tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
קריאולופוזאורוס (שם מדעי: Cryolophosaurus) הוא סוג של דינוזאור ממשפחת הדילופוזאוריים שחי בתור היורה לפני 194-188 מיליון שנה.
דינוזאור זה ידוע בעיקר בגלל שנמצא באנטארקטיקה, בהר קירקפטריק שבקרחון בירדמור, ליד ההרים הטראנס-אנטארקטיים.
הוא קיבל את שמו ב-1994 ופירושו: "לטאת הציצה הקפואה", עקב מקום הימצאותה.
לצידו התגלו מאובנים של האנטארקטופלטה.
זה היה דינוזאור גדול וכנראה הטורף הגדול ביותר באנטארקטיקה.
הוא הגיע לאורך 6.5 מטר ולמשקל 460 ק"ג והיה טורף דו-רגלי בעל לסתות חזקות.
מבנה הגולגולת הזכיר מאוד דינוזאורים דילופוזאוריים כך שהוא שויך לקבוצה.
עם זאת היו כמה הבדלים בינו לדינוזאורים כמו הדילופוזאורוס: לעומת הגולגולת בעלת הקסדה של הדילופוזאורוס, הוא הכיל רק עצם בולטת שטוחה בקדמת הגולגולת שהזכירה מסרק.
גם מבנה המוח היה מעט שונה מהדילופוזאורוס.
כמה חוקרים מעריכים שהוא היה קרוב יותר לקבוצת הטטנורים המאוחרים יותר וייתכן שהיה מאבותיו של האבליזאוריים.
דינוזאור זה הופיע בסדרה מהפכת הדינוזאורים שם הוא טורף גלסיאליזאורוס.
בריצוף דנ"א, קריאה (read) היא רצף של זיווג בסיסים (או הסתברות זיווג בסיסים) הממופה בהתאמה למקטע דנ"א חלקי או שלם.
ניסוי ריצוף טיפוסי משלב קיטוע של הגנום למיליונים של מולקולות בגודל נבחר המחוברות למתאמים (Adaptors).
קבוצת המקטעים, אשר מרוצפת ליצירת קבוצת קריאות, נקראת ספריית ריצוף.
טכנולוגיות ריצוף מפיקות אורכי קריאות שונות.
אורכי קריאות באורך 20-40 זוגות בסיסים נקראים אולטרה קצרים.
מרצפים טיפוסיים מייצרים אורך קריאות בטווח של 100-500 זוגות בסיסים.
למרות זאת, פלטפורמת פסיפיק ביוסיאנס (Pacific Bioscience) מייצרות בקירוב אורך קריאות של 1500 זוגות בסיסים.
אורך קריאה הוא גורם המסוגל להשפיע על תוצאות של מחקרים ביולוגים.
לדוגמה, אורך קריאה ארוך יותר משפר את הרזולוציה של הרכבה מאפס (de novo) של הגנום וחשיפת שוני מבני (Structural variants).
הערכה היא שאורך קריאה של יותר מ-100 אלף בסיסים נדרשת להרכבה שיגרתית מאפס של הגנום.
צינורות עיבוד נתונים (Pipeline) ביואינפורמטיים לניתוח מידע מריצוף לוקחים בדרך כלל בחשבון את אורכי הקריאות.
קרי קונדון היא שחקנית טלוויזיה וקולנוע אירית.
היא מוכרת בעיקר מהופעתה בתפקיד אנטוניה בסדרה "רומא" של HBO ו-BBC, בתפקיד סטייסי ארמנטראוט בסדרה "סמוך על סול" של רשת AMC, ובדיבוב הדמות בסרטים אחדים של היקום הקולנועי של מארוול.
היא הייתה השחקנית הצעירה ביותר שגילמה את אופליה בהפקה של הלהקה השייקספירית המלכותית של המחזה "המלט".
קונדון נולדה בת'ורלס שבמחוז טיפררי באירלנד.
ב-2001 בגיל 19 גילמה קונדון את מייריד במחזה "The Lieutenant of Inishmore" מאת מרטין מקדונה עם הלהקה השייקספירית המלכותית, וב-2006 הופיעה בתיאטרון ליסאום שבניו יורק.
עבור הפקה זו היא הקליטה את השיר "The Patriot Game" עם להקת הפוגס.
באותה שנה שיחקה קונדו בתפקיד אופליה במחזה "המלט", ובכך הייתה לשחקנית הצעירה ביותר שגילמה את הדמות בהפקות של הלהקה השייקספירית המלכותית.
ב-2009 הופיעה במחזה נוסף של מרטין מקדונה "The Cripple of Inishmaan" עליו זכתה בפרס לוסיל לורטל ובפרס דרמה דסק.
שיחקה קונדון בתפקיד קייט קלי, אחותו של נד קלי, בסרט "נד קלי" משנת 2003. עוד באותה שנה שיחקה בסרט העצמאי האירי "אינטרמישן" יחד עם קיליאן מרפי, קלי מקדונלד וקולין פארל.
ב-2006 השתתפה במותחן הפעולה "ללא מחסום" של ג'ט לי.
היא הופיעה בתפקיד מאה בסרט "התחנה האחרונה" על אודות החודשים האחרונים בחייו של לב טולסטוי בכיכובם של הלן מירן וכריסטופר פלאמר.
ב-2012 שיחקה בתפקיד רוזי שנהאן בסדרת הטלוויזיה "Luck".
קונדון דיבבה את הדמות של , המחליפה של ג'רוויס כבינה המלאכותית המלוות את טוני סטארק/איירון מן בסרטים של אולפני מארוול "הנוקמים: עידן אולטרון", "קפטן אמריקה: מלחמת האזרחים", "ספיידרמן: השיבה הביתה", ו"הנוקמים: מלחמת האינסוף".
ב-2005 כיכבה קונדון בתפקיד אוקטביה, אחותו של אוגוסטוס קיסר, בסדרת הטלוויזיה "רומא" של HBO ו-BBC.
קונדון הופיעה בעונה הרביעית של סדרת הדרמה הפוסט-אפוקליפטית "המתים המהלכים" וגילמה את הדמות קלרה.
הפרק בהשתתפותה שודר ב-13 באוקטובר 2013.
ב-2018 כיכבה קונדון בתפקיד ראשי בדמות לורה בסדרת הטלוויזיה "נשים על הקצה" לצדן של נינה סוסניה ואיילין וולש.
בשנת 2022 יצא לאור הסרט "רוחות אינישרין" בו מככבת קונדון בתפקיד שיבון סוילאבהאיין.
דיבוב שלושה שלטים מחוץ לאבינג, מיזורי Three Billboards Outside Ebbing, Missouri פמלה 2018 הנוקמים: מלחמת האינסוף Avengers: Infinity War דיבוב Bad Samaritan קייטי 2019 Dreamlandאוליביה אוונס 2022רוחות אינישרין The Banshees of Inisheriשיבון סוילאבהאיין זוכת פרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד משנה
זוכת פרס האקדמיה האוסטרלית לאמנויות הקולנוע והטלוויזיה הבינלאומי לשחקנית המשנה הטובה ביותר (2023)
מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר
מועמדת לפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר - סרט קולנוע
מועמדת לפרס סטלייט לשחקנית המשנה הטובה ביותר
מועמדת פרס גילדת שחקני המסך לשחקנית המשנה הטובה ביותר (אנ') (2023) 2024 שחייה לילית Night Swim איב וולר ארץ החטאים (אנ') In the Land of Saints and Sinners דורין2025 חלומות רכבת (אנ') Train Dreams קלייר פורמולה 1 הסרט F1 קייט
קרי קיטלס הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1996–2005. ממוצעיו הכוללים לאורך הקריירה הם 14.1 נקודות, 3.9 ריבאונדים, 2.6 אסיסטים ו-1.6 חטיפות למשחק.
מאז שנת 2016 משמש כעוזר מאמן בקבוצת הכדורסל של אוניברסיטת פרינסטון.
קיטלס נולד בדייטון שבאוהיו, גדל בניו אורלינס, ובין השנים 1992–1996 למד באוניברסיטת וילאנובה אשר בפנסילבניה.
בעונתו האחרונה בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה קלע 20.4 נקודות בממוצע למשחק, ונבחר לחמישיית העונה של ליגת המכללות (First-team All-American), לצד אלן אייברסון, ריי אלן, טים דאנקן ומרכוס קמבי.
מאז עזיבתו את וילאנובה מחזיק קיטלס בשיאי הקבוצה בסך נקודות (2,243) וסך חטיפות (277) בקריירה.
בדראפט ה-NBA 1996 נלקח קיטלס בבחירה השמינית, על ידי ניו ג'רזי נטס.
בעונתו הראשונה ב-NBA הציג יכולת מצוינת עם 16.4 נקודות בממוצע למשחק, ובסיומה נבחר לחמישיית הרוקיז השנייה של העונה.
בעונה העוקבת קלע 17.2 נקודות למשחק, אשר בדיעבד היו שיא הקריירה שלו.
בשל ניתוח בברכו הימנית הושבת קיטלס לכל אורך עונת .
בעונת חזר קיטלס למשחק פעיל, ולצד ג'ייסון קיד, קית' ואן הורן וקניון מרטין הוביל את הנטס למאזן העונה הסדירה הטוב ביותר במזרח, 52–30. בפלייאוף 2002 גברה ניו ג'רזי על אינדיאנה פייסרס, שארלוט הורנטס ובוסטון סלטיקס בדרך להעפלתה הראשונה אי פעם לגמר ה-NBA.
ביולי 2004, לאחר 8 עונות בניו ג'רזי, הועבר קיטלס בטרייד ללוס אנג'לס קליפרס בתמורה לבחירת דראפט עתידית.
בעונתו היחידה עם הקליפרס שותף ב-11 משחקים בלבד בשל פציעות שונות, ובסיום העונה פרש ממשחק, בגיל 30.
קריאו , הייתה חברה שהמטה שלה היה בברנבי, קולומביה הבריטית, קנדה, ועסקה פיתוח ושיווק טכנולוגיית חומרה ותוכנה לדפוס דיגיטלי.
שם החברה נבע מהמילה הלטינית קריאו שמשמעותה "אני יוצר".
קריאו נוסדה בשנת 1983 ונרכשה על ידי תאגיד קודאק ביוני 2005. לחברה הייתה פעילות משמעותית בישראל באותה עת, לאחר שבאפריל 2000 מיזגה את פעילות הקדם דפוס שלה עם פעילות חברת סאיטקס קורפוריישן הישראלית באותו תחום.
קריאו נוסדה ב-1983, בשם Creo Products, על ידי דן גלברט וקן ספנסר.
