tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
נוסח המסורה של ברכת כהנים (בספר במדבר) הוא , על לוחית הכסף הראשונה מופיע הפסוק הראשון ותחילתו של הפסוק השני, סיומו של פסוק זה אינו ברור.
על לוחית הכסף השנייה נכתב: שהוא שילוב של הפסוק השני והשלישי שבנוסח המסורה.
יש מן החוקרים שתיארכו את הלוחיות למאה השביעית לפנה"ס על סמך מאפיינים פלאוגרפיים ועל סמך ממצאים נוספים מהאתר, או לראשית המאה השישית לפנה"ס.
חוקרים אחרים איחרו את זמן של הלוחיות, לתקופת שיבת ציון על סמך היעדר מגילות כסף מוכרות מתקופת הבית הראשון ובגלל הכתיב המלא יחסית של מספר מילים בכתובת.
השפעת הלוחיות על חקר המקרא
חוקרי המקרא חלוקים ביניהם ביחס לשאלת המועד בו נכתבו ספרי המקרא.
על פי השערת התעודות, המקרא הוא אסופה ערוכה של כתבים שנוצרו בתקופות שונות על ידי כותבים שונים, כשתיארוכם נע בדרך כלל מזמנו של חזקיהו ואילך עד לחורבן בית שני.
מציאת טקסטים מקראים המתוארכים לסוף המאה השביעית לפנה"ס על פי השיטות המקדימות, מספקים את המועד המוקדם ביותר, הידוע לחוקרים, לחיבורם.
ממציאתן של שתי נוסחאות שונות בשתי הלוחיות, מסיק גבי ברקאי ששתיהן מבוססות על נוסח המסורה שבטקסט המקראי בספר במדבר ומקצרות אותו.
לפי זה ניתן לקבוע שחיבור הטקסט המקראי של ברכת כהנים קדם למאה השישית לפנה"ס.
בלוחיות מופיע גם בבירור השם "יהוה" חמש פעמים.
זהו הממצא הראשון של שם 'יהוה' בירושלים בתקופת בית ראשון.
לוחית זיכרון עשויה מתכת, קרמיקה, אבן, עץ או חומר אחר.
פרט לטקסט, לעיתים היא כוללת גם תבליט, תחריט או ציור.
לוחיות זיכרון משמשות גם לאזכור שמות תורמים למוסד (מוסד להשכלה, בית כנסת וכיוצא בזה).
לוחיות הקדשה ניתנות גם כמתנה, למזכרת, כהוקרה על הישג או על שנות עבודה.
לוח תרמו-אלקטרי (נקרא גם לוח פלטייה על שם המדען הצרפתי ז'אן שארל פֶּלְטְיֶה, מגלה אפקט פלטייה, גם כן על שמו) הוא רכיב המאפשר לייצר קור או חום על ידי אספקת מתח או בצורה ההפוכה לייצר מתח על ידי קירור וחימום הרכיב.
כאשר מספקים מתח לרכיב, צד אחד שלו יתקרר במהירות והצד השני יתחמם במהירות.
כדי לייצר מתח על ידי הרכיב, צריך לייצר הפרש טמפרטורה בין הצדדים, ככל שההפרש גדול יותר, כך המתח המיוצר יהיה גדול יותר.
לוח פלטייה פועל לפי אפקט פלטייה.
ללוח שני צדדים, וכשזרם ישר עובר דרך הרכיב, הוא סוחף איתו חום מצד אחד של הרכיב לצד השני, כך שצד אחד נעשה קר יותר, והצד השני חם יותר.
הצד החם מחובר למפזר חום, בכדי שהוא יישאר בטמפרטורת הסביבה.
בעוד הצד הקר מתקרר מתחת לטמפרטורת החדר.
ניתן לשלב מספר לוחות בכדי להגיע לטמפרטורת אפילו יותר נמוכות, אך עם זאת, היעילות של התהליך תירד באופן משמעותי.
היעילות המקסימלית שיכולה להיות למעגל קירור תלויה בטמפרטורת הסביבה, ובטמפרטורה הנמוכה אליה רוצים להגיע, ככל שההפרש בין שתי הטמפרטורות יהיה גדול יותר, כך תקטן היעילות.
הרשות הפלסטינית מחייבת את תושביה לרשום את רכבם ולהציג לוחית רישוי.
ישנן שתי מערכות שונות של רישום כלי רכב: אחת עבור יהודה ושומרון והשנייה עבור רצועת עזה.
באופן כללי, לוחיות רישוי של הרשות הפלסטינית ביהודה ושומרון הן בצבע לבן עם ספרות ומסגרת בצבע ירוק.
בצד ימין של הלוחית יש את האות הערבית "ف" (פא') ומתחתיה את האות הלטינית "P", שהן האותיות הראשונות במילה "فلسطين" ו-"Palestine" שמשמעותה פלסטין (או לחלופין יצוג של המילים "السلطة الفلسطينية" ו-"Palestinian Authority" שמשמעותן הרשות הפלסטינית).
אף על פי שקיימים מספרים זהים לכלי רכב ביהודה ושומרון ובישראל, רוב המספרים שונים בין שני האזורים, זאת מכיוון שבתחילה המערכת הייתה מתוכננת להיות אחידה.
עם השנים, התרופף התיאום בין שתי המערכות ונוצרו מספרים חופפים.
גם ברצועת עזה היה הדבר דומה, עד שבשנת 2012, בוצע מספור מחדש של כל הרכבים ברצועה ונוספו מספרים רבים שזהים למספרים בישראל.
עם זאת, אין מספרים זהים בין כלי רכב ביהודה ושומרון וברצועת עזה, זאת מכיוון שהרשויות ברצועת עזה תכננו את המספור המחודש כך שבעתיד יתאפשר מיזוג של שתי המערכות.
באזור יהודה ושומרון, מלבד רכבים הנושאים לוחית רישוי של הרשות הפלסטינית, יכולים לנוע בחופשיות גם רכבים הנושאים לוחית רישוי ישראלית (אם כי הכניסה למקומות מסוימים באזור אסורה לישראלים על פי החוק הישראלי.
במקומות אלה מסוכן ליהודים לנוע, אם כי לערבים ישראלים ולתיירים שאינם יהודים הסיכון נמוך יותר).
החל משנת 2015 ולראשונה מפרוץ האינתיפאדה השנייה, רכבים הנושאים לוחית רישוי פלסטינית של יהודה ושומרון יכולים לנוע גם בשטח הריבוני של מדינת ישראל (כלומר בתוך שטחי הקו הירוק), בכפוף לאישור ממתאם פעולות הממשלה בשטחים.
אישורים ניתנים בעיקר לכלי רכב של אנשי רפואה העובדים בבתי חולים בישראל, אך גם לסוחרים ואנשי עסקים.
לכלי רכב פרטיים יש לוחיות רישוי עם רקע לבן וספרות ומסגרת בצבע ירוק.
למספר הרכב יש שבע ספרות.
הספרה הראשונה מראה את הנפה שבה נרשם הרכב:
רכבים שנרשמו ברצועת עזה עד שנת 1995 - 1, משנת 1995 - 3 (מערכת הרישום ברצועת עזה השתנתה ב-2012, ראה להלן)
רכבים שנרשמו בנפות שכם (נבלוס), טולכרם, קלקיליה, טובאס וג'נין עד שנת 1995 - 4, משנת 1995 - 7
רכבים שנרשמו בנפות רמאללה ואל-בירה, אל-קודס (ירושלים), ויריחו עד שנת 1995 - 5, משנת 1995 - 6
שתי הספרות האחרונות הן לרוב 4X או 9X (כאשר X משתנה), וכן 30 לרכב שמשמש תחבורה ציבורית (מונית, אוטובוס וכדומה).
החל משנת 2010 רכב רשמי של הרשות מסתיים בספרות 99. עם זאת, יש כלי רכב שנושאים סיומות שונות מאלה.
בכלי רכב שנרשמו עד שנת 1995 (רכבים עם ספרה ראשונה 4, 5 או 8) שתי הספרות האחרונות מלמדות על שנת רישום הרכב:
כלי רכב שמשמשים לתחבורה ציבורית כגון מוניות ואוטובוסים נושאים לוחית בצבע ירוק עם מסגרת וספרות בצבע לבן.
הסיומת של מספרי הרישוי של רכבים אלה היא לרוב 30.
לוחית רישוי לרכב רשמי של הרשות
כלי רכב רשמיים של הרשות הפלסטינית נושאים לוחית רישוי בצבע לבן עם מספרים ומסגרת בצבע אדום.
רכבים אלה משמשים את בכירי הרשות, וכן אמבולנסים, רכבי כיבוי אש, משטרה וכוחות מיוחדים.
החל משנת 2010 חלק מהרכבים הרשמיים של הרשות נושאים לוחית רישוי רגילה בצבעי לבן וירוק עם הסיומת 99.
לוחית הרישוי מיועדת לרכבים במבחן.
הלוחית משמשת מוסכים ויבואני רכב.
הלוחית היא עם רקע כחול וכיתוב בצבע לבן ומציגה את המילה "מבחן" בעברית ובערבית ("اختبار") ומתחתיה מספר.
לוחיות שהונפקו החל מיולי 2018
משרד התחבורה של הרשות הפלסטינית הכריז על שיטת מספור חדשה לרכבים שירשמו החל מחודש יולי 2018. לפי שיטה זו, כלי הרכב מקבלים מספר רישוי בן 6 תווים - הכולל 5 ספרות ואות לועזית אחת (בניגוד למערכת הקודמת שבה למספר הרישוי היו 7 ספרות).
חמש הספרות הראשונות מהוות מספר רץ.
האות האחרונה במספר, תיקבע לפי העיר בה כלי הרכב נרשם, ויכולה להיות:
האות G - יריחו האות H - רמאללה
האות K - בית לחם
האות N - יטאלרצועת עזה הוקצו האותיות הבאות, אם כי טרם ברור אם הרשויות ברצועת עזה יתחילו שימוש בשיטה החדשה:
האות R - דיר אלבלח
האות S - חאן יונס
למרות האמור לעיל, כלי הרכב הבאים ימשיכו להיות ממוספרים לפי השיטה הישנה:
כלי רכב ציבוריים יישארו עם הסיומת 30
כלי רכב פטורים ממכס עם הסיומת 31
כלי רכב מושכרים עם הסיומת 32
עד לשנת 2012 ללוחיות הרישוי ברצועת עזה היה את אותו המבנה כמו ביהודה ושומרון.
