tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אן דן דינו הוא שיבוש של הביטוי היווני העתיק (ἓν διὰ δυοῖν, (hèn dià duoîn, שפירושו: אחד מתוך שניים.
וייתכן שבמקור שימש למשחק אצבעות בנוסח "זוג או פרט" לבחור אדם אחד מתוך שניים.
אותו ביטוי בצורתו הלטינית "hendiaduos" התגלגל באנגלית כיום למילה Hendiadys המציינת שני ביטויים רצופים שונים האומרים דבר אחד.
לדוברי העברית הגיעו מילות השיר כנראה ממזרח אירופה, שם קיימות גרסאות דומות לגרסאות העבריות.
בסרבו-קרואטית ישנה גרסה הדומה מאוד לגרסה הישראלית:
ביידיש נמצאת גם הגרסה הבאה:
אן דן דינו, סוף על הקטינו
יש המאריכים את השיר במילים כגון:
המלך אמר לספור עד עשר
סבא לא הסכים אז ספרנו עד 20
ועוד כמות נכבדת של גרסאות.
בגרסאות המסתיימות במילה "עשר", יש המוסיפים "גזר" בסיום, כשהמילה נחשבת כהברה אחת לצורכי ספירה.
ייתכן שהמקור לכך היה בניסיון להטות את תוצאות ההגרלה והוא השתרש כחלק מהשיר.
לפעמים יש הוספה של המילים: "א-לי-עזר ש-נ-פל ל-תוך ה-ג-זר" או "א-לי-עזר ש-מ-שך ב-ג-זר" או "א-לי-עזר ו-ה-ג-זר".
בשנת 1970 זכה שירם של דודו ברק ושייקה פייקוב "למה ככה" במקום הראשון בפסטיבל שירי הילדים הראשון.
שנה לאחר מכן שלח פייקוב לפסטיבל את שירו "אן דן דינו".
הפזמון היה המשפט הידוע "אן דן דינו, סוף על הקטינו סוף על הקטי קטו אליק בליק בום." ואילו את הבתים החדשים הוא כתב בעצמו.
את השיר ביצעה כלת פרס ישראל יפה ירקוני שהוסיפה עוד שתי מילים משלה "עוד פעם" בסיום הפזמון שחזר שוב ושוב, מה שעזר להצלחתו של השיר, שהגיע בפעם השנייה ברציפות מבחינתו של פייקוב עד למקום הראשון בתחרות, והפך לקלאסיקה בפני עצמה.
אנה טות'היל סימס הריסון אשתו של נשיא ארצות הברית ויליאם הריסון וסבתו של נשיא ארצות הברית בנג'מין הריסון הייתה באופן רשמי הגברת הראשונה של ארצות הברית במשך כהונתו של בעלה שנמשכה חודש אחד בשנת 1841, אף שבפועל לא נכנסה מעולם אל הבית הלבן.
אנה נולדה בקרבת מוריסטאון שבניו ג'רזי לשופט ג'ון קליווס סימס (John Cleves Symmes) ואנה טות'היל סימס (Anna Tuthill Symmes).
לאחר מות אמה בשנת 1776 התחזה אביה לחייל בריטי על מנת לקחת אותה דרך האזורים שנשלטו על ידי הצבא הבריטי למשפחת אמה בלונג איילנד, וסבתה גידלה אותה במשך המהפכה האמריקנית.
לאחר שאביה נישא בשנית, ובהיותה בת 13, נסעה אנה עם הוריה לאוהיו והם התיישבו באזור הפרא של נורת' בנד שבאוהיו - שטחה שהיה אז בשליטת אינדיאנים.
בעת כהונתו של הריסון כנציג הטריטוריה בקונגרס האמריקאי עברו אנה וילדיהם לברקלי לזמן קצר, ולאחר מינויו של הריסון למושל טריטוריית אינדיאנה עברו להתגורר בבית שנבנה עבורם בוינסנס שבאינדיאנה.
מחשש למלחמה, עברה המשפחה בשנת 1812 לנורת' בנד, שם התגוררה אן עד בחירתו של בעלה לנשיא בשנת 1840. בשל מחלתה לא נסעה לוושינגטון לטקס השבעת בעלה לנשיא, ולכן ביקשה מאשת בנה המת - ג'יין אירווין הריסון לשמש בתפקיד הגברת הראשונה של ארצות הברית בטקס ההשבעה.
חודש לאחר השבעתו, ב-4 באפריל נפטר הנשיא הריסון.
החדשות הגיעו לאן בעודה אורזת את חפציה ומתכוננת למעבר לבית הלבן.
אן מעולם לא הגיעה לוושינגטון.
לאחר מות בעלה חיה אן עם בנה בנורת' בנד וגידלה את נכדיה - ובהם בנג'מין, לעתיד נשיא ארצות הברית.
אן טריזמן הייתה חוקרת בריטית בתחום הפסיכולוגיה הקוגניטיבית באוניברסיטת פרינסטון שבארצות הברית.
היא חקרה קשב ויזואלי, תפיסת אובייקטים ותהליכי זיכרון.
אחד מהרעיונות המשפיעים ביותר שלה הוא תאוריית איחוד התכוניות של הקשב (Feature Integration Theory of Attention), שפורסמה לראשונה עם G.
Gelade בשנת 1980. טריזמן לימדה באוניברסיטת אוקספורד, באוניברסיטת קולומביה הבריטית, באוניברסיטת קליפורניה בברקלי ובפרינסטון.
בשנת 2011, טריזמן קיבלה את המדליה הלאומית למדעים מנשיא ארצות הברית ברק אובמה על עבודתה פורצת הדרך במחקר הקשב.
במהלך הקריירה הארוכה שלה, טריזמן הגדירה באופן אמפירי ותאורטי כיצד קלטי מידע גולמיים מהסביבה נקלטים, נבררים ומאוחדים לכדי אובייקטים שלמים בעלי משמעות המדריכים את האדם במחשבתו ובפעולותיו.
אן טריזמן נולדה בווייקפילד, יורקשייר שבאנגליה.
שנתיים לאחר מכן, משפחתה עברה לרוצ'סטר שבקנט שם אביה, פרסי טיילור (Percy Taylor) עבד כקצין חינוך ראשי במהלך מלחמת העולם השנייה.
מערכת החינוך האנגלית באותה תקופה אילצה את טריזמן לבחור שלושה תחומי לימוד בלבד בתיכון; טריזמן בחרה להתמקד בלימודי שפה (צרפתית, לטינית) ובהיסטוריה.
טריזמן קיבלה את התואר הראשון שלה בספרות צרפתית מקיימברידג' בשנת 1954. היא סיימה את התואר בהצטיינות יתרה, מה שאפשר לה לזכות במלגה ששימשה אותה ללמוד תואר ראשון נוסף, בתחום הפסיכולוגיה.
במהלך השנה הזו טריזמן למדה בהנחייתו של ריצ'רד גרגורי (Richard Gregory) שהפגיש אותה עם מתודות שונות לחקירת הקוגניציה דרך ניסויים בתפיסה.
בשנת 1957, טריזמן נרשמה לאוניברסיטת אוקספורד ללימודי דוקטור לפילוסופיה בהנחייתו של קרולוס אולדפילד (Carolus Oldfield).
טריזמן ערכה מחקר על אפאזיה, אך במהרה החלה להתעניין באוכלוסיות שאינן קליניות.
מחקרה של טריזמן הודרך על ידי ספרו של דונלד ברודבנט, Perception and Communication.
לאחר שלוש שנות מחקר, היא נישאה למישל טריזמן (Michel Treisman), גם הוא בוגר אוקספורד.
שנתיים לאחר מכן, בשנת 1962, טריזמן השלימה את עבודת התזה שלה, "Selective Attention and Speech Perception".
בשנת 1976 הגיעו נישואיה של טריזמן למישל לקיצם.
היא נישאה בשנית בשנת 1978 לדניאל כהנמן, פסיכולוג ישראלי שזכה פרס נובל לכלכלה לשנת 2002.
מודל הסינון של ברודבנט כהתחלה (Filter Model)
בזמן שטריזמן עבדה להשגת תואר דוקטור בפילוסופיה, תחום הפסיכולוגיה שינה את כיוונו מהגישה הביהביוריסטית הקלאסית לעבר הגישה הקוגניטיבית המדגישה תהליכים אקטיביים של עיבוד מידע.
דונלד ברודבנט וקולין צ'רי העלו תזה על אודות שמיעה סלקטיבית, המוכרת כאפקט מסיבת הקוקטייל.
האפקט מתייחס ליכולת למקד את הקשב האודיטורי בגירוי מסוים ובה בעת לסנן גירויים אודיטוריים אחרים, בדומה לאופן בו אדם מסוגל לנהל שיחה עם אדם אחר בחדר רועש.
מאוחר יותר הציע ברודבנט את מודל הסינון המוקדם (Filter Model) כהסבר לתופעת הקשב הסלקטיבי.
ברודבנט העלה את הרעיון שהמערכת הקוגניטיבית מוגבלת ביכולת העיבוד שלה, ועל כן מוכרח להיות פילטר שיאפשר מעבר של הקלט הרצוי ויחסום גירויים לא רלוונטיים.
ברודבנט העלה את הרעיון הבא:
בשלב הראשון המערכת הקוגניטיבית מעבדת באופן מקבילי את התכונות הפיזיקליות של כל הגירויים האודיטוריים (קול גברי מול נשי, מיקום מקור הקול וכדומה).
השלב השני הוא בעל קיבולת מוגבלת, ועל כן שוער שכדי למנוע עומס יתר בעיבוד, מיקומו של הפילטר הוא בשלב זה.
בהתבסס על התכונות הפיזיקליות שמופו בשלב הראשון, הפילטר יאפשר מעבר רק לאותם גירויים בעלי הקריטריון הרלוונטי שהמערכת מעוניינת להטות אליהם קשב.
כל קלט בעל מאפיין פיזיקלי אחר יחסם בשלב הסינון.
רק בשלב השלישי, לאחר הסינון, מתרחש עיבוד מסדר גבוה של מאפיינים סמנטיים.
לפיכך, קלט שנחסם משום מאפיין פיזיקלי לא רלוונטי כלשהו (לדוגמה, צליל מצד ימין כשהמערכת מטה קשב לצד שמאל), לא יוכל להיות נגיש או מובן שכן הוא נכשל מלהגיע לרמת העיבוד הסמנטי.
ברודבנט בחן אמפירית את המודל שלו בסדרת ניסויים באמצעות מטלת שמיעה דיכוטית (dichotic listening task), שבמהלכה נבדקים מאזינים לקלט דו-ערוצי דרך אוזניות.
