tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הוא גדל באוקטון, וירג'יניה, פרבר של וושינגטון הבירה, שם הוריו היו רקדני בלט מודרני מקצועיים/ אמו ממוצא יהודי-רוסי ואביו התגייר.
הוא קיבל מלגת ספורט וסיים תואר ראשון בממשל בקולג' ויליאם ומרי.
במהלך לימודיו התחרה בריצות ארוכות.
ב-2007 התחרה כחבר נבחרת ארצות הברית במשחקים הפאן-אמריקאיים שהתקיימו בריו דה ז'ניירו וסיים רביעי בריצת מרתון בתוצאה של 2:16:44 שעות, ב-2008 ניצח במרתון אוסטין.
במבחנים האמריקאים לקראת אולימפיאדת בייג'ינג סיים במקום ה-22 ולאחר מכן פרש מעיסוק מקצועי בתחום.
הוא השלים ב-2009 תואר JD במשפטים באוניברסיטת וילאנובה.
לאחר לימודיו עבר למינאפוליס שם עסק כעורך דין והיה פעיל חברתי.
הוא סייע בארגון עזרה לתושבי האזור שאיבדו את ביתם כתוצאה מאסון טבע, וכן פעל למניעת חקיקה שתאסור על הכרה בנישואים של בני-זוג מאותו המין.
על פועלו העניקה לו העירייה ב-2012 את פרס זכויות האזרח על שם מרטין לותר קינג.
בסוף 2011, פריי התמודד בבחירות מיוחדות על מושב פתוח בסנאט המדינה וסיים במקום החמישי בפריימריז של המפלגה, לפני מישהו שפרש מהמרוץ.
בשנת 2012, פריי ייסד וארגן את מרוץ הגאווה הגדול הראשון, מרוץ צדקה של 5 ק"מ שמטרתו לגייס כסף עבור ארגון Minnesotans United for All Families, קבוצה פוליטית למען שוויון בנישואין.
פריי התמודד בבחירות למועצת העיר מיניאפוליס בשנת 2013 כדי לייצג את מחוז 3. הוא קיבל את תמיכתם של הדמוקרטים-חקלאים-לייבור, כמו גם תמיכה מיותר מ-40 נבחרי ציבור וארגונים.
המצע של פריי הבטיח שירותים טובים יותר לתושבים, לעודד פיתוח מגורים, להגדיל את המספר והמגוון של עסקים קטנים ומקומיים, לקדם מימון מלא של דיור בר השגה ולטיפול בשינויי האקלים.
הוא ניצח את דיאן הופסטד עם יותר מ-60% מהקולות, ונכנס לתפקידו ב-2 בינואר 2014.
פריי הכריז על מועמדותו לראשות עיריית מיניאפוליס בינואר 2017, וניהל קמפיין על בסיס מצע של הגברת התמיכה בדיור בר השגה ושיפור יחסי המשטרה-קהילה.
הוא ניצח בבחירות 2017, מה שהפך אותו לראש העיר היהודי השני של מיניאפוליס ולשני הצעיר ביותר אחרי אל הופשטד, שהיה בן 34 כשנבחר ב-1973.
במאי 2020 התמודד עם פרשת רצח ג'ורג' פלויד, תושב העיר אפרו-אמריקאי שנחנק למוות בידי שוטר.
פריי תמך בפיטוריהם המידיים של השוטרים המעורבים.
מותו של פלויד הביא להפגנות ומהומות ברחבי העיר, ולעימות תקשורתי בין פריי לנשיא ארצות הברית דונלד טראמפ על דרך הטיפול בהן.
במהלך ההפגנות בעיר, התייצב פריי במוקד ההפגנות וסירב באופן פומבי לדרישת המפגינים לביטול המשטרה המקומית, צעד שהביא לסילוקו מההפגנה ולאיומים שלא יזכה לתמיכת המצביעים בבחירות הבאות.
פריי נבחר לתקופת כהונה שנייה בנובמבר 2021 עם 56.2% מהקולות, וגבר על המתמודדת קייט קנות' בסיבוב הסופי של הצבעה מדורגת.
אחד מעוזריו הבכירים של פריי בתחום המדיניות, עבדי סלאח, הודה באשמה של קשירת קשר להונאת רשת בתיק "Feeding our Future".
פריי אמר שלא היה מודע לפעילותו של סלאח.
סלאח פוטר ממשרדו של פריי.
בינואר 2025, הודיע פריי על כוונתו להתמודד לקדנציה שלישית, ואמר שזה יהיה קמפיין הבחירות האחרון שלו לראשות העיר.
קמפיין הבחירות לעיריית מיניאפוליס ב 2025
ב-2025 התמודד פריי לבחירה מחדש לקדנציה שלישית לראשות עיריית מיניאפוליס.
נכון לסוף יולי 2025, גייס פריי 538,000 דולר בקרנות קמפיין, הסכום הגבוה ביותר מכל המועמדים במירוץ, לעומת 213,000 דולר של יריבו עומר פתח.
הוא נתמך על ידי All of Minneapolis, ועד פעולה פוליטי המוקדשת לקידום דמוקרטים בעלי עמדות מרכז לתפקידים פוליטיים במיניאפוליס.
ב-4 בנובמבר 2025, נבחר פריי לקדנציה שלישית.
תוצאות הסיבוב הסופי, שפורסמו ב-5 בנובמבר 2025, הראו שהוא קיבל 50.03% מהקולות, מספיק כדי להבטיח ניצחון.
בתחילת 2024, הטיל פריי וטו על החלטה של מועצת העיר הקוראת להפסקת אש בתגובה למלחמה בעזה בעקבות מתקפות ה-7 באוקטובר של חמאס.
פריי כינה את הגרסה שאושרה "חד צדדית" משום שהיא "מוחקת כמעט לחלוטין את ההיסטוריה של יהודי ישראל".
לאחר שמועצת העיר ביטלה את הוטו של פריי, הוא גיבש גרסה משלו להחלטת הפסקת האש שכללה תמיכה בפתרון שתי המדינות.
בדצמבר 2024, פריי הטיל וטו על הצהרת תמיכה בחנינה לסטודנטים שנענשו על ידי אוניברסיטת מינסוטה לאחר שהשתלטו בניין בקמפוס בניסיון לגרום לאוניברסיטה להיפטר מניירות ערך של חברות ישראליות בתחומי הביטחון ויצור נשק.
פריי אמר שהוא הטיל וטו על ההחלטה "ללא היסוס", משום שלא תמך ב"פגיעה ברכוש וסיכון ביטחונם של אחרים".
פריי נישא לאשתו הראשונה, מישל לילינטל, בשנת 2009, אך הם התגרשו זמן קצר לאחר מכן.
פריי נישא לאשתו השנייה, שרה קלארק, בשנת 2016. קלארק היא שתדלנית במשרד עורכי הדין Hylden Advocacy & Law, שם היא מייצגת מספר עסקים, עמותות וארגונים קהילתיים בבית המחוקקים ובסוכנויות הרשות המבצעת של מינסוטה.
בשנת 2020 נולדה לזוג בתם הראשונה.
בתם השנייה נולדה ביולי 2025.
יחד עם אשתו שהתגיירה, הם נוהגים לפקוד שני בתי כנסת רפורמיים במיניאפוליס, "מקדש ישראל" ו-"שיר תקווה".
ג'ייקוב קולינס-לוי הוא שחקן אוסטרלי.
הוא ידוע בעיקר מהופעתו בתפקיד הנרי השביעי, מלך אנגליה בסדרת הטלוויזיה "נסיכה לבנה" לצדה של ג'ודי קומר, שגילמה את אשתו אליזבת מיורק.
קולינס-לוי נולד במלבורן לאם אוסטרלית ולאב אנגלי.
ב-2012 החל להשתתף בתוכנית משחק באולפן השחקנים the 16th Street Actors Studio שבמלבורן.
ב-2015 הופיע קולינס-לוי בתפקידים קטנים בסרט "Holding the Man" ובמיני-סדרה "גליפולי".
תפקידו הגדול הראשון בקולנוע היה ב-2016 בתפקיד סוחר הסמים חסר הלב "סול" בסרט "Joe Cinque's Consolation", שנבחר להקרנה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו ה-41. קולינס-לוי גילם את דמותו של הנרי השביעי, מלך אנגליה בסדרת הטלוויזיה של ערוץ Starz "נסיכה לבנה", המתרחשת אחרי סיום מלחמות השושנים.
לצדו מככבת ג'ודי קומר בתפקיד אשתו אליזבת מיורק.
שנה סרט תפקיד הערות 2015Holding the Man אנדרו 2016Joe Cinque's Consolation סול 2020 ההיסטוריה האמיתית של כנופיית קלי תומאס קרנאו
ג'ייקוב קולמר היה פוליטיקאי אמריקאי מוורמונט.
הוא כיהן בתפקיד המנהל הכללי של דואר ארצות הברית בממשלו של הנשיא זאכרי טיילור, כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית וכסנאטור.
קולמר נולד בטרוי שבמדינת ניו יורק וגדל בברלינגטון שבורמונט.
הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת ורמונט, למד משפטים, וב־1813 התקבל ללשכת עורכי הדין.
לאחר שירות במיליציה במלחמת 1812 הוא נעשה פעיל כעורך דין, בתחילה ברויאלטון ולאחר מכן בוודסטוק, שתיהן במדינת ורמונט.
כמי שזכה להערכה רבה במקצועו, הוא היה לתובע, מחוקק ושופט מכובד.
ב־1842 הוא נבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית והיה למנהיג בולט בסיעת הוויגים ומתנגד בולט לעבדות בארצות הברית.
לאחר הבחירות לנשיאות של 1848 מינה אותו הנשיא הנבחר זאכרי טיילור לתפקיד המנהל הכללי של דואר ארצות הברית.
קולמר שימש בתפקיד זה עד לאחר פטירתו של טיילור והתפטר כדי לאפשר ליורשו, הנשיא החדש מילרד פילמור, למנות אדם מטעמו לתפקיד.
ב־1855 נבחר קולמר כסנאטור מטעם המפלגה הרפובליקנית, זמן קצר לאחר הקמתה.
גם בסנאט הוא היה מראשי הדוברים נגד העבדות ותומך נלהב של ממשל הנשיא אברהם לינקולן במהלך מלחמת האזרחים.
כתומך של צעדים קפדניים יותר במסגרת תקופת השיקום שלאחר המלחמה בהשוואה לאלו שננקטו על ידי לינקולן ועל ידי יורשו אנדרו ג'ונסון, קידם קולמר את השליטה של הקונגרס בתהליך השיקום.
קולמר נפטר בוודסטוק ונטמן בבית הקברות שלה.
ג'ייקוב קולמר נולד בטרוי שבמדינת ניו יורק כבנם של סמואל ואליזבט (לבית אמום) קולמר.
ב־1795 עברה המשפחה לברלינגטון שבורמונט.
ב־1810 הוא סיים לימודי תואר ראשון באוניברסיטת ורמונט, ולאחר תקופת לימודים נוספת קיבל קולמר תואר שני.
הוא למד משפטים בסנט אלבנס שבוורמונט בהדרכתם של אסא אלדיס, עשהאל לנגוורת'י ובנג'מין סוויפט.
לאחר מכן הוא עבר להתגורר ברנדולף שבוורמונט, שם הוא השלים את לימודיו המשפטיים אצל ויליאם נטינג.
ב־1813 הוא התקבל ללשכת עורכי הדין.
במלחמת 1812 מונה קולמר כסגן גובה המיסים של מחוז אורנג' בוורמונט והיה אחראי על גביית המיסים למימון מאמצי המלחמה.
במלחמת 1812 שירת קולמר כקצין במיליציה של ורמונט.
הוא מונה כקצין בדרגת לוטננט שני ברגימנט הרביעי בפיקודו של ויליאם ויליאמס, ובתחילה שירת עם יחידת ארטילריה על הגבול בין ורמונט לקנדה.
לאחר קידומו לדרגת לוטננט ראשון שירת קולמר כשלישו האישי של בריגדיר גנרל ג'ון פרנץ', מפקד הבריגדה השנייה של הדיוויזיה הרביעית של המיליציה.
בספטמבר 1814 עזבה יחידתו של פרנץ' את מחוז אורנג' שבוורמונט לכיוון אפסטייט ניו יורק בתגובה להתראות על הפלישה הבריטית הממשמשת ובאה מכיוון קנדה.
כאשר חצתה הבריגדה את אגם שמפליין, בדרכה לפלאטסבורג, נשלח קולמר כחלוץ בסירה כדי להודיע למפקד המיליציה של ורמונט, סמואל סטרונג, שכוחותיו של פרנץ' נמצאים בדרכם.
הוא נורה בשוגג על ידי זקיפים אמריקאים, אך רק נפצע.
סטרונג יידע את קולמר על התרחשותו של קרב פלאטסבורג יום קודם לכן ועל נסיגתם של הבריטים.
כתוצאה מכך חזרו אנשיו של פרנץ' לבתיהם.
ב־1816 עבר קולמר לרויאלטון, שם הוא המשיך לעסוק בעריכת דין.
הוא התגורר שם עשרים שנה והיה שותף של ג'יימס ברט.
הוא גם שירת בתפקידים ציבוריים, כמו רשם הצוואות, התובע של מחוז וינדזור וחבר בית הנבחרים של ורמונט.
בעת כהונתו בבית הנבחרים, היה קולמר התומך הראשי להקמתו של הסנאט של ורמונט ב־1836. בשנים 1833–1842 היה קולמר שופט בבית המשפט העליון של ורמונט, לאחר שהחליף את ניקולאס בייליס.
ב־1836 עבר קולמר להתגורר בוודסטוק, ורמונט.
ב־1842 נבחר קולמר לבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הוויגית, וכיהן בו שלוש תקופות כהונה מ־1843 ועד 1849. הוא התנגד להרחבת העבדות, לסיפוח טקסס ולמלחמת ארצות הברית–מקסיקו ותמך בהעלאת המכסים לסיוע לתעשיינים האמריקאים וזכה להכרה לאומית על נאום שנשא בסוגיה זו.
בתקופת כהונתו בבית הנבחרים שימש קולמר כיושב ראש ועדת הייצרנים בשנים 1843–1845 וכיושב ראש ועדת הקרקעות הציבוריות בשנים 1847–1849.
קולמר כיהן בתפקיד המנהל הכללי של דואר ארצות הברית בממשלו של הנשיא זאכרי טיילור החל מתחילת נשיאותו במרץ 1849. הוא התפטר ביולי 1850, זמן קצר לאחר פטירתו של טיילור, כדי לאפשר לנשיא הבא, מילרד פילמור למנות לתפקיד אדם מטעמו.
כמנהל הכללי של הדואר נמתחה על קולמר ביקורת מצד חברי המפלגה הוויגית בשל רצונו להעביר מתפקידם מנהלי דואר מקומיים אנשי המפלגה הדמוקרטית כדי להחליפם בוויגים.
בתקופת כהונתו בתפקיד החל השימוש בבולי דואר וקולמר היה הראשון ששלח מכתב עם בול, מכתב שמוען לאחיו שבבארי, ורמונט.
במכתב הוא המליץ לאחיו לשמור את הבול, למקרה שהשיטה תצליח והבול יהיה בעל ערך אספני.
עם שובו לוורמונט מונה קולמר כשופט בבית המשפט הפדרלי של המדינה, תפקיד בו הוא כיהן עד 1854.
ב־1855 נבחר קולמר כסנאטור כאיש האגף השמרני, המתנגד לעבדות של המפלגה הרפובליקנית.
עד 1857 הוא כיהן כיושב ראש ועדת הסנאט להצעות חוק.
ב־1856 הוא זכה במספר קולות בהצבעה לסגן הנשיא בוועידת המפלגה הרפובליקנית.
בסנאט הגן קולמר במרץ על עמדותיו, גם במקרים בהם הוא היה במיעוט.
כאשר הוועדה לטריטוריות בראשותו של סטיבן דאגלס המליצה על העברת פשרת קריטנדן, שעל פיה הוצעה העברת חוקת לקומפטון של קנזס, שתמכה בעבדות, למשאל עם, סירבו קולמר וג'יימס רוד דוליטל מוויסקונסין להצביע בעד ותחת זאת פרסמו חוות דעת מיעוט בה הם הסבירו את התנגדותם.
קולמר ייצג את דעת המיעוט גם ביוני 1860, כאשר הוועדה בראשותו של ג'יימס מאריי מייסון הוציאה דוח על הפשיטה על הרפרס פרי של ג'ון בראון.
מייסון טען שהפשיטה של בראון הייתה פעולה של תנועה מאורגנת לביטול העבדות.
קולמר ודוליטל טענו מנגד שבראון וחסידיו נתפסו ונענשו ושלא היה שום צורך בפעולה נוספת מצד הממשלה.
שנותיו של קולמר על כס השיפוט הקנו לו מוניטין של עורך הדין הטוב ביותר בסנאט.
עמיתיו נהגו להקדיש תשומת לב רבה להערותיו במליאת הסנאט, אף על פי שהוא דיבר שם לעיתים רחוקות וגם שעשה זאת הוא דיבר בקול כה שקט עד שכמעט ולא שמעו אותו באולם וביציעים.
צ'ארלס סאמנר כינה אותו "סוקרטס של ההרים הירוקים".
הוא תיאר אותו כמדינאי הנבון והמאוזן ביותר בתקופתו.
בוועידה הארצית של המפלגה הרפובליקנית ב־1860 קיבל קולמר את קולות "הבן המועדף" של המשלחת של ורמונט, ולאחר סבב ההצבעה הראשון הוא פרש.
ב־1861 הוא נבחר מחדש לסנאט וכיהן בו עד יום מותו.
ב־1861 הגיש קולמר הצעת חוק להאצלת סמכויות חדשות לנשיא במסגרת המלחמה ולאישור צעדים שננקטו על ידי הנשיאר אברהם לינקולן על ידי הקונגרס בתחילת נשיאותו.
קולמר היה המוביל מבין תשעה סנאטורים רפובליקנים שנפגשו ב־1862 עם הנשיא לינקולן כדי להאיץ בו להחליף את הרכב הקבינט ובעיקר להחליף את מזכיר המדינה ויליאם סיוארד.
לאחר שהם התכוונו להתעמת עם הנשיא על רקע טענות לחוסר הרמוניה בקבינט מצדו של מזכיר האוצר סלמון צ'ייס, שינו הסנאטורים את דעתם במהלך הפגישה לאחר שצ'ייס תומרן על ידי לינקולן לסגת מטיעונו הראשון.
מרגע בו פרשו הסנאטורים הדמוקרטים מהדרום מהסנאט עם פרוץ מלחמת האזרחים, היה קולמר שוב לחבר ברוב בבית והוא כיהן כיושב ראש הוועדה לדואר ולנתיבי דואר בשנים 1861–1867 וכיושב ראש ועדת הספרייה של הסנאט בשנים 1863–1867.
לאחר המלחמה התנגד קולמר לתוכניות השיקום של הנשיא לינקולן ושל יורשו אנדרו ג'קסון ותמך בשליטה של הקונגרס בתהליך קבלתן מחדש של מדינות הקונפדרציה בחזרה אל האיחוד.
ב־1817 נשא קולמר לאישה את מרי סטון.
ביתו של קולמר בוודסטוק הוא חלק ממסלול ההליכה של עורף מלחמת האזרחים של הפארק הלאומי ההיסטורי מארש-בילינג-רוקפלר.
ב־1850 קיבל קולמר תואר דוקטור לשם כבוד במשפטים מאוניברסיטת ורמונט וב־1855 מדארטמות' קולג'.
ג'ייקוב קולמר נפטר בביתו שבוודסטוק ב־9 בנובמבר 1865 ונטמן בבית הקברות של רחוב ריבר שבעיר.
ב־1881 תרמה מדינת ורמונט פסל בדמותו של קולמר שניצב באוסף היכל הפסלים הלאומי שבקפיטול.
ג'ייקוב סת' לופלנד הוא שחקן אמריקאי, הידוע בעיקר בזכות תפקידו כנקבון בסרט "הסיפור של מאד" ובתפקידיו כאריס בסרטים "הרץ במבוך: מבחני הכווייה" ו"הרץ במבוך: תרופת המוות".
לופלנד נולד בעיירה בריגסוויל, ארקנסו, בנם של בילי ודברה לופלנד.
כשלופלנד לא משחק הוא נהנה לדוג, לשוט, לצוד ולרכוב על אופני עפר, אותם החל בגיל שש.
בשנת 2012 הוא החל את הקריירה הקולנועית שלו כששיחק את נקבון בסרט ההתבגרות "הסיפור של מאד" שביים וכתב ג'ף ניקולס, עם מתיו מקונוהיי וריס וית'רספון.
הבמאי רצה למצוא שחקן צעיר מקומי לתפקיד 'נקבון' ומודעות לתפקיד פורסמו בעיתונים אזוריים.
כאשר נתקלה באחת מהן אמו, היא זיהתה מיד כי בנה מתאים לדרישות ולתיאור הדמות שאותה חיפש ניקולס לסרטו.
לופלנד שלח בקשה, ונקרא למבחן בד אצל סוכן הליהוק בליטל רוק, ארקנסו.
פחות משלושה שבועות לאחר שאמו ראתה את מודעת הליהוק הפתוחה בעיתון, טס לופלנד לאוסטין לאודישן אצל הבמאי ג'ף ניקולס והמפיקה שרה גרין.
הוא לוהק לתפקיד ותוך חודש מצא את עצמו על סט הצילומי עם צוות השחקנים וצוות ההפקה.
בשנת 2014 שיחק בסרט "תאונות קטנות" שהוקרן בבכורה בפסטיבל סאנדנס 2014. בשנת 2014 הוא לוהק לדמותו של רנדל קרואו לעונה החמישית של הסדרה "צדק פרטי" ברשת FX Networks.
בשנת 2015 הוא שיחק בתפקיד אריס בסרט הפעולה "הרץ במבוך: מבחני הכווייה" המבוסס על הספר מבחני הכווייה, השני בסדרת הרץ במבוך.
בהמשך השנה, שיחק לופלנד במיני-סדרה ההיסטורית "עליית טקסס" של ערוץ ההיסטוריה, ועוקבת אחר המהפכה הטקסנית והקמתה של סוכנות אכיפת החוק טקסס ריינג'רס.
בשנת 2016 שיחק בסרט המלחמה ההיסטורי של גארי רוס "מדינת ג'ונס החופשית" אודות מלחמת האזרחים האמריקנית, שוב לצדו של מתיו מקונוהיי.
בשנים 2017-2019 שיחק בתפקיד חוזר בשתי עונותיה של סדרת הדרמה התקופתית "הבן" ברשת הטלוויזיה AMC.
לופלנד גילם את אלי מק'קולו הצעיר, כאשר את הדמות הבוגרת גילם השחקן פירס ברוסנן.
בשנת 2018, לופלנד חזר לשחק את אריס בסרט ההמשך "הרץ במבוך: תרופת המוות".
בשנת 2021 שיחק את הדמות של סנוגס בסרט הספורט "12 יתומים חזקים", המבוסס באופן רופף על ספרו של ג'ים דנט.
בהמשך שיחק בסרט האימה הטלוויזיוני "A House on the Bayou", שהוקרן בבכורה ב-19 בנובמבר 2021.
בשנת 2024 החל לשחק בסדרת הדרמה "Landman" של פרמאונט+ בתור קופר נוריס, בנו של בילי בוב תורנטון.
שנה סרט תפקיד הערות 2012 הסיפור של מאד נקבון 2014 תאונות קטנות אוון בריגס 2015 הרץ במבוך: מבחני הכווייה אריס 2016 מדינת ג'ונס החופשית דניאל 2017 Go North ג'וש 2018 הרץ במבוך: תרופת המוות אריס 2021 12 יתומים חזקים סנוגס2024ג'וקר: טירוף בשניים
שנה סדרה תפקיד הערות 2014 צדק פרטי קנדל קרואו תפקיד ראשי (עונה 5); 10 פרקים 2015 עליית טקסס קולבי פיט מיני-סדרה 2017–2019 הבן אלי מק'קולו הצעיר תפקיד חוזר (2 עונות); 20 פרקים2021בית בשום מקוםאייזקסרט טלוויזיה של Epix2024–2025לנדמן (אנ')קופר נוריסתפקיד ראשי; 10 פרקים
ג'ייקוב קולייר הוא רב-נגן, זמר, מלחין, מעבד ומפיק מוזיקלי אנגלי.
יצירתו חוצת הז'אנרים משלבת אלמנטים של ג'אז, גוספל, א-קפלה, R&B וסגנונות נוספים לצד השפעות ממוזיקה קלאסית, וכוללת שימוש נרחב ברה-הרמוניזציה ומיקרוטונאליות.
זוכה שבעה פרסי גראמי, נכון ל-2025.
נולד באוגוסט 1994 וגדל בפינצ'לי שבצפון לונדון.
הוריו התגרשו כשהיה בן 10 ומאז גדל עם שתי אחיותיו הקטנות אצל אמו סוזי, כנרת, מנצחת ומורה למוזיקה באקדמיה לצעירים של האקדמיה המלכותית למוזיקה.
קולייר החל לנגן בכלים שונים בגיל צעיר מאוד, ובגיל שש קיבל לראשונה אורגן של קסיו ותוכנת קיובייס והחל להקליט ולעבד ביצועים הרמוניים.
בגיל תשע שיחק קולייר את דמותו של "טים הקטן" בסרט "מזמור חג המולד: המחזמר" בבימויו של ארתור אלן סיידלמן.
מגיל שמונה ועד גיל שלוש עשרה למד לשיר וכילד ביצע תפקידי סופרנו אחדים ביצירות קלאסיות, בהן חליל הקסם של מוצרט ו-The Turn of the Screw של בנג'מין בריטן, חוויות שהשפיעו בהמשך על ההבנה והשימוש שלו בהרמוניה.
כנער למד מוזיקה בבית הספר פרסל למוזיקאים צעירים ותקופה קצרה באקדמיה המלכותית למוזיקה.
בשנת 2011 החל קולייר להעלות ליוטיוב גרסאות כיסוי לשירים פופולריים, בהן עיבד, שר וניגן בכל הכלים.
בסרטונים הפיעה דמותו של קולייר במסך מפוצל לחלונות שונים, שר את התפקידים ההרמוניים השונים בעיבוד.
הסרטונים הפכו אט אט לוויראליים; ב-2013 זכה העיבוד שהקליט לשיר "Don't You Worry 'bout a Thing" של סטיבי וונדר להצלחה מיידית, ובעקבותיו נוצר קשר עם הג'אזיסטים הבולטים הרבי הנקוק וקווינסי ג'ונס.
ב-2014 חתם קולייר בחברת הניהול של קווינסי ג'ונס וב-2015 החל את סביבו ההופעות הראשון שלו.
לקראת הופעתו הראשונה תכנן ובנה כלי נגינה ייחודי אותו כינה "Harmonizer", יחד עם בן בלומברג ומעבדת המדיה במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס.
המכשיר מבוסס על מקלדת ומיקרופון והוא מאפשר לבנות הרמוניות על בסיס צלילי הקול של הזמר בזמן אמת; כלי זה שוכלל עם השנים והפך לסימן ההיכר של קולייר בהופעות החיות שלו.
בסיבוב ההופעות הראשון הוצבו על הבמה ה"הרמונייזר", שישה לופרים ומעגל של כלי נגינה נוספים, במרכזו ניצב לבדו קולייר שניגן בעצמו בכל הכלים.
מאוחר יותר באותה שנה חימם את צ'יק קוריאה והרבי הנקוק בפסטיבל הג'אז במונטרה.
ב-2015, לאחר סבב ההופעות הראשון, החל קולייר לעבוד על אלבום הבכורה שלו.
לשם מימון הפקת האלבום יזם קולייר פרויקט גיוס המונים בשם IHarmU, במסגרתו שלחו התורמים להפקת האלבום קטעי שירה קצרים של כ-10–15 שניות, וקולייר עיבד והקליט להם הרמוניות; סרטונים אלו פורסמו ברשתות והפכו גם הם לתופעה ויראלית.
בשנת 2016 יצא האלבום In My Room, אותו הקליט, עיבד ביצע והפיק בעצמו בחדר האחורי הקטן של בית משפחתו בפינצ'לי.
בשנת 2017 זכה קולייר בשני פרס גראמי על עיבודי השירים "Flintstones" ו-"You and I" מתוך האלבום.
בשנת 2018 החל קולייר לעבוד על סדרת האלבומים Djesse, המורכבת מארבעה חלקים הכוללים 50 שירים, רובם שיתופי פעולה עם שורה ארוכה של אמנים.
בדצמבר 2018, פרסם את החלק הראשון, Djesse Vol.
ביולי 2019 פרסם את החלק השני, Djesse Vol.
2, שהתאפיין בשילוב כלים אקוסטיים נוספים.
בשנת 2020 זכה קולייר בפרסי גראמי בטקס פרסי גראמי ה-62 על עיבוד השירים "" מתוך Djesse Vol.
2. ב-14 באוגוסט 2020, הוציא את החלק השלישי של הפרויקט, Djesse Vol.
3, אותו תיאר קולייר כמבוסס יותר על סאונד אלקטרוני.
האלבום היה מועמד לגראמי בקטגוריית "אלבום השנה" בטקס פרסי גראמי ה-63. בנוסף, השיר "All I Need" קיבל מועמדות בקטגוריית "ביצוע ה-R&B הטוב ביותר" והשיר "He Won't Hold You" קיבל מועמדות בקטגוריית "העיבוד, האינסטרומנטל והקולות הטובים ביותר".
ב-2024 ראה אור האלבום האחרון במסגרת הפרויקט, שהיה אף הוא מועמד בקטגוריית "אלבום השנה" בגראמי.
פרסום כל אחד מהאלבומים לווה בסיבובי הופעות ברחבי העולם.
בהופעות אלו מנצח קולייר על הקהל כעל מקהלה, תוך סימון ידני של גובה הצליל שמבצעים הקולות השונים.
סרטונים מהופעות אלו הפכו אף הם לוויראליים ברשת.
עקב קוצר הזמן הקיצוני ציין קולייר: "הייתי צריך לעבוד כל כך מהר שלא יכולתי להסס – פשוט נאלצתי לזרום ולבטוח בתהליך."
שנהפרסקטגוריהעבודה מועמדתתוצאהסימוכין2016Jazz FM Awardsפריצת השנהיוזמה דיגיטליתפרסי MOBOהופעת הג'אז הטובה2017פרס גראמיעיבוד: נגינה וקולות"Flintstones"עיבוד: אינסטרומנטלי או א-קפלה"You and I"2019Jazz FM AwardsPRS For Music Gold Award2020The Digital Awardפרס גראמיעיבוד: אינסטרומנטלי או א-קפלה"Moon River"עיבוד: נגינה וקולות"All Night Long"2021"He Won't Hold You"אלבום השנהDjesse Vol.
4ביצוע מוזיקת העולם הטוב ביותרA Rock" Somewhere"
ג'ייקוב ריצ'רדס היה פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כחבר המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית בבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-1 של מדינת פנסילבניה.
ריצ'רדס נולד ליד העיר צ'סטר שבפנסילבניה, בשנת 1773. הוא למד תואר ראשון באוניברסיטת פנסילבניה, וסיים שם את לימודיו בשנת 1791. לאחר מכן למד משפטים ובשנת 1795, התקבל למשרד עורכי דין והחל לעבוד בפילדלפיה.
ריצ'רדס שירת בצבא ארצות הברית בדרגת קולונל.
ריצ'רדס נבחר לקונגרס השמיני של ארצות הברית מטעם המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית, ולאחר מכן גם נבחר לקונגרס התשיעי והעשירי.
לאחר התפטרותו מהקונגרס, חזר לעבוד בעריכת דין.
ריצ'רדס נפטר במקום מגוריו, סמוך לצ'סטר, בשנת 1816.
ג'ייקוב תומפסון היה פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כמזכיר הפנים של ארצות הברית עד להתפטרותו עם פרוץ מלחמת האזרחים האמריקאית והיה למבקר הכללי של צבא הקונפדרציה.
ב-1864 ביקש נשיא הקונפדרציה, ג'פרסון דייוויס מתומפסון להוביל משלחת לקנדה, שם הוא הזדהה כראש השירות החשאי של הקונפדרציה בקנדה.
מכאן והלאה הוא נודע כמי שארגן פעולות נגד האיחוד ונחשד שארגן פעולות נוספות רבות, כולל פגישה ככל הנראה עם רוצחו של הנשיא לינקולן ג'ון וילקס בות'.
כוחות צבא האיחוד העלו באש את מעונו של תומפסון באוקספורד, מיסיסיפי, עיר מגוריו של הסופר ויליאם פוקנר, שביסס כמה מהדמויות בספריו על דמותו של תומפסון.
ג'ייקוב תומפסון נולד בעיירה ליסבורג שבקרוליינה הצפונית לניקולס וללוקרישיה (לבית ואן הוק) תומפסון.
הוא התחנך באקדמיית בינגהאם שבמחוז אורנג', וב-1831 סיים את לימודיו באוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל, שם הוא היה חבר באגודות הפילנתרופיות של האוניברסיטה.
לאחר סיום לימודיו הוא לימד באוניברסיטה לתקופה קצרה וב-1832 עזב כדי ללמוד משפטים.
ב-1834 הוא התקבל ללשכת עורכי הדין והחל לעסוק בעריכת דין בפונטוטוק שבמיסיסיפי.
תומפסון החל להיות מעורב בפוליטיקה וב-1838 נבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית, שם הוא כיהן בשנים 1839–1851. ב-1845 הוא נבחר לסנאט של ארצות הברית, אך מינויו לא מומש ומושבו אויש על ידי ג'וזף צ'אלמרס.
בשנים 1845–1847 הוא היה יושב ראש הוועדה לענייניי האינדיאנים.
בבחירות של 1850 לא עלה בידו להיבחר מחדש, והוא שב לעסוק בעריכת דין עד 1857 כאשר הנשיא שהושבע אז, ג'יימס ביוקנן, מינה אותו כמזכיר הפנים של ארצות הברית.
בשנים האחרונות לנשיאותו של ביוקנן, התנצחו חברי הקבינט אלו עם אלו בסוגיות העבדות והפרישה.
בנאום שנשא ב-1859, קידם תומפסון גישה מתונה בעד האיחוד.
הוא גינה את הרפובליקנים במדינות צפון, שדיברו על סוגיית העבדות כ"סכסוך בלתי הפיך", ואת הקיצוניים במדינות דרום ששאפו לפתוח מחדש את סחר העבדים האטלנטי.
עוד כאשר כיהן כמזכיר הפנים, מונה תומפסון על ידי מדינת מיסיסיפי כ"נציב הפרישה" לקרוליינה צפונית, כשהמשימה שהוטלה עליו הייתה לנסות לשכנע את קרוליינה הצפונית לפרוש מן האיחוד על רקע הבחירות לנשיאות של 1860. ב-17 בדצמבר הוא עבר בבולטימור בדרכו לקרוליינה הצפונית.
העיתון ניו יורק טיימס דיווח ב-20 בדצמבר, "המזכיר תומפסון נכנס בגלוי לפעולה למען הפרישה, בעודו מתיימר עדיין לשרת בממשל הפדרלי".
ביום המחרת נפגש תומפסון עם מושל קרוליינה הצפונית, ג'ון ויליס אליס בראלי.
הוא כתב מכתב פתוח לאליס, שפורסם בעיתון Raileigh State Journal ב-20 בדצמבר.
תומפסון כתב שהדרום יתמודד עם "השפלה וחורבן כלליים" אם הוא יישאר באיחוד.
הוא הזהיר ש"הרוב שחונך מינקות לשנוא את אנשינו ואת מוסדותיהם" של הצפון ימוטט את העבדות.
התוצאה תהיה "השעבוד של אנשינו".
בינואר 1861 התפטר תומפסון מתפקידו כמזכיר הפנים.
כאשר הוא התפטר, גינה אותו העיתון "ניו יורק טריביון" של הוראס גרילי כ"בוגד", והעיר, "לקחת על עצמך את המשימה להפיל את הממשלה שאליה הושבעת כמזכיר תואמת את הרעיונות של אבירי גידול הכותנה, אך לאדם הפשוט היא לא יכולה להתקבל על הדעת".
תומפסון מונה כמבקר הכללי של צבא הקונפדרציה.
אף על פי שלא היה איש צבא, התגייס תומפסון בהמשך לצבא כקצין ושירת כשלישו של גנרל פ.ג.ט.
הוא הגיע לדרגת לוטננט קולונל והשתתף בכמה קרבות נוספים בזירה המערבית, כולל קרב קורינת', המצור על ויקסבורג וקרב טופלו.
במרץ 1864 ביקש נשיא הקונפדרציה, ג'פרסון דייוויס, מתומפסון להוביל משלחת סודית שתצא לקנדה.
הוא קיבל על עצמו את המשימה ובמאי אותה שנה הגיע למונטריאול.
נראה שהוא הזדהה כראש המבצעים של השירות החשאי של הקונפדרציה בקנדה.
מכאן והלאה ניהל תומפסון מזימה שכשלה לשחרר שבויים של הקונפדרציה באי ג'ונסון, שליד סנדוסקי, אוהיו בספטמבר.
הוא גם ארגן את רכישתה של אוניית קיטור, מתוך כוונה לחמש אותה כדי להטריד את תנועת הספנות בימות הגדולות.
על רקע היחס אליו בצפון כמחבל וקושר, נקשרו מזימות ערמומיות רבות בשמו, אם כי חלק רב ממידע זה נבע מהיסטריה ציבורית.
ב-13 ביוני אותה שנה נפגש תומפסון עם מושל ניו יורק לשעבר וושינגטון האנט במפלי ניאגרה.
על פי עדותו של חבר המפלגה הדמוקרטית שוחר השלום, חבר בית הנבחרים קלמנט ולנדיגהאם, האנט נפגש עם תומפסון, שוחח עמו על הקמת קונפדרציה צפון-מערבית, והשיג עבורו כספים לרכישת כלי נשק.
תומפסון העביר את הכספים לבן וודס, בעליו של העיתון ניו יורק דיילי ניוז, כדי שירכוש את כלי הנשק.
אחת המזימות הייתה להעלות באש את העיר ניו יורק ב-25 בנובמבר 1864 כנקמה על טקטיקת האדמה החרוכה של הגנרלים פיליפ שרידן וויליאם שרמן בדרום.
יש המשערים שג'ון וילקס בות', רוצחו של הנשיא לינקולן, נפגש עם תומפסון, אך השערות אלו לא הוכחו.
תומפסון עמל קשות כדי לטהר את שמו מהחשד למעורבות ברצח במשך השנים שלאחר המלחמה.
אחוזתו בעיר אוקספורד שבמיסיסיפי הועלתה באש על ידי כוחות צבא האיחוד ב-1864.
לאחר המלחמה נמלט תומפסון לאנגליה ובהמשך חזר לקנדה, שם הוא המתין שהרוחות בארצות הברית ירגעו.
בסופו של דבר הוא שב לארצות הברית והתיישב בממפיס, טנסי, שם הוא ניהל את עסקיו.
בהמשך מונה תומפסון כחבר המועצה המנהלת של אוניברסיטת הדרום שבסוויני, טנסי, והיה נדבן בולט של מוסד זה.
ג'ייקוב תומפסון נפטר בממפיס ב-24 במרץ 1885 ונטמן בבית הקברות אלמווד שבעיר.
רפובליקנים וותיקי צבא האיחוד גינו את ממשל הנשיא גרובר קליבלנד על החלטתו להוריד את הדגלים לחצי התורן בוושינגטון הבירה ואת החלטתו של מזכיר הפנים לוציוס למאר לסגור את משרדי מחלקת הפנים לכבודו של תומפסון.
ג'ייקוב פורצ'ן לויד הוא שחקן תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה אנגלי.
פורצ'ן-לויד נולד ברובע הילדינגון שבמערב לונדון.
הוא למד בקולג' סנט אן באוניברסיטת אוקספורד, שם קיבל תואר ראשון באמנויות ובספרות אנגלית.
לאחר מכן המשיך ללימודים בבית הספר גילדהול למוזיקה ודרמה וסיים את לימודיו בשנת 2014. כסטודנט הופיע בהצגות שונות כמו "אגממנון", "ברנשים וחתיכות" ו"מחזות מסתורין מימי הביניים".
כשחקן תיאטרון, כיכב פורצ'ן-לויד בלהקה השייקספירית המלכותית והפקות אחרות, כולל "חשיבותה של רצינות", "הסוחר מוונציה", "מקבת'" ו"אותלו".
פורצ'ן-לוד גילם את דמותו של הארכיבישוף פרנצ'סקו סלוויאטי בסדרת הדרמה ההיסטורית "מדיצ'י" בשנת 2018, והופיע בסרט הקולנוע "מלחמת הכוכבים - פרק 9: עלייתו של סקייווקר".
פורצ'ן -לויד כיכב כפרנסיס וסטון במשך חמישה פרקים בסדרה "וולף הול" לצד מארק ריילנס, קלייר פוי וג'ונתן פרייס.
הוא שיחק במשך ארבעה פרקים במיני סדרה של נטפליקס, "גמביט המלכה" לצד אניה טיילור-ג'וי.
בשנת 2021 הופיע פורצ'ן-לויד בסדרה "רציחות במידסומר".
פורצ'ן-לויד לוהק לגלם את דמותו של מנהלה לשעבר של הביטלס בריאן אפשטיין בסרט העתידי "Midas Man".
בשנת 2023 גילם את דמותו של הבלש היהודי צ'ארלס ווייטמן בסדרת נטפליקס הגופה .
שנה סרט תפקידהערות 2017 בית המזימות ברנט 2019 מלחמת הכוכבים - פרק 9: עלייתו של סקייווקר קצין בצי 2021 מכתב אחרון ופרידה אנדרו 2022 תראו אותם רצים ג'יו2024 אני עם הלהקה (אנ') בריאן אפשטייןTBACanyon of the Deadז'אן שארלו שלושת המוסקטרים: ד'ארטניאן הדוכס מבקינגהאם שלושת המוסקטרים: מיליידי
שנה כותרת תפקיד 2015 הלהקה השייקספירית המלכותית: הסוחר מוונציה בסאניו הלהקה השייקספירית המלכותית: אותלו קאסיו 2018 עונת אוסקר ויילד: חשיבותה של רצינות ג'ון וורטינג
שנה כותרת אמן תפקיד 2021 "איך זה מרגיש" לונדון גראמר
ג'ייקוב קיפלימו הוא אתלט אוגנדי, זוכה מדליית ארד אולימפית (טוקיו 2020) בריצת 10000 מטר ושיאן העולם בריצת חצי מרתון.
אלוף העולם בחצי מרתון לשנת 2020.
באליפות העולם לנוער שנערכה בבידגושץ', פולין ב-19 ביולי 2016 זכה במדליית ארד בריצת 10,000 מטר בשיא אישי חדש של 27:26.68 דקות, אחרי רוג'רס קוומוי מקניה (27:25.23 דקות) ואהרון קיפלה מאריתריאה (27:26.20 דקות).
בחודש מאי באותה השנה בתחרות שהתקיימה ברומא, איטליה השיג את הקריטריון האולימפי לאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) בריצת 5,000 מטר בתוצאה של 13:24:40 דקות ובכך היה לרץ האולימפי הצעיר ביותר אי פעם שייצג את נבחרת אוגנדה.
במשחקים האולימפיים עצמם הוא סיים במקום 11 בריצת 5000 מטר בתוצאה של 13:30.40 דקות.
בתחרות שנערכה באוסטרבה, צ'כיה ב-8 בספטמבר 2020 הוא ניצח בריצת 5000 מטר בשיא אישי חדש של 12:48.63 דקות.
בליגת היהלום שנערכה ברומא ב-17 בספטמבר הוא ניצח בריצת 3,000 מטר בתוצאה של 7:26.64 דקות, התוצאה השמינית בטיבה בכל הזמנים, לפני יקוב אינגבריגטסן מנורווגיה שקבע את התוצאה התשיעית בטיבה בכל הזמנים - 7:27.05 דקות.
באליפות העולם בחצי מרתון שנערכה בגדיניה, פולין ב-17 באוקטובר זכה במדליית זהב בשיא אליפות חדש ובשיא לאומי חדש של 58:49 דקות לפני קיביווט קאנדי מקניה (58:54 דקות) ואמדוורק וואללגן מאתיופיה (59:08 דקות).
בחצי מרתון ולנסיה שנערך ב-6 בדצמבר זכה במדליית כסף בשיא לאומי חדש של 57:37 דקות, אחרי קיביווט קאנדי שקבע שיא עולם חדש של 57:32 דקות ולפני רונקס קיפרוטו אף הוא מקניה (57:49 דקות).
כל ארבעת הראשונים שברו את שיא העולם שהיה שייך לג'פרי קמוורור מקניה (58:01 דקות) ונקבע שנתיים וחודשיים לפני כן.
באולימפיאדת טוקיו (2020 זכה קיפלימו במדליית ארד בריצת 10000 מטר בתוצאה של 27:43.88 דקות, אחרי סלמון ברגה מאתיופיה (27:43.22 דקות) ובן ארצו ג'ושוע צ'פטגאי (27:43.63 דקות).
בתחרות שנערכה באוסטרבה ב-19 במאי 2021 קבע קיפלימו בריצת 10,000 מטר שיא אישי חדש של 26:33.93 דקות.
התוצאה השביעית בטיבה בכל הזמנים.
בחצי מרתון ליסבון שנערך ב-21 בנובמבר אותה שנה הוא קבע שיא עולם חדש של 57:31 דקות.
ג'ייקוב מת'יו ראמזי הוא כדורגלן אנגלי המשחק בעמדת הקשר בניוקאסל יונייטד.
ראמזי הצטרף לאקדמיית הנוער של אסטון וילה בגיל 6. ב-15 בינואר 2019 חתם ראמזי על חוזה מקצועי עם המועדון.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בהפסד 2–0 לווסט ברומיץ' אלביון ב-19 בפברואר 2019.
ב-31 בינואר 2020, הושאל ראמזי לדונקסטר רוברס עד לתום העונה.
באותו היום הוא גם חתם על חוזה חדש לשלוש שנים וחצי באסטון וילה.
ב-4 בפברואר הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בדונקסטר, בניצחון 0–3 על טרנמיר רוברס, בו כבש את שני השערים הראשונים שלו בקבוצה.
ב-9 בפברואר 2021 חתם ראמזי על חוזה חדש לארבע שנים וחצי באסטון וילה.
ב-22 באוקטובר 2021, כבש ראמזי את שערו הראשון עבור אסטון וילה בפרמייר ליג, בהפסד 1–3 לארסנל.
בסך הכל סיים את העונה עם שישה שערי ליגה ב-34 הופעות.
ב-17 באוגוסט 2025 חתם בניוקאסל יונייטד, תמורת 40 מיליון אירו.
ראמזי ייצג את אנגליה U18, U19, ומייצג את אנגליה U20 ונבחרת אנגליה עד גיל 21 בה ערך את הופעת הבכורה שלו ב-7 באוקטובר 2021, בתיקו 2-2 נגד סלובניה.
ב-25 במרץ כבש ראמזי את שערו הראשון עבור הנבחרת בניצחון 4–1 על אנדורה.
ראמזי נולד בברמינגהאם להורים ממוצא ג'מייקני.
אחיו הצעירים שניהם גם הם משחקים באסטון וילה, ארון משחק גם בנבחרת אנגליה עד גיל 23 וקול נמצא בקבוצת האקדמיה.
אביו מארק היה מתאגרף מקצועי.
ג'ייקוב מונטאז סיפיו הוא שחקן אנגלי.
סיפיו נולד באיסלינגטון, לונדון, אנגליה.
סיפיו למד בבית הספר היסודי של כנסיית סנט מייקל של אנגליה בהייגייט, ולאחר מכן המשיך את לימודיו בבית הספר פורטיסמר במוסוול היל.
הוא למד באוניברסיטת אסקס, שם קיבל תואר ראשון בקולנוע וספרות.
קריירת המשחק של סיפיו החלה כאשר קיבל את תפקידו הראשון בגיל 9 חודשים בפרק בסדרת הטלוויזיה "Screen One", בו גילם את בנה המאומץ של ג'ולי וולטרס.
במהלך לימודיו התמקד במשחק, ושיחק במספר תפקידים ראשיים בטלוויזיה, בקולנוע ובתיאטרון, כולל העיבוד של ערוץ 4, לרומן "White Teeth", של זיידי סמית', שם גילם בגיל 10 את התפקידים של האחים התאומים מילט ומג'יד.
הוא שיחק בתיאטרון, והופיע במחזמר המלך ואני של רוג'רס והמרשטיין בתפקיד "הנסיך צ'וללונגקורן" לצד איליין פייג' בפלדיום של לונדון.
בשנת 2019 שיחק לצד ז'אן-קלוד ואן דאם בסרט הקולנוע "אנחנו מתים צעירים".
באותה שנה שיחק ב"The Outpost" סרט הקולנוע שתורגם בעברית ל "לכודים תחת אש", סיפורם של חיילים אמריקאים שהותקפו על ידי לוחמי טאליבאן בימים האחרונים לנוכחות הצבא האמריקאי באפגניסטן.
סקיפיו גילם את ג'סטין ט.
גאלגוס, חייל של צבא ארצות הברית, שזכה בעיטור צלב השירות המצוין.
בינואר 2020, גילם סיפיו את האנטגוניסט הראשי, ארמנדו ארטאס, בסרט בקולנוע "בחורים רעים לתמיד".
בשנת 2021 שיחק בסרט בקולנוע "ללא חרטה".
בשנת 2022 שיחק בסרט הדרמה והמסתורין "פשע הוליוודי" בדמותו של דון קיו.
באותה שנה לוהק לתפקיד לא ידוע בסרט הקולנוע העתידי "באטגירל".בהמשך פורסם כי הסרט נגנז עקב קיצוץ עלויות של חברת ההפקות.
בשנת 2024 שיחק בסרט "בחורים רעים: הכל או כלום".
בשנת 2008, שיחק סיפיו את התפקיד של ביפ בעונה השנייה של הקומדיה הבריטית "אחרי הצלצול".
תפקידו הבא שלו היה בסדרת הטלוויזיה "היכון, חידון, הופ!".
לאחר מכן שיחק בהפקת "Life In My Shoes" משנת 2012, קמפיין למודעות למחלת האיידס, שהוקרן בפסטיבל קאן 2012.
ב-2013 שיחק בתפקיד 'טיילר בליין' בעונה השנייה של הקומדיה הבריטית, "Some Girls".
בין השנים 2015–2018 דיבב את קולו של "ליאו" בסדרת הטלוויזיה לילדים בוב הבנאי.
בינואר 2021, פורסם שסיפיו לוהק לתפקיד מייקל ורגאס בסדרת המתח של נטפליקס, "אני אף אחת", עיבוד לרומן של קארין סלוטר באותו השם.
+שנהסרטתפקידהערות2017בוב הבנאי ומכונות הענקליאודיבוב2018לצוד את האויבסונארStrikeג'יי "מאק" מקנזידיבוב2019We Die Youngתומאס2020לכודים תחת אש (אנ')סמל ג'סטין טימותי גאייגוסבחורים רעים לתמידארמנדו ארטאס2021ללא חרטההאצ'טפשע הוליוודי (אנ')דון קיו2022משקלו הבלתי נסבל של כישרון ענק (אנ')קרלוס2023בלתי נשכחים 4גאלן2024בחורים רעים: הכל או כלוםארמנדו ארטאסTBAMaintenance RequiredבוKung Fu Kingבוביגם תסריטאי
ג'ייקוב שטיינמץ הוא שחקן בייסבול יהודי-אמריקאי המשחק בקבוצת אריזונה דיאמונדבקס מליגת ה-MLB בעמדת המגיש.
שטיינמץ הוא השחקן היהודי האורתודוקסי הראשון שנבחר בדראפט של אחת מארבע הליגות הבכירות בארצות הברית (כדורסל, פוטבול, בייסבול והוקי קרח).
הוא נבחר בבחירה ה-77 (סיבוב שלישי) בדראפט 2021 על ידי אריזונה דיאמונדבקס.
שטיינמץ חבר בנבחרת ישראל בבייסבול ושיחק איתה בוורלד בייסבול קלאסיק 2023
שטיינמץ נחשב למגיש גבוה במיוחד, בגובה של כשני מטרים, ומהירות ההגשה שלו מגיעה עד 156 קמ"ש.
שטיינמץ נולד בוודמיר, לונג איילנד, ניו יורק, ולמד בישיבה סמוך לביתו.
במקביל ללימודיו בישיבה שיחק שטיינמץ בקבוצת הבייסבול של אוניברסיטת פורדהם, שמתחרה בליגה הבייסבול הבכירה של ה-NCAA.
אימו, סימה, היא רואת חשבון, ואביו, אליוט שטיינמץ, הוא שחקן עבר בקבוצת הכדורסל של ישיבה יוניברסיטי וכיום מאמן הקבוצה.
ג'ייקוב קאי מרפי (נולד ב-24 בפברואר 1995) הוא כדורגלן אנגלי המשחק כקיצוני בניוקאסל יונייטד מהפרמייר ליג.
יחד עם אחיו התאום ג'וש, הוא החל לשחק כדורגל בגיל שבע, ולבסוף שניהם הצטרפו לנוריץ' סיטי כשחקני נוער מתחת לגיל 12 בשנת 2006. ב-31 במרץ 2011 הוכרז כי הצמד יצטרף לאקדמיה של המועדון לקראת העונה החדשה.
מרפי היה חלק מקבוצת הנוער של נוריץ' סיטי שזכתה בגביע ה-FA לנוער בעונת 2012/2013. הוא חתם על חוזה מקצועני ראשון בנוריץ' סיטי ב-4 בינואר 2013. בדצמבר 2013 הוא חתם על חוזה ל-3 שנים במועדון.
מרפי ערך את הופעת הבכורה המקצועית שלו במשחק גביע ה-FA נגד פולהאם ב-4 בינואר 2014. מרפי ערך את הופעתו הראשונה בנוריץ' סיטי בעונת 2014/2015, כשבישל שער לאחיו ג'וש בניצחון 3 - 1 על קרולי טאון בסיבוב השני של גביע הליגה.
ב-7 בפברואר 2014, הושאל לסווינדון טאון עד 8 במרץ 2014. מרפי ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון ב-8 בפברואר בניצחון 3 - 2 על פורט וייל.
לאחר 6 הופעות, מרפי חזר לנוריץ' סיטי לאחר שסווינדון דחתה את ההחלטה להאריך את השאלתו.
ב-27 במרץ 2014, הושאל מרפי לסאות'נד יונייטד מהליגה הרביעית עד סוף עונת 2013/2014. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו ימים ספורים לאחר מכן, כשעלה מהספסל וכבש את שער הניצחון ב-1 - 0 על טורקי יונייטד.
הוא כבש את שערו הראשון עבור המועדון ובישל שער בניצחון 3 - 1 על רוצ'דייל ב-18 באפריל 2014. הוא ערך 8 הופעות עבור המועדון, כולל בפלייאוף, אך לא הצליח לעזור למועדון להעפיל לליגה השלישית.
ב-3 בנובמבר 2014, הושאל לבלקפול עד ה-2 בפברואר 2015. הוא כבש בהופעת הבכורה שלו יומיים לאחר מכן בתיקו 2 - 2 נגד פולהאם.
הוא כבש שוב ב-22 בנובמבר בתיקו 1-1 נגד בולטון וונדררס.
הופעותיו בבלקפול הקנו לו את תואר שחקן החודש של נובמבר מטעם וונגה.
בחודש שלאחר מכן, מרפי עורר מחלוקת כשפרסם תמונה באפליקציית סנאפצ'ט עם הכיתוב "אנחנו הולכים להפסיד...
שוב", שלגלגה על התוצאות הלא טובות של המועדון לאחרונה.
מרפי התנצל דרך אתר האינטרנט הרשמי של המועדון, והודה שזו הייתה פעולה לא מקצועית וטיפשית; עם זאת, לי קלארק הבטיח לחקור את העניין לפני נקיטת צעדים.
בלקפול קיצרה את תקופת השאלתו ב-31 בדצמבר.
לאחר שהשאלתו לבלקפול הסתיימה, מרפי הצטרף בהשאלה לסקאנת'ורפ יונייטד מהליגה השלישית לחודש אחד.
יומיים לאחר מכן, ב-10 בינואר 2015, ערך את הופעת הבכורה שלו בהרכב הפותח ובישל שער לטום הופר, שגם ערך את הופעת הבכורה שלו, בניצחון 4 - 1 על וולסול.
לאחר 3 הופעות, השאלתו לסקאנת'ורפ הסתיימה.
לאחר מכן הצטרף מרפי בהשאלה לקולצ'סטר יונייטד מהליגה השלישית עד סוף העונה.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקולצ'סטר ב-14 במרץ 2015 בהפסד 3 - 2 לקרולי טאון.
לאחר מכן כבש במשחק הבא נגד יאוביל טאון שקולצ'סטר ניצחה 2-0 ב-17 במרץ.
הוא כבש שערים בשני משחקים רצופים נגד פורט וייל וברנסלי.
בשני המשחקים האחרונים של העונה כבש בתיקו 1 - 1 נגד סווינדון טאון ועזר למועדון להישאר בליגה בניצחון על פרסטון נורת' אנד.
ב-14 באוגוסט 2015, חתם מרפי בהשאלה לקובנטרי סיטי לעונה אחת.
הוא סיים עונה מוצלחת עם 10 שערים ב-42 משחקים, כש-9 מהשערים היו בליגה.
מרפי כבש את שערו הראשון עבור נוריץ' בניצחון 4 - 1 על בלקברן רוברס ב-6 באוגוסט 2016. עונתו המלאה הראשונה בנוריץ' הניבה 10 שערים ב-40 משחקים, כולל 9 שערי ליגה.
מרפי חתם בניוקאסל יונייטד תמורת סכום שלא פורסם ב-19 ביולי 2017. הוא ציין כי ניוקאסל היא קבוצת נעוריו ושזו הייתה חלומו לייצג את המועדון.
הוריו של מרפי נולדו באזור המקומי ויש לו בני משפחה בעיר הסמוכה גייטסהד.
מרפי כבש את שערו הראשון עבור ניוקאסל בהפסד 3 - 1 למנצ'סטר סיטי ב-20 בינואר 2018.
ב-31 בינואר 2019, הושאל מרפי לוסט ברומיץ' אלביון עד אוגוסט.
ב-8 באוגוסט 2019, הושאל מרפי לשפילד ונסדיי עד סוף העונה.
מרפי סיים את תקופת השאלתו עם 9 שערים ב-39 הופעות ליגה עבור האולס, וסיים כמבקיע השני בטיבו במועדון אחרי סטיבן פלטצ'ר.
ב-7 ביולי 2021, חתם מרפי על הארכת חוזה בניוקאסל יונייטד.
ב-23 באפריל 2023, כבש צמד בעשר הדקות הראשונות בניצחון 6 - 1 על טוטנהאם הוטספר.
מרפי זומן לנבחרת אנגליה עד גיל 18 באוקטובר 2012, וערך את הופעת הבכורה שלו בניצחון 2-0 על איטליה עד גיל 18 ב-24 באוקטובר 2012.
בנובמבר 2012, זומן מרפי לנבחרת אנגליה עד גיל 19. הופעת הבכורה שלו הגיעה בניצחון 1-0 על פינלנד עד גיל 19 ב-13 בנובמבר 2012.
בסוף 2014, זומן מרפי לנבחרת אנגליה עד גיל 20 לאחר שאחיו ג'וש פרש מהסגל וערך את הופעת הבכורה שלו בניצחון 3-2 על הולנד עד גיל 20 ב-14 באוקטובר 2014.
נתנאל צ'ארלס ג'ייקוב רוטשילד , הידוע גם בתור הברון רוטשילד הרביעי, היה איש עסקים יהודי-בריטי ודמות מפתח בעולם הפיננסים הבינלאומי ובקהילה הפילנתרופית.
השתייך לדור הרביעי של משפחת רוטשילד, אחת מהמשפחות העשירות והמשפיעות ביותר בעולם.
כמו אבותיו לפניו, ג'ייקוב השקיע רבות בפיתוח העסקים המשפחתיים, תוך שמירה על מורשתם של פילנתרופיה ותמיכה באמנות ובתרבות.
רוטשילד נולד במרטון הול בקיימברידג',אנגליה והיה בנו הבכור של ויקטור רוטשילד, ואשתו הראשונה ברברה ג'ודית רוטשילד (לבית האצ'ינסון).
אביו נולד למשפחה יהודית, ואילו אמו התגיירה בגיור אורתודוקסי כשנישאו.
רוטשילד התחנך באיטון קולג' ולאחר מכן בכרייסט צ'רץ', שם למד תואר ראשון בהיסטוריה, בהדרכת יו טרבור-רופר.
באוקספורד הוא היה חבר במועדון הבולינגדון.
אמה ג'ורג'ינה רוטשילד הייתה אחותו למחצה ואמשל רוטשילד היה אחיו למחצה.
משנת 1963 עבד רוטשילד בבנק המשפחתי רוטשילד ושות' בלונדון, לפני שהתפטר ב-1980 עקב סכסוך משפחתי.
ראשות הבנק עברה מאביו, שבחר להמשיך בקריירה מדעית ואיבד שליטה על מניות הרוב, לבת דודתו הרחוקה סר אוולין רוברט דה רוטשילד.
הוא מכר את חלק המיעוט שלו בבנק, אך קיבל שליטה עצמאית בקרן רוטשילד להשקעות, קרן השקעות הרשומה בבורסת לונדון.
לאחר שהתפטר מהבנק ב-1980, המשיך רוטשילד וייסד את J.
James's Place plc) עם מארק ויינברג ב-1991. ב-1989, הוא ניסה לרכוש ביחד ג'יימס גולדסמית' וקרי פאקר את חברת הטבק British American Tobacco.
רוטשילד היה יו"ר קרן ההשקעות RIT Capital Partners plc, אחת מהקרנות הגדולות שנסחרות בבורסת לונדון עם שווי נכסי נקי של כ-2 מיליארד ליש"ט.
רוטשילד מונה למפקד המסדר הוויקטוריאני המלכותי בכבוד השנה החדשה 2020 עבור שירותים לדוכסות קורנוול.
בשנת 2003 דווח כי מניותיו של תעשיין הנפט הרוסי מיכאיל חודורקובסקי ביוקוס עברו אליו במסגרת עסקה שסיכמו לפני מעצרו של חודורקובסקי.
נובמבר 2010, ישות הקשורה לרוטשילד רכשה 5% מהון ב"ג'יני אנרג'י", חברת בת של תאגיד IDT, תמורת 10 מיליון דולר.
לג'ייקוב רוטשילד היה חלק נכבד בתרומות לאמנויות בבריטניה.
הוא היה יו"ר הנאמנים של הגלריה הלאומית בלונדון מ-1985 עד 1991, ומ-1992 עד 1998, יו"ר קרן הזיכרון למורשת הלאומית.
בשנות ה-90 הוא היה יו"ר קרן הפיס למורשת לאומית, האחראית על חלוקת ההכנסות של הלוטו הבריטי לשימור המורשת הבריטית, תפקיד רב השפעה שפיקח על חלוקת מענקים של 1.2 מיליארד ליש"ט.
הוא היה גם נאמן של מוזיאון ההרמיטאז' הממלכתי של סנט פטרסבורג נאמן של רשות המוזיאונים של קטר יו"ר פרס פריצקר לאדריכלות יושב ראש של אוסף גילברט קרן הפיתוח של הרמיטאז' ובית סאמרסט; נאמן ועמית כבוד של מכון קורטולד לאמנות ועמית, מיטיב וחבר בוועדות המבקרים של מוזיאון אשמוליאן אוקספורד.
בשנת 2014, הוא קיבל את מדליית ג'יי פול גטי "על הישג יוצא דופן בתחומי המוזיאולוגיה, מחקר היסטורי של האמנות, פילנתרופיה, שימור מדעי השימור".
בין השנים 1989 עד 2018 הוא שימש כיו"ר ארגון "יד הנדיב", הקרן המשפחתית של משפחת רוטשילד בישראל.
בשנת 1961 נישא רוטשילד לסרינה מרי דאן, נכדתו של איש הכספים הקנדי סר ג'יימס דאן, ונולדו להם שלוש בנות ובן אחד.
ליידי רוטשילד מתה בשנת 2019.
משפחתו הודיעה על מותו ב-26 בפברואר 2024 כאשר הוא בן 87. הוא השאיר הון משפחתי של מיליארד דולר.
2018 - פרס תאודור הרצל מטעם הקונגרס היהודי העולמי - יחד עם דייוויד רוטשילד בשם משפחת רוטשילד
ג'ייקוב סטאוט היה פוליטיקאי אמריקאי מדלאוור, איש המפלגה הפדרליסטית, שכיהן כמושל דלאוור ה-21 בשנים 1820–1821, וכחבר בית הנבחרים והסנאט של דלאוור.
ג'ייקוב סטאוט נולד במחוז קנט שבמושבת דלאוור, כבנם של ג'ייקוב עמנואל סטאוט ושל אשתו השנייה מרי גריפין סטאוט.
אבותיו הגיעו למחוז קנט מפרובינציית ניו ג'רזי במאה ה-17. כמו רבים מתושבי האזור, לא היה אביו נלהב בנוגע למהפכה האמריקאית ב-1776, אך בהמשך כיהן שש שנים באספה הכללית של דלאוור.
ב-1795 נשא סטאוט לאישה את אנג'ליקה קילן ולשניים נולדו ארבעה ילדים.
מקום מגוריהם המדויק שנוי במחלוקת.
יש הטוענים שהם התגוררו מצפון לעיירה ליפסיק, ויש הטוענים שממערב לה.
בכל אופן, הם התגוררו באזור, שכן סטאוט היה אחד ממייסדי העיירה.
בשנים 1844–1847 הוא היה נשיא בנק סמירנה.
לסטאוט היה מפעל לבורסקאות בדובר.
סטאוט כיהן כחבר בית הנבחרים של דלאוור ב-1813 וב-1814. לאחר מכן הוא נבחר לסנאט של דלאוור וכיהן בו שתי תקופות כהונה מ-1815 ועד 1820, אז הוא נבחר ליושב ראש הבית.
בחירתו זו נעשתה בידיעה מלאה שהוא עשוי, מתוקף תפקידו, להתמנות מידית לתפקיד מושל דלאוור, שכן האדם שנבחר אז לתפקיד, הנרי מולסטון, נפטר לפני שהושבע לכהונתו.
כחלק מההסדר, הוסכם שסטאוט יכהן כמושל במשך שנה, ואחריה יערכו בחירות מיוחדות לתקופת כהונה של שנתיים.
במהלך תקופת כהונתו כמושל, סוגיית הרחבת העבדות אל הטריטוריות של ארצות הברית הפכה למשבר לאומי.
באופן טיפוסי, הייתה דלאוור חלוקה בשאלה זו.
סטאוט והאספה הכללית תמכו בצעדיה של הממשלה למניעת הרחבת העבדות, אך רוב נציגי דלאוור בקונגרס לא הסכימו.
התוצאה הסופית של המשבר הייתה פשרת מיזורי.
ב-1822 מונה סטאוט כשופט בבית המשפט לפניות רגילות.
ג'ייקוב סטאוט נפטר בביתו שבמחוז קנט ב-28 בנובמבר 1855. בתחילה הוא נטמן בביתו, אך מאוחר יותר הועברה קבורתו לבית הקברות הפרסביטריאני בדובר, כיום בתחומי המוזיאון המדינתי של דלאוור.
ג'ייקוב קרופ הוא אתלט קנייתי, סגן אלוף עולם (יוג'ין 2022) בריצת 5000 מטר.
סגן אלוף אפריקה עד גיל 20
באליפות אפריקה עד גיל 20 שנערכה באפריל באביג'אן שבחוף השנהב זכה במדליית כסף בריצת 5000 מטר בתוצאה של 13:14.44 דקות.
באליפות העולם שנערכה באוקטובר בדוחה שבקטר סיים במקום שישי בריצת 5000 מטר בשיא אישי חדש של 13:03.08 דקות.
באליפות העולם באולם שנערכה במרץ בבלגרד שבסרביה סיים במקום חמישי בריצת 3000 מטר בתוצאה של 7:43.26 דקות.
באליפות העולם שנערכה ביולי ביוג'ין שבאורגון, ארצות הברית, זכה במדליית כסף בריצת 5000 מטר בתוצאה של 13:09.98 דקות, אחרי יקוב אינגבריגטסן מנורווגיה (13:09.24 דקות) ולפני אוסקר צ'לימו מאוגנדה (13:10.20 דקות).
מדליית ארד במשחקי חבר העמים הבריטי
במשחקי חבר העמים הבריטי שנערכו באוגוסט בברמינגהאם שבממלכה המאוחדת זכה במדליית ארד בריצת 5000 מטר בתוצאה של 13:08.48 דקות.
באליפות העולם שנערכה באוגוסט בבודפשט שבהונגריה זכה במדליית ארד בריצת 5000 מטר בתוצאה של 13:12.28 דקות, אחרי יקוב אינגבריגטסן (13:11.30 דקות) ומוחמד כתיר מספרד (13:11.44 דקות).
ג'ייקובי ג'ונס (; ) היה שחקן פוטבול אמריקאי מקצועי ששיחק ב-NFL בתפקיד רסיבר וקיקר ריטרנר.
ג'ונס גדל ולמד במזרח ניו אורלינס.
בית ילדותו ובית הספר התיכון בו למד נהרסו על ידי הוריקן קתרינה.
ג'ונס למד במכללת ליין (Lane College), מוסד היסטורי לאפרו-אמריקאים, שם פיתח את כישורי הפוטבול שלו.
הוא התבלט במכללה בזכות המהירות והכישורים שלו כמחזיר בעיטות ורסיבר, מה שהוביל לבחירתו בדראפט ה-NFL.
ג'ונס נבחר בסיבוב השלישי של דראפט ה-NFL לשנת 2007 על ידי קבוצת יוסטון טקסנס.
הוא שיחק ביוסטון בין השנים 2007–2011, שם הפגין יכולת מרשימה כמחזיר בעיטות ורסיבר נוסף.
בשנת 2012 עבר ג'ונס לבולטימור רייבנס, ושם חווה את הרגע הגדול ביותר בקריירה שלו.
בסופרבול XLVII , שהתקיים ב-2013 בעיר הולדתו ניו אורלינס, קבע ג'ונס שיא סופרבול עם ריצת החזרה של 108 יארד לטאצ'דאון, אשר סייעה לרייבנס לזכות באליפות.
ג'ונס היה גורם מכריע בזכייה זו, ונחשב לגיבור הסופרבול של אותה שנה.
לאחר פרישתו מה-NFL המשיך ג'ונס לתרום לקהילה דרך אימון קבוצות פוטבול במכללות ובתיכונים.
הוא היה מאמן אהוב ומוערך ואף מונה למאמן ראשי של קבוצת פוטבול מקומית.
תרומתו לקהילה ולדור הבא של שחקני הפוטבול הייתה רבה ומשמעותית.
ג'ונס נפטר בשנתו בביתו שבניו אורלינס ב-14 ביולי 2024, בגיל 40. השאיר אחריו את אמו, אמילי, ובנו הקטן, ג'ייקובי.
ג'ייקוב שאואר היה פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית.
שאואר נולד ב-22 בפברואר 1803 במנצ'סטר, מרילנד, היה מתופף במלחמת 1812 ולמד בבתי ספר פרטיים באמיטסבורג, מרילנד.
בשנת 1825 השלים את לימודיו במחלקה הרפואית של אוניברסיטת מרילנד בבולטימור והחל לעסוק במקצועו במחוז קרול, מרילנד.
בשנת 1824 היה חבר מייסד במועדון אנדרו ג'קסון הראשון במדינה.
ג'ייקוב סמואל פאטו הידוע יותר בשם הבמה שלו, ג'ייקוב פאטו הוא מתאבק אמריקאי, המופיע בארגון ההיאבקות WWE, בתוכנית סמאקדאון.
בנוסף, הוא חבר בקבוצת הבלודליין.
הוא מוכר בעיקר בשל תקופתו בארגון ההיאבקות Major League Wrestling (MLW), שבו היה פעם אחת האלוף הלאומי במשקל פתוח של MLW ופעם אחת אלוף העולם במשקל כבד של MLW ובעל תקופת הכהונה הארוכה ביותר בתואר זה עם 819 ימים.
פאטו הוא חלק ממשפחת אנואי המפורסמת המכילה מתאבקים בעל שורשים סמואנים.
הוא בנו של סם פאטו ואחיינו של ריקישי ואומאגה.
פאטו התאמן דרך הדרכתו של דודו, ריקישי ועבד עבור מספר ארגוני היאבקות עצמאיים בין השנים 2012 ל-2019 לפני שחתם ב-MLW.
הוא עזב את ארגון זה בתחילת שנת 2024 וחתם ב-WWE בחודש אפריל של אותה השנה, כשערך את הופעת הבכורה שלו בחודש יוני כחלק מקבוצת הבלודליין - קבוצה אשר כללה מתאבקים ממשפחת אנואי.
ג'ייקוב פאטו, שאומן תחת דודו, סולופה ג'וניור (המוכר יותר בשם הבמה ריקישי) וערך את קרב הבכורה שלו בשנת 2012. הוא עבד עבור מספרי ארגוני היאבקות עצמאיים בקליפורניה, כשלעיתים הצטוות לשורות מתאבקים ממשפחת אנואי.
בשנת 2018, הוא ערך הופעה בארגון ההיאבקות המקסיקני The Crash במהלך קרב שלשות, כשהפסיד לאוקטגון ובלו דמון ג'וניור.
בשנת 2019, פאטו חתם על חוזה בארגון ההיאבקות Major League Wrestling (MLW), כשהצטרף לשורות חברי משפחתו - סאמו ובנו של סאמו, לאנס אנואי.
פאטו ערך את קרב הבכורה שלו בחודש פברואר במסגרת האירוע SuperFight, לצד ג'וזף סמאל בקרב שאינו שודר בטלוויזיה.
השניים ערכו לבסוף את קרב הבכורה הטלוויזיוני שלהם חודש לאחר מכן, כשתקפו את אלוף העולם במשקל כבד באותה התקופה, טום לאולור לאחר קרב הכלוב שלו מול לואו קי.
תקיפה זו יצרה את קבוצת הנבלים "יחידת קוברה" ביחד עם המתאבק סיימון גוץ'.
שבוע לאחר מכן, הקבוצה תקפה את אייס רומרו במהלך הקרב שלו מול גוץ'.
לאחר מספר חודשים של עימותים, פאטו גבר על לאולור ב-6 ביולי באירוע Kings of Colosseum ובכך הפך לאלוף העולם במשקל כבד של MLW.
הוא הגן בהצלחה על תוארו בקרב החוזר ב-25 ביולי.
ב-2 בנובמבר, הוא שמר על חגורת האליפות שלו בקרב מול LA פארק.
פאטו אותגר לבסוף לקרב על תוארו על ידי אלכס האמרסטון, כשהאחרון הניח על כף המאזניים את האליפות הלאומית במשקל פתוח של MLW בקרב המנצח זוכה בהכל, קרב שהתקיים ב-2 באוקטובר 2021. בקרב זה, פאטו הפסיד להאמרסטון, דבר שהוביל לסיום תקופת כהונתו כאלוף בעלת 819 הימים.
פאטו המשיך בפיוד שלו מול האמרסטון, כשקרב ביניהם התקיים באירוע War Chamber, שנערך ב-6 בנובמבר ובו קבוצת יחידת קוברה הפסידה לקבוצתו של האמרסטון.
ב-6 באפריל 2023 במסגרת האירוע War Chamber, פאטו גבר על ג'ון הניגן וזכה באליפות הלאומית במשקל פתוח של MLW.
ב-1 בפברואר 2024, ריקישי הודיע שפאטו הפך למתאבק חופשי, לאחר שסיים חוזה של חמש שנים בארגון, כששמועות קשרו אותו לארגוני היאבקות כמו WWE, All Elite Wrestling (AEW) ו-Total Nonstop Action Wrestling (TNA).
ב-3 בפברואר 2024, פאטו ניצח את יוג'י נאגאטה.
לאחר הקרב, הוא הותקף על ידי מאדס קרול קרוגר.
ב-17 בפברואר, פאטו נחל הפסד לאותו קרוגר בקרב היה האחרון של פאטו בארגון זה.
ב-13 בינואר 2024 באירוע Battle in the Valley, פאטו ערך את הופעת הבכורה שלו בארגון ההיאבקות היפני New Japan Pro-Wrestling (NJPW), כשהצטוות לשורות שוטה אומינו ופרד רוסר בניצחונם על צוות פילט'י (טום לאולור ו-West Coast Wrecking Crew (ג'ואל נלסון ורויס אייסקס)).
לפני מעמד החתימה ב-WWE, פאטו תוכנן להשתתף בטקס ההכרה של רומן ריינס במסגרת התוכנית Raw is XXX, אך בעיות משפטיות בין MLW ל-WWE מנעו ממהלך זה להתרחש.
ב-7 באפריל, דווח שפאטו חתם על חוזה ב-WWE.
פאטו רשם את הבכורה שלו ב-21 ביוני בפרק של התוכנית סמאקדאון, כשתקף את רנדי אורטון, קווין אואנס והאלוף האוניברסלי של ה-WWE, קודי רודס, צעד שביסס את דמותו כרגע ובכך הוא הפך לחבר החדש בקבוצת הבלודליין שנוהלה לפי העלילה על ידי בן דודו במציאות, סולו סיקואה.
באירוע כסף בבנק, שנערך ב-6 ביולי, פאטו ערך את קרב הבכורה שלו בארגון, כשביחד עם סולו סיקואה וטאמה טונגה ניצחו את רודס, אואנס ואורטון.
פאטו נעצר בגין שוד כשהיה בן 18. הוא התוודה שצפייה בבני דודיו, ג'ונתן וג'ושועה (האוסוס) בטלוויזיה של הכלא, נתנה לו השראה להפוך למתאבק בעצמו.
פאטו נולד למשפחת אנואי, שושלת של מתאבקים סמואנים.
אביו הוא סם פאטו, שנודע יותר בשם הטונגה קיד.
כמו כן, הוא אחיו של ג'ורני פאטו.
לו ולאשתו יש שבעה ילדים ביחד.
הישגים בארגון ההיאבקות All Pro Wrestling – APW
האליפות האוניברסלית במשקל כבד של APW (פעם אחת)
אליפות האינטרנט הכלל-עולמית של APW (פעם אחת)
אליפות הזוגות של APW (פעם אחת) - עם ג'וזף סמאל
אליפות הזוגות 8XGP של DEFY (פעם אחת) - עם השייח' הכל יכול
הישגים בארגון ההיאבקות House of Glory
אליפות במשקל כבד של House of Glory (פעם אחת)
הישגים בארגון ההיאבקות LIT Wrestling
האליפות הלאומית במשקל פתוח של MLW (פעם אחת)
אליפות הזוגות של PCW Ultra (פעם אחת) - עם ברודי קינג והשייח' הכל יכול
PWI דירג אותו במקום ה-20 מתוך 500 המתאבקים הטובים ביותר לשנת 2020
אליפות הזוגות של SPW (פעם אחת) - עם ג'ורני פאטו
אליפות במשקל כבד של WCPW (פעם אחת)
אליפות הזוגות של ה-WWE (פעם אחת) - עם טאמה טונגה
ג'ייקוב ריד היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי מקרוליינה הדרומית.
הוא ייצג את קרוליינה הדרומית הן בקונגרס הקונטיננטלי (1783–1785) והן בסנאט של ארצות הברית (1795–1801).
ריד נולד במטע "הובקאו" בכריסט צ'רץ' פאריש, ליד צ'ארלסטון שבפרובינציית קרוליינה הדרומית, בשנת 1752. לאחר שסיים לימודי מכינה, למד משפטים והתקבל ללשכת עורכי הדין.
הוא גם למד באנגליה מ-1773 עד 1776. הוא הצטרף לאמריקאים אחרים בלונדון ב-1774 בעתירה נגד הצעת החוק לנמל בוסטון.
כאשר ריד חזר לארצות הברית, הוא שירת בקרוליינה הדרומית בתפקידים צבאיים ואזרחיים שונים במהלך מלחמת העצמאות.
הוא נשלח עם אמריקאים אחרים כשבוי של הבריטים לסנט אוגוסטינוס מ-1780 עד 1781. הוא היה חבר באספת המדינה ב-1782, ובמועצה הסודית ב-1783. הוא כיהן כחבר בקונגרס הקונטיננטלי מ-1783 עד 1785, והיה חבר בבית הנבחרים של קרוליינה הדרומית מטעם סנט פיליפ'ס וסנט מייקל'ס פאריש.
כהונתו בבית התחתון של המדינה נמשכה מ-8 בינואר 1782 עד 17 בדצמבר 1794, והוא אף כיהן כיושב ראש בית הנבחרים בחמש השנים האחרונות לכהונתו.
ריד, שנבחר כחבר המפלגה הפדרליסטית לסנאט של ארצות הברית, כיהן קדנציה אחת מ-4 במרץ 1795 ועד 3 במרץ 1801. הוא כיהן כנשיא הזמני של הסנאט במהלך הקונגרס החמישי במשך כחודש, אך נכשל בניסיונו להיבחר מחדש, והוחלף על ידי מועמד המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית ג'ון קולהון.
ריד מת בצ'ארלסטון שבקרוליינה הדרומית, ב-17 ביולי 1816 (בגיל 64 בערך) ונקבר בבית הקברות של משפחת בונד/ריד ב"הובקאוו", בכריסט צ'רץ' פאריש, ליד צ'ארלסטון.
ג'ייקוב ולש מילר היה פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת ניו ג'רזי.
מילר נולד ב-29 באוגוסט 1800 באזור גרמן ואלי, בעיירה וושינגטון שבמחוז מוריס, ניו ג'רזי.
בשנת 1823 הוסמך לעריכת דין והחל לעסוק במקצוע בעיר מוריסטאון.
בשנת 1832 נבחר מילר כחבר האספה הכללית של ניו ג'רזי.
בין השנים 1839–1840 ייצג את מחוז מוריס במועצה המחוקקת של ניו ג'רזי (הגוף המקביל למה שנקרא כיום הסנאט של ניו ג'רזי).
בשנת 1839 נבחר כסנאטור מדינתי מטעם המפלגה הוויגית, וב־1841 נבחר לסנאט של ארצות הברית.
במהלך כהונתו בסנאט כיהן כיו"ר הוועדה לענייני מחוז קולומביה (בקונגרסים ה־27 וה־28).
בשנת 1855 הצטרף מילר למפלגה הרפובליקנית.
בשנת 1825 נישא למרי לואיזה מקאלוך, בתו של ג'ורג' פ.
מקאלוך, מהנדס ואיש עסקים עשיר ממוריסטאון, שתכנן ובנה את תעלת מוריס.