tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
שינוי הדגל נתקל בהתנגדות של מפלגת האופוזיציה, החזית הדמוקרטית המאוחדת, שהביאה את ההחלטה לפתחו של בית המשפט.
בשנים אלה דגל מלאווי היה טריקולור אופקי אך בצבעים אדום-שחור-ירוק, המוטען בשמש לבנה.
משמעות שלושת צבעי הטריקולור הם הצבעים הכלל-אפריקאיים נותרה זהה אולם השמש הלבנה ייצגה את ההתפתחות שעברה מלאווי מאז עצמאותה.
הדגל אומץ ב-29 ביולי 2010 לאחר אישור הצעתה של מפלגת השלטון, המפלגה הדמוקרטית פרוגרסיבית, לדגל חדש בידי הנשיא, בינגו וה מותריקה.
ב-28 במאי 2012, לאחר עלייתה לשלטון של הנשיאה החדשה ג'ויס באנדה, אישר הפרלמנט בהצבעה להחזיר את הדגל המקורי מיום עצמאותה של מלאווי.
ההצעה קיבלה תוקף רשמי רק לאחר חתימת הנשיא על החוק.
דגל מקאו הוא בצבע ירוק בהיר ובמרכזו מופיע פרח לוטוס מעל גשר מסוגנן ומים בצבע לבן, כל זאת מתחת לקשת של חמישה כוכבים בצבע זהב בעלי חמישה קודקודים: אחד גדול במרכז הקשת וארבעה קטנים.
לפני שמקאו הועברה לרפובליקה העממית של סין מפורטוגל בשנת 1999, השתמשו במקאו גם בדגל פורטוגל וגם בדגל מקאו מיוחד, שבו הופיע סמל המושבה.
דגל מלזיה אומץ ב-16 בספטמבר 1963. הדגל מעוצב עם קנטון כחול ופסים אדומים ולבנים בדומה לדגל ארצות הברית, ובקנטון סהר וכוכב - סמלים מסורתיים של האסלאם.
בדגל ישנם 14 פסים המסמלים את 13 המדינות המרכיבות את מלזיה, ופס אחד עבור האזורים הפדרליים.
לכוכב ישנם 14 קודקודים מאותה סיבה.
המלבן הכחול מסמל את אחדות אנשי מלזיה, והצהוב, צבע הסהר והכוכב, הוא צבעה של המשפחה המלכותית.
ב-31 באוגוסט 1997 העניק ראש ממשלת מלזיה טון מח'טיר בין מוחמד שם לדגל - "ג'לור גמילנג" ("פסים מהוללים").
דגל מלזיה עוצב על ידי מוחמד חמזה .
דגל מניטובה הוא דגלה של פרובינציית מניטובה.
הדגל, בצורת מלבן אדום, משלב שלט אצולה ודגל של בריטניה הגדולה.
הדגל נקבע כדגל רשמי על בסיס חוק שהתקבל ב-11 במאי 1965 ואושר על ידי המלכה אליזבת השנייה באוקטובר 1965.
רשמית הוכרז רשמית כדגל הפרובינציה ב-12 במאי 1966. ההחלטה להחליף את הדגל התקבלה לאחר שממשלת קנדה החליפה את דגלה הקודם - נס קנדה האדום לדגל הנוכחי של קנדה בו מופיע עלה האדר.
דגל פרובינציית נובה סקוטיה מבוסס על סמל הפרובינציה, המוצג במרכזו של רקע לבן ועל צלב אלכסוני כחול.
דגל זה מהווה היפוך של דגל סקוטלנד בו מוצג צלב אנדראס הקדוש בצבע לבן על רקע של שדה כחול.
סמל נובה סקוטיה מתבסס על סמל האבירים של סקוטלנד - מגן מוזהב במרכזו אריה אדום, המקושט בפרח האירוס (fleur de lis).
הדגל נמצא בשימוש מאז 1858. ב-2013 גילתה תלמידה בת 11 שעסקה בעבודת בית ספר על המורשת של נובה סקוטיה, כי מעמדו של הדגל מעולם לא נקבע בחוק.
במאי באותה השנה, משהובא העניין לידיעתו של אחד מחברי בית המחוקקים של נובה סקוטיה, יזם הלה חקיקה שתעגן את מעמדו.
ב-10 במאי 2013 נכנס החוק לתקפו - כמעט 155 שנים לאחר שהדגל הונף לראשונה.
דגל מדינת נבדה הוא דגל כחול שבפינתו השמאלית העליונה נמצא כוכב, וסביבו רשום שם המדינה "נבדה".
מעל הכוכב מצוי סרט ועליו רשום "נולדה בקרב" לציון צירופה של המדינה לאיחוד במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית.
מתחת לכוכב נמצאים שני ענפי מרווה ירוקים עם פרחים צהובים.
המרווה היא הפרח המסמל את המדינה.
בשנת 1926 נערכה תחרות עיצוב שבה נבחר הדגל שעוצב על ידי לואיס שלבק השלישי.
דגל זה שונה מעט על ידי בית המחוקקים של מדינת נבדה - הייתה מחלוקת בין הבית התחתון לבית העליון בדבר מיקום שמה של המדינה על הדגל, ורק לאחר שהושגה פשרה נחקק חוק בשנת 1929 עליו חתם המושל פרד ב.
באלזאר הקובע את דגל המדינה.
בשנת 1989 התברר כי החוק שנחקק ונחתם על ידי המושל אינו משקף את הפשרה שהושגה בין שני בתי הנבחרים.
בהתאם לפשרה נחקק ב-1991 חוק חדש הקובע כי שם המדינה יופיע מתחת לכוכב ומעל ענפי המרווה.
דגל מדינת מיין הוא דגל כחול במרכזו מופיע סמל המדינה.
סמל המדינה כולל שלט אצולה שעליו מצויר אייל קורא שרוע תחת עץ אורן.
חקלאי וימאי, המייצגים את ענפי הכלכלה המסורתיים של המדינה, מחזיקים את המגן ומעליו נמצא כוכב הצפון.
מתחת למגן רשום מוטו המדינה "Dirigo" - בלטינית: "אני מוביל".
הואיל ואין לסמל המדינה צבעים רשמיים קובעים, ייתכנו הבדלים גם בין בגווני הדגלים.
עם זאת, נקבע שהצבע הכחול המהווה רקע לסמל יהא אותו גוון שמופיע בדגל ארצות הברית.
על פי התיאור הרשמי של הדגל, צריכה להיות סביבו מעטפת של משי צהוב, ועל מוט הדגל צריך להיות חבל עשוי משי לבן וכחול, אולם תוספות אלה נדירות ביותר.
בדגל המקורי של המדינה היה במרכז הדגל עץ אורן ירוק, המסמל את ניו אינגלנד ומעליו כוכב הצפון, על רקע כחול.
הדגל הנוכחי אושר על ידי בית המחוקקים של המדינה ב-23 בפברואר 1909.
מיין היא אחת משתי מדינות בארצות הברית שיש להן דגל צי נפרד (השנייה היא מסצ'וסטס).
דגל הצי מכיל את הסמל הנוכחי וכן סמל ישן יותר הכולל שדה לבן ובו עץ אורן ירוק, וכן עוגן שסביבו שם המדינה "מיין" (MAINE - באותיות גדולות) ומוטו המדינה.
דגל מדינת נברסקה הוא דגל כחול שבמרכזו סמל מדינת נברסקה.
את הדגל עיצב ג' לויד מקמאסטר.
המדינה אימצה את הדגל הנוכחי בשנת 1925, אך אימוץ הדגל הרשמי אירע רק בשנת 1963. בכך הייתה נברסקה אחת המדינות האחרונות לאמץ דגל רשמי.
דגל מדינת מרילנד מבוסס על נסי המשפחה של ג'ורג' קלוורט, הברון הראשון של בולטימור.
דגל מדינת מרילנד הוא הדגל היחיד של מדינה בארצות הברית המבוסס על הרלדיקה בריטית.
הדגל אומץ על ידי מרילנד ב-25 בנובמבר 1904.
דגלו של קלוורט מורכב משני סוגים של סמלים: אלה של משפחת קלוורט (המסמלים גדר מגן, לזכר הסתערות על ביצורים בעת קרב) ואלה של משפחת אימו, שושלת קרוסלנד, המורכב מצלבים שבקצהם כדוריות.
קלוורט היה מייסד המושבה מרילנד, שממנה צמחה המדינה.
דגל מדינת מיסיסיפי הוא דגל פסים אנכיים שבמרכזו מגנוליה לבנה, הפרח הרשמי של המדינה.
מסביב לפרח כוכבים לבנים, ומעליו כוכב צהוב החצוי ב-5 קצותיו.
מתחת לפרח נכתב המוטו של ארצות הברית – In God We Trust.
לדגל שני פסים אדומים, שני פסים צהובים דקים, ופס כחול במרכזו ועליו הפרח.
הדגל נבחר ב-3 בנובמבר 2020 כדגלה החדש של המדינה.
הדגל הקודם אומץ בשנת 1894, וכלל שלושה פסים אופקיים, אדום תחתון, לבן אמצעי וכחול עליון, כצבעי דגל ארצות הברית.
בפינה השמאלית הופיע דגל המערכה של הקונפדרציה, ריבוע אדום שבתוכו X כחול מרוצף בכוכבים לבנים.
גובה הדגל היה 2/3 מאורכו.
ב-17 באפריל 2001 נערך משאל עם על הצעה להחליף את הדגל בדגל אחר, בו לא יופיע דגל הקונפדרציה.
ההצעה נפלה ברוב של 64%.
הדגל בוטל ב-30 ביוני 2020 על ידי צו של מושל המדינה, זאת בעקבות הביקורת הציבורית על השימוש בסמלי הקונפדרציה, שהתעוררה מחדש עם מחאות ג'ורג' פלויד.
נקבע כי דגל המדינה יוחלף בדגל שאינו כולל את דגל הקונפדרציה.
את דגל המדינה החדש עיצבה ועדה שהוקמה לנושא, והוא מעוטר במגנוליה לבנה, הפרח הרשמי של המדינה.
נוסח ההצהרה לדגל של מיסיסיפי הוא:
"אני מצדיע לדגל מיסיסיפי ולמדינה הריבונית אותה הוא מייצג עם גאווה בהיסטוריה שלה והישגיה ועם ביטחון בעתידה תחת ההנחיה של האל הכול יכול."
דגל מדינת מסצ'וסטס מציג משני צדיו, על רקע לבן, את שלט האצולה של מסצ'וטס.
