tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
המתקן מבוסס על סדרת הטלוויזיה "אזור הדמדומים" ומתרחש ב"מלון מגדל הוליווד" הבדיוני בהוליווד, קליפורניה.
בטוקיו המתקן לא מבוסס על סדרת הטלוויזיה "אזור הדמדומים" ובמקום מתרחש ב"מלון גורד שחקים".
נושא המתקן בהרפתקה הקליפורנית של דיסני (אנהיים) שונה וכרגע הוא שומרי הגלקסיה, אם כי המכניקה של המתקן נשארה ללא שינוי.
האיטרציה הראשונה של המתקן נפתחה באולפני הוליווד של דיסני (אורלנדו) בשנת 1994, בה קיימת סצנה נוספת שלא קיימת בשלוש הגרסאות האחרות של המתקן, אשר זהות לחלוטין מבחינה מכנית אחת לשנייה - פריז, טוקיו ואנהיים.
בסיס מתקן זה הוא מלון בהוליווד בשנות ה-30. עלילת המתקן מספרת שב-31 באוקטובר 1939 נפגע המלון במכת ברק שגרמה לכך שמעלית מלאת נוסעים הגיעה לאזור הדמדומים (Twilight Zone).
מבנה המתקן דומה למלון מיושן שעליו סימני מכת ברק, וחלק מהבניין הרוס.
צוות המתקן לובש מדים של עובדי מלון הדומים שלאלה שנלבשו במלונות בשנות ה-30 של המאה ה-20. עלות כל סט מדים היא למעלה מ-1,000 דולרים ואלה התלבושות היקרות ביותר שנלבשות בפארקי נושא.
גובה המבנה באולפני הוליווד של דיסני הוא הגבוה ביותר מבין שלל הגרסאות ועומד בגובה של 60.6 מטר (199 רגל), מה ששם אותו במקום השני באתר הנופש דיסניוורלד (מעליו משלחת אוורסט בממלכת החיות של דיסני בגובה 61 מטר).
גובה המתקן נקבע ב-199 רגל בכדי להימנע מהתקנת אור אזהרה אדום למטוסים בראשו, על פי תקנות פלורידה באותה העת.
מתכנני המתקן סברו שאור מסוג זה יפגע באופי המתקן.
המתקן המצוי בפארק ההרפתקה הקליפורנית של דיסני הוא המתקן הגבוה ביותר מכל מבני הפארק שלו, ואף הגבוה במבני העיר אנהיים בה נמצא הפארק.
המבקרים מוכנסים אל המתקן, הדומה לכניסה ללובי של מלון.
משם המבקרים נלקחים לספריה של המלון.
בספרייה מוצג סרט בכיכובו של רוד סרלינג שבו ירדו מספר אנשים במעלית של המלון לחדר האוכל ולאחר שברק פגע במעלית המעלית התחילה לעלות לגג, ליפול למטה ולפתוח את הדלתות שלה.
תחילת הסרט דומה לתחילת סרט בסדרה "גבול הדימדומים".
לאחר מכן מובלים המבקרים לחדר הדוודים במרתף המלון, ומוכנסים למעלית בה שש שורות של כיסאות המסוגלות להכיל 21 נוסעים.
המעלית אליה נכנסים המבקרים עולה מעט, נעצרת, ודלתותיה נפתחות.
המבקרים רואים מסדרון בו עומדים רוחות האנשים שנעלמו בשנת 1939 ולאחר מספר שניות הן נעלמים, יחד עם המסדרון כולו ובמקומו רואים שמים מלאי כוכבים.
הדלתות נסגרות והמעלית ממשיכה לעלות.
הדלתות שוב נפתחות והמעלית נעה קדימה לתוך אזור הנקרא "הממד החמישי" בו צפים בחלל החשוך אובייקטים בדומה לסצנת הפתיחה של הסדרה.
המעלית שוב נעה במעלה פיר מעלית ולפתע נעצרות, הדלתות נפתחות והמבקרים רואים את הפארק מולם מגובה של 13 קומות.
המעלית נופלת מספר קומות, נעצרת, עולה ושוב נופלת מספר פעמים באופן אקראי.
בתום סדרת הנפילות של המעלית שבה למרתף של המלון.
מאי 1996 - מגדל האימה 2 - שתי נפילות במעלית
המתקן בקליפורניה דומה למתקן בפלורידה, במספר הבדלים קלים.
במתקן זה המעלית אינה יוצאת קדימה אל תוך שדה הכוכבים, אלא נעה אחורה ושדה הכוכבים מופיע סביבה.
העצירה הראשונה של המעלית היא מול מראה גדולה, והמספר מורה למבקרים "לנופף להתראות לעולם האמיתי" - בעוד שרואים קצרים על המראה ודמות המבקרים מתחלפת בדמות של רוחות, ואז המראה נעלמת (אפקט זה מתבצע באמצעות מראה תרמית, הנעלמת ומציגה את מה שמאחוריה.
למתקן בקליפורניה יש שלושה פירי מעלית לעומת שניים במתקן שבפלורידה.
המבקרים רואים את הרוחות, נכנסים למעלית, ואת המעלית שלהם נופלת.
שנייה לאחר מכן המעלית בה נמצאים המבקרים צונחת אף היא בחשיכה זמן קצר, ואז נעה לעבר פיר בו רואים את הפארק, לפני מספר נפילות נוספות.
המתקן פועל באופן זהה למתקן בפלורידה, למעט מתקן האקראיות הדומה לזה שבפלורידה אשר טרם הוסף למתקן.
אקראיות זו צפויה להיתווסף בשנת 2007.
מהירות נפילה מקסימלית: 45 קמ"ש
גובה המתקן: 183 רגל (55 מטרים) ומתחת לאדמה 40 רגל נוספים (12 מטרים)
מספר קומות (על פי תמת המתקן): 13
המתקן בטוקיו אינו קשור לעלילת הסדרה "אזור הדמדומים".
תמת המגדל היא מלון בשנות ה-20 בעיר ניו יורק בו פוגע ברק.
בהתאם סגנון הבנייה הוא הסגנון הגותי האופייני לעיר ניו יורק בתקופה זו.
על פי סיפור העלילה של המתקן, המתקן הוא "מלון הייטאוור" בבעלות מר הריסון הייטאוור, האספן הידוע.
המלון ממוקם בשדרות פארק שבעיר ניו יורק.
המלון נטוש מאז היעלמותו המסתורית של מר הייטאוור.
המבקרים מובלים דרך הלובי בו חפצים רבים שמר הייטאוור אסף ברחבי העולם במהלך השנים, למשרדו של הייטאוור בו מספר להם "עובד המלון" כי מר הייטאוור השאיר למבקרים הודעה חשובה.
נכבים האורות בחדר, המואר רק באמצעות חלונות זכוכית צבעונית (ויטראז'ים).
ליד החלונות יש פסל שעיניו בוערות.
"עובד המלון" מפעיל הקלטה של הייטאוור המסביר כי אסף פסל מקולל.
במהלך דבריו משתנים הצבעים בחלון, ובסיום ההקלטה ברק פוגע באחד החלונות ומנפץ אותו.
באותו רגע מוחשכים כל החלונות.
באותו רגע הפסל שעייניו בוערות מחייך ונעלם.
לאחר שניות ספורות החדר מואר - הכול במקומו מונח חוץ מהפסל שנעלם.
על החלון המואר מופעיה רוח ירוקה שמרחפת במהירות.
המבקרים נלקחים דרך הדלת אל כספתו הסודית של מר הייטאוור, בה מוחזקים אוספיו מכל רחבי העולם.
המבקרים נלקחים לקירות הכספת, אשר נפתחים ומראים מאחוריהם מעלית משא אליה מכונסים המבקרים.
לאחר שהמבקרים מושבים במעלית, מסלול המעלית זהה לזה שבקליפורניה.
המעלית נעה לאחור, ולאחר סצנת המראה הנעלמת (במקום הרוחות מופיע במראה הפסל המקולל) אשר יורה קרן על המבקרים והמעלית נעלמת, והמבקרים נעים לסצנת המסדרון - בה במקום מבקרים מופיע הייטאוור ולידו הפסל.
הוא שולח ידו לגעת בפסל ונזרק לעבר פתח מעלית ונופל לתוכה - ואז גם המבקרים נופלים בפיר המעלית.
המתקן הנבנה בפארק אולפני וולט דיסני בפריז זהה לזה שבקליפורניה.
המתקן משתמש בטכנולוגיה שפותחה במיוחד עבור המתקן בפלורידה המאפשרת הוצאת והכנסת מעליות מפירי המעליות.
מערכת זו הפועלת באמצעות כלי רכב הנעים בצורה אוטומטית נוטה להתקלקל ולכן במתקנים האחרים (קליפורניה, טוקיו ופריז) אינה קיימת.
המתקן הקליפורני משתמש בטכנולוגיית מיוחדת של מראה טרמית המאפשרת למבקרים לצפות בדמותם הופכת לדמות רוח לנגד עיניהם.
אף שהמתקן נועד לתת הרגשה של נפילה חופשית, הדבר אינו מתרחש בפועל.
המעלית אינה נופלת אלא מאיצה מטה במהירות העולה על מהירות המשיכה על מנת להגביר את ההנאה.
תופעה זו גורמת לכך שאם מבקר מניח משהו מידו בזמן הנפילה, אותו חפץ "יצוף" באוויר ואף יעלה מאחר שמהירות המעלית עולה על מהירות המשיכה, ומתגברת במהלך הירידה.
סוכנות נאס"א עושה שימוש באפקט דומה במתקנים המדמים חוסר משקל.
במהלך ההמתנה בתור הכניסה למתקן מושמעת למבקרים מוזיקה משנות ה-30 וה-40.
המוזיקה בזמן הנסיעה במתקן עצמו הולחנה על ידי ריצ'רד בליס, ונמכרת על תקליטורים של חברת וולט דיסני.
מבנה המתקן מתבסס על מבנה המצוי בהוליווד שבקליפורניה, בקרבת דרך מהירה 101. מבנה זה שנקרא "מגדל המגורים הוליווד" (Hollywood Tower apartments) נבנה בשנת 1929 ונחשב לבניין היסטורי בעל חשיבות ארכיטקטונית.
מגדל הגן (ידוע גם כמגדל פיבקו) הוא מגדל מגורים הנמצא בקצה הצפון־מערבי של רמת גן.
בניית המגדל הסתיימה בשנת 2004. המגדל נמצא בנקודה בולטת מאוד המשקיפה על נתיבי איילון ופארק הירקון.
המגדל תוכנן על ידי האדריכל אילן פיבקו והיה ידוע תחילה כ"מגדל פיבקו".
