tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הפרק האחרון של "מלכה לבנה" שודר ב-18 באוגוסט 2013, ולמחרת יצאה הסדרה ב-DVD ובדיסק בלו ריי.
אחרי יומיים פורסם שלסדרה לא תהיה עונה שנייה, ולדברי אנשי ה-BBC התכנון היה מראש לסדרה של עונה אחת.
באוקטובר 2013 פורסם בעיתון הטלגרף ש-Starz מתכננת סדרת המשך בשם "נסיכה לבנה" המבוססת על רומן באותו שם מאת פיליפה גרגורי.
באוגוסט 2015 אישרה גרגורי שהפרויקט יצא לדרך.
בפברואר 2016 הודיעה גרגורי בפייסבוק שהתסריט כבר נכתב.
הסדרה "מלכה לבנה" הייתה מועמדת לשלושה פרסי גלובוס הזהב, ארבעה פרסי אמי לבידור בפריים טיים ופרס בחירת הקהל.
רבקה פרגוסון – אליזבת וודוויל, "המלכה הלבנה" אשתו של המלך אדוארד הרביעי
מקס איירונס – אדוארד הרביעי, מלך אנגליה
פיי מרסיי – ליידי אן נוויל, "בתו של ממליך המלכים" ואשתו של המלך ריצ'רד השלישי
אניירין ברנרד – ריצ'רד, דוכס גלוסטר, בהמשך המלך ריצ'רד השלישי; אחיו של אדוארד הרביעי
ג'יימס פריין – ריצ'רד נוויל, רוזן ווריק, "ממליך המלכים", נין של ג'ון מגונט, דוכס לנקסטר
ג'נט מקטיר – ג'קטה, ליידי ריברס, אמה של אליזבת וודוויל.
דייוויד אוקס – ג'ורג' פלנטג'נט, דוכס קלרנס, אחיו של אדוארד הרביעי
אלינור טומלינסון – ליידי איזבל נוויל, דוכסית קלרנס, אשתו של ג'ורג' דוכס קלרנס ואחותה הבכורה של ליידי אן נוויל
ג'ולייט אוברי – ליידי אן בוצ'אמפ, רוזנת ווריק, אשתו של ווריק ואמן של ליידי איזבל וליידי אן; היא הנינה של אדמונד מלאנגלי, דוכס יורק הראשון
קרוליין גודול – ססילי נוויל, דוכסית יורק, נכדתו של ג'ון מגונט, דוכס לנקסטר
סוני אשבורן סרקיס – הנסיך מוויילס, בנם הבכור של אדוארד הרביעי ואליזבת וודוויל, בהמשך אחד משני הנסיכים שבמצודה
פרייה מייבור – אליזבת מיורק, בתם הבכורה של אדוארד הרביעי ואליזבת וודוויל
אלינור קרולי – ססילי מיורק, בתם של אדוארד הרביעי ואליזבת וודוויל
אמנדה הייל – ליידי מרגרט בופרט, "המלכה האדומה", אמו של הנרי טיודור, נינה של ג'ון מגונט, דוכס לנקסטר
ורל ביטנס – מרגרט מאנז'ו, אשתו של הנרי השישי, מלך אנגליה
ג'ואי בייטי – אדוארד מלנקסטר, בנם של הנרי השישי ומרגרט מאנז'ו, נשוי לליידי אן נוויל
מייקל מרקוס – הנרי טיודור, בהמשך הנרי השביעי, מלך אנגליה; בנם של ליידי מרגרט בופורט וסר אדמונד טיודור
אוסקר קנדי – הנרי טיודור בילדותו
טום מקיי – ג'ספר טיודור, אחיו למחצה של הנרי השישי, גיס של ליידי מרגרט בופרט ודודו של הנרי טיודור
פרנסס טומלטי – ליידי בוצ'אמפ, אמה של ליידי מרגרט בופרט
מייקל מלוני – סר הנרי סטפורד, בעלה השלישי של ליידי מרגרט בופרט
בן לם – אנתוני וודוויל, רוזן ריברס השני
יו מיטשל – ריצ'רד ולס, אחיה למחצה של ליידי מרגרט בופרט
רופרט יאנג – סר ויליאם הרברט, לורד פמברוק
רוברט פיו – ברון ריברס (בהמשך רוזן ריברס) אביה של אליזבת וודוויל
רופרט גרייבס – לורד סטנלי, בעלה הרביעי של ליידי מרגרט בופרט
אנדרו גאוור – לורד סטריינג', בנו של לורד סטנלי
שון דולי – סר רוברט ברקנברי
ארתור דארוויל – הנרי סטאפורד, הדוכס השני מבקינגהאם
אמילי ברינגטון – ג'יין שור, פילגש של אדוארד הרביעי
אנדראס פרשבסקי – לואי האחד עשר, מלך צרפת
אשלי צ'ארלס - תומאס גריי
רוב השחקנים הם בריטים, אך כיוון שהסדרה צולמה בבלגיה, לוהקו מספר שחקנים מקומיים: ורל ביטנס, יורגן דלניט, יורן סלדסלכטס, אלזה הובן, בן פורסוויל, ובן ואן דן היבל (Ben Van den Heuvel).
רבקה פרגוסון המגלמת את המלכה הלבנה, אליזבת וודוויל, היא שוודית (אמה היא במקור מאנגליה).
תקציב ההפקה היה 25 מיליון ליש"ט.
הצילומים נמשכו 120 יום, ונערכו ב-250 סטים.
אתרי הצילומים כללו מרתפים, ארמונות טירות, 12 משתים, ולפחות שתי הכתרות.
צולמו שתי גרסאות לסדרה, האחת עבור ה-BBC והשנייה עם סצנות מין יותר מפורשות עבור ארצות הברית.
לסדרה נלוותה תוכנית דוקומנטרית בשני חלקים בשם "The Real White Queen and Her Rivals" מאת פיליפה גרגורי.
התוכנית שודרה בערוץ BBC Two ב-17 וב-24 ביולי 2013.
הסדרה "מלכה לבנה" צולמה באתרים בבלגיה.
מקומות בערים ברוז' ובגנט מייצגים אתרים בלונדון ובמקומות נוספים.
גותיק הול שבבית העירייה בברוז' ייצג את ארמון וסטמינסטר
כנסיית גבירתנו בברוז' ייצגה את סנט סטיבנס צ'אפל בארמון וסטמינסטר
הרחוב Heilige Geeststraat בברוז' ייצג רחוב לונדוני מימי הביניים
בזיליקת הדם הקדוש בברוז' ייצגה את מצודת לונדון
מלכה טננבאום (נולדה בשנת 1937) היא שחיינית עבר ישראלית.
היא אלופת צליחת הכנרת החמישית (1953) והאישה הראשונה שצלחה את הכנרת לאורכה (1954) והחמישית בכלל.
במהלך מלחמת העולם השנייה היא עברה להולנד.
היא עלתה לארץ ישראל בשנת 1947 עם עליית הנוער.
אמא של טטנבאום היא יהודית ויינר האישה המצילה הראשונה בישראל, עבדה בבריכת גלי גיל ברמת גן, שם היא התאמנה בשחייה בקבוצת ברית מכבים עתיד.
באוקטובר 1953 נסעה טננבאום לטבריה על מנת להשתתף בצליחת הכנרת החמישית.
קבוצתה לא הייתה מוכנה לממן עבורה את הסירה המלווה בתחרות, אך לשמחתה אחד המשתתפים ביטל את השתתפותו ובכך נותרה סירה מלווה פנויה.
מרכז הפועל שמח להעניק לה את הסירה כדי שתוכל להשתתף בצליחה.
היא זכתה במקום הראשון מבין הנשים ובמקום 15 כללי בתוצאה של 3:16:10.6 שעות, לפני אראלה כהן (3:17.16.0 שעות) שזכתה בצליחה הרביעית.
האירוע סביב השתתפותה בצליחה, עורר כעס רב בין מרכז הפועל למרכז מכבי והיא בחרה לעזוב את קבוצתה ולעבור לשחות בקבוצת הפועל תל אביב.
ב-23 באוקטובר 1954 צלחו שתי נשים ראשונות את הכנרת לאורכה מטבחה לדגניה א'.
האירוע מומן וסוקר על ידי עיתון העולם הזה.
לשתי השחייניות הייתה סירה מלווה אחת בלבד, כך שהן נאלצו לשחות ביחד, בקצב אחיד.
לקראת הסיום, החלה טננבאום להגביר את קצב שחייתה וסיימה ראשונה בתוצאה של 9:20:40 שעות, לפני עדנה בורנשטיין שסיימה בתוצאה של 9:40 שעות.
בשנות ה-50 הופיעה טננבאום בפרסומת של גוטקס לבגדי ים.
היא עסקה גם בשחייה צורנית ובקפיצות למים והשתתפה בתחרויות בשחייה צורנית.
בשנת 1968 זכתה טטבנבאום בפרס מציל בריכה מצטיין ובשנת 1969 עברה ללמוד פיזיותרפיה בניו יורק שם היא מתגוררת עד היום.
אחותה הצעירה של טננבאום היא גלינה ויינר, אלופת ישראל בשחייה ואחייניתה (הבת של גלינה ויינר), היא מעיין דוידוביץ' השייטת האולימפית של ישראל (בייג'ינג 2008 וריו דה ז'ניירו 2016).
מלכה שפיגל (נולדה ב-19 ביולי 1954) היא מוזיקאית ואמנית ישראלית החיה בברייטון.
שפיגל הייתה חברה מייסדת בלהקת הרוק הישראלית, שפעלה באירופה, מינימל קומפקט.
היא עבדה גם כנגנית סולו וכאמנית חזותית, והציגה במקומות בולטים כמו המוזיאון האירי לאמנות מודרנית ואולם הפסטיבלים המלכותי.
היא חברה בהרכב גית'ד (Githead) עם בן זוגה קולין ניומן , ועם רובין רימבווד ומקס פרנקן .
שפיגל החלה את דרכה בעולם המוזיקה והאמנות כשעברה מתל אביב בתחילת שנות השמונים לאמסטרדם.
היא הקימה את מינימל קומפקט עם ברי סחרוף וסמי בירנבך.
במסגרת הלהקה ניגנה בבס ושרה מספר שירים, אחד מהם – When I go – נחשב לאחד השירים הבולטים של הלהקה ומככב בסרט מלאכים בשמי ברלין.
הפעילות במינימל קומפקט מיקמה את שפיגל כחלוצה בפוסט-פאנק, זרם מוזיקלי שמשך קהל גדול ונלהב ביבשת אירופה ומחוצה לה לאורך שנים.
בין השנים 1981 ל-1988 הלהקה התרחבה וכללה את המתופף מקס פרנקן והגיטריסט רמי פורטיס.
