tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בראשית האביב הם עוזבים את העץ בשיירה (על כן שמם) ומתגלמים באדמה.
הגולם עובר תקופת דיאפאוזה המסתיימת לרוב בשלהי הקיץ.
תהלוכן האורן (שם מדעי: Thaumetopoea pityocampa), הוא המין הנפוץ והחשוב ביותר בשלושת המינים המצויים בישראל ממשפחת התהלוכניים.
צבע הזחל חום והוא דומה לזחל דובון הקורים שגם טווה קורים, אך לא הולך בשיירה.
נפוץ ברוב הארצות באגן הים התיכון.
בישראל, מצוי בעיקר במרכז הארץ, מן הכרמל עד דימונה וירוחם, וכן במטולה ובצפון הרי נפתלי, אך ממשיך להתפשט.
הזחלים ניזונים במחטים של כל מיני האורן הגדלים בארץ.
לזחלי תהלוכן האורן שערות הגורמות לצריבה במגע.
הזחלים גורמים נזק לעצי האורן בעיקר לעצים הצעירים.
תהלוכן האלה (שם מדעי: Thaumetopoea solitaria) - צבע הזחלים אפור, המטווה נבנה על עצי אלה.
תהלוכן האלון או תהלוכן האוג (שם מדעי: Thaumetopoea processionea).
בערים שונות בישראל הותקן חוק עזר עירוני, המחייב את בעלי הנכסים בהן, שבשטחם יש עצי אורן, להדביר הזחלים של תהלוכן האורן.
תהל"ה היא עמותה המספקת תמיכה להורים ובני משפחה של חברי קהילת הלהט"ב.
עמותת תהל"ה נוסדה בשנת 1992 על ידי יונתן דנילוביץ' ז"ל ודבורה לוז ז"ל כקבוצת תמיכה הדדית של הורים לילדים מהקהילה הגאה.
הקבוצה נהגה להיפגש אחת לחודש בבית האגודה בתל אביב, בהנחיית שרה אבני.
דבורה לוז עמדה בראש העמותה במשך שנים ארוכות.
אחריה נבחרה לתפקיד חנה ארנון ויעל אגמון.
דבורה ביחד עם שרה אבני, כתבו את הספר "אמא יש לי משהו לספר לך" (הוצאת שופרא, 2000) העוסק בנושא ההורות ללהט"ב.
עמותת תהל"ה מנוהלת על ידי ועד מנהל שנבחר מדי שנה על ידי האספה השנתית של חברות וחברי העמותה.
כל החברות והחברים הפעילים בעמותה, לרבות חברות וחברי הוועד, הם מתנדבים.
העמותה מפעילה קבוצות תמיכה להורים בכל רחבי הארץ, קו תמיכה טלפוני, אתר אינטרנט, הרצאות במתכונת "סיפור אישי" וכן מספקת עלוני קשר.
מתנדבי תהל"ה משתתפים מדי שנה במצעדי הגאווה ברחבי הארץ.
בשנת 2009 נבחרה עמותת תהל"ה להוביל את המצעד בירושלים.
העמותה פועלת ליצירת שינוי חברתי בעמדות החברה וביחסה אל הקהילה הלהט"בית ולקידום שוויון זכויות מלא.
בנוסף, פועלת בשיתוף ארגוני קהילה נוספים ומול מוסדות ממשלתיים, לבניית תשתית חוקתית וחברתית לשוויון זכויות.
עם הזמן נוספו קבוצות תמיכה בירושלים ובחיפה, ובהמשך החלו לפעול קבוצות במקומות רבים בארץ.
מגפת הקורונה שפרצה בשנת 2020 תרמה לפתיחת קבוצות תמיכה גם באמצעות זום.
למפגשים מגיעים הורים ובני משפחה, ובמקרים מסוימים גם הילדים עצמם המעוניינים לשתף פעולה עם הוריהם.
קבוצות תמיכה להורים של עמותת תהל"ה פעילות כיום בערים שונות, רובן לאוכלוסיית ההורים הכללית וחלקן לאוכלוסיות ספציפיות כגון: הורים דתיים, הורים של טרנסג'נדרים ואבות לילדים גאים.
חברות תהל"ה מגיעות לדיונים בוועדות הכנסת העוסקות בנושאים שקשורים לרווחה ושוויון זכויות לקהילת הלהט"ב, ונציגות של העמותה משמיעות שם את קולם של ההורים לאנשים להט"ב.
פעילות של תהל"ה מתראיינות לתקשורת ומפיצות את דבר קיומן של קבוצות תמיכה במקומות רבים בישראל, כדי להקל על הורים שמרגישים צורך בתמיכה, למצוא את דרכם לקבוצות במקומות מגוריהם.
תהִלה היא נובלה שנכתבה בידי שמואל יוסף עגנון ויצאה לאור בשנת 1950. הסיפור נמנה עם הסיפורים בקובץ הסיפורים "עד הנה".
תהִלה היא זקנה צדקת יהודייה שגרה בירושלים בתקופת המנדט הבריטי.
המספר נתקל בה בדרך אגב בזמן חיפושיו אחר ביתו של חכם ירושלמי.
תהִלה מכוונת אותו לביתו של החכם, ובדרך נקשרת ביניהם שיחה.
חזותה של תהילה צעירה ויפה, היא נמרצת, פעלתנית ומרבה בסיוע לאחרים ובקיום מצוות.
היא משרה סביבה אווירה שלווה וחיובית.
המספר נתקל בתהִלה בהזדמנויות שונות ובכל פעם נחשף לפן אחר באישיותה.
ככל שההיכרות בין המספר לתהִלה מעמיקה, מתגלים פרטים נוספים מעברה.
מתברר שהיא בת 104, היא הגיעה לירושלים כאישה עשירה אבל בחלוף הזמן ירדה לאט מנכסיה.
נרמז כי למרות אופייה האופטימי היא סבלה רבות.
הסיפור ממשיך עד לחשיפת "סוד חייה" של תהִלה.
מתברר שתהִלה נושאת עמה מטען כבד של אשמה בעקבות אירוע שהתרחש בעברה הרחוק: היא שודכה בגיל 11 לשרגא בן ה-12 בכוונה להתחתן איתו שנה לאחר מכן, כששרגא יגיע לגיל 13, אך לבסוף החתונה בוטלה כיוון ששרגא ומשפחתו השתייכו לזרם החסידי.
אביה של תהִלה, שהתנגד לחסידות, קרע את התנאים, ובמעשהו זה בעצם בייש את שרגא ומשפחתו.
לפי המקובל ביהדות, יש לבקש מחילה מהחתן במקרה של ביטול שידוך, אולם אביה לא עשה זאת בשל תפיסתו כי הביטול מוצדק עקב חסידותו של החתן.
הסיפור שואב השראה מן הסיפור התלמודי חולדה ובור, ובו מומחשות התוצאות הקשות של הפרת נדר נישואין.
בסיפור מפר הנדר נענש במות ילדיו.
אולם, כנראה, כדי לאזן את הסיפור המיסטי בפרטי מציאות, הוסיף עגנון לעלילה פרטים נוספים:
אביה של תהלה השתמש בכוחו כ"ראש הקהילה", ועל-פי תיאורה את המעשה - משפחתו של שרגא נודתה ונרדפה, והדברים באו עד כדי כך שאלמלא עזבו, לא היו נותרים בחיים עד סוף השנה.
כעבור זמן, נישאה תהִלה ונולדו לה שלושה ילדים.
תהִלה שכלה את שני בניה.
בתה המירה את דתה ולמעשה "אבדה" לאימה, כי נותק כל קשר בין השתיים.
לאחר אסונות אלו פשפשה תהלה במעשיה, ונזכרה בביטול השידוך שלה, שנעשה ללא בקשת המחילה הנדרשת.
תהלה קושרת בין המועד הזהה של שכילת בנה לבין ביטול נדר הנישואין, ומסיקה שכל צרותיה הן עונש על חטא זה.
כל התנהגותה של תהִלה מבטאת ניסיון לכפר על חטא זה בעברה:
תהִלה מטפלת ברבנית זקנה ונרגנת על מנת לכפר על מה שעשתה בתה של תהִלה לאביה של הרבנית.
תהִלה רוצה לבקש מחילה משרגא, על מנת לשים קץ לעונשים.
לאחר שהיא מגשימה מטרות אלו, היא הולכת לעולמה כצדיקה בגיל 104.
עגנון, כדרכו, משלב בכתיבתו הרבה מוטיבים ועקרונות הלקוחים מעולם המושגים היהודי.
למשל, העיקרון התנ"כי – "אבות אכלו בוסר ושיני בנים תקהינה", פירושו שיכול לקרות מצב שבו האב יחטא אך צאצאיו ישלמו את המחיר.
בסיפורו של עגנון ניתן לראות עיקרון זה בכך ששלושת ילדיה של תהִלה נפגעו בגלל סיפור השידוך של תהִלה, ובעצם תהִלה עצמה נפגעה בגלל חטאו של אביה.
יש הרוצים לראות בהאדרת דמותה של תהִלה ביחס לרבנית, מוטיב המראה כי הרבנית שמצטיירת בדרך כלל כצדקת ביחס לשאר העם, בעצם אינה כזו, לעומת תהִלה - אשה מפשוטי העם - הראויה להערכה על אצילותה.
מוטיב זה מתפרש במידה מסוימת כהוקעה של המוסכמות החברתיות בקהילה החרדית.
ישנם גם מוטיבים חוזרים השזורים לאורך כל הסיפור.
לדוגמה: מוטיב האור ומוטיב המים.
מוטיב האור: מערכת מוטיבים המאירה את תהילה ואת תולדותיה (הנר הדועך המלווה את סוף חיי בנה של תהילה).
דמותה של תהִלה מקבילה לעיר ירושלים.
תהִלה מתגוררת בירושלים, ולאורך כל הסיפור ישנו ניסיון להמשיל את תהִלה לעיר.
לדוגמה: למרות היותה אישה זקנה, תהִלה מתוארת כנאה מאוד פרט לבגדיה, מאירת פנים לכל אדם, מתוארת כ"מלאך אלוקים".
כך גם מתוארת ירושלים כעיר עתיקה המתחדשת בכל עת ("לבוש" עתיק לעומת "נפש" צעירה).
בנוסף, חוו שתיהן אובדן גדול בעברן - תהלה שכלה את שני בניה ואילו ירושלים חרבה שני בתי מקדש.
על זיקתו של הסיפור לירושלים עמד חוקר הספרות שמואל ורסס:
'תהלה' הוא לא רק סיפורה האישי המרגש של אותה זקנה ותהילה שמה, וגורלה העגום; הוא גם סיפורה של ירושלים אשר לפנים מן החומה, האפופה הילה שבקדושה של זיקת קבע בין עם ישראל לעיר הזאת.
אך עם הנוסחאות הפתטיות בדבר קשר זה שלא ינותק יש בהם בתיאוריו של עגנון גם מאווירת הנכאים השוררת ליד הכותל, אשר תחת שלטון המנדט הבריטי, על הגבלותיו ועל גזרותיו כלפי המתפללים לידו.
תהִלה מספרת על חצרות רבות שערבים החליפו בהן את היהודים:
אתה זכור את החצרות שהיינו עושים אותן קפנדריא ועכשיו שרוב העיר מיושבת מערביים צריכים אנו לעקוף עליהן ומרבין עלינו את הדרך.
אמרה לי, רואה אתה חצר זו, ארבעים משפחות מישראל היו בה ושני בתי כנסיות היו בה והיו מתפללין ולומדים ביום ובלילה והניחוה ובאו ערביים ותפסו בה.
שמואל ורסס משער ששינוי זה באוכלוסייה אירע בעקבות מאורעות תרפ"ט.
מדריכת הטיולים אפרת קמפניינו מייחסת את השינוי לתהליך היציאה מן החומות שהתרחש מוקדם יותר.
העיר ירושלים היא מטפורה למצבו הרוחני של העולם היהודי.
ירושלים העתיקה, הנתונה בין החומות, 'מקודשת בקדושה מעולה'.
אולם, על פי המתואר בסיפור, ירושלים זו עוברת תהליך של ירידת הקדושה כאשר בתי הכנסת ובתי התמחוי נמכרים לערבים וקדושתם נהרסת על ידי הבהמות הרובצות שם.
כך הוא עולם העבר של העם היהודי, שיורד מקדושתו ומתומתו, והופך לעולם דיסהרמוני המלא ספקות ותהיות.
הנובלה עובדה למחזה בידי שחר פנקס, ועלתה לראשונה על הבמה ב-30 ביולי 2012 בתיאטרון החאן בבימויה של שיר גולדברג, ובכיכובם של תמר אלקן, יהויכין פרידלנדר, יואב היימן.
יש הרואים בסיפורה של הנערה מיכלינה ארטן, שברחה מביתה והתנצרה, את המקור לסיפור הבריחה וההתנצרות של ביתה של תהילה
תהילים קנ"ב–קנ"ה הם ארבעה מזמורים, שאינם כלולים בנוסח המסורה של ספר תהילים.
הם ידועים מכתבי יד של הפשיטתא, התרגום הסורי לתנ"ך, וקטעים מהם נתגלו במגילת התהילים הגדולה של מגילות מדבר יהודה.
האזכור הראשון הידוע של מזמורים אלו נעשה ב-1759 על ידי אסימני בקטלוג ספריית הוותיקן, המזכיר חמישה כתבי יד בלתי ידועים מצויים בכתבי יד יוונים.
ברוב כתבי היד של הפשיטתא המזמורים מופיעים באמצע "ספר התקנות" של הבישוף הנסטוריאני אליה מאנבאר .
רק בשני כתבי יד המזמורים מופיעים בספר תהילים, אבל במיקום שונה: באחד (מוסול 1113) מופיעים בסוף הספר, וסדרם: קנ"א-קנ"ה.
ובכתב יד השני (19dI) מופיע בראש הספר וסדרם קנ"א, קנ"ד, קנ"ה, קנ"ב, קנ"ג.
מזמורים אלו לא נכללו בספרו של אברהם כהנא.
רוב הטקסט של מזמור קנ"ד בעברית התגלה במגילת תהלים ממערה 11 בקומראן, (11QPsa) וקטע קטן במערה 4 בקומראן (4Q448).
מזמור קנ"ה כתוב בסדר אלפביתי.
הוא נשמר עד האות נ' במגילת תהלים ממערה 11 בקומראן, (11QPsa).
תהלוכה או מצעד היא הליכה מאורגנת של המון למטרות חגיגה או הפגנה.
לעיתים קרובות מלווה בתחפושות, תזמורת צועדת, בימות צפות ובלונים גדולים.
בבריטניה המונח שמור למצעדים צבאיים או אירועים אחרים בהם המשתתפים צועדים במבנה (בדומה לטקס יום העצמאות בכל שנה המתקיים בהר הרצל במדינת ישראל).
מחאות והפגנות יכולות ללבוש צורה של תהלוכה.
אולם במקרים כאלה הן לרוב מכונות "צעדות", ולהן מטרות ויעדים מוגדרים בעלי אופי פוליטי, ציבורי, כלכלי ומשפטי.
עם המצעדים המפורסמים נמנים מצעדים צבאיים המתקיימים בסמוך לציון יום הניצחון במלחמות, הקמת מדינה ועוד, כדוגמת מצעד צה"ל בישראל.
מצעדים נוספים הם מצעדי הגאווה - מצעד שנתי המתקיים בערים שונות ברחבי העולם, בו מציינים לסביות, הומואים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) את מאבקם להכרה ולשוויון זכויות.
מצעד ידוע נוסף הוא מצעד החיים - מצעד של צעירים יהודים מישראל ומהתפוצות, המתקיים מדי שנה בעיר אושוויינצ'ים שבפולין, ובו משתתפי המצעד צועדים במסלול שיוצא מאתר מחנה ההשמדה אושוויץ I שבעיר אל אתר מחנה בירקנאו (אושוויץ II), ומטרתו להנחיל בקרב הדור הצעיר את זיכרון השואה ולהנציח את קורבנותיה.
הכנסת ספר תורה לבית כנסת
תהל (מכונה גם תיאטרון הקהילה הגאה) הוא תיאטרון ישראלי שעוסק בתכנים הקשורים לקהילה הגאה ולמיעוטים אחרים בחברה.
התיאטרון נוסד בינואר 2011 על ידי קבוצת בוגרים מבית צבי וביוזמתו של גרי בילו.
תחילה פעל התיאטרון במרכז סוזן דלל ונכון ל-2012 משכנו הוא המרכז הגאה בגן מאיר שבתל אביב.
בתהל פועלים שחקנים, מחזאים, במאים ויוצרים רבים, מהקהילה הגאה ומחוצה לה.
עם הקמת הקבוצה בראשית 2011, שימש גרי בילו כיושב ראש ההנהלה הציבורית של תהל.
בתחילת דרכה הופיעה קבוצת השחקנים במרכז סוזן דלל שבנווה צדק בתל אביב.
בדצמבר 2011 נפטר בילו, וקבוצה גרעינית מטעם השחקנים החליטה להמשיך בפעילות התיאטרון.
חברי הקבוצה הם: גיל וייס, סיון קרצ'נר, אביהוד תדהר, גיל רשף ותמר גוטמן.
באותה השנה נוספה שורה לזכרו ללוגו התיאטרון.
בתהל משולבים שני סוגי תיאטרון מרכזיים, תיאטרון רפרטוארי ותיאטרון פרינג'.
חברי התיאטרון רואים בשילוב זה סוג חדש של "תיאטרון פרינג'וארי".
כך למשל מוצגים מחזות מודרניים או קלאסיים בעלי אופי רפרטוארי בביצוע מודרני ואינטימי כנהוג בהצגות פרינג'.
בתיאטרון ניתנת במה גם למחזאות ישראלית מקורית ומחזאות בינלאומית.
תוכני ההצגות הם תכנים שלא זוכים לרוב לייצוג בבימות התיאטרון הישראלי.
הקבוצה המייסדת ביקשה להקים תיאטרון שייצור חיבור רגשי והזדהות אצל מיעוטים בחברה הישראלית ובהם הקהילה הגאה.
בהתאם ניתנת העדפה למחזות ותכנים שנוגעים לחיי הקהילה הגאה ולמיעוטים אחרים בחברה הישראלית.
אחת ממטרות התיאטרון היא קידום דו-שיח פתוח יותר בין עולמות שונים שיוביל להכרות וקבלה.
ההצגה הראשונה שעלתה במסגרת תהל ובבכורה ישראלית הייתה ההצגה "בעקבות הזמן האבוד" מאת הרולד פינטר, המבוסס על ספרו הקלאסי של מרסל פרוסט, בבימויה של אתי רזניק.
הפקה מרובת משתתפים זו מנתה 23 משתתפים, כולם בוגרי השנים האחרונות של בילו כמנהל בית צבי, נועדה להיות הפקת ראווה וזאת על מנת להציב יתד ראשון להקמת התיאטרון.
ההצגה עלתה בחודש פברואר 2011, בסוזן דלל בתל אביב.
לאחר מכן עלו בסוזן דלל עוד ארבע הפקות נוספות של הקבוצה ("לצאת נקי" מאת קווין אליוט, "קיץ אחרון" מאת ג'יין צ'מברס, "האיש עם הפרח בפה" מאת לואיג'י פיראנדלו, "איפה אמא שלי" מאת כריסטופר המפטון).
באוגוסט 2011 עברה פעילות התיאטרון לאולם המרכז הגאה בגן מאיר, תל אביב.
שם ממשיכה הקבוצה את פעילותה עד היום ומוציאה את הפקותיה לרחבי הארץ (למעט תל אביב, הציג תיאטרון בתל חי, חיפה, יהוד, נס ציונה, ירושלים, מצפה רמון וחולון).
בין הפקות התיאטרון; סיפור אהבה בשלושה פרקים (הפקה שזכתה להצלחה והמשיכה להציג בתיאטרון הספרייה ברמת גן), מלאכים באמריקה, הכל אודות אמא, הכלב הקטן צחק, וינסנט ריבר, קוק ועוד.
לקראת סוף שנת 2016, הביא שמרי סגל, יו"ר ההנהלה הציבורית, להישג משמעותי עבור התיאטרון שקיבל לראשונה תמיכה ממשרד התרבות לפעילותו.
בפברואר 2017 מונתה נועה שכטר לכהן כמנכ"לית התיאטרון.
מסגרת משנה לפעילות בתהל היא "תהל מארח" / תהל Unplugged.
במסגרת זו נותנת קבוצת התיאטרון גב הפקתי ליוצרים בתחומים שונים כגון מוזיקה ומחול.
בכך מנסים בתהל לסייע בקידום יוצרים חדשים מהקהילה ומחוצה לה.
במסגרת זו עולים יצירה ישראלית חדשה, מופעי בידור או מופעי שירה.
עד כה עלו במסגרת זו חמש הפקות שונות - "האיש עם הפרח בפה", "רויטל זלצמן שרה חוה אלברשטיין", "עכשיו שוב מאי", "its not easy having such a good time"', "יעל רסולי שירי שנסונים".
תהל ציפי פְרוֹש (נולדה ב-27 ביולי 1977) היא משוררת, סופרת, חוקרת ספרות, פסיכולוגית ופובליציסטית.
תהל פרוש נולדה בתל אביב וגדלה בהרצליה.
בעלת תואר ראשון במשפטים ומגדר מהאוניברסיטה העברית בירושלים (סיימה ב-2005), תואר ראשון נוסף בפסיכולוגיה מאוניברסיטת תל אביב (2009), תואר שני בפסיכולוגיה חברתית (בהצטיינות) מאוניברסיטת חיפה.
את התזה שעסקה בדינמיקה של תאוות הבצע, בהנחיית פרופ' רענן ליפשיץ, סיימה בהצטיינות יתרה (2013).
בעלת תואר שני נוסף בפסיכולוגיה קלינית מאוניברסיטת תל אביב.
החל מ-2015 דוקטורנטית במחלקה לספרות באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
נושא הדוקטורט: נאו-ליברליזם בספרות עברית עכשווית, בהנחיית פרופ' יגאל שוורץ וד"ר רועי גרינוולד.
בעשור הראשון של המאה ה-21 כתבה מאמרים וערכה בעיתון "הארץ".
שיריה של פרוש התפרסמו, בין השאר, בכתבי העת "מטעם", "מאזנים", "מעין", "הו!" ו"כביש ארבעים".
החל מ-2012 היא חברת מערכת בכתב העת "מעין".
פרוש נמצאת בזוגיות ומתגוררת בגבעתיים ואם לבן.
בשנת 2014 יצא לאור ספר שיריה הראשון, "בצע", בעריכת ליאת קפלן, בסדרת כבר של מוסד ביאליק.
עיסוקו של הספר במצב החברתי-כלכלי בישראל, וכולל שירי מחאה שונים, המתוקשר מביניהם הוא השיר "הוֹ בַּנְק שֶׁלִּי", אשר נפתח בשורה .
"בצע" קיבל תגובות מעורבות ממבקרי השירה.
אלי הירש, מבקר השירה של עיתון "ידיעות אחרונות", כתב: .
ואילו דוד (ניאו) בוחבוט כתב: .
בשנת 2020 יצא לאור ספרה השני, "יחסי בעלות".
בשנת 2022 זכתה בפרס היצירה לסופרים עבריים ע"ש לוי אשכול.
בנימוקיהם להענקת הפרס, כתבו השופטים: "שני ספרי שירה - 'בצע' ו'יחסי בעלות' - הספיקו כדי לבסס את מעמדה של תהל פרוש כאחת המשוררות המעניינות שפועלות כאן בשנים האחרונות.
כפי שניכר משמות הספרים, השירה של פרוש נובעת משאלות חברתיות-כלכליות שנוגעות לכסף ולפרנסה, ליחסי כוח ולשוק העבודה - נושאים שהיא עוסקת בהם גם כחוקרת ספרות.
באמצעות שירים שיש בהם עוצמה ותנופה – לשונית ופוליטית - פרוש מגיבה לסוגיות בוערות ומנסחת שירה שהיא גם קריאה לפעולה."
בשנת 2024 יצא לאור ספרה סיבות להישאר, בהוצאת ספריית הפועלים.
2012 - "עבודת גילוי", על יחסי עבודה ועולם העבודה, הוצאת גרילה תרבות ואוהבים אמנות, עיריית תל אביב-יפו (עורכת משותפת ומחברת)
2012 - עבודת פרפורמנס תלוית מקום, "המסע לשלם", פסטיבל מתחת להר
2012 - הובלת קבוצת נתב"ג: קבוצת אמניות ואמנים רב תחומיים המבצעים פעולה של 12 שעות במרחב הטרוטופי באופן אינטראקטיבי, נתב"ג
2012-2013 - פרויקט "עבודת גילוי", תערוכת עיר שדה, אוהבים אמנות.
הפרויקט כלל איסוף עדויות מצולמות ובכתב בנושא עבודה, עריכת אנתולוגיית שירה ופרוזה בנושא ופרפורמנס "משרד", והוצג בפסטיבל עכו, הסדנה לידע ציבורי ופסטיבל הפועלים בחיפה
2013 - פרפורמנס "על העבודה", guest-host, מוזיאון תל אביב
2013 - פרפורמנס ועבודת סאונד "תפילה ליחיד ברשות הרבים", פסטיבל מנופים, מרכז נוטרדם ירושלים
2014 - פרפורמנס שירה, אסונולוגיה, מוזיאון פתח תקווה
2014 - מיצב "זהב ציוני", מילים ודברים, בית האמנים ראשון לציון
2015 - מיצב "בשר מבשרי", חד גדיא, הגלריה של בצלאל BAAD
2015 - פרפורמנס שירה, Made In Jerusalem, בית אבי חי בירושלים
2015 - מיצב קופסה שחורה, "על העבודה", פסטיבל מנופים, ירושלים
2016 - השתתפות בתערוכה "תמיד יש מישהו בבית", אוניברסיטת חיפה
2016 - השתתפות בתערוכה "שירת חפצים", מוזיאון טכנולוגי בחולון
2017 - פרפורמנס שירה, "שעת חסד", בית הקונפדרציה.
כתיבה לקטלוגים של תערוכות והנחיית מפגשים (מבחר)
2012 - אדוארד פרוידמן, ארטפורט
2012 - שרון בלבן, סדנאות האמנים
פרוש חברה ב"תיאטרון חזיתי", תיאטרון פוליטי-אקטיביסטי.
עורכת משותפת ומשתתפת במחזות "אנרגיות טובות" (הוצג, בין השאר, בפסטיבל מתחת להר 2011) ופלישת חוטפי העולות (אוניברסיטת תל אביב 2012).
"הפילוסופים הארציים", אודיסיאה 15, הוצאת האוניברסיטה העברית (2011).
"אמא נמרה: חינוך סיני להצלחה אמריקנית", אודיסיאה 12, הוצאת האוניברסיטה העברית (2011).
"הקפיטליסט האחרון", פנים, 60: [עמודים], הוצאת הסתדרות המורים (2013)
"תאוות בצע", מפתח – כתב עת לקסיקלי למחשבה פוליטית, מרכז מינרבה, אוניברסיטת תל אביב (בשיפוט)
2015 - מלגת הצטיינות "הנגב—עמיתי פארן".
2016 - פרס נעמ"ת עבור עבודת מחקר פורצת דרך בתחום השוויון בין המינים ולימודי מגדר.
2006 - ייסוד ועד עיתונאי "הארץ" וחברות בו
2006 - 2010 - חברת הנהלת אגודת העיתונאים בתל אביב
2007 - השתתפות בניסוח החוקה של ארגון העובדים "כוח לעובדים"
2011 - חברה ב"גרילה תרבות", קבוצה של יוצרים המצטרפים למאבקים חברתיים
2012 - חברה בצוות המייסדים של מאבק המתמחות והמתמחים בפסיכולוגיה למען פסיכולוגיה ציבורית.
תהלוכן האורן (בעבר נקרא גם טַוואי התהלוכה; שם מדעי: Thaumetopoea pityocampa)
הוא מין עש השייך למשפחת התהלוכניים נפוץ ברוב הארצות באגן הים התיכון (כולל ישראל) באזורי עצי האורן.
בישראל קיימים עוד מיני תהלוכניים, שהשכיח מביניהם הוא תהלוכן האלה (thaumetopoea solitaria), צבעו של תהלוכן האורן חום והוא דומה לזחל דובון הקורים שגם טווה קורים כתהלוכן האורן, אך לא הולך בשיירה.
תהלוכן האורן נפוץ ברוב הארצות באגן הים התיכון.
הזחלים ניזונים ממחטים של כל מיני האורן הגדלים בארץ, הזחלים גורמים נזק לעצי האורן בעיקר לעצים הצעירים.
לזחלי תהלוכן האורן יש חמישה שלבי התפתחות (L1-L5).
למרות שלזחלים יש שערות גדולות הנראות לעין כבר משלב L1, הרי שהחל משלב L3 ואילך, מופיעות שערות מיקרוסקופיות (הידועות בספרות המדעית כ-setae), באורך של בין 150 ל-200 מיקרומטר ובקוטר של 5 מיקרומטר.
בניגוד לשערות הרגילות, הן אינן קבועות ומתנתקות בקלות מהעור עם כל נגיעה או גירוי קל ביותר.
בשלב החמישי והאחרון ׁ(L5), יש לכל זחל יש יותר ממיליון שערות.
השערות גורמות בעיקר לצריבה בעור, אך גם לגירוי בעיניים, נזלת ואפילו לקשיי נשימה ולתגובה אלרגית קשה.
בארץ, יערני קק"ל בודקים את סימני המזיק מדי שנה בנובמבר, ובדצמבר מתבצע ריסוס אווירי.
היערות מרוססים לרוב, בתכשיר ביולוגי ידידותי לסביבה, שאינו מזיק לבני אדם.
תהלוכת הנסיכים הוא ציור קיר ענק בדרזדן של תהלוכת שליטי סקסוניה רכובים על סוסים.
הוא נמצא על הקיר החיצוני של של .
הציור הוזמן אצל הצייר לרגל מלאת 800 שנה לשלטון בית וטין בסקסוניה ונעשה בשנים 1871–1879.
לאחר שהציורים החלו לדהות, הם הוחלפו בשנים 1904–1907 ב־23,000 אריחים של חרסינת מייסן.
אורך הציור הוא 102 מטר וגובהו 10.5 מטר.
הציור ניזוק באופן קל בהפצצת דרזדן ב־13–15 בפברואר 1945.
בציור מופיעים 35 אצילים, נסיכים-בוחרים ומלכים מהשנים 1127–1902 ומתחתם שמם ושנות תפקידם.
בנוסף להם מופיעים חיילים מלווים, חצוצרנים ובעלי מלאכה, ביניהם הצייר וילהלם ולטר שצייר לראשונה את ציור הקיר הזה.
בסך הכל מופיעים בציור 93 אנשים.
באמצע הציור נמצא "אוגוסט החזק" ומתחת לפרסת סוסו נמצא פרח שושנה רמוסה, ביקורת על שהמיר את דתו מפרוטסטנטית לקתולית כדי להיות מלך פולין.
35 האצילים; מרקיזים, נסיכים-בוחרים, דוכסים ומלכים, מוצגים רכובים על סוסים בזמן שחיילים רגליים, חצוצרנים ובעלי מלאכה, מלווים אותם.
שמו של כל אציל ושנות כהונתו רשומים מתחת לתמונתו.
פרידריך השלישי, רוזן תורינגיה (1349–1381)
פרידריך הראשון, הנסיך הבוחר מסקסוניה (1381–1428)
פרידריך השני, הנסיך הבוחר מסקסוניה (1428–1464)
פרידריך השלישי, הנסיך הבוחר מסקסוניה (1486–1525)
יוהאן פרידריך הראשון, הנסיך הבוחר מסקסוניה (1532–1547)
היינריך הרביעי, דוכס סקסוניה (1539–1541)
אוגוסט הראשון, הנסיך הבוחר מסקסוניה (1553–1586)
כריסטיאן הראשון, הנסיך הבוחר מסקסוניה (1586–1591)
כריסטיאן השני, הנסיך הבוחר מסקסוניה (1591–1611)
יוהאן גאורג הראשון, הנסיך הבוחר מסקסוניה (1611–1656)
יוהאן גאורג השני, הנסיך הבוחר מסקסוניה (1656–1680)
יוהאן גאורג השלישי, הנסיך הבוחר מסקסוניה (1680–1691)
יוהאן גאורג הרביעי, הנסיך הבוחר מסקסוניה (1691–1694)
פרידריך כריסטיאן, הנסיך הבוחר מסקסוניה (1763)
פרידריך אוגוסט הראשון, מלך סקסוניה (1763–1827)
מוטו של כמה מהאצילים (מסודרים מעל האנשים משמאל לימין)
Verbum Domini manet in aeternum (דברי האל נמשכים לעד) הרפורמטור הלותרני - "פרידריך החכם" - פרידריך השלישי, הנסיך הבוחר מסקסוניה
Laus Tibi Deo (השבח לאל) - "יוהאן האיתן" - יוהאן, הנסיך הבוחר מסקסוניה
Spes Mea In Deo Est (תקוותי היא באל) - "יוהאן אציל הנפש" - יוהאן פרידריך הראשון, הנסיך הבוחר מסקסוניה
Der Name des Herrn sei gelobt (ישתבח שם האל) - "גאורג המזוקן" - גאורג, מלך סקסוניה
Gott ist mein Helfer und Erretter (אלוהים הוא העוזר והמושיע שלי) - "היינריך החסיד" - היינריך הרביעי, דוכס סקסוניה
Endlich überwindet die gute Sache (סוף סוף הדבר הטוב מתגבר) - מוריץ או אוגוסט
Die Furcht des Herrn ist der Weisheit Anfang (יראת האל היא ראשית החכמה) - כריסטיאן השני, הנסיך הבוחר מסקסוניה
Christus meines Lebens Ziel (משיח מטרת חיי) - יוהאן גאורג הראשון, הנסיך הבוחר מסקסוניה
Gott und dem Vaterlande (אלוהים והמולדת) - יוהאן גאורג השני, הנסיך הבוחר מסקסוניה
Der Herr ist mein Panier (האל הוא הדגל שלי) - יוהאן גאורג השלישי, הנסיך הבוחר מסקסוניה
Der Vorsehung eingedenk (זיכרונות ההשגחה) - פרידריך אוגוסט הראשון, מלך סקסוניה
תהלה נעמה פרידמן (נולדה בי"ג בסיוון ה'תשל"ו, 11 ביוני 1976) היא אשת ציבור, חברת הכנסת לשעבר מטעם סיעת כחול לבן ופמיניסטית דתית.
הייתה יושבת ראש תנועת "נאמני תורה ועבודה", והקימה ארגונים ויוזמות לקידום לכידות חברתית בירושלים ובישראל.
כיום עומדת בראש מרכז ליבא מבית "יוזמת המאה", שהיא אחת ממייסדיה.
אחותם של אביעד פרידמן והרבנית דנה סליי (ראש מדרשת הרובע).
בעלת תואר ראשון ושני במשפטים (השני בהצטיינות) מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
בוגרת בית הספר למנהיגות חינוכית של מכון מנדל.
בנוסף רכשה השכלה תורנית במדרשת לינדנבאום ובבית מורשה בירושלים.
פרידמן נמנתה עם עמיתי "מכון שחרית", מכון חשיבה לקידום לכידות חברתית, ניהלה את תוכנית העמיתים, והקימה והובילה את פרויקט הציונות הדתית "ערבים זה לזה" שם.
היא גם הייתה עמיתת מחקר במכון הרטמן, וניהלה שם את תחום יחסי ישראל והתפוצות.
כתבה טור משפטי בעיתון "נקודה" וטור שבועי במקומון הירושלמי "כל העיר".
בתחילת המאה ה-21 הייתה יועצת לשר נתן שרנסקי כאשר כיהן כשר לענייני תפוצות, והובילה את פעילויות הממשלה למאבק באנטישמיות.
הקימה וניהלה את השלוחה בישראל של "קרן נס", קרן פילנתרופית מייסודה של הפדרציה היהודית של ניו ג'רזי, ששמה לה למטרה להביא ולהשאיר אוכלוסייה חזקה בנגב באמצעות פיתוח כלכלי וחברתי של האזור.
הקימה וניהלה את "מרכז המובילים" של עמותת קולות – ממעשה ללימוד למעשה.
בסוף 2021 הצטרפה כעמיתה ל"בית יוצר ישראלי" של עמותת פנימה, בראשות הרב שי פירון.
משמשת חברת מועצה של בית בן-גוריון.
כמו כן משמשת חברת ועד מנהל של מכון ירושלים לחקר ישראל.
בשנת 2008, לאחר מספר שנות מעורבות חברתית בירושלים, שהתמקדו בניסיון להילחם בהגירה השלילית מהעיר ובהקצנה הדתית שחלה בה לטענתה, הקימה עם רחל עזריה את "התנועה הירושלמית".
תנועה המאגדת דתיים, חילונים וחרדים, ששמה לה למטרה להפוך את ירושלים ל"קהילה של קהילות" ולעיר משגשגת ומכילה את כל תושביה.
במסגרת זו יזמה והובילה פעילות למען מימוש הסדרים חדשים בין דתיים לחילונים בירושלים, כגון קיום פעילויות למשפחות בשבת, פתיחת מנהלים קהילתיים ומוזיאונים; מרכז "שידוכים" בין משפחות משרתי מילואים למתנדבים בעת חירום; "שבעה ציבורית" לאחר רצח שירה בנקי; ומעגלי שיח שבועיים בכיכר ציון.
בהמשך לפעילות זו ייסדה ב-2012 עם אחרים את קואליציית "ירו-שלם", קואליציית ארגונים אזרחיים לקידום פלורליזם יהודי בירושלים.
כיהנה כיו"ר תנועת נאמני תורה ועבודה בשנים 2011–2013 ו-2017. בספטמבר 2018, לרגל הצטרפותה למפלגת יש עתיד עזבה את התנועה.
לקראת הבחירות לכנסת ה-21 הוצבה במקום ה-40 ברשימת כחול לבן לכנסת מטעם מפלגת יש עתיד, ולא נכנסה לכנסת.
בבחירות לכנסת ה-22 וה-23 הוצבה במקום ה-38 ברשימה, במקום עליזה לביא, ולא נבחרה לכנסת.
ב-30 במרץ 2020 הודיעה שהיא פורשת מ"יש עתיד", עקב סירובו של לפיד להצטרף לממשלת אחדות.
בהמשך, בעקבות התפטרות השר מיכאל ביטון מהכנסת במסגרת החוק הנורווגי, נכנסה לכנסת והצטרפה לסיעת כחול לבן.
נאום הבכורה של פרידמן עסק בקירוב לבבות ואחדות וזכה לתהודה רבה.
פרידמן היא בתה של איוון פרידמן.
היא נשואה לאלעזר נחלון, שופט בבית המשפט המחוזי בירושלים, ואם לחמישה ילדים.
הללו את ה' מן השמים הוא המזמור ה-148 בספר תהילים.
אחד מחמשת מזמורי התהילה החותמים את ספר תהילים, ומשמשים כעיקרם של פסוקי דזמרא.
במזמור מונה המשורר את כל הנבראים בשמים ובארץ, וקורא להם, תוך האנשתם, להלל את שם ה'.
הקריאה: "הַלְלוּ" (לרבות בסיומת "הַלְלוּהוּ" או "הללויה") מופיעה בפרק עשר פעמים.
הבית הראשון (פסוקים א'–ו') מונה את ברואי השמיים, ובאנאפורה – חזרה על הביטוי "הַלְלוּהוּ" בראש כל ביטוי – קורא להם להלל את ה' על שברא אותם נצחיים ולא ישתנו.
הבית השני (פסוקים ז'–י"ד) קורא לברואים שבארץ – מהים אל הדומם הצומח והחי והאדם, על ריבויים ועל הניגודים שביניהם – להלל את ה' על נשגבותו הבלעדית.
קישורו של הסיום – – אל המזמור – קשה, והמפרשים ביארו אותו בדרכים שונות:
חלק מהחוקרים ראו בפסוק זה הוספה מאוחרת למזמור
יש שפירשו שעל כל ברואי הארץ להלל את ה' על שברך את ישראל, וברכתם של ישראל היא ברכה לכל העולם
יש שפרשו שבניגוד לשאר הנבראים, ישראל יכולים להלל את ה' כמו גרמי השמיים - על שעשה אותם נצחיים.
פירוש נוסף הוא שהמזמור מכוון לעת הגאולה, אז יתברר שנשגב שמו של ה' לבדו על ידי גאולת עמו והרמת קרנם
המזמור חותם כעין הפתיחה - .
ישנו קשר בין המזמור לבין תיאור בריאת העולם בספר בראשית.
החל בביטוי , וכן בתיאור בריות כמו , , .
חוקרים רבים השוו את רשימת כל הברואים ביקום ליצירות אחרות של המזרח הקדום, למשל האונומסטיקון של אמנופה.
לדעת רש"י, מזמור זה, יחד עם תהילים ק"נ, הם ה"הלל שבכל יום" שבפסוקי דזמרא.
פסוקים י"ג–י"ד נאמרים בעת החזרת ספר התורה לארון.
זאת כדי לומר שאנחנו משבחים את הקב"ה לבדו, ולא משתחווים לתורה מצד עצמה.
ומשבחים את הקב"ה על שהוא הרים קרן לעמו כשנתן להם תורה.
חציו הראשון של המזמור, העוסק בקריאה למצויים בשמים להלל את ה', נאמר בעת שמתבוננים בשמים, לפני ברכת לבנה וברכת החמה.
על המילים בפסוק "הללו את השם מן השמים, הללהו במרומים, הללהו כל מלאכיו, הללהו כל צבאיו" - שיר של זאנוויל ויינבגר באלבומו מן השמים (2021).
לבדו - שיר של אוהד מושקוביץ באלבום בשעה טובה, לחן עיבוד והפקה מוזיקלית של אלי קליין ואיצי ברי.
תהילים קל"ט הוא המזמור ה-139 בספר תהילים.
(על פי המספור בוולגטה ובתרגום השבעים זהו המזמור ה-138 במספר).
עיקר עניינו של המזמור הוא התבוננות בתלות של האדם באל.
לכאורה, האדם מדבר לפני אלוהים ומביע לפניו את מחשבותיו ואף פועל באופן עצמאי ולעיתים מנוגד לדרכו של האל, אולם בסופו של דבר, כך לפי משורר המזמור - כל מעשיו של האדם, מחשבותיו ודיבוריו הם גלויים לאל ונתונים בידיו.
מזמור זה נחשב למיוחד, והאבן עזרא כתב עליו ש"זה המזמור נכבד מאוד בדרכי השם, ואין באלה החמשה ספרים מזמור כמוהו".
יש הרואים במזמור קל"ט המנון, אחרים רואים בו מזמור הודיה ומנגד יש הסוברים כי המזמור הוא מזמור תחינה או תפילתו של החוטא, תפילת יחיד.
יש מבין חוקרי המקרא אשר רואים בפרק, מזמור דידקטי בשל הרצון של המשורר להדריך את הקוראים כיצד יש עליהם להתפלל.
בעל המזמור עושה שימוש בשורש י-ד-ע בשני הפסוקים הראשונים והחותמים של המזמור.
בכותרת ובפסוק החותם את המזמור מופיע השורש ח-ק-ר.
גם השורש ד-ר-כ מופיע בפתיחתו ובסיומו של המזמור.
בעל המזמור משבח את האל על כך שיצר אותו אך מנגד טוען המשורר כי כובד ידו של האל לא מאפשרת לו לברוח.
לפי תוכן המזמור והמשמעויות העולות ממנו ייתכן כי כותב המזמור הוא נביא או אחד, שהנבואה הוטלה עליו ואין הוא יכול להימלט ממנה כדוגמת יונה, ירמיהו ויחזקאל, שניסו להימלט מהנבואה שהוטלה עליהם אך ללא הועיל.
יש המחלקים את המזמור לשישה חלקים:
פסוקים כותרת א'-ו' האל יודע את דרכיו של האדם ופועלו ז'-י"ב לאדם אין יכולת להסתתר מהאל י"ג-ט"ז האל בורא האדם ומגינו י"ז-י"ח המשורר מביע נאמנות למאמינים באל ובה' י"ט-כ"ב קריאה לה' ולבעל המזמור להילחם ברשע כ"ג-כ"דסיום וקריאת המשורר לה' לעזור לו בחקירה עצמית והדרכה בדרכיו של ה'
מזמור קל"ט היווה השראה למשוררים רבים ביניהם אברהם אבן עזרא ממשוררי ימי הביניים.
שירו "אלהי חקרתני ותדע מזימתי" נכתב בהשראת המזמור כאשר המשורר נצמד לפרשנותו של ראב"ע.
מילות המזמור הולחנו על ידי משה פלד.
אנא אלך מרוחך - שני ניגוני חב"ד שונים נישורים על המילים "אנא אלך מרוחך ואנא מפניך אברח, אם אסק שמיים שם אתה, ואציעה שאול הינך".
ביצוע לניגון גם של חנן בן ארי באלבום צמאה 3, הביצוע מוכר בגרסה של מוטי וייס עם המילים מחשבות טובות.
אם אסק שמים אהרלה סמט באלבום אוירא דארץ ישראל.
אנא אלך - הראל טל באלבום קראתי בכל לב.
תהילים קמ"ט הוא המזמור ה-149 בספר תהילים.
המזמור הוא אחד מעשרה מזמורים הפותחים בקריאה להלל את ה': 'הַלְלוּ-יָהּ'.
בעל המזמור מזמין את הקהל להלל ולשבח את ה' אשר מבדיל בין עם ישראל, חסידיו של ה' לבין הגויים.
ה' מבקש בטובת עם ישראל אשר מכונים במזמור "עֲנָוִים" אלה אשר נאנקים תחת עול זרים.
האל מסופר במזמור, מושיע את עמו והם יוצאים שידיהם על העליונה וכובלים את האויב ששבה אותם.
אמנם זהו שיר ניצחון, אך אין הכתוב מוסר מידע אודות איזו מלחמה שר המשורר.
שני חלקי המזמור מוקפים במבנה מעטפת: המילים "שִׁירוּ" ו"תְּהִלָּתוֹ" יוצרות מסגרת בפתיחתו של חלקו הראשון והמילים הנרדפות להן, "יְהַלְלוּ" "ויְזַמְּרוּ", חותמות את חלק זה.
בפתיחת חלקו השני יוצרות המילים "יְפָאֵר" בפסוק ד', ו"בְּכָבוֹד" בפסוק ה את המסגרת בפתיחת החלק השני והמעטפת נחתמת במילה "הָדָר".
השורשים "פאר" ו"הדר" מופיעים לעיתים כצמד במקרא.
יש הנוהגים לחלק את המזמור כך:
פסוקים כותרת א' - ד' קריאה לעם ישראל להלל ולשבח את ה' ה' - ט' הסיבה לקריאה לעם ישראל להלל ולשבח את ה': תיאור המלחמה, ניצחון עם ישראל בעזרת ה' ותבוסת האויב
המזמור נאמר בכל יום כחלק מפסוקי דזמרא בכל יום.
חסידים - לחן של הרשי ויינברגר, ביצוע של אהרלה סמט ויהושע ברקו, באלבום לחיים חסידים.
גרסת כיסוי לשיר בוצעה באלבום פרויקט X של יוחי בריסקמן בביצוע ארי היל ואלי מרקוס.
תהילים קמ"א הוא המזמור ה-141 בתהילים.
(לפי המספור בוולגטה ובתרגום השבעים, המזמור ממוספר כמזמור ה-142)
יש המסווגים את המזמור כקינת יחיד.
יש הטוענים כי עיקרו של מזמור זה הוא פנייה לאל מאדם החף מפשע המבקש את זיכויו.
בעל המזמור מספר בשיר כי האויבים מבקשים לצוד אותו כפי שחיה ניצודה.
יש המחלקים את המזמור לשלושה חלקים:
פסוקים כותרת א' - ב' בעל המזמור בפנייה לאל שימהר ויאזין לתפילתו ג' - ז' בקשת המשורר מה' שימנע ממנו ללכת בדרך רעה ח' - י' המשורר שם את מבטחו באל
המזמור הושר בפי הפרברים למנגינה שחוברה על ידי מנוס חאג'ידאקיס.
הפסוק "תיכון תפילתי קטורת לפניך, משאת כפי מנחת ערב".
משמש למנהג עדות המזרח כפסוק הנאמר אחרי אמירת "אשרי יושבי ביתך" ולפני אמירת חצי קדיש הנאמר לפני תפילת העמידה בתפילת מנחה.
יהודי תימן נוהגים לומר בין תפילת מנחה לתפילת ערבית את פרקי קמ"א וקמ"ב בתהילים.
תהל – מרכז הסיוע לנשים וילדים דתיים הוא עמותה שהוקמה בשנת 1993 על מנת לעזור לנשים וילדים ממשפחות דתיות וחרדיות הנמצאים במצבי מצוקה ומשבר וזקוקים לתמיכה ולייעוץ.
המרכז הוקם כמענה לנשים וילדים מציבורים אלה הנמנעים מפנייה למרכזי סיוע חילוניים.
לטענת הארגון הוא פועל בהסכמת רבנים ונתמך על ידי משרד הרווחה.
בשנת 2017 קיבלה מייסדת ומנכ"לית הארגון, דבי גרוס, את אות ההוקרה של השרה לשוויון חברתי בתחום המאבק באלימות נגד נשים.
מרכז תהל מנהל קמפיינים לסיוע לנפגעי תקיפה מינית ובונה "תוכניות מוגנות" המסייעות בהתנהלות עם תקיפות מיניות לשילוב במוסדות חינוך דתיים.
המרכז ליווה את המתלוננים במשפט נגד ראובן ישראל וולצ'ר, מטפל מטעם ארגון עצת נפש, שהורשע בביצוע מעשים מגונים במטופלים.
תהילים קמ"ו הוא המזמור ה-146 בספר תהילים.(על פי המספור בוולגטה ובתרגום השבעים זהו המזמור ה-145 במספר) מזמור זה הוא מזמור תהילה ובו מבקש המשורר מעצמו לשבח ולהלל את שם ה' ולשיר לו.
המזמור הוא אחד מעשרה מזמורים הפותחים בקריאה להלל את ה': 'הַלְלוּיָהּ'.
מבנה המזמור מעיד על כך שזהו מזמור תהילה, אך במרכזו מטיף בעל המזמור לקהל השומעים שאין לבטוח בבני האדם אלא בה'.
+ פסוקים כותרת א' -ב' בקשת המשורר להלל את ה' ג'-ד' ציווי לא לבטוח בנדיבים ה'-ט' דברי שבח לאדם הנעזר בה'
המילה "הַלְלוּיָהּ" המופיעה בכותרת המזמור וסיומו מעידה על כך שמזמור זה נועד להישמע מול קהל.
בתחילת המזמור מבקש המשורר למהר ולהלל את ה'.
לאחר מכן מבקש בעל המזמור להזהיר את קהחל השומעים לבל יבטחו בנדיבים.
אהללה ה' בחיי - שלמה דסקל.
אהללה - ארי גולדוואג מתוך האלבום יש לי הכל.
בטחו בה' - שמילי אונגר בלחן של הרשי ויינברגר, עיבוד של נפתלי שניצלר.
המלחין אנטון ברוקנר כתב יצירה מוזיקלית לתזמורת ומקהלה למילות המזמור.
תהילים קל"ח הוא המזמור ה-138 בספר תהילים.
(מזמור 137 בנוסח תרגום השבעים ובוולגטה).
מזמור זה הוא אחד הראשון מתוך אסופת מזמורים המשויכים לדוד.
+ פסוקים כותרת א'-ג' המשורר מהלל את ה' ד'-ו' מלכי הארץ משבחים את ה' ז'-ט' תפילת המשורר לגאולה
המשורר מבקש להודות לה': "אוֹדְךָ בְכָל-לִבִּי; נֶגֶד אֱלֹהִים אֲזַמְּרֶךָּ." ורש"י מפרש נגד אלהים אזמרך - לעיני השרים (מלאכים).
ר' דוד אלטשולר מפרש "נגד אלהים - הם השופטים והחכמים כמו עד האלהים יבא דבר שניהם" ().
המשורר מבקש להודות לה' בנוכחות הגויים ואלילים אשר הם המכנים אותם אלוהים וזאת כדי להדגיש כי ה' הוא האלוהים.
האלוהים אשר מופיע בפסוק א' הוא אלוהי המלכים אשר מודים לו (פסוק ד').
המזמור הוא מזמור תודה לה' הנאמרת על ידי אדם יחיד.
המזמור נפתח בהודיה וסיומו נאמרים דברי תחינה מפי בעל המזמור.
דברי התודה נאמרים בתחילה על ידי המשורר ואחר כך מפי מלכי הארץ.
המשורר בדבריו מספר המשורר כי בעבר חטא אך קריאתו לה' חיזקה את אמונתו והוא שב והתחזק ועל כך הוא מודה לה'.
המשורר מבקש לתת במה לתודתו ולפרסמה בקרב הגויים אשר ראוי שיברכו ויודו לה'.
לאחר דברי ההודיה מסיים המשורר בתחינה לה' שיצילו מכף אויביו.
תהילים קמ"ה הוא המזמור ה-145 בספר תהילים.
(מזמור 144 בנוסח תרגום השבעים ובוולגטה).
הוא הראשון בין ששת המזמורים המהללים את ה' וחותמים את ספר תהילים.
מזמור זה, הוא עיקרו של קטע תפילה 'אשרי יושבי ביתך', שנאמר כל יום כחלק מתפילת שחרית ומנחה.
המזמור בנוי מאקרוסטיכון, כאשר המחבר מדלג על האות נ.
הוא היחיד מבין מזמורי תהילים הפותח במילה "תְּהִלָּה".
מזמורים רבים מכונים "תְּהִלָּה" אך מילה זאת מופיעה באמצע מזמורים.
את המזמור ניתן לחלק לשלושה חלקים: בחלקו הראשון מפסוק א' - ז', מהלל המחבר את ה' ואליו מצטרפים דורות רבים.
חלקו השני מפסוק ח' עד י"ד מתאר המשורר את שלטונו של ה' בגבורה והדר ונוהג בחסד וברחמים.
חלקו השלישי של המזמור מפסוק ט"ו עד כ"א, בני האדם פונים לה' והוא נענה להם.
לדעת פייבל מלצר המזמור נחלק לשני חלקים כאשר חלקו הראשון עמוס בדברי שבח לה' והוא משופע בפעלים בזמן עתיד ואילו חלקו השני המתחיל מפסוק י"ג, עיקרו שבח לה' ורב הפעלים המופיעים במזמור שייכים לצורת הבינוני.
עוד חילוק, רואה במזמור שלושה חלקים שבכל אחד קבוצה אחרת מהללת את ה'.
בחלקו הראשון מפסוק א' - ג' מהלל בן אדם יחיד את ה'.
בחלק השני מפסוק ד' - ט', מצטרף ליחיד גם דורות עם ישראל.
בחלק השלישי מפסוק י' - כב', משבחים את ה' כל יצורי הבריאה וגם קבוצה המזוהה כחסידים.
כאמור, המזמור הוא אקרוסטיכון על פי סדר האלפבית, אך חסר בו פסוק לאות נ.
בתלמוד הבבלי מסביר רבי יוחנן את היעדרו של פסוק זה: (הביטוי "שונאי ישראל" כאן מכוון דווקא לישראל, ומדובר בלשון סגי נהור).
בתרגום השבעים מופיע פסוק באות נ', ונוסחו (בתרגום מיוונית): "נאמן ה' בדבריו וחסיד בכל מעשיו".
עם חשיפת מגילות קומראן התגלה באחת המגילות פסוק זה בעברית, ושם נכתב "נאמן אלוהים בדבריו וחסיד בכל מעשיו".
בדברי גד החוזה מופיע השלמה אחרת לאקרוסטיכון "נפלו כל אויבך ה' וכל גבורתם בלעו".
מזמור קמ"ה הוא המזמור היחידי הפותח במילה "תְּהִלָּה" ומופנה לדוד.
במזמור המקביל במגילות קומראן הנוסח הפותח הוא "תְּהִלָּה לה'" ועניין זה מאשר את מקוריותו וקדימותו של הנוסח המקראי.
הפנייה אל ה': "אֱלוֹהַי הַמֶּלֶךְ" היא כאל אחד האדם והמשורר מבטיח כי ירומם את שמו.
בעל המזמור מזמין את העולם להצטרף לדברי ההלל לה' אשר הוא נצחי.
מהמזמור עולים שני רעיונות מרכזיים: רעיון הכוללות, הבא לידי ביטוי בחזרה על המילה "כֹל" ומבנה השיר בצורת אקרוסטיכון שכן מבנה אלפביתי זה מסייע בידי המתפלל לזכור את דברי השבח לה'.
הרעיון השני הבא לידי ביטוי במזמור הוא רעיון נצחיות מלכות ה'.
רעיון זה מופיע בתחילתו של המזמור ובמרכזו.
מזמור קמ"ה הוא עיקרו של קטע התפילה אשרי יושבי ביתך, הנאמר פעמיים בתפילת שחרית (בפסוקי דזמרא ולפני קדושה דסידרא, ובשבת ויום טוב שאין אומרים קדושה דסידרא בשחרית, אומרים אותו לפני הכנסת ספר תורה), וכן בתחילת תפילת מנחה, ובהרבה קהילות גם בפתיחת הסליחות.
עיקר התפילה הוא מזמור קמ"ה, בתוספת פסוק אחד מתהילים פ"ד ופסוק מתהילים קמ"ד לפניו ופסוק מתהילים קט"ו אחריו.
לפי הגמרא, , והגמרא מנסה להבין למה מזמור זה כ"כ חשוב.
למסקנה הגמרא מבינה שזה בגלל שני גורמים: א.
הפסוק "פותח את ידך ומשביע לכל חי רצון" החשוב.
בעקבות הגמרא פסק השולחן ערוך את חשיבותו של הפסוק:
על פסוק ט"ז, שירם של בני פרידמן וצבי זילבערברג פותח.
על פסוק כ"א, תהילת ה' ידבר פי ויברך וגו' ביצועו של הזמר רבי בנימין יפת מלהקת ישיבת כף החיים
תהִלה הרץ (נולדה ב-15 במרץ 1988) היא חוקרת חינוך ומפתחת תוכניות לימוד והתפתחות רגשית-חברתית.
במסגרת עבודת הדוקטורט עסקה במוסדות החינוך לילדים עזובים ועבריינים של הנהגת היישוב ושל העיר תל אביב (בשנים 1934–1948), ובהמשך עסקה בנערות על קצה רצף הסיכון בישראל, השוהות במוסדות הנעולים מסילה וצופיה.
במחקרה זיהתה הרץ קושי של נערות בסיכון גבוה להבין את הנרטיב של עצמן, והדבר הוגדר על ידה כמפתח לגיבוש מבנה אישיות יציב וצמיחה תקינה.
בנוסף עלה כי הנערות חוו מצוקה מנוכחות צוות גברי במוסד הנעול, בעיקר בתפקידים שכללו צורך בפיקוח או מגע פיזי, כיוון שרוב מוחלט של הנערות עברו התעללות מינית בילדותן מידי בני משפחה שאמורים היו להגן עליהן.
בעקבות הגילוי כי ילדים במצבי סיכון מתקשים לזהות את המצוקות שהם חווים ולהבין את מאורעות חייהם, ובעיקר את החלקים המורכבים והקשים בהם – פיתחה הרץ את מודל אַצְטְרוֹלָב לאיתור וזיהוי מצבי סיכון ומצוקה.
במודל אַצְטְרוֹלָב תהליך האיתור והזיהוי נערך באופן עקיף: השיח לא מתנהל ישירות מול מורה או איש צוות אחר, אלא בקשב קבוצתי לפרק שמע, הפונה אל הכיתה בסגנון חוֹנֵךְ (מנטורינג).
לאחר ההאזנה, ללא כל תיווך נוסף, הזמן מוקדש לכתיבה אישית ביומן.
לאחר מכן הילדים בוחרים אם לשתף, באופן עצמאי ויזום, בעל פה או דרך תיבה ייעודית לתקשורת עם המורה.
תוכנית מפרש וָעוגן (11069 בגפ"ן) מבית חוֹלָם מיישמת את המודל בבתי ספר יסודיים בישראל.
בעקבות השימוש במודל אותרו אתגרים אישיים או כיתתיים, והחל תהליך טיפול במקרים של פגיעות בקהילה (אלימות, פגיעות מיניות ועוד) או בכיתה (חרם, נידוי חברתי ועוד).
בשנת 2021 פיתחה הרץ סדרת ספרים חדשה ללימוד היסטוריה במערכת החינוך – שורשים: מגלים היסטוריה, שהחליפה את הסדרה הוותיקה "מדור לדור".
הסדרה נוקטת בשיטות הוראה ואמצעי למידה שונים משל קודמתה, בין אלה ציר זמן שמוטמע לאורך הדף ותכנים המועברים באופן ויזואלי.
הרץ מרצה בחוג לחינוך במכללת הרצוג, ובמסגרת זאת ייסדה את מיזם ויקישטעטל להנצחת קהילות יהודיות שנכחדו ב באמצעות כתיבת ערכים בוויקיפדיה העברית.
גלויות ותגליות: מימי הביניים לעת החדשה, הר ברכה: מכון הר ברכה, 2021
המאבק על הרוח: לאום, מקדש וספר, הר ברכה: מכון הר ברכה, 2020
חורבן וגבורה, הר ברכה: מכון הר ברכה, 2015
השיבה לציון: עלייה, התיישבות ועצמאות (עם דבורה גלעדי), הר ברכה: מכון הר ברכה, 2016
מסורת ומהפכות: מסורת ומודרנה בתולדות העמים ובתולדות ישראל (עם פנינה רותם), הר ברכה: מכון הר ברכה, 2014
'דשואן דשואן!' (جُوعَان جُوعَان): הקמת בית היתומים 'ציון בלומנטל' בירושלים בשלהי מלחמת העולם הראשונה, קתדרה 165, תשרי תשע"ח, עמ' 181–204
למשמעות סדר השבטים בספר דברי הימים, סיני קנ"ב, תשע"ט, עמ' קמ"ט–קס"ד
"כי הוא סוד האדם": האישה במשנתו של רבי יצחק עראמה, מגדים נ"ט, תש"ף, עמ' 47–64
תהלוכה הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 1933, שהופק ובוים על ידי פרנק לויד.
הסרט זכה להצלחה אדירה בקופות ולשלושה פרסי אוסקר: הסרט הטוב ביותר ועל הבימוי ועיצוב ההפקה.
בנוסף על כך, הסרט היה מועמד בקטגוריית שחקנית הראשית.
הסרט עוסק במשפחה אמידה המתגוררת בלונדון משנת 1889–1933. חיי המשפחה מושפעים מאירועים אקטואליים המתרחשים בשנים אלו: מלחמת הבורים, מותה של המלכה ויקטוריה, טביעת הטיטניק ומלחמת העולם הראשונה.
מרבית צילומי הסרט נעשו בלונדון.
תהימליץ' אוהינגה (Thimlich Ohinga) הוא אתר ארכאולוגי השוכן בדרום-מערב קניה, כ-20 ק"מ מזרחית לחופי ימת ויקטוריה.
משמעות שמו של האתר היא "יער מפחיד" (Thimlich), בעוד שמשמעות המילה "אוהינגה" (Ohinga, ברבים Ohingni - אוהינגני) היא יישוב או מתחם בנוי מאדמה או אבנים שנפוץ מאוד באזור ימת ויקטוריה.
תהימליץ' אוהינגה הוקם במאה ה-16 והיה בשימוש עד אמצע המאה ה-20. זהו המכלול הגדול והשמור ביותר ששרד מסוג זה של מבנים, והוא מייצג מסורת של בנייה יבשה על ידי אוכלוסיית הרועים באגן ימת ויקטוריה.
המקום מסווג כמונומנט לאומי מאז 1981 ובשנת 2018 הוא הוכרז כאתר מורשת עולמית.
האתר הוקם לפני כ-500 שנה, והמחקר ההיסטורי כמו גם מסורת שבעל-פה, מראים כי הוא נושב ונעזב פעמים מספר ובידי קבוצות אוכלוסייה שונות.
עם אלה נמנות קבוצות בנטו וקבוצות של שבטים נילוטיים, בייחוד לו .
מאפיין זה של יישוב בידי קבוצות שונות היה הנורמה באזור ימת ויקטוריה, ולפי מסורת שבעל פה היו אלה שבטי בנטו אשר יישבו את האתר לראשונה.
בסוף המאה ה-17 יושב האתר בידי קבוצה נילוטית וזו הרחיבה את המבנים הקיימים ובנתה מבנים נוספים מחוצה לו.
הן קבוצות הבנטו והן הקבוצות הנילוטיות אימצו את סגנון הבנייה היבשה (בנייה ללא חומר, דוגמת מלט או בטון).
האתר שינה בעלות, לעיתים מסיבות שכיום אינן ברורות, עד שהמגורים בו פסקו בתחילת המאה ה-20. עם זאת, גם לאחר מועד זה המשיך ונהג השימוש במקום לצורכי מרעה.
האתר משתרע על-פני שטח של 210 דונם, והוא מורכב מארבעה אוהינגני, שבכל אחד מהם מתחם גדול עם מאפיינים פנימיים דוגמת מתחמים קטנים יותר עבור דירים ולולים, קירות נמוכים, מבנים, גדרות לגינות ופרוזדורים.
במתחמים מבנים מעוגלים הבנויים בצורת שלוחות של הקיר ההיקפי.
קוטרם הממוצע הוא 5 מטרים והם שימשו לצרכים שונים כגון בישול, אחסון, דישה, בורות להדלקת אש וייבוש דגנים.
בנוסף קיים באתר מתחם תעשייתי לעיבוד ברזל.
גובהם של הקירות באתר נע בין מטר וחצי ל-4.5 מטרים, ורוחבם כמטר אחד עד 3 מטרים.
הם בנויים משלוש שכבות - שכבה פנימית וחיצונית של אבני בזלת בגודל ובצורה משתנים, ושכבה אמצעית שעשויה מאבנים קטנות ואשר תומכת בשתי השכבות האחרות.
האבנים הונחו באופן כזה, שלמרות היעדר יסודות בעומק האדמה ואף שהבנייה היא יבשה, הקירות יציבים.
תהילים קמ"ז הוא המזמור ה-147 בספר תהילים.
מזמור זה מהלל ומשבח את ה'.
כל חלק פותח בבקשה להלל ולשבח את ה'.
בחלקו הראשון בפסוקים א'-ו' משבח המשורר את ה' על כוחו ושלטון הצדק שהוא משליט בעולם.
חלקו השני בפסוקים ז'-י"א דן בהשגחה ובחסד ה'.
בחלק השלישי מתוארת תהילת וברכת ירושלים ובקשה מירושלים ומציון לשבח את ה'.
אלה מלווים בירידת גשמים שבשני הפסוקים האחרונים מתווסף תיאור מתן תורה לעמו ישראל.
בתרגומי התנ"ך השבעים והוולגטה נחלק המזמור לשניים: חלק ראשון פס' א'-י"א והחלק השני מפסוק י"ב עד סופו.
למזמור זה מבנה קוצנטרי שבמרכזו הרעיון המרכזי.
בעל המזמור מדגיש את הזווית הלאומית.
הוא מתאר את מעשי החסד של ה' (פסוקים: ג', ו', י"א) אשר ניצבים לצד מעשיו ושלטונו בכוחות הטבע.
אלה באים לידי ביטוי בהתגשמות החסדים כלפי עמו ובירתו ירושלים.
יש הסוברים כי בפסוקים י"ב- י"ג נמצאת התשובה לחיבור המזמור: שיקום העיר.
את פסוקים י"ב-י"ג הלחין אביהו מדינה.
את השיר "שבחי ירושלים" ביצעו מיטב זמרי ארצנו בהם, דקלון, יזהר כהן, יהורם גאון ולהקת הדג נחש.
ידוע גם ביצועה של הזמרת היווניה גליקריה.
יצירות קלאסיות בהשראת המזמור נכתבו על ידי מונטוורדי ואנטוניו ויוואלדי.
בונה ירושלים - שלומי גרטנר לחן של פינקי ובר.
בונה ירושלים - משה קליין באלבום ניצוץ יהודי.
בונה ירושלים - שרולי ונתנאל
גבורת הסוס - פיני איינהורן, בלחן של אלי קליין, ועיבוד של אלי קליין ואיצי ברי.
תהילים קמ"ד הוא המזמור ה-144 בספר תהילים.
(לפי מספור הוולגטה מספרו 143).
במזמור משבח ומודה המלך המשורר לה' על סיועו במלחמה, ומבקש ממנו שיתגלה ויצילהו בה.
בקהילות רבות נהוג לשיר את המזמור לפני תפילת ערבית של מוצאי שבת.
כותרת המזמור מייחסת אותו לדוד המלך; בתרגום השבעים הכותרת ארוכה יותר: "Τῷ Δαυΐδ, πρὸς τὸν Γολιάδ" ובעברית "דוד נגד גוליית", והיא מייחסת את המזמור לדברי דוד בקרב דוד וגוליית.
עם זאת, תיאור האידיליה הגשמית שבסוף המזמור הביא פרשנים אחרים לייחס אותו לסוף ימיו של דוד, בהם דוד נזכר ומספר על המלחמות שעבר.
יש שדחו את זמנו של המזמור לתקופות מאוחרות יותר; כותרת 'לדוד' יכולה גם להתפרש כמציינת שהמזמור מתייחס או מוקדש לדוד, ומסייע לדבריהם אזכור של דוד בגוף שלישי בהמשך המזמור – .
בנוסף, רוב מליצות המזמור אינן מקוריות והן מבוססות בעיקר על מזמורי תהילים אחרים.
פסוקים א'-ד': הודאה והתפעלות על היות ה' עוזר ומבטח בשעת מלחמה.
פסוקים ה'-ח': בקשה מה' להתגלות ולהציל את המשורר.
פסוקים ט'-י"א: חזרה על בקשת הישועה, תוך הבטחת המשורר לשיר שיר חדש לה'.
פסוקים י"ב-ט"ו: תיאור מציאות אידילית הנובעת מברכה שלמה של ה'.
בראש המזמור המשורר מברך את ה' על היותו מבטח בשעת מלחמה.
הוא מציג בסינקדוכה את ידיו ואצבעותיו, שה' הרגיל ואימן אותן, ואותו כולו, למלחמה.
לאחר מכן הוא פונה להדגיש את היותו של ה' כמבטח, בשש זוויות שונות, ומשתמש במטאפורה לתאר את העמים כמרודדים תחתיו ולהודות על כך.
התיאורים כאן דומים מאוד לתיאורים בשירת דוד שבפרק יח - .
בחלקו השני של הבית פונה המשורר בשאלה רטורית אל ה', ומתפעל מהתייחסותו של ה' אליו אף שהוא נמשל ביחס לה' כאד וכצל, חולף וחסר ממשות.
בפסוק הראשון תרגמו השבעים "Εὐλογητὸς Κύριος ὁ Θεός" כלומר "ברוך ה' אלוהי", במקום "צורי", תרגום זה נכנס בהמשך גם לוולגטה.
גדלותו של ה' ביחס לאדם מורה גם שאם יבחר ה' להתערב בענייני האדם גדולה פעולתו לאין ערוך.
ההבנה הזאת מפנה את המשורר לבקש את עזרת ה' במלחמה.
ה' מתואר כיורד מהשמים להילחם תוך התעוררות של הטבע בתופעות אימתניות.
גם התיאורים כאן דומים מאוד לתיאורים בשירת דוד שבתהילים י"ח , אם את המזמור חיבר מלך באחד הדורות שאחרי דוד, הרי שהוא מזכיר כאן את ההתגלות האלקית שדוד מתאר בשירתו, ומבקש שתופיע שוב.
יש בתיאורים אלה גם כדי להזכיר את התגלות ה' במעמד הר סיני - .
מוסיף המשורר ומתאר את אויביו כשיטפון מים הסוחף את המשורר ועלול להטביע אותו, ואת ה' כמסוגל לפנות ממעל ולמשות אותו משם.
גם דברים אלה דומים לנאמר בשירת דוד .
את בקשתו מנמק המלך המשורר בחוסר המוסריות של אויביו, בסינקדוכה המתארת את פיהם וימינם העוסקות בשוא ובשקר.
בבית השלישי של המזמור נושא המשורר עיניו אל העתיד, ורואה בעיני רוחו את גאולת ה' וישועתו, ומבטיח לו שמתוכה הוא ישיר שיר חדש, על הקשר החדש שייווצר לו אל ה'.
מתוך הראיה הזאת, של ה' כמושיע אפילו את המלכים, חוזר המלך המשורר וסוגר את הבית באותה הבקשה שבאה בסוף הבית השני - להציל אותו מאותם הנכרים העוסקים בשוא ושקר.
יש מהפרשנים שפירשו שבבית הזה מבקש המשורר על כל המאורעות שיעברו על עם ישראל בכל תולדותיו עד ימות המשיח – שיתוארו בבית הבא.
הבית הרביעי חוזר אל ראיית ישועת ה' ומתאר מציאות אידילית, מציאות שיש מהפרשנים שהעירו שיכולה להתגשם רק בימי חזקיהו, או בימות המשיח.
יש שראו את הבית הזה כמזמור נפרד, שאינו קשור למזמורים שקדמו לו.
תיאורי השפע מסודרים כסדר הפסוק .
חז"ל ראו בתיאור השפע הזה לא רק תיאור של שפע גשמי, אלא גם משל לשפע רוחני – של צניעות הבנים ושל שלמות מסירת התורה מדור לדור.
המשורר מסיים בתיאור מתפעל היוצא בעיניו מפיו ומפי העמים האחרים הצופים – והם נוכחים להבין ממי באה כל המציאות האידילית הזאת - .
ברוב קהילות ישראל, נהוג לומר את המזמור (יחד עם מזמור סז) בניגון לפני תפילת ערבית של מוצאי שבת, כסימן לברכה בשבוע הבא, וכדי ללוות את השבת בשירה וכדי לאחר את תפילת ערבית ולהוסיף מהחול על הקודש.
ישנו דמיון במנגינת המזמור אצל קהילות רבות, עליה מספר רבי ישראל משה חזן ששימש בין השאר כשד"ר:
בהשראת ההתבוננות באפסיות האדם ביחס לה' הנזכרת במזמור: .
נכתבו תפילות שונות, ביניהן חלק מתפילת נעילה של יום הכיפורים, וכן חלק מתפילת ונתנה תוקף –
הפסוק האחרון של המזמור מצטרף אל הפרק שאחריו, פרק קמ"ה, ואל שני פסוקים אחרים מתהילים, כדי ליצור את פרק התפילה אשרי יושבי ביתך, המוכר עוד מימי חז"ל, נאמר פעמיים בתפילת שחרית וכן כהקדמה לתפילות מוסף, מנחה ונעילה – שאין בהן קריאת שמע
הפסוק "אשרי העם שככה לו, אשרי העם שה' אלוקיו" נאמר כחלק מסדר עבודה הנאמר ביום כיפור.
אשרי העם שככה לו גלעד פוטולסקי, הנשמה לך 8.
הפסוק "אשרי העם שככה לו אשרי העם שה' אלוקיו" משולב בשיר "ויום טוב" של אברהם מרדכי שוורץ באלבומו כרובים עליונים.
תהילים קמ"ג הוא המזמור ה-143 בספר תהילים ומיוחס לדוד המלך.
קריאת הפרק הומלצה בספרי הסגולות כסגולה לחולי הזרוע.
מזמור קמ"ג מורכב משנים עשר פסוקים ומחולק לשני חלקים:
המשורר מבקש מאלוהים שילמד אותו לעשות את רצונו: "לַמְּדֵנִי לַעֲשׂוֹת רְצוֹנֶךָ כִּי אַתָּה אֱלוֹהָי רוּחֲךָ טוֹבָה תַּנְחֵנִי בְּאֶרֶץ מִישׁוֹר" (י') וישאיר אותו בחיים.
בין השאר קיים לחן של יהדות תימן ויהדות בבל.
תהילים קמ"ב הוא המזמור ה-142 בספר תהילים ומיוחס לדוד המלך.
קריאת הפרק הומלצה בספרי הסגולות כסגולה לחולי השוקיים.
מזמור קמ"ב מורכב משמונה פסוקים ומחולק לשני חלקים:
חלקו הראשון של המזמור נפתח בתפילת המשורר לאלוהיו: "קוֹלִי אֶל ה' אֶזְעָק קוֹלִי אֶל ה' אֶתְחַנָּן" (ב')
משכיל לדוד - אייזיק האניג, באלבומו אדון הכל בלחן של יוסי גרין.
קאבר לשיר בוצע על ידי אברהם חיים גרין ומקהלת שירה.
משכיל לדוד - יעקב יהודה דסקל בלחן של משה גולדמן באלבום שומע תפילה.
תהל קליין (נולדה ב-1980) היא זמרת-יוצרת, פסנתרנית ומוזיקאית ישראלית.
היא נחשפה למוזיקה כבר בגיל צעיר, וחלומה בגיל בית ספר היה להיות זמרת אופרה.
היא למדה כינור ואחר כך פסנתר ופיתוח קול קלאסי.
עם מעבר משפחתה לכפר סבא הצטרפה ללהקת הנוער העירונית, "פידבק", ומאוחר יותר גם למקהלת, "לירון", בעיר.
אחרי פרק זמן קצר של שנתיים, שבה המשפחה לכרמיאל וקליין, שהשלימה בגרות באופרה, מצאה את עצמה נמשכת יותר למוזיקה אלקטרונית וסגנון הטריפ הופ, ולאמנים מהז'אנר כמו ביורק ופורטיסהד.
בגיל 18 ניגשה קליין לבחינות ללהקה צבאית אך נכשלה, ועשתה שירות צבאי רגיל.
לאחר השירות היא התקבלה לבית ספר למוזיקה רימון וניסתה להקים שם עם תלמידים נוספים הרכב בסגנון הטריפ הופ.
לאחר שלא קיבלה תמיכה מסגל המורים בבית ספר היא עזבה וניסתה למצוא את דרכה המוזיקלית בתל אביב.
שנתיים לאחר מכן, בגיל 26, פנה אליה מפיק שחיפש זמרת להרכב שלו והיא הצטרפה להרכב האלקטרוני, False Positive.
ההרכב, שכלל מלבד קליין עוד 3 מוזיקאים, הוציא בשנת 2011 אלבום EP.
למרות שזכו להשמעות בתחנות ותוכניות שמשדרות מוזיקה אלטרנטיבית ואינדי, ההרכב לא החזיק מעמד זמן רב והתפרק.
במקביל להתפרקות ההרכב חוותה קליין משבר אישי ואובדן של שני הוריה בפרק זמן של 4 שנים.
בתקופה של כמעט 6 שנים, מגיל 32 עד 38, עבדה קליין על אלבום הבכורה שלה, "Unfold", תוך שהיא מגייסת את התקציב למימון ההפקה באמצעות קמפיין מימון המונים ובעזרת השקעה של מפעל הפיס.
האלבום שיצא בשנת 2018, כולל 11 שירים, עליו עבדו חמישה מפיקים שונים: מתן ספנסר, אורי רוסו, רועי אביטל, נועם הלפר וקליין עצמה.
באלבום, שמוקדש להוריה, יש גם קטע, בו קליין הקליטה את אמה שלושה שבועות לפני שנפטרה - שיר ערש בספרדית שאמה נהגה לשיר לה בילדות - Blanca Ovejita La.
את מופע השקת האלבום ערכה קליין בתיאטרון "תמונע", תוך שהיא עוטה על עצמה שמלת אוריגמי המוארת עם כמאה נורות לד בתוכה.
החל משנת 2017 קליין מנהלת את "יחצינו לאן", קהילת המוזיקאים העצמאיים בישראל - קהילה לשיתוף ידע בנושא קידום הקריירה המוזיקלית, המונה אלפי מוזיקאים ואנשי תעשייה בישראל.
בנוסף, היא אחראית תחום המלגות ברימון לרבות פעילות המלגאים בקהילה.
אחראית על פיתוח קהילת יוצאי רימון וקהילות בית ספריות.
תהליך ה"ספרציה-אינדיבידואציה" הוא תהליך התפתחותי, המתאר את תהליך התעצבות אישיותו של תינוק בריא כאישיות עצמאית ונפרדת.
התהליך נוסח על ידי הפסיכולוגית מרגרט מאהלר והפסיכואנליטיקאי פיטר בלוס, והוא מתאר את שלבי ההתפתחות הרצויה של תינוק עד הגיעו לגיל 3 שנים, בו הוא נפרד מהאם ויוצר אגו וזהות עצמית מובחנים משלו.
בניגוד לרוב הגישות הפסיכואנליטיות, הנשענות רק על ניסיון טיפולי, התבססה מאהלר על תצפיות שיטתיות בילדים, שסבלו מאוטיזם קלאסי או קשר סימביוטי (קשר תלותי מאוד ובלתי ניתן לניתוק מהאם).
בתחילה חשבה שהפרעות אלה שונות זו מזו, אך מאוחר יותר הסיקה כי מדובר בשתי דרכי התמודדות שונות עם אותו קושי בסיסי.
לפי מאהלר, ישנם שני שלבים מקדימים וארבעה שלבים נוספים לתהליך ההיפרדות והאינדיבידואציה:
תקופה בת חודש, בה הילד שקוע אך ורק בעצמו ובצרכיו.
טרם נוצרה אצלו ההבנה שצרכיו מסופקים על ידי גורם חיצוני, והוא אינו מסוגל להבחין בין "אני" ל"לא אני".
בחודש השני מתחיל התינוק להבחין בסובב אותו.
בין התינוק לאם מתחיל קשר סימביוטי לתקופה בת כחצי שנה, בה שניהם "מתואמים" להפליא, והתינוק איננו מסוגל להבחין בין פעולותיו שלו לבין פעולות האם הממוענות אליו.
בתום חצי השנה הראשונה לערך ללידתו של התינוק, הסימביוזה מגיעה לידי סיום.
התינוק פחות תלוי באמו, מתחיל לזחול, לטפס ולהזדקף, והתיאום בין תנועות רגליו, פיו ועיניו הולך ומשתכלל – דבר המאפשר לו לשאוב הנאה מהעולם הסובב אותו.
הוא מקפיד לשמור על קרבה לאם וחוקר את פניה וגופה.
על האם להתאים את עצמה לצרכיו החדשים.
מגיל 10 עד 15 חודשים, הילד מתחיל להתרחק יותר מאמו, לומד ללכת, ומקבל את פניהם של אנשים מוכרים נוספים.
לעיתים התינוק הופך שקוע מאוד בענייניו, עד כי נדמה שקיום האם נשכח לחלוטין, אך לפרקים יחזור ויחפש את מגע האם וקרבתה לשם קבלת מענה רגשי.
שלב ההתקרבות מחדש, שנקרא גם רפרושמאן (מצרפתית, Rapprochement), מתרחש בגיל 14–24 חודשים.
הילד מסוגל להתרחק מאמו, אך הוא מעדיף לחפש את קרבתה באופן פעיל, בדומה למחזר המנסה לגרום לאהובתו עניין.
הוא מפגין רכושנות כלפיה, ונהנה מקשרים חברתיים.
בהיעדר האם הוא נעשה פעלתני מאוד, כנראה על מנת להגן מפני רגשות עצבות שמעוררת הפרידה.