מטרת הנבדקים היא להתמקד בקלט ערוצי אחד בלבד ולחזור על שנאמר בו (shadowing).
מקרה שבו הערוץ המתחרה (כלומר, זה שיש להסיט את הקשב ממנו) פרץ את מחסום הקשב של הנבדק, והלה חזר על הקלט השגוי נחשב כ"הפרעה" (interference).
סדרת הניסויים שערך ברודבנט סיפקו תמיכה מסוימת במודל הסינון שלו:
כאשר שני הערוצים נבדלו בסממנים פיזיקליים (ערוץ בקול גברי מול ערוץ בקול נשי, ערוץ המושמע באוזן ימין מול ערוץ המושמע באוזן שמאל), מספר ההפרעות היה מינימלי.
זו עדות ליכולת הסינון על סמך מאפיינים פיזיקליים.
בנוסף, לפי המודל, הקלט שהקשב אינו מופנה אליו נחסם ויוצא מן המודעות.
מבחני זיכרון שנערכו לנבדקים הצביעו על כך שאכן הקלט מהערוץ המתחרה אבד לגמרי.
כאשר שני הערוצים נבדלו זה מזה אך ורק בסממנים סמנטיים (ערוץ המשמיע שמות של חיות בקול נשי מול ערוץ המשמיע שמות של ארצות בקול נשי גם כן), הנבדקים התקשו לבצע את המטלה ומספר ההפרעות היה גבוה למדי.
זו עדות לכך שהעיבוד הסמנטי מתבצע לאחר שלב הסינון, שכן עולה מהתוצאות שמצב של שונות במאפיינים הסמנטיים בלבד אינו מספק קריטריון סינון על פיו יכולה המערכת הקוגניטיבית לברור החוצה מידע לא רצוי.
המודל נתקל בבעיות במקרים בהם אנו מצליחים לעבד באופן סמנטי אירועים שלפי המודל צריכים להימצא מחוץ למודעות כליל:
כאשר במטלת ההאזנה הדיכוטית הושמע לנבדקים בערוץ המתחרה (זה שיש להתעלם ממנו) המשפט "אתה יכול לעצור כעת", מספר לא מבוטל מהם אכן עצר.
זו עדות לעיבוד סמנטי של קלט מערוץ ששוער שהוא חסום בפני עיבוד גבוה מסוג זה.
לרוב, כאשר בערוץ המתחרה הושמע לנבדקים שמם, הם העירו על כך שאכן שמעו אותו.
טריזמן, שהייתה מודעת לבעיות במודל הסינון, החליטה להעמידו למבחן.
באחד מתוך סדרת ניסויים שערכה, השתתפו נבדקים דו-לשוניים במטלת האזנה דיכוטית.
ערוץ המטרה: קלט בשפת האם הראשונה.
הערוץ המתחרה: קלט בשפת האם הראשונה.
הערוץ המתחרה: קלט בשפת האם השנייה.
הערוץ המתחרה: קלט בשפה זרה.
המאפיינים הפיזיקליים של הקלט בכל אחד מהערוצים בכל אחד מהתנאים היה זהה.
אם כך, לפי ברודבנט, אנו לא צריכים לראות הבדל ברמת ההפרעה בין כל שני ערוצים בכל אחד מהתנאים, שכן על אף שהם שונים במאפיינים סמנטיים הם זהים במאפיינים הפיזיקליים שעל פיהם כאמור מתבצע הסינון.
מתוצאות הניסוי עלה שיעילות הטיית הקשב אכן הייתה זהה בתנאים (1) ו-(2).
עם זאת, תנאי (3) הציג רמות נמוכות יותר באופן מובהק של הפרעות.
בנוסף, כאשר הקלט בערוץ המתחרה בתנאי (2) היה זהה במשמעותו לקלט בערוץ המטרה, נבדקים הצליחו לזהות זאת על אף שהיו עסוקים במשימת ה-shadowing.
נדמה כי חסימה מוחלטת של אחת מהשפות בערוץ המתחרה אינה אפשרית, שכן יש כאן עדות לעיבוד סמנטי של קלט זה מעל ומעבר לתכונותיו הפיזיקליות.
מודל ההפחתה של טריזמן (Attenuation Model)
מודל ההפחתה של טריזמן לקשב סלקטיבי שומר על הרעיון של סינון מוקדם המונחה בעיקר על ידי רמזים פיזיקליים.
אולם, שלא כמו במודל של ברודבנט, הפילטר מחליש את המידע הלא רלוונטי ולא חוסם אותו לחלוטין.
טריזמן שיערה שלכל מילה יש מעין סף זיהוי משלה, שככל שהוא נמוך יותר יש סיכוי גבוה יותר שהיא תצליח לפרוץ למודעות גם לאחר שהיא עברה החלשה.
קלט שאנו קשובים לו יגיע לעיבוד מלא מסדר גבוה, בעוד קלט לא רלוונטי שאינו בעל סף זיהוי נמוך מספיק לא יגיע לכדי עיבוד שכזה.
סף הזיהוי מושפע, בין היתר, מהגורמים הבאים:
הקשר - עובד כמנגנון הטרמה (priming) שבו מידע רלוונטי הופך זמנית לנגיש יותר ולבעל סף זיהוי נמוך יותר.
דוגמה לכך ניתן לראות במשפט "פעמון ההפסקה צלצל", כאשר המילה "צלצל" ודומותיה תיהנינה מסף זיהוי נמוך כתוצאה מהטרמה של המילים "פעמון" ו"הפסקה" החולקות עימן הקשר משותף.
חשיבות סובייקטיבית - למילים בעלות חשיבות כגון "הצילו" ו"זהירות" יהיה סף נמוך מלמילים אחרות.
למילים בעלות חשיבות קרדינלית, כגון שמו של האדם, יהיה סף זיהוי נמוך מאוד באופן קבוע והן תצלחנה לפרוץ למודעות כמעט בכל הנסיבות.
מידת ההחלשה של הקלט הלא הרלוונטי מוכתבת לא רק מסף הזיהוי של כל גירוי, אלא גם ממידת המשאבים הזמינים למערכת לצורך עיבוד גירויים לא רלוונטיים.
גישה נאיבית של תפיסה חושית תאמר שאובייקטים בעולם נתפסים על ידי מערכת החישה בכללותם, כיחידה אחת.
בשנת 1980, טריזמן ו-Garry Gelade מציגים גישה שונה לזו הנאיבית, ומפתחים את תאוריית איחוד התכוניות (Feature Integration Theory).
על פי תאוריה זו, תפיסה מורכבת משני שלבים.
בשלב הראשון, נתפסים מאפייניו של הגירוי (תכוניות) באופן אוטומטי ומקבילי, ואילו רק בשלב השני והנפרד האובייקט עצמו (כסך כל התכוניות הנתפסות) מתגבש ומזוהה.
התאוריה היא אחד מהמודלים הפסיכולוגיים המשפיעים ביותר בתחום הקשב הוויזואלי.
לפי טריזמן, בשלב הראשון, השלב הקדם-קשבי, התפיסה נעשית באופן אוטומטי, לא-מודע וללא מאמץ.
בשלב זה, האובייקט מפורק לפרטיו כגון צורה, צבע, נטייה ותנועה, כאשר כל אספקט מעובד באזור המתאים במוח.
הרעיון שהתכוניות מופרדות באופן אוטומטי נראה מנוגד לאינטואיציה; עם זאת איננו מודעים לשלב זה שכן הוא מתרחש מוקדם בתהליך התפיסה, טרם היותנו מודעים לאובייקט.
כל פירוק כזה של תכוניות מיוצג על גבי מפת תכוניות (feature map) נפרדת.
בשלב הקשב הממוקד, התכוניות של האובייקט מאוחדות כדי לתפוש את האובייקט בכללותו.
כדי לאחד את התכוניות הנפרדות, הקשב צריך להתמקד באובייקט הרלוונטי על גבי "מפת העל" (master map).
מפת העל כוללת את כל המיקומים במרחב שבהם התגלו ופורקו תכוניות.
לכל מיקום במפת העל יש גישה למפת התכוניות הרלוונטית שלו, כלומר לתכוניות שפורקו וזוהו במיקום זה במרחב.
כאשר הקשב מתמקד במיקום מסוים על גבי מפת העל, התכוניות המשויכות למיקום זה מתאחדות.
כעת נוצרים קישורים בין התכוניות המאוחדות (האובייקט-שבדרך) לבין מידע קודם המאוחסן בזיכרון.
אם מקורן של התכוניות הוא באובייקט מוכר, נוצר זיהוי של האובייקט בשלב האחרון.
כתמיכה לקיומו של שלב זה, חוקרים משתמשים בחולים הסובלים מסינדרום באלינט (Balint's Syndrome).
בעקבות נזק לאונה הפריאטלית (the parietal lobe), אנשים אלו לא מסוגלים למקד קשב על אובייקט אינדיבידואלי.
בהינתן גירוי שדורש איחוד של תכוניות, אנשים הסובלים מסינדרום באלינט לא מסוגלים למקד את הקשב לזמן ארוך מספיק כדי לאפשר איחוד של התכוניות, ותהליך תפיסת האובייקט נפגע.
טריזמן מבדילה בין שני סוגים של מטלות חיפוש ויזואלי, חיפוש תכונית (feature search) וחיפוש מצרפי (conjunction search).
חיפוש תכונית נעשה במהירות ובשלב הקדם-קשבי עבור מטרות המוגדרות על ידי תכונית אחת בלבד כגון צבע, צורה, נטייה או כיוון התנועה.
המטרה בעלת התכונית יוצאת הדופן מתבלטת מיד (pop-out) במהלך החיפוש, ללא תלות במספר המסיחים.
כלומר, החיפוש הוא מקבילי ואינו נעשה קשה יותר עם הוספת מסיחים נוספים, כל עוד הם נבדלים בתכונית אחת בלבד מהמטרה.
באופן הפוך, חיפוש מצרפי נעשה באופן סדרתי, ודורש איחוד של תכוניות משום שהמטרה נבדלת מהמסיחים ביותר מתכונית אחת.
חיפוש מצרפי הוא איטי בהרבה מחיפוש תכונית ודורש הקצאת קשב ומאמץ.
זמן מציאת המטרה כאן עולה ככל שמספר המסיחים גדול יותר.
כדי לבחון את ההשערה שקשב משחק תפקיד חשוב בתפיסה ויזואלית, טריזמן ערכה ניסוי בשנת 1982 המדגים כיצד תכוניות עשויות להתקיים בנפרד זו מזו בשלבים המוקדמים של תהליך התפיסה.
