tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לטענתו של סינגר, בשלב זה של התפתחותו, התינוק עדיין לא החל לפתח מודעות עצמית או השקפות ושאיפות לגבי העתיד, ולכן שיקולים של מימוש עצמי, שהיו באים בחשבון לגבי חייו של אדם בוגר, אינם תקפים במקרה זה.
בדומה לכך, הוא חושב שיש לאפשר לאנשים את הבחירה להמית בני משפחה חולים שאיבדו את היכולת השכלית לקיים השקפות ושאיפות לגבי העתיד.
כתוצאה מהשקפתו מעוררת המחלוקת, סינגר זוכה לביקורת רבה, ובפרט כנגד עמדותיו ביחס להמתות חסד, הנחשבות כמבזות את קדושת החיים.
הוא הואשם בין היתר בצביעות משום שהמשיך לתמוך בחיי אמו כשהייתה במצב מתקדם של מחלת אלצהיימר, אף על פי שעל-פי השקפותיו שלו עצמו, חייה היו כאלו שאין הצדקה להמשיך לקיימם.
עם זאת, סינגר מעולם לא טען שיש להרוג חולים שאיבדו את היכולת השכלית למודעות לגבי העתיד, אלא רק שיש לאפשר לבני משפחתם את הבחירה לעשות כן.
סינגר זוכה גם לביקורת מתוך התנועה לזכויות בעלי-החיים, על שום השקפותיו התועלתניות, שאינן שוללות באופן עקרוני כל ניצול בעלי־חיים ועל כן לכאורה מעניקות לו הצדקה.
קול בולט בביקורת עליו מכיוון זה הוא המשפטן גארי פרנציון, שטוען שזכויות בעלי־חיים צריכות להיות מוחלטות, ואינן ניתנות להפרה על ידי אינטרסים אנושיים.
בדיאלוג שנערך במגזין האלקטרוני סלייט, המשפטן האמריקני ריצ'רד פוזנר טען שהטיעונים של סינגר אינם יכולים לשכנע את מי שאינו מקבל אותם, ושהפופולריות של סינגר נובעת מכך שרבים אינם מבינים את ההשלכות הראדיקליות של הפילוסופיה שלו.
עם זאת, פוזנר הביע הערכה לסינגר ולהשפעה שלו.
הפילוסוף רוג'ר סקרוטון כתב בשנת 2000 כי "עבודותיו של סינגר, במיוחד כאשר מדובר בפרופסור לפילוסופיה, מכילות מעט או כלל-לא טיעונים פילוסופיים.
הן מפיקות את עקרונותיהם המוסריים מרחיקי הלכת, מתועלתנות חלולה, שסופרת את הכאב ואת ההנאה של כל היצורים החיים באופן שווה, תוך התעלמות מכל מה שאמר במסורת הפילוסופית שלנו לגבי הבחנה בין בני אדם לבין בעלי חיים.
מוסר הלכה למעשה, ירושלים: מאגנס, 2009.
האם על התינוק לחיות?, 1985
אתיקה בעידן של עניין עצמי, 1995
דוחקים את הקץ: סבי והטרגדיה של יהדות וינה, 2003
נְשיא הטוב והרע, האתיקה של ג'ורג' ו.
האתיקה של המזון שלנו: מדוע העדפות המזון שלנו חשובות, 2006
פיטר סרקין היה פסנתרן יהודי-אמריקאי.
פיטר סרקין נולד בניו יורק, בנו של הפסנתרן רודולף סרקין ונכדו של הכנר אדולף בוש.
אמו, אירנה בוש-סרקין, הייתה גם היא כנרת ברביעיית בוש.
פיטר נכנס ללמוד במכון קרטיס למוזיקה בגיל אחת-עשרה.
הוא למד שם אצל מייצ'יסלב הורשובסקי ולי לוביזי ואצל אביו.
לימודי מוזיקה נוספים קיבל אצל ארנסט אוסטר, מרסל מואיז וקרל אולריך שנאבל.
פיטר ניגן עם יו-יו מה, אלכסנדר שניידר, פמלה פרנק, רביעיות המיתרים גוארנרי, בודפשט ואוריון, ועוד מוזיקאים והרכבים קאמריים ידועי שם.
עבד עם חברות הקלטה שונות.
סרקין לימד במכון קרטיס למוזיקה בפילדלפיה ובבית הספר ג'וליארד בניו יורק.
נפטר ב-1 בפברואר 2020. הותיר אחריו אישה, רג'ינה, וחמישה ילדים.
ג'ון פיטר סארסגארד הוא שחקן קולנוע אמריקאי.
הוא זכה להכרה על תפקידיו בסרטים "האיש במסכת הברזל" (1998), "בנים אינם בוכים" (1999) ובעיקר בשל גילומו של צ'ארלס ליין (אנ') בדרמה הביוגרפית "חשיפה" (אנ') משנת 2003, עבורו קיבל מועמדות לפרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר ולפרס אינדפנדנט ספיריט.
הוא ידוע גם בזכות הופעותיו בסרטי שוברי הקופות "כמו יום ולילה" (2010), בסרטו של מרטין קמפבל, "גרין לנטרן" (2011), בסרטו של אנטואן פוקואה, "שבעת המופלאים" (2016) ובסרטו של מאט ריבס, "באטמן" (2022).
סארסגארד ידוע גם בתפקידי הטלוויזיה שלו, כולל בסדרת הפשע של AMC, "ההריגה" (2013) ובמיני-סדרות כמו "הסטירה" (אנ') (2015), "לענה" (אנ') (2017), "המגדלים הגבוהים" (2018) ו-"דופסיק" (2021) שעל האחרון קיבל מועמדות לפרס אמי לבידור בפריים טיים לשחקן משנה במיני-סדרה או בסרט טלוויזיה (אנ').
ג'ון פיטר סארסגארד נולד בבסיס חיל האוויר סקוט (אנ') במחוז סנט קלייר (אנ'), אילינוי, ב-7 במרץ 1971, בנם של ג'ודי ליאה (לבית ריינהרדט) וג'ון דייל סארסגארד.
אביו היה מהנדס בחיל האוויר ולאחר מכן עבד עבור מונסנטו ו-IBM.
מקורו של שם משפחתו הוא מדנמרק, שם נולדו סבא וסבתא של אביו; זה מבוטא [ˈsɑːsɡɔˀ] בדנית.
סארסגארד התחנך כקתולי ושימש כנער מזבח (אנ').
משפחתו עברה יותר מ-12 פעמים במהלך ילדותו, בעקבות עבודתו של אביו.
בגיל 7, סארסגארד רצה במקור להיות שחקן כדורגל ועסק בבלט כדי לעזור לשפר את הקואורדינציה שלו.
לאחר שסבל ממספר זעזועי מוח בזמן ששיחק כדורגל, הוא ויתר על הספורט והחל להתעניין בכתיבה ובתיאטרון.
הוא למד בבית הספר פיירפילד (אנ'), בית ספר תיכון פרטי-קתולי ומכינה קדם-אקדמאית לבנים בפיירפילד, קונטיקט, שם החל להתעניין בקולנוע.
לאחר סיום לימודיו בתיכון ב-1989, הוא למד בבארד קולג' (אנ') בניו יורק במשך שנתיים לפני שעבר לאוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס (WUSTL) ב-1991, שם היה שותף להקמת להקת האימפרוביזציה "Mama's Pot Roast".
בעודו ב-WUSTL, סארסגארד החל להופיע בהצגות תיאטרון תוך כדי לימודי משחק באולפן השחקנים בניו יורק; תפקידו הראשון היה בתור המשרת לורן במחזה "טרטיף" של מולייר.
ב-1993 סיים תואר ראשון בהיסטוריה.
בשנת 1995, סארסגארד החל את קריירת המשחק שלו בתפקיד אורח בסדרה "חוק וסדר", ובסרט הקולנוע "גבר מת מהלך", בו גילם את אחד משני הקורבנות של שון פן, ושיחק את בילי בקסטר בדרמה "כחול המדבר" (1998) בכיכובו של קייסי אפלק.
בשנת 1999 הוא קיבל הכרה מצד המבקרים עבור תפקידו בסרט הדרמה "בנים אינם בוכים", בו גילם הומופוב אלים שרצח את ברנדון טינה, אותה גילמה הילרי סוונק בסרט.
בהמשך כיכב, בין השאר, כבנו של אתוס ב"האיש במסיכת הברזל" (1998), כריצ'רד לונגמן ב"מרכז העולם" (2001) של הבמאי הסיני ויין וואנג, כמלח רוסי ב"קיי-19" (2002), כחוקר מתלמד דו מיני ב"קינסי" (2004), כמפקד טיסה ב"הטיסה" (2005) וכחייל בלתי יציב בסרט של סם מנדס, "ג'ארהד" (2005).
ב-2003 השתתף בסרט "חשיפה", כעורך המגזין "ניו רפובליק".
בנוסף כיכב בסרטים "התא" ו-"אגם המוות".
בשנת 2009 שיחק בסרטים "לחנך את ג'ני" ו"היתומה".
בשנת 2010 השתתף בסרט "כמו יום ולילה", בתפקיד הסוכן החשאי פיצג'רלד.
בשנת 2012 נתן את קולו לדמותו של הרובוט בסרט "רובוט ופרנק".
בשנת 2013 שיחק בסרט "לאבלייס", בסרט "מהלכי לילה" לצד ג'סי אייזנברג ובסרט "בחורות טובות" לצד דקוטה פנינג.
בשנת 2014 השתתף בסרט "שובר את הכלים".
בשנת 2016 השתתף במערבון של אנטואן פוקואה "שבעת המופלאים" המהווה רימייק לסרט בעל אותו השם משנת 1960 .באותה שנה שיחק בסרט הדרמה הביוגרפי בבימויו של הבמאי הצ'יליאני פבלו לריין (אנ'), "ג'קי" על ג'קלין קנדי-אונאסיס, רעייתו של נשיא ארצות הברית ג'ון פ.
בשנת 2017 גילם את המדען פרנק אולסון בסדרת הדוקו-דרמה "לענה" בנטפליקס, בבימויו של ארול מוריס.
בנוסף אותה שנה, השתתף בסרט הספרדי "פבלו".
בשנת 2018 שיחק בדרמת האימה "השקר", לצד ג'ואי קינג.
באותה שנה פורסם כי ישתתף בסרטו של בארי לוינסון "השורד", המתאר את סיפורו של ניצול השואה הארי האפט, שאולץ להתאגרף כדי לחיות.
הסרט הוקרן לראשונה בשנת 2021. בן פוסטר מגלם את האפט.
לצדו משתתפים בילי מגנוסן, ויקי קרייפס, דר זוזובסקי וג'ון לגוויזאמו.
