tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
דמיטרי וולאד מוקסמים כשאניה מסבירה שהיא לא זוכרת מי היא מכיוון שהיא סובלת מאמנזיה, וכי יש לה מעט מאוד זיכרונות מעברה ("In My Dreams").
נדהמים מאובדן הזיכרון שלה ומהדמיון בינה לבין אנסטסיה, הם בוחרים בה כמתחזה שלהם.
בבירה, עובדי ממשלה ממיינים שמועות ודוחות שקיבלו מאזרחים שדורשים התערבות.
שלוש שחקניות מרירות מדווחות לגלב על המזימה של אניה, דמיטרי וולאד, אבל הוא פוטר את הגברים וממלא מסמך רק על אניה ("The Rumors Never End").
בחזרה בארמון, דמיטרי וולאד מכשירים את אניה להפוך לאנסטסיה באמצעות שיעורי היסטוריה, ריקוד וסעודה ("Learn to Do It").
גלב מורה על מעצרה של אניה, והיא מובאת למשרדו ב-Nevsky Prospect .
הגנרל חוקר את הנערה ומזהיר אותה מפני ההשלכות של העמדת פנים שהיא אנסטסיה.
הוא מנסה לשכנע אותה שאנסטסיה באמת מתה.
הוא חושף שאבא שלו היה בין החיילים שירו במשפחת רומנוב, ובתור ילד, גלב שמע את היריות ואת צרחותיהם של בני המשפחה.
אולם, גלב מבחין שלאניה יש "עיניי רומנוב" ומבין שאניה יכלה למעשה להיות אנסטסיה.
גלב נותן לאניה ללכת עם אזהרה, כשהוא מפתח רגשות כלפיה ("The Neva Flows").
אניה מתאחדת עם דמיטרי והם מותקפים על ידי שותפיו לשעבר של דמיטרי, בהם הם נלחמים ("The Neva Flows Reprise").
כשהוא מתרשם מכישורי הלחימה של אניה, דמיטרי נפתח בפניה בפעם הראשונה ומספר לה על ילדותו ברחובות סנקט פטרסבורג ואיך הוא דאג לעצמו כיתום ("My Petersburg").
דמיטרי מתחיל לסמוך על אניה מספיק כדי להראות לה תיבת נגינה שהוא לא הצליח לפתוח, אינו מודע לכך שזו המתנה שהקיסרית נתנה לאנסטסיה.
אניה מותחת את הקפיץ ופותחת בקלות את תיבת הנגינה ומתחילה להיזכר במעורפל בעברה, הכולל נשף מפואר שהתקיים שנים רבות קודם לכן ("Once Upon a December").
לאחר האירוע, אניה נחושה מתמיד ברצונה להגיע לפריז, אבל דמיטרי אומר לה שאין להם מספיק כסף כדי לקנות את הכרטיסים לרכבת.
אז היא נותנת לו את הרכוש היקר ביותר שלה, יהלום שהיה תפור לשמלתה כאשר מצאו אותה שנים קודם לכן ("A Secret She Kept").
בתחנת הרכבת, הרוזן איפוליטוב מזהה את אניה בתור אנסטסיה ומנשק את ידה.
כשהם עולים על הרכבת לפריז, הרוזן איפוליטוב מוביל את כולם לתפילת פרידה מרוסיה ("Stay, I Pray You").
במהלך הנסיעה ברכבת, אניה, דמיטרי וולאד מהרהרים במה הם מקווים להשיג בפריז: אניה מקווה לגלות שהיא באמת אנסטסיה, הרצון של דמיטרי הוא כסף וולאד מקווה לזכות בחזרה בליבה של לילי מלבסקי-מלביץ' ("סופי" בסרט משנת 1997), המשרתת של הקיסרית שאיתה ניהל רומן בעבר ("We'll Go From There").
הרוזן איפוליטוב נורה על ידי המשטרה בשל עלייה לא חוקית על הרכבת, ונפצע אנושות.
לאחר מכן השוטרים רודפים אחרי אניה, דמיטרי וולאד מכיוון שהם פושעים מבוקשים ברוסיה, אבל השלושה קופצים מהרכבת, נמנעים בקושי מלהילכד.
כשהם מתקדמים ברגל ברחבי רוסיה, גלב מקבל פקודות לעקוב אחרי אניה ולהרוג אותה אם היא אנסטסיה האמיתית ("Traveling Sequence").
גלב מסכים למשימה, אבל הוא מבין שהוא מאוהב באניה ומטיל ספק בלבו ("Still").
אניה, ולאד ודמיטרי מגיעים לבסוף לצרפת, וכשהם נוסעים לפריז, אניה אוזרת אומץ להמשיך הלאה בתקווה שסוף סוף תגלה מי היא ("Journey to the Past").
אניה, ולאד ודמיטרי מגיעים לפריז ומתלהבים מהמראות ומהקולות של העיר ("Paris Holds the Key (to Your Heart)").
כאשר ולאד ודמיטרי יוצאים לטייל לבד, אניה מבקרת בגשר אלכסנדר השלישי, שנקרא על שם סבה של אנסטסיה, ומרגישה אליו חיבור חזק ("Crossing a Bridge").
הקיסרית מריה פיודורובנה, עכשיו אישה מרירה ומבוגרת, קוראת את המכתבים ששלחו מתחזות שונות של אנסטסיה ומוותרת, שבורת לב, על התקווה למצוא את אנסטסיה ("Close the Door").
כאשר גלב מגיע לפריז, לילי חוגגת במועדון נווה (Neva), היכן שגולים רוסים עשירים ואצילים מעלים זיכרונות מרוסיה הישנה ("Land of Yesterday").
לילי מתאחדת עם ולאד, עליו היא כועסת כי גנב את תכשיטיה כשהיו ביחד.
השניים נזכרים ברומן השערורייתי שהיה ביניהם וולאד משכנע את לילי לתת לאניה להיפגש עם הקיסרית בבלט בשבוע הבא ("The Countess and the Common Man").
אולם, ולאד מפיל בטעות את הכרטיסים לבלט, וגלב, ששמע את התכנית שלהם, מרים את הכרטיסים ("Land of Yesterday Reprise").
במלון, לאניה יש סיוט על הוצאתם להורג של בני משפחת רומנוב ("A Nightmare").
דמיטרי מנחם אותה ומספר על איך הוא השתחווה לאנסטסיה במצעד כילד צעיר.
אניה זוכרת זאת היטב, והשניים מבינים שאניה היא אכן הנסיכה הגדולה אנסטסיה ("In a Crowd of Thousands").
בבלט, ולאד חושד שאניה ודמיטרי מתאהבים והוא שבור לב עבורם מכיוון שהשניים לעולם לא יוכלו להיות ביחד ("Meant to Be").
במהלך ההופעה של אגם הברבורים, אניה רואה את הקיסרים ונזכרת בה.
הקיסרית גם רואה את אניה ומזהה אותה, אך מכחישה זאת.
דמיטרי וגלב (שמתלבט האם לירות או לא לירות באניה) מהרהרים ברגשותיהם כלפי אניה ("Quartet at the Ballet").
לאחר הבלט, גם לילי מזהה את אניה בתור אנסטסיה ולוקחת אותה מיד אל הקיסרית.
דמיטרי חרד מהפגישה ומבין שהוא מאוהב באניה, אבל יודע שהוא חייב לתת לה ללכת למשפחתה ("Everything to Win").
אניה עוזבת את הפגישה בכעס, לאחר שהבינה מהקיסרית כי ולאד ודמיטרי מתכוונים להשתמש בה במזימה שלהם עבור כסף.
כשהיא עוזבת, דמיטרי מחכה לקיסרית.
היא דוחה אותו בקרירות, אבל דמיטרי עוצר בעדה ללא התחשבות.
הוא מתחנן בפניה לראות את אניה, אך היא שוב מסרבת.
בחזרה במלון, אניה מתחילה לארוז, אבל מופרעת בידי הקיסרית אשר, מתרשמת מאומץ ליבו של דמיטרי, באה לתת לה הזדמנות.
אניה מזועזעת מאכזריותה של הקיסרית, טוענת שהיא לא הסבתא שהיא זכרה.
הקיסרית שואלת בכעס את אניה על עברה ועל משפחת רומנוב, אבל אניה מאלצת אותה להרהר באדם שהפכה להיות בשני העשורים האחרונים.
אניה נזכרת פתאום בלילה שבו הקיסרית עזבה לפריז.
כאשר אניה מציגה את תיבת הנגינה ושרה את שיר הערש, הקיסרית מבינה סוף סוף שאניה היא באמת אנסטסיה והשתיים מתחבקות, מתאחדות לאחר עשרים שנה ("Once Upon a December Reprise").
מסיבת עיתונאים מתקיימת בבוקר למחרת, שם ולאד ולילי מנסים להדוף את הכתבים הסקרנים ("The Press Conference").
לפני שהן מופיעות בפומבי, הקיסרית מספרת לאניה שדימיטרי לא לקח את הפרס וחושפת בפניה את הכבוד שהיא רוחשת כלפיו.
אניה מודאגת לגבי עתיד חייה כנסיכה והקיסרית מתעקשת שלא משנה במה תבחר, הן תמיד יהיו ביחד.
אניה הולכת לחשוב; היא מבינה שהיא מאוהבת בדמיטרי, ומחליטה שהיא חייבת ללכת בעקבותיו ("Everything to Win Reprise").
כשהיא באה לעזוב, אניה רואה שגלב חמק פנימה ונעל אותם בחדר.
היא מבינה למה הוא שם, וגלב אומר שהוא חייב להרוג אותה כדי להשלים את המשימה של אביו.
אניה זוכרת כעת בבירור את היום שבו נהרגה משפחתה, וללא חשש, מתגרה בו שיהרוג אותה כדי שתוכל להיות עם משפחתה.
כשהרגשות משתלטים עליו והוא אינו מסוגל לשאת את החרפה של אביו, גלב לא מסוגל להרוג את אניה ("Still/The Neva Flows Reprise").
אניה מנחמת את גלב והם קוראים להפסקת אש.
ולאד, לילי וצוות הארמון מחפשים את אניה והקיסרית מאושרת, יודעת שאניה נמצאת כעת במקום אליו היא שייכת.
היא וגלב מודיעים לאנשיהם שהשמועות על אנסטסיה ייפסקו כעת; הפרס על מציאתה ייתרם לצדקה.
אניה מוצאת את דמיטרי בגשר אלכסנדר השלישי, שם הם מתחבקים.
הזוג עוזב את פריז כשרוחותיהם של בני משפחת רומנוב חוגגות את החיים שיהיו לאניה ודמיטרי ביחד ("Finale").
