tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אבל הוא בעיקר רצה לאתגר את עצמו, והסיפור הוא מיזוג של כמה מרכיבים, ולא מבוסס על סיפור אחד.
אסקנדרי הוסיף שהוא רצה ליצור סרט שיעסוק בגאולה, אשמה וקשר בין אחיות, בלי להסתמך על אפקטים מיוחדים, והרעיון הכללי מכיל רבדים עמוקים יותר שהוא רצה לטפל בהם כמספר סיפורים.
הסרט צולם תחת השם הזמני "The Deep End" (בתרגום חופשי לעברית: "הקצה העמוק") ושם הסרט הוחלף בהחלטת המפיצים, ולצורך שיווק, נוספה כותרת המשנה "Trapped Sisters" (בעברית: "אחיות לכודות").
הביקורות לסרט היו חיוביות בדרך כלל.
קודי האמן כתב שמדובר במותחן מהנה, סולידי ועשוי היטב, וציין לחיוב את המשחק המצוין לדעתו, ואת האופן שבו השחקניות מפיחות חיים בדמויות.
דייוויד דופרי כתב באתר הביקורות "That Moment" שמדובר בסרט מרתק ללא ספק, שהוא יותר דרמה אנושית מאשר מותחן.
לדעת דופרי, הסרט מבוים היטב, במיוחד בהתחשב בכך שהעלילה מתרחשת באתר יחיד.
דני מק'קיני כתב שהנסיבות שבהן שתי האחיות נלכדות בבריכה אמינות ומציאותיות, והיחסים ביניהן מתוסרטים באופן יפה, כאשר תחושת המוות הקרוב גורמת להן מעין התגלות של חייהן.
בנוסף, אסקנדרי מחזיק את הצופים במתח עם דמות פועלת התחזוקה שבמקום להיות הגואלת, הופכת להיות המענה שלהן.
אנשי מקצוע בתחום בריכות השחייה הצביעו על אי-דיוקים מעוררי גיחוך, לדבריהם, לגבי הטכנולוגיות המוצגות.
בין היתר, ראשית, בבריכות מְקוּרוֹת כמו זו שבסרט, אין מכסים קשיחים מכיוון שאין בהם צורך.
שנית, לגבי הסצנה שבה קלרה מזרימה כלור למים, המומחים אמרו שלא קיימת טכנולוגיה להזרמת כלור בשיטה ובכמויות הנראות בסרט.
הרב עמור אביטבול (ה'תקמ"ב, 1782– ה'תרי"ד 1854) היה אב בית דין ומרבני צפרו שבמרוקו, ומשורר במאה התשע עשרה.
נולד בשנת 1782 (ה'תקמ"ב) בצפרו שבמרוקו לרב שלמה בן הרב מימון אביטבול, ששימש כדיין וכגזבר העניים של הקהילה היהודית בעיר.
בחודש טבת 1798 (ה'תקנ"ח) נישא לדונא אלבאז, ומאז עסק לפרנסתו במסחר ובשותפות בעסקאות שונות.
ברבות השנים מונה על ידי רבו רבי יהודה אלבז לכהן כאב בית הדין וכרבה של צפרו, וקיים קשר מכתבים עם הרבנים יצחק בן וואליד, יוסף בירדוגו, ועמרם אלבאז.
נודע בהכנסת האורחים שלו בביתו בצפרו, והרב יעקב אבוחצירא נהג לשהות בביתו כשהיה מגיע לעיר וכן להתכתב עמו רבות בהלכה.
הרב אביטבול כתב במהלך חייו שירים ופיוטים רבים, שחלקם עדיין לא ראו אור.
חלק מהם מושרים בשבתות ובחגים בקרב יוצאי מרוקו.
הרב אביטבול הלך לעולמו לאחר מחלה ב-1854 (ראש חודש טבת ה'תרי"ד) והשאיר אחריו ספרייה ענפה בבית מדרשו שבחצר הקצבים במלאח.
נכדיו הידועים היו הרבנים אהרון אפריאט, מתתיה בן זכרי ושלום אזולאי.
תלמידו היה הרב רפאל משה אלבאז.
מנחת העומר – שו"ת ונימוקים על מנהגי בדיקת הריאה, יצא לאור לאחר פטירתו על ידי הרב דוד עובדיה בג'רבה, תוניס, תש"י, ופעם נוספת על ידי מכון אור המערב בירושלים, תשע"ח
עומר התנופה – פירושים וביאורים על התנ"ך ומדרשי חז"ל, הודפס לאחר פטירתו בירושלים בשנת תשנ"ב על ידי מכון ישמח לב
עומר מן – פירושים וחידושים על התורה, הודפס בתוך הספר מנחת העומר, ובנפרד בשנת תש"י בירושלים על ידי מכון ישמח לב
עת הזמיר - איגרות ומליצות
שורות העומר – חידושים על הש"ס וביאורים על אגדות חז"ל, שחיבר בגיל 20
שירת העומר – שירים ופיוטים
עמוס תובל (קופפר) (31 באוגוסט 1935 - 21 ביוני 2019) היה כדורסלן ומאמן ישראלי, בגובה 1.93 מטר, ששיחק בעמדת הסנטר, בין היתר בהפועל תל אביב, הפועל חולון ובנבחרת ישראל.
עם הפועל תל אביב זכה בשתי אליפויות.
בתחילת שנות ה-50, טרם נוסדה הליגה הראשונה בכדורסל, שיחק עמוס תובל בהפועל תל אביב במשחקי ידידות במסגרת "אליפות הפועל" ובמשחקים בינלאומיים בעיקר מול קבוצות צבאיות שונות.
בהתאם לרוח התקופה, הורכבה הליגה בשיטת ה"50-50", כשמרכזי הפועל ומכבי שולחים כל אחד ארבע קבוצות, על מנת ליצור ליגה בת שמונה קבוצות.
את הפועל הדריך באותה עונה המאמן ברוך שליין, ובסגל בלטו, בנוסף לעמוס תובל, השחקנים שמעון שלח, עזרי לובושיץ, דני ארז, ארז לוסטיג, דוד הייבלום ואחרים.
עמוס תובל סיים את העונה במקום השני בטבלת מלך הסלים של הפועל תל אביב עם ממוצע של 9.6 נקודות למשחק אחרי דני ארז.
עמוס תובל השתתף ב-19 משחקים וקלע בממוצע של 18.1 נקודות.
את העונה סיים עמוס תובל במקום הרביעי בטבלת מלך הסלים של הליגה, אחרי דני ארז, אברהם חמו ופרדי כהן.
לאחר שבעונת 1955/1956 לא התקיימו משחקי ליגה עקב סכסוכים באיגוד הכדורסל בישראל, לקראת עונת 1956/1957 עבר עמוס תובל להפועל חולון תחת המאמן מיכה שמבן.
יחד עם שחקנים הבולטים צחי פלד ומרסל חפץ, סיימה חולון במקום 7, ועמוס תובל זכה בתואר מלך הסלים של הליגה עם 262 נקודות.
בעונת 1957/1958 הקבוצה סיימה במקום השלישי, ועמוס תובל המשיך להיות הקלעי הבכיר בקבוצה גם בעונה לאחר מכן, המשיך עמוס תובל לשמור על ממוצעים גבוהים וקלע 15.1 נקודות למשחק, ואילו הקבוצה סיימה במקום החמישי.
גם בעונת 1959/1960, עונתו השלישית והאחרונה של עמוס תובל בחולון, סיימה הקבוצה במקום החמישי, והוא המשיך להיות הקלעי הבכיר בקבוצה זכורה באותה עונה הצטיינותו בניצחון על מכבי תל אביב עם 18 נקודות.
בשנת 1960 השתתף עמוס תובל במדי נבחרת ישראל בטורניר הקדם אולימפי שנערך ברומא.
בעונה הבאה, עונת 1960/1961 לא שיחק עמוס תובל, לאחר שהסתכסך עם הנהלת הקבוצה ונכנס להסגר.
בתקופה זו גם עבד כבנקאי בבנק דיסקונט.
סך הכל שיחק עמוס תובל בהפועל חולון במשך 3 עונות.
לימים, סיפר עליו מאמנו מיכה שמבן כי במשחק בחיפה מישהו זרק הערה מהיציע, תובל לא זיהה את האיש, עלה ליציע והכה את כל השורה.
בעונת 1961/1962 במהלך שהייתו בהסגר, אימן עמוס תובל את מכבי פתח תקווה ששיחקה בליגה נמוכה.
באותה עונה שיחק גם במדי קבוצת הכדורסל של בנק דיסקונט וזכה עמה באליפות הליגה למקומות עבודה.
בעונת 1962/1963 עבר עמוס תובל להפועל גבעת חיים כמאמן, כאשר הוא לקח חלק גם ב-4 משחקים כשחקן, כשהוא קולע בממוצע של 4.8 נקודות.
הקבוצה עצמה סיימה את העונה במקום ה-8. בעונה הבאה, תפקד עמוס תובל כמאמן בלבד והקבוצה שוב סיימה במקום השמיני.
בעונת 1964/1965 חזר לקבוצת נעוריו הפועל תל אביב כשחקן לשנתיים אחרונות בקריירה.
באותה עונה צירפה הפועל תל אביב לשורותיה בנוסף לעמוס תובל שני שחקנים חדשים - דוד קמינסקי ועמי שלף - יחד איתם, זכתה באליפות השלישית של בתולדותיה, ועמוס תובל זכה בתואר הקבוצתי הראשון בקריירה.
במהלך העונה הקבוצה רשמה את העונה המלאה היחידה בתולדותיה ללא הפסד.
עמוס תובל, אשר תפקד בשלהי הקריירה כשחקן ספסל, לקח חלק ב-13 משחקים וסיים את העונה עם ממוצע של 4.7 נקודות למשחק.
בעונת 1965/1966 היה שותף כשחקן ספסל בזכייתה של הפועל תל אביב באליפות השנייה ברציפות והרביעית בתולדותיה, כאשר שותף בארבעה משחקים.
בסיום העונה פרש עמוס תובל בגיל 34 מכדורסל בליגות הבכירות.
בהמשך שיחק בליגה ב' החובבנית במדי אליצור בת ים.
סך הכל שיחק עמוס תובל 9 עונות בליגה הראשונה, בהן קלע 1,511 נקודות בממוצע של 13.3 נקודות למשחק.
בנבחרת ישראל השתתף ב-8 משחקים ולקח חלק בטורניר הקדם אולימפי רומא 1960.
