tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ב־30 בינואר 2017 הוציא באופן רשמי את השיר "השיר שלך" המספר על פרידתו מזוגתו שיר רוזנבלום.
את השיר אהרון השמיע לראשונה לקהל מעריצו יומיים לפני כן בהופעה שנערכה באולם האירועים והכנסים הרדינג 3 בנמל תל אביב.
ב-2 באפריל 2017 הוציא דואט מצליח עם ליאור נרקיס בשם: "חגיגה בישראל", כשלושה חודשים לאחר כך הופיעו יחדיו באמפי קיסריה ולאחר מכן יופיעו בבאר שבע
ב-27 באוגוסט הוציא את השיר "כל הבנות" אשר כתב והלחין ביחד עם דולב רם ופן חזות
ב-7 באוקטובר הוציא את השיר "הכל בגלל הגעגוע",
ב-16 בדצמבר הוציא 2 שירים "חושב עליה ורק אהבה מדברת" לקראת סיבוב הופעות חורף ולפני צאת אלבומו השמיני שיצא לקראת מרץ.
ב-23 בדצמבר הופיע ברידינג 3 ושם חגג את יום הולדתו ה-33 בהופעה אירח את האומנים "משה פרץ, ליאור נרקיס, ואיתי לוי" והעלה כל אחד מהם לבמה לשר איתו דואט.
במאי 2019 הוציא את אלבומו השמיני "השמחה שלנו".
האלבום כולל 20 שירים ומתוכם יצאו למדיה השירים: "שם טבעת עליה", "ירוק ודבש", "השמחה שלנו" (עם איתי לוי), "24 שעות" (עם אושר כהן), "הלב שלך בממתינה" (עם אופק המלאך), "מזל מאזניים", ו"השיר שלך".
בינואר 2020 הוציא שיר ראשון מתוך אלבומו הבא - "מבול", למילים של נועם חורב, ללחן של אלון פרץ ולעיבוד והפקה מוזיקלית של תמיר צור.
ב-27 ביוני 2023 הוציא את הסינגל "לגעת בשמיים" שהגיע למקום השישי במצעד העברי של מדיה פורסט.
ב-29 באוקטובר הוציא את הסינגל "יש עוד עולם" שהוקדש לנשות חללי מלחמת חרבות ברזל, והגיע למקום החמישי במצעד השבועי של מדיה פורסט.
ב-17 במרץ 2024 הוציא אהרון את האלבום "כוכב גדול", אותו תכנן במקור להוציא בתחילת אוקטובר 2023, אך נדחה עקב מלחמת חרבות ברזל.
ב-28 באוקטובר 2025 הוציא את "היא לא תדע" מתוך אלבומו החדש "בדרך שלי".
בנוסף לשיריו, שיתף אהרון פעולה עם זמרים ועם אמנים אחרים בשיריהם.
כמו כן הלחין אהרון עבור רגב הוד את השירים "הטוב שבעולם" ו"בואי אלי", "היופי שלך" והשתתף בפרויקט "לב המדינה", שבמסגרתו קבוצה של זמרים מסוגת הזמר המזרחי שרו את השיר "לב המדינה".
בנוסף, כתב והלחין את השיר "תחזרי כבר הביתה" של אייל גולן באלבומו "חלק מחיי", בנוסף בשנת 2012 הקליטו השניים דואט בשם "ממכרת".
ב-2015 שיתף פעולה עם הזמר מייק שריף, השניים הוציאו דואט בשם "הכל קורה בתל אביב" שנכלל באלבומו של אהרון טרמינל 3. השיר זכה להצלחה רבה.
בחודש יוני 2011 עלתה תוכנית המציאות "חי ב-LA LA לנד", שבה הופיע אהרון לצידם של זהבה בן, אתי לוי, אלון דה לוקו, אביהו שבת וג'ולייטה.
במסגרת התוכנית התחרו האומנים אחד בשני בלוס אנג'לס במטרה להשיג חוזה הקלטות בינלאומי בחברת ההקלטות "גפן רקורדס" שהובטח למנצח.
בתוכנית, אהרון זכה לשבחים על קולו היפה ועל כך שהוא כותב ומלחין בעצמו את שיריו.
בנוסף, התגלו כישורי החיקוי של אהרון על זמרים אחרים מן הז'אנר של המוזיקה המזרחית.
בשנת 2012 השתתף כשופט בתוכנית המציאות אייל גולן קורא לך ששודרה בערוץ 24.
בחודש יוני 2013 עלתה לשידור העונה השנייה של התוכנית "הרווק", שבה חיפש את בחירת ליבו מתוך 15 נשים המתחרות על ליבו, ולבסוף בחר בנטע דנינו.
השניים יצאו מספר חודשים ואז נפרדו.
אהרון ספג ביקורות על השתתפותו בתוכנית עקב שיקולים כספיים, ולא מתוך מטרה אמיתית למצוא זוגיות לטווח ארוך.
גם הזוכה נטע דנינו טענה כי במהלך תקופת הצילומים אהרון היה בקשר עם חברתו לשעבר עידן צור.
אהרון מצידו הכחיש את הדברים.
בשנת 2015 השתתף בפרק בתוכנית הטלוויזיה נוקאאוט.
בשנת 2021 השתתף בעונת ה-VIP של "MKR המטבח המנצח" יחד עם אשתו נטלי וסיימו במקום השני.
אהרון נחשב לאחד מן הזמרים הבולטים בישראל במוזיקה המזרחית החל מהעשור הראשון של המאה ה-21. הוא מוערך הן כזמר והן בזכות השירים שהוא כותב ומלחין לזמרים אחרים הנמנים עם ז'אנר המוזיקה הים-תיכונית.
בתוך פרק זמן של שלוש שנים מרגע צאת אלבומו הראשון ועם רפרטואר שירים דל יחסית הופיע אהרון בפעם הראשונה בקריירה שלו בהיכל התרבות בתל אביב, תיאטרון קיסריה, ובהיכל מנורה מבטחים.
בשנת 2010 זכה בתואר זמר השנה של תחנת הרדיו רשת ג' וערוץ 24 ושירו "תגידו לה" שכתב ללחן בולגרי זכה בתואר שיר השנה.
בשנת 2012 זכה אהרון בפרס מלחין השנה מטעם אקו"ם.
אהרון גדל בקריית עקרון, לאחר פרסומו עבר להתגורר בעיר הסמוכה רחובות.
במהלך חודש ינואר 2016 פורסם כי אהרון סיים את חוזה עבודתו עם מנהלו אייל מלכא הפרסום תפס גלים ותפנית כאשר אמו של אהרון עלתה בשידור חי בתוכנית הרדיו ערב ים תיכוני ברדיו לב המדינה ובמהלך השיחה תקפה את זוגתו של אהרון בכך שלטענתה הרחיקה בינו ולבין הוריו.
הפרשה קיבלה סיקור רחב בתקשורת וכללה שידור של טקס כישוף שנעשה בבית הוריו של אהרון, בנוסף שודרו בתוכניות הרדיו והטלוויזיה ראיונות שנערכו עם אנשים מקורבים למשפחה.
עוד פורסם כי ביטל הופעה שהייתה אמורה להתקיים במתחם האנגר 11 בנמל תל אביב וכי הוא נמצא בתהליכים משפטיים כנגד מלכא.
אהרון עצמו לא התראיין לתקשורת בתקופה זו, אך בסוף יצא בהצהרה כי השלים עם הוריו וביקר את התקשורת על כך שנתנה סיקור נרחב של הפרשה.
ב-30 באפריל 2016 פרסם אהרון בדף הפייסבוק שלו את הצעת נישואין לזוגתו לשעבר, שיר רוזנבלום.
בשנת 2018 נישא לנטלי לוי ובינואר 2019 נולדה בתם הבכורה.
ובשנת 2022 נולדה בתם השנייה.
אהרון ידוע באהדתו לקבוצת הכדורגל בית"ר ירושלים.
2010: הכל זה מלמעלה LIVE בהיכל התרבות
2012: 20 הלהיטים הגדולים שלי
דודה פרהומה לא הייתה זונה הוא שמו של הרומן המלא הראשון של יוסי אבני-לוי, בעריכת נילי מירסקי, שיצא לאור בשנת 2002 במסגרת "ספריה לעם" של הוצאת עם עובד.
הרומן מבוסס על חייו של לוי, ועוסק בפרידה הנפרשת על פני יבשות וזכרונות.
הגיבור הצעיר נמצא לאחר פרידה כואבת מקשר בן 5 שנים.
במהלך חיפוש מקום בעולם בו יוכל לשכוח, הוא מגיע לארץ ששמה אינו מוזכר, (בלגרד, סרביה) אך היא מתוארת כארץ פצועת מלחמה וענייה, אשר כמו גיבור הספר, גם היא מייחלת להתחלה חדשה.
בתוך העלילה שזורים זכרונות מבית הוריו של הגיבור, מהמטבח ועד לשכונה.
לקראת סוף הסיפור, פוגש הגיבור עלם יפהפה ועני.
הספר מתאר מסע בין שתי האהבות - הגדולה והקטנה - ושתי ארצות, אחת באירופה והשנייה היא מולדתו, ישראל.
ההשוואה בין שתי הארצות למודות המלחמה מעלה מסרים פוליטיים וחברתיים.
הספר עובר במעברים חדים מבית הוריו של לוי ברעננה ולימי ילדותו בשנות ה-60 וה-70, בחזרה להווה בבלגרד (שנת 2001), וחזור לבן זוגו לשעבר (בין השנים 1993-1998), ולזוגיות שלהם שתמה בברלין.
הגיבור התעניין מגיל צעיר בנושא השואה, ומציין כי ידע לנחש לפי מספר על היד מאיזה מחנה הגיע הניצול.
לאחר שירותו הצבאי, למד משפטים, ועבד בין היתר במוקד שיחות למבוגרים, שם הכיר בחור בשם יואב.
לאחר פגישה אחת, הגיבור אינו מצליח לאתר את יואב שוב, כנראה מאחר שהאחרון נתן מספר שגוי בכוונה.
תוך כדי ניסיון חיוג מטלפון ציבורי ברחוב תל חי בתל אביב, נקרה בדרכו אריק, והם מתאהבים ועוברים לגור יחד ברחוב הורקנוס.
הגיבור מתאר כיצד אריק שינה את חייו, דאג לו והשליט סדר בדירה.
בהמשך, בעקבות עבודתו של הגיבור בשגרירות ישראל בגרמניה, עובר הזוג לברלין, וגרים בדירה בכיכר לודוויג הקדוש בשכונת וילמרסדורף.
לזוג יש מכרים ישראלים (שמוליק וסיגי), ותוך כדי מכיר הגיבור אנשים נוספים, ביניהם יורגן, זבן בחנות הבגדים פיק וקלופנבורג.
