tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
האלבום (1989) כלל שיתוף פעולה בין מקרטני לאלוויס קוסטלו.
מקרטני שבע נחת משיתוף הפעולה, והמבקרים נטו להסכים כי שיתוף הפעולה היטיב עם מקרטני והאלבום.
בסוף שנות ה-80 החל מקרטני עוסק יותר ויותר בעברו.
ב-1988 הוכנסו הביטלס ל"היכל התהילה" של הרוק (מקרטני לא היה בטקס) ושלושת חברי הלהקה שנותרו בחיים החלו בפגישות לקראת הפקת סרט תיעודי על הלהקה, שהפך אחר כך ל-"The Beatles Anthology".
בפרויקט בעל ניחוח נוסטלגי נוסף לקח מקרטני לעצמו למטרה להשיב לחיים את בית ספרו הנושן, ה-Liverpool Institute, שסגר את שעריו ב-1985, ולהופכו לבית-ספר לאמנויות.
מקרטני הצליח לגייס 13 מיליון ליש"ט לטובת בית-הספר, הפעיל מאז כבית-ספר לאמנויות.
ב-1989 שב מקרטני להופיע אחרי הפסקה ארוכה, והקדיש חלק ניכר מזמנו בשלוש השנים הבאות למסעי הופעות ארוכים ומצליחים, שבהם בלטה הרוח הנוסטלגית: עיצוב המופע היה הצדעה לסגנון Sgt.
Pepper ומקרטני הקדיש חלק ניכר מהמופע לשירי הביטלס שכתב.
חלק מפירות מסעי ההופעות הונצח בתקליט ההופעה החיה "Tripping the Live Fantastic".
בניגוד מוחלט למופעים הבימתיים הגרנדיוזיים, הוציא מקרטני גם אלבום ללא ליווי כלים חשמליים במסגרת מופעי ה-Unplugged של רשת MTV.
האלבום (1991) נקרא "Unplugged (The Official Bootleg)" כלל שירים שכתב מקרטני לאורך הקריירה וביצועים לשירי אחרים.
האלבום זכה להצלחה מפתיעה, כשטיפס עד למקום השביעי במצעד המכירות בממלכה המאוחדת.
מסוף שנות ה-80 ובתחילת שנות ה-90 החל מקרטני מגלה עניין מתחדש במוזיקה ניסיונית, ועניין גובר והולך בציור ובמוזיקה קלאסית.
מקרטני גילה עניין רב באמנות פלסטית כבר בתקופת הביטלס.
אהבתו לרנה מגריט (שהיה בשנות ה-60 אלמוני יחסית) הובילה לאימוץ סמליל התפוח לחברת "אפל" שהקימו הביטלס.
מאוחר יותר, אחרי מפגש עם הצייר וילאם דה קונינג בשנות ה-70, הפך מקרטני מאספן מתעניין לצייר חובב.
מקרטני הציג את ציוריו בפעם הראשונה בתערוכה בזיגן שבגרמניה ב-1999. מאוחר יותר הציג מקרטני בגלריית ווקר שבליברפול.
ספר המאגד ציורים שלו יצא בשנת 2000.
עיסוקו של מקרטני במוזיקה ניסיונית מצא ביטוי גובר והולך מסוף שנות ה-80. ב-1989 הקדיש מקרטני שבועיים להקלטת פסקול לסרט אנימציה קצר בשם "Daumier's Law".
הסרט היה מועמד לפרס דקל הזהב בקאן (לסרט קצר) וזכה בפרס BAFTA לשנת 1993. הפסקול, שהוגש בלי זיהוי של יוצרו, זכה לשבחים בקאן כ"יצירת מופת חתרנית".
תחת השם "The Fireman", הוציא מקרטני שלושה אלבומים ניסיוניים, שכללו דגימות, סימפולים ומיקסים מחודשים בסגנון דאנס ואמביינט.
שני אלבומים יצאו בהפקת Youth, כשמקרטני אינו מזוהה כאחד היוצרים.
תקליט שלישי, "Liverpool Sound Collage", היה מועמד ב-2001 לפרס גראמי לאלבום מוזיקה אלטרנטיבית.
מאמצים ניכרים הקדיש מקרטני, מתחילת שנות ה-90, למוזיקה קלאסית.
ניסיונו הראשון, "Liverpool Oratorio" מ-1991, היה אורטוריה על ילדות, חיים, נישואים ועבודה בליברפול, שהולחנה בשיתוף עם המנצח קארל דייוויס והונצחה בתקליט כפול.
היצירה התקבלה לרוב באהדה וזכתה להצלחה מסחרית גדולה בתחומה, כשעיקר ההסתייגות לה באה משורות מבקרי המוזיקה הקלאסית.
יצירתו הקלאסית הבאה הייתה "A Leaf", יצירת סולו לפסנתר.
יצירה קלאסית נוספת משנות ה-90 הייתה "Standing Stone", "פואמה מוזיקלית" בביצוע כלי, בליווי מקהלה.
יצירתו האחרונה בשנות ה-90 הייתה "Working Classical", מקבץ של 14 קטעים מוזיקליים, כולל "A Leaf", ביצועים קלאסיים לשירים שהלחין מקרטני בשנות קריירת הסולו שלו ומספר יצירות חדשות.
יצירתו האחרונה של מקרטני בתחום זה היא "Ecce Cor Meum" ("הנה ליבי").
היצירה בוצעה לראשונה ב-2001 ויצאה לאור בתקליט ב-2006. ביצירה מינימליסטית זו בולטת נימה אלגית.
היצירה זכתה להצלחה רבה בתחומה ולפרס היצירה הטובה ביותר לשנת 2006 של המגזין Classic FM, אף כי הביקורת נותרה מעורבת.
לצד פעילויות אלו, המשיך מקרטני ביצירת מוזיקת פופ.
תקליט הפופ הראשון של מקרטני בשנות ה-90 היה "Off the Ground", שלווה מאוחר יותר גם בתקליט הופעה בשם "Paul Is Live".
התקליט היה משופע בהצהרות לוחמניות ופוליטיות וזכה להצלחה מסחרית בינונית (מקום 5 בממלכה המאוחדת וביפן, מקום 17 באוסטרליה).
פרויקט חשוב בתחילת שנות ה-90 הייתה הוצאת הסדרה התיעודית והאלבום המשושה (שלושה חלקים של שני אלבום) של "האנתולוגיה" של הביטלס, בה שיתף פעולה עם האריסון, סטאר ואונו, כמו גם עם המפיק ג'ורג' מרטין.
הסדרה הוקרנה בהצלחה במדינות רבות וסדרת האלבומים זכתה להצלחה מסחרית גדולה, כשהיא מעפילה לראש מצעד המכירות בארצות-הברית ובמדינות רבות אחרות.
הוא המשיך בהוצאת סינגלים דוגמת "Hope of Deliverance" בשנת 1993.
אלבומו הבא של מקרטני, "Flaming Pie", יצא ב-1997. האלבום הושפע ברוחו מהמפגש המחודש של מקרטני עם המוזיקה של הביטלס במהלך יצירת ה"אנתולוגיה".
מפיק התקליט, ג'ף לין (לשעבר מ-ELO), ג'ורג' מרטין כמתזמר, ג'ף אמריק כטכנאי ההקלטות, וסטאר על התופים העניקו את האווירה הביטלסית.
באלבום ניגן גם בנו הצעיר של מקרטני, ג'יימס.
האלבום זכה להצלחה הביקורתית והמסחרית המרשימה ביותר של מקרטני מזה שנים, והגיע למקום השני במצעד המכירות בממלכה המאוחדת ובארצות הברית, ולמקום הראשון ביוון.
אותה שנה גם זכה מקרטני לתואר אצולה (סר) בממלכה המאוחדת.
מותה של רעייתו, לינדה, ממחלת הסרטן ב-1998 גרם למקרטני משבר אישי חריף.
מקרטני ביטל או דחה את רוב תוכניותיו ונמנע מהופעות ונגינה.
מקרטני שב לפעילות מוזיקלית בתחום הפופ עם אלבום של שירי רוק-אנד-רול ישנים, רובם נשכחים, בשם "Run Devil Run" (סוף 1999), שזכה לביקורות נלהבות והצליח מסחרית, בהתחשב בעובדה שלא כלל שירים חדשים או להיטים פרט לשלושה שירים מקוריים חדשים שכתב לאלבום.
הופעתו הבולטת ביותר באותה תקופה הייתה בטקס ב-1999.
בתחילת שנות ה-2000 שב מקרטני בהדרגה לפעילות מוזיקלית, כשלמצב רוחו המשופר תורם קשר רומנטי שיצר עם הת'ר מילס, לה נישא בשנת 2002. באפריל 2000 הוציא מקרטני אלבום בשם "A Garland for Linda" – אלבום מחווה לאשתו, שכלל יצירות קלאסיות מודרניות, כולל קטע אחד משל מקרטני.
הכנסות הפרויקט יועדו לקרן לסיוע לחולי סרטן.
במאי 2001 הוציא מקרטני את "Wingspan: Hits and History", סרט תיעודי על תולדות להקת כנפיים, שכלל ראיון מקיף עמו ועם בתו, מרי מקרטני, וצילומים רבים של אשתו, שהייתה צלמת במקצועה.
עוד באותה שנה, הקליט מקרטני אלבום רוק ראשון עם חומר מקורי שלו מאז 1997. האלבום, "Driving Rain", לא כלל להיטים גדולים ומכירותיו לא היו מרשימות.
להצלחה גדולה יותר זכה שיר הנושא שכתב לסרט "ונילה סקיי", שהיה מועמד לפרס האוסקר לשיר הנושא הטוב ביותר.
בין לבין, הופיע מקרטני פעמיים ב"סופרבול", לפני סופרבול XXXVI ב-2002 ביצע את "Freedom", שיר ההנצחה שחיבר בעקבות פיגועי 11 בספטמבר וב-2005 הופיע במופע המחצית של סופרבול XXXIX.
תקליטו הבא של מקרטני, "Chaos and Creation in the Backyard", יצא ב-2005. האלבום הופק על ידי נייג'ל גודריץ', מפיקם של רדיוהד ובק.
האלבום התייחד בנימה מהורהרת, והיה נטול להיטים בולטים (רק "Jenny Wren" היה להיט למחצה), אך זכה לשבחי הביקורת ולהצלחה מסחרית מפתיעה, כשהגיע למקום השמיני במצעד המכירות בארצות הברית ולמקום השלישי במדינות רבות באירופה.
