tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ב-2010, הוציא אוקרמן סינגל שני בשם "Vivir Soñando".
שני הסינגלים הם מתוך אלבום בכורה אשר עתיד לצאת בסוף 2010. אוקרמן ביקר במספר מדינות, כולל ברזיל, ספרד וישראל לצורך הקלטת האלבום.
אוקרמן גולש בסקייטבורד, וזכה בתחרויות ארציות שונות.
היה בינו ובין הקולגה שלו אנהי רומן קצר במהלך צילומי "RBD", אך הם נפרדו לאחר 8 חודשים.
+שנהסרטתפקידהערות2017Casi una gran estafaאלחנדרוComo cortar a tu patánליאו2018איך להתגבר על פרידהסנטיאגו2019El hubiera sí existeחואן קרלוס2020El país de las últimas cosasסאם2023איך להתגבר על שברון לבסנטיאגוTBAHypnotizedיועץPacíficoטיאגו
כריסטופו קארסאנה (באיטלקית: Cristoforo Caresana; סביבות 1640 - 13 בספטמבר 1709) היה מלחין, נגן עוגב וזמר איטלקי.
כנראה יצא ללימודים בוונציה, אך בשנת 1658 חזר לנאפולי, ונשאר בה כל חייו.
בשנים 1659 עד 1706 היה חבר בקהילת האורטוריה (Congregazione dell'Oratorio).
משנת 1659 היה טנור בקאפלה המלכותית ומשנת 1667 כיהן שם כנגן עוגב עד לפרישתו בשנת 1704. בשנים 16888-1690 היה מאסטרו די קאפלה בקונסרבטוריו די סן אונפורי.
קארסאנה חיבר תרגילי קול שהיו בשימוש נרחב וחלקם הודפסו מחדש בשנת 1819 לשימוש בקונסרבטואר של פריז.
מן ההקדמה לתרגילים אלה אפשר לעמוד על הידע התאורטי המקיף שלו והמוזיקה עצמה מציגה אותו כמבשר לפרגולזי, שלמד ללא ספק את יצירותיו.
רנאטו בוסה: "כריסטופורו קארסאנה" בגרוב אונליין
כריסטופר טיילור באקלי הוא סופר אמריקאי הכותב סאטירה פוליטית.
כריסטופר באקלי הוא בנם של ויליאם פ.
באקלי, גם הוא סופר ופטרישיה באקלי , אשת חברה קנדית.
באקלי בעל אזרחות אמריקאית וקנדית.
לאחר שסיים בית ספר בפורטסמות' ברוד איילנד למד באוניברסיטת ייל ב-1975 התגורר במכללת ג'ונתן אדוורדס שבסמוך לה והיה חבר אחוות הגולגולת והעצמות בדומה לאביו.
היה עורך מגזין הגברים "אסקוויר".
לעבוד בתור כותב הנאומים הראשי של ג'ורג' בוש - מי שהיה אז סגן הנשיא ארצות הברית.
על סמך הניסיון הזה בפוליטיקה כתב את ספרו הסאטירי הראשון, "The White House Mess".
במסגרת עבודתו כתב בעבור עיתונים רבים ונחשבים ובהם הניו יורק טיימס, וושינגטון פוסט, וול סטריט ז'ורנאל, טיים, ואניטי פייר, הניו יורקר ועוד.
ב-2008 יצא בתמיכה פומבית בברק אובמה בבחירות לנשיאות ארצות הברית.
בהמשך לתמיכה זו התפטר מהמגזין השמרני התומך במפלגה הרפובליקנית בו כתב ואותו ייסד אביו, הנשיונל ריביו.
היה נשוי ללוסי גרג באקלי, בתו של דונלד גרג, יועצו של סגן הנשיא בוש לביטחון לאומי מונולדו להם שני ילדים: קייטלין (1988) וויליאם (1991).
הזוג התגרש באפריל 2011. לבאקלי בן נוסף, ג'ונתן (2000) מיחסיו עם אירינה וואלפל.
בשנת 2012 התחתן עם דוקטור קטרין קלוז, לה 4 ילדים.
כריסטוף מרטין וילנד היה משורר, סופר ואיש רוח גרמני.
וילנד היה בן לכומר פרוטסטנטי.
בצעירותו החל ללמוד משפטים בעיר טיבינגן, ושם החל גם לכתוב יצירות ספרותיות ראשונות.
בעקבות פרסום היצירות הזמינו הסופר יוהאן ג'קוב בודמר (Johann Jakob Bodmer) לבוא לציריך, שם שימש כמורה בית וכיועץ העירייה.
ב-1769 נתמנה לפרופסור לפילוסופיה בעיר ארפורט.
ב-1772, בעקבות כתיבת הרומן 'מעשה הזהב, או מלכי ששיאן - מעשה שהיה', האוהד את האבסולוטיזם הנאור של יוזף השני, הזמינה אותו דוכסית ויימאר לשמש כמחנך לבנה, קרל אוגוסט מסקסוניה-ויימאר, מי שהיה לאחר מכן ידידו ופטרונו של גתה.
לאחר שנתמנה וילנד ליועץ החצר של הדוכסות, החליט להקדיש את שארית חייו לספרות ולחיי רוח, אותם חלק עם שאר חבריו לקלסיקה של ווימאר.
ביצירתו המוקדמת של וילנד ניכרת השפעה חזקה של התנועה הפיאטיסטית שהייתה נפוצה בגרמניה באותם.
כמו כן הושפע וילנד משירתו של המשורר הגרמני בן דורו פרידריך גוטליב קלופשטוק (Friedrich Gottlieb Klopstock).
מאוחר יותר נפתח וילנד לספרות ההשכלה, וראה עצמו קשור לאנציקלופדיסטים בצרפת.
בזכות קריאת כתביו של וולטר נפתח וילנד ליצירתו של שייקספיר, ממנה תרגם לגרמנית 22 מחזות, שזכו לתפוצה רבה בגרמניה.
הסינתזה בין קשריו לתנועת ההשכלה, לבין מוצאו הגרמני והרקע הפיאטיסטי שלו, יצרו אצל וילנד את החיבור עם אנשי הסער והפרץ.
ביחד עם קלופשטוק המבוגר ממנו, ויוהאן גוטפריד הרדר הצעיר ממנו, יצא וילנד כנגד הקלאסיציזם הראציונליסטי, והטיף לכתיבה עשירה ביצרים וברגש ומשוחררת מכללים נוקשים.
ב-1780 פרסם וילנד את השירה האפית אוברון, בה הוא מספר על קורותיו של גיבור אגדי מימי הביניים שנאלץ לנדוד לארצות המזרח.
במסעותיו התמודד עם הרפתקאות ופיתויים מסוכנים, אולם בכל אותה העת שמר אמונים לאהובתו.
בתוך עולם אבירים זה משלב וילנד את עולם הפיות, נוסח ג'פרי צ'וסר ושייקספיר.
ברומן זה היה וילנד מנושאי הדגל של הסער והפרץ והתנועה הרומנטית, והיה מהראשונים שהתענגו בערגה על עולם ימי הביניים.
לווילנד הייתה השפעה ישירה על כל הרביעייה של ווימאר - הרדר, גתה, ובמיוחד על הצעיר שבהם - פרידריך שילר, שהרבה לקרוא בתרגומיו של וילנד לשיקספיר.
השפעתו של וילנד על שאר בני דורו הייתה בעיקר לרוחב, ולא לעומק.
הוא פילס לשירה הגרמנית דרך בתוך חוגים שעד אז לא הכירו אלא שירה צרפתית.
בנוסף, היה וילנד מי שהפך את שייקספיר לאבן יסוד בתרבות הגרמנית.
וילנד גילה תעוזה בנוסטלגיה שלו לימי הביניים, ובלעג שלו לבורגנות הגרמנית צרת האופק.
במגמות אלו השפיעה רבות על יוצרים גרמנים שחיו בזמנו וסמוך לו, שהבולטים שבהם הם אדלברט פון שאמיסו והיינריך פון קלייסט.
כריסטוף קראמר הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעמדת הקשר האחורי.
בשנת 1995, כאשר היה קראמר בן ארבע, החל לשחק בקבוצת הנוער המקומית BV גרפראט.
בגיל תשע עבר למחלקת הנוער של באייר לברקוזן.
לאחר שש שנים בלברקוזן, הוחלט במחלקת הנוער של הקבוצה לנפות את קראמר מסגל הקבוצה, בטענה כי הוא נמוך יחסית לכדורגלנים אחרים המשחקים באותה עמדה כמוהו.
לאחר שנתיים בקבוצת הנוער של פורטונה דיסלדורף, חזר קראמר לבאייר לברקוזן ובעונת קודם לקבוצת המילואים של באייר לברקוזן.
בשנת 2011 קודם קראמר לקבוצה הבוגרת של באייר לברקוזן, והושאל באופן מיידי לבוכום מהבונדסליגה השנייה לעונת .
הופעת הבכורה של קראמר במדי בוכום בבונדסליגה השנייה הגיעה ב-18 ביולי 2011, כאשר נכנס כמחליף בהפסד 0–2 לפורטונה דיסלדורף.
את שערו הראשון עבור בוכום כבש ב-25 בפברואר 2012, במהלך התבוסה 2–6 לגרויטר פירט.
במהלך עונת היה מעורב קראמר ב-852 תיקולים, יותר מכל שחקן אחר בליגה, ובכ-50% מהם זכה בכדור.
בכל התיקולים הללו ביצע 73 עבירות וקיבל 8 כרטיסים צהובים.
ב-2 עונות במדי בוכום בבונדסליגה השנייה ערך קראמר 61 הופעות בליגה, בהן כבש ארבעה שערים.
במהלך התקופה בה שיחק בבוכום, הפך קראמר לאחד השחקנים המובילים בקבוצה.
בעקבות התקופה המרשימה של קראמר במדי בוכום, חזר קראמר מההשאלה והושאל שוב, הפעם מבאייר לברקוזן לבורוסיה מנשנגלדבך מהבונדסליגה הראשונה.
ב-9 באוגוסט 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי גלדבאך, בהפסד 1–3 לאלופה המכהנת באיירן מינכן.
קראמר כבש את שער הבכורה שלו במדי בורוסיה מנשנגלדבך בהופעתו השנייה בקבוצה, בניצחון 0–3 על הנובר 96. במהלך עונתו הראשונה בליגה הראשונה של גרמניה הופיע קראמר ב-33 משחקי ליגה מתוך 34 משחקי ליגה שקבוצתו שיחקה, וכבש בהם 3 שערים.
בנובמבר 2014 הבקיע קראמר שער עצמי ביזארי בהפסד 0–1 לבורוסיה דורטמונד, כאשר החזיר כדור ממרחק של 30 מטרים לשוערו יאן זומר, שלא היה מוכן למסירה וספג שער.
