tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
במרץ 2014, אישרה את המשך השתתפותה גם בעונה הרביעית של הסדרה, "אימה אמריקאית: פריק שואו", אשר עלתה לשידור באוקטובר 2014, בה סידיבי מגלמת את דמותה של רג'ינה רוס.
החל משנת 2015 עד 2020, היא גילמה את בקי ויליאמס, העוזרת של לושיוס ליון(טרנס הווארד), הדמות הראשית בסדרה, באופרת הסבון המוזיקלית "אימפריה" ברשת FOX.
בנובמבר 2020, סידיבי הודיעה על אירוסיה לברנדון פרנקל.בני הזוג נישאו במרץ 2021.
שנהסרטתפקידהערות2009פרשסקלריס פרשס ג'ונספרס אינדפנדנט ספיריט לשחקנית הטובה ביותר (2010)מועמדת פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר (2010)
מועמדת פרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר בסרט דרמה (2010)
מועמדת פרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד ראשי (2010)
מועמדת פרס גילדת שחקני המסך לשחקנית הטובה ביותר (אנ') (2010)2011Yelling to the Skyלאטוניה ויליאמסמיליארד סיבות לשודאודסה מונטרו2012שבעה פסיכופתיםשאריס2014ציפור לבנה בסופת שלגבת'שותפות לחייםג'ןטופ פייבעצמה2015Gravy ווינקטה2016גרימסביבאנו2019בואו איך שאתםסם2020אנטבלוםדון2022Asking for Itרודי
גבי גל (נולד ב-1953) הוא ניצב בדימוס במשטרת ישראל.
גל החל את שירותו במשטרת ישראל בשנת 1977. כקצין שימש בתפקידי פיקוד שונים: מפקד תחנת פתח תקווה, ראש אגף מבצעים במחוז תל אביב, ראש מחלקת הדרכה וקצין חינוך ראשי, סגן ראש אגף משאבי אנוש, וסגן ראש אגף תמיכה לוגיסטית.
בשנת 2002 מונה על ידי השר עוזי לנדאו לראש אגף תקציבים ובקרה במשרד לביטחון פנים, וכעבור זמן קצר הועלה בעודו בתפקיד זה לדרגת ניצב.
בשנת 2004 מונה לראש אגף משאבי אנוש במשטרה, עליו פיקד עד לפרישתו בשנת 2007. בתפקידיו הבכירים האחרונים בשורות המשטרה היה גל בין מחברי הקוד האתי והערכי משטרת ישראל, ממקימי המרכז לפיתוח מנהיגות של המשטרה, והנחה על חיבור ספר אתיקה של הארגון.
נטען, כי קידומו הושפע ממניעים פוליטיים הקשורים בתנועת הליכוד.
בנובמבר 2006 פורסם, כי המפכ"ל לשעבר שלמה אהרונישקי ציין שהופעל עליו לחץ פוליטי לקדם את גל לדרגת תת-ניצב ובעקבות לחץ זה הוא נאלץ לקדמו.
לאחר מספר חודשים קודם גל לדרגת ניצב.
בספטמבר 2006 ראש אגף המבצעים דאז ברטי אוחיון האשים את ניצב גל שהתבטא נגדו בגזענות.
בראשית 2008 מונה לסמנכ"ל משאבי אנוש בשירותי בריאות כללית.
גל נשוי ואב לשלושה, בוגר תואר ראשון במשפטים מאוניברסיטת תל אביב ובעל הסמכה לעריכת דין ובעל תואר שני במדע המדינה.
בעל תואר בקרימינולוגיה ובסוציולוגיה באוניברסיטת בר-אילן ותואר שני בתקשורת באוניברסיטה העברית.
גבריאל (גבי) וימן (נולד ב-1 בספטמבר 1950) הוא פרופסור אמריטוס בחוג לתקשורת באוניברסיטת חיפה ובמרכז הבינתחומי הרצליה.
מחקריו בתחום הניבו תשעה ספרים, מאות מאמרים מדעיים ומאמרי עיתונות בתחום התקשורת.
וימן נולד בחיפה, בנם היחיד של שני ניצולי שואה שאיבדו את כל משפחתם במחנות ההשמדה.
הוא סיים את בית הספר התיכון "חוגים", והתגייס לשירות צבאי שהחל ביחידת האבחון הפסיכולוגי, נמשך לשירות ביחידת מכ"ם ("קשתות"), והסתיים בשירות מילואים ממושך בממד"ה (מחלקת מדעי ההתנהגות של צה"ל).
וימן למד לתואר ראשון בסוציולוגיה באוניברסיטה העברית ובאוניברסיטת חיפה, ולתואר שני בסוציולוגיה באוניברסיטת חיפה.
את לימודי הדוקטורט בתקשורת סיים ב-1982 באוניברסיטה העברית, בהנחייתו של פרופ' אליהוא כ"ץ, מבכירי חוקרי התקשורת בעולם.
עבודת הדוקטורט שלו עסקה בחקר התפשטות מידע ברשתות תקשורת בינאישיות (תוך התמקדות בקיבוץ).
את השתלמות הפוסט דוקטורט שלו ערך באוניברסיטת סטנפורד, ארצות הברית.
עם קבלת הדוקטורט החל להרצות בחוג לסוציולוגיה באוניברסיטת חיפה, שם לימד קורסים שונים במתודולוגיה ובתקשורת.
במסגרת חוג זה הוקמה חטיבה ללימודי תקשורת, שהייתה לגרעין ההקמה לחוג לתקשורת.
בתקופה זו עמד גם בראש החוג לסוציולוגיה.
וימן הקים את החוג לתקשורת באוניברסיטת חיפה, ועמד בראשו במשך שמונה שנים.
במהלך השנים התפתח חוג זה והיה לחוג המוביל בתחום לימודים אקדמיים בתקשורת, כולל תוכניות לימודים לתארים ראשון, שני ודוקטורט.
הוא נבחר שבע פעמים כ"מרצה מצטיין" בסקרי הסטודנטים באוניברסיטת חיפה.
כפרופ' אורח התארח ולימד וימן באוניברסיטאות רבות בעולם, בהן: אוניברסיטת סטנפורד, אוניברסיטת פנסילבניה, אוניברסיטת ליהיי, אוניברסיטת הופסטרה (ארצות הברית), אוניברסיטת קרלטון (קנדה), אוניברסיטת מיינץ (גרמניה), אוניברסיטת פרטוריה (דרום אפריקה) והאוניברסיטה הלאומית של סינגפור.
מלמד כיום במרכז הבינתחומי הרצליה ובאוניברסיטת מרילנד, ארצות הברית.
הוא זכה שבע פעמים בתואר "מרצה מצטיין" בסקרי הסטודנטים של אוניברסיטת חיפה.
בעל תעודת "סקיפר בינלאומי" לאחר שנים של שיט מפרשיות בכל רחבי העולם.
במסגרת פעילותו הציבורית שימש וימן כחבר במועצת הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו ומשמש חבר דירקטוריון של התיאטרון העירוני חיפה.
הוא מרבה להופיע בנושאי תקשורת בעיתונות, רדיו, טלוויזיה ואתרי אינטרנט חדשותיים.
פרסם למעלה ממאה מאמרי דעה בעיתונות הישראלית ובכלל זה ב"הארץ", "ידיעות אחרונות" ו"מעריב".
לאחר שנת שבתון בסינגפור, פרסם יחד עם עמיתו פרופ' ברוך נבו את הספר "החידה הסינגפורית", המסכם את חוויותיהם המורכבות באי, המשלב אשליית דמוקרטיה עם משטר ריכוזי וסמכותי, פריחה כלכלית בצד הגבלות על חופש הביטוי, השתקת אופוזיציה שאינה פוגמת בגאווה לאומית ובאושר התושבים.
הוא שימש כעורך של "מסגרות מדיה", כתב העת של האגודה הישראלית לתקשורת.
ב 2012 נבחר להיות חבר במועצת העיתונות.
נשוי לנאוה וימן, שופטת בדימוס של בית הדין האזורי לעבודה בחיפה.
אב לפרופסור אורן וימן (מדעי המחשב) ולפרופסור דנה וימן-זקס (פסיכולוגיה ומשפטים).
וימן מתמחה בחקר השפעות תקשורת המונים, ובכלל זה השפעות על עמדות, התנהגות, רגשות ודימויים.
מחקריו עסקו בבדיקת קמפיינים פוליטיים ומסחריים, השפעת התקשורת על דעת הקהל, טרור ותקשורת ובכלל זה השימוש של הטרור המודרני באינטרנט, אלימות בתקשורת והשפעותיה, הבניית מציאות בתקשורת והשפעתה על תפישת מציאות של קהלים, מניעי חשיפה לתקשורת ודפוסי חשיפה של קהלים שונים.
מחקריו נערכו בישראל, ארצות הברית, אנגליה, קנדה, גרמניה, דרום אפריקה ועוד.
החידה הסינגפורית (בשיתוף עם ברוך נבו), הוצאת צבעונים, 2001
2015. הסיפור החלוצי של חקר דעת קהל בישראל: המכון למחקר חברתי שימושי.
גבריאלה (גבי) אלדור (נולדה ב-26 בנובמבר 1941) היא במאית, כוריאוגרפית, רקדנית, מבקרת מחול, שחקנית, סופרת, מתרגמת ומרצה לתנועה ותולדות המחול.
אלדור נולדה בתל אביב למשפחת הרקדניות אורנשטיין - מרגלית (סבתה), יהודית (דודתה) ושושנה (אמה), היא ינקה את אהבתה למחול בסטודיו של סבתה, שהיה הסטודיו הראשון שנפתח בארץ בשנת 1922.
אלדור היא יוצאת להקת הנח"ל וחברת הוועד המנהל באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים.
אלדור ביימה בפסטיבל עכו ובפסטיבל חיפה להצגות ילדים בהצגות: "איפיגניה באאוליס", "סיפור יונה", "הערב רוקדים", "המלך ליר וסמטת הכיסאות הלבנים" (עם יגאל עזרתי), "נערות טולדו", "השולחן הכחול" (הצגה שזכתה בשנת 1995 בפרס המבקרים בפסטיבל חיפה להצגות ילדים), אופרה לילדים מאת אנדרה היידו והאופרה מריה מבואנוס איירס.
אלדור שיחקה בתיאטראות השונים בהצגות: "בית ברנרדה אלבה", "הרפתקה בקרקס", "עוץ לי גוץ לי", "אלוף הבונים", "גבעת ספון ריבר", "הנזירים", "המגילה", "האדרת", "הנסיכה טורנדוט", "החלון", "נישואים זה לא הכל", "מסתורים", "מחזור", "בלאי" ועוד.
