tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בסרט מככבים אדם דווין, ג'פרי טמבור וגיליאן ג'ייקובס בתפקידים הראשיים, לצד נת'ניאל מקינטייר, קול סאנד, איזבלה קרמפ, ג'יי ג'יי טוטה, איזבלה אלוורז, האיידן קראופורד וביאנקה גראבה.
לאחר דחיות הקרנה והפצה רבות, הבכורה של הסרט הייתה בשירות הסטרימינג דיסני+ ב-14 באוגוסט 2020 בהפצת סרטי אולפני וולט דיסני.
בישראל הסרט הופץ בשירות עם דיבוב עברי כחלק מתכני הבכורה שלו ב-16 ביוני 2022. תקציב הסרט הוא 24 מיליון דולר, ואורכו כ-100 דקות.
הסרט מתחיל שמוצגים שני אישים.
הראשון הוא תיאו מוזס, קוסם צעיר ושאפתן שמתמודד עם מות אביו הטייס, אשר מצטרף למחנה קסמים לאחר שאמו רשמה אותו.
השני הוא אנדי טוקרמן, נהג מונית חסר מזל שהיה בעברו קוסם, אשר יש לו טינה לקריסטינה דרקווד, קוסמת מפורסמת שיש לה הופעת סולו מצליחה בלאס וגאס.
רוי פרסטון, מנהל המחנה, משכנע את אנדי שיהיה בו מדריך לאחר שהיה בו בילדותו, כאשר מדריכה בו גם דרקווד.
במחנה החניכים מחלוקים לארבע קבוצות שונות, אשר בסיומו יתחרו זאת מול זאת במופע קסמים, כאשר חניך אחד שיהיה מצטיין יותר מכולם יזכה בשרביט המוזהב.
אנדי נהפך למדריך של קבוצת הלבבות, שכוללת את תיאו; נתן ג'נקינס שאלרגי לדברים רבים; רות ברוסלבך שאובססיבית לארנבים; ג'וד קסלר שהוא בנו הפחות מוכשר של קוסם מפורסם; וורה קוסטה שהיא בעלת התנהגות אנטי-חברתית.
דרקווד היא מדריכת היהלומים, שכוללת את ויק, בריון שזכה בשנה שעברה בשרביט המוזהב, וג'אנל סנטוס שאוהבת את תיאו והוריה עשירים ואין להם זמן אליה.
בנוסף יש את קבוצת העלים בהדרכת קסרקס וקבוצת התלתנים בהדרכת לינה.
קבוצת הלבבות חסרי הניסיון לא מצליחים ללמוד קסמים, דבר שמסתכל את אנדי וגורם לו כמעט לעזוב, שלפתע גילה את קסמי הקלפים של תיאו.
נחוש לנצח את דרקווד, אנדי עוזר לקבוצה לממש את הכישרונות החבויים שלהם: ג'וד טוב בעיצוב תלבושות, רות טובה בלעשות קסמים עם ציפורים על פני ארנבות, נתן מסוגל לבצע חישובים מסובכים במהירות וורה מתחילה להתיידד.
בין אנדי לתיאו נרקמת ידידות, כאשר אנדי משתף אותו שהוא ודרקווד היו בעבר חניכים ביחד במחנה והפכו לזוג וגם לשותפים בתחום הקוסמות, אך הכל השתבש כשהיא קיבלה עסקת טלוויזיה מאחורי גבו והקריירה שלה פרחה בזמן שהוא נקלע לאפלולית.
לאחר שברחה מכל פעילויות המחנה ולא שיתפה פעולה, ג'אנל מחליטה לתת הזדמנות לקסם בזכות דרקווד.
כשקבוצת הלבבות מגיעים לחדר האוכל עם תלבושות חדשות שג'וד עיצב, ויק מנסה להשפיל את נתן ללא הצלחה בזכות תיאו.
בתגובה לכך ויק שורף לכאורה את הקלפים של תיאו, אשר קיבל מתנה מאביו שהכיר לו את הקסם.
בלילה, קבוצת היהלומים גנבו והרסו את כל הציוד של קבוצת הלבבות, לכן אנדי לקח אותם לעיר כדי שיוכלו להתאמן עם כל מה שהם יכולים למצוא.
אנדי מתעמת עם דרקווד על מה שהקבוצה שלה עשתה, והיא הסבירה לו שהיא נזפה בהם על כך.
כמו כן, היא מספרת את האמת מאחורי מה שקרה ביניהם - היא ניסתה לשאת ולתת את העסקה עבור שניהם, אך לא הצליחה.
בהמשך דרקווד הזמינה לאנדי מופע בלאס ואגס, כאשר בעידודו של פרסטון הוא מסכים להזדמנות בידיעה שהוא יחמיץ את האימונים הסופיים של קבוצתו לקראת התחרות.
פרסטון מודיע לקבוצת הלבבות שאנדי נסע, ובגלל שהמופע שלו היה מוצלח הוא יבצע מופע נוסף שיתרחש בזמן התחרות, דבר שבגללו הוא לא יהיה איתם.
משפחות התלמידים, כולל הוריה של ג'אנל, הגיעו למופע התחרות.
בלי אנדי שם תיאו מרגיש לחוץ, אך בזכות עידוד מפרסטון הוא נרגע.
תיאו מופיע ועוזר להביא את הניצחון לקבוצתו, כאשר אנדי צפה בכל לאחר שביטל את הופעתו.
את השרביט המוזהב קיבלה ג'אנל.
בסיום המחנה אנדי נשכר להיות מנהל הכישרונות שלו ומתפייס עם דרקווד, כמו כן ויק מתנצל במפני תיאו ומחזיר לו את קלפיו שלא נהרסו.
בנוסף דיבבו בדיבוב העברי אורי זלצמן בתור בחור, אלונה אלכסנדר בתור בחורה, יעל עמית בתור אישה מבוגרת וערן מור בתור כרוז.
הסרט הופק על ידי Walt Disney Pictures ו-Team Todd, כאשר הטיוטה הראשונית שלו נכתבה על ידי גייב סאקס וג'ף ג'ודה, שלקחו חלק בכתיבת שני הסרטים הראשונים בסדרת הסרטים "יומנו של חנון".
באוגוסט 2014 נודע שסטיב מרטין וסטיוארט זיכרמן כתבו טיוטה שנייה לסרט, בה מסופר על בנקאי ישר שמחליט לחזור למחנה הקסמים מנעוריו, אליו הגיע כילד ביישן מאוד.
ביולי 2016 פורסם שמאט ספייסר ומקס וינקלר כותבים טיוטה שלישית לסרט, בה העלילה מתמקדת בבנקאי עצבני שאחרי שהרס את עתידו בלהיות קוסם בלאס וגאס, הוא מקבל הזמנות שנייה כשנהפך למדריך במחנה קסמים במערב התיכון שעומד לפשוט את הרגל.
בספטמבר 2016 הוכרז שמיכה פיצרמן-בלו ונוח הרפסטר עובדים על הטיוטה הרביעית לסרט, בה בנקאי נוקשה חוזר למחנה קסמים בו השתתף כנער בתור מדריך לקבוצה של חניכים צעירים שלא טובים בקסמים.
עוד הוכרז שהוא יבוים על ידי מרק ווטרס ויופק על ידי סוזן טוד.
בנובמבר 2016 הוכרז שדן גראגור ודאג מאנד כתבו את הטיוטה החמישית לתסריט הסופי של הסרט.
בנובמבר 2016 נודע שהמפיקים בפועל של הסרט הם סאקס וג'ודה, לאחר שכתבו את הטיוטה הראשונית של הסרט, כאשר נודע בינואר 2017 שיפיקו בפועל את הסרט גם מריו איסקוביץ' וג'סיקה טוצ'ינסקי.
באוגוסט 2017 הוכרז שהסרט יולחן על ידי רולף קנט.
הסרט נערך על ידי ברוס גרין ורוברט מלינה.
באוגוסט 2014 פורסם שמרטין, אשר החל את דרכו בשואו ביזנס כקוסם רחוב בדיסנילנד, יגלם את הדמות הראשית בסרט.
בנובמבר 2016 נודע שמרטין לא ישתתף בסרט ושאת הדמות הראשית יגלם אדם דווין, כמו כן נודע שגם ג'פרי טמבור ישתתף בסרט.
בהמשך החודש הוכרז שישתתפו בסרט גם גיליאן ג'ייקובס וקול סאנד.
בינואר 2017 הוכרז שג'יי ג'יי טוטה ישתתף גם בסרט, כאשר זו ההפקה הקולנועית האחרונה שלו לפני שיצא מהארון בפומבי כאישה טרנסית.
עוד באותו חודש נודע צוות השחקנים באופן מלא, אשר כולל גם את נת'ניאל מקינטייר, איזבלה קרמפ, איזבלה אלוורז, האיידן קראופורד, ביאנקה גראבה ולוני חביס.
הסרט צולם על ידי תיאו ואן דה סנדה.
בנובמבר 2016 נודע שהצילומים מתוכננים להתחיל בתחילת דצמבר בלוס אנג'לס וסביבתה, כאשר בסופו של דבר הצילום העיקרי החל ב-10 בינואר 2017. רוב הקסמים שהופיעו בסרט נעשו ללא אפקטים מיוחדים, כאשר כמה שבועות לפני תחילת הצילומים השחקנים למדו אותם מהקוסמים המובילים בעולם בבית ספר לקסמים.
אחד הקוסמים כולל את ג'סטין וילמן שיש לו הופעת קמע בסרט בתור אחד מהנוסעים במונית של אנדי.
הסרט בהתחלה נועד להיות מוקרן בבתי הקולנוע, כאשר בינואר 2017 נודע שהוא יוקרן באותה שנה בהפצת סרטי אולפני וולט דיסני.
בהמשך הקרנת הבכורה של הסרט נדחתה ל-6 באפריל 2018, ולאחר מכן ל-3 באוגוסט באותה שנה.
בספטמבר 2017 נודע שהסרט יצא מלוח הזמנים של חברת וולט דיסני, כאשר לאחר מכן מספר האשמות על הטרדה מינית ומילולית סביב טמבור עיכבו את הסרט ללא הגבלת זמן.
בפברואר 2018 נודע שהיציאה לאקרנים של הסרט לקולנוע בוטלה, ובמקום זה הוא יעלה לשירות הסטרימינג של החברה שהיה באותה תקופה ללא שם ולימים נקרא "דיסני+".
זהו הסרט השלישי שנועד להיות מוקרן בקולנוע ובמקום זאת עלה לשירות הסטרימינג, לאחר הסרטים "נואל" (2019) ו"ארטמיס פאול" (2020).