דן גלברט נולד בישראל, למד לתואר ראשון ושני בהנדסת חשמל בטכניון, והיגר לקנדה ב-1973. הוא פגש את קן ספנסר שעבדו יחד בחברת MDA שעוסקת בפיתוח טכנולוגיית חלל.
בשנים הראשונות עסקה החברה באספקת שירותי ייעוץ ופיתוח בתחום האלקטרואופטיקה.
אחר כך קיבלה מענק לפיתוח מוצר אכסון מידע המבוסס על טייפ אופטי , והחברה החלה לשווק את המוצר.
בשנת 1991 הצטרף לחברה עמוס מיכלסון בתפקיד סגן נשיא לאסטרטגיה עסקית, ומשנת 1995 ועד שנמכרה לקודאק ב-2005 שימש כמנכ"ל.
לפני כן מילא מיכלסון במשך 10 שנים שורה של תפקידים בחברת אופטרוטק הישראלית, שלאחר שעזב מוזגה עם חברת אורבוט מערכות לחברת אורבוטק, שעסקה בבדיקה אופטית של מעגלים מודפסים וצגים שטוחים.
בתפקידו האחרון באופטרוטק שימש מיכלסון כמנהל פעילות ראשי.
קודם לכן למד תואר ראשון בהנדסת חשמל בטכניון, ולאחר מכן השלים תואר שני במינהל עסקים באוניברסיטת סטנפורד שבקליפורניה.
מיכלסון שכר את שירותי חברת קריאו שעבד באופטרוטק ליצירת מדפסת לייזר ייעודית שפעלה בהצלחה וכך הכיר את החברה עוד בתחילת דרכה.
עם כניסתו לתפקיד זיהה מיכלסון הזדמנות לפתח פתרון לשוק הקדם-דפוס, שהיה אז מבוסס ברובו על תהליכים ידניים לא ממוחשבים.
החברה פיתחה פתרון הנקרא Computer to plate - CTP - מהמחשב אל פלטת הדפוס .
החברה החלה לשווק את מוצר ה-CTP בשנת 1994, והוא הניב הכנסות של כ-6 מיליון דולר בשנה הראשונה.
ותוך ארבע שנים גדלו מכירות החברה לכ-129 מיליון דולר, אותן הציגה בשנה שהסתיימה בספטמבר 1998. עם רווח נקי שהסתכם באותה שנה בכ-11 מיליון דולר.
ביולי 1999 הונפקו מניות החברה בנאסד"ק והיא גייסה כ-75 מיליון דולר לפי שווי חברה של 480 מיליון דולר.
באותן השנים החלה החברה לפעול בישראל, היא הקימה חברת בת שעסקה בפיתוח פתרונות לייצור מעגלים משולבים.
בנוסף גייסה הון מחברת ההשקעות הירושלמית "ג'רוזלם גלובל", של איש העסקים שלמה קליש.
בעקבות הנפקת החברה וגייס ההון החלה החברה להרחיב את סל המוצרים שלה, במטרה להפוך את החברה לספקית פתרונות כוללים לתעשיית הדפוס.
בדצמבר 1999 החלה קריאו במשא ומתן לרכישת פעילות הקדם דפוס של מתחרתה חברת סאיטקס הישראלית.
סאיטקס פיתחה ושיווקה שורה של פתרונות לתחום, כולל: תכנון וניהול תהליכי קדם דפוס באמצעות מחשב, עיבוד תמונות, עימוד ואינטרגרציה בין טקסט לתמונות.
בנוסף פיתחה מוצר מתחרה בתחום ה-CTP.
העסקה בוצעה לבסוף במניות, שחברת סאיטקס קורפוריישן קיבלה 27% ממניות קריאו תמורת הפעילות שנרכשה, שהיו שוות באותה עת כ-450 מיליון דולר.
בעקבות העסקה הפכה סאיטקס הישראלית לבעלת המניות הגדולה בקריאו.
העסקה הושלמה באפריל 2000 והחברה החלה לפעול בשם "קריאו-סאיטקס".
ביוני 2000 רכשה גם חברת תוכנה קנדית ששולבה בפעילות הממוזגת.
בספטמבר 2000 השיקה קריאו-סאיטקס טכנולוגיית הדפסה דיגיטלית ללא פלטות, ולקראת סוף השנה הרחיבה את פעילותה ופתחה בישראל בקמפיין בגיוס כוח אדם, במסגרתו פוזרו ברחבי גוש דן כ-200 פסלים שבלונים צבעוניים של פינגווינים.
בסוף 2000 העסיקה קראו-סאיטקס כ-4,500 עובדים ברחבי העולם, מתוכם 1,300 בישראל.
עם הקמת קריאו-סאיטקס הוחל בחיפוש אתר חדש עובר פעילות החברה בישראל, במקום המתחם ההיסטורי של סאיטקס בהרצליה פיתוח, שכלל בעיקר קבוצה של מבנים תעשייתיים שהיו מיועדים להריסה.
תחילה תכננה החברה הקמת מתחם חדש בשטחי פרדסים ובית אריזה ישן של חברת יכין-חק"ל ליד תל מונד.
אולם הפרויקט בוטל מאחר שבית המשפט ביטל החלטה של מינהל מקרקעי ישראל והוועדה המקומית לתכנון ובנייה, לשינוי ייעוד הקרקע שהייה מוגדרת חקלאית.
בנוסף החליטה לצמצם את שטח הפרויקט.
ביולי 2003, הודיעה קריאו כי רכשה ממינהל מקרקעי ישראל קרקע של 12.6 דונם בקריית אריה; עליו תקים מרכז פיתוח וייצור בהיקף של 35 אלף מ"ר, זאת בעלות של 185 מיליון שקל.
המתחם נחנך במאי 2007, לאחר שהחברה עברה כבר לבעלותה של קודאק.
כשנה וחצי לאחר השקת מיזוג קריאו-סאיטקס החלה האטה בעסקי החברה, והיא החלה בצמצום מספר העובדים שלה, בנוסף כ-20 מנהלים בכירים מחטיבת הקדם דפוס של סאיטקס פרשו בעקבות המיזוג.
החברה גם החלה להעביר חלק מפעילות הפיתוח מישראל לקנדה, עקב מענקים ממשלתיים שקיבלה שם.
חברת סאיטקס קורפוריישן מצדה, שהחלה לפעול כחברת החזקות, החלה למכור את כל המניות של קריאו שהיו בבעלותה.
בנובמבר 2001 הודיעה קריאו-סאיטקס כי תוריד משמה את ה"סאיטקס" ותפעל כ"קריאו" בלבד.
במקביל באותה עת נכנסה קריאו לתחומי פעילות נוספים, בין השאר רכשה את השליטה בחברת פרינטקפה (PrintCafe), שפיתחה פתרונות תוכנה לניהול תהליכי דפוס באינטרנט.
פרינטקפה הונפקה בנאסד"ק ביוני 2002, אחר כך נכנסה קריאו למאבק על השליטה בה עם חברת Electronics for Imaging (EFI), ולבסוף ויתרה על הבעלות בה בעקבות הצעת רכש של EFI.
פעילות נוספת שפתיחה הייתה פיתוח שרת לניהול הדפסה בשם Spire, בשיתוף חברת זירוקס.
עם זאת עיקר ההכנסות של החברה עדיין הגיעו ממוצר ה-CTP המקורי שלה.
ביולי 2002, נכנסה קריאו למעורבות בפרויקט לפיתוח מכונת הדפוס הדיגיטלי "קאראט", אשר אותה פיתחה סאיטקס במשותף עם יצרנית מכונות הדפוס הגרמנית Koenig & Bauer (KBA) .
זאת לאחר שסאיטקס החליטה להתנתק מהפרויקט ולהעביר את מלוא הבעלות בו לשותפה הגרמנית.
קריאו החלה לספק לפרויקט תמיכה טכנית, ופיתחה עבור KBA את ראשי ההדמיה הטרמית, שבעזרתם מיוצרות פלטות הדפוס עבור מכונות הקאראט.
ביוני 2005, הושלמה רכישתה של חברת קריאו על-ידי תאגיד קודאק תמורת 988 מיליון דולר במזומן, זאת לאחר שהעסקה עברה את כל האישורים הרגולטוריים הדרושים.
קריאו החלה לפעול במסגרת חטיבת התקשורת הגרפית של קודאק, אחת משלוש החטיבות העיקריות שלה.
כשנתיים לאחר הרכישה נכנס תאגיד קודאק למשבר והחל בתוכנית ארגון מחדש שכללה קיצוץ של 30 אלף משרות.
זאת על רקע ירידה חדה בעסקי הצילום המסורתיים שלה.
בנובמבר 2008 פיטרה החברה 150 עובדים, לאחר שסגרה את אחד מקווי הייצור בישראל והעבירה אותו לסין, זאת לאחר שכבר פיטרה 200 מתוך 1,000 העובדים שהיו לקריאו בישראל בעת הרכישה.
בתחילת 2009 ירד מספר העובדים בישראל לכ-650 עובדים.
ב-2012, לאחר שקודאק נכנסה להליך פשיטת רגל, ירד מספר העובדים בישראל לכ-350 עובדים.
קרי פלדמן הוא אתלט יהודי-אמריקאי בעבר, אלוף ארצות הברית (1973), סגן אלוף ארצות הברית (1971), אלוף המשחקים הפאן-אמריקאיים (סנטיאגו דה קאלי 1971), אלוף המשחקים הפסיפיים (טורונטו 1973) ורביעי בעולם (1973) בהטלת כידון.
פלדמן למד והתאמן באוניברסיטת וושינגטון.
באליפות ארצות הברית שנערכה בבייקרספילד, קליפורניה בסוף יוני 1970 הוא סיים במקום שביעי בהטלת כידון בתוצאה של 74.42 מטר.
באליפות ארצות הברית שנערכה ביוג'ין, אורגון בסוף יוני 1971 הוא זכה במדליית כסף בהטלת כידון בתוצאה של 80.19 מטר, אחרי ביל סקינר (81.43 מטר) ולפני סם קולסון (80.01 מטר).
שבועיים לאחר מכן, בתחרות שנערכה בדרהאם, אנגליה, ב-17 ביולי הוא קבע תוצאה של 83.97 מטר.
כשבועיים לאחר מכן, ב שנערכו בסנטיאגו דה קאלי, קולומביה ב-3 באוגוסט אותה שנה הוא זכה במדליית זהב בשיא משחקים חדש של 81.52 מטר, לפני ביל סקינר (80.36 מטר) ואמדו מוראלס מפוארטו ריקו (76.14 מטר).