בין מערכות היחסים הבולטות ביותר שלו, סארסגארד יצא עם רקדנית הבורלסקה דיטה פון טיז ועם הדוגמנית והשחקנית הקנדית שלום הארלו.
בתחילת הקריירה הקולנועית שלו, הוא יצא עם הצלמת מאלרי מרדר (אנ'), חברה קרובה מימי לימודיו בבארד קולג', שהציגה את סארסגארד בחלק מעבודותיה המוקדמות.
סארסגארד החל לצאת עם השחקנית מגי ג'ילנהול, אחותו של חברו הקרוב ג'ייק ג'ילנהול, ב-2002. באפריל 2006 הם הודיעו על אירוסיהם, וב-2 במאי 2009 הם נישאו בטקס קטן בברינדיזי, איטליה.
יש להם שתי בנות, רמונה וגלורה ריי, שנולדו ב-3 באוקטובר 2006 וב-19 באפריל 2012, בהתאמה.
סרסגורד הוא טבעוני, אבל אומר שהוא מבשל בשר לילדיו.
ביוני 2013, סארסגארד וסלבריטאים רבים אחרים הופיעו בסרטון תמיכה עבור צ'לסי מאנינג.
+שנהסרטתפקידהערות1995גבר מת מהלךוולטר דלקרואה 1998האיש במסכת הברזלראולMinor DetailsסקוטDesert Blueבילי בקסטרנולדו לרצח (אנ')טיי1999בנים אינם בוכיםג'ון לוטר2000תא קטלניג'ון טרייסיHousebound טום2001The Center of the Worldריצ'רד לונגמן2002Empire ג'קאגם המוות (אנ')ג'ימיקיי-19לוטננט ואדים רדוצ'נקואהבה ללא תנאים (אנ')שוטף חלונות2003Death of a Dynastyברנדון השלישיחשיפה (אנ')צ'ארלס ליין (אנ')מועמד פרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר - סרט קולנוע (2004)
מועמד פרס אמי לבידור בפריים טיים לשחקן משנה במיני-סדרה או בסרט טלוויזיה (אנ') (2022)2024בחזקת חף מפשעטומי מולטותפקיד ראשי; 8 פרקיםTBAנוירומנסר (אנ')ג'ון אשפולסדרה עתידית של אפל TV פלוס
+שנהמחזהתפקידהערות1995Laura Dennisהארווי גריסוולד אוף ברודוויי1996The Seven Descents of MyrtleמופיעGreenwich House2002שרוף את זה (אנ')פיילאוף ברודוויי2008השחףבוריס טריגוריןתיאטרון וולטר קר (אנ'), ברודוויי2009הדוד וניהאסטרובאוף ברודוויי2011שלוש אחיותורשיניןאוף ברודוויי2015המלטהמלט (אנ')אוף ברודוויי
פיטר סטורמר (בשוודית: Peter Stormare, תעתיק מדויק: פיטר סטורמרה , נולד ב-27 באוגוסט 1953) הוא שחקן, מדבב, מחזאי ובמאי תיאטרון שוודי.
נולד בשם רולף פיטר אינגבר סטורם (Rolf Peter Ingvar Storm) בקומלה, מחוז ארברו שבשוודיה.
הוריו הם תאודולינדה ורנאטו סטורם.
הוא למד בתיאטרון המלכותי לדרמה למשך 11 שנים.
בשנת 1990 הוא לקח על עצמו את תפקיד המנהל האמנותי בתיאטרון טוקיו והשתתף במספר מחזות שייקספירים כולל "המלט".
לפני עזיבתו לניו יורק ב-1993, התגלה סטורמר על ידי אינגמר ברגמן ושיחק בסרטו "In The Presence of a Clown".
בסוף שנות ה-90 ובשנות ה-2000 כיכב סטורמר במגוון תפקידי אופי.
ב-1996 שיחק ב"פארגו", בו זכה לשבחים על תפקידו כגייר גרימסוד, פושע אכזר ושקט.
ב-1997 שיחק ב"פארק היורה: העולם האבוד" בתור דיטר סטארק, מנהיג צוות של ציידי דינוזאורים שנהרג ממתקפה של קומפסוגנתוסים.
בשנת 1998 שיחק ב"ארמגדון" את הקולונל לב אנדרופוב.
באותה שנה שיחק בסרט "ביג לבובסקי" של ג'ואל ואית'ן כהן.
ב-2002 שיחק ב"דו"ח מיוחד" של סטיבן ספילברג בתור ד"ר סולומון אדי.
ב-2005 שיחק בסרט "האחים גרים למבוגרים בלבד" כמרקוריו קוולדי ובאותה שנה שיחק גם ב"קונסטנטין" בתור לוציפר.
סטורמר השתתף בשתי עונותיה הראשונות של סדרת הטלוויזיה "נמלטים" כמאפיונר ג'ון אברוצי.
בנוסף הוא תרם את קולו לארבעה משחקי מחשב ("שכירי חרב" והמשכו, "קווייק 4" ו-Command & Conquer: Red Alert 3) והוצע לו תפקיד בסדרה "אבודים", אך הוא סירב.
בשנת 1997 זכה למועמדות בטקס פרסי MTV על משחקו ב"פארגו", בנוסף למועמדויות לפרס על משחקו בסרט "שוקולד" ופרס שחקן המשנה על תפקידו בסרט "רוקדת בחשיכה".
בשנת 2013 שיחק לצד ארנולד שוורצנגר בסרט "עומד אחרון".
בשנת 2015 השתתף בסדרה "הרשימה השחורה" בתור ברלין.
בשנת 2017 גילם את דמותו של גונתר בסרט האנימציה "שודדי הפיצוחים 2: טבעי להשתגע".
סטורמר הוא גם מוזיקאי, ובעידודו של בונו מלהקת "U2" הוציא אלבום בשנת 2002. לסטורמר חברת תקליטים משלו שנקראת "StormVox".
בשנת 2011 לקח חלק בהנחיית "מלודיפסטיבלן" - תחרות קדם אירוויזיון בשוודיה.
סטורמר הוא נוצרי קתולי ומגדיר את עצמו מאמין חזק באלוהים.
בסוף שנות ה-90 קיבל אזרחות אמריקנית.
בשנים 1989–2006 היה נשוי לשחקנית האמריקנית קארן סילאס.
ב-2008 התחתן עם טושהימי, ממוצא יפני, וב-2009 נולדה בתם.
2005 - "האחים גרים למבוגרים בלבד"
2009 - מופע הפלאים של דוקטור פרנסוס
2017- "שודדי הפיצוחים 2: טבעי להשתגע" - דיבוב
2003 - "היטלר: עלייתו של רוע", מיני סדרה
TBA - דמדומי האלים (דיבוב)
פיטר נאוּר (בדנית: Peter Naur; 28 באוקטובר 1928 – 3 בינואר 2016) היה חלוץ דני בתחום מדעי המחשב, זוכה פרס טיורינג.
על שמו קרויה שיטת הכתיבה לדקדוק חופשי הקשר, שיטת .
תרם רבות ליצירת שפת התכנות ALGOL 60.
נאור החל את הקריירה שלו כאסטרונום וקיבל תואר דוקטור בשנת 1957, אבל מפגשו עם עולם המחשבים הוביל לשינוי בעיסוקו.
משנת 1959 עד 1969 הועסק בחברת המחשבים, , ובמקביל הרצה במכון נילס בוהר ובאוניברסיטה הטכנית של דנמרק.
משנת 1969 עד 1998 שימש כפרופסור למדעי המחשב באוניברסיטת קופנהגן.
תחומי המחקר העיקריים שלו היו עיצוב, בנייה וביצועים של תוכנות מחשב ואלגוריתמים.
תחומים כגון הנדסת תוכנה וארכיטקטורת תוכנה נחקרו לראשונה על ידי נאור.
בספרו "מחשוב: פעילות אנושית (1992)" (Computing: A Human Activity), שהוא אוסף של תרומותיו בתחום מדעי המחשב, דחה נאור את הגישה הפורמלית לתכנות, שרואה בתכנות ענף במתמטיקה.
לראשי התיבות BNF ניתן תחילה הפירוש Backus Normal Form, אך ביוזמתו של מדען המחשב דונלד קנות' שונה הפירוש ל-Backus-Naur Form, כדי לתת גם לנאור את הכבוד הראוי.
נאור הסתייג משינוי זה, והודיע שהוא מעדיף את הפירוש המקורי לראשי התיבות.
נאור לא חיבב את המונח "מדעי המחשב" וטען שיש לקרוא לענף זה "תורת המידע" (datalogy).
מאוחר יותר עסק בתפישת המדע כמכלול.
הוא קישר בין שני תחומים בפילוסופיה ובפסיכולוגיה בהתאם להשקפתו המעין אמפיריציסטית, לפיה יש להתמקד בעובדות הניתנות לצפייה.
בשנותיו האחרונות עסק בפיתוח תאוריה של חשיבה אנושית אותה הוא כינה "תיאורית המצב הסינפסי של החיים המנטליים".
ד"ר נאור זכה בפרס טיורינג בשנת 2005 על פיתוח שפת התכנות ALGOL 60. שמו נקשר בעולם לשפת תכנות זו ולשיטת BNF.
פיטר נאור הוא הדני היחיד שזכה בפרס טיורינג.
פיטר סאטקליף היה רוצח סדרתי שבסוף שנות ה-70 הטיל את אימתו על צפון בריטניה, ונודע בכינויו "המרטש מיורקשייר".
לאחר שרצח 13 נשים נלכד "המרטש" ב-1981 ונידון למאסר עולם בבית החולים ברודמור.
ב-11 באוגוסט 2016, נקבע שסאטקליף היה בריא מבחינה נפשית וכי ניתן להחזירו לכלא.
ב-24 באוגוסט 2016 הוא הועבר לבית הכלא פרנקלנד במחוז דרהאם.
סאטקליף נולד בבינגלי שבבריטניה לג'ון וקייטלין סאטקליף.
בבית הספר הוא היה ידוע כמתבודד.
הוא הפסיק את לימודיו בגיל 15, ועבד בשנות ה-60 וה-70 במקומות עבודה מזדמנים שונים, ביניהם כקברן, כאורז חבילות וכנהג משאית.
ב-1967 פגש את סוניה צורמה הצ'כית, והם נישאו ב-1974. בשנים שלאחר מכן היו לסוניה מספר הפלות, ולבסוף התבשרה כי לא תוכל ללדת ילדים.
סוניה השלימה את לימודי ההוראה שלה, ועבדה כמורה, וב-1977 רכש הזוג בית ביישוב היטון שבברדפורד.