יורגן הוא בחור בוטה ומיני, המנסה להסית את הגיבור למעשי זימה, ולבגוד באריק.
הגיבור הולך ומתפתה, ומציין מספר פעמים כי האהבה בינו לבין אריק הולכת ומתפרקת בין הידיים.
הם מרבים להתווכח ולריב, והגיבור מחפש פתרונות בדמות הוספת תינוק למשפחה, אולם אריק מתנגד נחרצות.
בשיאו של הספר, בעקבות ריב מתאר הגיבור נסיעה ספונטנית לאמסטרדם (העיר מתוארת באמצעות התעלות שבה), בה הוא מכיר גבר קנדי, והם שוכבים במלון.
למחרת חוזר הגיבור לברלין, ואריק מחכה לו מאושר בתחנת הרכבת.
אריק מתקרב לחבקו, אולם הוא מבחין מיד שמשהו אינו כשורה, ולאחר מבט ממושך הוא מבין מה קרה, עוזב את הדירה ונעלם.
הגיבור מבקש משמוליק לברר לו לאן אריק נעלם.
תוך כדי מתוארת התאקלמותו של הגיבור בעירו החדשה, בלגרד (לשם נשלח בעקבות עבודתו), והכרותו עם מילוש, בחור מקומי בן 27 וחבריו.
עם מילוש מתחילה להיווצר מערכת יחסים זוגית, אולם ניכרים הבדלים רבים בין שני הגברים, מפאת השוני התרבותי.
מצוין מצעד הגאווה הראשון בבלקן, ב-30 ביוני 2001, שהופרע על ידי מתפרעים שהכו חלק מהצועדים, ללא עזרת המשטרה.
בהמשך מוזכרת מהפכת האופטור (שחלה למעשה ב-5 באוקטובר 2000, אולם מצוינת לאחר מצעד הגאווה), ובהמשך אותו יום, שמוליק מתקשר ומדווח שאריק נמצא בתל אביב.
לצערו הרב של מילוש, חוזר הגיבור לישראל, ולאחר שיטוט ברחובות תל אביב, הוא רואה (או הוזה שרואה) את אריק, יחד עם בחור שלדעתו אריק לא אוהב.
הגיבור מתיישב בבית קפה, מזמין שני אספרסו, אחד לאריק, ומדבר בנימה אופטימית על העתיד.
הספר תורגם לפולנית ויצא לאור בשנת 2013.
דודו (בספרדית: Dudo, בתרגום לעברית: "אני בספק"; ידוע גם כקאצ'ו, פרודו, פאראפיקו או קצ'יטו) הוא משחק קוביות פופולרי, שנוהגים לשחק עמו בפרו, בצ'ילה, בבוליביה ובמדינות נוספות באמריקה הלטינית.
המשחק מיועד לשני שחקנים או יותר ותכליתו היא ניחוש כמות הקוביות המראות מספר מסוים, הנמצאות מתחת לכוסות המונחות על שולחן.
השחקן המפסיד בכל מחזור, מאבד אחת מקוביותיו, והמנצח הוא השחקן האחרון שנותרה אצלו קובייה אחת לפחות.
כל שחקן מתחיל את המשחק עם 5 קוביות, וכוס המשמשת לערבוב הקוביות ולהסתרתן משחקנים אחרים.
השחקנים מגלגלים קובייה לפי הסדר, כדי לקבוע איפה ובאיזה סדר ישבו (דבר שמשפיע הרבה במשחק).
השחקן שקיבל תוצאה גבוהה ביותר יהיה ראשון.
בתחילת כל סיבוב השחקנים מערבבים את קוביותיהם בכוסותיהם והופכים את הכוס על השולחן,כל שחקן מסתכל בקוביותיו אך מוודא שהאחרים לא יראו אותן.
השחקן הראשון מהמר ומכריז כמה קוביות מספרה מסוימת יש לדעתו לכולם יחד על השולחן.
"אסים"- הספרה 1 נחשבת ל"אס" והם נספרים כמו המספר שהוכרז (לדוגמה, אם הוכרז "עשר פעמים חמש" המשמעות היא שהשחקן המכריז חושב שיש לפחות עשר קוביות לכולם יחד המראות את הספרות 1 ו-5).
לשחקן הבא אחריו יש שתי אפשרויות: "להעלות", או להכריז "דודו" לפתוח את ההכרזה:
"העלאה" או "הימור": השחקן יכול להגדיל את ההימור, בכך שהוא מגדיל את כמות הקוביות (לדוגמה, מ-5 פעמים 3 ל-6 פעמים 3), או את מספר הקובייה (לדוגמה, מ-5 פעמים 3 ל-5 פעמים 4) או את שניהם.
אם שחקן העלה את כמות הקוביות, הוא יכול לבחור ספרה כרצונו (לדוגמה, מ-5 פעמים 6 ל-6 פעמים 3).אין חובה להשתמש במספרים עוקבים.
למשל ניתן להעלות מ-6 פעמים 5 ל 8 פעמים 5. השחקנים ממשיכים בסבב כשכל שחקן בתורו צריך להגדיל את ההימור.
כאשר שחקן מרגיש שאינו יכול עוד להעלות את ההימור הוא יכול להכריז "דודו".
"פתיחה" או "דודו": משמעות ה"פתיחה" היא, שהשחקן לא מאמין לנכונות ההימור הקודם.
כל השחקנים חושפים את קוביותיהם וסופרים את מספר הקוביות בהתאם להכרזה.
אם מספר הקוביות (כולל אסים) נמוך מההכרזה מאבד השחקן המהמר קובייה ושם אותה על השולחן.
אם ההימור נכון, כלומר, השחקן שהכריז "דודו" טעה, ובמשחק יש לפחות את הכמות שציין המהמר, השחקן ש"פתח" מאבד קובייה ושם אותה על השולחן.
לאחר הפתיחה, מתחיל סיבוב חדש בו מתחיל השחקן שאיבד קובייה.
המשחק ממשיך עד שרק שחקן אחד נשאר עם קובייה אחת או יותר, והוא המנצח.
דוגמה לסיבוב: שחקן ראשון מהמר 5 פעמים 3,הבא אחריו מהמר 6 פעמים 2, הבא אחריו מהמר 6 פעמים 5, הבא אחריו מהמר 8 פעמים 5, הבא אחריו מכריז "דודו", ההימור האחרון הוא שקובע.
כעת סופרים את הקוביות המראות את הספרה 5 ו 1("אס"), אם יש 8 או יותר קוביות כאלו השחקן האחרון שהימר הצליח וזה שהכריז "דודו" הפסיד קובייה.
אם יש פחות מ-8 השחקן האחרון שהימר הפסיד קובייה.
"השוואה" או "בול": משמעות "השוואה" היא שהשחקן בטוח שההכרזה הקודמת נכונה בדיוק (כלומר, כמות הקוביות ממספר מסוים שהכריז השחקן הקודם נכונות בדיוק - בדוגמה למעלה - השחקן חושב שיש בדיוק 6 קוביות המראות 3).
אם הניחוש היה נכון, השחקן מקבל קובייה מהשולחן (עד לכמות של 5 קוביות מקסימליות, כמו בהתחלה).
אם הניחוש לא היה נכון, השחקן מאבד קובייה ושם אותה על השולחן.
בדודו, האס (קובייה המראה 1) הוא סוג של ג'וקר.
כשבודקים את ערכי הקוביות, אסים נספרים כקובייה שהוכרזה.
לאסים יש חוקים שונים כשמעלים הימור.
אפשר להמיר מספר לאסים על ידי חלוקת כמות הקוביות ב-2 ואומדן כלפי מעלה.
בנוסף, ניתן להמיר אסים למספרים.
כמובן, שניתן להעלות "3 פעמים אס" ל"4 פעמים אס" כרגיל.
חוקים אלו לא תקפים כאשר השחקן המתחיל את הסיבוב מתחיל בהימור על כמות האסים.
במקרים אלו, השחקן הבא יכול להמיר את האסים לכל דבר (כולל הקטנת המספר).
לאחר מכן משתמשים בחוקים הרגילים לאסים.
כאשר שחקן שהיו לו 2 קוביות מאבד אחת, הסיבוב הבא הוא "סיבוב מיוחד" (מן הסתם שהשחקן הזה יהיה השחקן שיתחיל את הסיבוב הבא, כי הוא איבד קובייה).
החוקים בסיבוב זה הם שונים:
אף אחד לא יכול "להשוות", הסיבוב מסתיים כשמישהו "פותח".
רק שחקנים שגם להם יש קובייה אחת יכולים לשנות את מספר ההכרזה.
סיבוב מיוחד מתקיים פעם אחת לכל שחקן.
כלומר, אם שחקן מקבל קובייה על ידי "השוואה" ואז מאבד אותה, אין "סיבוב מיוחד".
דודג'בול הוא סרט קולנוע אמריקאי מ-2004 שהופק על ידי פוקס המאה ה-20, נכתב ובוים על ידי ראוסון מרשל טורבר מככבים בו: וינס ווהן, בן סטילר, כריסטין טיילור וריפ טורן.
פיטר לה-פלור הוא בעלים של מכון כושר ממוצע ולא מצליח כלכלית עם קומץ חברים נאמנים.
המכון בצרות ועומד להירכש על ידי יריבו וייט גודמן (בן סטילר), מדריך כושר והבעלים של מכון הכושר "גלובו" (Globo-Gym) המצליח שמעבר לרחוב.
רק אם פיטר יצליח לגייס 50,000$ ב-30 ימים כדי לכסות את המשכנתא שלו וייט לא יוכל לעקל ולהרוס את מכון הכושר הקטן כדי להקים חניון.
עורכת הדין קייט ויטץ' (כריסטין טיילור) עובדת על העסקה עבור וייט.
וייט מנסה להקסים אותה שוב ושוב ללא הצלחה, ובמקום להיענות לנסיונותיו של וייט היא מפתחת ידידות עם פיטר תוך עזרה בסקירת הדוחות הכספיים שלו.
דווייט (כריס ויליאמס) ואוון (ג'ואל מור), עובדי מכון הכושר הממוצע של פיטר, וחבריו במכון הכושר סטיב "הפיראט" (אלן טודיק), ג'סטין (ג'סטין לונג) וגורדון (סטפאן רוט) מנסים לגייס את הכסף הדרוש כדי להציל את חדר הכושר.
גורדון מציע להם להירשם לטורניר דודג'בול בלאס וגאס, כשהפרס הוא 50,000$.
הם מקימים קבוצה עם פיטר וצופים בסרטון משנת 1950 שבה מדבר אגדת הדודג'בול "פאטצ'ס" אוהוליהן.
