tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ניתן ליצור גם היררכיה מורכבת יותר של ירושה בין מחלקות, לדוגמה: "בעל חיים" יכולה להיות מחלקת אב של המחלקה "יונק" שממנה יורשת המחלקה "פרימט" שממנה יורשת המחלקה "אדם".
פרטים ספציפיים כמו "יוסי לוי" ו"משה כהן" יהיו אובייקטים ממחלקת ה"אדם" ולכן יהיו להם גם כל התכונות הנכללות במחלקות: "אדם", "פרימט", "יונק" ו"בעל חיים".
דוגמה ליצירת אובייקט ושימוש בו בשפת Java
קטע הקוד הבא בשפת Java מגדיר את המחלקה Calculator (מחשבון) הכוללת מימוש למתודות: add (חבר), subtract (חסר), multiply (הכפל) ו-divide (חלק):
כמעט בכל שפות התכנות מונחות העצמים אופרטור הנקודה (.) משמש כדי לקרוא למתודה ספציפית של האובייקט כאשר הוא נמצא בין האובייקט לבין שם המתודה.
קטע הקוד הבא כולל יצירה של אובייקט בשם calculatorObject שהוא מופע של המחלקה Calculator, קריאה למתודות של האובייקט והדפסת תוצאות החישוב שבוצעו על ידי האובייקט.
ישנם אובייקטים מיוחדים הנוצרים על סמך תבנית עיצוב מסוימת.
בדרך כלל אובייקטים כאלה נקראים על שם תבנית העיצוב שלפיה הם נוצרו.
Factory object (אובייקט בית חרושת): אובייקט שמטרתו ליצור אובייקטים אחרים.
Singleton object: אובייקט שהוא המופע היחיד של המחלקה שלו לאורך כל זמן הריצה של התוכנית.
Prototype (אב טיפוס): אובייקט מיוחד שלפיו יכולים להיווצר אובייקטים נוספים על ידי העתקה.
Immutable object (אובייקט שלא ניתן לשינוי): אובייקט המקבל מצב קבוע בזמן היצירה שלו והוא אינו משתנה לאחר מכן.
Function object: אובייקט שיש לו מתודה אחת והיא פועלת כפונקציה (בדומה למצביע לפונקציה בשפות C ו-++C).
God object (אובייקט אלוהים): אובייקט שיודע יותר מדי או עושה יותר מדי.
Container: אובייקט שיכול להכיל אובייקטים אחרים.
אובידיו שטפן הובאן (נכתב לעיתים חובאן; ברומנית: Ovidiu Ștefan Hoban; נולד ב-27 בדצמבר 1982 בבאיה מארה שברומניה) הוא כדורגלן עבר רומני, אשר שיחק בעמדת הקשר האחורי.
הובאן התחיל את הקריירה שלו בקלאוזן מהליגות הנמוכות בגרמניה.
בשנת חתם באוניברסיטטה קראיובה מליגת העל הרומנית.
לאחר שרשם רק הופעה אחת, עזב בינואר לפ.צ'.
בקיץ חתם בגז מתאן מדיאש, איתה עלה לליגה הבכירה בתום עונת .
בעונת סיים עם הקבוצה במקום שביעי בליגה והעפיל עמה למוקדמות הליגה האירופית.
בינואר חתם באוניברסיטטה קלוז', ולאחר חצי עונה חתם בפטרולול פלוישט ביחד עם קבוצת כדורגלנים נוספים שעברו מקלוז' לפוישט (לרבות ולאד מוראר) בעקבות המאמן.
בעונתו הראשונה בקבוצה סיים עמה במקום השלישי וזכה עמה בגביע הרומני, התואר הראשון שלו בקריירה.
ב-14 בספטמבר 2014 הגיע הובאן לישראל וחתם בהפועל באר שבע.
כעבור שישה ימים ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשפתח בהרכב בניצחון החוץ 1–3 על הפועל פתח תקווה.
ב-11 במאי 2015 כבש את שער הבכורה שלו בקבוצה, שער השוויון מול מכבי תל אביב במשחק שהסתיים בתיקו 1-1. בעונה זו סיים עם הקבוצה במקום השלישי בליגת העל, והעפיל עמה לגמר גביע המדינה, שם כבש שער בהפסד 2–6 למכבי תל אביב.
ב-16 ביולי 2015 כבש בתיקו 1-1 נגד תון השווייצרית במסגרת מוקדמות הליגה האירופית.
בעונת 2015/2016 כבש ארבעה שערים והוסיף שני בישולים, והיה שותף לזכייתה של הפועל באר שבע באליפות השלישית בתולדותיה.
בעונת 2016/2017 זכה הובאן עם הפועל באר שבע בתואר אלוף האלופים לאחר שניצחה 2–4 את מחזיקת הגביע מכבי חיפה, ובהמשך התמודד עם הקבוצה במוקדמות ליגת האלופות והגיע עמה לשלב הפלייאוף בו הודחה מול סלטיק, וכתוצאה מכך נשרה לשלב הבתים של הליגה האירופית.
ב-28 בדצמבר 2016 זכה הובאן עם הקבוצה בגביע הטוטו לאחר ניצחון 4–1 מול עירוני קריית שמונה במשחק הגמר.
בתום העונה זכה עם הפועל באר שבע באליפות שנייה ברציפות, ולאחר סיום חוזהו הוא שוחרר מהמועדון.
לקראת עונת חתם בקבוצת צ'.פ.ר.
ב-20 בינואר 2022 הודיע על פרישה מכדורגל.
ב-4 ביוני 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת רומניה, במשחק ידידות נגד .
ב-8 באוקטובר 2015 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בתיקו 1-1 נגד במסגרת מוקדמות יורו 2016. ב-10 ביוני 2016 שיחק בהרכב במשחק הפתיחה של יורו 2016 נגד בהפסד 1–2.
אובייקטיביות חזקה מתייחסת לצורך בהתערבות במחקר ליצירת אובייקטיביות נטולת דעות קדומות כלומר על החוקר להכיר בעובדה שערכיו הסובייקטיביים משפיעים על האובייקטיביות שלו ובהכרח על המחקר, לפיכך אין אפשרות אמיתית לנטרלם אלא על ידי הוספת דעות שונות.
"אובייקטיביות חזקה" היא מושג הלקוח מעולם הפילוסופיה ונזכר לראשונה על ידי החוקרת הפמיניסטית סנדרה הארדינג, בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20. המושג אובייקטיביות חזקה נועד לתאר אופן מחקר הכולל גם את נקודת המבט הפמיניסטית.
הארדינג המבקרת את הדרך בה נחקרים נושאים הטוענים להיות "אובייקטיביים".
נקודת מבט זו שוללת את האובייקטיביות של המדע המסורתי ומעלה את הטענה כי נשים ודרכי מחשבתן נדחקו לשוליים.
עמדות החוקרים ואופן יצור הידע שלהם מושפעים מקטגוריות של מין, גזע ומעמד.
המחקר המודרני הנשלט ברובו על ידי גברים לא מאפשר את האובייקטיביות הרצויה.
תחומי מחקר בהם נדרשת אובייקטיביות חזקה
הארדינג גורסת שעל מנת ליצור את אותה אובייקטיביות רצויה במחקרים מתחומי מדעי החברה ,יש צורך בשיטת מחקר שתשלב חוקרים בעלי דעות, אמונות וערכים המשלימים זה את זה.
"אובייקטיביות חזקה" דרושה בתחומים אלה להבדיל מתחומי מדע אחרים כמו פיזיקה וכימיה שיש להם בסיס ידע אחיד, המאפשר להשוות בין תוצאות מחקרים שונים.
בתחומי המחקר החברתי אין אפשרות של השוואה בין מחקרים, לא ניתן לסתור מחקר אחד בעזרת מחקר אחר היות שהדעות תלויות בסביבה התרבותית שבה מתבצע המחקר ומשפיעות על הבנייה חברתית.
השקפת העולם הפמיניסטית מניחה שהדעה האובייקטיבית המקובלת היא נקודת המבט הגברית.
שאלת האובייקטיביות דנה בסוגיה אילו מחקר אובייקטיביים ואילו אינם, ומדוע, האם האובייקטיביות הכרחית או לא.
איך ואם בכלל אפשר להשיג אובייקטיביות במחקר?
שאלות אלה נובעות מחששות לגבי סקסיזם ודעה קדומה גברית הנמצאים במדע ובמחקרים הדומיננטיים.
Whose Knowledge?"שפורסם בשנת 1991 טענה הרדינג כי רוב המחקרים שעסקו בנשים נעשו על ידי חוקרים גברים בעלי השקפת עולם גברית ברובה ולפיכך על מנת ליצור "אובייקטיביות חזקה" במחקרים אלה יש לשלב בהם נשים על מנת להתגבר על דעות קדומות ואמונות "גבריות".
לדעתה יצירת אובייקטיביות חזקה בדרך זו אינה מחלישה את המחקר אלא מחזקת אותו.
אובייקטי למידה (Learning object) הם "אוסף של פריטי תוכן, פרטי תרגול, ופריטי הערכה המשולבים יחד לשם השגת מטרת לימוד אחת".
הם מהווים מרכיב מרכזי ברוב המצבים שבהם מתרחשת הוראה ולמידה וניתן לעשות בהם שימוש חוזר.
הביטוי "אובייקט למידה" מיוחס לוויין הודג'ינס (Wayne Hodgins) ולקבוצת עבודה משנת 1994 הנושאת את שמו.
הרעיון של "אובייקטי למידה" ידוע גם כ: אובייקטי תוכן, אובייקטים חינוכיים, אובייקטי מידע, אובייקטים חכמים, פיסות ידע, רכיבי למידה, אובייקטי מדיה, רכיבי תוכנית לימודים, אובייקטי למידה לשימוש חוזר, רכיבי הכשרה ואימון.
ניתן לראות במושג זה תפישת עולם בתחום הלמידה מרחוק שמשמעותה היא, חלוקת תוכן הלימוד לפיסות מידע קטנות, כך שניתן מחד לעשות שימוש בכל פיסה, כישות עצמאית, המנוהלת על ידי תחומי למידה שונים, ומנגד ניתן לאחד כמה פיסות ליחידת לימוד גדולה.
פריטי הלימוד מתויגים בדרך כלל על ידי Meta Data.
הרעיון המרכזי של השימוש באובייקטי למידה מאופיין באופן הבא:
יכולת גילוי – אובייקטי לימוד מתוארים על ידי מטא-דטה.
