tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הוא סיים את לימודיו בבית הספר התיכון של העיר מקגרגור, וסיים לימודי תואר בוגר אוניברסיטה באוניברסיטת ביילור שבווייקו.
במשך שנתיים עבד נף כמורה באקדמיית דרום-המערב שבמגנוליה בארקנסו כדי לחסוך כסף ללימודי משפטים, בין תלמידיו נמנו הרווי ק.
קוץ', לימים יזם מצליח בארקנסו.
עם שובו לטקסס, למד נף בבית הספר למשפטים באוניברסיטת טקסס באוסטין, וקיבל שם תואר.
שם הוא פיתח יחסי ידידות קרובה עם טום קונלי ועם מוריס שפרד, לימים סנאטורים מטעם טקסס.
לאחר שקיבל את התואר במשפטים והתקבל ללשכת עורכי הדין, נשא נף לאישה ב-1899 את בת כיתתו בביילור מירטל מיינר, ולשניים נולדו בת ובן.
נף נכנס לפוליטיקה והצטרף לשורות המפלגה הדמוקרטית.
ב-1898 הוא נבחר לבית הנבחרים של טקסס, וכיהן בו בשנים 1899–1905. במשך מושב אחד של הבית הוא כיהן כיושב הראש שלו.
לאחר ששב לעיסוקו בעריכת דין בווייקו, שימש נף במשך שש שנים כעוזר פרקליט המחוז ולאחר מכן כפרקליט מחוז מקלינן.
כמי שנחשב כדמוקרט פרוגרסיבי וכ"ידיד העובדים המאורגנים", הביס נף את הסנאטור לשעבר ג'וזף ביילי בבחירות המקדימות של הדמוקרטים לבחירות למושלות טקסס ב-1920, תבוסה שלמעשה שמה קץ לקריירה הפוליטית של ביילי.
בבחירות הכלליות ניצח נף בקלות, וב-1921 החל את כהונתו כמושל טקסס.
במהלך תקופת כהונתו כמושל, עברו מספר צעדי רפורמה כמו חוקי עבודה חדשים, ארגון אגודות שיווק שיתופיות לסיוע לחוואים למכור את תוצרתם, ומימון גבוה יותר לבתי ספר מקצועיים וכפריים.
נף ספג ביקורת על כך שבמהלך תקופת כהונתו כמושל הוא הטיל וטו על חוק שכר מינימום.
חוק זה הוגש כתחליף לחוק שכר המינימום הקודם שבוטל על ידי בית המחוקקים של טקסס.
עם זאת, התנגדותו של נף לחוק התמקדה בכך שהוא כלל כמה קטגוריות של עובדים בסעיפיו, ובהודעה שלו על הטלת הווטו הוא ציין שאין לפרש את החלטתו במשמעות שהוא לא האמין באפשרות של חוק שכר מינימום "צודק ומעשי".
נף היה תומך נלהב בחוק היובש.
הוא היה פעיל מאוד בפיתוח מועצת הפארקים המדינתיים של טקסס.
יחד עם אימו, איזבלה נף, הוא תרם שטח קרקע שהיה לפארק המדינתי הראשון של טקסס.
הפארק נקרא על שמה של אימו "הפארק המדינתי אמא נף"
במהלך תחייתו של הקו קלוקס קלאן שאירעה במהלך כהונתו של נף, נמתחה עליו ביקורת על כך שלא נקט כלפיהם בעמדה קשוחה.
בימיו האחרונים כמושל העניק נף חנינה למוזיקאי הפולק לדבלי.
ב-1922 נבחר נף לתקופת כהונה שנייה, אך בבחירות של 1924 בחר שלא להתמודד על תקופת כהונה שלישית.
באותה תקופה היה מקובל שמושלי טקסס לא יתמודדו על תקופת כהונה שלישית, אם כי לא הייתה הגבלת כהונה רשמית על כך בחוקת טקסס.
בבחירות של 1924 נבחרה כמושלת רעייתו של המושל לשעבר ג'יימס פרגוסון, מרים א.
ביוט, משפטן שהתנגד לווטו שהטיל פרגוסון ב-1917 על סעיפים בחוק התקציב של אוניברסיטת טקסס באוסטין, השיג תוצאות טובות מהרגיל למועמד רפובליקני בטקסס של אותה תקופה.
מצביעים רבים חצו את הקווים הפוליטיים והצביעו עבורו, שכן הם מאסו בשחיתות שהייתה קשורה בשם של פרגוסון.
בשנים 1929–1933 שימש נף כחבר במועצת הרכבות של טקסס.
בשנים 1932–1947 כיהן נף כנשיא אוניברסיטת ביילור, לצורך כך הוא התפטר מתפקידו כחבר מועצת הנאמנים של האוניברסיטה, תפקיד בו הוא שימש מאז 1907.
בשנים 1944–1946 היה נף נשיא הכנסייה הבפטיסטית הדרומית .
פאט מוריס נף נפטר בווייקו ב-20 בינואר 1952. הוא נטמן בבית הקברות אוקווד שבעיר.
על שמו נקראו בית ספר יסודי ביוסטון ובית ספר חטיבת ביניים בסן אנטוניו, וכן בניין נף באוניברסיטת ביילור - מקום משכנם של משרדי הנשיא ובעלי תפקידים אחרים של המוסד.
פאטאפהי פאקאפאנואה, הלורד השמיני פאקאפאנואה (בטונגאית: Fatafehi Fakafānua; נולד בשם פאטאפהי קיניקינילאו לולומנאיה פקאפאנואה, Fatafehi Kinikinilau Lolomana'ia Fakafānua; 20 במרץ 1985), הוא פוליטיקאי ואציל טונגי שמכהן כראש ממשלת טונגה מאז 2025. הוא חבר במשפחת המלוכה הטונגאית המורחבת.
פאקאפאנואה נבחר לראשונה ל כחבר אצולה בשנת 2008. הוא שימש כיושב ראש האספה בין השנים 2012 ל-2014 ומ-2017 עד 2025.
פאקאפאנואה הוא בנם של הנסיכה סינאיטקלה מטונגה ושל קיניקינילאו טוטואטאסי, שהיה הלורד השביעי של פאקאפאנואה ובעל אחוזת מאופנגה.
יש לו אח, פאקאולה מיי לנגי, ואחות, , הנשואה לנסיך הכתר .
באפריל 2006 הוענק לו התואר פאקאפאנואה, אחד משלושים ושלושה התארים העוברים בירושה של האצולה הטונגנית.
התואר מאפשר לבעליו להיבחר לאספה המחוקקת כנציג האצולה.
בבחירות משלימות ב-2008 נבחר לאספה, מה שהפך אותו לחבר הצעיר ביותר בפרלמנט הטונגאי.
הוא נבחר מחדש בבחירות הכלליות בנובמבר 2010.
ב-19 ביולי 2012 נבחר לכהן כיושב ראש האספה המחוקקת של טונגה לאחר הדחת קודמו בתפקיד, והפך ליו"ר הצעיר ביותר אי פעם.
הוא איבד את מושבו בבחירות 2014, אך בבחירות 2017 הוא חזר לפרלמנט ונבחר מחדש ליו"ר.
לאחר בחירות 2021, נבחר מחדש לכהן כיו"ר לתקופת כהונה שלישית.
לאחר הבחירות ב-2025, נבחר פקאפאנואה לכהן כראש ממשלה ב-15 בדצמבר, וקיבל 16 קולות.
הוא ניצח את ראש הממשלה המכהן, , שזכה לתמיכת 10 חברי פרלמנט.
פאקאפאנואה הפך לנציג האצילים השני שנבחר לראשות הממשלה מאז הדמוקרטיזציה.
טופו השישי, מלך טונגה, מינה רשמית את פאקאפאנואה לראש ממשלה ב-18 בדצמבר.
פאקאפאנואה הודיע כי ישאיר את יורש העצר טופואוטואה אולוקאללה כשר החוץ.
ב-15 באוקטובר 2014 נישא לליידי קריסטל פנה קיטה, בתו של סיונה קיטה, ששימש בעבר כנציב העליון של טונגה בבריטניה ולאחר מכן כשגריר בארצות הברית.
פָאטָה מוֹרְגָּנָה (באיטלקית: Fata morgana) היא צורה מורכבת של מיראז' עליון הבנויה מלפחות ארבע בבואות של עצם מרוחק, זו על גבי זו, שנותנות לו מראה גבוה באופן ניכר מהמראה הרגיל שלו.
בעזרת הגדלה פאטה מורגנה עשויה להיראות כצוק גבוה, מגדל או גורד שחקים, אולם ללא הגדלה גובהה הנראה לעולם אינו עולה על רוחב של אצבע כשהיד מתוחה לפנים.
הואיל ולהופעתה דרושים תנאים אטמוספיריים מיוחדים, פאטה מורגנה היא תופעה אופטית נדירה באופן יחסי שמופיעה בדרך כלל למשך זמן קצר בלבד ומשתנה במהירות.
הביטוי "פאטה מורגנה" הוא תרגום לאיטלקית של שם הדמות האגדתית מורגן לה פיי, אחותו למחצה של המלך ארתור.
הקשר לדמותה של מורגן נוצר לפני מאות שנים משום שלפי מספר מקורות התופעה נצפתה באופן תדיר במצר מסינה, סמוך להר אטנה, מקום משכנה של מורגן לה פיי לפי חלק מהאגדות.
סיפורים עממיים מייחסים את התופעה לכשפיה של מורגן לה פיי.
בהשאלה, הביטוי "פאטה מורגנה" מתייחס לדבר חשוב או יקר ערך שאינו קיים במציאות והוא בגדר אשליה, ותו לא.
בזכות המשמעות השאולה ניתן השם "פאטה מורגנה" למגוון שירים, פזמונים, סיפורים, ספרים, מחזות וסרטי קולנוע.
פאטה מורגנה היא צורה מורכבת של מיראז' עליון.
מיראז' עליון נוצר כשמתקיים היפוך טמפרטורות, כלומר השכבה הקרובה לקרקע או לפני הים קרה מהשכבה שמעליה.
מקדם השבירה של השכבה הקרה גבוה יותר וכתוצאה משבירת קרני האור נוצרת בבואה ישרה או הפוכה של החלק התחתון של העצם.
בבואה זו, שעקב עקמומיות כדור הארץ לא ניתן לצפות בה בתנאים רגילים, ממוקמת מעל לבבואה של חלקו העליון של העצם, שהעיוות שלה קטן יחסית.
אם כך, מיראז' עליון מורכב משתי בבואות הממוקמות זו על גבי זו והעצם נראה בו מעוות וגבוה מהרגיל.