אלבומו הבא של מקרטני, "Memory Almost Full" יצא ב-2007. באלבום זה נטש מקרטני את חברת התקליטים EMI, שהייתה ביתו מאז ימי הביטלס, ועבר לחברת התקליטים החדשה Hear Music, שבחסות רשת סטארבקס.
קידום המכירות של הרשת, שהאלבום הושמע בה ואף נמכר בה, הפכה את התקליט ללהיטו הגדול ביותר של מקרטני מזה שנים, עם מקום שלישי במצעד המכירות בארצות-הברית.
האלבום, שהוקלט בשנים 2003–2007, כלל שירים שבלטה בהם נימה של סיכום דרך והשלמה, כולל שיר אחד שעסק במותו שלו.
השיר המפורסם ביותר מן האלבום, עם זאת, היה "Dance Tonight", שיר עליז, רקיד ופשוט.
אותה שנה הוציא מקרטני DVD משולש, "The McCartney Years", הכולל קליפים וקטעים מהופעות חיות, סרטים תיעודיים על מקרטני, הופעות וראיונות שלו.
בסוף 2007 יצא מקרטני למסע הופעות נוסף, שעיקרו הופעות מיוחדות.
בין השאר הופיע ב"צלילי ליברפול" בליברפול, מול 350,000 איש בקייב, השתתף, כאורח של הזמר בילי ג'ואל, בהופעה האחרונה באצטדיון שיי, הופיע בקוויבק לרגל 400 שנה לייסוד העיר, והופיע תחת הכותרת "ידידות לפני הכול" (Friendship First), בפארק הירקון בתל אביב ב-25 בספטמבר 2008.
האלבום מכיל ברובו גרסאות כיסוי לשירי ג'אז, אך מכיל גם שני שירים מקוריים.
שני השירים, "My Valentine" ו-"Only Our Hearts", מכירים הופעות אורח של אריק קלפטון בגיטרה וסטיבי וונדר במפוחית, בהתאמה.
בטקס הפתיחה של אולימפיאדת לונדון (2012) שר מקרטני את השיר "Hey Jude" באוזני מאות המיליונים שצפו בטקס סביב העולם.
ב-2013 הוציא מקרטני את האלבום "New".
את האלבום הפיקו ארבעה מפיקים שונים: אית'ן ג'ונס, מארק רונסון, פול אפוורת', הידוע בזכות עבודתו עם אדל, וג'יילס מרטין, בנו של מפיק הביטלס ג'ורג' מרטין.
האלבום זכה לביקורות חיוביות והצליח במכירות.
ב-2016 יצא אלבום האוסף "Pure McCartney", המסכם 46 שנות יצירת סולו.
ב-2018 זכה בפרס וולף הישראלי, בקטגוריית המוזיקה, בסך 50 אלף דולר.
מקרטני הודיע שלא יגיע לישראל בסוף מאי 2018 להענקת הפרס.
"זה מאוד מחמיא ואני אסיר תודה להיות זוכה פרס וולף למוזיקה השנה", כתב מקרטני למנכ"לית קרן וולף, "זהו בהחלט כבוד גדול עבורי להיכלל בין גדולי האמנים, היוצרים, המדענים ומחברי ההיסטוריה של ימינו.
אך לאחר בחינה חוזרת של לוחות הזמנים אני נאלץ להודיע כי לא אוכל להגיע בתאריך שנקבע".
עוד באותה שנה יצא אלבומו "Egypt Station".
באלבום זה חזר מקרטני ל-EMI והוציא את האלבום תחת חברת-הבת שלה, Capitol Records.
האלבום זכה לביקורות נלהבות והפך לאחד האלבומים המצליחים ביותר של מקרטני.
זהו האלבום הראשון שלו מאז "Tug of War" שהגיע למקום הראשון ב-Billboard's Hot 200.
ב-2020 הוציא מקרטני את האלבום "McCartney III".
האלבום, שהוקלט במהלך מגפת הקורונה, מהווה המשך לשני אלבומיו הקודמים של מקרטני הנושאים את שמו, וכמוהם, הוא מנגן כמעט על כל הכלים.
האלבום זכה לביקורות חיוביות והצליח מסחרית.
הוא הגיע למקום שני ב-Billboard's Hot 200 ולמקום הראשון במצעד הבריטי (זה האלבום הראשון של מקרטני מאז "Flowers in the Dirt" שעשה זאת).
באפריל 2021 יצא אלבום רמיקסים ל-"McCartney III", בשם "McCartney III Imagined", שגם זכה לביקורות חיוביות.
בינואר 2025, מקרטני התנגד לשינויים המוצעים בחוקי זכויות היוצרים בבריטניה, בהם הממשלה הבריטית שוקלת מדיניות שתאפשר לחברות טכנולוגיה להשתמש ביצירות של אמנים לאימון מודלים של בינה מלאכותית, אלא אם היוצרים יבחרו במפורש להוציא את יצירותיהם מהמאגר, והזהיר שבינה מלאכותית עשויה לפגוע באמנים.
מקרטני ציין שהתוכנית עשויה "לגנוב" מאמנים ולהוביל ל"אובדן של יצירתיות" והדגיש שאמנים צעירים עשויים לאבד את הזכויות על יצירותיהם, בעוד אחרים יפיקו מהן רווחים.
בשנת 2025 הכריזו הביטלס על יציאת Anthology 4, לאחר כמעט מ30 שנה, מהדורה חדשה שמאגדת שלוש עשרה רצועות שלא פורסמו בעבר, ביניהן גרסאות מוקדמות (דמו) לשירים כגון Tell Me Why, In My Life, Hey Bulldog וגם רמיקסים לשירים כמו Free As A Bird ו-Real Love.
האלבום החדש כולל גם סרט תיעודי וקליפ חדש.
האוסף החדש יכלול בתוכו את שלושת אוספי האנתולוגיה הראשונים שיצאו בין השנים 1995-1996.
במקביל, הסדרה התיעודית המקורית The Beatles Anthology שוחזרה והורחבה; כעת היא כוללת פרק תשיעי חדש, עם קטעים שלא פורסמו בעבר, שיציגו בין השאר את מקרטני, ג'ורג' האריסון ורינגו סטאר משקיפים על עבודתם המשותפת במהלך שנות ה־90.
אחד מהשירים הבולטים במהדורה הזו הוא "Now and Then", שמוגדר כסינגל האחרון של הביטלס והוקלט מחדש לשחרור רשמי ב־2023. קליפ וידאו שיצא לשיר בבימויו של פיטר ג'קסון הציג קטעים ישנים מארכיון הביטלס לצד קטעים חדשים של מקרטני ורינגו סטאר, ויצר תחושת "שיבה של כל ארבעת חברי הלהקה" גם חזותית.
השיר עצמו נחשב לפרויקט סנטימנטלי ותרבותי משמעותי, שכן הוא מייצג חיבור בין העבר להווה — וגם את ההישרדות של דמות הביטלס בדמותם של מקרטני וסטאר.
בנוסף לקריירה המוזיקלית, מקרטני גם חשף צד אמנותי־וויזואלי במספר תערוכות צילום בולטות.
ב־2023 נפתח בגלריה National Portrait Gallery בלונדון המופע Paul McCartney Photographs 1963-64: Eyes of the Storm, המציג יותר מ־250 צילומים שצולמו על ידי מקרטני בעצמו בתקופת עליית הביטלס.
התמונות כוללות דיוקנאות של חברי הלהקה ואת האבסורד והדרך המטורפת של ההצלחה בזירה הבינלאומית, כפי שהוא חווה אותה "בעין הסערה".
תערוכה זו המשיכה בעקבותיה בגלריות נוספות: לדוגמה, דה יונג במוזיאון בסן פרנסיסקו האריך את זמן ההצגה שלה עד אוקטובר 2025.
בשנת 2025 גם התקיימה תערוכה בגלריית Gagosian שבה הוצגו 36 תמונות שטרם נראו בעבר, חלקן חתומות על ידי מקרטני ממאגר האישי שלו.
בנוסף לכל הדברים החדשים מקרטני עדיין עושה סיבובי הופעות וממשיך לשיר ולנגן ולהיות האגדה שהוא נולד להיות
למקרטני היה קשר רומנטי עם השחקנית הבריטית ממוצא יהודי ג'יין אשר.
הקשר הסתיים אחרי תקופת אירוסין קצרה (1968-1967) לאחר שמקרטני בגד באשר.
זמן קצר אחרי-כן יצר מקרטני קשר עם הצלמת האמריקאית-יהודייה לינדה איסטמן, בת למשפחת עורכי דין יהודיים אמידה, השניים נישאו ב-12 במרץ 1969. מקרטני אימץ את הת'ר, בתה של לינדה, ולזוג נולדו שלושה ילדים נוספים: מרי (צלמת, נולדה ב-1969), סטלה מקרטני (מעצבת אופנה, נולדה ב-1971) וג'יימס (מוזיקאי, נולד ב-1977).
הקשר בין מקרטני לאשתו היה קרוב והשניים נודעו בהקפדתם להישאר זה עם זה ועם ילדיהם, גם בזמן מסעות הופעות.
ללינדה מקרטני הייתה השפעה ניכרת על אורח-חייו של מקרטני, ובין השאר למעברו לצמחונות ופעילותו הנלהבת למען זכויות בעלי חיים.
אחרי מותה של לינדה מקרטני מסרטן השד ב-1998, נישא מקרטני ב-2002 לדוגמנית לשעבר הת'ר מילס.
ב-2003 לזוג נולדה ילדה, ביאטריס מילי, אך הנישואים לא צלחו והזוג נפרד במהומה גדולה ב-2006 והגיע להסכם גירושין ב-2008.
ב-9 באוקטובר 2011 נשא מקרטני לאישה את ננסי שוול, אשת עסקים אמריקאית-יהודייה, הצעירה ממנו ב-18 שנה.
פול מקרטני הוא אחד הידוענים הצמחונים הבולטים בעולם, והוא מרבה לככב בקמפיינים לטובת צמחונות והגנה על בעלי-חיים, במיוחד עבור הארגון PETA, הפועל למען זכויות בעלי חיים.
מקרטני הוא נושא הדגל של תנועת "יום שני ללא בשר" באנגליה.
מקרטני התנסה בפעם הראשונה בשימוש במריחואנה בשנות חברותו בביטלס.
מקרטני ואשתו, לינדה, הפכו משתמשים מושבעים במריחואנה, עובדה שהובילה למספר פשיטות על ביתם ומלונותיהם בסיבובי הופעות.
מקרטני התוודה כי ניסה להשתמש ב-LSD ובהרואין, אך לא אהב את ההשפעה שהייתה להם עליו.