תאימות - ארגון למידה מבוזרת מתקדמת של צבא ארצות הברית יצר מודל התייחסות של אובייקט תוכן שיתופי.
אובייקטי למידה עוצבו במטרה להפחית את העלות הלמידה, כדי ליצור תוכן לימודי סטנדרטי וכדי לאפשר שימוש ושימוש חוזר בתוכן לימודי במערכות של ניהול למידה.
למושג אובייקט למידה (Learning object) ניתנו הגדרות רבות אך אין כיום הגדרה אחת מוסכמת.
על פי הגדרה אחת אובייקטי למידה הם: "כל ישות דיגיטלית או לא דיגיטלית שניתן להשתמש בה, לעשות בה שימוש חוזר או להפנות אליה בתהליך של הוראה בשילוב טכנולוגיות", על פי הגדרה אחרת אובייקטי למידה הם כל דבר שניתן לארוז באופן דיגיטלי ויכול לשמש להוראה.
על פי הגדרה זו גם צילום של תפוח.
כמו גם שיעור שלם המועבר בווידאו וכן מרכיביו הם אובייקט למידה.
בהגדרות אחרות מודגשת החשיבות של המודולריות, האפשרות לפעולת חקר והאפשרות לשיתופיות כתכונות חשובות של אובייקטי למידה.
המכון למהנדסי חשמל והאלקטרוניקה (IEEE) מגדיר אובייקט למידה כ"כל ישות דיגיטלית, ושאינה דיגיטלית, שניתן להשתמש בו ללמידה, חינוך או הדרכה".
צ'יאף (Chiappe) הגדיר אובייקטי למידה כישות דיגיטלית העומדת בפני עצמה וניתנת לשימוש חוזר, עם מטרה חינוכית ברורה ועם לפחות שלושה מרכיבים: תוכן, פעילויות למידה ומרכיבים של הקשר.
אובייקטי הלמידה חייבים להיות בעלי מבנה חיצוני של מידע שיאפשר זיהוי שלהם, אחסון ואחזור.
מרכז אובייקטי הלמידה הבריטי הבין-אוניברסיטאי (RLO-CETL) מגדיר "אובייקט למידה לשימוש חוזר", כ"נתחים" של למידה ממוחשבת אינטראקטיביים ומבוססי ווב שתוכננו כדי להסביר מטרת למידה עצמאית".
דניאל ריאהק ורובין מייסון מגדירים: ישות דיגיטלית אשר ניתן להשתמש בה, או לעשות בה שימוש חוזר או להשתמש בה כהפניה בלמידה הנתמכת בטכנולוגיות.
מאפיינים מרכזיים של אובייקטי למידה (על פי מרכז המשאבים המתוקשב של ויסקונסין ארצות הברית):
אובייקטי למידה מייצגים דרך חשיבה חדשה על תוכן לימודי.
חלוקה של קורס שלם ליחידות לימוד קטנות המאורגנות ברצף (יחידות לימוד קטנות של 2–15 דקות במקום יחידה אחת של כמה שעות).
אובייקטי למידה הם יחידות קטנות ועצמאיות של ידע הנאגרות במאגר מידע.
ניתן להציגם כיחידות הוראה או מידע ולהשתמש בכל אחת מהן לתפקיד ספציפי.
אובייקטי למידה ניתנים לשימוש חוזר - אובייקט למידה אחד עשוי לשמש בהקשרים רבים למטרות שונות.
אובייקטי למידה ניתנים לצירוף/חיבור ניתן לקבץ אובייקטי למידה לאוספים גדולים יותר של תוכן ואף למבנה של קורס שלם.
אובייקטי למידה נושאי תגיות של METADATA - מידע תיאורי המאפשר את איתורם בקלות.
להלן רשימה של חלק מסוגי המידע שעשוי להיות כלול באובייקט למידה ובמטה דאטה שלו:
תיאור כללי של קורס: מספר מזהה של קורס, שפה תחום/נושא, תיאורים, מילות מפתח תיאורים.
תוכן, כולל הדרכה:, דפי אינטרנט, תמונות, קול, וידאו.
מילון מונחים, כולל: מונחים, ביטויים, ראשי תיבות.
שאלונים והערכות, כולל: שאלות ותשובות.
זכויות, לרבות: עלות, זכויות יוצרים, הגבלות על שימוש.
יחס עם קורסים אחרים כולל דרישות קדם.
רמה חינוכית, כולל: רמת הכיתה, גיל טווח, זמן למידה טיפוסי, וקושי.
אחת הסוגיות המרכזיות בשימוש באובייקטי למידה הוא זיהוי על ידי מנועי חיפוש או מערכות ניהול תוכן.
כפי שלספר בספרייה יש זיהוי, כך גם אובייקטי הלמידה חייבים להיות מתויגים עם מטה דאטה.
החלקים החשובים ביותר של מטה דאטה של אובייקט למידה כוללים:
מטרה: המטרה החינוכית של אובייקט הלמידה
תנאים מוקדמים: רשימת הכישורים שהלומד חייב לדעת לפני שימוש באובייקט הלמידה.
נושא: מיוצג בדרך כלל בטקסונומיה.
דרישות טכנולוגיה: המערכת הנדרשת לשם הצגת האובייקט למידה.
אובייקט למידה דיגיטלי וסגנונות למידה
אובייקטים דיגיטליים ללמידה, הם פריטים דיגיטליים שמטרתם לשמש ללמידה נתמכת טכנולוגיה.
אובייקטים אלו, תומכים בפעילויות הלמידה, מאפשרים לתלמידים לפקח על הלמידה שלהם, לארגן את משאבי התוכן, ולהעריך את התקדמות ותוצאות הלמידה.
לרוב, ניתן ליישם למידה באמצעות אובייקטים דיגיטליים בשתי דרכים: ראשית, המרצה מעלה את משאבי הלמידה הדיגיטליים, והתלמידים מורידים משאבים אלו ולומדים אותם.
שנית, התלמידים לומדים באופן אינטראקטיבי בסביבה המקוונת מאנימציות, סימולציות וקורסים מובנים, מבלי להוריד את הפריטים הדיגיטליים.
1. קובצי תַּסְדִּיר מסמכים נייד (PDF).
הקשר בין אובייקטים דיגיטליים ללמידה לבין סגנונות למידה:
לומדים משיגים ומעבדים מידע על פי סגנון הלמידה שלהם.
לפיכך, ייתכן כי התאמה בין אובייקט הלמידה, לבין סגנון הלמידה העיקרי של הלומד, יביא לתרומות וליתרונות משמעותיים בתהליכי הלמידה.
במחקר שבדק את הקשר בין סגנון הלמידה העיקרי של סטודנטים, לבין רמת השימוש באובייקטים השונים ללמידה (קובצי PDF, הרצאות שמע, הרצאות וידאו ובחנים מקוונים) בסביבת למידה מקוונת.
נמצא כי, סטודנטים בעלי סגנון למידה חושי, צפו במשך זמן רב יותר בהרצאות וידאו מאשר סטודנטים בעלי העדפה לסגנון הלמידה הוויזואלי.
בנוסף, סטודנטים עם סגנון למידה חושי, ביצעו יותר בחנים להבנת הנושא, מאשר סטודנטים בעלי סגנון למידה ויזואלי.
עם זאת, לא נמצא הבדל משמעותי בין סגנונות הלמידה, בקריאת קובצי ה-PDF ובשמיעת הרצאות השמע.
החוקר (Özdemir) הסיק כי ההבדלים במשך זמן הצפייה ובכמות ביצוע הבחנים, קשורים לכך שללומדים בעלי סגנון למידה חושי, יש צורך לחזור ולהתאמן על הנושאים הנלמדים.
אובידוש (פורטוגזית: Óbidos) היא עיירה בפורטוגל הממוקמת על גבעה ומוקפת במלואה בחומה עתיקה.
מוכרזת כ"אתר לאומי" של פורטוגל וב-2015 הוכרזה על ידי אונסק"ו כעיר של ספרות (City of Literature).
אובידוש הוא גם שמה של רשות מקומית הכוללת את העיירה אובידוש, אך גם יישובים נוספים.
אובידוש נמצאת במרכז פורטוגל, 87 קילומטרים צפונית לליסבון ו-180 קילומטרים דרומית לפורטו.
נראה שהראשונים שהקימו יישוב במקום היו הפיניקים.
בתקופה הרומית הייתה מצודה על הגבעה ויישוב לרגליה.
בתקופה המוסלמית המצודה נבנתה מחדש.
הנוצרים חזרו והשתלטו על המקום בשנת 1148.
הטירה מהמאה ה-13, שהוסבה לפוסאדה (רשת מלונות במבנים היסטוריים)
השער מעוטר בתמונת הפסיון של ישו עשויה מאריחי אזולז'ו.
מסלול ההליכה שעל חומת העיר.
כנסיית סנטה מריה שבשנת 1441 נערכו בה נישואיהם של הקטינים מלך פורטוגל אפונסו החמישי, בן ה-9, ובת דודו איזבל מקוימברה בת ה-10.
דוכני ממכר ליקר הדובדבנים המקומי, הנמכר בכוסיות עשויות שוקולד.
פּוּבְּלִיוּס אוֹבִידִיוּס נָאסוֹ היה משורר רומי, שחי ופעל בימי שלטונו של הקיסר אוגוסטוס.
אובידיוס היה בן תקופתם הצעיר של המשוררים ורגיליוס והורטיוס ולרוב נחשב, יחד עימם, כאחד משלושת המשוררים הקאנוניים של השירה הלטינית.
שלא כקודמיו, אובידיוס לא כתב סיפורים אפיים, אלא הציע את סיפור תולדות העולם מבריאתו ועד ימיו, בשילוב מיתולוגיות ואגדות מהמסורת היוונית והרומאית.
רוב המידע על אודות חייו ידוע מהשירים שכתב בעצמו.
הואיל ואין עדות ביוגרפית חיצונית אודותיו, כמו על המשוררים ורגיליוס, הורטיוס וטיבולוס, קשה לעיתים לדעת מה מדברי אובידיוס המתייחסים לעצמו מבוססים על עובדות, ומה מדבריו מתייחסים לדמותו הספרותית.
אובידיוס היה בן למשפחת פרשים אמידה.
אביו דאג להשכלת שני בניו: אובידיוס ואחיו הגדול ממנו בשנה אחת.
הוא התחנך ברומא, יצא לסיור לימודי ביוון ולאחר מכן באסיה הקטנה ובסיציליה.
