tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בנורווגיה למעלה מ־400 אלף אגמים, בהם אגם הורנינדל שהוא העמוק באירופה.
בנוסף לפיורדים משופעת נורווגיה באיים ואיונים רבים.
מספר האיים הוא 239,057 ואם לוקחים בחשבון גם את אורך קו החוף שלהם, מתקבל כי לנורווגיה קו חוף בעל אורך כולל של 100,915 קילומטר (שני באורכו רק לקנדה).
נורווגיה שוכנת לחופיו הצפוניים של האוקיינוס האטלנטי ומתוחמת על ידי שלושה ימים שונים: הים הצפוני מדרום מערב, הים הנורווגי ממערב וים ברנץ מצפון מזרח.
ההר הגבוה בנורווגיה הוא גלדהפיגן (Galdhøpiggen) המתנשא לגובה של 2,469 מטר.
הקרחון הגדול ביותר במדינה ואף באירופה הקונטיננטלית הוא יוסטדאלסבריין (Jostedalsbreen).
אורך הקרחון כמאה קילומטר, שטחו כארבע מאות ותשעים קמ"ר והנקודה הגבוהה בו (Høgste Breakulen) מתנשאת לגובה 1,957 מטרים מעל פני הים.
באי טורגט נמצא הר טורגהאטן, הנודע בחור המוזר שבמרכזו.
האיים הסמוכים, סניה, סבאלבּרד ויאן מאיין מצויים תחת ריבונותה ונחשבים כחלק מהממלכה.
לעומתם, האיים בּוּבֶה שבדרום האוקיינוס האטלנטי והאי פטר הראשון שבדרום האוקיינוס השקט הם שטחי חסות נורווגיים ולא נחשבים כחלק מהמדינה על ידי הקהילה הבין-לאומית.
לנורווגיה תביעות טריטוריאליות גם בנוגע לארץ המלכה מוד שבאנטארקטיקה.
נורווגיה ידועה בכינוי "ארץ שמש החצות", משום שחלקה הצפוני שוכן מצפון לחוג הארקטי, היכן שבקיץ השמש אינה שוקעת ובחורף רוב העמקים נותרים באפלה לתקופות ארוכות.
בשל מצב ייחודי זה, היישובים הצפוניים של המדינה ובראשם טרומסה אינם מתנהלים על פי היממה המוכרת בכל העולם אלא על פי זמני עגינת והפלגת המעבורות.
האקלים לאורכה של נורווגיה מגוון ומתחלק לכמה סוגים:
אקלים ממוזג אוקייני – במיוחד לאורך החופים וזאת תחת השפעת זרם הגולף.
האקלים בתוך היבשה נוטה להיות קשה יותר ומתחלק בין האקלים היבשתי לח בעיקר בדרום.
ברוב חלקיה הפנימיים האקלים הוא אקלים סובארקטי.
באזורים צפוניים וגבוהים האקלים הוא אקלים ארקטי.
הודות לאקלים ולטופוגרפיה שלה נמצאים בנורווגיה מספר רב של בתי גידול, ובה ובסביבתה הימית חיים כ־60,000 מינים.
הטורף הגדול ביותר במי נורווגיה הוא ראשתן גדול-ראש, ובסביבתה חי גם הכריש הענק.
הטורף הגדול ביותר על פני היבשה בנורווגיה הוא דוב הקוטב או בגבולות נורווגיה היבשתית הדוב החום.
אוכלוסיית נורווגיה מונה 5.4 מיליון (נכון ל־2022) איש וגידול האוכלוסייה עומד על 0.8% לשנה.
שיעור הילודה נמוך, בדומה לשאר מדינות סקנדינביה, ועומד על 1.41 צאצאים לאישה.
רוב תושבי המדינה הם נורווגים אתניים.
המיעוטים בצפון הם הסאמים והקוון (Quen).
מאז תחילת המאה ה־21 אחראית ההגירה למעלה ממחצית מגידול האוכלוסין, כש־16.8% מהאוכלוסייה הם מהגרים (נכון ל־2024): כ־49% ממוצא אירופי, כ־32% ממוצא אסיאתי (בעיקר מפקיסטן, עיראק וטורקיה) ו־13.7% ממוצא אפריקני.
הגידול במספר המהגרים גרם למחלוקת פנימית בנורווגיה בדבר מדיניות ההגירה.
נכון ל־2019, כ־68.6% מתושבי נורווגיה חברים בכנסייה האוונגלית-לותרנית של נורווגיה, שהיא הכנסייה הרשמית של הממלכה.
הקתולים מהווים כ־3%, וכנסיות נוצריות אחרות מונות כ־3.8% מתושבי נורווגיה.
בין הדתות הלא־נוצריות האסלאם היא הדת הגדולה ביותר (כ־3.4%) ודתות אחרות מונות כ־0.7%.
לכ־18.3% אין דת, כולל 1.85% מתושבי נורווגיה שמזדהים כהומניסטים חילונים.
אף על פי שיהודים הגיעו לנורווגיה, ככל הנראה, לפני כ־800 שנה, הם הורשו להציג את עצמם כיהודים בגלוי רק בסוף המאה ה־15. בשנת 1687 גורשו היהודים מנורווגיה, ועד שנת 1814 חל איסור על כניסת יהודים אשכנזים לנורווגיה, אף על פי שליהודים ספרדים הותרה הכניסה בדרך כלל.
בשנת 1814, נקבע בחוקה החדשה של נורווגיה איסור מוחלט על כניסת יהודים למדינה, אך לחץ ציבורי הביא בשנת 1851 לביטול האיסור ולמתן אזרחות ליהודי נורווגיה.
בעת הפלישה הנאצית לנורווגיה, היו במדינה כ־2,100 יהודים.
765 יהודים, כולל הרב הראשי של יהודי נורווגיה נרצחו בשואה, מתוכם 739 הושמדו באושוויץ, ורוב היהודים האחרים ברחו למדינות שכנות או רחוקות יותר.
בשנת 1946, היו בנורווגיה כ-559 יהודים.
בנורווגיה, קהילה יהודית המונה כ־1,500 יהודים בלבד, המרוכזים באוסלו וטרונדהיים (שם נמצא בית הכנסת הצפוני ביותר בעולם).
המיעוט היהודי השתלב היטב במדינה, ואחדים הגיעו לעמדות בכירות ובולטות במדינה, ביניהם ג'ו בנקוב, שהיה מנהיג המפלגה השמרנית ונשיא הסטורטינג.
בנורווגיה – חל איסור מסיבות הומאניות על שחיטה כשרה – ולפיכך נאלצים בני הקהילה היהודית לייבא בשר כשר.
השפה הנורווגית היא שפה צפון־גרמאנית.
תחת האיחוד עם דנמרק, החליפה שפת הכתיבה הדנית את הנורווגית אך לאחר התמוססות האיחוד, יצר חוקר השפה איבר אאסן שפת כתיבה נורווגית חדשה שהתבססה על הדיאלקטים הנורווגים.
מאוחר יותר, עברה גם שפת הכתיבה הדנית תהליך של נורווגיזציה.
כתוצאה מכך, נורווגיה היא כיום בעלת שתי שפות פורמליות עיקריות: נורווגית ספרותית המבוססת על שפת הכתיבה הדנית ועל שפת הדיבור הדנית־נורווגית, ונורווגית חדשה המבוססת על עבודתו של איבר אאסן.
בנוסף, קיימת גם תפוצה לסוג נוסף של נורווגית – נורווגית ריקסמול שמהווה וריאציה של נורווגית ספרותית.
בבתי הספר בנורווגיה ובמוסדות להשכלה גבוהה מתבצעים הלימודים גם בנורווגית הספרותית וגם בנורווגית החדשה.
מרבית תושבי נורווגיה (85%) עושים שימוש בנורווגית ספרותית בחיי היום יום ושפה זו נפוצה בעיקר בערים הגדולות ואילו נורווגית חדשה מדוברת בעיקר באזורים הכפריים.
הדומיננטיות הרבה של הנורווגית הספרותית בחברה הנורווגית מיוחסת בעיקר לעובדה שזוהי השפה העיקרית שבשימוש אמצעי התקשורת בנורווגיה.
בתחום האמנויות הפלסטיות התבלטו הפסל גוסטב ויגֶלָנד והצייר אֶדוַורד מונק, שנולד במחצית השנייה של המאה ה-19, ופיתח סגנון ייחודי.
עם הסופרים המפורסמים של נורווגיה נמנים המחזאי הֶנריק איבסֶן, המשורר הנריק ארנולד ורגלנד וקנוט האמסון, חתן פרס נובל לספרות ב־1920. הסופר והמחזאי יון פוסה הוא חתן פרס נובל לספרות ב-2023.
במחצית השנייה של המאה ה-19 פעל המלחין הנורווגי הנודע אדוורד גְריג.
במוזיקה המודרנית נודעת נורווגיה במוזיקאי הג'אז שלה, כגון הסקסופוניסט יאן גרברק, המתופף יון כריסטנסן, הבסיסט ארילד אנדרסן והגיטריסט טריה ריפדאל.
להקת הפופ רוק א-הא היא מנורווגיה.
נורווגיה נחשבת כארץ המקור של הז'אנר המוזיקלי בלאק מטאל.
הספורט בנורווגיה הפופולרי ביותר, בדומה למרבית מדינות אירופה והעולם, הוא הכדורגל.
ענפי ספורט בקטגוריות סקי וחורף מאוד פופולריים, ופעמים רבות ספורטאים של נורווגיה בענפים הללו מניבים הצלחות מתמשכות.
נורה חשמלית היא אביזר שמשמש לתאורה באמצעות חשמל.
המצאתה שינתה את סדר היום של האדם המודרני, והקלה עליו את פעילותו, גם בשעות החשכה.
לנורות חשמליות ישנם מאפיינים חשמליים ומאפיינים של האור שהן פולטות.
שטף האור - נמדד בלומן: מדד לאור הכולל שנפלט מהנורה.
בהירות האור - נמדדת בקנדלה: שטף האור ליחידת זווית מרחבית בכיוון נתון.
עוצמת האור קובעת את הבהירות שלו כאשר מתבוננים בו ישירות.
עוצמת ההארה - נמדדת בלוקס: שטף האור ליחידת שטח.
עוצמת ההארה משמשת כדרישה לתכנון תאורה, שכן היא קובעת את הבהירות של משטחים.
טמפרטורת צבע (Color temperature): מדד לגוון האור של הנורה, נמדד במעלות קלווין.
