tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ארז דבורה מ-ynet ציין כי הסרט "נשען לחלוטין על הכריזמה של כוכביו - וזה ממש לא מספיק", והוסיף כי "העלילה מתקדמת בעצלתיים".
פרסתאריךקטגוריהתוצאהמקורפרס סאטורן2 בפברואר 2025סרט המתח הטוב ביותר
הזב הקטן (ערבית الزاب الاسفل - תעתיק מדויק: אלזאב אלאספל; פרסית زاب کوچک; יוונית עתיקה Καπρος; לטינית Caprus) הוא נהר הנובע בצפון מערב איראן ברכס הרי הזגרוס, וזורם דרומה לאורך 402 ק"מ עד שהוא מתמזג עם נהר החידקל צפונית לעיר באיג'י שבעיראק.
הנהר הוא מקור מים חשוב של החידקל ומשמש להשקיה ולהפקת אנרגיה הידרואלקטרית באמצעות סכרים הבנויים עליו.
במכניקת הזורמים, הזדקרות היא הפחתה בגודלו של מקדם העילוי של פרופיל אווירודינמי, הנובעת מהגדלת זווית ההתקפה של הפרופיל.
הזדקרות חלה כאשר זווית ההתקפה גדלה מעל לערך קריטי (המכונה "זווית הזדקרות").
זווית ההזדקרות משתנה מפרופיל לפרופיל ותלויה אף במספר ריינולדס, אך במרבית כלי הטיס האזרחיים ערכה הוא כ-15 מעלות.
במטוסי קרב מתאפשרות זוויות הזדקרות גדולות יותר.
אף ש"הזדקרות" הוא מונח כללי, בדרך כלל הוא מוזכר בהקשר של תחום התעופה ועל כן ערך זה דן ברובו בתחום זה.
בטיסה, הזדקרות מורגשת כאיבוד פתאומי ניכר של העילוי על כנפי המטוס, בעת שהמטוס מגיע לזווית התקפה גדולה מזווית ההזדקרות.
בעת הזדקרות, אין המטוס מפסיק לנוע ואין המנועים מפסיקים לפעול.
עם זאת, הקטנת העילוי מובילה לרוב לירידה בגובה הטיסה ולעיתים גם להאטת מהירות המטוס.
בשל כך, כלי טיס המגיע למצב של הזדקרות עלול להקלע לאובדן שליטה.
הזדקרות הוא מצב באווירודינמיקה ובתעופה בו זווית ההתקפה גדלה מעל ערך מסוים, וקיימת הקטנה משמעותית של העילוי.
הזווית בה מתרחשת תופעה זו מכונה "זווית הזדקרות" או "זווית התקפה קריטית".
זווית זו תלויה בסוג הפרופיל, צורת המטוס, יחס מוטת-שטח כנף (Aspect Ratio), מספר ריינולדס של הזרימה וגורמים אחרים.
באופן כללי, זווית ההזדקרות נעה בטווח 8 עד 20 מעלות ביחס לזרימה, בטיסה תת-קולית.
ההזדקרות עצמה חלה עקב הפרדה של שכבות הזורם (אוויר לרוב) ממשטח הכנף.
הפרדה כזו מתחילה כבר בזווית התקפה נמוכה, אך מרבית הזרימה עדיין נשארת צמודה לכנף.
ככל שזווית ההתקפה גדלה, ההפרדות מחריפה ויותר שכבות זורם לא נעות צמוד לכנף.
דבר זה מוביל לירידה ביכולת הכנף לייצר עילוי, שכן פחות אוויר זורם עליה.
הגדלה נוספת בזווית ההתקפה, מעבר לערך הקריטי, מביאה לכך שהזרימה שהתנתקה מהכנף הופכת דומיננטית ואף מערבולתית.
דבר זה מוביל להקטנה נוספת בעילוי וביצירת גרר.
מהירות הזדקרות וגרף מקדם העילוי () כפונקציה של זווית ההתקפה ()
מקובל להתייחס לגרף המתאר את השתנות מקדם העילוי של פרופיל בתלות בזווית ההתקפה.
לכל פרופיל ניתן לשרטט קשר זה, אשר לרוב הוא מחושב על סמך ניסויים במנהרת רוח.
לצורת הפרופיל השפעה ניכרת על מקדם העילוי, אך גם לאופי הזרימה (אם היא ערבולית או אחרת).
כפי שניתן לראות בגרף, מקדם העילוי המקסימלי (ועל כן העילוי המקסימלי) מתקבל בזווית ההתקפה הקריטית (במקרה זה 19 מעלות).
מעל לזווית זאת, מקדם העילוי יורד בצורה משמעותית ומקדם הגרר יגדל בצורה ניכרת.
לאחר מכן, העילוי והגרר יושפעו ברובם מדחף האוויר (עילוי דחף/לחץ).
עם זאת, הזדקרות לרוב גורמת למטוס להגיב באופן שיוביל להקטנה מיידית של זווית ההתקפה, ולכן לא ניתן לקיים טיסה יציבה בזווית הגדולות מזווית ההזדקרות.
אף על פי שהגרף מציג את זווית ההתקפה, מקובל בעולם התעופה (ובפרט בקרב טייסים) להתייחס דווקא למהירות ההזדקרות, כיוון שכמעט כל כלי הטיס מצוידים במד מהירות אווירית, אך רק מעטים כוללים מד המציג את זווית התקפה של הכלי.
קיים קשר הדוק בין זווית ההתקפה למהירות הטיסה, שכן, הקטנת מהירות הטיסה תדרוש זווית התקפה גדולה יותר, על מנת לשמור על אותה כמות עילוי.
המהירות בה טס המטוס כאשר הוא בזווית ההתקפה הקריטית היא מהירות ההזדקרות.
מהירות זו תלויה במשקל המטוס וכן בצפיפות האוויר ובטמפרטורה:
- מהירות ההזדקרות (במטרים לשנייה).
W - משקל המטוס (בניוטונים).
משקל גדול יותר פירושו מהירות הזדקרות גבוהה יותר.
- צפיפות האוויר, הקטנה ככל שעולים בגובה (בק"ג למטר מעוקב).
כלומר, בגובה רב מהירות ההזדקרות גדלה.
S - שטח הכנף (במטרים רבועים).
במטוס בעל שטח כנף גדול תהיה מהירות ההזדקרות נמוכה מאשר במטוס עם שטח כנף קטן.
שימוש במדפים מגדיל את שטח הכנף של המטוס באופן זמני, ועל כן מוריד את מהירות ההזדקרות ומאפשר למטוס לטוס במהירות נמוכה יותר, בדרך כלל לצורך נחיתה.
CL_max - מקדם העילוי המקסימלי (המתקבל עבור זווית ההתקפה הקריטית) (חסר ממדים).
עקב חשיבותה של מהירות ההזדקרות, כוללת הספרות מקצועית של כל מטוס את מהירות ההזדקרות שלו במגוון תצורות ומשקלים אפשריים, אך לרוב לא תכלול את זווית ההזדקרות.
הזאהיר (בפורטוגזית: O Zahir) הוא ספר מאת הסופר הברזילאי פאולו קואלו.
ראה אור בשנת 2005 ותורגם ל-44 שפות, בהן הגרסה בעברית שתורגמה על ידי יורם מלצר.
הספר נכתב במקור בפורטוגזית, אך מטעמי חוקי זכויות יוצרים, פורסם לראשונה באיראן בשפה הפרסית (מספר חודשים לאחר פרסום הספר באיראן, הוא הורד מהמדפים ומכירתו נאסרה).
"זאהיר" הוא מושג שמקורו בתרבות האסלאם.
הסיפור סובב סביב המספר, סופר היוצא לחפש את אשתו שנעלמה.
הזבובים הייתה להקת רוק ישראלית שפעלה בשנות ה-90.
הלהקה הוקמה על ידי אורן קפלן (גוגול בורדלו), מאור כהן ודן תורן בסוף שנת 1996. אליהם הצטרפו בהמשך יובל שפריר, פיטר רוט, אורי תכלת, עמית לירון וג'נגו.
הלהקה הוציאה אלבום אולפן אחד בשנת 1998 בשם 'בזזז...'.
באלבום השתתפו גם יובל קיינר, נושי פז ורע מוכיח.
האלבום הוקלט על ידי עמי שלו מהמונוטוניקס ועובד בלונדון על ידי רונן טל.
בין השאר, הקליטו גרסת כיסוי ל'למה לא אמרת לי', של אריק לביא, שהיה גם השיר הראשון שהוקלט במסגרת הפרויקט 'עבודה עברית'.
שני השירים הפכו ללהיטים ונכללו במיני-אלבום בשם "רדיו חזק", יחד עם שני שירים נוספים בהופעה.
המיני-אלבום לווה בסיבוב הופעות מצליח, בהרכב שכלל את מאור כהן, דן תורן, ג'נגו, יובל שפריר, אורי תכלת ופיטר רוט שחזר משהות בניו יורק עם מוניקה סקס.
סיבוב ההופעות נמשך כשנה ובשיאו חיממו 'הזבובים' את כוורת בהופעתם בפארק הירקון ב-1999, ולאחר מכן יצאו להפסקה בפעילותם.
בשנת 2017 התאחדו חברי הלהקה למספר הופעות.
הזדווגות (Mating) היא מונח בביולוגיה המתאר זיווג של אורגניזמים ממין הפוך או הרמפרודיטי בעיקר למטרות רבייה מינית.
היא מתייחס למגע בין איברי מין של בעלי חיים.
מונח זה כולל גם את בני האדם, אך מקובל בשימוש בעיקר אצל בעלי חיים אחרים, ואצל האדם מקובל השימוש במינוח "יחסי מין".
רבייה מינית, הכוללת הזדווגות נפוצה ביצורים חיים אאוקריוטים רב-תאיים, כגון בעלי חיים, פטריות וצמחים, ומתרחשת גם בחלק מהאאוקריוטים החד-תאיים כלומר בפרוטיסטים.
ההזדווגות היא הדרך העיקרית ועד לדורות האחרונים הדרך הבלעדית, ליצירת הפריה.
עם התפתחות המחקר והטכנולוגיה, החלה להתאפשר גם הפריה מלאכותית המשמשת בני אדם וכן ביחס לבעלי חיים המגודלים בשבי כגון בעלי חיים בחקלאות או בגני חיות.
קיום הזדווגות שלא למטרת רבייה אלא למטרות עונג בלבד שכיח בקרב בעלי חיים אחרים פחות לעומת האדם, אבל מצוי אצל כמה בעלי חיים בהם חלק מהקופים (שימפנזים ובונובו), הדורבנים והדולפינים.