מערכה ראשונהמערכה שנייהסנקט פטרסבורג, 1907, 1917 ו-1927
Petersburg" – דמיטרי, ולאד ואנסמבל
"Learn to Do It" – ולאד, אניה ודמיטרי
"Stay, I Pray You" – הרוזן איפוליטוב, אניה, דמיטרי, ולאד ואנסמבל ‡
"We'll Go From There" – ולאד, אניה, דמיטרי ואנסמבל
"Traveling Sequence" – גלב, גורלינסקי, אניה, דמיטרי וולאד †
"A Nightmare" – ילדי רומנוב, הצאר והצארינה †
"Quartet at the Ballet" – אניה, דמיטרי, הקיסרית וגלב
מודגש - השיר הופיע בסרט המקורי מ-1997.
לשיר שם שונה מההפקה בהרטפורד.
† לא מופע בהקלטה של צוות השחקנים
‡ מכיל את המנגינה של השיר "In the Dark of the Night", שנחתך מהסרט.
∞ הוחלף בחזרה של "Paris Holds the Key (To Your Heart)" בסיבוב ההופעות בארצות הברית ובהפקות הבינלאומיות.
(2021)אניה/ אנסטסיהקלי בארטאלנה שאדוכריסטי אלטומארלילה קוגןקיילה סטוןדמיטריארון טבייטמארק אוונסדרק קלנהסטפן ברוורסם מקללןולאד פופובפטריק פייג'דאגלס סילסג'ון בולטוןאדוארד סטאודנמאיירבראיין סיסטורםגלב ואגנובארון לזררמין קרימלומנואל פלציאנורמין קרימלוג'ייסון מייקל אוונסברנדון דלגדוהרוזנת לילי מלבסקי-מלביץ'ג'ולי האלסטוןג'ואנה גלושקקרוליין אוקונור טארי קאלימדליין ראובההקיסרית האלמנה מריה פיודורובנהאנג'לה לאנסבורימרי בת' פילג'וי פרנץגרי ווגרף
החלפות בולטות בצוות השחקנים בברודוויי
5 בדצמבר 2017: מקס וון אסן מחליף את רמין קרימלו בתפקיד גלב.
27 במרץ 2018: ויקי לואיס מחליפה את קרוליין אוקונור בתפקיד הרוזנת לילי.
28 בספטמבר 2018: ג'ודי קיי מחליפה את מרי בת' פיל בתפקיד הקיסרית.
7 בינואר 2019: פני פולר מחליפה את ג'ודי קיי בתפקיד הקיסרית.
14 באפריל 2019: קודי סימפסון מחליף את זאק אדקינס בתפקיד דמיטרי.
אנסטסיה דוברובולסקי (נולדה ב-1 בפברואר 1984) היא ספורטאית פאראלימפית ישראלית.
ייצגה את ישראל במשחקים הפאראלימפיים בייג'ינג (2008).
דוברובולסקי נולדה ברוסיה כשהיא קטועת יד שמאל.
בשנת 1993 עלו הוריה לישראל והיא התחילה בפעילות ספורט שיקומי.
בגיל 17 צורפה אל הנבחרת הלאומית של שחייה פאראלימפית והיא נשקלה כמועמדת להתחרות בשחייה ב, בהם לא השתתפה בסופו של דבר ובאותה תקופה עזבה את הענף.
בשנת 2006 הצטרפה לאימוני חתירה במסגרת רביעייה.
באליפות העולם 2007 דורגו במקום התשיעי ועמדו בקריטריון הזכאות למשחקים הפאראלימפיים.
היא השתתפה ב (עם אנדריי זוכבאיה, ראובן מגנאג'י, שיר קלמנוביץ וההגאי גנדי סנדלר) והם דורגו במקום ה-12 בדירוג הכללי.
דוברובולסקי בוגרת הטכניון בלימודי ביולוגיה ומשנת 2011 עובדת בחברות היי-טק בתחום הבטחת איכות.
אנסוני אלחנדרו פריאס גונסאלס (בספרדית: Ansony Alejandro Frías González; נולד ב-2 באוקטובר 2001 בנואריו שבפנמה) הוא כדורגלן פנמי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת מכבי הרצליה מהליגה הלאומית, בהשאלה מאליאנסה.
פריאס החל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצת אליאנסה מליגת העל הפנמית, והושאל ממנה במהלך השנים למועדונים ספורטינג סן מיגליטו, הררה ואראבה אונידו מליגת העל הפנמית, ופונטרנס מליגת העל של קוסטה ריקה.
ב-1 ביולי 2025 הושאל למשך עונת 2025/2026 עם אופציית רכישה להפועל חדרה מהליגה הלאומית.
בינואר 2026 לאחר שכבר סגר ואף התחיל להתאמן בקבוצת הפועל עכו, חתם במכבי הרצליה.
אנסטסיוס הראשון היה יורשו של סיריקיוס על כס האפיפיור וכיהן בערך בין השנים 399–401. אנסטסיוס נולד ברומא, והיה בנו של מקסימוס.
הוא ירש את סיריקיוס כאפיפיור.
אנסטסיוס ידוע בעיקר בגלל הגינוי לכתבי אוריגנס, התאולוג מאלכסנדריה לאחר תרגומם ללטינית.
לאורך כל כהונתו, פעל אנסטסיוס נגד כתביו של אוריגנס, ובשנת 400 כינס מועצה לדיון בהם.
המועצה קבעה כי אוריגנס לא היה נאמן לכנסייה.
במהלך כהונתו עודד את הנוצרים בצפון אפריקה להילחם בכת הדונאטיסטים.
הוא הורה לכמרים לעמוד ולהרכין את ראשם בעת קריאת הבשורות .
עם ידידיו נמנו אוגוסטינוס, הירונימוס ופאולינוס.
הירונימוס מתארו כאדם בעל קדושה רבה, שהיה עשיר בעוניו.
הוא מת ונקבר ברומא, באחת מהקטקומבות של העיר.
יורשו, אינוקנטיוס הראשון, היה למעשה בנו, שכן באותה העת עוד לא היה איסור על הכמורה הקתולית להתנזר מחיי אישות, וזהו מקרה ייחודי שבו בן האפיפיור ירש את כיסאו.
הירונימוס התייחס אליו כאל אביו של אינוקטניוס, אולם חוקרים טוענים כי מדובר בהתייחסות לקשר היררכי ולאו דווקא לקשר ביולוגי.
אנסיפרום היא להקת פולק מטאל מהלסינקי שבפינלנד.
אנסיפרום נוסדה ב-1995 על ידי מרקוס טויונן (גיטרה חשמלית), סאולי סבוליינן (גיטרה בס) וקימו מייטינן (תופים).
שם הלהקה לקוח מהשפה הלטינית ופירושו "חוגר חרב".
ב-1996 הצטרף ללהקה יארי מאנפה, בגיטרה ובשירה).
הדמו הראשון של הלהקה אשר הכיל שלושה שירים יצא בשנת 1997 .
בשנת 1998 עזבו סאולי וקימו את הלהקה והוחלפו באחיו של קימו, יוקה-פקה, ואוליבר פוקין.
ב-1999 יצאו עוד שני דמואים אשר הכילו תשעה שירים, ובשנת 2000 חתמו על חוזה עם ספיינפארם רקורדס (Spinefarm Records) והחלו לעבוד על האלבום המלא הראשון שלהם Ensiferum שיצא באוגוסט 2001. באותה שנה הצטרפה ללהקה מייו אנהו (קלידים).
ב-2003 סיימו את העבודה על האלבום המלא השני Iron.
יארי עזב את הלהקה כדי לעבוד על הפרויקט שלו, וינטרסן.
לסיבוב ההופעות אשר תוכנן עם פינטרול, הצטרף פטרי לינדרוס מנורת'ר ללהקה כדי להחליף את יארי בגיטרה ובשירה, ולאחר הסיבוב החליט להישאר בלהקה באופן קבוע.
בדצמבר 2004 החליט יוקה לעזוב את הלהקה והוא הוחלף על ידי סמי הינקה על הבס.
אוליבר עזב ב-2005 והוחלף על ידי יאנה פרוויאנן בתופים.
בפברואר 2006 יצא המיני-אלבום "Dragonheads", שכלל ביצוע מחודש לשירים מהדמואים, מוזיקה פינית עממית, גרסת כיסוי לאמורפיס ושיר חדש אחד, כשמו נקרא האלבום.
ביוני של אותה שנה יצא לאור ה-DVD של הופעת העשור של אנסיפרום, אשר הוקלטה בהלסינקי ב-31 בדצמבר 2005.
ב-7 בפברואר 2007 יצא סינגל מהאלבום השלישי המלא של אנסיפרום, Victory Songs.
האלבום עצמו יצא ב-21 בפברואר.
זמן קצר לאחר מכן יצא וידאו קליפ לאחד השירים באלבום, Athi.
ב-10 בספטמבר 2007 הודיעה הקלידנית מייו אנהו על פרישתה מהלהקה (מכתב הפרישה).
היא הוחלפה על ידי אמי סילבנוינן, שמלווה את ההופעה בסיבובי ההופעות.
ב-5 בנובמבר 2010 הגיעה הלהקה להופעה הראשונה שלה בישראל.
ההופעה התקיימה במועדון "הבארבי" בתל אביב.
היא כללה שירים מכל האלבומים של "Ensiferum" מאלבום הדמו הראשון שיצא ועד לאלבום "From Afar"
שירת גראולינג וצעקות אשר משולבים לעיתים עם קולות רגילים בשביל הפזמון.
גיטרות ודיסטורשן משולבות עם גיטרה אקוסטית.
מלודיות עממיות אשר מנוגנות בגיטרה המובילה ובקלידים, כאשר ברקע מתנגנת מוזיקת הבי מטאל.
נושאי המילים העיקריים לרוב הם פנטזיה וסיפורים הרואים.
כל אחד מהם שונה באורכו.
מילים נפוצות (לא שמות נכונים) תורגמו לאנגלית, צרפתית, גרמנית, אספרנטו ולשפות אחרות.
מטרת המוציאים-לאור הייתה להביא לדפוס אנציקלופדיה בשפה הספרדית, כזו שתכסה את כל הידע המדעי והטכנולוגי שהיה ידוע באותה התקופה, כמו גם את תחומי ההיסטוריה, הביוגרפיות, גאוגרפיה, אמנויות וספרות ספרד ואמריקה הלטינית.
על-פי חישובי ההוצאה לאור, האנסיקלופדיה כוללת למעלה מ-165,000 עמודים ו-200 מיליון מילים.
הגרסה בת 82 הכרכים גם מוערכת כבעלת למעלה מ-1,000,000 ערכים (Kister, עמוד 450).
