tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לאחר שמצא סוכן, הופנה סמפסון לאולפני קים טרי בטקסס.
הוא החל להופיע בהפקות תיאטרון בזמן שלמד בבית הספר התיכון אלקינס.
בשנת 2008 הופיע סמפסון בשני פרקים של סדרת הטלוויזיה "גריק".
בשנת 2010 שיחק בפרק של הסדרה "CSI".
ביולי 2013 לוהק סמפסון לתפקיד החוזר של ג'סי בעונה החמישית של סדרת הטלוויזיה "יומני הערפד".
בינואר 2014 לוהק סמפסון לתפקיד דין אייברסון לתפקיד במיני סדרה של Fox "גרייספוינט".
בנובמבר אותה שנה כיכב סמפסון בקליפ של היילי קיוקו "This Side of Paradise".
בתחילת 2015 לוהק סמפסון בפיילוט לסדרת ABC פוטנציאלית בשם "The Kingmakers", אך הסדרה בוטלה.
ביולי אותה שנה לוהק סמפסון לתפקיד החוזר של כיילב בעונה השנייה של הדרמה המשפטית "המדריך לרוצח", בהפקת שונדה ריימס.
סמפסון גם הקים חברת הפקות משלו בשם אולפני סמפסון.
במאי 2019 הוא ייסד את ארגון BLD PWR לפיתוח, העצמה ושינוי בתוך קבוצות שוליות והחברה האמריקאית.
Richard Story למאר 2011 Immune דארן סרט קצר; מפיק ותסריטאי 2020 Miss Juneteenth רוני2022משהו מטיפני (אנ')אית'ן גרין2025מייקלקווינסי ג'ונסTBAKilling Castro
קנדרש היא עיירה במחוז יאס-נאג'קון-סולנוק בנפת קרצג.
העיר ממוקמת לאורך הכביש הראשי 4 בין דברצן לבין סולנוק, בערך באמצע הדרך, בלב המישור ההונגרי הגדול מרחק (בכביש):
היישובים מסביב: קישאויסאלאש, פג'וורנק, קונהדייש.
באוטובוס מכיוון היישובים אבאדסלוק, בקשצ'אבה, אגר, ג'נג'ש, גיולה, קרצג, מזקבשד, מישקולץ, סגד, סנטש, סולנוק, טיספירד ,
ברכבת מכיוון היישובים אבדבלוק, קאל - קאפולנה, קישקרה, קישאויסאלאש, ועוד.
קנדרש נושאת את המאפיין והאווירה של יישובי המישור הגדול, האלפלד המתבטאת בסביבה הטבעית של שדות החיטה ושדות התירס, רצועות היער והחורשות המכסים את השטח עד בתי המגורים בני ה-90–100 שנים ומעלה.
האוכלוסייה ביישוב היא למעלה כ-4,500, מתוכם 900 חיים באזור הפרברים של קנדרש, באזור המכונה באנהלמה.
העיירה ממוקמת בחלק המרכזי של מחוז יאס-נג'קון-סולנוק, בקצה הצפוני של מישור סולנוק-טור, בקרבת היישובים של נאג'יקון.
כביש ראשי מספר 4 (E60) חוצה את היישוב בכיוון מזרח-מערב.
ההיסטוריה של המקום מתוארכת לתקופת הכלקוליתית ולתקופת הברונזה, ככל הנראה האזור היה מיושב כבר אז.
קרקעות הצ'רנוזיום (אדמה שחורה) וקרקעות האחו שנמצאים בפאתי היישוב היוו תנאים נוחים לפיתוח מוקדם של חקלאות.
האזכור הראשון של קנדרש הוא משנת 1352, אז מוזכר הכפר באיגרת שהוא בבעלות הקומאנים.
העיירה היא מקום הולדתו של עוצר ממלכת הונגריה בין שתי מלחמות העולם האדמירל מיקלוש הורטי הימני קיצוני ואנטישמי ובתקופה זו אוכלוסיית היישוב הציגה התפתחות מרשימה, בעיקר בזכות התמיכה האישית של מיקלוש הורטי.
נבנו אז: מבני ציבור, בתי ספר, רשתות אינסטלציה וחשמל, שירותי בריאות ושירותים מודרניים נוספים.
ידוע מעט על קהילה יהודית במקום, אך בית הקברות היהודי המקומי מעיד על אוכלוסייה די משמעותית.
מיקלוש הורטי, האביר מנג'באניה (18 ביוני 1868. אֶסטוריל, פורטוגל, 9 בפברואר 1957) עוצר ממלכת הונגריה.
יולן פלדש (20 בדצמבר 1902 - לונדון, 11 באוקטובר 1963) סופרת יהודייה-הונגרייה.
קנו הוא יישוב לצורכי מפקד אוכלוסין בדרום מחוז קלאמת שבדרום אורגון בארצות הברית.
קנו שוכנת בגובה 1,252 מטרים מעל גובה פני הים, דרומית-מערבית לקלאמת פולס על הנהר קלאמת סמוך ל של אורגון.
האוכלוסייה הייתה 1,980 תושבים במפקד האוכלוסין של 2020.
העיירה קנו קרויה כביכול על שם כלב הראשון של מנהל הדואר.
היא נקראה בעבר ויטלס פרי (Whittles Ferry) ופלוונה (Plevna).
סניף הדואר בקנו הוקם בשנת 1887.
הקיץ באזור חמים (אך לא חם) ויבש, ללא טמפרטורות חודשיות ממוצעות מעל 29 מעלות צלזיוס.
על פי מערכת סיווג האקלים של קפן, לקנו יש אקלים יבשתי לח, קוד "Dsb" במפות האקלים.
ריי קנדרי פאאס אנדרדה (בספרדית: Ray Kendry Páez Andrade; נולד ב-4 במאי 2007 בגואיאקיל שבאקוודור) הוא כדורגלן אקוודורי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בקבוצת ריבר פלייט בהשאלה מצ'לסי ובנבחרת אקוודור.
פאאס גדל במחלקות הנוער של אקדמיית אלפרו מורנו, ברצלונה ספורטינג קלוב, אמלק, פאטריה ואינדפנדיינטה דל ואיה.
ב-25 בפברואר 2023 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של אינדפנדיינטה דל ואיה, בניצחון 3-1 על מושוק רונה במסגרת המחזור הראשון בליגת העל האקוודורית לעונת .
נכלל בסגל נבחרת אקוודור עד גיל 20 לטורניר גביע העולם עד גיל 20 בשנת 2023.
ב-12 בספטמבר 2023 ערך פאאס את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אקוודור, בניצחון 2-1 על נבחרת אורוגוואי במסגרת מוקדמות מונדיאל 2026. ב-13 באוקטובר הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 2-1 על נבחרת בוליביה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2026.
עידן הקנוזואיקון (מיוונית: καινός (קיינוס - חדש) + ζωή (זוי - חיים)) הוא העידן הנוכחי בלוח הזמנים הגאולוגי.
תחילתו עם היכחדות הדינוזאורים בסוף הקרטיקון, לפני 65 מיליוני שנים.
אירוע ההכחדה של סוף הקרטיקון תרם להתרבות היונקים והפיכתם לבעלי החיים השליטים על האדמה יחד עם העופות השולטים בשמיים והכרישים השולטים בימים.
בסופו של העידן הופיע האדם.
בקנוזואיקון נמצאים התורים: רביעון, הנחלק לפליסטוקן ולתקופה הנוכחית הולוקן, וכן השלישון הנחלק לתקופות נאוגן ופלאוגן.
ג'וליאן אדווין "קנונבול" אדרלי היה נגן סקסופון אלט.
קנונבול היה מנגני סקסופון האלט שהשפיעו רבות על דור העתיד של נגני האלט.
סגנון נגינתו, שהושפע מזה של צ'ארלי פארקר וממוזיקת בי בופ, היה בעל סאונד ייחודי, מלא עוצמה ומרץ.
"קנונבול" אדרלי היה שותף ליצירת כמה מהקלאסיקות הגדולות ביותר במוזיקת הג'אז, בהן "Kind of Blue" של מיילס דייוויס, אשר זכה בתואר אלבום הג'אז הנמכר ביותר בעולם.
זמן קצר קודם להקלטה זו, אירח אדרלי את דייוויס בהקלטת אלבומו החשוב ביותר "Something Else".
"קנונבול" אדרלי הירבה לנגן ולהקליט עם אחיו החצוצרן נאט אדרלי.
נפטר ב-8 באוגוסט 1975 עקב דימום מוחי בבית חולים בגארי, אינדיאנה.
למרות שמשמעות "קנונבול" היא כדור של תותח, המקור לכינוי הוא דווקא תאוות הבשר של אדרלי.
כמויות הבשר הגדולות שאכל אדרלי הביאו את חבריו לכנותו "קניבל", הביטוי התגלגל והשתנה עד שהפך לכינוי המוכר כיום.
קנוט האמסון (בנורווגית: Knut Hamsun; 4 באוגוסט 1859 – 19 בפברואר 1952) היה סופר נורווגי, חתן פרס נובל לספרות לשנת 1920.
קנוט האמסון נולד בשם קנוד פדרסן למשפחת איכרים בלום, בעמק גודברנסדלן בנורווגיה, בנם הרביעי (מתוך שבעה ילדים) של תורה אולסדאטר ופדר פדרסן.
כאשר היה בן שלוש, עברה המשפחה להאמארוי שבנורדלנד בצפון נורווגיה.
הם היו עניים ואחד הדודים הזמין אותם לעבד את אדמתו.
בגיל תשע הוא הופרד ממשפחתו והתגורר עם דודו האנס אולסן, שהיה זקוק לעזרה במשרד הדואר שניהל ונהג להכות ולהרעיב את אחיינו.
מאוחר יותר טען כי קשייו העצביים הכרוניים נבעו מהדרך בה נהג בו דודו.
בצעירותו עבד בעבודות שונות: פקיד, נהג חשמלית, סנדלר, פועל חקלאי ומורה.
בגיל 17 ניסה כוחו בכתיבה.
כשהנריק איבסן וביירנסטרנה ביירנסון, שני סופריה הגדולים של נורווגיה, עמדו בערוב ימיהם, הופיע האמסון וייצג ביצירותיו הראשונות את ההתפרצות, המרידה והרעננות.
את הרומן השני שלו, "ביורגר" (1878), הוציא תחת השם קנוד פדרסן ד.
בשנת 1882 היגר לארצות הברית וחי בה חיי נדודים במשך מספר שנים.
