tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לאחר מכן חזר למכון למדיניות כלכלית ככלכלן בכיר וכמנהל תוכנית רמת חיים.
לאחר הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2008 הצטרף לצוותו של סגן נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן.
תפקידו הייעודי בסגל של ביידן נוצר במיוחד עבורו למען מתן ייעוץ כלכלי.
עם מינויו, טענו עיתונאים אחדים כי החלטתו של ביידן הייתה מנוגדת במיוחד לעמדותיהם של רבים מהיועצים הכלכליים של נשיא ארצות הברית הנבחר ברק אובמה.
ב-5 בספטמבר 2020, לקראת הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2020, הוכרז כי ברנסטיין יהיה חבר במועצה המייעצת של צוות המעבר השלטוני של ג'ו ביידן.
לאחר מכן נבחר כחבר במועצת היועצים הכלכליים של ארצות הברית בינואר 2021.
בפברואר 2023 הכריז ביידן על מינויו של ברנסטיין ליושב ראש מועצת היועצים הכלכליים.
ב-11 במאי אותה שנה אישרה ועדת הבנקאות, השיכון והעניינים האורבניים של הסנאט של ארצות הברית את הבאת מינויו להצבעה בפני מליאת הסנאט, וב-13 ביוני אישר הסנאט של ארצות הברית את מינויו ברוב של 50 קולות.
ב-10 ביולי ברנסטיין הושבע לתפקידו בידי סגנית הנשיא קמלה האריס.
ג'אקומו ריצולטי (באיטלקית: Giacomo Rizzolatti; נולד ב-28 באפריל 1937) הוא נוירו-פיזיולוג איטלקי העובד באוניברסיטת פארמה (Parma).
הוא נולד בקייב שבאוקראינה הסובייטית.
הוא מדען בכיר בצוות המחקר שגילה את נוירוני המראה בקליפת המוח, באונה המצחית והקודקודית של קוף המקוק, וכתב מאמרים מדעיים בנושא.
הוא הציע את התיאוריה הפרה-מוטורית של תשומת לב (Premotor theory of attention).
הוא נשיא לשעבר של האגודה האירופית למוח והתנהגות.
ריצולטי קיבל ב-2007, יחד עם לאונרדו פוגאסי וויטוריו גאלסה, את פרס גראומאייר לפסיכולוגיה מאוניברסיטת לואיוויל.
הוא חבר באקדמיה אירופיאה, באקדמיה הלאומית למדעים, ובחברה המלכותית בשנת 2020 הוא הצהיר על קרבה לאסכולה הפילוסופית האמפתיסטית (Empathism).
פרס נסיך אסטוריאס לשנת 2011 למחקר טכני ומדעי.
ג'ארד אירווין היה פוליטיקאי אמריקאי מג'ורג'יה, איש המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית, שכיהן כמושל ג'ורג'יה ה -22 בשנים 1796–1798 ובשנים 1806–1809. הוא נבחר לראשונה כמושל כרפורמטור על בסיס שערוריית הקרקעות יאזו , ועם בחירתו הוא חתם על חוק לביטול חוק איזו, שאפשר את מכירת קרקעות המדינה.
תביעות לבעלות על קרקעות שנרכשו על פי החוק הקודם הובילו לדיון בפני בית המשפט העליון של ארצות הברית בפסק הדין פלטשר נגד פק ב-1810. בהחלטה תקדימית, אישר בית המשפט את הסכמי המקרקעין ופסק שחוק המדינה נגד את החוקה בניסיונו לבטל חוזים תקפים.
ג'ארד אירווין נולד במחוז אנסון שבפרובינציית קרוליינה הצפונית (כיום מקום הולדתו נמצא במחוז מקלנבורג שבקרוליינה הצפונית).
בצעירותו עברה משפחתו למחוז בורק שבפרובינציית ג'ורג'יה.
אירווין לחם במלחמת העצמאות של ארצות הברית, בה הוא קודם מדרגת טוראי ועד לדרגת קולונל.
הוא היה נציג בוועידה של ג'ורג'יה שאשררה את חוקת ארצות הברית ב-1789.
זמן קצר לאחר תום המלחמה, ניסו ג'ורג'יה ומדינות אחרות במהירות לפתח את הקרקעות באזורי הספר שלהן.
הייתה זו סביבה בשלה לשערורייה ולספסרות, שהתרחשו בג'ורג'יה ובמדינות נוספות.
בשל הזעם הציבורי בנוגע למיליוני אקרים של קרקעות המדינה שנמכרו במחירים נמוכים לספסרים, נבחר אירווין כמושל ג'ורג'יה ב-1795 כדי לנקות את השחיתות לאחר שערוריית הקרקעות יאזו .
ב-13 בפברואר 1796, פחות משבועיים לאחר השבעתו, חתם אירווין על חוק לביטול חוק יאזו.
כדי להמחיש את הביטול בציבור, הוא שרף עותק של חוק יאזו במתחם הקפיטול המדינתי.
בתגובה לשערורייה זו עבר בית המחוקקים של ג'ורג'יה לעיר לואיוויל.
בספטמבר 1794 הקיפו ובודדו 1,200 אנשי המיליציה המדינתית בהנהגתו של אירווין, שפעל בשיתוף פעולה עם כוחות פדרליים שהוצבו באוקוני, את הביצורים של הגנרל אלייז'ה קלארק באוקוני, במה שנקרא "רפובליקת טרנס-אוקוני .
לאחר משא ומתן שנמשך זמן מה, הסכים קלארק להיכנע, בתנאי שהוא ואנשיו לא יועמדו לדין על מעשיהם.
קלארק וחסידיו עזבו, והמיליציה שרפה את היישובים החדשים ואת הביצורים.
במהלך תקופת כהונתו השנייה כמושל, ניהל אירווין את הגרלת הקרקעות השנייה של ג'ורג'יה, כאשר מכירת ופיתוח הקרקעות היו עדיין בעדיפות גבוהה במדינה.
ג'ארד אירווין נפטר במחוז וושינגטון שבג'ורג'יה ב-1 במרץ 1818. הוא נטמן בכנסייה הבפטיסטית אוהופי המקומית.
הערים אירווינוויל ואירווינטון, ומחוז אירווין שבג'ורג'יה נקראו על שמו.
ג'אקורי ויליאמס הוא כדורסלן אמריקאי, ללא קבוצה שחקן חופשי
ויליאמס, שלמד בבית ספר התיכון הנוצרי סנטרל פארק בברמינגהאם, אלבמה, החל לשחק כדורסל מכללות ב-2012 במדי אוניברסיטת ארקנסו.
הוא שיחק שלוש שנים במדי הרייזובקס, וקלע בממוצע 4.8 נקודות למשחק.
בקיץ 2015 הודח מהקבוצה לאחר מספר תקריות לאחר סיום העונה.
לעונתו האחרונה עבר ויליאמס עבר לאוניברסיטת המדינה של מרכז טנסי, שם העמיד ממוצעים של 17.3 נקודות ו-7.3 ריבאונדים עבור הבלו ריידרס וזכה עימם באליפות אזור Conference USA.
בטורניר אליפות המכללות בכדורסל של ה-NCAA הגיעה מרכז טנסי לסיבוב השני לאחר ניצחון על אוניברסיטת מינסוטה והפסד לאוניברסיטת באטלר.
בסיום העונה נבחר ויליאמס לשחקן העונה באזור.
לאחר שלא נבחר בדראפט ה-NBA 2017 שיחק ויליאמס במדי גולדן סטייט ווריורס בליגת הקיץ של ה-NBA.
לאחר מכן הצטרף לקליבלנד קאבלירס למחנה האימונים, אך שוחרר למחרת על מנת שהקאבס יוכלו להחתים את דוויין וייד.
ב-2 בנובמבר חתם בקבוצת ליגת הפיתוח של קליבלנד, קאנטון צ'ארג', וב-50 משחקים במדיה העמיד ממוצעים של 15.6 נקודות ו-7.6 ריבאונדים למשחק.
ב-22 במרץ 2018 חתם ויליאמס בהפועל גלבוע גליל מליגת העל בכדורסל לשארית עונת .
ב-21 באפריל רשם דאבל דאבל ושיא עונתי של 18 נקודות, 11 ריבאונדים ושתי חטיפות בניצחון 78–76 על מכבי ראשון לציון.
ויליאמס עזר לגלבוע גליל לעלות לפלייאוף, בו הודחה ברבע הגמר 1–3 על ידי הפועל ירושלים, ב-12 משחקי עונה סדירה העמיד ממוצעים של 8.6 נקודות ו-5.1 ריבאונדים למשחק.
ב-16 בספטמבר 2018 חתם ויליאמס על חוזה מחנה אימונים בקליבלנד קאבלירס, אך הוא נחתך מסגלם ארבעה ימים לאחר מכן והצטרף לקבוצת ליגת הפיתוח שלהם, קאנטון צ'ארג'.
ב-50 משחקים במדי הצ'ארג' הוא העמיד ממוצעים של 15.2 נקודות, 7 ריבאונדים ו-2.3 אסיסטים למשחק.
ב-27 ביולי 2019 חתם באולסן מוביס פובוס מליגת העל הקוריאנית בכדורסל.
ב-23 בינואר 2020 חתם ויליאמס בפאוק סלוניקי מליגת העל היוונית וליגת האלופות בכדורסל, במדיה העמיד ממוצעים של 8.3 נקודות ו-6.7 ריבאונדים בשישה משחקים.
בקיץ שיחק במדי קבוצת Herd That בטורניר ה-TBT.
הוא קלע 30 נקודות בניצחון 102–99 על Money Team בסיבוב השני, אך ברבע הגמר הודחה הקבוצה על ידי אוברסיז אליט.
ב-1 באוגוסט 2020 חתם באקילה באסקט טרנטו מהסרייה א' האיטלקית והיורוקאפ, וזכה בתואר מלך הסלים של הליגה האיטלקית.
ב-20 ביולי 2021 חתם ויליאמס ב-JL בורק מה-LNB Pro A הצרפתית והיורוקאפ.
ב-5 ביולי 2022 חתם בנאפולי באסקט מליגת העל האיטלקית, ונבחר לחמישיית העונה של הסרייה א'.
ב-20 ביולי 2023 חתם בבודוצ'נוסט פודגוריצה מליגת העל המונטנגרית בכדורסל, הליגה האדריאטית והיורוליג.
ב-14 בינואר 2024 שוחרר מהקבוצה וחתם בהפועל ירושלים מליגת העל הישראלית וליגת האלופות עד סיום עונת .
ב-16 במאי זכה עם הקבוצה בגביע המדינה בכדורסל לאחר שהוביל את הקלעים במשחק הגמר עם 21 נקודות בניצחון 85:72 על מכבי תל אביב.