עדכונים קלים בלבד נעשו לכרכים המקוריים, כמו למשל שכתובו של ערך ה-"bicicleta" (אופניים) משנת 1910 שמנה "אקדח רגיל (אז בעל קליע אחד - המתרגם) או אקדח תופי" ברשימת החפצים שמומלץ לקחת לטיול על אופניים.
בשנת 2003 יצאה גרסה ב-90 כרכים ובכריכה חדשה, שכללה את 82 הכרכים המקוריים יחד עם 8 כרכים מילואים חדשים בשם ה-"Complemento Enciclopédico 1934-2002" המספקים מידע חדש ומעודכן בסדר אלפביתי.
כרכי המילואים הישנים אינם מודפסים עוד.
אנסיקלופדיה אוניברסל מיקרונט היא האנציקלופדיה המודפסת השנייה בגודלה בעולם, לאחר האנסיקלופדיה אספאסה.
היא מכילה למעלה מ-182,000 ערכים הכתובים בשפה הספרדית, וזמינה גם מעל גבי רשת האינטרנט ומדיה אחרת – תקליטורים ו-DVD.
האנציקלופדיה כוללת כ-80,000 הגדרות של מילים בספרדית, 32,000 מהן כוללות את המקבילה האנגלית.
צוות הפרויקט מונה למעלה מ-600 כותבים, בהשוואה ל-70 בראשיתו.
הכותבים השונים הם בני ארצות דוברות ספרדית שונות, הגם שהמוציא לאור (Micronet S.A) הוא חברה ספרדית.
האנציקלופדיה כוללת כ-53,500 ערכי אישים.
אורכם של חלק מהערכים עובר את רף 100 העמודים.
האנציקלופדיה שמה דגש על נושאים היספניים, ובמיוחד ספרדיים.
האנסיקלופדיה אוניברסל מיקרונט יצאה לאור לראשונה בשנת 1995, ומאז אותה השנה נמכרו למעלה מחצי מיליון עותקים ממנה, על גבי המדיומים השונים.
העמוד הראשון של כל ערך באנציקלופדיה פתוח לצפייה באינטרנט על ידי כל דכפין, בכפוף לרישום.
אנסטסיוס מנקה הצמר (מת בשנת 304) הוא קדוש נוצרי בכנסייה הקתולית.
אנסטסיוס היה מנקה צמר שהתגורר באקוויליה ועבר משם לסולין (או על פי גרסאות אחרות לספליט).
המסורת הנוצרית מחשיבה את אנסטסיוס למרטיר בשל מותו על אמונתו הנוצרית: הוא הוצא להורג בטביעה לאחר שהכריז על אמונתו הנוצרית קבל עם ועדה וצבע צורת צלב בפתח ביתו.
אנסטסיוס נחשב לקדוש המגן של מנקי הצמר והאורגים.
יום חגו הוא ה-7 בספטמבר.
אנסטסיה פריחודקו (באוקראינית: Анастасія Константинівна Приходько, ברוסית: Анастасия Приходько; נולדה ב-21 באפריל 1987 בקייב, אוקראינה) היא זמרת אוקראינית, שייצגה את רוסיה בתחרות השירים הבינלאומית אירוויזיון 2009 במוסקבה.
סיימה את האוניברסיטה לתרבות ואומנויות בקייב.
התפרסמה ברוסיה לאחר זכייתה בתוכנית הטלוויזיה "מפעל הכוכבים 7" , שמשודרת בערוץ הראשון של רוסיה.
ב-7 במרץ 2009 נבחרה לייצג את רוסיה בתחרות האירוויזיון השנתית.
בתחרות, שהתקיימה במאי 2009 במוסקבה, היא ביצעה את השיר "מאמו" (באוקראינית: Мамо).
אנסטסיה הגיעה למקום ה-11 עם 91 נקודות.
בשנת 2010 היא התמודדה למועמדות להיות נציגת אוקראינה באירוויזיון 2011 אך לא נבחרה.
ארטמיוס אנסטסיוס (מת ב-719 או 720, ביוונית: Αρτέμιος Ἀναστάσιος Β), המכונה גם אנסטסיוס השני היה קיסר האימפריה הביזנטית בין השנים 713 ל-715.
ארטימיוס היה מזכירו הצבאי של הקיסר פיליפיקוס ורדאניס.
ב-3 ביוני 713 חוללו קציניו של פיליפיקוס מן הצבא בתראקיה הפיכה צבאית נגדו ולמחרת מינו את ארטימיוס לקיסר תחת השם אנסטסיוס השני.
מעט אחרי עלייתו לשלטון, הוציא אנסטסיוס להורג את הקצינים שהיו מעורבים בהפיכה נגד קודמו והחל בביצוע רפורמות במבנה הצבא והצי ובהגנת הבירה.
ב-715 נפל אנסטסיוס למזימה מן הסוג שהוביל בעצמו, כשכוח צבא מרודוס ביצע הפיכה והעלה את תאודוסיוס השלישי לשלטון.
באוגוסט 715, לאחר שישה חודשים של מצור על קונסטנטינופול, נמלט אנסטסיוס למנזר בתסליה.
ב-719 שב בראש כוח צבא של בולגרים, בניסיון לכבוש את ביזנטיון מידי הקיסר לאו השלישי.
הבולגרים מסרו את אנסטסיוס לידי לאו השלישי, והוא הוצא להורג על ידי הקיסר בקונסטנטינופול ב-719 או בתחילת 720.
אנסטסיוס סינאיטה (לטינית Anastasius Sinaita - או אנסטסיוס מסיני; ?
- אחרי 700) היה איש דת וכומר שפעל במאה השביעית כאב המנזר של מנזר סנטה קתרינה שעל הר סיני.
אנסטסיוס הוכרז קדוש נוצרי של הנצרות אורתודוקסית והכנסייה הקתולית, היה סופר פורה והוא ידוע בכתביו הרבים בנושאי תאולוגיה והיסטוריה.
מעט מאוד ידוע על חייו של אנסטסיוס סינאיטה וזאת אך ורק מליקוט עובדות אוטוביוגרפיות מתוך כתביו.
בגיל צעיר הוא הפך לנזיר, ולאחר שנסע לסוריה וירושלים הגיע למנזר סנטה קטרינה בסיני.
הוא נשאר שם, ומאוחר יותר הפך לאב מנזר.
בכתביו הוא נלחם נגד המונופזיטים ובזכות כך הוכר על ידי הכנסייה כקדוש.
הכנסייה האורתודוקסית חוגגת את יומו ב-21 באפריל.
יש לעיתים בלבול בינו לבין אנסטסיוס הראשון מאנטיוכיה, שהיה אף הוא כומר וסופר כך שיש עבודות שאין ביטחון מלא מי מבין השניים כתב אותן.
ספריו מכסים מגוון רחב של נושאים וחלקם כתובים בסגנון שאלות ותשובות על הדוגמה הנוצרית, ענייני טקסים ודרך חיים הרצויה למאמין.
הוא גילה עניין רב בשאלת אופיו של האלוהים ומהות קיומם בני האנוש, ובעיקר במהותו של ישו (כריסטולוגיה).
כתביו היו לעיתים שנויים במחלוקת, ולצד פרשנות מקיפה, ייתכן והיו כפופים לצנזורה.
מורה דרך (לטינית: Viae Dux) - נכתב בהגנה על תפיסת השילוש הקדוש כנגד תפיסות של מינות ובעיקר המונופיזיטיזם.
שאלות ותשובות (Qaestiones et Responsiones) - מציע עצות שנכתבו במיוחד לקהילה של המאמינים הלא משכילים בנושאים כנסייתיים ומקיף תחומי חיים רבים כגון: נישואים, צדקה, תרומות וכיוצא בזה.
ספר זה, האישי בסגנונו, קורע צוהר לחיי היום-יום במאה השביעית וממנו עולים הדים לתחילת התפשטות האסלאם וכיבושי האימפריה המוסלמית.
על הבריאה בשישה ימים (Hexaemeron) - ספר זה עוסק בתחום המיסטי בסגנון אלגורי, ובו כותב אנסטסיוס סינאיטה פירוש ביקורתי למיתוס הבריאה התנכי, תוך שהוא נסמך על כתבי קודש נוצריים.
החיבור מזהיר מפני קריאת הטקסט התנכי כפשט ומייחס לכתוב משמעות רוחנית עמוקה הדורשת התמסרות והתעמקות.
לטענתו של אנסטסיוס, משה רבנו קיבל את השראתו מרוח הקודש, וכתיבתו חרגה מתיאור בריאת העולם הגלוי ועסקה גם בבריאה מחודשת דרך ישו הצלוב.
על פי דבריו אדם מייצג את המושיע, וחוה מיצגת את הכנסייה הנוצרית - כלתו הנצחית.
השלמות הרוחנית ומהותה הטרנסצנדנטלי של הכנסייה הם הצירים המרכזיים ביצירה.
אנסידמוס (יוונית: Αἰνησίδημος; המאה הראשונה לפנה"ס) היה פילוסוף יווני.
אנסידמוס נולד בעיר קנוסוס שבאי כרתים, למד באלכסנדריה והיה תלמידו של פילון מלאריסה שעמד בראש האקדמיה האפלטונית.
אנסידמוס טען כי אנשיה של אקדמיה זו החזיקו בתאוריות מסוימות (ובהן אלה של הפילוסופים מן האסכולה הסטואית) ללא הצדקה, ודחו תאוריות אחרות ללא סיבות מספיקות.
בתגובה לדוגמטיזם פילוסופי זה, אנסידמוס תמך בעיקרון שלפיו אין לחרוץ משפט על דבר - עיקרון שהוצע לראשונה על ידי פירון מאליס ותלמידו טימון מפליוס כפתרון לבעיית מגבלותיו של הידע האנושי.
האסכולה של אנסידמוס נודעת כפירוניזם.
הוא פיתח תורה ספקנית זו בתגובה לטיעונו של פילו מלאריסה שלפיו אם כי החושים מוליכים אותנו שולל, יש בכוחנו להבין את טבעם של כל הדברים באמצעות תבונתנו.
דבר לא שרד מכל כתביו של אנסידמוס, אך אנו יודעים על אודותיו באמצעות פוטיוס, סקסטוס אמפיריקוס, דיוגנס לארטיוס ופילון האלכסנדרוני.
יצירתו העיקרית של אנסידמוס "פירוניה", שהוקדשה ללוקיוס טוברו, ידידו של קיקרו וחבר האקדמיה האפלטונית, עוסקת בראש ובראשונה בצורך שלא לחרוץ משפט על דבר.