הם נוצחו בטורניר האזורי על ידי להקת צופות במשחק ההעפלה, אך עלו לטורניר בלאס וגאס כאשר אחת הצופות נכשלה בבדיקת סמים והקבוצה נפסלה.
וייט מרגל אחר מכון הכושר של פיטר באמצעות מצלמה נסתרת, ויוצר קבוצת מחניים עילית כדי להתנכל לקבוצתו של פיטר.
פיטר פוגש מזדקן מרותק לכיסא גלגלים - פאטצ'ס אוהוליהן - (ריפ טורן), והוא מתנדב לאמן את הקבוצה של פיטר.
משטר האימונים של פאטצ'ס כולל זריקת כלי עבודה על השחקנים, התחמקויות ממכוניות נוסעות ונזיפות ללא הרף.
קייט מראה מיומנות במשחק, אך מסרבת להצעה להצטרף לצוות משום שמצב כזה מהווה ניגוד אינטרסים בשל החוזה שלה עם וייט.
וייט רואה זאת וגורם לפיטוריה של קייט ממשרד עורכי הדין שלה, על מנת לגייס אותה לקבוצה של מכון גלובו.
המהלך מכעיס את קייט, והיא מחליטה להצטרף לקבוצה של Average Joe's Gym.
בטורניר בלאס וגאס קבוצתו של פיטר סובלת ממכשולים רבים, אבל מצליחה להגיע לגמר נגד קבוצת גלובו של וייט.
בלילה שלפני המשחק נופל שלט על פאטצ'ס אוהוליהן והוא נהרג, דבר הפוגע בביטחון העצמי של פיטר: הוא מביע את הפחד שלו שהקבוצה תפסיד לגלובו ולווייט, והוא נוזף בדמות הפיראט הילדותית של סטיב שנעלב ומחליט לעזוב את הקבוצה.
וייט מציע לפיטר 100,000$ אם הוא יוותר על מכון הכושר שלו, ופיטר נענה בחיוב.
ביום הגמר ג'סטין עוזב כדי לעזור לחברת כיתה, אמבר (ג'ולי גונסלו) בתחרות המעודדות ומשאיר את קבוצתו ללא מספיק שחקנים להתחרות.
לפיטר יש מפגש מקרי עם לאנס ארמסטרונג, שמעודד אותו להצטרף לצוות שלו, אבל עד שהוא מגיע קבוצתו נאלצת להיפסל.
גורדון מוצא חוק כי ניתן לבטל את ההחלטה על ידי ההצבעה של השופטים.
במצב של שובר שוויון בהצבעות, צ'אק נוריס בוחר לאפשר לקבוצה לשחק.
לאחר משחק מותח וצמוד, וייט ופיטר מתמודדים בפתאומיות ב"משחק המוות", שיקבע מי הזוכה.
בהשראת חיזיון של פיטר בו הוא רואה את פאטצ'ס, הוא שם את כיסוי העיניים שפאטצ'ס העניק לו.
הוא מצליח להתחמק מהזריקה של וייט ופוגע בו, ובכך זוכה באליפות ובפרס הכספי.
סטיב חוזר לצוות לאחר שפיטר מתנצל, קייט מגלה לפיטר שהיא ביסקסואלית ומנשקת את חברה שלה ואותו.
ג'סטין מפתח רומן עם אמבר, בעוד אוון מתחיל לצאת עם פראן (מיסי פייל), שחקנית מקבוצת גלובו.
פיטר פותח כיתות מחניים לנוער ב-Average Joe's Gym, בעוד וייט הופך לשמן מהכעס ואוכל מזון מהיר.
הסרט קיבל ביקורות טובות בדרך-כלל עם דירוג מצטבר של 70% באתר Rotten Tomatoes.
הסרט גרף מעל 30 מיליון דולר כבר בשבוע הראשון לצאתו ויותר מ-100 מיליון דולר בסך הכול.
דודה קלרה הוא סרט הקולנוע השני באורך מלא של אברהם הפנר, שיצא לאקרנים בשנת 1977, עם חנה מרון, רות סגל
הסרט עוקב אחר מעלליה של משפחה בת שלוש אחיות ממוצא פולני - לאה, רוז'ה וקלרה, המנהלות יחד חנות ומתפרה לשמלות כלה ברחוב בן יהודה בתל אביב.
לאה מוצגת כאחות קנאית; רוז'ה היא היחידה מבין האחיות שלה ילדה; וקלרה, הגדולה מבין האחיות, מנסה לפתור קונפליקטים במשפחה, להחליט ולקבוע עבור כולם מה לעשות.
עלילת הסרט מתחילה כאשר קלרה מחליטה לשלוח את זיוה'לה, בתה של רוז'ה, ללימודים בלונדון אצל אחיהן הגדול והנערץ של האחיות, מאיר.
זיוהל'ה מאוהבת בדודיק, שמצטייר כשטחי מדי בעיני דודותיה, והיא נאלצת להיפרד ממנו ולנסוע לאנגליה בהוראת קלרה.
כאשר זיוה'לה חוזרת לארץ היא מתאחדת עם דודיק, והשניים מחליטים להתחתן.
פער התרבויות והמעמד הסוציו-אקונומי בין הוריו של דודיק לבין קלרה ואחיותיה מחריד אותן, אך האחיות מחליטות לסייע ולהוציא את החתונה אל הפועל, בעיקר שיש ספק שזיוה'לה בהריון ממנו, מכך שיצאו תקופה ארוכה טרם טסה זיוה'לה לדודה מאיר.
קלרה מוצאת עצמה מתמודדת בעת ובעונה אחת לא רק עם החתונה, אלא גם עם גיסה האחד שסובל מקלפטומניה, וגיסה האחר הסובל ממחלה כרונית.
לבסוף מתברר שזיוה'לה לא בהריון, אך האחיות מקבלות את דודיק ואת משפחתו, והזוג מתחתן, כאשר גם הדוד מאיר מגיע לארץ לחתונתה.
שחקנ/יתדמותחנה מרוןקלרהשמואל בוניםשמואל - בעלה של קלרהעדנה פלידלרוז'היוסף כרמוןמיכ'ל - בעלה של רוז'היעל פרל בקרזיוה "זיוה'לה"- ביתה של רוז'הרות סגללאהלאו יונגיאקוב - בעלה של לאהשמואל רודנסקימאיר - אחיהם של שלוש האחיותג'טה לוקהגברת כהנאמרדכי בן זאבאדון כהנאמאיר פניגשטייןדודיק כהנא - החבר של זיוהחינה רוזובסקיהשכנהברונקה זלצמןלקוחה בחנות
דוד (דודו) ביטון (נולד ב-1 במרץ 1988) הוא כדורגלן עבר ישראלי שׂשיחק בעמדת החלוץ.
ביטון שיחק בנעוריו בקבוצת הנוער של בית"ר טוברוק וב-2006 הצטרף לקבוצת הנוער של מכבי חיפה, ואף ערך הופעה אחת במדי הקבוצה הבוגרת של המועדון, לפני שחזר לעונה נוספת בקבוצת הנוער של טוברוק.
בהמשך שיחק גם במכבי תל אביב, הפועל רעננה והפועל פתח תקווה.
בשנים אלה שיחק בנבחרת הצעירה של ישראל ובמדיה רשם 11 הופעות וכבש שלושה שערים.
בינואר 2011 חתם ביטון בשרלרואה מליגת העל הבלגית, ועמה ירד לליגת המשנה בתום עונת 2010/2011. בעונה שלאחר מכן הושאל ביטון לוויסלה קרקוב, אלופת פולין, ובהופעת הבכורה שלו בקבוצה כבש שער.
עד המחזור ה-11 (סוף אוקטובר 2011) כבש תשעה שערים בליגת העל הפולנית ודורג במקום השני ברשימת המבקיעים.
ביטון כבש בכל המסגרות 14 שערים, ביניהם שלושה במשחקי הליגה האירופית, כולל שער ניצחון על פולהאם האנגלית.
החל מאמצע העונה ירד מספר הופעותיו בקבוצה ובמקביל גם מספר שעריו.
ביוני 2012 חתם על חוזה לארבע עונות בסטנדרד לייז'.
בינואר 2013 עבר בהשאלה לקבוצת אפואל ניקוסיה הקפריסאית עד לתום העונה.
בחצי עונה במועדון כבש ביטון שישה שערים וסייע לאפואל ניקוסיה לזכות באליפות, ובתום העונה חזר לסטנדרד לייז'.
ב-13 בינואר 2014 הושאל לחצי עונה לאלקורקון, במדיה ערך שש הופעות בליגה השנייה בספרד.
ב-1 בספטמבר 2014 הושאל לעונה אחת למריבור מליגת העל הסלובנית.
ב-22 בנובמבר 2014 כבש את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 4–0 על קופר, ובסך הכל בחצי עונה כבש שני שערים בכל המסגרות.
ב-16 בינואר 2015 חזר לישראל וחתם על חוזה עד תום העונה בהפועל תל אביב.
שלושה ימים לאחר מכן ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשפתח בהרכב במשחק מול בית"ר ירושלים באצטדיון טדי, אשר הסתיים בתיקו 1-1. ב-7 במרץ כבש את שער הבכורה שלו במדי הפועל תל אביב, בניצחון 3–1 על מ.ס.
בסך הכול ערך בעונה זו 12 הופעות בליגת העל, בהן כבש שני שערים, אך ב-18 באפריל נפצע במשחק מול הפועל פתח תקווה וסיים את העונה.
ב-12 ביולי 2015 חתם על חוזה לשנתיים נוספות בהפועל תל אביב, אך בתחילת עונת 2015/2016 לא הצליח לתפוס מקום בהרכב הקבוצה וכבש רק שער אחד בתשעה משחקים.
ב-1 בפברואר 2016 הושאל עד תום העונה להפועל כפר סבא.
לקראת עונת 2016/2017 הורה מאמן הפועל תל אביב אלי גוטמן לביטון לחפש קבוצה חדשה, אך בסופו של דבר הוא נשאר במועדון, ולאחר הגעתו של המאמן גיא לוזון בספטמבר 2016 הוחזר לסגל.
בסך הכול הוא שותף ב-12 משחקים בעונה זו, וכבש שער אחד בגביע הטוטו.
בתום העונה ירדה הקבוצה לליגה הלאומית, וביטון שוחרר מהמועדון.
בינואר 2018, לאחר יותר מחצי שנה שלא שיחק, חתם בקבוצת הפועל עכו מליגת העל.
את הופעת הבכורה שלו ערך ב-20 בינואר במשחק נגד הפועל באר שבע כשנכנס כמחליף בדקה ה-73, אך כעשר דקות לאחר מכן נפצע בידו ונעדר מהמגרשים למשך חודשיים וחצי.