בשתי עונותיו בגלדבאך קראמר היה שחקן הרכב קבוע וסייע לקבוצה לסיים בצמרת הטבלה.
בקיץ 2015 חזר קראמר מההשאלה לקבוצתו המקורית באייר לברקוזן, לאחר שהאריך את החוזה בשנתיים נוספות, ולמעשה שיחק בקבוצת הבוגרים שלו בפעם הראשונה רק בעונת 2015/16. עם זאת, זו הייתה העונה היחידה של קראמר בבוגרים של באייר לברקוזן.
בעונה זו ערך קראמר 28 הופעות ליגה וסיים עם הקבוצה במקום השלישי.
בקיץ 2016 נמכר קראמר מלברקוזן בחזרה לבורוסיה מנשנגלדבאך, המועדון לו היה מושאל קודם, בו הוא שיחק בהצלחה רבה.
קראמר חתם על חוזה לחמש שנים, תקע יתד בהרכב בורוסיה מנשנגלדבאך, ולרוב סיים עם הקבוצה בצמרת הטבלה.
בקיץ 2024, לאחר שמונה עונות רצופות בקבוצה ועשר עונות במצטבר, ולאחר שפג חוזהו בבורוסיה מנשנגלדבאך, קראמר שוחרר מהקבוצה.
בעקבות עונת , שהייתה עונת בכורה מוצלחת במיוחד לקראמר בבונדסליגה הראשונה, זומן השחקן לסגל נבחרת גרמניה למשחקי ההכנה לקראת מונדיאל 2014. קראמר ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת גרמניה ב-13 במאי 2014, במשחק ידידות נגד .
קראמר נכלל בסגל של נבחרת גרמניה למונדיאל 2014. הוא ערך את הופעתו היחידה בטורניר כאשר נכנס כמחליף בדקה ה-109, בניצחון 1–2 על בשמינית גמר הטורניר.
קראמר פתח בגמר המונדיאל, עקב פציעה של סאמי ח'דירה דקות לפני בעיטת הפתיחה.
עם זאת, קראמר נאלץ לעזוב את המשחק במחצית הראשונה לאחר שספג פגיעת ראש, ואנדרה שורלה החליף אותו.
מאוחר יותר התגלה כי קראמר אולי סבל מזעזוע מוח כתוצאה מההתנגשות שלו עם מגן ארגנטינה אזקיאל גאראי.
השופט ניקולה ריצולי הודה לאחר ההתנגשות שקראמר בא אליו, ושאל אותו: "שופט, זה הגמר?".
בעקבות השאלה, הודיע על כך השופט לבסטיאן שוויינשטייגר ודרש שקראמר יוחלף, מה שאכן קרה 14 דקות מאוחר יותר.
כריסטופר ואסבאק אייר (בנורווגית: Kristoffer Vassbakk Ajer; נולד ב-17 באפריל 1998 בנורווגיה) הוא כדורגלן נורווגי המשחק בעמדות הבלם והמגן הימני בקבוצת ברנטפורד מהפרמייר ליג ובנבחרת נורווגיה.
אייר נולד בנורווגיה, ובגיל 10 הצטרף למחלקת הנוער של לילסטרום מליגת העל הנורווגית.
בשנת 2014 עבר אייר לסטארט, גם היא מליגת העל הנורווגית, בשל מעבר משפחתו לקריסטיאנסנד.
ב-19 ביולי 2014 ערך אייר את הופעת הבכורה שלו במועדון, כששיחק 90 דקות בניצחון 2–1 על בודה/גלימט במסגרת המחזור ה-16 בליגה.
ב-28 בספטמבר הבקיע אייר את שער הבכורה שלו במועדון, שער בדקה ה-22 בניצחון 3–1 על סרפסבורג 08 במסגרת המחזור ה-25 בליגה.
הוא סיים את עונתו הראשונה במועדון עם 13 הופעות ליגה ושער אחד.
ב-7 באפריל 2015, כשהוא מתקרב לגיל 17, ענד אייר את סרט הקפטן במשחק ליגה נגד לילסטרום שהסתיים בתוצאה 1–1, וכך הפך לקפטן הצעיר ביותר בתולדות ליגת העל הנורווגית.
את עונתו השנייה במועדון הוא סיים עם 30 הופעות ליגה ו-11 שערים.
בתחילת חודש ינואר 2016 הגיע אייר לסלטיק מליגת העל הסקוטית לתקופת התרשמות בת שבוע, וב-17 בפברואר 2016 חתם על חוזה ל-4 שנים במועדון שהחל בחודש יוני 2016.
ב־21 ביולי 2021 עבר אייר לברנטפורד האנגלית כשחתם לחמש שנים בסכום של 13.5 מיליון ליש"ט.
ב-7 במאי 2022 כבש שער בכורה בקבוצה, בניצחון 0–3 על סאות'המפטון.
כריסטופר באלרד הוא קצין בימוס בדרגת מייג'ור גנרל בצבא ארצות הברית.
שירת כראש אגף מודיעין אותות וסגן מנהל הסוכנות לביטחון לאומי.
באלרד התגייס לצבא ארצות הברית ב-1984. שירת כמפקד מחלקת מעקב באמצעות רדאר קרקעי ועוזר קצין מבצעים בגדוד המודיעין הצבאי 533 של דיוויזיית השריון השלישית שהוצבה בגרמניה המערבית.
לאחר מכן שימש קצין מודיעין של הגדוד הרביעי ברגימנט השריון ה-67 של הדיוויזיה.
ב-1990 שב לארצות הברית ושירת בפיקוד כוח האדם של הצבא.
לאחר קורס קציני מודיעין מתקדם מונה לקצין המודיעין של הגדוד השלישי ברגימנט החי"ר ה-21, קצין מבצעים של גדוד המודיעין ה-125, וקצין המודיעין של החטיבה הראשונה בדיווזיית החי"ר ה-25 המוצבת בהוואי.
ב-1998 מונה לראש ענף תוכניות במחלקת המודיעין של הקורפוס השלישי בפורט הוד.
ב-1999 מונה לקצין מבצעים בגדוד המודיעין 312 של דיוויזיית הפרשים הראשונה, בתפקידו הבא שירת במכללה לפיקוד ומטה של הצבא וכחונך במרכז האימונים המשולב של פיקוד האימונים וההדרכה.
ביולי 2003 מונה למפקד גדוד המודיעין 312 והשתתף עמו במלחמת עיראק.
באוגוסט 2005 מונה לסגן קצין המודיעין של הקורפוס השלישי.
לאחר לימודים במכללת המלחמה של הצי, הוצב באפגניסטן ומונה לראש מחלקת מודיעין בפיקוד ההדרכה והעברת השליטה הביטחונית לכוחות הביטחון האפגניים.
באוגוסט 2008 מונה למפקד חטיבת המודיעין 500 שתפקידה לספק מודיעין לכוחות הצבא בגזרת פיקוד האוקיינוס השקט של ארצות הברית.
באוגוסט 2010 מונה לעוזר קצין אג"ם בפיקוד המודיעין של הצבא.
ביולי 2012 מונה לקצין אג"ם של פיקוד הסייבר של צבא.
ביולי 2013 קודם לדרגת בריגדיר גנרל ומונה לסגן לענייני מודיעין של ראש מטה כוח הסיוע הביטחוני הבינלאומי באפגניסטן.
במרץ 2014 מונה לקצין המודיעין של פיקוד כוחות ארצות הברית בקוריאה.
במהלך תפקיד זה קודם לדרגת מייג'ור גנרל.
ביוני 2016 מונה למפקד פיקוד המודיעין והאבטחה של צבא ארצות הברית.
ביולי 2018 מונה לראש אגף מודיעין אותות וסגן מנהל הסוכנות לביטחון לאומי.
באלרד בעל תואר ראשון בגרמנית ובמדע המדינה מאוניברסיטת פורדהאם (1984), בעל תואר שני ביחסים בינלאומיים מאוניברסיטת אינדיאנה בבלומינגטון (1986) ותואר שני בלימודי ביטחון לאומי ואסטרטגיה ממכללת המלחמה של הצי (2007).
כריסטוף שְפֶּרינג הוא מנצח גרמני, המתמחה במוזיקה כנסייתית.
בשנת 1985 ייסד שפרינג את כורוס מוזיקוס קלן ובשנת 1988 את "התזמורת החדשה" (Das Neue Orcherster).
הרקוויאם של מוצרט: וולפגנג אמדאוס מוצרט
"ייסורי אדוננו ישו הנוצרי" (La Passione di Nostro Signore Gesù Cristo): אנטוניו סאליירי
"חג הולדת המושיע" (La celebre Natività del Redentore): אנטוניו קזימיר קארטליירי
"ישו על הר הזיתים" (Christus am Ölberge): לודוויג ואן בטהובן
סימפוניות מס' 4 ו-5, יאן ואצלב קאליוודה
"איפיגניה באאוליס" (Iphigenia in Aulis): ריכרד וגנר/כריסטוף ויליבלד גלוק
"אורטוריות הכתרה": ז'אן פרנסואה לסואר
"מסע צלייני הוורד" (Der Rose Pilgerfahrt): רוברט שומאן
כריסטוף שפיכר הוא כדורגלן עבר שווייצרי ששיחק בעמדת המגן השמאלי בלוצרן, גראסהופרס ציריך, איינטרכט פרנקפורט ויאנג בויז ברן.
לזכות שפיכר 46 הופעות במדי נבחרת שווייץ, עמה השתתף ביורו 2004, מונדיאל 2006 ויורו 2008.
שפיכר החל את קריירת הבוגרים שלו בשנת 1999 בלוצרן מליגת העל השווייצרית, ובעונת הבכורה שלו במועדון, 1999/00, סיים עם הקבוצה במקום החמישי בליגה.
בעונת 2000/01 שפיכר ולוצרן סיימו את העונה במקום האחרון בליגה הסדירה, אך ניצלו לאחר השתתפות בפלייאוף.
בקיץ 2001 עזב שפיכר את לוצרן, בשורותיה ערך 66 הופעות ליגה, ועבר לגראסהופרס ציריך, גם היא מליגת העל השווייצרית.
בעונת 2001/02 סיים שפיכר עם גראסהופרס במקום השני, ובעונת 2002/03 זכה עמה באליפות.
בעונת 2003/04 הודחו שפיכר וגראסהופרס ממוקדמות ליגת האלופות על ידי א.א.ק.
אתונה, ולאחר מכן גם מגביע אופ"א על ידי היידוק ספליט.
את העונה הזו סיימו שפיכר וגראסהופרס במקום השביעי בליגה.
