tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הקומה הראשונה והשלישית מאכלסות 26 "חדרי לאומיות", כיתות שתוכננו בידי חברי קהילת פיטסבורג בסגנונות המדינות השונות (בהן ישראל).
המגדל מכיל את מחלקת הפילוסופיה הנחשבת לאחת מחמש הטובות בארצות הברית, ואת המחלקה להיסטוריה ופילוסופיה של המדע הנחשבת לטובה בתחומה.
מחלקות נוספות שנמצאות במגדל הן ספרות אנגלית ולימודי דת.
בנוסף, תוכנית University Honors College נמצאת בקומות ה-35 וה-36 של המגדל.
קומות 38–42 סגורות לציבור הרחב ובהן נמצא החיווט החשמלי של המגדל ואף מקנן בהם זוג של בזים נודדים.
ניתן לראות באינטרנט תמונות מראש המגדל באמצעות מצלמת רשת המותקנת שם.
בקומה ה-40 נמצא חדר בבקוק (Babcock Room), חדר כנסים גדול עם תצפית פנורמית על פיטסבורג ועל הקמפוס, וכן תצפית על אוניברסיטת קרנגי מלון.
ב-1921 נסע ג'ון גאברט בואומן (John Gabbert Bowman) לעיר פיטסבורג, פנסילבניה כדי לכהן כנגיד העשירי של האוניברסיטה.
באותה תקופה, האוניברסיטה ישבה בסדרה של מבנים קצרים וקטנים, וחלק מהשיעורים נערכו בבניינים זמניים ממלחמת העולם הראשונה.
מסופר כי הוא ביקש מנהג חשמלית לקחת אותו לאוניברסיטה, אך לנהג לא היה כל מושג למה הוא מתכוון.
כאשר בואומן ראה זאת, הוא החליט לעשות מעשה כדי להבטיח שהאוניברסיטה תשאיר רושם על העיר.
הוא שקע בחזון של מגדל שיקרא קתדרלת הלמידה.
הנימוקים לכך מסוכמים בציטוט הבא מדבריו:
בואומן מצא שטח בן 14 אקר (57,000 מטר מרובע) שנקרא Frick Acres וסבר ששטח זה יתאים לבנין.
בנובמבר 1921, עם עזרה ממשפחת מלון (Mellon), האוניברסיטה קנתה את השטח והחלה בתכנון מבנה אוניברסיטאי הולם שיבנה שם.
אחד מאדריכלי התחייה הגותית הנודעים בזמנו, צ'ארלס קלאודר מפילדלפיה, נשכר כדי לתכנן את המגדל.
מלאכת התכנון של המגדל ארכה שנתיים.
התוכנית הסופית שילבה בין תכנון גורד שחקים מודרני לבין אדריכלות גותית.
התוכנית זכתה להתנגדות רבה מהקהילה וממספר בכירים באוניברסיטה, שחשבו שהמגדל גבוה מדי עבור העיר.
אגדה מקומית טוענת שכדי לגבור על ההתנגדות בואומן הורה לבנות את הקירות מהקומה העליונה למטה, כך שאי אפשר יהיה לבטל את הפרויקט.
אגדה זו מוזכרת במהדורת ה-21 בנובמבר 1943 של הטבלואיד At Ease (הקשור לאנשי צבא בקמפוס) שכותב "the masonry was started from the top downward" ("הבנייה החלה מלמעלה למטה").
אולם תצלומים של מהלך הבנייה מראים שעבודות הבנייה החלו בקומה הראשונה.
אחד המהנדסים שעבד עבור החברה שבנתה את המגדל הסביר שהקירות החיצוניים לא נועדו לשאת את הבניין.
לכן בניינים דומים אחרים היו מתחילים בבניית הקומה השלישית או הרביעית.
מבחינה מעשית, זה הגיוני, שכן כך מתאפשר העברה קלה של חומרי בניין וציוד אל ומהבניין.
אולם למעשה המחצבה שממנה נלקחו האבנים לבניין לא עמדה בלוח הזמנים והבנייה התעכבה ועבודה החלה על הקומות הגבוהות יותר.
הפרויקט השאפתני דרש מימון רב שהגיע בדרכים שונות ומגוונות, בהן: כספים מהתעשייה, חברות מסחריות, יחידים וממשלות שונות, בכדי לגרום לדעת הקהל לתמוך בהקמת קתדרלת הלמידה, ובו-זמנית לממן את הבנייה.
חלק חשוב מהקמפיין היה להגיע לילדי העיר ונקרא "Buy a brick for Pitt" ("קנה לבנה עבור פיט (סבורג)").
כל ילד שלח מטבע dime (10 סנט) ומכתב לאוניברסיטה המסביר כיצד הם הרוויחו את התרומה לבנייה.
בתמורה, הילד קיבל תעודה עבור לבנה אחת הנמצאת במגדל.
כ-97,000 תעודות הונפקו עבור ילדים.
קתדרלת הלמידה היא בית ל-26 חדרי לאומים, בהם 24 כיתות ו-2 חדרי תצוגה, בקומות הראשונה והשלישית.
כל חדר לאום תוכנן כדי להעלות על נס תרבות של לאום אחר שהשפיע על צמיחתה של פיטסבורג, ולשקף את התרבות הלאומית הזאת כפי שהייתה בשנות ה-20 של המאה ה-20, בעת בניית המגדל.
נכון להיום (דצמבר 2007), כ-8 חדרים נמצאים בתהליכי אישור וגיוס כספים להקמתם.
סיור וירטואלי בחדרים אפשרי באתר הרשמי http://www.pitt.edu/~natrooms.
בואומן החליט לערב את הקהילה ככל האפשר בבניית קתדרלת הלמידה, לכן הוא הציע שכל לאום שהוא בעל ייצוג משמעותי בקרב אוכלוסיית פיטסבורג יורשה לתכנן את חדר הלאומיות שלו.
כל קבוצה הקימה ועדת חדר, שהייתה אחראית לגיוס הכספים, התכנון והרכישות.
האוניברסיטה סיפקה רק את החדר, בעוד שכל החומרים, העבודה והתכנון סופקו על ידי הוועדות, שלעיתים נתמכו בידי הממשלות של הלאומים השונים אשר "..
הגיבו עם תמיכה נדירה, לעיתים קרובות סיפקו אדריכלים, אמנים, חומרים ומתנות כדי להבטיח אותנטיות ואיכות מעולה של הכיתות שלהן."
השלמת חדר טיפוסי בקומה הראשונה (כאלה שנבנו בין 1938 ל-1957) ארכה בין 3–10 שנים ועלתה סכום כסף השקול ל-300,000 דולר אמריקני ב-2006. החדרים החדשים יותר עלו כ-500,000 דולר.
תוכניה שנייה שהוצעה הציעה לבנות חדר לכל תקופה בהיסטוריה של אמריקה ואלה יהיו בעיקר בקומה השלישית.
אף על פי שסדרת חדרים שורטטה בתוכניות, רק חדר אחד נבנה והוא ידוע כ-Early American Room.
באבן הפינה של המגדל מ-1939 ניצב לוח נחושת, מתנה מיו"ר ועדת חדרי הלאום, ובו כתוב:
רצון טוב הביא אותם יחדיו.
כמו האמגושים של מסורת אבות עתיקה ורועי הפשטות, הם מציעים את מתנותיהם של מה שיקר, אמיתי ושלהם, לאמת שזורחת לנצח ומאירה את כל האנשים."
מאז 1944, ארגון סטודנטים באוניברסיטת פיטסבורג בשם Quo Vadis מציע סיורים מאורגנים בחדרי הלאומים, בהם משתתפים כ-30,000 תיירים בשנה.
ארבעת החדרים הראשונים שנפתחו מוקדשים לסקוטלנד, רוסיה, גרמניה ושוודיה.
הם נחנכו ב-1938. החדר החדש ביותר הוא החדר ההודי שנחנך בשנת 2000.
החדר הגדול ביותר הוא החדר המוקדש לאנגליה שתוכנן על בסיס בית הנבחרים הבריטי שנהרס בהפצצות הלופטוואפה ב-1941. האח שלו, אשר נלקח מ-Aye Lobby, מסומן בראשי התיבות V.R.
המתייחסים לוויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת.
ארבעת הפאנלים המגולפים בשיטת Linenfold , ארבעת הקורבלים מאבן עם ורד בית טיודור וקישוטים אחרים הם מתנת הממשלה הבריטית שחולצה מהריסות מלחמת העולם השנייה.
הפאנלים הגיעו לאוניברסיטה כאשר הם עדיין מכוסים בפיח.
תמונות של בוגר האוניברסיטה והשגריר לשעבר לחצר סנט ג'יימס, אנדרו ו.
מלון, ושל הרוזן לשעבר של צ'אתהאם, ויליאם פיט צ'אתהאם הראשון, שעל שמו נקראה העיר, מאגפות את חלונות הויטראז' במפרץ האחורי.
לבנה מרחוב דאונינג 10 משמשת כאבן הפינה של החדר.
חדר מורשת ישראל נחנך ב-1 בנובמבר 1987. החדר תוכנן על ידי אלכסנדר קאופמן והאדריכל מרטין צ'טלין מ-A.I.A ומעוצב כמבנה אבן ישראלי מהמאה ה-1 לספירה.
החדר מוקדש למורשת ישראל והעם היהודי.
החדר הקטן ביותר הוא החדר האירי.
בחדר נמצאת אבן פינה מקורית ממנזר קלונמאקנויז (Clonmacnoise) ועליה כתוב באירית "למען תהילת האל וכבודה של אירלנד".
בתוך האבן יש אדמה מצפון ודרום אירלנד.
החדר הארמני עוצב בהשראת מנזר סנאהין מהמאות ה-10 ועד ה-12. התכנון כולל שתי קשתות מצטלבות, הבנויות מאבן גיר של אינדיאנה, דבר ההופך את החדר לכבד ביותר מחדרי הלאומיות - במשקל של 22 טון.
דבר זה הכריח לבנות חיזוקים בקומה שמתחת לחדר כדי לשאת את משקלו.
אבן הפינה היא אבן בזלת מסאנאהין.
בטיח שמאחוריה נמצאים טביעות אצבע של 5 מהזקנים ביותר שחיים בפזורה הארמנית באזור פיטסבורג וכן טביעת אצבע של פעוט, דבר המרמז על המשכיות.
האדריכלות הקלאסית של החדר היווני מייצגת את אתונה של המאה ה-5 לפני הספירה במהלך תור הזהב של פריקלס.
ב-1940, שני עמודי שיש, שנבנו ביוון מאותן מחצבות שמהן נבנה הפרתנון, נסדקו לפני שנשלחו לארצות הברית.