טמפרטורת הצבע היא הטמפרטורה של גוף שחור הדומה ביותר לגוון של המקור הנמדד.
אור בטמפרטורת צבע גבוהה (6000 קלווין) נראה בעין גוון "קר" או כחלחל.
אור בטמפרטורת צבע של 2700 קלווין נראה בעין גוון צהבהב ונחשב לגוון "חם".
מקדם מסירת צבע (Color Rendering Index): מדד לדיוק הצבעים שיוצר המקור.
המדידה מתבצעת לפי תקן CIE (1995).
במדידה מאירים 8 משטחים בעלי גוון מוגדר עם המקור הנבדק ועם מקור ייחוס באותה טמפרטורת צבע.
מקדם מסירת הצבע הוא שעור הסטייה, באחוזים, בין קואורדינטות הצבע של שני המקורות.
מקדם מסירת צבע איננו קובע את איכות האור.
הספק - נמדד בואט: ההספק החשמלי של הנורה.
קיים קשר בין ההספק החשמלי של הנורה לבין עוצמת האור שלה, עבור טכנולוגיה מסוימת.
כאשר משווים נורות מסוגים שונים כמו LED ונורת להט, ההספק אינו מעיד על עוצמת התאורה.
מתח - נמדד בוולט: המתח החשמלי שהנורה מיועדת אליו.
זרם - נמדד באמפר: הזרם החשמלי שהנורה צורכת מרשת החשמל.
יעילות אורית: היחס בין שטף האור (לומן) המופק על ידי הנורה להספק החשמלי (ואט) שהיא צורכת.
משך השימוש: מספר השעות הממוצע בו פועלת נורה מסוג מסוים עד להתכלותה.
במעגל החשמלי הנורה מתפקדת באופן הדומה לנגד.
הייחודיות שלה היא בכך שהיא לא פולטת רק חום, אלא גם אור.
בתרשים של מעגל חשמלי הנורה מסומלת על ידי עיגול שבתוכו X.
נהוג לחלק את הנורות לשלוש "משפחות": נורות להט, נורות פריקה ונורות מוליך למחצה מסוג דיודות פולטות-אור (LED).
בנורת הלהט מותקן חוט להט, שהוא מוליך שבו זורם חשמל אשר מביא לחימומו לטמפרטורה של למעלה מ-1,000 מעלות צלזיוס, ועקב כך פולט חוט הלהט קרינת אור בהיר.
חוט הלהט עשוי לרוב מטונגסטן, שנקודת ההתכה שלו היא כ-3,400 מעלות צלזיוס.
במשפחת נורות הלהט נכללות נורת הליבון וההלוגן.
נורות פריקה פועלות על פי העיקרון של פריקה חשמלית בגז, הנגרמת כתוצאה ממעבר זרם חשמלי בגז.
לפריקה זו תכונה של הופעת קרינה באורכי גל שונים.
במשפחת נורות הפריקה נכללות הנורות הפלואורסצנטיות לסוגיהן (בהן הקרינה הראשונית היא באור בלתי נראה), נורות הכספית, המטל הליד והנתרן.
נורות אלו מחייבות שימוש במשנק, שהוא אביזר המגביל את הזרם שעובר דרך הנורה (ללא הגבלה זו, הזרם בנורה יעלה יותר ויותר עד שהנורה תהרס או שהמפסק הראשי בארון החשמל יקפוץ).
חלק מנורות אלו דורשות אביזר מתח גבוה להדלקתן (סטרטר בנורות פלואורסצנטיות ומצת בנורות נתרן ומתכת הליד [פירוט עליהן בהמשך]), כי מתח ההדלקה שלהן, גבוה ממתח הרשת.
נורות המוליך למחצה מפיקות אור על ידי העברת זרם חשמלי בדיודה פולטת אור, שבה כל אלקטרון מאבד אנרגיה ופולט אותה בצורת אור (פוטון).
בדומה לנורות פריקה, גם דיודות פולטות אור דורשות אביזר להגבלת הזרם ובנוסף, הן עובדות בזרם ישר ובמתחים נמוכים בלבד, ומכאן שלנורת LED המותקנת בבית-מנורה של נורת להט יש, בדומה לנורה פלואורסצנטית קומפקטית, מעגל אלקטרוני בתוכן, בנוסף לדיודות עצמן.
עקרון הפעולה של נורת הליבון הודגם לראשונה על ידי וורן דה לה רו בשנת 1840, כאשר חימם חוט להט עשוי פלטינה בתוך מכל ואקום.
בשנים 1860–1880 ניסו חוקרים רבים לפתח את נורת הליבון - לא פחות מ-22 ממציאים הציגו נורת ליבון פועלת במהלך שנים אלו.
למרות זאת, המצאת נורת הליבון החשמלית מיוחסת פעמים רבות לתומאס אלווה אדיסון (1879), שאכן תרם תרומה נכבדת לפיתוחה ובמיוחד לשיווקה ואף רשם עליה פטנט.
בנורות הליבון הראשונות נעשה שימוש בחוט להט מפחמן שהותקן בתוך מכל זכוכית ובו ואקום, על מנת למנוע את שריפת חוט הלהט.
בשנת 1897 פיתח הכימאי הגרמני וחתן פרס נובל לכימיה ולטר נרנסט נורת להט בעלת חוט להט מחומר קרמי.
נורה זו הייתה יעילה פי שניים והפיצה אור בהיר יותר מהנורה בעלת חוט להט מפחם.
נורות נרנסט יוצרו באירופה על ידי חברת AEG ובארצות הברית על ידי ג'ורג' וסטינגהאוס יריבו של אדיסון, בחברת Nernst Lamp Company.
בשנת 1902 פיתחו ד"ר ורנר פון בולטון ואוטו פוירליין נורת להט עם חוט להט מטנטלום.
נורה זו הייתה יעילה פי שניים מנורת להט עם חוט להט מפחמן והפיצה אור בהיר ולבן יותר.
בשנת 1905 פיתח ויליאם דייוויד קולידג' חוט להט עשוי טונגסטן.
אירווינג לאנגמיור גילה כי מילוי השפופרת בגז אציל מאריך את חיי הנורה בצורה משמעותית - גז אציל אינו מגיב כימית עם חומרים אחרים, ובפרט הוא אינו מגיב עם חוט הלהט.
לכן, החל משנת 1925 מולאו נורות הליבון בגז אינרטי (גז שאינו מגיב עם החוט), בדרך כלל ארגון או חנקן.
בזמן שבחוט הלהט עובר זרם חשמלי ומתחמם, מתנדפים אטומים של הטונגסטן עקב הטמפרטורה שלו (ומתעבים על פני הזכוכית).
תהליך זה מקטין את העובי של חוט הלהט ומגדיל את ההתנגדות החשמלית שלו.
עם חלוף הזמן, במקום שבו החוט דק יחסית, עקב ההתנגדות הגבוהה יותר, עולה יותר הטמפרטורה המקומית ואז קצב הנידוף המקומי גדל.
בסופו של דבר החוט ניתך ומתנתק והנורה מסיימת בכך את חייה (בלשון העם "נורה שרופה").
הפעלת הנורה בתנוחת תלייה, כאשר הנורה אנכית ביחס לקרקע ובית הנורה נמצא מעליה, מאט את קצב תהליך שריפת הנורה באופן משמעותי.
מכיוון שהקרינה הנפלטת מנורת ליבון היא בקירוב קרינת גוף שחור (שהטמפרטורה שלו היא בין 2000 ל-3000 קלווין), רובה הגדול היא באורכי גל שאינם נראים לעין.
לכן הנצילות האורית של נורת ליבון היא נמוכה מאוד, עד כדי 8–15 לומן לוואט.
רק אחוזים בודדים מהאנרגיה החשמלית המושקעת בחימום חוט הלהט לטמפרטורה גבוהה הופכת לאור, ואילו שאר האנרגיה הופכת לחום.
משך השימוש של נורת ליבון הוא כ-1,000 שעות.
הניצולת של נורות ליבון עולה ביחס ישר להספק.
ערכי נצילות אורית של נורת ליבון:
מכאן שעדיף להשתמש בנורה אחת של 100W מאשר בשתיים של 50W (בהנחה שהן באותו מקום).
הנצילות האורית המוצגת כאן היא ביחידות של לומן לוואט, אך לעיתים משתמשים גם בהגדרת נצילות חסרת יחידות.
על פי ההגדרה חסרת היחידות, הנצילות מודדת את היחס בין האנרגיה השימושית לתאורה לכלל צריכת האנרגיה של הנורה (האחוזים הבודדים שהוזכרו כמאפיינים נורות להט).
בשל היות נורת הליבון אמצעי תאורה עם יעילות נמוכה, נאסרה במספר מדינות (כולל ישראל) מכירת נורות אלו.
במספר מדינות אף נקבעו בחקיקה מועדים להפסקת הייצור של נורות ליבון (אוסטרליה לדוגמה).
החל מ-1 בינואר 2012 נאסרה בישראל מכירת נורות הלוגן או ליבון בעוצמה של מעל 60 וואט, שהדירוג האנרגטי שלהן נמוך מ-C.
כמו כן, אסור לייצר אותן לשימוש בארץ או לייבא אותן.
המהלך לווה בביקורת כיוון שנערך ללא דיון ציבורי וכלל החלטות שמשמעותן הייתה העלאת יוקר המחיה.
נורת הלוגן היא גרסה משופרת של נורת ליבון.
בנוסף למרכיבים של נורת ליבון מוסיפים לה כמות קטנה של יסוד ממשפחת ההלוגן: יוד, ברום ולעיתים רחוקות, כלור.
הוספת ההלוגן גורמת לתגובות כימיות עם הטונגסטן המתנדף ומחזירה אותו לחוט הלהט.
בועת הזכוכית עשויה קוורץ אשר אינו מתרכך בטמפרטורה הגבוהה שיוצר חוט הלהט בנורה זו.
האור שלה לבן יותר מזה של נורת הליבון הרגילה (שיא הספקטרום שלה קרוב יותר לתחום הנראה ופחות אנרגיה משתחררת בתחום התת-אדום שהוא בלתי נראה) ולכן יש בה שיפור בנצילות לעומת נורת הליבון, 22-33 לומן לוואט, וכן משך השימוש שלה כפול.
חסרונותיה של נורה זו: מחירה היקר, רגישותה למגע יד אדם שעלול ליצור כתמים קבועים במעטפת המנורה (יש להרכיבה ללא נגיעה ישירה בה) המקצרים את חייה ומגדילים את הסיכויים שלה להתפוצץ (כאשר נוגעים במעטפת הקוורץ של הנורה באצבעות חשופות, אנו משאירים טביעות אצבעות על המעטפת, טביעות אלו הן למעשה שומן אורגני.