בעונת 2004/05 סיימו שפיכר וגראסהופרס במקום השלישי בליגה.
בתום עונה זו, עזב שפיכר את גראסהופרס לאחר ארבע עונות, בהן ערך 103 הופעות ליגה בהן הבקיע שישה שערים, וחתם באיינטרכט פרנקפורט מהבונדסליגה.
באיינטרכט פרנקפורט שיתף שפיכר פעולה עם בן ארצו בנימין הוגל ועם שחקני הגנה כמרקו רהמר ומרקו רוס.
בעונת הבכורה של שפיכר באיינטרכט פרנקפורט, 2005/06, סיימה הקבוצה במקום ה-14 בבונדסליגה, והגיעה לגמר הגביע הגרמני, שם הפסידה 1-0 לבאיירן מינכן.
שפיכר שיחק 90 דקות בגמר זה.
בעונת 2006/07 שפיכר ופרנקפורט סיימו את השתתפותם בגביע אופ"א לאחר שהודחו כבר בתום שלב הבתים, ובבונדסליגה סיימו שוב במקום ה-14. בעונת 2007/08 שפיכר ופרנקפורט סיימו במקום התשיעי בבונדסליגה.
במהלך עונה זו מונה שפיכר כסגן הקפטן של הקבוצה.
בעונת 2008/09 סיימו במקום ה-13, וביולי 2009 מונה שפיכר כקפטן הקוצה.
בעונת 2009/10, שהייתה האחרונה של שפיכר בפרנקפורט, סיימה הקבוצה במקום העשירי.
בקיץ 2010 עזב שפיכר את איינטרכט פרנקפורט לאחר חמש עונות, בהן ערך 120 הופעות ליגה, וחזר לליגת העל השווייצרית כשחתם ביאנג בויז ברן.
בעונת הבכורה של שפיכר ביאנג בויז ברן, 2010/11, סיימה הקבוצה במקום השלישי בליגת העל השווייצרית.
בעונת 2011/12 שפיכר ויאנג בויז הודחו על ידי בראגה במוקדמות הליגה האירופית, ואת הליגה סיימו שוב במקום השלישי.
בעונת 2012/13 שפיכר ויאנג בויז צלחו שלושה סיבובים במוקדמות הליגה האירופית, והגיעו לשלב הבתים.
שפיכר ויאנג בויז הודחו בשלב זה, על אף שצברו עשר נקודות כמו ליברפול ואנז'י מחצ'קלה, רק בגין נחיתות בטבלה הפנימית מול קבוצות אלו.
בתום עונה זו, סיימו שפיכר ויאנג בויז במקום השביעי בליגה.
בעונת 2013/14, שפיכר ויאנג בויז סיימו במקום השלישי בליגה.
בתום העונה, פרש שפיכר ממשחק פעיל, לאחר ארבע עונות ביאנג בויז, בהן ערך 99 הופעות ליגה והבקיע שבעה שערים.
בשנת 2003, שפיכר ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת שווייץ.
בשנת 2004 נכלל שפיכר בסגל השווייצרי ליורו 2004, ושיחק את מלוא הדקות בשלושת המשחקים של שווייץ, שהודחה מהטורניר עם נקודה אחת.
בשנת 2006 נכלל שפיכר בסגל השווייצרי למונדיאל 2006, וערך בו הופעה אחת, בניצחון 2-0 על דרום קוריאה בשלב הבתים, בו שיחק 90 דקות.
שווייץ ושפיכר העפילו משלב הבתים, והודחו בשמינית הגמר על ידי נבחרת אוקראינה בפנדלים, במשחק בו שפיכר לא שותף.
בשנת 2008 שפיכר זומן לסגל השווייצרי ליורו 2008 שנערך בשווייץ, אך לא ערך ולו הופעה אחת בטורניר זה, ממנו הודחה שווייץ בשלב הבתים.
בשנת 2010 היה שפיכר מועמד להיכלל בסגל השווייצרי למונדיאל 2010, אך נפצע בברכו לקראת הטורניר, ונופה מהסגל.
באותה שנה פרש שפיכר מנבחרת שווייץ, לאחר שערך בשורותיה 46 הופעות.
כריסטופר (כריס) אנדרו איגן הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אוסטרלי.
הוא ידוע בעיקר ממשחקו באופרת הסבון "קרוב רחוק", כניק סמית', וכדייוויד שפרד בסדרת הדרמה "מלכים" של רשת NBC.
איגן נולד בסידני, ניו סאות' ויילס שבאוסטרליה ובצעירותו הופיע בכמה פרסומות ודגמן אך החל להופיע כשחקן בהפקות ברחוב גלן במחזות "עלובי החיים" ו"סיפור הפרברים".
החל משנת 2000 הוא הופיע בטלוויזיה, באופרת הסבון "קרוב רחוק", בה שיחק את ניק סמית' למשך שלוש שנים.
הוא עבר ללוס אנג'לס ב-2003 כדי להתקדם מבחינה מקצועית.
סרטו הראשון היה העיבוד לסרטו של כריסטופר פאוליני מ-2006 בה שיחק את בן דודו של אראגון (אדוארד ספלירס), רוראן.
באותה שנה השתתף בסדרה "אוורווד", בתור ניק בנט.
בשנת 2007 שיחק בסרט השלישי בסדרת "האויב שבפנים" בתפקיד מייקי.
ב-2009 השתתף בסרט האוסטרלי "Crush" בתפקיד ראשי.
שנה לאחר מכן השתתף בסרט "מכתבים לג'ולייט", לצד אמנדה סייפריד וונסה רדגרייב בתור צ'ארלי.
בשנים 2014–2015 שיחק בשתי עונות של סדרת המדע הבדיוני "דומיניון", בתור סמל ראשון אלכס לנון.
+שנהסרטתפקידהערות2006אראגוןרוראןAlpha Maleפליקס2007שטח בתוליןדיונאוהאויב שבפנים: השמדהמייקי2009Crush ג'וליאן2010מכתבים לג'ולייטצ'ארלי
+שנהסדרהתפקידהערות2003-2000קרוב רחוקניק סמית'97 פרקים2005אימפריהאגריפהמיני-סדרה; 3 פרקים2006אוורוודניק בנט2 פרקיםנעלמיםבן וילסוןתפקיד ראשי; 12 פרקים2009מלכיםדייוויד שפרדתפקיד ראשי; 13 פרקים2015-2014דומיניוןאלכס לנוןתפקיד ראשי (2 עונות); 21 פרקים
גם עוזר במאי (13 פרקים, 2015)2015The Princeזאקסרט טלוויזיה של The WB
כריסטוף פרובסט (נולד ב-6 בנובמבר 1919 -22 בפברואר 1943) היה חבר בקבוצת הוורד הלבן, שהיוותה חלק מההתנגדות הגרמנית לנאציזם.
פרובסט הוצא להורג במינכן, גרמניה.
פרובסט נולד במורנאו אם שטפלזה , סמוך לאגם שטפלזה בגרמניה.
התחתן בגיל צעיר וגידל שני ילדים קטנים יחד עם אשתו.
לאורך רוב חייו היה חילוני אך כאשר התבגר התקרב יותר לאמונה הקתולית.
בעקבות העקרונות המוסריים והחשיבות שייחס לשלווה ולחירות כמרכיב חיוני בחיי אדם, הוא תיעב את היטלר והנאציזם.
פרובסט היה סטודנט לרפואה באוניברסיטת לודוויג מקסימיליאן במינכן ובאותה התקופה היו קבוצות סטודנטים מחתרתיות אנטי-נאציות ששיתפו פעולה ושמרו על קשר בינן לבין עצמם.
החשובה בהן הייתה קבוצתם של הנס שול, וילי גראף ואלכסנדר שמורל בשם "הורד הלבן".
ובשל שנאתו להיטלר ולנאציזם הסכים לסייע לשול ולשמורל להילחם נגד המשטר.
פרובסט לא נראה אדם אשר נחפז לסכן עצמו.
כלפי חוץ, הוא ניהל יחד עם חבורתו חיים סטודנטיאליים עליזים וחסרי דאגות.
ביום יום נכחו חברי "הוורד הלבן" בהרצאות וסמינרים, ובערבים השתתפו בשיעורי ריקוד, האזינו בהתלהבות לקונצרטים של מוזיקה קלאסית ושרו אורטוריות ב"מקהלת באך" המקומית.
אך זה היה למעשה מסווה לעיסוקם האמיתי, המפחיד בהרבה, שהיה לעורר את העם הגרמני להתמרד נגד המשטר הנאצי.
לאחר כמה זמן הנס שול ואלכסנדר שמורל שותפיו של פרובסט החלו לכתוב עלונים אנטי-נאציים ולהפיץ אותם ברחבי האוניברסיטה כדי לעורר את הסטודנטים למרד כללי, גיבשו את דעתם לכתוב עלונים מחתרתיים נגד המשטר הנאצי, וכבר בשלב מוקדם שיתפו ביוזמתם את כריסטוף פרובסט.
בעלונים היה כתוב על הקונפליקט עם נוער היטלר, פיזור תנועת הנוער המחתרתית, הזוועות במחנות הריכוז ומעשי הטבח בארצות הכבושות.
בעקבות פרסום עלונים אלו חברי "הורד הלבן" נחשפו וב-21 בפברואר נפתח המשפט הראשון ובו עמדו הנס שול, סופי שול וכריסטוף פרובסט על דוכן הנאשמים.
לאחר המשפט ביום שישי, 22 בפברואר 1943, צעדו הנס וסופי שול וכריסטוף פרובסט בדרכם האחרונה אל הגיליוטינה של כלא שטלהיים בברלין.
כריסטופל פלנטיין (בהולנדית: Christoffel Plantijn; בערך 1520 – 1 ביולי 1589) היה הומניסט צרפתי רב-השפעה בתקופת הרנסאנס, מדפיס ספרים ומוציא לאור שגר ועבד באנטוורפן.
פלנטיין נולד בצרפת, ככל הנראה בסן-אברטין, בסמוך לעיר טורס, טוריין.
הוא לא נולד למשפחה עשירה, ואמו נפטרה כאשר פלנטיין היה עדיין צעיר למדי.
בנעוריו היה חניך בבית הוצאת ספרים בקאן, נורמנדי, וגם התחתן שם.
בשנת 1545 הקימו הוא ואשתו יואנה ריבייר חנות בפריז, אולם לאחר שלוש שנים הם בחרו לעבור למרכז המסחרי הפורח של אנטוורפן, שם הפך פלנטיין לאזרח חופשי וחבר בגילדת לוקאס הקדוש, הגילדה האחראית על ציירים, פסלים, חרטים ומדפיסים.