עם התקרבות צבאות כוחות הציר במלחמת העולם השנייה, לא היה ניתן להחליף את העמודים.
האדריכל היווני ג'ון טראבלוס הורה לחרוט סדק תואם בעמודים השלמים כדי לשמור את הסימטריה.
טראבלוס שמע על חנוכת החדר היווני ברדיו של ה-BBC בנובמבר 1941 בעת שהסתתר בדירתו.
חדר אמריקני מוקדם (קומה שלישית): בדרך כלל הוא נעול, אם כי הוא נפתח לעיתים עבור סיורים.
החדר מכיל קומה עליונה נסתרת, אליה ניתן להעלות באמצעות גרם מדרגות מאחורי האח.
יש האומרים על החדר שהוא רדוף.
אירי מורשת ישראל (קומה שלישית)
האוניברסיטה מתכננת 8 חדרי לאומיות חדשים, בנוסף ל-26 הקיימים.
הראשון שבהם יהיה החדר הטורקי, שיושלם ב-2008. עומר אקין, פרופסור באוניברסיטת קרנגי מלון, ישגיח על תכנון החדר והאדריכלות.
החלק העיקרי של המגדל הוא האולם (Commons room), אולם בסגנון גותי המשתרע כל שטח של 2,000 מטר רבוע ומתנשא לגובה 16 מטר (כ-4 קומות).
האולם בנוי בסגנון גותי אמיתי, ללא תמיכות מפלדה ובעל קמרונות צלעות מאבן.
הקשתות הן קשתות אמיתיות והן נושאות את משקלן, בסיסיהן שוקלים כ-5 טונות כל אחד.
על מבנה זה התעקש הנגיד בואומן.
האדריכל, קלאודר, התנגד בגלל עלויות שיטת הבנייה המסורתית.
בואומן הגיב בהערה ש"אי אפשר לבנות אוניברסיטה גדולה עם זיוף בתוכה".
ג'וזפה גאטוני (Joseph Gattoni) תכנן את עבודת האבן, רובה מתארת את הצמחייה של אזור פנסילבניה.
הקירות עשויות מאבן גיר מאינדיאנה והרצפה מרוצפת בצפחות מורמונט.
האולם היה מתנתו של אנדרו מלון.
הברזל המחושל בחדר, כולל שערים גדולים המובילים למעליות, היה מתנה מג'ורג' האברד קלאפ, ותוכננו בידי סמואל ילין.
מעל השירים חקוקות שתי שורות משיר חסר כותרת של רוברט ברידג'ס:
בזמן הבחינות בחורף מדליקים אש באח כדי לספק אווירה חמימה ונעימה לסטודנטים היושבים באולם ולומדים אל תוך הלילה.
יוניברסיטי הונורס קולג' שנחנך ב-1986, נמצא בקומות ה-35 וה-36 אחרי שנערכו במקום שיפוצים
בשיפוצים מ-2002 ו-2003, שנעשו על ידי Rothschild Doyno Architects in Regent Square יצרו חלון מקושת בגובה שתי קומות שבולט למרחוק בלילה.
הקוורטרפויל (חלון עגול ובו מסגרות בצורת 4 עלים) שבקצה העליון של הקתדרלה הוא מוטיב בתכנונו הקולג'.
חלונות ויטראז' מאחורי דלפק הקבלה במרכז החלל תוכנן בידי Glenn Greene Glass of Regent Square ומציג את ארבע העונות, ונעשה מברקת ממורקת.
עבודות בברזל מחושל מאת Vic Reynaud of Technique Manufacturing נעשו בסגנונו של סמואל ילין, שעיצב את עבודות הברזל באולם.
אולם הנשפים ע"ש קרוגהאן-שנלי הוא אולם הנמצא בקומה הראשונה של חדר 156 ולמעשה מדובר בשני חדרים סמוכים, אולם הנשפים והחדר הסגלגל, המקושרים באמצעות מעבר סתרים באח של חדר הנשפים.
החדרים היו במקור חלק מאחוזתו של ויליאם קרוגהאן הבן שנבנתה במקור ב-1830 באזור Stanton Heights בפיטסבורג.
בתו של קרוגהאן, מרי אליזבת שנלי, נסעה לפנימייה בניו יורק, אך ב-1842, בהיותה בת 15, ברחה כדי להינשא בסתר לאדוארד ויינדהאם הארינגטון שנלי, סרן בצבא בריטניה.
הנישואים בסתר גרמו לקרע במשפחה, ובמאמץ לשכנעה לחזור לפיטסבורג, הוזמנו שני החדרים הללו.
בעקבות מותו ש ויליאם קרוגהאן ב-1850, האחוזה נוהלה בידי אפוטרופוסים ונשארה רקע במשך כ-60 שנה.
מילר, אז נשיא חברת Steelwood Corp רכש את האחוזה אחרי מלחמת העולם השנייה והרס אותה על מנת לבנות בתי מגורים, אך שני חדרים אלה ניצלו מההרס.
ב-1955, החדרים, שנתרמו על ידי מילר, פורקו ונבנו מחדש בתוך הקתדרלה, למעט העובדה שהתקרה הונמכה בכ-20 סנטימטר (8 אינץ') כדי להתאים לחלל הזמין במבנה.
ב-1982 שופצו ולוטשו החדרים, כדי להחזיר אותם לתהילתם מהמאה ה-19. ראויים לציון בחדר הנשפים הם נברשת הזכוכית שנחתכה ביד, ו-4 עמודים יוונים שגולפו מעץ, דוגמה ששרדה לתחייה היוונית הקלאסית שהייתה פופולרית באזור מערב פנסילבניה בשנות ה-1830.
חדרים אלה הם השריד האחרון לנכסים של מרי שנלי, אשר לפני מותה, תרמה את רוב רכושה והחזקותיה לעיר פיטסבורג, כולל את חוות שנלי, בה נמצאת הקתדרלה, ואת פארק שנלי.
הספרייה לזכר דרלינגטון (Darlington Memorial Library) נמצאת בקומה השישית של קתדרלת הלמידה.
היא נתרמה לאוניברסיטה בידי בנותיו של ויליאם מק'קולו דרלינגטון ומארי קרסון דרלינגטון.
התרומה הראשונה כללה 11,000 ספרים וניתנה ב-1918 על ידי מארי אוהרה דרלינגטון ואדית' דרלינגטון אמון.
בצוואה משנת 1925 הורישה מארי אוהרה את שאר הספרייה המשפחתית וחלק מהנדל"ן של המשפחה.
העניין הגדול של משפחת דרלינגטון בחקר ההיסטוריה היה הכוח המניע מאחורי יצירת אחת הספריות הפרטיות הגדולות ביותר ממזרח ל-Alleghenies.
אוסף הספרים עשיר במיוחד בקשר למלחמת הצרפתים והאינדיאנים וההיסטוריה של מערב פנסילבניה ועמק אוהיו.
גם ויליאם וגם מארי חקרו ופרסמו מאמרים בתחום זה.
בעוד שהמוקד העיקרי של האוסף הוא היסטוריה של אמריקה וספרות, נושאים אחרים הזוכים לתשומת לב באוסף הם אטלסים ומפות נדירים, עבודות על אורניתולוגיה והיסטוריה של הטבע, וכן ספרי מסעות.
בנם של הדרלינגטונים, אוהרה דרלינגטון, הרכיב אוסף מרשים של ספרות ויקטוריאנית, ספרי ספורט ועבודות מאיירים וקריקטורות.
במהלך השנים האוסף התעשר אודות לנדבנותם של אנשים פרטיים וארגונים, שאפשרו לספרייה למלא חללים בנוגע להיסטוריה של האזור.
בעקבות פתיחת קתדרלת הלמידה, משרדיו של הדיקן לענייני נשים הועברו ב-1938 לקומה ה-12 של הקתדרלה.
הפנים לא הושלם עד אז אך הדיקן ראה בחזונות חלל מכובד ויפה בו נשים יכולות להיפגש.
כאשר הדיקן עמוס מת ב-1941, משרדיו עדיין לא היו גמורים.
אגודת הבוגרים החליטה להקים קרן על שם תרצה ו.
Amos) כדי לסיים את החדר 1217 ולרהטו.
חדר 1217 מעולם לא הושלם, אך אחרי מלחמת העולם השנייה כל שאר החדרים בקומה ה-12 הושלמו.
גברת בראון, ביחד עם ביתה וחתנה תרמו את הריהוט ואת הפאנלים מעץ ב-1946.
הדיקן הלן פול ראש והבאה אחריה, סבינה סקואיס, המשיכו את המסורת של הדיקן עמוס עד שתפקיד הדיקן לענייני נשים בוטל ב-1969 ותפקידיו ומשרדיו הועברו למחלקות אחרות.
תיאטרון הסטודיו (The Studio Theater), אולם תיאטרון שנמצא בשימוש המחלקה לאמנות התיאטרון, ממוקם במרתף קתדרלת הלמידה.
זהו תיאטרון קופסה שחורה שאפשר להתקין בו כמעט כל סוג תפאורה הדרוש.
התיאטרון משמש להצגות והפקות של הסטודנטים, לקריאת מחזות, לקברט וכן מציג את ההצגה שרצה הכי הרבה זמן בפיטסבורג Friday Nite Improvs, שהחל לרוץ מ-1989 בידי סטודנטים לתארים מתקדמים.
בתחילת שנות ה-2000 התעוררה מחלוקת האם יש להשתמש בתקציב האוניברסיטה להאיר את קתדרלת הלמידה בלילה, או לנקות את החזית החיצונית של המגדל.
הניקוי הופסק באמצע ובוטל כיוון שהיה יקר מדי אך המגדל עדיין מואר בלילה.
רבים מדיירי אוקלנד התבטאו כנגד הניקוי בטענה ששנים של פיח צריכים להישאר כמחווה לעבר התעשייתי של פיטסבורג.
למרות זאת, האוניברסיטה הקציבה כ-5 מיליון דולר לניקוי ושחזור עבודות האבן.
העבודות הושלמו בסוף 2007 והחזירו את החוץ של המגדל למצבו המקורי.
בעקבות פיגועי 11 בספטמבר הקתדרלה סומנה כמבנה בסכנה, שיכול לשמש כמטרה להתקפות טרור שכן מחבלים יכלו בקלות לנהוג רכב כבד אל תוך קומת הקרקע של המגדל.
כדי לענות על חשש זה הציבה האוניברסיטה עמודי בולארד כדי מנוע מכלי רכב לנסוע אל תוך המבנה.
האוניברסיטה מתכננת להמשיך במאמצים להתקנת מערכת מיזוג אוויר מרכזית בסוף העשור.
כרגע פועלים בקתדרלה 200 מזגני חלונות.
