוכח כי שיטת התקשורת שבה נעשה שימוש היא "חישת צפיפות" (Quorum Sensing).
גם בגופם של בעלי חיים מרובי תאים, עיליים כמו האדם, מתקיימת תקשורת בין התאים השונים באמצעות "מיקרו־חלקיקים" המכילים פיסות DNA שנישאות בדם ובעצם ומעבירות מידע גנטי בין התאים השונים.
תחום זה נמצא בחיתוליו, אבל כבר היום, מעריכים שניתוח שיטתי של דגימות דם פשוטות עשוי לאפשר זיהוי של התמודדות עם סוגים שונים של "סרטן", בשלב מוקדם של המחלה ובאמצעות בדיקת דם רגילה שאינה מחייבת בדיקה פולשנית.
קיימים גם מחקרים, בשלבים ראשוניים, שתכליתם להוכיח כי אפשר לזהות פגמים מולדים בעוברים על ידי בדיקת דם רגילה של האם, תוך עקיפת הצורך בבדיקות מי שפיר.
בעלי חיים רבים מפגינים יכולת תנועה ב"להקות" או "נחילי ענק" שאי אפשר להסבירם במורכבות גדולה של המוח.
מסתבר שאם מניחים שהנחיל כולו הוא מערכת מורכבת מסתגלת, כמה כללים פשוטים יחסית לגבי התנועה מאפשרים להסביר באופן מלא את התנהגות הקבוצה הגדולה.
בתמונה אפשר לראות להקה גדולה למדי של זרזירים, יורדת ללינת לילה בנחל גרר שבנגב, כאשר מצד ימין למעלה, מנסה לתקוף אותם בז עצים, שבפועל לא הצליח לצוד אף אחד מעשרות אלפי הזרזירים.
ארגונים מודרניים, בעידן התעשייתי, מתאפיינים במבנה היררכי.
מכיוון שתהליך קבלת ההחלטות במבנים ארגוניים כאלה, תלוי בכל שרשרת ההיררכיה – זמן התגובה של ארגונים כאלה לשינויים מהירים הוא ארוך (סכום הזמנים של כל מקבלי ההחלטות לאורך שרשרת קבלת ההחלטות, הן בערוץ של קבלת המידע והן בערוץ של הפצת הנחיות לפעולה).
זמן זה עלול להיות לא מספק בראיית מטרות הארגון.
העברת הארגון למבנה "שטוח יותר", מבנה כזה שבו רוב ממלאי התפקיד הם במעמד דומה והמידע זורם ביניהם במנגנון של שיתוף ולא על פי השרשרת ההיררכית – יכול להתאים יותר.
בארגון מסוג זה המנהלים מניעים את רוב מממלאי התפקיד באמצעות מנגנונים של השראה ופחות באמצעות פקודות לביצוע.
בארגונים כאלה, המנהלים עסוקים יותר בהגדרת כללי התנהגות, מדיניות ומשימות ופחות בהנחיות קונקרטיות לפעולה (בארגונים צבאיים מקובל לקרוא לזה "פיקוד משימתי" – כלומר, יחידה צבאית שפועלת כמערכת מורכבת מסתגלת מגדירה ליחידות המשנה או ללוחמים משימה ולא פקודה מוגדרת היטב, המפרטת את שיטת הביצוע.
שיטת הביצוע נמצאת באחריות היחידות הקטנות או הלוחמים הבודדים).
תפקידם של המנהלים כולל גם הכוונה, הדרכה, העמדת ניסיונם לרשות כלל ממלאי התפקיד וכיוצא באלו.
ההסתכלות על ארגון טרור כמערכת יכולה לעזור בשלושה מובנים:
ניתוח הארגון כמערכת מאפשר להבין ולחפש מהם "מקורות האנרגיה שלו".
הכוונה לחיפוש כלל המרכיבים שהארגון מקבל מבחוץ, כולל הדרכות, תמיכה כספית, אנרגיה ומכלול נושאי ה"רכש חוץ" כמו אמצעים וחומרים נדירים וכיוצא בזה.
ניתוח כזה מאפשר גם לחפש בצורה סדורה, את מרכיבי הארגון עצמו – כלומר, מה הרעיון שמאחד את חברי הארגון, מהם דרכי התקשורת וטופולגיית ההתקשרות, מי מאנשי הארגון מהווה "צומת חשוב", מהם מנגנוני ההדרכה, היכן ממוקמים המחסנים וכיוצא בזה.
מרכיב נוסף הוא ניתוח פרטני של דרכי ההשפעה של הארגון, כמו הנחת מטעני צד, ירי טילי נ"ט על מכוניות וכיוצא בזה.
שלושת המרכיבים יחד מאפשרים הכנת תוכנית מסודרת הן להכוונת מאמץ המודיעין והן לגיבוש דרכי פעולה להתמודדות עם הארגון.
אפשר להסתכל על ההתמודדות כעל התמודדות בין שני ארגונים לומדים שכל אחד מהם מנסה להשתפר בהתמדה, להחליף דרכי פעולה ולאתר נקודות תורפה אצל היריב.
בהסתכלות הזו, התחרות בין הארגונים כוללת מימד של תחרות על היכולת לקיים "קצב לימוד" גבוה יותר.
