tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לאחר מכן עברה לעבוד בחברת החדשות כתחקירנית בתוכנית של עודד בן עמי, רכזת מחלקת התחקירים של המהדורה המרכזית וכתבת ב"תוכנית חיסכון".
בשנת 2018 מונתה לכתבת בחברת החדשות ומגישת מבזקים.
נעים מתמחה בתחקירים וכתבות חברתיות.
בשנת 2017 פרסמה נעים שורת תחקירים על תיק 1000, על התנהלות בנימין נתניהו עם אנשי העסקים ארנון מילצ'ן וג'יימס פאקר.
בשנת 2019 פרסמה תחקיר על המעורבות של יאיר נתניהו בקבלת ההחלטות במדינה.
בגין תחקירים אלה, יאיר נתניהו תקף אותה ברשתות החברתיות.
בשנת 2020 נעים פרסמה תחקיר על התנהלות מבקר המדינה מתניהו אנגלמן וחשפה טיוטות דוחות שצנזר.
נעים מלווה בכתבותיה אנשים הסובלים מאפליה על רקע נטייה מינית ומוצא, בעלי מוגבלות, בעלי חובות ונשים הסובלות מאלימות.
נעים התנדבה בעבר בעמותת "בית הגלגלים", שמסייעת לילדים ונערים עם שיתוק מוחין וניוון שרירים, והדריכה בתנועת "אחריי!" לעידוד השירות הצבאי.
היא ניהלה בעבר את עמותת יוצאי מגלן.
בינואר 2024 נעים זכתה בפרס המכון הישראלי לעיתונות על "הצטיינות בעבודה עיתונאית אמיצה וחסרת פשרות" על התחקיר ששידרה אודות התצפיתניות ששרדו את מתקפת החמאס בשבעה באוקטובר, ועל סיפורן, כי התריעו שוב ושוב על אימונים חריגים ומחשידים מעבר לגדר בידי ארגון החמאס, מידע שנבלם ונדחה בידי מפקדיהן.
בינואר 2025 התארסה נעים לבן זוגה.
לִי סְה (בסינית: ; 280 לפנה"ס - ספטמבר או אוקטובר 208 לפנה"ס) היה קליגרף, פילוסוף, פוליטיקאי וסופר סיני מתקופת שושלת צ'ין.
הוא שרת את קיסרות סין בין 246 ל-208 לפנה"ס תחת שני שליטים: צ'ין שה-חואנג, הקיסר הראשון של שושלת צ'ין, ובנו צִ'ין אָר שְׁה, הקיסר השני.
לי סה היה לגאליסט מושבע ושאף לשים קץ לארגון המסורתי והפיאודלי בסין.
הוא העריץ ואימץ את רעיונותיו של שֶׁן בּוּהָאי, ויישם טכניקות שהגו שן בוהאי והָאן פֵיי, אולם בכל מה שנוגע לחקיקת חוקים, הלך בדרכיו של שָׁאנְג יָאנְג.
עם מותו בא הקץ לימי הזוהר של האסכולה הלגאליסטית.
לי סה הגיע במקור משָׁאנְג צָאי (上蔡) במדינת צ'ו.
בצעירותו הוא היה פקיד זוטר בממשל המקומי במדינת צ'ו.
על פי רשומות ההיסטוריון, יום אחד ראה לי סה חולדה בשירותים באזור משרדו, והבחין כי היא ניזונה מצואה ובורחת מכל אדם או כלב שעובר במקום.
לאחר מכן ראה חולדה במחסנים והבחין כי היא ניזונה מהתירס המאוחסן וחיה בשלווה מתחת למבנה.
לפתע הכתה בו ההבנה שמידת ההצלחה של האדם בחיים, כמו החולדות, נובעת אך רק מהמקום בו החליט להתמקם, ללא קשר למעלותיו הוא.
לפיכך החליט לעסוק בפוליטיקה (בחירה נפוצה בקרב מלומדים שלא הגיעו מן האצולה בתקופת המדינות הלוחמות) ופנה ללמוד לימודי ממשל עם ההוגה הקונפוציאני שו'ן דזה.
עם סיום לימודיו, בהם למד לצד ההוגה האן פיי, עבר למדינת צ'ין, החזקה במדינות הסיניות באותה תקופה, במטרה לפתח את הקריירה שלו שם.
זאת מתוך תפיסה שהמלך קָאולְיֵה מצ'ו אינו ראוי, וששש המדינות הלוחמות האחרות נחלשו מכדי שתהיה עוד תקווה להגשים את שאיפותיהן.
בדברי הפרידה שלו משו'ן דזה ציין כי עליית כוחה של צ'ין היא הזדמנות שאסור להוגים ולאנשי מעשה פוליטיים לפספס, וכי הישארות במשרתו העלובה הנוכחית היא בזבוז זמן.
הוא אף טרח לפרט את משנתו, באמרו כי עולב ועוני גורמים בושה וצער, ושהיה ממושכת בסביבה עלובה ועניה מפתחת נרגנות כלפי החברה, תיעוב לעושר ולתהילה והערצה להתבודדות, והרי כל אלו אינם עולים בקנה אחד עם שאיפת המלומד הקונפוציאני לעשיית שם ולהשתלבות בממשל.
עם הגעתו לצ'ין התארח לי סה בביתו של ראש הממשלה לוּ' בּוּוֵיי (呂不韋), שחצרו הייתה מוקד משיכה למלומדים בתקופת כתיבת אוסף ההגות האביבים והסתוים של מר לו'.
הוא הצליח לזכות בהערכה מצד לו' ומונה לעוזר אצלו, ובכך עלה עלה מסלול המאפשר התקדמות במסגרת הפקידותית.
במסגרת זו זכה להזדמנות לדבר עם יִינְג גֶ'נְג, שלימים יהפוך לקיסר הראשון של סין המאוחדת, צ'ין שה-חואנג.
לי סה טען שההבדל בין הצלחה לבינוניות היא ביכולת לזהות ולנצל הזדמנויות, וכי המצב הנוכחי בו שושלת צ'ין חזקה אל מול יריביה היא הזדמנות חד פעמית לקבע את המצב ולאחד בקלות את סין כולה.
אי-ניצול ההזדמנות, לדבריו, תוביל לכך ששש המדינות האחרות יוכלו לצבור כוח, להתאחד נגד צ'ין ולמנוע כל אפשרות לאיחוד הממלכה.
יינג ג'נג התרשם עמוקות מהדברים, ולי סה מונה להיסטוריון ראשי, תפקיד שכלל אדמיניסטרציה בכירה וייעוץ.
ייתכן שבמסגרת התפקיד אף מונה למורה ומחנך לקיסר העתידי יינג ג'נג על ידי מי שהחזיק בתפקיד העוצר במדינת צ'ין בשנים 245-238 לפנה"ס: לו' בוויי.
השלטון בצ'ין אף אימץ הצעות של לי סה והשקיע מאמצים רבים בהבאת אינטלקטואלים למדינת צ'ין ובשליחת מתנקשים להרוג מלומדים חשובים שייעצו במדינות אחרות.
מעלותיו וכישרונו של לי סה אף קידמו אותו בהמשך לתפקיד שר המשפטים.
בשנת 238 לפנה"ס דיכא יינג ג'נג את המרד של לָאו אָי (嫪毐) ושל המלכה האם גָ'או, תהליך בו גורש גם לו' בוויי שהיה אחראי לשידוך בין השניים.
המאורעות יצרו מהומות בממלכה, עד שבשנת 237 לפנה"ס, בעקבות מקרה ריגול בחצר צ'ין, הפצירה סיעה מחצר המלוכה במלך ג'נג לגרש את כל הזרים מהמדינה על מנת למנוע ריגול נוסף וניצול לרעה של המצב.
בתור יליד צ'ו, מדיניות זו סיכנה גם את לי סה, והוא בתגובה הגיש לקיסר בשנת 234 לפנה"ס את "התזכיר נגד גירוש הפקידים האורחים" על יתרונותיהם של הזרים לצ'ין, בין השאר "הנשים הלוהטות של ג'או".
המלך התרצה, ולאור היכולת הרטורית המרשימה שהפגין אף קידם את לי סה לתפקיד ראש הממשלה.
מעורבותו במותו של האן פיי
המלומד האן פיי (האן פיי דזה), בן לאצולת מדינת האן השכנה, היה מוכר היטב בצ'ין: הוא היה כותב בחסד (אם כי בדיבור התקשה יותר וגימגם), ומשנתו הלגאליסטית הגיעה לידיעתו של המלך ולמעשה שימשה השראה לשלטון הריכוזי במדינה.
מסופר כי בשנת 237 לפנה"ס דרבן לי סה את מלך צ'ין לספח את מדינת האן על מנת להרתיע את חמש המדינות האחרות.
למלך האן, שנהג להתעלם מהצעותיו של האן פיי ונמנע מלתת לו תפקיד משמעותי, נודע על השפעתו הרבה של האן פיי על צ'ין, ולפיכך כשהמצב הידרדר ולא נותרה ברירה שלח אותו לשם כדי לפתור את העניין באמצעים דיפלומטיים.
יוקרתו של האן פיי במדינת צ'ין הוכיחה את עצמה, וגם אם לא בטחו בו לחלוטין, הוא התקבל שם בכבוד רב.
אולם לי סה ועמיתו יָאו גְ'יָה (姚賈) קינאו בחוכמתו של האן פיי, ושיכנעו את מלך צ'ין לעצור אותו על בסיס טיעון כפול: מצד אחד לא כדאי לתת להאן פיי לשוב לארצו, כי חוכמתו מהווה איום לצ'ין, ומצד שני לא ניתן להעסיק אותו מאחר שנאמנותו נתונה למדינה אחרת.
לפיכך, לפי עצתם, הואשם האן פיי בעבירה פלילית ועל פי חוק נכלא במטרה להוציאו להורג בהמשך.
בשנת 233 לפנה"ס שלחו אליו אנשיו של לי סה רעל ועודדו אותו להתאבד.
האן פיי ביקש לפגוש את הקיסר ואנשיו ולהעמיד אותם על טעותם, אולם מנעו זאת ממנו.
מאוחר יותר התחרטו הקיסר ואנשיו, ושלחו אליו שליחים שיבקשו מחילה, אך הם איחרו את המועד - חאן פיי כבר התאבד.
שלוש שנים לאחר המקרה, בשנת 230 לפנה"ס, נכבשה לבסוף מדינת האן.
צ'ין שה-חואנג המשיך לפעול לפי עצותיו של לי סה: שלח נציגים שישחדו יועצי מנהיגים מקומיים וחיסל את אלו שלא ניתן היה לשחד, וכך סיכסך בין השליטים לפקודיהם לאכר מכן הוא השתמש בפקודים הממורמרים כדי ליצור הפיכות נגד השליטים וליצור שטחי חסות של צ'ין.
