tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
באופן דומה, אם מישהו יעמוד על הנקודה הגבוהה ביותר בפסגת ההר, שיפוע הר הגעש יימשך עד האופק.
תפיסה מוטעית נפוצה היא שפסגת ההר נמצאת מעל האטמוספירה של מאדים.
הלחץ האטמוספירי בפסגת ההר הוא כ-2% מהלחץ הממוצע על פני השטח של מאדים.
לשם השוואה, לחץ האוויר בפסגת האוורסט הוא כ-25% מלחץ האוויר בגובה פני הים.
גם כך, סופות אבק מתרחשות גם בחלקים הגבוהים של ההר וישנה נוכחות של עננים העשויים מקרח פחמן דו-חמצני גם בפסגת אולימפוס מונס, אך לא התגלתה נוכחות ענני קרח מים שהם כבדים יותר.
אף כי הלחץ האטמוספירי הממוצע על מאדים הוא פחות מאחוז אחד מזה של כדור הארץ, כוח המשיכה הנמוך בהרבה מאפשר לאטמוספירה להימשך לגובה רב בהרבה.
אוליגרכים רוסים הוא שם מקובל לקבוצה של אנשי עסקים, יוצאי מדינות ברית המועצות לשעבר, שצברו עושר רב אחרי התמוטטות ברית המועצות ב-1991, בתקופת שלטונו ונשיאותו של בוריס ילצין ברוסיה.
על אף שמם, האוליגרכים הם בני עמים שונים ולא רוסים בלבד.
האוליגרכים הראשונים הופיעו כאשר החל מיכאיל גורבצ'וב לבצע הליכים של ליברליזציה בשוק הסובייטי בשנות השמונים.
רבים מהם היו אנשים שעסקו בהברחתם של מוצרים מבוקשים שהיו אסורים או מוגבלים ביבוא תחת השלטון הסובייטי, כמו מחשבים ומכנסי ג'ינס.
פריחתם הגדולה של האוליגרכים הגיעה בתקופת שלטונו של בוריס ילצין, שבה בוצעה הפרטה בהובלת אנטולי צ'ובאיס ויגור גאידר, שניים מ"הרפורמטורים הצעירים".
במסגרת ההפרטה נמכרו נכסי מדינה רבים, ובמיוחד משאבי טבע וחברות האמונות על הפקתם, במהירות רבה ובמחיר נמוך יחסית.
בהתאם לטענת דייוויד סאטר, מחבר הספר "חשיכה עם שחר", עמדה מאחרי ההפרטה המהירה שאיפה ליצור מערכת כלכלית המבוססת על בעלות פרטית.
אולם, בהיעדר שלטון חוק ברוסיה, "נפתחה הדרך לרדיפה פושעת אחר כסף וכוח".
עליזה דולגובה טוענת כי ההפרטה המהירה נועדה "ליצור בכל מחיר מעמד שיתמוך ברפורמה....
כל סוג של הון כובס והוכנס למחזור.
לא ננקטו צעדים למנוע לגליזציה של הכנסה פלילית....
סכומים עצומים הושקעו ברכוש בלי רישום בעלים.
לא הייתה מדיניות דומה לזו באף מדינה תרבותית אחרת."
בעיני מגיני ההפרטה המהירה, המזוהים לעיתים קרובות עם מפלגתו של צ'ובאיס, ברית כוחות הימין, הייתה המכירה המהירה והלא בררנית בבחינת הכרח.
החברות שנמכרו נוהלו על-בסיס עקרונות סובייטיים, ללא בקרות על המניות, עם מספר עצום של מועסקים, ללא דוחות כספיים או התייחסות כלשהי לרווחיות.
הקונים הימרו כאן כאשר קנו חברות מפסידות, בתקווה שיצליחו להפוך אותן לרווחיות במהירות גדולה יחסית.
בניגוד למדיניות האיטית והמודרגת יחסית שנקטו מספר מדינות קומוניסטיות לשעבר במזרח אירופה, שכוונתה הייתה להניח לשוק לצמוח בהדרגה, מלמטה, סברו הרפורמיסטים ברוסיה כי ניתן ליצור "קפיטליזם סובייטי" — שוק חופשי המופעל באופן מיידי והחלטי בהתאם להוראה מגבוה.
לכן, הם תמכו במכירה מהירה של נכסים ממשלתיים, שעיקרם חברות נפט ומחצבים.
זאת, כדי ליצור כהרף עין מעמד בינוני שיתמוך ברפורמות.
האוליגרכים צברו השפעה רבה על המערכת הפוליטית ברוסיה, במיוחד לקראת מערכת הבחירות לבחירתו מחדש של ילצין בשנת 1996, שבה שיחקו המימון והתמיכה של "האוליגרכים" תפקיד חשוב.
בתקופה זו המונח נכנס לשפה הרוסית.
למימון של מערכת הבחירות של ילצין התגבשה קבוצה של 7 בעלי הון:
בוריס ברזובסקי – נמלט מרוסיה עם עליית הפוטיניזם, ממוצא יהודי (לתקופה קצרה היה גם אזרח ישראל)
מיכאיל חודורקובסקי – הואשם ונשפט לתקופת מאסר ארוכה ושוחרר לאחר עשור בכלא, ממוצא יהודי
ולדימיר גוסינסקי – נמלט מרוסיה, ממוצא יהודי (גם אזרח ישראל)
מיכאיל פרידמן – נמנה עם האנשים העשירים ברוסיה גם בשנת 2024, ממוצא יהודי (גם אזרח ישראל)
ולדימיר פוטנין – נמנה עם האנשים העשירים ברוסיה גם בשנת 2024
אלכסנדר סמולנסקי – בשנת 2003 עזב את עסקיו ברוסיה
ולדימיר וינוגרדוב - בשנת 1998 פשט רגל ברוסיה ונפטר בשנת 2008
ויטלי מלכין – עזב רוסיה בשנת 2013. בעל אזרחות ישראלית.
רבים מן היזמים האוליגרכים נמנו עם קבוצות באוכלוסייה שלא הצליחו לתפוש את מקומן בתוך הממסד הסובייטי, כמו בתוך הק.ג.ב.
כוחם שקע במידת מה בעת המשבר הפיננסי באסיה ב-1997, שהכה קשות בחלק מהאוליגרכים כמו גם משבר הרובל ב-1998.
כאשר עלה ולדימיר פוטין לשלטון בסוף שנת 1999, הוא החל פועל בהדרגה לכינון משטר אוטוקרטי, כשהוא מחסל בהדרגה את אמצעי התקשורת העצמאיים (כמו רשתות TV-6, TVS ו-NTV), ומעביר חברות בבעלות האוליגרכים לבעלות המדינה או לבעלות מקורביו.
ולדימיר גוסינסקי, בעל חברת התקשורת "מדיה מוסט" שלא תמכה בפוטין בבחירות ב-1999, הוגלה למעשה.
בוריס ברזובסקי שהואשם בכוונה להדיח את פוטין, קיבל מקלט מדיני בבריטניה שסירבה שוב באמצע 2006 להסגירו לרוסיה.
מיכאיל חודורקובסקי, בעל חברת הנפט יוקוס, נאסר באוקטובר 2003 ונידון לשמונה שנות מאסר בעוון אי–תשלום מיסים.
רומן אברמוביץ' עזב למעשה את רוסיה, והועלו תביעות להסגיר לרוסיה אוליגרכים אחרים שנמלטו.
בינואר 2018 פרסמה מחלקת האוצר של ארצות הברית רשימה עם שמות אנשי מפתח ברוסיה, הכוללת שמות 96 אוליגרכים רוסים.
בין האוליגרכים יש מקורבים אישיים של פוטין: סרגיי רולדוגין הוא חבר ילדות של הנשיא והסנדק של בתו הבכורה מריה, קיריל שמאלוב היה נשוי לבתו של פוטין, וארקדי רוטנברג הכיר אותו בגיל 13 בחוג ג'ודו.
אוליגרכים נוספים הם אלישר אוסמנוב, פיוטר אוון ואלכסנדר פונומרנקו.
במרץ 2022, בעקבות פלישת רוסיה לאוקראינה, הודיעו ארצות הברית, האיחוד האירופי ובריטניה על שורה של סנקציות אישיות נגד אוליגרכים רוסים המקורבים לנשיא רוסיה ולדימיר פוטין, בניסיון לפגוע בכלכלה הרוסית ולשבש את מאמצי המלחמה של פוטין.
הסנקציות כוללות בין השאר הקפאת נכסים ומגבלות תנועה.
בנובמבר 2022 השתלטה ממשלת אוקראינה על מניות של חמש חברות בעלות חשיבות אסטרטגית למלחמה – כולן בעלות קשרים לאוליגרכים אוקראינים.
להלן רשימת האנשים העשירים ברוסיה.
הון במיליארדי דולרים (נכון לפברואר 2024):
מתגורר בלונדון יהודי 10 מיכאיל פרוכורוב Михаил Прохоров 11.0 מתכות רוסאל, נורילסקי ניקלבעל אזרחות ישראלית
טטיאנה בקלצ'וק היא האישה העשירה ברוסיה עם 13.1 מיליארד דולר.
בשנת 2008, שווי האנשים העשירים ביותר באוקראינה היה שווה ל-85% מהתמ"ג של אוקראינה.
עד שנת 2015, עקב הסכסוך האוקראיני-רוסי, ירד השווי הכולל של חמשת האוקראינים העשירים והמשפיעים ביותר באותה תקופה (רינט אחמטוב, ויקטור פינצ'וק, איגור קולומויסקי, גנאדי בוגוליובוב ויורי קויסוק) מ-21.6 מיליארד דולר ב-2014 ל-11.85 מיליארד דולר ביוני 2015.
מתוך "פורבס" נובמבר 2021. הון במיליארדי דולרים:
אוליגרכים נודעים בעלי אזרחות ישראלית שברובם המכריע נולדו בברית המועצות.
לרוב הם בעלי אזרחות נוספת, ורקע יהודי מסוים.
אוליגרכים נודעים בעלי אזרחות אמריקאית או בריטית, שברובם המכריע נולדו בברית המועצות.
לן בלווטניק – אזרחות כפולה בריטית ואמריקאית, ממוצא יהודי
האולימפיאדה הייתה מחזור בן ארבע שנים בין המשחקים האולימפיים שנערכו ביוון העתיקה, ששימש בעקיפין בתיארוך השנים.
בתקופה המודרנית (החל מסוף המאה ה-19 וראשית המאה ה-20) משמש המונח לתאר את התקופה שמתחילה ב-1 בינואר בשנה שבה מתקיימים משחקי הקיץ האולימפיים (שגם אותם מקובל לכנות בעברית "אולימפיאדה") ומסתיימת ב-31 בדצמבר בשנה שלפני המשחקים הבאים.
