tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשלוש העונות הראשונות, המתמודדים שעלו לשלב חצי הגמר התחלקו לקבוצות שונות והופיעו באופן אינדיבידואלי; בעונה הראשונה היו שלוש קבוצות עם עשרה זמרים בכל קבוצה, ושלושת השורדים האחרונים בכל קבוצה היו אלו שעלו לשלב ההופעות החיות.
בעונות השנייה והשלישית היו ארבע קבוצות עם שמונה זמרים בכל קבוצה, ושני השורדים האחרונים בכל קבוצה היו אלו שעלו לשלב ההופעות החיות.
מהעונה הרביעית ועד השביעית, כמו גם בעונה התשיעית, 24 המתמודדים שעלו לשלב חצי הגמר התחלקו על פי מגדר, זאת על מנת להבטיח מספר שווה של מתמודדות בנות ומתמודדים בנים בנבחרת, שמורכבת מ-12 מתמודדים סך הכל.
שני המגדרים שרו במשך לילות רצופים אחד אחרי השנייה, ושני המתמודדים שסיימו אחרונים בכל קבוצה הודחו בכל שבוע עד שנשארו 6 מתמודדים מכל קבוצה שלבסוף הרכיבו את נבחרת 12 מתמודדי ההופעות החיות.
בעונה השמינית, המתמודדים שעלו לשלב חצי הגמר התחלקו לשלוש קבוצות עם שנים עשר זמרים בכל קבוצה, והשלושה שמקומם בנבחרת היה מובטח בכל ערב הם הזמר שקיבל את מרב ההצבעות, הזמרת שקיבלה את מרב ההצבעות והזמר או הזמרת שקיבלו את מרב ההצבעות אחרי שניהם.
יתר על כן בעונה זו חזר "הסיבוב הכללי", במסגרתו הצטרפו לנבחרת עוד ארבעה מתמודדים שניצלו על ידי השופטים, והנבחרת נסגרה עם 13 מתמודדים.
החל מהעונה העשירית, הבנים והבנות שרו כל אחד בלילות נפרדים.
בעונות העשירית והאחת עשרה העפילו לשלב ההופעות החיות 5 מתמודדים ו-5 מתמודדות, וגם בעונות אלה התקיים "הסיבוב הכללי" אשר במהלכו החזירו השופטים שלושה מתמודדים לתחרות והרכיבו את הנבחרת מ-13 מתמודדים שהעפילו לשלב ההופעות החיות.
בעונה השתים עשרה, 20 המתמודדים שעלו לשלב חצי הגמר התחלקו על פי מגדר כאשר לבסוף שרדו חמישה מכל קבוצה, 10 מתמודדים סך הכל שהרכיבו את הנבחרת.
בעונה השלוש עשרה עלו 30 מתמודדים לשלב חצי הגמר, אולם רק 20 מהם זכו להגיע לשלב ההופעות החיות כאשר עשרה מתוכם בנים ועשר מהן בנות.
הנבחרת הורכבה מחמשת השורדים האחרונים של כל מגדר ומשלושה מתמודדים שקיבלו הזדמנות חוזרת במסגרת "הסיבוב הכללי" על ידי השופטים, כך שהיו סך כל 13 מתמודדים שעלו לשלב ההופעות החיות.
משלב זה והלאה נפתחים קווי הצבעה אישיים למתמודדים, כך שגורלם מוכרע כעת על ידי הצופים בבית.
המספר האישי של כל מועמד מופיע על המסך במהלך ההופעות ועד התקציר הכולל של כלל ההופעות, וההצבעה נשארת פתוחה במשך שעתיים לאחר שידור הפרק (בגמר ההצבעה נמשכת עד ארבע שעות).
לקהל ניתנת האפשרות להצביע מספר בלתי מוגבל של פעמים למתמודד המועדף עליהם באמצעות שיחה או שליחת הודעת טקסט (מהעונה השנייה) למספר חינמי, כאשר כל שיחה או הודעה נחשבת קול אחד.
במשך מספר שבועות רצופים מתמודד אחד או יותר הולך הביתה בכל תוכנית עד להכרזת הזוכה.
הצבעות מקוונות נכנסו לשימוש מהעונה העשירית.
כל ההצבעות נספרות ומפוקחות על ידי חברת טלסקופ.
שלב ההופעות החיות משודר בפריים טיים בשידור חי מלוס אנג'לס עם קהל באולפנים.
בעונה הראשונה נמשך שלב זה 8 שבועות, 11 שבועות מהעונה השנייה ועד העונה התשיעית, 12 שבועות בעונה העשירית והאחת עשרה, 10 שבועות בעונה השתים עשרה ו-13 שבועות בעונה השלוש עשרה.
בכל שבוע מתקיימים שני שידורים, כאשר תוכנית אחת היא הופעות חיות והשנייה היא תוצאות ההופעות החיות.
בכל תוכנית הופעות המתמודדים מופיעים עם שיר המתקשר לנושא מסוים; סגנון מוזיקלי, שירים של זמר מסוים, שירים שהגיעו למקום הראשון במצעד בילבורד הוט 100 או שירים שיצאו לאור בשנה בו המתמודד נולד הם חלק מהנושאים שנבחרו לאורך העונות.
כל מתמודד לרוב מונחה על ידי השופט שיש לו קשר לנושא הנבחר של השבוע.
בתחילה המתמודדים מופיעים עם שיר אחד בלבד בכל תוכנית הופעות, אולם בשלב בו הם נשארים ארבעה או חמישה הם מופיעים עם שני שירים, ועם שלושה שירים כשהם השניים או השלושה השורדים האחרונים בתוכנית.
בתוכנית התוצאות המועמד שקיבל את מרב ההצבעות בדרך כלל אינו נחשף, כי אם המתמודד או המתמודדים שקיבלו את מספר הקולות הנמוך ביותר מהצופים בבית.
כאשר נשארים שני מתמודדים אחרונים על הבמה שלא נקראו בשמם, הם לא בהכרח קיבלו את מספר ההצבעות הנמוך ביותר.
כאשר נשארים שלושה מתמודדים אחרונים על הבמה, המתמודד שאסף לזכותו את מספר ההצבעות הנמוך ביותר הולך אוטומטית הביתה.
בכל הדחה של מתמודד מופיעה מצגת עם הרגעים הזכורים ביותר שלו שלאחריה הוא מופיע בפעם האחרונה בפני הקהל.
עם זאת בעונה השישית שודר פרק הדחה במהלכו אף מתמודד לא נשלח הביתה, אם כי שבפרק ההדחה שאחריו הודחו שני מתמודדים.
פרק דומה שודר בעונה התשיעית.
יתר על כן, החל מהעונה השמינית לשופטים ישנה אפשרות חד פעמית, והחל מהטופ 5 והלאה, לבטל הדחה שהתבצעה על ידי הצופים ולהציל אותו, זאת אם כלל השופטים הסכימו על העניין פה אחד.
בעונה השתים עשרה ה"הצלה" לא הייתה זמינה.
בעונה הארבע עשרה, בתוכנית שקבעה מי ימשיך לטופ 8, ההצלה יכלה להתבצע על ידי המעריצים, להם ניתן חלון של 5 דקות בלבד להצביע דרך חשבון הטוויטר שלהם למתמודדים שנמצאים בסכנת הדחה.
פרק הגמר משודר בשידור חי במשך שעתיים, ובסופו מכריזים על המנצח הגדול.
בעונות הראשונה, השלישית ועד השישית, והארבע עשרה, הגמר התקיים ושודר מתיאטרון דולבי שבלוס אנג'לס, שביכולתו לאכלס עד 3,400 אנשים.
גמר העונה השנייה התקיים ושודר מאמפיתיאטרון גיבסון, גם הוא בלוס אנג'לס, שביכולתו לאכלס מספר כמעט כפול של למעלה מ-6,000 אנשים.
מהעונה השביעית ועד העונה השלוש עשרה, הגמר התקיים ושודר בתיאטרון נוקיה (כיום תיאטרון מיקרוסופט) במרכז לוס אנג'לס, שביכולתו לאכלס קהל של למעלה מ-7,000 אנשים.
המתמודדים מבצעים שלושה שירים; שיר שנבחר על ידי המתמודד, שיר שנבחר על ידי השופטים ושיר שנכתב במיוחד עבור המתמודד במסגרת הגמר, אשר מיועד לצאת כסינגל הראשון של הזוכה.
המנצח זוכה בחוזה הקלטות שיכול לכלול עד כ-6 אלבומים בסך הכל, ובחוזה ניהול אישי מטעם הסוכנות המזוהה עם התוכנית, Entertainment, לה יש זכות קדימה להחתים את המתמודדים בתוכנית, כמו גם מספר חוזים נוספים רווחיים, כמו רכב מתנת פורד.
דווח כי כל הזוכים בתוכנית עד לעונה התשיעית הרוויחו כמיליון דולר בשנה הראשונה לזכייתם.
כל המתמודדים שהגיעו למקום השני עד לעונה העשירית, נוסף למתמודדי גמר נוספים, הוחתמו על חוזי הקלטות עם חברות תקליטים מובילות.
עם זאת, החל מהעונה האחת עשרה למקום השני הובטח חוזה המתחייב להוציא למתמודד סינגל אחד בלבד.
לחברות התקליטים BMG ו-SME (עונות 1–9) ו-UMG (עונות 10-) זכות הקדימה להחתים את המתמודדים בתוכנית במשך שלושת החודשים הראשונים לאחר הגמר.
החל מהעונה השלוש עשרה, הזוכה מקבל חוזה הקלטות עם חברת ביג מאשין רקורדס.
לכל עשרת המתמודדים האחרונים בכל תוכנית (11 האחרונים בעונות 10 ו-12) ניתנה האפשרות לצאת לסיבוב הופעות עם שכר מובטח של שש ספרות לכל אחד.
פאנל השופטים בתוכנית תוכנן במקור להיות מורכב מארבעה שופטים, בדומה לפורמט המקורי של התוכנית "פופ איידול", אולם הספיקו לגייס רק שלושה - רנדי ג'קסון, פאולה עבדול וסיימון קאוול (הפאנל המקורי) - אם כי דיג'יי הרדיו סטרייקר היה אמור להיכלל בפאנל ובחר לוותר מפאת "חשש לבעיות תדמית".
בעונה השנייה גויסה אישיות הרדיו אנג'י מרטינז כשופטת רביעית, אך לאחר מספר אודישנים החליטה לפרוש לאחר שהרגישה לא בנוח להעביר ביקורת על המתמודדים.
