tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
החוזק של טכניקה זו הוא שמסנן קלמן מתקן בזמן אמת את המהימנות היחסית שלו ע"פ מתח הסוללה ומניית קולון.
לחץ: ניתן להשתמש בשיטה זו עם סוללות ניקל מתכת-הידריד (NiMH) מסוימות, שהלחץ הפנימי שלהן גדל במהירות כאשר הסוללה נטענת.
בדרך כלל, מתג לחץ מציין אם הסוללה טעונה במלואה.
ניתן לשפר שיטה זו על ידי התחשבות ב שהוא פונקציה של זרם טעינה/פריקה.
מצב צבירה (פאזה) של חומר הוא אחד המופעים שחומר יכול להימצא בו.
לרוב החומרים יש ארבעה מצבי צבירה שניתנים לצפייה בחיי היום-יום והם: מוצק, נוזל, גז ופלזמה.
קיימים גם מצבי ביניים כגון גביש נוזלי, וכן מצבי צבירה נדירים שמתקיימים בטמפרטורות קיצוניות, למשל נוזל-על שהוא מצב צבירה המתרחש בטמפרטורה הקרובה לאפס המוחלט, או נוזל על-קריטי עם תכונות של נוזל וגז בו זמנית, בלחץ וטמפרטורה מסוימים.
חומר יעבור ממצב צבירה אחד לשני בטמפרטורה מסוימת, הנקראת טמפרטורת מעבר.
טמפרטורות המעבר שונות עבור כל חומר.
עקב החשיבות הרבה של מצבי הצבירה והמעברים ביניהם בחיי היום-יום, לכל מעבר מצב צבירה שם ייחודי: מעבר ממוצק לנוזל נקרא בלשון המקצועית התכה (ולא "המסה"), מעבר מנוזל לגז נקרא התאיידות.
מעבר מגז לפלזמה נקרא יינון.
גם למעברים ההפוכים שם ייחודי: מעבר מפלזמה לגז נקרא רקומבינציה, מעבר מגז לנוזל נקרא התעבות, ומעבר מנוזל למוצק נקרא הקפאה או התמצקות.
טמפרטורת המעבר בין המצבים תלויה גם בסוג החומר אך גם בלחץ.
בדרך כלל לחץ גבוה יותר יעלה את טמפרטורת המעבר, אך לא תמיד.
דוגמה בולטת למקרה ההפוך היא התכה של קרח.
את הקשר בין מצבי הצבירה השונים, לחץ וטמפרטורה אפשר לצייר בדיאגרמת פאזות.
לא כל החומרים מופיעים בכל מצבי הצבירה, לדוגמה: פחמן-דו-חמצני, בלחץ אטמוספירי רגיל, עובר היישר ממצב מוצק למצב גז, ללא מעבר דרך חומר הנוזל.
לכל אחד ממצבי הצבירה הנפוצים תכונות האופייניות לו:
מוצק: המולקולות של החומר מסודרות והרווחים ביניהן קטנים מאוד.
לחומר במצב זה צורה מוגדרת (להבדיל מנוזל ומגז שלהם אין צורה מוגדרת – הם מקבלים את צורת הכלי שבו הם נמצאים) ונפח מוגדר (בדומה לנוזל, אך להבדיל מגז).
נוזל: מולקולות החומר אינן מסודרות אבל הרווח ביניהן קטן.
תנועת המולקולות אינה רבה כמו בגז, אבל אינה מעטה כמו במוצק.
גז: המולקולות אינן צמודות (ישנו ריק ביניהן) והן נעות בחופשיות.
גז, בדומה לנוזל, מסוגל לזרום, ואינו מתנגד לשינוי בצורתו.
בניגוד לנוזל, לגז אין נפח קבוע, והוא נוטה להתפשט כדי למלא את כל הנפח שהוקצב לו.
פלזמה: חלק או כל האלקטרונים שבחומר מתנתקים ממנו והמולקולות הופכות להיות טעונות חשמלית.
מבחינה מכנית, פלזמה מתנהגת כגז – אינה שומרת על נפח קבוע וממלאת את הכלי המכיל, אך היא מוליכה חשמל, ותכונותיה הכימיות שונות לחלוטין.
בתרמודינמיקה, נהוג לתאר את מצבי הצבירה של החומר בדיאגרמת פאזות T-P.
זהו תרשים דו-ממדי שבו ציר x הוא הטמפרטורה T ואילו ציר y הוא הלחץ P.
במערכת צירים זו מציירים את העקומות המפרידות בין מצבי הצבירה של הנוזל ובכך מחלקים את השטח לשלושה חלקים, כאשר בכל חלק החומר נמצא במצב צבירה אחר.
בקווים המחברים בין שני אזורים החומר יכול להימצא בשיווי משקל בשתי הפאזות, מסיבה זו הם נקראים "קווי דו-קיום".
נוסחת קלאוזיוס קלפרון מאפשרת לחשב את השיפוע של קווים אלה.
מעבר של חומר בין מצבי הצבירה השונים תלוי בטמפרטורה ובלחץ.
למעברים בין מצבי הצבירה יש שמות ייחודיים:
למוצק לנוזל לגז לפלזמה ממוצק התכה (או היתוך) המראה (סובלימציה) מנוזל קפיאה (או קיפאון) וכן התמצקות התאדות (נידוף) או רתיחה מגז ריבוץ (דפוזיציה) התעבות (או עיבוי) יינון מפלזמה רקומבינציה
המושג המסה (מסיסות) אינו מעבר בין מצבי צבירה, אלא מתאר ערוב של שני חומרים ליצירת תמיסה.
חומרים שונים נבדלים בתנאים בהם מתרחש מעבר מצב צבירה.
במרבית המקרים, הגדלת הלחץ בו נמצא החומר מעלה את טמפרטורות מעבר מצבי הצבירה שלו.
דוגמה של חומר הנפוץ על פני כדור הארץ בשלושת מצבי הצבירה שלו הוא המים: בלחץ של אטמוספירה אחת נקודת ההיתוך שלהם (שבה הם הופכים מקרח למים) היא 0 מעלות צלזיוס, ונקודת הרתיחה שלהם (שבה הם הופכים ממים לאדי מים שהם גז) היא 100 מעלות.
חומרים אחרים (חנקן למשל) בעלי נקודת רתיחה נמוכה מאוד, ולכן הם נפוצים רק בצורת גז על פני כדור הארץ, בעוד לחומרים כמו ברזל נקודת היתוך גבוהה מאוד, ולכן הם נפוצים רק בצורת מוצק על פני כדור הארץ.
תהליך מעבר הפאזה מתחיל בדרך-כלל באופן מקומי סביב אתרי התגרענות.
חוסר קיומם של אתרים כאלו יכול להביא למצב של קירור יתר או חימום יתר.
אם מחממים חומר הנמצא במצב צבירה מוצק, הטמפרטורה הפנימית שלו עולה, עד שהיא מגיעה לטמפרטורת ההיתוך של חומר זה, בשלב זה המשך חימום לא יגרום לעלייה בטמפרטורה, היות שנדרשת אנרגיה לשינוי מצב הצבירה ממוצק לנוזל (אנרגיה המשמשת לשבירת קשרים בין חלקיקי החומר).
בשלב בו כל החומר שינה את מצב הצבירה והפך כולו לנוזל, המשך חימום יגרום לעליית טמפרטורת החומר, וזאת עד הגיע החומר לנקודת הרתיחה.
הפלזמה שונה באופן מהותי ממצבי הצבירה האחרים.
בעוד שההבדל בין מצבי הצבירה האחרים (גז, נוזל ומוצק) הוא רק באופי הקשרים החלשים אשר יוצרות מולקולות החומר בינן לבין עצמן ללא שינוי במבנה המולקולות והאטומים עצמם, בפלזמה משתנה מבנה האטום עצמו.
במצב צבירה זה, הקרוי גם גז מיונן, אחדים מהאלקטרונים שבקליפה החיצונית (או כל האלקטרונים הללו) הופרדו מהאטום, והחומר הוא אוסף של יונים ואלקטרונים שאינם מחוברים זה לזה.
מצב צבירה זה אופיין לראשונה על ידי ויליאם קרוקס בשנת 1879. אף שמצב זה אינו נפוץ בכדור הארץ, הוא מצב הצבירה של 99% מהחומר הרגיל ביקום (כלומר, למעט החומר האפל והאנרגיה אפלה).
צורות נפוצות של פלזמה כוללות את השמש וכוכבים נוספים, ברק, רוח השמש, הגז בנורות ניאון ופלאורסנט ועוד.
קיימים חומרים אשר יכולים להתקיים במצבי צבירה מורכבים יותר כגון גבישים נוזליים, נוזל-על, ננוחלקיקים, עיבוי בוז-איינשטיין, חומר מנוון, כוכב נייטרונים, פלזמת קווארקים-גלואונים ואחרים.
אלו מצבים שנדירים על פני כדור הארץ, וחלקם מלאכותיים ומתקיימים במעבדות בלבד.
עם זאת חלקם נפוצים למדי ביקום: כל הננסים הלבנים עשויים בעיקר חומר מנוון, וכל כוכבי הנייטרונים עשויים כמעט אך ורק מנייטרונים.
מצב קוונטי הוא אוסף פרמטרים של מערכת במכניקת הקוונטים.
ישנן מספר דרכים מתמטיות ליצג מצב קוונטי, כשנפוצות ביותר הן פונקציית גל, וקטור מצב ומטריצת צפיפות, ומספר דרכים לרשום אותו כשהדרך הנפוצה ביותר היא סימון דיראק: .
עקב התכונות הייחודיות של מכניקת הקוונטים, מצב של מערכת קוונטית שונה מבחינות רבות ממערכת קלאסית.
לדוגמה, עקרון הסופרפוזיציה הקוונטית קובע שמצב קוונטי יכול להיות צירוף של מספר מצבים קוונטיים אחרים בו-זמנית.
המצב הקוונטי נותן תיאור מלא של כל המשתנים הדינמיים של מערכת, כשכל האפיונים הקבועים שלה נתונים.
לדוגמה, המצב של חלקיק יתאר את מיקומו ואת התנע שלו בהנחה שמסתו ידועה.
במכניקת הקוונטים כל מידע (על המשתנים הדינמיים) נמצא במצב הקוונטי, אך ידיעת המצב אינה בהכרח מאפשרת ליחס ערך ודאי למשתנים אלו, בשל עקרון האי-ודאות.