כך, בתוך עשר שנים מכיבוש האן, נכבשו גם חמש המדינות הלוחמות הנוספות, ועם כניעת מדינת צ'י בשנת 221 לפנה"ס, אוחדה לבסוף סין לאימפריה אחת.
משאוחדה האימפריה כינס מלך צ'ין מועצה בהשתתפות לי סה, בה נקבע גם תוארו של השליט: "הקיסר המלך הראשון" (始皇帝 צִ'ין שְׁה-חְוָאנְג), על בסיס הכינוי לשליטי ימי קדם: שלושת המלכים וחמשת הקיסרים.
האימפריה החדשה הייתה עצומה בגודלה, ויועציו של הקיסר החדש יעצו לו לחלק אותה לנחלות שיוענקו לבניו, ובהן ישמשו הנסיכים מושלים בעלי סמכויות שליטה מלאות, כמנהג שלוש השושלות הקודמות.
אולם לי סה טען בלהט נגד הסדר שכזה, וסיפק דוגמאות משכנעות לנזקים שגרם הדבר למלכים בימי קדם.
לאור הדברים, חולקה האימפריה ל-36 מפקדות, שנוהלו על ידי מושלים אזרחיים וצבאיים שבחר הקיסר על סמך יכולותיהם, ללא יכולת להוריש את התפקיד לצאצאיהם.
לי סה זכה שתפיסתו המדינית תיושם, הכוח בממלכה היה ריכוזי, הפוליטיקה נוהלה מגבוה, והחוק היה מחמיר.
ועם זאת, צאצאיו של לי סה עצמו כן זכו לנתח מהתהילה: בנו, לִי יוּאוּ, מונה לפקיד בכיר באחד המחוזות, בניו נישאו לנסיכות ובנותיו נישאו לאצילים.
כחלק מעיצוב הממשל, הוביל לי סה סדרה של רפורמות שנועדו ליצור אחידות בממלכה, החל מיצירת מידות ומשקלות תקניים ועד הגדרת צורת כתב אחידה בשם "החותם הקטן".
אולם הקיסר לא תמיד ראה את הרפורמות בעין יפה - הוא היה אחוז חרדות מפני המוות והקיף את עצמו בחוקרים, מורים מכשפים ושרלטנים, שכיוונו אותו לאמונות שחלקן העמידו את הרפורמות הממשלתיות באור שלילי.
בליל המלומדים והדעות הוביל את לי סה לחסל את ההתנגדות, והוא שכנע את הקיסר לדכא את השיח האינטלקטואלי.
ספרים בעלי גוון פוליטי שנמצאים בידיים פרטיות נתפסו אף הם איום בעיני לי סה, מאחר שהם מעודדים מתיחת ביקורת על הממשל, ומלבים שיח מרדני.
לגישתו היו בקטגוריה זו כל ספרי ההגות, מלבד ספרים בנושאי רפואה, חקלאות וניבוי.
לי סה גרס כי ספרים בעלי אופי פוליטי צריכים להימצא ברשות הממשל בלבד, וכי גם הכשרת הוגים פוליטיים צריכה להיות בשליטת המדינה.
לפיכך כתב הוא עצמו בשנת 213 לפנה"ס את הצו המורה על השמדת הרישומים ההיסטוריים והספרות, בכללם טקסטים קונפוציאניים שלתפיסתו היו הרסניים לרווחת המדינה.
במסגרת מאורעות "שריפת הספרים וקבירת הקונפוציאנים" (焚书坑儒) שהוביל, אף נקברו בעודם בחיים 460 מלומדים קונפוציאנים בבירת האימפריה, עקב התנגדות לצו.
כדי לייצר הרתעה, הופצה הידיעה על המאורעות הופצה ברחבי האימפריה, ונידונים רבים סולקו אל אזורי גבול ואל אזורי החומה הגדולה.
בנו של הקיסר, פֿוּסוּ (扶蘇), עוד העז למחות על נוקשותו של שלטון אביו, וזה בתגובה הגלה אותו לצפון תחת פיקוחו של המצביא מֶנְג טְייֵן (蒙恬), והטיל עליו להדוף את הברברים, ולעסוק בבניית החומה הגדולה.
מותו של הקיסר וחילופי השלטון
בשנת 210 לפנה"ס חלה צ'ין שה-חואנג בעת חזרה ממסע מחוץ לצ'ין, ומת במהלך המסע.
לפני מותו הכתיב הקיסר צו בו נתן הוראות לגבי קבורתו ואף הורה להעביר את הפיקוד על הצבא למנג טיין.
מאחר שמנג טיין שימש כל העת בשירותו של הנסיך הבכור פֿוּסוּ עת היה זה בגלותו בצפון, משמעות ההוראה הייתה שהכוח בפועל, ועמו השלטון, עוברים לידי פֿוּסוּ.
אולם הקיסר מת לפני שהמכתב ניתן בידי שליח, וכך נשאר הצו בידיו של בידי הסריס הראשי גָ'או גָאו (趙高), אשר ביחד עם לי סה ליווה אותו במסעו.
ג'או גאו היה מסוכסך עם משפחתו של מנג, כך שהיו לו את כל הסיבות לסכל את הגעתו לעמדות כוח, וכך החל מיידית לסכל את עלייתו לשלטון של פֿוּסוּ ולפעול להמלכת תלמידו שלו: הנסיך חוּהָאי (胡亥), בנו הצעיר של הקיסר והיחיד מבין בניו שליווה את הקיסר במסעו האחרון.
הוא פנה לשכנע את חוהאי לתפוס את המלוכה בטענה כי עם עלייתו לשלטון של פֿוּסוּ, ימצא עצמו חוהאי ללא נחלה משלו, אולם זה לא מיהר לקבל על עצמו את התפקיד.
בצניעות קונפוציאנית סירב חוהאי בתואנות שונות לקבל את המלוכה, ביניהן העובדה שאביו עצמו לא חילק נחלות ועמדות שלטוניות לבניו, שיש לכבד את האח הבכור ושהאבל על אביו עוד לא הסתיים, אולם ג'או גאו הדף את טענותיו, והאיץ בו לפעול כל עוד הזמן מאפשר זאת.
כאשר השתכנע חוהאי, הציע ג'או גאו לפנות ללי סה כדי להבטיח את הצלחת המזימה.
עם החזרה לעיר הבירה, שמרו השלושה בסוד את דבר מותו של הקיסר, בעוד ג'או גאו מסתיר את מכתבו האחרון של הקיסר הראשון שיועד לפֿוּסוּ והופקד בידיו.
לי סה וג'או גאו שכנעו את פֿוּסוּ כי הקיסר הוציא צו שמורה לו להתאבד, וממנה במקומו את הנסיך חוהאי ליורש עצר.
היו בין יועציו של פֿוּסוּ שחשדו כי הצו מזויף, ביניהם גם מנג טיין, אולם פֿוּסוּ בחר בהתאבדות, בין אם מתוך תמימות או מתוך הבנת הסיכון שבהתנגדות.
כך עלה לשלטון הנסיך חוהאי, בתור הקיסר צִ'ין אָר שְׁה (229-207 לפנה"ס), מנג טיין נעצר, ג'או גאו מונה למנהל הראשי של הארמון ולי סה שמר על משרתו בראשות הממשלה.
במהלך כהונתו החמיר הקיסר צ'ין אר שה את הענישה, החליף את ראשי הממשל באנשיו, ויזם מפעלי בניה.
החמרת הענישה וחיסול אנשי הממשל הקודם על כל משפחתם, אשר בוצעו בעצת ג'או גאו, יצרו חרדה בקרב עובדי הציבור והניעו אותם למרוד, והמיסוי הכבד ועבודות הכפיה הרבות שדרשו מפעלי הבניה יצרו אי יציבות גם בקרב הציבור הרחב.
ראש הממשלה לי סה, המשנה לראש הממשלה פֶנְג צ'וּ'גִ'י (馮去疾) ואחרים ניסו לייעץ לקיסר לעכב את העבודות ולהקל את העול, אולם הקיסר סירב.
לעומת אלו, גָ'או גָאו דווקא הצליח להרחיב את השפעתו בממשל: הוא שיכנע את הקיסר החדש למנות את מקורביו למשרות בממשל, והקיסר החדש התבסס יותר ויותר על ג'או גאו עצמו, בין השאר משום שראה בו מורו ומחנכו.
עם הזמן ג'או גאו אף הצליח להשתלט לגמרי על הגישה לקיסר: הוא שיכנע את הקיסר כי גילו הצעיר וחוסר ניסיונו עלולים להביך אותו אל מול השרים ולשדר חולשה, וכפתרון הציע לו להסתגר בארמון ולקבל החלטות רק לאחר התייעצות עם ג'או גאו עצמו, המנוסה ממנו בענייני החוק.
לג'או גאו היה אינטרס מובהק בכך: רבות מן ההוצאות להורג עליהן הורה ג'או גאו היו כאלו שבוצעו מטעמי נקמה אישית בלבד, והוא חשש כי הדברים יגיעו לידיעתו של הקיסר במסגרת פגישותיו עם שריו.
עם התבססותו בארמון ועם ניתוק הקיסר מן השרים נודע לג'או גאו שלי סה אינו רואה בעין יפה את ההתפתחויות בחצר הקיסרית, והוא פנה להיפטר מן ההתנגדות.
ראשית עודד את לי סה להטיף לקיסר בנוגע לטיפול שגוי בפורעי חוק, בטענה שהוא עצמו אינו בעל סמכות מספיקה לשכנע את הקיסר בנושא.
לאחר מכן, מאחר שהקיסר הפסיק לפגוש את שריו, התנדב ג'או גאו לעדכן בחשאי את לי סה כאשר הקיסר פנוי, כך שיוכל לבוא אליו.
ואכן עידכן ג'או גאו את לי סה, אך הקפיד לעשות זאת בתזמונים שהביכו את הקיסר והציגו אותו כמי שתמיד מתבטל.
מאחר שהקיסר ייחס את התזמונים המשפילים ללי סה עצמו, פיתח טינה כלפיו, וג'או גאו ניצל את ההזדמנות, ובהתייעצויות ביניהם ליבה את האיבה של הקיסר: הוא הציג את לי סה כשותף בקנוניות, כמשתף פעולה עם מורדים ממדינת מוצאו בדרום, וכרודף שררה על חשבון הקיסר.
הקיסר השתכנע, אולם את הטענות לגבי שיתוף פעולה עם מורדים החליט לבדוק על ידי שליחת חוקרים למפקדה בדרום בו שימש לִי יוּאוּ, בנו של לי סה, כמפקח.