באליפות ארצות הברית שנערכה בסיאטל, וושינגטון באמצע יוני 1972 הוא סיים במקום חמישי בהטלת כידון בתוצאה של 77.14 מטר.
שבועיים לאחר מכן, במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת מינכן שנערכו ביוג'ין, בתחילת יולי הוא סיים במקום שביעי בתוצאה של 77.77 מטר.
בתחרות שנערכה בבייקרספילד ב-1 במאי 1973 הוא קבע בהטלת כידון שיא אישי חדש של 90.94 מטר ודורג במקום רביעי בעולם באותה שנה.
באליפות ארצות הברית שנערכה בבייקרספילד באמצע יוני הוא זכה במדליית זהב בתוצאה של 80.85 מטר, לפני האלוף היוצא פרד לוק (80.26 מטר) ובוב קובולו (79.93 מטר).
עשרה ימים לאחר מכן, במשחקים הפסיפיים שנערכו בטורונטו, קנדה בסוף יוני אתה שנה הוא זכה במדליית זהב בשיא משחקים חדש של 82.50 מטר, לפני סיג קוסיק מאוסטרליה (69.36 מטר) ומינורו אונדה מיפן (68.28 מטר).
קריאה שגויה היא תוצאה של טעות בשלב התרגום של קוד ה-mRNA על-ידי הריבוזום.
שרשרת התהליכים בייצור חלבון כוללת שלושה שלבים.
השלב הראשון הוא תהליך השעתוק, שבו מועתק הקוד הגנטי הקבוע ב-DNA אל שרשרת ה-mRNA.
בשלב השני, הריבוזום על שני חלקיו נקשר לשרשרת ה-RNA מחוץ לגרעין התא ובתהליך התרגום מתאים את קוד ה-tRNA המקודד לחומצה אמינית ספציפית.
בשלב השלישי, החומצה האמינית החדשה נקשרת לשרשרת החלבון, הריבוזום מתקדם על ה-RNA והתהליך נמשך.
דילוג על אות אחת בקוד שנטבע ב-RNA יגרום לייצור שרשרת חלבונים שונה.
השגיאה נגרמת כתוצאה מהחלפת נוקליאוטיד אחד במשנהו (בדומה למוטציה נקודתית) או משיבוש הקוד של גן שלם על-ידי תזוזה של שרשת ה־mRNA כולה .
אפשרות אחת היא על ידי קישור שגוי של tRNA הקשור לחומצה אמינית אחת באחרת.
כתוצאה מכך מתקבל "מוטנט" שהוא אינו תוצאה של מוטציה גנטית, כלומר חלבון שגוי שלא ממלא את הפונקציה הנדרשת, כמו אנזים לא פעיל.
אפשרות אחרת היא פגיעה במנגנון התרגום והתנועה של הריבוזום עצמו באזור שבו מתחבר הריבוזום לשרשרת הקוד הגנטי המוטבע בסדר הנוקליאוטידים של ה-mRNA בתהליך התרגום.
כתוצאה מכך מתקבלת תזוזה של הקוד כולו והחלבון הנוצר חסר כל תפקוד.
האזור הפגוע בריבוזום הגורם לשגיאה זו נמצא בחלבונים L7 ו־L12 המתפקדים בחיבור שבין שני מרכיבי הריבוזום (בריבוזום פרוקריוטי).
מכיוון שבדרך כלל הריבוזומים ערוכים במחרוזת על גבי ה־RNA (פוליזום) וכל ריבוזום יוצר בסדרה זו מולקולה אחת של פוליפפטיד.
התוצאה עשויה לייצר מספר רב של מולקולות חלבון שגויות.
התופעה נמצאה גם בתרביות של תאים אאוקריוטים בחולדות בגן הגורם לסוכרת, ובאדם בגנים הגורמים לאלצהיימר.
ישנם שני אזורים שונים בתהליך התרגום של ה־RNA לחלבון שטעות בהם עשויה לגרום לגרום לקריאה שגויה.
הראשון הוא שלב טעינת ה-tRNA שעשויה לקרות בו טעות סטטיסטית מקרית, בדרך כלל בגלל פגיעה במבנה ה-tRNA עצמו.
השני הוא פגיעה בחלבונים L7 ו-L12 המרכיבים את אזור החיבור שבין שני חלקי הריבוזום.
פגיעה כזו נגרמת על-ידי תרופות אנטיביוטיות מקבוצת האמינוגליקוזידים המעכבות סינתזת חלבון בריכוזים נמוכים (למשל סטרפטומיצין וגנטמיצין), אך לא על-ידי מעכבי סינתזת חלבון העוצרים את הריבוזום ומפסיקים את ייצור החלבון דוגמת כלורמפניקול.
שימוש בקריאה שגויה לתיקון מוטציה גנטית
מוטציה גנטית מסוג frame-shift או מוטציה נקודתית הפוגעת באתר הפעיל של אנזים, גורמת בדרך כלל להפסקת הפעולה של האנזים.
קריאה שגויה הנובעת מפגיעה בקישור הריבוזום ל־RNA שליח יכולה לגרום להזזה חזרה או לדילוג של קישור של יחידת tRNA אחת ושיחזור של השרשרת המקורית של הגן כולו ובכך להביא ל"תיקון" של חלבון שגוי שנוצר כתוצאה מהמוטציה הגנטית בשלב התרגום ולקבלת אנזים פעיל.
הוכחה לתהליך זה נעשתה בשימוש בחיידקים מאירים המצויים בים.
שימוש במוטגנים שונים אפשר להפיק מוטנטים חשוכים, כלומר השתקת הפעילות של האנזים לוציפראז המאפשר ביולומינסנציה.
בניסוי התברר שבחלק מהמוטנטים מסוג frame-shift, הוספה של סטרפטומיצין בריכוז סב-לתלי (שאיננו גורם לתמותה) גרמה ליצירת אור שניתן לקריאה בגשש המסוגל למדוד קרינת אור מזערית, כלומר נוצרו מספר מולקולות תקינות של האנזים שגרמו לחיידק להאיר.
ניסויים דומים נעשו גם בחיידק E.coli ובשמרים.
הצטברות של תרופות אנטיביוטיות במזון ובביוספרה גורמת לנזק רב-ממדי, על-ידי יצירת זנים עמידים, השמדת מיקרואורגניזמים מועילים והשפעה על המיקרוביוטיקה של חיידקי המעיים והמיקרוביוספרה כולה.
השימוש במוטנטים "חשוכים" של חיידקים מאירים שמגיבים ביצירת אור כתוצאה מקריאה שגויה על נוכחות תרכובות אלה, יכול לזהות ריכוזים נמוכים במיוחד של אנטיביוטיקה ובכך ניתן לבצע ניטור אנטיביוטיקה במים, במזון ובאוויר בעזרת חיישנים אוטומטיים.
הקשר בין קריאה שגויה לאבחון, מחקר ואולי בעתיד ריפוי, נחקר בעיקר בהשפעת אנטיביוטיקה בריכוזים נמוכים ולאורך זמן.
נמצא קשר בין קריאה שגויה לאלצהיימר, לסיסטיק פיברוזיס ולסוכרת בחיות ובאדם.
שיעור התופעה ברקמות שונות יכול לשמש מדד לנזק מצטבר במעקב אחרי הזדקנות והתקדמות מחלות אלה כמו גם מחלות ניווניות ברקמות המעי ובעצבים.
האפשרות להחזיר לפעילות אנזימים שאינם פעילים כתוצאה ממוטציה גנטית מסוג frame-shift, בעזרת מנגנון הקריאה השגויה תיתכן אך עדיין לא פורסמה במחקר סדיר.
קריאה בכבד הייתה סוג של ניחוש ששימש את בני דתות שונות בימי קדם לשם חיזוי העתיד.
ברומא העתיקה איש הדת שהוכשר לבצע פעולת ניחוש זו נקרא הארוספקס , ופעולת הניחוש עצמה נקראה חרוספיסי (haruspicy).
הניחוש נעשה באמצעות בדיקת הקרביים של בעלי חיים שהוקרבו לאלים, במיוחד כבדי כבשים ועופות שהוקרבו.
גם תרבויות עתיקות שונות של המזרח הקרוב, כמו הבבלים, נהגו לקרוא בכבד, מנהג המוכר גם במונח היווני הפטוסקופי (hepatoscopy).
המושג הרומאי נגזר ישירות מהדת האטרוסקית, כאחד משלושת הענפים של "הדיסציפלינה האטרוסקה".
המונח הלטיני haruspex הוא מילה ארכאית המורכבת משתי מילים: "hīra" שפירושה קרביים, איברים פנימיים, ומהשורש "spec", שפירושו צפה או התבונן התבונן.
התפשטות ההפטוסקופיה היא אחת הדוגמאות למגע תרבותי בתקופת האוריינטליזציה.
ניידותם של מהגרים הייתה תנאי מוקדם טבעי להתפשטות זו.
קשה למצוא עקבות ארכאולוגיות רבות הניתנות לזיהוי של קריאה בכבד, מלבד כמה מקרים יוצאי דופן.
הבבלים היו מפורסמים בקריאה בכבד.
תהודה לנוהג זה מוזכרת בספר יחזקאל: .
דגם חרס בבלי אחד של כבד כבש, מתוארך בין השנים 1900 ו-1600 לפני הספירה, שמור במוזיאון הבריטי.
המסורת האשורית-בבלית אומצה גם בדת החיתית.
לפחות שלושים ושישה דגמי כבד נחפרו בחתושה.
מבין אלה, רובם חרוטים באכדית, אך בכמה דוגמאות יש גם כתובות בשפה החיתית המקומית, דבר המצביע על אימוץ השיטה כחלק מהפולחן המקומי, העממי.
בדרום מערב אתיופיה ובאזורים הסמוכים בדרום סודאן, מספר קהילות אתניות נהגו לקרוא את מעי בעלי החיים כדי לחזות את העתיד.
חלק מהקבוצות שתועדו כנוהגות במנהג זה כוללות את הסורמים, מורסי, טופסה, ניאנגאטום, דידינגה, מורלה, מע'ן, טורקאנה, קונסו, דימה, קאראמוג'ונג, דודות', אנשי.
הקריאה נהוגה גם בקניה, כגון קמבה וקיפסיקי.
קריאות ישראליות הוא כתב עת אקדמי בהוצאת האוניברסיטה הפתוחה, המפרסם מאמרים במדעי החברה והרוח על החברה הישראלית, בתחומים סוציולוגיה, מדע המדינה, היסטוריה, פילוסופיה, פסיכולוגיה, כלכלה, אנתרופולוגיה, אמנות, עבודה סוציאלית ועוד.