לבסוף הוחלט להישאר עם שלושה שופטים עד העונה השמינית, והפאנל המקורי לא התחלף עד אז.
בעונה השמינית הצטרפה לפאנל הזמרת-יוצרת והמפיקה המוזיקלית, קארה דיוגווארדי כשופטת רביעית, שנשארה במשך שתי עונות ופרשה לקראת העונה העשירית.
לאחר שלא הגיעה להבנה עם מפיקי התוכנית, פאולה עבדול הייתה הבאה לנשור מהתוכנית לפני העונה התשיעית.
המנחה זוכת האמי אלן דג'נרס הייתה לנכס החדש בפאנל במקומה של עבדול, אם כי היא נשארה לשפוט במשך עונה אחת בלבד.
ב-11 בינואר 2010 הודיע קאוול על פרישתו מהתוכנית לטובת השתתפות בהצגת הבכורה של הריאליטי "אקס פקטור" בגרסתה האמריקאית, תוכנית כישרונות אחרת אותה יצר בעצמו, שעלתה לאוויר בשנת 2011. עם זאת הוא הוחלף בג'ניפר לופז וסטיבן טיילר שהצטרפו יחד לצוות השופטים בעונה העשירית, כמו גם עזבו יחד כעבור שתי עונות.
במקומם הגיעו שלושה שופטים חדשים; מריה קארי, ניקי מינאז' וקית' אורבן שהצטרפו לשופט המקורי היחיד של התוכנית, רנדי ג'קסון בעונה השתים עשרה, אמנם קארי ומינאז' עזבו אחרי עונה זו.
לאחר עזיבתן הודיע ג'קסון כי הוא מתכוון לעזוב אף הוא ביחד איתן אולם מתכנן לחזור לתוכנית כמנטור.
אורבן היה השופט היחיד מעונה שתים עשרה שנשאר לשפוט בעונה הבאה, אליה הצטרפה בחזרה ג'ניפר לופז, כמו גם המנטור לשעבר הארי קוניק ג'וניור.
שלושתם נשארו לשפוט גם בעונה הארבע עשרה.
בשלב מסוים בתוכנית הופיעו מנטורים בזמן ההופעות החיות שהנחו ועזרו למתמודדים בהופעותיהם, ביניהם ניתן למנות את ג'ימי איובין, השופט לשעבר רנדי ג'קסון וסקוט בורצ'טה.
המנטורים לעיתים נעזרו במנטורים אורחים, בין היתר היו אלה אקון, אלישיה קיז, ליידי גאגא והשופט בהווה הארי קוניק ג'וניור.
יתר על כן, במשך השנים הצטרפו לעיתים שופטים אורחים; בעונה השנייה היו אלה ליונל ריצ'י ורובין גיב, ובעונה השלישית התארחו דונה סאמר וקוונטין טרנטינו.
שופטים אורחים נוספים לאורך העונות כללו את ג'ין סימונס, אל אל קול ג'יי, ג'ול, אוליביה ניוטון-ג'ון, שאניה טוויין, ניל פטריק האריס, קייטי פרי ובוגר התוכנית אדם למברט.
ציר זמן של שופטי התוכנית
פאולה עבדול - עונות 1–8
סיימון קאוול - עונות 1–9
קארה דיוגארדי - עונות 8–9
אלן דג'נרס - עונה 9
סטיבן טיילר - עונות 10–11
מריה קארי - עונה 12
הארי קוניק ג'וניור - עונות 13–15
קייטי פרי - עונה 16 ואילך
לוק בריאן - עונה 16 ואילך
ליונל ריצ'י - עונה 16 ואילך
סיבוב ההופעות של אמריקן איידול
בסוף כל עונה יצאו עשרת הפיינליסטים של כל תוכנית (11 האחרונים בעונות 10 ו-12) לסיבוב הופעות.
בסיבוב ההופעות של העונה ה-12 יצא בנוסף מתמודד משלב חצי הגמר.
המותג Pop-Tarts המשתייך לחברת קלוגס נתן חסות לסיבוב ההופעות של העונה הראשונה, וגיטר הירו התווספה כנותנת חסות בעונה ה-7. מותג בייגלה השוקולד של M&M היה החוסה של סיבוב ההופעות של העונה ה-9. סיבוב ההופעות של העונה ה-5 היה המצליח הקופתי ביותר עם הכנסות של למעלה מ-$35 מיליון דולר.
בסוף כל עונה יצאו לאור אלבומי מוזיקה המאגדים בתוכם הופעות נבחרות של מתמודדים, כמו גם הוצע למכירה סינגל הגמר.
לאורך חמש העונות הראשונות האלבומים סווגו כאלבומי אוסף, כאשר כולם הגיעו לטופ 10 במצעד בילבורד 200, ובכך הפכו את זיכיון פסקולי התוכנית לזיכיון המכניס ביותר מכל פסקול שיצא אי פעם במסגרת סרטי או תוכניות טלוויזיה.
החל מהעונה החמישית, ההופעות של מתמודדים היו ניתנות להורדה דיגיטלית במהלך העונה מאתר התוכנית בלבד.
בעונה השביעית, הופעות חיות והקלטות אולפן היו זמינות גם הן להורדה במהלך העונה דרך אייטונס, שהצטרפה בעונה זו כנותנת חסות.
בשבוע הקלטות האולפן בעונה העשירית, הופעות של מתמודדים היו זמינות להורדה כאלבום אוסף דיגיטלי ישירות לאחר שידורן בתוכנית.
חברת ההקלטות Recordings, הנתמכת על ידי הסוכנות Entertainment מחזיקה כעת בזכויות לחומרים הפונוגרפיים שהוקלטו על ידי כלל המתמודדים בתוכנית.
19 חברה לחברת התקליטים BMG על מנת לקדם ולשווק את ההקלטות דרך חברות התקליטים שבבעלותן; אר.סי.
איי רקורדס, אריסטה רקורדס, ג'יי רקורדס וג'ייב רקורדס.
בין השנים 2005–2007 חברת BMG חברה ל־SME במטרה ליצור יחד את חברת התקליטים המשותפת Sony BMG.
בין השנים 2008–2010 סוני הייתה אחראית על השיווק לאחר שרכשה את BMG.
סוני שיתפה פעולה עם אמריקן איידול והפיצה את המוזיקה שלה, זאת עד 2010 שעה שהוחלפה על ידי חברת התקליטים Interscope Geffen A&M Records המשתייכת ל-UMG.
קלי קלרקסון, זוכת העונה הראשונה, זכתה ב־3 פרסי גראמי ומכרה מעל 20 מיליון אלבומים.
נחשבת כיום כמצליחה ביותר מבין זוכי התוכנית.
ג'ניפר הדסון, הגיעה למקום 7 בעונה השלישית, שיחקה בסרט נערות החלומות וזכתה בפרס אוסקר על תפקיד זה.
קארי אנדרווד, זוכת העונה הרביעית, מזמרות הקאנטרי המצליחות בעולם, זכתה ב-5 פרסי גראמי ו-14 פרסי בילבורד ומכרה מעל 23 מיליון אלבומים.
כריס דוטרי מהעונה החמישית מכר יותר מ-3 מיליון עותקים של אלבום הבכורה שלו.
דייוויד ארצ'ולטה מהעונה השביעית, עבר ניתוח במיתרי קולו לפני התוכנית, אך בכל זאת הגיע למקום השני.
אליסון אירהטה הגיעה למקום הרביעי בעונה השמינית, ובלטה למרות גילה הצעיר ופיתחה בהמשך קריירה מוצלחת.
אדם למברט התמודד בעונה השמינית והגיע למקום השני.
גרייס קינסטלר התמודדה בעונה 19 והגיעה למקום השלישי.
אמריקן אפרל היא חברת הלבשה צפון אמריקנית, אשר נוסדה בקנדה, ובעלת אוריינטציה היפסטרית.
החברה מתמחה בייצור בגדים צבעוניים ונוחים בסגנון פשוט.
בתחילה ייצרה חולצות טריקו בלבד, ועימן מזוהה החברה עד היום.
כיום מייצרת אמריקן אפרל בנוסף בגדי ים, הלבשה תחתונה, חצאיות ושמלות וכן אביזרי הלבשה שונים כגון צעיפים ולבוש לכלבים.
בגדי החברה לרוב נטולים הדפס או כיתוב; זהו חלק מקו מנחה של החברה.
הבגדים מיוצרים בשלל צבעי הקשת, זאת בניגוד לחברות טקסטיל רבות המייצרות כל דגם במספר צבעים מצומצם.
פירוש שם החברה באנגלית הוא "הלבשה אמריקנית".
לחברה היו סניפים גם באירופה ובישראל, אך הסניף האחרון נסגר ב-2016.
חברת אמריקן אפרל היא חברה חריגה בנוף חברות הטקסטיל.
החברה מציגה עצמה כמתנגדת למגמת העברת הייצור של חברות מערביות רבות למדינות עולם שלישי ולהעסקתם שם של עובדים מקומיים בסדנאות-יזע ובמה שמכונה (גם) על ידה "שכר רעב ותנאים מחפירים", אשר מהוות חלק ממגמת הגלובליזציה של ההון.
המודל העסקי של החברה מכונה על ידה Vertically Integrated Manufacturing ("יצור אנכי"), ופירושו שכל פעילות החברה נעשית במקום יחיד - כביכול בבניין בודד במרכז לוס אנג'לס.
הפקת הבד, העיצוב, החיתוך, התפירה, הצביעה, האריזה והשיווק נעשו לאורך שנים כולם בבניין המפעל; לאלו מצטרפים צילומי הדוגמנים והדוגמניות המופיעים בפרסומות החברה, עיצוב אתר האינטרנט של החברה והפעילות הניהולית - הכול תחת גג אחד.
חברת אמריקן אפרל לאורך שנים כמעט לא משתמשת במיקור חוץ (Out-sourcing) ובעובדי קבלן.
אמריקן אפרל הציבה סטנדרטים חריגים בתנאי העסקת העובדים בענף הטקסטיל.
השכר ההתחלתי של תופר פשוט בחברה היה כפול משכר המינימום הנהוג בארצות הברית, ולאחר חצי שנת עבודה אף הועלה לשלוש פעמים שכר מינימום, שלא כמקובל בתעשיית הטקסטיל בארצות הברית ובעולם, שבה לעיתים לא משולם אף שכר מינימום.
עובדי אמריקן אפרל רשאיים ללכת להפסקות שירותים ועישון (דבר שאינו מובן מאליו בחברות רבות) ולבצע שיחות קצרות ממכשירי טלפון של החברה או בטלפונים סלולריים.