לי סה גילה את דבר החקירה, הבין את המזימה של ג'או גאו, ומיהר לשלוח לקיסר מזכר שתוקף ישירות את ג'או גאו ומזהיר משאיפותיו, מחמדנותו, ומהשתלטותו על כס השלטון.
אולם הקיסר הגן בלהט על ג'או גאו, טען כי מדובר באדם ישר ומבריק שהוא עצמו קידם על בסיס כישוריו, ולבסוף, מתוך חשש שלי סה יפעל נגדו, אף שיתף את ג'או גאו בכתב ההאשמות.
ג'או גאו ניצל את הסיטואציה הציג עצמו כמכשול האחרון בדרכו של לי סה להשתלט על המלוכה, וטען כי זו הסיבה שלי סה מעוניין להיפטר ממנו.
הקיסר השתכנע, והפקיד את ג'או גאו לטפל בעניינו של לי סה.
כאשר שבו חוקריו של הקיסר מהדרום עם הידיעה כי לי יואו נהרג על ידי המורדים, היה לי סה כבר במעצר, וג'או גאו מיהר לפזר אותם איש לדרכו.
במסגרת חקירותיו של ג'או גאו את לי סה בשנת 209 לפנה"ס, הושמו לי סה וכל קרובי משפחתו עד דרגה שלישית במאסר בעוון בגידה.
במצב זה היה גָ'או גָאו חופשי לענות את לי סה, והוא התעלל בו עד שהודה בפשע.
מאוחר יותר לי סה ניסה לשלוח מזכר לקיסר שבו הוא מציין את תרומתו הנרחבת לממשל צ'ין וטוען שאם אלו אינם חטאים, אז הרי הוא חף מפשע.
אולם ג'או גאו הנחה את הסוהר שקיבל את המזכר לזרוק אותו, מאחר ש"אסירים אינם רשאים להגיש מזכר לקיסר".
לפני גזירת עונשו, הקיסר שלח חוקרים לאמת את ההודאה של לי סה.
ג'או גאו התכונן לכך מראש, ובכל התקופה שקדמה להגעתם שלח את אנשיו להתחזות לחוקרים ולתשאל את לי סה, ואם התכחש להודאתו וניסה להיצמד לאמת הם היו מכים אותו.
כאשר הגיעו חוקריו של הקיסר לבסוף, חשב לי סה שמדובר שוב בחוקרים שיכו אותו, ושוב הודה באשמה.
הקיסר מצדו קיבל בשמחה את כתב ההודאה ופסק הדין, ושיבח את ג'או גאו על שהציל אותו מבגידה של ראש הממשלה.
בשנת 208 לפנה"ס הטיל גָ'או גָאו על לי סה את חמשת העונשים (קעקוע פנים, כריתת אף, כריתת רגל, סירוס והוצאה להורג), וכדי להגדיל את הסבל, נידון גם בנו השני לגורל זהה.
עם תום העינויים, בוצעה ההוצאה להורג בטכניקת חיתוך מותן (腰斩) במרכז השוק של צ'ין.
לאחר מכן אף חיסל את כל קרובי משפחתו עד דרגה שלישית.
כך מצא לי סה את מותו בעונשים שהוא עצמו קבע בחוק.
על פי רשומות ההיסטוריון, מילותיו האחרונות של לי סה לבנו השני היו: "הלוואי שיכולתי שוב ללכת איתך לקחת את הכלב החום ולצאת מהשער המזרחי של שָׁאנְג צָאי לרדוף אחר הארנבת הערמומית.
לאחר מותו של לי סה מונה תחתיו ג'או גאו לראש הממשלה.
הוא המשיך לבודד ולהחליש פסיכולוגית את הקיסר השני, עד שלבסוף הורה לו להתאבד ולקח לעצמו את השלטון.
אולם עקב סימנים מבשרי רע וחוסר שיתוף פעולה של השרים ויתר לבסוף על השלטון, והעביר אותו לדְזְה יִינְג, אחיו הצעיר של הקיסר הראשון.
דזה יינג, שהבין את הסיכון, וידא שיתנקשו בג'או גאו, ואף חיסל את כל קרובי משפחתו עד דרגה שלישית.
שלושה חודשים לאחר מכן כבר נכנעו הקיסר ומשפחתו לצבאו של לְיוֹ בָּאנְג, מייסד שושלת האן, והושמו במעצר, ובהמשך חוסלו כולם על ידי יריבו, שְׂיָאנְג יוּ', וכך בא הקץ על שושלת צ'ין.
כחסיד של מערכות שלטון הביורוקרטיות, נחשב לי סה גורם מרכזי ביעילות שושלת צ'ין ובהצלחת כיבושיה הצבאיים.
הוא גם יצר בשיטתיות סטנדרטיזציות ואיחד את המטבע בסין לאחר האיחוד המדיני.
בנוסף הוא סייע להתפתחות השפה הסינית הכתובה בכך שהכריז על כתב החותם הקטן, שכבר היה בשימוש בשושלת צ'ין, ככתב הסטנדרטי הקיסרי.
במסגרת תהליך זה, נאסר על ביצוע שינויים בגליפים של הכתב ששימש את שושלת צ'ין, וכן נאסר על שימוש בכתבים שונים מהאזורים השונים שנכבשו, ובכללם כתב החותם הגדול על גרסאותיו השונות, שהיה נפוץ בתקופת שושלת ג'ואו.
מהלך זה יצר השפעה מאחדת על התרבות הסינית באלפי שנים לאחריו.
לי סה היה גם מחברו של הצָאנְגְגְ'יֵה-פְּייֵן, ספר הלימוד הראשון בשפה הסינית שחלקים ממנו עדיין קיימים.
לי סה היה גם מעורב בקביעת הכינוי הקיסרי, אם כי ההצעה שלו ושל השרים האחרים "הקיסר הגדול" לא התקבלה, והקיסר עצמו הגה את הכינוי "שה חואנג".
בנוסף לאלו, ידוע לי סה כמי שעיצב את הכתובת על חותם ירושת הממלכה - החותם הקיסרי של צ'ין, שגולף מהבי (חישוק ג'ייד טקסי) של אדון חה, הפך לסמל מרכזי לשלטון באימפריה הסינית, ועבר בין שושלות סין עד שאבד במאה ה-10, בין שושלת טאנג לשושלת מינג.
בכתובת על החותם, שנחרטה בפועל על ידי סוּן שׁוֹאוּ נכתב בכתב החותם הקטן "קבל את מנדט השמיים כמו גם חיים ארוכים של שגשוג נצחי".
לתפיסתו של סְה-מָה צְ'ייֵן הוא אינו ראוי להיקרא שר נאמן.
"ספר העצה": תזכיר נגד גירוש מהגרים משטחי קיסרות צ'ין.
"צָאנְגְגְ'יֵה-פְּייֵן": אבד לאחר שושלת סונג הדרומית, מקטעים ממנו התגלו מחדש במאה ה-20 בחפירות ובמערות מוגאו.
כתובת האבן בהר טָאי (泰山刻石)
כתובת האבן בלָאנְג שְׂיֵה טָאי (瑯邪臺刻石)
כתובת האבן בהר יִי (嶧山刻石)
לי סה מוזכר ברומן Auto-da-fe של אליאס קאנטי (1935).
לי סה הוא אחד מ-32 הדמויות ההיסטוריות המופיעות כדמויות מיוחדות במשחק הווידאו "הרומן של שלוש הממלכות XI" מאת קוי (Koei).
הוא מופיע גם כדמות מיוחדת במשחק "הרומן של שלוש הממלכות XIV".
לי סה מופיע בדמות בממלכת המנגה הפופולרית של Yasuhisa Hara כאחד מארבעת העמודים של לוּ בּוּוֵיי, לצד לורד צ'נגפינג ומנג וו.
לי סה היא דמות מפתח בסדרת הטלוויזיה מלחמת המלך.
לי קאנג-אין (בקוריאנית: 이강인, בהנג'ה: 康仁; נולד ב-19 בפברואר 2001 באינצ'ון שבקוריאה הדרומית) הוא כדורגלן דרום קוריאני המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בקבוצת פריז סן-ז'רמן מהליגה הצרפתית ובנבחרת קוריאה הדרומית.
ביולי 2011 הגיע לי אל מחלקת הנוער של ולנסיה מהלה ליגה.
ב-15 בדצמבר 2017 נקרא לראשונה לסגל ולנסיה ב', קבוצת המילואים של המועדון, ששיחקה בליגה הספרדית השלישית, וב-21 בדצמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצת המילואים.
ב-30 באוקטובר 2018 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של המועדון, כששיחק 83 דקות בניצחון 1–2 על אברו במסגרת גביע המלך הספרדי, והפך לשחקן הדרום קוריאני הצעיר ביותר שעורך הופעת בכורה מקצוענית ביבשת אירופה.
ב-17 בספטמבר 2019 ערך לי את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות, כשהחליף את רודריגו מורנו בניצחון 0–1 על צ'לסי במסגרת שלב הבתים לעונת 2019/2020, והפך לכדורגלן הדרום קוריאני הצעיר ביותר שעורך הופעת בכורה במפעל, בגיל 18 שנים וששה חודשים.
ב-25 בספטמבר הוא הבקיע את שער הבכורה שלו בלה ליגה, בתיקו 3-3 נגד חטאפה במסגרת המחזור השישי בליגה לעונת 2019/2020, והפך לשחקן הלא ספרדי הצעיר ביותר שמבקיע שער עבור ולנסיה, בגיל 18 שנים ו-219 ימים, כשהוא שובר את שיאו של מוחמד סיסוקו.
שיאו זה נשבר עונה לאחר מכן על-ידי יונוס מוסא.
בעונתו השנייה בקבוצה ערך 17 הופעות ליגה, בהן הבקיע שני שערים, והוסיף חמש הופעות בליגת האלופות.
בעונתו השלישית בקבוצה סירב מספר פעמים להאריך את חוזהו במועדון, אך בכל זאת ערך 24 הופעות ליגה בעונת 2020/2021.
ב-29 באוגוסט 2021 הגיעו לי והמועדון להסכמה הדדית על התרת חוזהו במועדון.
ב-30 באוגוסט 2021 חתם על חוזה לארבע עונות במיורקה מהלה ליגה בהעברה חופשית.
ב-11 בספטמבר הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 0–2 לאתלטיק בילבאו במסגרת המחזור הרביעי בליגה לעונת 2021/2022. ב-22 בספטמבר הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בהפסד 1–6 לריאל מדריד במסגרת המחזור השישי בליגה.
ב-8 ביולי 2023 חתם לחמש שנים בפריז סן-ז'רמן תמורת 20 מיליון אירו.
