tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לכל אדם יש זכות לחיות את חייו על פי דרכו, ההיסטוריה, התרבות, הערכים, ההעדפות והדת שלו, כל עוד הוא אינו פוגע באחרים.
ליברליזם מסוג זה רואה ברב־תרבותיות חוויה מעשירה וכלי בעל ערך.
ליברליזם הדוגל באוטונומיה אינו סבלני משום שהוא ממקם את רעיון האוטונומיה של הפרט וחופש הבחירה שלו בראש הסולם.
לכן, חברות שאינן מאפשרות לפרטים החיים בתוכן אוטונומיה או חופש בחירה, נתפסות כחברות נחותות שיכולות להשתפר רק אם יקבלו על עצמן את הערכים הליברליים.
יולי תמיר מציעה שני סוגים של רב־תרבותיות: רב־תרבותיות דקה – הכוללת רק תרבויות ליברליות, כאשר הוויכוח הוא בין שתי תרבויות ליברליות בעלות אינטרסים תרבותיים שונים; ורב־תרבותיות עבה הכוללת תרבויות ליברליות לצד תרבויות לא-ליברליות.
השאלה הנשאלת היא האם ניתן לגשר על מחלוקות במקרה של רב־תרבותיות עבה?
תמיר טוענת כי יש להכיר בכך שהמדינה הרב־תרבותית מורכבת מתרבויות בעלות מעמד שווה – ליברליות אך גם כאלה שאינן.
מסתבר, על פי תמיר, שליברלים צריכים להנמיך את הציפיות שלהם כלפי הסכמים בינם לבין חברי קבוצות לא-ליברליות.
בלית בררה ההסכם שיושג הוא הסכם של חיה ותן לחיות בגלל אילוצי המציאות.
המרב שאפשר להשיג הוא פשרה שכל הצדדים אינם שלמים עמה כתוצאה ממשא ומתן פוליטי מתמשך.
ג'יימי וורזל הציע תהליך חינוכי לפיתוח מודעות רב־תרבותיות ורכישת מיומנויות לחיים בעולם רב־תרבותי.
תהליך זה כולל: רפלקציה, לימוד והתפתחות של מודעות עצמית רב־תרבותית; קבלת הקונפליקט כחלק מתהליך הלימוד; מוכנות ללמוד על התרבות שלך תוך אינטראקציה עם תרבותיות אחרות ושיפור התקשורת עם אנשים מתרבויות אחרות וההכרה באוניברסליות של הרב־תרבותיות.
זהו שלב אתנוצנטרי, בו הקבוצה של האדם נמצאת במרכז, ושאר הקבוצות מוערכות ונמדדות על פיה.
זהו שלב בלתי נמנע הקשור לצורך ההישרדותי של הקבוצה ולשימור הזהות החברתית של היחיד.
האדם בשלב הזה אינו מודע לכך שזהו מצב בלתי נמנע ואוניברסלי.
בשלב השני נוצר קונפליקט תרבותי בין נקודות מבט שונות ואתנוצנטריות.
בשלב זה העולם מתחלק בין 'אנחנו' 'והם'.
זהו שלב הרסני אם תרבות אחת מנסה לכפות את עצמה על תרבות שנייה.
השלב השלישי הוא של התערבות חינוכית.
בשלב זה תוכניות לימודים יכולות לסייע בצמצום הקונפליקט והפער בין התרבויות והגברת המודעות לרב־תרבותיות.
מודעות עצמית – חשוב שתוכניות לימודים יציגו חומרים שיאפשרו לסטודנטים לקשר את התכנים לעצמם ויעזרו להם להתחיל בתהליך של גילוי עצמי.
נושאים העוסקים בתנאים אנושיים והבדלים תרבותיים – על התוכנית לכלול לימוד על האנושות באופן כללי – על האוניברסליות של דעות קדומות, של אתנוצנטריזם ושל הצורך באחידות תרבותית, כמו גם על ההבדלים בין תרבויות, ולהקפיד על האיזון ביניהם.
כפייה קוגניטיבית לעומת בחירה קוגניטיבית – כאן מדובר על תוכנית לימודים הכופה את התרבות ההגמונית על כולם לעומת לימוד משותף על תרבויות הרוב והמיעוט, כאשר אף אחת מהתרבויות אינה עולה על או פחותה מהאחרת.
פרסונליזציה של הידע – מטרה חשובה של חינוך לרב־תרבותיות היא לגרום לידע להיות חשוב לאדם באופן אישי.
הבנת המציאות התרבותית של כל אחד כוללת ניסיון שהוא גם אינטלקטואלי וגם רגשי ואישי.
חקירה לעומת דוגמטיזם – אם התפיסה היא שאין תשובות פשוטות ואמיתות מוחלטות בנוגע לשאלות של התנגשות תרבותית, התהליך החינוכי יוביל לחיזוק החשיבה הרב־תרבותית.
מציאות מיקרו תרבותית – זה חשוב להבין את תפקיד הקשרים המיקרו תרבותיים בקונפליקט תרבותי.
אם תלמידים ילמדו על וריאציות של התנהגויות בהקשר של קבוצות תרבותיות, הם ילמדו גם להבין את השרירותיות שיש ביצירת כללים תרבותיים ואת העובדה שהיחידים היוצאים מן הכלל צריכים להסתגל ולהרחיב את הידע התרבותי שלהם.
הם ילמדו גם שלאומיות ואתניות הם לא המרכיבים היחידים בתקשורת הבין תרבותית.
יש זהויות מיקרו תרבותיות מגוונות המשפיעות על התהליך הזה.
חוסר שיווי-משקל – זה מתרחש כאשר ידע קודם מאותגר או נשלל.
בשלב הזה התלמידים מטילים ספק ושואלים שאלות לגבי הגישות והאמונות שלהם.
בתקווה, יחל מאבק פנימי רגשי ואינטלקטואלי בו התלמידים יתחילו להפנים את מושג התרבות ויבינו את כוחה עליהם.
מודעות – בשלב הזה היחיד יצא מהשלב האתנוצנטרי ויתחיל להבין את מושג התרבות.
יושג שיווי משקל ויתחיל תהליך של הטמעת ידע חדש.
רב־תרבותיות – נקודת מבט רב־תרבותית מושגת כאשר מודעות רגשית ומנטלית מאפשרת לפרט לקבל בפתיחות אופנים חדשים של מציאות.
הפרט יהיה מודע ומסוגל לעשות סינתזה ולהכליל מערכות שונות של ידע תרבותי לתוך אלה שלו אם 'הכישוף' של התרבות שלנו יוסר, ואחרי שנתגבר על 'הפרדה' מאמיתותיה, נגלה שהפכנו לעשירים יותר.
אנחנו נלמד על עצמנו ועל היכול שלנו להיות 'מכשפים' – אנחנו נרחיב את החזון התרבותי שלנו.
ישנה הסכמה כללית בין החוקרים בתחום החינוך לרב־תרבותיות, שכדי ליישם חינוך רב־תרבותי יש צורך בשינוי מבני, הכולל: שינוי בתוכנית הלימודים; חומרי הלימוד; סגנונות הוראה ולימוד; תפיסה והתנהגות של מורים ומנהלים; ומטרות, נורמות ותרבות בית הספר.
ג'יימס בנקס מציע חמישה ממדים של חינוך לרב־תרבותיות תוך התמקדות בצרכים של קבוצות אתניות וגזעיות.
אינטגרציה של התוכן – אינטגרציה של התוכן דנה במידה שבה מורים משתמשים בדוגמאות, נתונים ומידע ממגוון תרבויות וקבוצות, כדי להדגים נקודות מפתח, עקרונות, הכללות ותאוריות בתחום התוכן שהם מלמדים.
הבניית הידע – תהליך זה מתאר את הפרוצדורה שבה מדענים מתחום מדעי החברה, ההתנהגות והחיים יוצרים ידע.
כאשר תהליך הבניית הידע מיושם בכיתה, מורים יכולים לעזור לתלמידים להבין כיצד ידע נוצר ואיך הוא מושפע מעמדות גזעיות, אתניות וחברתיות של יחידים וקבוצות.
תאורטיקנים רב־תרבותיים ופמיניסטים פיתחו ארבע המשגות, שנועדו לסייע למורים ללמד תלמידים כיצד ידע נבנה, כיצד לזהות את מטרות ונקודת המבט של המחבר וכיצד לפתח את היכולת שלהם לפרש את המציאות.
צמצום דעות קדומות – ממד זה מתאר את המאפיינים של עמדות גזעניות אצל ילדים ומציע דרכים ואסטרטגיות שיעזרו לתלמידים לפתח גישות וערכים דמוקרטיים יותר.
הדיון מתמקד בשני נושאים: הטבע של העמדות הגזעניות אצל ילדים ושינוי הגישות הגזעניות אצל הילדים
פדגוגיה שוויונית – זו מתקיימת כאשר מורים משתמשים בטכניקות ושיטות המסייעות בקידום ההישגים האקדמיים של תלמידים מגזע, מוצא אתני, וקבוצות חברתיות מגוונים.
בשנות השבעים קמה קבוצה של תאורטיקנים שדיברה על הבדלים תרבותיים.
על פי השקפתם תלמידים אינם זוכים להגיע להישגים אקדמיים, לא בגלל חסך תרבותי, אלא משום שהם חווים קונפליקט תרבותי בבית הספר.
העצמת תרבות בית הספר – בנייה מחדש של ארגון ותרבות בית הספר, כך שתלמידים מקבוצות שונות יחוו חינוך שוויוני והעצמה תרבותית.
משרד החינוך אימץ את אידאולוגיית כור ההיתוך בעשור הראשון לקיומו.
אולם, בפועל התפצל החינוך בישראל בין מספר מערכות אוטונומיות או אוטונומיות-למחצה: החינוך הממלכתי, החינוך הממלכתי דתי, החינוך הערבי עצמאי והחינוך העצמאי.
מגמה זו הלכה והתחזקה בשנות התשעים עם העלייה מארצות חבר המדינות ועם עליית מספר הפועלים הזרים.
שאלה מרכזית כיום היא עד כמה מערכת החינוך בישראל צריכה לכוון את החינוך הערכי וכיצד היא צריכה לעשות זאת בחברה הישראלית הפלורליסטית באופן קיצוני.
מצד אחד, מערכת החינוך מחולקת למגזרים המעוניינים באוטונומיה תרבותית וערכית ומצד שני קיים צורך בחינוך לערכים משותפים – חברתיים ולאומיים.
המחבר נוקט עמדה וטוען שמערכת החינוך בישראל כן צריכה לכוון את החינוך הערכי.