אם המבנה של היפוך הטמפרטורות מורכב, למשל כשיש כמה שכבות קרות וחמות לסירוגין או שמתקיימים מפלי (גרדיאנט) טמפרטורה חדים, יכולה להיווצר פאטה מורגנה, המתאפיינת בלפחות ארבע בבואות, חלקן הפוכות, הממוקמות זו על גבי זו.
קיומה של פאטה מורגנה קשור בדרך כלל לקיומה של תעלה אטמוספירית (Atmospheric duct), שכבת היפוך טמפרטורות אטמוספירית שהגרדיאנט הגדול של מקדם השבירה בה גורם לקרניים לנוע בתוכה למרחק ניכר, גם אם העצם ממוקם מעבר לאופק.
פאטה מורגנה מכילה גם חלקים של העצם שנמצאים מעבר לאופק, וייתכן אפילו מצב שהעצם כולו ממוקם מעבר לאופק ולא יכול להיראות בתנאים רגילים.
התנאים לקיומה של פאטה מורגנה הם מורכבים ונדירים.
הם תלויים לא רק בטמפרטורה של שכבות האטמוספירה, אלא גם במרחק של העצם מהצופה ובגובה היחסי של הצופה.
פאטה מורגנה נראית תמיד בגובה נמוך מעל האופק ורק עבור עצמים המרוחקים לפחות כמה עשרות קילומטרים מהצופה.
פאטה מורגנה היא אומנם תופעה נדירה, אך היא יכולה להיראות בכל מקום על פני כדור הארץ.
התופעה נפוצה יותר באזורים קרים ובמיוחד באזורי הקטבים שבהם המצב בו שכבת אוויר קרה מאוד נשארת בסמוך לקרקע אינו נדיר.
באזורים חמים יותר פאטה מורגנה אינה קשורה בהכרח למזג אוויר קר.
פאטה מורגנה יכולה להיווצר גם כשהעצם קטן, למשל סירה או ספינה.
יש המפרשים תצפיות שבהן נראתה הסירה הדמיונית הקרויה ההולנדי המעופף כפאטה מורגנה.
הים עצמו יכול להיראות כגל גבוה כתוצאה מפאטה מורגנה, ובאופן דומה קרחונים מרוחקים יכולים להיראות כיבשה.
כיום משערים שרוברט פירי, שטען כי ראה בשנת 1906 אי גדול באוקיינוס הקרח הצפוני, ראה בעצם פאטה מורגנה.
התצפית שלו הביאה ליציאתה של משלחת ב-1913 במטרה לאתר את חבל הארץ הזה שנקרא על ידי פירי בשם ארץ קרוקר (Croker Land).
המשלחת נכשלה במשימתה, ורק בשנת 1937 התברר שחבל ארץ זה אינו קיים.
פַּאַטָה בּוּרצ'וּלָדזֶה (בגאורגית: პაატა ბურჭულაძე; נולד ב-12 בפברואר 1955) הוא זמר אופרה (בס) גאורגי, מזמרי הבס המובילים בעולם.
בורצ'ולדזה נולד בטביליסי שבגאורגיה הסובייטית (כיום גאורגיה) ולמד תחת שרביטו של קלימפי ק'לשווילי בקונסרבטוריון הממלכתי של טביליסי.
הוא סיים את לימודיו בתיאטרון "לה סקאלה" במילאנו בהדרכתם של ג'ולייטה סימיונטו ואדוארדו מולר.
בשנת 1986 החל להופיע באופרה בטביליסי.
התפרסם בתיאטרון בולשוי כבוריס גודונוב.
הצלחתו הראשונה מחוץ לברית המועצות הייתה בשנת 1983 ב"קובנט גארדן" בלונדון, כאשר שר את ראמפיס באאידה.
בנוסף לאופרות שר גם ברסיטלים, ומקליט בחברת "דקה".
ידוע בעיקר בזכות ביצועיו באופרות של ורדי (אאידה) וכן כ"בוריס גודונוב" באופרה של מוסורגסקי.
בורצ'ולדזה יזם והקים את עמותת "איאוונאנה" הגאורגית למען ילדים בסיכון.
הוא מופיע בהתנדבות במקומות שונים בעולם, כולל בישראל, וכל ההכנסות מוקדשות לעמותה.
בורצ'ולדזה מופיע באופן קבוע בבתי האופרה המובילים בעולם כמו: תיאטרון לה סקאלה מילאנו, האופרה המטרופוליטן בניו יורק, האופרה הבווארית הממלכתית במינכן, האופרה של זלצבורג, האופרה הממלכתית בווינה, האופרה הממלכתית בהמבורג, האופרה הלאומית של פריז, האופרה של סן פרנסיסקו, האופרה של וושינגטון ועוד.
בוריס גודונוב: בוריס גודונוב (2013)
דון קרלו: פיליפו השני (2006)
בוריס גודונוב: בוריס גודונוב (1994)
מקום ראשון בתחרות על שם ורדי בבוסטו, בשנת 1981
מדליית זהב בתחרות על שם צ'ייקובסקי במוסקבה, בשנת 1982
תחרות הבינלאומית ביוזמתו של לוצ'אנו פברוטי, בשנת 1985
אלשנדרה רודריגז דה סילבה (בפורטוגזית: Alexandre Rodrigues da Silva; נולד ב-2 בספטמבר 1989, פאטו בראנקו, פרנה שבברזיל), הידוע בכינויו פאטו (ברווז בפורטוגזית), הוא כדורגלן עבר ברזילאי ששיחק בעמדת החלוץ בסאו פאולו.
משמעות כינויו, פאטו, היא ברווז בפורטוגזית.
דה סילבה מכונה פאטו על שם עיר הולדתו, פאטו בראנקו ("ברווז לבן" בפורטוגזית) שבמדינת פרנה בברזיל.
פאטו החל לשחק כדורגל בגיל ארבע בכדורגל אולמות.
בגילאים צעירים אלו הראה כישרון ויכולת טכנית עילאית לילד בגילו.
בשנת 2001, כשהיה בן 11, הוא החליט ללכת ולהיבחן בקבוצתו האהודה גרמיו שבפורטו אלגרה.
משפחתו התחרטה, ולכן הלך להיבחן ביריבה העירונית של גרמיו, אינטרנסיונל.
במבחנים הרשים מאוד והתקבל לקבוצה.
פאטו הצטיין בקבוצת הנוער של אינטרנסיונל וכבש שערים רבים.
במרץ 2009 בריאיון לטלוויזיה הברזילאית גילה פאטו כי בגיל 11 עוד לפני שהתחיל לשחק כמקצוען לקה במחלת הסרטן.
הגידול התגלה אחרי ששבר את ידו השמאלית פעמיים באותו מקום, ואחרי סדרה של בדיקות התגלה גידול סרטני, היה חשש גדול לקטוע את היד, אבל אחרי ניתוח מוצלח להסרת הגידול התבדה חשש זה.
ב-2 באוגוסט 2007 חתם פאטו במדי קבוצת הפאר האיטלקית מילאן.
מספר קבוצות כדורגל נוספות ניסו להחתים את השחקן.
מילאן שילמה לאינטרנסיונל 20 מיליון דולר בעבור כרטיסו של פאטו, סכום יוצא דופן עבור שחקן בגילו.
פאטו התאמן באופן סדיר במילאן אך בחצי העונה הראשון של נבצר ממנו לשחק משום שמילאן לא הספיקה לרשום אותו בהתאחדות האיטלקית בזמן.
משחקו הראשון במדי מילאן היה רק ב-13 בינואר 2008 בסן סירו מול נאפולי.
בבכורתו כבש שער בניצחון מילאן 2–5. במשחקו הרביעי בבית מול קליארי כבש צמד בפעם הראשונה בקריירה האירופאית.
בסיכום ארבעת משחקיו הראשונים כבש שלושה שערים.
ב-3 בפברואר 12 דקות לאחר שכבש את שער הניצחון מול פיורנטינה, הרביעי שלו סך הכל, נפצע בקרסולו.
הוא סיים את חצי העונה הראשונה שלו במילאן עם תשעה שערים.
הוא כבש 15 שערים בעונתו השנייה, .
בעונת המשיך פאטו להתבלט בהרכב של מילאן, ובדרבי מול אינטר מילאנו הבקיע שני שערים בניצחון 0–3.
בספטמבר 2011 קבע שיא חדש לגול הכי מהיר בתולדות ליגת האלופות לאחר שכבש מול ברצלונה כעבור 24 שניות אולם שיא זה נשבר אחרי חודשיים על ידי ג'ונאס מוולנסיה.
ב-3 בינואר 2013 חתם פאטו על חוזה לארבע שנים בקבוצת קורינתיאנס הברזילאית.
ב-5 בפברואר 2014 הושאל לסאו פאולו.
ב-29 בינואר 2016 הושאל לצ'לסי האנגלית עם אופציה לקנייה בסוף העונה.
במשך חצי העונה בה שיחק בצ'לסי הוא רשם רק שתי הופעות בהם הבקיע שער אחד מהנקודה הלבנה והוחלט שלא להחתימו.
ב-26 ביולי 2016 חתם פאטו בויאריאל הספרדית.
ב-17 באוגוסט 2016 רשם פאטו את הופעת הבכורה שלו בויאריאל במשחק הראשון נגד מונקו של שלב הפלייאוף של מוקדמות ליגת האלופות ואף כבש את שערו הראשון במדי ויאריאל במשחק זה.
ב-31 בינואר 2017 חתם פאטו בטיינג'ין קואנג'יאן הסינית.
ב-26 במרץ 2019 חזר לסאו פאולו וחתם לארבע עונות בקבוצה.
באוגוסט 2020 חתם פאטו על הסכם עם סאו פאולו על סיום חוזהו במועדון.
ב-13 בפברואר 2021 חתם פאטו באורלנדו סיטי האמריקאית.
בינואר 2025 הודיע על פרישה ממשחק.
בעקבות יכולתו הטובה באינטרנסיונל הוא זומן לנבחרת ברזיל עד גיל 20 להשתתף באליפות אמריקה הדרומית.
באליפות פאטו בלט ושיחק היטב, ונטען כי הוא הוביל את ברזיל לזכייה באליפות.
במשחק הראשון מול נבחרת צ'ילה הוא הבקיע שני שערים בניצחון 1–4. במשחק השלישי מול נבחרת בוליביה הוא בישל פעמיים בניצחון 0–3. בשלב הבא נבחרת ברזיל פגשה שוב את נבחרת צ'ילה ופאטו כבש עוד שער בתיקו 2–2. במשחק לאחר מכן הוא כבש את שערו החמישי בטורניר בניצחון 1–3 על נבחרת אורוגוואי.