אצל רוב בעלי החיים קיים חלון הזדמנויות צר מאוד, פעם או פעמיים בשנה, שבו הנקבה מתייחמת ומסוגלת להזדווג.
בנוסף להזדווגות בין זכר ונקבה קיים בטבע גם יחסי מין הומוסקסואליים הן בקרב בני האדם והן בקרב מינים אחרים של בעלי חיים.
(באיטלקית: Se questo è un uomo) הוא ספר תיעודי מאת הסופר האיטלקי-יהודי פרימו לוי אודות החוויות האישיות על מאסרו ועבודתו בכפייה במחנה אושוויץ מונוביץ בתקופת השואה.
הספר יצא לאור באיטלקית בנובמבר 1947, ובעברית יצא תרגומו לאור רק ב-1988, לאחר מותו של לוי.
ב-2024 יצא לאור תרגום חדש לעברית של הספר בשם "אם זה אדם".
לוי כתב את הספר מתוך דחף לתת עדות לזוועות שביצעו הנאצים במחנה בתהליך השמדת היהודים והאנשים האחרים בשואה.
הוא קרא עדויות רבות של עדים וניצולים, נכח בפגישות של ניצולים, והפך בסופו של דבר לדמות סמלית של אנטי-פשיסטים באיטליה.
לוי ביקר בלמעלה מ-130 בתי ספר כדי לדבר על החוויות שלו באושוויץ.
הוא נדהם מאלו שניסו לשכתב את ההיסטוריה של המחנות ולהמעיט מעוצמת הזוועות, מה שכיום מכונה הכחשת השואה.
גישתו הייתה כי מחנות המוות של הנאצים והניסיונות להשמדת היהודים היו זוועה ייחודית בהיסטוריה בגלל הניסיון לבצע השמדה מוחלטת של "גזע נחות" על ידי קבוצה שתפסה את עצמה כעליונה.
זה היה ניסיון מאורגן, שיטתי וממוכן מאוד, שניסה להפחית בערך היהודים וניסיון למחיקה מוחלטת שלהם עד כדי שימוש באפר שלהם כחומר גלם לדרכים.
עם חזרתו לאיטליה, היה לוי לכימאי תעשייתי במפעל בטורינו.
הוא החל לכתוב על חוויותיו במחנה הריכוז ועל חזרתו לאיטליה דרך אירופה המזרחית, חומר שבו השתמש בשני ספריו הידועים, "הזהו אדם?" ו"ההפוגה" (La tregua).
כאשר לוי שלח את הספר להוצאת הספרים אינאודי בטורינו, עירו, ההוצאה דחתה אותו.
הוצאה קטנה יותר, דה-סילבה, רכשה מלוי את הזכויות על הספר, ובנובמבר 1947 הדפיסה 2,500 עותקים ממנו.
אף שבאותו הזמן הופיעה בעיתון "לה-אוניטה" סקירה חיובית של הספר על ידי איטלו קאלווינו, נמכרו ממנו רק 1,500 עותקים.
כיום שרדו מהוצאה מקורית זו עותקים ספורים בלבד.
בבדיקה שערך מרכז פרימו לוי בטורינו בשנת 2018 לאיתור כלל הספרים ששרדו מהמהדורה הראשונה הנדירה, אותרו ברחבי העולם כ-80 עותקים בלבד.
לוי נאלץ להמתין עד 1958 שבית ההוצאה שבטורינו יפרסם את הספר בהגהה מחודשת.
ההוצאה לאור המחודשת הובילה לתרגום הספר לאנגלית ב-1959, ולאחר מכן לתרגום לשפות נוספות, ולקבלתו של הספר לספרות הקלאסית.
ספרו השני, "ההפוגה", שהוא ספר המשך המתאר את נדודיו עד חזרתו לביתו באיטליה, פורסם לראשונה ב-1963, כמעט 16 שנה לאחר פרסום הספר הראשון, וזיכה את לוי בפרסו הראשון.
לאחר מכן כתב לוי ספרים נוספים, ובהם "זמן שאול" ו"הטבלה המחזורית".
הספר מתחיל בלכידתו של לוי בידי האיטלקים הפשיסטים, ובהעברתו למחנה אושוויץ מונוביץ בפברואר 1944, בקליטתו במחנה, ממשיך בתיאור חוויותיו במחנה עבודת הכפייה שהיה מיועד להקמת בית חרושת לגומי סינתטי, ומסתיים בשחרור המחנה בידי הכוחות הסובייטים.
מ־650 היהודים האיטלקים במשלוח שלו, היה לוי אחד מ־20 ששרדו את אושוויץ.
בתחילת הספר מתאר לוי את החיים במחנה על פי נושאים שונים כמו הקליטה במחנה, העבודה, הקאפו, טיפוסים שונים של אסירים במחנה, סלקציה בקרב האסירים לשם השמדה, תלייתו של אסיר שהשתתף בניסיון מרד במחנה, התנהלות כלכלת המחנה וכדומה.
לוי הצליח לשרוד בגלל צירוף של מספר סיבות: הוא ידע מעט גרמנית בזכות ספרי כימיה שכתובים בגרמנית שקרא והדבר היה לו לתועלת במחנה.
הוא גם שילם לשיעורים בגרמנית ובהתמצאות ברחבי מחנה אושוויץ על ידי אסירים איטלקים שהכירו את המחנה.
לקראת סוף הספר מספר לוי את סיפורו באופן כרונולוגי יותר.
עקב עברו ככימאי הוא נשלח ל"בחינה", ולאחר זמן מה, בנובמבר 1944, הועבר ל"קומנדו כימיה" במפעלי בונה במחנה שנועדו לייצר גומי סינתטי.
דבר זה לא סייע לו בתחילה, היות שהוא העביר שקים כבדים עם חומר כימי שורף, אך בהמשך עבד בחדר סגור וכך נמנעה ממנו עבודת פרך בקור המקפיא שבחוץ.
זמן לא רב טרם שחרור המחנה חלה לוי במחלת השנית ונכנס לבית החולים של המחנה.
הדבר היה לו לתועלת - כאשר התקרב הצבא האדום, כוחות האס אס מיהרו לפנות את המחנה, ולקחו עמם את כל האסירים פרט לחולים הקשים (שאותם השאירו למות בגסיסה), בכללם לוי, לצעדת המוות על-מנת להתרחק מהצבא הרוסי המתקרב, צעדה שבה נהרגו רוב אלה שצעדו בה מאושוויץ.
בזכות חוליו זכה לוי להישאר בחיים.
לוי וחלק מהחולים הצליחו לשרוד במחנה הנטוש, עד שחרורו כעבור מספר ימים בידי כוחות הצבא האדום.
כתיבתו של לוי מתאפיינת ביכולת התבוננות מעמיקה המתארת פרטים קטנים בצורה חדה ולא רגשנית, ומצד שני מעבירה באופן חי מאוד את המאורעות.
מסעו של פרימו לוי התחיל באיטליה כאשר נתפס על ידי מיליציה איטלקית.
רוב יהודי איטליה נשלחו למחנות ריכוז כמו פוסולי ובולצאנו לעבר מחנות השמדה ועבודה במרכז אירופה, פרימו לוי נשלח לאותו מסע מפוסולי לאושוויץ ברכבת.
לוי הגיע לאושוויץ בפברואר 1944. היהודים שהגיעו למחנה עברו סלקציה, מאחר שלוי היה כשיר לעבודה נשלח למחנה עבודה, אושוויץ מונוביץ.
החיים במחנות העבודה היו קשים, האסירים לא קיבלו אספקת מזון מספקת, האסירים חיו ברעב ועמדו יום-יום במסדרים בהם נרצחו רבים.
הגרמנים בנו צריפי מגורים לאסירי המחנה אשר במקור כל אחד מהם היה אמור לאכסן 40 אסירים, אך לעיתים קרובות יותר מ-700 אסירים חיו בכל אחד מהם.
מספר האסירים בכל צריף היה תלוי במספר הקרונות שהגיעו למחנה.
האסירים ישנו ב-60 מקומות, עם שלושה דרגשים בכל חלל.
אסירים ישנו על קש, פרושים על דרגשי העץ.
לצריפים היו רצפות אדמה ומעט מתקנים סניטריים.
חלק מצריפי המגורים היו לשעבר צריפי חיות.
יום אחד נלקח לוי לבחינה בכימיה.
בחינה זו נועדה לקבוע אם יוכל להיות חלק מן המחלקה הכימית החדשה שהוקמה במחנה.
הוא עבר אותה בהצלחה והתקבל למחלקה, אך הוא לא עבד במעבדה אלא המשיך בהעברת משאות כבדים.
אחרי שעבד מספיק זמן במחלקת הכימיה, הוא הועלה בדרגה והתחיל לעבוד ככימאי באחת מעבדות בונה באושוויץ, לצד מדענים גרמנים.
מיעוט של יהודים קיבלו את האפשרות לעבוד בעבודה רגילה יחסית, רוב היהודים שלא נשלחו למחנות ההשמדה עבדו בעבודת כפיים.
הספר נגמר עם יציאת הגרמנים מהמחנה, אך הם לוקחים איתם את האסירים לצעדת מוות ומשאירים את החולים במחנה, ובהם לוי.
ב-27 בינואר 1945 הגיע הצבא האדום אל המחנה, ושחרר את 7,500 האסירים שנותרו בו.
חובשי הצבא האדום העניקו עזרה ראשונה מיידית לניצולים ושני בתי חולים שדה צבאיים נעזרו בידי חברי הצלב האדום הפולני ומתנדבים מהעיר אושווינצ'ים, מה שמתואר בספר.
(תרגום מאיטלקית: יצחק גרטי), תל אביב: הוצאת עם עובד, 1989
אם זה אדם (תרגום מאיטלקית: מירון רפופורט), תל אביב: הספריה החדשה, ספרי סימן קריאה / הקיבוץ המאוחד, 2024
בשנת 2005 הופק הסרט "פרימו" בבימויו של ריצ'רד וילסון, בכיכובו של השחקן אנטוני שר, בהפקת HBO וה-BBC.
הסרט הוא צילום של הצגת היחיד באותו השם, שעובדה על ידי אנטוני שר מתוך הספר "הזהו אדם?", בבימויו של וילסון, בהפקת התיאטרון המלכותי הלאומי בלונדון.
מאז מאי 2011 משחק שחקן תיאטרון החאן ניר רון בהצגת היחיד "הזהו אדם?", בעיבוד שלו ושל מור פרנק, שגם ביימה.