איכות עבודתו כמוציא ספרים הביאה אותו במגע עם האצולה והעושר.
עד 1549 עמד בראש אחד מבתי ההוצאה המוערכים ביותר באירופה.
הוא היה אחראי על הדפסת מגוון רחב של כותרים, כולל מזמורים דתיים.
עד 1555 היה בית הדפוס שלו.
הספר הראשון שידוע כי הדפיס היה La Institutione di una fanciulla nata nobilmente, מאת ג'ובאני מישל ברוטו, עם תרגום לצרפתית.
אחריו הגיעו במהרה עבודות רבות אחרות בצרפתית ובלטינית, והוא היה עם הדפוס הטוב ביותר בתקופתו.
אומנות החריטה פרחה אז בהולנד, וחרטים הולנדים איירו רבים מהמהדורות שלו.
אנטוורפן הייתה מקום מסוכן עבור המו"לים סביב התקופה ההיא.
בשנת 1561 הורה מושל ספרד לבצע פשיטה על בית המלאכה של פלנטיין, ככל הנראה, בגלל "עבודות כפירה" מאחר שהיה אוהד פרוטסטנטים.
[2] כדי להימנע מהכלא מכר פלנטיין במהירות את כל העבודות שלו כך שלא יימצא דבר ברשותו.
ברגע שהעניינים נרגעו סביבו, הוא קנה את כולם בחזרה.
בשנת 1562, בזמן שפלנטיין היה בפריז, הדפיסו עובדיו עלון שנחשב כדבר כפירה,, מה שהביא לכך שהשלטון תפס ומכר את ציוד בית הדפוס ואת הסחורות החרים.
עם זאת נראה כי בסופו של דבר הוא החזיר חלק גדול מהציוד שנלקח ממנו.
בעזרת ארבעה סוחרים באנטוורפן הצליח להקים מחדש ולהרחיב את עסק הדפוס שלו באופן משמעותי.
בין החברים האלה היו שני אחייניו של דניאל בומברג, שהעניקו לו את הגופנים העבריים המשובחים של אותה מדפסת ונציאנית ידועה.
שיתוף פעולה זה נמשך רק עד שנת 1567 אולם הוא אפשר לפלנטיין לרכוש בית ברחוב הווגסטריט, אותו הוא קרא בשם "דה גולדן פאסר" (מצפן הזהב).
מחווה זו משקפת את ההצלחה המסחרית של הוצאת ספרי סמל, המציגים אוספי תמונות בשילוב הסברים כתובים קצרים, לעיתים קרובות קריפטיים.
בשלב זה אימץ פלנטיין סימן דפוס שיופיע בצורות שונות בשערי הספרים של כל המוצרים שהוציא פלנטיין.
המוטו Labore et Constantia ("על ידי עבודה וקביעות") שמקיף את סמל המצפן המוחזק ביד מושטת.
הנקודה המרכזית של המצפן מצביעה על קביעות, הנקודה הנעה שמייצרת את המעגל היא העבודה.
פלנטיין מחזיק בסמל זה בפורטרטים שלו, כמו זה שהוזמן על ידי הצייר הפלמי פטר פאול רובנס.
בנובמבר 1576, בזזו הספרדים ללא רחמים את אנטוורפן ושרפו אותה – מה שסיים למעשה את עליונותה כמרכז המסחרי והעיר העשירה ביותר באירופה – ופלנטיין נאלץ לשלם כופר מופקע כדי להגן על עבודות הדפוס שלו.
הוא הקים סניף של משרדו בפריז.
בשנת 1583 חיפשו מדינות הולנד טיפוגרף לאוניברסיטה החדשה שהוקמה בליידן.
פלנטיין עבר לשם לאחר שהשאיר את עסקיו המצומצמים באנטוורפן לגיסיו ג'ון מורנטורף ופרנס ואן רפאלנדינגס (רפאלנגיוס).
מאוחר יותר, פלנטיין עזב גם את משרדו בליידן לרפאלנגיוס וחזר לאנטוורפן, לאחר כיבושה על ידי נסיך פארמה בשנת 1585. פלנטיין עבד באנטוורפן עד מותו.
פלנטיין היה מדפיס פורה ויזם משגשג, שהוציא יותר מ-40 מהדורות של ספרי סמל.
היצירה החשובה ביותר שלו נחשבת ל'ביבליה רג'יה' (תנ"ך המלך), הידועה גם בשם פוליגלוט פלנטיין.
מול הלחץ והסערה הפוליטית שגדלה בהולנד, נדרש פלנטיין למצוא פטרון שלא ייפול קורבן לטענות של כפירה או אהדה לפרוטסטנטים.
למרות ההתנגדות הדתית, נתמך פלנטיין על ידי פליפה השני, מלך ספרד, ששלח אליו את בניטו אריאס מונטנו המלומד להנהיג את מערכת העורכים.
בתנ"ך פוליגלוט יש טקסטים מקבילים בלטינית, יוונית, סורית, ארמית ועברית.
המיזם הזה היה עבור פלנטיין יקר מאוד, מה שחייב אותו למשכן את עסקיו כדי לשלם עבור הפקת התנ"ך הזה, כל זאת בתקווה שבסופו של דבר יזכה להצלחה כלכלית.
בעזרתו הקנאית של מונטנו, העבודה הסתיימה בארבע שנים (1568–1572).
היו שמונה כרכים בפורמט פוליו, כלומר רק שני עמודים ניתן היה להדפיס בפעם אחת.
מיצירה זו הרוויח מעט פלנטיין, אך הביאה לכך שפיליפ העניק לו את הפריבילגיה להדפיס את כל ספרי הליטורגיה הרומית-קתולית עבור המדינות שנשלטו על ידי פיליפ, הכותרת "Architypographus Regii", שהוסיף בצייתנות לשערים של ספריו.
פריבילגיה זו גרמה לכך, שהייתה לו המחויבות לבדוק ולאמת את המיומנות והדבקות הדוגמטית של בתי דפוס אחרים.
מלבד ה-Polyglot של פלנטיין, הוא פרסם יצירות רבות אחרות, דוגמת "Dictionarium Tetraglotton" משנת 1562, שהיה מילון לשפות היוונית, הלטינית, הצרפתית והפלמית, מהדורות של סנט אוגוסטין וג'רום הקדוש, העבודות הבוטניות של דודונאוס, קלוסיוס ולובליוס, ותיאור הולנד על ידי Guicciardini.
מהדורותיו לתנ"ך בעברית, לטינית והולנדית, קורפוס קוריס, קלאסיקות לטיניות ויווניות ויצירות רבות אחרות ידועות בזכות הביצוע והדיוק היפים שלהן.
הוא היה איש עסקים מיומן, עד שנת 1575, בית הדפוס שלו צויד ביותר מ־20 מכבשים ו־73 עובדים, ובנוסף היו מומחים שונים שעשו עבודות מבתיהם.
את האוסף העצום של הספרים הכתובים בכתב-יד ומכתבי האופיסינה פלנטייןיאנה, ניתן לבחון באופן מקוון בעקבות הדיגיטציה על ידי המוזיאון פלנטיין-מורטוס ואירוח על ידי הספרייה הדיגיטלית העולמית.
אף על פי שהוא כלפי חוץ היה חבר נאמן בכנסייה הקתולית, נראה שהוא השתמש במשאבים שלו כדי לתמוך בכמה כתות של כופרים.
הוכח כעת שרבים מספריהם, שפורסמו ללא שם בית הדפוס, הגיעו מדפוס של פלנטיין.
לאחר מותו של פלנטיין, השתלט על העסק חתנו, יאן מורטוס שניהל את החנות באנטוורפן, ופרנסיס ואן ראוולינגן שהשתלט על חנותו בליידן.
לקראת סוף המאה ה-17 העסק החל לדעוך.
עם זאת, עבודותיו של פלנטיין השתמרו בקפדנות.
הבניין שבו שכן המשרד נקרא מוזיאון פלנטן מורטוס.
בשנת 1968 נוצר פרס כריסטופל פלנטיין לזכרו, שניתן לאזרח בלגי המתגורר מחוץ לבלגיה, אשר תרם תרומות משמעותיות לפעילות תרבותית, אמנותית או מדעית.
כריסטופר אלאן אנקונקו הוא כדורגלן צרפתי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי במילאן ובנבחרת צרפת.
אנקונקו עשה את הופעת הבכורה שלו בבוגרים ב-8 בדצמבר 2015 במשחק ליגת האלופות נגד שחטאר דונצק כשעלה בתור מחליף בדקה ה-87 בניצחון 0–2. הוא כבש את שער הבכורה שלו בניצחון 0–1 נגד בסטיה בגביע הצרפתי ב-7 בינואר 2017.
בינואר 2023 חתם לשש שנים בצ'לסי.
ב-30 באוגוסט 2025 חתם לחמש שנים במילאן האיטלקית תמורת 42 מיליון יורו.
אנקונקו נולד בצרפת והוא ממוצא קונגולזי.
שיחק בכל הנבחרות הצעירות של צרפת.
ב-25 במרץ 2022 ערך הופעת בכורה בנבחרת הבוגרת של צרפת נגד נבחרת דרום אפריקה.
נכלל בסגל נבחרת צרפת בטורניר מונדיאל 2022, אולם נגרע מהסגל מספר ימים לפני פתיחת הטורניר בשל פציעה.
מלך השערים של הבונדסליגה: 2022/23
כְרִיסְטוֹפוֹרוֹס פָּאפָּאקַלְיָאטִיס הוא שחקן, במאי קולנוע וטלוויזיה, ותסריטאי יווני.
(ברשתות חברתיות או לצורך קרדיטים באנגלית, הוא מוצג לעיתים בשם הפרטי האנגלי "כְּרִיסְטוֹפֵר" – Christopher).
בדרך כלל, פאפאקליאטיס משחק בעצמו בסדרות שהוא יוצר עבור ערוצי הטלוויזיה ביוון, וכן שיחק בתפקידים הראשיים בסרטים שאותם כתב וביים.
ב-17 במרץ 2023 יצאה בהזרמת מדיה ב"נטפליקס" העונה הראשונה של סדרת הטלוויזיה "המאסטרו והים" פרי יצירתו, לאחר שקצרה שבחים ביוון ובקפריסין.
זוהי הסדרה היוונית הראשונה המוזרמת ב"נטפליקס".
בנוסף, פאפאקליאטיס מוכר מחוץ למדינתו בזכות סרטו הבין-לאומי משנת 2015, שהוקרן בישראל בשם "אהבה יוונית".
כריסטופורוס פאפאקליאטיס נולד בהרקליון בירת האי כרתים למנוליס פאפאקליאטיס, יליד כרתים, ולווילי מאלאמיס, דרום אפריקאית, בת למשפחה יוונית שמוצאה מהאי פאקסוס.
