tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הישיבה הגדולה בישראל היא ישיבת מיר בירושלים שבה כ-9,000 תלמידים כולל אברכי הכולל (נכון ל-2022).
ישיבות ליטאיות בולטות נוספות הן ישיבת פוניבז' וישיבת חברון.
בקרב הישיבות הציוניות בולטות ישיבת מרכז הרב, ישיבת הר עציון וישיבת הר המור.
מדינת ישראל מסבסדת את הלימודים בישיבות ובכוללים.
ב-2017 העבירה המדינה 477 ש"ח בחודש לתלמיד בישיבה גבוהה ו-857 ש"ח לאברך כולל.
החל משנת 2024, המדינה לא מעבירה תקציבים עבור תלמידים שהם חייבי גיוס.
הישיבה הגדולה בארצות הברית ובחוץ לארץ היא ישיבת לייקווד שבה נמנו בשנת 2012 כ-6,500 תלמידים כולל אברכי הכולל.
ישיבות חרדיות ליטאיות בולטות נוספות הן ישיבת פילדלפיה, ישיבת רבנו חיים ברלין וישיבת טלז.
בזרם האורתודוקסיה המודרנית בולטת ישיבת רבנו יצחק אלחנן, ובין הישיבות החסידיות – עשרות ישיבות חב"ד שבהן אלפי תלמידים (המפורסמות בהן: "אהלי תורה" ו"ישיבת תומכי תמימים המרכזית" בניו יורק) וישיבות סאטמר ובאבוב.
ישיבה קטנה (או: ישיבה לצעירים) – ישיבה לגילאי חטיבת ביניים ותיכון (לרוב 14 עד 17) שלומדים בה רק לימודי קודש.
בציונות הדתית קיים סוג מסוים של ישיבה קטנה, המכונה ישיבה קטנה לאומית.
ביהדות החרדית באירופה ובארצות הברית מקובל שהישיבה הקטנה והישיבה לצעירים מחולקות ל-2 מוסדות, אחת מגיל 14–17, ושנייה מגיל 17–20, ובהמשך פונים לישיבה גדולה, בדרך כלל בישראל.
ישיבה תיכונית – ישיבה לגיל תיכון, המשלבת לימודי קודש ומקצועות לבגרות.
מוסד זה נפוץ מאוד בציבור הדתי לאומי, אולם הוא קיים גם בקרב חרדים מודרניים.
ישיבה גדולה / גבוהה – היא ישיבה המיועדת לשכבות הגיל המבוגרות יותר.
בציבור החרדי במדינת ישראל מתחילים ללמוד בה בגיל 16 או 17, והמונח המקובל הוא "ישיבה גדולה".
בציבור הדתי לאומי מתחילים בדרך כלל בגיל 18, והמונח המקובל הוא "ישיבה גבוהה".
בישיבה זו לומדים לימודים תורניים בלבד.
ישיבה לחוזרים בתשובה – ישיבה ללא הגבלת גיל, המשמשת את החוזרים בתשובה, המקדישים את יומם ללימוד תורה.
מן הישיבות הוותיקות בסגנון זה היא ישיבת אור שמח.
כולל אברכים – ישיבה לנשואים (אברכים), ליום שלם או לחצי ממנו.
הלומדים בכולל מקבלים מלגת קיום חודשית, סכום המלגה משתנה מכולל אחד למשנהו.
ישיבת הסדר – ישיבה ציונית דתית לתלמידים אחרי גיל תיכון, המשלבת לימודי קודש עם שירות צבאי מקוצר במסגרת דתית.
ישיבת שילוב – ישיבה המשלבת שירות צבאי מלא (3 שנים) עם שנתיים של לימודי קודש.
בית מדרש פתוח – מקום שבו לומדים לימודי יהדות באופן חופשי.
מכינה קדם-צבאית – אלו מקומות שבהם לומדים במשך השנה שלפני הצבא לימודי יהדות ועוד לימודים המכינים לקראת השירות הצבאי.
ישיבה אוניברסיטה – ישיבות הקיימות בעיקר בארצות הברית, ומוכרות כמוסד אקדמי.
גם באלו יש שני סוגים.
האחת היא ישיבה ללימוד תורה בלבד (דוגמת Talmudic University), ולאחר כארבע שנות לימוד מקבלים תואר אקדמי בלימודי יהדות BTL ומשם פונים ללמוד באוניברסיטה, בשילוב לימודים בישיבה לתואר שני.
השני הוא מוסד דוגמת Yeshiva University, מכון לב, מכון טל, ולשעבר מכון לנדר.
בו לומדים לימודים אקדמיים כבכל אוניברסיטה, אך באווירה דתית ובשילוב לימודי יהדות.
בשלהי המאה ה-20 הוקמו מוסדות מקבילים המציעים לימוד לנשים:
סמינר לבנות - קיימים סמינרים ללימודים תיכוניים, וסמינרים אחרי גיל תיכון כסיוע בשידוכים תוך הכנה לחיי המשפחה ונישואים.
אולפנא – מקבילה לישיבה תיכונית, שנועדה לבנות.
מדרשה תורנית לנשים – מקבילה של ישיבה גבוהה, המיועדת לנשים.
ישיבות שוויוניות – במהלך העשור האחרון של המאה ה-20 והעשור הראשון של המאה ה-21 החלו לקום ישיבות שוויוניות שבהן תוכנית הלימודים וסדר היום מבוססים על סדר היום המקובל בישיבות ההסדר והשילוב, אך לומדים בהן גברים ונשים יחד.
ב-1995 הוקמה הישיבה הקונסרבטיבית בירושלים ובקיץ 2007 הוקמה ישיבת הדר בניו יורק.
רובו של הלימוד מתרכז בלימוד התלמוד ומפרשיו.
יש המכנים את הלימוד הזה גפ"ת, (גמרא, פירוש רש"י ותוספות).
יש הבדלים בשיטות הלימוד השונות.
יש כאלו שמתרכזים יותר בלימוד פרשנים מאוחרים הקרויים אחרונים ויש כאלו המתרכזים בלימוד פרשנים קדומים יותר הקרויים ראשונים.
יש כאלו המתמחים בשיטות אנליטיות של התלמוד כמו ספרי "נתיבות המשפט" או "קצות החושן".
למעשה זוהי דרך הלימוד המקובלת בישיבות הליטאיות וחלק מהישיבות החסידיות.
בעבר, היו בתי מדרש ששמו דגש על ידענות ולימוד היקפי של החומר, כמו בתי המדרש הספרדיים כדוגמת הרי"ף והרמב"ם, והיו בתי מדרש ששמו דגש על עמקנות וניתוח כמו בתי המדרש של בעלי התוספות.
עד היום ישנן גישות שונות בשאלה זו, האם ללמוד יותר בבקיאות ולהקיף יותר ידע, או להדגיש גם את הצד העיוני.
האסכולה העיונית סוברת שגם כל אותם ראשונים פשטניים ופוסקים העמיקו ופילפלו רבות לפני שכתבו את דבריהם, וראיה לכך מהרמב"ם לדוגמה שכתב את דבריו בפסיקה פשטנית ועל דבריו נכתבו פרשנויות וביאורים רבים.
בתקופה המאוחרת של ישיבות ליטא החלו להתמקד בדרך כלל במסכתות המכונות "ישיבתיות".
אלה הן ארבע עשרה מסכתות, רובן מהסדרים נשים ונזיקין: יבמות, כתובות, נדרים, גיטין, קידושין, בבא קמא, בבא מציעא, בבא בתרא, סנהדרין, מכות, שבועות, פסחים, שבת וסוכה.
בדרך כלל מחזור לימוד בישיבות גבוהות אורך 6 שנים, ומדי חצי שנה עוסקים במסכת אחת מאלה.
גם בתוך מסכתות אלו מתמקדים בלימוד מעמיק רק בחלק מהדפים, ושאר המסכת נלמדת באופן מהיר יותר.
ישיבות בריסק חריגות בכך שלומדים בהן את סדר קדשים.
בישיבות ליטאיות לצעירים בדרך כלל עוסקים במסכת אחת שנה שלמה.
המסכתות הנלמדות הן בבא קמא, בבא מציעא, בבא בתרא, גיטין, קידושין, ולפעמים גם מכות (בזמן אלול).
במקביל ללימוד התלמוד שבעיקרו לימוד תאורטי, יש לימוד של הלכה למעשה.
יש כאלו הלומדים ישירות מהשולחן ערוך, ספר הלכה המסכם את השיטות העיקריות של התלמוד, ובנוסף לו גם את משנה ברורה המבאר אותו (רק בחלק אורח חיים) ומוסיף דעות שונות של פוסקים לפניו ואחריו.
יש כאלו הלומדים ספרי הלכה מתומצתים, כמו "חיי אדם" או אף קיצור שולחן ערוך.
לימוד ההלכה תופס בדרך כלל חלק משני בסדר היום בישיבה (בהרבה ישיבות ליטאיות או ציוניות עד חצי שעה ביום), אולם תלמידים רבים בוחרים להקדיש לו את רוב זמנם, כדי להתמחות בידיעת ההלכה בכל התחומים.
ישנה גישה הסוברת שהאדם צריך להגיע לפסק ההלכה דרך לימוד התלמוד.
לשיטה זו יש להגיע לידענות ולהקף נרחב של סדרים שלמים.
לימוד בספרי מוסר ומידות האדם.
ישיבות המוסר פיתחו לימוד זה ושמו עליו דגש.
תיקון המידות הוא חלק אינטגרלי מדמותו של בחור ישיבה.
המטרה היא להקנות מידות טובות כמו ענווה, יראת שמים, טוב לב ועשיית חסד, רחמנות, עדינות, גבורה, יושר, שליטה עצמית וכיבוש היצר ועוד.
בעניין זה משמעותית דרכו של הרמב"ם, בהקדמתו למסכת אבות, "שמונה פרקים", להגיע לאיזון במידות, מה שנקרא שביל הזהב או דרך האמצע, בה צריך לברוח מקיצוניות אל האמצע של המידה.
ספרי לימוד קלאסיים הם לדוגמה "חובת הלבבות" לרבנו בחיי, "שערי תשובה" לרבנו יונה, "מסילת ישרים" לרמח"ל, "שמונה פרקים" לרמב"ם, "המספיק לעובדי ה'" של רבי אברהם בן הרמב"ם, מעלות המידות, קב הישר, ראשית חכמה, מכתב מאליהו של הרב אליהו דסלר ועוד.
היו שסברו שעצם העיסוק בדברי תורה אף הלכתיים, מזכך את מידותיו של האדם בשל הסגולה שלהם.