בסך הכול ערך שבע הופעות בעונת 2017/2018, ובסופה ירד עם הקבוצה לליגה הלאומית.
ב-10 ביולי 2018 חתם במועדון ספורט אשדוד, במדיה כבש שני שערים בתשע הופעות ליגה, וב-5 בפברואר 2019 חתם בהפועל חיפה, במדיה ערך שתי הופעות ובתום העונה שוחרר מהמועדון.
ב-20 באוקטובר 2019 חתם בהפועל עפולה מהליגה הלאומית עד לתום העונה.
ב-29 ביוני 2021 חתם בסקציה נס ציונה.
את עונת 2021/2022 סיים כמלך שערי הליגה, העפיל עם הקבוצה לליגת העל והיה לו חלק מרכזי בהצלחתה.
ב-2 ביוני 2022 חתם במכבי פתח תקווה.
ב-1 בפברואר 2023 הושאל למכבי יפו.
ב-21 במאי מימשה מכבי פתח תקווה את סעיף השחרור בחוזהו, וביטון סיים את דרכו במועדון.
ב-16 ביוני 2023 חתם לשנתיים בהפועל כפר סבא.
ב-10 בדצמבר 2024, בגיל 36, הודיע על פרישה מכדורגל.
לומד לתואר הראשון בחינוך וחברה עם התמחות בספורט ב.
דודה פרידה: המוזיאון היא יצירה בימתית שמעמידה במרכזה את ההיסטוריה הפרטית של דודה פרידה, קרובת משפחה רחוקה של נעמי יואלי.
פרידה אורנדר בן-לוי היגרה מווינה לפלשתינה בשנות העשרים של המאה העשרים וביטאה את הציונות שלה דרך הבאת אופנת וינה לפלסתינה, בזמן שהסוציאליזם היה במרכז תפיסת ההגשמה הציונית בארץ.
מצד אחד זוהי היסטוריה פרטית של אישה בלתי חשובה בעליל ומצד שני מאוד נועזת בהגשמת הציונות דרך ההוט קוטור, כשהקימה סלון תפירה עילית בירושלים בסוף שנות העשרים.
היצירה הבימתית מתנהלת כאירוע פתיחה של מוזיאון.
שלוש דיילות ומארחת מזמינות את הקהל לנוע בין חללי המוזיאון תוך הצגת פרטי לבוש ואפנה, "רליקים", תצלומים וסיפורים מההיסטוריה הפרטית של דודה פרידה, כשכל אלה משולבים בקונטקסט התרבותי בו נטוע מוזיאון הזיכרון של דודה פרידה.
הפרפורמריות מגישות עוגות לינצר טורטה, מזמינות את המבקרים לואלס ומסיימות בתצוגת אפנה של ניירות גזרה מרשרשים ושרידי שמלות מסלון התפירה.
בנימוקי השופטים למתן פרס ההצגה הטובה בפסטיבל עכו נאמר:
ההצגה היא יצירה משותפת בראשות יואלי ושיחקו בה נעמי יואלי, גליה יואלי, הדס קלדרון וננה אריאל.
מעצב החלל: הדס עפרת, המוזיקאי: יוסי מר-חיים, מעצב התאורה: אורי רובינשטיין, מעצב התלבושות: עמית אפשטיין, מעצבת האביזרים : תמר לקס, יוצרת הווידאו – שירי גופר, מעצב הסאונד דודו שביט, מנהל האירוע: אורי יואלי.
ההצגה עלתה לראשונה בפסטיבל עכו 2006 וזכתה בו בפרס ההצגה הטובה.
והציגה בתיאטרון תמונע בין אוקטובר 2006 למרץ 2009. ב-2007 זכתה בפרס קיפוד הזהב - על שפת במה.
היא הופיעה באקדמיה לאומנויות, ברלין (2008) ובפסטיבל דורדרכט, הולנד (2010).
דוֹדוֹ אַנתַדזֵה (בגאורגית: დოდო ანთაძე; 10 באוקטובר 1900 – 18 באפריל 1978) היה במאי תיאטרון גאורגי.
דודו אנתדזה נולד בשנת 1900 בכפר ורדזיה שבחבל אימרתי.
בשנים 1919–1920 הוא למד בסטודיו לתיאטרון של ג' ג'דברי בטביליסי.
בשנים 1920–1925 הוא עבד כעוזר במאי ובשנים 1925–1927 כאחד הבמאים בתיאטרון רוסתוולי שבטביליסי; בתיאטרון זה הוא ביים בשנת 1925 את המחזה "אסירי ליסבון" מאת פוליקרפה קקבדזה.
בשנים 1927–1928 היה אנתדזה במאי בתיאטרון הפועלים של טביליסי (תיאטרון מקצועי בעבור קהל של פרולטרים, שפעל בשנים 1926–1928); בתיאטרון זה, אנתדזה ביים את המחזה "עשרת הימים שזעזעו את העולם" לפי ספרו של ג'ון ריד.
בשנת 1928 ניהל אנתדזה את תיאטרון הנערים הצופים של טביליסי (תיאטרון מקצועי עם הצגות שמיועדות לבני נוער).
בשנים 1928–1938 היה במאי בתיאטרון מרג'נישווילי, שנוסד ב-1928 בכותאיסי, הועבר ב-1930 לטביליסי וקיבל את שמו ב-1933 אחרי מות מייסדו - קוטה מרג'נישווילי.
לפני מותו של מרג'נישווילי, דודו אנתדזה היה שותפו של המייסד בעבודת הבימוי של מספר הצגות.
בתקופת פעילותו בתיאטרון זה, דודו אנתדזה ביים, בין היתר, את המחזות הבולטים הבאים: "האילמים החלו לדבר" מאת הרצל באזוב (1932), "גוריה של נינושווילי" מאת שלווה דדיאני (1934), "הרחוק" מאת אלכסנדר אפינוגנוב (1936) ו"איצקה ריז'ינשווילי" מאת הרצל באזוב (1937).
בשנים 1952–1957 היה אנתדזה מנהל תיאטרון גריבוידוב שבטביליסי (תיאטרון בשפה הרוסית); המחזה הבולט שביים אנתדזה באותה תקופה הוא "זְקַן העמק גוֹצַ'ה" מאת ס' שנשיאשווילי, שהתבסס על ספרו של אלכסנדרה קזבגי (1957).
בשנים 1957–1962 היה מנהל תיאטרון רוסתוולי שבטביליסי.
בשנים 1962–1974 היה מנהל "החברה התיאטרלית" של גאורגיה.
אנתדזה כתב שני ספרים; בשנים 1962–1966 הוא חיבר ופרסם בשני כרכים את הספר "ימי העבר הקרוב", שבו גולל את תולדות התיאטרון הגאורגי הסובייטי וסיפר על יצירותיהם של קוטה מרג'נישווילי ותלמידיו.
בשנת 1975 הוא פרסם את הספר "לצד מרג'נישווילי" על עבודתו לצד מייסד תיאטרון מרג'נישווילי.
אנתדזה היה חבר המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות משנת 1940 ובשנה זו זכה בתואר "אמן העם של גאורגיה".
בשנת 1971 זכה בתואר "אמן העם של ברית המועצות".
בשנת 1977 קיבל אנתדזה את הפרס הממלכתי של גאורגיה הסובייטית ע"ש קוטה מרג'נישווילי.
אנתדזה מת בשנת 1978 בטביליסי.
דודה ליזה: מלודרמה ישראלית הוא מחזה ישראלי פרי עטו של נסים אלוני, משנת 1968. המחזה הועלה ב"תיאטרון הבימה" בינואר 1969, בבימויו של אלוני, וזיכה אותו בפרס נשיא המדינה לספרות בשנת 1971 (אז הוענק פרס זה לראשונה).
עלילת המחזה מתרחשת בסתיו של שנת 1966 בגן ובטרקלין של אחוזתה של ליזה בלנק, כאשר בני משפחתה עלו לארץ ישראל בעלייה השנייה והקימו מושבה.
האחוזה ממוקמת במושבה השוכנת בקרבת מועצה מקומית ישראלית.
ברקע המחזה ז'אק בלנק קינא באהבתו של בנו יוסף לאביגיל, לה עמד להינשא, ונתן את אביגיל לאחיו אלכסנדר במקום.
בתגובה לכך יוסף בלנק רצח את אביו במרתף היין הביתי לעיניה של הדודה ליזה, אחותו של ז'אק.
לאחר מכן יוסף גורש לארצות הברית, שם הפך לג'ו, וישב בכלא במשך חמש עשרה שנה.
מתא כלאו שלח יוסף שליחים במטרה לרצוח את הדודה ליזה.
אך ליזה הפיקחית נישאה לשליחים, ובעזרתו של האגרונום ד"ר אטלס, השתלטה עליהם, סרסה אותם והפכה את השלישייה לגננים חסרי בינה.
ובתמורה לעזרתו דודה ליזה הפכה את אטלס לארוסה הנצחי.
כעת, עם תחילת המחזה, יוסף שב לישראל מתוך כוונה להשיב לעצמו את רכוש אביו שנתון בידיה של ליזה.
ליזה מעמידה פני נכה על כיסא גלגלים, ונעזרת באטלס האגרונום וביאשה, משרתה הזקן, כדי שיוסף (ג'ו) ישחק לידיה.
אך היא חוששת גם ממרים, בתה של אביגיל, השבה מלימודיה בז'נבה ודומה לאמה כשתי טיפות מים, שכן גם היא רוקמת ברית עם יוסף לרצוח את ליזה.
ויוסף (ג'ו) מתאהב במרים, בתה של אהובתו לשעבר.
ליזה נעזרת בוויקטור קדוש, אמן שנשכר על ידה בעבר כדי ליצור דמויות שעווה של בני משפחתה המתים, ובשלב מסוים אף מבקשת ממנו ליצור את דמותה שלה, כך שהגננים חסרי הבינה שבאים לרצוח אותה, טועים ו'רוצחים' בסופו של דבר את דמות השעווה, במקום את ליזה עצמה.
לבסוף ד"ר אטלס רוצח את יוסף ואת דודה ליזה, שבעבר הייתה מאוהבת באחיינה, מצטערת על כך בדיעבד.
תיאטרון הבימה, הצגת בכורה: 18 בינואר 1969; מספר הצגות: 67
מחזה ובימוי - נסים אלוני
תפאורה ותלבושות – אודרי ברגנר
ליזה בלנק (דודה ליזה) - חנה רובינא
יוסף בלנק – נחום בוכמן
דוקטור אטלס – ישראל בקר
מרים בלאנק - אדית אסטרוק
ויקטור קדוש – שי דנון
יאשה סוכן הבית - חיים אמיתי / יוסי קיפניס
מאקס הגנן – רפאל קלצ'קין
לוצו הגנן - שמואל סגל
קוק הגנן – יוסי פולק
גברת פרל - בת עמי אלישיב-פינקל / סטלה אבני
נסים אלוני, דודה ליזה: מלודרמה ישראלית בשתי מערכות; עריכת המחזה לדפוס: דורי פרנס; ציורים ורישומים: אודרי ברגנר, תל אביב: ידיעות אחרונות - ספרי חמד, 2000.