הוריו, אשר הכירו לראשונה בלונדון, התגרשו כאשר כריסטופורוס היה בן ארבע, והוא גדל עם אימו באתונה, ביחד עם אחיו הצעיר פִילִיפּוֹס, ולמד באתונה בבית הספר לדרמה "ת'מליו" (בתעתיק לאנגלית: Themelio).
יש לו אח ואחות למחצה מנישואיו השניים של אביו לסוזנה: סְטֵפָאנוֹס ונארה.
אביו הוא איש עסקים בתחום התיירות והמלונאות, ובנוסף לחדרי מלון בכרתים, קורפו, פאקסוס, אפירוס וסרנדה שבאלבניה, האב מחזיק צי רחפות "קטמרן" ו"דולפין", וסירות המשמשות לתנועת תיירים בין האיים.
אימו מפעילה בית מלון במבנה שהיה בעבר בית סבתה בפאקסוס.
את תפקידו הראשון קיבל פאפאקליאטיס בשנת 1992, כשהיה בן 16, בעקבות מודעה בדבר חיפוש אחר שחקנים לסדרת טלוויזיה.
זה היה תפקיד קטן בפרק בסדרה "הבלתי מקובלים" , ששודרה בזמנה בערוץ הטלוויזיה "מֵגָה" .
לאחר מכן שיחק בהצלחה במספר סדרות נוספות, רובן ב"מגה", שבשנים הבאות היה מעין "ערוץ הבית" שלו.
בשנת 1997 הוא דיבב ביוונית את דמותו המיתולוגית של הרקולס, בסרט המונפש "הרקולס" של חברת וולט דיסני.
בשנת 1999, בגיל 24, החל פאפאקליאטיס ליצור סדרות טלוויזיה בעצמו.
הסדרה הראשונה שכתב באותה שנה, הייתה "חיינו הם טיול (לחלופין: 'נסיעה' או 'מסלול')" (Η ζωή μας μια βόλτα.
הסדרה זכתה להצלחה רבה אצל המבקרים כמו גם בקרב צופי הטלוויזיה.
בעקבות זאת, לאחר שהסיכום הראשוני כלל 14 פרקים, "מגה" הזמינו ממנו עשרה פרקים נוספים.
בעונה הבאה (2000–2001), כתב ושיחק בסדרת הדרמה הרומנטית "שמור (או: שמרי) עלי" (Να με προσέχεις.
קרי: נָה מֵה פְּרוֹסֵחִיס), שעסקה בשני אחים המאוהבים באותה אישה, סוגיה שעוררה בזמנה ויכוח ציבורי.
סדרה נוספת שנויה במחלוקת, הייתה "עצום את העיניים" (Κλείσε τα μάτια.
קרי: קְלִיסֵה טָה מַטְיָה), אותה יצר ובה כיכב בתפקיד הראשי.
הסדרה הציגה, בפעם הראשונה בתולדות הטלוויזיה ביוון, נשיקה בין שני גברים.
בעקבות זאת הטילה המועצה היוונית לרדיו וטלוויזיה קנס על פאפאקליאטיס, אך הקנס בוטל על ידי בית המשפט העליון.
הסדרה, שבמרכזה אהבתן של אם ובתה לאותו גבר, שודרה במשך שלוש עונות שכללו 31 פרקים, בשנים 2002–2004, ובאותה עת זו הייתה הסדרה הנצפית ביותר ביוון.
בסדרה זו גם עשה פאפאקליאטיס את צעדיו הראשונים כבמאי, עת ביים את העונות השנייה והשלישית שלה.
במקביל, בשנת 2002 הוא כתב תסריט ושיחק בסרט הטלוויזיה "שלוש משאלות" (Τρεις Ευχές.
קרי: טְרִיס אֶפְחֵס), אשר שודר בערוץ "מגה".
אחרי הפוגה של עונה אחת, חזר פאפאקליאטיס לטלוויזיה עם הסדרה "יומיים בלבד" (Δυο μέρες μόνο.
קרי: דִיאוֹ מֵרֵס מוֹנוֹ), ששודרה במשך שתי עונות, בין אוקטובר 2005 לדצמבר 2006, וכללה 18 פרקים.
במרכז הסדרה גבר ואישה שהיו בעבר בזוגיות, ואהבתם ניצתת מחדש כאשר הם נפגשים במקרה, יום לפני שהגבר מתגייס לצבא יוון, והאישה מתחתנת.
פאפאקליאטיס השתתף בוידאו קליפ הרשמי של שיר הנושא של הסדרה, שביצעה דימיטרה גלאני.
בעונת 2009–2010 שודרה ב"מגה" הסדרה החמישית במספר שיצר פפאקליאטיס ובה שיחק, בשם "4" (Τέσσερις, קרי: טֵסֵרִיס), ועוסקת בארבעה אחים שאחרי מותו הלא צפוי של אביהם, מגלים את הסודות האפלים של משפחתם.
בריאיון עיתונאי שנתן ביולי 2012, הביע פאפאקליאטיס מיאוס מעבודה עם מפיקי סדרות בערוצי הטלוויזיה הפרטיים, ובאותה שנה פנה לתחום הקולנוע, ושיחק לצידם של קתרין דנב וסבסטיאן קוך בסרט הקולנוע הרוסי-יווני "אלוהים אוהב קוויאר" שביים יאניס זמאראגדיס .
בחג המולד 2012 יצא ביוון סרט הביכורים שלו כתסריטאי ובמאי בקולנוע, בשם "" (קרי: אָן...; מילולית: "אִם..."), נקרא באנגלית "" , והוקרן בישראל בשם "יוון סיפור אהבה".
זוהי דרמה רומנטית שבה גילם פאפאקליאטיס את דמותו של דימיטריס, כשלצידו מרינה קאלוגירו בדמותה של כריסטינה.
העלילה לא ליניארית, אלא הסרט מתפצל מסצנה פותחת אחת לשני סיפורים שונים בתכלית לפי ההחלטות שמחליט דימיטריס, ושני הסיפורים מתכנסים לסוף משותף.
הסרט הצליח מאוד, הוקרן בבתי הקולנוע ביוון במשך יותר מארבעה חודשים, מכר יותר מחצי מיליון כרטיסים, והכניס בקופות סכום בשווי 4 וחצי מיליון דולר.
הסרט פתח את פסטיבל הקולנוע היווני שהתקיים בבריזבן, אוסטרליה, ב-31 באוקטובר 2013, והוקרן בפסטיבלי קולנוע רבים, אך לא יצא בהפצה בין-לאומית.
בשנת 2013 התקבל הסרט לחלק התחרותי של פרס גלובוס הזהב, אך לא הגיע לשלבים הסופיים של התחרות.
בשנת 2017 נמכר התסריט לטורקיה, וב-2019 יצא בהזרמת מדיה רימייק טורקי בשם "Bir Ask Iki Hayat" (תרגום מילולי: "אהבה אחת, שני חיים").
בשנת 2015 יצא סרטו השני של פאפאקליאטיס, "Ένας άλλος κόσμος" (קרי: אֵנָאס אָלוֹס קוֹזְמוֹס; בתרגום חופשי: "עולם אחר"), שהופץ מחוץ ליוון בשם "Worlds Apart" (בתרגום חופשי: "עולמות נפרדים") והוקרן בישראל בשם "אהבה יוונית".
בנוסף לפאפאקליאטיס שכתב, ביים, הפיק ומשחק בסרט, השתתפו בו גם ג'יי קיי סימונס והשחקן הישראלי תאופיק ברהום.
העלילה מתארת שלושה סיפורי אהבה בין יוונים לזרים, על רקע גלי ההגירה והמשבר הכלכלי בדרום אירופה בכלל, וביוון בפרט.
הסרט הכניס 5 מיליון דולר ביוון, והיה בזמנו לסרט הרווחי ביותר במדינה מזה עשור, כאשר הכנסותיו עלו על הכנסותיהם של שוברי הקופות "מלחמת הכוכבים - פרק 7: הכוח מתעורר" ו"ספקטר", הסרט ה-24 בסדרת סרטי ג'יימס בונד.
בסך הכל, הסרט הוקרן ב-25 מדינות, בנוסף על יוון.
בשנת 2017 דיבב פאפאקליאטיס את דמותו של באטמן בפסקול היווני של הסרט המונפש "סרט לגו באטמן".
בשנת 2018 פאפאקליאטיס צילם והפיק סרט תיעודי לא מתוסרט בשם "עולם אחד", עבור הסניף היווני של ארגון הסיוע ההומניטרי הבין-לאומי "ActionAid" , הפועל בגאנה, נפאל ויוון.
במסגרת ביקורו בגאנה, הוא השתתף בתוכנית החסויות של הארגון, ותמך בילדה בת 7 ממחוז בולגטאנגה בצפון-מזרח גאנה, אחד המחוזות העניים ביותר במדינה.
בביקורו בנפאל נפגש פאפאקליאטיס עם נשות קאסטת דלית, ושוחח עם אנשים שנפגעו ברעידת האדמה בשנת 2015.
באפריל 2021 פורסם שפאפאקליאטיס חוזר לטלוויזיה אחרי היעדרות בת כעשר שנים, עם מיני סדרה אירוטית חדשה בת תשעה פרקים.
זוהי סדרת הטלוויזיה היוונית הראשונה אי-פעם, שעולה לשידור ב"נטפליקס".
פאפאלקיאטיס כתב וביים, ומגלם בסדרה את אורסטיס, מוזיקאי המגיע לאי פאקסוס לחדש פסטיבל מוזיקה מקומי בעיצומה של מגפת הקורונה, ונקלע למסכת של אהבות, תככים ודרמה משפחתית.
איתו מככבת קלליה אנדריאולאטו , ולצידם משתתפים חאריס אלקסיו, מריה קאבויאני אשר כיכבה לצידו ב"אהבה יוונית", פאניס מוראטידיס ומריסה טריאנדפילידו .
לאור הצלחת העונה הראשונה מחוץ ליוון וקפריסין, העונה השנייה, בת 6 פרקים, יצאה לשידור גלובלי בנטפליקס ב-16 במאי 2024.
פאפאקליאטיס שיחק במספר הפקות בתיאטרון היווני:
בשנים 1996–1998 גילם פאפאקליאטיס לראשונה תפקיד ראשי בתיאטרון, במחזה "הורים איומים" מאת ז'אן קוקטו.
בשנים 1999–2000 שיחק בתפקיד הראשי במחזה "הגנב" מאת מריה פאקום .
בשנת 2001 הוא שיחק בעיבוד לתיאטרון של הסרט "חברים לרצח".
