tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
סאורון חישל בעצמו, בהיחבא, את הטבעת האחת ששולטת בכל 19 טבעות הכוח – נשק אולטימטיבי בניסיונו להשתלט על הארץ התיכונה.
אדמות הארץ התיכונה מאוכלסות בבני אדם ובגזעים של דמויי-אנוש כהוביטים, עלפים, גמדאים ואורקים, בנוסף על יצורים פנטסטיים אחרים כמו עצנים, וארגים, באלרוגים וטרולים.
עלילת הספר מביאה את מלחמת הטבעת דרך תיאורן של הדמויות, בעיקר ההוביטים פרודו בגינס, סמוויז גמג'י, מריאדוק ברנדיבאק ופרגרין טוק.
אף על פי שמבחינת תכנו שר הטבעות הוא ספר פנטזיה מובהק, השפעתו חורגת מתחום ז'אנר זה בלבד.
התימות המרכזיות של הספר שאולות מהעולם המודרני: פרט מול חברה, עצמאות מול עריצות, שימור הסביבה מול התעשייה וקידוש ההבחנה האישית בין טוב לרע.
בנוסף, הספר שונה מספרי פנטזיה אחרים ברקע רחב ובתשתית עמוקה שלתוכה הוא משובץ.
לפני כתיבת הסיפור יצר טולקין עולם דמיוני שלם ומפורט הכולל שפות וכתבים עתיקים, מפות, היסטוריה, סיפורים השאובים ממיתולוגיות שונות, ושירים.
אף על פי שחלק עיקרי מתוך היצירה הזו איננו מופיע כלל בשר הטבעות, יש בו הרבה אזכורים והתייחסויות אליה.
בכך מהווה סדרת הספרים חוויה מיוחדת של כניסה לעולם דמיוני בעל חוקיות פנימית והיסטוריה בעלת עומק ועקביות, כאשר המאורעות המתוארים מתרחשים במקביל ובמקומות שונים באותה מסגרת זמן.
מכלול הספרים המתארים עולם דמיוני זה, על רקעו מתרחשת עלילת "שר הטבעות" נקרא הלגנדריום של טולקין.
הפופולריות הרבה של הספר "שר הטבעות" זכתה להתייחסויות רבות בתרבות המודרנית, והיוותה השראה למגוון מדיומים, החל מסרטי קולנוע וסדרות טלוויזיה וכלה במשחקי מחשב ויצירות אמנות ופרוזה.
היצירה הספרותית "שר הטבעות" היא זוכת פרס הפנטזיה הבינלאומי של שנת 1957.
"שר הטבעות" פורסם לראשונה בעברית בשלושה כרכים שנקראו "חבורת הטבעת", "שני המגדלים" ו"שובו של המלך".
שלושת הכרכים תורגמו על ידי רות לבנית.
במהדורה החדשה שמות הכרכים הם "אחוות הטבעת", "שני הצריחים" ו"שיבת המלך", ואלו תורגמו ונערכו על ידי עמנואל לוטם.
אדון האופל סאורון שמשכנו במורדור חישל את הטבעת האחת בהר הגזירה (נקרא גם הר האבדון, Mount Doom) במטרה לשלוט בעמי הארץ התיכונה.
הטבעת האחת היא חפץ קסום רב-עוצמה שבין כוחותיו נמנים הפיכת העונד לבלתי-נראה (אף על פי שעל סאורון עצמו יכולת זו לא פועלת), חיי נצח אלא אם כן הורגים אותך (אם כי עדיין מזדקנים עד שהופכים לאבק) ושליטה בטבעות הכוח האחרות שחולקו לשרי הארץ התיכונה.
בקרב בין כוחות האופל למתנגדים להם, אביו של איסילדור, אלנדיל, נהרג על ידי סאורון וכאות נקמה כרת איסילדור את אצבעו נושאת הטבעת של סאורון, דבר שהביא למפלתו של שר האופל.
איסילדור לקח את הטבעת לעצמו למרות אזהרותיו של אלרונד (אלף רב-עוצמה ואדון ריוונדל) שהטבעת בוגדנית ומשחיתה את מי שעונד אותה.
מאוחר יותר, איסילדור נקלע לקרב עם חבורה של אורקים, וענד את הטבעת כדי להיעלם.
הוא קפץ אל נהר האנדוין כאשר הוא עונד את הטבעת, אך הטבעת החליקה מאצבעו.
הוא נגלה על פני המים והאורקים ראו אותו וירו בו חיצים עד שהוא מת.
גולום, הוביט משבט נשכח, היה הבא להשיג את הטבעת, ובשל כך עבר להתגורר במערות בהרי האובך, והוא אצרה משך זמן רב (500 שנה לערך) בטרם איבד אותה לידי בילבו בגינס.
מאוחר יותר ירש אותה אחיינו של בילבו, פרודו בגינס, בלי שהיה מודע למקורותיה.
בינתיים, גולום נתפס על ידי שליחי סאורון, שמיד אחרי חקירתו יוצאים לחפש את הטבעת.
גנדלף האפור, הקוסם הטוב ואחד מחמשת הקוסמים שעל הארץ התיכונה, חוקר את ההיסטוריה של הטבעת, ומייעץ לפרודו לקחת אותה לריוונדל ולברוח מביתו שבפלך.
פרודו יוצא לדרך יחד עם הגנן הנאמן שלו, סמוויז גמג'י (סם), ועם שני ההוביטים מריאדוק ברנדיבאק (מרי) ופרגרין טוק (פיפין).
במסעם המסוכן, הם עומדים בפני קשיים רבים, ונרדפים כל אותה עת על ידי שריו של סאורון, רפאי הטבעת ("נאזגול").
מספר דמויות מסייעות לחבורת ההוביטים בדרכם, ובהם (החשוב שבהם) אראגורן, יורשו של איסילדור ומלכה הלגיטימי של גונדור, אחת מממלכותיהם של בני האדם.
במהלך המסע פרודו נפצע אנושות מלהבו של אחד מרפאי הטבעת, אולם רפאי הטבעת מובסים על ידי האלף גלורפינדל, ופרודו מחלים תחת ידיו המרפאות של אלרונד בן הלילית, אדונה של ריוונדל.
אלרונד בינתיים זימן מועצה (למעשה המועצה זימנה את עצמה מתוקף הגורל) ובה נציגי העמים החופשיים של הארץ התיכונה.
במהלכה, חושף אלרונד מידע משמעותי רב על אודות סאורון והטבעת, כמו הימלטות גולום מיער-אופל, היעלמותו של הגמד באלין ממוריה, והידרדרות לבו של סארומן, הקוסם הלבן אל האופל.
המועצה מחליטה כי מוצאם היחיד של עמיהם להביס את אדון האופל הוא להשמיד את הטבעת בהר הגזירה שבלב מורדור, המקום בו חושלה.
פרודו מתנדב להיות נושא הטבעת, ולצדו נבחרות עוד שמונה דמויות שתסייענה לו במסעו (בנוסף לגנדאלף וההוביטים), בהם אראגורן, גימלי בן גלוין הגמד, לגולאס בן תרנדוויל האלף ובורומיר בן דנתור, בנו של עוצר גונדור, וכך נוצרה "אחוות הטבעת".
המשלחת יוצאת לדרכה ומגלה שהיא מוכרחה לעבור דרך מכרות מוריה.
במהלך מעברם במכרות הם מותקפים על ידי אורקים, וגנדאלף, הזקן שביוצאים למסע והבכיר שבהם, נלחם בלית ברירה בבאלרוג, שד עתיק, ונופל לתוך תהום עמוקה ומת.
יתר חברי המשלחת נמלטים מן המקום ומוצאים מחסה ביערות ממלכת לות'לוריין.
מצוידת בסירות ובמתנות שהעניקה המלכה גלדריאל, המשלחת ממשיכה בדרכה לצד גדות נהר האנדוין הגדול, ומגיעה לאמון־הן.
שם, בורומיר, בנו של דנתור עוצר גונדור, מנסה לקחת את הטבעת מידי פרודו, ובתגובה האחרון עונד את הטבעת על־מנת לברוח.
בורומיר חש רגשות אשמה על שעולל והחבורה בינתיים מותקפת על ידי צבא האורקים של סארומאן.
בורומיר הגן על פיפין ומרי שלבסוף נשבים על ידי האורקים במחיר חייו ונורה על ידי קפטן האורקים שירה עליו שלושה חצים, אחד אחרי השני.
אראגורן הורג את הקפטן ומוצא את בורומיר מדמם ובורומיר אומר לו שהוא מתחרט על שעולל, אראגורן מבטיח לו שהוא לא ייתן לגונדור ליפול.
בורומיר מדמם משלושת החצים ולבסוף מת ונשטף אל עבר גונדור.
לגולאס ממהר אל עבר פרודו וסאם אך אראגורן אומר לו שגורלו של פרודו לא בהישג ידם אך לא ייתנו לפיפין ומרי למות מעינויים אז הם רודפים אחרי האורקים ששבו את פיפין ומרי.
בינתיים פרודו מצליח לברוח וממשיך במסעו, סם הצליח למצוא אותו לפני שברח והולך איתו אל מורדור.
בורומיר נהרג בקרב עם אורקים באמון הן (הוא נורה ממספר חיצים), ומרי ופיפין נחטפים על ידי האורוק האי, אורקים מיוחדים וחזקים.
אראגורן, גימלי ולגולאס רודפים אחרי האורוק האי ופוגשים בגנדאלף, שחזר מן המתים וכעת מתקרא גנדלף הלבן.
מרי ופיפין נסים על נפשם בעת שהאורקים נטבחים על ידי פרשי רוהן, ובסופו של יום מוצאים את עצמם בתוך יער פנגורן, שם הם מתיידדים עם העצנים, רועי העצים.
גנדלף מלווה את החבורה על מנת להפציר במלך תיאודן, מלך רוהן, לעמוד איתן מול צבאותיו של סארומן בנקרת הלם.
ואכן, בקרב הורנבורג שהתרחש לאחר מכן הפסידו צבאותיו של סארומן.
בה בעת האנטים הורסים את מעוזו של סארומן השוכן באייזנגארד.
גנדאלף מגיע גם הוא למקום.
סארומן מסרב להכיר בטעותו, וגנדאלף מגרש אותו ממסדר הקוסמים וקורע מעליו את מעמדו ואת כוחותיו.
פרודו וסם לוכדים את גולום ומשכנעים אותו לסייע להם להגיע למורדור.
בשלב מסוים הם פוגשים באחיו של בורומיר, פרמיר.
