tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ביולי 2021, לאחר שני חורפים יבשים במיוחד, ירדו פני אגם פאוול לרמתם הנמוכה ביותר מאז 1969 כאשר המאגר התמלא לראשונה.
בתגובה, החלה לשכת הטיוב לשחרר מים ממאגרים במעלה הזרם על מנת להשאיר את אגם פאוול מעל הרמה המינימלית לייצור אנרגיה הידרואלקטרית.
נהר הקולורדו ויובליו מזינים חגורות נרחבות של צמחיית גדות הנחלים כשהם חוצים את אזורי המדבר הצחיחים שבאגן הניקוז.
אף שגדות הנחלים מייצגות רק חלק קטן מהאגן והושפעו ממפעלי ההנדסה ותעלות ההטיה במקומות רבים, יש בהם את המגוון הביולוגי הגדול ביותר מכל בית גידול אחר באגן.
אזורי צמחיית הגדות הבולטים ביותר לאורך הנהר הם האזורים בקולורדו התחתון מעבר לסכר דייוויס.
בייחוד בדלתה של נהר הקולורדו, שבה צמחיית הגדות מהווה בית גידול ל-358 מינים של עופות למרות הצמצום בזרימת מים מתוקים וצמחים פולשים דוגמת מין אשל (Tamarix ramosissima).
הקטנת שטח הדלתה גם מאיימת על בעלי חיים דוגמת היגוארים ודולפין הוואקיטה, האנדמי למפרץ.
הפיתוח האנושי של נהר הקולורדו גם עזר ליצור אזורי צמחיית גדות חדשים באמצעות מניעת שיטפונות, בייחוד בגרנד קניון.
יותר מ-1,600 מינים של צמחים גדלים באגן הניקוז של הקולורדו, החל בלראה משולשת, קקטוס סגווארו ועץ יהושע של מדבריות סונורה ומוהאבי וכלה ביערות של הרי הרוקי ורמות אחרות, שבהם העצים העיקריים הם אורן הזפת, אשוח תת-אלפיני, אשוח דאגלס ואשוחית אנגלמן.
לפני שהחלו לחטוב עצים במאה ה-19 היה שפע של יערות במקומות הגבוהים שהשתרעו דרומה עד לגבול ארצות הברית-מקסיקו, ונגר מאזורים אלו הזין חבורות עשב שופעות בעמקי הנהרות.
הנהרות והנחלים באגן הקולורדו היו פעם ביתם של 49 מינים מקומיים של דגים, שמהם 42 היו אנדמיים.
מפעלי הנדסה וויסות הזרימה בנהר הובילו להכחדה של ארבעה מינים ולצמצום חמור באוכלוסיות של 40 מינים.
בין הדגים המצויים בסיכון גבוה Gila elegans (באנגלית Bonytail chub), Gila cypha (באנגלית humpback chub) וקרפיון זאב קולורדו ממשפחת הקרפיוניים ו-Xyrauchen texanus (razorback sucker) ממשפחת Catostomidae, כולם ייחודיים למערכת נהר הקולורדו ומותאמים היטב לתנאי המים העשירים בטין ולתנודות בקצב הזרימה.
מים צלולים וקרים שמשוחררים מתחתית הסכרים שינו באופן משמעותי את מאפייני בית הגידול למינים אלו ולמיני דגים אחרים באגן הנהר קולורדו.
40 מינים נוספים שקיימים כיום בנהר, במיוחד הטרוטה החומה הוחדרו למערכת הקולורדו במהלך המאה ה-19 וה-20, בייחוד עבור ספורט דיג חובבים.
נהר הקולורדו התפרסם בשל האשדות והקניונים הדרמטיים שלאורכו ולכן הוא אחד מנהרות המים הלבנים המבוקשים ביותר בארצות הברית, וקטע הנהר שבגרנד קניון, שעליו שטים יותר מ-22,000 אנשים מדי שנה, כונה "הסבא של מסעות הרפטינג" ("granddaddy of rafting trips").
מסעות השיט בגרנד קניון מתחילים בדרך כלל בליז פרי ומסתיימים בנחל דיאמונד קריק (Diamond Creek) או באגם מיד, ונמשכים בין יום ל-18 ימים במסעות השיט המסחריים ובין יומיים ל-25 ימים במסעות פרטיים.
קשה מאוד לארגן מסעות שיט פרטיים משום ששירות הפארקים הלאומיים מגביל את התנועה בנהר במטרה להגן על הסביבה.
מי שבכל זאת מבקש לארגן מסע כזה עלול להמתין יותר מעשר שנים להזדמנות כזו.
כמה קטעים אחרים של הנהר ויובליו פופולריים לביצוע רפטינג על מים לבנים, וברבים מהם פועלות חברות מסחריות.
קניון קטרקט של הקולורדו וקטעים רבים של היובלים במקורות הנהר עמוסים אפילו יותר מהגרנד קניון, וכ-60,000 נופשים שטים מדי שנה בקטע בן 7 קילומטרים מעל היישוב הקטן רדיום (Radium) בקולורדו.
חלקו העליון של הקולורדו כולל רבים מהאשדות המאתגרים ביותר, כולל אלו בקניון גור (Gore Canyon), הנחשבים כל כך מסוכנים עד ש"השיט איננו מומלץ".
קטע נוסף של הנהר מעל מואב, המכונה כ"היומי" ("Daily") של הקולורדו או "קטע מגדלי הדייגים" ("Fisher Towers Section") הוא קטע המים הלבנים העמוס ביותר ביוטה, עם יותר מ-77,000 מבקרים בשנת 2011 לבדה.
גם האשדות בקניונים גריי (Gray) ודסוליישן (Desolation) של הנהר גרין והקטע הקל יותר בפארק המדינתי גוזנקס של נהר סן חואן התחתון הם קטעים חביבים על שייטים.
אחד עשר פארקים לאומיים של ארצות הברית שוכנים באגן הניקוז של הקולורדו: ארצ'ס, הקניון השחור של הגניסון, קניונלנדס, ברייס קניון, קפיטול ריף, גרנד קניון, מסה ורדה, פטריפייד פורסט, הרי הרוקי, סגווארו וציון, ובנוסף יערות לאומיים, פארקים מדינתיים ואזורי נפש רבים.
טיולים רגליים, תרמילאות, מחנאות, סקי ודיג הם בין אפשרויות הנופש הרבות שאזורים אלו מציעים.
ספורט הדיג הצטמצם בנחלים רבים באגן הניקוז, בייחוד בהרי הרוקי, בשל מים עודפים מזוהמים מפעילות של מכרות ומחקלאות שזרמו לנחלים.
מאגרי המים העיקריים שעל הקולורדו הם יעדי תיירות פופולריים בקיץ.
מגורים בבתי סירות וסקי מים הם פעילויות נפוצות באגמים מיד, פאוול, הוואסו ומוהאבי כמו גם במאגר נקיק פליימינג ביוטה ובוויומינג ובאגם נאוואחו בניו מקסיקו וקולורדו.
באגם פאוול ובאזור הנופש הלאומי קניון גלן שסביבו ביקרו יותר מ-2 מיליון מבקרים בשנה נכון ל-2007, בעוד שקרוב ל-7.9 מיליון איש ביקרו באגם מיד ובאזור הנופש הלאומי אגם מיד ב-2008. תעשיית הנופש בנהר הקולורדו מעסיקה כרבע מיליון איש ותורמת 26 מיליארד דולר מדי שנה לכלכלת דרום-מערב ארצות הברית.
קוֹלוֹסְטְרוּם (על פי האקדמיה ללשון העברית: חֲלַב רֵאשִׁית) הוא החלב היוצא מבלוטות החלב של יונקים במהלך ההיריון ובימים הראשונים מיד לאחר הלידה.
הקולוסטרום סמיך יותר מחלב רגיל, בעל גוון צהבהב מעט, ועשיר יותר בנוגדנים ובחומרים תזונתיים הנחוצים לוולד בימיו הראשונים.
בנשים הקולוסטרום מופיע לרוב במהלך הטרימסטר (=שליש) השני של ההיריון, אך אצל חלקן הוא מופיע כבר בטרימסטר הראשון או מתעכב לטרימסטר (=שליש) האחרון או אף עד לאחר הלידה.
בישראל מועבר הקולוסטרום הנחלב מפרות לעגלים שזה עתה נולדו, על אף שהם מגודלים בנפרד מאמהותיהם, ואינו משמש לצריכת בני-אדם.
באוקראינה ובארצות נוספות במזרח אירופה, הקולסטרום נחלב בנפרד ומשמש ליצירת גבינה צהובה רכה, לה מיוחסות סגולות בריאותיות.
על פי רוב נחשב קולוסטרום שנחלב מפרות כלא ראוי למאכל אדם, אם כי יש המשתמשים בו כתוסף תזונה ומייחסים לו סגולות בריאותיות בהתמודדות עם מחלות מסוימות.
ב-17 במאי 2012 מדענים בקרוליינה הצפונית בודדו לראשונה נוגדנים לנגיף HIV מתוך קולוסטרום של אמהות נשאיות.
קולורדו הקטן הוא נהר הזורם בשטח מדינת אריזונה שבארצות הברית, ונשפך לנהר קולורדו.
תחילת מסלולו במזרח אריזונה, באזור הדרום-מזרחי של "ארץ האפאצ'ים", והוא זורם צפונה דרך מספר גאיות עמוקים.
אגן הניקוז של נהר קולורדו הקטן מנקז חלק נכבד מצפון-מזרח אריזונה וחלק מהקצה המערבי של מדינת ניו מקסיקו, אזור חצי-יבש בן אלפיים קמ"ר בערך.
הגובה הממוצע של האגן נע בין 1,200 מטרים בצפון ו-2,600 מטרים בדרום, עם פסגות מעל ל-3,000 מטרים בהרים הלבנים.
נהר קולורדו הקטן נשפך לנהר קולורדו בגרנד קניון.
הוא מזרים כ-150 מ"ק לשנייה, והוא אחד היובלים הגדולים של נהר קולורדו.
סכר שהוקם על הנהר נועד לצורכי השקיית אזור העיירה סנט ג'ון באריזונה.
מחשב הקולוסוס היה התקן מחשוב מוקדם ששימש את מפענחי הצפנים הבריטיים בקריאת הודעות מוצפנות של הגרמנים במהלך מלחמת העולם השנייה.
הקולוסוס נחשב אחד המחשבים האלקטרוניים הספרתיים הראשונים.
הקולוסוס תוכנן על ידי המהנדס טומי פלוורס בתחנת המחקר שברשות הדואר שבדוליס היל, בעזרתו של המתמטיקאי מקס ניומן מבלצ'לי פארק.