דודג' צ'אלנג'ר הוא השם של שלושה דורות של כלי רכב המיוצרים על ידי חטיבת דודג' של חברת קרייזלר שהודגרו בקטגוריות של "מכונית שרירים" ושל מכונית פוני.
הדור הראשון יוצר מ-1969 עד 1974, ובוסס על שלדת ה-E של קרייזלר, חלקה מרכיבים רבים עם הפלימות' ברקודה ולמעשה הייתה מכונית פוני.
הדור השני יוצר מ-1978 עד 1983 וחלק הנדסה משותפת עם המיצובישי גאלאנט למבדה.
דודג' פניקס היא מכונית סלון מתוצרת יצרנית הרכב האוסטרלית קרייזלר אוסטרליה , חברת בת של קונצרן הרכב האמריקאי קרייזלר, אשר יוצרה בין השנים 1960–1972.
דודו באוכנר (נולד ב-1980) הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון, במאי ומדבב ישראלי.
דודו באוכנר נולד וגדל בפתח תקווה.
בשנים 1996–1999 למד במגמת תיאטרון בתיכון עמל ליידי דייוויס תל אביב והיה סולן ושחקן בלהקת "עבר, הווה ועתיד" בפתח תקווה בניהולו של המוזיקאי עוזי חיטמן.
בצה"ל עשה שירות צבאי מלא בחיל האוויר בתפקיד לוחם כיבוי אש, חילוץ והצלה.
הוא בוגר סל"ה - הסטודיו לאמנויות התיאטרון מיסודו של יורם לוינשטיין, בו למד בשנים 2003–2006. בתקופת לימודיו בסטודיו שיחק בשלושה סרטי קולנוע חרדי.
בתום לימודיו ביים מערכוני בידור של מועדון הסטנד-אפ "קאמל קומדי קלאב"; אחר-כך שיחק בהצגה "חי בסרט" בתיאטרון חיפה, ביחד עם קבוצת השחקנים הצעירה של תיאטרון חיפה, מאת ובבימויו של שמעון מימרן.
בשנים 2006–2009, שיחק בהצגות ילדים ונוער במסגרות המדיטק, תיאטרון העמותה לילדים ונוער, תיקי מילשטיין הפקות ותיאטרון הקיבוץ.
בשנים 2010–2014 הפיק, ביים ושיחק בהצגה "חנוך לוין בצבעים", מופע מחווה לחנוך לוין בהשתתפות גבי עמרני.
בשנת 2012 כתב, ביים, שיחק ושר ב"קברניט עם רגל מעץ", מחזמר משיריו של בני ברמן, בהשתתפות אריק סיני.
ביים את "סינדרלה", הפקת ילדים לחנוכה בכיכובה של רוני דואני; את הצגת הבידור "או אני או הקזינו" ואת המופע המוזיקלי של אריק סיני "שרים אהבה".
באוכנר שיחק בסדרות הטלוויזיה "איש חשוב מאוד", "רמזור", "שלטון הצללים" ו"המנצח".
הוא שיחק בסרטי הקולנוע "הפנטזיה הגדולה של סימיקו הקטן", "תפוחים מן המדבר", "ילד טוב ירושלים", "מסע הטבעת" ובקופרודוקציה הישראלית- רוסית "הואן גוכים".תמונות יפואיות, המלך (פרי יצירתו-כתיבה בימוי והפקה)
באוכנר הוא היוצר, המנחה והעורך של שתי תוכניות רשת: "עד 120", ששודרה ב-Mako ובוואלה!
בשנים 2014–2016 ו"קבלן קולות" ששודרה ב-ynet ב-2019. אלו תוכניות ראיונות סאטיריות עם פוליטיקאים ואנשים ידועים.
בין המרואיינים: מירי רגב, אבי כץ, יורם שפטל, עופר שלח, חיים כץ, משה פייגלין, עיסאווי פריג', ישראל אהרוני, דוד ביטן ודודי אמסלם.
השתתף בפרסומות לבזק בינלאומי, קופת חולים מכבי, בנק לאומי ותשדירי בחירות.
באוכנר מרבה לעסוק בדיבוב, בעיקר למגזר החרדי, דיבב בסדרת ההנפשה "חבורת תריג".
דודו באוכנר נשוי, אב לשלושה ילדים ומתגורר בהרצליה.
שנה תוכנית הערות 2016–2014 עד 120 סדרת רשת; בתחילה ב-Mako ואחר-כך בוואלה!
2019 קבלן קולות סדרת רשת; ynet
שנה תוכנית ערוץ סוגה עורך 2013 מה אתם אומרים?
שידורי קשת (ערוץ 2) תוכנית בוקר חיים אתגר 2017–2016 ח"י ברשת (מנחה פאנל) ערוץ 20 תוכנית יומית רועי עסיס חוגגים בעיר סדרת תוכניות תיעודיות על ערים בישראל עידן אופגנג
שנה הצגה/מופע סוגה תיאטרון הערות 2006 מערכוני בידור קאמל קומדי קלאב 2014–2009 חנוך לוין בצבעים מופע מחווה של לחנוך לוין, במלאת עשור לפטירתו התחיל בצוותא והמשיך בקאמרי קבוצת שחקנים צעירים (בכללם באוכנר) וגבי עמרני.
2010 או אני או הקזינו הצגת בידור שרגא בר ומרים עציוני הפקות, הציגה ברחבי ישראל .
2011 סינדרלה הפקת ילדים לחנוכה בכיכובה של רוני דואני תיאטרון היהלום 2012 קברניט עם רגל מעץ מחזמר משיריו של בני ברמן תיאטרון גבעתיים באוכנר כתב, שיחק ושר.
2013 שרים אהבה מופע מוזיקלי של אריק סיני ויפעת תעשה הציג ברחבי ישראל
שנה הצגה תיאטרון מחזאי במאי 2005 במבוני אין כמוני מילשטיין הפקות מיכל חזון ישראל גוריון 2007 חי בסרט תיאטרון חיפה שמעון מימרן
דודג' פולרה (באנגלית : Dodge Polara) היא מכונית סלון אשר יוצרה על ידי חטיבת דודג' בקונצרן הרכב קרייזלר האמריקאי בין השנים 1973–1960.
תצורות: 4 דלתות סדאן, 4 דלתות סטיישן, 2 דלתות קבריולה, 2 דלתות הרדטופ, 4 דלתות הרדטופ, 4 דלתות הרדטופ סטיישן
תצורות: 2 דלתות סדאן, 4 דלתות סדאן, 2 דלתות קופה, 4 דלתות סטיישן, 2 דלתות הרדטופ, 4 דלתות הרדטופ
תצורות: 4 דלתות סדאן, 2 דלתות קופה הרדטופ, 2 דלתות קבריולה, 4 דלתות סטיישן
תצורות: 4 דלתות סדאן, 2 דלתות קופה, 2 דלתות קבריולה, 4 דלתות סטיישן
"דודג' פולרה" כרכב שרד במדינת ישראל
רכבה הרשמי של ראש ממשלת ישראל גולדה מאיר היה "דודג' פולרה"
בתקופות מסוימות לשר הביטחון משה דיין ולרמטכ"ל חיים בר-לב היה "דודג' פולרה" .
דודג' קסטום רויאל היא מכונית סלון אשר יוצרה על ידי חטיבת דודג' בקונצרן הרכב קרייזלר האמריקאי בין השנים 1955–1959 בארצות הברית.
דור ראשון - "Dodge Custom Royal I" יוצר בין השנים 1955–1956.
2 דלתות - קופה הרדטופ.
4 דלתות - הרדטופ (דור שני).
2 דלתות - קבריולה (דור שני).
דודג' ראם ואן הם קשת רחבה של מכוניות מסחריות אשר יוצרו על ידי חטיבת דודג' בין השנים 2003–1971 בקנדה.
בין השנים 1971–1998 "דודג'" הייתה בבעלות קונצרן הרכב קרייזלר האמריקאי, ובין השנים 1998–2003 בבעלות דיימלר AG
דודג' פאוור וואגון (באנגלית : Dodge Power Wagon) הם מספר דגמים של משאיות קלות ו-טנדרים אשר יוצרו על ידי חטיבת דודג' בקונצרן המכוניות האמריקאי קרייזלר בין השנים 1969–1945.
סוגי הנעות : הנעה כפולה 4x4, הנעה 4x2
תצורות : משאית קלה, טנדר, סטיישן
מערכת חשמל : 12 וולט (דגמים מסוימים 24 וולט כולל מקלט רדיו וכדומה)
דודג' רויאל היא מכונית סלון אשר יוצרה על ידי חטיבת דודג' בקונצרן הרכב קרייזלר האמריקאי בין השנים 1959–1954 בארצות הברית.
דור ראשון - יוצר בשנת 1954
דודג' שאדו (באנגלית : Dodge Shadow) היא מכונית משפחתית קומפקטית אשר יוצרה על ידי חטיבת דודג' בקונצרן הרכב קרייזלר האמריקאי בין השנים 1994–1986 בארצות הברית ובמקסיקו
מנוע קדמי - רוחבי / מנוע בנזין.
דודג' פאסט פור (באנגלית : Dodge Fast Four, קרוי גם : Dodge Brothers) היא מכונית, אשר יוצרה במספר תצורות בין השנים 1928–1927 על ידי חברת "האחים דודג' אוטומוביל" ובשנת 1928 הפכה לחטיבת דודג' בקונצרן המכוניות האמריקאי קרייזלר.
בלמים - מכניים ב-4 הגלגלים, מאוגוסט 1927 בלמים הידראוליים
ציוד רגיל כלל מד מהירות, מד זרם, ערכת כלים
ציוד אופציונלי: פגוש אחורי, מחמם ומגבים
דודג' קאליבר היא מכונית משפחתית האצ'בק המוגדרת מכונית קומפקטית מתוצרת חטיבת דודג' בקונצרן המכוניות דיימלר AG (שנת הדגם 2007), בקונצרן Chrysler LLC (בין השנים 2009–2007), בקונצרן Chrysler Group LLC (בין השנים 2009–2011) אשר יוצרה בין השנים 2006 – 2011 בארצות הברית ובוונצואלה.
דגם הקונספט של "דודג' קאליבר" הוצג לראשונה בתערוכת הרכב הבינלאומית בז'נבה בשנת 2005.
דודה מיים הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 1958, עם רוזלינד ראסל בתפקיד הראשי.
התסריט מבוסס על רב המכר "דודה מיים" של פטריק דניס משנת 1955. הסרט עובד למחזה בשנת 1956 והוצג בברודוויי בכיכובה של רוזלינד ראסל, תפקיד שהקנה לה מועמדות לפרס טוני.
ב-1966 עובד למחזמר שלפיו הופק הסרט Mame ב-1974 בכיכובה של לוסיל בול.
מיים דניס (רוזלינד ראסל) היא רווקה עשירה מניו יורק שגרה בדירה מפוארת עם שני משרתים ומארגנת מסיבות בביתה לחברה הגבוהה בניו יורק.
אחיה העשיר משיקגו מת לפתע בשנת 1928 ושולח את בנו היחיד פטריק (ג'אן הנדזליק) לגור בביתה.
פטריק הנער נדהם מהחיים הסוערים שלה ומתחיל להעריץ אותה.
הבעיה היא שאביו הפקיד למענו בצוואה סכום גדול ומינה את פקיד הבנק דוויט בבקוק (פרד קלארק) להיות אחראי על חינוכו של פטריק.
כאשר נגד החלטתו היא שולחת אותו לבית ספר בו מנוהלים שיעורים בעירום, מגיע בבקוק ומוציא את פטריק מסמכותה ושולח אותו לבית ספר מהוגן בקונטיקט.
בינתיים מתרסקת הבורסה בוול סטריט ומיים מאבדת את כל רכושה.
היא מנסה למצוא עבודה כשחקנית בעזרת ידידתה השחקנית ורה צ'ארלס (קורל בראון) אך הורסת את ההצגה.
לאחר מכן היא עובדת כמרכזנית ו"תוקעת" את כל השיחות.
לבסוף היא מצליחה להשיג עבודה במייסיס אך מפוטרת משם לאחר שלא הצליחה לטפל באחד הלקוחות.
הלקוח הזה, בו ברנהרסט (פורסט טאקר) הוא חוואי עשיר מטקסס.
הוא מתאהב בה ומזמין אותה לאחוזת המשפחה שם בדרך נס היא מצליחה להשתתף בציד שועל כשהיא רכובה על סוס וללכוד את השועל.
לאחר הצלחה זו הם מתחתנים ומטיילים בכל העולם.
עד שלבסוף נופל בו למותו בעלייה למטרהורן.
מיים כעת היא אלמנה עשירה.
היא מתחילה לכתוב ספר זכרונות ושוכרת את המזכירה אגנס גוץ' (פגי קאס), את בריאן או'בניון כעורך (רובין יוז) ואת לינדסי ווסלי (פטריק נולנס) כמוציא לאור.
במשך השנים מתגבר הפער התרבותי בינה לבין פטריק (רוג'ר סמית) הלומד באוניברסיטה יוקרתית בקונטיקט.
פטריק מתאהב בדוריס (לי פטריק) ורוצה להביא אותה לביתו.
כדי להיפטר מאגנס ובריאן, מלבישה מיים את אגנס בשמלה חושפנית פנים ומורידה את משקפיה.
אגנס יוצאת עם בריאן, שותה אלכוהול ולבסוף נכנסת להיריון ולא יודעת איך זה קרה...
מיים מבקרת אצל הוריה של דוריס ומסתבר לה שהם סנובים אנטישמים שמבקשים ממנה להשתתף בקניית חלקה סמוך לביתה כדי שלא ירכשו אותה יהודים.
לבסוף מכינה מיים מסיבה לכולם ומציידת את הסלון ברהיטים עולים ויורדם.
כעת יש לה מזכירה חדשה, פייג'ין ראיין (פיפה סקוט) שפטריק מתאהב בה במבט ראשון.
היא אומרת להורי דוריס כי בכסף שתקבל ממכירת זכרונותיה היא תקנה את השטח ליד ביתם כדי להקים בו בית אבות יהודי.
גלוריה מדברת עליהם בזלזול, מה שמסיים את יחסיה עם פטריק.
כעבור מספר שנים - פטריק ופגי מביאים את בנם מייקל שישהה בחברת דודה מיים המקבלת אותו כפי שקבלה בזמנו את אביו, פטריק.
שם השחקן/יתשם הדמותהערותרוזלינד ראסלדודה מייםפורסט טאקרבו ג'קסון ברנסיידבעלה של מייםג'אן הנדזליקפטריק הנערפטריק המבוגררוג'ר סמית'פטריק המבוגרפגי קאסאגנס ג'וץ'מזכירהפרד קלארקדווייט בבקוקבנקאיפטריק נולנסלינדסי וולסימוציא לאורלי פטריקדוריסארוסתו של פטריקפיפה סקוטפייג'ין ראייןאשתו של פטריקיוקי שימודואיטומשרת של מייםקוני גילכיסטנורהמשרתת של מייםווילרד ווטרמןקלוד אפסוןאבא של דוריסג'ואנה ברנסגלוריה אפסוןאמא של דוריסרובין יוזבריאן או'בניוןעורךקורל בראוןורה צ'ארלסשחקנית
פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר - רוזלינד ראסל
פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר - פגי גוץ'
פרס אוסקר לעריכה הטובה ביותר
פרס אוסקר לצילום הטוב ביותר - צילום בצבע
דודה של ההורה (אחות הסב) היא דודה מדרגה שנייה.
יש המכנים דודה גם את אשת הדוד ואת בת הדודה של אחד ההורים, דודה קשורה לאחייניה ב-25% מבחינה גנטית.
במספר שפות וביניהן בפולנית ובאלבנית ישנה מילה נפרדת לתיאור אחות האם ולתיאור אחות האב.
דמות הדודה מוצגת רבות בספרות ילדים, לעיתים מתוארת הדודה שמגדלת את הילד לאחר שהתייתם כמו דודה פולי בהרפתקאותיו של תום סויר או דודה פטוניה בהארי פוטר ולפעמים היא מתוארת כאישה ערירית המשדרת עצבות.
דודו, רוזן לאורנבורג היה רוזן לאורנבורג הראשון ואציל פיאודלי גרמני שנחשב למייסד בית נסאו, זאת על אף שידוע גם על כמה מאבותיו של דודו כבעלי אדמות פיאודליים, אם כי בדרגה נמוכה מאוד ולא תחת השם "נסאו".
לאחר מותו של הרוזן דודו, בית נסאו יהיה לבית אצולה חשוב בגרמניה בפרט ובאירופה בכלל.
כיום, מלך הולנד והדוכס הגדול של לוקסמבורג משתייכים לבית אצולה זה.
דודו נולד לפני 1070 לרופרכט, פוגט שבבעלותו נמצאו מעט אדמות בארכיבישופות מיינץ.
לאחר מות אביו רופרכט, דודו ירש את אדמות אביו והחל לפתח אותן וניסה לשדרג את כוחו ומעמדו, הוא קנה אדמות נוספות באזור ליפורן ובנה בשנת 1090 את טירת לאורנבורג, ב-1117 הרוזן דודו הביא את המסדר הבנדיקטיני לבנות מנזר בשטחו.
ב-1122, עם מותו של אודאלריך, רוזן אידשטיין-אפשטיין, הרוזן דודו מלאורנבורג ירש חלק מאדמותיו של אודאלריך מפני שהיה לו קשר משפחתי אליו, היה זה שטח בהסן שכלל כפרים, טירת אידשטיין ומנזר.
עם מותו ב-1124 הוריש לצאצאיו את "רוזנות לאורנבורג" תחת השם של "בית נסאו" אותו ייסד על שם אחת העיירות ברוזנות.
הרוזן דודו נישא לאירמגארדיס, הרביעית מתוך שבע בנותיו של לודוויג הראשון, רוזן ארנשטיין, נולדו להם שני בנים ובת:
דמודיס, אשת אמיך, רוזן דיאץ
דודו אוטמזגין (נולד ב-28 בפברואר 1971) הוא מגדנאי ישראלי, בעל רשת קונדיטוריות הנושאת את שמו ולה 15 סניפים בישראל.
דודו אוטמזגין נולד בקריית מוצקין לדניס (דינה) וארמונד שעלו לישראל ממרוקו אח בכור לשתי אחיות.
בילדותו, התגורר בקריית ים ובתיכון למד טכנאות שיניים.
בגיל 21, לאחר שירותו הצבאי, החל לעבוד במאפייה.
את תחילת לימודיו הקולינריים עשה בבית הספר לבישול "תדמור" שבהרצליה.
לאחר כשנת לימודים, עבר ללמוד בפריז, בבית הספר Ecole Lenôtre, Bellout conseil ובבית הספר Ferrandi .
המשיך ללמוד אצל Dobos C.
במקביל ללימודיו, יעץ בענייני קונדיטוריה, וניהל מדור קבוע במקומון "הד הקריות" בנושא אפיית עוגות.
בשנת 1998 פתח בקריית מוצקין את הקונדיטוריה הראשונה שנקראה על שמו, "דודו אוטמזגין".
מאז הפכה לרשת ארצית, תחת חברת "דודו אוטמזגין פטיסרי בע"מ", אשר בראשית שנות ה-20 של המאה ה-21 מונה 15 סניפים ברחבי ישראל.
בשנת 2005 זכה בתואר "אלוף ישראל בעוגות שמרים", מטעם איגוד השפים והטבחים הישראלי.
מוצרים בולטים שפיתח והמציא הם סופגנייה המצופה זהב 24 קרט.
בשנת 2020 פיתח עבור "עלית", תחת המותג "פסק זמן פטיסרי" - סדרת שוקולדים פטיסרי בשמונה טעמים שונים, הנושאים את שמו וחתימתו.
אוטמזגין נשוי לתלמה ולהם שני בנים ובת.
בשנת 2013 הוציא לאור עם חברים את הספר "התחלות מתוקות" שכל ההכנסות ממנו היו מיועדות לנוער בסיכון
דוד (דוֹדו) אלון (לובלסקי) (13 באוקטובר 1925, כ"ה בתשרי ה'תרפ"ו - 15 במאי 1948) היה לוחם בחטיבת הנגב של הפלמ"ח בדרגת סגן-משנה ומפקד קיבוץ נירים (נקרא אז דנגור) במלחמת העצמאות.
אלון נולד ב-13 באוקטובר 1925 בתל אביב לדבורה ומשה לובלסקי.
סיים את בית-הספר העממי בתל אביב ועבד בנגרות.
שרת בפלמ"ח כחמש שנים בהן גם השתתף בפריצת מחנה עתלית ובליל הורדת מעפילים מאוניית מעפילים.