ביוני 2020 נודע שהסרט יעלה לשירות בחודש יולי, דבר שלבסוף לא קרה.
עם זאת, בחודש יולי נודע שהסרט יעלה לשירות ב-14 באוגוסט, כאשר ארבעה ימים לפני כן, ב-10 באוגוסט, פורסם הטריילר שלו.
בישראל הסרט הופץ בשירות בדיבוב עברי עם בואו לארץ כחלק מתכני הבכורה שלו ב-16 ביוני 2022.
כחלק מהקיצוצים של חברת וולט דיסני, ב-26 במאי 2023 הסרט הוסר משירות הסטרימינג יחד עם עשרות תכנים נוספים, בטענה שרבים לא צפו בהם והנוכחות שלהם בשירות כרכה עלויות רבות.
קייט ארבלנד מאתר "IndieWire" נתנה לסרט דירוג C, ציינה שהקונספט של מחנה קיץ הוא מקורי, והצהירה שלסרט יש כמה רגעים הומוריסטיים, כשטענה גם שהסרט מספק שיעורים מוסריים שניתן לתפוס בקלות יחד עם עלילה צפויה.
מקסנס וינסנט כתב באתר "מדיום" שהסרט מלא בדמויות קלישאתיות ושהתסריט חסר מקוריות ומשעמם.
המחלקה לעניינים חוץ ומסחר היא המשרד הממשלתי של ממשלת אוסטרליה האחראית לניהול קשרי החוץ של אוסטרליה, כולל דיפלומטיה בינלאומית, מדיניות חוץ, סחר בינלאומי, ותחום הסיוע החוץ.
המחלקה עוסקת בניהול קשרים עם מדינות אחרות, טיפול בנושאים של שלום וביטחון עולמיים, קידום אינטרסים כלכליים של אוסטרליה ברחבי העולם, ותיאום פעילות בינלאומית בעניין הסכמים סחר ומדיניות הגירה.
לאחר הקמתה של פדרציית אוסטרליה, ענייני החוץ והמסחר היו תחת שליטה חלקית של הממשל הפדרלי.
בשנות ה-20 של המאה ה-20, אוסטרליה החלה לחפש דרכים להרחיב את עצמאותה הדיפלומטית.
החלה תפיסה גוברת של צורך בהנהגת מדיניות חוץ אוסטרלית עצמאית.
ב-1921 הוקמה מחלקת החוץ האוסטרלית הראשונה, אך הסחר הבינלאומי עדיין היה חלק ממחלקות אחרות, במיוחד בתחום המושבות.
לאחר מלחמת העולם השנייה, אוסטרליה הפכה למדינה עצמאית יותר במובנים רבים.
אחד הצעדים המשמעותיים היה שינוי מדיניות החוץ, אשר החלה להתרחק מהמנדט הבריטי ולכונן קשרים ישירים עם מדינות אחרות.
בשנות ה-40 וה-50 של המאה ה-20, אוסטרליה ייסדה את משרד החוץ ומחלקת הסחר שלה, ששימשו לבניית קשרים כלכליים ודיפלומטיים עם מדינות עולמיות, במיוחד עם ארצות הברית ועם מדינות אירופה.
ההגירה הנרחבת וההתחזקות של קשרים אזוריים עם מדינות במזרח אסיה היו חלק מהתפתחותה של אוסטרליה ככוח כלכלי ודיפלומטי חשוב באזור.
בשנות ה-60 וה-70, החלה אוסטרליה לקחת חלק פעיל יותר בעיצוב מדיניות הגלובלית בתחומים של סחר, סיוע ושלום עולמי.
במהלך שנות ה-80 וה-90 של המאה ה-20, תחת ההשפעה של גלובליזציה ושינויים כלכליים עולמיים, אוסטרליה חיפשה דרכים להרחיב את מעגלי הסחר שלה, במיוחד עם מדינות אסיה, כשהיא מתמקדת בשווקים חדשים כמו סין, הודו ויפן.
בשנים אלו, DFAT ניהלה משא ומתן על מספר הסכמים כלכליים ופרסמה מדיניות שנועדה לאזן בין הצמיחה הכלכלית לבין אתגרים פוליטיים, תרבותיים וסביבתיים.
בנוסף, אוסטרליה המשיכה להוביל בתחום הסיוע לפיתוח ולבנייה של קשרים עם מדינות בדרום-מזרח אסיה, האוקיינוס השקט והאזור ההודי.
אחד ההישגים החשובים ביותר של אוסטרליה בעשורים האחרונים היה תפקידה בהסכמים וארגונים בינלאומיים כמו APEC (הפורום לשיתוף פעולה כלכלי אסיה-פסיפיק), הסכמים של הסחר החופשי ותמיכתה בהסכמים אקלימיים.
בעשורים האחרונים, המחלקה לעניינים חוץ ומסחר (DFAT) המשיכה להוות תשתית דיפלומטית קריטית עבור אוסטרליה, תוך חיזוק הקשרים עם מדינות המזרח התיכון, אפריקה ומדינות מתפתחות אחרות.
הגידול בעניין הביטחוני ובקידום סחר החוץ בעשורים האחרונים היה מרכזי לפיתוח מדיניות חוץ שמחברת בין תחום הכלכלה, הביטחון והדיפלומטיה.
המחלקה לעניינים חוץ ומסחר של אוסטרליה מחולקת למספר יחידות עיקריות, כל אחת עוסקת בתחום שונה של מדיניות החוץ, הסחר הבינלאומי, והסיוע החוץ.
המבנה כולל את היחידות הבאות:
היחידה הזו אחראית על קביעת כיווני המדיניות החוץ של אוסטרליה.
היא עוסקת בייעוץ לשר החוץ ולממשלה בנושאים של יחסים דיפלומטיים, גאופוליטיקה, שימור שלום עולמי, ותחום הביטחון הבינלאומי.
בנוסף, היחידה הזו עוסקת במתן תמיכה ליחסי אוסטרליה עם מדינות כמו ארצות הברית, בריטניה, סין, יפן, ומדינות במזרח התיכון.
מתמקדת בקידום אינטרסים כלכליים של אוסטרליה בעולם, וכוללת תחומים של יצוא, סחר דו-צדדי, והסכמים אזוריים וגלובליים.
היא עוסקת ביצירת הזדמנויות סחר בין אוסטרליה לשאר המדינות, כולל סחר חופשי ואזורי, ופיתוח מדיניות כלכלית וסחר מתקדמת.
היא ממלאת תפקיד מרכזי בניהול משא ומתן עם מדינות שונות על הסכמים סחר.
אחראית על פיתוח תוכניות סיוע בינלאומיות שמטרתן לקדם את רווחת האוכלוסיות במדינות מתפתחות.
היא עוסקת בהפצת סיוע הומניטרי, סיוע לאור המשברים הגלובליים, חינוך, בריאות, ושיפור תנאי החיים במדינות נזקקות.
אחראית לקביעת מדיניות הביטחון הבינלאומית של אוסטרליה, כולל שיתוף פעולה עם מדינות אחרות במאבק בטרור, פירוז גרעיני, ותחום ההגנה הגלובלית.
היחידה פועלת גם במסגרת ארגונים בינלאומיים כמו האומות המאוחדות, ASEAN, וה-OECD.
עוסקת בניתוח מגמות עולמיות והשפעתן על אוסטרליה, תוך הצעת המלצות אסטרטגיות לממשלה בנוגע למדיניות החוץ של אוסטרליה.
היא עוסקת גם בהכנה לאתגרים פוטנציאליים, כמו משברים כלכליים או עימותים דיפלומטיים.
אחראית על הניהול, קידום, ויישום של משא ומתן דיפלומטי עם מדינות אחרות בנושאים של סחר, ביטחון, סביבה ועוד.
אנשי יחידה זו מנהלים קשרים עם נציגים דיפלומטיים במטרה להבטיח את עמידת אוסטרליה בהסכמים בינלאומיים.
מחלקת החוץ וסחר החוץ מפעילה שגרירויות, קונסוליות וייצוגים דיפלומטיים במגוון מדינות ברחבי העולם.
נציגויות אלו הן חלק מההתקשרות של אוסטרליה עם שאר העולם, והן ממלאות תפקיד חשוב בקידום האינטרסים של אוסטרליה.
שגרירויות הן הנציגויות הדיפלומטיות המרכזיות של אוסטרליה במדינות זרות, והן אחראיות על קידום היחסים הדיפלומטיים והפוליטיים עם מדינות אלו.
כל שגרירות נוהגת להתנהל בראשות שגריר, שהוא נציג בכיר של אוסטרליה במדינה הזרה.
תפקיד השגריר הוא לייצג את אוסטרליה, לקיים מגעים דיפלומטיים, ולקדם את האינטרסים של המדינה בתחום הכלכלה, הביטחון, התרבות והסחר.
בנוסף לשגרירויות, אוסטרליה מפעילה קונסוליות בערים מרכזיות ברחבי העולם.
קונסוליות ממוקמות בערים שאינן בירות, ומטרתן לספק שירותים דיפלומטיים וצרכניים לאוסטרלים הנמצאים במדינות זרות, כולל טיפול בבעיות ויזות, שירותים קונסולריים, ותמיכה לאוסטרלים בעת הצורך.
הקונסוליות פועלות תחת פיקוח ישיר של השגרירויות ומסייעות בשיפור הקשרים המקומיים ובתחום הסחר.
בנוסף שירות הביון החשאי האוסטרלי מסונף תחת המחלקה.
השר לעניינים חוץ ומסחר (Minister for Foreign Affairs and Trade) הוא התפקיד הבכיר ביותר במחלקה, והוא אחראי להובלת המדיניות החוץ של אוסטרליה, קביעת כיוונים אסטרטגיים בנושאים של דיפלומטיה, סחר, סיוע, וביטחון.
השר מייצג את אוסטרליה בפורומים בינלאומיים, נפגש עם עמיתיו ממדינות אחרות, וקובע את הדרך בה אוסטרליה מגיבה לאתגרים עולמיים.
המחלקה ליעילות הממשל או DOGE (מבוטא: דוג', באנגלית: Department of Government Efficiency) הייתה מחלקה ממשלתית שהוקמה ב-20 בינואר 2025 על ידי נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ.
ראש המחלקה הראשון היה היזם ואיש העסקים אילון מאסק.
ראשי התיבות "DOGE" ככל הנראה רומזים לדוז'קוין, מטבע קריפטוגרפי החביב על מאסק, אשר עצמו מבוסס על המם האינטרנטי "Doge".
הרעיון של DOGE נקשר להבטחות הקמפיין של דונלד טראמפ לצמצום ההוצאות הפדרליות ולהקטנת הגירעון הממשלתי והפיסקלי.