קביעה זו נובעת מהתיאור של מכניקת הקוונטים את המציאות.
בתיאור זה משתנה של מערכת יכול להיות בסופרפוזיציה של ערכים ואין משמעות הדבר שיש לו את אחד הערכים אך הוא לא ידוע.
לדוגמה חלקיק הנמצא בסופרפוזיציה של מיקומים שונים אינו שקול לחלקיק הנמצא באחד מהמיקומים אך איננו יודעים באיזה.
מצב קוונטי משמש לניבוי והסבר של תופעות פיזיקליות רבות הנצפות בניסויים.
הקשר בין המצב לתוצאות המדידות נתון על ידי חוק בורן, שנותן את ההסתברות לתוצאה מסוימת לפי המצב הקוונטי.
כלומר, אם משתנה כלשהו נמצא בסופרפוזיציה של ערכים שונים, לא ניתן לדעת מה יהיה הערך שיתקבל כשהוא ימדד, אלא רק את הסיכוי לקבל כל ערך.
מכך גם נובע שלא ניתן למדוד את המצב הקוונטי ישירות, כלומר, אין דרך לחלץ את כל המידע על מצבה של מערכת בודדת.
טִבעה החדשני של מכניקת הקוונטים הניע פיזיקאים לחשוב שקיים מידע נוסף שאינו נכלל במצב הקוונטי.
סוג זה של מידע נקרא משתנים חבויים.
ההנחה היא שישנו תיאור בסיסי יותר של המערכת באמצעות משתנים אחרים האומר מהו המצב האמיתי וממנו יהיה ניתן להסיק בוודאות את תוצאות כל מדידה.
בגישה זאת, המצב הקוונטי הוא רק תיאור אפקטיבי הנובע מכך שאיננו יודעים את המשתנים החבויים ואת החוקים המנחים אותם.
בעקבות משפט בל התברר שכדי שמשתנים חבויים יתאימו לתורת הקוונטים הם אינם יכולים לקיים את עקרון המקומיות.
כדי לתאר מערכת צריך אוסף מספרים לפי כמות דרגות החופש של המערכת, כך שכל אוסף כזה יכול לייצג את המצב הקוונטי.
דוגמאות לאוספים כאלו המסודרים במבנה מתמטי הן וקטור מצב, פונקציית גל, מטריצת צפיפות, שתי הזוויות של כדור בלוך או שני מספרים, m ו-l, המציינים את התנע הזוויתי.
פעמים רבות כתיבת המספרים, גם בצורת משתנים או וקטור, היא מסורבלת ואינה תורמת להבנת הרעיון או החישוב הנידונים ולכן סימון דיראק, המיצג מצב קוונטי כללי ללא פרטים שאינם נחוצים, הוא שימושי למדי.
סימון זה גם תואם את הפורמליזם הנפוץ של מכניקת הקוונטים.
ניתן לבטא כל מצב קוונטי כצירוף ליניארי (סופרפוזיציה) של מצבי בסיס
כאשר הם הקבועים המייצגים את המשרעת (האמפליטודה), וריבוע הערך המוחלט של האמפליטודה, הוא ההסתברות שבמדידה בבסיס המערכת תימצא במצב.
תנאי הנירמול של פונציית הגל מכתיב שסך ההסתברויות יהיה שווה 1:
בסיס פשוט להבנה הוא הבסיס העולה מחקר מתנדים הרמוניים קוונטיים.
במערכת זו לכל מצב בסיס יש אנרגיה
את שאר מצבי הבסיס ניתן לקבל על ידי אופרטורי יצירה והשמדה (מסומנים כ־ ו־, בהתאמה):
כאשר הם קבועים המשמשים לנירמול.
מצב עצמי הוא מצב של המערכת שאינו משתנה תחת הפעלת אופרטור מסוים.
בניסוח אלגברי, מצב עצמי הוא וקטור עצמי של האופרטור.
המצבים העצמיים של אופרטור הרמיטי מהווים בסיס שלם, כך שאפשר לפרוס כל מצב של המערכת בעזרת צירוף ליניארי שלהם.
בהינתן אופרטור , המצב יקרא מצב עצמי של אם קיים מספר מרוכב כך ש:
המספר המרוכב נקרא ערך עצמי של .
עבור אופרטור הרמיטי מתקיים כי הערכים עצמיים ממשיים וכל המצבים העצמיים של האופרטור ההרמיטי מהווים בסיס אורתונורמלי ושלם.
משוואת שרדינגר היא משוואה שבאמצעותה ניתן למצוא את המצבים העצמיים של אופרטור האנרגיה (ההמילטוניאן).
פתרונות המשוואה הם המצבים העצמיים של ההמילטוניאן, והם מצבים שאינם משתנים בזמן, כלומר מצבים יציבים, והערכים העצמיים של האופרטור הם ספקטרום האנרגיה של מצבי המערכת.
דוגמה אחרת היא אופרטור מדידת התנע הזוויתי.
המצבים העצמיים שלו הם הפתרונות של מצבים שאינם משתנים לאחר סיבוב, כלומר מצבים בעלי סימטריה כדורית, ונקראים הרמוניות ספריות (כדוריות).
במודל אטום המימן, האורביטלים (הקליפות האלקטרוניות) הם מצבים עצמיים של ההמילטוניאן ושל אופרטור התנע הזוויתי (מכיוון שהוא איזוטרופי, כלומר סימטרי לסיבובים).
מצב טהור הוא מצב שניתן לתיאור כווקטור יחיד או כסכום של וקטורי בסיס.
מצב מעורב הוא מצב המורכב מהתפלגות סטטיסטית של מצבים טהורים, כלומר מצב שאינו סופרפוזיציה של מצבי בסיס, אלא שהוא אחד מתוך התפלגות סטטיסטית של מצבים.
התוחלת של גודל מדיד עבור מערכת במצב טהור ניתן על ידי
כאשר הם מצבים עצמיים של האופרטור , ו- היא ההסתברות שבמדידת מערכת במצב , תוצאת המדידה תהא והמערכת תהא במצב
כדי לתאר התפלגות סטטיסטית של מצבים טהורים, כלומר מצב מעורב, יש להשתמש במטריצת צפיפות, .
בכך מורחבת מכניקה קוונטית למכניקה סטטיסטית קוונטית.
כאשר הוא שבר של כל צבר במצב .
הממוצע מעל הצבר של מדידת הגודל
על המערכת במצב מעורב הוא:
מתרחשים כאן שני סוגי ממוצעים – האחד הוא הממוצע מעל הבסיס הווקטורי של המצבים הטהורים, והשני הוא הממוצע הסטטיסטי מעל הצבר של המצבים הטהורים.
במדעי המחשב, מצביע הוא טיפוס נתונים אשר ערכו מפורש ככתובת בזיכרון המחשב.
שימוש בו מאפשר טיפול בנתונים תוך התייחסות לכתובתם, ולא להם עצמם.
מצביעים הם מאבני היסוד של שפות התכנות הקלאסיות.
המחשב שומר נתונים ביחידות זיכרון נפרדות, כך שלכל יחידת זיכרון מוקצת כתובת.
לרוב כל מילה או בית בזיכרון המחשב מהווים יחידת זיכרון.
מצביע מאפשר להתייחס אל יחידת הזיכרון דרך מיקומה בזיכרון המחשב, ולא באופן ישיר.
להתייחס לנתונים המאוחסנים בזיכרון המחשב באופן מופשט ולא ישיר; כלומר התייחסות למיקום יחידת הזיכרון, ולא ליחידה עצמה.
העברת פרמטרים בין שגרות באופן חסכוני משום שלא נדרשת העתקה; כאשר אנו שולחים את הכתובת בלבד, ולא את כל הנתון, נדרשת פעולה חסכונית הרבה יותר.
הקצאה דינמית של זיכרון בזמן ריצה; יצירת מבנה זיכרון דינמי ומשתנה, באמצעות המצביע המייצג שלו.
שימוש שגוי במצביעים עלול לגרום לחריגות ולשגיאות זמן ריצה, משום שניסיון גישה לכתובת לא חוקית יגרום לחריגת גישה.
שורש הבעיה נעוץ בקלות בה ניתן לבצע מניפולציות על המצביע, המכיל ערכים מספריים לכל דבר ועניין.
בשפות תכנות רבות ניתן להגביל מצביעים כך שיוכלו להצביע רק על טיפוסי נתונים מסוימים.
לדוגמה, ניתן להגדיר מצביע לטיפוס int (מספרים שלמים).
מצביע כזה יוכל להצביע אך ורק למבנה נתונים מסוג int ונוכל להתייחס אל ערכו רק באופן בו ניתן להתייחס ל- int.
ניתן להשתמש במצביעים על מנת להצביע על שגרה.
יכולת זו מאפשרת להעביר שגרות כפרמטרים.
למצביע האפס יש ערך שמור (ע"פ רוב 0) המהווה אינדיקציה לכך שזוהי כתובת ריקה.
כתובת זו שאליה הוא מצביע מוגדרת מראש.
מצביעי אפס הם בשימוש רב, על מנת לסמן מצבי קצה.
מצבי קצה כאלו יכולים להיות מגוונים ביותר, לדוגמה- השבתת מצביע להקצאה דינמית או ציון קצה מבנה נתונים.
השימוש במצביעים הוא בעל פוטנציאל גבוה לבעיות בעיקר בגלל האפשרות לחריגת גישה.
למרות זאת, היתרונות שבשימוש בהם גוברים על החסרונות.
בשל כך הביאו שפות תכנות מתקדמות במדעי המחשב (כמו Java ו־C#), לשימוש בטיפוסים קצת יותר מוגבלים המאפשרים הצבעה על אובייקטים, אולם לא מאפשרים ביצוע מניפולציה מספרית על המצביע.
כך למעשה מתבצעת הפרדה בין היכולת להצביע על אובייקטים, לבין היכולת לגשת לכתובות אקראיות בזיכרון.
בעיה נוספת הקשורה במצביעים ובהקצאת זיכרון דינאמית, היא דליפת זיכרון, הנובע מכך שבהליך מסוים זיכרון שהוקצה לצורך פעולה, לא שוחרר בתום הפעילות ונשאר תפוס.
כאשר פעולה זו מתבצעת פעמים רבות זיכרון נתפס על ידי התוכנית לשווא, מכיוון שלא נעשה בו כל שימוש.
גם כאן שפות תכנות מתקדמות ניסו לתת פתרונות הולמים, כגון "איסוף זבל" (garbage collector) מובנה אוטומטי.