אב הטיפוס שכונה קולוסוס סימן 1, היה פעיל בבלצ'לי בפברואר 1944. ביוני של אותה שנה הותקן לראשונה הדגם המשופר קולוסוס סימן 2 ועד סוף המלחמה יוצרו 10 מכונות קולוסוס.
מחשבי הקולוסוס סייעו בפענוח הודעות מכשירי הטלפרינטר שהוצפנו באמצעות מכונת לורנץ SZ40/42. קולוסוס השווה בשני זרמי נתונים כל התאמה בהתבסס על פונקציה בוליאנית.
ההודעה המוצפנת נקראה במהירות גבוהה מסרט נייר.
הזרם השני יוצר באופן פנימי, והיווה סימולציה אלקטרונית למכונת לורנץ בתצורות ניסוי מגוונות.
אם ספירת ההתאמות עבור תצורה מסוימת הייתה מעל סף שנקבע מראש, היה הזרם יוצא כפלט במכונת כתיבה חשמלית.
מחשבי הקולוסוס שימשו בפענוח ההודעות המוצפנות של הדרגים הנאצים הבכירים ביותר במהלך מלחמת העולם השנייה.
הודעות אלה הוצפנו באמצעות מכונת הצפנה שכונתה לורנץ SZ 40/42 .
חלק מתפקיד הקולוסוס היה לבצע אמולציה ללורנץ המכני באופן אלקטרוני.
על מנת להצפין הודעה באמצעות מכונת לורנץ, טקסט המקור היה משולב עם זרם של סיביות, שהיוו מפתחות, בקבוצות של חמש.
זרם המפתחות יוצר באמצעות 12
גלגלי יתדות: חמישה כונו על ידי הבריטים גלגלי (כי), חמישה אחרים כונו גלגלי (פסי) והשניים הנותרים כונו "גלגלי מנוע".
גלגלי פסעו באופן סדור עבור כל אות שהייתה מוצפנת בעוד שגלגלי פסעו באופן בלתי סדור ונשלטו על ידי "גלגלי המנוע".
ביל טוטה מפענח בבלצ'לי, גילה שזרם המפתחות שיוצר על ידי המכונה הכיל הטיות סטטיסטיות שלא היו אקראיות גרידא.
הוא סבר שהטיות אלה יוכלו לשמש על מנת לפענח את הצופן ולקרוא את ההודעות.
על מנת לקרוא את ההודעות היה צורך לבצע שני דברים.
ראשית היה צורך ב"פענוח הגלגלים" – גילוי דפוסי היתדות של כל הגלגלים.
הדפוסים הללו הוגדרו פעם אחת על מכונת לורנץ ואז שימשו במשך זמן קבוע לשלוח מגוון הודעות.
המטלה השנייה הייתה "תצורת הגלגלים" שניתן היה לנסותה רק לאחר שדפוס היתדות היו ידועים.
כל הודעה שהוצפנה באמצעות לורנץ השתמשה במיקום התחלתי שונה של הגלגלים.
התהליך של "תצורת הגלגלים" חייב את מציאת המיקום ההתחלתי שנקבע עבור הודעה.
קולוסוס במקור שימש לסייע בתהליך זה, אולם מאוחר יותר הסתבר שהוא יוכל להתאים גם לתהליך "פענוח הגלגלים".
קולוסוס הופעל ב"ניומנרי", האגף בבלצ'לי שהיה אחראי על שיטות ממוכנות נגד מכונת לורנץ ובראשו עמד מקס ניומן.
קולוסוס פותח מפרויקט קודם שיצר משווה אופטו-מכני שנקרא "הית' רובינזון" .
הבעיה העיקרית עמו הייתה סינכרון שני סרטי נייר, אחד מנוקב עם ההודעה המוצפנת והאחר מייצג את הדפוסים שיוצרו על ידי הגלגלים של מכונת לורנץ.
הסרט האחרון נטה להמתח כאשר קצב הקריאה היה 1,000 תווים בשנייה והתוצאה הייתה ספירה שגויה.
הקולוסוס פתר את הבעיה שכן הוא שחזר את אחד הסרטים באופן אלקטרוני.
הסרט שנוצר היה יכול להיות מוזן לקולוסוס בקצב גבוה יותר והספירה הפכה אמינה יותר.
קבוצה שהובלה על ידי טומי פלוורס בילתה כעשרה חודשים (החל מפברואר ועד לדצמבר 1943) בתכנון ובבניית הקולוסוס בתחנת המחקר במשרד הדואר (בדוליס היל, בצפון מערב לונדון.
קולוסוס סימן 1 כלל 1,500 שפופרות אלקטרוניות.
הסימן 2 כלל 2,400 שפופרות והיה מהיר פי 5 ופשוט לתפעול לעומת הסימן 1. יכולות הסימן 2 אפשרו פענוח מהיר יותר.
לצורך השוואה, מחשבים שהיו בעלי יכולת אחסון תוכניות כמו ה־ENIAC בשנת 1946 השתמשו כבר ב-17,468 שפופרות והמנצ'סטר סימן 1 משנת 1949 השתמש בכ-4,200 שפופרות.
הקולוסוס נפטר מהצורך בסרט שני שהיווה בעיה בהית' רובינסון על ידי הפקת דפוסי הגלגלים באופן אלקטרוני ועיבוד של 5,000 תווים בשנייה כאשר סרט הנייר זז במהירות של 12 מטר לשנייה.
המעגלים החשמליים סונכרנו על ידי אות שעון שהופק על ידי הסרט המנוקב.
מהירות החישוב הוגבלה לכן על ידי המכניקה של קורא הסרט.
טומי פלוורס הגיע לקצבים של 9,700 תווים בשנייה אולם אז הסרט נקרע.
כפשרה נקבעה מהירות ההפעלה הרצויה ל-5,000 תווים לשנייה.
לעיתים, כדי להאיץ את תהליך הפענוח, שתי מכונות קולוסוס או יותר ניסו אפשרויות שונות בו זמנית (כיום אופן פעולה זה מכונה מחשוב מקבילי).
קולוסוס עשתה לראשונה שימוש באוגרי הזזה ובמערכים סיסטוליים .
בכך התאפשרו חמש בדיקות בו זמניות, כל אחת משלבת עד 100 חישובים לוגיים, בכל אחד מחמשת הערוצים על גבי הסרט המנוקב (אף על פי שבהפעלה שגרתית רק ערוץ אחד או שניים נבדקו בהרצה).
במקור קולוסוס רק שימש לקביעת מיקומי הגלגלים ההתחלתיים ששימשו להודעה מסוימת.
הסימן 2 כלל מנגנונים שמטרתם הייתה לסייע לקבוע את דפוסי היתדות.
שני הדגמים היו ניתנים לתכנות באמצעות מתגים ולוחות תקעים והיוו בכך שינוי משמעותי לעומת ההית' רובינסון.
קולוסוס עשתה שימוש בשפופרות ריק חדישות ביותר, שפופרות ת'ירטרון ושפופרות מסוג מכפילאור.
המכונה הייתה מסוגלת לקרוא באופן אופטי סרט נייר ולאחר מכן להפעיל פונקציה לוגית על כל תו, תוך ספירה של התדירות שהפונקציה החזירה ערך "אמת".
אף על פי שמכונות בעלות שפופרות רבות התקלקלו תדיר הייתה הכרה בכך שהתקלות בדרך כלל התרחשו בעת כניסת הזרם בשלב ההדלקה.
זו הסיבה שמכונות קולוסוס מעולם לא כובו מהרגע שהודלקו אלא בשל תקלה.
קולוסוס הייתה המכונה הספרתית האלקטרונית הראשונה שאפשרה תכנות מוגבל.
ברם, הקולוסוס לא היה מחשב רב תכליתי מלא ולא היה בעל שלמות טיורינג, אף על פי שאלן טיורינג אשר הטביע את המונח, עבד בבלצ'לי – מקום משכנו של הקולוסוס.
באותה תקופה לא הייתה הכרה במהותה של תכונת שלמות טיורינג.
התפיסה של המחשב כמכונה רב תכליתית ולא כמחשבון גדול המוקדש לפתרון בעיות קשות אך מסוימות מאוד לא הפכה למקובלת עד למספר שנים לאחר מכן.
את הקולוסוס הקדימו מספר מחשבים, רובם בולטים בקטגוריה מסוימת.
מחשב ה־Z3 של קונראד צוזה היה המחשב הראשון שנשלט באופן מלא על ידי תוכנית מחשב והושתת על תמסורות אלקטרומכניות.
מחשב אטנסוף–ברי היה ספרתי אך לא בר תכנות.
מחשבים אנלוגיים מגוונים היו ניתנים לתכנות למחצה.
הקולוסוס היה המחשב הראשון שהיה גם "ספרתי" גם "בר תכנות" באופן חלקי וגם "אלקטרוני".
השימוש בקולוסוס היה סודי ביותר כמו גם המחשב עצמו.
גם לאחר המלחמה נותר המחשב עטוף במעטה סודיות.
זו הסיבה שבמשך שנים רבות לא נכלל המחשב בהיסטוריה של המחשוב.
בנוסף, פלוורס ועמיתיו לא זכו להכרה שלה היו ראויים.
בהיותו כה סודי לא הייתה לו השפעה ישירה על פיתוחם של המחשבים הבאים.
מחשב ה-EDVAC הוא זה שהיה בעל ההשפעה הרבה ביותר על מחשבים עתידיים.
ברם, הטכנולוגיה של קולוסוס, והידע שניתן לבנות התקני מחשוב ספרתיים מהירים בעלי מהירות גבוהה, השפיעו באופן ניכר על פיתוח המחשבים הראשונים בבריטניה.
מספר אנשים שהיו מעורבים בפרויקט הקולוסוס מילאו תפקיד מרכזי בכל הנוגע למחשבים הראשונים בבריטניה.
בשנת 1972 כתב הרמן גולדשטיין:
כאשר כתב זאת, לא ידע גולדשטיין דבר אודות קולוסוס.
בריאן רנדל כתב מאוחר יותר:
תיעוד הקולוסוס והחומרה היו מסווגים מרגע שפותחו ונותרו כך גם לאחר המלחמה, כאשר וינסטון צ'רצ'יל הורה באופן מפורש להשמיד את רוב המכונות ל"חתיכות לא יותר גדולות מכף ידו של אדם"; טומי פלוורס שרף באופן אישי שרטוטים בכבשן בדוליס היל.
חלק מהרכיבים נלקחו למעבדה של ניומן באוניברסיטת מנצ'סטר.
הקולוסוס סימן 1 פורק לחלקים והוחזר למשרד הדואר.