המגדל בן 16 הקומות הוא בגובה 68 מטרים אך כולל רק 20 דירות.
הדירות שתוכננו בו הן דירות יוקרה והבניין כולל גם בריכת שחייה, חדר כושר ופונקציות נוספות שנועדו למשוך אליו אוכלוסייה עשירה.
המגדל שווק תחת הסיסמה "החיים על פי פיבקו".
המגדל מופיע כמקום משכנו של "תאגיד דאוס" בסדרת הטלוויזיה הישראלית לילדים "דאוס".
ומאוחר יותר בסדרה "החממה" בתור מקום המסתור של "הלקוח"
הבניין הוא אחד הבניינים הראשונים שנבנו כמגדל יוקרה בצמוד לנתיבי איילון; אחריו החלו להיבנות מספר מגדלים נוספים, בעיקר בשטח עיריית תל אביב-יפו, המספקים לאוכלוסייה עשירה דירות יוקרה.
מיקומו של המגדל נבחר במקרה, לאחר שהזדמנה קרקע "מתה" במקום בו לא הייתה מתוכננת בנייה בצמוד לכביש, והמגרש המקורי שבו תוכנן להקים בניין מגורים אוחד עם הקרקע החדשה והפך לחלק מהגן בו נמצא המגדל.
תוכניתו המקורית של האדריכל גם הייתה קישור בין המגדל לים באמצעות סירות שיוכלו לעגון בנחל איילון למרגלות המבנה, אך תוכנית זו לא מומשה.
המגדל בנוי בצורה יוצאת דופן לנוף העירוני בישראל, ואף זכה עם בנייתו לכינויים שונים.
ככל הנראה, התכנון לא שאף לכך, אלא חיפש דרך למצות את הפוטנציאל הנדל"ני של הקרקע על ידי התרחבות הבניין בחלקו העליון, בו גם נמצאות דירות הפנטהאוז.
צורת המגדל מוגדרת במרחב על ידי ארבעה מסבכים ההולכים ומתרחקים מפינות המבנה ומתחברים אל הקומות העליונות הרחבות יותר.
על אף שנראה כי מסבכים אלו הם חלק משלד המבנה, למעשה אינם מחזיקים דבר בבניין מלבד עצמם.
שלד הבניין הוא שלד בטון מזוין רגיל, ואפילו מרפסות הפלדה ההיקפיות אינן מחוברות אל המסבכים.
עם זאת, הם מקנים למבנה את צורתו הייחודית.
שלוש מחזיתותיו של הבניין כוללות מרפסות וקירות זכוכית גדולים, וחזיתו הרביעית הפונה אל נתיבי איילון היא בטון חשוף אשר מכיל מאחוריו את כל מערכות הבניין.
על בטון זה נתלו בשנים האחרונות שלטי פרסומת ענקיים המספקים גם הכנסה חודשית קבועה לבניין.
כותרת הבניין מחופה ברובה על ידי פח גלי המותאם בקלות לצורה המקומרת שלה ויוצר מרקם מורכב ושונה בחלק זה.
מגדל הבנק של סין (בסינית: 中銀大廈; באנגלית: The Bank of China Tower; בקיצור: BOC Tower) הוא גורד שחקים סופר גבוה הנמצא במרכז העיר הונג קונג.
במגדל שוכנים משרדי הבנק של סין (הונג קונג), אחד הבנקים הגדולים והחשובים בהונג קונג.
הוא תוכנן על ידי האדריכל איי אם פיי ונבנה בשנים 1989–1990.
הבניין כולל 70 קומות ומתנשא לגובה של 315 מטר.
בזכות שתי אנטנות רדיו נוספות שבראשו הוא מגיע לגובה של 369 מטר.
עד שנת 1992 הוא היה גורד השחקים הגבוה ביותר באסיה אך מאז נבנו גורדי שחקים גבוהים ממנו בערים מרכזיות רבות.
נכון לשנת 2025, הוא הבניין הרביעי בגובהו בהונג קונג, ה-38 בגובהו בסין, ה-46 בגובהו באסיה וה-69 בגובהו בעולם.
המבנה בנוי כולו כמסבך זיזי שלם המחובר לרצפה המקנה לו יציבות רבה.
קורותיו הראשיות יוצרות מבנה הבנוי מצורות מרחביות הקרובות לטטרהדרון ופירמידות מרובעות היוצרות את מבנהו השלם.
במבט מלמעלה הוא נראה כ-'X' אשר כל רבע, הנראה כמשולש ישר-זווית ושווה-שוקיים, מגיע לגובה שונה בכל צד.
צורת המגדל מדמה צמיחת קני במבוק, כסמל לחיות ולשגשוג.
מומחי פנג שווי, במיוחד בהיבטיו המיסטיים ביקרו את מבנה המגדל וטענו כי המגדל מקרין אנרגיות שליליות בגלל צורתו המזכירה סכין וצורות ה-'X' שלו.
לפני תחילת הבנייה אף ביצע פיי שינויים קלים בזויות הבניין בעקבות ביקורת זו אך הדבר לא מנע את הטענות כי צורת הסכין המכוונת לבניין HSBC נועדה כביכול להטיל קללה על הבנק המתחרה ועל בניין הממשל של הונג קונג (בניין הממשל טרם מסירת הונג קונג לידי סין ב-1997).
מגדל הטלוויזיה של ברלין - הפרנזהטורם הוא מגדל תקשורת במרכז ברלין, בסמוך לאלכסנדרפלץ.
המבנה נבנה בין השנים 1965–1969 ביוזמת ממשלת גרמניה המזרחית במטרה לסמל את העיר ברלין ואת המדינה הקומוניסטית.
כיום המגדל הוא אחד מסמליה של העיר ברלין.
בעת הקמתו היה גובה המבנה 365 מטרים.
בשנת 1990 הוגבהה אנטנת המבנה וכיום גובהו עומד על 368 מטרים.
כיום הפרנזהטורם הוא המבנה השלישי בגובהו באירופה (אחרי מגדל אוסטאנקינו במוסקבה שברוסיה ומגדל הטלוויזיה של ריגה בריגה שבלטביה).
בראש המגדל, הבנוי בצורת כדור דיסקו, מצויה מרפסת תצפית ומעליה מסעדה מסתובבת.
מרפסת התצפית נמצאת בגובה של 204 מטרים וממנה ניתן לראות למרחק של עד 42 קילומטר (כתלות בראות).
המסעדה נמצאת בגובה של 207 מטרים, והיא משלימה הקפה כל 20 דקות.
בעת הקמת המבנה היה קצב ההקפה אחת לשעה אולם הוא הוכפל ולאחר מכן בשיפוץ שנערך בסוף שנות ה-90 שולש קצב ההקפה המקורי.
במבנה שתי מעליות המעלות את המבקרים למרפסת התצפית בתוך 40 שניות.
בשנת 1964 החליט ולטר אולבריכט, מנהיג מפלגת האיחוד הסוציאליסטי של גרמניה אשר שלטה במזרח גרמניה, על הקמת מגדל טלוויזיה באלכסנדרפלאץ בדומה למגדל הטלוויזיה של שטוטגרט.
המבנה תוכנן על ידי האדריכלים וולטר הרצונג והרברט אאוסט בהתבסס על רעיון של הרמן הנזלמן ויֶרג שטרייטפארת.
עבודות ההקמה החלו ב-4 באוגוסט 1965 והסתיימו ב-3 באוקטובר 1969. המבנה נחנך ארבעה ימים מאוחר יותר, ביום הלאום של מזרח גרמניה.
כאשר השמש משתקפת על כדור הפלדה שבראש המגדל, השתקפות השמש יוצרת צורת "צלב".
השתקפות זו כונתה על ידי תושבי ברלין ומזרח גרמניה בשם "נקמת האפיפיור" , בשל האופי האנטי דתי של מזרח גרמניה אשר מגדל זה נועד להיות סימלה, למול אופיו הדתי של סימן הצלב אשר הופיע על המגדל.
תופעה זו אוזכרה בנאומו של נשיא ארצות הברית רונלד רייגן ב-12 ביוני 1987:
בסרט הטלוויזיה של ה-BBC "יום סוף העולם" (End Day) מתואר אירוע המביא להריסת המבנה.
בסרט הקולנוע טורנדו נהרסים חלונות המבנה בסופת טורנדו.
מגדל הבינלאומי הוא מגדל משרדים בתל אביב שבו שוכנים משרדי ההנהלה המרכזית של הבנק הבינלאומי והסניף הראשי.
הבניין ממוקם באזור העסקים של שדרות רוטשילד, בין הרחובות שד"ל ויבנה.
המגדל תוכנן על ידי משרד האדריכלים האמריקאי Pei-Cobb-Freed, מייסודו של האדריכל הנודע איי אם פיי, המיוצג בישראל על ידי משרד ניר-קוץ אדריכלים שתכנן את המגדל בפועל.
הבניין דומה בתכנונו למגדל הבנק של סין שבנה פיי בהונג קונג, ומבקש לייצג בדומה אליו תחכום ועוצמה כלכלית וכן שקיפות ניהולית הבאים לידי ביטוי בעיצובו של המגדל.
גובהו של הבניין הוא 132 מ' והוא כולל 28 קומות וחמש קומות חניון.
הוא בנוי בצורת חמש מנסרות משולשות שכל אחת מתנשאת לגובה אחר והן יוצרות מערכת גאומטרית המבוססת על זוויות של 30 ו-60 מעלות בכל הבניין.
בדומה לפרויקטים אחרים במרכז ההיסטורי של תל אביב, מגדל אלרוב ושימור בית השגרירות הרוסית השכנים ופרויקט מגדל בנק לאומי ברחוב יהודה הלוי, גם בניין זה זכה לתוספת של אחוזי בנייה בזכות התחייבותו לשמר שני מבנים היסטוריים הצמודים אליו: בית ועד הקהילה בשדרות רוטשילד, ובית רבקה גרינוולד ברחוב שד"ל.
שני מבנים אלה, שהוקמו בשנותיה הראשונות של העיר, שולבו בתכנון האדריכלי הכולל.
בית ועד הקהילה, המחובר פיזית אל המגדל החדש, משמש כחלק מן הסניף הראשי של הבנק.
המגדל עצמו בנוי בעורף הבניינים ההיסטוריים ולא בקדמת המגרש הצמודה לרחוב.
במסגרת הליך השימור של שני המבנים ההיסטוריים, שנעשה על ידי אדריכל אמנון בר-אור הוחדרו קורות פלדה תחתם ונחפרו כלונסאות אשר הרימו אותם למעשה באוויר ואפשרו את בנייתו של חניון תת-קרקעי מתחת לכל שטח המגדל והמבנים המשוחזרים.
