tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
האנדרטה היא מבנה רבוע מסיבי המוכתר בקשתות, בגובה של 45 מטר.
אורך בסיסו הוא 42 מטר ורוחבו 36 מטר.
בראש הקשת המרכזית של האנדרטה מונפים דגלי בריטניה וצרפת.
חזיתות המבנה מצופות לבנים אדומות.
קשתות המבנה נשענות על גבי 16 עמודים מלבניים, המקובצים ברביעיות על גבי מפלס מוגבה ממפלס הקרקע שמסביב.
על גבי לוחות אבן גיר שהוצמדו לפאות העמודים נחרתו שמותיהם של הנעדרים.
אל כל אחד מן העמודים הוצמד עיטור אבן מפוסל בדמות זר, שבמרכזו נחרת שמו של אחד משדות הקרב שבהם נפלו הנעדרים.
טורי מדרגות מעפילים אל מפלס העמודים מרגלי חזיתה המערבית והמזרחית של האנדרטה.
במרכז המפלס, מתחת לקשת המרכזית של המבנה, ניצבת אבן הזיכרון – מרכיב מסורתי במבני ההנצחה הבריטיים.
על גביה נחרתה הכתובת: "Their Name Liveth for Evermore" ("שמם יחיה לדור ודור").
על גבי האנדרטה נחרתה באנגלית כתובת זו:
כאן נרשמו שמותיהם של קצינים וחיילים של צבאות בריטניה
אשר נפלו בשדות הקרב של הסום
בשל מידותיה והאתר הגבוה בו היא ממוקמת נראית האנדרטה למרחוק.
על גבי האנדרטה חרותים שמותיהם של למעלה מ-72,000 נעדרים - 830 מהם דרום אפריקאים והיתר בריטים.
חיילים אלו נפלו בחזית הסום מחודש יולי 1915 ועד ל-20 במרץ 1918, ערב המתקפה הגרמנית האחרונה בחזית הסום ; מרביתם נפלו בקרב על הסום ב-1916. שמותיהם של הנעדרים מיתר צבאות האימפריה הבריטית, שנפלו בחזית זו, הונצחו על גבי אנדרטאות אחרות.
עד היום נמשך גילוים של שרידי חללים ממלחמת העולם הראשונה בצרפת.
במידה ומתגלה גופת חייל הניתנת לזיהוי מקרב הנעדרים המונצחים על גבי האנדרטה, הוא מובא לקבורה בטקס צבאי באחד מבתי הקברות הבריטיים בצרפת, ושמו מוסר מעל גבי האנדרטה.
מול חזיתה המערבית של האנדרטה הוקם בית קברות צבאי משותף לצבאות בריטניה וצרפת.
הקמתו נועדה לסמל את שיתוף הפעולה בין שני הצבאות בקרב על הסום ואת קורבנם.
בבית הקברות מצויות שתי חלקות מקבילות, אחת לחללי כל אחד משני הצבאות, ובכל אחת מהן 300 קברים.
מרבית החללים בבית הקברות (239 בריטים ו-253 צרפתים) הם אלמונים.
גופותיהם נתגלו בשדות הקרב של צרפת – בעיקר באלו של הסום - בחודשים הראשונים של שנת 1932. מצבות לוח אנכיות הוצבו על קברי החללים הבריטים ; על קברי החיילים הצרפתים הוצבו צלבים אפורים.
בקצה המערבי של בית הקברות ניצב צלב ההקרבה, אף הוא מרכיב קבוע במבני ההנצחה הבריטיים.
על גבי שני צידי בסיסו נחרתה באנגלית ובצרפתית הכתובת הבאה:
את ההקרבה המשותפת של שניים וחצי מיליון חללים
נטמנו כאן זה בצד זה
חיילים של צרפת ושל האימפריה הבריטית
האנדרטה ובית הקברות תוכננו על ידי האדריכל הבריטי סר אדווין לאצ'נס (Edwin Lutyens) והוקמו על ידי ועדת חבר העמים לקברי מלחמה.
בנייתם החלה ב-1928 והם נחנכו על ידי הנסיך מוויילס (לימים – המלך אדוארד השמיני) במעמד נשיא צרפת אלבר לברן ב-1 באוגוסט 1932.
טקס זיכרון מרכזי נערך באתר האנדרטה ובית הקברות מדי שנה, ב-1 ביולי – יום פתיחת הקרב על הסום.
טקס זיכרון נוסף נערך במקום - כמו גם ברבים מאתרי ההנצחה הבריטיים של מלחמת העולם הראשונה - ביום א' השני של חודש נובמבר, שהוא יום הזיכרון לחללי צבאות האימפריה הבריטית.
בשנת 2004 נפתח מרכז תצוגה בסמוך לאנדרטה.
אנדרטת חיל הנחתים של ארצות הברית המכונה גם אנדרטת איוו ג'ימה היא אנדרטה המוקדשת לחיל הנחתים של ארצות הברית, הממוקמת בסמוך לבית הקברות הלאומי ארלינגטון, בקרבת קריון הולנד, במדינת וירג'יניה שבארצות הברית.
האנדרטה היא פסל רחב ידיים, מעשה ידי הפסל פליקס דה ולדון, המבוסס על הצילום המפורסם "הנפת הדגל באיוו ג'ימה" שצולם על ידי הצלם ג'ו רוזנטל במהלך קרב איוו ג'ימה.
העבודה על הפסל החלה בשנת 1951 ביציקת ברונזה המבוססת על התמונה.
גובה הדמויות 9.8 מטרים, וגובה מוט הדגל 16 מטרים.
לפסל בסיס עשוי גרניט ועליו שתי כתובות:
על בסיס הפסל מצוינים המיקום והתאריך של כל הקרבות העיקריים בהם השתתף חיל הנחתים.
האנדרטה נחנכה על ידי נשיא ארצות הברית דווייט אייזנהאואר ב-10 בנובמבר 1954 – יום השנה ה-179 לייסוד חיל הנחתים.
בשנת 1961 הכריז נשיא ארצות הברית ג'ון פיצג'רלד קנדי כי דגל ארצות הברית יתנוסס מעל הפסל 24 שעות ביממה (וזהו אחד האתרים היחידים בהם מתנוסס הדגל באופן רשמי בכל שעות היממה).
האנדרטה משמשת כנקודת סיום המסלול המסורתית של מרתון חיל הנחתים.
תבנית הגבס המקורית של הפסל ניצבת בהרלינגן שבמדינת טקסס, באקדמיית הנחתים - בית ספר צבאי פרטי.
האנדרטה הלאומית איוו ג'ימה הממוקמת בניווינגטון שבקונטיקט, מוקדשת ל-6,821 הלוחמים שנפלו בקרב איוו ג'ימה ולה עיצוב דומה המבוסס אף הוא על אותה תמונה, אך לא מדובר בפסל זהה.
לאנדרטת חיל הנחתים שלושה עותקים מוקטנים:
בחזית בסיס חיל הנחתים קוונטיקו שבוירג'יניה;
בבסיס הנחתים האי פאריס שבדרום קרולינה;
ובבסיס הנחתים הוואי במפרץ קאנאוהה שבהוואי.
פסל דומה ממוקם גם בפארק נהר פול שבמסצ'וסטס.
אנדרטת חללי פעולות האיבה הוא אתר הזיכרון המרכזי לזכר כל נרצחי פעולות הטרור בישראל, שנמצא בהר הרצל בירושלים.
אתר ההנצחה המרכזי לחללי פעולות איבה בהר הרצל הוקם בשנת 1998 ומאז נקרא יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל בשם "יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל ולחללי פעולות האיבה".
האתר עוצב ותוכנן על ידי האדריכלים משה וריטה אורן ונבנה על ידי המוסד לביטוח לאומי ומשרד הביטחון תוך שיתוף פעולה עם ארגון נפגעי פעולות איבה.
בין יוזמי האנדרטה: יושב ראש הארגון דב קלמנוביץ שנפגע בפיגוע טרור בירושלים.
האנדרטה נמצאת בקצה בית הקברות הצבאי ובסמוך אל חלקת גדולי האומה על יד חלקת המעפילים.
האנדרטה מסמלת את עמידת העם היהודי בארצו כנגד אלה המנסים לפגוע בהמשך קיומו.
על קירות אתר ההנצחה חקוקים שמותיהם של כל הנספים במערכה האכזרית שנכפתה על תושבי מדינת ישראל, וזאת למען ייזכר ולא יישכח קורבנם.
הרשימה כוללת את שמות הקורבנות מאז 1851 ועד ימינו.
על קירות האנדרטה חקוקים פסוקים מתוך התלמוד והתפילה:
מדי שנה ביום הזיכרון לחללי מערכות ישראל ולנפגעי פעולות האיבה נערך ברחבת האנדרטה הטקס המרכזי לזכרם של כל חללי הטרור ופעולות האיבה שנרצחו בארץ בהשתתפות נשיא המדינה, ראש הממשלה, הרבנים הראשיים לישראל, שר הרווחה ומנכ"ל המוסד לביטוח לאומי.
הקמת היכל הנצחה מרכזי בהר הרצל
אנדרטת מגיני הרובע היהודי במלחמת השחרור היא אתר זיכרון לזכר 71 חללי צה"ל שנפלו במלחמת העצמאות בתש"ח (1948), בהגנה על הרובע היהודי בירושלים ובמקומות אחרים ושנטמנו, באתר זמני ברובע היהודי, בהר הזיתים ובבית הערבה שנשארו בסיום המלחמה בשליטת הירדנים.
לאחר מלחמת ששת הימים הובאו שרידי ההרוגים שנקברו ברובע היהודי לקבורה בבית הקברות הר הזיתים.
במקום קבורתם הארעי נמצא כיום אתר הגלעד.
האנדרטה בנויה מאבן גיר חברונית.
האנדרטה נקראת ע"ש מגיני הרובע היהודי אולם מונצחים בה גם שאר חללי צה"ל שקבריהם נמצאו מחוץ לגבולות המדינה דאז.
היא נבנתה בשל העובדה שלקרובי הלוחמים הללו לא הייתה גישה לקברי יקיריהם והם ביקשו ממשרד הביטחון אתר שבו יוכלו להתייחד עם זכרם.
האנדרטה ניצבת בכניסה אל גן הנעדרים בבית הקברות הצבאי בהר הרצל בירושלים.
לאנדרטה צורה שמזכירה סמטה צרה מקורה, בדומה לרחובות העיר העתיקה בירושלים.
לאנדרטה 2 קשתות ובראשם חקוקים הפסוקים:
על שני קירות הסמטה לוחות שיש עם שמות הנופלים.