בעקבות אי-סדר רב שנוצר בניהול מאגר הרישום של כלי הרכב, הרשויות ברצועת עזה חייבו בשנת 2012 את כל תושבי הרצועה לרשום מחדש את רכביהם.
במעמד זה החליפו את הלוחיות של הרשות הפלסטינית שמתוארות לעיל בעיצוב חדש.
הלוחיות החדשות נושאות דגל פלסטיני במקום האותיות P/ف (כאשר בלוחית בסגנון אירופאי הדגל אנכי ונמצא בצד ימין, ובלוחיות רישוי בסגנון אמריקאי הדגל הוא אופקי ונמצא בראש הלוחית).
לכל הלוחיות יש רקע לבן.
בלוחיות יש שבע ספרות כאשר כל המספרים מתחילים בספרה 3 ולאחריה יש ארבע ספרות המהוות מספר רץ.
רכב פרטי - ללוחית יש ספרות ומסגרת בצבע שחור, עם סיומת 0X (כאשר X יכול להיות כל מספר)
רכב מסחרי - ללוחית יש ספרות ומסגרת בצבע ירוק, עם סיומת 1X.
רכב ציבורי - ללוחית יש ספרות ומסגרת בצבע כחול, עם סיומת 2X.
כלי רכב של העיריות - ללוחית יש ספרות ומסגרת בצבע כחול, עם סיומת 4X.
כלי רכב ממשלתיים - ללוחית יש ספרות ומסגרת בצבע אדום, עם סיומת 5X.
כלי רכב ממשלתיים אישיים - ללוחית יש ספרות ומסגרת בצבע שחור, עם סיומת 5X.
ללוחיות רישוי של רכבים פרטיים ושל רכבים ממשלתיים אישיים יש ספרות ומסגרת בצבע שחור.
ללוחיות רישוי של רכבים מסחרים יש ספרות ומסגרת בצבע ירוק.
ללוחיות רישוי של רכבים ציבורים ושל רכבים של העיריות יש ספרות ומסגרת בצבע כחול.
ללוחיות רישוי של רכבים ממשלתיים יש ספרות ומסגרת בצבע אדום.
במהלך תקופה זו של הממשל הישראלי ביהודה ושומרון וברצועת עזה, היו לוחיות הרישוי מונפקות לתושבי השטחים על ידי המנהל האזרחי הישראלי.
צבע הלוחיות היה כחול (ביהודה ושומרון) ולבן (ברצועת עזה).
בצד שמאל של הלוחית הייתה אות עברית בצבע כתום או לבן שזיהתה את הנפה שבה נרשמה המכונית:
א - יריחו (יריחו, מערבית: אריחא)
לוחכי עשב או רועי עשבים הם בעלי חיים הרביורים אוכלי צמחים, הניזונים מהחלקים העליונים של העשבים ברחבי העולם, בעיקר באחו, במדשאות, בסוואנה ובערבות העשב ברחבי העולם.
צורת אכילה דומה לשיטת הלוחכים הם לוחכי עלים, שניזונים מחלקי צמחים גבוהים, מבלי לעלות על העץ.
דבר זה נפוץ אצל כמה איילים, ג'ירפות ובהמות מבויתות מקבוצת מעלי גירה וגם אצל פילים וקרנפים.
רוב העשבים שייכים למשפחת הדגניים הגדולה, המצמיחים עלים קשים מקצה השורש שלהם ואכילת העשבים אינה הורגת כליל את הצמח.
העשבים מתפרשים בדרך כלל על פני שטח עצום היכול לכלכל חיות רבות.
וגם חיות רבות לוחכות את העשב בעדרים עצומים.
החיות צריכות להקדיש את רוב זמנן לאכילת העשבים וכן להתכופפות ולמנוסה מהירה מטורפים שיכולים לתקוף את החיות השקועות באכילה.
לשם כך יש ללוחכים שריר צוואר גדולים היכולים להתכופף לאורך זמן וכן רגליים ארוכות וחושים דרוכים החשים מרחוק בטורפים.
הם בעלי קיבות גדולות היכולות להתמודד עם התאית שבעשבים וחלקם יכולים להעלות גירה וכך לאכול את העשב מחדש.
יצורים אחרים כמו הארנבת ניזונים מהעשב, מפרישים אותו כצואה ואוכלים אותה כדי להמשיך את פירוק החומרים.
ישנם מינים שונים של לוחכים: רוב מכפילי הפרסה, הטפיר, הקפיבארה והדרבן, מיני האווזים, האיגואנה, צבי היבשה וחרקים כמו הנמלים והחגבים.
ישנם לוחכי עשב גם מתחת למים: סרטנאים שונים, קיפודי ים, דגים כמו הבתרניים, תחש המשכן וצבי הים.
רעיית צאן נעשית על ידי אדם המשגיח על כבשים ועזים בשטחי המרעה, באחו הפתוח או באזורים הרריים.
במהלך הרעייה הצאן אוכל את הצמחייה הרכה, והעדרים הגדולים מתפזרים וניזונים מכל צמחייה שהם רואים.
בשלב מסוים הרועה לוקח אותם לתחנה נוספת וכן הלאה עד לחזרה לדיר.
הרועה נעזר גם בכלב רועים היודע לכוון את הצאן על פי רועה.
רעיות שונות עזרו למנוע שריפות, על ידי כרסום כל החלקים הדליקים של האש.
כמו כן הם מונעים מיערות כרותים לשוב לגודלם המלא, עקב אכילת הנבטים הצעירים של הצמחייה הנמוכה.
רעיות אחרות פוגעות בחיות לוחכות אחרות, כשהעדרים פולשים לאזורים מבודדים וחיות אחרות נפגעות מאובדן מקומות המחיה על העשב.
כך קורה לצב הגלאפגוס שנמצא בסכנה, עקב הרעייה של העזים, הפוגעת בצמחייה שהוא אוכל.
כמו רועי הצאן ישנם גם רועי בקר המכונים בוקרים ואולם רוב הפרות חיות ואוכלות את החציר שמוגש להם ברפת.
עיקר הוראות החוק הנוגעות ללוחיות רישוי בישראל מקובצות בתקנות התעבורה.
התקנות קובעות כי רכב הרשום בישראל ישא עליו שתי לוחיות זיהוי, זולת אופנוע, גרור, נתמך, אופניים ותלת אופן, אשר ישאו לוחית אחת בלבד מאחור.
על לוחיות הזיהוי להיות תמיד נקיות ולא מוסתרות על ידי המטען שעל הרכב.
אסור להסיר לוחית זיהוי מן הרכב, אלא לשם החלפתה.
אסור להוסיף פרטים ללוחית, לשנות את צבעה או לטשטשה.
רכב הרשום בישראל מורשה לשאת לוחיות רישוי ישראליות בלבד.
לוחית הזיהוי ברכב מנועי חייבת להיות מוארת כך שניתן יהיה לקרוא את הכתוב בה ממרחק 20 מטר במזג אוויר נאה.
המכונית הראשונה הגיעה לארץ ישראל בשנת 1908. זו הייתה מכוניתו של צ'ארלס גלידן, אמריקאי מבוסטון, שהביא אותה עמו במסגרת מסע שערך מסביב לעולם.
באותו הזמן לכל בעל מכונית הייתה לוחית רישוי פרטית שהובאה עם כלי הרכב מן המקום שממנו הגיע.
לאחר הכיבוש הבריטי של ארץ ישראל בשנת 1917 הוחלט על יצירת אחידות במבנה לוחיות הרישוי אשר תתאים לתהליך הריבוי המספרי של כלי הרכב שנעו בדרכים.
לצורך כך נקבעו חמישה אזורי רישוי, יפו (JA), ירושלים (JM), חיפה (HA), שכם (SM) ועזה (GZ).
לוחיות הרישוי היו מבוססות על אזורי רישוי אלו.
ב-1936 בעקבות המרד הערבי הגדול, שונתה שיטת הרישוי לאות מובילה M ולאחריה שלוש או ארבע ספרות ובסוף אות סדרה .
לאחר הקמת המדינה חולקה המדינה למספר אזורי רישוי על פי מחוזות, וכל אחד מן המחוזות קיבל קידומת אות מתאימה לפני מספר הרישוי.
כך, מחוז תל אביב קיבל את קידומת האות ת, מחוז ירושלים את הקידומת ים מחוז הכרמל את האות כ ומחוז הגליל את האות ג.
בנוסף לכך קיבלו רכבי המשטרה את קידומת האות מ והצבא את קידומת האות צ שנותרו כחלק משיטת מספרי הרישוי שלהם עד ימינו.
בעבר לרכבים המשמשים תחבורה ציבורית הייתה לוחית רישוי ירוקה ועליה האות "ת", ולאחריה ארבע ספרות.
כמו כן, בעבר (עד סוף שנות ה-80 של המאה ה-20) הוצמד ללוחיות הזיהוי של כלי רכב שכורים קו תוחם מפוספס ירוק-לבן, וללוחיות הזיהוי של רכב שהיה פטור מתשלום מיסים (נכים או עולים חדשים) קו תוחם לבן.
לרכבים ממשלתיים וחברות ממשלתיות היו בעבר מספרים עם רקע כחול וכיתוב לבן.
מספרי לוחיות הרישוי של מוניות נדדו עם הנהג ממונית למונית עד למעבר למספרי רישוי בני 7 ספרות, עם סיומת רישוי 25 החל מסוף שנת 1986.
מועדון החמש הוא עמותת בעלי אספני וחובבי הרכב הקלאסי בישראל.
מקור שמו הוא בחמש הספרות בלוחיות הרישוי של מכוניות משנות ה-50 ותחילת שנות ה-60 של המאה ה-20, ונקרא כך מכיוון שכלי הרכב שהמועדון עסק בהם בתחילת דרכו היו בעלי לוחית רישוי של חמש ספרות.
בחודש אפריל 2022 הגיע מועדון החמש להסדר עם משרד התחבורה ולפיו כלי רכב אספנות מיובאים שיוצרו עד שנת 1960, יוכלו להמיר את לוחית הרישוי ללוחית עם מספר בן 5 ספרות וכך תהיה לכלי רכב אלו נראות תואמת לתקופת יצורם.
סה"כ 140 כלי רכב מיובאים החליפו את לוחית הרישוי ממספר בן שבע ספרות למספר בעל חמש ספרות.
מבנה מספרי הרישוי במדינת ישראל
משנת 1958 עד ל-25 בספטמבר 1961, כל מספרי הרישוי שהונפקו במדינת ישראל, היו בני חמש ספרות, בהתאם לאזור שבו הונפק מספר הרישוי ובהתאם לסוג כלי הרכב.