שני מחשבי קולוסוס, יחד עם שני שכפולים של מכונות טוני, נשמרו, ועברו למטה החדש של ה-GCHQ באיסטקוט באפריל 1946. בין 1952 ל-1954 עברו שוב עם ה-GCHQ לצ'לטנהאם.
בשנותיו המאוחרות, הקולוסוס שימש לאימונים אולם לפני כן היו ניסיונות להתאים את המחשב במידת הצלחה משתנה למטרות אחרות.
ג'ק גוד מתאר איך הוא היה הראשון להשתמש במחשב לאחר המלחמה.
הוא שכנע את ה-NSA שקולוסוס יוכל לשמש לבצע פעולה שעבורה תכננה הסוכנות לבנות מכונה ייעודית.
בניית עותק משוחזר של הקולוסוס סימן 2 בוצעה על ידי צוות שבראשו עמד טוני סייל.
השחזור מוצג במוזיאון בלצ'לי פארק במילטון קיינס שבבאקינגהאמשייר.
מחשב בדיוני בשם "קולוסוס" הופיע בסרט קולוסוס: פרויקט פורבין.
קולונסיי () הוא אחד מהאיים ההברידיים הפנימיים, השייך למחוז ארגייל וביוט בסקוטלנד.
הוא שוכן צפונית לאי איילה ודרומית לאי מאל, ובשעות שפל הוא מחובר לאי אורונסיי.
באי יש בערך 110 תושבים שרובם מתגוררים בכפר סקאלאסיי (Scalasaig) שבחופו המזרחי.
האי שימש כביתם של ראשוני שבט מקניל ומקפיי.
למרות שקולונסיי נראה שומם ומעט מאיים כשמגיעים אליו מהים יש בו נוף יוצא דופן ביופיו ובגיוונו, חופים מהמשובחים שבאיים ההברידיים ופנים הארץ שלו מוגן ופורה.
לכן התיירות היא הענף החשוב ביותר לכלכלת האי, ויש בו מספר רב של בתי קיט.
ביוני 2008 התחילו טיסות סדירות אל האי משדה התעופה אובן שבסקוטלנד.
אחד ממוקדי התיירות החשובים באי הוא "בית קולונסיי", בית כפר בסגנון ג'ורג'יאני בעל גנים מרהיבים.
בנוסף האי ידוע בשל הפאונה שבו הכוללת עזי בר, קורמורנים, אלקיימים, מלכישליווים ועיטים זהובים.
קולופון (מלטינית: colophon) הוא רשומה צורנית החותמת ספרים מימי כתבי היד וראשית הדפוס.
מקור המושג הלטיני במילה היוונית העתיקה "קולופון" (κολοφων), שמשמעהּ 'פסגת הר' או 'שיאהּ של המלאכה'.
ברשומה צורנית זו, שלה היו צורות מגוונות – משולשים הפוכים, פירמידות, ריבועים ועוד – חתם המדפיס או הכותב את מלאכת הספר.
בקולופון הובאו תאריכים, שם המעתיק או פועלי הדפוס, שבחים לתורמים ותכנים נוספים.
מלאכת הדפוס ירשה את נוהג הקולופון מכתבי היד.
מעתיקי כתבי היד הם שהמציאו את רשומת הקולופון כחתימה לספריהם, ובמאה החמש עשרה, כשהחלו המדפיסים הראשונים להפיץ את ספריהם, הם אימצו את המנהג הזה ונהגו גם הם לסיים אותם בהבאת קולופונים.
מאוחר יותר, תוך כדי גלגולים שונים, עבר ה"קולופון" של הספרים המודפסים ל"עמוד השער".
היום מתנאים בהבאת קולופונים סופרים מודרניים הפוזלים אל הספר העתיק, וכן מהדירים שונים שרוצים לשוות נופך עתיק למלאכתם, חובבי ספרים, וסתם תלמידי חכמים הרוצים להתנאות בידיעותיהם.
לדוגמה, בכתב העת לשירה "שבו", בהוצאת המו"ל הביבליופילי עוזי אגסי, נחתם כל גיליון של כתב העת בקולופון.
תוכן רשומת הקולופון, שיש שתרגמוה לעברית בשם "אחרית דבר", היה מגוון מאוד.
היו בו צורות קבועות ונוסחים קבועים של בתי הוצאה, בתי דפוס או מעתיקי כתבי יד בעלי מסורת, ובצדן גם הבעת תודה, שבחים לאל בורא עולם, תאריכים ומשחקי גימטריה, ואפילו חוויות אישיות, רשימת אסונות פרטיים וכדומה.
רשומות הקולופונים מהוות מקור ביבליוגרפי מחקרי והיסטורי ממדרגה ראשונה.
אלו הן עדויות חשובות, בדרך כלל ממקור ראשון, ויש בהן כדי ללמד על התקופה.
הקולופון המודפס העברי הראשון הודפס בסוף הספר העברי המתוארך הראשון (פירוש רש"י על התורה) שנדפס בעיר רג'ו די קלבריה שבדרום איטליה בשנת 1475.
מו"לים מסחריים אחדים התחילו להשתמש בקולופונים והם כוללים פרטים דומים בספרים שהם מוציאים לאור.
הקולופונים שלהם מופיעים בסוף הטקסט (המקום המסורתי) או מעבר לשער.
קולופונים כאלה עשויים לכלול את מעצב הספר, שיטת ההדפסה, בית הדפוס וכדומה.
מו"לים ישראלים מדפיסים קולופון ובו שער נוסף באנגלית או בשפה אחרת, הכולל את מקום ההדפסה, השנה, שם המו"ל באנגלית וכדומה.
בימי הביניים קולופון כלל קללת ספרים.
קולורדו ספרינגס היא עיר במדינת קולורדו בארצות הברית.
העיר, שהיא השנייה במספר תושביה במדינה, היא מרובת האוכלוסין ביותר במחוז אל-פאסו, ומשמשת כבירת המחוז.
בשנת 2020 התגוררו בקולורדו ספרינגס 478,961 נפש.
האזור המטרופוליטני של העיר, הכולל ערים ופרברים אחדים, מאכלס כ-755,105 נפש ב-2020. המגזין "Money" דרג את העיר בשנת 2006 כראשונה ברשימת הערים הגדולות הטובות למחיה ברחבי ארצות הברית.
קולורדו ספרינגס משלבת בהצלחה אזורי עסקים ומסחר עם אתרי בילוי ותרבות, לצד ריאות ירוקות ופארקים, מסלולי אופניים ואטרקציות אחרות.
בעיר פועלים מספר רב של כנסיות וארגונים דתיים.
העיר משמשת בסיס למתקנים צבאיים ולסוכנויות הגנה של ארצות הברית, כמו גם את אקדמיית חיל האוויר של ארצות הברית.
שלוחות של חברות הייטק ידועות כגון אינטל, היולט פקארד, אורבוטק ועוד, קבעו את משכנן בעיר.
העיר היא גם בסיס למספר ארגוני ספורט לאומיים כגון הוועד האולימפי של ארצות הברית.
קולורדו ספרינגס נוסדה באוגוסט 1871, על ידי הגנרל ויליאם פאלמר, במטרה ליצור עיירת נופש ותיירות איכותית.
מיקומה של העיר נבחר בשל סמיכותה לאתרי התיירות המפורסמים פייקס פיק (Pikes Peak) וגן האלים (Garden of the Gods).
למקום החלו לזרום תיירים רבים, מרחבי ארצות הברית ומכל העולם, על מנת ליהנות מהאטרקציות התיירותיות שסיפק האזור, וכן על מנת ליהנות מהאוויר היבש והצלול של העיר, שהועיל לבריאותם של הלוקים במחלות מסוימות.
במהרה כונתה העיר "לונדון הקטנה" עקב בואם של תיירים אנגליים רבים.
מייסדה של קולורדו ספרינגס, פאלמר, תעב את המסבאות והשכרות שהיו קיימים בעיירה הסמוכה קולורדו סיטי (כיום קולורדו סיטי הישנה, חלק מקולורדו ספרינגס).
כדי לשמור על עיירת הנופש שלו נקייה מאלכוהול, מכר פאלמר חלקות אדמה גדולות הרחק מזרחה לקולורדו סיטי.
ואכן, העיר נשארה "יבשה" עד תום תקופת היובש ב-1933.
בקולורדו סיטי התגוררו עשירים רבים, שצברו את עושרם תוך שנים ספורות בבהלת הזהב של קולורדו.
כשהוקמה קולורדו ספרינגס, הקימו בה אנשים אלו לעצמם בתי ענק.
כשהוקם מבנה בית המשפט בקולורדו ספרינגס, בשנת 1873, חדלה קולורדו סיטי לשמש כבירת המחוז, והעיר החדשה זכתה בכבוד זה.
תרומה חשובה להתפתחותה של קולורדו ספרינגס תרם הפילנתרופ וינפילד סקוט סטרטון.
סטרטון שהיה בתחילה נגר, והתעשר כשגילה מכרה זהב עצום בגודלו בסמוך לעיר ויקטור, נמנע מלבנות לעצמו ארמון פאר כיתר הנובורישים המקומיים, והמשיך להתגורר בביתו הישן בקולורדו ספרינגס, הבית שבנה לעצמו כשעוד היה נגר.
את כספו הרב השקיע סטרטון בשיפור חייהם וברווחתם של תושבי העיר.
הוא תרם מגרשים לבניית בית העירייה, משרד הדואר ובניין בית המשפט.
שטח אחר נדב סטרטון להקמת פארק עירוני.
השקעה עצומה במיוחד הוא השקיע במערכת הרכבת החשמלית של העיר.
כמו כן ייסד סטרטון את בית מיירון סטרטון, בית הארחה לילדים וקשישים הנודדים ממקום למקום, ובנה את בית בורסת הכרייה של קולורדו ספרינגס.
משנתגלה היקף הונו העצום של סטרטון, נטפלו אליו אנשים רבים וביקשו ליהנות מממונו.
דבר זה גרם לו להסתגר ולהתנזר כליל מן הבריות.
כתוצאה מכך הוא חדל גם מתרומתו והשקעתו בקולורדו ספרינגס.
פילנתרופ אחר שהטביע את חותמו בקולורדו ספרינגס היה ספנסר פנרוז.
פנרוז שהיה בתחילה טיפוס מפוקפק ושוחר הרפתקאות, התמתן והתמסד לאחר שהתעשר אף הוא מעסקי הזהב ולאחר שהתחתן עם ג'ולי מק'מילן.
סטרטון ופנרוז העניקו לעיר את תרומותיהם הרבות בשנות התשעים של המאה התשע עשרה.