ביצירה זו הוא עוסק בארבעה נושאים יסודיים:
הנושא הראשון הוא המשמעותי ביותר בתורתו של אנסידמוס.
תורתו הספקנית, שלפיה לא ניתן לדעת דבר, מבוססת על עשרה טיעונים:
קיימים הבדלים ניכרים באופן שבו יצורים שונים תופסים את הדברים.
לשם דוגמה: השליו אוכל עשבים ארסיים המהווים סם מוות בעבור האדם.
הבדלים דומים קיימים גם בין בני אדם שונים ומצביעים על אותה עובדה.
הידע שאותו האדם מקבל באמצעות החושים הוא מלא ניגודים.
ידע זה משתנה מעת לעת עם השתנותם הפיזית של העצמים.
ידע זה משתנה בהתאם לתנאים המקומיים.
אנו מכירים את העצמים השונים בעקיפין באמצעות האוויר, הלחות וכיוצא בזה.
עצמים אלה נמצאים בתהליך תמידי של שינוי גוון, טמפרטורה, גודל ותנועה.
כל הפרטים שאותם אנו מקבלים באמצעות החושים הם יחסיים וכרוכים זה בזה.
אנו מתרגלים לפרטים אלה באופן חוזר ונשנה ומקבלים אותם ללא ביקורת.
בני האדם מחזיקים באמונות שונות ובחוקים שונים, וחיים בתנאים חברתיים שונים.
במילים אחרות, אנסידמוס טען כי האמת משתנה בהתאם לנסיבות.
היות שכל אדם תופס את הדברים באופן שונה, ומסדר אותם במוחו באופן מתאים לו בלבד, אנסידמוס דחה את האפשרות שקיימת אמת אובייקטיבית, וטען כי האמת היא סובייקטיבית.
אנסטסיה סרגייבנה פבליוצ'נקובה (רוסית: Анастасия Сергеевна Павлюченкова; נולדה ב-3 ביולי 1991) היא שחקנית טניס מקצועית מרוסיה.
דירוג השיא שלה היה המקום ה-13 בעולם (4 ביולי 2011), מדורגת נכון לאוקטובר 2019 במקום ה-30 בדירוג ה-WTA.
בטוקיו 2020 היא זכתה במדליית זהב בתחרות זוגות מעורבים.
בשנת 2021 היא לראשונה הגיע לגמר אליפות צרפת הפתוחה והפסידה לברבורה קרייצ'יקובה.
פבליוצ'נקובה זכתה עד היום ב-7 תוארי יחידות (2 WTA ו-5 ITF) וב-10 תוארי זוגות (2 WTA ו-8 ITF).
פבליוצ'נקובה שיחקה בנבחרת רוסיה החל משנת 2009. מאזנה עומד על 16 ניצחונות ו-12 הפסדים.
אנסיו סילאסוואו (בפינית: Pehr Hjalmar Ensio Siilasvuo; 1 בינואר 1922 - 10 בינואר 2003) היה גנרל פיני, בנו של הגנרל הפיני הידוע היילמאר סילאסוואו (גיבור מלחמת החורף).
אנסיו סילאסוואו לחם כקצין צעיר בשורות הצבא הפיני במלחמת ההמשך.
הוא נפצע פעמים בקרבות, בשנת 1941 ובשנת 1944. לאחר תום המלחמה המשיך ושרת בצבא הפיני.
בשנת 1957 נשלח כמפקד פלוגה להשתתף בכוח החירום של האומות המאוחדות אשר פיקח על נסיגת צה"ל מסיני ומעזה ועל קו הפסקת האש.
החל מאותה משימה שירת בתפקידים שונים עבור האומות המאוחדות.
לאחר תום שרותו בסיני הוצב כמשקיף מטעם האו"ם בלבנון.
בין השנים 1964–1965 שירת כמפקד גדוד פיני במסגרת כוח שמירת השלום של האומות המאוחדות בקפריסין (UNFICYP).
בקיץ 1967, עם תום מלחמת ששת הימים, הוצב על פי בקשתו האישית של המזכיר הכללי של האו"ם או תאנט כסגן מפקד ארגון הפיקוח על הפסקת אש של האומות המאוחדות (UNTSO) וישב במטה הארגון בירושלים.
בשנת 1973, עם תום מלחמת יום הכיפורים, הוא התמנה למפקד UNEF II בסיני.
סילאסוואו נטל חלק פעיל ב"שיחות הקילומטר ה-101" אשר הובילו להסכם הפרדת הכוחות בין ישראל למצרים, ובשיחות שהובילו להסכם הפרדת הכוחות בין ישראל לסוריה בשנת 1974. הוא אף היה נוכח בחתימת הסכם הביניים בין ישראל למצרים בשנת 1975 בז'נבה, לאחר שנטל חלק פעיל בקידומו.
תקופה זו של ניהול השיחות במזרח התיכון הייתה לדעתו שיא הקריירה שלו.
בשנת 1979 התמנה לתפקידו האחרון בשירות האו"ם, כמתאם הראשי של כוחות האו"ם במזרח התיכון.
בין השאר היה ממונה אף על ארגונו של כוח יוניפי"ל שהחל לפעול בלבנון.
הוא פרש משירות בשנת 1980.
ב-6 באוקטובר 1998 קודם לדרגת גנרל בצבא הפיני.
אנסטסיוס השני כיהן כאפיפיור מ-24 בנובמבר 496 ועד מותו.
אנסטסיוס השני היה בנו של כומר, וכיום הוא קבור בבזיליקת פטרוס הקדוש.
הוא כיהן במהלך השבר בין הכנסייה המערבית למזרחית.
ניסיונו לאחות את הקרע בין הכנסיות, הביא לעלייתו של לאורנטיוס לאחר מותו.
בשל כך ספג ביקורת על ידי ראשי הכנסייה באותה עת, ולימים מעשיו זכו לביקורת ב"ליבר פונטיפיקליס".
בשל ביקורת זו מיקם אותו דנטה אליגיירי במעגל השישי בתיאור הגיהנום המופיע בספרו "הקומדיה האלוהית", המעגל השמור לכופרים.
אולם, חוקרי דנטה מודרניים טוענים שמדובר בטעות, וכי האדם שדנטה התכוון אליו הוא אנסטסיוס הראשון, שהיה באותה תקופה קיסר האימפריה הביזנטית.
אנסטסיוס היה האפיפיור השני במהלך 500 השנים הראשונות של הכנסייה, אשר לא הוכר כקדוש נוצרי (הראשון היה האפיפיור ליבריוס).
אנסטסיה תוּמַנישווילי-צֵרֵתֵלי (בגאורגית: ანასტასია თუმანიშვილ-წერეთელი; 6 בספטמבר 1849 – 7 בפברואר 1932) הייתה סופרת ילדים, פובליציסטית ופעילה חברתית גאורגית.
אנסטסיה תומנישווילי-צרתלי נולדה בשנת 1849 בטביליסי, גאורגיה (שהייתה אז חלק מהאימפריה הרוסית).
היא למדה בפנסיון פאוורי ובשנת 1865 סיימה את לימודיה במכון של עבר הקווקז לנשות אצולה.
תומנישווילי-צרתלי הייתה פעילה באגודה להפצת אוריינות בקרב הגאורגים ובנוסף ייסדה את "החברה לעזרה הדדית של מחנכות ומורות" ואת אגודת הנשים "גַנַתלֵבַּה" ("השכלה").
בשנת 1876 הודפס התרגום הראשון של תומנישווילי-צרתלי - הסיפור "כאב הלב של המארשל" מאת אלפונס דודה.
בשנת 1880 התפרסם הסיפור המקורי הראשון שלה - "קורבן האב".
בשנת 1883 תומנישווילי-צרתלי כתבה בכתב העת "נוֹבַּתי".
בשנת 1890 היא ייסדה את כתב העת "גֵ'ג'ילי", שמילא תפקיד חשוב בהתפתחותה של ספרות הילדים בגאורגיה.
בנוסף, תומנישווילי-צרתלי הייתה עורכת משותפת של כתב העת "קוואלי".
היא תרמה רבות גם לעיתונאות הנוער הגאורגית.
תומנישווילי-צרתלי פרסמה קבצים ספרותיים, שהיוו אוספים של סיפוריה וסיפורים מתורגמים או מעובדים משפות זרות: "זהבן" (1887), "חמישה סיפורים" (1888), "הזֵר" (1893), "דריכות החיים" (1924), "הפרח" (1926) ועוד.
אנסטסיה תומנישווילי-צרתלי הלכה לעולמה בשנת 1932 ונקברה בפנתאון מתאצמינדה שבטביליסי.
אנסטסיו סומוסה דביילה (בספרדית: Anastasio Somoza Debayle; 5 בדצמבר 1925 – 17 בספטמבר 1980) היה רודן ניקרגואה בשנים 1967–1979. הוא כיהן כנשיא המדינה בשנים 1967–1972 ו-1974–1979 לאחר בחירות מפוקפקות.
הוא היה הנשיא השלישי והאחרון של ניקרגואה משושלת סומוסה, שהחזיקה בשלטון משנת 1936. לאחר שהודח במהפכה גלה מניקרגואה ובהמשך נרצח בהתנקשות בחייו בפרגוואי.
אנסטסיו סומוסה היה ילדם השלישי של אנסטסיו סומוסה גרסייה וסלבדורה דביילה, וכמקובל בארצות דוברות ספרדית רבות נשא את שמות המשפחה של שניהם.
מגיל עשר חונך בארצות הברית.
הוא ואחיו הבכור לואיס סומוסה דביילה למדו בבית הספר התיכון הקתולי "האקדמיה הצבאית לה סאל" בלונג איילנד שליד ניו יורק.
ב-1943 התקבל לאקדמיה הצבאית וסט פוינט וסיים את לימודיו בה ב-1946.
לאחר שובו לניקרגואה מונה על ידי אביו הנשיא לראש מטה המשמר הלאומי, צבא המדינה.
כמפקד הצבא היה סומוסה האדם השני בעוצמתו במדינה.
ב-1950 נישא להופ פורטוקררו, אזרחית ארצות הברית.
סומוסה היה גם אב לבת שנולדה לפני נישואיו.
לסומוסה הייתה פילגש ובני הזוג התגרשו בשלהי שנות השבעים.
לאחר מות אביו בהתנקשות ב-1956 היה אחיו הבכור לואיס לנשיא המדינה, ולסומוסה היה מעמד חשוב במשטרו.
ב-1 במאי 1967, עקב בריאותו המידרדרת של אחיו לואיס ומעט לפני מותו, היה סומוסה לראשונה לנשיא.