ב-4 באוגוסט 2024 חתם ויליאמס בדובאי, הקבוצה החדשה שהוקמה באיחוד האמירויות הערביות ומשחקת ב.
ג'ארד למאר הארפר הוא כדורסלן אמריקאי בעמדת הרכז בהפועל ירושלים מליגת העל בכדורסל והיורוקאפ.
הארפר נולד באטלנטה, ג'ורג'יה, ושיחק כדורסל בתיכון פבלברוק במייבלטון, פרוור באזור המטרופולין של אטלנטה.
בשנתו השלישית בתיכון, בעונת 2014/15, רשם הארפר ממוצעים של 21 נקודות ו-7 אסיסטים למשחק והוביל את פבלברוק למאזן 27–6 ולגמר אליפות המדינה בדרג 6A בו הפסידה לתיכון ג'וזף וילר בהובלת ג'יילן בראון.
ביולי 2015 נבחר הארפר יחד עם חברו לקבוצה ונדל קרטר ל-MVP של ליגת הנוער של נייקי , וקלע 33 נקודות ושמונה אסיסטים בניצחון של ג'ורג'יה סטארס בגמר על סנט לואיס איגלס של ג'ייסון טייטום.
בעונתו האחרונה בפבלברוק הוא העמיד ממוצעים של 27 נקודות, 10.1 אסיסטים, 5.7 ריבאונדים ו-3.7 חטיפות למשחק, הוביל את קבוצתו למאזן 23–10 ולהופעה נוספת בגמר אליפות המדינה ונבחר בפעם השנייה לחמישיית העונה במדינה.
ב-19 במרץ 2015 הוא התחייב לשחק כדורסל מכללות באוניברסיטת אובורן.
כבר בעונתו הראשונה באובורן, עונת 2016/17, היה הארפר הרכז הפותח של הקבוצה והעמיד ממוצעים של 11.4 נקודות, 3.0 אסיסטים ו-1.2 חטיפות למשחק.
ב-7 בינואר 2017 הוא קלע שיא עונתי של 24 נקודות, כולל 16 מתוך 19 הנקודות האחרונות של אובורן, בהפסד 85–88 לאוניברסיטת מיסיסיפי.
בסיום העונה הוא נבחר לחמישיית העונה השנייה באזור ה-SEC על ידי AP ומאמני האזור.
ב-6 בנובמבר 2018 רשם הארפר דאבל דאבל שני בקריירה, עם 20 נקודות ו-13 אסיסטים בניצחון 101–58 על דרום אלבמה.
ב-15 בדצמבר הוא קלע שיא קריירה של 31 נקודות בניצחון 75–71 בהארכה על אוניברסיטת אלבמה בברמינגהאם.
בעונת 2018/19 הוא רשם 15.3 נקודות ו-5.8 אסיסטים בממוצע למשחק, ונבחר שנית לחמישיית העונה השנייה באזור.
בטורניר אליפות המכללות בכדורסל עזר הארפר להוביל את הטייגרס לפיינל פור הראשון בתולדותיהם, בו הפסידו בחצי הגמר לאוניברסיטת וירג'יניה.
בסוף עונת 2024-2025 זכה בתואר השחקן המצטיין של היורוקאפ
לאחר סיום עונתו השלישית באובורן הכריז הארפר על מועמדותו לדראפט ה-NBA 2019 וויתר על שנתו האחרונה במכללות.
עם זאת, הוא לא נבחר בדראפט ושיחק במדי פיניקס סאנס בליגת הקיץ של ה-NBA, במדיה חתם על חוזה דו-כיווני.
ב-23 באוקטובר 2019 ערך הארפר את הופעת הבכורה שלו ב-NBA כששיחק שתי דקות בניצחון 124–95 על סקרמנטו קינגס.
ב-20 בדצמבר, במדי נורת'רן אריזונה סאנס מליגת הפיתוח, הוא רשם 25 נקודות ושיא קריירה של 13 אסיסטים בהפסד 94–99 לפורט ויין מאד אנטס, וב-18 בינואר 2020 קלע 31 נקודות, 7 אסיסטים, 4 ריבאונדים ו-2 חטיפות בהפסד 109–120 לסו פולס סקייפורס.
ב-14 במרץ שוחרר הארפר מפיניקס.
ב-25 ביוני 2020 חתם הארפר בניו יורק ניקס, וב-25 בנובמבר חתם על חוזה דו-כיווני עם וסטצ'סטר ניקס.
ב-12 משחקים בווסטצ'סטר הוא העמיד ממוצעים של 21.3 נקודות, 2.9 ריבאונדים ו-6.9 אסיסטים למשחק.
ב-23 באפריל חתם הארפר על חוזה לעשרה ימים בניו יורק, ובסיומו הוחתם על חוזה דו-כיווני נוסף.
בסיום העונה נבחר לחמישיית העונה בליגת הפיתוח של ה-NBA.
ב-24 בספטמבר 2021 חתם הארפר בניו אורלינס פליקנס, אך ב-9 באוקטובר שוחרר וב-25 באוקטובר חתם בקבוצת ליגת הפיתוח של הפליקנס, ברמינגהאם סקוואדרון.
במהלך העונה הוא הועבר מספר פעמים בין הפליקנס לסקוואדרון, ובסיומה אף נבחר לחמישיית העונה השלישית בליגת הפיתוח.
ב-9 באפריל קלע שיא קריירה ב-NBA של 12 נקודות בהפסד 114–141 לממפיס גריזליס, ולמחרת מסר שיא קריירה של 9 אסיסטים, לצד 10 נקודות, בהפסד 107–128 לגולדן סטייט ווריורס.
ב-7 בספטמבר 2022 חתם הארפר בוולנסיה מליגת ה-ACB הספרדית והיורוליג, במדיה שיחק במשך שתי עונות.
ב-23 ביולי 2024 חתם הארפר לשנתיים בהפועל ירושלים מליגת העל בכדורסל והיורוקאפ.
באוקטובר 2024 הוא נבחר למצטיין המחזור השני של עונת לאחר שרשם 23 נקודות, 5 אסיסטים וסחט 10 עבירות בניצחון 94–74 על לייטקבליס.
מאוחר יותר באותו החודש נבחר למצטיין המחזור השישי לאחר שקלע 30 נקודות ורשם 43 נקודות מדד בניצחון 94–83 על צדביטה אולימפיה.
ב-7 באפריל 2025 האריך הרפר את חוזהו בהפועל ירושלים לשנתיים עם אופציה לעונה נוספת.
ב-3 ביוני 2025 קלע את שלשת הניצחון במשחק השלישי בסדרה בין הפועל תל אביב להפועל ירושלים במסגרת פלייאוף ליגת ווינר.
המשחק נגמר התוצאה 84-81 ואת השלשה קלע כשנייה לסוף
ב-2022 שיחק הארפר שני משחקים במדי נבחרת ארצות הברית בכדורסל במסגרת מוקדמות גביע העולם בכדורסל 2023.
ג'ארד בוש הוא תסריטאי, מפיק ובמאי אמריקאי.
החל מ-2024 הפך למנהל הקריאטיב הראשי של אולפני ההנפשה של וולט דיסני במקומה של ג'ניפר לי.
בוש הצטרף לדיסני לפרויקט הסרט "זוטרופוליס" בשלב מוקדם, לפני שהפך מסרט ריגול לסרט משטרתי; הוא היה נרגש לעבוד על סרט ריגול מכיוון שגם אביו וגם סבו עבדו עבור סוכנות הביון המרכזית.
הוא גם כתב את התסריט של הסרט "מואנה" עבור אולפני ההנפשה של וולט דיסני.
בוש היה שותף ליצירת סדרת הטלוויזיה המונפשת "פן זירו - גיבור במשרה חלקית".
בשנת 2021, בוש ביים את הסרט "אנקאנטו" על משפחה קסומה קולומביאנית לצד ביירון הווארד עם קאריס קסטרו סמית' כבמאית משותפת.
בוש גם היה שותף בכתיבת התסריט לצד קסטרו סמית'.
ב-19 בספטמבר 2024, אולפני ההנפשה של וולט דיסני הודיעו כי המנהלת הקריאטיבית הראשית ג'ניפר לי פורשת מתפקיד זה כדי לביים ולכתוב את הסרט "לשבור את הקרח 3" וכדי לכתוב ולהפיק את "לשבור את הקרח 4".
"ראלף שובר את האינטרנט" (2018) - פיתוח יצירתי
"ריה והדרקון האחרון" (2021) - אחראי יצירתי
"מואנה 2" (2024) - תסריטאי ואחראי יצירתי
החל מספטמבר 2024 משמש בוש כמפיק בפועל ומקבל על כך קרדיט בכל ההפקות של אולפני ההנפשה של וולט דיסני, מכורח תפקידו כמנכ"ל של האולפנים.
ג'ארד אינגרסול הבן היה מן האבות המייסדים של ארצות הברית, עורך דין ומדינאי מפנסילבניה.
הוא היה ציר בקונגרס הקונטיננטלי וחתם על חוקת ארצות הברית.
בבחירות 1812 התמודד לצידו של דוויט קלינטון, אך קלינטון ואינגרסול הובסו על ידי ג'יימס מדיסון ואלברידג' גרי.
אינגרסול, שנולד בניו הייבן שבמושבת קונטיקט, כונן קריירה משפטית בפילדלפיה לאחר שהשלים את לימודיו במכללת ייל.
כבנו של הפקיד הקולוניאלי הבריטי ג'ארד אינגרסול האב, חי אינגרסול באירופה מ-1773 עד 1776 כדי למנוע את הסכסוך הפוליטי הגובר בין בריטניה לשלוש עשרה המושבות.
בשנת 1778, לאחר שהתחייב למען העצמאות האמריקאית, חזר אינגרסול לפילדלפיה וניצח בבחירות לקונגרס הקונטיננטלי.
אינגרסול השתכנע בצורך בממשלה לאומית חזקה יותר ממה שנקבע בתקנון הקונפדרציה, וכיהן כציר בוועידת פילדלפיה משנת 1787. למרות שבהתחלה ביקש תיקונים לתקנון הקונפדרציה, בסופו של דבר הגיע לתמוך בחוקה החדשה שהופקה על ידי הוועידה.
הוא כיהן בתור התובע הכללי של פנסילבניה בין השנים 1791 ל-1800 ובין 1811 ל-1816. הוא גם כיהן כתובע הפדרלי של פנסילבניה וכיועץ המשפטי העירוני של פילדלפיה.
הוא ייצג את התיקים של "צ'ישולם נגד ג'ורג'יה" ו"הילטון נגד ארצות הברית", שניים מהתיקים הראשונים שהופיעו בפני בית המשפט העליון של ארצות הברית.