גולום בוגד בפרודו ומוביל אותו היישר לתוך קוריה של שילוב, מפלצת ענק דמוית עכביש, שממתינה במערות חשוכות שנמצאות במעבר ההרים קירית אונגול.
פרודו ננשך על ידי שילוב ומאבד את הכרתו, אולם סם משיב לה כגמולה בעזרת החרב הקסומה "עוקץ" (שפרודו קיבל מדודו בילבו שהשיג אותה בספר ההוביט) ובעזרת צלוחית גלדריאל.
סם, בהאמינו שפרודו מת, לוקח את הטבעת למשמורת, ופרודו נישא לצריח קירית אונגול על ידי אורקים.
סאורון מכין את צבאותיו לקראת הקרב על גונדור.
גנדלף מגיע למינאס טירית שבגונדור יחד עם פיפין על מנת להזהיר את העיר מפני המתקפה הממשמשת ובאה.
אראגורן עובר עם חבורתו ב"שביל המתים" ומגייס צבא של מתים־חיים אשר רובצת עליהם קללתו של איסילדור.
גנדלף, אראגורן ויתר החברים באחוות הטבעת מסייעים בהגנה על ערי האדם במינאס טירית בקרבות נגד צבאותיו של סאורון, בין היתר בזמן המצור על מינאס טירית.
דנתור, מושלה הנוכחי של גונדור, מתאבד לאחר שהוא חושב בטעות כי בנו פרמיר מת.
עזרתם של פרשי רוהן, וכוחות מדרום גונדור שגייס אראגורן, מסייעת בהבסת חלק ניכר מצבאות סאורון.
את מנהיג רפאי הטבעת שפיקד על כוחות סאורון, הורגים אאווין, אחייניתו של תאודן, ומרי.
עם זאת, המערכה לא נסתיימה למרגלות מינס טירית.
סאורון שמר על כוחות רבים במורדור, וכך כוחות העולם החופשי מתקדמים לעבר קרב השיא למול השער השחור הסוגר על הכניסה למורדור.
במהלך המסע הם נתקלים במארב וכובשים ומטהרים את עמק המורגול.
במהלכם זה קיוו הכוחות להרוויח זמן כדי שפרודו יוכל בינתיים להשמיד את הטבעת, הגם שהקרב נידון מראש לכישלון.
בינתיים, סם הצליח לחלץ את פרודו משבי האורקים.
יחד הם עושים את דרכם למורדור ולהר הגזירה.
על סף הטלת הטבעת לאש ההר, היא גוברת על רצונו של פרודו והוא מסרב להשמידה.
גולום (שעקב אחריהם) נאבק בפרודו על השליטה בטבעת, תוך שהוא נושך באצבעו של פרודו, לוקח את הטבעת ובטעות נופל עמה לתוך הלבה ומת.
הטבעת מושמדת, סאורון מתפוגג מן העולם והמלחמה על עתיד הארץ התיכונה מוכרעת לטובת צבאות המערב.
אראגורן נושא את ארוון, בתו של אלרונד, לאישה, ונמשח למלך גונדור.
לגולאס וגימלי נהפכים לידידי נפש ומסייעים לשקם את ממלכות הארץ התיכונה.
פרודו נותר פצוע בגופו ובנפשו, ויחד עם בילבו וגנדלף הוא מפליג מערבה לארצות הברוכות.
שלושת ההוביטים האחרים חוזרים לביתם ומטהרים את הפלך מסארומן ועושי דברו.
שישה נספחים מופיעים אחרי הסיפור העיקרי, ויחד הם מספקים חומר רב נוסף בנושאים רבים הנוגעים לעלילה, ביניהם ציר זמן של כל האירועים, עצי־משפחה, לוחות שנה ומידע בנוגע לעמים ולשפות המומצאות שבספרי טולקין.
נספח א' מגולל את קורות מלכי נומנור, הממלכות הגולות, אריאדור, ארנור ויורשי איסילדור, תולדות גונדור ויורשי אנריון, כמו גם את סיפורם של אראגורן וארוון, בית אאורל, רשימת מלכי רוהן ותולדות עמי דורין.
בספר הוא נקרא "דברי ימי המלכים והשליטים".
נספח ב' מתמקד בפרוטרוט בתיאור קורות אירועי העידן השני והעידן השלישי, וכן את גורלם של חברי אחוות הטבעת.
נספח ג' מתאר את עצי המשפחה של משפחות ההוביטים: בגינס וטוק, ברנדיבק ומשפחתו של סם גמג'י.
נספח ד' מתמקד בתיאור לוח השנה של הפלך ותיאור חודשי השנה שלו ושמותיהם.
נספח ה' מתמקד בהנחיות לכתיבה לאיות ולהיגוי לשונות הארץ התיכונה ודקדוק שפות האנגרת'ים והטנגוואר.
נספח ו' מתאר בחלקו הראשון את הלשונות והעמים של העידן השלישי: העלפים, בני האדם והדונאדין מהצפון, וכן ההוביטים, הגמדאים, אנטים, אורקים וטרולים, בחלקו השני מתמקד הנספח בתרגום השמות המופיעים בספרים.
זמן רב לפני שכתב את ההוביט, כבר בזמן מלחמת העולם הראשונה, החל טולקין לכתוב סיפורים ושירים שבמשך השנים התגבשו לעולם דמיוני שלם.
הסיפורים כוללים תיאור של בריאת העולם, הכוחות העל טבעיים שיצרו אותו, מאבקים ומלחמות, סיפורי גבורה ואגדות, תיאור של סוגי יצורים שונים, שפות, דקדוק וסוגי כתב.
טולקין לא פסק לתחזק את עולם האגדה שיצר עד יום מותו.
לדבריו "ההוביט" התחיל כסיפור ילדים פשוט ונשאב באופן טבעי לעולם רקע שכבר היה קיים.
"שר הטבעות" בהיותו המשך ישיר של ההוביט בהיקף גדול יותר, העמיק והעשיר את הקשר עם המיתולוגיה.
למרות העבודה הרבה שהשקיע לאורך שנים, אי אפשר לראות במיתולוגיה עבודה גמורה או עקבית לגמרי.
סיפורים רבים מתוך המיתולוגיה התפרסמו לאחר מותו של טולקין במסגרת הלגנדריום .
"שר הטבעות" הוא המשכו של "ההוביט", שפורסם ב־1937. הפופולריות שלה זכה הספר הוביל לבקשתם של המו"ל "אלן את אנווין" להוציא ספר המשך.
טולקין הודיע להם כי כתיבתו היא איטית, והציע להם להשתמש בשאר כתביו כספר המשך.
הוצאת הספרים דחתה את יצירותיו הקצרות וחשבה כי סיפור המשך שיעסוק בהוביטים יהיה פופולרי יותר.
תהליך כתיבת הספר אכן היה אטי, גם בשל הכורח של טולקין לעבוד למחייתו כבוחן אקדמאי.
בשנת 1937, בגיל 45, החל טולקין לכתוב את "שר הטבעות", אולם נאלץ לנטוש את מלאכת הכתיבה בשנת 1943 וחזר לכתיבה רק באפריל 1944. כתיבת הספר הושלמה רק 12 שנים לאחר מכן, ופורסמה בשנת 1955, כאשר טולקין היה בן 63.
בדצמבר 1937 כתב טולקין מספר טיוטות בטרם עלה במוחו הרעיון לעלילת 'הטבעת האחת'.
במקור, לפני שהתמקד בנושא הטבעת האחת, טולקין התכוון להביא את הרפתקאותיו של בילבו בגינס בחיפוש אחר אוצרות.
במהלך השנים כתב טולקין גם מספר סיפורים כדוגמת הסילמריליון, וכן העלה על הכתב רשימות בתקופת מלחמת העולם השנייה.
לאחר מותו של טולקין פרסם בנו, כריסטופר טולקין, חלק גדול מאותה מיתולוגיה בספרי מקבץ בשם "לגנדריום" הכוללים את "הסילמריליון", "סיפורים שלא נשלמו" ו"תולדות הארץ התיכונה".
"שר הטבעות" היה מסעו האישי של טולקין בתחומי העניין שלו: פילוסופיה, דת (בעיקר הנצרות הקתולית), סיפורי מעשיות ומיתולוגיות שונות.
האל אילובטר וגזע האיינור שהמציא טולקין – ביניהם הוולאר והמיאר – תתי־אלים אשר אחראים לעיצובו של העולם, לקוחים ממספר השפעות של מיתולוגיה נורדית, כדוגמת האדה הפואטית והאדה הפרוזאית, כמו גם מן המיתולוגיה הנוצרית.
הטבעת האחת וחרב הנארסיל לקוחות ממוטיב הטבעת הקסומה והחרב השבורה שחושלה מחדש כפי שהופיע בטבעת הניבלונג של המלחין הגרמני ריכרד וגנר.
השפעה ישירה על הארץ התיכונה והטבעת האחת שעליה נלחמים כוחות הטוב והרע לקוחה מאפוס המיתולוגיה הפינית "קאלואלה".
בנוסף קיימות השפעות מהמיתולוגיה הגרמאנית והמיתולוגיה הקלטית.
מבקרי ספרות אימתו גם את השפעותיו של האמן והאדריכל האנגלי ויליאם מוריס, חבר תנועת האמנויות והאומנויות.
טולקין לקח כמה אלמנטים פרי יצירתו של מוריס ליצירת ביצות המתים ויער-אופל, נוסף על יצירות אנגלו־סקסוניות כמו הפואמה ביאוולף.
בראיון טלפוני שנערך עמו, ציין טולקין את יצירתו של הסופר האנגלי הנרי ריידר הגרד, "היא".
כמה מהמיקומים ומהדמויות הושפעו מתקופת ילדותו של טולקין בעיירה השלווה סיירהול בברמינגהאם.
הועלתה ההצעה כי תיאור הפלך וסביבתו התבססו על האזורים הכפריים של מכללת סטוניהרסט בלנקשייר, שבה שהה טולקין בשנות ה־40. כמו כן ציין טולקין במכתב שכתב כי קיבל את ההשראה של הגמדאים מהעם היהודי הגולה ששמר אמונים למולדתו העתיקה.
עוד השפעה שטולקין ציין היא המסע להר הגזירה שנכתב בהשראת השעיר המשתלח ביום הכיפורים.
גם התנסויותיו בעת מלחמת העולם הראשונה והשנייה השפיעו על הכתיבה.
"שר הטבעות" נכתב בחלקים בין השנים 1937–1949, בתקופת מלחמת העולם השנייה.