גישה נוספת לפתרון ולכיסוי החסרונות, היא ליצור מחלקה שתעטוף את נושא המצביעים ותאפשר לבצע פעילות שכזו, מבלי להיות חשוף לאותן הבעיות הכרוכות בהקצאה דינמית.
כך למשל ב-Visual Basic באמצעות מחלקת אוסף (Collection), ניתן להוסיף ולהסיר איברים באופן דינמי.
האיברים יכולים להיות מכל סוגי המשתנים הקיימים, ויכולים להיות בו-זמנית שונים בגודלם ובסוגם, והגישה לאיברים היא באמצעות אינדקס כמו במערך.
בדוט נט ישנה מחלקה מיוחדת (Marshal בשיתוף עם המשתנה IntPtr) שתפקידה לטפל בהקצאה דינמית מבלי לאפשר הקצאה דינמית ישירה.
למחלקה זו יש אפשרויות רבות ומגוונות, וייחודה בכך שהיא מאפשרת הקצאה דינמית אך מצמצמת את הבעיות הכרוכות בכך.
בפיזיקה, מצבים קוהרנטיים הם מצבים קוונטיים של מתנדים הרמוניים אשר התנהגותם בזמן דומה להתנהגות הקלאסית של המערכת (כאשר זו מוגדרת).
דמיון זה מתבטא בכך שערכי התצפית (התוחלת) של המיקום והתנע משתנים בזמן בדיוק כמו התנע והמקום של מתנד הרמוני קלאסי, כלומר הם מתנהגים באופן מחזורי בזמן בדומה למטוטלת פשוטה.
למצבים קוהרנטיים ישנה חשיבות רבה בתיאור של מערכות קוונטיות, ותכונות האור של לייזרים.
בנוסף לכך, הם מהווים מרכיב בסיסי בבנייה של תורת השדות הקוונטית המתארת מערכות מרובות חלקיקים.
מצבים קוהרנטיים, באופן כללי, הם הכללות של המצבים הקוהרנטיים של מתנד הרמוני פשוט.
לכן מרבית הדיון במאמר זה יתמקד במקרה זה, ורק בסופו ייסקרו ההכללות ומשמעויותיהן.
סופרפוזיציה של מצבים קוהרנטיים מכונה מצב חתול, על-שם החתול של שרדינגר, שנמצא בסופרפוזיציה קוונטית של שני מצבים קלאסיים מקרוסקופיים.
מצבים קוהרנטיים הם המצבים העצמיים של אופרטור ההשמדה (נקרא גם אופרטור ההורדה, החיסול, ההריסה; ראה אופרטורי סולם בערך מתנד הרמוני קוונטי).
כדי להסביר את מהות הגדרה זו נתמקד במקרה הפשוט של מתנד הרמוני קוונטי בממד אחד המתואר על ידי ההמילטוניאן:
כאשר היא התדירות העצמית של המתנד, הוא אופרטור המיקום של החלקיק ו- אופרטור התנע.
אופרטורי ההשמדה והיצירה (אופרטורי הסולם) של בעיה מוגדרים להיות:
כאשר הוא אופרטור ההשמדה (או אופרטור הורדה) ו- הוא אופרטור היצירה (או אופרטור העלאה).
מצב קוהרנטי (בכתיב דיראק) הוא מצב המקיים:
כאשר הוא מספר מרוכב שרירותי.
אפשר למצוא מההגדרה הזאת את ההצגה של המצב הקוהרנטי בבסיס המספר :
על ידי החלפת אינדקסים נקבל
ולפי הגדרה זה צריך להיות שווה ל- ולכן צריך להתקיים בהכרח .
לכן בהינתן אפשר לראות שהאיבר הכללי נתון ע"י
כעת, בשביל נרמול נדרוש ש- .
לסיום, משום שהפאזה הגלובלית לא משנה להגדרת המצב, נבחר את להיות ממשי ונקבל
מההגדרה שלמעלה נובע כי מצב קוהרנטי מתואר על ידי:
כאשר הוא מצב היסוד (כלומר המצב בעל האנרגיה הנמוכה ביותר) של המתנד ההרמוני.
ניתן להוכיח פתרון זה על ידי השימוש בתכונות אופרטורי היצירה וההשמדה:
כאשר הוא המצב המתאר את הרמה ה-n-ית של המתנד.
אפשרות אחרת היא לבנות את המצבים הקוהרנטיים על ידי פתרון של המשוואה הדיפרנציאלית המגדירה אותם.
אופרטור התנע בהצגת המקום הוא ולכן מהגדרת המצבים הקוהרנטיים נובע שהם מקיימים את המשוואה:
המצבים הקוהרנטיים אינם מצבים עצמיים של המערכת, ולכן הם משתנים בזמן.
מאופיינים על ידי שני מספרים: החלק הממשי והחלק הדמיוני של המספר המרוכב , שהוא הערך העצמי של אופרטור ההשמדה.
מספרים אלו מגדירים את ערכי התוחלת של המקום והתנע של המצב הקוהרנטי:
כמו כן, אם לדוגמה נניח שפונקציית הגל ברגע היא מצב קוהרנטי כאשר , יעניין אותנו לראות מה קורה בזמן:
האנרגיה של המצב היא ולכן
אך נשים לב שזה בדיוק המצב הקוהרנטי (עד כדי פאזה גלובלית שלא משנה את המצב, ).
משום שהחלק הממשי של הוא המיקום הממוצע והחלק המדומה שלו הוא התנע הממוצע, יוצא שב"מרחב הפאזה" של המיקום והתנע הממוצעים המערכת מתנהגת ממש כמו שהייתה מתנהגת במרחב הפאזה באוסילטור הרמוני קלאסי.
בגלל התכונה הזאת ותכונות נוספות ניתן לאמר שהמצבים הקוהרנטיים הם המצבים הכי דומים בהתנהגותם לאוסילטורים קלאסיים.
יחס אי-ודאות של מצבים קוהרנטיים
מצבים קוהרנטיים הם חבילות גלים בעלי יחס אי-הוודאות המינימלי האפשרי:
כאשר ו- הם אי הודאויות במיקום ובתנע של החלקיק, בהתאמה.
מצבים קוהרנטיים ניתנים להכללה במספר אופנים:
הכללה למערכת המכילה מספר גדול של מתנדים הרמוניים המצומדים זה לזה (למשל תנודות גלי קול בגביש)
הכללה לתורת השדות הקוונטית בוזונית שם אופרטורי היצירה וההשמדה הם אופרטורים שיוצרים ומשמידים חלקיקים בנקודות כלשהן במרחב (או במרחב התנע).
הכללה לתורת שדות פרמיונית שם יש להשתמש באלגברה גרסמנית לצורך התיאור של מצבים קוהרנטיים
הכללה של מצבים קוהרנטיים עבור הדינמיקה של ספין.
מצביא הוא אדם הנושא בתפקיד בכיר בניהול והכוונת הצבא.
בין השאר כולל תפקיד המצביא גם משימות כמו קביעת אסטרטגיה לקרב, החלטות לגבי יציאה למלחמה ופעמים רבות גם שימש המצביא כקובע מדיניות הביטחון.
בתקופת מלכי ישראל, תפקיד המצביא (שכונה לא אחת "שר הצבא") היה תפקיד רחב היקף, ולא פעם איישו אותו מספר אנשים.
המצביא השתתף בתכנון הקרב, ואף השתתף בקרב באופן אישי כשהוביל את הצבא.
במהלך ההיסטוריה אפשר לראות לא פעם שראש מדינה, המלך, הקיסר או המושל שימשו גם בתפקיד המצביא.
בעת הקמת ארצות הברית במשטר נשיאותי, הוחלט שנשיא ארצות הברית יעמוד בראש הצבא וכל הכוחות המזוינים של ארצות הברית ובכך יהיה למעשה מעין מצביא ראשי.
כיום, כבר לא מקובל שראש המדינה מוביל את הצבא, ותפקיד המצביא לרוב כבר לא נמצא בידי אדם אחד, אלא מחולק לתפקידי משנה הנתונים בידי אנשים רבים.
במדינות המודרניות מי שמתווה את האסטרטגיה הוא הנשיא או ראש הממשלה, כאשר לו כפוף שר הביטחון, שאחראי על בניין כוח אסטרטגי, הקצאת משאבים ופיקוח על הצבא.
על הצבא מפקד בפועל קצין בכיר בדרגת גנרל או פילדמרשל (בצה"ל: רב-אלוף).
מפקד הצבא נקרא בעברית ראש המטה הכללי, או פשוט רמטכ"ל, שכן הצבאות המודרניים גדולים ומורכבים ממספר זרועות, מטות ופיקודים.
במהלך ההיסטוריה היו כמה וכמה מצביאים בולטים, שהכריעו תוצאות קרב, ולעיתים אף את תוצאת המלחמה כולה.
אלכסנדר הגדול, הידוע בעברית גם כ"אלכסנדר מוקדון", היה מלך מוקדון.
מגדולי המצביאים והמדינאים של העת העתיקה.
כיבושיו הנרחבים כללו את כל שטחה של האימפריה הפרסית, מספר אזורים במרכז אסיה ואף חלקים מתת-היבשת ההודית.
ג'ינגיס חאן היה מייסדה ושליטה הראשון של האימפריה המונגולית הידוע כ"אבי האומה" המונגולית.
נחשב לאחד מגדולי הכובשים והמצביאים בכל הזמנים.
נחשב לאבי תורת הלחימה המודרנית מהיותו זה שפיתח את תורת האסטרטגיה הצבאית במהלך מלחמותיו; הוא הקים יחידות עילית מובחרות בצבאו, וכן היה הראשון שיסד חיל רפואה ייעודי שליווה את הלוחמים.
הוא היה הראשון שקידם קצינים על בסיס יכולתם וכישוריהם האישיים, ולא על בסיס ירושתם וייחוסם המשפחתי, כמקובל באותו זמן.
בהשוואה לצבא המונגולי, כל הצבאות האחרים היו כבדים - וכתוצאה מכך בעלי כושר-ניידות נחות בהרבה.
נפוליאון בונפרטה היה שליט צרפת, מייסד הקיסרות הראשונה, מצביא מהולל ותאורטיקן צבאי.
כיהן כשליט צרפת במהלך השנים 1799 עד 1814, ובמשך כ-100 ימים בשנת 1815. בשיאו, הוביל את צרפת לכיבוש רוב מערב ומרכז אירופה.