נורת ההלוגן מתחממת תוך כדי פעולתה (לטמפ' של עד 600 מעלות צלזיוס), וכתמי טביעות האצבעות שלנו מתחממים אף מעבר לכך, דבר היוצר הפרשי טמפרטורה נקודתיים במעטפת הנורה.
הפרשים אלו עלולים לגרום לסדיקת מעטפת הקוורץ של הנורה ולקריסתה).
חסרונות נוספים הם הטמפרטורה הגבוהה שלה שעלולה לגרום לדליקות, והיותה נפוצה בהספקים גבוהים שבהם הנורה בזבזנית במיוחד בצריכת החשמל, שרובו לא מנוצל לתאורה (לדוגמה: גוף תאורה המופנה לתקרה עם נורת הלוגן של 300W בסלון, יפיק פחות אור מאשר נורת ליבון רגילה חשופה של 100W).
נורה פלואורסצנטית היא נורה חשמלית המאירה באמצעות יצירה של קרינה פלואורסצנטית.
הנורה הפלואורסצנטית הומצאה על ידי הצרפתי ג'ורג' קלאוג בשנת 1911, על בסיס המצאת שפופרת הפלואורסצנט בידי אנרי בקרל בשנת 1867.
נורה פלואורסצנטית היא נורת פריקה שמשתמשת בחשמל על מנת לשחרר גז מסוג ארגון או קריפטון באדי כספית, כך שנוצרת פלזמה המפיקה אור על-סגול לטווח קצר.
אור זה תורם בתורו לזריחה של קרינה פלואורסצנטית אשר מפיקה אור.
לנורה הפלואורסצנטית ניצולת גבוהה של כ־105-50 לומן לוואט.
(נורה פלואורסצנטית סטנדרטית בהספק של 36W מפיקה 2,500 לומן) ואורך חיים שמגיע עד 10,000-15,000 שעות עבודה.
נורה זו צריכה אביזרי עזר לשם הפעלתה כמו מתנע (סטרטר) ומשנק המחובר בטור להגבלת הזרם לנורה.
הנורה בנויה משפופרת זכוכית, המכילה גז, על פי רוב ארגון או קריפטון בלחץ נמוך מאוד, שנועד לעזור ביצירת הפלזמה שדרכה עובר הזרם החשמלי בנורה לאחר ההתנעה, וכן אדי כספית.
השפופרת מצופה מצידה הפנימי בציפוי זרחני שכאשר פוגעת בו קרינה אולטרה-סגולה, פולט אור בתחום הנראה לעין.
בקצות השפופרת מותקנים חוטי להט לחימום ראשוני של הנורה שהופכים לאחר שלב ההתנעה לאלקטרודות.
חלק חשוב של הנורה הוא אדי הכספית.
אדי הכספית פולטים קרינה אולטרה סגולה כאשר עובר דרכם זרם, וזו פוגעת בזרחן וגורמת לו לפלוט אור נראה.
בחלק הקר ביותר של הנורה, אדי כספית מתעבים ככספית נוזלית.
נורות פלואורסצנטיות קומפקטיות דומות יותר בגודלן (וחלק גם בצורתן החיצונית) לנורת ליבון.
השימוש בהן הולך וגדל בשל הנצילות הגבוהה בהשוואה לנורות ליבון וההדלקה המהירה שלהן יחסית לנורה פלואורסצנטית רגילה.
ההדלקה המהירה נובעת משימוש במשנקים אלקטרוניים.
הניצולת של רוב הנורות הפלואורסצנטיות הקומפקטיות היא בסביבות 43–55 לומן/וואט.
בשנות ה-90 של המאה ה-20 מחירה היה גבוה יותר ממחיר נורת ליבון, אך החל מהעשור הראשון של המאה ה-21 מחירה דומה לשל נורת ליבון.
נורת השראה אלקטרומגנטית פלואורסצנטית (בלשון העם "נורות אינדוקציה", שיבוש של Induction lamp), לא משתמשת באלקטרודות כדי ליינן את אדי הכספית, אלא בסליל השראה אלקטרומגנטי אחד או שניים, פנימי או חיצוני, המוזן בתדר גבוה מאוד של כמה מגה הרצים מספק כוח.
בנורת כספית שהומצאה בידי פטר קופר יואיט בשנת 1903 ישנו מעבר של זרם חשמלי באדי כספית בלחץ אטמוספירי או גבוה יותר, שהמעבר בו גורם להתפרקותו.
נורות אלו שאורן עז, שימשו בעבר לתאורת רחובות וחוץ, תאורת מפעלים ואולמות ספורט ומקומות ציבוריים, צבע אורן ירקרק חיוור, ואינו מאפשר הבחנה טובה בצבעים.
על מנת להתגבר על חיסרון זה, נורות כספית רבות מצופות בפנים המעטפת החיצונית שלהן בציפוי פלואורסצנטי, שממיר את הקרינה האולטרה סגולה שנפלטת מאדי הכספית שבשפופרת הפנימית, לאור נראה באורכי גל אדומים (שנעדרים מהספקטרום שאדי הכספית פולטים), ובכך לתקן אותו לאור לבן.
ההדלקה נעשית בהשהיה בדומה לנורה פלואורסצנטית, במיוחד אם הדבר נעשה בסמוך לכיבויה.
הנצילות האורית של נורת כספית היא כ-45 לומן לוואט בממוצע, ואורך חייה הוא כ-24,000 שעות בממוצע.
בדומה ל-LED, גם נורת כספית איננה מפסיקה בדרך כלל להאיר באופן חד ופתאומי בסיום חייה כמו נורת להט, אלא מפיקה פחות ופחות אור לאורך הזמן.
הנורה נחשבת כסיימה את חייה, אם עוצמת ההארה שלה נמוכה מ-70% מעוצמתה המקורית.
נורות כספית מסוימות כוללות חוט להט מטונגסטן במעטפת הנורה, אשר מגביל את הזרם בשפופרת הפנימית ובכך מאפשר להפעיל את הנורה בבית מנורה רגיל לנורת להט ובו בזמן משפר את מסירת הצבע של נורת הכספית.
הנצילות האורית של נורות אלו היא בין 17–20 לומן לוואט עקב הפסדי חוט הלהט.
נורות אלו נקראות בישראל "נורות כספית ישר לקו".
עקרון פעולתה הוא זרם חשמלי באדי כספית ובאדי הלידים של מתכות שונות.
הנורה הומצאה על ידי חברת ג'נרל אלקטריק האמריקאית כגרסה משופרת של נורת הכספית.
הניצולת האורית שלה 80–120 לומן לוואט, אורך חייה הוא 5000-12,000 שעות וגוון צבעה לבן.
מגוון הצבעים של נורת מתכת הליד זהה לזה של נורות פלואורסצנטיות, מלבן צהבהב ועד לבן כחלחל.
קיימות גם נורות מתכת הליד צבעוניות שמשמשות להארת בניינים ללא צורך במסנן מיוחד (להבדיל מנורות הלוגן וליבון).
נורה זו משמשת לתאורת חוץ ופנים, במקומות בהם נדרשת העברת צבעים טובה כמו קניונים, חנויות, אצטדיונים, מפעלים ושטחי מסחר וגם לתאורת רחוב, כתחליף לנורת הנתרן.
בנוסף, מתרבה השימוש בנורות מתכת הליד (בתוספת קסנון בלחץ של כמה אטמוספירות, להארה מיידית מרגע ההדלקה) גם בפנסים הקדמיים של רכבי יוקרה (בשמן הגנרי: "קסנון" "בי-קסנון" ו-"Xenon HID").
יש שני סוגים של נורות נתרן: נורת נתרן לחץ נמוך (נל"נ)
ונורת נתרן לחץ גבוה (נל"ג).
נורת הנל"נ היא מקור האור החשמלי בעל הניצולת הגבוהה ביותר (בין 130 ל-200 לומן לוואט).
משך השימוש של נורת נל"נ הוא כ-18,000 שעות.
לאור המופק ממנה צבע כתום עז והוא יעיל מאוד בחדירה מבעד לערפל.
השימוש העיקרי של נורות אלו הוא לתאורת כבישים ומנהרות שכן בשל אורן החד גוני שאיננו מאפשר הבחנת צבעים, נורות אלו אינן מתאימות לתאורת פנים.
בשל הספקטרום צר הסרט שלהן, נורות אלו מועדפות על ידי אסטרונומים, משום שניתן לסנן בקלות את אורן לצורך תצפיות אסטרונומיות.
נורות אלו היו נפוצות מאוד בבריטניה ובמערב אירופה.
בישראל נורות אלו היו נדירות מאוד.
נורת הנל"ג היא הנורה העיקרית המשמשת לתאורת כבישים ורחובות.
נצילותה גבוהה (90–150 לומן לוואט).
משך השימוש עד 24,000 שעות וגוון הצבע צהבהב.
נורת הנל"ג ידועה גם בחלקה לגידול צמחים בשיטת ה"הידרו".
בשיטה זו משתמשים בנורה בעלת ספקטרום שכולל את כל אורכי הגל שהצמחים קולטים: האור הכחול ביחד עם האור הכתום והאדום.
עם סיום חיי הנורה, הנורה נכבית ונדלקת לסירוגין.
התופעה נגרמת משום שמתח העבודה של הנורה עולה במהלך מחזור החיים שלה, עד שבשלב מסוים המשנק לא יכול להחזיק את הנורה יציבה והיא נכבית, מתקררת ונדלקת מחדש.
נורת ניאון היא נורה קטנה וחלשה, המאירה בצבע אדום כתמתם.
את הנורה ניתן למצוא במנורות לילה (נדיר מאוד בישראל, נפוץ יותר בבריטניה), וכנורית חיווי מתח במכשירי חשמל שונים כגון מפסקים של דוד חשמלי ובקומקום חשמלי, ובמברגי חשמלאים.
צריכת הזרם של נורת הניאון מזערית.
הנורה בנויה משני מולכים, הנמצאים בתוך שפופרת קטנה מלאה בגז ניאון.
הנורה פועלת במתחים גבוהים בלבד, מ-80V ומעלה.
המתח הגבוה גורם לפליטת אלקטרונים מאטומי הניאון, וכך נסגר המעגל החשמלי.
קיימים שני סוגים של נורות קסנון: נורת הבזק (Xenon flash lamp), ונורת קשת קצרה (Xenon arc lamp).