האנדרטה תוכננה על ידי האדריכל ד"ר אשר חירם, מתכנן בית הקברות הצבאי בהר הרצל.
אנדרטת חללי התעופה באיסטנבול (טורקית: Tayyare Şehitleri Anıtı) היא אנדרטה לזכרם של שלושה חלוצי תעופה אשר נהרגו בשתי תאונות אוויריות בשנת 1914 מעל שמי ארץ ישראל במהלך ניסיונות לבצע מסע אווירי מאיסטנבול בטורקיה אל אלכסנדריה אשר במצרים.
השלושה זכו למעמד של גיבורים לאומיים, האנדרטה לזכרם הוקמה ב-1916 ובמקום נערכת אזכרה לשלושה מדי שנה.
אנדרטה נוספת לזכרם של חללי האסון בצמח הוקמה גם במקום ההתרסקות (-800 מטרים מזרחית לכביש העובר בין מעגן לעין גב בקרבת קיבוץ האון).
פחות מעשור לאחר הטיסה הראשונה של האחים רייט, ב-1903, הקימה האימפריה העות'מאנית חיל אוויר אשר מטוסיו נקנו מצרפת ושם גם הוכשרו ראשוני טייסיו.
החל מ-1912 הוקם בית ספר לטיסה סמוך לאיסטנבול, ובו התבצעה הכשרת טייסים חדשים.
חיל האוויר הטורקי נטל חלק במלחמות הבלקן בשנת 1912.
בשנת 1913 הכריזה אגודת תעופה צרפתית על תחרות במסגרתה יוענק פרס לטייס הראשון שמצליח להשלים מסע בן 5,600 ק"מ מפריז לקהיר דרך ארץ ישראל.
מטוסם של צוות זה היה הראשון לנחות בירושלים (לשם הגיעו ב- 31 בדצמבר 1913), והגיע לקהיר ב-1 בינואר 1914.
בעקבות הצלחת מסעותיהם התעופתיים של הצוותים הצרפתיים גברה בתוך האימפריה העות'מאנית להגיע להשגים דומים.
בפברואר 1914, יצאו לדרכם שני צוותים טורקיים למסע מאיסטנבול לעבר קהיר.
מטרת המסעות הייתה להדגים את כוחו של חיל האוויר העות'מאני, להדגים את האופן שבו באמצעות טיסות ניתן לקרב את החלקים המרוחקים של האימפריה ולהדגים את המחויבות לקדמה של השלטון באיסטנבול.
הצוות הראשון כלל הטייס פטחי בי וטייס המשנה סדיק ביי, אשר היה חבר קרוב של שר המלחמה הטורקי אנוור פאשה.
הצוות השני, אשר יצא לדרך זמן קצר מאוחר יותר כלל את הטייס נורי ביי וטייס המשני אימאעיל חקי בי.
נורי ביי התפרסם זמן קצר קודם לכן משום שהיה לטייס הראשון לטוס מאדירנה לעבר איסטנבול.
הצוות של פטחי וסדיק ביי המריאו מאיסטנבול ב-8 בפברואר 1914, וטסו דרך אסקישהיר, אפיון, קוניה, טרסוס, עדנה, אדנה, חלב, חומס, ביירות ודמשק אליה הגיע ב-24 בפברואר 1914. בכל אחת מתחנות הביניים עוררה הגעת המטוס התרגשות רבה ונערכו לכבוד הטייסים קבלות פנים מפוארות.
קבלות הפנים בדמשק נמשכו שלושה ימים, וב-27 בפברואר 1914 המריאו השניים מדמשק לעבר יפו, ואולם בחולפם מעל רמת הגולן נתקלו השניים בקשיים ומטוסם התרסק סמוך לצמח.
השניים הוכרזו כקדושים, גופותיהם הועברו לדמשק ושם נקברו בסמוך לקבר צלאח א-דין.
ב-8 בפברואר 1914 המריא הצוות השני שכלל את נורי ביי ואימעיל חקי ביי במטוס מסוג דפרדוסין ב' (Deperdussin B).
הצוות נתקבל בקשיים טכניים בראשית דרכו, נאלץ להתעכב מספר ימים באנטליה, והגיע לדמשק ב-27 בפברואר 1914. בדמשק התבשרו הטייסים על הטרגדיה של התרסקות המטוס הראשון, והם השתתפו בלוויות של פטחי ביי וסאדיק בי.
הצוות המשיך בדרכו והגיע ליפו ב-9 במרץ 1914. שדה הנחיתה נקבע בחולות הסמוכים לתל אביב.
בקבלת הפנים לטייסים השתתף המותצארף (מושל המחוז) של ירושלים מג'יד ביי, רוב הפקידות העות'מאנית הבכירה, הקונסולים הזרים וראשי הקהילות היהודית, המוסלמיות והנוצריות.
קבלת הפנים לוותה בנגינה של תזמורת צבאית עותמאנית בשיתוף עם תזמורת הגמנסיה העברית הרצליה.
לאחר שלושה ימים של מסיבות חגיגיות לכבוד הטייסים המריא הצוות מיפו ב-11 במרץ 1914. מיד לאחר ההמראה חווה המטוס קשיים והתרסק בתוך הים בסמוך ליפו.
הטייסים נמשו מהמים, והתברר שנורי ביי נהרג מיד עם ההתרסקות, ואילו איסמעיל האקי ביי חווה טראומה קשה.
בעקבות האסון הכריזו יהודי יפו ובראשם מאיר דיזנגוף על איסוף כספים במטרה לקנות מטוס חדש, אשר ייקרא 'ישראל', וביולי 1914 העבירו נציגי היישוב למותצארף של ירושלים סכום של 10,000 פרנק למטרה זאת.
המסע מאיסטנבול לקהיר הושלם לבסוף על ידי צוות טורקי שכלל את הטייסים סלים ביי וקמל ביי, אשר יצא לדרכו במרץ 1914, נחת בירושלים ב-1 במאי 1914, והגיע לקהיר ב-9 במאי 1914. המסע הסתיים ב-15 במאי 1914, בטיסה מקהיר לאלכסנדריה.
המשך התקדמות מאמצי התעופה העות'מאנית נגדעו עקב פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914.
אבן הפינה לאנדרטה לזכרם של הטייסים שנהרגו באסון בצמח ובאסון ביפו הונחה ב-2 באפריל 1914 על ידי שר הצבא העותמאני אנור פאשה.
המקום שנבחר לשם כך היה פארק ברובע פאטיח באיסטנבול, סמוך לבית העירייה (אשר משמש היום כבניין המרכזי של רשות הכיבוי).
האנדרטה תוכננה על ידי האדריכל הטורקי ודט טק (Vedat Tek) ותכוננה בצורה של חרוט בעל חלק עליון שבור העשוי משיש לבן.
השבר בחלק העליון של האנדרטה מסמל את אי הצלחת שני מסעות התעופה הראשונים.
גובה האנדרטה כ-7.5 מטר, ובשתי צדי הבסיס של האנדרטה מוטבעים מדליות גדולות, שעל אחת מהם חרוטים מדליות, אשר על אחת מהן רשומות שמות הטייסים, ועל השנייה ישנו איור של מטוס, על רקע העיר איסטנבול.
אנדרטת חיל המשלוח האמריקני , המכונה גם אנדרטת ג'ון פרשינג, הוקמה בעיר וושינגטון, בירת ארצות הברית, לכבוד אנשי חיל המשלוח האמריקני שלחמו באירופה במלחמת העולם הראשונה ולכבוד מפקד החיל, גנרל הצבאות ג'ון פרשינג.
האנדרטה שוכנת בצומת שדרת פנסילבניה ורחוב 14 בוושינגטון, בקרבת הבית הלבן.
היא ניצבת בתחומיו של פארק פרשינג, שנחנך שם בשנת 1981. האנדרטה כוללת כיכר בשטח של כ-360 מטרים מרובעים, שבה ניצבים שני כותלי אבן בגובה שלושה מטרים, התוחמים את הכיכר מדרום וממזרח.
לפני הכותל המזרחי ניצב פסל ארד של גנרל פרשינג, כשמשקפת בידו האחת וכובעו בידו האחרת.
הפסל עוצב על ידי הפסל רוברט וייט.
על גבי צדו האחד של הכותל הדרומי נחרתה כתובת המספרת את סיפור המערכה של חיל המשלוח באירופה, ועל גבי צדו האחר הותקנו שתי מפות קרב מתאימות.
על גבי צד הקיר המזרחי הפונה אל הפסל נחרתו שמו של פרשינג ודרגתו, ומעברו השני נחרתו דברי הוקרה שנשא פרשינג לכבוד אנשי חיל המשלוח:
במסירותם, בגבורתם ובמלאם בנאמנות את חובותיהם
הותירו הקצינים והחיילים של חיל המשלוח האמריקני מורשת
שאלו הבאים אחריהם יוכלו לעד להיות גאים בה
האנדרטה הוקמה על ידי הוועדה האמריקנית למצבות קרב, אך מנוהלת ביחד עם פארק פרשינג על ידי שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית.
אנדרטת חטיבת כפיר נמצאת בעפולה מצפון לכביש 65 מול הפארק העירוני.
חטיבת כפיר היא חטיבת חיל רגלים בצבא ההגנה לישראל.
גדודי החטיבה נועדו לשרת בשטחי יהודה, שומרון ועזה, והם מאומנים בלחימה זעירה ולוחמה כנגד טרור בשטחים בנויים ומורכבים.
החטיבה הוקמה בשנת 2005 על בסיס יחידות קיימות, במהלך שנות פעילותה של החטיבה נפלו חלל עשרות מלוחמיה.
לאחר הקמת החטיבה, היא אומצה על ידי מועצת העיר עפולה, בראשות ראש העיר אבי אלקבץ, ביום 27.1.2010. כחלק ממהלך האימוץ, רשויות העיר החליטו להנציח את זכרם של חללי החטיבה באתר הנצחה בשטח של 30 דונם.
חנוכת האנדרטה נערכה ב-7 בספטמבר 2010, ביזמת "עמותת חטיבת כפיר" שהוקמה על ידי אברהם בינמו, ובעזרת תורמים שונים ובתוכם עיריית עפולה.
בטקס חנוכת האנדרטה נכחו כ-1,000 איש, בהם רא"ל במיל' משה יעלון, שהיה המשנה לראש הממשלה, רא"ל גבי אשכנזי, שהיה אז הרמטכ"ל, האלוף אבי מזרחי, שהיה אז מפקד פיקוד מרכז, אבי אלקבץ שהיה אז ראש העיר עפולה, אל"ם אורן אבמן, שהיה אז מפקד חטיבת כפיר, חברי כנסת ומשתתפים רבים נוספים.
