tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
עם זאת, הייצוג השפתי אינו יכול לתת ביטוי לכלל הידע האנושי, משום שהוא בעל מבנה מורכב ומסועף.
בהתאם לכך השפה אינה מערכת הסמלים היחידה המשמשת לתקשורת אנושית.
היא מתקיימת לצד תקשורת בלתי-מילולית, כמו: מערכות הבעות פנים, ריחות, תנועות, ונגיעות.
עם זאת, להתפתחות התקשורת השפתית ישנה משמעות עמוקה וקובעת להתפתחות החברה והתודעה האנושית.
בעוד שהשפה היא תנאי הכרחי לקיומו של הדיבור, הדיבור אינו תנאי הכרחי לקיומה של השפה, שכן היא יכולה להתקיים גם בלעדיו.
השפה היא התפיסה הקוגניטיבית והרגשית המאפשרת את קיומו של הדיבור, אשר מסתמך על היכולת המוטורית.
לכן, היעדרו של הדיבור אינו משקף בהכרח היעדר של התפתחות שפה.
היכולת להשתמש בשפה ככלי תקשורתי לקליטה של מסרים וככלי מחשבתי להבנתם וארגונם הופכת אותה ליכולת משמעותית בתהליכי למידה.
פעולה זו מתבצעת כחלק מתהליך החינוך.
האדם המקשיב והקורא מתוודע לידע המוצג באופן שפתי ברצף ליניארי מהמילה הראשונה ועד למילה האחרונה.
בעקבות המאפיינים הליניאריים של ייצוג ידע שפתי, תוכניות הלימודים מציגות את חומרי הלימוד באופן היררכי וליניארי בעל מטרות המוגדרות מראש.
יכולת הפקת השפה טמונה במבנה של המוח האנושי.
ההמיספרה השמאלית של המוח הגדול היא הדומיננטית עבור תפקודי השפה בקרב כ־90% מהאוכלוסייה.
"אזור ברוקה" הוא האזור במוח האנושי האחראי על עיבוד השפה ובעיקר יכולת הדיבור ותקשורת בשפת הסימנים.
הוא ממוקם באונה המצחית של ההמיספרה הדומיננטית (שמאלית אצל 90% מהאנשים הימניים וכן 70% מהשמאליים); "אזור ורניקה" בהמיספרה הדומיננטית (בדרך כלל שמאל) קשור ליכולת להבין ולסדר מילים מדוברות.
אומנם המנגנונים העיקריים המעורבים בהבנה והפקה של שפה דבורה ממוקמים בהמיספרה אחת, אך גם ההמיספרה השנייה לוקחת חלק בפעילות זו.
למשל, ההמיספרה הימנית לוקחת חלק בשליטה על הפרוזודיה ובהבעה וזיהוי של רגשות בטון הדיבור.
בנוסף, כדי שהאדם יוכל להבין את המילים שהוא שומע ולספר על התפיסות והזיכרונות שלו יש צורך במעורבותם של מנגנונים נוספים מעבר לאלו המעורבים באופן ישיר בדיבור.
למשל, נזק להמיספרה הימנית המעורבת בתפיסה של יחסים חזותיים יכול להקשות לא רק על קריאת מפה וזיהוי של דפוסים גאומטריים מורכבים, אלא גם לפגוע ביכולת של האדם לדבר עליהם או להבין אנשים אחרים שמדברים על נושאים אלו.
גרעיני הבסיס אחראיים ללמידה ויישום של תמורות מורכבות בתגובות לגירויים, מהסוג הדרוש לשימוש בכללי הדקדוק של שפה, במוחם של אנשים רב-לשוניים, לגרעיני הבסיס יש תפקיד נוסף המתייחס לקבלת ההחלטות בנוגע לשפה בה יש להשתמש עבור סיטואציה מסוימת.
כדי להשתמש באופן יעיל בשפה יש לפתח שליטה בידע מורכב מתחומים שונים של הלשון ובדרכים שבהן יש להשתמש בה.
היכולת הדרושה לפעילות הדיבור היא פעולת בנייה מוחית של כל ההברות והמילים שבמשפט לתנועות והעיצורים שמרכיבים אותם ותרגום מוטורי שלהם לגירוי פיזיקלי של תנועה בחלל הפה עם יצירת גלי הקול על ידי נשיפת האוויר אל מחוץ לגוף.
קליטת הגירוי הפיזיקלי מהאוויר והמרתו חזרה למשמעות הראשונית היא היכולת הדרושה לפעילות ההקשבה.
היכולת הדרושה לפעילות הכתיבה היא פעולת בנייה מוחית של כל תנועה ועיצור או של ההברות, המילים והמשפטים לצורת סמלים או סימנים גרפיים ותרגום מוטורי שלהם לגירוי עצבי של תנועה על פי הצורה.
קליטת הסימנים או הסמלים הגרפיים והמרתם חזרה למשמעותם הראשונית היא היכולת הדרושה לפעילות הקריאה.
הפרגמטיקה מתייחסת לפן התקשורתי והחברתי של השפה ועל אופן שבו היא מושפעת מההקשר והנסיבות.
כדי לקחת חלק פעיל ותורם בדיאלוג יש לדעת כיצד ליזום נושאים חדשים, כיצד להבין רמזים, כיצד להבחין בין הנאמר לבין המשתמע, כיצד להתנסח באופן ההולם את היחסים בין המשתתפים וכיצד לבחור במשלב הולם לנסיבות.
מודעות לשונית היא היכולת של האדם לחשוב על הידע השפתי ועל תהליכי השפה של עצמו.
המודעות הלשונית כוללת מודעות פונולוגית ומודעות מורפולוגית.
תהליך הרכישה של שפת אם מתחיל בינקות והשליטה בשפה מחייבת תקופות למידה ותרגול ממושכות.
אופן רכישת השפה של ילדים זהה עבור כל השפות האנושיות.
בשלב הינקות ההורים ודמות ההיקשרות מהווים מודל ודמות ממנה נרכשים רוב רצפי המילים והשפה.
ההתפתחות הפרגמטית היא תהליך מורכב, המתרחש במשך כל שנות הלימודים בגן ובבית הספר.
היכולת הפרגמטית מאפשרת לילדים עצמאות תקשורתית על ידי שחרור מהתלות בבני שיח מבוגרים, אשר מצמצמים בהדרגה את הסיוע השיחתי ומעבירים לילדים את האחריות לשיחה.
באופן זה הילדים לומדים ליזום שיחה, לנסח כוונות, להבין כוונות של הזולת ולהגיב אליהן באופן מותאם.
בהתאם לכך, להתנסויות של ילדים בתקשורת עם סביבתם יש תפקיד מרכזי בהפנמה של עקרונות פרגמטיים ובפיתוח כישורי שיח.
אנשים עם פגמים ברכישת שפה או בשימוש בה מסיבות שונות נחשבים לבעלי לקות.
אחד הגורמים למצבים אלו הוא לקות שפה, אשר נוצרת בעקבות ליקויים במנגנונים השפתיים ויוצרת הנמכה משמעותית ביכולת השפתית של האדם.
לקויות שפה עשויות להיות לקויות בהפקת דיבור (למשל גמגום) בהבנת שפה מדוברת ובדיבור כאחד (למשל אפזיה), לקויות בכתיבה (למשל פגם בקואורדינצית ידיים) או בקריאה (דיסלקסיה).
אדם עם לקות בשפה קולית יכול להשתמש בשפת הסימנים (שנוצרת באופן ספונטני במקום בו יש אנשים רבים עם לקות בשפה קולית אך לא במקום בו יש אנשים בודדים כאלה) יכול להשתמש במכשור תקשורת חלופית ותומכת כדי להפיק דיבור.
אנשים שאינם משתמשים בכל שפה שהיא, פגומה ככל שתהיה, הם נדירים ביותר בעשור הראשון של המאה העשרים ואחת.
אנשים כאלה לרוב סובלים משילוב של מספר לקויות קשות מאוד או מלקות קשה והזנחה.
לדוגמה, אדם חירש מלידה שחי כל חייו בכפר נידח של אנאלפביתים, לא פגש מעולם חירשים אחרים ולא נחשף לכלי התקשורת ההמונית המודרניים יהיה חסר שפה.
אדם עיוור וחירש מלידה, שמוחזק כל חייו בבית הוריו ונמנע ממנו חינוך מיוחד יהיה אדם חסר שפה.
חלק גדול מבעלי החיים משתמש בתקשורת סמלים המאפשרת אף העברת מסרים מורכבים.
לחיות שונות יש מערכות סמלים שונות, שחלקן מולדות וחלקן נרכשות בתהליכי למידה.
מערכות תקשורת אלה המבוססות על חוש השמיעה באמצעות קולות וצלילים, חוש הראייה באמצעים חזותיים, תנועות, באמצעות מגע (חוש המישוש) וחוש הריח בפעולות כימיות.
המסרים שהיצורים החיים מעבירים זה לזה ולסביבתם, נושאים מידע חיוני אודות עצמם, ויש להם תפקיד מרכזי במלחמת הקיום של בעלי החיים וביכולתם לשרוד בטבע.
מספר מיני בעלי החיים בטבע הוא עצום וייתכן שמלבד האדם יש בטבע עוד מינים בעלי מערכות סמלים מורכבות ונלמדות הראויות לכינוי שפה.
אולם, ההכללה שעל פיה השפה היא תופעה ייחודית למינים בודדים מהסוג אדם, שהיחיד ביניהם ששרד הוא האדם המודרני (הומו סאפיינס) היא הכללה די מקובלת.
השוואת השפה האנושית לדרכי התקשורת של בעלי החיים תאפשר לחקור את תופעת השפה בנקודת מבט חדשה ולהבין אותה טוב יותר.
קיים ויכוח על השאלה, האם ניתן לכנות את מערכות התקשורת של החיות "שפה".
לפי צ'ארלס הוקט וסטיבן פינקר, העקרונות שעומדים בבסיס התקשורת החייתית שונים מהותית מאלה שבבסיס השפה.
ואילו לפי גישת נועם חומסקי וחוקרים נוספים, קיים קשר אבולוציוני בין תקשורת החיות להתפתחות השפה אצל האדם.
החיפושים אחרי בעלי חיים בעלי שפה נעשים בכמה דרכים.
הדרך הראשונה היא עריכת ניסויי שדה ותצפיות על קהילות של בעלי חיים חברתיים שונים – בעיקר כאלה שדומים לאדם, כאלה שיש יסוד סביר להניח שהישרדותם בטבע תלויה בכושר התקשורת שלהם וכאלה שיש להם מוח מפותח אך אינם דומים לאדם.
