tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
עם זאת, הוצאות להורג עדיין מבוצעות בחלק ממדינות ארצות הברית.
סין מבצעת יותר הוצאות להורג מכל מדינה אחרת בעולם, אם כי המספר המדויק של האסירים שמוצאים להורג מעולם לא נחשף לציבור.
לרוב האסירים שנידונים למוות בסין מוצאים להורג זמן קצר יחסית לאחר מתן גזר הדין, ויש להם הזדמנויות מוגבלות לערער על גזר הדין בהשוואה למצב הקיים במדינות אחרות בעולם.
ההוצאות להורג ביפן מבוצעות בתלייה, לרוב ללא הודעה מוקדמת לאסיר עד ליום ההוצאה להורג.
במזרח התיכון, ובמיוחד במדינות ערב הסעודית ואיראן, הוצאות להורג הן נפוצות למדיי, ושיטות הוצאה להורג כוללות בדרך כלל עריפת ראשים, תלייה וכיתות יורים.
באותן המדינות עונש המוות ניתן לרוב על פשעים כגון רצח, סחר בסמים, ובמקרים מסוימים, התנגדות פוליטית או כפירה.
אגף התכנון ובניין הכוח הרב-זרועי (בראשי תיבות: אג"ת) היה אגף במטה הכללי של צה"ל, שהוקם בשנת 2020 במסגרת תוכנית רב-שנתית (תר"ש) תנופה במטרה לעסוק בבניין הכוח הרב-זרועי ובפיתוח שיטות לחימה וחדשנות.
האגף היה אמון על תכנון ובניין הכוח הצה"לי משלב העיצוב ארוך הטווח, דרך תכנון שנתי ורב-שנתי של בניין הכוח בצה"ל, וכולל הובלה וניהול מערכות לבניין כוח רב-זרועי.
כמו כן, היה אחראי על גיבוש מבנה, ארגון ותקינת כוח האדם בצה"ל, על אמצעי הלחימה והמשאבים לגופי צה"ל בתחומי התקציב, ועל תחומי המקרקעין, התשתיות והפריסה בצבא, לרבות הגנה על אינטרסים ביטחוניים בתחום התשתיות.
בנוסף, היה אחראי על עיצוב וגיבוש שיטות לחימה רב-זרועיות חדשות, הסדרת ארכיטקטורה רב זרועית בבניין כוח וקידום חדשנות אופרטיבית.
עם מינוי של אייל זמיר לרמטכ"ל במרץ 2025, אוחד אגף התכנון ובניין הכוח הרב-זרועי עם אגף האסטרטגיה והמעגל השלישי והוקם מחדש אגף התכנון.
מבנה אגף התכנון ובניין הכוח התבסס על מטה המורכב מחטיבות.
המבנה ההיררכי של החטיבות, כנהוג ביחידות מטה בצה"ל, הורכב ממחלקות, מענפים וממדורים.
ראש האגף היה קצין בדרגת אלוף.
לראש האגף כפופות חטיבות, אשר עליהן מפקד קצין בדרגת תת-אלוף.
יחידות אגף התכנוןשםתפקידחטיבת התכנוןאחראית על תכנון התוכניות הרב שנתיות של צה"ל ובקרה עליהן, וכן על גיבוש מדיניות ארגון של צה"ל ובניין הכוח בו לרבות קביעת הייעוד, התפקידים ועיקרי המבנה של כל יחידה.
שםתקופת כהונההערותתומר בר21 ביוני 2020 – 9 בינואר 2022לימים מפקד חיל האוויריעקב בנג'ו9 בינואר 2022 – 2 באוגוסט 2023אייל הראל2 באוגוסט 2023 – 31 במרץ 2025בתקופתו התמזג האגף עם אגף האסטרטגיה והמעגל השלישי
אגרה (בהינדית: आगरा) היא עיר על הנהר יאמונה במדינת אוטר פרדש שבצפון הודו.
אגרה מרוחקת כ-363 ק"מ מבירת המדינה לאקנאו, וכ-200 ק"מ מהבירה הפדרלית ניו דלהי.
העיר היא אחת הערים המאוכלסות במדינת אוטר פרדש והעיר ה-23 בגודל אוכלוסייתה בהודו.
עיקר תפארתה היה בתקופה בה שימשה כבירת השליטים המוגולים (1526 עד 1658).
בניינים מרהיבים רבים מאותה תקופה שרדו עד היום, ביניהם מצודת אגרה - עיר מוקפת חומה שבמתכונתה הנוכחית נבנתה על ידי אכבר (Akbar), אשר בתוך חומותיה נמצאים ארמונם של אכבר, ג'האנגיר ושאה ג'האן, מסגד הפנינה ומבנים רבים אחרים.
המבנה הבולט והמוכר ביותר הוא הטאג' מהאל, שנבנה על ידי שאה ג'האן כמאוזוליאום בעבורו ובעבור אשתו.
למרות ההיסטוריה הארוכה של אגרה התקופה הידועה ביותר הייתה בזמן האימפריה המוגולית, אך אגרה הוקמה זמן רב לפני כן, ויש עדויות לכך כבר משנת 1,000 לפני הספירה.
הסולטאן סיקנדר לודי, שליט הסולטנות של דלהי, ייסד את אגרה הנוכחית בשנת 1504. לאחר מותו הסולטנות עברה לשליטת בנו, איברהים לודי, והסולטאן החדש שלט על האימפריה שלו מאגרה עד נפילתו בקרב פאניפט הראשון ב-1526.
תור הזהב של אגרה החל בתקופת האימפריה המוגולית.
באותה תקופה העיר נודעה בשמה אכברבאד ונשארה בירת האימפריה תחת השליטים אכבר, ג'האנגיר ושאה ג'האן.
בשנת 1649 שאה ג'האן העתיק את בירתו לשאהג'האנבאד.
מאז התקופה בה אכברבאד הייתה אחת הערים החשובות ביותר בהודו תחת המוגולים, בעיר נבנו הרבה בניינים.
באבור, מייסד השושלת המוגולית, יצר את הגן הפרסי הראשון על גדות נהר היאמונה.
נכדו, אכבר, הזניק את בנייתה של המצודה האדומה והידועה של אגרה.
נוסף על כך, אכבר הפך את אגרה למרכז לימודי, אמנותי, מסחרי ודתי.
אכבר בנה גם עיר בירה נוספת במרחק 35 קילומטר מהעיר וקרא לה פטהפור סיקרי.
לבנו של אכבר, ג'האנגיר, הייתה חיבה גדולה לעולם הצומח והחי והוא יצר גנים רבים בשטחי המצודה הגדולה.
בנו, שאה ג'האן, היה ידוע בעניין הרב שגילה באדריכלות, והוא שנתן לעיר את המונומנט המפורסם ביותר שלה, טאג' מהאל, כמאוזוליאום לאשתו המנוחה מומתאז מהאל (נבחרת הארמון).
בניית המאוזוליאום הושלמה בשנת 1653.
במהלך שלטונו העביר שאה ג'האן את בירת האימפריה לדלהי, אך לאחר מכן בנו, אורנגזב, החזיר את בירתו לאכבראבאד, תפס את שלטון אביו ואסר אותו במצודה.
אגרה נשארה בירת הודו תחת שלטון אוראנגזב עד שהעתיק את בירתו כאלף קילומטר דרומה לאורנגאבאד שברמת דקאן ב-1653. לאחר התפוררותה של האימפריה המוגולית, אכברבאד עברה לשלטון המרתים ונקראה אגרה, עד שנפלה לידי חברת הסחר הבריטית בשנת 1803.
ב-1835, כאשר הבריטים ייסדו את נשיאות אגרה, העיר הפכה למושבה של ממשלה, ושנתיים לאחר מכן הייתה העיר עדה לרעב המוני שנמשך כשנה-שנתיים.
במהלך המרד ההודי הגדול ב-1857 חברת הסחר הבריטית בהודו הרגישה מאוימת, החדשות על ההתקוממות הגיעו לאגרה ב-11 במאי וב-30 במאי שני גדודים של חיל הרגלים התמרדו וצעדו לדלהי.
למחרת קבוצות חיילים הודיים ילידי המקום פורקו מנשקם, וב-15 ביוני העיר גבאלייאר, שנמצאת מדרום לאגרה, הצטרפה להתקוממות.
ב-3 ביולי הבריטים נסוגו משם אל המצודה.
יומיים לאחר מכן כוח בריטי קטן בסוצ'טה הובס ונסוג גם הוא לאגרה, אולם המתקוממים המשיכו לדלהי ובכך אפשרו לבריטים להחזיר את הסדר על כנו חמישה ימים מאוחר יותר.
דלהי נפלה לידי הבריטים בספטמבר, ובחודשים הבאים מורדים שנמלטו מדלהי, יחד עם מורדים ממרכז הודו, ניסו לעלות על אגרה אך הובסו.
לאחר מכן שלטון הכתר הבריטי שלט בעיר עד למתן העצמאות להודו בשנת 1947.
שני האתרים המוכרים באגרה הם הטאג' מהאל ומצודת אגרה שהם אתרי מורשת עולמית לשימור של אונסק"ו.
שדה התעופה של אגרה ממוקם כ-12 ק"מ ממרכז העיר, אך משמש כבסיס לחיל האוויר ההודי בלבד, ולא לטיסות נוסעים.
תחנות הרכבת של אגרה שוכנות על קו הרכבת הראשי בין דלהי למומבאי, וקווי רכבת רבים נוספים מקשרים את העיר עם הערים החשובות והעיקריות בהודו כגון ניו דלהי, מומבאי, קולקטה, צ'נאי, היידראבאד, בנגלורו, פונה, בהופאל, אינדור, קוצ'י, גבאלייאר, ג'באלפור, אוג'יין, ג'איפור, לאקנאו, טריוונדרום ועוד.
כמה רכבות היוצאות מדלהי מזרחה עוברות דרך אגרה.
ישנן קרוב ל-20 רכבות לניו דלהי ולצומת גבאלייאר כל יום, ולפחות שלוש-ארבע רכבות לבהופאל, אינדור, נאגפור, מומבאי וצ'נאי.
יש שלוש תחנות רכבת עיקריות באגרה:
תחנת הרכבת "אגרה קנט" היא תחנת הרכבת הראשית של אגרה הנמצאת בסמוך לטאג' מהאל ולמצודת אגרה, אליהם אפשר להגיע מתחנת הרכבת באמצעות מכוניות וריקשות.
תחנת הרכבת "מצודת אגרה" הסמוכה למצודת אגרה היא אחת מתחנות הרכבת העתיקות בהודו, המשרתת רכבות למזרח (קאנפור וקולקטה) ולמרכז הודו.