הערה: רבים מכנים בשם "קסנון" את נורות הפריקה (HID) שיש בפנסים הקדמיים של רכבי יוקרה, אף על פי שאלו הן אינן נורות קסנון אלא נורות מתכת הליד.
נורות ההבזק מורכבות משפופרת קוורץ מאורכת או ספירלית שמכילה קסנון, ואשר פולסים של מתח גבוה מאוד, שמגיעים מקבל שתחילה נטען במתח משנאי מתח גבוה מיוחד ואז נפרק, מעוררים את הגז שבה להאיר באור לבן חזק מאוד לפרק זמן קצר מאוד (מיקרו שניות עד ננו שניות), ובכך יוצרים הבזק של אור.
נורות אלו משמשות במבזקים אלקטרוניים במצלמות, כנצנצים למערכות התראה וגילוי אש, כאורות אזהרה לכלי תעופה המותקנים על פני מבנים גבוהים, באורות חירום של רכבי חירום (אמבולנסים, וכן ניידות משטרה וכיבוי אש) ובסטרובוסקופיה.
נורות הקשת הקצרה מכילות שפופרת קוורץ קצרה אשר מכילות קסנון בלחץ גבוה מאוד וכן מותקנות שתי אלקטרודות.
אופן פעולתה הוא זרם חשמלי שעובר דרך הגז ויוצר קשת חשמלית שבתורה מפיקה אור לבן ובהיר מאוד מאוד ביחס לגודל מקור האור.
נורות אלו עובדות בדרך כלל בלחצים פנימיים גבוהים מאוד של כמה עשרות אטמוספירות.
מכיוון שלהבדיל מנורות פריקת לחץ גבוה אחרות, הלחץ הגבוה של נורה מסוג זה נשמר גם כאשר הנורה קרה, נדרשים אמצעי בטיחות רבים בעת שמחזיקים נורות אלו למקרה שהנורה תתפוצץ.
לכן נורות אלו מגיעות בתוך קופסאות מיוחדות, והנורות מוצאות מהן רק עם התקנתן במתקן התאורה המיועד להן.
נורות אלו מיועדות לעבוד עם זרם ישר (להבדיל משאר נורות הפריקה המיועדות לעבוד עם זרם חילופין), ועל כן צורתן של האלקטרודות שלהן היא אסימטרית: האנודה גדולה והקתודה קטנה.
נורות אלו משמשות בראש ובראשונה במקרני קולנוע ו-IMAX, שהיו ליישום הראשון של נורה זו (כחלופה של מנורת קשת הפחם).
שימושים נוספים הם: תאורת במה, זרקורים מתכוננים שמכוונים כלפי השמיים ויוצרים אלומות אור מרוכזות של כמה מעלות בודדות (Searchlight), הדמיית אור השמש (הספקטרום של נורות קסנון פריקה הוא הדומה ביותר לספקטרום השמש יותר מאשר כל מקור אור מלאכותי אחר), ולשימושים רפואיים שונים.
אלה הן נורות המכילות דיודות פולטות-אור, שהן דיודות שהיו בשימוש במאה העשרים בעיקר בתור נורות בקרה למיכשור חשמלי.
הייצור שלהן החל בשנות השישים, בתחילה בצבע אדום, ובמחיר יחסי גבוה.
בהמשך פותחו גם דיודות אור בצבעים אחרים.
פיתוח דיודת אור בצבע כחול בבהירות גבוהה ביפן בתחילת שנות התשעים על ידי שוג'י נקמורה, שזכה בפרס נובל בפיזיקה על תגליתו (אף על פי שהרברט פאול מארושקה הדגים דיודה כחולה כבר בשנת 1972), הביא בסוף המאה ה-20 לפיתוח של דיודות פולטות-אור לבנות בעוצמה מספקת כדי לשמש לתאורה.
למרות היתרונות שיצרני התאורה טוענים שיש לנורות אלה - נצילות אורית גבוהה ואורך חיים (עד 60,000 שעות פעולה כמשוער), בפועל רבות מנורות ה-LED מסיימות את חייהן כבר אחרי מספר שנים מועט, ועוצמת אורן חלשה ממה שהיצרן מצהיר.
צורות שונות של תאורת לד
נורת לד - נורות בצורות שונות בדומה לנורות המסורתיות, קיים בצורת נורות הברגה רגילות ופלואורסצנט ונורות ספוט.
נורת לד פילמנט - נורה המזכירה במראה נורת ליבון רגילה, על ידי נימת לד בתוך מעטפת זכוכית הזהה לזו של נורת להט.
סרט לד - סרט שבו מחוברים דיודות לד ברצף, קיימים סוגים שונים ועוצמות שונות, ומופיע באורכים משתנים.
פנל לד - פנל שטוח בגדלים שונים.
מאיר על ידי סרט לד הכרוך מסביב לגוף ובאמצעים אופטיים מקרין על כולו.
זרקור - קיימים סוגים שונים ובעוצמות שונות.
גופי תאורה שונים שבהם משולבים דיודות לד.
נורה גרינברג (נולדה ב-28 בדצמבר 1950) היא פעילה בולטת בקהילת הטרנסג'נדרים והטרנסקסואלים בישראל.
בעבר כיהנה כיושבת ראש אגודת הלהט"ב בישראל.
גרינברג נולדה כזכר בבואנוס איירס שבארגנטינה ועלתה לישראל בצעירותה, למדה היסטוריה ופילוסופיה באוניברסיטה העברית.
היא נישאה והביאה לעולם שני ילדים.
גרינברג ניהלה בחברת הייטק, תוך שהיא מדחיקה את זהותה המגדרית, ובשנת 2001, לאחר תהפוכות רבות, התגרשה ועברה ניתוח להתאמה מגדרית.
לגרינברג פעילות ציבורית ענפה לטובת קהילות הלהט"ב בכלל ולמען ציבור הטרנסג'נדרים והטראנסקסואלים בפרט.
בשנים 2001–2004 כיהנה כחברה בוועד "אגודת ההומואים, הלסביות, הביסקסואלים והטרנסג'נדרים", תחילה כנציגת הטרנסג'נדרים ולאחר מכן כיו"ר האגודה, ובכך הייתה יושבת הראש הטרנסג'נדרית הראשונה בעולם של ארגון להט"בי.
לאחר שסיימה את תפקידה התנדבה בארגון חוש"ן והרצתה בפני תלמידים, מורים ואנשי טיפול שונים, עד שפרשה גם ממנו לאחר כשנה.
הודות לפעילותה הציבורית שינה משרד הפנים בשנת 2004 נוהל שאסר על טרנסקסואלים וטרנסג'נדרים לשנות את שמם לשם המזוהה כשייך למין שונה מהמין המצוין בתעודת הזהות.
נוסף לכך, עוסקת גרינברג בתמיכה וייעוץ לטרנסקסואלים וטרנסג'נדרים, ובעיקר למתבגרים ובני נוער ולמשפחותיהם.
כחלק מעבודת הייעוץ שלה, הקימה ב-2004 קבוצת תמיכה לנוער ומתבגרים טרנסג'נדרים שהייתה מסגרת התמיכה היחידה בארץ לאוכלוסייה זאת.
קבוצה זו היוותה את התשתית לקבוצות תמיכה נוספות לנוער טרנס שהוקמו במסגרת איגי.
בבחירות לכנסת השבע עשרה הוצבה גרינברג במקום ה-91 הסמלי ברשימת מפלגת מרצ לכנסת.
גרינברג הוזמנה להשתתף כנציגת הציבור הטרנסקסואלי בוועדה לבדיקת הנוהל לביצוע ניתוחים לשינוי מין שהקים משרד הבריאות בשנת 2008. בשנת 2013, קבלה גרינברג את אות ההוקרה של ארגוני הלהט"ב
ביוני 2015 במלאת 40 שנה לאגודת הלהט"ב זכתה גרינברג להיכלל בין 40 המשפיעים בתולדות קהילת הלהט"ב.
גרינברג חברת המועצה הציבורית של ארגון בצלם.
המלך-האב נורודום סיהאנוק (31 באוקטובר 1922 – 15 באוקטובר 2012) היה מלך קמבודיה בין השנים 1941 ל-1955 ושוב בין 1993 ל-2004. הוא כיהן במשרות ממלכתיות רבות מאז שנת 1941 וספר השיאים של גינס קובע שהוא הפוליטיקאי שמחזיק בשיא למגוון התפקידים בהם שימש.
אלו כוללים שתי תקופות כמלך, שתיים כנסיך שליט, אחת כנשיא, שתיים כראש ממשלה, ואחת כראש המדינה ללא תואר מוגדר, כמו גם מספר מסוים של פעמים שעמד בראש ממשלה גולה.
סיהאנוק נולד למלך נורודום סוראמאריט ולמלכה סיסוואט קוסאמאק.
ב-23 באפריל 1941 הוא הוכתר למלך קמבודיה על ידי המושל הצרפתי של קמבודיה.
טקס ההכתרה התקיים ב-3 במאי 1941.
לקראת סיום מלחמת העולם השנייה, עם נסיגתם של הצבא הקיסרי היפני משטחי קמבודיה, הכריז סיהאנוק על עצמאותה של קמבודיה ועל הקמת ממלכת קמפוצ'יאה.
שובו של צבא צרפת למדינה מאוחר יותר הביא לסיומו של מהלך זה וביטול העצמאות של קמבודיה.
בשנת 1953 תבע סיהאנוק מצרפת להעניק עצמאות לארצו.
ביוני 1953 יצא סיהאנוק לסיאם במחאה על סירוב צרפת להעניק לקמבודיה עצמאות.
בהמשך הודיע שהוא יישאר בג'ונגלים בארצו ויילחם על עצמאות קמבודיה.
הוא הכריז על גיוס למלחמה נגד הצרפתים ונגד הקומוניסטים גם יחד.
בנובמבר 1953 הכריז סיהאנוק שלאחר קיום בחירות הוא יצמצם את זכויותיו לאלו שמקובלים במדינות מערביות.
במרץ 1955 התפטר מתפקיד המלך, אותו העביר לאביו, כדי להתמודד בבחירות על ראשות הממשלה.
בבחירות שהתקיימו בספטמבר 1955 זכתה מפלגתו בכל הצירים באספת הנבחרים ובתחילת אוקטובר 1955 מונה סיהאנוק לראש ממשלה ושר החוץ.
סיהאנוק ניהל מדיניות סוציאליסטית וקשר קשרים עם סין הקומוניסטית.