הגישות המרכזיות לחינוך ערכי בחברה פלורליסטית הן הגישה הפלורליסטית והגישה הפרטיקולרית.
גישה אחת היא שיש להכיר במשמעות הערכית של הפלורליזם החברתי בישראל, לזנוח תפיסות ישנות כמו כור היתוך ומיזוג גלויות ולראות בפלורליזם החברתי בישראל ובחינוך לרב־תרבותיות צורך קיומי לקיומה של מדינת ישראל כמדינה דמוקרטית.
על פי א' יוגב, מערכת החינוך בישראל יכולה וצריכה לטפל בחינוך לרב־תרבותיות.
ניתן לעשות זאת באמצעות שילובם של ארבעה היבטים:
שינוי מבני מערכתי: המחבר ממליץ לשלב את ארבעת המגזרים – הממלכתי, הממלכתי דתי, החרדי והערבי – כך שלכל מגזר תהיה אוטונומיה חינוכית וכל המגזרים יחד יגיעו במשותף ובהסכמה לערכים כלל חברתיים.
תוכניות ספציפיות לחינוך לרב־תרבותיות: תוכניות שאמורות להנחיל מידע ואפשרויות לדיון ערכי בנושא הפלורליזם לכלל התלמידים.
החשיפה לנרטיבים הקבוצתיים השונים תאפשר הבנה בין קבוצתית וסובלנות הדדית.
הבנה פלורליסטית כזאת תוביל גם להכרה בערכי הדמוקרטיה.
שינוי קוריקולרי כולל: הטמעת תכנים רב־תרבותיים הנושאים אופי של פתיחות לפלורליזם, בכל מקצועות הלימוד.
הדגשת החינוך לרב־תרבותיות במסגרת הכשרת מורים.
שילוב של ארבעת ההיבטים וטיפול כוללני בחינוך הערכי יתנו לחינוך הערכי בחברה הפלורליסטית הישראלית משמעות אמיתית ומקיפה.
אילן גור זאב ספקן לגבי האפשרות של חינוך לרב־תרבותיות במערכת החינוך בישראל, שכן הפיצול בין הזרמים השונים מקורו במאבק בין התרבות ההגמונית לתרבויות מודרות.
לדעתו החינוך הממלכתי הוא היחיד שמסוגל וצריך לחנך לרב־תרבותיות.
גור זאב מאמין שמכיוון שזרם זה עדיין מייצג את הרוב במדינת ישראל, יש לו את הכוח להשפיע על הזרמים האחרים בחינוך.
פלורין איטלקי או, פשוט, פלורין (באיטלקית: Fiorino, מילולית: פרח קטן; בספרות הרבנית כונה פרחים) היה מטבע שנטבע בפירנצה בין השנים 1252 ו-1523. בתקופה זו היה המטבע, יחד עם הדוקט הוונציאני (שהיה שווה-ערך לו), הילך חוקי בכל רחבי אירופה.
היה זה ההילך הראשון ממנו נטבעה כמות מספיק גדולה של מטבעות, שאפשרה הפיכתו לבעל משמעות בכלכלה העולמית.
תפוצתם של סניפי בנקים מפירנצה ברחבי העולם הפכו את המטבע להילך העיקרי בסחר הבינלאומי.
ערכו של המטבע ועיצובו כמעט ולא השתנו לאורך השנים.
פלורין זהב (fiorino d'oro) היה עשוי מ-54 גריין זהב טהור.
המטבע שימש כתקן, אמת מידה אחידה לחליפין וערכם של מטבעות שונים נקבע ביחס אליו.
כך, בעוד שבשעת הפקתו היה שוויו זהה ללירת כסף אחת, ב-1500 שולמו תמורתו שבע לירות, דבר המשקף את קצב האינפלציה.
במהלך המאות ה-14 וה-15 טבעו כ-150 ישויות מדיניות שונות באירופה גרסה משלהן לפלורין.
בהן הפורינט של ממלכת הונגריה, הגילדר ההולנדי (ששמו קוצר מ"פלורין זהב", guilder florin בהולנדית, ל-"מוזהב" בלבד), הגילדן (Gulden) של נסיכויות גרמניה השונות ושל אוסטריה, הזלוטי הפולני (שגם פירוש שמו הוא "מוזהב") ועוד.
מדינות קולוניאליות אלה טבעו גרסאות מקומיות של פלורין במושבותיהן מעבר לים.
במאה ה-15 אומץ ה"רייכסגילדן" (גרמנית: Reichsgulden) כהילך החוקי של האימפריה הרומית הקדושה.
על המטבע הפלורנטיני המקורי נטבעו פלר דה ליס (פרח החבצלת, שהקנה למטבע ולעיר פירנצה את שמם) בצד אחד ודמותו של יוחנן המטביל, עוטה אדרת שיער, בצדו השני.
במהדורות שונות הוחלף ה"פלר דה ליס" בסמל הרלדי של הישות המנפיקה.
גם דמותו של יוחנן המטביל הוחלפה בגרסאות מקומיות לקדוש הפטרון של הישות המנפיקה, כגון לסלו הקדוש, מלכהּ של הונגריה ופטרונה על הפורינט.
פלורינה היא עיר בצפון יוון בחבל מערב מקדוניה, בירת מחוז פלורינה ודרכה זורם הנהר סָאקוּלֶבַה.
העיר שוכנת 13 קילומטרים דרומית מגבול מקדוניה, 159 קילומטרים מסלוניקי, 571 קילומטרים מאתונה ונודעת גם בשמה הסלאבי לֶרִין.
התיישבות אנושית מאורגנת באזור העיר פלורינה מתוארכת לתקופת האבן החדשה.
בהמשך נשלט האזור על ידי הממלכה התראקית.
במהלך המאה ה-4 לפנה"ס נכבש האזור על ידי ממלכת מוקדון, וב-352 לפנה"ס הרחיב וביצר המלך פיליפוס השני את היישוב שכונה ליגקיסטון.
מועד זה נחשב לשנת ייסוד העיר.
ב-148 לפנה"ס נכבשה העיר על יד צבא הרפובליקה הרומית, וב-48 לפנה"ס, במהלך המלחמה על השליטה באימפריה בין יוליוס קיסר לפומפיוס נכבשה העיר על ידי כוחותיו של יוליוס קיסר והועלתה באש.
לאחר חלוקת האימפריה עבר היישוב לחזקת האימפריה הביזנטית והעיר נקראה בניב המקדוני המקומי בשם florós, אשר ממנו נגזר שמה המודרני פלורינה.
במהלך המאה ה-10 נכבשה העיר על ידי צבא האימפריה הבולגרית הראשונה והפכה לזירת קרבות בין הבולגרים לביזנטים.
בסיליוס השני קיסר האימפריה הביזנטית החזיר את העיר לידיים ביזנטיות, תוך שהוא מביס את הבולגרים ודוחק את צבאם לכוון הרי הבלקן.
באמצע המאה ה-14 נשלטה העיר על ידי הדספוט סטפאן דושאן נסיך סרביה ומתקופה זו נודעה גם בשמה הסלאבי לרין.
ב-1385 נכבשה על ידי צבא האימפריה העות'מאנית בראשות הסולטאן מוראט הראשון ונותרה בחזקת העות'מאנים עד 7 בנובמבר 1912 עת שוחררה העיר על ידי הצבא היווני במהלך מלחמת הבלקן הראשונה.
ב-25 באוגוסט 1916 נכבשה העיר על ידי צבא ממלכת בולגריה.
הבולגרים בפיקודו של הגנרל קלמנט בוידז'ייב ובסיוע חיל האוויר הגרמני ניצחו בקרב לרין במסגרת החזית המקדונית במלחמת העולם הראשונה, השתלטו על שטח נרחב של הממלכה היוונית וניצבו בעמדת איום על סלוניקי.
ב-18 בספטמבר שוחררה העיר על ידי קואליציית כוחות מצבאות מדינות ההסכמה לאחר קרב כבד שבמהלכו נפגעו אזרחים רבים ונגרמו נזקים כבדים לרכוש.
במהלך מלחמת איטליה–יוון שוב הפכה העיר לזירת לחימה, כאשר הצבא היווני הצליח להדוף את המתקפה האיטלקית.
ב-6 באפריל 1941 הצטרפה גרמניה הנאצית למערכה ופלורינה הייתה אחת מהערים הראשונות שנכבשה.
ב-1 בנובמבר 1944 שוחררה העיר על ידי הצבא היווני ובעת מלחמת האזרחים ביוון הפכה לעיר המטה של כוחות הצבא הדמוקרטי של יוון, הפרו קומוניסטי.
ב-12 בפברואר 1949 נערך קרב פלורינה אשר חרץ למעשה את גורל המלחמה לטובת כוחות הממשלה.
עיקר התוצר המקומי הגולמי של פלורינה מגיע מחקלאות, תיירות וטקסטיל.
עיקר הגידולים החקלאיים הם ירקות, חיטה, תות שדה, אגסים, פלפלים וענבים.
בעיר תיירות קיץ למטרות נופש, אקולוגיה ותיירות חורף שעיקרה למטרות סקי ובמסגרתה מהווה פלורינה תחנת יציאה ולינה לאתר הסקי "ויגלה" הממוקם בעיירה פיסודרי, שמרוחקת 19 קילומטרים מהעיר.
בפלורינה פועלת שלוחה של אוניברסיטת מערב מקדוניה, קיימות בה 8 תחנות רדיו ומוצאים לאור 2 עיתונים יומיים, 4 שבועונים ו-2 עיתוני ספורט.
במהלך שנות ה-60 הייתה הגירת עבודה משמעותית מהעיר לאירופה, מרביתה לגרמניה המערבית.
בראשית המאה ה-21 עם קבלתה של יוון לאיחוד האירופי התהפכה מגמת ההגירה ותושבים רבים חזרו לפלורינה.
בסמיכות לעיר נמצא הכביש המהיר אגנטיה אודוס המקשר את העיר לסלוניקי, אתונה ומשם דרך כביש E-90 גם למדינות הגובלות ביוון.
כמו כן מקושרת העיר לכביש מספר 3 היווני, אשר המשכו הוא עורק התחבורה האירופי E-65 החולף במקדוניה וממנה ממשיך למרכז וצפון אירופה.
מפלורינה יוצאים קווי אוטובוס ישירים לאתונה וסלוניקי היוצאים אחת ליום וכן קווי רכבת במסלול מאסף לאותם היעדים.
שדה התעופה הקרוב ממוקם ליד העיר קסטוריה, מרחק שעת נסיעה מפלורינה.
בעיר שורר אקלים ממוזג ללא השפעות ממתנות.