יתר על כן, הוא הצטיין בגביע העולם עד גיל 20 שם כבש במשחק השני בטורניר צמד מול נבחרת קוריאה הדרומית בניצחון 2–3. בשלב השני הודחה ברזיל לאחר הפסד 2–4 בהארכה לנבחרת ספרד כאשר פאטו הבקיע שער אחד מבין השניים.
הוא סיים את המונדיאל עם שלושה שערים ושבחים בתקשורת.
משנת 2008 הוא משחק בנבחרתה הלאומית של ברזיל.
במשחק הבכורה שלו בנבחרת, מול נבחרת שוודיה, הבקיע את שער הניצחון של נבחרתו.
הוא נכלל בסגל הנבחרת האולימפית לאולימפיאדת בייג'ינג, שותף במשחקי שלב הבתים ואף הבקיע שער, אך בחצי הגמר, בו נכנס כמחליף בלבד, הפסידה נבחרתו והודחה מן הטורניר.
אליפות העולם לקבוצות (כדורגל): 2006
פאטה פדוריי (ברומנית: Fata Pădurii, שמשמעו "בת היער") היא דמות מהמיתולוגיה הרומנית, בתם של מומה פדוריי ושל פדורויול.
פאטה פדוריי היא רוח רעה בעלת יכולת להופיע בצורה של אישה צעירה ומושכת.
היא מושכת לתוך עובי היער גברים צעירים ושם משנה את הופעתה למפלצת מפחידה, הורגת את הצעיר ואוכלת את ליבו.
פאטה פדוריי גנבה מאמה, מומה פדוריי, את הקסם המאפשר לה את ההופעה המושכת ומאביה, פדורויול, גנבה את קסם הענף המתפתל סביב קורבנה וקושר אותו למקומו.
פאטה פדוריי נזקקת ללבבות שהיא אוכלת, כדי שתוכל להמשיך ולקיים את הקסם שגנבה מאמה.
בפולקלור הרומני שמורות כמה אמונות טפלות כסגולה נגד פאטה פדוריי ובהן לא לשרוק ולא לשיר בלילה ביער ולא ללכת לישון ליד מדורה דולקת.
פאטו פו (Pato Fu, "ברווז פו") הוא הרכב רוק אלטרנטיבי ברזילאי שהוקם בשנת 1992 בעיר בלו הוריזונטה שבמינאס ז'ראיס.
בשנת 2001 דורג ההרכב בידי המגזין טיים בין 10 הלהקות הטובות בעולם, יחד עם רדיוהד, U2 ופורטיסהד.
בהרכב חברים פרננדה טאקאי (Fernanda Takai) כסולנית, ג'ון אוליואה (John Ulhôa) כגיטריסט, ריקרדו קוקטוס כבסיסט, שאנדי טאמיאטי בתופים ולולו קאמארגו בקלידים.
טאקאי ואוליואה נשואים ולהם בת, שנולדה ב-2003. לטאקאי שורשים מעורבים ניפו-ברזילאיים ולוזו-ברזילאיים.
צלילי ההרכב שואבים אלמנטים מפופ רוק ועד מוזיקה אקספרימנטלית, ובשירים מסוימים ניתן להבחין גם בצלילי מוזיקה אלקטרונית.
ניכרות אף השפעות של מוזיקה פופולרית ברזילאית (MPB), טרופיקליה וכן של הרכבי רוק אלטרנטיבי דוגמת רדיוהד והקיור.
ב-2001 הופיעה הלהקה במסגרת מופעי רוק בריו 3 הבינלאומי בריו דה ז'ניירו, בפני 250,000 איש, וגם ברוק בריו 2008 (שנערך בליסבון ומדריד החל משנת 2004).
בין שירי ההרכב - "Nada Original" ("שום דבר לא מקורי"), "Espero" ("מחכה"), "capetão 66.6 FM" (קטע מוזיקלי היתולי למוזיקת מטאל), "Made in Japan" (השיר נכתב בפורטוגזית בידי ג'ון ותורגם ליפנית בידי מורה ליפנית.
הקליפ הוא הצדעה ל-Tokusatsu, סרטי מדע בדיוני יפניים ישנים, וסאטירה כנגד אמריקניזציה, וזכה בפרס MTV Video Music הברזילאי.) ו-"Ando Meio Desligado" (בתרגום חופשי - "לאחרונה אני מעט מנותק" ובתרגום מילולי - "מתהלך חצי מנותק", גרסת כיסוי לשיר שבמקור בוצע בידי אוס מוטנטס, להקת טרופיקליה ורוק פסיכדלי ברזילאית משנות ה-60).
בנוסף, מרבה ההרכב לבצע גרסות כיסוי לשירים של אמנים אחרים, מברזיל ומהעולם.
שם ההרכב שאוב מרצועת קומיקס "גארפילד".
ברצועה תוקף החתול גארפילד את הדוור תוך שימוש בטכניקות "Cat Fu".
רצועת קומיקס זו מצאה חן בעיני חברי ההרכב והם החליטו לאמץ את הכינוי "Pato Fu" (ברווז פו) במקום "Gato Fu" (חתול פו).
באורח מקרי או לאו, הופיע לפני כן ביטוי זה בתרגום הברזילאי לפורטוגזית של הסרט "הווארד הברווז".
Sobre o Tempo (בעברית: "אודות הזמן")
Canção pra Você Viver Mais (בעברית: "שיר להארכת ימיך", שיר שכתבה טאקאי יחד עם אוליואה, בהקדשה לאביה, שמת לאחר שהשיר התפרסם.)
Antes Que Seja Tarde (בעברית: "לפני שיהיה מאוחר")
Perdendo Dentes (מפורטוגזית: "נושרות לי שיניים")
Eu ("אני", מהתקליטור "רעש וורוד".
שיר הצדעה ללאון טרמין, ממציא הטרמין, בין הכלים המוזיקליים האלקטרוניים הראשונים.)
Ando Meio Desligado (לאחרונה אני קצת מנותק)
פאטי אקין (בטורקית: Fatih Akin, נהגה "פַאטִיהְ אָקִין"; נולד ב-25 באוגוסט 1973), הוא במאי קולנוע גרמני ממוצא טורקי, שסרטיו, העוסקים בעיקר בהשתלבות המהגרים הטורקים בחברה הגרמנית, זכו בפרסים רבים בפסטיבלים נחשבים בעולם.
אקין נולד בהמבורג להורים מהגרים מטורקיה.
אביו הגיע מג'ייג'ומה שבמחוז זונגולדק והתיישב בגרמניה כמהגר עבודה ("מהגר אורח") ב-1966. האם הגיעה שלוש שנים מאוחר יותר.
אקין גדל בשכונת מהגרים מעורבת ובעייתית, דבר אשר השפיע רבות על נקודת מבטו הקולנועית.
עם זאת, סיפר אקין בראיון, כי היה בר מזל, מכיוון שהשתלב בחברה הגרמנית ודיבר את השפה, אף על פי שמרבית התלמידים בכיתה היו מהגרים, ובבית דיברו בעיקר טורקית.
הוא מספר שאמו היא זו שהשפיעה עליו רבות על מנת שישלים את בחינות הבגרות וירכוש השכלה גבוהה, דבר שהיה חריג בשכונת המהגרים בה גדל.
בנעוריו התנסה בכתיבת תסריטים וסיפורים קצרים, צילום, תיאטרון ואף היה חבר בלהקת מוזיקה.
את דרכו הקולנועית החל בשנת 1993 כעוזר מאחורי הקלעים בחברה הפקות בהמבורג, בה התנסה אף כמפיק, שחקן ותסריטאי.
בשנת 1994 נרשם ללימודי תקשורת חזותית ב, ובין השנים 1995 - 1998 ביים מספר סרטים קצרים, המוכר בהם הוא "קצר ונטול כאב" (1998) שזיכה אותו בפרס בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בלוצרן, שווייץ.
בשנת 2004 הקים יחד עם שותפים את חברת ההפקות "קוראסון", ובאותה שנה יצא סרטו "עם הראש בקיר" - מלודרמה ברוטלית ונוקבת עטורת פרסים, כחלק מטרילוגיית סרטים העוסקים באהבה ומוות.
הסרט השני בטרילוגיה זו הוא "בקצה גן עדן" (2007).
ב-2005 ביים סרט תעודה על סצנת המוזיקה באיסטנבול, בשם "לחצות את הגשר הצליל של איסטנבול", בו הופיעו מוזיקאים טורקים ידועים כגון ג'זה, סזן אקסו ואיינור דוגן.
הסרט מסופר מפיו של אלכסנדר האקה מהלהקה הגרמנית "איינשטירצנדה נויבאוטן"; האקה גם כתב את המוזיקה עבור סרטו הקודם של אקין, "עם הראש בקיר".
אקין מספר שהמניע לסרט היה להציג את צדדים נוספים, יפים, של העיר הכל כך מגוונת איסטנבול, לאנשים שאינם מכירים אותה, או מכירים חלקים מסוימים שלה.
סרטו "סול קיטשן" (2009) היה שונה מקודמיו - קומדיה קלילה המתרחשת במסעדה יוונית-גרמנית קטנה בהמבורג.
הרעיון לסרט לקוח מהמציאות - המסעדה, בה אקין שימש לעיתים כתקליטן, הייתה שייכת לשחקן הראשי בסרט, אדם בוסדוקוס.
המסעדה הייתה מקום מפגש לתרבויות שונות, והתרחשו בה אירועים משעשעים ובעקבות כך החליט אקין לכתוב תסריט המבוסס על אירועים שהתרחשו שם.
ב-2017 יצא לאקרנים סרטו "משום מקום".
ב-2025 יצא לאקרנים סרטו "ילדות גרמנית" - , העוסק בילד ממשפחה נאצית, בתקופת מלחמת העולם השנייה, הגדל באי הגרמני אמרום.
סגנון קולנועי ונושא ההגירה בסרטיו
בסרטיו הוא משלב, דרך ביקורת נוקבת והומור, נושאים חברתיים ופוליטיים רבים, לעיתים מעוררי מחלוקת, הלקוחים מהמציאות ומשתלבים זה בזה - קונפליקטים בין מזרח ומערב הגירה, סיפורי אהבה, תרבות, מוזיקה, ואוכל.
עם זאת, אי אפשר להתעלם מהנושא הדומיננטי בסרטיו: שילובם של המהגרים הטורקים בגרמניה, השפעותיהם על החברה הגרמנית ולהפך, קשיים ודעות קדומות.
בראיון עמו, משנת 2007, בנושא הגירה, טען כי "אין בגרמניה השתלבות חברתית של מהגרים...דבר הנובע מפחד וחוסר אמון בין שני הצדדים".
כשנשאל בהמשך הריאיון אם אינו מייצג בדיוק את אותה השתלבות חברתית, ענה: "כן, אבל אני לא בעל דוכן דונר, נהג מונית או מנקה.
אנשים אלו מזדהים עמי, אך בעצם איני מייצג אותם כלל, אני יוצר אינדיבידואלי".
אקין נשוי, משנת 2004, לשחקנית הגרמנית-מקסיקנית מוניק אוברמולר ואב לשני ילדים.
דעותיו הפוליטיות של אקין שנויות במחלוקת.
הוא נחקר במשטרת גרמניה לאחר שנראה לבוש בחולצת טי בה מופיע צלב קרס במקום האות S במילה BUSH, ובראיון איתו השווה את מדיניות נשיא ארצות הברית ג'ורג' ווקר בוש למדיניות הרייך השלישי.
פטריק סאמי "פאטי" מילס הוא כדורסלן אוסטרלי המשחק בקבוצת לוס אנג'לס קליפרס מליגת ה-NBA, וכן בנבחרת אוסטרליה.
מילס היה לכדורסלן האבוריג'יני השני שמשחק בליגת ה-NBA (אחרי ניית'ן ג'וואי).
בנובמבר 2006 חתם במכללת סנט מרי בקליפורניה והצטרף לקבוצת הכדורסל "גאלס" (Gaels) אשר התמודדה בליגה הראשונה של ה-NCAA.
הוא פרץ לתודעת הכדורסל האמריקאי במשחקו הרביעי בעונת 2007/2008 כאשר קלע 37 נקודות בניצחון על אוניברסיטת אורגון.
באפריל 2009 נכנס מילס לדראפט ה-NBA וזאת בדקות האחרונות למועד ההרשמה.
הוא נבחר על ידי פורטלנד טרייל בלייזרס בבחירה מספר 25 של הסיבוב השני (בחירה מספר 55 בכל הדראפט).
במהלך אימוני ליגת הקיץ של ה-NBA סבל משבר ברגלו הימנית ונאלץ לעבור ניתוח.
ב-2009, לאחר שנותח בהצלחה, חתם על חוזה עם פורטלנד וזאת לאחר שהועלו סימני שאלה לגבי עתידו בשל הניתוח שעבר וריבוי השחקנים בעמדתו.
בדצמבר לאחר שהחלים מהניתוח, סופח לקבוצת איידהו סטמפיד מליגת הפיתוח.
את משחק הבכורה שלו באיידהו הוא סיים עם 38 נקודות, 12 אסיסטים ושלושה כדורים חוזרים.
את הבכורה ב-NBA רשם מילס במדי פורטלנד עם פחות מחמש דקות משחק, שני אסיסטים וללא נקודות.
ב-29 באוגוסט 2011, בזמן שביתת השחקנים ב-NBA, מילס חתם במלבורן טייגרז (היום מלבורן יונייטד) מהליגה האוסטרלית.
את תקופתו הקצרה במלבורן סיים אחרי תשעה משחקים ועם ממוצעים של 18.6 נקודות למשחק, 2.3 כדורים חוזרים ו-5 אסיסטים.
לאחר מכן עבר לשינג'יאנג פליינג טייגרז (Flying Tigers) מהליגה הסינית.
שם שוחרר מהקבוצה, ב-3 בינואר 2012, לאחר שזייף לכאורה פציעה בשרירי מיתר הברך.
את תקופתו בסין סיים עם ממוצעים של 26.5 נקודות, 3.8 כדורים חוזרים, 3.8 אסיסטים ו-2.7 חטיפות למשחק.
ב-27 במרץ 2012 חתם מילס בסן אנטוניו ספרס וקלע 20 נקודות במשחקו השלישי בקבוצה נגד קליבלנד קאבלירס.
ב-26 באפריל 2012 קלע 34 נקודות (שיא קריירה) ותרם 12 אסיסטים בניצחון הספרס 101-107 על גולדן סטייט ווריורס.
בנוסף, מילס שבר את שיאו של אנדרו בוגוט והפך לאוסטרלי שקלע את מספר הנקודות הרב ביותר למשחק NBA בודד.
ביולי 2012 חידש את חוזהו בסן אנטוניו לעונה אחת יחד עם אופציה לעונה נוספת.
את אותה העונה סיים עם ממוצעים של 5.1 נקודות, 1.1 כדורים חוזרים ו-0.9 אסיסטים ב-58 משחקים.
בעונה לאחר מכן, , מימש את האופציה לעונה נוספת עם הספרס.
בסיום העונה זכה באליפות ה-NBA כאשר קבוצתו סן אנטוניו גברה 1-4 על מיאמי היט בסדרת הגמר.
במשחק החמישי בסדרה שבר מילס שיא קריירה לפלייאוף כשקלע 17 נקודות מהן 14 ברבע השלישי.
את העונה סיים עם ממוצע של 10.2 נקודות למשחק.
באפריל 2014 חתם על הארכת חוזה בסן אנטוניו ל-3 עונות נוספות.
באוגוסט 2017 חתם על חוזה נוסף בקבוצה, ל-4 עונות תמורת כ-50 מיליון דולר.
באוגוסט 2021 חתם מילס על חוזה בברוקלין נטס.
פטרישיה "פאטי" מקורמק היא שחקנית אמריקאית, מועמדת פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר לשנת 1956 על הופעתה בתור הילדה השטנית רודה פנמרק בסרט "הזרע הרע".
מקורמק נולדה בשם פטרישיה אלן רוסו בשכונת ברוקלין שבניו יורק.
בתם של פרק רוסו, כבאי ואליזבת' מקורמק.
החלה לשחק ולדגמן מגיל ארבע.
מקורמק החלה את דרכה בגיל שבע בטלוויזיה ופרצה לתודעה בגיל 11 בסרט האימה של מרווין לרוי, "הזרע הרע", בתפקיד הילדה הרוצחת רודה פנמרק.
הופעתה הפכה עם השנים לאייקונית ובעבורה היא הועמדה לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר.
מקורמק לא הצליחה לשחזר את הצלחתה הגדולה כילדת פלא בהוליווד, היא מיעטה להופיע בלהיטי קולנוע ושיחקה רק בסרטו של מייקל קורטיז "הרפתקאותיו של האקלברי פין" ובסרטי האימה הזניחים "חרק" ו"שטח רדוד".
מקורמק שיחקה כשחקנית אורחת במשך חמישה פרקים בסדרת הפשע המצליחה "הסופרנוס" בתפקיד ליזה אמה של אדריאנה לה סרווה (דראה דה-מתאו).
בשנת 2008 גילמה את דמותה של פאט ניקסון אשתו של נשיא ארצות הברית ריצ'רד ניקסון (פרנק לנגלה) בדרמה הפוליטית של רון הווארד "פרוסט/ניקסון".
בשנת 2012 השתתפה בדרמה של פול תומאס אנדרסון "המאסטר" בתפקיד האלמנה מילדרד דרומונד.
למקורמק שני ילדים מנישואיה למסעדן רוברט ריצ'רד קטניה, שהסתיימו בגירושין.
הרפתקאותיו של האקלברי פין (1960)
מעליות (2010) - סרט טלוויזיה
הזרע הרע (2018) - סרט טלוויזיה של Lifetime
חג מולד באוורגרין: בשורות של אושר (2019) - סרט טלוויזיה
פאטו בנסודה היא משפטנית גמבית.
שימשה כתובעת הראשית בבית הדין הפלילי הבינלאומי בהאג החל מיוני 2012 ועד יוני 2021. קודם לכן הייתה סגנית התובע והממונה על מחלקת התביעות, שרת המשפטים של גמביה ויועצת המשפטית ופרקליטה בבית הדין הפלילי הבינלאומי לרואנדה.
בנסודה נולדה ב-1961 בבנג'ול בירת גמביה, למשפחה מוסלמית פוליגמית, אחת מ-13 ילדי המשפחה.
כשהייתה ילדה נפטר אביה מסוכרת.
היא למדה בגמביה והמשיכה ללימודי תואר ראשון במשפטים באוניברסיטת אובפמי אאולואו בניגריה, אותו סיימה בהצטיינות.
השלימה לימודי משפטים וקיבלה רישיון עריכת דין (בריסטר) בבית הספר למשפטים של ניגריה.
ב-1987 חזרה לגמביה והחלה לעבוד כעורכת דין בשורות התביעה הכללית.
בשנת 1991 קיבלה תואר שני מבית הספר למשפט ימי של האו"ם במלטה , והייתה למומחית הראשונה בגמביה למשפט ימי בינלאומי.
היא התקדמה בשורות התביעה הכללית של גמביה, עד שב-1996 מינה אותה הנשיא יחיא ג'אמה, הדיקטטור של גמביה, ליועצת המשפטית שלו וב-1998 לשרת המשפטים והתובעת הכללית.
רבים מאשימים אותה בשיתוף פעולה עם הדיקטטור בתקופה זו, אולם בשנת 2000 היא פוטרה על ידי ג'אמה, ככל הנראה משום שהחלה להתעניין בזכויות האדם בגמביה.
למשך מספר חודשים כיהנה כמנכ"לית של בנק והייתה בעלים של משרד עורכי דין פרטי.
במאי 2002 מונתה לעורכת דין ולאחר מכן יועצת משפטית לבית הדין הפלילי הבינלאומי לרואנדה.
בית הדין הרשיע 61 אנשים בפשעי מלחמה, רצח עם ופשעים נגד האנושות.
ב-8 באוגוסט 2004 בחרה בה האספה הכללית של המדינות החברות בבית הדין הפלילי הבינלאומי בהאג לתפקיד סגנית התובע הראשי הראשון, לואיס מורנו אוקמפו.
היא נכנסה לתפקיד זה ב-1 בנובמבר 2004 וכיהנה בו במשך כשבע שנים וחצי.
לקראת סיום תקופת כהונתו של אוקמפו הארגנטינאי התלוננו מדינות האיחוד האפריקאי כי הוא חוקר ומעמיד לדין רק מקרים של פשעי מלחמה ופשעים נגד האנושות המבוצעים באפריקה.
ביוני 2011 הן החליטו לפיכך כי מועמדן להחלפתו יהיה אפריקאי.
באוקטובר 2011 הודיעה ועדת איתור שהקים בית הדין הפלילי הבינלאומי בהאג על ארבעה מועמדים, אחת מהן בנסודה.
הרשימה צומצמה כעבור כחודש, לשניים בלבד, שניהם אפריקאים מוסלמים, בנסודה ומוחמד עות'מאן מטנזניה.
היא נבחרה פה אחד ב-12 בדצמבר 2011 ונכנסה לתפקיד ב-15 ביוני 2012. כהונתה קצובה מראש לתשע שנים.
בנסודה הגדירה כי ענישה בגין אונס וניצול של נשים וילדים באזורי מלחמה היא מטרה אסטרטגית מפורשת של בית הדין.
בנסודה נקטה קו תקיף יותר מקודמה בנוגע לחקירת סכסוכים בינלאומיים שמעורבות בהם מדינות מערביות.
בית הדין הבינלאומי עצמו החליט בהמשך אותה שנה להפוך את החלטתה ולא לחקור את ארצות הברית.
לנוכח כוונתה של בנסודה לחקור חיילים של ארצות הברית, היא הוכנסה ב-2 בספטמבר 2020 לרשימת החסומים, אמצעי ענישה המכוון לטרוריסטים ולסוחרי סמים.
משמעות הכללתה ברשימה היא שלחברות ואזרחי ארצות הברית אסור לנהל איתה עסקים.
באמצע 2017 החליטה בנסודה לפתוח בחקירה ראשונית על פשעים נגד האנושות שבוצעו לכאורה על ידי משטר ניקולאס מדורו בוונצואלה, אולם מאז לא התחדש דבר בעניין, למרות פנייתם של שישה ראשי מדינות מדרום אמריקה אל בית הדין להמשיך בהליכים.
ב-15 ביוני 2021, לאחר מנדט של 9 שנים כתובעת הראשית בבית הדין הפלילי הבינלאומי בהאג, סיימה את תפקידה.
ב-12 בפברואר 2021 ירש אותה בתפקיד עורך הדין הבריטי כרים קאן.
ב-1998, בהיותה שרת המשפטים של גמביה, התארחה בנסודה בישראל והשתתפה בכנס מטעם משרד החוץ ובמימונו.
ב-2013 הגישה קומורו תלונה כנגד ישראל לבית הדין הבינלאומי, בשל פשעי מלחמה שביצעה ישראל כביכול, בעת המשט לעזה.
ה"מאווי מרמרה", עליה ישראל השתלטה, נשאה דגל של קומורו.
בנובמבר 2014 הודיעה בנסודה כי הבדיקה המוקדמת העלתה שאין מקום לחקירה רשמית משיקול של סדרי עדיפויות.
אפילו אם ישראל ביצעה כביכול פשעים, הם יהיו קלי ערך ביחס לפשעי מלחמה בעולם.
בנסודה הואשמה על ידי פרו-פלסטינים בכניעה ללחצים פוליטיים של ישראל וידידותיה, בשל אי-פתיחת חקירה כנגד פשעים כביכול של ישראל במבצע צוק איתן.
היא דחתה את ההאשמות, בטענה כי כל עוד מדינה פלסטינית לא תצטרף לבית הדין ותקבל על עצמה את כלליו, אין לבית הדין סמכות לחקור אם בוצעו פשעים על אדמתה.
בינואר 2009 אמנם ביקשה הרשות הפלסטינית להצטרף לבית הדין אך בקשתה נדחתה באפריל 2012 משום שהיא לא הוכרה כמדינה.
לאחר שעצרת האו"ם החליטה בנובמבר 2012 בהחלטה 67/19 של העצרת הכללית של האו"ם להכיר ברשות הפלסטינית כמדינה משקיפה שאיננה חברה, התגברה הרשות לדעת בנסודה על המכשול הזה, אולם לא חזרה מאז על בקשתה מינואר 2009, ולכן בית הדין לפי קביעת בנסודה עדיין לא יכול היה לחקור.
בשינוי מובהק לעמדתה הקודמת, בדצמבר 2019 הודיעה בנסודה כי כן קיימת עילה לפתוח בחקירה בעקבות חשד לביצוע פשעי מלחמה על ידי ישראל במסגרת מבצע צוק איתן ברצועת עזה.
היא איזנה חוות דעת זו בהודיעה כי לדעתה יש צורך לחקור גם חשד לביצוע פשעי מלחמה של חמאס בשל שיגור רקטות לעבר ישראל ושימוש בתושבי עזה כבמגן אנושי.
בנוסף, היא ציינה כי קיימת לדעתה עילה לפתוח בחקירה גם בעקבות פעילות ישראל ביהודה ושומרון ובמזרח ירושלים.
עם זאת, היא ביקשה חוות דעת נוספת גם של שופטי בית הדין הפלילי הבינלאומי בהאג בנוגע לעצם סמכות בית הדין הפלילי הבינלאומי לשפוט את הנעשה באזורים אלה.
ב־5 בפברואר 2021 הודיעו שופטי בית הדין כי בית הדין בעל סמכות לחקור את הנעשה בשטחי יהודה ושומרון, מזרח ירושלים ורצועת עזה, וכי בשטחים אלה קיימת מדינה פלסטינית הכשירה להיות חברה באמנת רומא, ופתחו בחקירה שקיבלה את הכינוי "חקירת בית הדין הפלילי הבין-לאומי בעניין פלסטין".
ניסיונות השפעה מצד ראש המוסד
ב-2024 חשפו הגרדיאן, והאתרים הישראלים שיחה מקומית ו-+972 כי ראש המוסד יוסי כהן נפגש עם בנסודה בשליחות ראש הממשלה בנימין נתניהו מספר פעמים, במטרה לכאורה לשכנע אותה באיומים לזנוח חקירה נגד ישראל בחשד לפשעי מלחמה ב.
נשואה לפיליפ בנסודה, אזרח גמביה ממוצא מרוקאי ואם לשני בנים ובת מאומצת אחת.
אחד מהבנים, ג'ורג', תושב ארצות הברית, הואשם כי בשנת 2010 נשא אקדח שמספרו הסידורי טושטש, וכן כי הייתה עליו כמות קוקאין מסחרית.
לאחר סדרת הסתבכויות עם החוק, הוא נורה ונהרג במהלך קטטה בבר במינסוטה, באמצע שנת 2017.
באפריל 2012 בחר בה "טיים מגזין" לאחת ממאה האנשים המשפיעים ביותר בעולם.
פטרישה אן "פאטי" בויד היא דוגמנית לשעבר וצלמת אנגלייה.
הייתה אשתו הראשונה של חבר הביטלס, ג'ורג' האריסון, ולאחר מכן אשתו הראשונה של חברו הטוב, אריק קלפטון, והייתה ההשראה לכמה משיריהם הידועים ביותר.
בשנת 2007 פרסמה את האוטוביוגרפיה שלה, "Wonderful Tonight", שנקראת בשם השיר המפורסם שכתב לה קלפטון.
תערוכת צילומיה של האריסון וקלפטון הוצגה בערים שונות ברחבי העולם.
פאטי בויד נולדה בטונטון , סאמרסט, בתם הבכורה של קולין איאן לאנגדון בויד (Colin Ian Langdon Boyd) ודיאנה פרנסס דרייזדייל (Diana Frances Drysdale).
משפחת בויד עברה להתגורר בווסט לות'יאן , סקוטלנד, שם נולד ב-1946 אחיה קולין.
המשפחה עברה לגילדפורד , סארי, שם נולדה ב-1947 אחותה ג'ני .
אחותה הצעירה ביותר של פאטי, פולה, נולדה ב-1951 בקניה.
משפחת בויד התגוררה בניירובי, קניה, בין 1948 ל-1953, לאחר שחרורו של אביה של בויד מחיל האוויר המלכותי של בריטניה.
הוריה התגרשו ב-1952 ואמה התחתנה בפברואר 1953 בטנגנאיקה (כיום טנזניה) עם רוברט גיימר-ג'ונס.
המשפחה שבה לאנגליה, שם נולדו לבויד שני אחים למחצה, דייוויד (יליד 1954) ורוברט (יליד 1955).
מאוחר יותר נישאה ג'ני למיק פליטווד , המתופף של להקת פליטווד מק.
ב-1962 עברה פאטי בויד ללונדון, ועבדה כחופפת במספרה של אליזבת' ארדן , עד שלקוח שעבד עבור מגזין אופנה המריץ אותה להתחיל לעבוד כדוגמנית.
בויד החלה את הקריירה שלה ב-1962, כאשר דגמנה בלונדון, ניו יורק ופריז.
היא צולמה על ידי דייוויד ביילי וטרנס דונובן , והופיעה על השער של מגזין ווג.
ב-1969 הופיעה על שער המגזין במהדורה הבריטית והאיטלקית, לצדן של דוגמניות ידועות אחרות מהתקופה, כמו טוויגי, שביססה את המראה המוקדם שלה כדוגמנית על בויד.
בויד הוזמנה על ידי גלוריה סטייברז לכתוב טור עבור מגזין 16 , והיא הופיעה בפרסומת טלוויזיה ל"חטיפי סמית'" .
ב-1964, תקופת עבודתה כדוגמנית, לוהקה בויד לסרט "לילה של יום מפרך" של להקת הביטלס, שם הכירה את חבר הלהקה, ג'ורג' האריסון.
בויד לוהקה לתפקיד תלמידת בית ספר.
המשפט היחיד שאמרה בסרט הייתה השאלה: "?Prisoners" ("אסירים?"), אולם היא הופיעה שוב בקטע מאוחר יותר, בשיר "I Should Have Known Better".
בויד הייתה באותו הזמן "מאורסת-למחצה" לצלם אריק סוויין (Eric Swayne), ולכן דחתה הצעה לדייט מצדו של האריסון.
מספר ימים לאחר מכן, לאחר שסיימה את מערכת היחסים שלה עם סוויין, היא חזרה לעבודתה בסרט והאריסון הציע לה לצאת לדייט בפעם השנייה.
הזוג יצא למועדון חברים סגור בשם "Garrick Club" , בליוויו והשגחתו של מנהל להקת הביטלס, בריאן אפשטיין.
לדברי בויד, אחד הדברים הראשונים שהאריסון אמר לה על סט הצילומים של הסרט היה: "התנשאי לי?
ואם לא תנשאי לי, האם תאכלי איתי ארוחת ערב הלילה?".
מאוחר יותר באותה שנה, בויד והאריסון עברו להתגורר בקינפאונז .
הזוג התארס ב-25 בדצמבר 1965, והתחתן ב-21 בינואר 1966, בטקס במשרד הרישום באפסום , עם פול מקרטני כשושבין.