בנאומו במהלך הטקס, ציין ראש העיר עפולה אבי אלקבץ כי "אנדרטה זו באה לחקוק בליבנו לעד את 165 הנופלים בני חטיבת כפיר בכל מערכות ישראל.
האנדרטה עומדת בטבורו של העמק היפה, על אחד הצירים המרכזיים בצפון, כדי שתהווה לבני הנוער הגדלים במקום הזה, סמל של גבורה ומודל לחיקוי לאהבת הארץ.
צומת כפיר, המצוי על אם הדרך ואנדרטה זו, הנראית למרחוק, יזכירו לכל העוברים כאן בכל יום, שעה ורגע את נופלי החטיבה, שבמותם ציוו לנו את החיים".
ישנה תוכנית להקים בעתיד באתר את "בית כפיר", שיכלול מוזיאון למורשת החטיבה ואמפיתיאטרון לטקסים.
עוד בטרם הוקם האמפיתיאטרון מתקיימים בשטח הנרחב של האתר, מול האנדרטה, טקסי זיכרון לחללי החטיבה וכן התכנסויות שונות של לוחמי החטיבה כמו טקס הענקת כומתה וטקס החלפת מח"ט.
מדי שנה, ביום העצמאות, נערכת בשטח תצוגה של כלי נשק, כלי שריון ואמצעי לחימה וקשר של צה"ל.
האנדרטה מורכבת משני חלקים עליהם חקוקים שמות הנופלים.
במרכז האנדרטה נמצא סמל מוגדל של החטיבה: זוג כנפיים וביניהם - חרב.
על חלקה הימני נכתב: הישאג אריה ביער וטרף אין לו?
היתן כפיר קולו ממענתו בלתי אם לכד?
על החלק השמאלי כתוב פסוק מקינת דוד: מנשרים קלו, מאריות גברו ().
על החלק הימני נמצאים סמלי הגדודים המרכיבים את החטיבה, לצד יחידות שהחטיבה מנציחה: גדוד נחשון, גדוד שמשון, סיירת חרוב, גדוד דוכיפת, גדוד לביא, גדוד נצח יהודה,ויחידת שמשון.
אנדרטת יד לבנים היא אנדרטה וגן זיכרון לזכר בני היישוב קריית טבעון אשר נפלו במערכות ישראל.
האנדרטה מעוצבת בצורת מחסום טנקים, שכל אחד משלושת עמודי הברזל המרכיבים אותו מתנשא לגובה 15.5 מטרים.
האנדרטה עוצבה על ידי יחיאל ערד והוקמה בלב גן זיכרון המשקיף על צומת הכניסה לקריית טבעון וכביש 75, כך שהאנדרטה נראית בבירור לנוסעים בכביש זה.
בחלקו הצפוני של גן הזיכרון הוקמה בשנת 1987 הספרייה ומרכז ההנצחה אשר משמשת כספרייה עירונית ומרכז הנצחה לחללי היישוב.
עד לאיחוד טבעון וקריית עמל בשנת 1958, הייתה לכל יישוב אנדרטה נפרדת; בטבעון ניצבה אנדרטה בגן המייסדים (הוקמה בשנת 1952 על ידי הפסל דוד פולוס) ובקריית עמל הוקמה אנדרטה כחלק מגן זיכרון שכונה "גן המגן" (בעיצובו של אדריכל הגנים יצחק אנוביץ בשנת 1956).
אירועי יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל התקיימו גם לאחר איחוד היישובים בשתי האנדרטאות הנפרדות, עד שבשנת 1967 הוחלט במועצת הקריה להקים אנדרטה חדשה שתשמש את כלל תושבי הקריה ותשמש אנדרטה לחללי כל מערכות ישראל.
לאחר שהוגש מכרז לעיצוב האנדרטה החדשה, נבחר עיצובו של הפסל יחיאל ערד ובנייתה יחד עם הקמת גן הזיכרון החלו.
בשנת 1970 נחנכה האנדרטה במרכז גן הזיכרון על גבעה המשקיפה מעל לצומת הכניסה ליישוב.
לאחר שנים התגלו סדקים בגוף המתכת של האנדרטה והתקבלה החלטה לפרקו ולבנותו מחדש - הפעם מפלדת קורטן.
האנדרטה המחודשת נחנכה בשנת 2012 בהשקעה של כ-750 אלף ש"ח.
האנדרטה מורכבת משני קירות בטון היוצרים חלל חצי סגור דמוי פירמידה, לאורך קירות הבטון מבפנים מוזכרים שמותיהם של חללי היישוב ובמרכז מבנה אבן נמוך להדלקת נר זיכרון.
מעל למבנה הבטון מוצבים שלושה עמודי פלדה רחבים ומרובעים המצטלבים ויוצרים מבנה בגובה 15.5 מטרים המזכיר בצורתו מחסום טנקים.
אל מול האנדרטה במרכזו של גן הזיכרון נמצאת רחבה מרוצפת בצורת רבע מעגל, בפאה החיצונית של הרחבה ישנו קיר בטון נמוך התוחם אותה ומשמש לישיבה.
אנדרטת חיל הרפואה נמצאת בבסיס מרפ"א צפון (בית חולים 10) בחיפה.
האנדרטה היא חלק מאתר ההנצחה המרכזי לחללי חיל הרפואה.
סמוך לה חקוקים על קיר הנצחה שמותיהם של 571 (נכון ל-נובמבר 2020) אנשי חיל הרפואה שנפלו מאז מלחמת העצמאות, רופאים, חובשים, פרמדיקים ובעלי מקצועות ותפקידים נוספים בחיל הרפואה.
על הקיר נמצאת גם שבועת חיל הרפואה שחוברה על ידי חיים חפר ולפיד זיכרון עליו כרוך נחש - סמל הרפואה.
אחת לשנה נערך במקום טקס התייחדות עם הנופלים בהשתתפות המשפחות השכולות, קצין רפואה ראשי וראש אט"ל.
האנדרטה הוקמה ביוזמת עמותת חיל הרפואה.
היא מורכבת משלושה מבנים מבטון הערוכים כאוהל תאג"ד.
במרכז נמצא פסל ברונזה (2.05 מטר) של חובש תומך בחייל פצוע הנשען עליו, הפסל הוא פרי יצירתה של הפסלת החיפאית יפה לוי (בק).
האנדרטה תוכננה על ידי האדריכל עקיבא לומניץ (1946-1996) ונחנכה ב-10 ביולי 1989.
ביום הזיכרון ה'תשנ"ג (1993) הנפיק השרות הבולאי בול עם ציור של האנדרטה.
אנדרטת מונטווידאו לשואה ניצבת ברובע פונטה קארטאס (Punta Carretas) בדרומה של העיר מונטווידאו, בירת אורוגוואי.
האנדרטה ניצבת ליד טיילת על קו החוף של העיר בשפך נהר לה פלאטה.
היא כותל אבן נמוך וארוך, המתמשך על פני כ-120 מטר, רמז לכותל המערבי ולהיסטוריה של העם היהודי.
הוא בנוי מאבני גרניט ורודות ולפניו משתרעת מדרכת הליכה.
הכותל והמדרכה בנויים במקביל לקו החוף ולפני הסלעים הזרועים עליו ומשתלבים בהם.
הכותל קטוע במרכזו על ידי פרצה, שלצידה ניצבים קטעי חומה נטויים על צידם, שכמו הוסטו ממקומם על ידי הכוח שפרץ את הכותל.
המדרכה שמול הפרצה, שצורתה כמשולש הפונה אל המים, נפרדת משכנותיה על ידי בקעים שגשרי עץ מגשרים עליהם.
הפרצה שבכותל מסמלת את השבר והחסר שיצרה השואה בהיסטוריה של העם היהודי.
הפרצה יוצרת חלון בחומה שדרכו נשקף מראה המים.
משני צידי הפרצה ניצבות על המדרכה ארבע אסטלות - אחת ממערב ושלוש ממזרח - שעליהן כתובות זיכרון.
אחת מהן נושאת דברים מאת הסופר אלי ויזל.
שבילים מרוצפים מובילים מהטיילת אל שני עבריו של הקיר.
לצד השביל המערבי קבועים פסי רכבת בדשא, רמז לדרכם של הקרבנות אל מחנות ההשמדה.
האנדרטה הוקמה בעקבות תחרות שנערכה ב-1992 ונחנכה בשנת 1994. יוצריה הם גסטון בוארו (Gastón Boero), פרננדו פביאנו (Fernando Fabiano), סילביה פרוסיו (Sylvia Perossio) וקרלוס פלגרינו (Carlos Pellegrino).
בחודש אוקטובר 2017 הושחתה האנדרטה פעמיים על ידי ריסוס כתובות נאצה.
אנדרטת חטיבה 4 - קרייתי הוא אתר הנצחה לזכר לוחמי חטיבה 4 שלחמו במלחמות ישראל.
האנדרטה נמצאת ליד אתר לטרון בפארק עוצבות השריון.
אנדרטת חטיבה 4 מבטאת את פועלה במלחמות ישראל לאורך כל שנות קיומה.
חמישה לוחות אבן כנגד 5 מלחמות ישראל בהן לקחה חלק החטיבה בקרבות שחלקם היו משמעותיים ביותר והיטו את הכף.
האנדרטה תוכננה על ידי סא"ל במיל' יניב אבידן (סמח"ט 4), נועם אבידן, מיכה ארזי ויוסי בן הרוש.
ועוצבה על ידי אמן האבן חן וינקלר ובנויה מלוחות אבן שנחצבו מאזורי הלחימה, ומותקן לכיוונו הכללי לפי רוחות השמיים.
על כל אבן חקוק תיאור הקרב המשמעותי באותה מלחמה, ומן הצד השני היחידות שהשתתפו ומפקד החטיבה באותה עת.
עמודי הבזלת התומכים את הלוחות מבטאים את הנחישות בעמידה במשימה ואת התכליתיות שמאפיינת עד היום את החטיבה בכל משימה שניתנת לה.
הלוח מופנה לכיוון מערב ועשוי מסלע בצורת אזור מרכז ישראל, אזור הקרבות של החטיבה במלחמת העצמאות.
על הלוח מתואר קרבות החטיבה בפיקוד אלוף מיכאל בן-גל במבצע חמץ לכיבוש יפו, כיבוש משלט 219 ביער בן שמן ומבצע דני לכיבוש לוד, וילהלמה, רמלה, לטרון, ורמאללה.
הלוח מופנה לכיוון דרום ועשוי מסלע גרניט בצורת אזור סיני, אזור הקרבות של החטיבה במלחמת סיני.
