tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
גינקו גם אינו מפחית את הסיכון ללקות בשבץ מוחי או באוטם שריר הלב.
גינקו הוא תוסף מקובל למשקאות אנרגיה, אך כמותו בהם בדרך כלל נמוכה כל כך, שקשה להניח כי יש לו השפעה כלשהי.
נוכח העובדה כי בלדאק ובטיבט ממליצים בפני תיירים על נטילת גינקו למניעת מחלת גבהים, בוצעו מחקרים רפואיים לבדיקת יעילותה.
מחקרים מבוקרים על קבוצות מדגם גדולות הראו שתמצית גינקו אינה מועילה כלל למניעת מחלת גבהים.
מחקר נוסף הראה כי לצמח אין שום השפעה מיטיבה על פעילות מוחית.
מחקר אחר מצא השפעה מועטה.
עבור רוב האנשים, צריכה אוראלית של תמצית עלי גינקו בכמויות מתונות היא בטוחה.
תופעות לוואי של גינקו כוללות כאבי ראש, כאבי בטן, סחרחורת, פעמת, עצירות ותגובות אלרגיות של העור.
גינקו עלול גם להגביר את הסיכון לדימום.
במחקר על מכרסמים נמצא שצריכה ממושכת של תמצית עלי גינקו הגדילה את הסיכון לסרטן הכבד ובלוטת התריס.
לא ברור אם ממצא זה תקף גם לבני אדם.
גינקו עלול ליצור אינטראקציות עם תרופות שכיחות כמו מדללי דם.
ייתכן כי גינקו אינו בטוח לצריכה בזמן ההריון.
הוא עלול לגרום ללידה מוקדמת או לדימום מוגבר בזמן הלידה.
אין מספיק מידע לגבי הבטיחות בשימוש בגינקו בתקופת ההנקה.
יש להיזהר מצריכה של זרעי גינקו או עלי גינקו בלתי מעובדים, שכן הם עלולים להכיל כמויות מסוכנות של רעלנים.
לנטילת הגינקו יש השפעות לא רצויות, במיוחד למי שיש לו הפרעות במחזור הדם, ולאלה שנוטלים תרופות לעיכוב הצמדת טסיות הדם ("דילול הדם") כגון אספירין.
כמו כן התייעצות עם רופא לפני נטילת התמצית מומלצת לאנשים הנוטלים תרופות מסוימות נגד דיכאון (מדכאי מונואמין אוקסידאז) ולנשים בהיריון.
גינת ההפתעות הייתה תוכנית טלוויזיה לילדים, ששודרה בשנים 1993–1997 בערוץ הילדים.
התוכנית נסובה סביב חייה של מיכל ינאי, ושל שני חבריה – שפיץ העכבר הערמומי והרגזן, וציפה הציפור התמימה והמצחיקה.
בכל פרק, לשתי הבובות הייתה בעיה שונה ומיכל עזרה להן לפתור אותה באמצעות שירים, סיפורים ושיטות מקוריות יותר.
בין השירים זכוּר "זומבו שוקו", ששרו מיכל, שפיץ וציפה.
העונה הראשונה של התכנית הייתה תוכנית אירוח ופעלה כרצועת שידורים בשעות הצהריים עד השעה 15.00 ובשעות הערב, כשבחלק מהפרקים הייתה עלילת סיפור.
בעונה השנייה היו קטעים של התכנית ששודרו לפני התכנית ואחריה שבהם מיכל דיברה אל הצופים ליד שולחן בצורה של פרח ואף סיפרה להם סיפורים, ובין היתר גם גילמה שם דמות של ילדה קטנה.
כל שירי התכנית בעונתה השנייה קובצו לספיישל בשם "מיכל בארץ הפלאות".
בעונה האחרונה הוחלפה התפאורה כליל, בתפאורה אחרת.
את שיר הפתיחה של התוכנית כתבה שירה גפן, הלחינה ורד שילוני וביצע אריאל זילבר.
מיכל ינאי – היוותה את מרכז התוכנית.
העכבר שפיץ (הופעל על ידי עמי ויינברג) – עכבר שגר בתוך פחית של אפונה וגזר בגינת ההפתעות לפני בואה של מיכל, אותו היא פגשה.
ידוע בחיבתו הרבה לגבינה, ובהיותו קל דעת.
בנוסף לסדרה כיכב גם בעונה השנייה של "המחסן של כאילו", ובהופעה בודדה בכדור פורח בשנת 1998, בתכנית המקדימה שלה "כדור ההפתעות".
ציפה הציפור (הופעלה על ידי איקי גלעד) – נפלה בגינת ההפתעות כאשר שברה עצם בכנף, הבריאה, אך החליטה להישאר בגינה.
שפיץ קינא בקשר הטוב שלה עם מיכל, אך בסופו של דבר התיידד איתה.
יחד עם מיכל ושפיץ השתתפה ציפה בשיר שהגיע למקום הראשון..
באחד הפרקים מתגלה שהיא ציפור למחצה מכיוון שאביה ברווז.
העץ – העץ היה דמות מרכזית בעונה הראשונה, וציפה גרה מעליו.
לאחר מספר פרקים, נעלמה דמותו באופן מסתורי ללא הסבר בעלילה.
בעונה האחרונה של גינת ההפתעות הוחלף העץ בעץ שבו יש חור שמשמש כבית מגוריה של ציפה.
רוזינה: דמות שגילם ניר רון בעונה הראשונה של גינת ההפתעות.
היה שכן תמוה שהתגורר ליד הגינה.
יוסקה הפיראט: פיראט אותו שיחק צחי נוי, אשר ביקר בגינה בכמה פרקים בחלק השני של העונה השנייה כדי לשכנע את מיכל ינאי שתיתן לו שערה שלה, על-מנת שיוכל להוריד דמעה שנתקעה לו על הלחי, ואהב מאוד כסף.
שר מפעם לפעם את "שיר הכסף".
שמנדריק: קבלן שאותו גילם דוד דנינו בחלק הראשון של העונה השנייה, ניסה במספר פרקים לסלק את כל יושבי הגינה על מנת להקים תחתיה חניון.
מונה שועלי: נוכלת שגולמה על ידי מיכל ינאי.
הופיעה בעונה האחרונה של "גינת ההפתעות".
גִּינֵקוֹלוֹגְיָה (מיוונית: גינקה – אישה; לוגיה – תורה) או רפואת נשים היא תחום ברפואה העוסק במערכת הרבייה הנקבית.
גינקולוגיה עוסקת גם במחלות של איברי הרבייה הנקביים – הרחם, הנרתיק, השחלות ואיברים אחרים.
בקטגוריה זו נכללות דלקות וזיהומים, מחלות מין, מספר סוגים של סרטן, בעיות וסת, אי-פוריות ומצבים רפואיים הקשורים להריון וללידה.
רופא גינקולוגי מלווה את האישה לכל אורך ההיריון ומפקח (למשל באמצעות בדיקות אולטרה-סאונד) על התפתחותו התקינה של העובר.
בנוסף מייעצים גינקולוגים לנשים בנוגע לאמצעי מניעה ולקשיים ביחסי מין.
לגינקולוגים בדרך כלל התמחות כפולה – בגינקולוגיה ובמיילדוּת; במסגרת ההתמחות השנייה הם לומדים להתערב בתהליך הלידה בבית החולים, היה ותהליך הלידה מסתבך מסיבות שונות.
הפפירוס הגינקולוגי של קהון הוא הטקסט הרפואי העתיק ביותר הידוע ומתוארך ל-1,800 לפני הספירה.
הוא עוסק בתלונות גינקולוגיות, מחלות של נשים, פוריות, היריון, אמצעי מניעה ועוד.
הטקסט מחולק לשלושים וארבעה חלקים, כשכל חלק דן בבעיה ספציפית ומכיל אבחון וטיפול, אך אינו מציע הפרוגנוזה.
הרחם נתפס לעיתים כמקור לתלונות, אשר באים לידי ביטוי בחלקי גוף אחרים.
Marion Sims) נחשב על ידי רבים לאבי הגינקולוגיה המודרנית.
חלק מהטכניקות שלו פותחו על ידי ניתוח של שפחות שחורות, רבות מהן ללא הרדמה, עובדה הגוררת ביקורות רבות בשנים האחרונות.
במדינות מסוימות, נשים צריכות להיבדק קודם אצל רופא כללי או אצל רופא משפחה לפני שתיבדקנה אצל גינקולוג.
אם מצבן דורש ידע, הכשרה, ביצוע הליך כירורגי, או ציוד שאינו זמין לרופא כללי, הן מופנות לגינקולוג.
בארצות הברית, לעומת זאת, החוק ותוכניות ביטוח בריאות רבות מאפשרים לגינקולוגים לספק טיפול ראשוני, בנוסף להיבטים אחרים של המומחיות שלהם.
כאשר אפשרות זו זמינה, חלק מהנשים בוחרות להיבדק אצל מנתח גינקולוגי לבעיות שאינן גינקולוגיות, ללא הפניה של רופא אחר.
כמו בכל תחום ברפואה, הכלים העיקריים של אבחון הם היסטוריה רפואית ובדיקות קליניות.
בדיקה גינקולוגית היא תהליך אינטימי יותר מאשר בדיקה גופנית שגרתית, ודורשת מכשור ייחודי, כמו הספקולום.
הספקולום מורכב משני להבים המחוברים בציר ועשויים מתכת קעורה או פלסטיק, המשמשים להפרדת קירות הנרתיק, מה שמאפשר לגינקולוג להסתכל על קירות הנרתיק ועל צוואר הרחם.
גינקולוגים בדרך כלל מבצעים בדיקה גינקולוגית ידנית הכוללת שימוש בשתי הידיים (bimanual) - האחת מונחת על הבטן תוך שאצבע אחת או שתיים מהיד השנייה נמצאות בנרתיק.
הבדיקה מאפשרת להם למשש את צוואר הרחם, הרחם, השחלות ועצמות האגן.
אין זה נדיר שגינקולוג יבצע בדיקה רקטו-וגינלית (rectovaginal) להערכה כללית ומלאה של האגן, במיוחד אם נמצאים גושים חשודים במהלך הבדיקה.
בדיקת אולטרסאונד של הבטן ו/או הנרתיק משמשת לעיתים לאישור ממצאים חריגים העולים מבדיקה ידנית או ממצאים שצוינו בהיסטוריית המטופל.
המצבים העיקריים המטופלים על ידי גינקולוג הם:
סרטן ומחלות טרום-סרטניות של אברי הרבייה, כולל: שחלות, חצוצרות, רחם, צוואר הרחם, נרתיק ופות.
