tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בתחילה צבר היום תאוצה רק באזורים עם נוכחות ביסקסואלית משמעותית, אולם כיום הוא מצוין ברחבי ארצות הברית, קנדה, אוסטרליה, גרמניה, יפן, ניו זילנד, שוודיה, בריטניה וישראל.
בשנת 2012 הכריזה מועצת העיר ברקלי בקליפורניה על 23 בפברואר כיום המצוין באופן רשמי בעיר.
ב-2013 נערך ב-23 בפברואר מפגש סגור בין נציגי ממשל לכ-30 פעילים ביסקסואליים במטרה לדון בסוגיות הרלוונטיות לקהילה זו.
באותה שנה התייחס גם השר לענייני נשים ושוויון בבריטניה, ג'ו סווינסון, ליום הנראות ואמר: "אני מברך את יום הנראות הביסקסואלי המסייע להעלות מודעות לסוגיות הניצבות בפני אנשים ביסקסואלים, ומציע אפשרות לחגוג את הגיוון ולהתמקד ב-ב' שבלהט"ב".
בדצמבר 2012 התקיים בישראל הכנס הביסקסואלי הראשון, עבור הקהילה הביסקסואלית ובהובלת פעילים ופעילות ביסקסואלים ישראליים.
הכנס התקיים במזא"ה 9, מרכז הצעירים של עיריית תל אביב יפו.
הכנס הופק בהובלת לילך בן דוד, שירי אייזנר, שירלי רויטמן ו-דןוג.
בדצמבר 2015, בחג החנוכה התקיים הכנס השני בישראל עבור הקהילה הביסקסואלית בישראל, במכללת מנשר, אשר אורגן על-ידי עתליה ישראלי-נבו.
התארחו בו עשרות משתתפים ומשתתפות מהקהילה הביסקסואלית בישראל והוא הכיל מגוון תכנים רחב שכיוונו לחגוג את הזהות והנראות הביסקסואלית.
בספטמבר 2019 הואר בניין עיריית תל אביב בצבעי דגל הגאווה הביסקסואלי, לציון יום הנראות.
בספטמבר 2023 התקיים בתל אביב כנס חברתי, מקצועי וקהילתי עבור הקהילה הביסקסואלית בישראל לרגל יום הנראות, בסימן 'גם וגם וגם'.
הכנס הופק על-ידי הקהילה עצמה, בחסות עיריית תל אביב והאגודה למען הלהט"ב וכן בהובלת הפעילים נועם מזרחי, בן מיכאל, ואמילי רייכר היה הכנס הראשון לאחר שנים ללא פעילות ביסקסואלית רשמית בחסות מרכז גאה בישראל.
הכנס התקיים במרכז הגאה הזמני, בבנייני מתחם שרונה (כיוון שהמרכז הגאה של תל אביב היה בשיפוצים), וכלל גם פיקניק בדשא, ועשרות דוכנים של אמנים מהקהילה.
בספטמבר 2024 לראשונה התקיים כנס ביסקסואלי שנה שנייה ברצף, הפעם במרכז הגאה המשופץ של תל אביב בגן מאיר.
גם בשנה זו הכנס התקיים במתכונת 'גם וגם וגם' וכלל דוכני אומנות, מרחב חברתי וכנס מקצועי.
יום הסובלנות הבין-לאומי חל ב-16 בנובמבר.
היום נוסד בשנת 1995 על ידי ארגון אונסק"ו המייצג את האומות המאוחדות.
יום הסובלנות הבינלאומי מדגיש את חשיבות ההתייחסות בסובלנות כלפי האחר והשונה והסכנות שבחוסר סובלנות ויחס מפלה ולא שוויוני.
יום זה נועד כדי להדגיש את החשיבות שבסובלנות ואת הסכנות שבחוסר סובלנות יחס מפלה ולא שוויוני.
המטרות החינוכיות של יום הסובלנות בבתי הספר הן: קבלת השונה בלי קשר לפיזיות, גיל, מגדר, דת, תרבות ושפה.
יום הסנונית (באפריקנס: Brug van die esels באנגלית: The Day the Swallows Spoke) הוא רומן מאת דלין מתיה, שפורסם בשנת 1992. עלילת הספר מתרחשת בדרום אפריקה בתקופת המאבק כנגד האפרטהייד, ועוסקת במורכבות הסוגיה ביחס לאוכלוסיית האפריקאנרים וזהותם ההיסטורית.
ארמינטה רוסו היא צעירה אפריקנרית המתגוררת בדרום אפריקה בתקופת המאבק נגד האפרטהייד.
במהלך לימודיה באוניברסיטה היא מצטרפת למקהלה ונוסעת להופיע בחו"ל.
בביקור במצודת לונדון היא רואה את יהלום "כוכב אפריקה" ומרגישה כלפיו אמפתיה וחמלה.
מאוחר יותר באותו יום היא נקלעת להפגנה מאורגנת נגד האפרטהייד ואישה שחורה מהמפגינות יורקת בפניה.
המעשה והוויכוח הפוליטי שמתעורר בין חבריה מעורר בה מצוקה קשה.
היא סובלת מהדיונים התכופים והעיסוק הציבורי בנושא, הכולל את הפחד, מעשי האלימות, ובעיקר את חוסר הוודאות וריבוי הפנים והצדדים של המציאות המסובכת.
ארמינטה מתעמתת בעיקר עם תחושת האשמה שנכפית עליה כיוון שהיא לבנה ואפריקאנרית, זהות שאליה היא מסרבת להתכחש.
היא מחוברת לשורשים העמוקים של האפריקאנרים באפריקה ומעלה את סוגיית הניצול הבריטי שחוו אבותיה במהלך ההיסטוריה, במיוחד סביב סוגיית היהלומים ושאר המחצבים היקרים, דבר שמעורר בה כעס וטינה.
היא מתוסכלת מהניסיון למצוא צדק ואמת במצב שבו לתחושתה הרע והטוב מעורבבים בלי שאפשר יהיה להתיר אותם.
בסופו של דבר היא מגיעה לתובנה פנימית של דבקות בזהותה האישית העצמאית ומחליטה לעזוב את דרום אפריקה ולהתחיל חיים חדשים ומנותקים מהסבך הפוליטי.
היא פורשת מהלימודים במטרה להתחיל לעבוד ולהרוויח די כסף עבור העזיבה.
בשלב ההווה של הספר ארמינטה עובדת בסוכנות נדל"ן, "קאר את הולצמן מקרקעים", וחוסכת משכרה כל סכום שהיא יכולה.
באחד הימים היא פוגשת זוג לקוחות שמבקשים להשלים את הסכום החסר לקניית הבית שבו הם מעוניינים באמצעות שישה יהלומים גולמיים, ושואלים אם תסכים לנסות למכור אותם בשבילם.
ארמינטה נזכרת ביופ לורנס, אדם מבוגר וידיד של משפחתה, שסופר עליו תמיד שהתעשר מסחר ביהלומים.
היא פונה אליו והוא מסכים לסייע לה, נותן לה מען של קונה שעליו תוכל לסמוך, ומתנה זאת בכך שלעולם לא תגלה לאדם אחר את שמו של הקונה.
ארמינטה לוקחת את היהלומים אל הקונה, אדם מרשים בשם סמיואל סונדו, ומעבירה לבני הזוג את התשלום שקיבלה בעסקה.
זמן מה לאחר מכן פונה אליה דירק הולצמן, אחיו של השותף הזוטר בסוכנות שבה היא עובדת, ומספר לה שהמוסך שבבעלותו נקלע לקשיים בשל המצב הכלכלי, ולכן הוא השקיע עשרים אלף ראנד בקניית יהלומים במטרה למכור אותם ברווח, אלא שהוא לא מצא קונה.
בתחילה ארמינטה מסרבת להסתכן פעם נוספת אבל היא מתרככת בתגובה למצוקתו ובשל החיבור שהיא חשה כלפי היהלומים.
היא מבצעת את עסקת המכירה ומקבלת שמונים אלף ראנד.
כחלק מניסיונו לשכנע אותה הבטיח לה דירק שתוכל לקחת לעצמה כל סכום נוסף לעשרים אלף, והיא מתלבטת כיוון ששישים אלף ראנד הם הסכום שהקציבה לעצמה לצורך העזיבה.
בסופו של דבר היא מביאה לו את הסכום המלא.
בתמורה הוא מעביר את שמה לאדם שממנו קנה, גבר שחור בשם פיט סינקסה, והיא ממתינה שיצור איתה קשר.
עוברים חודשים ובינתיים פונה אליה יאן דו טוי, שותפו של דירק, ומציע לארגן עסקת קנייה יחד עם אדם בשם ניק ולאנד.
על אף ששניהם לא מוצאים חן בעיניה, ארמינטה מסכימה לבסוף.
ביום הקנייה מסתבר שהעסקה הייתה מלכודת והיא נתפסת על ידי שני סוכנים מהמשטרה ומואשמת בסחר לא חוקי ביהלומים.
מופעל עליה לחץ כבד לגלות את שם הקונה שלה אבל היא שומרת על הבטחתה ליופ לורנס.
ארמינטה שוכרת עורך דין בשם יורם מאלהרבה שמדריך אותה בנוגע להתנהלות במשפט, ומקבלת פסק דין של שישה חודשי מאסר או תשלום קנס של ששת אלפים ראנד.
בו ביום מדווח לה יורם מאלהרבה שהקנס שולם בעבורה, אבל טוען שהוא לא יודע על ידי מי.
כמה חודשים אחר כך מקבלת ארמינטה שיחה מאישה שמציגה את עצמה בתור אנג'לין סינקסה, אחותו של פיט, והיא מתאמת איתה מפגש לביצוע עסקה, על אף אזהרותיו של יורם מאלהרבה וניסיונותיו לעצור אותה.
העסקה אמורה להתבצע בקימברלי ובזמן ההמתנה לשעת המפגש ארמינטה הולכת לראות את החור הגדול, ומזדעזעת לנוכח ההשחתה וההרס שגרמו תאוות הבצע והחמדנות בחיפוש אחר היהלומים.
ברגע ביצוע העסקה היא נסוגה ומבטלת אותה, מתוך רצון שלא להוסיף על הפגיעה.
כמה ימים אחר כך מגיעה למשרדה אנג'לין סינקסה, שמציגה את עצמה בתור המפקחת גרייס נגובני, סוכנת במשטרה.
היא מספרת לארמינטה שהבחינה שהיא אדם טוב והתפעלה מהיחס העדין והרגישות שהפגינה כלפי היהלומים ולכן לא לחצה עליה לבצע את העסקה, כיוון ושלא רצתה שתיתפס.
