tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
במהלך הנסיעה הוא פוגע בטעות ברוכב אופנוע.
מתוך לחץ הוא בורח מהמקום וחוזר לביתו.
כשאביו מברר איתו מדוע הוא נסער, שי מתוודה, והאב לוקח את בנו לתחנת המשטרה המקומית כדי להסגירו.
רגעים ספורים לפני שמיכה מספר לרב פקד חנית רופוס, מפקדת התחנה על מעללי בנו, מתברר למיכה כי מי שנדרס הוא אסף בן עטר, בנו של אריה בן עטר ראש ארגון הפשיעה הגדול ביותר בדרום ישראל.
מיכה גזר על רבים מאנשי הארגון ועל ראש הארגון עצמו עונשי מאסר ארוכים - לכן הוא מבין שאם יסגיר את בנו למשטרה ויכניס אותו למעשה לבית סוהר - אנשי הארגון "יסגרו חשבון" עם שי (שסובל מאסתמה) בבית הכלא ויהרגו אותו.
מיכה מתחרט ברגע האחרון ומבקש את עזרת חברו חאלד, בנידון.
חאלד הוא קצין בדואי בדרגת סגן-אלוף בחטיבת גולני.
הוא נשא לאישה את נורה, אחת מבנות משפחת מסרי, משפחת פשע שנלחמת בעיקר כנגד משפחת בן עטר.
מבלי לספר לחאלד על תאונת הפגע וברח ועל כך שבנו דרס את אסף בן עטר, מיכה מבקש ממנו "להעלים" את המכונית.
חאלד שולח את ג'ומעה, בן משפחת מסרי בן 17 למשימה.
ג'ומעה נכשל במשימתו ונעצר על ידי המשטרה בחשד לגנבת המכונית ובדריסתו של אסף בן עטר.
חאלד מבין בסופו של דבר שמיכה ניסה להפיל הכל על מישהו אחר ומאיים להרוג את מיכה.
מיכה משכנע את חאלד כי רק ניסה להציל את בנו, והשניים מסתבכים אף יותר בניסיון לטשטש ראיות ולקבור את הסיפור.
אך המחיר יקר – בני משפחת בן עטר רוצחים את ג'ומעה התמים ביריות.
העלילה עוקבת אחרי הניסיונות של השופט מיכה להציל את בנו, שלא משתף איתו פעולה ומסבך את הסיפור עוד יותר ואחרי המאבקים האלימים בין משפחת בן עטר למשפחת מסרי.
מיכה אלקובי (יורם חטב) - שופט מכובד ומוערך בבית משפט השלום בבאר שבע שמסבך את עצמו ואת בנו ומכניס את עצמם לצרות גדולות כאשר הוא מצית מאבק מזוין בין שתי משפחות הפשע הגדולות בדרום הארץ.
בסוף העונה שי מספר לו על כך שאסף אנס את עמליה, ובתגובה מיכה רוצח אותו.
נכנס לחובות אצל משפחת הפשע הקווקזית פתחוב עקב הבוררות שערכו לו מול אודי בן עטר.
במהלך העונה מיכה נופל לסמים ומנסה לסגור את החובות שלו אצל משפחת הפשע הקווקזית, בנוסף להצלת שי.
שי אלקובי (ארז עובד) - בנו בן ה-17 של מיכה שדרס בטעות את אסף בן עטר.
הוא מתאהב במורה לחינוך גופני שלו ונוהג להתפרץ בזעם על בעיותיו בחיים ולברוח לסבתא שלו, לבסוף מתגלה שדרס את אסף כנקמה על כך שאנס את אימו.
בסוף העונה הוא מחליט ללכת למשטרה ולהודות בדריסת אסף בן עטר.
נכנס למעצר ולאחר מכן הוכנס לכלא.
מצטרף למשפחת הפשע של בן עטר במהלך העונה השנייה.
נרצח כאשר ניסה לרצוח את פתחוב
יעל בן משה (אלמה דישי) - עורכת דין צעירה וחסרת ניסיון שהייתה המתלמדת של מיכה.
מיכה מסדר לה להיות עורכת הדין של ג'ומעה, אך היא נכשלת בכך.
חנית רופוס (אילנית בן-יעקב) - קצינת משטרה בדרגת רב פקד שמטה את החקירה נגד ג'ומעה לטובתם של משפחת בן עטר.
שרה בלום (ג'יטה מונטה) - חמותו של מיכה ושופטת בית המשפט העליון בדימוס.
מנסה להבין מה מיכה מסתיר ומחבלת שלא במכוון במהלכיו של מיכה.
עמליה אלקובי (סופי צדקה) - אשתו של מיכה ואמא של שי והבת של שרה.
נאנסה על ידי אסף בן עטר והתאבדה באותו יום בעקבות האונס.
חאלד אבו סאלם (הישאם סלימאן) - קצין בדואי בדרגת סגן-אלוף בחטיבת גולני שמשתף פעולה עם מיכה.
גם הוא מסתבך כאשר הוא גונב נשק מהצבא למטרת המאבק במשפחת בן עטר.
נורה אבו סאלם (לוסי אהריש) - רעייתו של חאלד.
רצחה לכאורה את עומאר מסרי.
נמכרה בתחילת העונה השנייה למשפחת מסרי על ידי מיכה בעבור כסף.
אודי בן עטר (תום חגי) - בן משפחת הפשע בן עטר, שמנהל את ענייני המשפחה בעוד אביו, ראש המשפחה מרצה מאסר בכלא לאחר ששרף למוות אדם שהעיר לבנו (אודי) בזמן שחסם את החנייה.
אריה בן עטר (דני שטג) - ראש משפחת הפשע.
נשלח למאסר ממושך בכלא לאחר ששרף למוות אדם שהעיר לו בזמן שחסם אותו בחניה.
גבי (אגם שוסטר) - המורה לחינוך גופני של שי.
שי מתאהב בה ומנסה לקיים איתה יחסים רומנטיים לאחר שעזרה לו להפסיק להשתכר במהלך טיול שנתי.
עומאר מסרי (אדיב ספאדי) - הרוצח של חאלד.
לכאורה נרצח על ידי נורה אך שרד ורודף אותה לשם נקמה.
ג'ומעה מסרי (מייסם מסרי) - בנה של עיידה מסרי.
מואשם בתאונת ה"פגע וברח" אף על פי שלא עשה זאת.
נרצח על ידי שליחי משפחת בן עטר.
עיידה מסרי (חנאן חילו) - אימו של ג`ומעה מסרי.
אסף בן עטר (לירן דוד) - בן משפחת בן עטר.
נדרס "בטעות" על ידי שי כנקמה על כך שאנס את אימו.
בסוף העונה הראשונה נרצח על ידי מיכה.
יוליה צ'פלין (יבגניה דודינה) - ראש משפחת הפשע הקווקזית, בוררת, בעלת מועדון בבאר שבע.
שמואל פתחוב (אלכסנדר סנדרוביץ') - ממשפחת הפשע הקווקזית.
נהרג על ידי חנית בעקבות פשיטה על המועדון בבעלותה של יוליה.
סאשה המקרר (רז צבי) - אחד משומרי הראש של שמואל פתחוב
ביאליק (נמרוד הוכנברג) - שותף של שי בכלא.
חייל בכיר במשפחת בן עטר אשר מנהל את מכירת הסמים בכלא לנוער.
גולן (אוריה חורש) - שותף של שי בכלא, חבר של ביאליק.
מגי (ענבל ביבי) - חיילת של אודי בן עטר, במהלך "עבודתה" אצל אודי מתאהבת בשי.
נרצחה על ידי סרגיי, אחד מחייליו של שמואל פתחוב.
הסדרה הישראלית זכתה לעיבודים בכמה מדינות:
"כבודו" (Your Honor) – עיבוד הודי (סדרת רשת) בכיכובם של ג'ימי שרגיל ווארון בדולה , שעלתה לשידור בחודש יוני 2020.
"כבודו" (Your Honor) – עיבוד אמריקאי בכיכובו של בריאן קראנסטון המשודרת מאז דצמבר 2020.
"כבודו" (Un homme d'honneur) – עיבוד צרפתי בכיכובו של קאד מראד , שעלתה לשידור במרץ 2021.
"כבודו" (Ваша честь) – עיבוד רוסי בכיכובו של אולג מנשיקוב שעלתה לשידור בדצמבר 2021 עבור רשת REN TV ושירות more.tv.
"כבודו" (Euer Ehren) – עיבוד אוסטרי-גרמני בכיכובו של סבסטיאן קוך שצולם בשנת 2021.
"כבודו" (Hakim) – עיבוד טורקי שעלה לשידור בשנת 2022.
"כבודו" (Honor) עיבוד ספרדי שעלה לשידור בשנת 2023.
"כבודו" (크보도 / 유어 아너) – עיבוד קוראני שעלה לשידור בשנת 2024.
"הצדק הוא שלי" (絕命法官 / Justice is Mine) – עיבוד לסין היבשתית ולהונג קונג שודר בשנת 2025.
כבוד הכומר היא קומדיית מצבים בריטית בהפקת Big Talk Productions.
הסדרה שודרה בערוץ BBC Two החל מ-28 ביוני 2010 ועד 28 באפריל 2014. במהלך העבודה נקראה הסדרה "Handle With Prayer" ו-"The City Vicar".
העלילה סובבת סביב כומר אנגליקני, בגילומו של טום הולנדר, שהופך לוויקאר בכנסייה בשכונה בעיר לונדון, אחרי שעזב קהילה כפרית קטנה בסאפוק.
הולנדר אמר: "רצינו להגדיר את עצמנו בניגוד לקלישאה של כומר כפרי, בין השאר משום שרצינו להציג את אנגליה כפי שהיא עכשיו, במקום אנגליה של 'הרחק, מעבר להרים עם ציוץ ציפורים' - רצינו את המורכבות של רב-תרבותיות, רב-אתניות של תוך העיר, שם הכל הרבה יותר קשה".
אדם סמולבון הוא כומר אנגליקני שעבר מקהילה כפרית קטנה אל כנסיית המושיע הקדוש ברובע האקני שבמזרח לונדון (קודמו בתפקיד ערק לכנסייה הקתולית).
הוא אינו מסוגל לסרב לאיש שפונה לעזרתו, והוא עומד בפני שורה של אתגרים.
עליו לאזן בין צורכיהם של באי הכנסייה, אנשים מהרחוב, מכורים לסמים וגם מטפסים חברתיים, המגיעים לתפילות וטוענים שהם נוצרים רק כדי לקבל העדפה ברישום ילדיהם לבתי-ספר אנגליקניים טובים.
