tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
למרות הביקורת שיש לו כלפי החברה החרדית, לדעתו זו החברה שדרך החיים שלה, עם החומות הגבוהות שמגנות מכל השפעה מבחוץ, הצליחה להוכיח שיש ביטחון מרבי שגם הדורות הבאים ישמרו תורה ומצוות ברמה גבוהה.
הוא יוצא להגנתו של הציבור החרדי הדורש לאפשר לו חיים תקינים על פי ההלכה.
הוא מצדיק את מוסדות החינוך החרדיים שאינם מקבלים לשורותיהם ילדים ממשפחות המוגדרות כחרדיות-מודרניות.
כמו כן הוא תומך ב"קווי מהדרין" ורואה בהם שמירה על גדרי הצניעות ולא הדרת נשים.
דוד (דדי) בן-שאול נולד בירושלים, אחיהם של המשורר משה בן-שאול, הביולוג יהודה בן-שאול והכימאי אבינועם בן-שאול.
בין השנים 1949-1947 התגורר בכפר גלעדי ואחר כך עין גב, כאשר שירת כחובש בחטיבת כרמלי במהלך מלחמת השחרור.
אחר המלחמה עבר לתל אביב.
עבד ולמד בסמינר הקיבוצים, אך ב-1951 חזר לירושלים והחל לעסוק בציור ללא הכשרה פורמלית.
בין השנים 1962-1959 שהה באירופה, בעיקר בלימודים בצרפת ואיטליה, אך גם בהולנד, אנגליה וספרד.
בשנות השישים והשבעים של המאה ה-20, לאחר לימודי אמנות בפריז, היה שותף לפעילות אמנותית אוונגרדית, כמו זו של קבוצת "עשר פלוס".
במקביל לפעילותו האוונגרדית יצר בן שאול כלי יין ופסלי שוורים קרמיים, שסגנונם מושפע מן האמנות ה"הכנענית".
בשנות השבעים היה בן-שאול שותף לפעילות קבוצת "משקוף", שביקשה לקדם שילוב אמנויות.
לאחר שהפעיל סדנת ליתוגרפיה בביתו, שימש בין השנים 1974–1975 כדפס ליתוגרפיה בסדנת ההדפס ירושלים.
בשנות השמונים עבר לציור מסורתי יותר, בסגנון אקספרסיבי ופוסט-אימפרסיוניסטי, שכלל בעיקר דיוקנאות, תאורי טבע דומם וציורי נוף.
1951-1945 - קרמיקה ופיסול אצל הדוויג גרוסמן להמן ורודי להמן, ירושלים
1956-1954 - חיתוך עץ אצל יעקב פינס ואיזידור אשהיים, ירושלים
1959 - השתלמות בציור והדפס אבן, האקדמיה לאמנויות יפות, פירנצה, איטליה
1962-1959 - ציור והדפס אבן, הבוז-אר (École des Beaux Arts), אקדמיה לאמנויות יפות, פריז, צרפת.
1998-1972 - בצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב, ירושלים
1979-1977 - ראש המחלקה לאמנות, אקדמיה לאמנות ועיצוב, ירושלים
1998-1988 - ראש הקתדרה לחקר טכנולוגיות וחומרים בציור, אקדמיה לאמנות ועיצוב, ירושלים.
1994 - פרס מפעל חיים ע"ש מרדכי איש-שלום
1958 - בית האמנים, ירושלים
1958 - גלריה ספראי, ירושלים
1958 - גלריה צ'ימרינסקי, תל אביב-יפו
1958 - גלריה עידית, ירושלים
1962 - גלריה du Haut-Pave, פריז, צרפת
1962 - גלריה ארגוס, נאנט, פריז, צרפת
1963 - "הדפסי אבן", בית הנכות הלאומי בצלאל, ירושלים
1965 - מוזיאון תל אביב, תל אביב-יפו
1966 - גלריה מסדה, תל אביב-יפו
1967 - קרן התרבות אמריקה-ישראל, ניו יורק, ארצות הברית
1969 - בית האמנים, ירושלים
1971 - "מלך מלכה ותרנגול", בית האמנים, ירושלים
1971 - גלריה בינט, תל אביב-יפו
1971 - הגלריה הקטנה, ירושלים
1972 - המוזיאון לאמנות חדשה, חיפה
1972 - גלריה אנגל, ירושלים1972 - הגלריה הקטנה, ירושלים
1975 - ביתן הלנה רובינשטיין, מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב-יפו
1975 - גלריה אנגל, ירושלים
1977 - גלריה אלכסנדרוביץ', תל אביב-יפו
1979 - גלריה פרינטרס, ירושלים
1983 - גלריה רדיוס, תל אביב-יפו
1983 - גלריה אורדן, רמת השרון
1987 - "הדפסי מוות וחיים", סדנת ההדפס, ירושלים
1987 - "דיוקן עצמי", גלריה גורדון, תל אביב-יפו
1990 - גלריה גורדון, תל אביב-יפו
1991 - גלריה גורדון, תל אביב-יפו
1997 - הגלריה ע"ש מוריס לואיס, בצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב
2012 - "נוף, דיוקן, טבע דומם: שלושה עשורים", בית האמנים, ירושלים.
דוד בן אברהם אלפאסי היה יהודי קראי בן המאה ה-10, מחלוצי המילונות העברית.
עבודתו המפורסמת ביותר היא "אלג'אמע" ("הַמְּאַסֵּף"), המילון המקיף הראשון של העברית המקראית.
דוד בן אברהם נולד כנראה בפאס שבמרוקו, אך עלה לארץ ישראל וחי חלק מחייו בירושלים.
הוא לא מוזכר בכרוניקה של אבן חיטי שמציינת את המלומדים הקראים של התקופה, אך מעדויות אחרות ניתן ללמוד על הזהות הקראית שלו.
הוא פעל בתקופה שבה החלה התעניינות רבה בתחום הבלשנות של העברית המקראית, בין השאר עקב התעוררות היהדות הקראית, שניסתה להבין את הכתוב בתורה על דרך הפשט.
יצירתו החשובה ביותר של אלפאסי היא המילון העברי-ערבי שערך, "אלג'אמע", עבור העברית המקראית.
עבודה מונומנטלית זו המורכבת מ-22 חלקים הייתה הראשונה מסוגה, על אף שבתחום הדקדוק אלפאסי בדרך כלל לא חידש מעבר להבחנותיהם של יהודה אבן קוריש וסעדיה גאון.
בנוסף ללקסיקון של מילים מקראיות, מופיעים במהלך החיבור טקסטים שכתובים בצורה פולמוסית כלפי היהדות הרבנית.
כמו פרשנים קראיים אחרים, סיפק הצעות עצמאיות לפרשנות שמות שמלמדות על העדר מסורת.
החכמים הקראים עשו שימוש נרחב בספרו וקיצרו אותו כמה פעמים.
החזיק בתפיסתם של בני דורו מנחם בן סרוק ודונש בן לברט ואחרים, שלפיה ישנו שורש "מינימלי": השורש כולל רק את האותיות שמופיעות בכל צורות הנטייה והגזירה, ולכן ישנם גם שורשים של אות אחת או שתיים.
כמו בן סרוק, גם הוא מתלבט כאשר בראש השורש יש אל"ף, ולעיתים כולל ב"מאסף" גם שורש של שתי אותיות וגם שורש של שלוש כשאל"ף בתחילתן.
את התפיסה המודרנית של השורש, שלו שלוש אותיות, העלה רבי יהודה חיוג' מעט מאוחר יותר.
דוד ביתן (נולד ב-26 במרץ 1959) הוא ניצב בדימוס במשטרת ישראל, כיהן כסגן המפקח הכללי של משטרת ישראל.
ביתן נולד בקריית שמונה, בנם של פורטונה ועמרם ביתן שהיה מנהל במגן דוד אדום.
בילדותו עבר עם משפחתו לאופקים ובתיכון למד בישיבת בני עקיבא אהל שלמה בבאר שבע.
שירת בצה"ל בגדוד 202 של חטיבת הצנחנים, יצא לקורס קצינים והדריך בבה"ד 1. בשירות המילואים פיקד על פלוגת חי"ר.
התגייס למשטרת ישראל ב-1986 ושירת כמפקד המשמר האזרחי באוניברסיטת בן-גוריון בנגב ובעומר.
בהמשך שירת כסגן מפקד תחנת באר שבע וב-1992 מונה למפקדה הראשון של תחנת נתיבות.
בתפקידיו הבאים פיקד על תחנת אופקים, על תחנת ארז ועל תחנת אשקלון.
שירת כקצין אגף התנועה במחוז הדרום וקצין אגף קהילה ומשטרה במחוז.
במהלך יישום תוכנית ההתנתקות שימש ראש מערך ההידברות עם הקהילה ותושבי גוש קטיף.
לאחר מכן מונה לעוזרו של המפכ"ל משה קראדי וב-2007 מונה למפקד מרחב לכיש, תפקיד אותו מילא במהלך מבצע עופרת יצוקה.
ביולי 2009 קודם לדרגת תת-ניצב ומונה למפקד המכללה לקצינים בכירים.
ב-2011 מונה לסגן מפקד מחוז הדרום.
בנובמבר 2013 קודם לדרגת ניצב ומונה לראש האגף לתמיכה לוגיסטית של משטרת ישראל.
בפברואר 2016 נכנס לתפקידו כמפקד מחוז דרום ושירת בתפקיד עד ינואר 2018. בפברואר 2018 מונה למפקד מחוז תל אביב.
ביתן היה אחד מבין שלושת המועמדים בדרגת ניצב, לצד יורם הלוי ומשה אדרי, שהתמודדו על משרת מפכ"ל המשטרה לאחר תום כהונת רוני אלשיך, אך לא נבחר.
בינואר 2021 מונה לסמפכ"ל המשטרה.
ב-19 בדצמבר 2022 הודיע ביתן על פרישתו מהמשטרה תוך חודשים אחדים.
ב-2025 הוחלט על מינויו לראש צוות התחקיר של התנהלות המשטרה בטבח שבעה באוקטובר.
ביתן נשוי לחן והם מתגוררים בעיר אופקים, אב לשישה וסב לנכדים.
בעל תואר ראשון במדע המדינה ובמשפטים ותואר שני בחינוך.
אחיו הוא השופט אליהו ביתן, אשר מונה בנובמבר 2007 לכהונת שופט בית המשפט המחוזי בבאר שבע.
דוד ביטון הוא קצין בדימוס במשטרת ישראל בדרגת תת ניצב.
בתפקידו האחרון כיהן כסגן מפקד מחוז ש"י.
קודם לכן עמד בראש היחידה הארצית לחקירת פשיעה בינלאומית וחמורה.