טולקין התכוון לפרסם את הספר בשלמותו, אך ההוצאה לאור התעקשה לחלקו לשלושה חלקים בשל אורכו ובעיקר עקב המחסור בנייר באותם ימים.
שלושת החלקים פורסמו בשנים 1954–1955 בשם "אחוות הטבעת" (ספרים 1 ו־2), "שני הצריחים" (ספרים 3 ו־4), ו"שיבת המלך" (ספרים 5 ו־6 בנוסף לשישה נספחים).
מספר עיכובים בהפקת הנספחים והמפות הובילו לדחיית הפרסום לתאריכים ה־21 ביולי 1954, 11 בנובמבר 1954 ו־20 באוקטובר 1955. טולקין לא אהב את השימוש בשם "שיבת המלך", שכן הדבר מגלה פרטים מהעלילה.
הוא הציע את השם "מלחמת הטבעת", אך השם נדחה על ידי הוצאת הספרים.
חלוקת הספר היא טכנית בלבד, והספר אינו מהווה טרילוגיה כי אם יחידה אחת.
אולם, בעקבות ההוצאה המפורסמת כשלושה כרכים, "שר הטבעות" נודע כטרילוגיה.
עד אמצע שנות ה־60, הספר עבר מספר שינויים וגרסאות תחת הוצאות ספרים כגון "Ballantine Books", "Collins", "Ace Books", ו־"Houghton Mifflin", כאשר השניים האחרונים הם אלה שהביאו להצלחתו המסחרית הרבה ולהפיכתו לתופעה תרבותית.
הרומן תורגם במלואו ל־38 שפות, ביניהן הולנדית, שוודית, פולנית, איטלקית, דנית, צרפתית, רוסית (כמה תרגומים), נורווגית, יפנית, יידיש ועברית (ר' להלן).
במדינות רבות ישנן קהילות קוראים המקיימות דיונים אודותיו בעל פה ובכתב (במדיות החברתיות השונות ובמפגשים שנתיים), ועורכות כנסים העוסקים בספר ובמחבר.
האגודה האנגלית לכתבי טולקין (Tolkien Siciety) היא הגדולה שבהן.
ברחבי העולם קיים גם עיסוק אקדמי נרחב בטולקין ושר הטבעות, ונכתבים אודותיו מאמרים ועבודות תזה ודוקטורט במגוון נושאים (פילולוגיה, ספרות, תאולוגיה, פסיכולוגיה, ועוד).
התרגום העברי זכה לשתי מהדורות – שתיהן בתרגומה של רות לבנית.
המהדורה הראשונה יצאה לאור ב-1979 בהוצאת זמורה-ביתן.
המהדורה השנייה נערכה בידי עמנואל לוטם והיא נחשבת לתרגום נפרד בשל השינויים הרבים שבוצעו בעריכה.
הגרסה של לוטם ראתה אור ב-1998, ופורסמה גם בחלוקה המקובלת לשלושה כרכים וגם בכרך אחד.
בקרב חובבי טולקין, ובעיקר הוותיקים שבהם, קיימת מחלוקת עמוקה באשר לתרגום העברי העדיף.
המחלוקת זכתה לכינוי 'מלחמת התרגומים' בקרב הקהילה, ומוקדש לה חלק משלה באתר קהילת טולקין הישראלית.
קהילת טולקין הישראלית הוקמה על ידי קוראים חובבים של הספרים, והיא מקיימת כנסים העוסקים בטולקין ובשר הטבעות במיוחד, בהיותו לב לבה של יצירתו.
עם פרסומו קיבל הספר "שר הטבעות" ביקורות מעורבות מקהל קוראיו.
הרוב מכריע של הביקורות הילל ושיבח את הישגו הספרותי של טולקין, וסיווג אותו כיצירה ספרותית חשובה, בעוד אחרים ביקרו את התמות החבויות בכתביו של טולקין.
ג'ודית שולביץ מהניו יורק טיימס ביקרה את הפדאנטיות הרבה שבסגנון כתיבתו, באומרה "(טולקין) ניסח אמונה רווחת באשר לחשיבותה של משימתו כמשמר השפה הספרותית, דבר כשלעצמו גוזר דין מוות לספרות".
ריצ'רד ג'נקינס העלה את החוסר שבעומק פסיכולוגי, הן לסיפור והן לדמויות – שכדבריו "הן אנמיות וחסר בהן מרקם".
מבקרים מסוימים אף ראו בתיאור הגזעים הרבים המאכלסים את הארץ התיכונה, לטוב ולרע, כאלגוריה למעמד חברתי.
סופר המדע הבדיוני דייוויד ברין פירש את היצירה הספרותית כמכילה נאמנות גמורה למבנה חברתי אליטיסטי.
בכתביו של סופר המדע הבדיוני מייקל מורקוק, "פו האפי", הוא ביקר את נקודת מבטו של טולקין הנשקפת בספר כשמרנית ביותר.
המלומד תומאס אלן שיפי מתאר את גילומו של הרוע כהשתקפות לדעות קדומות שהיו למעמד הביניים על מעמד הפועלים באירופה בשנים שבין שתי מלחמות העולם.
יש המפרשים את הספר כתיאור של מלחמת העולם השנייה כאשר מורדור מסמלת את גרמניה הנאצית, והטבעת האחת כאלגוריה לפצצת ביקוע גרעיני, אך טולקין עצמו התנגד לפרשנות כזו בחריפות.
כפי שציין בהקדמה לספר, הוא לא התכוון שיהיה שיוך דתי או מוסרי כלשהו מהסיפור אל החיים האמיתיים.
זאת ועוד, הוא תיעב אלגוריה על כל סוגיה, והצהיר שוב ושוב שהספר נכתב כסיפור אגדה המונחית על ידי ערכים של טוב ורע, מבלי שהוא מנסה לייצג משהו מהעולם האמיתי, ועל הקורא מוטל החופש לפרש את כתביו לפי ראות עיניו.
יתר על כן, טולקין סיים כבר את רוב הספר בטרם הוטלו הפצצות הגרעיניות הראשונות על הירושימה ונגסאקי בשנת 1945.
הספר עובד למגוון מדיומים – החל מתסכיתי רדיו, לסרטי קולנוע, ועד להפקות תיאטרון ומחזמרים.
הספר עובד לתסכיתי רדיו ארבע פעמים.
בשנים 1955 ו־1956 הועלתה אדפטציה בת 12 חלקים מבית BBC.
בשנות ה־60 הופקה אדפטציה קצרה על ידי תחנת הרדיו WBAI מניו יורק.
דרמטיזציה נוספת שודרה ב־1979 בארצות הברית, ולבסוף, עיבוד נוסף של ה־BBC בשנת 1981, שכלל 26 פרקים בני חצי שעה כל אחד.
שלושה עיבודים קולנועיים נעשו לספר "שר הטבעות".
הראשון היה עיבוד אנימטיבי משנת 1978 בבימויו של האנימטור ראלף באקשי.
עיבוד זה היה אמור להיות הראשון מבין שני חלקים, והוא הביא את עלילת "אחוות הטבעת" וחלק מ"שני הצריחים".
עיבוד שני לקולנוע נעשה בשנת 1980 – "שיבת המלך" מבית ההפקות ראנקין־בס, שהיו אחראים גם ליצירת העיבוד האנימטיבי להוביט.
העיבוד השלישי היה טרילוגיית סרטי שר הטבעות, בבימויו של פיטר ג'קסון.
הטרילוגיה זכתה להצלחה רבה ול־17 פרסי אוסקר, ונחשבת עד היום לאחת מסדרות הסרטים המצליחות ביותר בכל הזמנים, בסדרה שלושה חלקים: "שר הטבעות: אחוות הטבעת" (2001), "שר הטבעות: שני הצריחים" (2002) ו"שר הטבעות: שיבת המלך" (2003).
בשנת 1993 שודרה בפינלנד סדרת טלוויזיה בשם "ההוביטים" שכללה תשעה פרקים.
בחודש ספטמבר 2022 עלתה לשידור סדרה בשם "שר הטבעות: טבעות הכוח", המהווה פריקוול לספרי שר הטבעות.
מספר מחזות זמר נעשו ל"שר הטבעות".
עיבוד לשלושת חלקי הספר הועלה על בימות סינסינטי, אוהיו, כאשר רק השניים האחרונים זכו להצלחה.
בשנות ה־90 הופקו שלושה מחזות זמר לפי הספרים על ידי תיאטרון Lifeline בשיקגו, אילינוי.
ולבסוף, הפקת ענק ראוותנית בת שלוש וחצי שעות נעשתה ב־2006 בטורונטו, אך הופסקה לאחר חצי שנה בלבד.
לאחר מספר קיצוצים הועלתה הפקה זו במחודש בלונדון במאי 2007, והתקבלה בביקורות מעורבות.
בשנת 1965, המלחין הבריטי דונלד סוואן הלחין שש פואמות מתוך "שר הטבעות" ואחת מתוך "הרפתקאות תום בומבדיל" למוזיקה.
בשנת 2006 יצא מחזה אופרה לשר הטבעות.
טולקין שאל מוטיבים רבים ממיתולוגיות שונות, כגון גזעים שונים, טבעת קסמים, קוסמים זקנים ועוד.
למרות זאת, יצירתו של טולקין מהווה אבן דרך חשובה בספרות הפנטזיה המודרנית, עד כדי כך שיש המכנים את טולקין "אבי הפנטזיה".
למעשה, יש ספרים שניתן לסווגם כספרי פנטזיה שיצאו לפני שר הטבעות, אולם החידוש הגדול ביצירתו של טולקין נעוץ ב"נוסחה" של השימוש בעלילה, במוטיבים ובדמויות.
בספרי פנטזיה רבים (כגון ארץ ים מאת אורסולה לה־גווין, הבלגריאד מאת דייוויד אדינגס, מחזור כישור הזמן מאת רוברט ג'ורדן, סדרת רומח הדרקון מאת מרגרט וייס וטרייסי היקמן, סדרת הירושה מאת כריסטופר פאוליני, סדרת חרב האמת מאת טרי גודקיינד ועוד), ניכר שימוש בולט בלפחות חלק מהמרכיבים מה"נוסחה" שהמציא טולקין.
הנוסחה היא: בעולם פנטזיה כלשהו (לרוב לא העולם שלנו) יש יצור/אדם אחד שהוא הרע הראשי (במקרים רבים הוא נקרא "אדון האופל") והוא שולט על משרתים רבי-עוצמה וצבא גדול של יצורי רשע פחותים כגון אורקים, טרולים ודומיהם.
