tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הסרט, שאורכו ארבע שעות, פוצל לשניים, כאשר החלק השני יצא בשנת 2004. חשיבותו של הסרט היא כיצירה פוסטמודרנית הבנויה מציטוטים ממגוון מקורות תרבות ומטשטשת בין תרבות גבוהה ונמוכה.
"להרוג את ביל" הוא סיפור אחד, שנפרס על שני סרטים בני חמישה פרקים כל אחד, שמוצגים בסדר לא ליניארי, צורה אופיינית לסרטיו של טרנטינו.
הסרט נבחר לאחד מעשרת הסרטים בעלי העלילה הלא ליניארית הטובים ביותר של אתר הקולנוע "The Script Lab".
הכלה (אומה תורמן) מוצגת בתחילת הסרט בשמלת החתונה שלה אשר מלאה בדם מיד לאחר טבח אלים בכנסייה קטנה בטקסס.
היא מנסה בשארית כוחותיה לומר לביל (דייוויד קאראדין) שהיא בהיריון עם התינוק שלו, אבל הוא יורה בה בראש.
ארבע שנים לאחר מכן, הכלה מופיעה בביתה של ורניטה גרין (ויויקה איי פוקס).
ורניטה והכלה נלחמות בקרב אכזרי, שבסופו הכלה הורגת את גרין מול בתה בת הארבע.
היא אומרת לבתה שהיא מצטערת שנאלצה להרוג את אמה בפניה, ואם היא תרצה לנקום את מות אמה כאשר היא תגדל, הכלה תחכה לה.
הבזק לעבר מה שקרה אחרי החתונה מגלה שהכלה שרדה את הטבח בכנסייה והיא שוכבת ללא הכרה בבית חולים.
אל דרייבר (דריל האנה), המתנקשת בעלת העין האחת, אשר החליפה את מקומה של הכלה כמאהבתו של ביל, מצליחה לחמוק לחדר בו שוכבת הכלה בבית החולים, ומנסה להזריק לכלה רעל דרך צינור העירוי שלה.
ביל מצליח לעצור את דרייבר מלהרוג את הכלה ברגע האחרון, בעיקר משום שהוא מאמין כי מגיע לכלה למות מוות יותר מכובד.
בהמשך, הכלה מתעוררת מהתרדמת הארוכה ומצליחה לברוח מבית החולים לאחר שהיא הורגת אח בשם באק, אשר אנס אותה ולקח כסף מאנשים אחרים שאנסו אותה כאשר היא הייתה חסרת הכרה.
הכלה גונבת את הטנדר של באק, ומתחבאת במושב האחורי של הטנדר, שם היא עובדת לאט לאט על החזרת החיוניות לאיברים שלה שהתנוונו בזמן התרדמת.
בשעה שהיא עושה זאת היא מספרת את סיפורה של שותפה אחרת בקבוצה של ביל, או-רן אישאי (לוסי לו).
אישי עבדה כרוצחת שכירה והפכה למנהיגה של עולם הפשע היפני.
הקטע גם מציג את שומרת הראש האישית שלה, גוגו יובארי, החברה שלה ועורכת הדין שלה סופי פאטאל (בת חסות אחרת של ביל), וג'וני-מו, מנהיג צבא הלוחמים הפרטי של אישי - "88 המשוגעים".
הכלה טסה לאוקינאווה על מנת להשיג חרב קטאנה מיוצר חרבות קטאנה המפורסם האטורי האנזו (צ'יבה), שלא מייצר חרבות במשך שנים משום שיצא לגמלאות.
אף על פי שהאנזו נשבע כי לעולם לא ייצר יותר חרבות, הכלה מצליחה לשכנע אותו בחשיבות משימתה, והוא מכין במיוחד בשבילה את החרב הטובה ביותר שהוא ייצר מעולם.
הכלה עוקבת אחר אישי למקום מפגש בו היא נמצאת, שם מופיעה גם להקה מקומית.
הכלה מגיעה לבושה בחליפה צהובה (הומאז' לסרטי ברוס לי) ולוקחת את פאטאל כבת ערובה כדי לגרום לאישי להופיע בפניה.
אישי משלחת את גוגו יובארי ואת "88 המשוגעים" בכלה, אשר נלחמת בהם ומנצחת את כולם בקרב עקוב מדם.
הכלה אז מפנה את תשומת לבה אל אישי, שנהרגת בקרב חרבות דרמטי בגן מושלג.
הסרט הראשון מסתיים כאשר ביל מגלה לצופים כי בתה של הכלה בחיים.
בפסקול הסרט מופיע הקטע האינסטרומנטלי "הרועה הבודד" של גאורגה זמפיר.
לוסי לו - או-רן אישיאי
ויויקה איי פוקס - ורניטה גרין
דריל האנה - אל דרייבר
ג'ולי דרייפוס - סופי פטאל
צ'יאקי קוריאמה (Chiaki Kuriyama) - גוגו יובארי
סוני צ'יבה - האטורי האנזו
גורדון לו - ג'וני מו / פאי מיי
מייקל פארקס - ארל מקגרו / אסטבן ויהאיו
ג'ון קונימורה - בוס טנאקה
קריסטופר אלן נלסון - טומי
להקת קולן היא להקת פולקלור ישראלית, שחבריה היו עולים מגאורגיה בעלי השכלה גבוהה בתחום המוזיקה.
הלהקה הוקמה בשנת 1982. בתחילה שרה הלהקה בעיקר שירה ווקלית גאורגית, אך עם הזמן החלה לשיר שירי עם ממקומות שונים, כמו רוסית, איטלקית, לאדינו, עברית ויידיש.
בשנת 1987 השתתפה הלהקה במופע "ביידיש זה נשמע יותר טוב" בתיאטרון הבימה.
כמו כן, הופיעה הלהקה במופע משותף עם אורה זיטנר.
הלהקה הייתה פעילה זמן רב מבלי שהוציאה אלבום אולפן.
לבסוף, בשנת 1992, לציון עשור ליסודה, הוציאה הלהקה את אלבומה הראשון.
בשנת 2013 זמר הטנור סיימון קריכלי הקים את הלהקה מחדש עם הזמרים המקוריים.
כיום הלהקה מופיעה בכל רחבי ישראל.
ד"ר יצחק אטנלוב (זמר באס ודוקטור למוזיקולוגיה)
אבי שילה ז"ל (זמר בס)
ערן קרינגל ז"ל - (זמר טנור)
להרוג טורקי ולנוח הוא ביטוי בעברית מדוברת שמשמעו להתקדם אט־אט, שלב אחר שלב, בביצוע משימה.
גרסה מקוצרת ומרומזת של הביטוי היא "טורקי טורקי".
הביטוי עלול להתפרש כגזעני, ויש המעדיפים את הביטוי "פרה פרה" שמשמעותו זהה ואינו גורר אי־הבנות.
מקור הביטוי בבדיחה יהודית עממית שבה אומרת אֵם לבנהּ היוצא למלחמת רוסיה-טורקיה: "תשמור נפשך" ומלמדת אותו כיצד: "הרגת תורכי – דַּיֶּךָ, שֵׁב וְהִנָּפֵשׁ".
רעיון זה מופיע גם בשיר של נתן אלתרמן ושלמה שמולביץ', "מכתב מאמא", שבאחד מבתיו נאמר:
אלתרמן השתמש בבדיחה על הריגת הטורקי גם באחד משירי "הטור השביעי":
בספרה של גבריאלה אביגור-רותם "אדום עתיק", כאשר המספרת יוצאת לתל אביב כדי לבצע כמה משימות, היא אומרת: "ואני נוסעת לי לתל אביב כדי להרוג כמה תורכים בסופשבוע אחד".
בשיר "בצהרי יום" מאת מאיר אריאל נכתב: "אולי נספיק עוד להרוג תורכי קטן של ערב / במצפה רמון!" - בהתייחסות לקפה טורקי.
בתקשורת הספורט הישראלית משמש הביטוי (לעיתים רחוקות) בעת סיקור משחקים שבהם מעורבות קבוצות ספורט טורקיות.
השימוש במינוח "להרוג טורקי" קיים לפחות משנותיה הראשונות של האימפריה העות'מאנית.
עוד לפני כן הייתה נהוגה בקרב הצלבנים במסעות הצלב האמרה "אם אינך יכול להרוג טורקי, הרוג יהודי".
ההצלחה המוסלמית במלחמה נגד הצלבנים, ולאחריה עליית העות'מאנים, כיבושיהם באסיה הקטנה ונפילת האימפריה הביזנטית, עוררו פחד ושנאה בקרב האוכלוסייה הנוצרית כלפי הטורקים.
המלומד הנוצרי ארסמוס כתב במאה השש עשרה כי:
אף שבניגוד לשימושים בשפות אחרות, השימוש בביטוי בעברית אינו גזעני כלל, הוא עשוי להתפרש ככזה כאשר הוא מחוץ להקשרו.
השימוש בביטוי בשפת היומיום מנותק לחלוטין מכל קשר לטורקים, קל וחומר להריגת טורקים, אך לאוזניים טורקיות הוא עלול להישמע כפוגעני.
במהלך טיסה לביקור רשמי לטורקיה השתמש נשיא המדינה עזר ויצמן בביטוי וגרם לתקרית דיפלומטית זוטא.
הביטוי "להרוג טורקי ולנוח" (טורקית: Bir Türk öldür, rahat et - "הרוג טורקי (ו)נוח") מוזכר בספרו של ד"ר ג'מאל אנאדול "טורקיה בצבתות ישראל והציונות".
לפי אנאדול, זמן קצר לאחר הפצצת הכור הגרעיני בעיראק הזכיר ראש ממשלת ישראל מנחם בגין את הביטוי בראיון שהעניק למגזין הלונדוני "מידל איסט רוויו".
ההתבטאות גרמה לסערה בקרב בכירים במשרד החוץ הטורקי, שדרשו לדעת את משמעות הביטוי.
מיופה הכוח של ישראל באנקרה באותם הימים הוזמן למשרד החוץ ונשאל למה הכוונה ב"תהרוג טורקי, ותנוח!".
תחילה טען מיופה הכוח כי לא ייתכן שבגין אמר זאת, אבל כשהציגו לפניו את המגזין, נאלץ להודות: "זה ביטוי", הוא אמר, "זו אמרה ישראלית!".
לביטוי Bir Türk öldür, rahat et מספר מופעים רב ברשת האינטרנט, בחלקם בהקשרים אנטי-ישראליים.
להרוג את ביל חלק 2 הוא סרט בבימויו של קוונטין טרנטינו משנת 2004. הסרט הוא סרט המשך לסרט "להרוג את ביל".