ביטון התגייס לשורות משטרת ישראל ב-1980, שירת כבלש וחוקר בצח"מ מרחב יפו.
בהמשך שירותו מילא שורה של תפקידי פיקוד במערכי המודיעין והחקירות במרחב ירקון דן ואיילון הבכירים בהם כראש מחלק פשעים וראש אגף חקירות מרחבי, בהמשך כיהן כמפקד תחנת גלילות, שימש מדריך ראשי במכללה לקצינים בכירים בדרגת ניצב משנה.
בשנים 2007 עד אוגוסט 2010 פיקד על מרחב דן של מחוז תל אביב.
בשנת 2010 יצא ללימודים במכללה לביטחון לאומי וסיים בהצטיינות, בתום הלימודים מונה ב-2011 לסגן ראש היחידה הארצית לחקירות הונאה (יאח"ה) וב-2012 מונה לראש היחידה הארצית לחקירת פשיעה בינלאומית וחמורה (יאחב"ל) שעיקר עיסוקה הטיפול בארגוני הפשיעה והחיסולים במאבקים בין ארגוני הפשיעה ,בדרגת תת-ניצב.
ב-2013 קודם לתפקיד סגן מפקד מחוז יהודה ושומרון (מחוז ש"י) ושימש בתפקיד עד 2016.
ביטון צבר ניסיון בניהול יחידות חקירה וניהול חקירות מורכבות ומסובכות.
לזכותו נזקפו עשרות פענוחים של מקרי רצח.
ביטון התמחה בתורת השיטור הקהילתי ובגישת "צדק מאחה" במשפט הפלילי והיה חבר צוות במשרד המשפטים שבחן את יישומה של הגישה בהליך הפלילי בישראל.
ביטון בעל תואר ראשון במנהל עסקים ותואר שני במדע המדינה, הוא בוגר המכללה לביטחון לאומי (מב"ל) בהצטיינות.
דוד ביכמן (נולד ב-3 בנובמבר 1956) הוא צייר ומאייר חרדי ישראלי.
ביכמן נולד בארגנטינה ועלה לישראל ב-1961. מתגורר בבני ברק, והוא מהמאיירים הראשונים בציבור החרדי.
את סדרת הקומיקס התורני של יפה נוף יצר ביחד עם הסופר מרדכי חלמיש, הסדרה משלבת סיפורי תנ"ך ומדרשי חז"ל, וזכתה להצלחה רבה במגזר החרדי.
בציורי הקומיקס מקפידים היוצרים לשלב מושגים תורניים והלכתיים הקשורים לציור, ובכך להפוך את הקומיקס ללימודי יותר.
ספרי הקומיקס שהוציאו אף זכו להסכמות רבנים - תופעה נדירה בענף הקומיקס במגזר החרדי.
איוריו של ביכמן, מעטרים ספרים של סופרים חרדים רבים נוספים, כמו כל סדרת ספריו של "רבי מנדל", וחלק מספרי הילדים של חיים ולדר.
מדי שבוע מופיע איור הומוריסטי שלו בעלון השבת "נר לשולחן שבת", וכן איור בעלון השבת "למעינו מים" בעריכת הסופר מרדכי חלמיש.
אלישמע ואפרים יוצאים ממצרים - סיפור יציאת מצרים משולב בהגדה של פסח
אלישמע ואפרים במדבר סיני - סיפור מסע בני ישראל במדבר
אלישמע ואפרים במעמד הר סיני - סיפור מעמד קבלת התורה
מיכה והורקנוס נלחמים באנטיוכוס - סיפור ניסי חנוכה
ילדי שושן מנצחים את המן - סיפור הניסים הנסתרים שבמגילת אסתר
אלחנן וחיים עולים לירושלים - סיפור הבאת ביכורים לבית המקדש
אלחנן וחיים שמחים בירושלים - סיפור שמחת חג הסוכות בבית המקדש
דוד בן ישי - סיפור חייו של דוד המלך בצעירותו
דוד מלך ישראל - סיפור חייו של דוד המלך
ליקוטי עצות המצויר - עצותיו של רבי נחמן מברסלב, בשילוב איורים אמנותיים
דוד חי ביטן (נולד ב-8 באפריל 1960, י"א בניסן ה'תש"ך) הוא חבר כנסת ויו"ר ועדת הכלכלה מטעם הליכוד.
בשנים 2016–2017 שימש יו"ר הקואליציה ויו"ר סיעת הליכוד, ובכנסת ה־23 שימש יו"ר ועדת העלייה והקליטה.
בעבר היה יו"ר סניף הליכוד בראשון לציון וחבר מועצת העירייה מטעמו.
ביטן נולד באל-קניטרה שבמרוקו לאלברט ומרגלית, ועלה לישראל בגיל חמש.
בשנת 1987 סיים תואר ראשון בלימודי משפטים באוניברסיטת תל אביב ועסק בעריכת דין במשרד עצמאי.
באוקטובר 2021 קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת רובקידזה בגאורגיה.
כיהן כחבר מועצת עיריית ראשון לציון מטעם הליכוד משנת 1988, אז נבחר לראשונה ליושב ראש סניף הליכוד בעיר, והתמודד למועצת העיר בראש רשימת הליכוד.
מ-2011 חבר ביטן בחבר הנאמנים של הסוכנות היהודית.
קבוצת הכדורגל הפועל ראשון לציון
בשנים 2001–2008 עמד בראש קבוצת הכדורגל הפועל ראשון לציון.
בתקופה זו התדרדר מצבה הכספי של הקבוצה.
לפי תחקיר של TheMarker, ביטן והקבוצה הסתבכו עם השוק האפור בעקבות הלוואה שלקחו מהם.
עקב כך ירד ביטן למחתרת לתקופה ארוכה מחשש מהמלווים, משכורתו עוקלה והחוב שולם לבסוף בסיוע בני משפחה וחברים.
ביטן הגיב שהתחקיר הוא "מחזור של שקרים".
ביטן התמודד בבחירות המקדימות לרשימת הליכוד לקראת הבחירות לכנסת החמש עשרה, הוצב במקום ה-39 לאחר שזכה ב-173 קולות, ולא נבחר לכנסת לאחר שהרשימה זכתה ב-19 מנדטים.
בבחירות המקדימות לרשימת הליכוד לקראת הבחירות לכנסת התשע עשרה נבחר כנציג מחוז השפלה למקום ה-21. לאחר שילוב נציגי ישראל ביתנו ברשימת "הליכוד - ישראל ביתנו" הוצב במקום ה-35, ולא נבחר לכנסת לאחר שהרשימה זכתה ב-31 מנדטים.
בבחירות המקדימות שנערכו לקראת הבחירות לכנסת העשרים נבחר פעם נוספת כנציג מחוז השפלה, והוצב במקום ה-16 ברשימת המפלגה לכנסת.
לאחר שהליכוד זכה ב-30 מנדטים, הושבע ביטן ב-31 במרץ 2015 כחבר הכנסת ה-20. הוא מונה ליושב ראש ועדת הכנסת.
במאי 2016, מונה ליושב ראש הקואליציה.
לקראת הבחירות לכנסת ה-21 התמודד ברשימה הארצית בפריימריז של הליכוד והוצב במקום ה-23 ברשימה לכנסת.
הוא הוצב באותו מקום בבחירות לכנסת ה-22 ונבחר.
לאחר מכן מונה לסגן יושב ראש הכנסת.
ב-5 בינואר 2020 הציע ראש הממשלה, בנימין נתניהו, למנותו לשר החקלאות בממשלת המעבר, אך בעקבות השהיית המינוי הודיע ביטן שהוא מוותר עליו.
במאי 2020 מונה ליו"ר ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות.
בכנסת ה-24 נמנה, ככל חברי מפלגתו, עם האופוזיציה.
באוגוסט 2021 נמנה עם העותרים לבג"ץ נגד החלטת הכנסת על הרכב ועדותיה.
לקראת הבחירות לכנסת ה-25 התמודד ברשימה הארצית בפריימריז של הליכוד והוצב במקום ה-17 ברשימה לכנסת.
לאחר הבחירות מונה ליו"ר ועדת הכלכלה.
בכנסת ה-25 התבטא נגד ראש הממשלה ויו"ר מפלגתו נתניהו, והסתייג מחלקים ברפורמה המשפטית בישראל וממהלכים נוספים שהממשלה קידמה.
בבחירות לראשות הליכוד העולמי שנערכו ביולי 2025 זכה ביטן במקום הראשון בקרב המצביעים בישראל.
ב-29 בנובמבר 2025 הצהיר כי יתמודד על ראשות ועידת הליכוד, במסגרת התוכנית פגוש את העיתונות.
בשנת 2010 נחקר ביטן בחשד לעבירות בתחום טוהר המידות.
בעקבות החשדות ויתר ביטן על חלק מסמכויותיו בעירייה בנושאי בינוי.
בהמשך הוקצו לו סמכויות בתחום תחבורה, תנועה ותרבות הדיור.
לאחר הבחירות לרשויות המקומיות שנערכו ב-2013 הוחזר לו תיק ההנדסה, בשילוב ראשות ועדת המשנה העירונית לתכנון ובנייה.
החל מדצמבר 2017 נחקר ביטן במשטרה בתיק 1803, בחשד לקבלת שוחד בעת כהונתו כסגן ראש עיריית ראשון לציון, וכן כחבר הכנסת.
כמו כן נחקרה אשתו, חגית, בחשד להלבנת הון.
בדצמבר 2017 פרש ביטן מתפקידו כיושב ראש הקואליציה בעקבות החקירות.
במרץ 2019 פרסמה המשטרה את עמדתה כי התגבשה תשתית ראייתית מספקת לביסוס חשדות שלפיהם ביצע עבירות שוחד, הלבנת הון, קבלת דבר במרמה, מרמה והפרת אמונים ועבירות מס, ב-12 פרשות.
במהלך חקירותיו ניצל ביטן את זכות השתיקה.
ב-26 בינואר 2020 הודיע היועץ המשפטי לממשלה, אביחי מנדלבליט, על הגשת כתב אישום, בכפוף לשימוע, נגד ביטן, בעבירות של שוחד, מרמה והפרת אמונים ב-9 פרשות, שבמסגרתן נחשד בלקיחת שוחד בסכום מצטבר של 992 אלף ש"ח.
ב-9 באוגוסט 2021 הוגש נגד ביטן כתב אישום על שוחד, מרמה והפרת אמונים.
מאז מתנהל נגדו משפט פלילי באישומים של לקיחת שוחד, מרמה והפרת אמונים, הנוגעים בתשע פרשות, שאירעו בזמן שכיהן כסגן ראש עיריית ראשון לציון.