המחזה מתחלק לשלוש מערכות: הראשונה, מתרחשת מאז שהוא יוצא מביתו ועד ימיו הראשונים במחנה בו הוא נמצא כאחד האסירים ומאבד את זהותו.
השנייה, ארבעה סיפורים שמתארים את חיי היום-יום של המחנה.
המערכה השלישית מתארת את עשרת הימים האחרונים במחנה, כשהגרמנים נוטשים עם כל האסירים הבריאים ובמחנה נותרים 700 החולים ובהם פרימו לוי.
בשנת 2020 פרסם החוקר פרנקו ארביב מאמר אקדמי בשם "פרימו לוי ויהודי טריפולי".
במאמר נטען שבמהדורה העברית בתרגומו של גרטי, בסיפור על משפחת גטניו הזקן בעמוד 14 נשמטה המילה טריפולי מתיאור מוצאה של המשפחה.
כותב המאמר הסביר שלדעתו ההשמטה מכוונת הנובעת מכך שבאותה תקופה הממסד הישראלי לא הכיר בעובדה שיהודי טריפולי היו מקורבנות השואה.
בעקבות המאמר התפתח פולמוס שנמשך כמה שבועות.
ד"ר אברהם ארביב פרסם מאמר בעיתון הארץ בשם "הזהו תרגום" בו נטען שלא נראה שמדובר בטעות, אבל המצב מצריך הסבר.
ד"ר נוית בראל, חוקרת ספרות, בגלי צה"ל בתוכניתו של רינו צרור, קיבלה את הטיעון שמדובר בהשמטה מכוונת, היות שבימי פרסום הספר הממסד לא הכיר ביהודי לוב כקהילה שסבלה בשואה.
יורשיו של לוי החליטו כי עקב ההשמטה ומתוך צורך לרענן את התרגום יש להוציא תרגום חדש,הם פנו אל הספריה החדשה (שהוציאה ספרים אחרים של לוי) והעבירו לידיה את זכויות התרגום.
בינואר 2024 ראה אור הספר בתרגום מחודש של מירון רפופורט, תחת השם 'אם זה אדם'.
הזדמנות אחרונה לראות הוא ספר-יומן מסע שנכתב על ידי דאגלס אדמס ומארק קַרווארדיין ויצא לאור לראשונה בשנת 1990, כהשלמה לסדרת תסכיתי רדיו בעלת אותו השם ששודרה ב-BBC.
הספר מבוסס על מסע אמיתי: ה"אוֹבּזֶרבֶר קולור מגזין" (Observer Colour Magazine) שלח בשנת 1985 את סופר המדע הבדיוני דאגלס אדמס ואת הזואולוג מארק קרווארדיין למדגסקר, בחיפוש אחר האיי איי - למור נדיר במיוחד, כפי שמתואר בפסקה הראשונה של הספר:
בארבע השנים שלאחר מכן - עד 1989 - התפתח מסע זה לסדרת מסעות ברחבי כדור הארץ בחיפוש אחר בעלי חיים בסכנת הכחדה או כאלה שכזו צפויה להם.
הספר מגולל את מסעותיהם של השניים בחיפוש אחר:
האיי איי - למור נדיר ממדגסקר.
הכוח הענק ("הדרקון מקומודו"; Varanus komodoensis) באי האינדונזי קומודו.
הקרנף רחב-השפה הצפוני (Ceratotherium simum).
גורילות הרים (Gorilla) בזאיר (כיום קונגו).
הקאקאפו (Strigops habroptilus; תוכילֵיל) בניו זילנד.
סקירת מאמצי השימור של קאקאפו באיים מיוחדים ללא טורפים.
דולפין הנהרות הסיני (Lipotes vexillifer) בסין כנראה נכחד ב-2006.
שועל-מעופף רודריג (Pteropus rodricensis) שהוא עטלף הפירות הנדיר בעולם, מאיי רודריג.
תחש נהרות אמאזוני מאגן האמזוניה.
- המסע שודר ברדיו אך לא נכלל בספר.
דוב ים חואן פרננדס - המסע שודר ברדיו אך לא נכלל בספר.
במהלך המסעות הם נתקלים בניסיונות לשימור חיות נוספות כגון בז מאוריציוס ופוקנה הודית.
כבשאר ספריו, משלב אדמס בתיאור היבש של בעלי החיים שפגש במסעו גם הומור ושנינות, וכן תיאור והגיגים אודות האנשים והמערכות הבירוקרטיות בהם נתקל.
אדמס העיד כי ספר זה הוא האהוב עליו מכל ספריו.
הספר תורגם לעברית ויצא לאור בישראל בשנת 2004. בסופה של המהדורה העברית ישנה תוספת של מספר עמודים אותה כתב המתרגם ירון בן עמי, ובהם הוא מספר על השינוי במצבם של בעלי החיים המוזכרים בספר מאז שנכתב.
בשנת 1992 יצא סט של שני תקליטורים בעקבות הספר, הכוללים תמונות רבות שצולמו במהלך המסע, קובצי קול של אדמס קורא את הספר כולו ושל קרווארדיין מספר עובדות על בעלי החיים שנמצאים בסכנת הכחדה, וכן קטעים מסדרת התסכיתים של ה-BBC.
הזבוב הוא סרט מדע בדיוני ואימה אמריקאי משנת 1986 שבויים בידי דייוויד קרוננברג.
הסרט הוא גרסה מחודשת לסרט בעל אותו השם משנת 1958, המבוסס על סיפור קצר באותו שם וכיכב בו וינסנט פרייס.
הסרט זכה בפרס האוסקר ובפרס סאטורן על האיפור של כריס ואלאס, נוסף לשני פרסי סאטורן לשחקן הראשי ולסרט האימה הטוב ביותר לשנת 1986.
הזבוב, על אף שמצויים בו מוטיבים מובהקים של סרט אימה (מראות זועה בדיוניים, יכולות על טבעיות של גיבוריו ומתח קיצוני), הפך לנצפה גם על ידי צופים שאינם חובבי הז'אנר וזאת נוכח משחקו המשכנע של ג'ף גולדבלום ונוכח מרכזיותה של העלילה.
סרט המשך, "הזבוב 2", בכיכובם של אריק סטולץ ודפני זוניגה יצא לאקרנים בשנת 1989.
סת בראנדל (ג'ף גולדבלום) הוא מדען אקסצנטרי הנפגש עם עיתונאית בשם ורוניקה (ג'ינה דייוויס) בכינוס של הקהילה המדעית.
בניסיון להרשים אותה מספר לה סת כי הוא עובד על המצאה ש"תשנה את העולם שאנו מכירים".
סת מזמין את ורוניקה למעבדה שלו הממוקמת במבנה ישן, שמשמשת גם למגוריו, וחושף בפניה את המצאתו המהפכנית.
הוא מסביר לה כי פיתח אבטיפוס של טלפודים, העוסק בטלפורטציה, שהוא שיגור חפץ ממכל אחד למישנהו, כל זאת בתהליך של פירוק והרכבה.
הוא אף מראה לה הלכה למעשה כיצד פועלת ההמצאה שלו, בכך שמעביר מטלפוד אחד לטלפוד אחר גרביון שנתנה לו דרך המכלים.
ורוניקה, שחשה מיד שחשפה תגלית מהפכנית, משמיעה את קלטת השיחה שלה עם סת לבוס שלה, סטתיס ברנס (ג'ון גטס), העורך של "פרטיקל", חברה לשעבר של ורוניקה.
לאור זאת מתעקש סת לאסור שהמצאתו תתפרסם, אלא רק בשלב הסופי של הפיתוח.
למזלו, סטתיס אינו מתרשם מהקלטת שהשמיעה לו ורוניקה, וטוען שסת הוא נוכל (או קוסם).
סת משכנע את ורוניקה להיות המתעדת של תהליך פיתוח המצאתו, ורק בסיומו תוכל לפרסם את ממצאיה.
כך הם צוברים זמן רב ביחד, ומתאהבים.
כעבור זמן מצליח סת לשגר בבון בהצלחה באמצעות הטלפורטציה, זאת לאחר שבשאר הפעמים שניסה לשגר דבר מה שהוא אינו חפץ דומם, נכשל.
אולם בטרם לקח את הבבון לבדיקות כדי לראות אם משהו השתנה בו, מחליט סת לנסות בעצמו לעבור טלפורטציה.
תהליך השיגור עובר בהצלחה, אולם זבוב הנכנס למכל גרם למחשב, שלא תוכנת לטפל בשתי תבניות גנטיות, לשחבר אותם יחד, כזיווג בין סת לזבוב ברמה הגנטית-מולקולרית.
זמן קצר לאחר השיחבור ניכרים על סת שינויים גופניים ושינויים התנהגותיים.
סת מתחזק מבחינה גופנית, נתקף בתיאבון חזק בעיקר למאכלים מתוקים והופך במידה רבה לבטוח בעצמו, יהיר, תוקפן ובלתי מתחשב וזאת בשונה מהתנהגותו השקטה והנעימה בעבר.
התנהגותו של סת פוגעת בוורוניקה וגורמת לה להיפרד ממנו.
בשלב זה ממשיכים בסת השינויים ההתנהגותיים והחיצוניים והוא מאבד בהדרגה צלם אנוש, מאבד את צפורניו, את שיניו, את אוזניו, עורו הופך אדום ומבריק, שיערו מדובלל והתנהגותו גסה ומאיימת.
בשלב זה מבין סת שתהליך הטלפורטציה היה שגוי ושבמהלכו התמזג לגופו הזבוב.
ורוניקה מבקרת מפעם לפעם את סת ונחרדת כל פעם מחדש מהשינויים המפלצתיים בגופו ובהתנהגותו.
בשלב זה, נחרדת ורוניקה לגלות שהיא בהריון.
מחשש לעובר מפלצתי, נחושה ורוניקה לבצע הפלה.
לאחר שנודע לסת על ההריון ועל הכוונה לבצע הפלה, הוא אורב לוורוניקה וחוטף אותה מהקליניקה של רופא הנשים אל המעבדה.
סטתיס, שליווה את ורוניקה בהחלטתה להפיל את העובר, מגיע למעבדה חמוש ברובה ציד.
סת תוקף באכזריות את סטתיס באמצעות חומצת קיבה שהוא מקיא עליו ובכך ממס את כף ידו האוחזת ברובה ואת שוק רגלו ואף מנסה להורגו באמצעות הקאה על חזהו.