כאמור, לפי השערתה של טריזמן התכוניות מופרדות בשלב הקדם-קשבי, אך לאחר מכן מתאחדות בזמן מיקוד הקשב.
לכן, מניפולציה ניסויית שתפגע בהליך מיקוד הקשב תוכל לפגום בשלב איחוד התכוניות.
בניסוי הוקרנו לנבדקים ארבעה אובייקטים על מסך, וכדי להסיט את מיקוד הקשב מהם הוקרנו על גבי הצורות שני מספרים צבועים שחור.
המיצג כולו הוקרן למשך 0.2 שנייה, והנבדקים התבקשו לדווח על זוג המספרים השחורים שהופיעו על גבי הצורות.
לאחר מכן הם התבקשו לדווח על הצורות הממוסכות שראו.
התוצאות אישרו את ההשערה של טריזמן.
בחלק מהמקרים, נבדקים דיווחו על צורות שהורכבו מאיחוד של תכוניות השייכות לאובייקטים שונים.
כך לדוגמה, יכול היה נבדק לדווח על "עיגול ירוק" כאשר על המסך הופיעו עיגול אדום וריבוע ירוק.
כלומר, תכונית הצורה של העיגול האדום ותכונית הצבע של הריבוע הירוק התאחדו באופן מוטעה לכדי צורה חדשה.
תופעה זו נקראת "צירוף אשלייתי" (illusory conjunction) והיא עשויה להתרחש גם בחיי היומיום.
לדוגמה, אדם עשוי לראות שני אנשים חולפים מולו, האחד לובש חולצה צהובה והאחר חובש כובע אדום, ולדווח שראה למעשה אדם אחד הלובש חולצה צהובה וחובש כובע אדום.
תאוריית איחוד התכוניות מספקת הסבר לצירופים אשלייתיים; משום שהתכוניות מתקיימות באופן נפרד זו מזו בתחילת הליך התפיסה ואינן משויכות לאובייקט מסוים, הן יכולות להתאחד באופן שגוי בהיעדר משאבי קשב מספיקים בזמן יצירת מפת העל ממפות התכוניות השונות.
עד עתה עסקנו בתפיסה מלמטה-למעלה (bottom-up) כאשר הזיהוי נעשה על סמך הגירויים החיצוניים.
אולם, כשאנשים משתמשים בידע קודם כדי לתפוס אובייקט (תפיסה מלמעלה-למטה, top-down), יש סבירות נמוכה יותר להופעת צירופים אשלייתיים.
כדי להסביר תופעה זו, ערכה טריזמן בשנת 1986 ניסוי בו הציגה לנבדקים שלוש צורות שהתכוניות שלהן עשויות להצטרף באופן שגוי.
באופן מפתיע, כאשר נאמר לנבדקים שהם מתבוננים בגזר, אגם ובצמיג (במקום משולש כתום, אליפסה כחולה וטבעת שחורה, בהתאמה), צירופים אשלייתיים לא נוצרו.
טריזמן גרסה כי ידע קודם משחק תפקיד חשוב בתפיסה תקינה.
לרוב, תהליכי תפיסה מלמטה-למעלה משמשים לזיהוי אובייקטים חדשים; אולם, אם בידנו ידע קודם, אנו משתמשים בתהליכי תפיסה מלמעלה-למטה.
עובדה זו מסבירה מדוע אנשים טובים יותר בזיהוי אובייקטים מוכרים מאשר אובייקטים זרים.
טריזמן נבחרה לחברה המלכותית של לונדון ב-1989, לאקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית ב-1994, לאקדמיה האמריקנית לאמנויות ולמדעים ב-1995 כמו גם לאגודה למדעי הפסיכולוגיה של ארצות הברית ב-2002. טריזמן נבחרה לקבל את פרס Grawemeyer של אוניברסיטת לואיוויל על הסבריה באשר לאופן בו המוח בונה תמונות בעלות משמעות מהגירויים שאנו תופסים.
אן לה-ברון היא מלחינה ונבלאית אמריקאית.
אן לה ברון סיימה תואר ראשון במוזיקה מאוניברסיטת אלבמה (1974), תואר שני במוזיקה מהאוניברסיטה של מדינת ניו יורק בסטוני ברוק (1978) ודוקטורט מאוניברסיטת קולומביה
היא למדה אצל ג'רג' ליגטי במלגת פולברייט בבית הספר הגבוה למוזיקה בקלן בשנים 1980-81
וכן למדה מוזיקה קוריאנית מסורתית במכון הלאומי למוזיקה קלאסית של קוריאה בסיאול
לה ברון החלה בהוראה במכון לאמנויות של קליפורניה בשנת 2001. קודם לימדה באוניברסיטת פיטסבורג.
היא מלחינה למען חמישיית אן לה ברון, הרכב הכולל חצוצרה, טובה, גיטרה חשמלית וכלי הקשה.
המוזיקולוגית מקקלארי מציינת, בדבריה על "טלוריס תאוריה סאקרה" של לה ברון, כי היצירה "...מצביעה על העניין, העובר כחוט השני ביצירתה של לה ברון, ביכולתה של המוזיקה לעצב זמניות, באופן המשרה על המאזין עולם צלילים שהזמן מתכופף בו, עומד דומם, מחולל או מציית למדד המכני של השעון."
אן ז'קלין האת'וויי היא שחקנית קולנוע אמריקאית, זוכת פרס אוסקר, פרס גלובוס הזהב ופרס גילדת שחקני המסך לשנת 2012 עבור תפקידה בסרט "עלובי החיים".
האת'וויי הייתה גם מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר לשנת 2008 על משחקה בסרט "רייצ'ל מתחתנת".
בשנת 2010 זכתה בפרס אמי לדיבוב הטוב ביותר על תפקידה כנסיכה פנלופי בסדרה "משפחת סימפסון".
האת'וויי נולדה בברוקלין, ניו יורק למשפחה קתולית.
אביה עורך דין ואימה שחקנית.
היא גדלה בניו ג'רזי ולמדה בתיכון במגמת תיאטרון, וכן מספר שנים בבית-ספר לאמנויות משחק.
יש לה אח גדול ואח צעיר ממנה.
בגיל 15, לאחר שגילתה שאחיה הגדול הוא הומוסקסואל, הרגישה שאינה יכולה להשתייך לדת שאינה מקבלת את הנטיות המיניות של אחיה, ומאז הגדירה עצמה כנוצרית ללא שיוך ספציפי.
האת'וויי, זמרת סופרן, הופיעה פעמיים בשנת 1998 בקונצרטים גדולים, אחד מהם בקרנגי הול.
שלושה ימים לאחר ההופעה בקרנגי הול היא לוהקה לסדרה "Get Real".
לאחר עונה אחת ירדה הסדרה.
תפקידה הראשון בקולנוע היה בסרט "The Other Side of Heaven" שיצא בשנת 2001. לפני שהשתתפה בסרט, נבחנה האת'וויי והתקבלה לתפקיד הראשי בסרט "יומני הנסיכה", אשר בעקבותיו זכתה לפרסום והכרה.
לאחר שלוש שנים השתתפה בסרט ההמשך "יומני הנסיכה 2: אירוסין מלכותיים" ובסרט המשפחה המוזיקלי "הקסם של אלה".
לאחר מכן קיבלה תפקידים רציניים יותר שכללו גם עירום, בהם בסרט "הר ברוקבק", בסרט "משחקי גנגסטה" ובסרט "על אהבה וסמים אחרים".
בשנת 2005 השתתפה בסרט האנימציה "כיפה אדומה: הסיפור האמיתי" שבו דיבבה את הדמות הראשית.
בשנת 2006 כיכבה בקומדיה "השטן לובשת פראדה" לצד מריל סטריפ.
באותה שנה השתתפה בסרט "להיות ג'יין".
בשנת 2009 שיחקה בסרט "מלחמת הכלות", שלא זכה להצלחה רבה.
בשנת 2010 שיחקה האת'וויי בסרטים "אליס בארץ הפלאות" (את המלכה הלבנה) ו"יום האהבה", והופיעה כשחקנית אורחת בתור עצמה בסרט "PoliWood".
בהמשך אותה שנה יצא לאקרנים סרט ביוגרפי על חייה של השחקנית והזמרת ג'ודי גרלנד, בו כיכבה האת'וויי בגילום דמותה של גרלנד.
בפברואר 2011 הנחתה את טקס פרסי אוסקר יחד עם השחקן ג'יימס פרנקו.
ב-2012 השתתפה בסרט "עלייתו של האביר האפל" בתפקיד סלינה קייל (אשת החתול), וכן גילמה את פנטין בסרט הדרמה מוזיקלי, "עלובי החיים".
על תפקידה זה זכתה בפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר, פרס גלובוס הזהב ובפרס גילדת שחקני המסך בקטגוריית שחקנית המשנה הטובה ביותר בסרט קולנוע.
בשנת 2015 שיחקה לצד רוברט דה נירו בסרט הקומדיה "המתמחה", הסרט זכה להצלחה רבה.
בשנה זו קיבלה כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד.
בשנת 2016 חזרה לשחק את המלכה הלבנה, בסרט ההמשך "אליס מבעד למראה" ובמותחן "קולוסאל".
בשנת 2018, אחרי שנתיים היעדרות מהמסכים בעקבות לידת בנה הבכור, שיחקה בסרט "אושן 8"
בשנת 2019 שיחקה בסרטים "נוכלות עם סגנון" ו"מים שקטים", אשר לא התקבלו יפה בקרב מבקרי הקולנוע.
באוקטובר 2024, פורסם כי האת'וויי תשוב לגלם את דמותה של מיה תרמופוליס בסרט "יומני הנסיכה 3".
האת'וויי אישרה את חזרתה לסרט באמצעות פוסט באינסטגרם.
האת'וויי צפויה לשחק גם בסרט המשך נוסף לסרט "השטן לובשת פראדה".
באותה שנה שיחקה בסרט "הרעיון שהוא אתה" לצד ניקולס גאליצין.
בנובמבר 2011 התארסה האת'וויי עם בן זוגה זה שלוש שנים, השחקן האמריקאי-יהודי אדם שולמן.
ב-29 בספטמבר 2012 הם התחתנו בטקס משולב של נצרות ויהדות.
בנובמבר 2019 ילדה את בנם השני.