חלק מרכבות אלה עוצרות גם באגרה קנט.
"ראג'ה קי מאנדי" היא תחנת קטנה.
חלק מהרכבות העוצרות באגרה קנט עוצרות גם בתחנה זו.
תיירים יכולים לשכור מוניות טיולים בתחנת מוניות מקומית.
דלפק מוניות זמין בתחנת הרכבת אגרה קנט ובמקומות רבים אחרים.
שירותי האוטובוסים מנוהלים על ידי התאגיד העירוני של אגרה.
אפשרויות תחבורה אחרות הן ריקשות אופניים, ריקשות ממונעות ועגלות סוסים.
בעוד הנוסעים צריכים לשאת ולתת על מחירי הנסיעה, יש מערכות של מה שנקרא "טמפו", שהן ריקשות ממונעות הפועלות במסלולים קבועים הנקבעים על ידי הנהגים.
טמפו לוקחים עד שישה אנשים והם מנסים להיות כלי התחבורה החסכוני והמעשי ביותר.
כיום הטמפו הוחלפו במידה רבה על ידי ריקשות הממונעות על ידי גז טבעי דחוס.
נסיעת כלי רכב מזהמים אסורה במרכז העיר ליד הטאג' מהאל ולכן יש להגיע למרכז תיירות ומשם לקחת מכוניות חשמליות כמה קילומטרים מן הטאג' מהאל.
לאחרונה נעשה מאמץ גדול לשפר את מערכת התחבורה של אגרה.
הטאג' מהאל הוא אחד המבנים המפורסמים בעולם, והמאוזוליאום של שאה ג'האן ושל אשתו, מומתאז מהאל.
המאוזוליאום נבחר במשאל הפופולריות האינטרנטי לרשימת שבעת פלאי תבל החדשים, והוא אחד משני אתרי המורשת העולמית הנמצאים באגרה.
המבנה, שהושלם ב-1653, נבנה על ידי המלך המוגולי שאה ג'האן כמקום מנוחתה האחרון של אשתו האהובה.
המבנה הוא אולי המונומנט המפורסם ביותר בהודו.
בניית המבנה ארכה כ-22 שנים וכ-20,000 עובדים.
אפשר לראות את הטאג' מהאל ממצודת אגרה, מהארמון בו נכלא שאה ג'אהן בשנותיו האחרונות כאסיר של בנו, אוראנגזב.
המבנה ידוע כיצירת מופת של סימטריה.
פסוקים מהקוראן חרוטים על המבנה ועליו 22 כיפות קטנות.
המבנה נבנה על פלטפורמת שיש העומדת על מכלול בארות ייצוב.
קברו של שאה ג'האן נמצא בצמוד לקברה של אשתו, בשברו את הסימטריה של המתחם כולו.
המצודה של אגרה (הקרויה המצודה האדומה) נבנתה במתכונתה הנוכחית על ידי הקיסר המוגולי אכבר בשנת 1565, והיא אחד מאתרי המורשת העולמית הנמצאים באגרה.
לוח אבן הנמצא בשער נבנה לפני שנת 1000, אך שופץ על ידי אכבר.
מבנים חשובים בארמון כוללים את מסגד הפנינה, ארמונותיהם של אכבר, ג'האנגיר ושאה ג'האן, דיוואן-י ח'אס, דיוואן-י עאם, רחבת ההכתרה וגן השוק.
החיצוניות המאיימת של המבצר מסתירה את המראה המהודר והמעודן של המבצר בפנים.
המבצר בנוי בצורת משולש ותחום במזרחו על ידי חומה גבוהה הניצבת על גדת נהר היאמונה.
היקף המבצר הוא 2.4 ק"מ, והוא מוקף חומות כפולות מבוצרות עשויות אבן חול אדומה.
חפיר ברוחב 10 מטר ובעומק 9 מטר מקיף את החומה החיצונית.
צ'האטראפאטי שיוואג'י ביקר במצודה, כתוצאה מהסכם פוראנדר, לפגוש את אורנגזב בתא הקהל.
אורנגזב הוצב במכוון מאחורי הגברים של הדרגה הנמוכה.
שיוואג'י הנעלב יצא בסערה מהקהל הקיסרי.
פסלו של שיוואג'י הרכוב על סוסו ניצב בסמוך לשער הפיל (האטי-פול) מחוץ למצודה.
המבנה הוא דוגמה אופיינית להתפתחות באדריכלות המוגולית.
(סעיף זה אינו שייך ישירות לעיר אגרה, אולם רבים מהמבקרים באגרה מבקרים גם באתר זה הנמצא 35 קילומטרים מהעיר).
השליט המוגולי אכבר בנה את העיר פטהפור סיקרי במרחק 35 ק"מ מאגרה והעתיק לשם את בירתו.
לאחר מכן נטש את העיר אך נותרו בה אתרים היסטוריים ואדריכליים חשובים, העושים את העיר לאתר תיירות ולאתר המורשת העולמית השלישי באזור העיר אגרה.
שמו של המקום בא לאחר שבאבור הביס בקרב את רנה סנגה בכפר סיקרי במרחק 40 ק"מ מאגרה.
אל הכפר בו חי השייח' הסופי סלים צ'שטי הגיע אכבר, והקדוש הבטיח לו בן יורש.
במקום בו נקבר הקדוש, בנה אכבר את עיר המבצר כבירה חדשה, אולם בשל מחסור במים העביר אכבר את משכנו למצודת אגרה.
בצמוד לעיר בנה אכבר את בולנד דרוואזה או 'השער הנשגב' ב-1601, כדי לציין את ניצחונו בגוג'ראט.
השער עשוי מאבני חול אדומות וחומות ומקושט בגילופים ובאבני שיש שחורות ולבנות.
אשת הקיסר נור ג'האן בנתה את הקבר, המכונה לעיתים "בייבי תאג'" לאביה, מירזא גיאס באג (ميرزا غياث بيگ), שהיה השר הבכיר של ג'האנגיר.
המאוזוליאום ממוקם על גדת נהר היאמונה.
המבנה עצמו בשטח של 23 מטרים רבועים, על בסיס מוגבה של 50 מטרים רבועים ובגובה כמטר אחד.
בכל אחת מפינות המבנה ישנו מגדל משושה בגובה 13 מטרים.
המאוזוליאום קטן בהשוואה למבנים אחרים מהתקופה המוגולית, אולם מהפכני בתחומים רבים, ובמיוחד בהיותו הראשון בו נעשה שימוש בשיבוץ אבני חן חצי יקרות בשיש מאקרנה לבן – דבר שהועתק מאוחר יותר בבניית הטאג'.
ציורי הפרסקו, השימוש בטיח ייחודי, תכסית הפפיר-משי מצופה הזהב ושיבוץ אבני החן בשיש הם המיוחדים ביותר באגרה, ולכן מתואר המבנה כקופסת תכשיטים.
קירות המבנה עשויים שיש לבן ממדינת ראג'סטן ומקושטים בעיטורי אבני חן יקרים למחצה: קרנליאן, ישפה, לפיס לזולי, שוהם וטופז המעוצבים בצורות גאומטריות וציורי פרסקו של עצי ברוש ובקבוקי יין, ובצורות מורכבות יותר כגון פרות או אגרטלים.
רבים מקרוביה של נור ג'האן (פרט כמובן לאחייניתה שנקברה בטאג'-מהאל) נקברו במאוזוליאום.
קבריה של אביה ואמה נמצאים במרכז המבנה זה לצד זה.
סיקנדרה, עירו של סיקנדר-לודי ומקום מנוחתו של השליט אכבר, נמצאת על הכביש המהיר בין דלהי לאגרה, כ-13 קילומטרים ממצודת אגרה.
קברו של אכבר משקף את השלמות של אישיותו.
אכבר עצמו תכנן את מבנה הקבר שלו ובחר לו מקום הולם.
לבנות את קברו של אדם בעודו בחיים היה מנהג טורקי שהמוגולים הלכו אחריו באדיקות.
בנו של אכבר, ג'האנגיר, השלים את בניית הקבר הפירמידלית בשנת 1613. 99 שמותיו של אללה כתובים בקבר.
מקדש מאנקרמשוואר הוא אחד מארבעת המקדשים המוקדשים לאל שיווה הנמצאים בפינותיה של אגרה.
המקדש ממוקם במרחק סמוך לג'אמע מסג'יד 2.5 ק"מ מהטאג' מהאל ובמרחק פחות מקילומטר אחד מהמצודה.
בשל מיקומו בעיר העתיקה, המקדש מוקף בשווקים רבים, שהרבה מהם מתוארכים לתקופה המוגולית.
גורו קה טאל הוא במקור מאגר מים שנועד לאסוף מי גשמים לעיר אגרה, וכיום נבנה בו מקדש סיקהי.
המקדש בעל החשיבות ההיסטורית והדתית מושך כיום מספר גדול של חסידים ותיירים.
המקדש נמצא על הכביש המהיר בין דלהי לאגרה.
ג'אמע מסג'יד הוא מסגד המיוחס לבתו של שאה ג'האן, ג'האנארא באגום סאהיב, שנבנה בשנת 1648, וידוע בשל הכיפה המיוחדת שלו.
המבנה בולט בשל הכיפה בעלת ההשפעה הפרסית של האריחים המזוגגים הכחולים, ובעבר הוקדש לראש הממשלה בתקופתו של שאה ג'האן.
ראם באג, שנבנה על ידי באבור על גדת הנהר יאמונה ב-1528, הוא הגן המוגולי העתיק בהודו.
הגן נמצא במרחק 2.34 ק"מ מהטאג' מהאל.
הביתנים בגן נועדו לכך שהרוח מנהר יאמונה תשמור על קרירות הגן גם בשיא הקיץ.
שמו המקורי של הגן היה אראם באג או "גן הרגיעה", ובגן זה באבור נהג להעביר חלק ניכר מזמנו ופה גם לבסוף מת.
גופתו של באבור נקברה בגן זמן מה לפני שנשלחה לקאבול שבאפגניסטן.
הקבר שייך למרים זמאני (ידועה בעיקר כ"ג'ודה-באיי"), אשתו הראג'פוטית, הינדואית של השליט אכבר, ואימו של הקיסר ג'האנגיר.
הקבר נמצא בתוך מתחם האגודה הנוצרית המיסיונרית.
מהתאב באג (גן אור הירח) ניצב מול גני הטאג' מהאל, על הגדה הנגדית של נהר יאמונה.
אגם קיטהם, הנמצא כ-7 ק"מ מסיקנדרה, עשיר בחיות ימיות ובעופות מים.
הקתדרלה של העיבור ללא חטא היא מושבה של ההגמונות הרומית-קתולית של אגרה.