בחברות טקסטיל רבות נהוגה העסקה עונתית; כשמגיע הקיץ ואין צורך בייצור מעילים, לדוגמה, נשלחים עובדים רבים לבתיהם.
באמריקן אפרל לא קיים נוהג זה והעסקת העובדים רציפה.
רוב חברות הטקסטיל משלמות לעובדיהן באמצעות חברות הפודות המחאות, העולות לעובדים בטרחה וב 1-2% ממשכורתם.
אמריקן אפרל נמצאת כיום (2006) במהלך לפתיחת חשבונות בנק לעובדיה, אשר יפחית את עלויותיהם בגביית משכורותיהם ואף יקל עליהם להעביר כסף למשפחותיהם מחוץ לארצות הברית.
החברה גם מסייעת לעובדיה לקבל כרטיסי אשראי ולהכיר את זכויותיהם הסוציאליות והפיננסיות.
לעומת זאת, על פי פטריק ט' קליף, "השכר [בא"א] נע בין 10 ל-12 דולר לשעה, בהשוואה ל-7.5 עד 12 דולר ב"טים איקס," סדנת יונייט בהמשך הרחוב.
וחלק מהעובדים בא"א מרוויחים עד 20 דולר לשעה בא"א.
בטים איקס, עם זאת, יש חופשות בתשלום, דבר שבא"א רק החלו ליישם.
ובא"א אין מערכת דירוג או פנסיה, אבל היא מציעה טיפול בריאות תמורת 8 דולר לשבוע וכיסוי דנטלי תמורת דולר לשבוע.
בטים איקס, ההטבות הללו הם חלק מחבילת ההעסקה."
הקמפיינים הפרסומיים של החברה ידועים בהיותם פרובוקטיביים מעוררי מחלוקת.
הביקורת מייחסת לפרסומות סקסיזם ועידוד אנורקסיה.
בד בבד זכו הקמפיינים להערכה בשל מיעוט יחסי של השימוש בתוכנות עריכה.
במדינות רבות בוחרים לצנזר או לאסור על הצגת הקמפיינים של החברה כתוצאה מהתכנים המיניים המופיעים בהם.
מספר קמפיינים בולטים של החברה מן העונות האחרונות כוללים:
2006 - החברה מציגה פרסומת לגרביים בה מצולמת בחורה חשופת חזה, בצילום תקריב.
2007 - צילום תקריב המציג מפשעה בלבד.
2007 - צילום תקריב המציג דוגמנית בתחתונים שקופים למחצה וחושף שערות ערווה.
2014 - קמפיין המציג דוגמנית תחתונים בת 62.
2014 - דוגמנית בנגלדשית חשופת חזה ועליה הכיתוב: "Made in Bangladesh".
2014 - שימוש בשלוש מלכות דראג כדוגמניות הלבשה נשית.
איש העסקים הקנדי-יהודי, דב צ'רני (Dov Charney), הוא מייסד החברה והמנכ"ל לשעבר שלה, אחראי במידה רבה הן למקוריות ולהצלחה הרבה של אמריקן אפרל והן לביקורת המופנית כלפיה.
צ'רני, יהודי קנדי אשר נולד במונטריאול ב-1969, ידוע בגישתו הליברטנית לחיים ולעולם העסקים, והוא דוגל באופן מוחצן בחופש השוק והפרט ובאינדיבידואליות.
צ'רני נכנס לעסקי הטקסטיל עוד בצעירותו, אז ייבא באופן עצמאי בגדים מארצות הברית לקנדה באמצעות שינועם בטנדר ישן.
הוא הקים חברת טקסטיל ב-1989 בדרום קרוליינה, אך זאת פשטה את הרגל עם תחילת מגמת האוף-שורינג (Off-shoring) בעולם הטקסטיל האמריקני - העברת הייצור לסין, הודו, אינדונזיה ומדינות אחרות.
ב-1998 הקים את אמריקן אפרל, הפעם תחת קונספט חדש.
צ'רני, המהלך תמיד בלבוש בסגנון פשוט, מופיע לעיתים בעצמו בפרסומות החברה.
הללו ידועות בפרובוקטיביות הרבה שלהן, בצילומים הגובלים בפורנוגרפיה ובמסרים בוטים.
צ'רני נוהג להלך ברחוב ו"לצוד" דוגמניות ודוגמנים - אנשים אשר מראם מוצא חן בעיניו.
דוגמנים אחרים הם קרובי משפחה של העובדים; אחותו של בעל הבית של צ'רני צולמה גם היא לקמפיין.
אמריקן אפרל (2006) לא משתמשת בסוכנויות לדוגמניות או בחברות פרסום ויחסי ציבור חיצוניות.
הצילומים הנראים בפרסומות החברה ובאתר האינטרנט שלה, אשר חלקם צולמו על ידי צ'רני עצמו, הם בסגנון כמו-ריאליסטי.
צ'רני שיווק את חברת אמריקן אפרל בניסיון לזהות אותה כחלק מזרם הריאליזם באמנות.
החברה קוראת באתר האינטרנט שלה לצלמים חובבים לשלוח לאתר תמונות מסביבת מגוריהם (לא בנושא הלבשה), והללו מתפרסמות באתר.
סגנונו ומעשיו של צ'רני הביאו להאשמות כלפיו בגין הטרדה מינית.
דווח כי צ'רני ערך ראיונות עבודה כשהוא לבוש בתחתונים בלבד, שהוא חילק ויברטורים לעובדות המפעל ושהוא ניהל מערכות יחסים מיניות עם כמה מהעובדות.
בריאיון לרשת הטלוויזיה ABC לא הכחיש צ'רני את הדברים ואמר כי הוא אינו רואה בהם פסול.
בשנת 2005 הואשם צ'רני בהטרדה מינית על ידי 3 נשים.
בין היתר, הוא מואשם על כי ביקש מעובדת לשכור עובדות עימן יוכל לקיים יחסי מין (עדיף אסייתיות), על כי הזמין עובדת לאונן עמו וכן על כי דרך התבטאותו הופכת את סביבת העבודה לבלתי נעימה לנשים.
הוא כפר בהאשמות, פרט לשימוש במה שכינה "שפת רחוב".
אמריקן אפרל מעסיקה בעיקר מהגרים.
צ'רני טען כי אל ההגירה המסיבית של מהגרים בלתי-חוקיים ממקסיקו לדרום קליפורניה (כ-12,000 איש בחודש נכון לשנת 2004) אין להתייחס כלל כאל בעיה, וכי תרומתם של המהגרים לכלכלה ולתרבות של האזור עצומה.
צ'רני תמך בחלוקת אישורי עבודה חוקיים לאלפי העובדים הבלתי-חוקיים.
בעבר הואשמה אמריקן אפרל בהתנגדות להתאגדות של עובדיה.
צ'רני הכחיש כל מעורבות של החברה בעניין זה ומצהיר כי עובדיו "פשוט אינם מעוניינים בהתאגדות", עקב יחסי העבודה המצוינים במפעל.
אמריקן אפרל אינה מעדיפה בצורה כלשהי להעסיק מהגרים.
צ'רני מספר כי כמות האמריקנים המנסים להתקבל לעבודה זעומה, פשוט כיוון שהללו לא מעוניינים לעבוד במפעל טקסטיל.
צ'רני המציא את הססמה "Legalize LA" ("היפכו את לוס אנג'לס לחוקית"), שהונססה על בניין המפעל, בפרסומות החברה ובאתר האינטרנט, ואשר קוראת לחברות הגדולות להחזיר את הייצור לארצות הברית ובד בבד לממשלה להסדיר את מצבם של המהגרים.
על קירות המפעל הוצגו צילומים גדולים של תוויות הייצור של חולצות מתוצרת תאגידי טקסטיל אמריקניים, עליהן כתוב "תוצרת מלזיה", "תוצרת סין" וכן הלאה.
צ'רני לא שלל את האפשרות שאמריקן אפרל תשתמש בעתיד בשירותיהם של עובדים מחוץ לארצות הברית, וטען היא תעשה זאת רק על בסיס של כישורים ויכולות אשר ייתכן ונמצאים מחוץ לאמריקה, ולא על בסיס כלכלי.
העובדים הפוטנציאליים של אמריקן אפרל מחוץ לארצות הברית יקבלו שכר מינימום אמריקני לפחות, כך טען צ'רני.
בנוסף למעורבות החברתית עסק צ'רני גם בפעילות סביבתית, ובמפעלו מוחזרו כחצי מיליון טון בד בשנת 2005. לחברה מלאי של אופניים, אותם היא משאילה בחינם לכל עובד החפץ בכך.
ב-16 בדצמבר 2014 פיטר הבורד של החברה את צ'רני מתפקיד המנכל"ות בעקבות הטרדותיו המיניות לאורך השנים, והציב במקומו את פולה שניידר.
בדצמבר 2005 נפתח הסניף המאה של החנות בפיטסבורג, פנסילבניה.
החנות הגדולה ביותר נמצאת בטורונטו, קנדה.
לרשת שמונה סניפים בקנדה, חמישה בגרמניה, שניים במקסיקו וסניפים נוספים בתל אביב, לונדון, פריז, ציריך, טוקיו, סיאול ואמסטרדם.
בשנת 2006 עבדו במפעל בלוס אנג'לס כ-3,000 עובדים; אלפים נוספים מועסקים בחנויות החברה ברחבי העולם.
החברה מייצרת מיליון חולצות בשבוע.
הכנסות החברה בשנת 2004 עמדו על 124 מיליון דולר ובשנת 2005 כמעט והוכפלו והגיעו ל-230 מיליון דולר ובשנת 2009 הסתכמו בכ-559 מיליון דולר.
בדצמבר 2007 נרכשה החברה על ידי חברת אנדוור אקוויזישיון קורפ.
אנדוור הוקמה בשנת 2005 כחברת רכישה למטרות מיוחדות במטרה לרכוש חברה פעילה.
לאחר אישור הרכישה שינתה אנדבור את שמה לאמריקן אפרל אינק.
באוקטובר 2015 הגישה בקשה לפשיטת רגל בהליך הגנה מפני נושים.
יחד עם הליך פשיטת הרגל ובניסיון שיקום, סגרה החברה כמה סניפים בארצות הברית ואת כל החנויות שאינן ממוקמות באמריקה.
ולאחר מכן גם החנות האינטרנטית נסגרה לכמה חודשים ולבסוף חזרה לאוויר כאשר מאפשר משלוח לכל העולם.
בשנת 2006 נפתחה חנות ראשונה של אמריקן אפרל בישראל, במרכז הקניות דיזנגוף סנטר בתל אביב.