קתדרלת ואצלב הקדוש (בצ'כית: Katedrála svatého Václava) היא קתדרלה נאו-גותית בכיכר ואצלב, באולומואוץ שבצ'כיה.
הכיכר והקתדרלה קרואים על שם ואצלב הקדוש, דוכס בוהמיה.
באתר נבנתה לראשונה כנסייה ב־1107 בידי סבאטופלוק, דוכס בוהמיה ונחנכה ב־1131 על ידי הבישוף היינריך (יינדז'יך) זדיק .
במאה ה־13 ובמאה ה־14 נעשו בכנסייה שינויים בסגנון הגותי אחרי שפרצה במבנה שרפה.
משינויים אלה נותרו רק עמודי התמיכה ומבנה האולם של הכנסייה.
ליד הקתדרלה נרצח המלך הצ'כי ואצלב השלישי, מלך בוהמיה ב־4 באוגוסט 1306. הוא היה הזכר האחרון בשושלת הפז'מיסלידים ששלטו בבוהמיה.
ב־1469 הכריזו האצילים הבוהמים והמארוביאנים על המלך ההונגרי מתיאש קורבינוס כמלך הארצות הצ'כיות.
בשנים 1582–1591 נבנתה בצד הדרומי של הקתדרלה קפלת סטניסלאב הקדוש תחת השגחתו של הבישוף סטניסלאב פבלוסקי (Stanislav Pavlovský).
בשנים 1883–1892 שופצה הקתדרלה בסגנון התחייה הגותית בידי גוסטב מרטה ור' פֶלקל (Völkel) ביוזמתו של הארכיבישוף פרידריך אגון פון פירסטנברג .
בשנים 2004–2007 נערכו שיפוצים נוספים בקתדרלה.
המגדל הדרומי הוא המגדל הגבוה בקתדרלה ובראשו צריח מחודד המתנשא לגובה 100.64 מטר (328 רגל).
מגדל זה הוא המבנה הרביעי בגובהו בצ'כיה.
בחזית המערבית חלון רוזטה ושני צריחים מחודדים.
כמו כנסיות גותיות רבות בצ'כיה ולא כמו קתדרלות גותיות במערב אירופה, בקתדרלת ואצלב יש תמיכות מלאות בצידי המבנה ולא תמיכות דואות.
כמו כן, בית המקהלה גבוה יותר מהספינה הראשית.
קתדרלת ישו המושיע היא קתדרלה של הכנסייה האורתודוקסית הרוסית, הכנסייה הנוצרית האורתודוקסית הגדולה ביותר ברוסיה והשלישית בגובהה בעולם (103 מטר).
הכנסייה שוכנת על גדות נהר מוסקבה, בבירה הרוסית מוסקבה, במרחק הליכה מהקרמלין.
ב-25 בדצמבר 1812, עם שוך מלחמת רוסיה-צרפת, הכריז הצאר אלכסנדר הראשון, כי בכוונתו להקים קתדרלה "שתציין את הכרת תודתנו להשגחה העליונה שהצילה את רוסיה מהחורבן שאיים עליה" ולאובדן שחווה העם הרוסי.
העבודות על הקתדרלה החלו מספר שנים לאחר מכן.
ב-1817 אימץ אלכסנדר את תוכניתו של האדריכל אלכסנדר ויטרברג למבנה.
התוכנית, בסגנון נאו-קלאסי, כללה מוטיבים רבים מארגון הבונים החופשיים.
המיקום שנבחר למבנה היה "גבעת הדרורים" במוסקבה.
ב-1825 עלה לשלטון אחיו של אלכסנדר, ניקולאי הראשון.
בעיני ניקולאי, שהיה פטריוט ואדוק מאוד באמונתו, לא מצאה חן תוכניתו הנאו-קלאסית של ויטרברג שאישר אחיו.
הוא הזמין מהארכיטקט קונסטנטין טון עיצוב חדש, בהשראת כנסיית איה סופיה באיסטנבול.
התוכנית החדשה של טון, שהייתה בסגנון נאו-ביזנטי, אושרה ב-1832. מיקום המבנה הועתק לאתר הנמצא בקרבת הקרמלין לפי החלטת ניקולאי ב-1837. העבודות על המבנה החלו בשנת 1839.
העבודות נמשכו שנים רבות, ולבסוף נערך טקס הקדשה לכנסייה ב-26 במאי 1883, ביום הכתרתו של הצאר אלכסנדר השלישי.
שנה קודם לכן, נערכה השמעת הבכורה של יצירתו הפטריוטית של צ'ייקובסקי, הפתיחה 1812, בכנסייה.
בעקבות מהפכת אוקטובר החל ברוסיה שלטון קומוניסטי אנטי-דתי מוצהר.
עם מותו של לנין הוחלט כי במקום הקתדרלה יוקם ארמון הסובייטים לתפארת הסוציאליזם.
התוכנית כללה הקמת פסל עצום ממדים של לנין המנופף בזרועו.
הקתדרלה פוצצה עד היסוד בעזרת מקלות דינמיט ב-5 בדצמבר 1931, בהוראת לזר קגנוביץ', שר בממשלת סטלין.
במשך שנה פונו הריסות הכנסייה מן האתר.
הפרויקט הוקפא בסופו של דבר עקב חוסר תקציב ובעיות ביציבות בקרקע.
בשנת 1958 הוקמה במקום בריכת מוסקבה שהייתה בריכת שחייה הגדולה בעולם באותה עת.
ב-1990, לאחר נפילת השלטון הקומוניסטי ברוסיה, קיבלה הכנסייה הנוצרית אורתודוקסית אישור לבנות מחדש את הכנסייה, וב-1991 הונחה אבן הפינה באתר.
ב-1992 יוסדה קרן למטרת הבנייה מחדש של הכנסייה, שאליה הגיעו תרומות מכל רחבי רוסיה.
על פרויקט השחזור הופקד זוראב צרטלי.
טקס ההקדשה של הכנסייה נערך ב-19 באוגוסט 2000, יום ההשתנות של ישו לפי המסורת האורתודוקסית.
קתדרלת גבירתנו מטורנה (צרפתית Cathédrale Notre-Dame de Tournai) היא קתדרלה ואתר מורשת עולמית בעיר טורנה בבלגיה.
הקתדרלה היא אחד המונומנטים האדריכליים החשובים של בלגיה ומשלבת אדריכלות רומנסקית עם אדריכלות גותית.
הקתדרלה בנויה מאבן כחולה-אפורה ונמצאת ליד הגדה הדרומית של נהר שלדט שמחלק את העיר טורנה לשני חלקים שווים בקירוב.
בנייתה החלה במאה ה-12 על יסודות עתיקים עוד יותר, והיא משלבת 3 תכנונים אדריכליים בני תקופות שונות: האופי הכבד וחמור הסבר של אדריכלות הרומנסק בספינה הראשית, מנגד בית הרוחב וכנגדם בית המקהלה הגותי.
בית הרוחב (טרנספט) הוא החלק הבולט ביותר של הקתדרלה, עם 5 מגדלי פעמונים ואפסיסים בשני קצותיו.
הספינה הראשית שייכת לשליש הראשון של המאה ה-12. בהקדימה במעט את הסגנון הגותי המוקדם, היא מכילה 4 אזורי קיר, כאשר ישנה גלריה בין קומת הקשתות לטריפוריום.
העמודים בין החלונות בעלי הקשתות העגולות בקומת התאורה תומכים בקמרונות מהמאה ה-18. הקמרונות החליפו את התקרה המקורית שהייתה שטוחה ועשויה מעץ.
זרועות בית הרוחב (טרנספט) נבנו באמצע המאה ה-12, והם בעלי קצה מעוגל בצורת אפסיס, מאפיין שהושאל מכנסיות מחבל הריין, וכנראה השפיע רבות על צפון צרפת, כמו בקתדרלת נואיון וקתדרלת סואסון.
המגדלים המרובעים מאגפים את זרועות בית הרוחב ומתנשאים לגובה 83 מטר.
הפרטים עליהם משתנים ממגדל למגדל, ואפילו יש מעבר בין קשתות עגולות לקשתות מחודדות.
הבישוף גוטייה דה מארווי (Gautier de Marvis, 1219-1252) הרס את בית המקהלה הרומנסקי במאה ה-13 כדי להחליפו בבית מקהלה גותי גדול ומפואר יותר, בהשראת קתדרלת אמיין.
בניית בית המקהלה החדש החלה ב-1242 והסתיימה ב-1255. שאר הקתדרלה היה אמור להיבנות מחדש גם הוא בסגנון גותי, אך ניסיון לעשות כן מעולם לא התבצע, ורק תוספות קטנות לחזית המערבית והוספת קפלה גותית באחת מהספינות המשניות בוצעו.
בשנת 2000 הכריזה אונסק"ו על הקתדרלה כאתר מורשת עולמית.
קתדרלת וסטמינסטר היא קתדרלה הממוקמת בשכונת ויקטוריה ברובע הסיטי של וסטמינסטר בלונדון בירת הממלכה המאוחדת.
קתדרלה זו היא הכנסייה הראשית (כנסיית אם) של הקהילה הנוצרית קתולית באנגליה וויילס, הכנסייה הקתולית הראשית של העיר לונדון, ומקום מושבו של הארכיבישוף מווסטמינסטר.
כמו כן מבנה הקתדרלה הוא מבנה הכנסייה הקתולית הגדולה ביותר באנגליה ובויילס.
יש להבדיל בין קתדרלה קתולית זו לבין מנזר וסטמינסטר הסמוך, השייך לכנסיית האנגליקנית.
רק באמצע המאה ה-19 התאפשר לכנסייה הקתולית לפעול באנגליה באופן סדיר וההיררכיה הכנסייתית הוסדרה.
הקתדרלה הוקמה בכספים שנאספו לזכרו של הקרדינל וייסמן - הארכיבישוף הראשון מווסטמינסטר אשר כיהן בין 1850–1865. האדמות עליהן הוקמה הכנסייה נרכשו בשנת 1884 על ידי יורשו של ויסמן, הקרדינל הנרי אדוארד מאנינג (באתר היה ממוקם קודם לכן כלא שדות טוטהיל בריידוול.
עבודות הבנייה החלו בשנת 1892 אולם הופסקו, והחלו בשנית בשנת 1895 בתקופת יורשו של מאנינג - הקרדינל הרברט ווגין, על פי תוכניותיו של האדריכל ג'ון פרנסיס בנטלי.
הכנסייה החלה לפעול בשנת 1903 אף שטרם הושלמה (בשל קשיים תקציביים).
טקס הפתיחה נערך לאחר השלמת המבנה ב-28 ביוני 1910.
ב-28 במאי 1982 במהלך ביקור בן שישה ימים בממלכה המאוחדת, ערך האפיפיור יוחנן פאולוס השני מיסה בקתדרלה.