בשנת 2007 שיחק במונודרמה "הקול האנושי" מאת ז'אן קוקטו.
בשנים 2011–2012 הוא גילם את וולפגנג אמדאוס מוצרט במחזה "אמדאוס" מאת פיטר שאפר.
לאור הצלחתו בקופות, המחזה המשיך לעונה נוספת.
פאפאקליאטיס הוא חבר האקדמיה הבין-לאומית לאמנויות ומדעי הטלוויזיה (EMMY International), החל משנת 2006.
+שנהאירועיצירהקטגוריהתוצאהמקור2013פרסי האקדמיה היוונית לקולנועיוון סיפור אהבהסרט הביכורים הטוב ביותר של במאיפסטיבל הקולנוע היווני בלוס אנג'לספרס אורפיאוס לסרט הקולנוע הטוב ביותר2016פרסי האקדמיה היוונית לקולנועאהבה יווניתהסרט הטוב ביותרפסטיבל הקולנוע היווני בלוס אנג'לספרס בחירת הקהלפרס אורפיאוס לסרט הקולנוע הטוב ביותר
פאפאקליאטיס שוהה ברוב ימות השנה בלוס אנג'לס לצורך פיתוח פרויקטים לטלוויזיה ולקולנוע, מגיע ליוון בעיקר בעונות הקיץ, ומבלה חלק ניכר מחופשות הקיץ שלו בפאקסוס.
כמו כן, הוא מתעתד להיכנס לעסקי התיירות בפאקסוס, ולהקים באי חדרי מלון משלו.
פאפאקליאטיס מוכר כאוהד קבוצת הכדורגל "פנאתינאיקוס".
כריסטופר לונד ניסן (בדנית: Christopher Lund Nissen; נולד ב-31 בינואר 1992), המוכר בשם הבמה כריסטופר (Christopher), הוא זמר-יוצר דני.
בנובמבר 2012, הוא זכה בקטגוריית האמן העולה של השנה (Årets nytænker) בפרסי המוזיקה הדנית.
בתחילת הקריירה, כריסטופר שר גרסאות כיסוי.
הסינגל הראשון שלו, "Against the Odds", יצא ב-16 בספטמבר 2011, והגיע בשיאו למקום ה-23 במצעד הדני.
הסינגל הבא שלו, "Nothing in Common", יצא ב-2012, והגיע בשיאו למקום החמישי במצעד הדני.
ב-23 במרץ של אותה שנה, הוא הוציא את האלבום הראשון שלו, Colours.
בספטמבר 2013, הוציא את הסינגל "Told You So".
השיר הגיע בשיאו למקום הרביעי במצעד הדני.
השיר הגיע בשיאו למקום השני במצעד הדני.
מאוחר יותר באותה שנה, הוא הוציא, בשיתוף פעולה עם ברנדון ביל , את הסינגל "CPH Girls".
השיר, בשיאו, הגיע למקום הראשון במצעד הדני.
ב-2015, הוציא את הסינגל "Tulips".
השיר הגיע בשיאו למקום רביעי במצעד הדני.
ב-24 במרץ 2016, הוציא את האלבום השני שלו, Told You So.
ב-1 באפריל 2016, הוציא, בשיתוף פעולה עם בקה בום , את הסינגל "I Won't Let You Down".
השיר הגיע בשיאו למקום הראשון במצעד הדני.
ב-15 באפריל 2016, הוציא את האלבום השלישי שלו, Closer.
ב-22 במרץ 2019, הוציא את האלבום הרביעי שלו, Under the Surface.
ב-23 בספטמבר 2020, הוא הוציא, בשיתוף פעולה עם צ'ונגה , את הסיגגל "Bad Boy".
הסינגל הגיע, בשיאו, למקום ה-31 במצעד השירים הדגיטליים של Gaon.
ב-26 במרץ 2021, הוציא את האלבום החמישי שלו, My Blood.
הוא נולד בפרדריקסברג ב-31 בינואר 1992. מאוחר יותר, הוא עבר לגור יחד עם הוריו ואחיו הקטן, אוליבר, באמאגר.
ב-2012, עבר כריסטופר לגור עם בת זוגו, מדינה.
ב-2014, הוא החל במערכת יחסים עם הדוגמנית הדנית .
כריסטוף פול היה פסל וגרפיקאי גרמני הקשור לאקספרסיוניזם.
הוא היה חבר בקבוצת האוונגרד הפעילה מבחינה פוליטית של אמני דרזדן.
כריסטוף פול נולד במינכן באפריל 1897, כבן של הפסל רומן פול והציירת אוגוסטה פליסיטאס.
אביו נפטר זמן קצר לאחר לידת בנו, ואמו החליטה לעזוב אותו ואת אחיותיו לתקופות ממושכות בבית יתומים שנוהל על ידי נזירות.
ילדותו מאופיינת בסמכותן הקשה והקרה של האחיות, ודמות אם שאיננה, אלה השפיעו עמוק על פול.
הדבר ניכר בעיקר ביצירותיו המוקדמות, הרואות בנזירות וביתמות נושאים שחוזרים על עצמם.
נראה שגם ילדותו עוררה בו מידה רבה של זעם חברתי.
לדברי פול עצמו, הוא כבר החל להתבטא באופן אמנותי בבית היתומים, שם היה מצייר ציורים ואפילו פסלים קטנים מלחם מיובש.
בשנת 1911 עברה אמו של פול ממינכן לדרזדן לאחר שנישאה שנית.
כאן זכה פול לחניכות אצל הפסל אלברט סטארק, ממנו למד את הטכניקות הפיסול הבסיסיות.
בשנת 1915 הצטרף לצבא, ושירת ארבע שנים בלחימה במלחמת העולם הראשונה בחזית הצרפתית והרוסית.
הוא זכה בצלב הברזל ובהמשך הפיק כמה עבודות על נושאי מלחמה.
פול מעולם לא דיבר בפומבי על חוויות המלחמה שלו, אך נשאר פציפיסט נלהב עד סוף חייו.
לאחר המלחמה חזר פול לדרזדן והשתלב בהדרגה בסביבה האמנותית הדינמית של דרזדן.
בשנת 1920, הצטרף לקבוצה יצירתית של אינטלקטואלים ואמנים שנפגשו לעצב מחדש את סדרי העולם בדרך אוטופית של סוציאליזם.
הקבוצה כללה אמנים מודרניים בולטים כמו אוטו דיקס, קונרד פליקסמולר, הוגו זידר, לזאר סגל, אוטו שוברט וג'לה פרסטר.
במסגרת התערוכות של קבוצה זו מכר פול את יצירותיו הגדולות הראשונות וקיבל הזמנות עבודה חשובות.
אוסקר קוקושקה היה חבר כבוד בקבוצה, אך מעולם לא הציג איתם בפועל.
בין תלמידיו של קוקושקה הייתה ציירת דנית צעירה, ארנה סורנסן.
היא ופול התאהבו והתחתנו במאי 1922. הדבר הביא לתקופה של פריון אמנותי ורוגע רגשי בחייו של פול, שילוב שאותו ייחס להשפעתה החיובית של אשתו.
פול הוכר כאמן גרמני חשוב, ובשנת 1924 זכה בתואר פרופסור לאמנות פלסטית בסארברוקן.
זו הייתה תקופה חשובה בקריירה ובחייו האישיים.
אזור של העיר השתייך לחבל הסאר מהמחוזות העניים שבגרמניה, והתגוררה בה בעיקר אוכלוסיית מהמעמד הפועלים.
לאחר תום מלחמת העולם הראשונה עבר האזור למנדט צרפתי במסגרת הסכמי ורסאי.
מעמד זה טיפח מספר אידאולוגיות פוליטיות אינטנסיביות, כולל קבוצה שתמכה בעצמאות החבל מצרפת וגרמניה.
במשך תקופה מסוימת נראה כי פול הזדהה עם הרעיון הזה אף שמעולם לא הביע זאת באופן חד משמעי.
מבחינה אמנותית, פול אולי תפס את סארברוקן כתחנה בקריירה שלו, אבל בהחלט לא כשיא.
הוא המשיך לעבוד בעץ - במיוחד אלון - והיה מורה ומדריך מסור.
מעט ידוע על חייו האישיים בתקופה זו.
המעגל החברתי שלו כלל את הצייר אוסקר טרפה, אותו הכיר משנותיו בדרזדן, ומבקר האמנות ארתור בינץ, שאותו פיסל בשנים 1925. במעגל החברתי שלו נכלל גם הצייר האפרו-אמריקאי ויליאם הנרי ג'ונסון, אותו פגשו הוא ואשתו ארנה קראק בשנת 1928.
במהלך שהותו בסארברוקן, פול זכה להכרה הולכת וגוברת כאמן.
בשנת 1926 השתתף ביריד האמנות הבינלאומי של דרזדן עם שלושה פסלי עץ.
עבודתו זכתה להד חיובי באליטה האמנותית, ותערוכות גדולות אחרות נערכו בעקבותיה.
החשובה שבניהם הייתה תערוכת יחיד בגלריה בברלין בשנת 1927.
כחלק מגל ההצלחה, מונה פול לפרופסור לפיסול בקרלסרוהה, בשנת 1928. שם פול עבד עם עמיתיו כדי לנסח וליצור סגנון חדש, והאקדמיה הפכה למוקד מרכזי של הריאליזם באירופה.
אבל בסוף שנות העשרים אזור באדן הפך למרכז נאציזם ואלימות.
כאשר עלו הנאצים לשלטון בשנת 1933, רבים מעמיתיו של פול פוטרו מתפקידם.
בעוד פול הוכרז "כקומוניסט", נחקר והיה מושא לביקורת אידאולוגית חריפה.
אבל הוא ניצל מגל הרדיפה הראשוני, והותר לו לשמור על מעמדו ולהמשיך בעבודתו.
בתקופה זו, הוא התרחק מכמה מוטיבים מסורתיים שלו, והחל להתמסר לתיאור הגוף הנשי, ובפרט מורכבות תנועתו.
בין יצירות המופת שלו מתקופה זו ניתן למצוא יצירות אבן מרכזיות.
בשנת 1937 פנו הנאצים גם נגד פול.
פסלו "שוונגר" היה אחד מתוך יותר מ -17,000 יצירות שהנאצים החרימו.
הם יצרו תערוכה של האמנות המנוונת כהגדרתם.
דרכה הם רצו למכור יצירות אמנות אלה לאספנים ומוסדות זרים.
לפני סוף 1937, כמה מעבודותיו של פול הוקעו כיצירות מנוונות בפרסומים הנאציים.
פול הודח הלכה למעשה מהאקדמיה בקרלסרוהה, כאשר חוזהו לא הוארך.