הטמפרטורה השנתית הממוצעת היא 11.5oc, כשערכי הקיצון הממוצעים נעים מ-0.5oc בחודש ינואר ועד 23.1oc בחודש יולי.
כמות המשקעים השנתית הממוצעת עומדת על 646 מילימטרים והחודש הגשום בשנה הוא דצמבר בו יורדים 86.2 מילימטרים של גשמים ושלגים המתפרשים בממוצע על פני 13 ימים.
בעיר מצוי מוזיאון ארכאולוגיה המציג מוצגים מתקופת האבן החדשה ועד התקופה העות'מאנית, מוזיאון לאמנות מודרנית המציג 480 עבודות של 254 אמנים בתחומי הציור, הפיסול והגילוף ומוזיאון פולקלור.
בפלורינה פועלות מספר קבוצות תיאטרון, מחול וקולנוע וכן בית ספר לאומנויות ומחול.
בעיר קיים מרכז ספורט ואתלטיקה אזורי, המכונה "מרכז הספורט הלאומי של פלורינה".
בפאתי העיר מצוי אתר חפירות ארכאולוגיות בו נחשפו שרידי היישוב מן התקופה ההלניסטית וחלקו פתוח לתיירים.
תיעוד לקהילה יהודית ספרדית בעיר פלורינה קיים החל מן המאה ה-17. יהודי העיר היו בקשרי מסחר עם בני הקהילות בסלוניקי וקסטוריה.
בראשית המאה ה-19 חדלה הקהילה היהודית בעיר מלהתקיים מסיבות שאינן ידועות.
ב-1912 לאחר מלחמת הבלקן הראשונה היגרו יהודים רבים מהעיר ביטולה וכמה עשרות מהם הגיעו גם לעיר פלורינה והקימו קהילה מאורגנת.
לאחר מלחמת העולם הראשונה הגיע גל הגירה נוסף מביטולה והקהילה גדלה לכדי 100 משפחות.
בני הקהילה עסקו בסחר בדים, בגדים ונעליים וכן מקצתם היו נגרים.
הרובע היהודי בפלורינה ממוקם היה בסמוך לנהר ויושביו גרו בעיקר לאורך רחוב בשם אִיפִּירוּ.
לקהילה היה בית כנסת אחד ובית עלמין קטן ששכן מחוץ לעיר למורדות ההר.
בעיר פעל בית ספר יסודי יהודי שנוסד ב-1917 ובו למדו גם עברית.
בסביבות 1927 אירעה עלילת דם בעיר, כאשר פקיד ממשל האשים את בני הקהילה בחטיפת ילד נוצרי אשר מדמו ביקשו להכין מצות.
לאחר שנמצא הילד והוברר כי כלל לא נחטף פיטרו השלטונות היווניים את הפקיד.
ב-1924 עברה יוון לשבוע עבודה בן 5 ימים, כך שיום השבת הפך ליום עסקים מרכזי.
בנוסף, אסרו השלטונות על עבודה בימי ראשון.
פרנסתם של בני הקהילה שנמנעו מעבודה בשבת נפגעה מאוד ורבים מהם עזבו את העיר והיגרו אל מחוץ ליוון, מרביתם חזרה לביטולה והקהילה הצטמצמה לכדי 50 משפחות.
מלחמת העולם השנייה ושואת יהודי פלורינה
במהלך מלחמת איטליה–יוון התנדבו רבים מבני העיר לשרת בצבא הממלכה.
באנדרטה שהוקמה בכיכר המרכזית בעיר להנצחת הנופלים, מוזכר שמם של ארבעה מבני הקהילה שנפלו בקרבות: מנחם אהרון, טסטה בן-ציון, מנחם יוסף ויצחק רחמין.
בפתיחת מלחמת העולם השנייה מנתה הקהילה היהודית 400 נפשות.
ב-30 באפריל 1943 ריכזו הגרמנים 372 מקרב יהודי הקהילה בחצר בית הספר בעיר והעלו אותם על רכבות שעשו דרכן לסלוניקי, שם הוכנסו לגטו הברון הירש.
ידוע שמקצת מהיהודים נרצחו או נפטרו עוד בסלוניקי וחלקם הצליחו להימלט.
בסלוניקי הועלו בני הקהילה על רכבת, (משלוח מספר 17), שעשתה דרכה אל מחנה ההשמדה אושוויץ אליו הגיעה באמצע מאי.
אין תיעוד מדויק לגבי מספר בני הקהילה שהגיעו למחנה ההשמדה אושוויץ, אך ידוע ש-295 מהם נרצחו במחנה ימים ספורים לאחר הגעתם.
28 יהודים שהסתייעו בתושבים מקומיים ואנשי מחתרת, הצליחו להימלט לאזורים ההרריים וניצלו מהגירוש,.
מקצת מיהודי העיר חזרו אליה לאחר המלחמה וב-1948 נמנו בעיר 64 יהודים, אשר היגרו בהדרגה לאתונה, ישראל, ארגנטינה וארצות הברית.
בשנת 1958 התגוררו בעיר 7 יהודים.
בראשית המאה ה-21 לא מתגוררים יהודים בעיר פלורינה ואין כל אזכור או הנצחה לאירועי מלחמת העולם השנייה.
את שרידי בית העלמין היהודי ניתן היה לאתר עד אמצע שנות ה-80 ומניחים שהוא נהרס כחלק מפרויקט בינוי או סלילת כבישים מהירים באזור.
פלורידה פנתרס היא קבוצת הוקי קרח מקצוענית מסנרייז, פלורידה, ארצות הברית, המשחקת בליגת ה-NHL בה היא חברה בבית האטלנטי שבחטיבה המזרחית.
סנרייז היא פרבר של מיאמי.
הקבוצה נוסדה ב-1993 והחלה לשחק ב-NHL בעונת 1993/94, והיא הקבוצה הדרומית ביותר ב-NHL.
הכינוי הנפוץ לקבוצה הוא ה"קאטס" (Cats - "חתולים").
הפנתרס זכו בגביע סטנלי פעמיים, ברצף ב-2024 ו-2025, והקבוצה היא אלופת ה-NHL ומחזיקת גביע סטנלי הנוכחית.
פלורידה פנתרס הוקמה ב-1993 על ידי וויין הויזנגה, איש עסקים בעל מספר חברות גדולות שהידועה בהן הייתה רשת השכרת הסרטים בלוקבסטר.
הויזנגה היה גם בעל החזקות מיעוט בקבוצת ה-NFL מיאמי דולפינס, ובמקביל לעבודה על הקמת הפנתרס הקים גם את קבוצת הבייסבול פלורידה מארלינס.
הפנתרס השלימה את כניסתה של ה-NHL לפלורידה שנה אחרי שטמפה ביי לייטנינג הוקמה באזור מפרץ טמפה.
הפנתרס החלה את העונה הראשונה שלה, עונת 1993/94, כקבוצה ביתית נוספת במיאמי ארנה, ביתה של קבוצת ה-NBA מיאמי היט.
בעקבות דראפט התרחבות שנועד לגייס עבורה סגל ראשוני, שמה הקבוצה את ידה על מספר שחקנים משמעותיים, ובראשם השוער ג'ון ונביסברוק שהגיע לאחר תשע עונות בניו יורק ריינג'רס והחלוץ הוותיק סקוט מלנבי.
בדראפט הרגיל של אותו קיץ זכתה הקבוצה בחלוץ צעיר ומבטיח, רוב נידרמאייר.
המאמן היה מאמן ותיק ובעל שם בליגה, רוג'ר נילסון, שסיגל לקבוצה סגנון הגנתי שספג ביקורת מצד שאר קבוצות הליגה.
הקבוצה סיימה את עונתה הראשונה עם מאזן של 33 ניצחונות, 34 הפסדים ו-17 תיקו - 83 נקודות בטבלה, מאזן מצוין יחסית לקבוצת התרחבות, אולם לקבוצה חסרה נקודה אחת נוספת כדי לעלות לפלייאוף.
את עונת 1994/95 המקוצרת סיימו הפנתרס שוב עם מאזן קרוב למאוזן, וגם הפעם חסרה לה נקודה בודדת כדי לתפוס מקום בפלייאוף.
הפנתרס הציגו באותה עונה מגן מבטיח שנבחר ראשון על ידם בדראפט, אד ג'ובנובסקי.
למרות ההצלחה היחסית פוטר נילסון מאימון הקבוצה, ואל נעליו נכנס דאג מקלין.
התחלה חזקה של העונה ותוצרת התקפית נאה של מלנבי ונידרמאייר, בתוספת עונת פריצה של המגן הסלובקי רוברט שוולה, הביאו את הפנתרס בפעם הראשונה למאזן חיובי בסיום העונה הרגילה ומקום בפלייאוף.
גם את ריצת הפלייאוף שלה החלה הקבוצה בצורה משכנעת כשעלתה ליתרון 3:0 בסדרה מול בוסטון ברואינס ולבסוף השלימה ניצחון 4:1 בסדרה.
בסיבוב השני חזרה הקבוצה מפיגור 2:1 בסדרה מול פילדלפיה פליירס, ניצחה בשלושת המשחקים הבאים העלתה לגמר החטיבה המזרחית.
בגמר החטיבתי פגשו הפנתרס את פיטסבורג פינגווינס.
הפנתרס נקלעו לפיגור 3:2 בסדרה, וניצחו במשחק השישי במיאמי כדי לכפות משחק שביעי ומכריע בפיטסבורג.
בעזרת משחק מצוין של ונביסברוק בשער ניצחו הפנתרס וזכו בעלייה היסטורית לסדרת גמר גביע סטנלי.
סדרת הגמר הסתיימה באכזבה, כאשר קולורדו אוולאנש הביסה את הפנתרס בארבעה משחקים.
מנהג אוהדים מוזר אפיין את אותה עונה.
לפני המשחק הביתי הראשון של העונה התרוצץ עכברוש בחדר ההלבשה של הפנתרס.
סקוט מלנבי הרג את העכבר במכה ממקל ההוקי שלו.
במשחק עצמו כבש מלנבי שני שערים.
הצירוף המוזר כונה בידי ג'ון ונביסברוק "rat trick", משחק מילים על הביטוי "hat trick" (שלושער).
כשהסיפור התפרסם החלו אוהדים בודדים של הפנתרס להשליך עכברי צעצוע עשויים מגומי אל זירת הקרח כשהפנתרס הבקיעו שער.
המנהג הלך והשתרש בקרב הקהל של הפנתרס, ובזמן מרוץ הפלייאוף של הקבוצה כבר נזרקו אלפי עכברי צעצוע לאחר כל שער, דבר שגרם לעיכובים משמעותיים במשחק.