בפינתו הצפונית, פינת הרחובות רוטשילד ושד"ל, נבנתה רחבה ציבורית פתוחה שממנה הכניסה אל לובי הבניין.
הנהלת הבנק הבינלאומי ביקשה לתכנן עבורה בניין שיהיה שקוף ככל האפשר ויסמל את השקיפות בעבודת הבנק.
אחת הבעיות הבסיסיות בבניית קירות מסך שקופים בבניינים באקלים הים תיכוני הוא ההתחממות המהירה של פנים הבניין.
בבניינים שונים נפתרת בעיה זו על ידי מיזוג אוויר, הצורך כמויות עצומות של אנרגיה ועל ידי זכוכיות כהות ומסננות קרינה המפחיתות את כמות האור החודרת למבנה דרך הזכוכית ובכך מקטינות את אפקט ההתחממות, אולם בכך נגרמת פגיעה ברמת השקיפות של הקירות.
בבניין זה יושמה טכנולוגיה חדשנית בישראל המאפשרת בניית קירות מזכוכית שקופה כמעט לחלוטין וצריכה מינימלית של מיזוג אוויר.
החלונות בנויים משתי שכבות של זכוכית עם חלל אוויר ביניהן.
בחלל שבין הזכוכיות קיימת תנועה רציפה של אוויר, כאשר האוויר בחלל זה נפלט באופן קבוע החוצה מן הבניין דרך פתח מיוחד ויונק לתוכו אוויר מתוך חלל המשרדים של פנים הבניין.
מערכת מיזוג האוויר של הבניין שואבת את האוויר הלא מטופל מחוץ לבניין במקום שאיבת "אוויר חוזר" מתוך פנים הבניין כפי שקיים ברוב המקומות.
באופן זה, בשכבת הביניים שבחלונות הבניין נמצא באופן מתמיד אוויר קריר המתחמם בעצמו לפני פליטתו החוצה, וזאת מבלי להעביר חום אל פנים המבנה.
פתרון זה גם מונע את התחממות הזכוכית הפנימית בתוך המשרד.
בנוסף, בכל אחד מחלונות הבניין מותקנת מערכת תריסים חשמלית המחוברת למחשב מרכזי אחד.
מחשב זה שולט בפתיחת התריסים, זווית הטייתם ומידת סגירתם את החלון, לפי חישובים אוטומטיים הלוקחים בחשבון את כיוון וזווית השמש ואת הטמפרטורה.
מנגנונים אלה הופכים את הבניין לגורד השחקים הירוק הראשון בישראל.
מערכות אלו הן כאמור חדשניות בתחום הבנייה בישראל.
בחודש ינואר 2011 העניקו השר להגנת הסביבה ומנכ"ל מכון התקנים למגדל, תו תקן המגדיר אותו כ"מגדל המשרדים הירוק הראשון בישראל.
בחודש דצמבר 2011 זכה המגדל בפרס מטעם התאחדות הקבלנים בשתי קטגוריות: מבנה משרדים ומבנה לשימור בשל: "המאמצים המשותפים של הקבלן ושל צוות התכנון, להשכיל להוציא לפועל בצורה מרשימה את כוונותיה של מחלקת השימור בעיריית תל אביב.
על התוצאה המרהיבה של מבנה משרדים מודרני השוכן בתוך מבנה לשימור".
בשנת 2012 נכלל המגדל כפרויקט היחיד מישראל, בין הזוכים בפרס הארכיטקטורה הבינלאומי (the international architecture awards), המוענק על ידי "המכון לעיצוב וארכיטקטורה בשיקגו" ו"המרכז האירופי לארכיטקטורה, אמנות ועיצוב".
מגדל האופרה הוא בניין שנבנה בשנת 1993, הכולל בית דירות ובית מלון, הניצב בכיכר הכנסת בתל אביב ונושק לטיילת תל אביב-יפו, לרחוב הירקון, רחוב הירדן ורחוב אלנבי.
בראשית שנות ה-30 נבנה במקום מלון סן רמו.
ב-1945 נבנה במגרש הסמוך למלון בניין קולנוע קסם שתפקד כקולנוע עד 1948. במלחמת העצמאות שכן בבניין מטה חיל הים.
הכנסת הראשונה פעלה בקולנוע 'קסם' למעלה מתשעה חודשים, מ-8 במרץ עד 26 בדצמבר 1949. ולכן זכתה הכיכר בשמה "כיכר הכנסת".
לאחר שהכנסת עקרה לירושלים, עבר המבנה לרשותה של עיריית תל אביב-יפו שאף קיימה בו את ישיבות מועצת העיר.
לאחר מכן איישו משרדי מס הכנסה את המבנה, וב-21 במאי 1958 השתכנה בו האופרה הישראלית.
זו פעלה במבנה עד לשנת 1982 והעניקה לו את שמו ולכיכר את שמה העממי - כיכר האופרה.
בשנת 1971 נרכש המבנה על ידי משפחת קשפיצקי מגרמניה לאחר שקבלו הבטחה שיוכלו להרוס את מבנה הקולנוע לאחר נובמבר 1976 כדי להקים במקום מלון.
אולם רק לאחר סגירת האופרה ב-1982 פונה המבנה ובשנת 1987 נחתם חוזה עם אלרוב על הקמת מגדל דירות במקום.
קולנוע קסם נהרס בשנת 1988, ועל איחוד המגרשים עליהם עמדו המלון והקולנוע, נבנה "מגדל האופרה" המשלב שלוש קומות של מסחר ועסקים ומעליהן קומות מגורים.
המבנה עוצב על ידי אברהם יסקי.
בנייתו של מגדל האופרה הסתיימה בשנת 1993.
בשנת 2011 רכש גבי אדרי את שטחי המסחר של המגדל, ובמקומם נפתח ביולי 2019 בית מלון של רשת מלונות הרברט סמואל שבבעלות קבוצת האחים נקש.
דגם של המבנה מוצג בפארק המיניאטורות מיני ישראל.
המבנה מתנשא לגובה של 82 מטר ובו 23 קומות.
תכננו אותו האדריכלים אברהם יסקי ויוסי סיוון בסגנון שבאופן מובהק מזכיר את זרם האדריכלות הפוסטמודרני האמריקאי.
שלוש הקומות הראשונות שימשו במקור לייעוד מסחרי ובהן פעלו גם חמישה אולמות קולנוע.
חזיתן של קומות אלה מעוצבת בצורת קשתות מחודדות, עיצוב המשמר את מראהו של קולנוע קסם המקורי שתוכנן על ידי האדריכל יוסף נויפלד.
הקומות המסחריות שימשו כפלטפורמה למגדל המגורים שמעליהן ועל גגן פועלת בריכת שחייה.
צורתו של מבנה המגורים בן 20 הקומות (אחת מהן כפולה) היא כשל האות "ר", והוא מעוצב כך ששטח קומותיו הולך ופוחת כלפי מעלה.
גוון החיפוי החיצוני גרר חילוקי דעות בעת תכנון הבניין.
אברהם יסקי העדיף את הגון הוורוד, בהשפעת עיצוב המבנים שהוקמו אותה עת לקראת האולימפיאדה שהתקיימה בלוס אנג'לס, ואילו יוסי סיוון העדיף את הצבע הכחול.
לבסוף, ובהתערבות היזם, אלפרד אקירוב, נבחר הצבע הוורוד, הבולט למרחוק.
עם השנים, הסביבה הקורוזובית הימית תקפה את חיפוי האבן.
לוחות השיש נחלשו ואחדים מהם קרסו.
בשנת 2017 הוחלט לחפות את כל המבנה מחדש בשל אילוצי בטיחות.
ברוח הזמן, נבחר למעטפת המבנה חיפוי בר-קיימא של אלומיניום.
הפעם, בשל התקופה וסמיכות המבנה אל הים, נבחרו למעטפת המגדל גוונים של לבן וכחול.
מגדל האשפוז ע"ש תד אריסון הוא מגדל המאכלס בעיקר מחלקות אשפוז במרכז הרפואי ת"א ע"ש סוראסקי, ומכאן שמו.
המגדל הוקם בתרומתם של תד אריסון ושרי אריסון, ונקרא על שמו של תד.
מגדל האשפוז הוקם מעל מבנה נמוך ממנו, המשרת את חדר המיון ואת מחלקות החוץ של בית החולים.
בעת ההקמה המשיך המבנה הקיים לתפקד ללא הפרעה.
המגדל מתנשא לגובה של 60 מטר בסך הכל, אך הקומות הנמוכות בבניין הן למעשה חלק מהמבנה שקדם לו.
במגדל עצמו עשר קומות - תשע קומות אשפוז וקומה טכנית בראשו אשר שוכן בה אחד ממכוני בית החולים.
עוד שוכנת במגדל הספרייה המדעית ע"ש סמי עופר שנחנכה בשנת 1957 והועברה אליו ב-2007. על גג המגדל מנחת מסוקים עגול בקוטר של 48 מטר, המופעל רק בעיתות חירום.
צורתו של המבנה היא כשל מקבילית שזוויותיה החדות מצביעות לכיוון דרום-מערב ולכיוון צפון-מזרח.
בכל קומה מבואה ושתי מחלקות, וכל אחת מהשלוש בנויה בצורת משולש.
חדרי האשפוז נמצאים לאורך צלעותיו של ה"משולש", ושטחי העבודה במרכזו.
במגדל מחלקות המתמחות באורולוגיה, אורתופדיה, רפואת אף אוזן גרון, כירורגיה, נוירוכירורגיה, נוירולוגיה ועיניים.
בשנת 2018 עברו המחלקות האונקולוגיות אשר שכנו במגדל האשפוז אל בניין סמי עופר פרט למחלקת האורתופדיה האונקולוגית אשר עדיין שוכנת במגדל.
מגדל הַחֲסִידוֹת (בערבית בֻּרג' א-לקלק, برج اللقلق) הוא מגדל הניצב בפינה הצפון-מזרחית של חומת ירושלים.
באזור זה החומה אינה נסמכת על מכשול טבעי אלא חוצה גיא רדוד, דבר המהווה נקודת-תורפה.
לקראת המצור הצלבני על ירושלים, ואולי אף לפני כן, נחפר חפיר בצידה הצפוני של החומה על מנת לספק הגנה לנקודה זו.
יסודות המגדל בנויים בחפיר זה.
מקור שם המגדל לא ברור אך הוא נקרא כך למן התקופה הממלוכית, אז, ככל הנראה היה במקום .