לי היה חלק מסגל נבחרת קוריאה הדרומית עד גיל 20 בטורניר גביע העולם עד גיל 20 בשנת , ושיחק בכל משחקי שלב הבתים והנוקאאוט, כשהוא מוביל את נבחרתו לגמר היסטורי, בו הפסידה, עם שני שערים וארבעה בישולים בשבעה משחקים.
הוא נבחר לשחקן המצטיין של הטורניר.
ב-5 בספטמבר 2019 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת קוריאה הדרומית הבוגרת, בתיקו 2–2 נגד נבחרת גאורגיה במשחק ידידות.
הוא היה חלק מהנבחרת האולימפית של קוריאה הדרומית לטורניר הכדורגל באולימפיאדת טוקיו 2020.
לי קרוס היה עורך דין, בנקאי ופוליטיקאי אמריקאי, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל אוקלהומה השני בשנים 1911–1915. לאחר שב-1907 הפסיד בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית על משרת המושל לצ'ארלס הסקל, עלה בידו של קרוס לרשת את הסקל ולכהן כמושל אוקלהומה השני.
כמושל היה קרוס אחראי על הקמתה של מחלקת הכבישים של אוקלהומה ועל בניית הקפיטול המדינתי.
הוא עמל קשות לאכוף את האיסורים על שתיית אלכוהול והימורים, והרחיק לכת עד כדי כך שהפעיל את המיליציה המדינתית כדי להפסיק מרוץ סוסים.
אחריו כיהן כמושל רוברט ויליאמס.
לי קרוס נולד בעיר מריון שבקנטקי.
הוא למד באקדמיית מריון ולאחר מכן למד באוניברסיטת ואנדרבילט, שם הוא קיבל תואר במשפטים.
אף על פי שב-1888 הוא עבר את בחינות לשכת עורכי הדין של קנטקי, הוא לא עסק במקצוע עד אשר ב-1891 הוא הצטרף למשרד עורכי הדין של אחיו, ג'ונסון, בארדמור שבטריטוריה האינדיאנית ושנקרא קרוס וקרוס.
לאחר עשר שנים של עיסוק בעריכת דין, נכנס קרוס לעולם הפיננסי כקופאי הראשון של הבנק הלאומי של ארדמור, שלימים הוא ישמש כנשיאו.
ב-1901 נבחר קרוס כחבר מועצת העיר של ארדמור.
על בסיס עמדתו הבכירה בבנק הלאומי של ארדמור ובתנועה לקראת קבלתה של אוקלהומה כמדינה בסוף 1906, הציג קרוס את מועמדותו בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית למשרת מושל המדינה החדשה.
בהתמודדות על מועמדות המפלגה נוצח קרוס על ידי צ'ארלס הסקל הפופולרי.
לקראת תום כהונתו של הסקל התמודד קרוס שוב על המועמדות והפעם עלה הדבר בידו.
בבחירות הכלליות הוא ניצח את המועמד הרפובליקני ג'.
ב-9 בינואר 1911 הושבע קרוס כמושל השני של אוקלהומה.
בעוד שלקודמו בתפקיד הייתה שליטה בבית המחוקקים של אוקלהומה בזכות כוחו ואישיותו, קרוס נאבק ללא הרף בבית המחוקקים במשך כל תקופת כהונתו כמושל.
על אף מאבק כוחות זה, עלה בידו של קרוס להשלים מיזמים רבים שהוא יזם.
הצלחתו העיקרית הראשונה נגעה לתחום התחבורה.
עם התרחבות השימוש במכוניות, פעל בית הנבחרים על פי המלצתו של קרוס והקימה ב-1911 את מחלקת התחבורה של אוקלהומה.
הכבישים שופרו באמצעות תקציב שהגיע מאגרת רישוי של דולר אחד בשנה.
הנושא הבא על סדר יומו של קרוס היה בניית הקפיטול המדינתי של אוקלהומי בבירת המדינה, שהועברה על ידי הסקל מהעיר גתרי לאוקלהומה סיטי ב-1910. בפיקוחו של קרוס, הקים בית הנבחרים ב-1913 את ועדת הקפיטול שמנתה שלושה חברים.
הוועדה הייתה אחראית על רכישת הקרקע לבניין הקפיטול.
לאחר רכישת הקרקע במרכז אוקלהמה סיטי ב-20 ביולי 1914, החל תהליך ההקמה.
ב-16 בנובמבר 1915, יום השנה השמיני לקבלתה של אוקלהומה כמדינה, התקיים טקס הנחת אבן הפינה ומלאכת הבנייה החלה.
בהאמינו שהמדינה צריכה להוות דוגמה מוסרית גבוהה יותר, תמך קרוס באכיפתם של החוקים להשבתת הפעילות בימי ראשון.
באמצעות חקיקה מתאימה, החליטו קרוס ובית הנבחרים על סגירת העסקים בימי ראשון, וכן הכריזו על תחרויות אגרוף, הימורים, סחר במשקאות חריפים ומרוצי סוסים כבלתי חוקיים.
מהלכים אלו, בשילוב עם האיסור על משקאות חריפים של הסקל, הוכחו כתפקידים שהיו קשים מדי למדינה כדי לטפל בהם.
בית הנבחרים לא הקצה בתקציב המדינה את הכספים למימון פעולות אלו, ובסופו של דבר הועברו תקציבים מכוח אכיפה אחד למשנהו.
קרוס הפעיל בהזדמנויות רבות, בתוקף היותו המפקד העליון של המיליציה המדינתית, את כוחות המילציה לטובת אכיפת חוקים אלו.
האירוע המפורסם ביותר מבין אלו התרחש כאשר קרוס הכריז על ממשל צבאי בטלסה כדי למנוע את קיומו של מרוץ סוסים.
המרוץ הופסק כאשר נורו יריות מעל ראשיהם של המתחרים.
קרוס היה מתנגד תקיף לעונש מוות.
כחלוץ בתנועה לביטול עונש המוות, הוא המתיק את כל 22 גזרי דין המוות שנגזרו במהלך כהונתו כמושל למאסר עולם.
על אף זאת, הוא עשה מעט למניעת מעשי לינץ' כלפי לא-לבנים, בהסבירו ל-NAACP:
חלוקה מחדש של מחוזות הבחירה לקונגרס באוקלהומה כמעט וגרמה לנפילת ממשלו של קרוס.
ב-1912 הטיל קרוס וטו לחלוקה מחדש של המדינה לשמונה מחוזות בחירה באופן שנועד לצמצם את כוחם של המצביעים לרפובליקנים.
וטו זה, בנוסף לניסיונותיו של קרוס לבטל כמה מוסדות ציבוריים משיקולים כלכליים, הובילו את בית הנבחרים של המדינה לחקור את הרשות המבצעת.
כתוצאה מכך הודחו מבקר המדינה, נציב הביטוח המדינתי, והמדפיס המדינתי.
קרוס עצמו נמלט מהדחה בבית הנבחרים המדינתי בהחלטה שנפלה על חודו של קול אחד.
לקראת תום כהונתו של קרוס כמושל, היו רוב רובם של הבוחרים מוכנים לשינוי.
בחיפוש אחר מושל חדש, עלה שמו של נשיא בית המשפט העליון של אוקלהומה רוברט ויליאמס.
ב-1914 נבחר ויליאמס, לאחר שכיהן תקופה אחת כנשיא בית המשפט, כמושל השלישי של אוקלהומה.
לאחר תום כהונתו כמושל, המשיך קרוס את הקריירה שלו כעורך דין וכבנקאי.
ב-1930 הוא נוצח בבחירות המקדימות לסנאט של ארצות הברית על ידי תומאס גור, אחד הסנאטורים הראשונים מטעם אוקלהומה.
לי קרוס נפטר בלוס אנג'לס ב-16 בינואר 1933. הוא נטמן בבית הקברות רוז היל שבעירו ארדמור.
לי צ'י צ'ינג (בסינית: 李志清; נולד ב-1963) הוא קומיקסאי "מנהואה" מהונג קונג המשתמש בשם העט "清兒".
לי החל לצייר קומיקס ורומנים גרפיים ב-1981.
בשנת 1992, הוא זכה בפרס על עבודתו בצבעי מים בביאנלה לאמנות עכשווית של הונג קונג, ועבודותיו הוצגו במוזיאון הונג קונג לאמנות.
הוא הקריקטוריסט הראשון מהונג קונג שעבודתו פורסמה ביפן.
ההתמחות שלו היא במאנגה היסטורית.
לרוב, מבוססת על רומנים קלאסיים קיימים, כולל יצירותיו של סופר הוושיה, לואי צ'ה.
בין יצירותיו העיקריות עיבוד קומיקס של רומן שלוש הממלכות ושולי המים.
עבודותיו מתפרסמות בדרך כלל על ידי CultureCom Comics, בית הוצאה לאור בהונג קונג.
עבודתו Sun Zi's Tactics זכתה בפרס המנגה הבינלאומי הראשון של ממשלת יפן ב-2007.
רשומות שלוש הממלכות (三國志) - מבוסס על רומן שלוש הממלכות
אגדת גיבורי הקונדור (射雕英雄傳) - מבוסס על גיבורי הנשר היורים
הנודד המחייך והגאה (笑傲江湖) - מבוסס על הרומן בעל אותו השם
סקוט היה חבר מועצת המנהלים של וולמארט מאז שנת 1999, וכיהן כיושב ראש הוועד המנהל של מועצת המנהלים של החברה.
סקוט נולד וגדל בבקסטר ספרינגס, קנזס וסיים תואר ראשון במנהל עסקים מאוניברסיטת פיטסבורג סטייט.
הוא נשוי ללינדה ג'י סקוט ויש לו שני ילדים.
סקוט נבחר לרשימת מגזין "טיים" של מאה "האנשים המשפיעים ביותר" גם ב-2004 וגם ב-2005.
לי נינג (נולד ב-10 במרץ 1963 בליוז'ו, גואנגשי) הוא מתעמל עבר סיני, יזם מיליארדר, ומייסד חברת בגדי הספורט לי-נינג .
לי התחיל להתאמן בגיל שמונה ונבחר לנבחרת הלאומית בשנת 1980. בשנת 1982 הוא זכה בשש מתוך שבע המדליות שהוענקו בתחרות השישית של גביע העולם בהתעמלות, מה שזיכה אותו בתואר "נסיך ההתעמלות".
לי התפרסם בעיקר בזכות זכייתו בשש מדליות באולימפיאדת הקיץ 1984, שהייתה האולימפיאדה הראשונה בה השתתפה הרפובליקה העממית של סין.
הוא זכה בשלוש מדליות זהב (בתרגיל קרקע, סוס סמוכות וטבעות), שתי מדליות כסף ומדליית ארד אחת.