תחילת המאה העשרים מצאה את קולורדו ספרינגס לאחר חלוף בהלת הזהב ולאחר שעובדי הכרייה והייצור עזבו את העיר זה מכבר.
בשנים הבאות התפתחה העיר בעיקר בתחום תיירות הבריאות, עבור שוחרי בריאות בכלל וחולי שחפת בפרט.
אווירה היבש של העיר ומימיה עתירי המינרלים היטיבו עם הנופשים והמחלימים, ומשכו אל העיר המוני תיירים.
מי השתייה של העיר היו עשירים מאוד בפלואוריד טבעי.
בשנת 1909 גילה ד"ר פרדריק מק'קיי את הקשר בין ריבוי הפלואוריד במי השתייה בעיר למיעוט העששת של תושביה, תגלית שהפכה לפריצת דרך רפואית עולמית במניעת מחלות שיניים.
עם זאת, עקב הכמות המוגזמת של החומר, פיתחו חלק מהתושבים תסמונת שנקראה "כתמי קולורדו", או פלואורוזיס והתאפיינה בכתמים על השיניים.
באותן שנים סופחו לקולורדו ספרינגס הערים רוזוול וקולורדו סיטי, הנקראת כיום קולורדו סיטי העתיקה (Old Colorado City).
שכונה זו מתאפיינת בבתים בסגנון ויקטוריאני בני מאה וחמישים שנה ויותר.
בשנות מלחמת העולם השנייה חלה תפנית משמעותית בקולורדו ספרינגס, כאשר הוקם בה בסיס צבאי אמריקני, ראשון לבסיסים ומתקנים צבאיים רבים שהיו עתידים להבנות בעיר ובסביבתה.
בבסיס זה, פורט קרסון (Fort Carson), שנבנה בשנת 1942, התאמנו חיילים רבים למלחמתם בכוחות הציר.
באותה העת הקים הצבא את שדה התעופה של העיר (שדה פיטרסון), ובמהרה החלו בו אימונים של מפציצים כבדים, שנשלחו לאחר מכן לחזית באירופה.
נוכחות הצבא בקולורדו ספרינגס תרמה לעיר תרומה משמעותית, הן בגידול אוכלוסייתה והן בפיתוח תעשייתה, אלא שלאחר מלחמת העולם נעצרה תנופת פיתוח זו, שכן הבסיסים צומצמו והפעילות הצבאית בשדה התעופה הפכה ארעית ובלתי סדירה.
המצב חזר והשתפר כשפרצה מלחמת קוריאה; הבסיסים חזרו ושקקו חיילים ושדה התעופה פעל ללא הפוגה.
ב-1951 עבר פיקוד ההגנה האווירית של ארצות הברית לקולורדו ספרינגס והוקם בסיס חיל האוויר ע"ש גנרל אנט.
שדה התעופה פיטרסון שחזר לפעילות מלאה, המשיך לפעול כסדרו גם לאחר שנסתיימה המלחמה.
בשנים שלאחר מכן, בחר נשיא ארצות הברית דווייט אייזנהאואר בקולורדו ספרינגס כמשכן לאקדמיה הצבאית של חיל האוויר האמריקני.
נוכחותם של הבסיסים הצבאיים, שדה התעופה הצבאי והאקדמיה הצבאית, הזניקה את קולורדו ספרינגס מבחינה כלכלית ודמוגרפית.
התפתחות נוספת התרחשה בשנת 1963, כאשר פיקוד הגנת האוויר והחלל של צפון אמריקה (NORAD) קבע את מושבו בהר שאיין הסמוך לקולורדו ספרינגס.
במהלך המלחמה הקרה נזקק הבסיס לאספקה ושירותים מן העיר, ותרם בכך רבות להמשך שגשוגה הכלכלי.
בסיס חיל האוויר אנט נסגר באמצע שנות השבעים, אך ב-1983 הוקם תחתיו בסיס חדש שנקרא תחילה פלקון וכיום הוא קרוי בסיס חיל האוויר שריוור.
בסיס שריוור עוסק בהגנה מפני טילים ובבקרת לוויינים.
בבסיס חיל האוויר פיטרסון פועל כיום פיקוד החלל של חיל האוויר האמריקני.
בשנת 2022 התרחש הירי במועדון הלילה בקולורדו ספרינגס.
כלכלת קולורדו ספרינגס גדלה במהירות בתחילת המאה ה-21, ומתבססת על שלושה מרכיבים עיקריים: בסיסי הצבא ותעשיית ההגנה, לאחר מכן תעשיית ההייטק ולבסוף התיירות.
תעשיית ההגנה והחלל נוטלת את החלק המשמעותי ביותר בכלכלת העיר.
תעשייה זו היא ענף התעסוקה הגדול ביותר בעיר ומעסיקה אלפי תושבים.
חלק גדול מתעשייה זו עוסק בייצור ובפיתוח אמצעי הגנה מפני טילים.
אף על פי שחלק מהחברות העוסקות בתעשייה זו מתכננות צמצום בנפח פעילותן בשנים הבאות, מעידה עדיין המגמה הכללית על גידול בהעסקת כח אדם ואמצעי הייצור בענף זה.
החברות הבולטות בתחום ההגנה והחלל בקולורדו ספרינגס הן: נורת'רופ גראמן, לוקהיד מרטין, תאגיד ITT, L3 טכנולוגיות, תאגיד האריס, בואינג וג'נרל דיינמיקס.
חלק חשוב נוסף בכלכלת קולורדו ספרינגס נוטלת תעשיית ההייטק והאלקטרוניקה.
אף כי בעשור השני של המאה ה-21 נרשמה האטה בתחום זה, בייחוד בתת-הענף העוסק בטכנולוגיית המידע, נשארה עדיין תעשייה זו במקום השני בכלכלת העיר, בעיקר עקב הצמצום הגדול יותר בתיירות.
המגמה המסתמנת מצביעה על ירידה צפויה נוספת בשנים הבאות בהיקף התעסוקה והייצור של תעשייה זו.
בקולורדו ספרינגס מספר רב של מוסדות חינוך, החל מהחינוך היסודי וכלה בחינוך אוניברסיטאי.
מבין מוסדות ההשכלה הגבוהה בעיר, בולטים במיוחד המוסדות דלהלן:
מכללת קולורדו (Colorado College) - נוסדה ב-1874 על ידי גנרל ויליאם פאלמר, מייסד העיר.
המכללה ידועה בשיטת הקטעים שלה ("block plan"), המחלקת את שנת הלימודים לשמונה תקופות לימוד.
בית הספר של קולורדו לחרשים ועיוורים, נוסד גם הוא ב-1874. הגנרל פאלמר הוא שתרם את המגרש עליו נבנה בית הספר.
אקדמיית חיל האוויר של ארצות הברית, הוקמה בעיר ב-1958. באקדמיה לומדים כ-4,000 תלמידים, בתוכנית לימודים לתואר ראשון במדעים.
רובם מתמנים לתפקיד סגן משנה בחיל האוויר של ארצות הברית.
האקדמיה נחשבת גם לאתר תיירות מובחר, ומבקרים בה כמיליון תיירים בשנה.
אוניברסיטת קולורדו-קולורדו ספרינגס, הנמצאת במקומה הנוכחי בקולורדו ספרינגס משנת 1965. שלוחת האוניברסיטה שבעיר היא השנייה בגודלה מבין שלוחות האוניברסיטה, ולומדים בה כ-6,150 סטודנטים, בעיקר במגמות הנדסה, עסקים ואחיות.
מערכת החינוך היסודי והתיכוני בעיר, מבוססת על בתי ספר ציבוריים ועל בתי ספר פרטיים.
בתי הספר הציבוריים מחולקים לפי אזורי העיר ומשרתים שכונות מוגדרות וקבועות.
חלק מבתי הספר הפרטיים מזוהים עם כנסיות וקהילות נוצריות אדוקות.
העיר משמשת גם מרכז לאומי ספורטיבי.
בין השאר מבוססים בעיר מטה הוועד האולימפי של ארצות הברית ומתקן האימונים האולימפי הלאומי, מטה הוועדה הלאומית נגד סימום בספורט (USADA) והאיגודים הלאומיים של 24 ענפי ספורט אולימפיים ועוד כ-50 ענפים לא-אולימפיים.
העיר אירחה, ביחד עם דנוור, את אליפות העולם בהוקי קרח ב-1962.
ענף הספורט לו מהווה קולורדו ספרינגס בית ברמה העולמית הוא החלקה אמנותית על הקרח.
העיר אירחה 6 פעמים את אליפות העולם של הענף ומספר גדול של אליפויות לאומיות ואירועי ראווה גדולים כגון "Skate America".
בעיר נמצא היכל התהילה העולמי של הענף, כמו גם היכל התהילה הלאומי האמריקאי שלו.
קולורדו ספרינגס נמצאת במרכז מדינת קולורדו, כ-98 ק"מ דרומית לדנוור, בירת המדינה.
העיר שוכנת על רמה גבוהה, וגובהה הממוצע הוא 1840 מטר מעל פני הים.
בסמוך לעיר מזדקר הר פייקס פיק, הנמצא במזרחם של הרי הרוקי הדרומיים.
מדידות רשמיות מצאו כי שטחה של העיר הוא 482.1 קמ"ר, מתוכם קמ"ר אחד מים והיתר יבשה.
נתוניה הגאוגרפיים של קולורדו ספרינגס ונופי הבראשית הסובבים אותה, דוגמת הרי הרוקי בכלל ופייקס פיק בפרט, הופכים אותה לעיר תיירות אטרקטיבית.
בסביבות העיר נמצאות תצורות סלע ייחודיות מבחינה גאולוגית, דבר המושך חוקרים ותלמידים המעניינים בנושא זה.
החורף בקולורדו ספרינגס מתון למדי.
סופות שלגים עזות נדירות יחסית והעיר נהנית מימי שמש גם בחורף.
לעיתים רחוקות יורדת הטמפרטורה מתחת לאפס.
כמות המשקעים השנתית הממוצעת מגיעה לכ-39 ס"מ.
השלגים מפוזרים על פני שישה חודשי החורף וגובהם המצטבר מגיע לכדי 76 ס"מ בממוצע לשנה.
השנים הראשונות של המאה העשרים ואחת היו מעוטות משקעים, ומועצת העיר נאלצה להתקין תקנות לצמצום צריכת המים.
מידות הטמפרטורות הממוצעות בקולורדו ספרינגס הן כדלהלן: בינואר - 5.5°C- עד 10°C-, ביולי - 29.4°C עד 12.7°C.
