tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
פורניר נייר – פורניר שנוצר מחיבור בהתאמה מושלמת של פיסות פורניר טבעי דק מאוד והדבקתם על נייר ליצירת גיליון רציף.
פורניר זה משווק בגיליונות גדולים וניתן לכיפוף.
פורניר פנולי – פורניר שעבר חיטוי בפנול ומשמש בעיקר לציפוי לוחות עץ מעובדים.
גם פורניר זה נוח לכיפוף.
פורניר צורני – פיסות פורניר שחוברו בשיבוצים שונים ליצירת עיצובים מיוחדים מוכנים מראש.
הפורניקס (מלטינית; בעברית: קשת) הוא רשת סיבים עצביים (ותאי עצב) במוח, שמעבירים אותות חשמליים מההיפוקמפוס לגופים הדדיים של ההיפותלמוס.
הפורניקס הוא חלק מהמערכת הלימבית.
בעוד שהתפקיד והחשיבות המדויקים שלו טרם הובנו, הוכח כי הסרת חלק זה של המוח בניתוח יכולה לגרום לאיבוד או פגיעה בזיכרון.
ישנן כמה השערות בנוגע לסוג הזיכרון המושפע מחלק זה, אך ככל הנראה ההשפעה היא בעיקר על זיכרון שליפה (זיכרון לטווח ארוך), יותר מאשר על זיכרון מיידי וזיכרון זיהוי.
כלומר, נזק לפורניקס עלול לגרום לבעיות ופגיעה בזיכרון לטווח ארוך (כמו זיכרון פרטים על אירועים מהעבר), ולמעט פגיעה בזיכרון לטווח הקצר.
הסיבים של הפורניקס יוצרים צורה הדומה לאות C.
הסיבים מתחילים בהיפוקמפוס בכל צד של המוח (סיבים אלו נקראים גם פימבריה).
מספר רב של סיבים נפגשים באמצע המוח, ויוצרים את הפורניקס.
הצד הפנימי של הקרום שמפריד בין שני החדרים הלטרליים במוח מחובר לחלק העליון של הפורניקס.
ישנה הפרדה בין החלק השמאלי של הפורניקס וחלקו הימני, וכמו כן, יש גם הבדל בין החלק התחתון לעליון.
הסיבים האחוריים (שנקראים פוסטקומיסורל פורניקס) מכל צד ממשיכים לעבור לכוון גוף האדם או החיה דרך ההיפותלמוס ותאי התלמוס.
פורס מז'ור (צרפתית Force Majeure – "כוח עליון") הוא סרט דרמה-סאטירי שוודי של הבמאי רובן אוסטלונד, שהופץ בשנת 2014. במקורו כונה הסרט בשם Turist ("תייר").
הסרט עוסק במשפחה שוודית העושה בחופשת סקי בבית מלון יוקרתי באתר סקי באלפים הצרפתיים, במשך שישה ימים: האב תומאס (יוהנס קונקה), האֵם אֶבָּה (ליסה לובן קונגסלי) ושני ילדיהם, וֶרָה והארי.
ביומה השני של החופשה, עת המשפחה סועדת במרפסת מסעדת הרים, מתרחשת מפולת שלגים מבוקרת בקרבת מקום.
בני המשפחה וסועדים אחרים במסעדה צופים באירוע בהתפעלות, אך בתוך מספר שניות קרב גל השלג אל המסעדה והשוהים במקום נתקפים בבהלה.
תומאס נוטל את הטלפון הנייד שלו ונס על נפשו אל תוך הבניין, כשהוא מותיר את אבה ואת ילדיהם במרפסת.
מטח של אבק שלגים נוחת על המסעדה, אך לא נגרם נזק לאיש.
מיד לאחר מכן שב תומאס אל שולחן האוכל והמשפחה ממשיכה בסעודה.
האירוע מטיל צל על המשך החופשה – אבה והילדים מתקשים להתגבר על מנוסתו של תומאס, והמשבר מתגבר לנוכח חוסר יכולתו להודות במעשיו, וחושף סדקים במערכת הנישואין בין בני הזוג, וביחסיהם עם ילדיהם.
לקראת סופה של החופשה חווה תומאס משבר רגשי, מתוודה על מעשיו ומביע חרטה, ואבה ושני הילדים סולחים לו ומנסים לתמוך בו.
בסצנת הסיום נמלטת אבה עצמה בבהלה מן האוטובוס, הנתון לתחושתה בסכנת הידרדרות, בלי לתת כלל את דעתה על בעלה וילדיה שנותרו בתוכו.
הסרט צולם באתר הסקי לז ארק בצרפת והוא חושף את שגרת היום יום של חופשות סקי.
הסרט מלווה במוזיקה מקורית ובקטעים מהיצירה ארבע העונות של אנטוניו ויוואלדי.
הסרט זכה בפרס צוות השופטים בפסטיבל הקולנוע בקאן ובפרס הסרט הטוב ביותר בטקס פרס גולדבאג ה-50 בשנת 2014, והיה מועמד לפרס גלובוס הזהב לסרט הזר הטוב ביותר ולפרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר בשנת 2014.
ב-2024, עלתה בתיאטרון הקאמרי הצגה בשם "כוח עליון" המבוססת על הסרט בכיכוב יניב ביטון ונטע גרטי.
פורס ואן היא יחידת קומנדו עילית של משטרת מומבאי שהוקמה על ידי ממשלת מהאראשטרה.
היחידה מתמחה במלחמה בטרור באזור המטרופולין של מומבאי, שהוא אחד מאזורי המטרופולין הגדולים בעולם, על בסיס משמרות הביטחון הלאומיות בהודו (NSG).
ההכשרה הראשונית של היחידה נעשתה תחת העזרה והפיקוח של כוחות מיוחדים ישראליים מדריכי לוט"ר של מג"ב.
אחרי חודשיים של טירונות על ידי מומחים ישראלים, Force One נוסדה.
מפקדת המטה של Force One תתפרס על פני 390,000 מ"ר בצפון-מערב מומבאי.
סה"כ ישנם 216 חיילי קומנדו תחת פיקוד היחידה.
לוחמי הקומנדו של Force One מתאמנים באקדמיה למודיעין של מהאראשטרה, במכללה האקדמית להנדסה צבאית בפונה ובסוכנות למחקר ופיתוח ההגנה.
במהלך ההכשרה הם לומדים שימוש בנשק מתוחכם וחומרי נפץ ופיתוח כישורי ירי מהיר.
בעוד במשמרות הביטחון הלאומיות בהודו יש רכזת אזורית במומבאי, Force One צפויה להיות חלק מהתגובה הראשונית למתקפת טרור במומבאי שכן ביכולת לוחמיה להתכונן לאירוע טרור בתוך 15 דקות.
אחת המשימות העיקריות של יחידה זו היא הגנה על המחוקקים של מהאראשטרה וכן גם מספר פוליטיקאים במדינה.
פורס ואן אימנו את כוח המשטרה של מוזמביק.
מלבד זאת, פורס ואן מאמנת את כל צוותי התגובה המהירה של משטרת מהאראשטרה ומעורבים באימון כוח הגנת הרכבת ומשטרת ג'אמו וקשמיר.
פורנטרוי היא העיר הראשית במחוז הנושא את שמה בקנטון ז'ורה שבשווייץ.
העדות הראשונה לנוכחות אנושית בפורנטרוי הם כלים מהתקופה המזוליתית שנתגלו בחצר האחורית של בית החולים לעניים (Hôtel-Dieu), כיום מוזיאון.
ממצאים בודדים ופזורים מהתקופה הנאוליתית, מסוף תקופת הברונזה ומתקופת הברזל נתגלו גם הם בתחומי העיר.
היישוב הראשון הידוע במקום בו נמצאת העיר הוא מהתקופה הרומית.
ב-1983 נתגלו חורבות מקדש גאלו-רומי בבית הקברות שמצפון לעיר ושם נתגלו גם מטבעות רומיים.
ליד פורנטרוי נחשף קטע של קילומטר אחד של דרך רומית שהובילה מאוגסט (Augst) שליד בזל לאפומנדודורום (כיום מנזר, מחוז דו שבצרפת).
בחצר האחורית של בית החולים לעניים, נתגלו השרידים המפויחים של מבנה מהמאה ה-10 או ה-11. אף על פי כן, האזכור הראשון של פורנטרוי מופיע במקור משנת 1136 בשם Purrentru.
ככל הנראה לקוח השם מהמונח הלטיני pons Ragentrudis (גשר רגנטרודיס).
רגנטרודיס הייתה אשתו של דגוברט הראשון, שהיה מלך מהשושלת המרובינגית.
השם הגרמני של המקום, Pruntrut, לקוח ככל הנראה מהמונח הלטיני Bruntrutum, שמשמעותו "מעיין שופע".
היישוב הראשון הוקם ב-1140 בקרבת כנסיית סנט ז'רמן, שנבנתה בראשית ימי הביניים.
רוזני פפירט, שהיו הבעלים של האזור סביב לפורנטרוי, בנו טירה על ראש גבעה שניתן היה להגן עליה והפכו את העיר לבירתו של האזור המהווה היום את מחוז פורנטרוי.
למרגלות הגבעה הוקם יישוב ומדרום לגבעה הסמוכה הוקם יישוב נוסף.
חומת העיר נבנתה ככל הנראה לפני 1283 והקיפה את שני היישובים, אך לא את כנסיית הרובע של סנט ז'רמן.
ב-1236 משכנו רוזני פפירט (Pfirt) את העיר לרוזני מונבילייר, אך בכל אופן הם שמרו על זכויותיהם באזור עד שהם מכרו את הטריטוריה לבישוף של בזל.
רוזני מונבילייר סירבו למסור את פורנטרוי, סירוב שהוביל את הבישוף אנרי מאיסני לבקש את תמיכתו של רודולף הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
לאחר שישה שבועות תחת מצור, התרצה הרוזן ומסר את העיר לבישוף.
ב-20 באפריל 1283 ביקש המלך מהבישוף של בזל להעניק לפורנטרוי כתב זכויות ולהפוך אותה לעיר קיסרית חופשית.
למרות שרוזני מונבילייר שמרו בידם סמכות כל שהיא בעיר, השפעתם ירדה במהלך המאה ה-13.
קשיים כלכליים אילצו ב-1386 את הבישוף למכור את כל הטריטוריה, כולל פורנטרוי, בחזרה למשפחת מונבילייר, אך ב-1461, חזרה העיר להיות נתונה לסמכות כנסייתית.