משנת 1961 עד שנת 1979 כולל לוחיות הרישוי במדינת ישראל היו בנות שש ספרות, ונקבעו בהתאם לאזור בישראל שבו הונפק מספר הרישוי.
ב-1980 הוחלפה שיטת המספור בלוחיות הרישוי למספרים בני שבע ספרות.
בשנות השמונים ציינו הסיומות את שנת היצור של הרכב.
נוהג זה בוטל ב-1990 והסיומות החלו להיקבע על פי יבואן כלי הרכב, אך לא לפי מפתח קבוע.
ביולי 2017 החלה הנפקת מספרי רישוי נושאי שמונה ספרות.
המעבר לשמונה ספרות בוצע באופן הדרגתי, ועד סיום 2017 יבואני הרכב שחררו גם כלי רכב חדשים בעלי לוחיות זיהוי בהן 7 ספרות.
עם זאת, מספר מצומצם של מספרים בעלי 7 ספרות המשיך להיות מחולק גם לאחר סיום 2017, לדוגמה למוניות, לאוטובוסים של חברות אגד ודן, ולחריגים נוספים.
בדומה למעברים קודמים, מספר הרישוי של כלי רכב, שקיבלו לוחית רישוי עם 7 ספרות או פחות, לא ישתנה בעקבות המעבר ל-8 ספרות.
לוחית רישוי הנושאת 8 ספרות, מורכבת מ-3 קבוצות של מספרים המופרדות ביניהן במקף: 3 ספרות בקבוצה השמאלית, 2 ספרות בקבוצה האמצעית ו-3 ספרות בקבוצה הימנית..
שלוש הספרות הראשונות של המספר הן קוד היבואן.
שלוש הספרות הבאות - מספר רץ, ושתי הספרות האחרונות הן סיומת הסדרה, בדומה לשיטה הקודמת, כך למשל ביולי 2017 הספרות היו 01, ביולי 2019 התחילו לקבל ספרות 02, החל מ-2022 קיבלו הרכבים מספר שנגמר ב-03 ומ-2024 ב-04.
פרמטרים טכניים של לוחית הרישוי
לוחיות הרישוי של כלי הרכב בישראל מבוססות על תקן ישראלי (ת"י 5327) של מכון התקנים, שעותק ממנו מופקד באגף הרכב ושירותי תחזוקה של משרד התחבורה וכל אדם רשאי לעיין בו.
לוחיות הזיהוי יותאמו לסוג הרכב כפי שמפורט בפרק ג' של התקן הנ"ל.
התקן כולל פירוט טכני רב, ובין היתר של: מידות הלוחית, מידות וצורת גופני הכיתוב, סוגי החומר ממנו עשויה הלוחית, וספי החזרים מינימליים מומלצים (Retreflectivity) לזווית כניסה (Entrance angle) של הצבעים מחזירי האור, לפי התקן האירופי.
צבעה של לוחית רישוי סטנדרטית המתירה תנועה על כביש ציבורי הוא צהוב מחזיר אור, וצבע הספרות המוטבעות בה הוא שחור בהתאם לתקן.
לחלופין, ניתן להשתמש בלוחית שצידה השמאלי כחול, ועליו מוטבע בשילוב הצבעים כחול ולבן, דגל המדינה כהגדרתו בחוק הדגל והסמל,התש"ט–1949, האותיות IL, והמילה "ישראל" בעברית ובערבית .
צבע לוחית הרישוי של רכב אספנות - רכב בן 30 שנים ומעלה שבעליו הצהיר על כך במשרד הרישוי הוא צהוב וצבע הספרות המוטבעות בה הוא שחור ובתוספת הכיתוב "רכב אספנות".
צבע לוחית הרישוי של כלי הרכב המבצעיים של משטרת ישראל הוא אדום, וצבע הספרות המוטבעות בה הוא לבן בתוספת האות "מ".
צבע לוחית הרישוי של כלי הרכב המבצעיים של המשטרה הצבאית הוא כחול וצבע הספרות המוטבעות בה הוא לבן בתוספת האות "מצ".
צבע לוחית הרישוי של כלי הרכב המבצעיים של צבא הגנה לישראל הוא שחור וצבע הספרות המוטבעות בה הוא לבן בתוספת האות "צ".
צבע לוחית הרישוי של כלי הרכב השייכים לסגל הדיפלומטי הוא לבן וצבע הספרות המוטבעות בה הוא שחור בתוספת האות "CD" או "CC", או ללא אותיות, אם כלי הרכב נמצא בבעלות פרטית של הנציג הדיפלומטי ונרכש בחו"ל.
צבע לוחית רישוי של רכב במבחן של מוסך או מכון בדיקה או יבואן רכב, הוא לבן וצבע הספרות המוטבעות בה הוא אדום כאשר בצד שמאל של הלוחית ליד המלה "במבחן" תצוין שנת תוקף הרישיון בשתי הספרות האחרונות של השנה לפי הלוח הגריגוריאני.
צבע לוחית הרישוי לכלי רכב תחרותיים הוא אפור וצבע הספרות המוטבעות בה הוא שחור
צבע לוחית הרישוי של טרקטורון שאינו רשאי לנסוע בדרך סלולה הוא ירוק וצבע הספרות המוטבעות בה הוא שחור
לרכבי השרד של הנשיא ושל ראש הממשלה יש לוחית רישוי צהובה ללא מספר, ועליה מוטבע סמל מדינת ישראל.
לוחיות רישוי לקורקינטים ואופנים חשמליים
החל מאוגוסט 2024 חובה להתקין לוחית רישוי על כל כלי רכב חשמלי דו-גלגלי בישראל, הכוללים קורקינטים ואופניים חשמליים.
המטרה של התקנת לוחיות רישוי היא לשפר את הבטיחות בדרכים באמצעות זיהוי קל יותר של רוכבים שמבצעים עברות תנועה או תאונות ולצמצם את תופעות הגניבות.
על כבישי ישראל נעים בהיתר כלי רכב שאינם רשומים ברשות הרישוי אלא במדינות אחרות.
בדרך כלל מדובר בכלי רכב של גופים בינלאומיים הפועלים בישראל.
רוב לוחיות הרישוי של כלי רכב אלה הם בצבע לבן עם כיתוב בשחור אך ייתכנו גם שילובי צבעים אחרים.
UNDOF - כח האו"ם ברמת הגולן
UNIFIL - כח האו"ם בגבול לבנון.
MFO - כוח המשקיפים הרב-לאומי בסיני.
גלריה של לוחיות רישוי היסטוריות לא פרטיות
הלוחם הוא אחד מן מקצועות השחקן במשחק התפקידים הפופולרי "מבוכים ודרקונים".
הלוחם הוא מקצוע רב-תכליתי, שנלחם באויביו באמצעות כוח פיזי, שריון כבד ומגוון כלי נשק (כגון חרב ומגן, גרזן קרב, נשק מוט וחץ וקשת), מיומנות, אסטרטגיה וטקטיקה.
הדרישות העיקריות מבחינת תכונות הן כוח פיזי רב (היכולת להניף כלי נשק כבדים ולגרום נזק גבוה לאויב) וחוסן גופני (היכולת לספוג כמות גדולה של נזק), כאשר גם זריזות/זמישות גבוהה נחשבת למועילה.
הלוחם הוא מקצוע כללי מאוד; ללוחמים בודדים יש מגוון רקעים וסגנונות שונים; שומרי ראש, הרפתקנים, חיילים לשעבר, שכירי חרב, אבירים, מלכים של עמי נוודים, או סייפים רבי-אומן - כולם לוחמים, אך הם מגיעים מכל תחומי החיים.
בני כל הגזעים בעולם מבוכים ודרקונים יכולים להתמחות כלוחמים, אך מקצוע זה נפוץ בעיקר בקרב בני אדם, גמדים וחצי-אורקים.
מקצוע הלוחם נפוץ גם בקרב האלפים, אך אלה מעדיפים להתמחות בחץ וקשת ובסיף במקום להסתמך על חוסן גופני וכוח גס.
ללוחם אין כוחות מיוחדים (כמו שימוש בקסם או עשיית נסים) אבל כוחו הרב, הסיבולת הגופנית הרבה שלו והמיקוד הרב באימון עם נשק מפצים על כך.
עם זאת, הוא יכול להגיע לרמת ההתמחות הגבוהה ביותר בלחימה: הוא יכול להשתמש כמעט בכל סוגי הנשק (כולל כלי נשק גדולים כמו חרב דו-ידנית ונשק מוט), להתמחות במספר סוגים לנזק מוגבר (יותר מכל דמות אחרת) וללבוש כל שריון, כולל שריון גוף כבד.
התכונות החשובות ללוחמים הם כוח וחוסן.
תכונת זריזות גבוהה גם עוזרת.
לוחמים בדרך כלל לא נהנים מערכי חכמה או כריזמה גבוהים, מכיוון שאלו אינן מסייעים להם.
אף שלמעשה אין דרישת סף למקצוע הלוחם וכל דמות מכל גזע יכולה להתמחות בו, התכונות הבאות חשובות כדי להיות לוחם מוצלח:
כוח (Strength) – הכוח הפיזי של הדמות המתבטא ביכולתה להניף כלי נשק כבדים ולגרום נזק רב לאויב.
הכוח שימושי לא רק ללחימה, אלא גם לסחיבת השריון הכבד במסעות מפרכים וטיפול פיזי במכשולים שונים (כגון פריצת דלתות תקועות בכוח).
חוסן (Constitution) – היכולת של הדמות לספוג נזק ועדיין לתפקד, כמו גם יכולתו לעמוד בעומס של משקלים כבדים ונשיאת ציוד רב במסעות מפרכים.
חוסן גבוה מתבטא במספר גבוה של נקודות פגיעה, דבר חיוני ללוחם שנמצא בחזית הלחימה וסופג פגיעות רבות במהלך הקרבות.
החוסן הגבוה ביותר נמצא לרוב בקרב לוחמים גמדים שבנוסף לחוסן פיזי הם בעלי עמידות גבוהה גם נגד כשפים ומתקפות קסומות.
קלות-תנועה/זמישות/זריזות (Dexterity) – תכונה פחות חשובה ללוחם כבד בקרבות פנים-אל-פנים אך מועילה מאוד.
בלחימה, הזמישות מתבטאת בהורדת דירוג השריון של הדמות ובכך מקשה על הפגיעה בו, ומנגד מוסיפה בונוסים לפגיעה ללוחמים שמשתמשים בחץ וקשת, כמו גם בקביעת יוזמה בקרב.