בסיום הספר פותחת ארמינטה כרטיס שצורף לזר פרחים שהגיעה למשרדה ומגלה הצעת נישואין מיורם מאלהרבה.
יום העצמאות של מדינת ג'מייקה הוא חג לאומי במדינת ג'מייקה, המציין את קבלת העצמאות מידי הממלכה המאוחדת.
מושבת ג'מייקה קיבלה את עצמאותה מהממלכה המאוחדת ב־6 באוגוסט 1962, לאחר יותר מ־300 שנה שהאזור היה בשליטתה.
הלאומיות השחורה אומנה במיוחד בג'מייקה במחצית הראשונה של המאה ה-20, כאשר המנהיג הבולט ביותר במדינה היה מרקוס גארבי, מנהיג העבודה וחסידי תנועת החזרה לאפריקה, שקראה לאנשים ממוצא אפריקני לחזור למולדת אבותיהם.
הסנטימנט הלאומני הגיע לשיא במהלך אי שקט העבודה הבריטי במערב הודו בשנות ה-30 של המאה ה-20, שבמהלכו התרחשו מחאות בין תושבים ילידים ובריטים של איי הודו המערבית הבריטיים.
לאחר תום מלחמת העולם השנייה החל דה-קולוניזציה, כאשר פוליטיקאים מקומיים בג'מייקה ובאימפריה הבריטית העבירו את מושבות הכתר שלהם למדינות עצמאיות.
החגיגות העיקריות מתקיימות בשעות הערב בזירה הלאומית בפארק העצמאות.
ביום העצמאות ג'מייקנים משתתפים בצעדות רחוב ענקיות, לובשים בגדים צבעוניים כמו דגל ג'מייקה ומלבישים כל מיני תצוגות תרבותיות.
ביום שג'מייקה קיבלה את עצמאותה, הוחלף דגל בריטניה בדגל ג'מייקה.
הנסיכה מרגרט פתחה את המושב הראשון של פרלמנט ג'מייקה באיחוד.
פארק האמנציפציה בקינגסטון נפתח ימים לפני יום העצמאות וערב יום האמנציפציה בשנת 2002.
בשנת 2019, נשיא קניה, אוהורו קניאטה, נכח בחגיגות יום השנה ה-57, כחלק מביקור ממלכתי בן שלושה ימים בג'מייקה כאורח ראש הממשלה אנדרו הולנס.
יום הסאסי (בפורטוגזית: Dia do Saci) הוא אירוע שנוצר על ידי ארגון לא-ממשלתי תרבותי ברזילאי בשם Amigos do Saci, כדי להתנגד לחג ליל כל הקדושים שמתקיים ב"השפעת אמריקה".
יום הסאסי מונצח באותו היום של החג האמריקאי: 31 באוקטובר.
הוא תוכנן כיום חגיגה לתרבות ולפולקלור של ברזיל, אך מעטים מהברזילאים חוגגים זאת, למרות התמיכה של סאו פאולו ועיירות נוספות במדינה.
חגיגות ליל כל הקדושים בברזיל החלו בבתי ספר דוברי אנגלית, שם זו הייתה חגיגה חשובה.
בשבוע האחרון של אוקטובר בברזיל חנויות רבות היו מעוטרות בדלועים ובצבעים כהים, תוך שהן היו מעוטרות במוצרים שונים ליל כל הקדושים - רובם מיובאים מהרפובליקה העממית של סין או מטאיוואן.
בניסיון להתנגד להשפעה האמריקאית על התרבות הברזילאית, שנחשבה כמסיחת דעת מהמורשת העשירה שלה, ייסדה האגודה הלאומית Amigos do Saci את יום הסאסי.
הסאסי, הנקרא גם "Saci-pererê", הוא הדמות הידועה ביותר בפולקלור הברזילאי.
מקורו באגדה גוארנית שמיקומה היה בדרום ברזיל.
באזורים מסוימים, הסאסי מופיע כיצור מרושע, באחרים, כיצור שובב וחינני.
בצפון ברזיל, ההשפעה האפריקאית הציגה את הסאסי כילד שחור קטן שתמיד מעשן פיטו (סוג של מקטרת) ואיבד את אחת מרגליו בקרב קפוארה.
האירופאים תרמו גם הם לאגדה וטענו שהסאסי קיבל פילוס; כיפה אדומה קטנה אותה חבש הסאסי.
לסאסי יש כוחות על-טבעיים והוא עושה מעשי שובבות בתוך הבתים, במיוחד בלילות; הוא מסוגל להפוך את עצמו לרוח ולהסוות את עצמו בתוך בקבוק לכאורה.
יום העיר הוא חג שנתי של רוב הערים הגדולות יחסית (ברוסיה וברית המועצות לשעבר), בדרך כלל מתוזמן לחפוף לסופי שבוע (יום ראשון).
יום העיר, יחד עם היום המרכזי במדינה (למשל, יום רוסיה), הוא, ככלל, האירוע המסיבי ביותר בהיקפו, הגדול ביותר מבחינת ההכנה לחג, ומשפיע על כל תושבי כל עיר.
ביום זה מתקיימים אירועים חגיגיים – נאומים של ראשי הערים, מצעדים, תהלוכות, חגיגות, ירידים, קונצרטים חגיגיים, מופעי רחוב, תערוכות, תחרויות.
יום העיר מסתיים בדרך כלל בזיקוקים.
שנת היובל של הערים נחגגת במיוחד בקנה מידה גדול, לרוב ברמה הלאומית ואפילו הבינלאומית.
בברית המועצות, יום העיר הראשון שנחגג רשמית היה יום השנה ה-800 למוסקבה בשנת 1947. הוא נחגג בשבת הראשונה או השנייה של חודש ספטמבר.
יום הנשיקות הבין-לאומי או יום הנשיקות העולמי הוא חג רשמי הנחגג בכל שנה ב-6 ביולי.
מקורו של היום בבריטניה והוא אומץ ברחבי העולם בתחילת שנות ה-2000.
תאריך אחר, 13 בפברואר, אופיין גם הוא כיום הנשיקות הבינלאומי, שחל בשבוע של יום ולנטיין.
הרעיון מאחורי יום הנשיקה הבינלאומי הוא שאנשים רבים אולי שכחו את ההנאות הפשוטות הקשורות לנשיקה בפני עצמה, בניגוד לנשיקה רק כפורמליות חברתית בלבד או הקדמה לפעילויות אחרות.
יום העצמאות של איחוד האמירויות הערביות נחגג ב-2 בדצמבר בכל שנה באיחוד האמירויות הערביות.
יום העצמאות של איחוד האמירויות הערביות מייצג את יישום הסכמי הפרוטקטורט הבריטי , שהוכרזו ב-1968, והוא חל ביום השנה לאיחוד הפדרלי של שש האמירויות , שהתאחדו ב-1971. לאחר האיחוד עמד בראש הפדרציה השייח זאיד בן סולטאן אאל נהיאן.
האמירות השביעית והאחרונה, ראס אל-ח'ימה, הצטרפה לפדרציה ב-10 בפברואר 1972.
חגיגות גדולות מתקיימות ברחבי האמירויות לציון האירוע, וכוללים זיקוקים, ראלי ומופעי ריקוד.
אנשים מתלבשים בצבעי הדגל הלאומי של איחוד האמירויות ומקשטים את בתיהם, מקומות העבודה, המכוניות והרחובות שלהם כדי לחגוג את היום.
עצי דקל מעוטרים באורות מצבעי הדגל.
בתי מלון ואתרים ציבוריים אחרים מעוטרים בדגלים ואורות.
מרכזי קניות, קניונים ומוסדות מקושטים בדגל.
מרכז העיר דובאי מואר בזיקוקים, בעוד שהבורג' ח'ליפה משמש להצגת דגל איחוד האמירויות.
החגיגה מתאפיינת בעומס של אנשים המבקשים לצפות בזיקוקים ולחוות את החגיגה של היום הלאומי.
כפרי מורשת מוקמים בכל רחבי איחוד האמירויות על מנת לחגוג את אירוע זה באופן מסורתי.
תערוכות אוויריות נערכות בזמן שמתקיימות תהלוכות צבאיות במרכז התערוכות הלאומי של אבו דאבי לכבוד שליטי האמירויות, חברי המועצה הלאומית הפדרלית ואזרחי האמירויות.
יום העצמאות של הודו נחגג מדי שנה ב-15 באוגוסט כחג ציבורי בהודו לציון עצמאותה ושחרורה מהשלטון הבריטי ב-15 באוגוסט 1947, היום שבו נכנסו הוראות חוק העצמאות ההודי, שהעביר את הריבונות המחוקקת לאספה המכוננת ההודית.
הודו שמרה על המלך ג'ורג' השישי כראש המדינה עד המעבר שלה לרפובליקה, כאשר חוקת הודו נכנסה לתוקף ב-26 בינואר 1950 (נחגג כיום הרפובליקה ההודית), אז הפכה לדומיניון הודו, עם חקיקת החוק הריבוני חוקת הודו.
הודו הגיעה לעצמאות בעקבות פעולותיה של תנועת העצמאות ההודית הידועה בעיקר בהתנגדות בלתי אלימה ובאי ציות אזרחי.
העצמאות של הודו התרחשה במקביל לחלוקת הודו, שבה הודו הבריטית חולקה לפי קווים דתיים לדומיניונים של הודו ופקיסטן.
החלוקה לוותה בהתפרעויות אלימות ובקורבנות המוניים, ועקירה של כמעט 15 מיליון בני אדם עקב אלימות דתית.
ב-15 באוגוסט 1947 הרים ראש ממשלת הודו הראשון, ג'ווהרלל נהרו, את הדגל הלאומי ההודי מעל שער לאהורי של המצודה האדומה בדלהי.
מאז, בכל יום עצמאות, נוהג ראש הממשלה המכהן להניף את הדגל ולפנות לאומה.
האירוע כולו משודר על ידי דודראשן , השידור הלאומי של הודו, ומתחיל בדרך כלל עם מוזיקת השהנאי של ביסמילה חאן.
יום העצמאות מצוין ברחבי הודו עם טקסי הנפת דגל, תהלוכות ואירועי תרבות.
סוחרים אירופאים הקימו מאחזים בתת-היבשת ההודית עד המאה ה-17. באמצעות כוח צבאי, חברת הודו המזרחית הבריטית לחמה וסיפחה ממלכות מקומיות והתבססה ככוח הדומיננטי עד המאה ה-18. בעקבות המרד ההודי הגדול של 1857, חוק ממשלת הודו משנת 1858 הוביל את הכתר הבריטי לקבל שליטה ישירה בהודו.