החל משנת 1974 היא עובדת בשיתוף עם רות זיו איל.
אלדור שיחקה בסרטים ותוכניות טלוויזיה: "ניני", "אסירי החופש", "שישים שעות לסואץ", "ירושלים ירושלים", "אני אוהב אותך רוזה", "המשכנע בע"מ", "הזמנה לרצח", "בן לוקח בת" (1982), "החצר של מומו הגדולה", "פעמיים אברהם", "זעם ותהילה", "המגדלור" ו"פלורנטין".
בשנים 1987–1988 הגישה את "מקום טוב באמצע" - תוכנית רדיו בנושא תרבות ואמנות בגלי צה"ל בהגשה משותפת עם יצחק בן נר, מולי שפירא ואורלי יניב, וכן במהלך השנים הייתה חלק ממגישי "התוכנית לאם ולילד".
אלדור עיצבה כוריאוגרפיה להצגות: "כל אדם", "המבול", "הבכחאי", "עליסה בארץ הפלאות", "סוחרי גומי", "עלייתה ונפילתה של העיר מהגוני", ו"השביתה הגדולה" ותוכניות טלוויזיה כדוגמת "ריצ'רץ'".
בשנת 1990 אלדור הייתה לאחד ממקימי ומנהלי התיאטרון הערבי-עברי ביפו, יחד עם יגאל עזרתי והמנהל האמנותי אדיב ג'השאן, באותה שנה הנחתה במרכז סוזן דלל ערב התרמה לעמותת מיה ארבטובה.
בשנים 2005–2006 אלדור הייתה שופטת בעונות 1 ו-2 בתוכנית "רוקדים עם כוכבים".
בשנת 2011 הוציאה את ספרה "ואיך רוקד גמל?" בהוצאת רסלינג העוסק במשפחתה, אמה, דודתה וסבתה, אשר הביאו את המחול מגרמניה לישראל בשנות ה-20 ושנות ה-30.
בשנים 1977–1964 הייתה נשואה לפרופ' אריה זקס ולהם בת.
פרס ראשון על בימוי ההצגה – סמטת הכיסאות הלבנים (1997), בשיתוף – יגאל עזרתי (פסטיבל עכו).
פרס גוטליב וחנה רוזנבלום מטעם עיריית תל אביב (1997), על שיצרה שפת תנועה תיאטרלית וכתיבתה כמבקרת וכמרצה בתחום המחול.
רסמוס והנודד מאת אסטריד לינדגרן בהוצאת תל אביב: עם עובד, (1967)
סודות ההרפיה: תוכנית בת 3 שלבים ללימוד טכניקת ההרפיה מאת מריאן קולר הוצאת תירוש, (1983)
ג'ונגל הערים מאת ברטולט ברכט בהוצאת רמת גן: מרכז ישראלי לדרמה, (1985)
גבריאל כריסטינה ויקטוריה "גבי" דאגלס היא מתעמלת אמריקאית-אפריקאית.
היא אלופה אולימפית בתחרות הקרב-רב אישי (לונדון 2012), בעלת 3 מדליות זהב אולימפיות (לונדון 2012 וריו דה ז'ניירו 2016) ואלופת העולם בתחרות הקבוצתית (2011 ו-2015).
הייתה לאישה האמריקאית הראשונה שזכתה בשתי מדליות זהב אלו וכן למתעמלת האמריקאית-אפריקאית הראשונה שזכתה בתחרות קרב-רב אישי.
היא אחת משלוש מתעמלות אמריקאיות (אלי רייזמן וסימון ביילס) שזכו ב-3 מדליות זהב אולימפיות כל אחת.
דאגלס נולדה בווירג'יניה ביץ' שבווירג'יניה.
דאגלס נוצרייה, אולם ציינה שבעבר משפחתה התנסתה בכמה מסורות יהודיות כמו חנוכה, כשרות, ואף ביקור בבית כנסת קונסרבטיבי.
היא החלה להתאמן בגיל 6 בהתעמלות.
בתחילת דרכה התאמנה בהדרכתם של דינה ווקר וגוסטבו מור ומשנת 2010, מתאמנת בהדרכתו של ליאנג צ'או בווסט דה מוין שבאיווה.
באליפות העולם בהתעמלות שנערכה בטוקיו שביפן בשנת 2011 זכתה דאגלס במדליית זהב, בתחרות הקבוצתית (179.411 נק') לפני רוסיה (175.329 נק') וסין (172.820 נק').
נוסף לכך, היא סיימה במקום חמישי בתרגיל על המקבילים מדורגים בתוצאה של 14.200 נקודות.
באליפות העולם בגלאזגו 2015 זכתה במדליית הזהב בקרב רב נבחרות ואת מדליית הכסף בקרב רב אישי.
באולימפיאדת לונדון (2012) הייתה דאגלס חלק מ"החמישייה העוצמתית" וזכתה בשתי מדליות זהב - בתחרות הקבוצתית (183.596 נקודות), לפני רוסיה (178.530 נקודות) ורומניה (176.414 נקודות) ובתחרות הקרב רב אישי בתוצאה של 62.232 נקודות, לפני ויקטוריה קומובה מרוסיה (61.973 נקודות) ואליה מוסטפינה (59.566 נקודות).
נוסף לכך, היא סיימה במקום שביעי בתרגיל על הקורה (13.633 נקודות) ובמקום שמיני בתרגיל על המקבילים מדורגים (14.900 נקודות).
ב-2017 חשפה כי הייתה מקורבנות ההתעללות המינית של רופא נבחרת ההתעמלות האמריקאית לארי נאסר.
מריה גבריאלה אספינו רוגרו (בספרדית: María Gabriela Espino Rugero; נולדה ב-15 בנובמבר 1977) היא שחקנית ודוגמנית ונצואלית.
ידועה בעיקר בזכות תפקידיה בטלנובלות "מלאך ושטן", "זהות אבודה", "דרוש נסיך" ו"סנטה דיאבלה".
אספינו נולדה בקראקס, ונצואלה ב-15 בנובמבר 1977, בתם של מהנדס כימי ופובליציסטית, בעלת שורשים מספרד ומלבנון.
היא הבכורה מבין חמישה ילדים, יש לה אחות, אנדריאה, שני אחים למחצה מנישואיו השניים של אביה, גוסטבו ומריאנו ואחות למחצה מנישואיה השניים של האם, נלי.
בשל האהבה שלה לבעלי חיים, היא תכננה במקור להיות וטרינרית.
מאוחר יותר החליטה ללמוד רפואת שיניים, אך שינתה את דעתה והחלה ללמוד יחסי ציבור, לפני שהחליטה להיות שחקנית.
לבסוף למדה פרסום בקראקס; קריירה שלא מומשה, כי בגיל 18 (1995) היא זכתה באודישן להיות דלינה בתוכנית הילדים Nubeluz.
בשל כך היא למדה משחק בבית הספר לוז קולומבה בקראקס במשך שנתיים.
בשנת 1997 היא קיבלה תפקידים בטלנובלות "A todo corazón" ו-"ASI ES LA VIDA".
בשנת 1999 היא ומשפחתה היגרו למיאמי, פלורידה ושם נבחרה לטלנובלה "ENAMORADA" שבו כיכבה לצד השחקן הקובני רנה לבאן (Rene Lavan).
לאחר משחקה בטלנובלה זו, היא נבחרה ל"פנים של השנה" על ידי איגוד מבקרי בידור לטיני של ניו יורק.
בשנת 2001 אספינו קיבלה הצעות לעבוד בפרו ובמקסיקו, אבל היא החליטה לחזור לוונצואלה כדי לשחק בשתי טלנובלות של לאונרדו פדרון "AMANTES DE LUNA LLENA" ו-"GUERRA DE MUJERES" בזכות"AMANTES DE LUNA LLENA".
היא זכתה בפרס "הנשר הגדול" של וונצואלה כשחקנית צעירה לשנת 2001.
בשנת 2002 היא כיכבה בטלנובלה המקומית "Las González" בתור אלליי גונזלס.
בשנת 2003 היא חזרה למיאמי לתפקיד הראשון שלה כרעה העיקרית בטלנובלה "REBECA".
בשנת 2004 שיחקה אספינו בסדרה המצליחה "לונה" לצד כריסטיאן מאייר.
בשנת 2005 אספינו נכנסה לקולנוע עם הסרט"La mujer de mi hermano " סרט של הפרואני ריקרדו דה מונטריי והופק על ידי הוונצואלי סטן יעקובוביץ' המבוסס על ספרו של Jaime Balylyl ובטלנובלה "דרוש נסיך" טלנובלה שלא הצליחה ובוטלה לאחר שלושה חודשים.
בשנת 2006 היא עבדה ב"Elipsis " של הוונצואלי Eduardo Arias-Nath, בסוף 2006 היו לסרט 150 אלף צופים לאחר שמונה שבועות שהופך את הסרט לסרט השני הכי נצפה של השנה בוונצואלה.
אחרי שני סרטים תחת פרנסיסקו דה מירנדה, היא חזרה לטלוויזיה בשנת 2006 עם הטלנובלה המקסיקנית "Mundo de fieras" שגרמה לשערורייה מתוקשרת בנוגע להשתתפותם ולסכסוך עם הכוכבת אדית גונזאלס .
עם היותה שחקנית גבי מדגמנת ברחבי אמריקה הלטינית למוצרים כמו פפסי-קולה, נסטלה, פנטן, משקפי שמש, בגדי ים ועוד.
בתחום זה נבחרה לנערת הבירה של ונצואלה, ובמהלך ההפגנות והמהומות שהיו בעשור האחרון שטילטלו את ונצואלה הפופולריות של אספינו גברה כאשר קבוצת מתנגדיו של הוגו צ'אבס אמרו: "תחי הבירה, תחי גבי אספינו".
בשנת 2007 גבי השתתפה בטלנובלה "Sin verguenza " (בלי בושה) של טלמונדו ו-RTI קולומביה טלנובלה הדומה לסדרה האמריקאית עקרות בית נואשות וסקס והעיר הגדולה.
הטלנובלה שודרה בטלמנדו בתאריך 16 באפריל 2007 בשעות הלילה אך לאחר מספר שבועות בשל מיעוט רייטינג היא שודרה בשעות אחר הצהריים בשביעי למאי לבסוף הטלנובלה בוטלה ופרקה האחרון שודר ב-21 באוגוסט לאחר 80 פרקים מתוך 120 הפרקים המתוכננים.
בשנת 2009 היא חזרה למסך עם הטלנובלה "זהות אבודה" שבו גילמה את מריאנה מונטיאל.
ובשנת 2010 חזרה למסך עם הטלנובלה "מלאך ושטן".