הטמפרטורה הגבוהה ביותר שנרשמה בעיר היא 38.3°C, והנמוכה ביותר היא 35.5°C-.
באזור העיר מתרחשות המספר הגדול ביותר של סופות הברקים בארצות הברית.
עובדה זו הניעה את הפיזיקאי והממציא המפורסם ניקולה טסלה לקבוע את המעבדה החשמלית שלו בקולורדו ספרינגס.
קולורדו ספרינגס כרתה ברית ערים תאומות עם שש ערים אחרות בעולם:
קולורדו רוקיס היא קבוצת בייסבול אמריקאית מליגת ה-MLB, שבסיסה בעיר דנוור, קולורדו.
הקבוצה נוסדה ב-1993 והצטרפה לנשיונל ליג יחד עם הפלורידה מארלינס כשתי קבוצות הרחבה באותה העונה.
בשתי העונות הראשונות שיחקה הקבוצה במגרש הפוטבול אצטדיון מייל היי, וב-1995 עברה לאצטדיון חדש, קורס פילד, שמומן מכספי הציבור בעלות של כ-300 מיליון דולר.
אצטדיון זה נחשב למגרש בעל יתרון התקפי, מאחר שהאוויר הדליל והיבש בדנוור הקשיח את כדורי המשחק וגרם להם לעוף רחוק יותר.
לאחר שנכנס לשימוש ברחבי הליגה מתקן מייצב לחות ירד מספר ההום ראן באצטדיון לאזור הממוצע הכללי.
הקולוסיאום היה דיסקוטק שפעל בכיכר אתרים בתל אביב בשנות ה-80. משנת 2012 עד 2019 פעל במבנה הקולוסיאום מועדון חשפנות שנקרא פוסיקט.
כיום המבנה בעיקרו ריק ופועל בו "המרחב החברתי", מיזם לצדק חברתי שמציע סיורים במבנה כדי להעלות את המודעות לנזקי תעשיית המין בישראל.
המבנה העגול בו שכן הדיסקוטק נבנה ב-1975 על ידי האדריכלים ורנר יוסף ויטקובר ויעקב רכטר כחלק מכיכר אתרים.
תחילה שימש כחנות כלבו שהייתה סניף של כלבו שלום.
ב-1982 רכש את המקום איש העסקים סמי הירש והקים בו את דיסקוטק הקולוסיאום.
את עיצוב הפנים, שהיה חדשני לאותה העת, תכנן האדריכל ישראל גודוביץ.
באירוע הפתיחה ב-6 ביוני 1982 הופיעה הזמרת גרייס ג'ונס.
עיצוב הפנים החדשני כלל ריפוד בצבע כסף, מגלשה שחיברה בין קומות המועדון ותאורת קרני לייזר, מהראשונות בישראל.
המועדון יצר תפנית אדירה באותה תקופה בכל הקשור למועדוני לילה בישראל.
בכתבה במוסף "סופשבוע" של "מעריב", תיאר עמוס לבב את ערב הפתיחה כ"מסעיר חושים ובעיקר רועש".
המועדון זכה להצלחה רבה בשנות ה-80, גם בתקופה שבה כיכר אתרים עצמה הפכה לפיל לבן.
התקליטן הקבוע היה אהרן קפלן, ומלבד זאת נערכו במקום הופעות של זמרים רבים מישראל ומחוצה לה, בהם גרייס ג'ונס, גלוריה גיינור, יהודית רביץ, ריקי גל ובנזין.
כן צולמו בו קטעי קישור לתוכנית המוזיקה "להיט בראש" ששודרה בערוץ הראשון, וצולמה בו סצנה בסרט הקולנוע של ג'ורג' עובדיה, "הדודה מארגנטינה" (1984).
בסוף שנות ה-80 המועדון החל לדעוך, וב-1999 נסגר ונותר נטוש שנים רבות.
בשנת 2006 רכש את המקום היזם חיים פנחס, שערך בו שיפוץ נרחב בהשקעה המוערכת בכ-12 מיליון ש"ח, וב-2008 פתח בו מועדון חברים בשם זהה.
המועדון במתכונתו החדשה לא הצליח, נקלע לקשיים כספיים ומונה לו מפרק.
המוניטין שיצא לדיסקוטק בשנות ה-80 הביא את בית המשפט המחוזי בפתח תקווה לפסוק בשנת 2008, לבקשת הבעלים החדשים של המקום, כי מועדון בשם זה באילת לא יוכל להשתמש בשם, מחשש לגנבת עין.
הפוסיקט היה מועדון חשפנות שהוקם על ידי קובי מזרחי עם שותפים.
במועדון הייתה רחבה למופעים גדולים, וכן חדרים פרטיים.
המועדון עבר לכיכר אתרים ב-2012 ונפתח בפברואר של אותה השנה.
בשנת 2020 הוקם במקום "המרחב החברתי", המשמש כבית ליזמות חברתית, חממה לארגונים חברתיים ומרכז מבקרים שמציע את סיור האוזניות 'פני אדם' של האמנית עלית קרייז, על פי קונספט שיצרה חברת 'אוצרות', אשר מטרתו להעביר את חווית השהייה במקום שהיה בעבר מועדון חשפנות.
במהלך הסיור, המבקרים שומעים באוזניות את קרייז מתארת את האזורים השונים במועדון דרך נקודות מבט שונות של העובדות ושל הלקוחות.
בשירם של הבליינים "הכל יכול" מ-2003 מוזכר הדיסקוטק בתקופת תהילתו ("ב-85' קוליסיאום היה חזק").
קולורדו הייתה אוניית מעפילים של ארגון ההגנה.
היא הגיעה לחופי ארץ ישראל שבועות אחדים לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה, נתגלתה על ידי הבריטים ומעפיליה הושמו במעצר.
הבריטים העלו על הספינה מאות מעפילים נוספים שנתפסו על גבי סירות ליד חוף חיפה.
מעצרם היה נושא למחאה חריפה של העיתון דבר ולתגובה שנקטו שלטונות המנדט נגד העיתון בסגירתו למשך שבוע ימים.
הספינה קולורדו הייתה ספינה קטנה ואיטית שנועדה להוביל מעפילים ללב ים לשם העברתם לספינות מהירות יותר.
בשיטה זו העבירה הספינה מסוף שנת 1938 ועד אמצע 1939 אל הספינה אטרטו כ-2,500 מעפילים במספר הפלגות.
במאי 1939 יצאה הקולורדו מנמל ביוגוסלביה ועל סיפונה 379 מעפילים, למפגש נוסף עם האטרטו.
אך "אטרטו" נתפסה על ידי הבריטים ולא הגיעה למפגש.
על כן הקולורדו התקדמה באיטיות לכיוון חיפה.
ב-6 ביוני 1939 הצליחה "קולורדו" להוריד בחופי הארץ 118 מעפילים, אך בהתקרב כוחות בריטיים הפסיקה את ההורדה ונמלטה.
ב-14 ביוני 1939 הורידה הספינה את שאר 261 המעפילים בחוף נהריה, דקות אחדות לפני שספינת מלחמה בריטית הגיעה למקום.
ב-8 ביולי 1939 יצאה הקולורדו מנמל קונסטנצה שברומניה כשעל סיפונה 377 מעפילים.
בדרך התקלקלו מכונות הספינה והיא הטלטלה שלושה ימים בים עד שתוקנה התקלה.
ב-25 ביולי התקרבה הספינה לחוף הרצליה והתגלתה על ידי ספינת המלחמה הבריטית "אימפריאל", שקרבה אליה וימאיה קפצו על סיפונה של הקולורדו והשתלטו עליה.
המעפילים שהיו עיקרם מפולין והתחפשו בתחילה לתיירים, השמידו את המסמכים שהעידו על כך שהם מפולין וטענו שהם פליטים מגרמניה.
אולם הבריטים לא קנו את הסיפור וזיהו נכונה שהם מפולין.
הספינה הובלה לנמל חיפה אליו הגיעה ב-28 ביולי.
לראשונה לא שוחררו מעפילים שנתפסו באופן מיידי.
המעפילים הוחזקו על ידי הבריטים במשך 12 יום על גבי הספינה ובקרב המעפילים וביישוב הועלו סברות שונות לגבי כוונות הבריטים.
בין השאר הועלתה הסברה שיש כוונה להחזיר את המעפילים לרומניה ופולין, הסברה שיש כוונה לעצרם בקפריסין והסברה שיש כוונה להחזיקם במחנה המעצר בעתלית.
המעפילים קבלו אוכל מועד הקהילה בחיפה, אולם לאחר כמה ימים נפסקו המשלוחים.
ב-8 באוגוסט 1939 הורדו המעפילים אל החוף בחיפה, אך עדיין לא שוחררו אלא הושמו בבית הסגר בחיפה.
מעפילי הקולורדו הוחזקו בבית ההסגר בחיפה עד ה-27 באוגוסט, כאשר שוחררו והובלו לבית העולים של הסוכנות היהודית בשכונת בת גלים בחיפה ולאחריו נקלטו במקומות שונים ברחבי הארץ כאנשים חופשיים.
ב-10 באוגוסט תפסו הבריטים 5 סירות מוצפות במים ועליהן כ-300 מעפילים סובלים מצמא ושרב.
מעפילים אלה הגיעו מחופי בולגריה, לאחר הפלגה של 12 יום על גבי ספינת מעפילים.
רב החובל של הספינה הביא אותם עד למרחק של כ-30 קילומטרים מן החוף והודיע להם כי הספינה עומדת לטבוע ואילצם לעלות על הסירות.
הם הטלטלו על גבי הסירות במשך 13 שעות עד שנתפסו על ידי הבריטים.
הבריטים העלו את מעפילי הסירות על הקולורדו שעמדה ריקה לאחר שמעפיליה הושמו במחנה המעצר.
הם הובאו כבר באותו יום למחנה המעצר בחיפה ובשבת 12 באוגוסט העבירו הבריטים את פליטי הסירות למחנה מעצר בצריפין.
הקולורדו הוחרמה על ידי שלטונות המנדט לאחר הליכים משפטיים ממושכים.
רב החובל היווני של הספינה, דמטריוס ורניקוס, עוזרו ושאר 22 אנשי הצוות נעצרו על ידי הבריטים, והועברו למעצר בכלא עכו.
בית המשפט המחוזי דן את רב החובל ועוזרו לשישה חודשי מאסר וזיכה את שאר אנשי הצוות.
אולם עוד קודם לכן חולץ רב החובל ורניקוס ממאסרו על ידי אנשי ההגנה; כשיצא מן הכלא בלווית סמל משטרה כדי להסתפר במספרה בחיפה, השאירו הסמל במספרה ויצא לחנות סמוכה כדי לשתות.