לאחר פרישתו ממשחק פעיל, אימן את הפועל רמת הכובש בליגה ב' (הליגה השלישית), ובעונת 1967/1968 העלה אותה לליגה א'.
בעונת 1968/1969 מונה למאמן הפועל ירושלים, במקומו של אהרן קפלן, בסיום העונה, לאחר שמתוך 24 משחקים רשם 9 ניצחונות בלבד, הוחלף עמוס תובל בקפלן.
לאחר שפרש מאימון המשיך עמוס תובל לעבוד בבנק דיסקונט.
בשנת 1971 עבר בשליחות הבנק לבואנוס איירס ובשנת 1973 עבר במסגרת עבודתו לעבוד בסניף הבנק בניו יורק.
בהמשך דרכו עבר בשנת 1985 לטורונטו שבקנדה לנהל את בנק Israel Discount Bank of Canada.
לאחר שובו לארץ בשנת 1995 ניהל את החברה לנאמנות של בנק דיסקונט עד לפרישתו לגמלאות.
הוא סרט מלודרמה רוסי, בבימויו של מיכאיל סגל.
הסרט יצא לאקרנים ב-22 באוקטובר 2020.
במרכז העלילה עומד רומן, במאי מחזות בתיאטרון הנחשב ברוסיה שפוטר מעבודתו.
בניסיונו למצוא עבודה חדשה, רומן מגיע בטעות לתעשיית הפורנוגרפיה ומחליט להביא את ניסיונו כבמאי תיאטרון לעולם הסרטים הכחולים: הוא מנסה להעניק עומק רגשי ואינטלקטואלי לפורנו שנשכר לצלם, במטרה לגעת בלב הקהל.
עמוס שליאק הוא צלם גרמני, המתגורר בהמבורג ובלונדון.
שליאק נולד בבון כבנם השני של הנוירולוג והפרופסור הנס שליאק ואשתו רנאטה (לבית שטיינקופף).
חדשים מעטים לאחר הולדתו עברה המשפחה לליבק, ובשנת 1956 עברה שנית, למערב ברלין, ובה גדל והתבגר.
כאשר היה בן שלוש עשרה, גילה שליאק את מצלמת הפילם הישנה של אביו וערך באמצעותה את ניסיונותיו הראשונים בצילום.
במהלך שנות ה-60' קיים אביו מחקר רפואי בשיתוף בית החולים הדסה בירושלים, וכך התאפשרה לו ההזדמנות לשהות ממושכת בישראל.
תקופה זו עוררה בשליאק סקרנות עזה בנוגע לישראל וליהדות, שהשפיעה על דרכו בהמשך.
לאחר סיום לימודיו בגימנזיום קאנט בברלין, למד אדריכלות באוניברסיטה הטכנית של ברלין, אצל דיטמר גרצבך.
מפגש רב השפעה עם הצלם הרברט ליסט וידידות עמו הובילו את שליאק לממש את משיכתו לצילום כמקצוע.
ב-1974 עבר שליאק להמבורג משיקולים מקצועיים, וב-1976 החל לעבוד עבור כתב העת החדש דאז, GEO, השבועון שטרן, כמו גם עבור כתבי עת אחרים.
באותה תקופה יצר כתבות מקיפות רבות, ובשיתוף פעולה עם הכותבים ויבקה ברונס (Wibke Bruhns), הנריק ברודר ומארק א.
Woodcock) הוציא לאור ספרים על אודות ירושלים, שכונת מאה שערים וניו יורק.
בין השנים 1978 ו-1981 בילה שליאק למעלה משנה וחצי (לא ברציפות) בירושלים במסגרת עבודתו עבור כתב העת GEO.
בתקופה זו המשיך את שיתוף הפעולה עם ויבקה ברונס עבור כתב העת "שטרן".
ב-1981 תיעד את חומת ברלין מצדה המערבי, במלאת עשרים שנה לבנייתה.
התיעוד והכתבה התפרסמו ב"שטרן" ובספר שהוקדש לפרויקט.
בקיץ 1982 שהה שליאק בניו יורק, ובה יצר, במסגרת חוזה עם חברת אלפרד דנהיל (Alfred Dunhill) סדרה של עבודות על גורדי שחקים, שהוצגו הן בתערוכה והן בספר שהוקדש לסדרה.
על מנת להמחיש את רעיון הגובה, החליט – על אף פחד הגבהים איתו התמודד – לצלם מתוך מסוק, ולנסות להציג את נקודת מבטם של פועלי בניין על פיגומים גבוהים.
על צילומיו לכתבה "Station Peiper" אודות מרפאה לילדים חולי סרטן בבית החולים האוניברסיטאי של גיסן, שהתפרסמה ב"שטרן" בשנת 1983, זכה שליאק בפרס הראשון של התחרות היוקרתית World Press Photo.
באמצע שנות ה-80 פנה שליאק לצילומי אוכל, פרסומות ודיוקנאות, ועד לשנת 2004 עבד בסטודיו פרטי ברובע הגרינדל בהמבורג עבור סוכנויות ידיעות וכתבי עת.
במהלך תקופה זו יצר מספר ספרי בישול, בהם צילומי מזון וסקירות המתעדות אף את החקלאים, מגדלי המזון.
במסגרת חוזה ארוך שנים עם הבנק Hamburger Sparkasse והסוכנות BBDO יצר עמוס קמפיין שכלל למעלה מ-100 צילומי שחור-לבן של תושבי המבורג.
צילומים אלו הוצגו לאחר מכן.
בשנת 2004 עבר שליאק ללונדון.
בקיץ 2006 שהה בחיפה, ובה תיעד את מלחמת לבנון השנייה ואת נפילת טילי החזבאללה, מנקודת מבטם של בית החולים רמב"ם ומגן דוד אדום.
ב-2008 עבד בתל אביב במשך תשעה חודשים כצלם הבית, פרויקט לרגל חגיגות המאה לתל אביב.
בשנת 2009 שב להמבורג ומאז הוא מחלק את זמנו בין המבורג ללונדון.
בהשראת מפגש עם האמן גונטר דמניג החל שליאק לתעד את פרויקט 'אבני נגף' Stolpersteine בהמבורג, ויזם ברובע מגוריו, ביום הזיכרון לליל הבדולח, את פעולת התושבים 'גרינדל מאירה' (Grindel Leuchtet).
במסגרת הפעולה, בליל 9 בנובמבר (תאריך ליל הבדולח) מדליקים התושבים נרות לצד אבני הנגף הרבות במדרכות השכונה.
יוזמה זו בה החל שליאק זכתה לחיים משל עצמה ומתקיימת מדי שנה.
צילומיו את אבני הנגף ברובע הגרינדל, לצד צילומים ממאה שערים ומאושוויץ הוצגו בגלריה פוסטל, אף היא בשכונה.
עמותה קהילתית היא עמותה לא ממשלתית, שבה נמצאים משתתפים מקהילה מסוימת, כגון שכונה, כפר, בית משותף, קואופרטיב, או קבוצה של בעלי בתים או בעלי הנכס באזור גאוגרפי מסומן.
ההשתתפות עשויה להיות או מרצון, או כדי לדרוש משכן ספציפי או כדי לדרוש השתתפות בקהילה רצונית.
עמותות קהילתיות עשויות לשמש כמועדונים חברתיים, קבוצות לקידום קהילות, ארגוני שירות, קבוצת ספורט לנוער או קבוצות מעין ממשלתיות.
חקלאות הנתמכת על ידי הקהילה
ועד בית – התאחדות בעלי נכסים בקהילה
עמותת שכונה – התאגדות מרצון של בעלי נכסים או תושבים בשכונה
קהילה רצונית – עשויה לכלול התאגדות רשמית או ממשל
התאגדות עובדים – התאגדות של עובדים בשוק העבודה
עמוס אדווין ריצ'מונד (17 במאי 1931 – 9 באוקטובר 2024) היה פיזיולוג צמחים ישראלי ופרופסור באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
היה ממקימי האוניברסיטה, מייסד המכון לחקר המדבר ודקאן הפקולטה למדעי הטבע.
עמוס ריצ'מונד נולד וגדל בתל אביב.
התחנך בבית הספר הריאלי בחיפה ובבית הספר התיכון החקלאי פרדס חנה.
את כל לימודיו האקדמיים עשה בארצות הברית.
הוא למד לתואר ראשון ב (1954) ולאחר מכן לתואר שני בהורטיקולטורה אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס (1956) ולתואר שלישי בחקלאות באוניברסיטת המדינה של מישיגן, בהנחיית פרופ' דן דיואי (1963).
את השתלמות הבתר-דוקטורט עשה באוניברסיטת פרדו ובאוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס.
ב-1966 שב לישראל והצטרף ל"מכון לחקר הנגב" בבאר שבע, בה גם השתקע עם משפחתו.
בשלהי אותה שנה החל את עבודתו במכון להשכלה גבוהה בבאר שבע, שהפך ב-1970 לאוניברסיטת הנגב ולאחר מכן לאוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
בראשית שנות ה-70 כיהן כראש המחלקה לביולוגיה באוניברסיטה ולאחר מכן כדקאן הפקולטה למדעי הטבע.
הוא היה לפרופסור הראשון בתולדות העיר באר שבע.
ב-1974 התבקש על ידי הנהלת האוניברסיטה להקים את הפעילות האקדמית במדרשת שדה בוקר, והיה לממונה על קריית שדה בוקר ולמנהלו הראשון של המכון לחקר המדבר (לימים, המכונים לחקר המדבר ע"ש בלאושטיין).
הוא ניהל את המכון מיום הקמתו עד 1983, ולאחר מכן לתקופה נוספת של שבע שנים בין 1988–1995. החל מ-1975 כיהן כפרופסור מן המניין וב-2002 יצא לגמלאות.
במרוצת השנים מילא ריצ'מונד שורת תפקידים באקדמיה הישראלית, ובכלל זה כיהן כחבר בכל הוועדות המרכזיות באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, כיושב ראש האגודה הישראלית לבוטניקה, כחבר מערכת של , כיושב ראש מועצת המנהלים של המדרשה בשדה-בוקר, כחבר במערכת העיתון לפיקולוגיה שימושית וכיושב ראש המזכירות של האגודה הבינלאומית לאלגולוגיה שימושית.
ריצ'מונד היה נשוי לדליה, ממנה התאלמן, ואב לשניים.
התגורר בדיור מוגן בעמק חפר עד לפטירתו באוקטובר 2024, בגיל 93. נטמן בבית העלמין בשדה בוקר.