הלהקה יצרה קשרים עם מוזיקאים רבים ומוערכים והקליטה עם טוקסידומון, פיטר פרינספל, ועם קולין ניומן, מלהקת Wire, שגם הפיק אחד האלבומים שלהם.
שפיגל החלה לעבוד עם קולין נוימן החל משנת 1986 ויחד הם יצרו את "Commercial Suicide" ואת "It Seems".
הזוג התחתן בשנת 1986 ועברו ללונדון בשנת 1992, אז גם הקימו את הלייבל "Swim ~", שכלל פרויקטים שלהם ושל אמנים נוספים.
בשנת 1996 יצרה שפיגל את המיצב Immersion במוזיאון האירי לאמנות מודרנית בדבלין, דבר שמיצב אותה כאמנית חזותית בנוסף להיותה מוזיקאית.
במהלך השנים 2000 עד 2002 היא השלימה תואר באמנות יפה, והתמחה בווידאו וצילום.
מאז יצרה עבודות וידאו וקליפים לסרטים למספר להקות.
זאת, לצד אוסף נרחב של עבודות צילום.
בשנת 2004 הקימו שפיגל, ניומן ורובין רימבו את גיטהד, כששפיגל מנגנת בס, ושלושת החברים חולקים ווקאל.
Bastard (ממזר) של קולין ניומן Swim ~ (1997)
אלבום הופעה עם קולין ניומן Swim ~ (1999)
מלכה מרין היא במאית תיאטרון ישראלית, ובעבר שחקנית ממייסדות התיאטרון הקהילתי הירושלמי בהנהגת הבמאית הלנה קאוט האוסון.
מרין למדה לימודי תיאטרון באוניברסיטת תל אביב, והיא בוגרת החוג לספרות אנגלית באוניברסיטה העברית בירושלים.
במהלך לימודיה הייתה ממקימי התיאטרון הקהילתי הירושלמי.
את הקריירה שלה בתיאטרון החלה כשחקנית בתיאטרון חיפה, שם הכירה את מי שהפך לימים לבעלה, המחזאי חיים מרין, כששיחקה ב"סורגים" המחזה הראשון שכתב חיים ב-1979. בני הזוג הפכו לשותפים ליצירה לאורך הקריירה המקצועית של שניהם.
בתם היא הסופרת תמר מרין.
מרין מלמדת משחק וכתיבה דרמטית בבית ספר "הדרך" של איל כהן ורות דייכס, עובדת כדרמטורגית של מחזות ותסריטים לקולנוע וכן מעבירה סדנאות משחק פרטיות.
הגואל - מחזה מאת המחזאי הבריטי פיטר טרסון בבימויה של הלנה קאוט האוסון.
סורגים - המחזה הראשון של חיים מרין, שנכתב בשיתוף עם איציק ויינגרטן, בבימויו של עודד קוטלר ועם מוזיקה שהלחין שלמה גרוניך.
המחזה זכה בפרסי כינור דוד וורד הכסף.
אשה מן האדמה - מחזה על פי אגדות חז"ל בבימויה של אתי רזניק.
פרס ראשון בפסטיבל עכו 1984.
נשים בצמרת - מחזה מאת קריל צ'רצ'יל בבימויה של הלנה קאוט האוסון.
לצד סנדרה שדה, רבקה נוימן, עפרה ויינגרטן, אורלי זילברשץ וחיה הורוביץ.
בתוכו - ערב שירה משוחקת לצד ריקי דסקל ובבימויה של תמי לדרר.
החולמים - הפקה בינלאומית של אורי ברבש, בתפקיד אסתר.
רכבת בבוואריה - מחזה ובימוי על פי ספרה של אסתר פוקס "אסור לי להתאבד" ובכיכובן של ריקי דסקל ומיכל גולדברג.
גבר ואישה - מחזה שכתב חיים מרין לפסטיבל עכו בשנת 1986, אך העלאתו בוטלה לאחר שהשחקנים פרשו ממנו, ובסופו של דבר הוצג בפסטיבל עכו 1988.
שחקנים: מיכל ורד, סיני פתר.
בבדידות - מחזה שכתבה מרין יחד עם חיים מרין, על פי סיפורי נחמה פוחצ'בסקי.
יהודית - עריכה ובימוי למונודרמה מאת חיים מרין ובכיכובה של רזיה ישראלי.
היובל שלי - הצגה שעלתה לראשונה במסגרת פסטיבל עכו 1998, ולאחר האינתיפאדה השנייה עובדה מחדש והועלתה בהפקה מעודכנת.
ביער ביער - עריכה ובימוי לגרסה מחודשת למחזה של חיים מרין שעלה במקור בפסטיבל עכו 1988. תמונע, 2004. שחקנים: אייל רוזלס, ניר שעיבי.
ספר הזיכרונות של בטני - מופע המבוסס על שירי הספר בעל אותו השם מאת ריקי דסקל.
עלילות הגבורה של דון קישוט וסנצ'ו פנסה - בימוי וריכה למחזה לילדים מאת אייל רוזלס.
זוכה פרס השחקן לבפסטיבל חיפה להצגות ילדים.
תיאטרון אורנה פורת, 2007 שחקנים: אייל רוזלס, אסף סולומון.
הדנטיסט - מחזה מאת חיים מרין ורזיה ישראלי.
עלה לראשונה במסגרת פסטיבל אישה יוצרת חולון ב-2006 ולאחר מכן הוצג גם בפסטיבלים באדינבורו (2009), טורונטו (2010), ואמסטרדם והאג (2011).
רחוב - בימוי ועריכת גרסה ישראלית למחזה מאת ג'ים קארטרייט במסגרת פסטיבל "עתיד התיאטרון 2012".
זוכה צל"ש לשחקנית מטעם סדנאות הבמה.
אוטובוס 92 - מחזה מאת חיים מרין בהשראת אירוע אמיתי.
המחזה היה מועמד לפרס קיפוד הזהב לשנת 2013. תיאטרון הסימטה, 2012
הטפט הצהוב - תרגום ועיבוד לבמה של סיפור קצר מאתר שארלוט פרקינס גילמן, בהשתתפות רונא זורלא ואלינור פלקסמן.
קולות - בימוי ועריכה לדרמה קומית מאת מיכל בלומנפלד.
הוצגה בפסטיבל הפרינג' תל אביב, בפסטיבל זרקור בתיאטרון הקאמרי ובמרכז הפרינג' באר שבע.
ההצגה הייתה מועמדת לפרס קיפוד הזהב למחזאית השנה, שחקנית השנה ושחקן משנה.
עוברות אורח - עריכה ובימוי למופע בכיכובן של נגה אשד וריקי דסקל המבוסס על ספרה של דסקל בשילוב טקסטים מתוך "מכתבים מנסיעה מדומה" של לאה גולדברג, טקסטים מתוך פייסבוק ושירי זמר.
ירמה שלי - אינטרפרטציה אישית למחזהו הנודע של לורקה.
זוכה פרס במאית השנה ועיבוד השנה של תיאטרון הסימטה לשנת 2019
גלגול נשמות - מחזה של חיים מרין זוכה פרס המחזאי, ההצגה, השחקן הראשי ושחקן המשנה בפסטיבל "אביב ישראלי" 2020. הסימטה, 2020
מנהל הבית - מחזה של הרולד פינטר בתרגומו של חיים מרין.
קומדיה טרגית וגרוטסקית שנכתבה על לונדון בשנות ה-60 אך בעיבודה של מרין היא בחרה למקם אותה בתל אביב של ההווה.
שחקנים: אורי אברהמי, עמוס איינו, עדי אלמו.
איך לא חשבתי על זה קודם - בימוי ודרמטורגיה של המחזה מאת חיים מרין עפ"י "רשימותיו האחרונות של תומס פ' למען הכלל" מאת ש.
מלכה גורפיין אורגד (נולדה ב-1967) היא פרופסור חבר במחלקה לסטטיסטיקה וחקר ביצועים באוניברסיטת תל אביב.
עיקר המחקר שלה עוסק בהערכת סיכון מחלה ובחיזוי באמצעות גנים מועמדים וגורמי סיכון סביבתיים, הן מנתוני הישרדות במשפחה והן בביקורת מקרה; גנטיקה סטטיסטית; סטטיסטיקה א-פרמטרית; ביוסטטיסטיקה; ולמידת מכונה.
בשנת 1994 סיימה תואר שני בסטטיסיטיקה באוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנת 1999 היא סיימה דוקטורט בסטטיסטיקה באוניברסיטה העברית בירושלים בהנחיית פרופסור בנימין יקיר ופרופסור דוד צוקר.
בשנים 1999–2000 היא עבדה כחוקרת במרכז לחקר הסרטן פרד האצ'ינסון, שבסיאטל, ארצות הברית.
בשנים 2001–2007 עבדה כמרצה ולאחר מכן כמרצה בכירה למתמטיקה וסטטיסטיקה באוניברסיטת בר-אילן.
בשנת 2005 הצטרפה כמרצה בכירה לפקולטה להנדסת תעשייה וניהול בטכניון.
בשנת 2010 מונתה לפרופסור חבר בכיר בטכניון, שם עבדה עד שנת 2014.
בשנת 2012 התארחה גורפיין כחברת סגל אורחת במחלקה לביוסטטיסטיקה וביולוגיה חישובית בבית הספר לבריאות הציבור של אוניברסיטת הרווארד בבוסטון, ארצות הברית.
בשנת 2014 הצטרפה לסגל אוניברסיטת תל אביב בדרגת פרופסור חבר בחוג לסטטיסטיקה וחקר ביצועים.
החל משנת 2003 ואילך משמשת כחוקרת שותפה במחלקה לבריאות הציבור אשר במרכז לחקר הסרטן פרד האצ'ינסון.
בין תחומי המחקר של פרופסור גורפיין אורגד ניתן למצוא: ניתוח סדרתי קבוצתי; שגיאות מדידה; ניתוח הישרדות חד ורב-ממדי; מודלים של frailty; מודלים עם סיכונים מתחרים; מודלים עם אפקטים מקריים; מודלים של קופולה; אמידת סיכונים גנטיים; מבחנים אי-פרמטריים לאי-תלות; אמידת התורשה על-סמך נתוני GWAS; ויישומים במחקרים קליניים.
מלכה חפץ-טוזמאן (סביבות 1896 – 1987) הייתה משוררת אמריקאית, ילידת רוסיה, שכתבה ביידיש.
חפץ-טוזמאן נולדה למשפחה חסידית בכפר בושאיה חיצ'ה בפלך ווהלין באימפריה הרוסית (כיום באוקראינה).