עבודתו של אדם ככומר כנסייתי בעיר היא קשה עד בלתי אפשרית.
אשתו אלכס, שלה קריירה משלה כעורכת דין, תומכת בו רבות אבל לא מתערבת בעבודתו.
כמו כן עוזר לו נייג'ל, עורך הטקס החילוני, שחושב שהוא זה שצריך לנהל את הכנסייה.
על אדם מפקח הארכידיאקון רוברט, שלוחץ עליו להגדיל את מספר המתפללים ואת ההכנסות.
צאן מרעיתו של אדם כוללים את קולין, אלכוהוליסט מובטל, נשמה אבודה והמאמין המסור ביותר; אדוהה, הידועה כנואפת סדרתית עם כמרים; ומיק, חסר בית המופיע מדי פעם על סף דלת ביתו של אדם ומבקש כסף.
טום הולנדר – אדם סמולבון
אוליביה קולמן – אלכסנדרה (אלכס) סמולבון
סטיב אווטס – קולין למברט
מיילס ג'ופ – נייג'ל מקול
סיימון מקברני – סגן הבישוף רוברט
אלן תומאס – אדוהה אונייקה
לוסי ליימן – אלי פטמן (עונות 1–3)
בן וילבונד – סטיב ווריק (עונות 1–3)
ג'ימי אקינגבולה – מיק (עונות 1–3)
סילביה סימס – ג'ון (עונה 2)
ויקי פפרדין – ג'רי טניסון (עונה 3)
ג'ואנה סקנלן – ג'יל מלורי (עונה 3)
ליאם ניסן – אלוהים (עונה 3)
בעונה הראשונה הופקו שישה פרקים על ידי Big Talk Productions עבור ערוץ BBC Two.
היוצרים הם טום הולנדר וג'יימס ווד.
הסצנות בכנסייה צולמו בכנסיית סנט לאונרדס בשורדיץ' שבמזרח לונדון.
בספטמבר 2010 חודשה הסדרה לעונה נוספת והצילומים החלה באמצע 2011. העונה השנייה כללה שבעה פרקים ושידור הבכורה היה ב-10 בנובמבר 2011. ב-1 באוגוסט 2012 החלו צילומי העונה השלישית ששודרה ב-2014.
ריצ'רד קולס, כומר בכנסייה האנגליקנית וחבר לשעבר בלהקת הפופ הקומונרדס, יעץ לכותבי הסדרה, והיווה את ההשראה לדמותו של אדם סמולבון.
כבוד הבריות הוא ערך במשפט העברי, והוא כולל זכויות שונות ככבוד הגוף, מניעת קלון ושוויון.
כבוד הבריות אינו ערך מוסרי בלבד, אלא יש לו השלכות לעיצוב נורמות הלכתיות והוא מהווה כלל משפטי הדוחה לעיתים כללים משפטיים אחרים כפי שקבעו חכמים: גדול כבוד הבריות שדוחה את לא תעשה שבתורה, כאשר הכוונה אך ורק לאיסורי דרבנן.
נחום רקובר סבור שמקור כבוד הבריות הוא בכבוד הבורא, שכן המקורות אינם מדברים על כבוד "האדם" אלא על כבוד "הבריות".
במילה "ברייה" יש רמיזה לבורא העולם, וכאשר מדברים על "הבריות"- אלו הן בריותיו של הבורא.
לכן הוגדר כבוד הבריות על ידי חכמים כערך "גדול" שכן חל על כל הברואים, בני כל העמים והלשונות, בני ברית ושאינם בני ברית.
יעקב בלידשטיין חולק על כך.
לדעתו, אין למינוח "בריות" משמעות תאולוגית.
הרב אהרן ליכטנשטיין רואה במושג "כבוד הבריות" ביטוי למעלת האדם שנברא בצלם אלוהים.
מבחינה זו הביטוי "כבוד הבריות" מבטא מחויבות לא רק לכבודו של האחר, אלא גם לכבודו העצמי של האדם.
בנוסף, בגין הזיקה שבין כבוד הבריות לבין כבוד המקום אין אדם רשאי למחול על כבודו.
במשפט, בישראל ובעולם, מוגדר 'כבוד האדם' כזכות יסוד.
בנוגע לשאלה מה כוללת זכות זו, המחקר הדן בגישת המשפט הישראלי מלמד על שתי אסכולות: האחת נוקטת עמדה מרחיבה: "יש לכלול במסגרת 'כבוד האדם וחירותו' את השוויון, חופש הביטוי, חופש האמונה והדת, חופש היצירה, האספה וההתאגדות.
כל אלה הם ביטוי לכבוד האדם וחירותו במדינה יהודית ודמוקרטית".
לעומת זאת, לפי הגישה המצמצמת, 'כבוד האדם' כולל את מעגל המשמעות המיידית, הטבעית והפשוטה של המילה כבוד: ההימנעות מן החילול, הביזיון, הבושה והמבוכה, הפוגעים בצלם האדם.
במשפט העברי הערך כבוד הבריות כולל זכויות שונות:
כבוד הגוף: בהתייחסות ההלכה לשמירה על 'כבוד הבריות' הושם דגש רב על מניעת ביזיון הנוגע לגוף.
איסורי שבת שונים נדחו, כדי לאפשר לאדם לשמור על ניקיונו גופו אחרי עשיית צרכיו.
כך הותרה העברת גופת מת ממקום חם למקום מוצל, כדי שלא תעלה צחנה, אף אם הדבר כרוך בדחייה של איסורי שבת מסוימים.
מקצת מן התקנות שתיקן יהושע בן נון בכניסת בני ישראל לארץ, אף מתירות פגיעה בבעלות פרטית כדי לשמור על כבוד האדם הכרוך בבזיון גופו.
כך הותר לקבור מת בשדה אחרים, אם גופתו נמצאה מוטלת שם.
כמו כן, הותר לאדם להתפנות מאחורי גדר בשדהו של חברו, ואף הותר לו לעבור בדרך שבבעלותו של אחר, אם הדרך הציבורית היא בוצית ומטנפת את הבגדים.
הימנעות מקלון: הרמב"ם גורס שאין לפגוע בכבוד עבריין, אלא במידה הנדרשת להענשתו על פי דין.
גישה זו באה לידי ביטוי כבר במקרא, המזהיר את השופט שלא להכות את המורשע בדין, יותר מכפי עונשו, כדי שלא יבוא לכדי קלון: "אַרְבָּעִים יַכֶּנּוּ לֹא יֹסִיף פֶּן יֹסִיף לְהַכֹּתוֹ עַל אֵלֶּה מַכָּה רַבָּה וְנִקְלָה אָחִיךָ לְעֵינֶיךָ".
כך גם בדיון התלמודי בעונש המוות, אחד הכללים המנחים הוא 'ברור לו מיתה יפה'.
כלומר עבריין שנידון למוות, יוּצַא להורג באופן שבו ייפגע כבודו במידה המינימלית.
מקור נוסף לדרישה להימנע מקלון חברו, הוא הפטור מלחימה הניתן למי שאירש אשה ולא לקחה או לבונה בית חדש ולנוטע כרם חדש.
פטור זה נועד לשחרר משדה הקרב את 'הירא ורך הלבב', מבלי שפחדו יהיה ניכר בפומבי.
גישה דומה משתקפת במדרשים הקוראים להימנע מלהפיץ את זהותו ומעשיו של עבריין.
כשזיהה ר' עקיבא את מקושש העצים בשבת וקבע שזהו צלפחד, התריס נגדו ר' יהודה בן בתירא: "בין כך ובין כך אתה עתיד ליתן את הדין, אם כדבריך התורה כיסתו ואתה מגלה אותו, ואם לאו אתה מוציא לעז על אותו צדיק".
שוויון: השוויון נחשב על ידי רבים כמרכיב יסוד בכבוד האדם.
כך לדוגמה הבהיר השופט חיים כהן: 'הכבוד האסור בפגיעה והזכאי להגנה אינו רק שמו הטוב [של האדם] כי אם גם מעמדו כשווה בין שווים.
הפגיעה בכבודו [...] בהפליה וקיפוח, במשוא פנים ובהתייחסות [...] משפילה'.
בדומה לכך קובע ר' עקיבא שכל בני האדם זכאים לפיצוי שווה-ערך בגין בושתם, וזאת, ככל הנראה, משום שזכותם לכבוד כרוכה בזכותם לשוויון.
כיוצא בזה, חז"ל תקנו תקנות שונות הקובעות אחידות בטקסי הוצאת המת ובניחום אבלים.
האחידות והשוויון נועדו להגן על כבודם של עניים על רקע אי יכולתם הכלכלית.
כבוד הבריות כמעצב נורמות הלכתיות
דוגמה בולטת לכך שערך כבוד הבריות מעצב נורמות הלכתיות ניתן למצוא בקנס המוטל על גנב.
התורה מחייבת גנב לשלם קנס לבעלים על גנבת בהמתו, במקרה שלא ניתן להחזיר אותה בשל כך שהיא כבר נטבחה או נמכרה.
אולם הקנס על גנבת שור הוא גבוה מזה המוטל בגין גנבת שה: מי שגנב שור וטבחו או מכרו חייב לשלם לבעלים פי חמישה מערכו, לעומת הגונב שה וטובח או מוכר אותו החייב לשלם לבעלים רק פי ארבעה מערכו.
לדברי חכמים דין זה נובע מהערך כבוד הבריות:
רש"י בפירושו לדברים אלה מסביר: .
כלומר, כיוון שבעת הגנבה נאלץ הגנב להרכיב את השה על כתפיו, פעולה שיש בה ביזיון, התורה התחשבה בכך והפחיתה את הקנס המוטל עליו.
התורה אם כן מעניקה כבוד גם למי שלכאורה לא היה ראוי לכך בשל מעשיו (עבריין), וקובעת כי יש לכבדו בהיותו אדם.
ר' יצחק בלאזר סבור שכבוד הבריות נמדד לפי האדם המסוים ובוחנים את כבודו מנקודת מבטו האישית (מבחן סובייקטיבי) לעומת זאת, לדעת ר' נפתלי אמשטרדם, פגיעה בכבוד הבריות תחשב ככזו רק כאשר מדובר בגנאי בעיני כל אדם, ולא בעיני אדם מסוים, לפי תכונתו ומעמדו (מבחן אובייקטיבי).
ר' מאיר שמחה הכהן מדווינסק מבחין בין שני סוגי כבוד הבריות הנזכרים בדברי חכמים:
כבוד "שלילי" - מניעת ביזיון מן האדם: כאן התירו לעבור על איסור מדרבנן באופן אקטיבי (קום ועשה), ועל איסור מן התורה באופן פסיבי (שב ואל תעשה).