בעשורים הבאים, ההתקוממות האזרחית התפתחה בהדרגה ברחבי הודו, בעיקר באמצעות מפלגת הקונגרס הלאומי ההודי, שהוקמה ב-1885. התקופה שלאחר מלחמת העולם הראשונה התאפיינה ברפורמות קולוניאליות כגון הרפורמות של מונטגו-חלמספורד, אך היא הייתה עדה גם לחקיקת חוק רולאט הלא פופולרי וקריאות לשלטון עצמי על ידי פעילים הודים.
חוסר שביעות הרצון בתקופה זו התגבש לתנועות ארציות לא אלימות של אי שיתוף פעולה ואי ציות אזרחי, בראשות מוהנדס קרמצ'נד גנדי.
במהלך שנות ה-30, הרפורמה חוקקה בהדרגה על ידי הבריטים.
הקונגרס זכה בניצחונות בבחירות שהתקבלו.
העשור הבא היה גדוש בסערה פוליטית: השתתפות הודית במלחמת העולם השנייה, הדחיפה האחרונה של הקונגרס לאי שיתוף פעולה, והתפרצות של הלאומיות המוסלמית בהנהגת הליגה המוסלמית הכל-הודית.
המתיחות הפוליטית ההולכת וגוברת הסתיימה עם קבלת העצמאות ב-1947.
במושב 1929 של הקונגרס הלאומי ההודי, הוכרזה הצהרת פורנה סווארג', או "הכרזת העצמאות של הודו", ו-26 בינואר הוכרז כיום העצמאות ב-1930 הקונגרס קרא לאנשים להתחייב לאי ציות אזרחי ו"לבצע את הוראות הקונגרס שניתנו מעת לעת" עד שהודו תשיג עצמאות מוחלטת.
חגיגת יום עצמאות שכזה נועדה לעורר להט לאומני בקרב אזרחי הודו, וכדי לאלץ את ממשלת בריטניה לשקול מתן עצמאות.
הקונגרס ציין את 26 בינואר כיום העצמאות בין 1930 ל-1946. החגיגה עמדה בסימן פגישות בהן קיבלו המלווים את "הבטחת העצמאות".
לאחר עצמאות בפועל ב-1947, נכנסה חוקת הודו לתוקף ב-26 בינואר 1950, מאז נחגג 26 בינואר כיום הרפובליקה.
בשנת 1946, ממשלת הלייבור בבריטניה, שספגה הפסדים כלכליים משמעותיים בעקבות מלחמת העולם השנייה שהסתיימה לאחרונה, הבינה שאין לה לא את המנדט בבית, לא את התמיכה הבינלאומית ולא את הכח של צבא הודו הבריטית על מנת להמשיך לשמור על השליטה בהודו שנעשתה סוערת יותר ויותר.
ב-20 בפברואר 1947 הודיע ראש הממשלה קלמנט אטלי כי ממשלת בריטניה תעניק ממשל עצמי מלא להודו הבריטית עד יוני 1948 לכל המאוחר.
המושל הכללי של הודו החדש, בן המלוכה הבריטי לואי מאונטבאטן, הקדים את מועד העברת השלטון, מתוך אמונה שהמחלוקת המתמשכת בין הקונגרס לליגה המוסלמית עשויה להוביל לקריסת ממשלת הביניים.
הוא בחר ביום השנה השני לכניעת יפן במלחמת העולם השנייה, 15 באוגוסט, כתאריך להעברת הכוח.
ממשלת בריטניה הודיעה ב-3 ביוני 1947 שהיא קיבלה את הרעיון של חלוקת הודו הבריטית לשתי מדינות; הממשלות היורשות יקבלו מעמד של דומיניון כל אחת ותהיה להן זכות להתנתק מחבר העמים הבריטי.
חוק העצמאות ההודי 1947 של הפרלמנט של הממלכה המאוחדת חילק את הודו הבריטית לשני מחוזות עצמאיים:הודו ופקיסטן (כולל מה שהיא כיום בנגלדש) החל מ-15 באוגוסט 1947, וכן העניקה סמכות חקיקה מלאה לאספה המכוננת של כל אחת מהמדינות החדשות.
החוק קיבל הסכמה מלכותית ב-18 ביולי 1947.
מיליוני פליטים מוסלמים, סיקים והינדואים צעדו לגבולות החדשים שנוצרו בחודשים סביב העצמאות.
בחבל פנג'אב, שם הגבולות חילקו את האזורים הסיקים לשניים, בעקבות שפיכות דמים מסיבית; בבנגל ובביהר, שם נוכחותו של מהטמה גנדי הרגיעה את המזג הקהילתי, האלימות הופחתה.
בסך הכל, בין 250,000 ל-1,000,000 בני אדם משני צדי הגבולות החדשים נהרגו במהומות האלימות.
בזמן שהאומה כולה חגגה את יום העצמאות, גנדי נשאר בקולקטה בניסיון לעצור את הקטל.
ב-14 באוגוסט 1947, יום העצמאות של פקיסטן, נוצר הדומיניון החדש של פקיסטן; מוחמד עלי ג'ינה הושבע לתפקיד המושל הכללי הראשון של פקיסטן בקראצ'י.
האספה המכוננת של הודו התכנסה לישיבתה החמישית בלילה של 14 באוגוסט באולם החוקה בניו דלהי.
בראש המושב עמד הנשיא ראג'נדרה פראסאד.
במושב זה, נשא ג'ווהרלל נהרו את נאום Tryst with Destiny שהכריז על עצמאותה של הודו.
חברי האספה קיבלו רשמית את ההתחייבות לשמש בשירות המדינה.
קבוצת נשים, המייצגת את נשות הודו, הציגה רשמית את הדגל הלאומי בפני האספה.
הדומיניון של הודו הפך למדינה עצמאית כאשר טקסים רשמיים התקיימו בניו דלהי.
נהרו נכנס לתפקידו כראש הממשלה הראשון, והמשנה למלך, לואי מאונטבאטן, המשיך להיות המושל הכללי הראשון שלה.
שמו של גנדי נקרא על ידי המונים שחגגו את המאורע; אולם גנדי עצמו לא לקח חלק באירועים הרשמיים.
במקום זאת, הוא ציין את היום בצום של 24 שעות, במהלכו דיבר עם קהל בכלכותה, ועודד שלום בין הינדים למוסלמים.
יום העצמאות, אחד משלושת החגים הלאומיים בהודו (השניים האחרים הם יום הרפובליקה ב-26 בינואר ויום הולדתו של מהטמה גנדי ב-2 באוקטובר), מצוין בכל המדינות ההודיות וטריטוריות האיחוד.
בערב יום העצמאות, נשיא הודו נושא את "הפנייה לאומה".
ב-15 באוגוסט, ראש הממשלה מניף את דגל הודו על חומות האתר ההיסטורי של המצודה האדומה בדלהי.
ראש הממשלה מדגיש בנאומו את הישגי השנה האחרונה, מעלה נושאים חשובים וקורא להמשך פיתוח.
הוא נותן כבוד למנהיגי תנועת העצמאות ההודית.
ההמנון ההודי, "Jana Gana Mana", מושר.
לאחר הנאום מופיעה תהלוכה של דיוויזיות של הכוחות המזוינים ההודיים וכוחות חצי-צבאיים.
מצעדים ותחרויות מציגים סצנות ממאבק העצמאות ומהמסורות התרבותיות המגוונות של הודו.
עד 1973 הניף מושל המדינה את הדגל הלאומי בבירת המדינה.
בפברואר 1974, השר הראשי של טאמיל נאדו, מ' קארונאנידי, טען אצל ראש הממשלה דאז אינדירה גנדי, כי יש לאפשר לשרים הראשיים, כמו ראש הממשלה, להניף את הדגל הלאומי ביום העצמאות.
מאז 1974, השרים הראשיים של המדינות בהתאמה מורשים להניף את הדגל הלאומי ביום העצמאות.
טקסי הנפת דגלים ותוכניות תרבות מתקיימים במוסדות ממשלתיים וחוץ-ממשלתיים ברחבי הארץ.
בתי ספר ומכללות עורכים טקסי הנפת דגל ואירועי תרבות שונים.
מוסדות ממשלתיים ולא ממשלתיים מקשטים את השטח שלהם בנייר, עיטורי בלונים עם תלייה של דיוקנאות לוחמי חופש על קירותיהם ובנייני ממשלה מרכזיים מעוטרים לעיתים קרובות במחרוזות של אורות.
בדלהי ובכמה ערים אחרות, העפת עפיפונים מתווספת לאירוע.
דגלים לאומיים בגדלים שונים משמשים בשפע כדי לסמל נאמנות למדינה.
אזרחים מעטרים את בגדיהם, צמידי היד, המכוניות, אביזרי הבית שלהם עם העתקים של שלושת צבעי הדגל.
במהלך תקופה מסוימת, החגיגה שינתה את הדגש מלאומיות לחגיגה רחבה יותר של כל מה שנוגע להודו.
הפזורה ההודית חוגגת את יום העצמאות ברחבי העולם במצעדים ובתחרויות, במיוחד באזורים עם ריכוז גבוה יותר של מהגרים הודים.
במקומות מסוימים, כמו ניו יורק וערים אחרות בארצות הברית, 15 באוגוסט הפך ל"יום הודו" בקרב הפזורה והאוכלוסייה המקומית.
הם חוגגים את "יום הודו" ב-15 באוגוסט או ביום סוף שבוע סמוך.
כבר כשלוש שנים לאחר העצמאות, המועצה הלאומית של נאגה קראה להחרים את יום העצמאות בצפון-מזרח הודו.
המחאות הבדלניות באזור זה התגברו בשנות ה-80; קריאות לחרמות והתקפות טרור על ידי ארגונים מורדים כמו חזית השחרור המאוחדת של אסאם והחזית הלאומית הדמוקרטית של בודולנד, פגעו בחגיגות.
עם ההתקוממות בג'אמו ובקשמיר מסוף שנות ה-80, החרימו מפגינים בדלנים את יום העצמאות שם באמצעות שביתות, שימוש בדגלים שחורים ועל ידי שריפת דגלים.
קבוצות טרור כמו לשקאר-א-טייבה, החיזבול-מוג'אהדין והג'יש-י מוחמד פרסמו איומים, וביצעו פיגועים סביב יום העצמאות.