הסרט הופץ בסוף השבוע הראשון להקרנתו על כ-3,000 מסכים בארצות הברית והתבסס מיד במקום הראשון ברשימת שוברי הקופות עם הכנסה של 25 מיליון דולר.
"להרוג את ביל" הוא סרט אחד, אשר חולק ל-10 פרקים (המופיעים בשני סרטים שונים, 5 בכל אחד), שמוצגים בסדר לא כרונולוגי, צורה אופיינית לסרטיו של קוונטין טרנטינו.
הסרט השני מתחיל מעט לפני האירועים שפותחים את הסרט הראשון, ביל (קאראדין) מצליח לאתר את "הכלה" וידידיה כאשר הם מתאספים לחזרות לחתונתה.
הוא עדין ומנומס כלפיה, ואף מסכים להיות מוצג בפני החתן כאביה.
היא נפרדת מביל ונכנסת לקפלה, כאשר ביל מסמן לארבעת חברי הכנופיה שלו, לפשוט על המקום ולהרוג את כולם.
בהווה, ביל יוצא למדבר קליפורניה לפגוש את אחיו באד לשיחה.
באד, הידוע גם בכינוי "סיידוויינדר" (מדסן), הוא חבר לשעבר בכנופיית ביל.
ביל מזהיר אותו שהכלה תבוא לסגור איתו חשבון.
באד, כעת שמן ואלכוהוליסט, עזב את עולם הפשע ואיננו עובד יותר כמתנקש, חי כעת בקראוון ועובד כשומר סף במועדון חשפנות מקומי.
הכלה מגיעה לקראוון של באד עוד באותו הלילה כדי לסגור איתו חשבון.
באד, אשר מצפה להגעתה, יורה בה בחזה ברובה ציד ברגע בו היא פותחת את הדלת.
לאחר מכן הוא מזריק לה סם הרגעה.
באד מתקשר לאל דרייבר ומציע לה את חרב ההאנזו של הכלה למכירה תמורת מיליון דולר.
באד קובר את הכלה בעודה בחיים בתוך ארון באדמת בית הקברות המקומי.
בעודה שוכבת בקבר, נזכרת הכלה באימונים שעברה בסין, כאשר ביל לקח אותה למקדש של אומן אמנויות הלחימה האגדי פאי מיי.
פאי מיי השתמש באכזריות ככלי להחדרת משמעת וצייתנות.
על אף שנאתו ללבנים, יפנים, אמריקאים ונשים, הסכים פאי מיי לאמן את "הכלה" בסדרת אימונים אינטנסיבית.
האימון שעברה היה קשוח מאוד והפך אותה ללוחמת קשוחה ומיומנת.
בהווה, הכלה נזכרת באימון בו פאי מיי לימד אותה לשבור קרש עץ מטווח קרוב באמצעות אגרופה בלבד והיא מצליחה לשבור את ארון המתים ולצאת לחופשי.
הכלה מספיקה לחזור לקראוון של באד בדיוק כאשר אל דרייבר מופיעה.
אל נותנת לבאד מזוודה המכילה את הסכום אותו דרש תמורת החרב, אשר מכיל גם נחש ממבה שחורה אותו היא הסתירה במזוודה מראש.
הנחש מכיש את באד בפניו, ואל מסבירה לו שהיא מרגישה יותר חרטה מהקלה, משום שלדעתה היה מגיע לכלה מוות יותר מכובד מזה שנגרם על ידי טיפוס עלוב כמוהו.
אל מתקשרת לביל ואומרת לו שאחיו נהרג על ידי הכלה, שכעת שוכבת בקבר של פאולה שולץ.
בקטע זה מגלה אל-דרייבר לצופים את שמה האמיתי של הכלה - ביאטריקס קידו.
כאשר אל מתכוננת לעזוב תוקפת אותה ביאטריקס במפתיע.
בזמן שהן נלחמות מספרת אל לביאטריקס כי היא הרגה את פאי מיי לאחר שזה עקר לה את עינה הימנית כעונש על חוצפתה.
ביאטריקס עוקרת את עינה השנייה של אל ומותירה אותה בעיוורונה, מתבוססת על רצפת הקראוון בחברת נחש הממבה.
ביאטריקס טסה למקסיקו ופוגשת באסטבן ויהאיו, סרסור מזדקן שגידל את ביל בילדותו.
הוא מגלה לה את מקום מגוריו של ביל.
בהגיעה לביתו היא נדהמת למצוא במקום את בי.בי, בתה בת הארבע.
המשפחה מבלה את הערב יחדיו בשלווה, ובי.בי מושכבת לישון על ידי ביאטריקס.
לאחר שבי.בי מושכבת לישון בבטחה במיטתה, ביאטריקס מתעמתת עם ביל.
ביל משתק אותה לאחר שהוא יורה בה חץ זעיר אשר מכיל סם אמת.
בעקבות כך ביאטריקס מתוודה כי כאשר נודע לה שהיא בהיריון, היא החליטה לשים בעדיפות ראשונה את עתיד בתה שטרם נולדה על פני ביל.
ביל תוקף את ביאטריקס בחרב.
ביאטריקס מצליחה לשתק אותו בעזרת טכניקה שלמדה אצל פאי מאי המאפשרת לה להרוג אדם בעזרת חמש מכות בלבד.
ביל המובס נפרד מביאטריקס לשלום, נופל לקרקע ומת.
ביאטריקס בוכה מעט על מותו של ביל ולאחר מכן חוזרת לתוך הבית ולוקחת עמה את בתה.
הסרט מסתיים בכך שהשתיים מתחילות את חייהן החדשים יחד.
אומה תורמן - הכלה / ביאטריקס קידו
צ'יה הוי לו - ג'וני מו / פאי מיי
בו סבנסון - הכומר הרמוני
לארי בישופ - לארי גומז
להשתין מהמקפצה – ביטוי ישראלי הבא לבטא מעשה פסול הנעשה בפומביות מופגנת, תוך שמבצעו אינו חש בושה על מעשיו או שהוא מתייחס בזלזול לדעת הציבור עליהם.
האמירה מבוססת על כך שהכל יודעים שרבים מטילים שתן במי בריכת השחייה, מנהג פסול, שקשה למנוע אותו.
בעוד הציבור הרחב מעדיף להתעלם ממעשה פסול זה שאין בידו לפעול כנגדו, אותו ציבור לא יעבור על כך בשתיקה אם פלוני יעשה מעשה זהה, השתנה במי הבריכה, מהמקפצה.
משמעות אחרת לביטוי היא שבעוד ההשתנה במים היא מעשה נסתר שקשה לשים לב אליו, והמבצע אותו יודע שהוא פסול ומעדיף להסתירו, הרי ש"המשתין מהמקפצה" עושה את המעשה בבוטות, לעיני כל, תוך שהוא אינו חש בושה על מעשהו או מרגיש שהוא חסין להשלכותיו ולדעת הציבור עליו.
השימוש בביטוי נועד להשוות בין מעשים פסולים אחרים, הנעשים בדרך כלל בצנעה, לבין מקרה שבו הם נעשים לאור היום.
הביטוי התפרסם והפך למטבע לשון במערכון "המציל" שכתב דני רווה וביצע גדי יגיל.
להרוג את המזל הוא מותחן פשע אמריקאי אשר יצא לאקרנים בשנת 2006. את הסרט כתב ג'ייסון סמיילוביק, ביים פול מקגווין ומככבים בו: ג'וש הארטנט, לוסי לו, מורגן פרימן, בן קינגסלי, ברוס ויליס וסטנלי טוצ'י.
הסרט צולם בניו יורק ומתמקד בעלילתו בסלבין כלברע, לינדזי - חוקרת מקרי מוות, שני ראשי פשע אויבים הידועים בשמות: "הבוס" ו"הרבי" ובמתנקש מסתורי הידוע בשם מר גודקאט.
הסרט פותח בשתי סצנות חיסול.
לאחר מכן מופיע סמית', בלש מסתורי, ומספר לבחור באולם המתנה על עולם הפשע של העיר קנזס, לאחר הסיפורים הוא מחסל אותו.
גיבור הסרט, סלבין, עובר רצף של אסונות אישיים, הוא מאבד את עבודתו, ביתו מועמד להריסה עקב מתקפת טרמיטים והוא רואה את חברתו בוגדת בו.
הוא מתקשר לחברו ניק פישר והלה מזמינו להתארח בביתו שבניו יורק.
בהגיעו לעיר הוא נשדד, במהלך השוד אפו נשבר וארנקו נלקח.
הוא מגיע לדירתו של ניק מגלה שהיא פתוחה ומתחיל לגור בה על אף כישלונו ביצירת קשר עם ניק.
השכנה מהדירה ממול, לינדזי (לוסי לו) יוצרת איתו קשר והוא משתף אותה בחוויותיו.
לאחר מכן מגיעים לדירה שני גברים שחורים ולוקחים אותו אל "הבוס" (מורגן פרימן).
הבוס מתייחס אליו כאל ניק וטוען שיש לו חוב בסך 96 אלף דולר.
הוא מציע לו להתנקש בבן של "הרבי" כחלופה לתשלום החוב.
לאחר חזרתו לדירה מופיעים שני גברים בלבוש חרדי ולוקחים אותו אל "הרבי" (בן קינגסלי).
הרבי דורש מ"ניק" פרעון חוב בסך 33 אלף דולר.
לאחר כל אחת מהפגישות הופיע סמית' כאדם שעמד מאחורי יזימת הפגישות, כלומר עובד עבור הבוס והרבי במקביל.
למחרת סלבין חוזר אל הבוס ומודיע לו על כוונתו להתנקש בבן הרבי, הבוס מספר לו שבן הרבי הוא הומוסקסואל ושיש לו שני שומרי ראש, סוכני המוסד לשעבר.
לינדזי רואה בעבודתה כחוקרת מקרי מוות שלוש גופות שלהשערתה קשורים לסיפור.
היא מסבירה שקורבנות החיסולים בראשית הסרט הם האנשים שידעו איך ניק נראה, הוא עשה זאת לשם ירידה למחתרת וזו גם הסיבה שניק סידר שסלבין יתפוס את מקומו.
בערב הולכים סלבין ולינדזי למסעדה ושם הם רואים את בנו של הרבי.
סלבין עוקב אחריו לשירותים וקובע איתו דייט.
סלבין מבלה את הלילה עם לינדזי.
בבוקר הוא נוסע להיפגש עם בן הרבי בדירתו ומחסל אותו שם.
לאחר החיסול מופיע סמית', מפעיל את לחצן המצוקה של בן הרבי, ומחסל את שומרי הראש שבאים בעקבות כך.
סמית' וסלבין משאירים בדירה פצצה ועוזבים את הדירה.
סלבין חוטף את "הבוס" ואת "הרבי" ומספר להם שהוא הבן של אותו אחד שהם רצחו ואז הוא הורג אותם.