מקרטני חשף את דעותיו בנושא, כאשר צירף את שמו למודעה במגזין הטיימס מ-24 ביולי 1967, שקראה להתיר בחוק את השימוש בסם.
מקרטני אף ציין בראיונות באותה תקופה כי עשה שימוש ב-LSD.
מקרטני היה מחסידיה הבולטים של לגליזציית סמים קלים.
לצד אשתו, לינדה, נודע מקרטני כמשתמש תכוף במריחואנה.
לאורך שנות השבעים של המאה הקודמת נתפס מקרטני פעמים מספר כשברשותו מריחואנה.
אחרי מעצרו ביפן, בעוון הברחת מריחואנה, חדל מקרטני מהבלטת השקפותיו בנושא.
ב-24 באוגוסט 1967, הביטלס פגשו את מהרישי מהש יוגי (Maharishi Mahesh Yogi) - אבי שיטת המדיטציה הטרנסצנדנטלית - במלון הילטון, לונדון.
מאוחר יותר המשיכו לעיר באנגור בצפון ויילס, כדי להשתתף בסוף-שבוע של 'הדרכה אישית' עם היוגי.
מאוחר יותר, התקופה של הביטלס עם היוגי מהרישי בהודו, נחשבת לתקופה מאוד פורייה, כאשר רוב השירים בעבור התקליטים "האלבום הלבן" ו-Abbey Road הולחנו שם על ידי לנון ומקרטני.
באפריל 2009 הופיעו פול מקרטני ורינגו סטאר ביחד במופע צדקה להבאת המדיטציה הטרנסצנדנטלית לשכבות החלשות, כחלק מהעשייה של קרן דייוויד לינץ'.
מקרטני הוא מוזיקאי בעל מנעד סגנוני נרחב, השולט בנגינה במספר רב של כלים, אף שמעולם לא למד נגינה באופן מסודר ואינו יודע לקרוא ולכתוב תווים.
בשנותיו בביטלס התבלט מקרטני כמי שהלחין נתח בולט משיריה הידועים והמצליחים ביותר של הלהקה, כשהוא נע בקלות רבה בין וודביל, רוק אנד רול, בלוז, רוק, פולק, מוזיקה עממית, מוזיקה נסיונית, מינימליזם, ועוד.
למקרטני היה תפקיד חשוב בהנהגתה המוזיקלית של הלהקה.
טכנאי ההקלטות באלבומיה הראשונים של הלהקה, נורמן סמית' גרס: "אין ספק כי פול היה הכוח המוזיקלי העיקרי.
הוא היה גם הכוח העיקרי גם במובנים של הפקה.
חלק גדול מהזמן ג'ורג' מרטין לא היה צריך לעשות את הכל, כי פול מקרטני היה בסביבה והוא ידע לעשות אותם לא פחות טוב.
הדבר היחיד שהוא לא היה יכול לעשות הוא...
אבל רוב הרעיונות [לעיבוד והפקה] באו מפול." טכנאי ההקלטות שהחליף את סמית', ג'ף אמריק, אמר דברים דומים, כשהוא מציין גם את תפקידו החשוב של מקרטני בעיצוב צליל התיפוף הייחודי של רינגו סטאר ובעיבוד הייחודי שהוענק לשירים בולטים של הלהקה, כולל רבים משיריו של לנון.
תפישה שונה של הדברים ביטאה אלמנתו של לנון, יוקו אונו, שאמרה ב-1989 כי "אני יודעת שפול חושב שהוא הוביל [את הלהקה, אבל] הדרך שבה ג'ון הוביל אותה הייתה ברמה מאוד גבוהה, ברמה קסומה.
לא ברמה היומיומית כמו שפול אומר...
הוא היה ברמה של מדריך רוחני, בעל חזון, וזאת הסיבה שהביטלס קרו."
השפעה חשובה וייחודית הייתה למקרטני על נגינת גיטרת הבס, תפקידיה המוזיקליים ומיקומה בעיבוד המוזיקלי.
מקרטני השפיע, יותר מכל יוצר אחר, גם על אופן הנגינה של גיטרת בס ברוק, וגם על התפישה הכללית של הכלי, שהפך ממלווה קצבי פשוט לכלי דינמי ובולט במכלול המוזיקלי של להקות רוק.
אחרי פירוק הביטלס, המשיך מקרטני להתנסות בסוגים שונים של יצירה מוזיקלית, ובשינויים בסגנון שיריו ובסגנון ההלחנה שלו.
בניגוד ללנון ולהאריסון, שנשארו בדרך כלל בתוך גדר הרוק והרוק-אנד-רול, ניסה מקרטני גישות שונות לשיר הפופ, בשרשורו בשירים אחרים, במציאת מבנים חריגים וייחודיים, מוזיקלית והרמונית.
הניסיונות התכופים של מקרטני, כמו גם האקלקטיות שאפיינה את מבחר השירים שבחר להוציא באלבומים, הולידה גם ביקורת על היעדר חוש מידה, נטייה להפרזה ו"קיטש" מוזיקלי.
אלו עומתו לעיתים תכופות עם גישתו הישירה והפשוטה יותר של לנון.
מקרטני מפורסם כמשתמש בגיטרת הבס מדגם 500/1 של חברת הופנר הגרמנית, בלהקת הביטלס, ושוב מסוף שנות השמונים.
בנוסף לגיטרה המפורסמת של חברת הופנר, השתמש גם מקרטני בגיטרה בס מדגם 4001S של חברת ריקנבקר.
ב-1965 רכש מקרטני גיטרה חשמלית מדגם Casino של חברת אפיפון (רכישה שגררה אחריה את חבריו ללהקה לנון והאריסון לרכוש גיטרות מאותו הדגם), גיטרה שניגן בה בתקופת הביטלס.
אחד הקטעים הידועים שנוגנו בגיטרה זו הוא סולו הגיטרה בשיר Drive My Car של הביטלס.
מאוחר יותר בחייו רכש מקרטני גיטרה שמאלית מדגם Les Paul של חברת Gibson שיוצרה בשנת 1959 (מאותה שנה ואילך דגמי ה-Les Paul נחשבים לטובים ביותר והיקרים ביותר וישנן גיטרות שמאליות בודדות משנתון זה).
הגיטרה הראשונה של מקרטני הייתה גיטרת Zenith (model 17) של חברת Framus שנרכשה תמורת 15 לירות שטרלינג.
מקרטני מתרגל את נגינתו אך מתקשה לנגן בגיטרה לימניים בשל העובדה שהוא שמאלי.
לאחר ששם לב לתמונה בה מופיע הזמר סלים וויטמן, עם גיטרה שנועדה לשמאליים, מקרטני החל להפוך את סדר המיתרים בגיטרה שלו ולנגן בתצורה החדשה אשר תלווה אותו בהמשך הקריירה.
מקרטני השתמש בגיטרה מדגם Texan של חברת אפיפון להקלטת השיר Yesterday של הביטלס.
הגיטרה נמצאת ברשותו של מקרטני, יחד עם "דגם חתימה" שייצרה חברת אפיפון בתחילת שנות ה-2000, שנועד לשחזר את הגיטרה המקורית.
מקרטני עשה שימוש גם בגיטרה מדגם Martin D-28, להופעת ה-Unplugged שלו ב-MTV ב-1991.
פול מקרטני וכנפיים הייתה להקת רוק בריטית, שנוסדה באוגוסט 1971, לאחר התפרקותה של להקת הביטלס, בידי חבר הביטלס פול מקרטני.
הלהקה זכתה להצלחה במהלך שנות ה-70 ותחילת שנות ה-80, למרות השינויים התכופים בהרכבה.
הלהקה הופיעה ברחבי העולם, הוציאה 12 אלבומים, 23 סינגלים וזכתה ב-3 פרסי גראמי.
בשנת 1971 הוציאה הלהקה את אלבומה הראשון, "Wild Life", שזכה להצלחה מסחרית בינונית ולביקורות צוננות.
בפברואר 1972 יצרה סנסציה בבריטניה כאשר הוציאה סינגל בשם "Give Ireland Back to the Irish", שנכתב בעקבות אירועי יום ראשון העקוב מדם.
ה-BBC סירב להשמיע את השיר בשל הדעה הפוליטית הקיצונית שהביע ובטבלת המצעדים של התחנה הופיע כ"שיר של להקת Wings" ללא ציון שמו המפורש.
למרות שכמעט ולא זכה לזמן אוויר ברדיו, השיר הגיע למקום ה-16 בבריטניה ולמקום הראשון באירלנד ובספרד.
באותה שנה ה-BBC החרים סינגל נוסף של הלהקה, "Hi, Hi, Hi", בשל מילותיו שהתייחסו לכאורה לסקס ולסמים.
באותה שנה ביצעה הלהקה את שיר הנושא של הסרט "חיה ותן למות" (Live and Let Die) מסדרת סרטי ג'יימס בונד; השיר היה מועמד לפרס אוסקר ולפרס גראמי, אך לא זכה באף אחד מהם.
מפיק השיר, ג'ורג' מרטין, זכה בפרס גראמי על ההפקה של פסקול הסרט.
לשיר עצמו הוקלטה ב-1991 גרסת כיסוי מפורסמת על ידי להקת Guns N' Roses.
אלבומם המצליח ביותר, Band on the Run, יצא ב-1973 וזכה מיד לביקורות נלהבות.
הטיפוס לראש הרשימה היה הדרגתי יותר, אך הוא הגיע למקום הראשון בבריטניה ובארצות הברית.
האלבום זכה בשני פרסי גראמי ב-1974: אלבום הפופ הטוב ביותר ללהקה עצמה ובקטגוריית ההפקה והסאונד למפיק ג'ף אמריק.
פרס גראמי נוסף הוענק ללהקה בזכות השיר "Rockestra Theme" מתוך אלבומם "Back to the Egg" שיצא ב-1979.
את ההקלטות לאלבומם הבא, "Venus and Mars", החלו בלונדון, אך במהלכן עברה הלהקה לניו אורלינס.
אלבום כלל בין היתר שיר "Listen to What the Man Said" שבהמשך יצא כסינגל.
גם אלבום זה זכה להצלחה ובעקבותיו יצאו לסיבוב הופעות חובק עולם שהסתיים ב-1976. סיבוב הופעות עולמי נוסף שלהם נקטע בשנת 1980 ביפן, לאחר שמקרטני נעצר בשדה התעופה בטוקיו כשבהחזקתו מעל 200 גרם של מריחואנה.
הוא הוחזק במעצר עשרה ימים וגורש לבריטניה; חברי הלהקה ביטלו את 11 ההופעות שהיו מתוכננות במדינה וחזרו לבריטניה לפניו.