באמצעות משרתיו, צבא זה וכוחותיו רבי-העוצמה מאיים לפגוע בחיים השלווים של כל היצורים בעולמו (או לפחות בארץ בה מתרחש הסיפור), ולפרוש את שלטון האימים שלו על אותה הארץ, תרחיש שיש למנוע את התגשמותו כמעט בכל מחיר.
מי שמיועד להציל את העולם מחזון אפוקליפטי זה הוא גיבור הסיפור, תושב כפר נידח כלשהו שנקלע בעל כרחו למערבולת של המאבק בין כוחות האור לכוחות האופל.
את כוחות האור לרוב מהוות כמה ארצות נחלשות שמתאגדות ביחד מול האופל העולה (ביניהן לפחות ארץ אחת שמאוכלסת בידי אלפים), וכמה קוסמים בעלי כוחות לא ברורים שמסובבים את גלגל העלילה.
מלווה בכמה חברים נאמנים, קוסם חכם זקן וחרב בעלת כוחות מיוחדים והיסטוריה מפוארת כלשהי, יוצא הגיבור למסע נועז במטרה להנחיל מפלה ניצחת לאדון האופל ומשרתיו.
לרוב הדרך בה הגיבור אמור להנחיל לאופל אותה תבוסה מכרעת איננה קשורה במישרין לתמרונים צבאיים כלשהם, אלא יותר דומה לפעולה נקודתית שיש לעשות במקום מסוים.
העלילה מתרחשת בארץ שאת מפתה ניתן לראות לפני שער הספר.
לכן העולם אותו יוצרים הסופרים מצטיין לרוב באמינות ועומק פחותים יחסית לאלו של טולקין – טולקין כתב קו זמן מפורט מאוד של עולמו ויצר מפה מפורטת בה התרחשו האירועים עליהם הוא מספר, וביצירתו אין כמעט סתירות.
אמנם סופרים רבים משבצים ביצירתם כמה מילים משפה מומצאת בהשראת השפה האלפית, אך ללא הגב הבלשני הנרחב שיש לשפה שהמציא טולקין, שהתמחה בשפות.
אותם ספרים בהם נעשה שימוש ב"נוסחה" של טולקין נקראים בין השאר "פנטזיה נוסחתית".
עדות נוספת להשפעתו העצומה של טולקין על ה"פנטזיה הנוסחתית" היא שעל גב הכריכות של ספרי פנטזיה נוסחתית רבים מצויה השוואה לספרי טולקין, ולעיתים אף כתוב שהספר הוא "שר הטבעות החדש".
השוואות כאלה ניתן לראות על גב הכריכות של הספרים מעבר ליערעבות (הספר הראשון בסדרה קורות קצעולם מאת פול סטיוארט וכריס רידל), ואבן הדמעות (הספר השני בסדרת חרב האמת מאת טרי גודקיינד).
מלבד ספרים הושפעו מיצירתו של טולקין גם סדרות טלוויזיה ומשחקי מחשב כגון סדרת הטלוויזיה המדע בדיונית בבילון 5; ומשחק התפקידים מבוכים ודרקונים.
נוסף על כך, משחקי מחשב אסטרטגיים לא רשמיים כ־Warcraft וכן רשמיים כ־The Lord of the Rings: Battle for Middle-earth ,The Lord of the Rings:Conquest והמשכו מושפעים ואף לעיתים מרחיבים כיד הדמיון הטובה על כותביהם מספר עלילות אשר מצויות בספר.
על שם הדמויות בספר והסופר עצמו נקראו מיני הצרעה שיירפליטיס, ששמה בעצמו מגיע מהמילה האנגלית: "shire" – הפלך.
שר הטבעות הוא סרט אנימציה משנת 1978 בבימויו של ראלף באקשי המבוסס על המחצית הראשונה של טרילוגיית ספריו של ג'ון רונלד רעואל טולקין שר הטבעות.
הסרט מספר את סיפורם של חבורת הוביטים, אלפים, גמדים, קוסמים ובני אדם בארץ התיכונה שחברו יחדיו במשימה להשמיד את "הטבעת האחת", מעשה ידיו של סאורון, שר האופל, ובכך להביא עליו את כליונו.
התסריט נכתב בידי פיטר ביגל, אשר התבסס על תסריט מוקדם יותר מאת כריס קונקלינג.
הדמויות בסרט דובבו בקולותיהם של כריסטופר גארד (פרודו באגינס), ויליאם סקווייר (גנדלף), ג'ון הרט (אראגורן), מייקל שולס (סמוויז גמג'י), מייקל גראהם קוקס (בורומיר) ואנתוני דניאלס (לגולאס).
הבמאי ראלף באקשי התוודע לכתביו של טולקין בשלב מוקדם בקריירה שלו ושלח ידו במספר ניסיונות להפיק סרט אנימציה המבוסס על הספר, דבר שצלח בידו רק כשחבר למפיק סול זנטז ואולפן הקולנוע יונייטד ארטיסטס.
הסרט נודע בשימוש הרב שנעשה בו בשיטת הרוטוסקופינג, טכניקה בה מצולמות סצנות חיות, שלאחר מכן מועתקות על צלולואיד כאנימציה.
על אף שזכה הסרט להצלחה בקופות, הביקורות עליו היו חלוקות והמפיצים סירבו לממן סרט המשך שיכסה את חלקה השני של עלילת הסיפור.
אף על פי כן עורר הסרט עניין מחודש בספריו של טולקין ושימש מקור השראה למספר יצירות מאוחרות יותר המבוססות על הספר.
אף על פי שהסרט בהתחלה זכה לביקורות מעורבות, במשך השנים הוא הפך לסרט פולחן בעל מעריצים רבים.
גם פיטר ג'קסון לקח כמה אלמנטים מסרטו של באקשי כשביים את סרטיו.
שר הטבעות: שני הצריחים הוא סרט קולנוע ניו זילנדי-אמריקאי מסוגת פנטזיה משנת 2002 שביים פיטר ג'קסון.
הוא השני בטרילוגיית סרטי שר הטבעות והוא מבוסס על ספרו של ג'ון רונלד רעואל טולקין, "שר הטבעות".
הסרט הכניס מעל 925 מיליון דולר ברחבי העולם, ובכך הפך לסרט העשירי המצליח בכל הזמנים.
הסרט מתחיל בפלשבק מהסרט הראשון בטרילוגיה בקטע בו גנדלף נופל מהגשר בקאזאד דום ונלחם בבאלרוג בזמן ששניהם נופלים לתהום.
פרודו בגינס ממשיך את מסעו באמין מויל עם סם, כאשר הם מותקפים על ידי גולום, אך מצליחים לקשור אותו.
סם רוצה להורגו, אך פרודו מרחם עליו.
הם מכריחים את גולום לבסוף להובילם למורדור.
בינתיים, אראגורן, לגולאס וגימלי במרדף מתמשך אחר האורקים, אשר מרי ופיפין שבויים בידיהם, עד הגיעם לממלכת רוהאן, ולגולאס משער שההוביטים נלקחים לאייזנגארד.
סארומן מתחיל במתקפתו על הארץ התיכונה ועל עיר הבירה אדוראס.
תיאודן מלך רוהאן מרגיש חולשה מנטלית ופיזית בעקבות השפעת הכישופים של יועצו האישי, גרימא לשון נחש, אשר פועל בשליחות סארומן.
האורקים אשר מתקיפים את אדמות רוהאן הורגים את בנו יחידו של המלך, תיאודרד.
אחיינו של תיאודן, איאומר, מבין שגרימא לשון נחש כישף את תיאודן מטעם סארומן ותוקף אותו.
בעקבות כך הוא מגורש על ידי לשון נחש.
פרודו וסם חוצים את ביצות המתים ומגיעים לשער השחור.
אאומר ואנשיו מאתרים את האורקים ששבו את מרי ופיפין וטובחים בהם.
מרי ופיפין מצליחים לברוח בלי שאף אורק או אדם יראה אותם ונכנסים ליער פנגורן.
שם הם פוגשים את זקן-עץ מגזע העצנים.
אאומר פוגש את אראגורן, לגולאס וגימלי ומספר להם על הטבח באורקים.
שלושת הציידים מגלים כי המסלול של ההוביטים מוביל ליער פנגורן ונתקלים בקוסם הלבן, שמתגלה כגנדלף אשר נולד מחדש, לאחר שהקריב את עצמו בקרב מול הבאלרוג.
הם רוכבים לאדוראס, שם הם שוברים את הכישוף של סארומן שהוטל על תיאודן ומגרשים את גרימא לשון נחש.
תיאודן מבקר את קבר בנו המת ומחליט להימלט עם בני עמו לנקרת הלם, שם המבצר החזק והמערות הגדולות יספקו הגנה ומחסה מפני אויביו.
גנדלף יוצא ברכיבה בחיפוש אחר אאומר.
בדרכם לנקרת הלם, אראגורן יוצא להציל את תושבי רוהאן מזאבי הפרא (וארגים) של סארומן.
הוא נופל במהלך הקרב מצוק לנהר ונסחף.
בריוונדל, ארוון משתכנעת על ידי אביה שעידן גזע העלפים תם, והיא עוזבת למערב.
אלרונד מהרהר האם העלפים צריכים להושיט עזרה לגזע האנושי.
ביתילין, גולום מצליח להדחיק את הצד האפל שלו, ומנסה להתחבר אל שני ההוביטים.
הם נשבים בידי פאראמיר, אחיו הצעיר של בורומיר, שלוכד בתחילה את גולום משום שהוא מגלה עניין בטבעת האחת.
פאראמיר מחליט שהטבעת תעבור לגונדור.
ברוהאן, אראגורן מתעורר, וכאשר הוא רוכב בחזרה לנקרת הלם, הוא רואה את צבאו של סארומן: לפחות עשרת אלפים אורקים.
כאשר הוא מגיע, 300 לוחמים מתכוננים כבר לקרב.
200 קשתים עלפים מלוריין מגיעים לעזרתם.
ביער פנגורן, זקן-עץ ועצנים אחרים מכנסים דיון מועצה לאחר שמרי ופיפין מנסים לשכנעם להשתתף במאבק.
הקרב מתחיל, והעלפים מצליחים להחזיק את האורקים מחוץ לחומות.
אך ההגנה נפרצת ורבים נהרגים כאשר האורקים מפוצצים את החומה ופורצים פנימה למרות נסיונותיהם של אראגורן וגימלי להדוף אותם.