אינגרסול היה מזוהה עם המפלגה הפדרליסטית והיה מוטרד מאוד מהניצחון של תומאס ג'פרסון בבחירות לנשיאות בשנת 1800. בשנת 1812, המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית התפצלה בין הנשיא מדיסון לקלינטון.
הפדרליסטים החליטו לתמוך בכרטיס של קלינטון ואינגרסול בתקווה להביס את הנשיא המכהן.
מדיסון ניצח בבחירות, וניצח במדינת הבית המכריעה של אינגרסול, פנסילבניה.
ג'ארד אינגרסול תמך במטרה המהפכנית.
הכשרתו כעורך דין שכנעה אותו שהבעיות של המדינות העצמאיות החדשות נגרמות בשל חוסר ההתאמה של תקנון הקונפדרציה.
הוא הפך לתומך מוקדם ונלהב של רפורמה חוקתית, אם כי, כמו כמה מעמיתיו בוועידת החוקה, האמין שניתן להשיג רפורמה זו על ידי תיקון פשוט של הסעיפים.
רק לאחר שבועות של ויכוחים ראה שיש צורך במסמך חדש.
תרומתו העיקרית למען הממשל החוקתי הגיעה לא במהלך הוועידה אלא מאוחר יותר במהלך קריירה משפטית ארוכה ומכובדת, כאשר עזר להגדיר רבים מהעקרונות שהובעו בפילדלפיה.
אינגרסול נולד ב-24 באוקטובר 1749 בניו הייבן שבמושבת קונטיקט, והיה בנו של ג'ארד אינגרסול האב, פקיד בריטי בולט שרגשותיו הנאמנים החזקים יובילו לענישתו בזפת ונוצות שלו על ידי פטריוטים רדיקליים.
משפחת אינגרסול הייתה ממוצא אנגלי.
בשנת 1765, השנה שבה הוטל חוק הבולים על המושבות באמריקה, מינה הכתר הבריטי את ג'ארד אינגרסול האב ל-Stamp Master, הסוכן הקולוניאלי בלונדון, עבור מושבת קונטיקט.
ככל שחלפו החודשים הבאים והתגברה האיבה כלפי חוק הבולים, הפך אינגרסול לאיש השנוא ביותר במושבה.
בין ה-21 ל-29 באוגוסט 1765 תלו בני החירות את דמותו בחלקים שונים של המושבה.
הוא כתב דיווח על נאומו של אייזק בר שנאמר במהלך הדיון הפרלמנטרי על חוק הבולים למושל קונטיקט, תומאס פיץ'.
מאוחר יותר יהיה מעורב בתפקיד שנוי במחלוקת כסוכן שאכף את חוק הבולים בקונטיקט.
אינגרסול הבן השלים את בית הספר לדקדוק של הופקינס בניו הייבן ב-1762, השלים את לימודיו במכללת ייל ב-1766, למד משפטים בפילדלפיה, והתקבל ללשכת עורכי הדין בפנסילבניה ב-1773. על אף שנטה לאהוד את הפטריוטים, נמנע אינגרסול הצעיר מהעניין בהתחלה בגלל תחושת נאמנות אישית חזקה לאביו המכובד.
בעצת אביו, ביקש להימלט מהמחלוקת הפוליטית הגוברת בבית על ידי פרישה ללונדון כדי להמשיך בלימוד המשפטים בבית הספר מידל טמפל (1773–1776) ולטייל רבות באירופה.
הוא בילה יותר משמונה עשר חודשים בפריז, שם יצר היכרות עם בנג'מין פרנקלין.
זמן קצר לאחר שהמושבות הכריזו על עצמאותן, ויתר אינגרסול על דעות משפחתו, התחייב אישית למען העצמאות וחזר הביתה.
ב-1778 הגיע לפילדלפיה כפטריוט גאה.
בעזרת חברים בעלי השפעה הקים במהירות משרד עורכי דין משגשג, וזמן קצר לאחר מכן הצטרף למאבק כציר לקונגרס הקונטיננטלי (1780–1781).
בשנת 1781 התחתן אינגרסול עם אליזבת פטיט ובאותה שנה נבחר לחבר החברה הפילוסופית האמריקאית.
כתומך קבוע בסמכות מרכזית חזקה בעניינים פוליטיים, הפך לתועמלן מוביל לרפורמה בממשל הלאומי בשנים שלאחר המלחמה, והטיף את הצורך בשינוי לחבריו בקונגרס ולקהילה המשפטית.
בוועידה, נמנה אינגרסול בין אלו שהעדיפו עדכון של תקנון הקונפדרציה הקיים, אך בסופו של דבר הצטרף עם הרוב ותמך בתוכנית לממשלה פדרלית חדשה.
למרות המוניטין הלאומי שלו כעורך דין, השתתף אינגרסול רק לעיתים רחוקות בדיונים בוועידה, למרות שהשתתף בכל הישיבות.
לאחר הקמת הממשלה הלאומית החדשה, חזר אינגרסול לעסוק בעריכת דין.
מלבד כמה גיחות לפוליטיקה - הוא היה חבר במועצה המשותפת של פילדלפיה (1789), וכפדרליסט איתן שראה בבחירתו של תומאס ג'פרסון ב-1800 "חתרנות גדולה", התמודד ללא הצלחה למשרת סגן הנשיא מטעם הפדרליסטים בשנת 1812 - הקריירה הציבורית שלו התמקדה בעניינים משפטיים.
במשך תקופה קצרה (1821–1822), הוא ישב כשופט נשיא בית המשפט המחוזי בפילדלפיה.
תרומתו העיקרית של אינגרסול למען הממשל החוקתי הגיעה לא במהלך הוועידה אלא מאוחר יותר במהלך קריירה משפטית ארוכה ומכובדת, כאשר עזר להגדיר רבים מהעקרונות שהובעו בפילדלפיה.
הוא תרם את תרומתו לתהליך החוקתי באמצעות מספר מקרים של בית המשפט העליון שהגדירו נקודות יסוד שונות במשפט החוקתי בתחילת הרפובליקה החדשה.
במקרה סופי אחד הוא ייצג את ג'ורג'יה ב"צ'יסהולם נגד ג'ורג'יה" (1793), תיק חשוב בזכויות המדינות.
כאן החליט בית המשפט נגדו, וקבע שניתן לתבוע מדינה בבית משפט פדרלי על ידי אזרח של מדינה אחרת.
היפוך זה של רעיון ריבונות המדינה בוטל מאוחר יותר על ידי התיקון ה-11 לחוקה.
בייצוג הילטון בתיק "הילטון נגד ארצות הברית" (1796), היה אינגרסול מעורב גם באתגר המשפטי הראשון על החוקתיות של חוקי הקונגרס.
במקרה זה אישר בית המשפט העליון את זכותה של הממשלה להטיל מס על עגלות.
אינגרסול שימש גם כיועץ במקרים שונים שסייעו להבהיר סוגיות חוקתיות הנוגעות לסמכות השיפוט של בתי משפט פדרליים ויחסי ארצות הברית עם מדינות ריבוניות אחרות, כולל הגנה על הסנאטור ויליאם בלאונט מטנסי מפני הדחה.
ג'ארד אינגרסול מת ב-31 באוקטובר 1822 בפילדלפיה, פנסילבניה בגיל 73, ונקבר בבית הקברות של כנסיית רחוב אורן הישן.
אינגרסול הותיר אחריו שלושה בנים.
שניים מהבנים, צ'ארלס ג'ארד אינגרסול וג'וזף ריד אינגרסול שימשו כחברים בבית הנבחרים של ארצות הברית מפנסילבניה.
רחוב אינגרסול במדיסון, ויסקונסין, וספינת ליברטי SS "ג'ארד אינגרסול" נקראו על שמו.
ג'אקורי פטרסון הוא אתלט אמריקאי, אלוף עולם באולם (2025) בריצת שליחים 4x400 מטר.
זוכה מדליית ארד באליפות עולם באולם (2025) ואלוף ארצות הברית (2025) בריצת 400 מטר.
באליפות העולם באולם שנערכה בנאנג'ינג, הרפובליקה העממית של סין במרץ 2025 הוא זכה בשתי מדליות, זהב וארד.
מדליית זהב בריצת שליחים 4x400 מטר ביחד עם אלייז'ה גודווין, בריאן פאוסט וכריסטופר ביילי בתוצאה של 3:03.13 דקות, לפני ג'מייקה (3:05.05 דקות) והונגריה שקבעה שיא לאומי חדש של 3:06.03 דקות.
מדליית ארד בריצת 400 מטר בתוצאה של 45.54 שניות, אחרי כריסטופר ביילי (45.08 שניות) ובריאן פאוסט שקבע שיא אישי חדש של 45.47 שניות.
באליפות ארצות הברית שנערכה ביוג'ין, אורגון בתחילת אוגוסט הוא זכה במדליית זהב בריצת 400 מטר בתוצאה של 44.16 שניות, לפני כריסטופר ביילי (44.43 שניות) וכאלב מקריי (44.45 שניות).
בתחרות גמר ליגת היהלום שנערכה בציריך שווייץ ב-28 באוגוסט קבע בריצת 400 מטר שיא אישי חדש של 43.85 שניות.
ג'ארד וורנר ויליאמס היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי מניו המפשייר.
הוא כיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית, כמושל ניו המפשייר ה־21 בשנים 1847–1849, וכחבר הסנאט של ארצות הברית.
ויליאמס נולד ב־22 בדצמבר 1796 בווסט וודסטוק שבקונטיקט.
בשנת 1818 השלים את לימודיו באוניברסיטת בראון, למד בבית הספר למשפטים ליצ'פילד, ולאחר מכן הפך לעורך דין בלנקסטר, ניו המפשייר.
ויליאמס היה חבר המפלגה הדמוקרטית.
הוא כיהן בבית הנבחרים של ניו המפשייר בשנים 1830–1831, בסנאט של ניו המפשייר בשנים 1832–1834, ושוב בבית הנבחרים בשנים 1835–1836.
בשנת 1836 נבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית וכיהן בו שתי כהונות, מ־4 במרץ 1837 עד 3 במרץ 1841. בשנת 1847 נבחר למושל ניו המפשייר וכיהן שתי כהונות שנתיות, מ־3 ביוני 1847 עד 7 ביוני 1849.
לאחר סיום כהונתו כמושל מונה ויליאמס לשופט צוואות במחוז קוס, תפקיד שבו כיהן עד שנת 1852. בשנת 1853 מונה לסנאט של ארצות הברית כממלא מקום זמני, בעקבות מותו של צ'ארלס את'רטון, וכיהן בתפקיד מ־29 בנובמבר 1853 ועד 4 באוגוסט 1854.