הלהקה התפרקה באופן סופי באפריל 1981. מוקדם יותר באותה שנה עזבו חלק מהנגנים לטובת פרויקטים אחרים, ושוב נותרו שלושת החברים המקוריים בלבד.
אולם, הירצחו של ג'ון לנון בדצמבר 1980 הותיר את חותמו על מקרטני והוא נמנע מהופעות, עד שהלהקה הכריזה על התפרקותה הסופית.
רק שלושה חברים נשארו בלהקה לאורך כל שנות פעילותה:
פול מקרטני: שירה, גיטרה בס, גיטרה, קלידים.
פול אף היה הכותב העיקרי.
דני ליין (חבר להקת המודי בלוז לשעבר): שירה, גיטרה, בס, פסנתר
דני סייוול (בשנים 1971–1973): תופים וכלי הקשה
הנרי מק'קולוך (בשנת 1972): שירה, גיטרה
סטיב הולי (בשנים 1978–1981): שירה, תופים וכלי הקשה
ביולי 2007 התאחדו שלושה מחברי הלהקה (דני ליין, דני סייוול ולורנס ג'ובר) לצורך הופעה בפסטיבל הביטלס בלאס וגאס.
לפי אחד מהדיווחים, ליין הודיע שהשלושה דנים במופע איחוד.
פול מנדס-פלור היה פרופסור מן המניין למחשבה יהודית בעת החדשה, ראש התוכנית ללימודי היהדות באוניברסיטת שיקגו ופרופסור באוניברסיטה העברית.
מנדס-פלור נולד בניו יורק שבארצות הברית, היה בגיל 18 בהכשרה בקיבוץ גשר הזיו ולמד עברית.
בשנים 1960–1964 סיים תואר ראשון בהיסטוריה ובפילוסופיה בברוקלין קולג' ובשנים 1965–1972 למד לתואר שלישי (דוקטורט) באוניברסיטת ברנדייס בלימודי המזרח הקרוב ומדעי היהדות.
עלה יחד עם רעייתו לישראל ב-1970. בשנים 1973–2006 שימש מרצה באוניברסיטה העברית.
ב-1988 התמנה בה לפרופסור מן המניין באוניברסיטה העברית וב-2000 היה לפרופסור מן המניין באוניברסיטת שיקגו.
שימש יועץ ועמית מחקר בכיר במכון ון ליר מאז 1994 ועד למותו.
מאז 1993 ועד למותו היה חבר בצוות העורכים של שנתון מכון ליאו בק.
היה עורך הסדרה Studies in German-Jewish Cultural History and and Litterature בהוצאה משותפת של אוניברסיטת שיקגו ומרכז המחקר מינרווה פרנץ רוזנצוייג והאוניברסיטה העברית, מאז 2004 ועד למותו היה עורך כתב העת בהוצאת אוניברסיטת שיקגו Journal of Religion.
בשנים 1999–2005 היה מנהל מרכז ברגמן לפילוסופיה ומנהל המרכז ע"ש פרנץ רוזנצווייג לחקר הספרות ותולדות התרבות היהודית-גרמנית באוניברסיטה העברית.
מאז 2005 ועד למותו כיהן בתפקיד ראש התוכנית ללימודי יהדות באוניברסיטת שיקגו.
ב-2005 קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מטעם אברהם גייגר קולג' בפוטסדאם שבגרמניה.
ב-2010 קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מטעם בית המדרש לרבנים ליהדות מתחדשת בפילדלפיה.
מנדס-פלור נפטר ב-24 באוקטובר 2024. הותיר אחריו אישה, האמנית הרב-תחומית ריטה מנדס-פלור, מצאצאיה של רבקה דה אספינוזה, אחותו של ברוך שפינוזה, ושני ילדים, גם הם אמנים.
פעילותו הקהילתית העיקרית הייתה קשורה לניסיונות לקירוב לבבות בין עמים ובין דתות.
בשנים 1980–1995 היה מעורב בשיח בין-דתי בין יהודים למוסלמים.
היה פעיל בדו-שיח דתי בין יהודים למוסלמים.
בשנים 1980–1995 שימש, עם הקאדי של ירושלים, יו"ר אגודת "תקווה" למען דו-קיום בין יהודים לערבים.
בשנת 1990 נמנה עם קבוצה של שישה יהודים שנפגשו עם הדלאי לאמה בדרמסלה במשך שבועיים, במסגרת דו-שיח יהודי–בודהיסטי.
בשנים 1990–1995 היה יו"ר קבוצת "קשת" בירושלים לקידום השיח בין יהודים לנוצרים.
מחקריו עסקו בהגות הגרמנית הכללית והיהודית בנושאי פילוסופיה ותאולוגיה.
כמו כן עסק בסוציולוגיה של הידע ובהיסטוריה האינטלקטואלית היהודית.
גישתו לחקר ההגות היהודית שילבה בין תולדות הרעיונות לבין היסטוריה חברתית.
פרסם כשלושים ספרים באנגלית, בגרמנית ובעברית.
ערך כארבעים ספרים, בהם הספרים האלה: חכמת ישראל: היבטים פילוסופיים ומתודיים (מרכז שזר 1978); מרטין בובר על שלום ואחוות עמים (בעברית ובערבית; האוניברסיטה העברית בירושלים, 1990); לקסיקון למחשבה יהודית בעת החדשה (עם עובד, 1993).
פרסם כ-250 מאמרים במגוון נושאים, בין השאר על ולטר בנימין, מקס ובר, ורנר זומברט, פרנץ רוזנצוויג, קרל מרקס והרמן כהן.
עבודת הדוקטורט של מנדס-פלור נסבה על מיקומו של מרטין בובר בסוציולוגיה הגרמנית והיא ראתה אור הן בגרמנית והן באנגלית.
בספר זה הוא עמד על התפתחות משנתו של בובר וניסה להראות את השפעת תורת הסוציולוגיה על תפיסתו הפילוסופית.
לפי ניתוחו של מנדס-פלור, תפיסה זו היא תולדה של דיאלקטיקה בין מחשבה מיסטית למחשבה סוציולוגית, ושניות זו הכשירה את הקרקע למחשבה הדיאלוגית של בובר, שבאה לידי ביטוי בספרו "אני ואתה".
מאז הדוקטורט ועד למותו המשיך מנדס-פלור לכתוב על בובר.
ארץ לשני עמים/ מרטין בובר
ספר זה של מרטין בובר ערך מנדס-פלור והוסיף לו מבוא והערות.
הספר פורש את דעותיו של בובר לגבי הסכסוך היהודי-ערבי.
הוא ראה אור בשפה העברית בהוצאת שוקן תחת הכותר: "ארץ לשני עמים".
ספר זה יצא לאור גם ביפנית, צרפתית, גרמנית, אנגלית, ספרדית, איטלקית.
בובר סבר שיש להכיר בעובדה שזוהי ארץ של שני עמים ועל ארץ זו יש בעיקרון גם ערבים וגם יהודים תביעה מוצדקת להקים בה בית לאומי.
מבחינה פוליטית ומוסרית לא היו מסוגלים היהודים לוותר על זכותם להקים פה בית לאומי והפלסטינים גם הם לא יכלו לוותר על זכותם שלהם, לפיכך נועדו שני העמים לחיות על אותה אדמה יחדיו.
עד קום המדינה סבר בובר שראוי להקים בארץ מדינה דו-לאומית, אולם לפי ניתוחו של מנדס-פלור הדבר היה עבורו הצעה גרידא ולא תפיסה עקרונית.
לאחר קום המדינה הוא קיבל את העיקרון של "שתי מדינות לשני עמים", שאליו יוכלו שני העמים להגיע לאחר דו-שיח ופשרה.
ספר זה מביא קטעים מכתביו של בובר הדנים בחזון של שלום, שלדעת בובר צריך להנהיג אותנו בחיים היום-יומיים.
בובר סובר כי שלום אינו העדר מלחמה או סכסוך, אלא צורת ראייה אחרת וחדשה.
הוא רואה צורת חיים של אחווה ומבטיח איכות חיים אחרים אם נגיע עדיו ולפעול בהתאם בזמן ההווה שהוא בצל הקונפליקט.
כאשר המקור לא היה בעברית, מנדס פלור הביא דף עברית מול דף תרגום זהה בערבית.
מנדס-פלור שימש מאז שנת 1998 ועד למותו כעורך הראשי של מהדורה מדעית במסגרתה יוצאים לראשונה יחד כל כתבי מרטין בובר, בעשרים ושניים כרכים, בלשון הגרמנית (Martin Buber Buber's Werke).
במסגרת מפעל זה נבדקים השינויים שהכניס בובר במהדורות השונות, בכתב יד ובדפוס.
מלבד תפקידו כעורך ראשי ערך מנדס-פלור בפועל חלק מן הכרכים.
עד למותו של מנדס-פלור יצאו ארבעה כרכים.
הסדרה מתפרסמת בחסות האקדמיה למדעים בברלין ובשיתוף האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים.
משנת 2005 ועד למותו שימש מנדס-פלור כעורך ראשי של אנציקלופדיית התנ"ך וקבלתו (Encyclopedia of the Bible and its Reception) בהוצאת ולטר דה גרויטר שבברלין, שתחבוק 33 כרכים.
המוציא לאור הוא הגרמני ולטר דה גרויטר, והאנציקלופדיה תראה אור בשפה האנגלית.
במפעל זה ישתתפו כמה אלפי חוקרים.
מנדס-פלור גם ערך את כל המאמרים הנוגעים ליהדות.
הספר על יהדות גרמניה במאה ה-20 יצא בעברית, גרמנית ואנגלית.
עוסק בהיסטוריה אינטלקטואלית ותרבותית של יהודים במאה ה-20. נושא ספר זה הוא הזהות היהודית הגרמנית, הופיע גם בעברית ובגרמנית.
התזה המונחת בבסיס הספר היא שהזהויות של היהודי הגרמני אינה כפי הטענה המקובלת שהיהודי-הגרמני היה מתבולל, אלא היהודי-גרמני ניסה לחיות עם זהויות מרובות: להיות יהודי, אבל גם גרמני, בלי לטשטש או לוותר האחד על חשבון האחר, מנדס-פלור דן במגמה.
הוא עוסק בתפקיד וו החיבור, הוו יכולה להבחין בין שתי רשויות, או יכולה לחבר או לגשר.
הדיאלקטיקה שוו החיבור מאפשר לזהויות שונות ונושא זה הוא בסיס לזהויות יהודיות בתקופה הפוסט-מודרנית.