לוחמים המתבססים יותר על זמישות מאשר על כוח הם הקשתים (האלפים הם קשתים מעולים מלידה) והסייפים האלגנטיים.
לוחמים בדרך כלל לא נהנים מערכי חוכמה, תבונה או כריזמה גבוהים, מכיוון שאלו אינם מסייעים להם.
חריג לכך הוא לוחם המתמקצע כפלדין, והוא נדרש גם לתבונה גבוהה (כדי להטיל לחשי קודש) וכריזמה (דרישת סף למקצוע), שכן מצופה ממנו להוות דוגמה אישית ולהנהיג במלחמה נגד כוחות הרשע.
הלוחם יכול להשתמש בכל סוג של כלי נשק ושריון, אם כי לשימוש במספר כלי נשק אקזוטיים נדרשת התמחות מיוחדת.
מלבד יכולת זו, ללוחם יש יכולת להתמחות בכלי נשק מסוים או במספר כלי נשק (עליית דרגה מעניקה מספר נקודות התמחות אותם הלוחם יכול להשקיע בכלי נשק שונים כראות עיניו).
ההתמחות מגבירה את הקטלניות של הלוחם בשימוש בנשק בו בחר להתמחות במספר היבטים:
בונוס לגלגול הפגיעה – מעלה את הסיכוי של הלוחם לפגוע במטרה.
בונוס לגלגול הנזק – מעלה את הנזק שהלוחם גורם בעת פגיעה מוצלחת.
קצב תקיפה – מעלה את מספר ההתקפות שהלוחם יכול לבצע בסיבוב קרב.
אף שהלוחמים יכולים להתמקצע בכל כלי הנשק, רבים מעדיפים להתמחות במספר כלי נשק אופייניים:
חרבות – כלי הנשק הבסיסי של רוב הלוחמים.
החרבות באות במספר גדלים וצורות.
הלוחם הבסיסי יעדיף את החרב הארוכה (1ק8 נזק) בעוד שלוחם גדול ורב-כוח יעדיף חרב דו-ידנית כבדה (הנזק שלה נע בין 1ק10 ל-2ק6, תלוי במהדורה).
לוחמים חזקים פחות (כגון קשתים אלפים) יתמקצעו גם בחרב קצרה, בעיקר בתור נשק גיבוי.
החרב ככלי נשק עיקרי נפוצה מאוד בקרב בני האדם ובעיקר בקרב אלו המתמחים כאבירים.
חרב קצרה ופגיון – כלי נשק קלים וזמינים שנועדו (עבור הלוחם) לשמש כגיבוי כאשר כלי הנשק העיקרי איננו זמין.
החרב הקצרה גורמת 1ק6 נזק בעוד שהפגיון גורם רק ל-1ק4 נזק.
גרזן קרב – כלי נשק המבוסס על כוח, נמצא בעיקר בשימוש הגמדים והברברים.
הגרזנים באים במגוון גדלים והנזק שהם גורמים נע בין 1ק6 ל-1ק12.
חץ וקשת ורובה קשת – כלי נשק המאפשרים פגיעה מרחוק באויבים.
לצד הקשתות הרגילות יש קשתות מיוחדות וקשתות כוח שמקנות בונוס ללוחמים חזקים המשתמשים בהן.
הנזק תלוי בחצים שבשימוש, ולרוב נע בין 1ק6 ל-1ק8. האלפים נחשבים לקשתים מעולים, וזאת הודות לזמישות הגבוהה שלהם.
לוחמי קרב פנים אל פנים יעדיפו לעטות על עצמם שריון כבד הכולל שריון גוף, קסדה ולעיתים קרובות גם מגן.
השריון שמעניק את ההגנה הטובה ביותר הוא שריון לוחות, אך מחירו הגבוה מונע ממנו להיות בשימוש לוחמים מתחילים או חסרי אמצעים.
אלו יתפשרו לרוב על שריון שרשראות שמעניק הגנה טובה במחיר סביר.
לוחמים זריזים המתמחים בחץ וקשת יעדיפו שריונות קלים יותר (כגון שריון עור) כדי לא לפגוע בבונוסים ויכולות המתקבלים מזמישות גבוהה.
במהדורות החדשות של מבוכים ודרקונים הלוחם יכול לשכלל את דמותו לאחד ממקצועות היוקרה, שמעניקים יכולות מיוחדות לדמות מלבד לחימה.
אביר קודש/פלדין – לוחם טוב-לב, הגון וישר, הנלחם למען הטוב והצדק, ונגד כוחות הרשע.
לוחם פלדין, המשרת את אלי הטוב, זוכה ליכולות דתיות קסומות (הדומות לאלו של אנשי דת וכהנים) כגון יכולת ריפוי פצעים במגע, יכולת לגרש אל-מתים ויכולת מוגבלת של הטלת לחשי קודש.
האביר האציל בשריון נוצץ, שרוכב עם חרב ומגן על סוס מלחמה חזק, הוא דוגמה לאביר קודש.
סייר – לוחם החי בטבע ושומר עליו.
הוא שדאי וגשש מצטיין, בעל יכולת לתקשר עם בעלי החיים וזמישות גבוהה המאפשרת לו להילחם בו-זמנית עם שני כלי נשק (לרוב שתי חרבות).
עם זאת, הוא נמנע מללבוש שריון גוף כבד, דבר ההופך אותו לפגיע יותר מלוחם רגיל.
כלי הנשק האופיינים לסייר הם חרב ארוכה או חרב קצרה לצד חץ וקשת המשמשים אותו גם לציד לשם השרדות.
ברברי – לוחם חזק וחסון המסתמך על כוח גופני גס וזעם עיוור ("שכרון קרב", Berserk) כדי להביס את אויביו.
מקצוע זה נפוץ בקרב בני-אדם וחצי-אורקים, וכלי הנשק האופיינים לו הם גרזני קרב כבדים, פטיש קרב ואלות כבדות למיניהן אך גם חרבות דו-ידניות כבדות.
מחוץ למקצועות שחקן רגילים, במהדורה שלוש, ישנו מקצוע לדמויות ללא שחקן באותו השם.
הלוחם לוקח את השראתו ממגוון רחב של מקורות: אגדות ומיתוסים קדומים (הרקולס, פרסאוס, גילגמש), אפוסים (אבירי השולחן העגול, המסע למערב, ביאוולף) ומקורות מודרניים (ספריו של טולקין, לדוגמה).
גיבורים, שומרי ראש, הרפתקנים, חיילים לשעבר, אבירים, מלכים של עמי נוודים, ברברים קשוחים או סייפים רבי-אומן - כולם לוחמים, אך הם מגיעים מכל תחומי החיים.
כמעט כל חבורה של הרפתקנים (בייחוד כאלו המורכבות מדמויות שחקן) כוללת לפחות לוחם אחד, ולרוב אף יותר.
הלוחמים שומרים על שאר הדמויות בחבורה, בייחוד על המכשפים, ולרוב ניצבים בחזית מוכנים להיתקלות במפלצות ואויבים למיניהם.
מלבד לחימה הלוחמים מנצלים את כוחם הרב למשימות רבות, בהן פריצת דלתות תקועות, הרמת חפצים כבדים, סחיבת אוצר משותף ועוד.
בדמוגרפיה ובאקטואריה, לוח תמותה היא טבלה שבה נתונים שיעורי התמותה, דהיינו הסתברות (סיכוי/ סיכון) של בני אדם למוות.
בטבלה מופיע הסתברות עבור כל גיל (ובטבלאות דינמיות גם עבור כל שנתון לידה/ שנה קלנדרית).
הסתברות התמותה שמופיע בטבלה היא בדרך כלל הסיכוי למות בין שני ימי הולדת עוקבים.
לרוב קיימות טבלאות תמותה שונות לגבי אותה האוכלוסייה.
לדוגמה, קיימות טבלאות נפרדות לגברים ונשים.
טבלאות שונות יכולות להיות לפי קטגוריה סוציו-אקונומית (צווארון כחול וצווארון לבן).
טבלאות תמותה נבדלות גם לפי רמת הדיוק שלהן.
לדוגמה, קיימות טבלאות סטטיות ודינמיות כפי שמפורט להלן.
נתוני ההסתברות שמופיעים בטבלה בדרך כלל מופיע כמספר בין אפס לאחד.
אך הם עשויים להופיע בטבלה גם באופנים אחרים.
לדוגמה, הנתון שמופיע עשוי להיות סיכוי השרידות או עוצמת התמותה.
בעזרת לוח תמותה ניתן לחשב תוחלת החיים, לתמחר פוליסות ביטוח חיים, או לחזות (לאמוד) את גודל האוכלוסייה של מדינה בכל שנה בעתיד עבור מערכת ביטוח לאומי.
טבלת תמותה בסיסית היא למעשה שתי עמודות בלבד - עמודת גילאים ועמודת הסתברויות (הסתברות תמותה עבור כל גיל).
כעת נתבונן בטבלת התמותה שבתמונה בעמוד אינטרנט זה.
בטבלה זו יש מספר עמודות.
טבלת התמותה הבסיסית היא למעשה רק שתי עמודות השמאליות שטבלה שבתמונה.
(למעשה יתר העמודות בטבלה "מיותרות", מכיוון שניתן לחשב אותן על ידי שימוש בשתי העמודות השמאליות של הטבלה בלבד.
אופן החישוב לא מוסבר כאן).
אם נתבונן בתחתית הטבלה שבתמונה נראה שורה שבה רשום 65-66 בעמודה השמאלית ביותר (שורה לפני האחרונה).
אם נתבונן בעמודה השנייה משמאל ביותר של שורה זו, נראה שמופיע המספר 0.015003. משמעות המספרים היא שביום הולדת ה-65 של אדם, ההסתברויות (הסיכוי) שאותו אדם ימות לפני שיגיע לגיל 66, הוא 1.5003%.
טבלאות תמותה ישראליות מפרסמות על ידי מספר גורמים.
לרבות משרד האוצר, הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, וחברות ביטוח משנה.
בטבלאות ישראליות קיים תיקון לגבי אוכלוסייה שחיה בתקופת השואה לפני גיל 18. באוכלוסייה זו יש תמותה גבוה יותר בכל גיל בהשוואה לאוכלוסייה הכללית (ניצולי שואה חיים פחות).
תניתן לחלק את לוחות התמותה לשני סוגים: לוח תמותה קוהורטי, לוח תמותה תקופתי.
לוח תמותה סטטי/דורי/קוהורטי (Cohort life table), נקרא גם לוח דינמי, הוא לוח שמניח שתוחלת החיים בעתיד לא תמשיך להיות כמו בעבר, אלא תשתפר.
דהיינו, הלוח מניח שאנשים זקנים יחיו עד גיל מבוגר יותר בעתיד מאשר היו בעבר.
לוח תמותה דנאמי/שוטף/תקופתי (Period life table) מניח שתוחלת החיים בעתיד תהיה כמו שהייתה בעבר.
לפני המחצית השנייה של המאה ה-20 אכן תוחלת השנים לא השתנתה בהרבה לאורך השנים, אולם במחצית השנייה של מאה ה-20 תוחלת החיים החלה לגדול בצורה מתמדת (שיפורי תמותה), עקב שיפורים תנאי החיים והרפואה.
לכן, לוח תמותה זה הפך פחות רלוונטי.
למרות, שעל פניו נראה, שלאור שיפורי תמותה, לוחות סטטיים צריכים להיות פחות רלוונטי כיום, עדיין נעשה בהם שימוש.
השימוש נעשה על ידי תיקון הלוח כך שהוא למעשה הופך להיות דינמי.
התיקון נעשה על ידי החסרת מספר שנים לגיל האוכלוסייה.
דהיינו, כאשר עושים שימוש בלוח לגבי אוכלוסייה מסוימת, מניחים שהאוכלוסייה המסוימת צעירה יותר במספר שנים מאשר גילה בפועל.
מספר השנים שמחסירים נקבע על ידי תצפיות סטטיסטיות והנחות לגבי שנתון הלידה הממוצע של האוכלוסייה המסוימת.
הוספה זו למעשה הופכת הופכת את הלוח לדינמי.
בהיעדר נתונים מלאים לצורך חישוב טבלאות תמותה ניתן לעשות שימוש בקרובים.
לדוגמה שיטת סליבאן עושה שימוש בפרופרציית האנשים בכל גיל מתוך כלל האוכלוסייה לצורך חישוב התמותה.
בתחום אקטואריה משמשים לוחות תמותה למספר רב של מטרות, לדוגמה: (1) תמחור: קביעת פרמיית ביטוח חיים ומקדמי קרן פנסיה לפי גיל, (2) עתודות: קביעת ההתייבויות המאזניות לתשלומים למבוטחים ופנסיונרים, (3) הון עצמי: קביעת מרווח סיכון בחישוב רמת ההון העצמי הנדרש עבור חברות ביטוח (4) הטבות עובדים: קביעת התחייבויות להטבות עובדים.
לוּחוּם צ'חווִימִיאַנִי (בגאורגית: ლუხუმ ჩხვიმიანი; נולד ב-3 במאי 1993) הוא ג'ודוקא גאורגי המתחרה בקטגוריית המשקל עד 60 ק"ג, אלוף העולם (2019).
צ'חווימיאני נולד במסטיה בשנת 1993, ובשנת 2010 נשלח למועדון דינמו טביליסי.
במרץ 2014, זכה צ'חווימיאני במדליה הראשונה שלו בתחרות מהסבב העולמי כאשר זכה במדליית ארד בגראנד פרי טביליסי.
בשנת 2015 הוא זכה בשתי מדליות ארד מגראנד סלאם באקו ומגראנד פרי סמסון.
במרץ 2017 הוא זכה במדליית זהב בגראנד פרי טביליסי לאחר שניצח בגמר את בן ארצו הגאורגי אמירן פאפינשווילי.
בשנת 2018 הוא זכה שוב במדליית זהב מגראנד פרי טביליסי ובמדליית ארד מגראנד סלאם דיסלדורף.
בשנת 2019, הגיעה הפריצה הגדולה של צ'חווימיאני.
באליפות אירופה שנערכה באותה השנה במינסק כחלק מהמשחקים האירופיים, הוא זכה במדליית הזהב כאשר בחצי הגמר ניצח את וואליד חיאר הצרפתי וגבר בגמר על פרנסיסקו גאריגוס הספרדי.
באליפות העולם באותה השנה צ'חווימיאני הפתיע כאשר זכה במדליית הזהב אף על פי שהגיע לאליפות מדורג במקום התשיעי בעולם.
לאחר 5 ניצחונות בקרבות המוקדמים, הוא ניצח בחצי הגמר את ריוג'ו נגיאמה היפני בווזארי לאחר תרגיל סומי-אוטושי בזמן ניקוד זהב.
בגמר צ'חווימיאני גבר על שראפודין לוטפילאייב האוזבקי באיפון 18 שניות לסיום לאחר תרגיל טאי-אוטושי.
באותה השנה זכה גם במדליית הזהב בגראנד פרי טביליסי.
באולימפיאדת טוקיו 2020, סיים צ'חווימיאני במקום השביעי.
לאחר ניצחון באיפון בסיבוב השני על קראמט חוסיינוב האזרי, הוא הפסיד בשלב רבע הגמר ליפני נאוהיסה טקאטו ונשר לקרבות בית הניחומים שם הפסיד לקים וון-ג'ין הדרום-קוריאני והודח.
טוקיו 2019: מדליית זהב בקטגוריית המשקל עד 60 ק"ג
מינסק 2019: מדליית זהב בקטגוריית המשקל עד 60 ק"ג
גראנד פרי טביליסי 2017: מדליית זהב
גראנד סלאם דיסלדורף 2018: מדליית ארד
גראנד פרי טביליסי 2019: מדליית זהב
גראנד סלאם קאזאן 2021: מדליית זהב
לוחכי עלים הם בעלי חיים הרבּיבוֹרים (אוכלי-צמחים) הניזונים מעלים, נבטים ושאר מזון צמחי, אך בניגוד למרבית אוכלי העלים – ובדומה ללוחכי העשב – הם ניזונים מהעשבים הנמוכים, המותאמים יותר לעיכול התאית הקשה של העשב ולתזונה מפני הקרקע במשך רוב שעות היום.
בניגוד אליהם לוחכי העלים יעדיפו תזונה של עלי עצים נמוכים ושיחים ולעיתים גם צמחייה רכה קרקעית או אף צמחי מים.
בצורת אכילתם הם דומים מאוד ללוחכי העשב אך בעלי שיניים עדינות יותר הנשחקות בקצב מואט יותר ובעלי קיבה פחות מותאמת לעיכול תאית.
חלקם מגוונים גם בעשבים וקשה להבחין בהבדל מוחלט ביניהם.
חלק ממינים אלה שהם שוכני קרקע בעלי מאפיינים המתאימים להגעה אל ענפי העצים.
הצבי הג'ירפי בעל שרירים מיוחדים ה"נועלים" את גפיו האחוריות ומכופפים את הקדמיות, כך שיוכל "לאחוז" בענפים והוא גם בעל צוואר ארוך המסייע למשימה.
הג'ירף גם הוא בעל צוואר ארוך וכן לשון ארוכה ותופסנית.
בנוסף מיני אייליים שונים, אנטילופות שוכנות חורש רבות ואף חיות מבויתות כמו פרות, כבשים או עזים (הנוהגות גם לטפס על ענפים דקים) ניזונים מעלים נוסף על עשבים.
חיות נוספות הלוחכות עלים הם קרנפיים, טפיריים ופילים, אשר בכוחם הרב יכולים להפיל עץ שלם ולאכול את עליו.
באזורים מסוימים לוחכי עלים יכולים לגרום למוות של עצים, שיחים ושתילים רכים, מה שיכול לגרום לפגיעה ביערות ראשוניים וכן באדמה, סיכון לשריפות טבעיות ולפגיעה בחיות נדירות למשל בקואלות או צבי גלאפגוס הנפגעים מרעייה של איילים או עזים שפלשו לשטחם והרסו את בתי גידולם ומזונם הייחודי.
לוחביציה (באוקראינית: Ло́хвиця; ברוסית: Лохвица; ביידיש: לאחװיצא או לאכוויץ) היא עיר באוקראינה השוכנת במחוז פולטבה.
בשנת 2022 נאמדה אוכלוסיית העיר ב-11,014 תושבים.
שמהּ של העיר, שנקראה על שם הנהר שלגדותיו הוקמה, נגזר מהמילה הסלאבית העתיקה לאלתית.
בזמן נסיכות קייב השטח שבו ממוקמת העיר היה חלק מנסיכות פריאסלב.
תאריך הקמת העיר אינו ידוע, אך תיעוד כתוב על קיומה מופיע באזור שנת 1320.
בשנת 1644 הוענקו זכויות מגדבורג לעיירה, כך שכל נושאי העיירה היו אמורים להיפתר על ידי מועצת עיר, שנבחרה על ידי האזרחים העשירים.
העיר נכבשה על ידי הגרמנים ב-12 בספטמבר 1941 ושוחררה על ידי הצבא האדום בספטמבר 1943. במהלך מלחמת העולם השנייה נפגשו בעיר שני הצבתות של ארמיית הפאנצר הראשונה וארמיית הפאנצר השנייה ולכדו מאות אלפי חיילים סובייטים במסגרת קרב קייב.
נוכחות יהודים בעיר תועדה לראשונה כבר ב.
בשנת 1636 נהרגו בעיר 50 יהודים במהלך מרד פאבליוק.
במהלך מרד חמלניצקי ב-1648 נהרגו כמה מיהודי המקום והשאר נמלטו.
היהודים בעיר היו בעיקר בעלי מלאכה או עבדו במסחר.
בשנת 1897 מנתה האוכלוסייה היהודית המקומית כ-2,500 איש, והיוותה 36 אחוזים מכלל האוכלוסייה.
בשנת 1930 נוסד בעיר קולחוז יהודי, שכלל 188 משפחות והחזיק בשטח של 84 דונם.
בשנת 1926 היו בעיר 2,095 יהודים, שהיוו 19.3 אחוזים מכלל האוכלוסייה, וב-1939 הקהילה הצטמצמה לכ-600 בלבד.
יהודים רבים מלוחביציה הספיקו להימלט לתוככי ברית המועצות לפני הכיבוש הגרמני בספטמבר 1941. באוקטובר הגרמנים הקימו גטו בעיירה ובהמשך הביאו אליו יהודים מכפרים נוספים באזור כמו סנצ'ה .
כדי לשרוד בגטו בחורף יהודים היו חייבים להבריח את רכושם אל מחוץ לגטו ולהחליף אותו תמורת אוכל מהאוקראינים המקומיים, ובנוסף על כך רבים מהם נאלצו לבצע עבודות כפייה בפיקוח משטרת העזר האוקראינית המקומית.
בתחילת מאי 1942 הובאו יהודים נוספים לגטו, בין היתר מצ'רבונוזבודסקה (זבודסקה המודרנית).