אל-וסת - העדר מחזור חודשי
דיסמנוריאה - מחזור חודשי המלווה בכאבים
מנורגיה - מחזור חודשי המלווה בדימום רב; סממן שעלול להורות על צורך בכריתת רחם
נפילה או תזוזה של אברי האגן (Prolapse)
זיהומים בנרתיק (דלקת נרתיק), בצוואר הרחם וברחם (כולל: פטריות, חיידקים, נגיפים ופרוטוזואה)
לעיתים ישנן הצלבות בתחום הזה; כך למשל אישה הסובלת מבריחת שתן תופנה לאורו-גינקולוג.
כמו בכל ההתמחויות הכירורגיות, גינקולוגים יכולים להשתמש בטיפולים או ניתוחים רפואיים (או פעמים רבות בשניהם), בהתאם לאופי הבעיה שבה הם מטפלים.
הצוות הרפואי לעיתים קרובות ימליץ על טיפולים תרופתיים סטנדרטיים לפני ולאחר ניתוח, כגון אנטיביוטיקה, תרופות משתנות להורדת לחץ דם או תרופות נגד בחילה.
בנוסף, גינקולוגים עושים שימוש תדיר בטיפולי ויסות הורמונים מיוחדים ואמצעי מניעה הורמונליים לטיפול בהפרעות של מערכת המין הנשית, כיוון שהם מגיבים לבלוטת יותרת המוח ו/או אותות האשכים.
ניתוח, עם זאת, הוא עמוד התווך של הטיפול הגינקולוגי.
מסיבות היסטוריות ופוליטיות, גינקולוגים לא נחשבו בעבר "מנתחים", אם כי נקודה זו תמיד הייתה מקור למחלוקת.
התפתחותן של תתי-התמחויות בתחום הגינקולוגיה, שהן כירורגיות מטבען (למשל: אורוגינקולוגיה ואונקולוגיה גינקולוגית), חיזקו את המוניטין של גינקולוגים ככירורגים ומנתחים רבים החלו להתייחס אליהם כשווי ערך.
כהוכחה לשינוי הגישה הזה, גינקולוגים נמצאים כעת זכאים למלגה הן בקולג' האמריקאי למנתחים והן בארגון המנתחים המלכותי.
כמו כן, ספרי לימוד חדשים רבים בתחום הניתוח כוללים פרקים (בסיסיים לפחות) על ניתוחים גינקולוגיים.
חלק מהניתוחים הנפוצים ביותר המבוצעים על ידי גינקולוגים כוללים:
הסרת חלקי רחם וגרידה (כולל השלמת הפלה חלקית ולקיחת דגימות לאבחון, למשל במצבים של דימומים ברחם)
כריתת רחם (Hysterectomy) - ניתוח להוצאת הרחם.
כריתת שחלות (Oophorectomy) - ניתוח להוצאת השחלות.
קשירת חצוצרות (Tubal ligation) - סוג של עיקור קבוע.
היסטרוסקופיה (Hysteroscopy) - בדיקת חלל הרחם.
לפרוסקופיה אבחנתית (Diagnostic laparoscopy) - משמשת לאבחון וטיפול במקורות של כאב באגן ובבטן, אולי הנפוצה ביותר לצורך אבחון סופי של אנדומטריוזיס.
לפרוסקופיה חוקרת (Exploratory laparotomy) - משמשת על מנת לחקור את רמת ההתקדמות של מחלה שפירה או ממאירה, או כדי להעריך ולתקן נזק לאברי אגן
ניתוחים כירורגיים שונים לבריחת שתן, כולל ציסטוסקופיה והחדרת מתלה תת-שופכתי.
ניתוחים כירורגיים לטיפול בצניחת אברי האגן , לרבות תיקון צניחת השלפוחית.
אפנדקטומיה (Appendectomy) - ניתוח חירום לכריתת התוספתן.
הניתוח מבוצע לעיתים קרובות על מנת להסיר מוקדי אנדומטריוזיס כואבים, לצורך מניעת דלקת תוספתן חריפה עתידית במהלך ניתוח כריתת רחם או ניתוח קיסרי, וכן כחלק מתהליך הטיפול בסרטן השחלות.
ניתוח קוניזציה או כריתת לולאה מצוואר הרחם - הסרת פני השטח של צוואר הרחם, המכילים תאים טרום-סרטניים, שזוהו בעבר בבדיקת משטח צוואר הרחם ובהמשך בביופסיה שנערכה תחת קולפוסקופיה.
גינתר אדולף פרדיננד "הנס" פון קלוגה (; 30 באוקטובר 1882 – 19 באוגוסט 1944) היה גנרל-פלדמרשל בוורמאכט בזמן מלחמת העולם השנייה, והיה מעורב בקשר העשרים ביולי לרציחתו של אדולף היטלר.
לאחר כישלון הקשר התאבד, ולפי גרסה אחרת נרצח בידי האס אס.
פון קלוגה נולד ב-30 באוקטובר 1882 בפוזנן למשפחה פרוסית בעלת מסורת צבאית.
אביו מקס פון קלוגה היה גנרל לויטננט בצבא הפרוסי, אשר פיקד על הדיוויזיה ה-18 במהלך מלחמת העולם הראשונה.
בשנת 1901 התגייס פון קלוגה לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הארטילריה ה-46. במהלך מלחמת העולם הראשונה שירת כקצין מטה בקורפוס ה-21, ולאחר מכן בארמיית הדרום, ואף נלחם בשנת 1916 בקרב ורדן.
בשנת 1918 מונה לראש המטה של הדיוויזיה ה-236, ובסתיו 1918 נפצע באורח קשה בורדן.
לאחר המלחמה הצטרף פון קלוגה לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה.
ב-1 ביולי 1927 הועלה פון קלוגה לדרגת אוברסט לוטננט, וב-1 בנובמבר 1928 מונה לראש מטה דיוויזיית הפרשים ה-1. ב-1 בפברואר 1930 הועלה לדרגת אוברסט, וב-1 במרץ 1930 מונה למפקד רגימנט הארטילריה ה-2 (הפרוסי).
ב-1 באוקטובר 1931 מונה למפקד פיקוד התותחנים ה-3, וב-1 בפברואר 1933 הועלה לדרגת גנרל מיור, ומונה למפקח הכללי של חיל הקשר.
ב-1 באפריל 1934 הועלה לדרגת גנרל לוטננט, וב-1 באוקטובר 1934 מונה למפקד הדיוויזיה ה-6 של הרייכסווהר.
ב-1 באפריל 1935 מונה למפקד הקורפוס ה-6, וב-1 באוגוסט 1936 הועלה פון קלוגה לדרגת גנרל חיל התותחנים.
ב-1 בדצמבר 1938 מונה פון קלוגה למפקד קבוצת הארמייה השישית, שהפכה ב-1 באוגוסט 1939 לארמייה הגרמנית הרביעית.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, פיקד פון קלוגה על הארמייה הרביעית ולחם עימה במהלך הפלישה לפולין כחלק מקבוצת ארמיות צפון.
ב-30 בספטמבר 1939 קיבל פון קלוגה את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל, ולמחרת הועלה לדרגת גנרל-אוברסט.
במהלך המערכה על צרפת בשנת 1940 הוביל פון קלוגה את הארמייה שלו, שמנתה 14 דיוויזיות, במסע המלחמה דרך יער הארדנים, כחלק מקבוצת ארמיות A.
תחתיו שירתו כפקודים מפקדים שזכו לשם במערכות אחרות במלחמת העולם השנייה כגנרל הרמן הות שהיה מפקד הקורפוס הממונע ה-15, ולאחר מכן קיבל את הפיקוד על ארמיית הפאנצר הרביעית, וכגנרל ארווין רומל שהיה מפקד דיוויזיית הפאנצר ה-7, שהיוותה חלק מן הקורפוס של הות.
הצלחתו של פון קלוגה במסע מלחמה זה הביאה להענקת דרגת גנרלפלדמרשל ב-19 ביולי 1940.
פון קלוגה המשיך לפקד על הארמייה הרביעית גם במסע המלחמה בברית המועצות המכונה מבצע ברברוסה.
הארמייה הרביעית שבפיקודו, הייתה חלק מקבוצת ארמיות מרכז עליה פיקד גנרלפלדמרשל פדור פון בוק.
כפופה למפקדתו הייתה גם ארמיית הפאנצר השנייה, עליה פיקד הגנרל היינץ גודריאן, אשר מטעמי יוקרה דיווח לפון קלוגה, ולא למפקד קבוצת הארמיות בוק.
יחסי כפיפות אלו בין פון קלוגה וגודריאן ומחלוקת משמעותית באופן המתקפה על מוסקבההביאו לחיכוכים מתמידים בין שני האישים, שהיו בעלי השפעה על כישלונו של מסע הלחימה במזרח בשנת 1941.
חייליו של פון קלוגה היו בין המסתערים על מוסקבה במהלך הקרב על מוסקבה.
השריון הגרמני לא הצליח לחדור את ההגנה הסובייטית הצפופה, וקרב קורסק היווה תבוסה גרמנית, מן המכריעות שבמלחמת העולם השנייה.
קלוגה, שבמערכות בפולין, צרפת ובמבצע ברברוסה היה בין מיישמי טקטיקת הבליצקריג, אם כי נמנה עם מתנגדיה, נתקל זו הפעם הראשונה באויב המסוגל לשבור את תנועת השריונים הגרמנים עוד בתחילת הסתערותם.
ב-29 באוקטובר 1943 קיבל פון קלוגה תוספת חרבות לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל, וב-27 באוקטובר 1943 נפצע פון קלוגה באופן קשה כאשר מכוניתו התהפכה על כביש מינסק סמולנסק.
הוא לא שב לתפקיד קרבי עד ליולי 1944. ביולי 1944 קיבל את תפקיד מפקד הכוחות הגרמנים במערב, והחליף בתפקיד זה את הגנרל גרד פון רונדשטט.
פון קלוגה שיתף פעולה עם הגנרל הנינג פון טרסקו, מראשי הקושרים כנגד היטלר, שהיה ראש מטהו בקבוצת ארמיות מרכז.
הוא שיתף פעולה עם טרסקו בנסיונותיו לרצוח את היטלר.
טרסקו היה בעל השפעה על פון קלוגה, והפגיש אותו עם אישים מרכזיים בתנועת ההתנגדות כקרל פרידריך גרדלר.
בתחילת 1943 תיאם מטהו של קלוגה ביקור של היטלר, במהלכו התכוון פון טרסקו להורגו.