המגדל הנוכחי נבנה על ידי סולימאן המפואר במאה ה-16. גובה המגדל מעל החפיר הוא 12 מטרים, מבנהו ריבועי ואורך פאתו כ-4 מטרים.
הפאה הצפונית מעוטרת בארבעה טורי מדליונים.
בערך ב-2/3 הגובה נמצא חלון אטום בדמות רוזטה במרכז הפאה נמצא חרך ירי.
ב-2/3 הגובה של הפאה המזרחית נמצא חלון אטום בעל קשת מחודדת ובמרכזו חרך ירי.
מתוך החומות המגדל נמוך בהרבה והגישה אליו היא כמעט ממפלס הרחוב.
בעוד מבחוץ המבנה מרשים ונקי, צידו הפנימי מוזנח.
המגדל ניצב בשכונה הצפון-מזרחית של הרובע המוסלמי, שולי שכונת באב אל חוטה הנקראת ברג' א-לקלק, על שם המגדל.
באזור זה מתגוררת אוכלוסייה דלה של צוענים.
באזור שטחים פתוחים רבים יחסית לעיר העתיקה.
למרגלות המגדל נמצאת אנדרטה שהוקמה לאחר מלחמת ששת הימים על ידי תושבי האזור לזכר חיילי הלגיון הירדני שנפלו במלחמה.
אנדרטה זו הוקמה עוד לפני כינון הסכם השלום בין ישראל לירדן, והייתה ייחודית בהיותה האנדרטה היחידה בעולם שהוקמה לזכר חיילי אויב.
עד ראשית שנות התשעים התקיים למרגלות המגדל שוק צאן ססגוני מדי יום שישי.
מגדל הוורד (בערבית שמו המלא: روز ريحان روتانا) הוא בית מלון בדובאי, שבאיחוד האמירויות הערביות.
גובהו 333 מטר והוא היה המלון הגבוה בעולם בשנים 2009–2012, עד בנייתם של צמד מגדלים בגובה 355 מטר המאכלסים את מלון "JW מריוט" בדובאי.
גובה הגג של המבנה הוא 315 מטר, ועליו מוצב אלמנט אדריכלי ההופך את המבנה לבית המלון הגבוה בעולם.
במקור תוכנן המגדל להתנשא לגובה של 380 מטרים, אך שינויי עיצוב לקראת תחילת בנייתו הפחיתו את גובהו.
בנייתו החלה בשנת 2004 וארכה שלוש שנים, בעלות של 180 מיליון דולר.
עם השלמת הבנייה, בשנת 2007, רוהט המלון והוכן להפעלה, אך רק בדצמבר 2009 הוא נפתח לאורחים תחת רשת בתי המלון של חברת רוטנה.
מגדל הטלוויזיה המרכזי של סין הוא מגדל תקשורת והמבנה הגבוה ביותר בבייג'ינג בירת הרפובליקה העממית של סין.
על גבי המבנה ישנה מרפסת תצפית בגובה 238 מטרים וקצה האנטנה שלו מגיעה לגובה של 405 מטרים.
בראש המגדל ישנה מסעדה מסתובבת המספקת תצפית על רחבי העיר.
המגדל חבר בפדרציה העולמית למגדלים גדולים (WFGT).
המגדל נחנך בשנת 1992 והוא מכיל ציוד שידור עבור הטלוויזיה המרכזית של סין (CCTV).
הוא ממוקם ברובע האידיין סמוך לתחנת המטרו גונגז'ופן ופארק יו'יו'אנטאן.
המגדל תוכנן על ידי האדריכל פאולוס סנאורן.
מטה הטלוויזיה המרכזית של סין נמצא כיום ברובע צ'או-יאנג, ותוכנן על ידי האדריכל ההולנדי רם קולהאס (המשרד לאדריכלות מטרופוליטנית (OMA)) בשנת 2009.
מדי שנה נערכת תחרות, הכוללת שתי הקפות של בסיס המגדל ולאחר מכן טיפוס על 1,484 מדרגותיו עד לתצפית שבקצהו.
מגדל הווקי טוקי הוא גורד שחקים הניצב בלונדון ברחוב פנצ'רץ' 20. הכינוי "ווקי טוקי" ניתן לו עקב עיצובו המזכיר במעט ווקי-טוקי.
עד שנת 2008 הבניין התנשא לגובה 90 מטרים, אולם מחירי הנדל"ן הגבוהים בלונדון גרמו לבעלי הבניין, חברת לאנד סקיורטיס, לשכור את האדריכל מאורוגוואי רפאל וינולי כדי להגביה אותו עד לגובה של 160 מטר.
עלות הבנייה הגיעה ל-200 מיליון ליש"ט.
האדריכל בחר לעצב אותו בצורה קעורה, מה שגרם לקרני השמש לפגוע בו ולהפוך אותו למראה שהקרינה את קרני השמש והמסה חלקי פלסטיק בקרבת מקום.
הסיפור עורר סערה בבריטניה וחברת לאנד סקיורטיס הואשמה במחדל.
בשנת 2014 מצאה החברה פתרון לבעיה - הצללת גג המבנה.
על גג המבנה נפתח גן בוטני שזכה לכינוי "גן השמיים", והוא למעשה הגן הגבוה ביותר בלונדון.
מגדל הטלוויזיה של ריאד הוא מגדל תקשורת הבנוי מבטון מזוין וממוקם במרכז הטלוויזיה של משרד התרבות והתקשורת של ערב הסעודית, ברחוב עמר אבן אל-עאץ בשכונת אל-ווישאם בריאד.
גובהו של המגדל 170 מטר, ובעת שנבנה היה הגבוה ביותר בעיר ריאד ובערב הסעודית בכלל.
המגדל נחשב עד היום למבנה המייצג של העיר ריאד.
בניית המגדל החלה בשנת 1978 ונמשכה שלוש שנים, עד סיומה בשנת 1981. המגדל תוכנן על ידי חברת ADETE הגרמנית, כאשר הארכיטקט האחראי היה הצרפתי מוריס נוברינה, ונבנה על ידי חברת הבנייה הגרמנית DYWIDAG.
למגדל רציף תצפית ומסעדה בראשה שבעבר היו פתוחים לציבור, אך כיום לא ניתן להיכנס אליהם ללא אישור מיוחד, מסיבות ביטחוניות.
מגדל החדשנות הוא בניין באוניברסיטה הפוליטכנית של הונג קונג הממוקם על דרך קתהאם (Chatham Road) במחוז הונג הום, קאולון.
הוא תוכנן על ידי האדריכלית, זוכת פרס פריצקר, זהא חדיד, בסגנון הנאו-פוטוריזם והוא הבניין הראשון שתכננה בהונג קונג.
הבנייה החלה בשנת 2009 והייתה אמורה להסתיים במקור בסוף שנת 2011 ברם, היא נדחתה עד אמצע שנת 2013.
הבניין ממוקם בקצה הצפון-מערבי של קמפוס האוניברסיטה, משתרע על פני שטח של 12,000 מטרים רבועים והוא משרת כ-1,800 אנשי סגל וסטודנטים.
הבניין הוא ביתו של בית הספר לעיצוב על שלל התמחויותיו כגון: עיצוב סביבתי, עיצוב תעשייתי, עיצוב מוצר, תקשורת חזותית, פרסום ועיצוב דיגיטלי.
מגדל הטלוויזיה של גאלאץ (ברומנית: Turnul de televiziune Galați) הוא מגדל תקשורת בגובה 150 מטר בעיר גאלאץ שברומניה, המשמש לשידורי טלוויזיה ורדיו ופיקוח ביטחוני על המרחב.
המגדל בנוי מעמוד אחד עשוי מבטון מזוין, עמוד חלול, דרכו נעה מעלית המובילה לחלקו העליון, שם נמצא מבנה בן שלוש קומות.
בקומה הראשונה נמצאת מסעדה ובקומה השנייה יש מכשור של הטלוויזיה הרומנית והרדיו.
בקומה הנוספת יש תצפיות ביטחוניות ומעל הקומה השלישית יש אנטנות ומכשור שידור וקליטה.
התצפיות הביטחוניות הן לעבר הגבולות הקרובים עם רפובליקת מולדובה ואוקראינה.
מהמגדל רואים גם את הרי דוברוג'ה, את הדנובה, נהר סירט ונהר פרוט.
המגדל יציב מאוד ויש לו עמודים גמישים, לכן הוא נע מעט כשיש רוח חזקה.
על המגדל עברו כמה רעידות אדמה והוא לא נפגע כלל.
בניית המגדל התחילה ב-1967 והסתיימה ב-1969.
המסעדה בקומה הראשונה היא שלוחה של המסעדה הנמצאת על הקרקע וזוכה למבקרים הודות למיקומה המיוחד ולנוף המשתקף מחלונותיה.
בקומת הקרקע יש 220 מקומות במסעדה ובקומה העליונה, בגובה 86 מטרים, יש 84 מקומות ליד שולחנות הפרוסים בקרבת החלונות.
המטבח והבר ממוקמים במרכז האולם, אך משום מיעוט המקום מבשלים את המנות בקומת הקרקע ומעלים אותן במעלית.
מגדל הדרום (שוודית: Söder Torn) הוא רב-קומות אשר משמש למגורים וממוקם בסטוקהולם בירת שוודיה.
תחילה, תוכנן הבניין לכלול כ-40 קומות אך כאשר בנייתו הסתיימה בשנת 1997 הוא כלל רק 24 והגיע לגובה של 86 מטרים.
מגדל הדרום חולק ביחד עם מגדל סקטסקראפן את התואר בניין המגורים הגבוה ביותר בסטוקהולם.
הבניין עוצב על ידי האדריכל הדני הנינג לארסן, אך הוא עזב את הפרויקט במחאה על הפשרות שנעשו במהלך הבנייה.
מגדל הטלוויזיה של יקטרינבורג היה מגדל תקשורת שבנייתו לא הושלמה ביקטרינבורג, רוסיה.
בנייתו החלה בשנת 1983 והושהתה עם התפרקות ברית המועצות.
גובהו הגיע לכ-220 מטרים עם הפסקת בנייתו, אך לפי תוכניותיו אמור היה להתנשא לגובה של כ-400 מטרים
עד שנת 2000 היווה כאבן שואבת לפעילות לא חוקית של טיפוס עירוני וקפיצת בסיס.
רק לאחר מספר תאונות הוא נאטם על ידי הרשויות.
במסגרת תוכנית ייפוי ערים, שבוצעה בעת ההכנות למונדיאל 2018, נהרס הבניין בפיצוץ מבוקר ב-24 במרץ 2018.