בחלק מן הישיבות מקצים זמן מסוים ללימוד המקרא, בדרך כלל לפי סדר פרשות השבוע השונות.
בלימוד זה שמים דגש על לימוד הפשט עם פרשנים מסורתיים כמו רש"י ורמב"ן.
באופן כללי הפרשנים המסורתיים מוגדרים כאלו הנמצאים בתוך המהדורות השונות של מקראות גדולות, בדגש על ראשונים.
בישיבות אחרות לומדים את המקרא עם פרשנות מדרשית כמו מדרש רבה, ולעיתים אף עם פרשנות חסידית כגון הנועם אלימלך.
ניתן להכליל ולומר, שבישיבות של הציונות הדתית יש יותר מקום ללימודי התנ"ך השונים לעומת הישיבות של העולם החרדי (הן הליטאי והן הספרדי).
בישיבות של הציונות הדתית מקובל ללמוד גם ספרי תנ"ך בלי קשר לקריאת התורה או ההפטרות, כגון לימוד של ספר שלם בתורה או בנביאים.
בהקשר הזה מעניינת המחלוקת שפרצה שם האם יש ללמוד "תנ"ך בגובה העיניים" או "תנ"ך בגובה השמיים".
למחלוקת זו שתי פנים הקשורות זו בזו, אך שונות:
האם יש להתייחס אל אנשי המקרא כאל אנשים דגולים אבל אנושיים וללמוד את התנ"ך לפי מובנו הפשוט, או שמא יש להתייחס אליהם כאל מי שכל מעשיהם קדושים וטהורים, ולפי זה להבין את מעשיהם.
האם מותר לחדש פרשנות ביחס למקרא, או שיש ללמוד את התנ"ך רק דרך ה"עיניים" של חז"ל.
בחלק מהישיבות לומדים גם לימודי חסידות שהם רעיונות רוחניים בהקשר תורני.
תכנם דומה ומקביל לפעמים עם נושאי קבלה.
ספרים פופולריים בעניין בישיבות ציוניות וחסידיות: "נועם אלימלך" "בני יששכר" "קדושת לוי" "שפת אמת", "שם משמואל" ו"נתיבות שלום", וכן "צדקת הצדיק" של רבי צדוק מלובלין, נפש החיים, תניא, והשל"ה הקדוש.
ובישיבות ליטאיות; למשל דרך ה' לרמח"ל.
עיסוק בספרי קבלה ממש, כמעט ואינו קיים בישיבות.
בישיבות חב"ד מתקיימים שני "סדרים" המוקדשים ללימוד בתורת החסידות.
הסדר הראשון קודם לתפילת שחרית, נמשך כשעה ומהווה הכנה לתפילה.
הסדר השני נמשך בין שעה וחצי לשעתיים, בסוף היום.
סדר זה עיוני יותר ולומדים בו מאמרים יסודיים או סוגיות בנושאי יסוד כמו אמונה, אחדות השם, תכלית בריאת האדם ושיטת החסידות מול החקירה והקבלה.
בשני הסדרים נלמדים מאמרים של אדמו"רי חב"ד ו"תורות" של הבעל שם טוב והמגיד ממעזריטש.
בישיבות גבוהות של הציונות הדתית לומדים בנוסף ללימודים אלו גם לימודי מחשבת ישראל, הנקראים שם לימודי אמונה.
נלמדים ספרי ראשונים, כמו ריה"ל, רמב"ם, המהר"ל מפראג ורבנו בחיי אבן פקודה; וכן הוגים מהמאות האחרונות, בפרט הראי"ה קוק והרב סולובייצ'יק.
סדר היום שונה מישיבה לישיבה, ושונה בסוגים שונים של ישיבות.
דפוס זה או דומה לו שכיח למדי גם בישיבות שאינן ליטאיות מובהקות.
עם זאת, ככל שהישיבה מאפשרת (או מעודדת) לימודים מתחומים שונים (מחוץ לתלמוד והלכה), כך גדלות גם כמויות השיעורים המועברים במוסד והבאים על חשבון זמן ה'סדר'.
לדוגמה, בישיבה בה לומדים תנ"ך ומחשבת ישראל (כגון ישיבת הסדר או שילוב) יוכנסו שיעורים מתחומים אלו לתוך סדר היום, ובמכינה קדם צבאית ששמה דגש על הכנה פיזית לשירות הצבאי יהיו בלוח הזמנים השבועי גם ניווטים וכושר גופני.
ברוב עולם הישיבות הגדולות כיום, בעיקר הליטאי, רווחת השיטה לאפשר לבחורים חופשיות כמעט מלאה, מה שמכונה "ישיבה ללא משטר".
אמנם, ישנן ישיבות שקיים בהן משטר אך רמתו של ה"משטר" משתנה מישיבה לישיבה.
בישיבות לצעירים ההשגחה בדרך כלל צמודה.
מקובל להעמיד בשתי הקצוות את ישיבת חברון מחד, עם חופשיות מלאה ואת ישיבת אור ישראל מאידך עם משטר חזק, הכולל חובת תפילה בישיבה ודיווח על יציאות, בדומה למצב הרווח בישיבות הקטנות.
בישיבות ציוניות (גבוהות והסדר) לא מתקיים משטר.
גם בישיבות שאינם בעלות משטר קיימות מספר הגבלות מרכזיות הרווחות ברובם.
בין ההגבלות ניתן למנות את הדברים הבאים:
איסור החזקת טלפון סלולרי בתחום הישיבה.
במקומו מקצות הישיבות טלפונים נייחים בתשלום או טלפונים ציבוריים.
באזור שנת תש"פ, בעקבות משבר הקורונה, החלו ישיבות רבות לבטל את איסור החזקת הפלאפונים, באופן חלקי או מלא.
איסור לימודי נהיגה וקבלת רישיון נהיגה.
זאת על מנת למנוע טיולים ובילוי במהלך ה"זמן".
מניעת אירוסין עד גיל מבוגר יחסית, לרוב ועד חמישי – ועד שישי.
(גילאי 21–22) הגבלה זו מקובלת בישיבות מהמגזר הליטאי והספרדי אך לא החסידי, שם, למעט ישיבות בודדות, מתחתנים לרוב בשיעור ב'–ג', ואף פחות מכך.
הנהגה זו בישיבות הליטאיות, נובעת ממסורת ארוכת שנים, הגורסת כי על הבחור לשבת בישיבה וללמוד ללא טרדות את מספר השנים הרב ביותר האפשרי.
כך גם סברו הרב שך והמשגיח רבי יחזקאל לווינשטיין.
הרב שטיינמן אף התבטא כי הרב יחזקאל לווינשטיין לא ידע מה עובר על בחורים בהתבטאות חריגה נוספת טען, כי "על פי הרוב כוונתם של ראשי הישיבות בעיקר משום שדואגים לישיבתם שלא יתחתנו צעירים ואז יהיה להם ישיבה קטנה" רבי חיים קניבסקי אף חיתן את נכדיו בגיל 18.
לפי הרב שטיינמן, אין חובה להתחתן מוקדם, אך יש לאפשר זאת לבחורים המעוניינים בכך.
כך אכן הנהיג בישיבותיו אורחות תורה ותורה בתפארתה.
תפילה בישיבה – ברוב עולם הישיבות לא מתאפשרת תפילה במניינים לא רשמיים בתוך הישיבה.
אמנם, ברוב הישיבות ניתן להתפלל מחוץ לישיבה מלבד ישיבות בודדות שהתפילה במנייני הישיבה היא כלל מחייב.
ראש ישיבה: הרב העומד בראש הישיבה ומתווה את דרך חינוכה.
ר"מ: הרב האחראי על חינוך ולימוד קבוצת תלמידים בישיבה.
משגיח או מנהל רוחני: קיים בעיקר בישיבות חרדיות, הדמות האחראית לכך שהתלמידים יעמדו בכללי המוסר והמשמעת הנהוגים בישיבה.
דמות רוחנית שמעודדת את התלמידים לעסוק בעבודת ה' ובהתעלות רוחנית.
משגיח קטן: איש צוות שאחראי על התנהגות הבחורים היום-יומית – כפוף למשגיח, קיים בעיקר בישיבות החרדיות.
נקרא לעיתים, בהיתול, "מק"ק" (ר"ת משגיח קטן קטן).
: רב המהווה כתחליף לר"מ לבני ה"קיבוץ" – בחורים שסיימו 3 שנות לימוד ראשונות בישיבה גדולה.
תפקידו הוא ללמוד עם הבחורים, ולמסור להם "חבורות" מדי פעם.
(או נושא ונותן): רב שתפקידו לענות לשאלות הבחורים בלימוד בזמן הסדר.
ישנן ישיבות שבהן יש משיב מיוחד לכל שיעור.
זמן: תקופות הלימוד בישיבה (מעין "סמסטרים") מכונות "זמן".
ישנם שלושה "זמנים" – זמן חורף (סוף חודש תשרי או תחילת חשוון – סוף חודש אדר או בימים הראשונים של חודש ניסן), זמן קיץ (א' אייר – ט' באב), זמן אלול (מראש חודש אלול עד יום כיפור).
התקופה שבין זמן לזמן נקראת "בין הזמנים".
סדר: זמן המוקדש ללימוד עצמאי, בצוותא עם חברותא, של הסוגיות הנלמדות.
סדר ראשון (או סדר בוקר) – ללימוד "עיון" והכנה לשיעור.
סדר שני (או סדר צהרים) – ברוב הישיבות לומדים בו "בקיאות", לימוד שטחי ומהיר יותר, אבל בחלק "עיון".
סדר שלישי (או סדר ערב) – בדרך כלל מוקדש ללימוד בקיאותי ומהיר, או ל"הכנה", היינו הכנת החומר העיוני לקראת יום המחר, אך ברוב הישיבות הליטאיות המובילות [חברון, מיר ברכפלד ועוד] נהוג ללמוד עיון אבל בצורה מהירה יותר תוך הקפדה על הקפת הסוגיא וליבונה בצורה יחסית מהירה.
יש הלומדים הלכה או מסכת אחרת.
בחלק מהישיבות קיים סדר מוסר זמן קצר (רבע עד חצי שעה) של לימוד ספרי מוסר.
ברוב הישיבות הציוניות קיים סדר אמונה – כשעה מתוך סדר הצהריים במוקדשת ללימוד ספרי הגות ומחשבה.
לפעמים יש גם סדר הלכה המוקדש ללימוד הלכה, בדרך כלל מתוך הספר משנה ברורה.
עיון ובקיאות: עיון הוא לימוד המעמיק בסוגיה ובמפרשיה שלעיתים מוביל להתעכבות של חודשים על דפי תלמוד בודדים.