בשל הרפורמציה בבזל, עברה הבישופות ב-1527 למשכנה הרשמי בפורנטרוי.
תחת שלטונו של הבישוף יקוב כריסטוף בלרר פון וורטנזי, שמשל בין השנים 1575 – 1608, הגיעה העיר לשיא חשיבותה.
בתקופה זו בוצעו מיזמים אדריכליים רבים, כולל הרחבת הטירה ובנייתו של קולג' ישועי.
תקופת שגשוג זו באה לקיצה ב-1618, עם פרוץ מלחמת שלושים השנים.
פורנטרוי נכבשה, הוטל עליה מצור והיא נבזזה כמה וכמה פעמים.
כנסיית הרובע הראשונה של סנט ז'רמן הוחלפה במאה ה-13 בבניין חדש, שעבר כמה שיפוצים.
ב-1349 הושלם בנייתה של כנסיית סנט פייר וב-1475 היא הפכה להיות כנסיית הרובע.
ב-1377 הוקם הקולגיום של הקתדרלה.
כמה מסדרים דתיים היו פעילים בעיר, כולל הישועים שבנו את הקולג' שלם ב-1591, בנוסף לישועים פעלו מסדרים אחרים כולל אחוות אורסולה הקדושה, מסדר הבשורה ומסדר הקפוצ'ין.
הראשונים למרוד נגד סמכותו של הבישוף היו חברי מועצת העיר ב-20 באוגוסט 1790, אך לא עלה בידם להדיחו.
אך ב-27 באפריל 1792, פלשו כוחות צרפת המהפכנית לעיר וגירשו ממנה את הבישוף.
פורנטרוי הפכה להיות בירתה של רפובליקה תלויה, שב-1793 הפכה להיות המחוז הצרפתי של מון-טרביל.
ב-1800, סופח המחוז אל המחוז של או-רן כתת-מחוז.
במהלך מלחמת הקואליציה האנטי-צרפתית השישית כנגד נפוליאון, נכנסו כוחות הקואליציה לפורנטרוי ב-24 בדצמבר 1813. לאחר שחרורה של העיר, עתידה כמקום מושב הבישוף לשעבר היה לא ברור.
הנהגת העיר נחלקה לשתי סיעות, הסיעה הדתית, ששאפה להשיב על כנו את הבישוף כמנהיג הקנטון, מצד אחד, והסיעה הצרפתית שרצתה לשמור על מעמדו של השלטון החילוני הקיים.
אף על פי כן, לאחר נפילתו של נפוליאון, העיר הועברה ב-1815 לשליטתו של קנטון ברן כדי לפצות אותו על אובדנו של קנטון וו, שהפך להיות קנטון עצמאי ב-1803. שתי הסיעות, הדתית והחילונית, שמרו על כוחם בעיר בשנים הבאות.
חייה הפוליטיים של פורנטרוי במהלך המאה ה-19 התאפיינו בעימות קשה בין הליברלים הרדיקלים, לבין הקתולים השמרנים.
הסיעה הדתית חיזקה את כוחה ב-1860, כאשר אולץ ראש העיר, יוזף טרוליאט, לפנות את כסאו.
הרדיקלים החזיקו את תפקיד ראש העיר ואת הרוב במועצת העיר מ-1860 ועד 1972.
עד למלחמת העולם הראשונה הייתה פורנטרוי המרכז התרבותי של האזור ואוכלוסייתה הייתה גדולה יותר בהשוואה לזו של דלמונט.
יחד עם זאת, עם הגידול בתחבורה המוטורית, מיקומה בשוליה של שווייץ הפך להיות חיסרון וכך היא שקעה בקיפאון כלכלי.
במחצית השנייה של המאה ה-20, גברו המתחים בין המיעוט של דוברי הצרפתית לבין הרוב של דוברי הגרמנית בקנטון ברן, והדבר הוביל להקמתו של קנטון ז'ורה החדש ב-1 בינואר 1979. למורת רוחם של תושבי מחוז פורנטרוי, נבחרה דלמונט להיות בירת הקנטון.
שטחה של פורנטרוי הוא 14.8 קמ"ר.
מתוכם 34.4% משמשים לחקלאות, 40.1% הם שטחים מיוערים, 24.7% הם שטחים בנויים, 0.8% הם שטחי נהרות ואגמים ו-0.2% הם שטחים בלתי מעובדים.
העיר שוכנת על שתי גדותיו של נהר אליין (Allaine), בשטח של שווייץ שבולט מפינתה הצפון-מערבית כלפי צרפת, למרגלות הרי היורה בצפון.
בנוסף לעמק הנהר אליין עצמו, כולל שטחה של פורנטרוי את קו פרשת המים של נהר קרו-ז'און, שזורם מטה מהפסגות של הר לה בן (511 מ') ושל הר לה פרש (526 מ').
בצפון כולל שטחה של העיר את הגבעות ואת היערות של פטי פיי (543 מ') וגרנד פיי (570 מ').
הנקודה הגבוהה ביותר בתחומה של פורנטרוי היא הרכס שמפריד בינה לבין העיר בור, שגובהו 580 מ' מעל פני הים.
נכון לשנת 2014 מנתה אוכלוסייתה של פורנטרוי 6,798 תושבים.
כ-90% מאוכלוסיית העיר דוברת צרפתית כשפה ראשונה ושאר התושבים דוברים גרמנית או איטלקית.
סהרה פורס אינדיה הייתה קבוצת מרוצים הודית-בריטית שהתחרתה בסבב אליפות הפורמולה 1. הקבוצה נוסדה בשנת 2007 לאחר שאיש העסקים ההודי ויג'אי מאליה ואיש העסקים ההולנדי מישל מול רכשו את קבוצת ספייקר תמורת 90 מיליון אירו ושינו את שמה לאינדיה פורס.
בשנת 2011 רכש הקונצרן ההודי סהרה אינדיה פריוואר 42.5% ממניות הקבוצה תמורת 100 מיליון דולר ושם הקבוצה שונה לסהרה פורס אינדיה.
במהלך שנת 2018 נקלעה הקבוצה לבעיות כלכליות שאיימו על המשך קיומה.
באוגוסט אותה שנה נרכשה על ידי קבוצת משקיעים בראשות לורנס סטרול.
בעקבות בעיות משפטיות הקשורות להעברת הבעלות הופסקה פעילותה של קבוצת סהרה פורס אינדיה לפני גרנד פרי בלגיה.
במקומה הוקמה הקבוצה תחת השם רייסינג פוינט.
קבוצת המרוצים ג'ורדן הוקמה בשנת 1991 בסמוך למסלול המרוצים בסילברסטון, בריטניה.
בשנת 1999 רשמה הקבוצה את הישג השיא שלה, כשסיימה במקום השלישי בתחרות היצרנים.
כמו קבוצות קטנות אחרות סבלה הקבוצה ממשבר כלכלי בתחילת שנות האלפיים, עד שבעונת 2005 נמכרה הקבוצה לקבוצת מידלנד (Midland Group).
מידלנד השתתפה בסבב רק שתי עונות בטרם נמכרה לקבוצת ספייקר.
בעיות כלכליות הובילו את ספייקר למכירה לאחר עונה אחת בלבד.
איש העסקים ההודי ויג'אי מאליה ואיש העסקים ההולנדי מישל מול רכשו את הקבוצה תמורת 90 מיליון אירו ושינו את שמה לאינדיה פורס.
אדריאן סוטיל, נהגה של קבוצת ספייקר, נשאר כנהג של הקבוצה החדשה.
בנוסף אליו החתימה הקבוצה את ג'אנקרלו פיסיקלה, נהגה של קבוצת רנו בעונה הקודמת.
בעונת הבכורה עשתה הקבוצה שימוש בדגם זהה לחלוטין למכוניות בהן השתמשה ספייקר.
עונת 2008 הוגדרה על ידי הקבוצה כעונת בנייה, מתוך צפייה שהשינויים בתקנות שהיו צפויים להיכנס לתוקף בעונת 2009 יסייעו לקבוצה להשיג תוצאות טובות יותר.
את העונה סיימה הקבוצה במקום העשירי בין היצרנים, ללא צבירה של נקודות.
בנובמבר 2008 חתמה הקבוצה על הסכם לשיתוף פעולה עם מרצדס-בנץ, במסגרתו תספק מרצדס את המנועים לרכבי החברה במשך חמש שנים.
בנוסף, סיפקה החברה גם תיבות הילוכים ומערכות הידראוליות, שהיו בשימוש קבוצת מקלארן.
צמד נהגי הקבוצה המשיך גם בעונתה השנייה.
במקצה הדירוג של הגרנד פרי הבלגי ניצח פיסיקלה ורשם פול פוזישן ראשון עבור הקבוצה.
את המרוץ סיים במקום השני והוסיף לרשימת ההישגים גם נקודות אליפות ופודיום ראשון.
בתחילת חודש ספטמבר הודיעה הקבוצה כי היא משחררת מיידית את פיסיקלה ומאפשרת לו להתחרות עבור קבוצת פרארי בחמשת המרוצים שנותרו עד לסיום העונה.
במקומו החתימה הקבוצה את ויטנטוניו ליוצ'י.
צבירת הנקודות התגברה באופן משמעותי בעונת 2010, בה צברו נהגי הקבוצה נקודות ברוב המרוצים.
בגרנד פרי המלזי סיים סוטיל במקום החמישי וצבר 10 נקודות, הישג אותו שחזר גם בגרנד פרי הבלגי.
את העונה סיימה הקבוצה במקום השביעי בין היצרנים, כשלזכותה 68 נקודות.
בסיום העונה עזב ליוצי ובמקומו הוחתם פאול די רסטה.
במרוץ פתיחת העונה סיימו סוטיל ודי רסטה במקומות ה-11 וה-12, אך לאחר המרוץ קודמו למקומות התשיעי והעשירי לאחר שרכבי קבוצת סאובר נפסלו.
בסיום העונה צברה הקבוצה נקודה אחת יותר מהעונה הקודמת וסיימה במקום השישי, רק 4 נקודות מאחורי קבוצת רנו, שסיימה במקום החמישי.
בערב שלאחר הגרנד פרי הסיני סוטיל היה מעורב בקטטה במועדון לילה עם אריק לוקס, הבעלים של קבוצת לוטוס.
במהלך הקטטה תקף סוטיל את לוקס באמצעות כוס שמפניה וגרם לו לפציעה שהצריכה 24 תפרים.