מגדל הטלוויזיה של פיונגיאנג (הנגול: 평양텔레비죤탑) הוא מגדל טלוויזיה בנוי מבטון הממוקם בפיונגיאנג, בירת קוריאה הצפונית, ומתנשא לגובה של 150 מטר.
המגדל ניצב בלב פארק קאסון, מצפון לאצטדיון קים איל-סונג.
שידורי רשת הטלוויזיה המרכזית הקוריאנית משודרים באמצעות המגדל.
בקומתו העליונה של המגדל שוכנת מרפסת תצפית, וכן מסעדה בעלת נוף פנורמי לעיר בגובה של 150 מטרים.
מגדל הטלוויזיה נבנה בשנת 1967 במטרה לשפר את איכות שידורי הטלוויזיה הצפון-קוריאנית, אשר התאפיינו בתקופה זו באיכות ירודה, וכמו כן לאפשר לראשונה שידורי טלוויזיה צבעונית.
העיצוב של מגדל הטלוויזיה בפיונגיאנג התבסס בעיקרו על העיצוב של מגדל אוסטנקינו במוסקבה, אשר בנייתו הסתיימה אף היא בשנת 1967.
במגדל ממוקמות אנטנות שידור וציוד טכני בגובה 34.5, 65, 67.5 ו-85 מטר, על גבי פלטפורמות שידור עגולות.
מרפסת התצפית ממוקמת בגובה 94 מטר מעל פני הקרקע, ובראש המגדל מתנוססת אנטנת שידור בגובה 160 מטר.
מגדל הזבובים ("אל-מנארה" או "ברג' א-דבאן") הוא מבצר ומגדלור היסטורי השוכן על אי קטן בכניסה לנמל עכו.
המגדל שימש במשך אלפי שנים כאבן פינה בהגנה על העיר מפני התקפות ימיות, תוך שהוא שולט על הגישה לנמל העתיק.
בנוסף לתפקידו הצבאי, המגדל שימש גם כמגדלור שהנחה ספינות שהגיעו לאחד הנמלים החשובים בים התיכון.
חורבותיו של המגדל ניצבות עד היום ומהוות נקודת ציון בולטת בנוף עכו, כ-35 מטרים דרומית למקום בו נמצאו שרידי ספינת סוחר טרופה מהמאה ה-19.
השם המיוחד של המגדל נובע מטעותם של הצלבנים שהגיעו לעכו בתקופת מסע הצלב הראשון.
הצלבנים סברו בטעות שהגיעו לעיר המקראית עקרון, שם סגדו הפלשתים לבעל זבוב, אליל שפירושו המילולי הוא "אדון הזבובים".
סברה זו גם נתמכת על ידי יהשוע פראוור בספרו על תולדות ממלכת הצלבנים.
קיימת גם תיאוריה חלופית לפיה המקום שימש בעבר להקרבת קורבנות, והקורבנות משכו זבובים רבים לאתר.
בנוסף, ייתכן שהמגדל כבר היה קיים ופסולת נזרקה באופן תדיר לאזור, מה שהוביל לכינוי זה.
בערבית המגדל מכונה "ברג' א-דבאן" (מגדל הזבובים) או "אל-מנארה" (המגדלור), שם המדגיש את תפקידו הכפול כמבצר ומגדלור.
מקור המגדל המדויק אינו ברור, אך זהו מבנה עתיק ביותר.
חפירות תת-ימיות מצביעות על כך שיסודות מגדל הזבובים מתוארכים לתקופה ההלניסטית, מה שמרמז שהוא הוזמן במקור בזמן ששלטה בעכו השושלת הפטולמית.
מטבעות רומיים מהמאה השנייה לספירה נושאים תיאורים של מגדלור על האי, מה שמעיד על חשיבות המבנה כבר בתקופה הרומית.
על פי חוקרים שונים, יסודות המגדל נבנו בתקופה ההלניסטית, בו זמנית עם בניית שובר הגלים הדרומי של הנמל.
בתקופה זו, לאחר שאלכסנדר הגדול הרס את נמל צור, הפך נמל עכו לאחד הנמלים המרכזיים בים התיכון המזרחי.
הצלבנים האירופאים הם שפיתחו את המגדל לשיא עוצמתו במהלך חיזוק מחדש של הנמל העתיק לאחר כיבוש העיר במסע הצלב הראשון בשנת 1104. המגדל שופץ והורחב, והפך לאחד ממבצרי המפתח של עכו הצלבנית.
מגדל הזבובים מילא תפקיד מפתח במלחמת סן סבאס (, 1256–1270), עימות מזוין בין הרפובליקות הימיות של ונציה וגנואה על השליטה בנמל עכו ובזכויות המסחר בממלכה הצלבנית.
ב-16 באוגוסט 1267, כוחות גנואזיים הצליחו לכבוש את המגדל והטילו מצור ימי על הנמל במשך שנים עשר יום.
המצור הופסק רק לאחר שצי ונציאני הגיע לסייע ונלחם בגנואזים, מה שהביא בסופו של דבר לגירוש הגנואזים מהמגדל.
ניסיון הכיבוש של קונרד ממונפראט
במהלך מסע הצלב השלישי, ניסה קונרד ממונפראט לכבוש את עכו באמצעות תקיפת מגדל הזבובים, אך רוחות סוערות וסלעים מתחת לפני המים מנעו מהספינות שלו להתקרב מספיק למגדל, והמתקפה נכשלה.
למגדל הזבובים היה תפקיד מפתח בהגנת הנמל באמצעות שרשרת ברזל כבדה שנמתחה ממנו ועד ליבשה (באזור "מגדל השרשרת" שבנמל).
בתקופה הצלבנית, השרשרת מנעה מספינות אויב לחדור אל תוך "בריכת הנמל" המוגנת.
עדות לחשיבותה מופיעה בתיאורי המצור על עכו בשנת 1191, אז הצליחו ספינות צלבניות לפרוץ את המחסום הימי.
השימוש בשרשרת נמשך גם בתקופות מאוחרות יותר; במאה ה-18, כחלק מביצור העיר מחדש על ידי דאהר אל-עומר וג'זאר פאשה, שוקם המערך הימי והשרשרת שימשה שוב לחסימת הכניסה לנמל בעת הצורך.
במהלך התקופה העות'מאנית, המשיך מגדל הזבובים לשמש אתר הגנה חשוב.
במאה ה-18, בתקופת שלטונם של דאהר אל-עומר ואחמד אל-ג'זאר (ג'זאר פאשה), נבנו מגדלים נוספים והנמל חוזק.
במצור נפוליאון על עכו בשנת 1799, מילא המגדל תפקיד חשוב בהגנת העיר.
האדמירל הבריטי סידני סמית' הציב סוללת תותחים במגדל הזבובים, והתותחים הללו סייעו בהדיפת הכוחות הצרפתיים.
ב-1840, במהלך ההפגזות של הצי האירופי על עכו, נגרמו נזקים למגדל.
תקופה זו סימנה את תחילת השקיעה של עכו כנמל מרכזי, עם עליית חיפה כמרכז ימי חדש.
במהלך סקרים תת-ימיים שנערכו באזור המגדל, נמצאו ממצאים רבים:
שרידי כלי חרס מתקופות שונות.
קרמיקה הלניסטית, רובה (כ-80%) ממוצא אגאי.
הממצאים מצביעים על פעילות ימית אינטנסיבית באזור לאורך מאות השנים.
כ-35 מטרים מצפון למגדל הזבובים, בעומק של כ-4.4 מטר, נמצאה ספינה טרופה שזכתה לכינוי "Akko Tower Wreck" (ספינת עכו ליד המגדל).
הספינה נתגלתה לראשונה בשנת 1966 במהלך סקר ימי ארכאולוגי ראשון בישראל.
עם גילויה של הספינה עלתה סברה כי מדובר בכלי שיט שהוטבע בכניסה לנמל על ידי הבריטים במהלך מצור נפוליאון ב-1799.
בתחילה סברו החוקרים שמדובר בספינת מלחמה טורקית מהמאה ה-18 שהוטבעה במכוון להגנת הנמל במהלך המלחמות הנפוליאוניות.
אולם, לאחר ארבע עונות חפירה (2012, 2013, 2015, 2016) שערך המכון לחקר הימים ע"ש לאון רקנאטי של אוניברסיטת חיפה, התברר שהספינה מתוארכת למחצית הראשונה של המאה ה-19.
סוג: בריג סוחר (merchant brig) באורך 25 מטר.
תקופת בנייה: מחצית הראשונה של המאה ה-19 מחקרי תיארוך באמצעות טבעות עצים (דנדרוכרונולוגיה) קבעו כי הספינה נבנתה כנראה באמצע שנות ה-1850).
מקור הבנייה: הספינה נבנתה במסורת הבנייה הצרפתית, ככל הנראה במספנה מסודרת ובעלת מסורת מקצועית מבוססת.
ניתוח העץ (דנדרוכרונולוגיה) העלה כי מרבית העצים ששימשו לבנייתה הם עצי אלון ואורן שמקורם בדרום אירופה, ככל הנראה ממרכז צרפת או מאזור הרי הפירנאים.
מקור העצים: עצי אלון מאזור הים השחור באנטוליה.
רכיבי מתכת: אביזרי חבלים ומחברים בריטיים מברזל.
הממצאים משקפים את הקשרים החברתיים-כלכליים והשפעות אנגלו-צרפתיות על האימפריה העות'מאנית במאה ה-19. בנוסף, הספינה עצמה, הפליגה תחת דגל מצרי וטבעה ב-1840 לאחר הפצצות ימיות על עכו.
קטעים של השלד: קיל (keel), עליית עץ (rising wood), קילסון (keelson).
קרשי גוף, קורות מסגור, קרשי תקרה.
לוחות מגבילים ורכיבי חיזוק אורכיים.
אבני נטל כבדות (ballast) מקורן מנמלים שונים בים התיכון, המעידות על מסלולי השיט של הספינה.
אבנים אלה הושמו בתחתית הספינה כדי לייצב אותה ולמנוע התהפכות.
עוגן ברזל, דדאייז (deadeye) חבושי ברזל, מסמרי פליז.
זוהי הספינה הראשונה מישראל שתוארכה ומוקמה באמצעות דנדרוכרונולוגיה.
חורבות מגדל הזבובים עדיין נראות לעין, והן מהוות נקודת ציון בולטת בנוף עכו.
המגדל ממוקם על אי קטן בכניסה לנמל העתיק, והוא מושך אלפי תיירים מדי שנה כחלק מביקורם בעיר העתיקה של עכו.
בשל פגעי הזמן והים, מצבו ההנדסי של המגדל התדרדר ובשנת 2020 נפל חלק גדול מהקיר המזרחי שלו אל תוך המים.