ב-12 במאי 1942 אנשי יחידת זונדרקומנדו של האס אס בסיוע משטרת העזר המקומית הוציאו את יושבי הגטו אל מחוץ לעיר והרגו 287 יהודים.
בתחילת המאה ה-21 יש עדות לכך שהייתה בלוחביציה קהילה יהודית.
לוחביציה (באוקראינית: Ло́хвиця) הוא נהר באוקראינה, אחד מיובליו של הדנייפר ויובלו של נהר הסולה.
אורכו של הנהר הוא 63 קילומטרים, ואגן הניקוז שלו הוא כ-491 קמ"ר.
רוחבו המרבי הוא קילומטר וחצי, ועומקו המרבי הוא 40 מטרים.
מישור ההצפה שלו הוא ביצתי בחלקו.
העיר המרכזית השוכנת לגדותיו היא לוחביציה, שאף נקראת על שמו.
לוחות ושברי לוחות מונחות בארון הוא פתגם בתלמוד שמשמעות נמשלו הוא שיש לכבד את החכם גם לאחר ששכח את תלמודו.
מקור הביטוי בתלמוד בבלי, מסכת ברכות דף ח' עמוד ב':
"כדאמר להו רבי יהושע בן לוי לבניה ...
והזהרו בזקן ששכח תלמודו מחמת אונסו דאמרינן לוחות ושברי לוחות מונחות בארון"
הביטוי מופיע שוב במסכת מנחות:
"אשר שברת ושמתם בארון תני רב יוסף מלמד שהלוחות ושברי לוחות מונחין בארון מכאן לתלמיד חכם ששכח תלמודו מחמת אונסו שאין נוהגין בו מנהג בזיון"
המשל של הפתגם מתייחס ללוחות הברית.
בתורה מסופר שמשה ירד מהר סיני עם לוחות הברית הראשונים בעת שבני ישראל חטאו בחטא העגל ובראותו את העם חוטא שבר את הלוחות.
בהמשך משה מכין לוחות אחרים, שניים, והקב"ה כותב עליהם את עשרת הדברות.
הגמרא במסכת בבא בתרא אומרת שארון הברית הכיל את הלוחות השניים השלמים יחד עם שברי הלוחות הראשונים.
במדרש ספרי מופיע שהיו שני ארונות, אחד שהכיל את הלוחות השניים, והשני שהכיל את שברי הלוחות.
הנמשל של הפתגם הוא שיש לכבד תלמיד חכם ששכח את תלמודו מחמת זקנתו.
היו שכתבו שאין צורך לכבד אותו כמו שמכבדים תלמיד חכם, אלא כבוד קצת.
בעיתונות המאה ה-19 שימש הביטוי גם לציין את הכבוד שיש לרחוש לחכמים שמתו.
אחד מספריו של הרב שג"ר נקרא "לוחות ושברי לוחות" כדי לבטא שיש בו הן ערעור ושבירה של מוסכמות רבות והן ניסיון לבנות דרך אמונית וחינוכית חלופית.
לוחית העופרת מהר עיבל היא ממצא ארכאולוגי של לוחית עופרת קטנה, שהתגלה בסינון עפר מחפירה ארכאולוגית בהר עיבל.
מגלי הלוחית טוענים שהיא כוללת כתובת עברית קדומה, אך פרשנות זאת התקבלה בסקפטיות בקהילה המדעית, והמאמר שפרסם את הממצא ופירש את הכתובת ספג ביקורות ממומחים בתחום.
על פי הארכאולוג עמיחי מזר הלוחית היא משקולת ששימשה להשקעת רשתות דייגים במים, כמותה נמצאו באתרים רבים בישראל.
הלוחית הוצגה לתקשורת ב-24 במרץ 2022, טרם הפרסום המדעי של הממצא, ונטען לגביה כי היא מתקופת הברונזה המאוחרת, וכי כתובה עליה הכתובת העברית הקדומה ביותר שהתגלתה אי פעם.
לדברי הצוות שהציג את הממצא, מדובר בקמע שנושא כתובת בת 40 אותיות בכתב "פרוטו-אלפביתי" ובשפה עברית קדומה, הכולל מספר פעמים את המילה "ארור" ופעמיים את השם "יהו", שעל פי אנשי הצוות הוא כתיבה עתיקה של השם יהוה.
בניגוד למקובל בקהילה המדעית, בתחילה חוקרי הלוחית לא הציגו תצלומים של הכתובת, עקב זאת מספר אפיגרפים וארכאולוגים מתחו ביקורת על המתודולוגיה שלהם, והטילו ספק במסקנותיהם.
ב-12 במאי 2023 פורסם המחקר, לאחר ביקורת עמיתים על טכניקות הסריקה אך לא על הפענוח או עצם זיהוי כתובת על החפץ, וזאת בכתב העת Cultural Heritage.
גם אחד המשתתפים בפרסום, ד"ר פטר גרט ון דר וין, הסתייג מהפענוח שבמאמר וטען כי במקרה הטוב אפשר לזהות רק שש אותיות, ועוד יש להוכיח כי לא מדובר בשקעים וחריצים שנוצרו באופן טבעי.
בין השנים 1982–1989 נערכו חפירות ארכאולוגיות בהר עיבל על ידי משלחת בניהולו של פרופ' אדם זרטל, סביב המתחם הפולחני שהוא זיהה עם מזבח יהושע.
במהלך החפירות נערמו באתר מספר שפכי עפר שהוצא.
בשנת 2019 בוצע סינון רטוב לעפר מהחפירות על ידי צוות מטעם הארגון Associates for Biblical Research בראשות סקוט סטריפלינג, ראש הסמינר התנ"כי בקייטי , טקסס.
סטריפלינג שיתף פעולה עם הארכאולוג ההולנדי פיטר חרט ואן דר פיין מהפקולטה לתאולוגיה אוונגליסטית באוניברסיטת מיינץ, ועם ההיסטוריון וחוקר המקרא הישראלי גרשון גליל מאוניברסיטת חיפה.
במסיבת עיתונאים שנערכה ב-24 במרץ 2022 בסמינר התנ"כי בטקסס, פרסמו החוקרים הצהרה אודות לוחית עופרת בגודל של 2×2 ס"מ שנמצאה בעפר בדצמבר 2019. מאמר אקדמי הכולל ביקורת עמיתים על הממצא היה צפוי להתפרסם בהמשך שנת 2022 ופורסם לבסוף במאי 2023.
זיהוי התוכן שהציעו מגלי הלוחית
לוחית העופרת נמצאה מקופלת, וניסיונות לפתוח אותה נכשלו וכמעט שהביאו להתפוררותה.
על פי הדיווחים, צידה הפנימי של הלוחית מכיל כתובת בת 40 אותיות, שלא ניתן להבחין בה בעין בלתי מזוינת, אך היא נחקרה באמצעות טומוגרפיה ממוחשבת באקדמיה למדעים ברפובליקה הצ'כית בפראג.
לדברי החוקרים, הכתובת כתובה בכתב "פרוטו-אלפביתי" (ככל הנראה הכוונה לכתב פרוטו כנעני), בשפה עברית קדומה.
החוקרים לא הציגו תצלומים של הכתובת, אלא שרטוט של פיענוח חלקי, בו נראות לדבריהם האותיות הפרוטו-כנעניות "יהו", כתובות משמאל לימין.
מקורות שונים ציטטו גרסאות שונות של הטקסט שנמצא על הלוחית, אולם בתחילה לא פורסמה גרסה רשמית על ידי חוקרי הלוחית, צוטטו מספר גרסאות שונות
ומספר חוקרים אחרים פקפקו בנכונות הפיענוח.
במאמר המדעי המוכן צוטט הטקסט בשלימותו:
חוקרי הלוחית טוענים כי מדובר בקמע מתקופת הברונזה המאוחרת שעשוי להתאים לתקופת ההתנחלות שבה אירע על פי המקרא מעמד הר גריזים והר עיבל.
לדברי גרשון גליל, הטוען לפיענוח הכתובת על הלוחית, המבנה הכיאסטי של הכתובת מעיד על יכולת ספרותית גבוהה.
לדבריו, מוכיח הממצא שהעברים הקדומים ידעו כבר במאה ה-13 לפני הספירה לכתוב עברית בכתב הפרוטו-כנעני וברמה ספרותית גבוהה, בניגוד לטענות מבקרי מקרא שטענו שבאותה תקופה העברים לא ידעו קרוא וכתוב, ואיחרו בשל כך את כתיבת המקרא.
הארכאולוג האמריקאי כריסטופר רולסטון מאוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון, מומחה לאפיגרפיה ולפלאוגרפיה של המזרח התיכון בעת העתיקה, סקר בבלוג הארכאולוגי שלו את הבעיות המתודולוגיות שישנן לדעתו בפרסום ובפרשנות של הלוחית.
לדוגמה, הוא הצביע על העובדה הבעייתית שהלוחית לא נמצאה בהקשר של חפירה ארכאולוגית בשכבה מתוארכת באתר הר עיבל.
רולסטון ציין כי אומנם בהצגת הממצא צוין כי נמצאו שאריות פחמן בתהליך הסינון, אך לא הוצגו ממצאי תיארוך פחמן-14. בעיות מתודולוגיות נוספות שציין רולסטון לגבי הצגת הממצאים הן:
חוקרי הלוחית לא הציגו אף תצלום של ההדמיה הממוחשבת שנעשתה באקדמיה למדעים בצ'כיה, כלומר הוצגו רק טענות ללא עדויות ממשיות.
לדבריו, בדרך כלל אפילו במסיבת עיתונאים על ממצא חדש מוצגת תמונה טובה או שתיים של הכיתוב.
אבל במקרה הזה, הוצג במסיבת העיתונאים רק שרטוט של החוקרים המשחזר מופע בודד, שנטען שהוא מאיית את השם "יהו".
השורשים הלשוניים "א-ר-ר", "מ-ו-ת" ו"א-ל" כולם נפוצים בשפות שמיות קדומות רבות, לדוגמה ארמית, אוגריתית, אכדית ועוד.
לפיכך, הטענה כי הכתובת כתובה בשפה עברית קדומה יכולה להסתמך רק על האותיות "י-ה-ו", ואולם אף הן עשויות לאיית מילים שמיות נפוצות אחרות.
בהצגת הממצא טענו חוקרי הלוחית כי הוא מוכיח שהתנ"ך נכתב בתקופה מוקדמת יותר ממה שמקובל להעריך במחקר העדכני.
לדברי רולסטון, מסקנה זו אינה מבוססת.
הוא ציין שהחוקרים כינו את הכיתוב "פרוטו-אלפביתי", בעוד המינוח המקובל הוא אלפביתי מוקדם או פרוטו-כנעני, והקונצנזוס האפיגרפי הוא שהאלפבית הומצא כבר במאה ה-18 לפני הספירה.
האלפבית האוגריתי למשל מתוארך למאה ה-13 לפני הספירה.
את טענת חוקרי הלוחית שכתובת בת 40 אותיות, המכילה ארבע מילים בסיסיות בלבד, מהווה טקסט משפטי ומוכיחה יכולת ספרותית לכתוב את התנ"ך כולו, הגדיר רולסטון כמרחיקות לכת וכ"אפילו לא קצת משכנעות".
לדברי החוקרים שפרסמו את הלוחית, היא מתוארכת למאה ה-13 לפני הספירה, הן על פי הכתב הפרוטו כנעני, והן על פי בדיקה של הארכאולוגית הישראלית נעמה יהלום–מאק מהמכון לארכאולוגיה באוניברסיטה העברית, לפיה העופרת מתאימה בהרכבה למכרות ביוון, שהיו פעילים גם בתקופת הברונזה המאוחרת.
יהלום–מאק פרסמה מאמר בשנת 2023 בו ציינה כי אותם מכרות פעלו גם בתקופות מאוחרות יותר, כי "לעולם לא ניתן יהיה לקבוע חד משמעית" שמקורה של הלוחית במאה ה-13 לפנה"ס, וכי גם אם הלוחית אכן נוצרה אז, "לא ברור כלל שהכתובת, ככל שישנה, היא מאותו הזמן".
ארכאולוגים שונים התבטאו כנגד הסנסנציוניות של הטענות לתגלית.
הארכאולוג הישראלי ישראל פינקלשטיין מאוניברסיטת תל אביב ביקר את "הטענות הסנסציוניות שמשנות כל מה שידוע לנו על התנ"ך והעת העתיקה בארץ ישראל" בלא שהממצאים הובאו לפרסום אקדמי, והזהיר מכך שיש פער גדול בין תיאור הממצא לבין ההשלכות שהחוקרים טוענים שיש לו באשר לחקר המקרא והארכאולוגיה.
הארכאולוג הישראלי אהרון מאיר מאוניברסיטת בר-אילן טען בראיון מצולם כי אין ראיות לטענה שהכתובת המדוברת היא אכן בעברית ולא בשפה שמית אחרת, ואמר שגם אם הכתובת פוענחה כראוי, הרי שהיא רק תוכיח את התאוריות המקובלות.
חוקר היהדות העתיקה הסקוטי ג'יימס דווילה מאוניברסיטת סנט אנדרוז, מומחה לפסודואפיגרפיה, המליץ להתייחס בזהירות לטענות חוקרי הלוחית.
לדבריו, כיוון שהחוקרים לא הציגו סריקה של הלוחית, תעתיק של הכתב, או ניתוח פלאוגרפי, יש לנקוט בסקפטיות כלפי מה שהוא מכנה "ממצא שהוא המקבילה המחקרית לזכייה בלוטו" עד שיתפרסמו עדויות ממשיות.
לדעת חוקר המקרא הישראלי ישראל קנוהל, אם הכתובת פוענחה כראוי היא מהווה חיזוק לסיפור יציאת מצרים המקראי.
לדבריו, בסקרים שנערכו בנחלות שבט אפרים ושבט מנשה נמצאו מאות כפרים זעירים חדשים מהמאות ה-12 וה-11 לפני הספירה.
בעוד הארכאולוג אדם זרטל זיהה את המתיישבים החדשים עם בני ישראל שיצאו ממצרים, הארכאולוג ישראל פינקלשטיין ראה בהם נוודים כנענים שחזרו לאזור.
לדעת קנוהל, אם הפענוח של הכתובת נכון, הרי שהיא מכריעה את המחלוקת לטובת דעתו של אדם זרטל.
עוד כתב קנוהל שלכתובת מבנה ספרותי מרשים, ושיער שהיא נכתבה בידי כהן שגר במקום.
עם זאת, לדעתו הכתובת אינה מהווה הוכחה לאוריינות רווחת בחברה הישראלית הקדומה, שכן ייתכן שרק יחידים מקרב האליטות המקומיות ידעו קרוא וכתוב.
קנוהל הצביע על כך שהקללות שעל הקמע כתובות בגוף שני, בעוד הקללות של מעמד הברכה והקללה בהר עיבל הן בגוף שלישי.
לפיכך הוא מציע שהכתובת אינה חלק מטקס ציבורי של כריתת ברית, אלא אירוע פרטי של גזירת דינו של עבריין.
בדומה לחוקרים האחרים, הדגיש קנוהל שיש לחכות לפרסום מדעי מלא ואישוש הקריאה המוצעת.
הארכאולוגים מאוניברסיטת תל אביב עמרי יגל וארז בן-יוסף, במאמר מדעי העוסק בשימוש בעופרת בתקופות הברונזה והברזל, ציינו שקמעות קללה מעופרת אינם מוכרים במזרח התיכון לפני המאה ה-6 לפנה"ס, מה שמטיל ספק באותנטיות של הלוחית.
במהלך החודשים שלאחר מסיבת העיתונאים טען גליל לשורת תגליות ארכאולוגיות "חשובות" נוספות בירושלים, חלקן בשיתוף עם הארכאולוג אלי שוקרון, של כתובות כביכול מתקופת הברונזה ומתקופת הברזל.
הודעות אלו נמסרו רק בכלי התקשורת ובדף הפייסבוק של גליל.
תגובות גורמים מקצועיים ואקדמיים להודעות אלו היו מעטות ומסויגות.
בסוף דצמבר 2022 פורסם גילוי דעת, חתום על-ידי ארכאולוגים והיסטוריונים מכל האוניברסיטאות בישראל ומרשות העתיקות, לפיו בין החותמים אסתר אשל, יובל גורן, נעמה גורן-ענבר, בועז זיסו, יורם כהן, יגאל לוין, עודד ליפשיץ, אהרון מאיר, חגי משגב, נדב נאמן ויצחק שי.
נוסח גילוי הדעת אינו נוקב בשמות או בפרסומים ספציפיים, אך גליל הגיב לפניית כתבים כי הוא רואה את גילוי הדעת כמכוון אליו.
בהרצאה מקוונת שנשא רולסטון בינואר 2023 במסגרת האיגוד האמריקאי למחקר מעבר לים הוא כלל את ההודעה על הלוחית, כמו גם את הודעותיו המאוחרות יותר של גליל, ביחד עם ההודעות לתקשורת על פפירוס ישמעאל ו"בולת ישעיהו", כדוגמאות ל"טענות גרנדיוזיות" של כמה חוקרי ארכאולוגיה בשנים האחרונות לגבי גילוי כתובות עתיקות כביכול.
רולסטון הצביע על מאפיינים משותפים למרבית הודעות "סנסציוניות" אלו: הכתובת תכופות מקושרת למלך או לנביא מפורסם, או לירושלים ואף לבית המקדש, ונטען שהיא "הראשונה", "העתיקה ביותר" או "החשובה ביותר".
ההרצאה קראה ל"מינון בריא של ריאליזם וזהירות ביחס לכל הדברים האלו".
גם אחד החוקרים שהשתתפו במאמר המקורי על הלוחית ובמסיבת העיתונאים בה הוצגה, ד"ר פטר גרט ון דר וין, תקף את הפרשנות של גליל, ואמר כי אינו משוכנע שאכן יש אותיות על הלוחית, וודאי לא 48 האותיות שזיהה גליל.
לדבריו, במקרה הטוב אפשר לזהות רק שש אותיות, ודרוש מחקר נוסף כדי לקבוע אם אכן מדובר באותיות מעשה ידי אדם ולא בשקעים וחריצים שנוצרו באופן טבעי.
ון דר ויר סיפר בשנת 2023 כי
גם לאחר פרסום המאמר ספגו החוקרים ביקורת מאנשי מקצוע.
הארכאולוג והאפיגרף חגי משגב פרסם פוסט בו ביקר בחריפות את תארוך הממצא, את פענוח האותיות הבודדות ואת צירופן לכדי מילים ושורות.
לסיכום כתב הפילולוג כריסטופר רולסטון הגיב על המאמר במילים גם הארכאולוג רוברט קרגיל פרסם סרטון בו תקף את המאמר מסיבות שונות - בין השאר משום שכתב העת בו הוא פורסם אינו עוסק בארכאולוגיה מקראית או בפילולוגיה, אלא בטכניקות דימות, ולכן ביקורת העמיתים עסקה בטכניקות הסריקה ולא בפענוח הכתובת.
קרגיל הזכיר שאותו כתב עת מפרסם מאמרים תמורת תשלום, וטען כי אין כל כתובת על הלוחית אלא חריצים שנבעו באופן טבעי מהתפוררות של העופרת, אשר פורשו כאותיות, ולאחר מכן סודרו למילים בלי קשר לסדר שלהם על הלוחית.
הוא הוסיף כי החוקרים שמצאו את הממצא אינם מומחים בפענוח כתובות, ופועלים מתוך אג'נדה פונדמנטליסטית דתית ולא בהתאם לעקרונות מדעיים.
בשנת 2024, פרסם גליל ספר על הלוחית בשם "הכתובת מהר עיבל".
לאחר פרסום הממצא בתקשורת, ראש ממשלת ישראל נפתלי בנט פרסם בדף הפייסבוק שלו .
לוחם היא סדרת דרמה המשכית אמריקאית שמשלבת אמנות לחימה, המבוססת על רעיון של השחקן ואמן הלחימה הנודע ברוס לי המנוח והופקה על ידי בתו, שאנון לי והבמאי ג'סטין לין.
הסדרה מתמקדת במאבקי כוח אלימים שמתרחשים ברובע צ'יינטאון של סן פרנסיסקו במהלך המאה ה-19.
הסדרה עלתה לשידור ב-5 באפריל 2019 ברשת סינמקס.
העונה השנייה עלתה לשידור ב-2 באוקטובר 2020. אחרי שתי עונות, סינמקס החליטה שאינה מעוניינת להזמין עונה נוספת והסדרה עברה ל-HBO Max שהזמינה עונה שלישית.
העונה השלישית עלתה לשידור ב-29 ביוני 2023. לאחר מכן HBO Max החליטה שאינה מעוניינת בהזמנת עונה נוספת והסדרה עברה לנטפליקס, אך גם היא החליטה שלא להזמין עונה רביעית; בספטמבר 2024, אחד משחקני הסדרה, ג'ו טסלים, הודיע באמצעות הרשת החברתית X שהעונה השלישית הייתה האחרונה.
אה סהם, מהגר סיני כריזמטי שהוא אמן לחימה עילאי, מגיע לארצות הברית במהלך המחצית השנייה של המאה ה-19 בחיפוש אחר אחותו והופך למעורב במלחמת כנופיות מקומיות שנאבקות ביניהן על הדומיננטיות בשטח כשברקע מגוון של דמויות בעלות אינטרסים ממעמדות שונים.
אנדרו קוג'י בתור אה סהם – מהגר סיני ואמן לחימה שמגיע לארצות הברית.
דיאן דואן בתור מאי לינג – אחותו של אה סהם, נחושה להגיע למעמד עוצמתי.
אוליביה צ'נג בתור אה טוי – מנהלת מתוחכמת של בית בושת.
ג'ייסון טובין בתור יאנג ג'ון – בנו של ראש כנופיה וחברו של אה סהם.
קירן ביו בתור ביל אוהרה – שוטר אירי בעל אופי מחוספס.
דין ג'אגר בתור דילן לארי – מנהיג קשוח של האירים ומשמש כראש איגוד העובדים שלהם.
ג'ו טסלים בתור לי יונג – אמן לחימה שמשרת את מאי לינג.
ב-1971 ברוס לי פיתח רעיון לסדרת טלוויזיה בשם 'אה סהם' על אמן לחימה בתקופת המערב הפרוע.
ב-2015 בתו של לי וחברת המדיה "Perfect Storm Entertainment" הכריזו שהסדרה תופק ותעלה לשידור ברשת סינמקס.
אחרי שתי עונות הסדרה בוטלה.
באפריל 2021 נודע כי HBO Max הזמינה עונה שלישית של הסדרה, אך לאחר עלייתה לשידור ב-29 ביוני 2023, החליטה שלא להזמין עונה רביעית; גם נטפליקס החליטה שלא להזמין עונה רביעית לאחר שהסדרה עברה אליה.
שנהפרסקטגוריהעבורתוצאהמקור2024פרס אמי אמנותי לבידור בפריים טייםתיאום הפעלולים הטוב ביותר לתוכנית דרמהברט צ'אן וג'וני יאנג
לוחיות פירגי הם שלושה לוחות זהב ועליהם כתובת הקדשה דו־לשונית פיניקית־אטרוסקית, המתוארכים לסביבות שנת 500 לפנה"ס.
הם התגלו בשנת 1964 באתר העיר פירגי העתיקה, בחוף הים הטירני בלאטיום.
הטקסט מתעד את בנייתו של מקדש והקדשתו לאלה הפיניקית עשתרת, המזוהה עם האלה האטרוסקית יונו.
בניית המקדש מיוחסת לטיבריוס וליאנס, שליט העיר הסמוכה קיסרה.
אחד הלוחות כתוב בפיניקית, והשניים האחרים כתובים בשפה האטרוסקית.
הכתבים חשובים במתן טקסט דו־לשוני המאפשר לחוקרים להשתמש בידע של הפיניקית כדי לפרש אטרוסקית, וגם מהווים עדות להשפעה פיניקית במערב הים התיכון.
הם עשויים להתייחס לדיווח של פוליביוס על הסכם עתיק וכמעט בלתי מובן בין הרומאים והקרתחדשתים, שאותו תיארך לקונסוליה של לוקיוס יוניוס ברוטוס ולוקיוס טארקויניוס קולאטינוס (509 לפנה"ס).
הלוחות מוחזקים כעת במוזיאון האטרוסקי הלאומי ברומא.
הכתובת הפיניקית ידועה כ־KAI 277. הטקסט הפיניקי מזכיר מאפיינים של כתובות אש נדר.
אז אש פעל ואש יתן
למלכי שנת שלש 3 בי
הזה אשר עשה ואשר נתן
תו , כי עשתרת ביקשה מידִו
ו(לו תהיינה) השנים לפסל האל
בביתו שנים (רבות) כמו כוכבי
לוח השנה הקוסמי הוא שיטה לדמיין את הכרונולוגיה של היקום, אשר משווה את גילו של היקום, 13.8 מיליארד שנים, לשנה אחת.
לוח השנה הקוסמי נוצר למטרות פדגוגיות בהוראת המדעים, או במדע פופולרי.
בהדמיה זו, המפץ הגדול התרחש בתחילת ה-1 בינואר בחצות, והרגע הנוכחי הוא לקראת סוף 31 בדצמבר, ממש לפני חצות.
בקנה מידה זה, מומרות 437.5 שנים לשנייה, 1.575 מיליון שנים לשעה ו-37.8 מיליון שנים ליום.
הרעיון זכה לפופולריות על ידי קרל סייגן בספרו "The Dragons of Eden" מ-1977 ובסדרת הטלוויזיה שלו "קוסמוס" מ-1980. סייגן ממשיך להרחיב את ההשוואה לפי גדלים שונים, ומסביר שאם לוח השנה הקוסמי משתנה לגודל של מגרש כדורגל, אז "כל ההיסטוריה האנושית הייתה תופסת שטח בגודל ידו".
אנלוגיה דומה המשמשת להמחשת לוח הזמנים הגאולוגי וההיסטוריה של החיים על פני כדור הארץ היא לוח השנה הגאולוגי.
תאריך בשנה מחושב לפי הנוסחה:
כאשר d הוא מספר הימים מתחילת השנה ו-Gya הוא מספר השנים מהמפץ הגדול (במיליארדים).
התפתחות החיים על פני כדור הארץ
עתיד כדור הארץ ומערכת השמש ("שנה 2")
לוחות אלומיניום מרוכבים הם חומר חיפוי מודרני המשמש למגוון יישומים, בעיקר לבנייה ולשילוט.
הלוחות מורכבים מפחי אלומיניום שבניהם ליבה פולימרית.
לוחות אלומיניום (לעיתים גם פח ברזל מגולוון וצבוע) שביניהם ליבה מפוליסטירן מוקצף ("קלקר") או צמר סלעים מכונים בישראל בשם "פאנל מבודד" ופופולריים לבניה קלה של מחסנים, צריפים, מבנים ארעיים וכדומה בשל קלות הקמתם, הבידוד התרמי והאקוסטי שהם מספקים והגימור האסתטי של הלוחות ללא צורך בטיח או צבע נוסף.
אלוקובונד הוא לוח אלומיניום המורכב משתי יריעות אלומיניום וליבת פוליאתילן ביניהן.
שילוב זו הופכת את אלוקובונד לקל משקל, אך קשיח ועמיד בפני נזקי מזג האוויר וקורוזיה.
מסיבה זו הפך לחומר פופולרי ורב תכליתי עבור מגוון יישומים אדריכליים.
אחד הבולטים שבהם הוא חיפוי קירות חיצוניים של מבנים, בזכות הוא קל לשינוי, מה שמאפשר מגוון צורות גימורים וצבעים, ובכך משמש אדריכלים ביצירת מבנים ייחודיים ומושכים מבחינה חזותית.
לאלוקובונד עמידות בפני נזקי מזג האוויר, קורוזיה וחסין אש.
לכן, הוא שומר על מעטפת המבנה תוך הימנעות מעלויות תחזוקה גבוהות.
בנוסף, לוחות אלוקובונד נחשבים לידידותיים לסביבה היות שהם ניתנים למיחזור בקלות יחסית.
שימוש נוסף שנעשה באלוקובונד למעט אדריכלות, הוא הדפסת שלטים ותמונות באיכות גבוהה.
במשך 50 שנה, כלל לוחות האלוקובנד לשוק האירופי מיוצרים בזינגן , גרמניה.
לוחות אנטלה הם תשעה לוחות ברונזה שעליהם כתובות יווניות שבכולן למעט אחת יש החלטות של מועצת העיר של אנטלה.
שמונה מהלוחות נחשבים למקוריים ואחד למזויף.
הלוחות הנחשבים למקוריים הגיעו ממכירה בשוק העתיקות העולמי ונחשבים לתוצר של חפירה פיראטית.
ללוחות ניתנו מספרים (I-IX) בהתאם לסדר פרסומם.
לימים הוצע לחלק אותם לארבע קבוצות ולתת להם מספרים חדשים בהתאם.
לוח 3 מנאקון, נקרא Nakone ἀ
לוחות 5, 8, 9 שכונו בהתאמה Entella A1, A2, A3 הנושאים תאריכים של אותו יום
לוחות 6, 1, 2 שכונו בהתאמה Entella C1, C2, C3 הנושאים תאריכים של אותו יום, השונים מתאריך הלוחות מקבוצה A
לוח 4 המכונה Entella B1
לוח 7 אינו כלול במספור החדש שכן הוא זוהה כזיוף של לוח 8.
תרגום תוכן הלוחות ודיון בתוכן
כאשר הארכונים היו ארטמידורוס בן איילוס וגנאוס אופיוס, ביום הראשון של פנמוס.
זה הוכרע גם על ידי האספה.
קהילת {קוינון} של הפטרינואי סיפקה 250 חיטה.
קהילת הקיראטרינואי נתנה במתנה 60 מדימנוי חיטה ו-150 מדימנוי שעורה.
קהילת השרינואי נתנה 30 מדימנוי חיטה ו-30 מדימנוי שעורה במתנה.
קהילת המקלינואי סיפקה 100 מדימנואי חיטה.
האנשים הפרטיים הבאים של הפטרינואי סיפקו דגנים:
תיאודורוס סנאיוס בן פרוטון: 150 מדימנוי חיטה
אסכילס סנאיוס בן פרוטון: 120 מדימנוי חיטה
הרקליוס בן הרקלידס: 100 מדימנוי חיטה
ארמנסטוס בן סימוס: 50 מדימנוי
סוסנדרוס בן אריסטון: 50 מדימנוי חיטה
מינאטוס קורוויוס, ממרטיני: 30 מדימנוי שעורה
הארכונים ירשמו צו זה על לוח ברונזה ויעמידו אותה בבית המועצה.
תחת הארכונים ארטמידרוס בן איילוס וגנאיוס בן אופיוס, ביום הראשון לחודש פנמוס.
הואיל ומבני האננסי תמיד הטיבו איתנו (גם בזמן שהיינו בארצנו וגם לאחר שגלינו ונשללנו ממקום מגורים קבוע), מזמינים ומקבלים אותנו הן בעיר והן בשטח, הוחלט על ידי המועצה והאסיפה שהם ייהנו לעד מנדיבות ושוויון זכויות עם תושבי אנטלה.
הארכונים ישימו צו זה ב לאחר שנחרטה על לוח ברונזה.