בצירוף מקרים, 1996 הייתה גם "שנת העכברוש" לפי לוח השנה הסיני.
לכן נקראת העונה הזו עד היום "שנת העכברוש" בפי אוהדי הפנתרס.
המנהג גרם ל-NHL לקבוע חוק חדש בסיום העונה, לפיו במקרה שהקהל משליך חפצים לקרח רשאים השופטים לשרוק עבירת delay of game (עיכוב המשחק) נגד הקבוצה הביתית ולהרחיק שחקן שלה ל-2 דקות.
בעקבות שינוי החוק פסק המנהג, למעט מקרים מסוימים שגם בהם נדחק לסופי משחקים בלבד.
1997 - 2000: תקוות גדולות ושקיעה בבינוניות
כמו בעונה הקודמת, גם בעונת 1996/97 החלו הפנתרס בצורה מצוינת את העונה, אולם נחלשו בהמשכה וסיימו רק במקום הרביעי במזרח.
בפלייאוף, מול ניו יורק ריינג'רס, ניצחו הפנתרס במשחק הראשון, אולם נוצחו בארבעת הבאים והודחו.
עונת 1997/98 הייתה החלשה ביותר של הקבוצה מאז היווסדה, כאשר גם פיטוריו של המאמן מקלין לא הועילו.
הקבוצה סיימה במאזן חלש ובמקום השישי והלפני אחרון בבית האטלנטי.
עונת 1998/99 הייתה שנה של התחדשות בקבוצה.
את הקבוצה אימן מאמן חדש, טרי מארי.
במסגרת ארגון מחדש של ה-NHL מצאו עצמם הפנתרס בבית חדש, הבית הדרום-מזרחי.
הם גם עזבו את ה"מיאמי ארנה" ועברו לאולם החדש שנבנה עבורם בסנרייז.
על הקרח הציגו הפנתרס את החלוץ הרוקי מרק פאריש שסיפק תוצרת התקפית מרשימה בתחילת העונה, אולם נעצר בהמשכה.
הנהלת הקבוצה חשה שהמקום בפלייאוף נמצא בסכנה ויזמה עסקת ענק, בעקבותיה הגיע לקבוצה מונקובר קנאקס אחד הכוכבים הגדולים של הליגה, החלוץ הרוסי פאבל בורה.
אף על פי שהפגין רמה גבוהה סבל בורה מפציעות רבות שהגבילו את נוכחותו במשחקים, והפנתרס אכן החמיצו בסופו של דבר את הפלייאוף.
בעונת 1999/2000 הצדיק פאבל בורה את רכישתו כאשר כבש 58 שערים וסיים את העונה הרגילה כמבקיע השערים המצטיין של הליגה, תואר שזיכה אותו בגביע מוריס "רוקט" רישאר.
הפנתרס סיימו עם 43 ניצחונות ו-98 נקודות בטבלה - המאזן הטוב בתולדותיהם, אולם בפלייאוף נחלו הפנתרס שוב אכזבה כשהובסו על ידי ניו ג'רזי דווילס בארבעה משחקים בהם כבשו חמישה שערים בלבד.
למרות עונה מצוינת נוספת של פאבל בורה עם 59 שערים, והצטיינות של השוער הצעיר רוברטו לואונגו, נכשלו הפנתרס בעונת 2000/01 וסיימו את העונה הרגילה במאזן חלש מאוד שלא הספיק לפלייאוף.
בעונת 2001/02 הגיע לקבוצה החלוץ ולרי בורה, אחיו הצעיר של פאבל, אולם גם האיחוד בין האחים לא עזר לשפר את מצבה של הקבוצה.
הבעלים החדשים שקנו את הקבוצה באותו קיץ - קבוצה של שמונה משקיעים שונים - החליטו לבנות אותה מחדש, ועם תום מועד ההעברות של העונה העבירו את פאבל בורה מהקבוצה.
הפנתרס סיימו עם מאזן דומה לעונה הקודמת ורחוק ממקום בפלייאוף.
שתי העונות הבאות אופיינו ביכולת גבוהה של רוברטו לואונגו, שביסס את עצמו כאחד השוערים הטובים בליגה, אולם הפנתרס הפגינו יכולת התקפית שהייתה בין הגרועות בליגה והמאזנים שלהם נותרו רעים מאוד.
באף עונה מתחילת העשור לא הגיעה הקבוצה לסף 30 הניצחונות.
במקביל ניזוקה הקבוצה ממאבקי כוח בצוות הניהולי והמקצועי שלה.
בשאר העשור שיפרה הקבוצה את מאזניה ועברה את 30 הניצחונות בכל עונה, כאשר בעונת 2008/09 הגיעה ל-41 ניצחונות - המאזן השני הטוב ביותר שלה, אולם גם המאזנים המשופרים יחסית לא הספיקו לפלייאוף.
האירוע הבולט של המחצית השנייה העשור היה עסקת ענק עם ונקובר קנאקס במסגרתה ויתרו הפנתרס על השוער המצטיין רוברטו לואונגו, מהלך שהתברר כשגיאה קשה כאשר מחליפיו לא הגיעו לרמתו.
בעונת 2010/11 ירדה הקבוצה בביצועיה וסיימה אותה אחרונה בבית הדרום-מזרחי עם 30 ניצחונות ו-72 נקודות בלבד.
במהלך העונה ויתרו הפנתרס על קורי סטילמן הוותיק שהועבר לקרוליינה הוריקנס.
חולשה גדולה של הבית הדרום-מזרחי בעונת 2011/12 איפשרה לפנתרס, למרות מאזן של 38 ניצחונות ו-94 נקודות בלבד, לזכות באליפות הבית ולשוב לפלייאוף לראשונה מזה 12 שנים.
בפלייאוף, למרות יתרון ביתיות ויתרון של 3:2 בסדרה, נוצחו הפנתרס בסיבוב הראשון על ידי ניו ג'רזי דווילס בשבעה משחקים.
עד עונת 2015/16 הידרדרה הקבוצה לתחתית הליגה ולא שבה לפלייאוף, למרות שובו של השוער רוברטו לואונגו לקבוצה בעונת 2013/14.
בעונת 2015/16 זכתה הקבוצה באליפות הבית האטלנטי אליו עברה לאחר שינוי במבנה הבתים בליגה, בעיקר בזכות עונה מצוינת של חלוץ הרכש הוותיק יארומיר יאגר.
בפלייאוף כשלה הקבוצה ונוצחה בסיבוב הראשון.
הקבוצה חזרה לסורה בשלוש העונות הבאות ובכך החמיצה את הפלייאוף 6 פעמים ב-7 עונות.
למעשה, מאז הריצה עד סדרת הגמר ב-1996, החמיצה הקבוצה את הפלייאוף ברוב העונות, וגם כשעלתה לפלייאוף לא עברה את הסיבוב הראשון.
בסוף עונת 2018/19 תם עידן בקבוצה כאשר השוער הוותיק רוברטו לואונגו הודיע על פרישה ממשחק פעיל.
במקומו הובא לקבוצה אחד השוערים הבולטים בליגה, סרגיי בוברובסקי, בניסיון להעלות את הקבוצה לצמרת הליגה.
ריצות הפלייאוף של 2023, 2024 ו-2025: שלושה גמרים ושתי אליפויות היסטורית
העונה הרגילה של 2022-23 הייתה מוצלחת הרבה פחות מקודמתה.
הקבוצה סבלה מפציעות רבות, בין השאר של הכוכב והקפטן שלה אלכסנדר ברקוב שנעדר ממרבית העונה.
הקבוצה נראתה כמי שתחמיץ את הפלייאוף עד חודשיים לסיום העונה הרגילה, אז חזר ברקוב לשחק, והצליחה בקושי להשתחל אל הפלייאוף מהמקום השמיני והאחרון בחטיבה המזרחית - מיקום שייעד לה סדרה שנראתה אבודה מול בוסטון ברואינס, הקבוצה עם המאזן הטוב בליגה, ששברה בעונה הרגילה את שיאי ה-NHL בניצחונות ובנקודות בטבלה.
הסדרה מול הברואינס התנהלה בהתאם למצופה עד המשחק הרביעי, בסיומו הובילו הברואינס 3:1 בסדרה - אלא שהפנתרס ניצחו את שני המשחקים הבאים, אחד מהם בבוסטון, וכפו משחק שביעי שנערך אף הוא בבוסטון.
בפיגור 3:2 לקראת סיום המשחק הוציאו הפנתרס את השוער סרגיי בוברובסקי והכניסו מחליק נוסף בניסיון נואש להשוות - ואכן השוו בשער דרמטי בדקה האחרונה של המשחק וכפו הארכה, אותה הכריע קרטר ורהייגי כדי לנצח את הסדרה ולהשלים את אחת ההפתעות הגדולות בתולדות פלייאוף ה-NHL.
בסיבוב השני פגשו הפנתרס המעודדים את טורונטו מייפל ליפס.
הפנתרס התעלו על עצמם ונזקקו לחמישה משחקים בלבד כדי להדיח גם את המייפל ליפס ולעלות לגמר החטיבה המזרחית.
הגמר החטיבתי, מול קרוליינה הוריקנס, נפתח במשחק הארוך ביותר בתולדות הפנתרס, עד שער הניצחון של מתיו טקצ'אק 12.7 שניות לסיום ההארכה הרביעית.
הפנתרס המשיכו וניצחו את הסדרה מול ההוריקנס, שנחשבו לעדיפים לפני הסדרה, בארבעה משחקים בלבד - הפעם הראשונה שהפנתרס ניצחו סדרת פלייאוף בלי להפסיד משחק - ועלו בפעם השנייה בתולדותיהם לסדרת הגמר על גביע סטנלי.
בסדרת הגמר מול אלופת החטיבה המערבית, וגאס גולדן נייטס, הראו הגולדן נייטס עדיפות ברורה וניצחו את הפנתרס בחמישה משחקים.
החלוץ הצעיר מת'יו טקצ'אק, שהגיע לקבוצה באותה עונה, מיצב את עצמו ככוכב ההתקפה של הקבוצה גם אחרי שובו של ברקוב, וסיים את העונה עם 109 נקודות בעונה הרגילה ו-24 נקודות בפלייאוף, כולל מספר שערים מכריעים בהארכות ובסיומי משחקים.
עונת 2023/24 המשיכה את המגמה שהפגינה הקבוצה בפלייאוף הקודם.
טקצ'אק וברקוב המשיכו להוביל את ההתקפה כשאליהם הצטרף סם ריינהרט, שסיים את העונה עם 94 נקודות, כשבשער המשיך לככב סרגיי בוברובסקי כשמגבה אותו השוער המחליף הקנדי אנטוני סטולארז שהפגין גם הוא יכולת טובה.