היהודי בעולם המודרני – היסטוריה מתועדת
זוהי היסטוריה תודעתית של היהודים בעת החדשה מאז האמנציפציה.
התפיסה העומדת בבסיס הספר היא של שילוב בין היסטוריה אינטלקטואלית לחברתית.
מנדס-פלור הרבה לכתוב על הגותו התאולוגית והפילוסופית של פרנץ רוזנצווייג ומעט על הביוגרפיה שלו.
פרסם למעלה מעשרים מאמרים שונים על הגותו.
רוזנצווייג היה חוזר בתשובה, מנדס-פלור הציג אותו כמי שלא היה מעוניין ביהדות כתלבושת לאומית או זהות לאומית, אלא התייחס אל היהדות כאל מסגרת רוחנית-אינטלקטואלית בעלת אמירות קיומיות מעבר לזהות או דגל.
רוזנצווייג חידש את דו-השיח של ימי הביניים בין יהדות לפילוסופיה ויהדותו לא הייתה מגמתית, אלא כנה ורצינית.
גישתו מתאפיינת במשקל פילוסופי חזק, ובכתיבה פואטית.
מאז 2009 ועד למותו שימש עורך הסדרה Studies in German-Jewish Cultural History and Literature בהוצאת אוניברסיטת שיקגו והמרכז ע"ש פרנץ רוזנצווייג באוניברסיטה העברית.
אוריינטליות ומיסטיקה: האסתטיקה של מפנה המאה הי"ט והזהות היהודית
מאמר זה התפרסם באנגלית, בעברית, בצרפתית, באיטלקית ובשוודית.
המאמר עסק בהתמודדותם של היהודים עם הטענה שהם אינם ממש אירופאים, אלא אנשי המזרח.
מנדס-פלור כתב על ההיסטוריה של הסוגיה וכיצד היהודים הפנימו בסוף את זיקת האירופית כמשהו חיובי, תרומתה של הציונות הייתה מרובה לחיוב הקביעה הזו.
האינטלקטואל היהודי: הערות לבירור המושג
במאמר זה מנסה מנדס-פלור להגדיר אינטלקטואל בכלל ואינטלקטואל יהודי בפרט.
קיימים מיתוסים רבים לגבי אינטלקטואל, ומשתמשים במונח זה בלא שניתנת לו הגדרה.
מנדס-פלור ניסה לדייק בהגדרת המושג וניסה לבדוק מדוע מספר גדול של יהודים מילאו תפקיד בתרבות אירופה.
הוא מתחקה אחר הולדתו של המושג אינטלקטואל, בודק כיצד משתמשים בו ומנתח את המרכיבים החברתיים-פוליטיים ותרבותיים של המושג.
על פי הניתוח הזה מנסה מנדס-פלור להסביר מדוע וכיצד מילאו יהודים רבים תפקיד של אינטלקטואלים.
הוא הרחיב מאמר זה בספרו תשוקה שסועה.
האינטלקטואליזם היהודי והחויה של המודרניות.
ספר זה עוסק בשאלות של האינטלקטואל היהודי.
ספר זה מציג את היהודי המודרני כמי שיש לו נאמנות ליהדותו וזיקה ליהדותו ויחד עם זה זיקה לתרבות העולם, זיקה לתרבות בה הוא נמצא.
זוהי הפרובלמטיקה של היהודי המודרני, שהוא בן תרבויות שונות ועליו להתמודד עם השאלה איך לחיות עם זהויות פוליטיות ותרבותיות שונות.
מוטיב זה עובר כחוט השני בכל המחשבה לכל אורך עבודתו של מנדס-פלור.
הספר עתיד לראות אור בקרוב בתרגומו העברי.
מנדס-פלור כתב על נושאים רבים נוספים ביניהם על האישים: ולטר בנימין, מקס ובר, ורנר זומברט (היסטוריון של הכלכלה), קרל מרקס, הרמן כהן.
הוא כתב רבות על הומניות: מהי הומניות, הומניזם יהודי והומניות והיהודים, ואף הוציא קובץ מאמרים על ההומניות והיהודים.
כמו כן כתב על פוסטמודרניזם ומאמר על השתיקה בסרטיו של אינגמר ברגמן.
הוא חקר את התפקיד התקשורתי של השתיקה והוזמן להרצות בסמינר בנורווגיה על שתיקה משותפת כסוג של תקשורת.
בקרוב עומד לראות אור ספרו "זהויות בתר מסורתיות" בהוצאת אוניברסיטת סיאטל.
ספר זה (Post Traditional Identities) עוסק באותה סוגיה, "היהודי בעולם המודרני", אך מבחינה מופשטת יותר, כללית, תאורטית, כשהדיון הוא יותר מורחב ומפורט.
ארץ לשני עמים / מרטין בובר ; ערך והוסיף מבוא והערות: פול מנדס-פלור ; עריכת הנוסח העברי: עדי אופיר.
בין היהדות לבין תרבות העולם: מאבקם של אינטלקטואלים יהודים עם המודרנה, עם עובד, 2008
קידמה ונפתוליה: מאבקם של אינטלקטואלים יהודים עם המודרנה, עם עובד, 2010
פול מילסאפ הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק בעמדת הפאוור פורוורד בליגת ה-NBA.
מילסאפ נבחר במקום ה-47 בדראפט 2006, ונבחר למשחק האולסטאר של ה-NBA ארבע פעמים בקריירה שלו.
מילסאפ שיחק שלוש שנים באוניברסיטת לואיזיאנה טק, ממנה יצא אחד מגדולי השחקנים של יוטה ג'אז, קארל מלון.
מילסאפ הוא השחקן הראשון בהיסטוריה של ליגת ה-NCAA שהוביל אותה בריבאונדים שלוש שנים ברציפות.
לאחר שסיים את המכללה נבחר מילסאפ בבחירה ה-47 בדראפט ה-NBA 2006 בידי יוטה ג'אז.
מילסאפ סיים את עונת הבכורה שלו עם ממוצעים של 6.8 נקודות עם 5.2 ריבאונדים, ובנוסף קלע ב-33.3% מקו השלוש בממוצע למשחק.
אף על פי שברנדון רוי זכה בתואר רוקי העונה, מילסאפ גם הוא התמודד על התואר והוא השיג 6 פעמים דאבל דאבל - יותר מכל רוקי אחר.
בעונה זו שיאי הנקודות והריבאונדים שלו היו 20 ו-17 בהתאמה.
בתחילת עונתו השנייה שבר מילסאפ את שיא הנקודות שלו כשקלע 24 במשחק נגד קליבלנד קאבלירס.
בסוף דצמבר 2007 הוא שוב שבר את השיא, כשקלע 28 נקודות במשחק נגד אורלנדו מג'יק.
אף על פי ששיפר את משחקו ואת ממוצעיו, מילסאפ פתח בחמישייה רק בשני משחקים מתוך ה-82 ששיחק.
את העונה סיים עם ממוצעים של 8.1 נקודות ו-5.6 ריבאונדים למשחק.
מילסאפ שיחק 30 משחקים ברציפות בעונת עד שנפצע ב-26 בדצמבר 2008 ברצועה הצולבת, והיה חייב לא לשחק.
פציעה זו קטעה רצף של 194 משחקים בהם שיחק מילסאפ מתחילת הקריירה שלו ב-NBA.
במהלך אותה עונה נפצע קרלוס בוזר, ומילסאפ פתח במקומו בחמישייה.
כשפתח בחמישייה ממוצעיו קפצו ל-15.5 נקודות עם 9.5 ריבאונדים בממוצע למשחק.
את העונה סיים עם ממוצעי שיא קריירה של 13.5 נקודות, 8.6 ריבאונדים, 30.1 דקות, 1.8 אסיסטים, 1.0 חטיפות, 69.9% אחוזים מקו העונשין ו-38 פתיחות בחמישייה.
ביולי 2009 חתם מילסאפ על חוזה טיוטה עם פורטלנד טרייל בלייזרס ששווה 32 מיליון דולר לארבע עונות, אך הג'אז השוו את ההצעה לאחר מספר ימים, והשאירו אותו ביוטה.
בעונת מילסאפ קלע 11.6 נקודות עם 6.8 ריבאונדים ושיא של 1.2 חסימות בממוצע למשחק.
בתחילת עונת מילסאפ היה הפאוור פורוורד הפותח בחמישייה אחרי שקרלוס בוזר, הפותח הקודם עזב לשיקגו בולס.
הוא פתח בחמישייה לצד הסנטר אל ג'פרסון שהגיע בטרייד ממינסוטה טימברוולבס.
ב-9 בנובמבר קלע מילסאפ שיא קריירה של 46 נקודות בניצחון בהארכה על מיאמי היט 116-114, כשהג'אז היו בפיגור 22 במהלך המשחק.
מילסאפ קלע 11 נקודות ב-28 שניות, שכללו 3 שלשות וסל ניצחון עם הבאזר.
הג'אז הנחילו להיט את הפסד הבית הראשון שלהם בעונה זו.
ב-39 המשחקים הראשונים בעונה זו קולע מילסאפ שיא נקודות של 17.6 למשחק.
ביולי 2013 חתם מילסאפ על חוזה לשנתיים באטלנטה הוקס.
בעונת השיגו ההוקס את המאזן הטוב ביותר באזור המזרחי, אך הודחו על ידי קליבלנד קאבלירס בשלב הגמר האזורי, בתוצאה 0–4. ביולי 2015 חתם על הארכת חוזה בקבוצה ל-3 עונות נוספות עבור כ-59 מיליון דולר.
לקראת עונת חתם על חוזה ל-3 עונות בדנוור נאגטס, עבור כ-90 מיליון דולר.
בעונתו הראשונה בדנוור החמיץ 44 משחקים בשל פציעה בשורש כף היד.
בעונת סייע לנאגטס להעפיל לגמר האזור המערבי, לראשונה מזה 11 שנים, עם ממוצעים של 11.6 נקודות ו-5.7 ריבאונדים למשחק כשחקן החמישייה הפותחת.
בנובמבר 2020 חתם בדנוור על הארכת חוזה לעונה אחת נוספת.
בספטמבר 2021 חתם מילסאפ על חוזה בברוקלין נטס.
בפברואר 2022 הועבר בטרייד עם ג'יימס הארדן לפילדלפיה 76' תמורת בן סימונס, סת' קרי ואנדרה דראמונד.
חוזהו לא הוארך בתום העונה.
לאחר שמילסאפ לא שיחק במשך שתי עונות, הודיע על פרישתו ממשחק פעיל ב-3 בדצמבר 2024.
פול מיסרקי היה מלחין יהודי-צרפתי בסגנון ג'אז שכתב מוזיקה ליותר מ-140 סרטי קולנוע וטלוויזיה.
נולד בקונסטנטינופול למשפחה יהודית צרפתית ממוצא איטלקי.
מקור שם המשפחה הוא כנראה "מזרחי", שהותאם לשפת המקום.
הוא התחיל לעסוק במוזיקה בגיל צעיר מאוד.
בגיל ארבע הוא ניגן על פסנתר ובגיל שבע הלחין את הוואלס הראשון שלו.
הוא סיים את לימודי התיכון בבית הספר היוקרתי "Lycée Janson de Sailly", שם גם הכיר את ריי ונטורה ויחד הם יצרו תזמורת Ray Ventura et ses Collegiens (= ריי ונטורה והתיכוניסטים שלו)
במהלך מלחמת העולם ה-2 הוא עבר מצרפת לדרום אמריקה שם ניגן בקברטים של ברזיל וארגנטינה.
לאחר מכן עבר להוליווד ובסוף המלחמה חזר לצרפת.
עבד ויצר בצרפת ועל תרומתו הגדולה בתחום המוזיקה זכה בעיטור אביר לגיון הכבוד הצרפתי.
כתב מוזיקה לזמרים צרפתיים כמו ז'אן סבלון, שארל טרנה, איב מונטאן.
הוא כתב גם מוזיקה לבמאיים אורסון ולס, ז'אן-לוק גודאר, ז'אן-פייר מלוויל ורוז'ה ואדים שזכתה להצלחה.
התפרסם במוזיקה לסרטו של גודאר אלפוויל.
בישראל השיר חוץ מזה הכל בסדר תורגם על ידי דן אלמגור.
כתב ספרים "בית אבי" (1941), "לכלוך על עיניי" (1955) וספר אוטוביוגרפיה
רשימת סרטים חלקית עם המוזיקה שלו
פול מזורסקי היה במאי, תסריטאי, מפיק קולנוע ושחקן יהודי אמריקאי.
מזורסקי היה ידוע בעיקר מהסרטים שיצר, והיה מועמד לחמישה פרסי אוסקר: שלוש פעמים בקטגוריית התסריט המקורי הטוב ביותר, פעם אחת בקטגוריית התסריט המעובד הטוב ביותר ופעם אחת בקטגוריית הסרט הטוב ביותר, על סרטו "אשה לא נשואה" מ-1978.
מזורסקי נולד בשם ארווין מזורסקי בברוקלין שבניו יורק למשפחה יהודית.
סבו היגר לארצות הברית מאוקראינה ב-1905. מזורסקי סיים את לימודיו בברוקלין קולג' בשנת 1951. הגדיר את עצמו כאתאיסט.
היה נשוי לבטסי מ-1953 ועד מותו.
לזוג נולדו שתי בנות, ג'יל ומג (שנפטרה ב-2009).
בני המשפחה הופיעו בחלק מסרטיו של מזורסקי.
מזורסקי החל את קריירת המשחק שלו בסרטו של סטנלי קובריק "פחד ותשוקה" ב-1953. ברשימת הקרדיטים שבסוף הסרט ביקש שישנו את שמו הפרטי לפול.
ב-1955 שיחק לצידו של סידני פואטייה בסרט "זרע הפורענות" בתור אחד התלמידים הפרועים.
קריירת המשחק של מזורסקי נמשכה כמה עשורים, כשבין השאר הופיע גם בכמה פרקים של סדרות טלוויזיה וביניהן אזור הדמדומים, הסופרנוס (בתור מחלק הקלפים "סאנשיין") ותרגיע (בתור "נורם").
מזורסקי שיחק כשחקן משנה או עשה הופעת קָמֵעַ בחלק ניכר מהסרטים שיצר.
כך למשל, ב"ירח מעל פארדור" (1988) בכיכובו של ריצ'רד דרייפוס הופיע בלבוש דראג וגילם את אם דמותו של דרייפוס.
סרטים נוספים בהם מזורסקי שיחק כשחקן משנה הם: ההיסטוריה המטורפת של העולם (1981), "פאנץ' ליין" (1988), שונאים, סיפור אהבה (1989), "דרכו של קרליטו" (1993), ו"נישואין נוסח מיאמי" (1995).
כמו כן, דיבב את דמות הפסיכולוג של הנמלה "זי" בסרט עבודת נמלים מ-1998, ודיבב ארנב בסרט קונג פו פנדה 2 מ-2011.
תקופה לא ארוכה לאחר שהתחיל לשחק, מזורסקי החל גם לכתוב ועבד בתוכנית האירוח של דני קיי ב-1963. הוא היה שותף לכתיבת התסריט המקורי לפיילוט של תוכנית הטלוויזיה של להקת המאנקיז בשנת 1965. הסרט הראשון שבו עבד כתסריטאי קולנוע היה "אני אוהב אותך אליס ב.
טוקלאס" (1968) בכיכובו של פיטר סלרס.
שנה לאחר מכן כבר ביים את סרטו הראשון, "בוב וקרול וטד ואליס" עם דיאן קנון אשר זכה להצלחה קופתית גדולה.
מזורסקי היה גם אחראי על ההפקה והתסריט של הסרט (יחד עם לארי טאקר), ודבר זה זיכה אותו במועמדות ראשונה לאוסקר בקטגוריית התסריט המקורי הטוב ביותר.
התקופה היצירתית ביותר בקריירה של מזורסקי כתסריטאי ובמאי הייתה בשנות ה-70 וה-80, כשיצר דרמות קומיות מצליחות כמו "הארי וטונטו" (1974), שזיכה את ארט קרני בפרס האוסקר לשחקן הטוב ביותר, "מוסקבה על ההדסון" (1984) בכיכובו של רובין ויליאמס כמהגר רוסי, ו"היחפן מבוורלי הילס" (1986).
סרטו המצליח ביותר של מזורסקי היה "אשה לא נשואה" (1978), סיפור על אישה (בגילומה של ג'יל קלייבורג) אשר מנסה לשקם את חייה לאחר עזיבת בעלה.
הסרט עסק בסוגיה פמיניסטית ועורר דיון ציבורי רחב, כשהתנועה לשוויון זכויות האישה מאמצת את הסרט ותומכת בו.
הסרט קיבל שלוש מועמדויות לפרס האוסקר: השחקנית הטובה ביותר, התסריט המקורי הטוב ביותר והסרט הטוב ביותר.
בשנות ה-90 סרטיו של מזורסקי, ביניהם "תמונות מהקניון" (1991) בכיכובם של וודי אלן ובט מידלר ו"הרפתקאותיו של מלפפון חמוץ" (1993) שבו שיתף שוב פעולה עם דיאן קנון הצליחו פחות.
מזורסקי הוציא אוטוביוגרפיה בשנת 1999 שבה הוא מספר על חוויותיו בעולם הקולנוע ומפגשיו עם ידוענים שונים בעולם זה.
ב-2011 יצאה סקירה נוספת על יצירותיו.
כמו כן, מזורסקי השתתף בכמה סדרות דוקומנטריות על קולנוע שבהן חלק עם הצופים מניסיונו.
מ-2011 ועד מותו ב-2014 שימש כמבקר קולנוע של המגזין וניטי פייר.
מזורסקי הגיע לישראל בשנת 2007 כאורח הכבוד של פסטיבל הקולנוע היהודי וקיבל פרס מפעל חיים מטעם הפסטיבל.
מזורסקי הציג את סרטו התיעודי "ייפי: מסע אל העליצות היהודית" שתיאר את מסעו לעיר אומן שבה קבור הרב נחמן מברסלב.
בסרט הוא תיעד את תופעת ההשתטחות על קברי צדיקים ואת הילולת ראש השנה במקום.
במהלך צילום הסרט נפגש וראיין את אלי יצפאן.
מזורסקי נפטר ב-30 ביוני 2014 בגיל 84 בבית החולים "סידרס־סיני" שבלוס אנג'לס אחרי דום לב.
מלבד חמש המועמדויות שלו לפרס האוסקר, הוא היה גם מועמד פעמיים לפרס גלובוס הזהב ופעמיים לפרס דקל הזהב בפסטיבל הקולנוע שבקאן.
ב-2010 זכה בפרס מטעם איגוד מבקרי הקולנוע בלוס אנג'לס על הישגיו בקריירה.
ב-13 בדצמבר 2013 קיבל את הכוכב מספר 2,515 בשדרת הכוכבים של הוליווד כשמל ברוקס, ריצ'רד דרייפוס וג'ף גרלין נוכחים באירוע.
ב-1 בפברואר 2014 הוענק לו פרס מפעל חיים מטעם גילדת התסריטאים האמריקאית.
עמיתו וחברו הקרוב מל ברוקס היה זה שהעניק לו את הפרס.
התחנה הבאה גריניץ' וילג (1976)
אני אוהב אותך אליס ב.
ייפי: מסע אל העליצות היהודית (2006)
מישהו לאכול איתו גבינה (2006)
פול מישל פייר אדריאן מאסון-נוסם היה רוכב אופניים צרפתי.
האלוף האולימפי הראשון ברכיבה על אופניים מהאולימפיאדה הראשונה בעידן המודרני (אתונה 1896), בעל 3 מדליות זהב.
באולימפיאדת אתונה (1896) זכה מאסון ב-3 מדליות זהב בכל שלושת המקצים בהם השתתף.
במרוץ ספרינט ל-2 ק"מ לפני סטמטיוס ניקולופולוס מיוון ובן ארצו לאון פלמו בתוצאה של 4:58.2 דקות, במרוץ אופניים ל-10 ק"מ בתוצאה של 17:54.2 דקות, לפני לאון פלמו ואדולף שמאל מאוסטריה ובמרוץ אופניים ל-333 מטר בתוצאה של 24.0 שניות, לפני סטמטיוס ניקולופולוס ואדולף שמאל.
באליפות העולם ברכיבה על אופניים שנערכה בגלאזגו סקוטלנד בשנת 1897 זכה מאסון במדליית ארד בתחרות הספרינט.
פול מייקל ליונס מקסטיי הוא כדורגלן עבר סקוטי ששיחק בעמדת הקשר.
מקסטיי שיחק לאורך כל הקריירה בקבוצת סלטיק, ושימש כקפטן הקבוצה במשך שמונה עונות.
הוא ייצג את נבחרת סקוטלנד בשני טורנירי מונדיאל, וסך הכל רשם 76 הופעות בינלאומיות.
מקסטיי החל את קריירת המשחק בקבוצת סלטיק, בה שיחק לאורך כל הקריירה.
הוא החל לשחק בקבוצה הבוגרת בעונת , תחת המאמן בילי מקניל, עוד בטרם מלאו לו 18. מקניל, מלך ההופעות של סלטיק בכל הזמנים, שיחק גם הוא לאורך כל הקריירה בקבוצת סלטיק בלבד.
ב-30 בינואר 1982 כבש מקסטיי לרשתה של אברדין בניצחון קבוצתו 3-1, ובכך הפך לצעיר הכובשים בהיסטוריה של המועדון, בגיל 17 ו-100 ימים.
הוא הספיק לרשום עשר הופעות ליגה באותה עונה, והיה שותף לזכייתה של סלטיק באליפות סקוטלנד.
עונה אחר כך כבר הפך מקסטיי לשחקן הרכב קבוע, בעונה בה זכתה הקבוצה בגביע הליגה הסקוטית, לאחר ניצחון 2-1 על גלאזגו ריינג'רס במשחק הדרבי של גלאזגו.
החל מעונה זו ובמשך שלוש עונות רצופות הצליחה סלטיק להתברג במקום השני בטבלה.
בעונה הרביעית שלו בקבוצה, עונת , זכה מקסטיי עם קבוצתו בגביע הסקוטי, כשפתח בהרכב במשחק הגמר בו ניצחה סלטיק 2-1 את דנדי יונייטד.
עונה אחר כך, בעונת , החזירה לעצמה סלטיק את תואר האליפות.
הייתה זו עונת השיא של מקסטיי מבחינת כמות השערים שלו, כשהבקיע שמונה שערי ליגה, ושער נוסף בגביע.
בעונת השלימה סלטיק זכייה בדאבל.
מקסטיי שיחק בכל 44 משחקי הליגה של סלטיק באותה עונה, והיה לשחקן הרכב גם בגמר הגביע, ששוב גברה על דנדי יונייטד בתוצאה 2-1. עונה אחר כך, לראשונה בקריירה של מקסטיי, ירדה הקבוצה משני המקומות הראשונים, כשסיימה שלישית בלבד בטבלה.
אמנם, הקבוצה הצליחה לשמור על הגביע הסקוטי, ועם מקסטיי בהרכב גברה 1-0 על גלאזגו ריינג'רס.
החל מעונת ועד פרישתו, שימש מקסטיי כקפטן הקבוצה.
סלטיק לא הצליחה לחזור לאחד משני המקומות הראשונים, או לזכות כלל בתארים, עד לעונת .
בעונה זו זכה מקסטיי בתואר היחיד שלו כקפטן הקבוצה, הגביע הסקוטי, לאחר ניצחון בגמר על איירדריוניאנס בתוצאה 1-0.
מקסטיי פרש ממשחק בסיום עונת .
הוא שיחק בסלטיק במשך 16 עונות, ורשם במדיה 678 משחקים רשמיים, שמציבים אותו במקום השלישי בכל הזמנים בטבלת ההופעות במועדון.
לאחר ששימש כקפטן בכל גילאי הנבחרות הצעירות של סקוטלנד, החל מקסטיי את הקריירה הבינלאומית במדי נבחרת סקוטלנד תחת המאמן ג'וק סטיין ב-21 בספטמבר 1983, כשפתח בהרכב בניצחון 2-0 על במשחק ידידות.
ב-17 באוקטובר 1984 כבש מקסטיי את שעריו הראשונים בנבחרת, כשהבקיע צמד לרשתה של במסגרת מוקדמות מונדיאל 1986. סקוטלנד הצליחה להעפיל לטורניר, אך איבדה את סטיין שנפטר כתוצאה מהתקף לב, והוחלף במאמן אלכס פרגוסון.
פרגוסון זימן את מקסטיי לקראת טורניר מונדיאל 1986 במקסיקו.
לאחר שני הפסדים בשני משחקי הפתיחה של הנבחרת, בהם לא שותף מקסטיי, הוא נכלל בהרכב הפותח למשחק האחרון בשלב הבתים, מול אורוגוואי.
המשחק עצמו הסתיים בשוויון 0-0, וסקוטלנד הודחה כבר בשלב הבתים.
מקסטיי זומן לסגל נבחרתו גם לטורניר מונדיאל 1990 באיטליה.
מקסטיי רשם שתי הופעות בהרכב ועוד הופעה אחת כשחקן מחליף בשלב הבתים, בסיומו הודחה סקוטלנד מהטורניר.
ביורו 1992 רשמה סקוטלנד השתתפות ראשונה בתולדותיה באליפות אירופה בכדורגל, ומקסטיי זומן לסגל הנבחרת לקראת הטורניר.
הוא פתח בהרכב בכל משחקי שלב הבתים.
לאחר שרשמה הפסדים של 1-0 ל ו-2-0 ל, פגשה סקוטלנד את .
בדקה ה-7 היה מקסטיי לכובש הראשון בהיסטוריה של סקוטלנד באליפות אירופה, כשהעלה את נבחרתו ליתרון 1-0, בדרך לניצחון 3-0. מקסטיי גם היה לשחקן סלטיק הראשון שכובש במסגרת אליפות אירופה.
למרות הניצחון, סיימה סקוטלנד את דרכה כבר בשלב הבתים.
לאחר שלא הצליח לסייע לנבחרתו להעפיל למונדיאל 1994, ולא נכלל בסגל הנבחרת לקראת יורו 1996, רשם מקסטיי שלוש הופעות אחרונות במדי סקוטלנד במסגרת מוקדמות מונדיאל 1998, מספר חודשים לפני פרישתו ממשחק.
משחקו האחרון במדי סקוטלנד היה במסגרת טורניר המוקדמות, בניצחונה של נבחרתו 2-0 על .
במשך 14 שנים רשם מקסטיי 76 הופעות במדי סקוטלנד, רביעי בטבלת מלך ההופעות בנבחרת בכל הזמנים, וכבש תשעה שערים.
החל משנת 2010 מתגורר מקסטיי בסידני שבאוסטרליה עם אשתו אן מארי וששת ילדיהם.
הוא שותף בחברת מאסטרו ספורטס, חברת תוכנה המתמחה בפתרונות לאימון וניהול ספורטיבי.
פול לורנס מודריץ' הוא ביוכימאי אמריקאי, פרופסור לביוכימיה באוניברסיטת דיוק שבצפון קרוליינה ובמכון הווארד יוז למחקר רפואי בצ'ווי צ'ייס, מרילנד.
בשנת 2015 זכה בפרס נובל לכימיה (במשותף עם תומאס לינדל ועזיז סנג'אר), על מחקרו בנושא מנגנוני התיקון של הדנ"א.
פול מודריץ' נולד בראטון, עיירת פועלים בצפון מדינת ניו מקסיקו כבן ללורנס מודריץ' ולמרגרט מודריץ' לבית טרק (McTurk).
האב, בעל שורשים קרואטיים שגדל בין כורי פחם במדינת קולורדו, היה למורה לביולוגיה בתיכון העירוני של רייטון ומאמן פוטבול.
פול מודריץ' התעניין במדעי החיים ובכימיה מילדותו, וכשהיה נער עודד אותו אביו שיעסוק בעתיד בחקר ה-DNA.
בשנת 1973, קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת סטנפורד.
בשנת 1976 הצטרף מודריץ' לאוניברסיטת דיוק.
עבודת המחקר העיקרית שלו מתמקדת בתיקון DNA ובתיקון אי התאמה ב-DNA .
בשנת 2015 זכה בפרס נובל לכימיה במשותף עם תומאס לינדל ועזיז סנקאר על מחקריהם הנפרדים בנושא תיקון DNA ועל כך שהצליחו לפצח ולמפות ברמה המולקולרית את המכניזם שבאמצעותו מצליחים התאים לתקן דנ"א פגום ולשמור על המידע הגנטי.
מודריץ' ביצע ניסויים ביוכימיים על מנת ללמוד את תיקון אי ההתאמה בחיידק אי קולי.
בטקס הכרזת זכייתם בנובל, הסבירו נציגי ועדת הפרס ש"עבודתם סיפקה ידע בסיסי לגבי האופן שבו פועל התא החי וזו שימשה, בין היתר, לפיתוחם של טיפולים חדשים בסרטן".
פול מודריץ' נשוי לוויקרס ברדט.
מלבד זכייתו בפרס נובל לכימיה, מודריץ' הוא חבר האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים וחבר האקדמיה הלאומית למדעים.
פול מייקל גלייזר הוא שחקן ובמאי אמריקאי-יהודי.
תפקידו הידוע ביותר הוא הבלש דייוויד סטארסקי בסדרת הטלוויזיה "סטארסקי והאץ'" משנות השבעים של המאה העשרים.
עוד שיחק בתפקיד קפטן ג'ק סטיפר בסדרת הטלוויזיה "משמרת שלישית" בשנים 2004 ו-2005.
גלייזר נולד בשם פול מנפרד גלייזר בקיימברידג' שבמסצ'וסטס.
הוא הבן הצעיר בין שלושת ילדיהם של דורותי וסמואל גלייזר.
הוא למד בבית הספר "בקינגהאם בראון & ניקולס", ואחר כך ב"קיימברידג' סקול אוף וסטון" ובאוניברסיטת טוליין, שם היה שותף לחדר של במאי הקולנוע ברוס פאלטרו.
ב-1966 קיבל תואר מוסמך אוניברסיטה באנגלית ובתיאטרון.
הוא היה חבר באחווה "סיגמא אלפא מו".
ב-1967 קיבל תואר מוסמך נוסף מאוניברסיטת בוסטון במשחק ובבימוי.
אחרי שהופיע בהפקות אחדות בברודוויי, השתתף גלייזר לראשונה בסרט קולנוע בשנת 1971, בתפקיד פרצ'יק בגרסה הקולנועית של המחזמר "כנר על הגג".
בטלוויזיה זכה לראשונה בהכרה בתפקיד ד"ר פיטר צ'רנק בסדרה "Love Is a Many Splendored Thing", והופיע בתפקיד אורח בסדרות כמו "משפחת וולטון", "רחובות סן פרנסיסקו" ו-"The Rockford Files".
הוא זכה לתהילה כשגילם את הבלש דייוויד סטארסקי לצדו של דייוויד סול בסדרת הטלוויזיה "סטארסקי והאץ'" שבה גם ביים מספר פרקים.
הסדרה רצה ברשת ABC במשך ארבע עונות מ-1975 ועד 1979.
אחרי סיום הסדרה "סטארסקי והאץ'" המשיך גלייזר להופיע בטלוויזיה ובקולנוע וגם לביים.
ב-1987 ביים את הסרט "הנרדף" בכיכובו של ארנולד שוורצנגר.
בטלוויזיה ביים פרקים בכמה סדרות ידועות בין השאר את "מיאמי מחלק מוסר", "Robbery Homicide Division" ו"המשפט של איימי".
ב-2003 חזר גלייזר להופיע על המסך הגדול בסרט "באהבה אין חוקים" בתפקיד בעלה לשעבר של דיאן קיטון.
בגרסה הקולנועית של סטארסקי והאץ' שיחק גלייזר בהופעת קמע, כשבדמות הבלש סטארסקי הופיע בן סטילר.
עוד ביים את סרט הילדים "Kazaam" בכיכובו של שאקיל אוניל.
ב-30 בנובמבר 2007 כיכב גלייזר בתפקיד קפטן הוק בהפקה של "פיטר פן, הילד שמסרב לגדול" בתיאטרון צ'רצ'יל בברומלי שבמחוז קנט באנגליה.
ב-2008 שיחק בתפקיד הראשי בהצגה אלאדין בתיאטרון אמפייר בסנדרלנד.
באוקטובר 2009 כיכב בתפקיד אורח בפרק "The Scarlet Letter" בסדרה "המנטליסט" של רשת CBS.
ב-2013 חזר להופיע בהפקה בימתית של "כנר על הגג" הפעם בתפקיד הראשי בדמות טביה.
בנוסף לעבודתו בטלוויזיה, בקולנוע ובתיאטרון גלייזר הוא גם צלם, כותב שירה, וכותב ספרים לילדים.
ב-1980 התחתן עם אליזבת (לבית מאייר [Meyer]) גלייזר.
באוגוסט 1981 היא נדבקה בנגיף HIV כשקיבלה עירוי דם בלידה של בתם הבכורה, אריאל.
אליזבת גילתה שהיא נדבקה בנגיף רק ארבע שנים אחר כך, ואז התגלה שגם אריאל וגם בנם הצעיר ג'ייק (שנולד באוקטובר 1984) הם נשאים של הנגיף.
אריאל גלייזר נפטרה באוגוסט 1988; אליזבת גלייזר נפטרה ב-1994. עם חברותיה סוזן דלורנטיס וסוזי זיגן הקימה אליזבת את הקרן "Elizabeth Glaser Pediatric AIDS Foundation".
אחרי מותה כיהן גלייזר כיושב ראש הקרן עד 2002, וממשיך להיות יושב ראש של כבוד.
ב-1996 התחתן גלייזר עם המפיקה טרייסי בארון.
ב-7 באוקטובר 1997 נולדה בתם זואי.
נשיא הרשת 2010לגו: הרפתקאות קלאץ' פאוורס Lego: The Adventures of Clutch Powers קיילד פלייוול דיבוב
גנרל של דיוויזיה פול אנדרה מארי מֶסְטְר היה מפקד בכיר בצבא צרפת במלחמת העולם הראשונה.
מסטר נולד ב-20 ביוני 1858, בעיר ז'ואנוויל, שהשתייכה אז לקיסרות הצרפתית השנייה.
הוא למד באקדמיה הצבאית סן-סיר, ובשנת 1878 התגייס לצבא צרפת.
ב-24 בדצמבר 1882 הועלה לדרגת לוטננט, וב-30 בנובמבר 1887 הועלה לדרגת קפטן.
ב-6 ביולי 1897 מונה למפקד בטליון ברגימנט החי"ר ה-162, והחל מאוקטובר 1898 לימד אסטרטגיה צבאית.
ב-24 ביוני 1905 הועלה לדרגת לוטננט-קולונל, וב-24 ביוני 1909 הועלה לדרגת קולונל מלא.
בשנת 1909 מונה למפקד רגימנט החי"ר ה-106, ופיקד עליו עד 23 בספטמבר 1912, עת הועלה לדרגת גנרל של בריגדה ומונה למפקד רגימנט החי"ר ה-43. בתקופה זו הוא פרסם ספר העוסק במלחמת צרפת–פרוסיה.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914 מונה לראש המטה הכללי של הארמייה הרביעית.
ב-12 בספטמבר של אותה שנה הוא קיבל פיקוד על הקורפוס ה-21, וב-14 בספטמבר הועלה לדרגת גנרל של דיוויזיה.
בשנת 1915 הקורפוס שלו לקח חלק בקרב ארטואה השני וקרב ארטואה השלישי.
מ-25 בפברואר עד 20 במרץ 1916 הוא לקח חלק בקרב ורדן, ומ-3 בספטמבר עד 29 בדצמבר של אותה שנה השתתף בקרב על הסום.
הוא פיקד על הקורפוס עד 1 במאי 1917, וב-4 במאי קיבל פיקוד על הארמייה השישית עליה פיקד עד 11 בדצמבר.
לאחר מכן קיבל פיקוד על הארמייה העשירית שלחמה במסגרת החזית האיטלקית.
ב-10 ביוני 1918 עבר מסטר לפקד על קבוצת הארמיות הצפונית, והחל מ-6 ביולי פיקד על קבוצת הארמיות המרכזית עליה פיקד עד סוף המלחמה.
לאחר המלחמה מילא מסטר תפקידי פיקוד ומטה בצבא.
ב-9 בפברואר 1921 מונה למפקח הכללי של חיל הרגלים, והוא החזיק בתפקיד עד מותו ב-25 ביולי 1922 בפריז.
בין אלו ששלחו תנחומים על מותו היה ג'ון פרשינג.
פול מקדונלד (נולד ויליאם פול מקדונלד; 29 באוגוסט 1984) הוא שחקן אמריקאי זמר-יוצר מהאנטסוויל שבאלבמה.
מאז 2011 הוא מתגורר בנאשוויל שבטנסי.
מקדונלד ממוקם במקום השמיני בעונה העשירית של "אמריקן איידול".
מאז 2005, הוא היה הסולן של הלהקה Hightide Blues, ששינו את שמם ל-The Grand Magnolias ב-2010.
פול מקגראת' (; נולד ב-4 בדצמבר 1959 באילינג) הוא כדורגלן עבר אירי ששיחק בעמדת הבלם.
מקגראת' שיחק לאורך רוב הקריירה באנגליה, ורשם קדנציות ארוכות במדיהן של מנצ'סטר יונייטד ואסטון וילה.
לצד יכולת גבוהה מאוד כבלם, שאף זיכתה אותו ב-1993 בתואר כדורגלן השנה בליגה האנגלית מטעם התאחדות הכדורגלנים, זכור מקגראת' גם בגלל הבעיות מהן סבל מחוץ למגרש, בהן אלכוהוליזם ופציעות ברכיים חוזרות ונשנות.
לזכותו של מקגראת' 83 הופעות ושמונה שערים במדי נבחרת אירלנד, אותה ייצג בטורניר יורו 1988 ובטורנירי המונדיאל ב-1990 ו-1994.
פול מקגראת' נולד באילינג, לונדון לאם אירית ואב ניגרי.
אביו נעלם זמן קצר לאחר תחילת ההריון, ואמו, שחששה מתגובתו של אביה להבאת הילד מחוץ לנישואים ולמערכת היחסים המעורבת עם בחור כהה עור, נסעה בהיחבא לאילינג על מנת ללדת.
בגיל ארבעה שבועות מסרה בטי מקגראת' את בנה למשפחה אומנת.
בגיל חמש הושב מקגראת' לאמו לאחר שמשפחתו האומנת התקשתה בגידולו.
לאחר מספר ימים נמסר פול על ידי אמו לבית יתומים.
עד שהגיע לבגרות נדד מקגראת' בין בתי יתומים שונים, כשהוא זוכה לביקורים קבועים מצדן של אמו ואחותו.
ככדורגלן, מקגראת' החל את דרכו כנער בקבוצת פירס רוברס ואחריה דאלקי יונייטד, שמדיה כבר זכה למעקב מצד סקאוטים של מועדון הפאר מנצ'סטר יונייטד.
בהיותו שחקן נוער חובבני עבד מקגראת' במפעל למתכת וכמאבטח בעיר דבלין, עד שלבסוף חתם על חוזה מקצועני עם קבוצת סנט פטריק אתלטיק מליגת העל האירית ב-1981.
מקגראת' שיחק בקבוצה במשך עונה אחת בלבד, עונת , שהייתה היחידה שלו בליגה האירית.
מקגראת' הצטיין באותה העונה, ואף זכה בתואר כדורגלן העונה באירלנד מטעם התאחדות הכדורגלנים.
בסך הכול כבש מקגראת' ארבעה שערי ליגה ב-26 הופעות במדיה של סנט פטריק, בטרם עזב לאנגליה.
העונה המוצלחת בליגה האירית הובילה את מקגראת' לחתימה במועדון הפאר מנצ'סטר יונייטד בהובלתו של רון אטקינסון, לקראת עונת .
בשתי עונותיו הראשונות התקשה מקגראת' לתפוס מקום של קבע בהרכב, והתנדנד בין עמדת הבלם לעמדת הקשר האחורי.
לבסוף פרץ מקגראת' לתודעה בעונת .
באותה העונה היה שותף לזכייתה של היונייטד בגביע האנגלי, עם ניצחון 1-0 בהארכה על אברטון בגמר.
הבלם ששיחק לצידו של מקגראת', קווין מוראן, היה למורחק הראשון בתולדות גמר הגביע האנגלי, מקגראת' סייע לקבוצתו לשמור על רשת נקייה, והפגין יכולת גבוהה שזיכתה אותו בתואר השחקן המצטיין של המשחק.
בנובמבר 1986 הוחלף אטקינסון באלכס פרגוסון, שכבר עם הגעתו למועדון היה מודאג מבעיות שתיית האלכוהול התכופה של חלק משחקניו, בהם מקגראת' עצמו, חברו הקרוב נורמן וייטסייד, ובריאן רובסון.
סביב נושא השתייה והכושר הגופני נוצרו מחלוקות בין המאמן לבין מקגראת', ועם זאת, בתחילת דרכו של פרגוסון שמר מקגראת' על מקומו כשחקן הרכב קבוע והוסיף להפגין יכולת גבוהה במרכז ההגנה כאשר שיחק.
הפציעות החוזרות ונשנות מהן סבל ובעיית האלכוהוליזם ממנה הוסיף מקגראת' לסבול, הביאה את פרגוסון ומנצ'סטר להציע לבלם חבילת פרישה מוקדמת כבר כשהיה בן 29. החבילה כללה פיצוי בסך 100 אלף ליש"ט בנוסף למשחק הוקרה מטעם המועדון.
מקגראת' סירב להצעה, מה שהביא את פרגוסון לנסות ולמכור את הבלם, שסיים את דרכו בקבוצה עם תום עונת .