לי הפך לאתלט הסיני המעוטר ביותר באולימפיאדה הראשונה שבה השתתפה סין לאחר ייסוד הרפובליקה העממית באוקטובר 1949.
לי זכה ב-11 מדליות באליפות העולם בהתעמלות, כולל מדליות זהב בטבעות (1985) ובתחרות הקבוצתית (1983).
לי נשוי לצ'ן יונגיאן, מתעמלת עמיתה שזכתה במדליית ארד אולימפית ב-1984.
לי סידול (או לי סה-דול, בקוריאנית: 이세돌; נולד ב-2 במרץ 1983) הוא שחקן גו מקצועי דרום קוריאני לשעבר בדרגה 9. נכון לפברואר 2016, הוא דורג במקום השני בתארים בינלאומיים (18), אחרי לי צ'אנג-הו בלבד (21).
הכינוי שלו הוא "האבן החזקה" ("סן-דול").
במרץ 2016 שיחק סדרת משחקים בולטת מול התוכנית AlphaGo, שהסתיימה בהפסד של לי 1–4.
ב-19 בנובמבר 2019 הודיע על פרישה ממשחק מקצועני, והצהיר כי לעולם לא יוכל להיות השחקן העליון של Go בשל עליית הבינה המלאכותית.
לי התייחס לבינה המלאכותית כאל "ישות שלא ניתן להביס".
לי נולד בקוריאה הדרומית ב-1983. הוא ידוע כ-'Bigeumdo Boy' מכיוון שנולד וגדל באי Bigeumdo.
הוא למד באיגוד קוריאה באדוק.
הוא הפך לשחקן גו מקצועי בגיל 12 ו-4 חודשים.
הוא מדורג במקום השני בתארים בינלאומיים (18), אחרי לי צ'אנג-הו (21).
למרות זאת, הוא מתאר את מהלכי הפתיחה שלו כ"חלשים מאוד".
בפברואר 2013, לי הודיע שהוא מתכנן לפרוש תוך שלוש שנים ולעבור לארצות הברית כדי לקדם את Go.
הוא נשוי לקים היון-ג'ין, ויש לו בת.
אחיו הגדול הוא גם שחקן גו מקצועי.
משחק הסולם השבור של לי
משחק זה נערך בין לי סידול והונג צ'אנג-סיק במהלך גביע KAT 2003, ב-23 באפריל 2003. המשחק בולט בשימוש של לי במבנה שנקרא "סולם שבור".
בדרך כלל משחק סולם שבור הוא טעות של שחקנים מתחילים, כי אבני המרדף נותרות חלשות.
בין מומחים זה צריך להיות מכריע, ובדרך כלל מוביל למשחק אבוד.
לי, ששיחק שחור, התריס מול המהלכים המקובלים, והשתמש בסולם השבור כדי ללכוד קבוצה גדולה של האבנים של הונג בצד הימני התחתון של הלוח.
זה החזיר לחיים את אבני השחור בפינה שנחשבו בעבר לאבודים.
החל מ-9 במרץ 2016, לי שיחק משחק בן חמישה משחקים, תמורת פרס משחק של מיליון דולר, ששודר בשידור חי, נגד תוכנית המחשב AlphaGo, שפותחה על ידי חברת בינה מלאכותית הלונדונית Google DeepMind.
הוא אמר "שמעתי שה-AI של Google DeepMind חזק באופן מפתיע ומתעצם, אבל אני בטוח שאוכל לנצח לפחות הפעם".
בראיון מ-22 בפברואר 2016, הוא הראה שוב ביטחון בסיכויים שלו, תוך שהוא אומר שאפילו אם ינצח את AlphaGo משחק אחד מתוך 5 זה עשוי לאפשר לצוות Google DeepMind להחשיב אותו כמנצח.
בראיון אחר ל-Yonhap News, לי סידול אמר שהוא בטוח שינצח את AlphaGo בתוצאה של 5–0, לפחות 4–1 וקיבל את האתגר תוך חמש דקות בלבד.
הוא גם הצהיר "כמובן, היו עדכונים רבים בארבעת או חמישה החודשים האחרונים, אבל זה לא מספיק זמן לאתגר אותי".
ב-9 במרץ לי שיחק שחור והפסיד במשחק הראשון.
ב-10 במרץ הוא שיחק לבן והפסיד במשחק השני.
ב-12 במרץ הוא שיחק שחור והפסיד גם במשחק השלישי.
ב-13 במרץ, הוא שיחק בלבן וניצח במשחק הרביעי, בעקבות מהלך בלתי צפוי ב-78 הלבן שתואר כ"טסוג'י מבריק".
לי הגיב לאחר הניצחון שלדעתו אלפאגו הייתה החזקה ביותר כששיחק לבן (שני).
מסיבה זו, ומשום שחשב שזכייה שנייה עם שחור תהיה בעלת ערך רב יותר מאשר ניצחון עם לבן, הוא ביקש שישחק שחור במשחק החמישי האחרון, מה שנחשב למסוכן יותר.
ב-15 במרץ, הוא שיחק שחור והפסיד במשחק החמישי, ובזאת הפסיד בסדרת המשחקים 1–4.
אחרי הניצחון הרביעי שלו במשחק, לי היה מאושר: "אני לא חושב שאי פעם הרגשתי כל כך טוב אחרי שניצחתי רק משחק אחד.
אני זוכר שאמרתי שאני אנצח הכל או אפסיד רק משחק אחד בהתחלה.
אם זה באמת היה קורה - ניצחתי 3 סיבובים והפסדתי בסיבוב הזה - זה היה משפיע מאוד על המוניטין שלי.
עם זאת, מכיוון שניצחתי לאחר הפסד של שלושה משחקים ברציפות, אני כל כך שמח.
לעולם לא אחליף את הזכייה הזו בשום דבר בעולם." הוא הוסיף: "אני, לי סידול, הפסדתי, אבל האנושות לא." אולם לאחר המשחק האחרון, לי היה עצוב: "נכשלתי.
אני מצטער שהמשחק הסתיים כמו שהוא הסתיים.
הוא גם התוודה כי "כשחקן גו מקצועי, אני לעולם לא רוצה לשחק משחק כזה שוב.
סבלתי את המשחק כי קיבלתי אותו."
ב-19 בנובמבר 2019 לי סידול הודיע על פרישה ממשחק מקצועי, והצהיר כי "גם אם אהיה מספר אחת, יש ישות שאי אפשר להביס אותה".
עם זאת, בדצמבר הוא הסכים לשחק משחק של שלושה משחקים נגד מערכת הבינה המלאכותית "האנדול", שפותחה על ידי NHN Entertainment Corporation הקוריאנית.
משחק עם יתרון של שתי אבנים במשחק הראשון והשלישי של המשחק וללא יתרון במשחק השני, לי סידול ניצח את המכונה במשחק הראשון.
האנדול ניצחה לאחר מכן בשני המשחקים הנותרים של המשחק, עם ציון סופי של שניים על אחד, וניצחה בתחרות הכוללת.
דרגה תאריך הערות 1 דאן 2 ביולי 1995 הועלה לדרגת דאן מקצועית לאחר שעבר מבחן מיון.
7 דאן 6 במאי 2003 סגנית גביע KT מול יו צ'אנגהיוק.
9 דאן 7 ביולי 2003 זכה בגביע פוג'יטסו ה-16 נגד סונג טאקון (8 דאן דילגו עקב חוקי הקידום של Hanguk Kiwon ).
מדורג מס' 3 במספר הכולל של תארים בקוריאה ומקום 2 בתארים בינלאומיים.
עונה קבוצה מקום תקליט 2007 צוות Guizhou (קפטן) מקום שני 9–3 2008 צוות Guizhou (קפטן) מקום שני 8–0 2009 צוות Guizhou (קפטן) מקום 8 6–4
לי נקם ושילם: היישוב, השואה וקבוצת הנוקמים של אבא קובנר הוא ספר מאת ההיסטוריונית דינה פורת, אודות קבוצת "הנוקמים" - קבוצה של ניצולי השואה שבהנהגתו של אבא קובנר תכננה רצח המוני של אזרחי גרמניה אחרי מלחמת העולם השנייה, כנקמה על השואה.
הספר זכה בפרס בהט לשנת 2018, ויצא לאור בשנת 2019 בהוצאת פרדס והוצאת הספרים של אוניברסיטת חיפה.
זהו ספר המחקר הראשון בנושא.
לספר שני חלקים עיקריים: חלק ראשון: הרעיון וההכנות, וחלק שני: הניסיון לבצע.
חלק שלישי כולל, בין השאר, את רשימת חברי "הנוקמים" וקורת חייהם.
הספר תורגם לאנגלית ויצא לאור בשנת 2022 בהוצאת אוניברסיטת סטנפורד, בשם "Nakam - The Holocaust Survivors Who Sought Full-Scale Revenge".
במבוא לספר מספרת פורת על המניע לכתיבתו: לאחר שיצא לאור ספרה "מעבר לגשמי — פרשת חייו של אבא קובנר", פנה אליה יצחק אבידב בתלונה: "ספר עב כרס כתבת, ובו רק עמוד אחד על קבוצת הנוקמים שאבא ז"ל הנהיג ועמד בראשה.
עמוד אחד על שנה שלמה!" פורת הבטיחה לו שתכתוב ספר על קבוצת הנוקמים, והיא מציינת: "ספר זה בא אפוא לקיים הבטחה להעלות על הכתב את קורותיה של קבוצת אנשים ונשים צעירים שהקדישו את כוחם ומרצם, והתכוונו להקריב גם את חייהם לו היה צורך בכך, כדי לנקום בגרמנים לאחר השואה.
בנוסף למסמכים שבארכיונים ובידי חוקרים אחרים, נעזרה פורת בכתיבת הספר גם בראיונות עם 11 מחברי "הנוקמים" שנותרו בחיים בעת כתיבת הספר, בהם ויטקה קובנר, שמחה רותם, יוסף חרמץ ויצחק אבידב, ובמסמכים רבים שהציגו לה.
פורת בחרה את כותר הספר, "לי נקם ושילם", מתוך , וציינה ש"תכליתה של הכותרת לומר שהנקמה היא לא בידי אדם, אלא בידי שמים".
לי פאנגווי (בסינית: 李方伟; נולד ב-18 בספטמבר 1972) הוא יזם וסוחר נשק סיני.
ב-28 באפריל 2014 הוא הואשם על ידי ארצות הברית בטענה שהוא חשוד בהפרת סנקציות ותקנות, באמצעות שימוש בחברות קש כדי להיכנס למערכת הפיננסית האמריקאית ובאספקת טכנולוגיה הקשורה לטילים בליסטיים לאיראן.