לפני כ-500 שנה, אגרה הייתה המרכז הכלכלי והמסחרי של האימפריה המוגולית.
בזכות הטאג' מהאל ואתרים נוספים אגרה היא אחד היעדים התיירותיים החשובים בהודו.
באגרה ישנן גם מלאכות אחרות כגון פייטרה דורה (שיבוץ בשיש), רקמה, תכשיטנות ושטיחים – כולם מורשת מהמוגולים.
נוסף על כך מצטיינת העיר בעבודת העור – ובמיוחד עור תאו המים.
כיום 40% מאוכלוסיית העיר תלויה במידה רבה בחקלאות, השאר תלויים בעסקי הנעליים וביציקת ברזל.
באגרה נמצא הספא הגדול ביותר באסיה-הספא המלכותי, הנמצא במלון מוגל שבעיר.
המפעל הביוטכנולוגי העיקרי באוטר פרדש ממוקם קרוב לטאג' מהאל.
אגרה ידועה בשל תעשיית הממתקים והחטיפים שבה, ובשל יצור ויצוא הבגדים ותעשיית הרכב.
תעשיית השטיחים נכנסה לעיר על ידי הקיסר המוגולי באבור, ומאז תעשייה זו היא אחת החשובות שבעיר.
בתקופה המוגולית אגרה הייתה מרכז חשוב לחינוך האיסלמי.
העם הבריטי הציג לאגרה את רעיון החינוך המערבי.
בעידן הבריטי אגרה הפכה למרכז גדול של ספרות הינדית.
שלושה בתי ספר של קנדריה וידיאלאיה :
בית הספר העתידני שמפורד - הוקם בשנת 2005.
קולג' סנט ג'ורג' - מוכר כמוסד למיעוט הנוצרי (אנגלו-הודים)
קולג' סנט פיטר - מוכר כמוסד למיעוט הנוצרי (קתולים).
אוניברסיטת אגרה נפתחה ב-1 ביולי 1927, והיא משרתת כיום את מחוזות מרכז הודו וחלק מהמחוזות הצפוניים.
כיום האוניברסיטה מקושרת ל-142 מכללות בהודו.
כ-80% ממי הביוב של העיר נשפכים לתוך נהר יאמונה, עובדה ההופכת את אגרה לאחת מ-20 הערים המזוהמות בהודו.
אגר (Agar; מהשם המלא במלאית: Agar-Agar) הוא תערובת של שני רב-סוכר ביחסים שונים, השייכים לקבוצת ההידרוקולואידים.
רבי-הסוכר המרכיבים את האגר הם אגרוזה ואגרופקטין .
האגר מופק מדופן התא של אצות אדומיות: Sphaerococcus euchema, ו- Gelidium.
אגר שימש לאורך ההיסטוריה כמרכיב בהכנת קינוחים, ולמעלה ממאה שנה הוא גם החומר הבסיסי להכנת מצעי גידול למיקרואורגניזמים שונים (חיידקים, שמרים ועובשים).
לאגרוזה, שמקורו מאגר, יש שימוש נרחב בהפרדה בשיטת gel electrophoresis למטרה של הפרדה של DNA והפרדה וניקוי חלבונים.
אגר משמש כחומר מסמיך, כחומר מקריש הגורם ליצירת ג'ל וכחומר מיצבבסוגי מזון שונים, בדומה מאוד לג'לטין.
השימוש הנפוץ ביותר באגר הוא להכנת ג'לי, אך ניתן להשתמש בו גם לקינוחים אחרים ולהסמכת מרקים.
המוצר נפוץ במיוחד בקרב צמחוניים וטבעוניים שמעוניינים להימנע מאכילת ג'לטין שמקורו בבעלי חיים, ובקרב יהודים שומרי מצוות הזקוקים לתחליף כשר (פרווה) לג'לטין.
האגר משתייך לקבוצת הסיבים התזונתיים וידוע גם כחומר משלשל, וניתן לרכוש אותו בצורות שונות כמוצר הרזיה.
פאני הסה (Fannie Hesse), אשתו של ולטר הסה (Walter Hesse), חוקר במעבדתו של הביולוג הנודע רוברט קוך העלתה לראשונה את הרעיון לשימוש באגר להכנת מצעי גידול לחיידקים.
היא השתמשה באגר להכנת ג'ל-מאכל וריבה; היא הציעה לבעלה לנסות ולגדל על האגר חיידקים, ובכך להחליף את הג'לטין, אשר שימש למטרה זו במשך שנים רבות.
הסה כתב על התגלית לקוך, והלה אימץ אותה במהרה; צלחות האגר החדשות שלו שימשו, בין השאר, לגילוי החיידק הגורם למחלת השחפת – תגליתו הנודעת ביותר של קוך.
חסרונו העיקרי של הג'לטין כמצע גידול הוא היותו נוזלי בטמפרטורה של 37 מעלות צלזיוס; זוהי טמפרטורת גוף האדם, ואכן הטמפרטורה בה מרבית המיקרואורגניזמים גורמי המחלות גדלים בצורה מיטבית.
לאגר לעומת זאת יש תכונה הנקראת היסטרזיס (hysteresis), המתבטאת בכך שבתור מוצק הוא ניתך בטמפרטורה של כ-85 מעלות צלזיוס, אולם כנוזל הוא מתמצק בטמפרטורה בסביבות 40 מעלות צלזיוס.
תכונה חשובה נוספת היא עמידותו בטמפרטורות של 121 מעלות צלזיוס, הדרושה לעיקור מצעים באוטוקלב.
האגר שומר את תכונותיו הפיזיקליות לאחר התכה והתמצקות, תכונה המאפשרת לו להתקיים כנוזל לצורך יציקת פלטות ומבחנות לגידול החיידקים, וכמוצק או חצי מוצק, בתחום רחב של טמפרטורות הדרושות לצמיחה בררנית ודיאגנוזה של חיידקים, שמרים ועובשים, על פי המבנה המורפולוגי של המושבות ועל פי התכונות הביוכימיות והתנועתיות (motility) של החיידק.
האגר מגיע בדרך-כלל למעבדה כאבקה שיש לערבב אותה במים ובתערובות של מוצרים אבקתיים המכילים מרכיבים נוספים לצורך גידול וזיהוי.
קיימות וריאציות רבות לצלחת האגר הפשוטה; חברות לציוד ביולוגי מייצרות מגוון סוגי אגר המשמשים לצרכים שונים.
אגר דם, למשל, מכיל תאי דם של יונק כלשהו (כבש או סוס).
חיידקים רבים מסוגלים לפרק תאי דם אדומים (hemolysis) ובכך לשנות את צבע המצע; כך ניתן לזהות חיידקים אלו בקלות.
התכונות הכימיות של האגר נקבעות על פי היחסים הכמותיים של שני הפולימרים אגרוזה ואגרופקטין, שניהם מבוססים על פולימר רב-גלקטוזה.
בעוד האגרוזה הוא פולימר נייטרלי, הרי שהאגרופקטין הוא פולימר חומצי בגלל קשירת אניונים של פירובט וסולפט.
המסת האגר בפאזה הנוזלית בתהליך החימום גורמת לשרשרת הפולימרים להיפתח.
בתהליך התמצקות הפולימרים של האגר במים נוצרת רשת תלת-ממדית.
הקשרים בין הפולימרים הם קשרי מימן.
קשרי מימן אלה ניתנים לפתיחה מחדש על ידי המסת הגיל המוצק והפיכתו לנוזל, וליצירת קשרים מימניים חוזרים, על ידי הורדת הטמפרטורה של התמיסה.
האגר אינו מאבד את תכונותיו הפיזיקליות עקב הרתחה וקירור וחוזר חלילה.
חומרים המפריעים ליצירת הקשרים המימניים על ידי קשרים תחרותיים עלולים להפריע ליצירת הקשרים המימניים ולהחליש את תהליך הג'ליפיקציה.
במצב מוצק, רשת האגר התלת-ממדים כולאת בתוכה את הפאזה הנוזלית (המים), כך שלמרות היותו עשוי ברובו מים, יש לו תכונות פיזיקליות של מוצק (תכונות של קשיות, אלסטיות, שבירות, חדירות).
אך חרף היותו בעל תכונות של מוצק, יש לו גם תכונות של נוזל, למשל, מתאפשרת דיפוזיה של חומרים המצויים באגר, כגון חומרי מזון הכרחיים לגידול, מן המצע אל המיקרואורגניזמים, ומתאפשרת נדידה של חומרים המופרשים מן המיקרואורגניזמים, כגון חומצות אורגניות, אנזימים שונים וחומרי פסולת, מן המושבות אל האגר.
תכונות אלה הן בבסיס הכישורים הדיאגנוסטיים של המצעים השונים.
אגרה היא תשלום המשולם לרשות ציבורית (הממשלה, רשות מקומית וכדומה) בתמורה לשירות מסוים שהרשות מספקת.
בדומה למס, האגרה משולמת לרשות ציבורית, אך בשונה ממנו, האגרה משולמת בתמורה לשירות מסוים, ואילו מס משולם ללא תמורה ספציפית.
לדוגמה, אזרח המבקש דרכון ממשרד הפנים נדרש לשלם אגרה בגין שירות זה.
עם זאת, האגרה נבדלת ממחיר בכך שייתכן שהאגרה תהיה בגובה מעל הנדרש על מנת לספק את השירות עבורו הוא משולם, ובכך יש בו רכיב שהוא מיסוי.
במספר מדינות מקובל לממן אמנות תוך שימוש ב"אחוז לאמנות".
בשנותיה הראשונות של מדינת ישראל נקבעו שיעורי האגרות על ידי השרים האחראים על הנושא.
בשנת 1960 מונתה ועדה ממשלתית בראשות משה זנבר, נציג משרד האוצר ובהשתתפות נציג משרד המשפטים והמשרד הנוגע בדבר, לקביעת גובה האגרות באופן מרוכז.
האגרה הנודעת ביותר בישראל היא אגרת הרדיו והטלוויזיה, שהוטלה על כל משק בית המחזיק במקלט טלוויזיה.
כיוון שבבתים רבים מאוד בישראל יש מקלט טלוויזיה, והאגרה הוטלה על עצם החזקת המקלט, יש שראו באגרה מס, שהוא בגדר מס גולגולת.
השאלה האם מדובר במס או באגרה עלתה לדיון בבית המשפט העליון.
בדיון זה טענה רשות השידור שהאגרה היא מס, אך טענה זו נדחתה בפסק דינו של השופט אהרן ברק.
אגרה זו בוטלה בשנת 2015. עדיין קיימת אגרת רדיו הנגבית דרך אגרת חידוש רישיון הרכב.