לאחר פיטוריו בשנת 1937, פול הושפע מהסביבה הפוליטית הקשה, והתעמולה שהופעלה נגדו.
במהלך השנתיים הבאות הוא ניסה להתמסר לעבודתו, אך היה רחוק מלהיות פרודוקטיבי כמו בתקופתו בסארברוקן ובקרלסרוהה.
הוא חלה - ככל הנראה בסרטן המעי.
ביוני 1939 פול מת בגיל 42. עד אז אשתו ארנה, ובתו ברחו לדנמרק, ולכן גופתו נלקחה לאוקסבי, בחוף המערבי של דנמרק, שם הוא נקבר.
כנראה אחד ממכריו הוותיקים של פול, היה הצייר הנורווגי אדוורד מונק, סייע להציל את רוב עבודותו.
פול ביקר את מונק בנורווגיה בשנת 1925, ושני האמנים התיידדו.
לאחר מכן הביע מונק הערצה לעבודתו של הפסל.
במהלך שנות השלושים, מונק הביע שוב ושוב עניין בארגון תערוכת יחיד מיצירותיו של פול בגלריה הלאומית באוסלו, אך עם העוצמה הגוברת של גרמניה, הדבר נהיה יותר קשה.
הלחצים הפוליטיים על אוסלו הובילו לנטישת הפרויקט, אך באותה העת, הגיע לדנמרק קרון רכבת ובו היו עבודותיו של פול.
במשך כל המלחמה, העבודות של פול היו מאוחסנות במרתפי כריסטיאנסבורג (הפרלמנט הדני) בקופנהגן, וב -1948 הוצגה באותו מקום תערוכה רשמית של האוסף.
במהלך שנות החמישים, אלמנתו ארנה פול החזירה בהדרגה חלק ניכר מהאוסף לקרלסרוהה, כי שם היו אפשרויות טובות יותר לשימור.
כמה מפסלי האבן הגדולים שלו הוצבו בחללים ציבוריים כגון הגן הבוטני.
בין השנים 1960–1964 אורגנה תערוכת זיכרון פדרלית של פול, שנדדה בין מוזיאונים ברחבי גרמניה.
כריסטופל היא חברת צורפות וכלי שולחן, שנוסדה בפריז בשנת 1830 על ידי שארל כריסטופל.
החברה ידועה בכך שהציגה בצרפת הזהבה אלקטרוליטית וציפוי כסף בשנת 1842. החברה נקנתה בשנת 2012 על ידי אחד מבעלי המניות שלה, משפחת חלהוב (Chalhoub).
כריסטוף נדווארוגירה הוא כדורגלן בורונדי המשחק בעמדת הקשר בבורנאו.
נדווארוגירה התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הכדורגל המקומית אקדמיקה בוגומ'בורה ובגיל 20 הצטרף לצ'יבוטו ממוזמביק.
בינואר הושאל לאוניאו דה מדיירה מהליגה הפורטוגזית השנייה במדיה שיחק שנה וחצי.
בקיץ הצטרף לאמורה מהליגה השלישית בפורטוגל.
כעבור שנה חזר לליגה השנייה במדינה כאשר הצטרף לווארזים.
בקיץ עזב את פורטוגל לראשונה בקריירה וחתם בבורנאו מליגת העל האינדונזית.
ב-25 בנובמבר 2012 נדווארוגירה ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בורונדי בניצחון 1-5 נגד , בו כבש צמד.
כריסטופורוס, נסיך יוון ודנמרק היה בנו החמישי והצעיר ביותר של גאורגיוס הראשון, מלך היוונים, השייך לשושלת שעלתה ואיבדה את כס המלכות של יוון מספר פעמים במהלך חייו.
רוב חייו בילה בחוץ לארץ.
כריסטופורוס נולד בפבלובסק, רוסיה הקיסרית, בנם של מלך גאורגיוס הראשון, מלך היוונים והמלכה אולגה, בתם של קונסטנטין ניקולאייביץ', הנסיך הגדול של רוסיה ואלכסנדרה, נסיכת סקסוניה-אלטנבורג.
הוא היה הצעיר מבין שמונת ילדיהם, והיה צעיר בעשרים שנה מילדם הבכור, קונסטנטינוס.
אחיו הגדולים היו המלך קונסטנטינוס הראשון, גאורגיוס, ניקולאס ואנדראס.
כריסטופורוס, כמו אחיו, היה פוליגלוט, דיבר יוונית, אנגלית, דנית, רוסית, צרפתית ואיטלקית.
האחים דיברו יוונית אחד עם השני, והשתמשו באנגלית עם הוריהם.
ההורים, לעומת זאת, דיברו ביניהם גרמנית.
משפחת המלוכה היוונית שמרה על קשרים הדוקים עם משפחת המלוכה הדנית, שאליה השתייכו גם באופן רשמי.
הקו המלכותי ההלני היה ענף צעיר של בית שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג שעלתה על כס המלכות של דנמרק ב-1863.
כאשר כריסטופורוס התבגר הוא הצטרף לצי ההלני, אם כי ככל הנראה היה מעדיף ללמוד פסנתר.
בהיותו גבר צעיר, ככל הנראה הוצעו לו לא פחות משלושה כיסאות שונים - אלה של פורטוגל, ליטא ואלבניה - אך הוא דחה את כולם, מכיוון שלא חפץ בלחץ של חובות מלכותיות.
הוא היה מאורס לזמן קצר לנסיכה אלכסנדרה, הדוכסית השנייה של פייף בערך ב-1910 (אמה של אלכסנדרה, הנסיכה לואיז, דוכסית פייף, הייתה בתם של המלך אדוארד השביעי ושל המלכה אלכסנדרה מהממלכה המאוחדת, שהייתה אחותו הגדולה של גאורגיוס הראשון, מלך יוון, אביו של כריסטופר).
ההתקשרות הופסקה כאשר נודע להורים שהתנגדו לקשר.
ב-1 בינואר 1920, כריסטופורוס התחתן עם אלמנה אמריקאית עשירה מאוד, נוני מיי "ננסי" סטיוארט וורת'ינגטון לידס, בווה, שווייץ.
הונה, המוערך בעשרות מיליוני דולרים, עבר בירושה מבעלה השני, מיליונר פח, והקל באופן משמעותי על גלות משפחת המלוכה היוונית במהלך שנות ה-20. החתונה באה בעקבות אירוסין של שש שנים בזמן שהחצר המלכותית הגולה ניהלה משא ומתן על התנאים וההסדרים של הנישואים.
זמן קצר לאחר נישואיהם חלתה הנסיכה אנסטסיה בסרטן, ומתה בלונדון ב-29 באוגוסט 1923, ולא הותירה ילדים מנישואים אלה.
עם זאת, לנסיך כריסטופורוס היה בן חורג, ויליאם בייטמן לידס הבן (1902–1971), אשר נישא, בשנת 1921, לנסיכה קסניה גאורגייבנה מרוסיה.
היא הייתה אחייניתו של כריסטופורוס דרך אחותו הגדולה, מריה, נסיכת יוון ודנמרק.
הנסיך כריסטופורוס התחתן שוב מאוחר יותר; אשתו השנייה הייתה פרנסואז, נסיכת אורליאן (25 בדצמבר 1902 – 25 בפברואר 1953).
פרנסואז הייתה בתו של הנסיך ז'אן, דוכס גיז, הטוען האורליאני לכס המלכות של צרפת, על ידי אשתו/בת דודתו הראשונה, איזבל ד'אורליאן.
איזבל הייתה בתו של פיליפ, הרוזן דה פריז מאשתו ובת דודתו הראשונה, מארי איזבל, נסיכת אורליאן.
בני הזוג נישאו בשנת 1929 בפלרמו, איטליה; הטקס האזרחי נערך ב-10 בפברואר, והדתי ב-11 בפברואר.
הם היו חשוכי ילדים במשך עשור, ואז נולד ילד אחד לפרנסואז: מיסל, נסיך יוון ודנמרק, אשר נולד ברומא ב-1939, זמן קצר לפני מותו של הנסיך כריסטופר.
חוות דעת על אנה אנדרסון
בשנת 1927, הנסיך כריסטופר ביקר בביתם בלונג איילנד של ויליאם וקסניה לידס, בהתאמה בנו החורג ואחייניתו.
קסניה התעניינה במקרה המוזר של אישה, אנה אנדרסון, שטענה שהיא אנסטסיה ניקולאייבנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה, בתו הצעירה של הצאר האחרון של רוסיה, ניקולאי השני.
הנסיך כריסטופורוס תיאר אותה: "מלכתחילה היא לא הייתה מסוגלת לדבר רוסית, שהדוכסית הגדולה אנסטסיה, כמו כל ילדיו של הצאר, דיברה בצורה שוטפת – והיא הייתה משוחחת רק בגרמנית".
לסיכום, הוא אמר עליה, "הילדה המסכנה הייתה דמות מעוררת רחמים בבדידותה ובבריאותה הרעה, וזה היה מספיק מובן שרבים מהסובבים אותה נתנו לאהדה שלהם להכריע את ההיגיון שלהם.
היא לא הייתה מסוגלת לזהות אנשים שהדוכסית הגדולה אנסטסיה הכירה מקרוב, ותיאוריה של חדרים בארמונות השונים ושל סצנות אחרות המוכרות לאף אחד מהמשפחה הקיסרית היו לעיתים קרובות לא מדויקים."
הנסיך כריסטופורוס תיעד את מחשבותיו על המלוכה והשואפים אליה: "שום דבר תחת השמש לא יגרום לי לקבל ממלכה.
כתר זה דבר כבד מדי מכדי שילבשו אותו בקלות.
אלה שנולדו לגורל הזה צריכים ללבוש אותו, אבל שכל אדם ייקח על עצמו את האחריות ברצון, מבלי להיות מוגבל בחובה לעשות זאת, עובר את הבנתי."
הנסיך כריסטופורוס מת באתונה ב-21 בינואר 1940, בגיל 51.
כריסטופר בוהם (1931–2021) היה אנתרופולוג תרבות אמריקאי עם התמחות בפרימטולוגיה, שחקר פתרון סכסוכים, אלטרואיזם, התפתחות המוסר, סכסוכים ולוחמה.
הוא גם ניהל את מרכז המחקר של ג'יין גודול באוניברסיטת דרום קליפורניה, שהוא מסד נתונים אינטראקטיבי המתמקד בהתנהגות החברתית והמוסרית של ציידים לקטים בעולם.
ב-1972 בוהם קיבל את הדוקטורט שלו באנתרופולוגיה חברתית מאוניברסיטת הרווארד ולאחר מכן הוכשר בטכניקות שדה אתולוגיות (1983).