שלט האצולה מציג על רקע כחול אינדיאני נושא חץ וקשת.
החץ מופנה כלפי מטה כסמל לשלום.
כוכב לבן מופיע על השלט משמאל לראש האינדיאני.
מסביב לשלט יש סרט כחול עליו רשום המוטו של המדינה: "בכח החרב אנו מחפשים שלום, אך שלום רק עם חרות".
מעל לשלט מופיע ציצה: יד כפופה נושאת חרב.
הדגל אומץ באופן רשמי בשנת 1908, אך היה בשימוש לא רשמי מאז המהפכה האמריקאית.
עד שנת 1971, נשא הדגל בצד השני מגן כחול ועליו ארז הלבנון.
בשנת 1971 הדגל שונה כדי שיהיה זהה משני צדיו.
דגל מדינת מישיגן מציג על רקע כחול כהה את סמל המדינה.
סמל המדינה כולל שלט עליו מופיעה צללית אדם אשר ביד אחד מנופפת לשלום ובשנייה מחזיקה רובה.
האדם עומד על שפת ימה וברקע נראית השמש הזורחת.
הצללית מייצגת את החלוצים האמריקאים אשר נעו מערבה אל מרחבי מישיגן.
השלט מוחזק מימין ומשמאל על ידי האייליים: אייל קורא (מימין) ואייל קנדי (משמאל) המייצגים את מישיגן, ומעליו מרחף עיטם לבן-ראש המייצג את ארצות הברית.
על הדגל שלוש כתובות בלטינית:
E pluribus unum – על סרט אדום למעלה, שמשמעותו "מתוך רבים אחד" שהיה מוטו לא רשמי של ארצות הברית
Tuebor – על השלט עצמו, שמשמעותו "אגן על עצמי"
Si Quaeris Peninsulam Amoenam Circumspice – על סרט לבן מתחת לשלט, שמשמעותו "אם אתה מחפש חצי אי נעים, הסתכל סביבך" שהוא המוטו של מישיגן
הדגל הראשון של מישיגן הציג מצד אחד את סמל מישיגן עם חייל ואישה ומן הצד השני את תמונתו של מושל המדינה.
בשנת 1865 הדגל שונה ובמקום תמונת המושל הוצג סמל ארצות הברית.
הדגל הנוכחי אומץ באופן רשמי ב-1 באוגוסט 1911.
דגל מרטיניק אומץ בפברואר 2023 ומשמש כדגלה הרשמי של המחוז מעבר לים של צרפת - מרטיניק.
הוא מונף לצד דגל צרפת.
בעבר היו למרטיניק מספר דגלים כאשר המפורסם שבהם היה דגל הנחשים.
דגל הנחשים של מרטיניק שימש כדגל לא רשמי של הטריטוריה.
הדגל הונף לראשונה מכוח צו שהוצא ב-4 באוגוסט 1766 המורה על כלי שיט של מושבת מרטיניק ומושבת סנט לוסיה להניף דגל זה (כלי שיט של סנט לוסיה הניפו את הדגל כאשר הנחשים היו בצורת האות L על מנת לסמן את מוצאם).
הדגל כולל צלב לבן על רקע כחול כאשר במרכז כל רביע של הדגל מצוי נחש.
הנחשים הם גומצנים מהמין Bothrops lanceolatus, המצויים באי מרטיניק.
בשנת 2022 נערכה הצבעה על הדגל וההמנון של המחוז.
הדגל הנבחר הוכרז בינואר 2023, אך לאחר שהואשם בהעתקה ביקש יוצר הדגל הנבחר למשוך את העיצוב.
בעקבות זאת הוחלט שהאספה תבחר אם לאמץ את הדגל שהגיע למקום השני – דגל שהיה מוכר ובשימוש תומכי התנועה הלאומית במרטיניק.
הדגל אומץ על ידי האספה ב-2 בפברואר 2023.
דגל נאט"ו הוא דגלו הרשמי של ארגון האמנה הצפון-אטלנטית (נאט"ו).
עיצובו כולל רקע כחול (פנטון 280) ובמרכזו מוטענת שושנת רוחות לבנה, עיגול לבן סביבה וארבעה קווים לבנים היוצאים ממנה.
עיצובו דגל כחול המסמל את האוקיינוס האטלנטי, שושנת הרוחות הלבנה מסמלת את שאיפת הארגון לשלום עולמי והעיגול הלבן שסביבה מסמל את אחדותה של הברית.
הדגל מתואר כדגל כחול כהה (קוד פנטון 280) עליו שושנת רוחות לבנה, סביבה עיגול לבן ומתוך קודקודיה יוצאים 4 קווים לבנים.
יחידות מידה רוחב הדגל 400גובה הדגל 300גודל שושנת הרוחות 150קוטרו של העיגול 115הרווח בין קרני השושנה לקווים 10המרחק בין הקווים לגבולות הדגל 30
דגל מדינת מינסוטה הוא דגל בצבע תכלת עם צורה מהקצה השמאלי של הדגל (המוט) המייצגת את צורתה של מינסוטה, כאשר כוכב מייצג את כוכב הצפון.
הדגל הקודם, שהיה בשימוש עד 2024, עוצב במקור בשנת 1893 על ידי אמיליה הייד סנטר ממיניאפוליס.
במקור, צד אחד של הדגל היה לבן והצד השני כחול.
כמו כן, הכוכבים לא היו בתוך טבעת לבנה, אלא ישר על הרקע, וסרט אדום הופיע בתחתית הדגל ביחד עם הכיתוב "מינסוטה".
בשנת 1957 שונה הדגל למתכונת חדשה כדי שיהיה יותר פשוט.
בשנת 1983 שונה סמל המדינה ובהתאם גם הדגל השתנה, ומאז הוא היה בשימוש עד 11 במאי 2024, אז הוכרז הדגל החדש שנבחר לאחר תחרות.
דגל מדינת מיזורי עוצב על ידי גברת מרי אליזבט אוליבר, אשת סנאטור המדינה, בשנת 1913. הדגל אושר ולא שונה מאז.
הדגל כולל שלושה פסים אופקיים בצבעים אדום, לבן וכחול.
הם מסמלים אומץ, טוהר, ערנות וצדק.
הצבעים גם מסמלים שמדינת מיזורי הייתה פעם חלק מרכישת לואיזיאנה.
במרכז הפס הלבן ממוקמת החותמת של המדינה.
סביב החותמת 24 כוכבים המסמלים את מדינת מיזורי כמדינה ה-24 של ארצות הברית.
דגל נוחות הוא השתייכותו הלאומית של כלי שיט, דהיינו המדינה בה רשום כלי השיט, השונה מן ההשתייכות הלאומית של בעליו.
המונח דגל נוחות נמצא בשימוש מאז שנות ה-50 של המאה ה-20 ומקורו בדגל שמניף כלי שיט לצורך זיהוי המדינה שבה הוא רשום.
מדינת הרישום היא הקובעת את המסגרת החוקית לתפעול כלי השיט והיא הרלוונטית באותם מקרים שבהם האונייה מובאת לדין.
בתחילת המאה ה-21 למעלה ממחצית אוניות ציי הסוחר בעולם (על פי מדדי מעמס) רשומות בהסדרים של דגלי נוחות, אשר לעיתים כינוים הוא "רישום פתוח" .
אחת הדוגמאות הבולטות המביאות לרישום אונייה בדגל נוחות היא העובדה שממשלת ארצות הברית מטילה מכס בשיעור 50% על תיקונים המבוצעים מחוץ לנמלי ארצות הברית, באוניות המניפות דגל אמריקאי.
עליית הגלובליזציה שינתה את מפת הסחר העולמי והביאה לשינויים אף בבעלות ובהפעלת אוניות סוחר.
חברות הספנות המסורתיות, אשר היו לעיתים קרובות בבעלות משפחתית, נעלמו מן העולם.
את מקומן תפסו תאגידי ספנות רב-לאומיים, אשר אף צוותיהן רב-לאומיים.
האונייה Belen Quezada הייתה האונייה הזרה הראשונה אשר זכתה לרישום פנמי בשנת 1919. מספר אוניות בבעלות אמריקאית באו בעקבותיה בשנת 1922. רישום האוניות הזרות בפנמה הלך וגדל בתקופת 15 השנה הבאות, הרבה בזכות אוניות אירופיות אשר בעליהן בחרו ברישום זה.
בסוף שנות ה-40 הביעו מספר בעלי אוניות חוסר שביעות רצון מן הרישום הפנמי והחל חיפוש אחר דגל נוחות חליפי, אשר יתחרה בדגל הפנמי.
בשנת 1948 נוסד רישום אוניות זרות בליבריה, זאת בעזרת אנשי עסקים אמריקאים.
סטברוס ניארכוס, איל ספנות יווני נודע במחצית השנייה של המאה ה-20, רשם את האונייה הזרה הראשונה בליבריה, בשנת 1949. בעלי אוניות רבים באו בעקבותיו, והרישום הליברי גדל באיטיות עד שהחל מתחרה ברישום הפנמי.
רישום אוניות זרות מהווה מקור הכנסה למדינה.
כך בשנת 2008 הביא רישום אוניות להכנסה של 19 מיליון דולר לליבריה, בה רשומות נכון לשנה זו כ-2,600 אוניות בבעלות זרה.
נכון לשנת 2022, שלוש המדינות שבהן המספר הגדול ביותר של אוניות ברישום זר הן פנמה (עם 9,595 אוניות), ליבריה (עם 4,295 אוניות), ואיי מרשל (4,313 אוניות).
מבין שלוש אלה, אוניות ברישום של ליבריה ואיי בהאמה נמצאו כאוניות שבטיחותן מעל הממוצע על פי בדיקות ארגוני בטיחות ימית בינלאומיים.
דגל מקלנבורג-מערב פומרניה הוא דגלה של המדינה הגרמנית מקלנבורג-מערב פומרניה.
הוא כולל שלושה פסים אופקיים כחול-לבן-אדום כאשר הפס הלבן חצוי במרכזו בפס צהוב.
לדגל קיימת גרסה לשימוש ממשל המדינה המושחתת בראש של שור שחור ומוכתר ובגריפון אדום.
הדגל אושר בידי ממשלת מקלנבורג-מערב פומרניה בחוק הסמלים הלאומיים של המדינה מה-29 בינואר 1991 עם נפילתה של חומת ברלין ואיחודה של גרמניה.
בחירת הצבעים לדגל נובעת מאיחוד בין צבעי מקלנבורג (אדום-צהוב-כחול) לבין צבעי מערב פומרניה (כחול ולבן).