פון קלוגה לא אישר את ההתנקשות בעת הביקור, ופון טרסקו הטמין במטוסו של היטלר פצצה.
הפצצה לא התפוצצה, והיטלר ניצל.
עם התקרב מועד קשר העשרים ביולי בו היו מעורבים רבים מקציני הוורמאכט, נעשו ניסיונות לצרף את פון קלוגה לקושרים.
פון קלוגה רמז כי יסכים לשתף פעולה, אם אכן ימות היטלר במהלך ההתנקשות.
בבוא יום ההתנקשות הייתה פריז בה ישב פון קלוגה, לאחד מהמרכזים העיקריים לפעולת הקושרים.
לאחר השמע הידיעה הראשונית על ההתמרדות, אסרו הקושרים את כל אנשי האס אס.
אך כאשר נודע לפון קלוגה כי היטלר עודו בחיים, הורה על שחרור אנשי ה-אס אס, והכחיש כי ידע על תוכניות המרד מראש.
עם כל זאת, היה שמו של פון קלוגה קשור במרד, ומורדים שנאסרו דיברו על השתתפותו במרד בחקירתם.
ב-17 באוגוסט הוחלף כמפקד עליון במערב על ידי פקודו לשעבר, ולטר מודל, ונצטווה לשוב לברלין.
על סופו קיימות כמה גרסאות.
לפי אחת מהגרסאות בלע רעל בדרכו לברלין.
לפי יירגן שטרופ, איש האס אס שדיכא את מרד גטו ורשה, סירב פון קלוגה להתאבד, ונרצח באופן אישי על ידי שטרופ.
לאחר מכן, לטענת שטרופ, הורה היינריך הימלר להודיע כי פון קלוגה התאבד בדרכו לברלין במטוס.
גינתר הרביג (גרמנית: Günther Herbig; נולד ב-30 בנובמבר 1931 באוסטי נאד לאבם, כיום בצ'כיה)
הוא למד ניצוח אצל הרמן אבנדרות, הרמן שרכן והרברט פון קאראיין.
אחרי עבודה באופרה בארפורט ובפוטסדם, כיהן כמנצח ראשי בתזמורת הפילהרמונית של דרזדן ובתזמורת הקונצרטהאוס של ברלין.
בשנת 1984 היגר לארצות הברית.
מאז עבד עם תזמורת דטרויט ועם התזמורת הסימפונית של טורונטו.
בין 2003 ל-2006 ומ-2009 ואילך מכהן הרביג כמנצח אורח ראשי ויועץ מוזיקלי של התזמורת הסימפונית של קולומבוס.
גינתר ואנד (גרמנית: Günter Wand; 7 בינואר 1912, אלברפלד, גרמניה – 14 בפברואר 2002, אולמיץ, ליד ברן, שווייץ) היה מנצח ומלחין.
ואנד נולד באלברפלד ולמד בוופרטאל, אלנשטיין ודטמולד.
הוא למד קומפוזיציה אצל פיליפ ירנאך ופסנתר אצל פאול באומגרטנר, אבל בעיקר למד ניצוח כאוטו-דידקט.
את הקריירה שלו החל בקלן, שם נשאר כמה עשורים, כמנצח של תזמורת האופרה של קלן.
בין 1947 ל-1974 ניצח על תזמורת גירצניך בקלן.
בשנת 1948 החל גם ללמד ניצוח בבית הספר למוזיקה בקלן.
מראשית שנות ה-50' הופיע כמנצח אורח במספר תזמורות.
הופעתו הראשונה בלונדון הייתה עם התזמורת הסימפונית של לונדון.
בשנת 1974 עזב את קלן לנצח על תזמורות מערב גרמניה וצפון גרמניה.
בשנת 1982 היה ואנד למנצח אורח ראשי של תזמורת רשות השידור הבריטית.
שמו של ואנד נקשר בעיקר במוזיקה של פרנץ שוברט ואנטון ברוקנר אבל הרפרטואר שלו היה רחב ומגוון.
הוא היה פרשן נאמן של מוזיקה בת זמננו משל מלחינים כמו ברנד אלואיס צימרמן, אוליביה מסיאן, פרנק מרטן, ג'רג' ליגטי ואדגר וארז.
ואנד אף הלחין מוזיקה, בעיקר שירים בליווי תזמורתי ומוזיקה לבלט.
הוא קיבל את פרס התקליט הגרמני, פרס ביקורת התקליטים הגרמנים, פרס אקו, דיאפזון הזהב ומדליית הנס פון בילו.
גַּיִס או קורפוס הוא יחידה צבאית רב-זרועית גדולה שכפופה לארמייה.
גיס מורכב בדרך כלל משתיים עד ארבע אוגדות.
גיס הוא יחידה בעלת יכולת פעולה עצמאית לחלוטין, וכולל יחידות מסתערות ויחידות מסייעות כגון תותחנים, תעופה, סיור, הנדסה, לוגיסטיקה ועוד.
גודלו משתנה בהתאם למדינה ולנסיבות.
בצבאות העולם מפקד קורפוס הוא בדרך כלל קצין בדרגת לוטננט גנרל.
הגיס המודרני נולד בראשית המאה ה-19 בגרנד ארמה של נפוליאון בונפרטה.
נפוליאון כינס דיוויזיות שנוצרו עוד במאה ה-18 לגופים חזקים יותר בשם קורפוסים.
הגייסות של נפוליאון היו יחידות רב זרועיות שכללו חיל רגלים, פרשים ותותחים.
הגיס הנפוליאוני היה למעשה צבא בזעיר אנפין והיה מסוגל לפעול באופן עצמאי לחלוטין.
המבנה היה מוצלח עד כדי כך שאומץ עד מהרה על ידי כל הצבאות האירופאים הגדולים.
בצה"ל גיס הוא יחידה בדרג המבצעי הכפופה לפיקוד, כשהיא מתוכננת לפקד בשעת חירום על אוגדות סדירות ואוגדות מילואים.
בראש הגיס עומד קצין בדרגת אלוף.
גיס אינה יחידה פעילה בזמן שלום, ומפקד הגיס משמש בתפקיד זה בנוסף לתפקיד סדיר נוסף בצבא, כגון ראש אגף במטכ"ל.
בשעת חירום או מלחמה מקבל מפקד הגיס פיקוד מבצעי על האוגדות שבגיס שלו, ובכך מקל על מפקד הפיקוד בהפעלת הכוחות שבמרחב.
ייעוד הגיס במצב כזה הוא להפעיל את הכוחות ברמה הטקטית והאופרטיבית ולשחרר את הפיקוד לעיסוק בתכנון ובאסטרטגיה.
בעקבות מלחמת יום הכיפורים עלה הצורך בצה"ל להקים מפקדות שדה בכירות שישמשו כגוף לפיקוד ולשליטה בתווך שבין הפיקוד המרחבי לבין האוגדות, בעיקר על מנת להביא להתייעלות בהפעלת הכוח במבצעים דוגמת צליחה והבקעה, שבהם פועלות במרחב אוגדות אחדות.
בנוסף, הגידול בהיקף המסגרות של כוחות האויב בחזיתות השונות, מורכבות המכשולים הקרקעיים ועוצמת האש הצפויה בזירות הלחימה חייבו אף הם הקמת מפקדת ביניים שכזו.
בנובמבר 1974 הורתה מחלקת תוא"ר (תכנון וארגון) באגף המטה הכללי על הקמת שתי מפקדות של "כוח משימה על-אוגדתי" הכפופות מנהלתית לפיקודים המרחביים צפון ודרום.
בפברואר 1975 אומץ השם גיס למפקדות אלו, גיס 441 בפיקוד הדרום וגיס 446 בפיקוד הצפון.
משימות הגיס היו לעסוק בתכנון מבצעי של כוח משימה על-אוגדתי בגזרת הפיקוד המרחבי; ולפקד במלחמה על כוח משימה על-אוגדתי למשימות מוגדרות בגזרת הפיקוד המרחבי.
גיס 441 בפיקודו של אלוף אריאל שרון היה הראשון שהוקם ותורגל.
איומים צפויים בחזית סיני אל מול הצבא המצרי שהשתקם והתעצם אחרי מלחמת יום הכיפורים, חייבו מתן מענה.
גיס 446 בפיקודו של אלוף ישראל טל הוקם בפיקוד הצפון כמענה עיקרי לצורכי הזירה אל מול הצבא הסורי.
לאחר כשנה הוקם גם הגיס המטכ"לי 479 על בסיסה של מפקדת גייסות השריון בפיקודו אלוף משה (מוסה) פלד.
המפקדה המצומצמת כללה את מפקד הגיס, סגנו, ראש המטה ובצדם מספר קציני מטה בסדיר ובמילואים ובהם קצין אג"ם, קצין מודיעין, קצין הנדסה, קצין קשר, קצין סיוע ארטילרי, קצין תיאום אוויר, קצין נ"מ, קצין שלישות וקציני אגף האפסנאות (כיום אגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה) ובהם תחזוקה, חימוש ורפואה.
ארבע שנים לאחר הקמתו של הגיס נבחן שוב המבנה והארגון שלו והוחלט לבנותו כמפקדה גדולה יותר שתוכל לפקד על אוגדות, על חטיבות עצמאיות ועל גופים מסייעים שיוקצו בהתאם לצורכי המשימה.
כמו כן ועל מנת לאפשר פיקוד ושליטה בסדר הכוחות הגדול של הגיס הוחלט להקים למפקדה גדוד קשר גייסי.
עם זאת, נותרו תפקידיה של מפקדת הגיס בלחימה כשהיו, דהיינו לתכנן ולפקד במאמץ מרוכז על כוח משימה על-אוגדתי.
השימוש המבצעי היחיד בגיסות נעשה במהלך מלחמת לבנון הראשונה, כאשר גיס 446 לחם בגזרה המזרחית.
במהלך המלחמה הופקד גיס 479 על גזרת רמת הגולן, אך הגזרה נותרה רגועה.
לאחר מלחמת לבנון השנייה הוחלט להקים מחדש את שתי הגיסות שנסגרו ערב המלחמה.
גיס 446 נסגר בשנית ב־2026, על מנת לאפשר את הקמת אוגדת ההכשרות.
גינתר רפאל היה מלחין גרמני.
הסימפוניה הראשונה של רפאל בוצעה לראשונה בניצוחו של וילהלם פורטוונגלר בשנת 1926 בלייפציג.
משנת 1926 עד 1934 עסק בהוראה בלייפציג, אבל מחלתו ועליית הנאצים לשלטון - גינתר רפאל הוכרז יהודי למחצה - הקשו עליו להמשיך בעבודתו.