הוא לא סבל אופוזיציה משום סוג, ושלטונו היה נוקשה יותר משל אחיו ודומה לזה של אביו, ומושחת וחסר רחמים יותר משל שניהם.
נשיאותו הייתה אמורה להסתיים ב-1972, בשל חוק המדינה שאסר עליו להיבחר מחדש.
סומוסה רקח תוכנית: הוא יפרוש מהנשיאות ויעמוד שוב לבחירה שנתיים לאחר מכן, כאשר בתקופת הביניים ימשול בארץ טריומווירט שבחר.
סומוסה והחונטה שיצר ניסחו חוקה חדשה שאושרה על ידה ועל ידי הקבינט ב-3 באפריל 1971 וב-1 במאי 1972 פרש מכהונתו כמתוכנן.
הוא הוסיף לעמוד בראש המשמר הלאומי וככזה שלט במדינה דה פקטו.
ב-23 בדצמבר 1972 פקדה את הבירה מנגואה רעידת אדמה הרסנית: העיר חרבה, כ-5,000 איש נספו ואלפים רבים היו לחסרי בית.
האירוע שימש לסומוסה עילה להכריז על משטר צבאי, והוא העמיד את עצמו בראשו.
ככל הנראה סומוסה בזז חלק ניכר מהכספים שהזרימו מדינות אחרות לניקרגואה לשם שיקומה מהאסון.
נטען כי הוא גם מכר בשוק השחור מנות פלזמה שנשלחו למדינה עבור פצועי האסון, שלא נמצא עבורם ציוד רפואי מספיק, ושילשל את התמורה לכיסו.
מעשים אלו הגבירו מאוד את הפעילות האופוזיציונית נגדו.
ב-1974 הכריז סומוסה על עצמו כנשיא בפעם השנייה.
באותה עת פנתה נגדו גם הכנסייה הקתולית בניקרגואה ותנועת החזית הסנדיניסטית צברה תמיכה בציבור והחלה במלחמת גרילה.
ב-1977 סבל סומוסה התקף לב ויצא לארצות הברית לטיפול.
בשנים הבאות החריפו העימותים האלימים בין הסנדיניסטים לבין שלטונו של סומוסה, שנקט במעשי דיכוי קשים, והיו למלחמה ממש.
ממשל הנשיא קרטר בארצות הברית, שקודמיו תמכו בממשל סומוסה וסייעו לו לשרוד, הגיב בהשעיית הסיוע הביטחוני לניקרגואה.
ביוני 1979 החלו קרבות רחוב במנגואה, שבמהלכם ניזוקה העיר קשות בהפצצות אוויריות והפגזות ארטילריות חסרות אבחנה שעליהן הורה סומוסה.
ב-16 ביולי 1979 התפטר סומוסה ולמחרת עזב את המדינה, שהשלטון בה עבר לידי החזית הסנדיניסטית.
בני משפחתו יצאו אף הם לגלות.
כ-50 אלף מתושבי ניקרגואה נהרגו במהפכה, 80% מהם אזרחים שנפגעו מאש כוחותיו של סומוסה.
סומוסה ופמלייתו טסו מניקרגואה למיאמי שבארצות הברית בשלושה מטוסים עמוסי רכוש וממון.
הנשיא קרטר אסר על כניסתו אליה.
סומוסה מצא מקלט בפרגוואי שתחת שלטונו של הרודן אלפרדו סטרסנר.
הוא קנה לעצמו חווה ובית מוקף גדר בבירה אסונסיון.
הוא פרסם שם את ספר זכרונותיו תחת השם ניקרגואה נבגדת, שבהם האשים את ממשל קרטר בנפילתו מהשלטון.
ב-1979 העריך עיתון ברזילאי את הונו של סומוסה במיליארד דולר ואת הונה של משפחתו כולה ב-2 עד 4 מיליארד דולר.
ב-17 בספטמבר 1980 נרצח סומוסה ליד ביתו שבאסונסיון.
הוא הותקף על ידי חוליית חיסול בת שבעה אנשים של החזית הסנדיניסטית.
פצצת RPG-7 שירה אחד מאנשיה פוצצה את מכוניתו, וסומוסה נהרג במקום יחד עם יועצו ונהגו.
פרשן הביטחון האמריקאי בריאן לאטל (Brian Latell) טען בספר שכתב כי ממשלו של פידל קסטרו בקובה, שהיה עוין לסומוסה, היה מעורב בתכנון ההתנקשות בו, כמו גם בהפלת משטרו, לאחר שקובה שלחה יועצים אל אנשי החזית הסנדיניסטית שלחמו נגדו והעבירה להם כמויות גדולות של נשק.
אנסטסיה ניקולאייבנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה (ברוסית Великая Княжна Анастасия Николаевна Романова; 18 ביוני 1901 – 17 ביולי 1918) הייתה דוכסית גדולה של רוסיה, בתם של ניקולאי השני, אחרון קיסרי רוסיה, ושל אלכסנדרה, נסיכת הסן.
אנסטסיה נרצחה על ידי הצ'קה יחד עם כל משפחתה ב-17 ביולי 1918, אולם גופתה לא נמצאה במשך עשרות שנים, מה שעורר את הסברה שהיא הצליחה להימלט.
במשך השנים, נשים רבות טענו שהן אנסטסיה, ועל בסיס חייה של המפורסמת מביניהן, אנה אנדרסון, נעשה בשנת 1956 סרט בשם "אנסטסיה".
אנדרסון אכן ידעה פרטים רבים על המשפחה הקיסרית, אולם בדיקות DNA שנערכו בשנת 1994 הראו שאין לה כל קשר לבית רומנוב.
בשנת 1991 נמצא קבר האחים שבו נקברה המשפחה הקיסרית, אולם גופה אחת הייתה חסרה, מה שהעלה מחדש את הסברה שאנסטסיה או אחותה הגדולה מריה, אכן הצליחה להימלט.
אולם סיפור ההימלטות הופרך סופית בשנת 2007 עת נמצא קבר נוסף ובו הגופה החסרה.
בדיקות DNA אישרו כי אלו אכן בני המשפחה הקיסרית.
אנסטסיה נולדה בארמון פטרהוף שבסנקט פטרבורג ב-18 ביוני 1901. אביה היה ניקולאי השני, קיסר רוסיה ואמה הייתה אלכסנדרה, נסיכת הסן.
מכיוון שהיו לה שלוש אחיות גדולות, אולגה, טטיאנה ומריה, ואף לא אח אחד, התקבלה לידתה באכזבה בקרב בני משפחתה שציפו לבן זכר שיירש את הכתר.
אביה נאלץ לצאת לטיול ארוך כדי להירגע לפני שהלך לבקר את היולדת ואת התינוקת בפעם הראשונה.
משמעות שמה הוא "התחייה", מה שלימים רק הגביר את השמועות על הישרדותה.
רוב בני הבית, כולל המשרתים, לרוב פנו אל הנסיכה בשמה הפרטי, או בשמות החיבה "נסטיה" ו"נאסטינקה".
אנסטסיה תוארה לרוב כילדה מלאת אנרגיה, נמוכה ושמנמנה מעט, עם עיניים כחולות ושיער תות-בלונדיני.
מרגרטה אגר, אומנת אירית שלה ושל אחיותיה, מספרת בזיכרונותיה כי אחד מהאנשים שנפגש עם אנסטסיה הקטנה ציין שיש לה קסם אישי גדול יותר מכל ילד שפגש מעודו.
בניגוד לשאר אחיותיה, אנסטסיה הקפידה אך מעט על מראה החיצוני.
על פי עדותו של גלב בוטקין (בנו של רופא החצר יבגני בוטקין), היא החזיקה בשיא של קבלת העונשים במשפחה.
היא הייתה תוססת ושובבה במיוחד, ולעיתים אף מרושעת.
היא נהגה להתקיל את המשרתים, לטפס על עץ ולסרב לרדת ממנו, ובמהלך משחקים לבעוט ולשרוט את חברותיה למשחק.
באחת הפעמים היא פצעה את אחותה טטיאנה כאשר זרקה לכיוונה אבן מצופה בשלג במהלך מלחמת כדורי שלג שניהלו.
עם זאת, אנסטסיה סבלה משרירים חלשים, ולפיכך נזקקה לעיסוי פעמיים בשבוע.
היא נהגה להתחבא מתחת למטה או בארון כדי להתחמק מכך.
קשר זה נבע בעיקרו מהתקווה שרספוטין יצליח לרפא את מחלתו של אחיה הצעיר של אנסטסיה, נסיך הכתר אלכסיי.
במהלך מלחמת העולם הראשונה, הקיסרית ושתי הבנות הגדולות שימשו כאחיות בצלב האדום וטיפלו בפצועי מלחמה.
אנסטסיה ואחותה הגדולה מריה, היו צעירות מכדי לעשות זאת, ועל כן הן הסתובבו בין בתי החולים הצבאיים ועודדו את רוחם של החיילים הפצועים באמצעות משחקי דמקה וביליארד.
מעידים על כך המכתבים שאנסטסיה שלחה באותה תקופה, המלאים בשגיאות כתיב.
מספר ימים לאחר הרצח, דרשה הקיסרות הגרמנית מהממשלה הבולשביקית ערובה לביטחונן של הנסיכות שהיו גרמניות מצד אמם.
הבולשביקים לא רצו להרגיז את הגרמנים, ועל כן פרסמו הודעה על פיה המשפחה המלכותית הועברה למקום בטוח.
ב-25 ביולי 1918 נכנסו חיילי הלגיון הצ'כוסלובקי ליקטרינבורג, וגילו שמשפחת הצאר נעלמה.
מיד החלה חקירה בנושא, והחוקרים ביקרו בבית איפטייב שבו בוצע הרצח.
הם אף חקרו כמה מהשומרים, אבל לא הצליחו להגיע אל מבצעי הרצח.
הגופות עצמן לא נמצאו, והחוקרים תמכו בגרסה הבולשביקית שלפיה הוצא להורג רק הצאר עצמו.
באותו הזמן פשטו שמועות על הופעתם של בני המשפחה במקומות שונים ברוסיה, אבל כולן נותרו בגדר שמועות.
אחת מבנות משפחת הצאר, שהוחזקה אותו זמן במעצר, סיפרה מאוחר יותר שלתאה הובאה נערה שקראה לעצמה "אנסטסיה רומנוב".
הסוהרת שאלה אותה האם היא מכירה את הנערה, ומשהשיבה שלא, נלקחה הנערה משם.
ישנן גם עדויות על נערה שקפצה מרכבת באזור פרם וטענה שהיא הנסיכה אנסטסיה.
ב-6 בפברואר 1919 הוחלף צוות החקירה ובראשו הועמד ניקולאי סוקולוב.