בתחילת 1964 הוא חתם עם סין הסכם סודי על פיה הוא התיר לסין להעביר אספקה למורדים הקומוניסטים בדרום וייטנאם דרך ארצו, תמורת תשלום ואחוזים.
רוב נתיב הו צ'י מין שבו עברו חיילים, תחמושת ואספקה מצפון וייטנאם לדרום עבר במזרח ארצו, וסיהאנוק העלים עין מהם – כמו גם מהפצצת חיל האוויר של ארצות הברית על הנתיב בשטחי קמבודיה.
בשנת 1960 יזם סיהאנוק תיקון לחוקה שהעביר חלק מתפקידי המלך לתפקיד חדש בשם "ראש המדינה".
ב-14 ביוני 1960 הוא מונה לתפקיד זה.
ב-18 במרץ 1970 הדיחה אותו האספה הלאומית מתפקידו.
רק אחרי לכתו, החליטה ארצות הברית על פלישה קרקעית של 30,000 חיילים מגובים ב-50,000 חיילים דרום-וייטנאמיים לשטחי קמבודיה על מנת לרדוף את לוחמי הוייטקונג ומחנותיהם שסיהאנוק התיר להם להקים בארצו, אך נסוגה כעבור זמן קצר ללא הצלחה.
לאחר השתלטות הקמר רוז' על המדינה באפריל 1975, שב סיהאנוק לקמבודיה.
אולם אנשי הקמר רוז' הצרו את צעדיו ולבסוף הוא התפטר.
סיהאנוק ויתר על כס המלוכה ב-7 באוקטובר 2004 לטובת בנו נורודום סיהאמוני.
בינואר 2012 קיבל סיהאנוק טיפול רפואי בבייג'ינג עקב כך שלקה בסרטן המעי הגס ויתר לחץ דם.
ב-15 באוקטובר 2012 מת סיהאנוק בבייג'ינג שישה ימים לפני יום הולדתו ה-90, גופתו הוטסה על ידי המלך נורודום סיהאמוני וראש הממשלה הון סן ללווייתו בארמון המלכותי שבפנום פן.
נורה ג'ונס היא זמרת, כותבת שירים, מלחינה ושחקנית אמריקאית.
נולדה כגייטלי נורה ג'ונס שנקר בברוקלין, ניו יורק, בתם של המוזיקאי ההודי ראווי שנקר וסו ג'ונס (Sue Jones).
את רוב ילדותה העבירה ג'ונס עם אמה.
הן עברו לדאלאס, טקסס כשהייתה בת 4. בגיל 16, שינתה את שמה באופן רשמי לנורה ג'ונס.
ג'ונס העריצה את ביל אוונס ובילי הולידיי.
ג'ונס התחילה לשיר במקהלת הכנסייה, לקחה שיעורי פסנתר, ולזמן קצר למדה גם סקסופון.
בתיכון היא זכתה בפרס "סולנית הג'אז הטובה ביותר" (פעמיים, ב-1996 וב-1997) וב"יצירה הטובה ביותר" (1996).
היא למדה באוניברסיטת צפון טקסס.
ב-1999, שנתיים לאחר שהחלה את לימודיה, היא עזבה כדי לנסוע לניו יורק.
בן זוגה מאז אותה תקופה, הוא הבסיסט לי אלכסנדר.
הקריירה שלה התחילה עם אלבום הבכורה שלה Come Away with Me, שיצא בפברואר 2002. האלבום מכר 20 מיליון עותקים בעולם, מתוכם 10 מיליון בארצות הברית וזכה בשמונה פרסי גראמי.
האלבום השני שלה, Feels like Home, יצא ב-9 בפברואר 2004. האלבום מושפע ממוזיקת קאנטרי.
הוא מכר למעלה מ-14 מיליון עותקים.
ב-2005, שיתפה ג'ונס פעולה עם להקת פו פייטרס באלבומם In Your Honor.
באלבום היא שרה עם דייב גרוהל את השיר "Virginia Moon".
השיר היה מועמד לפרס "הופעת הפופ של דואט או להקה הטובה של השנה" ב-2006.
ב-2006 השתתפה בפרויקט של מייק פאטון "פיפינג טום" ושרה את השיר "Sucker".
ב-30 בינואר 2007, יצא האלבום השלישי של ג'ונס, Not Too Late.
זהו האלבום הראשון בו כתבה ג'ונס את כל השירים.
רוב האלבום הוקלט באולפן בביתה של ג'ונס.
בנובמבר 2009, יצא אלבומה הרביעי The Fall.
ב-2014 שיחקה בקומדיה "באים ביחד" לצד פול ראד ואיימי פולר.
ב-12 באפריל 2019 ראה אור אלבומה השישי תחת הלייבל בלו נוט, "Begin Again".
ג'ונס זכתה בפרסים רבים, החשובים ביותר הם פרסי גראמי:
ביתן נורווגיה הוא אחד הביתנים באזור תצוגת העולם בפארק השעשועים אפקוט שבאתר הנופש דיסניוורלד באורלנדו שבפלורידה.
שטחו של הביתן כ-3,400 מ"ר וצורתו מהווה חיקוי של כפר נורווגי טיפוסי הכלל כנסיית עצים נורווגית, ורחוב חנויות.
בחנויות נמכרים מוצרים תיירותיים נורווגיים ובהם פרטי לבוש, וכן פרטי פולקלור רבים - בעיקר פסלוני טרולים.
בכיכר הכפר מצויה הכניסה לאטרקציה העיקרית של הביתן - מאלסטורם - מסע בסירה אל תוך המיתולוגיה הנורדית ואל נורווגיה של ימינו.
כמו כן מצויה במקום מאפייה המוכרת מאפים נורווגיים טיפוסיים.
מבני הכפר בנויים למעשה בארבעה סגנונות ארכיטקטוניים נורווגיים שונים: סגנון סטסדאל, סגנון ברגן, סגנון אוסלו וסגנון אלסונד.
הביתן הנורווגי שנפתח בשנת 1988 הוא החדש מביתני תצוגת העולם בפארק השעשועים.
במקור התכוונו המתכננים לבנות ביתן נורדי שישלב אלמנטים ממספר ארצות נורדיות, אולם היו אלה משקיעים נורווגים שהשיגו את הסכום הדרוש להקמת המבנה - 30 מיליון דולרים, ועל כן נבנה ביתן ייחודי לנורווגיה.
סכום זה היווה למעשה שני שלישים מעלויות הבנייה, והשליש הנוסף מומן על ידי חברת וולט דיסני.
בטקס פתיחת הביתן נכח הנסיך הנורווגי הראלד, והטקס שודר בשידור ישיר בנורווגיה.
בשנת 1992 מכרו המשקיעים את חלקם בביתן לחברת דיסני, אולם ממשלת נורווגיה המשיכה לממן את העלות השנתית בגובה 200,000 דולרים, וזאת לאור העובדה שמספר המבקרים בביתן מדי שנה עולה על מספר תושבי נורווגיה (המימון הגיע ממשרד התיירות הנורווגי אשר ראה בביתן כלי עיקרי לפרסום התיירות במדינה).
בשנת 2002 הפסיקה ממשלת נורווגיה לממן את פעילות הביתן.
ביוני 2016 נפתחה בביתן אטרקציה שמבוססת על הסרט לשבור את הקרח.
בביתן עובדים כ-130 עובדים נורווגים, הלבושים בבונאד, לבוש מסורתי נורווגי.
נורה פלואורסצנטית קומפקטית או בשמה הגנרי "נורה חסכונית" (מאנגלית: Energy Saving Lamp), היא נורה פלואורסצנטית קטנת מידות.
רוב הנורות הפלואורסצנטיות הקומפקטיות כוללות מתאם לבתי מנורה המיועדים לנורות להט, אך יש כאלו שאינן כוללות אותו, ומיועדות להפעלה בדומה לנורה פלואורסצנטית, באמצעות משנק חיצוני ובגוף תאורה ייעודי.
בהשוואה לנורת ליבון, המפיצה שטף אורי (עוצמת תאורה) זהה, נורה פלואורסצנטית קומפקטית צורכת פחות הספק ומשך השימוש בה ארוך בהרבה.
נורה פלואורסצנטית קומפקטית צורכת בין רבע לחמישית מההספק שצורכת נורת ליבון השווה לה בעוצמת אורה, ולכן חוסכת אנרגיה רבה ומקטינה את הצורך בייצור חשמל.
נורת ליבון ממירה לחום כ-90% מהאנרגיה שהיא צורכת לעומת נורת הפלואורסצנט הקומפקטית הממירה לחום רק כ-30%.
נצילותן האורית של רוב הנורות הפלואורסצנטיות הקומפקטיות, נעה בין 45 ל-65 לומן לוואט.
משך השימוש של נורה פלואורסצנטית קומפקטית נע בין 6,000 ל-15,000 שעות עבודה.
לאחר שימוש ארוך יעילותה של הנורה הפלואורסצנטית הקומפקטית יכולה לרדת מעט.
נורה פלואורסצנטית קומפקטית יעילה פי 4 וחייה ארוכים פי 8 - 15 מנורת ליבון אך מחירה גבוה פי 3 - 10 ממחירה של נורת הליבון.
עם זאת, אורך החיים הארוך של נורה פלואורסצנטית קומפקטית, ששקול לאורך חייהן המצטבר של 8 - 15 נורות להט, מפצה על מחירה הגבוה, בנוסף לחיסכון באנרגיה.
נורת להט רגילה פולטת את כל ספקטרום האור הנראה.
לעומת זאת, הציפוי הפלואורסצנטי הנפוץ המשמש לציפוי נורה פלואורסצנטית רגילה (סידן הלופוספט) פולט אור בעל איכות ומסירת צבע נמוכים.
בנוסף אותו הציפוי הפלואורסצנטי יישחק בתוך כמה חודשים ואף שבועות בתנאי הטמפרטורה והעומס הגבוהים ביחס לעובי הדק וגודלה הקטן של השפופרת של הנורה הפלואורסצנטית הקומפקטית, ועוצמת האור של הנורה תרד מהר מאוד.
על מנת להתגבר על בעיות אלו, נורת פלואורסצנט קומפקטית מצופה בשלושה ציפויים פלואורסצנטיים המורכבים מיסודות נדירים שכל אחד פולט תדר שונה של אור, אשר ביחד מגיעים לאיכות אור ומסירת צבע טובים.
בנוסף, ציפויים פלואורסצנטיים אלו עמידים יותר בתנאי הטמפרטורה והעומס הגבוהים של הנורה, מאשר הציפויים הרגילים של נורה פלואורסצנטית רגילה.