בשנת 2011 השתתפה בטלנובלה "עין תחת עין" לצידם של מיגל ורוני וגרגוריו פרניה.
בשנת 2013 גילמה את סנטה בטלנובלה "סנטה דיאבלה" יחד עם אהרון דיאז וקרלוס פאנס.
בשנת 2015 שיחקה בסרט הקומדיה הצ'יליאני "Lusers, los amigos no se eligen" לצד השחקן כריסטיאן דה לה פואנטה.
בשנת 2016 הצטרפה לעונה השלישית של הטלנובלה "אשת הפלדה" (Señora Acero), ברשת טלמונדו, בתפקיד של אינדירה קארדנס, ראש המחלקה לביטחון לאומי.
בשנה לאחר מכן שבה עם תפקידה לעונה הרביעית.
בשנת 2019 שיחקה לצדם של קרלוס פאנס ומרגריטה רוסה דה פרנסיסקו בסדרת הטלוויזיה האמריקאית "לשחק באש", בתפקיד של קמילה.
באותה שנה שיחקה בסרט הדרמה הקולומביאני-ספרדי "Jesús de Nazaret" אודות ישו ושם גילמה את מרים המגדלית.
בשנת 2021 כיכבה בתפקיד הראשי כפאולינה קסטרו בטלנובלה "המזל של לולי" (אנ') מבית רשת הטלוויזיה האמריקאית טלמונדו, לצדם של קרלוס פאנס וכריסטיאן צ'אווס.
אספינו נישאה לשחקן כריסטובל לאנדר (אנ') ב-14 ביוני 2007. ב-9 ביולי 2008, נולדה בתם הראשונה של הזוג, אוריאנה לאנדר.
במהלך הצילומים של "מלאך ושטן" ב-2009, שמה של אספינו נקשר לשחקן שלצדה ג'נקרלוס קנלה.
בתחילת 2010, אספינו ולאנדר נפרדו והשמועות היו שזה בגלל שאספינו ניהלה רומן עם קנלה.
קנלה ואספינו הכחישו זאת והצהירו שהם רק חברים.
אספינו ולאנדר השלימו בנובמבר 2010, אך מאוחר יותר הם התגרשו ב-24 במרץ 2011.
בספטמבר 2011, קנלה ואספינו ערכו שיחת וידאו ברשת החברתית טוויטר, שם הם אישרו שהם בזוגיות והודיעו שהם מצפים לילדם הראשון המשותף.
הסנדקים הם העיתונאית כריסטינה סרלגי (אנ') והזמר פיטבול.
אספינו ילדה את בנם, ניקולס קנלה אספינו, ב-12 בפברואר 2012. ב-26 באוגוסט 2014 אישרו גם קנלה וגם אספינו בעמוד הפייסבוק הרשמי שלהם שהם החליטו לשים קץ למערכת היחסים שלהם.
גבי גפן (נולד ב-19 במאי 1976) הוא מייסד, יושב הראש ומאמנה של קבוצת בית"ר ירושלים בכדורסל וחבר הנהלת ארגון המאמנים בכדורסל.
גדל במחלקות הנוער של הפועל פתח תקווה והפועל תל אביב.
בגיל צעיר החל לאמן קבוצות קט-סל, ילדים ונערים.
גבי גפן החל לאמן בשנת 1998 כאשר אימן במחלקות הנוער של בית"ר רמת גן.
בשנים 1999–2001 אימן במחלקת הנוער של הפועל גבעתיים.
בשנת 2001 עבר לאמן במחלקת הנוער של הפועל תל אביב, ובשנת 2002 אימן את קבוצת הבת של הפועל תל אביב ששיחקה אז בליגה הארצית, שהייתה באותה תקופה אז הליגה השנייה.
הקבוצה הייתה מבוססת על יוצאי שחקני הנוער של הפועל תל אביב וסיימה בחלק העליון של הטבלה.
בשנים 2003–2005, ניהל והקים מחדש את מחלקת הכדורסל של מכבי יפו.
באותן שנים אימן את קבוצת הנוער של המועדון, ובמקביל אימן גם במכבי גני תקווה.
בשנת 2005 עבר לנהל את מחלקת הכדורסל של בית"ר תל אביב שבקושי הייתה קיימת.
גפן הקים בתי ספר לכדורסל וקבוצות תחרותיות חדשות, ובמקביל אימן את קבוצות הנערים והנוער.
בשנת 2008 חזר לאמן בהפועל תל אביב קבוצות קט סל, ילדים, נערים ונוער.
באותה שנה אימן 4 קבוצות תחרותיות.
בשנים 2009–2010 אימן במחלקת הנוער של אליצור רמלה והפועל לוד.
בשנת 2011 אימן את קבוצת הנשים של אליצור ראשון לציון ששיחקה בליגה הלאומית (הליגה השנייה) גבי קיבל לידיו את הקבוצה במחזור השלישי כשהקבוצה נמצאת במקום האחרון בליגה, והצעיד אותה למקום הראשון בבית השני והשאיר את הקבוצה בליגה לאחר סדרת ניצחונות מרשימים.
במקביל אימן גם במחלקת הבנות של אליצור חולון.
באותה שנה אימן גפן את קבוצת הבוגרים של אליצור ירושלים בליגה א', ואת קבוצת הנוער של אליצור בית שמש.
בשנת 2012 אימן גפן את קבוצת הבוגרים של אליצור בית שמש בליגה ב'.
במהלך אותה עונה הקים את קבוצת בית"ר ירושלים.
בשנת 2013 שימש גפן כמאמן קבוצת הבוגרים של בית"ר ירושלים, אותה הקים לאחר 40 שנים בה הקבוצה לא הייתה קיימת ובמקביל שימש כיו"ר הקבוצה.
הקבוצה בראשותו של גפן, זכתה באליפות ליגה ב' מחוז ירושלים במאזן מושלם של 0–22, ועלה עם הקבוצה לליגה א' ואף זכתה בגביע האיגוד לאחר ניצחון כפול בגמר על מכבי טבריה.
באותה עונה אימן גפן גם את קבוצת הנשים של אס"א ירושלים בליגה ארצית, ואף איתה זכה באליפות הליגה במאזן מושלם של 0–22 והעלה את הקבוצה לליגה הלאומית.
בשנת 2014 המשיך גפן לאמן את קבוצת הבוגרים של בית"ר ירושלים בליגה א'.
הקבוצה סיימה את העונה במקום השני, ועלתה לטורניר המבחנים לעלייה לליגה ארצית.
ובסופו של דבר הקבוצה שיחקה בעונת 2014–2015 בליגה ארצית.
בשנת 2016 חזר גפן לאמן את אליצור ראשון לציון בליגה ארצית נשים, וסיים את העונה במקום השני.
בעונת 2017–2018 חזר גפן לאמן את בית"ר ירושלים בליגה ב', הקבוצה סיימה במקום הראשון ועלתה לליגה א'.
בשנה זו זכה המועדון בפרס "תרומה לקהילה" של איגוד הספורט "עצמה", בהובלתו של גפן.
בנובמבר 2018 נבחר למאמן מצטיין על ידי מרכז הספורט "עצמה" בשל תרומתו הענפה לכדורסל הישראלי.
בשנת 2012 הקים גבי גפן ביחד עם צור לביא, ואיש העסקים יעקב כהן את בית"ר ירושלים בכדורסל.
ביחד עם משה דדש, ששימש כיו"ר הקבוצה בשנות ה-70, וכיו"ר המיתולגי של קבוצת הכדורגל בשנות ה-90 שהתבקש להיות נשיא כבוד של המועדון עלי ידי גפן בעצמו.
גפן משמש כיו"ר הקבוצה מיום הקמתה.
ושימש כמאמן הראשי של קבוצת הבוגרים בשנתיים הראשונות בהן בליגה ב ובליגה א'.
עם הקמת הקבוצה הצהיר גפן כי המטרה הראשית היא להצעיד את הקבוצה לצמרת הכדורסל הישראלי.
בשנת 2014 נבחר גבי גפן על ידי מנהל קהילתי יובלים, להדליק משואה ביום העצמאות, על פעילותו למען הקהילה.
בשנת 2011 נבחר גבי גפן כחבר הנהלת ארגון מאמני הכדורסל בישראל.
בשנת 2014 נבחר גבי גפן שוב כחבר הנהלת ארגון מאמני הכדורסל בישראל.
באפריל 2015 החל גבי גפן לכתוב טורי דעה באתר ישראל ספורט.
הטורים עסקו במצב הכדורסל הישראלי.
ביוני 2017 החל גבי גפן להנחות את תוכנית הספורט "עד הסוף" ברדיו סול יחד עם שחקנית הכדורסל שני זר אביב.
התמודד על ראשות העיר אור יהודה ברשימת "או יה חזית תושבים להצלת אור יהודה בהנהגת גבי גפן" בבחירות המקומיות בשנת 2024.
גבריאל פרננדס ארנא (בספרדית: Gabriel Fernández Arenas; נולד ב-10 ביולי 1983), ידוע בקיצור שמו הפרטי גבי, הוא כדורגלן עבר ספרדי ששיחק בעמדת הקשר ההגנתי וכיום משמש כמאמנה של ריאל סרגוסה.
שימש כקפטן קבוצת אתלטיקו מדריד, איתה זכה בלה ליגה, גביע המלך הספרדי והליגה האירופית.
גבי נולד בבירת ספרד, מדריד.
הוא גדל במחלקת הנוער של אתלטיקו מדריד, שיחק בקבוצת המילואים שלה, אתלטיקו מדריד ב'.
בעונת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של אתלטיקו מדריד הופיע בשבעה משחקים.
בשנת 2004 הוא הושאל לחטאפה.
בעונתו היחידה בקבוצה שותף ב-32 משחקי ליגה בהם כבש שני שערים, והיה שחקן מפתח בהרכב הקבוצה.
לאחר שחזר מההשאלה, שיחק גבי בשתי עונות בהן רשם 52 משחקי ליגה.
הוא כבש את שערו היחיד בתקופה זו ב-9 באפריל 2006, במשחק השוויון 1-1 עם אספניול.
בפברואר 2007 סוכמה רכישתו של גבי על ידי ריאל סרגוסה, ששילמה לאתלטיקו 9 מיליון אירו תמורת השחקן.
ההעברה יצאה לפועל ביולי אותה שנה, עם פתיחת חלון ההעברות.
השחקן חתם בקבוצתו החדשה על חוזה לארבע שנים.
בעונתו הראשונה בקבוצה הוא הרבה לפתוח בהרכב, אולם בתום העונה ירדה הקבוצה האראגונית לליגה הספרדית השנייה.
בעונה הבאה הבקיע גבי ארבעה שערים ב-35 הופעות ליגה, ובכך סייע לקבוצתו לחזור ללה ליגה, לאחר שסיימה במקום השני בליגת המשנה.
בעונה שלאחר מכן המשיך לבסס את מעמדו כקשר ההגנתי הבכיר בקבוצתו, וסייע לסרגוסה להגיע למקום ה-14 בליגה.
בעונת נבחר גבי לקפטן סרגוסה.
בעונה זו כבש 12 שערים ב-38 משחקים, דבר שנחשב לשיא השערים שלו בעונה אחת.
ב-1 ביולי 2011 גבי חזר למועדון נעוריו אתלטיקו מדריד, ששילם לסרגוסה תמורתו כ-3 מיליון אירו.
הוא הבקיע את שער הבכורה שלו בקדנציה השנייה שלו במדי אתלטיקו ב-4 בדצמבר, בניצחון 1-3 על ראיו ואיקאנו.
במשחק זה כבש גם שער עצמי.
ברוב עונת שיחק גבי לצד מריו סוארס בעמדות הקישור ההגנתי.
בעונה זו סייע גבי לקבוצתו לזכות בליגה האירופית, כאשר שיחק בכל משחקיה בטורניר, החל מהמוקדמות ועד משחק הגמר מול אתלטיק בילבאו.
בתחילת עונת מונה גבי על ידי מאמן הקבוצה דייגו סימאונה לקפטן.
באותה עונה הופיע גבי ב-45 משחקים רשמיים במדי אתלטיקו, כולל גם שבע הופעות במסגרת גביע המלך, בו זכתה אתלטיקו באותה עונה, לאחר ניצחון הרואי 1-2 על יריבתה העירונית, ריאל מדריד.
זאת הייתה הזכייה הראשונה של אתלטיקו בגביע הספרדי מזה 17 שנים, והניצחון הראשון בדרבי של מדריד מזה 14 שנים.
ב-17 במאי 2014, במשחק במחזור האחרון של הליגה הספרדית, מול ברצלונה, בקאמפ נואו, בעט גבי בעיטת קרן, שהגיעה לראשו של דייגו גודין, שכבש את שער השוויון.
המשחק הסתיים בתוצאה 1-1, ובסיומו זכתה אתלטיקו באליפות ראשונה מאז שנת 1996. באותה עונה גם הגיעה אתלטיקו לגמר ליגת האלופות, שם הפסידה 4-1 לריאל מדריד לאחר הארכה.
ב-4 ביולי האריך גבי את חוזהו באתלטיקו, עד שנת 2017.
באוקטובר 2014 הודה גבי כי היה שותף במכירת משחק בתקופה בה שיחק בריאל סרגוסה, בו ניצחה סרגוסה 1-2 את לבאנטה ב-21 במאי 2011, במחזור האחרון של עונת , כאשר גבי הבקיע צמד.
ניצחון זה הציל את סרגוסה מירידת ליגה.
להגנתו, טען גבי כי "עשה מה שהמועדון ביקש".
ב-2 ביולי 2018 חתם גבי באל-סאד הקטרית לשלוש שנים.
לאחר שנתיים שוחרר מחוזהו בקבוצה ופרש ממשחק פעיל.
גַּבִּי בֵּן זָנוֹ (נולד ב-11 ביולי 1943) הוא אמן ישראלי שהחל ליצור בשנות ה-70 של המאה העשרים.
הנושאים הבולטים ביצירתו מתחילים בצורות גאומטריות מופשטות המאופיינות במינימליזם צורני, עבור דרך ייצוגי הגוף האנושי במגוון הופעותיו; החל בעירום נשי, גולגולות אדם כאלגוריות לוואניטאס וממנטו מורי, ובין אם אלה סצנות אהבה אירוטיות.
חלק ניכר של יצירתו המאוחרת של בן זנו עוסק בסוג טבע דומם ומתמקד בעיקר בפרחים.
יצירתו של בן זנו מייצגת את המרחב המטאפיזי בין אהבה למוות ואת המתח האקזיסטנציאלי בין שכל לרגש בין תשוקה ליופי, בין הרציונלי לכאוטי.
גבי בן זנו נולד במקנס שמרוקו ב-1943. אביו אברהם היה חייט, ועסק בתפירת חליפות לקציני הלגיון הצרפתי.
אמו רחל הייתה תופרת עילית.
בן זנו עלה לישראל יחד עם משפחתו בשנת 1955 והוא נער בן עשר וחצי.
המשפחה שוכנה במעברת חרובית לקראת הכנה להתיישבות בחבל לכיש.
לאחר מכן עברה המשפחה למעברת עקיר שליד רחובות, כיום קריית עקרון.
ב-1958 עברה המשפחה לפתח תקווה.
החשיפה הראשונה של בן זנו לציור הייתה כנער בן 13, כאשר פגש באקראי את הצייר צבי שור אשר ניסה לתפוס נקודת מבט לציור הצריפים ועצי האקליפטוס שליד בית הוריו של בן זנו.
לימים הסתבר שזה היה מפגש גורלי שקבע את המשך דרכו כצייר.
צבי שור הזמין אותו להצטרף לחוג הציור שלימד בפתח תקווה.
צילום על ידי בן משפחה, שמראה את בן זנו כנער הצעיר יושב ומצייר ורד על שיח שפרח בגינת הוריו, מתעד את משיכתו לציור עוד בנעוריו, ומבשר כבר על כיוון הזהות האישית והמקצועית שלו בעתיד כאמן.
כבר בנעוריו ביקר בן זנו במוזיאונים ובגלריות, ונחשף לתערוכות בינלאומיות חשובות שהוצגו במוזיאון תל אביב, כגון על האימפרסיוניסטים ועל אמנים כווינסנט ואן גוך ואז'ן דלקרואה.
את לימודי התיכון שלו החל בן זנו בבית הספר המקצועי אורט סינגלובסקי בתל אביב.
לאחר שנתיים עבר לבית הספר הטכני של חיל האוויר בחיפה לשנת הכשרה לחיל האוויר.
בשנים 1964–1966 שירת בן זנו בצבא בתפקיד חשמלאי ומכשירן מטוסים בבסיס חצור של חיל האוויר.
במקביל לשירותו הצבאי למד שנה ציור בבית הספר לציור של אריה מרגושילסקי בתל אביב, שלימים הפך לבית ספר קלישר לאמנות.
שם התוודע למורה לתולדות האמנות, פרופ' גילה בלס.
לאחר שירותו בצה"ל החל בן זנו בלימודי אמנות במכון אבני לאמנות בתל אביב, אותם סיים ב-1969. הוא פגש שם את אמנים ישראליים חשובים כמו אבשלום עוקשי, יחזקאל שטרייכמן, משה פרופס, יעקב וקסלר וטוביה בארי - שהיו מוריו.
במכון אבני הוא גם פגש את הציירת חניתה בירנפלד, שאביה אהרון בירנפלד היה מראשוני הצלמים של תל אביב.
המורה שלהם, הצייר יחזקאל שטרייכמן, שימש כשושבין בחתונתם.
חניתה בן ז'נו, שנולדה ברחוב אלנבי בתל אביב להורים יוצאי פולין, בוגרת סמינר בית הכרם ומכון אבני לאמנות תל אביב, שימשה גם כמורה בכירה ומרכזת מגמת אמנות בבית הספר מקיף ו' בבאר שבע, ולימים הייתה שותפה בהקמת "הסטודיו" ברעננה.
לזוג נולדו שתי בנות, עינב והדס, אשר ממשיכות בדרכן את המורשת האמנותית של הוריהן.
בניו יורק הוא נחשף לאמנים האמריקאיים שפעלו אז בסצנת האמנות הניו יורקית, בהם רוברט ראושנברג, רוברט מוריס, נאם ג'ון פייק, ג'ניפר ברטלט, בוב ויטמן, ויטו אקונצ'י, לס לוין ואחרים.
הוא נשאב לפעילות האמנותית בסצנת הסוהו והמוזאונים, והתוודע לגלריות הסוהו, גלריית הקיטשן, ולחלל 1PS - סצנה תרבותית תוססת אשר הצמיחה את אמנות הווידאו, את אמנות ההפנינג, ואת האמנות המינימליסטית.
בגיל 34 החליט בן זנו להקדיש את חייו לעיסוק באמנות.
בשנות השבעים, עם חזרתו לארץ, היה בן זנו אמן מינימליסטי שהציג עבודות מופשטות, מתמטיות, מוגדרות.
הוא הציג אז בין היתר כמה תערוכות יחיד, בהן: עבודות בכתום, במוזיאון חיפה.
אישה / גוף ברזל / שמן בגלריה הורס ריכטר, ועבודות רישום ברזל בגלריה העירונית בית יד לבנים ברעננה.
ביצירתו הבשלה והמאוחרת יותר הושפע בן זנו מצד אחד מן האקספרסיביות העזה של ואן גוך, סוטין ופולוק, ומצד שני מן המינימליזם הקונספטואלי והגאומטרי (אשר שטף את התקופה באותה עת), וכן מן המדיטטיביות של אמנים מופשטים של שדות צבע כמו מארק רותקו.
תפקידים אקדמיים וציבוריים בשדה האמנות בארץ
במקביל ליצירתו האמנותית שימש בן זנו כיזם וכמנהל במגוון תפקידים אקדמיים וציבוריים בשדה האמנות בארץ.
ביניהם; הוראת ציור במכון אבני, הקמת המרכז לאמנות חזותית בבאר שבע (1977- 1980).
הוא שימש כמרצה וחבר סגל בכיר במרכז לחינוך טכנולוגי בחולון (1979-2008), וכן כראש המחלקה לעיצוב במרכז הטכנולוגי בחולון, (1993-94), וכמייסד המסלול לעיצוב ואמנות ללימודי תואר ראשון.
בשנים 1971–1978 בן זנו משמש כמרצה לציור במכון אבני לאמנות בתל אביב שבו למד, ומצטרף לסגל המורים הוותיקים שלו ביניהם: הציירים וקסלר עוקשי ושטרייכמן שעדיין לימדו בסגל המכון.
בשנת 1976 הוזמן בן זנו להקים מחדש את המרכז לאמנות חזותית באר שבע, שאותו ניהל עד 1980. המרכז, אשר היווה אבן שואבת לישובי הדרום וההתיישבות העובדת, כלל סדנאות ציור, הדפס, צילום, פיסול, וסדנת קרמיקה בניהולה של יוכבד מרקס.
במרכז הוקמה גם סדנה לעשיית נייר בראשותה של האמנית ג'ויס שמידט ובעזרת תורמים וחלוצי עשיית הנייר המתחדשת בעולם ההדפס והאמנות.
הפעילות כללה סדנאות בינלאומיות לעשיית נייר עם ניסיון להפיק נייר מצמחי המדבר מתנן.
בעקבות השהות המרתקת בניו יורק, והשפעת הסקול אוף ויז'ואל ארט - שבו הקצו חלל לגלריה שהציגה תערוכות אמנות חשובות בהשתתפות מיטב אמני ניו יורק - העתיק בן זנו את התפיסה למרכז החדש לאמנות בבאר שבע.
חלל מרכזי ויפהפה הוקצה לשמש כגלריה להצגת תערוכות.
זה היה המקום היחידי באזור הנגב שאפשר היה לראות בו תערוכות אמנות.
המרכז פעל בשיתוף עם נספחות התרבות ארצות הברית בישראל, והמכון הצרפתי אשר סייע להקמת סינמטק מקומי לסרטים צרפתיים.
אחד השיאים באירועי התרבות של המרכז היה תערוכתה של לואיס נוולסון שנדדה בארץ במוזיאונים וביקורו של ג'יימס רוזנקוויסט, מהשורה הראשונה של אמני הפופ אמריקאי.
בין האירועים המרגשים בתולדות המרכז זכור ביקורו ההיסטורי של אנואר סאדאת נשיא מצרים שביקר בנובמבר 1977 בישראל.
במהלך 3 ימי הביקור הגיע נשיא מצרים גם לבאר שבע בירת הנגב, כאורחו של ראש העיר אליהו נאווי.
לכבוד בואו יזם גבי בן זנו בד ציור גדול מעוטר במסגרת אוריינטלית מוזהבת שעליו נכתבה ברכת העיר באר שבע לביקור הנשיא סאדאת, על ידי אמן מומחה בכתב קליגרפי מצרי ובשפות עברית ואנגלית.
הנשיא סאדאת, שהתרגש מהמחווה היפה, כתב במרקר קליגרפי ברכה גדולה וחתם את שמו על בד הציור הענק.
אחריו חתמו על הבד כל המכובדים שנכחו בלשכת ראש העיר.
היצירה ההיסטורית, הנושאת את ברכותיהם וחתימותיהם של כל הנציגים הממלכתיים מישראל, מצרים וארצות הברית, מצויה בחלל מועצת העיר באר שבע.
בהשראת היצירה המשותפת הזאת, הופקה סדרת הדפס משי לציון האירוע ההיסטורי המרגש.
בשנת 1978 הוזמן בן זנו על ידי פרופ גילה בלס להצטרף לסגל בית הספר לעיצוב במכון הטכנולוגי חולון, והיה ממובילי לימודי האמנות, כחלק בסיסי בלימודי העיצוב של המכון.
פעילותו כללה פיתוח סדנאות וגיוס מרצים.
בשנת 2003 מונה למנהל המחלקה לעיצוב, בשיתוף עם פרופ' דוד מועלם מרון, נשיא המכון.
בן זנו ייסד את המסלול החדש לעיצוב ואמנות – ללימודי תואר ראשון, כניסיון לגשר וליצור סינתזה בין התחומים עיצוב ואמנות.
ניסיון זה גרר התנגדות חריפה בקרב המעצבים בסגל בית הספר לעיצוב ומחוצה לו.
בתום שלושה מחזורי בוגרים, המסלול לא אושר על ידי המועצה להשכלה הגבוהה.
ייסוד וניהול בית הספר "הסטודיו" – המכללה ללימודי אמנות ברעננה
בתקופת השיא למדו בבית הספר כ-350 תלמידים ולימדו בו כ-17 אמנים אשר שימשו כמורים ואנשי צוות.
"הסטודיו", שהיה בית הספר החלוצי הראשון לאמנות בעיר רעננה ובאזור, חלש על כל אירועי האמנות בעיר.
במקביל להוראת מקצועות הציור, הצילום, הפיסול והצורפות, בן זנו יזם הקמת גלריה לאמנות, בתוך בית הספר.
הגלריה, הייתה בשנותיה הראשונות הגלריה היחידה באזור השרון.
בצד עבודות של מורי "הסטודיו" ותערוכות ובהן יצירות של התלמידים בוגרים הסטודיו, הוצגו בגלריה גם אמנים מובילים כמו מיכאל גרובמן, יגאל תומרקין, יחיאל שמי, משה קופפרמן, לאה ניקל, נעמי סמילנסקי, בועז טל, ז'אק ז'אנו, אברהם אילת.
בשנת 1990 נבחר בן זנו לכהן בתפקיד חבר במועצת העיר רעננה.
במסגרת זאת הפיק מטעם העירייה אחת לשנתיים בקיץ (בשנים: 1991, 1993, 1995, 1998) את אירועי פיסול חוץ " פיסול ביער הקטן" בחורשת האקליפטוסים בפאתי העיר.
במהלך 4 אירועי פיסול דו-שנתיים אלה, שלוו בקטלוגים, הוצבו ברחבי העיר ובפארק רעננה כ-60 עבודות.
באחד האירועים האלה קיבל הפרויקט לשימושו את כל לוחות המודעות ברחוב הראשי של רעננה, שעליהם הוצגו הדפסי ענק של יצירות אמנות מוגדלות של אמנים ישראליים ובינלאומיים כגון: אדוארדו צ'ילידה, ג'ורג' אימנדולפ, איליה קאבקוב, בנטה סאטרינג, בועז טל.
בן זנו חינך והעמיד דור של ציירים ואמנים במהלך כ-30 שנה ב"סטודיו" ברעננה ובמכון לחינוך טכנולוגי בחולון, שבהן ניהל ולימד ציור ואמנות.
הקמת גלריית גבי בן זנו בנווה צדק בתל אביב
בשנים 2011–2013, לאחר סגירת הסטודיו ברעננה ופרישתו מההוראה במרכז הטכנולוגי בחולון, העביר בן זנו את עיקר פעילותו לגלריה שפתח בשכונת נווה צדק בתל אביב.
הגלריה מוקמה בחלל מרווח ואותנטי של כ-90 מ"ר אשר שימש בעבר כגלריה/סטודיו לתכשיטיה של בתו עינב בן זנו לורה ולבעלה רישארד לורה המומחה לאמנות הדפס עתיק.
הגלריה שימשה כסטודיו של האמן ובמקביל כחלל להצגת עבודותיו של בן זנו לקהל הרחב.
במהלך פעילות הגלריה, היא אירחה גם שלוש תערוכות של אמנים אחרים.
התערוכה, "פרדס" של לורנס מרגי רפופורט, בוגרת הסטודיו רעננה, שאצרה ד"ר נאוה סביליה שדה, התערוכה הקבוצתית "פרחים".
וכן – התערוכה "ציורי ילדים" תערוכת יחיד של האמנית חניתה בן זנו, אשר כאם צעירה נהגה לצייר עבור בנותיה, ולימים גם לנכדיה.
במהלך השנים צברה אוסף עבודות לילדים שתורגמו להדפסי ג'קלי על בד.
בשנת 2014, החליט בן זנו להתרחק מהמולת העיר הגדולה והחשיפה היומיומית לקהל הרחב, לחזור לסטודיו שלו ברעננה.
הוצאה לאור של ספרי אמנות, ופרסום ראיונות עם אמנים
בתקופת פעילות "הסטודיו", יזם גבי בן זנו את ההוצאה לאור של סדרת ספרוני אמן בתמיכת מנהל התרבות.
בין האמנים שהופיעו בספרונים הצבעוניים נמנו: יגאל תומרקין, לאה ניקל, בועז טל, ביאנקה אשל גרשוני, ורד קמינסקי, דוד פיין, דוד פאר, חניתה בן זנו, גבי בן זנו, דוד טרטקובר, אבנר כץ, אלי קופלוביץ, דוד גרשטיין, אלי אברהמי, פסי גירש, ג'ון בייל מיכה בר-עם, ומרגלית מנור.
יצירתו של גבי בן זנו
כאמן התמודד בן זנו עם האמירה על "מותו של הציור", שצמחה במחצית השנייה של המאה העשרים, עם פריחתם של האמנות הקונצפטואלית, וזרם האמנות המושגית, שערערו על תקיפותם של נושאי הציור הקלאסיים בז'אנרים כגון עירום או טבע דומם, ושל סגנון הציור פיגורטיבי.
יצירתו מחזירה לציור הפיגורטיבי את מקומו המרכזי ואת חשיבותו בתולדות האמנות.
בין אם זה ברישום המפוסל שלו, או בפיסול שטוח, ובין אם זה בציורי השמן עמוסי צבע.
חלק מעבודות הציור הפיגורטיבי שלו מנסות לחרוג ממיגבלות הדו-מימד של מישור הציור, והופכות לרישום מפוסל, או לפיסול מצויר.
בין עבודותיו ישנה התייחסות לאמנים שהתמודדו עם נושא התנועה, הקו והחלל, כגון אדגר דגא, בתערוכתו פסלי הרקדניות של דגא ברישום פחם על קירות הגלריה לשלום בקיבוץ גבעת חביבה, הסדנא לאמנות ביבנה.
סגנון יצירתו, המתפרש על פני מגוון זרמים בתולדות האמנות, נע בין הרישום המצומצם, המדיטיטיבי ולעיתים גאומטרי, ועד לציור אקספרסיבי חושני מתפרץ, נוטף צבע ומלא רגש בשמן על בד.
בן זנו הציג גם מיצבים, והעביר את הרישום הפיגורטיבי שלו מן הנייר אל רישום מפוסל במתכות שונות החל בברזל, וכלה בפליז מצופה זהב.
טכניקות העבודה של בן זנו מגוונות והוא יוצר כאמן ציור, רישום, הדפס, פיסול שטוח, קולנוע נסיוני, ומיצב.
ביצירתו עושה בן זנו שימוש בקשת רחבה של חומרים.
החל ברישום של עיפרון על נייר, ציור של צבע שמן על בד, דרך שימוש בצבעים תעשייתיים על אריזות קרטון משומשות שהושטחו, עבור דרך תגזירי לבד, הדפסי תחריט, מוטות ברזל מכופפים, חומרים מתכלים כגון עץ, וכלה במתכות מעודנות כגון חוטי פליז מצופים בזהב.
עבודתו של בן זנו מאופיינת במתח בין הסגנון האקספרסיבי-דרמטי שמתבטא בהטחות צבע עזות, לבין מינימליזם מאופק ועידון מדיטטיבי כמעט זני, ברישומים דלי קווים אך מלאי הבעה ורגש.
בשנת 1972 זכה בן זנו במדליית הכסף בפסטיבל הסרטים בוונציה על סרטו הקצר צורה וקו, סרטון הנפשה של התרחשות קינטית.
גודל יצירותיו המפוסלות בברזל יכול להתפרש על פני קירות הגלריה, או להצטמצם למידות של פסלים זעירים שיכולים לשמש גם כתכשיט מצופה זהב.
אחד מרישומי הראש של בן זנו הוגדל לפסל עשוי קורות של פיגומי עץ בגובה כ-6–7 מטר.
הפסל הארעי הוצב ברחבת בית יד לבנים ברעננה.
בשנת 1985 הוצב פסל אחר שלו העשוי מחומרים מתכלים בבסיס חיל האוויר בחצור.
בין האוצרים של תערוכותיו והכותבים על יצירותיו נמנים: רחל זמר מנהלת ואוצרת מוזאון עוקשי לאמנות בעכו, ד"ר נאוה סביליה שדה, ד"ר דורית קדר, קובי כרמי ורוני סתר.
האוצרת המוערכת נעמי אביב שזכתה בפרס משרד התרבות לאוצר לשנת 2011, שכתבה מאמרים פרשניים וטקסטים ביקורתיים מאירי עיניים על יצירתו ותערוכותיו, אצרה את תערוכתו "פראי בלב" בבית האמנים בתל אביב.
יצירותיו של בן זנו נמצאות באוספים של המוזאונים החשובים בארץ כגון: מוזיאון ישראל, מוזיאון תל אביב לאמנות, מוזיאון חיפה לאמנות, וכן באוסף L.A.
עבודותיו הוצגו בתערוכות במוזאונים החשובים בארץ ויצירותיו ייצגו את ישראל בתערוכות ובגלריות בעולם.
1958-1960 - למד כנער אצל הצייר צבי שור בפתח תקווה
1964 - שנת לימודים בבית הספר לציור אריה מרגושילסקי בתל אביב
1965-1968 - בוגר מכון אבני ללימודי אמנות בתל אביב.
1975-1976 - התמחות בסקול אוף ויזואל ארטס ניו יורק S.V.A – School of Visual Arts, NY
1975-1976 - התמחות במכון פראט ניו יורק Pratt Institute, NY במסגרת מלגת לימודים בניו יורק לאמנים /מורים, שקיבל מקרן התרבות אמריקה-ישראל והמועצה הישראלית לתרבות ואמנות.
1972 - מדליית הכסף בפסטיבל הסרטים בוונציה על סרטו הקצר צורה וקו (סרטון הנפשה של התרחשות קינטית).
1975-1976 - מלגת לימודים בניו יורק מקרן התרבות אמריקה-ישראל והמועצה הישראלית לתרבות ואמנות.
השתתפות בתערוכות מוזאליות ואירועים מיוחדים
1978 מתקשרים עם קדישמן, מוזאון ישראל.
מוזיאון תל אביב, אוצר מרק שפס
מוזיאון לאמנות חדשה חיפה, אוצרים יהודית שנדר, גבריאל תדמור, יוהנה ניקולאו.
1985 הגורם הרציונלי באמנות ישראלית, מוזיאון לאמנות חדשה חיפה, אוצר ראובן ברמן קדים
1987 ציטוטים, מוזיאון רמת גן, אוצר סורין הלר
1990 המוזיאון כאספן, מוזיאון תל אביב, אוצר מרק שפס.
זכה במדליית כסף בקטגוריית סרטים ניסיוניים בפסטיבל ונציה לקולנוע.
1973 - תערוכת אמנים ישראליים, אוחנה גאלרי, לונדון, אנגליה.
1974 – אמנים ישראליים, בית האמנים, וינה, אוסטריה.
1975 – מועדון ההדפס הבינלאומי, פילדלפיה, ארצות הברית.
1976 - תערוכת אמנים צעירים מהסוהו, גלריה אוקשן 393, ניו יורק, ארצות הברית.
1976 – הביאנלה הבינלאומית לגרפיקה.
1978 - 30 לישראל, בהשתתפות 10 אמנים ישראלים, לתערוכה ניידת באוניברסיטאות בארצות הברית.
1978 - 30 לישראל, בהשתתפות 10 אמנים ישראלים, בארצות דרום אמריקה.
1978 – ארבעה אמנים ישראלים, גאלרי אילן, פריז, צרפת.
1979 - הביאנלה הבינלאומית להדפס אומנותי, לובליאנה, יוגוסלביה.
1980 - עולם ההדפס III, המוזאון לאמנות מודרנית, סן פרנסיסקו, ארצות הברית.
תערוכה נבחרת בינלאומית שהוצגה ב-18 מוזאונים ברחבי ארצות הברית.
1980 - המפגש הבינלאומי לאמנות '80. המוזיאון העירוני לאמנות, קיוטו, יפן
1998 - אמנים קונסטרוקטיביסטים, גלריה טרטיאקוב.
מוסקבה-– אוסף קנדה ויעקב בר גרא
1968 – תערוכה זוגית עם חניתה בן זנו, מוזאון יד לבנים פתח תקווה,
1970 - גלריה צמרינסקי, תל אביב
1972 – המוזאון העירוני רמת גן
1973 - כן אוונגארד, לא אוונגארד, סטודיו 17, תל אביב
תערוכה ניידת על ידי משרד החינוך והתרבות
1975 - תערוכת רישום שחור לבן.
1978 - הביאנלה לאמנים צעירים, המוזאון לאמנות חדישה חיפה.
2012 - יריד צבע טרי, תל אביב, גלריה חוה גל און
2014 - וריאציות על ריקוד, הסדנה לאמנות ביבנה, אוצרת אירית לוין.
גַּבִּי הוא מונח באנטומיה המתאר את צידו העליון של יצור ההולך, עף, שוחה או זוחל בצורה אופקית, או הצד האחורי (גבי) ביצורים ההולכים זקוף כמו בני אדם.
המונח גבי מתייחס גם למבנים אנטומיים המופנים בכיוון הגב או צומחים ממנו כגון גב הכנף או זיפים גביים בהתאמה.
באנטומיה צידו האחר של היצור נקרא גחוני למשל זיפיים גחוניים.
אצל בני אדם המונח גבי בדרך כלל נרדף למילה אחורי, למשל הלב הוא גבי לעצם החזה ועמוד השדרה גבי ללב.
קיימים גם כמה יוצאי דופן למשל גב כף היד, גב כף הרגל וגב הלשון (צידה העליון) שאינם אחוריים.
כמו כן, כאשר מתייחסים לאזורים בחלקים העליונים של המוח, המונח גבי מתייחס לצד העליון של המוח והמונח גחוני מתייחס לצידו התחתון.
אצל כל בעלי החוליות החלק הגבי מכיל את עמוד השדרה.
בעברית המונח גב dorsum וגב במשמעות back הומונימיות לכן יכולות לבלבל, במיוחד בזמן תיאור מורפולוגי, לכן במקרים רבים מעדיפים כותבים בעברית להשתמש בתעתיק דורסום (dorsum) או דורסלי (dorsal).
גבריאל (גבי) ברון (נולד ב-18 בדצמבר 1942) הוא עיתונאי, שהיה בשנים 1969–2003 חבר מערכת "ידיעות אחרונות".
גבי ברון נולד ב-1942 בתל אביב.
למד בבתי הספר "הכרמל" (יסודי, כיום - "גבריאלי") ובתיכון עירוני ה'.
שרת שירות חובה בצה"ל בחיל הקשר, ושירות מילואים בחיל השריון, באגף המודיעין וביחידת דובר צה"ל (בהתנדבות עד גיל 58).
באוגוסט 1963 נישא להרצליה לבית ברוך (נפטרה ב-13 באוקטובר 2021), ולזוג בת יחידה.
את עיסוקו העיתונאי החל בכתב בעיתון הסטודנטים של האוניברסיטה העברית, "פי האתון", ובחודש ינואר 1969 התקבל עבודה ככתב לענייני משטרה במערכת "ידיעות אחרונות" בירושלים.
במקביל כיהן ככתב ב"קול ישראל" בשנים 1971–1972, כאחד מראשוני כתבי "גלגלי צה"ל" (משבצת שידור מצב התנועה בדרכים ששודרה בימי ראשון ושישי והפכה לערוץ שידור שני קבוע של גלי צה"ל - גלגלצ), ובמשך 17 שנים ככתב סוכנות הידיעות הגרמנית בירושלים.
במהלך שנות עבודתו עסק עשר שנים בתחום כיסוי המשטרה, בתי המשפט, שטחי יהודה ושומרון, ועוד.
בהמשך, עסק בכיסוי משרד התיירות, משרד האנרגיה והתשתיות, עיריית ירושלים, משרד מבקר המדינה, ופעילות נשיא המדינה.
בעשור האחרון לעבודתו כעיתונאי (1993–2003) שימש הכתב הפרלמנטרי של "ידיעות אחרונות".
אחרי פרישתו מ"ידיעות אחרונות" פעל במשך 7 שנים בכתיבת כתבות עבור הקרן הקיימת לישראל.
מאז טבח שבעה באוקטובר מתנדב בקביעות בתחום התקשורת במטה משפחות החטופים והנעדרים בתל אביב.
גבי (נולד ב-10 בדצמבר 2005; מכונה בשפה התאית בון-צ'וי) הוא הפיל הראשון שנולד בישראל באמצעות הזרעה מלאכותית, והפיל השמיני בעולם שנולד בדרך זו.
לידתו, שארכה כ-6 שעות והייתה תחת פיקוח של וטרינרים, נצפתה באינטרנט על ידי כ-350,000 אנשים מכ-108 מדינות ברחבי העולם באמצעות אתר האינטרנט של גן החיות התנ"כי בירושלים, שבו נולד גבי.
המתחם של הפיל האסייתי בגן החיות נבנה בשנת 1993 בסיוע של ראש עיריית ירושלים טדי קולק מכספי הקרן לירושלים, אשר גייסה כספים להביא פילות אסייתיות מתאילנד בעלות של 50,000 דולר לפילה.
גן החיות התנכ"י השיג את הפיל הזכר הראשון בספטמבר 2001 מהספארי ברמת גן בהיותו בן 5 שנים.
הפיל הזכר נקרא "טדי" ואחת הפילות נקראת "תמר" לכבוד ראש העירייה ואשתו.
ניסיונות הרבייה בין טדי לפילות לא הצליחו לייצר לידה טבעית.
לאחר שנים של מחקרים שנעשו על ידי ארגונים שונים לבקשת הגן, ד"ר גבי אשכר - הווטרינר הראשי של גן החיות יזם פרויקט הזרעה מלאכותית לפילים.
הפילה תמר נבחרה עבור הפרויקט ומחזור הרבייה שלה היה תחת פיקוח הדוק.
כאשר העיתוי היה מתאים, הוחדר לגופה זרע שהתקבל מפיל זכר בפארק חיות הבר וויפסנד בדפורדשייר, אנגליה לאחר שהוטס משם לישראל כשהוא עטוף בקרח יבש.
ההריון הושג לאחר ארבעה ניסיונות שארכו למעלה משנתיים.
הפרויקט בוצע בשיתוף עם צוות ממכון ניהול רבייה בגן החיות הביולוגי של ברלין.
ההריון הראשון של תמר אשר התרחש בהיותה בת 20 נחשב להריון בעל סיכון גבוה, שכן פילים בדרך כלל נכנסים להריון בגילאי 12 ו-15. לאורך כל תקופת ההריון שנמשכה 21 חודשים, נלקחו עשרות צילומי אולטרה סאונד של הוולד, וחלקם פורסמו באתר האינטרנט של גן החיות כדי לעורר מודעות ציבורית.
רופאים במחלקה ליולדות וגינקולוגיה במרכז הרפואי הדסה ניתחו את דגימות הדם של תמר על מנת לפקח על ההריון ולחזות את סוף התהליך.
הלידה של הפילון נצפתה על ידי למעלה מ-350,000 צופים ב-108 מדינות באמצעות אתר האינטרנט של הגן.
תהליך הלידה ארך כ-8 שעות ולקראת הסוף תמר כבר התקשתה להוציא את הוולד החוצה.
לאחר התייעצות בין הווטרינרים לגינקולוג, נתנו לתמר זריקת סידן, ולאחר עיסוי הגוף קשרו לה דברים כבדים על הרגליים כדי לזרז את הלידה.
שעתיים לאחר מכן נולד הפילון גבי.
מלבד שני הווטרינרים לקחו חלק בתהליך הלידה גם 5 מטפלים.
הפילון, ששקל כ-90 ק"ג בשעת הלידה, נולד בשבת ב-10 בדצמבר 2005 בסביבות השעה 4 לפנות בוקר.
החששות שתמר שגדלה בשבי לא תטפל בפילון התבררו כחסרי בסיס.
מיד לאחר הלידה הווטרינרים עטפו את הפילון במגבות כדי לחממו, ולאחר מכן העבירו אותו לאמו, שטיפלה בו.
הפילון נקרא "גבי" לזכרו של וטרינר הגן ד"ר גבי אשכר אשר נהרג בתאונת דרכים בשנת 2004. העיתונאי חיים לוינסון מ"ידיעות אחרונות" חשף את השם קודם ללידה.
הפילון גבי הפך מיד ללהיט בקרב מבקרי הגן, וטבעו השובב והאנרגטי הפך אותו לאחד ממוקדי המשיכה העיקריים של הגן.
הוא תמיד היה בתנועה והקשה על שומריו, ולעיתים קרובות היה פעיל בעוד ששאר הפילים נחו.
ב-15 בדצמבר 2006, גן החיות חגג את יום הולדתו הראשון של גבי עם בלונים ומתנות שניתנו למבקרים ועוגת יום הולדת במשקל 100 ק"ג שהוכנה לגבי על ידי שפים מקצועיים בבית הספר תדמור לניהול מלונות.
גבי גר במתחם הפילים בגן החיות עם אמו תמר ושלושה פילים נוספים במשך כמעט 5 שנים.
במהלך שנת 2010, גבי הפך בהדרגה לאגרסיבי ואנטי חברתי - התנהגות טיפוסית עבור זכרים מתבגרים.
הנהלת גן החיות החליטה לשלוח אותו לגן החיות בגזיאנטפ שבטורקיה על מנת לסייע להם להקים אוכלוסיית פילים אסייתים.
במשך מספר חודשים לפני המעבר, אימנו את גבי להיכנס ולשהות בתוך כלוב מיוחד שנבנה לצורך המסע באונייה מישראל לטורקיה.
ביום ראשון 3 באוקטובר 2010, גבי נשלח על גבי משאית לנמל חיפה שם הצטרפו אליו שני פילים אסייתים אחרים, היפופוטם, זברות, ניאלות ולמורים מהספארי ברמת גן.
ב-4 באוקטובר, הקבוצה כולה נשלחה לטורקיה והגיעה לשם למחרת, ומהנמל נשלחה לגזיאנטפ במשאיות.
גבי ושני הפילים האסייתים האחרים הם הפילים הראשונים שהגיעו לגן החיות גזיאנטפ.
גבי קיבל את הכינוי הטורקי בון-צ'וי.
בשנת 2007, בגן החיות התנ"כי הפיל טדי הצליח להפרות בדרך טבעית פילה אחרת בשם אביגיל.
ביולי 2009 הפילה אביגיל בהיותה בת 32, ומתה יחד עם העובר שבבטנה בשל סיבוכים בלידה.
גבורות ה' הוא ספר שכתב המהר"ל מפראג, שהודפס לראשונה בחייו בשנת ה'שמ"ב (1582), העוסק בשעבוד מצרים וביציאת מצרים.
המהר"ל, בהקדמתו השלישית לספר, מבאר על פי הגמרא שדורשת את המילה גבורה בפסוק , על יציאת מצרים.
ביאור בחינת גבורה ביציאת מצרים, היא שגבורה היא עליית האחד ונפילת השני, וזה מה שהיה במצרים (שנתגברו ישראל על מצרים, ומצרים ירדו (אך לא נאבדו).
ועל כן המהר"ל מסיים שלכל הדעות ראוי שיציאת מצרים תיקרא "גבורות ה'".
הספר מכיל שלוש הקדמות: עניין הנבואה, עניין הניסים, ועניין הגבורה, שהם השער להבנת תוכן הספר.
גוף הספר מקיף את ענייני פסח ויציאת מצרים: סיפור יציאת מצרים והשעבוד במצרים.
וכן האירועים על סדר המקרא; ברית בין הבתרים, מכירת יוסף, הירידה למצרים, הפריה והרבייה במצרים, המלך החדש, גזירת היילודים, לידת משה רבנו והצלתו, בריחתו למדיין, נישואיו לציפורה, הסנה, התנבאותו, עשר המכות, קרבן פסח וברית מילה.
גבורות ה' - עם פירושים והערות מהרב יהושע דוד הרטמן, שני כרכים, מכון ירושלים, תשע"ז.
גבורות השם השלם, עם הגדה של פסח, מכון האבות, קריית ארבע-חברון, תשע"ה-2015
גבורות השם השלם, ספרי מהר"ל, המכון להוצאת ספרי המהר"ל-הוצאת תפארת, תשע"ה-2015
גבי דוראן: בייביסיטר לחייזרים היא סדרת טלוויזיה אמריקאית מסוגת מדע בדיוני וקומדיה, המבוססת על רומן בעל אותו שם מאת אליז אלן ודריל קונרס.
בסדרה מככבים קיילי קנטרל, מקסוול אסי דונובן, קאלאן פריס, קוקו כריסטו, ואלרי אורטיס וניית'ן לאבג'וי.
הסדרה שודרה לראשונה בארצות הברית בערוץ דיסני ב-11 באוקטובר 2019. בישראל הסדרה שודרה לראשונה בערוץ דיסני ישראל ב-5 בפברואר 2020. העונה השנייה והאחרונה של הסדרה עלתה לשידור במקור ב-4 ביוני 2021, ובישראל ב-18 בנובמבר 2021. הסדרה במלואה זמינה גם בישראל בשירות הסטרימינג דיסני+ מתאריך הגעתו לארץ, 16 ביוני 2022.
הסדרה עוקבת אחר גבי דוראן, ילדה בת 13 עם אמא מוצלחת ואחות חכמה.
יום אחד, גבי מוצאת את הזמן שלה לזרוח כאשר היא מקבלת הצעה לעשות בייביסיטר על קבוצת חייזרים מחופשים לבני אדם, שמסתתרים בכדור הארץ.
במהלך הסדרה רואים כיצד גבי מגנה על זהותם האמיתית של החייזרים, ועוברת הרפתקאות שונות ומצחיקות.
גבי דוראן (קיילי קנטרל) - ילדה בת 13 שעושה בייביסיטר לחייזרים.
וסלי (מקסוול אסי דונובן) - חברה הטוב של גבי.
עוזר לה לשמור בסוד על העבודה שלה.
ג'רמי (קאלאן פריס) - חייזר בו גבי מטפלת.
אוליביה (קוקו כריסטו) - אחותה הקטנה והחכמה של גבי.
דינה (ואלרי אורטיס) - אמא של גבי.
המנהל סוויפט (ניית'ן לאבג'וי) - המנהל של חטיבת הביניים הוונסבורג.
עונהמספר פרקיםתקופת שידור מקורית תקופת שידור בישראל שידור ראשוןשידור אחרוןשידור ראשוןשידור אחרון12011 באוקטובר 201920 במרץ 20205 בפברואר 20208 ביולי 20202204 ביוני 202126 בנובמבר 202118 בנובמבר 20217 באפריל 2022
גבי אביב (נולד ב-8 באוגוסט 1952) הוא איש חינוך וקצין צה"ל בדימוס בדרגת אלוף-משנה.
שימש המפקד הראשון של חטיבת אפרים.
בן בכור לפנחס, מורה במקצועו ולסוליקה, עקרת בית.
באוקטובר 1957, עלה אביב עם משפחתו לארץ למעברת דורה בנתניה, ומשם עברה המשפחה למגדל העמק.
עבר את הגיבוש ליחידות החטיבתיות והתקבל לפלחה"ן צנחנים.
עבר מסלול לוחם וקורס קציני חי"ר.
במלחמת יום הכיפורים לחם בחזית הצפון ברמת הגולן.
לאחר מספר תפקידים שירת כמפקד פלוגה בנח"ל.
בשנים 1977-8 שימש מפקד מחזור ג' בהיאחזות נחל צלמון.
בשנת 1978 שימש סגן מפקד פלוגה ומפקד מחזור בבה"ד 1. בעת פרוץ מלחמת לבנון הראשונה, שימש כמפקד גדוד חי"ר בגזרה המערבית בלבנון.
בהמשך היה סגן מפקד חטיבה 228. לאחר מכן מונה למפקד מרחב יהודה (גזרת יהודה וגוש עציון), שהפך לאחר מכן לחטיבת יהודה.
בתפקיד זה שימש בזמן האינתיפאדה הראשונה.
בשנת 1988 מונה למפקד הראשון של חטיבת אפרים שזה עתה הוקמה.
מפקדת החטיבה הוקמה בתוך העיר טול כרם במבנה המשטרה הבריטי מסוג טגארט.
בהמשך שימש כסגן ורמ"ט אוגדת איו"ש.
לאחר מכן היה סגן מפקד אוגדה 85 עד לפרישתו מצה"ל בשנת 1994.
אביב משרת במילואים בפיקוד צפון.
עם סיום שירותו הצבאי, התמודד אביב על תפקיד ראש עיריית טבריה.
לאורך השנים הפך אביב למרצה במספר מוסדות אקדמאיים, לרבות, מכללת אוהלו, אוניברסיטת חיפה ואוניברסיטת American Jewish בלוס אנג'לס, שם חי בין השנים 2005–2011. אביב הוא בעל תואר שני בהיסטוריה ובארכאולוגיה ימית ובעל הסמכה כמדריך טיולים ומורה דרך.
עד היום הוא משמש מחנך ומורה להיסטוריה ואזרחות.
ב-2020 סיים אביב כבוגר תואר L.L.B במשפטים ומשמש כיום כעורך דין.
אביב נשוי לגלי, מנהלת בית ספר, ואב לחמישה.
גבי בארט היא זמרת-יוצרת אמריקאית.
היא סיימה במקום השלישי בעונה ה-16 בתוכנית "אמריקן איידול".
לאחר התוכנית הוציאה את סינגל "I Hope", שהגיע למקום 16 במצעד בילבורד הוט 100.
בארט היא אחת משמונה ילדים שנולדו לבלייז ופאם בארט.
היא למדה בבית הספר התיכון הקתולי סרה במק'קיספורט, פנסילבניה ובהמשך עברה לבית הספר לאמנת הסייבר של פנסילבניה.
היא החלה לשיר בגיל 9 ועשתה מופעים כבר בגיל 11. בשנת 2014 היא זכתה במסגרת התחרות "Kean Quest".
בגיל 14 עודד אותה אביה לשיר ביחד עם מקהלה, מה שגרם לה לשיר בעיקר שירים מסוגת המוזיקה הנוצרית.
לאחר שבארט השתתפה בתוכנית הטלוויזיה האמריקאית "אמריקן איידול", היא שיתפה פעולה עם כותב השירים והמפיק אלן פוסטר.
השניים כתבו שלושה שירים שנכללו מיני-אלבום הראשון שלה; "Fireflies", "Your Name On It" ו-"Missin' Love".
בשנת 2025 גילמה את איזבלה בסרטו המוזיקלי של הראפר דה ויקנד "Hurry Up Tomorrow" המבוסס על אלבומו השישי "Hurry Up Tomorrow".
ב-5 באוקטובר 2019, בארט התחתנה עם משתתף העונה שלה באיידול, קייד פוהנר.
גבי גאון (נולד ב-1969) הוא ראש המועצה המקומית מזכרת בתיה מאז 2018.
גאון נולד למשפחה דתית-לאומית שעלתה לישראל בשנת 1972. שירת בחטיבת הצנחנים והגיע לדרגת סגן-אלוף ולתפקיד סגן מפקד בה"ד 1 ומבקר פיקוד דרום במיל'.
גאון עצמו עבר להתגורר במזכרת בתיה בשנת 2004. גאון הוא בעל תואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת בר-אילן ותואר במדע המדינה מהאוניברסיטה העברית.
גאון - חבר מרכז ליכוד.
עבד כמנהל ביקורת במשרד מבקר המדינה.
היה בעברו בעל עסק בתחומי הדרכה, ייעוץ ופיתוח מנהיגות ומתנדב פעיל בעמותת "בגלל הרוח" וחבר עמותת "מכון זבוטינסקי".
נבחר למועצת מזכרת בתיה בשנת 2013 כשרשימתו קיבלה כשלושה מושבים.
הוא כיהן כיושב ראש ועדת המכרזים של המועצה עד 2016.
בבחירות שהתקיימו בשנת 2018, התחרה גאון מול ראש המועצה המכהן מאיר דהן.
בבחירות שהתקיימו בשנת 2024, גאון נבחר לכהן קדניציה נוספת, וניצח ברוב של 63.9% (4,281 קולות) לעומת אהוד אביר-לב, שזכה ב-36.1% (2,418) מהקולות.
סיעתו קיבלה כ-4 מושבים ממושבי המועצה.
גבזה (בטורקית: Gebze) היא עיר בנפת קוג'אלי במחוז מרמרה שבצפון-מערב טורקיה.
לפי אומדן רשמי משנת 2023 אוכלוסייתה מנתה 407,436 תושבים והיא העיר המאוכלסת ביותר בנפה.
גבזה משתרעת על פני 423 ק"מ והיא מרוחקת 41 ק"מ צפון-מערבית לבירת הנפה איזמיט ו-47 ק"מ דרום-מזרחית למרכז איסטנבול.
העיר שוכנת על שפת ים מרמרה והיא העיר המערבית ביותר בנפה.
היא גובלת עם הרשויות המקומיות דילובאסי מדרום-מזרח, קרפז ממזרח, דארג'ה וצ'אירובה ממערב ועם הרשויות שילה מצפון, פנדיק וטוזלה השייכות לנפת איסטנבול.
בעיר ממוקם מרכז של חברה Togg שמייצרת מכוניות חשמליות.
גבי (גבריאל) סבג (15 במאי 1933 – 10 ביוני 2013) היה ראש עיריית דימונה הראשון, איש עסקים ופעיל חברתי.
היה סמנכ"ל בקונצרן כור, המייסד והבעלים של חברת כוח האדם "או.אר.אס בע"מ", ופעיל בהעלאת יהודי אתיופיה לישראל.
סבג נולד בעיר מֶקְנֶס, במרוקו, בערב ל"ג בעומר, בשנת 1933, תרצ"ג.
סבג היה בן למשפחה דתית ונצר למשפחת רבנים, בן חמישי מבין 12 ילדים שנולדו להוריו, משה ורבקה סבג.
בסוף שנת 1951 החליט לעלות לישראל באונייה "נגבה", אשר הפליגה ממרסיי, והגיע לישראל בתאריך 10 בינואר 1952. הוא התיישב בקיבוץ עין גב, שם הכיר את שמחה, אשתו.
בסוף שנת 1952 גבי התגייס לצה"ל, ושירת בנח"ל.
לאחר שנת הכשרה בקיבוץ מנרה, ובעקבות הפילוג בתנועה קיבוצית קיבל את הצעתו של יגאל אלון, ובסוף שנת 1953 הצטרף לקיבוץ גינוסר, ונבחר באספת הקיבוץ לשמש כסדרן העבודה.
שמחה וגבי נישאו בקיבוץ גינוסר בתאריך 24 ביוני 1954. בנם הבכור, דורון סבג, נולד שנה לאחר נישואי בני הזוג.
לאחר שנתיים כסדרן עבודה החליט גבי לפרוש מקיבוץ גינוסר, לאחר שנחשף לרעיונו של דוד בן-גוריון להקים את העיר דימונה.
בשנת 1957 גבי החל לעבוד במפעלי ים המלח בסדום.
במהרה הפך ליו"ר ועד העובדים שם.
ב-1965 נבחר סבג לראשות המועצה המקומית, ובשנת 1967 הוא הפך לראש העירייה המכהן הראשון בנגב.
לאחר מלחמת ששת הימים צמחה העיר דימונה, ועם הגיעה לאוכלוסייה של 24 אלף תושבים, הוכרזה כעיר.
בסוף שנת 1969, הוכרז סבג כראש העירייה הראשון של דימונה.
לאחר מכן החליט להיפרד מתפקידו זה ולהמשיך לאתגר הבא.
עם הצטרפותו לקונצרן כור, כסמנכ"ל לכוח אדם, ב"כור מתכת" הקים את חברת כוח האדם "מנכור" ובהמשך כיהן כמנכ"ל "מנכור" ו"קונכור".
בשנת 1980 הפכה "מנכור" לחברה עצמאית, או.אר.אס בע"מ, אליה הצטרף בנו דורון כסמנכ"ל.
בשנת 2006 הקים גבי את רשת "בית גבריאל", לבתי אבות סיעודיים.
גבי נפטר בשנת 2013. הותיר אחריו בן ושתי בנות.
כראש עיריית דימונה סבג לשם לעצמו מטרה לקלוט עליה ובעצם הפך את דימונה לאחת הערים קולטות העלייה החשובות בישראל.
בקיץ של שנת 1974 חבר סבג לרס"ר האגדי, עובדיה חזי, במטרה להעלות את יהודי אתיופיה לישראל.
בסוף שנת 1974 נחת סבג באדיס אבבה, בירת אתיופיה, בשליחות סודית מטעם "המוסד", כנציג חברת כוח אדם בין-לאומית על מנת להשתדל אצל השלטונות האתיופיים להנפיק דרכונים לצעירים אתיופיים, כדי שיוכלו לעלות לישראל, כעובדי "כור".
שבעת הצעירים הראשונים שעלו נקלטו במפעל "מכתשים" בבאר שבע.
מבצעי עלייה חשאיים אלה של יהודי אתיופיה הניחו את התשתית למפעלי עלייה רחבי היקף בשנות ה-80, ששיאם היה ב"מבצע משה" ובמבצע הבא "מבצע שלמה".
סבג היה מהוגי הפרויקט "מחשב לכל ילד" על כך זכה לתעודות הוקרה מראשי המדינה, בהם ראש הממשלה יצחק רבין וראש הממשלה בנימין נתניהו.
בשנת 1999 התארגנה משלחת של אישי ציבור, ביניהם סבג ופרופ' אבישי ברוורמן, אז נשיא אוניברסיטת בן-גוריון לביקור אצל חסן, מלך מרוקו.
הנסיעה המשותפת הולידה הצעה מאת פרופ' ברוורמן להצטרף לחבר הנאמנים של האוניברסיטה, והקמת קרן המלגות לסטודנטים מדימונה, על שם שמחה וגבריאל סבג.
גבריאל סבג, מסעות גבריאל, הוצאת אסיה, תשס"ב–2002
גבריאל סבג, גבריאל עבר, הווה, עתיד, הוצאת טפר, 2012
גבי (גבריאלה) אגיון (3 במרץ 1921 – 27 בספטמבר 2014) הייתה מעצבת אופנה יהודייה-מצרית שהקימה בפריז את מותג האופנה הצרפתי קלואה.
אגיון נולדה באלכסנדריה למשפחה יהודייה, אביה ניהל מפעל לטבק.
בגיל 19 נישאה לריימונד אגיון, וב-1945 עברו בני הזוג להתגורר בפריז.
הם החזיקו בהשקפות סוציאליסטית והיו מעורים בחיי הבוהמה בעיר והתרועעו, בין היתר, עם הסופרים לואי אראגון וטריסטן צארה ועם הצייר פבלו פיקאסו.