בשנת 1995, בהזמנת הקרדינל באזיל יום, ביקרה אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת בכנסייה ונכחה בתפילה בה - הפעם הראשונה שמונרך בריטי נכח בתפילה כזאת מאז הקמת הממלכה המאוחדת.
קתדרלת לאון (שמה המלא בספרדית: Catedral de Santa María de León), הנקראת גם "בית האור" או "Pulchra Leonina", היא קתדרלה קתולית הבנויה בסגנון גותי, בלאון, צפון-מערב ספרד.
הקתדרלה נבנתה על אתר בו שכנו מרחצאות רומיות עתיקות מהמאה ה-2, שכעבור 800 שנה הוסבו לארמון על ידי אורדוניו השני, מלך לאון.
הקתדרלה הנוכחית נבנתה במאה ה-13 על ידי האדריכל אנריקה והושלמה במאה ה-16. היא הוכרזה כ"נכס תרבותי" (Cultural Interest) ב-1844.
הקתדרלה בנויה בסגנון גותי קורן (Rayonnant) היא הראשונה והאחרונה בסגנון זה בספרד.
היא ידועה בזכות שעריה, חלונות הרוזטה המרשימים שלה, בית המקהלה הקורן (אחד העתיקים בסגנון הגותי בספרד) ובפיסול העדין של מספר דמויות, כגון הבתולה בלאנקה.
הקתדרלה ידועה גם בזכות החזית המערבית שלה, בעלת שני המגדלים (על כל מגדל צריח מחודד, אחד במרקם תחרה עטור קרוקטים והשני במרקם חלק), המופרדים מגוף הספינה הראשית ומשאירים רווח בו ניתן לראות את התמיכות הדואות של הקתדרלה.
במרכז החזית חלון רוזטה קורן.
המגדל הדרומי ידוע כמגדל השעון.
שלושת השערים בחזית מעוטרים בפסלים ונמצאים בין שני המגדלים.
ראוים לציון הם הפסלים של הבתולה בלנקה ו-Locus Appellation.
פנים הקתדרלה משלב אדריכלות גותית נאה, ציורים, פיסול, חלונות ויטראז' ויצירות אחרות.
בית המקהלה נבנה על ידי חוסקווין, קופין מהולנד וחואן דה מאלינאס.
יצירת אמנות שראויה לציון היא מסך הפלאטרסק (סגנון אמנות ספרדי) מאחורי הקבר של המלך אורדוניו.
חלונות הויטראז' בסגנון Rayonnant תופסים כ-1800 מטר רבוע, ונעשו במאות ה-13 עד ה-15, ונחשבים למעולים באיכותם.
בקפלה הראשית ישנו מזבח מאת Nicolás Francés (המאה ה-15) וכד כסף המכיל את שרידי סאן פרוילאן, הקדוש הפטרון של העיר לאון, שהוכן בידי אנריקה דה ארפה.
הקלויסטר מהמאות ה-13 עד ה-15 מכיל קישוטים פיסוליים על עמודים, אפריזים ואדנים.
מוזיאון הקתדרלה מכיל אוסף גדול של יצירות אמנות ותשמישי קדושה בעל כ-1500 פריטים.
האוסף כולל 50 פסלי רומנסק, פסלי מרים, אם ישו וכן פסלים מהעת העתיקה ועד המאה ה-18. הוא כולל יצירות מאת חואן דה חוני, גרגורין פרננדס, מאטאו קרזו.
כמו כן הוא כולל טריפטיכון מאנטוורפ, תנ"ך של המוזערבים ומספר קודקסים.
ארכיון הקתדרלה מכיל את כתב היד הראשון בשפה הלאונית, הנודיציה דה קסוס (Nodicia de Kesos).
קתדרלת דרהאם , ובשמה המלא "הקתדרלה של כנסיית המשיח, הבתולה מרים המבורכת וקת'ברט הקדוש מדרהאם" (Cathedral Church of Christ, Blessed Mary the Virgin and St Cuthbert of Durham) היא קתדרלה בעיר דרהאם, בצפון-מזרח אנגליה.
הקתדרלה משמשת כמושבו של הבישוף האנגליקני של דרהאם.
תחילתה של הבישופות מתוארכת לשנת 995 והקתדרלה נוסדה בשנת 1093. הקתדרלה נחשבת לאחת הדוגמאות המוצלחות ביותר של האדריכלות הנורמנית, ובשנת 1986 היא הוכרזה כאתר מורשת עולמית יחד עם טירת דרהאם הסמוכה לה.
הקתדרלה הנוכחית עומדת במקומה של "הכנסייה הלבנה", שנבנתה במאה ה-10. הכנסייה הלבנה הייתה חלק מיסודות מנזר שנועד לשמש כמשכן לשרידיו של הקדוש קת'ברט מלינדיספארן (Saint Cuthbert of Lindisfarne).
בקתדרלת דרהאם שמורים שרידיהם של מספר קדושים - שרידי הקדוש קת'ברט המוזכר לעיל, ראשו של אוסוואלד הקדוש מנורת'מבריה, שהיה מלכה של ממלכת נורת'מבריה, אחת מן הממלכות האנגליות העתיקות, ושרידיו של בדה ונרביליס.
קתדרלת דרהאם ממוקמת בעמדה אסטרטגית על צוק מעל עיקול בנהר וויר (River Wear).
בישופי דרהאם היו גם בעלי כוח פוליטי וצבאי (עמדה שנקראה Bishop Palatine), ומשנת 1080 עד המאה ה-19 החזיקו בכוח צבאי מעבר לעמדת השליטה במערכת הדתית.
טירת דרהאם נבנתה כמעונו של הבישוף מדרהאם, הרביעי בחשיבותו בהירארכיה של הכנסייה האנגליקנית, והוא ניצב לימינו של מלך אנגליה בעת הכתרתו.
כיום מהווה הקתדרלה יעד חשוב לתיירים באזור, והמגדל המרכזי בה, שגובהו 66 מטרים, הוא נקודת תצפית על דרהאם ועל סביבתה.
בקתדרלה נערכות תפילות יומיות ומקהלת הקתדרלה שרה בה בכל יום.
מבנה הקתדרלה נודע בשל קמרוני הצלעות של גג מבנה הספינה.
הגג נתמך על ידי קשתות אלכסוניות, הנתמכות בעמודים מורכבים דקים יחסית, משולבים בעמודים מסיביים.
המבנה מתאפיין גם בתמיכות דואות ותמיכות צידיות, המוסתרות בתוך הטריפוריום, מעל המושבים שלצידי הספינה המרכזית.
אדריכלות הקתדרלה נחשבת כדוגמה לאדריכלות רומנסקית.
יחד עם זאת, כמה מאפיינים בה נחשבים כמבשרים את האדריכלות הגותית שהחלה בצרפת כמה עשורים לאחר מכן; אין ספק שהבנאים הנורמנים הם ששילבו מאפיינים אלה בקתדרלה.
בצידה המזרחי של הטירה שוכן קברו של קת'ברט הקדוש.
הקבר היה מצבה מרשימה, בנויה משיש בהיר וזהב, והיה מוקד לעולי רגל; המבנה נהרס על ידי המלך הנרי השמיני .
מקורה של הבישופות של דרהאם הוא בדיוקסיה של לינדיספארן, אשר נוסדה בסביבות שנת 635 על ידי אידאן הקדוש.
אידאן הקדוש היה מיסיונר נוצרי בעל תפקיד מפתח בהבאת הנצרות לנורת'מבריה, והוא עשה כן לבקשת המלך אוסוואלד מנורת'מבריה שבצפון אנגליה (מלך בשנים 634–642).
הדיוקסיה שרדה עד שנת 664, ואז הועברה ליורק.
בשנת 678 החזיר הארכיבישוף מקנטרברי את מושב הבישוף ללינדיספארן.
לינדיספארן נחשב ל"אי קדוש", וקדושים נוצריים רבים יצאו ממנו, בהם קת'ברט הקדוש, שהיה הבישוף מ-685 עד מותו שנתיים מאוחר יותר.
קת'ברט הוא מרכזי בהתפתחות הקתדרלה.
בעקבות התקפות חוזרות ונשנות של ויקינגים, נמלטו הנזירים מלינדיספארן בשנת 875, כשהם נושאים עימם את שרידיו של קת'ברט הקדוש.
הדיוקסיה של לינדיספארן נותרה ללא מיקום קבוע עד שנת 882, אז התיישבו הנזירים בעיירה צ'סטר לה סטריט (Chester-le-Street), כעשרה ק"מ מצפון לדרהאם.
בשנת 995 אולצו הנזירים, לאחר התקפות נוספות, להמשיך בנדודיהם.
אגדה מספרת שהנזירים הלכו בעקבות שתי נערות חולבות, שחיפשו פרה חומה.
כאשר הגיעו ללשון היבשה שיוצר הנהר וויר, נתקע ארונו של קת'ברט ולא ניתן היה להזיזו.
הנזירים ראו בכך אות משמיים שבמקום זה יש להקים את המושב החדש.
מעבר לאגדה, מיקומה של הקתדרלה נוח מאוד להגנה בהיותו מוקף על ידי הנהר משלושת עבריו ונמצא על גבעה.
יתרון נוסף במיקום זה היה ההגנה שלו זכתה הקהילה החדשה מן הרוזן מנורת'מבלרנד, שהיה קשור בקשרי משפחה הדוקים עם הבישוף.
מכל מקום, הדרך המובילה מלשון היבשה, ועוברת ליד מגדליה המזרחיים של הטירה, בדרך למדשאת הארמון (Palace Green) נקראת "שביל הפרה החומה" (Dun Cow Lane).
בתחילה הוקם במקום מבנה עץ זמני פשוט, שנבנה כדי לשכן בו את שרידי הקדוש.
לאחר מכן הוקם מבנה מוצק יותר, כנראה גם הוא מעץ, שנקרא "הכנסייה הלבנה".
בשנת 998 נבנה מבנה אבן שהחליף את מבנה העץ, וגם מבנה זה נקרא "הכנסייה הלבנה".
המבנה הושלם, למעט המגדל, בשנת 1018. דרהאם הפכה עד מהרה לאתר עלייה לרגל, לא מעט בשל הגידול בפולחן קת'ברט הקדוש.
המלך קאנוט הגדול היה מן העולים הראשונים לרגל, והוא העניק שטחי קרקע רבים וזכויות (פריבילגיות) לקהילה.
המיקום האסטרטגי של הקתדרלה, הכסף הרב שזרם מעולי הרגל והכוח שנצבר בכנסיית דרהאם, הבטיחו את היווצרותה של עיירה סביב הקתדרלה, עיירה שהיוותה את הגרעין המוקדם של העיר דרהאם של היום.