הקרב על דנגור – נירים
לקראת הקמת מדינת ישראל מונה אלון למפקד נירים.
הוא קבע שיש לחפור עמדות עמוקות ומוסתרות, ואת המקומות המתאימים לעמדות, וארגן את חפירתן והתקנתן לקרב.
בליל ה-15 במאי פלש הצבא המצרי וכבש מספר יישובים לאחר קרבות קשים והיה ברור שיתקיף את נירים.
הטור המצרי שתקף את נירים כלל כאלף חיילים עם משוריינים וטנקים, בסיוע תותחים, מרגמות ומטוסים.
מולם התייצבו 42 חברי הקיבוץ עם רובים ומקלע, כל חבר בעמדה שאלון קבע מראש.
המצרים פתחו בהפגזה כבדה מאוד שבה נהרגו כמעט כל מי שלא היו בעמדות, ובהפצצה.
בהפגזה נהרגו כל המפקדים וסגניהם ובכללם אלון.
כ-30 הלוחמים האחרים נותרו בעמדותיהם ונלחמו ללא פיקוד.
הם ירו במצרים מהמסתור עם רוביהם ממלחמת העולם הראשונה ואף יותר מוקדמים והרגו עשרות מצרים.
במיוחד ירו במפקדים המצריים, שלכל אחד מהם הייתה משרוקית לפיה זיהו את המפקדים.
האש הבודדת מהעמדות הפתיעה את המצרים, שלא יכלו למצוא מאין נורתה, וגם לא להתקרב כדי לראות מאין נורתה.
לאחר עשרות הרוגים מצרים כולל מפקדיהם הפסיקו המצרים את התקפתם ונסוגו.
ההפגזות הקטלניות נמשכו וגבו הרוגים נוספים מהמגינים.
המצרים הכניעו את כפר דרום, יד מרדכי וניצנים לאחר קרבות קשים.
מעט יישובים בדרכם של המצרים החזיקו מעמד בעור שיניהם בסיוע צבאי מבחוץ.
נירים הייתה היחידה שהחזיקה מעמד בקרב הקובע ללא סיוע צבאי, ובדרך שהדהימה ועוררה פחד בלוחמי הצבא המצרי.
בעקבות זאת המצרים לא ניסו יותר לכבוש את נירים וגם נמנעו מלהתקיף יישובים אחרים.
ההגנה היעילה שדודו אלון ז"ל תכנן שגבתה מהם עשרות הרוגים בלי שידעו מה פגע בהם הרתיעה את המצרים ומנעה מהם לנסות ולכבוש יישובים בדרך לתל אביב.
זה היה אחד מהקרבות שהציל את מדינת ישראל מנפילה עוד בתחילת דרכה.
בין המצרים שהשתתפו בהתקפה היה גמאל עבדול נאצר, לימים רודן מצרים, שזכר היטב את נירים.
בראיון שהעניק בהיותו נשיא מצרים סיפר שהלוחמים המצריים העידו שבקרב על נירים לא יכלו להילחם מול עמדות נסתרות ובהן "צריחי ירי שעולים ומונעים אלקטרונית ויורים בכל הכיוונים" – עד כדי כך היה יעיל מיקום העמדות החפורות המוסתרות שדודו אלון תכנן וקבע מראש.
עבדול נאצר זכר את נירים והכין את צבא מצרים ב-1967 להתגבר על כל יישוב, וכך הופתע שנית כשגורל המלחמה נחרץ על ידי חיל האויר.
כך דודו אלון תרם תרומות חיוניות וקובעות של ניצחון מדינת ישראל בשתי מלחמות 1948 ו-1967.
נכון להיאמר עליו "במותם ציוו לנו את החיים."
לאחר מותו קיבל אלון דרגת קצין.
ב-1963 הוקמה אנדרטה לזכר קרב נירים, על שם הרב שלום דנגור.
סיפור הגבורה של אלון וקיבוץ נירים והצלת מדינת ישראל מנפילה בתחילת דרכה לא זכה לפרסום נרחב.
תקצירים פורסמו בעיתונות ושנים רבות לאחר מכן באתרי הההגנה, הפלמ"ח, יזכור, באתר קיבוץ נירים ועוד
ב-2016 פורסם מחקר אקדמי לתואר מוסמך באוניברסיטת בר-אילן בנושא קיבוץ נירים, ואחד הפרקים הוקדש לקרב על נירים.
בעקבות פרסום מחקר זה פורסמה ב-2020 כתבה באתר חדשות באינטרנט עם כותרת המייחסת חשיבות לקרב נירים לגורל מדינת ישראל.
בכתבה זו שולבו גם ראיונות על קרב נירים עם הוותיקים מאותה תקופה.
דודג' צ'ארג'ר היא מכונית מבית דודג' אשר שווקה בשבעה דורות מאז 1966.
בשנת 1964 הוצגה מכונית התצוגה של הדור הראשון.
מכונית קונספט של הדור השני הוצגה בשנת 1965, והייתה בעלת דמיון רב לגרסת הייצור משנת 1966.
הצ'ארג'ר נבנתה על בסיס שלוש פלטפורמות שונות בגדלים שונים.
בארצות הברית, הצ'ארג'ר נמכרה במרכב של מכוניות האצ'בק תת־קומפקטיות , מכוניות סדאן בגודל מלא, מכוניות שרירים ומכוניות קופה יוקרתיות אישיות .
הגרסה הנוכחית היא סדאן עם ארבע דלתות.
הרקע לייצור הצ'ארג'ר בשנות ה-60, היה המאמץ של דודג' לייצר מכונית פוני יוקרתית וגדולה.
בכך להיכנס לתחרות בתחום, אותו הובילו חברות אמריקאיות אחרות.
אמריקן מוטורס כבר בנתה רכב דומה מאוד בשנת 1965, מרלין, ששווקה כמכונית יוקרה אישית, נישה שרק התפתחה.
מרקורי הצליחה גם היא בתחום עם דגם הקוגר (Cougar) היוקרתי, שהיה גדול ומעודן יותר מהפורד מוסטנג, חלוצת הקונספט של מכוניות הפוני מ-1964. הצ'ארג'ר מוצבה כמכונית קופה יקרה ויוקרתית יותר, המכוונת לפלח השוק של אולדסמוביל טורונדו ופורד ת'נדרבירד, מקום מכוניות השרירים האחרות.
דודג'ר היא סדרת טלוויזיה אוסטרלית שהופקה על ידי Curio Pictures ו־Beach Road Pictures השייכים ל־Sony Pictures Television עבור שירות הסטרימינג דיסני+.
זהו המשך לרומן אוליבר טוויסט של צ'ארלס דיקנס.
בסדרה, תומאס סאנגסטר משחק בתור הדודג'ר, ודייוויד ת'יוליס בתור פייגין.
הסדרה בת שמונה פרקים, ונוצרה על ידי ג'יימס מקנמרה, דייוויד מאהר ודייוויד טיילור.
ביים והפיק אותה ג'פרי ווקר.
באוסטרליה של שנות ה-50, ג'ק דוקינס, מנתח לשעבר בצי המלכותי, מבסס את עצמו כרופא צעיר ומכובד.
עם זאת, מכר ותיק, פייגין, צץ מחדש, ומאלץ את ג'ק, פעם כייס בלונדון המכונה "המשתמט האמנותי", לחזור לחיי פשע.
ג'ק יוצר קשר עם בתו של המושל, השואפת להיות מנתחת.
בעוד עברו של ג'ק מצטלב עם ההווה וכוחות חיצוניים מסכנים את מטרותיו, הנרטיב מתפרק, ומעלה שאלות האם הוא באמת יכול לעצב מחדש את חייו במושבה כפי שחזה.
תומאס ברודי-סאנגסטר בתפקיד המשתמט האמנותי, ג'ק דוקינס, נפלט מהכלא על ידי האיש ששלח אותו לשם, דוקינס מופנה לצי המלכותי שם אצבעותיו המיומנות הופכות אותו למנתח.
מעוטר בחצי האי קרים על עבודתו הרפואית, הומלץ לשרת במושבה.
דייוויד ת'יוליס בתפקיד נורברט פייגין, אביו הפונדקאי לשעבר של ג'ק וגנב מורשע.
מועבר לפורט ויקטורי הוא מוצא את דוקינס ומנצל את היסטוריית העבר שלהם לטובתו.
דוקינס מאפשר לפייגין לחקור את הצד התחתון של החברה לטובתו ולטובתו.
מאיה מיטשל בתור ליידי בל פוקס, צעירה בעלת רצון חזק שמשתמשת במעמדה כבתו של המושל כדי להשיג את מה שהיא רוצה.
היא אוהבת לייסר את אחותה, תוך שהיא מבלה את זמנה בקריאת ספרות בתחום הרפואה.
היא משתמשת במנוף כדי לגרום לדוקינס לאמן אותה כמנתחת.
דיימון הרימן בתור קפטן לוסיאן גיינס, המפקד הערמומי והקנאי של חיילי המושבה.
דודו בזק (נולד ב-5 בספטמבר 1977, כ"ב באלול ה'תשל"ז) הוא עיתונאי, דובר ואיש תקשורת ישראלי.
מאז 2008 משמש כדובר וכראש מערך ההסברה של מועדון הכדורגל מכבי חיפה.
בעבר היה עיתונאי במעריב וכתב מקומונים בעמקים ובגליל.
אביו, הנרי בזק, היה קצין מכונות ראשי בצי הסוחר "צים", ואמו, רבקה, עבדה עם ילדים חוסים.
למד בבית הספר לקציני ים בעכו, ולאחר מכן שירת בחיל הים.
בזק הוא בעל תואר ראשון ושני בתקשורת מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב, עם התמחות בתעמולה פוליטית.
בשנת 2000 החל בזק את דרכו בתקשורת כעיתונאי במקומונים באזור העמקים, ביניהם "אינדקס העמק והגליל".
בשנת 2002 הצטרף לעיתון היומי "מעריב" ושימש ככתב במדור הספורט תחת יואב גולן ואורי דגון.
במסגרת תפקידו סיקר קבוצות כדורגל שונות, בהן מכבי נתניה ונצרת עילית, ושימש ככתב מחליף בסיקור מכבי חיפה.
בשנת 2004 מונה לכתב מעריב בגליל והעמקים, שם סיקר אירועים מרכזיים, ובהם תוכנית ההתנתקות, רצח תאיר ראדה, משפט רומן זדורוב, תקופת הפיגועים בצפון ומלחמת לבנון השנייה.
בקיץ 2008 הצטרף למועדון הכדורגל מכבי חיפה, שם הוא משמש כדובר וראש מערך ההסברה.
במהלך השנים בנה את מחלקת המדיה של המועדון, פיתח אמצעי תקשורת ישירים לקהל האוהדים, בהם האתר הרשמי, הרשתות החברתיות וערוץ התוכן "מכבי חיפה TV".