טמפרטורת הצבע הנמדדת בקלווין (Kelvin-K) היא מדד כמותי לצבע של מקור אור (בהתאם לתיאורית קרינת גוף שחור).
ככל שהמספר ב-K גדול יותר כך הצבע "קר" יותר כלומר כחול יותר.
מקובל לקשר בין נורה פלואורסצנטית לבין צבע אור לבן בטמפרטורת צבע של מעל ל-5000K, ובין נורת להט לצבע אור "לבן חם" בטמפרטורת צבע של 2700K.
צבע אור לבן נחשב במדינות המערב (במיוחד בבריטניה ובארצות הברית), לאור פחות נעים לעין, בעיקר בבתים, ולכן קיימות בשוק נורות פלואורסצנטיות קומפקטיות אשר מפיצות אור "לבן חם" בטמפרטורה של 2700K.
ביפן ובמזרח הרחוק לעומת זאת, צבע לבן מהווה את הצבע המועדף כמעט בכל תחומי התאורה הכללית.
ההתאמה בין שם הצבע לטמפרטורת הצבע אינה תקנית והיצרנים השונים מציינים על האריזות מגוון ניסוחים.
בדרך כלל על גבי אריזת נורה פלואורסצנטית קומפקטית המפיקה אור "לבן חם" מצוין "Warm White" או טמפרטורת צבע של 2700K.
שם צבע האור משתנה גם בהתאם למדינה.
לדוגמה אור "לבן חם" מכונה בארצות הברית "Soft White" ובישראל מכנים אותו בפשטות "אור צהוב".
ייצור של נורה פלואורסצנטית קומפקטית צורך יותר אנרגיה אך משך חייה הארוך מפצה על כך.
נורה פלואורסצנטית קומפקטית צורכת פחות הספק מנורת להט המפיצה עוצמת אור שווה לה.
החלפת נורת להט בנורה פלואורסצנטית קומפקטית בעוצמת אור דומה מפחיתה את צריכת החשמל ועל ידי כך גם את כמות גזי החממה הנפלטים ביצור החשמל.
נורה פלואורסצנטית קומפקטית מכילה כספית לצורך יצירת הקרינה האולטרה הסגולה שמאירה את הציפוי הזרחני.
חדירה של כספית למי התהום נחשבת מסוכנת לבריאות בני האדם ומזהמת את פני הקרקע.
נורה פלואורסצנטית (בסלנג העברי: "נורת נאון") היא נורה חשמלית המאירה באמצעות יצירה של קרינה פלואורסצנטית.
את הנורה הפלואורסצנטית המציא הצרפתי ז'ורז' קלוד (Georges Claude) בשנת 1911, על בסיס שפופרת הפלואורסצנט אותה המציא אנרי בקרל בשנת 1867.
לנורה הפלואורסצנטית נצילות היכולה להגיע עד 95 לומן לוואט (נורה פלואורסצנטית סטנדרטית (T8) בהספק של 36W מפיקה 2,350 לומן), ואורך חיים שיכול להגיע עד 20,000 שעות עבודה.
נורה זו צריכה אביזרי עזר לשם הפעלתה כמו מתנע (סטרטר) ומשנק המחובר בטור לוויסות עוצמת הזרם לנורה.
ישנן נורות פלואורסצנטיות קומפקטיות הדומות יותר בגודלן ובצורתן לנורת ליבון (להט), שהשימוש בהן הולך וגדל בשל ההספק הנמוך שלהן וההדלקה המהירה שלהן.
לנורה זו אורך חיים גבוה יותר מזה של נורות ליבון.
החל משנת 2012, נאסר לשווק בישראל נורות ליבון בהספק מעל 60 ואט, ולכן נורות פלואורסצנטיות קומפקטיות הן האופציה המובילה בתחום זה.
הנורה בנויה משפופרת של צינור זכוכית מוארך, המכילה גז אציל, על פי רוב אַרְגּוֹן או קריפטון, בלחץ נמוך מאוד אשר עוזרים ביצירת הפלזמה דרכה עובר הזרם החשמלי במנורה לאחר ההתנעה וכן אדי כספית.
השפופרת מצופה מצידה הפנימי בציפוי זרחני הפולט אור בתחום הנראה לעין כאשר פוגעת בו קרינה אולטרה סגולה.
חלק חשוב של המנורה הוא אדי הכספית, הנמצאים בתוך השפופרת אשר הפלזמה שעוברת דרכם פולטת קרינה אולטרה סגולה, שגורמת לציפוי הזרחני להאיר באור נראה.
עבור חלק מהנורות הפלואורסצנטיות המשנק הוא חיצוני והן נמכרות גם נורות הכוללות את המשנק בתוכן, מה שמאפשר להשתמש בהן במקום נורות ליבון.
קיימות נורות פלואורסצנטיות אשר לא משתמשות באלקטרודות כדי ליינן את אדי הכספית, אלא בסליל השראה אלקטרומגנטי אחד או שניים, פנימי או חיצוני, המוזן בתדר גבוה מאוד של כמה מגה הרצים מספק כוח.
נורות אלו מכונות בישראל "נורות אינדוקציה" (שיבוש של Induction lamp).
שלא כמו במוליכים מוצקים אשר בהם החשמל זורם על ידי נדידת אלקטרונים מאטום אחד למשנהו, בגז החשמל זורם דרך אלקטרונים חופשיים וביונים.
תערובת גז שמכילה כמות לא זניחה של אלקטרונים חופשיים או יונים נקראת פלזמה.
אחד המאפיינים של הפלזמה הוא שההתנגדות שלה להולכת חשמל נקבעת בנוסף לכל הפרמטרים הרגילים כמו מקדם התנגדות, שטח חתך ואורך המוליך, גם על ידי הזרם שעובר דרכה.
לפיכך, משתנה ההתנגדות בתוך השפופרת הפלואורסצנטית בעת ההדלקה של הנורה.
עם חיבור הנורה לזרם החשמל המגעים הדו-מתכתים של הסטרטר נסגרים וכתוצאה מכך מחוממות האלקטרודות.
חימום האלקטרודות מביא אותן לפליטת אלקטרונים על פי תהליך של פליטה תרמיונית.
חימום זה מספק לאלקטרונים שבגז אנרגיה נוספת העשויה להקפיץ אותם לרמת אנרגיה גבוהה יותר ואף לשחרר אותם מהאטום וליצור פלזמה.
בהמשך, לאחר חימום האלקטרודות, המגעים של הסטרטר נפתחים, וכתוצאה מכך נוצר מתח גבוה במשנק.
כתוצאה מכך, השדה החשמלי שנוצר בתוך השפופרת כתוצאה מהמתח הגבוה מנתק את האלקטרונים ומושך אותם אל האלקטרודות, ברגע זה, שמתחילה זרימה של זרם חשמלי דרך הפלזמה והזרם זורם דרך השפופרת נפסק חימום האלקטרודות, המשנק מייצב את המתח וכך נוצר זרם חשמלי יציב בשפופרת.
בזרם חילופין מתאפס המתח 100 פעמים בשנייה (בתדר של 50 הרץ).
כאשר המתח יורד נמצאים חלק מהאלקטרונים ברמת אנרגיה גבוהה, והם שואפים לחזור לרמת האנרגיה הנמוכה.
בתהליך החזרה ייתכן שייפלט פוטון.
אורך הגל של הפוטון הנפלט נקבע על פי מבנה האטום של הגז שנמצא בנורה.
פוטון הפוגע בציפוי הזרחני שעל הדופן הפנימית של הנורה גורם לפליטת פוטון אחר בעל אורך גל בתחום האור הנראה (תהליך הפלואורסצנציה).
נורות פלואורסצנטיות מהוות סיכון סביבתי בעיקר בגלל הכספית שבתוכן, שיכולה לגרום בכמויות גדולות להרעלה, כמו גם לזיהום הקרקע והמים בהשלכת כמויות גדולות מאוד של נורות.
מיחזור הנורות מונע דליפת כספית לסביבה.
במדינות רבות ובתוכן ארצות הברית מונהג מיחזור נורות פלואורסצנטיות.
בישראל מיחזור נורות פלואורסצנטיות מבוצע על ידי החברה לשירותי איכות הסביבה אם כי איסוף הנורות טרם יושם כיאות.
נורה זהטנר היא שחקנית טלוויזיה וקולנוע אמריקאית.
זהטנר נולדה באל פאסו, טקסס; בתם של ננסי לין (לבית נלסון) וג'ון קרול זהטנר.
היא למדה בבית ספר יסודי בריצ'רדסון, טקסס, פרבר של דאלאס, לפני שעברה חזרה לאל פאסו.
כשהייתה בת 14 היא עברה לדאלאס שם למדה בתיכון מקיני (אנ') במשך כמה שנים.
היא גם למדה במשך שנה אחת באקדמיה למתמטיקה ולמדע של טקסס(אנ'), תוכנית כניסה מוקדמת לקולג' של אוניברסיטת צפון טקסס (אנ') לסטודנטים המתעניינים במתמטיקה או במדע.
בגיל 18 עברה זהטנר ללוס אנג'לס.
בתקופה זו הופיעה גם במספר סדרות ובין השאר גילמה את ליין הרט בסדרה "אוורווד" בשנים 2003–2004.
בשנת 2005 שיחקה בסרטו של ריאן ג'ונסון, "Brick", שזכה בפרס על יצירתיות בפסטיבל סאנדנס.
בשנת 2006 שיחקה בעונה השנייה של "נמלטים" כאשר סייעה לדייוויד אפולסקיס ('טווינר') להימלט, ונרקם ביניהם קשר רומנטי.
בהמשך השנה שיחקה בסדרה "גיבורים", בה גילמה את עדן מקיין למשך שמונה פרקים.
בשנת 2007 גיגבה בתפקיד הראשי בסרט האימה "Beneath".
בשנת 2008 שיחקה בתפקיד ראשי בסרט הטלוויזיה "Princess" לצד קיפ פארדו.
בשנת 2009 שיחקה בדרמה הרפואית "אנטומיה של גריי" את ד"ר ריד אדמסון.
באותה שנה השתתפה בקומדיה העצמאית "Spooner" בכיכובו של מת'יו לילארד.
בשנת 2014 שיחקה בסרט הדרמה "חלומות אימפריאליים" שהוצג בינואר בפסטיבל הסרטים סאנדנס ועלה לנטפליקס ב-2017.
בשנת 2018, זהטנר לוהקה לתפקיד החוזר של ולריה פוריסקובה לעונה השנייה של הדרמה הפוליטית "השורד המיועד" של ABC.