ריצ'מונד היה מראשוני החוקרים של השפעת הורמונים צמחיים על הזדקנות.
האפקט של מניעת הזדקנות עלי טבק על ידי ציטוקינינים ידוע גם כ"אפקט ריצ'מונד-לנג".
ריצ'מונד הקים במכון לחקר המדבר את המעבדה לחקר תרביות-כמות של מיקרו-אצות שהיוותה זרז לפעילות המדעית לחקר ניצול אזורים צחיחים ומים מליחים לגידול מסחרי של אצות בעלות ערך מסחרי.
כתב פרקים רבים בספרים מקצועיים, וערך שלושה ספרים בהשתתפות של כמה עשרות מטובי המומחים בעולם בתחום זה.
הספרים מהווים בסיס עיוני-שימושי של מקצוע הביוטכנולוגיה של מיקרו-אצות.
חיבר יחד עם תלמידיו למעלה מ-120 עבודות מדעיות שהתפרסמו בעיתונות המקצועית הבינלאומית.
עם תלמידיו לאורך השנים נמנים הפרופסורים שוש ארד, יוסף מזרחי, אביגד וונשק וסמי בוסיבא .
מחזיק הקתדרה ע"ש מיילס וליליאן קאהן לבוטניקה כלכלית באזורים צחיחים (1983–2002)
פרס ברגמן על מצוינות במחקר שימושי (1984)
פרס בן-גוריון, כהוקרה לייסוד וניהול המכון לחקר המדבר (1996)
חבר כבוד לכל החיים, מטעם האגודה הפסיפית לפיזיולוגיה שימושית (2000)
אות על הצטיינות יתרה בחקר פיקולוגיה שימושית (2002)
פרס החוקר הוותיק של האגודה הפיקולוגית האירופית (2013)
"עמוק בטל" (נקרא גם "טנא מלא כוכבים") הוא שיר שכתבה המשוררת לאה גולדברג.
הוא פורסם לראשונה בשנת 1947 בעיתון "על המשמר" ונכלל ב"מוקדם ומאוחר", אסופת השירים שערכה גולדברג ויצאה לאור ב-1959. השיר התפרסם בביצועה של מארינה מקסימיליאן ללחן שכתבה.
השיר עוסק בהתרגשות הגיבורה, שליבה פועם בציפייה דרוכה לפני הפגישה עם אהובה.
הבית הראשון מתאר את כוחות הטבע - שמיים זרועי כוכבים ודשא מכוסה בטל, ובבית השני קרב אליה אהובה, וצעדיו מרעידים את ליבה.
השיר זכה במהלך השנים לכמה לחנים וביצועים שונים.
הוא הולחן לראשונה בשנת 1977 על ידי המלחין יאיר מילר ובוצע על ידי הזמרת והפזמונאית מיכל טל.
גם יאיר רוזנבלום הלחין את השיר, והוא הושמע ב-2007 בידי רונית אופיר וליביה חכמון במופע "אביב אחד למעני", בו הושמעו שירי אהבה של לאה גולדברג.
לחן של נעמי שמר לשיר הושמע בביצועה של מירי אלוני.
מארינה מקסימיליאן בלומין הלחינה וביצעה את השיר, שב-2010 יצא כסינגל.
השיר כולל גם בית ברוסית שתרגמה ושרה אמא של בלומין.
בלומין סיפרה כי נתקלה בשיר בדפדוף אקראי בספר שירים של גולדברג, והלחינה אותו במהירות כה רבה עד שתחילה חשבה שמדובר בלחן קיים.
עמוריה הוא כפר פלסטיני קטן ברשות הפלסטינית, בנפת שכם, הממוקם כ-20 ק"מ דרומית לשכם, ממערב ללובאן א-שרקיה, דרומית מזרחית לסלפית, בגובה של כ-720 מ' מעל פני הים.
בשנת 2012 צורף הכפר, מִנהלית, לכפר לובאן א-שרקיה.
במפקד האוכלוסין הכללי של הרשות הפלסטינית, בשנת 2017 נמנו בכפר 371 נפשות.
בכפר וסביבו נמצאו שרידים מהתקופות: הברזל, ההלניסטית, הרומית, הצלבנית וכן מהתקופה הממלוכית.
בחלק המערבי של הכפר, באזור אל-עין אל-ע'רביה יש כמה מערות קבורה חצובות בסלע, חלקן עם פתחי קשתות.
עמוריה הופיעה ברישומי המס העות'מאניים, בשנת 1596. אדוארד רובינסון ביקר במקום בשנת 1838 ותיאר אותו כ"כפר קטן במחוז ג'ורת מרדא" (Jurat Merda).
בתיאור של הקרן לחקר ארץ ישראל, בשנת 1882 תואר היישוב כ"כפר קטן על קרקע גבוהה".
במפקד אוכלוסין שערכו שלטונות המנדט הבריטי ב-1922, נמצא שגרו בכפר 69 איש, כולם מוסלמים.
במפקד 1945, הגיעה אוכלוסיית עמוריה לכ-120 איש.
והיא שויכה מנהלית, לנפת ג'מעין, במחוז שכם.
בסקר האדמות שערכו הבריטים בשנת 1945 נמצא ששטח הכפר הוא 3,112 דונם, מתוכם: הכפר היה בנוי על 6 דונם, 1,753 דונם שימשו לחקלאות וְ-1,353 דונם היו אדמות בור.
החקלאות היא המגזר הכלכלי העיקרי בכפר.
התושבים מגדלים זיתים, תאנים, שקדים, עדשים, חיטה וכן ירקות.
עמותת אלע"ד (בשמה הרשמי: "א.ל.ע.ד.
- אל עיר דוד") היא עמותה ישראלית הפועלת לחיזוק הקשר היהודי אל ירושלים, ביסוס נוכחות יהודית ותיירות בעיר דוד שבסילואן ובאזורים הסמוכים.
העמותה פועלת להשגת מטרותיה על ידי תיירות, חינוך ומחקר, חפירות ארכאולוגיות, רכישת בתים וקרקעות מתושבי סילוואן, או שכירתם מחברת עמידר, על מנת לשכן בהם יהודים.
רוב הפעילות התקיימה עד שנות האלפיים בגן הלאומי עיר דוד, השייך לרשות הטבע והגנים ומופעל על ידי העמותה.
מאז התרחבה הפעילות התיירותית והחינוכית באגן הקדוש גם להר הזיתים, לרכס ארמון הנציב, ליער השלום ולגיא בן הינום.
מייסד העמותה, דוד בארי, הוא זוכה פרס ישראל למפעל חיים לשנת תשע"ז בשל פעילותו זו.
העמותה הוקמה בשנת 1986 בידי דוד בארי, סגן מפקד יחידת דובדבן לשעבר, העומד בראש העמותה עד היום.
על פי שחר שילה, שעמד עד 2016 בראש מערך השיווק של אלע"ד, באמצע שנות האלפיים, כשתוכניות בנייה חדשות של אלע"ד בסילוואן נבלמו, שונתה אסטרטגיית הפעולה של העמותה והיא החלה להשקיע בתיירות מורשת ובאמצעותה "לעצב מציאות ולהשפיע על דעת הקהל".
הרחבת הפעילות התיירותית של עמותת אלע"ד בעיר דוד, וכן שיווק מסיבי והשקעה כספית גדולה, הביאו לעלייה חדה במספר המבקרים במקום.
בשנת 2019 ניצב הגן הלאומי עיר דוד, שמפעילה העמותה, בחמישייה הפותחת מבין אתרי רשות הטבע והגנים שזכו למרב הביקורים באותה השנה (אחרי: מצדה, קיסריה, הבניאס ועין גדי).
על פי נתוני רשות הטבע והגנים הלאומיים, עמד מספר המבקרים בגן הלאומי עיר דוד בשנת 2019 על 650,000 בני אדם.
באותה שנה, מספר התיירים בכלל אתרי עיר דוד שמפעילה העמותה חצה לראשונה את רף מיליון המבקרים.
העמותה השקיעה סכום ניכר בהקמת אתר אינטרנט אינטראקטיבי, שזכה בשנת 2007 במקום הראשון מתוך 167 אתרים, בתחרות בינלאומית מטעם ארגון World Summit Award של האו"ם, בקטגוריית E-Culture.
בשנת 1997 נחתם חוזה בין רשות מקרקעי ישראל לבין העמותה למטרות שמירה והחזקה של חלקות בעיר דוד, בשטח של 26,007 מ"ר החל מאותה שנה מפעילה העמותה עבור רשות הטבע והגנים את 'הגן הלאומי עיר דוד', המהווה חלק מ'גן לאומי סובב חומות ירושלים'.
זהו אחד מכמה גנים לאומיים בישראל המופעל בידי עמותה פרטית, והיחיד הפועל על פי תו התקן הבינלאומי של IQC, וסגור בשבת.
בעקבות העברת הפעלת הגן לידי עמותת אלע"ד תרמה העמותה לשימוש הציבור כמה מבנים בעיר דוד, כמו 'בית הצופה', שהפך לנקודת תצפית ואולם להקרנת חיזיון אורקולי.
בגן הלאומי פועל מרכז הדרכה השייך לעמותה, המציע שירותי הדרכה בתשלום למבקרים.
כן מפעילה העמותה בפסגת הגן הלאומי מיצג תלת־ממדי, העוסק בהתפתחותן של עיר דוד וירושלים בתקופת בית ראשון.
מאז העברת הגן הלאומי לחסות עמותת אלע"ד, ניכר גידול מתמיד במספר המבקרים בו, בעקבות פרסום, הרחבת הפעילות במקום ואטרקציות, בעיקר בחגים ובאירועים מיוחדים.
בשנת 2008, למשל, ביקרו בגן הלאומי עיר דוד כ-400 אלף איש, מספר שיא בכניסות לגן לאומי בירושלים.
ביולי 2017 נחנך מופע הלילה "הללויה", המציג את תחיית ירושלים הקדומה על גבי עתיקות עיר דוד, תחת כיפת השמים.
באוקטובר 2019 חנכה העמותה את מתחם הקמפינג העירוני הראשון בירושלים ביער השלום.
המתחם נחנך במעמד שר התיירות, והוא פרי שיתוף פעולה של עמותת אלע"ד יחד עם משרד התיירות, רשות מקרקעי ישראל והחברה הממשלתית לתיירות.
בהקמת המיזם תמכו גם עיריית ירושלים וקק"ל.