המתמחה בלימוד העיון מכונה "עוקר הרים" בעוד המתמחה בבקיאות נקרא "סיני".
ההבדל מתבטא בכמות החומר (לימוד הבקיאות – כולל בדרך כלל גמרא, רש"י ולפעמים תוספות, ולעומתו העיון כולל לימוד ראשונים ואחרונים) וכן ברמת ניתוח החומר והעמקה בו.
לימוד הבקיאות מקובל במיוחד בישיבות ספרדיות וחסידיות.
עם זאת גם בישיבות ליטאיות, השמות את עיקר הדגש על העיון, מקצים זמן לבקיאות.
שיעור כללי: שיעור המושמע בדרך כלל מפי ראש הישיבה, מושמע לכלל התלמידים, מבלי להתחשב בחלוקתם לכיתות (המכונות "שיעורים"), וכולל רעיונות יסודיים על הסוגיה.
[מלעיל] או כינוס: במקור הכינוי התייחס לקבוצות לימוד לבחורים מבוגרים שהתקיימו מחוץ למסגרת מסודרת של ישיבה.
כיום, מכונה כך בחלק מן הישיבות השיעור ברמה הגבוהה ביותר בישיבה.
בעוד בדרך כלל מתחלקים התלמידים לפי שנים, ב"קיבוץ" לומדים כל התלמידים המבוגרים בישיבה, בדרך כלל משיעור ד' (שנה רביעית) או ה' ומעלה.
ברוב הישיבות, "בני הקיבוץ" אינם שומעים שיעורים באופן סדיר.
: ברוב הישיבות מוסר המשגיח שיחה שבועית של דברי מוסר והשקפה, בדרך כלל בהקשר לעניינא דיומא או לפרשת השבוע.
ועד: בחלק מן הישיבות החרדיות קיים שיעורים לקבוצות קטנות במחשבה וספרי הגות (לרוב עם המשגיח), מתבטא גם בהשתתפות של התלמידים בשיעור.
חברותא: מקובל ללמוד עם בן זוג.
לימוד ללא חברותא נחשב לחריגה מהנורמה, לפי האימרה "או חברותא או מיתותא" (או חבר או מוות).
בישיבות חסידיות "שותף" היא המקבילה של "חברותא".
: לימוד קבוצתי, בו לומדת קבוצה קטנה יחסית של תלמידים.
בדרך כלל ילמדו מסכת או סוגיא אחרת מהנלמד בישיבה, או לחלופין יעביר כל פעם אחד מבני החבורה מערכה תורנית על הסוגיא הנלמדת בישיבה.
בדרך כלל יעביר חבורה אחד התלמידים המבוגרים בישיבה, אך לעיתים אף צעירים.
המונח "חבורה" משמש גם ככינוי מושאל למערכה תורנית.
בן תורה: דמותו האידיאלית של תלמיד הישיבה, כפי שרואים אותה ראשי הישיבות.
בחור ישיבה הוא תלמיד רווק, שבדרך כלל גם מתגורר בישיבה.
שיעור או וַעד: ביטוי מקביל למחזור, או שנתון בבתי ספר.
לכל שיעור ישנו ר"מ ובישיבות גדולות יותר מר"מ אחד.
בישיבת פוניבז' ובנותיה משתמשים בשם ועד לקיבוץ , כגון שנה ראשונה בקיבוץ נקראת ועד א'.
בישיבת חברון ובנותיה שיעור א' נקרא ועד ראשון וכן הלאה.
כולל אברכים: ישיבה גבוהה לגברים נשואים.
הלומד בה, שהוא גבר נשוי המקדיש זמנו ללימוד, קרוי אברך.
בדרך כלל, בעוד התלמידים הצעירים משלמים על לימודיהם, האברכים מקבלים מלגת קיום מהכולל.
ישנם גם כוללים שהם חלק מישיבה.
עילוי: בחור או אברך מצטיין, שכישרונו הוא מעל הממוצע.
מתמיד: בחור שמקפיד על לימוד שעות רבות, מעבר לנורמה.
תלמיד זה מאופיין בדרך כלל בידע נרחב, ומהווה אף הוא מודל לחיקוי.
אוניברסיטת ישיבה היא אוניברסיטה יהודית פרטית בניו יורק שנוסדה ב-1886. תוכניות הלימוד לתואר ראשון משלבות את ערכי האורתודוקסיה המודרנית בארצות הברית - "תורה ומדע".
ישיבה אוניברסיטה בלוס אנג'לס (YULA) החלה כסניף של ישיבה אוניברסיטה, אבל היום היא מהווה מוסד נפרד.
מסלולי הלימודים לתואר ראשון נפרדים לנשים ולגברים.
הם כוללים מדעי הרוח ומדעי הטבע, בשילוב לימודי יהדות.
הנשיא הנוכחי של האוניברסיטה הוא הרב ארי ברמן.
נשיאי האוניברסיטה בעבר: הרב דב רבל, הרב שמואל בלקין, הרב נחום לאם וריצ'רד יואל.
מלבד הקולג' האקדמי, כולל המוסד גם את ישיבת רבינו יצחק אלחנן, על שם הרב יצחק אלחנן ספקטור.
תלמידי הישיבה לומדים במתכונת ישיבתית רגילה במשך חציו הראשון של היום, ובחציו השני הם לומדים לתואר ראשון או שני.
בין ראשיה היו הרב שלמה פוליצ'ק, הרב משה סולובייצ'יק, הרב יוסף דב סולובייצ'יק והרב נחום לאם.
לישיבה שלוחה בירושלים בשם "כולל גרוס", השוכן בסמוך לקמפוס של המרכז האקדמי לב.
מסלולים לתארים מתקדמים ומסלולי הכשרה מקצועית מוצעים בתחומים שונים.
התלמידים במסלולים אינם רק יהודים.
לישיבה מסונף גם בית ספר תיכון שהוקם ב-1916 בשם "אקדמיה תלמודית על שם מרשה שטרן".
ב-22 באוגוסט 2019 הוגשה תביעה כנגד המוסד בטענה שרב התיכון במוסד, ג'ורג' פינקלשטיין וארבעה עובדים אחרים ביצעו בתלמידים עבירות מין שונות, לפני עשרות שנים.
התביעה הוגשה לבית המשפט העליון בניו יורק, ורוב התלמידים שמצוינים בה, 33 במספר, נשארו אנונימיים.
מכללה למדעים ורפואה על שם מרדכי כ"ץ
מכללת עסק על שם סיי סימס
מכללת מוזיקה על שם פיליפ ושרה בלז
בית הספר למוסמכים מתקדמים אזריאלי לחינוך ומינהל יהודי
בית הספר למוסמכים ברנרד רבל ליהדות
בית הספר למוסמכים פרקאוף לפסיכולוגיה
תיכון ישיבה יוניברסיטי לבנים על שם מרשה שטרן
תיכון ישיבה יוניברסיטי לבנות על שם שמואל ונג
ישיבה תיכונית היא ישיבה לגיל תיכון שמשלבת לימודי קודש ולימודים תיכוניים (לימודי חול) לתעודת בגרות.
עד שנות ה-50 נודעו הישיבות התיכוניות בשמות שונים.
חלקם, כמו ישיבת אלמה, בקשו להקרא "ישיבה" בעוד אחרות, כמו מדרשית נעם נמנעו מלהקרא בשם זה, מפאת השילוב של לימודי חול.
הביטוי "ישיבה תיכונית" מופיע למשל בשנת 1942, בהתייחס למתיבתא ר' יעקב יוסף בארצות הברית, אולם לא רווח בציבור.
היו שעשו שימוש בביטוי "ישיבה גימנסיה".
בתחילת שנות ה-50 החלו להופיע ביטויים כמו "ישיבה עם מגמה תיכונית" ובשנת 1955 החל להיות שגור הביטוי "ישיבה תיכונית".
הישיבה התיכונית הראשונה שנוסדה בארץ ישראל הייתה אלמה, שנוסדה בירושלים בשנת 1936. כעבור שנה, בשנת 1937 נוסדה בתל אביב ישיבת היישוב החדש על ידי הרב משה אביגדור עמיאל.
כמה שנים לאחר מכן, בשנת תש"ה (1945) יסדו הרב יהושע יגל וישראל סדן את מדרשית נעם.
בהמשך, הוכנסו לימודי חול לישיבת בני עקיבא כפר הרואה, בעקבות לחץ ההורים.
בשנת 1958 כבר נמנו בישראל עשר ישיבות תיכוניות בהן למדו כ-1000 תלמידים, ובנוסף עליהן התקיימו גם ארבע ישיבות מקצועיות: ישיבות תורה ומלאכה בתל אביב, כפר אברהם וכפר סיטרין והישיבה החקלאית בכפר הרא"ה.
הישיבות התיכוניות הראשונות היו עם פנימיות.
חלקן היו בעיר אך חלקן בחרו בכוונה להתמקם ביישובים קטנים, על מנת להרחיק את התלמידים מפיתויי העיר ולאפשר להם להתרכז בלימודים.
התלמידים נהגו לחזור הביתה אחת לשבועיים או שלושה שבועות.
לאור הצלחת הישיבות התיכוניות היו בתי ספר דתיים שבחרו לפעול במעין מודל ישיבתי, ללא פנימייה, כמו ישיבה תיכונית יבנה בחיפה וישיבה תיכונית טבריה.
מכיוון שהתלמידים חזרו כל יום לביתם, סדר היום בבתי הספר הישיבתיים היה שונה מאשר בישיבות התיכוניות.
עם השנים גם הצטמצם מספר השבתות בהן התלמידים נדרשים להישאר בישיבה, והם חזרו הביתה אחת לשבוע או לשבועיים.
הישיבה התיכונית הראשונה שנוסדה בארץ ישראל, ישיבת אלמה, נוסדה מתוך גישה של שילוב לימודי חול הכרחיים עם לימודי הישיבה.
הישיבות התיכוניות האחרות נוסדו על ידי חניכי ישיבות ליטאיות אשר שללו את לימודי החול.
ישיבת כפר הרוא"ה נוסדה ללא לימודי חול ורק בלחץ ההורים נוספו לימודי חול במבנה נפרד מהישיבה, והם היו לימודי רשות.
בישיבת היישוב החדש הוקדשו שעות מועטות בלבד ללימודי חול והישיבות נאבקו למזער את מספר השעות המוקדשות ללימודים לקראת הבגרות.
בתחילה נבחנו התלמידים בבחינות הבגרות כאקסטרנים, בראשית שנות ה-50 היו התיכונים שליד הישיבות התיכוניות לבתי ספר של ערב ומספר השעות שהוקדש ללימודי החול שכללו גם תנ"ך עלה מכ-15 לכ-22 ורצועת הזמן שבין 14:30 ל-18:00 הוקדשה ללימודי חול.