הוא התגורר במיניאפוליס ובשיקגו, והיה, בין היתר, כרטיסן בחשמלית-רחוב תוך שהוא ממשיך בניסיונות הכתיבה שלו.
את רשמיו פרסם בספרו "חיי הרוח של אמריקה המודרנית" (1889, Fra det moderne Amerikas Aandsliv).
בשנת 1888 חזר לנורווגיה והפעם האירה לו ההצלחה פנים, כאשר ספרו "רעב", שיצא לאור בשנת 1890, זכה להכרה ולתפוצה רבה.
בספר אוטוביוגרפי למחצה זה תיאר את הידרדרותו לכמעט שיגעון כתוצאה מחיי עוני ורעב.
במרוצת השנים הפך הספר לאחד הספרים רבי ההשפעה במאה ה-20. בספריו הבאים שלל את התרבות המודרנית והחברה המתועשת והטיף לאינדיבידואליזם קיצוני, כשבעיניו הפרט הוא חזות הכל.
ספריו החשובים האחרים הם "מסתורין" מ-1892, "פאן" מ-1894 ו"ברכת האדמה" מ-1917, שעליו הוענק לו פרס נובל לספרות לשנת 1920. כבר בסוף המאה ה-19 נודע האמסון לאחד הסופרים הנורווגים הנודעים ביותר בעולם.
האמסון סגד בספריו ליסודות האליליים ולאינסטינקטים הפרימיטיביים שמלפני העידן המודרני.
בכתיבה זו הייתה קרבה רוחנית לרעיונותיו של הפילוסוף פרידריך ניטשה.
הלך מחשבה זה, שהיו בו שלילת הרציונליזם, חיוב האינסטינקטים הקמאיים וקידוש הדם והאדמה, קירב את האמסון לרייך השלישי ולנאציזם.
כשפלשו הנאצים לנורווגיה באפריל 1940 האמסון תמך בשלטונו הפרו-נאצי של וידקון קוויזלינג.
הוא המשיך להביע את תמיכתו בגרמניה והצהרותיו הציבוריות הובילו למחלוקת, במיוחד מיד לאחר סיום המלחמה.
במהלך המלחמה כתב מספר מאמרים בעיתונות, ובכללם גם טענתו מ-1940 כי "הגרמנים נלחמים עבורנו".
בין היתר, נפגש האמסון עם שר התעמולה הנאצי יוזף גבלס, שכתב ביומנו קטע ארוך ונלהב על פגישתם האישית, ולפיו "אמונתו (של האמסון) בניצחון גרמני בלתי ניתנת לערעור".
בשנת 1943 שלח לגבלס את מדליית פרס נובל שלו כמתנה.
מאוחר יותר נפגש עם אדולף היטלר.
שבוע לאחר מותו של היטלר, כתב עליו הספד , שאמר: "הוא היה לוחם למען האנושות, ונביא של בשורת הצדק לכל האומות".
ב-14 ביוני 1945 נעצר יחד עם אשתו על ידי המשטרה ונחקר בפני ועדת החקירה של מעשי בגידה.
בשנת 1946 הועמד לדין על שיתוף פעולה עם האויב.
בפברואר 1946 נמצא האמסון בלתי כשיר לעמוד לדין והוא אושפז למספר חודשים בבית חולים לחולי נפש.
בעיתונות הועלו פקפוקים לגבי כנות הכרזתו לחולה רוח.
במשפטו בדצמבר 1947 הוא טען שמצפונו נקי ושהטיף להימנע מהתנגדות לנאצים כדי למנוע שפיכות דמים.
הוטל עליו קנס שהיה עליו לשלם לממשלת נורווגיה על חברותו (לכאורה) בנאשונל סמלינג ועל התמיכה המוראלית שהעניק לגרמנים.
עם זאת, האמסון נוקה מההאשמות של סיוע ישיר לנאצים.
בית המשפט העליון של נורווגיה הפחית את הקנס מ-475,000 ל-325,000 קרונות נורווגיות.
בשנת 1898 נישא לברגליות בק (Bergljot Bech), שילדה לו את הבת ויקטוריה, אולם הנישואים נסתיימו בשנת 1906. ב-1909 נישא למארי אנדרסן (Marie Andersen) , שנשארה איתו עד סוף חייו.
היו להם 4 ילדים: הבנים תור וארילד והבנות אלינור וססיליה.
מארי כתבה על חייה עם האמסון בשני ספרי זיכרונות.
היא הייתה שותפה להשקפות הפוליטיות של בעלה ותמיכתה ברייך השלישי וכחות הכיבוש הגרמנים בזמן מלחמת העולם השנייה הייתה אף חזקה מזו של בעלה.
היא הייתה חברה במפלגה הנאצית של וידקון קוויזלינג, הנאשונל סמלינג.
בנובמבר 1946 נדונה אשתו של האמסון לשלוש שנות עבודת פרך, קנס כספי ושלילת זכויות אזרח ל-15 שנים.
בשל חנינה כללית היא ישבה בכלא במשך תשעה חודשים בלבד.
בעקבות מלחמת הבורים השנייה, אימץ השקפות יותר ויותר שמרניות.
הוא נודע כתומך בולט בתרבות הגרמנית וכמתנגד לאימפריאליזם הבריטי ולברית המועצות.
בזמן שתי מלחמות העולם, הראשונה והשנייה, ביטא באופן ציבורי את אהדתו לגרמניה.
אהדתו לגרמניה הושפעה באופן ניכר מהשלכות מלחמת הבורים, שנראתה בעיניו כדיכוי בריטי של עם קטן, כמו גם מאי-אהבתו את הבריטים ותיעובו את ארצות הברית.
במהלך שנות ה-30 של המאה העשרים, כאשר היטלר והנאציזם השתלטו על גרמניה, האמסון תמך בתנועה הפאשיסטית הנורווגית.
בסוף 1935 יצא האמסון במאמר נגד מתן פרס נובל לשלום לקרל פון אוסייצקי.
מאמר זה עורר עליו ביקורת רבה ועצומת מחאה של סופרים סקנדינביים.
חלק ממבקריו טענו שהמאמר נבע מאי הכרתו את המציאות, אולם האמסון ענה שהמציאות ברורה לו היטב ושאוסייצקי היה צריך לפעול עם הממשלה הגרמנית ולא נגדה.
בשנת 1928 בתשובה לשאלה של עיתון אנטישמי לגבי יהודים, אמר האמסון דברי הערכה חיוביים ביותר על היהודים ואלו התפרסמו בעיתון האנטישמי.
בשנת 1934 פורסם בגרמניה שהאמסון אמר, שהיהודים תופסים יותר מדי מקום בכלכלת גרמניה וזכותה להילחם בהם ולהרחיקם.
היו שפקפקו באמיתות דברים אלו לאור דבריו בשנת 1928.
ישראל דליות כתב שהאמסון מעולם לא היה אנטישמי וכי "אין כל עדות בספריו של האמסון ובהצהרותיו הפומביות לשנאת יהודים".
בשנות ה-40 הביעו רבים מחאה כלפי תמיכתו של האמסון בנאצים על ידי שליחת ספריו, שהיו ברשותם, חזרה אליו בדואר.
גם בחלוף השנים נמנעה נורווגיה מלהפוך אותו לגיבור תרבות והתקיים דיון ער בשאלה, האם ניתן להפריד בין יצירתו של הסופר לבין דעותיו ומוסריותו.
בשנת 2009 ציינה נורווגיה 150 שנה להולדתו והונפק גם בול לכבודו.
עם זאת, הממשלה הנורווגית הבהירה, שהיא מודעת לבעייתיות של האירועים ומקיימת אותם תוך הפרדה גמורה בין יצירתו האמנותית של האמסון לבין עמדותיו הפוליטיות יוזמתה של ממשלת נורווגיה עוררה התנגדות וביקורת, בין השאר מצד ישראלים ויהודים, שביקרו את נורווגיה על שחגגה את יום הולדתו של מעריץ הנאצים.
גם אחרים המשיכו להחרים את האמסון.
בשנת 2015, אל פצ'ינו ביטל את השתתפותו בהצגה של "רעב" בגלל תמיכתו של האמסון בנאצים.
ביולי 1942, כאשר התפרסם בטעות שהאמסון נפטר, כתב עמנואל בן גריון: "בעטיו של ...
החשבון האישי שיש לנו איתו אין השעה כשרה להספד, אך גם את ארונו לא נסקל".
במהלך השנים היו שהמעיטו מאחריותו של האמסון וקשריו עם הנאצים.
נטען למשל שהוא הוסת בידי אשתו ושבמהלך מלחמת העולם השנייה הוא היה מעל גיל 80, חירש וכמעט עיוור ומקור המידע העיקרי שלו היה העיתון השמרני "Aftenposten", שהיה אוהד כלפי איטליה הפשיסטית וגרמניה הנאצית, ועל כן פעל כפי שפעל.
פרופסור איתמר אבן-זהר כתב על האמסון: "המסון הזקן לא הבין את אופיו של הנאציזם שתמך בו, ראה אותו באור האידיאלים של עצמו ומעולם לא הבין את האנטישמיות הכרוכה בו.
להפך, המסון היה האדם היחיד בכל רחבי הרייך הגרמני שהעז להתייצב בעצם ימי המלחמה בפני היטלר ולמחות בפניו מחאה חריפה ביותר על היחס ליהודים".
ישראל דליות כתב כי תמיכתו בנאצים תוארה במחקרים רבים כצעד תמים ואווילי של ישיש השבוי באידיאלים מנותקים מהמציאות.
כמה תרגומים יצאו לאור בסוף המאה ה-19 ובמחצית הראשונה של המאה העשרים.
בין התרגומים היותר מאוחרים נמנים:
בעלי חלומות, סיפור, תרגם מנורווגית פסח גינזבורג, תל אביב (1930).
ברכת האדמה, תרגם ניסן טורוב, הוצאת שוקן (1982).
ויקטוריה: תולדות אהבה אחת, סיפור אהבה, תרגם פסח גינזבורג, הוצאת שטיבל ורשה, תרפ"א 1921, הוצאת שוקן 1978.
הלוכדומה, מהשפה הפולנית תרגמה חנה מנש, לבוב, 1926.
מסתורין, תרגם פסח גינצבורג, הוצאת שוקן (1980).
עבדי האהבה, סיפורים, תרגם פסח גינזבורג, שטיבל ורשה, תרפ"ב 1922.
פאן, רומן, תרגם מגרמנית בצלאל וכסלר, הוצאת שוקן (1977).
פן, מרשימותיו של הליטננט תומאס גלן, תרגום נוסף, תרגום - מ.