כיום קיימות אגרות רבות שנדרש לשלמן בעת שפונים לרשות שלטונית, ובהן אגרות להנפקת דרכון, אגרות לצורך פתיחת הליכים בבתי משפט, וכן אגרות לחידוש רישיונות נהיגה, רכב וכיוצא באלה.
כ-2900 אגרות שונות קיימות בישראל עליהן משלמים אזרחי ישראל כ-7 מיליארד ש"ח בשנה.
בשנים האחרונות (משנת 2005 והלאה) האפשרות לתשלום אגרות, דוחות וכדומה, היא אלקטרונית.
התשלום הוא בכרטיס אשראי והשירות מספק קבלה מיידית.
שירות התשלומים הממשלתי הוא פרויקט שבוצע עבור אזרחי ישראל והוא מסייע הן למדינה בהיקף גביית האגרות והן לאזרחים במתן שירות.
שירות זה הקל על לקוחות רבים את הצורך לפנות לבנק הדואר לביצוע תשלומים ובכך חסך זמן וטרחה.
אגרות רשות שדות התעופה, שהן שונות ומגוונות למתן שירותים לגופים שונים.
הרשות מחזיקה גם היא במערכת לפירוט ותשלום אגרות.
בתחום הבניה יש תהליך של חישוב אגרות להיתרי בניה וקיימת מערכת הן לחישוב והן לתשלום אגרות היתרי בניה.
על פי חוק חופש המידע כל אזרח זכאי לקבל מידע מרשויות ציבוריות.
לפני פניה לקבלת מידע מסוג זה גם כן יש לשלם אגרת חופש המידע.
עמלות בנק הן סוג של אגרה שנקבעת מראש ונגבית מלקוחות עבור שירותים שונים וכקנסות.
קיימות עמלות משיכת יתר, עמלות שימוש בכספומטים ועמלות בגין יתרת חשבון מתחת ליתרה היומית המינימלית.
חלק מהבנקים גובים עמלה על שימוש בנותני שירות אנושיים בבנק, במאמץ לעודד לקוחות להשתמש בשירותים אוטומטיים במקום זאת.
העמלות זכו לביקורת כמופרזות מצד תומכי הצרכנים.
הם גם התמקדו בשיטות בנקאיות שממקסמות את הערכת העמלות והעמלות שיכולות להסתכם בכמות גדולה של עסקאות קטנות.
עמלות בנק הוא נושא למחקר וארצות שונות נוהגות בדרכים שונות בנושא זה דוגמת יוון, אוסטרליה ועוד.
בנקים בארצות הברית שואבים עמלות מעסקאות כספומט המבוצעות בבנקים מתחרים, גם אם לבנק הביתי של הלקוח אין סניף באזור מסוים (כגון כשהלקוח נמצא בחופשה באזור שאין סניפים של הבנק שלו).
לקוחות מחויבים לפעמים פעמיים, הן על ידי הבנק שבבעלותו הכספומט, והן שוב על ידי הבנק שלהם.
בנק אוף אמריקה גובה עמלת דחייה, פשוטו כמשמעו עמלה על סירוב שירות ללקוח (אם אין מספיק כספים בחשבון והלקוח ניסה למשוך, או בשל מגבלה משיכה יומית).
בנק זה גם גובה עמלה רק עבור בדיקת יתרת החשבון בכספומטים "זרים" (של בנקים אחרים).
מקור המילה הוא במילה הארמית "אגרא", שפירושה שכר או גמול.
המילה הארמית ידועה בזכות מספר פתגמים, בעיקר בזכות הפתגם: "לפום צערא אגרא" - (על פי המאמץ שכרו).
אגֶפּסתה (בגאורגית: აგეფსთა, באבחזית: Аҕьаҧсҭа) הוא הר ברכס גגרה שברפובליקה הבדלנית בצפון-מערב גאורגיה, אבחזיה.
ההר מתרומם לגובה של 3,357 מטר מעל פני הים.
שיפוע המדרון בגובה 1,700–1,800 מ' מכוסה ביער עצי אשוח ואשור.
על החלק הקרוב לפסגה ישנו קרחון-עד קטן.
אגף תקציבים הוא יחידה מקצועית ומרכזית במשרד האוצר והוא אחראי על קביעת המדיניות הכלכלית של הממשלה.
בין תפקידיו העיקריים: הכנת תקציב המדינה והגשתו לאישור הממשלה וכן גיבוש המדיניות המאקרו-כלכלית של הממשלה והגשתה לאישור מקבלי ההחלטות.
האגף עוסק בהכנת תקציב המדינה וחוק ההסדרים והגשתו לממשלה, ביצוע שינויים בתקציב המדינה לאורך השנה, גיבוש המדיניות המאקרו-כלכלית של הממשלה והגשתה לאישור מקבלי ההחלטות, קידום רפורמות כלכליות ושינויים מבניים בממשלה ובמשק הישראלי.
עם השנים האגף צבר כוח רב הנובע מיכולתו להשפיע על פעילות משרדי הממשלה וסדרי העדיפויות שלהם ולהשפיע על הכלכלה הישראלית.
ראש האגף, הממונה על התקציבים, נמצא בדירוג של מנכ"ל משרד ממשלתי.
ביולי 2025 הודיע שר האוצר כי ראש אגף התקציבים הבא יהיה מהרן פרוזנפר.
התווית מדיניות פיסקאלית: גיבוש מתווה רב שנתי להוצאה ולגרעון התקציבי ומעקב אחר התפתחות התקציב החזויה (הוצאות והכנסות).
הכנת תקציב המדינה: בניית תקציב, הגשתו לאישור הממשלה והכנסת, יישום מדיניות הממשלה בתחום תקציב המדינה, ליווי משרדי הממשלה במהלך שנת התקציב, מעקב וביצוע שינויים והתאמות בתקציב במהלכה.
גיבוש ויישום מדיניות מקרו-כלכלית: קידום רפורמות כלכליות ושינויים מבניים בענפי המשק השונים והמבנה שלהם, הגשת הרפורמות לאישור מקבלי ההחלטות, וייעוץ לשר האוצר ולממשלה בנושא זה.
ייזום פעולות לחיסכון, הגברת התחרות, ייעול והקצאת משאבים נכונה בכל משרדי הממשלה ובמגזרי משק שונים: הצעות לשינויים מבניים בגופים ובמגזרים המצריכות לעיתים גם שינויי חקיקה.
טיפול בהיבט הכלכלי תקציבי בתהליך קבלת ההחלטות בממשלה: בהצעות חוק ממשלתיות, בהצעות חוק פרטיות ובכל הנוגע למדיניות הממשלה.
תפקידו העיקרי של האגף הוא הכנת תקציב המדינה.
האגף מכין את טיוטת התקציב ומלווה את דיוני התקציב – הליך אישור חוק תקציב המדינה בממשלה ובכנסת.
ההוראות להכנת חוק תקציב המדינה נגזרות מתוקף חוק יסוד: משק המדינה וחוק יסודות התקציב הקובע שהממשלה תגיש לאישור הכנסת חוק תקציב שנתי מדי שנה טרם תחילת שנת הכספים.
חוק יסוד: הכנסת אף קובע שאם לא אישרה הכנסת תקציב תוך שלושה חודשים מיום תחילת שנת הכספים הכנסת תפוזר ויערכו בחירות.
האגף מקיים משא ומתן עם משרדי הממשלה על גודל תקציבם, בוחן את ההשלכות המאקרו כלכליות לגבי המשק ואת משמעויות המיקרו-כלכלה לגבי יחידות עסקיות.
הוא עורך או מקבל לבדיקה את תחשיבי כדאיות הפרויקטים שהמדינה נדרשת להשתתף במימונם או שמשרדי הממשלה מעוניינים לקדם.
את סיכומיו הם מגיש לאישור הממשלה.
לאחר קבלת האישור, מכין האגף את ספרי התקציב המהווים את חוק התקציב: לכל משרד ולכל יחידה תקציב והם מונחים לדיון בפני הכנסת.
התוכן המאושר, בכפוף לשינויים, הוא הבסיס לתקציב המדינה בפועל.
ביצוע שינויים בתקציב המשרדים לאורך השנה והסטת תקציבים בין סעיפים תקציביים טעונים אישור של אגף התקציבים המגיש את בקשות השינוי לוועדת הכספים של הכנסת.
היעדר עצמאות המשרדים ביכולת לנהל את תקציבם השוטף והשארת השליטה גם לאורך השנה בידי אגף התקציבים עוררה לאורך השנים ביקורת רבה ומתח בין המשרדים לאגף התקציבים.
ניהול ובקרה על הוצאת התקציב בפועל היא בידי משרדי הממשלה וחשבויות המשרדים ותחת פיקוח אגף החשב הכללי.
אגף התקציבים אחראי לגיבוש חוק ההסדרים והרפורמות המבניות הנערכות במסגרתו.
חוק ההסדרים הוא שם מקוצר לאגד תיקוני חקיקה שממשלת ישראל מגישה לחקיקה בכנסת, כמעט מדי שנה מאז 1985, במגוון נושאים שהממשלה מעוניינת לקדם.
מטרת חלק מהסעיפים להקטין את ההוצאה התקציבית באותה שנה, אך חלקם נועדו לקדם רפורמות במשק, כגון הפרטות וצעדים אחרים התואמים את עקרונות הליברליזם הכלכלי.
לשינויים אלה משעויות ארוכות טווח, והם לעיתים מבטלים חוקים שהכנסת חוקקה.
על השימוש בחוק ההסדרים למטרות ארוכות טווח נמתחה ביקורת לאורך השנים.
הדיונים בחוק ההסדרים נערכים בדרך כלל במקביל לדיונים בחוק התקציב, וזאת משני טעמים עיקריים: ברמה ההצהרתית, הממשלה טוענת כי החוק נועד לאפשר את יישום מדיניותה הכלכלית כפי שהיא מתבטאת בתקציב.
באופן מעשי, מאחר שלפי סעיף 36א לחוק-יסוד: הכנסת, אי אישורו של תקציב המדינה מוביל לפיזור הכנסת והקדמת הבחירות, הבאתו של חוק ההסדרים לאישור הכנסת ביחד עם חוק התקציב מבטיחה את אכיפתה של המשמעת הקואליציונית גם לגבי חוק זה.
שליטתו של האגף בהליך גיבוש חוק ההסדרים הוא שהעניק לאגף כוח רב במרוצת השנים מאז תוכנית הייצוב ב-1985. לאורך השנים זכה החוק לביקורת לאור הליך החקיקה המהיר בה נדרשת הכנסת לאשר שינויים ורפורמות משמעותיות וכריכתו יחד עם תקציב המדינה שעלול להוביל לפיזור הכנסת.