המהפכה הצרפתית (1789) והמלחמות הנפוליאוניות שהחלו בעקבותיה (1792-1815) גרמו למהפכה באסטרטגיה הצבאית.
ההשפעה של התקופה ההיא ניתנת הייתה להבחנה גם במלחמת האזרחים האמריקאית (1861-1865) ובשלביה הראשונים של מלחמת העולם הראשונה (1914-1918).
במקביל התהוותה הארטילריה הדיוויזיונית: קלת-משקל, ניידת, ועם טווח ועוצמת-אש משופרים.
הוא חתר בהתמדה להשגת הכרעה בקרב כשמטרתו יחידה - להשמיד לחלוטין את כוחות האויב העומד מול כוחותיו.
בסופו של דבר נפוליאון הובס כאשר אויביו אימצו את האסטרטגיות שהוא הביא לידי שלמות.
מצבי ביקוש הם אופנים המגדירים את הביקוש למוצר או שירות כלשהו בשוק.
ביקוש שלילי - אין ביקוש למוצר ואנשים מוכנים לשלם כדי להימנע מלקבלו.
למשל טיפול שיניים שאנשים לא רוצים לעשותו מפאת הכאב, בתחום השירותים או אשפה בתחום המוצרים.
מטלת המשווקים היא לבצע שיווק ממיר: לשנות את התייחסות הצרכנים כלפי המוצר.
אין ביקוש - אין כלל ביקוש למוצר.
מטלת המשווקים היא ליזום שיווק ממריץ אשר מביא לידיעת הצרכנים את הצורך שלהם במוצר של משווקים אלו.
ביקוש חבוי או נסתר - כאשר יש צורך אבל אין מוצר שעונה על צורך זה במחיר הרצוי לצרכנים.
מטלת המשווקים היא לפתח מוצר שיענה על הצורך של הצרכנים.
ביקוש בשפל - מוצר שהיה פעם מוצר מצליח אולם דעך והגיע לשלב של הכלבלבים במודל יועצי בוסטון, כלומר, למוצר יש נתח שוק נמוך ושיעור הצמיחה של השוק נמוך.
מטלת המשווקים היא ליצור שיווק מחדש: למתג את המוצר מחדש בתודעת הצרכנים על ידי פרסום, קידום מכירות, שינוי אריזה וכדומה.
מיתוג מחדש יוביל להגדלת נתח השוק של המוצר והשבתו לרווחיות.
ביקוש בלתי סדיר - הביקוש למוצר הוא לא זהה כל הזמן אלא תקופתי, למשל בענף התיירות.
מטלת המשווקים היא ליזום שיווק מתואם: לגרום לשינוי בצריכה של המוצר כדי שתהיה כמה שיותר אחידה.
ביקוש מלא - יש ביקוש גבוה למוצר.
מטלת המשווקים היא ליזום שיווק משמר: לשמור על הלקוחות והרכישות באמצעות פרסום מתזכר.
ביקוש יתר - יש ביקוש מעבר להיצע.
מטלת המשווקים היא לגרום לאנשים לצרוך פחות על ידי שיווק מצמצם (למשל, חברת מקורות, חברת החשמל כשיש עומס על רשת החשמל וכך הלאה).
ביקוש לא רצוי - ביקוש לדבר שלילי שיש לבעלי עניין שונים יעד לעצור אותו.
כמו צריכה של סמים ואלכוהול.
מטלת המשווקים היא להפחית את הצריכה ואת הביקוש לאותו מוצר, למשל להסביר שעישון מזיק לבריאות וליצר אפקט שיגרום לאנשים להפסיק לצרוך סיגריות.
(למשל על ידי האגודה למלחמה בסרטן ומשרד הבריאות)
מצבה או מצבת היא לוח או עמוד, עשוי לרוב אבן ולעיתים עץ או מתכת.
למלה "מַצֵּבָה" מקבילות בפיניקית: "מצבת" ו"מנצבת", ובפונית שימשה גם המלה "נצב"; בארמית, "נצב", ובניבים של הנבטים והתדמורים גם "מצב".
ביוונית נקראת στηλη (סְטֶלֶה), ומשם ללטינית stela ולמונח הקיים גם בעברית: "אסטלי" (בלשון חז"ל) ו"אסטלה" (בימינו).
מצבות משמות לשתי מטרות עיקריות: מצבות קבורה ומצבות זיכרון.
מצבת קבורה מאוזנת או מאונכת – מצבת קבורה היא מצבה שנועדה לציין את מקום קבורתו של אדם.
על המצבה מציינים, על-פי-רוב, את שם הנפטר, תאריך לידתו ותאריך פטירתו ולעיתים מוסיפים כמה מילים המייחדות את האדם שנפטר.
מצבות כאלה מוזכרות במקרא וידועות מהעת העתיקה גם מחפירות ארכאולוגיות.
מצבת/אסטלת זיכרון מאונכת – לזיכרון והנצחה של אירוע או אדם מסוים.
מצבת מעין זאת יכולה להבנות בצורות ובגדלים שונים.
על מצבות (או "אסטלות") זיכרון לעיתים רשומים, מצוירים או חרוטים שמותיהם ותואריהם של המתים או החיים שאת שמם היא מנציחה.
מצבות שימשו עוד כמצייני גבול טריטוריאלי דוגמת האסטלות שהקים פרעה אחנתון באל עמרנה ואבני הכודורו המסופוטמיות, או כדי לציין ניצחונות והישגים צבאיים.
מצבות ומונומנטים ברחבי העולם מספקים מידע מקיף על התרבויות שהקימו אותן, גם אם אינם נושאים עליהם כיתוב.
כך לדוגמה המגליתים שאינם נושאים עליהם כתובות ואשר הוקמו מלוב בדרום ועד סקוטלנד בצפון, הם עדות לתרבויות שהתקיימו בתקופת האבן החדשה המאוחרת ובטרם הנהגת הכתב.
למצבות ואסטלות צורות שונות ומגוונות, הכוללות בין היתר אובליסקים וצלבים.
מצבות ידועות עוד מתקופת הברונזה במזרח הקרוב הקדום, למשל בקרב השושלת האמורית בבבל ואצל החתים, וכן אצל המיקנים ביוון.
מצבות המשיכו להתקיים באזור גם בתקופת הברזל; מפורסמת מבין המצבות שנמצאו בחפירות היא מצבת מישע.
במקרא הופיעו המצבות במטרה לציין מקום קבורה כמו למשל, ציון מקום קבורתה של רחל בידי יעקב, או אבשלום שהקים לעצמו מצבה עוד בחייו, וכן נהגו הפיניקים להציב לעצמם מצבות בעודם בחיים.
כמו כן, מצבות הוצבו לצורך חתימת הסכם בין שני צדדים.
בספר בראשית מסופר על המצבה שהקים יעקב לציון ההסכם שערך עם לבן יהושע בן נון הציב שתים עשרה אבנים בגלגל.
המצבה בתרבויות המזרח הקדום ייצגה לעיתים את נוכחות האל, ובמקרים אחרים (כגון בכתובות הנדר הפיניקיות) היוותה מצבת זיכרון לכך שהאל שמע את קולו של מציב המצבה.
גם ביוון המשיכו ליצור מצבות לאחר תקופת הברונזה, לעיתים עם עיטורי צמחים בראשן.
מצבה גדולה ומפורסמת במיוחד היא המאוסוליאום בהליקרנסוס.
גם בתקופה הרומית המשיכו לייצר מצבות, לרוב בצורת פתח מקדש כאשר הנפטר מוצג בו.
כן הוקמו מצבות, או "אסטלות", במצרים העתיקה ואתיופיה, וכן על ידי הסינים, תרבויות בודהיסטיות שונות ועל ידי תרבויות פרה-קולומביאניות כמו המאיה והאולמקים.
מצב שימור של מין הוא מדד לסיכויי השרידות של אותו מין, בהווה ובעתיד.
כאשר מתגבשת הערכת מצב השימור, נלקחים בחשבון גורמים רבים, כגון מספר הפרטים של בעל החיים, המגמה בה נמצאת האוכלוסייה של בעל החיים (עלייה או ירידה במספר הפרטים), שיעור ההזדווגויות המוצלחות, איומים ידועים וכדומה.
המערכת העולמית הידועה ביותר לרישום ולדירוג מצב השימור של מינים היא הרשימה האדומה של IUCN.
מערכת זו מחלקת את המינים בסיכון לשלוש קטגוריות: מינים פגיעים (VU), מינים בסכנת הכחדה (EN), ומינים בסכנת הכחדה חמורה (CR).
בנוסף, המערכת מתעדת את ההכחדות שאירעו מאז שנת 1500 לספירה, וכן קטגוריה של מינים שנכחדו בטבע.
גם המינים שנמצאים בסיכון נמוך או שלא נמצאים כלל בסיכון מחולקים לקטגוריות.
לצד הרשימה האדומה, קיימת אמנת CITES (סייטס), שמטרתה להבטיח כי סחר בין-לאומי במינים של חיות פרא וצמחי בר לא יפגע בהישרדותם.
באירופה, האיחוד האירופי התקין תקנות שמטרתן ליישם את אמנת סייטס בתוך תחומי האיחוד, וכן לנקוט אמצעים נוספים על מנת לשמר את חיות הבר.
בנוסף, מספר מדינות הקימו גופים לדירוג מצב השימור של בעלי החיים שבשטחם בתחום המדינה, כלומר אין הם בהכרח לוקחים בחשבון את מצבו של בעל החיים הנבדק במדינות אחרות.
דוגמה למערכת כזו היא ארגון ה-COSEWIC שבקנדה, שהוא למעשה ועדה של מומחים אשר מעריכים ומציינים את בעלי החיים הנתונים בסכנת היעלמות מקנדה.
מצבי השימור של איגוד השימור העולמי (IUCN) הם הנפוצים ביותר.
המצבים מחולקים לקבוצות הבאות (בסדר עולה ברמת הסיכון):
ללא חשש (Least Concern; LC) – לקטגוריה זו משויכים מינים בעלי תפוצה רחבה, שמצב השימור שלהם מניח את הדעת ולפעמים אפילו מספרם פוגע בחיות אחרות והם מזיקים לטבע ולחקלאות.
לדוגמה: דרור הבית, חולדה מצויה, עכבר מצוי, שועל אדום, צפע מצוי, בבון זית, שקנאי מצוי, ברכייה.
קרוב לסיכון (Near Threatened; NT) – הקטגוריה כוללת מינים שעדיין אינם עומדים בקריטריונים של הקטגוריות החמורות יותר, אבל צפויים לעמוד בהם בעתיד הקרוב.