בסביבות שנת 1960, בלחץ ההורים ומשרד החינוך הפכו לימודי התיכון בישיבות התיכוניות למתכונת של בית ספר תיכון רגיל (בנוסף ללימודי הקודש).
גם הטרמינולוגיה השתנתה ובניגוד לשנים ראשונות בהם לימודי החול כונו "טפל", אל מול העיקר שהוא לימוד התורה, החלו להשתמש במושג "חשוב" לציון לימודי החול, אך עדיין בניגוד ל"עיקר" - התורה.
באותה תקופה הוקמה המגמה הריאלית הראשונה בתוך ישיבה תיכונית, בישיבת מרום ציון בקריית נוער, מתוך מטרה למשוך תלמידים המעוניינים בלימודים ריאליים לישיבות תיכוניות.
גישה זאת השתנתה עם השנים, במיוחד בשנות ה-90 של המאה ה-20 כאשר רבות מהישיבות התיכוניות עברו מהפך של הוצאת הר"מים החרדיים וכניסת ר"מים דתיים לאומיים.
החל מתחילת המאה ה-21 יש ברבות מהישיבות התיכוניות יחס של כבוד ללימודי החול ודגש על שילוב של תורה עם עבודה.
סדר היום בישיבה התיכונית הוא של יום לימודים מלא.
בדרך כלל מהבוקר ועד הצהריים לומדים לימודי קודש כמו תלמוד, תנ"ך והלכה, ובחלקו השני של היום מהצהריים המאוחרים ועד הערב לומדים לימודים כלליים.
לאחר מכן מתקיים בדרך כלל "סדר ערב", הכולל שוב לימודי קודש.
הלימודים הם נפרדים, המקבילה לישיבה תיכונית אצל בנות היא האולפנה.
בישראל של 2006 פזורות עשרות רבות של ישיבות תיכוניות ברחבי הארץ, חלקן משתייך למרכז ישיבות בני עקיבא.
הישיבות התיכוניות מוגדרות ברובן כמוסד מוכר שאינו רשמי (לפי חוק חינוך ממלכתי -התשי"ג) וככאלה הן זוכות לתקצוב מלא של לימודי התיכון, וחלק גדול מלימודי הגמרא.
שכר הלימוד מגיע בישיבות רבות ללמעלה מאלף שקלים לחודש, עקב עלות אחזקת הפנימייה, הכיתות המוקטנות, והצוות החינוכי הרחב.
הסדרה העלילתית-דוקומנטרית "הישיבה" שהוקרנה בערוץ 10 פתחה צוהר לעולם זה, וסיפרה את סיפורם האישי של תלמידים ומורים, בישיבה התיכונית בכפר הרוא"ה.
ישיבה תיכונית - תורה ומדע ליד המרכז האקדמי לב (מכונה בקיצור יתמ"ל) היא ישיבה תיכונית שהוקמה בשנת ה'תשנ"ח (1998) בתוך הקמפוס של המרכז האקדמי לב בירושלים ובשיתוף פעולה עמו.
מייסד הישיבה הוא הרב עמוס קליגר.
תלמידי הישיבה מסיימים לימודים לתואר ראשון מיד לאחר הלימודים בתיכון.
הישיבה היא ישיבה תיכונית לתלמידים מחוננים ומצטיינים מכל רחבי הארץ.
היא כוללת חטיבת ביניים (ז-ח) לתלמידי ירושלים וסביבותיה, וחטיבה עליונה עם פנימיה בה לומדים מכיתה ט' עד י"ג.
תלמידי ישיבת תורה ומדע לומדים במסגרת תוכנית ללימודי תואר ראשון .B.Sc במדעי המחשב של המרכז האקדמי לב, בנוסף לתעודת בגרות עיונית וטכנולוגית.
בישיבת תורה ומדע שואפים בראש וראשונה לחנך אנשים יראי שמיים וגדולים בתורה ומידות התורמים לחברה בישראל במגוון תחומים בתורה, במדע ובטכנולוגיה.
העבודה החינוכית נעשית מתוך תפיסה שהתורה והמדע משלימים זה את זה באופן שתלמיד הממצה את יכולותיו בשני התחומים יגיע רחוק יותר וגבוה יותר.
מושם דגש על חינוך למידות טובות ולערבות הדדית בצד דרישה למצוינות רב תחומית ולניצול מקסימלי של כישרונות התלמיד.
בזכות היותה של הישיבה התיכונית מוסד פנימייתי, מגיעים אליה תלמידים מכלל רחבי האוכלוסייה והארץ.
לומדים בה כשלוש מאות תלמידים ומגמה אחת, בגרות אקדמית-טכנולוגית הכוללת בין היתר 5 יח"ל במתמטיקה, 5 יח"ל באנגלית, 5 יח"ל בתנ"ך ו־5 יח"ל בגמרא.
החל משנת הלימודים תש"ף נוספה מגמת פיזיקה.
הישיבה היא מוסד פנימייתי ומגיעים אליה תלמידים ממקומות שונים בישראל ומחוצה לה.
מר מיכאל גילביץ - מנכ"ל
הרב עמוס קליגר - מייסד הישיבה
הרב רפאל בובליל - ראש הישיבה
הרב בנציון אלול - מנהל הישיבה
גב' מזל נאמן - יועצת חינוכית - חט"ב
דוד קופינסקי - אחראי מחשבים וחדר אוכל
קרן רחבי - אחראית פרוייקטי חוץ
גבי שוורץ - מנהל הפנימייה
הרב יוסי וייסברג - רכז חט"ב ור"מ כיתה ח'
חיים ארפי - מנהל קישרי חוץ
הרמ"ים בישיבה הם: הרב צפניה קלרמן, הרב מנחם גראוס, הרב טל אייזנברג, הרב מאיר בן שימול, הרב שמעון בטאט, הרב אבי קלמנטינובסקי, הרב יאיר מירון והרב הלל בן נון.
בשנת הלימודים תשס"ו (2005-2006) נפתח מסלול ללימודי תואר ראשון B.Sc במדעי המחשב, שאותו מקבלים התלמידים בכיתה י"ג במסגרת המרכז האקדמי לב, במשך השנים בישיבה ניתנת לתלמיד האופציה לעבור ללמוד תואר אחר שהוא המשך ישיר של מדעי המחשב, לדוגמה - תואר בהנדסת תוכנה.
כמו כן בשנת הלימודים תשע"ו (2015-2016) נפתחה האופציה ללמוד תואר בהנדסת אלקטרו-אופטיקה והנדסת אלקטרוניקה.
בשנת הלימודים תשע"ז (2016–2017) נפתחה חטיבת הביניים בהנהלת הרב רפאל בובליל.
מייסד הישיבה הרב עמוס קליגר כיהן כראש הישיבה עד סוף שנת הלימודים תשע"ז (2016-2017).
בשנה שלאחריה כיהן הרב משה וייס כראש הישיבה.
בשנת הלימודים תשע"ט (2018–2019) מונה הרב צפניה קלרמן לראש הישיבה, בתפקיד זה כיהן עד סוף שנת הלימודים תשפ"ב (2021–2022).
בשנת הלימודים תשפ"ג (2022-2023) מונה הרב רפאל בובליל לעמוד בראשות הישיבה ונפתחה האפשרות ללמוד תואר במנהל עסקים.
בנוסף הועברו הפנימיות למבנה אחר והוחלט לאפשר לתלמידי שכבות ט' ו- י' לימודים אך ורק במסגרות פנימיה מלאה / חצי פנימיה, אך לתלמידי שכבות יא' ו- יב' נישארו המסגרות פנימיה מלאה / לימודים אקסטרניים.
(2024-2025) נפתחה האופצייה להמרת ציוני קורסים לבגרויות מתמטיקה ומחשבים.
בחודש שבט באותה שנה הישיבה סיפחה את ישיבת סנהדרין אשקלון כך שתהיה שלוחה של הישיבה.
ישיבה תיכונית קריית ארבע (יתק"א) היא ישיבה תיכונית שהוקמה בשנת 1989 על ידי הרב אבינועם הורביץ העומד בראשה.
הישיבה הקימה עם תלמידיה את מיזם ההתנדבות "שמיניסטים עם הפנים לכלל ישראל", במסגרתו מתנדבים תלמידי הישיבה בבאר שבע.
למיזם חברו כ-4,000 בני נוער נוספים בכל הארץ.
הישיבה הקימה מיזם של מועדון לקשיש בתוך הישיבה, לפיתוח הקשר בין צעירים למבוגרים, בהובלת כיתות י'.
הישיבה שומרת על קשר קרוב עם הבוגרים, ואף הקימה עבור בוגרי הצבא שהתחתנו את התוכנית לשילוב תורה בבקרים בבית המדרש, ולימודי אקדמיה בירושלים בשעות אחר הצהרים.
הבוגרים גרים בישיבה, ומשמשים חונכים לתלמידיה.
"שמיניסטים עם הפנים לכלל ישראל"
"והדרת" - בסמוך לישיבה, פועל בסיוע הישיבה מרכז יום לקשישים, ותלמידי הישיבה מתנדבים בו אחת לשבוע.
"מצפה אביחי" - מאחז שהוקם על ידי תלמידי מחזור י"ד על גבעה 18 הנמצאת בקרבת הישיבה בשנת התשס"ו.
המאחז קרוי על שם של חבר המחזור אביחי לוי, שנרצח בפיגוע ירי בסמוך לבית חג"י שבהר חברון.
הישיבה מונה כיום כ-240 תלמידים.
הישיבה הוקמה בשנת התשנ"א (1991) על ידי הרב דוד אביחיל, אשר שימש כראש הישיבה עד שנת ה'תשס"ט (2009).
בשנת ה'תשס"ט החליף אותו הרב יהונדב עציון.
לאחר שש שנים החליף אותו בראשות הישיבה הרב ארי הנדלר.
הישיבה דוגלת בשיטת "סמכות ואחריות" הנותנת לתלמידים את הסמכות המלאה למעשיהם תוך לקיחת אחריות על התוצאות.
קבלת הסמכות מתבטאת בין השאר בבחירה אם להיכנס לשיעורים או לפנות לעיסוקים אחרים בזמן השיעור ובאחריותם להשלים את החומר הנלמד.
בדרך זו התלמידים בונים בעזרת הר"מ את הרצון ללמוד באופן טבעי וללא צורך בכפיית הלמידה עליהם.
הישיבה היא ישיבה "תורנית סביבתית".
כחלק מהדרך התורנית סביבתית הישיבה מאפשרת לגשת למגמות סביבתיות כגון: אקולוגיה וביולוגיה, שבהם המורים משלבים מדי כמה שיעורים ידע בנושאים הקשורים ליהדות ומדע.