ב-12 בנובמבר 2024, טראמפ הכריז על כוונתו להקים את המחלקה בהנהגתם של אילון מאסק וויווק רמאסוואמי.
עם זאת, עם הקמת המחלקה, הוחלט כי בראשה יעמוד מאסק לבדו.
נשיא ארגנטינה, חאבייר מיליי, הצהיר כי לפני ההכרזה הרשמית על הקמת "DOGE", אילון מאסק שוחח עם השר לדה-רגולציה ושינוי פני המדינה בארגנטינה, פדריקו שטורצנגר, כדי לדון באימוץ מודל דומה לזה של משרדו בארצות הברית.
מאסק הציע שרון פול, חבר הקונגרס לשעבר בעל עמדות ליברטריאניות ישתף פעולה עם המחלקה.
מאסק הבטיח שהוא "יוציא את הממשלה מהגב של האנשים ומהכיס שלהם".
ב-28 באוקטובר 2024, בעצרת טראמפ במדיסון סקוור גארדן, טען מאסק כי ה-DOGE יכול להסיר 2 טריליון דולר מהחוב הלאומי.
טראמפ הצהיר כי עבודת המחלקה "תסתיים" לא יאוחר מ-4 ביולי 2026, יום השנה ה-250 לחתימה על הכרזת העצמאות של ארצות הברית, במקביל לחגיגות "חצי המאה של אמריקה" ולקידום יוזמת "היריד האמריקאי הגדול".
לדבריו, תוצרי המחלקה יהיו "המתנה המושלמת לאמריקה".
למרות השם, לא ברור אם DOGE תהיה מחלקה פדרלית מבצעת, ועדה נשיאותית, או חלק ממשרד הרשות המבצעת של נשיא ארצות הברית.
בראיון שנתן אילון מאסק לרשת פוקס ניוז ב-10 במרץ, ציין מאסק בפני לארי קדלו כי בארגון DOGE מועסקים כ-100 עובדים, וכי בכוונתו להכפיל את מספרם.
הוא אישר כי הארגון פעיל כמעט בכל סוכנות ממשלתית.
בפברואר 2025, פרסם מאסק ברשתות החברתיות כי עובדי DOGE עובדים כ-120 שעות בשבוע, דבר שעורר ביקורת בשל ההשלכות האפשריות על שעות שינה.
כ-20 עובדים של DOGE מוצבים בבניין המשרדים המבצעים על שם אייזנהאואר, ומאסק עצמו ציין כי הוא שוהה שם בלילות.
לפחות 10 חברים נוספים בצוות DOGE פועלים במינהל לביטוח לאומי (SSA), מהם 7 בעלי גישה למידע רגיש.
בהצהרה שנמסרה בשבועה ב-19 במרץ, מסרה איימי גליסון כי בארגון מועסקים 79 איש, ועוד 10 מואמנים אליו מגופים אחרים בממשל.
לדבריה, אין תרשים ארגוני פורמלי, וכל חבר בצוות DOGE שייך לסוכנות אליה הוא מוצב או מואמן.
אף אחד מחברי הצוות אינו כפוף ליחידת USDS.
חלק מחברי DOGE, בהם גם מאסק, מוגדרים כ"עובדי ממשל מיוחדים" – תפקיד ייעוצי זמני המוגבל ל-130 ימי עבודה, בתשלום או בלעדיו.
מי שמקבל שכר משמעותי מחויב לדווח עליו.
עובדים אלה רשאים להחזיק במקורות הכנסה חיצוניים, ולעיתים אינם חייבים לחשוף ניגודי עניינים.
מחלקת DOGE פיטרה כ-10% מכלל עובדי המרכזים לבקרת מחלות ומניעתן והמכונים הלאומיים לבריאות.
פירוק מערכות בריאות ציבוריות הוא תהליך מקדם הפרטה שעניינו הקטנת ההוצאה הציבורית, אך יש לו השפעות ארוכות טווח ליבתיות: התחרות אשר נוצרת מההפרטה מובילה להתרחבות פערים כלכליים-חברתיים.
ההפרטה עשויה ליצור מונופול או אוליגופול פרטי, המווסת את מצב המשק למטרות רווח.
הפרטה יוצרת בסיס לגדילת מקורות ההון הפרטי במשק על חשבון ההון הציבורי, ועל כן מחלישה את המגזר הציבורי בטווח הארוך.
המחסום הוא ציור שמן על בד מאת האמן האמריקאי ג'ורג' בלווז, שנוצר בשנת 1918. היצירה היא חלק מסדרה העוסקת בזוועות מלחמת העולם הראשונה, ומשקפת את תגובתו של בלווז לדיווחים על פשעי מלחמה שביצעו חיילים גרמנים באוכלוסייה האזרחית בבלגיה.
בלווז, שהיה מזוהה עם אסכולת אשקאן, סטה בעבודה זו מנושאי הציור האורבניים הרגילים שלו לטובת ייצוג דרמטי של סבל אזרחי בזמן מלחמה.
בציור מתוארת סצנה בה חיילים גרמנים, חבושים קסדות פיקלהאובה, ולבושים מדים כבדים, משתמשים באזרחים בלגים עירומים כמגנים אנושיים.
העירום מדגיש את פגיעות הקורבנות ומקשר אותם לדימויים של קדושים מעונים מהאמנות הנוצרית.
ביצירה ניכר ניגוד ויזואלי בין הקשיחות והזוהר של הציוד הצבאי לבין הרוך והחולשה של גופם החשוף של האזרחים.
בלווז הגדיל באופן דרמטי את הזרועות והידיים של הדמויות, המורמות לשמיים, כדי להדגיש את תחושת חוסר האונים והכניעה.
ציורו של בלווז אינו מתמקד רק בתיאור קורבנות המלחמה, אלא יוצר ייצוג ויזואלי דרמטי של מצבם הקיומי בין חיים למוות.
באמצעות שילוב של דמויות עירומות, ידיים מורמות ושימוש באור וצל, היצירה מחזקת את תחושת הפגיעות והכפייה, תוך רמיזה על הנוכחות המאיימת של החיילים ברקע.
בנוסף, הציור משתלב בעיסוק הכללי של בלווז בעירום גברי כאמצעי לביטוי פגיעות, חוסר אונים והיבטים אנושיים של הסבל במלחמה, כפי שהתבטא גם ביצירות אחרות שלו.
השראתו של בלווז לציור נבעה מדיווחים עיתונאיים ומדו"ח ברייס משנת 1915, מסמך ממשלתי בריטי שכלל עדויות רבות על מעשי אלימות קשים שביצעו חיילים גרמנים נגד אזרחים בלגים.
דו"ח ברייס היה ניסיון מכוון לעורר עוינות כלפי גרמניה, וכלל עדי ראייה שסיפקו עדויות על מעשי רצח, אונס והתעללות — אם כי חלק מהדיווחים נחשבו לסנסציוניים ולא אומתו.
הציור המחסום הוא אחד מחמשת ציורי השמן המרכיבים את "סדרת המלחמה" שיצר ג'ורג' בלווז בשנת 1918. הסדרה מתמקדת בתיאור זוועות שבוצעו באזרחים במהלך הפלישה הגרמנית לבלגיה במלחמת העולם הראשונה.
בלווז ראה באמנותו אמצעי לשמש כ"עד מוסרי" לאירועים, אף שלא חווה אותם ממקור ראשון.
הציורים עוררו דיון ציבורי נרחב, וחלק מהמבקרים טענו כי הם מהווים דוגמה לשימוש בתעמולה אנטי-גרמנית, במיוחד לנוכח הקשרם לדו"ח ברייס.
בנוסף לציור השמן, יצר בלווז בשנת 1918 גם סדרת ליתוגרפיות פרובוקטיביות המתארות את אותם אירועים.
2", שהודפסה על נייר יפני.
ביצירה זו מתוארת אחת מהסצנות האכזריות שתועדו, בה חיילים גרמנים משתמשים באזרחים כמגנים אנושיים כדי לדכא מרידות אזרחיות.
בלווז, שבעת פרוץ המלחמה היה בעל עמדות אנטי-מלחמתיות, שינה את גישתו עם הזמן והחל לתמוך בגלוי במאמץ המלחמתי האמריקאי.
בשנת 1917 אף ניסה להתגייס לחיל השריון, אך לבסוף לא שירת בפועל.
סדרת הליתוגרפיות שיצר בשנת 1918 משקפת את שינוי עמדותיו ואת הזעם שחש לנוכח העדויות הקשות.
הציור עורר מחלוקת בקרב אמנים עכשוויים, וביניהם ג'וזף פנל, שטען כי בלווז אינו מוסמך לתאר את זוועות המלחמה מאחר שלא נכח בהן בעצמו.
בתגובה, השיב בלווז בציניות וטען כי גם לאונרדו דה וינצ'י לא היה נוכח בסעודה האחרונה אותה צייר.
המחלקה למדעי המחשב באוניברסיטת בר-אילן היא יחידה אקדמית השייכת לפקולטה למדעים מדויקים באוניברסיטת בר-אילן.
המחלקה עוסקת במחקר ובהכשרה בתחומים שונים של מדעי המחשב ומונה כ־1,400 סטודנטיות וסטודנטים וחברי וחברות סגל.
שוכנת בבניין "אלכסנדר גראס" למדעי המחשב, שהוקם ב-2024 וכולל 36 מעבדות מחקר, אודיטוריום ומתחם לימוד פתוח בסגנון "WeWork".
ראש המחלקה הוא פרופ' ליעם רודיטי.
לפי מדדים בינלאומיים, נכון לשנת 2025, ממוקמת המחלקה בקבוצת 301–400 בדירוג Times Higher Education 2025; בדירוג EduRank היא מדורגת במקום השישי בישראל וה-399 בעולם, עם יותר מ-22 אלף פרסומים וכ-679 אלף ציטוטים בתחומי המחשוב; ובדירוג US News ממוקמת האוניברסיטה במקום ה-397 העולמי במדעי המחשב.
תחום מדעי המחשב החל באוניברסיטת בר-אילן כמסלול משנה במחלקה למתמטיקה בשנות ה־70 של המאה ה-20, ובסוף שנות ה-90 הפך למחלקה עצמאית, בעקבות גידול בביקוש ופתיחת תוכניות לתוארים שני ושלישי.
המחלקה מתמחה בתחומי בינה מלאכותית (AI), עיבוד שפה טבעית (NLP), קריפטוגרפיה ואבטחת סייבר, רובוטיקה, תורת הסיבוכיות, תאוריה של מדעי המחשב ואלגוריתמיקה.
בינה מלאכותית ומערכות רב סוכנים: זיהוי התנהגות ויישומים חברתיים, עיבוד שפה טבעית ולמידת מכונה.
קבוצות המחקר מתמקדות בסמנטיקה שימושית, טקסטואל אינפרנס (textual inference), בניית מנועי הסקה, ניתוח מורפולוגי והסתגלות ללשונות טבעיות כגון עברית.
קריפטוגרפיה ואבטחת סייבר: חוקרי המחלקה עוסקים בפיתוח פרוטוקולים להצפנה בטוחה ופרטית, והוכחת היתכנות של שיתוף מידע פרטי באינטרנט.
אלגוריתמיקה ותאוריה: קבוצת האלגוריתמים חוקרת תבניות והצמדה בזרמים; היא פיתחה מודלים להתאמת תבניות דחוסות ורשמה הישגים בזרימת נתונים, וכן הכשירה דוקטורנטים ופוסט דוקטורנטים מארצות שונות.
רובוטיקה ומערכות פיזיות: קונסורציום הרובוטיקה BIRC מתמקד במחקר רובוטים אינטליגנטיים, מערכות מרובות רובוטים, אינטראקציה אדם-רובוט, רובוטיקה מולקולרית ו"נחילי רובוטים".
אימות תוכנה וחומרה: קבוצת האימות עוסקת במגוון תחומים באימות פורמלי (formal verification), לרבות לוגיקה טמפורלית, אימות זמן ריצה, פותרני ספיקות, ועוד.
לקבוצה זו שיתופי פעולה בינלאומיים רבים, בין השאר, עם גופים כגון NASA, Amazon Web Services, Stanford University, CISPA ועוד.
בנוסף, חוקרי המחלקה משתפים פעולה עם מוסדות בארץ ובעולם ביוזמות מחקר רב-תחומיות, כגון הברית "Health Tech Valley" עם המרכז הרפואי שיבא, המשלבת מחקר ביו-רפואי ובינה מלאכותית.
המחלקה מציעה מסלולים לתואר ראשון, תואר שני ודוקטורט במדעי המחשב.
מסלול מצטיינים – מאפשר לסטודנטים מצטיינים להשתלב במחקר מוקדם ולהמשיך לתארים מתקדמים.
מסלולים בין תחומיים – שיתופי פעולה עם המחלקות למתמטיקה, פיזיקה, ביולוגיה ועם הפקולטה למשפטים.
הנגשה מגדרית – פורום הנשים של המחלקה מקיים ימי עיון ופעילויות לנערות ותלמידות, מפגיש סטודנטיות עם דמויות מהתעשייה ומלווה בוגרות לקראת קריירה.
תוכנית לנוער מתמטי מוכשר – תוכנית ארצית שהחלה בשנות ה-80 ומעניקה לתלמידי תיכון הכשרה מתקדמת במתמטיקה ובמחשבים.
התוכנית מונה כיום כ-3,500 תלמידים בכ-153 קבוצות.
המחלקה מפעילה יוזמות חברתיות להנגשת מדעי המחשב.
המחלקה מקיימת קורסי קיץ וחוגים לתלמידות ולתלמידי יסודי ותיכון בשיתוף גורמי חינוך ומערכת הביטחון, מעודדת גיוון ומרחיבה את ההשתתפות של נשים וקבוצות אוכלוסייה נוספות בלימודי מחשבים.
מקיימת שיתופי פעולה עם צה"ל ומוסדות ממשלתיים בתחום הסייבר והחדשנות.
המחלקה למדעי המידע ויישומי בינה מלאכותית באוניברסיטת בר-אילן היא גוף אקדמי שעוסק בהוראה ובמחקר רב-תחומי של טכנולוגיות מידע ובינה מלאכותית, ובמדע נתונים יישומי, באוניברסיטת בר-אילן.
המחלקה היא בית ספר למידע (iSchool) החבר ברשת iSchools העולמית.
המחלקה מתמקדת בתחום הבינה המלאכותית היישומית, בגישה טכנולוגית ממוקדת-אדם (Human-Centered AI) המדגישה את תרומת הטכנולוגיה לחברה ולאדם.
נוסדה ב-1973 כמחלקה ללימודים ביבליוגרפיים.
ב-1990 מונתה פרופ' שפרה ברוכסון-ארביב לראש המחלקה וייסדה על בסיס הקיים מחלקה ללימודי מידע וספרנות.
בשנת 2005, בהובלת ראש המחלקה דאז פרופ' סנונית שוהם, ופרופ' יהודית בר-אילן, המחלקה התחילה ללמד טכנולוגיות אינטרנט ופיתוח תוכנה, וב-2018, כשראש המחלקה הייתה פרופ' נועה אהרוני, הצטרפה לארגון ה- iSchools הבינלאומי, המאגד מעל 130 בתי ספר למידע ברחבי העולם.
בנוסף שונה שם המחלקה ל"מחלקה למדעי המידע" ונפתחו מסלולי לימוד במדע נתונים יישומי וניתוח מידע.
בשנת 2025 שונה שוב שם המחלקה ל"מדעי המידע ויישומי בינה מלאכותית".
המחלקה עוסקת בבינה מלאכותית יישומית ומדע נתונים יישומי, טכנולוגיות אינטרנט, אבטחת מידע, מודיעין עסקי ו-OSINT, חקר רשתות חברתיות, פסיכוטכנולוגיה ופיתוח תוכנה.
ראש המחלקה היא פרופ' מעיין גפת טמיר.
המחלקה מוציאה לאור את כתבי העת עלי ספר ומידעת.
פיתוח ויישום טכנולוגיות בינה מלאכותית מתקדמות, כולל למידת מכונה, למידה עמוקה ומודלים גדולים של שפה (LLMs.
פיתוח מערכות מידע, אפליקציות ווב, תשתיות ענן וDevOps.
ניתוח נתוני עתק (Big Data), כריית טקסטים, בינה עסקית (BI) ומסדי נתונים מסוגים שונים.
ממשקי אדם-מחשב (UI/UX), פסיכוטכנולוגיה והבנת השפעות טכנולוגיות על החברה והפרט.
אבטחת מידע, סייבר ומודיעין עסקי.
בניית צ'טבוטים וסוכנים ארגוניים חכמים בכלי בינה מלאכותית ו- Low Code No-Code.
חקר רשתות חברתיות, ניהול דיגיטל וסושיאל ושיווק דיגיטלי.
חקר התנהגות אנושית בסביבה טכנולוגית וחקר התנהגות מכונות ורובוטים.
המחקר במחלקה כולל היבטים טכנולוגיים, יישומיים, התנהגותיים, תרבותיים, רגולטוריים ואתיים של טכנולוגיות מידע ובינה מלאכותית, ומשלב בין פיתוח פתרונות חישוביים מתקדמים לבין בחינת השפעותיהם החברתיות.
במחלקה מתקיימות תוכניות לימוד לתואר ראשון ולתואר שני.
התואר הראשון מתמקד בפיתוח יישומים מבוססי בינה מלאכותית, טכנולוגיות ווב, ניתוח וניהול נתונים, אבטחת מידע, פסיכוטכנולוגיה והשפעות חברתיות של טכנולוגיה.
הלימודים משלבים ידע טכנולוגי עם גישות ניתוח בין-תחומיות.
התואר שני כולל מסלולים מחקריים ויישומיים המתמקדים במדע נתונים, פיתוח ויישום מודלים של למידת מכונה ובינה מלאכותית, ניהול דאטה בארגונים, BI, אוטומציה, עיבוד שפה טבעית ופיתוח פתרונות מותאמים לארגונים תוך שימוש בטכנולוגיות מתקדמות.
רוב הקורסים כוללים תרגול מעשי (Hands-on) תוך שימוש בשפות תכנות עדכניות, פלטפורמות ענן, כלי ניתוח מבוססי AI ופרויקטים בשיתוף חברות טכנולוגיה ישראליות.
המחלקה לחקלאות, דיג ויערנות היא מחלקה בממשלת אוסטרליה, הפועלת במסגרת ממשלת חבר העמים האוסטרלי.
המחלקה אמונה על פיתוח, רגולציה ושימור של מגזרי החקלאות, הדיג והיערנות, ועל ניהול הסיכונים הביו-ביטחוניים (Biosecurity) של המדינה.
המחלקה אחראית על קידום, חיזוק והגנה על תעשיות החקלאות, הדיג והיערנות של אוסטרליה.
תפקידה כולל פיתוח הזדמנויות ייצוא חדשות ושימור הקיימות, כדי להבטיח רווחים מתמשכים למגזר החקלאי.
בנוסף, היא מופקדת על ניהול הסיכונים הביוביטחוניים (biosecurity) של המדינה, כדי להגן על תעשיות חקלאיות בשווי מיליארדי דולרים ועל אורח החיים האוסטרלי.
המחלקה פועלת גם ליצירת מדיניות ורגולציה בתחומי משאבי טבע, קידום חדשנות בחקלאות, ולשיתוף פעולה עם מדינות וארגונים בינלאומיים בתחומים הקשורים לסחר חקלאי, תקני מזון ושמירה על הסביבה.
בראש המחלקה עומדת המזכירה בפועל ג'סטין סונדרס (Justine Saunders APM), האחראית על ניהול יומיומי של פעילות המחלקה ועל יישום מדיניות הממשלה.
תחתיה פועלים אגפים מקצועיים העוסקים במדיניות, מחקר, רגולציה, תיאום בין-ממשלתי ופעילות בינלאומית.
המחלקה לכימיה באוניברסיטת בר-אילן היא מחלקה בפקולטה למדעים מדויקים באוניברסיטת בר-אילן העוסקת במחקר והוראה של כימיה.
המחלקה עוסקת במחקר והוראה ומקיימת לימודים מלאים לתואר ראשון (B.Sc.), תואר שני (M.Sc.) ותואר דוקטור (Ph.D.).
המחלקה לכימיה הייתה מן המחלקות הראשונות שנוסדו באוניברסיטת בר-אילן.
המחלקה (שנקראה עד שנת הלימודים תשכ"א מקצוע) נוסדה בשנת 1955 על ידי פרופ' שמואל שפרכר, בוגר אוניברסיטת קולומביה והמבנה הראשון ("בניין כימיה הישן") תוכנן על ידי בלהה וארתור שרגנהיים בייעוצו של פרופ' דוד גינזבורג מהטכניון.
תוכנית הלימודים, שנוצרה בהשראת לימודי הכימיה באוניברסיטאות ליגת הקיסוס, קידמה הבנה של הכימיה על פני שינון תהליכים ונתונים וראשוני בוגרי המחלקה סיימו את התואר הראשון בשנת 1959 במסגרת תוכנית לימודים ארבע-שנתית.
מגבלות תקציביות הקשו מאוד על המחקר במחלקה אך המחלקה הצליחה לפרסם מאמר מחקרי ראשון ב-1961. כעבור 5 שנים ביקש שפרכר חופשה ללא תשלום לטובת מחקר בארצות הברית והמחלקה נוהלה על ידי ד"ר יהושע שכטר, מומחה לכימיה פיזיקלית והנדסה כימית.
בשנים אלו נעזרה המחלקה במספר ניכר של מרצים במשרה חלקית וממוסדות אחרים.
ב-1962 הצטרף ד"ר יעקב גולדשמידט, שהתמחה בכימיה אי-אורגנית כחבר סגל בכיר שלישי, ובעשור הבא (1966-1972) הצטרפו למחלקה תשעה חברי סגל בכיר נוספים.
ב-1969 הוענק לראשונה תואר דוקטור בכימיה ולקראת שנת הלימודים תשל"א צומצמה תקופת הלימודים לתואר ראשון מארבע לשלוש שנים ובשנה הבאה אוכלס "בניין כימיה החדש" שאיפשר בין השאר קליטת מכשור מחקר כבד והפסיק את הכורח להיעזר בשירותים שונים מבחוץ.
בעשור שאחריו, עד 1982, הצטרפו תשעה חברי סגל בכיר נוספים והמחלקה התרחבה לעיסוק ברוב רובם של תחומי הכימיה העיקריים, נפתחה תוכנית משותפת לתואר ראשון בכימיה ומדעי המחשב והחל שלב "חילוף הדורות" עם פרישת דור המייסדים במחלקה.
בהמשך קלטה המחלקה 11 מדענים עולים מברית המועצות לשעבר במסגרת תוכנית קמ"ע.
ב-2007 הוקם באוניברסיטה המכון לננו טכנולוגיה וחומרים מתקדמים (BINA) אליו שויכו עם הקמתו 15 ממעבדות המחקר של המחלקה לכימיה ועם אכלוס מבנה המכון ב-2009 עברו אליו שש ממעבדות אלו.
נכון לשנת תשס"ה (2005) מנתה המחלקה 21 חברי סגל בכיר, מספר שעלה ל-26 ב-2014. נכון ל-2025 מונה המחלקה 31 חברי סגל אקדמי בכיר.
עם הקמת האוניברסיטה השתייכה המחלקה ל"פקולטה למדעי הטבע ומתמטיקה" עד שזו פוצלה בשנת 1998 לשניים - הפקולטה למדעים מדויקים, שבמסגרתה המחלקה לכימיה, והפקולטה למדעי החיים.
כל המסלולים לתואר ראשון מתפרסים על שלוש שנות לימוד.
לימודי התואר השני במחלקה מבוססים על מחקר במעבדות מחקר וכתיבת תזה וקיימים מסלולים בהם ניתן ללמוד לתואר שני ללא תזה.
נכון ל-2025 מציעה המחלקה לימודי תואר שני במסלול רגיל עם או בלי תזה, במגמת אנרגיה וקיימות עם או בלי תזה, במגמת חומרים אנרגטיים מתקדמים עם תזה ובמגמת כמו-אינפורמטיקה עם תזה, מגמה הנלמדת בשני מסלולים - מסלול שנלמד כולו בבר-אילן ומסלול שנלמד בשיתוף עם אוניברסיטת שטרסבורג שבצרפת ונלמד בחלקו בשטרסבורג.
הלימודים לתואר שלישי נקבע הנושא הנחקר בהתאם לנושאי המחקר של המנחה במעבדה שבה בחר הסטודנט להתמחות ומתבצעים במחלקה גם מחקרי פוסט-דוקטורט.
המחקר במחלקה עוסק במרבית תחומי הכימיה, אותם ניתן לחלק לחמש קטגוריות רחבות:
כימיה אורגנית, ביו-אורגנית ותרופתית - המחקר במחלקה בתחום הכימיה האורגנית הקלאסית החל בראשות פרופ' שמואל שפרכר ושמואל ברוורמן (בוגר מחזור ב' של המחלקה) בתחילת שנות השישים.
המגמה לכימיה תרופתית נפתחה ב-1981 עם הצטרפות פרופ' אברהם נודלמן וב-1988 הוקם "המרכז לכימיה תרופתית ע"ש ברנרד מרקוס".
רבים מהמחקרים בתחום זה נעשים בשיתוף פעולה עם חברות תרופות ובתי חולים.
כימיה פיזיקלית, כימיה אי-אורגנית ומדע החומרים - הכימאי הפיזיקלי הראשון במחלקה היה פרופ' יהושע שכטר, אליו הצטרף ב-1962 פרופ' יעקב גולדשמידט, שהתמחה בכימיה אי-אורגנית ובהמשך הצטרפו חוקרים בתחומי קינטיקה כימית, ספקטרוסקופיה, סונוכימיה , אלקטרוכימיה, כימיה פולימרית ועוד.
אנרגיה - חלק מקבוצות המחקר מתחום מדעי החומרים מתרכזות במחקרים הקשורים באנרגיה.
התחום נוסד ב-1985 על ידי האלקטרוכימאי פרופ' דורון אורבך.
בין השאר נחקרים סוללות יוני ליתיום, אנרגיה מתחדשת, פוטוניקה מולקולרית, סינתזה של ננו-מבנים לשימוש כאלקטרודות ושיטות לשיפור תאי דלק.
ביופיזיקה מולקולרית - התמחות בשימוש בתהודה מגנטית גרעינית ותהודה מגנטית אלקטרונית לצורך הבנת תהליכים ביופיזיקליים וביולוגיה מבנית.
כימיה תאורטית וחישובית - המחקרים במחלקה בכימיה תאורטית נוסדו על ידי פרופ' הארי פרידמן בסוף שנות השישים והמחקרים בכימיה חישובית החלו עם הגעתו למחלקה של פרופ' הרולד בש בסוף שנות השבעים.
המחקרים עוסקים בתחומים כמו אופטיקה קוונטית, אופטיקה לא ליניארית, כימיה קוונטית וביוכימיה חישובית.
חלק מהמחקר התאורטי מבוצע בשיתוף פעולה עם כימאים ניסויים הבודקים את התאמת התוצאות התאורטיות לתוצאות במעבדה.
נכון ל-2025 זכו 4 מחוקרי המחלקה בפרס קריל המיועד לחוקרים ישראלים צעירים מצטיינים.
מרכז לכימיה תרופתית ע"ש ברנרד מרקוס
מרכז האנרגיה והקיימות של בר-אילן - מרכז המאגד עשרות חוקרים מיחידות שונות באוניברסיטה
מרכז ChemLife לחדשנות - המרכז מאגד קבוצות מחקר הפועלות להנעת חידושים בחיים באמצעות כימיה
"מרכז המכשור המדעי" של המחלקה לכימיה מחזיק ומפעיל מגוון רחב של מכשירי מדידה כגון יחידת תהודה מגנטית גרעינית, ספקטרומטר מסה, ספקטרומטר לאנליזת יסודות, מכשור למדידת שטח פנים, מכשור למדידת דיפרקציית קרני רנטגן ומכשור למדידת פיזור ראמאן.
המרכז נותן שירות למחלקה לכימיה, ליחידות אקדמיות נוספות באוניברסיטה ולגורמי חוץ באקדמיה ובתעשייה.
הספרייה לכימיה ע"ש ג'וזף והלן פרויליך ווסט, חלק ממערך הספריות והמידע של האוניברסיטה, הוקמה ב-1972 כספרייה מחלקתית עצמאית.
המחלקה לעניינים פוליטיים ולבניית שלום של האומות המאוחדות היא מחלקה במזכירות האומות המאוחדות האחראית למעקב והערכת התפתחויות פוליטיות עולמיות, וכן לייעוץ וסיוע למזכ"ל האו"ם ולשליחיו במניעה ופתרון בדרכי שלום של סכסוכים ברחבי העולם.
המחלקה מנהלת משלחות פוליטיות בשטח באפריקה, מרכז אסיה והמזרח התיכון, ומפעילה את יכולותיה המקצועיות בתיווך בסכסוכים ובדיפלומטיה מונעת.
DPPA גם מפקחת על סיוע הבחירות של האו"ם למדינות החברות בארגון.
המחלקה, שהוקמה ב-1992, כוללת גם מתן תמיכה למועצת הביטחון של האו"ם ושתי ועדות קבועות שהוקמו על ידי העצרת הכללית בנוגע לפלסטינים ולדה-קולוניזציה.
DPPA ממוקמת במטה האו"ם בניו יורק.
– תת-מזכ"ל לעניינים פוליטיים ולבניית שלום
– עוזר מזכ"ל לתמיכה בבניית שלום
– עוזר מזכ"ל לאפריקה, ראש DRC
– עוזר מזכ"ל לאירופה, מרכז אסיה והאמריקות
מוחמד חאלד חיארי – עוזר מזכ"ל למזרח התיכון, אסיה והפסיפיק
ב-28 במרץ 2018, מזכ"ל האו"ם אנטוניו גוטרש הודיע על מינויה של רוזמרי דיקרלו מארצות הברית, נשיאת הוועדה הלאומית למדיניות חוץ אמריקאית ועמיתת בכירה במכון ג'קסון לעניינים גלובליים, אוניברסיטת ייל, לסגנית מזכ"ל לעניינים פוליטיים.
דיקרלו החליפה את מארצות הברית, שסיים את תפקידו ב-31 במרץ 2018.
ה-DPPA מנהלת או ניהלה את המשימות הפוליטיות ומשרדי תמיכה לבניית שלום העוסקים במניעת סכסוכים, עשיית שלום ובניית שלום לאחר הסכסוך באפריקה, מרכז אסיה והמזרח התיכון:
UNIOGBIS, משרד התמיכה המשולב לבניית שלום של האומות המאוחדות בגינאה-ביסאו
UNOCA, משרד האומות המאוחדות למרכז אפריקה
UNOWAS, משרד האומות המאוחדות למערב אפריקה והסאהל
UNSOM, משימת הסיוע של האומות המאוחדות לסומליה
UNRCCA, המרכז האזורי של האומות המאוחדות לדיפלומטיה מונעת במרכז אסיה
UNSCO, משרד האומות המאוחדות המתאם המיוחד לתהליך השלום במזרח התיכון
UNSCOL, משרד המתאם המיוחד של האומות המאוחדות ללבנון
UNVIC, משימת אימות האומות המאוחדות בקולומביה
משרדי בניית השלום, הפעילים כיום בבורונדי, גינאה-ביסאו, הרפובליקה המרכז-אפריקאית וסיירה לאון, שואפים לסייע למדינות לבסס את השלום באמצעות אסטרטגיות לבניית שלום מקיפות שפותחו ומבוצעות בתיאום עם שחקנים לאומיים וישויות פיתוח הומניטריות של האו"ם בשטח.