דגל נווארה (ספרדית: Bandera de Navarra) הוא דגלה של הקהילה האוטונומית הספרדית נווארה.
עיצובו של הדגל הוא דגל אדום המוטען בסמל הקהילה - מגן אדום עם קשר של שרשראות זהב המציג דוגמת רשת של צלב ישר, ואכלסוני עם אבן ברקת במכרז, המוכתר בכתר מלכותי המסמל את הממלכה העתיקה של נווארה.
הדגל הוכר כדגל הקהילה ב-10 באוגוסט 1982 תחת סעיף 7.2 של החוק לשיפור המשטר של נווארה וצוין כי
האזכור הראשון של הצבע האדום בו צבועים רקעו של הדגל ושטחו של המגן הוא בצבעי הכומתות האדומות של חייליו של שארל השני, מלך נווארה אשר לחמו כנגד צרפת במאה ה-14. בנוסף, מסר לואיס קוראה, הכרוניקן של דוכס אלבה, דיווח כי בעת כיבושה של נווארה בשנת 1512 .
דגל נוויס הוא הדגל הרשמי של האי נוויס, חלק מסנט קיטס ונוויס באנטילים הקטנים שבקריביים.
הדגל משלב בתוכו את דגל סנט קיטס ונוויס המופיע בקנטון הדגל (הרביע העליון הקרוב לניצב הדגל).
יתרת הדגל בעלת רקע צהוב (שדה זהב) המסמל את אור השמש.
במרכז הדגל משולש ירוק שבמרכזו משולש לבן.
המשולש המייצג את צורתו החרוטית של הר הגעש פסגת נוויס במרכז האי.
הפס הכחול המסמל את הים הקריבי (במספר גרסאות של הדגל צבוע הפס בצבע שחור).
צבעו הירוק של המשולש מסמל את היערות של גדות ההר, ואילו המשולש הלבן מסמל את השלג שבראש ההר, או את העננים המכסים את פסגתו.
דגל מנסטר הוא דגלה ההיסטורי של הפרובינציה האירית מנסטר.
הדגל הוא דגל צבוע בתכלת או כחול ומוטען במרכזו בשלושה כתרים בצבע זהב.
הדגל הכחול עם שלושת הכתרים תועד לראשונה במאה ה-16 אולם מוטיב שלושת הכתרים קדום בהרבה.
שלושת הכתרים מייצגים את שלוש הממלכות אשר הרכיבו את ממלכת מנסטר ההיסטורית: תרמונד, דזמונד ואורמונד.
הדגל משולב בדגל ארבע הפרובינציות ברבע השני (ימני עליון) לשם יצוגה של הפרובינציה כאחת מארבע הפרובינציות ההיסטוריות של אירלנד.
דגל מיוט הוא דגל לא רשמי המייצג את האי מיוט.
הוא דגל לבן ועליו סמל מיוט המורכב ממגן בצורת ענן, משני צדדיו סוסוני ים, בתחתיתו המוטו "Ra hichiri" ("אנחנו על המשמר"), ומעליו שם האי באותיות אדומות.
דגל נגורנו קרבאך הוא דגלה הלאומי של רפובליקת נגורנו קרבאך.
הדגל אומץ ב-2 ביוני 1992. עיצובו הוא טריקולור המורכב משלושה פסים אופקיים בצבעים אדום, כחול וכתום, בדומה לדגל ארמניה.
הטריקולור מוטען בדוגמה משוננת בצבע לבן המסמלת את ההפרדה של נגורנו קרבאך מארמניה והשאיפה להתאחד עם המולדת ארמניה.
הדוגמה הלבנה מסמלת גם את המורשת הארמנית, התרבות ואוכלוסיית האזור ומייצגת את נגורנו קרבאך כאזור מופרד של ארמניה בעזרת הצורה המשולשת והזיגזג.
הדוגמה הלבנה דומה גם לדוגמות המופיעות בשטיחים מקומיים, סמל לזהות לאומית.
דגל מלייה, מובלעת ספרדית בצפון אפריקה, מוסדר במאמר השלישי בהצהרת האוטונומיה של מלייה, החוק האורגני 2/1995, מ-13 במרץ, שמתאר אותו כ"כחול השמיים המסורתי עם מגן העיר במרכז".
יחס הדגל הוא 2:3, והוא מורכב מרקע כחול בהיר שבמרכזו סמל העיר שגובל בשני עמודי הרקולס, אותם ניתן לראות גם בדגל ספרד.
"דגל נולד" הוא מחזה משנת 1946 שדגל ביצירת בית לאומי לעם היהודי בארץ ישראל כשהייתה נתונה תחת המנדט הבריטי.
צוות השחקנים כלל את פול מוני, סיליה אדלר ומרלון ברנדו.
המחזה עלה לראשונה תיאטראות ברודוויי ב-4 בספטמבר 1946. הוא נכתב על ידי בן הכט ובוים על ידי לותר אדלר , עם מוזיקה מאת קורט וייל.
המחזה הופק על ידי הליגה האמריקאית למען פלסטין החופשית, ארגון בראשות הלל קוק (הידוע באמריקה בשם האנגלי פיטר ברגסון), כדי לגייס כספים למטרות ציוניות.
המחזה מבוסס על שלוש דמויות ראשיות, כששחקנים נוספים משחקים תפקידי משנה.
טוביה וזלדה (אותם גילמו בברודוויי פול מוני וסליה אדלר) הם ניצולי מחנה ההשמדה טרבלינקה המנסים לנסוע לארץ ישראל בהיותה תחת המנדט הבריטי.
לצידם משחק דייוויד, בגילומו של מרלון ברנדו כניצול שואה צעיר וזועם.
המחזה נפתח בהצגת טוביה וזלדה המקיימים את טקס קבלת השבת במסעם בליל שישי.
זלדה מדליקה נרות על מצבה שבורה, ולאחר תפילות השבת, שוקע טוביה בחלום על עיר הולדתו, כפי שהייתה טרם חורבנה בידי הנאצים.
בהמשך מוצג רצף חלומות, שבו טוביה מדמיין חזיונות של שאול ודוד מלכי ישראל, ולבסוף רואה את עצמו ניצב בפני מועצת הביטחון של האומות המאוחדות, ומבקש את הקמתה של מולדת יהודית בארץ ישראל, אך דבריו אינם זוכים למענה.
טוביה מתעורר ומגלה כי זלדה נפטרה במהלך הלילה.
הוא אומר קדיש, ולאחר מכן ניצב מול מלאך המוות, שהגיע גם לקחת את נפשו.
טוביה נפרד מדוד, ובעוד דוד מהרהר בהתאבדות, מופיעים שלושה חיילים יהודים, המייצגים את ארגוני ההגנה, האצ"ל והלח"י.
החיילים מפצירים בו להצטרף למאבקם ואומרים לו: "האם אינך שומע את התותחים שלנו, דוד?
אנו נלחמים בבריטים – בבריטים הערמומיים והחזקים.
אנו מדברים אליהם בשפה יהודית חדשה, שפת התותחים.
איננו משליכים עוד תפילות או דמעות על העולם; אנו יורים כדורים ומבצעים מטחים.
אנו מבטיחים לחטוף את מולדתנו מציפורני הבריטים."
בפרק הסיום של המחזה, דוד נושא נאום פרו-ציוני לוהט, חוצה גשר אל תוך ארץ ישראל, ועם צלילי "התקווה" ויריות ברקע, מרים את טלית התפילה של טוביה כדגל מאולתר ויוצא למלחמה.
"דגל נולד" הופק על ידי הליגה האמריקאית למען פלסטין חופשית (ALFP) הפרו-ציונית במטרה לגייס תמיכה כספית ופוליטית למטרות ציוניות, כולל שילוח יהודים מאירופה.
ה-AFLP הייתה גלויה לחלוטין לגבי מניעיה הפוליטיים – בחומרי הפרסום נכתב:
בקידום המחזה, ניסתה קבוצת ברגסון להשוות את הארגונים הציוניים בארץ ישראל לפטריוטים של המהפכה האמריקאית.
שער התוכנית הציג שלושה ציונים – אחד עם רובה, אחד עם מעדר ואחד עם דגל ציוני – מעל שלוש דמויות מהפכניות אמריקאיות.
פרסומות השתמשו בסיסמה "1776 בארץ ישראל!", הציגו את חברי האצ"ל כ"נתן היילס של ימינו", רמזו ל"מיסוי ללא ייצוג" בארץ ישראל, וציטטו את משפטו של תומאס ג'פרסון, "התנגדות לעריצות היא ציות לאלוהים".
כאשר טוביה חולם על פנייה בפני האומות המאוחדות, הוא משווה את ארץ ישראל בשנות ה-40 למושבות האמריקאיות בשנות ה-70 של המאה ה-18. "דגל נולד" הוצג בשש ערים בצפון אמריקה וגייס יותר מ-400,000 דולר עבור ALFP, סכום הכסף הגדול ביותר שהשיגה אי פעם.
ברנדו כבר נבחר ל"שחקן המבטיח ביותר של ברודוויי" על תפקידו כקצין ותיק מיוסר ב"טראקליין קפה", אך המחזה לא זכה להצלחה מסחרית וברנדו היה עדיין צעיר, יחסית לא ידוע וחסר אמצעים.
ברנדו טען כי לניצולי השואה מגיע אדמה משלהם שבה יוכלו לחיות בחופשיות; הוא קיבל רק את התשלום המינימלי של הון עצמי של השחקן, כך שיותר מההכנסות מ"דגל נולד" יוכלו להגיע למטרות ציוניות.
בתגובה למחזה, שעלה ב-5 בספטמבר 1946, כתב ברנרד לרנר ב"אטלנטיק סיטי ג'ואיש רקורד" בהקשר שלאחר מלחמת העולם השנייה:
לאחר שהמחזה התגלה כפופולרי ביותר, ההופעה בברודוויי הוארכה ואורגנה סיבוב הופעות.
ועדת החסות כללה אנשים בולטים רבים, ביניהם המלחין ליאונרד ברנשטיין, הסופר ליון פויכטוונגר, ראש עיריית ניו יורק ויליאם או'דוויר ואלינור רוזוולט.
לאחר ההצגה בברודוויי, "דגל נולד" הוצג בשיקגו, דטרויט, פילדלפיה ובוסטון.
הוא עמד להיות גם מוצג בתיאטרון הלאומי בוושינגטון הבירה.
עם זאת, בשל האיסור על שחורים להגיע לבתי הקולנוע והתיאטראות בוושינגטון הוחלט המחזה לתיאטרון מרילנד בבולטימור.