האתר הוכרז כחלק מאתר מורשת עולמית של אונסק"ו, במסגרת העיר העתיקה של עכו.
המבנה והאי משמשים השראה ליצירות אמנות שונות.
בשנת 2018 הוצגה במוזיאון אשדוד לאמנות תערוכת יחיד של הצלם שמחה שירמן בשם "אי הזבובים 13x18" (באוצרותה של יעל כץ בן שלום).
התערוכה התבססה על ארכיון התצלומים של שירמן ועל חוויות ילדותו בעכו, בהן שימש האי כאתר למבחני אומץ וקפיצה למים.
מגדל הטלוויזיה של סנקט פטרבורג (רוסית: Санкт-петербургская телебашня) הוא מגדל פלדה לשידורי רדיו וטלוויזיה בבעלות הרשת הרוסית לשידורי רדיו וטלוויזיה (RTRS) שנבנה בסנקט פטרבורג בשנים 1956–1962 עבור שידורי הרדיו והטלוויזיה של לנינגרד ומחוז לנינגרד.
הוא ממוקם באי אפטקרסקי בכתובת: רחוב האקדמאי פאבלוב 3. זה היה המבנה ההנדסי הגבוה ביותר בעיר במשך 55 שנה, עד 2017.
צו להקים מגדל טלוויזיה למרכז טלוויזיה חדש בלנינגרד הוענק על ידי מועצת השרים של ברית המועצות 26 בינואר 1952. תכנון המגדל פותחה על ידי המכון "Ukr NII Proekt StalKonstruktsiya", מבני המתכת עבורו, נעשו במפעל בדנייפרופטרובסק.
המבנה כולו מרותך במלואו, ללא חיבורי ברגים.
בגובה של כ-200 מטר יש מה שמכונה "זכוכית" עם שלוש קומות של שטחי משרדים, שם מותקנות שתי מעליות מהירות, המותקנות ב"מוט" - צינור אנכי לאורך הציר הסימטרי של המגדל.
התקנת המגדל בוצעה בשנים 1956 עד 1962. שידורי טלוויזיה מהמגדל החלו ב-23 בפברואר 1963. באותה תקופה, המגדל היה הבניין הגבוה ביותר באירופה - מטרים ספורים מעל מגדל אייפל.
רדיוס הכיסוי לשידור ממנו הוא כמאה ק"מ.
בתחילה, המגדל היה בגובה 301.5 מטר (גובה הפלטפורמה העליונה למעט אנטנת הטלוויזיה שהותקנה עליו), לאחר שהוחלפה האנטנה באנטנה מודרנית יותר באוגוסט 1986, גובהו היה 310 מטר (ואילו גובהו של מגדל אייפל עלה ל-324 מטר לאחר התקנת אנטנה חדשה עליו בשנת 2000).
מבצע נוסף לשדרוג האנטנה במגדל הטלוויזיה בסנקט פטרבורג בוצע ב-17 בדצמבר 2001 וב־28 ביוני 2011, הוחלפה אנטנה זו באנטנה רחבת פס חדשה בטווח DMV, המספקת שידור רחב יותר.
כתוצאה מכך גובה המגדל (כולל מתחם האנטנה) היה 312.8 מטר.
כל ההחלפות נעשו באמצעות מסוק.
נכון לרבעון הראשון של 2019 משודרים 19 ערוצי טלוויזיה אנלוגיים, שני מרבבים של שידורי טלוויזיה דיגיטליים יבשתיים המורכבים מעשרים ערוצים פדרליים ו-3 תחנות רדיו, וכן 27 תחנות רדיו FM ממגדל הטלוויזיה.
בעבר, היה ממוקם בצמוד אצטדיון מגדל הטלוויזיה, אשר שימש לרוב לקונצרטים ופסטיבלים (כיום המקום הזה הוא אזור מגורים).
בסוף 2002 הותקנה במגדל הטלוויזיה תאורה אמנותית - כמתנה מאת דד מורוז לרגל 300 שנה לעיר.
ביוני 2008, ביום פסגת ראשי חבר המדינות ופתיחת הפורום הכלכלי הבינלאומי ה-12 בעיר, הותקנה תאורה אדריכלית ואמנותית חדשה.
ב-10 במאי 2017, גובהו של גורד השחקים מרכז לאחטה שנמצא בבנייה עלה על גובה מגדל הטלוויזיה והגיע לגובה 327.6 מטר ועקף אותו בדרך להפוך למגדל הגבוה בעיר.
השיא הקודם נמשך בסך הכל 55 שנה.
מגדל הטלוויזיה רמסוואראם (בטמילית: ராமேஸ்வரம் தொலைக்காட்சி கோபுரம்) הוא מגדל טלוויזיה שהוקם בשנת 1995. גובהו , וזהו המבנה הגבוה ביותר בהודו.
המגדל משמש את חברת דודרשאן לשידור טלוויזיה.
המבנה העיקרי עשוי בטון מזוין והתורן עשוי פלדת מסבך.
מגדל הטלוויזיה רמסוואראם ממוקם בעיירה רמסוואראם, שהיא עירייה קטנה במחוז ראמאנתפוראם, מחוז מינהלי במדינת טאמיל נאדו הדרום הודית.
מגדל ההפלה של ברמן הוא מגדל הניצב במתחם אוניברסיטת ברמן בעיר ברמן שבגרמניה.
הוא משמש לעריכת ניסויים מדעיים.
המגדל משתייך למרכז לטכנולוגיית חלל יישומית ומיקרו-גרביטציה שבאוניברסיטה.
הוא נבנה בין השנים 1988-1990. זהו מגדל הפלה המשמש ליצירת מצב של חוסר משקל למשך שניות אחדות, ומשרת מגוון של ניסויים מדעיים בתחומי הפיזיקה השונים ובתחומים מדעיים נוספים.
המגדל, שגובהו הכולל 146 מטר, בנוי מבטון מזוין ובראשו כיפת זכוכית המכילה חדר תצפית ואירועים.
המגדל נבנה בעלות של כ-24 מיליון מארק בתמיכת משרדי המדע והחינוך של גרמניה, ממשלת מדינת ברמן ומספר חברות מסחריות.
בתוך המגדל מותקנת שפופרת הפלה המאפשרת גובה הפלה של 110 מטר.
השפופרת הותקנה באופן שפעולתה לא תושפע מתנודות של מבנה המגדל עקב משבי רוח.
לצורך כל ניסוי, נשאב האוויר מתוך השפופרת לשם יצירת לחץ קרוב לריק במידה של 10 פסקל בתהליך שאורכו כשעה וחצי.
לאחר מכן מופל מכל ניסוי ובו מתקנים וחיישנים מראש השפופרת אל תחתיתה.
מכל ממולא פוליסטירן הממוקם בתחתית השפופרת משמש לבלימת מכל הניסוי בתום הנפילה.
ממדי מכל הניסוי הם קוטר של 80 סנטימטר ואורך של 1.6 או 2.4 מטר.
השפופרת המרוקנת מאוויר מאפשרת יצירת תנאי חוסר משקל למשך זמן של 4.74 שניות.
באמצעות שימוש בקטפולטה המאיצה את מכל הניסוי מתחתית השפופרת אל ראשה אפשר לייצר תנאי חוסר משקל למשך זמן של מעט יותר מ-9 שניות (כולל זמן הנפילה).
הקטפולטה הותקנה במגדל בשנת 2004.
לפני איסוף מכל הניסוי לבדיקה מוזרם לתוך חלל השפופרת אוויר שיובש מראש מלחות בתהליך הנמשך כ-20 דקות.
מגדל היהלום הפיליפיני היה פרויקט הנדסי שלא מומש להקמת מגדל תקשורת ותצפית בבניין השתילים לשעבר של מנילה בפארק המשולש בעיר קזון סיטי, השייכת למטרופולין של מנילה, הפיליפינים.
הנחת אבן הפינה של המגדל תוכנן תחילה ב־12 באוקטובר 2014, בציון 75 שנה לקזון סיטי.
עם זאת, הדבר נדחה, והמגדל תוכנן להיבנות ב־2015–2019.
גובה המגדל שתוכנן לעמוד היה , לציון יום העצמאות של המדינה שנחגג מדי שנה ב־12 ביוני.
המגדל היה אמור להסתיים תוך 3 שנים ולהיפתח לציבור עד ל־2017–2018. מגדל היהלומים הפיליפיני תוכנן להיות נקודת ציון מרכזית לא רק של מנילה, אלא של כל הפיליפינים.
בנוסף, תוכנן כי תוקם פקודה עירונית שתתמוך בפיתוח ובתחזוקת המגדל.
לפי הדיווחים בפברואר 2016, ממשלת יפן הייתה מעוניינת להשקיע בפרויקט באמצעות התאגיד לפיתוח חוץ של שירותי התקשוב והדואר של יפן עם חברת בת מקומית.
על פי הדיווחים, סין גם התעניינה בפרויקט וסביר להניח שהייתה מציעה הצעה.
המגדל היה צפוי לעלות בסביבות 41.4 מיליארד פסו פיליפיני, והיה צפוי להסתיים עד ל־2019.
עם זאת, בניית המגדל בוטלה ונגנזה מסיבות לא ידועות.
הבנייה מעולם לא החלה, כמו גם מגדל המאה ומגדל PAGCOR , למרות תחילת שידור הטלוויזיה הדיגיטלי דרך הקרקע וה־ISDB בפיליפינים.
מגדל האמנות מיטו (ביפנית: 戸 芸 術 館, מיטו גייג'וצוקאן) הוא מתחם אומנויות במיטו, איבראקי, יפן.
הוא נפתח בשנת 1990 במסגרת חגיגות המאה של עיריית מיטו.
הוא כולל אולם קונצרטים שיש בו 680 מקומות, תיאטרון עד 636 מקומות, גלריה לאמנות עכשווית ומגדל בולט.
אראטה איזוזאקי היה האדריכל, בעיצוב אקוסטי של נגאטה אקוסטיקה.
מגדל הטלוויזיה של קמזיק (בסלובקית: Televízna veža na Kamzíku) הוא מגדל שידור טלוויזיה בגובה 196 מטר באזור קוליבה בברטיסלאבה, בירת סלובקיה.
המגדל שוכן 437 מ' מעל פני הים על גבעת קמזיק, חלק מהקרפטים הקטנים, ומשקיף על חלק גדול מהעיר.
המגדל שוכן בשטח פארק יער ברטיסלבה.
הוא הוקם בשנת 1975, והחליף את מגדל השידור הקודם.