המגן השוודי אוליבר אקמן-לרסון היה מעוז ההגנה.
הפנתרס נאבקו מול בוסטון ברואינס על ראשות הבית האטלנטי ולבסוף גברו עליה וסיימו ראשונים בבית עם 52 ניצחונות ו-110 נקודות בטבלה.
המיקום הגבוה סידר לפנתרס סדרה מול היריבה המושבעת, טמפה ביי לייטנינג.
הפנתרס הראו עליונות בסדרה ונזקקו לחמישה משחקים בלבד, בהם הבקיעו 20 שערים, כדי להדיח את הלייטנינג בפעם הראשונה אחרי הפסדים בשני מפגשי פלייאוף קודמים בין הקבוצות.
בסיבוב השני פגשו הפנתרס את סגניתם בבית האטלנטי, בוסטון ברואינס, אותה הדיחו באופן מפתיע בעונה הקודמת בדרך לסדרת הגמר.
הפעם יתרון הביתיות היה של הפנתרס, והם ניצלו אותו וניצחו בסדרה בשישה משחקים.
בגמר החטיבה המזרחית חיכה לפנתרס מפגש קשה, ללא יתרון ביתיות, מול הקבוצה בעלת המאזן הטוב בליגה, ניו יורק ריינג'רס.
למרות הפסד במשחק הראשון הפכו הפנתרס את הסדרה וניצחו אותה בשישה משחקים, כדי לעלות לסדרת הגמר על גביע סטנלי בפעם השנייה ברציפות.
בסדרת הגמר חיכתה לפנתרס אלופת החטיבה המערבית, אדמונטון אוילרס, עם שני החלוצים מהטובים בליגה - הקנדי קונור מקדייוויד והגרמני לאון דרייסייטל.
משחק הגנה מצוין עם יכולת טובה של בוברובסקי הצליח לנטרל את ההתקפה של האוילרס בשלושת המשחקים הראשונים, והפנתרס עלו ליתרון 3:0 בסדרה כשנראה היה שהאליפות ההיסטורית מתקרבת.
בשלב זה החליטו הפנתרס לתת מנוחה לבוברובסקי, ואנטוני סטולארז פתח בשער במשחק הרביעי.
האוילרס ניצלו זאת והביסו את הפנתרס 8:1, וגם שובו של בוברובקי לא הועיל במשחקים הבאים - בוברובסקי הראה יכולת חלשה בשני המשחקים הבאים, והאוילרס השוו את הסדרה ל-3:3 וכפו משחק שביעי בפלורידה.
בוברובסקי חזר ליכולתו הטובה במשחק המכריע, ושער של סאם ריינהרט בשליש השני הביא לפנתרס ניצחון בו ובסדרה כולה, ולצידה זכייה היסטורית ראשונה בגביע סטנלי.
הקפטן אלכסנדר ברקוב, שהפך לפיני הראשון שמוביל כקפטן קבוצה לזכייה בגביע סטנלי, זכה גם בגביע סלקה.
הפנתרס שמרו על מרבית הסגל שלהם בעונת 2024/25, שבה האבדה הבולטת היחידה הייתה של המגן המצטיין אוליבר אקמן-לרסון שעזב, אך סבלו מפציעה ארוכה של כוכבם מת'יו טקצ'אק שהחמיץ 30 משחקים.
למרות זאת, בעזרת הצטיינות ההתקפית של אלכסנדר ברקוב, סאם ריינהארט וקרטר ורהייגי, מגיבורי האליפות בעונה הקודמת, סיימו הפנתרס עם 47 ניצחונות ו-98 נקודות את העונה הרגילה.
בבית האטלנטי החזק של אותה עונה הספיק המאזן הזה רק למקום השלישי.
לקראת הפלייאוף הגבירו הפנתרס את כוחם התקפי עם רכש משמעותי - בראד מרשאן, הקפטן של בוסטון ברואינס, הגיע לקבוצה והפך מיד לאחד מכוכביה בפלייאוף.
יחד עם מצטייני העונה הרגילה, עם מתיו טקצ'אק שחזר לכושרו, ועם סאם בנט ששדרג את יכולתו בפלייאוף, הציגו הפנתרס כוח אש התקפי מצוין לאורך כל הפלייאוף, כאשר כל ששת השחקנים השיגו 20 נקודות ויותר כל אחד במהלך הפלייאוף.
סרגיי בוברובסקי, שעמד בשער לאורך כל משחקי הפלייאוף, הצטיין גם הוא.
בסיבוב הראשון נפגשו הפנתרס, שוב, עם יריבתם הגדולה טמפה ביי לייטנינג - הפעם ללא יתרון ביתיות.
למרות זאת גילו הפנתרס עליונות ברורה וניצחו את הסדרה בחמישה משחקים.
בסיבוב השני, שוב ללא יתרון ביתיות, פגשו הפנתר את אלופת הבית האטלנטי, טורונטו מייפל ליפס.
למרות הפסדים בשני המשחקים הראשונים בטורונטו, חזרו הפנתרס לסדרה וניצחו אותה במשחק שביעי ומכריע, בוא הביסו את המייפל ליפס 6:1 בטורונטו.
גמר החטיבה המזרחית הפגיש את הפנתרס עם קרוליינה הוריקנס, שוב ללא יתרון ביתיות.
הפנתרס הפגישו שוב את היכולת ההתקפית שלהם כשעברו את הסדרה בחמישה משחקים, כאשר בכל ארבעת הניצחונות שלהם הבקיעו לפחות חמישה שערים.
הניצחון בסדרה העלה את הפנתרס בפעם השלישית ברציפות לסדרת הגמר על גביע סטנלי, ושוב מול יריבתם בגמר בעונה הקודמת, אדמונטון אוילרס, שוב ללא יתרון ביתיות.
שתי הקבוצות בעלות ההתקפה הטובה בליגה סיפקו סדרה מעניינת ורבת שערים, אך אחרי שארבעת המשחקים הראשונים התחלקו בין הקבוצות ניצחו הפנתרס בשני המשחקים הבאים, וזכו בגביע סטנלי בפעם השנייה ברציפות, כאשר שוב בכל ארבעת ניצחונותיהם הבקיעו לפחות חמישה שערים.
סאם בנט, שהבקיע 15 שערים בפלייאוף, נבחר ל-MVP של הפלייאוף וזכה בגביע קון סמיית'.
היריבות עם טמפה ביי לייטנינג
לפנתרס יש יריבות טבעית מול הקבוצה הנוספת בליגה ממדינת פלורידה - טמפה ביי לייטנינג.
בעוד הפנתרס מבוססים באזור מיאמי רבתי ומייצגים אותו, הלייטנינג מבוססים באזור מפרץ טמפה ומייצגים אותו.
הקבוצות נפגשו נכון ל-2025 ב-4 סדרות פלייאוף; בשתי הראשונות ניצחו הלייטנינג, הפנתרס ניצחו בשתי האחרות בדרך לזכיותיהם ההיסטוריות בגביע סטנלי ב-2024 וב-2025.
פלורין פיירסיק (ברומנית: Florin Piersic; נולד ב-27 בינואר 1936 קלוז') הוא שחקן תיאטרון וקולנוע רומני.
שיחק בין השאר, במעל 40 סרטים, כשגילם תכופות דמויות של לוחמים או היידוקים מן המסורת והספרות ההיסטורית הרומנית.
פיירסיק בעל יכולות משחק מגוונות והפך לאחד מהשחקנים הפופולריים ביותר של הקולנוע הרומני במחצית השנייה של המאה ה-20.
פלורין פיירסיק נולד בקלוזי ברומניה.
אמו, ורה פיירסיק ,מורה, במקור Valea Seacă ואביו, שיטפון פיירסיק, רופא וטרינר, יליד בוקובינה, מקורלטה בסוציבה.
פיירסיק בילה את ילדותו בקורלטה, פוג'וראטה Coșna.
אחר כך בצירנוביץ, ובקלוז-הטראנסילבני שם למד בבית הספר התיכון לבנים מס.
3 (היום המכללה הלאומית אמיל רקוביצה).
פיירסיק התגלתה על ידי השחקנית והבמאית אלנה נגריאנו (Elena Negreanu).
עם סיפוחה מחדש של העיר קלוז' להונגריה ב-1940 עזב פיירסיק עם משפחתו את אזור הולדתו ואחרי קיץ 1941 עבר לצ'רנוביץ (אז צ'רנאוץ), שנכבשה מחדש על ידי הצבא הרומני.
אביו עבד שם כממונה על השירותים הווטרינריים במחוז סורוקה שבבסרביה.
אחרי נפילת המשטר הפאשיסטי-צבאי ברומניה וחזרתה של קלוז' לרומניה, חזרה המשפחה לעיר.
לאחר לימודי התיכון נרשם ללימודים באקדמיה לאמנויות הבמה וקולנוע ע"ש קאראג'אלה בבוקרשט, אותה סיים ב-1957.
בשנים 1957–1959 שיחק על במת התיאטרון מקראיובה.
בשנת 1959 צורף פיירסיק ללהקת התיאטרון הלאומי בבוקרשט שבה השתתף בהפקות מרובות עד לפרישתו לגמלאות בשנת 1989.
תפקידו הראשון היה ריצ'רד ב"בכור שטן" מאת ג'ורג' ברנרד שו.
בשנת 1958 הופיע לראשונה בקולנוע בסרט הרומני-צרפתי "קוצי ברגאן".
פיירסיק שיחק במעל ארבעים סרטים כשבין השאר גילם גיבורי-עם ודמויות היסטוריות בסרטים מתקופת השלטון הקומוניסטי וכן שיחק במחזות זמר.
פיירסיק היה נשוי שלוש פעמים: בין השנים 1962–1974 לשחקנית טטיאנה יקל, שילדה לו בן בשם פלורין פיירסיק הבן, בין השנים 1975–1985 לשחקנית אנה סלש, מאוראדיה, אם בנו השני, דניאל, שהתיישבו מאוחר יותר בהונגריה.
החל משנת 1993, אחרי חברות של 7 שנים, התחתן עם אנה טרק.(Török).
אמן פופולרי בקרב העם, נבחר למקום ה-51 בין הרומנים הגדולים, בשנת 2006.
2006 יקיר הערים בוקרשט ואוראדיה
2009 - הפרס למפעל חיים בפסטיבל הבינלאומי לקולנוע של טרנסילבניה
26 בינואר 2011 - בית הקולנוע "רפובליקה" בקלוז' קיבל את השם "פלורין פיירסיק".