יצירותיו כוללות חמש סימפוניות, קונצ'רטי לכינור ולעוגב, שש רביעיות מיתרים, יצירות סולו ודואו רבות לכלי קשת ולכלי נשיפה מעץ, עם פסנתר ובלעדיו, אחדות מיצירות אלה הוקלטו (הסונאטה לאבוב קיימת על גבי תקליטור).
רפאל חיבר גם יצירות לעוגב, פסנתר ומקהלה.
כן התקין לביצוע את הקונצ'רטו לצ'לו בלה מז'ור של דבוז'אק (1865), כשתווי היצירה, בגרסה לצ'לו ופסנתר, התגלו בשנות ה-20' של המאה ה-20.
גינתר רפאל גם ערך פרטיטורות של יצירות מן התקופה הקלאסית ומתקופת הבארוק להוצאת ברייטקופף והרטל.
בין השאר התקין מהדורות של הסונאטות לחליל של פרידריך הגדול ויצירות מאת ויוואלדי ויוהאן סבסטיאן באך (אחדות מהן אפשר למצוא בספרייה של אוניברסיטת קורנל האמריקאית.
בשנת 1948 קיבל את פרס פרנץ ליסט.
ליטיינס נולד ב-25 במאי 1889 בויסבאדן, בירת מדינת הסן בגרמניה.
הוא התגייס לבית הספר הימי של הצי הגרמני הקיסרי בקיל בשנת 1907. כפרח קצונה צעיר שירת על הסיירת הקלה אה"מ (אוניית הוד מלכותו, Seiner Majestät Schiff) פְרֵיַה (Freya), ועבר אימוני ים בסיסיים בשיוט בים התיכון.
לאחר שהוסמך לקצונה שירת עד 1910 על אוניית המערכה אלזס (Elsaß), אונייה מסוג פרה-דרדנוט; בשנים 1910 – 1913 שירת כקצין על הסיירת המשוריינת אה"מ קניג וילהלם (König Wilhelm), אונייה מיושנת שהוסבה לאוניית הדרכה.
ב-1913 הועלה לדרגת לויטננט צור זי.
החל מ-1913 שימש ליטיינס כקצין בספינות טורפדו.
ב-1914 כבר היה מפקדה של ספינה כזו.
בזמן מלחמת העולם הראשונה היה מוצב בשייטת ספינות טורפדו שבסיסה היה בחוף פלנדריה, בבלגיה, שנכבשה בידי הגרמנים בתחילת המלחמה.
במהלך המלחמה השתתף בפשיטות שונות בתעלת למאנש ובהתקפות על דנקרק.
לקראת סוף המלחמה הועלה ליטיינס לדרגת קורבטנקפיטן (Korvettenkapitän) המקבילה לדרגת לוטננט קומנדר (Lieutenant Commander) בצי הבריטי.
בשנת 1921, עם תחילת ארגונו מחדש של הרייכסמרינה, הצי הגרמני בתקופת רפובליקת ויימאר, חזר ליטיינס לצי בדרגת קומנדר (Commander).
והמשיך בשירותו בשייטות ספינות הטורפדו, ואף פיקד על כמה מהן.
הוא שירת בתפקידי מטה שונים, וב-1934 קיבל את הפיקוד על הסיירת הקלה קרלסרוהה (Karlsruhe).
עם עלייתה של המפלגה הנאצית לשלטון בגרמניה, החל גם הצי להתחדש, ושמו השתנה לקריגסמרינה.
ב-1936 מונה ליטיינס לראש אגף כוח אדם בצי; ב-1937 מונה למפקד זרוע ספינות הטורפדו, והועלה לדרגת קונטר-אדמירל.
בנובמבר 1938 היה ליטיינס אחד משלושת האדמירלים היחידים שמחו בכתב נגד מאורעות ליל הבדולח.
בתחילת מלחמת העולם השנייה היה ליטיינס מפקד כל הכוחות הקלים של הצי הגרמני: ספינות טורפדו, משחתות, וסירות מהירות.
ב-1 בינואר 1940 הועלה ליטיינס לדרגת ויצה-אדמירל.
באפריל 1940, במבצע וזראיבונג (Weserübung, תרגיל הוזר), המערכה בנורווגיה, פיקד ליטיינס על כוח החיפוי הימי הרחוק בים הצפוני, שייטת שכללה את סיירות המערכה שרנהורסט וגנייזנאו.
במהלך המבצע נתקלה השייטת בסיירת המערכה הבריטית אה"מ רינואון (Renown) אך הקרב שהתפתח לא היה מכריע.
ביוני 1940 התמנה ליטיינס למפקד אוניות המערכה ולתפקיד מפקד הצי (Flottenchef) השלישי, התפקיד השלישי במעלתו בצי הגרמני, המקביל למפקד צי הבית (Home Fleet) בצי הבריטי.
קודמו בתפקיד, תת-אדמירל וילהלם מרשל (Wilhelm Marschall) ניהל ויכוחים רבים עם הפיקוד הגרמני העליון בסוגיית עצמאותו של מפקד הצי בעת פעולות בים.
בעת המערכה בנורווגיה הבין מרשל, שהיה על סיפונה של שרנהורסט, שבעלות הברית נסוגות.
הוא התעלם מההוראות ניתנו לו, ועל פיהן אסור היה לו להיכנס לקרב עם אוניות מלחמה בריטיות.
הוא הורה לשרנהורסט ולגנייזנאו לתקוף את נושאת המטוסים אה"מ גלוריוס, שהוטבעה יחד עם שתי המשחתות שליוו אותה.
יחד עם הצלחה זו, ספגה שרנהורסט טורפדו מצוללת בריטית ותיקונה נמשך עד סוף אותה שנה.
בשל החריגה מההוראות הודח מרשל מתפקידו; ליטיינס היה נחוש שלא לחזור על משגה זה, ולמלא את פקודותיו במלואן.
ליטיינס פיקד על שייטת ובה שתי סיירות המערכה, שרנהורסט וגנייזנאו.
מטרת הכוח הייתה פשיטה על נתיבי הסחר הימי של בריטניה, במטרה לנתק אותה ממקורות האספקה והתגבורת שלה.
בדצמבר 1940 החלו ההכנות ליציאתן לאוקיינוס האטלנטי, וב-28 בדצמבר נעשה ניסיון ראשון, אך סערה כבדה מנעה את יציאתן לים.
ב-22 בינואר יצאו שוב שתי האוניות לים, למבצע "ברלין".
לכוח הגרמני ניתנה הוראה להימנע ממגע עם אוניות מלחמה בריטיות, ולהתמקד בתקיפת אוניות סוחר.
ב-5 בפברואר עברו האוניות הגרמניות דרך מצר דנמרק, בין איסלנד לגרינלנד, ונכנסו לאוקיינוס האטלנטי.
השיירה הראשונה שאותה ניסו האוניות הגרמניות לתקוף הייתה HX-108, שהפליגה מקנדה לבריטניה.
ה"אחיות" זיהו את השיירה ב-8 בפברואר, במרחק של 28 ק"מ מהן.
הכוח הגרמני ניגש לתקיפה, אך משהתקרבו אל השיירה הסתבר שבין אוניות המלחמה המלוות הייתה אוניית המערכה הבריטית אה"מ ראמיליס.
על פי הוראותיו, הורה ליטיינס לאוניות הגרמניות לנתק מגע.
הוא חשש שהבריטים ידעו כעת ש"האחיות" נמצאות בים, אך בפועל הבריטים הבחינו רק באונייה אחת וטעו בזיהויה.
ב-22 בפברואר הוכיחו האוניות הגרמניות את כוחן, כאשר הצליחו ליירט שיירה שהייתה בדרכה חזרה מבריטניה לארצות הברית, והטביעו חמש אוניות סוחר (בהן שתי מכליות) בתפוסה של למעלה מ-25,000 טון.
ה"אחיות" המשיכו בדרכן, כשהן מתדלקות ממכליות גרמניות שהמתינו להן; באזור שבו פעלו לא היה כיסוי אווירי בריטי, ולפיכך לא התגלו.
הן המשיכו כעת דרומה, מתוך כוונה ליירט את השיירות הדרומיות, שהפליגו מבריטניה לגיברלטר ולפריטאון שבסיירה לאון.
ב-6 במרץ הבחינו האוניות בשיירה נוספת, אך לאחר זמן קצר הסתבר שהשיירה מלווה, גם הפעם, באוניית מערכה.
הפעם המדובר היה באוניית המערכה אה"מ "מלאיה" (Malaya); למרות שהייתה זו אוניית מערכה שהושקה ב-1915, העדיפו האוניות הגרמניות שלא להיכנס עמה לקרב.
ואולם, במקום זאת הן הודיעו לצוללות גרמניות שהפליגו בסביבה על מיקומה של השיירה.
בלילה שבין 8 ל-9 במרץ תקפו הצוללות U-124 ו-U-105 את השיירה, הטביעו 6 אוניות סוחר ופגעו קשות ב"מלאיה".
ב-16 במרץ תקפו האוניות הגרמניות שש עשרה אוניות סוחר בריטיות ואחרות, בתפוסה כוללת של למעלה מ-80,000 טון; האוניות הוטבעו או נלכדו.
לאחר הצלחה זו פנו האוניות הגרמניות לברסט, בצרפת; המטרה הייתה לאפשר לאוניות תיקונים דרושים, אך גם ליצור הסחה שתאפשר לסיירות הכבדות אדמירל היפר ואדמירל שר לעבור גם הן לאוקיינוס.
בברסט היו האחיות אמורות להמתין לאוניית המערכה ביסמרק ולסיירת הכבדה פרינץ אויגן, שהיו אמורות לצאת בתוך כמה שבועות לגיחה לאוקיינוס האטלנטי.
ליטיינס היה אמור לפקד על ארבע האוניות, במבצע ששמו רייניבונג (Rheinübung) .
ב-22 במרץ נכנסו האוניות לברסט, לאחר שהשלימו מסע בן יותר מחודשיים ולמעלה מ-17,800 מיל ימי (קרוב ל-33,000 ק"מ), בו הטביעו ולכדו, יחד ולחוד, 22 אוניות בתפוסה של למעלה מ-113,000 טון.
הייתה זו הצלחה ללא תקדים לאוניות שטח גרמניות.
התוכנית המקורית למבצע "תרגיל הריין" נועדה לשייטת בת ארבע אוניות – שרנהורסט, גנייזנאו, ביסמרק ופרינץ אויגן (אוניית האחות של ביסמרק, טירפיץ לא הייתה מוכנה עדיין, ולכן לא נכללה במבצע) – בפיקוד ליטיינס, שתפשוט על נתיבי השיט באוקיינוס האטלנטי.