לאחר מכן יצא הזוג לירח דבש בברבדוס.
בספטמבר, בויד טסה עם האריסון לבומביי, לבקר את נגן הסיטאר ראווי שנקר.
הם שבו ללונדון ב-23 באוקטובר 1966. ב-1967 בויד נכחה בשידור "Our World" של השיר "All You Need Is Love".
דרך התעניינותה במיסטיקה מזרחית וחברותה בתנועה למדיטציה טרנסצנדנטלית, היא השפיעה על כל ארבעת חברי הביטלס לפגוש את המיסטיקן ההודי מהרישי מהש יוגי בלונדון ב-24 באוגוסט 1967, מפגש שתוצאתו הייתה ביקור בסמינר של המהרישי בבנגור (ויילס) למחרת.
בפברואר 1968 בויד התלוותה אל האריסון בביקור הביטלס , באשראם של המהרישי ברישיקש, הודו.
בויד עשתה קולות ליווי בשיר "Birthday", מהאלבום הלבן של הביטלס.
לדברי בויד, האריסון כתב עליה את שירו המפורסם "Something", שנכתב ב-1968 ויצא בתקליט Abbey Road.
במרץ 1970, עברו בויד והאריסון לפריאר פארק , טירה נאו-גותית ויקטוריאנית בהנלי על התמזה .
ב-1973 נישואיה של בויד להאריסון החלו להיכשל, והיה לה רומן עם הגיטריסט של להקת "Faces" , רון ווד.
גירושיהם סוכמו ב-9 ביוני 1977. לדברי בויד, החלטתה לעזוב את האריסון ולסיים את נישואיהם, התבססה בעיקר על בגידותיו החוזרות ונשנות, ששיאן היה הרומן שלו עם מורין , אשתו של רינגו סטאר, מה שבויד כינתה "הקש האחרון".
בויד תיארה את שנת נישואיה האחרונה כ"מתודלקת באלכוהול וקוקאין" וטענה כי האריסון השתמש בקוקאין בכמות מופרזת ושהדבר שינה אותו: "זה הקפיא את רגשותיו והקשה את לבו".
בסוף שנות ה-60, קלפטון והאריסון הפכו לחברים קרובים והחלו לכתוב ולהקליט מוזיקה ביחד.
בתקופה זו התאהב קלפטון בבויד.
אלבומו משנת 1970 עם דרק והדומינוס, "Layla and Other Assorted Love Songs" , נכתב כדי להצהיר את אהבתו אליה, ובמיוחד הלהיט "Layla".
כאשר בויד דחתה את חיזוריו בסוף אותה שנה, קלפטון הידרדר להתמכרות להרואין ונעלם מחייה למשך 3 שנים.
בויד עברה לגור עם קלפטון ונישאה לו ב-1979. בספטמבר 1984 עזבה בויד את קלפטון וב-1989 התגרשה ממנו.
הסיבה לדבריה הייתה שנותיו של קלפטון כאלכוהוליסט, כמו גם הרומנים הרבים שניהל, ובכלל זה הרומן עם הדוגמנית האיטלקייה לורי דל סאנטו .
בקשתה לגירושין נענתה מטעמי "אי-נאמנות והתנהגות בלתי-סבירה".
מלבד השיר "ליילה", בויד הייתה גם ההשראה לשירים של קלפטון, "Bell Bottom Blues" ו-"Wonderful Tonight".
בויד הציגה את תצלומיה של האריסון וקלפטון בגלריה בסן פרנסיסקו ביום ולנטיין 2005, בתערוכה ששמה "Through the Eye of a Muse" ("דרך עינה של מוזה").
התערוכה הוצגה בסן פרנסיסקו ולונדון במהלך 2006, ובלה-הויה , קליפורניה ב-2008. התמונות שצילמה הוצגו בדבלין וטורונטו ב-2008, ובסידני ואלמטי ב-2009 ו-2010. התערוכה שלה, "Yesterday and Today: The Beatles and Eric Clapton" ("אתמול והיום: הביטלס ואריק קלפטון") הוצגה בסנטה קטלינה, קליפורניה, במטה הנשיונל ג'יאוגרפיק בוושינגטון די.
באוגוסט 2007 פרסמה בויד את האוטוביוגרפיה שלה, הכוללת כמה מתצלומיה.
שמו של הספר מתייחס לשיר המפורסם שכתב לה קלפטון, "Wonderful Tonight".
הספר הגיע לראש רשימת רבי המכר בארצות הברית של הניו יורק טיימס.
ב-30 באפריל 2015, נישאה בויד בפעם השלישית במשרד הרישום בצ'לסי, לונדון, לרוד וסטון (Rod Weston), יזם נדל"ן.
פאטימה (פורטוגלית: Fátima) היא עיר בפורטוגל שהתפרסמה בשנת 1917 בעקבות האירוע של גבירתנו מפאטימה, ומאז הפכה לאתר עלייה לרגל.
פאטימה ממוקמת למרגלות רכס Serra de Aire.
היא נמצאת 123 ק"מ צפונית לליסבון ו-187 ק"מ דרומית לפורטו.
המסורת מייחסת את השם פאטימה לנסיכה מוסלמית, שלאחר כיבוש האזור על ידי הנוצרים, נחטפה ואולצה להתנצר (כך בגרסה המוסלמית), או שהתאהבה באחד החוטפים והתנצרה (כך בגרסה הנוצרית).
ב-13 במאי 1917 חזו שלושה ילדים, שיצאו לרעות כבשים, ב"גבירה ישובה על עץ, לבושה שמלה לבנה ועוטה רעלה".
היא הורתה להם לחזור למקום בחודשים הבאים, בכל 13 לחודש.
הילדים אכן חזרו כמבוקש, וב-13 באוקטובר הציגה את עצמה כ"גבירת מחרוזת התפילה", וביקשה להקים במקום כנסייה.
דבר ההתגלות התפרסם, ורבים הגיעו למקום בכל 13 לחודש.
בהתגלות של 13 באוקטובר צפו כ-70,000 איש.
בהמשך נולדה האמונה כי הגבירה הייתה מרים, אם ישו.
הכנסייה הקתולית לא הכירה באירוע כהתגלות עלי אדמות של מרים.
ובכל זאת אישרה, ב-1932, למאמינים לסגוד לגבירה מפאטימה ולהקים במקום כנסייה.
על פי האמונה הקפלה, שנבנתה במקום המדויק של ההתגלות, היא בעלת סגולות מרפא.
המתחם כולל שלושה מבנים עיקריים:
"הבזיליקה של גבירתנו של המחרוזת" (Basílica de Nossa Senhora do Rosário) עם מגדל פעמונים בגובה 65 מטר.
"בזיליקת השילוש הקדוש" - בזיליקה ענקית, הכנסייה הנוצרית הרביעית בגודלה בעולם.
האפיפיור בנדיקטוס השישה עשר ביקר במקום ב-2010.
פטרישה ליאה "פאטי" ג'נקינס היא תסריטאית, במאית קולנוע וטלוויזיה אמריקאית.
כתבה וביימה את הסרט "מונסטר" שזכה בפרס אינדפנדנט ספיריט, וביימה את הסרטים "וונדר וומן" ו"וונדר וומן 1984".
ג'נקינס נולדה בבסיס חיל האוויר בוויקטורוויל שבמחוז סן ברנרדינו בקליפורניה.
אמה אמילי רות' הייתה מדענית סביבה ואביה ויליאם ג'נקינס, יליד אנגליה, היה טייס בחיל האוויר של ארצות הברית שעוטר בכוכב הכסף על פועלו במלחמת וייטנאם.
בעקבות שירותו של האב נדדה המשפחה בין מדינות שונות בעולם ובארצות הברית כולל גרמניה, תאילנד וקמבודיה.
בגיל 14 החלה לעבוד בתעשיית הקולנוע, כששימשה עוזרת בהפקת הסרט הדוקומנטרי "The River City Reunion".
ב-1989 החלה ללמוד ציור במכללה לאמנות "קופר יוניון" שבניו יורק, במהלך הלימודים עברה למגמת קולנוע אותה סיימה ב-1993. עבדה במשך שש שנים כעוזרת צלם והשתתפה בצילום מאות פרסומות ווידאו קליפים.
בשנת 2000 סיימה את תוכנית הכשרת הבמאים של מכון הסרטים האמריקאי.
ב-2001 יצרה את הסרט הקצר "Velocity Rules" על עקרת בית שהופכת לגיבורת על.
סרטה הראשון באורך מלא שביימה היה "מונסטר", אותו כתבה על בסיס סיפור חייה של הרוצחת הסדרתית איילין וורנוס.
הסרט שהופק בתקציב של כ-8 מיליון דולר יצא לאקרנים ב-2003 וזכה להצלחה רבה, הן בקרב המבקרים והן בקופות.
הוא רשם הכנסות של מעל 60 מיליון דולר וזכה בפרס אינדפנדנט ספיריט לסרט העצמאי הטוב ביותר.
ג'ניקס ביימה פרק בסדרה "משפחה בהפרעה", שני פרקים של סדרת הטלוויזיה "הפמליה", ושני פרקים של הסדרה "ההריגה".
ב-2011 הייתה מועמדת לפרס אמי על בימוי פרק הפתיחה של "ההריגה" וזכתה בפרס גילדת הבמאים.
ב-2013 הפיקה וביימה את פרק הפתיחה של הסדרה "בגידה", ב-2015 הפיקה וביימה את סרט הטלוויזיה "Exposed", ב-2019 הפיקה וביימה את המיני-סדרה "I Am the Night" שכתב בעלה סם שרידן.
ב-2015 נבחרה לביים את סרט הקולנוע "וונדר וומן".
הסרט יצא לאקרנים ביוני 2017, קיבל ביקורות חיוביות ורשם שיא הכנסות בסוף השבוע הראשון להקרנתו לסרט שבוים על ידי אישה.
ג'נקינס נישאה ב-2007 לסם שרידן והם הורים לבן.
מונסטר - 2003, תסריטאית ובמאית
וונדר וומן 1984 - 2020, תסריטאית, במאית ומפיקה
משפחה בהפרעה - 2004, במאית פרק בעונה השנייה
הפמליה - 2006, במאית שני פרקים בעונה השלישית
ההריגה - 2011, 2012, במאית פרק הפתיחה של הסדרה ופרק הסיום של העונה השנייה
Five - 2011, במאית החלק השני של סרט הטלוויזיה
הבוגדת (אנ') - 2013, מפיקה ובמאית פרק הפתיחה
Exposed - 2015, מפיקה ובמאית סרט הטלוויזיה
I Am the Night -2019, מפיקה ובמאית הסדרה
פאטוס בצ'יראי (בסרבית: Fatos Bećiraj; נולד ב-5 במאי 1988) הוא כדורגלן עבר מונטנגרי-קוסוברי ששיחק בעמדת החלוץ.