לפי כתב האישום, אנשי עסקים וקבלנים שונים, בהם דרור גלזר ודניה סיבוס, שילמו לביטן סכומי כסף גדולים, של מאות אלפי שקלים במזומן, על מנת שיפעל עבורם מול עיריית ראשון לציון, משרד התחבורה וגורמים אחרים, בשעה שביטן כיהן כסגן ראש עיריית ראשון לציון ועמד בראשות ועדת המשנה לתכנון ולבנייה.
הוא מואשם בעשרה סעיפים של שוחד, במרמה והפרת אמונים, וברצף של עבירות כלכליות.
בספטמבר 2022, במסגרת הסדר טיעון, הורשעה רשת חצי חינם ומנהלת הנדל"ן שלה, ליהי סונק-קופרלי, במתן שוחד לביטן.
ב-27 בדצמבר 2022 החל שלב ההוכחות במשפטו של ביטן בבית המשפט המחוזי בלוד.
בספטמבר 2025 החלה עדותו של ביטן, שבה הכחיש את ההאשמות נגדו.
בנובמבר 2025 העיד ביטן כי כחלק מהיערכותו לפריימריז בליכוד קיבל מספר תרומות חוקיות שהופקדו בחשבון מפוקח, אך לצד חשבון זה נפתחה גם "קופה סודית" שנוהלה על ידי עד המדינה, פעיל הליכוד, ואליה לפי כתב האישום זרמו מאות אלפי שקלים מכיסם של יזמי נדל"ן שנעזרו בביטן כדי לפתוח דלתות ולהשיג הטבות.
ביטן אישר שהייתה קופה כזאת, אך לדבריו אין להתייחס לכספים בה כאל שוחד.
חלק מהמעורבים בפרשה מואשמים אף הם במתן שוחד.
ביטן מתגורר בראשון לציון, נשוי לחגית ולהם שתי בנות.
בסוף 2020 חלה ביטן בקורונה, ואושפז במצב קשה בבית החולים.
בזמן אשפוזו הוסיפה משפחתו לשמו את השם "חי".
בפברואר 2025 אושפז במחלקת השבץ בשל סיבוכים רפואיים.
דוד בן-אשר (נולד ב-3 במרץ 1939) הוא עיתונאי ומשורר, כיהן כראש מחלקת כושר קרבי בצה"ל ואל"ם במיל'.
דוד בן-אשר נולד וגדל בקיבוץ עין שמר, של השומר הצעיר.
הוריו ילידי פולין, עלו לישראל ב-1933.
אביו, ניומקה, היה במאי ושחקן בהצגות בתיאטראות בקיבוצים; אמו, חנה, עבדה כגננת במשך 35 שנה.
אחותו, בת-עמי יוגב, היא במאית סרטים ומורה; אחיו, שלמה בן-אשר, הוא מדריך תיירים.
מגיל 15 ועד גיל 35 פיתח בן-אשר קריירה ספורטיבית כשחקן כדור-עף: בשנים 1954–1960 זכה במסגרת הפועל עין שמר, הקבוצה הבולטת בכדורעף בשנות החמישים, בשש אליפויות הליגה הלאומית (ליגת העל) ובגביעי המדינה.
שיחק ואימן בקבוצות נוספות בליגה לאומית וארצית: אליצור בארות-יצחק, אליצור תל אביב, הפועל העוגן, גן חיים, אליצור יבנה, הפועל כפר-סבא, הפועל נען, בית הלוחם ת"א, מענית, כמו כן אימן את נבחרת צה"ל.
בשנים 1956–1963 שיחק בנבחרת ישראל במשחקים בינלאומיים.
בשנות השבעים שימש כמאמן נבחרת ישראל לנוער והוביל אותה פעמיים לשלבי הגמר של אליפות אירופה;
שימש כחבר בוועדות האיגוד האירופי והישראלי בכדורעף וכיהן כחבר בארגון מאמני הכדורעף בהתאחדות לספורט בישראל.
בשנות השמונים היה חבר בוועדת כדור-עף חופים באיגוד האירופי – CEV במשך 5 שנים, בה היה בין מעצבי אליפות אירופה בכדור-עף חופים.
ב-1976 היה מאמן נבחרת נכי צה"ל בכדורעף במסע בארצות הברית.
היה מנהל (יועץ) אגף הספורט של ארגון הספורט של החרשים בישראל (אס"ח) והכין אותם לאולימפיאדת החירשים ברומא.
בשנים 1958–1960 שירת בן-אשר בסדיר בנח"ל והגיע לתפקיד מפקד פלוגה.
לאחר מכן למד לתואר מורה בכיר במדרשה לחנ"ג בווינגייט (כיום המכללה האקדמית).
תפקידו הבא היה סגן מפקד בה"ד 8, ואחריו קצין אימון גופני פיקוד מרכז.
בשנים 1967–1970 שימש ראש מדור אימון גופני במטה הכללי.
בשנים 1970–1973 למד במכללה הבין-זרועית לפיקוד ומטה (פו"ם) ובאוניברסיטת תל אביב, שם סיים תואר ראשון במנהל וארגון החינוך.
בתפקידו האחרון בצה"ל, בשנים 1978–1980, כיהן כראש מחלקת כושר קרבי בדרגת אלוף-משנה.
במסגרת שירותו שימש כנציג צה"ל במועצה הלאומית לחינוך גופני וספורט בראשות שר החינוך.
במלחמת ששת הימים שירת בחטיבה 5 באזור השומרון ובמלחמת יום הכיפורים בסיני שירת באזור תעלת סואץ.
בשנים 1980–1983 שהה עם משפחתו כשליח הסוכנות בניו ג'רזי, ארצות הברית.
באותה שנה סיים תואר שני (.M.A) בחינוך, עם עבודות גמר בסוציולוגיה ואנתרופולוגיה מאוניברסיטת תל אביב.
במסגרת שירותו הצבאי הנהיג בן-אשר חובת מבחן כושר לצורך עלייה בדרגה של משרתי הקבע, וחובת מעבר קורס מ"כים על ידי מדריכי הכושר הקרבי.
בהיותו ראש ענף העלה הצעה שהתקבלה, להפוך את ענף אימון גופני בצה"ל למחלקת כושר קרבי, ושם המקצוע שונה מ"אימון גופני" ל"כושר קרבי".
הכניס את חובת המעבר של בוחן בר-אור לכושר קרבי כמדד לעלייה בדרגה, יזם את סמל מערך הכושר הקרבי אותו נושאים המדריכים על דש חולצתם, והוא תג השרוול של אנשי מערך הכושר הקרבי.
ב-1979 יזם את מרוץ גולני מהחרמון ועד אילת, בשיתוף מח"ט גולני דוד כץ.
לאחר שחרורו מהצבא נשא בתפקידי ניהול בהסתדרות, משרד הקליטה, בית ברל, עיריית נתניה, הפועל, האגודה לקרב מגע ועוד.
ב-1989 התמודד בן-אשר על ראשות מועצת הוד השרון ברשימה העצמאית "הוד השרון שלי" מול אליהו שמעוני, ראש המועצה המכהן ועזרא בנימיני, שזכה בבחירות בסיבוב השני; בן-אשר הפסיד בבחירות אלה
משנת 2006 בן-אשר הוא עיתונאי ב"ירוק" - רשת מקומונים בשרון.
כותב במוסף מעריב של יום ששי "זמן צפון שרון" ו"זמן ירושלים", במגזין גמלאי צה"ל "צוות שלנו" ובמגזין הבינלאומי "רוקדים".
כותב כתבות מגזין, וכתבות מסוגים שונים, לרבות מדור משוררים.
מדי שבוע מוקרא חמשיר השבוע פרי עטו ברדיו רשת ב' בתוכנית "שישי אישי" של מושיק טימור, החמשיר מתפרסם גם במוסף "זמן מעריב".
כתב ספר בתחום האימון הגופני וקרב מגע "Fighting Fit" (ראה אור ב-1983 באנגלית בארצות הברית, בהוצאת פטנאם בתרגום פרופ' מרים שלזינגר).
כתב מאמרים בעשרות כתבי עת בישראל ומחוצה לה, בעיתונים, מגזינים, ביטאונים מקצועיים.
המאמרים בתחום הציונות, צבא, ספורט, ריקוד, פוליטיקה, קיבוץ ועוד.
בשנות השבעים היה בעל טור שבועי של שירים במדור הספורט ב"מעריב".
היה בעל פינה שבועית בגלי צה"ל בענייני כושר ובריאות.
היה בעל טור חמשירים פובליציסטיים בעיתונים שונים (10), בעל מדור קבוע ב"לאשה" בתחום הגנה עצמית.
כותב מאמרים על ריקודי עם בביטאון "רוקדים" (מגזין לריקודי עם).
כתב מאמרים ב"מערכות", ב"במחנה", ב"צוות שלנו", במגזין הצבאי של המרינס ארצות הברית – "Marine Corps Gazette" , במגזין הצבאי "Defense Update"; בראשית שנות השמונים היה בעל טור קבוע בעיתון יהודי בניו ג'רזי.
כעיתונאי ראיין מאות אנשים וסיקר את קורותיהם ופועלם הספרותי, לרבות חתני פרס ישראל.
בן-אשר כתב מאות שירים בתחומים ונושאים שונים: אהבה, ספורט, ריקוד, מלחמות, הווי חיים, תחושות, אירועים אישיים וציבוריים, מקומות, עונות השנה, נופים וטבע.
הוציא חמישה ספרי שירה: "וחוה נתנה לאדם", "זרמים", "אין חדש תחת השמש", "ספורט בצד – שירי ספורט", "שירים ליעל שירים לדוד".
הוציא שלושה תקליטורים של שירים מולחנים ומוקראים: האחד, דיסק עם 22 שירים בשם "קול המילים".
השני, תקליטור שירים "מה יגידו" עם 12 שירים (בהלחנה וביצוע - נחום היימן, רונית אופיר, דודו זכאי, אילנה נולמן, עמית צפריר, שושיה דותן, עידו דגני ואחרים).
בנוסף להם שרו את שיריו וקראו בתקליטורים שלו - ששי קשת, יורם ארבל ואלכס אנסקי.
השלישי, תקליטור שירי משפחת רובינשטיין "השירים שלנו".
שירו "שלושת הגשרים", מספר על צליחתה של תעלת סואץ על ידי אוגדת שרון במלחמת יום הכיפורים במבצע אבירי לב ועל שלושה מפקדים שנפלו במהלך הקרבות ועל שמם נקראו הגשרים: "יהודה" ע"ש רס"ן יהודה חודדה, "ג'וני" ע"ש סא"ל אהרון (ג'וני) טנא ו"ברוך" ע"ש סא"ל ברוך דיליאון.
השיר הולחן בידי חיים איטקיס, עובד בידי יואל לרנר ובוצע (1975) בידי צוות הווי הנדסה קרבית (בו שרו את השיר גם יהודית רביץ, קורין אלאל ויואל לרנר).