במהלך העונה סירב מאליה לנקוט בצעדים נגד סוטיל, אך בסיום העונה הודיעה הקבוצה שלא תחדש את החוזה עמו ובמקומו הוחתם ניקו הולקנברג, ששימש כנהג משלים בקבוצה.
באוקטובר 2011 רכש הקונצרן ההודי סהרה אינדיה פריוואר 42.5% ממניות הקבוצה תמורת 100 מיליון דולר ושם הקבוצה שונה לסהרה פורס אינדיה בגרנד פרי הבלגי סיים הולקנברג במקום הרביעי ובגרנד פרי סינגפור הצליח גם די רסטה לסיים במקום הרביעי.
למרות שיפור גדול בצבירת הנקודות בעונה (109 נקודות לעונת 69 בעונה הקודמת) דורגה הקבוצה רק במקום השביעי באליפות היצרנים.
לאחר שבשנת לא התחרה כלל, חזר סוטיל לקראת עונת 2013 כמחליפו של הולקנברג ונהג לצידו של די רסטה.
הצמד ששב לשתף פעולה התקשה לצבור נקודות במהלך העונה - סוטיל סיים 11 מרוצים מתוך 19 ללא נקודות ודי רסטה לא צבר נקודות בעשרה מרוצים.
הולקנברג חזר לקבוצה לקראת עונת 2014 ואליו הצטרף סרחיו פרס.
בגרנד פרי בחריין סיים הולקנברג במקום השלישי ורשם פודיום ראשון לקבוצה מאז עונת 2009. צמד הנהגים צבר במהלך העונה 155 נקודות.
בעיות כלכליות העיבו על ההכנות לקראת עונת 2015. אי הודאות השפיעה על בניית הדגם החדש וספקים סירבו לספק חלקים משום שלא קיבלו תשלום.
בסופו של דבר הוצג הדגם החדש במהלך היום השני של ימי המבחן, שהתקיימו בברצלונה בסיום חודש פברואר.
במהלך העונה הצליח פרס לרשום פודיום נוסף, כשסיים שלישי ברוסיה.
בסיום העונה צברה הקבוצה 136 נקודות, 19 פחות מהעונה הקודמת, אך דורגה במקום החמישי בין היצרניות, הדירוג הגבוה בתולדות הקבוצה.
השיפור נמשך גם בעונת 2016 בו סיימה הקבוצה במקום הרביעי.
הולקנברג עבר לרנו לקראת עונת 2017 ואת מקומו תפס אסטבן אוקון, בעונתו המלאה הראשונה באליפות.
לקראת תחילת העונה הציגה הקבוצה מראה חדש למכוניות שנצבעו בצבע ורוד לאחר שחברת BWT הצטרפה כספונסר.
באוגוסט אותה שנה החלה בתהליך פשיטת רגל ונרכשה על ידי קבוצת משקיעים בראשות לורנס סטרול שהתחייבה לכסות את חובותיה של הקבוצה.
בעקבות בעיות משפטיות הקשורות להעברת הבעלות הופסקה פעילותה של קבוצת סהרה פורס אינדיה לפני גרנד פרי בלגיה וכל הנקודות שצברה במסגרת אליפות היצרנים בעונה נמחקו.
הקבוצה הוקמה מחדש תחת השם רייסינג פוינט פורס אינדיה והחלה בצבירת נקודות מחודשת.
† – לא סיים את המירוץ, אך קיבל ניקוד לאחר שהשלים לפחות 90% מהמסלול
פורנוגרפיה פמיניסטית מתייחסת לז'אנר של סרטים ארוטיים שפותח על ידי יוצרים ולמען צרכנים החותרים לשוויון מגדרי.
פורנוגרפיה פמיניסטית מחשיבה ייצוג מיני - והפקה שלו - כאתר להתנגדות, התערבות ושינוי.
כז'אנר פורנוגרפי מבוסס, פורנו פמיניסטי משתמש בדימויים מיניים מפורשים כדי להתחרות בייצוגים דומיננטיים של מין, מיניות, גזע, מוצא אתני, מעמד, יכולת, גיל, סוג גוף וסימני זהות אחרים ולאתגר אותם.
פורנוגרפיה פמיניסטית בוחנת מושגים של תשוקה, סוכנות (agency), כוח, יופי והנאה, מבלי להתחמק מהמורכבויות המאפיינות אותם, כולל הנאה במסגרת של אי שוויון, אי צדק, ואל מול הגבולות של היררכיה מגדרית, הטרונורמטיביות והומונורמטיביות.
היא מבקשת לערער את ההגדרות המקובלות של המין ולהרחיב את שפת המין כפעילות ארוטית, ביטוי של זהות, חילופי כוח, מצרך תרבותי ואפילו פוליטיקה חדשה.
הפורנוגרפיה הפמיניסטית יוצרת דימויים חלופיים ומפתחת את האסתטיקה והאיקונוגרפיה שלה כדי להרחיב את הנורמות והשיח המיני.
היא התפתחה מתוך ז'אנרים של פורנו לנשים, פורנוגרפיה זוגית, פורנו לסבי, כמו גם צילום פמיניסטי, אמנות פרפורמנס וקולנוע ניסיוני.
היא אינה מניחה צופה יחידה ואחידה, אלא מכירה בכך שיש מספר רב של צופות וצופים בעלי העדפות שונות.
היא נוצרה במטרה לעודד נשים ואת האמונות האישיות שלהן על חופש דרך מיניות, שוויון ועונג, וכן להעצים את המפיקות שלו ואת הצופים והצופות בו.
Naughty אומרת "פורנו פמיניסטי מבקש לבטל את הנוף של מיניות גלויה במדיה, ומציע דרך חיובית וכוללנית יותר לתאר ולהסתכל על סקס".
לפי טריסטן טאורמינו, "פורנו פמיניסטי גם מגיב לדימויים הדומיננטיים באמצעות כאלה אלטרנטיביים ויוצר איקונוגרפיה משל עצמו".
פמיניסטיות רבות מהגל השלישי רואות בהצטרפות לכוח העבודה של בידור למבוגרים דרך לגיטימית להשגת חופש וזכויות של שוויון מיני.
פמיניסטיות מהגל השני לעומת זאת, הן בעלות אמונה מוצקה שהדיכוי או ההחפצה המינית של נשים הם אינהרנטיים לכל סוגי הפורנוגרפיה.
הקונפליקט בין שני הגלים מוביל למאבקים רבים בין שתי השקפות פמיניסטיות אלו.
הרעיון של פורנוגרפיה פמיניסטית נולד בשנות ה-80, בשיאן של מלחמות הסקס הפמיניסטיות בארצות הברית.
פמיניסטיות חלוקות בדעותיהן על פורנוגרפיה מאז ראשית התנועה הפמיניסטית, והדיון זכה לתהודה רבה, בעיקר לאור מלחמות הסקס הפמיניסטיות של שנות ה-80. רוב הוויכוחים הפמיניסטיים התחילו מתהליכים כמו החשיפה ב-1976 בארצות הברית לסרט סנאף בו אישה מושחתת לטובת הסיפוק המיני של הקהל.
העמדה האנטי-פורנוגרפית גורסת כי פורנוגרפיה מייצגת יחסי מין על פי מודל פטריארכלי ומשקפת את יחסי הכוחות בחברה המבוססים על הפעלת כוח ומשרתים גברים.
הטענה היא שפורנוגרפיה מיוצרת על ידי ועבור גברים והמיניות הגברית נמצאת במרכזה, ולכן היא משעתקת, משמרת ואף מקדשת את יחסי הכוחות המגדריים.
כמו כן, עמדה זו מתנגדת לתפיסה של סקס כאקט פיזי בלבד.
אנדריאה דבורקין, אקטיביסטית ותאורטיקנית פמיניסטית שהייתה ממובילות העמדה האנטי-פורנוגרפית, טוענת כי פורנוגרפיה היא פוגענית כלפי נשים במהותה, וכי הן העשייה שלה והן הצפייה בה מסבות נזק בעקבות הפנמת רעיונות מיזוגניים.
פמיניסטיות מוכרות בארצות הברית, ביניהן סוזן בראונמילר וגלוריה סטיינם, הצטרפו לדבורקין כדי לייסד את קמפיין הקבוצה של "נשים נגד פורנוגרפיה" (WAP).
קמפיין האנטי-פורנו הסלים עם צעדות "Take Back the Night" סביב אתרים כמו כיכר טיימס, שהכילו חנויות לספרי מבוגרים, מכוני עיסוי ומופעי חשפנות.
בתגובה לעמדה האנטי-פורנוגרפית צמחה העמדה האנטי אנטי-פורנוגרפית (פמיניזם סקס פוזיטיב), המצביעה על כך שבין ההיבטים המרכזיים של דיכוי נשים נכללות מגבלות על התנהגות מינית של נשים ועל הבניית המיניות שלהן, ולכן ישנו ערך פוטנציאלי בייצוגים מיניים עבור נשים ועבור הפמיניזם.
לפי גייל רובין, מהפמיניסטיות הבולטות בעמדה זו, שחרור מיני הוא יעד פמיניסטי בפני עצמו.
נציגות העמדה טוענות כי הצנזורה של פורנוגרפיה גורמת להדחקה של מיניות בריאה, וכי העמדה האנטי פורנוגרפית מחזיקה בתפיסה דיכוטומית של מיניות גברית כקומפולסיבית ואלימה ומיניות נשית כמושתקת ותגובתית.
לפי העמדה הסקס פוזיטיבית יש להתרחק מתפיסה מקוטבת זו כי היא מחזקת ומשעתקת הבנייה פטריארכלית של מיניות נשית.
כתגובה לעמדה האנטי-פורנוגרפית, קבוצה של עובדות תעשיית המין ופעילות מיניות רדיקליות יצרו את הבסיס לתנועת הפורנוגרפיה הפמיניסטית.
ב-1984, שחקנית הפורנו לשעבר קנדידה רויאל ייסדה את חברת ההפקות "Femme Productions" על מנת ליצור סרטים אירוטיים מנקודת מבטה של האישה.
למרות שרויאל לא מיתגה או פרסמה את הסרטים שלה כפמיניסטיים, היא מזוהה כפמיניסטית, השאיפות שלה מתפרשות כפמיניסטיות, והיא נחשבת כאחת היוזמות של פורנו פמיניסטי.
רויאל גם נחשבת כמייסדת הז'אנרים "פורנו לנשים" ו"פורנו לזוגות".
היא טוענת שלפני 1984 לא היו סרטים המיועדים לזוגות, וכי רוב המפיצים אמרו לה שנשים לא מעוניינות בסרטים פורנוגרפיים, אמירה שהכעיסה את רויאל והניעה אותה להוכיח להם אחרת.
רויאל התחילה את הקריירה הפורנוגרפית שלה בכתיבה ובימוי, כאשר בת הזוג שלה לורן ניימי ביימה.
ניימי ורויאל הקימו את Femme Productions יחד, עם התמיכה והמימון של משפחתו של בעלה לשעבר של רויאל, בה היו מפיקים ומפיצים באירופה.
הבעל לשעבר, פר שוסטד (Per Sjostedt) היה מפיק ועוזר במאי שתרם לפרויקט Femme יחד עם רויאל וניימי.
שני הסרטים הראשונים שלהם היו "FemmE" ו-"Urban Heat".
בסרטן השלישי, "Christine's Secret", רויאל התחילה גם להיות שותפה לבימוי.
סרט זה זכה בחמישה פרסים באותה שנה מטעם איגוד המבקרים של החוף המזרחי.
בין הסרטים היו סרטים עתירי תקציב בהם נעשה שיתוף פעולה עם אמנים שונים ביניהם גארי ווינדואו, מוזיקאי בריטי שעבד עם להקות מוכרות כמו פינק פלויד ו"The Psychedelic Furs"
בחלק מסרטיה הוצג מסר פוליטי העוסק בפרספקטיבה של איך החיים יראו אם לא תהיה לנו הזכות להביע את עצמנו באופן חופשי מבחינה אמנותית ומינית.
רויאל מסבירה שזו הייתה הדרך שלה להגיב לעוינות של החברה לגבי תעשיית המבוגרים ולאדישות של לקוחות הרוכשים ושוכרים סרטי מבוגרים אבל לא נלחמים על זכותם לעשות זאת.
רויאל גם הציגה את "Afrodite Superstar" שהיווה את ההתחלה של עידן חדש של שילוב שחקנים ושחקניות מרקעים אתניים מגוונים.
רויאל אמרה שהשאיפה העיקרית שלה בפרויקט זה היא לחנך במאיות צעירות חדשות.
ב-1984, אותה השנה בה נוסדה "Femme Productions", פרסמה קבוצה של נשים בסן פרנסיסקו את הגיליון הראשון של "On Our Backs", מגזין פורנו של ולמען לסביות שתויג כ"בידור ללסבית ההרפתקנית".
הקבוצה המפרסמת כללה בין היתר את המו"ליות מירנה אלאנה, דבורה סאנדהי, נאן קינני וסוזי ברייט.
הכותרת 'On Our Backs', נבחרה בתגובה לעיתון פמיניסטי רדיקלי אנטי-פורנוגרפי בשם 'Off Our Backs', וכותרת המשנה נבחרה בתגובה לכותרת המשנה של פלייבוי, 'Entertainment for Men'.
המגזין כלל תמונות וסיפורים אירוטיים המייצגים קשת רחבה של תשוקה ומיניות לסבית, כשהוא התמקד וצמח בעיקר מתוך הקהילה הבדס"מית בסן פרנסיסקו.
בנוסף, הופיעו במגזין גם מאמרים שונים, ראיונות וטורי דעה, חלקם פורצי דרך.
למשל, במגזין פורסם אחד המאמרים הראשונים על איידס והסיכונים הנובעים ממנו ללסביות, ומאמר פורץ דרך על זהויות טרנסיות FTM ב-1991.
פורנוגרפיה פמיניסטית נפוצה פחות עקב היצע וביקוש נמוך של הקהל, המורכב ברובו מצופים גברים, מה שיוצר את הצורך בשחקניות צעירות ומיניות באופן מוחצן.
השגשוג של ענף זה, הפונה למיינסטרים ומאופיין בייצור המוני, מציב את השחקניות ואת המפיקות של פורנוגרפיה פמיניסטית בעמדת נחיתות.
מנגד, העלייה של פרקטיקות שונות כמו שימוש בפריטים כדוגמת סטרפ-און דילדו על ידי נשים ולמען עינוג של נשים במהלך יחסי מין העניק ייצוג וסוכנות גדולים יותר לנשים בתוך התעשייה, ובכך תרם להתפתחות הפורנוגרפיה הפמיניסטית.
אנני ספרינקל היא דוגמה לאישה שבוחרת לקחת חלק בצורות רבות של פורנוגרפיה פמיניסטית במטרה להציב אלטרנטיבה לפורנוגרפיה הפטריארכלית המיינסטרימית.
בסרטים עם ספרינקל, הציבור נחשף לסצנות שלה חווה אורגזמות במקום הגברים שחולקים איתה את המסך.
אין הפקה ספציפית הנחשבת כפרדיגמה העיקרית של פורנו פמיניסטי.
אגודת הפורנו הפמיניסטי העכשווי התפתחה מאוד בשנות ה-2000, בעקבות חלוקת פרסי הפורנו הפמיניסטי (FPAs) שהוענקו על ידי חנות למוצרי סקס בשם "טוב בשבילה" (good for her) בטורונטו ב-2006, שהכירה את הפורנו הפמיניסטי לחברה.
ה-FPAs העלה מודעות לגבי פורנו פמיניסטי בקרב קהל רחב יותר, מה שעודד חשיפה תקשורתית גדולה יותר וסייע באיחוד קהילה של יוצרי סרטים, פרפורמרים ומעריצים.
פמיניזם והשגשוג של פורנוגרפיה לנשים
כיום פמיניסטיות עדיין ממשיכות להתווכח האם פורנוגרפיה היא הרסנית או לא.
במהלך העשור החולף, נשים רבות התאכזבו מדבורקין ומהתפיסות האנטי-פורנו שלה, שנתפסו כקוטביות מאוד ואנטי-סקס.
המשפטנית קתרין מקינון, חברתה הקרובה ושותפתה של דבורקין למאבק בפורנוגרפיה ובעבודת מין, גורסת שפורנוגרפיה מאיימת על השוויון של נשים ומשרתת עמדה עקרונית במיסוד מעמדן של נשים כנחותות.
לעומת זאת, יש הטוענות שפורנוגרפיה פמיניסטית תרמה ליצירה של פורנו/ארוטיקה נשית, והקיום של הדבר מספק אלטרנטיבה לפורנוגרפיה גברית.
פמיניסטיות הדגישו את הדרך בה סייברסקס מעודד הגמשה של זהות, מאחר שהמשתמשים יכולים לאמץ מאפיינים מגוונים כמו מגדר, גיל, זהות מינית, גזע והופעה חיצונית.
יתרונות נוספים מתבטאים בטכנולוגיות חדשות, גישה מוגברת לחינוך מיני וחינוך בטוח, והזדמנויות לנשים ולמיעוטים ליצור קשר ולקבוע את הייצוגים שלהן בעצמן.
אנני ספרינקל התחילה את הקריירה שלה בענפי הפורנו הקונבנציונלי באמצע שנות ה-70, ולאט עברה לבימוי סרטים משלה, כמו "Deep Inside Annie Sprinkle".
בשנות ה-90 ספרינקל הפכה למעורבת בעיקר ביצירת סרטים, הופעות ופרסומים אשר היו פמיניסטיים באופן מוצהר ועירבו בין מיניות נשית, קווירית וטרנסג'נדרית באופן חדשני.
רוב העבודה של ספרינקל מורכבת מסרטוני עזרה עצמית, כמו למשל (Annie Sprinkle's Amazing World of Orgasm (U.S., 2004 וגם (The Sluts and Goddesses Video Workshop (U.S., 1992, בהם ספרינקל מתוארת כמומחית סקס מוכשרת, המניעה את הקהל לבחון את טווח האלמנטים של העונג והפנטזיות שלהם עצמם.
בשנות ה-90, ספרינקל נודעה בעקבות מעברה מפורנו קונבנציונלי לפרקטיקה של פרפורמנס פמיניסטי ששילבה הופעות חיות, כתבים על מיניות וסרטוני הדרכה.
ניתן לראות אלמנטים פמיניסטיים שאפיינו את עבודתה המאוחרת כבר בסרטה הראשון, " Deep Inside Annie Sprinkle".
אלמנטים אלו כללו פן אוטוביוגרפי, בו היא מציגה לצופה תמונות אמיתיות שלה מתקופת נעוריה בתחילת הסרט, ופן המדגיש את המשמעות של סיפוק עצמי של נשים.
"Deep inside Annie Sprinkle ", להבדיל מהפקות אחרות של ספרינקל משנות ה-90 והלאה, פורסם לצופי פורנו קונבנציונלי, והיה רווחי באופן קיצוני.
הוא הפך לסרט השני המוביל בתור "סרט הפורנו המגעיל" של שנת 1981. ספרינקל מוכרת בתנועת האמנות הקווירית על היותה הראשונה לקדם את המונח "פוסט-פורנו", וכיוון שהיא חתמה על מניפסט הפוסט-פורנו ב-1989. פוסט-פורנו הפך למונח נישה בתנועות הטרנס-פמיניסטית והקווירית, באופן ספציפי בתחום של וידאו-ארט עכשווי ואמנות הפרפורמנס.
טריסטן טאורמינו (נולדה ב-9 במאי 1971) היא פמיניסטית אמריקאית, אמנית, בעלת טור, מחנכת מינית, אקטיביסטית, עורכת, דוברת, שדרנית רדיו ובמאית סרטים פורנוגרפיים.
היא גם הופיעה בשלושה סרטים אשר שניים מתוכם ביימה.
הוריה התגרשו לפני שהגיעה לגיל שנתיים, מאחר שאביה יצא מהארון.
היא שמרה על קשר הדוק עמו עד שנפטר מאיידס בשנת 1995. היא גדלה בלונג איילנד עם אמה.
בעלת תואר ראשון בלימודי אמריקה מאוניברסיטת וסליאן משנת 1993.
היא כתבה שבעה ספרים, ביניהם הספר זוכה הפרסים "The Ultimate Guide to Anal Sex for Women"- המדריך האולטימטיבי לנשים למין אנאלי.
היא הייתה בעלת טור קבוע בעיתון "The Village Voice" בשנים 1999–2008, שם כתבה את טור הסקס הדו-שבועי "Pucker-Up".
היא הגדירה מחדש את המונח "הטרוסקסואל קווירי" והפכה אותו לפופולרי.
הייתה עורכת במגזין "On Our Backs", מגזין הסקס האמריקאי הוותיק ביותר שנוצר והופץ על ידי לסביות.
טאורמינו הרצתה במכללות ובאוניברסיטאות רבות, ודיברה על נושאים הקשורים בהומוסקסואלים, לסביות, מיניות ומגדר ופמיניזם.
היא אירחה את תוכנית הטלוויזיה "Sexology 101", הייתה מומחית ופאנליסטית קבועה בתוכנית של ריקי לייק במשך שתי עונות ובתוכניות רבות אחרות.
בנוסף לכתיבה, הרצאות וחינוך מיני, היא מחשיבה את עצמה כיוצרת פורנוגרפיה פמיניסטית.
בשניהם היא לוקחת חלק בפעילויות מיניות מול המצלמה.
היא סוברת שפורנוגרפיה שנוצרה על ידי נשים ולמען נשים יכולה לתת לנשים שליטה על אופן ההצגה של מיניות נשית ועל הדרך בה יש להפיץ אותה.
היא טוענת שפורנוגרפיה פמיניסטית מאפשרת לנשים שיהיה להן קול בתוך תעשייה בה יש דומיננטיות גברית.
"חלה התקדמות בדרך בה אנשים חושבים על פורנו- הדרך בה אנשים עושים אותו, צורכים אותו ומתייחסים אליו".
לגבי זהותה המינית, טאורמינו טוענת כי ההגדרה של ביסקסואלית לא מתארת אותה במדויק, וכי היא מקוטבת מדי.
היא מתייחסת לעצמה כקווירית, כי לטענתה "להיות קווירית בשבילי זה לא רק עניין של את מי אני אוהבת או אל מי אני נמשכת, אלא זה מתאר את התרבות שלי, הקהילה שלי ואת הפוליטיקה שלי.
האמת היא, שגם אם הייתי עם בחור הטרוסקסואל, עדיין הייתי לסבית קווירית".
בנוסף להיותה דוברת בולטת נגד מונוגמיה, טאורמינו תומכת בנישואים חד-מיניים.
אריקה לאסט היא במאית סרטים אירוטיים, תסריטאית, סופרת ומפיקה שוודית.
יש לה תפקיד חשוב בקידום המטרות של תנועת הפורנוגרפיה הפמיניסטית.
כיום היא חיה ועובדת בברצלונה.
לאסט נולדה בסטוקהולם, שוודיה בשנת 1977. היא למדה מדעי המדינה באוניברסיטת לונד, שם נתקלה בספר "Hard Core: Power, Pleasure, and the 'Frenzy of the Visible'" של לינדה ויליאמס, שלאחר מכן השפיע באופן משמעותי על תהליך יצירת הסרטים שלה.
היא גם מציינת את "The Lover" של ג'אקס אננאוד כמקור השראה.
היא סיימה את לימודיה בשנת 1999, עם התמחות בזכויות אדם ובפמיניזם.
היא עברה לברצלונה בשנת 2000, שם עבדה בחברות הפקות ולמדה בקורסי ערב יצירת סרטים.
לאסט צילמה את סרטה הראשון "The Good Girl" בשנת 2004. הוא הוצא לאינטרנט בצורה חינמית והורד יותר מ-2 מיליון פעמים בחודש הראשון.
הוא הוקרן בפסטיבל הסרטים הארוטיים הבינלאומי של ברצלונה בשנה שלאחר מכן, וזיכה אותה בפרס Ninfa.
ב-2005, אחרי הצלחת סרט הבכורה שלה, ייסדה לאסט את חברת הפקות הסרטים שלה "Lust Films".
החברה מפיקה סרטים קצרים ארוטיים ולקטים באופן קבוע מאז.
סרטיה זכו להצלחה רבה ובפרסים רבים.
סרטיה מאופיינים בצוות שחקנים המלוהק בקפידה ובסטנדרטים גבוהים להפקה.
היא מאמינה שסרטים מפורשים ובוטים יכולים להיות כלי חינוכי לצד היותם מעוררי הנאה, ויכולים לעזור לצופים להבין טוב יותר את המיניות שלהם, לחיות יותר בחופשיות ובטבעיות.
היא שואפת להשפיע על תפיסות צופיה לגבי תפקידים מגדריים במיניות.
היא מחשיבה את הפורנוגרפיה כ"דיון החשוב ביותר על מגדר ועל מיניות".
בשנת 2010, לאסט פתחה קולנוע ארוטי אינטרנטי, שנקרא "Lust Cinema" בו היא מקרינה את סרטיה וסרטים של אמנים אחרים של הגל החדש של סרטים מפורשים.
היא ייסדה את הפרויקט הראשון בהיסטוריית סרטי מבוגרים המבוסס על סיפורים מהקהל בשנת 2013, וקראה לו "XConfessions".
בשנים האחרונות זה הפך למקור העבודה העיקרי שלה.
היא מנהלת חנות אינטרנטית, בה היא מציעה את ספריה וסרטיה, צעצועי מין ופריטים ארוטיים אחרים, וגם כותבת בלוג באופן קבוע.
היא כתבה מספר ספרים על אירוטיקה ומיניות.
בדצמבר 2014, לאסט הרצתה בטד, תחת הכותרת "It's Time For Porn To Change".
היא טוענת בהרצאה כי אנשים צריכים להטיל ספק בצורה המודרנית של פורנו, במסרים שלו ובתפקיד שלו כמחנך מיני.
הרצאת הטד השיקה את תחילת הקמפיין שלה #changeporn, קמפיין אינטרנטי שבכוונתו לאתגר ולשנות את נורמות הפורנו.
ההרצאה נצפתה יותר מ-820,000 פעמים ביו-טיוב.
על קבוצת במאיות הפורנוגרפיה הפמיניסטית נמנות גם קורטני טראבל, מדיסון יאנג, שיין לואיז יוסטון, ג'ינסי לאמפקין ואובידי.
כמה מהבמאיות הללו יוצרות פורנוגרפיה באופן ספציפי לנשים או לקהל ג'נדר-קווירי, בעוד אחרות מנסות למשוך קהל רחב חוצה מגדרים ונטיות מיניות.
דוריס ווישמן היא אחת מבמאיות הסרטים הפורנוגרפיים לנשים המוקדמות ביותר.
היא התחילה להפיק סדרה של סרטים נודיסטיים ללא סצנות סקס, כולל "Hideout in the Sun" (1960), "Nude on the Moon" (1961)ו"Diary of a Nudist" (1961).
הסרט "Afrodite Superstar" שבוים על ידי אביולה אברמס ב-2006 והופק על ידי Femme Productions נחשב כסרט הארוטי הראשון שמבוים על ידי אישה שחורה וגם שווק לנשים שחורות.
במאיות שחורות נוספות של סרטי מבוגרים הן שיין לואיז יוסטון, דיאנה דבואו ואסטל ג'וזף- במאית של הסדרה זוכת הפרסים "City of Flesh".
היוצרת השוודית מיה אנגברג, בשיתוף עם 12 במאיות שונות, הפיקה אוסף של סרטי פורנוגרפיה פמיניסטית קצרים תחת הכותרת "Dirty Diaries" שיצא בספטמבר 2009. רוב המימון עבור הסרטים הגיע ממוסד הסרטים השוודי.
מחקר משנת 2012 בשם "למה להפוך לשחקנית פורנו?" מנתח שחקניות סרטי פורנו ואת הסיבות שלהן לבחירה בעיסוק זה.
שתי הסיבות הנפוצות ביותר היו כסף וסקס.
תחום עבודה זה נתן לנשים הזדמנות נוחה להרוויח כסף משל עצמן ושעדיין יישאר להן זמן פנוי.
עבור אחרות, עבודה זו היוותה דרך עבורן לחקור את המיניות שלהן כאמצעי של הנאה ועונג.
למרות הסטריאוטיפים החברתיים של שחקניות בסרטי מבוגרים, נשים אלה ראו זאת כהזדמנות לשפר את איכות חייהן.
למרות זאת, נשים במחקר סיפרו על הדאגות הנלוות לבחירה לעסוק במקצוע- רבות מהן קשורות בחוסר מקצועיות של סוכני העסקים שלהן ושל מפיקים בתעשייה, או בסטיגמה החברתית הקשורה לעבודה שלהן כאשר הן בציבור.
כמו כן, בפורנו קונבנציונלי נשים אפרו-אמריקאיות וגברים לא לבנים ממגוון רחב של תרבויות משתכרים בין חצי לשלושת רבעי משכורת של שחקנים לבנים.
כמו בתעשיות אחרות נשים וגברים "צבעוניים" מתמודדים עם אפליה ופער במובנים מבניים ובינאישיים.
מירייל מילר-יאנג חקרה את תעשיית הפורנו, ראיינה שחקנים רבים ונתקלה בהשלכות חיוביות של פורנוגרפיה על חייהן של נשים.
מילר-יאנג טוענת שנשים שהיא ראיינה היו נרגשות להיכנס לתעשיית הפורנוגרפיה וראו זאת כהזדמנות מעולה ורווחית, וגם כעבודה שיכולה להעניק להן עצמאות.
נשים שעבדו בקמעונאות או בסיעוד טוענות שפורנוגרפיה נתנה להן שליטה רבה יותר על העבודה שלהן, וכי הן חוו כבוד גדול יותר בעבודה.
חלק מהנשים האמינו שהיותן חלק מתעשיית הפורנוגרפיה העניקה להן את היכולת לצאת ממעגל מהעוני, לספק לעצמן ולמשפחתן איכות חיים גבוהה יותר ולהגיע למכללה.
אחרות הדגישו שהמאפיינים החדשניים של פורנוגרפיה פמיניסטית והאמירה שלה אפשרו להן לשפר את הניעות הכלכלית שלהן במקביל ליצירת אמירה חזקה על סיפוק נשי.
מילר-יאנג מספרת שלפי השחקניות שראיינה, האתגר הקשה ביותר שאיתו נאלצו להתמודד הוא סטיגמה חברתית, כמו גם אי שוויון גזעי ומגדרי.
רוב הנשים בפורנוגרפיה מרגישות שהחברה לא צריכה להתייחס לפורנו כבעייתי וכמעשה לא מוסרי חברתית.
למרות זאת, הן מדגישות שהיא יכולה להשתפר, במיוחד מבחינת זכויות העובדים.
שחקניות פורנו רבות, ביניהן נינה הארטלי, אובידי ומדיסון יאנג מתארות את עצמן כפמיניסטיות סקס פוזיטיביות, ומצהירות שהן לא רואות את עצמן כקורבנות של סקסיזם.
הן מסבירות את ההחלטה שלהן להופיע בפורנוגרפיה כבחירה חופשית, וטוענות שרוב מעשיהן מול המצלמה הוא ביטוי של מיניותן.
הושם גם דגש על כך שבפורנוגרפיה, נשים באופן כללי מרוויחות יותר מהשותף הגברי שלהן.
ישנם פרפורמרים כמו נינה הארטלי שפעילים בתנועת הזכויות של עובדי תעשיית המין.
יוצרות פורנו פמיניסטיות מדגישות את החשיבות של נוהלי העבודה שלהן בהפקה ואת הטיפול שלהן בפרפורמרים ובעובדי ועובדות המין.
בניגוד לנורמות בענף המיינסטרים של תעשיית הבידור למבוגרים, הן שואפות ליצור סביבת עבודה הוגנת, בטוחה, מוסרית, מוסכמת ולעיתים קרובות יוצרות דימויים באמצעות שיתוף פעולה עם שחקניהן.
מאז שנת 2006 יש חלוקת פרסים שנתית לסרטי פורנו פמיניסטי בטורונטו (FPA), שממומנת על ידי עסק פמיניסטי מקומי לצעצועי מין - "Good for Her".
הפרסים ניתנים במספר קטגוריות ויש להם שלושה קריטריונים מנחים:
לאישה היה חלק בהפקה, כתיבה, בימוי וכו' של הסרט.
הסרט מתאר עונג נשי אמיתי.
הסרט מרחיב את הגבולות של ייצוגים מיניים בסרטים ומאתגר סטריאוטיפים שלרוב נמצאים בפורנו מיינסטרימי.
ב־2009 ד"ר לורה מריט מברלין השיקה את קמפיין "PorYes" באירופה, המעניק פרסים לסרטי פורנו פמיניסטי בדומה לטקס ה-FPA.
פורנוגרפיה קווירית מציגה פרפורמרים עם מגוון זהויות מגדריות ונטיות מיניות, שבאות באינטראקציה וחוקרות ז'אנרים של תשוקה ועונג בדרכים ייחודיות.
אינטראקציות אלה מבקשות לאתגר את הצורות הקונבנציונליות של תיאור תוכן מיני מפורש וחוויה שלו.
החוקרת אינגריד ריברג כוללת בנוסף שתי מטרות עיקריות של פורנוגרפיה קווירית בהגדרה שלה: "חקירה וטלטול של קטגוריות מגדריות ומיניות, והתכוונות לגירוי מיני".
פורנו קווירי פועל להצגת ייצוגים אותנטיים בכל הנוגע לנטייה מינית, זהויות מגדריות ותשוקות של הפרפורמרים שלו.
הוא שונה מפורנוגרפיה הטרוסקסואלית, פורנוגרפיה הומוסקסואלית ופורנוגרפיה לסבית, כי לעיתים קרובות הוא מורכב משיתוף פעולה של פרפורמרים מחוץ לקטגוריות פורנוגרפיות מסורתיות.
פורנו הומוסקסואלי נמצא במצב דומה לפורנו הטרוסקסואלי משום שהוא שם דגש על דימויים של עונג לפי המבט הגברי, כפי שטוען החוקר ריצ'רד דאייר, ולרוב מהלל את הנרטיב ההומוסקסואלי של גוף והתנהגות גברית.
כדי להיראות כוללני, פורנו הומוסקסואלי יהפוך הבדלים לאקזוטיים.
הגוף של פרפורמרים בפורנו קווירי הוא מפתח לביסוס הבדלים ביניהם ובין קטגוריות אחרות של פורנו.
כמה מהמפיקים של פורנו קווירי כוללים את שיין לואיז יוסטון, צ'לסי פואו ואפריל פלורס.
באופן טיפוסי לתעשיית הפורנו, המפיקים והבמאים הם בעלי רוב השליטה לגבי הביצוע של כל סצנה, מי מופיע בכל סצנה, ויצירת הבדלים במשכורות של פרפורמרים בהתבסס על הפופולריות שלהם.
פורנוגרפיה קווירית מתנגדת לפרקטיקות אלה על ידי שיתוף הפרפורמרים ביצירת הסצנות, עם גישה יותר אופקית לשליטה מאשר מערכת היררכית אנכית.
פורנו קווירי באופן דומה מהלל שפיכה, אבל עם הבדלים משמעותיים מהפורנו הקונבנציונלי.
בשונה מתעשיית המיינסטרים, לפרפורמר אין בונוס כספי עבור סיפוק "Money Shot".
במאים מעודדים פרפורמרים להציג אורגזמה אם וכאשר השחקנים מרגישים בנוח.
מאחר ש"Money Shot" בפורנו קונבנציונלי מסתמך על נראות מול המצלמה, הוא בהכרח מתמקד בהצגת שפיכה חיצונית של פין בתור השיא האולטימטיבי.
זה משתקף בחזרה במבט הגברי ובייצוגים של כוח פאלי ועונג.
פורנו קווירי מאתגר מתווה זה של שיא שבמרכזו איבר המין הגברי בהפקות הפורנוגרפיות, ומציג מתווים נוספים.
מתווים אלו מערערים על הקשר שבין כוח וחדירה, בין דומיננטיות של החודר וכניעות של הנחדר, ועל מעמדו של הפאלוס.
פורנו קווירי עושה זאת על ידי הבאת אינטימיות לאקט החדירה, הענקת דומיננטיות לנחדר על ידי פעולות שונות ושיח, הצגת גבריות על ידי הנכונות להיחדר ולא על ידי הרצון לחדור (כפי שלעיתים מוצג בפורנו קווירי-הומוסקסואלי), שימוש בדילדואים היכול להיקרא כחתירה תחת מעמדו של הפאלוס כמייצג כוח ועוד.
בכך, מתווים אלו מראים כי הכוח אינו מעוגן בהכרח בחדירה ובפאלוס.
סרטי פורנוגרפיה קווירית תורמים לנראות של מיניות "סוטה" ובכך מביאים לנרמול שלה.
לכן, על מנת להימנע מיצירת סוג חדש של נורמה, פורנוגרפיה קווירית באופן עקבי פועלת לצד הקצוות של המערכת המגדרית.
לדוגמה, כאשר סטרפ-און דילדו הופיע בפורנוגרפיה קווירית, והשאיר את הצופים לנחש האם הם צפו בפין אמיתי או בדילדו, הוא במהרה הפך למראה שכיח.
בעוד הסטרפ-און דילדו במקור הציע דרכים חדשות של חשיבה על מגדר ועל מיניות, השימוש הנרחב בו ערער את כוחו החתרני.
החוקרת שרה ששנק כותבת: "אם פורנוגרפיה הטרוסקסואלית מדגישה באופן ברור קטגוריות זהות מוגדרות כמו מעמד, גיל, מוצא, מיניות או מגדר, סרטים קווירים נוטים לחשוף את הרמה הגבוהה של הסגנוּן מאחורי זהויות אלו".
באוקטובר 2009 התקיים פסטיבל הפורנו הקווירי הראשון בישראל.
הפסטיבל נערך בשיתוף המכון הקווירי של גוטנברג, שוודיה.
הפסטיבל התפרש על פני שלושה ימים, וכלל הרצאות ודיונים, הקרנת סרטי פורנו-קווירים, סדנאות כתיבה, מסיבות ומופעים.
בפסטיבל השתתפו ד"ר זוהר וימן-קלמן וד"ר עמל זיו.
באפריל 2018 התקיים פסטיבל נוסף בתל אביב, בארגונן של עתליה ישראלי-נבו וטל (י) ווזנר, וגם הוא נערך בשיתוף המכון הקווירי של גוטנברג.
הפסטיבל התקיים בשני מרחבים- מרחב אחד כלל הרצאה של עתליה ישראלי-נבו בנושא נינה ארסינו, אמנית פרפורמנס טרנסג'נדרית קנדית ועובדת מין, שנחשבת כשוברת מוסכמות פמיניסטיות בנשיות הקיצונית שהיא מביעה, ומסורות קוויריות בגילום הגשמי והגופני שהיא נותנת ל"תאוריה" הקווירית.
כמו כן, הוצגו סרטים דוקומנטריים כמו "סקס וזאבי הכסף" מאת צ'ארלס לום וטוד ורו, העוקב אחר מסיבות הסקס אותן מארגנים חברי הסניף הניו יורקי של "ארגון ההומואים הוותיקים בארצות הברית", ו"יותר מידי כוס!
שרלילות פמיניסטיות, מופע סקס קווירי" מאת אמילי ז'ווה, המלווה שבע אמניות פרפורמנס-מין קוויריות בסיבוב ההופעות המשותף שלהן ברחבי אירופה.
בנוסף הוצגו סרטים עלילתיים כמו "פרי אסור" מאת רקון דקון ו"מי ת.
במרחב השני הוקרנו סרטי פורנו קווירי הארד קור.
פסטיבל זה התקיים גם בבאר שבע במתכונת מצומצמת בבר "ביאליק 26".
לשני הפסטיבלים הגיע.ה כאורח.ת זפיר ורבה, במאי.ת ויוצר.ת קוויר.ית שוודי.ת, מיוצרי הסרט "מי ת.
פסטיבל נוסף עתיד להתקיים בשנת 2019.
פורנוגרפיית נקם או פורנוגרפיית נקמה הוא מונח שגור המשמש לתאר הפצה של תמונות או סרטוני וידאו בעלי אופי פורנוגרפי באינטרנט, ללא האישור של אחד המשתתפים.
הצילומים נעשים לרוב על ידי בן זוג למערכת יחסים אינטימית, על ידי אדם שלישי, או האקר, ללא ידיעת המצולמים והסכמתם.
בחלק מהמקרים נעשה שימוש בחומרים פסיכואקטיביים נגד הקורבן, כמו סם אונס, הגורמות לתחושת כאב ומעורבות מופחתת באקט המיני, כמו גם להפרעות דיסוציאטיבית ואמנזיה.
הדבר נעשה על ידי בן הזוג לרוב למטרות ביוש, ענישה ונקמה על סיום הקשר, סחיטה לקיום יחסי מין נוספים, או כאמצעי להפעיל לחץ במטרה להמשיך את מערכת היחסים.
הפצת פורנו נקם מזוהה גם כצורה של התעללות רגשית ואלימות במשפחה, ונחשבת התעללות מינית.
בנוסף, הפעולה מהווה עבירה על חוקי זכויות אזרחיות בתחום הסייבר.
המונח "פורנו נקמה" נדחה על ידי פעילים בטענה שהשם מרמז על כך שהקורבן עשה משהו לא בסדר.
הכוונה היא לרוב להעלאת חומר בעל אופי מיני מפורש לאינטרנט, וזאת בכדי להשפיל ולהפחיד פרטנר שסיים מערכת יחסים.
לעיתים קרובות נעשה שימוש שגוי במונח, גם כדי לתאר תרחישים ללא נקמה, לרבות פורנוגרפיה ללא הסכמה, אשר מופצת בידי האקרים או על ידי אנשים המחפשים רווח או פרסום.
ההיסטוריה של פורנו נקמה מתוארכת החל משנת 2010, אז יצר האנטר מור אתר שהוקדש לפורנו נקמה בשם "IsAnyoneUp".
תוך שבוע ימים היו מעל 14,000 משתמשים ייחודיים באתר.
האתר פעל כ-16 חודשים בסך הכל, והפעילות באתר התמקדה בעיקר בהעלאת תמונות עירום של נשים, ללא ידיעתן או הסכמתן, תוך ציון פרטים מדויקים של הקורבנות, לרבות שמן המלא, עיסוק מקצועי, קישור לפרופילים במדיה חברתית וכתובת מגורים.
כשנה לאחר פתיחת האתר, פרסם מור תמונות ללא חולצה של מפורסמים, כמו בסיסט של להקת פופ - פאנק מפורסמת וכן תמונות של איברי מין של בסיס להקת Passion Pit.
האתר נסק באותה תקופה, כאשר ההשמצות והעוולות שיוחסו לו רק העלו את מספר הצפיות ומספר המשתמשים הפעילים באתר, וזאת לאור העובדה שמור נהג לזלזל בקורבנות שהתחננו בפניו שיסיר תמונות ומידע אישי אודותיהם.
בשנת 2012 מכר מור את האתר שלו לארגון נגד בריונות בשם BullyVille, אך המשיך לקבל תמונות ותוכן אינטימי ופוגעני בטוויטר ובטמבלר.
בתקופה זו, מור העיד כי המשיך לקבל כ־35,000 תכנים כל שבוע.
אתרים נוספים שקמו לאחר סגירת האתר IsAnyoneUp היו Pink Meth, שפרסמו גם הם תכנים אינטימיים לצד קישורים לפרופילים במדיה החברתית של הקורבנות, כולל רשתות חברתיות כמו פייסבוק, לינקדאין ומייספייס.
באתר זה יכלו המשתמשים להוסיף בעצמם הערות שיופיעו באתר הנוגעות לאדם המתואר בתמונה.
אתר נוסף בעל אופי פעילות זהה נקרא Texxxan ובו הועלו תכנים פוגעניים לצד שמות מלאים או חלקיים של הקורבנות וכן עיירות מגורים.
אתר זה אפשר גם כן לפרסם תגובות על הקורבנות.
להפצת תמונות אינטימיות ישנן השפעות חמורות על הקורבן.
פורנוגרפיית נקמה, או כל פורנוגרפיה שמצולמת ומופצת ללא הסכמה, מעלה את הסיכון למעקב ותקיפה פיזית של הקורבנות.
במחקר בו השתתפו 1,244 נבדקים עלה כי למעלה מ-50% מהקורבנות דיווחו כי תמונות העירום שלהם/ן הופיעו ליד שם מלא ופרופיל ברשת חברתית; מעל 20% מהקורבנות דיווחו כי כתובת המייל שלהם/ן ומספרי הטלפון פורסמו גם הם.
לצד ההטרדות הבלתי פוסקות, ישנן השפעות הרסניות על חיי הקורבנות, לרבות תחושות בושה, השפלה ואשמה.
זאת, בייחוד בסביבה חברתית משום ש"הם/ן חושבים/ות שאחרים/ות צופים/ות בהן (בתמונות) בכל פעם שהם/ן רואים/ות אותם/ן".
בנוסף, העידו קורבנות כי הנזקים החמורים כתוצאה מהפצת התמונות היו אובדן הזדמנויות מקצועיות וחינוכיות, נזק נפשי, אלימות גוברת במשפחה ובתקיפות מיניות.
מיניות נשית נתפסת לעיתים קרובות כהתנהגות שחשוב לשמור עליה פרטית וכן כמקור לבושה, בעוד שמיניות גברית נתפסת כמקור לגאווה.
כתוצאה מכך, לפעמים, נשים שנפלו קורבן לפורנוגרפיית נקם נשפטות על ידי החברה ולא מוכרות כקורבנות אלא כמי ש"ביקשו את זה", או שאל מול טענותיהן בדבר פגיעה עולות שאלות בגין מדוע צולמו ו/או נשלחו התמונות בהן הן מופיעות מלכתחילה.
אלימות מינית באמצעות טכנולוגיות דיגיטליות היא אחת מתוך מגוון ההתנהגויות הפליליות המתרחשות במרחב האינטרנטי.
היא כוללת בתוכה השגת שליטה באמצעות אחזקת מידע עם קונוטציה מינית, הפצת תמונות מיניות או אינטימיות של אחר ללא הסכמתו, וכן תופעות מקוונות אחרות שנטבעו להן ההגדרות המתאימות, כדוגמת פורנוגרפיית נקם, אונס וירטואלי, מעקב ברשת ושימוש בדברי שטנה על בסיס מגדרי ברחבי האינטרנט.
אודות להתקדמות הטכנולוגית המהירה ולהתרחבות תופעת האלימות המינית ברשת נוצר מושג חדש – TFSV, Facilitated Sexual Violence, או בעברית - אלימות מינית מבוססת טכנולוגיה.
מושג זה מתייחס לשימוש בטכנולוגיות ניידות ומקוונות ככלי לביצוע אלימות מינית, הטרדה או פגיעה.
כמו כן, המושג כולל בתוכו אלמנטים של סחיטה, שליטה, כפייה, הטרדה, השפלה, החפצה והפרת הפרטיות של אדם אחר באמצעות שימוש בטכנולוגיה מקוונת.
הגבול הדיאדי (diadic boundary) מתייחס לתפיסת הבטיחות של אדם בנוגע לחשיפת מידע לנמען כלשהו.
מרחבי האינטרנט מאופיינים בכך שהם מחוברים למשתמשים ידועים ומשתמשים אנונימיים, או אף מתחזים, והגבול הדיאדי בהקשר זה נחשב פתוח וגמיש.
משמעות הדבר היא שגולשים המשתפים מידע באינטרנט לא יכולים להיות בטוחים מה יהיו גבולות ההפצה של מידע זה ובאיזה מידה המידע שנחשף עלול להתפשט.
במדינות רבות פעלו לקדם חקיקה נגד פורנו נקם.
בין המדינות הללו ניתן למצוא את קנדה, גרמניה, איטליה, אוסטרליה סינגפור, דרום אפריקה, ספרד, בריטניה, ארצות הברית, וכן צבא ארצות הברית וטריטוריות השייכות לארצות הברית כולל פוארטו ריקו וגואם [5].
אוסטרליה מתייחסת בחומרה לפורנוגרפיית נקמה ורואה בה עבירה פלילית חמורה.
ברמה הפדרלית, חוקק באוסטרליה ב-2018 חוק נגד פורנוגרפיית נקמה אשר אוסר על שיתוף תמונות אינטימיות ללא הסכמה, אשר מאפשר לקורבנות לתבוע פיצויים ומטיל עונשים על המפרסמים.
בנוסף, מספר מדינות באוסטרליה חוקקו חוקים משלהן נגד פורנוגרפיית נקמה.
לדוגמה, בוויקטוריה חוקק חוק נגד פורנוגרפיית נקמה ב-2020 האוסר על שיתוף תמונות אינטימיות ללא הסכמה וקובע עונשים של עד 2 שנות מאסר.
מבחינה חוקתית, חוק נגד פורנוגרפיית נקמה באוסטרליה עומד בקנה אחד עם חופש הביטוי המוגן בחוקה, מכיוון שהוא מותחם למקרים של שיתוף ללא הסכמה ומטרתו היא להגן על הפרטיות.
בתי המשפט באוסטרליה אישרו את חוקתיות החקיקה בתחום זה.
בעקבות תלונות למשטרה, והמספר ההולך וגובר של אירועים שדווחו, הוסדרה חקיקה במספר מדינות, כולל ישראל, נגד עבירת צילום והפצת פורנוגרפיית נקם.
העונש הקבוע בחוק למי שנמצא אשם בהפצת פורנוגרפיית נקם הוא עד חמש שנות מאסר בפועל.
החוק נועד להגן על כבוד האדם ופרטיותו, ולמנוע ניצול לרעה של תמונות וסרטים אינטימיים.
בפסיקה נקבע כי החוק חל גם על מצבים שבהם בן/בת הזוג הסכימו לצילום, אך לא לפרסומו.
כלומר, בתנאים בהם הפרסום נעשה ללא הסכמה, או למטרות פוגעניות.
ב-6 בינואר 2014 נכנס לתוקפו החוק למניעת הטרדה מינית (תיקון מס' 10), התשע"ד-2014, כעבירה עצמאית בחוק למניעת הטרדה מינית, תשנ"ח-1998. התיקון זכה לכינוי "חוק הסרטונים", ומוסיף לחוק למניעת הטרדה מינית שני סעיפים חדשים, אשר יוצרים חוק ספציפי נגד פורנוגרפיית נקם.
בדיוני הוועדה לקידום מעמד האישה בכנסת, שהתנהלו טרם חקיקת התיקון, עמד המחוקק על הפער שבין הנזקים שנגרמים לקורבנות כתוצאה מהתופעה מחד, ומאידך על היחס המזלזל שהן מקבלות מצד גורמי האכיפה בעת הגשת התלונה.
המחוקק קבע תיקון ספציפי נגד התופעה, תוך סיווגה כעבירת מין, הכוללת אלמנטים של פגיעה מינית, ולא כפגיעה בפרטיות.
סינגפור העבירה את חוק הרפורמה בחוק הפלילי ב-6 במאי 2019, הכולל הפללת פורנו נקם.
העונשים הקבועים בחוק על עבירה זו כוללים עונש מאסר של עד חמש שנים, אך ישנה גם אפשרות לשלם קנסות כעונש.
במידה והפשע בוצע נגד קורבן מתחת לגיל 14, יוטל מאסר חובה[8].
החוק נכנס לתוקף ב-1 בינואר 2020.
בדרום אפריקה, החוק לתיקון הסרטים והפרסומים משנת 2019 מגדיר כפשע הפצת תמונה או סרט מיני פרטיים ללא הסכמת האדם המצולם ומתוך כוונה לגרום להם נזק.
העונש הוא קנס של עד 150,000 רופי ו/או עד שנתיים מאסר.
העונש עשוי להיות כפול מגובה הקנס ו/או אורך המאסר המצוין באם ניתן לזהות את הקורבן בתצלום או בסרט [7].
בארצות הברית החלו לחוקק חוקים נגד פורנו נקם ביולי 2021 [9].
לדוגמה, החוק במדינת ניו ג'רזי אוסר הן על לכידה והן על הפצת תמונות וסרטים בעלי אופי מיני מפורש על ידי כל אדם, "בידיעה שהוא אינו מורשה או מיוחס לעשות זאת" וללא הסכמת המצולמים[10].
החוק שימש כדי להעמיד לדין את דרון ראווי, סטודנט באוניברסיטת ראטגרס, שהפיץ צילומי מצלמת אינטרנט של שותפו לדירה טיילר קלמנטי כשהלה עסק בפעילות מינית, הפצה שלאחריה קלמנטי התאבד [11].
החוק שימש גם כדי להעמיד לדין כמה גברים שלכאורה הפיצו פורנו נקם של בנות זוג לשעבר שלהם [12].
מרי אנה פרנקס, פרופסור למשפטים וחוקרת חוקה שניסחה את חוק המודל וייעצה למחוקקים ברוב המדינות ארצות הברית, מדגישה שרבים מהחוקים שנחקקו ביחס לפורנו נקם עדיין פגומים באופן עמוק[13].
ב-1 באוקטובר 2022, בסעיף חדש בחוק הפדרלי של ארצות הברית, נכנסה לתוקף האפשרות להגיש תביעה אזרחית הקשורה לחשיפת תמונות אינטימיות.
לפי סעיף זה, החוק מאפשר לקורבנות של פורנוגרפיית נקם להגיש תביעות אזרחיות נגד מי שהפיצו את החומרים [15] [16].
זהו החוק הפדרלי הראשון הנוגע לפורנו נקם.
מהספרות עולה כי למרות שהחקיקה בנושא אכן ענפה ומאפשרת להעניש עבריינים, היא עדיין עשויה להיות מושפעת מיחס המשטרה לקורבנות בעת הגשת תלונה, מידת ההתייחסות לתלונה, כמו גם גזע ומעמד [17].
פורס מפה ומקדש הוא כינוי להלכה הקובעת, שאם במהלך סעודה שהתחילה בערב שבת, נכנסה שבת והגיע זמן חובת קידוש של שבת, אין צורך להפסיק את הסעודה, אלא ניתן לפרוס מפה על החלות, לעשות קידוש, ולהמשיך בסעודה.
בשנים שחל פורים ביום שישי, מאחר שאסור לקבוע סעודה לאחר חצות, נהגו רבים לנהוג להתחיל סעודת פורים סמוך ללילה ולהמשיכה לשבת כדין פורס מפה ומקדש.
בתלמוד בבלי, נחלקו תנאים בדינו של הסועד סעודה בערב שבת ושקעה החמה ונכנסה שבת, לדעת רבי יהודה צריך להפסיק את סעודתו ולברך ברכת המזון ולקדש, ולהתחיל סעודה חדשה לכבוד שבת.
לדעת רבי יוסי יוכל להמשיך את סעודתו, אך בסיומה יברך ברכת המזון ויעשה קידוש.
להלכה, הובא בסיום הסוגיה :
כדעה זו פסק בשולחן ערוך שאין צורך להפסיק בסעודתו, אלא פורס מפה ומקדש.
לעניין ברכת 'בורא פרי הגפן' שבקידוש כתב השולחן ערוך שאם כבר שתה יין קודם לכן בסעדותו ובירך עליו, אינו צריך לברך שוב על היין בזמן הקידוש.
לגבי ברכת 'המוציא' לאחר הקידוש, נחלקו בראשונים: לדעת הרי"ף והרא"ש צריך לחזור ולברך המוציא.
ורק במקרה שאין לו יין ומקדש על הפת, אינו צריך לחזור ולברך.
אך לדעת הרמב"ם בכל מקרה אין צריך לברך 'המוציא' פעם נוספת, גם אם מקדש על היין.
שתי הדעות הובאו להלכה בשולחן ערוך.
האחרונים הכריעו שלא לברך המוציא, משום ספק ברכות להקל, אך בשולחן ערוך הרב כתב שעל אף שמעיקר הדין, ההלכה כדעה הראשונה שהובאה בשולחן ערוך שיש לברך פעם נוספת המוציא אך כדי לצאת מידי ספק, עדיף לסיים את הסעודה ולברך ברכת המזון קודם שקיעת החמה.
כאשר י"ד באדר (פורים) חל ביום שישי, בני המקומות שאינם מוקפים חומה מקיימים את חג הפורים ביום זה.
במקרה זה, רבים נוהגים לאחר את סעודת הפורים בשעות אחר הצהריים של יום שישי, ולהמשיכה לתוך השבת.
עם כניסת השבת, עוצרים את הסעודה, פורשים מפה על הלחם, ומקדשים על היין.
לאחר הקידוש, ממשיכים את הסעודה, וכך משלבים את סעודת הפורים עם סעודת השבת.
עם זאת, בפוסקים דנו במקרה זה בשאלות כמו:
ברכת המזון: האם יש להזכיר "על הנסים" (של פורים) ו"רצה והחליצנו" (של שבת) בברכת המזון?
ברכת היין והלחם: כיצד מברכים על היין והלחם לאחר הקידוש?
פורסט גודלאק הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי.
הוא ידוע בשל השתתפותו בסרטים "האיש שנולד מחדש" משנת 2015 ו-"החינוך הרע של קמרון פוסט" משנת 2018.
גודלאק נולד באלבקרקי, ניו מקסיקו.
אביו הוא אינדיאני משבט נאוואחו.
מוצאה של אמו משבטי האינדיאנים הידאצה, מאנדאן, נאוואחו וצימשיאן.
חוויית המשחק הראשונה של גודלאק הייתה במהלך הפקה בכיתה ו' בהצגה "חג המולד של צ'רלי בראון" בבית הספר היסודי שלו.
בהמשך הופיע בהפקות במה ותיאטרון בחטיבת הביניים ובתיכון.
בגיל 13 הוא הגיע לאודישן לסרטו של הבמאי האינדיאני כריס אייר, "באפלו".
הסרט לא הופק, אך איפשר לו להתחבר עם סוכני ליהוק.
גודלאק נבחן לתפקיד הוק בסרט "האיש שנולד מחדש" משנת 2015 כשהיה בן 15. זה היה תפקידו הראשון בסרט קולנוע.
גודלאק זכה בפרס ההופעה הטובה ביותר בסרט עלילתי - לשחקן משנה צעיר (14–21) בטקס פרסי האמן הצעיר ה-37 על תפקידו בסרט.
בחודש פברואר 2016, לוהק לפיילוט Citizen".
בנובמבר 2016 פורסם כי גודלאק יככב לצד קלואי גרייס מורץ וסשה ליין בסרט "החינוך הרע של קמרון פוסט", ששוחרר לאקרנים במהלך 2018.
בשנת 2021 לוהק לסדרת הטלוויזיה "הרפובליקה של שרה" מבית The CW לתפקיד של טיילר, לצדם של לוק מיטשל ולנדרי בנדר.
שנה סרט תפקיד הערות 2015 האיש שנולד מחדש הוק 2017 סוס הודי סול בגיל 15 2018 החינוך הרע של קמרון פוסט אדם אדום נשר 2019Blood Quantum ג'וזף 2020 הייתי פה אנימל ספרינסטין 2021 צ'רי ג'יימס לייטפות'2022איך לפוצץ צינור נפטמייקל2023 בית כברות לחיות: שושלות מני2025What We Hideקודי
שנה פרס קטגוריה סרט תוצאה 2016 פרסי האמן הצעיר ההופעה הטובה ביותר בסרט עלילתי (שחקן המשנה הצעיר, גילאי 14–21) האיש שנולד מחדש
פורנוגרפיית ילדים היא סוג של פורנוגרפיה המציגה קטינים למטרת גירוי מיני, והיא אסורה ומנוגדת לחוק במדינות רבות.
פורנוגרפיית ילדים נעשית לרוב על ידי צילום תמונות או סרטונים, או לעיתים רחוקות יותר על ידי הקלטות קול, של ילדים שלובשים פחות בגדים מהרגיל, עירומים או נאנסים.
פורנוגרפיית ילדים מכונה לפעמים כ-"תמונות של התעללות מינית בילדים" מאחר שמדובר בתמונות של קטין שעובר התעללות מינית.
פורנוגרפיית ילדים יכולה להיעשות על ידי הגדרת מצלמה או מכשיר הקלטה אחר והתנכלות לקטין.
ניתן לצייר פורנוגרפיית ילדים, או ליצור אותה באמצעות מחשב.
במקרה זה, זה נקרא "פורנוגרפיית ילדים מדומה", "פורנוגרפיית ילדים וירטואלית", "פורנוגרפיית ילדים שאינה מצולמת", או "פורנוגרפיית ילדים פסאודו".
כלומר, הקטין בפורנוגרפיה הוא מדומה, וירטואלי או מצויר, כלומר הקטין אינו אמיתי.
ישנן מספר סיבות אפשריות לאדם להתבונן בפורנוגרפיית ילדים.
הנפוצה ביותר היא: שהצופה הוא פדופיל, הבפיל, או אפבופיל שמוצא כי קטינים מושכים מינית ומשתמשים בפורנוגרפיה בהשתתפות קטינים כדי להגיע לסיפוק מיני.
הצופים עשויים להיות סקרנים בנושא, או שאדם שמתכנן לבצע אונס סטטוטורי עשוי לתכנן להראות את הפורנוגרפיה בפני קטין כצורת טיפוח, כדי לשכנע את הקטין כי קטינים המקיימים יחסי מין עם מבוגרים הם נורמליים.
מקסיקו היא המדינה המפיצה הגדולה ביותר של פורנוגרפיית ילדים בעולם.
בין השנים 2016–2018, מדינות רבות הפכו את חוקי פורנוגרפיית הילדים שלהם לדומים יותר.
חקיקות אלו אפשרו למשטרה ממדינות שונות לעבוד יחד ביותר קלות.
בפרט, המילה "ילד" בחוקים החדשים לפורנוגרפיית ילדים משמשת כמילה נרדפת לקטינים משפטיים מתחת לגיל 18. הדבר יכול לבלבל מאחר שפירוש המילה "ילד", בדרך כלל, מיוחס לאדם שטרם הגיע לגיל ההתבגרות.