את התקיפה הראשונה באזור יורקשייר ביצע סאטקליף ביישוב קיילי ב-5 ביולי 1975, אז תקף אישה שהלכה לבדה ברחוב, סאטקליף הימם אותה בפטיש עד לחוסר הכרה, וביצע חתכים בביטנה.
הוא עזב אותה מבלי להורגה כאשר שכן התקרב לסביבה.
לאחר מספר תקיפות נוספות בחודשים הבאים, הוא ביצע את הרצח הראשון בלידס, כשהימם אישה בפטיש ודקר אותה בגרונה וחזה.
על גופתה נתגלו גם שאריות נוזל זרע.
חקירת המשטרה לגבי הרצח כללה 150 שוטרים ו-11,000 נחקרים, אך לא הניבה דבר.
ב-1976 רצח עקרת בית שעסקה בזנות, ותקף צעירה שחזרה ממסיבה והוא הציע לה טרמפ.
ב-1977 רצח שתי בחורות נוספות שעסקו בזנות ונערה בת 16, וכן תקף קשות אישה נוספת.
סימנים שהשאיר בזירות הרצח, כמו עקבות צמיגי משאיתו ועקבות נעליו, נבדקו היטב על ידי המשטרה והעלו רשימות חשודים ארוכות, אך לא הניבו דבר.
בשנה זו רצח זונה נוספת ממנצ'סטר, שגופתה התגלתה רק 10 ימים אחרי הרצח.
בהודאה שמסר מאוחר יותר, טען סאטקליף שחזר אל הגופה מספר ימים לאחר הרצח והזיז אותה ממקומה, במטרה למצוא שטר חדש של חמישה פאונד שנתן לה וחשש שיסייע לשוטרים לעלות על עקבותיו.
הוא לא מצא את השטר, וכשהתגלתה הגופה (על ידי השחקן הבריטי ברוס ג'ונס, שהיה אז עובד מחלבה), גילו השוטרים את השטר וקישרו אותו לסניף בנק בבינגליי.
בעקבות זאת הם חקרו כ-5,000 גברים, כולל סאטקליף עצמו, אך לא הצליחו לקשור איש מהם לרצח.
ב-1978 רצח שתי זונות נוספות, גופתה של אחת מהן הוסתרה מתחת לספה והתגלתה רק 3 חודשים לאחר מכן.
בהמשך רצח אישה בת 40 במגרש חניה במנצ'סטר.
לאחר כמעט שנה ללא רציחות, במהלכה מתה אימו של סאטקליף, רצח שוב ב-1979 פקידה בת 19 בדרכה לביתה.
בתקופה זו קיבלה המשטרה שני מכתבים וסרט-הקלטה בהם "הרוצח" מקניט את השוטרים על שאינם מצליחים לתפוס אותו.
המכתבים וההקלטה הפכו לגורם חשוב במרדף אחר הרוצח.
לאחר שסרט-ההקלטה הושמע לקהל הרחב, "חגגה" העיתונות המקומית את סיפור "המרטש" המהתל במשטרה.
אלא שכשהוא נתפס ב-1981 התברר שהמכתבים וסרט-ההקלטה שקיבלו השוטרים לא היו אלא מעשה תעלול, שלא הוא ביצע.
למעלה מ-20 שנה חיפשה המשטרה את המתחזה, ורק בשנת 2005 מצאה אותו – פועל מיורקשייר בשם ג'ון המבל, שהודה באשמה, אך סירב להודות שעשה זאת כדי לפגוע בחקירת המשטרה.
המשטרה טוענת שסרט-ההקלטה היטה את כיוון החקירה לחפש אדם באזור שממנו בא המוקלט, שזוהה על-פי המבטא הייחודי שלו, וכך נפגע תהליך החקירה.
המבטא הזה הוא שגרם ללכידתו של המבל בסופו של דבר.
המבל נידון לשמונה שנות מאסר.
לקראת סוף 1979 רצח סאטקליף סטודנטית מברדפורד, דבר שעורר סערה ציבורית משום ששוב הוכח שלא רק זונות מצויות בסכנה ממעשי הרוצח הסדרתי, אלא כל אישה.
סאטקליף נחקר בתקופה זו מספר פעמים, ונכלל ברשימה של 300 חשודים בלבד שקושרו לשטר חמשת הפאונדים, אך הראיות נגדו היו קלושות.
בסך הכול נחקר סאטקליף 9 פעמים לפני שנעצר.
ב-1980 נעצר סאטקליף על נהיגה בשכרות, ובזמן ההמתנה למשפטו רצח עוד שתי נשים ותקף שתיים נוספות.
בתקופה זו אחד מידידיו דיווח למשטרה על חשדותיו כי הוא הרוצח, אך דיווח זה נגוז בין הדיווחים הרבים שהיו מונחים על שולחנה של המשטרה.
ב-2 בינואר 1981 נעצר סאטקליף בברומהיל, שפילד, יחד עם זונה עמה התרועע, באשמת נהיגה במכונית בעלת לוחית רישוי מזויפת.
הוא נחקר בין השאר גם על הרציחות של "המרטש מיורקשייר" (בשל ההוראה שקיבלו השוטרים בסביבה לחקור בנושא זה כל אדם שנתפס עם זונה), והתאים למאפיינים רבים שתיארו הנשים שהותקפו על ידו ונותרו בחיים (כגון השיער, הרווח בין השיניים, ומידת הנעליים).
הוא נשאל על מכוניתו שנראתה בעבר על פי רישומי המשטרה במספר מקומות בהם עבדו זונות, אך הוא הכחיש כי היה שם או כי היה אי פעם עם אישה אחרת.
למחרת נזכר השוטר שלכד את סאטקליף כי במקום בו נתפס עם מכוניתו, ביקש סאטקליף לגשת הצידה ולהטיל את מימיו; השוטר חזר לאזור זה ומצא שם סכין, פטיש וחבל שהוחבאו.
כן נמצא סכין נוסף שהוחבא בשירותים של תחנת המשטרה.
השוטרים השיגו צו חיפוש לביתו, וחקרו את אשתו; היא זיהתה את הסכין שנמצאה לצד הפטיש, וכשנשאלה על מעשי בעלה בלילה בו אירעה אחת הרציחות, אמרה כי הוא הגיע לביתו מאוחר באותו יום.
אחרי יומיים של חקירה, עימת אותו החוקר עם העובדה שכשנתפס ניגש הצידה שלא כדי להטיל את מימיו.
סאטקליף הבין שכלי נשקו נמצאו, ואז הודה כי הוא "המרטש מיורקשייר".
הוא תיאר בשלווה את כל רציחותיו, ומספר שבועות מאוחר יותר טען שהחל לבצע אותן אחרי שאלוהים הורה לו לעשות זאת.
בתואנה זו טען במשפטו שאינו אשם ברציחות, וכי קולות שונים שהוא שומע מאז שעבד כקברן הם אלו שהורו לו לרצוח זונות.
בהערכה פסיכיאטרית שנעשתה לו הוא אובחן כסובל מסכיזופרניה פרנואידית, אך השופט לא קיבל את הטענה וקבע לסאטקליף משפט מול חבר מושבעים.
המשפט נמשך שבועיים, ובסופו הוחלט כי הוא אשם בכל הרציחות והתקיפות, ועונשו נקבע למאסר עולם.
השופט קבע שלא ניתן יהיה לבקש חנינה לפני שיעברו 30 שנות מאסר בפועל (בהיותו של סאטקליף בן 65, בשנת 2011).
סאטקליף החל לרצות את עונשו ב-22 במאי 1981, אך במהרה אובחן כסובל מסכיזופרניה.
העברתו למוסד פסיכיאטרי סגור לא אושרה.
ב-1983 הוא הותקף לראשונה על ידי אסיר אחר, שפצע אותו בפניו בשברי ספל קפה, עד שנזקק ל-30 תפרים.
מספר חודשים לאחר מכן הוא הועבר לבית החולים ברודמור.
ב-1996–1997 הותקף סאטקליף מספר פעמים על ידי אסירים אחרים, ואף התעוור בעקבות זאת באחת מעיניו.
הוא הועבר לאגף שמור יותר בבית החולים.
ב-2003 דווח כי הוא סובל מסוכרת.
ב-2005 הוא קיבל אישור לצאת לחופשה קצרה בליווי ארבעה אנשי צוות בית החולים, כדי לבקר במקום בו פוזר אפר גופתו של אביו, שמת זמן קצר לפני כן.
ב-16 ביולי 2010 נדחתה בקשתו לקביעת תקופת מינימום למאסרו, במטרה לבקש חנינה בהמשך; השופט קבע כי הוא לא יוכל להשתחרר וכי יישאר בבית החולים ברודמור עד מותו.
הוא ערער על ההחלטה ובית המשפט לערעורים דחה את בקשתו ב-14 בינואר 2011 ולאחר מכן ב-9 במרץ 2011 נדחתה גם בקשתו לפנות לבית המשפט העליון.
אשתו סוניה נפרדה ממנו ב-1982, וגירושיהם הושלמו ב-1994. היא תבעה וזכתה בתשע תביעות דיבה נגד עיתונים ומפרסמים שונים.
נפטר ב-13 בנובמבר 2020, לאחר שחלה במחלת נגיף קורונה 2019 במגפת הקורונה בממלכה המאוחדת וסירב לקבל טיפול.
בשנת 2020, נטפליקס הפיקה סדרה דוקומנטרית בת ארבעה פרקים בשם "המרטש מיורקשייר".
הסדרה עוקבת אחר כרונולוגיית האירועים, ומסופרת באמצעות ראיונות עם חוקרים, עיתונאים, ניצולים ובני משפחה של קורבנות.
בשנת 2023, רשת ITV הבריטית הפיקה מיני סדרה בת שבעה פרקים בשם "המרטש מיורקשייר: המצוד".
הסדרה שמה דגש על סיפורם של הקורבנות, וההתנהלות הלקויה של המשטרה, ולא סביב המרטש עצמו.
פיטר פרדריק סימפסון הוא כדורגלן עבר אנגלי.
בשלוש עונותיו הראשונות בסגל הבוגר הוא השתתף ב-22 משחקים בלבד.
אולם, עם מינויו של ברטי מיי לתפקיד המאמן לפני תחילת עונת 1966/1967 הוא קודם להרכב הראשון, ונשאר בו עד סוף העשור.
הוא החל את הקריירה כשהוא משחק בכל עמדה במגרש, אך כאשר הפך לשחקן הרכב קבוע הוא עבר לשחק בעמדת הקשר המרכזי, בדרך כלל לצידו של פרנק מקלינטוק.