היא הייתה בת שנייה למשפחה בת שמונה ילדים.
היא למדה בתחילה אצל מורים פרטיים שאביה לקח לשמונת ילדיו ובהמשך למדה בבתי ספר רוסיים.
ב-1912 היגרה לארצות הברית, שם לימדה במילווקי בבית ספר יהודי.
לאחר לימודיה היא עברה ללוס אנג'לס ולימדה בבתי ספר יהודיים.
ב-1949 החלה ללמד יידיש וספרות יידיש באוניברסיטה ליהדות בלוס אנג'לס (שהיה סניף של בית המדרש לרבנים באמריקה בניו יורק).
לאחר מות בן זוגה התגוררה בישראל בין השנים 1971–1972. לבקשת ילדיה שבה להתגורר בארצות הברית.
ב-1981 זכתה בפרס איציק מאנגר ליצירה ספרותית ביידיש.
נפטרה בברקלי בקליפורניה, ארצות הברית ב-1987.
מגיל צעיר פרסמה שירה בשפה הרוסית.
פרסמה שירים בכתבי עת שונים ביידיש.
משיריה תורגמו לעברית, אנגלית וגרמנית.
ספרה הראשון פורסם לאחר שעברה כבר את גיל החמישים.
שאטנס פון געדענקען: לידער, תל אביב, תשכ"ה (1965)
מילד מיין ווילד, לוס אנג'לס, 1958
בלעטער פאלן ניט (עלים אינם נושרים), תל אביב, 1972
אונטער דיין צייכן (מתחת לסימן שלך), תל אביב 1974
היינט איז איביק (היום הוא הנצח), תל אביב, 1977
גוהרת על עצמי: מבחר שירים, תרגמה מיידיש והוסיפה אחרית דבר חמוטל בר-יוסף, קשב לשירה, תל אביב, 2008
מלכה לב אדום הוא סרט סטודנטים ישראלי משנת 1996 שבויים על ידי אתגר קרת ורן טל, עם שי אביבי ודנה מודן בתפקידים הראשיים.
הסרט הוא הראשון בסדרת "סיפורים קצרים על אהבה" שהפיק חגי לוי ושודרו בטלוויזיה.
הסרט זכה בפרס דרמת הטלוויזיה של השנה בטקס פרסי אופיר לשנת 1996.
פיץ' (שי אביבי) הוא בעל מסגריה קטנה בדרום תל אביב שם הוא עובד עם עוזרו העצלן מירון בנדימן (גל זייד).
לרגל יום הולדתה של חברתו מלכה, הוא קונה לה זר פרחים והולך למקעקע שבתוב (נח שלו) שמקעקע על זרועו לב אדום גדול והכתובת "מלכה לנצח".
כשהוא מגיע לדירתם הוא מוצא אותה מקיימת יחסים עם גבר.
הוא זורק את הזר, מתחיל להסתובב ברחובות ונתקל בבעלת חנות פרחים בשם מלכה (דנה מודן).
הם נפגשים שוב בפאב של דודי פולמן (משה פרסטר) ומתפתח ביניהם רומן קצר שכולל יחסים אינטימיים אבל מלכה מתנתקת בסוף לאחר שהיא מביטה בקעקוע וחושבת שפיץ' עדיין קשור ל"מלכה" הקודמת.
קובי קומבינה (גיל קופטש) מארגן בשכונה "ערב כישרונות אלטרנטיבית" שהזוכה בו יזכה בכרטיס טיסה לניו יורק.
פיץ' שר בעברית את "המנון לאהבה" של אדית פיאף מלווה בשני גיטריסטים (בועז רימר ויוסף אל דרור), מירון יורק אש ממאתך, אברם קדבראם (גבי שושן) מפגין קסמים, דודי שובר בקבוקים על מצחו, בליין (נמרוד קרת) "מנגן" בטפיחות על לחייו ועוד.
לבסוף נשאר פיץ' שוב בודד ובוהה על עתידו.
שם השחקן/יתשם הדמותהערותשי אביביפיץ'דנה מודןמלכהגל זיידמירון בנזימןמשה פרסטרדדי פולמןבעל פאבגיל קופטשקובי קומבינהבלייןגבי שושןאברם קדאברםקוסםיוסף אל דרורגיטריסטבועז רימרגיטריסטנח שלו שלומוביץשבתובמקעקעשירה גפןאיזדורהבלייניתנמרוד קרתבלייןאפרים קרתקבצן
מלכה חג'בי (נולדה ב-1947) היא רקדנית, כוריאוגרפית, זמרת ושחקנית ישראלית, חברת תאטרון מחול ענבל.
זוכת פרס מפעל חיים מטעם איגוד אמ"י.
חג'בי נולדה בתימן בשנת 1947 ועלתה לישראל בשנת 1949 במסגרת מבצע מרבד הקסמים.
תחילה גדלה במעברה בעין שמר ולאחר מספר שנים עברה למושב אחיעזר.
בשנות ה-60 הצטרפה אל תאטרון מחול ענבל, שם עברה הכשרה כרקדנית והפכה בהמשך לחברה באנסמבל שלו עד לפרישתה בשנת 2021. בעבודתה בתיאטרון נהגה לשלב מסורות של יהדות תימן.
בזמן מלחמת יום הכיפורים הייתה חלק מהמשלחת של התיאטרון לארצות הברית במטרה לאיסוף תרומות לישראל.
במהלך שנות פעילותה באנסמבל, הרבתה לעשות שיתופי פעולה עם הרקדנית והכוריאוגרפית אילנה כהן.
חג'בי שיחקה במספר הצגות ילדים במסגרת שיתוף הפעולה בין ענבל לתיאטרון אורנה פורת לילדים ונוער.
לצד פעילותה בתיאטרון, הדריכה חג'בי להקות פולקלור והפיקה טקסי חינה של בנות תימן טרם נישואיהן, בין היתר לעפרה חזה, אחינועם ניני וגלית גיאת.
בשנת 2010 שיתפה פעולה עם הזמרת שרון חזיז בשיר "שחררי את הכלבים".
בשנת 2021 זכתה בפרס מפעל חיים מטעם איגוד אמ"י.
מלכה נתנזון (29 ביולי 1946 - 12 במרץ 2015) הייתה סופרת ועיתונאית ישראלית.
נתנזון נולדה בגרמניה להורים ניצולי שואה.
שלושה מאחיה של נתנזון נרצחו בידי הנאצים ושניים נוספים נפטרו.
בתחילת דרכה המקצועית, החלה לפרסם את כתביה ב"על המשמר" ב-1988. במהלך הקריירה שלה עסקה בעיתונאות במגוון פלטפורמות, כולל כתיבת ביקורות ספרותיות.
היא פרסמה מאמרי ביקורת ושירה במגוון פלטפורמות.
יצירותיה זכו להכרה בינלאומית ותורגמו לשפות רבות, כולל יידיש, פולנית, ערבית, אנגלית ועוד.
לאחר עלייתה ארצה הטרגדיות המשיכו ללוות את חייה גם בישראל - בן דודה אלכס נפל במלחמת ששת הימים, ובעלה אמנון נפצע קשה במלחמת ההתשה, סובל מפציעה פיזית והלם קרב מתמשך.
היא נפטרה ב-12 במרץ 2015 לאחר מחלה קשה.
מענק מאת הקרן לפיתוח תרבות, אמנות וספורט מטעם עיריית בת־ים (1992).
מלגה מטעם בית ווהלין (1995).
פרס קרן האשה היוצרת בספרות, על שם גילה אוריאל, לשנת תשנ"ח על ספרה "אוכמניות בגשם" (1998)
רעלת פתאים- ספר שירה (תל אביב: ירון גולן, 1989) תורגם ליידיש
דער שלייער פון נאראָנים : לידער / איבערגעזעצט פון עברית אויף יידיש יעקב שופט (ריכטער) (תל אביב : ירון גולן, תשנ"ח 1998) <מהדורה דו לשונית – עברית ויידיש>
בובה שחורת שפתיים (תל אביב : ספרית פועלים, תשנ"ב 1992) <שירים>
בטבעת הים: שירים (תל אביב : ספרית פועלים, תשנ"ג 1993)
אוכמניות בגשם (תל אביב : ספרי עיתון 77, 1995) <לקט שירים>
ללב יש היגיון משלו (תל אביב : עקד, תשע"ג 2013)
ציפור מכונסת כנף : שירים (תל אביב : ספרא, 2014)
מלכה קונטרה ובלצ'יט: אתרים ארכאולוגיים ופלאונטולוגיים באזור הרמה של אתיופיה הוא אתר מורשת עולמית של אונסק"ו באתיופיה, שהוכרז בוועידת המורשת העולמית ה-46 שנערכה בניו דלהי ביולי 2024. הוא כולל את האתרים החשובים של מֶלְכֶּה קונטרה (באמהרית: መልካ ቁንጥሬ) ובלצ'יט ברמה האתיופית, המספקים תובנות חשובות לגבי האבולוציה האנושית ותרבויות פרה-היסטוריות.
אתר מלכה קונטרה ממוקם בעמק אוואש העליון, כ-50 קילומטרים דרומית-מערבית לאדיס אבבה בגובה של 2,000 מטר מעל פני הים.
אתר בלצ'יט ממוקם כ-7 קילומטרים מצפון לנהר אוואש.
אתר מלכה קונטרה התגלה בשנת 1963, על ידי הידרולוג וארכאולוג חובב מהולנד, חרארד דקר (Gerard Dekker).
מאז נחקר האתר באופן שיטתי, תחילה על ידי צרפתים ואחר כך על ידי צוותי מחקר איטלקיים.
האתרים מקיפים רצף ארכאולוגי של יותר מ-1.7 מיליון שנים של נוכחות ופעילות אנושית.
נמצאו שרידים מתקופות פרהיסטוריות שונות, כולל התרבות האולדובאית, (בערך 2 מיליון שנה), התרבות האשלית, התקופה הפלאוליתית התיכונה והתקופה הפלאוליתית העליונה.
מאובנים ממינים אנושיים שונים התגלו באתרים, כולל הומו ארקטוס, הומו היידלברגנסיס וההומו סאפיינס הארכאי.
הממצאים כוללים גם עשרות אלפי כלי אבן ועצמות בעלי חיים.
ממצאים בולטים במיוחד הם טביעות רגל של בני אדם ובעלי חיים מלפני 1.2 עד 0.7 מיליון שנים.
בלצ'יט ידועה במרבצי האובסידיאן שלה, ששימשו כחומר גלם לייצור כלי אבן מהתרבות האולדובאית ועד לתקופות היסטוריות.
האתרים מאפשרים שחזור של התנאים הסביבתיים של הרמות האתיופיות במהלך הפלייסטוקן התחתון והתיכון.