חרם על החגיגה הומלץ גם על ידי ארגוני המורדים המאואיסטים.
כל יום עצמאות, מתוך חשש להתקפות טרור, אמצעי האבטחה מתוגברים, במיוחד בערים גדולות כמו דלהי ומומבאי ובמדינות בעייתיות כמו ג'אמו וקשמיר.
המרחב האווירי סביב המצודה האדומה מוכרז כאזור אסור לטיסה כדי למנוע התקפות אוויריות וכוחות משטרה נוספים פרוסים בערים אחרות.
מאז ההתנקשות באינדירה גנדי, ראשי ממשלה נהגו לנאום מאחורי לוח זכוכית חסין כדורים.
מאז 2014, כשנרנדרה מודי נבחר לראשות הממשלה, הוא ביטל את המסורת הזו.
מאז ננקטים צעדים אינטנסיביים נוספים כדי להבטיח אבטחתו.
יום העמים הילידים הלאומי , היה קרוי בעבר יום האבוריג'ינים הלאומי , הוא יום חג לאומי בקנדה המכיר ומציין את התרבות והתרומה של האומות הראשונות, האינואיטים והמטיסים בקנדה .
ה-21 ביוני נבחר בתור התאריך בו מצוין המאורע החגיגי מכיוון שלעיתים קרובות מתרחשת בו נקודת ההיפוך הקיצית, אירוע שקבוצות ילידים רבות חוגגות בו על פי תרבותן.
יום זה הוא יום שבתון בטריטוריות הצפון-מערביות מאז 2001 וביוקון מאז 2017. על אף שזהו יום לאומי כלל-קנדי, הוא לא נחשב יום שבתון בכל שאר המדינה.
היום הוכרז רשמית לאחר שורה של קריאות לקבוע יום חגיגות לכבודם של הילידים.
בשנת 1945 הוכרז לראשונה באופן בלתי-רשמי "יום האינדיאנים" (Indian Day) על ידי Jules Sioui בשיתוף צ'יפים אינדיאנים מרחבי אמריקה הצפונית.
בשנת 1982, האחווה האינדיאנית הלאומית (Assembly of First Nations, בהמשך שינתה שמה לאספת האומות הראשונות, Assembly of First Nations, ) קראה לקביעת "יום סולידריות לאומי עם האבוריג'ינים" שיצוין מדי שנה ב-21 ביוני.
בשנת 1990, קוויבק הפכה לראשונה שקבעה את היום כחגיגה של התרבות הילידית.
בשנת 1995, ועידה לאומית בשם האספה הקדושה (The Sacred Assembly) אשר כלל ילידים ולא-ילידים בהנהגת אלייג'ה הרפר (Elijah Harper, ), קראה לכינון חג לאומי שיחגוג את תרומתם של העמים האבוריג'ינים לקנדה.
בשנת 1996 המליצה הוועדה המלכותית בעניין עמים אבוריג'ינים (Royal Commission on Aboriginal Peoples, ) להכיר רשמית במועד שכזה.
בשנת 2001, חברי האספה המחוקקת ה-14 של הטריטוריות הצפון-מערביות העבירו את "חוק יום האבוריג'ינים הלאומי" (National Aboriginal Day Act) שהפך את הטריטוריות לאזור השיפוט הראשון בקנדה שהכיר ביום זה בתור יום שבתון רשמי.
בשנת 2009 הכריז בית הנבחרים של קנדה על חודש יוני כחודש ההיסטוריה הלאומי של האבוריג'ינים (National Aboriginal History Month), חודש אשר בהמשך הוחלף שמו ל"חודש ההיסטוריה הלאומית של הילידים" (National Indigenous History Month).
ב-21 ביוני 2017 פרסם ראש ממשלת קנדה ג'סטין טרודו הצהרה בה התחייב לשנות את שמו של המועד ל"יום העמים הילידים הלאומי" (National Indigenous Peoples Day).
הצ'יף הלאומי של אספת האומות הראשונות, פרי בלגרד (Perry Bellegarde, ) תמך בשינוי המוצע וכינה אותו "צעד חשוב" משום שהוא עומד בהתאמה לטרמינולוגיה הקיימת בהצהרת האומות המאוחדות על זכויות העמים הילידים.
בהמשך פרסומים רשמיים החלו להשתמש בשם "יום העמים הילידים הלאומי".
רשת הטלוויזיה של העמים האבוריג'ינים (Aboriginal Peoples Television Network, ) משדרת ביום העמים הילידים הלאומי מופע חגיגי של תרבות ילידית - Indigenous Day Live.
"יום הנשים" הוא אלבום האולפן השני של הזמר הישראלי חיים אל.
את האלבום הוציאה בשנת 1992 לאור חברת התקליטים מתנה הפקות על גבי תקליט וקלטת שמע, לאחר כשלוש שנים מפרסום אלבומו הקודם, "נער הזהב".
יום העיצוב הישראלי הוא מועד שנתי המצוין בישראל מאז דצמבר 2022 ומוקדש להעלאת המודעות לעיצוב מקומי ולמעצבים שפועלים בשוק המקומי.
המועד מצוין בכל יום חמישי שלפני חג החנוכה.
בתקופת הזמן שלפני המועד, מתקיימות פעילויות תוכן בחללי הסטודיו של המעצבים המקומיים, במרחב העירוני בתל אביב ובערים נוספות.
'יום העיצוב הישראלי' צוין לראשונה ב-15 בדצמבר 2022, בסימן עיצוב מוצר לסביבה הביתית.
ביום הזה השתתפו כ-50 מעצבי מוצר עצמאיים, שפתחו את חללי הסטודיו שלהם לקהל הרחב ואפשרו הצצה אל חללי הסטודיו, אל החומרים והטכנולוגיות בהם הם יוצרים ומעצבים ואל קולקציות ופריטים שעוצבו לרגל האירוע.
במהלך יום העיצוב נערכו סיורי עיצוב לאדריכלים, מעצבי פנים, לקהל הרחב ואף סיורי עיצוב לילדים.
את המועד ייסדה ויזמה עיתונאית ויזמת העיצובאורי סלע, מנכ"ל LOCAL DOT COM, ארגון לטיפוח יזמות בעיצוב בשוק המקומי.
בין המשתתפים: זאב אנגלמאיר (הגלויה היומית), אור יוגב, תמר ברניצקי וכ-30 אמנים ויוצרים נוספים.
התערוכה התקיימה בגלריה Yaara Open Studio ביפו, תל אביב.
יום העיצוב השלישי התקיים בתל אביב בתאריכים 18–20 בדצמבר 2024. המעצבים המקומיים ארחו מעצבים שהגיעו מחוץ לעיר, ואפשרו בכך לקהל להחשף למגוון רחב של יצירה מקומית.
ביום העיצוב הזה הציגו כ־40 מעצבים ויוצרים מקומיים.
יום העיצוב הישראלי הרביעי התקיים, תחת התמה המרכזית – ROOTS, במהלך שני סופי שבוע - 5–6 בדצמבר ו-12 בדצמבר.בשלושה מוקדים - יפו, קריית המלאכה ומתחם החשמל.
המעצבים המשתתפים הציגו בחללי הסטודיו, ולקחו חלק מאירועי תוכן שאפשרו היכרות עמוקה יותר עם עשייתם המקצועית.
התערוכה המרכזית של יום העיצוב, ROOTS, הוצגה בגלריה Yaara Open Studio ברחוב שמעון הצדיק ביפו.
ביקור עצמאי בחללי סטודיו של מעצבים - חללי הסטודיו של המעצבים פתוחים במהלך ימי הפעילות ומאפשרים למבקרים לפגוש את המעצבים היוצרים, את הקולקציות שלהם, החומרים, הצבעים והטכניקות באמצעותם הם יוצרים את הפריטים המוגמרים.
חללי הסטודיו מארחים מעצבים שמגיעים ממתחמים אחרים או מחוץ לעיר.
במהלך יום העיצוב מוצעות סדרות וקולקציות קפסולה במהדורות מוגבלות וכן, ניתנות הנחות מיוחדות, הן בחללי הסטודיו והן בחנויות המקוונות של המעצבים.
את הסיור העצמאי ניתן לערוך באמצעות מפת האירוע שמוצגת באתר האירוע ובדרך כלל גם מחולקת בחללי הסטודיו עצמם.
סיורים מודרכים - סיורי העיצוב המודרכים מאפשרים להכיר את הסיפורים המעניינים והפחות מוכרים אודות המעצבים.
במהלך הסיור מבקרים המשתתפים ב-4–5 חללי סטודיו שונים, שמציגים סיפורים אודות פיתוח הקולקציות משלב הפנטזיה, דרך מקורות ההשראה ועד פיתוח קולקציה שנמכרת לקהל.
המעצבים עובדים עם חומרים שונים, בטכניקות שונות אחת מהשנייה והמפגש איתם חושף את הסיפורים שעומדים מאחורי מוצרים מסוימים ומאפשר להרחיב אופקים ולהכיר את המעצב מזוויות שונות ופחות מוכרות אודותיו.
כיתות אמן כיתות האמן מאפשרות להכניס את המשתתפים אל שולחן העבודה של המעצבים, אל הסיפורים המעניינים, אל היחס שלהם לחומר, צבע ומרקם.
קפסולות תוכן - במהלך ימי הפעילות מתקיימות קפסולות תוכן ייחודיות: הרצאות, פאנלים, ימי עיון ושיח גלריה, Speed Design – אירוע הדגל של יום העיצוב ועוד.
רוב אירועי התוכן מתקיימים במרחב האורבני, בין חללי הסטודיו השונים, מה שמאפשר לשלב אירוע תוכן יחד עם ביקור חופשי בחללי הסטודיו שבסביבה.
אירוע עיצוב לילדים - סיורי עיצוב לילדים וסדנאות הורה וילד מתקיימים בכל יום עיצוב ומאפשרים בכך להנגיש עיצוב מקומי, באופן חווייתי ותרבותי, כבר מהשנים הראשונות.
תערוכות והשקות - התערוכות וההשקות, הן חלק מאירועי התוכן של יום העיצוב והן מתקיימות במתחמים בהם פועל יום העיצוב.
לכל יום עיצוב, תמה מרכזית והתערוכות נאצרות סביב התמה, ומאפשרות מתן פרשנויות שונות של המעצבים המשתתפים.
ההשקות מאפשרות חשיפה ראשונה של מוצרים ושיתופי פעולה מעניינים, שנחשפים לראשונה ביום העיצוב.