על הלוח מתואר קרבות החטיבה בפיקוד אלוף-משנה יוסף הרפז בקסיימה ואום כתף.
הלוח מופנה לכיוון ירושלים ועשוי מאבן חברונית בצורת קו שביתת הנשק בין ישראל לירדן, אזור הקרבות של החטיבה במלחמת ששת הימים.
על הלוח מתואר קרבות החטיבה בפיקוד אלוף-משנה משה יטבת (שנפצע במלחמה) ואלוף-משנה יוסף הרפז (שחזר לפקד על החטיבה בעקבות פציעת המח"ט) במובלעת לטרון, אזור בית חורון, הרי גופנא עד פאתי רמאללה.
הלוח מופנה לכיוון צפון מזרח ועשוי מסלע בזלת בצורת אזור רמת הגולן, אזור הקרבות של החטיבה במלחמת יום הכיפורים.
על הלוח מתואר קרבות החטיבה בפיקוד אלוף-משנה יעקב הדר בקרבות הבלימה והתקפת הנגד ברמת הגולן ובקרבות ההבקעה לסוריה.
ממלחמת לבנון הראשונה ועד מבצע צוק איתן 1982 – 2014
הלוח מופנה לכיוון צפון ועשוי מסלע בצורת אזור צפון ישראל, אזור הקרבות של החטיבה במלחמת לבנון הראשונה בפיקוד אלוף-משנה אהוד גרוס, הלוח בצורת אזור צפון הארץ משקף את הייעוד האופרטיבי בלחימה הבאה כחלק מפיקוד הצפון.
בלוח מתואר פועלה של החטיבה במבצע צוק איתן תחת פיקוד אלוף-משנה גל שוחמי.
אנדרטת חללי עמק הירדן היא אנדרטה הניצבת בצומת צמח, בקרבת חופה הדרומי של הכנרת.
היא מוקדשת להנצחת שמות החללים מישובי מועצה אזורית עמק הירדן שנפלו במערכות ישראל ושמות הנופלים במערכה באזור צמח במלחמת העצמאות.
ראשיתה של האנדרטה בגלעד שהוקם במקום בשנת 1949, בעקבות הקרבות העזים עם הצבא הסורי סביב הכנרת.
האנדרטה הוקמה באתר שהיה מוקד קרב עמק הירדן במאי 1948.
במאי 1957 נרשמו במקום שמות חללי עמק הירדן.
ביום הזיכרון תשכ"ח נחנכה באתר אנדרטת הסלע הניצבת בה כיום, בתכנונו של האדריכל ש.
בשנת 2002 חודשה האנדרטה בתכנונם של האדריכל אלמוזלינו, דב פייגין וראובן ג'יאמבשו.
האנדרטה ממוקמת בגן הצמוד מצפון לכיכר התנועה בצומת צמח (במפגש הכבישים 90 ו-92).
המוקד הסמלי של האנדרטה הוא סלע גבוה הניצב על גבי במה מוגבהת.
על גביו קבוע שלט אבן הנושא כתובת זו:
בחלקו התחתון של הסלע קבועה כתובת באותיות מתכת: דור לדור יישא זכרם.
בצדה של במת הסלע ניצבים כן ללהבת זיכרון ותרנים לדגלי ישראל והמועצה האזורית עמק הירדן.
מימין לסלע הזיכרון, על גבי במה נוספת, ניצבים שבעה סלעים שעל גביהם נחקקו שמות החללים בחלוקה לפי תקופות הזמן, משנת תש"ח ואילך.
כבש אבן שנקבע בשמאל הבמה מנגיש אותה למוגבלים בניידות.
מעקות המתכת של הכבש נושאים דמויות של ארבעה חיילים.
על גבי שבעת הסלעים מונצחים שמותיהם של 332 חללים.
151 מהחללים נפלו במהלך מלחמת העצמאות.
רבים מהם נפלו בקרבות נגד הצבא הסורי בעמק הירדן.
גן האנדרטה רחב ידיים, נטוע דשא וסביב חלקו הצפוני נטועה שורת דקלים ועצים אחרים.
בחלקו המערבי מוצבים ספסלים בפינה מוצלת.
בעורף הגן מאחורי האנדרטה מצוי גן נוסף, שקוע, המכיל את האנדרטה המקורית שהוקמה באתר והוחלפה על ידי הנוכחית.
מהאנדרטה המקורית הוסרו שמות הנופלים.
אנדרטת חללי לח"י ניצבת ביער לח"י ליד מושב משמר איילון שבשפלת יהודה.
מונצחים בה שמות 127 חללי הארגון לח"י.
האנדרטה היא רחבה מרוצפת בין עצי היער, המוקפת בחומת בטון משלושה עברים.
שביל מרוצף מוביל מהכניסה למתחם אל הרחבה.
במרכזו מתמשך פס אבנים כהות, המוביל אל אמצעו של הקיר המרכזי ברחבה.
במקום זה ניצבים שני קירות בטון משולשים גבוהים, היוצרים שקע משולש בחומה וצללית של מגדל.
בראש אחד מהקירות רשום שם האנדרטה.
בשקע בחומה לרגלי המגדל, בנקודת המפגש עם פס האבנים הכהות, ניצב גזע של עץ זית, ועל מדרגה מעליו ניצב גזע עץ נוסף.
אל הקיר ליד הגזע מוצמדת הכתובת הרי את מקודשת לי מולדת - השורה הראשונה משיר מאת מפקד לח"י אברהם שטרן.
על הכתלים משני עבריו של השקע הטקסי בחומה שבמרכז הרחבה נחרתו שמות חללי לח"י וכינוייהם המחתרתיים.
בצד השמות על הכותל משמאל נחרתה הכתובת מצבת זיכרון לוחמי חירות ישראל-לח"י בצירוף מובאה מדברי המשורר אורי צבי גרינברג.
בצד השמות על הכותל מימין מופיע הבית הראשון של המנון הלח"י חיילים אלמונים.
בכניסה למתחם מוצבים לוח זיכרון לאברהם שטרן ועמדת הסברה קולית.
האנדרטה תוכננה על ידי הפסלת והמעצבת איילת ביתן שלונסקי והאדריכלית טובה שפירא והוקמה על ידי עמותת יער לוחמי חירות ישראל, העמותה להנצחת מורשת לוחמי חירות ישראל וחלליהם וקרן קיימת לישראל.
אנדרטת חיל משאבי האנוש היא אנדרטה שמיועדת להנציח את 102 חללי חיל משאבי האנוש.
האנדרטה ממוקמת במחנה דורי שברמת גן, ונחנכה באוקטובר 2013. האנדרטה ממוקמת בסמוך לאנדרטת החיל הכללי שנחנכה גם היא באותה העת.
על האנדרטה כתובים שמות הנופלים, וכן מילים משיר "מגש הכסף" של המשורר נתן אלתרמן.
בסמוך לשתי האנדרטאות ישנה רחבת דשא שמהווה מקום לטקסים.
היא נכללת ברשימת האנדרטאות ברומניה תחת המספר הסידורי CJ-IV-mB-07857.
האנדרטה הוקמה לזכר טבח יהודי גטו שארמאש (Sármás).
ב-17 בספטמבר 1944 הוצאו להורג במקום על ידי הצבא ההונגרי 126 יהודים: 52 נשים, 31 גברים ו-43 ילדים שהועברו מגטו נאג'שארמאש ליער שושקוט, כשני קילומטרים מגבול הכפר פוסטאקמראש (Pusztakamarás).
אנדרטת יורי גגארין היא אנדרטה לזכרו של טייס החלל הראשון, יורי גגארין.
האנדרטה הותקנה במוסקבה ב-4 ביולי 1980 בכיכר בשם זהה בלנינסקי פרוספקט.
האנדרטה עשויה טיטניום, מתכת המשמשת לבניית ספינות חלל.
לאנדרטה יש סטטוס של אתר מורשת תרבותית.
גובה האנדרטה הוא 42.5 מטר, המשקל הכולל הוא 12 טון.
למרגלות האנדרטה יש עותק של קפסולת חלל ווסטוק, שעליו עשה יורי גגארין את הטיסה הראשונה שלו לחלל ב-12 באפריל 1961.
אנדרטת חללי סיירת גולני במלחמת ההתשה ניצבת בתל ישמעאל על שביל עמק המעיינות.
מהגבעה תצפית רחבה לכל הכיוונים כולל מבט להרי הגלעד הגלבוע כוכב הירדן והגולן.
האנדרטה מנציחה את זכרם של חללי סיירת גולני שנפלו במלחמת ההתשה בעמק בית שאן ובעמק הירדן.
במלחמת ההתשה, 1967-1970, שימשה הסיירת של חטיבת גולני בעיקר כיחידה למבצעים מעבר לגבול בגזרת ירדן, רמת הגולן ולבנון.
היחידה נאבקה בארגוני המחבלים ששהו אז בעיקר בממלכת ירדן, עד "ספטמבר השחור" בשנת 1970 כאשר בעקבות הלחץ הצבאי של צה"ל החליט המלך חוסיין לגרש את כל ארגוני המחבלים משטח הממלכה.
הסיירת בצעה בשנים אלו עשרות פשיטות על בסיסי מחבלים, מיקושים וחבלה, מארבים נגד אדם וכלי רכב ואף נגד הצבא הירדני, שלפעמים סייע למחבלים.
מפקדי הסיירת בתקופת מלחמת ההתשה היו ראובן אליעז (רובקה), אסף אמיר (ממלא מקום מ"פ הסיירת), משה ספקטור, אורי שגיא ודוד (דוביד) כץ.
בין המבצעים הבולטים: הפשיטה על מוצב החרוט ב-25 באוקטובר 1968, פשיטה לכפר יאבס ב-8 במאי 1969 ופיצוץ תעלת הע'ור ב-22 ביוני 1969.
אנדרטת ההנצחה הוקמה בשנת 2021 ביוזמת הלוחמים הוותיקים של הסיירת אשר התגייסו ליחידה בין השנים 1968-1965 ובראשם האלוף אורי שגיא אשר פיקד על היחידה בשנים 1968–1969. האנדרטה נחנכה בחודש נובמבר 2021 במעמד המשפחות השכולות וחבריהם ומפקדיהם של הנופלים.
על האנדרטה חקוקים שמותיהם של הלוחמים אשר נפלו במאבק על הגנת העמק, ועל גבולה המזרחי של מדינת ישראל במלחמת ההתשה:
- נפל בקרב עם מחבלים בקיבוץ חמדיה ביום כ"ז באלול תשכ"ז (1.10.1967).
- נפל בשעת מילוי תפקידו בהיתקלות במארב בעמק בית שאן ביום כ"ג במרחשון תשכ"ח (26.11.1967).
- נפל בשעת מילוי תפקידו בהיתקלות במארב בעמק בית שאן ביום כ"ד במרחשון תשכ"ח (27.11.1967).
- נפל בשעת מילוי תפקידו בהיתקלות במארב בעמק בית שאן אור ליום כ"ה במרחשון תשכ"ח (27.11.1967).
- נפל בשעת מילוי תפקידו במהלך פעילות מבצעית ביום י"ט בניסן תשכ"ח (16.4.1968).
- נפל במהלך הפשיטה על מוצב החרוט ביום ג' במרחשון תשכ"ט (25.10.1968).
- נפל בעת מילוי תפקידו ברמת הגולן ביום ט"ו בסיון תשכ"ט (1.6.1969).
אנדרטת חללי סיירת גולני בקרבות מלחמת יום הכיפורים היא אנדרטה הנמצאת בהר חבושית, באתר החרמון, באזור הרכבל העליון.
האנדרטה מציינת את חללי סיירת גולני אשר נפלו בקרבות במהלך מלחמת יום הכיפורים.
באנדרטה מונצחים 14 לוחמי הסיירת שנפלו בקרבות בגזרת החרמון במלחמת יום הכיפורים.
האנדרטה נחנכה חמישים שנה לאחר המלחמה, ביום רביעי, 24 במאי 2023 (ד' בסיוון תשפ"ג) במפגש לוחמים, חברים ומשפחות שכולות.
שישה מחללי הסיירת מונצחים גם באנדרטת חטיבת גולני בחרמון: אברהם פלדמן, יורם וסרמן, נמרוד בין, יעקב גונין, שמואל סלע ורובי שטיין.
אנדרטה לזכר ארבעת חללי הסיירת במבצע קינוח הוקמה שלוש שנים לאחר המלחמה ובה מונצחים שמריהו ויניק, גלעד ליטן, איתן פלונסקי ועזרא פיינשטיין (ראה להלן).
כל חללי הסיירת בקרבות מלחמת יום הכיפורים מונצחים גם במרכז המורשת וההנצחה של סיירת גולני במחנה שרגא.
סיירת גולני במלחמת יום הכיפורים
מוצב החרמון נפל לידי הסורים ביום הראשון למלחמה, י' בתשרי תשל"ד (6 באוקטובר 1973).
המשימה הראשונה שהוטלה על הסיירת הייתה לתגבר את מוצב 104 (באזור הר רם).
כעבור יומיים, במסגרת הניסיון הישראלי הראשון לכיבוש החרמון במלחמת יום הכיפורים, השתתפה הסיירת עם כוחות נוספים מהחטיבה בניסיון לכיבוש החרמון, הכוחות נבלמו על ידי הסורים.
רק לקראת סיום המלחמה, בליל 21 באוקטובר 1973, תקף צה"ל בשנית, במסגרת מבצע קינוח.
כוח צנחנים הגיע במסוקים למוצב החרמון הסורי וצר על הסורים ממזרח, כוח מחטיבת גולני עלה מכיוון מערב לאחר שמיעת תדריך מפקד החטיבה, אמיר דרורי בו הסביר לחיילים את חשיבות הקרב הצפוי ואת חשיבותו של הרכס המשמש נקודת תצפית חשובה ("העיניים של המדינה").
לאחר שעות של לחימה כבש צה"ל את החרמון בצהרי כ"ו בתשרי תשל"ד, 22 באוקטובר 1973. בקרב הראשון נפלו 25 לוחמי גולני, בקרב השני נפלו 4 צנחנים ו-55 לוחמי חטיבת גולני.
אנדרטת ההנצחה הוקמה בשנת 2023 ביוזמת לוחמי הסיירת אשר שירתו ביחידה במהלך מלחמת יום הכיפורים.
האנדרטה על פסגת החרמון, צופה על אזור הקרבות.
האנדרטה נחנכה בחודש מאי 2023 במעמד המשפחות השכולות וחבריהם ומפקדיהם של הנופלים.
על האנדרטה חקוקים שמותיהם של הלוחמים אשר נפלו בקרבות בגזרת החרמון במלחמת יום הכיפורים:
– נפל ביום כ"ג בניסן תשל"ד (15 באפריל 1974) בהפגזה של הסורים בזמן שהסיירת אבטחה את שיא החרמון.
– נפל ביום י"ב בתשרי תשל"ד (8 באוקטובר 1973), בקרב על מוצב 104 שבו נלחמה הסיירת.
– נפל ביום כ"ו בתשרי תשל"ד (22 באוקטובר 1973) בעת ניסיון לחלץ פצועים, בקרב השני על מוצב החרמון.
– נפל ביום ט"ז בתשרי תשל"ד (12 באוקטובר 1973) מאש מטוסים סוריים בעת בדיקת ציר ליד כפר חדר (חאדר).
– נפל ביום כ"ו בתשרי תשל"ד (22 באוקטובר 1973) בקרב השני על החרמון, כאשר ניסה לחלץ את מפקדו שנפצע.
– נפל ביום ט"ז בתשרי תשל"ד (12 באוקטובר 1973) מאש מטוסים סוריים בעת בדיקת ציר ליד כפר חדר.
– נפל ביום י"ב בתשרי תשל"ד (8 באוקטובר 1973), בקרב הראשון על החרמון בעת שחיפה מאחור במקלעון על חבריו הפצועים והנסוגים.
– נפל ביום י"ב בתשרי תשל"ד (8 באוקטובר 1973) בקרב שהתחולל כאשר כוח הסיירת נתקל במארב.
– נפל ביום י"ב בתשרי תשל"ד (8 באוקטובר 1973) בקרב הראשון על החרמון בעת שנותק מיתר אנשי היחידה, הוקף על-ידי חיילים סורים וניסה לבלום את הסתערותם.
– נפל ביום ט"ז בתשרי תשל"ד (12 באוקטובר 1973) בקרב על מורדות החרמון, ליד הכפר חדר.
– נפל ביום כ"ו בתשרי תשל"ד (22 באוקטובר 1973) במהלך הקרב השני על החרמון כאשר נפגע בראשו מכדור של צלף.
– נפל ביום י"ב בתשרי תשל"ד (8 באוקטובר 1973) במהלך הקרב הראשון על החרמון.
– נפל ביום כ"ו בתשרי תשל"ד (22 באוקטובר 1973) במהלך הקרב השני על החרמון.
אנדרטה לחללי סיירת גולני בקרב בחרמון
בשנת 1976 הוקמה ביוזמת משפחות הנופלים ואנשי סיירת גולני אנדרטה להנצחת זכרם של ארבעת לוחמי הסיירת אשר נפלו הקרב החרמון השני (מבצע קינוח): שמריהו ויניק, גלעד ליטן, איתן פלונסקי ועזרא פיינשטיין.
בלב הרחבה שני לוחות סלע המפרטים את סיפור הקרב בעברית ובאנגלית.
בקצה הרחבה, סמוך למעקה, במת בטון קטנה ועליה סלע בזלת מעוגל, בשני צידי הסלע חקוקים פרטי הנופלים ונסיבות נפילתם.
אנדרטת יוזף ישראלס היא פסל ברונזה שיצר אברהם הסלינק ב־1916 לכבוד הצייר יוזף ישראלס.
הפסל מוצב בחרונינגן שבהולנד, עיר הולדתו של ישראלס.
במהלך מלחמת העולם השנייה נהרס הפסל על ידי פשיסטים, והוא שוחזר לאחר תום המלחמה.
הפסל מתאר דייג העוזב את חוף הים בלוויית שני ילדים; הגבר ואחד הילדים מחזיקים רשתות דיג.
ההרכב מבוסס על ציורו של ישראלס, על קבר האם , המתאר אלמן הצועד ליד קברה של אשתו המנוחה, כשילדיו הצעירים לצידו.
הדמות הגברית היא דייג המחזיק בידו את ילדו הקטן ונושא תינוק בעודם עוברים ליד קברה של אשתו המנוחה.
הפסל הוזמן על ידי "פיקטורה", אגודה של חובבי אמנות בחרונינגן, ובוצע על ידי אברהם הסלינק.
על גבי הפסל מופיעה החתימה "A Hesselink / 1916".
הפסל הוצב בחרונינגן לכבוד האמן יוזף ישראלס, אשר נולד בעיר וחי בה עד גיל ההתבגרותו.
ב־1943 נהרס הפסל על ידי חברי התנועה הפשיסטית התנועה הסוציאליסטית הלאומית בשל יהדותו של ישראלס.
מנהל שירותי הניקיון העירוניים (מר קופ) אסף את השברים לאחר ההרס.
לאחר המלחמה, הפסל שוחזר על ידי וילם ואלק.
ב־10 באוגוסט 1946 נחנכה האנדרטה המשוחזרת על ידי ראש העירייה פיטר קורט ואן דר לינדן.
אנדרטת יאנוש קורצ'ק בוורשה בפארק שווייטוקז'יסקי (Świętokrzyski Park) נחנכה בשנת 2006. היא הוקדשה לזכרו של יאנוש קורצ'אק.
היא עוצבה על ידי יאן בודן כמיילבסקי (Jan Bohdan Chmielewski) וזביגנייב מיקיילביץ' (Zbigniew Mikielewicz).
היוזמה לבנות אנדרטה לזכרו של קורצ'אק הופיעה מיד לאחר המלחמה.
עם זאת, עקב קשיים בגיוס כספים, העבודות לא חרגו משלב התוכניות.
בשנת 1999, ביוזמתה של גולדה טנצר (Gołda Tencer), המנכ"לית של קרן שלום, ופרופ' ידוויגה בינצ'יצקה (Bińczycka), נשיאת האגודה הפולנית על שם יאנוש קורצ'אק, עלה לדיון נושא בניית האנדרטה.
אנשים רבים מעולם האמנות, המדע והפוליטיקה לקחו חסות על היוזמה.
כספים לבניית האנדרטה גויסו באמצעות ארגון קונצרטים לצדקה, מכירות פומביות של אמנות ותמיכה מצד רשויות העיר.
עיצוב האנדרטה נבחר בתחרות בינלאומית שהוכרזה בשנת 2001. הפרויקט של כמיילבסקי ומיקיילביץ' זכה בתחרות.
אבן הפינה של האנדרטה הונחה בשנת 2003 על ידי ראש עיריית ורשה דאז, לך קצ'ינסקי.
האנדרטה נחנכה בשנת 2006, ב-1 ביוני, ביום הילד הבין-לאומי.
הטקס היה אירוע ממלכתי, בהשתתפות לך קצ'ינסקי, שאז כבר היה נשיא הרפובליקה של פולין, נשיאת אגודת יאנוש קורצ'אק הפולנית פרופ' ידוויגה בנצ'יצקה, הרב מיכאל שודריך והמנכ"לית של קרן שלום גולדה טנצר.
בוורשה יש מספר אנדרטאות לזכר יאנוש קורצ'אק.
הידועה שבהן היא זו הממוקמת בבית הקברות היהודי ברחוב אוקופובה, המשמשת כקברו הסמלי.
עם זאת, האנדרטה שהוקמה בפארק שווייטוקז'יסקי היא לא רק הגדולה ביותר, אלא גם הפופולרית ביותר לטיולי בית ספר ותיירים לזכר יאנוש קורצ'אק, בשל מיקומה הנוח.
בכל שנה, בסביבות 1 ביוני, יום הילד, יוצאים לאנדרטה טיולים מבתי ספר בוורשה.
אנדרטת כתב ושם היא אנדרטה שהוקמה סמוך למעוז מול עזה ולקיבוץ כפר עזה לזכר 64 הרוגי הקיבוץ בטבח שאירע בקיבוץ ב-7 באוקטובר 2023.
האנדרטה עשויה רצפת בטון מוארכת, המבקשת להזכיר בעיצובה שביל קיבוצי - שבמרכזו סדק המייצג את החורבן שחוותה הקהילה.
לאורך שפתי הסדק, רשומים שמות הרוגי הקיבוץ באותיות חתוכים בפלדה בגופנים המבוססים על כתב ידם שנאספו מתוך פתקים שכתבו בחייהם.
בקצה השביל, ניצבת מפת הקיבוץ חתוכה בלוח פלדה, מתוכו ניתן להשקיף לעבר משק קיבוץ כפר עזה.
בתחילת השביל, שלט העשוי גמל מים חצוי.
השלט כולל כיתוב המסביר על האנדרטה ומפה של קו המים המערבי.
האנדרטה היא חלק מהנתיב התיירותי ב.מ.ה.
(ביטחון, מים, התיישבות) הכולל 14 אתרים בנגב המערבי - מיזם אותו קידם ראש המועצה האזורית שער הנגב אופיר ליבשטיין, חבר כפר עזה שנפל בקרב להגנתה במסגרת כיתת הכוננות.
על גבי השביל נכתב 'האור והטוב ינצח', ציטוט של ליבשטיין.
האנדרטה תוכננה ועוצבה על ידי האדריכל צביקה פסטרנק, והעיצוב הגרפי שלה נעשה על ידי אורית אמיר לסלו.
היא הוקמה בשיתוף פעולה של המועצה האזורית שער הנגב עם הקיבוץ, ובמימון רשות ניקוז ונחלים שקמה בשור בניהולו של ד"ר נחמיה שחף.
היא נפתחה לציבור הרחב במרץ 2025 ונחנכה באופן רשמי בטקס בהשתתפות נשיא המדינה יצחק (בוז'י) הרצוג ב-16 ביולי 2025.
אנדרטת הלוחמים במלחמת וייטנאם היא אתר הנצחה הממוקם במול בעיר וושינגטון בארצות הברית, לזכרם של חיילי ארצות הברית שנלחמו ונפלו במלחמת וייטנאם.
האנדרטה הוקמה בשנת 1982 באזור של המול שנקרא גני החוקה, צפונית לאנדרטת לינקולן.
בשנת 1979 הקימה קבוצה של יוצאי מלחמת וייטנאם את קרן הזיכרון ללוחמי מלחמת וייטנאם (Vietnam Veterans Memorial Fund) שמטרתה להקים אתר הנצחה לנופלי המלחמה, תוך התאמה לאתרי ההנצחה האחרים הקיימים בוושינגטון.
ב-1 ביולי 1980 הורה קונגרס ארצות הברית על בחירת אתר בגן החוקה, בסמוך לאנדרטת לינקולן, בו תוקם האנדרטה לחללי וייטנאם.
באוקטובר 1980 הוכרז על תחרות אדריכלית להקמת האנדרטה.
לוועדה מטעם הקרן הוצעו 1,421 הצעות שונות.
בתחרות זכה, פה אחד, קיר הזיכרון שתוכנן על ידי מאיה יינג לין, סטודנטית לארכיטקטורה בת 21 מאוניברסיטת ייל, וב-11 במרץ 1982 אושרו תוכניות הבנייה של האנדרטה, שכונתה אז "החומה".
ב-26 במרץ 1982 החלו עבודות הבנייה, ואלה הסתיימו באוקטובר 1982.האנדרטה נחנכה ב-13 בנובמבר 1982. ב-11 בנובמבר 1984 נערך טקס בו קיבל נשיא ארצות הברית רונלד רייגן במתנה את האנדרטה מהקרן שהקימה אותה עבור האומה האמריקאית, והאחריות לשמור על האנדרטה הועבר לרשות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית.
האנדרטה הדגישה את המחיר של המלחמה ונעדרה מרכיבים הרואיים שמאפיינים את רוב אנדרטאות המלחמה.
באנדרטה לא היו פסלי לוחמים, אלא רשימה שמית ארוכה של הנופלים.
בשל הוויכוח שפרץ בין תומכים ומתנגדים שנשזרו בו נימות פוליטיות הוחלט על הוספת פסל שלושת החיילים ב-1984. האדריכלית לין שעיצבה את חומת הזיכרון הביעה את התנגדותה לתוספת לתכנון המקורי.
ב-28 באוקטובר 1992, הוחלט, במסגרת פרויקט ההנצחה, לפתוח תערוכה ציבורית במוזיאון הסמית'סוניאן בה יוצגו מוצגים הקשורים למלחמה וללוחמים בה.
בשל הצלחת התצוגה הזמנית (בה ביקרו במשך שישה חודשים כ-100,000 מבקרים), הוחלט להפוך אותה לקבועה, וכיום בתערוכה כ-50,000 מוצגים.
בשנת 2007 בחרה אגודת האדריכלים האמריקנית באנדרטה במקום העשירי במשאל על יצירות האדריכלות המוערכות ביותר בארצות הברית.
מתחם האנדרטה מכיל מספר מרכיבים:
חומת הזיכרון - החלק העיקרי והמפורסם ביותר באנדרטה.
מכיל את שמות כל הנופלים במלחמה.
פסל שלושת החיילים - נוספה למתחם בשלב מאוחר יותר, בשל הוויכוח על התכנון המקורי.
אנדרטת הלוחמות בווייטנאם - אנדרטה נוספת שנבנתה בסמוך.
תערוכת קבע המוצגת במוזיאון הסמית'סוניאן הסמוך מציגה מוצגים רבים הקשורים ללוחמים במלחמת וייטנאם.
החומה מורכבת משתי חומות נפרדות שאורך כל אחת מהן 75 מטרים.
החומות עשויות אבן גרניט שחורה ועליהם חקוקים 58,325 שמות של חללי המלחמה.
לצד כל חומה עובר שביל ישר שבקצהו של כל אחד מהם נמצאת אנדרטה לאומית חשובה אחרת: אנדרטת וושינגטון ואנדרטת לינקולן.
תכנון האנדרטה נועד להדגיש את הקשר שבין מלחמת העצמאות האמריקאית, מלחמת האזרחים האמריקנית ומלחמת וייטנאם.
בהליכה לאורך השביל נראה המונומנט מרחוק ומשתקף בחומת הזיכרון המבריקה.
החומות שקועות אל תוך הקרקע בסגנון אנטי-מונומנטלסטי וגובהן משתנה - מ-20 ס"מ בקצה, ועד שלושה מטרים במקום מפגש החומות.
לאורך החומות ישנו מעבר המאפשר למבקרים לקרוא את השמות.
על החומה, לפני השמות רשום:
פסל שלושת החיילים, המהווה חלק מהאנדרטה, מתאר שלושה חיילים לבושים במדים שהיו נהוגים בתקופת מלחמת וייטנאם.
הפסל תוכנן על ידי פרדריק הארט בשנת 1984. הארט השתתף בתחרות המקורית לתכנון האנדרטה וזכה במקום השלישי.
אנדרטת הלוחמות בווייטנאם מוקדשת לנשים שלחמו במלחמת וייטנאם - רובן בתפקיד של אחיות וצוות רפואי.
האנדרטה ניצבת כ-100 מטרים מאנדרטת וייטנאם.
היא תוכננה על ידי גלנה גודאקר.
האנדרטה הלאומית לזכר הלוחמים שנפלו במלחמת העולם השנייה ממוקמת במול בעיר וושינגטון בארצות הברית.
האנדרטה ממוקמת בקצה המזרחי של בריכת ההשתקפות, ממול אנדרטת לינקולן, ומערבית לאנדרטת וושינגטון.
האנדרטה נחנכה על ידי הנשיא ג'ורג' בוש, הבן, ב-29 במאי 2004.
האנדרטה מורכבת מ-56 עמודים בגובה 5.18 מטרים המסודרים בשני חצאי סהר סביב רחבה.
בשני קצותיה של הרחבה שתי קשתות בגובה 13.11 מטרים.
כל אחד מהעמודים נושא את שמה של אחת מ-48 המדינות החברות בארצות הברית בתקופת המלחמה, ושמונה העמודים הנותרים נושאים כל אחד את שמה של אחת הטריטוריות - אלסקה, הוואי, הפיליפינים, פוארטו ריקו, גואם, סמואה ואיי הבתולה של ארצות הברית.
כל אחת מהקשתות מייצגת זירת לחימה - הזירה האטלנטית והזירה הפסיפית (זירת האוקיינוס השקט).
"קיר החירות" המקיף את הרחבה כולל 4,048 כוכבים מוזהבים, כל אחד מהם מייצג 100 לוחמים אמריקאים שנפלו במלחמה.
הרחבה נמוכה מהמול ב-6 מטרים ובמרכזה בריכה.
ב-1993 אישר הקונגרס את הקמת האנדרטה, אולם תוכניתו של פרידריך סנט פלוריאן נבחרה רק בשנת 1997 והבנייה החלה בספטמבר 2001.
הקמת האנדרטה לוותה במחלוקת רבה, ואף הוקמה "הקואליציה להצלת המול" שהתנגדה לאנדרטה, בעיקר משום שהיא מפריעה לרצף בין אנדרטת לינקולן ואנדרטת וושינגטון.
חלק מהביקורת נגע להליך קבלת ההחלטות, שהיה מואץ ביותר, בשל העובדה שבשל גילם המתקדם, ותיקי מלחמת העולם השנייה נפטרו בקצב של 1,000 ליום.
ביקורת מסוג אחר נמתחה על אופייה האסתטי של האנדרטה המונמנטאלית, שבעיני המבקרים נראתה כבעלת אסתטיקה הקרובה לזו של המשטרים הפאשיסטים, נגדם נלחמה ארצות הברית במלחמה.
אנדרטת הזיכרון ללוחמי מלחמת קוריאה היא אתר הנצחה הממוקם במול בעיר וושינגטון בארצות הברית, בפארק הפוטומק.
האנדרטה הנמצאת צפונית לאנדרטת מלחמת וייטנאם, נחנכה ב- 27 ביולי 1995.
19 פסלי לוחמים (גבוהים מגובה אדם ממוצע): 14 לוחמי הצבא, 3 נחתים, חובש חיל הים, ואיש חיל האוויר.
קיר הנצחה עשוי גרניט שחורה ועליו חרוטות תמונות מהמלחמה.
"קיר האו"ם" - פירוט 22 המדינות שנלחמו.
בריכת הנצחה - בריכה רדודה.
ליד הבריכה ניצב שלט ועליו נכתב: "אומתנו מכבדת את בניה ובנותיה שנענו לקריאה להגן על מדינה שהם לא ידעו עליה, ועל עם שהם לא פגשו"
אנדרטת מלחמת קרים היא אנדרטה במפגש הרחובות ריג'נט והמאל בלונדון שבאנגליה, על הדרך בין עמוד הדוכס מיורק לכיכר פיקדילי.
האנדרטה מנציחה את חללי בריטניה שנפלו במלחמת קרים.
סידני הרברט - הבארון מלי, שעמד בראש בניין משרד המלחמה בזמן מלחמת קרים
אנדרטת מזרקת בקסטון היא אנדרטה המנציחה את שחרורם של העבדים באימפריה הבריטית בשנת 1834. האנדרטה ממוקמת בגני מגדל ויקטוריה באזור מילבנק שברובע וסטמינסטר בלונדון.
האנדרטה הוקמה במימונו של חבר הפרלמנט הבריטי צ'ארלס בקסטון והוקדשה לאביו - תומאס פוול בקסוטון ולוויליאם וילברפורס, תומאס קלרקסון, תומאס באבינגטון מקוליי, הנרי ברוגהאם וסטיבן לוושינגטון, אשר בזכות פועלם בוטלה העבדות באימפריה.
האנדרטה תוכננה בסגנון נאו-גותי על ידי האדריכל סמיואל סאנדרס טאולון בשנת 1865.
במקור עמדה האנדרטה בכיכר פרלמנט, אולם הוסרה בשנת 1940 והוצבה במקומה הנוכחי בשנת 1957.
האנדרטה כללה שמונה פסלים של שליטי בריטניה, אולם ארבעה נגנבו בשנת 1960 והארבעה הנותרים נגנבו בשנת 1971. בשנת 1980 הוחלפו הפסלים החסרים בפסלים מפיברגלס, אולם גם אלה נגנבו בשנת 2005.
בשנת 1989 הוסף במקום שלט המציין את יובל ה-150 של האגודה נגד העבדות.
אנדרטת מינין ופוז'ארסקי (רוסית: Па́мятник Ми́нину и Пожа́рскому) היא פסל ארד הניצב בכיכר האדומה במוסקבה מול כנסיית וסילי הקדוש.
האנדרטה מנציחה את הנסיך דמיטרי פוז'ארסקי ואת קוזמה מינין, שכינסו צבא מתנדבים רוסי שגירש את הפולנים מהקרמלין וסיים את תקופת הצרות של 1612.
האנדרטה הוקמה לכבוד 200 שנה לניצחונם על ידי הפסל איוואן מרטוס שזכה בתחרות לקביעת צורת הפסל בשנת 1808. בשל פלישת נפוליאון לרוסיה, נדחתה הצבת האנדרטה עד 1818. בנייתה מומנה מכספי מלווה של תושבי ניז'ני נובגורוד, עירם של מינין ופוז'ארסקי, ובעיר זו היא הייתה אמורה לקום.
הצאר אלכסנדר הראשון ציווה על הצבתה לכשהוכנה בכיכר האדומה במוסקבה.
במקור, הפסל ניצב במרכז הכיכר, ופוז'ארסקי נופף בידו אל עבר הקרמלין.
השלטונות הקומוניסטיים ביקשו להזיז את האנדרטה או להורסה משום שהפריעה למצעדים צבאיים בכיכר.
בשנת 1936 האנדרטה הוזזה למיקומה הנוכחי בסמוך לכנסייה.
עותק של האנדרטה הוקם ב 2005 בניז'ני נובגורוד, מעשה ידיו של הפסל זוראב צרטלי.
הוא נמוך בכ-5 ס"מ מהמקור.
אנדרטת מייקל פאראדיי היא אנדרטה לזכרו של המדען מהתקופה הוויקטוריאנית מייקל פאראדיי.
האנדרטה נמצאת באזור אלפנט אנד קאסל ברובע סאת'ק של העיר לונדון בממלכה המאוחדת.
האנדרטה עשויה פלדת אל חלד, צורתה קופסתית, והיא עוצבה על ידי האדריכל הברוטליסטי רודני גורדון בשנת 1959 ונבנתה בשנת 1961 במרכז כיכר באלפנט אנד קאסל, בסמוך לשכונת ניואינגטון באטס בה נולד פאראדיי.
בתוך קופסת האנדרטה ממוקמת תחנת תמסורת חשמלית של קו נורת'רן של הרכבת התחתית של לונדון (שימוש ראוי לאור העובדה שפאראדי היה אחד מחוקריו הראשונים של החשמל).
גורדון תכנן את האנדרטה מזכוכית מתוך כוונה שיראו את השנאים שבתחנת הממסר, אולם מחשש של ונדליזם הוחלט לבנות את האנדרטה מפלדה.
בשנת 1996 הוכרזה האנדרטה כמבנה בעל חשיבות אדריכלית המיועד לשימור.
באותה שנה שונתה תאורת האנדרטה בעקבות תחרות שארגנה רשת ה-BBC במסגרת תוכנית הילדים בלו פיטר.
תוכניות לפיתוח האזור כוללות הצעה להזזת האנדרטה 400 מטרים לכיוון דרום מזרח ולהציבה בסמוך למוזיאון קאמינג.
אנדרטת מלטה היא אנדרטה השוכנת בעיר פלוריאנה שבמלטה, ומנציחה את זכרם של 2,298 אנשי צוותי האוויר של חילות האוויר של מדינות חבר העמים הבריטי, אשר איבדו את חייהם במלחמת העולם השנייה באזור הים התיכון, ואשר מקום קבורתם לא נודע.
האנדרטה ממוקמת בצפון העיר, סמוך לשער העיר ולטה, בין רחוב נלסון (Triq Nelson) ושדרת "המול" (il Mall).
האנדרטה בנויה בצורת עמוד שיש שהובא מטיבולי, והנישא לגובה של 15 מטרים.
העמוד מחורץ בדוגמת רשת, ובראשו ניצב פסל נץ עשוי ארד ומצופה בזהב, שגובהו שני מטרים.
העמוד ניצב על בסיס עגול שסביבו לוחות ארד ועליהם חקוקים שמות הנופלים.
בבסיס העמוד קבוע לוח ועליו כתובת לאמור:
אנדרטת נעדרי חילות האוויר (שמה באנגלית: Air Forces Memorial), הידועה גם בשם אנדרטת רנימיד (Runnymede Memorial), שוכנת ממערב למטרופולין לונדון, בבריטניה.
היא מנציחה את זכרם של אנשי צוות אוויר מחיל האוויר המלכותי ומחילות האוויר של מדינות חבר העמים הבריטי, שנפלו במלחמת העולם השנייה; הם פעלו מבסיסי אוויר בתחומיה של בריטניה ובצפון אירופה ומערב אירופה, ומקום קבורתם לא נודע.
שמותיהם של נעדרים מתווספים אל האנדרטה ומוסרים ממנה גם בימינו, בעקבות גילוין הנמשך של הריסות מטוסים מן המלחמה.
רקע – הנצחת נעדרי חילות האוויר
הלחימה באוויר במלחמת העולם השנייה גבתה את חייהם של למעלה מ-116,000 אנשי צוות אוויר של חילות האוויר של בריטניה ומדינות חבר העמים הבריטי.
מקום קבורתם של רבים מהם איננו ידוע.
אנדרטאות להנצחת זכרם הוקמו באתרים רבים בעולם - חלקם סמוכים למקומות נפילתם - ובהם אל עלמיין במצרים, האי מלטה, אוטווה שבקנדה וסינגפור.
אנדרטת רנימיד קמה, כאמור, להנציח את הנעדרים שפעלו מבריטניה ובצפון מערב אירופה.
האנדרטה שוכנת בתחומי הכפר אנגלפילד גרין (Englefield Green) שבחבל סרי (Surrey), כ-30 קילומטר ממערב למרכזה של לונדון וכ-6 קילומטר מטירת וינדזור.
אתר האנדרטה ניצב על גבעת קופר (Cooper's Hill), המשקיפה מדרום על ערוצו של נהר התמזה והאחו ההיסטורי של רנימיד הסמוך לו, מקום בו נחתמה מגילת המגנה כרטה על ידי המלך ג'ון בשנת 1215.
השטח להקמת האנדרטה נתרם ב-1949 על ידי הדיפלומט הבריטי סר יוג'ן מילינגטון-דרייק (Eugen Millington-Drake) ואשתו.
האנדרטה נבנתה על ידי ועדת חבר העמים לקברי מלחמה ותוכננה על ידי האדריכל סר אדוארד מאוף (Edward Maufe).
היא נחנכה על ידי המלכה אליזבת השנייה בטקס שנערך ב-17 באוקטובר 1953 (זמן קצר לאחר הכתרת המלכה), במעמד קהל של כ-24,000 איש.
ב-17 באוקטובר 2003 נערך באנדרטה במעמד המלכה טקס לציון חמישים שנים להקמתה.
האנדרטה שוכנת בתוך מתחם מדושא המוקף בחומת עצים.
מבנה האנדרטה משתרע על פני כ-1,500 מטרים מרובעים.
זהו בניין מרובע, בעל חצר פנימית פתוחה התופסת את מרבית שטחו.
משתי פינותיו של אגפו הצפוני מתמשכים אגפים קשתיים קצרים דמויי כנפיים, המובילים כל אחד אל מרפסת תצפית הקבועה בקצהו.
הכניסה לאנדרטה היא במרכז הצלע הדרומית של הבניין.
מולה, במרכז צלעו הצפונית של הבניין, המשקיפה על עמק נהר התמזה, נבנה מגדל בן שני מפלסים, הדומה בעיצובו לעיצובם של מגדלי פיקוח בשדות התעופה הצבאיים בבריטניה בימי המלחמה.
בקומת הקרקע של המגדל נמצא בית תפילה (Shrine), שבו מוצב ספר המבקרים של האנדרטה.
מסדרונות מקיפים את החצר הפנימית של המבנה מכל צדדיה.
צידם הפונה אל החצר פתוח ומעוצב כשורת קשתות, בדומה לאכסדרה של מנזר (Cloisters).
בצידם הפנימי האחר, הפונה אל צידו החיצוני של המבנה, נבנו חלונות צרים וגבוהים.
לכל אורכם של קירות אלו, בשטח שבין החלונות, הוצמדו מבלטים בעלי שלוש צלעות, שכל אחת מהן נושאת לוח זיכרון אנכי, עליו נחרתו שמות של נעדרים .
עיצוב זה נועד ליצור רושם של ספרים הפתוחים חלקית (והוא גם הגדיל את שטח הפנים של הקיר לצורך הצבת מספר מספיק של לוחות זיכרון).
לוחות הזיכרון, 300 במספר, נקבעו גם בקירות האגפים המובילים אל מרפסות התצפית.
במרווחים שבין המבלטים נקבעו ספסלי אבן לישיבה ולהנחת פרחים וזרים לרגלי הלוחות.
במרכז החצר הפתוחה ניצבת אבן הזיכרון (Stone of Rememberance) דמוית המזבח - מרכיב מסורתי בבתי הקברות הצבאיים שהקימה ועדת חבר העמים לקברי מלחמה.
חרות עליה פסוק מספר בן סירא: Their Name Liveth for Evermore ("שמם יחיה לדור ודור").
טקסי הזיכרון המתקיימים באנדרטה נערכים לרגליה.
ממרפסת התצפית הימנית של המבנה ניתן לצפות, באופן סמלי ומכוון, אל נמל התעופה הית'רו, המצוי כששה ק"מ מהאנדרטה, ואל המטוסים הממריאים והנוחתים בו.
ממרפסת התצפית השמאלית ניתן לראות את טירת וינדזור ואת האזור שסביבה.
גרם מדרגות עגול בתוך המגדל מוביל לגלריה שבמפלס מעל בית התפילה ומעליה לגג המגדל, שממנו יש תצפית פנורמית מווינדזור אל רנימיד ועד רוב חלקיה הצפוני, המערבי והמרכזי של לונדון.
מבנה האנדרטה בנוי מאבן גיר (Portland Stone), וגגות המסדרונות מצופים ברעפי צפחה.
בכניסה לאנדרטה ניצבים שלושה זוגות של דלתות זכוכית, הקבועים בפתחים מקושתים.
בזכוכית כל אחת מהדלתות נקבעו שלושה אריות מארד (לקוחים מסמלה של בריטניה).
מעל פתח אגף הכניסה נקבע פסל של נשר פרוש כנפיים, בהשראת סמלו של חיל האוויר המלכותי.
מעל פתחו של מבנה המגדל הפונה אל החצר הפנימית של האנדרטה נקבעו שלושה פסלי אבן המייצגים אומץ, צדק וניצחון.
על זגוגית החלון הצפוני של בית התפילה שבמגדל, הצופה אל עמק התמזה, חרוטים פסוקים מספר תהלים:
תקרת בית התפילה מעוטרת בציורים של שושנת הרוחות, פני הירח וכוכבים, המייצגים את הכוחות המלווים את הטייס במסעו בשמיים.
התקרות הפנימיות של המסדרונות מעוטרות בעיטורים צבעוניים של שלטי אצולה ממדינות חבר העמים.
על חלון הגלריה שבקומה הראשונה של המגדל חרוטה פואמה שנכתבה על ידי הסטודנט פול סקוט (Paul H.
על גג המגדל ניצבת כיפה נמוכה ועליה תורן הנושא כתר מעוטר כוכבים, ובראש התורן – כוכב בודד, המואר בשעות הלילה.
פסלי האבן שעל חזית המגדל פוסלו על ידי ורנון היל (Vernon Hill).
החלונות החרוטים והתקרות הצבועות עוצבו על ידי ג'ון האטון (John Hutton).
שמות הנעדרים נרשמו על גבי לוחות האבן בצורת אות (Font) מיוחדת שעוצבה על ידי המעצב מקדונלד גיל (MacDonald Gill).
תכנון ועיצוב הבניין זכה במדליה מאת המכון המלכותי של הארכיטקטים הבריטיים (Royal Institute of British Architects).
הנעדרים המונצחים באנדרטה שירתו בזרועות הקרב, החופים, התובלה, האימונים והתחזוקה של חילות האוויר.
הם נפלו במשימות בשמי האיים הבריטיים, צפון-מערב אירופה ומרכזה והאוקיינוס האטלנטי המזרחי.
חלק מן הנעדרים הגיעו ממדינות ביבשת אירופה אשר נכבשו על ידי גרמניה ושירתו עד נפילתם ביחידות חיל האוויר המלכותי.
זה שיוכם של הנעדרים לחילות האוויר השונים:
חיל האוויר המלכותי הקנדי – 3,050;
חיל האוויר המלכותי האוסטרלי – 1,400;
חיל האוויר המלכותי הניו זילנדי – 600;
חיל האוויר הדרום אפריקאי – 17;
חיל האוויר ההודי – 7.
שמות הנעדרים נחרתו בלוחות האבן שבאנדרטה לפי סדר כרונולוגי של שנות נפילתם, ובתוכן – לפי סדר חילות האוויר אליהם השתייכו, סדר שמי אלפביתי, וסדר הדרגות.
באנדרטה נמצא ספר מרשם (Register) של שמות הנעדרים, המציין את מספר הלוח עליו נחרת כל אחד מהם.
בכל שנה, בחודש מאי, עורכת אגודת חיל האוויר המלכותי (RAF Association) טקס אזכרה באנדרטה.
אחד מהנעדרים ששמם הונצח באנדרטה הוא מיכאל ויצמן, בנו של חיים ויצמן, נשיא מדינת ישראל הראשון.
אנדרטת ניו-אינגלנד לשואה היא אנדרטה לזכר היהודים שנרצחו בשואת יהודי אירופה, הניצבת בעיר בוסטון שבארצות הברית.
האנדרטה ניצבת בפארק כרמן (על שמו של ויליאם כרמן) שבמרכזה של בוסטון, בסמוך לבית העירייה שלה.
היא ממוקמת בצד מסלול שביל החירות של בוסטון.
מרכיבים את האנדרטה שישה מגדלי זכוכית מרובעים, שגובהם 16.4 מטר.
הם בנויים מלוחות זכוכית הצמודים אל שלד מתכת.
ששת המגדלים מסמלים, לדברי מקימי האנדרטה, את ששת המיליונים של הנרצחים בשואה, את ששת מחנות ההשמדה המרכזיים – אושוויץ-בירקנאו, חלמנו, טרבלינקה, מיידנק, סוביבור, בלז'ץ – וגם את ששת הנרות בסמל המנורה.
המגדלים ניצבים בשורה על גבי מעבר ישר הבנוי מאבן גרניט, באופן שהמבקרים יכולים להלך עליו דרך ששת המגדלים.
פאות המגדלים הפונות לצידי המעבר מכוסות כל אחת בשישה לוחות זכוכית.
פאותיהם הפונות זו אל זו מכוסות בחמישה הלוחות העליונים בלבד, על מנת לאפשר את ההליכה דרך המגדלים.
מתחת לכל מגדל נחפר כוך בעומק של כ-1.8 מטר, אשר תקרתו – במפלס המעבר שעליו ניצבים המגדלים – מכוסה בסבכת מתכת.
על קיר כל אחד מן הכוכים נרשם שמו של אחד ממחנות ההשמדה העיקריים.
גחלים לוחשות על תחתית הכוכים מאירות את השמות הרשומים על הקירות.
עשן מיתמר מתוך הכוכים אל מעל לפני הקרקע.
לצידי המגדלים הוצמדו בסך הכל 132 לוחות זכוכית.
על גבי הלוחות נרשמו בצפיפות מספרים בני שבע ספרות - שישה מיליון מספרים בסך הכל, כמספר הנרצחים בשואה.
הם גם מסמלים את המספרים שהוטבעו על זרועותיהם של אסירי מחנות הריכוז וההשמדה הנאציים.
בנוסף נרשמו על גבי הלוחות טקסטים מפי קרבנות השואה וניצוליה אודות התנסויותיהם האישיות בימי השואה.
מסלול הצעידה דרך המגדלים מתחיל בצדה הדרומי של האנדרטה.
לפני המגדל הראשון ניצב לוח גרניט, שעליו מצוינים המאורעות העיקריים במהלך השואה ולפניה, החל בעליית המפלגה הנאצית לשלטון בגרמניה בשנת 1933 וכלה בשחרור אחרוני מחנות הריכוז וההשמדה וכניעת גרמניה ב-1945.
על סף המעבר בתוך המגדל הראשון נחרתה על השביל המילה "זכור" בעברית ובאנגלית.
אותה מילה נרשמה בעברית וביידיש על המעבר מעברה האחר של האנדרטה.
המבקר הצועד לאורך המעבר שבתוך המגדלים יכול להביט למעלה אל תוך המגדלים ולמטה דרך הסבכות אל תוך הכוכים המעשנים שמתחתיהם.
בשוליו של המעבר, בין המגדלים, נרשמו משפטים קצרים המתארים עובדות בתולדות השואה.
בקצהו האחר של המעבר בתוך המגדלים ניצב לוח גרניט שני ועליו טקסט נודע אודות שתיקת האינטלקטואלים הגרמנים נוכח עוולות הנאצים, מפיו של הכומר הגרמני מתנגד המשטר הנאצי מרטין נימלר.
האנדרטה הוקמה ביזמתם של ניצולי שואה שהתגוררו באזור בוסטון.
היא תוכננה על ידי האדריכל סטנלי סייטוביץ (Stanley Saitowitz), שהצעתו נבחרה מתוך 520 הצעות שהוגשו לתחרות על תכנון האנדרטה.
האנדרטה נחנכה בטקס שהתקיים ב-22 באוקטובר 1995.
תכנון האנדרטה זכה בשני פרסים יוקרתיים – מדליית הנרי בייקון לאדריכלות זיכרון מטעם המכון האמריקני לארכיטקטים (ב-1998), ומדליית הרלסטון פרקר מטעם אגודת הארכיטקטים של בוסטון (ב-1997).
האנדרטה מתוחזקת על ידי רשות הפארק הלאומי ההיסטורי של בוסטון (Boston National Historic Park) ומנוהלת בעזרת אגודת ידידי האנדרטה.