לאחר מכן בשנת 2009 נפתחה חנות שנייה אך הפעם בירושלים ברחוב ריבלין יוסף ליד הסניף האחרון של הרשת קופי בין בישראל.
החנות הירושלמית לא הצליחה ובשנת 2012 נסגרה.
בשנת 2015 נפתחה חנות pop up (חנות זמנית שנפתחת לזמן מוגבל) במרכז עזריאלי בתל אביב, החנות הייתה חנות שלא מזוהה באופי העיצוב של חנויות אמריקן אפרל בעולם ונסגרה לקראת 2016.
החנות הראשונה, בדיזנגוף סנטר בתל אביב, נסגרה בסוף 2016, עם סגירת הסניפים האירופאיים.
אמריקה של דיסני היה פארק שעשועים שתכננה חברת וולט דיסני, והוא אמור היה להיבנות בהיימרקט וירג'יניה.
במרחק של כ-50 קילומטרים מוושינגטון הבירה.
הפארק אמור היה להתמקד בנושא ההיסטוריה של ארצות הברית, וארצות הפארק אמורות היו לשקף תקופות שונות בהיסטוריה.
תוכניות הפארק היו יוזמה של מנכ"ל חברת וולט דיסני באותה עת - מייקל אייזנר.
המועצה של מדינת וירג'יניה לפיתוח המדינה אישרה את ביצוע הפרויקט, אולם התוכנית בוטלה ב-28 בספטמבר 1994 בשל התנגדות תושבי הסביבה ותנועת "הגנו על אמריקה ההיסטורית" (Protect Historic America).
בשנת 1995 ניסתה מדינת וירג'יניה המערבית לשכנע את חברת וולט דיסני להקים את הפרויקט בשטחה, אך בשל הריחוק של השטחים שהוצעו ממרכזי אוכלוסייה ונמלי תעופה גדולים, ניסיון זה לא צלח.
עם זאת, חברת וולט דיסני הכינה בשנת 1996 הצעות למתקנים בפארק השעשועים, כך שנראה שהרעיון לא נזנח לחלוטין.
בין תוכניות אלה הוצע להקים חיקוי של אליס איילנד, וכן תוכנית לבנות שחזור של הקרב בין המוניטור למרימק.
על פי התוכנית, היה הפארק צפוי לכלול שבע "ארצות":
מצודה צבאית בתקופת מלחמת האזרחים האמריקנית
חלק מהתוכניות בוצעו לבסוף בפארק ההרפתקה הקליפורנית של דיסני.
אמריקה שרה היה מופע אודיו אנימטרוניקס שפעל בדיסנילנד שבקליפורניה בין השנים 1974–1988. המופע הציג חיות השרות שירים מתקופות שונות ומדגימים את התפתחות המוזיקה הפופולרית בארצות הברית.
המופע נוהל על ידי סם העיטם - בדמות העיטם לבן-הראש -- סמל ארצות הברית.
עיטם זה, שעוצב על ידי רוברט מור ודובב על ידי סם אדוארדס, שימש מאוחר יותר כסמל של אולימפיאדת לוס אנג'לס ב-1984.
המופע דמה במהותו לג'מבורי דובי הכפר בכך שכלל חיות שהיו למעשה בובות אודיו אנימטרוניקס מזמרות.
התיאטרון הוא תיאטרון מסתובב בדומה לקרוסלת הקידמה שקדמה לו (התיאטרון הסתובב נגד כיוון השעון בעוד שקרוסלת הקידמה הסתובבה עם כיוון השעון).
להן שירי המופע והחיות ששרו אותם:
"יאנקי דודל" - סם העיטם
Goes the Weasel" - אֹֹולי הינשוף והסמור
מערכה ראשונה - דרום ארצות הברית:
"Lay Down My Burden" - תרנגולות, שועל וצפרדעים
מערכה שנייה - ההתקדמות מערבה:
מערכה שלישית - שנות ה-90:
"Where is my Wandering Boy" - רביעיית האווזים ואמא ארנבת
"Sweet Adeline" - רביעיית האווזים
"The Old Gray Mare" - רביעיית האווזים
"Ta-Ra-Ra-Boom-De-Ay" - חסידות, רביעיית האווזים, ציפור בכלוב מוזהב ושועל
מערכה רביעית - התקופה המודרנית:
"Twistin' U.S.A." - חסידות על אופנוע
"ינקי דודל" - סם העיטם
"Auld Lang Syne" - סם העיטם ואולי הינשוף
מותה של דברה גייל סטון
ב-18 ביולי 1974 - שלושה שבועות לאחר פתיחת המתקן, אחת מאנשי הצוות של המתקן - דברה גייל סטון נמחצה בין קירות הבניין המסתובבים.
היא עמדה בקרבת הקיר והראתה למבקרים את מקומות הישיבה ונתפסה בין הקירות שהחלו להסתובב.
לאחר התאונה היה המתקן סגור במשך יומיים עת שהתקינו אורות ביטחון, והאולם עצמו בו נהרגה נסגר לשנה.
קירות המתקן הוחלפו בקירות נשברים על מנת למנוע הישנות המקרה.
לאחר חגיגות המאתיים לעצמאות ארצות הברית ירדה פופולריות המתקן.
מספר המבקרים בכל מופע ומופע ירד לכ-50 מבקרים, ובשנת 1988 הוא נסגר.
התיאטרון עמד שומם במשך 10 שנים.
נערכו תוכניות להפעלת מופע חדש במקום שייקרא: "המופע הבינגלקטי המדהים של פלקטו" (Plectu's Fantastic Intergalactic Revue) שהיה אמור להיות מופע מסוג מחזמר של חייזרים מופעלי אודיו אנימטרוניקס.
בשנת 1998 הוקם במקום מתקן חדשנות המבוסס על מתקן בשם זה שמצוי באפקוט שבדיסניוורלד.
רוב דמויות האודיו אנימטרוניקס של מתקן אמריקה שרה מצויות כיום במתקן הר הרסס של דיסנילנד שנפתח ב-17 ביולי 1989. שני אווזי אודיו אנימטרוניקס הופשטו מעורם מהווים כיום את שני הרובוטים המדברים בכניסה למתקן סטאר טורס (שנפתח בשנת 1987).
מתקן קודם במיקום זה: קרוסלת הקידמה
מתקן נוכחי במיקום זה: חדשנות
אמריקן ביוטי הוא סרט דרמה משנת 1999 בבימויו של סם מנדס ובכיכובם של קווין ספייסי ואנט בנינג.
הסרט אשר נכתב על ידי אלן בול עוסק באהבה, חופש, אושר, שחרור עצמי, אקזיסטנציאליזם ויופי.
התפאורה היא אמריקה הפרוורית, ובמרכז העלילה משפחה אמריקנית טיפוסית (צווארון לבן).
הסרט זכה בחמישה פרסי אוסקר, כולל: פרס הסרט הטוב ביותר.
לסטר ברנהם (קווין ספייסי) הוא גבר אמריקני בשנות הארבעים המוקדמות לחייו שלכאורה יש לו הכול בחיים; הוא מחזיק במשרה טובה בכתב עת, אשתו היא מתווכת נדל"ן, בני הזוג מתגוררים עם בתם היחידה בת ה-16 בבית יוקרתי בפרבר אמריקני שקט.
למראית עין החלום האמריקאי בהתגלמותו.
אך המציאות אינה מתוקה כל כך; קרולין, אשתו (אנט בנינג) היא אישה קרה ויומרנית שדאגתה נתונה לשמה הטוב ולקריירה שלה, ופרט לכך דבר לא מטריד אותה, בוודאי לא מערכת היחסים הרעועה שלה עם בעלה.
בתו ג'יין (ת'ורה ברץ') היא תלמידת תיכון דיכאונית ומרדנית שאינה מעריכה אותו ולא מסתירה את דעתה זו.
לסטר מוצא את אורח חייו זה משמים ומדכא אך ממשיך בשגרה היומיומית.
מי שמביאה למפנה בחייו, היא נערה יפהפייה (אנג'לה, בגילומה של מינה סוברי), חברתה הטובה ביותר של בתו.
אנג'לה היא מעודדת סקסית ובעלת ביטחון עצמי רב ששואפת להיות דוגמנית.
לסטר מתאהב בה כאשר הוא צופה בה רוקדת על מגרש המשחקים בעת הופעה של המעודדות בבית הספר של בתו.
הוא לא מצליח להסתיר את התלהבותו מאנג'לה הצעירה, מה שגורם לבתו מבוכה רבה.
לסטר מאזין לשיחה בין אנג'לה לבתו.
הוא שומע אותה אומרת כי "אם הוא יתחיל לעבוד על הגוף שלו, הוא יהיה שווה זיון".
בתגובה פותח לסטר בסדרה של אימונים.
הוא מצטרף לריצת הבוקר של צמד הומוסקסואלים המתגוררים בשכונה ומקבל מהם עצות באשר לשיפור הופעתו החיצונית.
בערך באותו הזמן זוכים בני משפחת ברנהם בשכנים חדשים, משפחת פיץ, העוברת להתגורר בבית הצמוד לביתם.
האב, הקולונל פרנק פיץ (כריס קופר), הוא איש צבא קפדן וקשוח חובב פריטים ניאו נאצים.
אשתו ברברה (אליסון ג'ני) היא אישה דיכאונית ומאבדת את זיכרונה לעיתים.
בנם ריקי (וס בנטלי) הוא בחור צעיר אשר מתפרנס מסחר במריחואנה ללא ידיעת אביו ואושפז בבית חולים לחולי נפש לתקופה.
ריקי הוא צלם חובב והוא נוהג להתבונן דרך חלונות ביתה של משפחת ברנהם.
ג'יין תופסת את תשומת לבו.
ביום אחד בחייה של משפחת ברנהם מתרחשים מספר אירועים: לסטר מתפטר מעבודתו בחברת פרסום, לא לפני שהוא סוחט חבילת פרישה משופרת.
הוא מתחיל בעבודה חדשה באותו היום - במסעדת מזון מהיר.
קרולין מתחילה לבגוד עם מתווך נדל"ן מתחרה (פיטר גלאגר).
בנוסף לכך היא מוצאת לעצמה תחביב חדש לשחרור לחצים: קליעה ספורטיבית.
ג'יין מתארחת אצל ריקי והוא מקרין בפניה סרטון שהסריט של שקית שמתעופפת בתנועות ריקוד ברוח, שאחריה עקב במצלמתו, ומתאר זאת באוזניה כדבר היפה ביותר שראה אי פעם.