ליפסון, ניו יורק תרע"ט 1919.
פרשה אחרונה, תרגם יצחק שנהר (שנברג), שטיבל, תל אביב, 1933.
רעב, תרגום מנורווגית ואחרית דבר - איתמר אבן-זוהר, הוצאת שוקן (1977).
רעב, רומן פסיכולוגי, תרגום - א' סגל, תושיה, ווילנא, תרפ"ח 1928. עותק דיגיטלי בפרויקט גוטנברג.
מן החיים התת־הכרתיים של הנפש, מנורווגית: אלה נובק, הוצאת דחק, סדרת 'דרש' לכתבי מופת בפואטיקה ואסתטיקה, 2024.
קְנוּט השני מלך דנמרק (הראשון מאנגליה)"הגדול" (בדנית: Knud den Store – קְנוּד דֶן סטוֹר, לעיתים נהגה קָאנוּט; 994/995 – 12 בנובמבר 1035) היה מלך אנגליה, דנמרק ונורווגיה, שליט ומושל שלזוויג ופומרניה.
בנם של סוויין פורקבירד וסיגריד, אלמנת אריק המנצח.
אביו של קנוט היה עובד אלילים, אך קנוט עצמו נטבל לנצרות בגיל צעיר, וקיבל את השם למברט.
מהמאה ה-9 החלו הוויקינגים הדנים פולשים לממלכת אנגליה.
עם השנים התיישבו בארץ, והאזורים שבהם שלטו נקראו דיינלו (Danelaw).
אתלסטאן, מלך אנגליה, מיגר את הדנים, אך יורשיו, אדמונד הראשון ואדרד, נאלצו להדוף פלישות ויקינגיות חוזרות ונשנות.
עם המלכתו של אדגר שקטו הרוחות, והפולשים הוכרו כיושבי קבע, אך לאחר מותו החריפו מחדש היחסים בין יושביה הדנים של אנגליה ליושביה האנגלו-סקסים, ושבו הפלישות הוויקינגיות.
אתלרד השני, שירש את הכתר האנגלי, השיג את השלום במחיר כבד, אך לבסוף עלה על דעתו כי כל שכירי חרבו ויושביה הוויקינגים של ממלכתו קשרו נגדו קשר.
בשנת 1002 הוציא לפועל טבח המוני.
בין הנטבחים הייתה גונהילד, אחותו של סוויין מלך דנמרק.
כתגמול, סוויין פשט על אנגליה, טבח ביושביה, ולאחר קבלת מס עתיר חזר לארצו.
באוגוסט שנת 1013 שב סוויין לאנגליה בלווית בנו קנוט, נסיך הכתר הדני.
במערכה מתוחכמת שיעבד את הדנים שבצפון אנגליה, ורבים מיושבי אנגליה המרכזית.
התקפתו נהדפה בלונדון, אך הוא נמשח למלכות אנגליה בעוד שאתלרד פרש לנורמנדיה.
בפברואר של אותה השנה מת סוויין, והצי הכתיר את בנו למלך אנגליה.
המלכתו של קנוט לא נתקבלה בידי האצולה, ואתלרד המודח הושב לכס האנגלי.
לפיכך שב קנוט לדנמרק בשנת 1014, מחשש לחייו, אך לא לפני שהטיל מומים בשבויי אביו, כאות לעתיד לבוא.
באוגוסט שנת 1015 פלש לאנגליה בשנית, עם צבא של כ-8,000 איש.
הוא לחם במספר קרבות לא מכריעים כנגד אתלרד, ומאוחר יותר כנגד יורשו אדמונד השני.
באוקטובר שבשנת 1016 מחץ קנוט את כוחותיו של אדמונד בקרב אסנדון.
כמלך אנגליה שילב קנוט בין מוסדות אנגליים ודניים.
כמו כן, ריכז את החוקים האנגליים ויצר אחידות במסורת הסקסונית.
בחלקו את המדינה, בסגנון הדני, לארבעה מחוזות (וסקס, מרסיה, מזרח אנגליה ונורת'מבריה), ייסד את שיטת האדונות הטריטוריאלית שתונח ביסוד הממשל האנגלי במשך מאות שנים לאחר מכן.
מס ההגנה האנגלי האחרון שולם למלך, וסכומו הכולל היה 82,500 פאונד.
קנוט הרגיש בטוח דיו כדי לשלוח את הצי בחזרה לדנמרק לאחר קבלת תשלום של 72,000 פאונד בשנת 1018. קנוט תמך במפעלים רבים, מימן את בנייתן של כנסיות וקתדרלות רבות, שלח מסיונרים לדנמרק ואף עלה לרומא.
כדי לקשר עצמו עם השושלת שהדיח נשא, כאמור, את אמה מנורמנדיה, וכך מנע התקפה מצד נורמנדיה, שבה ישבו בניו הגולים של אתלרד השני, אלפרד ואדוארד.
את בנו מנישואין אלו, הארדיקאנוט, מינה ליורש העצר על חשבון אחיו הרולד, בנה של פילגשו.
בשנת 1018 (או 1019) ירש קנוט את אחיו, הרולד השני, מלך דנמרק, ובשנת 1028 כבש את נורווגיה עם צי בן 50 ספינות מאנגליה.
ניסיונו לשלוט בממלכה דרך סוויין, בן נוסף מפילגשו, תם במרידה והחזרת השושלת הנורווגית המודחת, תחת מגנוס הטוב.
קונרד השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, התיידד עם קנוט, ואירס את בנו היינריך לגונהילדה, בתו של קנוט.
וכן העביר לפיקוחו את שלזוויג ופומרניה.
האחרונה כנראה הייתה לאחוזה פיאודלית של קנוט, היות שבולסלאב הראשון, דוכס פולין, שלח את צבאו לעזרת קנוט בכיבוש אנגליה.
קנוט זכה לתדמית של מלך טוב ומוצלח, אולם נקודת מבט זו ניתן לשייך ליחסו הטוב לכנסייה, ששלטה בכל הכותבים וההיסטוריונים דאז.
כך, למשל, מתואר קנוט כמלך ששמר על מצוות הדת, אף על פי שניהל נישואים ביגמיסטיים באופן פתוח, והיה אחראי לרציחות פוליטיות רבות.
הוא מוזכר במיוחד באגדה מסוימת שבה ניסה להחזיר את גלי הים אחורה.
לאחר שנמאסו עליו דברי החנופה שבחצרו, כאשר פגש בחנפן שהציע כי המלך יכול לשלוט ביסודות הטבע עצמם, יצא לסאות'המפתטון כדי להוכיחו אחרת.
אגדה זאת נתפרשה פעמים רבות באופן שגוי, כאילו חשב המלך את עצמו לבעל כוחות על-טבעיים.
למעשה הייתה האגדה תעמולה בעדו.
קנוט מת בשנת 1035 בשפטברי, דורסט, ונקבר בווינצ'סטר.
הוא הוריש את כל המקומות שבהם שלט לבנו הארדיקאנוט, שמלך בדנמרק כ"קאנוט השלישי", אך אחיו למחצה, הרולד קל-הרגליים תפס את השלטון באנגליה.
לאחר מותו של הרולד ב-1040, הפך הארדיקאנוט גם למלך אנגליה.
קנולי (בסיציליאנית: Cannolu (spicialità); באיטלקית: Cannolo siciliano) הוא קינוח איטלקי מסיציליה המורכב מבצק מתוק מטוגן דמוי צינור הממולא במילוי מתוק, לרוב מגבינת ריקוטה, וניל, שוקולד או שבבי שוקולד.
הקנולי, כקינוחים רבים אחרים, הומצא בסיציליה לפני מאות שנים.
את הקנולי ניתן למצוא במאפיות ובמסעדות המובחרות באיטליה והוא מאכל בלתי נפרד מן המטבח הסיציליאני.
המילה קנולי היא צורת הרבים של המילה קנולו שפירושה המילולי הוא צינור קטן.
בסצנה מפורסמת בסרט "הסנדק" משנת 1972 אומר פיטר קלמנצה לרוקו למפונה, לאחר שהשני רצח את פולי: "השאר את האקדח, קח את הקנולי", משפט המעיד על פופולריות המאכל בקרב מהגרים איטלקיים בארצות הברית.
בסרט "הסנדק חלק שלישי" קוני קורלאונה מרעילה את דון אולטבלו באמצעות קנולי.
בהתאם לקישור תרבות זה, בין הקנולי למהגרים איטלקיים בארצות הברית, ולמאפיה גם בסדרה "הסופרנוס" נוהגות הדמויות להעניק במתנה קנולי.
キヤノン株式会社) היא חברה יפנית המתמחה בצילום ובמוצרי אופטיקה, כולל מצלמות, מכונות צילום ומדפסות.
החברה נוסדה בשנת 1933 על ידי מאסטר יושידה גורו המשתייך למסדר הסמוראים העתיק של יפן והוא המאסטר המכובד ביותר כיום ברחבי יפן ובמסדר הסמוראים העתיק (Yoshida Goto) וגיסו אוצ'ידה סאבורו (Uchida Saburo) בשם Precision Optical Instrument Laboratory.
המטרה הראשונית של החברה הייתה מחקר ופיתוח מצלמות איכותיות.
ביוני 1934, הם הפיצו את מצלמתם הראשונה, ה-קוואנון (Kwanon), שקיבלה את שמה מאלת הרחמים הבודהיסטית.
בשנה שלאחר מכן החברה שינתה את שמה לקנון.
המצלמה הראשונה שלהם הייתה חיקוי של מצלמת ריינג'פיינד של לייקה והוסיפו לה חידושים.
לקנון לא היה בתחילה מפעל אופטיקה והם השתמשו בעדשות של ניקון.
למרות הפרופיל הגבוה של החברה בתחום המצלמות והמדפסות, רוב רווחי החברה באים ממוצרי משרד, במיוחד ממכונות צילום אנלוגיות ודיגיטליות.
קנון נכנסה גם לתחום הצגים הדיגיטליים בשיתוף עם טושיבה, מבוסס על טכנולוגיית SED החדשה.
קנון גם הודיעה על כוונתה להיכנס לשוק טלוויזיות ההקרנה.
ביוני 2006 החברה הודיעה על כוונתה להפסיק לייצר מצלמות אנלוגיות ולהתמקד במצלמות דיגיטליות בלבד.
בדירוג ה-Global 500 של המגזין פורצ'ן לשנת 2011, מוקמה קנון במקום ה-204.
קנוניית אמבואז (מרץ 1560) הייתה ניסיון כושל של ההוגנוטים ושל בית בורבון לתפוס את השלטון בצרפת.