הצוות החדש אסף מספר רב של עדויות ומסמכים, ובהם מברקים בין יקטרינבורג לשלטון המרכזי.
את כל המסמכים לקח עמו סוקולוב לפריז, שם המשיך בחקירה עד יום מותו בשנת 1924. תוצאות ביניים פורסמו והן הבסיס למידע הקיים עתה על מה שאירע בבית איפטייב.
בשנת 1997 נמסרו כל המסמכים שנאספו לידי שלטונות רוסיה.
שתי גופות עדיין היו חסרות, זו של אלכסיי ואחת מהבנות: מריה או אנסטסיה.
על פי תיאורו של יורובסקי, מפקד הפלוגה שאליה השתייכה כיתת היורים, הגופות של אלכסיי ואחת מהבנות, שפלוגתו של יורובסקי חשב כי הן של אלכסנדרה, נשרפו על יד אתר הקבורה ואפרן פוזר והוסתר.
העובדה שהגופה לא נמצאה, יצרה מיד שמועות על בריחה והישרדות שלה.
שאלה זו הייתה אחת התעלומות ההיסטוריות הידועות ביותר של המאה ה-20, והיוותה השראה לספרים וסרטים רבים.
לפחות עשר נשים טענו שהן היא, וסיפרו סיפורים שונים לגבי דרך ההישרדות.
המתחזה הידועה ביותר הייתה אנה אנדרסון, אשר שטחה את טענותיה בפני בית המשפט ברפובליקת וויימאר.
היא טענה שהיהלומים שהסתירה על גופה הגנו עליה, וכי שומר רחום שהבחין שהיא בחיים סייע לה להימלט.
ההחלטה הסופית של בית המשפט הגרמני הייתה שההוכחות שאנדרסון סיפקה אינן מספקות כדי להוכיח שהיא אכן בת למשפחת רומנוב וזכאית לחלק מהירושה.
אנדרסון מתה בשנת 1984 וגופתה נשרפה.
בשנת 1994 נערכו בדיקות DNA על דגמת רקמה של אנדרסון, אשר הוכיחו חד משמעית כי אנדרסון לא הייתה קשורה למשפחת רומנוב.
בשנת 1991 חודשו החפירות באזור שבו התגלו הגופות הראשונות.
המומחים שערכו את החפירות קבעו שהגופות החסרות הן של אלכסיי ומריה, ולא של אנסטסיה.
בשנת 2007 נמצאו שרידי גופות נוספות, שעל פי ההערכה הן גופותיהם של אלכסיי ומריה.
בשנת 2008 נערכו בדיקות DNA קפדניות שבהן השתתפו רוסיה וארצות הברית, אשר אישרו את הסברה.
חלק מהחוקרים כיום סבורים שבהנחה ואחד מבני המשפחה שרד את מטח הירי הראשון, סביר להניח בהחלט שהוא הצליח להימלט אך לבסוף מצא את מותו.
הגופות היו במרתף ללא השגחה במשך זמן מה, ובבית אפטייב היו מספר שומרים שאהדו את הצאר ולא השתתפו במעשי הרצח.
בשנת 1928 הועלה לאקרנים סרט בשם "הבגדים עושים את האשה" (Clothes Make the Woman), המספר את סיפורה של שחקנית המבקשת לגלם את דמותה של אנסטסיה בסרט, ובסופו של דבר מתברר שהיא למעשה אנסטסיה עצמה.
בשנת 1956 הועלה לאקרנים הסרט "אנסטסיה" המספר את סיפורו של רמאי המתכנן למצוא נערה שתתחזה לאנסטסיה כך שהוא יוכל לקבל את הפרס שהובטח על ידי משפחתה, ובסופו של דבר מגלה שהנערה שמצא היא אנסטסיה האמיתית.
אנסטסיה מגולמת בסרט זה בידי אינגריד ברגמן.
בשנת 1997 נוצר סרט אנימציה בעל אותו שם המספר סיפור דומה, ובו רספוטין הוא הנבל הראשי.
בשנת 2015 עובד סרט האנימציה למחזמר שעלה בשנת 2017 בברודוויי והיה מועמד לשני פרסי טוני.
אנסי אגולי (נולד ב-11 באוקטובר 1982) הוא כדורגלן עבר אלבני, ששיחק בעמדת המגן השמאלי.
אגולי התחיל את הקריירה שלו בקיי אף טירנה בה שיחק בכל קבוצות הגילאים שלה עד הקבוצה הבוגרת.
בעונת הצטרף לקבוצה הבוגרת, אך התקשה לבסס את מקומו ובינואר הושאל לאפולוניה פייר.
במדי אפולוניה, אגולי רשם 12 הופעות והבקיע שער אחד, אך הקבוצה ירדה לליגה השנייה ואגולי חזר לטירנה עימה זכה באליפות עונה לאחר מכן.
ביולי חתם בנשאטל גזמאקס מליגת העל השווייצרית.
בתום העונה חתם בלוצרן, בה התקשה לקבל דקות משחק ובינואר חתם בואסן פאלוסאורה מליגת העל הפינית.
ביולי חזר לטירנה כשחקן מושאל עד לאפריל לקראת פתיחת ליגת העל הפינית.
ביולי אגולי חתם בקריוובס מליגת העל האוקראינית והתאחד עם ארווין בולקו, דוריאן ביליקבאשי ואיסלי הידי, חבריו לנבחרת אלבניה.
ביולי הושאל לקרבאך מליגת העל האזרית לשנה וחצי.
בינואר חתם בקרבאך תמורת 30 אלף פאונד.
ב-22 בפברואר 2013 אגולי הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 2–3 נגד רוואן באקו.
בעונת אגולי נבחר לכדורגלן העונה של המועדון.
והאריך את חוזהו בעונה נוספת.
ב-22 באפריל 2016 אגולי ערך את הופעתו ה-228 במועדון ובכך הפך לשחקן הזר בעל מספר ההופעות הגדול בתולדות המועדון.
בצעירותו, אגולי שיחק בנבחרת הצעירה של אלבניה.
ב-3 בספטמבר 2005 אגולי ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת נגד במסגרת מוקדמות מונדיאל 2006. ב-10 ביוני 2009 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת במשחק ידידות נגד .
רק בהופעתו ה-58 בנבחרת ב-16 בנובמבר 2015, אגולי רשם את משחקו הראשון בנבחרת בו סיים 90 דקות.
אגולי השתתף עם הנבחרת ביורו 2016. לאחר פרישתו של לוריק צאנה מהנבחרת, אגולי מונה לקפטן הנבחרת.
ליגת העל האלבנית: , ,
הסופר קאפ האלבני: , ,
אנסי היא העיר הגדולה ביותר בסבואה עילית שבחבל אוברן-רון-אלפ שבדרום-מזרח צרפת.
העיר שוכנת בקצהו הצפוני של אגם אנסי והיא נמצאת כ-35 ק"מ דרום-מערבית לז'נבה.
עקב מחסור בקרקעות זמינות נשארה אוכלוסיית העיר יציבה עם השנים.
בשנת 2013 התגוררו בגבולות העיר 52,029 תושבים.
עם זאת, במטרופולין שלה גרים 221,000 תושבים.
העיר מכונה "ונציה של הרי האלפים", בגלל נהר התיו העובר בה ומתפצל לשתי תעלות בעיר.
במהלך המאה ה-14 עברה השליטה באזור מרוזנות ז'נבה לרוזנות סבויה.
בשנת 1434 הפכה העיר לבירתו של מחוז סבויה, מעמד שנשמר בזמן שלטונם של בית ז'נבה-נאמור עד שנת 1659. חשיבותה של העיר גברה לאחר הרפורמציה הקלוויניסטית של ז'נבה, אז הפכה למקום מושבו של הבישוף של ז'נבה.
אנסי הייתה עיר מושבו של פרנציסקוס מסאל, ומשכך שימשה מוקד להתחזקות הקתולית בסביבה בתקופת הקונטרה-רפורמציה.
ב-1860 סופח אזור סבויה והעיר הפכה לחלק מצרפת.
מאז סוף המאה ה-19 הפכה העיר למרכז תיירותי.
קרבתה לאגם והתעלות העוברות בה עזרו בהפיכתה לאתר תיירות פופולרי, בנוסף לסביבה ההררית הפסטורלית והקרבה לאתרי סקי רבים.
המדיניות הסביבתית העירונית הצליחה לשמור על 40.3% מהשטחים הירוקים, והעיר קיבלה בשנת 2015 את פרס "פרח הזהב" הניתן לתשע הערים הצרפתיות הפורחות ביותר.
מאז 1960 מתקיים בעיר הפסטיבל הבינלאומי לאנימציה של אנסי, המתארח במרכז התרבות בונליו.
בעקבות הקמתה של אוניברסיטת סבואה בשנת 1973 הפכה העיר למרכז אקדמי.
נוכחות יהודית התקיימה בעיר כבר מימי הביניים.
היהודים חיו בגדה הימנית של נהר התיו, מחוץ לחומות העיר המבוצרות.
Rue des Juifs ("רחוב היהודים") הפך מאוחר יותר ל-Quai de l'Evêché.
האוכלוסייה היהודית באזור גדלה כתוצאה ממלחמת 1870 בין צרפת לפרוסיה והגעתם של יהודים רבים מ-אלזס-לורן.
בתקופת השואה הייתה אנסי נקודת מעבר לעשרות אלפי יהודים שביקשו לברוח מצרפת הכבושה לשווייץ.
כמה מיהודי האזור הצליחו לשרוד הודות לפעילות של ז'אן ברוסה.
בשנת 1963 הוקם בעיר בית כנסת בתרומתו של איש העסקים היהודי רודולף מוס.
מוס הגיע לעיר עם משפחתו ב–1938 מאולם שבדרום גרמניה בעקבות עליית הנאצים לשלטון, וייסד בה מפעל לעיבוד פלדה.
בעיר אין בית ספר יהודי, וילדי הקהילה הולכים לבית ספר ציבורי מקומי, ובשנות התיכון לבית הספר יהודי בעיר הסמוכה אקס-לה-בן.
במתחם בית הכנסת יש מקווה לנשים.
אנסטסיה פיין (נולדה ב-18 ביוני 1990) היא שחקנית תיאטרון, טלוויזיה וקולנוע ישראלית ילידת גרמניה המזרחית, המשחקת בשפות העברית והרוסית.
נולדה בשם אנסטסיה בוצ'רנקו במגדבורג שבגרמניה המזרחית (כיום בגרמניה).
אביה היה קצין בצבא הסובייטי, ואמה מהנדסת מזון.