המגדל תוכנן על ידי האדריכלים סטניסלב מאג'ק, יעקוב טומשאק, יוראג' קוז'אק, מילאנו יוריקה וג'אן פריביצר.
בתנאים של ראות טובה, אוסטריה, הונגריה וצ'כיה נראות מהמגדל.
בשנת 2011 נפתחה מסעדה חדשה בשם Altitude עם חלל פנים מעודכן, המגישה מאכלים ים תיכוניים.
המסעדה מחולקת לבר קפה תצפית, למסעדה אחרת, בראסריה, בקומה אחת ולמסעדה הראשית בקומה למטה עם שולחנות מסתובבים המספקים נוף פנורמי של 360 מעלות.
מגדל הטלוויזיה של קייב (באוקראינית: Телевізійна вежа) הוא מגדל פלדה לשידורי רדיו וטלוויזיה שנבנה בקייב שבאוקראינה בשנים 1968–1973. המגדל ממוקם ברחוב אורנז'ריינה שבקייב, והוא אינו פתוח לציבור.
בניית המגדל החלה בשנת 1968 והסתיימה בשנת 1973, ועלותה מוערכת בכ-12 מיליוני דולרים.
המבנה עשוי מצינורות פלדה בגדלים שונים, ומשקלו כ-2,700 טון מטרי.
הצינור המרכזי, בו ממוקמת המעלית, הוא בקוטר של ארבעה מטרים, ועשוי מצינור בעובי של 12 מ"מ.
המבנה יושב על בסיס בן ארבע רגליים, שגובהו כמאה מטרים.
מעל הבסיס נמצא מפלס סגור, בו נמצא ציוד תמסורת מיקרוגל.
בגובה של כ-200 מטרים נמצא מפלס סגור שני, בו נמצאים משדרי טלוויזיה ורדיו, כמו גם חנות בקרה ותחזוקה.
המגדל תוכנן תחילה עבור מוסקבה, שהייתה בירת ברית המועצות.
הרשויות של מוסקבה העדיפו סוג "מוצק" יותר של מבנה, אשר נבנה בסופו של דבר בדמותו של מגדל אוסטנקינו.
בהמשך, כאשר קייב הזדקקה למגדל משל עצמה, הפרויקט הוצע מחדש.
הממשלה הסובייטית הורתה למהנדסים להנמיך את המגדל בכ-30%, על-מנת שלא יהיה גבוה יותר מהמגדל של מוסקבה.
תקיפת המגדל בעת הפלישה הרוסית לאוקראינה
ב-1 במרץ 2022, בעת קרב קייב שנערך כחלק מהפלישה הרוסית לאוקראינה, נפגע המגדל על-ידי טיל שנורה על-ידי הכוחות הרוסיים.
מגדל הטלוויזיה של באקו (באזרית: eleviziya Qülləsi) הוא מגדל תקשורת שנבנה ב-1996 בבאקו שבאזרבייג'ן.
המגדל מתנשא לגובה של 310 מטר, וזהו המבנה הגבוה ביותר באזרבייג'ן ובניין הבטון הגבוה ביותר בקווקז.
המגדל הפך לאחד מציוני הדרך הבולטים של באקו.
עבודות הבנייה של המגדל החלו בשנת 1979, ועל פי תוכנית הבנייה של הפרויקט, היו אמורות להסתיים בשנת 1985. לאחר חזרתו של היידר אלייב לשלטון בשנת 1993, נמשכה בניית המגדל, ובשנת 1996 הן הסתיימו.
מסעדה בקומה ה-62 של המגדל נפתחה בשנת 2008.
מדי פעם, התאורה של מגדל הטלוויזיה משתנה לסידורים ספציפיים וייחודיים לאירועים מיוחדים.
כמה אירועים שנתיים גורמים למגדל להיות מואר במיוחד.
כמו חלקים מתחלפים של המגדל היו מוארים בכחול, אדום וירוק כמו בדגל אזרבייג'ן המסורתי בחגיגות יום עצמאות של המדינה.
מגדל הגמל הוא מגדל שמירה ותצפית שנבנה בשנות ה-30 למטרות ביטחוניות על מורדות הרי נצרת מעל קיבוץ גניגר.
המגדל, שנבנה בסגנון הבאוהאוס, שימש לייעודו עד קום המדינה.
ב-2003 עבר תהליך שיפוץ ושימור והוכרז כאתר מורשת מטעם המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל.
שנות ה-30 של המאה ה-20 התאפיינו בחוסר שקט ביטחוני שתחילתו במאורעות תרפ"ט (1929) ושיאו במרד הערבי הגדול ב-1936. במהלך אותן שנים הותקפו רבים מהישובים העבריים בארץ ישראל ונאלצו להתגונן בדרכים שונות.
בניית מערכות תצפית והגנה מבוצרות הייתה הדרך העיקרית בה נקטו היישובים כשבמסגרת זו הוקמו מבני בטון, נבנו חומות הגנה ומגדלי שמירה וירי ונחפרו מקלטים, תעלות ובונקרים.
המגדל בגניגר היה אחד מאותם מבנים שהוקמו כחלק מהתבצרות היישוב היהודי.
היוזמה להקמת המגדל הייתה של קק"ל שרצתה לצפות על הדרך מנצרת לחיפה וכן לשמור על יער בלפור שניטע על מורדות הרי נצרת זמן קצר לפני כן.
תכנון המגדל נמסר לאדריכלים יוחנן רטנר ועמנואל ילן שהיו פעילים באזור הצפון ושילבו אדריכלות ופעילות ביטחונית.
אדריכלים אלו, שהושפעו מעבודותיו של אריך מנדלסון, תכננו מבנה צבוע לבן בסגנון הבאוהאוס.
הבנייה של המגדל החלה ב-1932 והסתיימה ב-1935. רוב המימון לפרויקט נתרם לקק"ל על ידי "התאחדות בתי הכנסיות של חברת בני ישראל בלונדון".
כיאה למבנה ביטחוני, נבנה המגדל כולו מבטון וכלל חדר תחתון, מעלה מדרגות לולייני וחדר שמירה עליון ובו פתחי חלונות.
בראשו של המגדל, מעל חדר השמירה, הותקן זרקור לשירות השומרים.
בגלל צורת המבנה הדומה לגמל כורע נקרא המגדל "מגדל הגמל".
לאחר סיום הבנייה אויש המקום על ידי כיתת שמירה שגרה בחלק התחתון כשהשומר התורן ישב בחדר העליון.
מכיוון שיער בלפור היה צעיר בלט המגדל מעל צמרות העצים והיווה סימן הכר של הקיבוץ.
כחלק מההערכות הביטחונית הותקן במקום סליק לשירות חברי ארגון ההגנה.
לאחר קום המדינה לא היה בו יותר צורך ביטחוני והמגדל ננעל כשבחדר התחתון הוקם חדר טבע עבור תלמידי בית הספר.
בשנות ה-60 נפתחה בריכת שחיה בצמוד למגדל והחדר התחתון הפך לחדר השירות של הבריכה, חדר המציל, ותחנת העזרה ראשונה שלה.
עם השנים גדלו העצים ביער בלפור והמגדל נעלם ביער.
ב-2003 יזם חבר גניגר, האדריכל אהרן בן-אפרים (ממשרד א"ב מתכננים), את שיפוץ ושימור המגדל.
בן-אפרים גייס 150,000 ש"ח לטובת שיפוץ המגדל.
על אף תוכניות שהוגשו להפוך את האתר לנקודת תיירות פתוחה לביקורים, נכון ל-2024 המגדל עדיין סגור ולא נגיש.
הדונאטורם או מגדל הדנובה או מגדל דונאו הוא מגדל בווינה, המבנה הגבוה ביותר באוסטריה.
המגדל, המתנשא לגובה של 252 מטרים, הוא המגדל ה-68 בגובהו בעולם.
הוא נפתח באפריל 1964, המגדל ממוקם ליד הגדה הצפונית של נהר הדנובה במחוז דונאושטאדט.
הדונאטורם נבנה במהלך השנים 1962–1964, כפי שתוכנן על ידי האדריכל האנס לינטל, לקראת תערוכת הגננות הבינלאומית של וינה 1964. המגדל נישא לרום של 252 מטרים.
הנחת אבן הפינה התקיימה ב-12 באוקטובר 1962. לאחר כ-18 חודשי בנייה, תחת פיקוחו של אברהרד פודיש, המגדל נפתח רשמית ב-16 באפריל 1964 על ידי נשיא אוסטריה אדולף שרף.
מאז, הוא הפך לחלק מקו הרקיע של וינה ולנקודת תצפית פופולרית ואטרקציה תיירותית.
הוא ממוקם באמצע דונאופארק, אשר נבנה כדי לארח את יריד הגננות ברובע ה-22 של וינה, דונאושטאדט, ליד הגדה הצפונית של הדנובה.
שתי מעליות מהירות מסיעות נוסעים לרציף הצפייה של המגדל בגובה 150 מטרים.
לכל מעלית, הנושאת עד 14 נוסעים, לוקחות רק 35 שניות להגיע לרציף התצפית.
ברוחות חזקות, המעליות נוסעות בחצי מהירות בלבד, כי תנודות אפשריות של המגדל עלולות לגרום לתנועה מסוכנת של כבל המעלית.
בעלייה של 779 מדרגות (775 מדרגות לפי האדריכל האנס לינטל), ניתן להגיע לרציף גם ברגל.
עם זאת, המדרגות נגישות בדרך כלל רק במהלך ריצת דונאטורם השנתית, או במקרה חירום.
צריח הדונאטורם נושא אנטנות של רשתות טלפון סלולרי, תחנות רדיו VHF פרטיות ועוד מספר שירותי תקשורת רדיו.
למרות הדמיון שלו למגדלי טלוויזיה במקומות אחרים, הוא לא שימש לשידורי טלוויזיה.
מַשְׁדֵּר הטלוויזיה העיקרי של אזור וינה ממוקם על גבעת קאלנברג.
על המגדל פעילות שתי מסעדות מסתובבות (בגובה של 161.2 מטר ו-169.4 מטר).
המסעדות מסתובבות סביב צירן ועוצרות בכל פעם לחמישים שניות, כדי לאפשר למבקרים להשקיף על הנוף ולתצפת על חלקי הבירה האוסטרית ונהר הדנובה שמתחת.
לוקח לפלטפורמה 26, 39 או 52 דקות כדי להשלים סיבוב מלא.
המסעדות היו במקור זהות במידה רבה אך לימים השתנו, בחלק העליון המסעדה בעלת אופי יוקרתי לעומת המסעדה התחתונה, אשר הפכה לבית קפה.