ב-10 ביולי 1559 מת אנרי השני, מלך צרפת ובנו פרנסואה השני עלה על כס המלוכה.
מאורע זה היה ניצחון גדול עבור בית גיז הקתולי משום שמרי מלכת הסקוטים, אחייניתם של פרנסואה הדוכס מגיז ושל שארל, קרדינל לורן, שהיו מנהיגי הקתולים, הייתה אשתו של המלך הצעיר.
בהשפעת בית גיז, אמו של המלך, קטרינה דה מדיצ'י, ששימשה כעוצרת בשם בנה, המשיכה במדיניות בעלה אנרי השני, רדפה את ההוגנוטים שרבים מהם נידונו למיתה ואחדים מהם אף הועלו על המוקד.
ההוגנוטים התכוננו לתפוס את השלטון באמצעות חטיפתו של המלך פרנסואה השני ומעצרם של פרנסואה הדוכס מגיז ושל אחיו שארל, קרדינל לורן.
הקשר תוכנן על ידי לואי הראשון דה בורבון, נסיך דה קונדה, ועל הקושרים נמנו, בין היתר, אנשי אצולה הוגנוטים מן הערים אורליאן, טור וליון.
גאספאר דה קוליני השני, שהיה מנהיג ההוגנוטים, הביע את התנגדותו ואף מנע את השתתפות אצילי נורמנדי בקנוניה זו.
בגלל תכנון כושל, שמועות על הקשר הגיעו בעוד מועד לאוזניו של שארל הקרדינל מלורן, שקרא לעזרתו את הצבא.
המלך הצעיר הועבר מארמון בלואה אל ארמון אמבואז, שהיה מבוצר טוב יותר.
ב-16 במרץ 1560 ניסו הקושרים לתקוף את ארמון אמבואז, אך הובסו עד מהרה.
החל ב-17 במרץ כ-1200 קושרים נרצחו אחרי שנתפסו, הוצאו להורג בתלייה בחזית הארמון או הושלכו אל הנהר לואר כשהם כבולים.
פרנסואה הדוכס מגיז ואחיו שארל הקרדינל מלורן חשדו בלואי הראשון דה בורבון, נסיך דה קונדה כמעורב בקשר.
הוא נעצר, הופיע בפני בית הדין המלכותי, אך שוחרר מחוסר הוכחות.
מאורע זה הגביר את המתח בין הקתולים לבין ההוגנוטים שהגיע לשיאו במלחמות הדת בצרפת שהחלו ב-1562 ונמשכו עד 1598.
קנוניקל (באנגלית .Canonical Ltd) היא חברה פרטית, שהוקמה (וממומנת) על ידי היזם הדרום-אפריקאי מרק שאטלוורת' לקידום פרויקטי תוכנה חופשית.
קנוניקל רשומה במקלט המס האי מאן ומעסיקה עובדים ברחבי העולם, בנוסף למשרדים ראשיים בלונדון ומשרד תמיכה במונטריאול.
היא ידועה בעיקר כַּחברה העומדת מאחורי הפצת הלינוקס אובונטו.
קנוניקל תומכת ויוזמת פרויקטים בתוכנה חופשית.
בהם גם פרויקטים לשיפור השיתוף בין מפתחים בסביבות עבודה אלו.
אובונטו (Ubuntu) - הפצת לינוקס מבוססת דביאן עם שולחן עבודה GNOME.
קובונטו (Kubuntu) - הפצת אובונטו המשתמשת בשולחן העבודה KDE.
זובונטו (Xubuntu) - הפצת אובונטו המשתמשת בשולחן העבודה Xfce.
לובונטו (Lubuntu) - הפצת אובונטו המשתמשת בשולחן העבודה LXQt.
אובונטו מאטֶה (Ubuntu MATE) - הפצת אובונטו המשתמשת בשולחן העבודה MATE.
אובונטו באדג'י (Ubuntu Budgie) - הפצת אובונטו המשתמשת בשולחן העבודה Budgie.
אובונטו קיילין (Ubuntu Kylin) - הפצת אובונטו המותאמת לשוק הסיני.
אובונטו סטודיו (Ubuntu Studio) - הפצת אובונטו ליוצרים.
אדובונטו (Edubuntu) - הפצת אובונטו מותאמת לסביבה לימודית.
Launchpad - אתר אינטרנט, מכיל מספר מרכיבים להקלת שיתוף הפעולה בין מיזמים בתוכנה חופשית:
Rozetta, כלי תרגום מקוון ליצירת הפצות תוכנה בשפה מקומית.
Malone, כלי למעקב אחרי באגים בתוכנה.
Soyuz, כלי ליצירת הפצות תוכנה מותאמות אישית כגון קובונטו וזובונטו.
Bazaar - מערכת ניהול גרסאות מבוזרת.
upstart - מערכת עליה (init) חלופית
Snap - מערכת אריזה ופריסה של חבילות תוכנה
יום חופש התוכנה (SFD - Software Freedom Day) - אירוע שנתי הנחגג בכל העולם, לציון יתרונות השימוש בתוכנה החופשית.
Go Open Source - יוזמה דרום-אפריקאית לעידוד שימוש בקוד פתוח.
Geek Freedom League - פרויקט קהילתי כלל-עולמי המציג את יתרונות התוכנה החופשית בפני אנשים חדשים.
Freedom Toaster - מכונה המוצבת במקומות ציבוריים, ובאמצעותה ניתן לצרוב תוכנות חופשיות לשימוש עצמי.
Landscape - כלי לניהול מספר מערכות מבוססות אובונטו באמצעות דפדפן.
Ubuntu One - שרות מחשוב ענן
Ubuntu TV - מערכת הפעלה של טלוויזיה חכמה
קנוניקל התחילה כארגון וירטואלי בו כל העובדים עבדו מהבית.
בתחילת 2005 נשכרו משרדים בסמוך לדירתו הלונדונית של מרק שאטלוורת'.
שנתיים מאוחר יותר, באפריל 2007, עברו המשרדים למתחם מרווח בקומה ה-27 של בניין המשרדים Millbank Tower.
בקיץ 2006 פתחה קנוניקל משרדים במונטריאול, קנדה לשימוש צוותי השירות והתמיכה העולמיים.
קנון גרופ היא חברה אמריקאית אשר הפיקה והפיצה סרטי קולנוע בין השנים 1967 עד 1993.
הצלחת חברת קנון גרופ מיוחסת בעיקר למפיקים הישראלים מנחם גולן ויורם גלובוס אשר קנו את הבעלות על החברה בשנת 1979 לאחר קריירה משגשגת בתעשיית הקולנוע בישראל.
החברה בבעלותם של גלובוס וגולן הפיקה בין השנים 1979 עד 1989 בסך הכל 125 סרטי קולנוע והחזיקה רשתות בתי קולנוע ואולפנים מהגדולות בעולם.
חברת קנון גרופ החלה את דרכה ב-23 באוקטובר 1967. היא הוקמה על ידי דניס פרידלנד וכריס דיואי (שניהם היו בשנות העשרים המוקדמות שלהם באותה העת).
עד 1970 השניים הפיקו סרטים (ביניהם הסרט "ג'ו" בו שיחק השחקן פיטר בויל) בקנה מידה גדול אף יותר מחברות ההפקה העיקריות באותה העת.
הם הצליחו לעשות זאת על ידי כך שהם שמרו על כך שתקציביהם לא יעברו את ה-300,000 דולר לסרט או אף פחות במקרים מסוימים.
אף על פי כן, בהמשך שנות השבעים החברה נקלעה לקשיים כלכליים לאחר סדרה של סרטים אשר לא הצליחו בקופות.
בנוסף על כך שינויים בחוקי המיסים על הפקות של סרטי קולנוע הובילו לירידה חדה במניות החברה.
בשנת 1979 פרידלנד ודיואי נאלצו למכור את החברה לשני בני הדודים הישראליים מנחם גולן ויורם גלובוס תמורת סכום של 500,000 דולר.
גולן וגלובוס התאימו את ההפקות של החברה לדרישות השוק בשנות השמונים לסרטי פעולה.
תוך מספר שנים קנו לעצמם גולן וגלובוס מעמד של מפיקי על הוליוודיים, קנון גרופ נחשבה לאחת מחברות הפקת הסרטים הגדולות בעולם.
גולן וגלובוס השתלטו דרך קנון גרופ על רשתות בתי קולנוע ואולפנים בעיקר בארה"ב ואירופה אשר ביססו את קנון גרופ כקונצרן תקשורת מהגדולים בעולם עד אמצע שנות ה-80.
בין השאר הסרטים אותם הפיקה החברה הקפיצו את קריירות הקולנוע של צ'אק נוריס, צ'ארלס ברונסון, סילבסטר סטאלון וז'אן-קלוד ואן דאם.
בשנת 1986 הגיעה חברת "קנון" לשיא כשהפיקה 43 סרטים בשנה זו בלבד.
הסרט ההולנדי שהפיקה החברה "התנקשות" זכה בפרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר.
בשנת 1987 הפיקה החברה את סרטו של גודאר, "המלך ליר", אחת מכמה הרפתקאות של סרטי "איכות" לצד סרטי המתח והפעולה הרבים.
גולן וגלובוס פרקו את החבילה ב-1989 לאחר שהחברה נקלעה לחובות ולחקירה מצד ה-SEC.
אחד הסרטים האחרונים אשר הופקו על ידי גולן וגלובוס היה סרטו הפוסט-אפוקליפטי של ז'אן-קלוד ואן דאם "מכונת תופת" (1989).
ב-2014 יצאו שני סרטי תעודה על החברה, הסרט האמריקאי-אוסטרלי "בוגאלו חשמלי" , והסרט הישראלי "גו-גו בויז" בבימויה של הילה מדליה.
בין הסרטים שהפיקה והפיצה חברת קנון גרופ:
קנומן (באנגלית Cenomanian) הוא גיל בתחילתו של תת-התור הקרטיקון עליון, תקופתו נמשכה מלפני 99.6 מיליון שנה ועד 93.6. שמו של גיל זה נגזר משמה הלטיני של העיר לה מאן בחבל פיי דה לה לואר שבצרפת.
סלעים מגיל זה נמצאים בישראל ביהודה ושומרון, בצפון הנגב, בים המלח ובהרי אילת, ברובם סלעי משקע ימיים כגון גיר ודולומיט הנוצרים על ידי שקיעתם של קונכיות ושלדים של בעלי חיים ימיים, המעידים על כך שהים כיסה אז את האזור.
קנולפ (בגרמנית : Knulp) הוא רומן מאת הרמן הסה אשר ראה אור בשנת 1915.
הרומן מחולק לשלושה חלקים סביב דמותו של קנולפ - נווד עני וחביב על הבריות.
הסיפורים מתארים בפירוט הפואטי האופייני להרמן הסה את נדודיו של קנולפ בין חברים ותיקים, זכרונותיו ונופי ילדותו.
בספרו זה, הסה מדגיש מחד את הכמיהה העזה לנדודים בדמותו של קנולפ, אך בד בבד מבקש להראות כי הנווד שבחר בנדודים מבחירה חופשית מביע לעיתים חרטה על דרכו בעולם.
קנון הולדינגס היא חברת החזקות שפוצלה מהחברה לישראל.
ניירות הערך של החברה נסחרים בבורסה לניירות ערך בניו יורק ובבורסה לניירות ערך בתל אביב, וכלולים במדד תל אביב 125.
ב-7 בינואר 2015 נוצרה החברה במהלך של ספין-אוף מהחברה לישראל.
לחברה הועברו החזקותיה של החברה לישראל בחברות הבאות: 32% מחברת הספנות צים, 24% מחברת השבבים טאואר-ג'אז סמיקונדקטור, 50% מיצרנית הרכב הסינית קורוס אוטו ו-100% בחברת תחנות הכוח איי.סי.
בגין כל מניה אחת של החברה לישראל קיבל בעל המניה 7 מניות של חברת קנון הולדינגס.
ב-11 בינואר 2015 החלה מניית החברה להיסחר בבורסת תל אביב, ומיד צורפה למדד תל אביב 25, וב-14 בינואר החלה מניית החברה להיסחר בצורה רגילה גם בבורסת ניו יורק.
עם תחילת המסחר במניותיה בבורסה בת"א נקבע לחברה שווי שוק של 960 מיליון דולר.
בעדכון חודש יוני 2015 נגרעה מניית החברה ממדד תל אביב 25, והתווספה למדד תל אביב 75.
בחודש יולי 2015 חילקה קנון את רוב מניותיה בחברת טאואר-ג'אז בתור דיבידנד לבעלי מניותיה של קנון.
המהלך בוצע כחלק מהאסטרטגיה של חברת קנון, לפיה על החברה להתמקד בהשקעה בחברות איי.סי.
פאואר וקורוס מצד אחד, ומצד שני למכור או לחלק את שאר החברות שבבעלותה.
עד אפריל 2021 מכרה קנון את כל אחזקותיה בקורוס.
קנוט הרביעי (בדנית: Knud IV, נקרא בהמשך קנוט הקדוש (בדנית: Knud den Hellige או Sankt Knud; 1042 לערך – 10 ביולי 1086) היה מלך דנמרק מ-1080 ועד למותו.
קנוט היה מלך שאפתן שביקש לחזק את המלוכה הדנית, היה מסור לכנסייה הקתולית והיו לו תוכניות לקבל לעצמו את כתר אנגליה.
הוא נרצח על ידי מורדים ב-1086 והיה המלך הדני הראשון שהוכרז כקדוש.
ב-1101 הכירה בו הכנסייה הקתולית כקדוש המגן של דנמרק.
קנוט היה אחד מילדיו הבלתי חוקיים הרבים של סוון השני, מלך דנמרק.
הוא מוזכר לראשונה כחלק מכוח הפלישה של סוון לאנגליה ב-1069 והכרוניקה האנגלו-סקסית מדווחת שקנוט היה אחד ממפקדי פלישה נוספת ב-1075. בדרך חזרה מאנגליה ב-1075, עצר הצי הדני בפלנדריה.
בשל עוינותה כלפי ויליאם הראשון, מלך אנגליה, הייתה פלנדריה בעלת ברית טבעית של הדנים.
לאחר מותו של סוון, עלה למלוכה אחיו של קנוט, האראלד השלישי וקנוט יצא לגלות בשוודיה, בשל העובדה שככל הנראה הוא היה בין מתנגדיו של האראלד.
ב-1080 ירש קנוט את האראלד.
עם עלייתו לכס המלוכה הוא נשא לאישה את אדלה, בתו של רובר הראשון, רוזן פלנדריה.
יחד הם הביאו לעולם בן אחד, שארל, וזוג תאומות, ססיליה ואינגריד.
צאצאיה של אינגריד, בית ביילבו, ירשו את כתרי המלכות של שוודיה ונורווגיה ודמו של קנוט הרביעי חזר לכתר הדני דרך אולף השני, מלך דנמרק.
עד מהרה הוכיח קנוט את עצמו כמלך שאפתן ומסור.
הוא שיפר את מעמדה של הכנסייה ודרש שמירה קפדנית על חגי הנצרות.
הוא העניק מתנות נדיבות לכנסיות בדלבי, אודנסה, רוסקילדה וויבורג ובמיוחד לכנסייה בלונד.
כמגן הכנסייה הוא שאף לכפות את איסוף התרומות.
פעולות החיזוק של הכנסייה שבוצעו על ידו, הפכו אותה לבעלת ברית חזקה שלו שמאוחר יותר תמכה בו.
במאי 1085, העניק קנוט תרומה לקתדרלת לונד שהייתה אז תחת בניה, והקדיש לכך שטחי אדמה נרחבים בסקונה, זילנד ובאמגר.
באותה עת הוא ייסד את בית הספר של הקתדרלה של לונד.
קנוט קיבץ את האדמות הללו בעיקר כתשלום מחילה מצדם של פושעים שאיבדו את הגנת החוק על פי שיטת המשפט שהייתה נהוגה אז ושל נתינים שלא הסכימו להתגייס לצבא.
תקופת מלכותו של קנוט עמדה בסימנם של ניסיונות נמרצים לחזק את מעמד המלוכה בדנמרק על ידי הצרת צעדיהם של האצילים והכפפתם לשלטון החוק.
קנוט הוציא צווים שהעניקו לו שלא על פי החוק את הבעלות על האדמות, את הזכות לקבל את הסחורות שהיו על ספינות טרופות ואת הזכות לרשת את רכושם של זרים ושל אנשים שלא הותירו אחריהם יורשים.
הוא גם הוציא חוקים להגנת העבדים המשוחררים ואנשי דת וסוחרים זרים.
צעדי מדיניות אלו הובילו לחוסר שביעות רצון בקרב נתיניו, שלא היו מורגלים במלך שדרש לעצמו סמכויות כאלה ושיהיה מעורב בחיי היום יום שלהם.
שאיפותיו של קנוט לא הצטמצמו לתחומיה של דנמרק.
כבן של אחיינו של קנוט הגדול, שמלך באנגליה, דנמרק ונורווגיה עד 1035, החשיב קנוט את עצמו כבעל הזכות לכתר האנגלי.
לפיכך הוא ראה בויליאם הראשון, מלך אנגליה כמי שתפס את המלוכה בכוח.
ב-1085, בתמיכתם של חותנו, הרוזן רובר, ושל אולף השלישי, מלך נורווגיה, תכנן קנוט פלישה לאנגליה וכינס את הצי שלו בלמיפיורד.
הצי מעולם לא הפליג לדרכו, שכן קנוט היה אז טרוד בנעשה בשלזוויג עקב האיום שנשקף מצדו של היינריך הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, שאתו היו לדנמרק ולפנלדריה יחסים בלתי ידידותיים.
קנוט חשש מפלישה של היינריך, שאויבו, רודולף מריינפלדן, מצא מקלט בדנמרק.
לוחמי הצי שכינס קנוט, רובם איכרים, שהצטרכו לשוב לבתיהם לקראת עונת הקציר, החלו להיות מודאגים מההמתנה ובחרו באחיו של קנוט, אולף (לימים אולף הראשון, מלך דנמרק), לשטוח את טענותיהם.
צעד זה עורר את חשדו של קנוט שעצר את אולף ושילח אותו לפלנדירה.
הכוח המגויס התפזר בסופו של דבר והאיכרים שבו לבתיהם, אך לקנוט הייתה כוונה לכנסו בשנה שלאחר מכן.
לפני שכונס צי זה מחדש, פרץ מרד איכרים במחוז ונדסיסל, שבו שהה קנוט בראשית 1086. בתחילה נמלט קנוט לשלזוויג ובסופו של דבר לאודנסה.
ב-10 ביולי ביקשו קנוט ואנשיו לקבל מקלט בתוך מנזר העץ סנט אלבן באודנסה.
המורדים הסתערו על הכנסייה והרגו את קנוט, את אחיו בנדיקט ו-17 מאנשיהם למרגלות המזבח.
על פי דברי הכרוניקן אילנות' מקנטרברי, מת קנוט מחדירת רומח לכתפו.
לאחר מותו עלה לכס המלכות אחיו, אולף הראשון.
בשל היותו של קנוט מרטיר, ותמיכתו בכנסייה, הוא החל להיחשב עד מהרה כקדוש.
בתקופת מלכותו של אולף הראשון סבלה דנמרק מבצורת, שנחשבה כתגמול אלוהי לחילול הקודש שבהריגתו של קנוט.
עד מהרה 'דווח על ניסים שהתרחשו במקום קבורתו והכוונה להקדישו הסתמנה כבר בתקופת מלכותו של אולף הראשון.
ב-19 באפריל 1101, לאחר שהשתכנע מדברי שליחיו של אריק השלישי, מלך דנמרק, אישר האפיפיור פסקליס השני את "פולחן קנוט" שהחל כבר להיות מושרש וקנוט הרביעי הוקדש תחת השם "קנוט הקדוש" .
הוא היה הדני הראשון שהוכר כקדוש.
יום ה-10 ביולי מוכר על ידי הכנסייה הקתולית כיום חגו.
בשוודיה ובפינלנד מיוחס יום זה באופן חלקי כ"יום קנוט הקדוש", שבמקור צוין לזכר מותו של אחיינו, קנוט לברד.
ב-1300, נטמנו שרידי גופתו ושרידי גופת אחיו בנדיקט בקתדרלת קנוט הקדוש שנבנתה לזכרו.
תקופת מלכותו של קנוט הרביעי זכתה לפירושים שונים במהלך הדורות.
ממלך אלים שפעל ברודנות כלפי נתיניו, לשליט קשוח אך הגון שתמך במסירות בכנסייה הקתולית ונאבק למען הצדק מבלי לחשוב על טובת עצמו.
הוא מעולם לא נחשב לקדוש פופולרי בדנמרק עצמה, אך קדושתו העניקה למלוכה הדנית הילה של זכות אלוהית.