בנוסף למאמרים כולל כתב העת מדור ביקורת ספרים ומדור תערוכות.
כתב העת החל לצאת לאור בשנת 2022. בכל שנה מתפרסמים שני גיליונות – האחד נושאי והאחר ללא נושא מרכֵּז.
כתב העת מתפרסם באינטרנט וזמין בגישה פתוחה.
העורכות הראשיות של כתב העת הן פרופ' תמר הרמן מהאוניברסיטה הפתוחה פרופ' עדנה לומסקי-פדר מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
בגיליון הראשון ציינו העורכות כי "מקור היוזמה שלנו להוציא לאור את כתב העת בהכרה שיש מקום, ואפילו צורך, להקים במה המפגישה נשות ואנשי אקדמיה מדיסציפלינות שונות החוקרים את ה'מקום' הישראלי וכותבים על מחקריהם בעברית."
קרי ריד היא טניסאית עבר אוסטרלית.
היא זכתה ב-3 תוארי גראנד סלאם, מהם 4 בזוגות נשים ופעם בודד ביחידות.
קרי מלוויל נולדה בשנת 1947 בפרבר של סידני.
באפריל 1975 היא התחתנה עם טניסאי אמריקאי גרובר ריד.
קרי מלוויל החלה לשחק בתחרויות גרנד סלאם בשנת 1963. בשנת 1966 היא הגיעה לחצי הגמר של אליפות אוסטרליה הפתוחה 1966 ואליפות ארצות הברית הפתוחה 1966. באליפות אוסטרליה הפתוחה 1970 היא הפסידה בגמר למרגרט קורט.
באליפות ארצות הברית הפתוחה 1972 היא הפסידה בגמר לבילי ג'ין קינג.
בינואר 1977 היא זכתה בתואר.
בתחרויות זוגות נשים קרי ריד הגיעה ל-8 משחקי הגמר.
הניצחון הראשון היה באליפות אוסטרליה הפתוחה 1968 לצד קארן קרנצקה.
בהמשך היא הפסידה במשחקי הגמר מספר פעמים עד שניצחה באליפות אוסטרליה הפתוחה 1977 (דצמבר).
ניצחון נוסף היה באליפות וימבלדון 1978.
קרי ריד הייתה חברה בנבחרת גביע בילי ג'ין קינג של אוסטרליה וזכתה עם הנבחרת בגביע 4 פעמים.
בשנת 1971 קרי מלוויל הייתה חלק של קבוצת 9 טניסאיות שקידמו טניס נשי מקצועי ופעלו להשוואת פרסים עם טניסאים.
אחרי שבלעה גרובר ריד פרש מהשתתפות בתחרויות הוא היה מאמן של קרי ריד במשך מספר שנים.
בשנת 1979 קרי ריד התקבלה למסדר האימפריה הבריטית ובשנת 2021 היא התקבלה לעולם התהילה של הטניס.
קרי ריד מתגוררת עם בעלה בקרולינה הדרומית.
תוצאה שנה טורניר יריב בגמר תוצאהגמר 1970 אליפות אוסטרליה הפתוחה מרגרט קורט3–6, 1–6 גמר 1972 ארצות הברית הפתוחה בילי ג'ין קינג 3–6, 5–7 זכייה 1977 אליפות אוסטרליה הפתוחה דיאן פרומהולץ 7–5, 6–2
ההלל הוא חלק בתפילה היהודית הנקרא בימי חג ומועד, כדי להודות לאל ולשבח אותו.
בדרך כלל הוא נאמר מיד לאחר תפילת עמידה של שחרית.
ההלל מורכב מהמזמורים קי"ג–קי"ח בספר תהילים.
הפוסקים נחלקו האם חובת אמירת ההלל בימים אלו היא מצווה מדאורייתא או מצווה מדרבנן.
בנוסף לכך, ישנם ימים שבהם אומרים את ההלל מכוח מנהג בלבד, ואז נוהגים לדלג על חלקים ממנו.
לפני אמירת ההלל מברכים ברכת המצוות: "אשר קדשנו במצוותיו וציוונו לגמור (או: לקרוא) את (ה)הלל", לאחר אמירתו נוהגים לברך את 'ברכת יהללוך'.
הראשונים נחלקו אם מברכים ברכות אלו רק בימים שבהם קריאת ההלל היא חובה וההלל נקרא בשלמותו, או גם כאשר ההלל נקרא מכוח המנהג ובדילוג.
בימים בהם אומרים הלל אין אומרים תחנון.
כאמור, ישנם ימים בהם אומרים את כל ההלל (מכונה הלל גמור או הלל שלם), וישנם ימים בהם ההלל נאמר בדילוגים, דבר המכונה חצי הלל:
עיקרה של תקנת אמירת ההלל, הוא ביום הראשון של פסח, בשבועות, בכל ימי הסוכות, בשמיני עצרת ובשמונת ימי חנוכה, בימים אלו גומרים את ההלל – קוראים את כל הפרקים הנזכרים לעיל, ואף מברכים ברכה לפניה וברכה לאחריה .
על 18 ימים אלו נוספים בחוץ לארץ גם ימים טובים שניים של גלויות: שני של פסח, שני של שבועות ושמחת תורה.
הלל כזה שאומרים בו את כל הפרקים הנזכרים נקרא גם "הלל גמור" או "הלל שלם", בספרות חז"ל מכונה הלל זה גם "הלל המצרי".
ישנם ימים נוספים שאומרים בהם הלל, אך הוא אינו מעיקר הדין, אלא מנהג, כגון בראשי חודשים, בחול המועד פסח ובשביעי של פסח.
על מנת להבדיל, שבימים אלו ההלל אינו מן הדין, אין אומרים בהם את כל הפרקים כפי שאומרים בשאר החגים, אלא הוא נאמר בדילוגים, ומכונה 'חצי הלל'.
ראו להלן מנהגים שונים האם מברכים על הלל זה.
מספר הימים בשנה בהם נאמר חצי הלל נע בין 21 בשנה פשוטה חסרה או כסדרה ל-24 בשנה מעוברת שלמה.
לפי מנהג ארץ ישראל הקדמון גמרו את ההלל רק בימים שנזכרו לעיל, כך נראה ממקורות ארץ ישראליים שונים.
לעומת זאת בבבל נהגו באותה תקופה לקרוא את ההלל גם בראש חודש.
במסכת תענית מובא כי האמורא רב הגיע לבבל, וראה כי הם קוראים את ההלל בראש חודש.
רב חשב להפסיקם, שכן אין חיוב לומר הלל ביום זה, אלא שראה שהם מדלגים על קטעים מן ההלל ובשל כך לא הפסיקם.
מנהג זה התקבל כיום בכל הקהילות.
קיימת מחלוקת בקרב הגאונים והראשונים מהו דילוג זה, וכיום ישנם שני מנהגים: המנהג הנפוץ הוא לדלג על החצי הראשון של מזמורים קט"ו (פסוקים א'–י"א) וקט"ז (פסוקים א'-י"א).
אצל יהודי תימן מדלגים, נוסף על הדילוגים לעיל, גם על קי"ז ועל קי"ח פסוקים א'-ד'.
גם בסיומו של חג הפסח, בחול המועד ובשביעי של פסח (ובחוץ לארץ גם בשמיני של פסח) קוראים את ההלל בדילוג.
הנימוק המובא לכך בגמרא הוא שהפסח הוא חג אחד ארוך בו מקריבים את אותו קורבן, ועל כן אין אומרים בשאר הימים של החג הלל נפרד.
הסבר נוסף שניתן במדרש הוא שמאחר שביום שביעי של פסח נהרגו המצרים אין לומר הלל ולשמוח, וכאחד הפירושים למאמר מעשה ידי טובעים בים ואתם אומרים שירה.
ימי מועד בהם לא נאמר הלל
התלמוד הבבלי קבע במפורש שישנם ימים, שנחשבים כימי חג, ואף על פי כן לא אומרים בהם הלל:
ראש השנה (אף על פי שהוא גם ראש חודש) ויום הכיפורים - אין אומרים בהם הלל משום שהם ימי דין.
פורים - אין אומרים בו הלל, ובתלמוד הובאו לכך מספר טעמים, יש שסברו מכיוון שהנס לא נעשה בארץ ישראל, ויש שסברו משום שהישועה לא הייתה שלמה או משום שהקריאה במגילת אסתר נחשבת כתחליף לאמירת ההלל.
לאחר קום מדינת ישראל התקינה הרבנות הראשית לישראל לגמור את ההלל גם ביום העצמאות, ולאחר שחרור ירושלים – ביום ירושלים.
כנגד, רבים מרבני הפלגים החרדיים חולקים על הרבנות הראשית ונוהגים בימים אלו כבשאר הימים.
מאידך, גם בקרב הנוהגים לקוראו, ישנו פולמוס הלכתי האם יש לברך על ההלל או לא, מחשש לברכה לבטלה, כיוון שחז"ל לא תיקנו ברכה אלא במועדים האמורים לעיל.
הראשונים והאחרונים דנו בשאלה מהו מקור המצוה לומר הלל ומה תוקפה.
בתלמוד נאמר במקום אחד שהלל הוא מדרבנן, אך במקום אחר מובא כמקור לאמירת ההלל בחג הפסוק ב.
במקום שלישי נאמר שהלל בראש חודש אינו מדאורייתא, ויש שהסיקו מכך ששאר אמירות ההלל הן כן מדאורייתא.
בעל הלכות גדולות מנה את אמירת הלל במניין המצוות.
הרמב"ם בספר המצוות הקשה על הבה"ג כיצד מנה את מצוות דרבנן במניין המצוות, ולחלופין, כיצד ייתכן לסבור שאמירת ההלל היא מדאורייתא, והרי מזמורי ההלל הם מספר תהלים שנכתב בידי דוד.
לכן, סבר הרמב"ם שאמירת ההלל היא מדרבנן, ואינה נמנית במניין המצוות.
הראב"ד סבר, בעקבות הפסוק שהביאה הגמרא, שלמצוות קריאת ההלל תוקף של דברי קבלה.
ראשונים רבים השיגו על הרמב"ם, וסברו שקריאת ההלל בזמנים קבועים שאירע בהם נס או במועדים היא מן התורה.
חלקם (רבי דניאל הבבלי, רבי יצחק מקורביל, התשב"ץ) מצאו לכך פסוקים שונים בתורה ללמוד מהם מצווה זו, וחלקם (הרמב"ן, רבי אליעזר ממיץ) אמרו שזוהי הלכה למשה מסיני.