רכבת מיוחדת הביאה חברי קונגרס להופעה.
הליגה האמריקאית לפלסטין החופשית וה-NAACP שיתפו פעולה כדי לנצל את ההזדמנות לאלץ את הנהלת תיאטרון מרילנד לבטל את מדיניות ההפרדה הגזעית שלה (שחורים מוגבלים למרפסת) למשך כל ההצגה, מה שנחשב, בהקשר של התקופה, לניצחון לזכויות האזרח.
דגל סינגפור הוא דגלה הלאומי של סינגפור.
הדגל המודרני הראשון של אזור סינגפור אומץ בימי מושבות המצרים, שכללה את סינגפור לצד מלאיה הבריטית.
דגל המושבה כלל את דגל הממלכה המאוחדת בפינה השמאלית העליונה, לצד שלושה כתרים על צורה דמוית Y מהופך שייצגו את סינגפור, מלאקה ופננג.
ב־1946 אימצה מושבת הכתר סינגפור דגל שדמה לדגל המושבה, אך הוצב בו כתר אחד בלבד.
דגל סינגפור אומץ ב־3 בדצמבר 1959, לאחר הקמת ממשל עצמי בסינגפור.
הדגל לא השתנה ב־1963, בהצטרפות סינגפור למלזיה או עם פרישתה ממנה ב־1965.
דגל סינגפור מורכב משני חצאים שווים, אדום מעל לבן.
האדום מסמל את אחווה אוניברסלית והשוויון בין בני האדם; והלבן - טוהר ומוסריות.
בפינה השמאלית-עליונה, ישנו סהר לבן וחמישה כוכבים לבנים שיוצרים מעגל.
הסהר מסמל אומה צעירה מתעוררת.
חמשת הכוכבים מסמלים את האידיאלים של סינגפור: דמוקרטיה, שלום, קידמה, צדק ושוויון.
דגל ניו זילנד הוא דגלה הלאומי של ניו זילנד אשר מבוסס על עיצובו של הנס הבריטי הכחול – דגל הממלכה המאוחדת בקנטון (הרביע העליון הקרוב לניצב) על גבי שדה כחול – עם הטבעה של ארבעה כוכבים אדומים בעלי חמישה קודקודים הממוסגרים בשפה לבנה ומסמלים את קבוצת הכוכבים הצלב הדרומי.
דגלה הלאומי הראשון של ניו זילנד אומץ טרם הפיכתה של ניו זילנד למושבה בריטית ונבחר על ידי מועצה של ראשי שבטים מאורים בשנת 1834. הדגל הנבחר היה דגל צלב ג'ורג' הקדוש עם צלב נוסף בקנטון וארבעה כוכבים על רקע כחול.
לאחר ייסודה של המושבה ב-1841 החל השימוש בניסים בריטיים במימי ניו זילנד.
הדגל הנוכחי עוצב והוצג לראשונה בשנת 1869, ונועד במקור לשימוש ימי.
הוא אומץ רשמית כדגל הלאום בשנת 1902.
דגל זה מציג את הצלב הדרומי כפי שמופיע בניו זילנד (כפי שמוצג גם על דגל אוסטרליה) אך מופיעים רק ארבעה מתוך חמשת כוכבי הקבוצה.
כל כוכב בגודל מעט שונה.
דגל הממלכה המאוחדת אשר בקנטון מתזכר את עברה הקולוניאלי של ניו זילנד ואת קשריה לבריטניה.
עיצובו של הדגל הניו זילנדי מבוסס על עיצובו של הנס הכחול הבריטי – דגל הממלכה המאוחדת בקנטון ושדה כחול עם הטבעה של סמל או יצוג המדינה.
השדה בדגל הניו זילנדי מושחת בארבעה כוכבים מחומשים בצבע אדום ממוסגרים בלבן המייצגים את מערכת הכוכבים הצלב הדרומי.
עיצוב זה נקבע ב"חוק הנס של ניו זילנד" מה-12 ביוני 1902 המתאר את הדגל כ
על פי משרד התרבות והמסורת צבעו הכחול המלכותי של הדגל מסמל את המים הכחולים של הים ואת השמיים הבהירים המקיפים את האיים, הכוכבים מייצגים את מיקומה של המדינה בדרום האוקיינוס השקט, ודגל הממלכה המאוחדת נותן הכרה ליסודות ההיסטוריים של ניו זילנד כקולוניה בריטית וכדומיניון.
בלאזון הדגל מפורט בגאזט של ניו זילנד מהתאריך 27 ביוני 1902 אשר מתאר את עיצובו של הדגל, מיקומי הכוכבים ואת גוני הצבעים:
צבעי הדגל זהים לצבעי דגל הממלכה המאוחדת ומתוארים בטבלה להלן:
הצורך בדגל ייחודי לניו זילנד התעורר לראשונה כאשר ספינת הסוחר "סר ג'ורג' מוראי" אשר נבנתה בהוקיאנגה נתפסה בידי רשויות המכס בנמל סידני שכן הפליגה ללא כל דגל לאומי או רישום.
תפיסתה של הספינה ארעה בשעה שעל סיפונה שהו שני ראשי שבטים מאורים רמי דרג, ומעצרה של הספינה עורר זעם בקרב האוכלוסייה המאורית אך ללא כל דגל אשר יונף עליה, הספינה הוסיפה להיות תחת מעצר.
בחודש מאי 1833 הגיע למפרץ האיים ג'יימס באזבי כנציגו הרשמי של המלך הבריטי לאיי ניו זילנד.
אף על פי שניו זילנד לא הייתה טריטוריה בריטית, למושל ניו סאות' ויילס הייתה השליטה בפעילותם של המתיישבים הבריטיים באי והוא נדרש על ידי בוסבי ובעלי האונייה התפוסה לתת את דעתו בנושא.
ההצעה הראשונה מטעם השלטונות הבריטיים הגיעה בינואר 1834, הטיוטה כללה דגל לבן עליו ארבעה פסים רוחביים כחולים, ודגל הממלכה המאוחדת בקנטון.
הצעה זאת נדחתה על ידי בובסי וויליאמס עקב החשש כי מתגובת ראשי השבטים המאוריים להיעדרו של הצבע האדום בעיצובו של הדגל, שכן הצבע האדום נחשב מכובד בקרב המאורים.
ויליאמס התבקש להכין עיצובים חלופיים לדגל ושלוש טיוטות נשלחו לסידני פרי ניסיונו של ויליאמס כקצין בצי המלכותי.
ב-20 במרץ 1834 נתכנסו עשרים וחמישה ראשי שבטים מאורים מצפונו של האי הצפוני בואיטנגי על מנת לבחור דגל לניו זילנד.
בחירתו של הדגל וטקס הנפתו התקיימו בנוכחותם של מתיישבים בריטים, מסיונרים ומפקדי ספינות בריטיות ואמריקניות.
הדגל הנבחר, אשר הושפע מעיצובו של דגל המסיונרים אשר פעלו באיים, הונף על ראש תורן בליווי מטח כבוד בן 21 תותחי ספינת מלחמה בריטית.
ברבות הימים שמו של הדגל נטבע כדגל השבטים המאוחדים של ניו זילנד.
הצורך בדגל התעורר לא רק בגלל תפיסתם של ספינות ניו זילנדיות בסידני, אלא גם כסמל לעצמאות אשר הוכרזה על ידי ראשי השבטים המאורים שנה מאוחר יותר.
עיצובו של הדגל היה עיצוב צלב ג'ורג' הקדוש - דגל לבן במרכזו צלב אדום, בעל צלב אדום נוסף בקנטון, ממוסגר בשחור ומוקף ברקע כחול, במרכזם של הריבועים הכחולים שובצו ארבעה כוכבים מתומנים לבנים.
לאחר החתימה על הסכם ואיטנגי בשנת 1840 אשר סיפח את האיים הניו זילנדיים לאימפריה הבריטית, שימש היוניון ג'ק כדגלה של ניו זילנד לשימוש ביבשה מתוקף היותו דגל האימפריה.
בים הונפו הניסים הבריטיים הרלוונטיים עד חקיקתו של חוק הגנת הצי הקולוניאלי בשנת 1865. למרות זאת, רבים המשיכו להניף את דגל השבטים המאוחדים על ספינות סוחר ניו זילנדיות ובמקרים רבים גם על היבשה.
כך לדוגמה, על התיישבות חברת ניו זילנד בולינגטון הונף דגל איחוד השבטים עד הגעתה של פקודה מפורשת מהמושל ויליאם הובסון ב-1841 להחלפתו ביוניון ג'ק.
היוניון ג'ק שימש בתפקידו עד חקיקת "חוק הנס של ניו זילנד" של שנת 1902, עת הוחלף בדגל המבוסס על הנס הכחול.
הדגל הניו זילנדי הראשון אשר עיצובו התבסס על הנס הכחול הבריטי נכנס לשימוש בשנת 1867 לאחר חוק הגנת הצי הקולוניאלי אשר הנחה את כל הספינות אשר בשירות ממשלות המושבות להניף נס כחול עם הטבעה של סמל המושבה.
לניו זילנד לא היה סמל מושבה או שלט אצולה בשלב זה ועל כן הניפו ספינות בשירות ממשלתה נס כחול נקי.
אולם לאחר ביקורת שנשמעה מצד ספינות בשירות ממשלת בריטניה, הונחתה הממשלה הניו זילנדית לתקן דגל שיעמוד בקנה אחד עם החוק, דגל זה היה נס כחול אשר הושחת באותיות "NZ" בצבע אדום עם מסגרת לבנה.
עיצוב זה שרד תקופה קצרה ובשנת 1869 הוחלף בעיצוב הקודם של ארבעה כוכבים על ההינף.
הדגל שימש באופן רשמי למרות סימון ספינות בים, אך בהדרגה הפך השימוש על היבשה לנפוץ אף על פי שהיוניון ג'ק שמר על מעמדו כדגל הרשמי והחוקי של ניו זילנד.
עם הכנסת קוד איתות ימי חדש לשימוש בשנת 1899 חל בלבול נוסף שכן הקוד קבע דגל נוסף למטרות איתות אשר הכוכבים שבו צוירו בתוך דיסקה לבנה.
השימוש בדגל זה נפוץ גם הוא לתחומי היבשה ותרם לבלבול סביב שאלת הדגל הנכון ליצוגה של ניו זילנד.