כבוד "חיובי" - הענקת כבוד לאדם: ניתן להיטמא למת לכבוד מלכים, רק משום שיש להיתרו של איסור זה זה סמך בתורה.
אכן, איסורי דרבנן אחרים אינם נדחים לצורך הענקת כבוד לאדם.
לפיכך, אסור להוציא ספר תורה בשבת לכרמלית לכבוד המלך.
כבוד האדם מול כבוד ה'
בסוגיית התלמוד הדנה בכבוד האדם, מצינו שני עקרונות הנראים סותרים:
"אין חכמה ואין תבונה ואין עצה לנגד ה'": דיני התורה גוברים על כבוד הבריות, ואדם חייב לוותר על כבודו כאשר הוא נוגד מצווה מהתורה, שכן קיום מצוות התורה מבטא כבוד לנותנה.
"גדול כבוד הבריות שדוחה לא תעשה שבתורה": לפי עיקרון זה הערך כבוד הבריות גדול יותר מן החובה להישמע לצו ההלכתי.
שני עקרונות אלו נפגשים בנסיבות בהן אדם מוצא כלאיים בבגדו בשוק (ברחוב) ונשאלת השאלה האם הוא מחויב לפשוט את בגדו בשוק ולהיוותר ערום (בשל איסור לבישת בגד כלאיים).
מסקנת הגמרא היא כי "כל מקום שיש חילול ה' אין חולקין כבוד לרב".
מכאן עולה לכאורה כי כאשר עומדים זה מול זה חילול כבוד הבריות וחילול כבוד ה', ניתנת עדיפות לכבוד ה'.
בהמשך הסוגיה מבחין התלמוד בין מצוות חכמים (דרבנן) ובין מצוות התורה (דאורייתא).
רק מצוות דרבנן נדחות מפני כבוד הבריות שכן חכמים מחלו על כבודם והסכימו שיעברו על דבריהם משום כבוד הבריות (רש"י).
כך, למשל, המלווים את האבל מבית העלמין לביתו רשאים להיטמא למת משום כבודו של האבל, ובלבד שטומאה זו היא מדרבנן (טומאת בית הפרס).
הסוגיה מאפשרת לעבור אף על מצוות מדאורייתא לטובת כבוד הבריות.
כך מצוות שעניינן ממון, עשויות להדחות מפני כבוד הבריות, משום שניתן להתנות ולמחול עליהם.
לפיכך כאשר חכם מוצא אבדה, הריהו פטור מלהשיבה.
כבודו של החכם גובר על החובה להשיב את האבדה.
כיוצא בזה, מצוות מהתורה שהן ב'שב ואל תעשה' תדחנה מפני כבוד הבריות.
לכן, ההולך לשחוט קורבן פסח או למול את בנו ומוטל עליו בדרכו לקבור מת מצווה, רשאי להיטמא למת על אף שבשל כך לא יוכל להקריב את קורבן הפסח.
כך נוצר איזון בין שני העקרונות הנזכרים: מצד אחד, "אין חכמה ואין תבונה כנגד ה'" – ודוק: כנגד ה' – כנגד איסורי התורה הרגילים.
מצד אחר: "גדול כבוד הבריות שדוחה לא תעשה שבתורה".
משמע, לא תעשה שבתורה מסוים והוא "לאו דלא תסור", שהוא מקור ההסמכה לאיסורי דרבנן.
לעומת התלמוד הבבלי, התלמוד הירושלמי קובע תחולה רחבה יותר לכלל "גדול כבוד הבריות שדוחה לא תעשה שבתורה".
לפי הירושלמי אף מצוות 'בקום עשה' שמקורן בתורה עצמה עשויות להידחות מפני כבוד הבריות ("כבוד הרבים"), באופן ארעי - 'שעה אחת'.
ספרות הפוסקים צועדת בעקבות התלמוד הבבלי, וממשיכה לצמצם את תחולתו של כבוד הבריות, כאשר הוא מתנגש עם "לא תעשה שבתורה", גם כשמדובר באיסורי דרבנן.
כללית, ניתן לומר שספרות הפוסקים נוטה לראות את רשימת המקרים שבתלמוד הבבלי (בהם כבוד הבריות גובר על איסורי דרבנן) כרשימה סגורה (שו"ת ריב"ש, סימן רכו: "שאין לנו לדמות כבוד הבריות זה לזה.
מכאן שכבוד הבריות איננו עקרון יסוד או עקרון-על במשפט העברי, אלא עקרון בעל חשיבות משנית יחסית.
כבוש כמבושל הוא מושג הלכתי, לפיו מאכל שנכבש לזמן ממושך במשקה, נחשב למבושל בו.
לכלל זה ישנן השלכות הן ביחס להלכות כשרות, הן ביחס להלכות ברכות, והן ביחס להלכות בתחומים נוספים כמו קיום מצוות אכילת מצה או מרור בפסח, ביצוע פעולת כבישה בשבת, וכיוצא בזה.
משך זמן הכבישה המחיל על המאכל דין זה הוא יממה מעת לעת.
בכמה מקומות בתלמוד הבבלי מובאים דבריו של שמואל: .
משמעות הדבר היא שמאכל שנכבש במשקה, נחשב כמי שבושל בו.
עיקר משמעות דין זה נוגע להלכות כשרות.
שאם כבשו מאכל כשר בחומץ של יין נסך, או בציר של דגים טמאים, המאכל אסור באכילה.
וזאת בניגוד להשריית בשר בחלב, שאינה נאסרת מהתורה הואיל והתורה אסרה את עירובם באמצעות בישול, וכבישה אמנם מבליעה טעמים כבישול, אך אינה נחשבת לצורת בישול שאותה אסרה התורה כשאמרה 'לֹא תְבַשֵּׁל גְּדִי בַּחֲלֵב אִמּוֹ'.
בנוסף, הכובש מאכלים בשבת אינו עובר באיסור בישול בשבת מהתורה, הואיל וכבישה אינה נחשבת כבישול לעניין זה.
אך חכמים אסרו את הדבר הואיל והוא נראה כמבשל.
לדעת כמה מהראשונים (רש"י, רשב"א, מאירי, ועוד) רק מאכל שנכבש בנוזל חריף כמו חומץ או ציר נחשב כמבושל בו.
אך אם שהה כשיעור כבישה במים, חלב או אף יין, לא נחשב לכבוש.
שכן על מנת לכבוש יש להיעזר בחומר בעל חריפות, כמו חומץ או מי מלח.
אולם רוב הראשונים סוברים שכל מאכל ששהה במשך זמן ממושך בנוזל, בולע בתהליך איטי והדרגתי את טעמו, אף על פי שהשפעת הנוזל עליו קלושה לעומת השפעת החומץ או מי המלח.
הראשונים נחלקו מהו משך הזמן היוצר פעולת כבישה שמחשיבה את המאכל הנכבש כמבושל.
לדעת רבנו תם רק כעבור שלוש יממות הופך המאכל לכבוש.
הוא לומד זאת מדברי הגמרא במסכת עבודה זרה, הקובעת שכדי להכשיר קנקני יין שבלעו יין נסך יש להשרותם במים במשך שלוש יממות, ולאחר כל יממה להחליף את המים שבהם.
ועל פי הכלל כבולעו כך פולטו, הסיק שגם בליעתם אורכת שלושה ימים.
מנגד, לדעת רוב הראשונים, כבר כעבור יממה הופך המאכל לכבוש.
ולמדו זאת מדברי הגמרא במסכת פסחים, שהתורה חידשה שבשר שנשרה יממה בתוך חלב לא נאסר, ומשמע ששאר המאכלים שנשרו במשקה אסור, ראויים היו להיאסר בכך, הואיל ונבלע בהם טעם המשקה האסור.
לדעת הרא"ש, כבישה במשקה אלכוהולי כמו ציר, מחילה דין 'כבוש' על המאכל השורה בו בשיעור זמן המקביל לזמן האורך להביא לרתיחתו של אותו מאכל תחת האש, ותחילת בישולו: .
דין זה נפסק בשולחן ערוך: .
אמנם נחלקו האחרונים אם גם לגבי בליעת הכלי שבו שרה הנוזל החריף האסור הבליעה מתרחשת בשיעור זמן זה, או רק לאחר מעת לעת.
לדעת המגן אברהם, הבליעה נעשית כבר בשיעור שיתננו על האור ויתחיל להתבשל, ולש"ך והט"ז רק כעבור יממה.
כמשמעותו הראשונית של המושג כבישה הוא השריית מאכל במשקה על מנת לפעול בו בדרך זו לשם ריכוכו או הבלעת טעמים בו.
אמנם כמה ראשונים ייחסו פעולת כבישה גם למשקה השרוי בתוך כלי במשך יממה, כך שבמהלך שהות המשקה בכלי, הוא בולע אל דפנותיו את טעמו של המשקה.
לאור זאת, כתב בספר איסור והיתר הארוך לאסור באכילה מאכל כשר שבושל או נכבש בכלי ששהה בו משקה אסור במשך יממה.
כמו כן, כמה מראשוני אשכנז אסרו שימוש בפסח בכלי זכוכית ששהה בהם חמץ במשך יממה במהלך ימות השנה, הואיל והכלי בולע אל דפנותיו את טעמו של החמץ, ועשוי להבליע את טעמו אל המאכלים שיבושלו או ייכבשו בכלי במהלך חג הפסח.
כבדהו וחשדהו הוא פתגם עברי המבוסס על דברי חז"ל, לפיהם יש לנהוג בבני אדם ביחס דו-ערכי: מחד, יש לנהוג בהם כבוד, ומאידך אין לתת בהם אמון בלתי מוגבל, אלא יש לנקוט אמצעי זהירות מפניהם, כדי שלא יגרמו לפגיעה או לנזק.
כך נאמר במסכת דרך ארץ:
הביטוי המקוצר "כבדהו וחשדהו" רווח בפי הציבור, בכתב ובעל-פה, במאות השנים האחרונות.
סייג לכלל זה אנו מוצאים בדברי ספר חרדים בשם רבי יוסף יעבץ.
לדבריו לאחר מעשה יש לדון לכף זכות, והחשד נועד רק להתגוננות לפני מעשה:
כבודו היא סדרת טלוויזיה אמריקאית בת 2 עונות בכיכובו של בריאן קרנסטון, המשודרת ברשת Showtime מאז 6 בדצמבר 2020. הסדרה מהווה עיבוד אמריקאי לסדרת הטלוויזיה הישראלית בשם זה (2017–2019), שנוצרה על ידי רון ניניו ושלמה משיח.