בשנת 2006 הרחיבה עמותת אלע"ד את פעילותה להר הזיתים, השוכן מול עיר דוד.
עיקר פעילות העמותה שם הוא בשיקום וטיפוח בית העלמין היהודי העתיק, שניזוק קשות במהלך 19 שנות השלטון הירדני במזרח ירושלים עד מלחמת ששת הימים, ובשמירה עליו מפני מעשי ונדליזם לאומני.
במסגרת פעילות זו מועסקים עובדים ומתנדבים בניקוי המצבות העתיקות, חידוש הכתוב בהן, סידור השבילים בין החלקות' מיפוי הקברים ותפעול של מרכז מידע העוסק באיתור קברים ישנים.
בשנת 2008 חנכה העמותה אתר אינטרנט אינטראקטיבי, המאפשר לגולשים לאתר קברים בבית העלמין, לקרוא על הקבורים בו, להוסיף מידע ותמונות וכן לתכנן מסלול בין קברים שונים הפזורים בין החלקות.
ארמון הנציב וגיא בן הינום
בשנת 1995 נחשפה האמה התחתונה ברכס ארמון הנציב, לאחר שהייתה סגורה במשך שנים רבות.
מחקר האמה, שנבנתה על ידי החשמונאים לפני למעלה מאלפיים שנה, החל כבר במאה ה-19 בידי חוקרים בריטיים, אך היא מעולם לא נפתחה באופן מסודר לקהל.
גם החפירה האחרונה נועדה למחקר בלבד, אולם עמותת אלע"ד פרסה את חסותה על המקום, ואף מימנה את הכשרתו לביקורי קהל.
משנת 2005 פתוחה אמת המים התחתונה לקהל, בתיאום ובהדרכה של עמותת אלע"ד.
בשנת 2024 נפתח מרכז מבקרים חדש בארמון הנציב תחת השם 'מצפה דוד' ובו פועלת האומגה הארוכה ביותר בישראל באורך של 731 מטר, מארמון הנציב ליער השלום וסיורי סגווי בטיילת ארמון הנציב.
ביער השלום נפתח בשנת 2019 מתחם אירוח ללינה וקמפינג.
בגיא בן הינום (בחלקו הדרום-מזרחי) העמותה החלה בשנת 2020 פרויקט בשיתוף עם רט"ג לשיקום האזור (שהיה מוזנח ומלוכלך) והוקמה החווה בגיא, שמדגימה חקלאות קדומה ומלאכות קדומות.
עוד לפני כן הוקם גם מתחם האירועים 'בית בגיא'.
הפעילות התיירותית של העמותה מתקיימת לאורך כל רכס ארמון הנציב וגיא בן הינום, ומשולבת בהדרכה המתרכזת בטבע ובמקומם של הרכס והגיא בתולדות עם ישראל.
עמותת אלע"ד מממנת את רוב החפירות הארכאולוגיות הנערכות בעיר דוד ובמרחבה.
כל החפירות נערכות על ידי רשות העתיקות או באישורה, ורובן הן חפירות הצלה, שנועדו לחשוף את צפונות העבר לקראת בנייה או פיתוח באגן הקדוש.
החפירות שמקיימת רשות העתיקות ב"חניון גבעתי" שבצידה המערבי של עיר דוד, מנוהלות במשותף גם עם אוניברסיטת תל אביב.
מנהלי החפירה הם ד"ר יפתח שלו מרשות העתיקות ופרופ' יובל גדות מאוניברסיטת תל אביב.
מכורח המיקום הגאוגרפי, מניבות החפירות ממצאים רבים מתקופות שונות ומגוונות, והם מפורסמים בכלי התקשורת ובכנס השנתי של מכון מגלי"ם.
מנהלי החפירות הם אנשי רשות העתיקות וחוקרים מן השורה הראשונה, כמו רוני רייך, גבי ברקאי, אילת מזר, דורון בן עמי, יחיאל זליגר ואלי שוקרון.
פרופ' רוני רייך התנה את עבודתו במקום בגיוס תושבי כפר סילוואן לעבודת החפירה, ולכן העובדים הם מתנדבים מהארץ ומהעולם לצד פועלים בשכר תושבי המקום.
תנופת המחקר הארכאולוגי בעיר דוד ובסביבתה הביאה לחשיפה של אתרי חפירה רבים ולממצאים יוצאי דופן בזמן קצר.
בין אתרי החפירה הרבים ניתן לציין את בריכת השילוח "האמיתית", שנחשפה בשנת 2006 למרגלות "בריכת השילוח" המאוחרת, שהייתה מוכרת כל השנים; כן נחשפו חלקי רחוב נרחבים ותעלות ניקוז מימי בית שני, מטמון ובו מאות מטבעות זהב,
ביצורים באזור מעיין הגיחון, מבנה אבן גדול מתקופת הברזל, ממצאים רבים בחפירות חניון גבעתי, מצודת החקרא, ורחובה הראשי של ירושלים מתקופת הבית השני, המחבר בין בריכת השילוח למרגלות הר הבית, ונחפר במנהרה מתחת לבתי שכונת סילוואן.
בשנת 1999 הוצאו כ-400 משאיות עפר מהר הבית, בעקבות עבודות שיפוץ והרחבה שנערכו על ידי הווקף במקום.
העבודות, שנערכו באמצעות ציוד מכני כבד, ללא חפירת הצלה או פיקוח מטעם רשות העתיקות, חוללו נזק ארכאולוגי רב, שכן ערימות העפר נשפכו לנחל קדרון ללא הבחנה, וללא יכולת להבחין בין הממצאים באופן סטרטיגרפי.
בשנת 2004 הקימו הארכאולוגים גבריאל ברקאי ויצחק צויג מאוניברסיטת בר-אילן, בתמיכת רשות הטבע והגנים וברישיון רשות העתיקות, פרויקט לסינון העפר שנחפר ונזרק מחוץ להר הבית.
העפר הועבר במספר שלבים לגן הלאומי עמק צורים השוכן למרגלות הר הצופים, שם החלה פעולת הסינון.
שנה לאחר מכן נקלע המיזם למשבר כספי וכמעט נסגר.
בשלב זה פרסה עמותת אלע"ד את חסותה התפעולית והכספית על המיזם, ופתחה את אתר הסינון לחוויה תיירותית בשם "החוויה הארכאולוגית בעמק צורים", בה יכולים המבקרים להשתתף בפועל בסינון, ולשמוע הסברים על מקור העפר ועל מה שנתגלה בו.
רוב המבקרים הם בני נוער מהארץ ומהעולם, שחשפו ממצאים ייחודיים כמו טביעות חותם, תכשיטים, מטבעות, שברי חרסים, צלמיות ופרטי בניין מתקופת הבית השני ועד ימינו.
עד לשנת 2012 השתתפו במיזם למעלה מ-120,000 איש מרקע מגוון, מישראל ומחוץ לה.
מיזם זה משלב בין ההיבטים התיירותיים, הארכאולוגיים והחינוכיים של העמותה.
אלע"ד ממשיכה להפעיל את אתר הסינון בעמק צורים, ובו עפר מחפירות בתחומי עיר דוד ואתרים נוספים של ירושלים הקודמה, ופרויקט סינון העפר מהר הבית עבר למצפה המשואות, תחת ניהול עצמאי.
בנובמבר 2021 פורסם מטבע שקל כסף מתקופת הבית השני, שהתגלה בפרויקט על ידי ילדה בת 11 שהגיעה עם משפחתה ל"חוויה הארכאולוגית" בעמק צורים שמפעילה העמותה.
עמותת אלע"ד משקיעה משאבים רבים בחינוך לחיזוק הקשר לירושלים במגזרים וקהלים שונים, וכן בהגברת הידע במחקר ירושלים הקדומה.
בהדרכה מובלט הרצף היהודי ומודחקות השכבות הקדומות (הכנעניות) והמאוחרות (הרומאיות, הביזנטיות והאיסלאמיות).
הכרונולוגיה ההיסטורית המוצגת מצמצמת את הנוכחות המוסלמית והנוצרית בירושלים.
בין קהלי היעד הבולטים של העמותה בתחום זה נמצאים חיילי צה"ל, שאלפים מהם מבקרים בעיר דוד ובסביבתה במסגרת פרויקט 'מוריה' של חיל חינוך.
הפרויקט, המשותף לצה"ל, לעמותת אלע"ד, לקרן למורשת הכותל וליד בן צבי, מביא את החיילים ליום סיור בירושלים, בדגש על אתרים בעלי זיקה יהודית וציונית.
העמותה מפעילה סופי שבוע וסמינרים בנושאי מנהיגות וציונות בקרב קצינים, המתקיימים באתרי התיירות השונים באגן הקדוש.
העמותה פועלת גם בשיתוף עם תנועת "בני עקיבא", שחניכיה מבקרים באתרי העמותה בסיורים חינוכיים, וכן עם תנועת "מבראשית", המקיימת מדי שנה בעיר דוד פעילות חינוכית וטקסים.
במכון מלמדים אנשי אקדמיה מישראל ומחוצה לה בקורסים, השתלמויות, ימי עיון וסיורים, הפונים לקהל מגוון.
ייחודו של המכון הוא בכך שהמרצים הם חוקרים המשתתפים בפועל במחקר הארכאולוגי בירושלים הקדומה, כמו פרופ' רוני רייך, ד"ר אילת מזר וד"ר גבי ברקאי.
מדי שנה מקיים המכון את 'כנס מחקרי עיר דוד', כנס ארכאולוגי מהגדולים בישראל, בו מציגים החופרים והחוקרים את החידושים העדכניים ביותר בחקר ירושלים.
למכון מגלי"ם אף הוצאה לאור של ספרים ופרסומים, פרי מחקרם של חוקרים בתחומים הרלוונטיים.
לצד הפעילות המחקרית והאקדמית, עוסק מכון מגלי"ם בהפקת חומרי לימוד וסרטוני אנימציה עבור מערכת החינוך ועבור הקהל הרחב.
העמותה מפעילה, בשיתוף רשות הטבע והגנים, את "חווה בגיא" חווה לשחזור חקלאות קדומה.
אחת מפעולותיה העיקריות של עמותת אלע"ד היא ההתיישבות היהודית במזרח ירושלים ובעיקר בסילוואן, שכונה שבה רוב ערבי מובהק.
על פי דוח של "מכון ירושלים למחקרי מדיניות" משנת 2020, בשכונה יש כעשרים אלף תושבים, מתוכם 500 יהודים.