ויליאמס נפטר בלנקסטר ב־29 בספטמבר 1864, ונקבר בבית העלמין סאמר סטריט בעיר.
גַ'אקוֹמוֹ דֶלָה פּוֹרְטָה (באיטלקית: Giacomo della Porta; ) היה אדריכל ופסל איטלקי.
כנראה נולד בג'נובה או ב שבאיטליה, ועבודתו הושפעה מאמני רנסאנס מפורסמים כגון מיכלאנג'לו וג'אקומו בארוצי דה ויניולה.
הוא החל את הקריירה שלו כפסל בשלהי שנות ה-20 לחייו, ומאוחר יותר עבר להתמקדות רבה יותר באדריכלות.
עבודתו של דלה פורטה על ציינה את ראשית הקריירה האדריכלית שלו ברומא.
ב-1564 נבחר לתפקיד "אדריכל העם הרומאי" (Architetto del Popolo Romano), ותחת תואר זה השלים כמה מההזמנות הבולטות ביותר שלו, הן ציבוריות והן פרטיות.
לאורך הקריירה שלו, נטה דלה פורטה להוציא לפועל מיזמים שהחלו על ידי אדריכלים אחרים, או לבצע תוספות מסוימות למיזם של אדריכל אחר, במקום להשלים מיזם משלו מתחילתו ועד סופו.
ג'אקומו דלה פורטה נולד למשפחת פסלים ב-1533 בג'נובה או ב שבאיטליה.
ב-1559 החל לעבוד בסדנה של דודו ברתולומאו כפסל.
בין יצירותיו המוקדמות ביותר בג'נובה היו פסלים של בני האריסטוקרטית, השוכנים בקפלה בתוך .
בין השנים 1560 ל-1561 השלים את עבודתו האדריכלית הראשונה, השער של ויניה גרימאני (Vigna Grimani) בגבעת קווירינאלה.
ג'אקומו למד כשוליית אדריכל תחת גווידטו גווידטי (Guidetto Guidetti).
סגנונו האדריכלי, שהיה מעוגן בפונקציונליות, שאב השפעה מהמניריזם של מיכלאנג'לו ומהקלאסיציזם של ג'אקומו בארוצי דה ויניולה.
הפרויקט הגדול הראשון שלו התרחש בין 1561 ל-1568, אז עבד כאדריכל לצד גווידטי על ברומא.
עבודה זו הייתה הראשונה שחשפה כיצד סגנונו תאם את זה של המנטורים שלו.
לאחר מותם של גווידטי ומיכלאנג'לו ב-1564, הוציא דלה פורטה לפועל את הפרויקטים שלהם, והבטיח שמורשתם לא תישאר בלתי גמורה.
הוא סיים את עבודתו של גווידטי בכנסיית ברומא, ואת קפלת צ'זי (Cesi) בבזיליקת סנטה מריה מג'ורה ברומא.
הוא גם המשיך את תוכניותיו של מיכלאנג'לו לבנייה מחדש של הקמפידוליו, או גבעת הקפיטולין, בנוסף להשלמת עבודתו על קפלת ספורצה בבזיליקת סנטה מריה מג'ורה.
האורטוריום של הצלב הקדוש ביותר
ביוני 1561 יצר ג'אקומו דלה פורטה קשר עם הצלב הקדוש ביותר וגיבש סט תוכניות עבור ה החדש, שכלל עיצוב של החזית.
תוכניות אלו התקבלו מאוחר יותר על ידי הקהילה בפגישת האחווה.
העיצובים של דלה פורטה לחזית הפגינו את נטייתו לסגנון דקורטיבי יותר, בהשראת מיכלאנג'לו.
סגנון זה ניכר במיוחד במורכבות של החלק התחתון של החזית, הכולל גמלונים (הנראים בשער הראשי, בגומחות ובחלונות), טריגליפים, זרי פרחים ו.
עבודתו של דלה פורטה על האורטוריום מציגה גם את נטייתו לאנכיות, כמו גם שימוש במוטיבים עיטוריים של סרטים וזרים.
ניתן למצוא מוטיבים אלה מעל חלונות החזית.
מעורבותו בבניית האורטוריום של הצלב הקדוש ביותר עיצבה באופן משמעותי את הקריירה שלו, העלתה את המוניטין שלו ובכך הבטיחה לו הזמנות עתידיות.
כנסיית סנטה קתרינה דה פונארי
המנטור של דלה פורטה, גווידטו גווידטי, היה האדריכל הראשי של סנטה קתרינה דה פונארי החל מ-1560 ועד 1564. עם זאת, חוסר עקביות סגנוני מסוים בחזית, שתאם אלמנטים מעבודותיו המוקדמות יותר של דלה פורטה, רימז על מעורבותו.
באופן ספציפי, היו נקודות דמיון שונות בין חזית זו לבין החזית של האורטוריום של סן מרצ'לו (Oratorio di San Marcello) הממוקם ברומא, כגון עיטור בסרטים, זרים, כרטושים, יחד עם כתובת ושלט אצולה.
עבודות מאוחרות (1564–1601) כ"אדריכל העם הרומאי"
ב-1564 נבחר דלה פורטה לתפקיד "אדריכל העם הרומאי" (Architetto del Popolo Romano).
תחת תואר זה, פיקח ג'אקומו דלה פורטה על עבודות קפיטוליניות רבות, הן ציבוריות והן פרטיות.
ב-1564 פיקח דלה פורטה על העבודה בגבעת הקפיטולין.
אף שעיצוביו של מיכלאנג'לו היוו את רוב המתחם, דלה פורטה פיקח על עבודות רבות בתוך הגבעה.
רבות מעבודות אלו כללו את חזית "ארמון הקונסרבטורים" (Palazzo dei Conservatori) ב-1586, המערך הפנימי של "ארמון הסנאטורים" (Palazzo Senatorio) וחזיתו, וה"קורדונטה" (גרם המדרגות המשופע).
החלון הגדול בארמון הקונסרבטורים, החלונות ומסגרת הדלת של ארמון הסנאטורים, והקיר הנמוך של הקורדונטה – שאת שיפועו הנמיך כדי שיתמשך ישירות אל ה – הם גם דוגמאות לעיצוביו המורכבים של דלה פורטה.
בנה את הקפלה המוקדשת לפאוסטינה רוסטיצ'לי בבזיליקת יוחנן הקדוש בלטראנו בין 1565 ל-1571.
החל לבנות לקרלו מוטי ארמון (Palazzo) ברחוב ויה דל ג'זו ב-1565, שהושלם ב-1582.
יצר כנסייה סגורה ושיפץ את המנזר כולו עבור הנזירות הדומיניקניות של במניאנפולי, שהושלם עד 1575. הוא גם בנה אגף שינה למנזר ב-1568.
ב-1589, ג'אקומו דלה פורטה, האחרון מבין 4 אדריכלים עוקבים, השלים את ארמון פארנזה, בית מגורים משפחתי מפואר עבור פאולוס השלישי (כיהן 1534–1549), כשהוא שוב משלים את עבודתו של מיכלאנג'לו.
במאי 1601 ניהל ג'אקומו את תוכנית הבנייה מחדש של , וילה שהוזמנה על ידי החשמן (כיהן 1604–1629) כמעונו האישי.
בין 1597 ל-1601 שיפץ דלה פורטה את הטרנספט (בית הרוחב) בבזיליקת יוחנן הקדוש בלטראנו.
הפרויקט עבור בזיליקת סנטה מריה מג'ורה החל ב-1562, אולם מעורבותו של דלה פורטה התרחשה לקראת סוף הבנייה, בערך בסביבות 1573. כנראה הוא היה האדריכל האחרון שעבד על הבזיליקה.
הוא בנה מחדש את הטרנספט והמקהלה.
בנוסף, עבד על קפלת ספורצה, קפלה בתוך הבזיליקה ופרויקט קודם של מיכלאנג'לו.
הוא התמקד במיוחד בעיטור הפנים, בחלונות בקמרון ובחזית.
ג'אקומו דלה פורטה היה אחד האדריכלים הראשיים של (כנסיית ה"ישו").
המיקוד העיקרי שלו היה בחזית.
ב-1571 בחר החשמן (כיהן 1543–1589) בעיצובו של ג'אקומו דלה פורטה על פני עיצובו של יאקופו ויניולה לחזית הכנסייה, שהושלמה ב-1573. העיצוב של דלה פורטה הדגיש את האנכיות של החזית ויצר שיא מרכזי עוצמתי, מה שהכין את הקרקע לחזיתות בארוק מאוחרות יותר.
בנוסף, דלה פורטה יצר את המזבח הגבוה ב-1582 ואת מקום המצלב של הכנסייה ב-1584.
בסופו של דבר, המיקוד של דלה פורטה היה יותר בקירות, ברצפה ובגג של הבזיליקה.
ג'אקומו דלה פורטה עבד עם דומניקו פונטנה על מספר פרויקטים.
אחד הפרויקטים הללו היה הכיפה של מיכלאנג'לו, שהוזכרה לעיל.
לדלה פורטה ופונטנה עמדה הזכות על הביצוע הטכני של חברה שאישרה שלב חשוב של התקדמות טכנולוגית בסוף המאה ה-16. הם ביצעו שינוי ניכר בעקמומיות הכיפוף של העיצוב המתוכנן של מיכלאנג'לו, ובנו את הכיפה תלולה יותר, בדומה למודל של ברונלסקי.
לא רק זאת, אלא שהם גם הכניסו סדרה של שרשראות בבנייה בלבנים (במיוחד בחלק העליון של הכיפה) כדי להחזיק את הכוחות הרוחביים הנדחפים על ידי הקמרון; הם השתמשו בחומרים איכותיים, וחיברו לוחות טרוורטין עם עופרת מותכת; מאפיינים שאפשרו לכיפה להתמודד היטב עם רעידת האדמה של 1703.
ג'אקומו דלה פורטה השלים מספר מזרקות ברומא מהמאה ה-16; אלו כללו את המזרקות בפיאצה דל פופולו, ו בפיאצה נאבונה ו החשובה מאוד לאגדות הרומאיות.
הוא מת בפתאומיות ב-1602 בדרכו חזרה לרומא מפרסקטי, שם עבד על שהוזמנה על ידי משפחת אלדוברנדיני.
פלאצטו בתוך ארמון אלברטוני ספינולה (פרספקטיבה) (1600)
האורטוריום של הצלב הקדוש ביותר (Oratorio del SS.