בפנגורן, זקן-עץ והעצנים האחרים מחליטים שלא לצאת להילחם, אך כאשר פיפין לוקח את זקן-עץ איתו ליער אותו סארומן השמיד באזור אייזנגרד, הוא מתמלא בזעם ומחליט לתקוף את אייזנגרד.
באוסגיליאת, פאראמיר וההוביטים מתעמתים עם הנאזגול, רפא הטבעת ושליחו של סאורון.
גנדלף, איאומר ואלפיים רוהירים מביסים את צבא האורקים בזמן שהעצנים מתקיפים ומציפים את אייזנגרד.
סם ופאראמיר מצילים את פרודו מידו של הנאזגול.
פאראמיר מחליט לשחרר את ההוביטים.
גנדלף ואדוני הסוסים מבינים כעת כי מתקפה גדולה בדרך אליהם, ושתקוותם היחידה הוא פרודו.
אחרי היחס הרע מאנשיו של פאראמיר, הצד האפל של גולום חוזר לשלוט בו, והוא מחליט לבגוד בפרודו וסם בשביל הטבעת.
לספר "שני הצריחים" סוף פתוח, דבר הפחות נהוג בעולם הקולנוע.
בסרט הפך הקרב בנקרת הלם לשיא העלילה ועל כן נעשו התאמות מסוימות במבנה העלילה.
פתיחת הספר - מותו של בורומיר - הופיעה בסרט הקודם, בעוד שסופו - כאשר האחווה הולכת לאייזנגארד ופרודו וסאם נלחמים בשילוב - הועבר לסרט השלישי בסדרה.
שינוי משמעותי נוסף הוא שבסרט תיאודן אחוז דיבוק ונשלט על ידי סארומן, בעוד שבספר הוא פשוט מדוכא ומרומה על ידי גרימא לשון נחש.
לאחר מכן, תיאודן לא בטוח עדיין מה יעשה, ובורח לנקרת הלם.
בספר הוא רוכב אל המלחמה, ומוצא עצמו מכותר כאשר הוא שוקל לעזור לארקנבראנד, שר החבל המערבי.
דמותו של ארקנבראנד לא קיימת כלל בסרטים: דמותו שולבה לדמותו של איאומר בתור המפקד של הרוהירים אשר מגיע עם גנדלף בסוף הסרט.
איאומר עצמו נוכח במשך כל הקרב בספר.
בדרך לנקרת הלם, הפליטים מאדורס מותקפים על ידי וארגים.
קטע זה בסרט נוצר ככל הנראה בהשראת קטע מתוך הספר "אחוות הטבעת" בה האחווה נלחמת בהם.
בסרט לעומת זאת נוצרת עלילת משנה חדשה בה אראגורן נופל במשך הקרב עם הווארגים מצוק גבוה אל תוך נהר ובעקבות כך מניחים כי הוא נהרג בקרב.
ג'קסון הוסיף את עלילת המשנה הזו כדי להוסיף מתח לעלילה.
קטע זה גם משתלב עם עלילת משנה חדשה נוספת בה ארוון מחליטה לעזוב את הארץ התיכונה לאחר שהיא מאבדת תקווה בעתידה עם אהובה.
ארוון מעולם לא תוארה בספר כמי ששקלה פעולה מסוג זה.
שינוי יותר גדול תוכנן בתחילה.
ארוון ואלרונד יבקרו את גלדריאל, וארוון תלווה צבא עלפים לנקרת הלם להילחם לצדו של אראגורן.
במשך צילומי הסרט, התסריט שונה, בעיקר מפני שהתסריטאים מצאו רעיונות טובים יותר להראות את הקשר הרומנטי וכמו כן עקב ביקורות רבות מצד מעריצי הספרים.
בעקבות כך נוצר הקטע החדש בו ארוון עוזבת מערבה, וקטע הדיאלוג נותר אך נערך מחדש לקטע טלפתי.
בכל זאת, שינוי עיקרי אחד נשאר: המלחמה של העלפים בנקרת הלם.
אף על פי כן, ג'קסון רואה בשינוי כרומנטי מאוד כאשר העלפים חוזרים להילחם למען העתיד של הארץ התיכונה.
בסרט, האלדיר, עלף שבספר מוזכר מעט מאוד, מקבל תפקיד הרבה יותר מרכזי כאשר הוא זה שמוביל לבסוף צבא עלפים לנקרת הלם.
שינוי נוסף מהעלילה המקורית היא שזקן-עץ איננו מחליט בתחילה להכריז על מלחמה באופן מיידי.
שינוי זה מוסיף למתח ומעצים את תפקידם של מרי ופיפין בעלילה.
בסרט ההוביטים מראים לזקן-עץ את ההרס שהותירו אחריהם סארומן וצבא האורקים, דבר אשר מעורר בו כעס רב.
שינוי נוסף במבנה העלילה הוא שההוביטים פוגשים את גנדלף הלבן בשלב מוקדם בעלילה, שינוי אשר נוצר ככל הנראה על מנת להסביר מדוע ההוביטים לא מופתעים כאשר הם פוגשים אותו לאחר ההרס של אייזנגארד.
החלטת יוצרי הסרט להשאיר את שילוב לסרט השלישי משמעה הייתה כי פארמיר היה חייב להוות מכשול ולעכב את פרודו וסם.
בספר, פארמיר (בדומה לאראגורן) מסיק במהרה כי הטבעת מסוכנת והיא מהווה פיתוי לבאים בקרבה והוא איננו מהסס רבות בטרם הוא מאפשר לפרודו ולסם להמשיך במסעם.
בסרט, פארמיר מחליט בתחילה כי הטבעת תועבר לגונדור ולאביו, כדי להוכיח את שוויו לאביו, שאיננו מעריכו כראוי.
בסרט, פארמיר לוקח את פרודו, סם והטבעת עמו לקרב של אוסגיליאת - לשם הם אינם הולכים בספר.
ג'קסון מרמז על כך לצופים כאשר סם אומר, "אנחנו אפילו לא היינו צריכים להיות כאן, אבל אנחנו כאן".
לאחר שפארמיר נוכח לדעת עד כמה הטבעת משפיעה על פרודו במהלך ההתקפה של הנאזגול, פארמיר משנה את דעתו ונותן להם ללכת.
שינויים אלו מפחיתים מהניגודיות החזקה שבין דמותם של פארמיר ובורומיר כפי שהם מוצגים בספרים.
בעוד שטולקין נתן בספריו מספר אפשרויות שונות לשני מגדלים, הוא יצר לבסוף איור לכריכת הספר וכתב בסוף הספר "אחוות הטבעת" קטע אשר זיהה אותם כמינאס מורגול ואורתאנק.
בסרטו של ג'קסון, אשר אינו כולל את מינאס מורגול, מצוין כי שני המגדלים הם אורתאנק וברד דור, אשר מסמלים את התאחדות של כוחות הרוע כדי להשמיד את הגזע האנושי אשר נותן נופך נוסף לעלילת הסרט.
אלייז'ה ווד - פרודו בגינס
שון אסטין - סמוויז גמג'י
איאן מקלן - גנדלף האפור
כריסטופר לי - סארומן הלבן
אנדי סירקיס - גולום (קול ולכידת תנועה)
ברנרד היל - המלך תיאודן
בראד דוריף - גרימה לשון נחש
שון בין - בורומיר (בגרסה המורחבת)
ג'ון נובל - דנאתור (בגרסה המורחבת)
באחד השלבים הראשונים של הסרט מסתיים המרדף של אראגורן, לגולאס וגימלי בתחושת כישלון אל מול ערימת הגוויות השרופות של האורקים, בחושבם שגם מרי ופיפין בין ההרוגים.
בסצנה זאת אראגורן מתמלא זעם, בועט בעצמה בקסדה של אורק וזועק בקול.
למעשה, הבעיטה של מורטנסן הייתה כל כך חזקה שהוא שבר שתי בהונות ברגלו, וזעקתו הייתה מכאבים.
הסצנה נראתה כל כך אמיתית שג'קסון החליט לשלבה בעלילה הסופית.
שר הטבעות: אחוות הטבעת הוא סרט קולנוע ניו זילנדי־אמריקאי מסוגת פנטזיה אפי משנת 2001 שאותו ביים פיטר ג'קסון.
אחוות הטבעת הוא הראשון בטרילוגיית סרטי שר הטבעות והוא מבוסס על ספרו של ג'ון רונלד רעואל טולקין, "שר הטבעות".
חלק המבוא של הסרט מתאר כיצד שר האופל סאורון יצר את "הטבעת האחת" אשר בעזרתה יוכל לכבוש את אדמות הארץ התיכונה דרך שעבוד עונדי "טבעות הכוח" - טבעות קסם בעלות עוצמה אשר ניתנו לשליטים מגזעי העלפים, הגמדאים ובני האדם.
גזע העלפים ובני האדם מנסים להילחם בסאורון וכוחותיו למרגלות הר האבדון, אך סאורון עצמו מופיע והורג את אלנדיל, מלך גונדור.
לאחר מכן, הנסיך איסילדור תופס את חרבו המנופצת של אביו, נארסיל, ומצליח לקטוע את אצבע ידו של סאורון, ועמה את "הטבעת האחת".
כתוצאה מכך, סאורון נמוג וצבאו מובס.
למרות זאת, משום שחייו של סאורון טמונים בטבעת, הוא לא יובס סופית עד אשר הטבעת עצמה תושמד.
איסילדור לוקח את הטבעת, מתפתה ומסרב להשמידה.
בהמשך הוא נתקל במארב של אורקים בו הוא מוצא את מותו והטבעת נעלמת.
הטבעת מתגלה לאחר 2,500 שנה כאשר היא מגיעה לידיו של יצור בשם גולום, שלוקח אותה למערות תת־קרקעיות לחמש מאות שנים נוספות, בהן היא מעניקה לגולום חיים ארוכים באופן לא טבעי.
גולום מאבד לבסוף את הטבעת, אותה מוצא בהמשך ההוביט בילבו בגינס.
בילבו חוזר לביתו במחוז הפלך עם הטבעת, ולאחר 60 שנה, ביום הולדתו ה־111, הוא נותן אותה לאחיינו פרודו בגינס.
במינאס טירית, הקוסם גנדלף מגלה כי זו היא אכן "הטבעת האחת", וכי הנאזגול, תשעת משרתיו האיומים ביותר של סאורון אשר במקור היו מלכים ומכשפים מקרב בני האדם, עזבו את מורדור במטרה להשיג את הטבעת ולהרוג את הנושא אותה.
גנדאלף שולח את פרודו וידידו־משרתו סם ליישוב הקרוב ברי.