בשנת 8 לספירה הוגלה על ידי אוגוסטוס לטומיס (קונסטנצה המודרנית שברומניה) שבאזור הים השחור, מסיבות מסתוריות, שאובידיוס עצמו הגדיר כ"שיר וטעות" (carmen et error).
ימי שלטונו של אוגוסטוס ידועים היום כתור הזהב של הספרות והאמנות הלטינית, בתחום השירה במיוחד, ואכן שירתו של אובידיוס תרמה רבות לשגשוג האמנותי של אותה עת.
יצירתו הידועה ביותר כיום היא כנראה "מטמורפוזות" ("גלגולי צורות" לפי שלמה דיקמן), אשר הותירה את חותמה בתקופות מאוחרות יותר במדיות אמנותיות שונות.
החל מהעת העתיקה המאוחרת, עבור דרך ימי הביניים, הרנסאנס, והבארוק, וכלה בתקופה המודרנית ועד ימינו אנו, זכתה שירתו לאין ספור גרסאות, תרגומים, עיבודים ודימויים ויזואליים.
אובידיוס נולד בסולמו (סולמונה המודרנית שבמחוז אברוצו שבמרכז איטליה) למשפחה ממעמד הפרשים.
בחיבורו "תוגות" , וכן בחיבוריו "האהבות" (Amores) ו"מכתבים מפונטוס" , שם דגש רב על ייחוס משפחתו.
אובידיוס הדגיש שמשפחתו השתייכה למעמד הפרשים במשך דורות רבים, טענה שכנראה אינה נכונה מכיוון שאזרחי סולמו זכו באזרחות הרומית רק ב.
למרות חיבתו של אובידיוס לשירה ולחיי הרוח, הוריו רצו להבטיח לבנם עתיד מבוסס במנגנון השלטון.
לדבריו הוא התחנך ברומא, למד אצל טובי מומחי הנאום הרומים, ושמע, בין היתר, את שיעוריהם של מרקוס פורקיוס לאטרו וארליוס פוסקוס .
בשנת 27 לפנה"ס, ביום הולדתו ה-16, לבש במצוות אביו טוניקת שרד המזהה אדם צעיר עם המשפחה הסנאטורית והחל בקריירה ציבורית.
למרות שאיפותיהם של הוריו, שדחפו אותו לתפקידים ציבוריים שונים, לא השקיע אובידיוס בקריירה הפוליטית שיועדה לו והעדיף לדבוק בכתיבה ובשירה לאחר קריירה פוליטית קצרה.
אובידיוס סיפר כי החל את דרכו הפוליטית במועצת השלושה (tresviri), אחד מהתפקידים המינוריים שמהם ניתן להמשיך לקריירה סנאטוריאלית, אך לא סיפר אם היה אחד משלושת האחראים על המטבעה (tresviri monetales), או על ענישת עבריינים ושמירת הסדר הציבורי (tresviri capitales).
סביר יותר שאובידיוס אייש את התפקיד השני, כיוון שהתפקיד הראשון היה שמור בעיקר לבני סנאטורים, בעוד שהתפקיד השני יועד יותר למתחילים בתחום הציבורי.
לאחר שסיים את תפקידו שב למעמדו המקורי כפרש.
הוא טען שאינו כשיר פיזית או מנטלית למתחים הנלווים לקריירה בסנאט.
בהמשך כיהן אובידיוס שוב באחד התפקידים המינוריים של מגיסטראטים בעיר, הפעם כשופט במועצת העשרה.
מגיל 25 עד 30, כאשר הוגלה לטומיס, הופיע אובידיוס גם בבית המשפט, בעיקר בתביעות פרטיות.
בניגוד לרצון הוריו ולמרות תפקידיו השונים בפוליטיקה ובחיים הציבוריים, בחר אובידיוס להתרחק מהשדה הפוליטי והקדיש את רוב עתותיו לעולם השירה.
הוא לא נהה אחר החוגים הרשמיים של ורגיליוס וחבריו, שהיו לדעתו קרובים מדי לשלטון.
קאטולוס, שמת לפני שאובידיוס נולד, היה קרוב יותר ללבו.
בנוסף הוא התחבר עם טיבולוס ופרופרטיוס.
קשה לתארך את עבודותיו בסדר כרונולוגי, אך הקריירה שלו כמשורר נחלקת לשלוש תקופות עיקריות.
התקופה הראשונה, מאמצע שנות ה-20 לפנה"ס עד לשנת 2 לספירה, כוללת את יצירות הבכורה הספרותיות שלו: "האהבות" (Amores), "הגיבורות" (Heroides), הטרגדיה האבודה של מדיאה, "אמנות האהבה" (Ars Amatoria), היצירה השמורה בחלקה "תמרוקי הנשים" שממנה נשמרו רק כמאה שורות, ו"רפואות האהבה" .
התקופה השנייה שהייתה הקצרה ביותר, משנת 2 לספירה ועד לפני 8 לספירה, הוקדשה לשתי יצירות גדולות: "גלגולי צורות" או ה"מטמורפוזות" (Metamorphoses), וה"פסטיבלים" (Fasti).
תקופה זו תמה כאשר אוגוסטוס הגלה את אובידיוס לטומיס.
בשנות הגלות (8–17 או 18 לספירה), כתב אובידיוס חמישה ספרים של ה"תוגות" (Tristia), ארבעה ספרים של "מכתבים מפונטוס", הפואמה היחידה "איביס", וכנראה מכתב כפול של ה'גיבורות'.
כאשר נשלח אובידיוס לגלות הוא היה בפסגת הקריירה שלו.
"מטמורפוזות" זכה להצלחה ומעמדו הכלכלי היה איתן.
היה בחזקתו בית-עיר על או ליד הקפיטוליום, וילה על ההרים מצפון לרומא, ואחוזה משפחתית ליד סולמו.
אשתו השלישית עזרה בהידוק קשריו עם האריסטוקרטיה הרומית.
לפי דבריו, המוניטין שלו בתחום השירה כבר הגיע לרמה של המשוררים הגדולים בני זמנו.
במחצית השנייה של שנת 8 לספירה, כאשר אובידיוס הגיע לגיל 50, הוא הוגלה במפתיע על ידי אוגוסטוס מרומא לעיר טומיס, הנמצאת באזור הים השחור סמוך לשפך הדנובה.
הסיבות להגלייתו נשארו בגדר תעלומה, והמידע היחיד והמצומצם שיש בנושא מגיע מיצירתו "תוגות" שבה הוא מציין את גזירת הגלות שנכפתה עליו כתוצאה מ"שגיאה ושיר" (carmen et error), מבלי להעניק לקורא פרשנות לדבריו.
אף על פי שאובידיוס כנראה הועמד למשפט על ידי אוגוסטוס, אשר הוביל לגלותו, כחלק מהכוח השיפוטי של הקיסר, אובידיוס אינו מזכיר נושא זה כלל, אלא רק את הסיבות לכך ואת העובדה שהוא הוגלה.
השערות רבות עלו לגבי השיר שאובידיוס מעלה כטיעון להגלייתו, ורוב החוקרים מסכימים שכנראה מדובר בחיבורו "אמנות האהבה", שבו הוא מתייחס לפשע הבגידה, החמור והחתרני על פי תפיסת שלטונו של אוגוסטוס.
ייתכן כי יש קשר לחוקי יוליה משנת 18 לפנה"ס, שקידמו את הנישואים המונוגמיים.
אובידיוס מתייחס ל"טעות" כאל מעשה גרוע יותר מרצח, ושהיה חמור הרבה יותר מהשיר עצמו.
למרות זאת, הוא טוען שהטעות הזאת הייתה אכן טעות ולא מעשה פשע מכוון, ומודה שהוא היה עד לעבירה של אחר.
תאוריה אחת לעניין הטעות היא קשר לנכדתו של אוגוסטוס, יוליה הצעירה, אשר נשלחה לגלות בגלל ניאוף, גם סביב שנת 8 לספירה.
קשה להבין מדוע אובידיוס, איש בן 50, שהיה נאמן לאשתו לפי כתביו, היה מקושר לסיפור הזה.
קשה לטעון שבאמת היה קשר בין השניים.
גם אם אובידיוס ביצע את הפשע וגם אם היה רק עד, אוגוסטוס כנראה התייחס למעשה כפגיעה אישית.
אוגוסטוס הוציא הודעה פומבית על סילוקו של אובידיוס והוציא מהספריות הציבוריות את חיבורו "אמנות האהבה" וייתכן שיצירות נוספות.
הוא הרשה לו להחזיק במעמד האזרחי שלו וברכושו.
למרות זאת, אובידיוס מתלונן בכתביו על המקום המרוחק אליו הוגלה, ומעיד שאיש אף פעם לא הוגלה למקום כל כך רחוק כמוהו.
בדצמבר של אותה שנה עזב אובידיוס את אשתו והשאיר אותה כשומרת על נכסיו, והחל במסעו לטומיס.
במהלך שמונה או תשע שנות גלותו כתב אובידיוס יצירות רבות, ביניהן שני החיבורים ששופכים אור בצורה מקיפה על חייו: "תוגות" ו"מכתבים מפונטוס".
שני החיבורים מתוארכים לשנים 9–12 לספירה בערך, ומתארים את הייאוש והעצבות של המשורר בתקופת גלותו ואת הציפייה לחזרתו ממנה.
הוא כתב באותה תקופה גם את חיבורו "איביס", ושני חיבורים נוספים המוקדשים לבית האימפריאלי.
כמו כן הוא התחיל לעבוד מחדש על הפסטיבלים.
למרות הגלייתו למקום מרוחק, הצליח אובידיוס לשמור על פרסומו הספרותי ברומא.
הוא מעיד במספר מקומות שהוא שלח את כתביו לפרסום ברומא וטען שאכן הם פורסמו ונפוצו בקרב הציבור הרומי.
אפשר להניח שאשתו ועוד כמה ממכריו עזרו לו לפרסם את כתביו כאשר היה בגלות.
בנוסף לכך, אדם בשם ברוטוס, אשר קיבל שניים מהמכתבים מפונטוס, 1.1 ו-3.9, נחשב למוציא לאור שלו, ואדם אנונימי שמוזכר ב"תוגות" 3.14 כנראה היה מוכר הספרים שלו.
אובידיוס הסתגל בסופו של דבר לגלות, למרות תלונותיו הרבות על תנאי חייו הקשים.