עם תחילת מלחמת הבורים בדרום אפריקה והתעוררות הלאומיות הניו זילנדי הובא נושא הדגל להכרעתו של ראש הממשלה ריצ'רד סדון, אשר הממשלה בראשותו העבירה את הצעת חוק ניסים וסמלים אשר אושרה על ידי המלך אדוארד השביעי ב-24 במרץ 1902 והגדירה את הדגל הנוכחי כדגל הלאומי של ניו זילנד.
משאל עם על החלפת הדגל
בשנת 2014 הודיע ראש ממשלת ניו זילנד ג'ון קי על עריכת משאל עם להחלפת דגל ניו זילנד במטרה ליצור דגל לאומי ללא הסתמכות על סמלים בריטיים.
בעבר אמר קי שיתמוך בדגל עם עלה שרך כסוף (שמהווה סמל לאומי בניו זילנד) על רקע שחור.
לאורך ההיסטוריה היו מספר הצעות להציב את שרך הכסף על הדגל בשילוב או במקום הדגל הקיים, אף אחד מהם לא עבר.
במשאל עם שנערך מה-20 בנובמבר עד ה-11 בדצמבר 2015 הוצעו חמש אפשרויות תחלופה לדגל המדינה.
אפשרות א' נבחרה לקראת משאל עם סופי שייערך מה-3 במרץ עד ה-24 במרץ 2016 ויקבע האם יאומץ למדינה דגל חדש.
במשאל העם נקבע ברוב של 57% לשמר את הדגל הקיים.
האפשרויות שהוצעו במשאל העם כתחליף לדגל הקיים
הדגל הלאומי מוגדר רשמית בחוק הגנת דגלים, סמלים ושמות, 1981. סעיף 5 (2) קובע כי הוא יהיה "הסמל של הממלכה, הממשלה והעם של ניו זילנד".
ממשלת ניו זילנד מעודדת את אזרחי הממלכה להניף את הדגל הלאומי במהלך חגים ומועדים אחדים המשמשים לציון אירועים לאומיים.
25 באפריל - יום אנזא"ק
יום שני הראשון בחודש יוני - יום הולדתה הרשמי של מלכת ניו זילנד
24 באוקטובר - יום האומות המאוחדות
יום שני הרביעי בחודש אוקטובר - יום העבודה
14 בנובמבר - יום הולדתו של צ'ארלס, נסיך ויילס
דגל נורווגיה (בנורווגית: Norges flagg ובנורווגית חדשה: Det norske flagget) הוא דגלה הלאומי של נורווגיה.
עיצובו הוא צלב נורדי המורכב מצלב כחול מוקף בתוך צלב לבן, על רקע אדום.
החלק האנכי של הצלב מקביל לצד התורן בסגנון הדנבּרוֹוּ, דגל דנמרק.
מהמאה ה-16 ועד 1814 השתמשה נורווגיה באותו דגל כמו דנמרק, שכן המדינות היו מאוחדות.
בשנת 1814 אימצה נורווגיה העצמאית את הדגל הדני שבו היה ממוקם אריה נורווגי סמוך לתורן.
דגל זה היה בשימוש עד 1821. ב-1814 אוחדה נורווגיה עם שוודיה, ובשנת 1815 הוצג דגל משותף לשתי המדינות - דגל שוודיה המסורתי, עם צלב לבן על רקע אדום בפינה השמאלית העליונה (הקנטון).
עיצוב זה היה בשימוש דגלים ממשלתיים ודגל אוניות צי הסוחר שעברו את כף פיניסטר.
דגל נורווגי ייחודי עוצב בשנת 1821 על ידי פרדריק מלצר, חבר הסטורטינג (הפרלמנט הנורווגי).
בתחילה השתמשו בעיצוב החדש רק במימי הים הצפוני, שכן לנורווגיה לא היה הסכם עם שודדי ים של צפון אפריקה.
בשנת 1844 הוחלף הצלב הלבן בקנטון של שני דגלי המדינות עם סמל האיחוד השוודי-נורווגי, סמל המשלב את הצבעים השוודים והנורווגים.
הסמל כונה בפי רבים ה"סילדסלאטן", בשל העובדה שהוא דומה לסלט מליח.
עם אובדן התמיכה באיחוד עם שוודיה בקרב העם הנורווגי, הסיר הפרלמנט הנורווגי את סמל האיחוד מהדגל הלאומי ודגלי ספינות צי הסוחר בשנת 1898. עם פירוק האיחוד בשנת 1905 הוסר הסמל גם מדגל המדינה.
שוודיה שמרה את הסמל בדגלה עד 1906.
פרדריק מלצר חש שהדגל צריך לכלול צלב נוצרי בתוכו, כמו שאר דגלי מדינות סקנדינביה (שוודיה ודנמרק).
מדינות דמוקרטיות רבות כגון ארצות הברית, הולנד, וצרפת השתמשו בצבעים אדום, לבן וכחול, ולכן, כחלק מרצונו של מלצר לסמל את בחירתה של נרווגיה בחופש, השתמש בצבעים אלה בדגל.
מלצר בנה את העיצוב שלו על בסיס הדגל הדני, שהיה גם דגל נורווגיה עד 1814. הצלב הכחול הוא התייחסות לצבע הכחול של הדגל השוודי.
דגל ניגריה הוא דגלה הלאומי של ניגריה.
הוא עוצב בשנת 1958 והונף לראשונה באופן רשמי ב-2 באוקטובר 1959.
המעצב היה סטודנט מאיבדאן בשם מייקל טאיוון אקינקונמי.
דגל נמיביה אומץ ב-21 במרץ 1990, לאחר קבלת העצמאות מדרום אפריקה.
צבעיו העיקריים של הדגל נלקחו מדגל ה-SWAPO, ראשי תיבות של South West African People's Organization (התנועה העממית של דרום מערב אפריקה) - תנועת השחרור החשובה ביותר בנמיביה.
דגל זה אומץ בשנת 1971 והוא מורכב מפסים אלכסוניים בצבעים כחול-אדום-ירוק, שהם הצבעים החשובים של האובאמבו, הקבוצה האתנית הגדולה במדינה.
יושב ראש הוועדה שבחרה את הדגל מתוך 850 הצעות שהוגשו לה, הסביר את משמעות הצבעים:
אדום - מייצג את אזרחי נמיביה, ומסמל את גבורתם ואת נחישותם לבנות עתיד של שוויון הזדמנות לכל.
לבן - מסמל שלום ואחדות.
ירוק - מסמל את החקלאות של נמיביה.
כחול - מסמל את השמיים ואת האוקיינוס האטלנטי שלחופו שוכנת המדינה, את משאבי המים היקרים ואת הגשם.
דגל נפאל הוא דגלה של הרפובליקה הפדרלית הדמוקרטית של נפאל.
דגל זה הוא הדגל הלאומי הלא-מרובע היחיד בעולם.
הדגל הוא שילוב מפושט של שני נסים מענפים שונים של השליטים הקודמים, שושלת ראנה.
הדגל אומץ, עם כינונה של ממשלה חוקתית חדשה, ב־6 בדצמבר 1962. הנסים, כל אחד בנפרד, היו בשימוש בשתי המאות האחרונות והנס הכפול מאז המאה ה-19. השפה הכחולה מסמלת שלום וצבע השני הוא הצבע הלאומי של נפאל.
שני הסמלים המלכותיים הוכרזו כמסמלים את התקווה שנפאל תחזיק מעמד לפחות כמו הירח והשמש.
דגל סוריה החופשית הוא דגלה הלאומי דה פקטו של סוריה, מאז החלפת השלטון ב-2024. דגל זה מורכב משלושה פסים אופקיים בצבעי ירוק, לבן ושחור, ובמרכזו שלושה כוכבים בצבע אדום.
קודם לכן, משנת 1980 ועד נפילת משטר אל-אסד בדצמבר 2024, דגלה הלאומי של סוריה היה הדגל ששימש קודם לכן את הרפובליקה הערבית המאוחדת בשנים 1958–1961, דגל אשר מורכב משלושה פסים אופקיים בצבעי אדום, לבן ושחור, ובמרכזו שני כוכבים בצבע ירוק.
הדגל צבוע בצבעי הלאומיות הכלל-ערבית – הצבע הירוק מסמל את האסלאם והראשידון, הצבע האדום מסמל את דם השהיד, הצבע הלבן מסמל את שושלת בית אומיה והצבע השחור מסמל את שושלת בית עבאס.
בדגל הקודם, שני הכוכבים שבמרכז ייצגו במקור את סוריה ומצרים, שהיו חברות ברפובליקה הערבית המאוחדת.
בדגל הנוכחי, שלושת הכוכבים האדומים מייצגים את חלקי סוריה השונים כאשר הכוכב הראשון מייצג את המחוזות ההיסטוריים חלב, דמשק ודיר א-זור, הכוכב השני מייצג את הר הבשן והכוכב השלישי מייצג את אזור סנג'ק לטקיה.
לאורך השנים השתנה הדגל הסורי מספר רב של פעמים.
לראשונה עוצב הדגל הסורי בשנת 1920, כאשר ממלכת סוריה עמדה תחת שלטון ההאשמי.
דגם זה אומץ מאוחר יותר על ידי ירדן.
תחת שלטון המנדט הצרפתי השתנה עיצובו של הדגל בשנים 1925–1936 והוא נצבע בצבעי הרפובליקה הצרפתית – אדום, לבן וכחול.
במקביל נעשה שימוש במספר דגלים נוספים למחוזות שונים במדינה.
בשנת 1946, עם הכרזת העצמאות הרשמית של סוריה, השתנה הדגל פעם נוספת.
בשנים 1958–1961, תחת שלטון הרפובליקה הערבית המאוחדת, אומץ דגם אחר שמאוחר יותר (בשנים 1980–2024) שימש גם כדגלה הלאומי של סוריה.
עם התפרקות הרפובליקה הערבית המאוחדת שונה הדגל מחדש.
לאחר עליית מפלגת הבעת' לשלטון השתנה עיצובו של הדגל מספר פעמים ב-1963 וב-1972 (עקב אישור איחוד הרפובליקות הערביות).
ב-1980 אימצה סוריה מחדש את הדגם של דגל הרפובליקה הערבית המאוחדת.
החל מראשית מלחמת האזרחים הסורית הניפו המורדים דגל עם שלושה כוכבים במקום שניים ועם נפילת משטר אסד ב-2024 החלו להניף את הדגל גם על מבני משטר.
דגל סודאן הוא דגלה הלאומי של סודאן.
הדגל הוא דגל טריקולור בצבעי הלאומיות הכלל-ערבית: אדום, לבן ושחור.
עד המהפכה הצבאית של 1969 דגל סודאן היה דגל טריקולור בצבעים הכלל-אפריקאיים: כחול, צהוב וירוק.
הצבע האדום מסמל את המאבק של סודאן להקמת אומה ערבית גדולה.
הלבן מסמל את האסלאם, את השלום, את האור והאהבה.
השחור מסמל את המהפכה בסודאן, והירוק מסמל עושר וחקלאות.
דגל סיישל הוא דגלה הלאומי של סיישל.
צבעי הדגל מסמלים את עתידה של המדינה ואת תנועתה של המדינה לעבר הקדמה והפיתוח בעתיד.
הצבע הכחול מסמל את השמיים ואת האוקיינוס ההודי, בו מצויים האיים; הצהוב מסמל את השמש הנותנת אור וחיים; האדום את תושבי האיים העובדים יחד למען עתיד של אחדות ואהבה; הלבן מסמל צדק חברתי והרמוניה, והירוק מסמל את האיים ואת הצומח בהם.
הדגל המקורי של האיים אומץ עם קבלת עצמאות האיים ב־29 ביוני 1976. בשנת 1977, עם הפלת הנשיא ג'יימס מאנצ'ם על ידי פרנס אלברט רנה, הוחלף הדגל בדגל המפלגה העממית המאוחדת של סיישל, שהוחלף בשנת 1996 בדגל הנוכחי.
דגל סלובניה (בסלובנית: Zastava Slovenije) הוא דגלה הלאומי של סלובניה.
עיצובו טריקולור המורכב משלושה פסים אופקיים בצבעי הלאומיות הכלל-סלאבית: לבן, כחול ואדום, כשסמל סלובניה ממוקם בקנטון (הפינה השמאלית העליונה), על רקע הפסים הלבנים והכחולים.
לסמל צורת מגן, והוא מורכב מציור של שלוש פסגות הרים לבנים על רקע כחול, שמתחתיהן שני קווים גליים כחולים.
מעל לפסגות ממוקמים שלושה כוכבים משושים בצבע זהב, המסודרים בצורת משולש.
הפסגות מייצגות את הר טריגלב, הפסגה הגבוהה בסלובניה, הקווים הכחולים מייצגים את הים האדריאטי ונהרות מקומיים, והכוכבים לקוחים מסמל רוזני סלג'ה, שושלת אצילים סלובנית חזקה בחלק המאוחר של המאה ה-14, ובתחילת המאה ה-15.
צבעי הדגל הם פאן-סלביים, אך שימשו כבר בסמלים מוקדמים יותר של סלובניה, ונחשבו לצבעיה הלאומיים גם לפני שהשתמשו בהם בדגל.
הדגל בעיצובו הבסיסי הנוכחי עוצב בשנת 1848, במהלך מאורעות אביב העמים באירופה, כחלק מהמאבק של העמים הסלאבים באימפריה האוסטרו-הונגרית.
עיצוב הדגל הושפע מדגל רוסיה.
הדגל המשיך להיות מזוהה עם סלובניה במהלך התקופה שסלובניה היוותה חלק מיוגוסלביה.
בשנת 1945 הוצב כוכב אדום על הדגל ששימש את הרפובליקה הסוציאליסטית של סלובניה.
לאחר שסלובניה זכתה לעצמאות מיוגוסלביה, הכוכב הוסר והסמל החדש הוסף במקומו.
הדגל אומץ באופן רשמי ב-27 ביוני 1991.
ב-2005 החלה ממשלת סלובניה במערכה שתכליתה לשנות או להחליף לגמרי את הדגל, כדי להגביר את ההכרה הבינלאומית בסלובניה, ובמיוחד כדי להבדילה מסלובקיה והדגל שלה.
דגל סלובקיה אומץ ב-1 בינואר 1992. הגרסה המקורית לא כללה את הסמל, (צלב לורן שמזוהה יותר עם צבא צרפת החופשית.) שהוסף ב-3 בספטמבר באותה שנה.
דגל זה, כמו הדגלים של שאר המדינות הסלאביות, הוא דגל טריקולור הכולל את צבעי הלאומיות הכלל-סלאבית: אדום, לבן וכחול - בדומה לדגל רוסיה.
דגל סאו טומה ופרינסיפה אומץ ב-5 בנובמבר 1975.
צבעי הדגל הם הצבעים הכלל-אפריקאיים.
הדגל מורכב משלושה פסים - שנים ירוקים (בחלקו העליון והתחתון של הדגל) ופס צהוב במרכז הדגל.
בקרבת הניצב מצוי משולש אדום.
על הפס הצהוב שני כוכבים שחורים.
המשולש האדום מסמל את מאבקה של סאו טומה ופרינסיפה לעצמאות.
שני הכוכבים השחורים מסמלים את שני האיים העיקריים של המדינה.
דגל ניקרגואה אומץ ב-27 באוגוסט 1971. הוא מבוסס על דגל הפרובינציות המאוחדות של מרכז אמריקה ועל דגלה של ארגנטינה.
דגל סורינאם מורכב מחמישה פסים אופקיים בצבעים (מלמעלה למטה): ירוק לבן אדום לבן ירוק, ביחס עובי 2-1-4-1-2. במרכז הפס האדום ישנו כוכב בעל חמישה קודקודים בצבע צהוב.
דגל סומליה אומץ ב-12 באוקטובר 1954.
הדגל היה אמור להיות דגלה של סומלילנד הבריטית אבל כשסומלילנד הבריטית וסומלילנד האיטלקית אוחדו הדגל שימש את המדינה המאוחדת.
הדגל דומה לדגל האו"ם זה שהשיג לסומליה את עצמאותה מאיטליה ובריטניה לאות תודה.
חמשת קצוות הכוכב מייצגים את האזורים בהם חי העם הסומלי הנקרא גם בשם 'סומליה הגדולה'.
חמשת האזורים הם: סומלילנד הבריטית, סומלילנד האיטלקית, סומלילנד הצרפתית (ג'יבוטי), מחוז סומאלי שבאתיופיה וחלקים ממזרח וצפון קניה.
ארמון המושל במוגדישו היה הבניין הראשון בו הונף הדגל.
דגל ניז'ר אומץ בשנת 1959 קודם לקבלת עצמאות ממערב אפריקה הצרפתית.
בדגל שלושה צבעים, על מנת להזכיר את דגל שלושת הצבעים הצרפתי.
הפס הכתום בראש הסמל מסמל את חלקה הצפוני של המדינה, בו מצוי מדבר הסהרה.
הפס הלבן במרכז הסמל מסמל טוהר, והפס הירוק מסמל את האזור הפורה בסמוך לנהר ניז'ר וכן מסמל תקווה.
העיגול במרכז הדגל מסמל את השמש.
הדגל דומה לדגל הודו - אך הדבר מקרי.
דגל זה מכיל את הריכוז השני הגדול ביותר של הצבע הכתום (אחרי דגל בהוטן) – 38.5% ממנו צבועים בכתום.
דגל סיירה לאון אומץ רשמית ב-27 באפריל 1961. הדגל הוא טריקולור בצבעים ירוק, לבן וכחול.
דגל ניו ברנזוויק מורכב מהמגן המופיע במרכז סמל ניו ברנזוויק.
הדגל הוכרז רשמית כדגל הפרובינציה ב-24 בפברואר 1965.
האריה המוזהב שבראש הדגל מסמל את קשרי הפרובינציה עם בראונשווייג בגרמניה, וכן את שלט האצולה של מלך אנגליה.
האונייה הספרדית שעל הדגל מסמלת את תעשיית בניית הספינות שהייתה אחת התעשיות העיקריות של הפרובינציה בעבר.
דגל פרובינציית ניופאונדלנד ולברדור הנוכחי עוצב בשנת 1980 על ידי האמן הניופאונדלנדי כריסטופר פראט.
העיצוב אושר על ידי בית המחוקקים של ניופאונדלנד ב-28 במאי 1980 והוצג לראשונה ב-24 ביוני 1980.
הצבע הכחול מסמל את הים, הלבן את השלג והקרח, האדום מסמל את המאמץ והמאבק של תושבי ניופאונדלנד ולברדור, וצבע הזהב מסמל את הביטחון העצמי של תושבי הפרובינציה.
המשולש הכחול נותן אזכור של כבוד לדגל בריטניה, ומזכיר את המסורת הבריטית של ניופאונדלנד ולברדור.
שני המשולשים האדומים מסמלים את שני אזורי הפרובינציה - היבשה והאי,
והחץ המוזהב מסמל עתיד טוב יותר.
בין השנים 1840 ו-1931 דגל ניופאונדלנד היה טריקולור בצבעים ירוק, לבן וורוד.
מקורו בעיר סיינט ג'ונס בשנת 1840 והוא עוצב על ידי הבישוף הקתולי של ניופאונדלנד - מיקל אנתוני פלמינג.
הדגל מסמל את המסורות של הקהילות הקתולית והפרוטסטנטית להתחרות אחת לשנה במשיכת גזרי עצים - הפרוטסטנטים סימנו את העצים שלהם בצבע ורוד, בעוד שהאירים הקתולים סימנו את העצים שהם משכו בירוק.
על מנת למנוע חיכוכים בין הקהילות התערב הבישוף והציע שלפרובינציה יהיה דגל אחד משותף בו הוורוד והירוק מופרדים על ידי צבע לבן שמסמל את השלום.
הוורוד מסמל את בית טיודור הבריטי, והירוק את פטריק הקדוש, הקדוש המגן על אירלנד.
הלבן מסמל את אנדרו הקדוש - הקדוש המגן על סקוטלנד.
בשנת 1931 אימצה פרובינציית ניופאונדלנד את דגל הממלכה המאוחדת.
דגל ניופאונדלנד הצרפתית (דגל טֶרְנֶב)
דגל הפדרציה של דוברי הצרפתית של ניופאונדלנד (טרנב - Terre-Neuve) מתבסס על דגל שלושת הצבעים של צרפת, ובו שלושה צבעים:
על הדגל שני מפרשים כאשר על העליון זרד ועל התחתון פרח המצוירים בשחור.
המפרשים מייצגים את ארץ הבסקים ואת חבל ברטאן שבצרפת ואת הדייגים הצרפתיים שהגיעו לאזור זה בשנת 1504 והתיישבו בו.
הצהוב לקוח מהכוכב של דגל אקדיה והזרד הוא סמל לברדור.
דגל זה אומץ בשנת 1949. הלבן מסמל את השלג, הכחול מסמל את הים, הנהרות והאוקיינוס, שהדייג בהם מהווה את עיקר כלכלתה של לברדור.