המבנה הגאולוגי והפעילות הגעשית באזור תרמו לשימור השכבות הארכאולוגיות.
+ מלכה קונטרה ובלצ'יט: אתרים ארכאולוגיים ופלאונטולוגיים באזור הרמה של אתיופיהמס'שם קואורדינטות שטח בדונם אזור החיץ בדונםתקופהממצאיםתכונות מיוחדות תמונה 13rev-001גומבורה-גראבה 162.15,084.32 עד 0.15 מיליון שניםחפצי אבן מהתרבות האולדובאית ועד שלהי התרבות האשלית.
שרידי הומו ארקטוס, הומו היידלברגנסיס וההומו סאפיינס הארכאי.עקבות הומיניניים של מבוגרים וילדים, המצביעים על קבוצה משפחתית.
"אתר טבח" עם שרידי היפופוטמים וכלי אבן.
שימוש אפשרי באש, כלי אבן רבים עשויים מאובסידיאן ובזלת.
13rev-002סימבירו 69.612,524.51.3 מיליון שניםכלי אבן איכותיים וסטנדרטיים מהתרבות האשלית עשויים מאובסידיאן.התייחסויות לבית מלאכה מיוחד לייצור כלים.
13rev-003בלצ'יט 60.122,848.3במשך 3.5 מיליון שניםקילוחי אובסידיאן בצורת כיפה ושבבי נתזים.שימוש אינטנסיבי כמקור לחומרי גלם משלהי תקופת האבן ועד לתקופות היסטוריות.
13rev-004קלה 151.825,374.52 מיליון עד 4,000 שניםמתחמים של התרבות האשלית וכן כלים מתקופת האבן התיכונה והמאוחרת.מכסה את כל רצף השכבות של מלכה קונטרה 13rev-005וופי 43.58,544.5מיליון עד לפני 5,000 שניםתעשיות כלי אבן מתקופת האבן המאוחרת.מתעד את ההיסטוריה הגאולוגית המאוחרת של האזור.
13rev-006אטבלה 67.822,002.51.2 מיליון שניםמלאי נרחב של כלי אבן של התרבות האשלית התיכונה.הצטברות טבעית של כלי אבן, ממצא דומה לבלצ'יט וקלה.
באתר נפתח מוזיאון עם תערוכות על הפרהיסטוריה של אפריקה, הגאולוגיה, הפלאואנתרופולוגיה והפרהיסטוריה של מלכה קונטרה.
הוא כולל ארבעה מבנים בסגנון מקומי (טוקולים) המחוברים על ידי שביל לשני אתרים מהתרבות האשלית שנחפרו.
אתרים אלה בני כ-800,000 שנים ומהווים מוזיאון פתוח בנוף סוואנה שמור היטב.
בנוסף, ישנו מוזיאון וירטואלי המשתמש בפוטוגרמטריה דיגיטלית ובמיפוי אינטרנט כדי להציג נתונים ארכאולוגיים וגאולוגיים.
מלכה זדרויביץ' (שם נעורים: הורנשטיין, נולדה ב-1924 - ורשה, נפטרה ב-1990 - תל אביב-יפו) הייתה לוחמת התנגדות יהודית בשואה וניצולת השואה.
היא הייתה חברה בארגון היהודי הלוחם (אי"ל) במהלך מרד גטו ורשה באפריל-מאי 1943.
יחד עם האחיות בלומה ורחל וישוגרודצקי, היא עבדה בסדנה מחתרתית באזור מפעל המברשות, שם ייצרו רימוני יד וחומרי נפץ.
לפי עדותה, היא הבריחה נשק לגטו, דרך מערכת הביוב יחד עם נשים צעירות נוספות.
במהלך חלוקת לחם שאורגנה על ידי המורדים, הרש לנט פנה אליה, נתן לה אקדח, והדריך אותה כיצד להשתמש בו.
במהלך הקרבות, היא וחברותיה השליכו בקבוקי תבערה על חיילי האס.
בסופו של דבר, הן מצאו מקלט במרתף בניין שבו היה מחבוא נשק, ושם נתפסו על ידי אנשי אס-אס.
זדרויביץ' והאחיות וישוגרודצקי הוכו והועמדו בשורה מול כיתת יורים.
לפי עדותה, פתאום היא חטפה מכה חזקה בראש ובו-זמנית שמעה יריות.
רחל וישוגרודצקה ומלכה הובלו יחד עם אסירים אחרים לאומשלגפלץ ולאחר מכן גורשו למיידנק.
רחל וישוגרודצקה נרצחה במחנה אושוויץ.
הורנשטיין -זדרויביץ' נולדה למשפחה יהודית אורתודוקסית, בת לאברהם הורנשטיין, סוחר אריגים בשוק קירצלאק שנודע גם כ"הרבי מואליר" בשל פעילותו הדתית בארגון לימודי גמרא ותפילה, ולאסתר לבית רבינוביץ'.
סבה, אהרון-לייב הורנשטיין, היה בעל חנות שעווניות וכונה "צדמניק".
בילדותה למדה בבית ספר עממי ברחוב וולנה 16, ובשעות אחר הצהריים למדה בבית הספר "בית יעקב".
היא השתייכה לתנועת "אגודת ישראל" והוכשרה כרוקמת מכונה.
למשפחתה היו שתי בנות נוספות: מרים (נולדה 1928) ודבורה (נולדה 1933).
עם הקמת גטו ורשה, עברה המשפחה להתגורר ברחוב וולנה 69. בגטו עבדה הורנשטיין תחילה כרוקמת ולאחר מכן במפעל מברשות.
במהלך האקציות בגטו איבדה את כל בני משפחתה.
בעקבות היכרות עם הרש לנס, חבר משפחה, הצטרפה לפעילות המחתרתית.
במסגרת זו לקחה חלק במרד גטו ורשה, כאשר תפקידיה כללו העברת נשק והשלכת בקבוקי מולוטוב.
לאחר דיכוי המרד, נתפסה בבונקר ברחוב וולובה יחד עם חברותיה רחל ובלומה וימגרדסקה.
בלומה נהרגה במקום, בעוד מלכה ורחל נשלחו למיידנק ומשם לאושוויץ, שם קיבלה את המספר 47003. באושוויץ עבדה בעבודות פרך ולאחר מכן ב"קנדה" (מיון חפצי הנרצחים).
רחל, חברתה הקרובה, נשלחה לתאי הגזים.
מאושוויץ הועברה למחנה רוונסברוק ומשם למאלהוף, שם הועסקה בייצור תחמושת.
במאלהוף ניסתה לחבל במכונת הייצור ואיבדה שתי אצבעות בתהליך.
שבועיים לפני תום המלחמה חולצה על ידי הצלב האדום.
לאחר המלחמה השתקעה בישראל, בתל אביב.
היא נישאה וילדה ארבעה ילדים.
כתוצאה מפגיעה בראשה (היא מתארת התקפי אפילפסיה קשים מתקיפה פיזית בידי אשה גרמנית) במהלך המלחמה, עברה ניתוח אצל פרופסור אשכנזי ונותרה עם 75% נכות וקשיי זיכרון.
תמונת לוחמות החלוץ שנתפסו בגטו ורשה
התצלום המפורסם בו מופיעה מלכה, מתעד את שלוש הלוחמות יהודיות: בלומה וישוגרודצקה (במרכז) אשר נורתה למוות במקום, בעוד מלכה (מימין) ורחלה וישוגרודצקה (משמאל) נשלחו למיידנק.
הן נתפסו במהלך מרד גטו ורשה, לאחר שהסתתרו בבונקר עם נשק.
זדרויביץ' הייתה היחידה ששרדה את המלחמה.
הנשים היו מלוחמות ההתנגדות המזוינת בגטו, שנמשכה ארבעה שבועות, למרות העליונות הצבאית הגרמנית.
יורגן שטרופ, מפקד האס-אס שדיכא את המרד, כלל את התצלום בדו"ח שלו בשל התרשמותו מאומץ הלוחמות.
התצלום הפך לסמל ההתנגדות היהודית בשואה, ואף שימש לעיצוב בול פולני לציון 70 שנה למרד בגטו.
מלכה הורנשטיין שרדה את מחנה ההשמדה ועלתה לארץ ישראל ב-1946 אז נישאה לאיש ההגנה דוד זדרויביץ'.
כתוצאה מהפציעות שספגה במעצר ובמחנה הריכוז, היא סבלה מ-75% נכות.
לאחר זמן מה הלך זדרויביץ' לעולמו והיא נישאה לשלמה גולדברג, שם משפחתה שונה בהתאם.
לבני הזוג נולד ילד נוסף.
מולי (מלכה) ליונס בר-דוד (3 ביולי 1910 – 21 באוקטובר 1987) הייתה פובליציסטית וסופרת ישראלית ילידת קנדה, מחברת מספר ספרי בישול ידועה.
לצד ליליאן קורנפלד הייתה מחלוצות ספרי הבישול למטבח היהודי ולמטבח הישראלי.
בר-דוד נולדה בססקצ'ואן לצבי-הרשל ואתל ליונס.
אביה, הרשל ליונס, היה ממייסדי ארגון ציוני קנדה.
בית הוריה היה ברוסטרן , בית יהודי מסורתי עם תבשילים יהודיים ובשבתות וחגים היה לבית תפילה עבור יהודי המקום.
רוב התושבים היו ממוצא גרמני ועוינים למעט היהודים במקום.
ב- 1934 עלו הוריה לארץ ישראל וב-1936 עלו לארץ מולי ואחותיה יהודית (בן דן) ורבקה ברגמן, לימים כלת פרס ישראל.
בשנת 1964 יצא לאור בארצות הברית, באנגלית, הספר "Jewish Cooking for Pleasure" (בישול יהודי להנאה) מאת בר-דוד.
בהמשך השנה תורגם הספר לעברית תחת השם "ספר בִּשול פולקלורי".
לשאלה בדבר אוכל ותפריט יהודי וישראלי, השיבה מולי בר דוד כך: .
בהקדשה כתבה הסופרת שההחלטה להוצאת הספר במתכונתו הפולקלוריסטית נבעה מתכנון תפריטים לארוחות טיסה, שנעשה על ידה עבור חברת אל-על.
הספר למעשה כינס לראשונה, 750 מתכונים מכל העדות והתפוצות, מבלי לתת קדימות לעדה זו או אחרת.
עשרת פרקי הספר מתמקדים כל אחד בחג או במועד יהודי־ישראלי אחר, לגביו מוצעות מספר חלופות של תפריטים אפשריים לארוחת החג - ממנות ראשונות ומשקאות, דרך מנות עיקריות ותוספות ועד לקינוחים.