באותה העת גנדאלף רוכב לאייזנגרד שם נפגש להתייעצות עם ראש המסדר שלו, סארומן, אך הוא מגלה כי סארומן התדרדר לאופל, וזה כולא אותו במרומי המגדל.
לפרודו וסם מצטרפים ההוביטים מרי ופיפין.
לאחר שהם נתקלים בנאזגול בדרכם ומצליחים לחמוק מהם, הם מגיעים לברי, שם פוגשים ב"צעדן" אשר מסכים להובילם לריוונדל.
לאחר מסע מפרך הם מחליטים להעביר את הלילה בפסגת הרוחות, שם הנאזגול מצליחים להשיגם.
"צעדן" נלחם בנאזגול, אך פרודו נפצע אנושות, והם חייבים להביאו במהרה לריוונדל לצורך החלמתו.
פרודו נלקח על ידי העלפית ארוון לבית־אלרונד בריוונדל, שם הוא נרפא על ידי אביה, אלרונד.
פרודו פוגש שם את בילבו שמעניק לו שריון גוף ממיתריל ואת "העוקץ" – חרב קצרה קסומה.
בריוונדל, פרודו פוגש בגנדאלף, שמספר לו כי הצליח להינצל משביו באייזנגרד בזכות נשר אשר חילץ אותו מכליאה במגדלו של סארומן הלבן.
אלרונד מכנס פגישת מועצה כדי להחליט מה יש לעשות בנוגע ל"טבעת האחת".
את הטבעת ניתן להשמיד רק על ידי השלכתה לתוך לועו של הר האבדון, היכן שנוצרה.
הר האבדון נמצא ליד ברד דור, מקום משכנו של סאורון במורדור, והמסע לשם מסוכן מאוד.
פרודו מתנדב לקחת את הטבעת להר האבדון בלווית ידידיו ההוביטים, גנדאלף, הצעדן (אשר מתגלה כאראגורן, יורש הכתר של גונדור), לגולאס העלף, הגמד גימלי והנסיך בורומיר וכך נוצרת אחוות הטבעת.
האחווה מנסה לחצות את הר קארדהראס, אך הם נאלצים לעצור בעקבות כישופיו של סארומן.
הם מחליטים כי יהיה עליהם לחצות את ההר במעברים התת־קרקעיים של מכרות מוריה.
לאחר מסע דרך המכרות, במהלכו הם מביסים אורקים וטרול מערות, האחווה נתקלת בבאלרוג, שד עתיק, בגשר קאזאד דום.
גנדאלף מתעמת עם הבאלרוג על הגשר, ומאפשר לאחרים לברוח מהמכרות, אך נופל עם היצור לתוך התהום.
החבורה בורחת ליער לות'לוריין שם הם מקבלים מקלט אצל גלדריאל העלפית ובעלה קלבורן.
לאחר מנוחה קצרה, הם מחליטים להמשיך בדרך לאורך נחל אנדואין בכיוון פארת גאלן.
לפני עזיבתם, גלדריאל נותנת לפרודו את צלוחית גלדריאל, בקבוקון המכיל את אור הסילמאריל של איארנדיל במימי המעיין שמילא את המראה של גלדריאל.
לאחר שהקבוצה מגיעה לפארת גאלן, בורומיר מנסה לחטוף את הטבעת מפרודו, שמצליח לחמוק ממנו על ידי ענידת הטבעת על אצבעו ובעקבות כך נעלם.
פרודו מחליט שפיתוי "הטבעת האחת" יהיה חזק מדי בשביל האחווה ולכן מחליט לעזוב אותם ולהמשיך למורדור לבדו.
בינתיים שאר החבורה מותקפת על ידי אורקים.
מרי ופיפין מבינים שפרודו עוזב ולכן מסיחים את דעתם של האורקים ומאפשרים לפרודו לחמוק מהמקום.
בורומיר יוצא לעזרת שני ההוביטים אך נפצע באורח אנוש על ידי מנהיג האורקים.
אראגורן, לגולאס וגימלי מוצאים את בורומיר, אשר חש צער על כי ניסה לחטוף את הטבעת מפרודו ומת מפצעיו.
הם מחליטים לרדוף אחר האורקים, להציל את ההוביטים ולהניח לפרודו לגורלו.
סם מצטרף לפרודו לפני שהוא עוזב וביחד שניהם יוצאים למורדור.
אלייז'ה ווד - פרודו בגינס, הגיבור הראשי של הסרט.
שון אסטין - סמוויז גמג'י (סאם)
איאן מקלן - גנדאלף האפור
איאן הולם - בילבו בגינס
לורנס מקור (אנ') - אורק האי.
לצורך הסרט נעשו התאמות מרובות בעלילה – בגרסה הקולנועית המאורעות מתרחשים במהירות רבה מאוד יחסית למהירות שבה הם מתרחשים בספר וכמו כן נעשו שינויים רבים בפיתוח הדמויות השונות.
ג'קסון ציין כי מטרתו הייתה שהסרט יתמקד בעיקר בפרודו ובטבעת.
המבוא של הסרט מצמצם בהרבה את עלילת הרקע המקורית של טולקין.
האירועים בתחילת הסרט מצומצמים מאוד או שהושמטו לגמרי.
הזמן שעובר בספר בין מסיבת יום ההולדת של בילבו והיעלמותו בסופה לבין יציאתו של פרודו למסע ארוך בהרבה מן הזמן שעובר בסרט.
בספר עוברות יותר מעשר שנים בין המסיבה ובין היציאה למסע.
תוספת חדשה בעיצוב הדמויות, למשל, היא שבסרט אראגורן חייב להתגבר על הספקות שלו ולטעון לכתר המלוכה.
שינויים רבים נעשו בשל אמונתו של פיטר ג'קסון כי כל הדמויות בסדרת הסרטים חייבות להשתנות או ללמוד משהו על עצמן במשך העלילה.
דמותה של ארוון קיבלה תפקיד נרחב יותר בעלילה מאשר בספר.
ג'קסון בחר לתת לארוון את התפקיד של זו שמרכיבה את פרודו על גבי סוס לאחר שנדקר על ידי המלך המכשף ומבריחה אותו לריוונדל בזמן שהנאזגול רודפים אחריהם.
כמו כן בסרט ארוון היא זו שגורמת לנהר לעלות על גדותיו ולשטוף את הנאזגול.
בספר, לעומת זאת, מי שמגיע לעזרת החבורה לאחר דקירתו של פרודו הוא נסיך העלפים גלורפינדל שאינו מרכיב את פרודו יחד איתו אלא נותן לפרודו לרכוב לבד על סוסו.
בספר פרודו בורח מן הנאזגול שרודפים אחריו לבדו והנהר עולה על גדותיו בידי אלרונד.
גם דמותו של אלרונד שונה בסרט – בסרט הוא מפקפק בחוזקם של האנשים לשרוד ללא מלך.
פיטר ג'קסון החל לעבוד עם כריסטיאן ריברס על תכנון לעיבוד קולנועי לטרילוגיית הספרים באוגוסט 1997 ושכר את שירותם של ריצ'רד טיילור וחברת Weta Workshop ליצירת התפאורות והיצורים של הסרטים, מתוך כוונה לעצב באופן נאמן למקור את ההיסטוריה והתרבות של הארץ התיכונה.
ג'קסון ביקש מהם להפוך את הארץ התיכונה לאמינה והיסטורית ככל האפשר.
בנובמבר אותה שנה הצטרפו אלן לי וג'ון האו לצוות המאיירים של הטרילוגיה, לאחר שצברו ניסיון באיורים לספר המקורי ובפרויקטים דומים.
הם הופקדו על עיצוב ריוונדל, רוהאן, מוריה ועיצוב מחודש של גזעי התושבים שבהם.
באפריל 1999 הצטרפה מעצבת התלבושות נגילה דיקסון, שיצרה עם ארבעים תופרות 19 אלף תלבושות, כשכל שחקן וכפילו קיבלו 40 גרסאות לכל תלבושת, שנשחקו במכוון כדי ליצור מראה מיושן..
ג'קסון בחר בניו זילנד לצורך מציאת אתרי הצילום, ובחר בוואיקטו (לצילומי הפלך), ובאתרים שונים בקווינסטאון ובמילפורד סאונד לצילומים נוספים.
הסרט עושה שימוש נרחב באפקטים דיגיטליים ובטכניקות צילום ותפאורה מורכבות (כגון חדר איימס), למשל לצורך יצירת אפקט הפרשי הגבהים בין הדמויות השונות.
לצורך יצירת צבא חיילים עצום לסצנת הקרב בתחילת הסרט, דמויות מיניאטוריות של היצורים השונים נסרקו למחשב ועובדו באופן דיגיטלי.
הצילומים התרחשו במקומות רבים ברחבי ניו זילנד.
לדוגמה, נהר החץ , באזור אוטגו של האי הדרומי, שם ב'אחוות הטבעת' ארוון מתעמת עם תשעת הנאזגולים.
להלן רשימה של אתרי צילום, ממוינים לפי סדר הופעתם בסרט:
את פסקול הסרט הלחין הווארד שור, וביצעו אותו התזמורת הסימפונית של ניו זילנד, התזמורת הפילהרמונית של לונדון, מקהלות "London Voices" ו-"London Oratory School Schola" וכן מקהלת ה"מאוֹרי סמוּאָן".
הפסקול כלל גם ביצועים של מספר סולנים.
שני שירים מקוריים, "Aníron" ושיר הסיום "May It Be", נכתבו ובוצעו על ידי אניה, שאפשרה לחברת התקליטים שלה, Reprise Records, להוציא את הפסקול של "אחוות הטבעת" ושני סרטי ההמשך.
בנוסף, שור הלחין את "In Dreams", שבוצע על ידי אדוארד רוס ממקהלות London Oratory School Schola.
הבכורה העולמית נערכה בכיכר Odeon Leicester בלונדון ב-10 בדצמבר 2001. הסרט שוחרר ביום רביעי, 19 בדצמבר 2001 במקומות מרכזיים ברחבי העולם בסך כולל של 10,000 מסכים.
טריילר מיוחד שוחרר באפריל 2000. סרטון הטריילר הורד למעלה מ-1.7 מיליון פעמים ב-24 השעות הראשונות ליציאתו, ושבר את הטריילר של מלחמת הכוכבים: פרק 1 - אימת הפנטום בתואר "הטריילר בעל מספר ההורדות הרב ביותר".