עם פרוץ פרעות תרפ"ט נטשו חלק מיהודי המקום את בתיהם, ועזבוהו כליל במאורעות 1936. היישוב היהודי בעיר דוד חוסל, הרכוש היהודי נבזז, ולבתים פלשו ערבים, שצאצאיהם של חלקם מתגוררים בבתים עד היום.
העמותה רוכשת ושוכרת מיום הקמתה נכסים, קרקעות ובתים בעיר דוד, בהר הזיתים וברחבי ירושלים הקדומה באופנים הבאים:
איתור נכסים השייכים ליהודים בעיר דוד ומאבק משפטי במחזיקים בהם, בדרישה לפנותם על מנת להחזירם לבעליהם המקוריים.
קנייה ושכירת נכסים שהוכרזו נכסי נפקדים על ידי האפוטרופוס מהרשות לפיתוח ומחברת עמידר.
פינוי תושבים ערבים מדירותיהם, שלא הצליחו להוכיח זכויות בנכס או שסירבו לחתום על חוזי שכירות, ואכלוס הדירות ביהודים.
שכנוע ערבים תושבי הכפרים סילואן, ראס אל עמוד, א-טור ושכונת אבו תור למכור את בתיהם ליהודים.
'קרן שלם ירושלים', עמותת בת של אלע"ד, הקימה את מעלות דוד, שכונה בת כ-80 יחידות דיור בראס אל עמוד, במקום בו עומד מבנה המטה הישן של מחוז ש"י של משטרת ישראל, ובתמורה תממן חלק מבניית מבנה המטה החדש.
הבנייה בראס אל עמוד נעשתה בשיתוף עם 'הקדש העדה הבוכרית', ממנה הפקיעו הירדנים את השטח ב-1948.
נכון ל-2010, מתגוררים בנכסים שבבעלות העמותה באגן הקדוש כ-75 משפחות יהודיות.
בשנים 2006–2013 קיבלה העמותה תרומות בסך כ-56 מיליון ש"ח לשנה בממוצע, כ-61% מהם מחברות הרשומות במדינות כגון איי בהאמה וזהות בעליהן עלומה.
השימוש בחברות כאלו נפוץ אצל גופים ישראליים המעוניינים לרכוש נכסים מפלסטינים, תוך הסתרת זהות הצדדים כדי לא להכשיל את העסקה.
על פי פרסומים, רומן אברמוביץ' וחברות הקשורות לו תרמו כ-350 מיליון שקלים לעמותת אלע"ד.
נכון ל-2023 עמדו הכנסות העמותה על כ-135 מיליון שקלים, כשמתוך הסכום הזה 82 מיליון שקלים הגיעו מתרומות.
מרבית התרומות הגיעו מחוץ לארץ, בעיקר מאגודת הידידים של אלע"ד בארצות הברית.
העמותה ממומנת גם על ידי חברות ציבוריות.
למשל חברת הביטוח מגדל תורמת לה מאה אלף שקלים מדי שנה החל מ-2019 ובנק לאומי תרם לה 150 אלף שקלים בשנת 2022.
העובדה כי העמותה מעודדת התיישבות יהודית במזרח ירושלים, הביאה להתנגדות של עמותת עיר עמים ואחרים, שקראו להוציא את הגן הלאומי מחזקתה של העמותה, המציגה לדבריהם את האתר באופן מגמתי בפני המבקריםכדי לקבוע את הנרטיב ההיסטורי היהודי כנרטיב היחיד במרחב הציבורי ובתודעה הישראלית.
באוגוסט 2008 עתרה תנועת שלום עכשיו, בשיתוף עם ערבים תושבי כפר סילוואן לבג"ץ נגד העמותה ושותפיה, בדרישה לעצור את החפירות בחניון גבעתי, בטענה שהן אינן חוקיות, אך העתירה נדחתה.
פרופסור דניאל בר-טל ופרופסור עמירם רביב כותבים בספרם "אזור הנוחות של חברה בסכסוך", כי הייהוד של הכפר נעשה לא פעם בדרך אלימה של נישול ובניגוד לחוק הבין-לאומי, לא פעם בעזרת שלטונות ישראליים.
לדברי עמותת אלע"ד, העמותה פועלת תוך שיתוף פעולה עם יושבי המקום ותוך שילוב תושבים ערבים בפיתוח השכונה.
חוסיין סיאם, המוכר כמוכתר על ידי העירייה, אמר בראיון כי "שוררת שנאה בין הצדדים", אולם גם "באמת התפתחו יחסים אישיים קרובים בין הרבה יהודים לערבים בכפר.
אליי הביתה הגיעו לא פעם חברים יהודים שלי".
המתנגדים לפעולות העמותה טוענים כי שיתוף פעולה זה נועד להקנות לעמותה "שקט תעשייתי" בדרכה לייהוד האגן הקדוש כולו.
תושבים ערבים התלוננו על פגיעה בפרטיותם בשל מצלמות האבטחה, ועל הגבלת תנועתם בחגים יהודיים.
כן עלו טענות כי החפירות הארכאולוגיות מבוצעות תוך כדי פגיעה באתרים מוסלמיים.
דוד בארי, יושב ראש עמותת אלע"ד, אמר בראיון בשנת 2008: "עד היום נבחנו הרכישות שלנו בעשרות מבחנים משפטיים, ומעולם לא הוטל דופי בהתנהלותנו, ולו פעם אחת".
הוא פועל יחד עם ערבים תושבי הכפר למען מטרות משותפות.
עמותת אלון, או בשמה המלא אלון - עמותה למעורבות חברתית, הייתה עמותה שפעלה בישראל בשנים 1998–2010. בראש העמותה עמד לאורך כל שנות פעילותה שחר בארי, אחד ממייסדיה.
העמותה הוקמה ב-1998 על ידי קבוצת סטודנטים כפר-סבאיים.
בשנותיה הראשונות הפעילה העמותה פרויקטים באמצעות סטודנטים מתנדבים.
בשנת 2001 החלה העמותה להפעיל מתנדבי שנת שירות ומאז 2003 הוציאה גם גרעיני נח"ל.
בשנת תשס"ח הפעילה העמותה כמות כוללת של כ-300 פעילים, מתוכם כ-100 מתנדבי שנת שירות שפעלו ב-12 מוקדים שונים בארץ.
החל משנת 2005 הפעילה עמותת אלון את פרויקט "שנת התנדבות בקהילה" בערים ערביות.
בניגוד לדעה הרווחת "שנת התנדבות בקהילה" אינה שירות לאומי ויש הפרדה ברורה בעמותה בין מתנדבי שירות לאומי למתנדבים הערבים.
עם השנים גררה העמותה חובות כספיים רבים שאיתם התמודדה.
המשבר הכלכלי העולמי בשנים 2008–2009 יצר מחסור חמור בתרומות (כפי שקרה בעמותות רבות), דבר שהגדיל את חובותיה של העמותה.
העמותה נסגרה באפריל 2010, לאור צו פירוק שניתן על ידי בית משפט.
בשנת תשס"ט (2008-2009) פריסת היישובים הארצית של עמותת אלון הייתה:
באר שבע (גרעין הנה אני באה וגרעין הוי ויי)
לוד (קבוצת שירות לאומי וחל"ת)
יפו (סטודנטיות בוגרת שנת התנדבות)
מטרתה הרשמית של העמותה היא "צמצום פערים חברתיים דרך חינוך".
מטרה זו מבוססת על תאוריה חברתית שלפיה מערכת החינוך הפכה במשך השנים לגורם ממיין (דהיינו- מוסד אשר מסווג את התלמידים על פי המעמדות החברתיים שאליהם הם משתייכים, וכך מנציח את הפערים החברתיים לדורות הבאים).
על ידי שבירה של ההכוונה המעמדית הנ"ל ("הסללה", מלשון "מסלול") מאמינים בעמותה כי ניתן לאפשר לחניכים לממש את הניידות החברתית שהחברה המודרנית-הדמוקרטית מתיימרת להציע.
אף על פי שלעמותה אין מסמך אידאולוגי רשמי וכתוב, היא מתאפיינת לרוב בגישה אידאולוגית של שמאל חברתי.
מאז ההצטרפות של העמותה למסלול הנח"ל נוצר בעמותה הווי סביב שמותיהם של גרעיני הנח"ל שלה.
מחזורי העמותה נקראים לפי אותיות הא"ב בתוספת סיומת לון.
כלומר, המחזור הראשון שיצא לנח"ל הוא מחזור אלון, זה שאחריו הוא בלון והמחזור בשנת תשס"ח הוא ולון.
לפני ההצטרפות של העמותה לנח"ל מתנדבי שנת השירות היו רשומים דרך התנועה הקיבוצית ושם הגרעין הראשון - הוא לון.
שמות הגרעינים של העמותה גם הם מסודרים על פי סדר הא"ב, בהתאמה עם המחזור בעמותה.
מחזור שם הגרעין יישוב פרק המשימה אלון אלון לודבלון ברדווילחדרהבלון בנדלאי לודבלון בצוריעז באר שבעגלון גלאמש חדרהגלון גוטה באר שבעגלון גו לודגלון+דלוןאניעם ל"ה חצור דלון דמבולאה חדרהדלון דילה באר שבעדלון דשמיא דוקהלודהלון הנה אני באה באר שבעהלון הוס לודהלון הולצ'ין חדרההלון הוי ויי באר שבעולון וורקנש ולון וזה ולוןוטוב לו
בשמות הגרעינים נוכחות ברורה של מוטיבים אתיופים, משום שאוכלוסיית היעד של הפרויקטים בעמותה רובה אתיופית.
צירוף כלל השמות האמהרים של הגרעינים יוצר את הרצף בנדלאי הולצ'ין וורקנש שפירושו - כולנו ביחד הזהב שלך.
ברוב שנות פעילותה היו לכל קומונה בעמותה רכז/ת, אשר ליווה את פעולת הקומונה מההיבט המקצועי כמו גם החברתי.
לכל אזור (מס' קומונות) יש מנחה, אשר מתכלל את עבודת הרכזים.
אדִי - עמותה לקידום השתלות בישראל ע"ש אהוד בן דרור (ע"ר), היא עמותה ישראלית לעידוד תרומת איברים בישראל.
העמותה היא חלק מהמרכז הלאומי להשתלות איברים של משרד הבריאות הישראלי, ומנהלת מאגר מידע ממוחשב של תושבי מדינת ישראל שהצהירו שהם מוכנים לתרום איברים אחרי מותם.
נכון ל-2024, רשומים במאגר העמותה קצת פחות מ-10.1% מכלל האוכלוסייה הבוגרת בישראל (כ-1,090,593) איש.
נתון כזה נחשב לכישלון יחסי עקב העובדה שמדובר באחוז נמוך משמעותית מהממוצע במדינות החברות בארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי (בספרד, למשל, חתומים כ-70% מהאוכלוסייה).
העמותה נוסדה ב-30 באוקטובר 1978 על ידי שמואל ודבורה בן דרור, לזכרו של בנם, אהוד (אָדִי) בן דרור.
בן דרור נפטר ב-24 ספטמבר 1978, זמן קצר לאחר השתלת כליה, עקב סיבוכים שנבעו מכך שהמתין זמן רב לתרומה.
במהלך תקופת הטיפולים שעבר אהוד בן דרור, בה המתין למציאת תורם מתאים עבורו, שוחח רבות עם הוריו וחבריו ודיבר על הצורך להעלות את המודעות לחשיבות תרומת האיברים, מתוך זה הועלה הרעיון על ידי אדי להחתים אנשים על כרטיס המעיד על רצונם לתרום את אבריהם לאחר מותם.
חבריו והוריו של אדי ראו ברעיון שהעלה על תרומת איברים את צוואתו, באוקטובר 1978 הוקמה אגודת אדי אשר יצרה מהפך בכל נושא תרומת האיברים והעלתה במודעות הציבור את חשיבותו של תרומת האיברים בארץ והחלה בהחתמת הציבור על כרטיס התורם אדי.
כרטיס אדי הוא כרטיס אשר מי שחותם עליו מביע את רצונו לתרום חלק מאיבריו (או רקמותיו) לאחר מותו, לשם השתלת איברים ורקמות אם צריך, בחולים.
התרומה מותנית בהסכמת המשפחה, גם אם נחתם כרטיס "אדי".
כל תושב ישראל מעל גיל 17 רשאי לחתום על הכרטיס.
החתימה אינה תלויה במצב בריאותי, אלא רק התרומה עצמה תלויה בכך.
"אדי" דואגת להנצחת זכר התורמים על ידי פעילויות שונות, בהן נטיעת עצים ב"יער אדי", תמיכה באתר הנצחה באינטרנט, ויום הוקרה למשפחות תורמי האיברים בבית הנשיא.
בשנת 2009 השתתפה "אדי" בהוצאת הספר בנין אריאל, שחלק גדול ממנו עוסק בהיבטים הלכתיים שונים של תרומת איברים.
החל מ-2011, מחזיקי כרטיס "אדי" מקבלים קדימות מסוימת בתור לקבלת איבר להשתלה, בהתאם להנחיות ועדת ההיגוי למרכז להשתלות לפי חוק השתלת איברים.
בעבר התקיים כרטיס-תורם נוסף המיועד בעיקר לציבור הדתי – כרטיס תורם בלבבי של "עמותת בלבבי" על-שם בלהה הירשברג, אך החתומים עליו אינם נהנים מקדימות בתור להשתלות.
אחרי הקמת עמותה זו שינתה עמותת אדי את נהליה ההלכתיים, כדי שיעמדו בסטנדרט קביעת המוות שהיה נהוג על ידי "בלבבי".
בימינו כרטיס "בלבבי" אינו מתקיים עוד ועמותת "בלבבי" מחתימה דרך אתר האינטרנט שלה על כרטיס אדי.
על פי אתר העמותה, ישנו קונצנזוס הלכתי רחב המתיר תרומת איברים לאחר המוות ואף רואה בה צו מוסרי עליון.
כאשר אדם מגיע לטיפול בבית החולים, הצוות המטפל אינו יודע האם הוא חתום על כרטיס אדי.
כמו כן, על פי חוק מוות מוחי-נשימתי, אסור שהרופאים שאמורים לקבוע מוות מוחי יעסקו בהשתלות איברים.
הגישה למאגר הנתונים של התורמים נתונה רק לאחות מתאמת ההשתלות של בית החולים (הנמצאת בכל מרכז רפואי המורשה לבצע השתלות איברים), וגם לה יש גישה לנתונים הללו רק לאחר שנקבע מותו של אותו אדם.
זאת, על מנת שלא יינתן יחס שונה לאדם מסוים רק כי הוא הסכים לתרום איברים.
קביעת מוות מוחי נעשית רק על ידי שני רופאים ותיקים לפחות, כל אחד מהם מומחה בתחום אחר, שאינם חברי סגל במחלקה בה מאושפז החולה, ואינם עוסקים בהשתלות איברים.
כמו כן, לפחות אחד מהם חייב להיות בדרגת מנהל מחלקה ומעלה.
קביעת המוות המוחי מתבצעת על פי נוהל הכולל בדיקות ובדיקות עזר רבות.
בכל מקרה לא קובעים מוות מוחי אם קיים ספק כלשהו שהמצב אינו כזה.
לפי הנוהל, רק לאחר שנקבע מוות מוחי האחות פונה למשפחה בבקשה לתרום את איבריו של הנפטר.
גם אם נושא החולה המועמד לתרומת איברים כרטיס אדי, עדיין שמורה למשפחה זכות וטו שתמנע את קיום בקשתו לתרום את איבריו.
באותה עת פורסמה בכאן 11 כתבה הסוקרת אפשרות זו כדילמה הנתונה להכרעת המרכז הלאומי להשתלות.
סביב דברים אלו התקיים שיח ער ברשתות החברתיות ובמספר כלי תקשורת, והובעו תמיכה או הסתייגות מהשתלת איברים על פי סטטוס חיסוני.
בימים העוקבים נשלחו פניות רבות של בעלי כרטיס אדי שביקשו למשוך ידם מההסכמה לתרום איברים לאחר מותם, מתוך חוסר רצון לשתף פעולה עם סינון שכזה.
ב-20 באוקטובר, פרסם המרכז הבהרה בשם פרופסור רפי ביאר, יו"ר ועדת ההיגוי של המרכז: "אין כלל החלטה לתת עדיפות להשתלות למחוסנים על פני לא מחוסנים, סוגיה זו לא עלתה כלל לדיון".
הבהרה נוספת עלתה אף היא בעמוד הפייסבוק של המרכז ביום למחרת מצד דוקטור תמר אשכנזי, מנהלת המרכז הלאומי להשתלות: "לכל הפונים, שואלים, מתעניינים, ואפילו מתוסכלים או כועסים, אני מבקשת להצהיר באופן חד משמעי כי רישום החולים להשתלה בישראל נעשה במשרד שלנו בלבד, ועל פי קריטריונים רפואיים".
עוד הוסיפה כי, "נושא החיסון לא היה מעולם ואיננו כיום קריטריון ברישום להשתלה.
הפוסט שקודם בתשלום ברשת החברתית נפתח בהצהרתה כי, "(אני) מרגישה צורך לעשות צעד שלא עשיתי מעולם", והוא הצטרף למאמר שפרסמה אשכנזי במעריב אונליין ובאתר וואלה ב-21 באוקטובר.
אתגרים היא עמותה שלא למטרת רווח, שמטרתה לחזק, לשקם ולתמוך באנשים עם מוגבלות באמצעות פעילויות ספורט מסוגים שונים.
העמותה הוקמה בשנת 1995 על ידי גרעין של נכי צה"ל, עם מוגבלויות, אזרחים ואנשי מקצוע מתחום השיקום, במטרה לשקם באופן פיזי ונפשי, ולשלב חברתית, עם מוגבלויות מכל הגילים.
העמותה עושה זאת באמצעות פעילות ספורט רגיל וספורט אתגרי כגון: ריצה, הליכה, שיט, צלילה, גלישת מצוקים, רכיבה על אופניים (תלת-אופן, אופני טנדם ואופני יד) ועוד.
ב-2 בספטמבר 2013 נחנך בית "מרכז אתגרים" ע"ש שניאור חשין בגני יהושע.
המקום משמש כמרכז לפעילות העמותה.
הקומפלקס נתרם על ידי משפחת חשין ותוכנן על ידי האדריכל יואב מסר.
פעילות העמותה פתוחה בפני אנשים עם מוגבלות בשל לקויות או בשל סיבות אחרות.
נפגעי חבלה גופנית ונפשית כגון נכי צה"ל, נפגעי טרור, נפגעי תאונות דרכים.
נפגעי שבץ מוחי בדרגות קלות
בעיות התנהגות מסיבות רגשיות או בלתי ברורות.
כיום משתתפים בפעילויות העמותה השונות כ–5,000 ילדים ובני נוער ב-120 מסגרות ברחבי הארץ, וכן כ-1,000 בוגרים.
העמותה פועלת לקידום הפוטנציאל האישי הטמון בכל אדם, לטיפוח מצוינות ושאיפה להתקדמות והישגיות, אולם ההישגיות נקבעת באופן סובייקטיבי בהתאם ליכולת ולרצון של כל אחד ואחת מהמתאמנים; בנוסף פועלת העמותה לשיפור הדימוי העצמי של משתתפי הפעילות, ולשינוי האופן שבו נתפס החריג ובעל המוגבלות בחברה הכללית.
בין ענפי הספורט שבהם מתאמנים חברי העמותה: ריצה, הליכה, שיט במפרשיות, חתירה בקיאקים, פעילות חבל (טיפוס, אומגה), סקי מים, צלילה, סנפלינג, רכיבה על אופניים (תלת-אופן, אופני טנדם ואופני יד), קארטינג, טיולי ג'יפים, טיולים אתגריים בטבע, אמנויות לחימה.
העמותה מתבססת על גרעין של אנשי מקצוע בתחומי הספורט האתגרי והשיקום של עם מוגבלויות, ובמידה רבה יותר על מעל 1,000 מתנדבים, המפעילים ומסייעים למתאמנים, לרוב ביחס של יותר מאשר מתנדב אחד או אחת לחבר.
סיסמתה של עמותת אתגרים היא: ספורט אתגרי, העצמה ושילוב חברתי של אנשים מיוחדים; הסיסמה מסיטה את הדגש מהמינוח המקובל "אנשים עם צרכים מיוחדים", שהוא ביטוי בעל קונוטציה של מסכנות ושל חמלה, אל העובדה שחברי העמותה הם דווקא אנשים מיוחדים.
קבוצות הריצה והליכה של העמותה משתתפות באופן קבוע, כקבוצה וכיחידים, במרוצים רבים הנערכים בישראל.
בין המרוצים: מרתון תל אביב, מרתון ירושלים, מרוץ סאקוני, מרוץ לילה לבן של נייקי.
כל משתתף ומשתתפת בוחרים את המרחק המתאים להם במסגרת האירוע.
מרחקים אופייניים של הליכה וריצה הם: 5 ק"מ, 10 ק"מ, 21 ק"מ (חצי מרתון), מרתון מלא.
העמותה מפעילה מגוון של תוכניות בענף השייט, בשני מסלולים עיקריים.
במסלול החובבים, מתאמנים חברי עמותה במסגרת של חוג שבועי במועדונים בחיפה ובתל אביב, בסירות מטיפוס "סונאר", ואף מתחרים בהצלחה במסגרות ארציות כנגד ספורטאים בריאים.
במסלול הפארלימפי מתחרים ספורטאים במסגרת האיגוד העולמי לשייט של אנשים עם מוגבלויות (IFDS), ובין הישגיהם הבולטים: מדליית זהב במשחקים הפאראלימפיים של אתונה, 2004; מקום חמישי באולימפיאדה של בייג'ינג, 2008.
באולימפיאדה של בייג'ינג התחרה האצן העיוור חבר העמותה בזה נבבה בריצת מרתון, וסיים במקום ה-23, בליווי של עופר וגיא בן-דור, אב ובנו שהם פעילים ותיקים של העמותה.
בשנת 2013 עופר בן דור גיבש קבוצה של אנשים עם מוגבלויות חברי עמותת אתגרים בצירוף מלווים, יזם והוציא לפועל מסע טיפוס על הר הקלימנג'רו.
ספורטאים פגועים ברגליהם, הרוכבים על אופני יד, הגיעו גם הם להישגים נאים: זיו בר-שירה הגיע ראשון במרתון ניו יורק, 2001; ונתי גרובר הגיע שביעי במירוץ נג"ש (נגד השעון), באולימפיאדה של לונדון, 2012.
"בשביל כולם": טיולים לאורך שביל ישראל באמצעות "גלגולון" - כיסא על גלגל המותאם במיוחד לנשיאה ותנועה בטבע.
"בשביל החיים": פעילויות ספורט לשיקום אחרי פציעות חמורות.
"שילוב מנצח": סיוע לאנשים עם מוגבלויות המשרתים בצה"ל בהתנדבות.
"פורום נשים": קבוצות של נשים עם מוגבלויות, המסתייעות בנשים שכהגדרתן "אינן סובלות ממגבלה נראית לעין", בתמיכה ובפעילות ספורטיבית ואתגרית.
"הספינה שטה": פרויקט לשיקום נפגעי הפרעת פוסט-טראומה (שנודעה בעבר כ"הלם-קרב") במהלך שירות צבאי, באמצעות פעילות ספורט הכוללת בעיקר שיט במפרשיות.
מדי שנה עורך הארגון שני מסעות אופניים, האחד בעמק יזרעאל בשם "גלגלים של תקווה", והשני באזור בית קמה שבנגב, בשם "גלגלים של תקווה - דרום".
המסעות נערכים בשלושה מסלולים: מסלול משפחתי באורך של 10 ק"מ, מסלול כביש באורך 55 ק"מ ומסלול שטח באורך 35 ק"מ.
המסיבה השנתית למתנדבים ולמתאמנים בעמותה, שבה מופיעים אמנים ידועים בהתנדבות, והכנסותיו משמשות את העמותה.
ב-2012 זכתה עמותת אתגרים, יחד עם עמותת אלנוהוד, בפרס טבע למצוינות בחינוך ע"ש אלי הורוביץ, 2011.
ב-9 באוגוסט 2010 קיבלה העמותה את אות הנשיא למתנדב המוענק על ידי נשיא המדינה.
זהו אות יוקרתי המוענק אחת לשנה, למתנדבים יוצאי דופן בחברה הישראלית.
אות וינגייט לקידום הספורט, 2010.
פרס מוביל חדשנות חברתית, 2006, על ידי הפורום הכלכלי העולמי בדאבוס שווייץ, ועיתון גלובס.
העמותה זכתה בפרס יגאל אלון לשנת תשס"ג.
ציון לשבח של קרן שלם, 2001
אות הוקרה של המועצה הארצית לפיתוח חברתי, 2002
פרס מרכז אדלר של אוניברסיטת תל אביב, 2003
אות החסד מטעם בית איזי שפירא וקרן טראמפ, 2003
פרס יזם השנה של חברת ארנסט אנד יאנג, 2005
תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת בר-אילן, 2018
עמותת אופנִים היא עמותה הפועלת להענקת שוויון הזדמנויות בחינוך לילדים ביישובי הפריפריה בישראל.
עקרון הפעולה המרכזי של העמותה הוא העברת פעילויות העשרה לימודית וחינוכית מעבר לחינוך הפורמלי שהם מקבלים.
פעילויות ההעשרה מתבצעות תוך הגעה אל מקום המגורים של הילדים, המרוחקים ממרכזי הערים, זאת באמצעות מעבדות ניידות המותקנות על גבי אוטובוסים ייעודיים, אשר עוצבו במיוחד למטרה זו וצוידו במחשבים, ריהוט ואמצעי עזר נוספים להוראה.
העמותה הוקמה בשנת 2004 על ידי ד"ר חיים דהאן, יזם יליד העיר באר שבע.
באספה הכללית של העמותה חברים בהתנדבות 21 איש, ביניהם יורם "יה-יה" יאיר (אלוף במילואים), יגאל בן-שלום (בעבר מנכ"ל המוסד לביטוח לאומי), וכן בכירים בהווה ובעבר במוסדות שונים ובתחום ההייטק והיזמות.
יו"ר העמותה הוא עודד הדומי והמנכ"ל הוא אלי דרור.
פעילות עמותת אופנים נפרשת על פני מעל 40 נקודות יישוב בצפון הארץ ובדרומה.
בדרום הארץ הפעילות מתקיימת בין היתר בנווה מדבר, שדות נגב, מרחבים, אל קסום, שפיר, קריית גת ואופקים.
בצפון הארץ הפעילות מתקיימת בין היתר בעפולה, מגדל העמק, פרדס חנה-כרכור, גבעת עדה, עמק יזרעאל, טבריה, מרום הגליל, משגב, קריית שמונה, עכו וצפת.
המשתתפים בפעילויות מגיעים בדרך כלל מחתך סוציו-אקונומי נמוך, וכן מקרב המגזר הערבי והבדואי.
פעילויות העמותה בתחומי מדע וטכנולוגיה, המתקיימות אחת לשבוע, כוללות הרצאות, לימוד מונחה והתנסות אישית.
בנוסף, מקיימת העמותה פעילויות חשיפה שמטרתן לחשוף את הילדים ובני הנוער למקורות חינוך חיצוניים.
במסגרת זו מגיעות קבוצות לימוד ליחידה של נוער שוחר מדע בטכניון ומשתתפות בסדנאות המדע והטכנולוגיה (12 מפגשים, אחת לשבוע).
כמו כן נערכים ביקורים באוניברסיטאות, מפעלים ומוזיאונים.
לאופנים "תו מידות לאפקטיביות" משנת 2011 המוענק על ידי ארגון "מידות".
בשנת 2009 זכתה עמותת אופנים בפרס "מגן שר הרווחה והשירותים החברתיים" לעמותות ולמתנדבים מצטיינים, אשר הוענק על ידי השר יצחק הרצוג כהוקרה על פועלה של העמותה במהלך השנים האחרונות.
בשנת 2014 הוענק אות התורם האפקטיבי בישראל למייסד ונשיא עמותת אופנים ד"ר חיים דאהן.
בשנת 2019 הוענק לארגון מעמד מייעץ לאו"ם.
מרכז אלה להתמודדות נפשית עם אובדן היא עמותה המספקת שירותי תמיכה נפשית לאנשים שחוו אובדן, שכול, טראומה וכאב נפשי, בידי מטפלים המתמחים בגישות טיפוליות שונות.
המרכז תומך גם בניצולי שואה ובני הגיל השלישי.
צוות המטפלים בעמותה כולל כ-300 אנשי מקצוע בתחום.
למרכז שישה סניפים והוא מטפל גם בקליניקות ברחבי הארץ.
הארגון הוקם בשנת 1979 בידי ולמען יוצאי הולנד והיה חלוץ בישראל במתן עזרה נפשית וחברתית לניצולי שואה.
הקהילה ההולנדית מהווה עד היום חלק מאוכלוסיית היעד של העמותה.
הפעלת ארבעה מרכזי סיוע למשפחות נפגעי תאונות דרכים, התאבדות, ועבירות המתה עבור משרד הרווחה והשירותים החברתיים.
המרכזים באזור ירושלים וצפון הארץ מעניקים ליווי של עובדים סוציאליים, טיפול נפשי, קבוצות תמיכה וטקסי זיכרון ארציים.
במקביל עמותת בשביל החיים מעניקה את הליווי במרכז ובדרום הארץ.
הפעלת תוכנית לליווי רוחני לאנשים שחוו אבדן פתאומי כתוצאה מהתאבדות, תאונות דרכים ועבירות המתה, עבור ג'וינט ישראל ומשרד הרווחה.
מתן טיפול נפשי פרטני לניצולי שואה, בקליניקות או בבית המטופל.
הטיפול הוא ללא עלות, במימון הרשות לזכויות ניצולי השואה של משרד האוצר.
בנוסף, מופעלות קבוצות, סדנאות והרצאות לניצולי שואה בבתי אבות, במרכזי יום ובלשכות רווחה ברחבי הארץ.
ניצולים שאינם זכאים למימון ממשלתי מטופלים בעזרת תרומות.
טיפול למשפחות שכולות על רקע ביטחוני במימון משרד הביטחון.
במסגרת זו מטופלים גם בני משפחה שאינם זכאים, בעזרת תמיכה מתורמים וקרנות.
טיפול לבני משפחות שחוו אבדן פתאומי שלא במסגרת תמיכה ממשלתית, הפונים באופן עצמאי או המופנים על ידי ארגוני סיוע אחרים.
העמותה מעניקה טיפול לכלל האוכלוסייה גם בתחומים שאינם נוגעים ישירות באובדן ושכול, כגון התמודדות עם משברים ובדידות, העצמה והתפתחות אישית, זוגיות ומשפחה ועוד.
העמותה משתדלת לסבסד טיפולים גם למי שאינם זכאים למימון.
ליווי צוותי עובדים בשעת משבר, במקרה של אובדן או אירוע טראומטי במקום העבודה, במטרה למנוע פוסט טראומה.
במסגרת פעילות המרכז מתקיימות הדרכות מקצועיות לאנשי מקצוע ומתנדבים, כנסים, ימי עיון והרצאות בכנסים בישראל ומחוצה לה.
כמו כן, יוצאים לאור מאמרים וחוברות לאנשי מקצוע ולקהל היעד.
אלה היא גוף הדרכה רשמי עבור סטודנטים לעבודה סוציאלית של אוניברסיטת תל אביב.
"אלה" מקיימת שיתוף פעולה עם ארגוני סיוע לפליטים.
בתיאום עם נציבות האו"ם לפליטים מופנים לאלה מסתננים לישראל, שנזקקים לטיפול נפשי.
לדוגמה, בשיתוף פעולה עם עמותת אס"ף (ארגון סיוע לפליטים ולמבקשי מקלט בישראל) הופעלה קבוצה טיפולית לאמהות פליטות.
העמותה הוקמה בשנת 1979 על ידי ולמען ישראלים יוצאי הולנד וקהילה זו עדיין מהווה חלק מאוכלוסיית היעד שלה.
מוצעים לקהילה סיוע נשפי-חברתי, שירותי טיפול, קבוצות חברתיות, פרויקט מתנדבים ואירועים ארציים.
עבודה קהילתית נוספת כוללת קבוצות חברתיות לתמיכה הדדית והשתלבות בחברה.
הפעילות נסמכת על כ-80 מתנדבים קבועים בארגון ובקהילה.
פעילות המתנדבים כוללת ביקורי בית.
בשנת 2000 הוקמה באזור הצפון ספרייה ניידת ראשונה בשפה ההולנדית ביוזמתם של מתנדבים ובעזרתם של תורמי ספרים.
מאז הוקמו ספריות בחדרה, בירושלים ובתל אביב.
2002 - תו איכות ממגזר ההתנדבות והמלכ"רים.
2006 - תעודת הוקרה על סיוע לתושבי הצפון במלחמת לבנון השנייה - התעודה הוענקה על ידי משרד ראש הממשלה, המשרד לענייני גמלאים, המועצה הלאומית להתנדבות בישראל ומשרד הרווחה כדי להודות על הסיוע הנפשי שהוענק בתקופה זו לתושבי הצפון.
2006 - תעודת הוקרה על המסע לפולין בחודש יוני 2006. התעודה ניתנה על ידי ניצולי השואה ובני משפחותיהם שהשתתפו במסע.
הם הביעו את הוקרתם על ידי נטיעת 30 עצים ב-Unknown Children Forest של קק"ל.
2012 - אות הוקרה מהאגודה הישראלית לגרונטולוגיה, על תרומה ייחודית למען האוכלוסייה הזקנה בישראל.
2015 - "עיטור האור" מהקרן לרווחת נפגעי השואה בישראל, על פעילות התנדבות ייחודית למען ניצולי השואה.
2020 - אות הוקרה מהמשרד לשוויון חברתי עבור התנדבות וסיוע לאזרחים ותיקים בעת משבר הקורונה בישראל.
במרכז אלה מתנדבים כ-80 איש ולהם תפקידים חברתיים, ארגוניים ומעשיים בתוך הארגון ובקהילה.
חלק מהמתנדבים עורכים ביקורי בית אצל מבוגרים וחולים ועוזרים להם באופן אישי.
מתנדבים נוספים עוזרים בארגון הפעילויות החברתיות ובעבודות משרדיות, ישנם מתנדבים שמנהלים ספריות עם ספרים בשפה ההולנדית וכאלה שמסיעים קשישים לפעילויות.
כל המתנדבים מקבלים הדרכות פרטניות וקבוצתיות ומשתתפים בהרצאות וימי עיון העוסקים בהיבטים שונים של עבודתם ההתנדבותית.
עמותת במתנ"ה (ראשי תיבות של בוגרי מועצת התלמידים והנוער הארצית) היא עמותה רשומה ברשם העמותות אשר הוקמה על ידי בוגרים של תוכנית מועצת התלמידים והנוער הארצית בשנת 2006.
לאחר כינוס בוגרי המועצה לדורותיה ב-2006, הוחלט להקים עמותה שתסייע למועצה.
העמותה פועלת החל מ-31 בינואר 2006 ועובדת בשיתוף פעולה עם מינהל חברה ונוער במשרד החינוך.
מטרת העמותה היא קידום מנהיגות צעירה באמצעות מועצות התלמידים והנוער באמצעות פרויקטים, חניכת בעלי תפקידים במועצות, ארגון ימי עיון וסמינרים, בניית תכנים, תמיכה במועצת התלמידים והנוער הארצית ומועצות התלמידים והנוער המחוזיות, קרן מלגות לחברי מועצות התלמידים והנוער ועוד.
חברי ובעלי התפקידים בעמותה (סטודנטים, חיילים, אקדמאים ובעלי מקצוע) פועלים בצמוד להנהגת מועצות התלמידים והנוער בארץ ומסייעים להם במגוון תחומים מקצועיים הנדרשים לפעילותם: דוברות, קמפיינים ויחסי ציבור, ייעוץ משפטי, קשרי חוץ וקשרים בינלאומיים, פיתוח הדרכה ועוד.
העמותה חברה בשדולות למען הצעירים ולמען הנוער בכנסת ובפורומים במרכז לשלטון מקומי ובמכון הישראלי לדמוקרטיה.
עמותת במתנ"ה עמותה המוכרת על ידי רשם העמותות ופועלת החל מ-31 בינואר 2006.
העמותה הוקמה על ידי בוגרים של מועצת התלמידים והנוער הארצית (פרויקט ארצי לקידום מנהיגות נוער צעירה, הפועל בחסות מנהל חברה ונוער במשרד החינוך ופעילותו זכתה להכרה ולהוקרה מהגורמים הרשמיים במדינת ישראל, כגון: כנסת ישראל, השלטון המקומי ועוד).
העמותה קמה מתוך הבנתם ותפישת עולמם של הבוגרים על תרומתן וחשיבותן הרבה של מועצות התלמידים והנוער במדינת ישראל, כגוף המקנה ערכים ומיומנויות בתחום המנהיגות הייצוגית והנבחרת.
תפיסת היסוד של העמותה היא שמועצות התלמידים והנוער מהוות כיום "כר גידול" של מנהיגות צעירה, תוך כך שהן מקנות ערכים וכלים הנדרשים ממנהיג בעידן דמוקרטי ומודרני.
העמותה פועלת בצמוד להנהגת מועצות התלמידים והנוער בישראל (מועצת התלמידים והנוער הארצית ומועצות התלמידים והנוער המחוזיות) ומסייעת להם במגוון פרויקטים ואמצעים, כגון: פרויקט חונכים "אח בוגר", פרויקט מלגות על בסיס כלכלי, הפקת יומן למועצות התלמידים והנוער ופרויקטים נוספים.
בעלי התפקידים בעמותה (סטודנטים, חיילים, אקדמאים ובעלי מקצוע) מסייעים למועצות התלמידים והנוער במגוון תחומים מקצועיים הנדרשים לפעילותם: דוברות, קמפיינים ויחסי ציבור, ייעוץ משפטי, קשרי חוץ וקשרים בינלאומיים, פיתוח הדרכה ועוד.
חברי העמותה מהווים חלק פעיל בוועידות ובסמינרים המקצועיים של מועצות התלמידים והנוער ומובילים חלק מרכזי בשימור הידע, בעיצוב התכנים ובהכשרת פני הדור הבא.
בעמותה חברים כ-922 חברי אספה כללית ועוד כ-80 עמיתים הפועלים במסגרתה על בסיס קבוע.
בנוסף, באופן פחות פורמלי לעמותה קשר עם מאות בוגרים של פרויקט מועצות התלמידים והנוער.
לעמותה חמישה חברי ועד נבחרים המובילים את פעילותה מטעם האספה והם פועלים על פי תוכנית עבודה המאושרת אחת לשנה.
העמותה פועלת בהתאם להוראות חוק העמותות, התש"ם-1980, הנחיות רשם העמותות, ותקנון העמותה.
פעילות העמותה מפוקחת על פי דין בידי הגופים המפקחים על פעילות העמותות בישראל: רשם העמותות ורשות המיסים.
העמותה חייבת בדיווחים (דין וחשבון שנתי תקופתי) לחבריה, לוועדת ביקורת (גוף ביקורת פנימי הפועל מכוח החוק), למס הכנסה ולרשם העמותות והיא מנהלת חשבון בנק שאינו למטרת רווח.
אפשר- עמותה לפיתוח שירותי רווחה וחינוך היא עמותה מסייעת לבני נוער וילדים בסיכון.
העמותה הוקמה בשנת 1981 על ידי אנשי חינוך ורווחה מהמגזר הציבורי, על-מנת לתגבר את הפרקטיקה החינוכית-חברתית בישראל.
היא עוסקת בחינוך ובטיפול בבני נוער הנמצאים בסיכון במסגרת הקהילה, הפנימיות ובמשפחות אומנות.
לעמותה אחד עשר סניפים הפרוסים ברחבי ישראל ועובדים בה למעלה ממאתיים אנשי מקצוע.
המנכ"ל שלה הוא בנימין גדליהו.
בניית מסד ידע בנושאים אלה ופרסומו.
העמותה נוסדה בתור אגודת ידידים של המדרשה להכשרת עובדים חינוכיים-סוציאליים של משרד הסעד בידי שבעה אנשי מקצוע.
בראשית שנות התשעים קיבלה העמותה מידי משרד הרווחה את הטיפול באלכוהוליסטים בכל רחבי הארץ, ובעשור הראשון של המאה ה-21 קיבלה העמותה ממשרד הרווחה את הטיפול במכורים להימורים.
החל מסוף שנות התשעים, כשנוסדה עמותת "אשלים" של ג'וינט ישראל לעזרה לילדים בסיכון, עוסקת העמותה בפרויקטים משותפים עם "אשלים".
עמותת אפשר היא חלק מהארגון הבינלאומי לעובדים חינוכיים-סוציאליים AIEJI.
היא מוציאה לאור את כתבי העת "הכל על אלכוהול", "אפשר לעובד החינוכי סוציאלי", ו"מפגש לעבודה חינוכית-סוציאלית".
העמותה מקיימת ימי עיון וכנסים, עורכת הרצאות לבני נוער, הורים ואנשי מקצוע על מניעת התמכרויות והטיפול בהן, עורכת טיפולים אישיים ומפעילה מענה טלפוני בנושאי התמכרויות.