מייקל דזיאטו (בריאן קראנסטון) הוא שופט בולט ומוערך בבית המשפט בניו אורלינס, אלמן ואב לבנו היחיד והמתבגר אדם (האנטר דוהאן).
אדם מסתבך בתאונה בה הוא פוגע והורג בשוגג רוכב אופנוע ונמלט מהמקום.
לאחר שאביו מגלה זאת הוא לוקח אותו לתחנת משטרה על מנת שיסגיר את עצמו.
בתחנת המשטרה נחרד מייקל לגלות כי רוכב האופנוע שאדם הרג הוא רוקו, בנם הצעיר של משפחת בקסטר.
משפחת פשע אכזרית ואלימה שמטילה את אימתה על ניו אורלינס.
מייקל שחושש מנקמתה של משפחת בקסטר באדם זונח את רעיון ההסגרה ונשאב לתוך תסבוכת עם עולם הפשע של ניו אורלינס על מנת להציל את בנו.
בריאן קראנסטון – מייקל דזיאטו, שופט בולט ומוערך בניו אורלינס ואביו של אדם, מסתבך בעקבות ניסיון נואש להגן על אדם.
האנטר דוהאן – אדם דזיאטו, בנו של מייקל, גורם למותו של בן למשפחת הפשע בקסטר בתאונת פגע וברח.
מייקל סטולברג – ג'ימי בקסטר, ראש משפחת הפשע בקסטר, בנו נהרג בתאונה על ידי אדם.
סופיה בלק-דליה – פראני, מורתו של אדם איתה הוא מנהל רומן.
לבסוף עוזב אותה לטובת פיה.
כרמן אג'וגו – לי דלמר, עורכת דין צעירה ובת טיפוחיו של מייקל אותה הוא משכנע לייצג את קופי ג'ונס על מנת שיוכל לתמרן את התיק לטובתו.
איזיה וויטלוק ג'וניור – צ'רלי פיגארו, חברו הטוב ביותר של מייקל וראש עיריית ניו אורלינס.
בעל קשרים למשפחות הפשע האפרו אמריקאיות בעיר.
הופ דייוויס – ג'ינה בקסטר, אשתו האכזרית והקרה של ג'ימי בקסטר.
מעורבת בעסקי הפשע של בעלה.
ליל קיי – פיה בקסטר, בתם של ג'ימי וג'ינה.
בניגוד למשפחתה לא מעורבת בפשע וחיה חיים נורמטיביים.
מכירה את אדם שדרס את אחיה למוות מבלי שהיא יודעת זאת ומתאהבת בו.
בעונה השנייה מתגלה כי הרתה לו ויש לה ילד.
איימי לנדקר – ננסי קוסטלו.
חוקרת בכירה במשטרת ניו אורלינס וחברה קרובה של מייקל אשר משתמש בה ללא ידיעתה על מנת לעזור לאדם.
טוני קוראן – פרנקי, חייל במשפחת הפשע בקסטר.
יד ימינו ועושה דברו של ג'ימי.
קית' מאצ'נקיאנגה – "מו הקטן", יד ימינה ואחיינה של "ביג מו".
לאמר ג'ונסון – קופי ג'ונס, עבריין זוטר בארגון פשע אפרו אמריקאי בראשות "ביג מו".
נשלח להעלים את הרכב שהיה מעורב בתאונה ונתפס.
מופלל בטעות כמי שדרס את רוקו בקסטר ובשל כך נרצח על ידי אחיו קרלו.
בנג'מין פלורס ג'וניור – יוג'ין ג'ונס, אחיו הקטן של קופי ג'ונס.
נער מתבגר שנשאב לתוך עולם הפשע על מנת לנקום את מות משפחתו.
מרגו מרטינדייל – סנאטורית אליזבת גוטרי, חמותו של מייקל וסבתו של אדם.
ג'ימי סטנטון – קרלו בקסטר, בנם הבכור האלים וחמום המוח של ג'ימי וג'ינה בקסטר.
רוצח את קופי ג'ונס כיוון שחושב בטעות שהוא הרג את אחיו רוקו.
אנדרן וורד-האמונד – "ביג מו", סוחרת סמים העומדת בראש ארגון פשע אפרו אמריקאי בניו אורלינס.
בעונה השנייה מתגלה כי היא לסבית.
מארק מרגוליס – כרמיין קונטי (עונה 2), אביה של ג'ינה בקסטר.
מעורב בעסקי המשפחה ושולט בהם.
רוזי פרז – אוליביה דלמונט (עונה 2), עובדת בפרקליטות.
מפעילה את מייקל על מנת להפיל את משפחת בקסטר בתמורה לשחרורו מהכלא.
הסדרה הוכרזה לראשונה על ידי אולפני CBS באוגוסט 2017. בריאן קרנסטון לוהק לגלם את התפקיד הראשי בסוף ינואר 2019.
באוגוסט נוספו לצוות השחקנים מייקל סטולברג, סופיה בלק-דליה, כרמן אג'וגו ואיסיה וויטלוק ג'וניור.
בספטמבר לוהקה הופ דייוויס בתפקיד מוביל, כאשר לילי קיי ואיימי לנדקר הצטרפו לתפקיד משני.
טוני קוראן, למאר ג'ונסון ובנג'מין פלורס ג'וניור לוהקו באוקטובר, כאשר מרגו מרטינדייל הצטרפה בדצמבר 2019.
הבדלים בין הסדרה הישראלית לאמריקאית
על אף שהסדרה מבוססת על סדרה ישראלית בעלת אותו שם למעט הרעיון הכללי תוכן העלילה שונה.
בגרסה הישראלית שי בנו של השופט אלקובי נרצח רק בסוף הסדרה כאשר הוא מנסה לנקום את מותה של בת זוגו שנרצחה בעוד בגרסה האמריקאית אדם מת כבר בעונה הראשונה עד ידי כדור טועה ובעונה השנייה כלל אינו מופיע.
בגרסה הישראלית מתגלה כי שי כלל לא פגע בטעות ברוכב האופנוע אלא נקם בו לאחר שזיהה אותו כמי שאנס את אימו והביא להתאבדותה בעוד בגרסה האמריקאית רוקו בקסטר הוא אמנם בן למשפחת פשע אך לא מוצג כפושע בעצמו ונראה כי אכן מדובר בתאונה.
בגרסה האמריקאית למשפחת בקסטר ישנה בת בשם פיה שמתאהבת באדם מבלי לדעת שדרס למוות את אחיה ואף נכנסת להריון ממנו ומביאה ילד.
בגרסה הישראלית למשפחת הפשע בן עטר כלל אין בת.
כבודו היא סדרת טלוויזיה רוסית בת 8 פרקים בכיכובו של אולג מנשיקוב, של רשת REN TV.
הסדרה מהווה עיבוד רוסי לסדרת הטלוויזיה הישראלית בשם זה (2017–2019), שנוצרה על ידי רון ניניו ושלמה משיח.
הסדרה הופקה עבור ספק שירותי הזרמת מדיה more.tv וערוץ REN TV הרוסי.
פרק הבכורה שודר ב-2 בדצמבר 2021.
השופט בעל העקרונות ורב ההשפעה מיכאיל רומנוב, מגלה שבנו אנטון דרס רוכב אופנוע ונעלם מזירת הפשע.
רומנוב מחליט ללא היסוס לקחת את בנו למשטרה: עליו להודות על חטאו ולהיענש.
אבל מהר מאוד מתברר שרוכב האופנוע הוא בנו של אחד הפושעים המסוכנים בעיר, אותו שלח רומנוב אישית לכלא שנה קודם לכן.
השופט מבין שהודאה בתאונה פירושה גזר דין מוות על בנו והוא מוכן לעשות הכל כדי להצילו.
מיכאיל רומנוב הוא שופט בבית המשפט המחוזי בעיר בפרימוריה.
רומנוב מפורסם בדבקותו בעקרונות ובחוסר השחיתות: החוק והצדק בשבילו הם מעל לכל.
יום אחד הוא מגלה שבנו אנטון בבעיה.
בלי לשאול, הוא לקח מכונית ופגע בה ברוכב אופנוע ולאחר מכן נמלט ממקום הפשע.
רומנוב מחליט בלי להסס לקחת את בנו למשטרה: עליו להודות ולהיענש.
אך עד מהרה מתברר כי רוכב האופנוע הוא דניאל ראזין, בנו של אחד מראשי הפשיעה המסוכנים ביותר בעיר, שהוא שלח אישית לכלא לפני שנה.
רומנוב מבין שהודאה בתאונה פירושה לדון את אנטון למוות בטוח.
האם השופט יצליח להציל את בנו ואילו קורבנות הוא מוכן להקריב לשם כך?
הסדרה הוכרזה לראשונה על ידי more.tv בשנת 2020, כאשר בתחילת 2021 אולג מנשיקוב לוהק לגלם את התפקיד הראשי.
הצילומים החלו באפריל 2021 ונמשכו עד סוף יוני 2021 ונערכו בעיר מוסקבה.
כבד שומני בהריון הוא סיבוך מסכן חיים נדיר של ההריון המתרחש בשליש השלישי או בתקופה המיידית לאחר הלידה.
משערים שהמצב נגרם על ידי מטבוליזם מופרע של חומצות שומן על ידי מיטוכונדריה אצל האם, הנובע ממחסור ארוך שרשרת של 3-hydroxyacyl-coenzyme A דהידרוגנאז.
בעבר חשבו שהמצב הוא קטלני באופן גורף, אך טיפול אגרסיבי על ידי ייצוב האם עם נוזלים תוך ורידי ומוצרי דם בציפייה ללידה מוקדמת שיפר מאוד את הפרוגנוזה.
כבד שומני בהריון מתבטא לרוב כלל בשליש השלישי של ההריון, אך עלול להתרחש בכל עת במחצית השנייה של ההריון, או במהלך הלידה, התקופה מיד לאחר הלידה.
בממוצע, המחלה מופיעה במהלך השבוע ה-35 או ה-36 להריון.
התסמינים הרגילים אצל האם אינם ספציפיים וכוללים בחילות, הקאות, ירידה בתיאבון וכאבי בטן; צמא מוגזם עשוי להיות התסמין המוקדם ביותר ללא חפיפה עם תסמיני הריון רגילים הנחשבים אחרת; עם זאת, צהבת וחום עלולים להופיע ב-70% מהחולים.
בחולות עם מחלה חמורה יותר, עלולה להופיע רעלת הריון , הכרוכה בעלייה בלחץ הדם והצטברות נוזלים (המכונה בצקת ).
זה עשוי להתקדם למעורבות של מערכות נוספות, הכוללות אי ספיקת כליות חריפה, אנצפלופתיה כבדית, ודלקת לבלב.