31 בינואר 2011 - היה לשחקן הרומני הראשון שזכה לכוכב בשדרת הכוכבים שנחנכה על ידי התיאטרון מטרופוליס בככר טימפולוי במרכז בוקרשט.
Harap-Alb (לו הייתי האראפ אלב) (האראפ אלב)
1968 אוטו סקורצני ב Eliberare (שחרור)
1971 אנגל שאפטקאי ב-Haiducii lui Șaptecai (ההיידוקים של שפאטקאי)
1971 פרדה בוזסקו ב- Mihai Viteazul (מיכאל האמיץ)
1971 אנגל שפטקאי ה-Zestrea Domniței Ralu - (נדוניית הנסיכה ראלו)
Frații Jderi 1974 - דמיאן ז'דר (האחים ז'דר)
1976 גריגורה פינטיה ב-Pintea (פינטיה)
1978 פרומטאוס ב - Eu, tu și Ovidiu (אני, את ואובידיו)
1980 מרג'לאטו ב-Drumul oaselor - =(דרך העצמות)
1982 מרג'לאטו ב- Trandafirul galben(הוורד הצהוב)
1985 מרג'לאטו ב-Masca de argint (מסיכת הכסף)
1986 מרג'לאטו ב- Colierul de turcoaze שרשרת הטרוקיז
1987 אוליגאיה ב -Totul se plătește (לכל דבר יש מחיר)
2006 דיבוב, מאק ב-Mașini- "מכוניות" (גרסה ברומנית) 2004 אבא של אלכסנדרה - Lacrimi de iubire (דמעות אהבה) (סדרת טלוויזיה) (
אלקסיי בטרגדיה אופטימית מאת וסבולוד וישנבסקי
ריצ'רד בבכור שטן מאת ג'ורג' ברנרד שו
אורפאוס בשאול מאת טנסי ויליאמס
פר גינט מאת הנריק איבסן
Act venețian מאת קמיל פטרסקו
Gaițele (העורבנים) מאת אלכסנדרו קיריצסקו
על עכברים ואנשים לפי ג'ון סטיינבק
Visul unei nopți de iarnă (חלום ליל חורף) מאת טודור מושאטסקו
Ultima haltă în paradis (התחנה האחרונה בגן עדן) מאת ולנטין ניקולאו
DVDOmul cu 100 de chipuri ("האדם בעל מאה פרצופים" - ראיונות - 2006)
אלבומים מוזיקלייםHoinărind printre amintiri'' (שיטוטים בין הזכרונות) (לחנים: דן יאגנוב 2009).
פלורן מנודו הוא שחיין צרפתי, הוא אלוף אולימפי (לונדון 2012), פעמיים ברציפות סגן אלוף אולימפי (ריו דה ז'ניירו 2016 וטוקיו 2020), זוכה מדליית ארד אולימפית (פריז 2024) ואלוף העולם (קאזאן 2015) במשחה ל-50 מטר חופשי.
זוכה 4 מדליות זהב מאליפויות עולם (ברצלונה 2013 וקאזאן 2015), אלוף אירופה בעל 4 מדליות זהב (ברלין 2014) ושיאן העולם הנוכחי (2021) במשחה ל-50 מטר גב (בריכת 25 מטר).
שיאן עולם בעבר במשחה ל-50 מטר חופשי (בריכת 25 מטר).
מנודו נולד בוילרבאן, צרפת לאבא צרפתי ואמא הולנדית.
אחותו הבוגרת, לור, היא אלופה אולימפית ושיאנית עולם בשחייה.
הוא החל להתאמן בהדרכת אחיו הבכור, ניקולה ובהמשך התאמן במועדון השחייה שבמרסיי בהדרכת רומן ברנייה (בעל מדליית ארד מברצלונה 2003).
בשנת 2007 זכה באליפות צרפת לנוער במשחה ל-50 מטר חופשי.
בשנת 2009 התגייס לשירות בצבא צרפת בגדוד תותחנים.
באליפות העולם בשחייה שנערכה בשאנגחאי, סין בשנת 2011 סיים מנודו במקום חמישי במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה 23.49 שניות.
בשלב המוקדמות הוא קבע שיא אישי של 23.31 שניות ועלה מהמקום השלישי.
באליפות צרפת בשחייה שנערכה בדנקרק, במרץ 2012 זכה מנודו במדליית כסף במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 21.95 שניות, שתי מאיות השנייה אחרי אמורי לבו ובמדליית ארד במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 23.72 שניות.
בשלב חצי הגמר הוא קבע את שיאו האישי בתוצאה של 21.86 שניות.
נוסף לכך, הוא סיים במקום עשירי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 49.24 שניות.
באולימפיאדת לונדון (2012) זכה מנודו במדליית זהב במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 21.34 שניות, לפני קאלן ג'ונס מארצות הברית (21.54 שניות) והאלוף האולימפי היוצא ושיאן העולם סזאר סיילו מברזיל (21.59 שניות).
זכייתו התקבלה בהפתעה גדולה לאור העובדה שלפני האולימפיאדה כלל לא נחשב למועמד למדליה.
באליפות אירופה בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה בשארטר שבצרפת בנובמבר אותה שנה זכה מנודו ב-5 מדליות זהב, במשחה ל-50 מטר חופשי (20.70 שניות), לפני ולדימיר מורוזוב מרוסיה (20.89 שניות) וב-4 משחי שליחים.
ובאליפות העולם בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה באיסטנבול שבטורקיה בדצמבר אותה שנה זכה מנודו בשתי מדליות, כסף וארד.
מדליית כסף במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 20.88 שניות, אחרי ולדימיר מורוזוב (20.55 שניות) ולפני אנתוני ארווין מארצות הברית (20.99 שניות) ומדליית ארד במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 26.33 שניות, אחרי אלכסנדר הטלנד מנורווגיה (26.30 שניות) ודמיר דגוניץ' מסלובניה (26.32 שניות).
באליפות העולם שנערכה בברצלונה שבספרד בשנת 2013 זכה מנודו במדליית זהב במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי ביחד עם יאניק אנייל, פביאן ז'ילו וז'רמי סטרביוס בתוצאה של 3:11.18 דקות, לפני ארצות הברית (3:11.42 דקות) ורוסיה (3:11.44 דקות).
נוסף לכך, הוא סיים במקום חמישי במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 21.64 שניות, בשלב חצי הגמר עלה מהמקום הראשון בתוצאה של 21.37 שניות, התוצאה השנייה בטיבה באליפות ובמקום שמיני במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 23.35 שניות.
באליפות אירופה שנערכה בברלין גרמניה באוגוסט 2014 זכה מנודו ב-4 מדליות זהב והיה לשחיין המצטיין של האליפות.
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו שנערכה באוגוסט הוא זכה בשתי מדליות כסף במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 22.41 שניות, אחרי אנתוני ארווין (22.40 שניות) ולפני נייתן אדריאן (22.49 שניות), שניהם מארצות הברית, בשלב חצי הגמר הוא קבע את התוצאה המהירה במשחקים של 21.32 שניות.
במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:10.53 דקות, אחרי ארצות הברית (3:09.92 דקות) ולפני אוסטרליה (3:11.37 דקות), כשחיין שלישי הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 47.14 שניות.
באולימפיאדת טוקיו שנערכה בסוף יולי הוא זכה במדליית כסף במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 21.55 שניות, אחרי קיילב דרסל מארצות הברית (21.07 שניות) וברונו פרטוס מברזיל (21.57 שניות).
פלורנטיו מסקרה (באיטלקית: Florentio Maschera; 1540-1584) או פיורנצו מסקרה (Maschera, Fiorenzo) היה מלחין, נגן עוגב וכלי קשת איטלקי מסוף תקופת הרנסאנס.
פלורנטיו מסקרה נולד בעיר ברשה.
הוא למד כנראה מאביו ברתולומאו מסקרה, שהועסק כמורה ללטינית לנערים ששרו במקהלת הקתדרלה של ברשה.
מסקרה קיבל שיעורי מוזיקה מקלאודיו מרולו בוונציה.
בהמשך, בשנת 1557, התמודדו פלורנטיו מסקרה, אנדראה גבריאלי וקלאודיו מרולו על משרת נגן העוגב בכנסיית סנט מארק בוונציה.
לבסוף זכה במשרה זו קלאודיו מרולו.
כתוצאה מכך, פנה מסקרה למציאת תפקיד חדש, ועבודתו הראשונה הייתה כנגן עוגב במנזר "סנטו ספיריטו אין איזולה" בוונציה, שם החל לעבוד (בגיל 17 בלבד) ב-22 באוגוסט 1557 בשכר התחלתי של 180 לירטות.
בתקופה זו המשיך ללמוד אצל מרולו.
בתחילת המאה ה-17 נבנה עוגב חדש בסגנון הבארוק בקתדרלה של ברשה.
ומסקרה נתמנה לנגן העוגב בקתדרלה זו.
בתפקיד זה כיהן למשך כל חייו.
בונה כלי הנגינה גספארו דה סאלו, תושב ברשה בעצמו, ציין כי מסקרה היה נגן ויולה דה גמבה מעולה.
באותה תקופה הייתה ברשה מרכז לבניית כלי נגינה, במיוחד כלי קשת, בדומה גם לעיר מנטואה.
מסקרה נחשב לנגן עוגב מחונן ומוכשר, שני רק לקלאודיו מרולו.
בשנת 1584 מת מסקרה בעיר ברשה.
את תפקידו בקתדרלה של ברשה תפס אחריו קונסטנצו אטנייטי, המלחין, נגן העוגב ובונה העוגבים, אשר העיד כי מסקרה הצטיין בצליל יפה ומתוק.
יוהאן גוטפריד ולתר אף ציין ב"לקסיקון המוזיקלי" שלו , כי מסקרה היה נגן כלי קשת (כינור, ויולה וויולה דה) גמבה יוצא מהכלל, אשר ניגן לעיתים קרובות בערים רבות בצפון איטליה.
מסקרה ידוע בעיקר ב-21 הקנצונות הכליות שלו תחת הכותרת "Il primo libro de canzoni da sonar".
קנצונות אלה, לארבעה כלים, כתובות בעיקר במרקם פוליפוני עם מעט מאוד מרקם הומופוני.
הן כוללות גם קטעי דואטים המופיעים לסירוגין בין זוגות הקולות.
האוסף פורסם לראשונה בשנת 1582 אבל לא שרדו ממהדורה זו עותקים.
המהדורה הראשונה ששרדה היא משנת 1584. נדפסו בסך הכל שש מהדורות: מ 1582, 1584, 1588, 1593, 1596, 1607 ו 1621. זהו האוסף המוקדם ביותר של קנצונות שיש בידינו (פרט לאלה של וינצ'נטי) ואשר נכתבו במיוחד להרכב כלי ולא עיבודים של יצירות קוליות קודמות.
ברנרד תומאס, במאמרו למהדורה של 5 קנצונות של מסקרה (לונדון, 1977), אף משער שמסקרה המציא את ז'נר הקנצונה.
2 קנצונות נוספות לארבעה כלים מאת מסקרה נדפסו באנתולוגיה של אלסנדרו ראוורי מ 1608, הכוללת 36 יצירות מאת מבחר מלחינים כגון: ג'ובאני גבריאלי, ג'ירולאמו פרסקובלדי, קלאודיו מרולו ועוד.
וכן בעיבודים לכלי מקלדת, כמו למשל בטבלטורה של יוהאן וולץ (Johann Woltz) משנת 1607. במהדורה מ 1590 של מסקרה עצמו אף צוין כי היצירות מתאימות לנגינה בעוגב, אף על פי שהן מתאימות לנגינה גם בלאוטה או בהרכבים כליים (של ויולים, חליליות וכו').
נגן העוגב Liuwe Tamminga הקליט מבחר מהקנצונות של מסקרה בנוסח לעוגב יחד עם יצירות לעוגב של מלחינים אחרים בחברת Passacaille records
פלורין ולריו רדוצ'ויו (ברומנית: Florin Valeriu Răducioiu; נולד ב-17 במרץ 1970 בבוקרשט) הוא כדורגלן עבר רומני ששיחק בעמדת החלוץ.
קריירת המשחק הענפה של רדוצ'ויו החלה ברומניה, לאחר מכן עבר בין הליגות הבכירות באיטליה, ספרד, אנגליה, גרמניה וצרפת, והיה לכדורגלן הראשון בהיסטוריה ששיחק בכל חמש הליגות האירופיות הבכירות ביותר.
לרדוצ'ויו ארבעים הופעות ו-21 שערים במדי נבחרת רומניה, אותה ייצג בין היתר בשני טורנירי מונדיאל ובטורניר יורו 1996.
רדוצ'ויו החל את קריירת המשחק בקבוצת הנוער של דינמו בוקרשט.
במהלך עונת , בגיל 16 בלבד, ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת תחת המאמן מירצ'ה לוצ'סקו, שהאמין בקידום שחקנים צעירים והעניק לרדוצ'ויו את ההזדמנות הראשונה.
הופעת הבכורה שלו נערכה ב-10 במאי 1986, לקראת סיום העונה, בניצחון 1–2 על פוליטכניקה טימישוארה.
הייתה זו הופעת הליגה היחידה שלו באותה העונה.
לאחר שערך ארבע הופעות ליגה עונה לאחר מכן, החל רדוצ'ויו להשתלב טוב יותר בסגל הקבוצה בעונת .
הוא העפיל עם קבוצתו לגמר הגביע הרומני מול סטיאווה בוקרשט, שם עלה כמחליף בדקה ה-82. חמש דקות אחר כך כבש רדוצ'ויו את שער השוויון, אך בתוך תוספת הזמן ספגה דינמו פעם נוספת.
השער לא אושר, וכמחאה החליטו שחקני סטיאווה לרדת מהמגרש.
הגביע הוענק לדינמו, אך למחרת החליט הדיקטטור ניקולאה צ'אושסקו, המזוהה עם סטיאווה, כי השער יאושר והגביע עבר לסטיאווה.
עונה לאחר מכן כבר היה לשחקן הרכב פותח בקבוצתו של לוצ'סקו, והפגין יכולת כיבוש מרשימה עם 12 שערי ליגה ב-29 הופעות.
באותה עונה סייע לקבוצתו להעפיל עד לרבע גמר גביע אירופה למחזיקות גביע.
עונת השיא שלו הגיעה שנה לאחר מכן, בעונת .
הוא זכה עם קבוצתו באליפות רומניה תוך שהוא כובש 14 שערי ליגה, כבש שלושער בגמר הגביע בו זכתה קבוצתו עם ניצחון 4–6 על סטיאווה, וכבש ארבעה שערים בגביע אירופה למחזיקות שם הגיעה הקבוצה עד לחצי הגמר.
לאחר עונת השיא של רדוצ'ויו, ובעקבות המהפכה הרומנית שהביאה למעברים רבים של שחקנים בכירים ברומניה לליגות הבכירות באירופה, החל רדוצ'ויו את הקריירה שלו מחוץ לרומניה.
הוא הצטרף לבארי מהסרייה א', ושרד עמה בליגה הבכירה עם חמישה שערים בשלושים הופעות ליגה.
עונה אחר כך הצטרף להלאס ורונה, אך התקשה להביא לידי ביטוי את יכולתו.
ורונה הייתה לקבוצת ההתקפה החלשה בליגה, עם 24 שערי זכות בלבד, וגם תרומתו של רדוצ'ויו להתקפת הקבוצה הייתה מזערית, כשכבש פעמיים בלבד בשלושים הופעות.
הקבוצה ירדה לסרייה ב' בתום העונה.
לקראת עונת עבר קבוצה פעם נוספת.
הוא התאחד עם מאמנו מדינמו בוקרשט, מירצ'ה לוצ'סקו, שהיה המנהל המקצועי של ברשה, העולה הטרייה לסרייה א'.
רדוצ'ויו היה אחד משלושה שחקנים רומנים אותם צירף לוצ'סקו באותה עונה, יחד עם גאורגה חאג'י ויואן סבאו.
לראשונה מאז עבר לאיטליה הפגין רדוצ'ויו את יכולת הכיבוש שלו, והיה למלך שערי הליגה של הקבוצה באותה העונה, עם 13 שערים.
ברשה התקשתה באותה העונה, וסיימה אותה צמודה לאודינזה עם מספר נקודות זהה, מה שהוביל למשחק פלייאוף לקביעת זהות היורדת הרביעית לסרייה ב'.
רדוצ'ויו לא הצליח לעזור לקבוצתו שנוצחה 1–3 וירדה לאחר עונה אחת לליגת המשנה.
לקראת עונת הצטרף רדוצ'ויו לתחנה הבכירה ביותר שלו בתקופתו באיטליה, האלופה מילאן של פאביו קאפלו.
רדוצ'ויו הגיע כגיבוי בלבד בסגל, בו שיחקו שחקני התקפה בכירים כמו מרקו ואן באסטן, ז'אן-פייר פאפן, דניאלה מסארו ודיאן סביצ'ביץ', מה שהגביל משמעותית את דקות המשחק של רדוצ'ויו.
על אף דקות המשחק המוגבלות שלו, היה שותף רדוצ'ויו לעונה מוצלחת של מילאן שהסתיימה עם זכייה באליפות איטליה ובליגת האלופות.
חוקי אופ"א הגבילו את הקבוצות המופיעות בגמר לשלושה שחקנים זרים בלבד, ורדוצ'ויו, שלא היה משחקניה הבכירים של מילאן, לא נכלל בסגל הקבוצה למשחק הגמר בו הביסה מילאן 0–4 את ברצלונה.
הקדנציה הקצרה של רדוצ'ויו במילאן הסתכמה בעונה אחת, בה כבש ארבעה שערים ב-14 הופעות (שני שערים בשבע הופעות בליגה).
בתום ארבע עונות בסרייה א' במדי ארבע קבוצות שונות, עבר רדוצ'ויו לליגה הספרדית והצטרף לאספניול של המאמן חוסה אנטוניו קמאצ'ו.
העונה הראשונה בקבוצה הייתה מוצלחת יותר מבחינתו של רדוצ'ויו, שהיה לשחקן הרכב קבוע עם שלושים הופעות ליגה ותשעה שערים, שסייעו לקבוצתו לסיים את העונה במקום השישי בטבלה.
רדוצ'ויו החל היטב את עונת , הפעם הראשונה בה פתח עונה שנייה ברציפות באותה הקבוצה מאז עזב את דינמו בוקרשט.
הוא כבש צמד במחזור הפתיחה וארבעה שערים בארבעת המחזורים הראשונים, וסייע לקבוצתו לפתוח את העונה היטב עם חמישה ניצחונות רצופים.
ב-8 באוקטובר 1995, במסגרת המחזור השביעי בליגה מול ספורטינג חיחון, סבל רדוצ'ויו מפציעה קשה כבר בדקה השישית, כששבר את מרפקו השמאלי.
הוא נעדר למשך חודשיים מהמגרשים.
בהמשך העונה סבל מפציעה נוספת, הפעם בקרסולו השמאלי, שגרמה לו להיעדר למשך שלושה חודשים.
עד לסיום העונה לא הצליח רדוצ'ויו לחזור לכושר משחק, ומאז הפציעה הראשונה רשם תשע הופעות ליגה נוספות בלבד, מתוכן אחת בהרכב.
בסך הכול רשם באותה העונה 16 הופעות ליגה, מתוכן שמונה בהרכב הפותח.
לאחר שחזר לכושר והפגין יכולת טובה ביורו 1996, הושאל רדוצ'ויו לקבוצת וסטהאם יונייטד, תחת המאמן הארי רדנאפ.
התקופה של רדוצ'ויו בפרמייר ליג הייתה קצרה ורצופת פציעות, מה שהוביל אותו ל-11 הופעות ליגה בלבד, מתוכן שש בהרכב הפותח, בהן כבש פעמיים.
רדוצ'ויו התקשה להתאקלם לסגנון המשחק ולקצב בליגה האנגלית, ולאחר חצי עונה שבמהלכה גם הסתכסך עם מאמנו רדנאפ, חזר לאספניול.
עד לסיום העונה הוסיף רדוצ'ויו חמישה שערי ליגה בעשר הופעות במדי קבוצתו, שסיימה את העונה במקום ה-12.
לקראת עונת הושאל רדוצ'ויו לשטוטגרט של המאמן יואכים לב.
בשטוטגרט שימש רדוצ'ויו בעיקר כמחליף לצמד החלוצים פרדי בוביץ' וג'ונתן אקפובורי.
הוא כבש את שערו הראשון בקבוצה כבר במשחק הבכורה שלו, ב-23 באוגוסט 1997, במשחק החוץ מול דיסבורג במסגרת המחזור הרביעי של הבונדסליגה.
רדוצ'ויו עלה מהספסל וכבש את שערה השלישי של קבוצתו, שניצחה 0–3 בסיום.
באותה עונה שותף רדוצ'ויו ב-19 משחקי ליגה, שישה מהם בהרכב, וכבש ארבעה שערים.
הוא אף העפיל עם קבוצתו לגמר גביע אירופה למחזיקות, בו נוצחה 0–1 על ידי צ'לסי, אך לא שותף במהלך משחק הגמר.
בתום תקופת ההשאלה שלו, לקראת עונת חזר אוטומטית לאספניול, שיחק פעמיים וכבש שער אחד במסגרת גביע האינטרטוטו, אך עם תחילת העונה שוחרר מהמועדון על ידי המאמן החדש מרסלו בייאלסה.
עם שחרורו חזר רדוצ'ויו לקדנציה שנייה בברשה האיטלקית, היורדת הטרייה לסרייה ב'.
הוא שיחק בקבוצה במשך שתי עונות, ובשנייה שבהן סיים עמה במקום השלישי שהבטיח את חזרתה לסרייה א' לאחר שנתיים.
בתום עשור מאז עזב את דינמו בוקרשט, חזר רדוצ'ויו למועדון נעוריו לקראת עונת .
הוא שיחק במועדון חצי שנה בלבד, במהלכה רשם שמונה הופעות ליגה וכבש פעם אחת, לפני שעזב פעם נוספת את הקבוצה והצטרף למונקו הצרפתית של המאמן קלוד פואל.
עד לסיום העונה ערך תשע הופעות, בהן כבש פעמיים.
עונה אחר כך, תחת דידייה דשאן, הייתה לא מוצלחת עבור רדוצ'ויו אישית וקבוצתית.
הקבוצה סיימה רק במקום ה-15, ורדוצ'ויו עצמו כמעט ולא שותף, וערך שלוש הופעות ליגה בלבד באותה העונה.
בסיום העונה, עם תום חוזהו, שוחרר מהקבוצה.
רדוצ'ויו נותר מחוץ למגרשים במשך שנה וחצי, עד שהצטרף בינואר 2004 לקרטיי מליגת המשנה הצרפתית.
רדוצ'ויו החל את דרכו בנבחרת רומניה תחת המאמן אמריך יניי, וערך את הופעת הבכורה שלו ב-25 באפריל 1990 במשחק ידידות מול באצטדיון קריית אליעזר בחיפה.
הוא זומן לסגל הנבחרת לקראת טורניר מונדיאל 1990 באיטליה, אליו הגיע כשבמאזנו שלוש הופעות בינלאומיות בלבד - כולן בחודשיים שלפני הטורניר.
רדוצ'ויו פתח בהרכב נבחרתו בניצחון 0–2 על ובהפסד 1–2 ל, ולא שותף במשחק השלישי בשלב הבתים שהסתיים בשוויון 1-1 עם .
בשמינית הגמר פתח רדוצ'ויו במשחק מול , שהסתיים בניצחונם של האירים בדו-קרב בעיטות עונשין.
רדוצ'ויו היה לשחקן הרכב משמעותי במהלך מוקדמות יורו 1992, מהם לא הצליחה רומניה להעפיל.
במוקדמות מונדיאל 1994 היה רדוצ'ויו לכובש השערים המצטיין בנבחרת, עם סדרת הופעות מרשימה.
הוא כבש בכל חמשת משחקי המוקדמות בהם שותף, כולל צמד בניצחון החוץ 2–5 על , ורביעייה לרשתה של בניצחון החוץ של רומניה 0–4. הוא כבש גם מול , ו.
רדוצ'ויו זומן לסגל הנבחרת של אנגל יורדנסקו לקראת מונדיאל 1994 בארצות הברית.
במשחק הראשון מול עלה רדוצ'ויו בהרכב וכבש צמד בניצחון נבחרתו 1–3. הוא פתח גם בתבוסה 1–4 ל ובניצחון 0–1 על המארחת .
רומניה עלתה מהמקום הראשון בבית, ובשמינית הגמר פגשה את .
רדוצ'ויו נאלץ להחמיץ את המשחק ההיסטורי של נבחרתו, שניצחה 2–3 והעפילה לרבע הגמר, בגלל צבירת כרטיסים צהובים.
הוא שב להרכב ברבע הגמר מול , וראה את תומאס ברולין מעלה את שוודיה ליתרון 12 דקות לסיום.
שתי דקות בלבד לסיום המשחק, מצא רדוצ'ויו את שער השוויון, כשהשתלט ראשון על כדור חופשי שנבלם, וברגל ימין כבש מקרוב.
המשחק הלך להארכה, ובדקה ה-101 כבש רדוצ'ויו את השני שלו במשחק, כשבעט כדור חזק ושטוח לפינה בנגיעה אחת מ-16 מטרים.
שוודיה הצליחה להשוות בדקה ה-115, והמשחק הלך להכרעה בדו-קרב פנדלים.
רדוצ'ויו כבש את הבעיטה הראשונה של רומניה, אך בסיום הייתה זו שוודיה שניצחה 4–5 ועלתה לחצי הגמר.
רדוצ'ויו סיים את הטורניר במקום השלישי בטבלת מלך השערים, עם ארבעה כיבושים.
במסגרת מוקדמות יורו 1996 כבש רדוצ'ויו חמישה שערים בשישה משחקים בהם שותף, כולל שלושער לרשתה של בניצחון נבחרתו 1–4. הוא זומן לטורניר יורו 1996 באנגליה על ידי יורדנסקו, רדוצ'ויו פתח בכל שלושת משחקיה של רומניה, שסיימה את הטורניר ללא נקודות.
במשחק האחרון שלה בטורניר, שהיה למשחקו האחרון של רדוצ'ויו במדי רומניה, פגשה רומניה את .
בדקה ה-29 כבש רדוצ'ויו שער שוויון לזכות נבחרתו, לאחר שקיבל כדור עומק שהותיר אותו לפרוץ לבד מול השוער.
רדוצ'ויו חדר לרחבה והכניע את השוער בבעיטה שטוחה שקבעה שוויון 1-1, אך רומניה הפסידה בסיום 1–2. היה זה שערה היחיד של רומניה בטורניר.
לאחר הטורניר סיים רדוצ'ויו את דרכו הבינלאומית עם 21 שערים בארבעים הופעות.
עונהקבוצהליגהבליגההופעותשעריםדינמו בוקרשטליגת העל הרומנית104018329122414באריסרייה א'305הלאס ורונהסרייה א'302ברשהסרייה א'2913מילאןסרייה א'72אספניולליגת העל הספרדית309165וסטהאם יונייטדפרמייר ליג112אספניולליגת העל הספרדית105שטוטגרטבונדסליגה194ברשהסרייה ב'244131דינמו בוקרשטליגת העל הרומנית81מונקוליגת העל הצרפתית9230קרטייהליגה הצרפתית השנייה110סך הכול בקריירה32684
פלורין פורצ'ה (ברומנית: Florin Purece; נולד ב-6 בנובמבר 1991) הוא כדורגלן רומני המשחק בל.ק.ס.
פורצ'ה התחיל את הקריירה שלו בארד מהליגה הרומנית השנייה בה שיחק שנתיים.
בקיץ חתם בקונקורדיה קיאז'נה מליגת העל הרומנית.
בקיץ חתם בויטורול קונסטנצה עמה זכה באליפות ראשונה בקריירה ובתולדות המועדון.
ב-22 באוגוסט 2017 עזב לראשונה את רומניה וחתם בהפועל רעננה מליגת העל לשנה עם אופציה לשנתיים, אך ב-14 בנובמבר שוחרר מן הקבוצה.
בקיץ , פורצ'ה חתם בספסי ספאנטו ג'ורג' מליגת העל הרומנית.
פלוריד בונו קלהון הייתה רעייתו של הפוליטיקאי האמריקאי ג'ון קלהון.
היא ידועה בעיקר בשל תפקידה המוביל במה שכונה פרשיית התחתונית, שארעה בעת שבעלה כיהן כסגן נשיא ארצות הברית.
במהלך הפרשה הובילה קלהון חרם חברתי של נשות חברי הקבינט של ארצות הברית על פגי איטון, רעייתו של מזכיר המלחמה, ג'ון איטון, שאותה הן החשיבו כאישה בעלת מוסר נמוך.
הפרשייה גרמה להרעת היחסים בין ג'ון קלהון לבין נשיא ארצות הברית אנדרו ג'קסון וחיסלה למעשה את סיכוייו של בעלה להיבחר כנשיא בעצמו.
פלוריד בונו קלהון הייתה בתו של חבר הסנאט של ארצות הברית, ג'ון י.
היא הייתה אחייניתה של רבקה קלהון פיקנס, רעייתו של חבר הקונגרס של ארצות הברית, אנדרו פיקנס.
ב-8 בינואר 1811 היא נישאה לג'ון קלהון, בן דודו של אביה, זמן קצר לאחר נישואיהם נבחר ג'ון לקונגרס והשאיר את פלוריד כאחראית על אחוזת המטעים שלהם, פורט היל, כיום בתחומי קלמסון, קרוליינה הדרומית.
במשך 18 שנים הביאה קלהון לעולם 10 ילדים, חמש בנות שמתוכן שלוש מתו בינקותן, וחמישה בנים.
ילדתה הרביעית, אנה מריה, נישאה לתומאס גרין קלמסון, מייסדה של אוניברסיטת קלמסון שבקרוליינה הדרומית.
ב-1817 הצטרפה קלהון לבעלה בוושינגטון די.
סי., כאשר התמנה לתפקיד מזכיר המלחמה.
שמונה שנים לאחר מכן, ב-1825, הייתה קלהון לגברת השנייה של ארצות הברית, בעקבות בחירתו של בעלה כסגן הנשיא, ובמעמד זה היא הייתה עד 1832.
במהלך השנים בהם הייתה קלהון הגברת השנייה, היא לקחה חלק מרכזי בנידוי החברתי כנגד פגי איטון, רעייתו של מזכיר המלחמה, ג'ון איטון, בשערורייה שנודעה בכינוי פרשיית התחתונית.
קלהון ארגנה קואליציה בקרב נשות חברי הקבינט של נשיא ארצות הברית אנדרו ג'קסון כנגד פגי איטון, שקלהון האמינה שהיא בצעה מעשי ניאוף ונהגה בחוסר אחריות.
ההיסטוריון ג'ון מרסלק הסביר מדוע החברה הוושינגטונית לא קיבלה לחיקה את פגי איטון:
סגן הנשיא קלהון ורוב חברי הקבינט התנגדו לנשיא ג'קסון.
תוצאת המשבר הייתה התפטרותם של כל חברי הקבינט למעט אחד ב-1831. הפרשה חיסלה באופן קבוע את יחסי הידידות בין השניים ושינתה את מסלול הקריירה הפוליטית של ג'ון קלהון.