השניים מתקרבים זה לזה ומתנשקים.
בעת ארוחת הערב מתלהט ויכוח בין לסטר וקרולין, לאחר שהוא מבשר לה על קורותיו באותו היום.
לסטר שהיה עד כה אדם כבוי, מתפרץ על אשתו וסוף סוף אומר לה את אשר על לבו.
הסרט מתחיל במונולוג מפיו של לסטר, לא כדמות אלא כמספר: "שמי הוא לסטר ברנהם.
זוהי השכונה שלי, זהו הרחוב שלי, אלה הם חיי.
אני בן 42 ובעוד פחות משנה אני אהיה מת.
כמובן שאינני יודע זאת עדיין, ובאופן מסוים...
והנה, מגיע יומו האחרון של לסטר עלי אדמות.
לאחר שהתעמת עם אשתו - וגרם לה לסיים את הרומן שלה, וגם לשנוא אותו קצת יותר - מתקשר לסטר לביתו של ריקי, כדי לבקש מריחואנה.
אביו של ריקי, פרנק, מתחיל לחשוד כי השניים מנהלים רומן.
הוא משכנע את עצמו שבנו הוא הומוסקסואל, ולאחר חילופי דברים - קשים מצדו וסרקסטים מצד בנו - הוא מגרש את ריקי מהבית.
ריקי הולך היישר לביתה של משפחת ברנהם ומבקש מג'יין להצטרף אליו במעבר לעיר ניו יורק.
אנג'לה שנוכחת במקום מתרגזת ומכנה את השניים "פריקים".
תגובתו של ריקי לא מאחרת לבוא, הוא זורק לה בפנים שהיא: "מכוערת, רגילה ויודעת את זה".
אנג'לה יוצאת מחדרה של ג'יין ופורצת בבכי.
לסטר נמצא שם כדי לנחמה.
קודם לכן פוגש לסטר את הקולונל פרנק פיץ במוסך ביתו.
פרנק מבין בטעות שלסטר הוא הומו ומנשק אותו על שפתיו.
לסטר מסביר לפרנק - שחשף את היותו הומוסקסואל מודחק - שמדובר באי-הבנה.
לסטר מנסה לפתות את אנג'לה לשכב איתו, אך לאחר שהיא מספרת שהיא למעשה בתולה, הוא מתחרט על שהגיע למצב זה ומפסיק באחת את ההתקדמות לקראת האקט המיני.
בסצנה הבאה נראים השניים משוחחים במטבח.
לסטר מבין אז כי לראשונה בחייו הוא באמת מאושר.
הוא מביט בתמונה שלו מהעבר, בה הוא מחייך, ואינו מודע לכך שלראשו מכוון אקדח.
בתחילה לא ברור מי לחץ על ההדק אך בהמשך העלילה מתברר כי הקולונל פרנק פיץ הוא שעשה זאת.
הסרט מגיע לסיומו כאשר מראות ותחושות מחייו של לסטר עוברים לנגד עיניו.
במקביל משולבות סצנות המתארות את הדמויות האחרות ברגע הירייה.
על רקע כל אלו מונולוג נוסף מפיו של לסטר, שוב מעמדת המספר: "אני מניח שאני צריך להיות די מעוצבן בשל מה שקרה לי, אך קשה להישאר כועס כאשר יש כל כך הרבה יופי בעולם..."
הסרט היה מועמד לשמונה פרסי אוסקר.
פרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר - קווין ספייסי
פרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר - סם מנדס
פרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר - אלן בול
פרס אוסקר לצילום - קונרד הול
בסך הכול זכה הסרט בעשרות פרסים שונים ברחבי העולם, בהם גם פרסי גלובוס הזהב ובאפט"א.
"אמריקן ביוטי" זכה לאהבת המבקרים; "יצירת מופת בלתי שטחית, בוודאי הסרט הטוב של השנה, קלאסיקה של כל הזמנים" כותב רוד דרהר עבור הניו יורק פוסט.
"מצחיק, מכאיב וגלוי לב באופן גס" כותב דסון תומסון עבור הוושינגטון פוסט.
"ליהוק יוצא מן הכלל, הבמאי מנדס מוצא אמת ועומק בדרמה הפרברית" כותב אדוארד גוטמן עבור הסן פרנסיסקו כרוניקל.
ספייסי, השחקן הראשי זכה גם הוא לביקורות מעולות; ג'י קאר כתב עבור הבוסטון גלוב: "ספייסי הוא כאוצר בדמות שנראה כאילו נתפרה עבורו".
רוג'ר איברט כתב עבור השיקגו סאן טיימס: "ספייסי, שחקן המכיל אינטליגנציה בעיניו ובקולו, הבחירה הנכונה לגילום דמותו של לסטר ברנהם".
אמריקן איירליינס היא חברת תעופה אמריקאית.
לאחר האיחוד עם יו אס איירווייז, אמריקן איירליינס היא חברת התעופה הגדולה בעולם לשנת 2013 לפי כמות הנוסעים (193.7 מיליון נוסעים בשנת 2013), לפי מספר הקילומטרים שטסה (346,878 מיליון ק"מ-נוסעים בשנת 2013), לפי צי המטוסים שברשותה ולפי מספר היעדים אליהם החברה טסה.
החברה נוסדה בשנת 1930 בשם אמריקן איירווייז כתוצאה מאיחודן המתמשך לאורך זמן של 82 חברות תעופה קטנות לכדי אשכול תעופה ענקי שנקרא בסוף אמריקן איירליינס.
בשנות ה-90 של המאה ה-20 הציגה החברה רווחיות שיא.
ב-1996 הרווח הנקי שלה היה כמיליארד דולר.
באותה שנה ביצעה הזמנת ענק של 103 מטוסים מחברת בואינג, בעלות של כ-6.6 מיליארד.
בשנת 1998 הייתה בין חברות התעופה הראשונות שהזמינו מטוסים מדגם בואינג ER777-200.
בשנת 2002, לאחר פרוץ משבר בענף התעופה העולמי, לאחר מתקפת הטרור של ה-11 בספטמבר 2001, הפסידה החברה 3.5 מיליארד דולר, אך הצליחה לחמוק, מהליך של פשיטת רגל, לאחר שוועד העובדים של הדיילים הצטרף לשני הוועדים האחרים ואישר תוכנית רחבת היקף לקיצוצים בשכר.
ב-29 בנובמבר 2011 הודיעה החברה על הליך פירוק על פי צ'פטר 11 במטרה להגיע להסדרים כספיים עם בעלי החוב שלה, ללא הפסקת פעילותה הסדירה.
בפברואר 2013 הודיעו אמריקן איירליינס וחברת התעופה יו אס איירווייז, כי שתי החברות ימוזגו בעסקה שצפויה ליצור את חברת התעופה הגדולה בעולם.
בעסקה, שצפויה להיסגר ברבעון השלישי של שנת 2013, בעלי מניות חברת האם של אמריקן איירליינס; AMR יחזיקו ב-72% ממניות החברה החדשה, ובעלי המניות של יו אס איירוויז יחזיקו ב-28% הנותרים.
החברה הממוזגת תישאר בשם אמריקן איירליינס.
מלבד לחברותה בברית חברות התעופה Oneworld, לחברה הסכמי שותפות קוד עם החברות הבאות:
האינאן איירליינס (סין) הוויאן איירליינס
קייפ אייר (ארצות הברית) אל על
בשנת 1996 חתמה על הסכם שותפות קוד עם חברת אל על, אך ההסכם לא יושם עקב דרישה של משרד התחבורה האמריקני מאל-על, להסיר את התנגדותה ליישום בישראל של הסכם שותפות קוד בין "נורת'ווסט" ו"ק.ל.מ", להטסת נוסעי נורת'ווסט מארצות הברית לישראל דרך הולנד.
במאי 2000, ביקשה "אמריקן איירליינס" אישור להתחיל בטיסות ישירות לישראל, ובתגובה הודיעה אל על הסכם שותפות קוד עם "דלתא" במקום "אמריקן איירליינס".
לבסוף החליטה לא לטוס ישירות לישראל, אלא בשותפות קוד עם חברת "סוויס".
בשנת 2007, לאחר "דלתא" החלה לטוס ישירות לישראל חתמה על הסכם שותפות קוד עם אל על.
בשנת 2014 לאחר האיחוד עם יו אס איירווייז המשיכה החברה להפעיל טיסה יומית מתל אביב לפילדלפיה (קו שהחל לפעול ב-2009).
הטיסות הופעלו במטוסי איירבוס A330-200. בינואר 2016 הפסיקה החברה את פעילותה בקו.
ביולי 2020 הודיעה החברה על פתיחת קו יומי חדש בין ניו יורק לתל אביב, הקו החל לפעול ב-9 במאי 2021, הקו מבוצע במטוסי הבואינג 777-200.
בפברואר 2021 הודיעה החברה על פתיחת קו חדש בין מיאמי לתל אביב, הקו החל לפעול ב-4 ביוני 2021 במתכונת של 3 טיסות שבועיות במטוסי הבואינג 777-200. בסביבות חודש ספטמבר 2022 עבר הקו להיות מופעל במטוסי הבואינג 787-8 דרימליינר ובמתכונת יומית.
בינואר 2023 הודיעה החברה על הפסקת הפעלת הקו בין מיאמי לתל אביב והקו בין נתב"ג לניו יורק שהפסיקו החל מ-26 במרץ 2023.
במהלך שנת 2024 לא חידשה החברה את פעילותה בקו בין תל אביב למיאמי וגם בין הקוים נתב"ג ניו יורק.
נכון לשנה זו, לא פורסמה הודעה רשמית על חידוש הטיסות בקוים אלו.
נכון לשנת 2025, החברה לא חידשה את הפעלת הקו בין תל אביב למיאמי ואת הקו נתב"ג ניו יורק, ובחודש אוקטובר החברה הודיע שתחזור להפעיל את הקו נתב"ג ניו יורק ב 28 במרץ 2026.
סוסיאדד אנונימה אמריקה דה קאלי (בספרדית: Sociedad Anónima América de Cali), הידועה בעיקר כאמריקה דה קאלי, היא קבוצת כדורגל קולומביאנית מהעיר סנטיאגו דה קאלי שבקולומביה.
הקבוצה הוקמה ב-1927, והיא אחת הקבוצות המצליחות ביותר בכדורגל הקולומביאני.
במאה ה-20 הייתה לקבוצה הקולומביאנית המצליחה ביותר ודורגה במקום התשיעי באמריקה הדרומית בדירוג של הפדרציה הבינלאומית להיסטוריה וסטטיסטיקה של הכדורגל (IFFHS).