דרך שנייה לחקר שפה בבעלי חיים היא ניסיונות הקניית שפה במעבדה.
היכולת להקנות שפה לבעל חיים במעבדה יכולה ללמד על היכולת השפתית של בעלי החיים ותפיסתם השפתית של חיות המעבדה יכולה להסביר את תופעת השפה מזווית ראייה מעניינת.
ניסיונות להקנות שפה לתוכים במעבדות (להבדיל מיכולת חיקוי של משפטים בודדים) הסתיימו בהצלחות חלקיות ביותר ופרטים שלהם הוקנתה שפה כזו לא הצליחו להשתלב בקהילת בני מינם.
ניסיון של הוראת השפה ליונקים ימיים בעזרת הפעלת אביזרי מחשב נראה מבטיח יותר, אך עדיין לא ברורה מידת הצלחתו.
בעלי חיים שבבירור יכולים לרכוש שפה במעבדה הם גורילה, בונובו ושימפנזה.
ניסיונות הקניית שפת סימנים לבעלי חיים אלה במעבדה נחלו הצלחות רבות וברורות (למשל עם השימפנזה וואשו והגורילה קוקו).
זאת בניגוד לניסיונות הקניית שפה קולית, כתובה או שפה בסיוע מכשור.
בניגוד לאדם, קבוצות בעלי חיים אלה לא ייצרו שפה באופן ספונטני, אך מי מהם שלמד שפה במעבדה יעדיף קשר חברתי ומיני עם פרטים נוספים שלמדו שפה במעבדה, וגם ידבר אל עצמו בשפת הסימנים כאשר הוא לבד.
דרך שלישית לחקירת שפה בבעלי חיים היא חיפוש עדויות ארכאולוגיות לשימוש בשפה.
המדענים משוכנעים שלבד מהאדם המודרני, מינים בודדים נוספים מהסוג אדם שנכחדו היו בעלי שפה גם הם.
המדענים משוכנעים שהאדם הניאנדרטלי דיבר בשפה קולית ושההומו ארקטוס היה בעל יכולת תקשורתית וקולית מפותחת באופן משמעותי מזו של השימפנזים, אך פחות מזו של האדם הנבון.
שפה טבעית היא שפת הדיבור של בני האדם.
זוהי שפה שיש לה דוברים ילידים.
שפות טבעיות נבדלות מ"שפות מלאכותיות" כגון שפות מחשב, שפות לוגיות, תמרורים וכדומה, במספר מאפיינים, שיפורטו להלן.
נכון לעשור השני של המאה ה־21, בעולם קיימות כ-6,000 שפות טבעיות, בהן שפות המונות מאות מיליוני דוברים, ושפות המונות כמה מאות או עשרות דוברים בלבד.
רובן המכריע של השפות הטבעיות משתמשות בצלילים המופקים בחלל הפה, הגרון והאף להעברת המסרים.
שפות טבעיות המשתמשות למטרה זו בתנועת ידיים ובמחוות גוף נוצרו רק בקרב אוכלוסיות של אנשים כבדי שמיעה או אילמים.
שפות מסוג זה מכונות שפות סימנים.
יש חוקרים הסבורים ששפות סימנים היו נפוצות לפני שאיברי הדיבור האנושיים קיבלו את צורתם הנוכחית, אולם אין לכך ראיות חד־משמעיות.
ההבדל בין שפה טבעית לתקשורת בין בעלי חיים
שפה טבעית נחשבת לתופעה אנושית.
עד היום, לא ידועים בעלי חיים המשתמשים בשפות טבעיות.
לבעלי חיים צורות מגוונות של תקשורת אולם הן נבדלות משפות טבעיות (אנושיות) בכמה עקרונות בסיסיים.
אחד העקרונות האלה הוא היכולת להשתמש בסימן אחד שכל תפקידו להצביע על סימן אחר.
לדוגמה, במשפט: "דני אמר שהוא רוצה לאכול", המילה "הוא" מצביעה על המילה "דני" שמצביעה על ישות בעולם.
המילה "הוא" כשלעצמה היא רק סימן שאינו מצביע כלל על ישות כלשהי בעולם.
כאשר המילה "הוא" נכתבת במשפט היא מצביעה על מילה אחרת במשפט ומקבלת את משמעותה מאותה מילה במשפט שעליה היא מצביעה.
חוקרים הצליחו במידת־מה ללמד שימפנזים ובונובו להשתמש בשפת סימנים או בחיקויים של שפות טבעיות שהושפעו מהאפשרות המוגבלת של שימפנזים ובונובו להפיק קולות, אולם שליטתם בשפה לא הייתה מלאה .
כמו כן לא נצפה שימוש בשפה טבעית כלשהי בקרב קופי אדם בטבע.
אפשר לסכם את תכונותיהן של השפות הטבעיות באופן הבא:
שרירותיות – הקשר בין הסימן למסומן הוא מוסכם אבל שרירותי.
דוגמה לכך היא האופן שבו שפות אנושיות שונות משתמשות ברצף צלילים שונה להצבעה על אותו אובייקט.
שרירותיות יכולה להתקיים גם באמצעי תקשורת טבעיים אחרים.
השפות הטבעיות כפופות לכללי תחביר רקורסיביים, כלומר כל משפט יכול לשמש בסיס ליצירת משפט חדש.
תכונה זו מאפשרת יצירתיות, כלומר יצירה מתמדת של משפטים חדשים ובכל זאת בעלי משמעות ברורה.
תכונה זו נחשבת ייחודית לשפות אנושיות.
התחביר בשפות הטבעיות מאפשר קיום סימנים שאין להם משמעות משל עצמם, אלא הם מקבלים את משמעותם מתוך ההקשר (למשל מילים כגון: "כאן", "עכשיו" וכדומה), או מתוך הצבעה על סימן אחר (למשל: "האיש ביקש שיתנו לו לדבר").
רכישה – שפה טבעית ניתנת לרכישה על ידי ילדים באופן טבעי ובאמצעות חשיפה בלבד (כלומר, ללא הדרכה פורמלית).
מנגד, היעדר חשיפה לשפה בגיל המתאים מונע רכישת שפה.
תכונה זו מתקיימת גם באמצעי תקשורת טבעיים אחרים.
רובן המכריע של השפות הטבעיות הקיימות היום הן גלגול כלשהו של שפות עתיקות המדוברות מזה דורות רבים.
ההערכה היא שהשפות הראשונות הופיעו במהלך התקופה הפלאוליתית, לכל הפחות לפני כמה עשרות אלפי שנים.
כתובות הן האמצעי המרכזי לניתוח התפתחות השפות לאורך השנים, וכיוון ששיטות הכתב הראשונות הומצאו לפני כ־5,000 שנים, אי אפשר למצוא עדויות מוצקות מתקופות קדומות יותר.
אף על־פי כן יש שיטות לשחזור שפות קדומות גם בלי עדויות כתובות, מתוך השוואת שפות קרובות בין אם הן מודרניות או קדומות אך בעלות היסטוריה כתובה.
הענף הבלשני שעוסק בפיתוח השיטות האלה, ובאופן כללי בחקר השתנות השפות והתפתחותן לאורך שנים, מכונה בלשנות היסטורית.
תחום מחקר חדש יחסית, אבולוציה של השפה, מנסה בין היתר למצוא מה היו המאפיינים של השפות הראשונות ומדוע נוצרו, אולם המסקנות שהתגבשו בתחום זה עדיין אינן מקובלות על כל החוקרים.
היווצרות שפות חדשות: שפות סימנים ושפות קריאוליות
ידוע ששפות טבעיות נוצרות באופן ספונטני בקהילות של בני אדם.
תהליך כזה נצפה כמה פעמים בבתי־ספר לחירשים, שבהם נוצרו קהילות של אנשים כבדי שמיעה, שלא שמעו שפה מימיהם, אך הצליחו תוך אינטראקציה ביניהם לפתח שפות סימנים טבעיות (התופעה בלטה במיוחד בקרב ילדים, ראו: שפת הסימנים של ניקרגואה).
יש גם טענה ששפות קריאוליות הן שפות חדשות שהתפתחו באופן ספונטני בקהילות של אנשים דוברי שפות שונות, שנאלצו לתקשר ביניהם במעין שפת־ביניים חסרת דקדוק.
הטענה היא ששפת הביניים (המכונה פידג'ין) התפתחה לשפה טבעית בפרט בקרב ילדים.
טענה זו שנויה במחלוקת, כיוון שיש טענה נגדית שהפידג'ין הפך לשפה טבעית על ידי חיקוי הדקדוק של אחת השפות הדומיננטיות בקהילה.
מעריכים כי כיום קיימות כ־6,800 שפות ייחודיות.
אולם, גורמים חברתיים, דמוגרפיים ופוליטיים תורמים להיעלמותן המהירה של שפות רבות, משום שחברות קטנות מתבוללות לתוך תרבויות עולמיות ובין-לאומיות.
במהלך ההיסטוריה של האדם נכחדו שפות טבעיות רבות בתהליך שניכר גם כיום.
כ־3,000 מן השפות הטבעיות הולכות ונכחדות, בעיקר עקב מעבר של דובריהן הילידיים לדיבור בשפות נפוצות יותר.
עקב ההגמוניה הרב־תחומית של ארצות מסוימות, והתרחבות השימוש באמצעי תקשורת המוניים, משתלטת שפתן על קהילות רבות, שמאבדות את שפותיהן הייחודית לטובת השפה ההגמונית.
תהליך זה גורם להכחדת שפותיהן ותרבויותיהן של קהילות המיעוטים.
עם זאת, תועדה גם היווצרות של שפות חדשות, אם בהתפצלות של שפות קיימות לשפות נפרדות חדשות, או במגע בין קהילות לשוניות שהביא ליצירת שפה חדשה ששימשה בתחילה מעין "גשר" לשוני בין הקהילות.
נהוג לחלק את השפות למשפחות ותת־משפחות שהן קבוצות של שפות הדומות בתכונותיהן.
למשל, השפות עברית, ערבית וארמית נכללות במשפחת שפות אחת – משפחת השפות השמיות, שהיא הענף המזרחי של משפחת השפות האפרו־אסיאתיות.
אחת התאוריות הבלשניות הנפוצות גורסת כי כל משפחת שפות נוצרה משפה אחת קדומה שהתפצלה במהלך הדורות לשפות אחדות.
בעבר נהגו לכנות משפחות של שפות לפי המסורת המקראית המחלקת את עמי העולם לצאצאי בניו של נח – שם, חם ויפת.
כשנתגלה קשר בין השפות השמיות לקבוצה של שפות המדוברות באפריקה, קראו להן ביחד "משפחת השפות השמיות־חמיות".
כיום מקובל יותר לכנות משפחות של שפות על פי אזורים גאוגרפיים שבהם הן מדוברות בהווה או היו מדוברות בעבר, ולפיכך השם המקובל הוא: "השפות האפרו־אסיאתיות".
משפחות אחרות הקרויות על שם אזורים גאוגרפיים הן: השפות ההודו־אירופיות, השפות הקווקזיות הצפון-מערביות, השפות האוּרליות, השפות הסינו־טיבטיות.
ילדים שנחשפים לשפה טבעית כלשהי, רוכשים אותה בלי צורך בהדרכה.
ילדים מגיבים לשפת אמם בצורה מיוחדת כבר בגיל כמה שבועות.
ילד בריא מגיע לשליטה טובה בשפת אמו עד גיל 3, ולשליטה מלאה עד גיל 6. רכישת שפה בלא הדרכה אפשרית עד תחילת גיל ההתבגרות.
לא ידוע על מקרה שבו מתבגר או מבוגר רכשו שפה חדשה, כפי שילד רוכש שפה, כלומר בלי כל הוראה או הדרכה.
ילד יכול לרכוש יותר משפה טבעית אחת עד תחילת גיל ההתבגרות, אם הוא נחשף לכמה שפות.
שפות מתוכננות והתפתחותן לשפות טבעיות
שפות מתוכננות הן חיקויים מלאכותיים של שפות טבעיות, שיצרו אותם לצורך תקשורת בין-לאומית, לצרכים אמנותיים או לצורכי מחקר בלשני.
אחת הדוגמאות לשפות כאלה היא שפת האספרנטו שמיוחדת בכך שבמשך הזמן קהילות קטנות בעולם אימצו אותה וילדים רכשו אותה באופן טבעי, ולפיכך ניתן להחשיב אותה כיום לשפה טבעית.
מנדרינית, 900 מיליון דוברים כשפת אם ו־1.35 מיליארד דוברים
אנגלית, הערכה בין 450 מיליון דוברי שפת אם ו־1.8 מיליארד דוברים.
מכון טיהור שפכי גוש דן (בראשי תיבות: השפד"ן) הוא מכון לטיהור שפכים שהוקם בחולות ראשון לציון בשנת 1969 על ידי איגודן - איגוד ערים דן לתשתיות איכות הסביבה.
המכון מטפל בשפכים מהעיר תל אביב-יפו ומהישובים השכנים: רמת-גן, גבעתיים, בני-ברק, פתח-תקווה, חולון, בת ים, ראשון לציון, גבעת-שמואל, קריית-אונו, גני-תקווה, אור-יהודה, אזור, ראש העין, רחובות, נס-ציונה, יהוד, אלעד, סביון, עמק לוד, כפר קאסם, בית-דגן, דרום השרון.
בשנת 2012 בחר האו"ם במערכת טיהור השפכים של גוש דן, יחד עם שלושים פרויקטים אחרים מהעולם, כמהווה דוגמה ליכולתן של רשויות מקומיות להתמודד עם בעיות סביבתיות.
באוגוסט 1956 נוסד איגוד ערים דן, על מנת לפתור את בעיית הביוב של תל אביב-יפו, רמת גן, גבעתיים, בני ברק, פתח-תקווה, חולון ובת ים.
לצורך הטיפול בביוב הוקם בחולות ראשון לציון מכון טיהור.
המפעל נחנך בדצמבר 1969. בשלב הראשון הוזרמו אליו שפכי חולון ובת ים, ושטח אגני החימצון היה 560 דונם.
למפעל קמו מתנגדים רבים מבין תושבי הסביבה, ובפברואר 1970 אף הופסקה הזרמת השפכים אליו, עקב מטרדי ריח קשים.
ב-1973 השתרעו אגני החימצון על פני 750 דונם, והם קלטו כ-10 מיליון מ"ק שפכים בשנה.
פרויקט שלב ג' כולל תוספת של ריאקטורים ביולוגים לטיפול בשפכים בשיטת BNR (Biological nutrient removal) ומערך להרחקת נוטרינטים ממי הנטל, הכולל גם את המתקנים הבאים: מתקן Wasstrip להרחקת זרחן מבוצה שניונית, מתקן אוסטרה להרחקת זרחן ומתקן Demon להרחקת חנקן בטכנולוגיית אנמוקס.
ספיקת התוכן עבור הריאקטורים הביולוגיים בשלב ג' היא 280,000 מק"י והוא נכנס להפעלה במקום שלב ב' במהלך שנת 2023. יחד עם שלב א', קיבולת המכון עלתה ל-480,000 מק"י.
איסוף השפכים והזרמתם אל מפעל השפד"ן מתבצע באמצעות מערכת בין-אזורית, לאיסוף, טיפול והשבה של שפכים עירוניים בשטח עירוני, הכולל גם אזורי תעשייה.
מערכות האיסוף וההולכה הראשיות של איגודן - איגוד ערים דן לתשתיות איכות הסביבה מורכבות ממאסף הירקון, ממאסף איילון וממאסף לאורך שפת הים, כאשר אורכם הכללי של המובלים הראשיים והמשניים מגיע לכ-100 קילומטר של צינורות בקטרים בין 60 סנטימטר ל-2.2 מטר.
מכון השפד"ן מקבל אליו את השפכים הזורמים במערכת של איגודן.
המערכת אוספת ומטפלת בשפכים של הערים תל אביב-יפו והערים תל אביב-יפו, רמת-גן, גבעתיים, בני-ברק, פתח-תקווה, חולון, בת-ים, ראשון לציון, גבעת שמואל, קריית אונו, גני תקווה, אור-יהודה, אזור, ראש העין, רחובות, נס-ציונה, יהוד, אלעד, סביון, עמק לוד, כפר קאסם, בית דגן, דרום השרון.
המערכת משרתת שטח של כ-250 קמ"ר המאוכלס בכ-2.5 מיליון תושבים.
תוספת שפכי תעשייה תורמים עומס שווה ערך לכ-0.5 מיליון תושבים בקירוב.
מקורם של כ-90% מכלל כמות השפכים הוא בביוב ביתי והיתר, כ-10%, בשפכים תעשייתיים.
מדי שנה זורמים אל מכון השפד"ן מערים אלו כ-155 מיליון מ"ק ביוב, שהם כשליש מכמות השפכים הנוצרת בישראל.
תהליך טיהור השפכים נעשה באמצעות תהליך ביולוגי טבעי להרחקת חומר אורגני ונוטריינים כגון חנקן וזרחן.
תהליך הטיהור בשפד"ן מורכב מארבעה שלבים:
שלב ראשון - קדם טיפול מטרתו של קדם הטיפול היא שיפור איכות השפכים הנכנסים לתהליך הטיפול ומניעת תקלות לציוד במורד התהליך על ידי הרחקה של פסולת וחול: פסולת קשה ("גבבה") הכוללת בעיקר מגבונים, מקלות אוזניים אך גם קרשים, שקיות פלסטיק, סמרטוטים וכיוצא בזה מסולקת מהשפכים בעזרת מגובים (מסננות).
החומר הגס (סמרטוטים וחומרים מרחפים גסים) מורחק מהשפכים הגולמיים הנכנסים על ידי מערכת מגובים תלת-שלבית (4 מגובים גסים מאוד ו-4 מגובים גסים בטור עם 40 מ"מ ו-20 מ"מ רווח בין המוטות, ו-6 מגובים עדינים עם חורים בגודל 6 מ"מ).
מערכת המגובים היא אוטומטית ובעלת יכולת ניקוי עצמי.
מערך זה כולל מערך שינוע, שטיפה ודחיסת הגבבה והגרוסת ומערך שינוע ופיזור במכולות.
במערכת המגובים קיימת שאיבת אוויר למתקן ביולוגי לטיפול בריח.
לאחר הסינון הגס עוברים השפכים למשקעים ציקלוניים להרחקת חול (גרוסת).
הפרדת החול בקדם הטיפול מתבצעת באמצעות מערכת של 8 משקעי חול ציקלונים.
כמו כן קיימות 4 מערכות שטיפה של החול, המאפשרות קבלת חול באיכות טובה.
לאחר הרחקת הגבבה והגרוסת, השפכים עוברים לשיקוע ראשוני הכולל 20 אגני שיקוע.
חומר אורגני בעל יכולת שיקוע שוקע במשקעים ומפונה למעכלים כבוצה ראשונית.
בחלק העליון של אגני השיקוע נאספים חומרים צפים כגון שמנים, שומנים וצופת, אשר מועברים לדחסנים לצמצום הנוזלים ומפונים להטמנה.
שלב שני - ריאקטורים ביולוגיים בשפד"ן מופעלים שני סוגי ריאקטורים ביולוגיים בטכנולוגיה של בוצה משופעלת לטיפול בשפכים בשלב א' ובשלב ג'.
בריאקטורים מתבצע תהליך הרחקה ביולוגית של חומר אורגני ונוטריינטים (זרחן וחנקן).
הרחקת החנקן מתבצעת על ידי תהליך של ניטריפיקציה ודה-ניטריפיקציה.
הרחקת הזרחן מתבצעת על ידי הטמעת הזרחן במבנה התא של החיידקים.
הרחקה ביולוגית של חומרים מומסים ומרחפים אורגניים (צואה) מתבצעת באמצעות אוכלוסייה מיקרוביאלית, אשר צורכת חומרים אלה.
בשלב א' של המכון (שהוקם בשנת 1987) פועלים שני ריאקטורים בנפח של 55,000 מ"ק כל אחד, המצוידים ב-36 מאווררי שטח כפולים, שתפקידם להחדיר חמצן לצורך הפעילות הביולוגית ולדאוג לערבול של הנוזל המעורבב בריאקטור.
בכניסה לריאקטור מותקן סלקטור ביולוגי שפועל בתנאים אנאירוביים, המשמש להרחקת זרחן ופילמנטים.
לאחר פעולתו של הסלקטור, מועבר הנוזל המעורב לאזור אנוקסי (עשיר בניטרט) המשמש לדה-ניטריפיקציה ולאחר מכן הנוזל עובר לאזור האירובי, בו יש החדרת חמצן על ידי מאווררי שטח.
שלב ב', אשר הוקם בשנת 1996, אינו פועל בימים אלה והוא נמצא בתהליכי הריסה על מנת לאפשר את הרחבת קיבולת המכון והחלפת הטכנולוגיות למתקדמות יותר.
בשלב ג' קיימים ארבעה ריאקטורים.
כל ריאקטור בנוי משבעה תאים כמפורט להלן: תא אנאירובי ולאחריו שלושה תאים אנוקסים ועוד שלושה תאים אירוביים (מסודרים לסירוגין).
תא אנאירובי: בוצה מסוחררת (RAS) מגיעה ישירות אל אזור זה ביחד עם חלק קטן מהקולחים הראשוניים (PE).
הקולחים הראשוניים משמשים כמקור פחמן והסביבה האנאירובית מעודדת התרבות של אורגניזמים מרחיקי זרחן (PAO's).
תאים אנאוקסיים: בכל ריאקטור ישנם 3 תאי ערבול מכני בתנאים אנוקסיים.
באזור זה מתערבבים ומגיבים חלק מהקולחים הראשוניים יחד עם הנוזל המעורב החנקתי מהתאים האירוביים הסמוכים.
כאשר אין אספקת חמצן, אך ישנן חנקות זמינות, הנמצאות בנוזל המעורב, מתרחש תהליך של דה-ניטריפיקציה.
כתוצאה מכך הופכות החנקות למים ולחנקן גזי, אשר משתחרר לאטמוספירה.
חלק ניכר מהפחמן הנמצא בקולחים הראשוניים נצרך בתהליך הדה-ניטריפיקציה המתרחש בתאים האנוקסיים.
תאים אירוביים: בכל ריאקטור ישנם 3 תאים אירוביים המצוידים במערכת דיפיוזרים להחדרת אוויר.
בתאים אלו מושלמת הפעילות המטבולית עם הפחמן, מתרחשת ניטריפיקציה וזרחן נקלט על ידי אורגניזמים מרחיקי זרחן (PAO's).
בתאים אלו ישנה בקרה על ריכוז החמצן המומס (DO).
שלב שלישי - אגני שיקוע (מצללים) בשלב א' מותקנים 5 מצללים, בנפח של כ-7,500 מ"ק כל אחד, ובשלב ג' 12 מצללים בנפח של 8,500 מ"ק כל אחד.
באגני השיקוע מופרדים החיידקים (בוצה שניונית) מהמים באמצעות שיקוע פיזיקלי (כוח המשיכה).
במצללים ישנם גשרים מסתובבים שאליהם מחוברות מגרפות, הנעות על רצפות המכלים וגורפות את הבוצה, ששקעה אל מרכז המכל.
תהליך זה נמשך כחמש שעות.
עם סיומו מוחזרים כ-90% מהבוצה אל אגני האוורור הביולוגיים לצורך המשך הטיפול בשפכים ושמירה על גיל בוצה רצוי בריאקטורים.
יתרת הבוצה העודפת מוזרמת אל המשך טיפול במערך הטיפול בבוצה.
שלב רביעי - אגני החדרה הקולחים השניוניים מועברים להמשך טיפול בחברת מקורות, שמחדירה אותם לקרקע חולית באקוויפר ייעודי, שמופרד מהאקוויפר של מי שתייה.
החול, שנחשב לפילטר הטבעי, משמש כליטוש הקולחים עד לרמה רבעונית על ידי הרחקה ביולוגית, סינון וספיחה בקרקע.
בתהליך זה ישנה הרחקה של שארית האמוניה ו-TOC מהקולחים.
הקולחים שוהים מספר חודשים בקרקע ולכן מתבצע גם חיטוי של הקולחים אשר יוצאים ללא פתוגניים.
המים המושבים נשאבים במערך של 150 קידוחים מסביב לשדות ההחדרה ומועברים להשקיית חקלאות הנגב בהשקיה ללא מגבלות.
הבוצה היא הפאזה המוצקה, הנוצרת במהלך הטיפול בשפכים.
מרבית הבוצה היא המאסה המיקרוביאלית אשר נוצרת כתוצאה מפירוק החומר האורגני בשפכים, כאשר כמות הבוצה היבשה תלויה בכמות הביוב המגיעה למתקני טיפול בשפכים ובעומס האורגני בשפכים.
מפעל השפד"ן מקבל כ-380,000 מ"ק שפכים ליום, ומייצר בסוף התהליך כמות של כ-15,000 מ"ק בוצה ליום (בריכוז של 1% חומר יבש), כאשר עודף הבוצה המשופעלת (בוצה ביולוגית שניונית בלבד) עוברת תהליך עיכול אנאירובי להפיכתה לבוצה סוג א'.
הבוצה עוברת כדשן חקלאי לשימושים חקלאיים, בהתאם לאישורים קיימים ממשרד הבריאות ומהמשרד להגנת הסביבה.
טיפול מקדים - מסמיכים גרביטציונים, Wasstrip והסמכה
בטרם כניסתה למעכלים האנאירוביים, עוברת הבוצה השניונית (שנשאבה מהמצללים) טיפול מקדים.
להלן תיאור שלבי הטיפול: הבוצה מועברת למסמיכים גרביטציוניים לצורך צמצום נפח (הוצאת מים) ומשם לתעלות כיחוש בוצה (Wasstrip).
הבוצה השניונית שוהה במשך 30 שעות בתעלות Wasstrip, בתנאים אנאירוביים אשר מאפשרים שחרור של פוספאט לפאזה הנוזלית.
הוצאת הזרחן מהפאזה המוצקה לפאזה הנוזלית מאפשרת מניעת שיקוע של סטרובית (NH4MgPO4·6H2O), שהוא תוצר לוואי של התהליך שגורם להצרת קוטר צנרת במתקני המכון ועשוי לשמש כדשן בשימוש חוזר.
לאחר תעלות ה-Wasstrip הבוצה השניונית עוברת למתקן ההסמכה, בו הבוצה מוסמכת ב-11 מסמיכי סרט GBT מריכוז של 1.1% ל-5%, טרם כניסתה אל תהליך העיכול במעכלים האנאירוביים.
מערך העיכול כולל 8 מעכלים אנאירוביים תרמופיליים שפעולתם מתבצעת בשלושה שלבים.
6 מעכלים מהווים את השלב הראשון ובשני מעכלים נוספים מתבצעים השלב השני והשלישי.
המעכלים האנאירוביים בשלב הראשון מוזנים בבוצה ראשונית (שעברה הסמכה באגני השיקוע הראשוניים) ובבוצה שניונית שהוסמכה במסמיכי הסרט.
הבוצה המעורבבת עוברת סינון בוצה של 5 מ"מ להוצאת חלקים גסים (סמרטוטים, חלקי שיער וכדומה) העלולים לפגוע בציוד המכני.
מערך סינון הבוצה כולל 8 יחידות סינון הפועלות במקביל.
מתקני הסינון סגורים ומותקנים במבנה המאפשר תחזוקה נאותה עם טיפול בריחות.
אוויר ממבנה מסנני הבוצה ומבנה המכולות שמתחתיו נשאב למערכת ביולוגית לטיפול באוויר בטכנולוגיה המבוססת על Bio-trickling + Bio-filtering.
לאחר שלב הסינון הבוצה מוזנת לשלב העיכול במעכלים האנאירוביים.
שלב העיכול פועל בטמפרטורה תרמופילית הנעה בין 55 ל-57 מעלות צלזיוס.
בשלב העיכול מתבצע פירוק של כ-60% מהמוצקים המרחפים הנדיפים (VSS) בתנאים אנאירוביים, תוך יצירת ביו-גז המורכב בעיקר מגז מתאן ופחמן דו-חמצני.
פירוק חלק ניכר מן המוצקים בשלב זה מפחית משמעותית את כמות המוצקים, בהם יש לטפל בהמשך בשלב הסחיטה.
לאחר שלב העיכול האנאירובי במעכלים, מוזרמת הבוצה המעוכלת למתקן הסחיטה לצורך הוצאת נוזלים נוספים וצמצום נפח.
בוצה מעוכלת סחוטה באיכות סוג א' מפונה ממתקן הסחיטה לאחסון יומי במתקן העמסת בוצה ב-4 מכלים בנפח של כ-600 מ"ק כל אחד.
הבוצה מפונה מהמכלים על ידי משאיות לפיזור חקלאי.
הביו-גז הנוצר בתהליך העיכול האנאירובי נאסף במערכת סגורה אל אוגר גז.
אוגר הגז נועד לאפשר פעולה תקינה וסדירה של מערך הקוגנרציה וכן למניעת שריפת גז, במקרה של קצב לא אחיד של ייצור גז.
מאוגר הגז, הביו-גז מוזרם למערך הטיפול בגז המורכב ממערכת תלת שלבית:
מערכת ביולוגית לסילוק מימן גופרתי (H2S).
מערכת עיבוי מים לצורך סילוק מים מהגז.
סילוק סילוקסאן (Siloxane) על ידי פחם פעיל.
ממערך הטיפול, מוזרם הביו-גז למערך של דודים וקוגנרציה, בו הוא מנוצל לחימום ולייצור חשמל.
במערך הקוגנרציה מאפשר הפחתה של צריכת האנרגיה במכון בשני אופנים:
ייצור החשמל מגז המתאן לשימוש עצמי.
שימוש בחום הנפלט מהגנרטורים לצורך חימום המעכלים.
מערך הדודים מורכב מ-8 יחידות בהספק חום מרבי של כ-1.4 מגה-וואט ליחידה.
הדודים נכנסים לעבודה רק במקרה של מחסור בחום שיורי ממערך הקוגנרציה.
מערך הקוגנרציה מורכב מ-8 גנרטורים, המנצלים את מרב כמות הביו-גז הנוצרת.
ב-28 בינואר 2003 התפוצץ צינור הביוב הראשי של השפד"ן בקטע שעובר ברחוב עזה ביפו.
מי השפד"ן הלא-מטוהרים פרצו החוצה בזרם אדיר, דירות הוצפו במי ביוב, ועשרות חנויות ובעלי עסקים ניזוקו.
אנשי איגוד הערים לביוב החליטו להזרים את השפכים לים מבלי לקבל את אישור ועדת החריגים.
בעקבות אירוע זה הוגשו כתבי אישום נגד בכירי האיגוד.
בעקבות הפרשה הונח בשדרות ירושלים ביפו בסוף 2004 צינור ביוב עילי על מנת לאפשר את שיפוץ המערכת.
הצינור הוצב מבלי לאפשר לתושבים להתנגד לכך ואכן עורר התנגדות עזה.
הצינור פורק באמצע 2005, עם תום השיפוץ.
בשפד"ן יש מרכז מבקרים הממוקם בליבו של המכון.
במהלך הביקור במרכז נחשפים בפני המבקרים החיים מתחת לפני הקרקע במטרופולין גוש דן.
במקום מוצג סרטונים לימודיים, המלמדים את המבקרים אודות מערכת הביוב הבינעירונית בגוש דן ולגבי אופן פעולת טיהור המים שמתבצעת במכון.
ישנה הדמיה של סיור בצינור תת-קרקעי והיכרות עם תהליכי מיחזור המים.
המרכז מארח משלחות מכל העולם, והסיורים בו מותאמים לשפות רבות.
המרכז הנגיש לבעלי מוגבלויות זכה באות נגישות ישראל לשנת 2008.
במדעי המחשב, שפה חופשית הקשר (או שפה חסרת הקשר) היא שפה פורמלית אשר קיים דקדוק חסר הקשר המגדיר אותה; כלומר, שפה היא שפה חופשית הקשר אם קיים דקדוק חסר הקשר כך ש- היא אוסף כל המילים שניתן לגזור מהסימן התחילי של .
ניתן להוכיח, ששפה היא חופשית הקשר אם ורק אם קיים אוטומט מחסנית לא דטרמניסטי המקבל אותה.
משפחת השפות חופשיות ההקשר סגורה תחת פעולות של איחוד ושרשור שפות, אך לא תחת חיתוך והפרש (להבדיל מהשפות הרגולריות).
מבחינה פורמלית נהוג להגדיר שפה חופשית הקשר כשפה שנוצרת על ידי דקדוק חופשי הקשר (דקדוק מטיפוס 2 בהיררכיה של חומסקי).
דקדוק ייקרא חופשי הקשר אם ורק אם כל כלל יצירה בו הוא מהצורה כאשר הוא משתנה דקדוקי ואילו היא מחרוזת כלשהי של משתנים דקדוקיים וסימנים טרמינליים.
המונח "חופשית הקשר" בא מכך שההחלפה של צריכה להתבצע ללא חשיבות לשאלה מה נמצא מימינו ומשמאלו של , כלומר ללא חשיבות להקשר בו הוא מופיע.
השפה היא שפה חופשית הקשר ואינה שפה רגולרית.
דקדוק חופשי הקשר שיוצר אותה הוא הדקדוק שמכיל את המשתנה והסימנים הטרמינליים ואת כלל היצירה .
לעומת זאת, השפה אינה חופשית הקשר, ניתן להוכיח זאת על נקלה באמצעות שימוש בלמת הניפוח לשפות חופשיות הקשר.
משפחת השפות חופשיות ההקשר סגורה תחת מספר פעולות:
הפעלת הומומורפיזם על מילות הקוד (התאמה השומרת על פעולת השרשור)
שרשור שתי שפות זו לזו
הפעלת סגור קלין על שפה
לעומת זאת, משפחה זו אינה סגורה תחת הפעולות:
חיתוך עם שפה חופשית הקשר
הפרש בין שתי שפות חופשיות הקשר
בעיות הכרעה הקשורות לשפות חופשיות הקשר
מספר שאלות הקשורות לשפות חופשיות הקשר לא כריעות, בהן:
שקילות: נתונים שני דקדוקים A ו-B, האם שתי השפות שהם מגדירים שוות, כלומר ?
זרות: נתונים שני דקדוקים A ו-B, האם שתי השפות שהם מגדירים לא נחתכות, כלומר ?
הכלה: נתונים שני דקדוקים A ו-B, האם שפה אחת מוכלת בשנייה, כלומר ?
הערה: כל הבעיות האלה כריעות כשמדובר בשפות רגולריות.
לעומת זאת השאלות הבאות כריעות:
שפה ריקה: בהינתן דקדוק, האם השפה שהוא מגדיר ריקה?
סופיות: בהינתן דקדוק, האם השפה שהוא מגדיר סופית?
חברות בשפה: בהינתן דקדוק A ומחרוזת X האם X בשפה L(A)?
שפה של קבוצה היא מושג טופולוגי שניתן לתאר אותו באופן אינטואיטיבי כקבוצה שמפרידה בין הפנים של הקבוצה ובין החוץ שלה.
עבור צורות במישור, שפה של קבוצה היא קו המתאר (קונטור) החיצוני שלה.
למשל: השפה של עיגול היא המעגל, השפה של כדור היא ספירה.
השפה של קטע בישר הממשי היא קבוצת שתי נקודות הקצה שלו.
באופן יותר מדויק, שפה היא קבוצת הנקודות של קבוצה שאפשר להתקרב אליהן כרצוננו הן מתוך הקבוצה והן מתוך המשלים שלה.
תהי קבוצה במרחב טופולוגי אזי השפה שלה (הסימון ∂ הוא d מסולסלת) מוגדרת להיות:
במילים: השפה של קבוצה היא ההפרש בין הסגור של והפנים של .
מהגדרה זו, ומתכונות הסגור והפנים נובע ש- היא קבוצת הנקודות שבכל סביבה שלהן יש איבר של ואיבר של .
מהגדרה זו ברורה גם כי השפה של קבוצה זהה לשפה של המשלים שלה.
כמו כן , כאשר הוא החוץ של .
מכאן גם ברור שהשפה היא תמיד קבוצה סגורה (שהרי הפנים והחוץ של קבוצות פתוחות, ולכן גם איחודן).
ניתן לראות שגם (ומכאן גם רואים שהשפה היא תמיד קבוצה סגורה כחיתוך של קבוצות סגורות).
הסימון של קבוצת השפה באמצעות סימון הנגזרת קשור לכך ששפה מקיימת את הווריאציה הבאה של כלל לייבניץ: .
בישר הממשי עם הטופולוגיה הרגילה עליו:
כאשר היא קבוצת הרציונליים ו- היא קבוצת הממשיים.
השפה תלויה בטופולוגיה, ולאותה קבוצה יהיו שפות שונות בטופולוגיות שונות.
לדוגמה השפה של הקטע בישר הממשי היא הנקודות .
לעומת זאת בטופולוגיה הטריוויאלית השפה היא כל הישר הממשי.
"שפגאט" (מגרמנית: Spagat, במקור מאיטלקית: spago – "חבל" או spaccatta – "שבור" או "מפוצל'; באנגלית: split או the splits) הוא פישוק רגליים בזווית של 180 מעלות לפחות.
ובעברית פְּסוּעוֹן (מי שחידש את המילה היה צבי נִשְׁרִי, המורה הראשון להתעמלות בגימנסיה העברית הרצליה).
השפגאט מופיע במגוון ענפים אתלטיים כגון ריקוד, התעמלות, החלקה על קרח, אמנויות לחימה ויוגה.
שפגאט מבוצע לעיתים קרובות, ומשמש כחלק מחימום השרירים לפני תרגילי התעמלות או ריקוד.
ביצוע שפגאט דורש גמישות גבוהה.
"שפגאט פנים" (מכונה בטעות "שפגאט בנים", באנגלית: side split): שתי הרגלים נפתחות הצידה באופן שווה עד ליצירת 180 מעלות.
ביוגה נקרא שפגאט זה "סאמאקונאסאנה".
"שפגאט קדמי" הנחלק ל-"שפגאט ימין" ו-"שפגאט שמאל": רגל אחת לפנים ואחת לאחור, הגוף לעיתים נוטה אל הקדמית.
ביוגה נקרא שפגאט זה "הנומאנאסאנה".
כאשר זווית השפגאט גדולה מ-180 מעלות, השפגט נקרא באנגלית Oversplit.
"קפיצת שפגאט" (Split leap) היא שפגאט המבוצע באוויר תוך כדי קפיצה.
ביצוע שפגאט בצורה לא נכונה וללא חימום מתאים עלול להביא לנזק.
שפגאט שבוצע לא נכון גורם לכאבים במפרק הירך או בברכים.
שפה בסכנת הכחדה היא שפה שלה דוברים מעטים ביותר, עד כדי סכנה שהשימוש בה יופסק לחלוטין והיא תיעלם, תהליך המכונה היכחדות שפה.
למרות שאין כלל מוחלט להגדרת שפה כלשהי כ"בסכנת הכחדה", יש שני קריטריונים מרכזיים:
שפת איינו, לדוגמה, היא שפה בסכנת הכחדה: רק 300 דוברים שלה נותרו, ומתוכם רק 15 מדברים בה ביומיום.
בני נוער מעטים דוברים אותה באופן שוטף.
ייתכן ששפה תוגדר בסכנה אף על פי שיש מאות אלפי אנשים שיודעים אותה, מכיוון שהילדים אינם לומדים אותה, או שיש מגמה כללית להחלפת השפה בשפה אחרת.
באינדונזיה, למשל, יש כמה שפות הנמצאות בסכנה מפאת תהליך המעבר לשפה הלאומית או לניב מלאי מקומי.
לעומת זאת, שפה עשויה שלא להיחשב לשפה בסכנה למרות שיש לה רק 100 דוברים, אם היא השפה העיקרית של הקהילה, ואף הילדים בקהילה דוברים אותה.
הגורם העיקרי למיעוט השימוש בשפה הוא הגלובליזציה.
בגלל הגלובליזציה יש השפעה גדולה יותר של אמצעי התקשורת גם על מקומות מרוחקים שלפני כן היה קשה להעביר אליהם מידע, ולכן השפות הנפוצות יותר - אלו שבשימוש על ידי רוב האוכלוסייה באזור - מחליפות את השפות המקומיות.
בנוסף, ההורים לא מעבירים את השפה הלאה משום שהם רוצים להעניק לילדיהם כלים טובים יותר להצליח, כלכלית, בעתיד.
גורם נוסף עשוי להיות עמדת הממשל לגבי השפה.
ביוון, לדוגמה, שרר שנים רבות איסור על דיבור או שירה במקדונית.
הוויכוח על השפות בסכנת הכחדה
רוב הבלשנים מסכימים כי מבין בערך 6,000-7,000 שפות הקיימות בעולם כיום, כ-3,000 נמצאות בסכנת הכחדה.
יש הטוענים כי היכחדות השפות היא בעייתית וצריך למנוע אותה, אפילו במחיר גבוה מאוד אם יש צורך.
יש סיבות שונות שתומכי דעה זו מביאים, וביניהן:
מספר עצום של שפות מייצגות שטח גדול ולא ממופה שעליו יכולים פילוסופים, בלשנים ומדענים קוגניטיביים לשרטט את היכולות והמגבלות המלאות של הנפש.
שפות מגלמות את התרבות והידע הייחודיים של האזור בו הן מדוברות.
שפות משמשות כעדות להבנת ההיסטוריה האנושית.
מאידך, יש החושבים שתהליך זה איננו בעייתי, ואף צריך לעודד אותו.
מיעוט שפות יקל על התקשורת בין עמים, ויוזיל את עלויות פיתוח מוצרים למדינות שונות, וכך יחסוך לחברות כסף רב.
תומכיה הקיצוניים של עמדה זו טוענים כי צריכה להיות שפה אחת בלבד שמשותפת לכל העולם, מה שייצור את היעילות הכלכלית הטובה ביותר - כי כך יימנעו העלויות הקשורות לשוני בשפה.
אוניברסיטת לונדון הקימה ארכיון דיגיטלי לשפות שבסכנת הכחדה ובראשו עומדת מנדנה סייפדיניפור.
שפה אם, שפה קמאית, או פרוטו-שפה (מיוונית Πρωτογλώσσα – "שפה ראשונה") היא שפה, שממנה נבעו שפות קרובות, המהוות משפחת שפות.
ברוב המקרים, השפה האם איננה ידועה מראיות וממצאים ישירים והיא משוחזרת באמצעות השוואת הפריטים המרכיבים את משפחת השפות.
במחקר שחזורי כזה, עוסקת הבלשנות ההיסטורית.
שחזור לפי שפות עכשוויות אינו מאפשר לחשוף את כל מאפייניה של השפה האם וככל שזו עתיקה יותר ביחס לצאצאיה, המידע עליה חלקי יותר.
בין השפות האימהות המשוחזרות מונים את הפרוטו-הודו-אירופית, הפרוטו-שמית, הפרוטו-בנטו.
שפה אם עשויה להתייחס גם למשפחת שפות מצומצמת או לענף שפות מסוים ואז ייתכן ויש לגביה תיעוד היסטורי.
דוגמאות לכך יש בלטינית המהווה את השפה האם של השפות הרומאניות, ובנורדית עתיקה ממנה התפתחו שפות הענף הגרמני הצפוני (שוודית, נורווגית, דנית, איסלנדית ופארואזית).
השיטה המקובלת לשחזור מאפייניה של שפה אם מבוסס על ההנחות המסורתיות של הבלשנות המשווה: התפתחותן של שפות במודל אילן היוחסין וחוקיותם של מעתקי הגאים.
כיום קמו עוררין על הנחות אלה ואין מייחסים להן עוד תוקף מוחלט.
עם זאת, הנחות אלה הן עדיין בעלות ערך רב, שכן הן מספקות בסיס תאורטי מוצק לשחזורים ואפשרות לדחות סברות שאינן עולות אתן בקנה אחד.
שפה אנליטית היא שפה שבה היחסים התחביריים במשפט והמשמעות נקבעים באמצעות שימוש במיליות ובסדר המילים, ולא בעזרת הטיה של מילים.
שפה אנליטית טהורה תהיה שפה ללא הטיות מילים.
ההפך מזה הוא שפה סינתטית, כלומר שפה שעושה שימוש בהטיות של מילים וחיבור מורפמות כדי להשיג אותה מטרה.
דוגמה קלאסית לשפה אנליטית היא סינית.
לדוגמה, בעוד עברית משתמשת במורפמה ה"א הידיעה כדי להראות יידוע, הסינית משתמשת בסדר המילים כדי להשיג את אותה המטרה.
עברית היא שפה אנליטית למחצה, מכיוון שהיא משתמשת הן במיליות והן בהטיות מילים לציון משמעות וקשרים תחביריים.
"שפה זרה" הוא אלבומה השני של הזמרת היוצרת איה כורם.
האלבום יצא לאור ב-28 בפברואר 2008 בהפקת אורי זך בחברת התקליטים הד ארצי, תחת הלייבל "עננה".
האלבום כולל 13 שירים, ביניהם הסינגלים "הסוף של הסיפור", שכתבה כורם יחד עם אריק ברמן, ו"אל תאמיני", שנכתב בהשראת השיר Stars של ג'ניס איאן, וכן השיר "זהב שחור", שנכתב כתשובה לשירו של אברהם חלפי "עטור מצחך זהב שחור", והולחן על ידי יוני רכטר.
עוד השתתפו באלבום יונתן גוטפלד ועילי בוטנר.
לעומת אלבום הבכורה של כורם, "שפה זרה", אינו מכיל שירי פופ בעלי פזמון דומיננטי והוא מתפרס על פני מגוון רחב של סגנונות – למשל "טניה" הואלסי, "אוטוביוגרפיה" הפולקי, "זהב שחור" הג'אזי וכו'.
שירי האלבום עוסקים בתחושות הנובעות מהרגשת התהילה ("אל תאמיני", "האלים החדשים"), מערכות יחסים ומשפחה ("הסוף של הסיפור", "נומי", "מה יהיה איתי אמא", "עשרים וחמש") וכמו כן הוא משלב שירים ארוכי טקסט בעלי סגנון סיפורי
בשל אופי המגוון של האלבום, והשינוי הבולט בינו לבין אלבום הבכורה, הוא זכה לביקורות מעורבות.
בתוכנית אשר שודרה בגלי צה"ל, מבקר המוזיקה יוסי חרסונסקי, בחר באלבום כאלבום השנה במוזיקה העברית.
בביקורת הכתובה אשר כתב על האלבום, הוא תיאר את כורם כ"יוצרת זמרת מן המשובחות במקומותינו".
האלבום לא שחזר את הצלחת אלבום הבכורה אך נכון לפברואר 2012 מכר יותר מ-15,000 עותקים ולא נכשל מסחרית.
הסוף של הסיפור (בימוי: רועי ורנר)
אל תאמיני (בימוי: רועי ורנר)
שפה זרה, במקום מסוים, היא שפה שאינה מדוברת בפי מרבית תושבי מקום זה.
עברית, למשל, אינה שפה זרה בישראל, אך היא שפה זרה בכל מדינה אחרת בעולם.
מבחינתו של אדם מסוים, שפה זרה היא שפה שאינה שגורה היטב בפיו, ובהתאם לכך, מבחינתו של תייר, העברית תהיה שפה זרה גם בזמן שהוא מבקר בישראל.
ערבית היא שפה זרה מבחינתם של מרבית תושבי ישראל, אך היא איננה שפה זרה מבחינתם של ערביי ישראל (עבורם היא שפת אם).
מרבית בתי הספר בעולם מלמדים את תלמידיהם שפה זרה אחת לפחות.
באירלנד נלמדות אנגלית ואירית בבתי הספר, ואף אחת מהן אינה נחשבת לשפה זרה.
"שפה ברורה" הייתה חברה שייסד אליעזר בן-יהודה בירושלים בספטמבר 1889 בשיתוף עם חבריו מ"תחיית ישראל", הרב יעקב מאיר, חיים הירשנזון וחיים קלמי.
מטרתה הייתה להחיות את הדיבור העברי בארץ ישראל ולחבר בין יושבי הארץ האשכנזים והספרדים בעזרת שפה אחת.
בצעד ראשון שכרה החברה נשים דוברות עברית במטרה שתלמדנה את הנשים והבנות היהודיות דיבור, קריאה וכתיבה בעברית.
בסוף 1889 החליטה החברה על ייסוד "ועד ספרות", במטרה להדפיס ספרים ובהם מילים בסיסיות מחיי היום יום, ספרי לימוד וספרי קריאה.
הוועד התפתח לאחר כשנה ל"ועד הלשון העברית".
בן יהודה נבחר לנשיאו של ועד הספרות, ועם חבריו הנוספים נמנו הירשנזון ומאיר, דוד יֶלין, זאב יעבֶּץ, אברהם משה לוּנְץ ויחיאל מיכל פִּינֶס.
הוועד חולק לוועד מרכז וועד פועל, וּועדים נוספים יוסדו בארץ ישראל ובחו"ל.
תקנות וכרוזי החברה הודפסו מספר פעמים בעיתונות העברית.
חברי בני ברית בירושלים הבטיחו את תמיכתם, וכן מורי בית הספר לֶמֶל.
אולם החברה נתקלה בקשיים אל מול ההנהגה הספרדית והאשכנזית.
מייסדי החברה הצהירו על כוונתם להימנע מפעילות פוליטית וכן פנו אל הרב שמואל סָלַנט, מנהיג מהעדה האשכנזית, בבקשה להסכמה עם פעילותם.
אולם מרבית ראשי העדה האשכנזית התנגדו לדרך הלאומית והחייאת השפה, שכן ראו בהן חילול שפת הקודש והפיכתה לשפת חול, וקישרו בין הלאומיות ללשון העברית.
בנוסף הייתה התנגדות לאליעזר בן-יהודה, שמרבית מאנשי היישוב התייחסו אליו כסמל להתפקרות ולאדם שמוקיע את אורח חייהם; יחסם אליו הורע בעקבות פולמוס בעקבות שנת השמיטה שבו כתב בן יהודה בעיתוניו ותיאר את רבני ירושלים כ"מחריבי היישוב" ודרש את התפטרותו של הרב פַּאניזֶ'ל, הראשון לציון.
החברה זכתה לתמיכתו של ניסן בָּ"ק, אולם כיוון שכוחו ירד, תמיכתו לא עזרה.
כשיצאו מאיר והירשנזון לביתו של הרב סלנט על מנת לקבל את הסכמתו הם הודיעו בכרוזים כי החברה לא תהיה חברת משכילים וחבורת קנאים ולא תתערב בענייני כתות ודעות, אולם הרב נעדר ולכן לא הצליחו לקבל את הסכמתו.
בה' באלול תרמ"ט התכנסה החברה באופן רשמי בביתו של הרופא יצחק דַ'ארְבֶּלֶה, שנתמנה לעמוד בראשה בשל מעמדו הציבורי.
יום לפני ההתכנסות יצאו בשנית אל הרב סלנט, שהיה בבית, אך סירב להעניק את הסכמתו – אולם בהתכנסות הרשמית מרבית החברים לא יודעו על סירובו של סלנט, מחשש שיתחרטו ויעזבו את החברה.
החברה התקבלה בירושלים באופן קוטבי.
הספרדים והתימנים בירכו על הקמתה ושאפו להיעזר בה, ואילו האשכנזים כינוה "שפה בלולה" ו"שפה ארורה" ונאבקו בה תוך איומים ואף הפסקת עבודתה של מורה שנשכרה על ידי החברה להורות עברית לילדות.
כל אלה השפיעו על פעילות החברה והובילו לצמצומה.
החברה תמכה במלמדי תלמוד תורה ספרדיים שהורו בעברית, וחברי הוועד העניקו פרסים לילדים שהתקדמו מאוד בלימודיהם.
בקרב חובבי ציון בחו"ל התקבל ייסודה של החברה בהתלהבות.
בערים ברוסיה נוסדו חברות אחיות, ומספר חוגים שלחו מכתבי תמיכה ומאמרים מעודדים בכתבי עת וכן תרומות כדי לקיים את פעילות החברה.
אולם בתוך ירושלים לא הייתה תמיכה רבה ובמושבות ברחבי הארץ נוסדו רק סניפים בודדים, שלא שרדו זמן רב, והחברה התפרקה לאחר מספר חודשים.
לדברי הבלשן נתן אפרתי, הסיבות להפסקת הפעילות של שפה ברורה אינן קשורות למאבק של החברה האשכנזית נגדה, אלא בעיקר ליריבויות אישיות בקרב חברות המשכילים בירושלים.
המאורעות שגרמו לכך הם התפטרותם של ישראל דוב פרומקין ושל בן-יהודה מלשכת בני ברית, שלוּותה בהתפטרויות נוספות, וכן טענות שייחסו לבן-יהודה מינוי חברים בוועד הספרייה בירושלים לשם שליטה בו.
מאורעות אלו קוממו קבוצת משכילים רחבה נגד בן-יהודה, הפחיתו את התרומות הכספיות שזרמו לחברה והובילו לסיום פעילותה באמצע שנת ה'תרנ"א.
למרות שהחברה חדלה להתקיים, בן-יהודה הוסיף לחדש מילים ולפרסמן בעיתון הצבי שבעריכתו.
אפרתי משער שהמשכילים שפעלו במסגרת החברה המשיכו לכתוב גם כשפעילותה נפסקה, בפורום שֶכּוּנה בעיתונים של בן-יהודה "בלשני עירנו" או "בלשני ירושלים".
שפארהורן הוא הר ברכס האלפים הברניים המתנשא לגובה של 3,021 מטר מעל פני הים, וממוקם בקנטון ואלה בשווייץ.
ההר ממוקם ברכס החוצה את הרכס המרכזי של האלפים הברניים לרוחבו ועובר לאורך קרחון אובראלטש המתחיל בהר לטשנטל ברייטהורן וממשיך דרך ההרים נסטהורן אונטרבכהורן הושטוק ושפארהורן.
למרגלות ההר מדרום נמצא ערוץ הנהר מסה שבו עוברים מי הפשרת השלגים מהקרחונים אלטש מיטלאלטש ואובראלטש ומאגר המים סטאוסי גיבידום (Stausee Gibidum) וכן הר הרידרהורן והעיירה רידראלפ.
מצידו המערבי של ההר מסתיים קרחון אובראלטש ומצידו המזרחי ממשיך הרכס בהר הושטוק.
בתורת החישוביות והסיבוכיות, שפה דלילה היא שפה שמכילה "קצת" מילים.
באופן פורמלי: שפה L תיקרא דלילה אם קיים פולינום כך שעבור כל מספר המילים מאורך n בשפה קטן או שווה ל-.
שפות דלילות משמשות בעיקר לחקר הקשרים בין מחלקת הסיבוכיות NP למחלקות אחרות.
מחלקת הסיבוכיות של כל השפות הדלילות מכונה SPARSE.
שפה דלילה נקראת כך היות שיש סך הכל 2n מחרוזות באורך n, ואם שפה מכילה רק מספר פולינומי מהן, אז היחס של מספר המחרוזות באורך n שהיא מכילה שואף במהירות לאפס, ככל ש-n גדל.
שפה אונארית היא מקרה פרטי של שפה דלילה, בו יש רק מילה אחת בשפה.
דוגמה לא טריוויאלית לשפה דלילה היא קבוצת המחרוזות שמכילות בדיוק k אחדות, ל-k קבוע כל שהוא; לכל n, ישנן מחרוזות בלבד בשפה, ביטוי החסום על ידי nk.
SPARSE מכילה את TALLY, מחלקת השפות האונאריות, כיון שהן מכילות לכל היותר מילה אחת מכל אורך.
אף על פי שלא כל השפות ב-P/poly הן דלילות, קיימת רדוקציה פולינומית מכל שפה ב-P/poly לשפה דלילה.
כל שפה דלילה נמצאת ב-P/Poly, מכיוון שניתן לבקש שמחרוזת העצה תהיה כל המילים בשפה מאורך n משורשרות אחת לשנייה.
פורצ'ן הראה ב-1979 שאם קיימת שפה דלילה שמשלימתה היא NP-שלמה (co-NP-complete), אז P=NP.
מהניי השתמש בכך כדי להראות ב-1982 שאם שפה דלילה כל שהיא היא NP-שלמה, אז P = NP (משפט מהניי)
הוכחה פשוטה יותר לכך ניתנה ב-1991.
הטיעון של מהניי למעשה לא דורש שהשפה תהיה ב-NP, כך שלמעשה יש שפה דלילה שהיא NP-קשה אם ורק אם P = NP.
מעבר לכך, E ≠ NE אם ורק אם קיימת שפה דלילה ב-NP שאינה ב-P.
קיימת רדוקצית טיורינג (בניגוד לרדוקציית קארפ ממשפט מהניי) משפה NP-שלמה לשפה דלילה אם ורק אם .
ב-1999 הוכח שאם קיימת שפה דלילה שהיא P-שלמה, אז L = P.
שפה אונארית היא שפה שמכילה רק מילים מהצורה , כלומר שפה L תיקרא אונארית אם , כאשר 1 יכול להיות כל תו בא"ב סופי.
(למרות שמקובל לדבר על א"ב של 0 ו-1 בלבד).
לדוגמה: השפה של כל המחרוזות שמייצגות את המספרים הראשוניים מעל א"ב של {0,1} היא שפה אונארית.
לכל שפה ניתן להגדיר שפה אונארית מקבילה, כאשר פשוט "מותחים" כל מילה לייצוג אונארי.
שפה שניתנת להכרעה בזמן אקספוננציאלי, המקבילה האונרית שלה ניתן להכרעה בזמן ליניארי, אך שפה שאינה כריעה בגרסה הרגילה שלה, אינה כריעה גם בגרסה האונארית.
כל שפה אונארית נמצאת ב-P/Poly, כולל שפות אונאריות לא כריעות.
שפה אוליגוסינתטית (מיוונית ὀλίγος שפירושו מעט, קצת) היא כל שפה שמשתמשים בה במספר קטן של מורפמות (עד מאה) שמתחברות בצורה סינתטית כדי ליצור היגדים.
אוליגוסינתטיות היא כמעט תאורטית לחלוטין ותלויה במידה רבה ביצירת מילים מורכבות ארוכות, במידה העולה על זו של שפות פוליסינתטיות טבעיות.
מאחר שלא זוהו תכונות אוליגוסינתטיות בשום שפה טבעית, כמה בלשנים מתייחסים לאוליגוסינתזה אמיתית כבלתי אפשרית או בלתי מעשית לשימוש פרודוקטיבי אצל בני אדם.
השימוש בה מוגבל לשפות מתוכננות, כגון "שיחדש", סונה, טוקי פונה ו-aUI.
לגבי השפות האינדיאניות הילידיות נאוואטל ושפת שחורי הרגל, נטען בעבר (בעיקר על ידי בנג'מין לי וורף) כי הן מציגות תכונות אוליגוסינתטיות.
בשפות כאלה, וורף טען, "אוצר המילים מורכב מפונמות ורעיון רחב או מערכת מורכבת של רעיונות הקשורים זה בזה המתאימים להתנהגות זו".
עם זאת, הקהילה הבלשנית דחתה במידה רבה טענות אלה, והעדיפה לסווג את נאוואטל ושפת שחורי הרגל כפוליסינתטיות.
שפה בין-לאומית או שפה עולמית היא שפה הנמצאת בשימוש על ידי רבים באזורים גאוגרפים שונים ומאפשרת לבעלי שפות אם שונות לתקשר.
שפה בין-לאומית יכולה להיות מדוברת על ידי אנשים כשפת אם ועל ידי אנשים אחרים כשפה שנייה.
שפות בין-לאומיות משמשות בארגונים בינלאומיים ובדיפלומטיה.
השפה הבינלאומית המדוברת ביותר כיום היא אנגלית, יותר מ-1.1 מיליארד אנשים ברחבי העולם דוברים אנגלית כשפת אם או כשפה שנייה.
מטעמים דומים, צרפתית מקוטלגת גם כשפה בינלאומית.
שפות פופולריות נוספות אחרות כוללות את הספרדית, ערבית, הינדוסטנית, מנדרינית, רוסית ופורטוגזית.
לאורך ההיסטוריה, ארמית, יוונית עתיקה, לטינית, סינית קלאסית, פרסית, סנסקריט,ערבית קלאסית, שימשו כלינגואה פרנקה.
ערבית זכתה לתפוצה בינלאומית בימי הביניים בהם האסלאם כבש מקומות מסוימים.
חלה אסלאמיזציה וערביזציה בפרט במזרח התיכון ובצפון אפריקה.
כמו כן ערבית היא לשון קודש בקרב קהילות מוסלמיות מחוץ לעולם הערבי.
מנדרינית תקנית היא החלופה הישירה של הסינית הקלאסית, אשר הייתה לינגואה פרנקה במזרח אסיה עד תחילת המאה ה-20, וכיום משמשת כשפה משותפת בין דוברי שפות סיניות שונות אחרות, לא רק בתוך סין אלא בקהילות סיניות מעבר לים.
היא נלמדת גם כשפה שנייה בינלאומית.
בין השפות הרשמיות בתת-היבשת ההודית ישנן שפות שמספר דובריהן דומה או עולה על מספר הדוברים בשפות לאומיות ורשמיות במקומות אחרים בעולם.
לדוגמה, יותר ממאתיים מיליון אנשים בהודו דוברים בנגלית, מספר גבוה יותר ממספר הדוברים ברוב השפות המדוברות באירופה.
שפות הודיות נוספות להן מספר גבוה של דוברים הן הינדוסטנית, אורדו, טמילית.
טמילית מדוברת בצורה נרחבת בדרום הודו, היא נחשבת לשפה רשמית בסרי לנקה ובסינגפור, .
ומוכרת כשפת מיעוט בחוקה של דרום אפריקה.
טמילית היא אחת משלוש שפות החינוך המוכרות במלזיה.
האוכלוסייה הדוברת בנגלית עולה בהרבה על אלה המדברים צרפתית כשפה ראשונה, והיא אחת השפות המדוברות ביותר (מדורגת חמישית או שישית) בעולם עם כמעט 230 מיליון דוברים, וידועה במסורת הספרותית הארוכה והעשירה שלה.
בנוסף ל-370 מיליון דוברי אנגלית כשפת אם, ההערכה היא כי לאנגלית יש יותר מ-610 מיליון דוברי אנגלית כשפה שנייה.
בשנים האחרונות, האנגלית הופכת בהדרגה להיות השפה הדומיננטית של המחקר והמדע ברחבי העולם.
בפרסומים מדעיים, האנגלית אף גברה על השפה הלאומית במדינות מערב אירופה, כולל צרפת, שם מחקר שנערך לאחרונה הראה כי האנגלית עקפה את הצרפתית באופן מאסיבי כשפת המחקר המדעי גם במדעים יישומיים.
אנגלית היא השכיחה ביותר מבין השפות השימושיות באינטרנט.
על פי סקר, בשנת 2019 כ-54.0% מעשרת מיליון אתרי האינטרנט המובילים בעולם, השתמשו באנגלית.
על פי סקר אחר, 25.5% מכלל משתמשי האינטרנט הם דוברי אנגלית.
במהלך המאה ה-19 ותחילת המאה העשרים הייתה צרפתית שפת התקשורת והדיפלומטיה, והשפה השנייה המועדפת בקרב האליטות המשכילות באירופה (כולל רוסיה, רומניה, בולגריה ויוון), כמו גם במזרח התיכון, צפון אפריקה ומדינות כמו סוריה, מצרים, טורקיה ואיראן, ובכמה ממדינות דרום אמריקה (ארגנטינה, ברזיל, צ'ילה ואורוגוואי).
אולם הפופולריות של השפה הצרפתית ירדה מאז מלחמת העולם הראשונה, במקביל לעליית הפולולריות של האנגלית.
למרות זאת, בלבנון, תוניסיה, אלג'יריה ומרוקו צרפתית היא עדיין השפה השנייה המועדפת, וכמו כן היא נחשבת לשפה רשמית במדינות כמו קנדה, שווייץ ובלגיה.
יתר על כן, צרפתית עדיין נותרה אחת משפות העבודה של ארגונים בינלאומיים רבים, כולל האו"ם, נאט"ו, האיחוד האירופי ו-NAFTA.
צרפתית היא שפת העבודה העיקרית של בית הדין האירופי לצדק.
צרפתית ידועה כשפה שיש לה יוקרה לשונית גבוהה, שעדיין משמשת בדיפלומטיה ובמסחר בינלאומי, כמו גם כמי שיש בה חלק ניכר מדוברי השפה השנייה ברחבי העולם.
לגרמנית היו לה ניבים רבים ושונים על פי מיקום - מהולנד ופלנדריה בצפון-מערב, דרך שלזוויג בצפון אל מזרח פרוסיה בצפון-מזרח, עד שטיריה ואוסטריה התחתונה בדרום-מזרח וברן ודרום טירול שבדרום.
היא הייתה בשימוש בחלקים גדולים של אירופה במשך מאות שנים, בעיקר באימפריה הרומית הקדושה ובאזורים המזרחיים של ממלכת פרוסיה ובהמשך בתוך האימפריה האוסטרו-הונגרית ואזורים אחרים שבהם התיישבו גרמנים, כמו המדינות הבלטיות וטרנסילבניה.
היא גם נותרה שפה שנייה חשובה ברוב מרכז אירופה ומזרחה.
זוהי שפת הילידים המדוברת ביותר באיחוד האירופי כמו גם אחת משלוש "שפות הפרוצדורליות" של מוסדותיה לצד אנגלית וצרפתית.
נכון לשנת 2019 זוהי השפה השלישית הנפוצה ביותר בתכני אתרי אינטרנט, כאשר 5.8% מעשרת מיליון אתרי האינטרנט המובילים בעולם משתמשים בה, ו-2.1% מכלל משתמשי האינטרנט הם דוברי גרמנית.
רוסית היא שפת האם הנפוצה באירופה, השפה הנפוצה ביותר בגאוגרפיה באירואסיה, אחת משש השפות הרשמיות של האו"ם ואחת משתי השפות הרשמיות של תחנת החלל הבינלאומית.
נכון לשנת 2019 זוהי השפה השנייה הנפוצה ביותר בתכני אתרים, כאשר 5.9% מעשרת מיליון אתרי האינטרנט המובילים בעולם משתמשים בה, ו-2.5% מכלל משתמשי האינטרנט הם דוברי רוסית.
רוסית שימשה את האימפריה הרוסית ואת ברית המועצות, וההוראה שלה נעשתה לחובה במדינות הגוש המזרחי.
עם זאת, השימוש והוראה ברוסית פחתו, הן בגוש המזרחי לשעבר והן בקרב מדינות ברית המועצות לשעבר.
סגנית שר החינוך ברוסיה צוטטה באומרה בדצמבר 2013 כי מספר דוברי הרוסית צנח ב-100 מיליון מאז פירוק ברית המועצות.
עם זאת, זו עדיין מדוברת רבות ברחבי קווקז, מרכז אסיה, במזרח אירופה והמדינות הבלטיות.
ספרדית היא שפת האם השנייה המדוברת בעולם, אחרי מנדרינית.
ספרדית שימשה את האימפריה הספרדית וכיום נמצאת בשימוש בספרד, באמריקה הלטינית כמו גם בחלקים נרחבים בארצות הברית, בעיקר בפלורידה ומדינות אשר גובלות במקסיקו.
עד 2011 כ-13% מאוכלוסיית ארצות הברית הייתה דוברת ספרדית שוטפת.
עד שנת 2016, ספרדית הייתה השפה הלא-אנגלית הנלמדת ביותר בבתי ספר תיכוניים אמריקאיים ובבתי ספר להשכלה גבוהה.
גם הספרדית היא שפה רשמית של האו"ם.
נכון לשנת 2019 היה מספר הספרדים השלישי בגודלו של משתמשי האינטרנט לפי שפות, עם 7.9%, אחרי אנגלית עם 25.2% ומנדרינית עם 19.3%.
שפות היסטוריות בעלות משמעות בינלאומית של אימפריות היסטוריות כוללות את המצרית במצרים העתיקה, שומרית, אכדית וארמית באזורים במסופוטמיה.
יוונית עתיקה בהקולוניזציה היוונית, כמו גם קוינה בתקופה ההלניסטית לאחר הכיבוש של אלכסנדר הגדול והאימפריה המקדונית ולאחר מכן בחלקה המזרחי של האימפריה הרומית ובשטחי האימפריה הביזנטית.
הסינית הקלאסית דוברה במזרח אסיה במהלך ההיסטוריה של סין.
פרסית בממלכת פרס, ופעם שימשה כשפה השנייה של העולם המוסלמי אחרי הערבית.
סנסקריט בתקופות ההיסטוריות העתיקות של מדינות שונות בדרום אסיה, דרום מזרח אסיה ומרכז אסיה.
איטלקית תמיד הייתה חשובה באזור הים התיכון, וכיום היא השפה המדוברת ביותר בקרב חברי הכנסייה הקתולית, והיא משמשת גם במוזיקה (בעיקר אופרה) ותעשיית האופנה.
טורקית הייתה חשובה באותה מידה כמו השפה העיקרית של האימפריה העות'מאנית.
קוינה יוונית הייתה השפה העולמית בתקופה ההלניסטית אך תפוצתה לא באה לידי ביטוי ביוונית מודרנית בשל ההשפעה הלשונית של הסלאבים.
כמו אימפריאליזם לשוני כך גם להצעתה של שפה נתונה כשפה בינלאומית ישנן השלכות פוליטיות חזקות.
מספר שפות עזר בינלאומית הוצגו כשפות עולם פוטנציאליות, שהמוצלחות שבהן הייתה אספרנטו, אך אף אחת מהן לא נלמדה על ידי אנשים רבים כמו בשפות העולם כלינגואה פרנקה.
שפה יְלידית, או שפה אוטוכְֿתוֹנית, היא שפה שמקוֹרהּ בַמקום הנידון ואשר מדוברת בפי ילידי המקום.
היא מדוברת או דוּבּרה בפי קהילה מובחנת מבחינה לשונית, אשר מקורה באזור זה.
שפות ילידיות אינן בהכרח שפות לאומיות, אך הן עשויות להיות כאלה, לדוגמה: איימרה, שפתם של בני איימרה, נחשבת שפה רשמית בבוליביה.
כמו כן, השפות הלאומיות אינן בהכרח ילידיות למדינה.
שפותיהם של עמים ילידיים רבים ברחבי העולם נתונות בסכנת הכחדה, שכן הדוברים חדלו מהעברת שפות אבותיהם לדור הבא ובמקום זאת הם משתמשים בשפת הרוב, כחלק מתהליך נרחב יותר של אימוץ תרבות הרוב במרחב המחיה שלהם.
יתר על כן, שפות מקומיות רבות היו נתונות לתהליך הכחדת שפה.
מתוך הכרה בפגיעותן של השפות הילידיות, האו"ם הכריז על "השנה הבינלאומית של השפות הילידיות", "כדי להפנות את תשומת הלב לאובדן הקריטי של השפות הילידיות ולצורך הדחוף לשמר, להחיות ולקדם שפות ילידיות."
שפות ילידיות נעלמות מסיבות שונות, כולל הכחדה המונית של קהילות שלמות שדיברו את השפה, למשל על ידי אסון טבע או רצח עם; קהילות מזדקנות שבהן השפה לא מועברת הלאה לדור הבא; או בשל מדיניות תכנון שפה דכאנית ששמה לה למטרה למגר שפות.
באמריקה הצפונית, מאז שנת 1600, נעלמו לפחות 52 שפות ילידיות.
יש כיום יותר מ-7,000 שפות בעולם, אך רבות מהן עדיין לא תועדו, כיוון שהן מדוברות בפי שבטים באזורים מרוחקים בעולם או קשים לגישה.