לפי שיטות אחרות, אמירת ההלל היא חיוב מדאורייתא, אך אינו מצווה עצמאית אלא חלק ממצווה אחרת.
בעלי דעות אלה נחלקו ביניהם כיצד לענות להוכחת הרמב"ם: חלקם סברו שנוסח ההלל גם הוא מן התורה, והכנסתו לספר תהלים בידי דוד היא משנית, וחלקם סברו שהחיוב מן התורה הוא רק להלל את הקב"ה, אך הנוסח המדויק נקבע מאוחר יותר, לאחר כתיבת המזמורים בימי דוד.
שאלה נוספת היא האם אפילו ההלל בימי חנוכה, שנתקנו בתקופת בית שני, הוא מן התורה (כלומר, שהתורה צוותה שלכשיעשה נס, יהיה חיוב הלל), או שרק ההלל במועדים מן התורה.
יש שהציעו חלוקה בין מקרים שונים:
יש שטענו שרק הלל הנאמר בשעת הנס עצמו מחויב מן התורה או מדברי קבלה, אך אמירת הלל לדורות במועד הנס היא מדרבנן,
יש שטענו שבמועד שאירע נס גם לדורות יש חיוב הלל מדאורייתא, למשל ההלל שבחנוכה, אך ההלל שנאמר בחגים אינו אלא מדרבנן.
יש שטענו שמצות קריאת הלל מצד עצמה היא דרבנן, אך אמירת הלל כחלק ממצוות אחרות, כגון שחיטת קרבן פסח ונטילת לולב, היא חיוב מדאורייתא כחלק ממצוות אלה.
במשנה מוזכר שבמקום שנהגו לברך אחר ההלל מברכים ובמקום שנהגו שלא לברך אין מברכים.
התלמוד הבבלי מביא שכוונת המשנה לברכה לאחר אמירת ההלל, אך לפניו מברכים כשאר ברכות המצוות.
התלמוד אינו מזכיר מהן הברכות, אך מדברי הגאונים נראה כי נוסח הברכה הוא "אשר קדשנו במצוותיו וציוונו לגמור את ההלל".
תקנה מאוחרת של מהר"ם מרוטנבורג היא לברך גם על ההלל הגמור "לקרוא את ההלל" כפי שנוהגים לברך לפי חלק מן השיטות על ההלל בדילוג.
הסיבה לתקנה זו הוא חשש שמא ישכח מילה או אפילו אות ואז ההלל אינו גמור וברכותיו לבטלה.
תקנה זו התקבלה רק אצל יהודי אשכנז (הן נוסח אשכנז והן נוסח ספרד החסידי) אך ביתר הקהילות נשמר הנוסח המקורי.
הרא"ש דחה את דברי רבו המהר"ם מרוטנבורג בטענה שגם מי שדילג דבר מועט בהלל נחשב כ"גומר את ההלל".
ברכה על הלל בדילוג (חצי הלל)
המשנה שהיא חיבור ארץ ישראלי, המזכירה את הברכה על ההלל אינה מזכירה את מנהג אמירת ההלל בדילוג בראשי חודשים ובסיום הפסח, מנהג שבאותה עת נהג בבבל בלבד.
גם הדיון בתלמוד על הברכה נסב סביב המשנה ואינו מתייחס להלל בדילוג.
בתקופת הראשונים התעוררה מחלוקת האם יש לברך על הלל זה או לא.
רבים מן הראשונים סברו שגם כאן יש לברך, אך שינו את נוסח הברכה ל"אשר קדשנו במצוותיו וציוונו לקרוא את ההלל" משום שאין גומרים אותו.
ברם, ראשונים אחרים בראשם הרמב"ם ורש"י סברו שכלל אין לברך עליו, משום שאינו חיוב מן הדין אלא מנהג, והתלמוד קבע כי אין לברך על מנהגים.
יש שסברו שציבור רשאים לברך אך ביחיד אין לברך.
המנהגים בסוגיה זו חלוקים עד היום, למנהג האשכנזים (הן נוסח אשכנז והן אצל רוב ככל מתפללי נוסח ספרד החסידי) והאיטלקים נהוג לברך.
אצל יהודי תימן אין מברכים, וכן היה נהוג בעבר בקהילות הרומניוטים.
אצל הספרדים שבארצות המזרח התיכון (ארץ ישראל, מצרים, סוריה ועיראק) נהוג גם כן שלא לברך אך בקהילות הספרדיות של טורקיה, הבלקן, צפון אפריקה ומערב אירופה נהוג לברך (המנהג לברך על ההלל נהג גם בספרד עצמה).
בחלק מהמקומות נהגו לברך רק כשההלל נאמר בציבור.
החכמים הספרדיים בארץ ישראל החל מאמצע המאה ה-20 דנו בשאלה האם העולים החדשים מארצות בהן נהגו הספרדים לברך על ההלל רשאים להמשיך לנהוג במנהג זה בארץ ישראל, או שמא כיוון שמנהג הספרדים בארץ ישראל מקדמת דנא שלא לברך על ההלל, אין לשנות ממנהג המקום.
כאמור הברכה לאחר ההלל נזכרת במשנה .
בתלמוד מובא בשם אביי שכוונת המשנה היא לברכה שלאחר ההלל, שהיא תלויה במנהג.
מקור הברכה שלאחר ההלל הוא במסכת פסחים שם נאמר כי בליל פסח יש לברך אחר ההלל 'ברכת השיר'.
ונחלקו התנאים בפירושה: לדעת רב יהודה הכוונה היא ל'ברכת יהללוך', וכתבו בתוספות שלדעתו צריך לומר, שכוונת המשנה שאף שכל השנה ברכה זו היא רק מנהג, אך בליל פסח חובה לאומרה, או שהכוונה היא שאף בהלל הנאמר בלילה יש לומר ברכה זו.
לדעת רבי יוחנן כוונת המשנה להוסיף על אמירת 'יהללוך' את אמירת 'נשמת כל חי'.
נוסח הברכה כולה אינו נזכר במשנה ובתלמוד.
הנוסח הנדפס כיום מקורו בספרות הראשונים, והוא נהוג היום בכל הקהילות:
צורת אמירת ההלל הנהוגה היא אמירתם של המזמורים השונים על ידי הציבור.
עם זאת, קיימים מנהגים שונים באמירת פסוקים שונים לקראת סוף ההלל, כגון חזרה על פסוקים וכן אמירת פסוקים בעניית הקהל אחר החזן.
מנהג קדום מתקופת האמוראים נזכר בתלמוד הבבלי, ששליח הציבור קורא את ההלל והציבור יוצאים ידי חובה על ידי שמיעתם.
מנהג זה השתמר אף אצל מעט מהקהילות (לדוגמה, אצל יהודי תימן), ונקרא הלל "בקירוי" – כלומר: שליח הציבור קורא שבר פסוק מההלל, וכל הציבור עונים אחריו הללויה, וכן על זה הדרך 123 שברי פסוקים.
בשאר העדות לא השתמר מנהג כזה.
בימינו יש הנוהגים לומר את ההלל בשירה.
יש נוהגים לשיר את ההלל בליווי כלי נגינה, ויש המתנגדים לכך.
קריאת התורה היא הקראה של פרשה או מספר קטעים מתוך ספר תורה בפני ציבור המונה עשרה גברים לפחות, לרוב כחלק מתפילת שחרית.
קריאת התורה היא מהתקנות העתיקות ביותר ביהדות.
קוראים בתורה מידי שבת, שני וחמישי וכן בראשי חודשים, ימים טובים, ימי חול המועד, חנוכה, פורים ותעניות.
קריאת התורה נעשית מתוך ספר תורה בו כתובים הפסוקים ללא ניקוד, פיסוק וטעמי המקרא.
על הקורא בתורה, המכונה "בעל קורא", לקרוא בתורה באופן מדויק, על פי הניקוד, הפיסוק וטעמי המקרא אותם הוא משנן בעל פה.
קריאה בתורה ועלייה לתורה מהוות מרכיב מרכזי בטקסי בר מצווה כיום.
קריאה בתורה במועדים קבועים היא תקנת חז"ל.
ישנן דעות שלפיהן חיוב קריאת כמה מארבע פרשיות הוא מהתורה.
בזמן שבית המקדש היה קיים נהגה מצוות הקהל, שעיקרה קריאה בתורה על ידי המלך במוצאי יום טוב ראשון של סוכות בשנה שאחרי שנת השמיטה (פעם ב־7 שנים) בבית המקדש.
על פי המסורת, התקנה הראשונית של קריאת התורה בכל שבת, שני, וחמישי, מיוחסת לנביאים בתקופת דור המדבר.
בני ישראל לא למדו תורה במשך שלושה ימים, וכתוצאה מכך נחלשו, ולכן תקנו הנביאים קריאה מידי כמה ימים, על מנת שלא יעברו שלושה ימים בלי לימוד תורה.
התקנה לקרוא בכל מועד פרשייה הקשורה בעניינו מיוחסת למשה רבינו.
עזרא הסופר תיקן את הקריאה בתורה במנחה של שבת, וכן את צביון קריאת התורה: כמות העולים, אורך הקריאה ומספר הפסוקים לכל עולה.
בספר נחמיה מתואר אירוע ובו קריאה בתורה בפומבי בתחילת ימי בית המקדש השני:
קריאה פומבית זו הייתה במטרה ללמד את המון העם על חוקי התורה והמצוות, ובעקבותיה חזר העם בתשובה בתחומים שונים.
אזכור לקריאת התורה מופיע בכתבי יוספוס פלביוס, ופילון האלכסנדרוני, שניהם מהמאה הראשונה לספירה (סוף ימי בית שני).
גם מחברים רומאים אחרים בני התקופה מוסרים כי היהודים עוסקים בבתי הכנסת בקריאה בתורה ובלמידת חוקיה, אף שתפילת הציבור עדיין אינה מוזכרת בוודאות.
על פי זה נראה שהנהגת קריאת התורה מוקדמת לתפילה בציבור, כמקובל במסורת.
בתקופת התלמוד הונהגו שני מנהגים מקבילים: בארץ ישראל השתמשו בחלוקה לסדרים, המחלקת את התורה למקטעים קצרים יחסית, כך שסיום התורה נערך אחת לשלוש עד שלוש וחצי שנים, ואילו בבבל השתמשו בחלוקה לפרשות, כך שסיום התורה נערך אחת לשנה.
ייתכן שבארץ ישראל נהגו בקריאה בחלוקה נוספת במקביל, על מנת לסיים את התורה מדי שנה, בשבת שלאחר שמיני עצרת.