מתחילת דרכו הצבע המזוהה עם המועדון הוא האדום ארגמן.
הקבוצה ממוקמת במקום השלישי מבחינת מספר התארים המקומיים כאשר באמתחתה 13 תוארי אליפות מקומיים ותואר בינלאומי אחד, גביע מרקונורטה ב-1999. הקבוצה גם הגיעה לארבעה גמרים בטורניר גביע ליברטדורס כולל שלושה ברציפות בשנים 1987-1985, אך הפסידה בכולם, האחרון שבהם היה ב-1996.
מיקום השיא של הקבוצה בדירוג ה-IFFHS היה המקום השני בעולם אחרי יובנטוס, אותו השיגה ב-1996.
ב-2011 ירדה הקבוצה לראשונה בתולדותיה לליגה השנייה לאחר 59 שנים בליגה הבכירה.
חמש שנים נאלצה הקבוצה לשחק שם עד אשר חזרה לליגה הראשונה ב-2017.
בין השנים 1996-2013 הקבוצה נכללה ב"רשימת קלינטון", רשימה שחורה של חברות ואנשים הקשורים בהעברת כספים עם סוחרי סמים בעולם.
במשך שנים היו מעורבים בענייני הקבוצה האחים חילברטו ומיגל רודריגס אורחואלה, שהיו מראשי קרטל הסמים בקאלי ונידונו ל-30 שנות מאסר.
את הרשימה הקים ב-1995 נשיא ארצות הברית דאז, ביל קלינטון.
ב-3 באפריל 2013 יצאה הקבוצה רשמית מ"רשימת קלינטון".
לאחר שהמועדון בבעלותו הקודמת נקלע לקשיים כלכליים ולבסוף אף ירד לליגת המשנה, במרץ 2012 עברה חצי מבעלות המועדון לטוליו גומס שמחזיק ב-53% מהמניות ובמרץ 2012 נוסד הארגון בשמו הנוכחי "סוסיאדד אנונימה אמריקה דה קאלי" והוצג רשמית בפני מנהלת הליגה הקולומביאנית.
אמריקה קאלי נוסדה באופן רשמי ב-13 בפברואר 1927. מאחר שכדורגל לא היה אז מקצועני בקולומביה, זכתה אמריקה כבר בשנת הקמתה באליפות הליגה השנייה של המחוז שלה.
ישנן שתי תאוריות לגבי מקור השם "אמריקה" והצבע האדום המזוהה עימה.
התאוריה הראשונה גורסת שהשם אמריקה הגיע מפי קפטן נבחרת אורוגוואי, לואיס הרננדו לניס, שאמר ב-1924 ששם טוב לקבוצת כדורגל יכול להיות "אמריקה" וכמו כן, ששחומי העור באמריקה נראים כמו שדים אדומים, מה שגרם לקבוצה לבחור את האדום כצבעה הרשמי.
תאוריה שנייה וקצת יותר אמינה גורסת שהשם אמריקה נבחר כאות הוקרה לקבוצה החובבנית שנקראה "אמריקה פוטבול קלוב" לפני שהקבוצה הרשמית הוקמה.
הצבע האדום נבחר לאחר שבאחד ממסעותיהם, צפו השחקנים במשחק כדורסל שבו לאחת הקבוצות קראו "דיאבלוס רוחוס" (השדים האדומים), מה שמצא כן בעיני שחקני הכדורגל של אמריקה שהחליטו לאמץ רשמית את הצבע וללבוש הכל אדום החל משנת 1936.
בנחמין אוראה נולד בשנת 1912 והיה ממייסדיה ושחקניה הראשונים של קבוצת אמריקה פוטבול קלוב בתקופתה החובבנית.
הוא היה ידוע בשלל כינויו, ביניהם "פלאקו" (Flaco), "ורייה" (Varilla) ו"גרבטו" (Garabato).
הוא היה המתנגד העיקרי להפיכת הקבוצה מחובבנית למקצוענית, בעיקר לאור הצלחתה בתקופה החובבנית.
ישנן שלוש גרסאות סביב הקללה המפורסמת: הראשונה גורסת שכאשר גרבטו גילה שראשי המועדון דאז רשמו את הקבוצה לליגה המקצוענית שהוקמה, הוא הטיל קללה על המועדון שלעולם לא יזכה באליפות.
הגרסה השנייה מספרת על כך שגרבטו השקיע כ-200 פסו קולומביאני במדים של אמריקה, אבל ראשי המועדון לא רצו לשלם לו על כך ולכן קילל את השחקנים, אבל מעולם לא את הקבוצה.
ב-1978 ביקש אחד מאוהדי אמריקה מגרבטו להסיר את הקללה.
גרבטו וכל אנשי המועדון ערכו מיסה באצטדיון פסקוול גררו וחתמו על מסמך רשמי המסיר את הקללה.
שנה מאוחר יותר, זכה המועדון בפעם הראשונה בתולדותיו באליפות קולומביה.
למרות זאת, את קללת הליברטדורס הם לא הצליחו להסיר.
המועדון הגיע לארבעה משחקי גמר בטורניר החשוב ביבשת, כולל שלוש שנים ברציפות בין 1985-1987, אך הפסיד בכולם.
ב-5 בינואר 2008 מת בנחמין אוראה בביתו שבקאלי.
אליפות ראשונה לאחר 31 שנים
אמריקה קאלי החלה את דרכה המקצוענית ב-16 בפברואר 1948 כאשר הומברטו סלסדו פרננדס רשם אותה כקבוצה המקצוענית הראשונה בליגה הקולומביאנית המקצוענית שנוסדה באותה שנה.
פרננדס הפך גם לנשיאה הראשון אי פעם של אמריקה קאלי ומאוחר יותר אף לנשיאה הראשון של הדימיור.
את הטורניר הראשון שלה סיימה אמריקה במקום החמישי.
למרות שמדובר באחד המועדונים הוותיקים בקולומביה, את תואר האליפות הראשון שלה אי פעם רשמה אמריקה רק בשנת 1979. תחת המאמן גבריאל אוצ'ואה אוריבה, הצליחה אמריקה להעפיל לבית הגמר ולפגוש במחזור האחרון את אוניון מגדלנה במשחק ביתי שבו הספיק לה ניצחון בשביל להבטיח את התואר.
מול אצטדיון מלא הצליחה אמריקה לנצח 0-2 ולחגוג אליפות ראשונה אי פעם.
שנות ה-80' - הטובות ביותר בהיסטוריה של המועדון
אין ספק ששנות ה-80' היו הטובות ביותר של המועדון האדום.
נבנתה קבוצה שהייתה לאורך שנים לא רק הטובה והדומיננטית ביותר בקולומביה אלא גם אחת הטובות ביותר באמריקה הדרומית.
אמריקה קאלי הוא המועדון היחיד במדינה שזכה בחמש תוארי אליפות רצופים בין השנים 1982-1986. אמריקה לא חיכתה הרבה שנים עד לתואר השני וזכתה בו כבר ב-1982. היא הפכה להיות לקבוצה הראשונה שמסיימת את שני הטורנירים במקום הראשון (האפרטורה והקלאוסורה) וכן זוכה גם בבית הגמר.
ניצחון מול מיונאריוס נתן לה את האליפות השנייה.
באותה שנה צירפה אליה את החלוץ אנטוני דה אבילה שיהפוך בעתיד להיות המבקיע המוביל בהיסטוריה של הקבוצה ואחד הטובים במדינה.
אמריקה הפכה לקבוצה חזקה יותר בשנת 1983 כאשר צירפה אליה מדפורטיבו קאלי את החלוץ ווילינגטון אורטיס באחת ההעברות החשובות ביותר בהיסטוריה של הכדורגל הקולומביאני.
יחד עם אורטיס והשוער הארגנטינאי, חוליו ססאר פלסיוני, זכתה באליפות השלישית והשנייה ברציפות, כשהיא מנצחת בבית הגמר קבוצות כמו אתלטיקו נסיונל וג'וניור ברנקייה וכן מגיעה לשלב חצי הגמר בטורניר היבשתי.
אמריקה חזרה על ההישג שבו סיימה ראשונה בכל אחד מהטורנירים וזכתה פעם שלישית ברציפות באליפות ב-1984, שוב מול מיונאריוס.
הקבוצה אף שברה את שיא רצף המחזורים ללא הפסד וקבעה שיא חדש שעמד על 23. בקופה ליברטדורס לא הצליחה הקבוצה ולא עברה את שלב הבתים.
באותה שנה ערך את הבכורה אלכס אסקובר וכן צורפו שחקנים בולטים כמו הפרואני ססאר קווטו וגיירמו לה רוסה.
בשנת 1985 אמריקה מצליחה לזכות בתואר החמישי בתולדותיה והרביעי ברציפות, אחרי שהיא מנצחת בביתה את ג'וניור ברנקייה 1-0 במחזור אחרון, ובעיקר הודות לניצחון חשוב בקלאסיקו של קאלי מול דפורטיבו.
זו גם הייתה הפעם הראשונה שבה אמריקה זוכה באליפות כאשר בין הקורות ניצב שוער קולומביאני ולא זר, ריינל רואיס.
שניים מהבולטים בשחקני המועדון בשנה זו היו הארגנטינאי ריקרדו גרקה והפראגוואי רוברטו קבניאס.
זו גם השנה שבה אמריקה קאלי הגיעה לראשונה בתולדותיה לגמר הקופה ליברטדורס אבל הפסידה לארחנטינוס ג'וניורס.
אמריקה הפסידה 0-1 בבואנוס איירס וניצחה באותה תוצאה בקאלי.
המשחק השלישי שוחק באסונסיון והסתיים בתיקו 1-1, אבל בדו-קרב הפנדלים ניצחה ארחנטינוס.
שנה מאוחר יותר זכתה אמריקה באליפות החמישית שלה ברציפות והשישית בסך הכל אחרי ניצחון בגמר על דפורטיבו קאלי ושוב הגיע לגמר הטורניר היבשתי.
הפעם פגשה את ריבר פלייט שהייתה טובה יותר וניצחה את שני המשחקים, כדי להשאיר את אמריקה עם גמר שני ברציפות ללא תואר.
ב-1987 הייתה הקבוצה קרובה להבטיח אליפות שישית ברציפות, אבל לבסוף הפסידה למיונאריוס וסימה כסגנית, כמו גם בקופה ליברטדורס בפעם השלישית ברציפות.
האדומים פגשו בגמר את פניארול מאורוגוואי וניצחו את המשחק הראשון 0-2 משערים של רוברטו קבניאס וחואן מנואל בטאגליה.