תלמידי הישיבה יוצאים לסיורים לימודיים ובמהלך השנה מתקיים מדי שבועיים יום סיור ושלוש סדנאות שטח, כחמישה ימים בשטח.
האספה המשותפת היא גוף דמוקרטי משותף לתלמידי הישיבה ולצוות הישיבה כאחד.
לכל כיתה בישיבה ישנם שני נציגים שנבחרו על ידי הכיתה, שלהם זכות הצבעה כאשר הצעה באספה עולה להצבעה.
עם זאת, כל תלמיד ואיש צוות (ר"מ, מדריך, מורה מקצועי) רשאי להביע דעה או להציע הצעה.
לכל איש צוות ישנה זכות הצבעה, כך שלמעשה מספר אנשי הצוות ומספר התלמידים מתקרב לשוויון.
המגבלה היחידה על אופי ההצעה היא שלא תעמוד בסתירה למסורת היהודית המקובלת (על פי החלטת ראש הישיבה) או לחוקי המדינה.
האספה מנוהלת על ידי שני תלמידי כיתה יב שנבחרו, ונציג נוסף רושם את פרוטוקול האספה, המתפרסם לאחר האספה.
ההחלטות באספה מתקבלות על סמך רוב בהצבעה.
דוגמה לאחת ההחלטות המשמעותיות של האספה היא ההחלטה על ההגשה למבחני הבגרות רק החל מכיתה יא.
החלטה זו בוטלה על ידי האספה בשנת ה'תש"ע.
החלטות נוספות נוגעות לתדירות הטיולים ואופיים, שעת תפילת שחרית, תקנות הנוגעות להתנהלות בית המדרש, הכנסת מקלט טלוויזיה לפנימיה, הצטרפות הישיבה לעליית הנוער ועוד.
בשנת ה'תשע"א (2010) נוסדו על ידי רבנים שלימדו בישיבה שתי ישיבות בסגנון דומה, אחת בנצרת עילית, על ידי הרב חגי שיל"ת, והשנייה באילת, על ידי הרב שמואל שפירא.
כמו כן באותה שנה נוסדה גם הישיבה הגבוהה לחינוך תורני סביבתי, על ידי הרב אביחיל.
הישיבה ממוקמת בירושלים בשכונת רמות אלון, מונה כ-50 תלמידים, ומהווה מעין מוסד המשך לרוצים להעמיק בלימוד ה'תורני סביבתי'.
ישיבה היא תנוחת מנוחה של גוף האדם וכן של גופם של כמה בעלי חיים.
בתנוחת ישיבה, עובר חלק ממשקל הגוף מכפות הרגליים לישבן ולירכיים ומאפשר מנוחה לשרירים המייצבים של הגפיים התחתונות ולמפרקיהן.
ישיבה גם מגדילה את הבסיס עליו נשען הגוף ולכן קלה יותר לשמירה מבחינת שיווי משקל מאשר עמידה.
שילוב של ישיבה ומשען לגב מקל גם על השרירים והמפרקים של עמוד השדרה.
אפשר לשבת על הקרקע או על משטח מוגבה.
ישיבה על משטח מוגבה דיו מאפשרת מנח בו הברכיים נמוכות יותר מהירכיים, מרבית המשקל מונח על גבששות השת (עצמות הישיבה) ועמוד השדרה על מפרקיו יכול להישאר במנח נייטרלי (זקוף).
הישיבה שבה נמדד העומס המינימלי על חוליות עמוד השדרה המותני כוללת הגבהה לישבן ומשען לגב היוצר זווית של כ-135 מעלות בין הגב לירכיים.
רהיטים עיקריים המשמשים לישיבה הם כיסאות, כורסאות וספות.
בעברית התקבלה המילה "ישיבה" כמונח המציין התכנסות מתוכננת ויזומה של מספר אנשים לצורך קבלת-מידע משותפת או קבלתן של החלטות.
יש כל מיני סוגי ישיבות כמו לוטוס, ישיבה מזרחית (אגורה) וקפוארה.
אורח חיים בלתי פעיל יכול לתרום לבריאות לקויה ולעלות את הסיכון להיווצרות של גורמי מוות שונים.
בהתאם לכך, במחקרים רבי היקף נמצא קשר בין ישיבה ממושכת, בעיקר מול טלוויזיה ומחשב, לבין השמנה, מחלות לב וכלי דם, כמו סוכרת ויתר לחץ דם, ואף עלייה בתמותה.
המחקרים גילו כי גם אם מבצעים פעילות גופנית יזומה לפרק זמן מוגבל בכל יום, אין די בכך כדי למנוע את הסיכון, אלא יש לאזן באופן קבוע בין ישיבה, עמידה והליכה לבין פעילות פיזית אחרת.
ככל שמספר המעברים ממצב למצב עולה, כך קטן הסיכון לחלות במחלות שונות.
כלומר, עיסוק בפעילות גופנית לא בהכרח מספיק כדי להגן מפני סיכונים אלו.
זאת משום שהתנהגויות נייחות כמו ישיבה, עלולות לפגוע בתוחלת החיים ללא קשר לרמת הפעילות של האדם.
החובה לספק לעובד מקום ישיבה, בזמן העבודה ובזמן ההפסקה, נכללת בסעיפים ו של פקודת הבטיחות בעבודה.
סעיפים אלה חלים על עובדי כפיים ואינם חלים על עובדים בענפי המסחר והשירותים.
כן מחייב החוק את המעביד להעמיד לרשות העובדים במקום העבודה כיסאות או ספסלים מתאימים, בעלי משענת גב, במספר מספיק ובמצב תקין, לישיבה בעת הפסקה בעבודה.
חלק מהחיות יושבות - חיות מסוימות בעלות ארבע רגליים (להבדיל משתי רגליים ושתי ידיים) כגון כלב מסוגלות להניח את אחוריהן על הקרקע כאשר החלק העליון של גופן נשען על רגליהן הקדמיות.
כמו אצל בני אדם, מצב זה מספק זקיפות יחד עם מנוחה.
ישיבה קטנה לאומית היא ישיבה קטנה המיועדת לנערים דתיים לאומיים בגיל בית הספר התיכון שבה נלמדים באופן בלעדי או כמעט בלעדי לימודי קודש, הכוללים גמרא, הלכה ואמונה.
לרוב מתאפשרת הגשה לבגרות על ידי לימוד מצומצם ומרוכז בשנת הלימודים הרביעית (כיתה י"ב) בלבד.
החל משנות ה-70, וביתר שאת משנות ה-80 ואילך החל להתפתח זרם חדש בציונות הדתית.
המתינות שזוהתה עם מנהיגי המפד"ל בהיבטים מדיניים, חינוכיים, שאלות צניעות ושילוב בין הדת למודרנה זוהתה על ידי החוגים שצמחו מתוך ישיבת מרכז הרב כפשרנות.
בהיבט החינוכי דרשו חלק מבוגרי ישיבת מרכז הרב וישיבות אחרות, להתרכז בשנות הנעורים בלימודי קודש בלבד.
דרישה זו זוהתה על ידם עם אישים כמו הרב אברהם יצחק הכהן קוק ובנו הרב צבי יהודה.
בישיבה הראשונה שהוקמה על ידי תלמידי ישיבת מרכז הרב, ישיבת בני עקיבא בכפר הרא"ה שהוקמה בשנת 1940 על ידי הרב משה צבי נריה, סירב בתחילה הרב נריה לשלב לימודי חול ואף הצהיר כי "יצמחו שערות על כף ידי לפני שילמדו לימודי חול בישיבה".
מחלוקת פנימית בתוך הצוות החינוכי ולחץ מצד ההורים הביאו תוך זמן קצר להשלמה של הרב נריה עם שילובם של לימודי החול בישיבה, כפי שקרה גם בישיבות בני עקיבא האחרות.
כך עלה גם בגורלה של ישיבת ירושלים לצעירים שהוקמה באמצע שנות ה-60 על ידי תלמידי הרב צבי יהודה קוק, ואף בה שולבו לימודי חול בלחץ ההורים.
בשנת התש"ן (1990) הוקמה ישיבת מעלה חבר ביישוב מעלה חבר, הישיבה הקטנה הלאומית הראשונה, על ידי הרב משה בלייכר.
מאז הוקמו מספר ישיבות קטנות לאומיות נוספות.
מנגד, רבנים אחרים מהזרם החרדי לאומי, כמו הרב זלמן מלמד והרב ירחמיאל ויס, מעדיפים ישיבות תיכוניות עם מינימום לימודי חול ומקסימום לימודי קודש.
כיום יש מספר מוסדות כאלו כגון: ישיבת נווה, ישיבת דגל ירושלים בנחלים, ישיבת בני צבי בבית אל, מסלול "בית המדרש (אתרו"ג)" שבישיבת ירושלים לצעירים ועוד.
בשנת תשע"ג הקים הרב נחום נריה את 'איגוד הישיבות הקטנות הלאומיות' שנועד לסייע להן מבחינה כלכלית וכן לסייע בפרסומן בציבור.
האיגוד פרסם מודעות בעיתונים וערך שני כנסים בהם השתתפו מאות תלמידים מהישיבות.
בישיבות הקטנות הלאומיות נלמדים, באופן בלעדי או כמעט בלעדי, מקצועות תורניים.
עם זאת, בשונה מהישיבות החרדיות - בישיבות הקטנות הלאומיות נלמדים, בנוסף ללימוד העיקרי של גמרא והלכה, ספרי הגות ומחשבה בדרכו של הרב קוק, בייחוד הכוזרי, ספרי המהר"ל, רמח"ל, ספרות המוסר וספרי הרב קוק, תלמידיו וממשיכיו.
בחלק מהישיבות נלמדת גם תורת החסידות.
כחלק מפיתוח עולם תרבותי ישיבתי, בישיבות הקטנות נקראות השכבות בשם 'שיעור' (שיעור א', שיעור ב' וכן הלאה) במקום 'כיתה' או 'חמישית'.
בישיבות הללו לא מתקיימים לימודי חול במשך שלוש השנים הראשונות (ט'-י"א).
בשנה הרביעית (י"ב) מאפשרות חלק מהישיבות לימודי חול לבגרות מינימלית - במסלול תיכוני קלאסי כמו ישיבת דרך חיים, או במסלול אקסטרני כמו ישיבה קטנה מורשה, וחלקן לא משלבות כלל לימודי בגרות, כמו ישיבת שלום בנייך.
ישיבת מעלה חבר - הוקמה ב-1990 על ידי הרב משה בלייכר והרב אברהם סטרוק (בעלה של אורית סטרוק) תלמידו שעמד בראשה.