הוא למד את שפת הגתים, שפת האוכלוסייה המקומית, וכנראה גם חיבר בלשונם איגרת לכבוד משפחת אוגוסטוס ובני משפחתו.
אובידיוס התחתן שלוש פעמים והתגרש פעמיים.
אשתו השלישית, כך הוא מעיד בעצמו, ילדה לו בת ונשארה איתו עד זקנתו.
בתו ילדה לו שני נכדים לאחר שהתחתנה עם סנאטור רומי.
אובידיוס מעולם לא חזר מהגלות לרומא ומת בטומיס בשנה 17 או 18 לספירה, וכנראה נקבר בה או בסמוך לה.
חוקרים טוענים שהעיבוד מחדש של פסטיבלים, עליו עבד בזמן גלותו, פורסם לאחר מותו.
קשה לתארך בסדר כרונולוגי את רוב יצירותיו של אובידיוס, אלא לעיתים לפי תקופות חייו בלבד.
ידוע בוודאות על מספר יצירות שכתב בהיותו ברומא, ומספר יצירות שכתב בהיותו בגלות.
מידע נוסף, כגון העובדה שהחל לכתוב את "האהבות" עוד בצעירותו, ניתן ללמוד מעדות המשורר עצמו.
קובץ שירי האהבה מחולק לשלושה ספרים ומכיל 49 אלגיות הכתובות בדיסטיכון האלגי (הקסמטר ופנטמטר דקטילי).
בערך בשנת 14 לפנה"ס יצא הספר לאור בחמישה חלקים, ופורסם שנית בשנת 2 לפנה"ס בערך בשלושה חלקים.
הצורה השנייה היא זו שהשתמרה והגיעה אלינו.
השירים כתובים בגוף ראשון יחיד, בדמות השירית של אובידיוס (שכאמור ייתכן ששונה מדמותו הביוגרפית).
כל ספר פותח באלגיה שמשמשת מעין פתיחה לשאר השירים, המוקדשים לדמות בשם קורינה, שייתכן שהיא דמות השואבת השראה מדמות קינתיה בכתביו של פרופרטיוס.
דמותו של המשורר משמשת תפקיד כפול; הוא משמש משורר ומאהב.
ישנן שתי אלגיות החורגות ממסגרת האהבה; השיר התשיעי בספר השלישי, המוקדש לזכר טיבולוס, והשיר השלושה-עשר שנכתב לכבוד חגה של יונו ומכיל ידיעות היסטוריות על מוצא החג.
בשיר הראשון של הספר השלישי מביע אובידיוס את השקפותיו של השירה הארוטית בכלל.
הוא מתאר את אלת הטרגדיה ואת אלת האלגיה הרבות על המשורר.
אלת האלגיה הצולעת, מעין רמז לדיסטיכון האלגי, שהפנטמטר בו "צולע" לעומת ההקסמטר, זוכה בלב אובידיוס ועושה אותו לבעל בריתה.
אובידיוס משמש סנגור על שירת האהבה ומזכיר את שמותיהם של המשוררים גאלוס, טיבולוס, קאלימאכוס ומנאנדרוס.
יצירה זו נכתבה כנראה בפרק הזמן שבין עריכת שתי המהדורות של ה"אהבות", כלומר בין שנת 14 ל-2 לפני הספירה.
היצירה כוללת 15 מכתבי אהבה של נשים מפורסמות בספרות יוון אל בעליהן או אהוביהן הנעדרים מביתם.
14 האיגרות הראשונות מיוחסות לגיבורות ידועות, כמו פנלופה אשת אודיסאוס ומדיאה אשת יאסון.
היצירה התקבלה יפה בקרב החוגים הגבוהים ואף סאבינוס, אחד מחבריו של אובידיוס, חיקה סגנון זה והשיב על שישה ממכתבי הנשים.
לגבי איגרת 15 ישנן השערות רבות לגבי האם היא באמת שייכת לאובידיוס או למשורר אלמוני אשר כתב בסגנונו.
ז'אנר זה של מכתבים, בצורת שירה לירית, ידוע מלפני זמנו של אובידיוס.
ניתן לראות זאת בטרגדיות של אוריפידס, בשירי המשוררים האלכסנדרוניים ואצל פלאוטוס, קאטולוס ופרופרטיוס.
אובידיוס שם את כל הנשים הכותבות במצב דומה; בעליהן או מאהביהן נטשו אותן מסיבות שונות, והן מתגעגעות אליהם.
למרות זאת, כל אחת מתוארת בצורה ייחודית, לפי דמותה הספרותית.
כמו ב"אהבות", גם כאן יש סוג של דוברת בגוף ראשון.
גם היא בכל אחת מהאיגרות, מעין משוררת - מאהבת.
איגרות 1–15: ההנחה היא שאיגרות אלו, שלא מחולקות לספרים, הוצאו בשלושה פפירוסים, כל פפירוס מכיל חמש איגרות כאשר היצירה פורסמה לראשונה בין שנת 15 לשנת 1 לפני הספירה.
איגרות 16–21: אין בנמצא את הכותרת של האיגרות האלו, שנכתבו מאוחר יותר מאיגרות 1–15. ההשערה היא שהן נכתבו בין שנת 1 ל-8 לספירה, או לאחר שאובידיוס הוגלה.
רק חצי מזה מכיל איגרות מאת נשים, כאשר התבנית היא זוגות של מכתבים העונים אחד על השני.
ישנה השערה שקובץ איגרות זה לא נכתב על ידי אובידיוס עצמו אלא על ידי משורר אלמוני אשר העריץ אותו.
"תמרוקי הנשים", או "מדריך לקוסמטיקה"
יצירה זו, משנת 2 לספירה בערך, נכתבה כנראה לפני הספר השלישי של "אמנות האהבה".
זוהי פואמה דידקטית אשר נכתבה בצורת החרוז האלגי, ממנה שרדו רק מאה השורות הראשונות.
אובידיוס פונה אל הקהל הנשי שלו בנושא הקוסמטיקה הנשית וטוען שקודם על אישה ללמוד נימוסים, ולאחר מכן לטפח עצמה בשיטות שהוא מציג ביצירה זו.
הוא נכנס בצורה מטפורית לחדר האישה, ונוגע כביכול בפניה ובגופה.
אובידיוס מסייע בטיפוח עור האישה, מלווה אותה בתהליך ומלמד אותה, ולבסוף מחזיק מראה מטפורית כדי שהיא תוכל להתבונן בתוצר הסופי.
פואמה זו היא מעין מדריך מעשי לגברים ולנשים בהלכות החיזור.
הפואמה נחלקת לשלושה ספרים, שהם סוג של שיעורים בקשר לאהבה.
בספר הראשון מסופר היכן וכיצד אפשר לקשור קשרי-אהבים ולשמור עליהם.
הספר השני הוא מדריך לגברים המייעץ כיצד לשמור על נאמנות האישה.
הספר השלישי מייעץ לנשים כיצד עליהן למצוא את הדרך הקלה והבטוחה ביותר אל לבו של גבר.
חוקרים רבים טוענים שחיבור זה הוא ה"שיר" (carmen), שאובידיוס מזכיר כאשר הוא מדבר על הסיבות לגלותו, בכך שהוא מהלל את האהבה מחוץ לנישואים שנתפש על ידי שלטון אוגוסטוס כבלתי נסבל לאחר חוקי יוליה.
שני הספרים הראשונים נכתבו כנראה בשנת 2 לספירה, והספר השלישי יצא כשנתיים לאחר יציאת השניים הראשונים.
חיבור זה נכתב ברוח אמנות האהבה ואולי מעין תשובה אליו.
המחבר מנסה להסביר לתלמידיו או קוראיו כיצד להיחלץ מסיפור אהבה.
היצירה מורכבת משירי אלגיה ארוטית.
כמו ב"אהבות", גם כאן מסופר שאל האהבה מתערב בכתיבתו של המחבר.
חיבור זה מחולק לשלושה חלקים, כאשר בחלק הראשון הוא מסביר על התערבותו של קופידון פעם נוספת, כמו ב"אהבות", ולאחר מכן ממשיך בשני החלקים הראשונים לדבר על רפואה, כאשר החלק השלישי משמש אפילוג.
הפעם אל האהבה לא עושה כלום מלבד להתנגד לכותרת Remedia amoris.
המחבר משכנע את האל לכתוב את החיבור הזה, ואומר שהוא עדיין עובד למענו.
לאחר הסבר הנושא של יצירתו החדשה לסטודנטים ולסטודנטיות שלו, ואחרי שמבקש את עזרתו של אפולו, אל השירה והריפוי, הוא ממשיך במתן עצות רפואיות.
החיבור הזה הוא כביכול חיבור של אלגיות אהבה, אך הדובר, שהוא המורה לסטודנטים ולסטודנטיות שלו אשר אליהם הוא מדבר, לוקח על עצמו את תפקיד המורה לרפואה יותר מאשר תפקיד המורה לאהבה.
במקביל לכתיבת חיבורו "פסטיבלים" כתב אובידיוס את ספרי ה"מטמורפוזות" ("גלגולי צורות") שלו.
כמו את "פסטיבלים", גם את יצירה זו הוא לא הספיק לסיים וללטש לפני צאתו לגלות בשנת 8 לספירה.
ב"תוגות" הוא מספר שזרק את כתב היד לאש לאחר ששמע על דבר גלותו מתוך ייאוש, אבל כמה עותקים נמצאו בידי מכריו וכך ניצלו.
יצירה זו נכתבה במשקל ההקסמטר הדקטילי, ומטרתה הייתה לערוך בצורה פיוטית ובסדר כרונולוגי מבחר סיפורים מיתולוגיים, מבריאת העולם ועד לימי אוגוסטוס.
יצירה זו נערכה על ידי אובידיוס בחמישה-עשר חלקים (או שירים), שהכילו קרוב למאתיים אפיזודות של מיתוסים יוונים ברובם ורומים במיעוטם.
הסיפורים נבחרו ומתמקדים בגלגולי הצורה (המטמורפוזה) של דמויות וגיבורים לצורת חיות, צמחים ואבנים.
למרות הרצון של אובידיוס להציג את כל הסיפורים בסדר כרונולוגי, עמדו לפניו לעיתים מכשולים בדרך לעשות זאת.
כדי להשתמש ב"עלילה רצופה" (carmen perpetuum), השתמש המשורר בתחבולות שונות; לעיתים השתמש בסדר הכרונולוגי הנכון, לעיתים קישר באמצעות סיפור אחר ולפעמים עשה זאת בצורת "סיפור בתוך סיפור".