במרוצת השנה האגף עוסק בגיבוש המדיניות המאקרו כלכלית של הממשלה ובוחן אפשרות לקידום רפורמות כלכליות ושינויים מבניים בענפי המשק השונים.
ראשיתו של אגף התקציבים ב"מחלקה לתקציב" במשרד האוצר עם הממשלה הראשונה ב-1948 אשר קיבלתה את תקציבי המשרדים ועיבדה אותם לתקציב ממשלתי אחד לאישור הכנסת.ב-1953, תחת לוי אשכול כשר האוצר ופנחס ספיר כמנכ"ל המשרד הפכה המחלקה לאגף בניהולו של ד"ר יעקב ארנון.
תפקידו של הממונה על התקציבים הופרד מכפיפות לחשב הכללי וביסס את האגף כמוסד הכלכלי המתכנן הראשי של משק המדינה.
מטרת הקמת האגף הייתה למסד את תהליכי תכנון התקציב.
עובדיו הראשונים של האגף נבחרו מקרב סטודנטים בוגרי החוג לכלכלה באוניברסיטה העברית בירושלים, בראשותו של פרופ' דן פטנקין.
לפי-כך נקראו עובדי אגף התקציבים "נערי פטנקין" או "נערי ארנון" על שם מנהל האגף הראשון.
פטנקין, אשר היה יועץ כלכלי לשר האוצר סייע לפיתוח מגמה.
גיוס כלכלנים צעירים לאגף יצר תדמית ייחודית שניסו לשוות לה מקצועיות וניתוק משיקולים פוליטיים.
במקביל, משרדי הממשלה האחרים, ובראשם המשרדים הכלכליים כמו משרד המסחר והתעשייה החלו לגייס סטודנטים בוגרי כלכלה למשרדיהם במטרה להידמות לאגף ולקיים שפה משותפת עם עובדיו.
תוכנית הייצוב הכלכלית של 1985 סימנה נקודת מפתח בחיי אגף התקציבים שבמסגרתה נחקקו חוק יסודות התקציב ולראשונה נחקק חוק ההסדרים.
חוק יסודות התקציב מהווה את הבסיס החוקי להעברת חוק התקציב השנתי וחוק ההסדרים הוא מסגרת להעברת רפורמות כלכליות משקיות משמעותיות.
שני אלה מהווים הכלים המשמעותיים העומדים בידי אגף התקציבים ומקור כוחו הפוליטי-כלכלי.
באמצעותם האגף שולט, הלכה למעשה, על תקציב המדינה, כולל זה שבניהול המשרדים המקצועיים השונים ומאפשר לו להעביר רפורמות הנוגעות לכלל המשק.
האגף קיבל שליטה על תקציבי המשרדים ויכולת לנהל את סעיפי התקציבים וצומצמה הגמישות של משרדי הממשלה והשרים הממונים בניהול תקציב המשרדים.
בתקופת כהונתו של אהוד ברק כראש הממשלה הוא ניסה להעביר את אגף התקציבים תחת משרד ראש הממשלה אך נכשל בכך.
בראשות אגף התקציבים במשרד האוצר עומד הממונה על התקציבים הכפוף לשר האוצר.
החל מסוף שנות ה-70 נוצר נוהג במסגרתו הממונה על התקציבים הוא עובד ותיק של האגף אשר יצא לעבוד מחוץ לאגף (במגזר הפרטי או במגזר הציבורי) וחוזר לצורך כהונה כממונה על התקציבים.
תחת הממונה על התקציבים שישה צוותים המחולקים לתחומים מקצועיים שבראשות כל אחד מהם עומד סגן הממונה על התקציבים:
צוות נדל"ן ושלטון מקומי – עוסק בתחומי פנים ורשויות מקומיות, שיכון, דתות ופריפריה, מינהל מקרקעי ישראל, תכנון והגנת הסביבה.
צוות ביטחון ומינהלי – עוסק בתחומי ביטחון, ביטחון פנים, ממשל ומינהל.
צוות חברתי – עוסק בתחומי בריאות, חינוך, ביטוח לאומי, רווחה וקליטה.
צוות תשתיות – עוסק באנרגיה, מים וחקלאות, תחבורה ותחבורה ציבורית.
צוות מאקרו – עוסק במאקרו-תקציב, תרבות וספורט, פיננסים ומחירים, מגזר ציבורי וכלכלה.
צוות כלכלי – עוסק במו"פ, מדע, השכלה גבוהה, כלכלה, תקשורת ותיירות, תעסוקה.
תחת סגני הממונה על התקציבים עובדים רכזים ולהם כפופים רפרנטים.
באגף מועסקים כ-70 כלכלנים בין הגילאים 25-40. עובדי האגף הם בוגרי תואר בכלכלה שלרוב מגויסים לאגף בסמוך לסיום לימודיהם, ללא רקע מקצועי או קריירה משמעותית טרם לכן.
האגף בולט בכך שסגני הממונה על התקציבים צמחו באגף והתקדמו מתפקידי רפרנטים ורכזים ומעולם לא כיהן סגן ממונה על התקציבים שלא צמח באגף.
לאורך השנים עלתה ביקורת כנגד האגף על היעדר הגיוון בקרב עובדיו, ייצוג היתר של בוגרי המחלקה לכלכלה באוניברסיטה העברית ("נערי פטנקין") והעדר ייצוג לאוכלוסיות כמו מיעוטים וחרדים.
האגף מקיים יום עיון שנתי שנערך לזכרם של ארבע מעובדי האגף שנפלו במלחמת יום הכיפורים, במסגרת יום העיון, שנערך בהשתתפות בוגרי האגף, נערכות הרצאות בנושאי כלכלה.
לאורך שנים זכה אגף התקציבים לביקורת רבה על הכוח הרב שהוא צבר, בעיקר אל מול הדרג הפוליטי ואל מול יתר משרדי הממשלה.
כוח רב זה החל להתרכז בידי האגף לאחר תוכנית הייצוב ב-1985 ולדעת מבקרי האגף הכוח שהיה אמור לרסן ולבקר את ההוצאה הממשלתית גדל יתר על המידה.
ביחס לדרג הפוליטי האגף קיבל ביקורת על כך שהוא מגיש לממשלה תקציב מוכן לאישור ותהליך אישור התקציב אינו מתחיל בקבלת הנחיות ומדיניות מדינית-חברתית מהדרג הנבחר.
עיקר ראייתו של האגף היא במטרה לשמור על הקופה הציבורית ולחסום הוצאות ציבוריות.
בנוסף, בניגוד לדרג הנבחר, אגף התקציבים נושא בסמכות אך לא באחריות לתקצב וזו נשללת מהדרג הנבחר.
הליך בניית התקציב, הכרוך במשא ומתן מול שרים וחברי כנסת הוביל לביקורת על האגף על כניסתו לזירה הפוליטית וניתוק של מהלכיו משיקולים מקצועיים גרידא או השארת הליך המשא ומתן הפוליטי לשר האוצר עצמו.
ביחס למשרדי הממשלה האגף יכול לקבוע את תקציבי משרדי הממשלה גם ללא התייעצות עמם ונותן לו כוח רב בהשפעה על פעילות הממשלה, המשרדים ורפורמות כלכליות שונות.
הוועדה המליצה להעביר סמכויות מאגף התקציבים למשרדי הממשלה.
במסגרת הליך בניית תקציב המדינה אין גוף שתפקידו לבקר ולבדוק את ההנחות העומדות בבסיס תקציב המדינה ולהציע חלופות ותקציב אלטרנטיבי.
עם זאת, לאורך השנים המועצה הלאומית לכלכלה במשרד ראש הממשלה, בנק ישראל ומרכז המחקר והמידע של הכנסת קיבלו על עצמם סמכויות לבחון את הצעות אגף התקציבים.
אנשי אגף התקציבים הם ברובם כלכלנים צעירים ולאור כוחם הרב אל מול מנכ"לים ותיקים ועתירי ניסיון טוענים לעיתים מזומנות כי הם הממשלה מנוהלת על ידי אנשים צעירים שאינם בקיאים כל צרכם בחומר המקצועי הרלוונטי, מהווים דרג נמוך יחסית בהיררכיה הממשלתית ומקבלים באופן עצמאי החלטות מדיניות משמעותיות.
כחלק מביקורת זו זכו פקידי אגף התקציבים לכינוי "נערי האוצר".
כך לדוגמה ראש הממשלה יצחק רבין אמר על עובדי אגף התקציבים ב-1992: "פקידי האוצר לא ידעו בחיים שלהם להזיע ולעבוד.
זוהי חבורת ילדים שלא מבינה מה קורה לעם ומה קורה לממשלה." חוסר ניסיון והגיל הצעיר של העובדים באגף, ובתוך כך הממונים על התקציבים, הוביל גם להאשמות כי במסגרת קבלת ההחלטות של עובדי אגף תקציבים מתערבבים שיקולים זרים בנוגע להמשך הקריירה שלהם לאחר שיסיימו את תפקידם באגף בגיל צעיר יחסית.
אגרגציה היא מצב של מערכת קולואידית בלתי יציבה.
יציבות המערכת תלויה בכך שלא יתרחש שינוי בגודל החלקיקים במשך הזמן.
לפיכך, כאשר מתרחש שינוי בגודל החלקיקים, ניתן לומר שהמערכת אינה יציבה.
במערכת קולואידית שאינה יציבה, נוטים החלקיקים להימשך האחד אל השני – דבר המוביל ליצירת אגרגט (חלקיק גדול המורכב ממספר חלקיקים קטנים).
פלוקולקציה: מצב הפיך בו ניתן לחזור למערכת יציבה (בה החלקיקים מופרדים) על ידי השקעת כוחות גזירה מעטים, כגון טלטול המערכת.
קואגולקציה: מצב בו האגרגציה אינה הפיכה, ולרוב לא ניתן להפריד את החלקיקים ולחזור למערכת יציבה.
סכום כוחות המשיכה והדחייה בין החלקיקים יכתיבו את הימצאות המערכת במצב של פלוקולקציה או אגרגציה.
כאשר מתקבל אגרגט שהמרחק בין חלקיקיו גדול – ולפיכך קל להפריד אותם בחזרה – המערכת תימצא במצב של פלוקולקציה.
מאידך, ככל שהחלקיקים מתקרבים זה לזה, הם "מרגישים" יותר ויותר כוחות משיכה, ועשויים להגיע לבור אנרגטי עמוק שבו ההיקשרות היא בלתי הפיכה (קואגולקציה).
אגרגציה בהקשר של דנטורציה של חלבונים
יש חלבונים שהמבנה והרצף שלהם תקינים.
