tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בסופו של דבר הם מגלים שהטורניר הוא בעצם ניסיון להשתלטות על העולם בידי מנהלה לשעבר של קבוצת ברזיל זולאן הם מסכלים את התוכנית שלו ומגיעים לגמר מול "ענקים קטנים" מקוסטייל שהמאמן שלהם זה סבו של מארק.
בגמר הטורניר הם מנצחים את ענקים קטנים 3-2 וכל הקבוצות חוזרות לביתיהם וביפן בגלל שאינאזומה יפן ניצחה הכדורגל הלך ונהיה פופולרי שם וטקס סיום הלימודים יתקיים ונערך משחק בין ריימון 11 לבין מי שהצטרפו אחר כך (כולל אוסטין) והמשחק נגמר 0-0.
מתרחש כבערך עשר שנים לאחר סיום הסדרה המקורית.
כעת על כדורגל הנוער שולט ארגון בשם האזור החמישי, ששולט גם באקדמיית רויאל.
האזור החמישי מוכר משחקי כדורגל וקובע את התוצאות מראש, הכל על מנת להרוויח כסף ולהשיג כוח.
לקבוצת ריימון מצטרפים שלושה שחקנים חדשים: שני החברים אריון שרווינד וז'אן פייר (ג'יי פי) לפין, והשחקן המתבודד ויקטור בלייד.
יחד עם שחקני ריימון הנוכחיים, הם מתחרים בטורניר דרך הקדושים, החלופה הנוכחית לטורניר הספר של השנים הקודמות.
תוצאות הטורניר בוחרות את הקיסר הקדוש, ששולט על כדורגל הנוער.
הקיסר הקדוש הנוכחי הוא גם ראש האזור החמישי, כך שמצב הכדורגל גרוע מאי פעם.
מאמן הקבוצה של ריימון עוזב (לאחר מכן מתגלה כמורד באזור החמישי) ואותו מחליף מארק אוונס.
מארק מנסה להקים את הקבוצה מחדש ומאמן אותם לניצחון בטורניר דרך הקדושים, כשחברו ג'וד שארפ מאמן את אקדמיית רויאל, אבל למעשה הוא חלק מהמחתרת הפועלת כנגד האזור החמישי.
על ריימון מוטלת המשימה לנצח בטורניר וכך להפיל את האזור החמישי, והם מתגייסים לעבודה.
סדרת ספין-אוף שהתחילה להיות משודרת ביפן מהתאריך 6.4.2018, והסדרה מבוססת על משחק עם אותו שם.
מארק אוונס (ביפנית נקרא מאמורו אנדו, 円堂 守; מדובב על ידי איטן גרינברג): שוער הקבוצה והקפטן שלה.
מארק הוא השחקן הראשון של קבוצת ריימון.
סבו היה מייסד אינאזומה 11 המקורית לפני 40 שנים.
הוא מנסה לאחד את הקבוצה במטרה להשתתף בטורניר הספר ומצליח.
שולט במהלכים "יד אלוהים", "אגרוף כדור אש" "אגרוף זוהר" ,"יד מג'ין" "אגרוף הצדק" "פטיש הזעם", "יד ממדית", "תפיסת אלוהים" "יד אומגה", "יד אלוהים v" ו"היד הגדולה" ומשתתף במהלכים "טריי פגסוס", "הפניקס" יחד עם בובי ואריק,"אינאזומה אחת" עם אקסל ,"זרם סילון" עם אקסל ואוסטין ו"שבירת אינאזומה" יחד עם אקסל וג'וד.
בהיותו שחקן הגנה, פיתח את המהלך "ראש מגטון" ומשתתף במהלך "אזור המוות 2" יחד עם ג'וד ובובי.
באינאזומה 11 גו הוא הופך למאמן החדש של ריימון ומתגלה שהוא התחתן עם נלי (בכך שהוא הזמין את אריון אליו הביתה ואחרי שהתקשר לנלי לשאול אותה אם זה בסדר שהוא יבוא) לובש את חולצה מספר 1, וכשהוא הופך לשחקן הגנה הוא לובש את חולצה מספר 15.
אקסל בלייז/ אלכס זייבל (ביפנית שויה גואנג'י, 豪炎寺 修也; מדובב על ידי בן סיידוף באינאזומה 11 המקורית ובאינאזומה 11 גו הוא מדובב על ידי אביתר אדיר): בועט מפורסם ותלמיד חדש בתיכון ריימון.
עבר לתיכון ריימון כדי להיות קרוב לאחותו ג'וליה שנפגעה בתאונה מסתורית לפני שנה.
פרש מכדורגל מקצועי בגלל אותה תאונה אך חוזר בעידודו של מארק.
עם הגעת מאמנת הקבוצה החדשה, לינה שילר, מועף מהקבוצה אבל חזר בהיותו באוקינאווה משתתף במהלך "אש צולבת" עם שון.
באירועי אינאזומה 11 גו מתגלה שהוא הקיסר הקדוש ומאמן את קבוצת "הר אולימפוס".
ג'וד שארפ (ביפנית יוטו קידו, 鬼道 有人; מדובב על ידי יהונתן מגון): קפטן בקבוצת רויאל ועובד תחת ריי דארק בתחילת העונה הראשונה.
באירועי אינאזומה 11 גו ג'וד הוא מאמן קבוצת רויאל בפועל ומאמן זמני של ריימון, אולם הוא חלק מהמחתרת המנסה להפיל את "האזור החמישי", ארגון שמוכר משחקי כדורגל נוער ומושך בחוטים.
נלי ריימון/אוונס (ביפנית נאצומי ריימון/אנדו, 雷門 夏未; דובבה על ידי עדן גמליאל ואחר כך על ידי ספיר דרמון באינאזומה 11 המקורית, ובאינאזומה 11 גו, היא מדובבת על ידי הילי ישראל): תלמידה בתיכון ריימון והבת של יו"ר ועד תיכון ריימון.
מנהלת את הקבוצה ורושמת אותה לטורניר הספר בכדורגל.
אחרי הניצחון בטורניר הספר ואחרי ניצחון על אבן אליוס, מתחילה לחקור אודות ריי דארק והתאונה ועל מותו של סבו של מארק.
לאחר הניצחון על אבן אליוס היא עוזבת את יפן.
באינאזומה 11 גו התגלה שהיא נשואה למארק.
אבל במשחק האחרון נגד ג'נסיס מתחיל להיות יציב באופיו ומשתמש בבעיטת "זאב אגדי".
משתתף במהלך "אש צולבת" עם אקסל ב"חיית רעם" עם תור,"ארץ הקרח","מלאך שלג" וב"הוריקן" עם נתן.
באירועי עונת ה"גו" הוא המאמן של קבוצת אלפין והוא משתתף במהלך "אזור המוות האחרון" עם קווין וקסביאר.
מועף זמנית מהקבוצה על ידי המאמנת החדשה לינה שילר.
אבל לאחר מכן חוזר לקבוצה כשהמאמנת לינה עוזבת.
באירועי עונת הגו התגלה שעבר לאיטליה.
היה השחקן השני של ריימון ביחד עם סטיב, לובש את חולצה מספר 11.
ג'ק וולסייד (ביפנית הייגורו קביאמה, 壁山 塀吾郎; הוא מדובב על ידי עמית יוסוביץ'): בלם של קבוצת ריימון, משתמש במהלכי ההגנה "החומה", "ההר" וחלק ממהלך האוויר של ריימון "נפילת אינאזומה" יחד עם אקסל בלייז וגם במהלך "נפילת מערבולת רוח" עם נתן, לובש את חולצה מספר 3.
בובי שירר (ביפנית אסוקה דומון, 土門 飛鳥; הוא מדובב על ידי רועי ניב): חבר ילדות של אריק וסילביה, הוא המגן של ריימון, בהתחלה מרגל של רויאל אבל מתחבר לקבוצה, חלק מהמהלך המשותף "הפניקס" ו"טריי פגסוס" יחד עם אריק ומארק, "גלישה קטלנית", "בלימה וולקנית" ו"אזור המוות 2" יחד עם ג'וד ומארק.
לאחר הקרב בחייזרים חוזר לאמריקה יחד עם אריק.
באמריקה משתתף במהלך "איקרוס" עם מארק האמריקאי, לובש חולצה מספר 13.
חלק ממהלכים המשותפים "הפניקס", "טריי פגסוס" יחד עם בובי ומארק, "פיצוץ תאומים" יחד עם ג'וד.
לאחר הקרב בחייזרים חוזר לאמריקה יחד עם בובי.
באמריקה פיתח מהלך ששמו "בעיטת פגסוס" ומשתתף במהלך "פנריר ענקי" יחד עם דילן ומארק האמריקאי.
וילי גלאס (ביפנית קקרו מגנה, 目金 欠流; הוא מדובב על ידי סער הדר): השחקן ה-12 של קבוצת ריימון.
הוא נחשב לחלש יחסית לשאר שחקני הקבוצה.
יש לו ידע רב בהמון דברים בתחום הגיקי: משחקי וידאו, בובות, ספרים, חוברות קומיקס, מחשבים.
רוב הזמן אינו משחק במגרש ויושב על הספסל, המציא שמות לרוב מהלכי הקבוצה.
בעונה השלישית הפך לאחד המנהלים של אינאזומה יפן.
במהלך הבחירה של המאמן לבחירת השחקנים לקבוצת אינאזומה יפן אחיו מועף מהקבוצה.
באינאזומה 11 גו נראה מספר פרקים והיה מעורב אף הוא במרד נגד הסקטור החמישי בתור זה שיפרוץ למחשבים שלהם ויוציא מידע.
המהלך היחיד בו השתמש בסדרה הוא "מחיצת זכוכית" (הפך למהלך רשמי רק מהמשחק השני ושמו הוחלף ל-"מחיצת מראה") עם קווין וזה היה בשימוש רק פעם אחת בסדרה, לובש את חולצה מספר 12 עד פרק 2 בעונה ה1 לבש חולצה מספר 10.
ויקטוריה ואנגארד (היא מדובבת על ידי טליה ברקאי): ביתו של ראש הממשלה, משחקת בריימון על מנת להילחם בחייזרים שחטפו ואז החזירו את אביה ומשם הופכת לשחקנית קבועה בריימון.
מזוהה עם המהלך "המגדל" (הגנה) ו"מגדל מושלם" עם הארלי וסקוטי.
קסבייר פוסטר/שילר (ביפנית הירוטו קיימה/קירה), הוא מדובב על ידי יהונתן שוורצברג: קפטן לשעבר בקבוצת "ג'נסיס", אחיה המאומץ של המאמנת לינה, בהמשך מצטרף לאינזומה יפן, שולט במהלכים: להב המטאור ומחיצה שמיימית, שותף במהלכים: חבטה גדולה, אש גדולה, סופר נובה, פינגווין חלל וההולדת.
באינאזומה 11 גו הוא המנכ"ל של חברת שילר ובגלל זה החליף את שם משפחתו לשילר (והוא נקרא על שמו של אחיה הביולוגי של לינה, קסאביאר, שנהרג בתאונת דרכים באמריקה).
ביירון לאב (ביפנית טרומי אפרו), הוא מדובב על ידי ערן מון: קפטן קבוצת זאוס ובהמשך מצטרף לנבחרת של קוריאה "דרקון אש", משתמש בסמים אך בהמשך הוא לא, בעונה השלישית התגלה שהוא מקוראיה, גם גאזל וטורץ'.
הוא שולט במהלכים: אלוהים יודע, זמן גן עדן ושבירת אלוהים והוא שותף במהלך: שבירת הכאוס.
הוא שיחק במשך 3 פרקים בריימון.
באירועי עונת ה"גו" הוא המאמן של תיכון קירקווד
הקטור הליו (ביפנית אורופה רוקוקו), הוא מדובב על ידי ערן מור: השוער והקפטן של נבחרת "ענקים קטנים", מתיידד עם מארק ונעשה לחברו, הוא אומן על ידי סבו של מארק, שולט במהלכים: יד אלוהים x, פיצוץ x ויד הנשמה.
באש לנסר: הופיע בסרט בתור הקפטן של קבוצת "מפלצת" משתמש במהלך "חנית אבדון" ומשתתף במהלך "שבירת אבדון".הגיע מהעתיד
סימור הילמן (הוא מדובב על ידי צביקה פורמן): היה השוער בקבוצת אינאזומה 11 המקורית שנוסדה לפני 40 שנה, בעל מסעדת נודלס, לאחר שמארק מציב לו אתגר בכדורגל הופך סימור למאמן קבוצת ריימון.
לאחר הספר ולאחר המלחמה באבן אליוס מתחילה להיווצר לו בעיה בלב.
באירוע עונת ה"גו" הוא מנהיג המחתרת נגד האזור החמישי ומנסה להיבחר לקיסר הקדוש החדש כדי לשחרר את הכדורגל מהשחיתות הקיימת בו.
לינה שילר (היא מדובבת על ידי טליה ברקאי): המאמנת החדשה של קבוצת ריימון, רוצה ליצור את הקבוצה החזקה בעולם בכדורגל.
אבל אביה היה אחרי לחשיפת השחקנים לאבן אליוס כאשר נחשף אליה בעצמו.
אחרי הקרב באליוס אימנה את ניאו בינלאומית.
טראוויס פרסיאן (הוא מדובב על ידי אלדד פריבס): מאמן אינאזומה יפן שהוביל אותה לניצחון בטורניר.
באירועי ה"גו" הוא המאמן לשעבר של ריימון והוא מתגלה כמורד בסקטור החמישי.
פרנק ווינטרסי (הוא מדובב על ידי לב ברודינסקי) המאמן הראשון של ריימון נלי חשפה אותו כמרגל של ריי דארק.
באירועי ה"גו" הוא המנהל של ריימון
אינגבורג, נסיכת דנמרק (בדנית: Prinsesse Ingeborg af Danmark; 2 באוגוסט 1878 – 12 במרץ 1958), הייתה בתו של פרדריק השמיני, מלך דנמרק, ואמם של מלכות נורווגיה ובלגיה.
אינגבורג נולדה ב-2 באוגוסט 1878 בארמון שרלוטנלונד, קופנהגן, לפרדריק השמיני, מלך דנמרק וללוביסה, נסיכת שוודיה, בתם של קרל החמישה עשר, מלך שוודיה ולואיזה, נסיכת הולנד.
במאי 1897 התארסה אינגבורג עם בן דודה הנסיך קרל, דוכס וסטריטלנד, בנו של אוסקר השני, מלך שוודיה, אשר לא הכירה אותו בכלל, וב-27 באוגוסט 1897 התחתנו השניים בקופנהגן, ויצאו לירח דבש בגרמניה.
אינגבורג הייתה פופולרית מאוד בקרב העם השוודי, ובין השנים 1897–1907 מילאה את רוב תפקידיה של המלכה, מפני שחמותה סופיה, מלכת שוודיה השתתפה באירועים ציבוריים רק לעיתים רחוקות, ואילו נסיכת הכתר ויקטוריה בילתה את רוב זמנה בחו"ל מטעמי בריאות.
אינגבורג התעניינה בספורט, במיוחד החלקה על הקרח, ובתערוכת הרכב בסטוקהולם בשנת 1903, ערכה טיול במכונית יחד עם גיסה גוסטב, נסיך הכתר של שוודיה באזור סקונה.
בשנת 1908 ליוותה אינגבורג את אחיינו של בעלה - הנסיך וילהלם, דוכס סדרמנלנד, לחתונתו עם מריה פבלובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה ברוסיה.
אינגבורג השקיעה רבות בחינוך ילדיה, וחיי המשפחה שלה היו לאות ולמופת בהרמוניה שלהם.
בשנת 1922 קרס הבנק שבו היה מופקד כספם, והם נאלצו למכור את ביתם, אך אינגבורג התמודדה עם זה בגבורה.
אינגבורג הוצגה בשוודיה שנים רבות, כסמל לרעיה ואם, והייתה אחת הפופולריות ביותר בקרב משפחת המלוכה.
בשנת 1905 הוצע לבעלה קרל כתר נורווגיה, אך הוא סירב לקבלו, ואחיה קרל, נסיך דנמרק הוכתר כהוקון השביעי, מלך נורווגיה.
אינגבורג אהדה מאוד את הליברלים ולא אהבה את השמרנים, וכשהתפטרה הממשלה הליברלית בשנת 1918, קיבלה זאת בצורה קשה.
במהלך מלחמת העולם השנייה הפגינה אינגבורג בפומבי נגד גרמניה הנאצית, על ידי חסימת חלון ביתה הפונה לשגרירות גרמניה בסטוקהולם.
ב-12 במרץ 1958 מתה אינגבורג בביתה בסטוקהולם, והיא כמעט בת 80 שנים.
שלושה מנכדיה הפכו למלכים באירופה: האראלד החמישי, מלך נורווגיה, בודואן, מלך הבלגים ואלברט השני, מלך הבלגים.
ב-27 באוגוסט 1897 התחתנה אינגבורג עם הנסיך קרל, דוכס וסטריטלנד, בנו של אוסקר השני, מלך שוודיה, ממנו נולדו לה 4 ילדים:
מרגרטה, נסיכת שוודיה (1899–1977), התחתנה עם אקסל, נסיך דנמרק
מרתה, נסיכת שוודיה (1901–1954), התחתנה עם אולף החמישי, מלך נורווגיה
אסטריד, נסיכת שוודיה (1905–1935), התחתנה עם לאופולד השלישי, מלך הבלגים
אינאוס גרנדיירס היא קבוצת רכיבה מקצוענית, בריטית השייכת לסבב העולמי של איגוד האופניים הבינלאומי.
הקבוצה הוקמה מחדש ב-2010 ומאז הקמתה נחשבת לאחת הקבוצות החזקות ביותר בסבב העולמי וזוכה להצלחה במיוחד בגרנד טורס - מרוצי הקטעים החשובים ביותר.
בקבוצה רכבו רוכבים שניצחו בטור דה פראנס: בראדלי ויגינס, כריסטופר פרום גריינט תומאס ואיגן ברנל.
היא בעלת תקציב מהגבוהים שבין הקבוצות ומציעה גם חדשנות טכנולוגית.
הקבוצה רוכבת מהקמתה (מעודכן לדצמבר 2018) על אופני פינארלו .
נותנת החסות הראשית לקבוצה בין השנים 2010–2019 הייתה ענקית התקשורת SKY סקיי ניוז.
בדצמבר 2018 הודיעה סקיי כי תסיר את חסותה מהקבוצה בתום עונת 2019. במאי 2019 קיבלה הקבוצה חסות חדשה מחברת אינאוס, חברת כימיקלים בריטית.
קבוצת סקיי הושקה ב-2010 על ידי דייב בריילספורד והיא המשכה של קבוצת רכיבה בריטית קודמת בשם "בריטיש סייקלינג".
בהקמתה נאמר שחזונה שבתוך חמש שנים הם יוכלו להעמיד מנצח בטור דה פראנס - מרוץ האופניים החשוב ביותר.
שאיפתם מומשה אף מוקדם מהתוכנית המקורית, לאחר שכבר ב-2012 ניצח בראדלי ויגינס בטור דה פראנס.
בשנים שלאחר ניצחונו של ויגינס, הראה כריסטופר פרום דומיננטיות רבה וניצח בארבעה מרוצי טור דה פראנס, מהם שלושה ברציפות.
סקיי התפרסמה בכך שהיא מחתימה רוכבים חזקים מאוד לקבוצתה והם יוצרים "רכבת" - מספר רוכבים הממוקמים בראש הדבוקה המכתיבים (בעיקר בקטעים הרריים) קצב גבוה יחסית, אשר משאיר את מובילי הקבוצות היריבות ללא "פועלים" ומקשה על אותם יריבים לתקוף את הרוכב המוביל, אשר ממוקם בחלקה האחורי של אותה "רכבת".
סקיי גם השתמשה במתודות אימון חדשניות עבור הרוכבים, הכוללות מעקב צמוד ועטיפה רפואית חדשנית, תזונה מפוקחת על ידי מומחים ובדיקות ותוכניות קפדניות.
בנוסף לחידושים טכניים באופניים עצמם.
סקיי הצהירה על מדיניות סמים קפדנית במיוחד ואף מבצעת בדיקות מטעמה.
עם זאת בתקשורת הצרפתית נשמעו ביקורות על היכולות הגבוהות של רוכביה ורמיזות לשימוש בחומרים אסורים ואוהדים צרפתים במהלך מרוץ 2015, אף תקפו את המוביל של סקיי כריסטופר פרום.
סקיי פרסמה מיוזמתה בדיקות של פרום ורוכבים נוספים המוכיחות, לטענתה, שהם נקיים מסמים ומחומרים משפרי ביצועים.
בדצמבר 2018 הודיעה חברת סקיי על הפסקת מתן החסות לחברת האופניים.
הדבר קשור ככל הנראה בעובדה שקבוצת התקשורת סקיי נרכשה על ידי תאגיד הענק קומקאסט האמריקאי, שלא ראה צורך להשקיע סכומים נכבדים ברכיבה הבריטית.
מנהל הקבוצה דייב בריילספורד הודיע כי קבוצת האופניים מחפשת ספונסר.
ובמאי 2019 פורסם כי חברת אינאוס חברת כימיקלים בריטית מהגדולות בעולם בבעלותו של ג'ים רדקליף האיש העשיר ביותר בבריטניה לקחה חסות על הקבוצה.
פעילי איכות סביבה מחו נגד רוכבי אינאוס במרוצים.
באוגוסט 2020 הקבוצה שינתה את שמה ל"אינאוס גרנדיירס", כאקט של שיווק ופרסום ברכב שטח של חברת אינאוס שנקרא באותו השם.
הקבוצה הופיעה תחת המיתוג החדש לראשונה בטור דה פראנס 2020 שהחל ב-29 באוגוסט, שינוי השם גם כלל שינוי מדים ואת צבעי הקסדה.
אינבר היא סגסוגת ניקל-ברזל אשר ידועה בשל מקדם ההתפשטות התרמית הנמוך שלה.
מקור השם אינבר הוא במילה האנגלית invariable (בלתי-משתנה) אשר מתייחס לאופן שבו הסגסוגת כמעט ואינה מתכווצת או מתרחבת בעת שינויי טמפרטורה.
הסגסוגת הומצאה בשנת 1896 על ידי הפיזיקאי השווייצרי שארל אדואר גיום.
הוא זכה בפרס נובל לפיזיקה בשנת 1920 בשל המצאה זו, אשר הייתה בעלת השפעה משמעותית על מכשירים מדעיים מדויקים ועל נורות להט.
בדומה לסגסוגות ניקל-ברזל אחרות, גם אינבר היא תמיסה מוצקה; כלומר זו סגסוגת בעלת פאזה יחידה, המורכבת מכ- 36% ניקל ו- 64% ברזל (אחוז משקלי).
אינבר היא סגסוגת שימושית כאשר נדרשת יציבות ממדית גבוהה: במכשירי מדידה מדויקים, שעונים, מדי זחילה סייסמית, שסתומי מנועים, ושעונים אנטי-מגנטיים .
אֵין תּוֹכוֹ כְּבָרוֹ הוא ביטוי, שמקורו בתלמוד ומשמעותו: אין פנימיותו עולה בקנה אחד עם חיצוניותו.
(המילה "בר" היא "חוץ" בארמית).
נוהגים לייחס את הביטוי לאדם שאיננו מתנהג ביושר ובכנות, שמשדר צביעות ודו-פרצופיות; אחד בפה ואחד בלב.
שני מקומות בתלמוד מזכירים את הביטוי.
הראשון מופיע במסכת ברכות: מתוך ההקשר למדים שרבן גמליאל, בתקופת כהונתו כנשיא הסנהדרין, העמיד בפתחו של בית המדרש שומר סף, שהיה אמור להרחיק מהישיבה תלמידים שאין תוכם כברם, היינו, אין פנימיותם תואמת את הרושם שהם מעוררים בהיכרות שטחית, ומכאן שאין הם יכולים להיחשב כתלמידי חכמים.
לאחר שהדיחו חכמים את רבן גמליאל מכהונתו לתקופה קצרה, (עקב יחסו הנוקשה כלפי רבי יהושע) התמנה רבי אלעזר בן עזריה לנשיא במקומו, והוא סילק את שומר הסף.
בעקבות הסרת המגבלה התווספו ספסלים רבים לבית המדרש.
המחלוקת כאן מבטאת את הגישות השונות של שני החכמים לקבלת תלמידים לבית המדרש.
רבן גמליאל המחמיר, טען שאין לתת לתלמידים שאין בהם תוכן פנימי, יושר וכנות – כניסה לבית המדרש.
רבי אלעזר בן עזריה הקל והתעקש לתת הזדמנות לכל החפץ ללמוד.
במקום אחר בתלמוד, בתקופה מאוחרת יותר בבבל, חוזר רבא (דור רביעי לאמוראים) ומזכיר את הקריטריון המחמיר של רבן גמליאל לבחינת תלמיד חכם.
לקוח שרכש מוצר התלונן ברשת ש"אין תוכו כברו", משום שהמפרט שפורסם לגבי המוצר אינו תואם את המציאות.
אמיל פוירשטיין מבקר בשנת 1968 מחזה דל תוכן בכותרת: "מחזה שאין תוכו כברו"
ב"מעריב" תיארה העיתונאית את דן מרידור כמי שהדברים שיוצאים מפיו "לא חמים ולא קרים, לא רעים ולא טובים, לא עולבים ולא נעלבים.
נהר אינג'ניקה הוא נהר הממוקם במרכז פרובינציית קולומביה הבריטית שבקנדה.
אורכו של הנהר 140 ק"מ, הוא נמצא בגובה של 690 מטרים מעל פני הים, והוא נשפך אל אגם ויליסטון.
אזור הנהר שאקלימו תת-ארקטי אינו מיושב, ולגדותיו יערות עצי מחט.
הטמפרטורה הממוצעת באזור היא 3- מעלות צלזיוס.
החודש החם ביותר הוא חודש יולי, בו הטמפרטורה הממוצעת היא 10 °C, והקר ביותר הוא דצמבר בו הטמפרטורה הממוצעת היא 14- °C.
בשנת 1908 התגלה זהב באזור הנהר, דבר שהביא לבהלה לזהב לאזור.
אינגבורג סורנסן ׁ(בנורווגית: Ingeborg Sørensen; נולדה ב-16 במאי 1948) היא דוגמנית ושחקנית קולנוע נורווגית.
בשנת 1972 זכתה בתחרות מיס נורווגיה, ובמקום השני בתחרות מיס עולם לשנת 1972.
סורנסן נולדה בדראמן למשפחה שבבעלותה בית מרקחת.
ב-1969 ייצגה את נורווגיה בתחרות היופי מיס אינטרנשיונל ועלתה לשלב חצי הגמר, לאחר מכן היא עברה להתגורר בארצות הברית, ב-1972 ייצגה את מדינתה בשנית בתחרות מיס עולם והגיעה למקום השני, באותה שנה הצטרפה לבוב הופ במסגרת סיבוב ההופעות ב"ארגון השירות המאוחד" בבסיסי צבא ארצות הברית במספר מדינות.
במרץ 1975 נבחרה לנערת החודש של מגזין פלייבוי.
ב-1972 היא גילמה אחות בסרט "Top of the Heap".
ב-1975 הופיעה כשחקנית אורחת בדרמה הבלשית "בארטה" לצד רוברט בלייק.
ובאותה שנה שיחקה בתפקיד זעיר בסרט קרמר נגד קרמר.
ב-1976 הופיעה גם בקומדיה "Holmes & Yoyo" ששודרה ב-ABC.
ב-2007 השתתפה בתוכנית השירה הריאליטית "Sangstjerner" בה ידוענים מתחרים על כישרון השירה שלהם.
מסוק המאדים אינג'ניואיטי הוא מסוק רובוטי קואקסיאלי שהצטרף לרכב החלל הרובר פרסווירנס במשימתו במאדים.
המסוק היה מחובר בצורה מקופלת לגחון של הרובר.
משימתו של המסוק היא לבצע על המאדים מספר טיסות קצרות כדי לבחון את הטכנולוגיה.
זהו כלי הטיס הממונע הראשון שנשלח למשימה על כוכב לכת מחוץ לכדור הארץ.
הרובר נחת על מאדים ב־18 בפברואר 2021, ואינג'ניואיטי היה צפוי להתחיל בטיסות המבחן שלו בתחילת אפריל, אך לבסוף לאחר מספר עיכובים טכניים, ב־19 באפריל 2021 המסוק טס לראשונה, וריחף לגובה של 3 מטרים.
מתחת לפאנל הסולארי של המסוק הדביקו המפתחים פיסה קטנטנה מהבד שציפה את כנף המטוס של האחים רייט בטיסה הממונעת הראשונה על כדור הארץ בשנת 1903. שדה התמרונים של אינג'ניואיטי על מאדים כונה בהתאם "שדה האחים רייט".
ב-25 בינואר 2024 לאחר 993 סול (כינוי ליממת מאדים), הוחלט על קרקוע המשימה עקב פגיעה באחד מלהבי המסוק שייתכן שקרתה בטיסה ה-72 והאחרונה ב-18 בינואר 2024.
טיסת המסוק היא אוטונומית; פקודות לטיסה נכתבות על ידי "טייסים" ב-JPL.
הן משוגרות ומתקבלות אצל הרובר פרסווירנס, ונשלחות למסוק.
חיישני המסוק (מצלמת הניווט, מד תאוצה, מד טווח לייזר) מאפשרים למסוק לתקן בזמן אמת את מסלולו במהלך הטיסה שתוכננה מראש.
המסוק יוצר על ידי סוכנות החלל נאס"א.
משקל המסוק 1.8 ק"ג (4 ליברות), מתוכם סוללת ליתיום־יון נטענת סולרית במשקל 273 גרם.
כשני־שלישים מתפוקת האנרגיה של הסוללות שימשו לחימום הרכיבים האלקטרוניים שעל המסוק, מפני הטמפרטורות הנמוכות ששוררות על מאדים בשעות הלילה.
גובהו 80 סנטימטר וקוטר הרוטורים 1.2 מטר.
המסוק הוא קואקסיאלי – יש לו שני זוגות להבים זה מעל זה הסובבים סביב אותו ציר בכיוונים מנוגדים, והוא תוכנן לטוס באטמוספירה של מאדים שהיא דלילה פי מאה מזאת שעל פני כדור הארץ.
מהירות המסוק היא עשרה מטר לשנייה בטיסה אופקית, ושלושה מטר בטיסה אנכית.
במהלך 2019 עבר המסוק מספר ניסויים בהצלחה.
המעבדה להנעה סילונית של נאס"א ציינה כי המסוק תוכנן כך שיוכל לבצע כחמש טיסות.
עלות פיתוח המסוק הסתכמה בכשמונים מיליון דולרים, ואילו עלות תפעולו תסתכם, לפי הערכות, בכחמישה מיליון דולרים נוספים.
בדומה לרובר פרסווירנס, עליו הועמס, גם שמו של המסוק, Ingenuity (בעברית: כושר המצאה), נבחר במסגרת תחרות מתן שמות על ידי תלמידים ברחבי ארצות הברית.
+מאפייני הטיסה של אינג'ניואיטימהירות להב2,400 סל"דמהירות קצה הלהב> 0.7 מאךזמן מבצע5–1 טיסות בתוך 30 ימי מאדיםזמן טיסה90 שניותטווח טיסה מקסימלי50 מטריםטווח רדיו מקסימלי1,000 מטריםגובה מקסימלי מתוכנן5 מטריםמהירות מרביתאופקית: 10 מטרים לשנייה
אנכית: 3 מטרים לשנייהקיבולת סוללה35-40 ואט־שעה (130-140 קילו־ג'אול)
כשהוא מחובר לגחונו של הרובר, המסוק שוגר ב־30 ביולי 2020 מנמל החלל קייפ קנוורל ונחת במכתש ג'זרו שעל המאדים ב־18 בפברואר 2021.
ב־3 באפריל הוא שוחרר מגחון הפרסווירנס אחרי שהרובר טען את הסוללות שלו ל־100%.
רגליו של המסוק נפרשו והרובר התרחק ממנו מעט.
המסוק שרד את הלילה הראשון ללא אספקת חשמל מהרובר, בטמפרטורה של מינוס 90 מעלות צלזיוס, כשהוא מסתמך על חימום מהסוללות שלו בלבד.
בשעות השמש הוא נטען מהפאנלים הסולאריים שלו.
מטרת המשימה הוגדרה מראש כהדגמת היכולת הטכנולוגית.
אחרי ששלוש הטיסות הראשונות עברו בהצלחה את כל השלבים שתוכננו להן, מטרת המשימה שונתה להדגמת יכולת ביצועית, והמסוק גויס לעזרת פרסווירנס בסקירה ומיפוי של השטח.
טיסה ראשונה - ב־8 באפריל ביצע המסוק ניסוי של הפעלת הרוטור במהירות נמוכה של 50 סיבובים לשנייה.
ב־9 באפריל נעשה ניסוי להפעלה במהירות גבוהה, אך הניסוי נפסק כשתוכנת המסוק הגיעה למצב לא מוכר ושעון התוכנה פקע.
ב־12 באפריל הודיעה נאס"א שצוות האינג'ניואיטי מצא פתרון, וגרסת התוכנה החדשה נבדקה ונטענה למסוק.
משימת התעופה הראשונה התקיימה ב־19 באפריל 2021, המסוק המריא אנכית לגובה של כ־3 מטר, הסתובב במקום בזווית של 96 מעלות כפי שתוכנן, ונחת.
צוות הפיתוח של המסוק התכנס בחדר הישיבות לקראת הניסוי והמתין בדריכות.
ברגע שהגיעו נתוני הטיסה פרצו הכל במחיאות כפיים.
מנהלת הפרויקט מימי אונג אמרה
טיסה שנייה - משימת התעופה השנייה התקיימה ב־22 באפריל, המסוק המריא אנכית לגובה של 5 מטר, וריחף זמן קצר במקום.
אז נטה בזווית של 5 מעלות ונע 2 מטר הצידה במהירות של 0.5 מטר לשנייה.
עשה שלוש פניות בזוויות של 90 מעלות כדי להפנות את המצלמה לכיוונים שונים.
חזר אופקית אל מרכז "שדה האחים רייט" ונחת בנקודה שממנה המריא.
הטיסה נמשכה 51.9 שניות, וכל שלבי הניסוי הושלמו בהצלחה.
טיסה שלישית - ב-25 באפריל 2021 ביצע המסוק את טיסת הניסוי השלישית שלו.
הוא התרומם לגובה 5 מטר וריחף זמן קצר בגובה זה.
אז הוא טס אופקית צפונה כשהוא שומר על כמעט אותו גובה, למרחק 50 מטר ויצא משדה הראייה של הרובר פרסווירנס שצילם וידאו של הטיסה.
הוא שב לשדה הראייה של הרובר כעבור 25 שניות.
המצלמה התחתונה של המסוק סייעה לו לשמור על גובהו מעל האדמה.
הוא חזר אל מעל הנקודה שממנה המריא, ונחת.
המסוק טס בסך הכל 100 מטר והשלים בהצלחה את כל משימות הטיסה.
טיסה רביעית - הטיסה הרביעית תוכננה ל-29 באפריל, אך נכשלה כשההליקופטר לא עבר למצב תעופה.
ב-30 באפריל נעשה ניסיון שני והוא עבר בהצלחה.
הטיסה נמשכה 117 שניות, המסוק עלה לגובה של 5 מטרים, טס דרומה למרחק של כ-133 ובחזרה.
בטיסה זו העביר המסוק מספר שיא של צילומים, רובם ב-50 המטרים האחרונים.
לראשונה הצליח הרובר פרסווירנס להקליט את קול הרוטורים המסתובבים באוויר הדליל.
טיסה חמישית - ב-7 במאי 2021. זו הייתה הטיסה הראשונה שבה המסוק נחת באתר חדש.
הוא טס דרומה למרחק 129 מטר במהירות של עד 3.5 מטר לשנייה.
כשהגיע לאתר חדש הוא עלה לגובה 10 מטר, ריחף באוויר, צילם מספר תמונות צבע של הסביבה, ונחת.
משך הטיסה היה 108 שניות.
לאחר טיסה זו נקבע שהמסוק סיים בהצלחה את שלב בדיקת ההיתכנות הטכנולוגית, שהייתה מטרת המבצע, והוכיח שמסוק יכול לטוס על מאדים.
הטיסות הבאות הוגדרו כהוכחת יכולת מבצעית.
טיסה שישית - 23 במאי 2021, הטיסה המבצעית הראשונה של אינג'ניואיטי.
טיסה זו נועדה להיות טיסת סריקה של השטח וצילום תמונות תלת־ממדיות של אתרים בעלי עניין.
הטיסה עברה כמתוכנן אך לקראת סופה התגלתה תקלה במצלמות התחתונות של המסוק שמצלמות את פני השטח ומסייעות למערכת הניווט של המסוק.
מצלמות אלה שולחות למערכת הניווט 30 פריימים לשנייה.
מערכת הניווט מצמידה לכל פריים חותמת זמן, אך פריים אחד שובש ונשמט, מה שגרם לכל הפריימים שאחריו לקבל חותמת זמן לא נכונה.
כתוצאה מכך הניווט השתבש, והמסוק התחיל להתנועע קדימה ואחורה באוויר תוך כדי שהוא מתאם את המהירות שלו.
החיישנים שעל המסוק אותתו על גלגול ועלרוד של יותר מ-20 מעלות, שטף נתוני בקרה, וצריכת חשמל מוגברת.
למרות כל זה המסוק הצליח לנחות בשלום במרחק של כ-5 מטרים מהנקודה המתוכננת.
אינג'ניואטי תוכנן עם טווח יציבות רחב בחומרה ובתוכנה, ובאמצעי בדיקה ובקרה רבים להתאוששות מתקלות.
בין היתר מתכנני המסוק החליטו מראש שהמסוק לא יסתמך על מצלמות הניווט בשלב האחרון של הנחיתה, החלטה שהצילה את טיסה 6.
נכון ל-19 באפריל 2022 אינג'ניואיטי ביצע 27 טיסות מוצלחות.
בטיסתו ה-25 שהתקיימה ב-8 באפריל 22, הגיע לשיא של מהירות ומרחק: 704 מטר במהירות טיסה של 5.5 מטר לשנייה במשך 161.3 שניות.
בטיסה זו נפגע אחד מהלהבים בקרקע, והוחלט על קרקוע המסוק ב-25 בינואר.
אינג'ניואיטי פעל במשך כמעט שלוש שנים, הרבה מעל 30 הימים שתוכנו לו.
הוא שימש כדי למצוא מקומות בעלי עניין, ולאתר מסלול נוח לגישה עבור רכב החלל פרסווירנס.
בטיסה 72, ב-18 בינואר 2024, נשברו להבי המסוק בשל נקיפה של הלהב בזמן נחיתה על קרקע לא מאוזנת.
על פי ההערכות, התקלה נגרמה בגלל שגיאת ניוט במכתש ג'זרו, בשטח של תלוליות חול אחידות שלא היו בו די נקודות ייחוס.
בעיות כאלה עשויות להימנע בעתיד כשתפעל מערכת GPS במאדים.
ב-25 בינואר 2024, הודיע מנהל נאס"א ביל נלסון על סיום המשימה של המסוק.
מיקומו הסופי של אינג'ניואיטי כונה על ידי צוות הפרויקט "גבעות ולינור" (ארץ בני האלמוות בעולם הפנטזיה של ג'.
בימים שלאחר התאונה פקד מרכז הבקרה על אינג'ניואיטי לסובב באיטיות את הלהבים כדי לראות את הצל שלהם בזוויות שונות.
המסוק צילם את הצללים, ובצל נראה שאחד הלהבים חסר.
ב-26 בפברואר 2024, נאס"א פרסמה תמונות שצילם הרובר שהיה במרחק של כ-450 מטר מהמסוק, ובהן נראה הלהב מונח על החול במרחק של כ-15 מטר מהמסוק.
בתמונה אחרת שצילם הרובר נראה אינג'ניואיטי ניצב על רגליו, ללא הלהב.
ב-16 באפריל 2024 לאחר מספר שידורים אחרונים והפסקת התקשורת שלו עם הרובר, אינג'ניואיטי שלח הודעת פרידה, והצוות בנאס"א טען לו תוכנה חדשה כדי להפוך אותו לתחנת מזג-אוויר נייחת המספקת מדי יום תמונות ומדידת טמפרטורות.
אינאנץ' (בהונגרית: Ináncs) הוא כפר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
באינאנץ' הייתה קהילה יהודית קטנה ובמקום עדיין קיימים קברים יהודיים.
אינגבורג (בהולנדית: Ingeborg; נולדה ב-15 באוקטובר 1966) היא זמרת בלגית.
אינגבורג נולדה בעיר מנן שבפלנדריה.
היא למדה ב-Studio Herman Teirlinck, בית ספר למוזיקה ואומנויות הבמה באנטוורפן.
ביחד עמה למד הזמר ההולנדי סטף בוס (Stef Bos), ביחד עמו היא הקימה את ההרכב המוזיקלי "Zwiep en Brons" והם זכו בפרס חבר השופטים בפסטיבל בליידן.
באירוויזיון 1989 ייצגה את בלגיה עם השיר "Door de wind" ודורגה במקום ה-19.
ב-1990 החלה לעבוד כמגישה ב-"VTM", ערוץ טלוויזיה דובר פלמית, היא הגישה שם מספר תוכניות, וביניהן תוכנית הילדים "Schuif Af!" אותה הגישה בין 1990–2006.
ב-2002 הוציאה את הסינגל "Zo dichtbij", שדורג גבוה בצעד הפזמונים הפלמי
היא נשואה למנהלה רולנד קיירט, ב-1994 נולד להם בן.
אינגבורג מלו דה פרייס הייתה אתלטית גרמנייה ארגנטינאית-יהודייה.
אלופת המשחקים הפאן-אמריקאיים (בואנוס איירס 1951) בהדיפת כדור ברזל ובזריקת דיסקוס.
ייצגה את ארגנטינה בשתי אולימפיאדות (לונדון 1948 והלסינקי 1952) וסיימה במקום שמיני ותשיעי בזריקת דיסקוס ובהדיפת כדור ברזל בהתאמה.
מלו דה פרייס נולדה וגדלה בברלין.
היא התאמנה במועדון הספורט היהודי בעיר הולדתה, "Juedische Sportgemeinschaft 33" ובגיל 19 ברחה לארגנטינה מפני הנאצים.
באולימפיאדת לונדון (1948) סיימה מלו דה פרייס במקום שמיני בזריקת דיסקוס בתוצאה של 38.44 מטר ובמקום תשיעי בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 12.085 מטר.
במשחקים הפאן אמריקאים שנערכו בבואנוס איירס בשנת 1951 זכתה מלו דה פרייס בשתי מדליות זהב, בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 12.45 מטר ובזריקת דיסקוס בתוצאה של 38.55 מטר.
באולימפיאדת הלסינקי (1952) סיימה מלו דה פרייס במקום 12 בזריקת דיסקוס בתוצאה של 39.04 מטר, בשלב המוקדמות היא קבעה תוצאה של 40.91 מטר ועלתה מהמקום החמישי לגמר ובמקום 19 בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 10.82 מטר.
מלו דה פרייס המשיכה להשתתף בתחרויות וסיימה בשנת 1969 באליפות ארגנטינה במקום רביעי בזריקת דיסקוס בגיל 50.
הוכמאייר דזוייר היא מהנדסת חשמל אוסטרית מהאוניברסיטה הטכנית של וינה ומאוניברסיטת אינסברוק.
יחד עם פרופסור ארווין הוכמאייר, בעלה, פיתחה הוכמאייר את שתל השבלול המיקרו-אלקטרוני והרב-ערוצי הראשון בעולם.
בשנת 1980 הקימה הוכמאייר יחד עם בעלה את חברת הציוד הרפואי MED-EL, המתמחה בייצור שתלי שבלול.
הוכמאייר היא המנכ"לית והמנהלת הטכנית הראשית של החברה.
הוכמאייר היא זוכת פרס לסקר-דבייקי למחקר קליני רפואי.
אינגבורג הוכמאייר נולדה בשנת 1953 בווינה, בירת אוסטריה.
אימה הייתה פיזקאית ואביה היה דקאן הפקולטה להנדסה מכנית באוניברסיטה הטכנית של וינה, סבתה הייתה בין המדעניות הראשונות באוסטריה שעסקו בהנדסה כימית.
בשנת 1979 השלימה הוכמאייר תואר דוקטור להנדסת חשמל מהאוניברסיטה הטכנית של וינה, הוכמאייר היא האישה הראשונה לקבל תואר זה מהאוניברסיטה הטכנית של וינה.
בין השנים 1976 עד 1982 עבדה הוכמאייר כדוקטורנטית ולאחר מכן כעוזרת פרופסור במכון להנדסת חשמל ואלקטרוניקה באוניברסיטה הטכנית של וינה, שם החלה בפיתוח שתל השבלול.
בשנת 1979 עברה הוכמאייר לחצי שנה לאוניברסיטת סטנפורד שבקליפורניה, ארצות הברית כפרופסור חבר אורח במכון לאלקטרוניקה רפואית.
בשנת 1981, לאחר שכבר הושתל השתל ב-17 איש, חתמו הזוג הוכמאייר על חוזה עם קונצרן הענק 3M בניסון לייצר את שתלי השבלול בייצור המוני.
אך, לאחר 7 שנים, בשנת 1988 החוזה הופסק עקב בעיות רבות.
למרות זאת, בני הזוג לא אמרו נואש והחליטו להקים בעצמם חברה בשם MED-EL שתייצר שתלי שבלול בייצור המוני.
בשנת 1982 עברה הוכמאייר מווינה לאינסברוק יחד עם בעלה וילדיהם, שם לימדה במכון לאלקטרוניקה פיזיקלית יישומית באוניברסיטת אינסברוק עד לשנת 1989 אז פרשה מעבודתה באוניברסיטה כדי להתמקד בחברת MED-EL אותה הקימה.
הוכמאייר עובדת כיום בחברת MED-EL בתור המנכ"לית והמנהלת הטכנית הראשית של החברה.
הוכמאייר נשואה לארווין הוכמאייר, פרופסור להנדסת חשמל איתו ערכה רבים ממחקריה.
בשנת 1979, הציע בן זוגה של הוכמאייר, ארווין הוכמאייר לפתח ביחד איתו שתל שבלול במעבדתו באוניברסיטה בשיתוף מרפאת האף, אוזן, גרון של האוניברסיטה, אינגבורג הסכימה ויחד הם החלו לפתח את שתל הרב-ערוצי הראשון בעולם.
שנתיים בלבד לאחר מכן, ב-16 בדצמבר 1977, הושתל השתל על המטופל הראשון ובשנת 1980 פיתוח המוצר הראשוני הסתיים.
שתל השבלול אותו פיתחו, מיועד לחירשים וכבדי שמיעה, בעלי מומים בתאי החישה באוזן - תאים שתפקידם לתרגם את הצלילים לוויברציות חשמליות ולשלוח את הוויברציות לעצב השמיעה.
שתל השבלול שפיתחו הזוג הוכמאייר כולל שני חלקים, פנימי וחיצוני.
החלק החיצוני כולל מיקרופון, קולט את הצלילים; מעבד, שמעבד את הצליל הנקלט במיקרופון לאותות חשמליים; ומגנט וטבעת שידור המשדרים את המידע ששולח המעבד אל החלק הפנימי של השתל.
החלק הפנימי של השתל, המותקן בניתוח, כולל אנטנה ומגנט, הקולטים את המידע שנשלח מהחלק החיצוני של השתל; ואלקטרודה חשמלית, שדרכה מעבירים אותות חשמליים אל עצב השמיעה.
השתל אותו פיתחו בני הזוג הוכמאייר הוא רב ערוצי, כלומר, הוא כולל מערך אלקטרודות ששולחות אותות חשמליים לעצב השמיעה בשמונה מקומות שונים, ולא רק במקום אחד.
בכך, משפר השתל את איכות השמיעה עד לרמה בה ניתן להצליח להבין משפטים שלמים רק משמיעה וללא שום צורך בקריאת שפתיים.
הוכמאייר פרסמה יותר ממאה מאמרים מדעיים וישנם כ-50 פטנטים שרשומים על שמה.
בשנת 1988, לאחר ששיתוף הפעולה עם הקונצרן 3M קרס, החליטו בני הזוג להקים חברה משלהם בשם MED-EL.
מטרת החברה היא ליצר באופן המוני את שבב השבלול.
בשנת 1989, פרשה הוכמאייר מעבודתה באוניברסיטה כדי להפנות את כל זמנה עבור החברה.
במרץ 1990, שכרה החברה את שלושת עובדיה הראשונים.
בינואר 1994, שתלה החברה את השתל הראשון אותו היא פיתחה במטופל.
לשתל קראו COMBI40. מספר חודשים לאחר מכן, הושתל השתל בכל רחבי העולם.
כיום, החברה מעסיקה למעלה מ-2,000 עובדים ב-33 מטות בכל רחבי העולם.
מטה החברה נמצא באינסברוק, אוסטריה.
החברה היא הגדולה באירופה והשנייה בגודלה בעולם בתחום שתלי השבלול.
בשנת 2013 זכתה הוכמאייר בפרס לסקר-דבייקי למחקר קליני רפואי, הידוע גם בכינויו "הנובל האמריקאי".
הוכמאייר זכתה בפרס יחד עם פרופסור גרהם קלארק מאוסטרליה ודוקטור בלייק וילסון מארצות הברית.
הפרס הוענק לשלושה עקב תרומתם לפיתוח שתל השבלול המודרני.
פרסים נוספים בהם זכתה הוכמאייר:
פרס לאונרדו דה וינצ'י (1980)
פרס אשת העסקים של השנה של וו קליקו (1995)
דוקטור לשם כבוד מטעם הפקולטה לרפואה של האוניברסיטה הטכנית של מינכן (2004)
דוקטור לשם כבוד מטעם האוניברסיטה לרפואה של אינסברוק (2010)
פרס הטכנולוגיה של עמותת אדוארד ריין (2016)
אינגבורג "אינגה" קלר הייתה שחקנית תיאטרון וקולנוע גרמנייה, ואחת מהבולטות והחשובות ביותר ברפובליקה הדמוקרטית הגרמנית לשעבר.
היא עבדה עם במאים כמו וולפגנג לנגהוף, וולפגנג היינץ, תומאס לנגהוף, פיטר שטיין ומייקל תאלהיימר.
היא הייתה מוכרת במיוחד בתפקידה של לילי ווסט בסרט "איימי ווג'ואר" המועמד לפרס גלובוס הזהב, וזכתה בפרס שחקנית המשנה הטובה ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי ה-36 באנטליה תפוז הזהב על השתתפותה בסרט "לולה וביילי הילד".
בשנת 2006 הוענק לה אות הכבוד של העיר ברלין.
קלר נולדה בברלין-פרדינאו למשפחה אמידה.
אביה היה יזם גרמני בעל מחצבה ואמהּ הייתה בתו של תעשיין עשיר.
קלר הייתה האחות האמצעית, בין אחות גדולה ואח קטן.
בעקבות המלצה מחברתה היא החלה ללמוד בבית הספר לדרמה ושם גילתה את אהבתה למשחק.
בבית הספר התיכון נשרה מהלימודים ומעולם לא קיבלה תעודת בגרות, אך המשיכה ללמוד משחק עקב ההנאה שהפיקה מכך והתמיכה שקיבלה ממשפחתה.
בשנת 1952 נישאה קלר לקרל-אדוארד פון שניצלר, שהיה אז פרשן ב"ערוץ השחור" ברדיו GDR.
נולדה להם בת בשם ברברה שניצלר אשר הלכה בעקבות אמה והפכה גם היא לשחקנית, אולם הנישואים נכשלו והם התגרשו כמה שנים לאחר מכן.
קלר נפטרה ב-6 בפברואר 2017 בגיל 93 בשנתה בבית אבות בברלין.
ההופעה הראשונה של קלר הייתה ב-18 בנובמבר 1942 בתיאטרון אם קורפירסטנדאם (Kurfürstendamm).
ב-1943 היא הפכה לחברה בקאסט תיאטרון המדינה של פרייברג, ושנה לאחר מכן עברה לתיאטרון קמניץ שנסגר ב-1944 בעקבות מלחמת העולם השנייה.
כתוצאה מכך קלר איבדה את מעמדה כשחקנית (כמו שאר האמנים שלא היו ברשימת "מחונני האל") וזומנה לשירות העבודה של הרייך.
קלר התחתנה בנישואים מזויפים על מנת להתחמק מהגיוס, והתגרשה זמן קצר לאחר מכן.
בשנת 1947, לאחר המלחמה, חזרה קלר לברלין ושיחקה בתיאטרון הבל.
זמן קצר לאחר חזרתה לברלין, הבמאי בולסלב הרלוג התרשם ממנה וקיבל אותה לתיאטרון שלוספארק בשטגליץ, שם היא קיבלה את תפקידה הראשי הראשון - 'פוצצ'ן' ב'גנרל השטן' ('Pützchen' in 'Des Teufels General'), אותו גילמה ב-250 הופעות.
ב-1950 עברה לתיאטרון הדויטשס (Deutsches) ברלין.
במהלך הקריירה הארוכה שלה בתיאטרון הדויטשס (Deutsches), שיחקה קלר מגוון רחב של תפקידים.
בשנת 1952, היא חגגה את ההצלחה הגדולה הראשונה שלה כאשר גילמה לראשונה את אליזה דוליטל בסרט "הפיגמליון של שו" שביים רודולף נולטה.
היא הופיעה כדוליטל ב-472 הופעות לאורך השנים.
מאוחר יותר, בשנת 1953, היא עבדה בשיתוף פעולה הדוק עם וולפגנג לנגהוף (אבולי ב"דון קרלוס" של שילר) ועם וולפגנג היינץ (טטג'אנה ב"פיינדה" של גורקי), ובנוסף, עם בנו בסון (אלמיר ב"טרטופה "של מוליר).
כמו כן, עבדה קלר יחד עם מנפרד וקוורת' (אליזבת ב"ריצ'רד השלישי" של שייקספיר).
בשנת 1961 קיבלה קלר את הפרס הלאומי של ה- מחלקה ראשונה לאמנות ולספרות, על השתתפותה בסדרת הטלוויזיה "מצפון בסערה", וב-1962 היא ביצעה לראשונה את מה שתואר כ"תפקיד חייה"; דמות הכותרת באיפיגניה בטאוריס, אותה שיחקה ביצירת הבימוי האחרונה של וולפגנג לנגהוף.
תפקיד זה, על פי כריסטוף פאנק "הפך את קלר למובילה ללא תחרות ביצירת דמויות נשיות חזקות ובעלות ביטחון עצמי".
בשנת 1977 הוענק לקלר הפרס הלאומי של ה-GDR, מחלקה שנייה לאומנות ולספרות, ובשנת 1981 היא הופיעה לראשונה באחד מתפקידיה הזכורים ביותר משנות השמונים, בתור אהובתו של דנטון - ג'ולי, בהפקת בוכנר של אלכסנדר לאנג ל-"מותו של דנטון".
שנתיים לאחר מכן, היא הופיעה כגברת אלווינג בהפקת "רוחות הרפאים" של תומאס לנגהוף.
קלר הצליחה גם בתחום הקולנוע, למשל בסרט העלילתי Die Ärztinnen (הרופאים), שזכה בפרס השחקן בפסטיבל הלאומי השלישי של גרמניה בשנת 1984.
בשנת 1999, גילמה קלר את לילי ווסט בסרט המועמד לגלובוס הזהב "איימי וג'ואר", ושיחקה את התפקיד הראשי קלייר, בהפקתו של תומאס לנגהוף ל"ביקור הגברת הזקנה".
היא זכתה בפרס שחקנית המשנה הטובה ביותר בפסטיבל הבינלאומי ה-36 באנטליה, על השתתפותה בסרט "לולה ובילי הילד".
בשנת 2000 קלר קיבלה את פרס קרוליין נובר על "כישורי המשחק יוצאי הדופן שלה בתיאטרון, בקולנוע ובטלוויזיה".
קלר עזבה את תיאטרון Deutsches בשנת 2001 והפכה לחברת כבוד בו תוך שהמשיכה לשחק כאורחת.
בשנת 2006 קלאוס ווברייט העניק לקלר את אות הכבוד של העיר ברלין ב־18 בנובמבר 2007 היא חגגה את יום השנה ה-65 להופעתה על הבמה בקריאה של "Die Marquise von O" של קלייסט בתיאטרון Deutsches.
מ-2009, הופיעה קלר גם באנסמבל ברלינר בתור שייקספיר בהפקת הסונטה של שייקספיר, מאת רוברט ווילסון ורופוס ויינרייט.
בסוף 2012, ביום בו ציינה 70 שנים על הבמה, כריסטוף היין כתב לה יצירה בשם "טילה", בה שיחקה את דוריו, ובשנת 2013 הוענק לה פרס התיאטרון FAUST על מפעל חייה.
בנוסף, קלר הייתה חברה באקדמיה לאמנויות מאז 1999.
פרס שחקנית המשנה הטובה ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי ה-36 באנטליה תפוז הזהב.
הפרס הלאומי I GDR ו-II לאמנות וספרות.
פרס קרוליין נובר בעיר לייפציג.
אות הכבוד של העיר ברלין.
אינג'יל הוא סרט פשע ישראלי משנת 2001 בבימויו של ארנון צדוק, עם יונתן צ'רצ'י, מיכאל הנגבי, עומר ברנע וחיים אלמקיס בתפקידים הראשיים.
התסריט נכתב על ידי פיני עדן ועוסק בחברת עבריינים צעירים בבית כלא בו הם כלואים באשמת אונס, רצח, וסמים.
בסרט יש סצנה קשה של אונס קבוצתי.
מפקד הכלא החדש היה אחד מהנערים האלה והעלילה מסופרת בפלשבקים.
את הפסקול הלחין אריק רודיך ששילב בו את נעימתו הידועה "אחרית" מתוך אלבומו "סטאללה" מ-1981.
יונתן צ'רצ'י היה מועמד לפרס אופיר לשחקן המשנה הטוב ביותר בטקס פרסי אופיר לשנת 2001.
רונן אברהמי (אסי הנגבי) מגיע לכלא השרון בדצמבר 2000 כדי להחליף את מפקד הכלא.
מחדרו הוא משקיף על חבורת אסירים צעירים שזה עתה הגיעו ובמחשבתו צצה תמונה דומה מדצמבר 1978 שבה הוא היה חלק מקבוצת אסירים צעירים שהגיעו לכלא אזוקים בידיהם ונעמדו למסדר אצל הסוהר הראשי נסים (יונתן צ'רצ'י).
נסים מקבל אותם בקשיחות ומשווה אותם לצמח אינג'יל (יבלית בערבית) שהוא כמותם עשב שוטה שמפריע לגידולים ואין אפשרות להיפטר ממנו כי השורשים שלו עמוק באדמה והם צומחים שוב כמו ששמונים אחוז מהכלואים בכלא זה יחזרו אליו (מכאן שם הסרט).
רונן (מיכאל הנגבי), אייל (מיקי גבע), תום (עומר ברנע) ורפי הג'נג'י נמצאים במקום בגלל אונס קבוצתי.
רונן הוא התמים בהם, הוא הזמין את ידידתו תמר (קרן וולף) לטרמפ עם שלושת חבריו.
תום הנהג מביא אותם לזולה בשפת הים ושם אונס אותה באכזריות ושניים אחרים מצטרפים.
רונן מנסה למנוע זאת אבל הם אוחזים בו ומשכיבים אותו על תמר.
קובי (עדי פרבר) הוא נער ממשפחה דתית.
אחותו הרווקה נירה (לימור גולדשטיין) מתראה עם בחור בהיחבא ועבריין מצלם אותם וסוחט כסף ממנו באיום שיפרסם את הצילומים האינטימיים של אחותו.
כשהסחיטה לא נפסקת, רוצח אותו קובי ביריות אקדח.
מוקי (חיים אלמקיס) נאשם ברצח צעיר בפאב שהעז לרקוד עם חברתו.
הנרצח הוא קרוב משפחה של נסים שמרבה להתעלל בו.
מי שמנסה לעזור להם הוא המדריך צחי (דני ליטני) שמתייחס אליהם כבני אדם כי בעברו הסתבך אף הוא.
מוקי מקבל חסות על תום שכותב את מכתביו.
תום עובר לחדרו של מוקי בו נמצאים גם קובי ומצטרף אליהם גם אורי (אושרי כהן) שאביו (אלי דנקר) שהוא אלוף-משנה מסגיר אותו באשמת צריכה וסחר בסמים.
לפי בקשת רונן, חובט בו מוקי בברכו, שובר אותה ומאפשר לרונן לשהות זמן בה בסביבה רגועה של בית חולים.
בינתיים משכנע צחי את גרשון (שלום שמואלוב), אביה של תמר שיאפשר לרונן לפגוש את תמר המאושפזת בבית חולים פסיכיאטרי לאחר האונס הקשה ואינה מדברת.
רונן מתקרב אליה, מביט בעיניה ואומר לה שאינו אשם.
היא אינה מגיבה אך מתחילה לדמוע.
עם הזמן היא מאשרת את דבריו של רונן.
בינתיים חלה התפתחות רעה בכלא.
נסים מודיע למוקי כי בקרוב הוא וחבריו יועברו לכלא מבוגרים ואז ייהפך לעבד מין של אסיר מבוגר.
השלושה בתא מחליטים להסתגר בחדר הצינוק ולנעול את עצמם.
הם שולחים הודעה כי לא ייצאו אלא אם יתנו להם לשהות בכלא עד גיל 21.
נסים ומפקד הכלא מתייחסים אליהם בלגלוג ומזמינים את משפחותיהם לכלא ביחד עם חוליה שמנסה לפרוץ לתא.
מוקי דוקר את אורי וקובי ולבסוף את עצמו.
כעת מתבונן רונן המפקד החדש, בקבוצה חדשה שמתקבלת בחמימות על ידי מדריך (דורון ערן).
שם השחקן/יתשם הדמותהערותיונתן צ'רצ'ינסיםסוהר ראשימיכאל הנגבירונן אברהמי (הצעיר)אסיראסי הנגבירונן אברהמי (המבוגר)מפקד בית הכלאדני ליטניצחימדריך בבית הכלאאושרי כהןאוריאסיראלי דנקראבא של אוריעומר ברנעתוםאסירחיים אלמקיסמוקיאסירראובן דייןמפקד בית הכלאמיקי גבעאיילאסירעדי פרברקוביאסירלימור גולדשטייןנירהאחותו של קובייוסף כרמוןאבא של קוביקרן וולףתמרשלום שמואלובגרשוןאבא של תמר
אינארה מורנייצה (בלטבית: Ināra Mūrniece; נולדה ב-30 בדצמבר 1970) היא פוליטיקאית לטבית, אשר כיהנה בין היתר כיו"ר הסאימה (הפרלמנט הלטבי) וכשרת ההגנה בשנים 2022–2023.
מורנייצה נולדה ב-30 בדצמבר 1970. ב-2007 היא סיימה את לימודיה בבית הספר לכלכלה ותרבות, וב-2009 סיימה לימודי כלכלה באוניברסיטת לטביה.
לאחר מכן עבדה בעיתון Latvijas Avīze עד אוגוסט 2011. באותה שנה היא התמודדה לראשונה בבחירות לסאימה מטעם מפלגת הברית הלאומית.
היא נבחרה לסאימה ומונתה ליו"ר הוועדה לזכויות אדם.
בשנת 2014 היא נבחרה ליו"ר הסאימה.
ב-2018 היא נבחרה לסאימה בפעם השלישית והמשיכה לכהן כיו"ר הבית.
ב-2022 היא נבחרה לסאימה בפעם הרביעית.
ב-14 בדצמבר של אותה שנה היא מונתה לשרת ההגנה בממשלתו של ארטורס קרישיאניס קרינש.
בספטמבר 2023 נוצרה ממשלה חדשה בראשות אוויקה סיליניה ומורנייצה הוחלפה על ידי אנדריס ספרודס.
מורנייצה הייתה נשואה להיסטוריון והפוליטיקאי ריטוורס יאנסונס שהיה בעצמו חבר הסאימה.
אינגבורג הונצינגר הייתה פסלת גרמנייה.
הונצינגר נולדה בשם אינגבורג פרנק (Franck) לאם יהודייה.
בשנת 1932 הצטרפה למפלגה הקומוניסטית.
היא הייתה חניכה של סתת אבן בווירצבורג מ-1936 עד 1938, ובשנים 1938–1939 הייתה תלמידה של סתת האבן לודוויג קספר (Ludwig Kasper).
הנאצים מנעו ממנה המשך רכישת השכלה והוראה, והיא היגרה לאיטליה.
שם פגשה את הצייר הגרמני הלמוט רוהמר.
ב-1942 הגיעו ליער השחור בגרמניה ונולדו להם שני ילדים.
אינגבורג הייתה יהודיה למחצה, ולכן הם לא הורשו להינשא.
רוהמר נהרג בשנה האחרונה של מלחמת העולם השנייה ואינגבורג נישאה לאדולף הונצינגר באמצע שנות החמישים, וילדה ילד שלישי.
היא התגרשה מהונצינגר ונישאה לפסל רוברט ריהל (Riehl) באמצע שנות השישים.
הונצינגר שבה ללמוד אמנות בברלין המזרחית בתחילת שנות החמישים.
היא הייתה תלמידה של פריץ קרמר (Fritz Cremer) וגוסטב זייץ (Gustav Seitz).
היא לימדה באקדמיה לאמנות ברלין-וייסנזה (Berlin-Weißensee) ועבדה משנת 1953 כאמנית עצמאית.
מאוחר יותר הצטרפה למפלגת הסוציאליזם הדמוקרטי.
בשנת 1995 יצרה את הפסל "Block der Frauen" (בלוק של נשים) באתר בית הכנסת הישן שבו התקיימו הפגנות רוזנשטראסה, כדי לכבד את אומץ הלב של הנשים שנלחמו כדי להגן על משפחותיהן.
הונצינגר הייתה סבתה של הסופרת יוליה פרנק.
האינגאוני היו שבט קלטו-ליגורי ששכן על חוף הים התיכון, סביב העיר המודרנית אלבנגה (ליגוריה), בתקופת הברזל ובתקופת האימפריה הרומית.
הם מוזכרים כ-Ingauni אצל טיטוס ליוויוס (סוף המאה ה-1 לפנה"ס), Ingaunoi ("Iγγαυνοι) אצל סטראבון (תחילת המאה ה-1 לספירה), וכ-Ingaunis על ידי פליניוס הזקן (המאה הראשונה לספירה).
אטימולוגיה קלטית הוצעה על ידי הבלשנית הספרדייה פטריציה דה ברנרדו סטמפל , אשר שואבת את השם Ingauni מ-Pingāmnī (המצוירים), עם אובדן של p- ההתחלתי, בדומה מבחינה סמנטית לשם האתני Picti (פיקטים).
לדבריה, שמות שבטיים קלטיים כאלה מרמזים על כך שלדיאלקט קלטו-ליגורי היה תפקיד חשוב בין השפות המדוברות בליגוריה העתיקה.
העיר המודרנית אלבנגה, שמתועדת כאופידום Album Ingaunum על ידי פליניוס, וכ-Albingaunum על ידי סטראבון, נקראת על שם השבט הליגורי.
בני שבט האינגאוני חיו על חוף הים התיכון, סביב אלבום אינגאונום (אלבנגה המודרנית) ולוקוס בורמני .
הטריטוריה שלהם הייתה ממוקמת מזרחית לאינטימילי, ודרומית לאפאנטרי.
העיר הראשית שלהם הייתה ידועה בשם Album Igaunum או Albingaunum.
עד המאה ה-3 לפני הספירה, השגשוג של מרכזי החוף הליגוריים הפורחים הוביל לעימותים חוזרים ונשנים עם שבטים הרריים שערכו פשיטות על שכניהם העשירים יותר.
במהלך המלחמה הפונית השנייה (218–201 לפנה"ס), מגו ברקה כרת ברית בשנת 205 לפנה"ס עם האינגאוני כדי להבטיח דריסת רגל בחוף האיטלקי.
הוא עזר להם במאבקם נגד האפאנטרי, שחיו מעליהם על הגבעות ופשטו על שטחם.
הוא השמיד בעבר את היריבה האינגאונית ג'נובה, ובכך אפשר להם להפוך לכוח הדומיננטי בחוף הצפון מערבי של איטליה.
מחשש שמגו עלול לאחד נגדם גאלים וליגורים, הרומאים הגיבו בשליחת חיילים לאזור והביסו את מגו ואת בעלות בריתה.
בשנת 201 לפני הספירה חתם הקונסול הרומי פובליוס אליוס פאטוס על הסכם שלום עם בני האינגאוני כדי להבטיח את חלק נתיב המסחר שבו שלטו בין חצי האי האיברי, מסאליה ורומא.
בשנת 185 לפנה"ס, צבא קונסולרי בראשות אפיוס קלאודיוס פולקר נשלח נגד האינגאוני, לכד שישה מהאופידום שלהם, וכדוגמה למנוצחים או להרתעה לליגורים אחרים, הואשמו ארבעים ושלושה אינגאוני ונערף ראשם באחריות למלחמה.
אולם רק שלוש שנים מאוחר יותר, אנשי מסאליה התלוננו שוב בפני רומא על פיראטיות ליגורית, והקונסול לוקיוס אמיליוס פאולוס מקדוניקוס התבקש על ידי הסנאט להביא שלום מובהק בים וביבשה.
בשאיפה להימנע מהשמדה מוחלטת של האינגאוני, מה שעלול היה להוביל לריק בגבול החוף שהיה עלול להתמלא על ידי שבטים אלפיניים פחות מתורבתים, נכנס פאולוס בתחילה לשטח אינגאוני כדי לדרוש את כניעתם.
בשנת 180 לפנה"ס, הקונסול Aulus Postumius Albinus, לאחר שהביס את הליגורים הסמוכים להרים, חש צורך לשלוח ספינות לסייר את חופי האינגאוני והאינטמלי, מה שמרמז שהם עדיין נחשבו על ידי רומא כשבט עוין פוטנציאלי באותה תקופה.
אינאס אל-עבאסי היא משוררת, סופרת ילדים ומתרגמת תוניסאית המתגוררת בצרפת.
היא ביססה את עצמה כדמות משמעותית בספרות התוניסאית- הערבית העכשווית באמצעות שירתה וכתיבתה הנרטיבית.
אל-עבאסי הושפעה מהשינויים החברתיים העמוקים בעקבות הפלת השלטון של תוניסיה והאביב הערבי.
נשים תוניסאיות זכו לזכויות משמעותיות לפני עשרות שנים.
זכויות אלו עיצבו את תפקידיהן בחיים הציבוריים ושינו את התפיסות החברתיות של מגדר וזהות.
כתיבתה של אינאס אל-עבאסי נטועה בהקשר ההיסטורי הזה אשר אפשר לה לחקור נושאים של שחרור, חוסן והתבוננות פנימית אישית.
ההשלכות של האביב הערבי הביאו להערכה מחדש של העבר וההווה של תוניסיה, והולידו סביבה שבה סופרים כמו אל-עבאסי יכלו לתאר בחופשיות את המורכבות של החברה שלהם.
השירה שלה משלבת רגשות אישיים עם השתקפות חברתיות רחבות יותר.
הרחבת חופש הביטוי בעקבות המהפכה אפשר לכותבים להתעמק בנושאים שצונזרו בעבר, ולהציע נקודות מבט מגוונות על דינמיקה כוחנית ושינוי חברתי.
כתיבתה של אינאס אל-עבאסי מגלמת עיסוק עמוק בנוף החברתי-הפוליטי המתפתח של תוניסיה, המהדהד את החוסן והשאיפות של נשים תוניסאיות על רקע השינוי ההיסטורי.
עבודתה מדגישה את ההשפעה המתמשכת של מאבקי העבר על הביטוי הספרותי העכשווי, ומגשרת על הפער בין הספרות לבין הבנייה המתמשכת של המציאות בתוניסיה.
המהפכה התוניסאית השפיעה באופן משמעותי על יצירתה של אינאס אל-עבאסי, הן באופן אישי והן כמשוררת.
הרומן שלה "בית בורגיבה" מתעמק בתקופה שקדמה לנפילת המשטר ואחריה, ומשקף את תצפיותיה וחוויותיה במהלך המהפכה.
למהפכה התוניסאית הייתה השפעה עמוקה על אינאס אל-עבאסי, כשהייתה עדה למהפכה, היא חוותה סערת רגשות, מבהלה וחוסר אמון ועד לשמחה ותקווה.
המהפכה שינתה גם את הנוף הפיוטי בתוניסיה.
היא העצימה דור חדש של משוררים שהעזו להתמודד עם נושאים שהיו טאבו בעבר ולפנות אל הקהל שלהם בדרכים ישירות וקומוניקטיביות, לעיתים קרובות תוך שימוש בסלנג תוניסאי.
אל-עבאסי מייצגת שינוי באופן צריכת השירה ושיתופה, כאשר לרשתות החברתיות היה תפקיד מכריע בהפצת יצירות פיוטיות.
שינוי זה הפך את השירה לדמוקרטית ולנגישה יותר לקהל רחב יותר ואפשר למשוררים להתחבר ולשתף פעולה מעבר למסגרות המסורתיות.
למרות האתגרים והמאבק המתמשך למען דמוקרטיה אמיתית בתוניסיה, המהפכה הנחילה תחושה של תקווה ואמונה בכוחן של מילים לעורר שינוי.
אל-עבאסי ופרס היצירה הספרותית בשירה:
ב-8 במרץ 2008, לרגל יום האישה הבינלאומי, המרכז למחקר, תיעוד ומידע על נשים "אלקרידיף" העניק את פרס "זוביידה בשיר" לכתבי נשים תוניסאיות לשנת 2007, במסגרת הפיקוח של גב' "שרה קנון ג'ראיה", השרה לענייני נשים ומשפחה, וגברת "סעידה", מנכ"לית המרכז והמשוררת זובאידה בשיר.
"אלקרידיף" מכבד מדי שנה מספר נשים תוניסאיות מכובדות בכתיבה בספרות, מחקרים ומדעי הקול כדי לעודד אותן ולהדגיש את הפקותיהן.
הפרס ליצירה ספרותית בשירה בשפה הערבית הוענק לגב' אינאס אל-עבאסי על האוסף שלה "ארכיונים של עיוורים".
סיפורי שהרזאד הקוריאניים حكايات شهرزاد الكوريّة (2010; מהדורה שנייה 2013) – הסיפור נכתב במהלך שהות של שישה חודשים בסיאול.
חששה (בעברית – שבירות) هشاشة (2013)
בית בורגיבה منزل بورقيبة (2017) – הרומן הראשון שלה
אל-עבאסי פרסמה שלושה כרכי שירה:
סודות הרוח أسرار الريح 2004 – זוכה פרס תוניסאי לשירה.
ארכיון העיוורים أرشيف الأعمى 2007 – זוכה פרס CREDIF, תוניס.
בנוסף ליצירותיה המקוריות, אינאס אל-עבאסי תרגמה מספר ספרים משמעותיים מצרפתית לערבית, כולל:
"עץ התפוז המתוק שלי" מאת הסופר הברזילאי חוסה מאורו דה ואסקונסלוס, شجرتي شجرة البرتقال الرائعة خوسيه ماورو دي فاسكونسيلوس (2017)
Silent Scream, "צרחה שקטה" מאת אנג'לה מרסונס (2017)
יצירותה של אינאס אל-עבאסי תורגמה למספר שפות, כולל אנגלית, צרפתית, קוריאנית, דנית ושוודית.
שיריה וסיפוריה הקצרים הוצגו בכתבי עת רבים, המשקפים את ההכרה הבינלאומית הרחבה שלה.
עבודותיה עוסקות בשילוב של חוויות אישיות וקולקטיביות של האומה התוניסאית בתקופה של שינוי.
בין השנים 2014 ל-2016, הייתה אינאס אל-עבאסי המוציאה לאור של דאר אלנחלה אלצע'ירה (دار النحلة الصغيرة), שם פיקחה על הוצאת ספרי ילדים רבים ופרסמה כמה מהם.
אינאס אל-עבאסי ממשיכה לתרום לעולם הספרות באמצעות השירה, הפרוזה, התרגומים והעיסוק בסוגיות חברתיות ופוליטיות עכשוויות.
אינאמי – הבלקאיבוס של היער היא סדרת הרפתקאות, קומדיה ופנטזיה מונפשת צרפתית לילדים.
הסדרה כוללת עונה אחת בעלת 26 פרקים שהופקו ב-2007, ושודרו לראשונה בערוץ TF1 ב-27 באוגוסט 2008. הסדרה שודרה בישראל ב-2009 בערוץ לוגי בדיבוב עברי.
הסדרה סובבת סביב הרפתקאותיו של אינאמי, ילד אינדיאני בן 11 משבט הבלאקאיבוס השוכן ביער האמזונס, שעובר משימות התבגרות רבות יחד עם חבריו וחיות המחמד שלהם.
בתהליך למידה ארוך, הוא מתכונן לטקס שיהפוך אותו מילד לגבר ותוך כדי גם מכיר חברים חדשים ומסייע לכפרים ביער.
בסדרה מופיעות הדמויות הבאות עם הסבר קצר ושם המדבב העברי:
אינאמי: ילד מתבגר משבט "הבלאקאיבוס" שנדרש לעבור תקופה הכשרה עם חברו 'שימיווי' לפני שיוכרו כבוגרים.
"החיה התאומה" של אינאמי היא ארמדילה בשם טטוני המשמש כחיית מחמד ועוזרת לו במשימותיו בין היתר על ידי מתן כוח על טבעי, בנוסף לאינאמי אחות קטנה בשם וחברה בשם האיימה מהשבט היריב.
שימיווי: חברו הטוב וחבר ילדות של אינאמי העובר איתו את משימות ההכשרה שלהם, לשימיווי אב יחידני המתנהג בקשיחו עם איתו לאחר שאימו נפטרה כשהיה קטן ועל כן נעזר בחברות במשימות בהן הוא מתקשה ובין היתר בשחייה ממנה הוא מפחד.
בדומה לאינאמי "החיה התאומה" של שימיווי היא ינשופה אותה הוא יגלה במהלך הסדרה והיא תסייע לו במשימותיו.– איתי ג'רופי
אמינאטה: אחותו הקטנה של אינאמי.
אוהבת להיות בחברת אחיה הגדול ורוצה לצאת איתו למשימות.
האיימה: החברה של אינאמי ובהמשך בת זוגו, מהשבט היריב.
השניים הכירו כאשר אינאמי הציל את האיימה מתנין בזמן שהיה באמצע משימה לגנוב מהשבט שלה פריט מקודש.
קאראס: השאמאן (צ'יף דת) של "שבט הבלאקאיבוס", מדריכם של אינאמי ושימיווי בתקופת ההכשרה.
זיומארו: אביהם של אינאמי ואמינאטה ובעלה של מינוסקה, הצ'יף הגדול של "שבט הבלאקאיבוס" – שמחה ברבירו
מינוסקה: אימם של אינאמי ואמינאטה, ואשתו של זיומארו.
פינטוס: אביו של שימיווי ואחד מנכבדי "שבט הבלאקאיבוס" שמעוניין להתקדם יחד עם בנו בהיררכיה של השבט.
אשתו נפטרה בזמן שבנם היה קטן מה שהשפיעה עליו לא מעט.
מוריקאס: השאמאן (צ'יף דת) של "שבט הפאטאמי" – היריב, שפעם אחרי פעם טועה בהחלטות שלו ומעמדו כשאמאן מעורער והוא מועמד להחלפה.
דמויות שונות – אורלי קטן, אמנון וולף, יואב בר לב, מיכה אוזין סליאן, נורית בנאי קורן, עומר סלוניקן, רועי ניב.
מפיק דיבוב – ענבר שטגר עזרא
במאי דיבוב – עמי איילי
אינאס חוסני עבד אל-ע'אני דהדהא היא פרופסור פלסטינית, המכהנת מאז מרץ 2024 כשרת העבודה בממשלת מוסטפא.
עטארי נולדה בכווית ב-1981 למשפחה שהגיעה במקור מהעיירה עטארה, צפונית לעיר רמאללה.
אביה היה רופא בכווית ומאוחר יותר מנהל בית החולים הממשלתי ברמאללה.
היא בעלת תואר מוסמך אוניברסיטה במנהל עסקים מאוניברסיטת ביר זית ותואר שני בשיווק בינלאומי מאוניברסיטת סאסקס בבריטניה.
היא השלימה דוקטורט בשיווק ומיתוג בינלאומי ב בבריטניה.
היא כיהנה כפרופסור באוניברסיטת ביר זית בין השנים 2004 ל-2024, ובבית הספר למנהל עסקים של אוניברסיטת יורק סנט ג'ון.
בנוסף, סיפקה שירותי הדרכה וייעוץ בירדן, איחוד האמירויות הערביות, ארצות הברית ובריטניה.
היא הייתה גם מזכירת , וחברה במועצת המנהלים של הרשות המוניטרית הפלסטינית מאז 7 ביוני 2023.
ב-28 במרץ 2024 אישר נשיא הרשות הפלסטינית מחמוד עבאס את הרכב השרים של הממשלה הפלסטינית התשע עשרה בראשות מוחמד מוסטפא.
ב־31 במרץ 2024 הושבעה עטארי לתפקיד שרת העבודה באל־בירה.
אינגו מצמאכר (גרמנית: Ingo Metzmacher; נולד ב-10 בנובמבר 1957 בהאנובר) הוא מנצח גרמני.
אביו, רודולף מצמאכר, היה צ'לן.
את השכלתו המוזיקלית רכש בהאנובר, זלצבורג וקלן, בפסנתר, תאוריה של המוזיקה וניצוח.
הוא הצטרף לאנסמבל המודרני בשנת 1981 כפסנתרן ההרכב והיה למנצחו בשנת 1986.
הופעתו הראשונה כמנצח תזמורת הייתה בשנת 1987, על האופרה נישואי פיגארו.
משנת 1997 עד 2005 כיהן כמנהל מוזיקלי ראשי של עיריית המבורג, תפקיד שכלל את האופרה הממלכתית של המבורג והפילהרמונית של המבורג.
בשנת 2004 התמנה למנצח ראשי של האופרה ההולנדית.
בין השנים 2007 - 2010 היה המנצח הראשי של התזמורת הסימפונית הגרמנית בברלין.
מצמאכר ניצח על הקלטות אחדות ל-EMI קלאסיקס, ליצירות הבאות:
בנג'מין בריטן: סרנדה לטנור, קרן יער וכלי מיתר (יאן בוסטרידג', טנור; מארי לואיז נוינקר, קרן)
מכלול הסימפוניות של קרל אמדאוס הרטמן
הנס ורנר הנצה: סימפוניה מס' 9
ריכרד שטראוס: קונצ'רטי לקרן (מארי לואיז נוינקר, סולנית)
הנס ורנר הנצה: רקויאם (סוני קלאסיקס)
ג'ון קייג': שישה-עשר מחולות לסולן ולהקה של 3, RCA
אינגווי יוהאן מלמסטין (בשוודית: Yngwie Johann Malmsteen; נולד ב-30 ביוני 1963), הוא גיטריסט, מלחין, מוביל הרכב ורב נגן שוודי.
מלמסטין ידוע מאז אמצע שנות השמונים בנגינת קטעים אינסטרומנטליים הכוללים שרדינג ולחנים בסגנון מטאל נאו-קלאסי.
בשנת 2009 נבחר על ידי המגזין TIME כאחד מעשרת הגיטריסטים הגדולים בכל הזמנים ודורג במקום התשיעי.
מלמסטין נולד כלארש יוּהאן אִינְגְוֶוה לַאנֵרְבֵּק בסטוקהולם, שוודיה, למשפחה מוזיקלית.