לצד המתכונים שזורים סיפורי פולקלור וציטוטים מהספרות ומן המקורות, על מנת לספק לקוראת הקשר היסטורי ואקטואלי למתכונים העדתיים המסורתיים.
הספר היה לרב-מכר ותוך ארבע שנים יצאו לאור שמונה מהדורות בעברית.
את כריכת הספר איירה מיכל מכנס ובספר עצמו משולבים בתחילת כל פרק, איוריה של גבריאלה רוזנטל.
מלכוד-22 הוא רומן סאטירי אנטי-מלחמתי מאת הסופר היהודי-אמריקאי ג'וזף הלר.
עלילתו הדמיונית מתרחשת בזמן מלחמת העולם השנייה ועוסקת בשאלת אי-שפיותה הגלובלית של המלחמה.
הלר החל לכתוב את הספר ב-1953, והוא יצא לאור בארצות הברית בשנת 1961, ובהמשך זכה להצלחה עולמית והיה לרב-מכר ברבות ממדינות המערב.
נחשב לאחת היצירות הספרותיות הבולטות במאה העשרים, ואף עובד לקולנוע בשנת 1970.
הספר מתאר את קורותיו של קצין אמריקאי בשם ג'ון (אראם) יוסאריאן, מטילן פצצות המצהיר שהוא אשורי, בטייסת הפצצה של חיל האוויר האמריקני המוצבת באי פיאנוזה שמדרום לאי האיטלקי אלבה, בים הטירני במהלך מלחמת העולם השנייה.
בחלקו הראשון נעה עלילת הספר בין הדמויות הקשורות בסיפור, תוך שהיא מתארת את השקפת עולמו של יוסאריאן, דאגתו הכרונית מפני המוות, שנינותו, תיסכולו וההומור האבסורדי שלו.
היא מתארת גם את חוסר רצונו לתרום למולדתו ולחבריו - יוסאריאן התנדב לקורס טיס, מתוך מחשבה שעד שהקורס ייגמר, גם המלחמה כבר תיגמר, וכך הוא יחמוק מהשתתפות פעילה בה.
העלילה מזגזגת בזמן בין האירועים השונים שעברו על יוסאריאן במהלך המלחמה, הנצרפים למכלול הזוי.
הלר שאב את האווירה האבסורדית האופפת את הספר מניסיונו הצבאי ומספרו של ירוסלב האשק, "החייל האמיץ שוויק".
עלילת הספר רצופה במלכודים מעגליים כמוטיב.
לפי העיקרי שבהם (הוא "מלכוד 22") ניתן להשתחרר מהצבא בנימוק של אי שפיות, אך לשם כך יש למלא טופס בקשה.
המלכוד הוא שמילוי טופס הבקשה גורם לסיווג החייל שמילא את הטופס כשפוי, וממילא הבקשה תידחה.
עלילה המזגזגת בזמן מופיעה גם בספרים אחרים של הלר, כגון "אלוהים יודע", אך הם לא זכו להצלחה הגדולה שלה זכה ספר ביכוריו, "מלכוד 22".
בשנת 1994 פרסם הלר את ספר ההמשך ל"מלכוד 22", "זמן סגירה".
שם הספר נגזר ממספרו של סעיף בדיוני בחוק השירות הצבאי האמריקני, שעל פיו רק משוגעים יכולים להשתחרר משירות בצבא.
המלכוד נובע מן המסקנה כי חייל המבקש להשתחרר מהצבא בטענה כי הוא מפחד מן הסכנות הכרוכות בשירות, סביר להניח שאינו משוגע, ולכן לא יזכה לשחרור.
גרסאות שונות של המלכוד הבסיסי מופיעות לאורך כל הספר באופנים משעשעים.
לדוגמה, אור יספר למה בצעירותו הוא שם תפוחים בפיו רק אם יתירו לו לשים אגוזים בפיו - אלא שברגע ששם את האגוזים בפיו, הסבריו לא מובנים כי פיו מלא באגוזים.
בעקבות הצלחת הספר קיבל הביטוי "מלכוד-22" משמעות של מצב אבסורדי בו נדרש לבצע שתי פעולות, כאשר ביצוע הפעולה הראשונה מוביל לתוצרי ביצוע הפעולה השנייה.
תרגום לעברית של הספר, מאת בני לנדאו ובני הדר, יצא לאור בשנת 1971 בהוצאת ביתן, וזכה להצלחה רבה.
אילן רונן עיבד את הספר וביים את המחזה, בהצגה בתיאטרון החאן בסוף שנות ה-70.
בספטמבר 2008 יצא לאור תרגום חדש לעברית, מאת ירון בן עמי, בהוצאת ידיעות אחרונות, והפך מיד לרב-מכר.
יוסאריאן - "הוא החליט לחיות לנצח או למות בעודו מנסה, ומשימתו היחידה בכל פעם שהוא עלה למעלה הייתה לחזור למטה בחיים".
אור - "עשיתי זאת כדי לשמור על שמי הטוב, במקרה שמישהו יתפוס אותי מסתובב עם תפוחי-בר בלחיי.
עם כדורי גומי בידי, יכולתי להכחיש שישנם תפוחי בר בלחיי.
בכל פעם שמישהו שאל אותי למה אני מסתובב עם תפוחי-בר בלחיי, הייתי פותח את ידי ומראה לו שאני מסתובב עם כדורי גומי, לא עם תפוחי-בר, ושהם בידי, לא בלחי.
אבל אף פעם לא ידעתי אם תפסו אותו או לא, משום שלאנשים קשה להבין אותך כשאתה מדבר עם שני תפוחי-בר בלחייך".
קולונל קרגיל - "קולונל קרגיל היה איש תקיף, אלים ותוקפני, שרותיו היו מבוקשים מאוד על ידי חברות שהתאוו להפסדים למטרות מס.
בכל העולם יצא שמו כמי שניתן לסמוך עליו.
הוא גבה שכר גבוה כי הכישלון לא בא בקלות.
אפשר היה לסמוך עליו שירסק את העסק המשגשג ביותר.
את אי ההצלחה שלו הוא לא היה חייב לאיש".
קפטן בלאק - "כמעט בין לילה היה מסע שבועת הנאמנות המהוללת במלוא פריחתו, וקפטיין בלאק הוקסם לגלות כי הוא עצמו משמש בו חוד החנית.
הוא באמת עלה על הגל.
כל החוגרים והקצינים שיצאו למשימות קרב נאלצו לחתום על שבועת נאמנות.
קלווינג'ר - "כולם הסכימו שקלווינג'ר בוודאי ירחיק לכת בעולם האקדמאי.
בקיצור קלווינג'ר היה אחד מאותם אנשים שופעי משכל ונטולי שכל, וכולם ידעו את זה חוץ מאלה שעד מהרה גילו גם את זה.
סנאודן - תותחן רדיו, חבר בצוות של יוסאריאן; כאשר המטוס שלהם נפגע מאש נ"מ וסנאודן נפצע, יוסאריאן מנסה לטפל בפצעיו הנראים לעין, אך מפספס פצע נורא, קטלני, המוסתר על ידי בגדיו.
אירוע זה מכונה בדרך כלל ברומן "המוות על אביניון".
מותו של סנודן משמש כזרז לשינוי במנטליות של יוסאריאן.
בשנת 1970 הופק על פי הספר סרט קולנוע בשם "מלכוד 22".
את הסרט ביים מייק ניקולס, לפי תסריט כתב באק הנרי.
את יוסאריאן גילם אלן ארקין.
בשנת 2017 החלה הפקתה של סדרת טלוויזיה בת שישה פרקים על פי הספר ששודרה ברשת Hulu במאי 2019. את יוסאריאן מגלם השחקן כריסטופר אבוט.
מפיק הסדרה, שאף ביים חלק מפרקיה הוא ג'ורג' קלוני, המגלם בה את קולונל שייסקופף.
מלכויות, זכרונות ושופרות הן שלוש ברכות שמוסיפים בעמידה של תפילת מוסף בראש השנה (ובעבר אף במועדים נוספים).
שלוש הברכות נאמרות זו אחר זו, ובסיום כל אחת מהן תוקעים בשופר.
בסיסן של ברכות אלה, כמופיע במשנה, הוא אמירת פסוקים מן התנ"ך המבטאים שלושה נושאים אלו.
בעבר נהגו להוסיף את ברכות זכרונות ושופרות בתפילת עשרים וארבע, שנאמרה בחלק מתעניות הגשמים.
התלמוד הבבלי במסכת ראש השנה לומד את החיוב לומר מלכויות זכרונות ושופרות מן הביטוי "זכרון תרועה" () המופיע לגבי ראש השנה וקובע שעניינו של ראש השנה בזכרון ובתרועה.
ברכת מלכויות נלמדת מן הביטוי "אני ה' אלקיכם".
כמו כן הוא קובע .
מאידך, בסוגיא אחרת נאמר כי אמירת הברכות היא מדרבנן בלבד ואינה חיוב מן התורה.
מרבית הראשונים פרשו שמלכויות זכרונות ושופרות הן אכן מדרבנן והפסוקים הם רק אסמכתאות.
אולם, יש ראשונים שמשתמע מדבריהם שהברכות אכן מדאורייתא.
מאידך גיסא, סובר רבי משה שטרנבוך שדווקא אם תוקעים בשופר יחד עם אמירת הברכות חיובן מן התורה (וכפי שאמרה הגמרא "ובמה – בשופר"), אך אם אין תוקעים במקביל, הברכות מדרבנן בלבד, למשל כאשר אדם צריך לבחור האם לתקוע או לברך.
בעוד תפילת שבע רגילה, הנאמרת בשבתות וכל שאר החגים (ולהלכה אף בראש השנה, מלבד תפילת מוסף) כוללת באמצעה, בין שש הברכות הקבועות, רק את ברכת קדושת היום, בראש השנה יש לשלב בתוך מבנה זה את שלוש הברכות המיוחדות מלכויות, זכרונות ושופרות.
ישנה מחלוקת בין התנאים כיצד לבצע שילוב זה.
לדעת רבי עקיבא, משולבות יחד ברכת המלכויות וברכת קדושת היום והן נאמרות יחדיו כברכה רביעית, לדעת רבי יוחנן בן נורי נאמרת ברכת מלכויות בתוך ברכת קדושת השם (הברכה השלישית), וברכת קדושת היום נאמרת כברכה עצמאית בדומה לשאר החגים, ולדעת רבן שמעון בן גמליאל משולבות ברכת קדושת היום וברכת זכרונות.
מבנה משולב זה יוצר תפילת תשע.
לדעת חוקרים אחדים, בשלב מוקדם היו רק ברכות זכרונות ושופרות, ואילו ברכת מלכויות נוספה מאוחר יותר.