בשנת 2020 גילמה את אנני גלן (אנ'), אשתו של האסטרונאוט ג'ון גלן בסדרת הטלוויזיה "הצוות המובחר" בדיסני+.
+שנהסרטתפקידהערות2001פרוצהפגאמריקן פאי 2בחורה במסיבה2002מייהופR.S.V.P.ליי פרנקלין2003The Burning Landרוז2005Brickלורה דאנוןשיחות עם אישה אחרתאישה צעירה 2006Fifty Pillsמישל2007Beneath קריסטי2008Remarkable Powerאת'נההנוכלים בלוםרוז2009Spoonerרוז קונלין 2014חלומות אימפריאלייםג'נין2015Creative Controlג'ולייט2017It Happened in L.A.נורה2023Blood for Dustאיימי2024בית קברות (אנ')הבלשית יאנגTBABoys of Summer Spring Bloomסברינה
White Hat"2017Pillow Talkשרוןפרק: "Double Vision"2018השורד המיועדולריה פוריסקובה5 פרקים2019לא רעב ולא אוהבפקידת קבלהדיבוב; פרק: "Anywhere"2020סוכני S.H.I.E.L.D.ויולה2 פרקיםהצוות המובחראנני גלן (אנ')תפקיד ראשי; 8 פרקים2025רק רוצחים בגינה (אנ')מליסה9 פרקים
נורווגיה נטלה חלק באירוויזיון 63 פעמים החל מהצטרפותה לתחרות ב-1960, היא נעדרה מהתחרות פעמיים ב-1970 ו-2002 וניצחה בתחרות שלוש פעמים ב-1985, 1995 ו-2009.
נורווגיה מחזיקה בתחרות בתואר "מדינת הנול פואה" (מדינת ה-0 נקודות), כלומר המדינה שהתמקמה במקום האחרון בתחרות הכי הרבה פעמים (12 פעמים).
כתוצאה מכך, מספר מדינות, ביניהן נורווגיה, אוסטריה, שוודיה, פינלנד ופורטוגל, החליטו לבטל את השתתפותן בתחרות אירוויזיון 1970. בפעם השנייה נורווגיה נעדרה מהתחרות בשנת 2002 עקב התוצאה הנמוכה שהיא קיבלה בשנה שקדמה להיעדרות, ולכן, בהתאם לחוקי התחרות, איגוד השידור האירופי פסל את השתתפותה באותה שנה.
נורווגיה נטלה חלק בתחרות כ-61 פעמים: שלוש פעמים מתוכן נורווגיה זכתה בתחרות, ועל כן, נכון ל-, היא נמצאת במקום התשיעי בטבלת הניצחונות של התחרות יחד עם דנמרק ואיטליה, כאשר לפניהן נמצאות, שיאניות הניצחונות עם שבעה ניצחונות, אירלנד עם שוודיה ,לוקסמבורג, צרפת, בריטניה והולנד עם חמישה ניצחונות וישראל עם ארבעה ניצחונות.
כ-11 פעמים מתוכן נורווגיה הצליחה להתברג לחמשת המקומות הראשונים בגמר התחרות וכ-12 פעמים מתוכן היא התברגה לאחד מעשרת המקומות הראשונים בתחרות.
שיאה האחרון של נורווגיה נשבר בתחרות שנערכה בשנת 2012 על ידי שוודיה שניצחה עם השיר "Euphoria" שקיבל את מרב הנקודות בתחרות מ-18 מדינות.
מספר שבועות טרם קיום התחרות במוסקבה, הגיעו אנשי תקשורת ברחבי רוסיה למסקנה כי יש סיכוי סביר כי נורווגיה תהיה המנצחת בתחרות.
בהתאם לכך, החליטה רשת השידור הרוסית НТВ, ליצור תוכנית דוקומנטרית אודות ריבאק ושירו "Fairytale", ושלחה צוות צילום מטעמה לנורווגיה על מנת לתעד את החזרות לתחרות.
הצוות המשיך ותיעד גם את החזרות האחרונות להעמדת השיר על במת האירוויזיון במוסקבה.
בנוסף, ב-11 במאי 2009, יום טרם קיום חצי-הגמר הראשון של התחרות, נודע כי הפקת התוכנית "The Oprah Winfrey Show" של אופרה וינפרי, ביקשה לקבל קטע וידאו של השיר הנורווגי.
וינפרי והמפיק המוזיקלי, סיימון קאוול, רצו להציג את ריבאק בפרק על זמרים אשר התגלו בתחרויות כישרונות במדינות שונות, זאת לאור העובדה כי התגלה בתחרות כישרונות בנורווגיה.
אן-קרין סטרום, נציגתה של נורווגיה היא הנציגה היחידה בתולדות התחרות שסיימה פעמיים במקום האחרון בתחרויות ב-1974 ו-1976.
מאחורי נורווגיה נמצאת פינלנד, שהתמקמה כעשר פעמים במקום האחרון בתחרות (9 פעמים בגמר ופעם אחת בחצי-הגמר) ושלוש פעמים בהן היא לא קיבלה ולו נקודה אחת בתחרות, אך בניגוד לפינלנד, נורווגיה ניצחה בתחרות שלוש פעמים בתולדותיה בעוד פינלנד הגיעה למקום הראשון רק פעם אחת.
השיגה הגרוע ביותר של נורווגיה בגמר תחרות אירוויזיון הוא המקום ה-26 והאחרון עם 7 נקודות אליו היא הגיעה פעם אחת בתולדותיה בתחרות אירוויזיון 2012 עם השיר "Stay" של טוגא'י.
יחסי נורווגיה והמדינות הסקנדינביות באירוויזיון
באופן מסורתי, בכל הקשור לדפוסי הצבעותיה, נורווגיה תומכת ונתמכת על ידי המדינות הסקנדינביות: פינלנד, שוודיה, דנמרק ואיסלנד.
בשנים האחרונות, רק ארבע פעמים בחרה נורווגיה להעניק את מרב הנקודות שלה למדינות שאינן סקנדינביות כאשר בשנת 2010 העניקה את מרב הנקודות לגרמניה, ב-2014 העניקה את מרב הנקודות להולנד, בשנת 2016 העניקה את מרב הנקודות לאיטליה ובשנת 2017 העניקה את מרב הנקודות לבולגריה.
יחסי נורווגיה והמדינות הסקנדינביות באירוויזיון הם דוגמה אחת מני רבות של הצבעה בין מדינות שיש להן קשרים גאוגרפיים, היסטוריים, פוליטיים או תרבותיים, כמו מדינות סקנדינביה, מדינות הבלקן, המדינות הבלטיות, והמדינות הסובייטיות לשעבר.
שוודיה היא המדינה הסקנדינבית הנתמכת ביותר על ידי נורווגיה, שהעניקה לה לא פחות מ-6 פעמים את מרב הנקודות שלה משהחלה שיטת ה"טלווטינג".
השירים שייצגו את נורווגיה באירוויזיון
שנה העיר המארחת מקום התחרות מנחים1986 ברגןאולם גריגגמר: אס קלבלנד1996 אוסלואוסלו ספקטרוםגמר: אינגבילד ברין ומורטן הארקט2010 אוסלוטלנור ארנהחצאי גמר וגמר: נדיה הסאנאוי, האדי ניי ואריק סלובאקן
שנה מגיש2008סטיאן בארסנס סימונסן20092010אן רימן2011נדיה הסאנאוי20122013טוגא'י2014מרגרט רואד20152016אליזבת אנדריאסן20172018JOWST ואלכסנדר וולמן2019אלכסנדר ריבאק
נורווגיה השתתפה לראשונה במשחקים האולימפיים באולימפיאדת פריז (1900).
היא נעדרה מאז מהמשחקים פעמיים: מאולימפיאדת סנט לואיס (1904) בשל קשיים במימון המשלחת, ומאולימפיאדת מוסקבה (1980) בשל הצטרפותה לחרם שהובילה ארצות הברית על המשחקים במחאה על הפלישה הסובייטית לאפגניסטן.
לאורך השנים צברו הספורטאים הנורווגים 160 מדליות, מהן 60 מדליות זהב.
הענפים בהם הושג המספר הרב ביותר של מדליות הן שיט (32 מדליות, מהן 17 מדליות זהב, הישג המקנה לנורווגיה את המקום השלישי בטבלת המדליות של כל הזמנים, אחרי בריטניה וארצות הברית), קליעה (32 מדליות, מהן 13 מדליות זהב; נורווגיה מדורגת במקום השביעי) ואתלטיקה (23 מדליות, מהן 9 מדליות זהב).
נורווגיה השתתפה גם בכל משחקי החורף מאז אולימפיאדת שאמוני (1924).
במשחקים אלה הישגיה גבוהים בהרבה: הספורטאים הנורווגים צברו במשחקים אלה 368 מדליות, מהן 132 מדליות זהב, ונורווגיה מדורגת במקום הראשון בטבלת המדליות של כל הזמנים.
נורווגיה היא אחת משלוש מדינות שזכו ביותר מדליות במשחקי החורף מאשר במשחקי הקיץ.
שתי המדינות האחרות הן אוסטריה וליכטנשטיין.
נורווגיה אירחה פעמיים את משחקי החורף: אולימפיאדת אוסלו (1952) ואולימפיאדת לילהאמר (1994).
אוסלו נבחרה לאירוח המשחקים של 1952 לאחר שהועדפה על פניהן של קורטינה ד'אמפצו ולייק פלאסיד.
היא הגישה את מועמדותה גם לאירוח אולימפיאדת החורף 1944, אז הפסידה לקורטינה ד'אמפצו, אך המשחקים בוטלו בסופו של דבר בשל מלחמת העולם השנייה.
בהמשך הגישה את מועמדותה לאירוח המשחקים גם ב-1968, אך דורגה במקום החמישי אחרי גרנובל, קלגרי, להטי וסאפורו.
אוסלו הייתה גם אחת מחמש המועמדות הסופיות לאירוח המשחקים ב-2022, אך היא הסירה את תמיכתה בשל היעדר תמיכה ציבורית.
לילהאמר התמודדה לראשונה על אירוח המשחקים של 1992, אך דורגה במקום הרביעי אחרי אלברוויל, סופיה ופאלון.
היא נבחרה לארח את המשחקים ב-1994, לאחר שגברה על אסטרסונד, אנקורג' וסופיה.
הפעם הראשונה בה השתתפו ספורטאים נורווגים במשחקים הייתה באולימפיאדת פריז (1900).
שבעה ספורטאים נורווגים השתתפו במשחקים, והם זכו בחמש מדליות.