במסגרת עבודתו לקח חלק באירוח עיתונאים מרחבי היבשת, והיה שותף לזכיית המועדון בחמש אליפויות, גביע מדינה אחד ושתי הופעות בליגת האלופות.
בזק היה גם לקח חלק בניהול המעבר לאצטדיון סמי עופר, ובהגדלת כמות המנויים למעל 20,000.
בנוסף לעבודתו במכבי חיפה, שימש בזק כמרצה בחוג למדעי המדינה במכללת עמק יזרעאל, שם לימד על שימוש במשחקי ספורט לתעמולה פוליטית.
בזק מתגורר ביישוב בלפוריה, נשוי לשרית ואב לשלושה ילדים.
דודו גבע (14 במרץ 1950 – 15 בפברואר 2005) היה קומיקסאי, קריקטוריסט, מאייר והומוריסטן ישראלי.
פרסם לאורך שנים רצועות קומיקס סאטיריות ומדורים הומוריסטיים בעיתונות הארצית והמקומונית, שחלק גדול מהם יצא לאור בעשרות ספריו.
בשנותיו האחרונות פעל גם מחוץ למסגרת העיתונות הממוסדת, והיה בין פעילי זירת הקומיקס האלטרנטיבית והתרבות המחתרתית.
מסיום שירותו הצבאי ועד יום מותו, לא חדל גבע לעבוד ולפתח את תרבות הקומיקס, האיור וההומור הישראלית.
גבע פרסם קריקטורות ומדורי סאטירה בעיתונים "העולם הזה" (זו ארץ זו), "חדשות" (המדורים "שירת הברווז", "משמעות החיים" ואחרים), "כל העיר" ("אהלן וסהלן בפרשת הפנדל המפוקשש"), "העיר" ("יוסף ואחיו", "שתיקת הברווז"), "מעריב" ("יומן גבע", "הדרך אל האושר") ו"הארץ".
בנוסף לעבודתו העיתונאית, פרסם גבע עשרות ספרים והיה שותף, בעיקר באיור, לספר "זו ארץ זו", שאיגד את מדורי הסאטירה שהופיעו ב"העולם הזה".
במקביל לעשייתו הספרותית והעיתונאית פעל גבע אמנותית, הן במסגרת מקצועית והן באופן עצמאי.
ציוריו הרבים כוללים אוסף מאוד מגוון של ציורי אקוורל, אקריליק, פסטל, עיפרון ועט, המשקף ניסיונות (מרישום קלאסי ועד קומיקס סטריפים), סגנונות (בעיקר בסגנון הקו, הדימוי והצבע), מחוות (מאמנים אימפרסיוניסטיים ועד דונלד דאק) והשפעות (מאמנות המערב ועד אמנות המזרח).
דודו גבע נולד וגדל בשכונת רחביה בירושלים.
בנעוריו, למד בגימנסיה רחביה (סיים ב-1968).
הוא נין לישראל שכטר, ממייסדי זכרון יעקב, נכד לצבי נשרי, ראשון מורי החינוך הגופני בארץ וממקימי תנועת הספורט "מכבי" ותנועת הצופים העבריים, ובנם של אהרון (דולפי) גבע, עיתונאי ("למרחב" ו"דבר"), ומרים גבע, מורה.
דודו ושלושה מבני דודיו נקראים על שם דודם, שנפל במרד הערבי הגדול בשנת 1936 כשנורו יריות מהמארב אל עבר מכונית שהובילה פועלים ושומרים ממוצא עילית לירושלים, והוא בן 19 שנים.
לזכרו של נשרי יצר בשנת 1938 הפסל יצחק דנציגר את הפסל "שבועה", שנהרס בחצר הסטודיו בידי קנאי דתי; משבריו יצר הפסל, ככל הנראה, את פסלו המפורסם "נמרוד", וכן את הפסל "שבזיה".
עוד בעת לימודיו בתיכון בגימנסיה העברית רחביה, הרבה לצייר קריקטורות ואף כתב מדור קומיקס שבועי ב"הארץ שלנו".
במהלך שירותו הצבאי בהנדסה קרבית בצה"ל חבר גבע למפקדו, יעקב גרוס, ובהמשך אייר את רוב הספרים שהוציא גרוס בשנים שלאחר מכן.
כמו כן אייר וכתב בתקופת שירותו לשבועון "במחנה", ללהקה הצבאית וכן אייר עלונים ומסמכים צבאיים שונים.
לאחר שירותו הצבאי, הצטרף לצוות הערוץ הראשון העולה, שם שימש כאנימטור ותפאורן.
בין השאר יצר (בשנת 1974) אנימציות לקליפים של אריק איינשטיין (ביניהם "קפה טורקי" ו"כשאת בוכה את לא יפה"), ולאירוויזיון הראשון שנערך בארץ (1979), בנוסף לתשדירים ותוכניות שונות בערוץ (למשל לתוכנית "ניקוי ראש").
ב-1977 יצר סרט בשם "כוכב קטן" אשר נשלח לפסטיבל סרטי אנימציה בזאגרב.
גבע יצר לאחר מכן גם את סדרת האנימציה "השימשונים", אך בשלב מוקדם יחסית חדל מלעסוק באנימציה שהייתה כרוכה, לטעמו, בעבודה ממושכת, ללא היזון חוזר מיידי לו היה זקוק, .
ב"זו ארץ זו", עבודתו העיתונאית הראשונה, הכיר גבע כותבים רבים שעימם עבד מאוחר יותר פעמים רבות.
עם חנוך מרמרי יצר את "האביר זיק"; לאפרים סידון אייר גבע מספר רב של ספרים; ובעיקר, יצר גבע קשרים אישיים ומקצועיים פוריים עם ההומוריסטן קובי ניב, עמו כתב את מדורי "יוסף ואחיו" ו"אהלן וסהלן" הוציא עימו את סדרת ספרי "מגוחך", את "אהלן וסהלן במערב הפרוע" ומספר ספרי ילדים.
מאוחר יותר המשיך גבע והוציא סדרת ספרים קומיקסאית, שהבולטים בה הם "דרדר במדבר", "דרדס במכנס", "יומן הפקיד" ו"הברווז".
ב-1982 אייר את ספרו של אמנון דנקנר "ברמן, למה עשית לי את זה".
במראהו ובהתנהגותו היה יוסף בלתי ישראלי להכעיס, כשהוא מדגיש בכך את ישראליותם היתרה של הפקידים הסובבים אותו ושל שרשרת אחיו.
"יוסף הוא כמו שקית תה שהושרתה במשך שבוע" גרס גבע בראיון "בחור טוב וישר.
מקבל בנמיכות רוח את כל התבוסות".
בשנת 1984 נמנה גבע עם מייסדי העיתון "חדשות".
בעיתון זה ניתנה לו יד חופשית כמעט לחלוטין, וכאן הגיע כישרונו הסאטירי למיצוי.
"סאטירה חייבת לבוא מאנשים ילדותיים, אגרסיביים וממורמרים" טען גבע ב-1983, ופעילותו בעיתון שיקפה את ילדותיותו ותוקפנותו, אך גם את יכולת ההמצאה הבלתי נדלית שלו.
ב"חדשות" הומרה הקריקטורה היומית המסורתית על ענייני השעה ב"שירת הברווז" – ריבוע מאויר, שהופיע מימין, בתחתית עמוד 2, מייד מתחת למאמר המערכת, ועסק במופגן בכל עניין שבעולם שאינו ענייני השעה.
דמות הברווז שנולדה שם הפכה לדמות שגבע הזדהה עימה יותר ויותר.
"מה שמעניין אותי בברווזים", טען, "זה שמצד אחד זה מין בעל חיים נלעג צעצוע נחמד לילדים, ומצד שני אוכלים אותו".
הפינה הופיעה החל מגיליונו הראשון של "חדשות".
הברווז היווה מעין חזרה משוכללת וקיצונית יותר על דמותו של יוסף, אך לאיורים נוספה נימה הולכת ומתגברת של מורבידיות והומור שחור.
שיא מיוחד של גבע והברווז הושג בשנת 1986, כאשר בחר "חדשות" לצרף לגיליון יום העצמאות שלו, במקום צילום הנשיא המקובל, איור חגיגי של הברווז, יושב אצל שולחן הכתיבה ומאחוריו ה"ספרייה" הציונית המוכרת, כולל ספרי תקבולים ותשלומים.
מאוחר יותר ליקט גבע מבחר מאלפי ריבועי הברווז לספרו "הברווז".
איוריו של גבע, במיוחד החל בתקופה שאחרי "זו ארץ זו", שבה עדיין השתמש בקו מורכב, מעוגל ומתחכם, התאפיינו בקו פשוט באופן קיצוני, על גבול הילדותי, מרושל ופרוע במכוון.
קו זה אפיין במיוחד את איוריו שהופיעו בעיתונות.
לצידם, הופיעו בספריו סיפורי קומיקס מתוחכמים הרבה יותר, גם מבחינה סגנונית וגם מבחינה עיצובית כמו "אלנבי בלוז" או "עליות בחופשיות ירידות בבנקאיות" ב"דרדר במדבר" ו"השבת השחורה בזומש", "לגיהנום ובחזרה" ו"באפלת התשוקה" ב"יומן הפקיד", שבהן כלל פרודיות סגנוניות מתוחכמות וניסיונות סגנוניים מורכבים ומופשטים.
גבע הרבה לעסוק לאורך השנים במה שניתן לכנות "המיתוס הישראלי ושברו", במיוחד בהצבת דמויות עטורות תהילה מספרי הילדים האולטרא-ציוניים של תחילת שנות השישים מול המציאות המשתנה.
ב"חסמב"ק בקיבוץ" המופיע ב"יומן הפקיד", למשל, חברי חסמבה הכבר-מבוגרים נקלעים להרפתקה שבה הם מתבקשים לעזור לזאב כפיר-לביא, "הלוחם האגדי שכבש במו ידיו את מוצב החרמון".
כפיר-לביא מאופיין, לבד משמו (כפיר ולביא הם השמות המקובלים אצל גבע לדמויות שליליות) באפיונים של דמות שלילית טיפוסית: אף ולסת רבועים, בלורית בלונדינית ואף זוויתי.
בסוף הסיפור, אחרי שהחסמב"קים נחשפים כאסופת בורגנים גזענים ואופורטוניסטים, מתגלה כי "הבוגד" אינו אלא כפיר-לביא עצמו.
"הכפירים הם דגם ההצלחה הישראלית", טען גבע בריאיון לעיתון "חדשות", "כרס קטנה, ראש סוכנות ביטוח וכבר יש לו וולוו.