סימפסון היה שחקן מפתח בתקופת ההצלחה הקצרה של ארסנל בתחילת שנות ה-70. לאחר ההפסדים במשחקי גמר גביע הליגה של 1968 ו-1969 הוא היה שחקן מפתח בסגל שזכה בגביע ערי הירידים בעונת 1969/1970, שבה השתתף ב-57 משחקים.
סימפסון נפגע בסחוס והחמיץ את שלושת החודשים הראשונים של עונת הדאבל 1970/1971, הוא הצליח להחלים מפציעתו ולהשתתף במשחקי גביע ה-FA, כולל הניצחון 2 - 1 על ליברפול במשחק הגמר.
למרות הקריירה הארוכה שלו בצמרת הליגה הוא מעולם לא שיחק במדי הנבחרת, למרות שבעונת 1969/1970 הוא זומן מספר פעמים על ידי סר אלף ראמזי.
הוא המשיך לשחק בארסנל בשנים חסרות התואר שלאחר הדאבל, ובכל עונה השתתף ביותר מ-35 משחקים.
בעונה שלאחר מכן הוא שיחק ב-25 משחקים, אך בעונה שלאחריה שוב מיעט לשחק.
הוא עזב את ארסנל ב-1978 לאחר ששיחק ב-468 משחקים, בהם הבקיע 15 שערים.
הוא שיחק תקופה קצרה בארצות הברית, ולאחר מכן חזר לאנגליה ושיחק במועדון החובבני הנדון, לפני שפרש.
פיטר אדווין סטורי הוא כדורגלן עבר אנגלי.
סטורי הצטרף לארסנל כשחקן מתלמד ב-1961, חתם על חוזה מקצוען בשנה שלאחר מכן, ולאורך רוב הקריירה שלו שיחק במועדון.
הוא החל את הקריירה שלו בעמדת הבלם הימני, ובשלוש עונותיו הראשונות בארסנל הוא שיחק בקבוצת הנוער ובקבוצת המילואים, כאשר הוא מתבלט בסגנון משחקו הקשוח ובשליטה בכדור בשתי הרגליים.
משחקו הראשון במדי הסגל הבוגר היה נגד לסטר סיטי ב-30 באוקטובר 1965. הוא הפך מיד לשחקן הרכב קבוע, ושמר על מעמדו במשך עשר השנים הבאות.
סטורי שינה את העמדה שבה שיחק בהמשך הקריירה שלו, ועבר "קדימה" במגרש לעמדת הקשר ההגנתי.
הוא היה בהרכב של ארסנל שהפסיד במשחקי גמר גביע הליגה ב-1968 ו-1969, אך מנגד זכה בגביע ערי הירידים בעונת 1969/1970. הוא המשיך להתבלט בתיקוליו הקשוחים ובסגנון משחקו הקשוח, והוא היה חלק חשוב בסגל של ארסנל שהצליח לזכות בדאבל בעונה שלאחר מכן.
אחת מנקודות השיא בקריירה שלו בתקופה זו היה הצמד שהבקיע נגד סטוק סיטי בחצי גמר גביע ה-FA, שכפה משחק חוזר שהסתיים בניצחון ארסנל.
המועדון העפיל לגמר, שם גבר על ליברפול.
משחקו הראשון של סטורי בנבחרת אנגליה היה ב-1971 נגד נבחרת יוון, כאשר הוא חוזר לעמדת הבלם הימני.
בסך הכל הוא השתתף ב-19 משחקים במדי הנבחרת בתחילת שנות ה-70, ושימש בהם כמחליפו של הקשר נובי סטיילס שפרש.
הקריירה הבינלאומית של סטורי הייתה הארוכה ביותר בהשוואה לשחקני ארסנל האחרים בעונת הדאבל, אך כיוון שהנבחרת האנגלית לא שיחקה היטב באותה תקופה סטורי לא השתתף בטורניר משמעותי כלשהו.
לאחר שבעונת 1976/1977 הוא איבד את מקומו בהרכב לאחר הגעתו של המאמן החדש טרי ניל, הוא עבר לפולהאם תמורת 10,000£.
הוא שיחק במדי ארסנל ב-501 משחקים, והוא השחקן השמיני בדירוג מספר המשחקים של שחקני ארסנל.
הוא שיחק בפולהאם במשך עונה אחת, ופרש מכדורגל ב-1978.
לאחר פרישתו מכדורגל הוא הקים דוכן שוק ולאחר מכן ניהל פאב.
אולם, הוא היה בתודעה הציבורית בעיקר בשל היתקלויותיו עם החוק.
ב-1979 הוא ספג קנס על כך שניהל בית בושת, ומאוחר יותר הוא ריצה עונש מאסר בגין מספר עבירות; העבירות הללו כללו חברות ברשת לזיוף מטבעות, גנבת רכב, וייבוא לא חוקי של סרטי פורנוגרפיה.
פיטר פאלק היה שחקן יהודי-אמריקאי, הידוע בעיקר בזכות גילום הדמות הראשית בסדרת הטלוויזיה "קולומבו".
השתתף בעשרות סרטי קולנוע ותוכניות טלוויזיה.
היה מועמד פעמיים לפרס אוסקר וזכה חמש פעמים בפרס אמי ופעם אחת בפרס גלובוס הזהב.
פיטר מייקל פאלק נולד בניו יורק למייקל פאלק, בעל חנות יהודי יליד פולין ממוצא צ'כי-הונגרי, ולמדלן, מנהלת חשבונות וקניינית יהודייה ממוצא רוסי.
עינו הימנית הוסרה בניתוח בעודו בן שלוש בשל גידול, והוא השתמש בעין זכוכית לאורך מרבית חייו.
למרות מוגבלותו השתתף פאלק בפעילויות ספורט, בעיקר בייסבול וכדורסל.
בגיל 12 הופיע פאלק לראשונה על במה במחנה קיץ.
למד בבית הספר התיכון באוסינינג שבמחוז וסטצ'סטר, במדינת ניו יורק, שם זכה להישגים בתחום האתלטיקה.
עם סיום לימודיו התיכוניים בשנת 1945, למד תקופה קצרה מאוד בהאמילטון קולג' בניו יורק.
לאחר מכן ניסה להתגייס לצבא ארצות הברית לקראת סיומה של מלחמת העולם השנייה, אך נדחה בשל מוגבלותו.
הוא הצטרף לצי הסוחר האמריקני ושימש טבח.
כעבור שנה ומחצה שב פאלק ללימודים בהאמילטון קולג', ומאוחר יותר למד גם באוניברסיטת ויסקונסין.
משם עבר לבית הספר החדש בניו יורק, שם קיבל תואר ראשון בספרות ובמדע המדינה בשנת 1951. פאלק נסע לאירופה ועבד עבור חברת רכבות ביוגוסלביה למשך שישה חודשים.
אז שב לניו יורק והשלים בשנת 1953 תואר שני במינהל ציבורי באוניברסיטת סירקיוז.
ב-1963 שיחק בקומדיה של סטנלי קריימר מטורף, מטורף, מטורף העולם.
צמד בכותרות (1996) - סרט טלוויזיה
פיטר ניקולס הוא כדורגלן עבר ולשי העובד כמאמן.
ניקולס נולד בניופורט, אך החל את הקריירה שלו בקבוצת הנוער של קריסטל פאלאס ב-1976. הוא שיחק בסלהרסט פארק במשך חמש עונות, בהן ערך למעלה מ-150 הופעות, וזכה באליפות הליגה השנייה בעונת 1978/1979. בתקופה זו הוא ערך את הראשונה מתוך 73 הופעות במדי נבחרת ויילס, בהן הבקיע שני שערים.
הוא החל את הקריירה בעמדת הבלם הקדמי, אך בהמשכה עבר קדימה והחל לשחק כקשר הגנתי.
הוא נודע בסגנון משחקו הקשוח, והרבה לספוג עבירות במהלך הקריירה שלו.
למרות מאמציו הרבים של ניקולס לא הצליחה פאלאס לשמור על מקומה בליגה הראשונה, ובמרץ 1981 הוא עבר לארסנל תמורת חצי מיליון לירות שטרלינג, זמן קצר לפני שפאלאס ירדה לליגה השנייה באופן רשמי.
כבר עם הגעתו לארסנל הוא הפך לשחקן הרכב קבוע, ועד לסיום עונת 1980/1981 לא הפסיד באף משחק.
בעונה שלאחר מכן השתתף ב-41 משחקים, ואף קיבל את סרט הקפטן של נבחרת ויילס.
אולם, בעונת 1982/1983 הוא ספג מספר פציעות שמנעו ממנו לשחק באופן סדיר.
בסך הכל הוא השתתף ב-80 משחקים במדי ארסנל, בהם הבקיע שלושה שערים.
ניקולס היה מעוניין לחזור ולשחק כדורגל ברמה מקצוענית, ולפיכך הצטרף לפאלאס בהשאלה באוגוסט 1983, ובסיום אותה עונה נרכש כרטיס השחקן שלו תמורת 150,000 לירות שטרלינג.
הקדנציה השנייה שלו בפאלאס לא הייתה מוצלחת, וב-1985 הוא חתם בלוטון טאון תמורת 165,000 לירות שטרלינג.
ניקולס השתתף בלמעלה מ-100 משחקים במדי לוטון, ושיפר את יכולתו; ב-1987 הוחתם על ידי אברדין תמורת 350,000 לירות שטרלינג.
בעונת 1987/1988 העפיל עם קבוצתו לגמר גביע הליגה הסקוטי, מול גלאזגו ריינג'רס; המשחק הסתיים בתוצאה 3 - 3, ובדו-קרב הפנדלים שנערך לאחר מכן החמיץ ניקולס את הבעיטה המכריעה.
משחקו בנבחרת ויילס בתקופה זו היה הפעם הראשונה מאז 1938 שבה כדורגלן בקבוצה סקוטית משחק בנבחרת ויילס.
ב-1988 עבר לצ'לסי תמורת 350,000 לירות שטרלינג, שיחק שם במשך שנתיים וחצי וזכה באליפות הליגה השנייה ובגביע פול ממברס, ובמרץ 1991 עבר לווטפורד שהייתה קבוצתו האחרונה בקריירה.
לאורך הקריירה שלו השתתף ב-671 משחקים במועדונים ובנבחרות ויילס השונות.
לאחר פרישתו ב-1992 התמנה ניקולס למאמן קבוצת הנוער של צ'לסי, ולאחר מכן חזר לקריסטל פאלאס באותו תפקיד.
בהמשך קודם לתפקיד עוזר המאמן של הקבוצה הבוגרת, לפני שעזב לבארי טאון מליגת העל הוולשית, עמה זכה באליפות ב-2001. הוא כיהן כמאמן ניופורט קאונטי בין 2002 ל-2004. בין אוגוסט 2005 לאפריל 2009 אימן את לנלי, עמה זכה באליפות הליגה בעונת .