הקתדרלה הנוכחית תוכננה ונבנתה בידי ויליאם מסנט קארליף (William of St.
Carilef, נקרא גם ויליאם מקאלה); ויליאם מונה לנסיך-בישוף על ידי ויליאם הכובש, בשנת 1080. המבנה הקיים כיום הוא ביסודו המבנה הנורמני העתיק, אם כי במשך מאות השנים שחלפו נוספו לו תוספות רבות, וכמה מחלקי המבנה שוקמו.
בניית הקתדרלה החלה בשנת 1093, מצידה המזרחי.
בשנת 1096 הושלם בית המקהלה (נמצא בין האפסיס לטרנספט), והעבודה המשיכה בבניית הספינה המרכזית בקתדרלה.
קירות הספינה הושלמו בשנת 1128, והקמרונים הגבוהים הושלמו בשנת 1135. בשנים 1133–1140 הושלם גם בית מועצת הקתדרלה (Chapter House), שנהרס במאה ה-18. ויליאם מסט.
קארליף נפטר ב-1099, לפני השלמת הקתדרלה, והאחריות על העבודות הועברה לרנו פלאמבארד (Ranulf Flambard), שהיה אחראי גם לבניית גשר פלאמבארד, הגשר הראשון מעל הנהר וויר בעיר דרהאם.
בשנת 1170 הוסיף הבישוף היו דה פואסה קפלה בצידה המערבי של הקתדרלה, שנקראה קתדרלת הגליל (Galilee Chapel).
הקפלה משמשת גם כקפלת הגבירה, הקפלה הגדולה בקתדרלה, הנקראת בדרך כלל על שם מרים הבתולה.
האגדה מספרת שהקפלה נבנתה בתחילה בצידה המזרחי של הקתדרלה, אך עם תחילת הבנייה נתגלו בה סדקים, שנתפרשו כאי-רצונו של קת'ברט הקדוש - הקבור בצד המזרחי - שקפלת הגבירה תיבנה לידו.
הקפלה נמצאת בין הקתדרלה לבין אפיק הנהר וויר, ולכן היא ארוכה וצרה, ודרשה במשך הדורות חיזוקים רבים.
הקפלה עברה כמה שינויים במשך השנים, והכניסה המקורית אליה נסגרה, ובמקומה נבנו לה כניסות חדשות.
בקפלה שמורים שרידיו של בדה ונרביליס.
בתחילת המאה ה-13 הסתמן צורך דחוף בשיפוץ חלקה המזרחי של הקתדרלה.
הבישוף ריצ'רד לה פור (Richard le Poore) התמנה לתפקידו ב-1228, והוא הטיל את המשימה על האדריכל ריצ'רד פרנהאם.
התוצאה הייתה תוספת לקתדרלה, מצידה המזרחי, הנקראת קפלת תשעת המזבחות (Chapel of the Nine Altars), שנבנתה בשנים 1242–1274. מבנה זה שופץ במאה ה-15, אחרי שניזוק מברקים.
הרפורמה העיקרית שהוליך המלך הנרי השמיני הייתה ייסוד הכנסייה האנגליקנית והתנתקות מן הכנסייה הקתולית ומהאפיפיור.
חלק מרכזי ברפורמה היה חוק הריבונות (Act of Supremacy), שהעמיד את המלך בראש הכנסייה באנגליה.
המלך פירק את המנזרים והחרים את רכושם; גם קתדרלת דרהאם לא ניצלה ממהלך זה: קברו של קת'ברט הקדוש נהרס בהוראתו של המלך הנרי השמיני, מלך אנגליה, בשנת 1538, והעושר שנצבר בקתדרלה הועבר לידי המלך.
גופתו של הקדוש הוצאה מן הקבר, ולפי האגדה נמצאה שלמה.
הגופה נקברה מחדש תחת מצבת אבן פשוטה, אך סביבת המצבה נותרה כשהייתה.
לאחר קרב דנבאר ב-3 בספטמבר 1650, מן הקרבות האחרונים במלחמת האזרחים האנגלית, אסר אוליבר קרומוול את השבויים הסקוטים מן הקרב בקתדרלה.
ההערכה היא כי כ-3,000 איש נאסרו במקום, מתוכם מתו כ-1,700 איש בקתדרלה עצמה, לאחר שהוחזקו בה בתנאים תת-אנושיים.
האסירים הרסו חלק גדול מרהיטי העץ שהיו בקתדרלה, ועשו בהם שימוש להסקה.
האסירים שנותרו בחיים נשלחו כעובדי כפייה אל המושבות האנגליות בצפון אמריקה.
גופות השבויים נקברו בקברים לא מסומנים.
אחד מקברי האחים נתגלה בשנת 1946, בעת עבודות להתקנת מערכת הסקה מרכזית לאוניברסיטה.
בשנים האחרונות היו כמה הצעות להקמת מצבת זיכרון למתים, או על קבורה מחדש בסקוטלנד, אך הן טרם יצאו אל הפועל.
בסוף המאה ה-17 שיפץ הבישוף ג'ון קוזין את הקתדרלה, תיקן את הנזקים והשיב את הריהוט שהושמד.
במהלך המאה ה-18 נעשה מעט כדי לשקם או לבנות מחדש חלקים בקתדרלה.
ב-1773 אף נגרם נזק למבנה, כאשר חלק מהסיתות החיצוני של הקתדרלה עובד לקיר חלק יותר, ובכך נעשה בו שינוי משמעותי.
בהמשך נהרסה מחצית מבית מועצת הקתדרלה.
הסיתות בקיר המזרחי נפגע גם הוא ובצד זה הוכנס גם חלון רוזטה, שאמור היה להיות שחזור של חלון דומה מהמאה ה-13. היה תכנון להרוס גם את קפלת הגליל, אך הדבר נמנע ברגע האחרון.
מגדל הקתדרלה שוחזר בין השנים 1854–1859.
בשנת 1986 הכריז אונסק"ו על קתדרלה כאתר מורשת עולמית, כאתר הגדול והמושלם ביותר של אדריכלות נורמנית באנגליה, מבנה יוצא דופן לאדריכלות זמנו, המציין את הגעת הנצרות לנורת'מבריה.
הקתדרלה משמשת גם כיום כמושב הבישוף של דרהאם.
הקתדרלה שימשה כאתר צילום לכמה סרטים ומיצגים:
ב-1996 השתמש אמן הווידאו ביל ויולה בשער הכניסה המערבי כאתר הצגת המיצג "השליח" (The Messenger).
בשני הסרטים הראשונים בסדרת הארי פוטר, הארי פוטר ואבן החכמים והארי פוטר וחדר הסודות, שימשה הקתדרלה כאתר הצילום לבית הספר לקסמים הוגוורטס.
באמצעות גרפיקה ממוחשבת נוסף למגדלי הקתדרלה מגדל מחודד.
בסרט "אליזבת" נעשה שימוש בצילום פנים הקתדרלה.
קתדרלת המלאך מיכאל הוא שמה של קתדרלה הממוקמת בכיכר הקתדרלות שבמרכז הקרמלין במוסקבה בירת רוסיה.
הכנסייה הראשונה במקום נבנתה ככל הנראה בשנים 1247–1248. בשנת 1333 במשך הקיץ איוואן הראשון, נסיך מוסקבה בנה קתדרלה חדשה מאבן.
בהתאם למסורת זה היה לאות ציון סיום הרעב בנסיכות.
ב-20 בספטמבר 1333 הקתדרלה נפתחה לקהל.
הקתדרלה הנוכחית הוקמה בין השנים 1505–1508 על פי תכנונו ותחת פיקוחו של האדריכל האיטלקי אָלוֹיזִיוֹ נוּאוֹבוֹ (Aloisio Nuovo) באתר בו הייתה ממוקמת קתדרלה קדומה יותר שנבנתה בשנת 1333.
הקתדרלה בנויה בסגנון הרנסאנס האיטלקי, והיא מעוטרת בתמשיחים (פרסקאות) בסגנון רוסי אורתודוקסי שמקורם מהמאה ה-16 והמאה ה-17 מעדה ידי יאקוב מקזן, סטפן מריאזאן ויוסף ולדימירוב.
הקתדרלה נבנתה ב-5 ראשים וכוללת בתוכה חדר נפרד בחלק המערבי.
היא נבנתה מלבנים ומעוטרת באבן לבנה.
בכנסייה איקונוסטאזיס עשוי עץ ומצופה זהב שגובהו 13 מטרים, והוא מועטר באיקונות מהמאות ה-17 - ה-19.
נברשות הכנסייה הוצבו במהלך המאה ה-17.
הכנסייה שימשה לטקסים שנערכו לציון הניצחונות הרוסיים, החל מ-1340 ועד המאה ה-17 נהגו נסיכי מוסקבה והצארים של רוסיה להיקבר בכנסייה.
בין 54 הקברים בכנסייה ניתן למנות את קברי הנסיכים איוואן הראשון, דמיטרי דונסקוי, איוואן השלישי ואיוואן הרביעי, וכן הקיסר פיוטר השני (היחיד מבין הצארים שמלכו לאחר פטר הגדול, שכן השאר נקברו בקתדרלת פטרופבלובסקיה שבסנקט פטרבורג).
בתקופה הסובייטית בוצעו עבודות רסטורציה רבות.
פעילות דתית בקתדרלה חודשה בשנת 1991.
קתדרלת הבשורה היא קתדרלה במערב כיכר הקתדרלות שבמרכז הקרמלין, במוסקבה, בירת רוסיה.
הכנסייה מוקדשת לבשורה (על פי הנצרות, ההודעה שהביא המלאך גבריאל למרים מאת האל, ובה נמסר לה כי היא הרה וכי תלד את ישו).
קתדרלת הבשורה הוקמה על מנת לשמש כקתדרלה הראשית עבור הצאר.
אב הכנסייה היה הכומר המוודה של משפחת הצאר מאז הקמת הכנסייה עד העברת הבירה לסנקט פטרבורג, ובעת שבני משפחת הצאר שהו במוסקבה.
הכנסייה הוקמה בכיכר הקתדרלות בין השנים 1484–1489, באתר בו ניצבה קודם לכן כנסייה עתיקה שנבנתה בשנת 1416, שאף היא ניצבה במקום של כנסייה קדומה יותר, שנבנתה בראשית המאה ה-14.
בעת הקמתה היו לכנסייה שלושה גגות כיפתיים (קופולות).
שניים מהם נבנו בשנת 1572 לערך.
סביב המבנה היו חדרי מבואה.
בין השנים 1562–1564 נבנו מחדש ארבעת חדרי המבואה כקפלות צדדיות.