הם מבססים טענתם זאת על כך שבתעניות מופיעות זכרונות ושופרות ללא מלכויות, על מחלוקת רבי עקיבא ורבי יוחנן בן נורי היכן למקם את ברכת המלכויות במסגרת המספרית של תשע ברכות שנזכרת מוקדם יותר, ועל העובדה כי המקור בתורה לאמירת זכרונות ושופרות ברור יותר מאשר המקור לאמירת מלכויות.
מאידך, חוקרים אחרים נוקטים עמדה הפוכה, ולדעתם ברכת מלכויות היא חלק מהמבנה המקורי של הברכות, שכלל שלוש ברכות כנגד שלוש תקיעות השופר המחויבות בראש השנה.
ישנם חוקרים הסבורים אף שבמקור נאמרה שלישיית ברכות זו במנותק מתפילת העמידה, שלא הייתה חובה גמורה בתקופות קדומות, ורק לאחר קביעת תפילת העמידה כחובה הוחלט לשבץ בתוכה את השלשה הקדומה, ושיבוץ זה הוא שהוביל למחלוקות דלעיל.
מלכויות זכרונות ושופרות מעכבות זו את זו, כלומר שאין לברך רק אחת או שתים מהן בלא לברך את כולן.
יש סוברים שגם סדר הברכות מעכב, ויש להקפיד על הסדר מלכויות, זכרונות, שופרות.
עיקרן של ברכות מלכויות, זכרונות ושופרות הוא אמירת פסוקים מן התורה, הנביאים והכתובים העוסקים בנושא הברכה.
תוכן זה של הברכה הוא היחיד שמופיע במשנה ופרטיו (מספר הפסוקים וסדרם) נידון בה.
עם זאת, בנוסח התפילה המקובל, כוללת כל ברכה שלושה חלקים: תפילת מבוא, אחרי כן מובאים הפסוקים ברצף, ולבסוף משפטי בקשה וחתימת הברכה.
בזכרונות ובשופרות, נאמרים ברצף רק תשעה פסוקים, ובקשת הסיום כוללת בתוכה את הפסוק האחרון מעשרת הפסוקים (וראו לקמן, נוסח הברכות)
לדעת רבי יוסף אלבו, שלוש הברכות מכוונות כנגד שלושת עיקרי האמונה היהודית לשיטתו: ברכת מלכויות מכוונת לעיקר של מציאות ה', ברכת זכרונות לאמונה בהשגחה ובתורת הגמול, וברכת שופרות עוסקת במעמד הר סיני ובתורה מן השמים.
הוא אף מביא את מבנה תפילת ראש השנה כראיה לשיטתו במניין עיקרי האמונה.
קבוצת פסוקי המלכויות נקראת כך על שום שהפסוקים מפארים את ה' כמלך על כל הארץ ועוסקים במלכותו של הקב"ה במהלך הדורות, ומוזכר בהם לשון מלוכה.
הברכה משולבת עם ברכת קדושת היום הרגילה הנאמרת כבכל יום טוב, הפותחת במילים אתה בחרתנו ומזכירה, כבכל תפילת מוסף, את קרבנות היום.
לאחר הקרבנות עוברים לעניין המלכויות בקטעים עלינו לשבח ו"על כן נקווה" שלאחריהם נאמרים פסוקי המלכויות.
חתימת הברכה היא כבכל ברכות קדושת היום של שאר תפילות ראש השנה:
קבוצת הזכרונות נקראת כך על שום שהיא מתארת את ה' כזוכר הכל, ומבקשת על זכירת ישראל וזכירת עקידת יצחק.
לחלק מן העדות יש בקבוצת פסוקי הזכרונות אחד עשר פסוקים במקום עשרה.
קבוצת השופרות נקראת כך על שום השופר הנזכר בה.
בפסוקים אלו מתוארת ההתגלות האלוהית, "בקול שופר עליהם הופעת".
בברכה זו סוקר המתפלל לפני הקב"ה את אזכוריו של השופר במסורת היהודית ובפסוקי התנ"ך, החל ממעמד הר סיני ועד לשופר הגדול של הגאולה.
לאחר סקירה זו באה בקשת "תקע בשופר גדול".
את תקיעת הגאולה שלאחריה יוכל עם ישראל לשוב ולקיים את מצוות תקיעת השופר בבית המקדש במועדים.
ב, תנא קמא מצריך עשרה פסוקים לכל ברכה, ודעת רבי יוחנן בן נורי שיוצא באמירת שלושה פסוקים בלבד.
להלכה נוהגים לומר לפחות עשרה.
ב מובאים שלשה הסברים לאמירת הפסוקים במספר זה דווקא: כנגד עשרה מאמרות שבהם נברא העולם, כנגד עשרת הדיברות או כנגד עשרה הילולים שב.
ב מובא טעם למניין זה על כל ברכה בנפרד.
הסיבה לאמירת שלשה פסוקים לדעת רבי יוחנן בן נורי היא כנגד תורה נביאים וכתובים או כנגד כוהנים לויים וישראלים.
כאמור, עיקר ברכות מלכויות זכרונות ושופרות הוא אמירת פסוקים מן התורה, הנביאים והכתובים העוסקים בנושאים אלה.
ההלכה אינה קובעת מבחר פסוקים מחייב, אלא קובעת כללים כיצד יש לבחור את הפסוקים מתוך המאגר שבתנ"ך.
במשנה מופיע כלל אחד: שאין לבחור פסוקים שליליים, המזכירים מלכות, זכרון או שופר בהקשר של פורענות.
בתוספתא ובתלמוד נזכרים כללים נוספים, כגון שאין לומר זכרון המוסב על אדם יחיד, אלא רק על הציבור.
ומאידך, רבי יוסי מחריג את הכלל הראשון ומתיר אמירת פסוקי פורענות שהפורענות שבהם מתייחסת לגויים.
מחלוקות נוספות בין רבי יהודה לרבי יוסי נוגעות לרמת העיסוק של הפסוקים בנושא שהם אמורים לעסוק בו.
לדעת רבי יהודה, פסוקי המלכויות צריכים להזכיר בפירוש את מלכות ה', אך לדעת רבי יוסי ניתן להשתמש בפסוקים שתוכנם מביע את העיקרון של מלכות ה', גם בלי להזכיר אותה בפירוש.
למשל, רבי יוסי מתיר להשתמש לצורך כך בפסוק שמע ישראל.
יש לציין כי רבי יוסי נדרש להרחיב את מאגר פסוקי המלכות, שכן לדעתו יש לומר ארבעה פסוקים מן התורה, ואילו לפי הקריטריון של רבי יהודה ישנם בכל התורה רק שלשה פסוקים מתאימים.
בפסוקי הזכרונות קיימת מחלוקת מקבילה, בשאלה האם יש צורך דווקא בלשון "זכר", או שגם המילה הנרדפת "פקד" מתאימה.
מחלוקת דומה לכך קיימת גם בפסוקי השופרות: לדעת רבי יהודה, פסוקי ברכת השופרות חייבים להכיל את אזכור השופר עצמו, אך לדעת רבי יוסי גם פסוקים המכילים רק את אזכור התרועה (למשל ), ולא מופיעה בהם המילה המפורשת "שופר", כשרים לשימוש.
מלבד קביעת החיוב לומר פסוקי מלכויות זכרונות ושופרות במסגרת הברכות, לא קבעה ההלכה דבר בשאלה כיצד יש לשלב בהן את הפסוקים, האם מקדימים להם הקדמה מסוימת או מוסיפים חתימה מיוחדת, והאם אומרים את הפסוקים כצרור פסוקים רצוף או שישנה תפילה מיוחדת לכל פסוק.
במשנה לא מופיעות אפילו חתימות הברכות לראש השנה.
כאמור, במחזורי התפילה ישנו נוסח תפילה לכל אחת מן הברכות, הכולל פתיחה לברכה שתוכנה הוא בעיקר דברי שבח לה', שלאחריה באים הפסוקים ברצף, ולבסוף בא קטע חתימה שתוכנו הוא בקשה וכולל בתוכו גם את הפסוק החותם מן התורה.
קטע מנוסח זה לברכת זכרונות מצוטט בתלמודים ומכונה שם "תקיעתא דרב" (או "תקיעתא דבי רב"), ומכך מסיקים כי זהו שמה של מערכת הנוסחים שבידינו.
מהציטוטים הללו עולה כי מחברה הוא האמורא רב, אך אחרים סבורים שהיא קדומה יותר ומקור הכינוי הוא רק בכך שהיא נערכה על ידו או הייתה נהוגה בבית מדרשו, או אף שאין הכוונה לאמורא רב, ומשמעות הביטוי היא התקיעתא שנהוגה בחוגי ישיבות בבל.
להשערת דניאל גולדשמידט, נוסח 'תקיעתא דבי רב' שבידינו מורכב משני נוסחים מקבילים שהורכבו זה על זה.
לדעתו, מאחר שההלכה לא קבעה באיזה אופן יש לשלב את אזכור הפסוקים בתפילה ואיזה אופי להעניק לאמירתם, היה במקור נוסח אחד שערך את הברכות כברכות שבח, ונוסח אחר שערך אותן כברכות בקשה.
בנוסח שלנו הורכבו שני הנוסחים: פסקת הפתיחה היא פסקת שבח בדרך כלל, שמקורה בנוסח הראשון ואליה מצטרפים תשעת הפסוקים הראשונים, ופסקת הסיום, עם הפסוק העשירי המשתלב בה, היא פסקת בקשה שמקורה בנוסח השני.
גם מבחינת תוכנן, הוא משער כי פסקאות הבקשה שלאחר הפסוקים אינן חלק מקורי מתקיעתא דבי רב, אלא קטעים שצורפו אליה מאוחר יותר.
הראיה לכך היא שלחלקים רבים מבקשות אלה יש מקבילות בתפילות אחרות או שהם שברי ציטוטים מתפילות אחרות.
נימתה הכללית של תקיעתא דבי רב היא נימה אוניברסלית, ובפרט בפתיחת הברכות: פתיחות המלכויות 'עלינו לשבח' ו'על כן נקווה' עוסקות במלכותו של ה' על העולם כולו ובתפילה שתיפסק מן העולם העבודה הזרה וכל בני האדם יכירו במלכות ה'.
גם חתימת המלכויות חוזרת לתוכן זה.
פתיחת הזכרונות "אתה זוכר מעשי עולם" עוסקת בראש השנה כיום דין שבו דן ה' את כל בריות העולם וסוקר את מעשי כל בני האדם.
פתיחת השופרות "אתה נגלית" עוסקת, בעקבות פסוקי השופרות בתורה, בהתגלות ה' במתן תורה, שהוא נושא לאומי-יהודי ולא אוניברסלי.