אז גורר סת את ורוניקה לתא הטלפוד האחד, תוך שחבטותיה בו מזרזות ומשלימות את תהליך השרת איבריו האנושיים להתמזגות עם איברי הזבוב, והוא נכנס לתא הטלפוד השני, בניסיון לכפות על ורוניקה עם התינוק שברחמה להתמזג עם גופו באמצעות שיגור שלה ושלו לתא טלפוד שלישי.
לאחר שסת מתפעל את תהליך המיזוג מתוך תאו, סתטיס הנותר פצוע בצד מצליח לירות ברובה הציד בחוטי החשמל המובילים לתאה של ורוניקה, וזו נחלצת.
סת אשר מבחין בכך מנסה לצאת מתאו, אולם רגלו עודנה בפנים, והוא מופיע בתא השלישי הריק, כאשר חלק מתא הטלפוד שבו החל את התהליך שוגר יחד איתו ומשולב בגופו.
ורוניקה מרימה את רובה הציד לירות בו, אך נתקפת רחמים למראה זחילתו הכנועה ורגשות אהבתה אליו.
סת ממשיך לזחול אליה ומצמיד את הרובה שבידה אל ראשו בבקשת תחינה שתהרגו ביריה, ובצער רב היא נעתרת לבקשתו.
ג'ף גולדבלום - סת' בראנדל / בראנדל-זבוב, מדען אקסצנטרי אשר הופך לזבוב-אנושי מפלצתי והפרוטגוניסט-הנבל הראשי של הסרט.
ג'ינה דייוויס - ורוניקה מקפיי, עיתונאית אשר הופכת למושא אהבתו של סת' .
ג'ון גטס - סטתיס ברנס, החבר והמאהב לשעבר של ורוניקה והעורך של עיתון "פרטיקל" ובנוסף הבוס האישי של ורוניקה.
דייוויד קרוננברג מופיע בסרט בתפקיד קמע כגניקולוג .
את המוזיקה לסרט כתב והלחין הווארד שור.
הזדהות השלכתית הוא מושג פסיכולוגי שנטבע לראשונה על ידי החוקרת והפסיכואנליטיקאית מלאני קליין ב-1946. קליין השתמשה במושג ההשלכה הפרוידיאני, שדיבר על ייחוס של דחפים מאיימים לאנשים אחרים, והרחיבה אותו כדי לתאר העברה של דימויי אני שליליים שהאדם לא יכול להכיל אותם, אל אדם אחר.
האחר מזדהה עם הדימויים השליליים שהושלכו עליו, ומתנהג בהתאם.
קליין תיארה באמצעות מושג זה את המתרחש בנפשו של הפעוט בחצי השנה הראשונה לחייו.
לטענתה, בשלב זה שאופיין כעמדה פרנואידית-סכיזואידית, משליך התינוק את דימוי העצמי התוקפני שלו, שמקורו בדחף המוות, על האם.
מכיוון שבשלב זה התינוק עדיין לא עבר תהליך של היפרדות מהאם, הוא מפנים בחזרה את דימוי האני שהושלך, וכך נוצרת הזדהות השלכתית.
בעקבות הגדרה זו, אוטו קרנברג והוגים אחרים רואים בהזדהות ההשלכתית מנגנון הגנה לא יעיל שקיים רק אצל פסיכוטיים או בעלי ארגון אישיות גבולי.
במסגרת ההזדהות ההשלכתית, מתרחש תהליך תלת-שלבי:
השלכה - אדם (המשליך) מייחס תכונות, מחשבות או אמונות לאדם אחר (המושלך), שעמו הוא נמצא לרוב במערכת יחסים כלשהי.
המושלך מקבל על עצמו, באופן תת הכרתי, את אותן תכונות, מחשבות או אמונות שיוחסו לו, ומתנהג בהתאם להן.
במקרים רבים התנהגות המשליך ביחסים היא כזאת שדוחפת, או אף כופה על המושלך להפנים את התכונות המושלכות.
המעגל נסגר כאשר נוצרת בין המשליך למושלך דיאדה שמשחזרת יחסים לא פתורים של המשליך.
דוגמה לתהליך זה: ילד חרד מדחפי התוקפנות שלו, ולכן משליך אותם על אמו, וטוען שהיא תוקפנית כלפיו.
האם עשויה להזדהות עם הדחפים התוקפניים שהושלכו עליה, ולנהוג בהתאם - לבטא תוקפנות בהתנהגותה כלפי הילד, וכך ממשיך המעגל ומשתחזר התהליך.
על פי וילפרד ביון, תהליך בין-אישי מותאם יותר עשוי להיות עיבוד וארגון של האם את התכנים התוקפניים שהושלכו עליה, שהפחידו את הילד, וזאת ללא בהלה וחרדה מהם וללא הזדהות, אלא החזרתם לילד תוך תמלול תחושות התוקפנות שלו, סיבות אפשריות לתחושות אלו, והצעת דרכי התמודדות.
כך יכול הילד להפנים חזרה את דחפי התוקפנות ("האני הרע") כאשר החוויה מוסברת ומובנת לו יותר, ותוך הפחתה בתחושת החרדה.
תהליך ההזדהות ההשלכתית מתרחש לא רק במערכות יחסים פתולוגיות, שבהן התכונות המושלכות עשויות להיות שליליות (מחשבות רדיפה, התעללות, התקרבנות ופרנויה), אלא גם במערכות יחסים נורמטיביות, כבסיס לתקשורת בין-אישית.
התפיסה המקובלת היא כי צדדים למערכות יחסים ארוכות טווח שבים ו"משחקים" באופן בלתי מודע בהזדהות השלכתית וב"הזדהות השלכתית שכנגד", ובאופן כזה מכניסים ליחסים תכנים הלקוחים מתקופת התפתחותם ומהדיאדות הראשונות שחוו.
וילפרד ביון הפך את מושג ההזדהות ההשלכתית מתהליך תוך-אישי לתהליך בין-אישי.
לדבריו, התינוק משליך את ה"אני הרע" שלו על האם, והיא יכולה לארגן עבורו את החוויה של האני הרע באופן שיוכל להפנימו בחזרה כשהוא מעובד יותר, ולהכילו יחד עם האני הטוב.
כאשר האם נכשלת במשימה, האני הרע מופנם באופן מאיים ומעורר חרדה אצל התינוק.
תומאס אוגדן רואה בהזדהות ההשלכתית תהליך נורמלי שיכול לשרת את מנגנוני ההגנה, וכן ממסד תקשורת ויחסי אובייקט.
תהליך זה מאפשר שינוי כאשר התכנים מושלכים בחזרה אחרי שעברו שינוי.
ההזדהות ההשלכתית ככלי טיפולי מקבילה להעברה נגדית בפסיכותרפיה פרוידיאנית.
לדעתו, המטפל צריך לא רק לפרש למטופל את התכנים המושלכים, אלא גם להתנהג באופן שונה מזה שהמטופל מצפה לו ובכך לשבור את מעגל הקסמים.
סטיבן מיטשל תיאר את ההזדהות ההשלכתית כאחד המנגנונים שיוצרים חוויה משותפת של אפקט עז וגבולות חדירים.
על פי הגישה ההתייחסותית זהו השני מבין ארבעה אופני ארגון של ההתייחסותיות לפיו רגשות עזים של תשוקה, כאב, צער ועוררות מינית יכולים לחלחל באחר ולעורר אצלו רגשות דומים.
הזדקנות היא תהליך "בלאי" ביולוגי המתרחש בכל יצור רב תאי, בהתאם לגיל היצור, מינו הטקסונומי, המטען הגנטי שלו וסביבתו.
אצל אדם החי בחברה עם חקלאות ורפואה מודרניות, מקובל להגדיר את תחילת התהליך בין גיל 40 ל-50 ומוות מסיבוכים קשורי זיקנה מגיע אחרי גיל 75. בחברות אנושיות שחיו בתנאים אחרים בלאי ביולוגי ומוות מזקנה הגיעו בגילים מוקדמים בהרבה.
מחקרים חדשים מסמנים את ההזדקנות כסינדרום של תהליכים טבעיים המתחילים עוד בעודנו עוברים, אשר מושפעים כבר אז מהתורשה, מהאפיגנטיקה ומהסביבה.
ככל שהגיל הכרונולוגי עולה, השפעת התהליכים רחבה יותר, ובסופו של דבר גורמת למחלות, ולתסמיני הזדקנות המתבטאת בעלייה בגיל הביולוגי.
בין התהליכים הטבעיים שקורים ניתן למצוא עדויות דרך בחינת המדדים ל:
ירידה ביכולת התיקון של תאים,
שילוב שונה של התהליכים מביא לכדי מחלות שונות המאופיינות לרוב ככאלה המגיעות בזקנה.
שמירה על אורח חיים בריא, עשויה להביא ל"גיל ביולוגי" נמוך, היינו מדדי גוף "צעירים" ובריאים, בעוד שהגיל הכרונולוגי עולה.
חיידקים אינם מזדקנים, אולם חלק מהחד תאיים האוקריוטיים, כגון שמרים כן מזדקנים.
זאת אף על פי שאין בהם התמיינות לרקמות.
חיידק מתרבה על ידי חלוקתו לשנים כך שכל תא בת מכיל חצי מתכולת תא האם.
כל תא בת גדל ומרבה את תכולתו וכשמיוצרת כפליים מהתכולה הקודמת, הוא מתחלק שוב לשניים.
שמר, לעומת זאת, מתרבה בהנצה.
רוב תכולת תא האם נשארת בתא האם, המניץ ממנו תא בת קטן.
במקום בו הנץ תא הבת מקרום תא האם נותרת צלקת.
שמר עם הרבה צלקות כאלה מתקשה לתפקד והוא למעשה זקן.
הזדקנות תאים היא התבטאות ההזדקנות ברמה תאית.
זאת תופעה המתרחשת אשר התא מפסיק להתחלק ועוצר בשלב g1 של מחזור התא.
בשלב הזה חלים בתא שינויים פנוטיפיים ומטבוליים.
חלק מהשינויים הפנוטיפים כוללים שינויים אפיגנטיים: עיצוב מחדש של הכרומטין עם דמתילציה נרחבת ויצירת מוקדים בכרומטין המשנים את התבטאות הגנים.
תאים זקנים מסולקים מהגוף על ידי אפופטוזה או על ידי מקרופאגים של מערכת החיסון.
הזדקנות תאים זוהתה לראשונה על ידי הייפליק ומורהד (Leonard Hayflick and Paul Moorhead) בשנת 1961 שגידלו פיברובלסטים של אדם בתרבית רקמה.
הם ראו שהתאים מפסיקים להתחלק אחרי 40-60 העברות מתרבית לתרבית.
מספר החלוקות המרבי שהתאים יכולים לעבור לפני עצירת החלוקה מכונה "מחסום הייפליק" (Hayflick limit).
תאי גזע הם תאים היכולים להתמיין לכל תא של כל רקמה בגוף.
אצל האדם יש תאים כאלה רק בעובר ואנשי מדע בדיוני משתעשעים באפשרות לקחת דגימת תאים כאלה מהאדם בעודו עובר כדי לפתח ממנה רקמות חליפיות לאלה שהזדקנו בבגרותו.
בצמחים יש פיזור של תאי גזע שמהם מתפתחים מחדש איברים שהזדקנו וקמלו – עלים ופרחים.
בחיידקים יש רק תא אחד והוא תא גזע.
ביצית מופרית היא סוג של תא גזע.
בשעתו הועלו טענות כאילו ניסוי שיבוט הכבשה "דולי" הוכיח שההזדקנות תלויה גם בתכונות גרעין התא.
דולי נוצרה מתא ביצית, שגרעין התא שלו הוחלף בגרעין מתא עטין של כבשה אחרת.
דולי דמתה כמעט בכל לכבשה ממנה נלקח גרעין תא העטין.
ההבדלים הקלים נבעו ככל הנראה מהעובדה שגם במיטוכונדריה מצוי חומר תורשתי ולא רק בגרעין התא, והמיטוכונדריה הגיעה מתא הביצית ולא מתא העטין.
הטענות שנשמעו תחילה, היו, שדולי הזדקנה מהר בהרבה מהכבשה המקורית ממנה נלקח גרעין תא העטין.
וההסבר היה שהטלומרים, קצוות חוטי הכרומוזומים, מתקצרים בכל חלוקת תא שאינו תא גזע, עד שהם הופכים לקצרים מדי, והתא מפסיק להתחלק, מת והאיבר הרלוונטי מזדקן.
אצל דולי, שוב לפי הטענות הראשוניות, קצוות החוטים האלה היו קצרים יחסית מלכתחילה משום שגרעין התא הראשון שלה לא היה גרעין תא גזע, אלא גרעין שבא מתא שכבר עבר מספר רב של חלוקות.
בסופו של דבר הסתבר שמחלותיה של דולי לא היו קשורות דווקא עם ההזדקנות ונמצא בהמשך גם כי לא תמיד היו הטלומרים קצרים יותר בתאי החיות ששובטו, כך שהשאלה נשארה פתוחה.
המיוחד לצמחים בניגוד לבעלי חיים ולפטריות הוא שיש להם רקמות במצבי זקנה שונים.
לצמח יכול להיות עלה זקן לצד עלה צעיר שזה עתה התפתח מתאי הגזע.
מלבד זאת, בניגוד לבעלי חיים ולפטריות, הליכי ההזדקנות בצמחים הם בעלי סדר אירועים קבוע – בלאי הרקמות מתרחש תמיד באותו אופן.
כשמביטים בתוחלת החיים של כלל הצמח, ישנם מיני צמחים רבים שהם חד-שנתיים, כלומר, הם מגיעים לגיל מקסימלי של שנה אחת.
סוגים שונים של עצים, לעומת זאת, עשויים להגיע לגילאים מופלגים; ידועים עצים שגילם נאמד באלפי שנים.
בין העצים הללו נמנים זנים מסוימים של עצי אורן, עצי סקויה, ועצי גינקגו.
השונות בקצב ההזדקנות בין מיני בעלי חיים
תוחלת החיים, כמו גם הגיל המתועד המקסימלי וקצב הופעת סממני זקנה, משתנים בין מינים שונים של בעלי חיים.
בעלי-החיים בעלי תוחלת החיים הקצרה ביותר חיים למשך ימים ספורים, בעוד שמספר מיני בעלי חיים יכולים להגיע לגילאים של עשרות רבות של שנים.
הפרט המבוגר ביותר שגילו ידוע בוודאות הוא ממין של צבי גלאפגוס – הוא הגיע לגיל של כמעט 180 שנה.
ככלל, בעלי חיים שבהם פעילויות החיים כולן איטיות גם מזדקנים לאט.
גופם של צבי גלאפגוס הגדולים, החיים מאות שנים, עושה כל פעילות לאט.
צבים אלה עומדים להיכחד משום שימאים נהגו לאסוף אותם אל הסיפון ולהחזיק אותם הפוכים על הגב – מצב בו צבים אלה יכולים לחיות במשך חודשים לפני שהם מתים מרעב ולספק בשר טרי לימאים.
אצל עכברים, לעומת זאת, כל הפעילות המטבולית מהירה.
קצב הלב שלהם וקצב נשימתם מהיר בהרבה מזה של האדם וכך גם קצב הזדקנותם – העכברים מעמידים דור חדש תוך שלושה חודשים וגיל שנה הוא גיל זקנה מופלגת עבורם.
גם בגוף הצמח ניתן לראות קשר בין קצב הפעילות המטבולית הכללית לבין קצב ההזדקנות: העלים שבהם מתרחשות רוב פעילויות החיים של העץ מזדקנים מהר וגזע העץ שבו יש מעט פעילות חיים מזדקן לאט.
מלבד הקשר למהירות פעילויות החיים, יש גם קשר ברור בין גיל הזדקנות לבין גיל הבגרות המינית ודפוסי ההתרבות.
קשר זה ניתן להסביר בעזרת ברירה טבעית.
סימני הזדקנות לפני הגעה לבגרות מינית הם דבר נדיר ביותר (אפילו בתור מחלה זה נדיר).
ישנם בעלי חיים העוברים גלגול.
הפרפר, למשל, משתנה עם הגיל מזחל לגולם ולבסוף לצורתו הסופית כפרפר.
הליך ההזדקנות מופיע רק בגלגול האחרון שלהם.
יש פרפרים זקנים אך אין זחלים זקנים.
הזחל אינו בוגר מינית ולכן לא מזדקן.
פרטים ממינים שמתרבים לאט מזדקנים לאט.
פרטים ממינים בהם האם מטפלת בצאצאים אחרי לידתם או בקיעתם מהביצה במשך זמן רב, מזדקנים לאט.
פרטים ממינים בהם יש טיפול בנכדים (כגון פילים) מזדקנים לאט.
ביטוי אחר לתלות ההזדקנות בטיפול בצאצאים הוא הזדקנות השיליה.
השיליה ביונקים נושאת את המטען הגנטי של העובר אולם היא אינה חלק מעובר ואינה חלק מהאם.
במקרים בהם ההיריון מתמשך מעבר למקובל עבור המין הטקסונומי אליו שייך היונק (למשל מעבר לתשעה חודשים באדם) השיליה מתחילה לעבור תהליכי הזדקנות וירידה תפקודית.
ישנן דוגמאות לבעלי חיים דומים יחסית בגודלם אך בעלי תוחלת חיים שונה מאוד.
עכבר המעבדה (~25 גרם) חי סביב 3 שנים ואילו פריטים של עטלף מסוג נשפון חום (~15 גרם) תועדו בגיל בטבע בגיל מעל 30 שנה.
עובדה זו תומכת בתאוריה כי ההזדקנות היא מנגנון מתואם ומבוקר ולא רק הצטברות של בלאי ונזק לאורגניזם.
מחקר שנערך בצבים טוען שיש בהם שאינם מזדקנים כלל.
יש מחלות ולקויות הנוטות להופיע בפרטים רבים לעת זקנה, כמו איבוד שיניים אצל האדם (ואצל יונקים מבויתים שאינם מסדרת המכרסמים) וכמו החלשות הזיכרון.
בניגוד לזה, יש מחלות ולקויות שנוטות להופיע רק לעת זקנה ורק אצל פרטים מעטים כמו מחלת אלצהיימר.
ישנן גם מחלות ולקויות המאיצות את ההזדקנות עצמה.
יש טענות שאחד הגורמים לבלאי הביולוגי הוא עקות חמצון – מצבי מצוקה ברמת התא והרקמה בהם יש עודף חמצן הגורם לתגובות חמצון כימיות לא רצויות.
עקת חמצון יכלה להיות תופעת לוואי להפרשת מי חמצן בעת הפעילות הנורמלית של תאי הדם הלבנים במהלך דלקת.
לכן אנשים שאינם מטופלים באנטיביוטיקה כשיש להם דלקות חמורות מאיצים את הזדקנותם.
כמו כן, חוסר בוויטמינים גורם למחלות שעשויות גם הן לזרז את ההזדקנות, משום שרבים מהוויטמינים הם חומרים המגנים מחמצון יתר (למשל ויטמין E).
המחזור החודשי הוא תופעה שככל הנראה ייחודית לאדם.
הפסקת המחזור החודשי אצל נשים מבוגרות מלווה בהפסקת ייצור ההורמונים אסטרוגן ופרוגסטרון.
נשים שבעקבות הפסקת המחזור לא מתחילות לקחת באופן יזום הורמונים אלה, ממקור חוץ גופני, מאיצות את הזדקנותן.
על כן גיל הפסקת המחזור מכונה גם "גיל הבלות".
הפסקת המחזור מופיעה אצל נשים שונות בגילאים שונים בהתאם למטען הגנטי שלהן ולגורמים סביבתיים כמו מספר הלידות שהיו להן.
ישנן גם מחלות תורשתיות המאיצות הזדקנות.
אדם כבן שישים עם תסמונת דאון עשוי להיות במצב בלאי ההזדקנות המקובל לאנשים בני שבעים או שבעים וחמש.
קשה לדעת אם הזדקנות מהירה יותר היא חלק מתסמיני התסמונת עצמה או שמא זו תופעה שניונית הנגרמת מהקושי לתת טיפול רפואי טוב לאנשים אלה ומהקושי הכללי לדאוג לרווחתם.
תסמונת Hutchinson-Gilford Progeria (תסמונת הילד המזדקן) מאיצה בלא ספק את הזדקנות האדם באופן קיצוני.
חולי תסמונת זו נמצאים במצב בלאי זקנתי מתקדם כבר בגיל בו אנשים אחרים הם ילדים לכל דבר.
הם לרוב מתים מזקנה לפני גיל שלוש עשרה.
בתסמונת זו יש פגם בקידוד לחלבון הנמצא בתוך גרעין התא ופגם זה מפריע לשיעתוקם של קטעי גנום רבים.
עדיין קשה להכליל את מאפייני המחלות המאיצות הזדקנות אולם לגבי מחלות ולקויות המתפרצות בעיקר בזקנה ניתן לומר שהן ביטוי או לנזק שהצטבר עם השנים עד שלעת זקנה הוא עבר סף מסוים והתחיל לתת ביטוי פתולוגי.
לקות שמיעה לעת זקנה נגרמת מהתרופפות הדרגתית של עור התוף המלווה בהיחלשות השמיעה הדרגתית שלעת זקנה נעשית חמורה מספיק כדי להזדקק למכשיר שמיעה.
קטרקט (למעט קטרקט מולד) נגרם מהצטברות נזקי קרינה לקרנית העין.
הסתיידות עורקים היא תהליך המתחיל בגיל ארבע והנזק המצטבר שלו מסכן את האדם בהתקפת לב בסביבות גיל 50. מחלת הנטינגטון היא הפרעה הולכת וגדלה בתיקון ופינוי של חלבונים פגומים בתאים ובסביבות גיל 30 עד 60 (על פי חומרת המחלה) היא גורמת להצטברות והתגבשות של חלבונים פגומים.
הווריאציות בצורת הביטוי של מחלה זו נובעות מהווריאציות בנטיית החלבונים של הפרט להיפגם.
הנטינגטון היא למעשה מחלה שחושפת את כל הכשלים בהרכבת חלבונים שיצור בריא מצליח להתגבר עליהם.
מחלות דומות להנטינגטון באדם ניתן למצוא בפשוטים שביצורים הרב תאיים.
קשה להצביע במדויק על גיל שיא הכושר באדם.
תפקודים שונים של האדם, נעשים באיכותם המיטבית, בגילאים שונים.
זאת, הן משום שהגוף מוכן יותר לקראתם והן משום תפקודים שונים דורשים ניסיון נצבר שונה.
מערכת החיסון, למשל, ערוכה באופן המיטבי בגיל שנתיים, להתמודדות עם מחלה זיהומית, שהגוף טרם פגש את המיקרואורגניזם המחולל אותה וטרם פגש מיקרואורגניזם דומה לו.
התמודדות עם מחוללי מחלות זיהומיות שהגוף כבר נתקל בהם משתפרת בעשורים הראשונים לחיים, עם הצטברות הזיכרון החיסוני, עד שמערכת החיסון עצמה מתבלה באופן משמעותי.
גיל שיא הכוח של מערכת התנועה, הוא כנראה גיל 17, שבו הגוף בממדים של גוף בוגר, השרירים, העצמות ושאר חלקי מערכת התנועה, התבלו אך מעט ותקופת הנעורים, שבה האדם נוטה ליותר פעילות גופנית, מחזקת השרירים, טרם חלפה.
ספורטאים, שעברו את גיל 35, נוטים לפרוש ממקצועם.
גיל השיא של היכולת הקוגניטיבית קשה להגדרה.
הגיל המיטבי ללמידת דיבור בשפה חדשה הוא הגיל הרך.
למידת כתיבה וקריאה אפשרית בגיל הרך אולם היא קלה יותר בסביבות גיל חמש או שש.
בעבר נטו לחשוב שהשיפור בהבנת הקריאה והכתיבה בסביבות גיל שש נובע מהניסיון הנצבר בדיבור אולם המחקר בתחום האוטיזם חשף אוכלוסייה שקל לה יותר לקרוא ולאיית וקשה לה יותר לדבר, ביחס לאוכלוסייה הכללית.
לצד התמורות האובייקטיביות ביכולות הגופניות, אין מחלוקת שזיקנה והזדקנות הן תופעות תרבותיות.
עם חלוף השנים, שינויים גופניים רבים בולטים לעין כגון שיער לבן המופיע עקב איבוד מקורות הפיגמנטציה של שקיקי השיער, כמו כן, קמטים רבים מתרבים כשהעור מאבד את גמישותו.
בנוסף, גיל העמידה מביא עמו לעיתים לעלייה במשקל ואחריה ירידה של ממש עם התקדמות הגיל.
פעמים רבות תופס שומן את מקומה של רקמת שריר, בייחוד מסביב לגזע הגוף, ואילו הזרועות והרגליים נעשים, בדרך כלל, רזים משהיו.
אנשים זקנים נוטים לאבד מגובהם עקב דחיסת חוליות השדרה.
דחיסה זו נובעת מאיבוד הדרגתי של סידן מהעצמות, תופעה אשר קיימת לרוב בעיקר אצל נשים בתקופה שלאחר חדלון הווסת, ומיציבה כפופה מחמת איבוד גמישות השרירים.
כמו כן, קיימים גם שינויים כימיים הקשורים בתהליך הזקנה, אשר ניכרים גם בריח מסוים האופייני למזדקנים .
הזדקנות הגוף נכרת בצורך באמצעי טכנולוגיה מסייעת: כמעט כל אדם מעל גיל חמישים זקוק למשקפי קריאה.
בשלב מסוים נדרש גם להשתלות שיניים או שיניים תותבות, ומעל גיל שמונים למקל הליכה ולמכשיר שמיעה.
איברים פנימיים רבים, כמו: לבלב, טחול, כליות, ריאות וכבד קטנים אצל אנשים זקנים, ויעילותם במילוי תפקידם פוחתת.
מחזור הדם מושפע אף הוא מתהליך ההזדקנות.
יעילות פעולת השאיבה של הלב פוחתת, ותגובת הלב לפעילות גופנית או לחץ, המתבטאת בהגברת קצבו, מוחרפת.
כלי הדם שבגוף מאבדים מגמישותם, ונוטים אף להתפתל.
העצמות נעשות פריכות וכך גדל הסיכוי כי עצמותיהם של קשישים ישברו בנפילה או בתאונות אחרות.
הגוף נעשה רגיש לשינויים חדים בטמפרטורה, וההתאוששות ממחלות עלולה להמשך זמן רב.
הנטייה ללקות בזיהומים, והסיכון לחלות בסרטן ובמחלות אחרות אף הוא גדל.
עם השנים מתמעטים תאי העצב וגם הקשרים ביניהם עד שהחסרון בהם מגיע להיות בעל השפעה פתולוגית.
אספקת הדם למוח ולחלקים אחרים של מערכת העצבים קטנה בשל ההידרדרות הכללית של מחזור הדם.
תהליך זה מאיץ מוות של תאי מוח והפחתת יעילות של תאי מוח שאינם מתים.
קיימת שקיעה הדרגתית במצבו של המוח אשר עלולה להביא עימה ירידה בכושר האינטלקטואלי.
פעולות אחרות הקשורות למוח גם הן מאבדות מיעילותם: רפלקסים וכלל התנועות נעשים איטיים יותר, והזיכרון, בייחוד של מאורעות מן הזמן האחרון, עלול אף הוא להידרדר.
הרבה מחלות שפוקדות אנשים מעטים לעת זקנה כגון מחלת הנטינגטון ומחלת אלצהיימר הן מחלות עצבים הקשורות להרס מבנה החלבונים.
תאי העצב נוטים להיפגע ממחלות אלה יותר מתאים אחרים התפקיד החיוני של הממברנה שלהם ובגלל הנפח הנמוך של שלוחותיהם (האקסונים והדנדריטים).
חלבונים בעלי מבנה כללי פגום שאינם מטופלים נוטים להצטבר בממברנה או להתגבש בתוך גוף התא ולחסום את שלוחות תאי העצב.
עם ההתבגרות וההזדקנות זקוק האדם לפחות שעות שינה ביממה.
תינוק ישן יותר מילד, ילד יותר ממבוגר ומבוגר יותר מזקן.
הקשר בין תפקוד המוח לבין תהליך זה טרם הובהר.
מערכת הרבייה של האישה, בניגוד לשל הגבר, מזדקנת ומפסיקה לתפקד כליל בגיל מוקדם יחסית, והאישה אינה מסוגלת עוד להרות וללדת.
הגיל הממוצע של הזדקנות מערכת הרבייה הנשית הוא: 51. הגבר, בניגוד לאישה, מסוגל להוליד לכל אורך חייו.
עם זאת, התפקוד המיני של הגברים יורד ככל שהם מתבגרים.
מגיל ארבעים הגבר מפחית בדרך כלל את ייצור ההורמון טסטוסטרון בכאחוז אחד בכל שנה.
כמו כן, פוחת ייצור תאי הזרע שלו עם ההזדקנות.
כאמור, תדירות יחסי המין של הגבר הזקן יורדת, והתגובה המינית שלו איטית יותר.
לא ברור אם הדבר קשור לירידה בייצור הטסטוסטרון, מאחר שישנם גברים שרמות הטסטוסטרון שלהם בגיל שבעים ואף יותר גבוהות יותר מאלה של גברים צעירים.
בנפח האשכים וברמות הגונאדוטרופינים ישנה עלייה בגבר המזדקן.
אצל האישה, כאמור מערכת הרבייה מפסיקה לתפקד בגיל חמישים ואחת בממוצע במדינות המפותחות.
הסיבה לכך היא הפסקת המחזור והביוץ, הנגרמת כשאין מספיק ביציות בשחלות כדי לייצר מספיק הורמונים להשלמת המחזור.
חוסר הפוריות באישה הוא תהליך מתמשך שכבר ניכר בגיל 35; אצל אישה מעל הגיל הזה ישנם סיכונים גבוהים יותר לפגמים גנטיים בתינוקות או למיתתן בזמן הלידה.
כמו כן, מעל גיל זה הנשים מתקשות להרות ולשמור על הריון.
ישנן שתי תאוריות שאינן מוכחות מדעית לסיבת הפסקת כושר הפוריות באישה בגיל מוקדם כל כך.
תהליך ההזדקנות כרוך בבעיות לא פשוטות אך ברוב המקרים בעיות אלה הן בגדר מגבלות בלבד.
רק לעיתים נדירות הן שוללות לגמרי את היכולת לתפקד.
אך הגבלות אלו נוטות להצטמצם עם הזמן עקב עלייה ברמת שירותי הבריאות הקהילתיים והאישיים, כגון: בדיקות רפואיות מתקדמות, תזונה נכונה, פעילות גופנית וכו'.
מידת המוגבלות שמביאה עימה הזקנה הולכת ופוחתת עם השנים בזכות ההתקדמות ברפואה, בייחוד בתחום המחלות הקטלניות, כמו סרטן ומחלות לב.
בשל כך העלייה בתוחלת החיים מגבירה את רצון אוכלוסיית הקשישים לשפר את איכות חייהם על ידי עיסוק בפעילות חברתית, פוליטית, פיתוח עסקי, פנאי וכדומה.
מאפייני האוכלוסיות/האנשים בעלי תוחלת החיים הארוכה ביותר
על פי החוקרים, נשים וגברים ביפן מאריכים חיים בזכות צורת חיים ייחודית.
לנשים מעל גיל 50 ביפן יש תזונה דיאטטית שונה משאר נשות העולם, הן צורכות פחות בשר ושומן מן החי, הבשר מן החי היחידי שאוכלות הוא דג.
הן לא מעשנות ולא שותות אלכוהול, דבר המוריד את הסיכוי שייחלו במחלות ריאות וסרטן.
מקום נוסף בו תוחלת החיים ארוכה בזכות הדיאטה הוא באיקריאה, בזכות סוג הדיאטה ותזונתם המיוחדת (תפוחי אדמה וצמח ירוק שנקרא הורטא).(Dumé, 2016).
המאפיינים העיקריים לאריכות חיים "באזורים הכחולים":
צריכת אלכוהול מתונה, בעיקר יין.
חיי משפחה וחברה פעילים, (ברנר 2017).
7 הסיבות להזדקנות על פי אוברי דה גריי
לפי אוברי דה גריי ישנן 7 סיבות מרכזיות להזדקנות:
פגיעה בגנום התא (בצורה של סרטן)
קשרי הצטלבות חוץ תאיים של חלבונים
"התעניינותנו בהיבט הביולוגי של ההזדקנות נובעת מהשאלה הבסיסית מדוע מזדקנת מערכת ביולוגית, שכן הרי היא מצוידת במנגנונים המאתרים תקלות, פגמים ונזקים במרכיביה, מרמת המולקולה ועד לרמת האורגניזם השלם, ואלה, לאחר שאותרו, מתוקנים על פי רוב בצורה מדויקת".
– פרופסור דוד גרשון, 'הביולוגיה של ההזדקנות'.
לצורך הבנה של המנגנונים הביולוגיים בבסיס ההזדקנות, מדענים עושים שימוש בין השאר בחיות מודל.
בעשורים האחרונים התגלו מספר מסלולים שהתערבות בהם יכולה להאריך את תוחלת החיים של התולעת מסוג C.
המסלול החשוב ביותר שהתגלה עד כה הוא של הורמון גדילה ופקטורי גדילה דמויי אינסולין שתואר לראשונה בהקשר זה על ידי סינתיה קניון.
גם הגבלת דיאטה בצורות שונות כולל הגבלה ל-60% של סך הקלוריות היומי או הגבלת חלבון בלבד גורמת לעלייה משמעותית בתוחלת החיים בבעלי חיים שונים כולל פרימטים.
נבדקת ההשערה שהחומצה טאורין, הנמצאת בגוף באופן טבעי, קשורה בהאטת תהליכי הזדקנות.
החוקרים מדגישים כי דרוש מחקר נוסף ועדיין אין המלצה לנטילת תוסף.
הראו כי האיברים מזדקנים בקצב שונה ואלו שגילם הביולוגי גבוה יותר נמצאים בסיכון גבוה יותר להתפתחות מחלה בהם.
חלבונים הייחודיים לאותם איברים נמדדו בבדיקת דם.
החוקרים מעריכים כי בעקבות הבדיקה ניתן יהיה לטפל באיברים אלה עוד לפני הופעת הסימנים הקליניים.
בשנת 1963 פרסם לסלי אורגל תאוריה להסברת הזדקנות, המבוססת על השערה שאוסף של טעיות בהעתקת ושכפול תאים מצטבר ומביא בסופו של דבר לידי הזקנות האורגניזם כולו.
תאוריה זו הופרכה משום שחישובים שנערכו העלו שכלל הטעויות האקראיות אינן מצטברות לכדי השפעה של הזדקנות על המערכת.
תאוריית הרדיקליים החופשיים והזדקנות מיטוכונדריאלית
בשנת 1954, ד"ר דנהם הרמן, הציע כי רדיקליים חופשיים הם שאחראיים לנזק התאי המצטבר העומד בבסיס ההזדקנות.
בהמשך הוא הציע כי המיטוכונדריה היא שיוצרת את הרדיקליים החופשיים בתהליך הנשימה התאית.
בעקבות תאוריה זו הוצע כי שימוש בנוגדי חמצון עשוי להאט את תהליך ההזקנות.
אולם, מחקר בחיות מודל שונות סותר תאוריה זו והראה כי נוכחות רדיקליים חופשיים דווקא תורמת לביטוי גנים המגנים מפני הזדקנות וכי אין קשר בין קצב ההזדקנות לכמות הנזק לגנום המיטוכונדריאלי.
בכל חלוקה של התא הכרומוזומים מתקצרים.
הטלומרים נמצאים בקצות הכרומוזום ומכילים חומר גנטי חסר חשיבות ומשמשים כמגן מפני אובדן מידע גנטי חיוני בדומה לקצה הפלסטיק בקצה שרוך הנעל.
עם התקצרות הטלומרים הכרומוזום הופך בלתי יציב מה שמוביל להזדקנות תאית.
חלק מהמחלות של הזדקנות מואצת, כגון תסמונת ורנר, ותסמונת בלום, נובעות ממוטציה בגן לאנזים מסוג הליקאז שתפקידו לייצב את הד.נ.א בזמן שכפול קצה הכרומוזום.
חלק מהשוני בקצב ההזדקנות של בעלי חיים שונים יכול להיות מוסבר על ידי קיום טלומראז האחראי על הארכה מחדש של הטלומרים.
אולם, ביטוי מוגבר של טלומראז קשור לעלייה בשכיחות סרטן.
בשנת 2014 פורסם מחקר שהדגים כי חיבור בין מערכת הדם של עכבר זקן לעכבר צעיר גרם לשיפור במדדים קוגניטיביים שקשורים להזדקנות.
בהמשך הודגם כי המנגנון מתווך על ידי האנזים TET2. בשנים האחרונות חברות מסחריות מציעות הזרקה של דם צעיר במטרה לעכב את תהליך ההזקנות אך התופעה טרם הוכחה בבני אדם.
תאוריית "שקלול התמורות" (trade-off) גורסת כי בהתאם לעקרון לאק הפניית משאבים לרבייה תבוא על חשבון תוחלת החיים ולהפך.
בחיות מודל שונות למחקר הזדקנות אכן הודגם כי התערבויות שמאריכות את תוחלת החיים של הפרט גורמות לירידה בפריון, אך ייתכן כי ניתן להפריד בין התופעות.
בעכברות הודגם כי השתלה של שחלות צעירות בגוף של עכברה זקנה מוביל להארכת תוחלת החיים בהתאם לגיל השחלות המושתלות.
הזאבים האפורים (בטורקית: Bozkurtlar) או בשמה הרשמי Ülkücüler (האידיאליסטים) או Ülkücü Hareket ("התנועה האידיאליסטית") היא ארגון נוער ימני קיצוני והזרוע הצבאית למחצה של מפלגת התנועה הלאומנית בטורקיה (Milliyetçi Hareket Partisi, MHP).
מקור שמם של הזאבים האפורים ב"אסנה" (Asena), זאבה מיתולוגית אפורה אשר הובילה לחופשי שבויים טורקיים במונגוליה, ולפי גרסה אחרת הניקה תינוק טורקי שניצל מהתקפה סינית.
ארגון הזאבים האפורים נחשב לארגון טרור בעל אופי פשיסטי, גזעני, אתנוצנטרי ולאומני.
הארגון שותף לאידאולוגיה של מפלגת התנועה הלאומית, ותומך כמוה ברעיון הפאן-טורקיות (Türkçülük), לפיו כל העמים הטורקים משתפים מוצא אחד, ומטרתו להקים ישות מדינית טורקית אחת מהבלקן במערב ועד לסין במזרח.
הארגון מחזיק בדעות גזעניות המכוונות כנגד לא טורקים, ובמיוחד כנגד כורדים, אלבנים, יוונים, יהודים וארמנים, ופועל על מנת למנוע הכרה בינלאומית ברצח העם שנעשה בארמנים בראשית המאה ה-20. השפעתו של הארגון חורגת מגבולות טורקיה ומשתרעת ברחבי טורקסטן (במיוחד באזרבייג'ן ובקרב האוכלוסייה הטורקית בצפון קפריסין) ובקרב קהילות מהגרים טורקים באירופה.
באמצע שנות השבעים של המאה ה-20 התערערה היציבות הפוליטית והחברתית בטורקיה והמדינה גלשה לעימותים אלימים בין הימין והשמאל.
מספר הקורבנות באירועים אלה עמד על למעלה מ-5,000 איש, מספר שמשמעותו כ-10 מקרי רצח בכל יום בממוצע.
הגורם הימני הקיצוני העיקרי ובעל המשקל הרב ביותר בעימותים אלה היה ארגון הזאבים האפורים.
לפי החשדות פעל הארגון אגב קשר או תיאום כלשהו עם "המדינה העמוקה" ועם "גרילת הנגד" (Kontrgerilla) קנן אוורן, ראש המטות המשולבים של טורקיה, מחולל ההפיכה הצבאית השלישית במדינה ב-1980, ונשיא טורקיה החל מ-1982 ועד 1989.
המדינה העמוקה הוא הכינוי המקובל בטורקיה ל"גורמים" ול"כוחות" בקרב מוסדות השלטון, הצבא, הארגונים החשאיים, ואפילו הפשע המאורגן, המתפקדים כ"מדינה בתוך מדינה", ומשיגים את מטרותיהם בדרך של יישום דוקטרינת אסטרטגיית המתח (מאיטלקית Strategia Della Tensione).
במסגרת זו משפיעה המדינה העמוקה על דעת הקהל ומנווטת אותה אגב פחד, תעמולה, הטעיה, לוחמה פסיכולוגית, הפעלת סוכנים כפולים ומעשי טרור במסווה (דגל כוזב).
ראיה חותכת לקשר בין המדינה העמוקה לבין הארגון נמצאה על ידי ועדת החקירה הפרלמנטרית שהוקמה בעקבות שערוריית סוסורלוק.
שערורייה זו התעוררה בעקבות תאונת דרכים שארעה ב-1996 ושבה מצאו את מותם אבדולה צ'טלה, מנהיג הארגון, בכיר במשטרת איסטנבול, אשת הפשע המאורגן, וכן נפצע חבר פרלמנט מכהן.
כל הארבעה נסעו ברכב אחד.
על רקע זה נקשר שמו של ארגון הזאבים האפורים למספר אירועים מרובי נפגעים במהלך שנות ה-70, ובהם:
ב-1 במאי 1977 במהלך הפגנה לרגל "חג הפועלים" (1 במאי) בכיכר טקסים באיסטנבול בה השתתפו כחצי מיליון אנשי שמאל נפתחה על המפגינים אש צלפים, ובין 34 ל-42 איש נהרגו ו-126 עד 220 איש נפצעו באירוע, רובם נמחצו או נדרסו במהלך הפאניקה שהשתלטה על הכיכר.
ב-16 במרץ 1978 נרצחו שבעה סטודנטים בכיכר באיזיט סמוך לאוניברסיטת איסטנבול.
ב-9 באוקטובר 1978 נרצחו שבעה פעילי שמאל נוספים ברובע בהצ'ליבלר ב-אנקרה (Bahçelievler).
ב-23 בדצמבר 1978 רצחו פעילי ימין לפחות מאה אלווים בעיר קרמאנמרש בדרום המדינה.
בעקבות התקרית שנודעה כטבח קרמאנמרש הוכרז שלטון צבאי ב-14 מ-67 נפות טורקיה, ומאוחר יותר הורחב זה לשש נוספות.
ב-1 בפברואר 1979 התנקש חבר ארגון הזאבים האפורים מהמט אלי אג'ה בחייו של אבדי איפקצי' (Abdi İpekçi), עיתונאי, אינטלקטואל ופעיל זכויות אדם טורקי, אשר שימש אותה עת כעורך הראשי של היומון הטורקי השמאלני המתון "מילייט" (Milliyet).
אג'ה התפרסם שנתיים לאחר מכן בניסיון ההתנקשות באפיפיור יוחנן פאולוס השני.
בעת ההפיכה הצבאית השלישית בטורקיה ב-12 בספטמבר 1980 הוערכה עוצמתם של הזאבים האפורים בכ-200,000 פעילים שהיו מאוגדים ב-1,700 בסיסים ובכמיליון תומכים.
מחולל ההפיכה, קנן אוורן שהיה עתה לראש המדינה, הוציא את הארגון אל מחוץ לחוק לאחר ששוב לא היה מעוניין בהמשך יישומה של דוקטרינת המתח במדינה.
בד בבד הוצאו אל מחוץ לחוק כל המפלגות הפוליטיות ומרבית הארגונים במדינה.
כ-220 מאנשי הארגון כמו גם חלק מאנשי מפלגת התנועה הלאומית ומנהיג המפלגה אלפארסלן טירקש, הועמדו לדין במאי 1981 בהקשרם של כ-700 מקרי רצח, והואשמו בכוונה לפגוע במשטר החוקתי במדינה ובמטרה להקים בה דיקטטורה פשיסטית.
לאחר סיומו של המשטר הצבאי בטורקיה ועריכת בחירות כלליות במדינה ב-1983, עברו רבים מחברי הארגון ומחברי מפלגת התנועה הלאומית לשורות מפלגת המולדת החדשה שזכתה בבחירות.
עם זאת מפלגת האם המקורית של הזאבים האפורים קמה מחדש באותה שנה בשם "מפלגת המשימה הלאומית" או "מפלגת המאבק הלאומי וב-1992 אף שבה אל שמה המקורי.
במהלך שנות ה-80 נטל הארגון חלק פעיל במאבק הצבאי שהתחולל בין טורקיה ומפלגת הפועלים של כורדיסטן והואשם בגרימת מותם של אלפים.
יש הסוברים שגם בעניין זה שירת הארגון אינטרסים של המדינה או של המדינה העמוקה ופעל אגב תיאום עימה, ובכלל זה גם במעשי טרור במסווה של אנשי מפלגת הפועלים של כורדיסטן (מבצעי דגל כוזב).
באלגברה לא אסוציאטיבית, הזהות נקראת הזהות הגמישה.
זהות זו משותפת למחלקות חשובות רבות של אלגברות לא אסוציאטיביות, לרבות אלגברות לי, אלגברות ז'ורדן ואלגברות אלטרנטיביות.
כל אלגברה קומוטטיבית או אנטי-קומוטטיבית מקיימת את הזהות הגמישה.
מן הזהות הגמישה נובע שהאסוציאטור מקיים את המולטילינאריזציה , ובמאפיין שונה מ-2, שתי הזהויות שקולות.
הזהות הגמישה שקולה לכך שהקומוטטור , כאשר ו- הן פעולות הכפל משמאל ומימין ב-x.
אם A היא אלגברה לא אסוציאטיבית מעל שדה F, עם פעולת כפל , אפשר להגדיר בה פעולת כפל חדשה, , לפי , כאשר הם קבועים.
איבר היחידה של נשאר איבר יחידה גם ביחס לפעולה החדשה, אם .
אם , אפשר לשחזר את מן הפעולה , לפי הנוסחה
אם A גמישה ביחס לפעולה המקורית, אז היא גמישה גם ביחס לפעולה החדשה.
במאפיין שונה מ-2, מסמנים ב- את האלגברה הקומוטטיבית המתקבלת מההגדרה , היינו .
בפרט, אם A גמישה, אז גם גמישה (אם כי ההפך אינו בהכרח נכון).
במאפיין אפס, אם A גמישה ופשוטה למחצה, אז אלגברת ז'ורדן.
הזדהות ארגונית היא מונח מתחום ההתנהגות הארגונית ופסיכולוגיה תעשייתית - ארגונית.
במהלך השנים הוצעו הגדרות שונות למונח, אשר ברובן מתייחסות לשייכות הפרט לארגון.
השייכות יכולה להתבטא בתפיסת העצמי כחלק בלתי נפרד מהארגון; או, כחיבור קוגניטיבי בין ה"אני" לארגון.
פראט ( Pratt, 1998) מציע כי הזדהות ארגונית מתרחשת כאשר האמונות של הפרט אודות הארגון אליו הוא משתייך הופכות לחלק מההגדרה העצמית.
מהגדרות אלו משתמע כי הפרט לא צריך להיות חלק מהארגון על מנת להזדהות איתו.
כמו כן, מתוארות בהגדרות ההשלכות הקוגניטיביות שיוצרת הזדהות ארגונית.
כיום, דנים גם על ההשלכות הרגשיות וההתנהגותיות הנובעות מהזדהות זו.
פראט מגדיר שני נתיבים להזדהות: האחד, באמצעות ההכרה כי ערכי הארגון דומים לערכי הפרט ("הזדהות" במובן של זיהוי); השני, שינוי ואדפטציות ב"עצמי" כדי להתאים לארגון ולהטמיע את ערכיו ("הזדהות" במובן של הטמעה).
כדי להבהיר מהי הזדהות ארגונית חשוב להבחין אותה מתופעות ארגוניות אחרות.
ראשית, הפנמה (Internalization) של ערכי הארגון, אשר כמו הזדהות ארגונית, כוללת הטמעה של ערכים ואמונות של הארגון.
עם זאת, הטמעה זו נובעת מצרכים ומניעים שונים.
הפנמה נובעת מהרצון להיות צודק בעוד הזדהות עם ערכי הארגון במובן ההזדהות הארגונית נובעת ממשיכה לארגון.
בנוסף, הפנמה גוררת שינוי מהותי בעצמי משום שהיא מצריכה הטמעה מעמיקה יותר של ערכי הארגון.
כמו כן, הגדרתו של פראט באשר לשני הנתיבים המובילים להזדהות, מבחינה בין הזדהות והפנמה כך שההפנמה היא שלב מקדים והכרחי ליצירת הזדהות בנתיב השני המתואר (שינוי ואדפטציה ב"עצמי" על מנת להתאים לארגון).
שנית, לעיתים קיימת עמימות בהבחנה בין הזדהות לבין המונח "מחויבות ארגונית" (Organizational Commitment).
מחויבות ארגונית, כמו הזדהות, מתארת את הקשר והחיבור לארגון.
בניגוד להזדהות, המחויבות הארגונית אינה מסבירה את הקשר באמצעות מונחים מעולם ה"עצמי" (self).
מחויבות ארגונית דנה במידת שביעות הרצון של העובד מהארגון ולא בצורה בה העובד רואה עצמו ביחס לארגון ומגדיר עצמו ביחס אליו.
כמו כן, מחויבות ארגונית מתייחסת ומדגישה את מידת הקבלה של ערכי הארגון בעוד הזדהות מדגישה את הטמעת ושיתוף הערכים.
לבסוף, עמימות קיימת גם בהבחנה בין הזדהות לבין התאמה בין עובד לארגון (Person-Organization Fit).
מונח זה מתייחס גם הוא לקשר בין עובד וארגון, אך מנקודת מבט אינסטרומנטלית.
כלומר, הקשר נבחן במונחים של עלות–תועלת, יתרונות ורווחים שהאחד מפיק מהשני (הארגון מהעובד, וההפך).
מאידך, הזדהות ארגונית בוחנת את הקשר בין העובד לארגון מנקודת מבט של תאוריות זהות.
הזב הגדול (בפרסית زاب بزرگ; בערבית الزاب الاعلى – תעתיק מדויק: אלזאב אלאעלא; בטורקית: Büyükzap Suyu; בכורדית: Zêyê Mezin; בארמית סורית: ܙܒܐ ܥܠܝܐ; ביוונית עתיקה Λύκος; בלטינית Lycus) הוא נהר הנובע בטורקיה וזורם דרומה לאורך 473 ק"מ, עד שהוא מתמזג עם נהר החידקל, דרומית לעיר מוסול שבעיראק.
הנהר תוחם בקירוב את הגבול הדרומי של תפוצת האוכלוסייה הכורדית בעיראק, ומהווה גבול פוליטי של האזור האוטונומי הכורדי.
הנהר מהווה מקור מים חשוב של החידקל, ומשמש להשקיה ולהפקת אנרגיה הידרואלקטרית באמצעות סכרים הבנויים עליו.
בשנת 750 לספירה התחולל קרב גדול על נהר הזב בין הח'ליפים מבית אומיה לבין בית עבאס.
הזדמנות שנייה הוא סרט קולנוע אמריקאי שיצא לאקרנים בשנת 2009. במאי הסרט והתסריטאי הוא ג'ון לי הנקוק, שכתב אותו על בסיס ספרו של מייקל לואיס: The Blind Side: Evolution of a Game.
בסרט מככבים סנדרה בולוק שזכתה על תפקידה בפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר, טים מקגרו, קווינטון ארון וקתי בייטס.
הסרט מבוסס על סיפורו האמיתי של מייקל אוֹהר , שחקן פוטבול מקצועני שגדל בשכונת מצוקה ונדד בין משפחות אומנות עד שאומץ על ידי משפחת טיוהי.
מייקל זוכה לראשונה בחייו להשכלה נאותה ולבית חם ותומך, והופך לכוכב ספורט.