סיבת המרד שבו נהרג קנוט לא נודעה, אך ההשערה היא שהוא פרץ על רקע הקנסות שהוטלו על האיכרים שסירבו להיענות לקריאה של קנוט לגיוס לצבא ב-1085, כפי שמתואר בכרוניקה של רוסקילדה או כתוצאה ממדיניותו הנמרצת לגביית המעשר עבור הכנסייה.
מסמך התרומה שלו לקתדרלת לונד הוא הטקסט המקיף העתיק ביותר מדנמרק והוא מספק תובנות רחבות על החברה הדנית של העידן הפוסט-ויקינגי.
תרומה זו שימשה ככל הנראה לייסודה של הדיוקסיה של לונד, על פי משאלותיו של סוון השני, מטרה שבסופו של דבר הושגה ב-1104. בנו של קנוט, שארל, היה רוזן פלנדריה בין השנים 1119 – 1127, והיה ידוע בכינוי "שארל הטוב".
כמו אביו, נרצח שארל על ידי מורדים כנסיית (בברוז' ב-1127), ומאוחר יותר הוכר על ידי הכנסייה כמבורך.
על פי נילס לונד, מרצה להיסטוריה של ימי הביניים באוניברסיטת קופנהגן, פלישתו של קנוט לאנגליה שבוטלה בסופו של דבר, "ציינה את סופו של העידן הוויקינגי", שכן הייתה זו הפעם האחרונה בה נאסף צבא ויקינגי לצור פעולה נגד אירופה המערבית.
ב-2008 בוצעה בדיקת טומוגרפיה ממוחשבת בגופתו של קנוט ועל פיה נראה שהוא היה ימני ובעל מבנה רזה.
הבדיקה גם הצליחה להגיע לסיבת המוות המדויקת של קנוט, דקירה של עצם העצה דרך הבטן, בניגוד לדיווחו של אילנות' מקנטרברי.
לא נמצאו בבדיקה פציעות שמעידות על כך שהוא נלחם כנגד כמה מהקושרים, ממצא התומך בדיווח שהוא ניצב מול המוות בלי התנגדות.
בספרד, יום חגו של קנוט מהווה יום חג היתולי של התנועה ללגליזציה של סם המריחואנה, עקב הניכוס של הגרסה הספרדית של שמו, Canuto, שבדרך המקרה משמעותה היא גם "סיגריית מריחואנה".
הוא היה מלך שותף יחד עם סוון השלישי ועם ולדמר הראשון.
קנוט נרצח במה שכונה "משתה הדמים של רוסקילדה".
אין מידע ברור על אישיותו ודמותו.
קנוט היה בנו של מגנוס הראשון, מלך שוודיה.
לאחר התפטרותו של אריק הראשון, מלך דנמרק ב-1146, הכריזו אצילי יוטלנד על קנוט כעל מלך, בעוד שאצילי שלן וסקונה הכתירו את סוון השלישי.
בשנים הבאות ניסה קנוט לשווא להביס את סוון בשלן כדי ששליטתו תהיה מלאה בכל שטחי דנמרק.
ב-1147 איחדו השניים את כוחותיהם לטובת מסע הצלב הוונדי, שבסיומו התחדשה יריבותם.
ב-1150 הביסו סוון וולדמר, בנו של קנוט לאברד, את קנוט ביוטלנד וזה נמלט ומצא מקלט אצל חותנו, סוורקר הזקן, מלך שוודיה.
קנוט ניסה מספר פעמים לכבוש את הנחלה שאיבד, אך ללא הצלחה ופנה לפרידריך ברברוסה לעזרה.
ב-1152 הושגה פשרה על פיה היה קנוט למלך שותף לסוון.
אף על פי כן, סוון החליט שלא לכבד את העסקה.
כעת בא קנוט בברית עם ולדמר ועם סוורקר, שבתו, הלנה, נישאה לקנוט.
סוון נמלט מדנמרק ב-1154, קנוט כרת ברית עם ולדמר והשניים היו למלכים שותפים.
לאחר שובו של סוון לדנמרק ב-1157 הושגה פשרה בין השלושה בעקבות הלחצים שהופעלו מהאצולה הדנית.
השלושה הוגדרו כשליטים שותפים וקנוט קיבל את השליטה על שלן.
במהלך משתה השלום שנערך ברוסקילדה ב-9 באוגוסט 1157, ניסה סוון להרוג את שני יריביו.
קנוט נרצח, ככל הנראה על ידי אחד מלוחמיו של סוון.
אחותו למחצה של קנוט, סופיה, נישאה לוולדמר, שזמן קצר לאחר הטבח, הוא נקם בסוון בקרב הערבה האפורה והרג אותו.
כך זכה ולדמר בשליטה המלאה על כל דנמרק.
הוא היה בנם הבכור של ולדמר הראשון, מלך דנמרק ושל סופיה ממינסק.
קנוט השישי הוכרז כמלך דנמרק, ראשית כשליט שותף ב-1170 וכשליט יחיד ב-1182 באספת המעמדות של דנמרק.
עם בחירתו הוא נאלץ להתמודד עם מרידת איכרים בסקונה.
האיכרים סירבו לשלם לבישוף אבסלון את המעשר.
הם התכנסו באספה של סקונה ובחרו בהאראלד סקרנג, אחד מידידיו של קנוט, שייצג אותם בפני המלך.
המלך סירב לשמוע את סקרנג והחל לכנס צבא כדי להעמיד את האיכרים במקומם.
לפני שהיה סיפק בידו לגייס את צבאו, כינסו האצילים של הלנד ושל סקונה את צבאותיהם והביסו את האיכרים בקרב עקוב מדם שהתקיים בדיסייברו.
קנוט הגיע עם צבאו והמשיך ללמד את האיכרים לקח בכוח הזרוע.
הוא היה כה חסר רחמים כלפיהם עד שהבישוף אבסלון התחנן בפניו לחדול.
פרידריך הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה הכריח את אביו של קנוט להכיר בו כאדונו וב-1184 הוא שלח שליח לקנוט ודרש ממנו להכיר בו גם כאדונו.
קנוט סירב להשיב ולפיכך שלח הקיסר שליח נוסף להזהירו שוב מה יהיה גורלו אם יסרב להכיר בו.
הבישוף אבסלון השיב לשליח בשמו של המלך: "קנוט חופשי כמלך ממש כפי שהקיסר חופשי.
יש לו את כל הזכויות על דנמרק כפי שלקיסר יש את הזכויות על האימפריה הרומית הקדושה ולפיכך על הקיסר לא לצפות לשום נאמנות ממקום זה".
כאשר קיבל פרידריך את תשובתו של קנוט הוא רתח מזעם, אך בשל הבעיות מדרום שהיה עליו להתמודד איתם, הוא הורה לוסאל שלו, בוגיסלב הראשון, דוכס פומרניה, לפלוש לדנמרק.
בוגוסלב, בהכירו בהזדמנות הגדולה, קיבץ עד מהרה 500 ספינות.
הידיעה הראשונה על הפלישה הממשמשת ובאה התקבלה מירומר, נסיך ריגן, שהפליג לזילנד כדי להזהיר את קנוט.
המלך היה ביוטלנד, וכך נותר לבישוף אבסלון להורות על גיוסה של כל ספינה פנויה בזילנד, פין, וסקונה, לחבור אליו תוך שישה ימים.
אבסלון הפליג לכוון ריגן בראש הצי והמתין שם לבוגיסלב.
כאשר זה לא התייצב במקום, שלח אבסלון סיירים להתריע כאשר הצי הפומרני יגיע.
הוא הורה לאנשיו לרדת לחוף כדי שהם יוכלו לחגוג את היום השני של חג הפסחא.
בעיצומן של התפילות, אחד הסיירים התפרץ לכנסייה וצעק שניתן להבחין באויב מבעד לערפל.
"כעת אתן לחרבי לשיר את המיסה לתהילת האל!" הכריז אבסלון כשהוא ניצב ליד המזבח.
הצי הדני הרים עוגן והפליג לתוך הערפל אל עבר הפומרנים.
הצי של בוגיסלב לא הצליח להבחין בדנים אלא רק כאשר הם היו קרובים אליהם מספיק כדי לשמוע את זעקות הקרב שלהם.
פחד תקף את הפומרנים והם ניסו לברוח, אך הם היו כה קרובים לדנים כך שלא עלה בידם לתמרן את הספינות.
האנשים נתקפו בפאניקה וקפצו מספינה לספינה, עד ששמונה מהם טבעו.
הדנים קפצו על הספינות של הפומרנים כדי לבזוז אותם כאשר אבסלון צעק להם להניח לשלל ולרדוף אחר הספינות הנמלטות.
רק שבעה נענו לקריאתו והוא הכריע את כל הצי הפומרני ולכד 35 ספינות אויב.
לאחר תבוסתו של בוגיסלב, ויתר הקיסר על דרישתו בינתיים לשלוט על דנמרק.
קנוט הורה על שתי פלישות לפומרניה וב-1185 הוא כפה על בוגיסלב להכיר בו כאדונו.
מאותה עת והלאה ועד שנת 1972 נשאו כל מלכי דנמרק את התואר "מלך הונדים", כחלק מהרשימה של הטריטוריות שעליהם הם שלטו.
מקורות מהתקופה מתארים את קנוט כאדם רציני ובעל אמונה דתית עמוקה.
הוא בעצמו פיקד על מסע צלב כנגד האסטונים ב-1197.
אחיו הצעיר של קנוט, ולדמר, דוכס דרום יוטלנד, היה רק בן 12 כאשר אביו מת והבישוף ולדמר משלזוויג התמנה להיות עוצר עד שוולדמר יגיע לגיל בו הוא יוכל למשול באופן עצמאי.
הבישוף ולדמר היה שאפתן והחל לכנס את תמיכתם של אצילים גרמנים כדי שיתמכו בו במאבקו נגד קנוט.
כשהוא מסווה את האינטרסים של עצמו מאחורי האינטרסים של ולדמר הצעיר, זמם הבישוף ולדמר יחד עם אדולף השלישי, רוזן הולשטיין, להדיח את קנוט ולהמליך את עצמו כמלך.
כאשר נבחר ולדמר להיות הארכיבישוף של לונד, הוא דיבר באופן חופשי על תוכניותיו.
הדוכס ולדמר הצעיר ביקש להיפגש אתו.
כאשר הגיע הבישוף רב העוצמה, הורה ולדמר הצעיר לאנשיו לעצור אותו ולשלוח אותו כבול בשרשראות למגדל סובורג שבצפון זילנד למשך 13 השנים הבאות.