בשנתיים הראשונות הייתה בישיבת שבי חברון בחברון כשבשנה הראשונה למדו בה ארבעה תלמידים.
לאחר שנתיים, הישיבה עברה ליישוב מעלה חבר, ובראשותה עמד הרב אהרן אגל-טל, תלמידו של הרב משה בלייכר.
הישיבה מחשיבה את פיתוח כוחות הנעורים וההווי החברתי ולכן משופעת בחוגים, טיולים, ופעילות חברתית.
בישיבה מחנכים רבנים שלמדו בישיבות "שבי חברון" ו"מרכז הרב".
ראש הישיבה הוא הרב עמי חזן.
ישיבה קטנה מורשה - הוקמה בשנת ה'תשנ"ט (1999) על ידי הרב הלל פלסר שכיהן כראש הישיבה עד לפטירתו בשנת ה'תשפ"ב.
כשנה לאחר פטירתו החל הרב אוריאל אבינר (בנו של הרב אלישע אבינר) לכהן כראש הישיבה.
הישיבה שוכנת בירושלים, בשכונת גבעת שאול, ולומדים בה כ-80 תלמידים
ישיבת דרך חיים (מכונה: "גמזו") - הוקמה בשנת תשס"ג על ידי הרב מתניה אריאל בנשיאות דודו הרב יעקב אריאל.
נמצאת בקריית החינוך שעלבים, ולומדים בה כ-120 תלמידים
ישיבת מדברה כעדן לצעירים - הוקמה בשנת תש"פ על ידי הרב נחמיה טאו (בנו של הרב צבי ישראל טאו) והרב צבי קוסטינר, בראשות הישיבה עומד הרב יוסי איגרא (בנו של הרב אליעזר איגרא).
ישיבת עוז והדר - הוקמה בחדרה בשנת תשפ"א, על ידי הרב מתניה אריאל והיא שלוחה של ישיבת דרך חיים.
בראשה עומד הרב יאיר בר-לוי והיא מונה כ-70 תלמידים.
ישיבת שלום בניך - הוקמה בשנת תשס"ג על ידי הרב מרדכי (מוטי) אריה טאו, (בנו של הרב צבי ישראל טאו).
הישיבה ממוקמת ב"מתחם פנימיית כרמית", סמוך למקום שבו שכנה בעבר ישיבת הר המור.
בשנת תשפ"א הוקמה הישיבה גדולה "שלום ירושלים" כהמשך לישיבה הקטנה, ובשנת תשפ"ד השיעור הרביעי בישיבה הקטנה עבר ללמוד בישיבה הגבוהה ברובע המוסלמי בירושלים, ובכך הישיבה הקטנה החלה הצטמצמה לשלושה שיעורים בלבד בדומה לישיבות קטנות חרדיות .
הישיבה מונה כ-90 תלמידים בשלושה שיעורים.
ישיבה קטנה ארחות מרדכי - בכוכב השחר.
הוקמה בשנת ה'תשע"ד על ידי הרב מיכאל אלוש.
הישיבה קרויה על שמו של הרב מרדכי אליהו.
ישיבת פרי הארץ - הוקמה בשנת תשע"ו, על ידי הרב יהודה ליבמן והרב דוד בן נתן, ביישוב רחלים.
קרויה על שם הספר פרי הארץ.
ישיבת טל ישראל - הוקמה בשנת תש"פ, על ידי הרב חנן אדלשטיין, בשכונת בית וגן בירושלים.
ישיבת אור חדש - הוקמה בשנת תשפ"ד, על ידי הרב יוסף וייסברט ביישוב נווה ומונה כ-30 תלמידים, בשנת תשפ"ד הישיבה פונתה למלון שלום בירושלים יחד עם היישוב נווה במסגרת מלחמת "חרבות ברזל ", הישיבה חזרה לנווה יחד עם היישוב לאחר חג החנוכה.
ישיבה קטנה נחלת יוסף - ישיבת בת של ישיבת נחלת יוסף.
הוקמה בשנת תש"פ, ביישוב שבי שומרון.
ישיבה קטנה בת ים בישיבת אדר"ת בבת ים יש מסלול ישיבה קטנה.
הישיבה הקטנה בבת ים היא חלק מקהילת אורות התורה שמנהיגה הרוחני הוא הרב דוד חי הכהן.
בראש הישיבה הקטנה עומד הרב אשר וודקה.
ישיבת עטרת צבי - הוקמה בשנת ה'תשפ"א על ידי הרב אברהם סגרון ביישוב שבי דרום.
ישנן ישיבות כמו ישיבת כפר הרוא"ה, ישיבת היישוב החדש, ישיבת ירושלים לצעירים, ישיבת שומריה לצעירים והישיבה לצעירים תורת החיים שהוקמו כישיבה קטנה, ולאחר מספר שנים שולבו בהם לימודי חול, ובכך הפכו לישיבות תיכוניות.
ישיבות תיכוניות-תורניות - ישיבות "חצי קטנות"
בשנות האלפיים, הוקם סוג שונה של ישיבות, אשר משלב לימודי חול במתכונת של בגרות מלאה, כמו ישיבות תיכוניות, אך במתכונת מצומצמת ויעילה, כשניים-שלושה שיעורי חול בהגדרה ביום, כאשר מה שתופס את רוב החשיבות הם לימודי הקודש, כששאר היום מוקדש ללימודי קודש, עם שיעורים וסדרים כרגיל, כמו בישיבה קטנה רגילה.
ישיבות כאלו מכונות לעיתים "ישיבה תיכונית-תורנית" או "ישיבה תיכונית קטנה" ו"ישיבה חצי קטנה".
בישיבות בסגנון זה לומדים קרוב לאלף תלמידים.
ישיבה ציונית היא ישיבה המזוהה עם הציונות הדתית.
הרב אברהם יצחק הכהן קוק זיהה כבר בתחילת המאה ה-20 את חוסר ההתאמה בין הישיבות של היישוב הישן בארץ ישראל לבין העולים הדתיים שהתגוררו במושבות ובמרכז היישוב החדש ביפו.
בעיה דומה ואף חריפה יותר הייתה לציונים דתיים חברי הפועל המזרחי אשר היו שונים בלבושם ובאורח חייהם מהמקובל בישיבות.
הציונים הדתיים נאלצו לבחור בין לימודים בישיבות חרדיות כישיבת חברון אשר אליהן לא התאימו מבחינה חברתית-תרבותית לבין ויתור על לימודים בישיבה.
הרב משה צבי נריה הקים את ישיבת כפר הרואה בשנת 1938 עבור הציונים הדתיים.
הישיבה החלה את דרכה כישיבה קטנה בה לא למדו מקצועות חול.
לאחר קום המדינה, ובעקבות האכזבה החרדית ממנה, הפער בין הציונים הדתיים לבין הישיבות החרדיות התרחב במידה רבה.
ישיבת כרם ביבנה הוקמה בשנת 1954 עבור קבוצה של בוגרי בני עקיבא אשר ביקשו ללמוד בישיבה.
במקביל החלו בוגרי התנועה להגיע גם לישיבת מרכז הרב, שהייתה אז קטנה מאוד.
בשנת 1961 הוקמה ישיבת שעלבים שגם היא קלטה תלמידים מקרב הציונות הדתית.
במהלך שנות החמישים והלאה הושגו כמה סוגים של "הסדרים" עם צה"ל ביחס למסלול שירות בצבא שיאפשר לתלמידי הישיבה שירות משותף בצבא לתקופה מקוצרת, וכך קמה ישיבת ההסדר.
התבססות מסלול ישיבות ההסדר נתן דחיפה לישיבות הציוניות, אשר קלטו תלמידים רבים אשר היו מעוניינים במסלול השירות הצבאי של ההסדר.
מספר ימים לאחר מלחמת ששת הימים הוקמה ישיבת הכותל בעיר העתיקה בירושלים.
שנה מאוחר יותר קמה ישיבת הר עציון בגוש עציון.
ישיבות נוספות קמו בשטחים שנכבשו במלחמת ששת הימים בקריית ארבע, ברמת הגולן ובימית (1976).
בעקבות אסון מעלות הוקמה ישיבת מעלות.
בשנת 1977 הוקמו גם ישיבות במעלה אדומים ובקריית שמונה.
בשנות ה-80 וה-90 התרחבה מאוד המגמה של הקמת ישיבות ציוניות והיום יש מעל 100 ישיבות ציוניות ברחבי ישראל.
מגמה זאת נובעת מרצונם של מקומות יישוב רבים בקיומן של ישיבות בתחומם, מריבוי האישים והגוונים בתוך הציונות הדתית המעוניינים לתת ביטוי ייחודי בישיבה משלהם בהתאם לשיטתם ומהגידול במספר בוגרי החינוך הציוני דתי המעוניינים ללמוד בישיבות.
מתוך ההבדלים בין השקפת העולם הציונית והחרדית, נוצרו גם הבדלים בתחום הלימוד.
הישיבות הציוניות דומות לשאר הישיבות בסדר היום הבסיסי שלהן, וכן בבסיס סגנון לימוד הגמרא וההלכה, אולם הן עוסקות גם בתחומים נוספים, בעיקר באמונה מחשבת ישראל - תחום שכמעט אינו קיים בעולם הישיבות החרדי, ובישיבות הציונית עוסקים בו בהרחבה ובהעמקה.
בוגרים רבים של ישיבות אלו מעבירים שיחות ומוציאים ספרים בתחום האמונה והמחשבה.
מבחינת לימוד גמרא, ישנן ישיבות כגון מרכז הרב, בית אל והר עציון שבהן הלימוד דומה לזה הקיים בישיבות הליטאיות לעומת ישיבות אחרות כגון עתניאל ומעלות שבהן לימוד הגמרא יותר משולב עם לימודי מחשבה וחסידות.
בתחום לימודי האמונה, בישיבות שיצאו ממרכז הרב הלימוד המחשבתי הוא בעיקר על פי שיטותיהם של ריה"ל, המהר"ל מפראג והרב קוק, כשבישיבות הקו מדובר אף בתחום כמעט יחידאיים.
בישיבות אחרות ניתן משקל רב יותר לרמב"ם, לרב סולובייצ'יק ועוד.
כמו כן, בישיבות ציוניות רבות, בעיקר בישיבת הר עציון ובנותיה, שמים דגש על לימוד תנ"ך בהעמקה, יותר מאשר בישיבות אחרות.
בחלק מהישיבות הציוניות התפתחו גם סגנונות ייחודיים ללימוד הגמרא: לימוד "אליבא דהלכתא" המתמקד בהשלכות המעשיות של הסוגיות הנלמדות בגמרא, לימוד המדגיש יותר את הצד המחשבתי שמאחורי פשט הגמרא, העמקה בלימוד ה"אגדתות" ועוד.