בוהם הכין עבודת שטח עם חברות אנושיות כמו אנשי הנאווחו ושבטי רובקה של מונטנגרו ושבט נהר מורצ'ה העליון, .
כמו כן הוא חקר פרימטים כמו שימפנזים שחיו בטבע, תוך התמקדות בשאלות של מוסר בהקשר אבולוציוני.
לאחר ניתוח נתונים מ-48 חברות אנושיות הפרוסות על פני העולם, החל מלהקות ציידים לקטנים קטנות ועד לנגידויות (Chiefdom) יותר יושבניות (ישובי קבע), בוהם טען שלפני המהפכה הנאותלית שהובילה לביות צמחים ובעלי חיים, כל החברות האנושיות ככל הנראה התנהגו בצורה שוויונית, ושרוב הזמן הן עשו זאת בהצלחה רבה.
"כל עוד התומכים נשארים בערנות ביחס לשוויוניות מכיוון שהם מבינים את טבעה של שליטה ומנהיגים נשארים מודעים לדריכות המבוססת על אמביוולנטיות זו, שליטה מכוונת במנהיגים עלולה להישאר ברובה שגרתית ובלתי ברורה מבחינה אתנוגרפית".
בוהם זיהה את המנגנונים הבאים המבטיחים את מה שהוא כינה "היררכיה של דומיננטיות הפוכה": דעת קהל, ביקורת ולעג, אי ציות וסנקציות קיצוניות.
מאפיינים נוספים כוללים אמביוולנטיות כלפי מנהיגים וציפייה לשליטה.
בוהם זכה בפרס סטירלינג באנתרופולוגיה פסיכולוגית, במלגת ג'ון סיימון גוגנהיים ובמלגה בבית הספר למחקר מתקדם בסנטה פה, ניו מקסיקו.
כריסטוף קקאיס (Christophe Keckeis;18 באפריל 1945 - 1 במאי 2020) היה איש צבא שווייצרי, אשר שימש כראש הכוחות המזוינים (מקביל לרמטכ"ל) של צבא שווייץ בין השנים 2004–2008.
קקאיס נולד בנשטאל ב-18 באפריל 1945. ב-1966 הוא התגייס לחיל האוויר השווייצרי ועבר הכשרה כטייס פליגרסטפל 17. ב-1974 הוא הועלה לדרגת האופטמן ועבר הכשרה כטייס מיראז' 3. במרץ 1977, קקאיס היה מעורב בתאונה בה התנגשו שני מטוסי מיראז' 3 זה בזה בשדה התעופה הצבאי פאיירן.
עוד באותה שנה הוא החל לעבור הכשרה כקצין.
ב-1980 הוא הועלה לדרגת מאיור ומונה למפקד טייסת.
ב-1989 הוא הועלה לדרגת אוברסט ומונה למפקד גדוד ההגנה האווירית.
ב-1991 הוא מונה למפקד טייסת המעקב של חיל האוויר.
בין 1998–1999 הוא שימש כמפקד חיל האוויר.
ב-30 באוקטובר 2002, נבחר קקאיס לתפקיד ראש הכוחות המזוינים (מקביל לרמטכ"ל).
הוא היה הראשון שהחזיק בתפקיד, כאשר לפני כן לצבא השווייצרי לא היה מפקד עליון בימי שלום.
בתקופת כהונתו הוא ערך בצבא השווייצרי רפורמה מקיפה שנודעה בתור: רפורמת הצבא XXI.
במסגרת רפורמה זו, הוקמו גופים חדשים בתוך הצבא, במקביל לצמצום משמעותי במספר הקצינים והגברת שיתוף הפעולה עם צבאות זרים.
קקאיס פרש מתפקידו ב-31 בדצמבר 2007 והוריש אותו לרולנד נף.
זמן קצר לפני פרישתו, התפרסם כי הצבא השווייצרי "תרם" 100,000 פרנק מכספי משלם המיסים לצורך פרסום ספר שנכתב בידי קקאיס.
בעקבות הפרסומים נוצר זעם ציבורי רב שבעקבותיו נאלץ קקאיס לוותר על הכסף.
לאחר פרישתו, הפך קקאיס לנשיא "מרכז ז'נבה לשליטה דמוקרטית של הכוחות המזוינים" (DCAF).
מ-2008 עד 2011 הוא היה במועצה המייעצת הבינלאומית של המרכז לאבטחה, כלכלה וטכנולוגיה באוניברסיטת סנט גאלן.
בשנת 2009 הוא שימש כמומחה צבאי במשלחת הבינלאומית העצמאית לאיסוף עובדות על הסכסוך בגאורגיה (IIFFMCG).
משנת 2009 היה חבר בחבר הנאמנים של מוזיאון הצבא לתעופה בפיירן.
קקאיס התגורר בפיסיליסבאך עד מותו ב-1 במאי 2020.
מאטס כריסטופר אולסון (בשוודית: Mats Kristoffer Olsson; נולד ב-30 ביוני 1995 בנורשפין שבשוודיה) הוא כדורגלן שוודי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת מיטיולן מליגת העל הדנית ובנבחרת שוודיה.
אולסון גדל במחלקות הנוער של IK סלפינר, נורשפין וארסנל.
ב-25 בספטמבר 2013 ערך את הופעתו היחידה במדי הקבוצה הבוגרת של ארסנל, בניצחון על וסט ברומיץ' אלביון במסגרת הסיבוב השלישי של גביע הפוטבול ליג לעונת .
ב-2 בספטמבר 2014 הושאל למיטיולן מליגת העל הדנית, וב-27 בדצמבר חתם על חוזה קבוע לשלוש שנים וחצי במועדון.
בסך הכל ערך 50 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שני שערים, וזכה עם המועדון באליפות דנמרק לעונת .
ב-31 בינואר 2017 חתם אולסון בא.י.ק סולנה מליגת העל השוודית.
הוא שיחק במועדון במשך שתי עונות, בהן ערך 58 הופעות ליגה והבקיע שבעה שערים.
בהמשך שיחק בקרסנודאר מליגת העל הרוסית, ובאנדרלכט מליגת העל הבלגית.
ב-31 באוגוסט 2022 הושאל אולסון למיטיולן מליגת העל הדנית.
ב-3 ביולי 2023 חתם על חוזה קבוע במועדון.
ב-8 בינואר 2017 ערך אולסון את הופעת הבכורה שלו בנבחרת שוודיה, בהפסד 2-1 לנבחרת חוף השנהב במשחק ידידות.
הוא נכלל בסגל הנבחרת לטורניר יורו 2020, וערך ארבע הופעות בטורניר.
כריסטופלברג (בהולנדית: Christoffelberg; ידוע גם בשמות הר כריסטופלברג והר סנט כריסטופלברג) הוא ההר הגבוה ביותר בקוראסאו, קבוצת איים בים הקריבי.
ההר מתנשא לגובה 372 מטרים מעל פני הים.
ההר ממוקם בצפון־מערב האי הראשי של קוראסאו.
קו החוף הקרוב ביותר להר מרוחק כשלושה קילומטרים ממנו.
בירת האיים, וילמסטאד, מרוחקת כ־25 קילומטרים מדרום־מזרח להר.
כריסטוף פופן הוא מנצח וכנר גרמני.
ככנר, הוענק לו הפרס הראשון בתחרות הכינור של קוצ'יאן בגיל 14. הוא למד נגינה בכינור אצל קורט שפר במכללת רוברט שומאן למוזיקה, מאוחר יותר אצל אוסקר שומסקי, נתן מילשטיין וג'וזף גינגולד.
ב-1978 ייסד פופן את רביעיית צ'רוביני, וזכתה ב-1981 בתחרות רביעיית המיתרים הבינלאומית באוויאן.
הוא היה המנצח של התזמורת הקאמרית של דטמולד מ-1989 עד 1995. לאחר מכן הוא החליף את הנס סטדלמאיר כמנצח והמנהל האמנותי של התזמורת הקאמרית של מינכן.
בשיתוף עם ECM הקליט עם התזמורת מוזיקה עכשווית של מלחינים כמו קרל אמדאוס הרטמן, טיגראן מנסוריאן, אנטון וברן, סופיה גוביידולינה, ג'יאצינטו סצלסי, ולנטין סילבסטרוב ובארי גאי.
ככנר, הקליט בשנת 2000 יצירות של יוהאן סבסטיאן באך עם אנסמבל היליארד.
בין השנים 2006–2007 היה פופן המנצח של תזמורת רדיו סארבריקן.
פופן היה המנהל האמנותי של תחרות המוזיקה הבינלאומית של ARD מ-2000 עד 2005. כריסטוף פופן הוא המנצח הראשי של הסינפונייטה של הונג קונג החל משנת מאפריל 2023.
בשנת 2014, כריסטוף פופן הקים את הפסטיבל הבינלאומי למוזיקה דה מרוואו (כפר פורטוגלי השוכן על הגבול עם ספרד).
במקביל לעבודתו בהונג קונג כריסטוף פופן הוא גם המנצח הראשי של התזמורת הקאמרית של קלן ומנצח אורח ראשי של התזמורת הקאמרית הישראלית.
כריסטופר קולומבוס אפסון היה חבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטקסס.
אפסון, שנולד ב-17 באוקטובר 1829 ליד סירקיוז, ניו יורק, למד בבתי הספר הציבוריים וב-Williams College, ויליאמסטאון, מסצ'וסטס.
הוא למד משפטים, התקבל ללשכת עורכי הדין ב-1851 והחל לעסור בכך בסירקיוז, ניו יורק, ב-1851. הוא עבר לסן אנטוניו, טקסס, בשנת 1854 ועסק בעריכת דין.
במהלך מלחמת האזרחים שירת בצבא הקונפדרציה כעוזר מתנדב, בדרגת קולונל, במטה הגנרל וו.
הוא מונה על ידי השופט השותף מטעם הקונפדרציה של אריזונה ב-1862.
אפסון נבחר כדמוקרט לקונגרס ה-46 כדי למלא את המקום הפנוי שנגרם על ידי מותו של גוסטב שלייכר.
הוא נבחר מחדש לקונגרס ה-47 וכיהן מ-15 באפריל 1879 עד 3 במרץ 1883. הוא נכשל בניסיונו להיבחר מחדש ב-1882. הוא חידש את עריכת הדין בסן אנטוניו, טקסס, ומת שם ב-8 בפברואר 1902. אפסון נקבר בבית הקברות מס' 1 של העיר סן אנטוניו.
כריסטופר אלרי היה פוליטיקאי אמריקאי, אשר כיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מרוד איילנד.
אלרי נולד ב-1 בנובמבר 1768 בניופורט שבמושבת רוד איילנד ומטעי פרובידנס, ובשנת 1787 השלים את לימודיו במכללת ייל.