בצ'יראי התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הנוער סקיפוניה ובגיל 17 הצטרף לבאסה פץ' מליגת העל הקוסוברית בכדורגל.
בינואר בצ'יראי חתם בבודוצ'נוסט פודגוריצה מליגת העל המונטנגרית.
עד לסיום העונה, בצ'יראי כבש 9 שערים ב-15 משחקי ליגה וזכה עם הקבוצה באליפות מונטנגרו הראשונה בתולדותיה ובנוסף גם בגביע.
בעונת בצ'יראי היה מלך שערי הליגה עם 18 שערים.
ב-30 באוגוסט 2010 בצ'יראי חתם בדינמו זאגרב מליגת העל הקרואטית.
בעונתו הראשונה בקבוצה כבש 8 שערי ליגה ועוד 8 נוספים בגביע.
ב-22 בנובמבר 2011 בצ'יראי הבקיע את שער הבכורה של דינמו זאגרב בשלב הבתים של ליגת האלופות בהפסד 2–5 לריאל מדריד.
את עונה זו בצ'יראי סיים כמלך שערי הליגה עם 15 שערי ליגה והפך לכדורגלן הזר הראשון שעושה זאת.
בפברואר בצ'יראי חתם בצ'אנג'צון יאטאי מליגת העל הסינית.
ב-6 באוגוסט 2015 בצ'יראי הבקיע את שער השיויון נגד פ.צ.
ציריך בדקה ה-118 במסגרת הסיבוב השלישי של מוקדמות הליגה האירופית.
בהמשך, מינסק גם העפילה לשלב הבתים של המפעל.
ב-18 בפברואר 2016 בצ'יראי חתם בדינמו מוסקבה מליגת העל הרוסית ל-3 וחצי שנים.
ב-19 במרץ 2016 בצ'יראי הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0–1 נגד אופה.
ב-11 בינואר 2018 שוחרר מדינמו מוסקבה וכעבור מספר ימים חתם במכלן מליגת העל הבלגית, במדיה רשם ארבע הופעות עד תום העונה.
ב-5 בספטמבר 2018 חתם במכבי נתניה מליגת העל וב-29 בספטמבר כבש את שער הבכורה שלו במדי נתניה (צמד שערים מול מ.ס אשדוד).
ב-7 ביוני 2020, לקראת סיום חוזהו, ביקש בצ'יראי מראשי מכבי נתניה להקדים את שחרורו ועזב את הקבוצה.
ב-24 ביולי 2020 חתם בצ'יראי בויסלה קרקוב הפולנית לשנתיים.
ב-11 בפברואר 2021 חזר בצ'יראי לישראל וחתם לחצי עונה בבני יהודה תל אביב.
ב-10 ביולי 2021, בצ'יראי חתם באסטנה מליגת העל הקזחית.
ב-31 בינואר 2022 חתם בדצ'יץ' מליגת העל המונטנגרית.
ב-9 בפברואר 2023 חתם בפ.ק מורנאר מליגת העל המונטנגרית ובתום העונה פרש ממשחק פעיל.
בצ'יראי נולד בעיר פץ' דאז חלק מיוגוסלביה וכיום נמצאת בקוסובו.
לאחר ההצלחה בבודצ'נוסט, בצ'יראי זומן לנבחרת הצעירה של מונטנגרו.
ב-17 בנובמבר 2010 בצ'יראי ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת במשחק ידידות נגד בו גם הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת.
בצ'יראי הצהיר בראיון באוגוסט כי אם קוסובו תצטרף לפיפ"א הוא ישקול לשחק עבורה.
כעבור 5 שנים, קוסובו התקבלה כחברה בארגון, אך בצ'יראי נשאר במונטנגרו.
ב-7 ביוני 2019, רשם בצ'יראי את הופעתו ה-62 בנבחרת והפך לשיאן ההופעות בנבחרת.
נכון לשנת 2025 הוא סגן שיאן ההופעות בנבחרת עם 86 משחקים.
ליגת העל הקרואטית: , ,
מלך שערי ליגת העל המונטנגרית:
מלך שערי ליגת העל הקרואטית:
כדורגלן החודש בליגת העל: פברואר
פאטיין (בבורמזית: ပုသိမ်မြို့) היא עיר במיאנמר, הממוקמת כ-190 ק"מ מערבית ליאנגון.
לפי מפקד האוכלוסין משנת 2014, מתגוררים בעיר 287,071 תושבים.
הבריטים בנו ופיתחו את העיר בשנת 1826.
הייצור החקלאי המקומי כולל שומשום, יוטה, תירס, פלפלת צ'ילי ואגוזי אדמה.
פטימה ג'בלי וזאני היא במאית קולנוע מרוקאית-הולנדית.
וזאני נולדה במקנס, בשנת 1959, ועברה להולנד עם המשפחה שלה בשנת 1970. היא עזבה את הבית בגיל שמונה עשרה, לאחר שסירבה לשידוך שסידר לה אביה, אשר לא סלח לה, ונוצר ביניהם קרע.
באותה התקופה, אביה עזב את אמה ונישא לנערה מרוקאית בת 17. וזאני נשבעה לעצמה שלעולם לא תתיר שגורלה יהיה כגורל אמה וסבתה, שגם הן נישאו בשידוכים מסורתיים ולא היו להן בחירות בחיים.
למדה פסיכולוגיה תקופה לפני ששינתה כיוון, ונרשמה ללימודים בבית הספר לקולנוע ההולנדי באמסטרדם, שם היא סיימה תואר בבימוי ותסריטאות ב-1992. החל משנת 1973, החלה לעבוד כעיתונאית, במאית ומפיקה ברשות הטלוויזיה והרדיו ההולנדית, כשהיא מתמחה באקטואליה ובסרטים תיעודיים על נושאים חברתיים.
In het huis van mijn vader (בבית אבי, 1997) הוא סרט תיעודי באורך מלא על מאבקה של וזאני עם הציפיות הפטריארכליות מבוססות המגדר של משפחתה המרוקאית.
הסרט עוקב אחרי נעימה, נערה מרוקאית המתגוררת בהולנד, בדרכה לנישואים מסורתיים, כולל הגשת סדינים מוכתמים בדם להורי החתן ביום שלאחר ליל הכלולות.
הסרט מאיר זרקור על האחריות המוטלת על הנערה לשמר את "השם הטוב" של משפחתה באמצעות ה"טוהר" שלה, ואף מנפץ את המיתוס של קרום הבתולין.
הסרט הוקרן לראשונה ב-1998 בפסטיבל הסרטים של סן פרנסיסקו, שם הוא זכה בפרס מחט הזהב.
הוא זכה גם בפרס הסרט הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים הלאומי של מרוקו, על אף שבשל הנושא שלו, הוא לא זכה במרוקו להפצה מסחרית.
למעשה, וזאני חוותה תגובות שליליות רבות בארץ מולדתה.
לדבריה, הבחירה להיות אמנית היא בחירה לא מקובלת, אך דווקא מאמה היא קיבלה עידוד, כשזו אמרה לה ש"כל מה שחשוב זה שתוכלי לפרנס את עצמך, ולא להיות תלויה בגבר".
בנוסף, זכה הסרט בפרס עגל הזהב לסרט התיעודי הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים של הולנד, ובפרס איריס לסרט התיעודי האירופי הטוב ביותר.
פטרישיה נגוזי בולאיה הידועה בשם פאטי בולאיה היא זמרת ושחקנית ניגרית אשר חיה ועובדת בבריטניה.
בולאיה פרצה לתודעת הקהל לאחר ניצחונה בתחרות New Faces בשנת 1978, היא נחשבת לאחת מהאמנים השחורים המובילים ביותר בבריטניה בין השנים 1970–1980. בניגריה ידועה בולאיה בעיקר הודות להופעתה בפרסומת של חברת Lux ובסדרת הטלוויזיה The Patti Boulaye Show.
בולאיה נולדה במונית לאחר שאמה כרעה ללדת במהלך נסיעה במערב ניגריה.
היא גדלה במשפחה קתולית שמרנית בניגריה יחד עם תשעה אחיה ואחיותיה אשר אחד מהם נהרג בהתרסקות מטוס של חברת Nigerian Airways בשנת 1978. כנערה, בולאיה שרדה את מלחמת את ביאפרה אשר השפיעה על היותה אישה מאמינה אדוקה.
בגיל שש עשרה, היא עזבה את ניגריה והיגרה לבריטניה מטרתה הייתה להיות נזירה אך במהלך סיור בלונדון, עמדה בתור ארוך אשר חשבה שהוא התור לכניסה למוזיאון מאדאם טוסו אשר התברר כי מדובר בתור ארוך לאודישן למחזה Hair.
לאחר הגעתה לאודישן היא החליטה לנסות את מזלה וזכתה בתפקידה הראשון בקריירה כשחקנית אשר לימים סימן את פריצתה לעולם המשחק.
לאחר המחזה Hair, היא השתתפה במחזה The Two Gentlemen of Verona אשר הקנה לה את התפקיד הראשי בדמותה של יום-יום הראשון כמו יאם יאם בקומדיה המוזיקלית The Black Mikado תחת שמה המקורי פטריסיה אביגווי.
תפקידים נוספים אותם ביצעה בולאיה במהלך קריירת המשחק שלה היו התפקיד הראשי ב-Carmen Jones, בתיאטרון לונדון בהפקתו ובבימויו של סיימון קאלו ובמחזמר ישו כוכב עליון.
ב-2003, בולאיה השיקה לראשונה את המחזה המוזיקלי הראשון שלה Sun Dance אותו לקח לה עשר שנים לכתוב ולהפיק.
ב-1978, לאחר שצברה שנים של ניסיון בתחום המשחק היא הופיעה בתוכנית הכישרונות ושעשועון הטלוויזיה הבריטי New Faces שבו הגיעה לגמר וניצחה לאחר שהגיעה למקום הראשון בתחרות במסגרת התוכנית.
ב-1984, הייתה לה סדרה משלה, The Patti Boulaye Show בערוץ 4 הבריטי.
בחודשים ינואר ופברואר 2016, בולאיה הופיעה בסדרה בעלת שלושה חלקים של ה-BBC המפורסמת The Real Marigold Hotel, אשר עקבה אחר מסעם של שלושה סלבריטאי עבר כולל מרים מרגוליס וויינה סליפ להודו.
בולאיה כיכבה בסרט האפריקאי Bisi, Daughter of the River ובנוסף היא כיכבה בסרט The Music Machine ב-1979, והופיעה בתור זמרת קברט ב-1980 בסרט Hussy.
ניצחונה של בולאיה בתוכנית הכישרונות הבריטית New Faces הובילה לשחרורו של אלבומה הראשון אלבום You Stepped into My Life.
כמו כן היא הוציאה מספר סינגלים וביניהם The Flirtations.
בולאיה היא המייסדת והנשיאה של ארגון הצדקה "Support for Africa", אשר בנה חמש מרפאות ובתי ספר ברחבי כפרים ביבשת אפריקה בשיתוף פעולה עם הנסיך הארי.
בשנת 1999, בולאיה הסתבכה כתומכת של המפלגה השמרנית, אחר שהעבירה ביקורת על רוצחיו של סטיבן לורנס דובר הממשלה הגיב בתגובה לביקורתה והגדיר אותה כביקורת "מעליבה וטיפשית".
מאוחר יותר באותה שנה, בולאיה תבעה את העיתון הגרדיאן על הוצאת דיבה, אשר נאלץ לשלם לה פיצויים בסך £15,000 בגין עוגמת נפש.
בולאיה היא קתולית אדוקה אשר נשואה לסטיבן קומוסלי מעצב גרפי ולהם שני ילדים.
פאטו היווא (Fatu Hiva, וגם Fatuhiva, Fatu Iva, בעבר מגדלנה) הוא אי מיושב באוקיינוס השקט, השייך גאוגרפית לקבוצה הדרומית של איי מרקיז.
אף על פי שהאי אינו תואם לדימוי "האופייני" לים הדרומי עם חופים מכוסי עצי דקל, הנוף שלו הוא כנראה המרהיב ביותר בארכיפלג.
חרוטי בזלת תלולים המכוסים בצפיפות ביערות גשם טרופיים מאפיינים את הנוף.
הנקודה הגבוהה ביותר היא מונט טואאוהו (Mont Touaouoho) בגובה 960 מטרים.
חומות סלעים מחוספסים עם נקיקים צרים וערוצים עמוקים עולים ישירות מהים.
אין שפלת חוף, ולמעט כמה מקומות החוף אינו נגיש.
בחלק מהשפך של הערוצים הצרים נוצרו חופים קטנים של חצץ או חול שחורים.
המשברים החזקים פוגעים באי ללא הגנה, מכיוון שלא יכולה להיווצר שונית אלמוגים.
מבחינה גאולוגית, פאטו היווא שייך ל"שרשרת הגעשית הליניארית של איי מרקיז" (Marquesas linear volcanic chain), שנוצרה מנקודה חמה על הלוח הפסיפי שנעה במהירות של 103 עד 118 מילימטרים בשנה לכיוון מערב-צפון-מערב.
הסלעים הבזלתיים של האי הם בני 1.3 עד 3.7 מיליון שנים.
פאטו היווא ממוקם בחגורה הטרופית של כדור הארץ.
האקלים משתנה בין חם ולח באזורי החוף לקריר ולח באזורי ההרים עם גשמים תכופים ושופעים בצד הדרומי-מזרחי של האי.
העננים הנישאים על ידי רוחות הסחר מצטברים על הפסגות הגבוהות וממטירים גשם.
הטמפרטורות ביום יורדות רק לעיתים רחוקות מתחת ל-25 מעלות צלזיוס באזור החוף, אך הלילות יכולים להיות קרירים למדי מדי פעם.
הצמחייה סביב היישובים באזור החוף ובמעלה העמקים עברה שינויים נרחבים במטרה לייצר מזון לתושבים, כך שנותר מעט מהצמחייה המקורית.
ההתערבויות המאסיביות, כבר בתקופות היסטוריות, הביאו ככל הנראה להכחדה של מספר לא ידוע של צמחים אנדמיים ומקומיים באזורים התחתונים והתיכוניים של האי.
התושבים של היום מגדלים פירות עץ הלחם, קוקוס, טארו, יאם, בטטה, בננות ופירות טרופיים אחרים לצרכיהם.
האזורים הגבוהים יותר של האי ההררי מכוסים ביערות גשם טבעיים בהרים וביער עננים שפזורים בהם שרכי עצים (Cyatheales).
בגובה של כ-600 מטר שולטים צמחים מהסוג ברזילי (Metrosideros) (חורשות ברזילי ווינמניה (Weinmannia)).
אך גם אזורים בלתי נגישים אלה מאוימים, מכיוון שעזים שהתפראו גורמות נזק כבד לצמחייה.
פסגות ההרים ואזורים נרחבים בצד המוגן מהרוח צחיחים.
ביער הגשם ההררי עדיין גדלים כמה צמחים אנדמיים, כולל Pelea fatuhivensis (שם נרדף Melicope fatuhivensis), השייך למשפחת הפיגמיים, אך ייתכן שכבר נכחד.
מחקר שיטתי של הצומח בתמיכת מכון הסמית'סוניאן בשנת 1988 איתר 175 צמחים מקומיים, 21 אנדמיים ו-136 מבויתים.
הצמחייה העשירה מנוגדת לכמות הדלה של מיני בעלי החיים.
הפאונה מוגבלת לעופות יבשה וים, חרקים, פרפרים, עכבישים ומין יחיד של עטלפים.
מין ציפור השיר מונרך פאטו היווא (Pomarea whitneyi) הוא אנדמי.
מכיוון שפאטו היווא נחשב חופשי מחולדות, נעשים מאמצים להעביר מיני עופות יבשה בסכנת הכחדה מאיים אחרים בקבוצת איי מרקיז.
כך נעשה למשל, עם לורי אולטראמריני (Vini ultramarina) מתת-משפחת הלורים.
פאטו היווא היה האי הראשון באיי מרקיז שבו נחת ב-21 ביולי 1595 מגלה הארצות הספרדי, אלברו דה מנדניה.
הוא קרא לאי סנטה מגדלנה (Santa Magdalena).
האי היה האחרון באיי מרקיז שהפך למושבה צרפתית (1880).
מעט ידוע על תרבות פאטו היווא לפני ההשפעה האירופית, שכן היא השתנתה משמעותית עם הגעת המיסיונרים.
בעמקים הגדולים, כמו בשאר איי מרקיז, נוצרו חברות שבטיות.
בשנת 1897 תיאר הרופא והאתנולוג תשעה שבטים שאכלסו את העמקים הנמוהה (Hanamoohe), האנאטאונה (Hanateone), האנאהונה (Hanahouuna), אוייה (Ouia), הנאוובה (Hanavave) ואומואה (Omoa).
מעמק הנאוובה ידועים ארבעה שבטים.
טרם נערכו חפירות ארכאולוגיות שיטתיות.
האנתרופולוג האמריקאי ביצע חקירות על פני השטח מטעם מהונולולו בשנים 1920–1921. הממצאים מועטים בהשוואה לאיי מרקיז האחרים ומצביעים על פעילות בנייה ענפה פחות.
לינטון מצא שרידים של כמה טוהוא (tohua, מרכזים טקסיים ופוליטיים) עם בימות לבתים (paepae, פאפה) ואזורי מראה (Marae, שטח מגודר ומקודש) קטנים בעמק אומואה.
לינטון שיער מכך שכמה שבטים נהגו להתגורר שם.
במהלך ביקורו הקצר בעמק הנאוובה, מצא לינטון רק שרידים קטנים של טוהואה ומשטח אבן טקסי.
בניגוד לשאר איי מרקיז, המתים בפאטו היווא נחנטו מדי פעם (עברו עישון) ונקברו לעיתים קרובות בבתים.
במהלך שהותו בשנת 1937 גילה תור היירדאל פטרוגליפים ש"גולפו על לוחות אבן גדולים ביער ומתארים מוטיבים שלא היו ידועים באזורים אחרים בפולינזיה".
אורך התבליט של דג היה כ-2 מטרים.
פסלי אבן גדולים לא נמצאו באי, אך נשמרו כמה פסלי אבן קטנים מעוצבים בגסות.
זה לא אומר שלא היו יצירות אמנות בולטות על פאטו היווא בתקופות פרהיסטוריות.
האי היה ידוע יותר בזכות מקעקעים ומגלפים בעץ, שעבודותיהם הארעיות שרדו בקושי את הדורות.
מבחינה פוליטית האי שייך לפולינזיה הצרפתית, חלק מצרפת מעבר לים (Pays d'outre-mer - POM), ולכן הוא קשור לאיחוד האירופי.
פאטו היווא מוגדר כקומונה, רשות עצמאית (Commune de Fatu Hiva) עם 611 תושבים (2017), צפיפות האוכלוסין היא סביב 7 תושבים לקילומטר רבוע.
המטבע הוא (עדיין) , הצמוד לאירו.
העיירה המרכזית והמרכז המנהלי הוא הכפר אומואה (Omoa) שבחוף המערבי עם כ-250 תושבים.
תושבי האי בן ה-84 קילומטרים רבועים גרים בעיקר בכפרים אומואה והנאוובה שבחוף המערבי, המחוברים בדרך לא סלולה דרך ההרים.
הגדול בכפרים הוא אומואה, עם כנסייה קתולית, בית ספר לגיל הרך ובית ספר יסודי (école maternelle et primaire), חנות קטנה, סניף דואר וטלפון לוויני.
לפאטו היווא אין דרכים סלולות בין שני המקומות, אין רציפים לספינות גדולות ואין שדה תעופה.
מעגן בטוח על החוף הבלתי נגיש אפשרית רק בשני המפרצים בחוף המערבי, שם נמצאים הכפרים.
תושבי האי חיים בעיקר מ (חקלאים שמגדלים מזון בעיקר בשביל עצמם).
מכירת , תגליפים ו צבועים לתיירי אוניות התענוגות הנדירים, והשייטים המקיפים את כדור הארץ המכניסים מעט כסף.
פאטו היווא ידוע באיכות הגבוהה ובאומנות של מוצרי הטאפה המיוצרים בו עוד מתחילת הכיבוש האירופי.
הם עדיין מיוצרים בדרך המסורתית, בעיקר בגוון אחד.
עם זאת, בייצור הטאפה משתמשים כיום בצבעים כימיים וכבר לא בפיח מאגוז הודי (Aleurites moluccanus).
באי מיוצרת גרסה מקומית של שמן מאנואי בשם Umu Hei Monoi.