לאחר מכן הוחלף על ידי אנדי לג.
סר פיטר ג'ורג' סנל היה אתלט ניו זילנדי, אלוף אולימפי פעמיים ברציפות בריצת 800 מטר (רומא 1960 וטוקיו 1964), בעל 3 מדליות זהב ושיאן עולם בריצת 800 מטר, בריצת 1000 מטר ובריצת מייל.
הראשון בהיסטוריה שרץ 800 מטר מתחת ל-1:45 דקות.
הוא האתלט היחידי (מאז אנטוורפן 1920) שזכה בשתי הריצות (800 ו-1500 מטר) במדליית זהב באולימפיאדה אחת (טוקיו 1964) הוא נבחר לספורטאי הגדול ביותר של ניו זילנד במאה ה-20.
סנל נולד באופונקה שבניו זילנד.
הוא התאמן תחת הדרכתו של ארתור ליידיארד.
באולימפיאדת רומא (1960) זכה סנל במדליית זהב בריצת 800 מטר בשיא אולימפי חדש של 1:46.48 דקות, לפני שיאן העולם רוג'ר מונס מבלגיה (1:46.55 דקות) וג'ורג' קר מהפדרציה של איי הודו המערבית (1:47.25 דקות).
בתחרות שנערכה בינואר 1962 קבע סנל בריצת מייל שיא עולם חדש של 3:54.4 דקות.
שבוע לאחר מכן, ב-2 בפברואר הוא קבע בריצת 800 מטר שיא עולם חדש של 1:44.3 דקות, שיפור לשיא בן ה-7 שנים של רו'גר מונס (1:45.7 דקות) ובכך היה לאתלט הראשון בהיסטוריה שרץ ריצה זו מתחת ל-1:45 דקות.
שיא זה החזיק מעמד 11 שנים ונישבר על ידי מרסלו פיאסקונרו מאיטליה (1:43.7 דקות).
בתחרויות האתלטיקה של משחקי חבר העמים שנערכו בפרת', אוסטרליה בשנת 1962 זכה סנל בשתי מדליות זהב בריצת 880 יארד (1:47.64 דקות) ובריצת מייל (4:04.58 דקות).
באולימפיאדת טוקיו (1964) זכה סנל בשתי מדליות זהב בריצת 800 מטר בשיא אולימפי חדש של 1:45.1 דקות, לפני ביל קרותרס מקנדה (1:45.6 דקות) ווילסון קיפרוגוט מקניה (1:45.9 דקות) והגן על תוארו ובריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:38.1 דקות, לפני יוזף אודלוז'יל מצ'כוסלובקיה (3:39.6 דקות) וג'ון דייוויס חברו לנבחרת (3:39.6 דקות).
בשנים 1962 ו-1964 זכה סנל בתואר אתלט השנה בעולם.
פיטר ג'ון פארלי הוא במאי קולנוע, תסריטאי, מפיק וסופר אמריקאי, זוכה שהע פרסי אוסקר, אחיו של בובי פארלי.
בשנת 2018 יצא הסרט "הספר הירוק", אותו ביים והיה שותף לכתיבת התסריט.
הסרט זכה לשבחים ומספר פרסים, בהם פרסי אוסקר לפארלי עצמו בקטגוריית הסרט הטוב ביותר (כמפיק) והתסריט המקורי הטוב ביותר.
בשנת 2021, יצר, כתב, הפיק וביים עם אחיו - בובי פארלי את סדרת הקומדיה "The Now" שעלתה בבכורה ב-10 בדצמבר 2021 בשירות הסטרימינג The Roku Channel (לשעבר קוויבי).
בשנת 2023 ביים והפיק את הסדרה "המזל של האנק" עבור רשת AMC; הסדרה, קומדיה שחורה בכיכובו של בוב אודנקירק מתמקדת בפרופסור האנק, יו"ר המחלקה לאנגלית בקולג' בפנסילבניה שנכנס למשבר אמצע החיים.
פיטר "ספאד" מרפי היה כדורגלן אנגלי ששיחק בעמדת החלוץ.
מרפי זכור בעיקר כשחקן שגרם לשבירת צווארו של שוער מנצ'סטר סיטי, ברט טראוטמן בגמר הגביע האנגלי ב-1956.
פיטר מרפי נולד במרץ 1922 במערב הארטפול שבמחוז דרהאם, וכשהיה בן ארבע עבר עם משפחתו לקובנטרי.
הוא שיחק בקבוצות החובבים של קובנטרי סיטי וברמינגהאם סיטי, אך הקריירה שלו נקטעה בעקבות פריצת מלחמת העולם השנייה.
רק במאי 1946, כשהוא בן 24, חתם מרפי בקובנטרי סיטי והפך לכדורגלן מקצועני.
בקובנטרי, שיחק מרפי למעלה ממאה משחקים וכבש שער לכל שלושה משחקים, בממוצע.
ביוני 1950 החליט מנג'ר טוטנהאם הוטספר, ארת'ור רואו, להביא את מרפי לקבוצתו ושילם תמורתו 18,500 פאונד.
מרפי היה שחקן מפתח בסגנון הטקטי ה-"לחץ ורוץ", שדגל בהנחה מהירה של הכדור במקום לחבר לקבוצה וריצה זריזה מעבר לשומר היריב על מנת לקבל מסירה חזרה מעבר ליריב.
הטקטיקה הזו הוכיחה את יעילותה, וטוטנהאם זכתה באליפות הליגה באותה עונה.
לאחר חזרתו מהפציעה של חלוץ הקבוצה, לס בנט, ירד מרפי לספסל והחליט לעזוב את הקבוצה.
בינואר 1952, הסכים לעבור לברמינגהאם סיטי ששיחקה בליגה השנייה תמורת 20,000 פאונד ולא להישאר בטוטנהאם.
באותו זמן, עזב חלוצה של ברמינגהאם – טומי בריגס את הקבוצה, ומרפי זכה לקבל את תפקיד החלוץ המרכזי בקבוצה.
במהלך שנותיו במועדון, הוא זכה שלוש פעמים בתואר מלך השערים של הקבוצה (עונות 1952/53, 1954/55, 1957/58) ופעם אחת בתואר מלך השערים של גביע ערי הירידים (עונת 1955/58).
הוא פרש ב-1959, והחל לאמן את קבוצת הנוער של ברמינגהאם, אך חזר מהפרישה כדי לכבוש ארבעה שערים שבסופו של דבר עזרו לברמינגהאם סיטי לשרוד בליגה השנייה.
מרפי כבש חמישה שערים במהלך קמפיין הגביע האנגלי של ברמינגהאם ב-1956, שנקטע רק בהפסד 3-1 למנצ'סטר סיטי בגמר.
משחק הגמר זכור בעיקר בזכות הפציעה הקשה של שוער מנצ'סטר, ברט טראוטמן, שצלל לרגלי מרפי ושבר את צווארו.
למרות השבר, המשיך טראוטמן לשחק את רבע השעה שנותרה, ועם סיום חלוקת המדליות פונה לבית החולים.
בעונה שלאחר מכן, כבש מרפי ארבעה שערים נוספים בגביע, אך ברמינגהאם הפסידה בחצי הגמר ל"תינוקות באזבי" של מנצ'סטר יונייטד.
מרפי נחשב לפורץ דרך אנגלי בכדורגל האירופאי: הוא שיחק במשחק הראשון של קבוצה אנגלית אי פעם באירופה - ברמינגהאם נגד אינטר מילאנו במאי 1956, ואף הופיע עם ברמינגהאם בגמר גביע ערי הירידים במרץ 1960 - במה שהיה לגמר האירופאי הראשון של קבוצה אנגלית אי פעם.
בגמר עצמו, הפסידה ברמינגהאם 4-1 לברצלונה הספרדית.
במהלך הקריירה המקצוענית שלו כבש מרפי 158 בכמעט 400 משחקי ליגה.
בשביל ברמינגהאם הוא כבש 127 שערים ב-278 משחקים בכל המסגרות – נתון שמעמיד אותו במקום השלישי (אחרי ג'ו ברדפורד וטרבור פרנסיס) בטבלת הכובשים המצטיינים של הקבוצה בכל הזמנים.
פיטר סטרה הוא זמר, מלחין, נגן בס, ומפיק מוזיקלי אמריקאי אשר נודע בעיקר כסולן בהרכב המקורי של להקת הרוק שיקגו בה היה חבר בטרם עזב את הלהקה בשנת 1985 לטובת קריירת סולו מצליחה.
כאמן סולו, סטרה הצליח להפיק 6 סינגלים אשר הגיעו למקום הראשון במצעד ה-Top 40 האמריקני, כולל שני סינגלים שהגיעו למקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100 – הסינגלים "The Glory of Love" (1986), והסינגל "The Next Time I Fall" (1988).
פיטר סטרה נולד בדרום שיקגו, אילינוי ב-13 בספטמבר 1944 למשפחה אמריקנית ממוצא פולני והונגרי.
הוא היה הבן השני מבין שישה ילדים.
סטרה החל להתעניין במוזיקה בגיל 11 כאשר הוריו קנו עבורו אקורדיון במקום הגיטרה שהוא רצה.
בגיל 15 סטרה רכש את הגיטרה הראשונה שלו.
סטרה החל לנגן בגיטרה בס, וביחד עם כמה חברים מהתיכון, החבורה החלה לנגן באירועים מקומיים שונים, כאשר סטרה ניגן בגיטרה ושר.
בשנים הבאות סטרה ניגן במספר להקות שונות באזור שיקגו.
בסוף שנת 1967 סטרה הצטרף ללהקה בשם "The Big Thing", אשר שינתה את שמה זמן קצר לאחר מכן ל-"Chicago".
על אף שסטרה פרסם את אלבום הסולו הראשון שלו במהלך 1981, הוא המשיך לפעול בהרכב עד שנת 1985 אשר במהלכה החליט לעזוב את הלהקה על מנת להתמקד בקריירת הסולו, ולעבוד על אלבום הסולו השני שלו.
בשנת 1986 יצא לשווקים אלבום הסולו השני של סטרה שהכיל בין היתר את הלהיטים "The Glory of Love", אשר נכתב ביחד עם דייוויד פוסטר עבור הפסקול של הסרט קראטה קיד 2, ואת הדואט עם איימי גרנט "The Next Time I Fall".
שני הסינגלים הללו הגיעו למקום הראשון במצעד הבילבורד האמריקני.