מאחר שהאולימפיאדה המודרנית הראשונה החלה בשנת 1896, המחזור הראשון של האולימפיאדה החל בשנה זו והסתיים בשנת 1899 וכן הלאה.
האולימפיאדה ה-33 החלה בשנת 2024.
על פי פוליביוס בספרו "היסטוריה", תקופת ארבע השנים של האולימפיאדה החלה עם המשחקים האולימפיים שנערכו באולימפיה שביוון.
האולימפיאדה הראשונה נערכה בשנת 776 לפנה"ס ומשנה זו נספרת תקופת האולימפיאדה.
בהתאם לכך, לוח השנה של האולימפיאדה נספר כדלקמן:
שנה 3 של האולימפיאדה ה-194 היא שנת 1/2 לפנה"ס,
שנה 4 של האולימפיאדה ה-194 היא שנת 1 לפנה"ס/1 לספירה,
שנה 1 של האולימפיאדה ה-195 היא שנה 2/1 לספירה,
שנה 2 של האולימפיאדה ה-195 היא שנה 3/2 לספירה.
ההיסטוריונים היוונים השתמשו בלוח זה על מנת לתארך את האירועים בתקופתם, אף שלא ברור מתי הפך הלוח ללוח שנה נפוץ ומקובל.
תקופת האולימפיאדה החלה עם פתיחת המשחקים שנערכו בראש השנה היוונית - הירח המלא הראשון הקרוב ליום הארוך בשנה.
בשנת 432 לפנה"ס, עם אימוץ המחזור המטוני שונה מועד תחילת האולימפיאדה.
עם ביטול המשחקים בשנת 394 לספירה, על ידי הקיסר הרומי תיאודוסיוס הראשון, בטל גם השימוש בשיטת האולימפיאדה, אשר הקיסר התייחס אליה כאל שיטה פאגאנית (עבודת אלילים).
ניתן לראות בשנת 1896, בה החלו המשחקים מחדש, את סוף השנה השלישית ותחילת השנה הרביעית של האולימפיאדה ה-668. השנה הנוכחית () היא סוף השנה ה תחילת השנה ה של האולימפיאדה ה-.
האולימפיאדה הוא שמן של מספר אופרות שעלילתן מתרחשת ביוון העתיקה.
אוליו (באיטלקית: Oglio; בלטינית: Ollius או Olius; בלומברדית: Òi או Ùi) הוא נהר במחוז לומברדיה שבצפון איטליה, ואחד מיובליו השמאליים של הפו.
אורכו של הנהר הוא 280 ק"מ והוא השני באורכו בין יובליו של הפו; השלישי בספיקתו הממוצעת והרביעי בשטח אגן הניקוז שלו..
האוליו הוא תוצר מיזוגם של שני נחלים קטנים - פריג'ידולפו (Frigidolfo) ונרקנלו (Narcanello) - הנפגשים בגובה של 2,600 מטרים מעל פני הים בצפון ואל קמוניקה שבצפון לומברדיה .
הוא זורם דרך אגם איזאו (כניסה , יציאה ) ונשפך אל הפו כ-15 ק"מ דרומית-מערבית למרכז העיר מנטובה .
בשפכו אל הפו, ספיקתו הממוצעת של הנהר עומדת על 137 מטר מעוקב לשנייה, אך בשל היותו ניזון בעיקר ממי הפשרת שלגי האלפים, נעה ספיקתו לאורך השנה בין 36 ל-425 מ"ק לשנייה.
אצטדיון אולימפ-2 הוא המגרש הביתי של רוסטוב.
נבנה ב-1930, נודע בשם אצטדיון רוסטסלמאש על שם מפעל המכונות רוסטסלמאש שבנה אותו.
שיפוצים רבים נערכו באצטדיון כשהאחרון שבהם בוצע בשנת 2002, אז נהרס היציע הדרומי שבנייתו המחודשת הסתיימה בשנת 2009. בשנות ה-50 של המאה ה-20 האצטדיון היה התשיעי בגודלו בברית המועצות, אז היו בו 32,000 מושבים.
האצטדיון אירח מספר קבוצות בכירות כגרמיו הברזילאית, ראפיד וינה האוסטרית, סטיאווה בוקרשט הרומנית, יובנטוס האיטלקית, גלאטסראיי הטורקית ואוסר הצרפתית.
ב-16 במאי 2010 אירח האצטדיון את משחק הגמר של הגביע הרוסי בו גברה זניט סנקט פטרבורג על סיביר נובוסיבירסק בתוצאה 0–1. משחק זה היה משחק גמר הגביע הראשון אי-פעם מחוץ לאזור מוסקבה.
ב-1 באפריל 2018 נערך משחק הליגה האחרון באצטדיון, במסגרתו רוסטוב אירחה את צסק"א מוסקבה במשחק במסגרת המחזור ה-24.
קלוב אולימפו (בספרדית: Club Olimpo; מוכר גם כאולימפו דה באיה בלנקה, או בפשטות אולימפו), הוא מועדון ספורט מהעיר באיה בלנקה שבארגנטינה המשחק בליגת המשנה הארגנטינאית.
המועדון נוסד ב-15 באוקטובר 1910, ופעילויותיו העיקריות הן בתחומי הכדורגל והכדורסל.
אף על פי שאת הישגיו הגדולים ביותר השיג המועדון בענף הכדורסל (שתי אליפויות ליגת העל הארגנטינאית בכדורסל בשנות השבעים), מאז ומעולם היה הכדורגל תחום פעילותו העיקרי.
קבוצת הכדורגל של המועדון משחקת כיום בליגת העל הארגנטינאית.
מלבד שני ענפי הספורט שהוזכרו, קיימות במועדון מחלקות ספורט נוספות: שחייה, התעמלות מכשירים, אייקידו, ג'ודו, גלגיליות, משקולות וכדורעף.
מקור השם של המועדון בהר האולימפוס היווני, ומקור צבעיו (פסים שחורים-צהובים) בצבעיה של קבוצת פניארול האורוגוואית שנשיאו הראשון של אולימפו אהד.
עד לשנות השמונים השתתפה קבוצת הכדורגל של אולימפו בטורניר המקומי של באיה בלנקה, ה"ליגה דל סור" (ליגת הדרום, כשהכוונה היא לדרום פרובינציית בואנוס איירס), טורניר בו מחזיקה אולימפו בשיא אליפויות - 28 במספר.
בשנות השבעים והשמונים העניקה ליגה זו כרטיס כניסה לטורניר האזורי (Torneo Regional) המיועד לקבוצות מחוץ לבואנוס איירס רבתי, שבתורו העניק כרטיסי השתתפות בטורניר הנסיונל, טורניר בו שיחקו קבוצות מפנים הארץ וקבוצות ליגת העל.
בדרך זו זכתה אולימפו להשתתף בטורניר הנסיונל של שנת 1984. בשנת 1985 ההצלחה של אולימפו בטורניר האזורי העניקה לה את הזכות להשתתף ב"ליגיז'ה פרה ליברטדורס" (טורניר כניסה לגביע ליברטדורס), שם הפסידה אולימפו לבוקה ג'וניורס ברבע הגמר.
בעונת 1988/89 העפילה אולימפו לליגת המשנה הארגנטינאית (פרימרה B נסיונל), אך היא ירדה חזרה לליגה המקומית בתום העונה.
בעונת 1996 העפילה אולימפו שוב לליגת המשנה, ומאז ועד היום היא שיחקה באחת משתי הליגות העליונות.
הישג השיא של קבוצת הכדורגל היה המקום הרביעי בטורניר קלאוסורה 2011.
קבוצת הכדורסל של המועדון זכתה בליגת העל הארגנטינאית בכדורסל בשנים 1974 ו-1978. הקבוצה הגיעה למקום השני בליגה בשנים 1980 ו-1986. באליפות המקומית של באיה בלנקה זכתה הקבוצה 19 פעמים.
כיום משחקת הקבוצה בליגה השלישית.
קבוצת הכדורגל "אולימפ-דולגופרודני" הוא מועדון כדורגל רוסי מהעיר דולגופרודני, שבפרברי מוסקבה.
עד 2021, הקבוצה אירחה את משחקי הבית באצטדיון "סאליוט" בעיר דולגופרודני, המכיל 6,000 מקומות.
ב־2021 עברה לארח באצטדיון רודינה, בעיר חימקי המכיל 3,760 מושבים.
בעונת 2011/2012 המועדון זכה באליפות מחוז מוסקבה של ליגת הכדורגל החובבנית ומאז מתמודד בליגה השנייה, השלישית בחשיבותה במערך ליגות הכדורגל ברוסיה.
עד מאי 2020 נקרא בפשטות "דולגופרודני".
במאי 2020 הוחלט על מיזוג עם קבוצת "אולימפ חימקי", שאושר ביוני אותה שנה וביולי 2021 עברה הקבוצה לעיר חימקי.
הקבוצה הוקמה בחסות עיריית דולגופרודני בשנת 1998. מ-1998 עד 2000 לקחה חלק באליפות של מחוז מוסקבה.
בעונת 2011/2012 זכתה באליפות מחוז מוסקבה, במסגרת הליגה השלישית (עם מאזן של הפסד אחד בלבד והפרש של 18 נקודות מסגניתה בטבלה), ובכך זכתה להעפיל לליגה המקצוענית השנייה והפכה למועדון כדורגל מקצועני, במה שמצוין בלוגו כשנת הקמה.
בעונת 2012/13 ערכה את הופעת הבכורה שלה בליגה השנייה ברוסיה, ומאז מתמודדת בה מדי שנה.
הישג השיא של הקבוצה הוא העפלה לשלב 16 האחרונות בגביע הרוסי בכדורגל 2013/2014. שלוש פעמים סיימה כסגנית אלופת מערב בליגה המקצוענית (2016, 2017, 2020).
לקראת עונת 2020/2021, המועדון אוחד עם מועדון אולימפ חימקי.
למאמן הקבוצה המאוחדת מונה רינאט ביליאלטדינוב.
יו"ר הדירקטוריון הוא ולדימיר גבולוב ולנשיא המועדון מונה טאראס וורובל.
בתום עונת 2020/2021 סיימה כאלופת בית 2 בליגה והעפילה לליגה הלאומית בעונת 2021/22.
ב-2022 הקבוצה פורקה ובמקומה הוקם בעיר מועדון הכדורגל קוסמוס דולגופרודני.
בשנים 2012–2020 סמל הקבוצה היה ברבור, שהוא סמל העיר דולגופרודני ופירושו אצילות, טוהר ומסירות למולדת.
ביולי 2020 הוצג לוגו חדש: הכולל מגן מובלט סביב לברבור, המדגיש את הנכונות להילחם היטב עד לשנייה האחרונה למען ניצחון בכל משחק.
המגן מסמל את הרצון להגיע לפסגות חדשות.
עד 2021, הקבוצה אירחה את משחקי הבית באצטדיון סאליוט המכיל 6,000 מושבים (dol-sport.ru).
ביולי 2021 עברה לארח באצטדיון רודינה בעיר חימקי, המכיל 3,760 מושבים.
ליגת הכדורגל החובבנית, אליפות מחוז מוסקבה
– סוף 1981) הייתה מבקרת מוזיקה ישראלית שפעלה במשך חמישים שנה.
מראשית שנות ה-30 פרסמה ביקורות בעיתונים, תחילה ב"הארץ" ואחר כך ב"על המשמר" (במשך כ-25 שנה) וב"מעריב" (עד מותה).
אוליה (אורליה) זילברמן נולדה במשפחה יהודית ציונית אמידה בעיר פּרוֹסקוּרוֹב שבדרום-מערב האימפריה הרוסית (כיום נקראת חמלניצקי, באוקראינה).
לאחר שסיימה את לימודיה בקונסרבטוריון בסנקט פטרבורג נסעה לווינה, שם הוכשרה כפסנתרנית ועברה בחינה ממשלתית כמורה לפסנתר, ונוסף על כך שהתה במרכזי מוזיקה בגרמניה.
עלתה לארץ ישראל בראשית שנות ה-30, ובה המשיכה לשמש במשך שנים מורה לפסנתר.
במקביל, מראשית דרכה בארץ חברה למבקר המוזיקה דוד רוזוליו בעיתון "הארץ".
פרסמה בכתבי עת נוספים, כגון "במה".
בשנת 1944 החלה לפרסם ביקורת מוזיקה בעיתון "משמר" (לימים "על המשמר").
ב-1956 החלה לפרסם במקביל גם בעיתון "מעריב", שבו השתתפה עד מותה ב-1981.
התגוררה ברחוב קרליבך 2 בתל אביב.
נפטרה בסוף שנת 1981, וציוותה את גופה למדע.
ב-1986 נפטרה אחותה, מניה זילברמן, מוזיקאית.
כיוון שהשתיים היו עריריות ביקשה האחות בצוואתה מקרן התרבות אמריקה-ישראל להקדיש את כל עיזבונן להקמת קרן על שמן לתמיכה ביצירתם של מלחינים ומבצעים בארץ.
בהספד שכתב איש "על המשמר" יעקב רבי, עמד על מעלותיה כמבקרת מוזיקה:
מי שקרא את רשימות הביקורת של אוליה התרשם מן הידע המוסיקולוגי המופלג שהיה משוקע בהן.
מן הפתיחות לחידושים ביצירה העולמית והארץ-ישראלית, ובאינטרפרטאציה של מלחינים ראשונים ואחרונים, ומעל לכל – מן הלהט הכובש של כתיבתה, בחינת "כל עצמותי תאמרנה".
רוב השנים היתה אוליה זילברמן מורה לפסנתר, וסגולה של פדגוג מעולה ניכרה גם בביקורתה – בשקידתה להצביע על הדרך הנאותה שבה יכול יוצר-מוסיקה ומבצע-מוסיקה לתקן ולחנך ולהשביח את עצמו, מתוך ניצול מלוא הסגולות החבויות בו.
היא לא היססה להשמיע דברים קשים כגידים, אך מה רבה היתה שמחתה כשיכלה לברך ברכת הנהנין ולהלל ולשבח ללא סייג.
במלאת שנה למותה של זילברמן תיארה אותה עמיתתה, מבקרת המוזיקה רות גוטמן בן-צבי, כ"צעירה ברוחה ומלאת מרץ עד יומה האחרון.
אורליה, כפי שכולנו קראנו לה, הייתה [...] בעלת ידע מעמיק, אופקים נרחבים ויושר בלתי-מעורער.
היא גילתה ותמכה בכישרונות צעירים.
היא תבעה רמת ביצוע גבוהה בארץ והמשכיות למיטב המסורת היהודית.
מעל לכל הייתה יקרה לליבה היצירה הישראלית.
כל חייה נאבקה בעד הקידמה.
המוזיקאי פרופ' עודד זהבי מנה את זילברמן בין הדור הראשון של מבקרי מוזיקה בישראל, ש"קבעו רף גבוה מאוד של כתיבה אינטליגנטית על מוסיקה".
לדבריו, דרכה בביקורת הייתה כתיבה בהירה ומנומקת, והיא לא היססה לשבח את מושאי כתיבתה.
הביקורות של זילברמן "מפורטות וחדות" ו"מעידות על יכולת משובחת להבדיל בין עיקר וטפל".
אולימפיאדות המדע הבין-לאומיות הם קבוצה של ארבע עשרה תחרויות שנתיות ברחבי העולם בתחומי המדע השונים.
התחרויות מיועדות עבור 4–6 תלמידי התיכון הטובים ביותר מכל מדינה המשתתפת שנבחרה באמצעות אולימפיאדות מדע לאומיות פנימיות, למעט ה- IOL המאפשרת שתי קבוצות בכל מדינה, ה- IOI, המאפשרת לשתי קבוצות מהמדינה המארחת, ו-IJSO, המיועד לתלמידים חטיבות ביניים.
המהדורות המוקדמות של האולימפיאדות הוגבלו לגוש המזרחי, אך בהמשך התפשטו בהדרגה למדינות אחרות.
האולימפיאדות עצמן הן תחרויות נפרדות שלכל אחת מהן גוף מארגן משלה.
המטרות של כל אולימפיאדה, היא לקדם קריירה במדע; לאתגר את התלמידים המבריקים מכל העולם; ולהשוות בין מערכות ההוראה השונות של כל מדינה.
אף על פי שהתחרויות מיועדות לתלמידי בתי הספר העל יסודיים, הסטנדרטים של הבחינות הם גבוהים במיוחד.
למעשה, בכמה מהמדינות, השגת דירוג גבוה בכל אולימפיאדה, מבטיחה גישה לאוניברסיטה שנבחרה.
אולימפיאדות המדע הן תחרויות תלמידים בינלאומיות.
נכון לשנת 2020, ישנן 14 אולימפיאדות מדע בינלאומיות המוכרות בדרך כלל:
אוליית'ה היא העיר הרביעית בגודלה בקנזס שבארצות הברית המהווה למעשה פרבר של קנזס סיטי.
נכון לשנת 2019, אוכלוסיית העיר משוערת כ-140,000 תושבים.
מבחינה כלכלית, המעסיקים המרכזיים בעיר הם החברות גרמין והאניוול, וכן מערכות החינוך והרפואה המקומיות.
ההתיישבות באזור החלה בשנת 1857. המתיחות הבין-גזעית ששררה באותה העת בארצות הברית הובילה בין השאר גם למהומות אלימות באות' בשנויה הראשונות.
מהומות אלו נרגעו עם פרוץ מלחמת האזרחים האמריקנית בשנת 1861. בשנות המלחמה פעל בעיר בסיס של צבא האיחוד.
בשנת 1862 צבא הקונפדרציה ניסה לכבוש את העיר ללא הצלחה.
בשנות ה-50 של המאה ה-20 נסללה מערכת כבישים חדשה שקישרה את העיר לקנזס סיטי וגרמה לצמיחה מואצת בעיר.
אולימפוס (ביפנית: オリンパス株式会社) היא יצרנית יפנית של ציוד אופטיקה וטכנולוגיה רפואית.
משרדי המטה של החברה ממוקמים בהאצ'יוג'י, עיר במטרופולין טוקיו שביפן.
החברה נוסדה בשנת 1919 על ידי טאקשי יאמאשיטה, והתמקדה בתחילה בייצור מיקרוסקופים ומדחומים.
בשנת 1936 החברה הוציאה לשווקים את מצלמת הסטילס הראשונה שלה - Semi-Olympus I.
בשנת 1950 החברה הוציאה לשווקים את המצלמה הרפואית הראשונה, Gastrocamera, אשר חוללה מהפכה בתחום האנדוסקופיה.
בשנת 1996 החלה החברה לייצר מצלמות דיגיטליות והפכה לאחת מהחברות הבולטות בשוק המצלמות הדיגיטליות המתפתח.
בשנת 2011 החברה פיטרה את המנכ"ל הבריטי שלה מייקל וודפורד והדבר הוביל בהמשך לשערורייה תאגידית גדולה במסגרתה נחשפה הונאת הסתרת ההפסדים ארוכת שנים.
בעקבות השערורייה שווי החברה בבורסה צנח ב-75%, והיא הובילה למעצרם של 11 ממנהלי החברה ולהגשת כתב אישום נגד בכירים אחרים בחברה בגין פעילות פלילית.
בשנת 2020 מכרה החברה את חטיבת ייצור המצלמות הדיגיטליות שלה לחברה היפנית OM Digital Solutions .
אולימפו (בספרדית: Olympo) היא דרמת ספורט ספרדית המשודרת בנטפליקס.
יוצרי הסדרה הם יאן מתאו, לאיה פוגט ואיבאי עבאד, והיא עלתה לשידור ב-20 ביוני 2025.
הסדרה מתרחשת באקדמיה לספורטאי עילית בשם ממ"ס (מכון למצוינות בספורט), הממוקמת בהרי הפירנאים שבספרד.
אָמָאיה אולבְּרִיה (קלרה גאייה), שחיינית פרפקציוניסטית וקפטנית נבחרת השחייה האומנותית של המכון, הנחשבת לאחת מהמובילות לקבל חסות ממותג הספורט "אולימפו" נאלצת להתמודד לראשונה עם מצב שבו חברתה הטובה נוריה בּוֹרְחס (מריה רומנילוס) מתעלה על יכולותיה בתרגיל, ומיד לאחר מכן קורסת.
אמאיה מבולבלת לנוכח השיפור בביצועיה של חברתה ומחליטה לחקור את העניין.
לאט לאט מתחיל להתגלות ששימוש בחומרים משפרי ביצועים, הנחשב לאסור בספורט תחרותי, הוא דבר רגיל ברחבי הממ"ס.
קלרה גאייה – אָמָאיה אולבֶּרִיה
אגוסטין דלה קורטה – רוקֶה פרס
נונו גייגו – כריסטיאן דליאבה
מריה רומניוס – נוריה בּוֹרְחס
נירה אוסאהייה – זואי מוראל
מרטי קורדרו – צ'ארלי לאגו
ניקולאס פוּרטאדו – הוגו טיישיירה
נג'ווה חליווה – פאטימה אמאזיאן
חואן פראלס – סבסטיאן (סֶבָּס) סנדון
חואן לופז-טאגל – חקובו פואנטס
מלינה מת'יוס – חנה קסטרו
מריו דה לה רוזה – חאווייר מונטס
נֶרֶאָה מאזו – קלאודיה טור
ב-23 ביולי 2024 הכריזה נטפליקס על הסדרה, כאשר צילומיה כבר החלו במדריד מוקדם יותר באותו חודש.
עוד נודע כי לוהקו לתפקידים ראשיים השחקנים קלרה גאייה, נירה אוסאהייה, אגוסטין דלה קורטה, נונו גייגו, מריה רומנילוס, מרטי קורדרו, חואן פראלס, אנדי דואטו ונג'ווה חליווה.
הסדרה הופקה על ידי חברת ההפקה Zeta Studios.
עבור צילומי החוץ שימשו , הממוקמים בעיר וֶסְקָה שבצפון ספרד.
גם שבעיר אלקורקון שימש בסצנות שונות.
ב-29 באפריל 2025 פורסם הקדימון הרשמי של הסדרה והוכרז כי היא תצא לאור ב-20 ביוני 2025.
אולימפיאדות זאפאס , היו סדרה של אירועי ספורט שנערכו באתונה, יוון, בשנים 1859, 1870 ו-1875, בחסות איש העסקים היווני אוונגליס זאפאס.
תחרויות אלו היו אחת התחיות הראשונות של המשחקים האולימפיים העתיקים בעידן המודרני.
הצלחתם סיפקה השראה לוויליאם פני ברוקס באנגליה, שמשחקיו נערכו מאז 1850, ולסדרת תחרויות הוועד האולימפי הבינלאומי משנת 1896, שהחלה את מסורת האולימפיאדה המודרנית.
במשחקים הראשונים של 1859, התחרו ספורטאים במקצועות דומים לאלו של המשחקים האולימפיים העתיקים: ריצה, דיסקוס, הטלת כידון, היאבקות, קפיצה וטיפוס על מוט.
במחצית הראשונה של המאה ה-19, זמן קצר לאחר עצמאותה של יוון, החלו הוגים ואנשי רוח להעלות רעיונות לחידוש המשחקים האולימפיים מן העת העתיקה.
המשורר והעיתונאי פנאיוטיס סואוטסוס נמנה עם הראשונים להציע בשנת 1833 לחדש את המסורת האולימפית במדינה היוונית המודרנית.
הרעיון התקבל באהדה עקרונית על ידי המלך אותון, אך לא הבשיל לכדי מעשה באותה עת.
מאמציו של סואוטסוס ודמויות נוספות שמרו את הרעיון בתודעה הציבורית, ובשנת 1856 החליט איש העסקים והנדבן היווני אוונגליס זאפאס, שפעל ברומניה, לפעול להגשמת חזון החייאת האולימפיאדה.
זאפאס פנה למלך אותון והציע לממן מכיסו את ארגון התחרויות ואף פרסים כספיים למנצחים.
הממשלה היוונית הגיבה בתחילה בספקנות, ואולם, פרסום יוזמת זאפאס בעיתונות היוונית בידי סואוטסוס עורר תמיכה ציבורית רחבה, ובסופו של דבר אישר המלך אותון את קיום התחרויות האולימפיות באתונה במתכונת של אירוע אחת לארבע שנים, שייערך במקביל לתערוכות תעשייה וחקלאות ובמימון מלא של זאפאס.
זאפאס הפקיד סכום נכבד בקופת המדינה להקמת "קרן אולימפית" ייעודית למימון המשחקים המחודשים.
המשחקים הראשונים נערכו בכיכר לודוביקו (כיום כיכר קומודורו) באתונה, ב-15 בנובמבר 1859, משום שאצטדיון פאנאתינאיקו העתיק טרם שוקם באותה עת.
התחרויות נשאו אופי לאומי, השתתפו בהן אתלטים בני הלאום היווני בלבד, הן ממלכת יוון והן מהפזורה היוונית באימפריה העות'מאנית.
המשתתפים התחרו במקצועות ספורט בדומה למשחקים הקדומים: ריצה, זריקת דיסקוס, הטלת כידון, היאבקות, קפיצה וטיפוס על עמוד.
כמחצית מתושבי אתונה נאספו לצפות באירוע יחד עם המלך, קצינים ובני האצולה שישבו ביציעים ארעיים, נוצרו בעיות סדר, רבים מהצופים לא הצליחו לראות את הנעשה, והמיקום הפתוח בצירוף מזג אוויר קר הקשה על מהלך התחרויות התקין.
המתחרים עצמם לא היו ספורטאים מקצועיים, והוועד המארגן איפשר גם לפועלים ואנשים מן השורה להשתתף, ובשל הפיתוי שבפרסים כספיים, דבר שהוביל לכמה התרחשויות משעשעות במהלך האירוע (כך למשל שוטר עזב את משמרתו כדי להצטרף לריצה).
על אף הליקויים, העיתונות ביוון שיבחה את היוזמה באופן כללי.
גם זיקה בין-לאומית נרשמה כאשר אגודת המשחקים האולימפיים בוונלוק, באנגליה, שלחה פרס כספי בסך עשרה פאונד למנצח בריצת למרחקים ארוכים, פרס שבו זכה הרץ היווני פטרוס וליסריו מסמירנה (איזמיר, בתחומי האימפיה העות'ומאנית, כאמור, הורשו להשתתף גם יוונים אתניים מתחומי האימפריה).
המשחקים השניים (האולימפיה השנייה, 1870)
לקראת סוף שנות ה-1860 הלכו והתגבשו תוכניות לעריכת אירוע נוסף.
זאפאס עצמו נפטר בשנת 1865, אך בצוואתו הותיר הון רב להמשך קיום האולימפיאדות ולהקמת מבנים קבועים עבורן בבירה אתונה.
ב-1 בנובמבר נחנך אצטדיון פאנאתינאיקו המשוקם ואירח כ-30 אלף צופים.
31 אתלטים התחרו בתוכנית דומה; נוספו תחרויות אמנות והושמע לראשונה "המנון אולימפי".
הארגון השתפר משמעותית והעיתונות שיבחה את ההישג.
המשחקים השלישיים הוגבלו לסטודנטים מאוניברסיטת אתונה, לפי חזונו של יואניס פוקיאנוס.
הם נערכו לצד תערוכה תעשייתית גדולה, אך הצפיפות באצטדיון והדרת בני המעמדות הנמוכים הובילו לביקורת חריפה ולירידה בהתלהבות הציבורית.
חידוש קצר של האולימפיה לרגל חנוכת בניין הזאפיון.
כ-30 אתלטים בלבד הופיעו ב-30 באפריל 1889, במקצועות קלאסיים כגון דיסקוס, טיפוס חבל והרמת משקולות.
האירוע לא צבר תנופה, ותוכניות לקיים משחקים ב-1892 בוטלו מחוסר מימון.
אולימפיאדת אתונה (2004) היא האולימפיאדה ה-28 בעת החדשה, והיא נמשכה 17 ימים, מ-13 באוגוסט עד 29 באוגוסט 2004. השתתפו בתחרויות 10,625 ספורטאים מ-201 מדינות וטריטוריות.
אלו המשחקים הראשונים בהן כל המדינות החברות באומות המאוחדות משתתפות בו.
לכבוד המשחקים האולימפיים נבנו 4 מתחמי ספורט ענקים.
ורוניקה קמפבל-בראון מג'מייקה זכתה ב-3 מדליות, 2 מדליות זהב בריצת 200 מטר ובריצת שליחות 4x100 מטר ומדליית ארד בריצת 100 מטר.
קלי הולמס מאנגליה השלימה דאבל כשזכתה בריצות ל-800 מטר ול-1500 מטר.
הישאם אל גרוז' ממרוקו השלים דאבל כשזכה בריצות ל-1500 מטר ול-5000 מטר.
ג'רמי וורינר מארצות הברית זכה בשתי מדליות זהב, בריצת 400 מטר ובריצת שליחים 4x400 מטר.
ג'סטין גאטלין מארצות הברית זכה ב-3 מדליות אחת מכל סוג.
הוא זכה במדליית זהב בריצה היוקרתית ביותר ל-100 מטר.
רוברט קוז'ניובסקי מפולין זכה בפעם השלישית ברציפות בתחרות הליכה ל-50 ק"מ.
ליו שיאנג מסין זכה במדליית זהב בריצת 110 מטר משוכות לאחר שהשווה את שיא העולם והיה לאתלט גבר מסין הראשון שזכה במדליית זהב אולימפית.
נבחרת ארצות הברית בכדורגל לנשים זכתה במדליית הזהב לאחר ניצחון במשחק הגמר על נבחרת ברזיל 1-2. במדליית ארד זכתה נבחרת גרמניה לאחר ניצחון על נבחרת שוודיה 0-1.
נבחרת ארגנטינה בכדורגל לגברים זכתה במדליית הזהב לאחר ניצחון במשחק הגמר על נבחרת פאראגוואי 0-1. במדליית ארד זכתה נבחרת איטליה לאחר ניצחון על נבחרת עיראק 0-1.
נבחרת ארצות הברית בכדורסל לנשים זכתה במדליית הזהב לאחר ניצחון במשחק הגמר על נבחרת אוסטרליה 63-74. במדליית ארד זכתה נבחרת רוסיה לאחר ניצחון על נבחרת ברזיל 62-71.
נבחרת ארגנטינה בכדורסל לגברים זכתה במדליית הזהב לאחר ניצחון במשחק הגמר על נבחרת איטליה 69-84. במדליית ארד זכתה נבחרת ארצות הברית לאחר ניצחון על נבחרת ליטא 96-104.
נטלי קוגלין מארצות הברית זכתה ב-5 מדליות, 2 מדליות זהב, 2 מדליות כסף ומדליית ארד אחת.
אינגה דה ברוין מהולנד זכתה ב-4 מדליות, מדליית זהב אחת, מדליית כסף אחת ו-2 מדליות ארד.
פטריה תומאס מאוסטרליה זכתה ב-4 מדליות, 3 מדליות זהב ומדליית כסף אחת.
ג'ודי הנרי מאוסטרליה זכתה ב-3 מדליות זהב, כולל במשחה היוקרתי ל-100 מטר חופשי ובשני משחי שליחות, 4x100 מטר חופשי ו-4x100 מטר מעורב, תוך כדי שבירת שיא עולם בכל אחד מהם.
מייקל פלפס השחיין מארצות הברית בניסיון לשבור את שיא צבירת מדליות זהב באולימפיאדה אחת ( מארק ספיץ מארצות הברית זכה במינכן 1972 ב-7 מדליות זהב), זכה אומנם ב-8 מדליות, אך מהן היו 6 מדליות זהב ו-2 מדליות ארד.
הוא קבע שיא עולם אישי, במשחה ל-400 מטר מעורב אישי.
איאן ת'ורפ מאוסטרליה זכה ב-4 מדליות מהן 2 מדליות זהב במשחים ל-200 ול-400 מטר חופשי, מדליית כסף ומדליית ארד.
ארון פירסול מארצות הברית זכה ב-3 מדליות זהב, במשחי הגב ובמשחה השליחים 4x100 מטר מעורב בשיא עולם חדש.
במהלך משחה השליחים הוא קבע שיא עולם חדש במשחה ל-100 מטר גב.
עשר המדינות אשר זכו במרב המדליות:
לאולימפיאדה זו, שלחה ישראל 36 ספורטאים והתחרתה במספר שיא של ענפים עד אז, 14 במספר.
לראשונה השתתפו ספורטאים ישראלים בטניס שולחן, טאקוונדו ושחייה אמנותית.
במהלך האולימפיאדה הצליח נציג ישראלי לזכות לראשונה במדליית זהב.
היה זה שייט המיסטרל גל פרידמן, מחזיק מדליית הארד מאולימפיאדת אטלנטה.
פרידמן, אשר רק שנתיים קודם לכן זכה באליפות העולם באותו ענף, הצליח להאפיל על מתחריו לענף ולהביא להשמעת המנון התקווה בפעם הראשונה במשחקים האולימפיים.
בנוסף לפרידמן, אריק זאבי, אז 3 פעמים אלוף אירופה, זכה במדליית ארד בענף הג'ודו (עד 100 ק"ג), והביא לישראל מדליה שנייה באולימפיאדה באתונה.
כמו כן, אודי וקס, הג'ודוקא, היה מעורב בעל כרחו בתקרית דיפלומטית קטנה כאשר בסיבוב הראשון יריבו האיראני, אראש מירסמאלי, לא התייצב לקרב והפסיד הפסד טכני.
האירני טען כי הוא פרש כהזדהות עם הסבל הפלסטיני, אך כנראה פרישתו באה לאחר לחצים מצד הממשל האיראני שגם הבטיח לו 115,000 דולר פיצוי כבונוס על המעשה.
אולימפיאדת ברלין (1936) היא האולימפיאדה ה-11 בעת החדשה.
אולימפיאדה זו נערכה בברלין, בירת גרמניה הנאצית.
לא הייתה זו הפעם הראשונה שבה הייתה אמורה ברלין לארח את המשחקים האולימפיים.
העיר הייתה אמורה לארח את המשחקים בשנת 1916, אולם משחקים אלו נדחו על ידי הוועד האולימפי הבינלאומי בשל מלחמת העולם הראשונה.
היהודים ובכללם היישוב הארץ ישראלי החרימו את האולימפיאדה וארגנו משחקים אולימפיים אלטרנטיביים, שבהם השתתפו גם ספורטאים לא יהודים.
בפברואר 1936 עלתה לשלטון בספרד ממשלה חדשה שהחליטה להחרים את אולימפיאדת ברלין, כמחאה על המשטר הנאצי בגרמניה, ותחת זאת לארגן אולימפיאדה אלטרנטיבית - האולימפיאדה העממית בברצלונה.
כ-6,000 ספורטאים מ-22 מדינות נרשמו להשתתף במשחקים.
ימים ספורים לפני שהאולימפיאדה העממית אמורה הייתה להיפתח, פרצה בספרד מלחמת האזרחים, והיא בוטלה.
הייתה זאת האולימפיאדה הראשונה ששודרה בטלוויזיה, אם כי במעגל סגור בברלין בלבד, ובאיכות נמוכה.
זו הייתה גם האולימפיאדה הראשונה בה נערך מרוץ לפיד כחלק מטקס הפתיחה, והראשונה בה נערך טורניר אולימפי בכדורסל.
הספורטאים היהודים שהחרימו את האולימפיאדה בברלין
ניקולאוס הירשל - בעל שתי מדליות ארד אולימפיות בהיאבקות במשקל כבד
ליליאן קופלנד - האלופה האולימפית (לוס אנג'לס 1932) בזריקת דיסקוס
מילטון גרין - שיאן העולם בריצת משוכות
סם קלופשטוק - אצן משוכות
פול פריזל (Paul Friesel) - שחיין
ג'ניס ליפסון - קופצת למים ושחיינית
שרלוט אפשטיין - מאמנת השחייה לנשים
נאט ייגר - הליכה תחרותית
הרמן נויגאס - אצן אמריקאי
אברהם קורלנד - סגן אלוף אולימפי בהיאבקות
איוון אוסייר - סגן אלוף אולימפי בסיף
סיד קיל - אצן משוכות
היינץ בדרלה - אלוף ושיאן צ'כוסלובקיה בשחייה
הנרי סימן - אלוף ושיאן עולם בהליכה תחרותית
יוליוס פולק - קפטן נבחרת הסייף
אווה דאוס - לא יהודיה.
זוכת מדליית ארד אולימפית בקפיצה לגובה (לוס אנג'לס 1932).
מערכת התעמולה הנאצית ובראשה יוזף גבלס, שר התעמולה של גרמניה, השתמשו בה לצורך העלאת המוראל הגרמני.
ואכן האולימפיאדה נחשבת עד היום לדוגמה להצלחת התעמולה הנאצית.
גבלס והבמאית לני ריפנשטאהל (אשר יצרה שנתיים לפני כן את סרט התעמולה הנאצי "ניצחון הרצון") הפיקו את הסרט "אולימפיה" שיצא בשני חלקים, המציג את האולימפיאדה באור התעמולה הנאצית, תוך שימוש באסתטיקה פאשיסטית ונאצית, ובאוצר הדימויים הוויזואלי הנאצי שהוצג בכישרון רב על ידי ריפנשטאהל, כמו גם העלאת ערכי ה"גזע" וה"פולק".
כדי לחזק את תדמיתו של המשטר כלפי חוץ, נמנעו הנאצים במהלך האולימפיאדה מלפגוע באנשים מהגזע ה"נחות" (יהודים, שחורים וכדומה), והוסרו כל השלטים כנגד היהודים, אך עם זאת, לאחר האולימפיאדה נשמעו טענות כי השחקנים הופלו לרעה בגלל מוצאם.
המכרז נערך ב-1931, זמן קצר לאחר שספרד הפכה לרפובליקה ושנתיים טרם עלייתו של היטלר לשלטון.
תוצאות מכרז המשחקים האולימפיים 1936עירמדינהסיבוב 1 ברלין גרמניה 43 ברצלונה ספרד 16 אלכסנדריה מצרים 0 בודפשט הונגריה 0 בואנוס איירס 0 קלן גרמניה 0 דבלין 0 פרנקפורט גרמניה 0 הלסינקי 0 לוזאן 0 נירנברג גרמניה 0 ריו דה ז'ניירו ברזיל 0 רומא איטליה 0
המתעמל ג'ורג' מייז משווייץ זכה בשתי מדליות אחת זהב ואחת כסף.
החותר ג'ק ברספורד מבריטניה זכה במדליית זהב בזוגית כפולה.
נבחרת החותרים האמריקאית בסירת שמינייה זכתה במדליית זהב לאחר קרב צמוד מול הנבחרת האיטלקית והנבחרת הגרמנית.
נבחרת איטליה זכתה במדליית זהב בטורניר הכדורגל.
נבחרת גרמניה זכתה במדליית זהב בכדוריד.
נבחרת הונגריה זכתה פעם שנייה ברציפות במדליית זהב בכדורמים.
בטורניר הכדורסל הראשון שנערך במשחקים האולימפיים זכתה נבחרת ארצות הברית במדליית זהב.
בתחרות רומח אישי לנשים, 3 המנצחות היו יהודיות.
אילונה אלק-שהרר מהונגריה, זכתה במדליית הזהב, הלנה מאייר מגרמניה, זכתה במדליית הכסף והצדיעה במועל-יד על דוכן המנצחים כמו יתר זוכי המדליה הגרמנים, ואלן פרייס מאוסטריה, זכתה במדליית הארד.
השחיינית ריי מסטנברוק מהולנד זכתה ב-4 מדליות מתוך 5 אפשריות, מהן 3 זהב ואחת כסף.
נבחרת הגברים של יפן בשחייה זכתה ב-10 מדליות מתוך 16 אפשריות.
"אולימפיה" הוא סרט תיעודי גרמני משנת 1938, בבימויה והפקתה של לני ריפנשטאהל, המתעד את אולימפיאדת ברלין.
"אולימפיה", אשר יצא לאקרנים ב-2 חלקים, הוא הסרט הרשמי הראשון אי פעם שתיעד את המשחקים האולימפיים.
הסרט זכה לשבחים ונבחר לאחד מ-100 הסרטים הטובים ביותר לפי סקר של מגזין טיים, אך נחשב לשנוי במחלוקת בשל ההיבטים הפוליטיים שבו.
אולימפיאדת בייג'ינג (2008) הייתה תחרות הספורט הגדולה בעולם בשנת 2008. האולימפיאדה נפתחה רשמית ב-8 באוגוסט 2008 וננעלה ב-24 באוגוסט.
המשחקים נערכו ברובם במתחם האולימפי שבעיר בייג'ינג בירת סין.
באולימפיאדה השתתפו 204 משלחות ממדינות שונות ו-10,942 ספורטאים.
סלוגן התחרות היה "עולם אחד - חלום אחד".
ההצבעה על קיום המשחקים נערכה בישיבה ה-112 של הוועד האולימפי הבינלאומי במוסקבה.
על הזכות לארח התמודדו 5 ערים: טורונטו, פריז, איסטנבול אוסקה ובייג'ינג.
תוצאות מכרז אולימפיאדת הקיץ 2008 עיר מדינהסיבוב 1סיבוב 2 בייג'ינג סין 44 56 טורונטו 20 22 פריז 15 18 איסטנבול 17 9 אוסקה 6 —
עבור התחרויות נבנה הפארק האולימפי.
טקס הפתיחה וטקס הסיום וכן תחרויות האתלטיקה נערכו באצטדיון הלאומי בייג'ינג, שהוקם בשנת 2003 במרכז הפארק האולימפי.
אצטדיון זה מכיל 91,000 מושבים.
הספורטאים, המאמנים וחברי המשלחות האחרים שוכנו בכפר האולימפי שבפארק ותחרויות ענפי ספורט המים נערכו במרכז ענפי ספורט המים הלאומי בייג'ינג, אשר נמצא אף הוא בפארק.
חלק מהתחרויות התקיימו מחוץ לעיר בייג'ינג: תחרויות הרכיבה התקיימו בהונג קונג; תחרויות הכדורגל התקיימו במספר ערים: שנגחאי, טיינג'ין, צ'ינחואנגדאו, שן-יאנג; תחרויות השיט התקיימו בצ'ינגדאו.
שנים עשר מתקנים חדשים ושמונה מתקנים זמניים נבנו במיוחד עבור התחרויות.
עלות הקמת מתקני הספורט שנבנו במיוחד לאולימפיאדה מוערכת בכ-1.9 מיליארד דולר.
אולימפיאדת בייג'ינג הייתה דומה במתכונתה לזו שהתקיימה באתונה בשנת 2004. היא כללה 302 תחרויות (165 לגברים, 127 לנשים ו-10 תחרויות מעורבות) ב-28 ענפי ספורט, תוספת של תחרות אחת לעומת אולימפיאדת אתונה (2004).
בסך הכול נוספו 9 תחרויות חדשות במקום 8 שהוצאו מהתוכנית.
לראשונה התקיימו תחרויות בשחייה במים פתוחים (10 ק"מ), ריצת 3000 מ' מכשולים לנשים, אופני BMX ותחרות קבוצתית בטניס שולחן.
לעומת זאת הוצאו מהתוכנית שתי תחרויות בקליעה, תחרויות נגד השעון באופני מסלול, וזוגות בטניס שולחן.
בסיוף החליפו תחרויות קבוצתיות ברומח וחרב לנשים את התחרויות ברומח לגברים ודקר לנשים.
טקס הפתיחה של המשחקים האולימפיים נערך באצטדיון הלאומי בייג'ינג ב-8 באוגוסט 2008, והחל בשעה שמונה ושמונה דקות בערב, שעון בייג'ינג (כך שהתאריך והשעה יכולים להיכתב בצורה הסמלית 08/08/08 08:08).
בתחילה תוכננו המשחקים להיפתח בשבוע האחרון של יולי, אולם עם זכייתם של הסינים בזכות לארח את המשחקים, ביקשו מהוועד האולימפי לדחות אותם בשבועיים.
כך, הועברו המשחקים לתאריך שניתן לרשום אותו כך: 08/08/08, שכן ה-מספר 8 מסמל הצלחה וביטחון על-פי המסורת הסינית.
את שיר הנושא הרשמי של האולימפיאדה, "You and Me", ביצעו בתחילת הטקס ליו הואן ושרה ברייטמן.
הדעה המקובלת היא, שהטקס היה מרשים ביותר, ובשיאו הודלק הלפיד האולימפי על ידי המתעמל הסיני לי נינג, אשר ריחף בגובה רב באמצעות חבלים מעל האצטדיון.
לאחר מספר ימים התברר, שחלקים מהשידור הטלוויזיוני שהועבר לכל העולם, לא היו אותנטיים:
חלק מהזיקוקים שהופיעו כביכול בשידור חי, היו יצירי הנפשה ממוחשבת.
הילדה שנראתה כביכול שרה שיר הלל לסין, ביצעה ליפ סינק להקלטה.
הקול שהושמע שייך לילדה אחרת, שלפי טענת מארגני הטקס, הייתה פחות נאה, ולכן לא הופיעה בטקס.
מעצב האפקטים המיוחדים בטקס הפתיחה ובטקס הנעילה היה אמן סיני צאי גוו-צ'יאנג.
טקס הסיום של המשחקים האולימפיים נערך באצטדיון הלאומי בייג'ינג ב-24 באוגוסט 2008, בשעה 20:00, שעון בייג'ינג.
באופן מסורתי הונפו דגל הארץ המארחת, הדגל האולימפי, דגל יוון (שם החלו המשחקים האולימפיים בעת העתיקה) ודגל הארץ שעתידה לארח את המשחקים הבאים - בריטניה.
לאחר כניסה של ספורטאים נושאי דגלי המדינות המשתתפות, נכנסו הספורטאים ואחריהם 40 אלף ממיליון המתנדבים שסייעו לאולימפיאדה.
ראש עיריית בייג'ינג וראש הוועד האולימפי הבינלאומי נשאו נאומים.
לאחר הורדת הדגל האולימפי הוא נמסר למשמרת לראש עיריית לונדון, והלפיד האולימפי כובה.
בטקס הופיעו שחקן הכדורגל דייוויד בקהאם, אשר בעט כדורגל לעבר הקהל, ג'ימי פייג' (נגן לד זפלין) והזמרת הבריטית ליאונה לואיס.
שלושת המופיעים הללו סימלו את המעבר של המשחקים האולימפיים לאולימפיאדת לונדון (2012).
| 14 קרב חמש מודרני
המשלחת הגדולה ביותר הייתה של סין, בת 639 ספורטאים.
שלוש מדינות שלחו לראשונה משלחות למשחקים האולימפיים: מונטנגרו (לאחר שהתפרקה מסרביה), איי מרשל וטובאלו.
בנוסף, אישר הוועד האולימפי לקוסובו לשלוח משלחת למשחקים, אך בשל איחור במועד ההרשמה, היא לא השתתפה לבסוף במשחקים.
ב-24 ביולי החליט הוועד האולימפי הבינלאומי להרחיק את המשלחת מעיראק בשל התערבות הממשלה בספורט במדינה.
ב-29 ביולי חזר הוועד האולימפי הבינלאומי מהחלטתו ואישר את השתתפות עיראק באולימפיאדה.
סין (639, מספר הספורטאים הגבוה ביותר)
87 מתוך 204 המשלחות זכו במדליות.
המארחת סין זכתה במספר הגדול ביותר של מדליות זהב, אך ארצות הברית זכתה במספר הכולל הגדול ביותר של מדליות.
חמש המדינות אפגניסטן, טג'יקיסטן, טוגו, מאוריציוס וסודאן זכו במשחקים במדליות ראשונות בתולדותיהן, כשמדינה שישית שזכתה לראשונה במדליה, בחריין, איבדה אותה בעקבות תוצאות בדיקת סמים, שנה לאחר האולימפיאדה.
סרביה זכתה לראשונה במדליות תחת שם זה, לאחר פרידתה ממונטנגרו.
מונגוליה ופנמה זכו לראשונה במדליות זהב.
עשר המדינות המובילות במדליות שזכו ספורטאיהן:
אולימפיאדת בייג'ינג הייתה אולימפיאדת הקיץ ה-14 בה נטלה חלק ישראל.
המשלחת הישראלית לאולימפיאדה זו הייתה הגדולה ביותר עד אולימפיאדת טוקיו (2020) ומנתה 43 ספורטאים.
החותר מיכאל קולגנוב נשא את דגל ישראל בטקס הפתיחה.
ההישגים הבולטים של המשלחת היו:
מדליית ארד לשחר צוברי בשיט בגלשן ניל פרייד RS:X.
מקום רביעי לשייטות ה-470, ורד בוסקילה וניקה קורניצקי.
מקום חמישי של הג'ודוקא גל יקותיאל.
לראשונה בתולדותיה ייצגה את ישראל נבחרת בהתעמלות אומנותית, עלתה לגמר וסיימה במקום השישי.
מקום שמיני בגמר תרגילי הקרקע של המתעמל אלכס שטילוב, ההישג הטוב ביותר של ספורטאי ישראלי בהתעמלות מכשירים עד לאולימפיאדה זו (ההישג נשבר באולימפיאדת טוקיו 2020, בה זכה ארטיום דולגופיאט במדליית זהב)
אירה ריסנזון עלתה לגמר בתחרות האישית בהתעמלות אמנותית, וסיימה במקום התשיעי.
שלושה שחיינים העפילו לחצי הגמר במשחים שבהם התחרו: גל נבו ב-200 מטר מעורב אישי (מקום 13), נמרוד שפירא בר אור ב-200 מטר חופשי (מקום 15) וגיא ברנע ב-100 מטר גב (מקום 16).
גל נבו דורג גם במקום 11 במוקדמות ב-400 מטר מעורב.
מקום עשירי למעיין דוידוביץ', הגולשת בדגם ניל פרייד RS:X.
האולימפיאדה בבייג'ינג היא הראשונה ששודרה באיכות HDTV (טלוויזיה באיכות גבוהה).
על פי מדד נילסן כ-4.7 מיליארד בני אדם צפו בחלק כלשהו של שידור המשחקים האולימפיים.
הערכות הצפייה בטקס הפתיחה ברחבי העולם, נעו בין מסביב למיליארד ל-4 מיליארד, כאשר התקשורת הישראלית העמידה את מספר הצופים בטקס הפתיחה ברחבי העולם בכמעל ל-2 מיליארד.
בישראל מספר הצופים שצפה בטקס הפתיחה נאמד על ידי רשות השידור בכמיליון וחצי איש.
בהתאם לחוקי הוועד האולימפי הבינלאומי חייבת רשות השידור הממלכתית של כל מדינה לשדר את המשחקים באופן חופשי.
בישראל: המשחקים שודרו בערוץ הראשון ובערוץ הספורט.
באירופה: את המשחקים שידרו בכל מדינה באירופה תחנות החברות באיגוד השידור האירופי.
את זכויות השידור לכלל אירופה רכש גם ערוץ יורוספורט ששידר גם בחברות הכבלים והלוויין בישראל.
צפון אמריקה: בארצות הברית שידרה רשת NBC את המשחקים.
בקנדה שידרה רשת CBC את המשחקים.
אסיה: בסין שידרה את המשחקים רשת CCTV.
ביפן העבירה את השידורים רשת NHK.
על פי הערכות אולימפיאדת בייג'ינג הייתה המסוקרת ביותר בעידן המקוון.
באירופה אישר איגוד השידור האירופי שידורים חיים וכותרות מהמשחקים לכל מדינה החברה באיגוד, בשטחה, באתר eurovisionsports.tv.
בעידן המקוון, זכה גם תחום הפרת זכויות השידור המקוון לתשומת לב.
אתר יוטיוב נאלץ להסיר קטעים מהאולימפיאדה לבקשת בעלי הזכויות, אך למרות המאבק במפרי הזכויות, הועלו לאינטרנט על פי הערכות למעלה מ-100 אלף קטעי וידאו של המשחקים המפירים זכויות יוצרים.
בישראל אתר רשות השידור שידר שידורים ישירים וקטעי וידאו נבחרים מהמשחקים, אך כחלק מתנאי זכויות השידור יכלו רק גולשים מישראל לצפות ברוב הקטעים.
האצטדיון הלאומי בייג'ינג אירח את ענף האתלטיקה במשחקים.
בתחרויות האתלטיקה נקבעו 5 שיאי עולם חדשים.
לראשונה זה שנים רבות ארצות הברית לא זכתה באף אחת מריצות הספרינט (100 ו-200 מטרים) לגברים ונשים שבכולן זכתה ג'מייקה.
למרות זאת ארצות הברית הובילה במספר מדליות הזהב ומספר המדליות הכולל עם 7 מדליות זהב ו-23 מדליות בסך הכול.
הבולטות אחריה בדירוג המדליות באתלטיקה: רוסיה שזכתה ב-6 מדליות זהב ו-18 מדליות בסך הכול, ג'מייקה שזכתה ב-6 מדליות זהב ו-11 בסך הכול, קניה שזכתה ב-5 זהב ו-14 בסך הכול ואתיופיה שזכתה ב-4 מדליות זהב ו-7 בסך הכול.
שתי האחרונות שלטו בריצות הארוכות.
יוסיין בולט האצן הג'מייקני, שבר והיה שותף לשלושה שיאי עולם.
בתחרות ריצת 100 מטר לגברים, זכה במדליית הזהב תוך שהוא קובע שיא עולם חדש: 9.69 שניות.
בולט סיים את הריצה ביתרון גדול של 2 עשיריות השנייה ומעלה על מתחריו.
גם בתחרות ריצת 200 מטר לגברים, זכה בולט במדליית הזהב תוך שהוא קובע שיא עולם חדש: 19.30 שניות.
בולט סיים את הריצה ביתרון גדול של יותר מחצי שנייה מהמקום השני ושבר את שיאו של מייקל ג'ונסון מאולימפיאדת אטלנטה, שהתמיד במשך 12 שנים.
השיא נקבע בעת שנשבה באצטדיון רוח פנים של 0.9 מטרים בשנייה.
בולט היה שותף גם לשיא העולם של נבחרת ג'מייקה בריצת השליחים 4X100 מטר.
בתחרות ריצת 100 מטר לנשים, זכתה שלי-אן פרייזר מג'מייקה.
שתי האצניות שהגיעו אחריה, גם הן מג'מייקה, זכו שתיהן במדליית כסף לאחר ששתיהן סיימו את הריצה בזמן שווה.
לא חולקה מדליית ארד בתחרות זו.
בתחרות ריצת שליחים 4X100 מטר לגברים, זכתה נבחרת טרינידד וטובגו, לאחר שבמקור ג'מייקה ניצחה וקבעה שיא עולם של 37.10 שניות, שיפור של 3 עשיריות השנייה לשיא הקודם של נבחרת ארצות הברית, אך 9 שנים לאחר מכן נשלל ניצחון זה עקב כישלון בדיקת סמים של האצן הג'מייקני נסטה קרטר.
האתלטית הרוסיה ילנה איסינבייבה קבעה שיא עולם בקפיצה במוט לנשים כאשר עברה גובה של 5.05 מטר.
בכך שברה את שיאה הקודם בסנטימטר וקבעה שיא עולם בפעם ה-24 בחייה.
שיא עולם נוסף קבעה גולנארה סאמיטובה מרוסיה בריצת 3000 מטר מכשולים לנשים, בזמן של 8:58.81 דקות.
ריצה זו נערכה בפעם הראשונה באולימפיאדה.
טורניר הכדורגל באולימפיאדת בייג'ינג היה הפופולרי ביותר מבין טורנירי הכדורגל האולימפיים בהיסטוריה.
לפני פתיחת הטורניר הקשו המועדונים על שחרורם של שחקנים בכירים לאולימפיאדה, כדוגמת ליונל מסי מברצלונה.
נבחרות (אלופת אולימפיאדת אתונה) ו נחשבו כמועמדות הבכירות לזכייה, אך גם הוזכרה כמועמדת בזכות שחקנים מובילים כמו ג'וזפה רוסי וסבסטיאן ג'ובינקו.
במהלך שלב הבתים ורבע הגמר נרשמו מספר הפתעות, ובחצי הגמר הביסה ארגנטינה את יריבתה ברזיל בתוצאה 0–3. ארגנטינה זכתה בסיום בטורניר לאחר ניצחון במשחק הגמר 0–1 על , כתוצאה משער של אנחל די מריה שהביא לארגנטינה זכייה שנייה ברציפות.
במשחק על מדליית הארד ניצחה את בתוצאה 3:0.
קובית המים בבייג'ינג סיפקה את אחת הדרמות הספורטיביות הגדולות ביותר באולימפיאדה ובהיסטוריה השחייה בכלל.
בבריכת השחיה נקבעו 25 שיאי עולם חדשים ב-21 משחים שונים ונשברו 65 שיאים אולימפיים.
ארצות הברית זכתה ב-12 מדליות זהב, 9 מדליות כסף ו-10 מדליות ארד, ואוסטרליה זכתה ב-6 מדליות זהב, 6 מדליות כסף ו-8 מדליות ארד.
השליטה העיקרית של ארצות הברית הייתה בגברים עם 10 מדליות זהב ו-17 בסך הכול, ושל אוסטרליה בנשים עם 6 מדליות זהב ו-12 בסך הכול.
המספר הגדול של ההישגים והשיאים יוחס לפיתוחן של דור חדש של חליפות שחייה ובראשן חליפת הלייזר רייסר.
החליפות החדשות עוררו מחלוקת עזות בעולם השחייה שהגיעו לשיאן שנה לאחר מכן באליפות העולם בשחייה 2009.
השחיין האמריקני מייקל פלפס זכה ב-8 מדליות זהב, עם שבעה שיאי עולם ושיא אולימפי, מהם 5 במשחים אישיים ו-3 במשחי שליחים (שלושתם היו שיאי עולם).
בכך שבר לאחר 36 שנה את שיאו של השחיין היהודי-אמריקני מארק ספיץ במינכן 1972, שהשיג 7 מדליות זהב עם שבעה שיאי עולם (מהם שלושה משחי שליחים) באולימפיאדה אחת.
פלפס אף הפך לספורטאי המעוטר ביותר במדליות זהב בתולדות המשחקים האולימפיים המודרניים מכל ענפי הספורט, עם 14 מדליות זהב.
דארה טורס האמריקאית זכתה ב-3 מדליות כסף בשחייה, בגיל 41. בכך הפכה למדליסטית האולימפית המבוגרת ביותר בענף השחייה, ועוד קודם לכן, השחיינית המבוגרת ביותר במשחקים האולימפיים.
בגין בעיות סמים, הספורטאים הבאים הודחו מהתחרויות ואם זכו במדליות, אלו נשללו מהם:
הצועדים הרוסיים ולדימיר קנייקין, ויקטור בוראייב ואלכסיי ואבודין;
מריה איזבל מורנו, רוכבת אופני כביש מספרד;
ג'קסון קוז'ורוסקי, שחקן נבחרת הכדוריד של ברזיל;
פאני חלקיה מיוון, זוכת מדליית הזהב בריצת 400 מטר משוכות באתונה 2004;
לודמילה בלונסקה, האוקראינית זוכת מדליית הכסף בקרב שבע;
סוסו של הרוכב טוני אנדרה האנסן מנורווגיה, זוכה מדליית הארד ברכיבה, נתפס עם חומרים אסורים.
בבדיקה שנערכה, נמצאו עוד 3 סוסים כשבדמם חומרים אסורים.
לאחר התחרויות נמצאו חומרים אסורים בספורטאים נוספים, ועל כן נשללו המדליות ממדינות רבות.
ארה אברהמיאן, מתאבק משוודיה שזכה במדליית ארד בתחרות במשקל 84 ק"ג בסגנון יווני-רומי, ירד מדוכן המנצחים והשליך את המדליה על המזרן במחאה על השיפוט בתחרות.
בעקבות מעשהו הלא ספורטיבי נשללה ממנו המדליה.
לוחם טאקוונדו קובני אנחל מאטוס, זוכה מדליית הזהב באולימפיאדת סידני (2000) בעט בראשו של שופט הקרב, ירק על המזרן והלם באגרוף בפרצופו של אחד מהשופטים האחרים, לאחר שהלה קבע ניצחון למתחרו הקזאחי בקרב על מדליית ארד במשקל עד 80 ק"ג.
האתלט ומאמנו הושעו מפעילות ספורטיבית לכל חייהם.
השחיינית קטועת הרגל נטלי דו טואה מדרום אפריקה, סיימה במרתון השחייה (10 ק"מ) במקום ה-16 מתוך 25 משתתפות, כשהיא קובעת זמן של 2:00.49 שעות.
על אף שביום השני לאולימפיאדה, תקף אזרח סיני את הורי אשת מאמן נבחרת הכדורעף של ארצות הברית, יו מק'קצ'ון, רצח אחד מהם והתאבד, הוביל המאמן את קבוצתו לזכות במדליית הזהב בתחרות.
האצנית האמריקנית לולו ג'ונס, הפייבוריטית למדליית הזהב בריצת 100 מטר משוכות, הובילה לקראת סיום ריצת הגמר, אך מעדה על המשוכה הלפני אחרונה, איבדה את ההובלה וסיימה במקום השביעי בלבד.
בראד ווקר מארצות הברית, הפייבוריט לזכייה בקפיצה במוט לגברים, נכשל בגובה הראשון שקפץ במוקדמות ולא עלה לגמר.
בריצת הגמר ל-200 מטר לגברים נפסלו הרצים שסיימו במקומות השני והשלישי, צ'ורנדי מרטינה מהאנטילים ההולנדים וואלאס ספירמון מארצות הברית, בגלל יציאה ממסלול הריצה שלהם, ומדליות הכסף והארד הוענקו לשון קרופורד ווולטר דיקס, שניהם מארצות הברית, שסיימו במקומות הרביעי והחמישי.
מאוחר יותר מסר קרופורד את מדליית הכסף שלו למרטינה כמחווה.
בריצות השליחים 4X100 נבחרות הגברים והנשים של ארצות הברית הפילו את המקלות בשלב המוקדמות, ולא עלו לגמר.
בסה"כ סיימו את הריצות רק 10 מתוך 16 נבחרות.
בגמר מרוץ השליחים 4X100 מטרים לנשים, נפסלה נבחרת ג'מייקה שהייתה המועמדת לניצחון.
בגמר הקליעה בירי ברובה ב-3 מצבים, הקלע מתיו אמונס מארצות הברית, שהוביל לאורך התחרות ועמד לזכות במדליה, ירה את הכדור האחרון בתוצאה נמוכה מאוד של 4.4 נקודות מתוך 10.9 אפשריות וסיים רק במקום הרביעי.
אמונס שיחזר כמעט בדיוק "טרגדיה" דומה שקרתה לו באולימפיאדת אתונה, כאשר ירה את הכדור האחרון למטרה הלא נכונה (אמונס מצטיין בשני מקצועות קליעה, ובשני זכה בבייג'ינג במדליית כסף ובאתונה זכה בזהב).
ליו שיאנג, השיאן האולימפי והאלוף האולימפי מאתונה בריצת 110 מטר משוכות, פרש רגעים ספורים לפני תחילת ריצת המוקדמות עקב פציעה ברגלו.
הרץ ראשיד ראמזי מבחריין ניצח בתחרות ריצת 1500 מטר אך בנובמבר 2009 נשללה ממנו מדליית הזהב לאחר שבדיקות מעבדה גילו שהשתמש בחומרים אסורים.
טרם המשחקים, השחיינית האמריקאית קייטי הוף הוצגה על ידי התקשורת כ"גרסה הנשית של מייקל פלפס" ונחשבה למועמדת מבטיחה בחמישה משחים שונים.
במשחקים עצמם זכתה הוף בשלוש מדליות בלבד, שתי ארד ואחת כסף.
במקביל להכנות לאולימפיאדה, הועלו הצעות להחרים אותה בגין ההפרות הרבות של זכויות האדם בידי המשטר הסיני, ובעיקר בעקבות יחסו של המשטר הסיני לטיבט.
באירופה הועלו הצעות רבות להחרמת האולימפיאדה.
המחאה הציבורית צברה פופולריות רבה סביב מסעו של הלפיד האולימפי במהלכו ניסו פעילים למען טיבט החופשית לכבות את הלפיד ולהפריע למסעו סביב העולם.
קבוצה נוספת שניסתה למחות הייתה קבוצת המיעוט המוסלמי האויגורי במערב סין, האויגורים על פי פרסומים זרים מוחזקים במחנות חינוך מחדש.
נוסף על הטענות לגבי הפרות בנושא זכויות האדם, ספגה סין גם ביקורת בנושא איכות הסביבה, סביב זיהום האוויר החמור בעיר בייג'ינג, דבר שעלול להפריע לספורטאים להתחרות.
בסופו של דבר, מספר מועט של ראשי מדינות כסטיבן הארפר, ראש ממשלת קנדה ואנגלה מרקל, קנצלרית גרמניה לא השתתפו בטקס הפתיחה.
החשש שמהלך האולימפיאדה תלווה בהפגנות רבות התברר כשגוי, כשבזמן המשחקים דעכה המחאה הציבורית והפגנות בודדות בלבד נרשמו.
לקראת תחילת המשחקים האולימפיים, העריכו מומחים ואף האינטרפול, שהמשחקים עשוים להוות יעד להתקפות טרור של קבוצות קיצוניות ביניהן אל-קאעידה.
ואמנם בתקופה שלפני האולימפיאדה התקיימו מספר פיגועים במערב סין.
אחד כשבועיים לפני במרכז העיר קונמינג, במחוז יונאן בדרום מערב סין בשני אוטובוסים, והשני ארבעה ימים לפני פתיחת המשחקים במחוז הצפון-מערבי שינז'יאנג, פיגוע שנהרגו בו 16 שוטרים ונפצעו 16 נוספים.
עם זאת באזור התחרויות נפרסו מספר גדול מאוד של שוטרים וחיילים ונשמר השקט והסדר ברחובות.
ביקורת על ההכנות לאולימפיאדה ועל פגיעה בחופש התקשורת
על אף הרושם הרב שהותירה האולימפיאדה, ההכנות לה פגעו בחייהם של אזרחים רבים.
כך למשל, כדי לבנות את הכפר האולימפי, הממשלה הסינית סילקה מאות תושבים מבתיהם, ללא פיצוי מספק.
שתי קשישות שביקשו להפגין נגד אי קבלת הפיצוי ההולם, נידונו לעבודה בכפייה.
עוד נטען, כי אזרחים סיניים רבים מתו בחורף, כשהממשלה החליטה לא לספק להם חימום כדי לחסוך בתצורך החשמל וכך, להוריד את רמת זיהום האוויר בעיר.
ביקורת נמתחה גם על כך שממשלת סין סיננה את הגלישה באינטרנט ממרכזי התקשורת שבהם פעלו העיתונאים הזרים.
ממשלת סין חוסמת דרך קבע את הגלישה למספר רב של אתרי אינטרנט, כגון אתרים התומכים בעצמאות טיבט, אך לפני האולימפיאדה הבטיח הוועד האולימפי הסיני כי עיתונאים זרים יוכלו לגלוש ברשת ללא הגבלות ממרכזי תקשורת שיוקמו לצורך סיקור המשחקים.
הבטחה זו לא קוימה, אך תחת הלחץ הבינלאומי צומצם מספרם של האתרים שנחסמו.
במהלך המשחקים התעוררה פרשה של זיהום מזון רחב היקף: תחליפי חלב מזוהמים גרמו לרבבות ילדים לחלות.
בלחץ השלטונות נמנעה התקשורת בסין מלדווח על הפרשה, אשר התפרסמה רק לאחר תום ימי המשחקים הפאראלימפיים, אשר נערכו לאחר האולימפיאדה.
אולימפיאדת אטלנטה (1996) היא האולימפיאדה ה-26 בעת החדשה, שציינה גם 100 שנים למפעל האולימפי.
גל פרידמן שייצג את ישראל בגלישת מיסטרל (גברים) זכה בה במדליית ארד והיה לישראלי היחיד שזכה במדליה באולימפיאדה זו.
ב-27 ביולי, אירע פיגוע בפארק שבו פוצץ מטען צינור במהלך הופעת רוק.
כתוצאה מהפיצוץ נהרגה אישה, 111 נפצעו ועוד כתב נפטר מהתקף לב כאשר רץ למקום הפיצוץ.
המטען הונח על ידי אריק רוברט רודולף, אשר המניע שלו היה חוק ההפלות.
עשר המדינות המובילות במספר המדליות:
מארי-ז'וזה פרק (), זכתה בשתי מדליות זהב, בריצת 200 מטר ובריצת 400 מטר בשיא אולימפי חדש של 48.25 שניות (נוכחי 2012).
סווטלנה מסטרקובה (), זכתה בשתי מדליות זהב, בריצת 800 מטר ובריצת 1500 מטר.
גייל דיברס (), זכתה בשתי מדליות זהב, בריצת 100 מטר ובריצת שליחות 4x100 מטר.
גוון טורנס (), זכתה בשתי מדליות, מדליית זהב בריצת שליחות 4x100 מטר ומדליית ארד בריצת 100 מטר.
ע'אדה שועאע (), זכתה במדליית זהב בקרב שבע ובכך הייתה לספורטאית הסורית הראשונה והיחידה שזכתה במדליית זהב אולימפית.
מרלין אוטי (), זכתה ב-3 מדליות, 2 מדליות כסף בריצות ל-100 בתוצאה זהה למנצחת דיברס (10.94 שניות) ול-200 מטר ומדליית ארד בריצת שליחות 4x100 מטר.
מייקל ג'ונסון (), זכה בשתי מדליות זהב בריצת 200 מטר בשיא עולם חדש של 19.32 שניות ובריצת 400 מטר בשיא אולימפי חדש והיה לאתלט הראשון בהיסטוריה שזוכה בשתי ריצות אלו באולימפיאדה.
דונובן ביילי (), זכה בשתי מדליות זהב בריצת 100 מטר בשיא עולם חדש של 9.84 שניות ובריצת שליחים 4x100 מטר.
קרל לואיס (), זכה בפעם הרביעית ברציפות בקפיצה לרוחק, הישג שקבע רק בן ארצו אל ארטר בזריקת דיסקוס.
יאן ז'לזני (), הגן על תוארו בהטלת כידון.
נבחרת הנשים של ארצות הברית זכתה במדליית זהב הקבוצתית לפני נבחרת רוסיה ונבחרת רומניה.
ליליה פודקופייבה (), זכתה ב-3 מדליות, מהן 2 מדליות זהב, כולל בתחרות הקרב רב אישי ובתרגיל הקרקע ומדליית כסף בתרגיל הקורה.
שאנון מילר (), זכתה בשתי מדליות זהב, בתחרות הקבוצתית ובתרגיל הקורה.
סימונה אמנאר (), זכתה ב-4 מדליות, מדליית זהב בתרגיל סוס הקפיצות, מדליית כסף בתרגיל הקרקע ושתי מדליות ארד בתחרות הקבוצתית ובתחרות הקרב רב אישי.
סבטלאנה חורקינה (), זכתה בשתי מדליות, מדליית זהב בתרגיל מקבילים מדורגים ומדליית כסף בתחרות הקבוצתית.
נבחרת הגברים של רוסיה זכתה במדליית זהב הקבוצתית לפני נבחרת סין ונבחרת אוקראינה.
אלכסיי נמוב (), זכה ב-6 מדליות, מהן 2 מדליות זהב בתחרות הקבוצתית ובתרגיל סוס הקפיצות, מדליית כסף בתחרות הקרב רב אישי ו-3 מדליות ארד בתרגיל הקרקע, בתרגיל הסוס סמוכות ובתרגיל המתח.
לי שיאושונג (), זכה ב-3 מדליות, מהן מדליית זהב אחת כולל בתחרות הקרב רב אישי ושתי מדליות כסף בתרגיל הקרקע ובתחרות הקבוצתית.
ויטלי שרבו (), כוכב אולימפיאדת ברצלונה (1992) הסתפק ב-4 מדליות ארד, תחרות קרב רב אישי, סוס קפיצות, מקבילים ומתח.
קטרינה סרבריאנסקה (), זכתה בתחרות קרב רב אישי
לינדזי דבנפורט (), זכתה בטורניר היחידות
ג'יג'י פרנאנדס ומרי ג'ו פרננדז (), זכו בטורניר הזוגות פעם שנייה ברציפות
אנדרה אגאסי (), זכה בטורניר היחידים
טוד וודברידג' ומארק וודפורד (), זכו בטורניר הזוגות
לראשונה נערך טורניר כדורגל לנשים במשחקים האולימפיים.
נבחרת ארצות הברית זכתה במדליית זהב לאחר ניצחון במשחק הגמר על נבחרת סין 1–2. במדליית ארד זכתה נורווגיה שניצחה את נבחרת ברזיל 0–2.
נבחרת ניגריה זכתה במדליית הזהב לאחר ניצחון במשחק הגמר את נבחרת ארגנטינה בתוצאה של 2–3 משער בדקה ה-90. כבר בדקה ה-3 למשחק, הובילה ארגנטינה.