ב-1199 ניסה הרוזן אדולף לגייס אופוזיציה נגד ולדמר בדרום דנמרק, והדוכס הצעיר תקף את המצודה החדשה של אדולף ברנדסבורג.
הוא הביס את צבאו של אדולף בקרב סטלאו ב-1201 ולכד את הרוזן שבילה את שלוש השנים הבאות במגדל סובורג יחד עם הארכיבישוף.
כדי לקנות את חירותו, היה על הרוזן למסור את כל אדמותיו מצפון לנהר האלבה לוולדמר ב-1203.
בעת מותו, מלך קנוט על כל השטח מנהר האלבה ועד לחוג הארקטי ומזרחה עד לאסטוניה ושוודיה.
דנמרק כמעט והגיעה לממדיה הגדולים ביותר.
ואז, ללא התראה מוקדמת, מת ידידו ויועצו של קנוט, הבישוף אבסלון.
הוא היה אחת הדמויות החשובות בהיסטוריה של דנמרק.
אבסלון נקבר ליד אביו בכנסיית סורו.
שנה בלבד לאחר מכן, בגיל 40, מת גם קנוט השישי באופן פתאומי.
קנוניה או קונספירציה היא מזימה חשאית המתוכננת ומבוצעת על ידי קבוצה של אנשים או ארגונים להשגת מטרה מוסתרת, שלעיתים אינה לגיטימית מבחינה משפטית, מוסרית או ציבורית.
מטרות הקנוניה עשויות לכלול פגיעה במעמדם של יריבים, השגת רווח כלכלי, שליטה בשוק, השפעה על תהליכים פוליטיים או כל יעד אסטרטגי אחר שאינו מפורסם בפומבי.
קנוניה נגד אדם יכולה להתבצע כדי להרע לו, לפגוע בו כלכלית או פיזית או אף להתנקש בחייו.
המונח קונספירציהמשמש גם לתיאור מזימות רחבות היקף המכוונות כלפי מוסדות שלטון, קהלים גדולים או מדינות.
קנוניות יכולות להתרחש בהקשרים שונים — פוליטיים, עסקיים, כלכליים, צבאיים או חברתיים — ולעיתים נתפסות כבעלות השלכות ציבוריות משמעותיות גם כאשר אין ראיות ישירות לקיומן.
מקור המילה "קנוניה" הוא במשנה, (שבאה מיוונית κοινωνία קוינוניה, שותפות).
הסבר המקרה: אדם קיבל על עצמו להיות ערב לתשלום דמי כתובה לאישה, אם בזמן גירושיה לא יהיו כספים בידי הבעל כדי לשלם בעצמו.
קביעת המשנה: הערב לא ישלם את דמי הכתובה, טרם שהבעל יידור נדר, שמכאן ולהבא, אין האישה יכולה ליהנות ממנו, כלומר: אם יינשאו שנית, האישה לא תוכל ליהנות (להפיק תועלת) מכספי הכתובה.
קביעה זו של המשנה באה כדי למנוע מהבעל והאישה לעשות קנוניה כנגד הערב, בכך שיביימו את גירושיהם, יקבלו מהערב את כספי הכתובה על פי התחייבותו בכתב הערבות ואז יתחתנו שוב לאחר שכבר נהנו מכספי הערב.
המונח החליפי, קונספירציה, מקורו בלטינית ומשמעו שאיפה (אספירציה) משותפת.
ניתן לסווג קנוניות לפי תחום הפעולה והמטרה:
קנוניה פוליטית – מזימה חשאית שמטרתה השפעה פוליטית, השגת מוסדות השלטון או השפעה על מוסדות מדינה או סדר חוקתי.
קנוניה כלכלית־עסקית – תיאום חשאי בין גורמים עסקיים להשגת רווח, שליטה בשוק או הסתרת מידע מהציבור שעלול להזיק לקושרים - לדוגמה קיום של קרטל, הרצת מניות או הסתרת זיהום והסתרה מעובדים על נזק שעלול להגרם להם בעקבות העבודה או הסתרה מצרכנים נזק שעלול להגרם להם עקב צריכת המוצרים.
קנוניה פלילית – תיאום בין מספר גורמים לצורך ביצוע עבירה פלילית, כגון מרמה, סחיטה או אלימות.
סוג זה של קנוניה עלול להגיע לכדי פשע מאורגן.
קנוניה צבאית או מודיעינית – פעילות חשאית שמטרתה שינוי מאזן כוחות צבאי או מדיני, הפלת שלטון או פעולה צבאית נסתרת.
לאורך ההיסטוריה התקיימו קנוניות מסוגים שונים, בתחומים פוליטיים, כלכליים, צבאיים
קשר אבק השריפה (אנגליה, 1605) – ניסיון של קבוצה קתולית לפוצץ את הפרלמנט הבריטי ולהתנקש במלך ג'יימס הראשון.
פרשת ווטרגייט – קנוניה פוליטית שכללה פריצה, טיוח ושיבוש הליכי חקירה בדרגים הגבוהים של הממשל האמריקאי.
חשיפת הפרשה על ידי תחקיר עיתונאי הובילה בסופו של דבר להתפטרות נשיא ארצות הברית ניקסון.
קשרי הפיכות צבאיות – תכנון חשאי להפלת שלטון, כגון קנוניות צבאיות באמריקה הלטינית במאה ה-20.
תעשיית הטבק – תיאום, הסתרת מידע וקיום תעמולה על נזקי העישון במטרה להסתיר את נזקי העישון ואת ההתמכרות לניקוטין כדי לשמור על רווחיות ולמנוע הטלת סוגי רגולציה.
פרשת פרדו פארמה – הסתרת סיכוני ההתמכרות לאופיואידים ושיווק מטעה לצורכי הגדלת רווחים.
קנוניות קרטל – תיאום מחירים וחלוקת שווקים בין חברות מתחרות, בניגוד לחוקי ההגבלים העסקיים.
נערות הרדיום – הסתרת סיכונים בריאותיים חמורים מעובדות שנחשפו לחומרים רדיואקטיביים.
הכחשת שינוי האקלים – מימון מאורגן של קמפיינים שנועדו לערער על הקונצנזוס המדעי בנוגע להתחממות הגלובלית.
הסתרת זיהום סביבתי – מקרים בהם חברות או רשויות הסתירו מידע על זיהום קרקע, מים או אוויר.
דוגמה לכך היא המקרה של חברת הגז והחשמל פסיפיק שהסתירה את זיהום מי שתייה בעיר הינקלי בדרום קליפורניה בדרום בכרום שש-ערכי ונחשפה על ידי ארין ברוקוביץ'.
המאפיה הסיציליאנית – רשת חשאית ומתמשכת של ארגון פשיעה המבוסס על תיאום, שתיקה ופשיעה אלימה החל מהמאה ה-19.
המאפיה האמריקאית - מאפיה איטלקית שהתבססה בארצות הברית, החל מתחילת המאה ה-20, כארגון היררכי ומתואם, אך קיומה כארגון ארצי סודי הוכר רשמית רק בשלב מאוחר יותר.
אף שהציבור הכיר כנופיות פשע מקומיות, רשויות האכיפה נמנעו במשך שנים מלהכיר בקיומה של קנוניה מאורגנת רחבת היקף.
משפטו של אל קפונה בשנת 1931, שבו הורשע בעבירות מס ולא בניהול ארגון פשיעה, ממחיש פער זה: קפונה ניהל בפועל קנוניה פלילית מתמשכת, אך לא הועמד לדין על עצם קשירת הקשר.
רק משנות ה־50 וה־60, בעקבות חשיפת כינוסים מאפיונריים (כמו Apalachin meeting בשנת 1957) ועדויות של חברים לשעבר, הוכרה המאפיה כקנוניה פלילית סדורה, והדבר הוביל להתפתחות כלים משפטיים ייעודיים לטיפול בקשירת קשר מאורגנת.
כמו חוק RICO שנחקק ב-1970.
ארגוני טרור – תכנון חשאי ומתמשך של פעולות אלימות לצרכים אידאולוגיים או פוליטיים.
המזימה נגד זאוס – הרה, פוסידון ואתנה קשרו קשר להדיח את זאוס ולכבול אותו.
הקנוניה נכשלה לאחר שתטיס בת הים הזעיקה את בריארוס (אחד ההקטונכירים), ששחרר את זאוס.
קרונוס וגאיה נגד אורנוס – גאיה יזמה מזימה להפלת אורנוס, אב הטיטאנים, ושכנעה את קרונוס לפעול נגדו באמצעות מגל.
זו דוגמה מוקדמת לקנוניה פוליטית-שלטונית.
מגילת אסתר מתארת סיפור על בגתן ותרש שני שומרי הסף של אחשוורוש מלך פרס אשר זממו לרצוח את המלך.
קנוניה זאת סוכלה על ידי מרדכי היהודי ששמע את הדברים ומסרם לבת דודתו אסתר המלכה, זאת דיווחה על כך למלך בשמו של מרדכי, וכעונש על תכנון הקנוניה הוצאו בגתן ותרש להורג בתלייה.
בחלקה השני של סורת אל-עלק, מובא סיפור המייחס לאחד ממנהיגי מכה, שעיין את מוחמד ואת המוסלמים, מזימה לפגוע במוחמד, המכונה "עבד", בזמן שהוא מתפלל.
על פי המסופר אללה הוא שסיכל את הקנוניה, באמצעות "מלאכי החבלה".
תאוריית קשר או תאוריית קונספירציה, היא תאוריה המסבירה מצב או אירוע באופן מהפכני כמבוססת על קנוניה באופן הנראה כסותר את הממצאים הגלויים לעין, על-בסיס ההנחה שגורמים רבי-כוח מסתירים את האמת ומונעים את חשיפתה לציבור.
קנוט הראשון, או קנוט אריקסון (בשוודית: Knut Eriksson, בנורדית עתיקה: Knútr Eiríksson; לפני 1150 – 1195 או 1196) היה מלך שוודיה משנת 1173 ועד מותו וטוען לכתר מ-1167. קנוט היה בנם של אריק התשיעי, מלך שוודיה ("אריק הקדוש") ושל כריסטינה, נסיכת דנמרק, נכדתו של מלך שוודיה, אינגה הזקן.
שנותיו הראשונות ועלייתו לכס המלוכה
קנוט נולד במועד לא מאוחר יותר משנות הארבעים של המאה ה-12, עוד לפני שאביו השיג את השליטה על חלקיה של שוודיה.
בצעירותו הוא אורס לגבירה ששמה לא ידוע והייתה אחותו של אציל אחר בשם קנוט.
ב-1160, עם הרצחו של אביו של קנוט, אריק התשיעי, באופסלה, נחל קנוט תבוסה ונאלץ להימלט, בעוד שארוסתו התחבאה במנזר למען ביטחונה.
על פי מקורות מימי הביניים המאוחרים הוא חי בגלות בנורווגיה במשך שלוש שנים, אך מידע זה הוא לא בעל אמינות גבוהה.
מאוחר יותר הוא שב כדי לדרוש את הכתר.
רוצח אביו של קנוט, מגנוס הנריקסון, נהרג ב-1161 על ידי טוען אחר לכתר, קרל השביעי, שעלה לכס המלכות והתגורר בטירת נאס בנקודה הדרומית ביותר של האי וויסינגאֶה שבאגם וטרן.
ב-12 באפריל 1167 הגיע לשם קנוט והרג את קרל.
על פי המקורות לא מתאפשר לדעת אם היה זה מעשה רצח רגיל או שקרל נהרג בקרב.
מותו של קרל לא הבטיח מידית את עלייתו לכס המלכות של קנוט שהחל להיאבק להשגת השלטון כנגד בניו של סוורקר הזקן וכנגד נכדיו, קול ובוריסלב.
כפי שמצוין בכרוניקות, "הוא ניהל קרבות רבים כנגד שוודיה וניצח בכולם.
הוא השקיע מאמץ רב לפני שהוא השכין שלום בשוודיה".
על פי מקורות מאוחרים יותר, קול נהרג בקרב בביילבו ב-1169 בעוד שבוריסלב נהרג ב-1172 או ב-1173. רק מאותה עת יכול היה קנוט להחשיב את עצמו כמלכה של כל שוודיה.
על פי הכרוניקה הקצרה שנכללה במסמך "החוק של וסטרייטלנד" (Västgötalagen), הוא משל כמלך טוב במשך 23 שנים לאחר ניצחונותיו.
לאחר 1174, השיג קנוט בכישרון רב את תמיכתו של האציל בירגר ברוסה שמת ב-1202. מבחינות רבות, תקופת מלכותו הארוכה של קנוט קירבה את שוודיה יותר ויותר לדגם המדינות האירופאיות הקתוליות.
כוחו של המלך זכה ליציבות, במקביל למנגנון שלטוני מרכזי בו עלתה חשיבותה של המילה הכתובה.
הוצאתם של מסמכים מלכותיים כתובים החלה באותה עת.
תשעה מסמכים כאלו שרדו, וברובם הם עוסקים בענייני מנזר ויבי שבסיגטונה.
בין השנים 1030 – 1150 לא הייתה טביעת מטבעות בשוודיה ולאחר מכן התחדשה פעילות זו בעיר לודוסה.
קנוט תמך בפעילות זו ולאחר 1180 הוטבעו מטבעות עם הכיתוב KANVTVS REX או KANVTVS (המלך קנוט).
המטבעות הללו היו בעלי עיצוב גרמני, דבר המרמז על קשריו של קנוט עם צפון גרמניה.
זמן מה לפני 1180 הוא חתם על הסכם סחר עם היינריך הארי, דוכס סקסוניה ובוואריה.
היה זה ההסכם הראשון מסוג זה בהיסטוריה של שוודיה והוא מרמז על עלייתן של הערים.
קנוט גם שיגר שלושה שגרירים להנרי השני, מלך אנגליה בשנת 1185 לערך.
היחסים עם המדינות הסקנדינביות והבלטיות
במרחב הסקנדינבי זכו קנוט ובירגר ברוסה לקיים יחסים טובים עם סבר, מלך נורווגיה, שנשא לאישה את אחותו של קנוט, מרגרטה.
הטוען לכתר נורווגיה, ארלינג סטונוול, שהיה יריבו של סבר, נעצר על ידי קנוט בשם גיסו ונכלא באי וויסינגאֶה.
מאידך, היחסים עם דנמרק היו בלתי יציבים.
מורדים דנים מצאו מקלט בשוודיה ב-1176 וב-1191. ב-1182 העניקו קנוט ובירגר ברוסה את תמיכתם לטוען לכתר הדני, האראלד סקננג, שחולל מרידה בסקונה, אך הובס על ידי צבאות ממלכת דנמרק.
במהלך תקופת מלכותו, דווח שקנוט נלחם כנגד הפגנים למען הפצתה של האמונה הנוצרית.
צי של קרלים פגנים נכנס לאגם מלארן ב-1187 וזרע חורבן בחופיו.
הם העלו באש את העיר סיגטונה והרגו את הארכיבישוף של אופסלה, יוהאן.
לאחר אירוע זה בנה קנוט ככל הנראה מגדל על האי של סטוקהולם, אחד מהרבה מרכיבי ביצורים שהיו חיוניים עקב פשיטותיהם של הפגנים מהארצות הבלטיות.
מגדלים נוספים כמו זה נבנו במקומות נוספים בשוודיה.
מיד לאחר מתקפה זו אורגן צי פלישה שיצא מזרחה.
הכרוניקות של נובגורוד מדווחות שויקינגים וגרמנים וגוטלנד תקפו אותה ב-1188. התוקפים הנורדים נחלו ניצחונות בקורוזקה ובנבוטורזק ונשארו שם לחורף.
באביב שהגיע לאחר מכן הם הובסו על ידי הנובוגורודים.
ככל הנראה הוביל בירגר ברוסה צי אחר של גרמנים ולוחמים מגוטלנד מעבר לים הבלטי בשנות התשעים של המאה ה-12, לפני או אחרי מותו של קנוט.
קנוט הראשון מת באריקסברג שבוסטרייטלנד בסתיו 1195 או ב-8 באפריל 1196. באופן כללי הוא היה השליט המוצלח ביותר של שוודיה לאחר זמן רב, בהיותו המלך הראשון מאז פיליפ אלסטנסון (מת ב-1118), שמת מוות טבעי.
לאחר מותו ירש את כס המלכות סוורקר השני, בנו של יריבו לשעבר, קרל השביעי.
בית סוורקר נהנה מתמיכה מספקת בחוגי הכנסייה והאצולה וזכה שוב בשלטון, ככל הנראה ללא כל שפיכות דמים.
קנוט הראשון נישא לארוסתו שהסתגרה במנזר לאחר עלייתו לכס המלוכה.
שמה של רעייתו לא ידוע, אך מקורות מסוימים מציינים ששמה היה ססיליה.
היא ילדה כמה ילדים שאחד מהם הוכרז כיורש העצר על פי הסכמת אצילי הממלכה.
בתקופה מאוחרת יותר היא חלתה קשות ובמצוקתה היא נדרה נדר פרישות אם תחלים.
כדי לנחמה הסכים לכך קנוט.
היא שרדה את מחלתה ונכנסה למנזר.
בכל אופן, ב-1193 כתב קנוט מכתב לאפיפיור סלסטינוס השלישי וביקש ממנו היתר להמשיך להיות נשוי.
הסיבה לכך הייתה שהוא היה זקוק לקשריו עם קרובי משפחתה של אשתו כדי ללחום את מלחמתו בפגנים.
תוצאותיה של בקשה זו לא ידועים.
לקנוט נולדו שלושה בנים ששמם לא ידוע, אך ידוע שהם נהרגו בקרב אלגרוס ב-1205. בנוסף נולדה לו בת שגם שמה לא ידוע ובן רביעי, אריק, שב-1208 הביס את סוורקר השני ועלה לכס המלוכה כאריק העשירי.
קנוט השני, או קנוט הולמגרסון (בשוודית: Knut Holmgersson; כונה גם קנוט הגבוה, בשוודית: Knut Långe till Sko; מת ב-1234) היה מלך שוודיה משנת 1229 ועד מותו.
אביו, הולמגר, היה אחיינו של קנוט הראשון ולפיכך קנוט השני היה נינו של אריק התשיעי ("הקדוש"), שכן על פי האגדות, היה הולמגר, אביו של קנוט השני, בנו של פיליפ אריקסון, בנו הצעיר של אריק התשיעי.
קנוט השני היה בעל ברית קרוב של מפלגת הפולקונג (Folkung) ששאפו להגביל את סמכויות הכנסייה והמלך.
קנוט היה חבר המועצה ששלטה בשוודיה משנת 1222 ועד שנת 1229, בימי ראשית מלכותו של אריק האחד עשר.
ב-1229, לאחר קרב אולוסטרה, הודח אריק האחד עשר.
קנוט השני הוכתר ב-1231, אך ימי מלכותו היו קצרים.
לאחר מותו של קנוט שב אריק האחד עשר למלוך עד מותו ב-1250.
קנוט נשא לאישה את הלנה שמוצאה ומועד פטירתה שנויים בקרב החוקרים.
על פי אחד המקורות היא מתה לפני 1227 והיא הייתה ביתו של היארל (אציל) פולקה בירגרסון.
שני בניהם, הולמגר (מת ב-1248) ופיליפ (מת ב-1251) נהרגו במרידות של אנשי מפלגת הפולקונג כנגד בירגר יארל.
קנוד מרסטרנד נולד בשנת בקופנהגן שבדנמרק, בן לאלידה, בעלת חנות שוקולד ידועה במרכז קופנהגן, שהתאלמנה בגיל צעיר, ואח בכור ליורגן ולטובה.
קנוד היה בעל עסק מצליח של ייצור מוצרי עור וציוד סקי - תעשיות שנשלטו לרוב על ידי יהודים כך שבעבודתו רכש חברים יהודים רבים.
קנוד השתתף באולימפיאדת ברלין בשנת 1936, בנבחרת החתירה של דנמרק.
קארן מרסטרנד נולדה בשנת 1919 בדנמרק, בת לאלבה ולד"ר הולגר ראסמוסן, הרופא הראשי של הצי המלכותי הדני.
אחיה אריק, נפל בשבי היפני במהלך מלחמת העולם השנייה, לאחר שספינת הסחר הימי שלו נתפסה.
בתקופת לימודיה בבית ספר יוקרתי לבישול בברלין, קארן חיה אצל משפחה יהודית, ונחשפה לזוועות שנבעו מאכזריות הנאצים.
קארן שלחה מכתבים לביתה ולארוסה - קנוד, בהם הביעה את חששותיה לגבי הסכנות האורבות בגרמניה עם עליית היטלר לשלטון, ואת רצונה לחזור לדנמרק.
כאשר קנוד ביקר בברלין לצורך השתתפותו באולימפיאדה, הוא נחשף למציאות שקארן תיארה במכתביה.