מנהג בבל התפשט בארץ ישראל, ככל הנראה, החל מהמאה התשיעית, בעקבות עולים שעלו לארץ ישראל באותה תקופה.
החל מן המאה ה-13 בערך, נהוג בכל קהילות ישראל המנהג הבבלי לקרוא בתורה במחזור של שנה אחת, המסתיים בשמחת תורה.
מידי שבת, בין תפילת שחרית למוסף, קוראים את פרשת השבוע.
לקריאה עולים שבעה 'עולים', חוץ מה'מפטיר'.
לאחר הקריאה קורא ה'מפטיר' את ההפטרה; קטע מספרי הנביאים הקשור לפרשת השבוע או המועד.
בתפילת מנחה קוראים קריאה קצרה כבימי שני וחמישי, כדלהלן.
בשבת ראש חודש, חנוכה ופורים משולש מוציאים ספר תורה נוסף, וקוראים את המפטיר מתוך הקריאה של המועד, וכן בשבתות שסביב פורים, קוראים למפטיר את ארבע פרשיות מתוך ספר תורה נוסף.
לעומת זאת, כאשר חל יום טוב או חול המועד בשבת, קוראים את הקריאה של המועד במקום פרשת השבוע.
חלק מהספרדים נוהגים לקרוא בשבת חתן קריאת 'ואברהם זקן'.
בתפילת שחרית שמידי שני וחמישי, בין תחנון ל'אשרי', קוראים קריאה קצרה מתוך הפרשה של השבת הבאה, לרוב את עליית 'ראשון'.
כאשר חל מועד כל שהוא בשני או בחמישי נדחית הקריאה לחלוטין.
בימים טובים קוראים פרשייה הנוגעת בעניינו של המועד, כדלהלן, ולאחריה מפטיר העוסק בקרבן של אותו חג מתוך פרשת פינחס.
לקריאה זו עולים חמישה עולים, (וביום כיפור שישה) חוץ מהמפטיר.
כאשר חל יום טוב בשבת קוראים את אותה קריאה, אלא שעולים אליה שבעה עולים, במקום חמישה.
יום ראשון של ראש השנה - לידת יצחק (בראשית כ"א).
יום שני של ראש השנה - עקידת יצחק (בראשית כ"ב).
יום כיפור (שחרית) - עבודת יום הכיפורים (ויקרא ט"ז).
יום כיפור (מנחה) - איסורי עריות (ויקרא י"ח).
סוכות יום א' ויו"ט שני בחו"ל - ציווי החגים (ויקרא כ"ב - כ"ג).
שבת חול המועד - ציווי שלושת המועדים (שמות ל"ג - ל"ד).
שמיני עצרת בחו"ל - כל הבכור (דברים טו:יט-טז:יז).
ויש נוהגים להתחיל עשר תעשר (יד:כב), וברוב הקהילות (חוץ מהאיטלקים) מתחילים 'עשר תעשר' כאשר חל בשבת.
שמחת תורה - סיום התורה (דברים ל"ג - ל"ד).
יו"ט ראשון של פסח - קרבן פסח ויציאת מצרים (שמות י"ב).
יו"ט שני של פסח בחו"ל - ציווי החגים (ויקרא כ"ב - כ"ג).
שביעי של פסח - קריעת ים סוף (שמות י"ד - ט"ו).
אחרון של פסח בחו"ל - כל הבכור (דברים טו:יט - טז:יז).
ברוב הקהילות (חוץ מהאיטלקים) מתחילים 'עשר תעשר' (יד:כב) כאשר חל בשבת.
יום טוב שני של שבועות בחו"ל - כל הבכור (דברים טו:יט - טז:יז).
בראשי חודשים ובימי חול המועד, בין הלל ל'אשרי', קוראים בתורה פרשייה העוסקת בקרבן המיועד לאותו יום, מתוך קרבנות המועדים שבפרשת פנחס, למעט ימי חול המועד פסח, בהם מוציאים שני ספרי תורה, באחד קוראים פרשייה הנוגעת בעניינו של פסח, ובשני על הקרבן של פסח.
לקריאה זו עולים ארבעה עולים.
בחנוכה קוראים את קרבנות הנשיאים, נשיא בכל יום ובזאת חנוכה הנשיאים שנשארו, ובפורים קוראים על מלחמת עמלק.
בקריאות אלו עולים שלושה עולים.
בתעניות קוראים בשחרית ובמנחה את פרשת ויחל, מתוך פרשת כי תשא, העוסקת בבקשת משה למחילה על חטא העגל.
בתשעה באב בבוקר קוראים את פרשת "כי תוליד בנים" מתוך פרשת ואתחנן העוסקת בחטאי ישראל ובעקבות זאת גלותם מארץ ישראל, ומפטירים "אסף אסיפם" בספר ירמיהו.
בזרמים הליברליים, כגון היהדות הרפורמית והיהדות הקונסרבטיבית, וכן בחוגים מסוימים גם בציונות הדתית, קוראים בתורה גם ביום העצמאות.
סביב קריאת התורה בשבתות התפתחה מסורת של לימוד "פרשת השבוע", כלומר הפרשה שקוראים באותה שבוע.
לפיכך, נהוג לחלק את התורה ל"פרשות", ולא לפרקים וכדומה.
קריאה התורה בבתי הכנסת נעשית מתוך ספר תורה כשר, הכתוב על קלף בדיו מיוחד.
הקריאה היא בניגון טעמי המקרא, כאשר המנגינה של הטעמים שונה מעדה לעדה.
בעבר כל עולה לתורה היה קורא בעצמו את חלק הקריאה שלו.
אך מאחר שעל הקורא לשנן את הטעמים והניקוד בעל פה לפני הקריאה, שינו את המנהג לנוהג המקובל כיום לפיו כל הפרשה נקראת על ידי "בעל קורא", אשר הכין את הקריאה היטב, בעוד העולה לתורה קורא יחד עמו בלחש.
אצל יהודי תימן השתמר המנהג המקורי, והם עדיין נוהגים שהעולה לתורה קורא בעצמו.
גם אצל הספרדים נהוג שעולה לתורה המכיר את הקריאה קורא אותה בעצמו במקום הקורא.
נהוג להסתייע במהלך הקריאה ביד (נקראת גם אצבע) העשויה לרוב עץ או מתכת איתה מצביעים על מקום הקריאה.
הקריאה נעשית רק כאשר יש מניין מתפללים.
הקריאה בשבת, שהיא הקריאה המרכזית בימות השבוע מחולקת לשבעה חלקים ("עליות") ובנוסף לעליית מפטיר (קריאת שלושה פסוקים לפחות מסוף הפרשה) הבאה ביחד עם ההפטרה, כאשר לכל עליה מוזמן אדם אחד, המברך ברכה לפני הקריאה וברכה לאחריה וקורא בלחש עם בעל הקורא (או קורא בעצמו בקול רם).
הגבאי עומד בסמוך לבעל הקורא משמאלו ואחראי לקריאת האנשים לעלות לתורה, והעולה לימין בעל הקורא.
אצל האשכנזים נהוג שלאחר הקריאה מגביהים את ספר התורה ומציגים אותו לציבור - "הגבהה", ולאחר מכן גוללים אותו - "גלילה".
אצל הספרדים מגביהים את הספר לפני הקריאה, והכינוי לכך הוא "הקמת ספר תורה".
אצל התימנים מגביהים את היריעה בלבד ולא את כל ספר התורה.
אצל הספרדים והתימנים ספר התורה מונח בתוך כמין ארון קטן, ובשעת הקריאה מניחים את הארון על הבימה.
למנהג הספרדים ספר התורה עומד, מה שאין כן אצל האשכנזים שאין לספר התורה ארון משלו והוא מונח על הבימה שוכב (וכך גם מנהג התימנים).
אין נוגעים בספר התורה, ואין העולה יורד מן הבימה לפני שבא העולה שאחריו.
לאחר הקריאה בתורה בשבתות קוראים פרק מיוחד מספרי הנביאים – "הפטרה", הקרויה כך כי היא נוספת לקריאה הרגילה.
בכמה קטעים שונה מנגינת הקריאה מהמנגינה הרגילה, זאת בשל ייחודיותם.
כך, לדוגמה, על פי מסורת יהודי אשכנז שונה מנגינת הקריאה של כל אחד מהפסוקים בתחילת פרשת בראשית המציינים את סיום מלאכת הבריאה באותו היום: "ויהי ערב ויהי בוקר יום אחד".
גם בקריאת פרשת וזאת הברכה יש ניגון שונה לחלק מהפסוקים.
מנגינה נוספת ייחודית יש במסורת הקריאה הספרדית-ירושלמית לעשרת הדיברות ולשירת הים.
המנגינה השונה יוצרת חגיגיות מיוחדת בקריאת הפסוקים.
נהוג בקהילות אשכנז לעמוד לפני קריאת הפסוק האחרון בכל אחד מחמישה חומשי תורה, וכשהבעל קורא מסיים את קריאת החומש אומר הקהל "חֲזַק חֲזַק וְנִתְחַזָּק", ולאחר מכן חוזר על כך הבעל קורא.
מנהג זה מבוסס על דברי הראשונים שהסתמכו על הפסוק בספר יהושע .
בעבר היה נהוג לומר "חזק חזק חזק", ובדורות האחרונים התגבש נוסח המבוסס על הפסוק בספר שמואל ב' .
ליהודי תימן מספר מנהגים מיוחדים בקריאת התורה:
שימור המנהג המקורי לפיו העולה לתורה קורא בעצמו.
שימור המנהג שהחל מימות עזרא, לפיו בקריאת התורה בשבת, לאחר כל פסוק נקרא בקול תרגום אונקלוס (פרט לעליית מפטיר, וקטעים מסוימים המפורטים בגמרא שאותם לא מתרגמים), ובהפטרה נקרא תרגום יונתן.
ביום שני וחמישי וברוב הקריאות שאינן בשחרית, המקרא נקרא ללא התרגום.
יש הנוהגים שהקורא את התרגום הוא ילד או נער פחות מבר מצווה.
נהוג שילד צעיר, מתחת לגיל שלוש עשרה, עולה לקרוא שישי.
בפרשת "ויחי" נקרא השישי ("בנימין זאב יטרף") שוב ושוב על ידי ילדים רכים בשנים שזו להם הפעם הראשונה שהם עולים לתורה, ילד אחר ילד לפי תור.
חלוקת העליות בקריאת התורה שונה מעט בנוסח תימן המקורי (בלדי) משל שאר העדות.
בימי חז"ל היה נהוג לתרגם את הקריאה.