ואולם, שתי ה"אחיות" נפגעו בהתקפות בלתי פוסקות של חיל האוויר הבריטי, ולא היו יכולות להצטרף למבצע.
לפיכך, יצאו למבצע רק ביסמרק ופרינץ אויגן.
שתי אוניות השטח הגרמניות הפליגו מסביב לאיסלנד, ונתקלו בשייטת בריטית כאשר חצו את מצר דנמרק.
השייטת הבריטית הייתה מורכבת מאוניית המערכה אה"מ פרינס אוף וויילס וסיירת המערכה אה"מ הוד.
בקרב הקצר שהתפתח הטביעה ביסמרק את אה"מ הוד על כל צוותה כמעט, ופגעה באה"מ פרינס אוף וויילס שבע פעמים, פגיעות שגרמו לנזק רב והכריחו את האונייה הבריטית לנתק מגע.
ליטיינס לא רדף אחריה משום שרצה לעמוד בהוראותיו שדרשו הימנעות מעימות עם כוחות שווים או חזקים יותר של האויב אלא אם כן כפה האויב עימות זה.
ביסמרק נפגעה גם היא בקרב ואיבדה דלק, וליטיינס החליט שעליה להפליג לברסט, בצרפת, כדי לתקן את הנזק ולתדלק מחדש.
הוא הורה לפרינץ אויגן להמשיך בעצמה לפשיטות על אוניות הסוחר.
ביסמרק הצליחה לחמוק מהאוניות הבריטיות, אך הגרמנים לא היו מודעים לכך.
הם המשיכו לקלוט אותות שסימנו מכ"ם בריטי באזור, אך לא ידעו שההחזרים חלשים מדי מכדי שיקלטו.
ליטיינס היה סבור, כאמור, שמיקומו ידוע לבריטים, ולכן הרשה לעצמו לשדר תשדורת רדיו ארוכה לברלין, בניגוד לדעתו של מפקד האונייה.
התשדורת נקלטה על ידי הבריטים וסייעה להם באיכון מיקומה של ביסמרק.
בסופו של דבר נתגלתה האונייה על ידי מטוסים שיצאו מצפון אירלנד.
ב-25 במאי, בשעה 11:25, קיבל ליטיינס תשדורת מאדולף היטלר, ובה ברכה ליום הולדתו.
אחד מהניצולים מביסמרק, גרהרד יונאק (Gerhard Junack), אימת את סלידתו של ליטיינס מהיטלר, וסיפר שהאדמירל הסתפק בקימוט פיסת הנייר ודחיסתה לכיסו.
בשלב זה של המרדף היו לביסמרק סיכויים רבים להצליח ולחמוק מהבריטים הרודפים אחריה, אך ליטיינס ראה את הדברים באור עגום, כפי שהשתקף מנאום שנשא בפני צוות האונייה.
ליטיינס אמר למלחים שהאויב ינסה לתקוף אותם בדרכם; "העם הגרמני איתכם, ואנו נילחם עד שקני תותחינו יאדימו ועד הפגז האחרון.
לנו, מלחים, זוהי שאלה של ניצחון או מוות".
למחרת, 26 במאי, הותקפה האונייה על ידי מטוסים בריטיים שהוזנקו מנושאת המטוסים אה"מ ארק רויאל.
טורפדו אחד פגע במערכת ההיגוי של האונייה, ומכאן ואילך לא ניתן היה כמעט לשלוט ולתמרן בה.
צוללים שהורדו אל המים לא הצליחו לתקן את הנזק בשל הגלים הגבוהים.
צוות האונייה הצליח להשתלט מחדש על תמרון האונייה על ידי שינוי במהירותם של המדחפים, אך בדרך זו ירדה מהירותה של האונייה לשבעה קשרים.
במשך הלילה הותקפה האונייה ללא הרף על ידי משחתות בריטיות, שירו לעברה טילי טורפדו.
ב-26 במאי, בשעה 23:58, שידר ליטיינס למפקדת הצי את השדר הבא:
מעט לפני הקרב האחרון שלח ליטיינס בקשה לצוללת שתאסוף את יומן המלחמה של ביסמרק.
בשידור האחרון הוסיף ליטיינס: "האונייה אינה ניתנת יותר לתמרון.
אוניות המערכה הבריטיות אה"מ קינג ג'ורג' החמישי ואה"מ רודני, בליווי סיירות ומשחתות, גרמו לביסמרק נזק כבד.
כל המבנה העילי של האונייה נהרס כמעט לגמרי, אך חדרי המנועים עדיין פעלו, אף על פי שהתמלאו בעשן.
מלחי ביסמרק טוענים שהאונייה הוטבעה על ידי צוותה; הצי הבריטי טוען שהאונייה הגרמנית הוטבעה בידי אוניותיו.
כך או אחרת, 2,106 מאנשי הצוות הגרמני טבעו בים, ורק 118 נמשו על ידי האוניות הבריטיות, שחששו להישאר במקום זמן רב מדי מחשש לתקיפת צוללות גרמניות.
ליטיינס היה אחד מאותם שנהרגו בקרב, כנראה באחד ממטחי תותחי 14 האינץ' של אה"מ קינג ג'ורג' החמישי שפגעו בגשר הפיקוד והרגו רבים מקציניה הבכירים של ביסמרק.
על פי החלטה של שר ההגנה גרהרד שרדר קרא הבונדסמרינה, הצי של גרמניה המערבית, לסדרה של משחתות נושאות טילים מונחים על שם ליטיינס, למרות התנגדות המפקח הראשי של הצי להנצחת שמו של אחד מנאמניו הבולטים ביותר של היטלר שנמנע מלהציל את צוות הביסמרק על ידי כניעה.
האונייה הראשונה בסדרה, גינתר ליטיינס, הושקה ב-11 באוגוסט 1967, ויצאה משירות ב-18 בדצמבר 2003.
גינקומסטיה (Gynecomastia – שד אישה) היא התפתחות חריגה של בלוטות חלב גדולות בזכרים הגורמת לגדילת החזה לממדים לא פרופורציונליים.
לעיתים התפתחות חריגה זו מהווה סטייה משמעותית ממבנה בית החזה הזכרי הנורמלי ומהאידיאל הגברי האוניברסלי לרוב בהקשר זה, ומביאה למבוכה בקרב גברים רבים.
הבעיה אינה אסתטית בלבד בהכרח, ועלולה לכלול השלכות שליליות שונות, כגון כאבי חזה, סרטן השד בגברים, סרטן האשך, ובעיות נפשיות.
בחלק ממקרי הגינקומסטיה תיתכן הפרשת חלב מרקמת השד הגינקומסטואידי.
חלק מהמקרים של גינקומסטיה הם א-סימטריים, כלומר, שד אחד גדול מהשני (בין אם גודלו של השד העמית פתולוגי ובין אם לא).
תת-סוג נפוץ של גינקומסטיה הוא ליפומסטיה - בסוג זה של גינקומסטיה, עיקר נפח השד מתקבל משומן ורק ממעט רקמה בלוטית (אם בכלל).
גינוקמסטיה לסוגיה נחשבת לשתיים מבעיות גברים נפוצות לצד השמנה בטנית בזכרים, התקרחות ומחלת פיירוני.
מרבית הגברים הסובלים מהמחלה נאלצים ללבוש חזיית זכרים, שהיא חזייה שמועצבת על בסיס החזייה הרגילה (המשמשת נקבות) אך עם מספר התאמות חשובות לגוף הזכרי.
גינקומסטיה עלולה להתרחש פיזיולוגית בינקות בגין הורמונים מהאם, וכן בהתבגרות או בזקנה.
בקרב נערים מתבגרים גינקומסטיה היא גורם דחק משמעותי; עם זאת, כאשר מדובר בריבוי שומן באזור החזה , עשויים מקרים קלים מאוד של גינקומסטיה כמעט להיעלם או לחלופין להפוך ללא רלוונטיים, עם איבוד שומן בגוף כתוצאה של פעילות גופנית, ושינויים מטבוליים או אנטומיים.
הסיבות לגינקומסטיה קשורות לרוב בחוסר איזון בהורמוני המין, ובמיוחד עלייה באסטרוגן ביחס לטסטוסטרון.
זוהי סיבה בעלת אופי אפיגנטי, אך הן גם יכולות להיקשר בתגובת הרקמות אליהם, סיבה גנטית בדרך כלל, שתתבטא למשל ברמות גבוהות של החלבון גלובולין קושר הורמוני מין ותגרום לתגובה מוגברת למולקולות אסטרוגניות ברקמת השד.
הפעלת מנגנון זה נקשרה עם מחלות כגון תריסיות יתר, מחלת כבד כרונית, ותרופות שונות (עליהן יורחב בהמשך).
הזדקרות החזה יכולה לנבוע מהיפרטרופיה של רקמת החזה או רקמה אפידוזית בחזה ועור, ולרוב מהווה שילוב של השתיים.
גינקומסטיה נבדלת ממסת שרירי חזה גדולה (Overmass), המתפתחת בעקבות פעילות ספורטיבית כמו הרמת משקולות, התעמלות או שחייה, גורמת ל"דחיפה" קדימה של שריר החזה, ויוצרת מצג שווא של גינקומסטיה.
סיבות ספציפיות לגינקומסטיה הן למשל פגמים בקולטן לאנדרוגן (כמו במחלת קנדי), תורשה גנטית כמו תסמונת קליינפלטר לצורותיה האנאפלואידיות השונות ועודף ארומטאז, הגורם להתנשיות של רקמות החזה.
מקרים רבים של גינקומסטיה הם אידיופתיים (סיבתם לא ברורה), ועל פי אחת הסטטיסטיקות, בכ-25% מהמקרים הסיבה לגינקומסטיה לא ידועה.
קיים דיון בשאלה עד כמה הורמונים נקביים המתווספים על ידי חברות מסחריות שונות למזון הצומח, לרוב בצורה של חומרי הדברה, למזון המעובד, בצורה ישירה או עקיפה, ולמי השתייה, בשל בעיות תשתית, תורמים לשכיחותה הגבוהה יחסית של גינקומסטיה בקרב זכרים במדינות מתועשות.
המחלוקת על כך קיימת גם לגבי בעיות אחרות, כגון מגמת הירידה העולמית באיכות הזרע הזכרי והשכיחות הגבוהה של סרטן השד בקרב נשים בעולם המערבי.
זכרים עם גינקומסטיה הם בעלי סיכון גבוה יותר לתחלואה בסרטן השד.
על פי אחד המחקרים, גדילת קוטרה של הילת הפטמה מבשרת גינקומסטיה.
ב-10%–25% מהמקרים נמצא כי הגורמים לגינקומסטיה הם תרופות, והן: צימטידין, אומפרזול, אימטיניב, פינסטריד, דוטסטריד ספירונולקטון, תרופות אנטי-פסיכוטיות מסוימות ותרופות הכוללות הורמונים, כמו אסטרוגן נסיובי.
חלק מן התרופות משפיעות ישירות על רקמת החזה, ואחרות מגבירות את הפרשת הפרולקטין מבלוטת יותרת המוח על ידי חסימה של פעולות הדופמין בקבוצת התאים לקטוטרופיים ביותרת המוח הקדמית.
אנדרוסטנדיון יכול להוביל לגינקומסטיה חרף גודש של פעולת אסטרוגן.
תרופות מסוימות ממשפחת ה-SSRI עלולות לגרום לגינקומסטיה (שלעיתים תכלול הפרשת חלב מהשד).
סיבות אחרות יכולות להיות הפחתת טסטוסטרון בזכרים מבוגרים, ושימוש בסטרואידים אנאבוליים.
חולים בסרטן הערמונית העוברים נוהל דלדול אנדרוגן כחלק מהטיפול במחלה עלולים לפתח גינקומסטיה.
פיטואסטרוגנים מסוימים בלבד, וכן קסנואסטרוגנים רבים הנמצאים במזון המתועש, במוצרי פלסטיק המשמשים לאחסנת מזון ומשקאות, ואף במי השתייה, מפעילים קולטנים אסטרוגניים ונקשרו באטיולוגיה לגינקומסטיה ובעיות אחרות.
קביעת אבחנה מדויקת לגינקומסטיה ראשית דורשת שלילה של כל בעיה אחרת, כגון מסת יתר של החזה, פסואודגינקומסטיה, דלקת השד, ליפומה וסרטן השד.
הכלים העיקריים לאבחון גינקומסטיה, כמו גם בשביל להבחין אם מדובר בגינקומסטיה או בפסאודוגינקומסטיה, הם אולטראסאונד, ולעיתים גם ממוגרפיה.
קיים סולם המשמש את הרופאים לאמוד את גודל נפח השד הזכרי:
דרגה 1: הגדלה מינורית, ללא עודפי עור
דרגה 2: הגדלה מתונה, ללא עודפי עור
דרגה 3: הגדלה מתונה, כולל עודפי עור
דרגה 4: הגדלה ניכרת, כולל עודפי עור
הטיפול הקיים נחלק לשני סוגים.
סוג אחד הוא מניעת גינקומסטיה בעת התפתחותה או כשיש חשש סביר שהיא תתפתח, למשל כאבי חזה בבנים מתבגרים או נטילת תרופה שידועה כמחוללת גינקומסטיה.
טיפול זה ניתן על ידי רופאים אנדוקרינולוגים.
סוג שני הוא טיפול בגינקומסטיה קיימת, שהוא הליך ניתוח המבוצע על ידי רופאים פלסטיקאים.
מניעה או עצירה של התפתחות גינקומסטיה פוטנציאלית או ראשונית
ברוב המקרים ניתן טיפול זה כאשר הגינקומסטיה נמצאת בשלבי ההתפתחות הראשונים שלה ולרוב כרוכה גם בבכאבי חזה.
אפשר שהטיפול יינתן גם במצבים שבהם קיימת סבירות מספקת לכך שמתפתחת גינקומסטיה, כמו למשל, עם התחלת טיפול תרופתי מסוים אשר תופעות הלוואי שלו כוללות גינקומסטיה.
הטיפול התרופתי המקובל לגינקומסטיה במקרים כאלה הוא בתרופה טמוקסיפן (Tamoxifen, נוגד-אסטרוגן בררני לקולטנים האסטרוגניים שעל רקמת השד, אשר שימושו העיקרי הוא בטיפול בסרטן השד בנשים), והיא בדרך כלל ניתנת כאשר הגינקומסטיה כרוכה בכאב באזור השד, לרוב בעת תקופת התפתחות, כמו בעת ההתבגרות המינית והתפתחות סימני המין המשניים.
בעוד שהטיפול עוזר להעלמת הכאבים, ונראה שיש לו השפעה מונעת לגינקומסטיה, כלומר, הוא מעכב את התפתחות הגינקומסטיה עצמה לממדים חמורים יותר, תרומתו לאיבוד רקמת השד הקיימת מוטלת בספק, והוא אינו חלופה לניתוח בהקשר זה.
ככל שהטיפול המונע החל מוקדם יותר, כך גדל הסיכוי שהגינקומסטיה שכבר נוצרה לא תהיה משמעותית (כלומר לא תעבור כל סף נזק).
טיפול זה נפוץ לנערים מתבגרים המדווחים על כאב באזור השד, שמהווה אינדיקציה להתחלתו, וברוב המקרים מתחיל כאשר הנער הסובל מכאב בחזה מובא לאנדוקרינולוג על ידי הוריו, למעקב למניעת הכאבים וסיבוכים שונים (דוגמת גינקומסטיה).
לאחרונה התווספה גם התרופה טסטולקטון שניתנת לילדים עם תסמונת מטבולית של עודף ארומטאז.
הטיפול בטמוקסיפן ניתן גם למבוגרים, אלא שאז הוא ניתן כתוספת לטיפול תרופתי אחר, הידוע כגורם לגינקומסטיה כתופעת לוואי.
למשל, ישנם גברים העוברים טיפולים נגד סרטן הערמונית בעזרת אנטי אנדרוגנים וגם מקבלים טיפול בטמוקסיפן.
כמו כן, ייתכנו מקרים שבהם יינתן טיפול כזה גם בנוכחותה של תסמונת מטבולית הידועה כגורמת לגינקומסטיה.
ישנם עברייני מין שמקבלים סירוס כימי המשולב עם טמוקסיפן, באופן ממוקד למניעת גינקומסטיה.
ניתוח פלסטי להסרת רקמה גינקומסטואידית קיימת
בניתוח זה כורתים את הרקמה, הבלוטית לרוב, או רקמות קשורות אחרות הגורמת לניפוח השד.
לעיתים מקדימים לכריתה שאיבת שומן מקומית, כל מקרה לגופו.
ניתוח כזה מבוצע על ידי כירורג פלסטי.
בשלב הראשון של הניתוח מתבצעת שאיבת שומן מאזור השד דרך נקבים קטנים בעור החזה.
לאחר מכן יבדוק המנתח האם נותרה רקמה של בלוטת שד באזור שמתחת לפטמה.
במידה שנותרה רקמה כזו תתבצע כריתה שלה דרך צלקת בחלקה התחתון של העטרה.
לאחרונה התפתחה גישה נוספת לכריתת בלוטת השד – וזאת דרך החתך בצד החזה (ששימש קודם לכן לביצוע שאיבת השומן).
בדרך זו נחסכת הצלקת האופיינית לניתוחים אלו בחלקה התחתון של העטרה.
פסאודוגינקומסטיה (Pseudogynecomastia) היא מצב שבו נדמה שלפרט יש גינקומסטיה, אך למעשה יש לו ריבוי שומן באזור רקמת השד וקרבת בית-השחי ורק מעט, אם בכלל, רקמה בלוטית.
התופעה נקראת גם ליפומסטיה (שד שומני).
הטיפול בבעיה זו שונה; אינו כולל תרופות, וגם לא בהכרח ידרוש התערבות כירורגית, שכן השומן שהצטבר באזור החזה אמור להישרף באמצעים של פעילות גופנית, אך אכן גם ייתכנו מקרים של שאיבת שומן מקומית, כטיפול בבעיה זו.
לצורך אבחנה של פסאודוגינקומסטיה דרושים מעקב אנדוקריני ודימות מבני של האזור באולטראסאונד, ובמקרים מסוימים גם בממוגרפיה.
הטיפול העדיף הוא פעילות גופנית, אך במקרים של קשיי נשימה אנטומיים, רגישות אלרגית כרונית או סיבות קשות או בלתי ניתנות לטיפול אחרות, הגורעות מן הספורט, או כאשר נראה שהפעילות הגופנית אינה מספקת, ייתכן והרופא המטפל ימליץ על שאיבת שומן.
שיטה נוספת לטיפול בשד שומני היא רדיותרפיה ובמקרים של עודפי עור משמעותיים אולי יתלווה לכך גילוף העור.
ההתנגדות של חברות ביטוח רבות לממן טיפול והביקורת עליה
נראה כי גברים רבים חשים מבוכה ותסכול רב בעקבות הגינקומסטיה, וכי התופעה מערערת את תחושתם המגדרית הגברית ואת שלוותם הנפשית באופן כללי.
בשנים האחרונות מוצעים מדי פעם באינטרנט כדורי תוסף תזונה המבטיחים "לחסל" את הגינקומסטיה.
יעילות טיפולים אלה היא אפסית, ואולי תסתכם באפקט פלצבו לכל היותר.
חלק מהכדורים מסוכנים, ומאחורי כולם עומד אינטרס כלכלי.
יצוין גם שנכון להיום הרפואה הקונבנציונלית לא מציעה שום חומר שביכולתו לפרק רקמה בלוטית קיימת, קל וחומר לא עודפי עור.
מיתוס נפוץ במיוחד הוא הטענה שפיתוח שריר החזה יכולה לסייע במקרים של גינקומסטיה מתונה או אפילו להעלים אותה.
מיתוס זה אינו נכון מהסיבה הפשוטה שבניית שריר החזה, בדרך כלל רק תחמיר גינקומסטיה כזו בגלל דחיפה קדימה של רקמות השד, השומן ועודפי העור, אם ישנם.
עצות כאלה ואחרות ניתנות לרוב על ידי הדיוטות או מאמני כושר חסרי ידע לגבי האנטומיה והפיזיולוגיה של הנושא.
גינת שינקין היא גן השוכן בצידו הצפוני של רחוב שינקין בתל אביב, בין רחוב יוחנן הסנדלר ממזרח ורחוב יצחק נפחא ממערב.
בצידו הצפוני של הגן ניצב המרכז הקהילתי לב אביב.
הגן נקרא באופן רשמי "גן המלאכה" על שמה של שכונת מרכז בעלי מלאכה בה שכנה, אך נקראה בפי התושבים "גינת שינקין" (על שם מנחם שינקין), השם הרווח עד היום, אף על פי שנקראת באופן רשמי "גן מרדכי" על שם מרדכי פינגרמן.
בשנים 1927 -1928 ניטעה במקום חורשה של 190 עצים על שטח של 2.6 דונם, על ידי מחלקת הנטיעות של עיריית תל אביב.
על עיצוב החורשה הופקד אברהם קרוון.
החורשה תוארה בעיתון הבוקר כ"החורשה המכוערת ביותר בעיר".
בשנת 1941 הוחל בעבודות ישור, השבחת הקרקע וסידור רבדים והעבודות נמשכו אל תוך שנת 1943. ביוני 1944 הייתה הגינה סגורה לצורך עבודות שתילה ונטיעה.
עם פתיחתה של הגינה היא הייתה למקום פופולרי לאמהות וילדים.
כאשר הפכו רחוב שינקין והרחובות הסמוכים לו למקום מגורים פופולרי בקרב אמנים צעירים ואנשי רוח, התבססה גם הגינה כמקום מפגש קהילתי, וכשטח לעריכת אירועי תרבות ואמנות, הפגנות ומיצגים מחאתיים.
במקום נערכו גם מופעי מוזיקה מתוכננים וספונטניים, ירידים לממכר חיות מחמד ואירועים נוספים.
ב-4 ביולי 1993 נערך במקום האירוע הראשון לציון יום הגאווה בתל אביב.
ב-1985 שוקמה הגינה ורוצפה בתכנונו של האדריכל חיים כהנוביץ ששב ותכנן אותה מחדש ב-1992. עיצובה הנוכחי זכה גם לביקורת בטענה שבשל צמחייה גבוהה, היא נותקה מהרחוב.
בשנת 1994 נפתח ליד הגינה המרכז הקהילתי הסמוך "בית תמי", ובתחילת המאה ה-21 נוספו לה מתקני שעשועים לילדים.
גינת כלבים היא שטח, מגודר בדרך כלל, אשר הוקצה על ידי רשות מקומית לשימושם של כלבים ובעליהם.
בגינות הכלבים רשאים הכלבים לשהות חופשיים מבלי שהם קשורים ברצועה, אלא אם כן הכלב משתייך לרשימת הגזעים המסוכנים כפי שמפרסם משרד החקלאות, אז על פי רוב תותר תנועתם החופשית כשעל פיהם מותקן זמם, מחסום פה.
ערים נוספות הודיעו על כוונתן להקים גינות כלבים בתחומן, אולם עדיין מדובר בתופעה נדירה יחסית.
על גינת הכלבים להיבנות תוך התאמה לתנאי האקלים והסביבה הטבעית, ולהתאים לצורכי הכלבים ובעליהם; לדוגמה, עליה לכלול סביבה מוצלת, להתאים לייעודה מבחינה טופוגרפית (לא לכלול מצוקים, בורות וכיוצ"ב), ואסור שימצאו בה עצמים או צמחים העלולים לפגוע בבריאות הכלבים.
על הגינה להשתרע על פני שטח אדמה, דשא או חול פתוח, שיאפשר לכלבים מרחב סביר לתמרון חופשי, אך גינה גדולה מידי עשויה למנוע מבעלי הכלבים לפקח על מעשיהם ולהתערב בהם במקרה הצורך.
מסיבה זו על הגינה להיות מפולסת באופן שלא יפגע בשדה הראייה.
בין היתר מוצבים בגינות ספסלים או פינות ישיבה לנוחות בעלי הכלבים, ברזי מים ולעיתים גם שוקת שתייה, מתקני משחק לכלבים דוגמת מתקני אג'יליטי, תאורה, פחי אשפה ומתקן להפצת שקיות לאיסוף גללים.
בגינות בישראל מוצב שלט המתריע בפני הציבור כי במקום שוהים כלבים משוחררים, אך הדבר אינו פוטר את בעלי הכלבים מאחריות לכלביהם ולאיסוף הגללים.
לגינות הכלבים השפעה חיובית על בריאותם של הכלבים, שכן הן מאפשרות להם פעילות פיזית חופשית ואינטראקציה חברתית בריאה עם כלבים אחרים.
התרועעות הכלבים בסביבה נייטרלית מפחיתה את תוקפנותם ואת תחושת הטריטוריאליות שלהם, ומאיינת את העובדה כי כלבים רבים מפגינים תוקפנות כלפי כלבים אחרים הקשורים ברצועה.
הגינות הביאו לכך שלבעלי הכלבים יש אופציה שלא לשחרר את כלביהם ברשות הציבור באופן המנוגד לחוק, והן אף תורמות לניקיון הסביבה.
סביב גינות הכלבים מתפתחים לעיתים יחסים חברתיים והווי בין בעלי הכלבים.
כך לדוגמה, גינת הכלבים הראשונה שהוקמה בהרצליה (ברחוב גורדון), זכתה לפופולריות כזו, עד כי מגיעים אליה בעלי כלבים גם מיישובים אחרים, ובעלי הכלבים הפוקדים אותה בקביעות הקימו קהילה בפייסבוק המונה למעלה ממאה חברים.
בעלי הכלבים חוגגים במקום ימי הולדת לכלבים ומקיימים אירועים אחרים.
גינה ידועה נוספת הזוכה לפופולריות רבה ולקהילה משלה בפייסבוק, שוכנת על הגדה הדרומית של נחל הירקון בפארק הירקון.
הגינה משתרעת על שטח של 5 דונם והיא הגינה הגדולה בתל אביב.
גינה זו מחולקת לשני מתחמים נפרדים המיועדים לכלבים קטנים וגדולים בהתאמה.
אחד החסרונות העיקריים של גינות הכלבים, הוא שריכוז של כלבים רבים ומשוחררים בתא שטח סגור מוביל לעיתים למריבות בין הכלבים ואף לפציעה.
בעיה נוספת שעשויה להיווצר בגינות היא העברת מחלות בין הכלבים, בעיקר שעלת המכלאות, שכן כלבי בית בדרך כלל מחוסנים נגד המחלות השכיחות האחרות.
גינת הכלבים עשויה לגרום אי נוחות למתגוררים בשכנות לה, ואלה עשויים לסבול מנביחות הכלבים וממפגעי לכלוך וריח.
כמו כן, ריכוז כלבים במתחם קטן עלול ליצור מטרד רעש לא מבוטל כלפי השכנים המתגוררים בסמוך, לפיכך רוב גינות הכלבים המפוקחות אינן פתוחות בשעות היממה שבהן חל איסור על יצירת רעש בלתי סביר, כמו בשעות הצהריים (שנת צהריים) בסופי שבוע או בשעות המוקדמות של הבוקר והשעות המאוחרות של הלילה.
בגבעתיים, לדוגמה, גני הכלבים פתוחים לציבור הכלבים ובעליהם בין השעות 7 בבוקר ועד 21 בלילה בכל ימי השבוע.
ובסוף השבוע החל מ-9 בבוקר ועד 14 בצהריים, והחל מ-16 בצהריים ועד 22 בלילה.
גיס הוא יחס שארות הנוצר בעקבות נישואים.
האח או האחות של בן או בת הזוג.
בן או בת הזוג של האח או האחות.
השימוש בכינוי גיס תופס גם ביחס לבן או בת הזוג של האח או האחות של בן או בת הזוג (בן הזוג של הגיס במשמעות הראשונה של המושג).
מהגדרה זו נובע שגיס הוא יחס סימטרי, כלומר: אם א' הוא גיס של ב', אז ב' הוא גיס של א'.
מקור המילה הוא בשפה הארמית, בה המילה 'גיס' או 'גיסא' משמעותה 'צד'.
המונח המקביל באנגלית לגיס או גיסה, brother/sister-in-law (מילולית: אח או אחות בחוק), מדגיש את חוזה הנישואים כגורם להיווצרותו של יחס שארות זה.
השלכה לדוגמה של הגדרה זו היא באיסור העסקת קרובי משפחה באותו מוסד חינוכי.
לעניין זה, מותר לכאורה להעסיק באותו מוסד שתי נשים הנשואות לשני אחים.
דוגמה: למשה רבנו היו אח, אהרן הכהן, ואחות, מרים הנביאה.
עם נישואיו של משה לצפורה, הפכו אהרן ומרים לגיסיה של צפורה (משמעות 1 של גיס בהגדרה לעיל), וצפורה הפכה לגיסתם של אהרן ומרים (משמעות 2 של גיס בהגדרה לעיל).
אלישבע, אשתו של אהרן, אף היא גיסתה של צפורה (משמעות 3 של גיס בהגדרה לעיל), וצפורה היא גיסתה של אלישבע.
במצב שבו שני אחים נישאים לשתי אחיות, מתקיים לכל אחד מארבעתם יחס "גיס" כפול.
דוגמה: ראובן ושמעון הם אחים, בתיה וצביה הן אחיות.
ראובן נישא לבתיה ושמעון נישא לצביה.
ראובן הוא גיס של צביה משום שהוא אחי בעלה ומשום שהוא בעל אחותה.
ב, המונה את רשימת הקרובים הפסולים להעיד על אדם, נכלל גיס במשמעות השלישית בלבד (בעל אחות אשתו).
גיסים במשמעויות הראשונות נקראים קרויים ברשימה זו "בעל אחותו" ו"אחי אשתו".
ביהדות, כאשר מת אדם שלא השאיר אחריו צאצאים, מצווה על אחיו לייבם את אלמנת אחיו (היא גיסתו לשעבר), כלומר לשאת אותה לאישה, ו'להקים לאחיו שם' על ידי העמדת צאצאים ממנה.
לחלופין, מתבצע טקס חליצה בו האח מצהיר בפומבי על סירובו לייבם את גיסתו לשעבר, ולאחריו האישה מותרת להינשא לכל גבר.
גינתר בלומנטריט היה גנרל גרמני שמילא תפקידים בכירים במלחמת העולם השנייה כראש מטה וקצין מבצעים בחזית המזרחית והמערבית תחת פיקודם של גינתר פון קלוגה, אריך פון מנשטיין גרד פון רונדשטט וולטר מודל.
הוא התגייס לצבא הקיסרות הגרמנית ב-1911. ב-1912 עבר קורס קצינים באקדמית המלחמה בדנציג וקיבל דרגת לויטננט.
במלחמת העולם הראשונה נלחם בתחילה בחזית בלגיה וצרפת ולאחר מכן בחזית המזרחית.
בסיום המלחמה נפצע בקרב והועלה לדרגת אובר-לויטננט.
במלחמה עוטר בצלב הברזל דרגה 1 ו-2 ואות הפציעה.
לאחר המלחמה הצטרף לפרייקורפס ואחר כך לרייכסווהר בתפקידי מטה ועלה בסולם הדרגות.
ב-1 בספטמבר 1933 הועלה לדרגת מיור וב-1 באוקטובר 1938 לדרגת אוברסט.
ב-7 במאי 1939 החל בלומנטריט לעבוד על תכנון הפלישה לפולין ביחד עם רונדשטט ופון מנשטיין.
הוא הועבר מה-OKH ומונה לקצין המבצעים של קבוצת ארמיות דרום בפיקודו של רונדשטט כשפון מנשטיין משמש ראש מטה.
לאחר כיבוש פולין הועבר בלומנטריט למטה קבוצת ארמיות A בפיקודו של רונדשטט.
ביחד עם פון מנשטיין ששימש ראש המטה והנינג פון טרסקו הם תכננו את מבצע אִבחת מגל (בגרמנית - Sichelschnitt) לכיבוש צרפת שנקרא אחר כך "תוכנית מנשטיין".
לאחר כיבוש צרפת הם תכננו את הפרישה לבריטניה - מבצע ארי ים שלא יצא לפועל.
לקראת מבצע ברברוסה מונה בלומנטריט לקצין מטה של הארמייה הרביעית בפיקודו של פון קלוגה והועלה לדרגת גנרל מיור.
ארמייה זאת הייתה חלק מקבוצת ארמיות מרכז בפיקודו של גנרל פדור פון בוק.
הארמייה סבלה אבדות כבדות בשערי מוסקבה ונאלצה לסגת כשנפתחה מתקפתו של ז'וקוב ב-6 בדצמבר 1941.
בינואר 1942 חזר בלומנטריט ל-OKH ומונה לקצין אספקה ראשי.
הוא המליץ לממונים עליו שיש צורך לסגת מסטלינגרד.
גם גנרל פרנץ האלדר ראש המטה של ה-OKH תמך בו אבל ללא הועיל.
בספטמבר 1942 הועבר בלומנטריט לחזית המערב בתפקיד ראש מטה של גרד פון רונדשטט מפקד החזית (OB West).
בתפקידו זה היה אחראי לתכנון תוכנית ההגנה כנגד פלישה לחופי צרפת.
ב-6 ביוני 1944 הופתעו בלומנטריט ורונדשטט מהנחיתה בנורמנדי ובתחילה חשבו שזאת פעולת הסחה.
באותו יום התקשר בלומנטריט לאלפרד יודל בברכטסגאדן וביקש ממנו שידבר עם היטלר ויקבל הסכמתו להפעלת יחידות טנקי פנצר נגד הפולשים אבל יודל ענה לו שהיטלר הלך לישון ואין להעירו.
כשהיטלר קם בשעה 15.00 ונתן רשות להפעיל את הטנקים זה היה מאוחר מדי.
לאחר שדווח להיטלר שרונדשטט מעלה מחשבות פסימיות על תוצאות המלחמה וסובר שעל גרמניה להיכנע, הוא החליף אותו ב-2 ביולי 1944 בגנרל פון קלוגה.
בלומנטריט פעל כראש מטהו בקרב על קן ובקרב פאלז.
לימים אמר בלומנטריט כי הם הופתעו מכך שבעלות הברית לא נצלו את ההצלחה בנורמנדי לעלות מיד צפונה לכיוון הריינוס וברלין, שכן מהלך כזה היה מקצר מאוד את המלחמה.
בלומנטריט היה מקורב לגנרלים שהשתתפו בקשר ה-20 ביולי ועל כן נחשד בהשתתפות בקשר וסולק מתפקידו.
אבל היטלר שחיבב אותו לא האמין בהאשמות כלפיו, זיכה אותו ואף העניק לו ב-13 בספטמבר 1944, עיטור של צלב האבירים של צלב הברזל.
לאחר תקופה קצרה חזר בלומנטריט למפקדת חזית המערב, תחת פיקודם של מודל ורונדשטט.
ב-20 באוקטובר 1944 מונה בלומנטריט למפקד קורפוס האס אס ה-12, ולאחר מכן מונה למפקד קבוצת קורפוסים שכונתה "קבוצת קורפוסים בלומנטריט".
הקבוצה כללה את הקורפוס ה-86, ואת קורפוס האס אס ה-12. הוא הועלה לדרגת גנרל חיל הרגלים והשתתף בקרבות מבצע מרקט גארדן ובקרב על הבליטה.
ב-29 בינואר 1945 מונה בלומנטריט למפקד הארמייה ה-25, תוך שהוא משמש כמפקד כל כוחות הצבא הגרמני בהולנד כולל חיל אוויר וים.
ב-18 בפברואר 1945 עוטר בצלב האבירים של צלב הברזל עם עלי אלון.
הוא הבחין שכוחות בעלות הברית מתכוונים לפלוש לגרמניה מדרום להולנד ולעקוף אותה והציע להיטלר לסגת מהולנד, אך היטלר סירב ולבסוף נכבשה הולנד על ידי בעלות הברית ללא קרב.
ב-28 במרץ מונה בלומנטריט למפקד ארמיית הצנחנים הראשונה, וב-10 באפריל מונה למפקד "פלגת הארמייה בלומנטריט" - אוסף יחידות שרוכז יחדיו.
בתחילת מאי 1945 הופיע בעצמו במפקדת גנרל מונטגומרי והציע כניעה של הכוחות הגרמנים בהולנד, אך לא היה לו אישור על כך מהפיקוד.
הכוחות בהולנד, דנמרק וצפון גרמניה נכנעו ב-5 במאי 1945.
בלומנטריט הושם במחנה שבויים והופיע כעד במשפטי נירנברג ב-1946 לאחר מכן הועבר למחנה שבויים בארצות הברית עד 1 בינואר 1948. לאחר זאת שימש כיועץ בחימוש הבונדסוור ושל אגף ההיסטוריה של צבא ארצות הברית.
הוא שימש יועץ היסטורי למפיקי הסרט היום הארוך ביותר בו גילם את דמותו השחקן קורט יורגנס.
דמותו של בלומנטריט מופיעה גם בסרט "גשר אחד רחוק מדי" על מבצע "מרקט גארדן".
בלומנטריט התבטא רבות על מהלכי מלחמת העולם השנייה.
הוא טען שמה-21 ביוני 1941, יום לפני תקיפת ברית המועצות במבצע ברברוסה, היה ברור לו שגרמניה הולכת לקראת תבוסה שכן לא תוכל לגבור בו זמנית על ברית המועצות והמערב.
הוא סיפר שהעריך שבעלות הברית יפלשו בקאלה ולא בנורמנדי וטען שאילו עשו זאת הייתה הצליחה עוברת יותר בקלות, אף על פי שהגרמנים חיכו להם שם.
על הביצורים שהוכנו בחוף קאלה הוא טען שהם היו ביצורי דמה ובעלות הברית יכלו לגבור עליהם בקלות.
לטענתו, העליונות האווירית של בעלות הברית הייתה כה מוחצת שלא הייתה להם כל דרך למנוע את הפלישה.
גינתר בלובל היה ביולוג גרמני-אמריקאי וזוכה פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 1999 על הממצא שלחלבונים יש אותות פנימיים המורים על ההובלה והמיקום שלהם בתוך התא.
הוא נולד בחלק המזרחי של גרמניה, אזור שלימים הפך לחלק מפולין, וב-1945 היגרה משפחתו בשל התחזקותו של הצבא האדום באזור.
במהלך הימלטותם, הם עברו בדרזדן, אשר כמה ימים לאחר הגעתם לשם, בין 13 בפברואר עד 15 בפברואר, הופצצה במסגרת ההפצצות של מלחמת העולם השנייה על גרמניה.
כמה שבועות מאוחר יותר נהרגה אחותו בת ה-19 מהפצצות אוויריות במהלך נסיעתה ברכבת ונקברה בקבר אחים.
ב-1954, הוא סיים את לימודיו בבית הספר התיכון, והוא לא הורשה להמשיך ללימודים מתקדמים משום שהוא נחשב ל"קפיטליסט".
כיוון שזה היה לפני ההקמה של חומת ברלין הוא עבר לפרנקפורט, שבצדה המערבי של גרמניה.
בלובל למד בגימנסיה שבסקסוניה, והמשיך אחר כך ללימודים מתקדמים באוניברסיטת טיבינגן שם סיים את לימודיו ברפואה ב-1960. לאחר מכן, במשך שנתיים התמחה בבתי חולים, אולם החליט לעזוב את לימודי הרפואה לטובת לימודי ביולוגיה.
אחיו הגדול, שהיה פרופסור למיקרוביולוגיה באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון, ועזר לו להתקבל למעבדה של הר גבינד חורנה או של ואן פוטר (Van R.
ב-1962 הוא התחיל ללמוד במונטריאול, ומשם נסע למדיסון.
הוא למד תחת ההנחיה של ואן פוטר ובנובמבר 1966 הוא סיים את לימודי הדוקטורט באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון.
לאחר סיום לימודיו, הוא עבד באוניברסיטת רוקפלר תחת ג'ורג'ה אמיל פאלאדה.
ב-1986 עבד במכון הווארד יוז למחקר רפואי.
ב-1993 זכה בפרס לסקר וב-1999 קיבל פרס נובל על הגילוי של פפטידי איתות (signal peptides), המהווים חלק ארי במיקום של חלבונים בתוך התא (Protein targeting) וזאת באמצעות אזורים בתוך החלבון המשמשים להנעתו בתוך התא לאברון המתאים.
נוסף על עבודתו המחקרית, הוא היה חבר בדירקטוריון של נסטלה ובמועצת המנהלים המדעית של מכון סקריפס למחקר.
בנוסף, הוא היה חבר הוועדה המדעית שבוחרת זוכים לפרס שאו במדעי החיים והרפואה.
נפטר בניו יורק ב-18 בפברואר 2018.
בלובל הושפע מעבודתו מ-1945 של אלבר קלוד, זוכה פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 1974, עבודות שיישמו את מיקרוסקופ האלקטרונים לתאים, ומצאו את הרשתית התוך-פלזמית.
הוא עבד במעבדתו של ג'ורג'ה אמיל פאלאדה, שחקר את החלבונים המופרשים.
המסלול הביוכימי שגורם לחלבונים להגיע לרשתית התוך-פלזמית.
ב-1971 בלובל ודייוויד סביטיני (David Sabatini) העלו את ההשערה שחלבונים מגיעים לרשתית התוך-פלזמית באמצעות חלק בקצה האמיני של החלבון שגורם למעבר לאזור.