משימות פוליטיות הן חלק מרצף של פעולות שלום של האו"ם הפועלות בשלבים שונים של מחזור הסכסוך.
במקרים מסוימים, לאחר חתימת הסכמי שלום, משלחות פוליטיות בפיקוח מחלקת העניינים הפוליטיים בשלב המשא ומתן לשלום הוחלפו במשימות שמירת שלום.
במקרים אחרים, מבצעי שמירת השלום של האו"ם פינו את מקומם למשימות פוליטיות מיוחדות המפקחות על פעילויות בניית שלום ארוכות טווח.
בנוסף למשימות בשטח, DPPA מספקת הכוונה ותמיכה לשליחים נודדים וליועצים מיוחדים של המזכ"ל, ומפעילה את "שירותיה הטובים" לפתרון סכסוכים או ליישום מנדטים אחרים של האו"ם.
אלה כוללים כיום את שליחי האו"ם או יועצים מיוחדים לקפריסין, תימן, סוריה, סהרה המערבית ועוד.
DPPA גם סייעה בהקמה ובמתן תמיכה לגופים שונים לחקירות ומציאת עובדות של האו"ם.
כולל: הוועדה הבין-לאומית נגד חסינות בגואטמלה (CICIG), ועדת החקירה של האומות המאוחדות לרצח בנזיר בהוטו, ראש ממשלת פקיסטן לשעבר, הוועדה הבין-לאומית לחקירת אירועי 28 בספטמבר 2009 בגינאה ווועדת החקירה הבין-לאומית של האומות המאוחדות להתנקשות בראש ממשלת לבנון לשעבר רפיק חרירי.
המחתרת היהודית הוא שם שניתן למספר ארגוני טרור יהודי מהימין הרדיקלי שביצעו פעולות טרור נגד פלסטינים בסוף שנות ה-70 ובתחילת שנות ה-80 (בשנים תשל"ח-תשמ"ד), במסגרתן חלק מחברי המחתרת רצחו בירי ורימונים שלושה אזרחים בחברון ופצעו עשרות אחרים.
כמו כן הניחו חברי המחתרת מטעני חבלה על מנת לפגוע בשלושה ראשי ערים פלסטינים, מה שהוביל לפציעתם הקשה וכריתת רגליהם של שניים מהם ולעיוורונו של חבלן משמר הגבול שניסה לפרק מטען שלישי.
חלק מחברי המחתרת תכננו גם לפוצץ את כיפת הסלע, ונתפסו בעת שניסו לפוצץ חמישה אוטובוסים על נוסעיהם במזרח ירושלים.
נגד 29 אנשים הוגשו כתבי אישום בגין השתייכות לארגון ו-15 מהם הורשעו ונשפטו למאסר.
שלושה מהם נידונו למאסר עולם.
אולם בעקבות לחץ ציבורי שוחררו כל האסירים לאחר שנים ספורות.
להתארגנות לא הייתה הנהגה מאוחדת אף כי היה גרעין של חברים אשר ידעו על הפיגועים.
לחבריה היו מטרות שונות: חלקם חשבו שיש לפגוע בראשי העיריות הערביות משום שהם אחראים לטרור.
אחרים שאפו לפוצץ את כיפת הסלע מתוך אמונה שהדבר יביא את הגאולה, והיו ששאפו לנקום בערבים בכלל, כפי שבא לידי ביטוי בפיגוע במכללה האיסלמית בחברון ובניסיון הפיגוע בנוסעי האוטובוסים.
ההתארגנות פעלה תוך ניסיון לחשאיות מרבית, והייתה ממודרת באופן שבו חלק מאנשיה לא ידעו על הפעילות של האחרים, ולעיתים אף לא הכירו את חלקם ולא הסכימו עם מעשיהם.
עם זאת עקרון המידור לא נשמר תמיד והיו גם מפגשים בהם נכחו מרבית המשתתפים.
חלק מהאידאולוגים ביקשו ביסוס למעשיהם במשנתו של שבתי בן דב ואחרים במשנתו של הראי"ה קוק.
בנוסף קיבלו את התוקף הדתי למעשיהם מהרב ישועה בן-שושן.
ההתנגדות העזה ביותר למחתרת בציבור הדתי-לאומי הייתה מצדו של הרב צבי ישראל טאו והרבנים של מה שלימים כונו ישיבות הקו, שטענו שהשימוש בכתביו של הרב קוק, שעמל לבסס את הממלכתיות בישראל, לשם חתירה תחתיה, הוא שימוש שקרי ומוטעה.
לעומתם, רבי יהודה ליאון אשכנזי (המכונה 'מניטו'), כחלק מתפיסתו הרחבה, ראה בממלכתיות של רבני מרכז הרב – צביעות.
הוא ראה בהתנהגות המדינה התנהגות גלותית ושפלה, במקום לכבוש ולהיות ריבונה בארץ ישראל בלי שום היסוס ונסיגה.
הוא תמך בעצורים, עודד אותם והיה נוכח, וגילה כלפיהם סימפתיה רבה.
בספרו "אחים יקרים" טען חגי סגל שמשך כל תקופת מעצרם התנגדו תוקפי ראשי העיריות, שראו עצמם כפעילי ארגון צבאי למחצה, להאשמתם תחת כותרת אחת עם תוקפי המכללה האסלאמית ומארגני הניסיונות לפיצוץ בהר הבית, שראו עצמם כארגון חבלה יהודי.
הרקע להקמת ההתארגנות היה שורה של מעשי טרור מצד הערבים כלפי המתנחלים והתערערות תחושת הביטחון של המתנחלים, ששיאה היה הפיגוע בבית הדסה ב-2 במאי 1980. בפיגוע זה תקפו מחבלים באמצעות רימונים ונשק אוטומטי קבוצת תלמידי ישיבה מקריית ארבע שהיו בדרכם לבית הדסה בחברון.
המתנחלים טענו שהדבר הוכיח את אוזלת היד של מדיניות "היד הרכה" כלפי הפלסטינים.
ממשלת ישראל הגיבה לפיגוע בגירושם לירדן של שלושה אישי ציבור פלסטינים: ראש עיריית חברון פאהד קוואסמה, הקאדי של חברון שייח' ביוד אל תמימי וראש עיריית חלחול, מוחמד מילחם.
בארגון פנימי של מתנחלים מחברון ומספר תומכים משאר חבלי הארץ, החלו בהכנות לפגיעה במנהיגים פלסטינים.
פעולת טרור ראשונה של המחתרת היהודית, ההתנקשות בראשי הערים הפלסטינים, בוצעה ב-2 ביוני 1980 (חודש לאחר הפיגוע בבית הדסה) ובה הם מילכדו מכוניות של שלושה ראשי עיריות, חברי אש"ף.
ראש עיריית שכם בסאם א-שכעה וראש עיריית רמאללה כרים חלף נפצעו קשה ורגליהם נכרתו.
ראש העירייה השלישי, איבראהים טאוויל מאל-בירה, התקשר בעקבות האירועים לממשל הצבאי ששלח לביתו חיילים, בהם חבלן משמר הגבול סלימאן חירבאווי.
שניים מקציני הממשל הצבאי שהיו באירוע, אהרון גילה ושלמה לויתן, קיבלו מידע מאנשי המחתרת על הימצאות המטען, אך לא הסגירו זאת, שכן חשבו שהוא הוטמן במכונית, בעוד שבפועל הוטמן המטען בדלת המוסך.
פיגוע נוסף של הארגון בוצע ב-26 ביולי 1983 במכללה האסלאמית בחברון, ובו תקפו כמה מחברי המחתרת את המקום בירי ורימונים, רצחו שלושה סטודנטים ופצעו שלושים נוספים.
הפעולה באה לאחר רצח תלמיד הישיבה אהרן גרוס בחברון ב־7 ביולי 1983.
חלק מחברי המחתרת תכננו לפוצץ את כיפת הסלע בהר הבית, כדי לנסות למנוע את הנסיגה מסיני ולהביא למהלך תאולוגי של גאולה.
תכנון זה, שלא יצא לפועל, לווה בהתנגדות של חלק מחברי הארגון ואף מהסמכויות הרבניות לא נצפתה אהדה גבוהה (הרב צבי יהודה הכהן קוק לא השיב כשאחד מהם רמז לו שיש לו תוכנית, ולדבריו לא ברור לו אם הרב הבין את הרמיזה).
הרב טאו, תלמיד מובהק של הרב צבי יהודה קוק, התנגד לפעילותם נחרצות.
בשבועון "ניו ריפבליק" פורסם ביוני 1984 מאמר לפיו קבוצות נוצריות קיצוניות בארצות הברית היו בין מממני המחתרת, והעבירו לראשיה מיליוני דולרים.
מטרת שיתוף הפעולה הייתה סילוק המסגדים מהר הבית והקמה של בית המקדש במקומם.
במאמר נכתב כי ראשי המחתרת ותומכיהם הנוצרים בארצות הברית סבורים כי הקמת בית המקדש תקרב את הגאולה והיא תתאפשר לאחר מלחמת גוג ומגוג בסביבות הר הבית.
בין ראשי הקבוצות הנוצריות התומכות במחתרת נמנים מספר כמרים אוונגליסטים, בהם וצ'ארלס מונרו, שהיה נשיא "קרן ירושלים להקמת בית המקדש".
כמו כן דווח שהכמרים נמצאים בקשר מתמיד עם שני הרבנים הראשיים לישראל, וכי סטנלי גולדפוט, איש הלח"י לשעבר, היה איש הקשר בין ראשי המחתרת לבין המנהיגים הנוצרים.
במכתב ששלח גולדפוט למנהיגי הנוצרים הוא רמז על תוכניות המחתרת: "אנחנו בוחנים תוכנית מסוימת, שיהיו לה השלכות חשובות.
זוהי תוכנית סודית, שאינני יכול לפרט אותה." מכתב זה נפל לידי שירותי הביטחון הישראלים וסייע לחשיפת תוכניות המחתרת.
במאמר דווח גם על טייס מילואים, חוזר בתשובה, שהציע את שירותיו למחתרת בהפצצת הר הבית.
הרעיון שלו היה לגנוב מטוס F-16 לצורך הפיגוע.
תוכניתו נדחתה מחשש שיפגע בכותל המערבי ולא יוכל לנחות בשטח ישראל.
אחרי הפיגוע במכללה האסלאמית התגברו הניסיונות לעלות על עקבותיה של המחתרת.
לפחות אחד המסלולים שהובילו את השב"כ לתפיסתה עבר דרך דוד בארי.
כמה מאנשי המחתרת, אותם הכיר בארי, הציעו לו להצטרף לפעולותיה, ובארי סירב לכך.
הוא לא פנה לכוחות הביטחון, אולם בעזרת מניפולציה שהשב"כ הפעיל עליו נחשפו אנשי המחתרת איתם היה בקשר.
הוא זומן בתואנה שהארגון מבקש לגייס אותו לשורותיו, ונחקר בפוליגרף.
הוא נשאל האם היה שותף, ולו בידיעה, לפיגועים בערבים והשיב בשלילה.
נאמר לו שהפוליגרף גילה בעיה בתשובתו והחוקרים שכנעו אותו לכתוב על פתק ולו רמז מן הדבר שאותו הוא מסתיר תוך הבטחה כי לא יעיינו בפתק במטרה שיוכלו להשלים את הבדיקה.
השב"כ שחזר את הכתוב בפתק, אף על פי שבארי קרע אותו לגזרים והשליכו לפח.
אחרי שעומת עם הפתק מיהר בארי להזהיר את האנשים ששמותיהם היו רשומים בו.
למרות החשיפה, השב"כ לא מיהר לעצור את אנשי המחתרת, וחיכה להזדמנות לתפוס אותם "על חם".
ב-27 באפריל 1984 הטמינו חברי המחתרת פצצות מתחת לחמישה אוטובוסים פלסטיניים במזרח ירושלים, שתוכננו להתפוצץ בזמן שהאוטובוסים עמוסים בנוסעים.
כוחות הביטחון עצרו את מניחי המטענים, נטרלו את מטעני החבלה, ובימים שלאחר מכן עצרו את שאר חברי המחתרת.
בסך הכול נעצרו עשרים ושמונה אנשים.
עירא רפפורט ויוסי אינדור שלא נעצרו הוכרזו כמבוקשים.
רפפורט, שהסתתר בארצות הברית, שב לארץ בדצמבר 1986 והסגיר את עצמו לרשויות.
זמן קצר אחרי המעצר הועמדו החברים לדין באווירה ציבורית מעורבת: מזועזעת מחד ואוהדת מאידך.
הם נכלאו בכלא תל מונד וביקורת רבה נמתחה על תנאי מעצרם הקלים.
חלקם הסכימו לעסקות טיעון ואחרים ניסו להפוך את משפטם לפוליטי.
ראשון המורשעים היה נועם ינון שנדון במסגרת הסדר טיעון למאסר של שנה וחצי, עונש שנתקבל בשביעות רצון על ידי הנאשם ופתח פתח להסדרי טיעון נוספים.
הפרקליטות לעומת זאת לא הייתה שבעת רצון מהעונש וערערה על קולת העונש, שהוחמר על ידי בית המשפט העליון ל-28 חודשי מאסר בפועל.
המורשע השני היה גלעד פלאי, שנדון במסגרת הסדר טיעון לעשר שנות מאסר, עונש שהיקשה להגיע להסדרי טיעון נוספים, שכן היה חמור יותר מהעונש שהיה מקבל אילולא הודה.
בית המשפט העליון הפחית את עונשו ל-4.5 שנות מאסר בפועל, בין השאר כדי לשמור על אחידות הענישה עם יתר חברי המחתרת.
בסוף יולי 1984 נגזר עונשו של יוסף צרויה לשלוש שנות מאסר.
המורשע הרביעי, במסגרת הסדר טיעון, היה אבינועם כתריאלי שנדון ל-15 חודשי מאסר בפועל.
ביולי 1984 הורשע גם יהודה כהן שקיבל עונש של שנה וחצי מאסר, בגלל חלקו השולי בתכנון פיצוץ כיפת הסלע.
בפברואר 1985 הורשע אורי מאיר במסגרת הסדר טיעון.
הוא נדון ל-30 חודשי מאסר.
במאי 1985 נדון זאב חבר ל-11 חודשי מאסר בפועל בגלל מצבו הבריאותי, והוא שוחרר כיוון שנעצר יותר משנה קודם לכן.
לקראת המשפט המרכזי הוכן אולם מיוחד בבית המשפט בגלל ההתעניינות הציבורית.
הנאשמים ניסו בתחילה לערער על קבילות הודאותיהם אך נכשלו.
בגזר הדין המרכזי בפרשה, שניתן בבית המשפט המחוזי בירושלים, על ידי הרכב השופטים בראשות השופט יעקב בזק, הורשעו 15 מתוך 29 חברי המחתרת.
שלושה מהם (מנחם לבני, שאול ניר ועוזי שרבף) נידונו למאסר עולם והיתר לעונשים של שבע שנות מאסר ומטה.
נציגת פרקליטות המדינה, דורית ביניש, ערערה לבית המשפט העליון על קולת העונשים שניתנו לחמישה מהמורשעים (ברק ניר, חיים בן דוד, יצחק נוביק, חגי סגל ונתן נתנזון) אך הערעור נדחה באפריל 1986.
למין מעצרם הוקם לובי ציבורי שפעל לשחרורם.
בראש הלובי עמד הרב יהודה חזני.
300,000 אזרחי ישראל חתמו על עצומה שיזם הוועד, שדרשה את שחרורם.
לאחר עסקת ג'יבריל, במאי 1985, טענו התומכים בשחרור חברי המחתרת שאין להשאירם בכלא, לאחר ששוחררו 1,150 אסירים ועצירים ביטחוניים ערבים שהיו כלואים בישראל.
בין התומכים בשחרור העצורים היה ממלא מקום ראש הממשלה ושר החוץ, יצחק שמיר, שאמר כי "לא יעלה על הדעת שמחבלים רוצחים ישוחררו ויהודים שפעלו נגדם יישארו בכלא".
בסקר שערכה אז ד"ר מינה צמח עלה, כי 73% מאזרחי ישראל היהודים תמכו בשחרור חברי המחתרת.
בקשות חנינה של רבים מאסירי המחתרת הונחו בפני הנשיא.
בספטמבר 1985 ניתנה חנינה ראשונה, כאשר יתרת עונש המאסר של אורי מאיר הומר למאסר על תנאי, בגלל מצבו הבריאותי והחרטה שהביע.
לאחר שעברו מספר חודשים מבלי שניתנו חנינות נוספות, הועלתה בכנסת הצעת חוק פרטית לחנינה, שנדחתה.
בדצמבר 1985 נתנו חנינות לדן בארי ויוסי צרויה, שעונשיהם קוצרו במספר חודשים.
תוך שנים ספורות השתחררו מן הכלא רוב חברי המחתרת, ונשארו בעיקר אסירי העולם.
הנשיא חיים הרצוג הודיע שיסרב לדון בחנינה תחת לחץ.
בסופו של דבר קצב את עונשם של אסירי העולם שלוש פעמים ובניכוי שליש שוחררו לאחר פחות משבע שנות מאסר בסוף שנת 1990.
"המטאטא" היה תיאטרון עברי סאטירי אשר פעל בתקופת היישוב ובימי ראשית המדינה.
בסך שנות קיומו העלה למעלה מ-70 תוכניות סאטיריות.
תיאטרון "המטאטא" נוסד באפריל 1928, כבמה לסאטירה פוליטית אקטואלית, הבוחנת באופן ביקורתי את המתרחש בארץ.
מייסדו ומנהלו הראשון של התיאטרון היה יצחק משה דניאל, שהיה בעל ניסיון בניהול תיאטראות בבוקרשט ובסופיה.
הגרעין הראשוני של השחקנים היו חברים שפרשו מתיאטרון "הקומקום", וביניהם עמנואל הרוסי והלל ברגמן-אביחנן, לאחר מחלוקות עם מנהלו, אביגדור המאירי, על ענייני זכויות יוצרים ותכנים סאטיריים.
"המטאטא" המשיך את דרכו של "הקומקום", אשר במהרה נסגר.
הוא הגיב על כל מאורע פוליטי בחיי הארץ, הציג בכל מופע שורה של מערכונים סאטיריים בענייני עלייה, עבודה עברית, השפה העברית ותוצרת הארץ, ויצא כנגד הספסרות בקרקעות שפשתה בשנות השלושים.
שם התיאטרון נגזר מתיאטרון אודסאי בשם "המטאטא האדום".
"המטאטא" הוקם כקואופרטיב, והכנסותיו חולקו שווה בשווה בין חברי הקואופרטיב.
את החומר להצגותיו של "המטאטא" כתבו סופרים ומשוררים בארץ ישראל כעמנואל הרוסי ואברהם שלונסקי (שהגדיר את "המטאטא" כ"מעט התה שנשאר מן הקומקום").
במרוצת הזמן אף העלה "המטאטא" אופרטה קלאסית שלמה של פרנץ להאר.
החל מתוכניתו "המנון לתוצרת הארץ" מ-1933, שנחשב המחזמר הראשון בארץ ישראל, החל "המטאטא" להציג בכל תוכנית שורת מערכונים המתרכזים בנושא אחד.
רוב השירים והפזמונים שהושרו בהצגות "המטאטא", פרי עטם של נתן אלתרמן ואחרים, הפכו לנפוצים ביישוב, ואחדים מהם מושמעים אף לאחר שנים רבות.
ביניהם ניתן למצוא את "דודה הגידי לנו כן" למילים של עמנואל הרוסי ומנגינה של משה וילנסקי.
"בין שלוש ובין ארבע" (מילים של אלתרמן ללחן שמחברו לא ידוע) ו"שיר העבודה" ("כחול ים המים") אף הוא עם מילים של אלתרמן ללחן של נחום נרדי.
שחקניו הידועים של "המטאטא" היו יעקב טימן, יעקב אבא (אבאל'ה), בצלאל לונדון (אביו של ירון לונדון), שמואל רודנסקי (לימים שחקן הבימה), וכן זלמן לביוש ומשה חורגל (לימים שניהם שחקני התיאטרון הקאמרי).
מעצב התפאורות היה הצייר עמנואל לופטגלס.
בימי מאורעות תרצ"ו - תרצ"ט ובהמשך בימי הספר הלבן ובתקופת המאבק, התרכז "המטאטא" בביקורת חריפה על שלטונות המנדט הבריטי ויחסם ליישוב.
עם סיום המנדט הבריטי והקמת המדינה בא הקץ לנושא זה.