לי פאנגווי הוא אחד מהמעטים הסינים ברשימת עשרת הנמלטים המבוקשים ביותר על ידי ה-FBI.
בשנת 2014 הציעה מחלקת המדינה של ארצות הברית פרס של עד חמישה מיליון דולר בתקווה שמישהו יוכל לספק רמזים שיעזרו לתפוס את לי פאנגווי או להוכיח את אשמתו.
המפעל לפחם שהוא היה אחראי עליו נתקל בהפגנות מצד התושבים המקומיים בטענה שהמפעל מפריש וקובר פסולת רעילה באופן בלתי חוקי, ומזהם את מי התהום והנהרות בסביבה.
הפרקטיקה הזו חשודה כגורם מרכזי לעלייה הניכרת במומים מולדים ובתמותה בסמוך למפעל שלו, וכן להחמרת בעיות תברואתיות נוספות.
על פי דיווחי התקשורת, חקירות חשפו שלכאורה לי פאנגווי נעצר באפריל 2019 על הברחה בדאליין והוא מוחזק במרכז המעצר בדאליין מאז 2020.
לִי סְה־שׂוּ'ן (בסינית: 李思训, בפין יין: Lǐ Sīxùn; חי בין 651–716) היה צייר סיני מתקופת שושלת טאנג.
יחד עם בנו, לי ג'אודאו, נחשב למייסד .
לי היה קשור למשפחת טאנג המלכותית; הוא היה מעורב בפוליטיקה, ולתקופה אף גלה.
הקיסר שואן־דזונג זימן במקרה אחד את לי לצייר ציור קיר בארמון דאטונג, וכשסיים, אמר לו הקיסר שהוא יכול לשמוע את פכפוך הנהר כשהוא מביט בציורו.
עם זאת, ציירים ומבקרים אחרים ביקרו את יצירתו של לי כיבשה וחסרת חיים.
סגנונו של לי מאופיין בשימוש בכחול וירוק ובמכחולים חזקים לציור הרים גבוהים וצוקים, עם נהרות, עצים וסלעים.
הוא נתן תשומת לב רבה לפרטים ריאליסטיים ביחס לציירי תקופת שושלת סונג.
התאורטיקן דונג צ'יצ'אנג כתב על חלוקה סגנונית בין מסורת דקורטיבית בקרב ציירי הצפון שהחלה אצל לי, לבין מסורת השכלתית בקרב ציירי הדרום שהחלה עם .
לִי צ'ינג-יו'ן (בסינית מפושטת: 李清云; בסינית מסורתית: 李清雲; בפין-יין: Lǐ Qīngyún; נפטר ב-6 במאי 1933) היה רופא סיני, אמן לחימה ויועץ טקטי, הידוע בזכות אריכות הימים יוצאת הדופן שלו: לפי הנטען, הוא חי במשך יותר ממאה שנה.
תאריך לידתו האמיתי לא נקבע מעולם, וגרונטולוגים רואים בטענותיו לגבי גיל מופלג מיתוס.
צ'ינג-יו'ן עבד כרופא צמחי מרפא, ומכר עשבים ובהם לינגז'י, גוג'י ברי, ג'ינסנג בר, הוא שו וגו וגוטו קולה, יחד עם עשבי תיבול סיניים נוספים.
תזונתו כללה בעיקר עשבי תיבול ויין אורז.
היה מקובל בסצ'ואן כי צ'ינג-יו'ן ידע קרוא וכתוב כבר בילדותו, ושעד גיל עשר כבר ביקר במקומות ובהם גנסו, שאאנשי, טיבט, וייטנאם, תאילנד ומנצ'וריה, שם אסף עשבי תיבול.
הוא המשיך לעסוק בתחום זה במשך שנים רבות, ונהג לאסוף עשבי תיבול בעצמו לפני שהסכים להשתמש בחומרים שנאספו על ידי אחרים.
איש המלחמה של ז'ילי וו פייפו (吳佩孚) לקח אותו לביתו בניסיון לגלות את סוד החיים של 250 שנה.
הוא מת מסיבות טבעיות ב-6 במאי 1933 בקאי שיאן, סצ'ואן, הרפובליקה של סין.
יוחס לו כי הוליד יותר מ-200 צאצאים במהלך חייו, והתאלמן 24 פעמים.
מקורות אחרים מייחסים לו 180 צאצאים, על פני 11 דורות, שחיו בזמן מותו, וכן 14 נישואים.
לאחר מותו, יאנג סן כתב עליו דו"ח בשם "A Factual Account of the 250 Year-Old Good-Luck Man" (סינית: 一个250岁长寿老人的真实记载), שבו תיאר את הופעתו של צ'ינג-יו'ן: "יש לו ראייה חדה, צעד נמרץ, הוא מתנשא לגובה של שבע רגליים [מעל 2.10 מטר], ציפורניים ארוכות ועור אדמדם."
ציר זמן של תוחלת החיים על פי הגנרל Yang Sen
נטען כי צ'ינג-יו'ן נולד במחוז צ'יג'יאנג, שבסצ'ואן, בשנת 1677. עד גיל 13, החל לעסוק באיסוף עשבי תיבול בהרים יחד עם שלושה זקנים.
בגיל 51 שימש כיועץ טקטי ומומחה לטופוגרפיה בצבאו של הגנרל יו ז'ונגצ'י.
בגיל 78 פרש צ'ינג-יו'ן מהקריירה הצבאית שלו לאחר שלחם בקרב בנהר הזהב, וחזר לעסוק באיסוף עשבי תיבול בהר השלג שבסצ'ואן.
בעקבות שירותו הצבאי בצבאו של הגנרל יו ז'ונגצ'י, שלחה הממשלה הקיסרית מסמך ברכה לכבוד מלאת לו 100 שנים.
ברכות דומות נשלחו אליו גם לכבוד ימי הולדתו ה-150 וה-200.
בשנת 1908, צ'ינג-יו'ן ותלמידו יאנג הקסואן פרסמו את הספר "סודות האלמוות של לי צ'ינג-יו'ן"
בשנת 1920, גנרל שיונג יאנגה ראיין את צ'ינג-יו'ן (שני הגברים היו ממוצא מהכפר צ'נג'יאצ'אנג שבמחוז וואן, שבסצ'ואן), ופרסם מאמר על כך בעיתון של אוניברסיטת נאנג'ינג באותה שנה.
בשנת 1926, וו פייפו הזמין את צ'ינג-יו'ן לבייג'ינג.
ביקור זה תאם את זמנו של צ'ינג-יו'ן כאשר לימד באגודת המדיטציה של אוניברסיטת בייג'ינג, בהזמנת מאסטר המדיטציה המפורסם והסופר ין שי זי.
בשנת 1927, הגנרל יאנג סן הזמין את צ'ינג-יו'ן לוואנקסיאן, שם צולמו הצילומים הידועים הראשונים שלו.
השמועה על צ'ינג-יו'ן התפשטה ברחבי סין, ומפקדו של יאנג סן, הגנרל צ'יאנג קאי-שק, ביקש ממנו לבקר בנאנג'ינג.
אולם, כששליחיו של יאנג סן הגיעו לעיר הולדתו של צ'ינג-יו'ן, צ'נג'יאצ'אנג, אמרו להם אשתו ותלמידיו כי הוא מת באופן טבעי, מבלי לספק פרטים נוספים.
לכן, תאריך מותו המדויק ומיקומו מעולם לא אומתו.
בשנת 1928, גילה דין וו צ'ונג-צ'יין מהמחלקה לחינוך באוניברסיטת מין קואו את המסמכים האימפריאליים המצביעים על איחולי יום ההולדת ששלחה לו הממשלה הקיסרית.
התגלית שלו דווחה לראשונה בשני העיתונים הסיניים המובילים של אותה תקופה, North China Daily News ו-Shanghai Declaration News.
לאחר מכן, אולי שנה לאחר מכן, ב-1929, דיווחו על כך גם ה-New York Times ומגזין Time.
שני הפרסומים המערביים דיווחו על מותו של צ'ינג-יו'ן במאי 1933.
כתב ה-New York Times דיווח כי "רבים שראו אותו לאחרונה מצהירים שמראה פניו אינו שונה מזה של אנשים הצעירים ממנו במאתיים שנה." חוקרים גרונטולוגיים כינו את תביעת הגיל שלו "פנטסטית", והצביעו על כך כי גילו במותו, 256 שנים, נבחר ככפול של 8, מה שנחשב למזל טוב בסין.
בנוסף, החוקרים הצביעו על הקשר בין גילו של לי לבין תרגוליו הרוחניים; הם ציינו כי "סוגי המיתוסים הללו, לפיהם פילוסופיות או שיטות דתיות מסוימות מאפשרות לאדם לחיות עד גיל מופלג, נפוצים ביותר במזרח הרחוק."
אחד מתלמידיו של לי, מאסטר הטאיג'יקוואן דה ליו, סיפר על סיפורו של אדונו: כאשר מאסטר לי היה בן 130, הוא פגש בהרים נזיר מבוגר יותר, בן למעלה מ-500 שנה, שלימד אותו את תרגול ה-אגואז'אנג וסט צ'יגונג, כולל הוראות נשימה, תנועות אימון מותאמות עם צלילים ספציפיים, והמלצות תזונתיות.
דה ליו מדווח כי המאסטר שלו אמר שאורך החיים שלו היה "בגלל העובדה שהוא ביצע את התרגילים כל יום – באופן קבוע, נכון ובכנות – במשך 120 שנה."
המאמר "צב-יונה-כלב", מתוך גיליון 15 במאי 1933 של Time, דיווח על ההיסטוריה של לי וכולל את התשובה של לי לסוד החיים הארוכים:
מאמר ב-Evening Independent טוען כי אריכות ימיו של לי נבעה מהתנסותו בצמחי מרפא בתפקידו כרוקח, ובגילויו בהרי יונאן של עשבי תיבול אשר "מונעים את פגעי הזיקנה", אותם הוא המשיך להשתמש בהם לאורך כל חייו.
"לי עוד יש ים בתוכי" הוא אלבום האולפן השישי של הזמר-יוצר הישראלי יוגב גלוסמן, שיצא לאור ב-6 ביולי 2025.
במהלך העבודה על האלבום שילב גלוסמן השפעות ממוזיקאים בעלי רקע בהפקה מוזיקלית ובכתיבה אישית, בראשם המוזיקאי מארק רונסון.
לדבריו, הוא נע ביצירתו על התפר שבין עולם ההפקה לעולם כתיבת השירים, מבלי להגדיר עצמו באופן חד משמעי באחד מהתחומים.