היו גם דיווחים על סוכרת אינסיפידוס המסבכת מצב זה.
חריגות מעבדה רבות עשויות להראות במצב של כבד שומני של ההריון.
אנזימי הכבד מוגברים, כאשר האנזימים AST ו-ALT נעים בין עלייה מינימלית ל-1000 IU/L, אך בדרך כלל נשארים בטווח של 300-500.בילירובין מוגבר כמעט באופן אוניברסלי.
פוספטאז אלקליין מוגבר לעיתים קרובות בהריון עקב ייצור מהשליה, אך עשוי להיות מוגבר בנוסף.
חריגות אחרות עשויות לכלול ספירת תאי דם לבנים מוגברת, היפוגליקמיה, פרמטרים גבוהים של קרישה, כולל היחס המנורמל הבינלאומי, וירידה בפיברינוגן.
קרישה תוך-וסקולרית מפוזרת של פרנק, או DIC, עשויה להופיע אצל עד 70% מהאנשים.
אולטרסאונד בטן עשוי להראות שקיעת של שומן בכבד, אך מכיוון שסימן ההיכר של מצב זה הוא סטאטוזיס מיקרו-וסיקולרי (ראה פתולוגיה להלן), זה לא נראה באולטרסאונד.
לעיתים רחוקות, המצב יכול להסתבך על ידי קרע או נמק של הכבד, אשר עשוי להיות מזוהה על ידי אולטרסאונד.
ההבנה של הגורמים לכבד שומני חריף בהריון השתפרה באמצעות התקדמות בביוכימיה של המיטוכונדריה.
מחסור של LCHAD (3-hydroxyacyl-CoA dehydrogenase) מוביל להצטברות של חומצות שומן בינוניות וארוכות שרשרת.
כאשר זה מתרחש בעובר, חומצות השומן הבלתי מחולקות ייכנסו מחדש למחזור הדם של האם דרך השליה, ויציפו את אנזימי החמצון בטא של האם.
הגן שאחראי ל-LCHAD בודד, והמוטציה הנפוצה ביותר שנמצאה בכבד שומני חריף בהריון היא מוטציית E474Q missense.
מחסור ב-LCHAD הוא אוטוזומלי רצסיבי בתורשה ולעיתים קרובות נמצא כי אמהות הן הטרוזיגוטיות למוטציה הנגועה.
ביופסיית כבד עשויה לספק אבחנה סופית, אך לא תמיד נעשית, בשל הסיכוי המוגבר לדימום בכבד שומני חריף של ההריון.
לעיתים קרובות יבוצעו בדיקות כדי למנוע מצבים שכיחים יותר שמופיעים בצורה דומה, כולל דלקת כבד נגיפית, רעלת הריון, תסמונת HELLP, כולסטזיס תוך-כבדי של הריון, ודלקת כבד אוטואימונית.
אם יש צורך בביופסיית כבד לאבחון המצב, יש לייצב את האם כראוי ולטפל בה כדי להפחית סיבוכים הקשורים לדימום.
האבחנה יכולה להתבצע על ידי חתך קפוא (בניגוד לדגימה בפורמלין) המוכתם בכתם Oil red O, שמראה סטאטוזיס מיקרו-וסיקולרית (או אוספים קטנים של שומן בתאי הכבד).
הסטאטוזיס המיקרו-וסיקולרית חוסכת בדרך כלל את אזור 1 של הכבד, שהוא האזור הקרוב ביותר לעורק הכבד.
על כתם הטריכרום הרגיל, הציטופלזמה של תאי הכבד מראה מראה מוקצף עקב בולטת השומן.
ניתן לשפר את האבחנה על ידי מיקרוסקופ אלקטרוני אשר ניתן להשתמש בה כדי לאשר את נוכחות של סטאטוזיס מיקרו-וסיקולרית, ובמיוחד את נוכחותם של מגמיטוכונדריה ותכלילים פארא-גבישיים.
מחלות כבד בעלות מראה דומה כוללות תסמונת ריי, דלקת כבד הנגרמת על ידי תרופות מגורמים בעלי רעילות מיטוכונדריאלית, כולל מעכבי נוקלאוזיד הפוכים המשמשים לטיפול ב-HIV, ומצב נדיר המכונה מחלת הקאות ג'מייקנית אשר נגרמת מאכילת הלא בשל.
כבד שומני של הריון מטופל בצורה הטובה ביותר במרכז עם מומחיות בהפטולוגיה , מיילדות בסיכון גבוה, רפואת האם-עובר ויילוד.
הרופאים המטפלים במצב זה יתייעצו לעיתים קרובות עם מומחים להשתלת כבד במקרים חמורים.
לעיתים קרובות האשפוז הוא ביחידה לטיפול נמרץ.
הטיפול הראשוני כולל טיפול תומך של נוזלים תוך ורידי, גלוקוז תוך ורידי ומוצרי דם, כולל פלזמה טרייה קפואה ומשקע קריופי לתיקון DIC.
יש לעקוב אחר העובר באמצעות קרדיוטוקוגרפיה.
לאחר התייצבות היולדת, מתבצעים בדרך כלל סידורי לידה.
זה עשוי להתרחש בנרתיק, אך במקרים של דימום חמור או פגיעה במצבה של האם, ייתכן שיהיה צורך בניתוח קיסרי.
לעיתים קרובות AFLP אינו מאובחן עד שהאם והתינוק נמצאים בצרות, כך שסביר להניח שיש צורך בניתוח קיסרי חירום.
הסיבוכים של כבד שומני בהריון עשויים לדרוש טיפול לאחר הלידה, במיוחד אם מתרחשת דלקת לבלב.
השתלת כבד נדרשת לעיתים רחוקות לטיפול במצב, אך עשויה להידרש עבור אמהות עם DIC חמור, אלה עם קרע בכבד, או אלה עם אנצפלופתיה חמורה.
כבד שומני בהריון הוא מצב נדיר ומופיע בערך באחד מכל 7,000 עד אחד מכל 15,000 הריונות.
התמותה מכבד שומני חריף בהריון ירדה משמעותית ל-18%, וכעת היא קשורה בעיקר לסיבוכים, במיוחד DIC (Disseminated Intravascular Coagulation) וזיהומים.
לאחר הלידה, רוב האמהות מסתדרות היטב, שכן הגירוי לעומס יתר של חומצות שומן מוסר.
המחלה יכולה לחזור בהריונות עתידיים, עם סיכוי גנטי מחושב של 25%; עם זאת, השיעור בפועל נמוך יותר.
גם התמותה של העובר פחתה משמעותית, אך עדיין משמעותית ועומדת על 23%, וייתכן שהיא קשורה לצורך בלידה מוקדמת.
המחלה תוארה לראשונה בשנת 1940 על ידי HL Sheehan כ"ניוון צהוב חריף" של הכבד, אז היא נחשבה כקשורה להרעלת כלורופורם מאוחרת.
כבודו היא סדרת טלוויזיה אוסטרית-גרמנית בכיכובו של סבסטיאן קוך .
הסדרה מהווה עיבוד לסדרת הטלוויזיה הישראלית בשם זה (2017-2019), שנוצרה על ידי רון ניניו ושלמה משיח.
הסדרה הופקה עבור רשת ORF וכוללת שישה פרקים.
דרמת מתח על שופט בעל שם באינסברוק המסכן הכל כדי להציל את בנו לאחר בריחתו ממערכת המשפט ומארגון מאפיה נקמני.
השופט מיכאל יעקובי הוא דמות מכובדת בעלת שם באינסברוק.
כבר שנים שהוא נלחם בפשע המאורגן במעבר ברנר, בלתי מושחת ונחוש.
עם מעצרו של ראש חמולה סרבית, הוא מכה קשות בפשע המאורגן.
אבל פתאום עולמו של יעקובי מתפרק.
בנו ג'וליאן גורם לתאונה שבה בנו של ראש החמולה הכלוא נפצע קשה.
יעקובי רוצה להגן על בנו בכל האמצעים מפני מאסר ומנקמת קרטל הסמים חסר המצפון, עליו השתלטה בתו של ראש החמולה.
אבל התקרית יוצרת הסלמה מסוכנת.
השופט נאלץ לזרוק את כל מה שהוא אי פעם האמין בו ומוציא בשוגג מפולת של שקרים, מניפולציות ואלימות.
יעקבי ומשפחתו נגררים יותר ויותר לתהום.
צילומי הסדרה החלו ב־13 בינואר 2021 בווינה והסביבה כמו גם באינסברוק.
כבודו היא מיני סדרה צרפתית בת 6 פרקים באורך 52 דקות שנוצרה על ידי לורן ואשו ושודרה ב־22 במרץ 2021 עד 5 באפריל 2021 ברשת TF1. זהו עיבוד לסדרה הישראלית "כבודו" שיצרו שלמה משיח ורון ניניו, שזכתה גם לעיבוד אמריקאי.
השופט רישאר אלטמן רואה כיצד חייו מתהפכים כאשר בנו, לוקאס, מבצע תאונת פגע וברח לאחר שפגע באופנוען שהוא משאיר למות.
אלטמן מפציר תחילה בבנו להסגיר את עצמו, אך הוא מגלה כי האופנוען הוא בנה של ראש מאפיה רב עוצמה, וכי לוקאס יהיה בסכנה אם יסגיר את עצמו.
מוכן לעשות הכל כדי להגן על בנו, אלטמן מוותר על כל העקרונות שלו למען ההגנה על בנו.
קאד מראד - השופט רישאר אלטמן
רוד פאראדו - לוקאס אלטמן
ז'ראר דפארדיה - ברונו ריבה
הצילומים נערכו בין 29 ביוני ל־5 באוקטובר 2020 באיל-דה-פרנס, בעיקר בפריז ובפרבריה
כבודה או מטלטלין הוא מטען הכולל מזוודות, תיקים, מארזים ומכולות המכילים את חפציו האישיים של נוסע בזמן שהוא נע ממקום למקום.
לרוב המטייל המודרני נושא עימו חבילות המכילות ביגוד, מוצרי טיפוח, חפצים קטנים, צורכי טיול.
בנסיעה חזרה, מטיילים עשויים לשאת מזכרות ומתנות.
הכבודה לרוב כוללת תיק או מזוודה שבנוסף ליכולת להכיל את החפצים לעיתים משתמשים גם להגנתם במהלך הנסיעה, בעזרת מעטפת קשיחה או חומר רך ועמיד.
לעיתים קרובות יש לכבודה חלוקות פנימיות או מחיצות כדי לסייע באבטחת חפצים.
ידיות מותקנות בדרך כלל כדי להקל על הנשיאה, ולחלק מהמזוודות עשויות להיות גלגלים ו/או ידיות או רצועות טלסקופיות כדי להקל על הזזתם.
המילה המילה מופיעה פעם אחת בלבד במקרא () ופעמיים נוספות כצורת נקבה של התואר כָּבֹד.
זאת משום שבעבר רכוש רב העיד על אדם עשיר ממעמד חברתי גבוה שיש לכבדו.
כבוד הוא סרט פשע ישראלי שיצא לאקרנים ב-2010 בבימויו של חיים בוזגלו, עם זאב רווח, עמוס לביא, שמיל בן ארי וחיים זנאתי בתפקידים הראשיים.
העלילה היא על שתי משפחות פשע ישראליות בסגון סרטי המאפיה האמריקאים.
עולם שלם של "משפחות", "קודים", "סולחות", כבוד וחלוקת "טריטוריות".
ב-2011 הופקה סדרת הטלוויזיה המבוססת על הסרט בשם "הכבוד של מרציאנו", גם היא בבימויו של חיים בוזגלו ובה השתתפו רוב שחקני הסרט.
משפחות מרציאנו וברדוגו הן משפחות פשע ישראליות ממוצא מרוקאי.
יש ביניהן מאבקי שליטה בעיקר על בתי קזינו באירופה.
המשטרה בראשות קצין המשטרה נפתלי (אורי אברהמי) המכונה "שטרודל" (רמז לקצין המשטרה אפרים ארליך "קרמשניט") מנסה להילחם בהן וקוצר הצלחה חלקית.
לאון מרציאנו (זאב רווח) הוא ראש משפחת הפשע מרציאנו אותה הוא מנהל עם בניו דניאל (חיים זנאתי), ססי (רפי אמזלג) והיועץ שלו מישל (ז'יל בן דוד).
הוא מקפיד על משמעת וסדר במשפחת בעיקר בקידוש של ערב שבת בו יושבים כולם עם שומרי ראש שעומדים בשני הצדדים, ומחכים לקבל חתיכה מהחלה אותה בוצע הבוס לאחר שהוא מקדש על היין.
באותו זמן מתנהל קידוש גם אצל משפחת ברדוגו, משפחת פשע שבראשה עמוס ברדוגו (עמוס לביא) ואחיו הרצל (שמיל בן ארי).
הרצל נמצא כעת במאסר ועמוס נעזר באח מוסף, מיכאל (אייל רוזלס).
עמוס נשוי לריימונד (אוולין הגואל) אך בוגד בה עם נערת הליוי ורוניקה (מרינה שויף).
לאון נראה חביב כלפי חוץ אך קשוח וחסר מצפון.
כאשר הוא מארח על היאכטה שלו "ידיד" ותיק (אהרון איפלה) הוא מזכיר לו ביצוע רצח לפני 40 שנה ודוקר אותו למוות.
בתו רונית (מורן אטיאס) מתאהבת בחשאי בלולו (אריק משעלי) שעובד עם משפחת ברדוגו.
הוא נחטף ודחפור דורס אותו למוות.
דניאל מביא את רונית אחותו לצפות בגופתו כדי שלא "תחטא" שוב.
את בנו ססי מדיח לאון מתפקידו לאחר שהסתבך בעסקת סמים ללא רשותו.
על עניין של שליטה בקזינו בסרביה מתחוללת מלחמה בין שתי המשפחות.
מירו מרציאנו (לירון לבו) הוא היחיד מהמרציאנים שלא נגרר לפשע.
הוא כעת סרן בצנחנים וחותר להפסיק את המלחמה.
גבי ברדוגו (נטלי עטיה) היא עורכת דין והיחידה מהמשפחה שלא נגררה לפשע.
מירו נפגש עם גבי ומשכנע אותה לפעול למען סולחה.
מירו וגבי מצליחים לשכנע את משפחותיהם לערוך סולחה.
הסולחה נערכת בים המלח בתיווכו של עורך דין (ששי גז).
השקט נמשך זמן קצר, הרצל משתחרר מהכלא, שירלי מרציאנו (מיטל פארן) נרצחת וגם מוטי ברדוגו (ירון לוי סבג) בנו של הרצל.
דניז מרציאנו (ריטה שוקרון) מתה מהתקף לב.
לאון המיואש יוצא לטייל לבד ונרצח על ידי אקדוחן על אופנוע בשליחות ברדוגו.
כבוד הציבור הוא מושג בהלכה הקובע כללי התנהגות הנובעים מהקפדה על יחס של הערכה כלפי רבים.
במקומות מסוימים מכונה הנהגה זו אימת ציבור או כבוד רבים.
יש ראשונים שקישרו למושג זה את המושג טורח ציבור.
כמה מהדרישות ההלכתיות במינוי שליח ציבור נובעות מכבוד הציבור, למשל:
אדם שלא נתמלא זקנו אינו כשיר להתמנות לשליח ציבור קבוע, הרמב"ם הסביר שהטעם הוא מפני כבוד הציבור.
אדם שבגדיו קרועים, המכונה בשל כך "פוחח", אינו יכול להיות שליח ציבור.
קריאת התורה על ידי אישה
נאמר בברייתא שמובאת בתלמוד שאישה עולה למניין שבעת העולים לקריאת התורה בשבת, "אבל אמרו חכמים שאישה לא תקרא בתורה בציבור מפני כבוד הציבור".
הברייתא הזו, בשני חלקיה נפסקה להלכה בשולחן ערוך.
חלק מהפוסקים הבינו שכל עוד אפשר להימנע מכך שאישה תקרא, כבוד הציבור הוא שאיש יקרא, אבל כשאין אפשרות שאיש יקרא, תקרא אישה.
מקרה בו נשים נדרשות לקרוא בתורה מובא גם בדברי המרדכי בשם מהר"ם מרוטנבורג לגבי עיר שכולה כהנים:
הרב יעקב אפשטיין מסכם הלכה זו בכך שבקהילה רגילה בה יש גברים שיודעים לקרוא בתורה ויכולים לעלות לתורה, נשים לא תעלינה לתורה ולא תהיינה בעל קורא.
כחלק מהלכות האבלות, האבל אסור לשאול בשלום אחרים בשלושת הימים הראשונים של האבלות.
פני הכוהנים לציבור בברכת כוהנים
בזמן ברכת כהנים פניהם של הכהנים כפי הציבור, ואחוריהם כלפי ארון הקודש.
בתלמוד למד מכאן רבי יצחק שהטעם הוא אימת הציבור, ומכאן גודל החומרה של "אימת ציבור":
בעל הלבוש מסביר שזהו בזיון לציבור שאין להם ספר תורה שלם.
"כבוי" הוא שיר של הזמר הישראלי עמיר לב מתוך אלבומו השני, "עמיר לב".
השיר הופיע כרצועה השישית באלבום.
השיר הוא מהנפוצים ביותר של לב והוא מבצע אותו במרבית מהופעותיו.
השיר מתאר מערכת יחסים בין גבר לאישה.
הגבר דוחק באישה לבצע דברים מסוימים, וכל זאת על מנת שלא תעזוב אותו ושלא יישאר מדוכא וכבוי.
לב סיפר על נסיבות כתיבת השיר כך: "מה שקרה זה שהתאהבתי במישהי ונפרדנו אחרי מלא שנים - מה שהפך אותי לכבוי - אבל עכשיו אני חי עם אהבה.
אתה יודע למצוא אהבה מבחינה סטטיסטית זה יותר קשה מאשר לזכות בלוטו אז איך אני יכול להיות כבוי?".
כבד מוגדל או הפטומגליה הוא סימן רפואי לא ספציפי (יכול להופיע ממגוון סיבות) המתבטא בהגדלה של הכבד.
הגורמים לכבד מוגדל מתחלקים לזיהום, גידול, ותסמונת מטבולית.
לעיתים הכבד המוגדל מורגש כגוש בבטן ולעיתים ניתן למשש אותו בבדיקה גופנית.
כבד מוגדל יכול להופיע יחד עם צהבת אם נגרמה פגיעה ביכולת תאי הכבד לפנות בילירובין.
הסימפטומים יכולים להיות מגוונים, לרבות ירידה במשקל, ירידה בתיאבון, תשישות, צהבת וההופעת חבורות עקב הירידה ביכולת הכבד לייצר פקטורי קרישה.
הגורמים לכבד מוגדל כוללים זיהומים, מחלות ממאירות, בעיות בדרכי המרה, הפרעות מטבוליות, תרופות וחומרים, מצבים מולדים, ועוד.
דלקת כבד נגיפית מסוגים A, B, C.
מחלת הכבד השומני שאינה נובעת מצריכת אלכוהול.
מחלת אגירת גליקוגן מסוג 1.
מחלת אגירת גליקוגן מסוג 2.
כבד מוגדל יכול לכלול אחד או יותר מהגורמים הבאים:
צבירה של תאים שאינם תאי כבד.
הצטברות של חומרים תוך-תאיים כגון ברזל בהמוכרומטוזיס, שומן בכבד שומני, ועוד.
כבד וטחול מוגדלים או הפטוספלנומגליה (Hepatosplenomegaly, בקיצור HSM) היא הגדלה בו זמנית של הכבד (הפטומגליה) והטחול (ספלנומגליה), היכולה להתרחש כתוצאה מזיהומים כגון דלקת כבד נגיפית חריפה, מונונוקלאוזיס זיהומית והיסטופלזמוזיס, או שהיא יכולה להיות סימן למחלת אגירה ליזוזומלית חמורה ומסכנת חיים.
יתר לחץ דם ורידי ויתר לחץ דם שערי, תופעה נפוצה בחולים הסובלים מאי-ספיקת לב ימנית, יכול אף הוא להגביר את הסיכון להגדלה של הכבד והטחול.
ככלל, מצבים הכוללים אנמיה המוליטית.
מחלת כבד כרונית ויתר לחץ דם שערי.
בפיזיקה, כְּבִידָה היא תופעה בה עצמים בעלי מסה ואנרגיה נמשכים זה אל זה.
על פי תורת היחסות הכללית כבידה היא תוצאה של עיקום המרחב-זמן.
גופים בעלי מסה או אנרגיה מעוותים את המרחב והזמן.
מודל זה שפורסם על ידי איינשטיין ב-1915, הוא התיאור הטוב ביותר שבידינו לתופעת הכבידה, ועד כה הוא עמד בכל המדידות והתצפיות המדעיות, ואולם עד כה הוא אינו משתלב עם מכניקת הקוונטים.
לפי המודל הפיזיקלי הקלאסי של ניוטון, שאותו פרסם ב-1687, כבידה היא כוח משיכה הפועל בין מסות.