"שלושת הגשרים" מושמע ברדיו ובטקסים צבאיים ומוקרא בימי זיכרון.
על השיר נעשה סרט תיעודי.
בשם: "גלגולו של שיר – שלושת הגשרים".
בן-אשר הוא תושב הוד-השרון, גרוש.
בשנים 1964–1995 היה נשוי לתורית לבית תלם, להם שלושה ילדים: רויטל, אמנית ופעילת ציבור; אורי, עו"ד; הגר, במאית תסריטאית ושחקנית.
דוד בן-אשר, "ספורט בצד - שירי ספורט", איורים: שלמה זבדי, מכון וינגייט לחינוך גופני ולספורט, 1976, 210 עמודים.
אין כל חדש תחת השמש", ספר קריקטורות של שלמה זבדי, הוסיף כיתוב: דוד בן-אשר, הוצאת אלף, תש"ם 1980.
זרמים (ספר שירה), הוצאת רימון, 1981.
דוד בן-אשר, "שש שנים בשואה: סיפורו של הנרי", הוצאה עצמית בסיוע רשת קניוני עזריאלי ויד ושם, אפריל 2003.
דוד בן-אשר, ישראל בחמשירים, איורים : דני קרמן, צבעונים הוצאה לאור, 2020.
קול המילים", הפקה פרטית בחסות אקו"ם, תשס"ה 2005.
מה יגידו", הפקה פרטית בחסות אקו"ם.
השירים שלנו: משירי משפחת רובינשטיין", הפקה פרטית.
(משפחת רובינשטיין היא משפחתו המורחבת של בן-אשר, יוצאת העיירה קרינקי בפולין.
בן-אשר כתב שיר אחד בדיסק).
דוד בייגלמן היה מעבד ומלחין יהודי-פולני.
בייגלמן נולד במרץ באוסטרובייץ שוויינטוקז'יסקי שבפולין למשפחה של מוזיקאים.
בילדותו עבר ללודז' עם משפחתו, שם ניגן עם אביו בתזמורת של תיאטרון זנדברג וב-1912 היה למנהל מוזיקלי של התיאטרון.
נוסף לעבודתו כמעבד שירים ומוזיקה לאופרטות יידיש, גם הלחין מוזיקה מקורית.
במהלך מלחמת העולם הראשונה המשיך לעסוק בעיבודי מוזיקה לאופרטות.
עיבודיו בוצעו בלודז' ובערים אחרות והוא יצא עם להקות נגנים וזמרים לסיורי קונצרטים ברחבי אירופה, דרום אפריקה ודרום אמריקה.
בשנת 1928 התמנה בייגלמן למלחין הבית של קבוצת הרביו הסאטירי-מוזיקלי "אררט", בניהולו של משה פולאוור.
לקבוצה זו כתב בייגלמן מספר רב של שירים, שהתחבבו מאוד על הקהל.
הוא הלחין מוזיקה גם ללהקות תיאטרון פולניות אחרות, כגון "הזמיר", תיאטרון סטודיו ביידיש שפעל בלודז' וביצע בשנת 1932 את "מסעות בנימין השלישי", על פי מנדלה מוכר ספרים, שלו חיבר את המוזיקה.
בשנת 1939 עיבד מחזור ממיטב קטעי האופרטה של אברהם גולדפדן.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, חזר בייגלמן ללודז', שם ייסד יחד עם פולאוור תיאטרון קטן בגטו המקומי.
לתיאטרון זה הרבה להלחין ואף כתב מילים משלו לשירים.
אחד משיריו הוא "ציגוינר ליד", "שיר הצועני", המתאר את הטרגדיה של הצוענים שנכלאו בלודז'.
עוד כתב לתיאטרון הגטו שני שירים למילים מאת המשורר ישעיהו שפיגל.
פעולות התרבות של בייגלמן בגטו לודז' כללו גם ניצוח על קונצרטים, עיבודי מוזיקה והלחנה להצגות רבות, וכן ארגון מקהלה ולהקת מחול.
אשתו של בייגלמן מתה בגטו.
עם חיסולו של גטו לודז' באוגוסט 1944, בייגלמן נשלח לאושוויץ.
לדברי יונאס טורקוב, לקח עמו כינור ותווי נגינה, בתקווה להינצל.
הוא נרצח באושוויץ באוגוסט 1944. בנו שרד והיגר לארצות הברית.
הרב דוד בן בארון (ה'תרמ"ה, 1884 או 1885, תוניס - י' באייר ה'תשט"ו, 2 במאי 1955) היה רב תוניסאי שכיהן כאב בית הדין בבירה תוניס וכרבה הראשי של כל יהדות תוניסיה בין השנים 1955-1947.
נולד בשנת ה'תרמ"ה (1884) בתוניס לאליהו בן בארון, בן לקהילה האיטלקית יוצאי ליבורנו ("גראנה") בתוניסיה.
למד בישיבת "חברת התלמוד" אצל הרב שלמה דאנה, בעל "שלמי תודה" והרב ישועה הכהן, בעל "מעייני הישועה".
כבר בצעירותו החל בכתיבת חידושי תורה.
בשנת 1914 התמנה לדיין בבית הדין הרבני בתוניס, תחת נשיאות הראב"ד ישראל זיתון.
כמו כן, כיהן כדיין בבית הדין של הקהילה הפורטוגזית, ולמעשה הביא לאיחוד מחודש בין שתי הקהילות.
בתקופת כהונתו של הרב דוד כטורזה כרב ראשי, נחשב לשני במעלה בקרב רבני תוניסיה.
לאחר פטירת הרב כטורזה, התמנה לאב בית הדין.
בשנת ה'תש"ז (1947) נתמנה לרב ראשי ליהודי תוניסיה, במקום הרב חיים בלעיש.
בשנת ה'תש"י העביר את תפקיד אב בית הדין לרב מרדכי אמייס כהן בשל העומס הרב, ונשא רק בתפקיד של רב ראשי.
נשא גם בתפקיד מנהל ישיבת חברת התלמוד עם הקמת מדינת ישראל, חתם על פסק הדין של בית הדין בתוניס הקורא לומר הלל ביום העצמאות, ואף התיר להתגלח ביום זה.
עוטר באות לגיון הכבוד הצרפתי ובחברות ב"מסדר התהילה" מטעם הביי של תוניסיה.
נפטר בי' באייר ה'תשט"ו, 2 במאי 1955 מהתקף לב.
בהלווייתו השתתפו למעלה מ-50,000 איש, בהם בנו של הביי, ראש הממשלה טאהאר בן עמאר, שרי הממשלה ונציג הממשל הצרפתי רוג'ר סיידו .
בשנת ה'תשע"ב יצא לאור הספר ויכתב דוד הכולל שלושה ספרים מכתב ידו:
ויקן דוד - חידושים על הש"ס, חידושי אגדה, על השולחן ערוך ועל "מדרש תלפיות" (לרבי אליהו הכהן האתמרי).
ויאמר דוד - חידושים על התנ"ך בדרך הפשט והרמז, ודברי מוסר.
ודוד הגיד - חידושים על הגדה של פסח
ויכתב דוד - תשובות הלכתיות, רובן מכתב ידו.
תשובות הלכתיות ממנו נדפסו בשו"ת "משפט כתוב" של הרב זיתון, בשו"ת "איש מצליח" של עמיתו הרב מצליח מאזוז ובשו"ת "שמחת כהן" של הרב רחמים חי חויתה הכהן.
מעט חידושים שכתב בבחרותו נדפסו בספר "מנחת יצחק" לחברו רבי יצחק הכהן, שנדס בסוף ספר "מעיני הישועה" לרבם רבי ישועה הכהן.
כתב הגהות לספרי שו"ת בחתימה "דוב"ב" - דוד בן בארון.
הספד על פטירת הרב משה כלפון הכהן ממנו נדפס בתחילת שו"ת "שואל ונשאל" חלק א.
דוד בן-עוזיאל (נולד ב-1935, הידוע בכינויו "טרזן") הוא איש מערכת הביטחון וקצין בדרגת אלוף-משנה בדימוס בצה"ל.
בן-עוזיאל נולד בחיפה, למד בבית הספר תחכמוני בעיר ובתיכון בקיבוץ חולדה.
במהלך מלחמת העצמאות שימש כרץ-קשר באצ"ל ירושלים.
את הכינוי "טרזן" קיבל מחבריו לאחר שהציל נער מטביעה בנחל נעמן.
ב-1952 התגייס במסגרת גרעין נווה איתן לנח"ל.
הוא התנדב ליחידה 101, לאחר פירוקה הצטרף ב-1954 לגדוד 890 ושירת כמפקד מחלקת סיירים ומדריך בבית הספר ללוחמה זעירה (קורס לוחמת קומנדו).
השתתף במרבית פעולות התגמול בהן מבצע אלקיים, פעולת קיביה, מבצע אגד, פעולת כנרת, מבצע לולב, מבצע יהונתן, מבצע גוליבר ומבצע שומרון.
במלחמת סיני השתתף במבצע מכבש (הצניחה במיתלה) ובקרב המיתלה.
לאחר המלחמה פיקד על פלוגה א' בגדוד 890.
במשך שנתיים שימש יועץ לצבא האתיופי מטעם צה"ל.
בשובו לישראל הקים את בא"ח צנחנים בא-ראם ופיקד עליו.
לאחר מכן הקים את מתקן אדם והיה מפקדו של המתקן.
בהמשך שימש קצין אג"ם של חטיבה 16, סגן מפקד גוש באר שבע, מפקד גדוד וסגן מפקד חטיבה במילואים.
במשך שנתיים שימש שליח בדרום אפריקה.
עבר קורס קציני איסוף ושירת בתפקידים מבצעיים בעיקר באפריקה עד פרישתו ב-1996. כאיש המוסד היה שותף במגעים עם הממשל האתיופי, ב-1969 נשלח לדרום סודאן כראש צוות סיור של המקום כדי לבחון האם יש מקום לשיתוף פעולה, כחלק מהמהלך הישראלי לבנות בריתות במעגל המרוחק יותר.
מסקנותיו הביאו לביסוס הקשר עם הדרום סודנים.
במשלחת הבאה היה אמון על ההקמה ועל ההכשרה של צבא המורדים במהלך מלחמת האזרחים הסודנית הראשונה ואף השתתף בפעילות המבצעית.
סך הכול היה חבר בשמונה משלחות לאזור, בחמש מהן היה ראש המשלחת.
בנוסף, בן-עוזיאל פעל במבצע אחים להעלאתם החשאית של יהודי אתיופיה.
ספרו "בשליחות המוסד לדרום סודן 1969-1972", שיצא לאור ב-2015 בהוצאת טבע הדברים, זיכה אותו בפרס מולדובן לספרות צבאית חדשה.
בן-עוזיאל בעל תואר ראשון מהחוג לאפריקה והמזרח התיכון באוניברסיטת תל אביב.
נשוי לרותי, אב לשני בנים וסב ל-9 נכדים.
דוד בלכר (בספרדית: David Bléjer; 8 באוקטובר 1913 – 14 בספטמבר 1996) היה עורך דין ופוליטיקאי יהודי-ארגנטינאי, שכיהן כשר העבודה בתקופת נשיאותו של ארתורו פרונדיסי.
בלכר הוא צאצא של מתנחלים יהודים ממחוז אנטרה ריוס, התיישב בקולוניה סן אנטוניו, במחוז קולון.
משפחתו הייתה במקור מאודסה, כיום באוקראינה.
הוא סיים את לימודיו כעורך דין מהאוניברסיטה הלאומית של לה פלטה בשנת 1936.
בין 1937 ל-1945 עסק בעריכת דין בעיר ווילאגוואי, הסמוכה לעיר הולדת הוריו.
הוא היה חבר מועצה בווילאגוואי בשנת 1939, ולאחר מכן היה שותף פעיל באופוזיציה בתקופת פרוניזם,עד 1955.
במהלך הדיקטטורה המכנה את עצמה המהפכה המשחררת (Revolucion Libertadora) הוא הצטרף לקו הפנימי בראשות ארתורו פרונדיזי, שבסופו של דבר ייפרד מה- UCR בשם "האיחוד האזרחי הרדיקלי הבלתי מתפשר" (Union Civica Radical Intransigente)
בשנת 1958, עם קבלת הנשיאות על ידי פרונדיזי, הוא היה תת-מזכיר במשרד הפנים.
בפברואר 1959 מונה לשר העבודה, מה שהפך אותו ליהודי הראשון שקיבל לתפקיד שר במדינה.
במהלך כהונתו, התקיים העימות החריף ביותר בין הממשלה לבין CGT,מרכז האיגוד המקצועי הארגנטינאי, והממשלה הגיבה לשאלות האיגוד עם יישום תוכנית CONINTES, מערכת דיכוי שהכפיף שובתים ומפגינים לסמכות צבאית.
העימות שלהם עם העובדים והאיגודים המקצועיים הגיע לשיא במהלך יישום מה שמכונה תוכנית לארקין, שכללה נטישת 32% מהמסילות הקיימות, פיטורי 70,000 עובדי רכבת והפיכת כל קטרי הקיטור לגרוטאות, כמו כן 70,000 קרונות משא ו-3,000 קרונות נוסעים.
האיגודים הגיבו ב"תוכנית מאבק" להגנה על מקורות עבודתם.
באמצעות יישום תוכנית קונינטס נעצרו אלפי בני אדם ולפחות 111 הורשעו במשפטים צבאיים, שנערכו על ידי מועצות צבאיות.
באותה מסגרת שולבו בכפייה עשרות אלפי עובדי תחבורה ושירות ציבורי בשירות צבאי והוצבו תחת פיקודם של הכוחות המזוינים.
גם איגודים מקצועיים ותומכים מקומיים התערבו.
בסוף שנות ה-60, כאשר מתקפת האיגודים המקצועיים הייתה ברמה הגבוהה ביותר, התפטר דוד בלכר מהמשרד; במהלך השנה שלאחר מכן, האיגודים הובסו באופן זמני בעימות שלהם עם הממשלה.
לאחר התפטרותו מונה לשגריר במקסיקו, והחזיק בתפקיד זה פחות משנה.
לאחר שהותו בפוליטיקה חזר לעסוק בעריכת דין ופעל בארגונים בינלאומיים.
הוא מת בווילאגוואי בשנת 1996.
דוד בירמן (1948-2020) היה שחקן ברידג' ישראלי שזכה בהישגים רבים בברידג' הבין-לאומי ובברידג' הישראלי.
בירמן שיחק בנבחרת ישראל שזכתה במקום השלישי באליפות העולם לנבחרות פתוחות בשנת 1985 ובמקום השני באליפות אירופה באותה שנה.
הוא זכה בשנת 2003 באליפות אירופה לזוגות.
בירמן ערך את ירחון הברידג' הישראלי.
הוא ייסד וניהל במשך 25 שנים את פסטיבל הברידג' בין-לאומי באילת.
בירמן נולד בשנת 1948 בעיר וורוצלאב בפולין.שם נולדה גם אשתו דניאלה בירמן.
הוא עלה לארץ עם משפחתו בגיל 9.
בירמן למד בבית הספר הריאלי בחיפה ושירת כקצין בצה"ל.
למד הנדסה בטכניון וסיים תואר שני בחקר ביצועים.
בתקופת הלימודים מצא ספר ברידג' והחל לשחק ברידג'.
בנו אלון בירמן ממשיך בדרכו ושיחק בנבחרות הברידג' של ישראל: הנבחרות הצעירות ונבחרת ישראל הפתוחה.
אשתו דניאלה בירמן שיחקה בנבחרת הנשים של ישראל.
מקום שלישי כשחקן נבחרת ישראל באליפות העולם לנבחרות פתוחות (Bermuda Bowl) שהתקיימה בסן פאולו בברזיל בשנת 1985
מקום ראשון באליפות אירופה לזוגות, שהתקיימה בצרפת בשנת 2003, ביחד עם אמיר לוין.
מקום שני כשחקן נבחרת ישראל באליפות אירופה לקבוצות, שהתקיימה באיטליה בשנת 1985.
למעלה מעשר זכיות בליגה לאומית.
חמש זכיות באליפות ישראל לזוגות.
זכייה אחת באליפות ישראל לזוגות מעורבים.
בירמן ייסד וניהל את פסטיבל הברידג' הבין-לאומי באילת במשך 25 שנים.
זהו אירוע ברידג' מרכזי של הברידג' הישראלי, שהתקיים בכל שנה בחודש נובמבר.
בירמן דאג להביא לפסטיבל שחקנים רבים ממדינות אחרות.
חלק מהם שחקנים ברמה גבוהה בקנה מידה בין-לאומי.
פסטיבל הברידג' הבין-לאומי בתל אביב
בירמן ניהל את פסטיבל הברידג' הבין-לאומי בתל אביב במשך עשרות שנים.
זהו אירוע ברידג' מרכזי של הברידג' הישראלי, בו משתתפים שחקנים רבים ממדינות אחרות.
בירמן טיפח דורות של שחקני ברידג' אותם אימן.
כולל אימון נבחרות ישראל מטעם התאגדות הישראלית לברידג'.
בירמן אימן את נבחרות הצעירים של שיראל משנת 1975 עד שנת 2017.
דוד בירמן ערך את ירחון הברידג' הישראלי משנת 1980 ועד שנת 2002.
דוד בירמן ומיכל אמבר, ברידג' ,הוצאת י.א.ר, 1991
הרב דוד בירדוגו (נולד בי"ד בתמוז ה'תשכ"ב, 16 ביולי 1962)
הוא דיין ישראלי, שנבחר כחבר בית הדין הרבני הגדול בירושלים.
קודם לכן כיהן בבתי הדין בחיפה, נתניה, תל אביב וירושלים.
נולד במרוקו כבן זקונים לרחל לבית אזרד והרב רפאל בירדוגו, רבה האחרון של מקנס.
סבו היה הרב יהושע בירדוגו, הרב הראשי למרוקו, נצר למשפחת הרבנים המפורסמת בירדוגו.
למד בישיבת "נווה שלום" בקזבלנקה אצל הרב רפאל גוזלן, בישיבת חכמי צרפת באקס לה בן אצל הרב חיים יצחק חייקין ובישיבת סלבודקה בבני ברק אצל הרב מרדכי שולמן.
לאחר נישואיו למד בכולל "מאור ישראל" אצל הרבנים דוד בוסו ובנימין גמליאלי, בכולל יחווה דעת אצל הרב דוד יוסף ובכולל יביע אומר בראשות הרב מרדכי טולידאנו.
כמו כן, למד מפי הרבנים מנשה קליין, שלום משאש (בן-דודו של אביו) ובן ציון אבא שאול.
הוסמך לדיינות, ונבחר לכהן כדיין בבית הדין הרבני בחיפה.
בשנת ה'תש"ס עבר לבית הדין בנתניה, בשנת ה'תשס"ז עבר לבית הדין בתל אביב ובשנת ה'תשע"ה עבר לבית הדין בירושלים.
ביוני 2025 נבחר לחבר בית הדין הרבני הגדול בירושלים.
מתגורר בשכונת רמת שלמה בירושלים.
אחד מבניו נשוי לבתו של הרב זמיר כהן.
אחותו פרלה נשואה לרב שלמה פרשה, ראש מוסדות משפטים ישרים בבני ברק.
אחותו סימונה נשואה לרב יהושע ברכץ ר"כ עץ חיים.
אחותו פדות הייתה נשואה לרב חיים אטיאס ממייסדי סמינר אור החיים, ובין ילדיהם הרב בנימין אטיאס והשר לשעבר אריאל אטיאס.
בדבר משפט - פסקי דין ותשובות.
בית דינו של יהושע ובו לקט פסקי דין של סבו הרב יהושע בירדוגו מבית הדין במקנס (תשע"ב).
בשנת 2012 הגיש הרב פרופ' משה עמאר תביעה כנגד הרב בירדוגו, בטענה שספר זה מביסס על עבודת התרגום וההדרה שעשה עמאר, ללא הזכרת שמו ותוך הפרת זכויות יוצרים.
הצדדים נשלחו לבוררות אצל הרב אברהם יצחק כלאב.
פרופ' עמאר ביקש לבטל את הסכם הבוררות, אך בקשתו נדחתה, ובסיומו של ההליך תביעתו נדחתה.
מי מנוחות על התורה מאת הרב רפאל בירדוגו (שני כרכים, תשס"ט).
דוד בן-דוד (בנדה) (נולד ב-30 באוקטובר 1945) הוא בנקאי ישראלי.
היה מנכ"ל בנק יהב בשנים 2001–2007 ולאחר מכן יושב ראש דירקטוריון הבנק עד לשנת 2018.
בן-דוד בנה את קריירתו הבנקאית בבנק הפועלים, שבו עבד 35 שנים.
החל דרכו כפקיד זוטר ועלה דרגה אחר דרגה עד שהגיע לתפקיד מנהל מרכז העסקים של הבנק.
במהלך שנות עבודתו בבנק הפועלים כיהן גם כיו"ר ועד העובדים, המשיך בתפקידים שונים בבנק במשך שנים רבות.
בשנת 2001 מונה דוד בן-דוד למנכ"ל בנק יהב, במקומו של אריה אור שקודם לתפקיד בכיר בבנק הפועלים.
מינויו אושר לאחר שהוא היה המועמד שעליו המליצה הוועדה שהוקמה כדי לדון במינוי מנכ"ל לבנק.
מנכ"ל בנק הפועלים דאז, עמירם סיוון, הציע לבן-דוד בחירה בין שני תפקידים: מנכ"ל בנק קונטיננטל או מנכ"ל בנק יהב.
בן-דוד בחר ביהב מכיוון שרצה לעבוד בבנקאות קמעונאית.
בתקופת כהונתו כמנכ"ל (2001–2007) הוביל בן-דוד את בנק יהב לתוצאות כספיות חיוביות.
בשנת 2006 הציג הבנק רווחים של 68.5 מיליון שקל, עלייה של 15% לעומת השנה הקודמת.
תשואת הרווח הנקי להון העצמי הגיעה ל-17.5%.
במהלך כהונתו התמודד בן-דוד עם אתגרים משמעותיים, כולל הפסדת בנק יהב במכרז השירותים הבנקאיים של עובדי המדינה לטובת בנק דיסקונט ב-2007, ומכירת חלק בנק הפועלים בבנק יהב לבנק מזרחי טפחות.
בשנת 2007 עמד בן-דוד במוקד סערה תקשורתית וציבורית לאחר שמכרז למתן שירותים בנקאיים לעובדי המדינה הוענק לבנק דיסקונט, תוך כדי שבנק הפועלים מכר את אחזקותיו ביהב לבנק מזרחי טפחות.
בן-דוד, שהוביל את יהב בתקופה זו, טען כי דיסקונט נקט בשיטות שיווק אגרסיביות ומסוכנות, ואף פנה באופן חריג למפקח על הבנקים, בטענה כי דיסקונט מפיץ שמועות על כך שבנק יהב צפוי להיסגר.
בשנת 2007 עבר בן-דוד מהתפקיד של מנכ"ל לתפקיד יו"ר דירקטוריון בנק יהב, במקומו מונה שאול גלברד למנכ"ל.
המעבר התבצע במסגרת שינויים בהנהלת הבנק בעקבות רכישת חלק בנק הפועלים על ידי בנק מזרחי טפחות.
כיו"ר דירקטוריון המשיך בן-דוד לוודא את הצמיחה והפיתוח של הבנק.
בשנת 2015 הוביל את פרויקט החלפת מערכת המחשוב של הבנק, שהוא הגדיר כ"הפרויקט האסטרטגי החשוב ביותר שהתמודד איתו הבנק מאז הוקם".
בשנת 2018 סיים בן-דוד את תפקיד יו"ר דירקטוריון בנק יהב, במקומו נכנס ישראל אנגל מבנק מזרחי טפחות.
החלפת השליטה הייתה חלק מהתהליכים הפוליטיים והארגוניים הנוגעים לייצוג הגורמים השונים שמחזיקים בבנק.
בן-דוד נולד וגדל בבת ים, ובה בחר להמשיך להתגורר גם לאחר נישואיו למרים (לבית וינברג).
יחד הקימו משפחה ולהם שלושה ילדים ונכדים.
עם מינויו לתפקידים בכירים בבנק הפועלים, עבר להתגורר בתל אביב.
נשוי למרים אב לשלוש בנות וסב לתשעה נכדים.
בוגר בית הספר לקציני ים עכו, מחזור י"ד-1969.
בן בעש"ט בוגר מכללת הלוחמה הימית של הצי האמריקאי בניופורט שברוד איילנד.
הוא בעל תואר ראשון בכלכלה ומנהל עסקים מאוניברסיטת חיפה, ותואר שני במנהל עסקים.
מאז שחרורו מצה"ל מכהן בהתנדבות כיו"ר עמותת חיל הים.
בשנת 1970 התגייס לקורס חובלים אותו סיים ב-1971. עבר קורס מתקדם בבה"ד חיל הים וקורס לוחמה נגד צוללות בארצות הברית.
הוא שירת בזירת ים סוף כמפקד סיירת ספינות בט"ש, כקצין גנ"ק וכמפקד אוניית התובלה אח"י בת-ים.
במלחמת יום הכיפורים היה סגן מפקד ספינת טילים.
בשנת 1976 מונה למפקד אח"י עכו, סטי"ל מדגם סער 2, ובשנת 1978 מונה לראש מדור קציני ים במספן כוח האדם.
בשנת 1979 מונה לסגן מפקד בסיס אשדוד, ובאותה שנה מונה למפקד סטי"ל מדגם סער 4. הוא שירת כמפקד מגמת סטי"ל בבית הספר לחובלים וכסגן מפקד בית הספר.
בשנת 1982 מונה למפקד פלגת סטי"לים (מפל"ג) בבסיס אשדוד, ובשנת 1985 מונה למפקד בית הספר לחובלים של חיל הים.
בשנת 1988 מונה לסגן ראש מספן כוח האדם, ובשנת 1991 מונה למפקד שייטת ספינות הטילים.
בשנת 1993 מונה לראש מספן כוח האדם, ובשנת 1996 מונה לנספח צה"ל בסינגפור.
בשנת 1999 מונה לראש מספן הים וסגן מפקד החיל.
בשנת 2002 מונה לראש מטה חיל הים.
ב־23 בספטמבר 2004 הוענקה לו דרגת אלוף, והוא מונה למפקד החיל.
בן בעש"ט פיקד על החיל בעת מלחמת לבנון השנייה, כשבין עיקר משימותיו של החיל הייתה שמירת המצור הימי על לבנון.
במהלך המלחמה נפגע הסטי"ל אח"י חנית מטיל של חזבאללה וארבעה חיילים נהרגו כתוצאה מכך.
הפגיעה הובילה לתחקיר פנימי בצה"ל, אשר מנה מספר כשלים אשר הובילו לפגיעה, אך לא הציג מסקנות כנגד האלוף.
לאחר המלחמה שלח אל"ם נבו ארז, אשר פיקד במהלכה על שייטת 13, מכתב חריף לרמטכ"ל דן חלוץ ולבן בעש"ט ובמרכזו טענה כי בן בעש"ט גילה הססנות במהלך המלחמה ומנע את קיומם של מבצעים חיוניים אותם ביקשו לוחמי היחידה לבצע.
ב-26 ביולי 2007 ביקש בן בעש"ט לפרוש מתפקידו, על אף שהיה אמור לסיים בכל מקרה את תפקידו כחצי שנה מאוחר יותר, וב-8 באוקטובר באותה השנה סיים את תפקידו.
בראיון שהתפרסם ב-5 באוקטובר 2007 בידיעות אחרונות הסביר שהגיע להחלטה ביום השנה לפגיעה באח"י חנית לאחר שהבין שהביקורת על תפקוד חיל הים במלחמת לבנון לא תיפסק כל עוד צמרת הפיקוד לא התחלפה.
במהלך שירותו הוענק לו אות לגיון ההצטיינות האמריקאי וכן אות כבוד על תרומתו לצי האיטלקי ולנאט"ו.
דוד בן הרוש (29 בנובמבר 1924 – 15 בינואר 1999) היה המייסד ויושב הראש של ליכוד יוצאי צפון אפריקה, שגרעין חבריו היה מוואדי סאליב.
היה אחד הפעילים הבולטים באירועי ואדי סאליב, שהפך לסמל למאבק של המזרחים נגד הקיפוח והאפליה.
בן הרוש נולד במרוקו וסיים שבע שנות לימוד.
לאחר מכן עבד בייצור ארנקים.
הוא עלה לישראל ב-1948 במסגרת ההעפלה ונכלא למשך מספר חודשים במחנות בקפריסין.
בישראל הוא התגורר בוואדי סאליב שבעיר התחתית בחיפה.
לאחר שהשתחרר מצה"ל ב-1949 התגייס למשטרה ועבד כנוטר רכבת ישראל עד 1956, עת שוחרר מסיבות בריאותיות.
בסיוע משרד הביטחון התקבל לעבודה בחברת החשמל אך התפטר ב-1957. אז קיבל ממשרד הביטחון הקצבה לשם פתיחת בית קפה בוואדי סאליב.
את בית הקפה "רוזוליו" נהגו לפקוד בעיקר עולים חדשים ממרוקו.
ב-9 ביולי 1959 הגיעו אנשי משטרה לבית הקפה בעקבות קטטה ונהגו באלימות מופרזת.
בהמשך לזאת, השתולל אחד מיושבי בית הקפה שהיה שיכור, נורה ברגלו, ונותר משותק בפלג גופו התחתון.
בשכונה הופצה שמועה שהאיש נהרג.
השמועה שימשה כזרז שגרם להתפרצות זעם ותסכול של תושבי השכונה, על הקושי הכלכלי ועל טענותיהם על אפליה וקיפוח מצד השלטון.
בשכונה פרצו מהומות שגלשו למרכז חיפה, שם ניסו תושבי הוואדי, ובן הרוש בראשם, במחאה שכוונה כלפי מוסדות השלטון והמפלגה השלטת, ובמהלכה ניסו מפגינים להגיע לשכונות הדר והכרמל ולמשרדי מפא"י וההסתדרות.
המהומות דוכאו ביד קשה על ידי המשטרה והיו פצועים בשני הצדדים.
בן הרוש הורשע בהפרעה לשוטר ובהחזקת אקדח ללא רישיון, לאחר שירה ירייה אחת באוויר כדי למנוע משוטרים להיכנס לדירה של אחד מחבריו.
בערעור בפני יצחק כהן, אוגניה וינוגרדוב ויעקב אזולאי הופחת העונש ל-10 חודשים, לאחר שבית המשפט קבע שמכיוון שהעבירות נעשו בשרשרת אחת של התרחשויות, העונשים על העבירות צריכים להיות חופפים.
בתום אחד מהדיונים במשפט תקף בן הרוש שוטר, ובעקבות תקרית זו נגזרו עליו חודשיים מאסר בפועל.
בסך הכל ריצה בן הרוש שישה חודשי מאסר בלבד, וזאת לאחר שנשיא המדינה יצחק בן-צבי חנן אותו.
על פי תיאור בסדרה התיעודית הכל אנשים והעדויות שהוצגו בה, כניסת השוטרים לדירה נעשתה ללא צו, ובן הרוש ביקש למנוע פגיעה בתושביה.
בסדרה מוזכר גם חוקר בשם קארל זינגר, שתיאר את האירועים מנקודת מבטו והדגיש את המתח שנוצר בין המשטרה לבין הדיירים.
יש לציין כי המידע על זינגר והפרטים בסדרה אינם מבוססים על מקורות אקדמיים חיצוניים, ומוצגים בהקשר התיעודי בלבד.
בעקבות האירועים מונתה ועדת חקירה ממלכתית בראשות השופט משה עציוני כדי לבדוק את הגורם למהומות ומצבם של עולי צפון אפריקה בישראל.
בן הרוש העלה את נושא האפליה בפני חברי הוועדה.
בן הרוש הצביע על היד הנעלמה שטיפלה בחלוקת הרכוש הנטוש בוואדי.
הוא הציע לוועדת החקירה לבדוק את אי השוויון בין העולה מאירופה והעולה ממרוקו.
בעודו במאסר התמודד בן הרוש בבחירות לכנסת הרביעית מטעם רשימת ליכוד יוצאי צפון אפריקה.
הרשימה קיבלה כ-8,200 קולות וחסרו לה 1,200 קולות כדי לעבור את אחוז החסימה.
לאחר יציאתו לחופשי עבר בן הרוש להתגורר בקריית חיים ונעלם מהנוף הפוליטי.
הוא נפטר בשנת 1999 בגיל 74, והובא למנוחות בבית העלמין בצור שלום .על שמו רחוב בחיפה.
נלחם בשורות הבריגדה היהודית במסגרת הצבא הבריטי בתקופת מלחמת העולם השנייה.
על פעילותו באירופה זכה להדליק משואה ביד ושם במלאת 50 שנה לסיום מלחמת העולם השנייה.
נולד בשם דוד לייב דווידוביץ למשפחה חסידי ויז'ניץ בכפר נרסניצה שבעבר-הקרפטים, צ'כוסלובקיה (היום אוקראינה).
בילדותו למד בתלמוד תורה, בבית ספר ציבורי ובמספר ישיבות.
בגיל 16 עזב את הלימודים והחל לעבוד כשוליה בחנות משום שהוריו לא יכלו עוד לממן את לימודיו.
ב-1938 פלשה גרמניה הנאצית לצ'כוסלובקיה ובן דוד התייצב לשירות צבאי.
מאוחר יותר כאשר פחתה המתיחות הביטחונית בעקבות סיפוח האזור להונגריה, הצטרף בן דוד להכשרה של בני עקיבא כהכנה לעלייה לארץ ישראל, למרות התנגדות הוריו ובני קהילתו.
בשנת 1940, בעיצומה של מלחמת העולם השנייה הצליח לעלות על האונייה פסיפיק שיעדה היה ארץ ישראל.
ב-1 נובמבר 1940 הגיעה האונייה לנמל חיפה.
המעפילים הועברו על ידי שלטונות המנדט הבריטי לאוניה פאטריה.
בן דוד וחבר נוסף קפצו מהאונייה ושחו לחוף, וכך לא היו בפאטריה בעת הפיצוץ.
בן דוד הגיע תחילה לחיפה ומשם עבר לכפר פינס והצטרף אל קבוצת אברהם שהקימה לימים את כפר עציון.
במאי 1941 החליט להתגייס לצבא הבריטי במסגרת התנדבות יהודי ארץ ישראל למאמץ המלחמתי.
בניגוד לרוב חבריו הדתיים שירת בן דוד ביחידה מעורבת כדתי יחיד.
במהלך שירותו שהה בסוריה, עיראק ובצפון אפריקה.
עם הקמת הבריגדה היהודית הצטרף לשורותיה והשתתף במערכה על נהר סניו.
בתום מלחמת העולם השנייה יצא דוד בן דוד למסע דרך תחום השליטה של הצבא האדום לאוסטריה, להונגריה ומשם לבית הוריו ברוסיה הקרפטית.
בשנת 1946 הצטרף בן דוד למוסד לעלייה ב'.
בספרו האוטוביוגרפי הוא מסכם את התקופה, שעל פעילותה בה זכה להדליק משואה ביד ושם:
בשנת 1947 הגיע דוד בן דוד לכפר עציון, ומונה למוח'תאר הכפר.
ב-1948 השתתף בקרבות גוש עציון שם גם נפצע ונפל בשבי הירדני.
לאחר שחרורו מהשבי פעל להשבת שרידי הנופלים במערכה על גוש עציון ולשיקום אלמנות ויתומי כפר עציון, והיה שותף להקמת המושב ניר עציון.
נפטר ב-14 באוגוסט 2018, והובא למנוחות בבית העלמין של ניר עציון.
דוד בן בסט (נולד ב-19 בדצמבר 1944) הוא איש רדיו ותקשורת ישראלי.
בן-בסט נולד להורים יוצאי בולגריה וגדל בשכונת פלורנטין בתל אביב.
מאז שהיה בן 14 הוא חובב רדיו פעיל.
אמו מתה כשהיה בן 16. למד אלקטרוניקה בקריית החינוך אורט סינגאלובסקי ושירת בחיל האוויר כטכנאי אלקטרוניקה.
כשהשתחרר מצה"ל, למד לתעודת הוראה באלקטרוניקה ועם סיום הלימודים התקבל לעבוד כמורה בבית ספר תיכון בתל אביב, שם התקדם עד לתפקיד סגן המנהל.
אחרי כ-10 שנים עזב את תחום החינוך והקים חברה למוצרי אלקטרוניקה.
עם שחרורו מהשירות הצבאי הקים בן-בסט בביתו תחנת רדיו חובבים.
ובמקביל לניהול עסקיו הוא קיים קשר עם חובבי רדיו מכל העולם.
בשנת 1985 נחטפה האנייה אקילה לאורו על ידי ארבעה מחבלים, חברי החזית העממית, בעת שעשתה את דרכה סמוך לחופי מצרים.
מתחנת הרדיו הביתית שלו הצליח בן-בסט למצוא את התדר שבו שידרו המחבלים מהאנייה לבסיס האם שלהם, הקליט אותם והעביר את ההקלטה לרשת הטלוויזיה NBC.
מאז שימש כקשב עבורם ואחר כך עבור גלי צה"ל, וסוכנות הידיעות עתי"ם.
בין השנים 1990 ל-1998 שימש כמנכ"ל עיריית הוד השרון.
בשנת 1992 מונה כחבר דירקטוריון בזק, וכיהן מטעם בזק גם כחבר דירקטוריון פלאפון תקשורת מ-1994 ועד שנת 1998.
בבחירות המקומיות בשנת 1993 נבחר בן-בסט כחבר מועצת עיריית רעננה מטעם מפלגת העבודה.
בשנת 1995 הקים בשותפות עם שאול אלוביץ' את קבוצת "רדיוס", שהתמודדה וזכתה בזיכיון להקמת תחנת רדיו אזורית בשרון - רדיוס 100FM.
ב-2001 רכש את רדיו לב המדינה המדינה כשזו הייתה בקשיים, והקים את פירוויה רדיו, תחנה המשדרת בשפה הרוסית.
בשנה זו נבחר לכהן לראשונה כיו"ר התאחדות תחנות הרדיו האזורי, הפועלת לאורך כל השנה לביסוס מעמדן של תחנות הרדיו מול הרגולטור, למאבק ברדיו הפיראטי, להסדרת נושא התמלוגים ולקידום האינטרסים המשותפים לבעלי תחנות הרדיו.
בשנת 2013 נבחר פעם נוספת לתפקיד ומכהן בו עד היום.
במרץ 2008, לאחר שזיכיון תחנת רדיוס 100FM פג, זכתה שוב קבוצת "רדיוס", במכרז הרדיו באזור השרון.
בספטמבר 2010 רכש את חלקו של שאול אלוביץ' בקבוצת "רדיוס".
היה בעבר חבר מרכז הליכוד בשנת 2003 עד 2005.
בנוסף לתפקידו, בן בסט עורך ומגיש את תוכנית האקטואליה השבועית "הנבחרים", המשודרת ברדיוס 100FM ובערוץ 20 בטלוויזיה, ועורך את התוכניות "Twilight Time" ו"עברי לפני שבת" המשודרות ברדיוס 100FM.
בשנת 2010 התמנה בן בסט לקונסול הכבוד של הרפובליקה של נאורו, וב-2011 התמנה לקונסול הכבוד של סיירה לאון בישראל.
דוד בן בסט הוא יו"ר עמותת בית החולים מאיר בכפר סבא וסגן יו"ר עמותת בית החולים לוונשטין ברעננה.
מאז 2016 משמש בן בסט כנשיא אגודת חובבי הרדיו בישראל.
בשנת 2017 קיבל דוד בן בסט מאגודת העיתונאים פרס מפעל חיים על תרומתו לתקשורת במשך שנים רבות.
בן בסט כותב במהדורת סוף השבוע של העיתון מעריב בנוגע ליחסים בין ישראל לפלסטינים ועל נושאים נוספים.
מאז העשור השני של המאה ה-21 מגיש דוד בן בסט את התוכנית "הנבחרים" ובה הוא מראיין כל שבוע מספר פוליטיקאים וחברי כנסת.
בתו, שרון, הגישה בעבר את תוכנית הרדיו "בלינג" ברדיוס 100FM.
דוד בן יוסף פרדו (נפטר ב-15 במרץ 1657), חכם בקהילה הספרדית-פורטוגזית באמסטרדם.
דוד פרדו נולד בסלוניקי במחצית הראשונה של המאה ה-16. עבר עם אביו לאמסטרדם ושם נתמנה לחכם בקהילת "בית ישראל", אחת משלוש הקהילות הפורטוגזיות שהתקיימו באותו זמן בעיר.
בשנת 1638 התאחדו הקהילות לקהילה אחת, ופרדו נתמנה לחכם הקהילה המאוחדת יחד עם יצחק אבוהב דה-פונסיקה, מנשה בן ישראל ושאול מורטירה.
כמו כן שימש כאחראי על בית העלמין של הקהילה.
בשנת 1625 ייסד את "חונן דלים", התאגדות ששמה לה למטרה לסייע לנזקקים.
פרדו פרסם תעתיק לאותיות לטיניות של Obligacion de los Coraçones (תרגום ספר חובות הלבבות ללדינו על ידי רבי צדיק פורמון אמסטרדם 1610).
קרוב משפחה של פרדו, הנושא אף הוא את השם דוד פרדו, חיבר את הפירוש לתוספתא "חסדי דוד".
רבי דוד בן יהודה מסר לאון (לעיתים מסיר ליאון וכן מיסיר ליאון; נולד ב-1470 לערך) היה רב, פוסק ופילוסוף, מראשי יהדות איטליה בראשית המאה ה-16, בנו של ר' יהודה מסר לאון.
חיבר את הפירוש "עין הקורא" למורה נבוכים לרמב"ם ואת הספר הפילוסופי "תהלה לדוד".
נולד ככל הנראה בעת שהות אביו בוונציה.
התחנך בישיבת אביו בנאפולי והוסמך לרבנות במלאת לו 18 שנים, על דעת רבני הישיבה.
לאחר מכן למד בישיבתו של רבי יהודה מינץ בפדובה ונסמך על ידו.
בנוסף ללימודי דת למד גם פילוסופיה ובפרט קרא את ספרי אריסטו והרמב"ם.
בשנת 1510 לערך עבר לוולורה שבאלבניה לשמש שם ברבנות אצל קהילת מגורשי פורטוגל שהגיעו אל העיר.
אל העיר הגיעו גם רבים ממגורשי ספרד, שהנהיגו קהילה נפרדת ואף דרשו להשליט את מנהגיהם על פני המנהג האיטלקי המקובל.
הקרע בין קהילת מגורשי פורטוגל לקהילת מגורשי קסטיליה הגיע לשיא בערב יום כיפור.
אחד ממוקדי המחלוקת היה מנהג "הסמיכה האשכנזית" שהיה נפוץ בקהילות איטליה ואלבניה, אך גולי ספרד לא הכירו בו.
על מנת לחדד את עמדתו כתב הרב את הספר "כבוד חכמים", הדן בנושא הסמיכה לרבנות ביהדות איטליה.
ספר זה יצא בדפוס חברת "מקיצי נרדמים" בברלין, תרנ"ט.
חיבורו העיקרי, "תהלה לדוד", ראה אור על ידי נכדו, אהרן לבית ליאון בקושטא בשנת ה'של"ז (1577).
החיבור הולך בעקבות הרמב"ם בשלושה עניינים: ערך התורה ומעלתה, יסודות התורה והמצוות ועיקרי האמונה ונכתב כחלק מהפולמוס שניהל המחבר עם מבקרי הרמב"ם רלב"ג, ר' יוסף אלבו ודון יצחק אברבנאל.
רבי דוד בן ברוך הכהן אזוג (נפטר בג' בטבת, ה'תקמ"ה, 16 בדצמבר 1784) היה רב ומקובל במרוקו.
מקום קבורתו מהווה אתר תפילה ועלייה לרגל מרכזי, ונוהרים אליו מתפללים רבים, בעיקר בימי השנה לפטירתו.
נולד לרבי ברוך הכהן אזוג בהרי האטלס.
רכש השכלה תורנית, וכשבגר לימד בישיבה בכפר תינזרת.
לפי גרסה אחרת, היה שד"ר (שליח דרבנן) מירושלים או מטבריה שהגיע למרוקו לאסוף כספים עבור תושבי הארץ, וכשהגיע לאחד הכפרים באזור האטלס יהודי המקום מינו אותו לרב ולא הניחו לו לשוב לארץ ישראל.
שמו התפרסם בכל רחבי מרוקו כצדיק בעל כוחות, ורבים פנו אליו לבקש עזרה ועצה ולהתברך מפיו.
הניח בן אחד, רבי ימין כהן אזוג שקבור לידו.
רבי ימין הניח בת עאליא ובן רבי דוד כהן אזוג שקבור במוגדור.
שני בניו של רבי דוד ממוגאדור התפרסמו: רבי ימין הכהן ורבי ברוך הכהן (הקרוי על שם סבו).
נכדיו הם: רבי דוד בן ברוך הידוע בכינוי 'באבא דודו' שמקום קבורתו בעיר תארודאנת, ורבי פינחס כליפא הכהן אזוג בנו של רבי ימין, ומקום קבורתו בעיר מרקש.
ישנה גרסה הטוענת כי רבי דוד נישא בנישואין שניים לאחותו של רבי כליפא בן מלכא וגרסה נוספת שנישא לבתו של רבי כליפא בן מלכא
רבי דוד נפטר בג' בטבת ה'תקמ"ה 16 בדצמבר 1784, ונקבר בכפר הנקרא "תלתא דמנבהא" במרוקו.
מדי שנה נערכת בתאריך זה הילולה מסורתית על קברו.
את ההילולה עורכים צאצאיו, ומגיעים אליה אורחים מישראל, צרפת, קנדה, אנגליה ומכל ערי מרוקו שבהן מתגוררים יהודים ובפרט מקזבלנקה.
על קברו נבנה מתחם חדרי אירוח, עם למעלה מ-200 חדרים.
המקום מאובטח מטעם בית המלוכה המרוקאי והמושל האזורי, שמציבים אבטחה משבוע לפני האירוע ועד לצאת אחרון המבקרים.
המושל האזורי מגיע ביום ההילולה לציון רבי דוד יחד עם משלחת מלווים, ובהשתתפותו עורכים המתפללים תפילה מיוחדת לכבוד שלטון מרוקו ומוקראת תפילה השכבה למלכי מרוקו האחרונים שידועים היו ביחסם הטוב ליהודי מרוקו.
לקראת חצות הלילה יוצאים כל המתפללים למתחם ציון הצדיק ונערכת תפילה ואמירת תהילים במקום.
לאחר מכן חוזרים לסעודת מצווה וריקודים.
על שמו של רבי דוד בן ברוך הוקמו מספר מוסדות ובתי כנסת ב אופקים, עפולה, אשדוד, אשקלון, קריית גת, יבנה, נס ציונה, ירוחם, צפת דימונה ונתניה, ברחוב קרן היסוד, חולון
"לדוד ברוך" - דרשות וחידושי תורה שנשא בציבור, תועדו בכתב ידו המקורי ויצאו לאור בהוצאת 'מלכי רבנן'.
רבי דוד בן חסין (1727 - 30 ביוני 1792) היה מגדולי המשוררים והפייטנים של יהודי מרוקו.
חלק משיריו דוגמת "אערוך מהלל ניבי", "לדוד שיר ומזמור" ו"אוחיל יום יום אשתאה", התפרסמו ברחבי קהילות המגרב והמזרח התיכון.
נולד לאביו רבי אהרן במלאח (הרובע היהודי) של מקנס שבמרוקו בשנת 1727. קיבל חינוך מסורתי בצלא, ובגיל 10 החל ללמוד בישיבה של ר' מרדכי בירדוגו והיה לתלמיד מצטיין.
בגיל 17 חיבר את חיבורו הראשון מגדל לדוד שעוסק בפרשנות המקרא ודן בדרכים הנכונות ללמוד ולשנן את התורה.
בגיל 20 נישא לבתו של מורו ר' מרדכי בירדוגו.
ר' דוד חסין היה משורר פורה והותיר אחריו למעלה מ-250 שירים, אשר חלקם הגדול התפרסם 15 שנה לאחר מותו בספר בשם "תהילה לדוד" שיצא לאור באמשטרדם בשנת תקס"ז וזכה מאז לשלוש מהדורות נוספות.
כמו תלמידי חכמים רבים אחרים במרוקו ר' דוד חסין עסק לפרנסתו כסופר סת"ם.
הוא נהג לנסוע ולבקר את הקהילות היהודיות השונות ברחבי מרוקו, וכך עוד בחייו שיריו התקבלו למסורות הפיוט ברחבי האזור.
לעומת שירת ספרד אשר נכתבה בעיקר בלשון המקרא ר' דוד חסין עשה בשירתו שימוש בכל רובדי הלשון העברית ובעיקר לשון המקרא ולשון חז"ל.
שירתו הושפעה גם מן הקבלה והדבר ניכר הן מבחינת הנושאים והתכנים, והן מבחינת העיצוב והדימויים.
הפיוט אסדר תושבחתא נמנה בין יצירותיו.
ר' דוד חסין חי בתקופה רווית סבל עבור היהודים במרוקו.
במהלך חייו סבל המלאח של מקנס מפגעי טבע, כגון בצורת קשה וממושכת, שהקשו על חיי תושביו.
בנוסף יושבי המלאח נפגעו מאלימות אנטי-יהודית ומרדיפות שונות.
בערוב ימיו של ר' דוד חסין עלה לשלטון מולאי יזיד, שרדף באכזריות את היהודים ברחבי מרוקו.
ר' דוד חסין הקדיש שירים לתיאור הרדיפות שחוו יהודי מרוקו, ורבים משיריו הם שירי נחמה המנסים לעודד את רוחן של הקהילות המוכות.
נושאי שירתו מתמקדים לפיכך בנושאי הגלות ומצוקותיה והתקווה לגאולה וחידוש העבר של עם ישראל.
שירתו נפוצה מעבר למרוקו וצפון אפריקה והגיעה לקובצי פיוטים במזרח, עד תימן הרחוקה.
רבי דוד בן סלימאן צמח (דאוד צמח; 1902–1981) היה משורר וחוקר יהודי-עיראקי.
נולד בבגדאד שבעיראק בשנת 1902. התחנך בבית ספר של כל ישראל חברים בעיר ולאחר מכן במדרש בית זלכה, בפרט אצל הרב שמעון מרדכי והרב יהודה פתיה.
הוא החל להביע עניין בספרות ושירה מגיל צעיר מאוד, וחיבר את ראשוני שיריו בעברית וערבית כבר בגיל 12. כמה משיריו הראשונים עסקו בזוועות מלחמת העולם הראשונה והיו מיועדים לפרסום, אך צונזרו לבסוף מפני חשש מהשלטון העות'מאני.
לאחר השלמת לימודיו כיהן כרב וכמוהל.
במקביל ניהל בית מסחר לספרים והיה אספן של כתבי יד.
מצעירותו גילה חיבה ועניין רב בשירת ימי הביניים של יהדות ספרד והגיע לרמת בקיאות גבוהה בתחום.
שמו כבקיא בשירת ספרד יצא למרחקים, והוא ניהל קשרים עם מלומדים ידועים מהיישוב היהודי בארץ ישראל שעסקו בנושא.
דוד ילין כינה את צמח "אחד מגדולי חכמי עמנו" בתחום השירה של יהדות ספרד.
ילין וצמח שיתפו פעולה בההדרה והוצאה לאור של כתביו של טודרוס בן יהודה אבולעפיה בן ימי הביניים.
צמח תמך בהתלהבות בתחיית העברית שהתרחשה בזמנו.
לאורך השנים פרסם צמח שירה עברית וערבית, מאמרים מחקריים על שירת ימי הביניים של יהדות ספרד, וכן מספר קבצים של סיפורי משלים, ביניהם ספר "אמת'אל אל דאוודיאה" (משלי דוד) וספר "וורוד אל דאוודיאה" (פרחי דוד) שיצאו לאור בבגדאד.
עוד בעודו בבגדאד פרסם שירה פרי עטו ומאמרים על שירת ספרד בכתבי עת ארצישראליים כגון מזרח ומערב בעריכת אברהם אלמליח, תרביץ, הארץ, מאזניים, ההד ועוד.
בזמן הפרהוד בשנת 1941 פורעים פרצו לביתו ובין היתר בזזו ספרים וכתבי יד מספרייתו הגדולה.
הוא עלה לישראל בשנת 1949 והמשיך בארץ לחבר שירה, לפרסם מאמרים מחקריים ולשתף פעולה עם חוקרים בכל הקשור לשירת ספרד.
בשנת 1959 פרסם את ספרו "עד יבוא האביב", הכולל שירים בערבית ובעברית זה לצד זה.