tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
עם זאת, לתרופה קיימים סיכונים פוטנציאליים עבור מתבגרים כגון תופעות לוואי, רעילות, שימוש לרעה וסוגיות אתיות.
כ-15% עד 43% מהבנות ו-14% עד 43% מהבנים חווים לפחות אירוע טראומטי אחד במהלך הילדות וההתבגרות.
בקרב צעירים אלה שחוו טראומה, בין 3% ל-15% מהבנות ו-1% עד 6% מהבנים מפתחים לאחר מכן הפרעת דחק פוסט-טראומטית.
שכיחות ה-PTSD משתנה בהתאם לסוג הטראומה הספציפי שחוו.
שכיחות PTSD בקרב ילדים בגיל הגן שחוו טראומה היא כ-22%.
שיעור זה גבוה פי שלושה כתוצאה מטראומה בין-אישית או טראומה חוזרת ונשנית.
ילדים צעירים חווים רבים מאותם תסמינים, כמו אנשים מבוגרים יותר, אם כי הבדלים התפתחותיים יכולים להוביל לביטויים מגוונים של מצוקה.
כאשר משתמשים בכלים להערכה ואבחון המתאימים לגיל, PTSD מאובחן אצל ילדים צעירים בשיעורים דומים לילדים גדולים יותר ולמבוגרים, לעיתים קרובות עם מצבים נלווים.
בעוד שרוב הילדים הצעירים מפגינים חוסן ומתאוששים מטראומה, מיעוט משמעותי (10-20%) עלול לפתח PTSD כרוני.
באפריקה, כ-36% מהילדים סובלים מהפרעת דחק פוסט-טראומטית.
ילדים מעל גיל 14 ואלו שחוו מקרי מוות במשפחה כתוצאה מאירועים טראומטיים נמצאים בסיכון גבוה יותר לפתח הפרעת דחק פוסט-טראומטית.
מטא-אנליזה על ילדים ובני נוער פליטים ומבקשי מקלט מצאה כי 23% מהם סבלו מהפרעת דחק פוסט-טראומטית.
זיגמונד פרויד היה הראשון שהציע שטראומה עשויה להשפיע באופן ייחודי על ילדים.
ביולי 1976 בארצות הברית, חטפו שלושה גברים חמושים אוטובוס בית ספר ובו 26 ילדים ומבוגר אחד והחזיקו אותם בקרוואן שנקבר במחצבה.
לאחר האיחוד עם משפחותיהם, אנשי המקצוע הכריזו במהירות על כך שהילדים לא נפגעו, והבטיחו להורים המודאגים שההשפעה הפסיכולוגית של החטיפה תהיה ככל הנראה מינימלית, ואולי תשפיע רק על ילד אחד.
נקודת מבט זו נחשבה סבירה באותה תקופה, בה חשבו שילדים עמידים בפני טראומה.
עם זאת, רבים מהקורבנות פיתחו מגוון חמור של תסמינים רגשיים, התנהגותיים וקוגניטיביים.
למרות מצוקתם, הילדים נותרו ללא טיפול במשך חודשים, בין היתר, משום שהוריהם חששו להודות שילדם היה בין אותם בודדים שצפו שייפגעו.
הציפייה שילדים אלה יהיו עמידים לחלוטין נבעה בחלקה מכישלון בזיהוי התסמינים הייחודיים המוצגים על ידי ילדים שנחשפו לטראומה בהשוואה למבוגרים.
פוסט־טראומה הופיעה לראשונה במדריך האבחון הפסיכיאטרי DSM-III בשנת 1980. כבר אז, היה ברור שגם מבוגרים וגם ילדים עלולים להיפגע מחוויות טראומטיות.
ה-DSM, המשמש באופן נרחב לסיווג הפרעות נפשיות ספג ביקורת משום שהקריטריונים של האבחון שלו להפרעות כמו PTSD פותחו במידה רבה על סמך סקר מבוגרים.
במהדורה הרביעית DSM-IV עדיין לא הייתה התחשבות בהבדלים ההתפתחותיים הייחודיים של ילדים.
מחקרים הראו כי ה-DSM-IV עשה הערכת חסר לפוסט־טראומה אצל תינוקות ופעוטות.
דבר זה הוביל לפיתוח PTSD-AA (אלגוריתם אלטרנטיבי ל־PTSD).
ה-PTSD-AA שינה את רשימת תסמיני ה-DSM-IV כך שיתאימו יותר לילדים צעירים.
האלגוריתם החדש יצר שיפור בדיוק האבחון של PTSD בקרב ילדים צעירים מאוד.
החל מ-DSM-5, האבחנה של PTSD כללה עמידה בסוגי סימפטומים בארבעה תחומים נפרדים: חדירה, הימנעות, שינויים שליליים במחשבות או במצב הרוח, ושינויים בעוררות ובתגובתיות.
אף על פי שהמודל האבחוני השתפר, עדיין נראה שהוא מתאים יותר למבוגרים מאשר לילדים, ומתחיל להתאים לאבחון רק לגיל ההתבגרות.
הַפְרָעַת קֶשֶׁב וּפְעַלְתָּנוּת יֶתֶר, או בקיצור הפרעת קשב (מוכרת כ-ADHD, ראשי תיבות באנגלית של Attention Deficit Hyperactivity Disorder), היא הפרעה נוירו-התפתחותית שתסמיני הליבה שלה הם קשיי קשב, פעלתנות יתר (היפראקטיביות) ואימפולסיביות.
עם זאת לא כל התסמינים חייבים להופיע כדי לענות על הקריטריונים של אבחנת הפרעת קשב.
הפרעת קשב היא תופעה שכיחה הקיימת בקרב כ-7%–10% מן האוכלוסייה.
היא פוגעת בתפקוד ההסתגלותי של האדם לאורך כל שלבי החיים, מן הילדות ועד הבגרות והזקנה.
הפרעת קשב יכולה לבוא לידי ביטוי בכל תחומי החיים.
היא עלולה להפריע בלמידה, בעבודה, ביחסים בין-אישיים ובפעילויות הטיפול העצמי.
במהלך השנים נשמעו טענות כי חלק גדול מההפרעה נעלם וקיימת דעיכה עצמונית של התסמונת.
ואכן, בחלק לא מבוטל מן הילדים שאובחנו ב-ADHD פחתה פעלתנות היתר ב-50% כל חמש שנים לאחר גיל 15. אולם למרות הדעיכה בפעילות היתר לא נמצאה דעיכה דומה בחלק הקשור לקשב.
שני שלישים מכלל הילדים המאובחנים בהפרעת קשב בילדות ממשיכים להפגין את תסמיני ההפרעה בצורתה המלאה או החלקית גם אחרי גיל 18.
בהתאם לכך רבים מן החוקרים והעוסקים בתחום זה טוענים כי כל מקרה של הפרעת קשב צריך להיות מאובחן ומטופל באופן יעיל.
נוסף על כך הפרעת קשב מאופיינת בתחלואה נלווית משמעותית, כך שלעיתים קרובות קיים יותר ממקור אחד הגורם לתסמינים; איתור או שלילה של מקורות נוספים לתסמינים נעשה במסגרת תהליך אבחון הפרעת קשב, ומסייע להתאים את הטיפול לכל אדם באופן אישי.
אף על פי שהתפקוד האקדמי עלול להיפגע בעקבות הפרעת קשב, היא אינה מוגדרת על ידי המדריכים האבחוניים DSM ו-ICD כלקות למידה.
זאת משום שהתפקוד בתחום זה אינו מושפע בהכרח מהפרעת הקשב, ומשום שהיא יכולה לפגוע גם בתחומים שאינם אקדמיים.
כמו כן אין קשר בין המנגנונים העומדים בבסיס לקויות הלמידה דיסלקסיה, דיסגרפיה ודיסקלקוליה ובין אלו של הפרעת קשב.
עם זאת יש המכלילים גם מיומנויות הקשבה כתחומי למידה שנפגעים בלקות למידה, ולפיכך הם כוללים בהגדרת לקויות הלמידה גם קשיים כגון הפרעת קשב.
ההיסטוריה של הפרעת קשב מתייחסת לתהליכים המדעיים, החברתיים והממסדיים של העיסוק בהפרעת קשב.
תהליכים אלו עוסקים במחקר, בהגדרה, באבחנה, בטיפול הנפשי והרפואי של ההפרעה.
לאורך השנים חלו שינויים בהבנה ובהתייחסות להפרעת הקשב.
האגודה הפסיכיאטרית האמריקאית מוציאה לאור את המדריך לאבחון וסטטיסטיקה של הפרעות נפשיות DSM, אשר מלווה את ההיסטוריה והמחקר של הפרעת קשב ומושפע ממנה בו זמנית.
מדריך זה כולל את ההגדרה של הפרעת קשב ואת ההנחיות לאבחון.
ברמת הפרט הגדרה זו משפיעה על אופן קביעת האבחנה וההמלצות הטיפוליות המבוססות עליה.
ברמת הכלל ההגדרה משפיעה על התפתחות המחקר בתחום משום שהיא משמשת קו מנחה לבחירת אוכלוסיית המחקר שמתוכה נערך איסוף הנתונים המשמש את אנשי המקצוע להסקת מסקנות.
תוצאות המחקרים משפיעות בתורן על ניסוח ההגדרה, משום שהאגודה הפסיכיאטרית האמריקאית מעדכנת את ה-DSM באופן תקופתי לאור הידע המחקרי והמקצועי שנצבר בין פרסומה של מהדורה חדשה למהדורה שקדמה לה.
תהליך זה אינו ייחודי להפרעת קשב; הוא משותף לכל ההגדרות הכלולות במדריך ומשקף את ההתפתחויות במחקר המדעי, שכן מחקרים ותגליות משנים באופן תדיר את הידע האנושי על אודות העולם.
ככל שהמחקר בתחום מתפתח, מתגבשת הבנה טובה יותר על השכיחות ואופן הביטוי של הפרעת הקשב במהלך החיים בהתחשב בגורמים שונים כמו סוג ההפרעה ועוצמתה, קיומה של תחלואה נלווית, הבדלי מגדר, השפעות של האבחון, טיפול בגיל מוקדם ועוד.
המקור להפרעת קשב ופעלתנות יתר
הפרעת קשב היא הפרעה נוירו-ביולוגית מורכבת המקושרת לתפקוד מוחלש של מוליכים עצביים, שהם מולקולות המשמשות להעברת מסרים בין תאי העצב במערכת העצבים באמצעות תהליך של העברה סינפטית.