בשובו למספרה לא מצא את ורוניקוס.
מכונית שחיכתה לו העבירה אותו לקיבוץ שער העמקים ממנו הועבר באמבולנס לתל אביב כשהוא מתראה כחולה אנוש, בליווי רופאה ושתי אחיות.
בתל אביב חיכו לו מלחי הספינה שלא נעצרו.
רב החובל והמלחים הסתתרו בבית אריזה בכפר אזר וחיכו להזדמנות להימלט מן הארץ.
כשנודע להם כי ספינה יוונית עוגנת בנמל תל אביב הם חתרו אליה בשעת לילה בסירה.
אחרי חתירה מאומצת הגיעו לספינה וצעקו לעבר מלחיה כדי למשוך תשומת לבם.
כשאחד ממלחי הספינה ניגש אחד מהם לדופן הספינה והם קראו לעברו כי ביניהם יש רב חובל יווני.
המלח הודיע על כך לרב החובל של הספינה ושב אליהם ואמר כי הקפטן שלו אומר שאם אפילו מלך יוון היה פה הוא לא ידבר איתו בשעת לילה במקום כזה ובצורה כזו.
אנשי הקולורדו שבו ריקם ואז החליטו אנשי ההגנה לפעול ואנשי הקולורדו וקברניטה הובלו לטורקיה בספינת המנוע "טרומפלדור" של הפלוגה הימית של הפועל.
קוֹלוֹקוֹל (רוסית: Колокол, "פעמון") היה עיתון בשפה הרוסית שיצא לאור באירופה על ידי אלכסנדר הרצן, והיה העיתון הרוסי הראשון שיצא ללא השפעת צנזורה.
בשנים הראשונות של קיום בית הדפוס החופשי בלונדון, לא הצליח הרצן להגיע לשיתוף כותבים מהאימפריה הרוסית, ורוב הפרסומים היו פרי עטו.
המצב השתנה כאשר בקיץ 1855 הוא התחיל להוציא לאור את המגזין "כוכב הצפון" (Полярная звезда).
לקראת שנת 1857 גדל היקף החומר הזמין גדל עד כדי כך שלמגזין היוצא לאור פעם בשנה לא הייתה יכולת מעשית לכלול את הכול.
בנוסף לכך, הוא ביקש להגיב באופן מהיר על האירועים ברוסיה.
לאור כך הוחלט להתחיל להוציא לאור תוספת למגזין, שתופיע בתדירות גבוהה יותר.
המהדורות הראשונות, עד למהדורה מס' 8, יצאו לאור פעם בחודש.
החל מפברואר 1858 יצא העיתון לאור פעמיים בחודש.
בשיא הפופולריות שלו, בשנים 1861–1863, הוא הופיע בתדירות של 3–4 פעמים בחודש.
היקפו היה 8–10 דפים, שהודפסו על נייר דק במטרה להקל על הברחתו דרך הגבולות.
מספור הדפים היה רצוף, כך שמהדורה מס' 245 הסתיימה בדף 2002.
עד מהרה התברר כי לעיתון קיים ביקוש רב ברוסיה.
בהתחשב בהדפסות נוספות מעריכים שהודפסו כחצי מיליון עותקים.
בתקופת השיא הגיעה התפוצה עד לכ-5,000 עותקים; זאת בהשוואה לעיתונים רשמיים, שהיו מתפרסמים בתפוצה של עד כ-12 אלף עותקים.
מיד עם תחילת יציאתו לאור, נאסר העיתון להפצה בתחומי האימפריה הרוסית.
השלטונות אף הצליחו לאסור את הפצתו בשטחי גרמניה ואיטליה.
למרות זאת, הרצן הצליח למצוא דרכים יעילים להפצת העיתון ברוסיה.
בנוסף לאקטואליה, פרסם העיתון יצירות משל מיכאיל לרמונטוב, ניקולאי נקראסוב וסופרים נוספים.
באותה תקופה השלטון לא היה מפרסם את נתוני התקציב השנתיים.
עיתונאים מצוות העיתון הצליחו להשיג את הנתונים לשנת 1859 ו-1860, והם פורסמו.
דפי העיתון נוצלו לכתיבת פניות ישירות לצאר.
כמו כן היה נהוג לשלוח את העיתון לפקידי הממשל שהיו מעורבים בכתבות שכללו ביקורת על תפקודם.
על פי עדויות, במהלך ישיבות עם השרים, היה הצאר אלכסנדר השני מציין שאת הנושא זה הוא כבר למד בעיתון "קולוקול".
בעיתון מס' 25 פורסמו מסמכים סודיים בהקשר לרפורמה הצפויות, הצנזורה ועוד.
בשנת 1862 הורגשה ירידה בפופולריות של העיתון.
חלקים מהחברה ברוסית, שציפו מהעיתון לעמדה אסרטיבית יותר כלפי השלטון, ועזבו אותו.
לאחר שהחל העיתון לתמוך במרד בפולין הפסיקו חלק נוסף מהקוראים לקרוא אותו.
בסוף שנת 1863 התפרסמו כ-500 עותקים בלבד.
בשנת 1865 עברה הדפסת העיתון מלונדון לשווייץ; הדבר לא הצליח להגדיל את תפוצת העיתון.
בשנת 1867 ירדה התדירות לפעם בחודש, וביולי 1867 יצאה לאור המהדורה האחרונה של העיתון.
בשנת 1868 התחדשה הפצת העיתון בצרפתית, אך ללא הצלחה.
בשנת 1870 הוציאו ניקולאי אוגריוב וסרגיי נצ'אייב עוד 6 מהדורות של העיתון.
קולורדו אוולאנש היא קבוצת הוקי קרח מקצוענית מדנוור, קולורדו, ארצות הברית, המשחקת בליגת ה-NHL בה היא חברה בבית המרכזי שבחטיבה המערבית.
הקבוצה נוסדה בעיר קוויבק תחת השם קוויבק נורדיקס (Quebec Nordiques) ב-1972, והייתה בין מייסדות ליגת ה-WHA שניסתה להתחרות ב-NHL.
עם סגירתה של ה-WHA ב-1979 התקבלו הנורדיקס כקבוצת התרחבות ל-NHL והחלו לשחק בה בעונת 1980. ב-1995, עקב קשיים כלכליים ושוק קטן בקוויבק, עברה הקבוצה לדנוור ושינתה את שמה לשמה הנוכחי.
האוולאנש זכו בגביע סטנלי 3 פעמים, האחרונה שבהן ב-2022. הזכייה הראשונה, ב-1996, הייתה כבר בעונה הראשונה שלהם בדנוור.
בכך הפכו לקבוצה היחידה בתולדות ה-NHL הזוכה בגביע סטנלי בעונה הראשונה לאחר מעבר לעיר חדשה.
קוויבק נורדיקס הייתה אחת הקבוצות המקוריות של ה-WHA, ליגה שקמה ב-1972 כדי להתחרות ב-NHL.
למעשה הייתה אמורה הקבוצה לקום בסן פרנסיסקו ולהיקרא "סן פרנסיסקו שארקס", אולם בעיות פיננסיות וחוסר באולם מתאים גרמו לזיכיון להימכר לקבוצת משקיעים מהעיר קוויבק.
אולמה הביתי היה "קוליסה דה קבק" .
המאמן הראשון של הקבוצה היה מוריס רישאר, מהשחקנים הגדולים בכל הזמנים שכיכב במדי מונטריאול קנדיאנס.
אולם כבר לאחר שני משחקים - הפסד וניצחון - החליט רישאר לעזוב את הקבוצה ואת מקצוע האימון בכלל.
הכוכב הראשון של הקבוצה היה ז'אן-קלוד טרמבלה, מגן שהגיע אף הוא מהקנדיאנס.
כוכבים אחרים באותה תקופה היו ריאל קלוטייה וסרז' ברנייה, חלוצים שהחלו את הקריירה מקצוענית שלהם בקבוצה, ומרק טרדיף שהגיע ל-WHA ממונטריאול קנדיאנס ועבר שלוש קבוצות לפני שהגיע לנורדיקס.
הנורדיקס זכו פעם אחת באליפות ה-WHA, ב-1977, והגיעו פעם נוספת לסדרת הגמר שלה ב-1975. מאז 1975 ועד סגירת ה-WHA ב-1979 הגיעו הנורדיקס ברציפות לפלייאוף של הליגה.
עם סגירת ה-WHA ב-1979 התקבלו הנורדיקס, יחד עם שלוש קבוצות נוספות (ויניפג ג'טס, אדמונטון אוילרס וניו אינגלנד ויילרס) ל-NHL, והחלו לשחק בה בעונת 1980. בכך חזר ה-NHL לקוויבק אחרי הפסקה של 60 שנה, מאז שקוויבק בולדוגס, ממייסדות הליגה, עברה להמילטון.
כחלק מתהליך המיזוג עם ה-NHL נאלצו הנורדיקס לוותר על מרבית הסגל הקיים שלהם, והקבוצה שקעה לתחתית הליגה וסיימה אחרונה את עונת ה-NHL הראשונה שלה.
בעונת 1981 חל שיפור משמעותי בקבוצה בעיקר כתוצאה מצירופם של האחים פטר ואנטון שטיאסטני, שחקני נבחרת צ'כוסלובקיה שערקו מארצם למערב.
פטר שטיאסטני צבר 109 נקודות וזכה בגביע קאלדר כרוקי העונה ב-NHL, האח אנטון צבר 103 נקודות משלו, והנורדיקס עלו לראשונה לפלייאוף ה-NHL, שם נוצחו בסיבוב הראשון על ידי פילדלפיה פליירס.
לקראת עונת 1982 צירפה הקבוצה את מריאן שטיאסטני, האח הצעיר של פטר ואנטון, שערק גם הוא מצ'כוסלובקיה.
פטר שטיאסטני הוביל את הקבוצה עם 139 נקודות, וריאל קלוטייה צבר 97 נקודות.
הנורדיקס סיימו את העונה בפעם הראשונה במאזן חיובי, והחלו את דרכם בפלייאוף במפגש מול יריבתם הטבעית והנציגה הוותיקה של פרובינציית קוויבק, מונטריאול קנדיאנס.
בהתאם לחוקי הליגה של אז, הסיבוב הראשון שוחק בשיטת "הטוב מ-5 משחקים", והסדרה הגיעה למשחק חמישי ומכריע במונטריאול פורום, אותו ניצחו הנורדיקס בהארכה כדי לזכות בניצחון ראשון בסדרת פלייאוף ב-NHL.