במשחק השני באורוגוואי הפסידה אמריקה 2-1 וההכרעה עברה למשחק שלישי במגרש נייטרלי, בסנטיאגו שבצ'ילה.
במצב של 0-0 התואר היה הולך לאמריקה, אבל פניארול כבשה שער ניצחון ממש בשניות האחרונות של ההתמודדות והשאירה את אמריקה ללא התואר היבשתי בפעם השלישית ברציפות.
השליטה נמשכה גם בשנות ה-90'
עם פתיחת שנות ה-90, אמריקה מצליחה להשיג את התואר השביעי שלה.
היא ניצחה באצטדיון אל קמפין את אינדפנדיינטה סנטה פה משער של סרחיו אנגולו במה שהיה גם תואר האליפות האחרון תחת הדרכתו של המאמן אוצ'ואה אוריבה.
בפעם השלישית בהיסטוריה שלה זכתה אמריקה בתואר לאחר שסיימה במקום הראשון את שני הטורנירים של השנה ואת הפלייאוף שנתן לה את התואר.
שנתיים מאוחר יותר, אמריקה ממנה את המאמן המצליח, פרנסיסקו מטוראנה, שבשילוב של אימון הנבחרת מאמן גם את הקבוצה.
אמריקה זוכה באליפות השמינית שלה בהיסטוריה אחרי ניצחון נוסף בקלאסיקו מול דפורטיבו קאלי.
פרדי רינקון עם שער וצמד של אנטוני דה אבילה היקנו לאמריקה את הניצחון והתואר.
באותה שנה הגיעה שוב לחצי גמר הקופה ליברטדורס, אך הודחה בדרמטיות על ידי ניואלס אולד בויס של המאמן מרסלו ביילסה לאחר דו-קרב פנדלים בתוצאה 10-11.
קללת הטורניר היבשתי לא פסחה על אמריקה גם בשנת 1996, כאשר הקבוצה הגיעה לגמר ההקופה ליברטדורס פעם הרביעית בתולדותיה, שוב מול ריבר פלייט.
למרות שהציגה קבוצה חזקה שכללה בין השאר את שחקני הנבחרת, אוסקר קורדובה וחורחה ברמודס, אמריקה שוב הפסידה.
את המשחק הראשון בקאלי אמנם ניצחה 0-1 משער של דה אבילה, אבל בגומלין באצטדיון המונומנטל, ניצחה ריבר 0-2 מצמד של הרנן קרספו, כאשר השער השני נבע מטעות קשה ביותר של השוער קורדובה.
שנה מאוחר יותר, חזרה אמריקה לזכות בתואר המקומית תחת הדרכתו של המאמן לואיס אוגוסטו גרסיה.
הפעם היריבה בגמר הייתה אתלטיקו בוקרמנגה הצנועה.
זה היה הטורניר הארוך ביותר שנמשך אי פעם בקולומביה, 16 חודשים.
אמריקה ניצחה 0-3 בסיכום שני המשחקים, לאונרדו פביו מורנו, אדולפו ולנסיה וחוליאן טייס.
בתחילת 1997, דורגה אמריקה קאלי במקום השני בעולם אחרי יובנטוס לפי דירוג הפדרציה הבינלאומית להיסטוריה וסטטיסטיקה של הכדורגל.
בשנת 1999 הגיעה סוף סוף הזכייה הראשונה של אמריקה קאלי בטורניר יבשתי.
אומנם לא היה מדובר על גביע הליברטדורס, אלא על גביע מרקונורטה, אבל גם הוא נחשב לתואר יבשתי.
תחת הדרכתו של המאמן הצעיר, חיימה דה לה פאבה, אמריקה סיימה במקום הראשון בבית שלה ופגשה בחצי הגמר את אליאנסה לימה מפרו.
לאחר 3-3 בסיכום המשחקים, אמריקה הייתה זו שניצחה 3-4 בדו-קרב פנדלים והעפילה לגמר מול אינדפנדיינטה סנטה פה.
את המשחק הראשון בגמר אירחה אמריקה אבל הפסידה 1-2. בגומלין היה זה חיירו קסטייו שהציל אותה וכבש את שער הניצחון, מה ששלח את שתי הקבוצות לדו-קרב פנדלים שבסופו ניצחה אמריקה 3-5 וזכתה בגביע.
בליגה המקומית הגיעה אמריקה למשחק הגמר מול אתלטיקו נסיונל אבל הפסידה את התואר בדו-קרב פנדלים.
שנות ה-2000: התחלה מצוינת וקריסה כלכלית
את תחילת המילניום החדש אמריקה קאלי פתחה מצוין תחת הדרכתו של דה לה פאבה וזכתה בשלוש אליפויות רצופות בין השנים 2000-2002. בשנת 2000 זכתה באליפות העשירית שלה, בפעם הראשונה בהדרכת מאמן מקומי מואייה דל קאוקה.
הקבוצה סיימה ראשונה בבית הגמר כאשר היא מנצחת במשחק האחרון 0-2 את דפורטס טולימה משערים של לואיס אספרייה ונסטור סלסר.
בשנת 2001 זכתה באליפות ה-11 שלה במה שגם היה הטורניר הארוך האחרון לפני שהחלה המתכונת של שני טורנירים בשנה, אפרטורה וקלאוסורה.
במשחק הגמר גברה אמריקה על אינדפנדיינטה מדיין 1-0 במשחק החוץ ובבית ניצחה 2-0 במשחק הבית כדי להשלים ניצחון של 0-3 וזכייה שנייה ברציפות.
בפורמט החדש הצליחה אמריקה לזכות באליפות גם בטורניר האפרטורה שפתח את שנת 2002. למרות שסיימו את הליגה הסדירה במקום השמיני, העפילו לפלייאוף ושם השדים האדומים העפילו למשחק הגמר מול אתלטיקו נסיונל.
במשחק הראשון בבית ניצחו 1-2 ובמשחק הגומלין באצטדיון אטנאסיו חירארדוט ניצחו שוב, הפעם 0-1, כדי לזכות בתואר בפעם השלישית ברציפות וה-12 בסך הכל.
בשנת 2003 רשמה אמריקה קמפיין מוצלח בטורניר היבשתי, כאשר הגיעה עד לחצי גמר גביע ליברטדורס תוך כדי שהיא מנצחת את ראסינג קלוב וריבר פלייט, אך הודחה בחצי הגמר על ידי בוקה ג'וניורס.
לאורך העשור נקלעה כמה וכמה פעמים למשברים כלכליים שאיימו על הישארותה בליגה הבכירה, אבל בטורניר הקלאוסורה של 2008 הצליחה אמריקה לזכות באליפות ה-13 שלה וזה קרה כאשר בגמר הצליחו האדומים לגבור על אינדפנדיינטה מדיין בתוצאה כוללת של 1-4 והישוו את מספר האליפויות שלהם לאלו של מיונאריוס.
העשור השני של שנות ה-2000: ירידת ליגה היסטורית ואליפות כפולה בסיומו
ב-2010 נקלעה אמריקה לקשיים כלכליים גדולים מאוד שהיקשו עליה להעמיד קבוצה ראויה, ובטורניר הקלאוסורה של 2011 סיימה במקום הלפני אחרון והתמודדה מול פטריוטס בויקה במשחקי ההישרדות על הזכות לשחק בליגה הבכירה.
לאחר 1-1 בחוץ, האוהדים מילאו את האצטדיון בקאלי כדי שהנורא מכל לא יקרה.
אמריקה קאלי למרות זאת, לא הצליחה לנצח וסיימה את המשחק בתיקו 1-1. בדו-קרב הפנדלים קרה הבלתי ייאמן ופטריוטס ניצחה 3-4. אמריקה קאלי ירדה לראשונה בתולדותיה לליגה השנייה לאחר 63 שנים.
למרות זאת, לא היה קל לקבוצה לחזור לליגה הבכירה וחרף מאמציה היא כשלה פעם אחר פעם.
רק כעבור חמש שנים, ב-27 בנובמבר 2016, ניצחה אמריקה במחזור האחרון של הפלייאוף את דפורטס קינדיו 1-2 וחזרה רשמית לליגה הראשונה.
בשביל הפרוטוקול היא גם גברה 1-5 על טיגרס פוטבול קלוב וזכתה באליפות הליגה השנייה.
המשימה הושלמה תחת הדרכתו של המאמן הרנן טורס וחלוץ הארגנטינאי הוותיק, ארנסטו פריאס.
לאחר שנתיים מחזרתה לליגה השנייה שבה פעם אחת העפילה לפלייאוף, אמריקה קאלי בנתה קבוצה טובה לקראת הטורניר האחרון של העשור, תחת המאמן אלשנדרה גימרייש.
בקבוצה זו שיחקו שחקנים בולטים כמו השוער הברזילאי, נטו וולפי, כריסטיאן אלבארס, מתיאס פיסאנו, רפאל קראסקל, דובאן ורגארה ומייקל רנחל.
את הליגה הסדירה הקבוצה סיימה במקום השני אחרי אתלטיקו נסיונל, כאשר רנחל הוא הכובש המצטיין.
בפלייאוף הוגרלה הקבוצה לבית אחד עם אינדפנדיינטה סנטה פה, דפורטיבו קאלי ואליאנסה פטרולרה.
למרות הפסד במשחק הפתיחה לסנטה פה, התאוששה הקבוצה, ניצחה את דפורטיבו בקלאסיקו של קאלי והגיעה למחזור האחרון כשהיא צריכה ניצחון ביתי על סנטה פה בשביל להבטיח עלייתה לגמר.
שערים של פיסאנו ורנחל נתנו לקבוצה ניצחון 0-2 והעפלה ראשונה לגמר מאז 2008. במשחקי הגמר פגשה את ג'וניור ברנקייה, שזכתה בשני הטורנירים הקודמים.
במשחק הראשון באצטדיון מטרופוליטאנו רוברטו מלנדס, נגמר המשחק בתוצאת תיקו 0-0, שהצריכה את אמריקה לנצח בתוצאה מינימלית בבית בגומלין בשביל לזכות.
ואכן ב-7 בדצמבר באצטדיון פסקואל גררו, רשמה אמריקה ניצחון של 0-2 משערים של רנחל וסיירה, כדי לזכות באליפות מספר 14 בהיסטוריה של המועדון.
אמריקה לא חיכתה יותר מדי בשביל לזכות שוב באליפות ושחזרה אותה בטורניר הארוך שהתקיים ב-2020 בעקבות מגפת הקורונה.
הטורניר החל בינואר 2020 והופסק במרץ, לפני שחודש שוב באמצע ספטמבר.
אמריקה לא שיחקה טוב בליגה הסדירה והצליחה להשתחל ברגע האחרון לפלייאוף בזכות ניצחון טכני 0-3 על קוקוטה דפורטיבו שפעילותה הופסקה.
גם בקופה ליברטאדורס הקבוצה נכשלה ולא עברה את שלב הבתים.
הייתה סכנת פיטורים מעל ראשו של המאמן חואן קרוס ריאל, אבל בפלייאוף הכל השתנה.
בהנהגתם של דובאן ורגרה והחלוץ הוותיק, אדריאן ראמוס אמריקה הייתה הקבוצה המרשימה ביותר כשהיא מנצחת ברבע הגמר את אתלטיקו נסיונל 2-4 בסיכום המשחקים ואת ג'וניור ברנקייה בחצי הגמר 1-2 בסיכום המשחקים.
בגמר התמודדה מול אינדפנדיינטה סנטה פה.
ניצחון 0-3 במשחק הראשון גרם לאמריקה להגיע לגומלין בבוגוטה בראש שקט, אבל כבר במחצית הקבוצה פיגרה 0-2 והמהפך ריחף באוויר.
בסופו של דבר הצליחו השחקנים לשמור על התוצאה, הפסידו 2-0 אבל זכו באליפות מספר 15 בזכות ניצחון 2-3 בסיכום.
הסמל של המועדון שונה כמה וכמה פעמים.
תחילה הופיע עם דמות השטן שמוזהה עם אמריקה, שכן בשנות ה-40 קיבלו שחקניה המועדון את הכינוי "השדים האדומים" לאור יכולתם על המגרש.
אך סמל זה יצר אי נוחות אצל מאמן הקבוצה בעבר ואחד הסמלים שלה, גבריאל אוצ'ואה אוריבה ובעקבות בקשתו הופיעו כסמל המועדון רק כוכבים כמספר האליפויות שזכתה בהן הקבוצה.
ב-1977 כשחגגה 50 שנה להיווסדה, הסמל כלל את הספרה 50 ואת שנה של הקבוצה ודבר דומה נעשה גם ב-2007 כאשר הקבוצה חגגה 80 שנה.
בין השנים 2008-2012 הקבוצה חזרה לסמל שכלל רק כוכבים כמספר האליפויות שהשיגה ובאמצע הכיתוב AMERICA.
ב-2013 חזרה דמותו של השטן לסמל.
אמריקה קאלי מקיימת את משחקיה הבית שלה באצטדיון פסקואל גררו שבעיר קאלי.
תכולת האצטדיון היא 35,405 מקומות והוא שופץ והורחב לקראת המונדיאליטו שנערך בקולומביה ב-2011. עד לשנת 2010 חלקה את האצטדיון גם קבוצת דפורטיבו קאלי, אך בשנת 2010 עברה לאצטדיון פלמסקה.
היריבויות העיקריות של הקבוצה הן מול אתלטיקו נסיונל, מיונאריוס ודפורטיבו קאלי.
מול אתלטיקו נסיונל מדובר למעשה בקלאסיקו של קולומביה, שתי הקבוצות שנחשבות לטובות ביותר במדינה אם מכלילים את הישגיהן גם בטורנירים הבין לאומיים.
מול מיונאריוס המשחק היה הקלאסיקו של קולומביה עד לתחילת שנות ה-90' אז הייתה מיונאריוס שהייתה הקבוצה החזקה במדינה כשאמריקה צמצמה את הפערים והפכה לקבוצה השנייה בטיבה.
היריבות השלישית היא מול דפורטיבו קאלי, היריבה העירונית.
יריבויות קצת פחות גדולות הן מול הקבוצות האדומות של מדיין ובוגוטה - אינדפנדיינטה מדיין ואינדפנדיינטה סנטה פה בהתאמה.
אמריקן גנגסטר הוא סרט פשע משנת 2007 אותו ביים רידלי סקוט והוא עיבוד הסיפור "The Return of Superfly", פרי עטו של מרק ג'ייקובסון, שהתפרסם בניו יורק מגזין.
בסרט מככבים דנזל וושינגטון וראסל קרואו.
וושינגטון מגלם את דמותו של פרנק לוקאס, גנגסטר מהרלם, שהבריח הרואין לארצות הברית על מטוסי תובלה אמריקניים ששבו ממלחמת וייטנאם.
קרואו מגלם את דמותו של ריצ'י רוברטס, בלש שמנסה להפיל את אימפריית הסמים של לוקאס.
אמריקן גנגסטר יצא לבתי הקולנוע בארצות הברית ובקנדה ב-2 בנובמבר 2007. הסרט היה מועמד לשני פרסי אוסקר, אחד מהם לרובי די, שהייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר על תפקיד בו הופיעה פחות מעשר דקות.
אלסוורת' "באמפי" ג'ונסון (קלארנס ויליאמס השלישי), מאפיונר אינטליגנטי, מנהל חלק גדול מהארלם ומנחיל את חכמתו לפרנק לוקאס, נהגו לשעבר שנהפך להיות יד ימינו.
ג'ונסון הולך לעולמו כתוצאה מהתקף לב ב-1968, כשהוא נמצא בחנות אלקטרוניקה.
פרנק מתעב את הגנגסטרים הראוותניים שמשתלטים על הרלם ומחליט ליטול פיקוד בעצמו.
בינתיים, ריצי' רוברטס (ראסל קרואו), בלש ממשטרת העיר ניו יורק נאבק כדי לקיים נישואים כושלים, לימודי ערב בבית ספר למשפטים ואת הקריירה שלו במשטרה.
כשריצ'י ושותפו, חוויאר ריברה, מגלים מיליון דולר בשטרות בלתי מסומנים בתוך רכב, ריצ'י עומד בפני הפיתוי ומסרב לקחת את הכסף לעצמו.
היושר הנדיר שלו הופך אותו לאדם שנוא בעיני שאר הבלשים במחלקה, וגורם לשותפו להיות מגורש מהמשטרה, בעוד שפרשיות האהבים והחיים הכפולים שריצ'י מנהל גורמים לאשתו לרצות להתגרש ממנו ולקבל חסות על בנם.
ריצ'י בוחר שוטרים ישרים כדי שיעזרו לו לגלות מי מספק את "קסם כחול".
לוקאס רוכש כמויות גדולות של הרואין טהור ו"מקצץ אותו" רק מעט לפני שהוא מוכר אותו ברחובות.
הוא יוצר מותג "קסם כחול" ובעזרת המונופול שיש לו על חומר איכותי, הוא עד מהרה עושה הון וקונה מספר מועדוני לילה ודירות.
הוא מעביר את משפחתו מצפון קרולינה לניו ג'רזי, שם הוא רוכש אחוזה גדולה עבור אמו.
הוא מגייס את חמשת אחיו שהופכים להיות סגניו והם עובדים יחדיו על הסחר והמכירה של הסם ברחובות הארלם.
בעודו מתבסס, פוגש פרנק באווה, יפהפייה פורטוריקנית ומתאהב בה.
בעוד עסקיו משגשגים, מנהל פרנק, בניגוד לאחרים, אורח חיים צנוע, הן כסימן לכוח וכדי להימנע מתשומת לבם של רשויות החוק, אולם לילה אחד חרג מהשיגרה והופיע ב"קרב המאה" בין מוחמד עלי לג'ו פרייז'ר, לבוש מעיל מפרוות צ'ינצ'ילה יקרה, במקום טוב ליד הזירה.
רצה הגורל ובדיוק אז מזהה רוברטס באדם בלתי מוכר המתרועע עם בכירי עולם הפשע, כאחד מראשי המאפיה האיטלקית.
חשדו של רוברטס עולה, והוא מתחיל לחקור את הדמות החדשה (עבורו) בפשע המאורגן של העיר ניו יורק.
אפילו כשהבין כי חשף עצמו לעין המשטרה, עדיין היה על פרנק לשאת ולתת עם ראשי המאפיה, משפחת Lucchese ודומיניק קטאנו (ארמנד אסנטה), ולהדוף מעליו בלשים מושחתים ממשטרת ניו יורק, כמו הבלש טרופו (ג'וש ברולין) ששונא את פרנק, מנסה לסחוט ולאיים עליו.
כשגם מכונית המוסטנג היקרה לפרנק מתפוצצת לנגד עיניו הוא מתעמת עם איש מאפיה מקומי ניקי בארנס (קובה גודינג ג'וניור) שנוהג לדלל ולמכור את החומר של פרנק, בשם המותג "קסם כחול".
בעת שאחרחם מנסים להתנקש באשתו של פרנק.
המצב מחריף כשכוחות הצבא האמריקאי מפנים את וייטנאם, סייגון נופלת, עמה מחוסל גם מקור אספקת להרואין, וספק הקוומינטנג מנחם אותו באהדה: "לעזוב כשאתה מצליח, זה לא אותו דבר כמו סתם לעזוב".
ריצ'י זוכה בהזדמנות פז כשאנשיו תופסים את בן-דודו של פרנק יורה בבת-זוגו ומנצלים זאת כדי לשכנעו לשאת מכשיר האזנה ולגלות מתי נוחת המטוס עם משלוח הסמים מווייטנאם.
ריצ'י מחפש עם אנשיו בתוך ארונות המתים של החיילים האמריקאיים, הרוגי וייטנאם, אך ללא תוצאות.
בינתיים מוביל טרופו את השוטרים לאחוזתו של פרנק.
שם הם לוקחים את הכסף ששמר למקרי חירום.
פרנק הזועם מתכוון להרוג את טרופו ואת עמיתיו, אך אימו של מתחננת שלא יעשה זאת והוא נרגע.
כשהמטוס עם הסמים נוחת, ריצ'י ואנשיו עוקבים אחר מובילי הסמים לניו יורק ומשיגים נגדם צו מעצר.
קבוצה גדולה של בלשי משטרה תוקפת את הדירה בה מוכנים הסמים ופורץ קרב יריות ביניהם לבין אנשיו של פרנק.
סטיב לוקאס, אחיינו של פרנק, שוויתר על קריירת בייסבול בניו יורק יאנקיס והתחיל לעבוד עם דודו, נהרג בקרב.
כשהפשיטה מתבצעת פרנק בכנסייה עם אימו, והוא נעצר כשהוא יוצא ממנה.
בעת חקירתו מבהיר לו ריצ'י שיש לו מספיק הוכחות כדי לגזור עליו מאסר לשארית חייו אך עם זאת באפשרותו לקצר את עונשו אם יעזור לחקירה.