לפי מודל זה כוח המשיכה הוא פרופורציונלי למכפלת המסות של הגופים חלקי ריבוע המרחק ביניהם.
לכן הכוח חזק יותר ככל שהמסות גדולות יותר, ונחלש במהירות ככל שהמרחק ביניהן גדל.
על פני כדור הארץ מודל זה מניב ניבויים מדויקים די הצורך והוא המודל שנמצא בשימוש, מאחר שהמתמטיקה פשוטה יותר.
רק כאשר יש צורך בדיוק גבוה נאלצים להשתמש במודל איינשטיין.
תפיסה נוספת מפרשת את הכבידה כאחד מהכוחות היסודיים בטבע.
על פי תפיסה זו, כבידה היא הכוח החלש ביותר מבין ארבעת הכוחות היסודיים – כ-1038 פעמים חלש יותר מהכוח החזק, כ-1036 פעמים חלש יותר מהכוח האלקטרומגנטי, וכ-1029 פעמים חלש יותר מהכוח החלש.
על כדור הארץ, כבידה מעניקה משקל לעצמים, והכבידה של הירח גורמת לגאות ושפל.
לכבידה יש גם תפקידים ביולוגים חשובים בכך שהיא מנחה את כיוון הגדילה של צמחים בתהליך הגרביטרופיזם, ומשפיעה על מחזור הדם ביצורים רב-תאיים.
מחקרים בחוסר כבידה אף הראו שלכבידה יש תפקיד במערכת החיסונית ותהליך התמיינות תאים בגוף האנושי.
מלומדים עתיקים פיתחו תיאוריות שונות כדי להסביר את ההשפעות של כבידה שהם ראו סביבם.
במאה הרביעית לפני הספירה, הפילוסוף היווני אריסטו האמין כי לא קיימת תנועה או אפקט כלשהו ללא סיבה.
הסיבה לתנועה כלפי מטה של גופים כבדים, כגון היסוד אדמה, הייתה קשורה ל"טבע שלהם", מה שגרם להם לזוז לעבר מרכז היקום, שהיה מקומם הטבעי.
באופן הפוך, גופים קלים כמו היסוד אש, נעים לפי הטבע שלהם כלפי מעלה לעבר פני הירח.
לפיכך, במערכת של אריסטו עצמים כבדים לא נמשכים לכדור הארץ על ידי כוח חיצוני, אלא מתקרבים אל מרכז היקום בגלל "כבדות" פנימית.
במאה השלישית לפני הספירה, הפיזיקאי היווני ארכימדס גילה את מרכז המסה של המשולש.
הוא גם שיער שאם מרכז הכבידה של גופים בעלי אותו משקל הוא לא זהה, הוא יהיה ממוקם באמצע הקטע שמחבר את שניהם.
כשתי מאות מאוחר יותר, המהנדס והארכיטקט הרומאי ויטרוביוס טען בספרו על אודות האדריכלות שכבידה לא תלויה במשקל החומר אלא ב'טבע' שלו:
המתמטיקאי והאסטרונום ההודי בראהמגופטה (598–668 לספירה) תיאר לראשונה את הכבידה ככוח מושך, מה שגרם לחלק מהאנשים לטעון שהוא היה ה"מגלה" האמיתי של הכבידה (ולא אייזיק ניוטון):
במזרח התיכון העתיק, כבידה הייתה נושא שנידון רבות.
המלומד הפרסי אל-בירוני האמין במאה ה-11 לספירה שכוח הכבידה הוא לא ייחודי לכדור הארץ, ושגרמי שמיים אחרים צריכים להיות מושפעים ממשיכה כבידתית גם כן.
בניגוד אליו, האסטרונום הפרסי אל-קזיני (המאה ה-12 לספירה) תמך בתפיסה של אריסטו לפיה כל החומר ביקום נמשך לעבר מרכז כדור הארץ.
באמצע המאה ה-16, מספר אירופאים הפריכו בעזרת ניסויים את התפיסה האריסטוטלית לפיה גופים כבדים נופלים במהירות גבוהה יותר.
הפיזיקאי האיטלקי ג'יאמבטיסטה בנדטי פרסם מאמרים הטוענים שבשל הצפיפות היחסית, גופים מאותו חומר אבל בעלי משקל שונה יפלו באותה מהירות.
בעזרת ניסוי דלפט בשנת 1586, הפיזיקאי הפלמי הדגים שכאשר מפילים ממגדל שני כדורים בגדלים ובמשקלים שונים, הכדורים מגיעים למעשה לקרקע באותו זמן.
לאחר מכן, בשנים המאוחרות של המאה ה-16, גלילאו גליליי הדגים זאת בניסוי פיזה (או דווקא כניסוי מחשבתי).
כאשר גלילאו שילב את המידע הזה עם מדידות מדוקדקות של כדורים שמתגלגלים במורד של מישורים משופעים, הוא ביסס בנחרצות את המסקנה שתאוצה כבידתית היא למעשה זהה עבור כל הגופים.
גלילאו שיער שהתנגדות אוויר היא הסיבה לכך שגופים עם צפיפות נמוכה ושטח פנים גדול נופלים לאט יותר באטמוספירה.
בשנת 1604, גלילאו שיער נכונה שהמרחק שעובר גוף נופל הוא פרופורציונלי לריבוע הזמן שעבר.
התיאור הראשון של כבידה נוסח על ידי אייזק ניוטון בספרו פרינקיפיה מתמטיקה שהתפרסם בשנת 1687. התיאור שנקרא חוק הכבידה האוניברסלי קובע כי כל שני גופים בעלי מסה נמשכים זה לזה ביחס ישר למכפלת מסותיהם, וביחס הפוך לריבוע המרחק ביניהם.
לאחר שניסח את חוקו השני, תהה ניוטון מהו הכוח המאלץ את כוכבי הלכת לנוע במסילות אליפטיות-הליוצנטריות (שהשמש במרכזן), מהו הכוח המאלץ את הירח לנוע סביב כדור הארץ ומהו הכוח הגורם לגופים על פני כדור הארץ (תפוחים, למשל) ליפול מטה.
בהסתמך על חוקי קפלר, ניוטון חישב ומצא כי תאוצתם של כוכבי הלכת לכיוון השמש תלויה בהיפוך ריבוע מרחקם מהשמש.
הוא גם מצא כי היחס בין תאוצתו של הירח סביב כדור הארץ לתאוצת נפילה חופשית של גוף על פני כדור הארץ מתאים גם הוא להיפוך ריבוע יחס המרחקים.
הדבר הביא אותו לנסח משפט, הקובע כי תאוצתו של גוף הנובעת ממשיכה לגוף אחר פרופורציונית הפוך לריבוע המרחק ביניהם.
מכיוון שתאוצתו של גוף תחת השפעת כוח נתון עומדת ביחס הפוך למסתו, הוא הקיש כי כוח הכבידה הפועל על גוף עומד ביחס ישר למסתו, ומאחר שהחוק השלישי שניסח מחייב שוויון בין כוחות הדדיים, הוא הסיק שהכוח חייב להיות פרופורציוני למכפלת מסותיהם של שני הגופים הנמשכים.
F הוא הכוח שכל אחד מהגופים מפעיל על השני.
G הוא קבוע הכבידה האוניברסלי במערכת היחידות הבין-לאומית.
ו- הם מסותיהם של הגופים, בהתאמה.
הוא המרחק בין מרכזי הכובד של הגופים (זהו קירוב, ההופך מדויק כאשר הגופים כדוריים).
בניסוח וקטורי כותבים זאת כך:
הוא הכוח שגוף 1 מפעיל על גוף 2.
הוא וקטור המיקום של גוף i.
הסימן השלילי של המשוואה מעיד על כך שהכוח הוא כוח משיכה, וכיוונו מגוף 1 אל גוף 2.
הוא וקטור יחידה בכיוון הקו המחבר את מרכזי המסה של המסות.
הוא המרחק בין מרכזי המסה של הגופים.
G הוא קבוע הכבידה האוניברסלי .
ערכו הקטן של קבוע הכבידה מלמד על חולשתו הרבה יחסית לכוח האלקטרומגנטי.
לשם השוואה, כוח הכבידה שיפעילו ביניהן שתי מסות של קילוגרם (אשר בכל אחת מהן יש בקירוב נוקליאונים) המרוחקות זו מזו מרחק נתון כלשהו זהה לכוח שיפעילו ביניהם שני מטענים של כ- קולון (בקירוב זהו המטען של פרוטונים) המרוחקים זה מזה אותו מרחק.
אולם מאחר שרוב הגופים נייטרליים מבחינה חשמלית, השפעת שדותיהם החשמליים של גרמי שמים לא ניכרת למרחקים כהשפעת שדות הכבידה שלהם.
הרעיון לפיו גופים מפעילים זה על זה כוח ממרחק ללא מגע ביניהם היווה מהפכה של ממש ביחס לתפיסה המדעית של ימי הביניים וכן ביחס לפילוסופיה המכניסטית שרווחה בזמנו של ניוטון, ששללה השפעה מרחוק (וייתכן כי במידה זו או אחרת הוא מנוגד לאינטואיציה האנושית עד ימינו אנו).
ככל הנראה, ניכרת בו השפעת רעיונות מהפילוסופיה היוונית וההלניסטית, אשר הגיעו לאירופה בזמן תנועת התרגומים מיוונית בתקופת הרנסאנס.
לפי חוק הכבידה האוניברסלי של ניוטון המסה הגרוויטציונית שמופיעה בחוק הכבידה זהה למסה האינרציאלית המופיעה בחוק השני, תאוצת גוף בשדה כבידה אינה תלויה במסתו או מסלולו.
ברם, אין הסבר לזהות בין שני הגדלים.
משום מה המסה הגרוויטציונית הקובעת את עוצמת כוח המשיכה שווה בדיוק למסה האינרציאלית הקובעת את ההתנגדות לשינוי מהירות.
כשהשתפר דיוק המדידות התגלה שחוק הכבידה האוניברסלי אינו מניב ניבויים מדויקים, וככל שמדובר בתנועה בהשפעת כבידה גדולה יותר הניבויים סוטים והולכים מהמציאות.
המדידה שהראתה חוסר דיוק זה באופן מובהק הייתה מסלולו של כוכב חמה.
לאחר שניסויים העלו שמהירות האור זהה ללא תלות במערכת בה מתבצעת המדידה, ניסח איינשטיין את תורת היחסות הפרטית.
תורה זו לא כללה תיאור של תופעת הכבידה, אך שללה את הרעיון שקיימת בו־זמניות: מה שיראה בו־זמני במערכת ייחוס אחת יכול לא להיות בו־זמני במערכת ייחוס אחרת.