גם בסיבוב השני מול בוסטון ברואינס, שכבר היה בשיטת "הטוב מ-7 משחקים", הצליחו הנורדיקס להשיג ניצחון מפתיע במשחק המכריע בבוסטון, ועלו לגמר "חטיבת נסיך ויילס" (כיום החטיבה המזרחית), מול אלופת שתי העונות הקודמות, ניו יורק איילנדרס.
האיילנדרס העדיפים הביסו את הנורדיקס בארבעה משחקים.
הנורדיקס עלו לפלייאוף גם ב-1983 אך נוצחו בסיבוב הראשון על ידי בוסטון ברואינס.
בשתי העונות הבאות השיגו הנורדיקס תוצאות זהות בפלייאוף - ניצחון בסיבוב הראשון על באפלו סייברס והפסד בסיבוב השני מול היריבה הגדולה מונטריאול קנדיאנס.
הסדרה בין השתיים ב-1984 זכורה בעיקר בעקבות קטטה המונית במשחק השני בסדרה, שהתקיים ביום שישי הטוב של אותה שנה, ונודעה בכינוי "טבח יום שישי הטוב".
הקנדיאנס ניצחו במשחק לאחר שפטר שטיאסטני ודייל הנטר, שניים מכוכבי הנורדיקס, הורחקו בעקבות הקטטה.
עם עונה טובה מאוד של פטר שטיאסטני והחלוץ הוותיק מישל גולה, זכו הנורדיקס ב-1986 בפעם הראשונה באליפות הבית שלהם, "בית אדמס".
בפלייאוף, למרות יתרון ביתיות, הופתעו הנורדיקס על ידי הרטפורד ויילרס.
הנורדיקס נקמו בוויילרס בסיבוב הראשון בפלייאוף של עונת 1987, אולם בסיבוב השני נוצחו בשבעה משחקים בעוד סדרה סוערת מול מונטריאול קנדיאנס.
שתי העונות שלאחר מכן היו עונות של הידרדרות בקבוצה, כאשר הנורדיקס סיימו אחרונים ב"בית אדמס" ב-1988 ואחרונים בליגה כולה ב-1989, למרות בחירת דראפט שהתבררה כמוצלחת בדמותו של החלוץ ג'ו סאקיק.
ב-1990 הגיע לקבוצה אחד מגדולי כוכבי ה-NHL בכל הזמנים, גי לפלר, שעשה את מיטב שנותיו וצבר תארים רבים במדי הקנדיאנס.
לפלר בן ה-38 הגיע מניו יורק ריינג'רס כדי לסיים את הקריירה בקוויבק, אולם הוא היה הרבה מעבר לשיאו ואכזב ביכולתו.
העונה הסתיימה שוב במקום האחרון בליגה עם מאזן גרוע של 12 ניצחונות לעומת 61 הפסדים ו-7 תיקו - המאזן הגרוע ביותר של הקבוצה אי פעם, כולל התקופה הנוכחית בדנוור, למרות הופעה מצוינת של ג'ו סאקיק שצבר 109 נקודות.
לאחר העונה הסתיים עידן בקבוצה כאשר פטר שטיאסטני ומישל גולה עזבו.
לאחר עוד עונה קשה ב-1991 שגם בה סיימו הנורדיקס אחרונים בליגה זו הפעם השלישית ברציפות, פרש גי לפלר מפעילות.
המוניטין הרע שיצא לקבוצה קיבל ביטוי בדראפט של אותו קיץ, כאשר הנורדיקס שהיו בעלי הבחירה הראשונה בחרו את השחקן הצעיר המבוקש ביותר, אריק לינדרוס.
לינדרוס סירב ללבוש את חולצת הקבוצה במהלך טקס הדראפט, סירב לחתום עמה על חוזה ודרש לעבור בעסקה לקבוצה אחרת.
כתוצאה מכך הושבת לינדרוס כליל בעונת 1992, כשהנורדיקס מסיימים בלעדיו במקום האחרון ב"בית אדמס" זו השנה החמישית ברציפות, בעוד לינדרוס העביר את העונה בליגת הצעירים של קנדה והוביל את נבחרת קנדה למדליית כסף באולימפיאדת אלברוויל.
עם סיום העונה נענו הנורדיקס לתחינות הקבוצות האחרות והנהלת הליגה, שרצו לראות את לינדרוס משחק.
לינדרוס עבר לפילדלפיה פליירס בעסקת ענק שהביאה לנורדיקס את החלוץ מייק ריצ'י, השוער רון הקסטול, המגן סטיב דושיין, סכום כסף ובחירות דראפט עתידיות.
העסקה התגלתה כמשתלמת ביותר כאשר הנורדיקס הפכו בבת אחת לקבוצת צמרת ב-NHL וסיימו במקום השני ב"בית אדמס" את עונת 1993, אולם בפלייאוף שוב כשלו מול יריבתם המרה, הקנדיאנס.
עם זאת, כפי שהתברר בעתיד, העסקה הייתה משתלמת במיוחד כיוון שהנורדיקס קיבלו מהפליירס גם את הזכויות על הכוכב השוודי פטר פורשברג.
זו הייתה גם עונת פריצה של חלוץ שוודי אחר, מאטס סונדין בעונתו הרביעית בקבוצה, שסיים את העונה עם 114 נקודות ועלה למעמד של כוכב.
סאקיק, שכבר היה כוכב מוכח, צבר 105 נקודות.
בעונת 1994 סבלו הנורדיקס ממכת פציעות קשה, צנחו שוב לתחתית הליגה והחמיצו את הפלייאוף.
לקראת עונת 1995 העבירו הנורדיקס את מאטס סונדין לטורונטו מייפל ליפס תמורת שחקנים וותיקים ומנוסים יותר.
העונה הפכה למקוצרת בשל סכסוך עבודה בין ה-NHL לשחקניה שנמשך ארבעה חודשים, והנורדיקס סיימו אותה לראשונה בתולדותיהם כמדורגים ראשונים בחטיבה המזרחית.
השוודי פטר פורשברג, שהזכויות עליו עברו לנורדיקס בעסקת לינדרוס, הגיע לקבוצה והפגין יכולת גבוהה שזיכתה אותו בתואר רוקי השנה ב-NHL ובגביע קאלדר.
בפלייאוף כבר התנהלה הקבוצה תחת אפשרות ממשית למעבר לעיר אחרת, כשבעליה הודיעו שללא עזרה ממשלת קוויבק לא יוכלו להחזיק את הקבוצה בשוק הקטן של העיר תחת המיסים הגבוהים בקנדה ומשכורות השחקנים שעלו.
תחת גל השמועות מעדו הנורדיקס בפלייאוף מול ניו יורק ריינג'רס, ומשלא אושרה עזרה מממשלת קוויבק לקבוצה התממשו האיומים והקבוצה נמשכה לקבוצת משקיעים מדנוור והפכה לקולורדו אוולאנש.
קולורדו אוולאנש קבעה את ביתה החדש ב"מקניקולס ארנה", ביתה של קבוצת ה-NBA דנוור נאגטס.
היא הפכה לקבוצת ה-NHL השנייה בהיסטוריה של העיר ושל "מקניקולס ארנה", אחרי קולורדו רוקיז ששיחקה באולם בין 1976 ו-1982, אז עברה לניו ג'רזי והפכה לניו ג'רזי דווילס.
המאמן מרק קרופורד, כוכבי ההתקפה סאקיק ופורשברג ומעוז ההגנה אדם פוט הגיעו עם הקבוצה מקוויבק.
רכש משמעותי נפל בחלקה של הקבוצה כאשר שוער מונטריאול קנדיאנס, פטריק רואה, שזכה עם הקנדיאנס בגביע סטנלי ב-1993 ונחשב כבר לאחד השוערים הטובים בעולם, עבר לקבוצה לאחר שהסתכסך עם הנהלת הקנדיאנס.
רכש חשוב נוסף היה החלוץ קלוד למיה שהגיע מניו ג'רזי דווילס.
הקבוצה התקבלה בדנוור בהתלהבות גדולה, כאשר ה"מקניקולס ארנה" התמלא עד אפס מקום למשחק הבכורה של הקבוצה בדנוור בו היא גברה על מי שתהפוך ליריבתה העיקרית בביתה החדש, דטרויט רד וינגס.
האוולאנש סיימו את עונתם הראשונה בדנוור, עונת 1996, עם 104 נקודות כאלופת הבית החדש אליו שובצו, הבית הפסיפי, ועלו לפלייאוף כמדורגים שניים בחטיבה המערבית אליה עברו.
בפלייאוף יצאו מפיגור בשתי הסדרות הראשונות מול ונקובר קנאקס ושיקגו בלאקהוקס בעזרת סדרת שערים מכריעים של הקפטן ג'ו סאקיק, וניצחו את שתיהן בשישה משחקים כדי לעלות לגמר החטיבה המערבית מול המדורגת הראשונה בחטיבה, דטרויט רד וינגס, שעלתה לפלייאוף עם שיא NHL חדש של 61 ניצחונות בעונה הרגילה.
האוולאנש ניצחו בשני המשחקים הראשונים בדטרויט בעזרת משחקים מצוינים של פטריק רואה בשער, ויצרו יתרון מכריע בסדרה ממנה הרד וינגס לא התאוששו.
האוולאנש ניצחו בסדרה בשישה משחקים ועלו לראשונה בתולדותיהם, כולל תקופת קוויבק נורדיקס, לסדרת גמר גביע סטנלי.
סדרת הגמר הועידה לאוולאנש מפגש מול פלורידה פנתרס, שגם להם הייתה זו סדרת גמר ראשונה.
האוולאנש הוכיחו עדיפות ברורה וניצחו בסדרת הגמר בקלות בארבעה משחקים כדי לזכות בגביע סטנלי היסטורי - זו הייתה הפעם הראשונה, והיחידה עד כה בתולדות ה-NHL, שקבוצה שעברה עיר זכתה בגביע סטנלי כבר בעונה הראשונה לאחר המעבר.
ג'ו סאקיק נבחר ל-MVP של הפלייאוף וזכה בגביע קון סמיית'.
פרט לחגיגות בדנוור, התקיימו חגיגות גדולות על הזכייה גם בקוויבק, שם עדיין הרגיש הקהל קשר לקבוצה.
האוולאנש המשיכו להיות בצמרת הליגה גם ב-1997 כשזכו באליפות הבית שלהם בפעם השלישית ברציפות (כולל העונה האחרונה בקוויבק) ועלו לפלייאוף כקבוצה עם המאזן הטוב בליגה (49 ניצחונות, 24 הפסדים, 9 תיקו ובסך הכל 107 נקודות בטבלה) וכזוכה בגביע הנשיאים.