גלוסמן תיאר את המוזיקה ככלי לביטוי אישי, במיוחד במצבים שבהם אינו מצליח להביע את תחושותיו או מחשבותיו במילים ישירות, בין אם מדובר במערכות יחסים זוגיות, קשרים משפחתיים או חוויות יומיומיות אחרות.
לדבריו, כתיבת השירים מאפשרת לו להבין לעומק מצבים שחווה ולעבד רגשות שלא הצליח לבטא בשיח רגיל.
רוב השירים באלבום עוסקים בחוויות יום-יומיות, תוך שימוש בטקסטים אישיים המלווים בהפקה מוזיקלית מגוונת.
גלוסמן הדגיש את רצונו ליצור אלבום "עגול ושלם", המשלב אורחים שונים וגוונים מוזיקליים מגוונים, אך תוך שמירה על קו אחיד שמבטא את סגנונו של המפיק והיוצר.
כמו כן הביע תקווה כי ההשתתפות באלבום תסייע גם לאורחים שלקחו בו חלק לעבור תהליך אישי של פתיחות וצמיחה.
לי סובר (נולדה ב-23 באפריל 1988) היא אשת תקשורת, יוצרת תוכן, קריינית ושחקנית ישראלית.
מגישה את התוכנית היומית "שאלה לי" בערוץ הכלכלה, ערוץ 10.
סובר נולדה ב-1988 לציפי, ספרנית בבית אריאלה ופרופסור אריה סובר, חוקר ומרצה בתחום ההומור.
גדלה ומתגוררת בגבעתיים, למדה לתואר ראשון בתקשורת וניהול במכללה למינהל ובוגרת קורסים במשחק מול מצלמה.
בשנת 2013 החלה לשמש כעורכת באתר הספורט ONE שם כתבה וערכה ידיעות על הליגה הלאומית והגישה מבזקי חדשות ספורט.
בשנים 2014–2016 שימשה כעורכת תוכן, כתבת שטח ומגישה באולפן ynet.
החל משנת 2018 הנחתה וערכה תוכניות קומיות בערוץ טדי בפרטנר TV.
ובשנת 2021 שימשה כעורכת ומגישת מבזקי חדשות בערוץ 20 (לימים ערוץ 14), ולאחר מכן הנחתה את תוכנית התרבות "עכשיו טוב" באותו ערוץ שעסקה בטכנולוגיה, טלוויזיה, מוזיקה וצרכנות.
במקביל הובילה את פרויקט טק-ליידי בכלכליסט.
בשנת 2022 שימשה ככתבת מגזין ומגישת פינות בתוכנית "הכול כלול" ברשת 13 לשם הכניסה את משאלי הרחוב הקומיים במסגרת כתבות המגזין.
החל מדצמבר 2024 מגישה תוכניות בערוץ הכלכלה – ערוץ 10, ומנחה את התוכנית היומית "שאלה לי".
סובר פעילה ברשתות החברתיות מאז 2018 ונחשבת לחלוצה בתחום יוצרי הווידאו בישראל.
בתחילת דרכה יצרה והפיקה מערכונים והמשיכה ליצור תכנים נוספים.
לאורך השנים יצרה והפיקה תכנים לחברות ומותגים ברשתות החברתיות, ושימשה ככתבת שטח עצמאית לגופי תוכן שונים, וביניהם "וואלה", "טיים אאוט", "מתחת לרדאר", "כולנו", VLU ועוד.
באופן עצמאי הפיקה סובר משאלי רחוב קומיים, מתיחות בתקופת הקורונה ומאז 2023 את הפודקאסט "דייט עם לי סובר" העוסק במערכות יחסים ואיכות החיים, בו מתארחים מומחים, אמנים וקומיקאים.
סובר משחקת בפרסומות, סדרות רשת וסרטים.
בתוך כך שיחקה וקריינה בפרסומות לחברות שונות ביניהן: מקורות, פינוק, PayBox ועוד.
בשנת 2020 שיחקה את דמותה של "מגי מימון" בסדרת הרשת "דיבור חריף" של Yes TV.
בשנת 2022 שיחקה בתפקיד ראשי בסרט "הכרטיס האחרון לרכבת".
לִיַא (לאה) קֶנִיג-שְׁטוֹלְפֶּר (נולדה ב-30 בנובמבר 1929, כ"ז בחשוון ה'תר"ץ, לודז', פולין) היא שחקנית ישראלית, המכונה בפי רבים "הגברת הראשונה של התיאטרון הישראלי".
כלת פרס ישראל לתיאטרון לשנת 1987 וכלת פרס התיאטרון הישראלי לשנת 1998.
ליא (לאה) קניג נולדה בעיר לודז' שבפולין, להורים שחקנים.
אמה, דינה קניג, הייתה שחקנית מוערכת בפולין וברומניה; אביה, אוסקר יוסף קאמיין, ודודה היו חברי הלהקה הווילנאית ("די ווילנער טרופע").
במהלך תקופת השואה במלחמת העולם השנייה, חיו ליא ואמה בצ'רנוביץ שבאוקראינה ובבסרביה שבמולדובה, ולאחר מכן נמלטו לתוככי ברית המועצות, לאזור אוזבקיסטן הסובייטית.
אביה אוסקר יוסף קמיין נשאר עם להקתו בפולין במהלך תקופת השואה, ונפטר ממחלה בשנת 1942. לאחר מכן, אמה התחתנה בשנית עם השחקן יצחק חוויס, יליד סרביה.
לאחר מלחמת העולם השנייה, בדרכם מערבה, השתקעה המשפחה ברומניה.
בניגוד לרצון אמהּ, קניג החלה ללמוד משחק באקדמיה לאמנות שבבוקרשט, והחלה להופיע עוד מגיל צעיר בתיאטרון היהודי בעיר.
היא הופיעה במגוון רחב של הצגות ונודעה ביותר בעת שגילמה את דמותה של אנה פרנק (במחזה שנכתב על ידי פרנסס גודריץ', שזכתה בפרס פוליצר על כתיבתה, ובבימויו של ג'ינל תאודורסקו).
לרגל יום השואה הבינלאומי, שחל ב-27 בינואר 2022, פורסם תיעוד מההצגה, על ידי הארכיון המרכזי לתולדות העם היהודי של הספרייה הלאומית.
בשנת 1961 עלתה לישראל, יחד עם בעלה צבי שטולפר, שחקן ובמאי שורד שואה מטרנסניסטריה.
בהשפעת אימה המנוחה שלא זכתה לעלות ארצה, ויתרה קניג על השתלבות ככוכבת בתיאטרון היידי והחלה ללמוד עברית.
לאחר שסיימה לימודי עברית באולפן, התקבלה כשחקנית בתיאטרון הלאומי "הבימה".
בשנת 1962 הופיעה לראשונה על הבמה העברית במחזה "אדון פונטילה ומאטי משרתו" בבימוי שמואל בונים.
במהרה החלה לבלוט בשלל תפקידים ראשיים ב"הבימה", במחזות קלאסיים ובמחזות ישראלים מודרניים.
כמו כן, שיחקה ב"פתאום הגיע סתיו" עם תומר שרון.
בנוסף, כיכבה גם בהצגות היחיד "כוכבים ללא שמיים" ו"אוסקר ודודה רוזה".
קניג גם כיכבה לצד בעלה צבי שטולפר בסדרת המערכונים ביידיש "זוג מהשמיים", אותם כתב, והעלתה מספר ערבי יחיד ביידיש, גם בגילה המתקדם.
קניג שיחקה במספר סרטי קולנוע, בהם: "כץ וקרסו" בתפקיד פניה כץ, "מלכת הכביש" בתפקיד השכנה, "לופו", "לופו בניו יורק", "שישה מיליון רסיסים", "קמטי צחוק" ו"הגברת ינקלובה".
היא שיחקה גם בתפקיד ראשי בשתי קלטות הילדים של "סבתא בישלה דייסה".
בנוסף היא שיחקה גם בקומדיה "שמש" ששודרה בערוץ 2, בדרמה "אהבה בשלכת" בערוץ 1, בסדרה "בלאדי מורי" ששודרה ב-yes ובסדרה "מקום שמח" ששודרה בערוץ כאן 11.
בעצרת הנעילה של יום השואה ה'תשפ"ה בקיבוץ לוחמי הגטאות, הקריאה ליא קניג ביידיש את שיר הפרטיזנים והדליקה משואה.
קניג היא נשיאת הכבוד של התיאטרון הארצי לילדים ונוער על שם סמי לוי.
קניג הייתה נשואה לשחקן והבמאי צבי שטולפר עד מותו ב-1998. השניים בחרו שלא להביא ילדים לעולם.
קניג ושטולפר היו נשואים במשך כ-50 שנה, ואף שיחקו יחדיו במספר מופעים.
בבחירות למועצת העיר גבעתיים בשנת 2018 שובצה במקום ה-17 ברשימתו של רן קוניק.
קניג דוברת שבע שפות: עברית, יידיש, פולנית, רומנית, גרמנית, רוסית ואנגלית.
1957 – פרס עבור משחקה ב"אנה פרנק" - ברומניה.
1962 – פרס יוסף קלוזנר - על התפקיד אווה ב"בראשית" מאת אהרן מגד.
1987 – פרס ישראל לתיאטרון.
1998 – פרס התיאטרון הישראלי על מפעל חיים.
2008 – תואר דוקטור לשם כבוד מטעם אוניברסיטת תל אביב.
בנימוקים להענקתו, צוין כי התואר ניתן לה .
2010 – תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת בר-אילן.
2012 – פרס א.מ.ת בקטגוריה תרבות ואמנות בתחום תיאטרון.
2017 – פרס הרשות הלאומית לתרבות היידיש לשנת תשע"ז.
2018 – נבחרה קניג על ידי ועדת השרים לענייני סמלים וטקסים להדליק משואה בטקס הדלקת המשואות לציון 70 שנה להקמת מדינת ישראל (לצד השחקן זאב רווח).
2020 – נקרא על שמה הרחוב המוביל לתיאטרון גבעתיים בגבעתיים (קיים רחוב נוסף על שמה בעיר חולון).
2020 – אות כבוד מטעם שגרירות רומניה.
2023 – תואר דוקטור לשם כבוד מטעם המרכז האקדמי פרס.
2024 — תואר דוקטור לשם כבוד מהאוניברסיטה העברית.
2025 – אות התרבות והספורט מטעם ישראל היום.
לי ראיין הוא זמר בריטי, חבר בלהקת הבנים הבריטית "בלו".
ראיין נולד בצ'טהאם, קנט, אנגליה.
הוריו נפרדו כשהיה בן 5. לרוב התגורר ראיין עם אמו, אחותו גימה וסבתו.
בגיל 5 התגלה כי הוא לוקה בדיסלקסיה.