ב-6 ביוני 1968 נערכה ועידה של קרן הצדקה השווייצרית "Pro Juventute" באי הדנובה, במהלכה שוגרו ארבעה כדורים פורחים מאחו בדונאוטורם.
בעוד ששלושה מהם ריחפו על פני המגדל, הרביעי נע לכיוון המגדל.
הוא התנגש בו ונתלה על רשתות הביטחון, בגובה של 150 מ'.
רשת הבלון נקרעה והמעטפת שלו השתחררה.
שאריות הרשת והסל נפלו ארצה.
מטיס הבלון האמריקני פרנסיס שילדס מת, יחד עם שני נוסעים אוסטרים: גונטראם פאמר, פקיד בכיר בהנהלת הדואר והטלגרף האוסטרית, ודיטר קספר, עיתונאי מסוכנות העיתונות האוסטרית.
צילומי התקרית הופיעו בסרט "ימי זעם" (1979), בבימויו של פרד ורשופסקי ובהנחיית וינסנט פרייס.
הדונאטורם חולק כמה מאפיינים ארכיטקטוניים עם מגדל הטלוויזיה בשטוטגרט , אך מעולם לא תוכנן למטרות שידור טלוויזיה.
בוויקיפדיה הגרמנית התקיים דיון ארוך בן 600,000 תווים על הכותרת והקטגוריות המתאימות, שכן כמה מחברים, רבים מהם אוסטרים, התייחסו לדונאטורם כמגדל תצפית בלבד.
מחלוקת סוקרה על ידי דר שפיגל, אחד העיתונים הגדולים באירופה.
מגדל האריה (קרוי גם Barsbay Tower) הוא מבצר צבאי שנבנה במהלך התקופה הממלוכית בעיר טריפולי שבלבנון והוא הגדול והמרשים מבין שבעה מגדלים שהוקמו באותה תקופה כדי להגן על העיר והנמל.
הערכת היסטוריונים היא שהמגדל נבנה ב בתקופת הסולטאן הממלוכי אל-אשרף סיף אל-דין קאיתבאי.
המגדל שנבנה ברובע אל-מינה היה אחד ממערך של שבעה מגדלי שמירה שבנה הסולטאן כדי להגן על טריפולי והיה הגדול והמרשים מביניהם.
המגדלים נבנו כדי להגן על העיר והנמל מפני צבא האימפריה העות'מאנית.
המגדל נבנה בצידו המזרחי של נמל טריפולי כדי לשמור על הנמל ונקרא מגדל האריה בגלל טבלית אריות שקישט את הפתח הראשי שלו.
קירות המגדל נבנו מאבנים מסותתות ולחיזוק בקירות השתמשו הבונים בעמודי שיש רומיים שהונחו אופקית.
השער הראשי של המגדל נבנו בסגנון אבלק המשלב אבנים לבנות ולבנים שחורות, סגנון המאפיין את האדריכלות הממלוכית.
המגדל נבנה בצורת מלבן כשגובה קירותיו כ-12 מטר.
קומת הקרקע נבנתה כחלל אחד פתוח וגבוה המחולק פנימית על ידי שישה עמודים התומכים את הקומות העליונות בעזרת קמרונות.
בקירות חלל זה ניתן עדיין לראות שרידים של גילופי נשק ושריון.
כמו כן ניתן נבנו בקירות קומת הקרקע מספר חרכי ירי ששימשו להגנת המקום.
מעל חלל קומת הקרקע נבנו עוד שתי קומות כשגרם מדרגות פנימי הוליך אליהן (חלקו נהרס).
בצמוד למגדל עבר בעת החדשה מסילת רכבת ובצמוד לו הוקמו מספר מבנים שהיו חלק מתחנת רכבת (לא בשימוש כיום).
מגדל הילברו (שמו הרשמי: Telkom Joburg Tower) הוא מגדל תקשורת הניצב בעיר יוהנסבורג שבדרום אפריקה.
בגובה של 269 מטר זהו אחד המגדלים הגבוהים ביותר ביבשת אפריקה ומהווה אחד מסמליה של העיר.
בניית המגדל החלה בשנת 1968 והסתיימה ב-1971. הוא נקרא במקור על שמו של יוהנס סטריידום, מראשי הממשלה של המדינה.
עובי קירותיו הוא 84 ס"מ בתחתית ו-38 ס"מ בראשו.
מחמת הרוח נוטה המגדל על צידו עד כדי 86 ס"מ בראשו.
המגדל היה פתוח לקהל עד שנת 1981, עת נסגר משיקולי בטיחות.
עד אז היה המגדל אחת מן האטרקציות התיירותיות המרכזיות ביוהנסבורג.
היו בו שתי מעליות מהירות לקהל ומעלית נוספת לשימוש הצוות.
מגובה 131 מטר ומעלה היו בו שישה מפלסים ציבוריים.
באחד מהם שכנה מסעדה מסתובבת, שהסתובבה על צירה מפעם אחת ועד שלוש פעמים בשעה.
היו במגדל מסעדה נוספת וקומת תצפית בתכולה של עד 200 איש, שהציעה מראה פנורמי של העיר דרך 24 חלונות גדולים.
הוצבו בה משקפות שאפשרו צפייה בנוף העיר.
נכון לשנת 2004 אכלס המגדל משרדים של חברת טלקום, בעלת המבנה.
מגדל החרסינה של נאנג'ינג, חלק ממקדש באואן הגדול לשעבר, הוא הממוקם על הגדה הדרומית של החיצוני בעיר נאנג'ינג בסין.
בעבר זו הייתה פגודה שנבנתה במאה ה-15 במהלך תקופת שלטון שושלת מינג, אך הפגודה המקורית נהרסה ברובה במאה ה-19 במהלך מרד טאיפינג.
העתק מודרני בגודל מלא של הפגודה המקורית קיים כעת בנאנג'ינג.
בשנת 2010 איש העסקים הסיני ואנג ג'יאנלין תרם מיליארד רנמינבי (שווה ערך ל-156 מיליון דולר) לעיר נאנג'ינג עבור שיקום המגדל.
על פי מקורות מסוימים מדובר בתרומה האישית הגדולה ביותר שנעשתה אי פעם בסין.
בדצמבר 2015, ההעתק המודרני והפארק שמסביב נפתחו לקהל הרחב.
מגדל החרסינה של נאנג'ינג, שנקרא במקור "מקדש באואן הגדול", תוכנן בתקופת שלטונו של יונגלה קיסר סין (בשנים 1402–1424); בנייתו החלה בתחילת המאה ה-15. ב-25 במרץ 1428, הורה לגנרל ג'נג חה ואחרים לפקח על הבנייה מחדש והתיקון של המקדש.
בניית המקדש הושלמה בשנת 1431.
המגדל התגלה לראשונה על ידי אנשים מהעולם המערבי כאשר מטיילים אירופאים כמו ביקרו בו ולעיתים גם כללו אותו ברשימות של פלאי תבל.
לאחר חשיפה זו מחוץ לסין, המגדל נתפס כאוצר לאומי הן על ידי המקומיים והן על ידי תרבויות אחרות ברחבי העולם.
בשנת 1801, המגדל נפגע מברק וארבע ה העליונות שלו התמוטטו, אך הן שוחזרו במהירות.
בספר שראה אור בשנת 1843 בשם "The Closing Events of the Campaign in China" מאת המחבר Granville Gower Loch, מופיע תיאור מפורט של המגדל כפי שהיה קיים אז.
בשנות ה-50 של המאה ה-19, פרצה באזור המקיף את המגדל מלחמת אזרחים כאשר מרד טאיפינג הגיע לנאנג'ינג והמורדים השתלטו על העיר.
הם ניפצו את התמונות הבודהיסטיות שהיו במגדל והרסו את גרם המדרגות הפנימי כדי למנוע פלטפורמת תצפית מלוחמי האויב שהשתייכו לשושלת צ'ינג.
מלחים אמריקאים הגיעו לעיר במאי 1854 וביקרו במגדל החלול.
ההרס היה במטרה למנוע מפלג עוין להשתמש בו כדי לתצפת ולהפגיז את העיר או שנבע כתוצאה מפחד מאמונות טפלות הקשורות למבנה הגיאומנטי במסגרת השקפת הפנג שווי.
לאחר מכן שרידי המגדל שנותרו נוצלו לטובת שימוש במבנים אחרים, בעוד האתר לא היה פעיל עד לבנייה מחדש שנעשתה מאוחר יותר.
המגדל נבנה במקור בצורת מתומן, עם בסיס שקוטרו כ-30 מטר.
כאשר נבנה, המגדל היה אחד המבנים הגדולים בסין, והתנשא לגובה של עם תשע קומות וגרם-מדרגות באמצע הפגודה, שהתנשא כלפי מעלה על פני 184 מדרגות.
חלקו העליון של הגג סומן באננס זהוב.
היו תוכניות מקוריות להוסיף למגדל עוד קומות, על פי מיסיונר אמריקאי שביקר בנאנג'ינג ב-1852. המגדל נבנה מלבנים העשויות חרסינה בצבע לבן, שנאמר עליהן כי הן מחזירות את קרני השמש במהלך היום, ובלילה נתלו מהמבנה לא פחות מ-140 מנורות כדי להאיר את המגדל.
זיגוגים וכלי אבן עובדו לתוך החרסינה ויצרו תערובת של עיצובים ירוקים, צהובים, חומים ולבנים בצידי המגדל, כולל בעלי חיים, פרחים ונופים.
ייתכן שחלקים מהמגדל המקורי נשתמרו ומוצגים במוזיאון בכלכותה, על סמך שהציג את העובדה הזו ב-7 באוגוסט 1877.
מגדל המוזיאון (ידוע גם בכינוי "מגדל ברקוביץ'") הוא מגדל משרדים ברחוב ברקוביץ' 4 (סמוך לרחוב ויצמן) בתל אביב.
בנייתו של המגדל הושלמה בשנת 2005. שמו של המגדל נגזר מקרבתו למוזיאון תל אביב לאמנות.
כמו כן מצוי למרגלות המגדל בית שלום עליכם, ובקרבתו שוכן המשכן לאמנויות הבמה, הכולל את האופרה הישראלית ואת התיאטרון הקאמרי.
בין היתר שוכנות בו שגרירויות יפן ודנמרק.
המגדל נבנה על השטח שיועד בתחילה ל"בניין המשפט", שהיה אמור לשכן את בתי המשפט בתל אביב.
לאחר ביטול התוכנית נמכר השטח לחברת הביטוח מגדל תמורת 50 מיליון דולר – הסכום הגבוה ביותר ששולם אי פעם בישראל על חלקת אדמה (יחסית לגודלה).