ישנן ישיבות ציוניות המגלות פתיחות גם למקורות הנמצאים מחוץ ל"ארון הספרים היהודי", וניתן למצוא בהם גם ספרי הגות ומחשבה שאינם תורניים, כאשר הרבנים ותלמידיהם בוחרים בקפידה לאילו נקודות מהדעות ה"חיצוניות" יש מקום בבית המדרש, ומה צריך להישאר בחוץ, בהתאם לביטוי התלמודי "תוכו אכל, קליפתו זרק".
הבדל נוסף בין הישיבות הציוניות לחרדיות הוא מיקומן של הישיבות, כאשר הגישה בציבור הציוני-דתי היא להתפרס על פני כל הארץ, ולהקים ישיבה בכל מקום שבו יש צורך בחיזוק התורה (כגון בגוש דן), חברה (כגון בעיירות פיתוח) או ההתיישבות (כגון ביהודה ושומרון).
כיום הישיבות הציוניות מפוזרות בכל רחבי הארץ.
קשה לאפיין אפיון מלא של הגותה של כל ישיבה, או לפרט את כל הישיבות הקיימות, אך ניתן לתאר מיון של קווי המתאר הכלליים בשדה הישיבות.
עם זאת, השדה הוא דינמי, והמצב הנוכחי מושפע גם מן ההיסטוריה הארוכה של הישיבות הציוניות.
ישנו גם מספר לא מבוטל של מכינות קדם צבאיות המקורבות לישיבות או פועלות בחסותן, ואילו אינן מפורטות כאן.
ככלל, ניתן לחלק את הישיבות הציוניות לקבוצות שונות:
הקבוצות מנהלות בתוכן ובינן לבין עצמן מערכת מורכבת של קשרים.
בראשות רוב הישיבות עומד ראש ישיבה שהתחנך בישיבה ציונית.
לא תמיד הקשר הזה מבטיח המשכיות רעיונית מלאה.
למשל, הרב אליהו בלומנצוייג, ראש ישיבת ההסדר ירוחם, התקרב לדרכן של ישיבות הקו והרב רא"ם הכהן, ראש ישיבת עתניאל שגישתו חסידית - שניהם בוגרי ישיבת הר עציון.
מתוך ישיבת מרכז הרב (המכונה "מרכז" במלעיל), שהקים הרב קוק יצאו שתי קבוצות ישיבות הדומות זו לזו מבחינות רבות, אך שרויות במחלוקת עזה ביחס לכמה נושאים.
שתי הקבוצות שייכות לתת-הזרם הדתי שיש המכנים אותו "חרד"לי" או תורני-אמוני.
ישיבת מרכז הרב, שאיננה ישיבת הסדר, נוסדה על ידי הרב אברהם יצחק הכהן קוק בשנת 1924. הישיבה זכתה לתנופה של ממש בימיו של בנו הרב צבי יהודה הכהן קוק והיא הישיבה הראשונה שניתן לשייך אותה לזרם הציוני דתי.
בקיץ 1997 התפלגה ממנה ישיבת "הר המור" בראשות הרב צבי טאו, בעקבות מחלוקת על ראשות הישיבה, טענות של הפורשים בדבר כוונה להקים מכון להכשרת מורים בתוך ישיבת "מרכז הרב" (דברים שהוכחשו בידי הישיבה וראשה הרב אברהם שפירא), ועל רקע של מחלוקת השקפתית ארוכת שנים.
בעקבות פרישה זו נוצר המושג "ישיבות הקו" המאפיין את הישיבות הקרובות לרוחו של הרב טאו.
בין הישיבות הקרובות לרוחה של "מרכז הרב" ניתן למנות את הישיבות הגבוהות בית אל, קדומים ונתיבות ישראל, ישיבות ההסדר ברכת יוסף באלון מורה, ניר קריית ארבע וישיבת הגולן, ואחרות.
ישיבות תיכוניות וקטנות כגון ישיבת ירושלים לצעירים, ישיבת בני צבי וישיבת דרך חיים (גמזו), מוסדות נעם-צביה, תלמודי תורה (כמו תלמוד תורה מורשה), מדרשות לבנות (כמו מדרשת בת-ציון) ומוסדות נוספים.
בהשוואה לישיבות הקו, ישיבות אלה מגלות יותר פתיחות ללימודים שאינם ישיבתיים (כגון מכוני הוראה, בחלקן) והתנגדות פחותה לחלק מהגישות האקדמיות; אך נוטות יותר לביקורתיות על מוסדות המדינה ולמאבק חריף יותר על "ארץ ישראל השלמה" ועוד.
כינוי ישיבתי זה מתייחס לישיבות הקשורות ל"קו" המותווה בידי הרב צבי ישראל טאו ולישיבתו, ישיבת הר המור.
ישיבות אלו מדגישות את תורתם של הרב קוק ושל בנו, הרב צבי יהודה הכהן קוק, על פי פרשנותם של הרב טאו ותלמידיו.
בין הישיבות הקרובות לרוחה של "הר המור" יש למנות את ישיבת עטרת כהנים, ישיבת שבי חברון, מכינה קדם-צבאית בני דוד שבעלי,ישיבת מצפה רמון וישיבת איילת השחר שבאילת.
לישיבות אלו קשורים גם מוסדות מסוגים אחרים, ישיבות קטנות (כגון ישיבת מעלה חבר) ומדרשות לבנות, כגון מדרשת הרובע.
ישיבות אלו מתאפיינות בעיקר בשני דברים:
דבקות בעקרון הממלכתיות, המקדש את מדינת ישראל כמסד היחיד להגשמת היהדות.
שאיפה לסגירות בפני תרבות המערב, ומאבק פומבי בחדירת השפעותיה
ישיבת הר עציון, המכונה "הגוש" (בגלל מיקומה באלון שבות שבגוש עציון) הוקמה על ידי מושקו, חנן פורת והרב יואל בן נון שהזמינו את הרב יהודה עמיטל, מתלמידי הרב יעקב משה חרל"פ, לעמוד בראשה.
לימים הצטרף אליו הרב אהרן ליכטנשטיין, חתנו של הגרי"ד סולובייצ'יק מבוסטון.
היא נפרדת לחלוטין מדרכה של מרכז הרב ובנותיה.
יש בה פתיחות ללימוד תורתו של הרב קוק ותורות חסידיות שונות, אך השפעתו של הרב סולובייצ'יק מורגשת ביותר, בין השאר בדגש הנרחב יחסית על לימוד הגמרא ביחס לישיבות אחרות, בסגנון הלימוד הליטאי בשיטת בריסק, בסגנון ההגותי ובהשקפת העולם.
בשל עמדותיה הפוליטיות והגישה הפתוחה לסוגיית המודרנה נחשבת ישיבת הר עציון כסמן פתוח פוליטי יחסית בעולם הישיבות הציוניות.
הישיבה מתאפיינת בריבוי דעות שונות גם בין אנשי הצוות שלה, וכך למשל רבים חלקו על עמדתו של הרב יהודה עמיטל בסוגיית תוכנית ההתנתקות.
בין הישיבות הקרובות בקו שלהן לישיבת הר עציון: ישיבת ירוחם בראשות הרב אליהו בלומנצוייג (יש לה אלמנטים מסוימים בקו המחשבתי שקרוב יותר לדרכה של מרכז הרב).
ישיבת אורות שאול בראשות הרבנים יובל שרלו ותמיר גרנות וישיבת עתניאל בראשות הרבנים רא"ם הכהן ובנימין קלמנזון קרובות בקו המחשבתי שלהן להר עציון אך שונות בקו הלימודי שלהן והן שמות דגש רב יותר על לימודי מחשבה וחסידות.
בעקבות התפתחות "החסידות החדשה" בציבור הציוני דתי, קמו ישיבות רבות המשלבות אווירה ותכנים חסידיים בלימודן.
ישיבות אלה אינן נפרדות לגמרי מהקבוצות האחרות שנמנו, אך יש להפריד אותן מן האחרות, הואיל והן מציגות דרך אחרת בעבודת ה', והדגשים אחרים בתכני הלימוד הנוטים יותר למשנת החסידות.
תלמידיהם גם מתאפיינים בהופעה חיצונית שונה מאלו של ישיבות אחרות.
הישיבה הראשונה ממין זה הייתה ישיבת שפע של הרב עדין שטיינזלץ הרב שג"ר והרב פרומן שלא שרדה במתכונתה המקורית והתגלגלה לישיבות שונות כמו תקוע ושיח.
לאחר מכן נפתחו ישיבות ברוח חסידית הקשורות בזרמים אחרים ברוחן המחשבתית כמו עתניאל ומעלה גלבוע הקשורות ל"הר עציון" ויש הקרובות יותר לישיבות הקו או ישיבת מרכז הרב כמו ישיבת רמת גן, ישיבת רועה ישראל ישיבת רמת השרון ומגדל העמק.
או לחסידות חב"ד כמו ישיבת עוד יוסף חי.
הדרך הרעיונית שלהם אינה זהה או דומה לישיבות חסידיות חרדיות דוגמת ישיבות תומכי תמימים, אלא שילוב של חסידות בדרך הציונית לאומית.
בנוסף לקבוצות אלו, ישנן ישיבות רבות שקשה לשייך אותן לאחת מן הקבוצות.
וישנן גם תת-קבוצות, שאינן גדולות עדיין מבחינה חברתית ורעיונית.
בתוך ה"בלתי מזדהות" יש קבוצת ישיבות ותיקות בעלות אוריינטציה נוטה מעט לחרדיות.
הבולטות מתוכן הן ישיבת כרם ביבנה וישיבת שעלבים.
ישיבות ותיקות נוספות הן ישיבת הכותל, ישיבת ברכת משה במעלה אדומים, ישיבת ההסדר קריית שמונה בראשות הרב צפניה דרורי וישיבת אור עציון בראשות הרב חיים דרוקמן.
ישיבה תיכונית חיספין (בראשי תיבות הנפוצים: ישת"ח) היא ישיבה תיכונית ביישוב חיספין, שהוקמה בשנת 1982 על ידי הרב יגאל אריאל.
ישיבת חיספין היא חלק ממוסדות שונים השייכים למוסדות 'רוח הגולן'.
בישיבה לומדים כ-450 תלמידים בכיתות ט'-י"ב.
מייסד הישיבה, הרב יגאל אריאל, התווה את דרכה של הישיבה בשנותיה הראשונות כישיבה חקלאית ופתוחה.
הרב אריאל פרש לאחר כמה שנים מראשות הישיבה ומשמש עד היום כראש הוועד המנהל של הישיבה ומוסדותיה.