הפרעת קשב כרוכה בפגיעה בוויסות המערכות הדופמינרגיות במוח ובמוליך העצבי העיקרי שמעורב בה, הוא דופמין.
שיווי המשקל בין פעילות הדופמין ובין פעילות המוליכים העצביים סרוטונין ונוראדרנלין נחשב לגורם חשוב בהבנת האטיולוגיה של ההפרעה.
למעשה הדופמין חיוני לשליטה על הפעילות הקוגניטיבית בקליפת המוח הקדם-מצחית.
בהתאם לכך יש לו תפקיד מרכזי גם בתפקודים קוגניטיביים, בפעילות של זיכרון העבודה, בתפקודים ניהוליים ובמערכת החיזוק.
פעילות הדופמין במרווח הבין-תאי (סינפסה) שבמוחו של אדם עם הפרעת קשב נמוכה מזו האופיינית למוח אדם ללא הפרעת קשב.
בהתאם לכך תרופות מעוררות המגבירות את פעולתו של הדופמין מביאות להקלה בתסמינים של ההפרעה.
הקלה זו מקושרת לשונות בגֵנים המעורבים בפעילות של מוליך עצבי זה, כמו קולטני הדופמין, לנשא הדופמין ולאללים שונים של גן ה-COMT, גן המקודד את האנזים catechol-O-methyltransferase המפרק תרכובות אורגניות מסוג קטכולאמין (כמו דופמין) בנוזל החוץ-תאי.
מכיוון שהבסיס הגנטי של הפרעת קשב מערב כמה גנים, אשר לכל אחד מהם יש השפעה עצמאית קטנה, וריאציות בשונות הגנטית יכולות להסביר חלק מן השונות של התסמינים בין אנשים עם הפרעת קשב.
הפרעת קשב היא תורשתית ולכן יש מקרים רבים שבהם יותר מבן משפחה אחד סובל מהפרעה זו.
מכיוון שהביטוי של נטיות תורשתיות מושפע מיחסי הגומלין עם הסביבה, יכולה להיות להפרעה זו השפעה על רמת התפקוד, על ההישגים ועל איכות החיים של אדם המאובחן בה.
על כן להפרעת קשב יש ביטויים מגוונים בגילים שונים בהתאם למכלול התכונות של האדם והסביבה שבה הוא חי.
לא נמצא קשר ישיר בין תזונה להפרעת קשב, ועל כן במדינות מפותחות שאין בהן חסך תזונתי משמעותי, אין משמעות מיוחדת לתזונה הספציפית של הילד בהקשר זה.
כמו כן למרות הניסיונות שנעשו למציאת טיפול תזונתי להפרעת קשב, לא הוכח קשר כלשהו בין תזונה לשיפור אפשרי בהפרעה.
למשל, למרות ראיות למעורבות אפשרית של אומגה 3 בהפרעת קשב, טרם הוכח אפקט טיפולי לשימוש בחומצות שומן אלו עבור אנשים עם הפרעת קשב.
תסמיני הליבה של הפרעת קשב
התסמינים הנובעים באופן ישיר מן הבעיות הנוירולוגיות של הפרעת קשב מתחלקים למספר קבוצות עיקריות: קשב וריכוז, היפראקטיביות ואימפולסיביות.
תסמיני ליבה אלו עלולים לפגוע בתפקוד האדם בתחומים רבים - בבית, בקהילה, בלימודים או בעבודה.
נוסף התסמינים של הפרעת קשב עלולים לפגוע לא רק באנשים עם הפרעת קשב, אלא גם באלו שבסביבתם.
על פי רוב הביטוי הראשוני של התסמינים מתרחש כבר בילדות מתקופת גן הילדים והם יכולים להופיע גם אצל ילדים מתחת לגיל שלוש.
מכיוון שהפרעת הקשב לא נוטה לדעוך בגיל מסוים, התסמינים יכולים ללוות את האדם גם בגיל הבגרות.
עם זאת בחיים הבוגרים יכולים להיות לאותם התסמינים ביטויים שונים ומעודנים יותר.
כמו כן ביטוי התסמינים יכול להשתנות על פי הקשר, משום שאופן השפעתם על התפקוד ומידת ההשפעה, מושפע בין היתר גם מהסביבה ומהמצב בו נמצא האדם ברגע מסוים.
למשל סביבות מתגמלות מאוד אשר מספקות מוטיבציה חיצונית גבוהה, המאופיינות בקצב מהיר, שינויים וחידושים יכולות לתרום לתפקוד של אנשים עם הפרעת קשב.
אחד מתסמיני הליבה של הפרעת קשב הוא ליקוי או הפחתה ביכולת הקשב והריכוז.
לכן אנשים עם הפרעת קשב מתלוננים על קושי להתרכז בפעילות מסוימת לאורך זמן.
כמו כן אנשים עם הפרעת קשב מאופיינים גם בפגיעה בקשב החזותי.
הקשב הכרחי לפעולות המוּדעוֹת הלא-אוטומטיות הנעשות בזיכרון העבודה.
הנמכה בתפקודי הקשב יכולה לפגוע בקליטה ובעיבוד של מידע סביבתי בדרכים שונות.
הקושי לשים לב לפרטים עלול להקשות על איתור ועל זיהוי של גירויים סביבתיים חשובים.
אחת הסיבות לכך היא שהיעדר הפניית קשב לעצמים שנמצאים בשדה הראייה עלול ליצור עיוורון קשבי אשר ימנע את התפיסה הקוגניטיבית שלהם, ועל ידי כך ימנע גם את המודעות של האדם לעצם קיומם.
נוסף על כך הקושי להתעלם מגירויים חיצוניים או ממחשבות פנימיות של האדם עלול להגביר את הנטייה למוסחות ולהיצף מידע ולפגוע בתפקוד כאשר הם אינם רלוונטיים לפעולה שבה עוסק האדם באותה עת.
כמו כן אנשים עם הפרעת קשב עלולים להתקשות בהסטה קוגניטיבית של תשומת הלב שלהם ממוקד אחד לאחר בהתאם לצורך.
הפרעת קשב מקושרת לנדידת מחשבות ספונטנית ואינטנסיבית, שכנראה נגרמת מפגיעה ביכולת הוויסות של רשת ברירת המחדל.
בהתאם לכך אנשים המאופיינים בחוסר קשב נוטים לחולמנות, נתפסים על ידי הזולת כמי שאינם מקשיבים, נוטים לאבד חפצים ולהיות שכחנים בפעילות יום יומית.
הפרעת קשב מאופיינת גם בחוסר ארגון שאינו נובע מהתנגדות או אי-הבנה.
בחיי היום יום חוסר הארגון יכול לבוא לידי ביטוי בין היתר בנטייה לאי-סדר ולבלגן במשק הבית, בתיק ובסביבת העבודה.
הפגיעה בתפקודי הקשב יכולה להשפיע באופן עקיף על תפקודי זיכרון.
כדי לשלוף מידע מן הזיכרון יש לקודד אותו תחילה בזיכרון – תהליך שנפגע בקרב אנשים עם קשיי קשב כבר בשלב הקלט.
הפגיעה בזיכרון נוצרת גם מפגיעתם של קשיי הקשב בסוגים שונים של מאגרי הזיכרון כגון זיכרון העבודה, אשר מקושר לזיכרון לטווח קצר, שממנו המידע הנקלט מן הסביבה מועבר לזיכרון לטווח ארוך לצורך אחסון קבוע ויציב.
גם קשיי ההתארגנות שנוצרים על ידי הפגיעה בקשב עשויים להוביל לפגיעה ביכולת הארגון של המידע בזיכרון, ובעקבות זאת לפגיעה ביכולת השליפה.
ההשלכות המשניות של קשיי הריכוז יכולות להיווצר כבר בגיל הרך ובגיל בית הספר, למשל הפער שנוצר בין יכולתו האמיתית של התלמיד ובין ציוניו והערכות מוריו בבית הספר ובגן.
השלכות אלו עלולות לפגוע גם בהיבטים לא אקדמיים, כמו בפן החברתי, הרגשי וההתנהגותי.
לדוגמה, כאשר ילד עם הפרעת קשב מתקשה להתרכז ונוטה לחולמנות בעת הקניה של חומר חדש בגן הילדים, הוא עשוי לקבל משוב שלילי מהגננת.
תלמידים עם הפרעת קשב ללא פעלתנות יתר עשויים להיתפס לעיתים בעיני הצוות החינוכי כבעלי יכולת נמוכה או כחסרי מוטיבציה ואיטיים.
תהליכי עיבוד מידע מודעים ונשלטים מצריכים משאבי קשב רבים.
להבדיל, תהליכי עיבוד מידע אוטומטיים אינם מכוונים או נשלטים באופן רצוני; הם יעילים ביותר ומתרחשים מחוץ למודעות של האדם.
האוטומטיות היא השלב המתקדם ביותר בתהליך הרכישה של מיומנות.
ההשפעה של ההנמכה ביכולות הקשב משמעותית פחות לתהליכים אוטומטיים שהאדם כבר מיומן בהם, משום שהם אינם דורשים מאמץ מכוון ומודע.
שלב זה של תהליך הלמידה מצריך משאבי קשב רבים, ולכן האדם העוסק בו לא יהיה פנוי לעבד גירויים ולהגיב לגירויים אחרים בסביבה.
כך נוצר מצב הדומה למלכוד 22: מצד אחד אוטומטיזציה של מיומנות מסוימת יכולה לאפשר לאנשים עם הפרעת קשב לתפקד ברמה גבוהה חרף קשיי הריכוז, אך מצד שני אותם הקשיים עלולים להיות מכשול של ממש להשגתה.
הפרעת קשב מאופיינת בתנודתיות רבה בתפקוד.
אחד הגורמים המרכזיים לכך הוא הליקוי בתפקוד של המוליך העצבי דופמין, אשר מקושר להפרעת הקשב ומשפיע על האפנון העצבי של יחס אות לרעש בתהליך עיבוד המידע, ובתורו הוא משפיע על הקיבולת והתנודתיות של המערכת הנוירו-קוגניטיבית.
התנודתיות באה לידי ביטוי בכך שאדם שהצליח לבצע פעולה מסוימת בזמן אחד, לא בהכרח יצליח לבצע אותה בזמן אחר.
מצב זה יוצר אי-ודאות רבה בחייו של האדם ועלול לערער את תפיסת המסוגלות עצמית שלו וליצור רושם שגוי של חוסר רצון או יכולת בעיני הסביבה.
פיזור הדעת הוא מצב של חוסר קשב, מוסחות, שכחנות ובלבול, והוא יכול לבוא לידי ביטוי בתחושה הפנימית של האדם או בהתנהגות החיצונית שלו.
המצב ההפוך הוא יישוב הדעת – מצב של יציבות נפשית או רגשית המאפשרת לשמור על איזון ועל ראייה צלולה של רגעי ההווה, במיוחד במצבים קשים.
לפיזור הדעת יכולות להיות השלכות ברמות חומרה שונות.
במקרים רבים פיזור הדעת יוצר חוסר נוחות או אי-נעימות, למשל בזבוז זמן בניסיון לאתר חפץ המונח בשדה הראייה או שכחה של המוצרים הנדרשים בעת קנייה במכולת.פיזור דעת יכול גם לגרום לשכחה של סדר הזמנים של הפעולות היום-יומיות.
לא זו בלבד אלא שגם להפרעות מזעריות בתפקודי הקשב והזיכרון עלולות להיות השלכות הרסניות, וזאת משום שפיזור דעת עלול לגרום לטעויות או לתאונות מסכנות חיים, למשל – בנהיגה, בתפעול של מכונות גדולות, בביצוע הליכים רפואיים וכדומה.
לצד קשיי הקשב אנשים עם הפרעת קשב עשויים לסבול גם ממיקוד יתר.
למעשה, בהשוואה לאוכלוסייה הכללית, לאנשים עם הפרעת קשב יש נטייה מוגברת להיכנס למצב של מיקוד יתר.
על פי רוב תופעה זו מתרחשת כאשר האדם עוסק בפעילות שמעניינת אותו מאוד או כזו המעניקה לו סיפוקים מיידיים, כמו משחקי מחשב ופעילות מקוונת ברשתות חברתיות.
כשאדם עם הפרעת קשב נמצא במצב של מיקוד יתר, הוא יכול להתמיד בפעילות שעות על גבי שעות תוך כדי שמירה על רמת ריכוז גבוהה.
מיקוד היתר יוצר בעיה הפוכה מזו של קשיי קשב.
בעוד שקשיי קשב יפגעו ביכולת של האדם להתמקד בדבר אחד לאורך זמן, מיקוד היתר פוגע ביכולת להפסיק להתרכז בעיסוק הנוכחי.
מיקוד היתר אינו מאפשר לאדם להסיט את הקשב שלו לדברים אחרים במקרה הצורך, והאדם עלול להישאר "תקוע" בפעילות מסוימת בין שהוא מעוניין בכך ובין שלא.
מיקוד יתר בפעולה מסוימת עלול לבוא על חשבון העיסוק בפעולות חשובות אחרות.
אנשים עם הפרעת קשב בגיל הבגרות יכולים להיכנס למצב של מיקוד יתר גם במסגרת עולם העבודה.
בהקשר זה קיים סיכון שקבלת תמריצים על התוצרים המוגברים שאפשר להפיק ממיקוד יתר עלולים להוביל להתמכרות לעבודה.
לכן על המעסיקים לשים לב לנטייה זו ולסייע לעובדים עם הפרעת קשב לנצל את היתרונות של מיקוד היתר בצורה מאוזנת שלא תוביל לשחיקה.
פעלתנות יתר המכונה גם היפראקטיביות (היפר=עודף, אקטיביות=פעלתנות), היא אחד המאפיינים המרכזיים של הפרעת קשב.
היא עשויה להתפתח כבר בשנים הראשונות לחיים ובאה לידי ביטוי בכמה דרכים:
קושי לעסוק בפעילות אחת בלבד, הנובע מצורך בפעולה נוספת כלשהי.
פעילות מוטורית עודפת, אשר אינה הולמת את המצב.
אי-שקט פסיכו-מוטורי – אצל ילדים הוא מתבטא בכך שהם קמים, יושבים ורצים הרבה יותר מבני גילם.
אצל מבוגרים הביטוי עדין יותר, למשל הזזת הרגליים בזמן ישיבה או נטייה להחזיק חפצים קטנים ולשחק בהם.
תנועות קטנות מסוג זה הן אחד מהמאפיינים המרכזיים של הפרעת קשב והן מכונות פיג'טינג (תנועתיות עצבנית).
המופע של פעלתנות יתר יכול להשתנות במהלך החיים, ואצל מבוגרים רבים הוא מעודן יותר בהשוואה לגיל הילדות.
בגיל הבגרות היפראקטיביות יכולה לבוא לידי ביטוי גם בתחושה פנימית של אי-שקט, עצבנות, דיבור עודף, פעילות מנטלית בלתי פוסקת, קושי לנוח או צורך בשימוש באלכוהול או בחומרים אחרים כדי להירגע או לישון.
במקרים מסוימים עיסוק אינטנסיבי בספורט יכול להקל הקלה זמנית על התסמינים של פעלתנות יתר, אך הדבר עלול להוביל לפציעות ופגיעות גופניות, משום לא ניתנת לגוף שהות מספקת למנוחה ולהתאוששות מן המאמץ.
בעיות התנהגות ויחסי הגומלין עם הסביבה
למשל, ילד מבטא פעלתנות רבה בגן, מתקשה לשבת לאורך זמן או להתמיד במשימה ועוד.
כמו כן אדם היפראקטיבי עלול להיות מועד לתאונות ולפגיעות גופניות, בעיקר בגיל הילדות.
התוצאה היא שאנשים עם הפרעת קשב הכוללת מרכיב זה מופנים לאבחון הרבה יותר מאנשים עם הפרעת קשב ללא היפראקטיביות, ולרוב ההפניה נעשית בשלב מוקדם יותר בחייהם.
הביטויים החיצוניים של פעלתנות יתר עלולים להפריע לסביבה ולגרום לעימותים מול עמיתים ודמויות סמכות, כגון הורים ומורים.
במקרים מסוימים עימותים אלו ופגיעה ביחסים עם ההורים עשויים להוביל לקשיים בין-אישיים בבגרות.
באופן כללי ילדים היפראקטיביים חווים פחות התפעלות ומקבלים פחות חיזוקים חיוביים ממבוגרים בסביבתם, מבוגרים נוטים להתעייף באינטראקציה מולם בשל הקצב המהיר שלהם, ולהקדיש להם פחות תשומת לב.
במסגרת בית הספר תלמיד היפראקטיבי עשוי לזוז הרבה, להציק לילדים אחרים ולהרעיש.
התנהגויות אלו מפריעות למורים ועשויות לעורר את התנגדותם ולנתב את התלמיד לעמדת כישלון ותסכול לעומת הילדים האחרים בכיתה.
לתלמיד עלולה להיווצר תווית של "ילד רע" בעיני המורים, בעיני ההורים וגם בעיני עצמו, והחברה עלולה להגיב בדחייה ובהתרחקות במקרים אלו.
תגובות אלו עלולות להביא את הילד הסובל למרדנות – הן כלפי הוריו הן כלפי המסגרות החינוכיות והחברתיות.
חוסר הקבלה עלול להשפיע רבות גם על עולמו הרגשי, שהרי הדחייה החברתית יוצרת קושי רגשי רב לילד ועלולים להיווצר מצבים וחוויות קשים וטראומטיים מבחינה נפשית.
מבחינה טיפולית יש הממליצים להתערב כאשר קיים חוסר שקט תנועתי ברמה שמפריעה למהלך השיעור, אך כאשר רמת הפעילות אינה מפריעה לזולת, גם אם היא גבוהה, הדבר אינו דורש טיפול.
האנרגיה הרבה שקיימת אצל אנשים עם הפרעת קשב ופעלתנות יתר, יכולה להיות מתועלת למטרות חיוביות וישנם מקרים בהם היא אף תתרום לתפקודו של האדם בהשוואה לאנשים אחרים.
למשל, אנשים היפראקטיביים ללא בעיות מוטוריות יכולים להצטיין בספורט ולקבל אהדה והערכה חברתית רבה בעקבות זאת.
דבר זה נכון גם במקרים שאנשים אלה נחושים לבצע משימה שמעניינת אותם ובכך להביא את אותם אנשים לעבוד שעות וימים ארוכים תוך הרגשת סיפוק רב.
תכונות אלה הן גם תכונות שנדרשות פעמים רבות בעולם העסקים.
מבוגרים שסובלים מהפרעת קשב ופעלתנות יתר מסוגלים להתרכז ברמה מוגברת (hyper-focus) במצבים "דחופים".
פעלתנות יתר (היפראקטיביות) מקושרת לפגיעה ביכולת העכבה המכונה אינהיביציה.
האינהיביציה היא יכולת דיכוי התגובה (response inhibition), אשר מהווה מרכיב מרכזי בתהליכי הבקרה של הפונקציות הניהוליות.
הפגיעה ביכולת עיכוב התגובה נחשבת לאחד מקשיי הליבה של הפרעת קשב.
היא פוגעת ביכולת הוויסות העצמי ועומדת בבסיס התסמינים ההתנהגותיים של הפרעת הקשב (למידע נוסף ראו ויסות עצמי והפרעת קשב).
היא שוכנת בלב הבעיות המוחצנות של הפרעת קשב כמו מוסחות, פזיזות וחוסר היכולת לדחות סיפוקים.
הפגיעה ביכולת העכבה באה לידי ביטוי בקושי משמעותי להימנע או להפסיק פעילות מסוימת, המתקיים חרף רצונו של האדם.
כלומר, הבעיה אינה נמצאת ביכולת לזהות טעויות (error detection), אלא ביכולת הוויסות הקוגניטיבית (cognitive regulation) המתרחשת אחרי זיהוי הטעות.
התוצאה היא חוסר יכולת להתאים את ההתנהגות גם כאשר שגיאה מסוימת זוהתה באופן תקין.
עם זאת הנמכה באינהיביציה מקושרת גם לחשיבה מסתעפת, שהיא חשיבה המסוגלת להוביל לכיוונים שונים ומגוונים ומשמשת כמדד להערכת יצירתיות.
הנמכה ביכולת האינהיביציה והעכבה הסמויה בקליפת המוח הקדם-מצחית מאפשרות לאדם לבחור בין מספר גדול יותר של אפשרויות לפתרון בעיות, כולל אפשרויות לא קונבנציונליות אשר לא יהיו זמינות לאנשים אחרים בעקבות מנגנוני העכבה הרגילים של המוח (למידע נוסף ראו יצירתיות וסגנון מחשבתי של הפרעת קשב).
תרופות ממריצות יכולות לשפר את יכולת דיכוי התגובה אצל אנשים עם הפרעת קשב.
עם זאת, בעוד ששיפור יכולת דיכוי התגובה יכול לעזור לצמצם את התסמינים ההתנהגותיים הבלתי רצויים של הפרעת קשב, הוא עלול במקביל גם להנמיך את רמת היצירתיות הנובעת ממנה.
על כן יש לשקול את אופן השימוש בטיפול התרופתי בהתאם להשפעתו על האדם ואופי המשימות שעמן הוא צריך להתמודד בכל רגע.
ישנם מצבים בהם קשיי הוויסות יפגעו באופן משמעותי ברמת התפקוד של האדם כמו שעת ריכוז בגן, שיעור היסטוריה בבית ספר, ישיבת צוות בעבודה וכו'.
במצבים אלו יש יתרון לשיפור יכולת דיכוי התגובה.
לעומת זאת, במצבים אחרים תפקודו של האדם פחות מושפע מיכולת הוויסות ותלוי במידה גבוהה יותר ביצירתיות של האדם.
למשל, עבודה על יצירה אמנותית בסטודיו, שלב סיעור המוחות בפיתוח מוצר חדש, התמודדות עם מצבים חדשים ובלתי צפויים שלא ניתן להתארגן לקראתם מראש, מציאת פתרונות חדשים לבעיה שדרכי ההתמודדות המקובלות לא מתאימות לה ועוד (למידע נוסף ראו טיפול בהפרעת קשב).
אימפולסיביות היא אחד מהמאפיינים המרכזיים של הפרעת קשב
והיא נגרמת כתוצאה מקושי לשלוט בדחפים.
היא מוגדרת באופן כללי כפעולה ללא מחשבה המתוארת לרוב כפזיזות.
אדם אימפולסיבי מבצע פעולות שונות מבלי לחשוב אם ההשלכות שלהן יהיו חיוביות או שליליות, זאת אף על פי שיש לו ידע ויכולת להבין אותן.
האימפולסיביות מתבטאת בעיקר בצורת ההתנהלות ובאופן העבודה.
עם זאת, קיימת הטרוגניות רבה בקרב אנשים אימפולסיביים.
מבחינה התנהגותית, האימפולסיביות יכולה להתבטא באחת או יותר מהדרכים הבאות:
קושי לחכות לתור בשעת דיבור או משחק.
הנטייה לאימפולסיביות יכולה להוביל לקשיים בתחום המיומנויות החברתיות.
מבחינת התפתחות חברתית רמת האימפולסיביות נמצאה קשורה לקשרים בין אישיים חלשים של ילדים עם קבוצת השווים שלהם.
בגילאי הבגרות התנהגויות אימפולסיביות והקונפליקטים הבין אישיים שנלווים אליהן עלולות לפגוע באופן משמעותי בקשריו של האדם עם בני משפחה, חברים, קולגות ומעסיקים.
האימפולסיביות עלולה גם לפגוע במצב הכלכלי של האדם במקרים שבהם רכישות אימפולסיביות מובילות לצבירת חובות.
במחקרים נמצא שתרופות ממריצות אינן יעילות בהפחתת הנטייה האימפולסיבית של אנשים עם הפרעת קשב.
אימפולסיביות אינה תמיד תכונה שלילית.
במקרים מסוימים האימפולסיביות של אנשים עם הפרעת קשב ופעלתנות יתר דוחפת אותם ליוזמות חדשות, יצירת קשרים עם אנשים לא מוכרים, התחלת למידה של נושאים לא מוכרים וגילוי חוויות חדשות.
הקושי של אנשים עם הפרעת קשב להעריך סכנות ולהימנע מתגובות לא רצויות יכול להתפרש בעיני הזולת כאומץ הראוי להערכה.
הרווח החברתי של נטייה זו יכול לגרום להתפתחות של אישיות מתגרה ומסתכנת.
היעדר העכבות בשילוב עם חוסר הסבלנות המאפיין אנשים עם הפרעת קשב הופך אותם לאנשים אוהבי סיכון.
הנטייה לנטילת סיכונים יכולה להיות שלילית אם היא מתועלת להימורים לא מחושבים ולא אחראיים, אבל אם היא נעשית במידה מחושבת היא יכולה להיות מועילה מאוד.
הנכונות לנטילת סיכונים הופכת אנשים עם הפרעת קשב יצירתיים רבים ליזמים, לאנשי עסקים ולאמנים מוצלחים.
תתי סוגים של הפרעת קשב על פי תסמיני הליבה
החלוקה של הפרעת קשב לתתי סוגים מתבססת על ההבדלים בין תסמיני הליבה השונים אשר מאפיינים אותה.
הגדרת הפרעת קשב על פי DSM-V מחלקת את שלושת תסמיני הליבה לשתי קטגוריות מרכזיות:
אנשים עם הפרעת קשב לא בהכרח סובלים מכל תסמיני הליבה.
בהתאם לכך, אדם בעל הפרעת קשב יכול להציג תסמינים המשתייכים רק לאחת מתוך שתי הקטגוריות הללו ולחלופין הוא יכול להציג גם תסמינים המשתייכים לשתיהן.
כתוצאה מכך DSM-V מבדיל בין שלושה תתי סוגים של הפרעת קשב:
הסוג המאופיין בעיקר בקשיי קשב (Predominantly inattentive presentation - IA) - סוג זה כונה בעבר ADD, כאשר השמטת האות H מראשי התיבות ADHD ציינה את העדרה של היפראקטיביות.
כתוצאה מכך הושמט המונח ADD ובמקומו מופיע המונח "ADHD בעל רמת קשב נמוכה".
הערך הנוכחי נוקט בגישה שלפיה ADD הוא מקרה פרטי של ADHD.
הסוג המשולב (Combined presentation - C) - סוג זה מתייחס למקרים בהם נראים תסמינים הקשורים לקשיי קשב יחד עם תסמינים הקשורים להיפראקטיביות ואימפולסיביות.
ההבדל בין אימפולסיביות להיפראקטיביות וקשיי עכבה
על פי DSM-V לא קיימת הפרדה בין היפראקטיביות לאימפולסיביות והן כלולות יחדיו באותה קטגוריה של תסמינים
עם זאת, היפראקטיביות ואימפולסיביות הן תופעות שונות, אשר יכולות להופיע ביחד או לחוד.
כלומר, עבור אדם מסוים הנטייה להתנהגות היפראקטיביות יכולה להופיע לצד הנטייה לאימפולסיביות או ללא כל נטייה לאימפולסיביות.
באופן דומה הנטייה לאימפולסיביות יכולה להופיע עם או ללא היפראקטיביות.
אחד הגורמים לבלבול הוא הדמיון הרב שבין ההשפעה של פגיעה ביכולת העכבה המקושרת להיפראקטיביות לבין זו של האימפולסיביות.
הדמיון נובע מכך ששתיהן מקשות על האדם להימנע מפעולות בלתי רצויות ובכך הן עשויות להוביל לפגיעה בו או בסביבתו, גם חרף ניסיונות כנים ומאומצים מצידו להימנע מכך.
עם זאת, המקור לקושי הוא שונה ובהתאם נדרש מענה אחר לצורך התמודדות יעילה מול כל אחד מהמקרים.
ההבדל המרכזי בין קשיי עכבה לאימפולסיביות הוא בתזמון של הפעלת שיקול הדעת ביחס למועד ביצוע הפעולה:
הפעולה האימפולסיבית נעשית ללא חשיבה על השלכותיה.
כלומר, בשעת הפעולה האדם לא יודע אם היא תוביל לתוצאות חיוביות או שליליות עבורו.
לכן פעמים רבות במקרים בהם היא הובילה להשלכות שליליות נלוות אליה הבעת חרטה כנה וניסיון לתיקון המעשה.
על פי רוב לאנשים אימפולסיביים ללא בעיות ביכולת העכבה אין קושי להימנע מפעולה לאחר שהם מודעים להשלכות הלא רצויות שלה עבורם.
בהתאם לכך, המענה היעיל ביותר למקרים אלו הוא השהיית הפעולה באופן שיאפשר לאדם לשקול את המצב ולהבין את ההשלכות האפשריות לפעולתו בטרם ביצע אותה.
בהתאם לכך, אלו הם המקרים שבהם ההמלצה "לספור עד 10" תוכל לעזור משום שהיא מאפשרת לשיקול הדעת למנוע את הפעילות הלא רצויה.
לעומת זאת, הנמכה ביכולת העכבה מקשה על היכולת לדכא או להפסיק פעולה כלשהי גם כאשר האדם מודע להשלכות השליליות שלה.
במקרה זה לא תעזור "ספירה עד 10" משום ששיקול הדעת נעשה כבר, אך אין בו די כדי למנוע את הפעילות הלא רצויה.
הבדלים אלו הובילו להשערה על אודות קיומם של שני תהליכים נפרדים אשר יכולים להוביל לתסמינים של הפרעת קשב (dual-process model), המובחנים ביניהם על ידי מנגנונים נוירוביולוגיים שונים: נתיב הסגנון המוטיבציוני ונתיב החשיבה והפעולה.
חשיבה ופעולה Thought and action pathway DTAP ADHD - נתיב זה מוביל לליקוי בסיסי בוויסות של תפקודי העכבה.
המנגנונים האלו מקושרים לאזורים בקליפת המוח הקדם-מצחית ולמעגלים המעורבים בפעילותה, במיוחד גרעיני הבסיס והסטריאטום.
אזורים אלו מווסתים על ידי מערכת הדופמין המוזוקטרטיקלית mesocortical system.
סגנון מוטיבציוני Motivational style pathway MSP ADHD - נתיב זה מוביל לסלידה גבוהה מחוויות של עיכובים.
הוא מקושר לאזורים המעורבים בעיבוד רגשי ולמידה מחיזוקים.
ויסות עצמי - התנהגות, תפקודים ניהוליים והתארגנות
לעיתים קרובות אנשים עם הפרעת קשב מסוגלים להקשיב, להתחיל ולהפסיק פעולות מסוימות, להתמיד במאמץ, לשמור על רמת עוררות גבוהה ולנצל את זיכרון העבודה שלהם באופן יעיל כאשר הם עוסקים בפעילויות מסוימות המועדפות עליהם.
התפקוד המוצלח של אנשים עם הפרעת קשב בפעילויות מסוג זה מצביע על כך שהם אינם חסרי יכולת להפעיל ריכוז, עוררות או מאמץ.
לעומת זאת, הבעיה של אנשים עם הפרעת קשב נובעת מחוסר יכולת כרוני להפעיל ולנהל תפקודים אלו בדרך הנכונה ובזמן המתאים.
למעשה, התסמינים של הפרעת קשב כוללים פגיעה ביכולת הוויסות מלמעלה-למטה של המערכת הפרונטלית על הקשב וההתנהגות.
התאוריות בנוגע לקשיי הליבה של הפרעת קשב התפתחו משימת דגש על פעילות מוטורית עודפת, לעניין בקשיי קשב ולהתמקדות בפגיעה בתפקודים ניהוליים, שהיא מאפיין מרכזי של הפרעת קשב ואחד המקורות לקשיים המקושרים אליה.
התפקודים הניהוליים מתייחסים להיבטים שונים המעורבים בניהול התפקודים הקוגניטיביים של המוח.
הם כוללים בין היתר יכולות כגון תכנון וארגון, ויסות התנהגות ועיכוב תגובה, גמישות חשיבתית, זיכרון עבודה.
האטיולוגיה של הפרעת קשב מקושרת בין היתר לפגיעה במנגנונים העצביים המעורבים בתפקודים הניהוליים של המוח.
כתוצאה מכך, לאנשים עם הפרעת קשב יש פעמים רבות קשיים בזיכרון העבודה, בוויסות עצמי, בתכנון תנועות, בעיבוד סדרתי ובביצוע של רצף מטלות.
הפרעת קשב יכולה להוביל גם לבעיות בתפיסת זמן המשפיעות על היכולת לנהל לוח זמנים ולעמוד בו.
פעמים רבות אנשים עם הפרעת קשב מתקשים להעריך את כמות המטלות שניתן להשלים במהלך יום או שבוע, הדבר יכול להוביל לשיבוץ כמות בלתי אפשרית של מטלות לפרק זמן מסוים.
במקרים רבים הפרעת קשב פוגעת ביכולת הארגון, כחלק מהפגיעה הרחבה יותר בתפקודים הניהוליים.
קשיי ההתארגנות על רקע זה אינם קשורים לרמת האינטליגנציה של האדם.
הם יכולים לפגוע באחד או יותר משלבי הביצוע, ביניהם: הערכות והכנת הציוד הדרוש, פעולה עקבית, הקפדה על פרטים חשובים, הפעלת תהליכי בקרה, ויכולת איתור ותיקון של טעויות.
בעקבות הקושי להעריך סכנות אנשים אלו מועדים לתאונות, נפילות ופציעות.
הקושי להתעכב ולנתח חוויות פוגע ביכולת להפיק מסקנות לעתיד.
בנוסף על המקרים בהם קשיי ההתארגנות נובעים מהסתמכות על מידע חלקי, ישנם מקרים בהם קשיי הוויסות העצמי מתרחשים חרף הבנה וניתוח מדויקים של הנסיבות.
אנשים עם הפרעת קשב יכולים לקלוט מידע באופן נכון, אך להתקשות בדיכוי התגובות התנועתיות האימפולסיביות לגירויים.
לא רק זאת, אלא שהפגיעה בתפקודים הניהוליים יכולה לבוא לידי ביטוי בדרכים שנראות מנוגדות זו לזו.
לצד הנטייה לאימפולסיביות והקושי להימנע מפעולות בלתי רצויות, אחת התלונות הנפוצות של אנשים עם הפרעת קשב היא על דחיינות והקושי להתחיל לעסוק בפעולה רצויה.
הן הקושי בהתחלת פעולה והן הקושי בהימנעות ממנה יכולים להוביל לפער חוזר ונשנה בין הכוונה והרצון של האדם לבין הביצוע והתפקוד שלו בפועל, כלומר ייתכנו מצבים בהם האדם רוצה לפעול בצורה מסוימת אך הדבר לא עולה בידו.
במקרים אלו לא יעזרו הרצאות והטפות מוסר מצד הסביבה משום שמקור הבעיה אינו בהבנת המצב אלא קושי ביישום הפתרון הרצוי.
ברוב המקרים טיפול תרופתי מתאים מוביל לשיפור בקושי להתחיל את העבודה על מטלות.
ההשפעה על האינטראקציה עם הסביבה
בגילאים צעירים בעיות התנהגות עלולות לפגוע בקשר שבין הילד להוריו.
זאת משום שילד עם הפרעת קשב קשה הוא אתגר לא קל, הגורם למצוקה אצל ההורים ועלול ליצור ביניהם חילוקי דעות בנוגע לאופן חינוך הילד.
ללא הדרכה מתאימה ההורים עשויים להשתמש בשיטות ענישה קיצוניות או תגובות סמויות של לעג וזלזול תוך ניסיון להשתלט על הילד.
שיטות אלו יכולות להיות פרודוקטיביות בטווח הקצר, שכן אנשים עם הפרעת קשב מדווחים על נטייה לדחות את ההתמודדות מול מטלה מסוימת עד שהיא הופכת ל"מקרה חירום" משום שרק כשהם ניצבים מול השלכות חמורות ומיידיות הם מצליחים לגייס את המוטיבציה הדרושה.
עם זאת, חוויה מסוג זה היא בעלת אופי שלילי ביותר ואינה תורמת ללמידה או לשיפור היכולת להמשך הדרך, משום שהטכניקה של גיוס מוטיבציה מתוך חשש לתוצאות חמורות אינה יעילה במצבי יום יום רגילים.
לכן אותו האדם לא יוכל להשתמש בה כדי להשלים את המטלה לפני שהוא ניצב מול איום מסוג זה.
כאשר מצבים אלו חוזרים באופן תדיר הדבר עלול לפגוע ביחסים שבין האדם לבין הדמויות שמולן הוא מחויב להשלמת המשימות תוך עמידה בלוח הזמנים.
מכאן שלהבדיל מלקות למידה אשר משפיעה בעיקר על האדם עצמו, חלק מהתסמינים של הפרעת קשב עלולים להפריע באופן ישיר גם לסביבה ולהקשות את ההתמודדות מול דמויות סמכות.
גם במקרים בהם כישורי הלמידה של האדם תקינים, תגובות שליליות של החברה על הקושי לתפקד בהתאם לדרישות המערכת ולשמור על הגבולות במצבים מובנים עלולות לפתח בעיות התנהגות משניות.
בגילאי הילדות דמויות אלו הן ההורים.
בהתאם לכך, הורים רבים מצמצמים את המגע שלהם עם ילד סוער ובעייתי ומגיבים אליו רק כאשר צריך לעצור התנהגות בעייתית שלו.
במקרים אלו הם מבלים פחות ופחות זמן איכות מהנה עם הילד, ורוב הקשר שלהם איתו הוא ביקורתי ומלא טענות.ההורים עצמם חווים ביקורת מצד מערכת החינוך והגורמים המטפלים.
כתוצאה מכך מתגברות אצלם תחושה של כעס, חרדות, האשמות ותחושות אשם.
מצב זה פוגע ביכולת ההורית שלהם.
משום שהפרעת הקשב היא כרונית באופיה היא עלולה ליצור קשיים בכל מסגרת אליה האדם מחויב או רוצה להשתייך במהלך חייו.
על פי רוב מדובר במערכת החינוך, חוגים ותנועות נוער, צבא או שירות לאומי, מוסדות להשכלה גבוהה ועולם העבודה.
באופן כללי התפקודים הניהוליים פועלים באופן לא מודע, על כן לא ניתן לשלוט בהם באופן רצוני.
חוסר ההבנה מצד הסביבה יכול לגרום לכך שאנשים אלו עלולים להיות מטרה קבועה לנזיפות על התנהגות שהיא מעבר לשליטתם, כאשר בו בזמן נמנע מהם המענה למקור האמיתי של הבעיה.
ללא טיפול מתאים, מצב זה יכול לגרור אחריו תחושות של תסכול, כעס, חוסר אונים ופגיעה בהערכה העצמית.
הפרעת קשב עלולה לפגוע בתקשורת החברתית.
היא יכולה לגרום לקושי בקליטה ועיבוד של רמזים חברתיים הפוגע בתפקוד החברתי,
למשל אחד המאפיינים של הפרעת קשב הוא ירידה בתשומת הלב המוקדשת לאזור העיניים של פני הזולת.
נטייה זו עלולה לפגוע ביכולת לקלוט ולזהות הבעות פנים ובכך לפגוע בתקשורת הבלתי מילולית בסיטואציות חברתיות.
הפרעת קשב עלולה גם למנוע מהאדם להתעכב מספיק כדי ללמוד לקח מאירועים קודמים ולכן הוא יתקשה בהבנת מסרים חברתיים, דרישות ומוסכמות חברתיות.
לכן סיטואציות פחות מובנות בהם החוקים פחות ברורים (כמו מסיבה כיתתית או משחק בהפסקה), מועדות יותר לפורענות ויש יותר מקום לטעויות הנובעות מפזיזות.
לצד זאת, ישנם מקרים בהם אנשים עם הפרעת קשב מפגינים הבנה גבוהה של סימנים ומנהגים חברתיים אך מתקשים להמיר את הידע הזה לפעולה מותאמת, במיוחד כשהם נלהבים, מתוסכלים או בשעה שמתגרים בהם.
במקרים רבים הסביבה מפגינה חוסר סובלנות כלפי אנשים עם הפרעת קשב, בעקבות הקשיים שלהם במסגרת אינטראקציות חברתיות וקשרים אישיים.
בעיות חברתיות יכולות להיגרם גם בעקבות חוויות של כישלון, תסכול וחוסר אונים, ובעקבות דימוי עצמי נמוך.
באופן זה ילדים עם הפרעות קשב חווים מעגלי תקשורת שליליים אשר נוטים להסלים, להגביר התנהגויות בלתי רצויות ולצמצם את הנכונות של הסביבה להפגין כלפיהם חיבה.
ילדים רבים עם הפרעת קשב מציינים שהם מנסים להתחבר לילדי הכיתה, אך מוצאים את עצמם נידחים ומכאן יסיקו שמתנכלים להם ויפתחו רגשות שליליים כלפי חבריהם לכיתה.
ככל שמתרבות חוויות הדחייה מקבוצת השווים וגוברת תחושת הבדידות, כך גם מתעצם הדימוי השלילי אשר מעמיק את הבידוד עוד יותר.
בעקבות זאת אנשים עם הפרעת קשב יכולים להיתקל בקושי ליצור קשרים חברתיים.
לעיתים הם נוטים להסתכסך ובמקרים הקיצוניים יותר אף לנקוט באלימות.
ניתן לראות הבדלים בתפקוד החברתי בין הסוגים השונים של הפרעת קשב.
אצל אנשים עם הפרעת קשב ללא היפראקטיביות מופיעים לעיתים קרובות ערך עצמי נמוך ומעמד חברתי בעייתי במקצת, אולם ללא דחייה ברורה של בני גילם.
לעומת זאת, אצל אנשים עם הפרעת קשב ופעלתנות יתר יש במקרים רבים קשיים חברתיים מהותיים.
לעיתים השונות בהתנהלות החברתית יכולה לנבוע משוני בעמדות ובמטרות חברתיות, כאשר אנשים עם הפרעת קשב שואפים לאינטראקציות מהנות ומלהיבות יותר ופחות מקפידים על התנהגות נאותה, על הישגיות ועל הרמוניה חברתית.
מכיוון שהתסמינים של הפרעת הקשב מופיעים לראשונה בגיל הילדות הם יכולים להשפיע על ההתפתחות החברתית של האדם.
בהתאם לכך, אנשים עם הפרעת קשב עלולים לחוות קשיים בחיי החברה והמשפחה אשר כוללים בין היתר קשיים ביצירת מערכות יחסים, בזוגיות ובחברתיות.
אחת הדרכים לשיפור התפקוד החברתי של אנשים עם הפרעת קשב במסגרת בית הספר ובמסגרות אחרות היא הקניית מיומנויות חברתיות הכוללות רכישת מיומנות בקבלת החלטות חברתיות ושליטה בכעסים.
כמו כן, תקשורת חיובית עשויה לעזור לעצור את הסחרור של המעגלים החברתיים-התנהגותיים השליליים, להקטין את עוצמת התגובות השליליות ולצמצם את תדירותן.
עם זאת, התחום החברתי לא בהכרח נפגע מהפרעת הקשב.
אנשים עם הפרעת קשב מתונה ויכולות חברתיות טובות לעיתים בוחרים להשקיע הרבה בצד החברתי על חשבון הלימודים.
גורמים נוספים המשפיעים על התפקוד של אנשים עם הפרעת קשב
עקב טבעה ההתפתחותי של הפרעת קשב, ברוב המקרים הקשיים יבואו לידי ביטוי ראשוני בילדות ועקב האופי הכרוני של הפרעת קשב היא אינה חולפת עם ההתבגרות ומלווה את האדם לאורך כל חייו.
התפתחות מהלכה של הפרעת קשב אינה מבוססת על גורם יחיד, אלא על מכלול גורמים ביולוגים, פסיכולוגים וחברתיים המעצבים את הסינדרום המלא.
היא כוללת את תסמיני הליבה, ההשלכות המשניות שלהם ואת התחלואה הנלווית.
אופן הביטוי של ההפרעה אצל אדם מסוים מושפע ממכלול הגורמים המלא וכולל גם את ההשפעות ההדדיות ביניהם.
השלכות משניות של תסמיני הליבה
הפרעת קשב מורכבת מגרעין אורגני, אשר סביבו מתפתחות עם השנים שכבות של תגובות פסיכולוגיות וחברתיות.
כבר מגיל צעיר אדם הסובל מהפרעת קשב יכול להסתמן כילד שאינו ממצה את יכולותיו, דבר הגורם תסכול וצער רב לו ולסביבה כאחד.
באופן כללי, כשלי קשב חוזרים ונשנים במהלך חיי היום יום עלולים לפגוע במצב הרוח של האדם ואף להוביל לבעיות רגשיות חמורות יותר, גם אם הם קטנים יחסית.
נוסף על כך נראה שילדים עם הפרעת קשב נוטים ליצור שינוי באופן שבו מתייחסים אליהם אנשים אחרים, וכך הורים, מורים ועמיתים נוטים להתנהג כלפיהם ובסביבתם בצורה אינטנסיבית, שלילית ושתלטנית יותר.
חוויות שליליות העלולות להיווצר כתוצאה ישירה או עקיפה של הפרעת הקשב, עשויות לפגוע בחיי הרגש וליצור דימוי עצמי שלילי.
הערך העצמי עלול להיפגע וכתוצאה מכך הילד עלול להימנע מהתמודדות, להיפגע בקלות, ולפתח קשיים נלווים כמו פרפקציוניזם, חרדת בחינות או מרדנות בסמכות.
אותן תגובות פסיכולוגיות וחברתיות גורמות להשלכות המשניות של תסמיני הליבה, האחראיות לחלק ניכר מהקשיים והאתגרים העומדים בפני אנשים עם הפרעת קשב.
העדר טיפול עלול לגרום נזק לתפקודו או בריאותו של האדם.
ברוב המקרים אנשים עם הפרעת קשב שלא קיבלו את הסיוע המתאים בשלב מוקדם אינם ממצים את יכולתם ונוטים להיכשל או להגיע לתוצאות בינוניות.
כתוצאה מכך הם מאבדים מביטחונם העצמי, נוטים להניח מראש שלא יצליחו ונמנעים מהתמודדות עם אתגרים שנראים בעיניהם קשים מדי.
נטייה לדחיינות וההימנעות מאתגרים גורמת לחוסר מימוש של היכולת ולכן הדימוי העצמי ממשיך להיפגע.
בהתאם לכך, אנשים עם הפרעת קשב נמצאים בסיכון לשביעות רצון נמוכה מאוד מחייהם ואחת התלונות הנפוצות של מבוגרים עם הפרעת קשב היא על דיכאון וערך עצמי נמוך.
משום שההשלכות המשניות של הפרעת קשב נובעות מגורמים שונים מאלו של תסמיני הליבה, אופן הטיפול בהן וההתייחסות אליהן צריכים להשתנות בהתאם.
אחד ההיבטים המרכזיים מבחינה זו היא מידת ההשפעה האפשרית של המענה הטיפולי עבור תסמיני הליבה בהשוואה להשלכות המשניות שלהם.
את התסמינים הישירים של הפרעת הקשב ניתן להפחית באופן זמני על ידי טיפול תרופת, ולשפרם עד רמה מסוימת על ידי אימונים ותרגולים מתאימים.
עם זאת, בשני המקרים אין אפשרות ל"ריפוי" מלא וקבוע.
ההשפעה של התרופות חולפת עם תום זמן הפעולה שלהן, והשיפור בעקבות תרגול עדיין לא יכול להשלים את הפער מול הנורמה.
בנוסף, בעקבות האופי הכרוני של הלקות, תסמינים אלו אינם חולפים עם הגיל והם ילוו את האדם למשך כל חייו.
להבדיל מתסמיני הליבה הראשוניים, אשר יכולים להשתפר רק באופן חלקי או זמני - היכולת להתמודד מול ההשלכות המשניות שלהם היא טובה יותר.
בכל המקרים הללו הקושי הראשוני עדיין קיים, אך דרך ההתמודדות ממזערת את הפגיעה שלו בתפקוד היום-יומי.
עם זאת, היכולת לתת מענה להשלכות המשניות תלויה בעוצמתן שכן לא מדובר רק בחוויות בעלות פוטנציאל טראומטי, אלא בחוויות בעלות השפעות עתידיות משמעותיות שלא ניתן להבטיח את ביטולן.
לכן השאיפה היא למנוע מצבים כאלו מראש, על ידי איתור מוקדם ומתן מענה טיפולי מתאים, שכן ככל שהאבחון נערך בשלב מוקדם יותר, קיימות פחות השפעות משניות והיעילות של המערך הטיפולי גדלה.
הסביבה החברתית יכולה להיות גם גורם מחסן עבור התחום הרגשי.
לסביבה כגורם תיווך יכולה להיות השפעה על רמת התפקוד, ההישגים ואיכות החיים של אדם בעל הפרעת קשב.
בעיקר בגיל צעיר, בסיס בטוח של קשר עם דמויות משמעותיות, אוהבות, תומכות ומקבלות יכול להקנות אמונה אופטימית בנוגע לאפשרויות ההתמודדות עם הפרעת הקשב, לפתח ביטחון ברצונם הטוב של האחרים לסייע ולבנות תחושה של מסוגלות עצמית להתמודדות.
הפרעת קשב מאופיינת בתחלואה נלווית או בתחלואה כפולה משמעותית, כך שישנן לקויות פסיכולוגיות והתפתחותיות מגוונות אשר באופן תדיר מתקיימות איתה בכפיפה אחת.
למעשה, זה נדיר שהפרעת קשב מופיעה ללא תחלואה נלוות כלשהי.
אנשים עם הפרעת קשב לעיתים קרובות סובלים גם מליקויי למידה, הפרעות שינה, דיכאון, חרדה, הפרעת מצב רוח, הפרעת התנהגות, הפרעות נוירולוגיות שונות ועוד.
עבור קשיים הנגרמים כתוצאה מהתחלואה הנלווית יש לתת מענה הולם בהתאם למקור הקושי, תוך התייעצות עם אנשי המקצוע הבקיאים בו.
לצורך כך, חלק אינטגרלי מההערכה של אנשים עם הפרעת קשב צריך לכלול התייחסות למצבים אלו.
בהתאם לכך, אנשים שאובחנו בילדות מראים יכולת הסתגלות גבוהה יותר להפרעת הקשב ומדווחים על פחות בעיות רגשיות-חברתיות בהשוואה לאנשים שאובחנו בגיל מבוגר.
עם זאת אנשים רבים מגיעים לאבחון הפרעת קשב בשלב מאוחר, כאשר הם כבר סובלים מדימוי עצמי נמוך, מהישגים לימודיים נמוכים, מקשיים חברתיים ומבעיות בהתנהגות.
במצבים אלו קבלת האבחנה יכולה לשנות את התפיסה של האדם את עברו ולהוות נקודת מפנה בחייו.
זאת משום שאחרי עשורים של התמודדות עם קשיים בלתי מאובחנים שלא זכו לקבלת מענה מתאים, האבחנה מספקת לבעיות שהתעוררו בעקבות הפרעת הקשב הסבר בעל חשיבות רבה עבור מאובחנים ובני משפחותיהם.
על כן עבור כל שכבות הגיל, יש לפנות לאבחון בכל מקרה בו מועלה חשד כלשהו לקיומה של הפרעת קשב.
החשד הראשוני לרוב מתעורר בעקבות גורמים לא מקצועיים כגון האדם עצמו, הורים, מורים וכו'.
כדי לבדוק האם הקשיים שעוררו את החשד הראשוני אכן נובעים מהפרעת קשב יש לפנות לאיש מקצוע מוסמך.
על פי משרד הבריאות שני אנשי המקצוע המוסמכים לאבחן הפרעת קשב הם רופא (שהוא נוירולוג או פסיכיאטר) או פסיכולוג.
על מנת לקבוע אבחנה של הפרעת קשב לאדם מסוים חייבת להיות עדות ברורה לפגיעה תפקודית בבית, בבית-הספר או בעבודה וחלק מהתסמינים צריכים להתקיים לפחות בשתי מסגרות שונות.
להפרעת קשב ישנם אספקטים רבים מתחומים שונים: נוירולוגיים, פסיכיאטריים, מוטוריים, שפתיים, חינוכיים, חברתיים, פסיכולוגיים ומשפטיים.
יש להתחשב במורכבות זו בזמן האבחון ולשאוף לתת מענה מתאים לכל הצרכים במסגרת המערכת הטיפולית.
על כן, התרשמות קלינית כללית או תיאור כללי של תחומי הקשב וההתנהגות אינם מספיקים לצורך קביעת אבחנה של הפרעת קשב.
אבחון הפרעת קשב הוא תהליך מורכב לנוכח האופי הרב-ממדי שלה והוא כולל התייחסות למרכיבים רגשיים, חברתיים, לימודיים והתנהגותיים.
משום שאין כלי אבחון בודד שנותן תשובה ברורה לגבי אבחנה של הפרעת קשב, התוקף של אבחון גדל ככל שהוא נשען על יותר מקורות בלתי תלויים זה בזה.
כלומר, יש לבדוק האם קיימים גורמים נוספים הפוגעים בתפקוד מלבד הפרעת הקשב ולהעריך אותם אם נמצאו.
שכן קיימות תסמונות רפואיות ומצבים שונים המחקים תסמינים של הפרעת קשב, אך דורשים טיפול ספציפי שונה.
ההגדרה המורחבת של ההפרעה ספגה ביקורת מקצועית מסוימת כחלק מהתגובה להרחבה הכללית של האבחנות ב-DSM-V לעומת הגרסה הקודמת.
יצירתיות היא תהליך פסיכולוגי המפיק רעיונות הולמים ומקוריים.
אנשים עם הפרעת קשב מראים הישגים יצירתיים גבוהים יותר בעולם האמיתי בהשוואה לאנשים ללא הפרעת קשב.
בעוד מחקרים על הפרעת קשב מדגישים לעיתים קרובות את הבעיות, האבחון והטיפול בהפרעה, נדיר שהם מתייחסים ליצירתיות.
לאנשים יצירתיים עם הפרעת קשב יש אומנם קצב עיבוד מידע וקצב תגובה איטיים יחסית, אך הדבר אינו מוביל לפגיעה ביכולות קוגניטיביות כלליות יותר.
ייתכן שהיתרון היצירתי של הפרעת קשב מקושר לרמות גבוהות של מקוריות או חדשנות, אך לא לשטף, כלומר הדבר יבוא לידי ביטוי בכמות ואיכות הרעיונות, אך לא בהכרח בקצב הפקתם.
כושר יצירתיות גבוה הוא נקודת חוזק של אנשים עם הפרעת קשב.
בהתאם לכך, אנשים עם הפרעת קשב יכולים להצטיין במטלות או מצבים המצריכים חשיבה מסתעפת בלתי מרוסנת.
היצירתיות יכולה לאפשר לאנשים עם הפרעת קשב לפצות על הקשיים שהיא עלולה להציב בפניהם בחיי היום יום.
אנשים עם הפרעת קשב ובעלי יצירתיות מתפקדים ברמה גבוהה הרבה יותר מאשר אנשים עם הפרעת קשב ללא יצירתיות; למעשה, הם מתפקדים בצורה דומה מאוד לאנשים יצירתיים ללא הפרעת קשב, במדדים של מנת משכל, תפקודים ניהוליים וזיכרון עבודה.
בתחומי היצירה ישנם אנשים רבים אשר הגיעו להישגים גבוהים והערכה ציבורית חרף הפרעת הקשב, ולעיתים אף בזכותה.
להבנה טובה יותר של היכולת והפוטנציאל היצירתיים של אנשים עם הפרעת קשב יש השלכות חשובות.
היא מאפשרת לזהות מסלולי קריירה המתאימים במיוחד עבור נקודות החוזק והחולשה של הפרעת קשב.
העלאת המודעות של ילדים עם הפרעת קשב ליכולות היצירתיות הפוטנציאליות שלהם יכולה לתרום להערכתם העצמית ואף להגביר את הישגיהם.
היכולת היצירתית של אנשים עם הפרעת קשב מושפעת הן מההשפעה הישירה של הפרעת הקשב על דפוס החשיבה והן מההשפעה המשנית שלה.
דפוסי החשיבה של אנשים עם הפרעת קשב תורמים להיבטים מסוימים של החשיבה היצירתית, אך פוגעים בהיבטים אחרים.
הסיכוי של האדם להגיע לשילובים מקוריים ולרעיונות חדשים גדל ככל שתודעתו מכילה פרטי מידע רבים יותר.
כתוצאה מכך, "דליפות קשב" יכולות לסייע לאנשים לשים לב למידע שנמצא מחוץ למוקד הקשב שלהם ולשלב אותו בתהליכי עיבוד המידע הנוכחיים שלהם - דבר היכול להוביל לחשיבה יצירתית.
לכן, השילוב של רמות מוסחות גבוהות עם אינהיביציה נמוכה האופייני להפרעת קשב, מאפשר הפקת כמות גדולה יותר של תגובות מקוריות.
הנמכה באינהיביציה מקושרת גם לחשיבה מסתעפת.
כמו כן, הנמכה ביכולת העכבה הסמויה קשורה ליצירתיות גבוהה משום שהיא מאפשרת את הזרימה החופשית של רעיונות המקושרת לחשיבה המסתעפת.
אף על פי שאחד ממאפייני הליבה של עבודה יצירתית הוא החדשנות שלה, יצירה חופשית של שונות טומנת בחובה סיכון ליצירתיות כוזבת.
זאת משום שהיצירתיות מוגדרת כיכולת ההפקה של תגובות חדשות תואמות הקשר ולכן לא כל הפקה של תוצר חדש או מקורי נחשבת לפעולה יצירתית,
כלומר היצירתיות אינה מתייחסת להפקה של תוצרים חדשים או מקוריים באופן כללי, אלא רק להפקה של תוצרים חדשים או מקוריים שיש להם ערך או משמעות במציאות.
מכאן שהחדשנות היא תנאי הכרחי, אך לא מספיק ליצירתיות.
אם כן, ההפקה של תוצרים חדשים שאין להם ערך במציאות היא אומנם פעולה של חידוש, אך אינה פעולה יצירתית.
במילים אחרות, היצירתיות מצריכה איזון בין גמישות לבין התמדה של תהליכי עיבוד המידע.
עם זאת, פגיעה ביכולת הקשב עלולה להוביל לפיזור הדעת ולבוא לידי ביטוי במוסחות, קושי בהשלמת מטלות או קושי להתרכז בעבודה.
על כן בעוד שקשיי העכבה ומיקוד הקשב יכולים להועיל לחשיבה המסתעפת, הם עלולים להפריע לחשיבה המתכנסת ויכולת ההתמדה,
כלומר בעוד שהפרעת קשב יכולה לעזור לגמישות המחשבה ולהפקה של רעיונות חדשים, היא עלולה להקשות על סינון הרעיונות הרלוונטיים והוצאתם אל הפועל.
השפעות משניות הנובעות מההתמודדות עם מצבי חוסר ודאות
מעבר לרמת היצירתיות הבסיסית או הראשונית של האדם, התסמינים של הפרעת קשב יכולים להשפיע על אופן התפתחות היצירתיות לאורך השנים.
משום שהיצירתיות היא תכונה נרכשת אשר ניתן לפתח ולשכלל, סביר להניח שאנשים שעושים בה שימוש מרובה יפגינו יכולת גבוהה יותר בתחום זה ביחס לאחרים.
אחד הגורמים המרכזיים להפעלה של יצירתיות הוא הצורך להתמודד עם בעיה כלשהי.
כפי שהוזכר קודם לכן התסמינים של הפרעת קשב יכולים להציב בפני האדם שפע של בעיות מגוונות בכל תחומי החיים.
הנטייה של אנשים בעלי הפרעת קשב להתמודד בתדירות גבוהה יחסית עם מצבים בלתי צפויים מעלה את הצורך הרב באלתור, שהוא מנגנון יצירתי המבוסס על חוסר ודאות -
זאת משום שתסמיני הליבה של הפרעת הקשב מגבירים את הסיכוי של האדם לחוות שינויים פתאומיים באופן שבו הוא תופס את הסביבה או באופן שבו תכנן לבצע רצף פעולות מסוים.
למשל, ההנמכה בקשב יחד עם הנטייה לחוסר תשומת לב לפרטים עלולה להוביל למצב שבו מידע החיוני לפירוש של מצב מסוים, או התארגנות לקראת אירוע עתידי אינו נלקח בחשבון בשלב התכנון משום שהאדם לא היה מודע לקיומו באותו הרגע.
דוגמה לכך היא תלמיד שלא שם לב לכך שהמורה אמרה בכיתה שלטקס שיתקיים למוחרת צריך להביא חולצה לבנה, או עובד שלא שם לב לאיסוף כספים לצורך קניית מתנה לעמית לעבודה.
בשני המקרים האדם ימצא את עצמו בלתי מוכן למצב עתידי, אך יגלה זו רק באותו הרגע ויצטרך להגיב באופן מיידי.
טבעו של האלתור מערב יצירה של דברים חדשים בדחף הרגע ולכן הוא מהווה כלי יעיל להתמודדות במצבים מסוג זה ומנגנון פיצוי עבור קשיי הקשב.
האימפולסיביות וקשיי העכבה משפיעים באופן דומה על הצורך באלתור משום שהם גורמים לאדם לסטות מדרך הפעולה המתוכננת או הרצויה עבורו ובכך יוצרים מצבים חדשים המצריכים מהאדם להתמודד ללא יכולת של תכנון מראש.
התרומה החיובית של האלתור באה לידי ביטוי ביכולת לפתור בעיה ללא תכנון וארגון מוקדמים.
באופן זה האלתור מסייע להפיק את המיטב מתוך אי הבנות, טעויות ומכשולים לא צפויים.
אומנות האלתור מפעילה את החלקים היצירתיים של האדם, אשר נמצאים בדיאלוג מתמיד עם מה שמתחולל בתוכו ומחוץ לו.
האלתור מפתח את היצירתיות בכך שהוא מעודד אנשים לשבור דפוסי חשיבה ישנים ומפתח את החשיבה המסתעפת.
על כן עצם השימוש הרב באלתור משפר את יכולת האלתור ותורם לפיתוח היצירתיות.
מכיוון שהתסמינים של הפרעת קשב מעודדים את השימוש באלתור הם יכולים לתרום באופן עקיף לפיתוח היצירתיות של האדם.
סבילות לחוסר ודאות (tolerance for uncertainty) היא הנכונות של האדם לקבל החלטות ולפעול בתנאי חוסר ודאות.
החשיפה המתמשכת למצבי חוסר ודאות יכולה גם להגביר את הסבילות של אנשים עם הפרעת קשב למצבים אלו.
הסבילות לחוסר ודאות מעודדת יצירתיות, ועל כן יכולה לשמש כמנגנון מתווך להגברת היצירתיות של אנשים עם הפרעת קשב.
אנשים יצירתיים וסימפטומים של הפרעת קשב
שכיחות התסמינים של הפרעת קשב בקרב אנשים יצירתיים גבוהה באופן משמעותי משכיחותם באוכלוסייה הכללית.
הנטייה של אנשים עם הפרעת קשב להימנעות משיעמום וחיפוש אחר חידושים נובעת ממנגנונים הקשורים למוליך העצבי דופמין ומשותפת גם לאנשים יצירתיים.
למעשה, במקרים רבים אנשים יצירתיים מדווחים שהסף הנמוך שלהם לשיעמום הוא זה שדוחף אותם להיות מעורבים רגשית ומחשבתית בפעילויות יצירתיות.
בדומה לאנשים עם הפרעת קשב, גם אנשים יצירתיים מראים קשיים בעכבה סמויה ונטייה גבוהה יותר לחשיבה מסתעפת.
באופן כללי נראה שליקויים עדינים בתפקוד של האונה המצחית תורמים ליכולת היצירתיות.
על כן, ייתכן שהגורמים להופעתם של תסמיני קשב בקרב אנשים יצירתיים דומים לאלו של אנשים עם הפרעת קשב, אך הביטוי שלהם פחות חמור.
למרות השכיחות הרבה של תסמיני קשב בקרב האוכלוסייה היצירתית, אבחנה מלאה של הפרעת קשב אינה כה נפוצה בקרב אוכלוסייה זו.
דבר זה מצביע על כך שחרף הדמיון להפרעת קשב, תסמינים אלו אינם יוצרים בעייתיות בעיני הסביבה, ולכן הם אינם באים לכדי ביטוי בדיווחי הורים ומורים, והעוצמה שלהם לא מספיק גבוהה כדי להעלות חשד המצדיק הפניה לאבחון.
ייתכן שלאנשים יצירתיים עם סימפטומים של הפרעת קשב, אשר לא עומדים בקריטריונים לקבלת אבחנה מלאה, ישנה פגיעות כלשהי אשר אינה מודגשת מספיק.
ייתכן גם שהם גדלו בסביבה אשר תאמה את צורכיהם ואפשרה להם להפיק תועלת מאותם הסימפטומים ולפתח את היצירתיות.
לפיכך לא ניתן לשלול את האפשרות לכך שאנשים אלו יוכלו להיתרם מגישות טיפוליות דומות לאלו של הפרעת קשב.
הפרעת קשב באה לידי ביטוי לראשונה בילדות
ומלווה חלק ניכר מהלוקים בה גם בגיל הבגרות.
אצל מבוגרים הפרעת הקשב עלולה להוביל לקשיים בתחום החברתי, האקדמי והמקצועי.
האטיולוגיה של הפרעת קשב במבוגרים אינה שונה מזו שבילדים.
עם זאת, הסימפטומים של הפרעת הקשב בקרב מבוגרים באים לידי ביטוי באופן שונה מזה האופייני לילדים.
זאת משום שלהפרעת קשב יש ביטויים מגוונים בגילאים השונים.
כמו כן, מבוגרים מתמודדים מול בעיות אחרות מילדים לאור הדרישות והמחויבויות המאפיינות את החיים הבוגרים.
קיימות תוכניות התערבות יעילות עבור מבוגרים עם הפרעת קשב.
איתור מוקדם של אנשים עם הפרעת קשב מאפשר את מתן התמיכה וההנחיה הנחוצים, כך שאנשים עם הפרעת קשב יכולים לתפקד ברמה גבוהה מאוד, להגיע להישגים מרשימים ולתרום לחברה בה הם חיים.
יש לכך חשיבות רבה משום שטיפול הולם יכול למנוע תאונות וליקויים מתמשכים בתפקוד במסגרת בית הספר, עולם העבודה, קשרים עם עמיתים ויחסים בין אישיים.
למרות זאת, מתקיים תת-אבחון עבור הפרעת קשב במבוגרים.
זאת משום שהפרעת קשב נחשבה בתחילה לבעיה של ילדים בלבד והמודעות לקיומה גם בקרב מבוגרים גדלה רק בראשית שנות האלפיים.
בנוסף, מבוגרים רבים עם הפרעת קשב אינם מודעים לבעיה משום שהם חשים שהצליחו להתגבר עליה, במיוחד אם הצליחו להגיע ללימודים אקדמיים למרות ההפרעה.
על כן ישנם אנשים שלא אובחנו בילדותם, אשר מגיעים לקבל טיפול ראשוני רק כשהם כבר בוגרים.
העיסוק הציבורי בהפרעת קשב מתרחש לאור הפרסום התקשורתי הרב שלו היא זוכה, יחד עם הקושי של החברה להבין כראוי את מהות ההפרעה ולקבל מידע אמין וברור אודותיה.
העלייה בעיסוק בנושא מושפעת גם מידוענים ושחקנים מצליחים עם הפרעת קשב כמו ליב טיילר, ג'ים קארי ואחרים (למידע נוסף ראו - רשימה של אנשים עם הפרעת קשב).
המקום שבו תופסת הפרעת הקשב בתרבות המודרנית בא לידי ביטוי בדרכים שונות.
אחת הדוגמאות לכך היא התוכנית "הפרעת קשב" המשודרת בערוץ הילדים משנת 2013, שהיא תוכנית סטנד-אפ ואירוח ישראלית לילדים בהנחיית הקומיקאי שחר חסון.
במקביל ישנו ייחוס של מאפיינים של הפרעת קשב לדמויות ספרותיות כמו יהושע הפרוע שהוא גיבורו של ספר ילדים בעל אותו שם מאת דוקטור היינריך הופמן, רופא מפרנקפורט שעסק גם בפסיכיאטריית ילדים.
בספר שתי דמויות המתאימות לתיאורי ההפרעה.
תיאורו של Zappelphillip ("גָּדִי נֻדְנָדִי") הוא אופייני להפרעת קשב מלווה בהיפראקטיביות, בעוד Hans-Guck-in-die-Luft ("דָּן רוֹאֶה בֶּעָבִים") החולמני אופייני להפרעת קשב ללא היפראקטיביות.
כמו כן, השיר יוסי, ילד שלי מוצלח של המשורר ע.
הלל מתאר את הנטייה למוסחות המאפיינת אנשים רבים עם הפרעת קשב.
אין ספק בכך שהפרעת קשב נמצאת זה זמן רב תחת אור הזרקורים של ביקורת ציבורית, אשר רובה בעלת אופי שלילי.
אחד הגורמים המרכזיים לכך הוא קיומו של טיפול תרופתי ידוע ומוכר (באמצעות תרופות ממריצות), שהן היעילות שלו והן המחלוקת סביבו גבוהות ביותר.
מבחינה מדעית הרעיון לפיו הפרעת קשב לא קיימת הוא פשוט מוטעה.
הפרעת קשב היא הפרעה תקפה גם עבור תרבויות שונות.
כל הארגונים הרפואיים הגדולים וכל שירותי הבריאות הממשלתיים מכירים בהפרעת קשב כהפרעה אמיתית משום שקיימות עדויות מדעיות מוחצות ומכריעות המגדירות אותה ככזו.
אולם, גם עבור אבחנות מבוססות היטב כמו הפרעת קשב בגילאי הילדות ישנם אנשים סקפטיים המבטלים את התקפות של האבחנה.
חרף קיומן של שיטות אבחון מהימנות וטיפולים יעילים להפרעת קשב, היא מעוררת חששות ציבוריים לגבי התקפות וההשפעה שלה.
רוב הביקורת מופנית כלפי אבחון ילדים ורק חלק קטן מופנה כלפי אבחון מבוגרים.
המבקרים טוענים שהפרעת קשב אינה הפרעה אמיתית, אלא אוסף של התנהגויות שהורים ובית ספר לא רוצים או מסוגלים לסבול.
הם טוענים שקיים אבחון יתר ושילדים מקבלים טיפול לא מתאים ובלתי הולם.
לתפיסות ציבוריות לגבי הפרעת קשב יכולות להיות השלכות משמעותיות, משום שדעת הקהל יכולה להשפיע על התנהלות הממשל.
קריאות תיגר לא מדעיות על התקפות של הפרעת קשב הן לא רק מטעות אלא גם מזיקות - זאת משום שהן יכולות לספק מידע שגוי לציבור ולקובעי המדיניות ובכך להגביל, להפחית או אף למנוע כל גישה לשירותים המסוגלים לתת מענה להפרעה זו.
בהתאם לכך במדינות רבות חוסר הקבלה של הפרעת קשב מוביל לתת-אבחון וחוסר בטיפול.
הפרעת קשב שאינה מאובחנת ומטופלת מהווה נטל כלכלי על החברה.