בשנות המדינה הראשונות, בתקופת האופוריה הראשונית מקיומה העצמאי של המדינה היהודית, לא נטה ציבור הצופים לביקורת סאטירית על המדינה ומוסדותיה, ותיאטרון "המטאטא" הלך ודעך עד שנסגר בשנת 1954. על בית התיאטרון ("בית העם") ברחוב בן יהודה בתל אביב הוקם לימים הבניין הידוע כ"בית אל על".
למטאטא נכתב המנון (עמנואל הרוסי / נחום נרדי):
אוי מה רב הוא פה הרפש
בפוליטיקה הישראלית, המטבח או המטבחון הוא כינוי לחבורה מצומצמת של אישים בכירים או יועצים לא-פורמליים הפועלת לצדו של הקבינט ומסייעת לו בגיבוש הערכות ביטחוניות ומדיניות לקראת דיון והכרעה במסגרות ממוסדות.
מקורה של מטונימיה זו הוא גם בקונוטציה של "בישול" הנלווית לפעילות במטבח או במטבחון, וגם במנהגה של גולדה מאיר, בתקופת כהונתה בראשות הממשלה החל ב-1969, לזמן התייעצויות שכאלה בביתה במוצאי שבת, לקראת ישיבת הממשלה ביום שלמחרת.
היות שנודע כי היא נוהגת לכבד את הבאים בעוגה שאפתה, "התבקש" הדימוי של דיון סביב השולחן במטבחה.
"המטבח של גולדה" כלל בדרך כלל את משה דיין, יגאל אלון, ישראל גלילי ויעקב שמשון שפירא, ואליהם הצטרפו בכירים אחדים לפי הצורך.
משתתפי המטבח מעלים אותו על נס, כמערכת לשיקול מוקדם.
מתנגדיו טוענים שיש בו כדי לרוקן מתוכן את המוסדות המוסמכים ולשבש את סדרי עבודתם.
בימי מלחמת יום הכיפורים התגבשה באופן מאולתר קבוצת שרים, שנטלה על עצמה קבלת החלטות עקרוניות חשובות במהלך המלחמה.
בקבוצה היו חברים ראש הממשלה גולדה מאיר, שר הביטחון משה דיין, סגן ראש הממשלה יגאל אלון והשר ישראל גלילי.
קבוצה זו זכתה באותם ימים בשם "קבינט המלחמה", ולימים דבק בה הכינוי המוכר "המטבחון של גולדה".
קבינט המלחמה קיבל בעת החירום החלטות באופן עצמאי, והממשלה עצמה אישרה את ההחלטות רק בדיעבד.
על רקע זה, התעוררה כבר אז שאלת נחיצותו ותפקידיו של אותו קבינט.
מן הצד האחד היו שטענו כי אסור לראש הממשלה ולחברי הקבינט לקבל החלטות לבדם.
מצד שני היו שטענו כי על חברי הקבינט לנהל את המלחמה כראות עיניהם - מבלי להזדקק לאישורו של איש.
בממשלת ישראל ה-18 שבראשות מנחם בגין פעל המטבח במתכונת של 7 שרים, והם: ראש הממשלה בגין, שר הביטחון עזר ויצמן, שר האוצר וסגן ראש הממשלה שמחה ארליך, שר החוץ משה דיין, שר החקלאות אריאל שרון, שר התעשייה, המסחר והתיירות יגאל הורביץ ושר הפנים יוסף בורג.
הרכב המטבח השתנה בשנת 1979, אז התפטר עזר ויצמן מכהונת שר הביטחון וראש הממשלה בגין מילא גם את תפקיד שר הביטחון, וכן צורף אליו יצחק שמיר, שהחליף את משה דיין כשר החוץ.
בממשלה ה-27 בראשותו של בנימין נתניהו היה קיים הפורום שנקרא המטבחון, אשר כלל שלושה אישים בכירים: ראש הממשלה נתניהו, שר החוץ דוד לוי ושר הביטחון יצחק מרדכי.
קיומו בוטל ביולי 1997 לאחר שהועלתה מועמדותו של אריאל שרון לתפקיד שר האוצר, והוא תבע להצטרף למטבחון לאחר קבלת התפקיד, דרישה שבעטיה החליט דוד לוי לפרוש מן המטבחון.
לאחר שפרש דוד לוי מן הממשלה, חודשה פעילות המטבחון בינואר 1998, והרכבו החדש היה: בנימין נתניהו, יצחק מרדכי, אריאל שרון ושר התעשייה נתן שרנסקי (ולפרקים גם יצחק לוי).
בינואר 1999, בעקבות חילופי השרים במשרד הביטחון, הודיע נתניהו על ביטול המטבחון ועל החלפתו בצוות שיכלול אותו ואת השרים שרון ושר הביטחון משה ארנס יחד עם היועץ לביטחון לאומי.
במהלך מלחמת לבנון השנייה קם בממשלה ה-31 פורום שרים מצומצם בשם "השביעייה", שקיבל את הסכמת יתר שרי הממשלה לגבש את ההחלטות האופרטיביות לגבי המלחמה.
הפורום כלל את ראש הממשלה אהוד אולמרט, ממלאת מקום ראש הממשלה ושרת החוץ ציפי לבני, המשנה לראש הממשלה שמעון פרס, שר הביטחון עמיר פרץ, השר לביטחון הפנים אבי דיכטר, וסגני ראש הממשלה השרים שאול מופז ואלי ישי.
בממשלה ה-32, ממשלתו השנייה של בנימין נתניהו, התקיים פורום מצומצם של שרי ממשלה.
תחילה כונה הפורום השביעייה, והוא כלל את ראש הממשלה נתניהו ואת השרים אהוד ברק, אביגדור ליברמן, משה יעלון, דן מרידור, בני בגין ואלי ישי.
עם צירופו של השר יובל שטייניץ לפורום השרים שונה השם אל השמינייה.
באוגוסט 2012 הצטרף לפורום המצומצם השר אבי דיכטר, ובהתאמה שונה שמו לפורום התשיעייה.
עם התפטרותו של השר ליברמן שב הפורום למנות שמונה חברים.
"המטבחון המצומצם" כלל בממשלה ה-32 את ראש הממשלה בנימין נתניהו, שר הביטחון אהוד ברק ושר החוץ אביגדור ליברמן.
בממשלה ה-35, סוכם על הקמת פורום מצומצם של שרי ממשלה, במודל הדומה לממשלה ה-32. גודלו היה 10 שרים.
בממשלת ישראל ה-37 התקיים פורום מצומצם של חברי ממשלה שהורה על פעולות ביטחוניות רגישות, והורכב מראש הממשלה נתניהו, שר הביטחון יואב גלנט והשר לנושאים אסטרטגיים רון דרמר.
בחלק ממלחמת חרבות ברזל הפורום המצומצם היה מורכב מראש הממשלה נתניהו, שר הביטחון גלנט, השר גנץ ו-2 משקיפים, השרים רון דרמר וגדי איזנקוט אשר התפרק במאי 2024.
המחתרת הצ'כית (בצ'כית: Československý Protinacistický Odboj) הייתה מחתרת התנגדות שפעלה בצ'כוסלובקיה בזמן הכיבוש הנאצי במהלך מלחמת העולם השנייה.
פעילותה הייתה מצומצמת יחסית, בעיקר עקב התנגדות רשמית קטנה מאוד ומדיניות גרמנית שדיכאה פעולות התנגדות והשמידה קבוצות מחתרתיות.
בימיה הראשונים של המלחמה הטילה האוכלוסייה הצ'כית חרם על התחבורה הציבורית, וקראה לארגון פעולות מחאה נרחבות.
לאחר כיבוש צ'כוסלובקיה ב-1939, צ'כים אשר התנגדו לשלטון הגרמני התלכדו ל"מנהיגות המרכזית של התנגדות מבית", הארגון הידוע לרוב בשם ÚVOD.
מי שהנהיג את אובו"ד היה הנשיא הצ'כוסלובקי אדווארד בנש, שפיקד על הפעילות המחתרתית בשבתו בממשלה הגולה בלונדון.
אובו"ד התמקדה בעיקר ביצירת רשתות ושירותי מודיעין צבאי אשר פעלו בקנה מידה קטן יחסית, וכן בהפצה תקשורתית בבית דפוס מחתרתי.
מטרתה הייתה ליצור ממשלת צללים עד אשר תשוחרר צ'כוסלובקיה.
תחת אובו"ד קמו מספר קבוצות שמאליות בהשקפותיהן, שכללו בעיקר חיילים לשעבר בצבא הצ'כוסלובקי.
המפלגה הקומוניסטית של צ'כוסלובקיה (KSČ) דאגה לקיום היחסים עם ברית המועצות ולסיוע.
אף שלא הייתה חלק רשמי מאובו"ד ושמרה על עצמאות ארגונית, קראה המפלגה הקומוניסטית של צ'כוסלובקיה לכל המפלגות האנטי-פאשיסטיות לאחד את פעולותיהן.
למרות זאת, גורלה היה זהה לזה של אובו"ד.
ההתנקשות בהיידריך וסופה של המחתרת
שיא הפעילות והפרסום של אובו"ד היה עם ההתנקשות בריינהרד היידריך הרייכספרוטקטור (Reichsprotektor, "מגן מטעם המדינה") של הפרוטקטוראט של בוהמיה ומורבייה, כפי שנקראה צ'כיה הכבושה בפי הגרמנים, ב-27 במאי 1942, שבאופן פרדוקסלי היה גם סופה של אובו"ד.
מבחינות רבות, סופה של אובו"ד נצפה עוד מתחילת כהונתו של היידריך בסתיו 1941, שכן עד סוף ספטמבר של אותה שנה דאג היידריך למעצרם של כל חברי אובו"ד כמעט, ואף עלה בידיו לנתק את הקשר בין אובו"ד ללונדון.
בדצמבר 1941 אומנו שני לוחמי המחתרת - יוזף גבצ'יק ויאן קוביש - בבריטניה כחלק ממבצע אנתרופואיד, ולאחר מכן הוצנחו בצ'כיה.
הם ארבו למכוניתו של היידריך והשליכו רימון יד.
היידריך נפצע, ומת מפצעיו ב-4 ביוני.
בתגובה למבצע אנתרופואיד פעלו הנאצים להשמדת תנועת המחתרת הצ'כית לאחר 1942. הנאצים ביצעו פעולת נקם זוועתית, ומחקו כליל מעל פני האדמה את הכפרים לידיצה ולז'אקי, ואף רצחו באופן שיטתי את התושבים.
מעט מאוד מהנשים אשר נשלחו למחנות העבודה שרדו, וחלק מן הילדים נשלחו לתוכנית טיהור הגזע, שנועדה להפוך אותם לגרמנים ארים.