לפעמים הובא סיפור בתוך סיפור אחר כאשר הוזכר מקום גאוגרפי מסוים.
הנושא העיקרי ביצירה זו, פרט לשינויי הצורה הוא האהבה, אך לא בצורת המונולוג הלירי אשר אכן מופיע מדי פעם אלא בצורת סיפור אפי.
גיבורי הסיפורים הם מגוונים; אלים, נימפות, נאיאדות, בני תמותה, מלכים ומלכות, נסיכים ונסיכות, גיבורים ואנשים פשוטים.
נושא האהבה גם הוא מגוון; אהבת נעורים, אהבת גבר, תאוות בשרים ותשוקה רגעית, זימה נפשעת ועוד.
הסיפורים נקשרים זה בזה, לעיתים באופן מלאכותי כדי לשמור על הכרונולוגיה הפתלתלה שאחריה אובידיוס ניסה לעקוב, אך הסיפור כולו הוא יצירה אחת שלמה.
ה"פסטיבלים" הוא חיבור אטיולוגי של שישה ספרים, ארוך ושאפתני שנכתב על ידי אובידיוס ופורסם כנראה בשנת 8 לספירה בצורה של שירי אלגיה, בצורת החרוז האלגי.
היצירה מציגה את לוח השנה הרומי בצורה פואטית, כשכל ספר מוקדש לחודש אחד.
נראה שאובידיוס רצה לכתוב על כל חודשי השנה אך כאשר נשלח לגלות היצירה עדיין לא הייתה גמורה.
כיום נמצאו רק שישה ספרים ראשונים, מינואר עד יוני, כאשר הספר האחרון מסתיים באמצע.
אובידיוס בעצמו מעיד שעבודתו נקטעה והוא הספיק רק מחצית מעבודתו, אך לא ברור אם המשיך את ששת החודשים האחרונים בגלותו.
ייתכן שאובידיוס עבד על "מטמורפוזות" ועל ה"פסטיבלים" במקביל, בין 2 ל-8 לספירה.
בפתיחת היצירה ישנה הקדשה לגרמאניקוס, יורש העצר ואחיינו של טיבריוס, ובספר השני נוספת לה הקדשה לאוגוסטוס עצמו.
הפואמה מסבירה את המקורות והמנהגים של הפסטיבלים הרומים החשובים בסדר כרונולוגי, יחד עם אזכורים של סיפורי מיתולוגיה ומידע על אסטרונומיה וחקלאות בהתאם לעונות.
אובידיוס משתמש במחקר האלים כדי לדבר על עונות וחודשי השנה, קורא לעצמו במהלך היצירה כוהן (vates) ומספר כעד ראייה בגוף ראשון על לוח השנה והחגים.
בנוסף הוא מתאר מנהגים פלביים למדי, אשר חלק מהמבקרים מתקופתו פירשו כחתרניים תחת החקיקה המוסרית של אוגוסטוס.
היצירה מציעה תובנות על רוח החברה הרומית בצומת מכריעה בהתפתחות התרבותית בתקופה האוגוסטנית המאוחרת.
היצירה נקראת לרוב כעבודה של חגיגה לאומית, כתוצאה של למעלה משלושים שנים של השלום והשקט האוגוסטני.
עם זאת, השנים האחרונות של שלטון אוגוסטוס ידעו כישלונות צבאיים מחוץ, וחוסר שביעות רצון מקומי, וניסיונות מתגברים של אוגוסטוס להגביל את חופש הביטוי.
לאחר גלותו בשנת 8 לספירה כתב אובידיוס מספר יצירות, והן ה"תוגות" ("עצבות", Tristia), "האיגרות מפונטוס" (Epistulae ex Punto), "איביס" (Ibis) ו"על הדייג" (Halieutica), חיבור שייתכן שיוחס לאובידיוס שלא בצדק.
חיבור זה, שנכתב כנראה בין השנים 9 ל-12 לספירה, מתחלק לחמישה ספרים אשר מתייחסים לחייו הביוגרפיים כביכול של המשורר.
כמו הרבה מיצירותיו, גם כאן אובידיוס כותב בגוף ראשון והנושא המרכזי הוא הגלות לטומיס.
קולו של הדובר הוא ספק של אובידיוס האוטוביוגרפי וספק של הדובר השירי.
הדובר ביצירה כותב שהוא נמצא כעת בחברה פרימיטיבית מאוד, במקום בו יש חורף אין-סופי, דבר שאינו מתכתב עם המציאות שבה אובידיוס חי בטומיס, ואף על פי שהדובר מספר שוב ושוב שחייו בגלות פגעו בפופולריות של יצירותיו ועבודתו, למעשה הוא עדיין נשאר פופולרי וכתביו פורסמו ברומא גם אחרי גלותו.
החיבורים בתוך חמשת הספרים הללו מיועדים לאשתו של אובידיוס ולעוד כמה חברים עלומי שם.
אף על פי שהדובר הוא לא בהכרח הדובר האוטוביוגרפי, ורוב חוויותיו שם ספק אם קרו בדרך בה הוא מתאר, היצירה הזו משמשת מעין ניסיון לשכנע את אוגוסטוס לשקול מחדש את גלותו.
כמו כן, הספר השני ביצירה מיועד לאוגוסטוס עצמו, ושונה מארבעת הספרים האחרים, שם הוא מבקש מהקיסר לחשוב מחדש על העונש.
הספר הראשון מכיל 11 שירים, כאשר בהתחלה כותב אובידיוס כיצד יש להתייחס לספר עצמו כאשר הוא מגיע מטומיס לרומא.
השיר השלישי מתאר את הלילה האחרון של אובידיוס ברומא, שירים 2 ו-10 מתארים את מסעו לטומיס, שיר 8 מתאר בגידה של חבר, ושירים 5 ו-6 את הנאמנות של אשתו וחבריו.
בשיר האחרון מתנצל אובידיוס על נושא החיבור והטון הפסימי.
הספר השני מכיל שיר אחד ארוך בו הוא מגן על עצמו ועל הקריירה שלו כמשורר, ומתחנן למחילת אוגוסטוס.
הספר השלישי מכיל 11 שירים בהם מספר המשורר על חייו בטומיס ועל געגועיו לרומא.
הספר הרביעי מכיל 10 שירים המיועדים לחבריו.
הספר החמישי והאחרון ובו 14 שירים מתמקד באשתו ובחבריו של אובידיוס.
שירים 4, 5, 11 ו-14 מיועדים לאשתו, שירים 2 ו-3 מיועדים כתפילות לאוגוסטוס ובכחוס, 4 ו-6 מיועדים לחבריו והשיר הראשון וה-12 משמשים התנצלות נוספת על איכות היצירה.
זהו חיבור נוסף שכתב אובידיוס בטומיס, וכנראה נכתב באותן שנים של ה"תוגות", מכיל ארבעה ספרים.
האיגרות הללו שונות מהמכתבים שנכתבו בכותרת ה"תוגות" בכך שכל הנמענים מזוהים בשמות.
המכתבים בספרים הראשון עד השלישי נאספו יחד בשנת 13 לספירה על ידי אובידיוס עצמו, המכתבים בספר הרביעי נאספו כנראה לאחר מותו של אובידיוס.
הספר הראשון מכיל 10 איגרות בהן הוא מתאר את בריאותו, תקוותיו, זיכרונותיו, געגועיו לרומא וצרכיו בגלות.
הספר השני מכיל בקשות לגרמאניקוס וחברים שונים שידברו בשמו כאשר הוא סובל בגלות.
הספר השלישי מכיל תשע איגרות המיועדות לאשתו וחברים שונים, כולם מזוהים בשמותיהם.
הספר הרביעי, שכאמור נאסף לאחר מותו של המשורר, מכיל 14 איגרות המיועדות גם הן לחבריו.
השיר האחרון בספר זה מיועד לאויבו, בו הוא מפציר לעזוב אותו בשקט.
זהו שיר אלגי המכיל 644 שורות, שנכתב כנראה בשנים 10–11 לספירה, המיועד לאויב שזהותו עלומה וידוע שהתעלל בו בהיותו בגלות.
הכותרת שאבה את השראה מעבודה אבודה של קאלימאכוס, כך מעיד אובידיוס עצמו בשיר.
בשיר מביא אובידיוס סיפורים שונים מן המיתולוגיה המכילים סבל, ובנוסף לכך משתמש בסיפורים כדי לקלל את אויבו בעולם הבא.
השיר נגמר בתפילה לאלים שהקללות שלו יוגשמו.
יצירות אבודות ויצירות שייחוסן לאובידיוס מוטל בספק
היצירה האבודה הראשונה שאובידיוס עצמו מתייחס אליה היא חמשת הספרים הראשונים של "האהבות", שמהם לא שרד דבר.
הטרגדיה היחידה בכותרת "מדיאה" גם היא אבודה היום, אך היא מצוטטת בכתביהם של שניים: קווינטיליאנוס וסנקה האב.
אובידיוס גם תרגם את שירו של ארטוס, "Phaenomena", מיוונית ללטינית, מהם נשמרו רק שני קטעים.
אין עדות לכך שששת הספרים האחרונים (יולי עד דצמבר) של ה"פסטיבלים" נכתבו אי פעם, מכיוון שכתיבתם נקטעה כאשר אובידיוס הוגלה לטומיס, אך הם מהווים גם כן סוג של אבדה.
במהלך שיריו מציין מדי פעם אובידיוס שירים נוספים שלא שרדו.
רוב "רפואת האהבה" לא שרדה, וכאמור ישנן רק 100 שורות מיצירה זו.
יצירות שייחוסן לאובידיוס מוטל בספק
"תנחומים לליוויה" - אלגיה הכתובה בנוסח האפיקדיון, נכתבה לאחר מות דרוסוס, בנה של ליוויה.
יש הטוענים שמדובר בזיוף מעשה ידי ההומאניסטים בתקופת הרנסאנס.
"עץ האגוז" - יצירה בנוסח האלכסנדרוני המובהק, מלאת פאתוס ומתובלת במשלים מיתולוגיים רבים.
האלגיה על מייקנאס, המכילה שני שירים.
"על הדייג" - כתובה בהקסמטר הדקטילי, והיא מעין רשימה אינפורמטיבית על כל מיני דגים השורצים ב.
ישנה עדות מפליניוס האב המייחסת אותה לאובידיוס.
ייתכן שיצירות אלו, שייחוסן נתון בספק, נתחברו על ידי מעריצים שונים של אובידיוס.
אובידיוס הוכיח את עצמו במהלך השנים והתקופות השונות כמשורר בעל השפעה רבה וכמשורר המגוון ביותר מבחינת סוגי כתיבתו של רומא העתיקה.
עבודותיו השפיעו והיוו השראה במערב, מהעת העתיקה בתקופתו שלו, ועד היום.
עבודותיו משפיעות על תחומי תרבות רבים; חוץ מהספרות, השירה והאמנות הוויזואלית, התרחבה השפעתו גם לתחומים של רומנים, מחזות וסרטים.
שיריו בגלות והעדויות שלו עצמו על שיריו המוקדמים עוד מימי רומא, הם ההתחלה לכל מחקר התקבלות על אובידיוס.
הוא הראשון לתת פרשנויות והרחבות ליצירותיו שלו עצמו.
ב"קינות" וב"איגרות מפונטוס" לא מדובר על רפלקציה על יצירותיו, אלא גם על ניסיון לשלוט בהתקבלות שלהן וליצור מעין "אובידיאניזם", פעולה שעימה אובידיוס קיווה לגרום לאוגוסטוס להתחרט ולהחזיר אותו לרומא מהגלות.
בגלות הרהר אובידיוס בקריירה שלו כמשורר, כתב וניסח מחדש חלק מיצירותיו, שינה את עבודותיו המוקדמות ודן בנושא חוסר ההבנה של "אמנות האהבה" שכנראה עזרה להגלייתו.
כן ניסה לדאוג להתקבלות של יצירותיו המוקדמות, בעיקר "אמנות האהבה", וכן לעצב תמונת התקבלות של יצירותיו החדשות בקלות.
ישנם שלושה אספקטים שניתן להתייחס אליהם בהתקבלות העצמית של אובידיוס: הראשון הוא רצונו בגלות לגרום לקריאה מחדש של יצירותיו המוקדמות, כדי לשנות את ההתקבלות ואת הפרשנות שלהן ובכך אולי לעזור לו לחזור לרומא.
אובידיוס ניסה לעשות זאת בכך שדן מחדש ביצירות הארוטיות המוקדמות שלו, הגן עליהן וניסה לעצב קהל קוראים חדש ונקודת מבט חדשה של אותם הקוראים.
האספקט השני הוא רצונו לעודד את הקוראים לקרוא את ההיסטוריה שלו דרך שירתו החדשה כדי לשקול מחדש את יצירותיו המוקדמות, באור מצבו החדש בגלות.
השלישי הוא הניסיון להגן על עצמו, על קריירת העבר שלו ועל הבחירות הספרותיות שלו ולהשוות את עצמו למשוררים אחרים ולכישלונותיהם.
דווקא שיריו בגלות של אובידיוס הם אלו שזכו בפופולריות בעת העתיקה המאוחרת, וכך גם דמותו של המשורר בגלות כארכיטיפ.
כאשר הכוח הפוליטי התרחק מרומא יותר ויותר בעת העתיקה המאוחרת, והמבנה הישן של האימפריה הרומית החל להתפרק, מצאו עצמם קוראים וכותבים של הספרות הלטינית במקומות גאוגרפים שונים ומרוחקים מרומא.
ונאטיוס פורטונאטוס ואוסניוס הם שני מחברים לטינים מהעת העתיקה המאוחרת שהשתמשו במוטיבים של הגלות האובידיאנית כדי לתאר את הפרידה שלהם מחברים ומשפחה כאשר עבדו בחצר פטרוניהם.
משוררים נוספים השתמשו בגלות של אובידיוס כדי לתאר את רגש הגעגועים לא רק בהיפרדות מאהוביהם, אלא גם מרומא עצמה.
דוגמה טובה לשימוש במוטיבים של אובידיוס בקשר לפרידה ולגעגועים לרומא עצמה נמצאת אצל המשורר רוטיליוס נמטיאנוס בחיבורו De Reditu; בשיר זה מספר רוטיליוס על מסעו מרומא לאחוזת המשפחה בגאליה בשנת 417 לספירה.
רוטליוס מתרחק מההקסמטר ומשתמש בחרוז האלגי המזוהה עם אובידיוס.
רוטיליוס מציג את המסע שלו לגאליה כגלות מרומא, כפי שאובידיוס מציג את גלותו לטומיס.
בתחילת השיר מהלל רוטיליוס את המזל הטוב של אלו שיכולים לטעון שרומא היא ביתם, במילים שהן כמעט העתק של שורות מתוך ה"תוגות" של אובידיוס.
בתקופות שונות בימי הביניים שימשו כתביו של אובידיוס בעיקר חומר לימוד בדיסציפלינות השונות; פילוסופיה, שירה ולימודי המיתולוגיה.
טקסטים רבים נכתבו על ובהשראת כתביו של אובידיוס; מסיכומי ותקצירי פרוזה, ועד לקומנטרים הקשורים לצד הפילולוגי של שיריו ולהסברים אלגוריים.
הכתבים עברו עיבוד טקסטואלי כדי לשמש טקסטים פדגוגיים לקוראי ימי הביניים.
נמצאו קומנטרים מסוגים רבים; כאלו שנכתבו בשורות הטקסט, כאלו שנכתבו בשולי הטקסט ואף כאלו שהחליפו את הטקסט עצמו וקיבלו חיים ספרותיים משל עצמם.
דוגמה חשובה של טקסט דרכו ניתן ללמוד את ההתקבלות של "מטמורפוזות" של אובידיוס היא חיבורו של הנזיר הבנדיקטני פייר ברשואה, המכיל מספר רב של כרכים של "Reductorium Morale".
הכרך ה-15 מוקדש לאובידיוס: "Ovidius Moralizatus".
הוא נכתב לראשונה באביניון סביב שנת 1340 ויצא לאור בפריז לפני 1362. כל כרכיו של ברשואה עוסקים בהפיכת הכתבים והתרבות הפגאנית העתיקה למוסרית.
בכרך ה-15 עוסק ברשואה במוסר של "גלגולי צורות" של אובידיוס, והוא עובר ספר אחר ספר מתוך חיבור עתיק זה כדי להסביר אותו מבחינה מוסרית נוצרית.
כרך זה התפרסם ברחבי אירופה של אותה התקופה והפך למעין הפרשנות הנוצרית של כתבי המשורר הרומי בתקופת ימי הביניים.
הרנסאנס והבארוק היוו בצורה המשמעותית ביותר את תחייתו של השפעתו של אובידיוס על הספרות והאמנות.
משוררים רבים החיו, שאבו השראה וחיקו את שיריו של אובידיוס.
היצירה הפופולרית ביותר סביב תקופות אלו הייתה "מטמורפוזות", ששימשה הבנה של המיתולוגיה הקלאסית ובסיס פופולרי לאמנות התקופה.
משוררי הרנסאנס באיטליה לא רק שאבו השראה מן המשורר העתיק, אלא אף העתיקו ממנו.
גם משוררי אנגליה באותה תקופה, בעיקר בסביבות שנות ה-90 של המאה ה-16, שאבו רבות מכתביו של אובידיוס.
כותבים רבים, בעיקר כאלו עם זיקה לתיאטרון, לקחו השראה מסיפורי "גלגולי הצורות" כדי לייצר מבנה ספרותי חדש, שירים ארוטיים נרטיבים קצרים.
אובידיוס עיצב בצורה המשפיעה ביותר את האמנות האירופית של תקופות הרנסאנס והבארוק, ובעיקר, באמצעות היצירה "מטמורפוזות".
מתקופת הרנסאנס באיטליה, ב והלאה, נוצרו יצירות אמנות רבות בהשראת שיריו של אובידיוס.
ניתן לראות את אמני הרנסאנס הפופולריים באיטליה, כגון בוטיצ'לי, קורג'ו, טיציאן ועוד, משתמשים שוב ושוב בסיפורי המיתולוגיה המסופרים אצל אובידיוס.
יצירת ה"פרימוורה" של בוטיצ'לי מתקופת הרנסאנס היא דוגמה טובה להבנה של הפרשנות האובידיאנית בתקופה זו.
היצירה מכילה את סיפור לידת האביב, יחד עם דמויות כמו ונוס, מרקוריוס ושלוש הגראציות.
בוטיצ'לי מתייחס לסיפור חטיפת האביב, כפי שאנחנו רואים בצד ימין של הציור, שם זפירוס רודף אחר הנימפה כלוריס שמתחילה להשתנות לפלורה.
סיפור זה ניתן למצוא ב"פסטיבלים", שם פלורה עצמה מספרת את הסיפור.
כמו בשירו של אובידיוס, גם כאן כאשר פלורה מדברת יוצאים פרחים מפיה.
התקופה שהיוותה שיא ליצירות הנעשות בהשראת המשורר היא המאה ה-17, תקופת הבארוק.
אמנים כגון קאראווג'ו, ברניני, פוסין, ולסקז, רובנס ורמברנט השתמשו בנושאים מתוך "מטמורפוזות" והפגינו הבנה עמוקה של התאוריה של אובידיוס על האמנות.
הדוגמה הבולטת ביותר בתקופה זו תהיה כנראה פסלו של ברניני, אפולו ודפנה.
ברניני מפסל בפירוט רב את הפיכתה של דפנה לעץ, כאשר אפולו רודף אחריה וכבר מחזיק בה.
בעוד שאצל בוטיצ'לי הפרחים היוצאים מפיה של כלוריס, במקרה זה מוצג תהליך המטמורפוזה עצמו שעוברת דפנה, כאשר אצבעותיה נהפכות לענפים.
בזאת, גם ברניני מתייחס למוטיב האובידיאני של המטרמופוזה, וההשפעה של הטקסט ברורה בהחלט.
אלו רק שתי דוגמאות מתוך מאות של אמני הרנסאנס והבארוק ששאבו את השראתם מ"גלגולי הצורות" ויצירות נוספות של אובידיוס.
השפעתו ניכרת והוא נחשב למשורר הקלאסי הפופולרי והמשפיע ביותר של תקופות אלו.
אובידיוס מתייחס שלוש פעמים לשבת היהודית ביצירותיו.
לדעת ההיסטוריון מנחם שטרן, התייחסויות אלו מעידות על הרושם שנעשה על החברה הרומית בתקופת אוגוסטוס על ידי נוכחותה של קהילה יהודית גדולה ברומא.
ביצירתו "אמנות האהבה", שפורסמה בשנת 1 או 2 לפנה"ס, הוא מציין את "היום השביעי הקדוש ליהודי הסורי" (I, 76), ולאחר מכן את "אותו היום, הפחות מתאים לעסקים, שבו חוזר חג היום השביעי שמקיים אותו הסורי של פלשתינה" (I, 413–416).
ברור מתוך ההקשר, ש"הסורי של פלשתינה" זהה ל"יהודי הסורי".
אובידיוס וטיבולוס הם הסופרים הרומיים הראשונים שהשתמשו בשם "פלשתינה" (Palaestinus, בסמיכות).
ביצירתו "רפואות האהבה" (217–220), שפורסמה זמן קצר לאחר מכן, נראה כי אובידיוס מודע למנהג היהודי של השבת, ומתייחס אליו ללא נימה שלילית בהתייחסו לאיסור הנסיעה בשבת: "אבל ככל שתמאן לצאת לדרך, כן הגדל דווקא ללכת; התעקש, ואלץ את רגליך הסרבניות לרוץ.
אל תבקש לעצמך גשם, ולשבת של נוכרים אל תיתן לעכבך".
(הספר מכיל גם את תרגומו של שמואל דוד לוצטו (שד"ל) מאמצע המאה ה-19.)
שירי העצבת, איגרות מחוף הים השחור.
מתוך - הגיבורות, תרגם מלטינית והעיר: עמינדב דיקמן, דחק - כתב עת לספרות טובה, כרך ג', 2013.
שלוש פרשות מתוך 'לוח השנה' (Fasti), תרגם מלטינית והעיר: עמינדב דיקמן, דחק - כתב עת לספרות טובה, כרך ו', 2016.
שמעון בוזגלו, והיא הפכה ל...: מבחר מתוך 'מטמורפוזות' מאת אובידיוס, אבן חושן, 2015.
מהדורות של טקסטים בשפות שונות
מכתש אובידיוס הוא מכתש פגיעה הנמצא על כוכב חמה אשר קרוי על שמו של אובידיוס.
במתמטיקה ובפרט בתורת הקטגוריות, אובייקט חופשי הוא מונח כללי לאובייקט שנוצר מאיברים כלשהם באופן "חופשי", כלומר מבלי שהם מקיימים יחסי גומלין כלשהם (מלבד ההכרחיים).
נהוג גם לומר שהוא האובייקט ה"כללי ביותר" שנוצר מהם.
למונח יש גם משמעות מדויקת בתורת הקטגוריות.
אובייקטים רבים הם חופשיים, למשל: מרחב וקטורי, חבורה חופשית וטופולוגיה דיסקרטית.
בתורת הקטגוריות, מגדירים אובייקט חופשי בעזרת התכונה האוניברסלית הבאה:
בקטגוריה C בעלת פונקטור נאמן F, אובייקט A נקרא חופשי ונוצר מקבוצה X (ביחס לשיכון e מ-X ל- (F(A), אם לכל אובייקט B ב-C ופונקציה f מ-X ל-(F(B קיים ויחיד מורפיזם g מ-A ל-B כך ש- f=F(g)∘e.
דוגמה לכך היא העובדה שהעתקה ליניארית בין מרחב וקטורי אחד לאחר, נקבעת ביחידות על פי הערכים שהיא מקבלת על הבסיס.
פעמים רבות אפשר לבנות אובייקט חופשי מקבוצת יוצרים בשתי דרכים: הראשונה, בעזרת כללי הבנייה המדויקים, והשנייה בעזרת מציאת כל האיברים והגדרת יחס שקילות עליהם על פי המבנה, ואז לקיחת מנה כדי לקבל את האובייקט הסופי.
לדוגמה, נניח שאנחנו רוצים לבנות חבורה חופשית מעל היוצרים a,b.
כל האיברים בחבורה נוצרים על ידי כפל והופכי, לכן איברי החבורה מוכרחים להיות מילים מעל האלפבית a,b,a-1,b-1. כעת אפשר לנקוט בשתי דרכים:
להסתכל על כל המילים שמקיימות שאין הופעות רצופות של a,a-1 (בסדר כלשהו) או של b,b-1. כעת יש גם להגדיר את הכפל: שרשור שתי המילים, וצמצום כל עוד אפשר.
להסתכל על כל המילים, ולהגדיר ביניהן יחס שקילות: שתי מילים שקולות זו לזו אם אפשר להגיע מאחת לשנייה על ידי הורדה והוספה של זוגות כאלו.
כעת, המנה של יחס השקילות היא החבורה המבוקשת.
הדרך השנייה בדרך כלל ישירה פחות, אך נוחה יותר.
חבורה חופשית בקטגוריית החבורות, כאשר המורפיזמים הם הומומורפיזמים של חבורות.
חבורה אבלית חופשית בקטגוריית החבורות אבליות, כאשר המורפיזמים הם הומומורפיזמים של חבורות.
מונואיד חופשי בקטגוריית המונואידים, כאשר המורפיזמים הם הומומורפיזמים של מונואידים.
מודול חופשי בקטגוריית המודולים, כאשר המורפיזמים הם הומומורפיזמים של מודולים.
כל קבוצה בקטגוריית הקבוצות, כאשר מורפיזמים הם פונקציות (היוצרים הם אברי הקבוצה).
מרחב וקטורי בקטגוריית המרחבים הווקטורים, כאשר המורפיזמים הם העתקות ליניאריות.
סריג חופשי בקטגוריית הסריגים, כאשר המורפיזמים הם הומומורפיזמים של סריגים.
טופולוגיה דיסקרטית בקטגוריית הטופולוגיות, כאשר המורפיזמים הם פונקציות רציפות.
עובדיה ריצ'רד "אובי" טופין הוא כדורסלן אמריקאי-יהודי, המשחק בעמדת הפאוור פורוורד בקבוצת אינדיאנה פייסרס מליגת ה-NBA.
טופין נולד וגדל ברובע ברוקלין שבניו יורק, בטרם עבר עם משפחתו למלבורן שבפלורידה.
בגיל 16 חזר עם אמו ואחיו להתגורר במדינת ניו יורק, בכפר אוסינינג שבמחוז וסטצ'סטר.
בעונתו האחרונה בקבוצת הכדורסל של "תיכון אוסינינג" קלע 20.6 נקודות בממוצע למשחק, והוביל אותה לזכייה באליפות המחוזית.
לאחר שלא זכה למלגה מאף אוניברסיטה מליגת המכללות הבכירה (Division I), בחר טופין ללמוד במכללה הקדם-אקדמית "מאונט זאיון" שבבולטימור, מרילנד.
במהלך אותה שנה גָבָה בכעשרה סנטימטרים, לגובה של 2.06 מטרים.
בשנת 2017 החל ללמוד באוניברסיטת דייטון אשר בדייטון, אוהיו, אולם לא הורשה לשחק בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה מאחר שלא עמד בדרישות האקדמיות של ליגת המכללות.
בסיום העונה זכה בפרס נייסמית' ובפרס ג'ון אר.
וודן המוענקים לשחקן המכללות המצטיין בארצות הברית.
במרץ 2020 הודיע על עזיבתו את האוניברסיטה, לטובת התמודדות לבחירה בדראפט ה-NBA 2020.
בדראפט ה-NBA 2020 נבחר טופין בבחירה השמינית, על ידי ניו יורק ניקס.
בשנת 2022 התחרה בתחרות ההטבעות של משחק האול סטאר וזכה במקום הראשון.
בשנת 2023 עבר טופין לאינדינה פייסרס.
Oobius (בתעתיק לעברית: אוביוס) הוא סוג של צרעה טפילית שאינה צורבת במשפחת האנקרטידאים.
השם המדעי של סוג זה פורסם לראשונה בשנת 1963 על ידי ולדימיר טריאפיצין.
אובידיו אלכסנדרו ביק (ברומנית: Ovidiu Alexandru Bic; נולד ב-23 בפברואר 1994) הוא כדורגלן רומני המשחק בעמדת בקשר באוניברסיטת קלוז'.
ביק, התחיל את הקריירה שלו המחלקת הנוער של ליברטי סלונטה ובקיץ , ביק חתם בביהור אורדאה.
ב-17 במרץ 2012, ביק ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 2-0 לפוליטכניקה טימישוארה.
ב-9 באפריל, ביק הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה בניצחון 0-5 נגד מרמורש.
בקיץ , ביק חתם באולימפיה סאטו מורה, במדיה שיחק שנה.
בקיץ , ביק חתם בגז מתאן מדיאש, עמה עלה לליגת העל הרומנית.
בהמשך, שיחק גם באוניברסיטטה קראיובה וצ'ינדיה טרגובישטה.
ב-4 באוגוסט 2021, ביק חתם בעירוני קריית שמונה מליגת העל, אך בינואר חזר לקראיובה ממנה היה מושאל.
אוביטה או איסלה אוביטה (ספרדית: Isla Uvita; "אי הענבים הקטן") הוא אי קטן בגודל של קצת פחות מקילומטר רבוע סמוך מול הנמל של העיר לימון בחוף הקריבי של קוסטה ריקה.
אורכו של האי 420 מטרים מצפון לדרום ורוחבו 315 מטרים מצפון־מערב לדרום־מזרח.
הוא לא מיושב, אבל יש מבנה אחד על האי ומזח קטן.
אפשר להגיע אל האי בסירה שיוצאת מאחד מרציפי הדיג על נהר ה-Cienguita.
לאוביטה היו כמה שמות במהלך השנים.
בשנת 1986 אישרה הוועדה הלאומית לשמות בקוסטה ריקה את השם האי קיריברי (Quiribrí), והאקדמיה לגאוגרפיה והיסטוריה של קוסטה ריקה ביקשו שהשינוי של השם יפורסם ב-2002 במהלך יום השנה ה-500 להגעתו של כריסטופר קולומבוס לאי.
קיריברי הוא כעת השם הרשמי של האי אך נעשה בו שימוש לעיתים רחוקות.
המקומיים קוראים לו עדיין איסלה אוביטה והשם הזה אפילו מופיע במפות ממשלתיות רשמיות.
כריסטופר קולומבוס עגן את ספינותיו באי לצורך תיקונים במהלך מסעו האחרון לאמריקה ב-1502, ונתן לאי את השם "לה וֶרְטַה" (La Huerta; בספרדית: "הבוסתן").
במהלך הביקור בן השבועיים נוצר קשר עם הילידים, שקיבלו את פני האירופים הלבושים בבגדי זהב, וזו הייתה הסיבה שיש מי שחושב שקוסטה ריקה נקראה על ידי קולומבוס כך (הביטוי קוסטה ריקה בספרדית הוא "חוף עשיר"), שם בו למעשה השתמשו לראשונה באאודיינסיה המלכותית של פנמה בשנת 1538.
שרידי המנזר הישן שנבנה בשנת 1886 עדיין קיימים.
אל קיריברי הובאו לבידוד חולים רבים שסבלו ממחלות מידבקות חשוכות מרפא כמו קדחת צהובה, צרעת, שחפת.
ההערכה היא שלפחות 150 בני אדם מתו באי.
האובייקטיביות החדשה הייתה זרם באמנות הגרמנית שהתאפיין בחזרה לעולם הנראה לעין, לגישה עניינית ולתיאור מציאותי ולעיתים ביקורתי של החברה לאחר מלחמת העולם הראשונה.
היא התפתחה במקביל לעלייתם של נושאים חברתיים ביצירתם של אמנים כמו ג'ורג' גרוס, אוטו דיקס, כריסטיאן שאד, לוטה לזרשטיין ואחרים, והפכה לאחת התנועות האמנותיות המרכזיות של רפובליקת ויימאר.
האובייקטיביות החדשה הייתה זרם סגנוני דומיננטי בגרמניה שבין שתי מלחמות העולם, עם נציגים בולטים כמו גרוס, אוטו דיקס, קרל גרוסברג, אלכסנדר קנולדט, פרנץ רדציוויל, קרל הובוך, גאורג שולץ, גאורג שרימפף ואחרים.
היא השפיעה גם על אמנים באוסטריה (כגון סרגיוס פאוזר), בשווייץ ובהולנד.
גיבוש הזרם התרחש ב־1925, עת קיים האוצר וההיסטוריון גוסטב פרידריך הרטלָאוּב תערוכה בקונסטהאלה מנהיים בשם "האובייקטיביות החדשה: ציור גרמני מאז האקספרסיוניזם", בה כונסו אמנים שונים תחת מונח משותף חדש.
בתערוכה הוצגו יצירות שהתנגדו לרגשנות האקספרסיוניסטית וביקשו לתאר את העולם באופן ישיר, חד וענייני.
במרכז זרם זה עמד הרצון לייצג את המציאות בעין בוחנת, תיעודית לעיתים, תוך ריחוק מרגשנות יתר או ממופשטות.
הזרם משקף גם תפיסות של רציונליזציה מודרנית, השפעתו של מקס ובר והלך רוח של התפכחות לאחר האכזבות של מלחמת העולם הראשונה.
חוקרים מאוחרים, כמו ז'אן קלר, פירשו את האובייקטיביות החדשה גם כצורת ביטוי של מלנכוליה קיומית ושל תודעת משבר, בניגוד לפרשנות הראשונית שראתה בה גישה קרה וחסרת רגש.
מלבד תערוכת המקור במנהיים, נערכו תערוכות נוספות – למשל במוזיאון סטדלייק באמסטרדם (1929), באולם העירוני שוורהאוס בעיר אולם (1932) ובערים גרמניות נוספות.
תערוכות אלה הדגישו מגמות ריאליסטיות, ולעיתים גם רומנטיות חדשות או נטייה להתרפקות על סדר ישן.
נהוג לחלק את הזרם לשלוש מגמות עיקריות:
וריזם – סגנון חברתי-ביקורתי ולעיתים קריקטורי, שחתר לחשיפת עוולות החברה.
נציגיו כוללים את דיקס, גרוס, שליכטר ואחרים.
קלאסיציזם חדש – גישה רגועה ומאוזנת יותר, שהתמקדה בקווים נקיים וקומפוזיציות שקולות.
אלכסנדר קאנולט וגאורג שרימפף נמנים עם נציגיה.
ריאליזם קסום – זרם שטבע ההיסטוריון פרנץ רוֹ, המאופיין בשילוב בין דיוק ריאליסטי לאלמנטים מסתוריים ולעיתים סוריאליסטיים.
הבולט ביניהם היה פרנץ רדציוויל.
ציורי דיוקן, טבע דומם, נופים עירוניים ואדריכלות תעשייתית – כל אלה מופיעים בהיקף רחב באמנות האובייקטיביות החדשה.
דמויות עירום, תיאורי חללים פנימיים (סטודיו, חלון) וחפצים יומיומיים כגון פנסי רחוב, מכשירי רדיו ועמודי מודעות משמשים לא רק כנושאים אסתטיים אלא גם כביטוי לתודעה מודרנית.
הזרם דעך לקראת שנות ה־30, בין היתר בשל ביקורת מצד המפלגה הנאצית והמפלגה הקומוניסטית הגרמנית.
בשנות ה־60, עם עליית הפופ ארט והריאליזם החדש, חלה תחייה מחודשת של ההתעניינות באובייקטיביות החדשה, הודות לאספנים והיסטוריונים כמו אמיליו ברטונטי וווילנד שמיד.
אוֹבֵּלִיסְק הוא מונומנט צר וגבוה, בעל ארבעה צדדים וקצה עליון בצורת פירמידה ("פירמידיון").
מכונה לעיתים בעברית "מצבת מחט".
אובליסקים קדומים נבנו מגוש סלע יחיד (מונולית).
אובליסקים נבנו במצרים העתיקה, ומוקמו בזוגות בכניסה למקדשים, אולם נראה כי רק 27 מהם שרדו.
אובליסקים אחדים נמצאו בחורבות העיר המצרית הקדומה און (הליופוליס) ובהם שניים הידועים בשם מחטי קלאופטרה.
אחת ממחטי קלאופטרה הובאה ללונדון והשנייה הובאה לניו יורק.
אובליסק נוסף שהוצא מחורבות און מצא לו מקום בכיכר סן ג'ובאני אין לטראנו ברובע לטראנו ברומא.
אובליסק אחר מתנשא עתה בכיכר הקונקורד שבפריז.
בימי השושלת השתים עשרה (ראשית האלף השני לפנה"ס) נוצרו קשרים הדוקים בין מצריים ובין כנען, והאובליסקים אומצו בידי הכנענים־הצידונים.
מאותה תקופה נמצאה שורת אובליסקים במקדש העתיק בגבל שבלבנון, ביניהם האובליסק השלישי בעתיקותו בעולם והעתיק ביותר מחוץ למצרים – אובליסק אבישם.
אלה היו נמוכים, ראשם עשוי מדרגות, ועל צלעותיהם תבליטים בעלי תוכן היסטורי.
שני הידועים בהם שנמצאו בשלמותם הם "האובליסק השחור" של שלמנאסר השלישי, והאובליסק הלבן שגובהו 2.85 מטר.
הרומאים הוקסמו מהאובליסקים, עד כדי כך שכיום ישנם ברומא יותר ממספר כפול של אובליסקים לעומת מספר האובליסקים ששרדו במצרים.
האובליסק סימל את האל רע ונאמר שהוא קרן שמש שהתאבנה.
המצרים האמינו כי האל התקיים בתוך האובליסק.
לא כל האובליסקים שהוקמו מחדש באימפריה הרומית הוקמו בעיר רומא.
המלך הורדוס חיקה את פטרוניו הרומאים והקים אובליסק גרניט אדום בהיפודרום בקיסריה.
אובליסק זה נמצא בידי ארכאולוגים מונח על הקרקע והוקם שוב במקומו המקורי בקיסריה העתיקה.
מספר אובליסקים נחצבו בממלכה האקסומית העתיקה בצפון אתיופיה של ימינו בבירה העתיקה אקסום שמוכרת כאתר מורשת עולמית על ידי האו"ם.
יחד עם האובליסק של המלך עזנה (21 מטר), האחרון שהוקם והיחידי שלא נשבר, הדוגמה המפורסמת ביותר לאובליסק אקסומי הוא מה שמכונה האובליסק של אקסום (גובה 24 מטר).
הוא נחצב בסביבות המאה הרביעית לספירה ובמהלך הזמן הוא התמוטט והתפרק לשלושה חלקים.
האובליסקים, שימשו לסימון קברים ותאי קבורה תת-קרקעיים.
הגדול ביותר מבין סמני הקבר נועד לתאי קבורה מלכותיים ועוטר בחלונות שווא רב-קומתיים ובדלתות שווא, בעוד שאלה בקברי האצולה מעוטרים פחות.
אמנם יש רק כמה גדולים שעומדים, אך ישנם מאות קטנים יותר ב"שדה האסטלות ".
האובליסקים נחצבו כולם מן הגראניט של אסואן.
במחצבות שם עדיין מצוי אובליסק אחד שלא הושלם .
את האובליסקים היו משיטים מן המחצבה על הנילוס בסירות שנבנו במיוחד לשם כך.
אובליסקים מיוחדים הוקמו בהקשר לפולחן השמש.
אלה היו בנויים אבני גיר מסותתות, במקום מקשת אבן יחידה, ראשם היה מצופה נתך של כסף וזהב, המחזיר את קרני השמש ובקצהו היה מוצב כנראה כדור מוזהב.
אדריכלים רבים משתמשים גם כיום בצורת האובליסק ביצירותיהם.
בימינו קיימים מונומנטים רבים בצורת אובליסק ברחבי העולם, בהם אנדרטת ג'ורג' וושינגטון (Washington Monument) בבירה וושינגטון, ארצות הברית, אובליסק לוקסור בכיכר הקונקורד, פריז, צרפת, אובליסק הלטראנו ברומא, וכן האובליסק של בואנוס איירס הממוקם בשדרת ה-9 ביולי בעיר.
צורת האובליסק משמשת למטרות שונות ומגוונות.
מצבה בצורת אובליסק שחור הייתה ההשראה של הסופר אריך מריה רמרק לספרו האובליסק השחור.
אחת מהדמויות הראשיות בסדרת ספרי הקומיקס אסטריקס היא דמות של מוביל מנהירים בשם אובליקס, ששמו מרמז לאובליסק.
בישראל מוצב אובליסק, שהוא העתק מוקטן של אנדרטת ג'ורג' וושינגטון, בגן הוורדים בירושלים, סמוך לבית המשפט העליון.
שני אובליסקים נוספים הוצבו על ידי ממשלת מצרים (על פי הסכם השלום) בשנות השמונים, כאנדרטאות לחיילי הצבא המצרי במלחמת העצמאות, האחת ליד גשר עד הלום והשנייה מול מצודת יואב.