מדידות רבות איששו שאכן בו־זמניות תלויה במערכת הייחוס.
לפיכך ההשפעה המיידית של כבידה בין גופים אינה אפשרית וזו סתירה לחוק הכבידה האוניברסלי של ניוטון.
הכבידה בתורת היחסות – על פי איינשטיין
תורת היחסות הכללית של איינשטיין מניבה ניבויים מדויקים של תופעת הכבידה.
עד כה מתאימים ניבויים אלו ללא פגם לכל המדידות שנעשו, והיא התיאור הטוב ביותר שבידנו לתופעת הכבידה.
בתורת היחסות הכללית כבידה אינה כוח למעשה, אלא כוח מדומה.
הסבר זה מיישב את השקילות בין תופעות שבפירוש של ניוטון הן נפרדות, והשוויון ביניהן תמוה: המסה כגודל המתנגד לתאוצה והמסה כגודל המחולל כבידה.
תופעת הכבידה נובעת מכך שמסה מעקמת את המרחב-זמן, ועיקום זה מכתיב את תנועתה של המסה בנפילה חופשית.
מערכת שאינה שרוייה בתאוצה (מערכת אינרציאלית) היא זו בה גוף שרוי בנפילה חופשית וכל מצב אחר אינו מערכת אינרציאלית.תפיסה זו הפוכה בדיוק לתפיסה של ניוטון: בתורת ניוטון, אדם הנמצא על פני כדור הארץ אינו נמצא בתאוצה (כלומר הוא במערכת אינרציאלית), ואילו אדם הנופל, למשל, מבניין נמצא בתאוצה.
בתורת היחסות התיאור הפוך: אדם הנמצא בנפילה חופשית אינו חווה תאוצה ולראייה משקל המחובר לרגליו יראה 0, ואילו אדם הניצב על פני כדור הארץ חווה תאוצה כלפי מעלה, ועל כן נמדד כוח הפועל על רגליו שדוחפות את כדור הארץ, וזו התופעה המכונה משקל.
על כן דווקא האדם הנופל בנפילה חופשית הוא המצוי במערכת אינרציאלית.
מסה גורמת להתעקמותו של המרחב־זמן סביבה באופן פרופורציוני לגודלה.
המסלול שיתווה גוף בוחן במרחב־זמן בהשפעת הכבידה תמיד יהיה גיאודזה – כלומר המסלול הקצר ביותר בין שתי נקודות (בהכללה מהמרחב למרחב־זמן).
מכיוון שהמרחב־זמן עצמו עקום, גם גיאודזה זו תהיה עקומה.
גוף הנע במסלול עקום מתנהג כאילו פועל עליו כוח, ועל כן ניתן לייחס את סטייתו מהישר להשפעתו של כוח מדומה (דוגמה מחיי היומיום לכוח מדומה הוא הכוח הצנטריפוגלי).
כוח הגרוויטציה הוא הכוח המדומה הזה.
כדי לצפות את מסלול תנועתו של גוף בוחן יש לדעת רק את הגאומטריה של המרחב־זמן (הכוללת את תנאי ההתחלה שלו).
גאומטריה זו נקבעת על ידי התפלגות האנרגיה (כולל המסה) והתנע במרחב.
באופן פורמלי מובע קשר זה במשוואות השדה של איינשטיין:
בצד השמאלי של המשוואה יש רק גדלים שקשורים לגאומטריה של המרחב (כמו המטריקה של המרחב, או טנסור ריצ'י וסקלאר ריצ'י שמביעים את עקמומיותו), ובצידה הימני יש טנזור שמכיל מידע על צפיפות האנרגיה (ולכן צפיפות המסה), צפיפות התנע וזרימת התנע.
קיימת לפחות בעיה מהותית אחת בתורת היחסות הכללית.
בעיה זו היא שבנסיבות קיצוניות, בליבה של חור שחור וברגע של המפץ הגדול מתקבל גודל אינסופי במשוואות ועל כן לא ניתן לנבא מהן תהיינה התוצאות, אך תוצאות קיימות – בחור שחור התוצאות הן השפעות על סביבתו, ובמפץ הגדול הן תכונות היקום כולו.
מאחר שהקונצנזוס במדע מקבל את קיומם של חורים שחורים בהתאם לעשרות אלפי תצפיות, ומקבל את תאוריית המפץ הגדול לא נותר אלא להסיק שגם תיאור הכבידה על פי יחסות כללית אינו תיאור שלם.
הניסיונות לנסח תורת כבידה קוונטית
רבות מהתאוריות שהוצעו עד כה לגרוויטציה קוונטית מניחות שהגרוויטציה פועלת באמצעות חלקיקי שליח הנושאים את הכוח אך לא הצליחו לפתור את בעיית האינטראקציה של החלקיקים נושאי הכוח עם עצמם, שגורמת להתבדרויות של גדלים.
בכוחות האחרים נפתרה בעיה זו בעזרת רנורמליזציה.
בעיה אחרת נובעת מכך שבגלל חולשת כוח הכבידה, כמעט בלתי אפשרי להבחין בסטיות בין תוצאותיו של ניסוי לבין הניבויים של היחסות הכללית הקלאסית, שיצביעו כיצד יש לשלב בין היחסות הכללית לבין תורת הקוונטים.
בין התאוריות שהוצעו בשביל לשלב את הגרוויטציה עם תורת הקוונטים וההבנה הפיזיקלית לגבי אופי הכוחות הבסיסיים האחרים בולטות תורת המיתרים, הגורסת כי החלקיקים היסודיים ביותר אינם נקודתיים, וכבידה קוונטית לולאתית.
תורת השדות הקוונטית מנבאת את קיומו של חלקיק המשמש כנשא של כוח הכבידה.
החלקיק ההיפותטי מכונה בשם גרביטון.
אם הוא קיים, אמור להיות לו ספין 2 וחוסר מסת מנוחה.
על פי היחסות הכללית, קיומה של מסה מעקם את המרחב, ולכן משפיע גם על קרני האור ומעקם את מסלולן.
על פי מיתוס נפוץ, ניבוי זה הביא לאישוש הראשון של תורת היחסות בשנת 1919, כאשר בעת ליקוי חמה נצפה כוכב שהיה אמור להיות מוסתר על ידי השמש, אם כי למעשה תוצאות הניסוי לא היו חד משמעיות.
גופים שמימיים מסיביים יותר, כמו גלקסיות, צבירי גלקסיות, או קוואזרים, יכולים לגרום לגופים שנמצאים מאחוריהם להראות כמה פעמים, או להראות כטבעות המקיפות את הגוף.
איינשטיין חזה תופעה זו, אולם היא התגלתה רק בשנות ה-70 של המאה ה-20.
תורת היחסות הכללית מנבאת כי כפי שתאוצת מטענים גורמת להיווצרות גלים אלקטרומגנטיים, כך גם תאוצה של מסות צריכה לגרום להיווצרות גלי כבידה.
בגלל חולשתו היחסית של כוח הכבידה, גלים אלו חלשים מאוד והגילוי שלהם התאפשר רק ב-2015 על ידי צוות המחקר LIGO שהשתמשו במכשור שנבנה במיוחד לצורך זה, כפי שהתפרסם ב-2016.
כביש הוא נתיב תחבורה סלול – לרוב באספלט או בטון – המשמש לתנועת כלי תחבורה.
ובניגוד למשמעות הרחבה של המילה העברית נתיב, מוגדר שם גם
הגדרות דומות להגדרות חוקיות אלו מקובלות כיום בכל העולם, והן דוחקות משמעויות יותר רחבות שהיו נפוצות בעבר.
כבישים מהווים רחובות בתוך ערים ויישובים ומחברים בינם לבין רחובות אחרים ובנוסף ישנן מערכות כבישים בין-עירוניות המחברות בין ערים ויישובים מרוחקים, לאורך קילומטרים רבים.
קיימות דוגמאות היסטוריות רבות לבניית כבישים.
המפורסמים שבהם הם הכבישים של הרומים והאינקה ששימשו לשליחים.
הכביש העתיק ביותר הוא Sweet Track causeway שבאנגליה שנבנה בסביבות שנת 3800 לפני הספירה.
בימי קדם היה עדיף להשתמש בתעבורה ימית מאשר בכבישים, במיוחד בגלל ההבדל בין הקיבולת של עגלה לבין סירה.
במהלך המהפכה התעשייתית התפתחו הדרכים והחלו לכלול גם כבישים סלולים.
ג'ון לאודון מקאדם פיתח את שיטת דרך סולינג.
מאז המאה ה-20 מיועדים הכבישים בעיקר לכלי תחבורה בעלי גלגלים.
בארצות רבות משתמשים בכביש ככלי יעיל להעברת סחורות.
מאפייני הכבישים משתנים בהתאם לאופי התנועה באזור שבו הם עוברים או בהתאם לסיווג הדרך, כשהחלוקה הבסיסית היא בין דרך עירונית לדרך בין-עירונית.
מהירות הנסיעה בכבישים נגזרת מתנאי הדרך והתוואי שבו הם עוברים.
בדרך-כלל, המהירות המותרת בכבישים בין-עירוניים גבוהה בהרבה ממהירות הנסיעה בדרכים עירוניות, המתאפיינות בתנועה של הולכי רגל ומעברי חציה.
כביש מהיר הוא סוג ספציפי של דרך בין עירונית המיועד לזרימת נפח תנועה גדול במהירות גבוהה ועונה על קריטריונים מוגדרים.
כבישים מודרניים בכללותם כוללים פרט למיסעה (פני הכביש) גם חלוקה לכמה נתיבים המאפשרים תנועה מקבילה או מנוגדת ומסומנים באמצעות קו הפרדה צבוע.
לרוב ההעדפה היא לקיומן של דרכים דו סטריות המאפשרות תנועה מנוגדת.
ב-75 אחוז ממדינות העולם התנועה קדימה היא בנתיב הימני של הכביש.
רוחב הכביש ומספר הנתיבים ייגזר מנפח התנועה הצפוי בדרך:בדרכים עירוניות, העשויות להיות מוגבלות ברוחבן בשל מבנים, לרוב יהיה מספר נתיבים מצומצם.
לעיתים בערים בהן יש עומס רב ונפח התעבורה אף גדל, ההעדפה תהיה לשנות כבישים דו סטריים עם נתיב אחד בכל כיוון לכבישים חד סטריים עם שני נתיבים.בדרכים בין עירוניות בהן התנועה מצומצמת יחסית, לרוב יהיה רק נתיב אחד בכל כיוון ועקיפה תתאפשר בעזרת הנתיב הנגדי, פרט למקומות בהם העקיפה מסוכנת.