לדוגמה: ביזון אמריקאי, צבוע מפוספס, כריש טיגרי, יעל סיבירי, נמרון מרגיי, זאב הרעמה, פודו דרומי.
מבוית (Domesticated; DO) – לקטגוריה זו משויכים מינים שחיים בשבייה, שאותם האדם מגדל והם אינם מתאימים לטבע או שיכולים להיות אומללים בטבע, או אף מקרה שבו ייכחדו אם יפסיקו לגדל אותם (אף על פי שחלק מהם מתאימים לחיים בטבע, כגון חתולים וגמלים).
לדוגמה: פרות, עזים, כבשים, יאקים מבויתים, כלבים, חתולים, תרנגולים.
פגיע (Vulnerable; VU) – הקטגוריה מוגדרת על-פי לפחות אחד מחמישה קריטריונים, המצביעים על סיכון משמעותי להכחדת המין מהטבע:
ירידה בגודל האוכלוסייה באחת מהצורות הבאות:
ירידה של 50% או יותר בגודל האוכלוסייה בעשר השנים האחרונות, או בשלושת הדורות האחרונים (הארוך מבניהם), אשר הגורמים לה הובנו באופן ברור, נעצרו, וניתנים לשינוי.
ירידה של 20% או יותר אשר צפויה להתרחש בעשר השנים הקרובות, או בשלושת הדורות הקרובים (הארוך מביניהם).
השטח שבו פרוסה האוכלוסייה קטן מ-20,000km2, או ששטח הימצאות האוכלוסייה קטן מ-2,000km2, וההשערות מצביעות על שניים מהבאים:
אזור המחיה המתאים לאוכלוסייה נפגע באופן משמעותי, או שידוע שהאוכלוסייה נמצאת בפחות מעשרה מקומות.
ירידה ממושכת ברורה וצפויה באחד מהבאים:
גודל, היקף או איכות אזור המחיה המתאים לאוכלוסייה
מספר המקומות שבהם נמצאת האוכלוסייה
גודל האוכלוסייה מוערך להיות קטן מ-10,000 פרטים בוגרים ואחד מהבאים נכון:
צפויה ירידה של לפחות 10% בגודל האוכלוסייה בעשר השנים הקרובות, או בשלושת הדורות הקרובים (הארוך מביניהם).
קיימת ירידה ממושכת ברורה וצפויה במספר הפרטים הבוגרים, וסידור האוכלוסייה משתנה לפי אחד מהבאים:
אף מקום בו נמצא חלק מן האוכלוסייה לא מכיל יותר מ-1,000 פרטים בוגרים.
כל הפרטים הבוגרים של האוכלוסייה נמצאים באותו המקום.
גודל האוכלוסייה קטן 1,000 פרטים בוגרים.
השערות מצביעות על סיכויים של לפחות 10% להכחדה של המין במאה השנים הקרובות.
מינים לדוגמה: נמר, טפיר ברזילאי, יעל נובי, דוב קוטב, מנדריל, קרנף הודי, גאור, עמלץ לבן, דב מלאי ותנין הביצות.
בסכנת הכחדה (Endangered; EN) – הקטגוריה מוגדרת על-פי לפחות אחד חמישה קריטריונים, בדומה למצב הקודם, בתנאים חמורים יותר המצביעים על סיכון גבוה להכחדת המין בטבע:
ירידה של 70% או יותר בגודל האוכלוסייה בעשר השנים האחרונות, או בשלושת הדורות האחרונים (הארוך מביניהם), אשר הגורמים לה הובנו באופן ברור, נעצרו, וניתנים לשינוי.
ירידה של 50% או יותר אשר צפויה להתרחש בעשר השנים הקרובות, או בשלושת הדורות הקרובים (הארוך מביניהם).
השטח שבו פרוסה האוכלוסייה קטן מ-5,000km2, או ששטח הימצאות האוכלוסייה קטן מ-500km2, וההשערות מצבעיות על שניים מהבאים:
אזור המחיה המתאים לאוכלוסייה נפגע באופן משמעותי, או שידוע שהאוכלוסייה נמצאת בפחות מחמישה מקומות.
גודל האוכלוסייה מוערך להיות קטן מ-2,500 פרטים בוגרים ואחד מהבאים נכון:
צפויה ירידה של לפחות 20% בגודל האוכלוסייה בחמש השנים הקרובות, או בשני הדורות הקרובים (הארוך מביניהם).
אף מקום בו נמצא חלק מן האוכלוסייה לא מכיל יותר מ-250 פרטים בוגרים.
גודל האוכלוסייה קטן מ-250 פרטים בוגרים.
השערות מצביעות על סיכויים של לפחות 20% להכחדה של המין בעשרים השנים הקרובות או בחמשת הדורות הקרובים (הארוך מביניהם).
מינים לדוגמה: זאב טלוא, פינגווין שחור-רגל, כריש לווייתני, טיגריס, לוטרת ענק, זאב אתיופי, לווייתן כחול, בנטנג, צב ים ירוק וטאקאהה.
בסכנת הכחדה חמורה (Critically Endangered; CR) – הקטגוריה מוגדרת על-פי חמשת הקריטריונים של המצבים VU ו-EN, בתנאים חמורים עוד יותר המצביעים על סיכון גבוה מאוד להכחדת המין בטבע:
ירידה של 90% או יותר בגודל האוכלוסייה בעשר השנים האחרונות, או בשלושת הדורות האחרונים (הארוך מביניהם), אשר הגורמים לה הובנו באופן ברור, נעצרו, וניתנים לשינוי.
ירידה של 80% או יותר אשר צפויה להתרחש בעשר השנים הקרובות, או בשלושת הדורות הקרובים (הארוך מביניהם).
השטח שבו פרוסה האוכלוסייה קטן מ-100km2, או ששטח הימצאות האוכלוסייה קטן מ-10km2, וההשערות מצבעיות על שניים מהבאים:
אזור המחיה המתאים לאוכלוסייה נפגע באופן משמעותי, או שידוע שכל האוכלוסייה נמצאת במקום אחד.
גודל האוכלוסייה מוערך להיות קטן מ-250 פרטים בוגרים ואחד מהבאים נכון:
צפויה ירידה של לפחות 25% בגודל האוכלוסייה בעשר השנים הקרובות, או בשלושת הדורות הקרובים (הארוך מביניהם).
אף מקום בו נמצא חלק מן האוכלוסייה לא מכיל יותר מ-50 פרטים בוגרים.
גודל האוכלוסייה קטן מ-50 פרטים בוגרים
השערות מצביעות על סיכויים של לפחות 50% להכחדה של המין בעשר השנים הקרובות, או בשלושת הדורות הקרובים (הארוך מביניהם).
מינים לדוגמה: קרנף צר שפה, קרנף ג'אווה, מקוק שחור, גורילה מערבית, עיט פיליפיני, אליגטור סיני, קונדור קליפורני, קאקאפו, אינדרי ודולפין נהרות סיני.
נכחד בטבע (Extinct in the Wild; EW) – מין מוגדר ככזה שנכחד בטבע, אם לא ידוע על פרטים החיים בטבע, אלא רק על פרטים החיים בשבי או בסביבה מבויתת.
כדי לקבוע שמין שייך לקבוצה זו יש לערוך סקרים ממצים בבתי הגידול הידועים או הצפויים שלו, תוך סקירה מתאימה (יומית, עונתית, שנתית) של כל אזורי המחיה ההיסטוריים, ובמסגרת זמן המתאימה למחזור החיים של המין.
ההגדרה נקבעת אם כל הסקרים נכשלו במציאת פרטים ממין זה.
כשמין נכחד בטבע, ישנם מצבים בהם ניתן להחזירו לטבע בשמורות, אך במקרים אחרים החיות מאבדות את המיומנויות הנדרשות להישרדות באזור מחייתם, כך שפתרון זה לא תמיד אפשרי.
לדוגמה: אריה ברברי, מקאו ספיקס, אייל דוד, עורב הוואי.
נכחד (Extinct; EX) – מין נכחד הוא כזה שלא נותרו ממנו פרטים חיים.
ההגדרה דורשת ביצוע סקרים מקיפים, בדומה למצב "נכחד בטבע" (EW).
לדוגמה: כלב ים נזירי קריבי, אלקה גדולה, זאב טסמני, טיגריס באלינזי, דודו, פרת הים שטלר, אריה ים יפני, פיל צפון אפריקני, וולאבי טולאצ', שועל מאלוויני ושור הבר.
בנוסף ישנם שני מצבים של חוסר אפשרות להעריך את מצב השימור :
אין מספיק נתונים (Data Deficient; DD) – מינים שעבורם המידע הקיים אינו מספיק לגיבוש הערכה ישירה או עקיפה לגבי סיכויי הישרדותם, בהסתמך על תפוצתם או מצב האוכלוסייה שלהם.
בקטגוריה זו מצויים גם מינים בעלי מאפיינים והתנהגות מוכרים היטב, אך הנתונים לגבי תפוצתם חסרים או אינם מספקים.
לדוגמה: אורקה, ינשוף הרעמה, מונטיאק פי וצב ים שטוח-גב.
לא הוערך (Not Evaluated; NE: או NR) – מינים נמצאים בקטגוריה זו כאשר מצבם לא הוערך בהתאם לקריטריונים שנקבעו.
לדוגמה: טפיר קבומני, צבי פרסי, פוסום זנב-מברשת צפוני, מדוזת-ענק יפנית, אריה קונגו, מזאמה לבנה.
מצבות נחל קדרון הוא שם קיבוצי שניתן לקבוצת מבני קבורה מפוארים הניצבים בנחל קדרון, במורדות המערביים של הר הזיתים, למזרחה של העיר העתיקה והר הבית.
אדריכלותן המרשימה, יחד עם מצב השתמרותן המעולה מציבים אותן כאחד האתרים החשובים הקשורים לירושלים בתקופת בית שני, הן מבחינה ארכאולוגית והם מבחינה תיירותית, וכשלזו האחרונה מתווספות המסורות המקומיות שנקשרו בהם, והפכום לאתרים מטוילים ביותר.
השם "מצבות נחל קדרון" מתייחס לרוב לארבעת המבנים המרשימים והנגישים ביותר מבין מכלול הנקרופוליס שבנחל קדרון, הלא הם (מצפון לדרום) הצמד מערת יהושפט ויד אבשלום וכן קבר בני חזיר וקבר זכריה.