במהלך המאה ה-16 עוטרו כניסות המבנה מכיוון צפון ומכיוון מערב בשערי אבן לבנים, בסגנון הרנסאנס האיטלקי.
דלתות הברונזה שהוצבו עוטרו בזהב.
רצפת הקתדרלה עוטרה במאה ה-16 באבני ישפה שהובאו מרוסטוב, וקירות הקתדרלה עוטרו בציורי קיר במהלך המאות ה-15 - ה-17. האיקונוסטזיס כולל איקונות מהמאות ה-14 - ה-17 מעשה ידי אנדריי רובליוב, תאופנוס היווני ופרוקור.
קתדרלת העלייה לשמים או קתדרלת התרדמה היא החשובה בקתדרלות מוסקבה ו"הכנסייה האם" של הכנסייה הרוסית.
הקתדרלה ממוקמת בכיכר הקתדרלות שבמרכז הקרמלין במוסקבה, בירת רוסיה.
במאה ה-14 שכנע ראש הכנסייה הרוסית הארכיבישוף המטרופוליטני פיוטר את הצאר איוואן הראשון (איוואן קאליטה) כי עליו לבנות קתדרלה עבור הבתולה מרים במוסקבה, בדומה לקתדרלת העלייה לשמים שבוולדימיר (בירת נסיכות ולדימיר באותה עת).
הקמת הקתדרלה החלה ב-4 באוגוסט 1326 והסתיימה ב-4 באוגוסט 1327 - מועד חנוכת הקתדרלה והקדשתה.
באותה עת הפכה מוסקבה לבירת הנסיכות.
בשלהי המאה ה-15, הוחלט על בניית הקתדרלה מחדש, בשל מצבה הרעוע ובשנת 1472 החלה הקמתה המחודשת של הקתדרלה בתכנונם של האדריכלים קריווצוב ומישקין.
לאחר שנתיים, כאשר עבודות הבנייה עמדו בפני סיום, התמוטט הבניין בעקבות רעידת אדמה.
הצאר איוואן השלישי הזמין את האדריכל האיטלקי אריסטוטלה פיוראוואנטי מבולוניה שבאיטליה לתכנן מחדש את הקתדרלה, אולם דרש כי הבנייה תהיה בסגנון ביזנטי-רוסי, כאשר הקתדרלה בוולדימיר תשמש כהשראה לקתדרלה במוסקבה.
פיוראוואנטי נסע לוולדימיר על מנת ללמוד את סגנון הבנייה המסורתי ותכנן כנסייה בסגנון הרנסאנס (כנסייה רחבת ידיים) שמראה החיצוני הוא בסגנון רוסי ביזנטי מסורתי.
יסודות הקתדרלה החדשה הונחו בשנת 1475 והיא נחנכה בשנת 1479 בנוכחות גרונטיוס, מטרופוליטן מוסקבה.
פנים הכנסייה עוטר בפרסקאות רבים ובאיקונות, בהם התאוטוקוס מולדימיר והבלאכרניטיסה.
ב-16 בינואר 1547 נערך בקתדרלה טקס ההכתרה של הצאר איוואן האיום.
מאז שנת 1721 הייתה הקתדרלה מקום הכתרת כל צארי רוסיה, כמו גם טקסי משיחת הפטריארכים של הכנסייה הרוסית הפרבוסלבית, עד ביטול הפטריארכיה על ידי הצאר פיוטר הגדול.
הפטריארכיה חודשה לאחר מהפכת פברואר בשנת 1917 וב-2 בנובמבר באותה שנה נמשח טיכון כפטריארך מוסקבה ורוס כולה.
בעקבות המהפכה הבולשביקית והפיכת מוסקבה לבירה הבולשביקית, נאסרו טקסים דתיים בקתדרלה, למעט טקס פסחא שנערך בהרשאה מיוחדת של ולדימיר לנין בשנת 1918.
מאז 1918 הכנסייה שימשה כמוזיאון עד נפילתה של ברית המועצות.
בשנת 1990 הושבה הקתדרלה לידי הכנסייה הרוסית, וכיום, על אף היותה מוזיאון, נערכים בה הטקסים הדתיים.
הכיכר והקתדרלה הם מקום התרחשות סצנת ההכתרה באופרה מאת מודסט מוסורגסקי "בוריס גודונוב".
קון-קתדרלת יוחנן הקדוש (במלטית: Kon-Katidral ta' San Ġwann, באנגלית: St.
John's Co-Cathedral) בוולטה בירת מלטה, היא הקתדרלה הקתולית של האי מלטה, במשותף (Co-Cathedral) עם קתדרלת פאולוס הקדוש בעיר מדינה.
הקתדרלה, שהוקמה על ידי מסדר האבירים ההוספיטלרים, מוקדשת ליוחנן המטביל, הקדוש המגן של המסדר.
בניית הכנסייה החלה בשנת 1572 בהוראתו של הגראנד מאסטר ז'אן דה לה קסייר (Jean de la Cassière), ותכנונה הופקד בידי האדריכל המקומי ג'רולאמו קסאר.
היא מוקמה במרכזה של העיר המבוצרת ולטה, בירת ההוספיטלרים החדשה, שנבנתה לאחר עמידתם במצור הגדול על מלטה ב-1565. ב-1577 הסתיימה הבנייה, והכנסייה קושטה ועוטרה ביצירות אמנות עשירות.
במחצית המאה ה-17 עוצב פנים הכנסייה מחדש בסגנון אדריכלות הבארוק, בפיקוחו של האמן בן קלבריה מתיה פרטי (Mattia Preti, 1613-1699).
השינויים החשובים ביותר בתקופה זו היו עיטורה מחדש של תקרת הספינה הראשית ב-18 סצנות מחייו של יוחנן המטביל, ועיטור הקירות הפנימיים של הספינה ושל קפלות הצד במיטב סגנון הבארוק.
העמודים התומכים בתקרת הספינה הראשית צופו בשיש ירוק, ולמעשה, כל קירות הפנים, התקרה והרצפה של המבנה מכוסים בציורים, בשיש וביצירות אמנות.
אחד המקורות החשובים ליצירות האמנות העשירות של הקתדרלה היה הנוהג לפיו כל גראנד מאסטר נבחר תרם לה יצירה כלשהי שהעידה, בין היתר, על עושרו ועל נדיבות לבו, והנציחה את זכרו.
ב-1798 נכנעו ההוספיטלרים לנפוליאון ועזבו את מלטה, ושנתיים לאחר מכן עבר האי לבעלות הבריטים.
בצו של הוותיקן הוענק לכנסייה מעמד של קתדרלה במשותף בשנת 1816. במאה ה-19 הופקדה הקפלה של לשון צרפת בידיו של האמן המקומי ג'וזפה היזלר (Giuseppe Hyzler) מתנועת הנצרנים (תנועה אשר ביקשה להשיב את האמנות הדתית הנוצרית למקורותיה).
זה הסיר את המזבח בקפלה, שינה חלק מיצירות האמנות בה וגרם נזק לאחרות.
פעולותיו הופסקו בעקבות מחאה בשנת 1840. במלחמת העולם השנייה נפגעה הקתדרלה מההפצצות האוויריות של מדינות הציר על מלטה, אך אלה גרמו נזק בעיקר לאגפים המשניים ופחות לגוף הכנסייה עצמה.
חדר המלבושים ומגדלי השעון נפגעו באופן קשה, ודלת הכניסה הראשית הועפה ממקומה.
הנזקים תוקנו ותכולת המבנה ניצלה, במידה רבה בשל כך שהועברה מבעוד מועד למקום מבטחים.
בשנת 2001 הוקמה "קרן קון-קתדרלת יוחנן הקדוש" (St John's Co-Cathedral Foundation), המופקדת על ניהול הכנסייה והמוזיאון הצמוד לה, ועל שימורם.
הקתדרלה נצבת בערך במרכזה הגאוגרפי של העיר ולטה.
מצידה הצפון-מערבי היא גובלת ברחוב הרפובליקה, רחובה הראשי של העיר, ומדרום-מזרח לה נמתח רחוב הסוחרים (Triq il-Merkanti), אחד משני הרחובות הראשיים האחרים של ולטה.
חזיתה פונה לכיוון דרום-מערב, אל כיכר יוחנן הקדוש (Piazza San Ġwann).
למבנה חזות מבוצרת, אשר הושפעה מאירועי המצור הגדול, ושני מגדלי פעמונים ניצבים משני צדדיה של החזית.
אורכה של הספינה הראשית הוא 53 מטרים ורוחבה 15 מטרים.
היא מחולקת לאזור הכללי ולאזור המקודש (Sanctuary) שבו ניצב המזבח הראשי על במה מוגבהת.
בעבר שכן באפסיס שבאזור המקודש מזבח בודד ומעליו ציור המתאר את טבילתו של ישו.
הציור נמצא כיום באולם מייג'ור קוליירו , ובמקומו ניצב באפסיס פסל של האירוע, מעשה ידיו של ג'וזפה מצואולי מהמאה ה-18, ומשני צדדיו שני עוגבים.
למזבח זה נוסף המזבח הראשי, העשוי שיש והניצב במרכזו של האזור המקודש.
סביב המזבח אפריז שבו משולבים סמלי ארבעת המבשרים וסמליהם של פטרוס הקדוש (מפתחות השמים) ושל פאולוס הקדוש (ספר החוקים והחרב).
המוטיב המרכזי במזבח הוא של הסעודה האחרונה, וזה עדוי מארד מוזהב ומשולבים בו אבני לפיס לזולי.
מעל המזבח הראשי תלויה חופה.
למעט האזור המקודש, כמעט כל רצפת הספינה הראשית, הקפלות והאורטוריום מכוסה בלוחות קבורה משיש צבעוני.
אלה מונים 405 במספר וניתן לצפות בכל אחד מהם באתר הרשמי.
משני צדי הספינה הראשית שוכנות הקפלות הצדדיות.
בקתדרלה שמונה קפלות, ארבע מכל צד, וארבעה מעברים, שניים מכל צד.
כל הקפלות נקראות על שם שמונה לשונות ההוספיטלרים (Langues), הכינוי הרשמי שניתן ליחידות הלאומיות של המסדר.
הלשונות העיקריות זכו לקפלות קרובות יותר אל המזבח הראשי.
קפלת אנגלו-בוואריה (תרשים - 1) נודעה עד המאה ה-18 כקפלת הרליקים, אך אז הוקדשה לחשמן הקדוש קארלו בורומאו (Carlo Borromeo, 1538-1584), הארכיבישוף של מילאנו.
המזבח עשוי משיש צבעוני בסגנון המאה ה-18, ומוקדש לבתולה.
עליו ניצב קרוסיפיקס מוזהב, מעשה ידיו של האמן הרומאי, אלסנדרו אלגארדי.
שער הארד של הקפלה ניצב על גבי מעקה, והוא הועבר למקומו מקפלת המדונה מפילרמוס , בה שימש כאיקונוסטאזיס.
מתחת לקפלה ולאזור המקודש שוכנת קריפטת הקבורה של 11 הגראנד מאסטרים הראשונים ששלטו במלטה, ואביר נוסף, והגישה אליה היא מהקפלה.
קפלת פרובאנס (תרשים - 2) - המזבח בקפלה זו הוא מעשה ידיו של פרטי בשנות ה-20 של המאה ה-17, אך הוא חודש וצופה בשיש לבן ב-1732. המזבח נושא איקונין של המלאך מיכאל, שלו מוקדשת הקפלה.
לאורך קירותיה הצדדיים של הקפלה טמונים שניים מהגראנד מאסטרים - אנטואן דה פול (Antoine de Paule) וז'אן לסקאריס קסטליאר (Jean Lascaris Castellar) - וקבריהם מעוצבים בסגנון מנייריסטי.
בקפלה לונטה המציגה את הופעתו של מיכאל הקדוש על הר גרגאנו.
קפלת צרפת (תרשים - 3) מוקדשת לשיחת פאולוס הקדוש (האירוע שבעקבותיו היה פאולוס למאמינו של ישו).
קפלה זו עברה שיפוצים מרחיקי לכת במיוחד, הן במאה ה-17, עת נוספו לה פסלים ותבליטים, והן במאה ה-19, עת נערכו בה שינויים בסגנון התנועה הנצרנית.
בית המלוכה הצרפתי מיוצג בעיטורי פלר דה ליס על קירות הקפלה, ועל כיפתה סמל פלר דה ליס גדול נוסף הנישא על ידי שני מלאכים.
המזבח בקפלה הוצב בה ב-1614, והוא עשוי בפשטות משיש לבן.
הוא מציג את השלכתו של פאולוס מהסוס בדרכו לדמשק מעשה ידיו של פרטי.
על הלונטה בקפלה ציור המציג את אונייתו הטרופה של פאולוס בחופי מלטה וציור נוסף המתאר את עריפת ראשו ברומא.
בקפלה שני מונומנטים לשני גראנד מאסטרים נוספים - אדריאן דה ויניאקור (Adrien de Wignacourt), פרה עמנואל דה רוהאן (Fra Emmanuel de Rohan) - ושרידיהם טמונים כדי קבורה במקום.
בקפלה שני קברים נוספים - האחד של אחיו של ויניאקור, אשר מת בעת שביקר במלטה ב-1615; והאחר של הוויקונט דה בוז'ולה, אחיו של לואי פיליפ מלך צרפת, אשר מת גם הוא במלטה ב-1808.
קפלת איטליה (תרשים - 4) מוקדשת לקתרינה מאלכסנדריה, פטרוניתם של ההוספיטלרים האיטלקים.
המזבח הוא מעשה ידיו של פרטי, ומעליו ציור גדול המתאר את נישואיה המיסטיים.
הלונטות משני צדדי הקפלה מתארות את פולמוסה של הקדושה (משמאל), ואת מותה בשל אמונתה (מימין).
הקפלה מעוטרת בעלי קוציץ וסמל של עיט דו-ראשי מייצג את בית המלוכה הספרדי דווקא.
מימין ניצב מונומנט המוקדש לגראנד מאסטר גרגוריו קראפה (Gregorio Carafa), והרצפה עשויה מלוחות קבורה מהמאות ה-17 וה-18. הקפלה שופצה על ידי ממשלת איטליה בשנת 2005.
קפלת גרמניה (תרשים - 5) מוקדשת להתגלותו של ישו, והיא השתייכה לא רק לאבירים מגרמניה, אלא גם לכאלה מאוסטריה, מהולנד ומארצות סקנדינביה.
המזבח מתאר את הערצת שלושת האמגושים.
קפלת המדונה מפילרמוס (תרשים - 6) נחשבה לאחת החשובות בקפלות הקתדרלה, שכן בה נשמר האיקונין עושה הנפלאות של המדונה מפילרמוס (Madonna of Philermos), אשר היה בחזקת האבירים עוד בירושלים.
האבירים הפנו את תחינותיהם לניצחון בקרב אל המדונה מפילרמוס, ואם זכו בניצחון, העניקו לה את מפתחות המבצרים שכבשו.
המפתחות תולים בקפלה עד היום.
כאשר ההוספיטלרים נאלצו לעזוב את מלטה ב-1798, הם לקחו עימם את האיקונין לסנקט פטרבורג ולבסוף התגלגל למוזיאון במונטנגרו, שם הוא שמור כיום.
בקפלה שערים מצופים כסף מהמאה ה-18 המשמשים כאיקונוסטאזיס.
קפלת אוברן (תרשים - 7) מוקדשת לסבסטיאן הקדוש.
המזבח בקפלה הוא אחד משני העתיקים בקתדרלה (יחד עם זה של קפלת פרובאנס) והוא מעוטר בעמודונים לולייניים.
מעל המזבח מתואר מותו בשל אמונתו של סבסטיאן הקדוש, ובשתי לונטות בקפלה מתוארות סצנות מחייו.
בקפלה שוכן קברו של הגראנד מאסטר אנה דה קלרמון דה שאט-גאסאן (Annet de Clermont de Chattes-Gessan).
קפלת אראגון (תרשים - 8 ) מוקדשת לגאורגיוס הקדוש, הקדוש המגן של האבירים מאראגון.
המזבח בקפלה הוא יצירתו הראשונה של פרטי בכנסייה, ומציג את הקדוש בהורגו את הדרקון.
קפלת קסטיליה, לאון ופורטוגל (תרשים - 9) מוקדשת ליעקב בן חלפי, הקדוש המגן של ספרד, ועל המזבח נראית דמותו כשעל חזהו סמלו - הצדפה.
בקפלה קבורים הגראנד מאסטרים אנטוניו דה ויליינה (Anton Manoel de Vilhena) ומנואל פינטו דה פונסקה (Manuel Pinto da Fonseca).
הסקריסטי - הסקריסטי ששמשה בעבר כחדר מלבושים, נבנתה ב-1598 ותקרתה עשויה מדוגמאות שקועות, בדומה לתקרת הספינה הראשית לפני השיפוץ המקיף במאה ה-17. פנים האולם חודש ב-1758.
חדר המלבושים - בחדר זה שמורים המלבושים שנתרמו לכנסייה.
רובם עשויים ממשי צבעוני ובחלקם משולבים חוטי כסף וזהב.
אולם מייג'ור קוליירו - אולם מייג'ור קוליירו (Mgr.
Coleiro Hall) משמש כיום כגלריית ציורים מהמאה ה-16, העוסקים בנושאים דתיים והיסטוריים, וכוללים דיוקנים של מספר גראנד מאסטרים.
האורטוריום נבנה בין השנים 1602-1605 כמקום פולחן לאבירים חדשים.
באולם שמורים גם עוגב נדיר מהמאה ה-16 ופסל ראשו של יוחנן המטביל עשוי שיש הנח על צדפה.
הכניסה למוזיאון - באולם מוארך זה ניצב פסלו של ישו המושיע, מעשה ידיו של אלסנדרו אלגארדי.
הפסל הגיע למלטה ב-1639, ובתחילה ניצב בגומחה בנמל הגדול ממזרח לוולטה.
הוא אחז בידו האחת בגלובוס ובאחרת ברך את הבאים.
לאחר מכן הוא הועבר לכנסייה קטנה שנבנתה על רציף הנמל, ומשזו נהרסה ב-1853 הוא הועבר לחזית הקתדרלה.
מאוחר יותר שופץ והוכנס לאורטוריום.
בשלב כלשהו שונה מראהו של הפסל.
אולם פריוס מוקדש לחלק מאוסף הגובלנים הפלמי של הקתדרלה, אשר הגיע אליה ב-1701. האוסף כולל 29 יצירות בסך הכל, אשר הוכנו לפי תכנון של פטר פאול רובנס.
14 גובלנים גדולים מתארים סצנות מחיי ישו ואלגוריות, ו-14 נוספים עוסקים בבתולה, בשליחים ובישו המושיע.
הגובלן הנותר מתאר את דמותו של התורם, הגראנד מאסטר רמון פריוס אי רוקפול (Ramon Perellos y Roccaful).
חלק מהגובלנים תלויים בחדר המלבושים ובאולם צ'ירו פרי.
אולם צ'ירו פרי (Ciro Ferri Hall) - באולם זה שמור אוסף המזמורים הקתולי (לטינית Graduale) הערוך בעשרה כרכים, מתנתו של הגראנד מאסטר ל-איל אדם (L-Isle Adam).
האוסף נוצר בידי אמנים שונים בסגנונות האמנות הגותית ואמנות הרנסאנס.
עוד שמור בו אוסף של תשעה ספרי שירה (לטינית Antiphonarium).
במקום נמצא גם כלי שהוכן כדי להכיל את שרידי ידו של יוחנן הקדוש אשר הטבילה את ישו בנהר הירדן.
הכלי עשוי ארד מצופה בכסף, והוא הוכן על ידי האמן צ'ירו פרי מרומא.
חלק מהכלי הוחרם על ידי צבאו של נפוליאון, והיתר הוברח ממלטה והושב אליה מאוחר יותר.
קתדרלת טרואה, או בשמה המלא קתדרלת פאולוס ופטרוס הקדושים מטרואה , היא קתדרלה קתולית בעיר טרואה שבגראנד אסט בצרפת.
הקתדרלה בנויה בסגנון גותי ונחשבת למונומנט לאומי של צרפת.
באתר היו מבנים דתיים עוד החל מהמאה ה-4 לפחות, אז היה באתר חדר תפילה oratory.
במאה ה-9 נבנתה באתר קתדרלה אך היא ניזוקה קשות בפלישות הנורמנים ונבנתה מחדש בסביבות 940 אז בנה שם הבישוף מילו קתדרלה בסגנון רומנסקי.
בקתדרלה הרומנסקית נערכה ועידת טרואה שנפתחה ב-13 בינואר 1128/1129, בו אושר מסדר אבירי היכל שלמה ושלטונם הוקם.
הקתדרלה הרומנסקית נהרסה בשריפה בשנת 1188.
על בניית הקתדרלה הנוכחית, בסגנון גותי, החליט הבישוף גרנייה בסביבות שנת 1200 והיא החלה רק ב-1208 תחת הבישוף ארווה.
העבודות נמשכו מ-1208 עד המאה ה-17. בתוכניות המקוריות החזית המערבית כללה שני מגדלים: על שם פטרוס ופאולוס, אך רק מגדל פטרוס הצפוני נבנה, והמגדל הדרומי מעולם לא הושלם.