נקבע כי הקורא בתורה לא יקרא יותר מפסוק אחד לפני שיתרגמנו המתרגם, ובנביאים (המפטיר) עד לשלושה פסוקים.
מנהג זה נועד כדי שגם אלה שאינם בקיאים בשפה העברית יוכלו להבין את הקריאה.
התרגום נעשה בעיקרו בארמית או ביוונית.
לצד זה נקבעו הבדלים בין הקורא למתרגם: הקורא לא יתרגם, שלא יחשבו שגם התרגום כתוב בספר, הקורא לא יגביה קולו יותר מן המתרגם ולהפך, ונקבעו מספר פסוקים שאין לתרגם, כדי שלא טעו בהם ההדיוטות.
בימינו פסק המנהג הזה, מאחר שהתרגום לארמית כבר אינו מסייע להבנת הקריאה בידי הציבור, למעט בקהילות תימן שנוהגות בו עד היום.
בקהילות אירופה, נהגו בימי הביניים לקרוא את התרגום רק בקצת מימי הפסח ובשבועות, כנראה במטרה להוסיף חגיגיות לקריאות משמעותיות.
שריד למנהג זה הוא הפיוטים הארמיים אקדמות מילין ויציב פתגם, הנאמרים עד היום סביב קריאת התורה וההפטרה בשבועות.
על פי המשנה מספר העולים שצריכים לעלות לתורה הולך וגדל ככל ומדובר ביום יותר קדוש: בשני וחמישי - שלושה עולים, בראש חודש וחול המועד – ארבעה עולים, ביום טוב – חמישה עולים, ביום הכיפורים – שישה עולים, בשחרית של שבת – שבעה עולים.
במנחה של שבת, שבה הקריאה היא תקנה מאוחרת, יש צורך בשלושה עולים.
המשנה מציינת שמדובר במספר עולים מינימלי שאין לפחות ממנו, אך ניתן להוסיף עולים יותר מהנדרש בשבת.
דעת הרשב"ץ ובעל ה'עולת שבת' היא שכיום אין להוסיף עולים מפני שכך הם יצטרכו לברך את ברכות העלייה לתורה, ויש לחשוש לברכה שאינה צריכה.
לשיטתם דווקא בעבר היה ניתן להוסיף עולים, כיוון שהתקנה המקורית היא שרק העולה הראשון והעולה האחרון מברכים כל אחד ברכה אחת, וממילא הוספת עולים לא מוסיפה ברכות.
לעומתם, דעת הרמב"ם, הטור, השולחן ערוך, הלבוש והאליה רבה היא שגם בימינו ניתן להוסיף עוד עולים לתורה.
המשנה אוסרת על הוספת עולים בראש חודש ובחול המועד.
הטעם לכך הוא שבימים אלו מותר לעשות מלאכה, לפחות באופן חלקי, וחכמים חששו שריבוי עולים יגרום לטורח ציבור ומניעת מלאכה.
לגבי הוספת עולים ביום טוב, נחלקו הראשונים: רש"י, רמב"ם, מהר"ם וטור סוברים שגם ביום טוב ניתן להוסיף עולים יותר מהנדרש.
אמנם, יש מפרשים שהמשנה התירה דווקא בשבת להוסיף עולים, אך ביום טוב אסור.
וכתב הרמ"א שכך נוהגים, למעט בחג שמחת תורה בו נוהגים שכל אחד עולה לתורה.
במקרה של פרשיות מחוברות, נחלקו הפוסקים כיצד ראוי להוסיף עולים: הלבוש והאליה רבה כתבו שיש לשמור על האיזון בין שתי הפרשיות, ולהעלות לכל אחת מהן מספר עולים זהה.
לדוגמה: אם רוצים להעלות סך הכל עשרה עולים בשבת בה קוראים 'ויקהל-פקודי' - יעלו חמישה ב'ויקהל' ועוד חמישה ב'פקודי'.
לעומתם, הטורי זהב, הפרי מגדים והמשנה ברורה סוברים שלא צריך לשמור על איזון של סך כל העליות, אלא העיקר שיהיה איזון בשבעת העולים הראשונים.
לכן יקראו 4 עולים את 'ויקהל', והרביעי ימשיך אל תוך 'פקודי', כמו בקריאה רגילה, ובתוך 'פקודי' יוסיפו כמה שירצו.
למרות האפשרות ההלכתית להוסיף עולים, כתב המשנה ברורה שנכון להימנע מכך, מחשש לטורח ציבור.
השימוש הראוי לדעתו בתוספת עולים הוא במקרים שיש צורך לכבד חתני שמחה רבים, כגון בברית או חתונה, ואם לא יעלו את אחד מהמכובדים הוא עלול להיפגע.
כך גם דעת פניני הלכה
במקרה שדילגו בקריאה על אחד מהפסוקים - חוזרים ומוציאים ספר תורה וקוראים שוב את הפסוק עליו דילגו יחד עם 2 פסוקים נוספים, שכן אי אפשר לקרוא בתורה פחות מ-3 פסוקים.
מרכזיותה של הקריאה בתורה בתפילה הפכה אותה גם למוקד חברתי משפטי.
לפי מנהג אשכנז בעבר התאפשר למי מבני הקהילה (כולל נשים) שמחה כנגד עוול שנגרם לו על ידי חבר אחר בקהילה או אפילו הציבור עצמו, למנוע את הקריאה בתורה עד אשר התחייב הקהל או אחד מן הפרנסים לסייע בידי הקובל.
לאחר הקריאה הבעל-קורא או העולה האחרון אומר "חצי קדיש".
בתפילות מנחה של שבת ושל תענית ציבור אין אומרים חצי קדיש לאחר הקריאה; ואמנם, למנהג חב"ד, יזדרזו עם הגבהת וגלילת ספר התורה, ובתוך כדי כך יחל שליח הציבור באמירת חצי הקדיש שקודם תפלת הלחש.
למנהג האשכנזים, ברוב הימים בהם קוראים בשני ספרים (או יותר מכך) - לאמירת החצי-קדיש מניחים את הספר השני על יד הספר הראשון, ורק אז יאמרו את הקדיש.
למנהג הספרדים, יאמרו חצי קדיש פעמיים, לאחר גמר הקריאה בספר הראשון ולאחר קריאת המפטיר.
גם כאשר קוראים בשלושה ספרים נאמרים רק שני קדישים לפי מנהג זה.
קיים דיון בין הראשונים האם הקדיש שייך לשליח ציבור (רמב"ם) או ליתומים (שו"ת התשב"ץ).
יש שאמרו שהקדיש נתקן לטובת נשמת אלו שאין אומרים קדיש אחריהם ולכך אין האבלים יכולים לאומרו.
למנהג הספרדים נהוג כי העולה האחרון ממנין העליות אומר את הקדיש באם הוא יתום.
האשכנזים נוהגים כי בעל הקורא אומר את הקדיש, עם זאת רבים מן הפוסקים אמרו כי ניתן וראוי שאבל יאמרו.
קְרִיאַת (במקורות קדומים: קְרִיַּת) שְׁמַע היא מצווה מהתורה המהווה אחת מהמצוות המרכזיות בחיי השגרה היהודיים.
מצווה זו כוללת הצהרת אמונה בדבר אחדות האל, אהבתו, זכירת מצוותיו והאמונה בשכר ועונש.
הפסוק הפותח את קריאת שמע הוא "שמע ישראל ה' אלוהינו ה' אחד".
משמעות הקריאה התקבעה גם כ"קבלת עול מלכות שמיים" ו"קבלת עול מצוות", דהיינו הקריאה מהווה אקט הצהרתי שהקורא אותה מקבל על עצמו את הדברים האמורים בה: ייחוד האל, אהבתו, וקיום מצוותיו.
כך הועצמה החשיבות של הקריאה, אשר הפכה גם לקריאה הצהרתית על ידי מקדשי השם היהודיים, בטרם מותם.
מצווה זו כוללת את אמירתן של שלוש פרשיות מן התורה:
הפרשה הראשונה עוסקת בלימוד ייחוד ה' ואהבת ה', מתוך פרשת ואתחנן:
יש הסבורים כי על דרך הפשט האמור בפרשת שמע "והיו הדברים האלה על לבבך", מכוון ל"עשרת הדברים" (עשרת הדיברות) שהוזכרו לפני כן, ולא לפרשה גופה; ויש הסבורים שהכוונה היא ללימוד דברי התורה בכללם.
גם בקרב חז"ל היו דעות שעיקרה של קריאת שמע אינו אלא תקנה מדברי חכמים, או יציאה ידי חובה של לימוד תורה אשר הוא עיקרה של הפרשה.
אכן, בעבר נקראה פרשת 'שמע ישראל' בבית המקדש יחד עם פרשת עשרת הדיברות.
אך משחרב המקדש אסרו חז"ל על קריאת עשרת הדיברות כחלק מקריאת שמע, מפני "תרעומת המינים", דהיינו מפני הכתות שהיו באותה תקופה, שקידשו את עשרת הדיברות וזלזלו בשאר המצוות.
ברוך שם כבוד מלכותו לעולם ועד
לאחר אמירת הפסוק הראשון של פרשיה זו ('שמע ישראל') בעצימת העיניים, מפסיקים באמצע הפרשה ואומרים את המילים 'ברוך שם כבוד מלכותו לעולם ועד'.
מילים אלו אינן חלק מן הפרשה, אך נהגו לאומרן כבר בתקופת חז"ל, על פי המסורת שיעקב אבינו אמר אותן לפני מותו, כאשר רצה יעקב לגלות לבניו מה יקרה באחרית הימים, וה' לא אפשר לו לגלות.
על פי המסורת, יעקב ענה להם: "ברוך שם כבוד מלכותו לעולם ועד" כלומר ברוך ה' שעזר לי שבניי יהיו צדיקים.
עם זאת, המנהג הוא לומר את התוספת בלחש כדי לציין שהיא לא נאמרה על ידי משה.
מסורת מדרשית אחרת גורסת שמשה רבנו שמע את התוספת הזו בפי המלאכים בשמים – הגם שאין היא חלק מן הטקסט המקראי שנמסר לו בסיני.
בתפילות של יום הכיפורים, נוהגים ברוב הקהילות (חוץ מחלק מקהילות התימנים) לשנות מהמנהג הרגיל וקוראים את התוספת הזו ('ברוך שם כבוד מלכותו לעולם ועד') בקול ולא בלחש.
ההסבר לכך נשען על המדרש הנ"ל, כיוון שביום הכיפורים לא אוכלים ולא שותים נדמים למלאכים שלא אוכלים ולא שותים.
בין חכמי ישראל היו שביקשו לבטל את המנהג לומר "ברוך שם".
הפרשה השנייה עוסקת במלכות ה' על הארץ, ובעיקר במצוות ועבודת ה' ושכרם, מתוך פרשת עקב:
הפרשה השלישית מתוך פרשת שלח לך עוסקת בזכירת כל המצוות באמצעות הציצית, בהתקדשות עם ישראל עבור ה', ובזכירת יציאת מצרים:
נחלקו הפוסקים אם קריאת הפרשה השלישית היא חלק ממצוות קריאת שמע מן התורה, או שנתקנה לאומרה על ידי חז"ל כדי לקיים מצוות זכירת יציאת מצרים המוזכרת בפרשה, שהיא מצווה שחייבים בה מצד עצמה וחכמים קבעו לקיים אותה לפני סוף זמן קריאת שמע.
לפי רוב הדעות קריאת שמע היא מצווה מן התורה, אך ישנן דעות בגמרא, כי המצווה היא רק מדרבנן.
דעות נוספות סוברות כי רק קריאת הפסוק הראשון או הפרשה הראשונה הם מן התורה, ואילו קריאת הפרשה השנייה היא מדרבנן.
מצווה זו, דיניה ופרטיה פותחים את שישה סדרי משנה: "מאימתי קורין את שמע בערבית?
משעה שהכהנים נכנסין לאכול בתרומתן..." שם מבואר, שזמנה של קריאת שמע הוא, כאמור בשתי הפרשיות הראשונות, "בשכבך ובקומך", כלומר (לדעת בית הלל שהלכה נפסקה כמותם), "בשעה שבני אדם שוכבים, ובשעה שבני אדם עומדים".
שיטת בית שמאי הייתה שהקוראים צריכים גם לעמוד בפועל בזמן קריאת שמע של שחרית, ולשכב בפועל בזמן קריאת שמע של ערבית, אך חז"ל דחו דעה זו מהלכה, ואף גינו את ההולכים לפיה.
מפני חשיבות הריכוז בשעת הקריאה, נאסרה התקשורת החיצונית במהלכו אף באמצעים שאינם דיבור: , איסור זה הוא רק בפרשה ראשונה של קריאת שמע.
לקריאה תוקנו ברכות לפניה ולאחריה – "ברכות קריאת שמע", ובמשך הזמן הוצמדה הקריאה לתפילת שחרית וערבית.
אצל חז"ל מוזכרת גם "קריאת שמע על המיטה", בסמוך לשינה, ולפי דעתו של רש"י הייתה זו הקריאה של בני ארץ ישראל אשר היו מתפללים תפילת ערבית לפני השקיעה, והיו מזכירים בה קריאת שמע רק כדי לעמוד בתפילה מתוך דברי תורה.
בהמשך התקבלה קריאה זו כקריאה עצמאית ונוספת, בסמוך אל ברכת המפיל לפני השינה, וכהגנה מפני סכנות הלילה.
לדעת בעלי התוספות כבר מלכתחילה תוקנה קריאת שמע כחלק מתפילת ערבית על שְלוש פרשיותיה, ואילו בקריאת שמע שעל המיטה, נאמרת הפרשה הראשונה בלבד.
על פי המשנה, חתן בערב חתונתו פטור מהקריאה, בשל הכלל ההלכתי: העוסק במצווה פטור מן המצווה, כיוון שהוא טרוד במצווה אחרת.
אומנם למעשה נפסק שכיום חתן כן קורא קריאת שמע, משום שכיום רוב האנשים לא מכוונים בקריאת שמע גם כשאינם טרודים במצווה אחרת.
שתי הפרשיות הראשונות שבקריאת שמע נכתבות בקלף שבתוך התפילין (יחד עם שתי פרשות אחרות) ובתוך המזוזה.
תחילת זמן קריאת שמע בבוקר היא "משיכיר את חברו הרגיל עמו קצת רחוק ארבע אמות", כלומר מהשעה בבוקר שיש מספיק אור שאפשר לראות חבר לא כל כך קרוב ממרחק של ארבע אמות (בערך שני מטרים) ולזהות אותו.
ובדיעבד אם קרא מעלות השחר יצא.
לגבי סוף זמן קריאתה, נחלקו התנאים אם הוא בהנץ החמה או בסוף שלוש שעות זמניות, ולהלכה נפסק כדעה השנייה (על אף שיש לשון בירושלמי שרק מי ששכח לקרוא לפני רשאי לקרוא עד ג' שעות).
בלוחות שנה רבים מובאות שתי שיטות: שיטת המגן אברהם המוקדמת יותר, ושיטת הגר"א (שלפיה סוף הזמן מאוחר יותר).
תפילה שכזו, שבה קריאת שמע נעשית סמוך להנץ החמה והתפילה מיד לאחריה נקראת תפילת ותיקין.
יש לקוראה לפני חצות הלילה, ואם לא הספיק לקוראה לפני חצות יקראנה לפני עלות השחר ואם היה אנוס ולא קרא לפני עלות השחר עליו לקרוא אותה לפחות לפני הנץ החמה.
קריאייטור (Kreator) היא להקת ת'ראש מטאל גרמנית שהוקמה בשנות ה-80 של המאה ה-20. הלהקה קמה בשנות השמונים המוקדמות תחת השם "טורמנטור" (Tormentor).
קריאייטור מונהגת על ידי הגיטריסט, הזמר, המשורר והמלחין מיל פטרוזה.
מבחינה מוזיקלית, קריאייטור היא להקה טכנית ביותר, שרוב שיריה מהירים ומכילים סולואים רבים.
פעמיים במהלך הקריירה הארוכה של הלהקה, חרגה קריאייטור מסגנון הת'ראש המסורתי: בשנת 1992 הוציאה הלהקה את האלבום Renewal שנטה לכיוון האינדסטריאל מטאל, ובשנת 1999 פרסמה את האלבום Endorama, שנטה לכיוון המטאל הגותי, תוך שיתוף פעולה עם סולן להקת המטאל הגותי לקרימוסה.
בשנת 2001 חזרה קריאייטור לסגנון הת'ראש המסורתי עם האלבום Violent Revolution, אשר נחשב בעיני רבים לאחד מהאלבומים הטובים ביותר של הלהקה.
מבחינת התוכן, רבים משירי הלהקה עוסקים בנושאים קודרים כגון מוות, אלימות, מלחמה, שנאה וטרור.
שירים רבים אף כוללים ליריקה אנטי-דתית, במיוחד אנטי-נוצרית.
יתר על כן, חלק מהשירים של הלהקה הם פוליטיים, וכוללים נושאים של אנרכיזם, אנטי-פשיזם ואנטי-גזענות.
בשנת 2001 פרסמה הלהקה שיר פרו-ציוני בשם Second Awakening.
כל מילות השירים עד כה נכתבו על ידי סולן וגיטריסט הלהקה, מיל פטרוזה, אשר נחשב לאחד מכותבי הליריקה המוערכים ביותר בסצנת המטאל.
קריאייטור הופיעה 4 פעמים בישראל.
הפעם הראשונה הייתה בשנת 1992. הלהקה הגיעה לארץ על מנת לצלם את הוידאו-קליפ לשיר Renewal במדבר יהודה והופיעה בתל אביב (רוקסן), בירושלים ובחיפה.
הפעם השנייה הייתה במאי 2006, במועדון התיאטרון בתל אביב.
ב-18 בינואר 2013 הלהקה הייתה צפויה להגיע להופעה שלישית בישראל אך ההופעה בוטלה.
ב-2015 הופיעה במועדון הבארבי בתל אביב.
בנובמבר 2017 הופיעה הלהקה במועדון הבארבי.
ב-15 באוגוסט 2022 הופיעה הלהקה בפעם החמישית בישראל, במועדון רידינג 3 בתל אביב.
קריאת כיוון היא תוכנית טלוויזיה ששודרה בשנת 1990 בטלוויזיה החינוכית, אשר עסקה בספרות.
יוצרי הסדרה הם שרי עמירם, יצחק חלוצי ואיה לובן.
מפיקה ראשית ועורכת הסדרה שרי עמירם ועורכת ספרותית הייתה איה לובן.
התכנית בוימה על ידי יצחק חלוצי ושלמה אלברט.
מנחה התוכנית היה רוני פינקוביץ', אשר שיחק מוכר בחנות ספרים הנקראת על שם התוכנית "קריאת כיוון".
במהלך התוכנית התארחו סופרים, ביניהם דבורה עומר, יגאל מוסינזון, רבקה קרן, דויד גרוסמן, יורם טהרלב, נאוה סמל, נירה הראל, יצחק נוי, ישראל ויסלר ואורי אורלב.
בתפקיד אדון הוברמן שיחק שמואל סגל.
כמו כן התארחו בתוכנית ילדים, ביניהם רועי בר נתן, מריאנו אידלמן (שבתוכנית נקרא בשמות "אורן" ו"אמיר"), קאיפו כהן, נועה תשבי, מיכאל הנגבי, טל מוסרי, נועה רבן וימי ויסלר.
לעיתים הוצגו סרטונים קצרים של ספרים, חלק בעברית וחלק באנגלית.
בחלק מהמקרים, הדמויות מהסיפורים היו מגיעות לחנות, אחרי הקטע של הספר ולעיתים עלילות הספרים עצמן השתלבו בתוכניות, כמו הספר "מומו".
קריאת מערכת היא בקשה שמבצעת תוכנת מחשב מליבת מערכת ההפעלה (Kernel) כדי לבצע פעולה שהיא אינה יכולה לבצע בעצמה.
קריאות מערכת הן האחראיות על החיבור שבין המשתמש לליבת המערכת, ובכך מאבזרת את המשתמש ונותנת לו שימוש מרבי בפונקציונליות שהיא מציעה.
הדבר כולל בין היתר יכולת קבלת גישה לרכיבי חומרה (למשל קריאת קובץ מהדיסק הקשיח), ליצירת תהליך חדש, להעברת מידע בין תהליכים ועוד.
כל תהליך הוא בעל רמת הרשאה שמאפשרת להפעיל פקודות מסט הפקודות של המעבד ולכל פקודה בסט הפקודות יש רמת הרשאה הנדרשת על מנת להפעילה.
רמות הרשאה אלו נקראות rings.
במעבדים בעלי ארכיטקטורת IA-32 למשל, ישנן 4 הרשאות, מ-0 עד 3, כאשר ring 0 היא הרשאה שמאפשרת ביצוע של כל הפקודות ו-ring 3 היא רמת ההרשאה המוגבלת ביותר.
מערכת ההפעלה רצה ב-ring 0 ומקבלת גישה לכל הפקודות שהמעבד מספק.