למשל, שהם צריכים להיות עגולים.
אולם כאשר הצורה התלת־ממדית הנוצרת שונה מהמקור, היא אינה מזוהה ולכן לא מתפרקת.
חלבונים אחרים מאותו סוג יושפעו ומכך תתקבל צורה לא תקינה.
כך שכל החלבונים יוצרים אגרגטים (שהם משקעים של חלבון).
אגרגציה היא הבסיס למחלות האלציימר.
היום קיימים מחקרים המנסים לגלות כיצד נוצרת האגרגציה וכיצד ניתן למנוע אותה.
אגרגציה בהקשר של עיבוד נתונים:
אגרגציה מתארת פונקציות מובנות במסדי נתונים, כדוגמת SQL ודומיו, שיוצרות עיבוד נתונים בסיסי לצורך מידע כוללני או פרטני.
לדוגמה פונקציית SUM כוללת את סך הנתונים בעמודות שהוגדרו, כמו כן פונקציית MAX שמחזירה את האיבר המקסימלי מהעמודה שהוגדה.
אֶגֶר (בהונגרית: Eger) היא עיר בצפון הונגריה, מזרחית להרי מאטרה.
העיר השנייה בגודלה בצפון הונגריה, ומשמשת גם כבירת מחוז הווש.
העיר ידועה בעיקר בזכות המצודה שלה, המרחצאות החמים, מבנים היסטוריים (ובכללם המינרט הטורקי הצפוני ביותר), ויינותיה האדומים והלבנים.
שמה הגרמני של העיר (Erlau) אומץ על ידי יהודי העיר ודוברי יידיש בכלל, והיא מופיעה בספרות היהודית המסורתית בשם ערלוי.
אגר הייתה מיושבת כבר בתקופת האבן.
העיר הנוכחית נוסדה במאה העשירית על ידי אישטוון הראשון, מלך הונגריה, שהקים בה את אחת מעשר הדיוקסיות של הונגריה.
הקתדרלה הראשונה נבנתה בהר המצודה, על המקום בו יושבת כיום המצודה של אגר.
העיר צמחה מסביב לקתדרלה והפכה למרכז דתי חשוב עד ימינו.
בין המאות ה-14 וה-16 העיר התפתחה וגידול ענבי יין וייצור יינות, בהם העיר מפורסמת גם היום, הפכו לגורם מרכזי בכלכלתה.
במאות ה-18 וה-19, הוקמו מבנים מרשימים ויפים בסגנונות הבארוק והנאו-קלאסי על ידי הבישופים של העיר.
בתקופת הכיבוש העות'מאני, הייתה אגר אחת ממבצרי הגבול החשובים והדפה בהצלחה את ההתקפה של הצבא העות'מאני במצור על העיר בשנת 1552. מגני המצודה, שמנו פחות מ-2,000 איש בהנהגתו של אישטוון דוֹבּוֹ, הצליחו להדוף התקפה של יותר מ-80,000 חיילי הצבא העות'מאני.
על מצור זה נכתב הרומן המפורסם "הכוכבים של אגר" ("Egri Csillagok") מאת גזה גארדוני, שהפך לספר חובה בתוכנית הלימודים הרשמית בהונגריה.
בשנת 1596 הצליח הצבא העות'מאני לכבוש את העיר לאחר מצור קצר.
בתקופת השלטון העות'מאני, שנמשך 91 שנים, הפכו הכנסיות למסגדים, המצודה נבנתה מחדש, ונבנו מבני ציבור נוספים בהם מרחצאות ציבוריים ומינרטים.
בשנת 1687, עם התמוטטות השלטון העות'מאני לאחר הניסיון הכושל לכבוש את וינה, נכבשה אגר מחדש על ידי ההבסבורגים.
היא החלה להתפתח מחדש ושוקמה על ידי הבישופים של העיר.
התפתחות העיר והבנייה המוגברת חיזקו את ההגירה אליה.
בתחילת המאה ה-19 אירעו בה סדרת אסונות: ב-1800 פרצה שרפה שכילתה חצי מן העיר, וב-1801 התמוטטה החומה הדרומית של המצודה ומספר בתי מגורים נפגעו.
ב-1827 שוב פרצה שרפה שכילתה חלק ניכר ממרכז העיר.
ארבע שנים מאוחר יותר מתו כ-200 מתושבי העיר במגפת כולרה.
תושבי אגר לקחו חלק פעיל במהפכת 1848 כחלק ממהפכות אביב העמים באירופה, אך על אף שהמהפכה דוכאה, בא הקץ לשלטון האצילים.
שלטון הארכיבישוף הסתיים בשנת 1854 לאחר שוויתר על זכויותיו תמורת 50,000 פורינט.
קו הרכבת שנסלל בין בודפשט למישקולץ עקף את העיר, דבר שהאט את התפתחותה הכלכלית.
שיקומה של העיר לאחר מלחמת העולם הראשונה היה איטי.
פרסום הרומן "הכוכבים של אגר" הפך את העיר לאטרקציה תיירותית והביא גם לחידוש החפירות הארכאולוגיות בתחומי המצודה העתיקה.
במלחמת העולם השנייה סבלה העיר גם מהצבא הגרמני הנסוג וגם מהצבא הסובייטי שנכנס לעיר ב-30 בנובמבר 1944, אך היא לא ניזוקה בצורה רצינית.
לאחר מלחמת העולם השנייה החלה בנייה מזורזת של שכונות מגורים חדשות ונמנעו מבנייה במרכז העיר כדי לא לפגוע באופייה ההיסטורי של העיר העתיקה.
רחובות העיר העתיקה הפכו לרחובות להולכי רגל בלבד, והעיר הפכה למוקד משיכה תיירותי פופולרי הן לתיירות פנים והן לתיירות חוץ.
אף על פי שיהודים נזכרים בכתובים בהקשר לעיר אגר החל מהמאה ה-15, התיישבות מסודרת החלה רק ב-1840 לאחר שהפרלמנט ההונגרי אישר התיישבות של יהודים בערים.
ב-1842 גרו בעיר 34 משפחות יהודיות וב-1844 הגיע מספר המשפחות ל-56 שכללו 306 נפשות.
ב-1848 נוסדה קהילה יהודית מאורגנת.
הרב הראשון של הקהילה היה הרב יוסף צבי הירש וייס שנכדו סטיבן שמואל וייז הפך לימים לאחד ממנהיגיה הידועים של יהדות ארצות הברית.
ב-1877 הוקמה קהילה אורתודוקסית נפרדת שהתפלגה מקהילת הסטטוס קוו הראשית.
אוכלוסיית היהודים הגיעה לשיאה בשנת 1910 ולאחר מכן החלה לקטון עקב הגירה של היהודים לעיר הבירה בודפשט ולארצות שמעבר לים.
לאחר פטירת הרב יוסף צבי וייס שכיהן כרב העיר כארבעים שנה (ה'ת"ר, 1840 - ה'תר"ם, 1880), התפלגה הקהילה.
כרבני הקהילה הראשית (שנמנתה על זרם קהילות הסטטוס קוו אנטה) כיהנו: הרב ד"ר שוורץ; הרב ד"ר אליעזר שווייגר (כיהן 1904–1932); הרב ד"ר אמיל רוט (כיהן 1932–1937); הרב ד"ר זולטן רֶץ (Récz Zoltán).
כרב הקהילה האורתודוקסית-החרדית כיהן משנת ה'תרמ"א, 1881, הרב שמעון סופר, בנו של הכתב סופר ונכדו של החת"ם סופר.
שתי הקהילות הקימו מוסדות מקבילים שכללו בתי כנסת, בתי ספר, בתי עלמין, מאפיות לאפיית מצות, בתי מטבחיים ואטליזים.
בנוסף לכך, לקהילה האורתודוקסית היה גם מקווה טהרה.
כמו כן הוקמו מוסדות חסד וצדקה לטיפול ועזרה עבור קשישים חולים ויתומים.
ב-1942 כל הגברים היהודים בגילאים 18 עד 42 גויסו לשירות העבודה ונשלחו לחזית הרוסית.
ב-5 במאי 1944 ניתנה הוראה לרכז את יהודי אגר בגטו שהוקם במרכז העיר.
ב-15 במאי הסתיים ריכוז של 1,620 יהודים בגטו.
ב-8 ביוני תושבי הגטו הובלו בצעידה לבית חרושת ללבנים בקרצ'נד – מרחק של 16 ק"מ.
לאחר צעידה של 10 ק"מ נוספים לתחנת רכבת בכפר הסמוך, הועמסו היהודים על קרונות בקר ונשלחו למחנה ההשמדה אושוויץ.
עם סיום המלחמה, רק מעטים שרדו ושבו לעיר.
בלה אנגיאלושי הסתיר בביתו משפחה יהודית וקיבל הכרה כחסיד אומות העולם.
ב-1945 היו בעיר כ-150 יהודים, רובם פליטים ששבו מהחזית הרוסית ומספר נשים.
ב-1949 מנו שתי הקהילות כ-400 נפשות מתוכן כ-100 בקהילה האורתודוקסית.
ב-1950, עלה הרב יוחנן סופר, שהקים ישיבה במקום לאחר ששרד את מחנות העבודה, עם חלק מתלמידיו לישראל וייסד בה את חסידות ערלוי.
בעקבות דרישת השלטון הקומוניסטי שתי הקהילות התמזגו.
המרד ההונגרי ב-1956, הביא לגל נוסף של הגירת יהודים, בעיקר לישראל ולארצות הברית.
ב-1967 הרסו השלטונות את בית הכנסת הגדול, שהיה בזמנו מן המפוארים בהונגריה, מכיוון שעמד ללא שימוש ובמצב תחזוקה ירוד.
מיהאי רונאי במקור מיקשה רוזנברג (1879 – 1945) היה וטרינר, יועץ וטרינרי ראשי, סופר, נובליסט, פובליציסט יהודי-הונגרי.
שאנדור ברודי (1863 – 1924) סופר, פובליציסט מחזאי הונגרי-יהודי.
השפיע רבות על רבים מהסופרים ההונגריים כמו: פרנץ מולנר, ז'יגמונד מוריץ, דיולה קרודי.
קארוי קרפטי במקור קלנר (1906 – 1996) היה ספורטאי יהודי-הונגרי.
אלוף אולימפי, פעמיים אלוף אירופה ושבע פעמים אלוף הונגריה בהיאבקות.
שאנדור ציפר (1880 – 1962) היה צייר יהודי-הונגרי, זוכה פרס האמן המצטיין.
הוא מילא תפקיד חשוב הן בתנועות הציור ההונגרית והן בהונגריה והן ברומניה.
ג'רג' אילש (1914 – 2006) היה צלם קולנוע יהודי-הונגרי זוכה פרס קושוט פעמיים, מורה ומחנך לקולנוע.
איזידור שר משנת 1907 גונדוש (1860 – 1930) היה בנאי אמן, אדריכל יהודי-הונגרי.
תרזה בנדק (1892 – 1977) הייתה פסיכואנליטיקאית הונגרייה-יהודייה-אמריקאית, חוקרת ומחנכת.
אירן אלפלדי במקור רבוס שוורץ (1871 – אחרי 1940) הייתה זמרת אופרה (סופרן) יהודייה-הונגרייה.
קרוב לוודאי הייתה מקורבנות השואה.
לאסלו ויידה במקור ליפוט וייס (1877 – 1933) היה סופר, תסריטאי, עיתונאי, במאי תיאטרון יהודי-הונגרי.
שינויים באוכלוסייה בין השנים 1870 - 2015
אגרא דפרקא הוא ספר תורני חסידי שנכתב על ידי רבי צבי אלימלך שפירא, רבה של דינוב המכונה על שם ספרו המפורסם "בני יששכר".
בספר אגרא דפרקא כתב המחבר שלוש מאות חמישים ושניים דברי תורה ורעיונות חסידיים שונים, אותם חידש.
בספר מובאים גם ציטוטים מראשוני תנועת החסידות, ומה ששמע - או שמע נאמרו - מפי רבותיו.
מהדורה ראשונה מאת רבי משה שיינפלד מזילבריץ, חתן המחבר, בהקדמת הספר הוא כותב כי מצא את כתב היד בין כתבי חותנו.
הוצאת רבי צבי הירש מייזליש מוויצן - שיקגו, בשני חלקים עם פירוש "אגרא דצבי"
בנוסף לפרסומים אלו, יצא לאור מספר פעמים הספר אגרא דפרקא, במהדורת צילום.
אגרו-דולצ'ה או אגרודולצ'ה (באיטלקית: Agrodolce; באופן מילולי: "חמוץ" - "מתוק") הוא רוטב מסורתי מהמטבח הסיציליאני בפרט ובמטבח האיטלקי בכלל.
רוטב זה מקורו בסיציליה, וככל הנראה הוא השפעה של מהמטבח הערבי, מאחר שהרוטב הפך נפוץ באי בתקופת הכיבוש הערבי שלו (לאחר שנת 965).
הכנת רוטב זה מתבצעת על צמצום חומץ וסוכר, כאשר לרוב מרכיבי הרוטב כוללים גם יין, פירות ולעיתים גם שוקולד.
עם תפוצת הרוטב ברחבי איטליה והעלייה בפופולריות שלו, נוצרו גרסאות מקומיות של הרוטב, הכוללות לעיתים חמאה ובצלים או בצלצולים (שאלוט).
הרוטב משמש לתבל בשר כבש או כרוטב לפסטה (מסוג ריגטוני או פפרדלה).
הרוטב מוזכר בספרו של ריצ'רד קונדון, "הכבוד של פריצי" בו נכתב:
אַגְרוֹטִיס (שם מדעי: Agrotis) הוא סוג של עש ממשפחת התנשמיתיים.
העש נפוץ באירופה, צפון אפריקה ומרכזה אסיה ומערבה, וגם בישראל.
בישראל ניתן לראות את הבוגרים בעיקר בחודשים נובמבר ודצמבר ובחודשים אפריל ומאי.
מוטת כנפיו של האגרוטיס הכתום היא בערך 55 מ"מ.
כנפיו הקדמיות בצבע חום-אפור, ומצוירים עליהם מספר כתמים כהים.
הכנפיים האחוריות כתומות, ויש עליהן פס רוחב שחור-חום קרוב לשוליים.
הביצים מוטלות בקבוצות על צמחי בר, קרוב לפני הקרקע.
האגרוטיס הוא רב פנדקאי (זחליו יכולים להתפתח על מספר צמחים), וזחליו מתפתחים בעיקר על צמחים נמוכים.
כשהזחלים גדלים, יש והם עולים גם על צמחי תרבות.
הזחל הבוגר יכול להגיע לאורך 50-60 מ"מ, הזחלים פעילים בלילה ובמשך היום מסתתרים באדמה.
אגף תמיכה לוגיסטית (את"ל) הוא אגף מטה במשטרת ישראל האחראי לניהול המשק המשטרתי ומתן שירותים לוגיסטיים ליחידות המשטרה ומשמר הגבול.
האגף נוצר מאיגוד של מחלקות שבעת הקמת משטרת ישראל היו תחת אחריות סגן המפכ"ל ונקרא בעבר אגף האפסנאות, אגף מנהלה, ואגף תכנון ולוגיסטיקה.
בראש האגף עומד קצין בדרגת ניצב.
+שם המחלקהתפקידמחלקת התחבורהאחראית לצורכי התחבורה והתובלה של משטרת ישראל ובכלל זה אפיון, רכישה, ניהול, תפעול, תחזוקה, תיקון, מכירה וגריעה של כלי הרכב המשטרתיים.
חסין פארס דצמבר 2000 – יוני 2004 (תקופת כהונה ראשונה)
אשר אילוז ספטמבר 2024 – מכהן
סדרת הטילים אגרגט הייתה סדרה של מתווים תכנוניים לבניית טילים בליסטיים
שפותחה בשנים 1933–1945 על ידי קבוצת מחקר של מדענים מגרמניה הנאצית.
הצלחתה הגדולה ביותר היא ה-A-4, הידוע יותר כ-V2. תוכניות מתקדמות יותר בסדרה כללו את המתווה התכנוני הראשון לטיל בליסטי בין יבשתי (ה-A9/A10), למשגר הלוויינים הראשון (A-12), ולמעבורת חלל (השלב החמישי של הרקטה החמש שלבית A-14).
אף כי רבים מהתכנונים האלה היו רחוקים מהישג ידה של הטכנולוגיה בשלהי מלחמת העולם השנייה, במיוחד בהיבט של שכלול מערכות ההנחיה (היכולת לנווט את הטיל באופן מדויק לנקודת היעד), הרעיונות והתחשיבים שביסודם יצרו את המסגרת הקונספטואלית בה פעלו מדעני חלל בכל העולם בשני העשורים שלאחר מלחמת העולם השנייה.
רעיונות שבבסיס התוכניות הללו כללו חישובים על תכנון רקטה רב שלבית באופן אופטימלי (מבחינת המשקל של כל שלב) והשימוש באשכול מנועים.
פירוש המילה הגרמנית Aggregat הוא אוסף של מכונות העובדות באופן מתואם יחד.
ה-A1 היה התכנון הרקטי הראשון בסדרת האגרגט.
הוא תוכנן ב-1933 על ידי ורנר פון בראון בתוכנית מחקר של הורמאכט בקומרסדורף שהוביל וולטר דורנברגר.
גובה הרקטה היה 1.4 מטרים, קוטרה 30.5 סנטימטרים ומשקלה בעת השיגור 150 קילוגרם.
המנוע, שתוכנן על ידי ארתור רודולף, נעזר במערכת שמזינה אליו את חומר הדלק והמחמצן בלחץ, והפיק דחף של 350 ק"ג במשך 16 שניות.
הרקטה יוצבה על ידי גירוסקופ אנכי במשקל 40 ק"ג שהונח בחרטומה.
כיוון שהרקטה לא הייתה יציבה, לא הושקע עוד בפיתוחה אלא שמאמצי הפיתוח הופנו לרקטה A2.
ה-A2 היה באורך של 1.6 מטרים ודחף של 3 קילוניוטון שהופק על ידי תערובת של דלק אלכוהולי וחמצן נוזלי.
המתאר שלה היה דומה ל-A1. אולם, בשונה מה-A1, הגירוסקופים לייצוב הונחו באמצע הרקטה, בין מכל הדלק ומכל החמצן, מה שהפך אותה ליציבה יותר.
הרקטה שקלה 72 קילוגרם כאשר היא ריקה, ו-107 קילוגרם כשמכלי הדלק והחמצן מלאים.
שתי רקטות A2 נבנו בסך הכל, והן זכו לשמות מקס ומוריץ.
הן הגיעו לגבהים של 2.2 קילומטרים ו-3.5 קילומטרים בהתאמה.
הפיתוח של ה-A3 החל ב-1935 שמאיור ארנסט פון הורסטיג (Ernst von Horstig) שלח לגנרל קרל בקר (Karl Becker) תקציב של כמעט חצי מיליון מארק לבנייה של שני מערכי ניסוי בקומרסדורף.
התוכניות ל-A3 דרשו רקטה עם מערכת הנחיה אינרציאלית ומנוע שמפיק דחף של 1,500 ק"ג.
במרץ 1936, היה גנרל ורנר פון פריטש (Werner von Fritsch) עד להדלקה סטטית של מנוע ה-A3 בקומרסדורף, והתרשם מספיק כדי לתמוך בתוכנית הרקטות.
כמו הרקטות המוקדמות יותר A1 ו-A2, ה-A3 גם עשה שימוש במערכת שמזינה את חומר הדלק בלחץ, ותערובת הדלק שלו הייתה זהה לרקטות הקודמות.
מנוע הרקטה ייצר את הדחף שלו בחוזק של 14.7kN במשך 45 שניות.
הוא נעזר במערכת תלת-צירית של גירוסקופים כדי להסיט מסטי סילון עשויי סגסוגת טונגסטן, ובכך ניהג את הטיל.
ה-A-5 היה דגם מוקטן של ה-A4 שהחליף את ה-A3 הכושל.
הוא הוטס בין השנים 1938 ו-1942 ומילא תפקיד חיוני בבחינת האווירודינמיקה והטכנולוגיה של ה-A4. המנוע הרקטי שלו היה זהה ל-A3, אך עם מערכת בקרה חדשה וצורה שדומה ל-A-4.
ה-A-4, הידוע יותר בכינוי שנתנו לו בעלות הברית V2, היה הטיל הבליסטי הראשון בעולם כמו גם הקליע הראשון שהגיע לגבול החלל החיצון.
בעקבות התחזית שאתרי השיגור של ה-A4 עשויים להידחק אל תוך הרייך עצמו, פון בראון והקולגות שלו היו תחת לחץ לפתח גרסה ארוכת טווח יותר של ה-A4, הידועה בשם A4b או לחלופין בשם A9.
ביוני 1939, קורט פט במשרד התכנון של מרכז המחקר הצבאי בפנמינדה, הציע להוסיף לגוף ה-A4 כנפיים כדי להמיר בין מהירות וגובה הטיל לעילוי ולטווח.