שנהסרטתפקידהערות2001יומני הנסיכהמיה תרמופוליסהצד האחר של גן עדןג'ין סאבין2002ניקולס ניקלבימדליין בריי2003ממלכת החתוליםהארו יושיאוקהדיבוב2004הקסם של אלהאלה מפרליומני הנסיכה 2: אירוסין מלכותייםמיה תרמופוליס2005כיפה אדומה: הסיפור האמיתיכיפה אדומהדיבובמשחקי גנגסטהאליסון לאנגהר ברוקבקלורין ניוסם2006השטן לובשת פראדהאנדריאה סאקס2007להיות ג'ייןג'יין אוסטןמועמדויות:
פרס הקולנוע הבריטי העצמאי לשחקנית הטובה ביותר (2007)2008שחק אותה סמארטסוכנת 99רייצ'ל מתחתנתקים בוכמןמועמדויות:
פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר (2008)
פרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט דרמה (2008)
פרס גילדת שחקני המסך לשחקנית הטובה ביותר (2008)
פרס אינדפנדנט ספיריט לשחקנית הטובה ביותר (2008)
פרס סטלייט לשחקנית הטובה ביותר - סרט דרמה (2008)נוסעיםקלייר סאמרס2009מלחמת הכלותאמה אלן2010יום האהבהליז קארןאליס בארץ הפלאותהמלכה הלבנהעל אהבה וסמים אחריםמגי מורדוקזכיות:
פרס סטלייט לשחקנית הטובה ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי (2010)
פרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי (2010)2011ריוג'ולדיבוביום אחדאמה מורלי2012עלייתו של האביר האפלקאטוומן / סלינה קיילזכיות:
פרס סאטורן לשחקנית המשנה הטובה ביותר (2012)
פרס אמפייר לשחקנית הטובה ביותר (2012)עלובי החייםפנטיןזכיות:
פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר (2012)
פרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר - סרט קולנוע (2012)
פרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד משנה (2012)
פרס גילדת שחקני המסך לשחקנית המשנה הטובה ביותר (2012)
פרס סטלייט לשחקנית המשנה הטובה ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי (2012)
פרס סאטורן לשחקנית המשנה הטובה ביותר (2012)2013דון ג'וןאמילי לומברדו2014שיר אחד פראני אליסגם מפיקהריו 2ג'ולדיבובDon Peyoteשחקנית הוליווד מספר אחתבין כוכביםד"ר אמיליה ברנדמועמדויות:
שנהסדרהתפקידהערות1999–2000תתאפס על עצמךמייגן גריןתפקיד חוזר; 13 פרקים2009, 2010, 2012משפחת סימפסוןג'ני / הנסיכה פנלופהדיבוב; 3 פרקים2010–2011איש משפחהאמא מאגי / בלונדינית לוהטתדיבוב; 3 פרקים
פרס אמי לדיבוב הטוב ביותר (2010)2015HitRecord on TVויויקה וירוספרק: "Re: The Number Two"2019אהבה מודרניתלקסי2 פרקים2021סולוסלאהפרק: "LEAH"2022התרסקנורבקה נוימןמיני-סדרה
אן דה פיסלה, דוכסית אטאמפ הייתה המאהבת של פרנסואה הראשון מלך צרפת.
אן הייתה בתו של גיום דה פיסלה, אציל מחבל פיקרדי שבצפון צרפת, שהיה ממונה על המים ועל היערות מטעם מלך צרפת.
ב-1522 הגיעה לחצר המלכות כאחת ממשרתותיה של לואיזה, נסיכת סבויה, אמו של המלך פרנסואה הראשון.
ב-1526, אחרי שהמלך שב משביו במדריד, הפכה למאהבתו.
אן דה פיסלה נחשבה ליפה, חכמה ותרבותית, והצליחה לשמור על מעמדה כמאהבתו של פרנסואה הראשון עד מותו למרות נישואיו.
פרנסואה הראשון נישא ללאונור מאוסטריה ב-4 ביולי 1530, אחרי שאשתו הראשונה קלוד, בתו של לואי השנים עשר מלך צרפת, נפטרה ב-1524. ב-1533 המלך השיא את אן דה פיסלה לז'אן הרביעי דה ברוס, והעניק לו את התואר "דוכס אטאמפ".
באמצעות נישואים אלה הפכה דה פיסלה לדוכסית אטאמפ.
השפעתה של אן כדוכסית אטאמפ הייתה גדולה בעיקר בעשור האחרון למלכותו של פרנסואה הראשון.
היא תמכה באדמירל דה שאבו נגד המפקד העליון של הצבא הצרפתי, אן דה מונמורנסי, שנתמך על ידי דיאן דה פואטייה, מאהבתו של יורש העצר אנרי (לימים אנרי השני מלך צרפת).
היא עודדה רעיונות חדשים והייתה חברתה של מרגריט מנווארה, אחות המלך, שהייתה פטרוניתם של סופרים ושל משוררים.
ב-1547, אחרי מותו של פרנסואה הראשון, והכתרתו של אנרי השני למלך צרפת, דוכסית אטאמפ גורשה מחצר המלכות בבושת פנים על ידי דיאן דה פואטייה.
התכשיטים שהעניק לה המלך פרנסואה הראשון נלקחו ממנה והיא הואשמה בבגידה.
הדוכסית המושפלת פרשה לנחלותיה והפכה לפרוטסטנטית.
היא נפטרה ככל הנראה ב-1580, אחרי שהייתה רחוקה מעיני הציבור במשך 33 שנה.
אן דה מונמורנסי (צרפתית: Anne de Montmorency; 15 במרץ 1493 - 12 בנובמבר 1567) היה מפקד צבא ומדינאי צרפתי.
נולד בעיירה שאנטיאי שמצפון לפריז לאב שהיה בעל מעמד מיוחד בחצרו של לואי השנים עשר מלך צרפת.
היה בן טיפוחיה של המלכה אן מברטאן, אשת המלך, שהעניקה לו את שמה (אן) כשמו הראשון.
קיבל את חינוכו בחצר המלכות יחד עם פרנסואה (פרנסואה הראשון מלך צרפת לעתיד).
כאשר פרנסואה הראשון עלה על כס המלוכה (1 בינואר 1515) דה מונמורנסי הפך לדמות חשובה בחצר המלכות.
באותה שנה, כאשר המלך השתלט על העיר מילאנו, דה מונמורנסי התלווה אליו כשיצא עם צבאו לאיטליה, והצטיין בקרב מאריניאנו (13 - 14 בספטמבר).
ב-1516 נתמנה למושל העיר נובארה שממערב למילאנו.
ב-1518 היה אחד מבני הערובה שנשלחו לאנגליה להבטחת פירעון החוב של פרנסואה הראשון להנרי השמיני מלך אנגליה עבור העיר טורנה (כיום בבלגיה).
ביוני 1520 היה נוכח ב- "שדה אריג הזהב" שליד העיר קאלה, שם נפגשו שני המלכים ברוב פאר והדר.
אחרי כן הופקד על ניהול המשא ומתן בין שתי הממלכות.
ב-1521 ארגן את ההגנה על העיר מזייה, שבגבולה הצפוני של צרפת, נגד צבא האימפריה הרומית הקדושה.
באותה שנה פיקד על צבא השכירים השווייצרי שלחם לצד צרפת באיטליה.
ב-1522 הובס בקרב ביקוצ'ה בצפון איטליה, אך למרות זאת זכה בתואר "מרשל של צרפת" כאות הוקרה על גבורתו.
ב-1524 התלווה שוב לפרנסואה הראשון במערכה לכיבוש מילאנו, אך ב-24 בפברואר 1525 נלקח בשבי למדריד ביחד עם המלך לאחר שצבא המלך הובס בקרב פאביה בידי צבאו של קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
דה מונמורנסי השתתף במשא ומתן שהביא להסכם מדריד ששם קץ למלחמה הראשונה בין פרנסואה הראשון לבין קרל החמישי.
ב-1536 דה מונמורנסי השתתף בהגנה על חבל פרובאנס נגד קרל החמישי שפלש עם צבאו לצרפת, אחרי שפרנסואה הראשון פלש לדוכסות סבויה.
ב-1538 נתמנה דה מונמרנסי למפקד העליון של הצבא הצרפתי.
הוא ניסה להביא לפשרה בין שני המלכים, אך בהשפעת אן דה פיסלה הדוכסית ד'אטאמפ, שהייתה מאהבתו של פרנסואה הראשון, סר חינו של מונמורנסי בעיני המלך, וב-1541 הוא נאלץ לפרוש מחצר המלכות.
ב-1547 עם מות פרנסואה הראשון, ועם הכתרתו של אנרי השני למלך צרפת, דה מונמורנסי הפך ליד ימינו של המלך החדש.
ב-1552 הוא לחם נגד צבא האימפריה הרומית הקדושה בחבל לורן, וכבש את הערים מץ, טול וורדן.אך ב- 10 באוגוסט 1557 נחל מפלה בקרב סן-קנטן ונפל בשבי הספרדים.
במלחמות הדת בצרפת בין הקתולים לבין הפרוטסטנטים היה דה מונמורנסי אחד מאנשי הטראומוויראט הקתולי שכלל גם את פרנסואה הדוכס מגיז ואת סנט אנדרה.
דה מונמורנסי נלקח בשבי על ידי הפרוטסטנטים בקרב דרה (19 בדצמבר 1562), אך יחד עם אחיינו גאספאר דה קוליני, שהיה אחד ממנהיגי הפרוטסטנטים, השתתף בשיחות שהובילו להסכם אמבואז בין הצדדים הלוחמים (19 במרץ 1563).
ב-10 בנובמבר 1567 דה מונמורנסי הוביל את צבאו לניצחון על הפרוטסטנטים בקרב סן דני שבו נפצע באופן אנוש, וכעבור יומיים מת מפצעיו בפריז.
למרות היותו קתולי נתן את חסותו לברנר פּאליסי ופעל לשחרורו ממעצר.
אן ז'נבייב דה בורבון-קונדה הייתה דוכסית לוז'נוויל.
אן ז'נבייב הייתה בתם היחידה של אנרי השני דה בורבון, נסיך דה קונדה, ושל שרלוט מרגריט דה מונמורנסי, ואחותו של לואי השני דה בורבון, נסיך דה קונדה.
היא נולדה בכלא וינסן שבו ריצתה אמה עונש מאסר על שהתנגדה למרשל ד'אנקר, שהיה איש סודה של העוצרת מארי דה מדיצ'י (אמו של לואי השלושה עשר מלך צרפת לעתיד).
היא התחנכה במנזר של המסדר הכרמליתי ברחוב סן ז'אק בפריז.
שנותיה הראשונות עברו בצל הוצאתם להורג של דודה מצד אמה, אנרי השני דה מונמורנסי, באשמת קשר נגד הקרדינל רישלייה (1632), ושל בן דודה של אמה, הרוזן פרנסואה דה מונמורנסי-בוטוויל, באשמת השתתפות בדו-קרב (1635).
אך הוריה השלימו עם רישלייה, והיא הפכה במהרה לכוכבת החוג הספרותי של קתרין דה ראמבוייה.
ב-1642 נישאה לאנרי השני מאורליאן דוכס לונז'וויל, מושל נורמנדי, אלמן שגילו היה כפול מגילה.
אחרי מות רישלייה, שימש אביה כראש מועצת המדינה, ואחיה הביס את צבא ספרד בקרב רוקרואה (1643).
היא התלוותה לבעלה במסעו לגרמניה, אליה נשלח ב-1646 כנציגו של הקרדינל מזראן למשא ומתן שהביא לשלום וסטפאליה.
היא הקסימה את הדיפלומטים הגרמנים וזכתה בכינוי "אלילת השלום וההסכמה".
אחרי שובה מגרמניה התאהבה בפרנסואה דה לה רושפוקו (מחבר האמרות הנודע) שניצל אהבה זו כדי להתוודע לאחיה, ולזכות באמצעותו בכבוד ובתהילה.
היא הייתה הרוח החיה במרד הפרונד הראשון, והצליחה לגייס לצד המורדים את בעלה ואת אחיה, ארמנד דה בורבון, נסיך קונטי.
אך לא עלה בידיה לגייס לצידה את אחיה הנסיך דה קונדה, שנשאר נאמן לבית המלוכה.
במשך תקופה זו התגוררה בבית העירייה בפריז וילדה שם את בנה הראשון.
היא לקחה חלק גדול במרד הפרונד השני, ושכנעה תחילה את דה קונדה ואחר כך את מרשאל טורן, לעבור לצד המורדים.
ב-1653, אחרי כישלון מרידות הפרונד, איבדה את השפעתה בחצר המלוכה.
היא התגוררה עם בעלה בנורמנדי, והקדישה את זמנה למטרות צדקה.
ב-1663 אחרי מות בעלה, שבה לפריז, אימצה לעצמה את היאנסניזם, והפכה לתומכת של אנשי מנזר פור רויאל.
המלך לואי הארבעה עשר סלח לה, וכל עוד הייתה בחיים נמנע מלגרש את הנזירות ממנזר פור רויאל שבשדות (ליד ורסאי).
כאשר מצב בריאותה התערער שבה למנזר הכרמליתי בפריז, שבו התחנכה בימי ילדותה, ונפטרה שם ב-5 באפריל 1679.
אן חיאנג (בקוריאנית: 안향; 1243 – 1306) היה מלומד קונפוציאני מוביל.
נולד ביאנגג'ו במה שהיום הוא קוריאה הדרומית ונחשב לאבי הנאו-קונפוציאניזם בקוריאה.
הוא הציג את תורת הקונפוציאניזם פרי שושלת סונג לממלכת גוגוריו.
אן חיאנג ביקר בסין, וחזר עם עבודות כגון צ'ו צו שו והביא איתו העתקים ודיוקנים של קונפוציוס וג'ו שי כדי שאלה ישמשו להחייאה מחדש של הקונפוציאניזם.
שאיפתו העיקרית הייתה להחליף את הבודהיזם ששלט עד תקופתו בקוריאה בקונפוציאניזם.
ב-1304 הוא הקים את המקדש הקונפוציאני מנמיו.
לכבוד חיאנג נבנה פסל בגבעת נונסאן.
אן דה מוובריי הייתה הרוזנת השמינית מנורפוק, דוכסית יורק ודוכסית נורפוק.
אן זכתה לתואר דוכסית יורק בשל נישואיה לריצ'רד משרוסברי, דוכס יורק ואחד מהנסיכים שבמצודה.
אן נפטרה בהיותה בת שמונה.
אן נולדה בטירת פראמלינגהאם שבסאפוק, והייתה בתם היחידה שעברה את גיל הינקות של ג'ון דה מובריי, הדוכס הרביעי מנורפוק ושל אליזבת טלבוט.
אן נישאה ב-15 בינואר 1478 בקפלת סטיבן הקדוש שבווסטמינסטר לריצ'רד משרוסברי, בנו של אדוארד הרביעי, מלך אנגליה.
ריצ'רד היה בן ארבע בעת טקס נישואיו, ואן בת שש.
אן נפטרה בגריניץ' שנתיים לאחר נישואיה.
על פי חוקי הירושה המקובלים, ירשו אותה בני דודיה, ויליאם, מרקיז ברקלי וג'ון האוורד, דוכס נורפוק, אולם חוק של הפרלמנט הבריטי שנחקק בינואר 1483 קבע כי יורשה היחיד של אן יהיה בעלה, ריצ'רד.
היא נקברה בקפלת ארסמוס מפרומיאה שבמנזר ווסטמינסטר.
בשנת 1502 נהרסה הקפלה על מנת לבנות את קפלת הגבירה של הנרי השביעי, וארונה של אן (העשוי עופרת) הועבר לקפלה במנזר (the Abbey of the Minoresses) של מסדר הגברות העניות (Order of Poor Ladies).
בשנת 1964 התגלה הארון בעת עבודות בניה באזור סטפני שבלונדון, ובמאי 1965 נקבר הארון מחדש במנזר וסטמינסטר.
ליידי אן הייד הייתה רעייתו הראשונה של ג'יימס, דוכס יורק (לימים ג'יימס השני מלך אנגליה שכונה גם ג'יימס השביעי, מלך סקוטלנד), ואימם של שתיים ממלכות אנגליה: מרי השנייה והמלכה אן.
אן הייד נולדה ב-12 במרץ 1637 (על פי הלוח היוליאני) או ב-22 במרץ (על פי הלוח הגרגוריאני) בווינדזור שבברקשייר לפרנסס הייד, דוכסית קלארנדון ולסר אדוארד הייד, רוזן קלארנדון.
בשנת 1659 נישאה אן לג'יימס, דוכס יורק, בברדה שבהולנד בטקס חשאי.
באותה עת שהה ג'יימס בגלות בשל מלחמת האזרחים האנגלית.
אביה של אן שימש כיועצו של צ'ארלס השני, אחיו הבכור של ג'יימס ששהה בגלות וטען לכתר האנגלי.
אן הייתה העוזרת האישית של מרי הנרייטה, הנסיכה המלכותית, אחותם של צ'ארלס וג'יימס.
סמיואל פיפס מציין ביומנו כי היה לה מראה פשוט ביותר, אולם הייתה חכמה ושנונה - שגריר צרפת בלונדון באותה עת מתאר אותה כ"אמיצה, חכמה ואנרגטית, הראויה להיות בת משפחת מלוכה".
לאחר השבת המלוכה, נערך ב-3 בספטמבר 1660 טקס נישואין רשמי בלונדון בין ג'יימס לאן.
חודשיים לאחר טקס הנישואים הרשמי נולד צ'ארלס, בנם הראשון של ג'יימס ואן שנפטר בינקותו.
חמישה בנים ובנות נוספים נפטרו בינקותם, ורק שתי בנות הגיעו לבגרות:
אן נפטרה, ככל הנראה מסרטן שד, בארמון סנט ג'יימס זמן קצר לאחר לידתה השמינית, ונקברה במנזר וסטמינסטר.
בשנות חייה המאוחרות המירה אן את דתה לקתוליות, על אף מוצאה ממשפחה אנגליקנית.
לאחר מותה גם בעלה, ג'יימס, המיר את דתו לקתוליות.
בנותיהם גודלו במסגרת האמונה האנגליקנית על פי הוראתו המפורשת של המלך צ'ארלס שהבין שהציבור האנגלי והפרלמנט לא יסתכלו בעין יפה על הפיכת שושלת המלוכה לשושלת קתולית.
בשנת 1688 הודח ג'יימס במהלך המהפכה המהוללת בשל הקתוליות שלו, ומרי, בתם, עלתה לשלטון לצד בעלה ויליאם מאורנג'.
אן וולף היא מתאגרפת עבר אמריקאית שהחזיקה בתואר אלופת העולם הבלתי מעורערת בארבע קטגוריות משקל שונות בעת ובעונה אחת.
וולף נחשבת בעיני רבים בעולם האגרוף כמתאגרפת החזקה ביותר בהיסטוריה של אגרוף הנשים.
וולף התחרתה לראשונה באגרוף מקצועני בקרב נגד ברנדה לי בל, אותה ניצחה בסיבוב הרביעי.
ההפסד הראשון שלה הגיע ארבעה קרבות אחרי כן, כשהיא חטפה נוקאאוט בסיבוב השלישי בידי המתאגרפת הוותיקה ואלופת העולם לעתיד ואלרי מפוד .
וולף ניצחה את ויינה ויליאמס בסיבוב העשירי לפי החלטת השופטים וזכתה לראשונה באליפות העולם למשקל בינוני לבוגרות, באיגוד ה-IFBA .
היא ניצחה את ג'ינה ניקולס בנוקאאוט בסיבוב השלישי וזכתה בתואר האליפות הפנוי של ארגון ה-WIBA במשקל קל בינוני .
היא המשיכה וניצחה את שירבל ויליאמס בנוקאאוט בסיבוב הראשון בקרב שלא על התואר.
קרב התואר הבא אותו קטפה נערך במסגרת אליפות העולם של ארגון ה-IFBA במשקל סופר בינוני , כאשר וולף ניצחה את מארשה ואלי בסיבוב השישי.
היא נלחמה שוב בואלי, הפעם על אותו התואר שהתפנה של ארגון ה-WIBC וולף ניצחה אותה בנוקאאוט בסיבוב העשירי.
היא נקמה את תבוסתה נגד מנפוד כשהיא לקחה את תואר אליפות העולם של ארגון NABA במשקל סופר בינוני כשהיא ניצחה אותה בסיבוב העשירי לפי החלטת השופטים.
וורד הובהלה לבית החולים כשנגרם לה נזק קשה בצוואר ובראש.
פרשני טלוויזיה כינו זאת: "הנוקאאוט הגדול ביותר בתולדות אגרוף הנשים".
וולף שמרה על תוארה בקרב החוזר עם ואלי, בנוקאאוט בסיבוב השישי.
ב-19 ביולי 2005 הביסה וולף את מוניקה נואנז בנוקאאוט בסיבוב השביעי בלולה, מיסיסיפי.
ב-20 באוגוסט 2005 היא הביסה את ואלרי מאנפוד בסיבוב העשירי לפי החלטת השופטים.
הנוקאאוט שהנחיתה וולף על וונדה וורד
היה זה קרב בעל צופים רבים כשוורד הגנה על תארה ב-8 במאי 2004, והוא שודר בטלוויזיה ברחבי האומה והיא נלחמה נגד אן וולף בבילוקסי, מיסיסיפי.
אחרי דקה אחת ושמונה שניות בסיבוב הראשון, קיבלה וורד אגרוף ימני בסנטר, שהותיר אותה חסרת תנועה על הרצפה למשך כמה שניות.
ההפסד בנוקאאוט בסיבוב הראשון גרם לה לא רק לאבד את התואר, אלא גם לאבד את השיא שלה כמתאגרפת בלתי מובסת.
וורד סבלה מזעזוע בצוואר מכיוון שהיא פגעה עם צווארה בקנבס בנופלה.
צווארה הושם בצווארון מגן וניתן לה חמצן במסיכה, וורד נזקקה לאשפוז אחרי הקרב ורבים שצפו בכך בטלוויזיה קראו לפרישתה.
פרישתה כמתאגרפת, קריירה חדשה כמאמנת
הקרב האחרון של וולף נערך ב-2006, אז היא הביסה את קסנדרה גייגר, ואת ליסה אסטד לפי החלטת השופטים.
מאז, היא ציינה שהיא סיימה את הקריירה שלה באגרוף, בהעדיפה לעבוד כמאמנת.
במהלך השנים האחרונות, וולף אימנה מתאגרפים, בכללם המתאגרף העולה במשקל בינוני, קירק קירקלנד.
אן סלסט הייש הייתה שחקנית קולנוע אמריקאית.
הייש נולדה באורורה שבאוהיו, ארצות הברית.
אביה דונלד, היה כומר בפטיסטי, מייסד כנסייה של קהילת אמיש, ומנצח בכנסייה.
בספרה "תקרא לי משוגעת" טענה הייש כי אביה הטריד אותה מינית בילדותה.
לפני מותו של אביה בשנת 1983 מאיידס, נמסר לו על היותה ביסקסואלית.
באותה שנה נהרג אחיה של הייש בתאונת דרכים.
ב-1987, מיד עם סיום בית ספר התיכון, החלה את תפקיד הטלוויזיה הגדול הראשון שלה, ברשת NBC בסדרת הטלוויזיה "עולם אחר", הייש זכתה לביקורות חיוביות על משחקה בסדרה וזכתה בפרס אמי על תפקידה.
בשנת 1994 שיחקה בסרטים "אני אעשה הכל", "נגד החומה" ו"סיפורו של יואי לונג", בו גילמה את פילגשו של יואי לונג.
תפקיד הפריצה של הייש היה בשנת 1996 בסרט "המושבעת".
לאחר מכן שיחקה בסרט הדרמה "אם הקירות יכלו לדבר", וכן בסרט "הליכה ודיבור".
בשנת 1997 שיחקה בסרט "דוני בראסקו" בתור אשתו של סוכן FBI.
באותה שנה שיחקה בסרט "הר געש" וכן בסרט הסאטירי "לכשכש בכלב".
היא הופיעה בסרט האימה "אני יודע מה עשית בקיץ האחרון", ושיחקה בקומדיה הרומנטית "שישה ימים ושבעה לילות", בשנת 1998. באותה שנה היא כיכבה בתור מריון קריין בסרט "פסיכו".
בשנת 1999 היא שיחקה בסרט "הנס השלישי".
בשנת 2000 שיחקה בסרט ההמשך "אם הקירות יכלו לדבר 2".
בשנת 2001 פרסמה הייש את ספרה "תקרא לי משוגעת", וכן שיחקה בסרט "ג'ון קיו", ובסרט "דור הפרוזאק" כד"ר סטרלינג.
בנוסף שיחקה בסדרת הטלוויזיה "אלי מקביל" כבחורה שסובלת מתסמונת טורט וכבת זוגו של ג'ון קייג.
בשנת 2004 זכתה הייש בפרס אמי על תפקידה בסדרה "הבחירה של גרייס", וכיכבה בסרט "לידה".
בשנת 2005 שיחקה בסדרה "ניפ/טאק" וב"גברים על עצים".
בשנת 2009 שיחקה הייש בסרט הדרמה הרומנטי "התפשטות", לצד אשטון קוצ'ר.
ב-2010 שיחקה הייש כדמות ראשית בסדרה "מצויד" של רשת HBO.
בשנת 2015 גילמה את דמותה של לין מונהאן בסדרת דרמת המתח האמריקאית "דיג" שיצר הישראלי גידי רף.
בשנת 2016 שיחקה בסרטו של אונור טוקל "קרב בנות", לצידה של סנדרה או.
בשנת 2017 שיחקה בסרט הקומי "המילה האחרונה", לצדן של שירלי מקליין ואמנדה סייפריד.
בתחילת 1990 החלה לצאת הייש עם השחקן סטיב מרטין, המבוגר ממנה ב-24 שנים.
בשנת 1997 ניהלה מערכת יחסים עם הקומיקאית אלן דג'נרס.
ב-1 בספטמבר 2001 נישאה לצלם קולי לפון.
בנם נולד שישה חודשים לאחר מכן.
בני הזוג נפרדו באופן רשמי בינואר 2007.
מאוגוסט 2007 הייתה הייש בזוגיות עם השחקן ג'יימס טאפר, לאחר שנפגשו על הסט של "Men in Trees".
בנם, אטלס הייש טאפר, נולד ב-7 במרץ 2009.
בספטמבר 2001, בריאיון עם ברברה וולטרס, הודתה הייש כי עד גיל 31 סבלה מסכיזופרניה, וחשבה שהיא אלוהים.
ב-5 באוגוסט 2022 הייתה הייש מעורבת בשתי תאונות דרכים בזו אחר זו בשכונת מאר ויסטה בלוס אנג'לס.
נמסר שהיא נהגה במכוניתה במהירות גבוהה, והתנגשה במוסך חנייה של בית פרטי.
כאשר עדי ראייה ביקשו להוציאה מהמכונית, היא נמלטה מהמקום, התנגשה בעוצמה בקיר של בית אחר וכתוצאה מכך התלקחה אש בבית.
הייש חולצה מהמכונית על ידי אנשי ההצלה כשהיא סובלת מכוויות קשות, ואושפזה במרכז לטיפול בנפגעי כוויות בבית החולים וסט הילס .
לדברי גורמי אכיפת החוק, בשתי התאונות התנהגה הייש באופן שהוגדר "בלתי יציב", ולכאורה נהגה בשכרות.
לצורך בדיקת סברה זו, משטרת לוס אנג'לס השיגה צו חיפוש לתפיסת דגימות דם מבית החולים.
במשך ימי האשפוז הייתה הייש מורדמת ומונשמת ב-11 באוגוסט הוכרז מצבה כמוות מוחי, וחוקר מקרי המוות של מחוז לוס אנג'לס קבע את המועד הזה באופן רשמי כתאריך מותה, לפי החוק במדינת קליפורניה.
בהתאם להחלטת משפחתה, בית החולים המשיך להחזיקה מחוברת למכשירי תמיכת חיים בסיסית עד לבדיקת היתכנות לתרומת איברים.
לאחר שמספר איברים מגופה נלקחו לתרומה, ב-14 באוגוסט היא נותקה ממכשירי ההנשמה.
לפי דוח חוקר מקרי המוות שפורסם ב-17 באוגוסט 2022, מותה של הייש נגרם משאיפת עשן, שבר בעצם החזה כתוצאה מטראומה גופנית קשה, ופציעות פנימיות נוספות.
אן דונובן הייתה שחקנית כדורסל אמריקנית, ששיחקה בנבחרת הכדורסל של ארצות הברית, במדיה זכתה במדליית זהב באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) ובאולימפיאדת סיאול (1988).
שימשה מאמנת אוניברסיטת סיטון הול, מאמנת קונטיקט סאן, עוזרת מאמן ומאמנת הראשית בקבוצת ניו יורק ליברטי.
היא האדם היחידי שקטף תואר באליפות הקולג'ים של ארצות הברית וגם אימנה קבוצה שזכתה בתואר מקצועני.
דונובן נולדה ברידג'ווד, ניו ג'רזי.
היא הצטרפה לניו יורק ליברטי כעוזרת מאמן באביב 2009, וב-31 ביולי 2009 מונתה למאמנת הראשית של הליברטי.
היא מונתה למאמנת הראשית בסטון הול ב-29 במרץ 2010, אם כי היא סיימה את עונת 2010 עם הליברטי.
בשנת 1995 הוצגה כחברה בהיכל התהילה של הכדורסל, ב-1999 הוצגה בהיכל התהילה של כדורסל הנשים, וב-2015 הוצגה בהיכל התהילה של פיב"א.
נפטרה ב-13 ביוני 2018 מסיבוך בלב.
אן לואיז דודק היא שחקנית אמריקאית.
מוכרת בעיקר בשל השתתפותה בסדרות הטלוויזיה "האוס", "מד מן", "אהבה גדולה" ו"פרשיות סמויות".
דודק נולדה בעיר בוסטון, מסצ'וסטס שבארצות הברית, למשפחה נוצרית.
אביה היה ארכיטקט ממוצא פולני.
דודק למדה בתיכון "ניוטון היי סקול", וקיבלה תואר אקדמי באוניברסיטת נורת'ווסטרן.
החל מאמצע שנות התשעים, כשהייתה תלמידה בנורת'ווסטרן, ועד לשנת 2001, השתתפה דודק במספר הפקות תיאטרון בברודוויי.
הפריצה הגדולה שלה בתיאטרון הגיעה בעקבות הופעתה בהצגה "Wrong Mountain" בשנת 2000. באותה שנה כיכבה בהצגה "ביבר הזכוכית".
לאחר הצלחתה בברודוויי עברה דודק למסכי הטלוויזיה, כשקיבלה תפקיד ראשי בדרמה הקומית הבריטית "מועדון הספר".
בנוסף, גילמה את לוסינדה ברי בפרק הבכורה של הסדרה "בניחוש חוקר", ומורה בעלת קשר מיני עם אחד מתלמידיה בסדרה "חוק וסדר: כוונה פלילית".
בשנת 2003 גילמה את בתו של קולמו סילק (אנתוני הופקינס) בסרט "הכתם האנושי".בשנת 2004 גילמה את טיפני וילסון בקומדיה "לבנבנות" בכיכובו של מרלון ויינס, ובשנת 2006 שיחקה בדרמה הרומנטית "עד 10 פריטים" לצידו של מורגן פרימן.
ב-2007 החלה לגלם את אמבר ווקאליס בעונה הרביעית של הסדרה "האוס".
דמותה, שכונתה על ידי דמותו של האוס "כלבה רצחנית", המשיכה להופיע בקביעות עד לסוף העונה, אך "נהרגה" בפרק האחרון.
ב-2007 קיבלה תפקיד בסדרה "מד מן" כשכנה של בטי ודון דרייפר, פרנסין הנסון.
בנוסף גילמה את לורה גרנט בסדרה "אהבה גדולה".
בשנת 2010 החלה לככב בסדרת הדרמה של USA Network "פרשיות סמויות" בתפקיד דניאל ברוקס, אחותה של הדמות הראשית.
דודק שבה לתפקידה שנה לאחר מכן בעונה השנייה, ובעונה השלישית דמותה קיבלה פחות זמן מסך, ולעונה הרביעית היא כבר לא שבה.
בשנת 2014 כיכבה בסדרת הדרמת פשע "מחשבות רצחניות" בדמותה של בנדיקט שפר, אשתו של תומאס (ג'יימס ד'ארסי).
הסדרה שודרה ברשת הטלוויזיה A&E, ובוטלה לאחר עונה אחת.
בנוסף, התארחה בסדרות "גרים" ו"האנטומיה של גריי".
בשנת 2015, דודק גילמה את דון לין בפרק של "NCIS: ניו אורלינס", וגם הופיעה כאורחת בסיום העונה החמישית של "ריזולי ואיילס" .
בשנת 2016 גילמה את אליס בסרט המתח "השכן הטוב" לצד ג'יימס קאן.
בנוסף, התארחה בסדרות הטלוויזיה "לונגמייר", "הקוסמים" ו-"מינדי".
ב-2017 היא חזרה ב"פלאש" בתור טרייסי ברנד.
בשנת 2018 החלה לשחק בסיטקום "תאגיד" בערוץ קומדי סנטרל, בתור קייט גלאס לצדו של לאנס רדיק.
ב-2019 עלתה עונתה השנייה, וב-2020 תשודר העונה השלישית והאחרונה.
שנהסרטתפקידהערות2003The Human Stainליסה משי2004לבנבנותטיפאני וילסוןThe Naughty Ladyשרהסרט קצר2005A Coat of Snowאנה מארי2006Parkמרדית'10 פריטים או פחותלורייןAnd Then It Breaksחברה2007Speed Datingאיימיסרט קצר2013Shadow Peopleאלן2016Middle ManגריילThe Good Neighborאליז פלמינג2017הבית ליד האגםקארןTBAאיווט
אן האצ'ינסון הייתה מתיישבת פוריטנית במושבת מסצ'וסטס, שכפירתה הדתית הובילה למחלוקת שהיוותה אבן דרך בגיבוש דפוסי הפלורליזם הדתי בארצות הברית.
כיום היא זכורה כסמל אמריקאי של חופש הדת.
האצ'ינסון נולדה בשם אן מרברי (Marbury) באלפורד (Alford) שבאזור לינקולנשייר, אנגליה, בתו של פרנסיס, כומר אנגליקני ומורה בבית ספר.
אביה היה בעל נטייה פוריטנית חזקה.
בצעירותו ספג ביקורת נוקבת מהכנסייה ועמד למשפט פומבי.
נכלא לשנתיים באשמת כפירה וב-1580, בהיותו בן 25, שוחרר והותר לו ללמד ולחזור לתפקידו.
נולדו לו 3 ילדים מאשתו הראשונה שנפטרה צעירה, ועוד 12 ילדים שהגיעו לבגרות מאשתו השנייה.
בשל יחסו האוהד של אביה להשכלה, זכתה אן לחינוך ברמה גבוהה ממקובל עבור בנות בתקופתה.
אביה נפטר באופן פתאומי בגיל 55 כשהיה בשיא הקריירה שלו בלונדון.
לאחר נישואיה לוויליאם האצ'ינסון החלו בני הזוג להימנות על בני קהילתו של המטיף הפוריטני ג'ון קוטון.
כמו כן הושפעו מאחיו של ויליאם שהיה גם הוא כומר צעיר והלך בדרך דומה.
שני הכמרים הטיפו להתנהגות אישית של חסד כגורם מכריע בישועת האל וכן על התחברות טקסית עם החסד האלוהי בדרך של "לידה מחדש".
עבודת האל שלהם כללה כינוסים ארוכים בהם היו דרשות, שיחות וויכוחים דתיים ובהם יכלו לקחת חלק גם נשים.
ב-1632 הועמד ג'ון קוטון למשפט על דרכו הנונקונפרומיסטית.
בשנת 1633 הוא אולץ להגר לאמריקה ובני הזוג האצ'ינסון נסעו אחריו, עם 11 ילדיהם, למושבת בוסטון שבניו אינגלנד.
בבוסטון החלה האצ'ינסון לסייע לנזקקים, לארח פגישות דת של נשים ואף לשאת דרשות בנושאי דת.
הפופולריות שלה גברה, והיא החלה לארח גם פגישות דת של גברים, בהם מושל המושבה, הנרי ויין .
היא הטיפה לפרשנות קלוויניסטית שלא תאמה את הפרשנות הדומיננטית במושבה.
הפופולריות שלה באזור בוסטון גרמה לקרע דתי שאיים להפר את האחדות הפוריטנית באזור בוסטון.
בתקופה זו מארי דייר הפכה להיות בין תומכיה הבולטים.
בשנת 1637 נשפטה על ידי המושל החדש, ג'ון וינתרופ , בעוון כפירה דתית והורשעה.
בשנת 1638 נגזרה עליה החרמה והיא גורשה מאזור בוסטון.
בעידודו של רוג'ר ויליאמס , מייסד פרובידנס, הגיעה האצ'ינסון לפרובידנס עם רבים מתומכיה ושם ייסדה קהילה חדשה, מושבת רוד איילנד ומטעי פרובידנס, שלימים הפכה לרוד איילנד, אחת מ-13 המושבות המייסדות של ארצות הברית.
האיומים על חייה נמשכו, ולאחר מות בעלה עברה האצ'ינסון לאזור השלטון ההולנדי מדרום לרוד איילנד, אזור שכיום נמצאת בו שכונת הברונקס בעיר ניו יורק.
בשנת 1643 נרצחו האצ'ינסון וחלק מילדיה במתקפת אינדיאנים משבט הסיוואנוי במהלך מלחמת קיפט .
בתה בת ה-9 סוזנה נלקחה בשבי האינדיאנים, ולאחר מכן נמכרה לאנגלים, נישאה וילדה 11 ילדים.
בשנת 1987 חנן אותה מושל מסצ'וסטס, מייקל דוקאקיס, במלאת 350 שנה לגירושה מהמושבה.
אן ווג (En Vogue) היא להקת R&B/פופ, שבמקור כללה את טרי אליס, דון רובינסון, סינדי הרון ומקסין ג'ונס.
הלהקה הוקמה באוקלנד, קליפורניה, בשנת 1989, והגיעה למקום השישי במצעד US Hot 100 עם הסינגל "Hold On", מאלבום הבכורה שלהן מ-1990 Born to Sing.
ב-1992 יצא אלבום שני, Funky Divas, שהעפיל לטופ-10 בארצות הברית ובבריטניה, וכלל שלושה להיטים - ."My Lovin' (You're Never Gonna Get It)", שהגיע גם הוא למקום שני, וכן את "Giving Him Something He Can Feel" ו-"Free Your Mind" שהיו בעשרת הראשונים.
ב-1996, "Don't Let Go (Love)" היה ללהיט מקום-שני השלישי של הקבוצה במצעד הפופ, ולסינגל השישי שהגיע למספר אחד במצעד ה-R&B.
רובינסון עזבה את הקבוצה ב-1997, זמן קצר לפני שיצא האלבום השלישי, EV3, אשר גם הגיע בארצות הברית ובבריטניה לראש המצעדים.
ג'ונס עזבה את הקבוצה ב-2001, והוחלפה על ידי אמנדה קול; אך בשנת 2003, קול עזבה והוחלפה על ידי רונה בנט, במשך ההקלטות של האלבום Soul Flower.
ההרכב המקורי התאחד מחדש לשם הופעות, פעם ב-2005, ושוב לסבב ההופעות לכבוד 20 שנה ל-En Vogue, "En Vogue: 20th Anniversary".
זמן קצר לאחר הסיום ההופעות, רובינסון וג'ונס עזבו כדי להתמקד בקריירות סולו, ובנט חזרה להופיע עם הקבוצה כשלישייה.
En Vogue מכרו יותר מ-30 מיליון אלבומים ברחבי העולם, והן מדורגות כמספר 18 ברשימת האמנים והלהקות המצליחות של שנות התשעים של מגזין בילבורד.
הקבוצה זכתה בשבעה פרסי MTV, שלושה פרסי Soul Train, שני פרסי המוזיקה האמריקאיים, וקיבלו שבע מועמדויות לפרס גראמי.
שנה כותרת התפקיד הערות1995 פצצה על טנק מודל הופעת אורח באטמן לנצח בנות בפינה / זונות הופעת אורח 2014 חג המולד עם En Vogue עצמן התפקיד העיקרי
אן ואן אלסן (נולדה ב־27 בדצמבר 1979) היא דוגמנית, מנחת טלוויזיה ומגישת רדיו בלגית.
הוכתרה למיס בלגיה בשנת 2002.
ואן אלסן נולדה בעיר מול שבבלגיה.
היא בעלת תואר ראשון בשיווק, ותואר שני בכלכלת עסקים.
תמונתה התפרסמה לראשונה בעיתון תחת קמפיין "תמונות הקוראים"' לאחר שאחד הקוראים שלח אותה למערכת.
הדבר דרבן אותה להתמודד בשנת 2002 בתחרות מיס אנטוורפן בה זכתה.
בהמשך זכתה ואן אלסן גם בתחרות מיס בלגיה וייצגה את בלגיה בתחרויות מיס אירופה ומיס תבל.
באותה שנה, במחאה על החלטת בית המשפט הניגרי להוציא אישה להורג בגין לידת ילד מחוץ לנישואין, סירבו ואן אלסן ומתמודדות נוספות להשתתף בתחרות מיס עולם שנערכה בניגריה.
בשנת 2007 החלה להנחות את התוכנית הדבר הגדול הבא, בגרסתה הבלגית, ומספר תוכניות נוספות בטלוויזיה הבלגית.
בינואר 2008 הופיעה במגזין פלייבוי תחת הסכם שלפיו יתרום המגזין חלק מרווחיו מגיליון זה לאירוע צדקה שנתי המתקיים בבריסל.