מזרקות קטנות בפיאצה נאבונה (1574)
מזרקה אחת בפיאצה דלה רוטונדה (הפנתאון)
חזית סן לואיג'י דיי פראנצ'זי (1589)
מזרקת פיאצה אלי מונטי (1589)
מזרקות בפיאצה של סנטה מריה אין קמפיטלי (1589)
הפסל "ישו מעניק את מפתחות גן העדן לפטרוס הקדוש" (1594), מזבח קפלת פטרוס הקדוש, כנסיית סנטה פודנציאנה
קפלת אלדוברנדיני (1600–02) בסנטה מריה סופרה מינרווה
ג'ון אליס "ג'ב" בוש הוא פוליטיקאי אמריקאי, כיהן כמושל ה-43 של מדינת פלורידה בארצות הברית, בין השנים 1999–2007 והיה הנציג הראשון של המפלגה הרפובליקנית שנבחר בפעם השנייה ברציפות לתפקיד זה.
בוש הוא בנם של ג'ורג' הרברט ווקר בוש, הנשיא ה-41 של ארצות הברית וברברה בוש, ואחיו הצעיר של ג'ורג' ווקר בוש הנשיא ה-43 של ארצות הברית.
בוש נולד במידלנד שבטקסס, שם ניהל אביו חברה לקידוח נפט.
כשהיה בן שש עברה משפחתו ליוסטון.
בצעירותו הצטיין בוש בספורט, במיוחד בבייסבול וטניס.
תחילה התחנך בוש במערכת החינוך הציבורית, אך מאוחר יותר עבר ללמוד בבית ספר פרטי.
כאשר היה בוש בכיתה ח', נבחר אביו לבית הנבחרים של ארצות הברית והמשפחה עברה להתגורר בוושינגטון הבירה.
ג'ב בוש נשאר אצל משפחה אחרת כדי לסיים את שנת הלימודים ובהמשך נעוריו בילה בחופשות במתחם שידוע כאחוזת בוש.
לאחר מכן נרשם בוש לפנימיית אקדמיית פיליפס אשר במסצ'וסטס, כאשר בשלב זה אחיו הגדול ג'ורג' בוש כבר למד בה.
בגיל 17 בוש נסע ללאון, מקסיקו, במסגרת תוכנית חילופי סטודנטים של הפנימייה שלו.
בוש לימד בלאון אנגלית ואף פגש את אשתו לעתיד.
בוש נרשם לאוניברסיטת טקסס שבאוסטין ללימודי דרום אמריקה וסיים תואר ראשון ב-1973 לאחר שנתיים וחצי בלבד עם ציונים גבוהים שזיכוהו בחברות באחוות פי בטא קפא.
בוש נרשם לגיוס בעת מלחמת וייטנאם, אך המלחמה הסתיימה לפני שהספיקו לגייסו.
עבודותיו בטקסס ומחוץ לארצות הברית
לאחר סיום לימודיו עבר לעבוד בוש עבור הבנק למסחר של טקסס.
אל מקום עבודה זה הגיע דרך ג'יימס בייקר, חבר קרוב של המשפחה ויו"ר חבר הנאמנים של הבנק.
בנובמבר 1977 עזב בוש את ארצות הברית לקראקס, בירת ונצואלה, כדי להקים סניף נוסף של הבנק למסחר של טקסס.
במשך שנתיים עסק שם בוש במימון בינלאומי.
לימים הגיע בוש לעבודה על התוכניות למנהלים של הבנק.
לאחר עסקי הממון בדרום אמריקה חזר בוש לארצות הברית לעבוד ללא שכר בקמפיין של אביו, ג'ורג' הרברט ווקר בוש, למועמדות המפלגה הרפובליקנית.
בסופו של דבר הפסיד אביו בקמפיין הזה, אך נבחר להיות סגנו של רונלד רייגן לבחירות לנשיאות, בחירות בהן ניצחו בוש ורייגן.
לימים נבחר אביו של ג'ב בוש להיות הנשיא ה-41 של ארצות הברית.
לאחר הקמפיין של אביו עבר בוש עם משפחתו למחוז מיאמי שבפלורידה.
בוש מצא עבודה אצל ארמנדו קודינה, מהגר קובני שהתעשר בארצות הברית מעסקי היי-טק.
עם כספו פתח קודינה חברת נדל"ן אשר בה עבד בוש.
במהלך שנותיו במיאמי לקח בוש חלק בפרויקטי יזמות רבים ביניהם עבודה עבור חברת טלפונים סלולרים, ישיבה בחבר הנאמנים של חברה נורווגית שמכרה ציוד לכיבוי אש למפעילי צינור הנפט שחוצה את אלסקה, כניסה לבעלות חלקית על קבוצת פוטבול, רכישת חברת נעליים שסוחרת בפנמה והשתתפות במהלך למכירת משאבות מים בניגריה.
קודינה הפך את בוש לשותף שלו בעסק נדל"ן שהתפתח להיות אחד הגדולים בדרום פלורידה.
באותו הזמן בוש נשכר גם על ידי מיגל ריקאריי, גולה קובני, אשר עזר קודם לכן ל-CIA בהתנקשויות הכושלות שלהם בפידל קסטרו.
ריקאריי, אשר עמד בראש IMC (International Medical Centers), רשת מרכזי בריאות, שכר את בוש בתור יועץ לענייני נדל"ן במטרה שזה ימצא מקומות לשכן את העסק, אף על פי שהמעבר עצמו מעולם לא קרה.
לעומת זאת בוש כן שידל את ממשל רייגן/בוש (האב) בשם IMC וריקאריי.
ב-1990 בוש הלך כל כך רחוק עם השתדלנות שלו עד שהוא הביא לחנינתו של אורלנדו בוש (Orlando Bosch), גולה קובני שהוכרז לפני כן על ידי הממשל האמריקאי כ"טרוריסט ללא מעצורים" ואף להענקת מושב קבע שלו על אדמת ארצות הברית.
ב-1999 ניצח בבחירות למשרת מושל פלורידה וב-2002 נבחר בשנית, הופך לנציג הראשון של המפלגה הרפובליקנית שזכה להישג זה בפלורידה.
לאחר שתי תקופות כהונה, נמנע ממנו להתמודד שוב לתפקיד בשל מגבלת מספר הקדנציות למושל במדינה.
ביוני 2015 הכריז בוש על התמודדותו בבחירות לנשיאות ארצות הברית של שנת 2016, אך פרש מן המרוץ ב-20 בפברואר 2016, לאחר סיום במקום מאכזב בפריימריז בקרוליינה הדרומית.
לאחר שהפסיד ב-1994 את הבחירות עבור מושל מדינת פלורידה ניגש בוש לעיסוקים בחברה סביבו.
בוש הקים מוסד ללא כוונת רווח, "המוסד למען עתיד פלורידה", צוות חשיבה שהציב לעצמו למטרה להשפיע על המינהל הציבורי ברמת הפועלים.
ב-1996 המוסד למען עתיד פלורידה הוציא לאור, בכתיבת משנה של בוש, וכן פרסם מספר מאמרים אשר בוש השתתף בכתיבתם.
זמנו של בוש בתחומי הפעילות הקהילתית הלכו למען בית החולים לילדים במיאמי ולקרן למען חסרי הבית במחוז מיאמי.
בשיתוף עם מנהיגות שחורה מקומית במיאמי הצליח בוש להקים את בית הספר האלטרנטיבי הראשון במדינת פלורידה, במקום שבו נערכו הפרעות הגזעיות הראשונות מאז תקופת העבדות.
ב-23 בפברואר 1974 התחתן עם קולומבה גארניקה גאז'ו.
נולדו להם שלושה ילדים: ג'ורג' פרסקוט, נואל וג'ב הבן.
בהשפעת אשתו המיר בוש את דתו מנצרות פרוטסטנטית לנצרות קתולית.
ג'ארד ג'וזף לטו הוא שחקן, מוזיקאי, במאי קולנוע, פילנתרופ ואיש עסקים אמריקאי.
בשנת 2013 זכה בפרס האוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר ובפרס גלובוס הזהב עבור תפקידו בסרט "מועדון הלקוחות של דאלאס".
לטו הוא הסולן והפזמונאי של הלהקה "30 Seconds to Mars", אותה הקים יחד עם אחיו בשנת 1998.
לטו נולד בבוז'ר סיטי, לואיזיאנה, הצעיר מבין שני אחים.
אמו, שילדה אותו בגיל צעיר, היא ממוצא קייג'ון (צרפתי).
אביו עזב זמן קצר לאחר שנולד, ואמו גידלה אותו ואת אחיו הגדול שאנון בכוחות עצמה.
לטו מתאר את משפחתו כענייה מאוד, והשלושה עברו דירה לעיתים קרובות, ובין היתר גרו בקולורדו, וירג'יניה, וושינגטון, אלסקה, ברזיל ואף בהאיטי.
לטו קיבל את שם משפחתו מבעלה השני של אמו, ממנו התגרשה גם כן.
אביו הביולוגי התחתן בשנית אף הוא, והתאבד כאשר לטו היה בן שמונה.
מנישואיו השניים של אביו יש ללטו שני אחים למחצה, הקטן מבין אחיו, דניאל לטו, שינה את שם משפחתו וכיום מתגורר בישראל.
אמו של לטו עודדה אותו ואת אחיו שאנון לעסוק באמנויות מגיל צעיר.
לטו ניגן על פסנתר וגיטרה והאזין לרוק קלאסי כדוגמת "פינק פלויד", "לד זפלין" ולהקת "המי".
בתור נער הסתבך לעיתים קרובות עם החוק באשמת גנבות ופריצות, השתמש בסמים ואף פרש מבית הספר, אך חזר לסיים את לימודיו בתיכון לאחר שגילה עניין בלימודים גבוהים בתחום האמנות.
בתחילת דרכו נמשך לטו לציור ולעולם הקולנוע ונרשם לבית הספר לאמנות חזותית בניו יורק.
החל משנות התשעים אימץ לטו אורח חיים טבעוני ונמנע מסמים ואלכוהול.
הוא השתתף במספר פרויקטים למען זכויות בעלי חיים, הקהילה הלהט"בית ואיכות הסביבה, ומעורב בארגונים למטרות שיקום בהאיטי לאחר רעידת האדמה ההרסנית שהתרחשה שם בשנת 2010. לטו תומך במפלגה הדמוקרטית והצביע לסנאטור ברק אובמה בבחירות לנשיאות ארצות הברית בשנת 2008 ושוב ב-2012.
בצעירותו שאף לטו לביים סרטים ובתחילת 1992 עבר ללוס אנג'לס על מנת לפתח את קריירת המשחק שלו, דרכה קיווה למצוא דריסת רגל בעולם הקולנוע ולהפוך בסופו של דבר לבמאי.