בפלייאוף עברו האוולאנש את שיקגו בלאקהוקס ואדמונטון אוילרס כדי לעלות לגמר החטיבתי הפעם השנייה ברציפות למפגש חוזר עם דטרויט רד וינגס.
הפעם הייתה ידם של הרד וינגס על העליונה.
ב-1998 שוב זכו האוולאנש באליפות הבית הפסיפי, אליפות בית רביעית ברציפות, אף על פי שנאלצו להתמודד עם מציאות חדשה - ה-NHL השתתף בפעם הראשונה באולימפיאדת החורף, והאוולאנש שלחו לאולמיפיאדת נאגנו כמות שיא של 10 שחקנים ל-7 נבחרות שונות וגם את מאמנם מרק קרופורד שאימן בנבחרת קנדה.
בפלייאוף כשלו האוולאנש במפתיע מול אדמונטון אוילרס לאחר ששמטו יתרון של 3:1 בסדרה, וקרופורד פוטר בסיום העונה.
בעונת 1999, בעקבות התרחבות ה-NHL והגדלת כמות הבתים בו מארבעה לשישה, עברו האוולאנש שוב לבית חדש - הבית הצפון-מערבי שאך זה נוצר.
גם כאן זכו האוולאנש באליפות הבית בסיום העונה הרגילה, אליפות בית חמישית ברציפות בשלושה בתים שונים, עם עונת בכורה מצוינת לרוקי כריס דרורי שנבחר לרוקי העונה בליגה וזכה בגביע קאלדר.
לאחר סדרה קשה שהסתיימה לבסוף בניצחון בשישה משחקים על סן חוזה שארקס פגשו האוולאנש שוב את מי שכבר הפכה ליריבתם המושבעת, דטרויט רד וינגס.
אף על פי שנקלעו לפיגור משמעותי כשהפסידו בשני המשחקים הראשונים בדנוור, התאוששו האוולאנש בצורה מרשימה וניצחו בארבעת המשחקים הבאים, שלושה מהם בדטרויט.
בגמר החטיבתי עלו האוולאנש ליתרון 3:2 בסדרה על דאלאס סטארס עם הזדמנות לנצח את הסדרה במשחק השישי בדנוור, אולם הסטארס ניצחו בשני המשחקים הבאים והדיחו את האוולאנש.
בעונת 2000 עברו האוולאנש לאולמם החדש, פפסי סנטר במרכז דנוור, והמשיכו להבריק עם אליפות נוספת של הבית הצפון-מערבי, כאשר לקראת הפלייאוף חיזקה הקבוצה את ההגנה עם צירופו של ריי בורק הוותיק, אחד המגינים הגדולים בהיסטוריה של ה-NHL, שעבר לקבוצה לאחר 21 עונות במדי בוסטון ברואינס בניסיון לזכות לראשונה בגביע סטנלי.
אחרי ניצחונות קלים בפלייאוף על פיניקס קויוטיס ודטרויט רד וינגס עלו האוולאנש לגמר החטיבה המערבית, שם חיכתה להם שוב דאלאס סטארס שהגיעה כאלופה המכהנת.
כמו עונה קודם לכן נמשכה הסדרה לשבעה משחקים מלאים, וכמו עונה קודם לכן הייתה ידם של הסטארס לבסוף על העליונה.
עונת 2001 הייתה עונה מוצלחת במיוחד עבור הקבוצה, שסיימה את העונה הרגילה עם מאזן מצוין של 52 ניצחונות, 16 הפסדים, 10 תיקו ו-4 הפסדים בהארכה, המאזן הטוב ביותר בליגה שזיכה אותם שוב בגביע הנשיאים.
סאקיק, שצבר 118 נקודות, זכה בגביע הארט כ-MVP של העונה ובפרס לסטר פירסון כ-MVP של איגוד השחקנים.
בפלייאוף דרסו האוולאנש בסיבוב הראשון את ונקובר קנאקס, אולם בסיבוב השני נתקלו בקשיים לפני שניצחו בשבעה משחקים את לוס אנג'לס קינגס.
בגמר החטיבתי, החמישי שלהם בשש עונות, ניצחו האוולאנש את סנט לואיס בלוז בחמישה משחקים ועלו לסדרת גמר גביע סטנלי, שם פגשו את האלופה המכהנת, ניו ג'רזי דווילס - הקבוצה ששיחקה בדנוור בין 1976 ו-1982 ונקראה אז קולורדו רוקיז.
הסדרה בין קולורדו של ההווה וקולורדו של העבר התעלתה לרמה גבוהה והגיעה לשבעה משחקים, כאשר האוולאנש עומדים לפני הפסד כשהגיעו לניו ג'רזי בפיגור 3:2 בסדרה.
שני משחקים מצוינים של פטריק רואה בשער הביאו לאוולאנש ניצחון בשניהם, כאשר רואה סופג רק שער אחד, והאוולאנש זכו בפעם השנייה בגביע סטנלי.
רואה זכה בגביע קון סמיית' כ-MVP של הפלייאוף.
המגן הוותיק ריי בורק, שהצליח במטרתו לזכות בגביע סטנלי לאחר 23 עונות משחק בליגה, פרש מפעילות כאלוף.
בעונת 2002 נאלצו האוולאנש לוותר על פטר פורשברג שהושבת לכל העונה הרגילה בסדרת פציעות.
פטריק רואה הגיע לציון דרך כשהפך לשוער ה-NHL הראשון שצובר 500 ניצחונות בקריירה.
למרות חסרונו של פורשברג סיימו האוולאנש את העונה הרגילה שוב כאלופת הבית הצפון-מערבי.
בסיבוב הראשון בפלייאוף פגשו את לוס אנג'לס קינגס, וכמו בעונה הקודמת נזקקו לשבעה משחקים מלאים לפני שעברו לסיבוב השני, בעזרתו של פורשברג שחזר בזמן לפלייאוף.
פורשברג היה משמעותי גם בסיבוב השני מול סן חוזה שארקס, כאשר כבש שער ניצחון במשחק השישי והציל את האוולאנש מהדחה, ואז כבש את השער היחיד במשחק השביעי והמכריע כדי להעלות את האוולאנש לגמר החטיבתי זו השנה השביעית בשמונה עונות.
הגמר החטיבתי סידר לאוולאנש עוד מפגש, חמישי בשבע העונות האחרונות, עם היריבה המושבעת דטרויט רד וינגס.
הפעם היו אלה האוולאנש ששמטו יתרון של 3:2 בסדרה, כאשר לא כבשו בשני המשחקים האחרונים והושפלו בתבוסה של 7:0 במשחק השביעי והמכריע.
לאחר התחלה קשה של עונת 2003 פוטר המאמן בוב הארטלי שאימן את הקבוצה מאז עונת 1999, והחליף אותו עוזרו טוני גרנאטו.
גרנאטו סייע לאוולאנש להתאושש למרות היעדרות ארוכה של ג'ו סאקיק וכושר ירוד של פטריק רואה המבוגר שהיה כבר מעבר לשיאו.
האוולאנש זכו באליפות הבית הצפון-מערבי בפעם השמינית ברציפות, וכך שברו שיא NHL ישן שהוחזק על ידי מונטריאול קנדיאנס.
לסיבוב הראשון של הפלייאוף הגיעו האוולאנש כמועמדים ברורים לניצחון מול מינסוטה ויילד, קבוצת התרחבות שהצטרפה לליגה בעונת 2001 וזו הייתה לה סדרת הפלייאוף הראשונה בתולדותיה.
האוולאנש אכן עלו ליתרון של 3:1 בסדרה, אולם הוויילד התאוששו והפתיעו את האוולאנש בשלושת המשחקים הבאים, שניים מהם בדנוור.
לאחר ההפסד המפתיע פרש פטריק רואה מפעילות כשבאמתחתו מספר שיאי קריירה (שיא הניצחונות שלו נשבר מאז על ידי מרטן ברודר, שוער ניו ג'רזי דווילס).
האוולאנש החלו את עונת 2004 עם שני כוכבי התקפה מוכחים שהגיעו ממייטי דאקס אוף אנהיים, פול קארייה והפיני טמו סלאנה, אולם קארייה הושבת למרבית העונה בשל פציעות וסלאנה הפגין כושר הבקעה ירוד.
השוער השווייצרי דויד אייבישר, שהיה מחליפו של פטריק רואה, נכנס בהצלחה לנעליו הגדולות של רואה.
האוולאנש החמיצו את אליפות הבית הצפון-מערבי ושברו את רצף השיא שלהם לאחר שניצחו רק בשני משחקים מתוך עשרת האחרונים של העונה, אולם סיימו עם 100 נקודות בטבלה ועלו לפלייאוף.
המאבק על ראשות הבית מול ונקובר קנאקס קיבל ביטוי בעבירה קשה שביצע כוכב הקנאקס טוד ברטוזי על סטיב מור מהאוולאנש במשחק בין שתי הקבוצות, עבירה שגרמה למור שברים בחוליות הצוואר וסיימה את הקריירה שלו.
ברטוזי הושעה לשנה וחצי ממשחק בעקבות אותה עבירה.
בפלייאוף עברו האוולאנש בקלות את דאלאס סטארס, אולם בסיבוב השני נוצחו על ידי סן חוזה שארקס.
האוולאנש חזרו מעונת 2005 שבוטלה בשל סכסוך עבודה בליגה למציאות חדשה, מציאות שבה בליגה יש תקרת שכר נוקשה.
בהיותה קבוצה מושכת קהל ואחת העשירות בליגה, תקרת השכר פגעה בקבוצה שנאלצה לוותר על פורשברג, קארייה, סלאנה והמגן הוותיק אדם פוט, כדי לשמר תחת תקרת השכר את ג'ו סאקיק והמגן רוב בלייק.
למרות השחקנים שאבדו לקבוצה היא סיימה עוד עונה רגילה חזקה ועלתה לפלייאוף בקלות.
בפלייאוף הביסו שוב את דאלאס סטארס בסיבוב הראשון, אולם בסיבוב השני הובסו בארבעה משחקים על ידי מייטי דאקס אוף אנהיים.
זו הייתה הפעם הראשונה אי פעם שהאוולאנש הפסידו בסדרת פלייאוף בלי לנצח בה ולו משחק אחד.
בסיום העונה עזב המנהל הוותיק פייר לקרואה, ששירת את הקבוצה מאז 1994 כשהייתה עדיין בקוויבק, את משרתו, ומונה לנשיא כבוד של המועדון.
בעונת 2007 נשארו בקבוצה רק שני שחקנים שזכו בגביע סטנלי עם הקבוצה ב-2001 - ג'ו סאקיק והחלוץ הצ'כי מילאן היידוק.