ג'וש הארטנט - סלבין כלברע
ברוס ויליס - מר גודקאט/סמית'
סטנלי טוצ'י - הבלש בריקאוסקי
סם ייגר - ניק פישר
להרוג את קסטנר הוא סרט דוקומנטרי משנת 2008 שיצרה גיילן רוס.
הסרט מתחקה אחר משפטו של ישראל קסטנר, ממנהיגי יהדות הונגריה, שניהל משא ומתן עם הנאצים על גורלם של יהודי הונגריה, לאחר הכיבוש הנאצי של הונגריה.
הסרט עוסק במשפט ובדימוי הציבורי שדבק בקסטנר לאחר המשפט.
רוס חקרה ותיעדה במשך 8 שנים את הפרשה, ובמסגרת הסרט ראיינה היסטוריונים, ניצולים בזכות קסטנר, וכן את בתו של קסטנר, סוזי מיכאלי-קסטנר, ואת שלוש נכדותיו, בהן חברת הכנסת מרב מיכאלי, את יוסף תמיר, בנו של עורך הדין שמואל תמיר שלחם בקסטנר במשפטו ואת זאב אקשטיין שרצח את קסטנר.
הסרט הוצג לראשונה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו בשנת 2008. בארצות הברית הוא פורסם באוקטובר 2009.
רוס שמעה לראשונה את סיפורו של קסטנר תוך כדי עבודה על סרט דוקומנטרי אחר, מאישה הונגרייה שניצלה ממוות בשואה על ידי קסטנר.
ביוני 2001 רוס הוזמנה לצלם ישיבה אודות קסטנר במוזיאון החדש למורשת היהודים בניו יורק, ובמהלך אותה ישיבה הועלו טענות קשות על ידי ניצולי שואה שחיים בזכות קסטנר ועל ידי נכדתו.
השאלות שעלו בישיבה הטרידו אותה והיא החליטה לחקור את הפרשה.
ד"ר ישראל (רז'ה) קסטנר היה מנהיג יהודי הונגרי שפעל בשם "ועדת העזרה וההצלה בבודפשט" להציל יהודים באמצעות מתן שוחד לקצינים נאצים, שמאוחר יותר התברר שחלק מהאינטרס שלהם לעזור היה לטהר את שמם מאשמת רצח-עם.
בסוף שנת 1952 הואשם קסטנר על ידי מלכיאל גרינוולד בשיתוף פעולה עם הנאצים וקבלת שוחד מהם לכיסו תמורת הצלתו שלו והצלת אנשים "מיוחסים", סיוע לרצח יהודים בידי הנאצים ועדות שקר לטובת קצינים נאצים במשפטי נירנברג.
בתביעת דיבה שהגישה הפרקליטות נגד גרינוולד קבע בית המשפט המחוזי בירושלים כי טענותיו של גרינוולד אינן בגדר הוצאת דיבה, למעט הטענה שקסטנר לקח שוחד לכיסו שהייתה לא מבוססת.
בערעור לבית המשפט העליון גרינוולד הורשע בהוצאת דיבה ונפסק כי ההאשמות היו לא מבוססות, למעט האשמה כי קסטנר העיד עדות שקר לטובת קצינים נאצים במשפטי נירנברג.
למרות פסיקה זו, בתודעה הלאומית הישראלית נותר פועלו של קסטנר בתחום האפור.
כך לדוגמה עד היום זכורה בהקשר זה הכותרת שפורסמה אז בכלי התקשורת, שציטטה את פסק הדין, ובה נאמר כי קסטנר "מכר את נפשו לשטן" (הנאצי), וכן גם במוזיאון הרשמי בישראל להנצחת השואה, יד ושם, שמו של קסטנר לא הופיע עד לשנות ה-2000.
בסרט מתועד מסען של בתו של קסטנר, סוזי מיכאלי-קסטנר, ושלוש נכדותיו המנסות לטהר את שמו (בהן מרב מיכאלי), וכן כמה ניצולים שחשו כי מתייחסים אליהם כאל "ניצולים סוג ב" מכיוון שניצלו על ידי קסטנר.
כנגדן מרואיין יוסף תמיר, בנו של שמואל תמיר, שהיה הסנגור של גרינוולד במשפט קסטנר וזה שהפך את המשפט מתביעת דיבה כנגד גרינוולד לבירור אודות שואת יהודי הונגריה ופועלו של קסטנר.
תמיר טען כי הוא עדיין מתנגד לטיהור שמו של קסטנר והפיכתו לגיבור למרות קביעת בית המשפט העליון.
זאב אקשטיין, רוצחו של קסטנר, מרואיין גם הוא לאורך הסרט ומציג את השתלשלות הדברים מנקודת מבטו.
הוא מתאר את הרקע האישי שהוביל אותו לרצח ומספר כי הוא היה צעיר (בן 21) והשב"כ (הש"ב, בכינויו אז) גייס אותו לרגל אחר פעולות המחתרת ללא כל הכשרה וגיבוי.
מאורעות מלחמת קדש השפיעו עליו רגשית, כך שהושפע מהלהט של יוסף מנקס וחברי המחתרת שהיו בטוחים כי הם יצילו את מדינת ישראל משלטון מפא"י וישנו את פני ההיסטוריה, ולכן אקשטיין הפך לסוכן כפול ונאמנותו הייתה שייכת למחתרת.
לדבריו, המניע שלו להתנקשות היה נקמה על מותם של מאות אלפי יהודי הונגריה ושהאשמה במותם הייתה של קסטנר.
רוס יזמה מפגש בין בתו של קסטנר לאקשטיין אך לבסוף הם בחרו להיפגש שלא לפני המצלמה.
בפתיחת הסרט אומר אקשטיין "גמרתי אומר בלבי לספר רק את האמת, אבל לא את כולה", ומשתמע מדבריו כי קיימים פרטים עמומים בנוגע לרצח קסטנר.
לקראת הסוף אקשטיין טוען כי שלוש היריות שלו לא פגעו בקסטנר וירייה רביעית מאקדחו של אדם מסתורי אחר היא זו שהרגה אותו.
ההיסטוריונים פרופ' דינה פורת פרופ' שלמה אהרונסון מרואיינים בסרט, והם מתארים את האבסורד שבהצגתו של קסטנר כמשתף פעולה עם הנאצים.
בראייתם, קסטנר היה מוגבל ולא יכול היה לעשות כמעט דבר מעבר למה שעשה.
מדבריהם עולה כי קסטנר לא יכול היה להזהיר את יהודי הונגריה מההשמדה הצפויה להם כי לא הייתה לו כל דרך לשכנע אותם בנכונות הדברים.
על חלקו של יוסף מנקס ברצח קסטנר מוסר נכדו, משה זייגר, לאנציקלופדיה יהודית דעת דברים אלה:
"יוסף מנקס נשאר עם גרעין מהלח"י שיצא נגד השמאל שהיה בשלטון בהרגשה שהם נלחמו והשמאל גנב להם את המדינה.
אנשי השמאל שפחדו מיוסף מנקס החליטו להעליל עליו עלילה ולהפסיק את פעילותו.
באותו זמן התרחש משפט קסטנר שרבים מהסוכנות היהודית (השמאל) היו מעורבים בו.
החליטו לרצוח את קסטנר ולהאשים ברצח את יוסף מנקס, ולתפוס שני ציפרים במכה אחת.
כך נולדה העלילה על יוסף מנקס".
הסרט זכה לשבחים ממבקרי הקולנוע בעולם ובישראל.
מבקר הקולנוע אורי קליין כתב על הסרט: .
המבקר אבנר שביט כתב: .
להישאר יהודי הוא ספר אוטוביוגרפי של הרב יצחק זילבר שנכתב ברוסית.
כרמלה רייז, מסורבת עלייה יוצאת ליטא, מחברת הספר "מירושלים דליטא לירושלים של למעלה", ערכה את הספר מראיונות עם הרב זילבר.
הספר יצא לראשונה ברוסית ב-2004 על ידי ארגון תולדות ישורון.
הספר הוא אוטוביוגרפי ומסופר בגוף ראשון.
הבסיס לספר היה שיחות מוקלטות שערכה כרמלה רייז עם הרב זילבר במשך שנה שלמה בכל מוצאי שבת.
בספר משולבות עדויות של אישים אחרים שחיו בתקופה כמו ד"ר יעקב צ'צ'קס, מוהל שפעל בברית המועצות ועזר במילת יהודים רוסים רבים לאחר שעלה ארצה, צבי פטלס, ר"מ בישיבת תורת חיים וחוזר בתשובה ומתלמידיו, בנו הרב בן ציון זילבר, בתו חוה ואחרים.
הספר מתאר את חייו של הרב זילבר שנולד בקאזאן, 1917 ומגולל את מסכת חייו שהייתה כרוכה במאבק על קיום תורה ומצוות.
הרב זילבר ומשפחתו היו מבין היהודים היחידים באותה תקופה בברית המועצות שהצליחו לקיים את מצוות התורה באופן מלא.
בספר מתאר הרב זילבר כיצד שמר על קיום המצוות גם בכלא הרוסי בו נכלא באשמת מסחר באיגרות חוב ממשלתיות ושוחרר לאחר חג הפסח שחל לאחר מותו של סטלין.
על פי דבריו של הרב זילבר בפתח הדבר של הספר, הוא לא תכנן להעלות את מסכת חייו על הכתב אף על פי שרבים ניסו לשכנעו לעשות כן.
מה שהוביל אותו לכך היה פגישה שקיים עם הרב יצחק הוטנר בה התעניין הרב על מאורעותיו ברוסיה.
לאחר שסיפר לו את קורותיו דחק בו הרב הוטנר לכתוב ספר.
לדברי הרב זילבר, זה מה שהוביל אותו לספר את סיפורו.
הספר יצא במקור ברוסית, בחייו של הרב זילבר.
לאחר מותו תורגם הספר לעברית, אנגלית, צרפתית ויידיש.
ההוצאה הראשונה בעברית הייתה בשנת תשס"ז-2006, בתרגומה של ר.
סמינסקי, ותורגם לאנגלית על ידי הוצאת ספרים פלדהיים , לצרפתית וליידיש.
להרוס את השמלה הוא ז'אנר בצילום, ובמיוחד בצילום חתונות, שמצולם באתרים ובמצבים העומדים בניגוד לחגיגיות, לזוהר או לרומנטיקה הקיימים בדרך כלל בצילומי אופנה וחתונות.
דוגמה נפוצה היא צילום של כלה שנכנסה לים או לשלולית בוץ בשמלת כלה.
ב-2012 טבעה למוות כלה בקנדה כשנסחפה עם שמלתה בזרם הנהר בו היא הצטלמה.
הצלם, ואף אחרים, ניסו להצילה, אך ללא הועיל.
"להתבגר" היא סדרה המיועדת לבני נוער פרי עטה של גלילה רון פדר-עמית.
הסדרה כוללת 22 ספרים שהופיעו בהוצאה לאור "מודן".
הספר הראשון בסדרה הנקרא "להיות אני" (סיפורה של נעמה) יצא לאור בשנת 2005, ובעקבותיו יצאו הספרים הבאים המבוססים על הדמויות המופיעות בסיפור של נעמה.
היה אמור לצאת לאור לאחר הספר "להיות אחר" ספר בשם "להיות מחוברת-סיפורה הנוסף של מאיה" שלא יצא בסוף לאור.
ספר מספר 22 בסדרה הוא היחיד שבו מתוארת דמותו של דין מהספר הרביעי כשהוא מתאהב בנער הומוסקסואל בשם מאור.
הספר האחרון בסדרה יצא בשנת 2019.
בסדרה מופיעים מקרים שונים אותם חווים בני נוער, כל פעם מזווית ראייה של דמות אחרת.
במשך העלילה הגיבור עובר תהליך, לומד על עצמו ומתגבר על הבעיות השונות שבהן הוא נתקל.
בספרים 1–8 מתוארת שנת הלימודים בחטיבה בכיתה ט', בספרים 9–18 מתוארת שנת הלימודים בתיכון בכיתה י' עם דמויות חדשות, ובספרים 19–22 מתוארת שנת הלימודים בכיתה י' עם הדמויות משנת הלימודים הקודמת.
במאי 2015, החל בערוץ 10 שידורה של הסדרה "להתבגר" – שם הזהה לשם של סדרת הספרים, עליה היא מבוססת.
יוצרת הסדרה והתסריטאית הראשית היא גלילה רון פדר-עמית, אך עם שינויים מהספרים המקוריים.
הסדרה עוסקת בחייהם של בני נוער בתיכון בתקופת גיל ההתבגרות: אורן פרץ, המורה של חוג הקולנוע בבית הספר והבמאי, מלהק ארבעה תלמידים מעניינים לתוכנית ריאלטי, בה הם מקבלים מצלמת וידאו ונדרשים לצלם "יומן וידאו" ולתעד את חייהם ואת הבעיות הסובבות אותם "24/7" (דהיינו, מסביב לשעון).
כל פרק מתמקד בדמות אחרת, שחושפת את עולמה הפרטי והפנימי ביותר והקשיים עימם היא מתמודדת.
להתבגר היא סדרת נעורים ישראלית אשר שודרה מ-2 במאי 2015 בערוץ 10.
הסדרה מבוססת על סדרת הספרים של הסופרת גלילה רון פדר עמית, "להתבגר", אך עם שינויים מהסיפורים המקוריים.
הסדרה עוסקת בקבוצת נערים, אשר מנסים להתקבל לתוכנית ריאליטי שבה הם מתעדים את עצמם בבימוי של מורם לקולנוע.
מאוגוסט 2016 התוכנית משודרת מההתחלה בערוץ הילדים.
אורן פרץ (מולי שולמן) – המורה לקולנוע של הכיתה.
יש לו בת בשם עדי.
איילה שפר (ריקי בליך) – מחנכת הכיתה.
נוהגת לשוחח עם הוריהם של התלמידים.
יש לה חיבה לסוכריות על מקל.
אמו של מאור שלא מקבלת את העובדה שהוא נמשך לגברים.
אביתר שנלר (עומר גול) – "החנון" של הכיתה, חסר חברים.
מתאהב בנופר, ונהיה חבר שלה.
נעמה נאור (מור פולנוהר) – סובלת מדימוי עצמי נמוך, חושבת שהיא שמנה.
נעמה, החברה הכי טובה של נופר, מתאהבת באביתר ובעקבות הזוגיות של נופר עם אביתר הן מסתכסכות והיא נהפכת לחברה טובה של גל.
בהמשך נהיית לבת זוגו של תומר.
נופר בביוף (ניב סולטן) – מלכת הכיתה, חברה לשעבר של דין וחברתה הטובה ביותר של נעמה נאור.
מתקבלת לתוכנית ריאליטי, יוצאת עם אביתר רק כדי שדין יקנא ובעקבות זאת מסתכסכת עם נעמה.
מוגדרת כילדה הכי יפה בכיתה.
אמהּ לוקה במחלת נפש מאניה דיפרסיה.
דין אלימלך (דורון ביטון) – מתקבל לתוכנית ריאליטי.
החזיר את המצלמה עקב חוסר בפרטיות.
מתגלה בהמשך כביסקסואל ומתאהב במאור אך בסוף מתגלה כמאוהב במאיה.
אבנר רימון (גיא שפע פסו) – תלמיד גאון.
עובד על סטארטאפ, ובעקבות כך שלא התקבל לתוכנית רוצה לנקום במורה ולבטל את הריאליטי.
תומר ברזילי (טום יפת) – חבר טוב של דין.
חבר לשעבר של גל בהמשך העונה קיבל את המצלמה של דין.
בהמשך מתאהב בנעמה ונהיה חבר שלה.
מאיה יניב (דניאל גרטמן) – חברה טובה של אביתר.
מרכלים עליה שהיא לסבית ועומדת לעבור ניתוח לשינוי מין כיוון שהיא משחקת כדורגל.
גל שרביט (שרית קרפ) – ילדה מקובלת, הייתה החברה של תומר ונפרדה ממנו.
הפיצה על מאיה בוואצאפ שמאיה הולכת לעבור ניתוח לשינוי מין.
יעל אבן טוב (נועם שנהב) – הרכלנית של הכיתה, אוהבת לצאת נקייה מדברים.
מאור קדרון (עמרי לוקאס) – הבן של איילה.
אדי (עמית רהב) – יד ימינו של אבנר.
מתחפש לכל מיני דמויות משונות.
התחזה לבחור בשם "הבריון" בפייסבוק בשביל ליצור קשר עם נעמה הכולל גם את הבת של אורן פרץ, משתף פעולה גם עם נדב.
אודי רימון (אמנון וולף) – אבא של אבנר.
מנהל בית הקפה "הקפה של רימון".
איש אלים אשר מכה את בנו אבנר.
צאלה נאור (אלמה בן זאב) – אחותה הגדולה של נעמה.
רותי בביוף (נוגה רוט גור) – סבתא של נופר.
היא מתקשרת דרך כפות ידיים של אנשים.
מגלה על המזימה של אבנר ושאביו מכה אותו.
נדב – שכן של אבנר ועובד בשבילו, מאוהב בנופר ובבית הקפה נתן לנעמה את המספר שלו כדי שנופר תקנא,משקר לנופר בקשר לכל דבר ועושה כל מה שאבנר אומר לו ועוד הרבה עם אדי.
עונה מספר פרקים תקופת שידור מקורית שידור ראשון שידור אחרון 1 28 2 במאי 2015 5 בדצמבר 2015
להקת קיטבג היא להקה צבאית המשתייכת לחיל החינוך והנוער.
הלהקה פועלת משנת 2011 ועד היום, והיא בין הלהקות הצבאיות המרכזיות אשר פועלות בשנים האחרונות.
בלהקה היתה תחלופה רבה של חברי הלהקה,
להקת קיטבג הוקמה בחודש מרץ 2011. במקור, הלהקה נקראה להקת "קול הזית", אך השם הוחלף ל"קיטבג".
חברי הלהקה הראשונים היו גיא ויינטרוב (קלידן/זמר), אור אבני (גיטריסט), דנה רוט (בסיסטית), מיכל אליסף (מתופפת), אור שטיין (זמר) ואליאנה תדהר (זמרת).
הלהקה ביצעה "קאברים" (גרסאות כיסוי) לשירי רוק ישראליים קלאסיים, אשר עסקו בעיקר באהבה למולדת והרמת מורל החיילים בשטח.
אחרי זמן מה בשטח, הלהקה צברה פופולריות והוזמנה להופיע בתוכניות בוקר, תוכניות רדיו ועוד.
ב-2012 המתופפת מיכל אליסף השתחררה והוחלפה על ידי מיכאל הורוביץ.
ב-2013, זמרת הלהקה אליאנה תדהר השתחררה וסיימה את שירותה הצבאי והוחלפה על ידי דניאל רובין.
כאשר החל מבצע עמוד ענן, הלהק ירדה להופיע מול החיילים בשטח בכל החזיתות כדי לשמר את המורל.
באותה שנה הלהקה אף הקליטה סינגל לרדיו, אך הוא לא זכה להצלחה רבה.
לקראת סוף 2013 השתחררו 3 חברי הלהקה המרכזיים, כאשר אחד מהם גם שימש כמעבד המוזיקלי של הלהקה.
לאחר שהגיוס החדש של הלהקות הצבאיות הגיע למדור הפקות, נערכו אודישנים ומיונים פנימיים, אשר בסופם נבחרו חברי קיטבג החדשים: עדן אזר (זמרת), אייל טרוטנר (זמר), אביב חן (זמר/קלידן) ושפי רוט (גיטריסט).
אליהם הצטרפו חברי הלהקה שנשארו, רב"ט דניאל רובין, רב"ט מיכאל הורוביץ וטוראי דנה אמדו (בסיסטית).
הלהקה שינתה במעט את סגנונה המוזיקלי, והביאה יותר השפעות מעולם מוזיקת המזרח והפופ, אך רוב הרפרטואר המקורי נשמר.
המעבד המוזיקלי אשר ניהל את ההפקה, היה חבר הלהקה לשעבר, גיא ויינטרוב.
הלהקה השתתפה בכתבה לערוץ 2 בנושא הלהקות הצבאיות אז והיום, ואוטובוס הלהקות שנכנס לשימוש מחדש לאחר שנים שלא היה.
בנוסף, הלהקה נבחרה להשתתף בטקסים ממלכתיים כגון: טקס אסון המסוקים, חידון התנ"ך העולמי וטקס "שרים לזכרם" במשכן הכנסת.
כאשר החל מבצע צוק איתן, הלהקה התפקדה וירדה לדרום להופיע בשטחי הכינוס ובפני החיילים בשטח, כדי לשמור על מורל החיילים הלוחמים.
בזמן המלחמה, הלהקה השתכנה בבסיס ההדרכה של חיל החינוך והנוער בשערי אברהם, והופיעה כ-3 פעמים ביום לאורך המבצע, כאשר לא בכל ההופעות כל הכלים עמדו לרשותם, לכן נאלצו לאלתר הופעות אקוסטיות ושירים שמעולם לא ביצעו.
בסוף שנת 2014 בעקבות שחרורו של רב"ט אביב חן ויציאתו מהצבא.
הלהקה נשארה ללא קלידן למשך כחצי שנה, עד להצטרפות אמיר נבון כקלידן ויובל דיין כזמרת.