לאחר שנתיים במהלכן שיחק בפרסומות ובמספר תפקידי אורח בסדרות נעורים הוא קיבל את תפקידו הבולט הראשון - תפקיד ראשי בסדרה "אלה הם חיי" (My So-Called Life) בתור ג'ורדן קטלאנו (Jordan Catalano).
אף על פי שהסדרה שודרה כשנה בלבד, לטו זכה לפרסום נרחב ואף נבחר לאחד מ-50 האנשים היפים והמוכשרים ביותר בשנים 1996 ו-1997.
לטו ידוע בשיטת המשחק המתודית שלו ובנטייתו "להיעלם" אל תוך הדמויות שהוא משחק ואף להישאר בדמות במהלך כל תקופת הצילומים.
כהכנה לסרט "רקוויאם לחלום", בו שיחק צעיר המתמכר להרואין, לטו ירד כ-12 ק"ג ממשקלו, התנזר ממין ואף ישן ברחובות ניו יורק במשך מספר שבועות.
עבור הסרט "פריפונטיין", בו שיחק בתפקיד הראשי את האצן האולימפי סטיב פריפונטיין, הוא התאמן רבות כדי להביא עצמו לרמת הכושר הנדרשת מספורטאי מקצועי.
בסרט "היום בו רצחתי את לנון", שם גילם את מרק דייוויד צ'פמן, רוצחו של ג'ון לנון, לטו הוסיף למשקלו כ-30 ק"ג לצורך התפקיד.
בסוף 2012, לאחר הפסקה של ארבע שנים מעולם הקולנוע, חזר לטו למשחק כשגילם נשאית איידס טראנסג'נדרית בסרט "מועדון הלקוחות של דאלאס".
לטו ירד משקל רב והמשיך להרעיב את עצמו בזמן הצילומים לצורך התפקיד.
על תפקידו זה זכה בפרס אוסקר, פרס גלובוס הזהב ובפרס גילדת שחקני המסך בקטגוריית שחקן המשנה הטוב ביותר.
בדצמבר 2014 לאור הכרזת DC קומיקס על הרחבת היקום הקולנועי שלה והפקת הסרט "יחידת המתאבדים", הכריזו האחים וורנר כי לטו יגלם את הג'וקר בסרט.
כחלק משיטת המשחק שלו, התמסר לתפקיד והתנהג כג'וקר גם מחוץ לסט.
הוא שלח לבתיהם של חבריו לסרט חבילות עכברושים חיים, קונדומים משומשים ואף פגר של חזיר למרגו רובי ששיחקה לצדו בסרט.
לטו קיבל ביקורות שליליות רבות על תפקידו בסרט, ומגזין וראייטי דירג אותו בתור הג'וקר הגרוע מכולם.
עם זאת, הוא זומן לשוב ולגלם את הדמות גם בסרט "ליגת הצדק: גרסת סניידר".
בשנת 2017 שיחק בסרט המד"ב "בלייד ראנר 2049" לצד האריסון פורד וראיין גוסלינג.
זהו סרט ההמשך לסרט "בלייד ראנר" מ-1982, גם הוא בכיכובו של פורד.
למען התמסרותו לתפקיד זה כאדם עיוור, הסתובב לטו במהלך כל תקופת הצילומים כעיוור באמצעות עדשות מגע מיוחדות, גם כאשר לא היה על הסט.
בשנת 2021 השתתף בסרט the little things בתור אלברט.
כמו כו, הוא גלם את מורביוס בסרט שיצא ב מרץ -2022.
לטו הוא סולן להקת "Thirty Seconds to Mars", יחד עם אחיו שאנון המתופף וטומו מיליצ'ביץ' הגיטריסט.
הלהקה הוחתמה בשנת 1998 בחברת התקליטים וירג'ין ובשנת 2001 הוציאה את אלבומה הראשון תחת אותו השם.
פריצת הדרך הגיעה ב-2005 עם אלבומם השני "A Beautiful Lie" שמכר מעל לארבעה מיליון עותקים וזיכה אותם בהכרה עולמית.
הסינגל השני מתוכו "The Kill" זכה בפרס MTV2 בטקס פרסי המוזיקה של MTV ב-2006. תחת השם הבדוי ברתולומיאו קאבינס לטו הפיק וביים את הקליפ של "The Kill" בהשראת עלילת הסרט "הניצוץ".
מאז לטו המשיך לביים את כל הווידאו קליפים של הלהקה, ברובם סרטים קצרים ועלילתיים.
הקליפ לסינגל השלישי מתוך אלבום זה, "From Yesterday", נמשך כ-13 דקות.
זהו קליפ הרוק האמריקאי הראשון שצולם בשלמותו במקדש ברפובליקה העממית של סין.
+שנהסדרהתפקידהערות1993-1992מחנה ווילדרדקסטר2 פרקים1993The Torkelsonsריק אייקןפרק: "he Fox and the Hound"1995-1994אלה הם חייג'ורדן קטאלנותפקיד ראשי; 19 פרקים1994Cool and the Crazyמייקלסרט טלוויזיה של שואוטיים2022התרסקנואדם נוימןמיני-סדרה
במהלך השנים הועלו מספר האשמות כלפי ג'ארד לטו.
רובן נוגעות להטרדות ותקיפות מיניות.
לטו הואשם בתקיפה מינית של ילדה בת 15, ובתקיפות נוספות בידי עשרות נשים.
ב-2018, הועלו האשמות כי ג'ארד לטו הוא פדופיל על ידי השחקן ג'יימס גן.
ב-2019 החלו להעלות האשמות כלפי לטו כי הוא מנהיג כת.
ברשותו אי אשר נקרא בפיו ובפי חסידיו "אי-מאדים", אשר הכניסה אליו עולה אלפי דולרים.
חסידיו קוראים לג'ארד לטו "המשיח", ומתייחסים אליו כאל משפחה.
מרבית חסידיו של לטו הן נשים צעירות, חלקן מתחת לגיל 18.
ג'ארנייל סינג בהינדרנוואלה (בפנג'אבי: ਜਰਨੈਲ ਸਿੰਘ ਭਿੰਡਰਾਂਵਾਲੇ; 12 בפברואר 1947 – 6 ביוני 1984) היה מנהיג הדמדמי טאקסל, קבוצה דתית סיקית שבסיסה בהודו.
לבהינדרנוואלה הייתה השפעה רבה על הסיקים בחבל פנג'אב.
הוא הטיף לחזרה לערכים המקוריים של הסיקיזם ושכנע אנשים צעירים לקיים את הכללים והחוקים המקוריים של הדת.
הוא ידוע בשל תמיכתו בהקמת מדינת ח'אליסטן, תאוקרטיה המבוססת על עקרונות הסיקיזם.
ב-1981 נאסר בהינדרנוואלה בשל חשד למעורבות ברצח ג'אגט נאראין, פוליטיקאי הינדי.
הוא הסגיר עצמו למשטרה מרצון, אך שוחרר בשל היעדר הוכחות, אולם שוטרים ממשטרת הודו קיימו אחריו מעקב צמוד.
בהינדרנוואלה התפרסם בשל מעורבותו במאורע שבו הוא ומיליטנטים נוספים התבצרו במתחם האקאי טאקט, כולל מקדש הזהב, באמריטסר.
בהינדרנוואלה נהרג במבצע כוכב כחול, ההתקפה של צבא הודו על המתחם, לאחר שראש ממשלת הודו, אינדירה גנדי, הורתה לצבא להרוג את הבדלנים המיליטנטים הסיקים שבתחום המקדש הקדוש.
מאז מותו, נשאר בהינדרנוואלה דמות מעוררת מחלוקת בהיסטוריה של הודו.
יש הרואים בו מרטיר שנלחם למען טובת עניינם של הסיקים, ואחרים רואים אותו כטיפוס מיליטנטי וקיצוני.
בהינדרנוואלה נולד בכפר רוֹדֶה, במחוז פרידקוט בפנג'אב שבהודו.
אביו, ג'וגינדר סינג היה איכר ומנהיג סיקי מקומי.
ג'ארנייל סינג היה השביעי מבין שמונה אחים.
עד שנת 1965 עסק בהינדרנוואלה בחקלאות ואז הצטרף ל"דמדמי טאקסל", אוניברסיטה סיקית נודדת, סמוך לעיר מוגה שבפנג'אב, אז בניהולו של גורבאצ'ן סינג חלסה.
בהדרכתו של גורבאצ'ן סינג חלסה החל בהינדרנוואלה ללמוד קורס שנתי בלימודי כתבי הקודש, התאולוגיה וההיסטוריה של הסיקים.
שנה אחר־כך חזר בהינדרנוואלה לכפרו וחזר לעסוק בחקלאות.
הוא נשא לאישה את בּיבּי פריטאם קאוּר, בתו של בהאי סוצ'ה סינג מהעיר בילאספור.
לזוג נולדו שני בנים, אישהאר ואינדרג'יט ב-1971 ו-1975 בהתאם.
בּיבּי פריטאם קאוּר מתה ממחלת לב בגיל 60 ב-15 בספטמבר 2007 בג'אלאנדר.
בהינדרנוואלה החל לעבור מכפר לכפר בפנג'אב כמיסיונר דתי כשהוא משוחח עם סיקים.
הוא בקש מהסיקים לחיות בהתאם לכללים ולחוקים של הסיקיזם.
הוא נהג לשאת נאומים ארוכים ולעודד צעירים רבים ליטול את האמריט ("צוּף" - מים קדושים מסוכרים שעורבבו בחרב "קאנדה").
בהינדרנוואלה הטיף לצעירים הסיקים שאיבדו את דרכם, כשהוא מעודד אותם לחזור לנתיב הח'אלסה על ידי ויתור על הרגלים מגונים כדוגמת נשים, סמים, התמכרויות וכו'.
בעיני סיקים צעירים רבים הוא נחשב גיבור בשל התמקדותו במאבק למען מטרה.
יורשו של גורבאצ'ן סינג חלסה, קארטר סינג קהלסה, שמת בתאונת דרכים ב-16 באוגוסט 1977 הזכיר את בהינדרנוואלה כמנהיג החדש של ה"דמדמי טאקסל".
בהינדרנוואלה נבחר רשמית בטקס הבהוג במהטה צ'וֹווק ב-25 באוגוסט 1977.
בתגובה לשאלות בנוגע לשאיפותיו הפוליטיות אמר פעם בהינדרנוואלה:
למרות הצהרות אלו השתתף בהינדרנוואלה בפעילות פוליטית מאחורי הקלעים.
ב-1979 הציב בהינדרנוואלה 40 מועמדים בבחירות ל-SGPC (ועדה נבחרת של הסיקים שתפקידה לשמור על המקומות הקדושים לסיקים) שהתחרו על 140 המושבים בוועדה, כולם מלבד ארבעה הפסידו בבחירות.