לעיתים מצורף לקבוצה זו קבר בת פרעה הסמוך, אך עשרות הקברים האחרים שבנחל קדרון אינם זוכים ליחס זהה, חלקם בשל חוסר ייחודם המונומנטי, וחלקם משום שנבלעו בין בתי סילואן, ונגישותם כרוכה בקושי רב.
רקע - הקבורה בנחל קדרון
הנקרופוליס שנוצר מתוצאה מכך מקיף את העיר מכל רוחותיה, ולעיתים מגיע אף למרחק של מספר קילומטרים.
מרבית הקברים הם בצורה של מערות קבורה משפחתיות, וריכוזים גדולים שלהם ניתן למצוא במקומות הקרובים לגבולות העיר בזמן חציבת המערה, או שהמסלע שלהם היה נוח במיוחד לחציבה.
בתקופת בית ראשון התרכזו רוב המערות בחלקו הדרומי של רכס הר הזיתים, אל מול עיר דוד, כשאחד הקברים המפוארים שבו, הקרוי בימינו קבר בת פרעה, ניצב בין קבריו הצפוניים.
בתקופת בית שני התפשטה הקבורה לכל עבר, ובמורדותיו של ההר, אל מול פינתו הדרום-מערבית של הר הבית, בחלקו של הקדרון הידוע כעמק יהושפט, נבנו כמה מערות ומבנים נלווים, מהמפוארים שבירושלים, ושבארץ ישראל בכלל.
קבר בת פרעה למעשה אינו חלק אורגני מקבוצת הקברים - הוא עומד במרחק ניכר, במפלס גובה שונה, ובניגוד לשאר הקברים, המשתייכים לתקופת בית שני, קבר זה נבנה בתקופת בית ראשון.
למרות זאת, הוא נמנה יחד איתם לעיתים קרובות, הן מעצם הימצאותו כמבנה בולט בשטח הנראה בסקירת עין אחת יחד עם המבנים האחרים, והן משום השפעתו על אדריכלי המבנים המאוחרים.
הקבר הוא מבנה קבר דמוי קובייה פחוסה, שצלעותיה באורך כ-5.5 מטרים.
החוצבים הקפידו רק על צדדיו של הקבר הנראים לניצב ממולו, ולא טרחו לחצוב ולהפריד את הקיר האחורי מהסלע, וכך, גובה הקיר הקדמי הוא כ-3.5 מטרים, אך הקיר האחורי מזדקר רק כחצי מטר מעל פני הסלע.
על גבי הקיר מורכב כרכוב, ומעל הכרכוב - פירמידה.
המצבה הדרומית מבין קבוצת המצבות העומדות יחד ידועה בשם קבר זכריה.
הקבר, החצוב כולו מתוך הסלע, בנוי כקוביית אבן שלצידיה דבוקים פילסטרים יוניים שעל ראשה גג פירמידלי, וכרכוב מצרי התחום ביניהם.
לבד תוכנית המצבה דומה ביותר לקבר בת פרעה, אלא שבעוד קבר בת פרעה הוא חלול, כדי להשאיר מקום לקבורת הנפטר, קבר זכריה הוא אטום, ולמעשה אינו קבר, כי אם "נפש".
בצידה של החצר, מספר מדרגות המובילות לפתח צדדי של קבר בני חזיר.
חציבת המצבה לא הושלמה, והדבר ניכר בחוסר הסימטריות שבעיטוריה, שבמקומות מסוימים סותתו בדקדקנות, ובצד המקביל, פני הסלע הוחלקו.
כנזכר לעיל, קבר זכריה הוא אטום, ללא מקום בו ניתן להעמיד את מיטתו של הנקבר.
משכך, הרי שאין המקום קבר, אלא "נפש" - מצבת זיכרון, הניצבת בסמוך לקבר.
מצבות כאלו היו מקובלות בקברים מפוארים בני התקופה, והמילה "נפש" במשמעות מצבה ידועה מכתובות עבריות, נבטיות ובעוד מעמי האזור.
מכאן, השאלה המתבקשת היא שאם לפנינו נפש - היכן הקבר שאליו היא מתייחסת?
חוקרים שונים העלו הצעות שונות - הצעה אחת סבורה שקבר זכריה הוא הנפש של קבר בני חזיר הסמוך, שנחצב כדי להחליף את הנפש המקורית.
הצעה שנייה צודדה בכך שמדובר בנפש שקברהּ מעולם לא נחצב בשל מאורע כלשהו, שמא פרוץ המרד הגדול ותוצאותיו הרות האסון.
הדעה שסברה כי מערת הקבורה טמונה תחת העפר הרב שמכסה את סביבות המצבה הופרכה כאשר העפר פונה בשנת 1960.
קבר בני חזיר הוא המוקדם מבין המבנים.
פנימו של הקבר בנוי בצורת מערת קבורה טיפוסית לימי בית שני, עם פרוזדור שמוביל לחדר כניסה, המוביל לשלושה חדרי קבורה, כשבאחד מהם נחצב מעבר לחדר קבורה נוסף, מאוחר במקצת לחדרים האחרים.
חדר הפרוזדור היה מפואר, ושרידיו של פרסקו עודם ניכרים על קירותיו.
חזיתו של הפרוזדור, הניצבת מעל לנחל אף היא מפוארת, ומתעטרת בשני עמודים ובארכיטרב דוריים, שמעליהם כתובת המציינת את שמות הנקברים, נצרים לבני משפחת הכהנים חֵזיר, ה-17 מבין 24 משמרות הכהונה.
הכתובת מעל הקבר מכריזה כי זהו "הקבר והנפש", אך בעוד שברור לאיזה קבר מתייחסת הכתובת, זהות הנפש היא מעט יותר חמקמקה.
חוקרי הקבר העלו שתי הצעות - האחת, כנזכר לעיל, היא שקבר זכריה הוא הנפש המדוברת, ואילו האפשרות השנייה מתמקדת באזור שמיידית מצפון לחזית הקבר ובו חזית מדומה - דלת בין שתי אומנות.
חלקה העליון של החזית היה מעשה בניין ולא חציבה, אך נעלם עם הדורות.
לפי שחזורו של אביגד, במקום הייתה פירמידה, כדוגמת גגו של קבר זכריה הסמוך.
במחקרו העדכני, הראה דן בר"ג כי החזית החסרה הייתה המשך חלק, שהכילה חלון דמה בעל צורה משושה, והראה מקבילה לדבר בפטרה.
בר"ג אף הציע אפשרות שלישית, והיא שלמעשה היו לקבר שתי נפשות, בזו אחר זו, ולא ניתן לדעת בוודאות לאיזו מהן הכתובת מתייחסת.
יד אבשלום היא הגדולה והמפוארת מבין מבני הקבורה באתר זה.
המבנה, המתנשא לגובה של כ-20 מטרים, חצוב עד לגובה המצוק המקורי, ומעל נקודה זו הושלמה מלאכתו באבני בניין מאסיביות.
חלקו התחתון, החצוב מזכיר בתוכניתו את קבר זכריה, אלא שעבודת סיתותו נעשתה בהקפדה רבה יותר, וסגנונו אינו מהסדר היוני, אלא משולבים עמודים יוניים ואפריז דורי, ומעליו הכרכוב המצרי.
הבדל משמעותי נוסף הוא פנים המצבה, שבניגוד לקבר זכריה, היא חלולה ומכילה מקום להטמנת נקברים.
חלקו העליון של המבנה הוא ברובו מעשה בנייה, ומורכב מקוביה שעל גביה חרוט קעור, ובראשו פרח לוטוס.
מערת יהושפט היא מערה מסועפת בעלת שמונה חדרים, שהפריט המרשים ביותר בה הוא העיטור שמעל הכניסה הראשית - עיטור גמלוני המכיל עלי אקנטוס ושלל מוטיבים צמחיים מצמחיית ארץ ישראל.
יד אבשלום שבימי הבית השני
הקמתה של מצבה בשם "יד אבשלום" מתועדת כבר בתנ"ך.
בשלהי ימי בית שני עוד היה בניין שנקרא בשם זה, המבנה היה ידוע היטב, ומוזכר כנקודת ציון גאוגרפית במגילת הנחושת.
המבנים המרשימים, העומדים במיקום כה בולט בסמוך לגבולות העיר, לא נותרו עלומי שם בתיאורי עולי הרגל.
ספרות המסעות מלאה בקישורים בין המצבות לדמויות מפורסמות מהתנ"ך והברית החדשה, כגון אבשלום, יהושפט, ישעיהו, יעקב הצדיק ורבים אחרים.
יוצאת דופן מכל המצבות היא יד אבשלום, שעוד בתקופת בית שני זוהתה עם המבנה שעליו מסופר בספר שמואל שנבנה על ידי אבשלום, ומזוכר כנקודת ציון בכתבי יוסף בן מתתיהו ובמגילת הנחושת.
המצבות אינן מוזכרות בכתבי חז"ל ובכתבי ההיסטוריוגרפים המועטים שכתבו על הנעשה בארץ לאחר חורבן הבית, אך זכו לעדנה בתיאוריהם של עולי הרגל.
כבר הנוסע מבורדו, הנוסע הראשון שתיעד את קורותיו בארץ, מספר על יד אבשלום וקבר זכריה, ומזהם כקברות ישעיה וחזקיהו, בהתאם.
הגסיפוס, שתיאר באמצע המאה ה-2 את השלכתו של יעקב הקדוש מעל גבי המקדש, כותב שיעקב נקבר במקום הריגתו, ומצבתו נראית "עד היום".
תיאור זה מתאים למצבה שנמצאת במדרון המערבי של נחל הקדרון, בשיפוליו של הר המוריה.
הירונימוס, שכתב את ספרו בשלהי המאה ה-4 מספר כי מיקומו הנכון של הקבר היה ידוע עד לתקופתו של אדריאנוס, וטוען כי טעות בידי הממקמים את קברו של יעקב בהר הזיתים.
תחילתה של המסורת הממקמת את קברו של יעקב בהר הזיתים נעוצה בשנת 351
בית הקברות בהר הזיתים משתרע עד למצוק שמעל יד אבשלום ומערת יהושפט, וקיר תמך שנועד למנוע את גלישת העפר והקברים הטמונים בו מטה חסם את פי המערה.
דמותו השלילית של אבשלום נותרה לא פופולרית, וסביבות ציונו לא נכרו קברים.
לעומתו, זכריה בן יהוידע היה דמות אהודה, וסביבות ציונו נכרו עשרות רבות של קברים.