בשנת 1988 יצא לשווקים אלבום הסולו השלישי של סטרה, "One More Story", שהופק בשיתוף עם המפיק המוזיקלי פטריק לאונרד.
האלבום הכיל בין היתר את השיר "Save Me" שהיה בהמשך לשיר הפתיחה המקורי של תוכנית הטלוויזיה המצליחה "משמר המפרץ".
לאונרד היה שותף בכתיבת 8 מתוך 10 השירים שבאלבום.
האלבום כלל גם את הדואט עם מדונה, בשיר "Sheherazade".
בשנת 1989 סטרה הקליט את הדואט "After All" בשיתוף עם הזמרת שר, אשר נכלל בפסקול הסרט "Chances Are" והגיע למקום השישי במצעד הבילבורד האמריקני.
בשנת 1992 יצא לשווקים אלבום הסולו הרביעי של סטרה, "World Falling Down".
האלבום הכיל מספר סינגלים שזכו להצלחה רבה, בהם הסינגלים "Restless Heart", "Even a Fool Can See", והדואט עם צ'אקה קאן, "Feels Like Heaven".
בשנת 1995 יצא לשווקים אלבום הסולו החמישי של סטרה, "One Clear Voice".
האלבום הכיל מספר סינגלים שזכו להצלחה רבה, בהם הדואט אותו ביצע סטרה עם השחקנית קריסטל ברנרד .
בשנת 2001 יצא לשווקים אלבום הסולו השישי של סטרה "Another Perfect World" אשר הכיל בין היתר גרסה מחודשת לשיר של הביטלס "It's Only Love".
בשנת 2004 הוציא סטרה לשווקים אלבום שירי חג המולד בשם "You Just Gotta Love Christmas" אשר הכיל דואט עם בתו הבכורה קלייר.
1986 – Glory Of Love (הגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד האמריקני)
1986 – The Next Time I Fall (דואט עם איימי גרנט, הגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד האמריקני)
פיטר ניקולאי ארבו (נורווגית: Peter Nicolai Arbo; 18 ביוני 1831 – 14 באוקטובר 1892) היה צייר נורווגי.
הוא התמחה בתיאורי דמויות ואירועים היסטוריים ומהמיתולגיה הנורדית.
סר פיטר מרקהאם סקוט היה אורניתולוג, סביבתן, צייר, קצין צי וספורטאי בריטי.
סקוט קיבל תואר אבירות ב-1973 על תרומתו לשימור חיות בר.
הוא היה מייסד הקרן העולמית למען הטבע ושל כמה שמורות ציפורי-מים בבריטניה
ובעל השפעה בתחום הסביבתנות הבינלאומית.
הוא קיבל את מדליית הזהב של הקרן העולמית למען הטבע ואת פרס פול גטי להנהגה בתחום הסביבתנות על עבודתו.
סקוט נולד בלונדון, בנם היחיד של חוקר אנטארקטיקה רוברט פלקון סקוט והפסלת קתלין ברוס.
הוא היה רק בן שנתיים כשאביו נספה.
במכתבו האחרון אל אשתו, יעץ לה רוברט סקוט "לעניין את הילד בידיעת הטבע, אם תוכלי; זה עדיף על משחקים." הוא נקרא על שם קלמנטס מרקהם, היועץ והמדריך של סקוט במשלחות הקוטב שלו, וסנדקו היה ג'יימס מתיו ברי, מחבר פיטר פן.
פיטר סקוט למד בבית הספר אונדל ובטריניטי קולג', קיימברידג', שם החל את דרכו בלימודי מדעי הטבע אך סיים אותם בתולדות האמנות בשנת 1931.
כמו אמו, גילה פיטר כישרון בולט לאמנות והציג את התערוכה הראשונה שלו בלונדון בשנת 1933. הרקע העשיר של משפחתו איפשר לו להגשים את תחומי עניינו באמנות, חיות-בר וסוגי ספורט רבים, בהם שיט והחלקה על קרח.
הוא ייצג את בריטניה בשיט סירות הודיות (דינגי) באולימפיאדה של ברלין בשנת 1936 וזכה במדליית ארד.
בשנות מלחמת העולם השנייה הלך סקוט בעקבות אביו ושירת בצי המלכותי.
תחילה שירת במשחתות בצפון האוקיינוס האטלנטי ואחר עבר לפקד על השייטת הראשונה (והיחידה) של ספינות תותחים נגד צוללות גרמניות בתעלה האנגלית.
הוא עוטר בצלב השירות המצוין על גבורה בקרב.
לסקוט מייחסים את עיצוב תוכנית "Western Approaches" (הסוואת ספינות), להעלמת גוף הספינה.
ביולי 1940, הצליח סקוט לבצע הסוואה נסיונית במשחתת "ברוק", שבה שירת, באופן שונה משני צדדיה, ליצירת התמזגות מלאה ככל האפשר עם הרקע הן בשעות היום והן במשך הלילה.
עד מאי 1941 קיבלו כל הספינות בצפון האוקיינוס האטלנטי הוראה לעקוב אחר תוכנית ההסוואה של סקוט.
נאמר ששיטת ההסוואה הייתה יעילה כל כך, שכמה ספינות בריטיות, כולל ה"ברוק", התנגשו זו בזו.
יעילות רעיונותיהם של סקוט ותאייר נבדקה בניסוי שערך מרכז ההסוואה של למינגטון ב-1941. הניסויים הראו, שתחת שמים מעוננים יכולה ספינה לבנה להתקרב עד 9.6 ק"מ יותר מספינה צבועה בשחור לפני שתתגלה.
בשנת 1946 ייסד סקוט את הארגון ששמו נקשר בו מאז ואילך, "קרן סוורן לעופות בר" (כיום WWT, הקרן לעופות בר ושמורות מים) שהמטה שלה שוכן בסלימברידג' שבגלוסטרשייר.
בשנים הבאות עמד בראש משלחות אורניתולוגיות ברחבי העולם ועשה לו שם בטלוויזיה כמי שקירב את הקהל הרחב אל חקר עופות הבר ושמורות המים.
סדרת הטבע שלו בבי.בי.סי., "Look", נמשכה מ-1955 עד 1981 והביאה את שמו אל בתים רבים באנגליה.
היא כללה את סרט הטבע הראשון ששודר בצבע, "חייו הפרטיים של השלדג המלכותי" (1968), עם סקוט כקריין.
הוא כתב ואייר כמה ספרים בנושא זה, לרבות האוטוביוגרפיה שלו, "עין הרוח" (1961).
בשנות ה-50' גם הופיע בקביעות ב"שעת הילדים" בשידורי הבי.בי.סי.
פיטר סקוט היה הנשיא המייסד של "אגודת ציירי הטבע" ונשיא קרן "טבע באמנות".
סקוט החל לעסוק בגלישת רוח בשנת 1956 והיה לאלוף בריטניה ב-1963. הוא היה יושב ראש האגודה הבריטית לגלישת רוח במשך שנתיים, מ-1968 והיה נשיא מועדון הגלישה של בריסטול וגלוסטרשייר.
סקוט הוא שקירב את הנסיך פיליפ, הדוכס מאדינבורו לנושא הגלישה.
בשנים 1973 עד 1983 היה סקוט נגיד אוניברסיטת בירמינגהם.
בשנת 1992 העניקה לו אוניברסיטת באת תואר דוקטור לשם כבוד במדעים.
פיטר סקוט מת מהתקף לב ב-29 באוגוסט 1989 בבריסטול, שבועיים לפני יום הולדתו ה-80. הותיר אחריו שתי בנות ובן.
פִּיטֶר פּוֹמֶגְרָנֶט הייתה אוניית מפרשים מלחמתית אנגלית שהושקה ונכנסה לשירות ב-1510, בתקופת מלכותו של הנרי השמיני.
היא נקראה קרוב לוודאי על שמם של פטרוס הקדוש, מייסד הכנסייה הנוצרית, והרימון, שהיה סמלה של המלכה קתרין מאראגון.
תפוסת האונייה הייתה 400 טונות, אך ב-1536 היא הוגדלה ל-600 טונות; באותה שנה, לאחר שסר חינה של המלכה קתרין ועם מותה, קוצר שם האונייה ל"פיטר".
גורלה של האונייה אינו ידוע.
היא מוזכרת בפעם האחרונה בתעודה היסטורית ב-1558. "פיטר פומגרנט" הייתה בת-זמנה של "מרי רוז", שטבעה במהלך קרב סולנט ב-1545.
ב-1547 הייתה "פומגרנט" חלק מצי הפלישה שיצא נגד סקוטלנד בפיקודו של אדוארד קלינטון , והיא מופיעה ברשימת האוניות בשמה המלא.
באינוונטר של הנרי השמיני מ-1547 כתוב כי "פומגרנט" הוגדלה ונבנתה מחדש ולה 185 מלחים, 185 חיילים ו-30 תותחנים.
חימושה כלל: 2 חצי-קנונים מפליז, 2 קוּלְבֶרִינִים מפליז, 4 חצי-קולברינים מפליז, 4 סייקרים מפליז, קולברין אחד מברזל, 3 סייקרים מברזל, 9 תותחי אשנבים מברזל, 37 בָּסִים מברזל ו-11 ארקבוסים.
כמו כן צוידה ב-259 קשתות, 160 האלברדים ו-160 רומחים מוריים.
פיטר קלייב סרנק הוא מתמטיקאי אמריקאי-דרום אפריקני.
היה פרופסור בקתדרה על שם יוג'ין היגינס בפקולטה למתמטיקה באוניברסיטת פרינסטון משנת 2002 והעורך של Annals of Mathematics.
סרנק הוא חבר סגל קבוע במכון למחקר מתקדם ובוועדה המעניקה את פרס שאו.
סרנק בעל תואר ראשון מאוניברסיטת ויטווטרסראנד משנת 1975, ובעל דוקטורט מאוניברסיטת סטנפורד משנת 1980 תחת הנחייתו של פול כהן.
Phillips ואלכסנדר לובוצקי) של גרפי רמנוג'אן , הנעזרת בכלים מתקדמים מתורת ההצגות ותורת המספרים, כדי לתאר גרפים סופיים בעלי תכונות הרחבה אופטימליות.
1980–1983: מרצה באוניברסיטת ניו יורק
1983: פרופסור חבר באוניברסיטת ניו יורק (ופרופסור ב-2001–2005)
מ-1991: פרופסור באוניברסיטת פרינסטון (ראש המחלקה למתמטיקה בשנים 1996–1999)
סרנק נחשב למתנגד קולני של התנועה להחרמה אקדמית של ישראל, ותומך רבות באקדמיה הישראלית, בין היתר הוא מכהן בדירקטור המנהל של המדרשה למתמטיקה במכון הישראלי ללימודים מתקדמים הנמצא באוניברסיטה העברית.