שנה אחר־כך השתתף בהינדרנוואלה באופן פעיל בבחירות הכלליות לקונגרס וניהל מסע תעמולה בשלושה מחוזות בחירה.
בשל כישלונותיו בפוליטיקה של הבחירות, לא ביקש בהינדרנוואלה לקבל כל משרה פוליטית.
כפי שצוין במאמר משנת 1984 בשבועון החדשות האמריקני, טיים מגזין בהינדרנוואלה נעשה כה פופולרי עד שלמעשה הוא גזל מהשירומני אקאלי דאל (מפלגה סיקית שבסיסה בפנג'אב) את הסמכות שהייתה לה בעיני הסיקים.
בהינדרנוואלה רכש עוצמה רבה ואף סיעה פוליטית בפנג'אב לא נקטה בצעד כלשהו מבלי שלקחה בחשבון את תגובותו של בהינדרנוואלה.
בהינדרנוואלה נתפס בעיני רבים כתומך ברעיון המדינה התאוקרטית הסיקית הקרויה ח'אליסטן.
עם זאת, בריאיון ל–BBC הוא הצהיר כי אם הממשלה תסכים להקמת מדינה כזו, הוא לא יסרב אם הסכמה זו תוצג בכוונה תחילה בצורה עמומה.
בין הציטוטים נוספים המיוחסים לבהינדרנוואלה "אנו לא בעד ח'אליסטן ואנו גם לא נגדה".
בתגובה לשאלה בדבר הקמת ח'אליסטן הוא צוטט כאומר "לא נדחה אותה.
לא נחזור על אירועי 1947".
כמו כן הוסיף "אם ממשלת הודו תפלוש למתחם דארבר סאהיב, יוקמו היסודות למדינה סיקית עצמאית".
ב-13 באפריל 1978 יצאו כמה אוהדים של סיעת האקהנד קירטאני ג'אתה (סיעה סיקית קיצונית) להפגין כנגד הניראנקארים (חברים במיסיון סאנט ניראנקארי, דת חדשה שפרשה מהסיקיזם).
העימות הוביל לרצח של 13 חברים מהאקהנד קירטאני ג'אתה ושלושה ניראנקארים.
דו"ח המשטרה נקב בשמם של עשרים ושניים אנשים, כמה מהם, מקורבים ידועים של בהינדרנוואלה.
דבר זה הכעיס את הסיקים עוד יותר.
ב-24 באפריל 1980 נרצח מנהיגם של הניראנקארים, גורבאצ'ן סינג.
דו"ח המשטרה נקב בשמם של עשרים אנשים המעורבים ברצח, לרובם היו קשרים לבהינדרנוואלה.
בהינדרנוואלה הואשם כי הורה על ביצוע ההתנקשות.
חבר בהאקהנד קירטאני ג'אתה בשם רנג'יט סינג הודה בביצוע הרצח שלוש שנים אחר כך, ונידון לשלוש עשרה שנים בכלא טיהאר.
בהינדרנוואלה שוחרר בשל חוסר ראיות.
ב-9 בספטמבר 1981 נורה ג'אגט נאראין, פוליטיקאי הינדי ממתנגדיו הבולטים של בהינדרנוואלה.
יומיים לאחר הרצח הוציאה המשטרה צווי מעצר כנגד בהינדרנוואלה.
המשטרה ערכה אחריו מצוד אך חיפוש בצ'אנדו קאלן, כפר בהריאנה העלה חרס.
בתגובה הודיע בהינדרנוואלה פומבית כי יסגיר עצמו ב-20 בספטמבר.
ב-20 בספטמבר 1981 נעצר בהינדרנוואלה באשמת ארגון רצח לאלה ג'אגט נאראין.
במהלך עשרים וחמישה הימים שאחר־כך, בזמן שבהינדרנוואלה שהה במאסר התלקחו מעת לעת קרבות באזורים בהם התקבצו שותפיו של בהינדרנוואלה.
בהינדרנוואלה שוחרר בערבות ב-15 באוקטובר כאשר שר הפנים הסיקי של הודו, ג'יאני זאיל סינג הודיע בפרלמנט של הודו שאין כל ראיות כנגד בהינדרנוואלה.
בהודעות פומביות שנאמרו מיד אחר כך הביע בהינדרנוואלה את הסתייגותו מרצח של לאלה ג'אגט נאראין.
עם זאת, אנשי הצוות של עיתונו של ג'אגט נאראין, ה"פאנג'אב קסרי" ומפיצי העיתון היו מטרה להתקפות במשך כמה חודשים ובסך הכל נרצחו 62 אנשים הקשורים לעיתון.
ב-3 ביוני 1984 יזמה אינדירה גנדי, ראש ממשלת הודו את מבצע כוכב כחול שנועד להביא להשבת השלטון ההודי בפנג'אב.
הצבא נכנס למקדש הזהב ונלחם במיליטנטים שבו, כשהוא הורג רבים מהם.
קיימים דיווחים כי בהינדרנוואלה לא שרד את ההתקפה ולכן נחשב "מרטיר" בעיני הסיקים.
על פי לוטננט גנרל קולדיפ סינג בראר שפיקד על הפעולה, זוהתה גופתו של בהינדרנוואלה על ידי מספר סוכנויות, כולל: המשטרה, לשכת המודיעין והלוחמים הסיקים שנשבו על ידי הצבא.
גם אחיו של בהינדרנוואלה זיהה את גופתו.
תמונות של גופתו לכאורה הודפסו בלפחות שני ספרים רבי מכר "טרגדיה של פנג'אב: מבצע כוכב כחול ולאחריו" ו"אמריטסר: הקרב האחרון של הגברת גנדי".
כתב ה-BBC מארק טלי (Mark Tully) דיווח גם הוא כי ראה את גופתו של בהינדרנוואלה בזמן הלווייתו.
אנשים הטוענים כי שרד את ההתקפה כוללים את דירביר סינג, יועץ יחסי ציבור באוניברסיטת גורו ננק דב.
הוא טען כי בהינדרנוואלה נפצע בחלקו הימני של המקדש שלו.
הוא הצהיר "רופא ממשלתי אימת כי הוא נלכד חי.
באג'אג', כתב של המגזין סורייה טען שראה תמונה של בהינדרנוואלה במעצר.
טענה זו נדחתה בתוקף, בייחוד על ידי בנו של בהינדרנוואלה, כיום דמות בולטת בפוליטיקה הסיקית.
כמה מתוך הדמדמי טקסאל טוענים כי עודנו בחיים.
עם זאת, ג'ארנייל סינג הוכרז מרטיר על ידי ועדת השירומני גורדווארה פרבאנדאק בכינוס ב-2003.
רוב הסיקים משבחים את ג'רנייל סינג' בינדראנוואלה כקדוש מעונה למען טובת הכלל, אך עבור ההינדואים הוא נחשב לטרוריסט.
יש המשבחים את בינדראנוואלה בשל מאמציו להטיף את הפילוסופיה של הגורו גראנת סאהיב לסיקים.
הסופר ההודי הידוע קהושוואנט סינג טוען כי מבצע כוכב כחול סיפק לתנועה למען חליסטן את הקדוש המעונה הראשון שלה בדמות ג'רנייל סינג' בינדראנוואלה.
באירוע חגיגי שאורגן על ידי ועדת השירומני גורדווארה פרבאנדאק, ה"ג'אתאדר" הנוכחי של האקאל טאקט הצהיר פומבית כי בינדראנוואלה היה "קדוש מעונה" והעניק לבנו, אישאר סינג, גלימת כבוד.
ב"אנציקלופדיה של סיקיזם" של הארבן סינג מתואר בינדראנוואלה כ"דמות פנומנלית בסיקיזם המודרני".
ויר סאנגהווי אחד מהפרשנים הפוליטיים ההודים המובילים אמר "בעיני סיקים רבים בהינדרנוואלה הוא עדיין מרטיר.
אפילו כיום נדירים הפוליטיקאים הסיקים שיעזו לכנותו בכינוי לו הוא ראוי, רוצח פנאטי".
יש החושבים כי מטרתו של בהינדרנוואלה הייתה להתפרסם ולהקים את האומה התאוקרטית של חליסטן.
ויש החושבים כי בהינדרנוואלה היה אחראי להחלטה ליזום את מבצע כוכב כחול לאחר שמצא מחסה באקאל טאקט באמריטסר.
ג'באליה היא עיר בצפון רצועת עזה, כארבעה ק"מ צפונית לעיר עזה.
במקורה הייתה עיירה קטנה שתושביה באו מהרי חברון (ומכאן שמה "ההרריים" בעברית), ולידה הוקם מחנה הפליטים ג'באליה לפליטים פלסטינים ממלחמת העצמאות ב-1948.
על פי הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה, ב-2017 מנתה אוכלוסיית העיר כ-172,704 נפש.
למעשה, קיים רצף של שטח בנוי בין העיירה בית לאהיא הנמצאת בצפון רצועת עזה ובין העיר עזה.
מדרום לבית לאהיא נמצא מחנה הפליטים ג'באליה.
מדרום לו העיר ג'באליה, בדרום ג'באליה עִזְבְּת עבד רבו המזרחית לעיר עזה והעיירה נזלה.
נתגלו בג'בליה שרידי בית קברות מהתקופה הרומית והביזנטית ושרידי כנסייה ביזנטית הכוללת פסיפס ובו ציורי בעלי חיים, ציפורים, צמחים וכתובות שונות.
מושל עזה הממלוכי, האמיר סנג'ר אלג'אולי, בנה במקום במאה ה-13 מסגד שממנו שרדו פורטיקו וצריח.
שאר חלקי המסגד נבנו מחדש במאה ה-20. הפורטיקו מורכב משלוש ארקדות הנתמכות בארבעה עמודים.
במאות השנים האחרונות היה ידוע אזור ג'באליה באדמתו הפורייה ובעצי ההדרים שגדלו בו.
ב-1957 מנתה אוכלוסיית הכפר, יחד עם כפר נזלה הסמוך מצפון-מערב, כ-6,000 נפש ופרנסת רוב התושבים הייתה על חקלאות ומיעוטם על דיג.
בשנת 1997 הוקם בעיר בית החולים אל-עודה.
ב-1 בנובמבר 2005 חיסלה ישראל בסיכול ממוקד את פאזי אבו קריע, מפקד ג'באליה בארגון חמאס שהיה מעורב ב (יחד עם בכיר גדודי חללי אל-אקצא חסן מדהון).
ב-15 בינואר 2009, במהלך מבצע "עופרת יצוקה", תקפה ישראל מהאוויר את ביתו של איאד סיאם בשכונה.
בתקיפה נהרגו סיאם, פעיל חמאס בכיר; אחיו, סעיד סיאם, ממנהיגי חמאס שהיה היעד לתקיפה; וסלאח אבו שראח, ראש מנגנון ביטחון הפנים של חמאס.
ב-16 בינואר, יום למחרת, אירעה התקרית שבה הופגז בשכונה ביתו של הרופא עז א-דין אבו אל-עייש בטעות, בידי כוח שריון ישראלי.
בדיעבד קבע בית המשפט הישראלי כי הנזק הגדול בביתו נגרם גם כתוצאה מחימוש שהוסלק בבית בידי ארגוני הטרור ושלא בידיעת בעל הבית, אך דחה את תביעת הנזיקין שהגיש בעניין זה נגד משרד הביטחון הישראלי בשל מותן של שלוש בנותיו ופציעתה של אחרת בתקרית זו.
בסוף החודש, לאחר כניסת הפסקת האש לתוקף, החלו בצפון הרצועה מעשי איבה בין חמאס לפת"ח.
במהלך אירועים אלה נורה ברגליו בג'באליה עומר חדורה, קצין לשעבר במשטרה הפלסטינית.
ב-13 באוקטובר 2012 ביצעה ישראל סיכול ממוקד ברחוב סואן במרכז השכונה, והרגה את הישאם אל-סעדני, טרוריסט שהיה חבר מייסד של מועצת השורא של לוחמי הג'יהאד בסביבות ירושלים ברצועת עזה ומנהיג "צבאות הייחוד והג'יהאד בפלסטין", סניף של אל-קאעדה ברצועה.
בפעולה נהרג גם אשרף אל-סבאח.
קרב ג'באליה הראשון: במהלך הקרב כבשה ישראל את ג'באליה, וב-19 בדצמבר 2023 הכריזה אוגדה 162 על סיום כיבוש השכונה.
ב-31 באוקטובר ביצעה ישראל סיכול ממוקד באברהים ביארי, מפקד גדוד מרכז ג'באליה של חמאס, שהיה אחראי על שילוח מחבלי נוח'בה לישראל במתקפת הפתע על יישובי עוטף עזה ב-7 באוקטובר של אותה שנה.
ביארי היה גם מעורב בפיגוע בנמל אשדוד, בהכוונת ירי רקטי לעבר ישראל במשך שני עשורים ובתכנון פיגועים רבים.
קרב ג'באליה השני: בקרב שנערך במאי 2024 נלחמו כוחות צה"ל בהפצצות מהאוויר ובפעולה קרקעית.
במהלך הקרב, אותרו והושמדו סדנאות לייצור כלי נשק, הושמדו משגרי רקטות ויותר מעשרה קילומטרים של מנהרות טרור.
בתום הקרבות השיבו כוחות צה"ל שבע גופות חטופים.
קרב ג'באליה השלישי: הקרב שהחל באוקטובר 2024 לווה בפינוי נרחב של האוכלוסייה.
הקרב בצפון רצועת עזה (2025)
ג'ארד שוץ פוליס הוא פוליטיקאי יהודי-אמריקאי מהמפלגה הדמוקרטית, המכהן כמושל קולורדו משנת 2019. קודם לכן היה חבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המחוז השני של קולורדו.
הוא נבחר למושל בנובמבר 2018 ובכך היה למושל הראשון בהיסטוריה של ארצות הברית שנבחר בהיותו הומו גלוי וגם הנבחר הראשון בבית הנבחרים של ארצות הברית בהיותו הומו גלוי.
הוא רכש תואר ראשון במדע המדינה מאוניברסיטת פרינסטון, לאחר שסיים את בית ספר "לה הויה קאונטי דיי סקול", ומתגורר בבולדר שבקולורדו.
הוא בן לסטיבן שוץ וסוזאן פוליס שוץ.
פוליס ייסד כמה חברות המוערכות בלמעלה מ-160 מיליון דולר.
הוא ייסד את חברת "אמריקן אינפורמיישן סיסטם", חברת גישה אינטרנטית, אירוח אתרים וספקית שרותי אפליקציות.
פוליס, ביחד עם שותפיו, ייסדו במשותף את bluemountainarts.com, אתר לכרטיסי ברכה און-ליין, אשר נמכר לחברת Excite@Home שלוש שנים מאוחר יותר בעסקה בשווי של 780 מיליון דולר.
מאוחר יותר חברת אקסייט מכרה את האתר ב-200 מיליון דולר.
ב-1998, הוא העלה אתר פרחים בשם "פרו-פלאוורס", אשר התרחב לידי תאגיד "פרובאייד קומרס" בע"מ ונרכש בידי תאגיד "לייברארי מדיה קורפוריישן".
ב-2001, הוא ייסד את חברת "סונורה אנטרטיינמנט גרופ", אשר התפתחה לידי רשת בתי קולנוע המקרינים סרטים מדובבים או מתורגמים בשורות תרגום לספרדית.
ב-2006, הוא ייסד את חברת "טקסטארס".
ב-2004, מגזין "פורטשן" העריך את הונו בכ-160 מיליון דולר.
בשנת 2000, פוליס ייסד את "קרן ג'ארד פוליס", אשר שמה למטרה "ליצור הזדמנויות להצלחה דרך חינוך וגישה טכנולוגית".
התוכניות העיקריות של קרן זו הם בעיקר "פרס ההכרה למורה", "קשר הקהילה והמחשב", אשר משפץ ותורם יותר מ-3,500 מחשבים לשנה לביתי ספר וארגונים ללא מטרת רווח, כמו גם "דו"ח הקרן של ג'ארד פוליס" החצי שנתי.
ב-2004, הוא ייסד את "ניו אמריקה סקול", אשר משמש כבית ספר למהגרים בוגרים בגיל התיכון ומתפרס על שלושה קמפוסים באזור דנבר-מטרו.
פוליס משמש שם כמפקח על בית הספר.
ב-2005, הוא היה מבין מייסדי "דה אקדמי אוב אורבן לירנינג" בנדבר, במטרה לשרת נוער חסר בית או נוער החי בתנאים בלתי יציבים.
פוליס יושב במועצת המנהלים של "מועצת שימור הבוחרים", ארגון ששם למטרה לתמוך במועמדים ששומרים על איכות הסביבה וחינוך הציבור בנושא זה, כמו גם ב"היוזמה של קולורדו לבריאות הצרכן", "הליגה נגד השמצה", וכן סגן יושב ראש בוועד מדינת קולורדו לשיפור בתי ספר תיכוניים.
הוא יושב ראש הוועד לנושאי השכלה פיננסית והשקעות, אשר יוסדה בידי האיגוד הלאומי של מועצות המדינה לחינוך, ויושב ראש משותף למועצת מדינת קולורדו לחינוך, בכח המשימה של מועצה זו לחינוך מקוון.
פוליס קיבל את תואר הפילנתרופ המצטיין ביום הפילנתרופ של שנת 2006 בקולורדו.
במשך הזמן צבר פרסים רבים, כולל, פרס לחינוך בבולדר שבקולורדו (2007), הפרס הקהילתי של קרן קאופמן, פרס הקונסול הכללי של מקסיקו, פרס לטעמים הומניטריים בקולורדו ע"ש מרתין לותר קינג ג'יי.
אר, ופרס הליגה נגד השמצה לבניית הקהילה בבולדר שבקולורדו.
בשנת 2000, פוליס נבחר כחבר כללי במועצת מדינת קולורדו לחינוך וכיהן שם כהונה אחת של שש שנים, עד ינואר 2007. בחירתו למועצה זו הייתה מהבחירות הצמודות ביותר שהיו בהיסטוריה של המועצה, כשהוא מנצח בהפרש של 90 קולות מתוך 1.6 מיליון בוחרים.
הוא היה שותף בצוות שעיצב ותכנן את "תיקון 23", תיקון לחוקת קולורדו אשר דורש מהמדינה, להגדיל את ההוצאה השנתית פר תלמיד במערכת חינוך החובה, ולעשות כן לפי מדד האינפלציה פלוס שכר ההרשמה פלוס אחוז אחד נוסף, וזאת עד שנת 11–2010.
פוליס מכהן כיושב ראש משותף בארגון "קולורדואים למען ממשל נקי", ועדה שתמכה בתיקון מס' 41 לחוקת קולורדו, יוזמה אזרחית למשאל קלפי בנוגע לאיסור על אנשי ממשל בקבלת מתנות מידי לוביסטים רשומים, ותיקון שמייסד מגבלה של 50 דולר שנתיים בקבלת מתנות מאנשים שאינם לוביסטים.
התיקון גם יוצר ועדת אתיקה עצמאית, וכן תקופת צינון של שנתיים, לפני שיהיה מותר למחוקק לשעבר בבית המחוקקים של קולורדו או נציג קולורדו ארצי להתחיל בעבודה כלוביסט.
בנובמבר 2006, כ-62.3% ממצביעי קולורדו, בעודם הולכים להצביע בבחירות הרגילות, אישרו במשאל הקלפי את תיקון "האתיקה בממשל" לחוקת קולורדו.
בנובמבר 2006, 58% ממצביעי מחוז בית ספר עמק בולדר הצביעו בקלפי לאשר את שאלה 3A לציבור.
פוליס רץ לבית הנבחרים של ארצות הברית ב-2008, בתקווה לרשת את מושבו של מרק אודאל עבור המחוז ה-2 של קולורדו.
הוא ניצח בפריימריס מאוד תחרותיים, כשהוא מנצח בקושי כנגד נשיאת הסנאט המדינתי של קולורדו, ג'ואן פיצ'ג'רלד, כמו גם כנגד מועמד איכות הסביבה וויל שאפורת', שהגיע למקום השלישי.
בבחירות הכלליות שהתקיימו ב-4 בנובמבר 2008, הוא ניצח בגדול והושבע לתפקיד ב-3 בינואר 2009.
במושב הקונגרס ה-111, הוא מונה לחבר בוועדה לכללים ומנהל, הוועדה לחינוך ועבודה וועדת ההיגוי של המפלגה הדמוקרטית.
ג'ארד טריסטן פדלקי הוא שחקן אמריקאי.
נודע בזכות תפקידו כסאם ווינצ'סטר בסדרה "על טבעי" ברשת The CW, ולפני כן התפרסם בסדרת הטלוויזיה "בנות גילמור", וכן גם במספר סרטים כמו "יום בניו יורק" ו"בית השעווה".
פדלקי נולד בסן אנטוניו, טקסס שבארצות הברית.
הוריו הם ג'רלד ושרי פדלקי.
יש לו אח גדול ממנו בשם ג'ף ואחות צעירה בשם מייגן.
הוא התחיל לקחת שיעורי משחק בגיל 12.