הזרד מסמל את העבר והעתיק.
הענפים הקצרים מסמלים את קשיי העבר והענפים הארוכים מסמלים את התקווה לעתיד.
שלושת הענפים הנמצאים בקצה הזרד מסמלים את שלושת העמים שמתגוררים בלברדור: האינו, האינואיט והלבנים.
שלושתם יוצאים מענף אחד - המסמל שכל בני האדם שווים.
דגל טריטוריית נונאווט הוכרז ב-1 באפריל 1999 עם הקמת טריטוריית נונאווט, הטריטוריה החדשה ביותר של קנדה.
בדגל מצויר אינוקשוק אדום, אשר בשפת האינוקטיטוט פירושו "כמו בן אדם", הוא סמן אבנים מאוזנות ואנדרטה, שימש במשך מאות שנים כדי לנווט את האינואיטים ברחבי טונדרה ארקטית העקרה או לסמן מקומות קדושים ומיוחדים.
הצבעים האדום (של הפסל) והלבן (הרקע מימין לפסל בדגל) מייצגים את צבעיו הרשמיים של דגל קנדה.
הצבע הלבן מייצג גם את הנוף הארקטי הנפוץ בצפון המדינה.
צבע הזהב מסמל את העושר של האדמה העשירה במחצבים ובאוצרות טבע.
הכוכב הוא Niqirtsuituq, או כוכב הצפון באינוקטיטוט (בכחול), שימש במשך מאות שנים כנקודת ניווט.
הוא גם מייצג את מנהיגותם של הצעירים.
דגל ניו מקסיקו כולל בתוכו סמל שמש אדומה מסמלי האינדיאנים של זיה על פני רקע צהוב.
הצבעים הם צבעי איזבלה הראשונה מלכת ספרד אשר בשמה כבשו הקונקיסטאדורים את האזור.
במשך 14 השנים הראשונות של המדינה לא היה למדינה דגל.
בעת תערוכת פנמה קליפורניה של 1915 באולם הראשי הוצגו כל דגלי המדינות.
בהיעדר דגל לניו מקסיקו הוצג דגל לא רשמי הכולל רקע כחול ודגל ארצות הברית בפינה השמאלית העליונה, וכן כיתוב "ניו מקסיקו" ו-"47" (בשל היותה של המדינה - המדינה ה-47), באותיות כסופות, וסמל המדינה בפינה השמאלית התחתונה.
בשנת 1920 לחצו בנות המהפכה האמריקנית לבחירת דגל למדינה, ובתחרות שנערכה נבחרה הצעתו של ד"ר הארי מרה מסנטה פה.
ד"ר מרה היה ארכאולוג שחקר את האינדיאנים מפואבלו זיה ואת סמליהם שמצא על גבי כלי חרס.
הסמל מורכב מארבעה קווים הפונים לארבעה כיוונים.
המספר ארבע היה קדוש לזיה, וכולל מעגל המחבר את ארבעת האלמנטים וארבע רוחות השמים.
בשנים האחרונות ביקשו האינדיאנים של הזיה להסיר את סמלם המקודש מהסמל, אולם בקשותיהם לא נענו.
דגל מדינת ניו יורק הוא דגל כחול המוטען בסמל מדינת ניו יורק.
השלט כולל שתי דמויות התומכות במגן, משמאל - אלת החירות הנושאת בידה מטה, ועליו מצנפת פריגית.
רגלה השמאלית של חירות דורכת על כתר.
מימין תומכת במגן האבירים אלת הצדק, שעיניה מכוסות והיא מחזיקה בידה מאזניים וחרב.
על המגן מתואר נהר ההדסון ומעל המגון מתואר גלובוס המציג את חצי הכדור המערבי, ועליו עומד עיטם לבן-ראש - סמל ארצות הברית.
שתי הספינות השטות בנהר מייצגות הן מסחר פנים מדינתי והן מסחר בינלאומי.
מתחת המגן כתוב מוטו המדינה: "אקסלסיור" (Excelsior) מקורו במילה הלטינית שמשמעה - "גבוה יותר".
דגל מדינת ניו המפשייר הוא דגל כחול שבמרכזו סמל המדינה.
הסמל מציג את הפריגטה (תלת תרנית) אוניית ארצות הברית ראלי משנת 1776 שנבנתה במספנות פורטסמות' כאחת משלוש עשרה הספינות שמומנו על ידי הקונגרס הקונטיננטלי עבור צי ארצות הברית.
הדגל אומץ בשנת 1909 ונחשב אחד מעשרת הדגלים הגרועים ביותר בארצות הברית על פי סקר שנערך בשנת 2001.
דגל ניו סאות' ויילס אומץ רשמית כדגל מדינת ניו סאות' ויילס שבאוסטרליה, על ידי ממשל המדינה, בשנת 1876.
הדגל הוא נס כחול בריטי שבמרכזו עיגול לבן ובאמצעו צלב ג'ורג' הקדוש.
במרכז הצלב מצויר אריה מוזהב פוסע ועל כל אחת מזרועות הצלב כוכב מוזהב בן שמונה פינות.
הדגל אומץ בשל ביקורת של הימיה הבריטית על הדגל הקודם של המדינה, שהיה זהה לדגל ויקטוריה.
הדגל עוצב על ידי האדריכל ג'יימס ברנט ורב החובל פרנסיס היקסון.
אף שלא ניתן הסבר לסמלי הדגל, הסמלים שעל הנס הכחול הם צורה פשוטה של סמל ניו סאות' ויילס מאותה עת.
הדגל הראשון של ניו סאות' ויילס אומץ בשנת 1867 לערך.
דגל זה היה נס כחול שעליו האותיות NSW במרכז הדגל.
דגל זה עוצב בעקבות חוק ההגנה הימית הקולוניאלית של שנת 1865 אשר הורה שכל כלי השיט הימיים יניפו נס כחול שעליו סמל או שם המושבה.
בשנת 1870 אימצה המושבה דגל שהיה כמעט זהה לדגל של המושבה ויקטוריה.
דגל זה היה נס כחול שעליו הצלב הדרומי ומעליו כתר.
ההבדל היחיד בין דגל זה לדגל ויקטוריה היה שהכוכבים היו בצבע זהב במקום לבן, ומספר הפינות של הכוכבים (שנע בין חמש לתשע) היה שונה.
דגל מדינת ניו ג'רזי הוא דגל זהוב שבמרכזו סמל מדינת ניו ג'רזי.
הדגל נקבע בהחלטה של האספה הכללית של ניו ג'רזי מה-11 במרץ 1896 כדגל המדינה.
צבע הרקע מקורו בהוראה של ג'ורג' וושינגטון מה-2 באוקטובר 1779 לחיילי הגדוד הקונטיננטלי של ניו ג'רזי ללבוש מדים בצבע כחול כהה (צבע "ג'רזי") עם חזית בצבע זהוב.
ב-28 בפברואר 1780 ניתנה הוראה שכל גדוד מדינתי יישא דגל שרקעו הוא בצבע חזית המדים.
דגל סומלילנד הוא דגלה של סומלילנד שהיא חלקה הבריטי לשעבר של סומליה.
הוא הונף באופן רשמי לראשונה ב־14 באוקטובר 1996, כאשר אושר על ידי האספה הלאומית של סומלילנד.
סומלילנד הכריזה על עצמאותה ב־18 במאי 1991, אולם עד היום (2025) עדיין לא הכירה בה כמעט אף מדינה בעולם (מלבד ישראל).
הדגל מכיל את הצבעים המזהים את הפאן־ערביות: ירוק, שחור, לבן ואדום.
על הפס הירוק מופיעה הכרזת האמונה האיסלמית, שהאדה, באותיות לבנות.
אותו כיתוב מופיע אף על דגל ערב הסעודית.
על הפס הלבן מופיע כוכב מחומש, המצביע על חמשת האזורים בהם חיים בני העם הסומלי.
חמשת האזורים הללו הם: סומלילנד הבריטית, סומלילנד האיטלקית, סומלילנד הצרפתית (ג'יבוטי), מדינת סומלי שבאתיופיה וצפון מזרח קניה.
ב־31 במאי 2001 אושרה החוקה של הרפובליקה של סומלילנד.
סעיף 7 בחוקה, אשר כותרתו: "הדגל, הסמל וההמנון הלאומי" קובע:
הצבע האדום - דמם של הנופלים למען העצמאות
הכוכב השחור - אובדן החלום של סומליה הגדולה
כאשר בריטניה סיפחה את השטח שכלל את סומלילנד בשנת 1903, הם יצרו במקום מדינת חסות בריטית (פרוטקטורט) אשר הפכה לחלק מן האימפריה הבריטית.
הבריטים ייחסו חשיבות רבה לאזור הגאוגרפי של סומלילנד לצורך הקשר המסחרי עם הודו ומצרים.
הבריטים קבעו למקום, ששמו הרשמי היה סומלילנד הבריטית, דגל חדש.
כמו ברוב מדינות חבר העמים הבריטי אף בדגלה של סומלילנד הבריטית היה רקע כחול כהה ועליו בפינתו השמאלית העליונה דגל הממלכה המאוחדת.
על הדגל הופיעה גם תמונה של קודו (סוג של אנטילופה הנפוצה באזור זה), זאת על רקע אליפסה לבנה.
הדגל הונף על ספינות הצי הסומלי וכן על בנייני ממשלה בסומלילנד הבריטית.
בשנת 1950 השתנה סמלה של מדינת החסות, סומלילנד הבריטית, ועקב כך השתנה גם דגלה.
הדגל עדיין נושא דגל קטן של הממלכה המאוחדת.
אולם, תמונתו של הקודו הוסרה ועתה מופיע רק ראש האנטילופה, מעל מגן מלכותי, כשהוא מביט היישר אל הצופה.
בין קרני האנטילופה מופיע סמל כתר המלכות כדי לסמל את המשפחה המלכותית ואת האימפריה הבריטית.
המגן המלכותי עצמו לשלושה, פס אופקי זהוב ומתחתיו חלוקה אנכית לצבעים ירוק וכחול.
על הרקע הזהוב מגן של צ'יף סומלי לפני שתי חניתות מוצלבות שחודן פונה כלפי מטה.
על הרקע הירוק מופיע צריח מסגד לבן.
על הרקע הכחול מופיע ציור של סירת דאו ערבית במפרש מלא על גלי הים, מתחתיה עוגן זהוב.