באמצעות ראייה זו, אפשר לנתח בצורה שיטתית את השאלה "איך להמיר את המבנה הארגוני העצמי", כדי להבטיח יכולת הסתגלות ולימוד בקצב גבוה יותר מהקצב שבו היריב משתנה.
פן נוסף שהסתכלות זו מאפשרת הוא "יכולת לחזות פני עתיד".
מכיוון שמדובר בהתמודדות עם ארגון לומד, הרי כל פעולה מוצלחת כנגדו תגרום לו להחליף שיטת פעולה.
תכונה זו של היריב מאפשרת לבנות פתרונות אל מול אתגרים שהוא עצמו עוד לא מימש.
ההסתכלות מהזווית של "מערכות מורכבות מסתגלות" מאפשרת גם "אבן בוחן בסיסית" והיא הטענה שכדי שההתמודדות תהיה אפשרית בכלל, מתחייב שרמת המורכבות של שני הארגונים המתמודדים תהיה דומה.
אם מגדירים את רמת מורכבות כאוסף המספרים הנדרשים להגדרת "מצב כלל המערכת" הרי שככל שהמערכת היררכית יותר, בלי קשר לגודלה או עצמתה, היא פשוטה יותר.
ניתוח רשתות חברתיות ותופעת המהפכות בעולם הערבי
בתחילת המאה העשרים ואחת, עשרות שנים בודדות לאחר פתיחת השימוש באינטרנט לעולם הרחב ולאחר התפתחות הפרוטוקלים של HTTP, דואר אלקטרוני וה־WWW בכללותו, הופיעו אפליקציות המהוות רשתות חברתיות.
אפליקציות אלו מאפשרות קשרים בין בני אדם, שיתוף מידע או התמנות למידע, במגוון טופולוגיות וברמות תפוצה שמעולם לא היו כאלה בהיסטוריה האנושית.
נכון לינואר 2013 לרשת פייסבוק יש למעלה ממיליארד משתמשים ולרשתות גוגל פלוס, טוויטר ופינטרסט יש מאות מיליוני משתמשים.
תפוצתם של הטלפונים החכמים גורמת לכך שלכל ה"סוכנים", כלומר, האנשים, חברי הרשת החברתית, יש נגישות כמעט רצופה לאפליקציה.
מכיוון שטופולגיית התקשורת אינה בהכרח קשר עם שכנים קרובים בלבד ומכיוון שכמות ה"סוכנים", כלומר, משתמשי הרשת, גדולה מאוד – עלולות להתקבל התנהגויות שקשה לחזות מהן יהיו.
בספר "כשמרקס וניטשה נפגשו בכיכר תחריר", מוצגת למשל הטענה ולפיה לרשתות חברתיות בעולם הסייבר יש תרומה לא מבוטלת לתופעת המהפכות בעולם הערבי.
לפי ספר זה, זמינות המידע גורמת לדור הצעיר לגלות את הפער העצום בין רמת החיים שלו לרמת החיים הנהוגה במערב ומצד שני, סדרה של הפגנות אלימות ביחד עם זמינות היכולת לתקשר באמצעות רשתות חברתיות, גורמות להתחזקות האמון בין "המהפכנים" במקביל לחיזוק האמונה של ה"המון" שיש ביכולתו לגרום לשינוי.
כל אלו יחדיו מתלכדים לתופעה לא־ליניארית שבסופו של דבר מביאה לנפילת המשטר – אף על פי שלתנועת המחאה אין אידאולוגיה חלופית.
מוצע אפילו לקרוא לתופעה זו "מהפכות נטולות אידאולוגיה" או "מהפכות נטולות הנהגה".
מכיוון שלמהפכנים אין אידאולוגיה חלופית, מייד לאחר נפילת המשטר הקיים, נכנסים ארגונים לא מדינתיים ותנועות דתיות אל תוך מערכות הפוליטיקה והכוח והמדינות נופלות לתקופת כאוס שקשה לדעת מה יהיה בסופה.
יוצא שתוצאת המהפכה, לפחות בטווח הזמן הקצר, הפוכה, במובנים מסוימים, למה שהתכוונו המהפכנים.
כדי לבנות מערכת כזו נדרשת מערכת שיש בה הרבה מאוד סוכנים ומספיק שכל סוכן יקיים שישה כללים פשוטים:
קיום של יכולת השפעה על הסביבה
קיום תקשורת עם סוכנים אחרים
קיום יכולת לחקות הצלחות (לדוגמה, בדרך של ריבוי המבוסס על תכונות שהוכחו כמוצלחות בכמה סוכנים שונים, בדומה לריבוי זוויגי בטבע, ובשילוב אפשרי של מוטציות אקראיות).
על פי הגדרת המערכת, ל"סוכנים" צריכה להיות תכונה אינהרנטית של "חיקוי הצלחות".
תכונה זו יכול להישען על כמה סוגים של מנגנונים.
מנגנון המחזק את מרכיבי המערכת כפונקציה של הצלחת המערכת המאקרו־סקופית כמכלול.
ידוע למשל שיש במוח מנגנון כזה שמתבטא בהפרשה של חומרים כימיים הגורמים ל"הנאה" כאשר מתרחש משהו מוצלח וכך המוח "מחזק" התנהגויות שיש בהן יתרון.