למד בבתי ספר לאומנויות הבמה.
ב-2001 הצטרף ללהקת הבנים "בלו".
ב-2005 עזב את הלהקה ופתח בקריירת סולו.
ב-18 ביולי 2005 הוציא את הסינגל הראשון שלו, "Army of Lovers", וב-1 באוגוסט יצא אלבום הבכורה, "לי ראיין".
באותה שנה עסק ראיין גם בדוגמנות ודגמן עבור המותג "דולצ'ה וגבאנה".
ב-10 בדצמבר 2007 הוציא ראיין סינגל בשם "Reinforce Love".
ראיין סיפר שהסינגל לא יופיע באלבום הבא שלו, אלא הוא משמש כסינגל עצמאי וכל הכנסותיו ילכו לצדקה.
ביוני 2008, הודיע ראיין על אירוסיו למעריצה בת 20, סמנתה מילר.
הם הכירו כאשר היא כתבה לו בעמוד המייספייס שלו.
לאחר מכן הם נפגשו לארוחת ערב, והחלה מערכת יחסים ביניהם.
לאחר שמילר נכנסה להיריון החליטו השניים להתארס, הם נישאו ב-2009.
ביולי 2010 שוחרר סינגל הקאמבק של ראיין, "I Am Who I Am / Secret Love", ששוחרר כסינגל דאבל A סייד.
במקור תוכנן להשתחרר כסינגל רק השיר "Secret Love" אולם מכיוון שהשיר לא התקבל בברכה על ידי מעריציו של ראיין והמבקרים, כשהשיר היה שינוי סגנון משמעותי של ראיין- מסול ובלדות פופ להאוס ומוזיקת דאנס.
שחרור הסינגל נדחה וראיין שחרר את השיר ביחד עם הבלדה "I Am Who I Am", קאבר ללהקת הרוק האנגלית Ben's Brother.
השיר התקבל בברכה על ידי מעריציו של ראיין והמבקרים בטענה שהוא חזר לסאונד האמיתי שלו.
הסינגל, שכלל את 2 השירים, נכנס למקום ה-33 במצעד הבריטי ונכשל, כששחרור אלבומו השני "Confessions" בוטל, כשמאוחר יותר אושר שהוא נדחה בעקבות כישלון הסינגל וגם בעקבות החזרה של בלו לעבודות על אלבום חדש.
Army Of Lovers- 2005 - דורג 3 במצעד הבריטי
When I Think Of You- 2005 - דורג 15 במצעד הבריטי
Real Love- 2006 - לא דורג במצעד הבריטי
Reinforce Love- 2007 - דורג 101 במצעד הבריטי
לי שיינלונג (נולד ב-10 בפברואר 1952) הוא השר הבכיר של סינגפור .
לפני מינויו לתפקיד זה, במאי 2024, כיהן במשך כמעט 20 שנה כראש הממשלה השלישי של סינגפור.
לי שיינלונג הוא בנו הבכור של ראש הממשלה הראשון של סינגפור, לי קואן יו, והוא נשוי להו צ'ינג, לשעבר מנכ"ל תאגיד האחזקות הממשלתי טמסק.
משחר נעוריו היה לי הצעיר מעורב בענייניה המדיניים של סינגפור ובעבודתו המדינית של אביו.
את לימודיו התיכוניים עשה תחילה בבית-ספר תיכון קתולי ובהמשך בבית-הספר התיכון הלאומי (National Junior College – מכללה זוטרה).
לאחר שנסע ללמוד בטריניטי קולג' שבאוניברסיטת קיימברידג', סיים לי בהצטיינות תואר ראשון במתמטיקה וכן לימודי תעודה במדעי המחשב.
ב-1980 הוא סיים את לימודיו לתואר מוסמך במינהל ציבורי בבית-הספר לממשל על שם קנדי באוניברסיטת הרווארד.
לי התגייס לצבא סינגפור ב-1971 והתקדם במהירות בסולם הדרגות.
ב-1984 פרש מן הצבא לטובת קריירה פוליטית ונבחר באותה שנה לחבר פרלמנט.
ב-1978 נשא לאישה את ד"ר וונג מינג יאנג, אשר נפטרה ב-1982, שלושה שבועות בלבד לאחר שילדה את ילדם השני.
ב-1985 נשא לי לאישה את הו צ'ינג, מהנדסת במשרד ההגנה.
לזוג בת ושלושה בנים, כולל בתו ובנו של לי מנישואיו הראשונים.
ב-1992 נמצאה לימפומה בגופו, ממנה החלים לבסוף, בעקבות סדרה אינטנסיבית של טיפולים כימותרפיים.
נבחר למשרת ראש ממשלת סינגפור ב-12 באוגוסט 2004 תוך ויתור על תפקידו כשר האוצר לטובת גו צ'וק טונג.
הושבע לתפקיד על ידי נשיא בית המשפט העליון הסינגפורי, יונג פונג האו.
באפריל 2016 הגיע לביקור בישראל בראש משלחת שמנתה 60 איש, כולל חלק משרי ממשלתו.
ביקור זה היה הביקור הראשון של ראש ממשלת סינגפור בישראל מאז סינגפור קבלה את עצמאותה.
במהלך הביקור זכה לתואר דוקטור לשם כבוד מהאוניברסיטה העברית.
בשנת 2017 עלה לכותרות סכסוך בין לי שיינלוג לאחיו הצעיר, לי הסיין יאנג, בעקבות מחלוקת סביב צוואת אביהם, מייסד סינגפור המודרנית לי קואן יו, ובפרט סביב עתידו של בית המשפחה ההיסטורי.
בעוד לי הסיין יאנג ואחותם, לי וויי לינג, טענו כי יש להרוס את הבית בהתאם לרצון אביהם המנוח, לי הסיין לונג התנגד לכך, בטענה שלבית יש ערך היסטורי וסמלי חשוב עבור המדינה.
המחלוקת גלשה במהירות לזירה הציבורית והפכה לנושא טעון בתקשורת המקומית, כאשר שני הצדדים האשימו זה את זה בהתנהלות לא ראויה ובניסיון לעוות את רצון האב למטרות אישיות.
לי הסיין לונג טען כי אחיו ואחותו מנסים לערער על שמו הטוב, בעוד לי הסיין יאנג האשים את ראש הממשלה בשימוש בכוחו ובמוסדות המדינה כדי לקדם אג'נדה פוליטית ולרדוף אותו ואת משפחתו.
הסכסוך המשפחתי עורר דיון נרחב במדינה סביב שאלות של שקיפות שלטונית, מוסר פוליטי וניהול ענייני משפחה בזירה הציבורית, והוא נותר נושא שנוי במחולק במורשתו הפוליטית של לי שיינלונג.
לי סטוארט שארפ (נולד ב-27 במאי 1971) הוא כדורגלן עבר אנגלי.
שארפ שיחק בתפקיד הקיצוני השמאלי ובין השאר שיחק בקבוצת מנצ'סטר יונייטד.
הופיע במספר תוכניות מציאות בטלוויזיה הבריטית.
שארפ החל את קריירת הכדורגל שלו במדי טורקי יונייטד, אך כבר בעונתו הראשונה (1987-88), לאחר 16 משחקים, עבר למנצ'סטר יונייטד ששילמה על כרטיס השחקן שלו 200,000 ליש"ט, סכום שיא בזמנו עבור שחקן נוער.
שיחק בקבוצה הראשונה, בתחילה כמגן שמאלי ובעונת 1990-91 כמחליפו של ראלף מילן בתפקיד הקיצוני השמאלי.
שארפ הרשים בהופעותיו והיווה שחקן מפתח בזכייתה של היונייטד בגביע המחזיקות באותה השנה.
במדי "השדים האדומים" השתתף שארפ ב-265 משחקים במהלך 8 עונות וכבש 36 שערים.
לידס יונייטד שילמו בקיץ 1996 עבור כרטיס השחקן שלו 4.5 מיליון ליש"ט ובכך הפך לשחקן היקר בתולדותיהם.
הוא הופיע 26 פעמים במדי הקבוצה בעונת 1996-97 בהם הבקיע 5 שערים, אך פציעת טרום-עונה בברך השביתה אותו מפעילות למשך כל עונת 1997-98 וגרמה לסיום דרכו בלידס.
בסתיו 1998 הושאל לקבוצת סמפדוריה מהסרייה א', שם איבד את מקומו בהרכב וחזר לאנגליה בפגרת חג המולד.
שארפ עבר לברדפורד סיטי במרץ 1999 ומילא תפקיד מפתח בעלייתה של הקבוצה לפרמייר ליג, אחרי היעדרות בת 77 שנים מהליגה הבכירה, וכן בהבטחת הישארותה בליגה בעונת 1999-00.
בעונת 2000-01 עבר שארפ בהשאלה לקבוצת פורטסמות' מהליגה הראשונה (כיום אליפות הפוטבול ליג).
בעונה שלאחר מכן חזר שארפ לברדפורד סיטי, אך משהסתיים חוזהו הוחלט בקבוצה שלא לחדשו ושארפ הפך לשחקן חופשי.
אחר כך הספיק לשחק בקבוצות אקסטר סיטי, גרינדאביק (איסלנד) וגארפורת' מ"ליגת המחוזות הצפוניים – מזרח", המהווה חלק מהדרג התשיעי בכדורגל האנגלי, לפני פרישתו הסופית מכדורגל מקצועני.
לאחר פרישתו של שארפ מכדורגל מקצועני, הוא הופיע במספר תוכניות מציאות בטלוויזיה הבריטית, וכן שימש כפרשן עבור שלוחתו האסייתית של ערוץ ESPN ובאחד מערוצי ה-BBC.
בשנת 2005 פרסם שארפ אוטוביוגרפיה בשם "מה שאני מכנה כיף" (באנגלית My Idea of Fun).
במהלך גביע העולם ב-2006 כתב שארפ בלוג עם תמונות וקטעי וידאו עבור "יאהו!".
ליאה מארי רמיני היא שחקנית אמריקאית סיציליאנית-יהודייה.
ידועה בעיקר בשל תפקידה כקארי הפרנן בסדרה "מלך השכונה", ובפעילותה הביקורתית כנגד כנסיית הסיינטולוגיה בה הייתה חברה.
רמיני נולדה בברוקלין, ניו יורק שבארצות הברית, לג'ורג רימיני ולוויקי מרשל.
אמה היא יהודייה ממוצא אוסטרי, ואביה קתולי ממוצא סיציליאני-איטלקי, והיא גדלה בדתו.
הוריה התגרשו בשנת 1977 ובגיל תשע, בעקבות נישואיה השניים של אמה, גדלה על ערכי הסיינטולוגיה יחד עם אמה.