שנת 2015 הייתה שנה מוצלחת במיוחד עבור להקת קיטבג.
הלהקה הופיעה כ-100 הופעות באותה שנה.
הלהקה נבחרה להשתתף ב"פסטיבל יותר" בפארק הירקון.
שיאה של הלהקה היה כאשר הפכה למעין "להקת הבית" של הרמטכ"ל גדי איזנקוט, והופיעה בפניו מספר פעמים בתדירות גבוהה.
באפריל 2015, חברי הלהקה החלו להסריט עצמם ולספר על החוויה של כיצד זה לשרת בלהקה צבאית, בסדרת אינטרנט קצרה בשם "קיטבג'ס".
הסדרה זכתה להצלחה מקומית ברשתות החברתיות.
בדצמבר 2015, עם שחרורם של הזמרות עדן אזר ויובל דיין והמתופף מיכאל הורוביץ, היה נראה כי הלהקה עומדת בפני פירוק.
קלידן הלהקה, אמיר נבון, נאלץ לפרוש מהלהקה כדי לסיים את לימודיו לתואר במוזיקה.
חברי הלהקה שנותרו, פנו למפקדיהם בבקשה למצוא מחליפים ולהמשיך את קיום הלהקה.
ה הגיטריסט, שפי רוט, מאוד חשש לעתידה של הלהקה, לכן פרש מהלהקה ולקח על עצמו את תפקיד המעבד המוזיקלי של הלהקה והיה אחראי על המיונים.
לאחר כחודש של אודישנים אינטנסיביים, נבחרו ללהקה הזמרות ויויאן כהן ורומי אוזן, הגיטריסט גל טבת, המתופף ידין אדר והקלידן יונתן ביטון, שבעצם סגר מעגל והצטרף ללהקה באופן רשמי, אך הפעם גם בתור זמר מוביל.
המחזמר הצבאי הראשון - "הפלמחזמר"
לאחר כניסתם של חברי הלהקה החדשים, מפקדי הלהקה ראו לנכון לתת ללהקה להשתתף בפרויקט חדש ונסיוני, במטרה להחזיר את הלהקות הצבאיות למרכז התרבות הישראלית, כפי שהיה פעם.
הפרויקט היה מעין מחזמר, אשר סיפר את סיפורן של הלהקות הצבאיות, החל מיום הקמתן ועד היום.
המופע הציג מערכונים, קטעי וידאו ומחרוזות מוזיקליות עם שירים מכל התקופות של הלהקות הצבאיות בישראל.
המחזמר אף הציג שירים חדשים אשר נכתבו בידי חברי הלהקה.
על בימוי והפקת המופע היה אחראי הבמאי דביר בן שלוש, ועל ההפקה והעיבוד המוזיקלי, חבר הלהקה לשעבר, שפי רוט.
העבודה על המופע עוד לא הושלמה, והוא עתיד לצאת לשטח בעוד מספר חודשים.
להרוג את הסבתא היא סדרת טלוויזיה ששודרה ב-Yes החל מ-20 בדצמבר 2015. יוצריה הם יוסי מדמוני, דוד אופק וליאור שפר.
הסדרה, קומדיה שחורה ומקברית, מביאה את סיפורה של משפחת זליג, המתגוררת בפחונים על אדמה ששווה 20 מיליון דולר.
הסבתא עליזה, מסרבת למכור את האדמה לאיש הנדל"ן החומד אותה תמורת 20 מיליון דולר, ילדיה מנסים לשכנעה אך יודעים שזה לא יהיה אפשרי עד שתמות והם יוכלו לרשת את ביתה.
בשלב מסוים פוקעת סבלנותם והם מנסים לקרב את קיצה של אמם, תוך כדי שהם נאבקים בינם לבין עצמם על הירושה שבדרך.
הסדרה זכתה לביקורות נלהבות, כשהפרשנות העיקרית ראתה בה מטפורה למצב קיומי בישראל של 2015, בה המסגרות החברתיות הולכות ומתפרקות, והערך היחיד שנותר הוא הרווח החומרי.
הסדרה זכתה בארבעה פרסי האקדמיה הישראלית לטלוויזיה לשנת 2015 בקטגוריות "הסדרה הקומית הטובה ביותר", "התסריט הטוב ביותר בסדרה קומית" (יוסי מדמוני), "הבימוי הטוב ביותר בסדרה קומית" (ליאור שפר ודוד אופק) ו"השחקנית הטובה ביותר בסדרה קומית" (מירי אלוני).
בשנת 2017 שודרה גם בערוץ הראשון.
סבתא עליזה (מירי אלוני) ומשפחתה גרים בשכונת פחונים בלב אזור מגדלים בתל אביב (דוגמת שכונות כמו כפר שלם וגבעת עמל).
הסבתא מקבלת הצעה מפתה מהקבלן רגב שרעבי (אלי פיניש) להצעת מכירה בשווי 20 מיליון דולר, לה היא מסרבת, בעוד ובניה אינם מבינים את עקשנותה.
בנה הבכור שאול (רמי הויברגר)- חסר העקרונות שמנהל יחד עם בנו עסק לרחיצת מכוניות בחצר, מוכן לעשות הכל כדי לקושש ממנה כמה דולרים: הוא ימחבל במזיד במערכת הביוב בביתה, ומשכנע את אחותו הנרקמונית-לשעבר לחזור לסם על מנת לסחוט ממנה כסף למכון גמילה.
הבן השני דוד (גל תורן), עובד תברואה, מנסה להוציא כסף מאמו לברית של בנו.
לאחר שנתקל בעקשנות, מביים דוד פציעה בעבודה, אך בבית החולים מתברר שהוא עקר כבר תקופה ארוכה וילדיו אינם שלו.
דוד מסיק מסקנה מהירה שאחיו שאול הוא זה שהכניס את אשתו אתי (סופיה אוסטריצקי) להיריון.
דוד מגיע נסער לאמו וכאן נוצר סדק ראשוני בעקשנותה של אמו והיא מבטיחה לו פיצוי על עוגמת הנפש.
במשך העונה עקשנות האם עומדת למבחן כמה פעמים כאשר תמיד היא נוטה לאי כניעה לילדים.
במשך הזמן דוד ושאול מסכמים על שיתוף פעולה להרוג את אמם ולהביא קץ להמתנה המורטת לכסף.
דמות נוספת שמצטרפת לעלילה היא בתו של הקבלן רקפת שרעבי (ליהי קורנובסקי) שמתקרבת ליאיר בנו של שאול (מאור שוויצר)
עליזה זליג (מירי אלוני) אמם של שאול ודוד, בעלת החלקה המשפחתית שמסרבת למכור את השטח לקבלן רגב שרעבי
רגב שרעבי (אלי פיניש) קבלן שמציע למשפחה לקנות ממנה את השטח כדי לבנות עליו מגדלים, מגדיל את ההצעה במהלך העלילה ומשתף פעולה עם האחים כדי לשכנע את הסבתא בעלת השטח.
שאול זליג (רמי הויברגר) - בנה הבכור של עליזה חסר העקרונות שמנהל יחד עם בנו עסק לרחיצת מכוניות בחצר
דוד זליג (גל תורן) - בנה השני של עליזה, עובד תברואה, נשוי לאתי ואב לארבע בנות ובן
יאיר (מאור שוויצר) - בנו של שאול, עובד עם אביו ברחיצת המכוניות ונמצא עמו ביחסים מורכבים.
מתקרב לרקפת- בתו של אלי שרעבי הקבלן
אתי (סופיה אוסטריצקי) - אשתו של דוד
מוריה (רותי בורנשטיין) - אשתו של שאול ואמו של יאיר- חוזרת בתשובה
חנניה (אושר מימון) - בנה של עליזה ואחיהם של שאול ודוד, מתגורר בחלקה המשפחתית בעברו חסר בית וחוזר בתשובה
רחל (רחל דוידה) - בתה של עליזה ואחותם של שאול ודוד, נרקומנית לשעבר
רקפת שרעבי (ליהי קורנובסקי) - בתו של רגב שרעבי, מגיעה עימו לחלקת משפחת זליג ומתקרבת ליאיר בנו של שאול
להרוג את רומל הוא ספר מאת סטיבן פרספילד העוסק בקבוצת קומנדו בריטית במלחמת העולם השנייה, המנסה להרוג את ארווין רומל.
הספר הוא בדיוני ושייך לסוגת הרומנים ההיסטוריים.
הספר מתחיל באנגליה, ועוקב אחר קצין בריטי בשם לורנס צ'פמן בן 22, המתגייס לצבא בריטניה במלחמת העולם השנייה.
צ'פמן מוצא את עצמו נלחם במסגרת המערכה בצפון אפריקה, כנגד קורפוס אפריקה הגרמני-איטלקי.
הגרמנים נהנים מטקטיקה וכלי נשק מעולים, אולם יתרונם הגדול ביותר הוא מנהיגם האגדי הפלדמרשל ארווין רומל המכונה "שועל המדבר".
כל עוד רומל בסביבה, נראה שלבריטים אין סיכוי לנצח.
צ'פמן מצטרף לקבוצת המדבר ארוכת הטווח, יחידה מיוחדת של העוסקת באיסוף מודיעין צבאי וביצוע פשיטות תחת המוטו "לא בכוח כי אם בעורמה".
הבריטים הוגים תוכנית נואשת - לשלוח כוח קטן, קל תנועה וחמוש היטב אל מאחורי הקווים של הגרמנים, להרוג את רומל ולהנחית מכה שתעצור את התקדמותו של קורפוס אפריקה.
היחידה של צ'פמן, כוח ססגוני המורכב מבריטים, אוסטרלים, ניו זילנדים ומחיילים וממדינות אחרות של חבר העמים הבריטי, מקבל את המשימה.
הקבוצה נעה דרך מאה קילומטרים של מדבר צחיח, ועוברת חוויות רבות בדרכה ואנשיה לומדים להתגבר על מחלות, עייפות, התייבשות, ועוד סכנות.
בדרכם נוצרת ביניהם אחוות לוחמים.
והם לומדים להעריך זה את זה מתוך מצוקה.
רומל עצמו מופיע רק בסצנה אחת בספר, אולם המיתוס שלו מתנשא מעל כל העלילה.
סטיבן פרספילד, להרוג את רומל, הוצאת אריה ניר, 2009.
להתחיל מבראשית הוא אלבומו השלישי של הזמר ישי לוי, שיצא במאי 1989.
אחרי היציאה של אלבומו השני "הנה בא היום" ב־1986 וההצלחה שבאה בעקבותיו, הגיעה גם ההתמכרות לסמים.
לקראת סוף 1989, לאחר ניסיונות גמילה, יצא האלבום "להתחיל מבראשית", שאמור היה לבשר על התחלה חדשה, כששיר הנושא מדבר על חייו ומצב הקריירה הנוכחי של הזמר.
עטיפת האלבום בה לוי צולם כחוש עם עיניים אדומות העידה יותר מהכל על מצבו.
ניסים בן חיים ואלברט מיכאלי הפיקו את האלבום.
כל העיבודים המוזיקליים הופקדו בידיו של מוזיקאי צעיר, באותם ימים – יעקב למאי.
למאי גם ניגן באלבום במגוון רחב של כלי נגינה: קלידים, סינטיסייזר, בס, תופים וכלי הקשה, כאשר איתו יהודה קיסר בגיטרה חשמלית מזרחית, אלברט אליאס בחליל, סלים נאדף בכינור וכן נגנים שהובאו מטורקיה, ביניהם הכנר ילמז טשטצ'שמה ונגן הקאנון מומין ססלר.
השיר שפתח את האלבום, "רקדי" הפך ללהיט בתחילת שנות ה־90, הושמע ללא הפסקה ונחשב עד היום לאחת הקלאסיקות הגדולות בזמר המזרחי.
סיפר לוי שהשיר לא משך בתחילה תשומת לב, ורק כעבור מספר חודשים הפך ללהיט.
השיר משמש כשיר עידוד לערן זהבי אצל אוהדי מכבי תל אביב (כדורגל).
באלבום ביצע לוי גם מחרוזת שכללה שתי קלאסיקות ישראליות משנות ה־70: "אני אוהב אותך לאה" (במקור של צביקה פיק), ו"מי ידע שכך יהיה" (במקור של בועז שרעבי).
השיר "ילדונת" ("אל תסירי אהבה מליבך, אל תשכחי עודני אוהב...") הוא השיר השני שלו תוך מספר שנים הנושא את שם זה, כאשר ה"ילדונת" הראשון ("ילדונת, ילדונת...
אהבתי כל ימי...") יצא באלבומו הראשון של לוי ב־1984 "חפלה עם בן מוש".
כמו כן חיים משה באותה שנה הקליט גם גרסה משלו לשיר הזה והיא נכנסה לאלבומו המצליח "תן לזמן ללכת".
האלבום נמכר בכ-60,000 עותקים רשמיים והפך לאלבום פלטינה.
למרות שניסיונות הגמילה לא נשאו פרי, לוי המשיך להוציא אלבומים בתדירות די גבוהה במהלך שנות ה־90.
בגרסת התקליטור שיצאה במהלך שנות ה-90 סדר השירים היה אחר, כמו כן נכללו בו שני שירים נוספים (בעיבודים של אייבי קזס), שיועדו לאלבום "בת אלמוות", שיצא לאור ב-1993, ולא נכללו בו לבסוף.
יעקב למאי - תופים, בס, קלידים, בונגוס, סינטיסייזרים.
אלברט אליאס - חליל ערבי
יהודה קיסר - גיטרות סולו.
מומין ססלר וילמז טצטצשמה - קאנון וכינור (נרשם על עטיפת הקלטת כ"נגנים מטורקיה").
מפיק בפועל - אלברט מיכאלי - "מיכאלי הפקות".
הוקלט באולפני "בן-חיים" (תל אביב, רחוב הגליל), 1989.
להרוג את המלך היא מיני-סדרה דרמה היסטורית בריטית בהפקת קודוס וחברת "Thriker Films" של קיט הרינגטון עבור BBC One.
הסדרה בת שלושה החלקים שודרה לראשונה בערוץ BBC One ב-21 באוקטובר 2017.
את הסדרה פיתחו רונאן בנט, קיט הרינגטון ודניאל וסט, והיא מבוססת על מזימת אבק השרפה שהתרחשה בלונדון בשנת 1605. בסדרה מככב הרינגטון שהוא צאצא ישיר של הדמות שהוא מגלם רוברט קייטסבי.
קיט הרינגטון – רוברט קייטסבי
פיטר מולאן – הנרי גרנט
מארק גאטיס – סר רוברט ססיל
ליב טיילר – אן וו
לוק ברוטון – תומאס בייטס
פיליפ היל-פירסון – סר אווררד דיגבי
טום קאלן – גאי פוקס
דניאל וסט – תומאס פרסי
ג'וזף רינגווד – אמברוז רוקווד
מרטין לינדלי – פרנסיס טרשם
כריסטופר ט ג'ונסון – רוברט וינטור
אדוארד הולקרופט – תומאס וינטור
מתיו ניל – כריסטופר רייט
לוק ניל – ג'ון רייט
שון דולי – סר ויליאם וייד
דרק רידל – ג'יימס הראשון, מלך אנגליה
רוברט אמס – האב ג'ון ג'ררד
פדרו קזבלנק – נציב קסטיליה
אנדי לוקאס – חואן דה טסיס, הרוזן הראשון מווילמדיאנה
דייוויד באמבר – הנרי פרסי, רוזן נורת'מברלנד
סיימון קונץ – תומאס הווארד, רוזן סאפוק
יו אלכסנדר – פיליפ הרברט, רוזן פמברוק
שון ריגבי – ויליאם פרקר, בורן מונטאיגל
רוברט גווילם – סר ויליאם סטנלי
אנדרו ג'רוויס – אדוארד אלפורד
ת'ום אשלי – האב דניאל סמית'
בפברואר 2017 פורסם ב-BBC על הזמנת סדרת דרמה בת שלושה חלקים בפיתוחם של רונאן בנט, קיט הרינגטון ודניאל וסט.
את התסריט כתב רונאן בנט והפיקה חברת Kudos.
בסדרה מככבים קיט הרינגטון, פיטר מולאן, מארק גאטיס וליב טיילר.
הצילומים נערכו החל מסוף פברואר 2017.
אתרי הצילומים כללו את איסט רידלסדן הול ומנזר פאונטיינז שמתוחזקים על ידי קרן הנאמנות הלאומית.
אתרים נוספים היו באוקוול הול, טירת ריפלי, האדון הול, קירקסטול אבי, בולטון אבי, גשר לנדל במרכז העיר יורק, ו-Ilkley Moor.
הכנסייה בוורלי מינסטר שימשה לצילומי ההדר המלכותי של ארמון וסטמינסטר.
שידור הבכורה של "להרוג את המלך" היה בערוץ BBC One ב-21 באוקטובר 2017. בארצות הברית שודרה הסדרה ברשת HBO החל מ-18 בדצמבר 2017.
להקת שלוה היא להקה ישראלית המונה 7 מוזיקאים (נגנים וזמרים), שחלקם בעלי לקויות שונות.
הלהקה הוקמה ב-2006 על ידי שלוה ככלי להעצמה ולביטוי אמנותי במוזיקה עבור ילדים עם מוגבלויות, ומובילה אג'נדה חברתית של הכלה ושילוב אנשים עם מוגבלויות בחברה ורואה בכך את שליחותה המרכזית.
הלהקה נוסדה במסגרת תוכנית המוזיקה במרכז שלוה על ידי מנהלה המוזיקלי שי בן שושן, לוחם צה"ל שנפצע במהלך שירותו הצבאי ובתהליך השיקום ראה את הפוטנציאל בחיבור עולם המוזיקה כגשר לשילוב וקבלה של אוכלוסיות שונות בחברה.
כל זה מתוך האמונה ביכולות של אנשים עם מוגבלויות להגשים כל יעד.
ענאל כליפה (שירה) - אחת הסולניות הראשיות של הלהקה, לקוית ראייה.
החלה לשיר בגיל חמש ועלתה לישראל מצרפת בגיל שמונה.
עלתה על במה לראשונה עם להקת שלוה לפני מספר שנים.
עשתה שירות לאומי בעמותת שלוה.
מתנדבת עם תינוקות פגועים בבריכה הטיפולית במרכז שלוה.
דינה סמטה (שירה) - עלתה לישראל בגיל עשר ממניפור שבהודו.
דינה, שהתעוורה בגיל צעיר, למדה עברית באמצעות שירים.
בשנת 2019 דינה סיימה שנה שנייה של שירות לאומי במרכז שלוה.
יוסף עובדיה (שירה ותופים) - מתמודד עם תסמונת ויליאמס, משתלב בפעילות שלווה מגיל 7. יוסף הצטרף ללהקה כזמר וכאשר קולו התחלף החל לתופף.
יאיר פומברג (כלי הקשה) - מתמודד עם תסמונת דאון ובוגר של ארגון שלוה.
עובד גם בסדנת הקרמיקה ומפעל התה במרכז שלוה.
הלהקה מופיעה במסגרות שונות בישראל ובעולם,הופעות פתוחות, פסטיבלים, באירועי תרבות וכנסים.
הלהקה הופיעה מספר פעמים בבית נשיא מדינת ישראל וזוכה לתהודה רבה ולהכרה בינלאומית.
הלהקה שיתפה פעולה עם אמנים רבים בהם שלומי שבת, אברהם פריד, משה פרץ, אייל גולן, דויד ברוזה ועידן עמדי.
הלהקה פרצה לתודעה הציבורית בסוף 2018, כאשר החלה להתמודד בעונה השישית של תוכנית המציאות "הכוכב הבא לאירוויזיון", המשודרת בערוץ קשת 12, במהלכה העפילה לשלב הגמר בתוכנית.
ב-5 בפברואר 2019 כאשר הוברר שהלהקה לא תוכל להשתתף בתחרות האירוויזיון ללא חילול שבת, פרשה הלהקה מהתוכנית, ובכך למעשה ויתרה על האפשרות לנצח ולייצג את ישראל בתחרות האירוויזיון 2019 שהתקיימה בתל אביב, אך הוחלט שתשתתף בחלק האמנותי בחצי הגמר השני של האירוויזיון.
ב-16 במאי 2019 הלהקה ביצעה את השיר "A Million Dreams" שנכתב על ידי בנג' פאסק וג'סטין פול, בחצי השני של גמר האירוויזיון.
ביום העצמאות ה'תשע"ט הופיעה הלהקה בטקס הדלקת המשואות.
במאי 2019 הובילה להקת שלוה קמפיין חברתי יחד עם בנק הפועלים תחת השם "דלת פתוחה לכולם" שמטרתו קידום שילוב אנשים עם מוגבלויות באמצעות חתימה על אמנת השילוב.
במסגרת הקמפיין השיקה הלהקה את שירה החדש "הדלת תהיה פתוחה".
בדצמבר 2019 הופיעה הלהקה בכנס של ארגון הקהילה הישראלית-אמריקאית (IAC), בפלורידה לעיני נשיא ארצות הברית, דונלד טראמפ, שהתחבק עם חברי הלהקה בתום הופעתם.
ביוני 2021 השתתפו שתי חברות הלהקה דינה סמטה וענהאל כליפה בקליפ המוזיקה You Gotta Be שהוצג באופן מקוון בשל נגיף הקורונה במסגרת פסיטבל "צבעים אמיתיים" יחד עם עוד 12 אמנים בינאלומיים מ-8 מדינות.
בדצמבר 2021 הוציאה יחד עם ג'ימבו ג'יי את הסינגל "שיר בעברית" לכבוד יום השפה העברית.
להרוג את איב היא סדרת טלוויזיה בריטית בת ארבע עונות מסוגת דרמה מותחן, שעלתה לשידור ב-8 באפריל 2018. הסדרה מבוססת על סדרת "הנובלות" מאת לוק ג'נינגס.
הסדרה הופקה עבור "BBC אמריקה", ונכתבה על ידי היוצרים פיבי וולר-ברידג', לוק ג'נינגס.
בשנת 2019 הוענק פרס פיבודי לסדרה.
בנוסף, העונה הראשונה זכתה בפרס באפט"א לטלוויזיה "עבור סדרת הדרמה הטובה ביותר".
השחקנית סנדרה או זכתה בשני פרסים על הופעתה בעונה הראשונה: פרס גלובוס הזהב עבור השחקנית הטובה ביותר - סדרות טלוויזיה דרמה, ובפרס בחירת המבקרים.
ג'ודי קומר זכתה בפרס באפט"א לטלוויזיה לשחקנית הטובה ביותר.
בינואר 2020 הכריזה רשת "BBC אמריקה" שהסדרה תחודש לעונה רביעית שתעלה לשידור ב-2021, אולם הפקת העונה נדחתה עקב מגפת הקורונה.
במרץ 2021 נמסר שהעונה הרביעית והאחרונה של הסדרה תשודר בשנת 2022, וצילומי שמונת פרקיה יתקיימו בקיץ, בממלכה המאוחדת וברחבי אירופה.
בישראל, הסדרה משודרת בערוץ HOT HBO, וב-yes וכן בערוץ הסטרימינג נטפליקס.
איב פולסטרי, היא אישה מתוסכלת ומשועממת בעבודה המשרדית שלה כקצינת MI5. איב נאלצת לעצור ולמצוא את וילאנל אשר היא רוצחת מוכשרת ופסיכופתית אכזרית ובלתי צפויה בעליל.
כאשר שתי הנשים נפגשות הן נהפכות לאובססיביות זו לזו.
איב פולסטרי (סנדרה או): סוכנת MI5 (המודיעין המקומי של בריטניה), אשר הופכת אובססיבית למתנקשת ידועה לשמצה והיא גויסה מחוץ לתקן של סוכנות הביון הזרה MI6.
וילאנל / אוקסנה אסטנקובה (ג'ודי קומר): מתנקשת פסיכופתית, מיומנת אשר הופכת אובססיבית לאיב אשר עוקבת אחריה.
קרולין מרטנס (פיונה שו): ראש מחלקת רוסיה ב-MI6.
פרנק הלטון (דארן בויד) (עונה 1): המפקח של איב ב-MI5.
ביל פרגרב (דייוויד הייג): חבר ה-MI5 של איב שמגיע איתה ל-MI6.
קונסטנטין וסילייב (קים בודניה): המטפל והאחראי על וילאנל.
ניקו פולסטרי (אוון מקדונל): בעלה הפולני של איב, מורה.
אלנה פלטון (קירבי האוול-בפטיסט) (עונה 1): העוזרת של איב.
קני סטאוטון (שון דילייני): האקר לשעבר שגויס על ידי ה-MI6.
הוגו (אדוארד בלומל) (עונה 2): בוגר באוקספורד מצטיין, שעובד כחלק מהקבוצה של איב ב- MI6
ג'ס (נינה סוסניה) (עונה 2): סוכנת MI6 שעובדת עם איב.
אהרון פיל (הנרי לויד-יוז) (עונה 2): בנו של המנוח אליסטר פיל, הממונה על חברת פרדאי לאחר רצח אביו.
טטיאנה (יבגניה דודינה) (עונה 3): אמא של אוקסנה.
עם ההודעה על סיום הסדרה בשנת 2022 אחרי ארבע עונות, נמסר שחברת "BBC אמריקה" מפתחת כמה חלופות לסדרת ספין אוף.
באפריל 2022 התפרסם שסדרת ספין אוף שתתמקד בעבר של קרולין מרטנס מצויה בתהליכי פיתוח.
להרוג את חולה 0 הוא סרט תיעודי קנדי משנת 2019 שכתב וביים לורי לינד .
הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל הוט דוקס הקנדי ב-26 באפריל 2019. הסרט הופץ באופן מסחרי ב-26 ביולי 2019.
להרגיש בבית (, בליטון הקוריאני המחודש: Bin-jip; משמעות שם זה היא בית ריק; באנגלית: 3-Iron) הוא סרט דרום קוריאני-יפני מסוגות הדרמה הרומנטית והפשע משנת 2004 שבוים והופק על ידי קים קי-דוק.
עלילת הסרט מתמקדת במערכת היחסים שבין אדם הפורץ לבתים שבעליהם נעדרים מהם ומתגורר בהם עד לשובם, לבין אישה מוכה.
הסרט מתאפיין בהיעדר דיאלוגים בין שתי הדמויות הראשיות.
טאה-סוק הוא אדם בודד המתנייד באמצעות אופנועו ומחפש אחר דירות שבעליהן אינם שוהים בהן.
כשהוא מאתר כאלו, הוא פורץ את מנעולי דלתותיהן, נכנס פנימה ושוהה בהן במשך תקופת היעדרות בעלי הבית.
במהלך שהותו מכבס הפורץ את בגדי הבעלים ומתקן את מכשירי החשמל התקולים שלהם, על פי רוב, בעת שבנגן התקליטורים של הבעלים מתנגן השיר "גאפסה" של נטשה אטלס.
כמו כן, הוא אוכל מהאוכל הנמצא בדירות ולובש את בגדי בעליהן.
כאשר הוא פורץ לבית גדול מסוים, צופה בו אישה מוכה בשם סון-הווה.
טאה-סוק עוזב את הבית אחרי שנוצר קשר עין בינו לבין סון-הווה, אך אז הוא מחליט לשוב לשם.
הוא מבחין בהתעללות שחווה האישה מצד בעלה ומושך את תשומת ליבו על ידי כך שהוא משחק גולף בחצר הבית.
הוא מכה את הבעל באמצעות כדורי גולף שהוא מיידה בו ולאחר מכן עוזב את המקום יחד עם האישה.
הזוג מתחיל לפתח מערכת יחסים שקטה, והם עוברים מדירה לדירה באותה מתכונת שבה נהג טאה-סוק עד עתה.
בעת שהם שוהים באחת מהדירות, לאחר שהם שתו לשכרה, הם מתגלים על ידי בעלי הבית ששבו באותו הזמן, כאשר הם ישנים במיטותיהם ולבושים בפיג'מותיהם.
בהמשך, הם נכנסים לתסבוכת עם החוק כאשר הם פורצים לביתו של קשיש שמת לבדו.
בעת שהם פועלים לקברו בצורה ראויה, בנו של המת נכנס לדירה יחד עם אשתו ואלו מאשימים את זוג הפורצים בהריגה.
הפורץ והפורצת נחקרים במשטרה, אך שניהם שומרים על שתיקה מוחלטת.
מחקירת האירוע עולה כי אף חפץ לא נגנב מהבתים שבהם שהה הזוג, וכן שהקשיש מת מסרטן הריאה.
בעלה של סון-הווה, הטוען שהיא נחטפה על ידי טאה-סוק מגיע לקחתה הביתה, ומשחד את השוטר הממונה על החקירה על מנת שיאפשר לו להכותו באמצעות כדורי גולף.
בסופו של דבר תוקף הנחקר את קצין המשטרה וכתוצאה מכך נשלח לכלא.
שם, הוא מתאמן במשחק גולף דמיוני, עם כדורים ומקל דמיוניים, ומפתח את כישוריו להתגנבות ולהסתתרות, תוך כדי שהוא מתסכל את סוהר תאו עקב הצלחתו להישאר מעבר לטווח ראייתו.
אחרי שטאה-סוק משתחרר מהכלא, הוא חובר מחדש לסון-הווה בביתה, תוך שהוא משתמש בכישוריו כדי לחמוק מגילוי על ידי בעלה.
הוא עומד מאחוריו ומבצע יחד עמו את תנועותיו, ואפילו מצליח לנשק את האישה מעבר לכתפו של הבעל (תמונת עטיפת הסרט).
בסצנה, נראית סון-הווה אומרת "אני אוהבת אותך" לבעלה, אך למעשה האמירה מכוונת לטאה-סוק הניצב מאחוריו.
הבעל עוזב לנסיעת עסקים נוספת והאישה מתחבקת עם טאה-סוק.
בעלה של סון-הווה - צ'וי ג'יונג-הו
הקצין לי - פארק דונג-ג'ין
קין היא להקת רוק ישראלית שפעלה בשנים 1983-1992, והוציאה מלבד מספר תקליטי שדרים אלבום הופעה "כל כך הרבה זמן".
הלהקה יצרה חומר מקורי בסגנון רוק מלודי.
מקימי הלהקה, איציק אשכנזי, נתי גלבוע ויהודה אבוטבול למדו יחד בנתניה.
כילדים בשכונות הישנות של נתניה מצאו את מפלטם בנגינת רוק בעיקר בבתים של חברי הלהקה מופיעים מופע סלון עוד לפני שידעו להגדיר מהו.
ב-1985 הצטרף ללהקה אורן ויינגרטן שהיה סולן וגיטריסט מוביל בהלקת "פיוז".
ב-1986 הוציאו לרדיו תקליט שדרים ראשון שכתב והלחין נתי גלבוע.
ההפקה המוזיקלית נעשתה על ידי מיקי גל, הבסיסט של להקת גן עדן.
באותה שנה הצטרף ללהקה יוסי כהן בפסנתר וקלידים.
בסוף אותה שנה יצא לרדיו תקליט שדרים שני שכתב והלחין אורן ויינגרטן.
השיר היה להיט שהצליח לא רע במצעדים.
בקיץ 1987 שותפה הלהקה בתחרות להקות צעירות בעיר הנוער שהופק מוזיקלית על ידי דני בסן ויזהר אשדות.
אשדות שסיים להפיק את התקליט של הזמר אדם צרף את הלהקה כלהקת חימום לסיבוב ההופעות של אדם באותן שנים.
מנהל ההפקה של אדם החתים את הלהקה על חוזה הופעות והלהקה הופיעה ואף החלה להקליט אלבום באולפני העוגן שלא הושלם ונגנז עם התגייסותם של חברי הלהקה לצבא.
ב-1989 שכרו חברי הלהקה בית ישן ברחוב הושע 10 בתל אביב והפכו אותו לאולפן חזרות והקלטות שבו חיו וניגנו בקומונה.
מלבד עבודה על חומרים מקוריים ליוותה הלהקה מספר אומנים ביניהם הזמר גבי שושן.
כמו כן הפיקו וניגנו חברי הלהקה עם הזמר מני בגר את הסקיצות של אלבומו החמישי "שנת הדובדבן".
בשנת 1990 הרבתה הלהקה להופיעה בתל אביב בעיקר במועדון רוקסן ברמת החיל, עם שולי רמון כזמר.
באותה שנה הצטרף ללהקה אייל פלד כבסיסט במקום איציק אשכנזי שפרש.
ב-1991 הצטרף ללהקה שי מיארה כמתופף במקום נתי שעבר לקדמת הבמה כסולן.
אלובמם היחיד אשר יצא לאור, שנקרא "כל כך הרבה זמן" מורכב ברובו מהופעה חיה שהוקלטה על ידי אמנון גוזי ודורון פיקר במועדון רוקסן בשנת 1991. מלבד ההופעה כולל האלבום גם שני שירים שהוקלטו בהפקה משותפת עם איש הסאונד יואב שדמה כאשר בעמדת התופים הצטרף כאורח המתופף מישל עמר.
האלבום נערך מוזיקלית (מאסטרינג) על ידי יזהר אשדות.
מתוך האלבום יצאו לרדיו מספר שירים ביניהם "נר לרגלך" ו"רוצח".
על אף הצלחת ההופעות, התגברו במהלך המסע המתחים האישיים בין חברי הלהקה.
למרות זאת הם הצליחו לעורר את התעניינותה של חברות התקליטים בישראל וקבעו מולן מבחני בד, בתקווה להשיג חוזה הקלטות.
למרות העניין הראשוני והאהדה בקרב אנשי חברת התקליטים, המתחים בין חברי הלהקה הכריעו את גורלה לפזר את ההרכב.
לאחר פירוק הלהקה פרשו מרבית חבריה מעשייה מוזיקלית פעילה אך חזרו לשתף פעולה מפעם לפעם בעיקר להקלטות של שירים חדשים.
להקת שירו הייתה להקה ישראלית שייצגה את ישראל באירוויזיון 1993 שהתקיים במילסטריט, אירלנד.
הם ביצעו את השיר "שירו", וסיימו במקום ה-24 עם סך של 4 נקודות, המקום הכי נמוך אליו הגיעה ישראל בגמר האירוויזיון.
הקבוצה כללה את שרה'לה שרון (סולנית), בני נדלר, גיא ברכה, יוליה פרייטור ורחלי חיים.
בהופעה באירוויזיון הופיעה עמם ורדה זמיר.
קלי (מנוסח כ-) היא תנועה שנוצרה כנגד הזמר אר.
קלי לאחר שנחשד בקיום יחסי מין עם קטינות ובהתעללות מינית, פיזית ונפשית בבנות הזוג שלו.
התנועה קראה בין היתר לבטל את הופעותיו של הזמר, להחרים את המוזיקה שלו ולפטר אותו מחברת התקליטים שלו.
התנועה הוקמה על ידי קנייט בארנס ואורוניקה אודליי ביולי 2017 לאחר שהחלו להישמע כנגד קלי עדויות על מעשיו.
אודליי אמרה: "מישהו היה צריך לעמוד לצד נשים שחורות, ואם אני לא הייתי מוכנה לעשות את החלק שלי, לא משנה כמה קטן הוא היה, אז לא יכלתי להמשיך להתלונן.
הגיע הזמן לסיים את הקריירה של האיש הזה.
כאשר אודליי הקימה את התנועה היא אמרה כי מטרתה היא שאנשים יפסיקו לתמוך כלכלית בקלי תוך כדי העלאת המודעות לנושא ההתעללות המינית.
אודליי היא אישה ממוצא אפריקאי-אמריקאי אשר עוסקת בניהול אומנויות ובארנס היא פעילה חברתית ולוביסטית וביחד השתיים החלו לגייס את תמיכת הציבור בתנועה, לשדל גופים להפסיק לתמוך כלכלית בקלי ולעודד אנשים להשתמש בפלטפורמת #ThumbItDown כאשר המוזיקה של קלי מתנגנת על מנת לשנות את האלגוריתם של שיריו עד שיפסיקו להתנגן.
בנוסף לתנועה המרכזית נפתחו עוד 12 תתי תנועות ביניהם #RKellyStummschalten, תנועה שפועלת ספציפית בגרמניה ושלוחה של התנועה שפועלת בהולנד.
הטענות הראשונות כנגד קלי הועלו עוד בשנות ה-90 כאשר התחתן עם הזמרת אליה כאשר הייתה בת 15 בלבד והציג תעודת לידה מזויפת שלה שמוכיחה שהיא בת 18 על מנת שיאפשרו להם להתחתן.
לאחר שהוריה של הזמרת גילו על כך הם דרשו מקלי לבטל את נישואיהם.
הם רצו להתלונן עליו במשטרה אך קלי שילם להם 400 אלף דולר בתמורה לשתיקתם ובכך נותק הקשר המקצועי והאישי בין השניים.
מאוחר יותר בסדרה לשרוד את אר.
קלי נטען כי קלי אף קיים יחסי מין עם הזמרת.
לאחר מכן בשנת 2000 אחת מהנשים בפרשה הגישה תלונה במשטרה כנגד קלי ואף אספה עדויות מנשים אחרות הטוענות לקיום יחסי מין עם קטינות והתעללות אך המשטרה דחתה את הטענות בטענה שאין להם מספיק ראיות כדי להביא למעצרו של קלי.
שנה לאחר מכן הופצה קלטת מין של קלי ובו נראה קלי מקיים יחסי מין עם נערה ואף מטיל את מימיו לתוך פיה.
הזמר המשיך להתמודד עם אישומים נוספים על קיום יחסי מין עם קטינות, צילום קטעי וידאו פורנוגרפים עם קטינות, קיום פולחן מין ועוד.
קלי הכחיש את כל הטענות הללו.
לאחר שהתנועה נוסדה היא עוררה את זעמם של אנשים רבים כלפי הזמר והחלו להתקיים הפגנות כנגדו במגוון מקומות בארצות הברית ביניהם שיקגו, ניו יורק וצפון קרוליינה.
בעקבות כך ההופעה של קלי באוניברסיטת שיקגו שהייתה אמורה להתקיים במאי 2018 בוטלה לאחר שקבוצה של אימהות שילדיהם לומדות באוניברסיטה זו עשתה עצומה לבטל את ההופעה.
העצומה זכתה להצלחה רבה וגרפה 1,300 חתימות.
קלי טען כי הוא לא יודע מדוע הופעתו בוטלה וכי ההופעה בוטלה על בסיס שמועות בלבד.
בעקבות המחאה והעדויות השונות שניתנו על ידי בנות בפרשה בכלי התקשורת רשת "Lifetime" הוציאה לאור בינואר 2019 סדרת דוקומנטרי בשם "לשרוד את אר קלי" אשר מציגה עדויות של נשים רבות שהיו מעורבות בפרשה או בני משפחותיהם או אנשים אחרים שהיו מקורבים לזמר.
לאור הצלחת הסדרה יצאה לסדרה עונה שנייה כשנה לאחר מכן.
תגובות של ידוענים והשלכות נוספות
בעקבות יציאת הסדרה ידוענים רבים הביעו סלידה ממעשיו של הזמר.
למשל הזמרת ליידי גאגא החליטה להסיר את השיר המשותף של השניים "Do What U Want" מכל פלטפורמה אפשרית.
מהלך דומה עשתה גם הזמרת סלין דיון ולהקת הבנות הפוסיקט דולז.
אם כי הזמרת אריקה באדו יצאה להגנתו של קלי כאשר אמרה: "אני לא יודעת איך אחרים מרגישים לגבי זה אך אני מתפללת עבור אר.
באדו ספגה ביקורת על אמירה זו.
בנוסף תנועת Time's Up כתבה מכתב פתוח למגוון גופים אשר משתפים פעולה עם קלי ביניהם ספוטיפיי, אפל מיוזיק וסוני מיוזיק בבקשה להפסיק את עבודתם ותמיכתם הכלכלית בקלי.
מכתב זה הביא לתמיכה של ידוענים רבים ביניהם ני-יו, אווה דוברני ולופיטה ניונגו.
לאחר עליית הסדרה ספוטיפיי החליטו להסיר את המוזיקה של קלי מהפלייליסטים שלהם.
ספוטיפיי לקחו החלטה זו עוד במאי 2018 עקב מדיניות שלהם שאוסרת לקדם שירים אשר עלולים להיות בהם תכנים מסיתים ובעלי תוכן שנוי במחלוקת אך חודש לאחר מכן מדינויות זו בוטלה.
בנוסף חברת RCA בה חתום קלי החליטה לפטר את הזמר מהחברה ושדרני רדיו רבים אמרו כי יחרימו את השירים של הזמר.
להרוג את רייגן הוא סרט טלוויזיה אמריקאי מסוגת הדרמה משנת 2016 בבימויו של רוד לוריא.
הוא מבוסס על ספר משנת 2015 בעל שם זהה מאת ביל אוריילי ומרטין דוגארד ועוסק באירועים הסובבים את ניסיון ההתנקשות בנשיא רונלד רייגן במרץ 1981. בסרט מככבים טים מת'יסון וסינת'יה ניקסון בתור הזוג רונלד וננסי רייגן.
הסרט הוקרן בהקרנת בכורה ב-16 באוקטובר 2016, בערוץ נשיונל ג'יאוגרפיק.
הסרט נפתח בעצרת הבחירות של הנשיא המכהן הרץ לכהונה נוספת לנשיאות, ג'ימי קרטר בנאשוויל, טנסי.
ויליאם קייסי משמש כמנהל הקמפיין של רונלד רייגן לנשיאות ארצות הברית ב-1980. המתנקש לעתיד של רייגן, ג'ון הינקלי, נראה רוכש את אקדח ה-"רוהם" שישמש אותו להתנקשות.
ב-28 באוקטובר 1980, רייגן וקרטר עורכים עימות בחירות בקליבלנד, אוהיו.
מאוחר יותר, הינקלי שומע על ההתנקשות בג'ון לנון ומפתח עניין במתנקש בו, מארק דייוויד צ'פמן.
לאחר שרונלד רייגן מתאושש מניסיון ההתנקשות, ננסי רייגן שוכרת את האסטרולוגית ג'ואן קוויגלי.
טים מת'יסון בתור רונלד רייגן
סינת'יה ניקסון בתור ננסי רייגן