הקברים הוסרו בידי המשלחת הארכאולוגית של אלגרו (להלן).
קבר זכריה במיוחד התקדש בעיני יהודי ירושלים שהיו מתכנסים בקרבתו לשאת תפילות המוניות להיוושע מצרות מזדמנות, וכן לקריאת קינות בתשעה באב.
המצבות הן מהמבנים העתיקים הבולטים בירושלים, ומשכו את תשומת לבם של מרבית הנוסעים, אולם התיאור בעל האופי המחקרי-מדעי קיים רק החל מן המאה ה-19, על ידי אדוארד רובינסון.
תיאורו של רובינסון אינו כולל בתוכו את קבר בת פרעה, שנחקר בשנת 1851 על ידי פליסיאן דה סוסי.
דה סוסי היה גם זה שקשר את שמה של בת פרעה עם מבנה הקבר
דה סוסי, שנתן משקל רב למסורות המקומיות קבע אף שיד אבשלום במקורה אכן נבנתה על ידי אבשלום, אך עיטוריה, וכיפתה הייחודית נוספו לה בימי הבית השני, כאשר רצו לרומם את אנשי העבר.
קביעה זו קנתה שביתה אצל כמה חוקרים, אך ננטשה לאחר שאביגד הוכיח כי לא ייתכן להפריד כך את שלבי בניין המצבה.
בשנות הארבעים, טרם מלחמת העצמאות חקר נחמן אביגד את המצבות לעומק, ובשנת 1952 הגיש את עבודת הדוקטורט שלו לסנאט האוניברסיטה העברית.
על עבודתו זו זכה בפרס ביאליק, והיא נותרה עד היום המקור המקיף ביותר העוסק במצבות.
מחקרו של אלגרו התקיים בחורף של שנת 1960. המחקר התרכז סביב מערת בני חזיר וקבר זכריה ומעט דרומה להם, בתקווה למצוא חלק מהאוצרות המוזכרים במגילת הנחושת, אולם תקוותיהם של החופרים נכזבו, ומלבד "הד של שמועה", לא מצאו בחפירותיהם כל כסף וזהב.
המחקר הארכאולוגי התחדש בשנים 2000–2001, בראשות פרופ' דן בר"ג מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
בין המבנים הנחקרים בולטת בהיעדרה מערת יהושפט - משלחתו של בן צבי לא סיימה את ניקוייה ותוכניתה האדריכלית לא הושלמה.
ב-22 במאי 1912 הבחין יוסף קלוזנר במגן דוד החקוק בתקרת מערת בני חזיר, אולם בעת חפירותיו של סלושץ, כעבור ארבע עשרה שנה, כבר לא ניתן היה להבחין בו.
מצב רוח הוא מצב רגשי שנמשך פרק זמן מסוים, המשפיע על הדרך שבה האדם חווה את עולמו הפנימי והחיצוני.
לרוב מצבי רוח הם חיוביים או שליליים.
בהתאם לכך, בשפת הדיבור אנשים נוטים להגיד שיש להם מצב רוח "טוב" או "רע".
הפסיכולוג רוברט ת'אייר טוען כי ניתן לסווג מצבי רוח על פי שני ממדים: אנרגטיות ומתח נפשי.
אדם יכול להיות מלא אנרגיות או חסר כוחות ועייף, וכן יכול להיות מתוח או רגוע.
על פי ת'אייר, מצב הרוח הטוב ביותר נוצר כשהאדם אנרגטי וגם רגוע, ומצב רוח רע נוצר כשהאדם עייף ומתוח.
ההבדל בין מצב רוח לרגש הוא שמצב רוח הוא פחות ספציפי מרגש, פחות עוצמתי, ולרוב לא נגרם באופן ישיר על ידי גירוי או אירוע מסוים אחד.
מצב רוח עשוי להימשך מספר שעות או ימים, בעוד רגש ספציפי וברור כגון פחד או הפתעה נמשך לרוב מספר שניות או דקות.
מצב רוח נבדל גם ממזג או תכונות אישיות ואופי של האדם, שנמשכים זמן רב ואף קבועים יחסית לאורך זמן.
עם זאת, תכונות כגון אופטימיות או פסימיות יכולות לגרום לנטייה של האדם למצב רוח מסוים, אשר ילך ויתעצם עקב יצירת נטאי מחשבתי.
מצב הרוח יכול להשפיע על ההתנהגות והתפקוד של האדם.
במחקרים נמצא קשר בין מצב רוח חיובי לבין יכולת למידה, זיכרון, יצירתיות, שיפוט חברתי ועוד.
מצב הרוח יכול להשפיע על התגובה של האדם לכל גירוי חדש.
מצב הרוח משפיע באופן מובהק על התפקוד היומיומי של האדם.
מחקרים מראים כי שינויים במצב הרוח, במיוחד בעקבות מחסור בשינה, עלולים לפגוע בתפקודים קוגניטיביים ורגשיים.
מטא-אנליזה רחבה שכללה 64 מחקרים מצאה כי אובדן שינה גורם לעלייה במצב רוח שלילי ולירידה חדה במצב רוח חיובי, ולפגיעה ביכולת לווסת רגשות במיוחד בקרב ילדים ובני נוער.
ממצאים אלו מקבלים חיזוק ממטא-אנליזה נוספת, שהדגימה כי שינה לא מספקת מעלה בכ-55% את הסיכון להפרעות במצב הרוח, ובעיקר פוגעת במצבים רגשיים חיוביים, תוך הגברת רגשות של כעס, דיכאון וחרדה.
מחקרים אלו מדגישים את תרומתו של מצב הרוח לתפקוד תקין.
קיים קשר הדדי בין מצב הרוח לבין תפקודים קוגניטיביים כמו זיכרון, קשב ויכולת חשיבה, כאשר שיפור באחד מהם עשוי להשפיע לטובה על האחר.
מצב רוח ירוד יכול לפגוע ביכולות מנטליות, ובמקביל ירידה קוגניטיבית יכולה לגרום להחמרה במצב הרוח.
מחקר מטא-אנליזה שבדק אנשים עם ירידה קוגניטיבית קלה (Mild Cognitive Impairment - MCI) מצא כי שילוב של תרגולים קוגניטיביים הכוללים תרגול חשיבתי ועבודה מנטלית, הובילו לשיפור משמעותי במצב הרוח הכללי של המשתתפים וגם בזיכרון ובחשיבה.
מצד שני, יש עדויות לכך שמצב רוח ירוד יכול לפגוע בתפקוד הקוגניטיבי.
סקירה של מחקרים מצאה שכאשר אדם מתמודד עם דיכאון או חרדה, במיוחד בשילוב עם בעיות גופניות כמו סוכרת או השמנה, עלול להופיע קושי ניכר בזיכרון, בריכוז ובמהירות עיבוד מידע.
שילוב בין מצב גופני ירוד לבין דיכאון או חרדה עשוי לפגוע בתפקוד הקוגניטיבי ובאיכות החיים.
הבעות פנים נוצרות על ידי תנועת ותנוחת שרירי הפנים ומפורשות על ידי המוח, הן משמשות כערוץ תקשורת בלתי מילולי.
רבים מנסים לווסת את מצב רוחם ולשפר אותו.
לאורך השנים נערכו מחקרים לגבי דרכים שונות באמצעותן מנסים אנשים לשפר את מצב רוחם, כגון פעילות גופנית, קיום יחסי מין, אכילה, שימוש בחומרים כגון סמים או אלכוהול, ועוד.
מחקרים מראים שחשיפה לטבע עשויה לשפר את מצב הרוח.
גם סביבות מדמות טבע נמצאו כבעלות השפעה חיובית, אך לשהייה בטבע ממשי יש השפעה חזקה יותר.
יש הטוענים גם כי חשיפה לבעל חיים ידידותי מעודדת את השחרור של אנדורפינים המעוררים הרגשה טובה ומשפרים את מצב הרוח של האדם.
מצבי רוח שהם בעלי דפוס בעייתי לאורך זמן רב, כגון דיכאון או מאניה, נחשבים הפרעות מצב רוח.
הפרעות אלו ניתנות לטיפול תרופתי או פסיכולוגי או בשילוב שניהם, בהתאם לאבחנה.
מצב פוק (בלועזית: Fock state) או מצב מספר הוא מושג במכניקת הקוונטים המתאר מצב במרחב פוק עם מספר מוגדר של חלקיקים.
מצבים אלו נקראים על שם הפיזיקאי הרוסי ולדימיר פוק .המושג הוצע לראשונה על ידי פול דיראק עבור בוזונים ועל ידי יוג'ין ויגנר ופסקואל יורדן עבור פרמיונים.למצבי פוק תפקיד חשוב בניתוח מערכות קוונטיות מרובות גופים באמצעות קוונטיזציה שנייה.
במכניקת הקוונטים קיימים מצבים בהם מספר החלקיקים במערכת לא ידוע.
לדוגמה, לייזרים לא מוציאים כמות קבועה של פוטונים ביחידת זמן, אלא מספר ממוצע של פוטונים ליחידת זמן (לרוב מסומן ב-).
במקרה זה, מספר הפוטונים מתואר על ידי סופרפוזיציה של מצבי מספר: .
מצב זה נקרא מצב קוהרנטי, וכאשר נמדוד את כמות הפוטונים בו, התוצאה תהיה בעל התפלגות מסוימת.
לעומת זאת, במצב פוק, כמות החלקיקים ידועה, לדוגמה המצב שבמערכת יש בדיוק N פוטונים הוא מצב פוק.
מצב משפחתי או מעמד אישי של אדם הוא מצבו בהקשר של זוגיות.
הענף המשפטי המטפל בסוגיות של המעמד האישי קרוי דיני משפחה.
מבחינה רשמית, מתקיימים ארבעה מצבים משפחתיים:
רווק – מי שלא היה נשוי מעולם.
נשוי – מי שנמצא בברית הנישואים או בברית הזוגיות.
אלמן – מי שהיה נשוי ובן או בת זוגו נפטרו.
גרוש – מי שהיה נשוי והתגרש.
המצבים המקבילים לאישה הם רווקה, נשואה, אלמנה וגרושה.
שלושת המצבים רווק, גרוש ואלמן מקובצים לעיתים יחדיו במצב הקרוי "פנוי" (להבדיל מנשוי).