בשנת 1998, בהיותה בת 8, משפחתה עלתה עמה לישראל, והם התגוררו בראשון לציון.
החלה ללמוד תקשורת ופסיכולוגיה באוניברסיטת תל אביב – אך לאחר שצפתה בהצגה בתיאטרון הבימה, החליטה לנשור בטרם עת מלימודיה האקדמיים – על-מנת להירשם לבית הספר למשחק בית צבי, שם הצטיינה ואף זכתה בפרס על-שם מייסד בית הספר, צבי קליר.
בשנת 2020 החלה לשחק במחזה "מחוברים לחיים" בתיאטרון הקאמרי מאת אלי ביז'אווי ובבימויו של אלון אופיר, המבוסס על סרט צרפתי באותו שם משנת 2011.
בשנת 2024 שיחקה בסרט כביש הסרגל.
+שנהפרויקטתפקידהערות2014תא גורדיןיוליה/ לנה גלוזמןתפקיד משני2015החדש של עומרי גורדון2017–2020ג'ודהטניה2022ירושליםגליהבוגדנועה כוהןתפקיד ראשי
+שנהפרויקטתפקידבמאיהערות2017מכתובדוניאשהעודד רז2022שאיפה לחייםאליענה2024כביש הסרגלאורלימיה דרייפוס
+שנהפרויקטתפקידתיאטרוןבמאימחזאיהערות2015אופרה בגרושסוקי טודריהקאמריגלעד קמחיברטולט ברכטאלקטרהכריסותמיסכפיר אזולאי2016מפיסטוברברהעמרי ניצןעמודי החברהבטיארתור קוגןהנריק איבסן2017שליחותו של הממונה על משאבי אנושהגרושהאיציק ויינגרטןא.ב.
יהושעציד המכשפותגלעד קמחיארתור מילר2018אל נקמותאיתי טיראןשלום אש2019קרוב יותרמירי לזר2020מחוברים לחייםאלון אופיראלי ביז'אווי2022שני אנשים בלילה2023הבן של מושיקו2024מדיאה
אנסטסיוס "טאסוס" דוניס הוא כדורגלן יווני, המשחק באריס סלוניקי בעמדת החלוץ.
דוניס שיחק כבר מגיל ארבע בפנאתינאיקוס, ובמשך 13 שנים השתייך לקבוצות הילדים והנוער של המועדון.
בשנת 2013, כשהיה בן 17, עזב את פנאתינייקוס וחתם ביובנטוס מהסרייה א', ששילמה עבורו לפנאתינייקוס 300 אלף אירו.
דוניס הפך במהרה לשחקן חשוב בקבוצות הנוער של יובנטוס, והחל משנת 2015 השתייך לקבוצה הבוגרת, בה לא ערך הופעות כלל.
במהלך 2015 הושאל דוניס לססואולו, אף היא מהסרייה א', אך לא ערך בשורותיה הופעות.
בקיץ 2015 חזר דוניס ליובנטוס לאחר ההשאלה לססואולו, והושאל שוב, הפעם לעונה אחת בפ.צ.
דוניס הבקיע צמד בחצי גמר הגביע השווייצרי מול פ.צ.
לוצרן וסייע לקבוצתו להעפיל לגמר ראשון מזה 23 שנים.
במאי 2016 הבקיע דוניס שער מול פ.צ.
סנט גאלן במחזור האחרון של העונה, שהציל את לוגאנו מירידה, על חשבון פ.צ.
כעבור ארבעה ימים, הפסידו דוניס ולוגאנו 0–1 בגמר הגביע לאותה פ.צ.
את עונת 2015/16 סיים דוניס עם שמונה שערים ושבעה בישולים ב-29 הופעות בכל המסגרות.
בתום עונת ההשאלה, חזר דוניס ליובנטוס.
בקיץ 2016 הושאל דוניס פעם נוספת, והפעם לעונה אחת בניס מליגת העל הצרפתית, בחוזה שאפשר לניס אופציה לרכוש את דוניס בתום העונה.
דוניס שיתף פעולה בעונת 2016/17 בהתקפת הקבוצה עם אלסאן פלאה ומריו באלוטלי.
את הופעת הבכורה ערך דוניס כשנכנס כמחליף בניצחון 0–1 על ראן באוגוסט 2016. בנובמבר 2016 ערך דוניס הופעת בכורה במפעלים אירופיים, כששיחק בהפסד הביתי 0–2 לרד בול זלצבורג במסגרת הליגה האירופית.
בעונה זו הבקיע דוניס חמישה שערי ליגה ב-18 הופעות, וסיים עם ניס במקום השלישי בליגה.
עם זאת, בחרה ניס שלא לממש עליו את אופציית הרכישה בסך שני מיליון אירו בתום העונה, ודוניס חזר ליובנטוס.
ביולי 2017 נמכר דוניס מיובנטוס לשטוטגרט מהבונדסליגה תמורת 4.2 מיליון אירו, ועוד 20 אחוזים מכל מכירה עתידית ששטוטגרט תמכור את דוניס, בעוד שסעיף השחרור של דוניס משטוטגרט נקבע על 23 מיליון אירו.
באוקטובר 2017 הבקיע דוניס את שערו הראשון בשטוטגרט, בניצחון 1–2 על פ.צ.
כעבור מספר ימים פרק דוניס את הכתף ונעדר מהמגרשים כחודשיים.
כשחזר דוניס למגרשים, במשחק ליגה מול הופנהיים, נפצע שוב ונעדר לשלושה שבועות נוספים.
במחזור האחרון של העונה, היה דוניס שותף מלא לניצחון הגדול של שטוטגרט 1–4 על באיירן מינכן באליאנץ ארנה, שקטע רצף של 37 משחקי בונדסליגה ביתיים ללא הפסד עבור באיירן.
דוניס כבש שער ובישל שער נוסף במשחק זה.
שטוטגרט ודוניס סיימו עונה זו במקום השביעי, כשדוניס עורך 18 הופעות ומבקיע שני שערי ליגה.
בעונת 2018/19 הבקיע דוניס חמישה שערי ליגה, אך לא הצליח למנוע את נשירתה של שטוטגרט לבונדסליגה השנייה, לאחר שהקבוצה סיימה במקום ה-16 והפסידה במבחני ההישרדות לאוניון ברלין.
בקיץ 2019, לאחר שירד ליגה עם שטוטגרט, הושאל דוניס לעונה אחת לסטאד ריימס מליגת העל הצרפתית בכדורגל, כאשר חלה על ריימס חובת רכישה של השחקן משטוטגרט תמורת שמונה מיליון אירו בתום עונת 2019/20, אם תישאר ריימס בליגה.
עם סיום העונה חתם דוניס על חוזה לארבע שנים בריימס, תמורת ארבעה מיליון אירו.
ב-31 באוגוסט 2022 הושאל לאפואל ניקוסיה.
דוניס שיחק בנבחרות הצעירות של יוון, וביוני 2017 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת יוון הבכירה, כשהחליף את אנסטסיוס בקאסטאס במשחק מול נבחרת בוסניה.
אנסטסיוס דוניס נולד באנגליה ליורגוס דוניס, אף הוא כדורגלן יווני בינלאומי, ששיחק באותה תקופה בשנת 1996 בבלקברן רוברס, וכיום מאמן.
לדוניס אח בשם חריסטוס, אף הוא כדורגלן מקצועי, המשחק באסקולי.
האפיפיור אנסטסיוס הרביעי , נולד בשם קוראדו דמטרי דלה סובורה, היה האפיפיור מ-8 ביולי 1153 עד מותו בשנת 1154. הוא האפיפיור האחרון שנטל את השם "אנסטסיוס" עם בחירתו.
דלה סוברה נולד בשנת 1073 ברומא, והיה בנו של בנדיקטוס דלה סוברה, ממשפחת דמטרי, אשר היה פקיד חילוני.
הוא מונה על ידי האפיפיור פסקליס השני לקרדינל לא יאוחר מ-1114. בשנת 1127 או 1128 האפיפיור הונוריוס השני מינה אותו לראש המסדר הפרנציסקני בסבינה.
הוא השתתף בבחירות האפיפיור הכפולות בשנת 1130, והיה אחד המתנגדים הנחושים ביותר לאנטי-אפיפיור אנקלטוס השני, וכאשר האפיפיור אינוקנטיוס השני נמלט צרפת, הוא הותיר אחריו את דלה סוברה כנציגו באיטליה.
בעת בחירתו לאפיפיור ביולי 1153 הוא היה דיקן מועצת הקרדינלים וכנראה החבר המבוגר ביותר של המועצה.
האפיפיור אנסטסיוס הרביעי נפטר ב-3 בדצמבר 1154, ובמקומו נבחר הקרדינל ניקולאס מאלבנו כאפיפיור אדריאנוס הרביעי.
האפיפיור אנסטסיוס השלישי היה האפיפיור מאפריל 911 עד מותו בשנת 913.
אנסטסיוס נולד ברומא, ולפי מקורות אחדים, האציל הרומאי, לוסיאן, מוכר לפעמים כאביו, אם כי מקורות אחרים טוענים כי הוא היה בנו הבלתי לגיטימי של קודמו סרגיוס השלישי.
כמעט שום דבר לא נרשם על ידי האפיפיור אנסטסיוס השלישי, תקופת שלטונו הייתה בתקופה שבה רומא והאפיפיורות היו בידי תיאופילקט הראשון, רוזן טוסקולום, ואשתו תיאודורה, שאישרה את מועמדותו של אנסטסיוס השלישי.
תחת שלטונו היו הנורמנים של רולו מנורמנדי.
האפיפיורות שלו התמודדה עם איומים מחודשים של הסרצנים, לאחר שהם התבססו על נהר גריליאנו.
אנסטסיוס מת ביוני 913 ונקבר בבזיליקת פטרוס הקדוש, וכמחליפו נבחר לנדו.
אנסטסיה ויאצ'סלבובנה פוסטובוייטובה היא כדורגלנית רוסייה ושופטת כדורגל.
אנסטסיה פוסטובויטובה, שיחקה במונדיאל נשים 2003 וגם שפטה במונדיאל הנשים 2019 והיא האדם הראשון לעשות זאת.
בין השנים 2000–2003 שיחקה במועדון הכדורגל TNK ריאזאן ובין השנים 2003–2004 שיחקה ברוסיאנקה, במדי ריאזאן זכתה בשנת 2000 באליפות רוסיה .
בשנים 1996–1998 שיחקה בנבחרת הנוער לנשים, בין השנים 1998–2003 שיחקה בנבחרת הנשים של רוסיה.
היא השתתפה באליפות אירופה בשנת 2001 ובגביע העולם 2003.
לאחר שסיימה את קריירת המשחק, היא הפכה לשופטת.
היא שלטה במשחקי אליפות הנשים ובגביע רוסיה לנשים.
מאז 2009 היא שופטת בטורנירים בינלאומיים לנשים.
היא שפטה את המשחקים בטורניר הכדורגל אוניברסיאדת הקיץ 2009, במשחקים אליפות אירופה לנוער 2010, במשחקי מוקדמות אליפות אירופה לנוער 2012 ובאליפות אירופה 2013 ו-2017.
בשנת 2010, התאחדות הכדורגל הרוסית הכירה בה כשופטת הטובה ביותר ברוסיה בקרב נשים.
ב-23 במרץ 2012 הפכה לשופטת הראשונה ברוסיה לשפוט במשחק של גברים.
היא מונתה לשפוט במשחק אליפות הנוער בין צסק"א ללוקומוטיב.
במשחק זה שלפה פוסטובוייטובה חמישה כרטיסים צהובים וכרטיס אדום אחד לשחקן צסק"א, דייוויד חורצידזה, בגין שימוש במילים גסות כלפיה.
בסיכום עונת 2011/2012, היא קיבלה שוב את פרס "השופטת הרוסייה הטוב ביותר בקרב נשים" מטעם ההתאחדות.
היא נכנסה לרשימת עשרת השופטים הטובים ביותר של שנת 2017 על פי הפדרציה הבינלאומית להיסטוריה וסטטיסטיקה של כדורגל.
באפריל 2019 היא הפכה לגיבורת ערוץ היוטיוב KraSava, שמתוחזק על ידי בלוגר הווידאו הפופולרי יבגני סאווין.
בשנת 2019 היא מונתה לשופטת בגמר ליגת האלופות לנשים.
ב-19 בספטמבר 2019 נכללה ברשימת השופטים שישפטו במשחקי ליגת הכדורגל המקצוענית לגברים.
ביוני 2020 נכללה כשופטת במשחק ליגת העל הרוסית בכדורגל בין טמבוב לזניט.
היא דורגה במקום השני בדירוג הפדרציה הבינלאומית להיסטוריה וסטטיסטיקה של כדורגל (IFFHS) לשנת 2021 כאחת משלוש השופטות הטובות ביותר בעולם.
אנסטסיוס הראשון (פלאביוס אנסטסיוס; לטינית: Flavius Anastasius Augustus; יוונית: Ἀναστάσιος), המכונה דיקורוס (יוונית: Δίκορος; "דו-אישוני", בגלל צבע עיניו השונה), היה קיסר האימפריה הביזנטית מ-11 באפריל 491 עד מותו ב-9 ביולי 518.
אנסטסיוס נולד בדיראקיום שבבלקן (דורס באלבניה של היום) בסביבות שנת 431. ייתכן ששם אביו היה פומפיאוס.
שני אחים של אנסטסיוס ידועים בשמם - פאולוס וקיסריה.
אמו הייתה נוצרית אריאנית, אולם אנסטסיוס היה מונופיזיטי.
בסביבות שנת 488 היה אנסטסיוס מועמד לשמש כבישוף של אנטיוכיה.
במהלך השנים השתלב אנסטסיוס בחצר האימפריאלית, ושימש לפני עלייתו לשלטון כקצין בארמון הקיסרי בקונסטנטינופול.
ב-9 באפריל 491 נפטר הקיסר זנון ללא שאר שירש את מקומו.
זנון עצמו ייחל שאחיו לונגינוס ימשיכו, וכן פטריארך קונסטנטינופול איופמיאוס.
זנון לא היה אהוד, בעיקר בשל מוצאו האיסאורי (שנתפס כזר לתרבות הרומאית) ואמונותיו הדתיות.
לאחר מותו התכנס המון בהיפודרום והפגין את התנגדותו לזנון ולונגינוס.
מסופר שההמון קרא לעבר הארמון: "הבו לנו קיסר רומאי!
הסמכות לבחור את הקיסר הבא עברה בפועל לידי אלמנתו של זנון, אריאדנה , בתו של הקיסר לאון הראשון.
אריאדנה בחרה באנסטסיוס, מפני שהיה דמות מוכרת ואהודה יחסית, אנסטסיוס היה ידוע כאדם מוסמך, מלבב אך גם נתפס בתקופתו כקמצן בשל חיתוכיו בהוצאותיו.
השניים נישאו ארבעים יום מאוחר יותר.
בחירתה של אריאדנה באנסטסיוס פגעה בכוחם של לונגינוס והחיילים האיסאורים בבירה.
האיסאורים, יושבי חבל איסאוריה שבדרום אסיה הקטנה, היו באותה עת גורם פוליטי רב עצמה בחצר הקיסרים.
זמן קצר לאחר עלייתו לשלטון גירש אנסטסיוס את לונגינוס והאיסאורים מקונסטנטינופול בתואנה עוררו מהומה אלימה נגד שלטונו.
האיסאורים הכריזו מרד, ושלחו חיל להילחם בקונסטנטינופול במטרה להדיח את הקיסר החדש.
אנסטסיוס בתגובה שלח שני צבאות בפיקוד ג'ון הסקיתי וג'ון הגיבן.
אלו הביסו את המורדים בקוטאיום, בצפון מערב אנטוליה.
המרד צומצם לאיסאוריה עצמה, שם התבצרו המורדים עוד כשש שנים עד שהצליח אנסטסיוס להביסם.
כישלון המרד דחק סופית את האיסאורים מעמדות כוח באימפריה, וסופם שהוגלו לתראקיה על ידי אנסטסיוס.
בעלות אנסטסיוס לשלטון שרר בין האימפריה הרומית לבין האימפריה הפרסית שלום קרוב ל-60 שנים.
במהלך תקופה זו הפרסים, בדומה לרומאים בשעתם, הותקפו לעיתים תכופות על ידי שבטים נוודים מזרחים - האפתליטים (המכונים גם 'ההונים הלבנים').
המלך הפרסי קבאד הראשון אולץ להתחייב לשלם לאפתליטים כופר גדול, שהכביד מאוד על שלטונו.
עקב זאת החליט קבאד לפלוש לאימפריה הביזנטית.
קבאד התרשם שהביזנטים מוחלשים עקב שורה של מהומות ופלישות, וראה בכך הזדמנות לביזה ואולי אף לכפות על אנסטסיוס תשלום כופר.
כוחות פרסים פלשו לארמניה בשנת 502, בזזו את הערים תיאודוסיופוליס ומרטירופוליס, והחזיקו בעיר אמידה שעל גדות חידקל.
אנסטסיוס בתגובה שלח כוח גדול של כ-52,000 חיילים, והצליח בשנת 504 לכבוש מחדש את אמידה ולהסיג את הפרסים מארמניה.
קבאד, שבינתיים שוב הותקף על ידי האפתליטים, הגיע עם אנסטסיום להסכמה לפיה ישלם האחרון 39,600 נומיסמטות בתמורה להפסקת הלחימה.
הסכם שלום רשמי נכרת בשנת 506. כהתגוננות נגד פלישות עתידיות, ביצר אנסטסיוס את עיר הגבול דארה.
אנסטסיוס ירש מקודמיו מצב כלכלי רעוע.
קופת האימפריה לא התאוששה עוד ממסעותיו של הקיסר לאון נגד ממלכת הוונדלים, ובזמן שלטונו רצוף המלחמות והמרידות של זנון לא התאפשר טיפול ראוי בבעיה.
עם עלייתו לשלטון הוביל אנסטסיוס שורה של רפורמות שמטרתן לשפר את מצבה הכלכלי של האימפריה.
אנסטסיוס הנהיג משטר כלכלי מחושב וחסכן.
הוא המיר ככל הניתן את הכנסותיה והוצאותיה של האימפריה מטובין חומריים למטבעות.
מטבע נחושת (פוליס) חדש ויציב אפשר תשלום במזומן גם בסכומים קטנים (מטבע זה שמר על ערכו מאות שנים).
מגמה זו עזרה להפחית את היקף המעילה ברכוש ציבורי והקלה על מעקב אחר המצב הכלכלי של האימפריה.
אנסטסיוס בנוסף נלחם נגד השחיתות השלטונית, והטיל פיקוח על ההוצאות לצורכי צבא וממשל.
כך, בניגוד לעבר, לא סיפק השלטון לחיילי האימפריה את הציוד הדרוש להם, אלא דרש מהם לקנותו ממשכורתם ששולמה במזומן.
אנסטסיוס העביר את סמכות גביית המיסים ממעמד ה-Curiales לגובי מס רשמיים מטעם השלטון.
בנוסף, אנסטסיוס העביר את עיקר נטל המס מיושבי העיר ליושבי הספר.
כל אלו עזרו ליצור מערכת פיננסית יציבה יותר, יעילה יותר ואמינה יותר.
הרפורמות של אנסטסיוס הניבו תוצאות חיוביות, ומוערך כי במותו השאיר אחריו הקיסר כ-146,000 קילוגרמים של זהב באוצר האימפריאלי.
בשלהי העת העתיקה אופיינה הדת הנוצרית במספר מחלוקות כריסטולוגיות.
המחלוקת הבולטת במאה החמישית הייתה האם ישו היה בעל טבע כפול - טבע אנושי וגם טבע אלוהי (העמדה הדיופיזיטית), או שמא בעל טבע אחד בלבד, שהוא יחדיו גם אלוהי וגם אנושי (העמדה המונופיזיטיות).
מחלוקת זאת התבטאה לעיתים קרובות באלימות ורדיפה.
בשנת 451 הוקיעה ועידת כלקדון את העמדה המונופיזיטית ככפירה, אולם נשארו עדיין קיבוצים גדולים של נוצרים מונופיזיטים, והמתח בין שני הזרמים נשאר גבוה.
בשטח האימפריה הרומית המזרחית קיבוצים גדולים של מונופיזיטים היו במצרים, סוריה וארץ ישראל, בעוד בקונסטנטינופול ובבלקן שלטה הדעה הדיופיזיטית.
הקיסר זנון, במטרה לפייס את שני הצדדים, פרסם את ההנוטיקון - מסמך שאישר חלק ממסקנות ועדת כלקדון, אך עמעם במכוון את שאלת טבעו של ישו.
ההנוטיקון לא פייס אף אחד מהצדדים, ולא רק זאת אלא שהוביל לפיצול בין הכנסייה המזרחית למערבית (הסכיזמה האכאית); פיצול זה נשאר בתוקפו בתקופת שלטונו של אנסטסיוס.
קרע זה בין שני חלקי האימפריה היה מוקד מתמיד של מתח ואי-נחת בתקופת שלטונו של אנסטסיוס.