אירועים מיוחדים לאדריכלים ומעצבי פנים - ערבי גלריה, אירועי תוכן, סיורים וסדנאות מתקיימים במתכונת ייחודית המותאמת לאדריכלים ומעצבי פנים.
יום הקופסאות או בוקסינג דיי הוא חג רשמי הנחגג במדינות חבר העמים הבריטי לאחר חג המולד, ב-26 בדצמבר מדי שנה.
במספר מדינות ביום זה נחגג החג הקתולי יום סטפנוס הקדוש .
מקובל לתאר את מקורו של שם החג במנהג שהיה בבריטניה, שבו המשרתים בבתי האצולה נהגו לעבוד בערב חג המולד (הכינו והגישו את ארוחת החג בערב החג ולמחרת בצהרי החג), ורק יום לאחר חג המולד קיבלו את חופשתם ואת מתנותיהם (הקופסאות של המתנות) מהאדונים.
מתנות חג המולד כונו "קופסאות חג המולד".
הסבר אחר (התואם יותר את ערכי הנצרות) לשמו של החג - ביום זה פרצו הכמרים את הקופסאות לאיסוף תרומות וחילקו את הכסף לנזקקים.
בבריטניה יום הקופסאות הוא חג שבו נהוג לקיים משחקי כדורגל (בדומה למשחקי פוטבול שנערכים בחג ההודיה בארצות הברית).
באוסטרליה נערכים ביום זה משחקי קריקט, וכן מוזנק מנמל סידני מרוץ היאכטות סידני-הובארט - אחד ממרוצי היאכטות העיקריים שנערכים בעולם.
בקנדה, באוסטרליה ובניו זילנד משמש יום זה כיום קניות שבו נוהגות מרבית החנויות לקיים מכירות חיסול בהוזלה ניכרת של עודפים שנותרו על המדפים לאחר חג המולד.
26 בדצמבר בדנמרק ובהולנד הוא יום חג הנקרא der zweite Weihnachtsfeiertag ובאוסטריה anitag.
יום הקוסמונאוטיקה הוא חג בו מציינים את טיסתו הראשונה של הקוסמונאוט יורי גגארין, האדם הראשון בחלל שטס בחללית ווסטוק 1, את החג מציינים בעיקר ברוסיה ובארצות ברית המועצות לשעבר.
יום הקוסמונאוטיקה נקבע רשמית כיום חג ואזכור ממלכתי בברית המועצות ב-12 באפריל 1962.
בשנת 2011, בעצרת הכללית של האו"ם 12 באפריל הוכרז כיום הטיסות המאוישות לחלל הבינלאומי
במסגרת יום הקוסמונאוטיקה מצוין זכרם של חלוצי חקר החלל ברוסיה, ובהן סרגיי קורוליוב, קונסטנטין ציולקובסקי וקוסמונאוטים שאינם עוד בחיים, ובהם יורי גגארין, ולדימיר קומארוב ואחרים.
טקס רשמי נערך בעיר קורוליוב, ליד פסלו של גגארין.
טקס נוסף נערך בכיכר האדומה ובבית הקברות של חומת הקרמלין, שם טמון אפרם של קוסמונאוטים שנספו.
טקס מרכזי נערך באנדרטת ציולקובסקי, שלצידה מוזיאון קטן המנציח את חקר החלל בברית המועצות.
קרבות 7 באפריל 1967 היו רצף של קרבות שהתפתחו ב-7 באפריל 1967, כ"ו באדר ב' תשכ"ז, בין צה"ל לבין צבא סוריה כתוצאה מתקיפת חקלאים ישראלים שעיבדו את הקרקעות הסמוכות לאזורים המפורזים על ידי צבא סוריה.
בקרבות השתתפו בעיקר חילות האוויר והשריון משני הצדדים ובמהלכם הופלו שישה מטוסי מיג 21 סוריים ונפגעו טנקים ומתקנים סוריים.
ב-25 בינואר 1967 נפגשו נציגי ישראל וסוריה במטרה להסדיר את זכויות העיבוד החקלאיות בחלקות הסמוכות לשטחים המפורזים בכל צד.
הצדדים הגדירו גבולות עיבוד והתחייבו להימנע מתקיפה של חקלאים מהצד שכנגד.
בשבועות שלאחר ההסכם הפרו הסורים את ההסכמות ורועים סוריים חדרו לשטח ישראל עם עדריהם.
החל מ-2 באפריל יזמו הסורים תקריות ופתחו באש לעבר חקלאים ישראלים.
תקיפה חמורה במיוחד ארעה ב-7 באפריל, כשלעבר טרקטור ישראלי שהחל בעבודה עם שחר בסמוך לקיבוץ האון שממזרח לכנרת נפתחה אש מקלעים ותותחי נ"מ 37 מ"מ מהמוצב הסורי "עמרת עז א-דין".
בשל הנחיתות הארטילרית של צה"ל הוחלט שלא להגיב באש תותחים וראש הממשלה ושר הביטחון, לוי אשכול, אישר תקיפה של חיל האוויר הישראלי.
החל מהשעה 10:00 בבוקר החלו חילופי אש בין כוחות צה"ל לבין המוצבים הסוריים כולל ירי מרגמות 120 מ"מ וירי טנקים.
בירי נהרג קצין צה"ל, סגן משנה , ונפגעו שלושה טרקטורים חקלאיים.
לסורים נפגע טנק פנצר, פוצץ מצבור תחמושת ונפגעו מבנים.
בשעה 13:32 הוזנקו מטוסי הפצצה מדגם ווטור של חיל האוויר הישראלי והחלו תוקפים מוצבים סוריים וסוללות תותחים בדרום רמת הגולן.
לאחריהם הפציצו גם מטוסי מיסטר, אוראגן וסופר מיסטר.
בתגובה שיגר חיל האוויר הסורי בסמוך לשעה 14:00 מטוסי ירוט.
מטוסי ההפצצה הישראליים הפסיקו את פעילותם ועזבו את האזור לאחר 28 דקות של הפצצה מחשש ליירוטם.
כנגד מטוסי היירוט הסוריים הוזנק זוג מטוסי מיראז' 3 מטייסת הקרב הראשונה.
טייסי המיראז' הבחינו בזוג מטוסי מיג 21 מעל קוניטרה.
המוביל סרן יפתח ספקטור ביצע יעף של ירי תותחים והפיל בסמוך לשעה 13:58 את מספר 2 בזוג הסורי.
לאחר מכן נערכו זוג המיראז'ים להפלת המיג הנוסף.
במרדף ממושך מעל דמשק פגע סרן במיג אך לא הפילו.
לאחר מכן ספקטור שיגר כנגד המיג הפגוע טיל מאטרה R530 (יהלום) שהתפוצץ מוקדם מדי ולבסוף הפילו בירי תותחים.
המיג השני הוחשב כהפלה משותפת של ספקטור ורומח.
בשלב זה הגיעו זוג המיראז'ים למגבלת הדלק ושבו לבסיסם.
לאחר הפלת שני המיגים הראשונים, הזניקו הישראלים והסורים מטוסי יירוט נוספים שניהלו קרבות אוויר ושבו לבסיסם ללא הפלות.
משעות הצהריים החלו הסורים להפגיז את היישובים הישראלים הקרובים לגבול.
תושבי היישובים ירדו למקלטים וכמעט שלא היו נפגעים בהפגזות.
הקיבוצים גדות ועין גב ספגו הפגזות כבדות ובתים רבים נפגעו מפגיעות ישירות.
בגדות נפגעו כמעט כל המבנים, דבר שתואר בשיר "בתי את בוכה או צוחקת" ("ואין בתים עוד במשק").
בשעה 15:25 חידש חיל האוויר הישראלי את ההפצצה על סוללות תותחים סוריות שהפגיזו את גדות, ופגע בתשע מהן.
כנגדו שוגרו שוב מטוסי ירוט סוריים.
שוב הוזנקו כנגד המטוסים הסוריים מטוסי מיראז', הפעם מטייסת העטלף.
בקרב אוויר נוסף שהתפתח הופל מיג 21 בתותחים דרומית לדמשק על ידי רס"ן רן פקר.
בשעה 16:16 שיגר חיל האוויר הסורי רביעיית מטוסי ירוט נוספים לעבר המטוסים הישראלים שעדיין שהו באזור הקרבות.
בקרבות אוויר שהתפתחו ביניהם הופלו שלושה מטוסי מיג 21 על ידי רס"ן עזרא דותן, סרן אבי לניר וסרן אבנר סלפק.
במהלך קרב האוויר הצמוד חלף מטוסו של אבי לניר בתוך אש ההתפוצצות של המיג שיירט ומטוסו התכסה בפיח שלא איפשר ראות מתא הטייס.
לניר המשיך בטיסה כשמטוס מיראז' מלווה אותו ולבסוף הנחית את מטוסו בשלום.
בסך הכל הופלו לסורים שישה מטוסי מיג 21, שהיו מטוסי הירוט הסובייטיים המתקדמים ביותר.
כל המטוסים הופלו בירי תותחי מטוסים.
שניים מהמטוסים הופלו מעל דמשק ואחרים מעל רמת הגולן וירדן.
מספר לא ידוע של טנקים, סוללות תותחים ומבנים סוריים נפגעו.
בערב אותו יום קרבות, העלה הרמטכ"ל יצחק רבין את מפקד חיל האוויר, מוטי הוד מדרגת אל"ם לדרגת אלוף, בקיצור פז"ם כהוקרה על ההישגים בקרבות האוויר.
לאחר הקרב פנתה סוריה לברית המועצות בבקשה לסיוע ובעיקר לרכש סוללות טילי קרקע אוויר.
ב-21 באפריל נקרא כתריאל כ"ץ שגריר ישראל במוסקבה לקרמלין והוזהר באזהרה חמורה לבל תתקוף ישראל שוב את שכנותיה.
ב-11 במאי הודיע ראש הממשלה לוי אשכול כי אם תימשכנה ההתגרויות הסוריות תפעל ישראל בהיקף נרחב עוד יותר מזה שפעלה בקרבות של 7 באפריל.
לאחר הקרב הגיעה לסוריה משלחת של קצינים בכירים מצבא מצרים שביקשו ללמוד את פרטי הקרבות.
בתום הפגישות הצהיר מפקד צבא היבשה של מצרים, גנרל עבד אל-מוחסן כאמל מורתגי כי מצרים וסוריה מוכנות למלחמה כנגד ישראל וכי יש ברשותן "נשק סודי הרסני ביותר".
יש הרואים ביום קרב זה כתחילתה של ההסלמה שהובילה למלחמת ששת הימים, שפרצה כחודשיים לאחר מכן.
יום הפליטים הבין-לאומי מצוין בכל שנה ב-20 ביוני.
מטרתו של היום היא העלאת המודעות למצב הפליטים ברחבי העולם.
ב-4 בדצמבר 2000 נקבע 20 ביוני כיום הפליט הבינלאומי בהחלטת האו"ם מס' 55/67. בהחלטה אוזכר כי 20 ביוני 2001 יציין 50 שנה לוועידת האו"ם בנושא מצבם של הפליטים, שבה אושרה אמנת הפליטים הבינלאומית.
יום הפליט האפריקני צוין באופן רשמי במספר ארצות עוד לפני שנת 2000. האו"ם ציין כי ארגון האיחוד האפריקאי הסכים שיום הפליט הבינלאומי יתאחד עם יום הפליט האפריקאי ב-20 ביוני.
בכנסייה הקתולית מצוין יום המהגרים והפליטים העולמי בינואר מדי שנה מאז שנקבע בשנת 1914 על ידי האפיפיור פיוס ה-10.
בין 18 ו-20 ביוני בכל שנה מציינת סוכנות הפליטים של האו"ם (UNHCR) את יום הפליט הבינלאומי בוושינגטון.
זאת על-מנת למשוך את דעת הקהל העולמית למיליוני הפליטים שאולצו לברוח מבתיהם ולאפשר התייחסות ודיון במצבם.
בכל שנה בוחרת סוכנות הפליטים נושא ליום זה, ומקיימת סביבו אירועים ברחבי העולם.
יום הצי נחוג במרבית המדינות המקיימות כח ימי.
היום משמש להביע גאווה והוקרה למשרתים בים, בנוסף לכך הוא הזדמנות להביא את עבודתו של הצי למודעות של אזרחי המדינה.
אנשי הצי מופיעים לרוב בתלבושת הייצוגית ביותר (בדרך כלל מדים לבנים) ואזרחי המדינה מוזמנים לצפות ואף לקחת חלק בפעילויות.
יום חיל הים הוא למעשה "שבוע חיל הים".
זהו לא מועד לאומי אלא הוא אירוע פנימי של החיל.
ספינות חיל הים מקושטות בדגלי החיל ודגלי הקוד הבינלאומי ובלילה במחרוזת אורות צבעוניים.
המשרתים בחיל הים, בחופשה ובתפקיד, לובשים את המדים הלבנים.
מפקד החיל מוציא איגרת ברכה גאווה ועידוד למשרתים בחיל.
האירועים מתחילים בטקס אזכרה לזכר חללי החיל בגן אלישבע באשדוד.
בדרך כלל מתוזמן האירוע עם טקס סיום קורס חובלים.
בהתאם לקשרים עם חברת צים התארחו קציני חיל הים למסיבות באוניות החברה.
בשנת 1958 כללו האירועים מצעד צבאי בחיפה בהשתתפות חיילי החיל וצוערים של בית הספר לקציני ים עכו.
יום עזיבת הבריטים את נמל חיפה, 30 ביוני 1948 מציין את הולדת חיל הים.
המועד לחגיגות אינו קבוע ונקבע על ידי מפקד חיל הים המכהן בתקופה מתאימה לפי הערכתו.
במשך שנים רבות נחגג האירוע בחודשי הקיץ יוני-אוגוסט.
בשנת 1968 חגיגות נערכו לרגל 20 שנה לחיל הים.
ביום א' 11 באוגוסט היו אניות החיל בנמלי חיפה, אשדוד ואילת פתוחות למבקרים.
אלפי אזרחים נצלו את ההזדמנות לבקר ולראות מקרוב.
באותו יום הונף דגל חיל הים על בנין עיריית חיפה.
ישיבה חגיגית של מועצת העירייה נערכה בבסיס החיל שבנמל חיפה בנוכחות מפקדים בכירים ואנשי מועצת העיר.
ביום שני נערכו מסדרים ביחידות והוקראה פקודת יום של מפקד החיל האלוף שלמה אראל.
ובערב נערכה עצרת חגיגית בגן האם בכרמל.
המברכים היו מפקד החיל אלוף שלמה אראל ראש העיר חיפה מר אבא חושי וראש המטה הכללי רב-אלוף חיים בר-לב שאיחל לחיל להצליח בכל המשימות והאתגרים העומדים לפניו.
את כנית הערב השלימו הופעותיהם של מקהלת בנות החיל בניצוחו של אפי נצר ולהקת חיל הים בקטעים מתוך תוכניתה החדשה "וביום השלישי..", שהתקבלו בתשואות רבות ובקשות הדרן.
ב-13 באוגוסט, יום החיל עצמו, עשו אנשי הקבע, אזרחים העובדים בחיל ומשפחותיהם פיקניק ובילוי יום שלם בחוף הים.
אותו יום בשעות אחרי הצהריים הוקדש לחיל הים בתערוכת צה"ל שהתקיימה בגני התערוכה בתל אביב.
האירוע המסיים את החגיגות היה חנוכת הבסיס החדש של חיל הים בנמל אשדוד – בסיס אשדוד מפקד חיל הים ברך .
הגב' שרה אראל, רעית מפקד חיל הים, התכבדה בגזירת סרט הכניסה לבסיס וניפוץ בקבוק שמפניה בקיר המבנה הראשון.
התקופה הייתה לאחר שסדר הכוחות התחדש.
המשחתות והטרפדות יצאו מהשירות ושייטת ספינות הטילים מנתה כבר 12 ספינות סער.
מפקד חיל הים אברהם בוצר אירח את ראש הממשלה גולדה מאיר שר הביטחון משה דיין והרמטכ"ל חיים בר-לב.
ועדת האימוץ של הוועד למען החייל בשיתוף עם בעלי בתי הקולנוע בחיפה הזמינה את חיילי החיל לצפות בסרטים ללא תשלום.
חבילות שי הוענקו לחיילי חיל הים שאיתרע מזלם להיות מאושפזים בבתי החולים ובתי הבראה ברחבי ישראל.
הנהלת אגד איפשרה נסיעה חינם בקווי התחבורה בחיפה.
במהלך, היום נערך טקס סיום קורס חובלים.
גב' מאיר ענדה דרגות סג"ם לשלושת המצטיינים: אורי אהוד ממעגן מיכאל, מנחם לב משדות ים ודני רבין ממושב היוגב.
בתום הטקס נערך משט לאורך החוף שכלל צוללת, ספינת טילים, ספינת דבור.
הקצינים החדשים ערכו מפגן שליטה בסירות גומי.
החגיגות הסתיימו במסיבה בגן האם בחיפה.
ראש הממשלה גולדה מאיר סיכמה את החגיגות
בשנת 1993 החליט מפקד חיל הים, אלוף עמי אילון, להעביר את החג לחודש אוקטובר.
בחודש זה התרחשו במהלך השנים אירועים חשובים למורשת החיל.
כמו טיבוע האמיר פארוק ב-1948, תפישת האבראהים אל-אוול ב-1956, והניצחונות בקרבות הטילים שהתחוללו בזירה הימית במלחמת יום הכיפורים ולהבדיל גם טיבוע המשחתת אילת.
אירוע מרכזי הייתה עצרת אליה הוזמנו גם סגל ותיקי החיל.
במהלך העצרת חולק פרס מפקד חיל הים לחשיבה יוצרת על הישגים ליעול וקידום פעילות מבצעית טכנית ולוגיסטית ביחידות חיל הים.
ב-2002 החליט מפקד חיל הים אלוף ידידיה יערי לחגוג ב-9 באוקטובר.
ונימק את ההחלטה בקרבות שהתחוללו ביום הזה בזירה הימית במלחמת יום הכיפורים.
בשנת 2009, החליט מפקד חיל הים אלוף אלי מרום, להעביר את האירועים לחודש אוגוסט על מנת למנוע מצב של גשם בעת החגיגות כפי שקרה באותה שנה.
מקבץ האירועים החל ב-2 באוגוסט באזכרה השנתית לחללי החיל בגן אלישבע באשדוד.
ב-3 באוגוסט נערך טקס סיכת קצין הים לקורס חובלים מחזור 119 בנוכחות מפקד חיל הים.
טקס הסיום וחשיפת הדרגות נערך ב-5 באוגוסט בנוכחות סגן שר הביטחון מתן וילנאי והרמטכ"ל רב-אלוף גבי אשכנזי.
ביום חמישי 6 באוגוסט 2009 נערכו מסדרים בכל יחידות החיל, הועברו הרצאות מורשת קרב.
ובערב התכנסו כלל קציני ונגדי החיל במרכז קונגרסים בינלאומי חיפה לעצרת בה העניק מפקד חיל הים אלי מרום פרס לחשיבה יוצרת ופרס למפעל חיים.
בשנת 2017, מסיבה שלא נמסרה הועתקו האירועים לסוף ספטמבר ותחילת אוקטובר.
הולדת הצי האוסטרלי מיוחסת ל-1 במרץ 1901. המועד בו התקבלה החלטת הפרלמנט הפדרלי של אוסטרליה על חוק הביטחון הכולל הקמת צי.
בשנת 1911 אישר ג'ורג' החמישי מלך בריטניה את הקידומת ROYAL ובכך נולד מחדש כצי מלכותי.
ב-4 באוקטובר 1913 הגיעו יחידות צי ראשיות שנבנו בבריטניה לנמל סידני.
למעשה תאריך זה הגיע הצי האוסטרלי לרמת יכולת.
אירועי שבוע הצי מתקיימים במועדים שונים במדינות המרכיבות את אוסטרליה.
לדוגמה ביולי 2016 קיימה המשחתת 'דרווין' מצעד ויום פתוח בעיר דרווין.
אירוע דומה מתוכנן ל-4 בנובמבר 2017.
מצעד וחגיגות המשחתת דרווין בעיר דרווין באתר הצי האוסטרלי.
החל משנת 2012 נחגג יום הצי של אוקראינה ביום א' הראשון בחודש יולי.
לפני כן מאז שנת 1996 צוין החג ב-1 באוגוסט.
בהחלטה של נשיא המדינה פטרו פורושנקו מ-12 ביוני 2015 הועבר החג ליום א' הראשון בחודש יולי כיום חופשי מעבודה.
תרגום לאנגלית של דברי פורושנקו בנושא חגי המדינה 12 ביוני 2015.
יום ההקמה של הצי האזרבייג'ני בערוץ LIDER TV.
חג הצי באתר הצי האיטלקי.
דו"ח מאירן באתר ספריית הבאהים.
יום הצי הראשון בארצות הברית נחוג ב-27 באוקטובר שנת 1922. היזמה לכך הייתה של חוג ידידי הצי United States Navy League לכבוד יום הולדתו של הנשיא תאודור רוזוולט, שהיה אוהד ומעורב בענייני הצי.
הצי שלח את אוניותיו לתצוגה בכחמשים ערי נמל בארצות הברית.
בשנת 1945 לאחר הניצחון במלחמת העולם השנייה היו החגיגות יום הצי מפוארות במיוחד עם הנשיא הארי טרומן בנמל ניו יורק.
בשנת 1949, עם הקמת מחלקת ההגנה החליט מזכיר ההגנה לואיס ג'ונסון לקבוע את יום הצי יחד עם שאר הזרועות בחודש מאי.
ליגת ידידי הצי לא ראתה עצמה מחויבת להחלטה זו והמשיכה לחגוג באותו מועד.
בשנת 1970 נמצא לחוקרים כי יום הקמת "צי המושבות" היה ב-13 באוקטובר ואדמירל אלמו זומוואלט עמל מול אגודת ידידי הצי לקבוע את החג ליום זה.
למרות זאת יום הצי מוכר להיות ב-27 באוקטובר.
והוא אינו חג רשמי של הצי אלא מפגשי ותיקים המאורגנים על ידי ה-United States Navy League.
הפיקודים השונים של הצי מקיימים Fleet Week אירוע במקום מסוים ובזמן מסוים פותחים את אוניות הצי לביקורים ואנשי הצי מקיימים פעילות טקסית וחברתית בעיר החוף.
אירועים אלה אינם במתכונת שנתית חוזרת.
הצי המלכותי הבריטי נוהג לחגוג את "יום טרפלגר" ב-21 באוקטובר.
ביום זה פותחים חלק ממתקני הצי את שעריהם לציבור הרחב ומתקיימות תצוגות ומפגן של זרוע האוויר.
ביום הראשון הקרוב לתאריך החג מקיימים צוערים של בתי הספר הימיים הבריטים מצעד ליד המצבה של נלסון בככר טרפלגר בלונדון.
בערים שונות ברחבי בריטניה מתקיימים מצעדים דומים.
שורשיו של הצי הדרום אפריקאי החלו ב"שירות הימי של דרום אפריקה" (SA Naval Service) שהוקם ב-1 באפריל 1922. לאחר הבחירות הדמוקרטיות בשנת 1994 חזר הצי להיות בקשר עם העולם.
ב-1 באפריל -1997 חגג הצי 75 שנה להקמתו ולחגיגות הגיעו ספינות צי מ-15 מדינות.
את חיל הים הישראלי ייצג תא"ל ניר מאור.
יום חיל הים ההודי מצוין ב-4 בדצמבר לזיכרון התקיפה המוצלחת שנערכה בשנת 1971 על בסיס הצי הפקיסטני בקראצ'י.
טקס הנחת זר זיכרון נערך ליד האנדרטה לזכר הניצחון הימי בחוף הים.
כלי השיט פתוחים לביקורי אורחים וכן נערכים שיוטים ומטסים ליד החוף.
קודמים לו ימי שירות לציבור הנערכים בתאריכים 24–26 בנובמבר בימים אלה היו אוניות הצי פתוחות למבקרים.
ותערוכת במוטיבים שונים כל שנה.
בשנת 2015 היה הנושא "הצי ההודי - ים בטוח לאומה" בשנת 2012 המוטיב היה "הצי ההודי – כח ימי לשגשוג לאומי" ובשנת 2008 "יוצאים לקראת השכנים בימיים".
הצי של סינגפור חוגג ב-5 במאי.
השנה 2017 חגג יובל 50. בתאריך זה בשנת 1967 הונף לראשונה דגל הצי החגיגות כללי פרסום ספר כרזת קיר גדולה וחתימת קפסולת זמן בה מתוארים הישגי הצי ב-50 השנה הראשונות.
פעילות מורשת לחג ה-50 באתר משרד הביטחון הסינגפורי.
הצי הספרדי חוגג כל שנה את יום הצי במסדר אוניות מול חוף אחת הערים ומצעד חיילי הצי ברחובות העיר.
החגיגות נערכות בשבוע האחרון בחודש מאי עד השבוע הראשון ביוני.
הפרסומים מתארים את הצי ומעשיו.
תוכנית האירועים כוללת: ביקורי תלמידי בתי הספר בספינות הצי בבסיסיו.
הנחת זרים על מצבת חללי המלחמות בחזית הכנסייה בסן פרננדו .
תוכנית דומה התקיימה גם בקרתגנה סיאוטה ופרול, באיים הבליארים באיים הקנריים.
במוזיאון הימי בבירה מדריד נפתחה תערוכה לנושא ימי בסיס חיל הנחתים במדריד מקבל אורחים.
הודעה על אירועי יום הצי בתחילת יוני 2012 באתר הצי הספרדי.
הצי הפיליפיני חוגג ב-25 במאי את יום הקמתו.
החגיגות מתקיימות בבסיסי הצי בפורט סן פליפה בקביט סיטי.
הצי הוקם בשנת 1898 כצי המהפכני במלחמת העצמאות מהשלטון הספרדי.
ארגון הצי נעשה בהוראת מוביל המהפכה גנרל אמיליו אקינאלדו ביום 23 ביוני 1898 לאחר הפרדות מארצות הברית אורגן בפיליפינים ב-9 בפברואר 1939 כח סיור חופי.
אחרי השחרור מהכיבוש היפני אורגן כח הסיור הימי מחדש ב-1 באוקטובר 1945. אך יום הצי ממשיך להיות ב-25 במאי.
חג חיל הים הפולני באתר משרד ההגנה הפולני, 25 ביוני 2017.
יום הצי בצ'ילה הוא חג לאומי ב-21 במאי לציון הקרב באיקיקה בשנת 1879 במלחמת הפסיפיק.
בקרב זה נלחם ארטורו פרט עם הספינה Esmeralda נגד כח עדיף.
ספינתו טבעה אך בלחימתו העיקשת גרם לאנית הצי הפרואני Independencia לעלות על שרטון החוף ובכך נחלש הכח הפרואני.
בערב הקודם מתאספים קציני הצי במועדונים ובחדרי האוכל בספינות ומספרים על הקרב.
בחצות נאספים לפני האנדרטות בוולפראיסו, איקיקה, טלקואנו ובסיסים אחרים ומצדיעים בחרבות שלופות.
ב-21 לחודש נערך ובולפראיסו, בה נמצאת מפקדת הצי הצ'ילני, טקס צבאי בהשתתפות אנשי חיל הים חיל האוויר והצבא.
המכובדים נוכחים כל צמרת המדינה מהנשיא חברי ממשלה חברי פרלמנט שגרירים נספחים צבאיים כל הגנרלים והאדמירלים של צ'ילה.
הטקס המתחיל בתפילה ממשיך דברי מפקד הצי המשודרים ברדיו לכל האומה.
בשעה 12:10 מבוצע ירי כבוד של 21 מטחים לציון הניצחון.
נערך מצעד צבאי עם דגלים ותזמורות אחריו רוכבי סוסים וצועדים מתושבי הכפרים המכגישים למכובדים משקה סיידר תפוחים.
להקת מחול רוקדת ריקוד עממי בנוסח הנקרא 'קואנקה' המוקדש לקרב.
אף כי הפעילות העיקרית נעשית בבסיסי הצי מתקיימת פעילות טקסית בכל בתי הספר במדינה.
יום הצי של רומניה נחגג ב-15 באוגוסט כחג לאומי.
התאריך שהוא חג נוצרי המציין את עלייתה השמימה של הבתולה מרי, שנחשבת לקדושה המגינה על הימאים, כך יצא שהחג נהיה חג עממי.
המנהג החל בשנת 1902 על סיפון הסיירת ELIZABET והמשיך ותפש עניין בקרב האזרחים במשך השנים.
בשנת 1928 נוספו לחגיגות גם מפגן משחקי ימאים.
בשנת 1933 נוספו תחרויות חתירה בסירות, שחיה ולמעשה בכל שנה נוספו נושאים שונים לתוכנית.
בשנת 1956 הוכנסו קטעי מערכונים מבוימים כשהשחקים הם קדטים של האקדמיה לקציני ים.
האירוע המרכזי מתקיים על גדת הדנובה בחזית הקזינו בקונסטנצה עם מפגן כלי שיט עוגנים מול קהל רב.
זר פרחים גדול בצורת עוגן מוטל לים לזכר הימאים שנפלו על הגנת רומניה.
הנוכחים שרים את ההמנון הלאומי ומבוצע ירי כבוד של 21 מטחים.
החגיגות כוללות מצעד צבאי בעיר וזיקוקי די נור והצגת אל הים נפטון רוכב על הגלים.
חגיגות מוזיקה וריקודים נמשכות עד מאוחר בלילה.
חגיגות במתכונת דומה נערכות בנמלי רומניה: מגנליה טולסאה, אורסובה וגאלאץ.
הסיירת הרומנית אליזבט באתר מידע רומני.
יום הצי של רוסיה הוא חג לאומי המתקיים בדרך כלל ביום א' האחרון בחודש יולי.
המועד נקבע בשנת 1939 כיום הצי הסובייטי ומציין את הניצחון הרוסי בקרב גנגוט כנגד השוודים.
החגיגות בסנקט פטרבורג נפרשים כלי שיט של הצי בנהר הנייבה בעגינה טקסית וספינה הנושאית את הנשיא או ראש הממשלה עוברת על פניהם במשט הצדעה.
ספינות נוספות עומדות ליד הרציף ומקבלות המוני אורחים לסיור על הסיפונים.
סרטון צי רוסיה הקדמה ליום הצי 28 ביולי 2019.
מדינות ימיות שאינן חוגגות יום צי
הצי המלכותי השוודי אינו חוגג יום צי שנתי אך החל בהכנות לחגוג את יובל 500 שנה להקמתו שיתרחש ביוני 2022. הצי מייחס את יום הקמתו ל-7 ביוני שנת 1522. ביום זה הגיע כח שכלל עשר אוניות מלחמה בהובלת אוניית הדגל Lubska Swan למימי שוודיה.
הצי נרכש על ידי גוסטב ואסה, מלך שוודיה מהעיר ליבק שבברית ערי ההנזה.
בהגעתו לשוודיה הטיל מצור ימי על סטוקהולם שהייתה בשליטת דנמרק.
ימי צי לפי לוח השנה
יוחאי בן-נון, ממפקד לפיקודיו, דברים למפקדים וחיילים בחיל הים, הוצאת משפחת בן-נון, עמ' 16–18.
דנה כהן, מורשתו של חיל הים - יום חיל הים, "בין גלים", גיליון 3 אוקטובר 2002, עמ' 24.
יום הצחוק העולמי נחוג כל שנה, מאז 1998, ביום ראשון הראשון של חודש מאי.
קאטאריה ייסד תנועה של "יוגה צחוק" הפועלת על בסיס תוספת בריאות הנובעת מצחוק חופשי, לפי עקרונות דומים לליצנות רפואית.
התנועה התפשטה על פני ארצות רבות ומתגאה במספר הולך וגדל של חברים.
את יום הצחוק חוגגים במופעי ליצנים ותחפושות, הצגות של תיאטרון בובות, כינוסים של צחוק יזום ועוד.
במדינת ישראל יום העצמאות נחגג כחג לאומי.
בהלכה נידונה שאלת מעמדו של היום, והאם יש לקובעו כיום שמחה.
ההשלכות העיקריות הן האם יש לציין את היום בחגיגות וסעודות, והאם יש לומר בו הלל, שהחיינו, ולהימנע מאמירת תחנון.
שאלות אלו נידונו בידי פוסקי הלכה רבים מאז קום המדינה, וקשורות במידה רבה לשאלת היחס לתנועה הציונית שנידונה בעשורים שלפני כן.
על פי התלמוד, ישנה תקנת נביאים לומר הלל לאחר גאולה מצרה ולכן למשל נקבע חיוב לומר הלל בחנוכה.
לפי הלכה זו קבעו רוב ככל הפוסקים הדתיים לאומיים שיש לומר הלל ביום העצמאות, כדי להודות לקב"ה על הקמת המדינה, שבה ראו אתחלתא דגאולה.
חלקם פסקו לומר את ההלל בברכה וחלקם פסקו לומר בלי ברכה, ויש אף שפסקו לומר ההלל גם בליל יום העצמאות, ובהם הרב שלמה גורן.
לעומתם סוברים רוב הפוסקים החרדים שאין לומר הלל ביום העצמאות, משום שאין לשמוח בהקמת המדינה אשר מתנהלת שלא לפי ההלכה.
נימוק נוסף להתנגדות הוא שאין כל אפשרות לקבוע תקנות הלכתיות בזמן הזה.
רבים מהם אף פסקו שיש לומר תחנון כרגיל ביום זה.
הסוברים שאין לומר הלל, או שלכל הפחות אין לברך עליו, העלו כמה נימוקים.
עמודי ההוראה, שהם הרי"ף, הרמב"ם והרא"ש לא פסקו את דברי התלמוד להלכה.
על פי כמה ראשונים הלל עם ברכה אפשר לומר רק כאשר נעשה נס לכל ישראל, ובארץ ישראל ביום הכרזת המדינה היו רק מקצת עם ישראל.
יש להודות רק על הצלה שלמה, והיהודים בישראל עדיין מאוימים על ידי אויבים מסביב.
המצב הרוחני של ראשי המדינה ורבים מאזרחיה.
חשש לדעה הסוברת שניתן לומר הלל רק כאשר נעשה נס גלוי כדוגמת נס פך השמן, ובהקמת המדינה הנס היה טבעי.
ספק האם יש לקבוע את יום ההודאה ביום העצמאות או ביום סיום מלחמת העצמאות או ביום החלטת האו"ם על הקמת המדינה שהוא י"ז בכסלו (כ"ט בנובמבר).
מפני החששות הללו או מקצתם, הורתה בתחילה מועצת הרבנות הראשית לומר ביום העצמאות בתפילת שחרית הלל בלא ברכה.
אולם בכ"ה בניסן תשל"ד חזרה ונתכנסה מועצת הרבנות הראשית, ביוזמת הרב הראשי האשכנזי, שלמה גורן, לדון באמירת הלל ביום העצמאות, והוחלט ברוב דעות, שיש מקום גדול לומר בתפילת שחרית של יום העצמאות הלל שלם בברכה.
על פי זה הנהיג הרב צבי יהודה הכהן קוק לומר הלל בברכה בישיבת מרכז הרב, וכך נוהגים תלמידיו.
בין סיבותיהם ניתן למנות את הניצחונות במלחמת ששת הימים ובמלחמת יום הכיפורים ואת העלייה הגדולה והגידול במספר התושבים בארץ.
ועל מה שחששו שאין לומר הלל אלא על נס שנוגע לכל ישראל, בארו שהקמת המדינה היא הצלה לכלל ישראל.
כמו כן ניתן לומר שיושבי ארץ ישראל נחשבים ככלל ישראל.
וזה שיום ההודאה נקבע דווקא ביום העצמאות, מפני שהוא היה יסוד ההצלה והישועה.
רבני יוצאי ישיבת מרכז הרב ובנותיה סוברים שיש לומר הלל בברכה, והם: הרב שלמה גורן, הרב זלמן מלמד, הרב צבי טאו ועוד.
לדעת הרבנים דוב ליאור, אליהו רחמים זייני ואורי שרקי סוברים שיש לומר הלל גם בלילה בדומה להלל שאומרים בליל הסדר בפסח.
הרבנים שסוברים לומר הלל בלא ברכה: הרב מרדכי אליהו, הרב אברהם שפירא, והרב בן-ציון מאיר חי עוזיאל.
הרב עובדיה יוסף פסק שאם הקהל רוצה הוא יכול לומר לאחר תפילת העמידה ללא ברכה.
רוב הרבנים החרדים האשכנזים פסקו לא לומר הלל ולומר תחנון כרגיל.
בהם למשל החזון איש והרב יוסף שלום אלישיב אפילו שהתיר לפרטי לברך כמו שמפורש בספר "אתחלתא היא".
עמדת ביניים הייתה לרב יוסף שלמה כהנמן הסובר שלא אומרים הלל, אך גם לא נהג לומר תחנון, דבר המראה על יחס חיובי ליום הזה.
כמוהו יש נוהגים במספר קהילות חרדיות כמו למשל בחסידות סלונים ובבית המדרש של חסידות בוסטון.
אנשי העדה החרדית ובפרט נטורי קרתא מציינים את יום העצמאות כיום אבל, חלקם עורכים תענית ציבור ביום זה, ואף מקיימים בשטיבלך מאה שערים מניין מנחה עם קריאת ויחל ואמירת תפילת עננו, ויוצאים לתהלוכות אבל תוך הנפת דגלי אש"ף ושלטי מחאה בגנות הציונות.
ישנה מחלוקת בין הראשונים וכן בין האחרונים האם בחנוכה ובפורים מברכים ברכת "שהחיינו" על יום החג, או על המצווה הייחודית ליום (הדלקת נרות חנוכה וקריאת מגילה).
לעומת זאת, לפי השיטה השנייה, אין לברך שהחיינו בפורים כשאין לו מגילה, ולכן ביום העצמאות, שבניגוד לחנוכה ולפורים אין בו מצווה ייחודית, אין לברך שהחיינו, וכן דעת הרב עובדיה יוסף הרב שלום יצחק הלוי והרב יהושע מנחם ארנברג ועוד.
הרב ראטה, וכן הרב שלום משאש הציעו שגם לפי השיטה השנייה יהיה אפשר לברך שהחזן ילבש בגד חדש, ויברך שהחיינו בזמן התפילה, ויפטור את כל הקהל.
בקרב הפוסקים הסבורים שיש לחגוג את יום העצמאות, נחלקו אם השמחה מבטלת את מנהגי האבלות של ספירת העומר.
לדעת הרב אליהו כץ, אף שיש מקום לשמחה ביום העצמאות, אין להתגלח משום שהדבר מנוגד להלכות ספירת העומר.
מנגד, לדעת הרצי"ה ותלמידיו הדבר מותר ואף חובה לעשות כן אם הבחור נראה רע בלא גילוח.
יום הציידים הוא סיפור מדע בדיוני קצר מאת אייזק אסימוב שנכתב בשנת 1950. הסיפור תורגם לעברית בשנת 2014 בספר כתבי אייזק אסימוב כרך 4. הסיפור מבוסס על סיפור שאסימוב כתב בצעירותו, בשם Big Game, אשר אבד לו ונמצא באחרית ימיו.
הסיפור תורגם בשם 'המשחק הגדול' בגיליון 10 של מגזין פנטסיה 2000. כמו סיפורים רבים של אסימוב, סיפור זה מושפע מהפחד שהיה בתקופת המלחמה הקרה מפני התחמשות הולכת וגברה של המין האנושי שעלולה להביא לידי הכחדה עצמית.
קבוצת טכנאים נפגשים בבר, ופוגשים באדם המתברר כפרופסור שבנה מכונת זמן ונסע לעידן המזוזואיקון כדי לגלות מה גרם להכחדת הדינוזאורים.
הוא גילה כי הדינוזאורים הגדולים נהרגו בידי דינוזאורים קטנים יותר שהיו חמושים ברובים, ולאחר מכן הרגו אלה את אלה.
יום הקפה הבין-לאומי הוא מאורע המשמש כדי לחגוג ולקדם את הקפה כמשקה.
התאריך הרשמי הראשון היה 1 באוקטובר 2015, כפי שהוסכם על ידי ארגון הקפה הבינלאומי, והושק במילאנו.
יום זה משמש גם כדי לקדם סחר הוגן בקפה, ולהעלות את המודעות למצוקתם של מגדלי הקפה.
ביום זה, עסקים רבים מציעים כוסות קפה ללא תשלום או בהנחה.
ישנם עסקים שמשתפים קופונים ומבצעים מיוחדים, לעוקבים שלהם ברשתות החברתיות.
ישנן יצרניות כרטיסי ברכה שמוכרות כרטיסי ברכה ליום הקפה הבינלאומי, או מציעות כרטיסי ברכה מקוונים בחינם.
בפגישה שהתקיימה בין התאריכים 3–7 מרץ 2014, ארגון הקפה הבינלאומי החליט להשיק את יום הקפה הבינלאומי הרשמי הראשון במילאנו במסגרת אקספו 2015.
התקיימו אירועים שונים, שכונו יום הקפה או יום הקפה הלאומי, רבים מהם בסביבות ה-29 בספטמבר.
המקור המדויק של יום הקפה הבינלאומי אינו ידוע.
בשנת 1983 נערך ביפן אירוע על ידי אגודת הקפה של כל יפן (全日本コーヒー協会).