מנגנון אחר, הוא מנגנון המאפשר לסוכנים הבודדים להתרבות בהתרבות זוויגית – כך שבהסתברות גבוהה לסוכן – צאצא יהיו תכונות טובות יותר מתכונותיו של הדור הקודם.
המנגנון המתקדם ביותר הוא מנגנון של ריבוי זוויגי, אבל, כזה שמשלב בתוכו מוטציות אקראיות בכמות קטנה.
(סדר גודל של פרומיל מסה"כ תהליכי הריבוי).
ריבוי זוויגי של סוכנים מוצלחים מבטיח חיזוק של "תכונות מועילות" ברמת הסוכן הבודד.
"תכונות מועילות", בהקשר זה, הן אותן תכונות שמשפרות הן את "ביצועי" הסוכן הבודד והן את "ביצועי" המערכת המאקרו־סקופית.
קיומן של המוטציות מאפשר למערכת כולה למצוא פתרונות "גלובליים" ולא להיתקע ב"מקסימום לוקלי".
מנגנון זה גם מהווה יכולת התאמה לאתגרים סביבתיים פתאומיים.
יתרונן של מוטציות ברמת הסוכן, היא העובדה שמוטציה מזיקה, בסבירות גבוהה, תמות תוך כמות קטנה של איטרציות בעוד שמוטציה מוצלחת תתחזק במהירות ותפיץ את עצמה תוך מספר לא גדול של מחזורי התרבות.
בשנים האחרונות, "אלגוריתמים גנטיים" כאלו מוצאים את דרכם לתחומי ההנדסה השונים, בעיקר כשיטה לאופטימיזציה.
אלגוריתמים גנטיים הם אפילו חלק מתוכנות מדף כמו MATLAB
בהחלט אפשרי כי מערכת מורכבת מסתגלת הבנויה מ"סוכנים" שיש להם מנגנון ריבוי זוויגי הכולל מוטציות – היא המודל שמאפשר תכנון ובנייה של מערכות שמסוגלות להיות "יצירתיות" במובן של מציאת פתרונות בתחומים אחרים לגמרי ממה שבונה המערכת חשב או ייעד למערכת בזמן בנייתה.
למעט תחום ה"הנדסה גנטית" שבו מנסים להנדס תכונות של מערכות ביולוגיות קיימות, לא מוכרות עדיין מערכות מכניות הנדסיות שנבנו כמערכת מורכבת מסתגלת שלכל אחד מהסוכנים שלה יש יכולת התרבות זוויגית ו"מוטציות".
חשיבות התקשורת בכלל וטופולוגיית רשת התקשורת בפרט, והשפעתה על תכונות המערכת מורכבת מסתגלת
כפי שצוין, אחד מתנאי המינימום לקיום "מערכת מורכבת מסתגלת" היא תקשורת בין "סוכני" המערכת.
תקשורת כזו יכולה להתקיים במספר צורות.
ראשית, ייתכן מצב בו כל סוכן מתקשר עם כל הסוכנים הנמצאים ב"טווח" התקשורת ממנו.
תקשורת של בני אדם באמצעות צעקות, במקום פתוח, היא דוגמה לכך.
דרך אפשרית אחרת, היא התקשרות באמצעות הטלפון שאז מתקיימת החלפת מידע רק בין שני סוכנים ובתנאי שלשניהם יש קשר ל"מרכזייה".
ייתכנו גם סוגי תקשורת שאינם "בזמן אמיתי", או בדרך ישירה, כמו מנגנון הפיזור והרחה של פרומונים בנמלים, או מנגנון "חישת הצפיפות" שככל הנראה, נפוץ בהרבה סוגים שונים של מערכות ביולוגיות.
התקשורת יכולה להיות איטית מאוד (תהליכים כימיים) או מהירה מאוד, למשל, באמצעות קרינה אלקטרומגנטית שמהירות התפשטותה היא מהירות האור.
התקשורת יכולה להיות צרת פס כמו במקרה של תקשורת כימית איטית או מאוד רחבת פס כמו במקרה של תקשורת "תדר רדיו" בין מכשירי רדיו מתקדמים המותקנים על פלטפורמות צבאיות גדולות או אפילו תקשורת לייזר שיש לה רוחב פס גדול במיוחד.
לכל סוג תקשורת כזה יש השפעה ישירה על "התנהגות המערכת כולה", על תכונת "מהירות התגובה" שלה, למשל.
אחד הגורמים המשפיעים ביותר על תכונות המערכת מורכבת מסתגלת היא טופולוגיית הרשת.
רוב המערכות "הטבעיות" מקיימות צורת התקשרות שבה לחלק מהסוכנים יש תכונה של "מרכזיות" במובן זה שהם מהווים צומת שיותר סוכנים מתקשרים דווקא אליו.
"מרכזיות אלו" יכולות להוות נקודת תורפה של המערכת כך שלפגיעה בהן יכולה להיות משמעות גדולה לגבי התנהגותה ה"מאקרו־סקופית" של המערכת כולה.
דוגמה לחלק מהטופולוגיות האפשריות אפשר לראות באיור שלהלן (הדוגמה נלקחה מהערך טופולוגיית רשת):
על פי ההגדרה, לכל אחד מהסוכנים יש יכולת זיכרון.
סוג אחר של זיכרון במערכות מורכבות מסתגלות הוא זיכרון של "דפוסים" (Patterns).
זיכרון זה יכול להתקבל כתוצאה משינוי בטופולוגית התקשורת של הסוכנים.
במסגרת מחקר "רשתות נוירוניות" הראו שלשינוי ב"רישות" של הנוירונים יש ביטוי ביכולת "זיהוי דפוסים" בקלט הנתונים שמהערכת "חשה".
סוג זה של זיכרון מאפשר לזכור "דברים בהקשר".
ניתוח מעמיק של תחום זה מופיע בספרו של פרופסור דניאל סטרן, כולל מגוון גדול של ניסויים אמפיריים וניתוח של הנושא כמרכיב מרכזי בהתהוותה של "תפיסת העצמי" בתינוקות.
מודל זה נותן הסבר אפשרי ליכולת לזכור כמות גדולה של מודלים ב"אותה חומרה".
מבחינת חוקרי הזיכרון, מודל זה מתאים לזיכרון שנקרא זיכרון דקלרטיבי, סמנטי.
במערכות ביולוגיות, זיכרון זה כרוך ב"רישות מחדש" של נוירונים ובהתאם, זהו תהליך לא קצר.
מעניין לציין ששימוש בזיכרון זה עלול להביא למצב בו האדם זוכר דברים שכלל לא היו, מכיוון שלמעשה, הוא "שולף מהזיכרון" דפוס תלוי הקשר ולא "צילום" של פרטי מידע בלתי תלויים ואובייקטיביים.
במחקרים של רשתות נוירונים מלאכותיות, שינוי המשקל היחסי של קשר מסוים בהשוואה לקשרים האחרים, גורם לאותו סוג של יכולת "זיהוי דפוסים".
מנגנון זה מהווה סוג של "קידוד דפוסים" המאפשר לזכור כמויות גדולות מאוד של מידע באמצעות "זיכרון של דפוסים" המתבטא בסט קטן של פרמטרים המקודדים את כל הדפוס.
אפשר להסתכל על זה כמו על קרוב של פונקציה מסובכת באמצעות סט קטן של מקדמים לאברים מעריכיים של פולינום מקורב.
סוג אפשרי שלישי של זיכרון, הוא זיכרון של דפוסים הנשען על היכולת לתקשר בין הנוירונים בתדרים שונים.
ההפרדה במישור התדר מאפשרת לשמור מספר גדול של דפוסים, על אותה חומרה, ללא שנדרש שינוי ברישות הפיזי של הנוירונים.
לא מוכרת הוכחה אמפירית המחזקת אפשרות זו.
מבחינת חוקרי הזיכרון, יש גם הפרדה בין היכולת "לזכור" סוג מסוים של מיומנות (איך לרכב על אופניים, לדוגמה) לבין היכולת לזכור אירועים או מודלים הנוגעים לעבר.
הביטוי הפיזיולוגי של סוג זיכרון זה לא ידוע.
תכונה חשובה במיוחד של שני סוגי הזיכרון האחרונים שהוזכרו היא העובדה שכדי "לזכור", מספיק שתהיה קיימת הרשת הנוירונית "הנכונה" ו"סט" הפרמטרים שמקודד את ה"דפוס" הרלוונטי.
לנושא זה יש חשיבות עליונה במערכות ביולוגיות מכיוון שהוא מאפשר להוריש מרכיבים חשובים של מיומנויות וזיכרון סמנטי – מדור לדור, אף על פי שבעת היווצרות העובר – עוברות רק מולקולות בודדות מההורים לצאצאים דרך תאי המין.
כך לדוגמה, אפשר להסביר איך בעלי חיים מורישים לצאצאים שלהם נתיבי ניווט של נדידה בין יבשות או מיומנות טיסה לגוזל שרק קופץ מהקן בפעם הראשונה בחייו או את הפחד מנחשים.
רקורסיה במערכות מורכבות מסתגלות והסבר אפשרי להופעת ה"מודעות"
מערכת מורכבת מסתגלת שלמה יכולה להוות "סוכן" למערכת גדולה יותר.
לדוגמה, תאי המוח, הנוירונים והסינפסות מהווים מערכת מורכבת מסתגלת.
רכיבי המוח השונים, האמיגדלה, הקורטקס וכדומה, מהווים מערכת שנייה.
המוח כולו, ביחד עם יתר אברי הגוף, מהווה חלק מהאדם השלם.
קבוצה של אנשים המחוברים באמצעות שפה או רשת חברתית, מהווים מערכת מורכבת מסתגלת שהאנשים הם הסוכנים שלה וכדומה.
אפשר לדבר על "סדר המערכת" לפי מספר הפעמים שמערכת כזו נמצאת בתוך מערכת אחרת שעונה לאותן הגדרות.
תכונות המערכת כולה, גם הן, יכולות להיות "מקופלות" אחת בתוך האחרת.
"אבר" אחד המהווה מערכת מורכבת מסתגלת מופקד על שליטה באבר אחר.
מרכיב הזיכרון יכול להיות זיכרון כימי פשוט, ברמת הסוכן הבודד, זיכרון דפוסים ברמת רשת הנוירונים בתוך האמיגדלה, זיכרון דפוסים בקורטקס ששולט ומבקר את האמיגדלה וכדומה.
יש חוקרים הגורסים כי תופעת הרקורסיה היא זו שגורמת לאפשרות שהמערכת תמדל את עצמה ובמערכות מורכבות מסתגלות מסדר שלוש ומעלה, יכולה להופיע "מודעות".
בהסתכלות זו ה"מודעות" היא היכולת של המערכת להתייחס לעצמה באמצעות "מודלים" או "דפוסים" ו"להבין" שיש למערכת עצמה "מצב רוח" שמשפיע על עצמה או לחילופן לזהות את עצמה במראה כדוגמה למודעות עצמית – תכונה שרק בני אדם ושימפנזים בוגרים מסוגלים לה.
הסבר זה מאוד אטרקטיבי מההיבט של "יופי מדעי" מכיוון שהוא נותן הסבר אנליטי להופעת מודעות עצמית בבעלי חיים מבלי להזדקק לתחומים שמחוץ למחקר המדעי.
דאגלאס הופשטטר מי שחיבר גם את הספר "גדל, אשר, באך" הוא ממובילי התיזה הזו ואף כתב על כך ספר שתורגם לעברית ונקרא "אני לולאה מוזרה".
מערכת אבו עגילה הייתה סדרה של קרבות בין אוגדה 38 לבין כוחות של צבא מצרים.
הקרבות שנערכו במהלך מלחמת סיני ("מבצע קדש") במתחם אום כתף - אבו עגילה, במזרח סיני, הסתיימו בניצחון ישראלי, למרות כישלונות מקומיים שנרשמו לחובת צה"ל.
בצד המצרי נהרגו כ-260 חיילים.
הקרב החל ב-30 באוקטובר בשעות הצהריים, והסתיים ב-2 בנובמבר בצהריים.
אום כתף נמצא כ-15 קילומטרים ממזרח לצומת אבו עגילה במזרח סיני.
במקום צומת כבישים, כביש אבו עגילה - ניצנה ממערב למזרח וכביש קוסיימה - רפיח מדרום לצפון.
מתחם זה עמד במוקד הקרבות בין הצבא המצרי לבין צה"ל.
ב-26 ביולי 1956 הכריז נשיא מצרים, גמאל עבד אל נאצר, על ההלאמה של חברת תעלת סואץ, שהפעילה את התעלה וגבתה את הרווחים ממנה, ושהבעלות עליה התחלקה בערך באופן שווה, בין ממשלות בריטניה וצרפת.
הצעד החריג נעשה כדי לגייס כסף לבניית סכר אסואן, שנתפס כחיוני לחקלאות המצרית.
המעצמות האירופאיות, שלא היו מוכנות לוותר על הנכס הכלכלי ובעיקר האסטרטגי, תכננו פעולה צבאית כדי להשיב לעצמן את השליטה בתעלה.
ב-24 באוקטובר, בפרבר סוור שליד פריז, נחתם הסכם בין ישראל, בריטניה וצרפת, הסכם שזכה לכינוי "הקנוניה", ושקבע את מהלכי המבצע המשותף לשלוש המדינות.
על פי ההסכם, ישראל תבצע מהלך צבאי בסיני שיהיה מוגבל בהיקפו, ושייראה כפעולת גמול, אחת מתוך שורה של פעולות דומות שבוצעו קודם לכן.
מטרת המהלך תהיה לספק עילה לשתי המעצמות, לדרוש כביכול משני הצדדים, ישראל ומצרים, לחדול ממעשי האיבה ולסגת מאזור התעלה.
מכיוון שמצרים לא ביצעה עד אז כל פעולה אלימה באזור התעלה, פרט להלאמה שלה - היה צפוי שמצרים תסרב לדרישה.
במה שאמור להיראות כתגובה לסירובה, תתקופנה בריטניה וצרפת את מצרים באזור התעלה, תשתלטנה על התעלה ובכך תוכרח מצרים להשיב אותה לבעלותן.
האופי המוגבל של המהלך הצבאי הישראלי אמור היה להטעות את המצרים לחשוב, שאין פניה של ישראל למלחמה כוללת.
הפעולה שנבחרה לפתוח את המערכה הייתה הצנחה של גדוד מחטיבת הצנחנים (חטיבה 202) בפתחו של מעבר המיתלה.
בהמשך, התוכנית הייתה ששאר החטיבה תחבור אל הכוח הזה בתנועה יבשתית, ותתייצב במרחק מהתעלה שסוכם עם השותפות להסכם, 10 מייל ממזרח לתעלה, ולאחר הגשת האולטימטום הבריטי - צרפתי, לפתוח במתקפה כוללת לכיבוש חצי האי סיני.
לרשות פיקוד דרום עמדו היחידות הבאות:
אוגדה 38, בפיקוד אל"ם יהודה ואלך - האוגדה כללה את היחידות הבאות:
חטיבת חי"ר 4 (חטיבת קרייתי), בפיקוד אל"ם יוסף הרפז - החטיבה כללה 3 גדודי חי"ר - גדוד 42 בפיקוד רס"ן יצחק טמיר, גדוד 43 בפיקוד רס"ן אוריאל אליצור, וגדוד 127 בפיקוד רס"ן נחמן ניר, פלס"ר חטיבתית בפיקוד סרן צבי בן צור, גמ"כ (גדוד מרגמות כבדות) 341 בפיקוד רס"ן מ.
חטיבת חי"ר 10 (חטיבת הראל), בפיקוד אל"ם שמואל גודר - החטיבה כללה 3 גדודי חי"ר - גדוד 104 בפיקוד רס"ן מנחם רוסק, גדוד 105 בפיקוד רס"ן יהודה תמיר, וגדוד 106 בפיקוד רס"ן סולל כהן, פלס"ר חטיבתית, גמ"כ 344 בפיקוד רס"ן אריה פינצ'וק, וגונדת נ"ט 852.
חטיבת שריון 7 סדיר (חטיבה 7), בפיקוד אל"ם אורי בן ארי - החטיבה כללה 3 צוותים גדודיים משוריינים: צג"ם 82 בפיקוד סא"ל אברהם אדן, צג"ם 52 בפיקוד סא"ל אורי רום, וצג"ם 9 בפיקוד רס"ן ישראל הדר.
כל גדוד נחלק ל-3 פלוגות - פלוגת שריון ושתי פלוגות חיל רגלים, אחת חרמ"ש ואחת חרמ"ן (חיל רגלים ממונע על משאיות).
בסדר הכוחות החטיבתי גם נכללו סיירת חטיבתית - פלס"ר 135 בפיקוד רס"ן יצחק בן ארי, ופלוגת הנדסה.
חטיבת שריון 37 מילואים (עוצבת ראם), בפיקוד אל"ם שמואל גלינקא - החטיבה כללה 3 גדודים: גדוד 377 - טנקי שרמן בפיקוד אהרן נחשון, גדוד 266 - טנקי AMX-13 בפיקוד ישראל גרנית, וגדוד 278 - חרמ"ש בפיקוד זאב אשכולות.
כמו כן תוגברה החטיבה בגדוד חרמ"ן 54 מחטיבה 11 בפיקוד ישראל גרמן.
החטיבה שהייתה בהתארגנות מפרוץ המלחמה, הצטוותה ב-31 באוקטובר להעביר את צג"ם 278 לסיוע לחטיבה 11 בכיבוש עזה.
הכוחות המצריים בחזית זו היו היחידות הללו:
חטיבה 6 מוגברת כללה 3 גדודי חי"ר: גדוד 17, גדוד 18, וגדוד 289, 2 פלוגות משחיתי טנקים מדגם ארצ'ר, גדוד ארטילריה 3 (תותחי 25 ליטראות), וגונדת נ"מ קלה (ובה 2 סוללות) - החטיבה החזיקה במתחם אום כתף, וכן באבו עגילה.
חטיבת המשמר הלאומי 23, כללה 2 גדודי חי"ר מדרג ב' - החטיבה החזיקה במערכי קוסיימה והצבחה, ושימשה בתור השהיה לכוחות צה"ל.
גדוד מכוניות הגבול - שמרכזו היה בא-נח'ל, וסייע לחטיבת המה"ל 23.
בליל 30 באוקטובר, החלה אוגדה 38 בכיבוש מערך קוסיימה.
ההחלטה לפתוח בכיבוש מערך קוסיימה תחילה, התקבלה עקב היותו מערך חלש יחסית, שהוחזק רק על ידי כוחות המשמר הלאומי, ואשר עם כיבושו תיפתח הדרך לחבור לצנחנים במיתלה, וכן עקב האפשרות לתמרן כוחות לעבר עורף המתחמים באום כתף ובאבו עגילה.
המשימה הוטלה על חטיבה 4 שכבשה את המתחם במהלך הלילה, עד 08:30 בבוקר, ולאחר מכן נערכה בו להגנה.
גם הרמטכ"ל משה דיין היה שותף לחששות האלה, ולכן הורה מיד עם כיבוש קוסיימה להפעיל את כל כוחות צה"ל שנועדו לכיבוש מרכז ודרום סיני.
בעקבות כך, כבש צג"ם 52 מחטיבה 7 במהלך היום את ראס אבו מטמיר שהיה ריק, עקב נסיגת הכוח המצרי ששהה במתחם לכיוון מתחם אום כתף, ולאחר מכן ניהל הגדוד מגע אש עם מתחם אום כתף שבמהלכו נגרמו לו כמה אבדות, וניתק מגע לפי פקודה.
בצהריים נשלח גדוד 9 מחטיבה 7 לעבר ביר חסנה, ובשעה 16:00 הצליחה יחידת הסיור לעבור דרך מעבר הדייקה, לאחר שניסיון מצרי לפוצץ את המעבר לא צלח.
בעקבות כך החל צג"ם 82 לפנות ערב לחצות את המעבר, תוך שהוא מסתייע בפלוגת חרמ"ש מגדוד 52.
במהלך היום נפצע מח"ט 6 המצרי, והפיקוד הועבר אל מח"ט 4 שהגיע מאל עריש לקחת את הפיקוד.
מאידך, המצרים קידמו במהלך הלילה את חטיבת השריון 1 לעבר ג'בל ליבני.
עם שחר 31 באוקטובר, יחידות הסיור של חטיבה 4 חברו עם הצנחנים בא-נח'ל.
בשעה 07:00 בבוקר כבש גדוד 82 את צומת אבו עגילה, וניהל קרב שריון עם כ-20 טנקי שרמן M50. בהמשך הבוקר לאור ידיעות על כוח שריון מצרי שנע מביר גפגפה אל ג'בל ליבני נשלח צג"ם 52 לג'בל ליבני וגדוד 9 כבש את ביר חסנה.
במשך היום ניסה גדוד 17 המצרי לתקוף את צג"ם 82 מכיוון מזרח, אך נכשל במשימתו.
בצהריים, כוח של חטיבה 10 שכלל את הסיירת החטיבתית ופלוגת זחל"מים, ניסה להתקדם מטארת אום בסיס לכיוון אום כתף, אך נסוג לאחר שספג אש ארטילרית מייד כשעבר את רכס אום טרפה.
בשעות אחר הצהריים ב-31 באוקטובר הוטל על גדוד 82 בפיקוד אברהם אדן לכבוש את מתחם סכר הרואיפה עד שעות החשיכה.
הגדוד כלל פלוגת טנקי שרמן M50 בפיקוד משה בריל (פלוגה א'), פלוגת טנקי שרמן M1 בפיקוד יוסוף (פלוגה ד'), פלוגת חרמ"ש בפיקוד ששון יצחקי, ופלוגת חרמ"ן (חי"ר ממונע).
המתחם שוכן כ-4 ק"מ מצומת אבו עגילה בכיוון ניצנה, מהכביש הראשי מסתעף כביש גישה קצר דרך המחנה המסתיים ליד תעלת מים.
בחלקו הדרומי של המתחם מתנשא סכר בטון לגובה עשרות מטרים.
המתחם אורגן כמערך המאבטח את מתחם אום כתף ומהווה לו עומק.
השטח החיוני של המתחם היה רכס ועליו ניצב בית המושל.
את המתחם הקיפו מדרום וממערב תעלות עמוקות, שהיו מכשול נגד טנקים, ומצפון השתרע שטח חולי, שהיה קשה ביותר לתנועת טנקים.
במתחם היה ערוך גדוד חי"ר מצרי שכלל פלוגת חי"ר ופלוגה מגדוד מילואים 5, שלא הספיקו להצטרף לנסיגתה של חטיבה 9 לג'בל ליבני, וכן חלק מפלוגת המפקדה של גדוד 17, מתוגבר בגונדת תותחי 25 ליטראות, מחלקת ארצ'רים, תותחי נ"ט ונ"מ.
התוכנית לכיבוש המתחם הייתה: פלוגה ד' מוקטנת תהווה חסימה לעבר מגדבה, מחלקה מפלוגה א' ומחלקה מפלוגה ד' בפיקוד הקמב"ץ אדולף אברמוביץ' יהיו בסיס אש, ואילו פלוגה א' מוקטנת ופלוגת החרמ"ש יסתערו על המחנה, תוך סיוע מהארטילריה.
עם תחילת התנועה לעבר המתחם נפגע זחל"ם של פלוגת החרמ"ש ו-4 לוחמים נהרגו והיתר נפצעו, אולם שאר הכוח המשיך בהסתערות.
כאשר גילו המצרים את פלוגת הטנקים, מיד החלו לרכז את האש נגדה, וטנקים החלו להיפגע, אולם הכוח המשיך להתקדם.
בהסתערות הסופית לעבר המחנה נשארו רק טנק המ"פ וזחל"ם הסמ"פ כשאליהם מצטרף טנק נוסף מכוח החיפוי, הכוח הסתער לעבר בית המושל במרכז המתחם, תוך שהוא פוגע בחיילים מצרים רבים.
עם החשכה הסתיימה הלחימה, עם תפיסת קצהו הצפוני של המתחם, ועם שחר תפסה פלוגה ד' עמדות חסימה לעבר אום כתף.
לאחר הקרב נמצאו בסריקה של המתחם 14 ארצ'רים, 7 תותחי נ"ט 57 מ"מ, 6 תותחי 17 ליטראות, 4 תותחי נ"מ, ו-30 מקלעים, כמו כן נמצא במתחם ציוד רב וכ-170 כלי רכב.
אבדות הכוח הישראלי היו 14 הרוגים ו-30 פצועים, מתוכם הרוג אחד ו-15 פצועים מפלוגה א', כמו כן נפגעו בהסתערות רוב הטנקים.
עם חשיכה הוטל על חטיבה 10 לכבוש את מתחם אום כתף: גדוד 105 יופעל בציר דרב אל-טורקי ויכבוש את מתחמי "מלפפון" ו"בננה" מצפון מזרח, ואילו גדוד 104 יכבוש את "נקניק" בצפון אום כתף.
גדוד 105 שיצא עם חשיכה יחד עם הפלס"ר החטיבתי טעה בדרכו ולא תפס את המוצב המצרי עד למחרת ב-1 בנובמבר בשעה 11:00 בבוקר.
ואילו גדוד 104 שיצא מאום טרפה בשעה 22:45 נע לאיטו על הכביש ואחר כך החל באיגוף מצפון, אך גם הוא טעה בזיהוי היעדים, ובשל כך רק בשעה 04:00 החל להסתער על מוצב "נקניק".
הגדוד לא הצליח לכבוש את המוצב ובשעה 06:30 ניתק מגע, ובשעה 08:00 החל לסגת באישור המח"ט ומפקד האוגדה.
בניסיון לסייע לחטיבה 10 הוטל על חטיבה 37 לסייע במתקפה.