נוסף על כך, סרנק מבקר בקביעות באוניברסיטה העברית.
סרנק זכה בפרס וולף למתמטיקה ב-2014, בפרס פוליה ב-1998, בפרס אוסטרובסקי ב-2001, בפרס לוי ל.
הוא גם נבחר להיות חבר באקדמיה הלאומית למדעים בארצות הברית וחבר בחברה המלכותית באנגליה מ-2002. סרנק זכה לתואר דוקטור לשם כבוד מהאוניברסיטה העברית בירושלים בשנת 2010. זכה בפרס שאו למתמטיקה ב-2024.
פיטר פונגי הוא פסיכולוג קליני ופסיכואנליטיקאי בריטי ממוצא יהודי-הונגרי.
פיתח את מושג המנטליזציה בפסיכולוגיה ובפסיכותרפיה.
בגיל 15 עבר עם משפחתו לפריז, שם עבד אביו כפרופסור לבלשנות.
בצעירותו עבר פונגי ללונדון לרכוש השכלה, ובעקבות קשיים רגשיים שחווה קיבל טיפול פסיכואנליטי ב"קליניקת המפסטד" (שהפך בהמשך ל"מרכז אנה פרויד").
לאחר מכן למד פסיכולוגיה קלינית ביוניברסיטי קולג' לונדון - סיים תואר ראשון ב-1974 ותואר דוקטור ב-1980. מכהן שם כיום כראש המחלקה לפסיכולוגיה קלינית, חינוכית ורפואית, ומרצה ב"קתדרת פרויד".
בנוסף הוא ממנהלי מרכז אנה פרויד בלונדון, מדריך בפסיכואנליזה של ילדים ומבוגרים במסגרת הארגון הפסיכואנליטי הבריטי, וחבר באקדמיה הבריטית.
פונגי עוסק במחקריו והגותו בהפרעת אישיות גבולית, אלימות, ויחסי התקשרות מוקדמים.
הוא מנסה לחבר בין מחקר אמפירי לתאוריה הפסיכואנליטית.
פרסם או ערך 17 ספרים ומאות מאמרים.
ב-2013 קיבל את אות כבוד של מסדר האימפריה הבריטית על תרומתו לפסיכולוגיה הקלינית והפסיכואנליזה.
פונגי תרם רבות לפיתוח הפסיכואנליזה המודרנית.
הוא תרם ליצירת דיאלוג בין חוקרים ומטפלים מהאסכולה הפסיכואנליטית, לבין אלו מהאסכולה הקוגניטיבית-התנהגותית.
מחקריו בתחום זה עוסקים ביעילותו של טיפול פסיכולוגי, בין השאר לגבי לוקים בהפרעות נפשיות שונות (במיוחד הפרעת אישיות גבולית) ולגבי אוכלוסיות שונות.
בסוף שנות ה-90 פיתח פונגי את המושג מנטליזציה - יכולתו של האדם ליצור ייצוגים מנטליים (נפשיים) של מצבים רגשיים שלו ושל אחרים.
פונגי ועמיתיו פירטו את התאוריה אודות מושג המנטליזציה בספרם משנת 2002, "ויסות רגשי, מנטליזציה והתפתחות העצמי".
הוא טען כי היכולת של האדם למנטליזציה ולוויסות רגשי מינקותו, משפיעה על התפתחותו.
לטענתו, הורות שלילית שאינה מספקת את צרכיו של הילד עשויה להוביל ליצירת דפוסי התקשרות שאינם אדפטיביים, ולהותיר את הילד חסר יכולת תקינה להבין ולפרש את רגשותיו האישיים ואת רגשות הזולת.
קושי זה במנטליזציה ובוויסות רגשי עלול להוביל לקשיים רגשיים, ביטחון עצמי נמוך, תחושת עצמי פגומה, קשיים ביחסים בינאישיים, ואף הפרעות אישיות חמורות.
פונגי עסק בעיקר בהפרעת אישיות גבולית, ששנים רבות נחשבה להפרעה עמידה מאוד בפני טיפול פסיכולוגי.
פונגי ועמיתו אנטוני בייטמן הציעו בספרם "פסיכותרפיה והפרעת אישיות גבולית: טיפול מבוסס מנטליזציה", דרך חדשה לטיפול בהפרעה זו.
טיפול מבוסס מנטליזציה (Mentalization based treatment - MBT) מושפע מתאוריית ההתקשרות, ומבוסס על ההנחה שאנשים הלוקים בהפרעת אישיות גבולית הם בעלי פגיעה ביכולת למנטליזציה, וזאת משום שלא זכו לאורך ההתפתחות למספיק "מירורינג" (mirroring - הדמות המטפלת משקפת לילד את מה שהוא חווה) ויחסים מיטיבים עם הוריהם.
הטיפול נועד לשפר את מיומנויות המנטליזציה, ליצור חיבור בין החוויה הפנימית של היחסים הבינאישיים לבין היחסים בפועל, ללמוד איך לעבד ולהתמודד עם הרגשות, ולבסס מערכות יחסים מיטיבות; זאת במטרה ליצור תחושת עצמי קוהרנטית יותר וסגנון התקשרות בטוח יותר במערכות יחסים.
פיטר יאן סקומייקר הוא גנרל אמריקאי בדימוס, יוצא הכוחות המיוחדים, אשר שימש כמפקד פיקוד המבצעים המיוחדים המשולבים וכראש מטה צבא ארצות הברית.
סקומייקר התגייס לצבא ועבר הכשרה כלוחם, קורס קציני חי"ר, והכשרה כמפקד טנק בפורט נוקס.
לאחר מכן שירת כמפקד מחלקה בדיוויזיית החי"ר ה-4. סקומייקר השלים מספר תפקידי מטה ופיקוד וכן את מסלול ההכשרה של הכוחות המיוחדים של צבא ארצות הברית.
בשנים 1978–1981 שימש כמפקד פלגה בכוח דלתא, בין היתר במהלך מבצע ציפורן הנשר.
בשנת 1983 שימש כקצין המבצעים של פיקוד המבצעים המיוחדים המשולבים.
בשנים 1989–1992 שימש סקומייקר כמפקד כוח דלתא, ובכלל זה במלחמת המפרץ.
לאחר מכן שירת כעוזר מפקד דיוויזיית הפרשים הראשונה.
לאחר מכן שימש סקומייקר כמפקד פיקוד המבצעים המיוחדים המשולבים, כמפקד פיקוד המבצעים המיוחדים של צבא ארצות הברית וכמפקד פיקוד המבצעים המיוחדים.
בשנת 2003 החליט מזכיר ההגנה, דונלד ראמספלד, להחזירו לשירות פעיל ולמנותו לראש מטה צבא ארצות הברית.
כראש מטה צבא היבשה החליט, בין היתר, על ביטול פרויקט מסוק RAH-66 קומאנצ'י.
בשנת 2007 פרש סקומייקר בשנית לגמלאות.
פיטר ג'ורג' נורמן , היה אתלט אוסטרלי.
סגן אלוף אולימפי (מקסיקו סיטי 1968), 5 פעמים ברציפות אלוף אוסטרליה (1966–1970) ושיאן אוסטרליה הנוכחי (2020) בריצת 200 מטר.
נורמן נולד בקובורג, פרבר של מלבורן, בן למשפחה אדוקה מצבא הישע.
במשחקי חבר העמים שנערכו בפרת', אוסטרליה בסוף נובמבר 1962 סיים נורמן במקום 12 בריצת 220 יארד בתוצאה של 21.8 שניות.
במשחקי חבר העמים שנערכו בקינגסטון, ג'מייקה באוגוסט 1966 זכה נורמן במדליית ארד בריצת שליחים 4x110 יארד בתוצאה של 40.0 שניות.
נוסף לכך, הוא סיים במקום חמישי בריצת שליחים 4x440 יארד בתוצאה של 3:12.2 דקות, במקום עשירי בריצת 220 יארד בתוצאה של 21.2 שניות ובמקום 29 בריצת 100 יארד בתוצאה של 10.2 שניות.
באליפות אוסטרליה שנערכה בפרת' ב-1966 הוא זכה לראשונה במדליית זהב בריצת 200 מטר בתוצאה של 20.9 שניות.
שנה לאחר מכן, באליפות אוסטרליה שנערכה באדלייד הוא הגן על תוארו וזכה בפעם השנייה ברציפות במדליית זהב בריצת 200 מטר בתוצאה של 21.3 שניות.
באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) זכה נורמן במדליית כסף בריצת 200 מטר בשיא אוסטרליה חדש של 20.06 שניות, אחרי טומי סמית' שקבע שיא עולם חדש של 19.83 שניות ולפני ג'ון קרלוס (20.10 שניות), שניהם מארצות הברית.
כבר בשלב המוקדמות הוא קבע שיא אולימפי חדש של 20.23 שניות.
בטקס חלוקת המדליות התעוררה סערה, כאשר סמית' וקרלוס הצדיעו את הצדעת הכוח השחור בזמן נגינת ההמנון האמריקני, כשהם לובשים כפפות וצעיפים שחורים ויחפים מנעליים.
נורמן, הצטרף למחאתם כשענד תג של "הפרויקט האולימפי לזכויות אדם".
נשיא הוועד האולימפי הבינלאומי, אוורי ברנדג', איים כי אם לא יסולקו סמית' וקרלוס, תושעה מהמשחקים המשלחת האמריקנית כולה.
באליפות אוסטרליה שנערכה במלבורן ב-1969 הוא זכה בשתי מדליות, זהב וכסף.
מדליית זהב בפעם הרביעית ברציפות בריצת 200 מטר בתוצאה של 21.3 שניות ומדליית כסף בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.6 שניות.
במשחקי חבר העמים שנערכו באדינבורו, סקוטלנד ביולי 1970 סיים נורמן במקום חמישי בריצת 200 מטר בתוצאה של 20.86 שניות
באליפות אוסטרליה שנערכה באדלייד ב-1970 הוא זכה במדליית זהב בפעם החמישית ברציפות בריצת 200 מטר בתוצאה של 21.0 שניות.
אף על פי שסיים במקום השלישי בריצת 200 מטר במבחנים האוסטרלים לאולימפיאדת מינכן (1972) מקום שהספיק כדי לקחת חלק באולימפיאדה הוא לא השתתף בהם.
אחרי אכזבה זו פרש נורמן מספורט מקצועני והמשיך להתחרות במרוצי חובבים.
זמן קצר עבד כמורה להתעמלות, והמשיך במאבקו נגדו אי-השוויון במסגרת האיגודים המקצועיים, מדי פעם עבד גם כקצב.
פציעה בגיד אכילס שכמעט הובילה לנמק וכריתת הרגל, דרדרה את נורמן לדיכאון ולאלכוהוליזם.
למרות שהיה הרץ הגדול ביותר למרחקים קצרים בתולדות אוסטרליה ומחזיק עד היום (2020) בשיא הלאומי בריצת 200 מטר, הוא לא הוזמן להשתתף באולימפיאדת סידני (2000).
הוא הוזמן לגנות את מעשיהם של קרלוס וסמית' בתמורה ל"חנינה" מהמערכת שהחרימה אותו, שהייתה מאפשרת לו למצוא עבודה קבועה דרך הוועד האולימפי באוסטרליה ולקחת חלק בארגון אולימפיאדת סידני, אך הוא מעולם לא נכנע ומעולם לא גינה את הבחירה של שני האמריקנים.
הוועד האולימפי של ארצות הברית הזמין אותו להצטרף למשלחת האמריקנית, אחרי שנודע להם על העניין.
נורמן הלך לעולמו ב-3 באוקטובר 2006 כתוצאה מהתקף לב.
סמית' וקרלוס היו מנושאי הארון של נורמן בהלווייתו.
ב-11 באוקטובר 2012, הפרלמנט האוסטרלי התנצל באופן רשמי בפני זכרו של נורמן:
דבריו של פיטר נורמן, מתוך הסרט התיעודי הצדעה - אותו כתב, הפיק וביים אחיינו, מאט נורמן:
בשנת 1999 נכלל נורמן בהיכל התהילה של הספורט באוסטרליה.
פיטר סימון סרפינוביץ' הוא שחקן, קומיקאי, מוזיקאי, סופר ומדבב אנגלי.
הוא גילם את פיט בסרט "מת על המתים", ודיבב את הדמות של דארת' מול בסרט "מלחמת הכוכבים - פרק 1: אימת הפנטום".
סרפינוביץ' נולד ב-10 ביולי 1972 בליברפול.
ב-1993 הופיע סרפינוביץ' לראשונה בשידור בתוכנית רדיו "The Knowledge", תוכנית דוקומנטרית פרודית על תעשיית המוזיקה.
ב-1 במאי 1997 הופיע סרפינוביץ' בתוכנית הטלוויזיה הסאטירית "The Election Night Armistice" בתפקיד בדיוני של מוז בינגהם, מזכיר העיתונות של מי שהיה אז שר האוצר בממשלת הצללים גורדון בראון, שבמתיחה בשיחת טלפון מתעלל מילולית בעיתונאי ה-BBC ניק רובינסון.
ב-1999 הופיע בתוכנית המערכונים "Comedy Nation" וב-"You are Here".
עוד שיחק בסיטקום מאת סיימון ניי.
ב-1999 הופיע פעמים אחדות בסיטקום "מחוקים" של ערוץ 4, בדמות דואן בנזי, יריבו של הדמות הראשית טים ביזלי (סיימון פג).
ב-2001 חזר וגילם שוב את אותה הדמות בסדרה.
ב-2001 שיחק סרפינוביץ' בתפקיד הראשי בסיטקום "World of Pub" של ערוץ BBC Two, בדמות ששיחק גם בגרסה הרדיופונית של הסדרה.
הוא השתתף בסיטקום האינטרנטי "The Junkies" ב-2002 עלתה לשידור הסדרה הקומית "Look Around You", שבה סרטונים בני 10 דקות המחקים את הסרטונים הלימודיים בנושאים מדעיים שנעשו בשנות השבעים של המאה העשרים, וסרפינוביץ' גילם את דמות המדען.
את הסדרה כתב סרפינוביץ' יחד עם רוברט פופר, שאותו פגש בצילומי הסדרה "מחוקים".
ב-2005 שודרה התוכנית שוב והפעם כפרודיה על הסדרה "עולם המחר" משנות השמונים של המאה העשרים, ובה שיחק סרפינוביץ' בתפקיד פיטר פקרד, אחד המנחים.
ב-2003 הופיע סרפינוביץ' בסיטקום נוסף מאת ניי בשם "Hardware" בתפקיד קני.
בעונה השנייה של הסדרה ב-2004 שיחק שוב באותו תפקיד.
עוד ב-2004 השתתף בסרט האימה הקומי "מת על המתים" בתפקיד פיט, השותף לדירה של שון ואד.
עוד באותה שנה שיחק בסרט "חברים לזירה".
ב-2006 שיחק בסרט "שישים ושש", על ילד יהודי שחוגג את הבר מצווה שלו באותו יום בו חל גמר מונדיאל 1966, וגילם את דמות הדוד ג'ימי.
בשבוע שלפני טקס פרס האוסקר של 2006 הופץ באינטרנט סרט וידאו בשם "O!
News" (פרודיה על ) על פסלון אוסקר חדש, ובו מחקה סרפינוביץ' את אלן אלדה, פול מקרטני ואת אל פצ'ינו.
News" הופיע בהמשך אותה שנה ובו פרודיה על התביעה המשפטית של חברת Apple Corps נגד חברת אפל.
סרטונים אלה עוררו עניין ב-BBC והוזמן אצלו פיילוט לתוכנית בשם "המופע של פיטר סרפינוביץ'".
ב-2007 שודרה הסדרה בערוץ BBC Two, עם פרק ספיישל לחג המולד ב-2008. על הופעתו זו זכה סרפינוביץ' בפרס ורד הזהב (Rose d'Or) לבדרן הטוב ביותר ב-2008. הסדרה גם הייתה מועמדת לפרס באפט"א לטלוויזיה לקומדיה הטובה ביותר ב-2009.
סרפינוביץ' הופיע בטלוויזיה בתפקידי אורח בסדרות שונות בהן הסדרה הקומית "Smack the Pony", ו"היפיז" (שניהם מ-1999), הסיטקום "Black Books" (מ-2000), "אני אלן פרטרידג'" (2002), "הממלכה הקטנה" (2003), הדרמה הקומית "Murder Most Horrid" (מ-1999), והסדרת הדרמה של ITV "מיס מארפל" (2005).
הוא השתתף בשעשועונים אחדים ברדיו ובטלוויזיה.
כמו כן השתתף בקביעות בתוכנית "The 99p Challenge", ובשנים 2005, 2006 ו-2008 הופיע בתוכנית "Have I Got News for You", ב-2005 הופיע בשעשועון "8 Out of 10 Cats" וב-2003 הופיע בתוכנית "Qi".
ב-19 באוקטובר הופיע בתוכנית האירוח של ג'ונתן רוס, ב-8 באוגוסט 2008 וב-30 ביולי 2010 השתתף בתוכנית .
ב-15 באוקטובר 2009 הופיע בשעשועון "Never Mind the Buzzcocks".
ב-2008 עבד סרפינוביץ' על סדרת טלוויזיה חדשה יחד עם רוברט פופר עבור רשת הטלוויזיה האמריקאית Adult Swim.
ב-2009 שיחק בסרט "טיפול זוגי" בבימויו של פיטר ביניגסלי בתפקיד סטנלי מנהל בית ההארחה.
ב-2010 ביים סרפינוביץ' וידאו קליפ של השיר "I Feel Better" של להקת הוט צ'יפ, צד ב' של הסינגל מתוך האלבום "One Life Stand".
ב-2012 ביים וידאו קליפ נוסף ללהקה לשיר "Night & Day" מתוך האלבום "In Our Heads".
בקליפ כיכבו לארה סטון, טרנס סטמפ ורג'י ווטס.
עוד ב-2010 כיכב יחד עם ויל ארנט בסיטקום "Running Wilde" של רשת פוקס, פרי עטו של מיטשל הורוויץ היוצר של הסדרה "משפחה בהפרעה".
הסדרה שודרה לראשונה בפוקס ב-21 בספטמבר 2010, ובוטלה אחרי 13 פרקים.
ביוני 2013 הקליט סרפינוביץ' את הספר "דני אלוף העולם" מאת רואלד דאל.
ביולי 2013 ביים בפעם הראשונה סרט קולנוע בשם "I See What You Did There" אותו כתב יחד עם דני וולאס.
ב-2014 פורסם שסרפינוביץ' יגלם את הדמות של קרולי בעיבוד של הרומן "בשורות טובות" מאת טרי פראצ'ט וניל גיימן.
באותה שנה השתתף בסרט "שומרי הגלקסיה" בתפקיד גארטן סאאל.
עוד שיחק בתפקיד אורח בעונה התשיעית של סדרת המדע בדיוני "דוקטור הו".
סרפינוביץ' מככב בסדרה "הקרצייה" של אמזון.
פרק הפיילוט שודר לראשונה ב-19 באוגוסט 2016.
סרפינוביץ' נשוי לשחקנית האנגלייה שרה אלכסנדר.
פיטר סאליס, OBE היה שחקן אנגלי שהיה ידוע מהופעותיו בטלוויזיה הבריטית.
הוא דיבב את וולאס בסדרת סרטי האנימציה "וולאס וגרומיט".
על אף שסאליס נולד וגדל במידלסקס, עבור שני תפקידיו הידועים ביותר נאלץ לאמץ מבטא צפוני.
בנוסף לגילום וולאס הוא שיחק בתפקיד נורמן "קלגי" קלג בסדרה הקומית "בערוב ימי היין" מראשיתה ב-1973 ועד הפרק האחרון ב-2010, וכך היה השחקן היחיד שהופיע בכל 295 פרקי הסדרה.
עוד דיבב את העכברוש בסדרת הטלוויזיה "הרוח בערבי הנחל".
סאליס פרש ממשחק בשנת 2010.
פיטר סאליס נולד בטוויקנהם שבמידלסקס, בן יחיד להוריו הארי סאליס, מנהל בנק, ודורותי אמיאה פרנסס (שם נעורים ברנרד).
אחרי שלמד בבית הספר מיצ'נדן בסאות'גייט שבמידלסקס החל סאליס לעבוד בבנק בעסקאות ספנות.
כשפרצה מלחמת העולם השנייה הצטרף לחיל האוויר המלכותי.
בגלל הפרעת אלבומין לא היה בצוות אוויר, כי נאמר לו שהוא יכול לסבול מערפול חושים בגובה רב.
הוא שירת כמכונאי אלחוטן ולימד נוהלי רדיו בבסיס חיל האוור המלכותי קרנוול.
בהיותו בחיל האוויר החל סאליס להופיע כשחקן חובב, כשאחד הסטודנטים שלו הציע לו להוביל הפקת חובבים של המחזה "Hay Fever" מאת נואל קאוורד.
אחרי ההצלחה בתפקיד החליט להיות שחקן.
הוא קיבל מלגת קורדה ולמד באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה.