tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מור כתב שתי אוטוביוגרפיות, האחת "Happy Go Lucky" בשנת 1959, והשנייה "More or Less" ב-1978.
מור ודאגלס נפרדו למשך שנים אחדות בשנות השבעים, אך חזרו זה לזה כאשר אובחן כחולה במחלת פרקינסון.
המחלה הקשתה עליו לעבוד, תפקידו האחרון היה בעיבוד אמריקאי לרומן "בין שתי ערים".
הוא נפטר מהמחלה ב-12 ביולי 1982, וגופתו נשרפה בבית הקברות פאטני וייל.
תיאטרון קנת' מור באילפורד שבלונדון קרוי על שמו.
היום הארוך ביותר (1962) The Longest Day
קנת ו' שטיין הוא היסטוריון ופרשן פוליטי יהודי אמריקאי, מומחה בהיסטוריה של מדינת ישראל והמזרח התיכון הערבי בתקופה החדשה.
הוא פרופסור באוניברסיטת אמורי באטלנטה, ג'ורג'יה.
קנת' ו' שטיין נולד בהמפסטד, ניו יורק, בנם של מטילדה (טילי) שטיין לבית ורטהיים, מורה לשפות, ושל מאקס קאופמן שטיין, רואה חשבון.
הוריו נולדו בגרמניה והיגרו לארצות הברית אחרי עלייתו של היטלר לשלטון.
האם, ילידת לאוטרבך, הסן, נשלחה על ידי הוריה לדודיה בניו יורק בשנת 1934. הוריה ואחותה הצטרפו אליה בשנים הבאות.
האב שימש בעברו כמפקח מטוסים בחיל האוויר האמריקאי.
המשפחה עברה בשנת 1981 לגור באטלנטה, ג'ורג'יה.
שטיין למד לתואר ראשון במכללת פרנקלין ומרשל.
בהמשך סיים שני תארים שניים באוניברסיטת מישיגן.
באוניברסיטת מישיגן הוא השתלם בהיסטוריה אסלאמית בימי הביניים, בהיסטוריה של המזרח התיכון בתקופה המודרנית, היסטוריה מודרנית של עם ישראל, וכן של האימפריה הבריטית וחבר העמים הבריטי.
עבודת הדוקטור שלו הוקדשה לערבים והיהודים בארץ ישראל המנדטורית.
בשנים 1973-1971 ערך השתלמות באוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנת 1977 התמנה שטיין לפרופסור להיסטוריה בת זמננו של המזרח התיכון, למדעי המדינה ולחקר ישראל בקתדרה על שם ויליאם שאטן באוניברסיטת אמורי באטלנטה.
הוא תרם תרומה מכרעת בהקמתם של המרכז למחקרים בינלאומיים (1979), תוכנית המחקר למזרח התיכון (1992) והמכון לחקר ישראל המודרנית (1998) באוניברסיטה זו.
שטיין חקר בעיקר על הקמתה של מדינת ישראל המודרנית, על ההיסטוריה החברתית של הערבים הפלסטינים, על המנדט הבריטי בארץ ישראל, על תהליך המשא ומתן בין ישראל ובין הערבים, על מדיניות ארצות הברית במזרח התיכון.
הרצאותיו לתואר ראשון התמקדו במזרח התיכון, הולם הערבי בזמננו, הסכסוך הערבי-ישראלי וישראל המודרנית.
בקיץ 2006 הרצה כפרופסור אורח למדעי המדינה באוניברסיטת בראון.
בשנים 1983–2006 פעל שטיין במרכז קרטר על שם הנשיא ג'ימי קרטר.
בינואר 1996 כיהן מטעם מרכז קרטר כמפקח בבחירות לנשיאות ולפרלמנט הפלסטיני.
בדצמבר 2006 התפטר ממרכז קרטר כתגובה נגד ספרו של ג'ימי קרטר "Palestine: Peace Not Apartheid".
הוא הגדיר את הספר "מניפולציה שנועדה לעוות את ההיסטוריה".
הוא העיר ש"כותרתו של הספר משלהבת יצרים לחינם, והוא אינו מבוסס על בחינה ישרה של העובדות".
לדעתו הספר של קרטר היה "גדוש בשגיאות עובדתיות, וקרטר עצמו העתיק חומרים מבלי לצטט את המקור והתייחס אליהם בצורה שטחית.
יש בספר הזנחות בולטות וקטעים שהם פשוט בדויים".
1999 Heroic Diplomacy: Sadat, Kissinger, Carter, Begin and the Quest for Arab-Israeli Peace (הופיע בתרגום לעברית, 2003) (ספר על תהליך המשא ומתן שהביא להסכם השלום בין ישראל ובין מצרים, בתיווכו של ג'ימי קרטר, ובין מקורותיו - ראיונות עם 80 שהיו אישים פוליטיים ודיפלומטים מעורבים)
מדינאות אמיצה: סאדאת, קיסינג'ר, קרטר ובגין והחתירה לשלום ערבי-ישראלי; תרגום: יוסי אופנר, תל אביב: מערכות, 2003.
1995 פרס אמורי וויליאמס למצוינות בהוראה
2001 - פרס מריון קריקמור על תרומתו לפתיחת מכללת אמורי אל החקר הפוליטי הבינלאומי
2009 - מדליית קוטינו על פעילותו הארוכה כמורה באוניברסיטת אמורי
2012 - פרס עץ החיים של קרן קיימת לישראל
קנת' סטיוארט (; 9 בספטמבר 1891 - 3 בנובמבר 1945) היה גנרל קנדי, אשר שימש כמפקד צבא קנדה, וכמפקד הארמייה הראשונה במהלך מלחמת העולם השנייה.
סטיוארט נולד ב-9 בספטמבר 1891 בעיר שלושת הנהרות בקוויבק, קנדה.
הוא למד במכללה המלכותית הצבאית של קנדה, ובשנת 1911 התגייס לצבא קנדה.
במהלך מלחמת העולם הראשונה הוא לחם בחזית המערבית במסגרת ההנדסה הקרבית.
ב-25 במאי 1919 הוא מונה לקצין ההנדסה של המחוז הצבאי ה-13, עד 31 במאי 1920. ב-1 ביוני של אותה שנה מונה לקצין ההנדסה של המחוז הצבאי ה-5, וב-25 בינואר 1928 הועבר למחוז הצבאי ה-11. ב-1 באוקטובר 1929 מונה לעוזר ראש אגף המודיעין, וב-22 ביוני 1931 הועלה לדרגת לוטננט קולונל.
ב-1 בינואר 1934 הוא מונה למדריך במכללה הצבאית המלכותית, וב-12 בדצמבר 1938 מונה למנהל בכיר באגף המודיעין.
ב-15 באוקטובר 1939 הוא הועלה לדרגת קולונל, ומונה למפקד המכללה הצבאית המלכותית של קנדה.
ב-13 במרץ 1941 הוא מונה לסגן מפקד צבא היבשה הקנדי, והחזיק בתפקיד עד 13 בדצמבר של אותה שנה.
לאחר מכן מונה למפקד צבא היבשה הקנדי, עד 26 בדצמבר 1943 עת מונה למפקד הארמייה הקנדית הראשונה - הכוח הצבאי הקנדי הגדול ביותר שהוקם בהיסטוריה.
הוא פיקד על הארמייה עד 20 במרץ 1944, עת העביר את הפיקוד להארי קריראר.
תחת פיקודו הארמייה לא השתתפה בקרבות.
לאחר מכן מונה לראש מטה הכוחות הקנדיים בבריטניה, והחזיק בתפקיד עד 11 בנובמבר של אותה שנה.
סטיוארט נפטר ב-3 בנובמבר 1945 באוטווה בגיל 54.
קנת' פרנק מקנזי ג'וניור הוא קצין בדימוס בדרגת גנרל.
בתפקידו האחרון שירת כמפקד פיקוד מרכז של ארצות הברית.
מקנזי גדל בסנטר פוינט שבאלבמה.
ב-1979 סיים תואר ראשון בחינוך מהמכללה הצבאית של קרוליינה הדרומית ("סיטאדל").
התגייס לחיל הנחתים של ארצות הברית והוכשר כקצין חי"ר.
פיקד על מחלקה ופלוגה רובאית, שימש סגן מפקד גדוד חי"ר וקצין מבצעים של דיוויזיית נחתים.
כמו כן שימש מדריך במכון הצבאי של וירג'יניה והיה כותב הנאומים של מטה חיל הנחתים.
פיקד על הגדוד הראשון ברגימנט הנחתים השישי, שהוצב באזור קוסובו ככוח היבשה של יחידת המשלוח ה-24 של הנחתים.
פיקד על יחידת המשלוח ה-22 של הנחתים שהוצבה באפגניסטן ב-2004 ובעיראק בשנים 2005–2006. בתפקידו הבא שירת כמזכיר הצבאי של מפקד חיל הנחתים.
ביולי 2007 קודם לדרגת בריגדיר גנרל ומונה לסגן קצין אג"ם במרכז הפיקוד הצבאי הלאומי של המטות המשולבים.
ביוני 2008 מונה לעמוד בראש צוות ההערכות של המטות המשולבים לקראת חילופי השלטון.
ביוני 2009 מונה לסגן ראש מטה כוח הסיוע הביטחוני הבינלאומי באפגניסטן.
ביולי 2010 מונה לראש אגף תכנון בפיקוד מרכז של ארצות הברית.
באוגוסט 2012 מונה לנציג חיל הנחתים בצוות ההערכה ובניית התוכנית הרב-שנתית של מחלקת ההגנה.
ביוני 2014 מונה למפקד כוחות הנחתים בפיקוד מרכז.
בנובמבר 2015 מונה לראש אגף התכנון במטות המשולבים.
ביולי 2017 מונה למנהל המטות המשולבים.
ב-28 במרץ 2019 מונה למפקד פיקוד מרכז של ארצות הברית בדרגת גנרל.
הוא כיהן בתפקיד עד אפריל 2022. בתקופת כהונתו יצא לפועל מבצע קיילה מולר בו חוסל אבו בכר אל-בגדאדי בסוריה, תקיפת אווירית של מטה כתא'אב חזבאללה בו נהרגו 25 מחבלים, ומבצע חיסולם של קאסם סולימאני ופעילים איראנים נוספים.
מקנזי בוגר המכללה לפיקוד ומטה של הנחתים, בעל תואר שני בחינוך עם התמקדות בהיסטוריה.
שימש עמית בכיר באוניברסיטה לביטחון לאומי.
ביקורו של קנת' מקנזי בישראל, נובמבר 2019
טימרמן הוא סופר פוליטי ופעיל שמרני אמריקאי.
חיבר את הספר "הטילטול: חשיפת את ג'סי ג'קסון האמיתי".
טימרמן גם כתב על התפשטות הנשק להשמדה המונית במזרח התיכון.
היה המועמד הרפובליקאי לשנת 2012 להיות נציג מחוז מרילנד בבית הנבחרים של ארצות הברית, אשר התמודד מול כריס ואן הולן הדמוקרט.
טימרמן הפסיד לוואן הולן, כשהוא זוכה ב-33 אחוזים בעוד ואן הולן נתמך על ידי 63% מהבוחרים.
בשנת 2000 היה טימרמן המועמד הרפובליקאי להיות סנטור ארצות הברית ממרילנד.
טימרמן הוא מנכ"ל הקרן לדמוקרטיה באיראן , ארגון הפועל לתמיכה בתנועות דמוקרטיות באיראן.
נולד בניו יורק ב-1953. קיבל תואר ראשון ממכללת גודארד ב-1973 ותואר שני מאוניברסיטת בראון ב-1976. עבר לצרפת, שם עסק בקריירה כסופר, בשנת 1976 הוציא לאור רומן ונובלה.
בתחילת שנות ה-80 הפך טימרמן לכתב המזרח התיכון של "אטלנטה ג'ורנל-קונסטיטושן" ופיתח מומחיות בנושאי המזרח התיכון וסחר בנשק.
ב-1982 נלקח בשבי למשך 24 יום על ידי לוחמי גרילה של הפת"ח בלבנון.
היה העיתונאי הראשון שכיסה את אירוע הפצצת החמושים האיסלאמים את שגרירות ארצות הברית ב-1983. בין השנים 1985 ל-1987 טימרמן כיסה כעיתונאי את מלחמת איראן–עיראק ואת תעשיית הנשק במזרח התיכון.
זכה בפרס ג'ו פטרוסינו לחקר הדיווחים ב-1987 של קבוצת הרכש האיראנית.
בין השנים 1987 ל-1993 פרסם טימרמן את "חדשות ההגנה במזרח התיכון" והיה לכתב בינלאומי לבנושאי ביטחון אלקטרוני.
כתב גם מונוגרפות למרכז שמעון ויזנטל על המאמצים של עיראק, של סוריה ושל לוב לרכוש נשק להשמדה המונית.
בשנת 2006 היה מועמד לפרס נובל לשלום.
קנת' סול "קן" רוגוף הוא שחמטאי יהודי-אמריקאי בדרגת רב-אמן וכלכלן בכיר, פרופסור באוניברסיטת הרווארד.
אביו היה פרופסור באוניברסיטת רוצ'סטר.
בגיל 16 קנת' רוגוף החליט לעבור לשחמט מקצועי.
הוא ניצח באליפות ארצות הברית בשחמט לנוער.
בשנת 1969 הוא עבר לאירופה והשתתף במספר תחרויות.
בשנת 1971 הוא זכה במקום השלישי באליפות העולם לנוער.
בשנת 1975 הוא היה שני באליפות ארצות הברית בשחמט.
בעקבות כך, הוא סיים במקומות 13–15 בתחרות בין-אזורית (שלב מוקדם להעפלה להתמודדות על תואר אלוף העולם).
בשנת 1974 הוענקה לרוגוף דרגת אמן בינלאומי ובשנת 1978 רב-אמן.
הוא הפסיק להשתתף באופן פעיל בתחרויות בשנת 1980.
רוגוף למד כלכלה באוניברסיטת ייל וסיים את התואר השני בהצטיינות יתרה בשנת 1975. הוא המשיך לתואר שלישי וקיבל אותה מהמכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (בהדרכת רודי דורנבוש).
רוגוף התחיל לעבוד בקרן המטבע הבינלאומית ובפדרל ריזרב.
בשנים 2003-2001 הוא היה כלכלן ראשי של קרן המטבע הבינלאומית.
כיום הוא מלמד באוניברסיטת הרווארד.
קנת' רוגוף הוא חבר באקדמיה למדעים של ארצות הברית ומועדון ה-30.
פלקס נולד וגדל בסן פרנסיסקו, קליפורניה למשפחה יהודית.
הוא למד באוניברסיטת אורגון ושם החל להתאמן ביידוי פטיש בשנת 1982 וביוני אותה שנה זכה באליפות ארצות הברית לנוער.
הוא קבע 3 שיאי מכללות ומחזיק בשיא הנוכחי של 78.34 מטרי (2018)
בתחרויות האתלטיקה של המכביה השתים-עשרה שנערכו בשנת 1985 זכה פלקס במדליית זהב ביידוי פטיש בשיא מכביה חדש של 68.34 מטר, לפני טוד קאופמן מארצות הברית (53.02 מטר) ועמיהוד רבינוביץ' מישראל (44.26 מטר).
במשחקי הרצון הטוב שנערכו במוסקבה, רוסיה ביולי 1986 סיים פלקס במקום עשירי ביידוי פטיש בתוצאה של 73.44 מטר.
באליפות העולם שנערכה ברומא, איטליה בשנת 1987 סיים פלקס במקום 20 ביידוי פטיש בתוצאה של 73.36 מטר.
בתחרות שנערכה במודסטו, קליפורניה ב-7 במאי 1988 קבע פלקס ביידוי פטיש שיא אישי חדש של 80.02 מטר.
במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת סיאול (1988) הוא סיים במקום הראשון בתוצאה של 77.26 מטר, אך במשחקים עצמם הוא סיים רק במקום 18 בתוצאה של 72.70 מטר.
אם התוצאה שקבע במבחנים יכל היה לסיים במקום שביעי.
בתחרויות האתלטיקה של המכביה השלוש-עשרה שנערכו בשנת 1989 זכה פלקס במדליית זהב ביידוי פטיש בשיא מכביה חדש של 78.06 מטר מטר.
חודש לאחר מכן, באוניברסיאדה שנערכה בדיסבורג, גרמניה הוא זכה במדליית ארד בתוצאה של 75.86 מטר.
באוניברסיאדה שנערכה בשפילד, אנגליה ביולי 1991 הוא זכה במדליית זהב בתוצאה של 76.46 מטר, לפני היינץ וייס מגרמניה (75.62 מטר) שדורג באותה העת במקום הראשון בעולם.
חודש לאחר מכן, באליפות העולם שנערכה בטוקיו, יפן הוא סיים במקום שביעי בתוצאה של 75.98 מטר.
באותה שנה דורג במקום תשיעי בעולם.
במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת ברצלונה (1992) סיים פלקס במקום שלישי ביידוי פטיש בתוצאה של 77.54 מטר, אך במשחקים עצמם הוא סיים במקום 23 בתוצאה של 69.36 מטר.
אם התוצאה שקבע במבחנים יכול היה לסיים במקום חמישי.
קנת' רינג הוא פרופסור אמריטוס לפסיכולוגיה באוניברסיטת קונטיקט, וחוקר ידוע בתחום חוויות סף-מוות.
רינג הוא מייסד-שותף ונשיא לשעבר של האגודה הבינלאומית למחקרי מקרי סף-המוות (IANDS), והוא ייסד והיה העורך של כתב העת Journal of Near-Death Studies.
רינג נולד בסן פרנסיסקו, קליפורניה ומתגורר בקנטפילד.
ספרו "החיים במוות" פורסם על ידי "ויליאם מורו והחברה" ב-1980. ב-1984, פרסמה החברה את ספרו השני, לכיוון אומגה.
שני הספרים עוסקים בחוויות סף מוות, וכיצד הן משנות את חייהם של אנשים.
ספרים אחרים מאת רינג הם:
פרויקט אומגה: חוויות סף מוות, מפגשים עם עב"מים, והמוח בגדול (1992)
מצב נפשי: חוויות סף מוות וחוויות חוץ-גופיות בעוורון (1999)
שיטות של טירוף: בתי חולים לחולי נפש כמוצא אחרון.
רינג מבקר חריף של ישראל ומחבר משותף של "מכתבים מפלסטין" (2011).
הרב קנת (כתריאל) ברנדר (נולד: 18 באפריל 1962; אנגלית: Kenneth Brander)
הוא ראש רשת מוסדות אור תורה סטון הוא גם חבר קבינט הפדרציות היהודיות של צפון אמריקה.
ב-1986, קיבל הסמכה לרבנות מישיבת הרב יצחק אלחנן בישיבה יוניברסיטי.
מ-91–1990, שימש ברנד כרב הראשי של בית הכנסת לינקולן סקוור בעיר ניו יורק לאחר ששימש כעוזר לרב.
הרב ברנדר שימש כרב של בית הכנסת Boca Raton Synagogue בבוקה רטון במשך 14 שנים (1991-2005).
מ-2005–2018 שימש כסגן מנהל ישיבה יוניברסיטי.
ב-2018, קיבל לידיו את תפקיד ראש רשת אור תורה סטון.
ב-2018 עלה לישראל ביחד עם משפחתו.
קנת' מייר סטון היה היסטוריון אמריקאי, שעסק בהיסטוריה של ימי הביניים, ובמיוחד במסעי הצלב, בתולדות האפיפיורים ובתחילת הרנסאנס.
קנת' מייר סטון נולד בשנת 1914 בניו בדפורד במדינת מסוצ'סטס.
ילדותו והתבגרותו היו קשים למדי.
הוא נאלץ לפרנס את עצמו מגיל 13.
בשנת 1936 סיים את התואר הראשון כבוגר פי בטא קפא של אוניברסיטת בוסטון.
ב-1938 סיים את התואר השני בהיסטוריה ובשנת 1941 הציג באוניברסיטת קולומביה בניו יורק את עבודת הדוקטורט שלו "הגישה הנוצרית כלפי הקיסר במאה הרביעית" תחת הדרכתו של לין תורנדייק.
התחיל את הקריירה האקדמית שלו באוניברסיטת בוסטון ובאוניברסיטת מניטובה.
אחר כך הוא לימד בשנים 1950–1965 באוניברסיטת פנסילבניה בה התקבל אחרי חוקר אחר של ימי הביניים, ג'ון ל.
בשנים 1965–1968 לימד באוניברסיטת ויסקונסין, בה כיהן כמנהל המכון למחקר בתחום מדעי הרוח.
אחרי 1968 עבד במכון למחקר מתקדם בפרינסטון, ניו ג'רזי.
כיהן במקביל לתקופה כמנהל ספריית גנאדיוס ביוון.
הפרס ג'ון פרדריק לואיס של החברה הפילוסופית - קיבל שלוש פעמים:
1957 - עבור ספרו "על הרקע הביזנטי של הרנסאנס האיטלקי"
1984 - עבור "האפיפיורות והלבנט", כרכי ג' ו ד'
1990 - עבור ספרו "ונציה, אוסטריה והטורקים במאה ה-17
1980 - מדליית הסקינס של האקדמיה האמריקאית לחקר ימי הביניים - עבור שני הכרכים הראשונים של הספר "האפיפיורות והלבנט"
דוקטור לשם כבוד של אוניברסיטת בוסטון ואוניברסיטת קיל בגרמניה.
קנת' קלייבורן רויאל האב היה גנרל בצבא ארצות הברית והאחרון שכיהן כמזכיר המלחמה של ארצות הברית.
משרה זו בוטלה ב-1947 ורויאל מונה כמזכיר הצבא של ארצות הברית (המשרה היורשת) מאז ועד 1949.
קנת' רויאל נולד ב-24 ביולי 1894 בגולדסבורו, קרוליינה הצפונית כבנם של קלרה הווארד ג'ונס ושל ג'ורג' פנדר רויאל.
הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל, שם הוא היה חבר באחוות דלתא-קאפא-אפסילון ולאחר מכן למד בבית הספר הרווארד למשפטים לפני שירותו במלחמת העולם הראשונה.
לאחר מכן הוא עסק בעריכת דין ונבחר לסנאט של מדינת קרוליינה הצפונית מטעם המפלגה הדמוקרטית.
ב-18 באוגוסט 1917 נשא רויאל לאישה את מרגרט פירס בסט ויחד הם הביאו לעולם שני בנים ובת.
בראשית מלחמת העולם השנייה הועלה רויאל לדרגת קולונל בצבא ארצות הברית.
בשעות הקטנות של 13 ביוני 1942 הצליחה הצוללת הגרמנית U-202 להנחית ארבעה סוכנים של המודיעין הגרמני בחוף אמגנסט בלונג איילנד.
הנשיא רוזוולט רוזוולט חשש שבית דין אזרחי יהיה רך מידי ולכן העמיד אותם בפני בית דין צבאי סודי.
רויאל התמנה לייצג אותם בבית הדין והצטווה על ידי הנשיא רוזוולט שלא לפנות בעניינם לבתי משפט אזרחיים.
בתשובה כתב רויאל לנשיא שלדעתו לא הייתה לו סמכות לכנס בית דין סודי שישפוט את לקוחותיו וביקש ממנו לשנות את הוראתו.
הנשיא סירב ורויאל עתר לבית המשפט המחוזי בטענה שכינסו של בית הדין הסודי מנוגד לחוקה.
בית המשפט דחה את העתירה וכך עתרו רויאל ועורכי דין נוספים ממשרדו לבית המשפט העליון של ארצות הברית.
ביולי 1942 דחה בית המשפט העליון את עתירתו של רויאל בפסק דין מקוצר ואישר את סמכותו של הנשיא למנות בית דין סודי.
עם זאת, עלה בידו של רויאל לגרום לבית משפט אזרחי לבקר את החוקתיות של בית הדין על אף העדפתו של הנשיא לקיים את ההליך בחשאיות.
באוקטובר פרסם בית המשפט העליון פסק דין מלא באומרו "אין להתעלם מההגנות החוקתיות העומדות לזכותם של כל המואשמים בעבירה".
פסק דין זה פורסם לאחר ששישה מלקוחותיו של רויאל כבר לא היו בין החיים.
הם נשפטו, הורשעו ובאוגוסט 1942 הוצאו להורג, ימים ספורים לאחר שבית המשפט העליון אישר את סמכותו של הנשיא לכנס בית דין סודי.
לימים אמר רויאל שהוא האמין שתפקידו כסנגור של המרגלים הנאצים היה התיק החשוב ביותר בקריירה המשפטית שלו.
הוא קודם לדרגת בריגדיר גנרל.
רויאל כיהן כמזכיר המלחמה האחרון של ארצות הברית מה-9 בנובמבר 1945 ועד ה-18 ביולי 1947 בממשלו של הנשיא הארי טרומן.
לאחר מכן הוא כיהן במשרה שהחליפה את משרת מזכיר המלחמה והיה מזכיר הצבא הראשון של ארצות הברית.
באפריל 1949 אולץ רויאל לפרוש מתפקידו על סירובו המתמשך לשים קץ למדיניות ההפרדה הגזעית בצבא, אף על פי שחלפה אז כבר שנה לאחר שהנשיא טרומן חתם על צו נשיאותי 9981.
בדצמבר 1949 היה רויאל לשותף במשרד עורכי הדין היוקרתי מניו יורק "דווייט, האריס, קוגל וקסקי", וב-1958 הוא היה לראש המשרד.
קנת' רויאל נפטר ב-25 במאי 1971 בדרהאם, קרוליינה הצפונית בגיל 76. הוא נטמן בבית הקברות ווילו דייל שבעיר הולדתו גולדסובורו.
בנו, קנת' רויאל הבן, כיהן כחבר בית הנבחרים של קרוליינה הצפונית בין השנים 1967 – 1972 וכחבר הסנאט של המדינה בין השנים 1973 – 1972.
קנת בילר הוא מפיק, תסריטאי ובמאי טלוויזיה אמריקאי.
בילר למד באוניברסיטת בראון בפרובידנס שברוד איילנד.
נשוי להופ והם הורים לבת ובן וגרים בלוס אנג'לס שבקליפורניה.
שנהסרט או סדרת טלוויזיהכתיבהבימוי1992בוורלי הילס 902103 פרקים1993תיקים באפלהפרק אחד1995Hawkeyeפרק אחד1995–2001מסע בין כוכבים: וויאג'ר35 פרקים2 פרקים1999The Last Man on Planet Earthסרט טלוויזיה2002מלאך שחור2 פרקים2002–2004סמולוויל5 פרקים4 פרקים2004החוף הצפוני2 פרקים2 פרקים2005–2006הפנטגון3 פרקיםפרק אחד2006–2007Six Degreesפרק אחד2008–2010אגדת המחפש26 פרקים2012–2015תפיסה10 פרקים2 פרקים2014אינטליג'נספרק אחד 2017גאון10 פרקים2024Land of Women2 פרקים
קנת' נולנד היה צייר אמריקאי שיצר כחלק מתנועת הציור המופשט.
נולנד ידוע כאחד מציירי שדות הצבע האמריקאיים המפורסמים ביותר, אם כי בשנות ה-50 הוא נחשב לאמן שיצר בסגנון האקספרסיוניזם המופשט ובתחילת שנות ה-60 הוא נחשב לצייר מינימליסטי.
כמו כן, נולנד סייע בהקמת אסכולת הצבע של וושינגטון.
בשנת 1977, נערכה לכבודו תערוכה רטרוספקטיבית גדולה במוזיאון סולומון ר.
גוגנהיים בניו יורק, לאחר מכן עברה למוזיאון הירשהורן בוושינגטון די.
וכן למוזיאון טולדו לאמנות באוהיו.
בשנת 2006, "ציורי הפסים" של נולנד הוצגו בגלריית טייט בלונדון.
הוא נולד באשוויל, צפון קרולינה בשם קנת קליפטון נולנד, והיו לו ארבעה אחים: דייוויד, ביל, ניל והארי ג'וניור.
לאחר שסיים את התיכון, בשנת 1942 נולנד התגייס לחיל האוויר האמריקאי.
בתור לוחם לשעבר במלחמת העולם השנייה, נולנד ניצל את הטבות ה-G.I.
Bill שסיפקה ארצות הברית לווטרנים של המלחמה, כדי ללמוד אמנות במכללת "בלאק מאונטיין" שבצפון קרוליינה, מדינת הולדתו.
במכללה למדו אמנות גם שניים מאחיו.
נולנד למד אצל איליה בולוטובסקי, פרופסור שהכיר לו את תאוריית הניאופלסטיקה ואת עבודתו של פיט מונדריאן.
נולנד גם למד במכללה את תורת הבאוהאוס אצל יוזף אלברס, והתעניין בפאול קלה ובמיוחד ברגישותו של קליי לצבע.
בשנים 1948–1949 עבד נולנד עם הפסל אוסיפ זאדקין בפריז, בה הציג גם את התערוכה הראשונה של ציוריו.
לאחר שחזר לארצות הברית, הוא לימד בוושינגטון די.
באוניברסיטה הקתולית (1951–1960) ובמכון לאמנויות עכשוויות.
בתחילת שנות ה-50 הוא פגש את מוריס לואיס בוושינגטון הבירה בזמן שלימד שיעורי לילה במרכז הסדנאות של וושינגטון לאמנויות, והשניים התיידדו.
לאחר שקלמנט גרינברג הכיר לו את הלן פרנקנטלר ויצירתה, ולאחר שראה את ציוריה החדשים בסטודיו של האמנית בעיר ניו יורק ב-1953, נולנד ולואיס אימצו את טכניקת ההכתמה של פרנקנטלר, בה האמן מאפשר לצבע דליל להיספג בקנבס.
רוב הציורים של נולנד מתאימים לאחת מארבע קבוצות: עיגולים (או מטרות), שברונים (צורת V הפוכה), פסים וקנבסים מעוצבים.
העיסוק שלו ביחס בין הדימוי לגבולות של התמונה המכילה אותו, הוביל אותו לסדרה של עבודות בהן מוצגות טבעות קונצנטריות, המכונות מטרות, שבדומה לדימוי המוצג לעיל, הכילו שילובי צבעים יוצאי דופן.
ב-1964 עבודותיו של נולנד נכללו בתערוכה "מופשט פוסט-ציורי" שאצר קלמנט גרינברג.
התערוכה טיילה בין מוזיאונים בארצות הברית וסייעה לבסס את ציור שדות הצבע כתנועה חדשה וחשובה באמנות האמריקאית העכשווית של שנות ה-60. נולנד היה חלוץ של עבודות על קנבס מעוצב, בתחילה עם סדרה של יהלומים או שברונים סימטריים או א-סימטריים.
בציורים אלה, הקצוות והצורה של הקנבס הופכים למרכיב חשוב כמו הדימוי שבמרכזו.
במהלך שנות ה-70 וה-80 הקנבסים המעוצבים שלו היו מאוד לא רגולאריים ולא סימטריים, מה שהביא ליצירת דימויים מורכבים יותר ויותר.
במקום לצבוע את הבד באמצעות מכחול, החל מסוף שנות ה-50 הסגנון של נולנד כלל הכתמה של הבד בצבע, במטרה להסיר עקבות של האמן שנותרות על הקנבס בשימוש במשיכות מכחול.
באופן זה, היצירה עסקה באמנות ולא באמן.
הוא הדגיש יחסים מרחביים בעבודותיו באמצעות הותרת חלקים מהקנבס לא מוכתמים וריקים, כניגוד לצבע ששימש ביתר חלקי היצירה.
תלמידיו של נולנד כללו את הפסלת ג'ני ליאה נייט והציירת אליס מברוגורדאטו.
קורנליה לנגר, בתו של הסנאטור האמריקאי הרפובליקני מדקוטה הצפונית ומושל המדינה, ויליאם לנגר.
בני הזוג נישאו ב-1950 ולאחר מכן התגרשו.
סטפני גורדון, פסיכולוגית, גרה עם נולנד מנובמבר 1964 עד יוני 1970. הם נישאו באפריל 1967 והתגרשו ביוני 1970.
שיפר, היסטוריונית אמנות ובתו של ד"ר מורטון א.
השניים נישאו ב-1970 ונולד להם בן אחד, סמואל ג'סי.
פייג' רנס, העורכת הראשית של Architectural Digest, לה נישא בורמונט ב-10 באפריל 1994. נולנד היה בעלה החמישי של רנס.
בשנות ה-60 ניהל נולנד רומן עם האמנית ואשת החברה, מרי פנקות מאייר.
נולנד מת מסרטן הכליה בביתו בפורט קלייד, מיין, ב-5 בינואר 2010, בגיל 85.
נולנד הציג את תערוכת היחיד הראשונה שלו בגלריה ריימונד קרוז בפריז בשנת 1948. בשנת 1957, הוא הציג את תערוכת היחיד הראשונה שלו בניו יורק בגלריה טיבור דה נאגי.
בשנת 1964, עבודותיו של נולנד אכלסו חצי מהביתן האמריקאי בביאנלה בוונציה.
בשנת 1965, עבודותיו הוצגו בגלריית וושינגטון לאמנות מודרנית ובמוזיאון היהודי (ניו יורק).
תערוכת היחיד האחרונה של נולנד, "Kenneth Noland Shaped Paintings 1981–82", נפתחה ב-29 באוקטובר 2009 בגלריה לסלי פילי ב-East 68th Street בניו יורק והייתה אמורה להיסגר ב-9 בינואר 2010 (אם כי תאריך הסגירה התאחר ל-16 בינואר).
בשנת 2010, זכה להציג תערוכת יחיד של עבודותיו במוזיאון גוגנהיים, תחת השם "Kenneth Noland, 1924–2010: A Tribute".
בנוסף, עבודותיו היו במוקד תערוכות יחיד במגוון מוסדות בינלאומיים, לרבות המוזיאון לאמנות מודרנית, מקסיקו סיטי (1983); Museo de Bellas Artes de Bilbao, בילבאו, ספרד (1985); המוזיאון לאמנויות יפות, יוסטון (2004); טייט, ליברפול (2006) ומכון באטלר לאמנות אמריקאית, יאנגסטאון, אוהיו (1986 ו-2007).
קנת' קוך היה משורר ומחזאי אמריקאי.
פעיל בקבוצת האמנים האמריקאית אסכולת ניו יורק.
פרסם למעלה מ-20 ספרי שירה.
קוך נולד בסינסינטי, אוהיו בשם ג'יי קנת' קוך.
החל לכתוב שירה בגיל צעיר, נחשף לאמנים רבים, ביניהם שלי, וג'ון קיטס.
שירת בשורות צבא ארצות הברית בתקופת מלחמת העולם השנייה בפיליפינים.
לאחר שירותו הצבאי, למד באוניברסיטת הרווארד, שם פגש את ג'ון אשברי, משורר בולט באסכולת ניו יורק.
לאחר לימודיו בהרווארד עבר לניו יורק.
קוך קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת קולומביה.
ב-1951 הכיר את אשתו הראשונה, ג'ניס אלווד, הם נישאו ב-1954 וחיו בצרפת ובאיטליה למעלה משנה.
בשנת 1955 נולדה בתו קתרין.
לימד באוניברסיטת קולומביה ספרות ואנגלית למעלה מ-40 שנה.
אשתו הראשונה נפטרה ב-1981. קוך התחתן בשנית ב-1994 עם קארן קולר.
ב-1996 נבחר לרשימת האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולספרות.
הרשימה מונה משוררים מפורסמים כמו עזרא פאונד ואלן גינסברג.
קוך החל לפרסם ספרי שירה בשנות ה-50 ובשנות ה-60, אך החל להתפרסם בתחילת שנות ה-70.
קוך פרסם עשרות ספרי שירה ומחזות, בשירתו של קוך ניתן למצוא הומור ואף נטייה לאימג'יזם ועיסוק באסתטיקה, בספרו One Train (1994) מופיע מחזור שירים שלם העוסק באסתטיקה.
קוך לימד שירה באוניברסיטת קולומביה במשך עשרות שנים, שיעוריו נחשבו לאטרקטיבים בקרב הסטודנטים.
שיריו תורגמו לגרמנית, לעברית ולשפות נוספות.
הקרקס הקרקס ושירים אחרים, מבחר שירים, מאנגלית: רועי צ'יקי ארד, הוצאת דחק, 2023.
קנת באוארסוקס (בשם מלא באנגלית: Kenneth Dwane "Sox" Bowersox; נולד ב-14 בנובמבר 1956, פורטסמות') הוא טייס קרב ואסטרונאוט לשעבר בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א.
קנת באוארסוקס נולד בפורטסמות' וגדל בקליפורניה.
לאחר סיום לימודי בית ספר הוא למד באקדמיה הימית של ארצות הברית אותה סיים בשנת 1978 עם תואר בהנדסת אווירונאוטיקה.
לאחר סיום הלימודים קנת באוארסוקס סיים קורס טיס.
בשנת 1979 הוא סיים לימודי תואר שני בהנדסת מכונות באוניברסיטת קולומביה.
באוארסוקס קיבל הסמכה של טייס ניסוי והיה טייס ניסוי של מטוסים "ווט A-7 קורסייר II" ו-"מקדונל דאגלס F/A-18 הורנט".
בשנת 1987 באוארסוקס התקבל ליחידת האסטרונאוטים של נאס"א.
בשנת 1992 הוא השתתף במשימת STS-50 כטייס של מעבורת החלל קולומביה (ריצ'רד ריצ'רדס) היה מפקד צוות.
במשימת STS-61 באוקטובר 1993 הוא היה טייס מעבורת החלל אנדוור (ריצ'רד קובי היה מפקד צוות).
צוות ביצע עבודות תחזוקה של טלסקופ החלל האבל.
בשנת 1995 הוא טס כמפקד צוות על סיפון מעבורת החלל קולומביה במשימה STS-73. במהלך הטיסה בוצעו מחקרים בתחום חוסר כבידה.
במשימת STS-82 בתחילת 1997 הוא היה מפקד מעבורת החלל דיסקברי.
משלחת קבועה מס' 6 לתחנת החלל הבין-לאומית
בשנת 2002 בטיסת STS-113 (ג'ים ות'רבי היה מפקד טיסה) באוארסוקס הגיע לתחנת החלל הבין-לאומית והיה מפקד משלחת מס' 6 לתחנת החלל הבין-לאומית.
המשלחת כללה גם ניקולאי בודארין מרוסיה ודונלד פטיט מארצות הברית.
הצוות היה מתוכנן לפעול בתחנת החלל במשך 4 חודשים.
ב-2 בדצמבר 2002 משלחת מס' 5 בפיקוד של ולרי קורזון עזבה את תחנת החלל ומשלחת מס' 6 החלה לפעול לפי תוכנית.
ב-15 בינואר 2003 באוראסוקס ופטיט ביצעו פעילות חוץ רכבית.
המטרה הייתה להכין לשימוש חלק חדש של תחנת החלל - P1. הפעילות הסתיימה לאחר כ-7 שעות.
כתוצאה מכך הופסקו טיסות של מעבורות חלל וסוכם על הארכת שהות המשלחת בתחנות החלל עד ל-מאי 2003.
ב-4 בפברואר לתחנת החלל הגיע חללית מסע פרוגרס M-47 עם ציוד ומצרכים לצוות התחנה.
ב-8 באפריל 2003 באוראסוקס ופטיט ביצעו פעילות חוץ רכבית נוספת.
המטרה הייתה להמשיך הכנות להפעלת חלק P1 ולשנות חיבורים של כבלי פיקוד לחלקים S0 ו-P1. הפעילות הסתיימה לאחר כ-7 שעות.
ב-28 באפריל לתחנת החלל הגיע חללית סויוז TMA-2 עם משלחת מס' 7 בפיקוד יורי מלנצ'נקו.
לאחר העברת שליטה על תחנת החלל צוות חדש, חברי משלחת קבועה מס' 6 נכנסו לחללית סויוז TMA-2 וחזרו לכדור הארץ לאחר כ-160 ימי פעילות בחלל.
בגלל בעיה טכנית הנחיתה בוצע כ-400 ק"מ מאתר המתוכנן.
במהלך שהות בתחנה בוצעו 15 ניסויים בתחומים שונים.
בשנת 2006 באוארסוקס פרש מנאס"א.
הוא מונה לתפקיד ניהולי בSpaceX ופרש ממנה בשנת 2011.
בשנת 2019 הוא חזר לנאס"א ומונה לתפקיד ניהולי.
קנת האם הוא טייס קרב ולשעבר אסטרונאוט בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א.
קנת האם נולד בעיירה פליינפילד שבניו ג'רזי.
עוד בזמן לימודים בבית ספר הוא לקח שיעורי טיסה.
בשנת 1987 הוא סיים לימודי תואר ראשון בהנדסת אווירונאוטיקה באקדמיה הימית של ארצות הברית.
לאחר סיום הלימודים האם התגייס לצי ארצות הברית וסיים קורס טיס.
הוא התחיל לשרת כטייס "מקדונל דאגלס F/A-18 הורנט" והוצב במספר בסיסים של הצי.
האם השתתף במשימות מבצעיות בבוסניה והרצגובינה ובצפון עיראק.
בשנת 1996 הוא סיים ללמוד תואר שני בבית הספר של הצי ללימודים מתקדמים.
לאחר הלימודים הוא קיבל הסמכה של טייס ניסוי.
האם ביצע כ-6,000 שעות טיסה ב-40 מטוסים וביצע כ-300 נחיתות על נושאת מטוסים.
בשנת 1998 האם נבחר לצוות אסטרונאוטים.
ביולי 2008 הוא טס לחלל כטייס במשימה STS-124 במעבורת החלל דיסקברי (מארק קלי היה מפקד צוות).
משימה זו נועדה להוסיף לתחנת החלל הבין-לאומית את מעבדת הניסויים היפנית, "קיבו" ("תקווה" ביפנית), שהיא בעלת זרוע רובוטי עצמאי משלה.
במאי 2010 הוא טס בפעם השנייה במשימת STS-132 של מעבורת החלל אנדוור כמפקד צוות.
היא מצוידת גם במצלמות באור תת-אדום המיועדות לסריקה חיצונית של התחנה, והיא תוכל גם להעביר אסטרונאוטים ממקום למקום בזמן פעילות חוץ-רכבית.
בדצמבר 2012 האם פרש מנאס"א.
לאחר הפרישה האם מונה לתפקיד ניהולי בבית הספר של הצי ללימודים מתקדמים.
קנת צ'וי הוא שחקן אמריקאי אשר ידוע בזכות תפקידו כהנרי לין בסדרת הטלוויזיה "בני האנרכיה", צ'סטר מינג בסרט "הזאב מוול סטריט" של מרטין סקורסזה (2013), והשופט לאנס איטו בסרט "אמריקה נגד או ג'יי סימפסון: סיפור פשע אמריקאי".
הוא ידוע גם בתפקידיו כג'ים מוריטה בסרטי היקום הקולנועי של מארוול קפטן אמריקה: הנוקם הראשון וספיידרמן: השיבה הביתה, ולואיס בסדרת הקומדיה "האיש האחרון בעולם".
מאז 2018 הוא מככב בסדרת הדרמה של פוקס "מוקד 911", שם הוא מגלם את הכבאי הווארד "צ'ימני" הן.
צ'וי נולד בשיקגו, אילינוי, ארצות הברית, להורים מהגרים קוריאנים אביו עבד כפרופסור להנדסת חשמל וכאיש עסקים.
אמו הייתה אחות מוסמכת לפני שהפכה לעקרת בית.
צ'וי הוא האמצעי מבין שלושה ילדים.
הוא למד בבית הספר היסודי של לונגווד בגלנווד, אילינוי.
לאחר מכן הוא למד בחטיבת ביניים במחוז בית הספר ברוקווד 167 .
צ'וי הופיע כרקדן ברייקדנס במהלך התיכון.
הוא היה אצן ומתעמל בתיכון הומווד-פלוסמור, שם היה במקום הראשון.
הוריו, בייחוד אביו, לא תמכו בחלומות הילדות שלו להפוך לשחקן, והורו לו להמשיך בקריירה "אחראית והגיונית", כמו חשבונאות.
צ'וי עקב אחר עצות הוריו והתמחה בחשבונאות באוניברסיטת פרדו, אך החליט לעזוב את לימודיו כדי לממש את חלומות המשחק שלו.
צ'וי הצהיר: "באתי מחינוך אסייתי מאוד מסורתי אז הם היו מאוד קפדניים.
כשהחלטתי להמשיך במשחק, ידעתי שאני חייב לעשות הכל לבד.
כשעזבתי את המערב התיכון, ניתקתי את כל הקשרים עם שלי משפחה.
צ'וי עבר לפורטלנד, אורגון כדי להמשיך בקריירת המשחק שלו.
לא היה לו ניסיון קודם בעבודה אז הוא עבד בחנות וידאו מקומית בלוקבאסטר.
הוא בילה את חמש השנים הבאות באימונים עם מורים מקומיים למשחק בפורטלנד, בעיקר עם פול וורנר.
צ'וי החל את קריירת המשחק שלו בפורטלנד, אורגון.
תפקידו הראשון היה בסרט הטלוויזיה של ערוץ דיסני, "Halloweentown", עם דבי ריינולדס .
צ'וי עבר ללוס אנג'לס בסוף 1999 כדי להמשיך בקריירה של שחקן.
בקולנוע, צ'וי הופיע ב"זאב מוול סטריט" בתפקיד צ'סטר מינג, "קפטן אמריקה" בתפקיד ג'ים מוריטה, "שחר אדום" בתפקיד סמית' ו"יחידת המתאבדים".
בסרט "ספיידרמן: השיבה הביתה" משנת 2017, הוא מגלם את הנכד של דמותו בקפטן אמריקה.
הוא גילם את הנרי לין ב"ילדי האנרכיה", קפטן אד רולינס בסדרת הטלוויזיה "Ironside" וסם לוטרל לסדרת הטלוויזיה "Allegiance".
צ'וי גילם את השופט לאנס איטו בסרט "אמריקה נגד או ג'יי סימפסון: סיפור פשע אמריקאי" .
הוא הופיע בסדרות טלוויזיה שונות, ביניהן "לונגמייר", "חדר החדשות", "האיש האחרון בעולן", "Glee", "גיבורים", "24", "לינקולן הייטס", "CSI", "האוס" ו"מלך השכונה".
צ'וי סיפק את קולו לדמות של ג'ים מוריטה למשחק הווידאו "Captain America: Super Soldier".
הוא גם היה הקול של גנגסטר במשחק הווידאו מ-2004 "Grand Theft Auto: San Andreas".
באוקטובר 2017, צ'וי לוהק לתפקיד האווי "צ'ימני" האן בתוכנית "מוקד 911" של Fox TV.
בשנת 2018, צ'וי גילם את בוב דווייר ב-"מקביל" של Starz כמו כן, באותה שנה, הוא הופיע בסרטים העלילתיים "גרינגו", ו"מלון ארטמיס".
סימפסון: סיפור פשע אמריקאיהשופט לאנס איטו7 פרקים2016–2017האיש האחרון בעולםלואיס10 פרקים2017שיקגו MEDד"ר דייוויד קון2 פרקיםDimension 404קוזימהבפרק: "Impulse"2018–הווהמוקד 911הווארד "צ'ימני" האןתפקיד ראשי2018מקבילבוב דויר4 פרקים2019השלגבובי "בוב-בוב" קיםבפרק: "Cash and Carry"2025 - הווההמלך הילטד ווסנסונג (קול)החליף את טובי האס, 3 פרקים 2025תוכנית הבוקרג'ון2 פרקים
שנה משחק תפקיד 2004 Grand Theft Auto: San Andreas גנגסטר 2011 קפטן אמריקה ג'ים מוריטה
+ שנה אמן שם השיר במאי 2016 וואן ריפבליק "לאן שאני הולך" יוסף קאהן
קנת' רוקס הוא אתלט אמריקאי, סגן אלוף אולימפי (פריז 2024) בריצת 3000 מטר מכשולים.
באליפות העולם שנערכה בבודפשט שבהונגריה באוגוסט סיים במקום עשירי בריצת 3000 מטר מכשולים בתוצאה של 8:20.02 דקות.
באולימפיאדת פריז שנערכה באוגוסט זכה במדליית כסף בריצת 3000 מטר מכשולים בשיא אישי חדש של 8:06.41 דקות, אחרי סופיאן אל-בקאלי ממרוקו (8:06.05 דקות) ולפני אברהם קיביווט מקניה (8:06.47 דקות).
קנת' דאגלס מקלר היה פוליטיקאי אמריקאי מטנסי שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מ-1911 עד 1917 וכחבר הסנאט של ארצות הברית מ-1917 עד 1953. מקלר, חבר המפלגה הדמוקרטית, כיהן זמן רב יותר בשני בתי הקונגרס מאשר כל אחד אחר בהיסטוריה של טנסי.
רק מעט חברי קונגרס אחרים בהיסטוריה האמריקאית כיהנו זמן רב יותר בשני הבתים.
מקלר נולד ב-29 בינואר 1869 מחוז דאלאס, אלבמה, וסיים את לימודיו באוניברסיטת אלבמה ב-1891 ואת בית הספר למשפטים שלה ב-1892.
הוא עבר לממפיס, טנסי וחבר להנרי ניקי, כוכב כדורסל של MUS, והתקבל ללשכת עורכי הדין באותה שנה.
מקלר הצטרף למפלגה הדמוקרטית, ששלטה בפוליטיקה של מערב טנסי, שם המטעים היו חשובים מבחינה היסטורית וכלכלית.
הוא נבחר לראשונה לבית הנבחרים בבחירות מיוחדות בנובמבר 1911 כדי להחליף את ג'ורג' וו.
גורדון במחוז הקונגרס העשירי של טנסי, שכלל את ממפיס.
הוא זכה במושב בזכות עצמו ב-1912 ונבחר מחדש ב-1914, וכיהן במושב עד בחירתו לסנאט של ארצות הברית.
הוא היה אלקטור בבחירות לנשיאות ארצות הברית 1904.
מקלר התמודד לסנאט ב-1916, הביס את הסנאטור המכהן לוק לי בפריימריז הדמוקרטי וניצח בבחירות הכלליות נגד המושל הרפובליקני לשעבר בן וו.
הוא נבחר מחדש לסנאט בשנים 1922 (הביס את הסנאטור לשעבר ניואל סנדרס), 1928 (הביס את עוזר התובע הכללי של ארצות הברית ג'יימס אלכסנדר פאולר), 1934 (שוב ניצח את בן הופר), 1940 (נגד הווארד בייקר האב, אביו של הסנאטור לעתיד הווארד בייקר), ו-1946 כאשר ניצח את ויליאם ב.
מקלר נחשב לפרוגרסיבי מתון בימיו הראשונים בסנאט, והוא תמך ברבות מיוזמות הרפורמה של הנשיא וודרו וילסון וכן באשרור הסכם ורסאי.
בתקופת הממשל של הנשיא פרנקלין ד.
רוזוולט, מקלר תמך בתוקף בניו דיל, במיוחד בהקמת רשות עמק טנסי (TVA), כדי לספק בקרת שיטפונות ולייצר כוח הידרואלקטרי לחשמול כפרי בעמק טנסי.
מקלר היה בעל ברית קרוב של הבוס הפוליטי הדמוקרטי של ממפיס א.
קנת מקלר פעל רבות למען סחר חופשי; הוא תמך בביטול חוק המכסים סמוט-האולי לאחר 1930. למרות תמיכתו המוקדמת במדיניותו של פרנקלין ד.
רוזוולט, מקלר הפך לשמרני יותר בעמדותיו הפוליטיות.
הוא התנגד לכמה מהמינויים של הממשל.
היה לו סכסוך ממושך עם מינוי של רוזוולט, דייוויד א.
לילינטל שמונה לעמוד בראש ה-TVA.
כחבר בכיר בוועדת ההקצבות מקלר, שהיה תומך נלהב של זכויות קניין, אילץ בהצלחה את ה-TVA לשלם כראוי לבעלי קרקעות שרכושם נלקח על ידי ה-TVA למטרות כגון בניית סכרים והקמת אגמים או מאגרים.
לפני האיומים של מקלר לעכב הקצאות פדרליות לרכישת אורניום בתחילת מלחמת העולם השנייה, ה-TVA נהג להציע לתת לבעלי הקרקע "גרושים על הדולר" עבור הנכסים שלהם.
כראש ועדת ההקצבות, מקלר ידע על ההקצבות הנדרשות לפרויקט מנהטן לבניית פצצת אטום.
לעיתים קרובות הוא נקרא "לשמור על הסוד" של פרויקט מנהטן על ידי ערבוב כספים עבור פרויקט הפצצות עם פרויקטים אחרים, או באמצעות מימון פרויקטים מלחמה מתוכננים בקפידה (סודיים).
מכיוון שרשות עמק טנסי הייתה מרוכזת בטנסי, מדינת הולדתו, מקלר הגיב למה שלדעתו היה יחס קשוח של TVA לבוחריו כעלבון אישי של לילינטל.
לאיום של מקלר לעכב מימון לרכישות של אורניום היה משמעות עמוקה הרבה יותר.
לילינטל גם היה קשור קשר הדוק לעבודתו של פרויקט מנהטן להעשרת אורניום אלקטרומגנטית, במקרה במתקן שנודע מאוחר יותר בשם Y-12. העשרת האורניום ה"אלקטרומגנטית" של ארנסט לורנס ב-Oak Ridge תשתמש בסופו של דבר בחשמל שיצר ה-TVA כדי להעשיר את האורניום המשמש בפצצת האטום שהוטלה על הירושימה.
באיומים לעכב מימון לרכישת אורניום, מקלר הוכיח ללילינטל שהפוליטיקאי, כחבר בדרגה וממלא מקום יו"ר ועדת ההקצאות, מחזיק בכוח.
הוא אילץ את לילינטל לחייב את TVA לשלם שווי שוק הוגן עבור הקרקע שהיא ניכסה.
מקלר כיהן פעמיים כנשיא הזמני של הסנאט של ארצות הברית.
החל משנת 1945, הוא היה הראשון שכיהן בתפקיד תחת שיטת הוותק שרווחה מאז שמירתו למפלגת הרוב.
כשהארי טרומן הפך לנשיא באפריל 1945, עם מותו של רוזוולט, התפנה תפקיד סגן הנשיא (המנגנון למילוי משרות שהתפנו במהלך הכהונה טרם הוקם על ידי התיקון ה-25).
בעקבות כך, מקלר הפך להיות הנשיא הקבוע של הסנאט של ארצות הברית.
כמו כן, מכיוון שהנשיא הזמני של הסנאט היה, לפני 1886, במקום השני בסדר הירושה הנשיאותי, לאחר סגן הנשיא בלבד, טרומן ראה במקלר את המחליף האפשרי שלו בתקופת המלחמה, וביקש ממקלר להשתתף בכל ישיבות הקבינט.
בשנת 1947 הצליח טרומן ללחוץ על הקונגרס בהצלחה להעביר חוק ירושה נשיאותי חדש, שהחזיר הן את יושב ראש בית הנבחרים והן את הנשיא הזמני של הסנאט לסדר הירושה לפני מזכירי הממשלה.
עד שהחוק נכנס לתוקף, מקלר כבר לא נותר בעמדת הנשיא הזמני, שכן הרפובליקנים השיגו את הרוב בקונגרס ה-80. טרומן הטיל וטו על חוק טאפט-הארטלי ב-1947 כדי להגביל איגודי עובדים, חוק שמקלר העדיף.
טרומן בחר באלבן בארקלי מקנטקי כשותפו במרוץ בבחירות לנשיאות ב-1948. כאשר הדמוקרטים חזרו לשלוט בסנאט בעקבות הבחירות של 1948, מקלר הפך שוב לנשיא הזמני.
הוא היה השני בסדר הירושה לנשיאות (לאחר יושב ראש בית הנבחרים) מ-3 בינואר 1949 ועד 20 בינואר 1949, אז נכנס אלבן בארקלי לתפקידו כסגן נשיא ארצות הברית.
מקלר כיהן גם כיו"ר ועדת שירות המדינה, ועדת הדואר והדרכים, ובעיקר, ועדת ההקצבות החזקה בין השנים 1945–1947, ושוב בין השנים 1949–1953.
מקלר הוא הסנאטור היחיד מטנסי שהשלים יותר משלוש קדנציות מלאות.
פרט למקלר, טנסי בדרך כלל לא הצטרפה למסורת הדרומית של בחירה מחדש של סנאטורים לתקופות שירות ממושכות.
לפני עידן הבחירות הישירות של סנאטורים אמריקאים, הסנאטור ויליאם ב.
בייט נבחר לכהונה רביעית על ידי האספה הכללית של טנסי, אך הוא מת חמישה ימים לתוך הקדנציה הזו, בעוד שהסנאטור אישם גרין האריס מת גם הוא בתחילת כהונתו הרביעית.
הסנאטור ג'וזף אנדרסון נבחר על ידי האספה הכללית לשלוש קדנציות מלאות בתוספת יתרת כהונתו של ויליאם בלאונט, שהודח מהסנאט.
ב-1952 רץ מקלר לכהונה שביעית (הסנאטור הראשון שעשה זאת), למרות היותו בן 83. חבר הקונגרס אלברט גור האב, שייצג את טנסי התיכונה בבית הנבחרים של ארצות הברית, התנגד למועמדותו של מקלר.
סיסמת הבחירות החוזרת של מקלר הייתה "פלר חושב?
הצביעו מקלר", שגור התנגד לה עם "תחשוב עוד קצת – הצביע עבור גור".
גור ניצח את מקלר למועמדות הדמוקרטית באוגוסט, ובשלב זה בהיסטוריה של טנסי, המועמדות הדמוקרטית לתפקיד כלל המדינה עדיין הייתה "שקולה לבחירות".
רוב האפרו-אמריקאים נשללו מזכויותיהם בגלל חוקים ומנהגים מפלים, וכתוצאה מכך המפלגה הרפובליקנית הייתה פעילה בעיקר במזרח טנסי.
זה היה המצב מאז מלחמת האזרחים.
גור כיהן שלוש קדנציות מלאות בסנאט.
התבוסה של מקלר הייתה חלק ממגמת שינוי כלל-מדינתית ב-1952. באותה שנה הובס מושל טנסי המכהן גורדון בראונינג על ידי פרנק ג.
בראונינג, שכיהן בסך הכל שלוש קדנציות כמושל, מתוכן שתי קדנציות אחרונות ברציפות, היה גם בשלב מסוים בן ברית קרוב של קראמפ, אך מאז הסתכסך איתו.
מכיוון שקלמנט וגור היו שניהם צעירים בהרבה ונחשבו כפרוגרסיביים יותר מקודמיהם, כמה היסטוריונים מצטטים את הבחירות של 1952 כאינדיקציה לכך שטנסי נכנסה לעידן "הדרום החדש" של הפוליטיקה הדרומית מוקדם יותר מרוב מדינות הדרום האחרות.
בשנים האחרונות הוא עודכן על ידי אחד מיורשיו, מנהיג הרוב בסנאט לשעבר, ד"ר ביל פריסט.
אגם מקלר, הגובל באזור התעשייה של אי הנשיא של ממפיס לאורך נהר המיסיסיפי ונמל התעופה האזורי מקלר-סיפס (במקור "מקלר פילד") בג'קסון, טנסי ("MKL") נקראים שניהם לכבודו.
מקלר מת ב-25 באוקטובר 1957. הוא נקבר בבית הקברות אלמווד בממפיס, טנסי.
היו שהשערו שהסנאטור מקלר היה ההשראה לדמות הסנאטורית מקרוליינה הדרומית סיברייט קולי ברומן "ייעוץ והסכמה" של אלן דרורי.
מקלר הוצג על ידי השחקן והזמר הקאנטרי אד ברוס בסרט "אויבי הציבור" (2009) ומייקל אוניל בסרט ג'יי אדגר (2011).
קנת' לואיס רוברטס היה סופר רומנים היסטוריים אמריקני פופולרי, שהחל את דרכו כעיתונאי ונודע בשל עבודתו בעיתון הסאטרדיי איבנינג פוסט משנים 1928-1919. הוא התמחה ברומנים היסטוריים אזוריים , סגנון כתיבה שרווח מאמצע המאה ה-19 ועד תחילת המאה ה-20, וכתב לעיתים קרובות על מדינת הולדתו ושטחיה וגם על מדינות ניו אינגלנד.
כך למשל, הדמויות הראשיות בספריו "ארונדל" ו"אספסוף חמוש" מקורן בקֵנֵבּוּנְקְפוֹרט (שנקראה ארונדל); הדמויות הראשיות בספרו "המעבר הצפון-מערבי" מקורן בקיטרי, מיין; והדמויות הראשיות מ"אוליבר וויסוול" מקורן במילטון, מסצ'וסטס.
רוברטס סיים את לימודיו באוניברסיטת קורנל בשנת 1908, וכתב את מילותיהם של שני שירי קרב .
הוא גם היה חבר באגודת Quill and Dagger.
זכה מאוחר יותר בתואר דוקטור לשם כבוד משלוש מכללות בניו אינגלנד: דארטמות' קולג' בהנובר, ניו המפשייר, מידלברי קולג' במידלברי, ורמונט וקולבי קולג' בווטרוויל, מיין.
לאחר שסיים את לימודיו, רוברטס עבד כעיתונאי במערכת העיתון בוסטון פוסט למשך שמונה שנים.
בשנת 1917 הוא התגייס לצבא ארצות הברית במהלך מלחמת העולם הראשונה.
הוא הוצב ביחידת המודיעין וקודם לדרגת לוטננט.
השתתף בכוח המשימה של ארצות הברית בסיביר בזמן מלחמת האזרחים ברוסיה, במקום בחזית המלחמה באירופה.
הקשרים אותם רכש בתפקיד זה אפשרו לו להיות איש הקשר עבור הסאטרדיי איבנינג פוסט לאחר המלחמה.
הוא היה העיתונאי האמריקני הראשון לסקר את הפוטש במרתף הבירה, ניסיונו הכושל של אדולף היטלר להשיג עמדת כוח.
רוברטס תיאר את עבודתו עבור העורך האגדי של הפוסט ג'ורג' הוראס לורימר: "אמרתי לו את רעיונותיי, אותם מיד דחה או אישר...
מעולם לא דובר על המחיר אותו היה צריך לשלם על סיפור, ולורימר היה תמיד נדיב".
הסופר בות' טרקינגטון - שכנו של רוברטס מקנבונקפורט - שכנע אותו שלעולם לא ימצא זמן לקריירת סופר אם ימשיך במקצוע העיתונאות.
הוא הסכים לעזור וערך את ספריו המוקדמים של רוברטס.
למרות שרוברטס המשיך למכור מאמרים לעיתון, השנים הבאות הוקדשו יותר לרומנים היסטוריים.
בסופו של דבר, טרקינגטון ערך את כל ספריו של רוברטס עד ל"אוליבר וויסוול" (1940).
רוברטס ציין באוטוביוגרפיה שלו שהוא הציע לטרקינגטון קרדיט משותף על "המעבר הצפון-מערבי" ועל "אוליבר וויסוול" כהוקרה על השינויים שערך בספרים.
בנוסף, הוא גם הקדיש את שני הספרים ואת "אספסוף חמוש" לטרקינגטון.
טרקינגטון, מצידו, המשיך לעזור לרוברטס עד למותו בשנת 1946.
הסיפורת ההיסטורית של רוברטס התמקדה לעיתים בשיקומם של אנשים לא פופולריים ובאירועים בהיסטוריה האמריקנית.
דמות מרכזית בספרים "ארונדל" ו"אספסוף חמוש" הוא הקצין האמריקני והבוגד לעתיד בנדיקט ארנולד.
רוברטס התמקד על המשלחת של ארנולד לקוויבק ובקרב קוויבק בספר הראשון, ואילו בקרב האי ולקור, מערכת סרטוגה וקרב סרטוגה בספר השני.
הגיבור הראשי של הספר "המעבר הצפון-מערבי" הוא מייג'ור רוברט רוג'רס , למרות שרוג'רס לחם לצד הבריטים בזמן המהפכה האמריקאית.
רוברטס מספק הצצה מאוחרת לדמותו המושחתת של רוג'רס ולתסכולו של ארנולד בקרב הבריטים.
ג'ורג' אורוול נתן לספר "The Lively Lady" (בתרגום חופשי "הגברת הנמרצת") ביקורת במגזין ניו אינגליש ויקלי בשנת 1936, באומרו ש"מדובר בחומר 'מדמם ורועם'...
מעניין בצורה בלתי רגילה בכך שמראה את היהירות האמריקנית הנושנה של המאה ה-19...
כתוצאה ממחקרו על המשלחת של ארנולד, רוברטס פרסם אוסף יומנים ומכתבים שאינם סיפורת בדיונית בשם "March to Quebec: Journals of the Members of Arnold's Expedition" ("הצעידה לקוויבק: יומנים של חברי המשלחת של ארנולד"), ואשר נכתבו בידי משתתפי הצעידה.
במהלך מחקרו של רוברטס על מייג'ור רוג'רס, החוקר הספרותי שלו חשף פרוטוקולים של משפטיו - גם כמאשים וגם כנאשם - שנחשבו לאבודים במשך המאות.
פרוטוקולים אלו פורסמו בכרך השני של מהדורה מיוחדת לספר "המעבר הצפון-מערבי".
הוא ואשתו תרגמו לאנגלית את הערותיו של הסופר הצרפתי מֶדֶרִיק לואי אלי מוֹרוֹ דֶה סַן-מֶרִי על מסעו ברחבי אמריקה בשנות ה-90 של המאה ה-18. יצירתו האחרונה שזכתה לפרסום עסקה בקרב קאופנס וסיפקה היסטוריה מקוצרת עליו.
ספר זה פורסם לאחר מותו בשנת 1958.
פעולתו האחרונה של לורימר כעורך עיתון הסאטרדיי איבנינג פוסט הייתה לפרסם את הספר "המעבר הצפון-מערבי" כסיפור בהמשכים בין השנים 1936 ל-1937. כתוצאה מההצלחה הפרסומית, הספר עצמו זכה להגיע למקום השני ברשימת רבי המכר של שנת 1937, ולמקום החמישי כשנה לאחר מכן.
הספר "אוליבר וויסוול" הגיע פעמיים לרשימת עשרת רבי-המכר הגדולים - בשנת 1940 ו-1941, ואילו הספר "לידיה ביילי" הגיע לרשימת עשרת הגדולים בשנת 1947. אחד מחבריו הקרובים ושכנו של רוברטס, הסופר ארתור המילטון גיבס , ציין מאוחר יותר שהוא מאמין שרוברטס התעלה על עצמו אחרי "אוליבר וויסוול", ובמיוחד אחרי "לידיה ביילי".
בשנת 1957, כחודשיים לפני מותו, הוענק לקנת' רוברטס פרס פוליצר מיוחד המציין לשבח את עבודתו על רומנים היסטוריים שהציתו התעניינות בהיסטוריה האמריקנית המוקדמת.
בזמן עבודתו ככתב בסאטרדיי איבנינג פוסט בתחילת שנות ה-20, רוברטס כתב מספר גדול של מאמרים וספר אחד על התקופה שאחרי מלחמת העולם הראשונה.
מאמרים אלו קראו להגבלה חריפה על ההגירה ממזרח ומדרום אירופה וכן ממקסיקו.
הוא הזהיר מפני הסכנות שבהגירה מאזורים שאינם צפון-מערב אירופה.
עקב כך, רוברטס הפך לדובר המרכזי על חוקי הגירה נוקשים יותר, ואף העיד על כך בפני ועדת קונגרס:
באוסף המאמרים "Why Europe Leaves Home", רוברטס התייחס ליהודים כ"טפילים אנושיים".
הוא צוטט בנפרד כשהוא מזהיר נגד הגירה "שמית" נוספת לאמריקה, שלדבריו תהפוך את אוכלוסיית ארצות הברית ל"חסרת תועלת וערך".
שלושה ספרים של רוברטס נכתבו כדי לקדם את בועת הנדל"ן בפלורידה בשנות ה-20. הספרים הם "Sun Hunting" (1922), "Florida Loafing" (1925) ו-"Florida" (1926).
אנשים רבים הפסידו כסף רב כתוצאה מההתרסקות שהגיעה לאחר מכן.
ספרים אלה נבחרו שלא להופיע ברשימות היצירות של הסופר.
בשנות ה-40 של המאה ה-20, רוברטס הכיר את שומר היערות ומוצא המים הנרי גרוס.
השניים עבדו במשותף כדי להשתמש ביכולותיו של גרוס במציאת מים כדי למצוא מאגרי דלק, אורניום ויהלומים באמצעות תאגיד שנקרא ".Water Unlimited Inc".
רוברטס תיעד את חוויותיו בספרים שאינם סיפורת בדיונית אשר זכו להצלחה אך גם לביקורות רבות מהקהילה המדעית.
הוא התבדח שהיה צריך להוסיף לספר "The Seventh Sense" ("החוש השביעי") את תת-הכותרת "Or How to Lose Friends and Alienate People" ("או איך לאבד חברים ולהתנכר מאנשים").
Europe's Morning After (1921), אוסף מאמרים של הסאטרדיי איבנינג פוסט.
Why Europe Leaves Home (1922), אוסף מאמרים של הסאטרדיי איבנינג פוסט על הגירה.
Black Magic (1924), אוסף מאמרים של הסאטרדיי איבנינג פוסט.
Florida Loafing (1925), מאמרים הומוריסטיים.
Arundel (1929), רומן היסטורי אודות המהפכה האמריקאית דרך קרב קוויבק.
The Lively Lady (1931), רומן היסטורי אודות מלחמת 1812.
Rabble in Arms (1933), רומן המשך היסטורי ל"ארונדל" שמתאר את המהפכה האמריקנית דרך קרב סרטוגה.
Captain Caution (1934), רומן היסטורי נוסף אודות מלחמת 1812.
Northwest Passage (1937), רומן היסטורי אודות מלחמת הצרפתים והאינדיאנים והמשלחת של ג'ונתן קרבר .
Lydia Bailey (1947), רומן היסטורי אודות מרד העבדים בהאיטי והמלחמה הברברית הראשונה.
The Seventh Sense (1953), על מציאת מקורות מים.
Boon Island (1955), רומן היסטורי המתרחש על אונייה טרופה בבון איילנד.
Water Unlimited (1957), על מציאת מקורות מים.
קנתריתיים (שם מדעי: Cantharidae) היא משפחת חרקים מסדרת החיפושיות.
משפחה זו כוללת כ-3,500 מינים ובהם כ-20 מינים בישראל.
באביב ניתן למצוא אותן לרוב על פרחים ממשפחת הסוככיים.
קנת מן הוא עורך דין, פרופסור למשפטים, מייסד הסנגוריה הציבורית והסניגור הציבורי הארצי הראשון.
מן נולד בפרבר של לוס אנג'לס, ווסטווד, סנטה מוניקהבארצות הברית.
אביו היה עורך סרטים ואמו עקרת בית.
סיים לימודי תואר ראשון באוניברסיטת ברקלי בשנת 1970. עלה לישראל בשנת 1973, ולמד משפטים באוניברסיטה העברית בשנים 1974 עד 1976. את הדוקטורט סיים באוניברסיטת ייל ב-1980, כאשר במקביל עסק בייצוג בתיקי צווארון לבן במשרד עורכי דין מוביל בניו יורק.
החל לעסוק בעריכת דין בארצות הברית והתמחה בהגנה על עברייני צווארון לבן.
מן שב לישראל בשנת 1980 והתמחה בין השנים 1981 ל-1982 אצל פרקליטת מחוז תל אביב, השופטת לימים שרה סירוטה.
היה עוזרה בתחום עריכת הדין הכלכלית והמיסוי.
אחרי כן היה עורך דין במשרדו של עו"ד אריה ופיני מרינסקי.
שימש כעו"ד בצוות הסניגוריה בתיק הפלילי בנושא משבר מניות הבנקים.
מן הוא ממיסדי הקליניקות המשפטיות באוניברסיטת תל אביב, ושימש כמנחה אקדמי של התוכנית לזכויות בהליך פלילי מאז היווסדה בשנת 1990 ועד לשנת 2007.
בשנים 1991 עד 1994 שימש כמנהל המכון למשפט פלילי באוניברסיטת תל אביב.
במהלך השנים כיהן כמרצה ועמית מחקר באוניברסיטאות ייל וראטגרס.
נמנה עם עורכי "הסנגור", ומעורכי "סקירה משפטית", חבר במועצה הציבורית של הארגון "צדק ללא גבולות", היה פעיל באגודה לזכויות האזרח ועמד בראש סניף תל אביב של האגודה, משמש היועץ המשפטי לעמותת גישה, אשר היה ממקימיה, וחבר בוועדה לביקורת ההליך הפלילי.
קנת מן היה הוגה ויוזם חוק הסנגוריה הציבורית, התשנ"ו 1996, הקים את הסנגוריה הציבורית ועמד בראשה מראשית 1996 עד 2002.
בשנים 2009 עד 2018 היה שותף במשרד עורכי-דין ליבאי מן ושות'.
בשנת 2010 נמנה עם מייסדי עמותת "אנו פליטים" המעניקה סיוע משפטי למסתננים מאפריקה המגיעים לישראל.
מחקריו דנים בעבירות צווארון לבן ובדיני זכויות אדם.
אחד מבניו הוא המשפטן פרופסור איתמר מן.
קבץ חקיקה בדיון פלילי/ קנת מן, אליעזר לדרמן, אהרון זרגרי.
עסקות טיעון בישראל: הלכה ומעשה על רקע השוואתי/ מאת אליהו הרנון, קנת מן.
ירושלים: המכון למחקרי חקיקה ולמשפט השוואתי ע"ש הרי סאקר, תשמ"א 1981.
"הקמת הסנגוריה הציבורית בישראל" שורשים במשפט 541 (דינה זילבר עורכת, 2020), הוצאת נבו.
קנת רונלד פרנץ' הוא כלכלן אמריקאי ופרופסור בדארטמות' קולג'.
פרנץ' התפרסם בתרומתו לתורת המימון, בזכות מחקרים שפרסמו הוא ועמיתו יוג'ין פאמה בתחום הערכות שווי ניירות ערך.
פרנץ' סיים ב-1975 תואר ראשון בהנדסת מכונות באוניברסיטת ליהיי שבפנסילבניה ועבד שנתיים כמהנדס בחברת איסטמן קודאק.
הוא סיים ב-1978 תואר MBA באוניברסיטת רוצ'סטר, תואר M.S באקונומטריקה ומימון ב-1981, ודוקטורט במימון ב-1983.
לאחר סיום הדוקטורט עבר פרנץ' לאוניברסיטת שיקגו ומ-1989 כיהן כראש המרכז למחקר מחירי ניירות ערך, בבית הספר למנהל עסקים.
בשנת 1993 ביחד עם יוג'ין פאמה הוא פרסם מאמר על השקעות מונחות פקטורים.
בין השנים 1994 ל-1998 שימש כראש המרכז הבינלאומי למימון בבית הספר למנהל עסקים של אוניברסיטת ייל ומ-1998 עד 2001 במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס.
מאז 2001 משמש כפרופסור בבית ספר למימון של דארטמות' קולג'.
בשנים 2006 ו-2007 כיהן פרנץ' כנשיא האגודה האמריקאית למימון, הוא משמש כעמית מחקר בלשכה הלאומית למחקר כלכלי (NBER), עורך ויועץ של כתבי עת מובילים בכלכלה ומימון, וחבר האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים מאז 2007.
עיקר פרסומו של פרנץ' נובע ממחקריו המשותפים עם עמיתו לאוניברסיטת שיקגו יוג'ין פאמה, השניים מצאו כי המודל המקובל להערכת שווי ניירות ערך, ה-CAPM, אינו מדויק.
פרנץ' נשוי ואב לשלושה ילדים, הוא משמש כדירקטור בחברת ניהול ההשקעות Dimensional Fund Advisors בה משמש גם כיועץ בתחום בניית אסטרטגיות השקעה.
קנת קיטינג היה חבר בית הנבחרים של ארצות הברית המייצג את מחוז הבחירה ה-40 של ניו יורק ובהמשך היה חבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת ניו יורק.
בשלהי הקריירה שלו שימש כשופט בבית המשפט לערעורים של ניו יורק וכן כדיפלומט בתפקיד שגריר ארצות הברית בישראל ובהודו.
קיטינג סיים לימודי תואר ראשון באוניברסיטת רוצ'סטר בשנת 1919 ולימודי משפטים בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת הרווארד בשנת 1923. מיד לאחר שהוסמך כעורך דין, הוא החל עובד בעיר רוצ'סטר במדינת ניו יורק.
בעת מלחמת העולם הראשונה הוא שירת כסמל בצבא ארצות הברית ובתקופת מלחמת העולם השנייה שירת כקצין וטיפס בסולם הדרגות עד שהתמנה לבריגדיר גנרל בשנת 1948. עם שובו לארצות הברית המשיך לעבוד כעורך דין.
הוא נבחר מטעם המפלגה הרפובליקנית לחבר בית הנבחרים של ארצות הברית החל מ-3 בינואר 1947 ועד ל-3 בינואר 1959. בשנת 1958 זכה במושב בסנאט האמריקאי והחל בתפקידו כסנטור החל ב-3 בינואר 1959, משרה בה החזיק עד ל-3 בינואר 1965. בבחירות שנערכו לסנאט בשנת 1964 הפסיד לחבר המפלגה הדמוקרטית רוברט קנדי.
בשנת 1965 קיטינג נבחר לשופט בבית המשפט לערעורים של מדינת ניו יורק, אולם התפטר מתפקידו בשנת 1969, כדי להתמנות לשגריר ארצות הברית בהודו, תפקיד אותו מילא עד לשנת 1972. בשנה זו התפטר כדי לקדם את בחירתו מחדש של הנשיא ריצ'רד ניקסון .
קסאבְיֶיה וָלָה היה פוליטיקאי צרפתי אנטישמי ששימש כראש הקומיסריאט הכללי לענייני יהודים בתקופת צרפת של וישי ונמנה עם האחראים העיקריים לשואת יהודי צרפת, מבין הצרפתים משתפי הפעולה.
על חלקו ברדיפת היהודים נדון ולה לאחר המלחמה לעשר שנות מאסר.
ולה נולד במחוז ווקלוז למשפחה קתולית ושמרנית.
בצעירותו היה פעיל בארגונים קתוליים, ואף הצטרף לקבוצת "הפעולה הצרפתית" (Action Française) המונרכיסטית, אחת הקבוצות החשובות בימין הקיצוני בפוליטיקה הצרפתית של אותה התקופה.
הוא היה למורה בבתי ספר קתוליים, ולאחר מכן הצטרף לצבא.
במהלך מלחמת העולם הראשונה נפצע קשה, איבד את רגלו השמאלית ועינו הימנית.
בשנת 1919 נבחר, כמועמד עצמאי, לחבר האספה הלאומית הצרפתית מטעם מחוז ארדש.
הוא שימש כחבר האספה עד לפיזורה בשנת 1940. בשנות השלושים נחשב לנציג מוביל של הימין הקתולי והאנטישמי בפרלמנט.
הוא טען כנגד הפרוטסטנטים, הבונים החופשיים ובמיוחד כנגד היהודים, בטענה שהם חלק מקשר קושרים כנגד צרפת הקתולית.
הוא התנגד לליברליזם, סוציאליזם וקומוניזם.
עם זאת, בניגוד לרבים בימין הקיצוני לא תמך בהשבת המונרכיה, ועל אף שהיה מקורב אידאולוגית לפשיזם לא גילה אהדה לגרמניה, אלא הטיף ל"הגוש הלטיני" בו תהיינה חברות צרפת, ספרד, איטליה ופורטוגל.
בשנת 1936 כאשר נבחר לראשות הממשלה לאון בלום, סוציאליסט יהודי, התקיף אותו ולה בסדרת מתקפות אישיות רטוריות, על רקע יהדותו.
לאחר התבוסה הצרפתית במערכה על צרפת ביוני 1940, נמנה ולה על תומכיו של המרשל אנרי פיליפ פטן, שהיה לראש משטר וישי האנטישמי ומשתף הפעולה עם הנאצים.
במרץ 1941 מונה ולה כראש הקומיסריאט הכללי לענייני יהודים, גוף עצמאי שירכז את הטיפול ביהודים על פי החקיקה האנטישמית כנגד יהודים שהתקבלה במשטר וישי.
בעמדה זו דאג ולה ל"אריזציה" של הכלכלה הצרפתית, החינוך הצרפתי, השירות הממשלתי והמקצועות החופשיים, שפירושה הרחקת היהודים מעמדות כוח, חילוט רכושם, והרחקתם מן החיים הציבוריים.
פעולות אלו היו יוזמה עצמאית של המשטר, ולא היו תוצאה של כניעה ללחץ גרמני, כפי שטענו ולה ופטן לאחר המלחמה.
בין פעולותיו של ולה באותה התקופה, ייזום חקיקה מחמירה יותר כנגד יהודים, שהתגברה על 'פרצות' בחקיקה הקודמת, מסע מקיף להחרמת רכוש יהודי, שהביא להחרמת 42,000 עסקים יהודיים לטובת המדינה, וחיוב היהודים להירשם בתחנות המשטרה, צעד שלימים הקל מאוד על משלוחם של יהודי האזור החופשי להשמדה במזרח.
על אף שהיה אנטישמי מוצהר, קשר ולה בין 'מחוות' לגרמניה בתחום הפעולה האנטי יהודית, ובין הקלות שציפה לקבל מהגרמנים שהחזיקו שלטון כיבוש בצפון צרפת ובמערבה, והחזיקו במחנות שני מיליון שבויי מלחמה צרפתים.
על רקע זה הסתכסך עם הגרמנים, ובסופו של דבר, במאי 1942, לחץ השגריר הגרמני בוישי, אוטו אבץ, והביא להחלפתו בלואי דרקייה דה פלפואה.
ולה נותר בין הפעילים והתומכים במשטר וישי, וביוני 1944 לאחר הפלישה לנורמנדי עמד בראש תחנת הרדיו של משטר וישי, לאחר רציחתו של פיליפ אנריו, על ידי הרזיסטנס.
שידוריו נמשכו עד כיבוש התחנה באוגוסט על ידי בעלות הברית, וכללו מוטיבים אנטישמיים ניכרים.
במשפטו שנערך בדצמבר 1947 דבק ולה באנטישמיות לה הטיף, ודרש כי אחד השופטים, מוריס קריגל-ואלרימון ייפסל בשל יהדותו.