דגל זה כאמור הונף משך תקופה קצרה בלבד, היות שב־26 ביוני 1960 הוכרזה עצמאותה של סומלילנד וביום 1 ביולי, אותה שנה, אוחדה סומלילנד עם סומליה.
דגל ניואה אומץ רשמית בשנת 1975. בקנטון (הרביע העליון בצד הניצב) הדגל מצוי היוניון ג'ק שבמרכזו כוכב צהוב על רקע עיגול כחול.
ארבעה כוכבים נוספים יוצרים צורת יהלום סביב הכוכב המרכזי.
הדגל דומה בעיצובו לנס אדום או כחול בריטיים, אולם יוצא דופן בצבעו הצהוב, וביוניון ג'ק עם הטבעה של עיטורי כוכבים.
הצבע הצהוב של השדה מייצג את "החום והידידות שבין ניואה לניו זילנד".
יש שיגידו כי מעצבי הדגל לא הכירו את הסמליות של דגל האיחוד שבקנטון ופשוט העבירו את כוכבי הצלב הדרומי של דגל ניו זילנד אל זרועותיו של צלב גאורגיוס הקדוש.
דגל סאבא אומץ רשמית ב-6 בדצמבר 1985 (היום הלאומי של האי סאבא).
הדגל נבחר מתוך 130 הצעות שהוגשה לוועדה שהוקמה לצורך בחירת הדגל.
באי נעשה שימוש בדגל הולנד החל משנת 1816 עת בו עבר האי לריבונות הולנד.
בשנת 1983 הפך האי סאבא לחלק מהאנטילים ההולנדיים ונעשה שימוש בדגל האנטילים ההולנדיים.
ב-15 באוקטובר 1984 החליטה מועצת האי על הקמת ועדה שתבחן את נושא הדגל, הסמל וההמנון של האי.
אספת האי קיבלה את ההצעה ב-18 בפברואר 1985 והוועדה חלה לפעול ב-1 במרץ 1985. בראשות הוועדה ישב ויל ג'ונסון, וחברי הוועדה היו פרנק האסל, פטסי ג'ונסון ושירלי סמית'.
130 הצעות הוגשו לוועדה מהן נבחר דגל בעיצובו של אדמונד ג'ונסון בן ה-18 תוב האי.
הדגל הונף לראשונה ב-6 בדצמבר 1985.
יחס הדגל הוא 2:3. בחלקו העליון של הדגל שני משולשים אדומים האחד בקצה השמאלי העליון והאחד בקצה הימני העליון, ובחלקו התחתון של הדגל שני משולשים כחולים - האחד בקצה הימני התחתון והשני בקצה השמאלי התחתון (דבר היוצר מעוין לבן במרכז הדגל).
במרכז הדגל כוכב זהוב בן חמישה קצוות.
הכוכב מסמל את האי סאבא, וצבעו מסמל שהאי יקר לתושביו, וכן את העושר של יופיו של האי, ואת התקווה לעתיד האי.
הצבעים כחול, לבן ואדום מסמלים את הקשר להולנד ולאנטילים ההולנדיים.
כמו כן הלבן מסמל שלום וחברות, האדום אחדות ואומץ, והכחול - את הים שמקיף את האי ואת השמיים (והאל שיצר את האי).
דגל נורדריין-וסטפאליה הוא דגלה של המדינה הגרמנית נורדריין-וסטפאליה.
הדגל הונף לראשונה בשנת 1948 עם כינונה של המדינה הגרמנית אך הוכר חוקית כדגל המדינה רק ב-10 במרץ 1953.
הטריקולור החלק משמש כדגל האזרחי של המדינה ואילו כדגל מדיני לשימושם של מוסדות הממשלה משמש דגל המושחת בסמל המדינה.
בחירת הצבעים נבעה משילוב בין דגלי הפרובינציות הפרוסיות ריין ווסטפאליה.
עיצובו של הדגל התבסס על עיצובו של הנס הבריטי האדום אשר היה בשימוש במושבות האנגליות פלימות' ובג'יימסטאון אשר יושבו בידי מהגרים אשר חלקם הגרו מאנגליה לעולם החדש בעקבות רדיפות דתיות.
בשנת 1636, הורה מושל הקולוניה ג'ון אנדיקוט, להסיר את צלב ג'ורג' הקדוש מן הדגלים אשר הונפו במושבה לאחר דרשה מפיו של רוג'ר ויליאמס (אשר גורש בהמשך מן המושבה בגלל דעותיו הליברליות והקים את מושבת רוד איילנד) אשר גינתה את הצלב כסמלו של האנטיכריסט.
דגל זה, שדה אדום עם קנטון לבן, שימש כדגלה הבלתי רשמי של מושבת מפרץ מסצ'וסטס במשך כ-50 שנה, והוא הפך פופולרי עד כי בשנת 1665 הנחה הנציב המלכותי כי על כוחות המיליציה וספינות המושבות להניף .
אולם, רק לאחר ירידת כוחם של הפוריטנים על דעותיהם של המתיישבים, חזר הצלב להופיע על דגלי המושבות, לעיתים בצירוף עץ מוטען בקנטון הצלב (האלון הוא סמל מסורתי של אנגליה).
משנת 1707 וחקיקתם של חוקי האיחוד אשר הובילו להקמתה של הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה, הוחלף הצלב ה אדום אשר בקנטון בדגל הממלכה המאוחדת בדגלים הימיים הבריטיים, ודגל בעל קנטון בצבעי דגל האיחוד, בצירוף עץ אורן בקנטון לבן החל להופיע ברחבי המושבות.
עם תחילתה של מלחמת העצמאות האמריקאית, הסירו חברי המיליצה של מסצ'וסטס את הצלבים מהקנטון, הגדילו את העץ ויצרו את גרסתו השלישית של דגל ניו אינגלנד במרידתם בשלטון הבריטי.
דגל שכזה מתואר בציורו של ג'ונתן טרומבל "הקרב על גבעת בנקר" משנת 1785.
דגל נשיא ארצות הברית הוא דגלו האישי של נשיא ארצות הברית הנושא את חותם הנשיא, מוקף ה-50 כוכבים על רקע כחול כהה.
חותם הנשיא נותר ללא כל שינוי מאז עיצובו בשנת 1945, אולם הדגל עצמו שונה פעמים רבות.
דגל זה מופיע לעיתים קרובות בתמונות רשמיות של הנשיא, או בהלוויות נשיאותיות.
להבדיל מדגלים אחרים, דגל הנשיא אינו מורד אף פעם לחצי התורן, גם במקרה של מות הנשיא המכהן.
דגל נשיא ארצות הברית אושר בהוראת ביצוע 10860.
דגל סלטה (בספרדית: Bandera de Salta) הוא דגלה של הפרובינציה הארגנטינאית סאלטה.
עיצובו הוא רקע בצבע בורדו עם שני פסים שחורים אופקיים ובמרכזו, מוקף במעגל של כ23 כוכבים משושים עם חור עגול, מוטען סמל סאלטה: שמש מאי במרכזו של כוכב משושה לבן המשובץ באליפסה בצבע תכלת.
צבעי הדגל מסמלים את הפונצ'ו המסורתי של הגאוצ'וס האופייניים לסלטה, 23 הכוכבים מסמלים את 23 מחלקות הפרובינציה ושמש מאי את מהפכת מאי של 1810.
הדגל זכה למעמד רשמי על פי חוק בשנת 1996 לאחר שזכה בתחרות עיצוב.
דגל נשיא רוסיה הוא דגלו האישי של נשיא רוסיה הנושא את סמל המדינה של הנשר הדו-ראשי על רקע הטריקולור הרוסי וצבעי הלאומיות הסלאבית.
הדגל הוצג בשנת 1996 והפך לדגל המפקד העליון בשנת 2009 והוא מופיע לעיתים קרובות בתמונות רשמיות של הנשיא ומונף על ספינות הצי כשהנשיא נמצא על סיפונן, הדגל משמש הן כדגל הנשיא והן כדגל המפקד העליון.
הדגל מונף תדיר מעל מעונות הרשמיים ורכביו של הנשיא, כמו גם מעל ארמון הסנאט בקרמלין כשהנשיא שוהה בו.
הדגל לעולם אינו מונף בחצי התורן ואינו קודם לדגל הלאומי בסדר החשיבות.
הדגל העירוני של ניו אורלינס הוא הדגל המייצג של העיר ניו אורלינס, לואיזיאנה, ארצות הברית.
לדגל שדה לבן גדול המכיל שלושה פלורס דה ליס והוא תחום בראשו בפס אדום ומלמטה בפס כחול.
נוכחותו של פלר דה ליס, תיאור מסוגנן של פרח וסמל צרפתי מסורתי, מדגימה את המורשת הצרפתית של העיר וקשרים חזקים עם צרפת.
עיריית ניו אורלינס אימצה את דגלה הרשמי לאחר שבחרה את תכנונה מתוך כמעט 400 רעיונות שהוגשו לוועדת דגל האזרח שלה לקראת החגיגה הדו-שנתית בעיר.
הדגל האדום, הלבן והכחול שעליו מוטבע פלורס דה ליס שילב את ערכת הצבעים המוצעת של הצעה אחת עם אלמנטים דקורטיביים מהאחר.
את ערכת הצבעים הפטריוטית הציע ברנרד בארי, שהועסק אז כחרט ב-AB Griswold and Co., תכשיטנים, ואת הרעיון של הפלורס דה-ליס מייחסים לגוסטב קורט, שרטט עם משרד האדריכלים דיבול, אוון וגולדשטיין.
הדגל הרשמי של העיר ניו אורלינס נבחר על ידי מועצת העיר בינואר 1918.
הרקע הלבן הוא סמל הצדק והשלטון, הפס הכחול מייצג חירות והפס האדום מייצג אחווה.
בנוסף אלה גם צבעי דגל צרפת.
השדה הלבן ארוך פי חמישה מהפסים.
שלושת פלורס דה-ליס המקובצים בצורה משולשת מייצגים את ניו אורלינס תחת עקרונות השלטון, החירות והאחווה.
דגל סגן נשיא ארצות הברית הוא דגלו האישי של סגן נשיא ארצות הברית הנושא את חותם סגן נשיא ארצות הברית, מוקף 4 כוכבים כחולים כהים בפינות על רקע לבן.
גרסת הדגל נשמרת בלשכת סגן הנשיא, לעיתים מוצגת על ידי סגן הנשיא בתמונות רשמיות ומונפת על רכבו של סגן הנשיא.
דגל סגן נשיא ארצות הברית אושר בהוראת ביצוע 11884.