כוח של 2 פלוגות טנקים ו-2 פלוגות חרמ"ש מגדוד 377 הובהל בחיפזון לסייע בהתקפה על אום כתף.
מכיוון שפלוגות הטנקים התעכבו, הוכנסו לפעולה בשעה 04:00 לפנות בוקר 1 בנובמבר רק פלוגות החרמ"ש להתקפה חזיתית על המתחם.
המתקפה נכשלה בשל תותחי הנ"ט, משחיתי הטנקים והמוקשים המצריים, והכוח ספג בקרב זה אבדות כבדות, 20 הרוגים ובכללם המח"ט שמואל גלינקא ו-65 פצועים.
הפלוגות חולצו לפני עלות השחר בחיפוי ארטילרי.
ב-1 בנובמבר נלקחה חטיבה 4 מפיקוד האוגדה, ונשלחה לעבר נח'ל, כמו כן נלקחה חטיבה 7 מפיקוד האוגדה ונשלחה לעבר תעלת סואץ.
בלילה שבין 1 ל-2 בנובמבר השלימו כוחות חטיבה 10 את כיתור מתחם אום כתף.
חטיבה 6 המצרית קיימה באותו לילה פעילות אש מוגברת, ובסיומה נסוגו כוחותיה ברגל מהמתחם, לכיוון צפון מערב.
רוב כוחות החטיבה התפזרו, נהרגו, או נלקחו בשבי על ידי גדוד 51 של חטיבת גולני בביר לחפן.
גדוד 18 המצרי הצליח לסגת בצורה מאורגנת, והגיע במסע רגלי בחולות למצרים.
ב-2 בנובמבר בשעה 09:00 בבוקר נתן מפקד האוגדה פקודות לחטיבה 10 לכבוש את מתחם אום כתף, ובשעה 11:00 תפסו כוחות החטיבה את המתחם.
ב-2 בנובמבר בשעה 12:00 בצהריים, אירעה תקרית ירי דו-צדדי קשה: פלוגת טנקים בפיקודו של
מחטיבה 37 שסופחה לחטיבה 10 והייתה בדרכה לאבו עגילה, נתקלה עקב חוסר תיאום במארב של גדוד 82 שחסם לכיוון אום כתף, וחשב שמדובר בכוח מצרי שנסוג מהמתחם.
הפלוגה שכללה 10 טנקים הושמדה למעט טנק אחד, וספגה 25 הרוגים.
קרב סכר הרואיפה כאירוע מכונן
הקרב על הסכר הפך לאחד מסיפורי הגבורה הבולטים ביותר בצה"ל.
יום הקרב על הסכר - 31 באוקטובר הפך להיות יום גייסות השריון.
מ"פ א' משה בריל קיבל על לחימתו את עיטור העוז, ואילו פלוגה א' זכתה לתואר 'הפלוגה ששינתה את ההיסטוריה בשריון', קיבלה צל"ש כללי ממפקד חטיבה 7 אורי בן ארי שהפך להיות לאחר המלחמה מפקד גייסות השריון.
הקרב הוכיח את חשיבות חיל השריון, ומכאן ואילך עברה הבכורה בצה"ל מחיל הרגלים לחיל השריון.
אוגדה 38 כשלה בביצוע משימתה לכבוש את מתחם אום כתף.
עקב לוח הזמנים המדיני הדחוק האוגדה לא הוציאה לפועל התקפה אוגדתית מתואמת, ובשל כך נתפס המערך רק לאחר שפונה על ידי המצרים, לאחר שכותרו במהלך איגוף אופרטיבי שלא הופעל על ידי האוגדה.
כמו כן, הוחל בסימון הכלים ביריעות זיהוי
מערכת T-DNA בינארית היא מערכת בעלת זוג פלסמידים, פלסמיד בינארי (binary plasmid) ופלסמיד מסייע (helper plasmid).
המערכת משתמשת בשני הפלסמידים על מנת להנדס גנטית צמחים, ומכאן מקור שמה.
אלו הם פלסמידים מלאכותיים, אשר מקורם בפלסמיד Ti המצוי בחיידק האגרובקטריום.
הווקטור הבינארי יכול להשתכפל הן בחיידק ה-E.coli והן באגרובקטריום.
המערכת נקראת מערכת בינארית כאשר גני ה-vir וה-T-DNA אינם נמצאים על אותו הפלסמיד.
ה-T-DNA נמצא על הפלסמיד הבינארי, ומכיל מקורי שכפול המתאימים לאגרובקטריום ולאי קולי.
בנוסף, הוא מכיל עמידות לאנטיביוטיקה, על מנת שנוכל לברור את החיידקים המכילים את הפלסמיד משאר אוכלוסיית החיידקים.
הפלסמיד המסייע מכיל את גני ה-vir הנדרשים להחדרת מקטע ה-DNA לגנום המותקף.
ישנם מספר פלסמידים הנפוצים במעבדות מחקר, כאשר ההבדלים הם בעיקר במקורות השכפול בחיידק האגרובקטריום, ובהם pGreen, pPVP, pBIN19. פלסמיד מסייע נפוץ הוא EHA101.
אזור ה-T-DNA בפלסמיד הבינארי תחום על ידי גבול ימני וגבול שמאלי.
בנוסף, הוא מכיל סמן ברירה, באמצעותו אפשר לברור את הצמחים אשר קיבלו את המקטע.