מעל מקום המצלב נבנה צריח מחודד בגובה 110 מטר, אך הוא נהרס בסופת טורנדו ב-1365 ואחר כך במכת ברק ב-1700 ומאז לא נבנה מחדש.
הקתדרלה סבלה מאסונות טבע אחרים: בית המקהלה נהרס בהוריקן בשנת 1228 והגג הוצת ממכת ברק ב-1389.
החלק הקדום ביותר במבנה הוא בית המקהלה מהמאה ה-13. הספינה הראשית ובית הרוחב בנוים בסגנון גותי קורן כפי שניתן לראות מקומת הטריפוריום המואר וחלונות הרוזטה.
החזית המערבית נבנתה בתחילת המאה ה-16 בסגנון גותי מאוחר, ושלושת השערים המורכבים בה נבנו על ידי האדריכל מרטן דה שמביז' (Martin de Chambiges).
הקתדרלה ניצלה מהרס בזמן המהפכה הצרפתית, אך ייעודה הנוצרי בוטל והיא הפכה ל"מקדש השפע" למספר שנים.
הקתדרלה ראויה לציון בזכות חלונות הויטראז' שלה מהמאות ה-13 עד ה-19, בשטח כולל של 1500 מטר רבוע, וכן באוצרותיה הכוללים את הסרקופג שנועד להכיל את שרידיו של ברנר מקלרבו וחברו הקרוב ביותר סן מלאכי מאירלנד.
אורך הקתדרלה 114 מטר, ורוחבה בטרנספט הוא 50 מטר.
גובה הספינה הראשית הוא 29.5 מטר וגובה המגדל הוא 62.34 מטר.
אורך חיצוני כולל: 114 מטר.
רוחב חיצוני בטרנספט: 50 מטר.
רוחב החזית המערבית: 45 מטר.
גובה החזית המערבית (ללא המגדלים): 31 מטר.
קוטר חלונות הרוזטה בטרנספט: 10 מטר.
שטח חלונות: 1500 מטר רבוע.
רוחב האגף המרכזי: 12 מטר.
רוחב הספינות המשניות (ללא קפלות צדדיות): 11 מטר.
רוחב הספינות המשניות (כולל קפלות צדדיות): 13.5 מטר.
רוחב פנימי כולל: 38.5 מטר.
קתדרלת דרבי (בשמה הרשמי: קתדרלת כל הקדושים; אנגלית: Cathedral of All Saints) היא קתדרלה בעיר דרבי באנגליה.
קתדרלת דרבי היא מושב הבישוף האנגליקני של הדיוקסיה והיא הקתדרלה האנגליקנית הקטנה ביותר באנגליה.
הכנסייה המקורית הוקמה בידי אדמונד הראשון, מלך אנגליה בסביבות 943 ככנסייה קולגיאלית מלכותית; ברם, אין שרידים לקיומה כיום.
הקתדרלה הנוכחית מתוארכת למאה ה-14, למרות שנראה שהיא מבוססת על מבנה קדום יותר מימי הביניים, שלפי ציורים היה בערך באותו גודל כמו המבנה הנוכחי.
כנראה שהמבנה הקודם נהפך ללא יציב ולכן נהרס.
המגדל המפורסם נבנה בשנים 1510-1530 ובנוי בסגנון גותי ניצב (Perpendicular) שהיה נפוץ באותה תקופה.
ג'ואן וייסט נשפטה בקתדרלה בעוון כפירה ב-1556. ההוצאה להורג ארעה בברטון רואד בדרבי.
חוץ המהמגדל, הקתדרלה נבנתה בסגנון קלאסי לפי תכנוניו של ג'יימס גיבס מ-1725.
הכנסייה, שהייתה ידועה כ"כנסיית כל הקדושים" נהפכה לקתדרלה בדבר המלך במועצה ב-1 ביולי 1927.
הקתדרלה מכילה את הסט העתיק ביותר של 10 פעמונים בממלכה המאוחדת.
אוצרות אחרים כוללים ספינה ראשית מהמאה ה-18 עם סורג מברזל חשיל מאת הנפח רוברט בייקוול, יד זיכרון לבס מהארדוויק, ידי זיכרון החרוטים בפליז לבית קוונדיש, כולל להנרי קוונדיש וג'ורג'יאנה ספנסר - אשתו של דוכס דבונשייר.
ב-1939 הותקן עוגב בקתדרלה על ידי ג'ון קומפטון מלונדון, ששופץ בשיפוץ כללי ב-1992. ב-1973 הותקן עוגב נוסף בקצה המזרחי של הקתדרלה על ידי קוזאנס מלינקולן.
לפי צוות החילוץ וההצלה של דרבי גובה מגדל הקתדרלה הוא 65 מטר (212 רגל).
יותר מ-150 חברי הצוות גלשו מהמגדל ב-2009 במופע למטרות צדקה.
בסוף 2005 גילו כי זוג בזים מהמין Falco peregrinus מתגוררים במעלה המגדל.
ב-2006 מצע קינון הותקן והבזים קיננו שם באפריל והולידו בהצלחה גוזלים ב-2007, 2008 ו-2009. ב-2007 ו-2008 הותקנו ליד הקן מצלמות רשת על מנת לאפשר צפייה בבזים מבלי להפריע להם.
ב-2007 הוטלו 4 ביצים אך רק 2 גוזלים בקעו.
ב-2008 שוב הוטלו 4 ביצים אך הפעם כולן בקעו בהצלחה.
ברם, רק 2 גוזלים מתוך ה-4 שרדו מעבר לסתיו.
קתדרלת כרייסטצ'רץ' היא קתדרלה אנגליקנית הממוקמת בעיר כרייסטצ'רץ' שבניו זילנד, ובנויה בסגנון נאו-גותי.
הקתדרלה ניזוקה קשות ברעידת האדמה אשר התרחשה בפברואר 2011 ונכון לשנת 2015 עומדת בחורבנה, כשעתיד המבנה אינו ידוע.
הקתדרלה נבנתה בשלהי המאה ה-19 וממוקמת במרכז העיר, בכיכר הקתדרלה.
הכנסייה מהווה מקום מושבו של הבישוף של כרייסטצ'רץ'.
למעשה העיר נבנתה סביב הקתדרלה, המהווה סמל של העיר.
המתיישבים הראשונים הגיעו לנמל ליטלטון בשנת 1850. הגעתם מתוארת בפסיפסים על רצפת הקתדרלה.
מקימי העיר שאפו להקים עיר אוניברסיטאית הממוקמת סביב מכללה מקומית.
המייסדים שאפו שהעיר תדמה למכללת קרייסט צ'רץ', המכללה הגדולה ביותר באוניברסיטת אוקספורד בה למדו.
באספת עיר שנערכה בשנת 1858, עת בה מנתה אוכלוסיית העיר 450 תושבים בלבד, הוחלט על הקמת הקתדרלה, ובחירת האדריכל האנגלי ג'ורג' גילברט סקוט, האדריכל המוביל בבריטניה באותה עת, שנודע בסגנונו הנאו-גותי.
אבן הפינה של הקתדרלה הונחה ב-16 בדצמבר 1864, והיסודות הונחו בשנה שלאחר מכן.
בשל קשיי מימון הבנייה הופסקה הבנייה בשנת 1865.
הסופר אנתוני טרולופ אשר ביקר באתר בשנת 1871 תיאר את היסודות הנרחבים שנבנו, ואת הבנייה התקועה כמעשה גאוותנות של תושבי העיר וכ"עדות לכישלון".
הבנייה החלה שוב רק בשנת 1873 לאחר מינוי האדריכל הניו זילנדי בנג'מין מונפורט לפקח על הבנייה.
מונפורט שינה את התוכניות המקוריות, והוסיף למגדל הפעמונים מרפסות, ולמבנה הכנסייה אגף נוסף (האגף המערבי), וחלונות ויטראז'.
הספינה של הכנסייה (המבנה המרכזי) ומגדל הפעמונים הושלמו בשנת 1881, ויתר חלקי המבנה הושלמו בשנת 1904. עלות הבנייה הכוללת הגיעה ל-64,000 ליש"ט באותה עת.
גובהו של מגדל הפעמונים 63 מטרים.
מגדל הפעמונים נפגע מספר פעמים ברעידות אדמה ושופץ בשנת 1903 לאחר שלוש רעידות.
בין השנים 2006–2007 שופצה הקתדרלה והוחלפו אריחי תקרתה.
ברעידת האדמה שאירעה בעיר בשנת 2010 צלצלו פעמוני הקתדרלה בשל הרעידה, והיה חשש לפגיעה ביציבות המבנה.
הקתדרלה נסגרה למספר ימים ונפתחה מחדש ב-22 בספטמבר 2010.
ברעידת האדמה שאירעה ב-22 בפברואר 2011 קרס מגדל הפעמון ונפגעו חלקים נרחבים מהקתדרלה.
קתדרלת השילוש הקדוש (באמהרית: መንበረ ጸባኦት ቅድስት ሥላሴ, מֶנְבֶּרֶה צֶבַּאוֹת קְדְסְת שְׂלַסֵה) היא קתדרלה אתיופית, המוקדשת לשילוש הקדוש, והשוכנת באדיס אבבה, בירת אתיופיה.
הקתדרלה היא החשובה בעיר והשנייה בחשיבותה במדינה, לאחר כנסיית גבירתנו מרים מציון באקסום.
היא גם המבנה הכנסייתי הגדול באתיופיה.
הקתדרלה היא מקום מושבה של הארכידיוקסיה של אדיס אבבה, ובה נערכים טקסי ההסמכה של בכירי הכנסייה האורתודוקסית האתיופית.
הכנסייה נוסדה על ידי הקיסר מנליק השני, לאחר שהעביר את מעוזו מהרי אנטוטו שמצפון לעיר, וקבע את בירתו באדיס אבבה.
המבנה המקורי שהקים הקיסר, נבנה מעץ בעזרת אמנים מהודו, ושכן בקרבת הארמון הקיסרי.
ב-1928 החלה הקיסרית זאודיתו להקים את מבנה האבן הנוכחי, צפונית-מערבית למבנה הישן, אך העבודות התקדמו באיטיות והופסקו לחלוטין בעת כיבוש אתיופיה בידי איטליה.
הקתדרלה הושלמה ב-1942, בשנה שלאחר שחרור המדינה, והוקדשה לשילוש הקדוש לאות הוקרה על סיום הכיבוש.
מבנה הקתדרלה הישן, מבנה עץ עגול הנושא גג ירוק, נותר על כנו ומשמש ככנסייה המוקדשת לחגו של האל הבן (באלה וולד).
הקתדרלה שוכנת ב"אראט קילו" שבחלקו הצפוני של מרכז העיר.
אזור זה משמש כרובע השלטוני.