הגרסה הקולנועית של 'שר הטבעות: אחוות הטבעת' יצאה ב-VHS וב-DVD ב-6 באוגוסט 2002 על ידי New Line Home Entertainment, והפכה למהדורת ה-DVD הנמכרת ביותר בזמנו עם 14.5 מיליון עותקים, עד ששיא זה נשבר על ידי הסרט מוצאים את נמו שנה לאחר מכן.
מהדורת הבלו-ריי של הטרילוגיה הקולנועית יצאה בארצות הברית ב-6 באפריל 2010 בשתי גרסאות: אחת עם עותקים דיגיטליים ואחת בלעדיהם.
גרסת בלו-ריי עצמאית של אחוות הטבעת יצאה ב-14 בספטמבר 2010, עם אותן תכונות מיוחדות כמו במהדורת הטרילוגיה, אך ללא עותק דיגיטלי.
ב-12 בנובמבר 2002 יצאה גרסה מורחבת של הסרט ב-VHS וב-DVD, עם תוספת של 30 דקות הכוללות סצנות חדשות, אפקטים מיוחדים ומוזיקה, לצד 19 דקות של קרדיטים ממועדון המעריצים, בסך הכול 228 דקות.
הערכה כללה ארבעה פרשנויות ולמעלה משלוש שעות של חומרי בונוס.
מהדורות ה-Blu-ray המורחבות יצאו בארצות הברית ב-28 ביוני 2011, עם זמן צפייה של 238 דקות.
אחוות הטבעת יצא ב-Ultra HD Blu-ray ב-30 בנובמבר 2020 בבריטניה וב-1 בדצמבר 2020 בארצות הברית, וכלל גם את הגרסה התיאטרלית וגם את הגרסה המורחבת של הסרט.
ביום הפתיחה שלו גרף שר הטבעות: אחוות הטבעת 18.2 מיליון דולר בארצות הברית ובקנדה ו-11.5 מיליון דולר מ-13 מדינות נוספות.
בחמשת הימים הראשונים שלו הכניס 75.1 מיליון דולר בארצות הברית ובקנדה, כולל 47.2 מיליון דולר בסוף השבוע, ושבר שיאי פתיחה בדצמבר.
הסרט נפתח במקום הראשון ב-29 שווקים בינלאומיים וקבע שיאים באוסטרליה, גרמניה, ספרד וניו זילנד, שם גרף 2.5 מיליון דולר ב-15 ימים.
בניו זילנד, הסרט גרף שיא של 2.5 מיליון דולר ב-15 ימים, שיא שנשמר כמעט עשור עד שנשבר על ידי אווטאר.
בדנמרק הוא הפך לסרט המצליח ביותר ועקף את טיטאניק.
ב-15 הימים הראשונים הכניס 362.2 מיליון דולר ברחבי העולם.
בסך הכול, הסרט הרוויח 887.4 מיליון דולר ברחבי העולם, עם מכירות של מעל 54 מיליון כרטיסים בארצות הברית ובקנדה.
הסרט אחוות הטבעת קיבל ביקורות חיוביות באופן כללי.
ב-Rotten Tomatoes הסרט מחזיק בדירוג אישור של 92% על סמך 237 ביקורות, עם ציון ממוצע של 8.20/10, ומומלץ כגרסה נאמנה ומרשימה לעיבוד ספרו של טולקין.
גם ב-Metacritic הוא קיבל ציון של 92 מתוך 100, מה שמעיד על "הערכה אוניברסלית".
קהל הצופים שבחן את הסרט ב-CinemaScore נתן לו ציון "A−", כלומר, התקבל בצורה מאוד חיובית.
קולין קנדי מאמפייר העניק לו חמישה כוכבים מתוך חמישה, וכינה אותו "חלק הראשון של אפוס הפנטזיה הטוב ביותר בתולדות הקולנוע".
רוג'ר אברט משיקגו סאן טיימס ציין שהסרט, על אף שלא היה הדמיה מדויקת של "הארץ התיכונה" של טולקין, היה יצירה חזקה וחדשנית שנחשבת למועמדת לאוסקר.
גם מגזין Entertainment Weekly שיבח את הסרט, כשליסה שוורצבאום העניקה לו ציון A, והתלהבה מהכימיה בין השחקנים והבימוי של ג'קסון.
הניו יורק טיימס ציין כי הבימוי של פיטר ג'קסון מעניק לסרט מגע חי וקליל, שלא היה עולה על הדעת כשמדובר בטולקין..
מבקרי סרטים אחרים, כמו נ.
פירס מ-BBC ו-Xan Brooks מהגרדיאן, שיבחו את הסרט על האפקטים המיוחדים והיכולת להפוך את הספר ליצירת קולנוע אפית.
פיטר בראדשו מהגרדיאן מצא את הסרט רציני מדי וחשש שהסיפור לפעמים לא מתקדם מספיק, מה שגרם לו להרגיש שהסרט לא תמיד מצדיק את ההתלהבות הרבה סביבו.
ג'ונתן רוזנבאום ב-Chicago Reader העיר כי הקרבות בסרט לא היו מרתקים, והנרטיב היה די שטוח, מה שגרם לו לחשוב שמדובר בעיבוד קולנועי פחות מוצלח לעומת מה שציפו לו.
ב-2002, הסרט זכה בארבעה פרסי אוסקר מתוך 13 מועמדויות, כולל פרס הוגו להצגה הדרמטית הטובה ביותר.
בנוסף, הוא זכה בחמישה פרסי BAFTA, כולל הסרט הטוב ביותר ופרס הבימוי הטוב ביותר.
ביוני 2008, ה-AFI הציב את הסרט במקום השני בז'אנר הפנטזיה בסקר של אנשי תעשיית הקולנוע.
שר הטבעות: שיבת המלך הוא סרט קולנוע ניו זילנדי־אמריקאי מסוגת פנטזיה משנת 2003 שאותו ביים פיטר ג'קסון.
הוא השלישי בטרילוגיית סרטי שר הטבעות והוא מבוסס על ספרו של ג'.
הכנסותיו של הסרט נאמדות ביותר מ־1.1 מיליארד דולרים.
הסרט היה אחד משיאני פרס אוסקר, כשזכה ב־11 פרסים בטקס האוסקר ה־76 שנערך ב־29 בפברואר 2004, ובכך השווה את שיאם של הסרטים "טיטניק" ו"בן חור".
הסרט זכה באוסקרים בקטגוריות הסרט הטוב ביותר, הבימוי, התסריט המעובד, הניהול האומנותי, האפקטים המיוחדים, עיצוב התלבושות, האיפור, עריכת הסאונד, פסקול, שיר מקורי ("Into the West") ועריכה.
כמו כן זכה הסרט בפרס גלובוס הזהב בקטגוריית הסרט הדרמטי, הבמאי, שיר הנושא ופסקול; חמישה פרסי באפט"א, פרס גילדת שחקני המסך עבור צוות שחקנים, שני פרסי טקס ה־MTV, שני פרסי גראמי, תשעה פרסי סאטורן וכן פרס הוגו.
הסרט מתחיל בפלשבק מהעבר המתאר כיצד סמיאגול השיג את 'הטבעת האחת', לפני שזו הפכה אותו לגולום.
אראגורן, לגולאס, גימלי, גנדלף, תיאודן ואיאומר נפגשים עם מרי, פיפין וזקן־עץ באייזנגארד, אשר נמצאת כעת תחת שליטת העצנים.
הם משיגים את פלנטיר אייזנגרד.
סקרנותו של פיפין מסבכת את החבורה באדוראס, כאשר הוא מסתכל לתוך הפלנטיר ובכך הוא מגלה את מיקומם אך גם עוזר לגנדלף לגלות את תוכניותיו של סאורון אשר מתכנן להתקיף את מינאס טירית, והוא יוצא לשם ברכיבה עם פיפין.
בינתיים, לארוון נגלה חזון בו היא רואה את ילדה שטרם נולד ובעקבות כך היא חוזרת בה מהחלטתה לעזוב את הארץ התיכונה ומשכנעת את אלרונד לחשל מחדש את חרב הנארסיל המקורית שחתכה את הטבעת מאצבעו של סאורון.
גנדלף ופיפין מגיעים למינאס טירית, שם הם מוצאים את העוצר דנאתור מתאבל על בנו בורומיר.
הם עדים להבזק אור גדול ממינאס מורגול, היכן שהמלך־המכשף מאגד את צבא האורקים העצום שלו, ואשר מבשר את תחילת המלחמה.
פרודו, סם וגולום מטפסים במדרגות קירית אונגול.
צבא מינאס מורגול מצליח לסלק את צבא גונדור החוצה מאוסגיליאת, ופאראמיר נסוג עם הצבא למינאס טירית.
בינתיים, גולום משכנע את פרודו בערמומיות שאין לסמוך על סם ושעליו לשלוח את סם חזרה מכיוון שהוא זומם לקחת את הטבעת.
בעקבות הוראתו של גנדלף, פיפין מאותת לראשונה לרוהן בעזרת משואה, בבקשת עזרה לגונדור, תיאודן נענה ורוכב לדונהארו להתכונן למלחמה.
בזמן שמתכוננים לקרב בדונהארו, אראגורן פוגש את אלרונד, אשר נותן לו את חרב הנארסיל שחושלה מחדש לחרב אנדוריל ("להבת המערב") ומציע לו להשתמש בה לשלוט במתים.
אראגורן יוצא לדרך דימהולט עם לגולאס וגימלי במטרה לגייס את עזרתם של צבא המתים במלחמה, ולהשיג את האוניות של שודדי הים מאומבאר.
תיאודן יוצא למלחמה עם ששת אלפים חיילים, בלתי מודע לכך שאיאוון ומרי מצויים בקרב הלוחמים.
דנאתור פוקד על פאראמיר לכבוש מחדש את אוסגיליאת כשפאראמיר עצמו יודע כי מדובר בהתאבדות, פארמיר מובס ונפצע אנושות ומוחזר לעיר על ידי סוסו.
כוחות מינאס מורגול מתחילים במצור על העיר בעוד קטפולטות יורות אבנים כבדות והמלך־המכשף של אנגמאר וגנרל צבאו פותחים במלחמה.
הם פורצים אל תוך העיר.
באותו הזמן, גולום בוגד בפרודו ומובילו ישירות לשילוב, עכבישה ענקית שעוקצת ומשתקת אותו.
סם נלחם בעכבישה בעזרת אור הסילמאריל ומבריח אותה.
הוא מגלה כי פרודו עדיין בחיים כאשר חבורת אורקים לוקחת אותו ומחליט להצילו מידיהם.
במינאס טירית, דנאתור מתוך שגעונו מכין מדורה בה הוא מתכנן לשרוף את עצמו ואת בנו פאראמיר חסר ההכרה.
גנדלף ופיפין מגיעים ברגע האחרון ומצליחים להציל את פאראמיר, אך דנאתור עולה בלהבות וקופץ אל מותו ממרום מינאס טירית.
הרוהירים מגיעים לשדות הפלנור ומצטרפים לקרב אך הנפילים של בני הדרום עושים בהם שמות.
תיאודן נפצע אנושות על ידי המלך המכשף של אנגמאר.
אראגורן מגיע לבסוף בזמן עם צבא המתים על אוניות אשר מכריעים את הקרב, בזמן שאיאוון ומרי מצליחים להרוג את המלך־המכשף.
תיאודן מת ואראגורן אשר עומד במילתו משחרר את צבא הלא־מתים מקללתם.
סם מציל את פרודו מהמגדל ויחדיו הם יוצאים במסע הארוך והמפרך לעבר מורדור במעלה הר האבדון.
סם סוחב את פרודו חסר הכוחות במעלה הר האבדון אך נאלץ להתמודד עם גולום שתוקף אותם.
פרודו מגיע בכוחות עצמו לפתח ההר, לא עומד בפיתוי ומחליט כי לא יפיל את הטבעת לתוך הלבה, ובמקום זאת עונד אותה והופך לבלתי־נראה.
גולום אשר נלחם בסם משאיר אותו חסר הכרה וקופץ על פרודו הבלתי־נראה.
הוא אוחז באצבעו של פרודו, נושך אותה ולוקח את הטבעת.
בו בשעה שגולום נופל לתוך זרם הלבה ומושמד עם הטבעת, פרודו מצליח להיתלות על קצה הצוק וסם מצליח להצילו.
כתוצאה מהשמדת הטבעת, צריח ברד-דור קורס וכל האורקים האוגפים את צבאו של אראגורן מושמדים או נמלטים.
פרודו וסם נחלצים ברגע האחרון על ידי גנדלף אשר מגיע עם העיטים הענקיים רגע לפני שהר האבדון מתפרץ.
פרודו וסם מתעוררים במינאס טירית שם הם פוגשים את ידידיהם.
אראגורן מוכתר למלך גונדור לצידה של ארוון, שבוחרת לחיות לצידו, ומשתחווה אל ארבעת ההוביטים, ובעקבותיו משתחווים כולם.
ההוביטים חוזרים לפלך שם סם מתחתן.
פרודו מסיים לכתוב את קורות שר הטבעות וכשעדיין מותש ממשימתו כנושא הטבעת מחליט לעזוב את הארץ התיכונה יחד עם גנדלף, בילבו בגינס, אלרונד וגלדריאל בספינה היוצאת מהנמלים האפורים.
הסרט מכיל בתחילתו חלק מהספר השני: הסצנה במאורת שילוב, וכן הסתבכות פיפין עם הפלנטיר.
לעומת הספר שמספר את החלק של פרודו וסם ואת החלק של שאר הדמויות בשני חלקים נפרדים של הספר (עד השתלבות הסיפורים לקראת סוף העלילה), בסרט העלילות משולבות יחד.
בספר משואות גונדור דולקות עוד כאשר גנדלף ופיפין רוכבים למינס טירית, בעוד שבסרט פיפין מדליק אותן בהוראת גנדלף.
דמותו של העוצר דנתור מוקצנת לרעה (למשל, כאשר הוא מתנגד להדלקת המשואות ובכך חורץ את גורלה של ממלכתו).
בסרט הקרב בפלנור מוכרע על ידי צבא המתים שהגיע עם אראגורן, בעוד שבספר, המתים אינם משתתפים בקרב אלא רק כובשים את אוניות שודדי הים, ומי שכן מגיע בספינות הם אנשי הנחלות הדרומיות של גונדור שהשתחררו מאימת שודדי הים.
בספר, גנדלף הוא זה שמציע להסיח את עינו של סאורון בעזרת צבא גונדור ורוהן.
בסרט, ארגורן הוא זה שמציע זאת, ואילו גנדלף פסימי בנוגע לכך.
לפי הספר, אחת הסיבות שסאורון שלח את כוחותיו לתקוף את צבאות המערב בשער השחור, היא כי הוא האמין שהטבעת מצויה בידי ארגורן, ועל ידי ניצחונו הוא קיווה לזכות בה מחדש.
בסרט, הנקודה הזאת לא מובהרת.
בספר, גנדלף מגרש את "פי סאורון" חזרה אל צבאות האורקים.
בסרט, ארגורן כורת את ראשו.
בספר, מיד לאחר שגולום זוכה שוב בטבעת, הוא מועד ונופל אל הלבה הרותחת ובכך ממלא את תפקידו בהשמדת הטבעת.
בסרט, פרודו מסתער על גולום שנופל אל הלבה, וסם מציל את פרודו מנפילה, מה שמקטין את חלקו של גולום בהשמדת הטבעת.
דמותו של ברגיל בן העשר בן ברגונד איש המשמר.
ריפוי מרי איאווין ופרמיר בבתי המרפא הושמט מהגרסה הרגילה.
דמותו של גן בורי גן איש הפרא מהיערות, והדרכתו לצבא רוהאן לשדה הקרב בפלנור.
דמותו של ימהריל נסיך דול אמרות ושאר דנתור.
טיהור הפלך - מלחמתם של פרודו וחבריו באנשי שרקי (סרומן) וניצחונם - הושמט לגמרי מהסרט (מות סרומן נמצא בגרסה המלאה בתחילת הסרט, ומתרחש באייזנגארד על ידי גרימא - לעומת הספר שם נהרג על ידי גרימא בהוביטון).
אלייז'ה ווד – פרודו בגינס
שון אסטין – סמוויז גמג'י
כריסטופר לי – סארומן הלבן
אנדי סירקיס – סמיאגול/גולום (קול ולכידת תנועה)
ברנרד היל – המלך תאודן
שון בין – בורומיר (בגרסה המורחבת)
איאן הולם – בילבו בגינס
ברוס ספנס – הפה של סאורון, השליח של סאורון שנשלח בידיו לדבר עם אראגורן, גנדלף ומרי לפני שהקרב הגדול מתחיל.
סאלה בייקר – סאורון, אדון האופל העליון של האורקים שרוצה לקחת לעצמו את הטבעת האחת ולהשתלט על הארץ התיכונה, לחסל את פרודו וגם מי שכרת ברית עם סארומן הלבן, הנבל הראשי של סדרת סרטי "שר הטבעות".
לורנס מקור – המלך המכשף והאורק מפקד צבא מורדור.
טרילוגיית הסרטים של שר הטבעות היא יוצאת דופן, נכון להיום, בכך שהיא היחידה שכל שלושת חלקיה נכתבו וגם צולמו בעת ובעונה אחת (חוץ מה-"פיק-אפים" (pick ups), כלומר הצילומים המשופרים שנעשו לאחר הצילומים המקוריים, ראה לקמן).
ג'קסון החליט ששיבת המלך הוא הקל ביותר מבין השלושה להכנה, משום שהוא כולל את שיא הסיפור, שלא כמו שני הסרטים האחרים.
שיבת המלך היה במקור השני מתוך שני סרטים שהיו מתוכננים על ידי מיראמקס מינואר 1997 עד אוגוסט 1998, והיה פחות או יותר במבנה המוגמר שלו כשהסרט הראשון היה אמור להיגמר עם הקרב של נקרת הלם המתואר ב"שני הצריחים".
ההסרטה התרחשה בהרבה מקומות על פני ניו זילנד, בין 11 באוקטובר 1999 ו-22 בדצמבר 2000. צילומים משופרים נעשו במשך שישה שבועות בשנת 2003, לפני שחרור הסרט לאקרנים.
שר היער היא בלדה גרמנית מאת יוהאן וולפגנג פון גתה שנכתבה בשנת 1782 והולחנה על ידי מספר מלחינים, שהידוע שבהם הוא פרנץ שוברט (1815).
הבלדה מבוססת על אגדה דנית בשם Ellerkonge (בעברית "מלך האֶלפים").
האגדה תורגמה לגרמנית על ידי יוהאן גוטפריד הרדר ב-1778. המילה "אלף" (elfen) תורגמה בטעות כ-"Erle" (עץ האלנוס), בתוספת המילה הגרמנית "König" (מלך).
"באגדה המקורית מתואר שר היער כיצור פלאי, קונדסי אך מסוכן, שנגיעתו ממיתה.
אצל הרדר בת שר היער היא הדמות העיקרית".
על-פי האגדה, שר היער הוא יצור שרודף יערות, שואב נשמות ילדים והורג אותם.
התיאורים של שר היער מוצגים מנקודת מבטו של הילד ונראים אמיתיים ביותר.
כשהבן לבסוף מותקף פיזית על ידי שר היער, האב מגביר עוד יותר את קצב רכיבתם על-מנת להגיע ליעדם לפני שיהיה מאוחר מדי.
כשהם לבסוף מגיעים האב מגלה שהילד כבר מת.
פרשנות נפוצה של השיר היא לראות את שר היער כמטפורה למחלה קטלנית הגורמת לו להזיות.
מתוך סבלו הוא הוזה את שר היער המאיים עליו ומפתה אותו בו זמנית, אשר מדמה את המוות המצפה לו.
פרשנות אחרת רואה בבלדה דימוי למאבק בין שתי אסכולות בנות התקופה - הרציונליזם, פרי עידן הנאורות, אשר סבור שהאדם באמצעות תבונתו ושכלו יכול לפענח את העולם, להבינו ולרתום אותו לצרכיו; לעומת הרומנטיקה, שעל פיה האדם לא מסוגל לתפוס בשכלו את הטבע וישנם דברים שהם מעבר להשגתו.
כך האב הרציונלי מבקש לשלול את גישתו של הבן הרומנטיקן שמוצא בטבע יסוד מאיים שהאדם לא יוכל לו: שר היער.
הרציונליזם מבטל את התפיסה לפיה יש בטבע דברים נסתרים שבני האדם לא יוכלו לדעת ולפענח, אולם לבסוף שר-היער חוטף את הילד והרציונליזם מתבדה.
הבלדה תורגמה לעברית על ידי מיכ"ל ("מלך-בלהות"), יעקב פיכמן ("שר היער"), שאול טשרנחובסקי, עמנואל אולסבנגר, עדה ברודסקי, אריה סתיו, אלכס בנדרסקי, אמיר אור ואריאל הירשפלד.
להלן השוואת כמה מן התרגומים – ומולם המקור: