tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אלבומו השלישי של רונסון יצא תחת שם הבמה ב-28 בספטמבר 2010 בארצות הברית ויום לאחר מכן גם בבריטניה.
הסינגל הראשון מתוכו "Bang Bang Bang", שכלל שיתוף פעולה עם הראפר Q-Tip והזמרת MNDR, יצא ב-12 ביולי 2010 והגיע למקום השישי במצעד הסינגלים הבריטי.
הסינגל השני מתוך האלבום "The Bike Song" יצא ב-19 בספטמבר 2010 וכלל שיתוף פעולה עם הזמר קייל פלקונר ועם הרכב ההיפ-הופ Spank Rock.
הסינגל השלישי שיצא מהאלבום נקרא "Somebody to Love Me" והוא כולל שיתוף פעולה עם הזמר בוי ג'ורג'.
האלבום הגיע למקום ה-2 במצעד האלבומים הבריטי ולמקום 81 בבילבורד 200 האמריקאי.
בעקבות האלבום יצא רונסון לסיבוב הופעות עולמי.
במסגרת הסיבוב הופיע באוגוסט 2011 בגני התערוכה מול קהל של כ-5,000 איש.
בשנת 2018, השתתף בסרט "Amy Winehouse: Back to Black", שעוסק בעיקר באלבומה ה-2 של איימי ויינהאוס, Back to Black.
מרבית זמנו של רונסון מתחלק עוד מילדותו בין ניו יורק ללונדון, מה שהשפיע על המבטא האנגלי המעורב שלו.
בשנת 2008 קיבל רונסון אזרחות אמריקאית.
בשנת 2003 התארס לראשידה ג'ונס, אולם הזוג נפרד לפני החתונה.
בספטמבר 2011 נישא לדוגמנית הצרפתייה ג'וזפין דה לה באום.
בשנת 2009 השתתף בקמפיין PETA למאבק בלבוש פרוות.
אותה שנה גם זכה בתואר הגבר האופנתי בבריטניה מטעם מגזין GQ.
מארק רולסטון הוא שחקן אמריקאי.
רולסטון שיחק בסרטים "שובו של הנוסע השמיני", "לגנוב את השמיים, "חומות של תקווה", "השתולים", "שעת שיא" ו"נשק קטלני 2".
התפרסם גם בשני סרטים מסדרת סרטי "המסור".
רולסטון נולד בבולטימור לאוולין ולתומאס ג'ורג' רולסטון.
למד משחק באירופה, לרבות בלונדון וקיבל את התפקיד הראשון שלו בארצות הברית במחזה "ריצ'רד השלישי".
את הופעת הבכורה שלו בתור שחקן קולנוע ערך במותחן האימה המצמרר של ג'יימס קמרון "שובו של הנוסע השמיני" בתור הטוראי מארק דרייק מיחידת העילית הנשלחת אל המושבה במטרה להשמיד את צאצאי היצור מהסרט הראשון.
התקבל לאחר מכן לסרטים "נשק קטלני 2" בתור האנס מאנשיו של מבריח הסמים הדרום אפריקאי אריאן ראד ו"רובוקופ 2".
בשנת 1994 שיחק בסרט הדרמה של פרנק דרבונט "חומות של תקווה", שנחשב כיום לאחד מהסרטים הטובים בכל הזמנים, בתפקיד האסיר בוגס דאימונד, אנס אשר מנהיג את כנופיית הכלא "האחיות" ונוהג להטריד מינית את דמות האסיר הראשי אנדי דופריין (טים רובינס).
לקראת סוף שנות ה-90 התפרסם רולסטון בסרטי האקשן המצליחים "אירייזר" בתור המתנקש ג.
סקאר שנשלח לחסל את המדענית ד"ר לי קולן (ונסה ויליאמס) ו"שעת שיא" בתור סוכן האף.בי.איי וורן ראס.
בשנת 2006 הופיע בסרטו של מרטין סקורסזה "השתולים" וגילם את אחד טימותי דלהאנט, אחד מחייליו של בוס המאפיה האירית בבוסטון פרנק קוסטלו (ג'ק ניקולסון).
שיחק בסרטי האימה "המסור 5" ו"המסור 6" בדמותו של דן אריקסון סוכן האפ.
איי האחראי על חקירת תיקי הרצח הסדרתיים של "ג'יגסו".
בשנת 2008 שיחק בסרט האימה "Asylum", בכיכובה של שרה רומר.
בשנת 2015 גילם את המפיק המוזיקלי קלייב דייוויס בסרט הטלוויזיה הביוגרפי "ויטני" של רשת Lifetime שביימה אנג'לה באסט וכיכבה יאיא דה קוסטה בתור ויטני יוסטון.
רולסטון נשוי לג'ורג'יה, בתו של נגן הג'אז הלטיני צ'יצ'ו או'פריל, לזוג שלושה ילדים.
מארק ריץ' היה איש עסקים ואיל הון יהודי, שהחזיק באזרחות ישראלית ובדרכונים אמריקאי, ספרדי ובלגי.
היה המייסד של חברת המסחר הבינלאומית "Marc Rich & Co AG" (כיום גלנקור) ונודע בכינוי "מלך הסחורות", כיוון שהיה הסוחר הפרטי הגדול ביותר בנפט אשר המציא את הסחר המידי בו.
הונו נאמד ב-2012 ב-2.5 מיליארד דולר, והוא דורג בשנת 2006 במקום ה-242 ברשימת 400 עשירי העולם של המגזין "פורבס".
ריץ' היה מעלים המס הגדול בארצות הברית שזכה לחנינה נשיאותית, וביקורת רבה ליוותה את עסקיו ואת פעילותו במסחר, בין היתר על קיום מסחר עם איראן, עיראק ומשטר האפרטהייד.
אביו, דוד רייך, נולד ב-1902 למשפחה יהודית אורתודוקסית בעיירה פז'מישל באימפריה האוסטרו-הונגרית.
בתום מלחמת העולם הראשונה נערכו פוגרומים ביהודים ברחבי האימפריה ודוד רייך והוריו נמלטו לפרנקפורט בגרמניה.
לאחר עליית הנאצים לשלטון ב-1933 נמלט דוד רייך מגרמניה, שנה שבה פגש את אשתו, ושנה לאחר מכן הזוג התחתן והחליט להשתקע באנטוורפן בלגיה.
ריץ' נולד באנטוורפן בשנת 1934 והיה בן יחיד.
אביו היה אדם מלומד, שהקפיד בכל הנוגע למשמעת, עבודה קשה ולמצוות הדת, ומרק העריץ אותו.
פאולה, אמו של מארק, הייתה אישה אינטליגנטית מגוננת ממוצא צרפתי.
באביב 1940, לאחר תחילת מלחמת העולם השנייה ובעיצומה של הפלישה הגרמנית למערב אירופה, היגרה משפחתו לצרפת של וישי בזכות רכב סיטרואן שאבא של ריץ' קנה בכל חסכונותיו, הפליגה לאוסטרליה בספינת פליטים אך עוכבה במרוקו וריץ' ומשפחתו עוכבו במחנה הפליטים אזמור במרוקו.
לבסוף ב-1941, בזכות פניתה של אחותו של אביו למזכיר המדינה האמריקאי, הותר למשפחה להפליג לארצות הברית.
בארצות הברית המשפחה שינתה את שמה לריץ' ונדדה מניו יורק לפילדלפיה וקנזס עד שחזרו לניו יורק.
ריץ' היה ילד שקט ומופנם שנאלץ להסתדר בכוחות עצמו.
ריץ' למד בתיכון רודוס שבמנהטן ואביו היה הדמות המשפיעה והמכוננת ביותר בחייו ומארק תמיד שאף לעורר בו גאווה.
ריץ' עבד כסוחר עבור אביו שייבא שקי יוטה מבוליביה ולאחר מכן החל את לימודיו באוניברסיטת ניו יורק, אולם עזב לאחר סמסטר אחד.
מרק הצעיר גדל בסביבה דו-לשונית, הוא דיבר בבית גרמנית, שפת אביו וצרפתית, שפת אימו.
ב 14 בפברואר 1947 ריץ' ומשפחתו קיבלו אזרחות אמריקאית.
ריץ' עזב את לימודיו באוניברסיטת בניו יורק כדי לעבוד בחדר הדואר של חברת האחים פיליפ, (כיום ), החברה המובילה בארצות הברית לסחר בטובין.
לאחר שעבד בכל מחלקות החברה, הכיר אותה על בוריה והתקדם בסולם הדרגות עד שהועבר לאגף המשלוחים, שם היה אחראי על השליטה בכל התנועות של המוצרים הפיזיים של החברה.
בהמשך עבר בין סניפי החברה בעולם וניהל את המשרד במדריד בשנים 1964–1974. מנהל החברה, יהודי אורתודוקסי, טיפח את הסוחר הצעיר ולימד אותו את יסודות הסחר במתכות ובחומרי גלם וריץ' למד רבות על אופי הסחר עם מדינות העולם השלישי.
ריץ' היה בעל חושים חדים בתחום המסחר וידע לזהות הזדמנויות בתקופות משבר ומלחמות ולנצל הזדמנויות.
לאחר מלחמת קוריאה קנה כספית ויצר לה שוק כשמכר אותה לספקים של סוללות לצבא האמריקאי וידע לזהות את משבר הנפט העולמי בסוף שנות ה-60 כשרכש נפט ומכר אותו באופן מידי ובכך יצר את שוק הסחר המידי לנפט.
עד מהרה הפך ריץ' לאחראי בחברה על הסחר עם מדינות כמו קובה, בוליביה וספרד ופיתח רשת ענפה של קשרים והכרויות אישיות.
ב-1965 הוריו, שהיו מיודדים עם הוריה של הזמרת דניס אייזנברג, הכירו לו אותה, והם התחתנו כשנה לאחר מכן, באוקטובר 1966.
ריץ' ידוע בכינוי "מלך הנפט" כיוון שבתחילת שנות ה-70 המציא את המסחר קצר המועד בנפט באמצעות מימון בנקאי, הבסיס לסחר בסחורות שאנו מכירים היום, והצליח לקבל חוזי נפט על חשבון חברות הנפט הגדולות שהתבססו על חוזים ארוכי טווח במימון עצמי ואשר שלטו בשוק.
במהלך משבר האנרגיה של 1973–1974 השתמש ריץ' בקשריו במזרח התיכון על מנת לעקוף את האמברגו על ארצות ערב על מנת לרכוש נפט גולמי מאיראן ועיראק.
לאחר שרכש נפט גולמי בעבור 14 דולר לחבית, ריץ' מכר את חביות הנפט לחברות הנפט בארצות הברית שהיו במחסור במחיר כפול וגרף רווחים עצומים.
בשנת 1974, לאחר שלא היה מרוצה מבונוס שקיבל בחברת פיליפ ברדרס לאחר שנה מאוד מוצלחת, החליט לעזוב את החברה וליסד יחד עם שותפו פינקוס גרין וצוות סוחרים את חברת הסחר "Marc Rich & Co AG" בשווייץ.
בזכות הניסיון וההכרויות שצבר בעת שעבד בחברת פיליפ ברדרס והלוואה שקיבל מהוריה של אשתו, שהיו הבעלים של חברת נעליים גדולה - New England shoe manufacturing, הקים את החברה.
בחברה החדשה, ריץ' וגרין היו הסוחרים הראשונים שהקימו וביססו את שוק הספוט (סחורות למסירה מיידית), וניצלו אותו לעשיית רווחים מהירים.
תחת החברה החדשה, ריץ' סגר עסקאות עם משטרים דיקטטוריים שונים ומדינות תחת אמברגו, דוגמת איראן ודרום אפריקה.
איראן הפכה לספקית נפט גולמי חשובה ביותר של ריץ' במשך יותר מ-15 שנים.
באותה העת חברת הסחר של ריץ' הרוויחה מיליארדי דולרים מחוזי הנפט של משטר האייתוללה האיראני.
תוך פחות מעשור לאחר היווסדה הייתה חברת "מארק ריץ' ושות'" חברת סחר הנפט והטובין העצמאית הגדולה והרווחית בעולם, כשעד לאמצע שנות ה-80 החברה סחרה בכמיליון חביות נפט ביום ובכל סוגי המתכות והמינרלים.
כתב האישום כלל 63 סעיפים תחת חוק ריקו למלחמה בפשע מאורגן שהוחל רק במקרים נדירים כנגד עבירות קשות של שחיתות ומרמה תאגידית.
ריץ' ופינקוס נמלטו לשווייץ וטענו שלא יזכו למשפט הוגן כתוצאה מהלחץ והביקורת הציבורית הקשה שכבר הביעה דעתה בנושא.
את המסע התקשורתי כנגד ריץ' וגרין ליווה רודולף ג'וליאני, התובע הפדרלי של מחוז דרום ניו יורק.
עד שנת 2001 ריץ' היה ברשימת עשרת האנשים המבוקשים ביותר של האף.בי.איי והצליח להימלט ממספר ניסיונות מעצר.
החברות של ריץ' הגיעו להסדר עם שלטונות המס בארצות הברית ושילמו קנסות בגובה 90 מיליון דולר.
למרות האישומים והאמברגו האמריקאי, חברת מארק ריץ' ושות' המשיכה לפעול משווייץ.
בשנת 1993, לאחר השקעה כושלת בשוק האבץ שעלתה בהפסדים כבדים לחברה, ריץ' מכר את החברה להנהלה ובעקבות כך שמה של החברה שונה לגלנקור.
בזמן מכירת החברה, היא פעלה ב-125 מדינות בעולם עם 40 משרדים, עם מחזור עסקים של למעלה מ-30 מיליארד דולר והעסיקה 1,200 סוחרים.
כיום גלנקור היא חברת המסחר בסחורות הגדולה בעולם.
לאחר מכירת החברה, ריץ' הקים חברת סחר קטנה יותר שהתמקדה בתחום הנפט והמתכות, ובשנת 2003 מכר אותה.
בנוסף, הייתה לו חברה שעסקה בבנייה ובשיפוץ של מבנים מסחריים ובנייני מגורים בשווייץ, ספרד, פורטוגל, צ'כיה ורוסיה.
ב-1996 נפטרה בתו גבריאל מלוקמיה בארצות הברית; הוא נמנע מלהגיע ללוויה בארצות הברית בגלל צו המעצר כנגדו.
באותה שנה גם התגרש מאשתו דניס.
באותה תקופה גם נמנע מלהגיע להלווית אביו בארצות הברית ואמר עליו קדיש בטלפון.
ב-20 בינואר 2001, ביום האחרון של ביל קלינטון כנשיא ארצות הברית, העניק קלינטון חנינה נשיאותית לריץ' ולגרין בטענה שלא מדובר בפשעים שמצדיקים אישום פדרלי.
החנינה הייתה שנויה במחלוקת, מפני שלא נהוג לתת חנינה למי שברח מהרשויות ולא ריצה את עונשו.
החנינה עוררה גם ביקורת רבה, שכן גרושתו של ריץ' הייתה תורמת גדולה למפלגה הדמוקרטית.
בתרמית מיידוף ב-2009, הפסיד ריץ' 14.5 מיליון דולר.
ריץ' התגורר בקנטון לוצרן שבשווייץ.
היה הבעלים של אתרי הסקי בסנט מוריץ שבשווייץ ובמארבלה שבספרד ובתים בספרד ובישראל.
נודע כחובב אמנות ותרבות והיה בעל אוסף אמנות נרחב שכלל ציורים של רנואר, מונה ופיקאסו.
בין תחביביו האחרים היו עישון סיגרים וסקי.
כמו כן, פעל למען דו-קיום בין ישראל לפלסטינים בהקמת תוכניות חינוך ובריאות בגדה המערבית ובעזה ובתרומותיו לוועידת הנשיא מדי שנה.
ריץ' תרם גם למרכז למחקר על שם סלואן-קטרין, למרכז המחקר הרפואי באוניברסיטת ייל, למרכז הרפואי רבין ולמכון דנה-פרבר לחקר הסרטן.
ריץ' עמד מאחורי קרן ריץ' - אחת הקרנות הגדולות הפועלות בישראל אשר מנוהלת על ידי אבנר אזולאי ואשר השקיעה למעלה מ-135 מיליון דולר בשני עשורים האחרונים.
הקרן הוקמה על ידי ריץ', אשתו לשעבר - דניס ושותפיו העסקיים: אלקה אקל ופינקוס גרין.
הקרן תרמה במשך השנים למוסדות תרבות, חינוך ובריאות ישראלים שונים בהם תוכנית המצטיינים במדעי הרוח והחברה באוניברסיטת ת"א, התזמורת הפילהרמונית הישראלית, סינמטק תל אביב, תיאטראות הקאמרי, הבימה ובאר שבע, המרכז הבינתחומי הרצליה, בית החולים שערי צדק, בית ברל, מוזיאון תל אביב ומוזיאון ישראל.
ריץ' סייע באמצעות קשריו וממונו בהעלאת יהודים מתימן ואתיופיה בתחילת שנות ה-80 ובשנות ה-90.
במהלך כל אותן שנים סייע ריץ' לארגוני מודיעין ישראלים במידע על איראן ובשימוש במשרדיו על ידי סוכני מודיעין.
במהלך העשור הראשון של המאה ה-21 קיבל פרסים ואותות רבים בהם:
בשנת 2004 ו-2006 קיבל ממוזיאון תל אביב וישראל (בהתאמה) אותות חבר של כבוד על תרומותיו הרבות.
בשנת 2007 קיבל תואר ד"ר לשם כבוד מאוניברסיטת בר-אילן ואות יקיר הנגב מאוניברסיטת בן-גוריון כאות הוקרה על תרומותיו הכספיות לאוניברסיטאות, וקיבל תעודת אזרח של כבוד לתרומתו לעיר תל אביב.
בשנת 2008 קיבל אותות של כבוד מהמרכז הרפואי שיבא-תל השומר ומהמרכז הבינתחומי הרצליה.
בשנת 2009 קיבל תואר ד"ר לשם כבוד מאוניברסיטת תל אביב כהוקרה על הפעילות הפילנתרופית הנרחבת שלו למען מדינת ישראל והעיר תל אביב.
ריץ' נישא בשנת 1966 לדניס אייזנברג ולשניים נולדו שלוש בנות.
ריץ' ורעייתו התגרשו בשנת 1996. לאחר מכן הוא נישא לגיזלה רוסי, והתגרש ממנה ב-2005.
ריץ' נפטר משבץ מוחי בגיל 78 ב-26 ביוני 2013 בביתו אשר בקנטון לוצרן בשווייץ.
מארק רגב (לשעבר פרייברג; נולד ב-1960) הוא דיפלומט ישראלי יליד אוסטרליה שכיהן כשגריר ישראל בבריטניה.
רגב נולד ב-1960 במלבורן שבאוסטרליה, למרטין ופרידה.
למד בבית הספר היהודי "מאונט סקופוס" (הר הצופים) שבעיר, רכש תואר ראשון במדעי המדינה והיסטוריה באוניברסיטת מלבורן, וכן תואר שני במדעי המדינה מהאוניברסיטה העברית בירושלים, כמו גם תואר שני בניהול מאוניברסיטת בוסטון.
בנעוריו רגב היה חבר בולט בתנועת הנוער הסוציאליסטית ציונית, איחוד הבונים, והיה פעיל באגודת הסטודנטים היהודים באוניברסיטה במלבורן.
בשנת 1982 עלה לישראל ועבד בקיבוץ תל קציר.
בישראל שינה את שם משפחתו לרגב, כשם המשפחה המאמצת שלו בקיבוץ.
רגב נשוי ואב לשלושה ילדים.
רגב הצטרף למשרד החוץ הישראלי בשנת 1990, כשהוא משרת בנציגויות ישראל בבייג'ינג, וושינגטון, כסגן ראש משלחת הקונסוליה הכללית בהונג קונג, וכן כמרצה על יחסים בינלאומיים ואסטרטגיה במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה (פו"ם).
לפני מינויו לתפקיד הנוכחי שלו, הוא היה דובר משרד החוץ בירושלים.
רגב נחשף לתקשורת הבינלאומית כאשר הציג את העמדה הישראלית בראיונות רבים בטלוויזיה בשפה האנגלית ובערוצי הרדיו בזמן מבצע עופרת יצוקה 2008-2009, וכן בתגובותיו על נאומו של נשיא ארצות הברית, ברק אובמה, מ-19 במאי 2011, ורעיונותיו למשא ומתן בין ישראל לפלסטינים.
ב-2015, הממשלה אישרה את מינויו לשגריר ישראל בבריטניה והוא נכנס לתפקידו באפריל 2016.
באוגוסט 2020 הוא סיים את תפקידו כשגריר והוחלף על ידי ציפי חוטובלי.
לאחר מכן מונה על ידי ראש הממשלה בנימין נתניהו לקדנציה נוספת כדובר לתקשורת הזרה.
מארק סמנוביץ' רקיטה הוא סייף עבר יהודי-סובייטי.
אלוף אולימפי בעל 4 מדליות מהן 2 זהב בחרב ואלוף עולם בעל 10 מדליות מהן 6 זהב.
הוא החל להתאמן בסייף בגיל 14. הוא התאמן כל יום במשך 3–6 שעות ביום בהדרכתו של דוד טישלר.
באולימפיאדת טוקיו (1964) זכה רקיטה במדליית זהב בתחרות בחרב קבוצתי.
במדליית כסף זכתה איטליה ובמדליית ארד זכתה פולין.
שותף לזכייה היה הסייף היהודי יעקב רילסקי.
נוסף לכך, הוא סיים במקום תשיעי בתחרות בחרב אישי.
בסיבוב השלישי הוא הפסיד לטיבור פז'ה מהונגריה (6 - 10) שלבסוף זכה במדליית הזהב.
באליפות העולם בסיף שנערכה במונטריאול, קנדה בשנת 1967 זכה רקיטה בשתי מדליות זהב בתחרות בחרב אישי ובתחרות בחרב קבוצתי.
באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) זכה רקיטה בשתי מדליות, זהב וכסף.
מדליית זהב בתחרות בחרב קבוצתי.
שותף לזכייה היה הסייף היהודי אדוארד וינוקורוב.
מדליית כסף בתחרות חרב אישי.
במדליית זהב זכה יז'י פבלובסקי מפולין ובמדליית ארד זכה האלוף היוצא טיבור פז'ה.
באליפות העולם בסיף שנערכה באנקרה, טורקיה בשנת 1970 זכה רקיטה בשתי מדליות, זהב וכסף.
מדליית זהב בתחרות בחרב קבוצתי ומדליית כסף בתחרות בחרב אישי.
באולימפיאדת מינכן (1972) זכה רקיטה במדליית כסף בתחרות בחרב קבוצתי.
לאחר שפרש מספורט תחרותי עבד רקיטה כמאמן סייף במשך 17 שנים.
4 מחניכיו זכו במדליות אולימפיות.
ב-1988 הונצח רקיטה ביד לאיש הספורט היהודי שבמכון וינגייט, מוזיאון המנציח יהודים שהגיעו להישגים ספורטיביים יוצאי דופן.
מארק רקיטה היה גם מאמן מוצלח.
בהדרכתו זכה ויקטור קרובופוסקוב ב-4 מדליות זהב אולימפיות.
המארקגְראף היה תואר אצולה מימי הביניים של אצילים בעלי תפקיד צבאי באחד ממחוזות הגבול (March) של הממלכה.
כמושל צבאי, המארקגראף היה לעיתים קרובות אחראי על שטח גדול מאוד במחוז מסוים בשל הרחבת הגבול המלכותי לאחר המלחמה.
בימי הביניים, המארקגראף היה אחראי בדרך כלל על מימוש האוטונומיה הגדולה על ידי פעולה מאסיבית (טקטית, אסטרטגית, ופוליטית), בשונה מזו שניתן על ידי המלך לשאר האדונים האחרים של הממלכה.
עם זאת, עקב גבולות הטריטוריה היציבים וההתקדמות פוליטית שהושגה בימי הביניים המאוחרים (1300–1500 לספירה) והתקופה המודרנית המוקדמת (1500 לספירה), פחתו בהדרגה העיסוקים הצבאיים ואיתם תוארי הדרגות העליונות הצבאיות בקרב שליטי הטריטוריות בממלכות אירופה.
מארקאנטוניו ג'וסטיניאן (באיטלקית: Marcantonio Giustinian; 2 במרץ 1619 - 23 במרץ 1688) היה דוכס ונציה בין השנים 1684–1688, ה-107 במספר.
ג'וסטיניאן היה הרביעי מבין ששת בניהם של פייטרו ומרינה ג'וסטיניאן.
המשפחה ישבה בארמון רחב ידיים, פאלאצו ג'וסטיניאן שעל התעלה הגדולה בוונציה, שבו הלחין ריכרד וגנר במאה ה-19 את המוזיקה עבור האופרות טריסטן ואיזולדה ופרסיפל.
ג'וסטיניאן היה אדם אדוק ומלומד, ששלט בעברית, בלטינית וביוונית.
לאחר שלמד פילוסופיה, תאולוגיה והיסטוריה באוניברסיטת פדובה, החזיק ג'וסטיניאן במשרות ציבוריות שונות.
מונה לתפקיד שלטוני (Provveditore) בזמן המלחמה בכרתים ולשגריר של מלך צרפת שהעניק לו תואר אבירות.
בזכות כישורי הנאום בהם ניחן, הוא שכנע את צרפת לספק לוונציה מימון במלחמתה בכרתים.
בוונציה עצמה הוא כיהן כקונסיליירה וכחבר מועצת העשרה, גוף שלטוני ברפובליקת ונציה.
אחרי מות דוכס ונציה אלוויזה קונטאריני, נבחר ג'וסטיניאן ב-26 ינואר 1684 לדוכס, זאת בניגוד לציפיות שלתפקיד ייבחר המפקד הצבאי המהולל פרנצ'סקו מורוזיני.
ג'וסטיניאן עצמו העדיף ככל הנראה לפרוש למנזר סן ג'ורג'ו, והשתתף בבחירות בחוסר רצון לאחר מאמצי שכנוע מצד המועצה, שראתה בו אדם גמיש שיהיה קל יותר לשלוט בו מאשר מורוזיני.
לאחר טקס ההכתרה שלו חגגה ונציה את ניצחונותיה על הטורקים בידי פרנצ'סקו מורוזיני, בטקסי הודיה כנסייתיים, פסטיבלים, ריקודים והדלקת אורות בעיר; המארגנים היהודים מגטו ונציה בלטו במיוחד ביצירתיות שלהם.
אירוע פאר נוסף בעיר שכלל תאורת לילה, משטי ספינות והפרחת כדורים היה הקרנבל, שמשך כבר אז כמות רבה של תיירים מאירופה.
תקופת שלטונו הקצרה בת ה-4 וחצי שנים התאפיינה בסדרת חגיגות שופעות פאר.
כל אירוע שימש עבורו כעילה לחגיגה, שהחלה בשירת ההמנון הנוצרי טה דאום (Te Deum) בכנסייה והמשיכה עם מסיבות.
את ההחלטות החשובות הותיר ליועציו, עובדה שעוררה עליו ביקורת מצד חלק מתושבי ונציה.
ג'וסטיניאן מת ב-13 במרץ 1688 במפתיע כתוצאה מניתוח כושל, ונקבר על פי צוואתו בכנסיית סן פרנצ'סקו דלה ויגנה.
לאחר מותו הופץ שיר הומוריסטי אודות שני הרופאים, טון ודולפין, (שמיתרגמים גם ל"טונה" ו"דולפין"), שבו נטען שהדוכס נהרג בידי שני דגים.
ג'וסטיניאן מעולם לא נישא ואף לא קיים יחסי מין עם אישה, ואהב להתפאר שבכך נמנע מחטא.
מארק רוטֶה (; נולד ב-14 בפברואר 1967) הוא פוליטיקאי הולנדי המכהן כמזכ"ל נאט"ו החל מאוקטובר 2024. בין השנים 2010–2024 כיהן כראש ממשלת הולנד, הוא ראש ממשלת הולנד שכיהן במשך התקופה הארוכה ביותר בתפקיד זה.
מארק רוטה נולד בשנת 1967 בעיר האג, במחוז דרום הולנד, במשפחה הולנדית רפורמית (קלוויניסטית).
הוא הבן הצעיר והשביעי של איזאק רוטה (1988–1900), סוחר במקצועו.
אמו היא אשתו השנייה של אביו, הרמינה קורנליה לבית דילינג (ילידת 1923), מזכירה במקצועה.
האב עבד בחברת מסחר, קודם כיבואן באיי הודו המזרחיים (כיום רובם באינדונזיה), ואחר כך כמנהל בהולנד.
אשתו הראשונה, שילדה לו את שלושת ילדיו הראשונים, מתה בשבי היפני.
מנישואיו השניים נולדו עוד ארבעה ילדים.
בשנים 1965–1979 למד רוטה הבן בתיכון בהאג במגמת אמנויות.
שאיפתו המקורית הייתה להירשם לקונסרבטוריון ולהיות פסנתרן קונצרטים.
בסופו של דבר הוא סיים ב-1992 תואר שני בהיסטוריה מאוניברסיטת ליידן.
במקביל ללימודיו היה חבר בכיר במטה הצעירים של מפלגת VVD.
לאחר מכן כיהן במספר תפקידי ניהול בכירים בחברת "יוניליוור", ובמקביל התקדם במסגרת המפלגה.
כיהן כסגן שר התעסוקה והרווחה של הולנד (2002–2004), ולאחר מכן כסגן שר החינוך, התרבות והמדע (2004–2006).
ב-2003 נבחר לבית הנבחרים של הפרלמנט של הולנד במסגרת מפלגת VVD.
ב-27 ביוני 2006 נבחר רוטה לראשות מפלגת VVD, אך המפלגה בראשותו הפסידה בבחירות הכלליות, שנערכו באותה שנה, ואיבדה שישה מושבים בבית הנבחרים.
בממשלה שהוקמה סוכם כי מפלגת החופש תתמוך בקואליציה מבחוץ, ולא תקבל תיקים בממשלה.
שנה וחצי לאחר מכן נאלץ רוטה להודיע על פיזור הממשלה, ב-23 באפריל 2012, לאחר כישלון הדיונים על תקציב הצנע שהציע בעקבות המשבר הכלכלי באירופה.
בבחירות שנערכו ב-12 בספטמבר באותה שנה זכתה מפלגתו שוב ואף הגדילה את כוחה בבית הנבחרים ל-41 מושבים.
רוטה הקים את ממשלתו השנייה ב-5 בנובמבר באותה שנה, יחד עם מפלגת העבודה ההולנדית, שהגיעה למקום השני בבחירות לבית הנבחרים.
ב-15 בינואר 2021 רוטה וממשלתו התפטרו בעקבות ביקורת על פעולות מִנהל המס והמכסים ההולנדי, שהובילו לכך שהואשמו בטעות כ-26,000 הורים, מרביתם מקרב קהילות מהגרים, על לקיחת קצבאות ילדים שלא הגיעו להם וננקטו נגדם צעדים משפטיים.
הממשלה המשיכה לתפקד כממשלת מעבר עד הבחירות שהיו אמורות להתקיים בכל מקרה ב-17 במרץ 2021. לאחר הבחירות, בהן זכתה מפלגתו ב-35 מושבים, הסתבך בשערורייה במהלך המשא ומתן הקואליציוני.
הוא הצליח להגיע להסכם קואליציוני בדצמבר 2021.
ב-7 ביולי 2023, הודיע רוטה על התפטרות הממשלה, לאחר שמפלגות הקואליציה לא הגיעו להסכמה בנוגע למדיניות ההגירה במדינה.
רוטה הציע להקשיח את מדיניות איחוד המשפחות, שמאפשרת לפליטים שנמצאים במדינה לבקש איחוד עם ילדיהם שנמצאים מחוץ לה.
שתיים מבין ארבע מפלגות הקואליציה התנגדו להצעה, ורוטה הגיש את התפטרותו.
הוא המשיך לכהן כראש ממשלת מעבר עד שהורכבה ממשלה חדשה ומונה ראש ממשלה חדש ב-2 ביולי 2024.
בבוקר טבח שבעה באוקטובר היה רוטה המנהיג הראשון בעולם שהתקשר לראש הממשלה בנימין נתניהו והביע הזדהות ודאגה.
ב-23 באוקטובר 2023 בזמן מלחמת חרבות ברזל הגיע לישראל ונפגש עם רה"מ בנימין נתניהו במסגרת ביקור הזדהות, ושב וביקר במהלך המלחמה ב־12 בפברואר 2024.
ב-1 באוקטובר 2024 החל לכהן כמזכ"ל נאט"ו, לאחר שנבחר להחליף בתפקיד את ינס סטולטנברג.
במקביל לקריירה הפוליטית שלו, נהג להעביר שיעורים בלימודי חברה בבית ספר תיכון בעיר האג.
מארק שוורצר הוא כדורגלן עבר אוסטרלי ששיחק בעמדת השוער.
שיחק בנבחרת הלאומית של אוסטרליה בשנים 1993 עד 2013 וייצג אותה במשחקי המונדיאל שנערכו ב-2006 ו-2010. שווארצר הוא השחקן האוסטרלי בעל מספר ההופעות הגבוה בנבחרת האוסטרלית והוא השחקן המבוגר ביותר שערך הופעת בכורה בליגת האלופות (בשנת 2013, כשהיה בן 40).
שוורצר התחיל את הקריירה המקצוענית שלו ב-1990, בגיל 19, ב-NSL (הליגה המקצוענית באוסטרליה) בקבוצת מארקוני סטאליונס, בה ערך 58 הופעות.
בשנת 1994 עבר לבונדסליגה הגרמנית לקבוצת דינמו דרזדן, שם הופיע פעמיים, ואחר כך בקייזרסלאוטרן, בה הופיע ארבע פעמים.
בשנת 1996 עבר שוורצר לפריימר ליג האנגלית לברדפורד סיטי, בה הופיע 16 פעמים.
ב-1997 עבר למידלסברו, את הבכורה שלו עשה בניצחון של מידלסברו בחצי גמר גביע הליגה כנגד סטוקפורט קאונטרי.
הוא שיחק במידלסברו 445 משחקים עד שנת 2008, ועזב אותה לאחר 11 שנים בקבוצה.
ב-2008 חתם על חוזה לשנתיים בפולהאם.
הוא ערך את הבכורה שלו בהפסד לעולה החדשה, האל סיטי, 2-1. בעונתו הראשונה בקבוצה הוא שיחק בכל המשחקים, וזו אחת העונות הטובות שלו בקריירה, דבר שהביא לכך שפולהאם סיימה במקום השביעי, וזכה בתואר שחקן השנה של פולהאם באותה עונה, וגם בתואר שחקן החודש של הפרמייר ליג בחודש פברואר.
בעונתו השנייה בקבוצה הגיע עם הקבוצה לגמר הליגה האירופית, שם הפסיד לאתלטיקו מדריד.
הוא עזב את פולהאם בשנת 2013, אחרי 218 משחקים, ועבר לקבוצתו הנוכחית ויריבתה העירונית של פולהאם, צ'לסי.
שוורצר חתם על חוזה לשנה אחת כשוער המשנה של צ'לסי, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בגביע הליגה נגד סווינדון טאון.
עם צ'לסי הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות, בניצחון 1-0 נגד סטיאווה בוקרשט.
ב-6 בינואר 2015 חתם בלסטר סיטי מהפרמייר ליג, לאחר שנהפך לשוער השלישי בצ'לסי.
שוורצר שיחק בנבחרות הצעירות של אוסטרליה.
את ההופעה הראשונה שלו בנבחרת הבוגרת ערך במשחק נגד קנדה בשנת 1993, במוקדמות המונדיאל של שנת 1994. בשנת 2001 השתתף עם הנבחרת בגביע הקונפדרציות ואיתה הגיע למקום השלישי.
בשנת 2004 זכה עם הנבחרת האוסטרלית באליפות אוקיאניה (OFC Cup).
בשנת 2005 השתתף שוב עם הנבחרת האוסטרלית בגביע הקונפדרציות, אך הנבחרת לא עברה את שלב הבתים.
שוורצר עלה עם הנבחרת למונדיאל 2006 שהתקיים בגרמניה, לאחר ניצחון על אורוגוואי בפלייאוף.
במונדיאל הוא שיחק בשני משחקים בשלב הבתים, בניצחון נגד יפן 3-1 ובהפסד לברזיל 2-0, אך בתיקו 2-2 נגד קרואטיה שוורצר לא שיחק.
אוסטרליה עלתה לשמינית הגמר ושוורצר פתח בהרכב בהפסד 1-0 לאיטליה.
בשנת 2007 שוורצר השתתף עם נבחרת אוסטרליה בגביע אסיה (AFC Asian cup) והגיע איתה עד לרבע הגמר, שם הודח על ידי יפן.
בשנת 2010 הוא העפיל שוב למונדיאל שהתקיים בדרום אפריקה.
הוא שיחק בכל שלושת המשחקים בשלב הבתים נגד גרמניה, גאנה וסרביה, אך האוסטרלים לא עברו את שלב הבתים.
בשנת 2011 הגיע שוורצר עם נבחרת אוסטרליה עד לגמר גביע אסיה, אך בגמר הם הפסידו ליפן וסיימו את הטורניר במקום השני.
ב-5 בנובמבר 2013 הודיע מארק שוורצר על פרישתו מהנבחרת הלאומית.
מידלסברו – גביע הליגה האנגלית: 2003/2004
נבחרת אוסטרליה – גביע אוקיאניה לאומות: 2004
שחקן השנה של התאחדות הכדורגל האוסטרלית: 2009, 2010
שחקן החודש בפרמייר ליג האנגלית: פברואר 2010
שוער השבוע בפרמייר ליג האנגלית: סוף אפריל 2014
שוורצר נולד בצפון ריצ'מונד, פרבר לעיר סידני.
הוריו היגרו לאוסטרליה מגרמניה ב-1968, הוא דובר גרמנית, ספרדית ואנגלית.
ב-2009 קיבל שוורצר תואר אבירות של ה-OOM.
בשנת 2006 הוא פרסם יומן על המונדיאל בגרמניה בשם "הייעוד של מארק שוארצר בגביע העולם: מסידני ועד שטוטגרט".
שוורצר נשוי ויש לו שני ילדים, בן ובת.
מארק אנדראס שפרד הוא שחקן ומתופף אנגלי.
עיקר פרסומו בא מגילום הדמות קראולי בסדרת הטלוויזיה על טבעי וכעורך הדין רומו לאמפקין בסדרת הטלוויזיה באטלסטאר גלקטיקה.
שפרד נולד בלונדון, אנגליה ב-30 במאי 1964 לוו.
מורגן שפרד , שחקן אנגלי.
בגיל 15 החל את קריירת המוזיקה המקצועית שלו, הוא הקליט שירים יחד עם הרבה להקות, ובסופו של דבר עבר לארצות הברית.
שנה סרט תפקיד הערות 1993 בשם האב פדי ארמסטרונג 2000 להתראות, אהבתי אם.
2001 אלקטרז החדש יורי ברשקוב 2002 מגלודון מיטשל פארקס וידאו 2004 עיניים רעות פיטר 2004 בלתי ניתן לעצירה לייטץ' 2006 שבורה מלקולם
שנה סדרה תפקיד הערות 1993 תיקים באפלה בוב/ססיל ל'ייבלי פרק: אש 1997-1998 כוח מיוחד כריסטופר "סי.
מונק נגד הקוברה CSI: ניו יורק קווין האניגן פרק: שקט 2005-2006 מדיום דר.
צ'ארלס ווקר שלושה פרקים 2006 24 ללא עקבות לואניס 'ג'וני' פאטאני פרק: מיסה2007אישה ביוניתאנתוני אנת'ורס2 פרקים 2007-2009 באטלסטאר גלקטיקה רומו למפקין 6 פרקים 2008-2012 העוקץ ג'ים סטרלינג 10 פרקים 2009 NCIS מר.
דייוויד מארק ריילנס ווטרס , הידוע בשם מארק ריילנס, הוא שחקן, במאי תיאטרון ומחזאי אנגלי.
הוא היה המנהל האמנותי הראשון של תיאטרון השייקספיר גלוב בלונדון בין השנים 1995 ו-2005. בקולנוע השתתף בסרטים "הספרים של פרוספרו" (1991), "מלאכים וחרקים" (1995), "המכון של בינג'אמנטה" (1996) והסרט "אינטימיות" (2001).
על תפקידו כרודולף אבל בסרט "גשר המרגלים" מ-2015 זכה בפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר ובפרס באפט"א לשחקן המשנה הטוב ביותר.
הופעת הבכורה של ריילנס הייתה בתיאטרון סיטיזנס בגלאזגו בשנת 1980. ב-1994 זכה בפרס אוליבייה לשחקן הטוב ביותר על משחקו במחזה "מהומה רבה על לא דבר".
ב-2010 זכה שוב בפרס אוליביה על המחזה "ג'רוזלם".
ב-2008 זכה בפרס טוני על תפקידו במחזה "בואינג בואינג" וב-2011 זכה בפרס טוני על תפקידו ב"ג'רוזלם".
ב-2014 זכה בפרס טוני בפעם השלישית על הופעתו במחזה "הלילה השנים עשר".
בטלוויזיה זכה ריילנס ב-2005 בפרס באפט"א לטלוויזיה לשחקן הטוב ביותר על תפקידו כדייוויד קלי בדרמה "The Government Inspector" של ערוץ 4. הוא היה מועמד לפרס אמי, לפרס גלובוס הזהב ולפרס גילדת שחקני המסך על תפקידו כתומאס קרומוול במיני-סדרה "וולף הול" משנת 2015.
ריילנס נולד באשפורד שבמחוז קנט.
הוא בנם של אן (שם נעורים: סקינר) ודייוויד ווטרס, שניהם מורים לאנגלית.
אחותו סוזאנה היא זמרת אופרה וסופרת, ואחיו ג'ונתן עובד כאוצר יין במסעדה של אליס ווטרס בברקלי שבקליפורניה.
ב-1962 עברו הוריו לקונטיקט וב-1969 עברו לוויסקונסין שם לימד אביו ב-"University School of Milwaukee", שבו למד גם ריילנס.
הוא כיכב ברוב המחזות שהועלו בבית הספר בבימויו של דייל גוצמן, בהם תפקיד ראשי בהפקה של "המלט" בשנת 1976. בהפקה של בית הספר של המחזה "רומיאו ויוליה" שיחק בתפקיד רומיאו.
ריילנס בחר בשם הבמה "מארק ריילנס" מכיוון שבאיגוד השחקנים (Equity) היה רשום מישהו אחר בשם המקורי שרצה "מארק ווטרס".
בשנים 1978 עד 1980 למד באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה אצל יו קרוטוול .
הוא למד עם ברברה ברידגמונט בבית הספר למשחק כריסאליס בבלהם שבלונדון.
ב-1980 התחיל לעבוד בתיאטרון סיטינז שבגלאזגו.
בשנים 1982 ו-1983 הופיע עם הלהקה השייקספירית המלכותית בסטרטפורד אפון אייבון ובלונדון.
ב-1988 שיחק ריילנס בתפקיד המלט יחד עם הלהקה השייקספירית המלכותית בהפקה של רון דניאלס במשך שנה בסיור הופעות באירלנד ובבריטניה, ואחר כך בסטרטפורד אפון אייבון.
המחזה הוצג בסיור הופעות בארצות הברית במשך שנתיים.
ב-1990 הקימו ריילנס וקלייר ואן קמפן (אשתו לעתיד) להקת תיאטרון משלהם בשם "Phoebus' Cart".
לאחר שנה העלתה הלהקה את המחזה "הסערה".
ב-1991 שיחק ריילנס בתפקיד הראשי בסרטו של ג'יליס מק'קינון "The Grass Arena", וזכה בפרס השבועון "רדיו טיימס" כשחקן החדש הטוב ביותר.
ב-1993 כיכב בהפקה של המחזה "מהומה רבה על לא דבר" בבימויו של מת'יו וורקוס שהועלה ב"תיאטרון המלכה" בהפקת תלמה הולט.
על תפקידו כבנדיק זכה ריילנס בפרס אוליבייה לשחקן הטוב ביותר.
הוא שיחק בתפקיד הראשי כדייוויד קלי המומחה לכלי נשק בסרטו של פיטר קוסמינסקי "The Government Inspector", בהפקה של ערוץ 4 עליו זכה בפרס באפט"א לטלוויזיה לשחקן הטוב ביותר בשנת 2005.
ב-2007 שיחק בלונדון במחזה "בואינג-בואינג".
ב-2008 שיחק באותו תפקיד בברודוויי וזכה על הופעתו בפרס "Drama Desk" ובפרס טוני.
ב-2009 זכה ריילנס בפרס חוג מבקרי התיאטרון לשחקן הטוב ביותר על תפקידו כג'וני ביירון במחזה "ג'רוזלם" מאת ג'ז באטרוורת' שהוצג בתיאטרון רויאל קורט בלונדון.
ב-2010 כיכב ריילנס בהפקה מחודשת של המחזה "La Bête" מאת דייוויד הירסון.
ההצגה הועלתה בתחילה בתיאטרון הקומדיה בלונדון, ואחרי כן הועבר ל"תיאטרון מיוזיק בוקס" בברודוויי.
עוד ב-2010 זכה ריילנס בפרס אוליבייה נוסף על תפקידו כג'וני ביירון במחזה "ג'רוזלם" בתיאטרון אפולו בלונדון.
ב-2011 זכה בפעם השנייה בפרס טוני על תפקיד זה בהפקה של המחזה בברודוויי.
בשנת105 כיכב בתפקיד הראשי בעיבוד של סטיבן ספילברג לספר הילדים "העי"ג" מאת רואלד דאל.
הסרט יצא לאקרנים בקיץ 2016.
ב-2015 שיחק ריילנס בתפקיד תומאס קרומוול במיני-סדרה "וולף הול", עיבוד של BBC Two לרומנים ההיסטוריים "וולף הול" ו-"Bring Up The Bodies" מאת הילרי מנטל.
על תפקיד זה היה מועמד לפרס אמי לבידור בפריים טיים לשחקן ראשי מצטיין במיני-סדרה או בסרט.
ב-15 בפברואר 2015 השתתף ריילנס בתוכנית הרדיו "Desert Island Discs" של ה-BBC.
ריילנס כיכב בסרט הקולנוע "גשר המרגלים" שיצא לאקרנים באוקטובר 2015. את הסרט ביים סטיבן ספילברג ומככבים בו טום הנקס, איימי ראיין ואלן אלדה.
הסרט עוסק במשבר מטוס הריגול U-2, במעצרו והרשעתו של סוכן הריגול הסובייטי רודולף אבל, ובחילופי השבויים של אבל והטייס גארי פאוורס.
ריילנס גילם את דמותו של אבל וזכה לשבחים רבים על הופעתו.
על תפקיד זה זכה בפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר, בפרס באפט"א לשחקן המשנה הטוב ביותר ובפרס מבקרי הקולנוע של ניו יורק.
כמו כן היה מועמד לפרס גלובוס הזהב ולפרס גילדת שחקני המסך.
בשנת 2016 הצטלם לסרטו של כריסטופר נולאן "דנקרק" לצד טום הארדי, קיליאן מרפי והארי סטיילס.
בשנת 2022 שיחק בתפקיד הראשי בסרט "החליפה" .
ב-1995 מונה ריילנס למנהל האמנותי הראשון של תיאטרון הגלוב המשוחזר, וכיהן בתפקיד זה עד 2005. בתקופה זו ריילנס ביים ושיחק בכל העונות של התיאטרון, במחזות של שייקספיר ושל אחרים.
בין ההפקות בהן השתתף היו המחזה "הלילה השנים עשר" שהשתתפו בו רק גברים, וריילנס שיחק בתפקיד אוליביה, והמחזה "ריצ'רד השני" בו שיחק בתפקיד הראשי.
בהנהלתו בוצעו בגלוב גם מחזות חדשים, שהראשון בהם היה "Augustine's Oak" מאת פיטר אוסוולד שהועלה בשנת 1999. המחזה השני שהועלה ב-2002 היה "The Golden Ass or the Curious Man" שוב מאת אוסוולד.
ב-2005 הוצג המחזה השלישי מאת אוסוולד שנכתב עבור הגלוב, המחזה "The Storm" שהוא עיבוד למחזה "Rudens (The Rope)" מאת המחזאי הרומאי פלאוטוס.
הופעות בולטות נוספות בתקופתו של ריילנס היו ב-2002 בהפקת "הלילה השנים עשר" במידל טמפל לציון 400 שנה מהצגת הבכורה של המחזה, ובקיץ 2004 הפקת המחזה "מידה כנגד מידה" בהמפטון קורט.
ב-2007 זכה ריילנס בפרס סם ואנאמייקר יחד עם אשתו קלייר ואן קמפן ועם מעצבת התלבושות ג'ני טירמני, על עבודתם במשך עשר השנים הראשונות של הגלוב של שייקספיר.
ב-2013 הועלתה בברודוויי הפקה של הגלוב של המחזות "הלילה השנים עשר" בהשתתפות גברים בלבד, עם ריילנס בתפקיד אוליביה, ו"ריצ'רד השלישי" בו ריילנס שיחק בתפקיד ריצ'רד.
על הופעתו כאוליביה זכה ריילנס בפעם השלישית בפרס טוני והיה מועמד לפרס על הופעתו ב"ריצ'רד השלישי.
ריילנס החל לצאת עם הבמאית והמחזאית קלייר ואן קמפן בשנת 1987 כשעבד בהפקה של "היהודי הנודד" בהתיאטרון המלכותי הלאומי.
השניים התחתנו באוקספורדשייר ב-21 בדצמבר 1989. ריילנס היה אב חורג לבנותיה של ואן קמפן מנישואיה הקודמים, השחקנית ג'ולייט ריילנס והבמאית נטשה ואן קמפן.
ביולי 2012 נפטרה נטשה בגיל 28, עקב כך ביטל ריילנס את השתתפותו בטקס הפתיחה של האולימפיאדה ב-2012, והשחקן קנת בראנה החליף אותו.
שנהקטגוריהעבורתוצאה2015שחקן המשנה הטוב ביותרגשר המרגלים
שנהקטגוריהעבורתוצאה2015השחקן הטוב ביותר בתפקיד משנהגשר המרגלים
שנהקטגוריהעבורתוצאה2005פרס באפט"א לטלוויזיה לשחקן הטוב ביותרמבקר המדינה 2015וולף הול
שנהקטגוריהעבורתוצאה2015שחקן המשנה הטוב ביותר - סרט קולנועגשר המרגלים השחקן הטוב ביותר במיני-סדרה או בסרט טלוויזיהוולף הול
שנהקטגוריהעבורתוצאה1983השחקן הטוב ביותר בתפקיד משנהArden of Faversham 1994השחקן הטוב ביותרמהומה רבה על לא דבר 2003הלילה השנים עשר 2008בואינג-בואינג 2010Jerusalem 2011La Bête 2013הלילה השנים עשר 2016Farinelli and the King
שנהקטגוריהעבורתוצאה2015שחקן ראשי מצטיין במיני-סדרה או בסרטוולף הול
שנהקטגוריהעבורתוצאה2015שחקן המשנה הטוב ביותר בסרט קולנועגשר המרגלים השחקן הטוב ביותר בסרט טלוויזיה או במיני-סדרהוולף הול
שנהקטגוריהעבורתוצאה2008השחקן הראשי הטוב ביותר במחזהבואינג-בואינג 2011Jerusalem 2014ריצ'רד השלישי השחקן הטוב ביותר במחזההלילה השנים עשר 2018השחקן הראשי הטוב ביותר במחזהFarinelli and the King
שנהעבורקטגוריהתוצאה2015גשר המרגליםשחקן המשנה הבינלאומי הטוב ביותר – קולנוע
שנהעבורקטגוריהתוצאה1991The Grass Arenaהשחקן החדש הטוב ביותר
איגוד מבקרי הקולנוע של בוסטון
שנהעבורקטגוריהתוצאה2015גשר המרגליםשחקן המשנה הטוב ביותר
איגוד מבקרי הקולנוע של שיקגו
שנהעבורקטגוריהתוצאה2015וולף הולהשחקן הטוב ביותר במיני-סדרה או בסרט טלוויזיה
שנהעבורקטגוריהתוצאה2009Jerusalem מאת גֵ'ז באטרוורת'השחקן הטוב ביותר
חוג מבקרי הקולנוע של פלורידה
איגוד מבקרי הקולנוע של יוסטון
איגוד עיתונאי הקולנוע של אינדיאנה
חוג מבקרי הקולנוע של קנזס סיטי
חוג מבקרי הקולנוע של לונדון
שנהעבורקטגוריהתוצאה2015גשר המרגליםשחקן המשנה של השנה
האגודה הלאומי של מבקרי הקולנוע
שנהעבורקטגוריהתוצאה2015וולף הולהשחקן הטוב ביותר במיני-סדרה או סרט טלוויזיה
מארקה (בספרדית: Marca) הוא עיתון ספורט ספרדי המתפרסם באופן יומי, העיתון נמצא בבעלות "Unidad Editorial".
העיתון מתמקד בעיקר בכדורגל, ובמיוחד בפעילויות היום-יומיות של ריאל מדריד, אתלטיקו מדריד וראיו ואיקאנו.
לעיתון יש קהל קוראים יומי של מעל 2,500,000, הגבוה ביותר בספרד עבור עיתון יומי, ויותר ממחצית מקהל קוראי הספורט.
מאז פברואר 2001 נפתחה גם תחנת רדיו שמשדרת 24 שעות ביממה, "רדיו מארקה".
בשנת 2010 הושק ערוץ הטלוויזיה "מארקה TV", אך הוא נסגר בשנת 2013.
מארקה נוסד ב-21 בדצמבר 1938, בעיצומה של מלחמת האזרחים בספרד, בסן סבסטיאן הלאומנית.
העורך הראשון היה מנואל פרננדז קואסטה.
ב-3 בספטמבר 1987 הפך לואיס אינפנטה לעורך העיתון.
"Punto Editorial SA" הייתה הבעלים של מארקה.
ב-1984 "Espacio Editorial", שתיקרא מאוחר יותר "Recoletos", רכשה את העיתון.
החברה התמזגה עם "Unedisa" בשנת 2007, והחברה הממוזגת "Unidad Editorial" היא הבעלים של מארקה.
המו"ל של העיתון היא גם "Unidad Editorial", אשר מוציאה לאור גם את העיתונים "אל מונדו" ו"אקספנסיון".
ב-25 בנובמבר 1942 חדל העיתון להתפרסם באופן שבועי, ומאז הוא מפורסם באופן יומי.
העיתון זכה בפרס עיצוב החדשות הטוב ביותר בעולם לשנת 2004 על ידי "החברה לעיצוב חדשות" (SND).
ב-21 בדצמבר 2007 אירח מארקה אירוע גאלה, בו השתתפו הספורטאים הספרדים המובילים של המאה ה-20, כדי לחגוג את יום השנה ה-70 להקמתו של העיתון.
העיתון היה מעורב בסכסוך מתמשך עם אלכס פרגוסון מקיץ 2008, כאשר פרגוסון האשים את ריאל מדריד שהיא משתמשת בעיתון, "הם משתמשים במארקה כמו הרכב שלהם כדי לעצבן שחקנים".
בחודש אוקטובר 2012, מארקה הודיע על השקת המהדורה הספרדית של אתר הגיימינג IGN, אשר החליפה ביעילות את אתר הגיימינג של מארקה.
מארקה גם תכנן להשיק עוד מהדורה ספרדית של IGN לדוברי ספרדית באמריקה הלטינית.
בשנת 2001 תפוצתו של העיתון עמדה על 403,000 עותקים.
בשנת 2003 תפוצתו עמדה על 382,000 עותקים, מה שהופך אותו לעיתון השני הכי נמכר במדינה.
מארקה מחלק מספר פרסים מידי סוף עונה:
פיצ'יצ'י - על שם רפאל מורנו ארנסדי שכונה "פיצ'יצ'י", הפרס ניתן למלך השערים בלה ליגה, כמו כן גם למלך השערים בסגונדה.
סארה - על שם תלמו סארה, הפרס ניתן למלך השערים בעל אזרחות ספרדית בלה ליגה, כמו כן גם למלך השערים בעל אזרחות ספרדית בסגונדה.
זאמורה - על שם ריקרדו זאמורה, הפרס ניתן לשוער הטוב ביותר בלה ליגה, כמו כן גם לשוער הטוב ביותר בסגונדה.
מיגל מוניוס - על שם מיגל מוניוס, הפרס ניתן למאמן הטוב ביותר בלה ליגה, כמו כן גם למאמן הטוב ביותר בסגונדה.
גורוסטה - על שם אמילו גורוסטה, הפרס ניתן לשופט הטוב ביותר בלה ליגה, כמו כן גם לשופט הטוב ביותר בסגונדה.
אלפרדו די סטפנו - על שם אלפרדו די סטפנו, הפרס ניתן לשחקן הטוב ביותר בלה ליגה.
מארקה מעניקה שני פרסים נוספים שלא ניתנים בכל שנה:
אגדת מארקה - ניתן לשחקנים הטובים ביותר בהיסטוריה אשר שיחקו בלה ליגה.
השחקן הטוב ביותר בהיסטוריה - ניתן לליונל מסי בלבד, לאחר הצבעתם של קוראי העיתון.
מארק שוורץ הוא קצין בדימוס בדרגת לוטננט גנרל בצבא ארצות הברית.
בתפקידו האחרון כיהן כמתאם הביטחוני בין ישראל לרשות הפלסטינית.
שוורץ סיים ב-1987 תואר ראשון במימון מאוניברסיטת המדינה של איידהו והתגייס לצבא ארצות הברית.
שירת כמפקד מחלקת טנקים, סגן מפקד פלוגת שריון ועוזר קצין אג"ם בגדוד הראשון של הרגימנט המשוריין ה-72 בדרום קוריאה ובגדוד הראשון של רגימנט החי"ר ה-509 (ביום אויב) במרכז האימונים המשותפים בארקנסו.
ב-1993 עבר לשרת בכוחות המיוחדים של הצבא.
שירת בקבוצת הכוחות המיוחדים החמישית כמפקד פלגה, מפקד פלוגת מפקדה, מפקד פלוגה, קצין מבצעים גדודי וקצין מבצעים של הקבוצה.
פיקד על הגדוד הרביעי להכשרת כוחות מיוחדים במרכז למצוינות המבצעים המיוחדים של הצבא.
שימש קצין תכנון בפיקוד הכוחות המשותפים של נאט"ו בהולנד.
באוקטובר 2007 מונה לסגן מפקד קבוצת הכוחות המיוחדים השלישית וסגן מפקד כוח המשימה המשותף למבצעים מיוחדים באפגניסטן ושירת בתפקיד זה עד יוני 2008. שימש קצין המבצעים של פיקוד המבצעים המיוחדים באפגניסטן.
בשנים 2010–2012 פיקד על קבוצת הכוחות המיוחדים השלישית המספקת תמיכה למשימות באזור אחריות פיקוד אפריקה של ארצות הברית.
שימש ראש מטה פיקוד המבצעים המיוחדים המשולבים, וסגן מפקד כוח המשימה המשותף למבצעים מיוחדים בפורט בראג.
ב-2014 מונה לסגן מפקד כוח המשימה המשותף למבצעים מיוחדים באפגניסטן.
ב-2015 מונה לסגן מפקד דיוויזיית הפרשים הראשונה.
ביוני 2016 מונה למפקד המבצעים המיוחדים בפיקוד אירופה של ארצות הברית.
באוגוסט 2018 מונה לסגן מפקד פיקוד המבצעים המיוחדים המשולבים.
באוקטובר 2019 מונה למתאם הביטחוני בין ישראל לרשות הפלסטינית והועלה לדרגת לוטננט גנרל.
שירת בתפקיד עד נובמבר 2021 כאשר במקומו מונה מייקל פנזל.
לאחר שחרורו מכהן כעמית מחקר בתאגיד ראנד, והוא בעל חברת ייעוץ עצמאית.
שוורץ בעל תואר שני בלימודי ביטחון לאומי ואסטרטגיה ממכללת המלחמה של הצי.
במהלך שירותו עוטר בכוכב הארד עם אות V לאומץ לב.
הוא נשוי לאליסון ואב לבן ובת.
מארק תאצ'ר פיינגולד (בספרדית: Mark Tacher Feingold נולד ב-15 בספטמבר 1977) הוא מנחה טלוויזיה, זמר, שחקן ודוגמן יהודי-מקסיקני .
תאצ'ר נולד במקסיקו סיטי, מקסיקו, למשפחה יהודית בת חמש נפשות, הוריו הם רופאי שיניים, ויש לו שני אחים, האחד מנהל עסקים והשני הוא אלן תאצ'ר גם הוא מנחה טלוויזיה,
תאצ'ר למד משחק בין השנים 1997 עד 1999 במרכז ההדרכה של TV Azteca במקסיקו וסיים אותו בהצטיינות, הוא גם למד מוזיקה, שירה גיטרה ולימודי DJ באקדמיה G.
תאצ'ר דובר שלוש שפות ספרדית אנגלית ועברית.
את דרכו המקצועית במשחק ובטלוויזיה התחיל תאצ'ר בחברת ההפקות של "TV Azteca" שהשתתף בשנת 1998 בטלנובלה "פרלה" בתפקיד אלפרדו.
באותה שנה גילם את דמותו של חואן קרלוס בטלנובלה "שלוש פעמים סופיה",
בשנת 1999 שיחק את דמותו של לאו אגילר בטלנובלה "דברי איתי אהבה" שם שיחק לצד מאוריסיו אוכמן.
בשנת 2000 גילם את דמותו של אדוארדו בטלנובלה "דוד אלברטו".
בשנת 2001 גילם את דמותו של תדאו בטלנובלה "Lo que es el amor", שם שיחק לצידם של קלאודיה רמירז ומישל בראון.
בשנת 2002 השתתף בטלנובלה "Súbete a mi moto" שם גילם את דמותו של פפה.
בשנים 2004 עד 2009 השתתף תאצ'ר במספר סדרות מחוץ למקסיקו, הוא השתתף במספר תפקידים בטלוויזיה הוונצואלית והקולומביאנית ולאחר מכן בשנת 2009
שב לשחק במקסיקו כשחתם בחברת "טלוויסה" באותה שנה השתתף בטלנובלה "קיץ של אהבה" לצידם של דולסה מריה וגונסלו גרסיה ויוואנקו שם גילם את דמותו של דאנטה.
גם התארח לשלושה פרקים בטלנובלה "נשמת הברזל" בהשתתפותה של אנג'ליק בויר.
בשנת 2010 שיחק לצידה של סופי אלכסנדר בטלנובלה "לשוב לאהוב" שם גילם את דמותו של חורחה.
באותה שנה השתתף גם בטלנובלה
"אהבה מנצחת" לצידם של מאיטה פרוני וויליאם לוי.
בשנת 2012 שיחק את דמותו של גאל בטלנובלה "תהום של תשוקה" לצידם של דוד ספדה ואנג'ליק בויר.
בשנת 2015 כיכב בטלנובלה "רק אלוהים סולח" שם גילם את דמותו של מתאו לופז גוריירה פואנטס.
בשנת 2016 גילם את דמותו של ניקולס בטלנובלה "Mujeres de negro".
בשנת 2017 גילם את דמותו של לאון סראנו בטלנובלה "El bienamado".
בשנים 2017-2018 השתתף לצידם של סבסטיאן רולי ומאיטה פרוני בטלנובלה "חיים של אבא" (אנ') (papa a toda madre), שם שיחק את דמותו של פביאן.
בשנת 2019 הצטרף לעונה השנייה של סדרת הפשע האמריקאית בכיכובה של קייט דל קסטיו "מלכת הדרום" מבית טלמונדו בתפקיד של אלחנדרו אלקאלה.
בשנת 2021 החל לשחק בסדרת הקומדיה המקסיקנית "עושות שכונה" בתור ארנסטו לצד אנה לאייבסקה; שעלתה בבכורה ב-7 ביולי 2021 בשירות נטפליקס.
בהמשך, פורסם כי תעלה עונה שנייה.
בשנים 2022–2023 שיחק בשני פרקים של סדרת האנתולוגיה "Amores que engañan"של ערוץ לייפטיים הלטיני.
בשנים 2023–2024 שיחק בתפקיד חוזר בטלנובלה "El maleficio" בתור אלברו קמפוס, לצדם של מרלן פבלה ופרננדו קולונגה.
בשנת 2025 שיחק בטלנובלה "Los hilos del pasado" בתור לאונרדו, לצדם של דוד ספדה ולאורה פלורס.
באותה שנה התארח גם בטלנובלה "Me atrevo a amarte" בתור ולנטה בצעירותו.
בשנות ה-90 ניהל מארק מערכת יחסים עם השחקנית כריסטינה אלאטורה, לאחר שנפרד ממנה ניהל מערכת יחסים עם השחקנית ונסה אקוסטה אותה הכיר על סט הצילומים של הסדרה "Súbete a mi moto"
נכון לשנת 2018 מנהל תאצ'ר מערכת יחסים עם השחקנית המקסיקנית סינתיה אלסקו.
מארק רוֹבֶּר הוא מהנדס אמריקאי, ממציא ואישיות YouTube.
הוא התפרסם בעיקר בשל ערוץ ה-YouTube שלו עם סרטונים על מדע פופולרי, עשה זאת בעצמך, גאדג'טים ורעיונות יצירתיים, עם מספר שלו סרטונים שהפכו ויראלים, חלקם עם עשרות מיליוני צפיות.
לפני ההתרכזות ב-YouTube, רובר היה מהנדס בנאס"א כשבע שנים, שם עבד על רכב החלל Curiosity Rover במעבדה להנעה סילונית.
הוא בין יוזמי פרויקט Team Trees ו-Team Seas.
רובר גר בסאניווייל, קליפורניה, עם אשתו ובנו.
על מנת להעלות מודעות לאוטיזם, רובר פעיל בטוויטר בעיקר בהתייחסות לבנו, המאובחן על הספקטרום האוטיסטי.
כל הרווחים מהחנות שלו "Teespring" נתרמים לעמותה The Autism Society.
בשנת 2020 בעקבות סרטון של MatPat הוא תרם 50 אלף $ לעבודות מחקר בבית חולים לילדים.
בשנת 2023 יצאה בערוץ דיסקברי סדרת ריאלטי בהשתתפותו, בשם 'הנוקמים של מארק רובר'.
הסדרה עוסקת ב"'פעולות נקמה' נגד אנשים המפרים את הנורמה החברתית".
פרסשנהקטגוריהתוצאהמקורפרס בחירת הילדים של ניקלודיאון2025יוצר תוכן אהוב
מארק שנייר הוא רב אמריקאי, נשיא הקרן להבנה בין-דתית יהודית-מוסלמית (FFEU), משמש כיועצם של ראשי מדינות במפרץ, שימש בעבר סגן נשיא של הקונגרס היהודי העולמי.
שנייר משתייך לזרם האורתודוקסיה המודרנית בארצות הברית.
אביו הרב ארתור שנייר, התפרסם בכך שניהל דו-שיח בין דתי עם מנהיגים נוצרים.
בשנת 1990 הקים שנייר את בית הכנסת המפטון בשכונת ווסטהמפטון ביץ' בו כיהן עד שנת 2010 כרב.
בבית הכנסת חברים ידוענים רבים ובהם סטיבן ספילברג, כמו כן, בית הכנסת מארח אישים ידועים ובהם פוליטיקאים ישראלים ואף משפחת קלינטון.
שנייר השתתף בטקס האוסקר, והוא מנהל קשרים עם ידוענים אמריקאים ובהם ראסל סימונס.
בשל כך נחשב שנייר כ"רב הסלבס" בארצות הברית.
שנייר מופיע מזה שנים ברשימת הרבנים המשפיעים של ניוזוויק.
שנייר מנהל קשרים ענפים עם מנהיגים מוסלמים, ובשנת 1987 ייסד את הקרן להבנה בין-דתית יהודית-מוסלמית (FFEU) וכיום הוא משמש בה כנשיא.
בשנת 2001 דווח כי נפגש עם מנהיג ארגון אומת האסלאם לואיס פארחאן הידוע בהתבטאויות האנטישמיות שלו.
שנייר נחשב כיועצו של מלך בחריין.
בשנת 2018 הזמינה קטר את שנייר לייעץ לה בהתארגנות ולסיוע בתחום הכשרות לקראת מונדיאל 2022.
שנייר מתגורר בלונג איילנד, נשוי 6 פעמים, מערכות היחסים שלו עוררו מספר סערות.
בשנת 2010 כאשר נודע שהוא מנהל רומן מחוץ לנישואין הושעה מוועד רבני אמריקה כמו כן, הודח מרבנות קהילתו בעקבות איום של תורמי הקהילה להפסיק את תרומתם אחרי גירושיו בחמישית.
בשנת 2010 הכריז בפני קהילתו כי הוא סובל מהפרעה דו־קוטבית.
אחת מנשותיו של שנייר תרמה לגן החיות התנכ"י אריה הקרוי על שמו "מארק".
מארק רוקה חונקה (בספרדית: Marc Roca Junqué; נולד ב-26 בנובמבר 1996 בווילפרנקה שבספרד) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת הקשר בריאל בטיס מהלה ליגה.
רוקה שיחק כילד במועדון אתלטיק וילפרנקה בעיר הולדתו, ובגיל 11 החל לשחק באספניול.
עם השנים התקדם בקבוצות הנוער השונות, ובשנת 2014, כאשר היה בן 18, החל לשחק בקבוצת המילואים.
הוא ערך את הופעת הבכורה בקבוצה בתיקו 2-2 מול ליידה, במשחק במסגרת הליגה הספרדית השלישית בכדורגל באוגוסט 2014. באוגוסט 2016 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבכירה של אספניול, בתיקו 2-2 מול מלאגה במסגרת הלה ליגה.
במקביל, הוא האריך את חוזהו במועדון עד לתום עונת 2021/22. בעונת 2016/17 ערך 25 הופעות במדי אספניול וסיים עמה במקום השמיני.
בעונת 2017/18 ערך שמונה הופעות ליגה בלבד בגין פציעה, אך חזר להיות שחקן הרכב קבוע בעונת 2018/19, בה הציג יכולת מצוינת, וסיים עם הקבוצה במקום השביעי בליגה.
בעונת 2019/20 השתתפו רוקה ואספניול במשחקי הליגה האירופית, וצלחו את שלב הבתים, אך הודחו בשלב הנוק-אאוט הראשון על ידי וולברהמפטון וונדררס.
עם זאת, בעונה זו סיימה אספניול במקום האחרון בלה ליגה, ונשרה לליגת המשנה לראשונה מזה 27 שנים.
את עונת 2020/21 פתח רוקה באספניול ושותף עמה בשני משחקים במסגרת ליגת המשנה הספרדית.
בתחילת אוקטובר 2020 חתם על חוזה לחמש עונות בבאיירן מינכן, תמורת דמי ההעברה של כ-15 מיליון אירו.
ב-17 ביוני 2022 הודיעה לידס יונייטד מהפרמייר ליג שרוקה יצטרף למועדון ב-1 ביולי 2022, לאחר שהושג הסכם עם באיירן מינכן.
הוא חתם על חוזה לארבע שנים עד קיץ 2026 תמורת עשרה מיליון ליש"ט (12 מיליון אירו), שבתוספת סעיפים שונים בו עשוי להגיע ל-17 מיליון אירו.
רוקה ערך את הופעת הבכורה שלו בלידס יונייטד ב-6 באוגוסט 2022, במשחק הראשון של עונת 2022/2023, בו ניצחה לידס את וולברהמפטון וונדררס בתוצאה 1–2. ב-3 בספטמבר הבקיע את שער הבכורה שלו במדי לידס, בהפסד 2–5 מול ברנטפורד.
ב-17 ביולי 2023 הושאל לריאל בטיס לעונה אחת.
בסוף דצמבר 2016 ערך רוקה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת קטלוניה, בתיקו 3-3 מול נבחרת תוניסיה, כאשר תוניסיה ניצחה לבסוף 2–4 בפנדלים.
לרוקה שבע הופעות ושני שערים במדי נבחרת ספרד בכדורגל עד גיל 21. הוא זומן עם נבחרת זו לאליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 - 2019, והיה שותף מלא לזכייתה בטורניר, לאחר ניצחון 1–2 בגמר על הנבחרת המקבילה של גרמניה.
הוא אף הבקיע את השער הראשון לספרד בניצחון 1–4 על צרפת בחצי הגמר.
עם נבחרת ספרד בכדורגל עד גיל 21
מארק ריידר הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה צפון אירי.
ריידר למד בקולג' המתודיסטי בבלפסט.
בשנת 2009 שיחק ריידר בתפקיד ראשי בסרט חמש דקות של גן עדן.
בסרט המבוסס על אירועים אמיתיים מגלם ריידר את אליסטר ליטל, צעיר פרוטסטנטי בן 17, אשר מנהיג תא בכוח המתנדבים מאלסטר, משתוקק להיות פעיל בעימותים ומרצה עונש מאסר על רצח.
בכלא הוא הופך למטיף בעד דו קיום ושלום.
שנה לאחר מכן שיחק בתפקיד נכדו של לורד בולדווין בסרט הקולנוע רובין הוד.
בין השנים 2011–2014 שיחק בתפקיד ראשי בסדרת הדרמה ההיסטורית "בורג'ה".
בסדרה הוא גילם את הדמות הראשית צ'זארה בורג'ה.
בשנת 2019 שיחק בסרט הקולנוע "אלבטרוס".
באותה שנה החל לשחק בסדרת הטלוויזיה הבריטית העיר על הגבעה.
שנה לאחר מכן שיחק בסרט הקולנוע אחיות לנשק.
+ שנה סרט תפקיד הערות 2009 חמש דקות של גן עדן אליסטר ליטל הצעיר 2010 רובין הוד נכדו של הברון בולדווין 2011אלבטרוסריץ' 2011ליבטציה גבריאל 2012Good Vibrations גרג 2019אחיות לנשק אל בריטני 2020The Argument שחקן שמגלם את ג'ק2021Love Gets a Roomפטריק2022משחקי הבונקר הארי
+שנה סדרהתפקיד הערות 2009Small Islandקיפ 2010Coming Up המנהיג פרק אחד 'ילד' 2011–2014בורג'ה צ'זארה בורג'ה תפקיד ראשי 2019העיר על הגבעה האב דוילתפקיד משני
מארק ברנייס רנדולף הוא יזם אמריקאי-יהודי, המייסד והמנכ"ל הראשון של חברת נטפליקס.
רנדולף נולד למשפחה יהודית בצ'אפקווה, ניו יורק, בנם הבכור של סטיבן ברנייס רנדולף, מהנדס גרעין יליד אוסטריה, ומוריאל ליפצ'יק מברוקלין, ניו יורק.
רנדולף בילה את הקיץ שלו במהלך התיכון והקולג' בעבודה עבור בית הספר הלאומי למנהיגות חיצונית, והפך לאחד המדריכים הצעירים ביותר שלו.
הוא סיים את לימודיו במכללת המילטון בניו יורק עם תואר בגאולוגיה.
ב-1997, רנדולף ושותפו ריד הייסטינגס ייסדו את נטפליקס.
תחילה הציעה החברה שירותי השכרת סרטים במחירים קבועים באמצעות שילוב של שתי טכנולוגיות מתפתחות; תקליטורי DVD ו-Blu-ray, במקום קלטות VHS שהיו מסורבלות יותר, וכן אתר אינטרנט מקוון, במקום קטלוג מודפס.
לאחר הצפייה המנוי החזיר את הסרטים לחברה על ידי שליחתם במעטפה ייעודית.
לאחר מכן חל שינוי במערך החברה, ועיקר פעולתה הוא במתן שירות צפייה ישירה בטכנולוגיית "סטרימינג", באמצעות אתר האינטרנט שלה או מגוון מכשירים תומכים.
רנדולף עזב את נטפליקס ב-2002 לאחר שעזר להדריך את החברה בהנפקה הראשונית שלה שנתיים קודם לכן.
הוא אמר כי הוא תמיד מעדיף לעזוב לאחר שלב הסטארט אפ, מפני שהוא לא מוצלח בדאגה לתחזוקה השוטפת.
מארקגראף הייתה אוניית המערכה מטיפוס דרדנוט השלישית מבין ארבע אוניות המערכה מסדרת קניג.
האונייה הונחה בנובמבר 1911 והושקה ב-4 ביוני 1913. היא הצטרפה רשמית לצי הקיסרי ב-1 באוקטובר 1914, קצת יותר מחודשיים לאחר פרוץ המלחמה באירופה.
מארקגרף הייתה חמושה בעשרה תותחי בחמישה צריחים תאומים ויכלה להפליג במהירות מרבית של 21 קשרים (39 קמ"ש).
היא נקראה לכבוד משפחת המלוכה של באדן.
השם מארקגראף הוא דרגת אצולה גרמנית ומקביל למרקיז האנגלי.
יחד עם שלוש האוניות האחיות שלה, קניג, גרוסר קורפירסט וקרונפרינץ, מארקגראף נטלה חלק ברוב פעולות הצי במהלך המלחמה.
כספינה השלישית בטור הגרמני ב-31 במאי 1916 בקרב יוטלנד, היא לחמה בכבדות בכמה אוניות מערכה בריטיות וספגה חמש פגיעות פגזים בקליבר גדול, שגרמו ל-23 נפגעים.
מארקגראף השתתפה גם במבצע אלביון, כיבוש מפרץ ריגה, בסוף 1917. הספינה נפגעה ממוקש במהלך דרכה לגרמניה בעקבות סיום המבצע המוצלח.
מארקגראף נכלאה, יחד עם רוב צי הים הפתוח, בסקפה פלו בנובמבר 1918 לאחר שביתת הנשק.
ב-21 ביוני 1919, קונטר-אדמירל לודוויג פון רויטר נתן פקודה להטביע את הצי, כולל מארקגראף, בזמן שספינות המשמר הבריטיות יצאו מהנמל לתרגילים.
שלא כמו רוב הספינות שהוטבעו, מארקגראף מעולם לא הועלתה לגריטה; שרידי האונייה עדיין על קרקעית המפרץ.
היא הייתה חמושה בעשרה תותחי 30.5 ס"מ (12 אינץ') SK L/50 מסודרים בחמישה צריחי תותחים תאומים: שני צריחים ירי-על מלפנים ומאחור וצריח אחד באמצע הספינה בין שתי הארובות.
תותחי ה-8.8 ס"מ של מארקגראף הוסרו והוחלפו בארבעה תותחי נ"מ 8.8 ס"מ.
מארקגראף הוזמנה תחת השם הזמני ארזאץ וייסנבורג ונבנתה במספנת AG Weser בברמן בבנייה מספר 186. השדרית שלה הונחה בנובמבר 1911 והיא הושקה ב-4 ביוני 1913. בטקס ההשקה שלה, הספינה הוטבלה על ידי פרידריך השני, הדוכס הגדול של באדן, ראש משפחת המלוכה של באדן, שלכבודה נקראה האונייה.
עבודת ההצטיידות הסתיימה ב-1 באוקטובר 1914, היום שבו הצטרפה לצי הים הפתוח.
לאחר כניסתה לשירות, ערכה מארקגראף ניסויים ימיים, שנמשכו עד 12 בדצמבר.
עד 10 בינואר 1915, ולאחר מכן היא הצטרפה לשייטת אוניות המערכה השלישית של צי הים הפתוח עם שלוש האוניות האחיות שלה.
ב-22 בינואר 1915, מארקגראף ושאר השייטת השלישית נותקו מהצי כדי לבצע אימוני תמרון, ירי וטורפדו באזור הבלטי.
פול ערך סדרה של תמרוני צי ב-1915, שבהן מארקגראף השתתפה; בראשון ב-29–30 במרץ, הצי יצא לצפון טרשלינג וחזר ללא תקלות.
אחר התרחש ב-17–18 באפריל, שם מארקגראף ושאר הצי חיפו על פעולת מיקוש של קבוצת הסיור II.
שלושה ימים לאחר מכן, ב-21–22 באפריל, צי הים הפתוח התקדם לעבר שרטון דוגר, אם כי שוב לא הצליח לפגוש כוחות בריטיים.
מארקגראף ושאר הצי נשארו בנמל עד 29 במאי, כאשר הצי ביצע גיחה נוספת של יומיים לים הצפוני.
ב-11–12 בספטמבר, מארקגראף ושאר השייטת השלישית תמכו במבצע הנחת מוקשים מול טסל.
ב-11 בינואר 1916 החליף אדמירל ריינהרד שר את פול, שסבל מסרטן הכבד.
המבצעים הראשונים של שר בוצעו בחודש הבא, ב-5–7 במרץ, עם סריקה ללא אירועים של ההופדן.
ב-25–26 במרץ, ניסה שר לתקוף כוחות בריטיים שפשטו על טונדרן, אך לא הצליח לאתר אותם.
גיחה נוספת לשונית הורנס בוצעה ב-21–22 באפריל.
מארקגראף ושאר הצי הפליגו בתמיכה מרוחקת.
מארקגראף נכחה במהלך פעולת הצי שהביאה לקרב יוטלנד שהתרחש ב-31 במאי וב-1 ביוני 1916. הצי הגרמני ביקש שוב למשוך ולבודד חלק מהצי הגדול ולהשמיד אותו לפני שהצי הבריטי העיקרי יוכל להספיק להגיב.
מארקגראף הייתה האונייה השלישית בטור הגרמני, מאחורי אחיותיה קניג וגרוסר קורפירסט ואחריה קרונפרינץ, היוו את פלגה V של שייטת אוניות המערכה השלישית, והן היו החלוץ של הצי.
מארקגראף פתחה באש על סיירת המערכה טייגר בטווח של 21,000 יארד (19,000 מטר).
מארקגראף ושתי אחיותיה ירו בתותחים המשניים שלהן על משחתות בריטיות שניסו לבצע התקפות טורפדו נגד הצי הגרמני.
מארקגראף המשיכה לירות על טייגר עד לשעה 18:25, אז הצליחו סיירות המערכה המהירות יותר לצאת מטווח הירי.
בשלב זה ירו אוניות המערכה וורספייט ווליאנט של שייטת אוניות המערכה החמישית על אוניות המערכה הגרמניות המובילות.
בשעה 18:10, אחת האוניות הבריטיות קלעה פגז 15 אינץ' (38 ס"מ) במארקגראף.
זמן קצר לאחר מכן, המשחתת מורסבי ירתה טורפדו בודד לעבר מארקגראף והחטיאה מטווח של כ-8,000 יארד (7,300 מטר).
מלאיה ירתה טורפדו לעבר מארקגראף בשעה 19:05, אך הטורפדו החטיא בגלל הטווח הארוך.
בערך באותו זמן, מארקגראף ירתה על סיירת משייטת הסיירות הקלות השנייה לפני שהעבירה את האש שלה בחזרה לשייטת אוניות המערכה החמישית למשך עשר דקות.
במהלך שלב זה, שני פגזים נוספים בקוטר 15 אינץ' פגעו במארקגראף, אם כי העיתוי אינו ידוע.
הפגיעה בשעה 18:10 פגעה במפרק בין שתי לוחות שריון צד בעובי 8 אינץ'; הפגז חדר בפגיעה וחורר את השריון.
הסיפון הראשי נחסם וכ-400 טון (390 טון ארוך) מים חדרו לאונייה.
שני הפגזים האחרים לא הצליחו להתפוצץ וגרמו לנזק זניח.
מארקגראף ואחיותיה ירו בכבדות על הסיירות הבריטיות, אך אפילו האש שספגו מהתותחים העיקריים של אוניות המערכה לא הצליחה לגרש את הסיירות הבריטיות.