הספורטאי הבולט במשלחת היה הקלע אולה אסטמו, שזכה במדליית כסף ובשתי מדליות ארד בתחרויות האישיות, ובמדליית כסף יחד עם הנבחרת הנורווגית בתחרות הקבוצתית.
האתלט קארל אלברט אנדרסן זכה במדליית ארד בקפיצה במוט.
לאחר שנעדרה מאולימפיאדת סנט לואיס, שבה נורווגיה והשתתפה באולימפיאדת לונדון (1908).
למשחקים אלה שלחה 69 ספורטאים, שזכו ב-8 מדליות, מהן שתי מדליות זהב.
הקלע אלברט הלגרוד זכה בשתי מדליות זהב, אחת בירי מ-300 מטר, ואחת עם הנבחרת הנורווגית בתחרות הקבוצתית.
חברו לנבחרת, אולה סאתר, זכה גם במדליית ארד במקצה הירי מ-300 מטר.
האתלט ארנה האלסה זכה בשתי מדליות, מדליית כסף בהטלת כידון ומדליית ארד בהטלת כידון בסגנון חופשי.
אתלט נוסף, אדוורד לארסן, זכה במדליית ארד בקפיצה משולשת.
המתאבק יאקוב גונדרסן זכה במדליית כסף, וכך גם נבחרת ההתעמלות.
באולימפיאדת סטוקהולם (1912) זינק מספר הספורטאים הנורווגים ל-191. הם זכו ב-9 מדליות, מהן 3 מדליות זהב, ודורגו במקום השמיני בטבלת המדליות.
שני צוותי שייטים נורווגים זכו במדליות זהב, בדגמי 8 מטר ו-12 מטר.
נבחרת ההתעמלות זכתה אף היא במדליית זהב, וכן במדליית ארד בתחרות הקבוצתית בסגנון שוודי.
האתלט פרדיננד ביה סיים שני בקרב חמש אך הוועד האולימפי הבינלאומי החליט להעניק לו מדליית זהב מאחר ששלל את הזכייה מג'ים ת'ורפ לאחר המשחקים כשהתברר שהשתף במשחקי בייסבול כמקצוען.
ב-1983 החזיר הוועד האולימפי את המדליה לת'ורפ אך הותיר את מדליית הזהב גם לביה.
ב-2022 נהפכה ההחלטה שוב ות'ורפ הוכר כזוכה הבלעדי.
נבחרת הקליעה, בה היו חברים גם הלגרוד וסאתר, זכתה במדליית כסף, וקלע נוסף, אנגברט סקוגן זכה במדליית ארד בירי מ-300 מטר בשלושה מצבים.
הטניסאית מולה ביורשטדט הייתה לאישה הנורווגית הראשונה שזוכה במדליה אולימפית, לאחר שזכתה במדליית ארד.
במדליית ארד נוספת זכתה רביעיית החותרים.
אולימפיאדת אנטוורפן (1920) הייתה האולימפיאדה הפורייה בתולדות המשלחת הנורווגית.
194 הספורטאים הנורווגים שהשתתפו במשחקים זכו ב-31 מדליות, מהן 13 מדליות זהב, ודורגו במקום השישי בטבלת המדליות.
הענף המצליח ביותר היה השיט, עם 11 מדליות, מהן 7 מדליות זהב (מתוך 14 אפשריות): באחד ממקצי ה-6 מטר, בשני מקצי ה-8 מטר, בשני מקצי ה-10 מטר ובשני מקצי ה-12 מטר.
גם הקלעים רשמו הישג נאה, כשזכו ב-11 מדליות, מהן 5 מדליות זהב.
אוטו אולסן זכה בשתי מדליות זהב בתחרויות האישיות בירי מ-100 מטר במטרה נעה ובירי מ-300 מטר בשכיבה, וכן היה שותף לזכייתה של הנבחרת הנורווגית במדליית זהב בירי מ-100 מטר במטרה נעה ובמדליות כסף בירי בשלושה מצבים ובירי מ-300 ומ-600 מטר.
אולה לילו-אולסן זכה ב-3 מדליות זהב, שתיים בתחרויות הקבוצתיות ואחת במקצה האישי בירי מ-100 מטר במטרה נעה (שתי יריות).
חברים נוספים בנבחרת הקליעה הנבחרת שזכו גם במדליות ארד אישיות היו אסטן אסטנסן, איינר ליברג והרלד נטוויג.
במדליית הזהב היחידה שלא הייתה בשיט או בקליעה זכה האתלט הלגה לובלנד, בקרב עשר.
בהחלקה אומנותית, שהייתה עדיין חלק מהתחרויות, בטרם נוסדו משחקי החורף, זכו הנורווגים ב-3 מדליות: אנדריאס קרוג ומרטין סטיקסרוד זכו במדליות כסף וארד במקצה היחידים ואינגוור ואלכסיה ברין זכו במדליית כסף במקצה הזוגות.
המתאגרף סוורה סורסדאל זכה במדליית כסף, כמו גם נבחרת ההתעמלות, אם כי אין מדובר בהישג גבוה במיוחד, בהתחשב בכך שפרט לנורווגים התחרתה רק עוד נבחרת אחת, נבחרת דנמרק, שזכתה במדליית הזהב.
שתי נבחרות חותרים נורווגיות זכו במדליות ארד: רביעיית החותרים עם הגאי והשמינייה.
המתאבק פריטיוף אנדרסן זכה אף הוא במדליית ארד.
נבחרת נורווגיה בכדורגל הודחה בשלב רבע הגמר לאחר שהובסה בידי נבחרת צ'כוסלובקיה 4-0.
באולימפיאדת פריז (1924) ירד מספר הספורטאים הנורווגים ל-62. הם זכו ב-10 מדליות, מהן 5 מדליות זהב, ודורגו במקום השביעי בטבלת המדליות.
אולה לילו-אולסן שמר על תוארו בירי מ-100 מטר במטרה נעה (שתי יריות) וזכה גם במדליית זהב ובמדליית כסף בתחרויות הקבוצתיות.
חברו לנבחרת אוטו אולסן זכה גם במדליית ארד בירי מ-100 מטר במטרה נעה.
השייטים זכו ב-3 מדליות: צוותי ה-6 מטר וה-8 מטר זכו במדליות זהב, והנריק רוברט זכה במדליית כסף בדגם מונוטייפ.
המתאגרף אוטו פון פורט זכה במדליית זהב, וסוורה סורסדאל זכה במדליית ארד.
האתלט סוורה הנסן זכה במדליית ארד בקפיצה לרוחק.
באולימפיאדת אמסטרדם (1928) ירד מספר הספורטאים הנורווגים ל-52, והם זכו ב-4 מדליות.
צוות שייטי ה-6 מטר, בו היה חבר גם הנסיך אולף, לימים אולף החמישי, מלך נורווגיה, זכה במדליית הזהב היחידה.
שייט נוסף, הנריק רוברט, זכה במדליית כסף שנייה ברציפות.
נבחרת הרכיבה זכתה אף היא במדליית כסף, באיוונטינג, ואולף סונדה זכה במדליית ארד בהטלת כידון.
בדומה למדינות רבות אחרות, צמצמה נורווגיה באופן ניכר את השתתפותה באולימפיאדת לוס אנג'לס (1932), בשל השפל הכלכלי הגדול, ושלחה רק חמישה ספורטאים.
לראשונה בתולדותיה, איש מהם לא זכה במדליה.
להישג הגבוה ביותר הגיע המתאבק ארילד דאהל, שסיים במקום החמישי.
לאולימפיאדת ברלין (1936) שבה נורווגיה ושלחה משלחת גדולה, בת 70 ספורטאים, והם זכו ב-6 מדליות.
במדליית הזהב היחידה זכה הקלע וילי רגברג.
שייטי ה-6 מטר וה-8 מטר זכו במדליות כסף.
המתאגרף הנרי טילר זכה במדליית כסף וארלינג נילסן זכה במדליית ארד.
נבחרת הכדורגל זכתה אף היא במדליית ארד, לאחר שהפסידה בחצי הגמר לנבחרת איטליה 2-1 לאחר הארכה, וגברה על נבחרת פולין 2-3 במשחק על המקום השלישי.
קודם לכן הדיחה נורווגיה את המארחת, גרמניה, בשלב רבע הגמר, לנגד עיניו של אדולף היטלר, שהזדרז לנטוש את האצטדיון.
באולימפיאדת לונדון (1948) השתתפו 81 ספורטאים נורווגים, שזכו ב-7 מדליות.
במדליית הזהב היחידה זכה צוות שייטי הדרגון: האקון ברפורד, סיגווה ליה ותור תורוולדסן.
במדליות כסף זכו המתאבק אגה אריקסן, הקופץ לגובה ביורן פאולסון וחותרי הקיאק קנוט אסטבי ואיוואר מתיסן, במקצה הזוגות ל-10,000 מטרים.
במדליות ארד זכו חותר הקיאק אייווינד סקאבו (במקצה ל-10,000 מטרים), שמיניית החותרים והקלע וילי רגברג בירי מ-300 מטר, 12 שנים לאחר שזכה במדליית זהב אולימפית.
באולימפיאדת הלסינקי (1952) עלה מספר המשתתפים הנורווגים ל-102. הם זכו ב-5 מדליות, מהן 3 מדליות זהב, ודורגו במקום העשירי בטבלת המדליות.
שני קלעים נורווגים זכו במדליות זהב: ארלינג אסביירן קונגסהאוג בירי מ-50 מטר בשלושה מצבים ויון לארסן בירי מ-100 מטר במטרה נעה.
ברפורד, ליה ותורוולדסן שמרו על תוארם בדגם דרגון, ושני צוותי שייטים נוספים, צוותי ה-5.5 מטר וה-6 מטר, זכו במדליות כסף.
לאולימפיאדת מלבורן (1956) שלחה נורווגיה את המשלחת הקטנה ביותר מאז אולימפיאדת פריז (1900) - רק 22 ספורטאים נטלו חלק במשלחת.
שלושה מהם זכו במדליות, כולם אתלטים.
אגיל דניאלסן קבע שיא עולם חדש בהטלת כידון (85.71 מטר), אאודון בויסן זכה במדליית ארד בריצת 800 מטר וארנסט לארסן בריצת 3000 מטר מכשולים.
באולימפיאדת רומא (1960) השתתפו 40 ספורטאים נורווגים, אך רק צמד השייטים פדר לונדה וביירן ברגוואל זכה לעמוד על הפודיום, לאחר שזכה במדליית זהב בדגם ההולנדי המעופף.