אף על פי כן, מצא בעל התקיעתא מקום להזכיר את ההיבט האוניברסלי של המעמד וכתב "גם כל העולם כולו חל מפניך ובריות בראשית חרדו ממך".
פסקאות החתימה של הזכרונות והשופרות עוסקות בנושאים לאומיים-יהודיים ולא אוניברסליים: בקשה שה' ירחם על ישראל בזכות עקדת יצחק, ובקשה לקיבוץ גליות וגאולה.
סגנונה ולשונה של תקיעתא דבי רב הוא נשגב יותר משל תפילות הקבע הרגילות: נעשה בה שימוש בתקבולות על דרך השירה שבתנ"ך, והמשפטים בה כתובים במקצב הדומה לשל הפיוט הקדם-קלאסי (המקצב המרובע).
אוצר המילים שלה הוא ממשלב גבוה יותר מבנוסחי תפילה אחרים, ונעשה בה שימוש בכינויים על דרך הפיוט.
ניתן לומר שתקיעתא דבי רב היא פיוט קדום, או פרוזה הקרובה במיוחד אל הפיוט.
כאשר התפתח הפיוט, בארץ ישראל בתקופה הביזנטית, הוא נועד להוות נוסח חלופי לתפילות הקבע, שיעמוד בדרישות ההלכה בנוגע למבנה התפילה, אך יחליף את הנוסח הקבוע בנוסח פיוטי מתחלף.
בשל כך, פייטנים כתבו גם פיוטי תקיתעות, כלומר נוסחים מפויטים לברכות מלכויות זכרונות ושופרות, שיחליפו את נוסח הקבע של תקיעתא דבי רב.
ברכות ראש השנה נחשבות כהכנה (או הכרזה) לתקיעות הבאות אחרי כל ברכה וברכה, כך שליח הציבור האומר אותן נקרא במשנה "מתקיע", וכך נקראות הברכות עצמן בחז"ל בשם "תקיעתא".
מאידך, מבואר בבבלי כי יחיד המתפלל מברך את הברכות אך אינו תוקע במהלך התפילה.
למנהג הספרדים תוקעים לאחר כל ברכה וברכה גם במהלך תפילת הלחש, כאשר החזן מקריא את סוף הברכה בקול ומיד תוקעים וממשיכים לברכה הבאה, ואילו האשכנזים נוהגים לתקוע רק בחזרת הש"ץ.
בזמן שהיה היובל נוהג היו מתווספות ברכות אלו גם בתפילת מוסף של יום הכיפורים של שנת היובל.
בתפילת תענית ציבור היו מוסיפים לתפילת העמידה שש ברכות, ובסך הכל 24 ברכות (ללא ברכת המינים).
בתפילת תענית מורחבת זו, נאמרות גם זכרונות ושופרות.
לדעת הרמב"ם, אין הכוונה לאמירת ברכות זכרונות ושופרות במלואן, אלא להוספת הפסוקים בלבד, בתוך ברכת גואל ישראל.
אולם, רוב הראשונים חלקו על הרמב"ם, ולדעתם הכוונה היא לאמירת ברכות זכרונות ושופרות, בדומה לתפילת ראש השנה (בשינויים קלים), כך שהברכה הראשונה הנוספת לתפילה (לאחר ברכת גאולה) היא ברכת זכרונות, ובסופה חותמים ; והברכה השנייה היא ברכת שופרות, ובסופה אומרים .
בתלמוד הבבלי נחלקו באילו תעניות ציבור נאמרת תפילת התענית המורחבת.
לפי דעה אחת הן נאמרות רק בשבע תעניות הגשמים האחרונות, ולפי דעה אחרת הן נאמרות גם בשלוש תעניות הגשמים האמצעיות.
להלכה, דעת רוב הראשונים שאומרים ברכות אלה רק בשבע האחרונות, וכך נפסק בשולחן ערוך.
מלכודות בפתיחה בשחמט מופיעות במשחקי שחמט רבים, ולעיתים משלבות את גורם ההפתעה ואלמנטים של ריתוק והקרבה.
נהוג לחלק את מלכודות הפתיחה לשני סוגים:
במילים אחרות: על מסעי המלכודת להיות כאלה שלא יעלו את חשדו של היריב בגלל חריגותן מן המקובל ובו בזמן עליהם להיות מוצדקים בזכות עצמם.
ומה אם היריב מגלה את המלכודת שהוכנה לו?
במקרה זה המלכודת תמשיך להיקרא מוצלחת אם:
מתכנן המלכודת לא החליש במסעי המלכודת את מעמדו.
אין סתירה בין מסעי תוכנית המלכודת לבין הקו הכללי של תוכניתו.
אין סתירה בין מסעי תוכנית המלכודת לבין הקו הכללי של האסטרטגיה והטקטיקה של תוכניתו.
הוא יכול להמשיך בפיתוח כליו ללא פגיעה ברעיונות המרכזיים של תורת הפתיחות בשחמט.
דוגמאות למלכודות מוצלחות המביאות למט
מלכודת מט לגל היא מלכודת ידועה הקרויה ע"ש לגל דה קרמר:
שחור איבד רגלי, ואם יכה את הפרש, המלכה הלבנה תכה את הרץ השחור), ר:ד1??(היה חייב להכות את הפרש)
ומנחית מט ליריב שנפל במלכודת)
העמדה לאחר המסע השלישי של השחור.הרץ השחור מרתק את הפרש הלבןהעמדה לאחר המסע הרביעי של השחורהעמדה לאחר המסע החמישי של השחור עמדת המט
(הלבן מתעלם בכוונה מן האיום על צריחו בח1 כחלק ממסעי המלכודת המתוכננת)
14. מה:ה4 עם איום כפול- על צח7 ועל צא8, וגם על הטוב ביותר 13. מז8 יבוא מה:ה4 עם יתרון של חייל))
ו:ה6 (גם אם השחור לא יכה ב ה6 מצבו בכי רע)
דוגמאות למלכודות מוצלחות המכות את מלכת היריב
למלכודת מוצלחת תיחשב לא רק מלכודת המביאה לכניעת היריב, אלא גם כל תוכנית המזכה את מתכננה ביתרון כלשהו: שיפור בעמדתו, פגיעה בהגנת היריב או זכייה בחומר ובכלל זה גם רגלי (ם).
של הלבן הלבן זוכה במלכה תמורת רץ
העמדה לאחר המסע הששי של הלבןהמלך השחור חייב להכות את הרץ הלבן
העמדה לאחר המסע החמישי של השחורשחור נפל במלכודת
מה:ד8 השחור מאבד את מלכתו
ההגנה ההודית - גמביט בודפשט
גם מלכודת המזכה את מתכננה בשני רגלים תיחשב למוצלחת, למשל במשחק הבא:
במהלך הבא של הלבן הוא לוכד את הרץ וזוכה ליתרון שני רגלים.
מלכודת כושלת היא מסע או סדרה של מסעים אשר מקיימים לפחות אחד מהמקרים הבאים:
מתכנן המלכודת מבוסס על שגיאה אפשרית של היריב, אך היריב אינו מבצע את השגיאה ואינו נופל למלכודת.
כחלק מיצירת המלכודת, מבוצעים מסעים אשר מחלישים את עמדתו הטקטית של מתכנן המלכודת.
קיימת סתירה בין מסעי תוכנית המלכודת לבין הקו הכללי של תוכניתו.
קיימת סתירה בין מסעי תוכנית המלכודת לבין הקו הכללי של האסטרטגיה והטקטיקה של תוכניתו.
מתכנן המלכודת אינו יכול להמשיך בפיתוח כליו ללא פגיעה ברעיונות המרכזיים של תורת הפתיחות בשחמט.
במילים אחרות: המסעים המחוללים את המלכודת הכושלת אינם טובים כשלעצמם, מחלישים את יוזם המלכודת והם מותנים בכך שהיריב יתפתה וישגה.
למלכודת כושלת ייחשב גם מצב בו כל הפסדו של מתכנן המלכודת היה מסע חסר תועלת, שכן הוא מאבד את היוזמה והיכולת להוביל את המשחק.
מה מטרת מסעו השלישי של השחור?
הרי הוא מפקיר את הרגלי ה5 ואף סותר את אחד הרעיונות המרכזיים של הפתיחה הקובע שלא להזיז כלי פעמיים (כדי למנוע פגיעה בפיתוח הכלים האחרים).
תקוותו (ולא תוכנית ודאית) של השחור היא כי הלבן ישגה ויבצע את ההמשך הבא:
(המלכה תאיים על הפרש ועל הרגלי ה5)
5. פ:ו7 מה:ז2 (הלבן יתלהב להכות צריח)
6. צו1 מה:ה4+(לא תישאר ללבן ברירה אלא צו1)
אך ללבן מגוון אפשרויות תגובה שישימו לאל את כוונת השחור להפילו בפח, למשל:
יתרה מזאת: אם המסע הרביעי של הלבן יהיה פג3 אזי הוא יוכל ליצור בעצמו מלכודת (מוצלחת) לשחקן השחור :
(מתעלם מכוונת השחור לרתק את פרשו על ידי רז4)
(חושף את מלכתו לאיום הרץ אך)
לשחור אסור להכות את המלכה, אם יעשה זאת יקבל מט בשני מסעים:(מט לגל)
מלכודת הרווחה הוא מצב שבו מערכות המיסוי והרווחה במדינה יוצרות תמריץ לאזרחים להישאר תלויים בתשלומים שהם מקבלים ממערכת הרווחה.
מצב זה מכונה לעיתים גם בשם "מלכודת האבטלה" או "מלכודת העוני", אבל אלו הם מונחים מטעים.
מלכודת רווחה היא מקרה פרטי של מעגל העוני, אשר מתייחס בעיקר לתמריץ הכלכלי של הפרט.
ישנם מנגנונים רבים נוספים כמו אי שוויון בגישה לחינוך, לתחבורה או לבריאות אשר מהווים מלכודות עוני ואבטלה מסוג שונה.
תמריצים לאבטלה ואי גידול בשכר
יש הבחנה בין שני תמריצים שונים.
"מלכודת האבטלה" מתרחשת כאשר קיים הפרש קטן בין הכנסה מעבודה בשכר נמוך, לבין דמי האבטלה (או תגמולי רווחה אחרים, כגון הבטחת הכנסה).
הפרש זה יכול להיות קרוב להוצאות הכרוכות ביציאה לעבודה, או אף קטן מהן כך שדבר זה מקטין את התמריץ של הפרט לצאת לעבוד, או אף מהווה תמריץ שלילי.
"מלכודת העוני" או "מישור העוני", או "שיפוע העוני" – מתייחס למצב שבו הטבות, התלויות ברמת ההכנסה מעבודה, פוחתות ככל שההכנסה עולה, זאת בצירוף מס הכנסה וניכויים אחרים, כל אלה מקטינים את הרצון להרוויח שכר גבוה יותר בעבודה, בין אם בעבודת שעות נוספות או בפיתוח מיומנויות נוספות.
דבר זה נובע מכך שיש אזור מעל השכר המינימלי, שבו תוספת שמשולמת לעובד, לא מגדילה בהרבה, או לא מגדילה כלל את שכר הנטו שלו, היות שלאחר קיזוז ההטבות, שכרו נשאר כשהיה.
רבים ממקבלי הטבות הרווחה אינם מסוגלים לעבוד, עקב זקנה, נכות, התמכרות לסמים, חוסר התאמה לדרישות המינימום של שוק העבודה ועוד.
יש הסוברים כי ביחס לכל אלה לא ניתן לדבר על מלכודת הרווחה, שכן מושג זה מתייחס רק למקבלי הטבות רווחה המסוגלים לעבוד אך מצב הקצבאות מהווה תמריץ שלילי כנגד הצטרפותם לשוק העבודה.
להלן מובאת דוגמה לאופן בו באה לידי ביטוי מלכודת הרווחה: אם חד-הורית המקבלת גמלת הבטחת הכנסה מוצאת משרה חלקית, שבה תשתכר שכר מינימום לשעה.
אבל, השכר אותו תשתכר בעבודתה יופחת מסכום הגמלה שתקבל, וכך לא יוותר לה למעשה כל רווח ממשי מן העבודה.
לעיתים, היא אף תפסיד כסף כתוצאה מן היציאה לעבודה, לנוכח העובדה כי משכר העבודה שתרוויח ינוכו מסים.
בנוסף, יתווספו בדרך כלל הוצאות נוספות עקב היציאה לעבודה (הוצאות עבודה), למשל מציאת השגחה לילדיה בעת שהיא עובדת.
לכן, למרות שהיא תורמת לפעילות הכלכלית הכספית, היא עלולה למעשה למצוא עצמה במצב כלכלי גרוע יותר, לעומת מצבה קודם שהחלה לעבוד.
הרעיון מאחורי מלכודת הרווחה נובע, מהנחות על הדרך שבה בני אדם מקבלים החלטות, לאור הערכה אישית של זמנם ומאמציהם.
להלן דוגמה תאורטית נוספת: אדם המקבל הבטחת הכנסה בסך 1,500 ש"ח לחודש למעשה אינו עושה דבר כדי לקבל סכום זה.
הוא מקבל הצעה לעבודה שבה ישתכר 2,500 ש"ח לחודש.
האם עליו לקבל את המשרה?
במבט הראשון התשובה היא "בוודאי", היות שברור כי יצמח לו רווח כלכלי גדול יותר מעבודה, 1,000 ש"ח יותר בחודש, המייצגים גידול של 66% בהכנסותיו החודשיות.
אולם מן השכר שיקבל הוא יצטרך לשלם מיסים, נניח שהדבר יפחית את שכרו ל-2,200 ש"ח ולכן הגידול האמיתי בהכנסתו יהיה רק 700 ש"ח לחודש.
אף בכך יש שיפור במצבו הכלכלי, אבל השיפור הזה מגיע במחיר של הרבה יותר שעות עבודה.
אדם זה יצטרך לעבוד ככל הנראה 40 שעות בשבוע בעבודתו החדשה, כאשר הגידול האמיתי בהכנסתו לשעה אינו עולה על שכר המינימום.
בנוסף יגדלו אף הוצאותיו, למשל בזמן ובכסף שיוציא על נסיעה לעבודה.
במצב זה הוא ישקול את התועלת מן הרווח הכלכלי הנוסף כנגד "המחיר" שיאלץ לשלם כתוצאה מעבודתו.
לא תהיה זו הפתעה אם יחליט כי הרווח הכלכלי הנוסף אינו מצדיק את המאמץ.
בנסיבות אלה ניתן לומר כי "נלכד" במלכודת הרווחה.
תיאורים אלו מופשטים ואינם לוקחים בחשבון כמה מנגנונים אחרים המתקיימים במציאות.
הבטחת הכנסה או דמי אבטלה אינם ניתנים לאדם "בלא שיעשה דבר" אלא בדרך כלל הדבר תלוי בשורה של חוקים שונים המגבילים אותו בצורות שונות, ומטילים עליו חובות שונות (כמו חתימה בלשכת התעסוקה עבור דמי אבטלה לדוגמה).
דבר נוסף הוא שהבטחת הכנסה אינה מהווה פרנסה בטוחה, שכן היא תלויה בפוליטיקאים ובפקידים ממשלתיים.
דבר נוסף הוא ניתוח דינמי של הכנסות, או אופק הכנסה עתידי.
במציאות אנשים מייחסים חשיבות לא רק לשכר המיידי אותו הם מקבלים, אלא למבנה השכר האפשרי בעתיד.
בקבלה לעבודה, אפשר לקבל שכר נמוך בתחילה, אבל ליהנות מיתרונות כלכליים אחרים, כמו למידה תוך כדי עבודה, הזדמנויות לקידום בתוך העבודה או לעבודה במקום אחר וכו' – דברים שיאפשרו אופק הכנסה עולה.
בנוסף לכך לאבטלה יש עלות גבוהה גם במונחים אחרים המשפיעים על הרווחה: דיכאון, שעמום, חרדה, תחושת תלות, וחוסר תוחלת ברמה הנפשית, וכן הפרעות בריאותיות פיזיולוגיות.
בנוסף לכך ישנה סטיגמה חברתית שלילית על רבים מבין המובטלים – וכל אלה מהווים תמריצים חזקים למציאת עבודה, גם בהינתן הפרש קטן בין קצבאות לשכר מינימום.
יש לזכור שבסופו של דבר, המחקרים מלמדים שתקציב רווחה מפחית בצורה ניכרת את שיעור העוני.
מדינות בעלות תקציב רווחה גבוה הן לרוב מדינות בעלות שיעור עוני נמוך, ואילו מדינות בעלות תקציב רווחה נמוך הן לרוב בעלות שיעור עוני גבוה.
המושג של מלכודת הרווחה מדגים כיצד מערכות רווחה סוציאליות יכולות ליצור תמריץ שלילי לכניסה לעבודה.
מקובל לחשוב שלמצב זה השפעה שלילית על החברה כיוון שהוא מפחית את התמ"ג, את היעילות הכלכלית, פוגע בהקצאת משאבים יעילה, וברמת המיומנות של הפרטים, ותורם לאבטלה ולאי שוויון.
כמו כן יש לשים לב, שבעוד שתשלומי רווחה שונים עלולים ליצור מלכודת רווחה, היעדרם של מנגנוני רווחה, עלול לגרום למלכודות עוני אחרות, שיכולות להיות לא פחות חמורות.
לדוגמה, במדינות עניות רבות ההורים העדיפו שילדיהם יעבדו ויעזרו בפרנסת המשפחה, ובכך יש מלכודת עוני אחרת שבה העניים מתפרנסים מעבודות שלא מצריכות השכלה.
הכנסה של חינוך חינם, או סבסוד לחינוך, היא מנגנון רווחה, ולכן היא מקטינה את התמריץ של הילדים לצאת לעבוד, אולם בה בעת היא מגדילה את היכולת של ילדיו לצאת ממלכדות העוני.
קיומה של מלכודת הרווחה תלוי בהפרש שבין ההכנסה מקצבת רווחה לבין שכר המינימום שניתן להשתכר מעבודה.
מלכודת הרווחה נוצרת כאשר ההפרש בין השניים קטן מדי.
לכן, הפתרון הכללי למלכודת הרווחה הוא להגדיל את ההפרש שבין שני מקורות ההכנסה, בין אם על ידי העלאת שכר המינימום או על ידי הפחתת גמלאות הרווחה (או על ידי שתי הפעולות גם יחד).
במדינות אירופה, בקנדה ובישראל הפתרונות הניתנים לבעיה זו הם, בדרך כלל, הפחתת המיסוי על בעלי הכנסות נמוכות, או קביעת רמת הכנסה נמוכה שאיננה שוללת את קצבת הרווחה, ובכך ניתן תמריץ חיובי למקבל הגמלה למצוא משרה חלקית בשכר מינימום שתאפשר לו רווח כלכלי ממשי.
עם זאת בארצות הברית, ביפן ובאוסטרליה ננקטו פתרונות קיצוניים יותר לבעיה זו.
פתרונות אלה כוללים הפחתה קיצונית בגובה קצבאות הרווחה ואפילו ביטול קצבאות מוחלט.
מתנגדי פתרונות כאלה טוענים כי צעדים שכאלה עלולים להותיר את שכבת האוכלוסייה הענייה ללא כל רשת ביטחון סוציאלי ולחשוף אותה לסכנות של רעב, מצב העלול לעורר בעיות קשות יותר מן הבעיות הנפתרות על ידי פעולות אלה.
מצד שני, תומכי צעדים כאלה טוענים שביטול מערכת קצבאות הרווחה הממשלתיות לא תשפיע על ארגוני הצדקה הפרטיים, על תמיכה משפחתית ותרומות מיחידים בחברה ומנגנונים חברתיים אלה ימנעו את חזונות האסון.
בנוסף, אלה התומכים בקיצוץ קצבאות הרווחה או בביטולן טוענים כי הפחתת קצבאות ממשלתיות אלה תגביר את התמריץ לצאת ולעבוד, או לפחות יבטל את התמריץ השלילי המונע מאזרחים לעבוד.
בין דרכים אחרות שהוצעו לפתרון סכנת מלכודת הרווחה יש התומכים בהכנסת מינימום מובטחת ובמס הכנסה שלילי, המבוססים על התפיסה כי לכל אזרח, בין אם הוא עובד ובין אם לאו, יש להבטיח כמות קבועה של תשלומי רווחה (אצל אנשים המשתכרים למחייתם התשלום יעשה באופן של החזר חלקי של מס הכנסה).
באופן כזה למובטלים המוצאים עבודה מכניסה לא יופסקו תשלומי הרווחה שקיבלו, אלא שהכנסתם מתשלומי רווחה תפחת באופן הדרגתי ככל שתגדל הכנסתם מעבודה.
מנגנון כזה יספק תמריץ חיובי יותר למצוא עבודה.
פתרון נוסף הוא תוכניות של רווחה לעבודה – תוכניות המיועדות לצמצם את התלות של אזרחים נמוכי הכנסה במערכת הרווחה על ידי שילובם בשוק העבודה.