כשהטיל יפגוש במהלך צלילתו בשכבה התחתונה, הצפופה יותר של האטמוספירה, הוא יבצע באופן אוטומטי תמרון בכוח g גבוה ויכנס לצלילה אופקית מתונה יותר, תוך הרווחת עילוי וטווח.
בדרך זו מהירות הפגיעה של הטיל במטרה תהיה קטנה יותר, ובכך כוח ההרס שלו יפחת, אולם הטווח שלו יגדל ביותר מפי 2.
מחקרים תכנוניים על ה-A9 החלו ב-1940. בנוסף לכנפיים שלו, גוף ה-A9 יהיה מעט גדול יותר והמנוע שלו יפיק 30% יותר דחף.
התכנון היה שהכנפיים שיתווספו לטיל יהיו משוכות לאחור בזווית של 52 מעלות.
בעקבות בחינה של הדגמים במנהרות רוח, התכנון הותאם כך שבמקום כנפיים יכיל fuselage strakes באותה זווית, שכן המבחנים הראו שזה יספק עילוי טוב יותר בתחום העל-קולי, וגם יפתור את הבעיה של התזוזה העבר-קולית של מרכז העילוי.
הפיתוח הושהה ב-1941, אבל ב-1944 מספר טילי V2 עברו התאמה לקונפיגורציה של ה-A9 תחת השם A4b.
החישובים הראו שבאמצעות הוספת כנפיים, הטווח של ה-A4 יוגדל ל-750 קילומטר, ובכך יאפשר למטרות בבריטניה להיות מותקפות מתוך גרמניה עצמה.
הוערך שיירוט הטילים בשלב הצלילה הסופית שמעל שטח בריטניה באמצעות מטוסי אויב ומערכי נ"מ יהיה כמעט בלתי אפשרי שכן בסמוך למטרה ה-A4b היה אמור להיכנס לצלילה כמעט אנכית ובכך לא להשאיר זמן ליירוט.
קונספט ה-A4b נבחן באמצעות התאמת כנפיים משוכות לשני טילי A4 ששוגרו מהעיר בליזנה.
עבודת פיתוח מעטה נעשתה והשיגור הראשון ב-27 בדצמבר 1944 היה כישלון גמור.
ניסיון השיגור השני, ב-24 בינואר 1945, היה מוצלח חלקית, בכך שהכנפיים נשברו, אבל בכל זאת ה-A4b הפך להיות הטיל המכונף הראשון שחצה את מהירות הקול והשיג מהירות מאך 4.
ה-A6 היה וריאנט על דגם ה-A-5 שהשתמש בחומרי דלק אחרים.
מספר מקורות מעידים על כך שהוא היה הצעה ספקולטיבית לגרסה מאוישת למטרת סיור אווירי של הווריאנט המכונף A4b של ה-A-4. ה-A6 הזה הוצע בתחילה לחיל האוויר הגרמני כמטוס סיור שאינו ניתן ליירוט.
הוא היה אמור להיות משוגר אנכית באמצעות רקטה, שתביא אותו לאפוגיאה של 95 קילומטר; לאחר הכניסה מחדש לאטמוספירה הוא יכנס למצב של צלילה על-קולית, כאשר ברגע זה מנוע מגח הסילון (Ramjet engine) היחיד שלו יוצת.
זה יאפשר לו לנוע במשך 15 עד 20 דקות של שיוט במהירות של 2,900 km/h, ויאפשר לו לחזור לבסיס ולבצע נחיתה קונבנציונלית באמצעות מצנח בלימה.
אף על פי כן, לחיל האוויר הגרמני לא היה צורך במטוס כזה וההצעה נדחתה.
קונספטים דומים (אך בלתי מאוישים) יוצרו אחרי המלחמה בתור הטיל האמריקני SM-64 Navaho ולטיל הסובייטי Burya; שניהם טילי שיוט בין יבשתיים עם הנעת מגח סילון.
ה-A7 היה תכנון לטיל עם כנפיים שמעולם לא נבנה במלואו.
העבודה על הטיל נעשתה בפנמינדה בין השנים 1940ו-1943 בעבור הקריגסמרינה.
ה-A7 היה דומה במבנהו ל-A5, אך היו לו פינים גדולים יותר באזור הזנב כדי להשיג טווח גדול יותר במעוף צלילה.
שני דגמים לא ממונעים של ה-A7 הושלכו ממטוסים כדי לבחון את יציבות מעופם; אך שום מבחן ממונע לא נעשה אי פעם.
הרקטה המוגמרת הייתה אמורה להפיק דחף של 15kN ולהיות בעלת משקל של 1000 ק"ג.
התכנון היה בעל קוטר של 0.38 מטר ואורך של 5.91 מטר.
ה-A8 היה גרסה "מתוחה" של ה-A4, שהיה אמור להשתמש בדלק רקטי בר אחסון (ככל הנראה חומצה חנקתית וקרוסן).
התכנון מעולם לא הגיע לשלב האב-טיפוס, אבל עבודת תכנון המשך נעשתה אחרי המלחמה על ידי קבוצת מדעני טילים גרמנים בצרפת תחת שם הפרויקט "סופר V-2".
הפרויקט בסופו של דבר בוטל, אך הוא הוביל לפרויקטים הצרפתיים Veronique ו-Diamant.
ה-A9/A10 היה אמור להיות גרסה מתקדמת של ה-A9 (או A4b), שמטרתה לתקוף מטרות על אדמת ארצות הברית מאתרי שיגור באירופה.
A9/A10 הוא למעשה טיל דו שלבי עם ה-A10 כמאיץ של השלב הראשון וה-A9 כמנוע הליבה שממשיך לפעול אחרי התנתקות המאיץ ממנו.
העבודה על ה-A10 התחדשה בסוף 1944 תחת שם הקוד Projekt Amerika, וה-A10 היה אמור לכלול אשכול של 6 מנועי A4 המזינים נחיר התפשטות יחיד.
מאוחר יותר תכנון זה הוחלף בתא בעירה מסיבי יחיד ובנחיר יחיד.
פלטפורמות לעריכת מבחנים למנוע 200 הטונות הזה נבנו בפנמינדה.
ההערכה הייתה שמערכות ההנחיה הקיימות לא יהיו מדויקות מספיק לאורך מרחק של 5000 קילומטר, ולכן הוחלט להפוך את ה-A9 למאויש, לצורך מתקפת התאבדות.
הטייס היה אמור להיות מונחה אל עבר המטרה במהלך שלב המעוף הסופי באמצעות "מגדלורי" רדיו (אנטנות רדיו) שעל צוללות באזור ובאמצעות תחנות מזג אוויר אוטומטיות בגרינלנד ולברדור.
התכנון הסופי של מאיץ ה-A10 היה בקירוב 20 מטר בגובה.
כשהוא מונע במנוע דחף של 1670 kN השורף סולר וחומצה חנקתית, במהלך זמן הבעירה שלו של 50 שניות הוא היה אמור להביא את ה-A9 אל תחילת השלב השני כשהוא במהירות של 4300km/h (או 2,700 מייל לשעה) ובגובה של 400 קילומטר.
ה-A-11 (שנקרא גם Japan Rakete) היה קונספט תכנוני שאמור היה לתפקד כשלב הראשון של רקטה תלת-שלבית, בעוד שני השלבים האחרים הם ה-A10 וה-A-9.
התכנון של ה-A11 הוצג על ידי פון בראון לחוקרים אמריקניים בגרמיש פרטנקירכן; השרטוט שלו פורסם מאוחר יותר על ידי צבא ארצות הברית ב-1946. מנוע ה-A11 נעזר בשישה מנועים של ה-A10 .
החישובים הראו שרקטה תלת-שלבית כזאת תוכל למקם עצם במשקל 300 ק"ג במסלול לווייני נמוך.
ה-A12 הייתה רקטה מסלולית אמיתית.
הוא תוכנן כטיל בעל ארבעה שלבים - ה-A9,A10,A11 ו-A12. החישובים הצביעו על כך שהיא תוכל להציב משקל גבוה כעשר טון במסלול לווייני נמוך.
מצע אגר מקונקי הוא מצע עשיר, סלקטיבי והבחנתי לחיידקים, באמצעותו ניתן לבודד חיידקים גראם-שליליים, לרבות מתגים גראם-שליליים מהמעי על בסיס תסיסת לקטוז.
גורמי הסלקציה הם מלחי מרה וקריסטל ויולט המעכבים את גדילתם של רוב החיידקים הגראם-חיוביים, וכך מאפשרים סלקציה ובידוד של גראם שליליים.
הגורם ההבחנתי הוא אינדיקטור ה-pH ניוטרל רד המאפשר זיהוי של ניצול לקטוז, וכך מאפשר הבחנה בחיידקי מעיים המסוגלים לבצע תסיסת לקטוז.
בחיידקים מסוג Lac+ (מנצלי לקטוז) ניצול לקטוז גורם לירידת ה-pH וצבע המושבות אדום/ורוד.
בחיידקים מסוג Lac- (שאינם מנצלי לקטוז) ניצול פפטון גורם לעליית ה- pH וצבע המושבות לבן.
מצע זה פותח על ידי הבקטריולוג הבריטי אלפרד תיאודור מקונקי בתחילת המאה ה-20.
פרוטאוז פפטון - 3 גרם
נתרן כלורי - 5 גרם
אינדיקטור ניוטרל רד - 0.03 גרם
ישנם מספר וריאציות של מצע מקונקי בהתאם לצורך, למשל:
מוסיפים 0.001 גרם (פר 1 ליטר) של קריסטל ויולט כאשר מבקשים לבדוק האם גדילתם של חיידקים גראם-חיוביים מעוכבת.
במידה ותכונת ה-"swarming" (סוג של תנועה קולקטיבית של חיידקים) אינה דרושה אצל חיידקים ממשפחת Proteus ניתן להשמיט את הנתרן הכלורי.
כדי לבודד את פתוגן המעיים Escherichia coli O157:H7 מוסיפים סורביטול למצע.
אגף תכנון וארגון הוא אגף מטה במשטרת ישראל שייעודו יזום תהליכי תכנון לבניין הכוח והפעלתו, להובילם ולערוך בקרה על יישומם.
שורשו של האגף באגף הארגון שהוקם בשנת 1950, בראשות עמוס בן-גוריון, וריכז את ענייני ההדרכה, התכנון והארגון של המשטרה.
בשנת 1958 ביקש המפכ"ל לבטל את האגפים במטה הארצי, אולם הביטול לא יצא אל הפועל ואגף הארגון כלל אחרי הרה-ארגון את אגף השיטור ואת אגף כח אדם.
בשנת 1969 עבר האגף לירושלים.