מחליפו, הרב מאיר צוקרמן נתקל בהתנגדות מצד הצוות החינוכי שלא הסכים עם דרכו החינוכית וסירב לשתף פעולה.
בשל כך צוקרמן פרש לאחר כשנתיים.
ראש הישיבה הבא היה הרב משה אגוזי, שכיהן עד אז כמדריך חינוכי ולאחר מכן כר"מ בישיבה.
הרב אגוזי המשיך לפתח את גישתה החינוכית של הישיבה, וזכה לשבחים רבים מצד רבנים ואישי חינוך רבים.
לאחר כעשר שנים כראש הישיבה פרש הרב אגוזי לטובת הקמת "בית למדרש התורה" ללימודי תורת הקבלה.
לאחר פרישתו של הרב אגוזי מונה הרב פלטיאל גרנות ("פלטי") לכהן כראש הישיבה.
חזונו של הרב פלטי היה להפוך את הישיבה לישיבה תורנית דמוקרטית (ית"ד), ובכך להופכה למודל של חינוך המתאים לפסוק "חנוך לנער על פי דרכו" ().
בשנת הלימודים תשס"ו פרש הרב גרנות מתפקידו ובמקומו מונה הרב חיים טרבלסי.
בסוף שנת הלימודים תשס"ח פרש הרב טרבלסי ובשנת הלימודים תשס"ט חזר הרב אגוזי לעמוד בראשות הישיבה.
בשנת הלימודים ה'תשע"ד פרש הרב אגוזי מראשות הישיבה ובמקומו התמנה הרב מוטי פרנקו.
בסיום שנת הלימודים ה'תשע"ח סיים הרב מוטי פרנקו את תפקידו כראש הישיבה ובמקומו התמנה הרב חיים אייזנטל.
מנהל התיכון הוא שמוליק מזוז שהחליף בשנת תשפ"ו את אופיר בן אילוז והמנכ"ל הוא גבריאל (גבי) חמו.
אתר ישיבה הוא אתר אינטרנט בעברית ובאנגלית, אשר מהווה חלק ממוסדות ישיבת בית אל.
באתר אלפי שיעורי תורה לקריאה, צפייה והאזנה.
האתר הוקם על ידי עזרא כהן ושותפים מהישיבה בחודש אדר תש"ס (2000), בעידודו ותמיכתו של ראש הישיבה, הרב זלמן ברוך מלמד.
אתר ישיבה הוא האתר הישיבתי השני שקם אחרי אתר ישיבת הר עציון ואתר היהדות הסלולרי הראשון.
מטרת הקמת האתר, בהמשך להקמת ערוץ 7 ואתר ערוץ 7 על ידי צוות הישיבה, הייתה לפנות אל הקהל הרחב, ולפתוח שער אל עולמה של התורה לכל יהודי באשר הוא, בישראל ומחוצה לה.
כיום הישיבה מעסיקה 16 עובדים בתחזוקת האתר.
באתר יש כ-50,000 שיעורים שונים בעברית ובאנגלית, ולמעלה מ-100,000 תשובות שנענו במדור "שאל את הרב", והוא מפיק כמאתיים שידורים חיים בשנה.
אתר ישיבה זוכה לחשיפה של כ-850,000 משתמשים בחודש.
החל משנת תשע"ט מקיים האתר שבתות לציבור הרחב בבתי מלון, בהשתתפות הרב עזרא כהן ורבנים ואישים שונים, בהם הרבנים זלמן ברוך מלמד, אליקים לבנון, יהושע שפירא, חגי לונדין וליאור אנגלמן, הרבנית ימימה מזרחי, מרים פרץ ועוד.
בית המדרש - מאגר שיעורים של רבנים, בעיקר מהציונות הדתית.
השיעורים קיימים כקובצי וידאו, שמע או טקסט, כאשר חלק מהשיעורים קיימים בכמה סוגי קבצים (כל שיעורי הווידאו קיימים גם כקובצי שמע).
השיעורים מחולקים לפי עץ נושאים מפורט ונרחב מאוד.
בין הנושאים: גמרא, הלכה, אמונה, תנ"ך, פרשת השבוע, מועדים ועוד.
כמו כן, מקודמים על בסיס יום-יומי שיעורים בלימודים יומיים כגון: הדף היומי, לימוד משנה יומית, לימוד יומי באמונה והרמב"ם היומי.
שאל את הרב - מאגר של אלפי שאלות ותשובות של רבנים שונים, כמעט כולם מהציונות הדתית.
השאלות האחרונות מתפרסמות בדף הבית של האתר.
סמוך לחגי ישראל ומועדיו מצורף לינק לשאלות רלוונטיות לאותו מועד.
מדי פעם מאגר זה משמש את "nrg יהדות" או "ynet יהדות" כדי לבדוק התייחסות של רבני הציונות הדתית למצב הנוכחי.
במסגרת המדור צמח גם "בית הוראה לטהרת המשפחה", הנותן מענה לשאלות בנושאים אלה תוך 3 שעות.
בין המשיבים באתר ניתן למצוא את הרבנים זלמן מלמד, אביגדר נבנצל, יעקב אריאל, דוב ליאור, אליעזר מלמד, דוד חי הכהן, נריה גוטל, יהושע שפירא, אליקים לבנון וכן אנשי הרבנות הראשית לישראל, הרבנות הצבאית, מכון פוע"ה ומכון התורה והארץ.
בנוסף, כחלק ממדור שאל את הרב, נפתחו קבוצות וואטסאפ לשאלות ותשובות.
בכל קבוצה חברים מספר רבנים, השואלים שולחים את השאלות בקבוצה והרבנים משיבים.
קישור ההצטרפות לקבוצות מופץ ואנשים מרחבי הארץ והעולם מצטרפים בצורה עצמאית.
עד היום נפתחו למעלה מ־10 קבוצות כאלו.
לוח שנה - לוח שנה עברי וזמני היום הנוגעים להלכה.
זמני היום מותאמים למאות אזורים בארץ ובעולם, והדבר נעשה במאמץ הלכתי וממוחשב כאחד.
האתר מאפשר לבדוק זמנים שונים וגם להירשם לשירות דואר אלקטרוני ששולח את הזמנים המבוקשים על פי התאמה אישית.
לוח השנה אף מאפשר לפרסם לציבור אירועים שונים בעלי אופי תורני, כגון תפילות, שיעורי תורה וימי עיון תורניים.
ויקישיבה - בחודש תמוז ה'תשס"ח (יולי-אוגוסט 2008) יצאה הישיבה במיזם ליצירת אנציקלופדיית אינטרנט למושגי יהדות, המבוססת על תוכנת מדיה-ויקי.
בשונה מוויקיפדיה, מטרת ויקישיבה היא לעסוק אך ורק בנושאים תורניים ומושגים הקשורים ליהדות, ולהגדיר אותם באופן סובייקטיבי על פי היהדות.
"ויקישיבה" יצרה, בשיתוף עם פרויקט השו"ת של אוניברסיטת בר-אילן, תבנית לקישור ציוני מקורות מאתר ויקישיבה לעמוד המכיל את הטקסט במקורו באתר "פרויקט השו"ת".
מיזם "ויקישיבה" בנוי בטכנולוגיית ויקי, ופתוח לעריכה על ידי כל גולש אינטרנט.
בראשית העשור השני של המאה ה-21 נוספו לאתר ערכי ה"מיקרופדיה התלמודית", מיזם תמציתי של האנציקלופדיה התלמודית.
ערוץ טלוויזיה אינטרנטי בו משודרים שיעורי תורה בכל שעות היממה, ובו מועברים מעת לעת שידורים חיים מיוחדים כגון כנסים וימי עיון, שידורים חיים לשאלות ותשובות עם רבנים וכדומה.
שיא הצפייה בערוץ היה בעת שידור לווייתו של הרב מרדכי אליהו.
שידור זה אף הועבר לראשונה באמצעות המכשירים הסלולריים.
ספרייה המכילה מספר רב של ספרים אותם ניתן לקרוא און-ליין או להוריד ולהדפיס.
בין הספרים נמצאת גם סדרת ספרי "פניני הלכה" של הרב אליעזר מלמד.
מבחנים אמריקאים בתנ"ך, במשנה, בהלכה ובדף יומי, עם אפשרות לבדיקת התשובות.
ישי שריד (נולד ב-12 באפריל 1965) הוא סופר ועורך דין ישראלי.
שריד נולד ב-12 באפריל 1965 בתל אביב לדורית ויוסי שריד.
למד בבית הספר היסודי א.ד.
בשנים 1974–1977 התגורר עם משפחתו בקריית שמונה ולמד בבית הספר "מצודות".
המשיך ללמוד בתיכון עירוני ה' בתל אביב.
שירת בצה"ל כקצין מודיעין ביחידה 8200 והגיע לדרגת רב-סרן במילואים.
בשנת 1994 התקבל כחבר בלשכת עורכי הדין בישראל.
בשנת 1999 קיבל תואר שני במינהל ציבורי באוניברסיטת הרווארד.
שריד התמחה אצל עו"ד אביגדור פלדמן ובפרקליטות מחוז תל אביב (פלילי), שם עבד גם כתובע.
עבד כפרקליט במשרד עורכי דין ד"ר י.
בשנת 2002 הפך לעורך דין עצמאי, ועוסק בליטיגציה מסחרית, בדיני חברות, במשפט מנהלי ובתביעות ייצוגיות.
משמש גם כבורר במסגרת המוסד הישראלי לבוררות עסקית.
במסגרת עבודתו כפרקליט ייצג שריד לקוחות בעיקר בתחום המשפט האזרחי.
בין השנים 2006–2011 שימש כתובע חיצוני בשירות המשרד להגנת הסביבה, בהליכים פליליים נגד חברות ויחידים שזיהמו את הסביבה.
יצג את פרופ' שמואל קניאל בתובענה ייצוגית בעניין ריביות הבנקים, בסיומה שולם לציבור סך של 47 מיליון ש"ח.
יצג את משפחת החייל יהודה כץ, הנעדר מקרב סולטן יעקוב, בעתירה לבג"ץ לביטול ההכרזה עליו כחלל שמקום קבורתו לא נודע, ולאחר ביטול ההכרזה בתביעת נזיקין שהסתיימה בפיצוי כספי תקדימי למשפחה.
יצג משקיעים שהולכו שולל על ידי חברת טי.ג'י.
איי בתביעה שהסתיימה בהשבת כספם.
יצג בהליכים בבית המשפט העליון בהם נקבעו הלכות תקדימיות, בין היתר בעניין מאבקי שליטה בחברות ובעניין "פורום לא נאות".