באותה שנה החלה ואן אלסן גם להגיש תוכנית ברדיו.
אלסן השתתפה בתוכניות שונות בטלוויזיה הבלגית בין השנים 2002–2013, כשחקנית, קריינית ומארחת.
אלסן נשואה לשחקן הכדורגל הבלגי גאנטר ואן האנדנהובן.
סטנלי אן דנהאם הייתה אמו של נשיאה ה-44 של ארצות הברית, ברק אובמה.
היא גידלה את בנה כמעט לבדה, לאחר שבעלה ברק אובמה האב, עזב אותה ואת בנו ב-1962 לצורך לימודי דוקטורט בכלכלה באוניברסיטת הרווארד.
דנהאם הייתה אנתרופולוגית במקצועה שהתמחתה באנתרופולוגיה כלכלית.
היא ערכה מספר מחקרים באנתרופולוגיה באינדונזיה.
מחקרה סייע לממשלת אינדונזיה להפעיל תוכנית מיקרו מימון, תוכנית המציעה שירותי בנקאות לאוכלוסייה מוחלשת.
אן דנהאם נולדה ב-29 בנובמבר 1942 בעיר ויצ'יטה שבמדינה קנזס.
אביה, סטנלי ארמור דנהאם (שקרא לאן על שמו) היה סמל (Sergeant) בצבא ארצות הברית שלחם במלחמת העולם השנייה ואמה, מדלין דנהאם עסקה בהוראה.
בשנת 1956, כאשר דנהאם בת 13 היא עברה לגור עם הוריה באי מרסר שבוושינגטון, שם למדה בבית ספר תיכון והעבירה את רוב נעוריה.
במהלך שנותיה בבית הספר התיכון, הצהירה דנהאם באוזני מקורביה כי היא אתאיסטית וכי אינה מעוניינת להינשא או להביא ילדים.
בשנת 1960 דנהאם עברה לגור עם הוריה בהונולולו שבהוואי והתחילה ללמוד לימודים גבוהים באוניברסיטת הוואי.
היא גם למדה באוניברסיטת וושינגטון שבסיאטל בשנים 1961–1962.
בעת לימודיה באוניברסיטה, פגשה דנהאם את מי שיהיה בעלה (הראשון) לעתיד, ברק אובמה האב.
אובמה האב היה באותה העת הסטודנט האפריקאי הראשון באוניברסיטה.
השניים נפגשו בסוף שנת 1960, במהלך חוג ללימוד רוסית באוניברסיטה בהוואי.
אובמה האב ודנהאם הוריו נישאו במאווי בפברואר 1961, ובנם ברק אובמה הבן נולד לאחר 6 חודשים, באוגוסט 1961. סמוך לאחר לידתו נסע עם אמו לסיאטל לצורך לימודיה באוניברסיטה, שם למדה מספטמבר 1961 עד יוני 1962, ובמחצית השנייה של 1962 חזרו להונולולו.
הוריהם של דנהאם ואובמה האב התנגדו לחתונה, כיוון שדנהאם הייתה לבנה ממוצא אנגלי ואילו אובמה היה קנייתי.
הם התחתנו בתקופה שבה חוקים נגד נישואים בין-גזעיים היו עדיין בתוקף ביותר מ-20 מדינות בארצות הברית.
בשנת 1964 אן ואובמה האב התגרשו ללא התנגדות משני הצדדים.
בשנת 1967 היא נישאה בשנית ללולו סוטורו, סטודנט אינדונזי, והמשפחה עקרה בשנת 1967 לג'קרטה שבאינדונזיה, שם התגורר אובמה עם אמו ואביו החורג.
דנהאם ילדה באותה עת בת, מאיה, אחותו למחצה של ברק.
במהלך שהותו למד אובמה שלוש שנים בבית ספר קתולי פרטי, בו רכש את יסודות השפה האינדונזית, שבה התנהלו הלימודים.
הוא גם זכה לחינוך בשפה האנגלית דרך לימוד ביתי מצד אמו.
לאחר שלוש שנים עברה המשפחה לשכונה טובה יותר עקב קידום עבודה של האב, ולכן עבר אובמה ללמוד בבית ספר ממשלתי חילוני במשך שנה.
בשנת 1971 שב אובמה לבדו להוואי, שם התגורר אצל סבו וסבתו מצד אמו.
אמו, שנפרדה מבעלה, חזרה להוואי בשנת 1972 עד שובה חזרה לאינדונזיה בשנת 1977 לצורכי עבודה כאנתרופולוגית.
דנהאם התגרשה מבעלה סוטורו בשנת 1980.
בעוד אובמה בהוואי, דנהאם שהתה באינדונזיה.
שם היא ממשיכה את המחקר האנתרופולוגי שלה במסגרת עבודת דוקטורט.
מחקרה סייע לממשלת אינדונזיה להפעיל תוכנית מיקרו מימון ולספק שירותים כלכליים לבני המעמד הנמוך.
בשנת 1992 אן דנהאם סיימה סופית את לימודיה האקדמיים, וזכתה לתואר דוקטור באנתרופולוגיה כלכלית מאוניברסיטת הוואי.
בחודש דצמבר 2009, הוצאת הספרים של אוניברסיטת דיוק הוציאה לאור את ספרה המקורי של דנהאם מ-1992: "לשרוד כנגד כל הסיכויים: תעשיית הכפר באינדונזיה".
ג'ני סקוט, סופר ועיתונאי שעבד בניו יורק טיימס, פרסם ביוגרפיה על חייה של אן דאנהם בשם "A Singular Woman" (אישה רווקה או אישה יחידה) בשנת 2011.
בסוף 1994, דנהאם עדיין חיה באינדונזיה.
לילה אחד, במהלך ארוחת ערב שגרתית בבית של אחד מחבריה בג'קרטה, דנהאם חשה כאב בטן.
כאב זה יתגלה מאוחר יותר כסרטן השחלה, אך בביקור אצל רופא כאבה אובחן כקלקול קיבה והפרעות בעיכול.
דנהאם חזרה לארצות הברית בתחילת 1995. כאשר היא חזרה למולדתה, רופאים במרכז הסרטן ממוריאל סלואן קטרינג גילו שיש לה סרטן השחלה.
היא חזרה להוואי ונפטרה שם ב-7 בנובמבר 1995.
נערך לה טקס אזכרה באוניברסיטת הוואי.
גופתה של דנהאם נשרפה ואפרה נשמר בכד.
לאחר טקס האזכרה, אובמה ואחותו מאיה פיזרו את אפרה של דנהאם בחופי אואהו באוקיינוס השקט.
אובמה פיזר את אפרה של סבתו, מדליין דאנהם, באותו מקום ב-23 בדצמבר 2008, שבועות ספורים לאחר היבחרו לנשיא.
אן המילטון היא אמנית חזותית שהחלה פעילותה בשנות השמונים של המאה העשרים ועוסקת בהקמת מיצגים גדולים.
המילטון היא בעלת תואר Bachelor of Fine Arts) BFA) בתחום עיצוב בדים מטעם אוניברסיטת קנזס ותואר Master of Fine Arts) MFA) בתחום הפיסול מטעם אוניברסיטת ייל.
בין השנים 1985 ל-1991 הרצתה באוניברסיטת קליפורניה בסנטה ברברה.
אן המילטון נולדה בעיר לימה באוהיו.
היא גדלה בעיר קולומבוס, במשפחה קלוויניסטית והושפעה רבות מסבתה.
בראיון שנערך עימה בשנת 2015, סיפרה שרגעים רבים עם סבתה נחקקו בזכרונה עד היום, ובפרט היא זוכרת עצמה לצד סבתה, ידה כרוכה עליה בעוד שתיהן סורגות יחדיו.
אין פלא, אפוא, שאומנות הרקמה הפכה להיות האמנות הראשונה בה שלטה.
נטיות אלה הפכו למקצועיות בשנת 1979, עת סיימה תואר BFA בעיצוב בדים מטעם אוניברסיטת קנזס.
בשנת 1985 הוענק לה תואר MFA בפיסול מטעם אוניברסיטת ייל.
משנה זו ועד שנת 1991 לימדה המילטון באוניברסיטת קליפורניה בסנטה ברברה ומשנת 2001 עברה להרצות באוניברסיטת המדינה של אוהיו בפקולטה לאמנות.
בשנת 2009 הצטרפה המילטון אל האקדמיה האמריקאית לאומנויות ולמדעים ושנתיים לאחר מכן התקדמה לדרגת פרופסור בכיר מטעם אוניברסיטת אוהיו.
כיום, מתגוררת אן עם בן זוגה משנת 1992, מיכאל מרכיל, גם הוא אומן וחבר באוניברסיטת המדינה של אוהיו, עם בנה, כלב וחתול.
המילטון עוסקת באמנות חזותית ויוצרת מיצגים בקנה מידה גדול.
במהלך השנים, יצרה המילטון יותר משישים מיצגים שרובם נבנו בעזרת מתנדבים.
אלו כוללים פסלים, סרטונים, מילים ושימוש בזמן כאמצעי אמנותי.
מיצגיה זמניים ומותאמים לאתר בו הם שוכנים בצורתם ובאופיים.
בתחילת דרכה, המילטון עסקה רבות ביצירת מיצגים הכוללים בדים, שמע, מגע, תנועה והתייחסות אנושית.
לעומת זאת, כיום המילטון מתעסקת במיצגים פשוטים יותר, הכוללים מילים, דיבור והקשבה.
ייחוד מיצגיה הוא שימושה בממשקים ואמצעים שונים ומגוונים כדי ליצור חוויה רבת רבדים לצופה.
לדברי הוג דייוויס, אוצר במוזיאון לאמנות עכשווית בסן דייגו, אן המילטון יוצרת עבודות אינטלקטואליות הגורמת לצופים להתעסק בהם.
בעבודותיה, תמיד הצופה מהווה חלק משמעותי בתוך היצירה והוא משחק תפקיד מרכזי בה.
מיצג שהוקם בסן פרנסיסקו ובו הונחו 750,000 מטבעות פני מול אדם יישוב על כיסא.
האדם החזיק כובע גדוש בדבש, בעוד שלקיר הוצמדו שני עלי ומכתש ממונעים.
באחד מהם נטחנו שיני אדם ובשני נטחנו מטבעות פני.
מטרתה בכך הייתה להמחיש שני מאפייני חשיבה אנושיים.
אחד פיזי – שיני האדם והשני מופשט – הכסף.
לאחר פירוק המיצג, מאות אלפי המטבעות שימשו למימון המיצג והנותרים הותרמו לצדקה.