בנוסף לאלו, מקובל להבחין בשני מצבים משפחתיים פחות רשמיים:
פרוד – מצבם של בני זוג נשואים החיים בנפרד זה מזה, מתוך כוונה, לפחות של אחד מהם, להתגרש.
ידוע בציבור – מצבם של בני זוג המקיימים יחדיו מסגרת משפחתית, אך אינם נשואים זה לזה.
בהלכה קיים מצב משפחתי נוסף, אירוסין, שהוא שלב מעבר בין רווקות לנישואים.
בהקשר לא הלכתי, אירוסים הוא השלב שבין ההסכמה להינשא ובין הנישואים.
ארבעת המצבים הרשמיים מחלקים את האוכלוסייה לארבע קבוצות זרות (כלומר כל אדם משתייך בדיוק לאחת מארבע קבוצות אלה).
במדינות רבות אסורה הביגמיה, כלומר אדם רשאי להינשא לבן זוג אחד בלבד.
המצבים של פרוד וידוע בציבור גמישים יותר, וכך יכול גבר להיות נשוי לאישה אחת וידוע בציבור עם אחרת, או להיות ידוע בציבור עם שתי נשים.
פעמים רבות אדם מציג את מצבו המשפחתי בציון מספר ילדיו, למשל: "נשוי + 3".
תיאורים נוספים של מצב משפחתי:
הורה עצמאי – הורה המתגורר עם ילד אחד לפחות אך ללא בן זוג, משום שנפרד מההורה האחר.
הורה יחיד – הורה המגדל ילד לבדו, משום שההורה האחר נפטר או לא היה רשום מעולם כהורה של הילד (למשל כאשר ילד נולד מתרומת זרע).
עגונה – אישה נשואה שבעלה הלך למרחקים ואין ידוע מה עלה בגורלו והאם הוא חי או מת.
האישה נשואה כהלכה אך אבדו עקבות בעלה, ועל כן היא לא חיה עם בן זוגה, אך אסורה להינשא לאחר.
במידה מסוימת, גם בעל שאבדו עקבות אשתו הוא עגון, אך רבנים יכולים להתיר לו לשאת אישה נוספת.
מסורב/ת גט – מצב שבו אדם נשוי מסרב לסיים את נישואיו באופן רשמי על פי ההלכה, אף שהנישואים אינם מתממשים בפועל, ובכך הבעל מונע מאשתו או האישה מבעלה להינשא לאחר.
יש הנוהגים להפגין את מצבם המשפחתי כנשואים באמצעות ענידה של טבעת נישואים.
בשפה האנגלית עד המאה העשרים (ובמקומות מסוימים, עד היום), תואר הכבוד לאישה היה תלוי במצב המשפחתי שלה: לרווקה ניתן התואר Miss, ואילו לנשואה ניתן התואר Mrs.
במאה העשרים נוצר התואר Ms.
(קרי: מִיז) לאישה ללא תלות במצבה המשפחתי, בדומה לתואר Mr.
(קרי: מִיסְטֶר) הניתן לגבר ללא תלות במצבו המשפחתי.
בישראל נרשמים המצבים המשפחתיים הרשמיים במרשם האוכלוסין, ומוצגים בספח של תעודת הזהות.
שני המצבים הרשמיים פחות אינם נרשמים במרשם האוכלוסין, אך הם זוכים להכרה רשמית בהקשרים שונים.
כך למשל יכול פרוד יכול לקבל הכרה של רשות המיסים, ובהתאם לה יחושב מס הכנסה שהוא חייב בו לפי הכללים החלים על גרוש, ולא לפי הכללים החלים על נשוי.
ההכרה במעמד הידועים בציבור מתבטא בכך שעל ידוע בציבור חלות רבות מהזכויות והחובות של נשוי.
בישראל, ברור שהמחוקק עיצב את החוק כך שהוא הופך את הדין הדתי לחלק אינטגרלי ממערכת המשפט, עניין זה עולה בבירור בפסק דינו של השופט לנדוי בעניין יוסיפוף.
חוק שוויון ההזדמנויות בעבודה אוסר על מעסיק להפלות בין עובדיו או בין דורשי עבודה מחמת שלל מאפיינים המפורטים בחוק, ובכלל זה מעמדם האישי.
חוק איסור הפליה במוצרים, בשירותים ובכניסה למקומות בידור ולמקומות ציבוריים אוסר על מי שעיסוקו בהספקת מוצר או שירות ציבורי או בהפעלת מקום ציבורי, להפלות בהספקת המוצר או השירות הציבורי, במתן הכניסה למקום הציבורי או במתן שירות במקום הציבורי מחמת שלל מאפיינים המפורטים בחוק, ובכלל זה המעמד האישי.
למצב המשפחתי השפעה על גובה מס הכנסה שתושב ישראל חייב בו, וכן על זכויותיו בביטוח הלאומי ובחוקים נוספים.
מצב משפחתי הייתה סדרה בת 15 פרקים של הטלוויזיה הלימודית.
הסדרה הופקה בשנת 1977 ושודרה במקור אחת לשבועיים בין אוקטובר 1977 למאי 1978 ועסקה במגוון סיטואציות מחיי המשפחה ועשתה שימוש נרחב בטכניקת שבירת הקיר הרביעי.
בחלק מהפרקים נערך דיון באולפן על נושא הפרק.
את המימון להפקת התוכנית סיפק משרד החינוך וקרן הצדקה של משפחת ברונפמן.
בעקבות השידורים נערכו ברחבי המדינה מאות חוגי הורים (קבוצות דיון של הורים ומנחה) שדנו בתכני התוכניות.
עדנה פלידל - אם המשפחה
ז'אק כהן - אב המשפחה
גבריאל דגן - מייעץ למשפחה
זה לכ כל כך פשוט
הייעוץ המדעי לסדרה נעשה על ידי צוות של המכון לחקר הטיפוח בחינוך ב, בראשות חיים אדלר.
מצבות צוֹעַר הוא כינוי שניתן ל-78 מצבות קבורה יהודיות מתקופת התלמוד (התקופה הביזנטית), שהתגלו לראשונה במחצית הראשונה של המאה העשרים בא-סאפי שבדרום-מזרח ים המלח, בימינו בשטח ממלכת ירדן.
78 כתובות הקבורה מחופו הדרום-מזרחי של ים המלח הן הקורפוס הגדול ביותר של מצבות בארמית-יהודית מארץ ישראל של התקופה הביזנטית.
הטקסטים חרותים על אבן חול מקומית, או כתובים עליה בצבע אדום.
רובן המוחלט מכילות תאריכים לחורבן המקדש.
אפשר לומר שהמצבות מכסות כמעט את כל התקופה הביזנטית: הקדומה שבהן היא משנת 351 והמאוחרת מאוגוסט 590 לספירת הנוצרים.
המצבה הראשונה נמצאה בשנת 1924 בסמוך לעיירה א-סאפי, המזוהה עם העיר צוֹעַר, אשר המשיכה להתקיים גם בתקופת בית שני ובתקופת המשנה והתלמוד.
שתי מצבות נוספות התגלו באזור במסגרת סיור גאולוגי שערכו באזור מהנדסי חברת האשלג וצילומיהן נמסרו ליצחק בן צבי.
מצבות נוספות התגלו באזור במסגרת חפירות ארכאולוגיות ובחפירות שוד.
המצבות היהודיות שכתובות בארמית הן חלק מקבוצה גדולה בהרבה.
רוב המצבות שנמצאו במקום הן מצבות נוצריות הכתובות ביוונית (למעלה מ-300 מצבות), מיעוטן (77) כתובות בארמית ואחת היא דו-לשונית: יוונית וארמית יחד.
יש מצבות יהודיות שכתובות ביוונית, אך קשה לזהות אותן מפני שלא על כל מצבה צוירו סמלים דתיים.
מפיזור המצבות בשטח עולה שבאותה תקופה לא נמנעו בצוער מקבורת יהודים לצד נכרים.
המצבות הארמיות מיוחדות בכך שכמעט בכולן הופיע תאריך (בחלקן נמחק בגלל בליה של האבן), עניין נדיר במצבות יהודיות בנות התקופה.
ייחוד נוסף במצבות הארמיות הוא שהתאריך לא מצוין לפי מניין שטרות או מניין מקומי אחר אלא לפי מניין השנים מחורבן בית שני.
בחלקן הגדול של המצבות מופיע גם מספר השנה במחזור השמיטין וציון תאריך בחודש.
בחלק מהמצבות מצוין גם היום בשבוע.
לפי הכתוב במצבות עולה שזמנן הוא מאמצע המאה הרביעית ועד הרבע האחרון של המאה השישית לסה"נ.
מנתוני התאריכים שבמצבות עולה שבתקופה זו לוח השנה לא היה קבוע לחלוטין ועדיין לא נכנסו לתוכו כל הכללים שנוהגים היום בלוח השנה העברי המודרני.
ככל שעבר הזמן, נוספו למצבות עיטורים שונים: מסגרות משוננות, שורות משורטטות, מוטיבים יהודיים בולטים, כגון מנורת שבעת הקנים ולצידה ארבעת המינים ושופר, ובכמה מצבות גם היכלית.
לצד אלו מופיעים בחלק מהמצבות היהודיות סמלים שמשותפים להן ולמצבות הנוצריות: ציפורים, עצים, ענפי דקל פתוחים ובמצבה אחת אפילו דג.
בחלק מהמצבות מופיעים תוארי כבוד.
התואר הנפוץ ביותר הוא כהנה - הכהן.
אך יש גם בעלי תפקידים נוספים בקהילה: ראש הכנסת, חזן, חבר, חכם.
כל אלו תארים שמוכרים מהספרות התנאית והאמוראית, וממשיכים לשמש גם בתקופת הגאונים - המאוחרת למצבות.
במובן זה המצבות הן החוליה החסרה המעידה ששימוש בתארים אלו היה רציף.
אוצר השמות במצבות הארמיות מגוון - יש שמות תנכי"ם וארמיים - ששימשו בעיקר את היהודים, ולצדם גם שמות ערביים-שמיים ויווניים-לטיניים.
שם הנפטר מופיע כמעט תמיד בתבנית "פלוני בן אלמוני", ובנשים מופיע לעיתים שם הבעל.
כמו שהעיטור במצבות התפתח במשך הזמן, כן התפתחו גם נוסחאות ברכה לנפטרים: תחילה נוספה המלה שלום, ובמשך הזמן היא הורחבה בעזרת פסוקים כמו "יבוא שלום", "ינוח על משכבו בשלום", "יתעורר לקול משמיע שלום" ועוד.