tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הדיוויזיה פורקה ב-1 בנובמבר 1940 והפכה להיות דיוויזיית הפאנצר ה-17. בשנת 1943 פרסמה התעמולה הנאצית ספר על מעללי הדיוויזיה ה-27 בצרפת בשם "Über Somme, Seine, Loire" ("ברחבי הסום, הסן, והלואר").
שם כהונה גנרל-מיור אמיל ריסקאלי 1 באוקטובר 1936 - 21 בדצמבר 1936 גנרל-לוטננט פרידריך ברגמן 21 בדצמבר 1936 - 5 באוקטובר 1940 גנרל-לוטננט הנס-יירגן פון ארנים 5 באוקטובר 1940 - 1 בנובמבר 1940
הדיוויזיה ה-25 הייתה דיוויזיית חיל רגלים של הורמאכט במלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה לחמה בפלישה לפולין, במערכה על צרפת, בקרבות שונים בחזית המזרחית, ולאחר מכן הוסבה לדיוויזיית הפאנצרגרנדיר ה-25, והושמדה במבצע בגרטיון.
הדיוויזיה הוקמה מחדש, ולחמה בחזית המערבית ובכלל זה במבצע נורדווינד.
הדיוויזיה הוקמה ב-1 באפריל 1936 בלודוויגסבורג לצורך כיבוש חבל הריין, והועמדה תחת פיקוד הוברט שאלר-קלידה, שהוחלף ב-6 באוקטובר 1936 על ידי כריסטיאן הנזן.
במהלך המערכה בפולין הייתה הדיוויזיה חלק מהקורפוס ה-9 במסגרת הארמייה הראשונה בחזית המערבית.
במהלך המערכה על צרפת לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-18 במסגרת הארמייה התשיעית, ובנובמבר 1940 הוסבה הדיוויזיה לדיוויזיה ממונעת.
במהלך מבצע ברברוסה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס הממונע ה-3 במסגרת ארמיית הפאנצר הראשונה, והשתתפה בקרב אומן ובקרב קייב.
בספטמבר 1941 הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד ארמיית הפאנצר השנייה, ובמהלך הקרב על מוסקבה לחמה הדיוויזיה כחלק מקורפוס הפאנצר ה-48. במהלך שנת 1942 לחמה הדיוויזיה בגזרה המרכזית במסגרת ארמיית הפאנצר השנייה, כחלק מקורפוס הפאנצר ה-47 והקורפוס ה-53 לסירוגין.
ב-23 ביולי 1943 שונה שמה של הדיוויזיה לדיוויזיית הפאנצרגרנדיר ה-25. הדיוויזיה לחמה בתחילה כחלק מארמיית הפאנצר השנייה, ולאחר מכן כחלק מהארמייה הרביעית.
במהלך מבצע בגרטיון לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-27 במסגרת הארמייה הרביעית, וביולי 1944 הושמדה הדיוויזיה על יד מינסק.
בסתיו 1944 הוקמה הדיוויזיה מחדש, על בסיס חטיבת הפאנצר ה-107, והועמדה תחת פיקוד הקורפוס ה-13 במסגרת הארמייה הראשונה.
בינואר 1945 לחמה הדיוויזיה במבצע נורדווינד, ובפברואר הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד קורפוס הפאנצר אס אס ה-11 במסגרת הארמייה התשיעית.
באפריל השתתפה הדיוויזיה בקרב על ברלין, ולאחר מכן נמלטו שרידי הדיוויזיה מערבה ונכנעו לבעלות הברית המערביות.
הדיוויזיה ה-297 הייתה דיוויזיה של הוורמכאט במהלך מלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה לחמה במבצע ברברוסה, והושמדה בקרב סטלינגרד.
לאחר מכן הוקמה הדיוויזיה מחדש, ולחמה בסרביה ובקרואטיה עד סוף המלחמה.
הדיוויזיה הוקמה ב-1 בפברואר 1940, והועמדה תחת פיקוד מקס פפר.
במהלך מבצע ברברוסה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-44 במסגרת הארמייה השישית, ולאחר מכן כחלק מארמיית הפאנצר הראשונה ומהארמייה ה-17, ולחמה בקרב אומן ובכיתור הגדול בקייב.
באוקטובר הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד הקורפוס ה-55 שהיה חלק מהארמייה ה-17, ובנובמבר הועברה הדיוויזיה לארמייה השישית, כחלק מהקורפוס ה-11, ה-55, וה-51 לסירוגין.
במהלך מתקפת הקיץ הגרמנית בשנת 1942, לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-51, ולאחר מכן כחלק מקורפוס הפאנצר ה-24 במסגרת הארמייה השישית.
בספטמבר הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד הקורפוס ה-4 שהיה חלק מארמיית הפאנצר הרביעית, והחל מדצמבר חלק מהארמייה השישית, ולחמה בקרב סטלינגרד.
ב-17 בינואר 1943 מונה פפר למפקד הקורפוס ה-4, ומוריץ פון דרבר מונה במקומו למפקד הדיוויזיה, וב-25 בינואר נכנעו שרידי הדיוויזיה ונלקחו לשבי.
ב-1 באפריל 1943 הוקמה הדיוויזיה מחדש בצרפת, וביולי אותה שנה הועברה הדיוויזיה לסרביה.
הדיוויזיה לחמה בסרביה כנגד הפרטיזנים של טיטו כחלק מארמיית הפאנצר השנייה, ובשנת 1945 נהדפה לעבר קרואטיה, שם נכנעה לכוחות היוגוסלבים בסוף המלחמה.
הדיוויזיה ה-295 , הייתה דיוויזיה של הוורמכאט במהלך מלחמת העולם השנייה.
לאחר מכן הוקמה הדיוויזיה מחדש, ולחמה בנורווגיה עד סוף המלחמה.
הדיוויזיה הוקמה ב-10 בפברואר 1940, על בסיס יחידות מהדיוויזיה ה-8, והועמדה תחת פיקוד הרברט גייטנר.
במהלך המערכה על צרפת לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-26 במסגרת הארמייה ה-18, ובשלב השני לחמה כחלק מהקורפוס ה-9 במסגרת הארמייה השנייה.
במהלך מבצע ברברוסה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-4 במסגרת הארמייה ה-17, ולחמה בקרב אומן ובכיתור הגדול בקייב.
במהלך מתקפת הקיץ הגרמנית בשנת 1942, לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-51 במסגרת הארמייה השישית, ולאחר מכן לחמה עמו בקרב סטלינגרד, וב-31 בינואר נכנעו שרידי הדיוויזיה ונלקחו לשבי.
ב-1 באפריל 1943 הוקמה הדיוויזיה מחדש, ובאוגוסט אותה שנה נשלחה לנורווגיה, שם לחמה בקרבות השונים כחלק מהארמייה ההררית ה-20 עד סוף המלחמה.
הדיוויזיה ה-28 הייתה דיוויזיה של הוורמאכט שלחמה במלחמת העולם השנייה בחזית האירופית ובחזית המזרחית.
הדיוויזיה הוקמה בברסלאו ב-1 באוקטובר 1936, והועמדה תחת פיקוד הנס פון אובסטפלדר.
במהלך המערכה בפולין לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-8 במסגרת הארמייה ה-14, ובמהלך המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-8 במסגרת הארמייה הרביעית.
במהלך מבצע ברברוסה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-8 במסגרת הארמייה התשיעית, והשתתפה בקרב סמולנסק ובקרב על מוסקבה.
ב-1 בדצמבר 1941 הפכה הדיוויזיה להדיוויזיה הקלה ה-28, והועברה למנוחה תחת פיקוד הארמייה הראשונה כחלק מהקורפוס ה-8 בחזית המערבית, ובפברואר 1942 הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד הארמייה ה-11.
ב-1 ביולי 1942 הפכה הדיוויזיה לדיוויזיית היגר ה-28. הדיוויזיה לחמה בקרבות בחצי האי קרים, כחלק מהארמייה ה-11, ובספטמבר 1942 הועברה הדיוויזיה לגזרה הצפונית יחד עם שאר הארמייה.
לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרבות שונים בגזרה הצפונית, ובכלל זה במצור על לנינגרד, ובשנת 1944 הועברה לגזרה המרכזית, שם לחמה בקרבות הקשים שהתחוללו בפרוסיה המזרחית כחלק מהארמייה הרביעית עד סוף המלחמה.
הדיוויזיה ה-26 הייתה דיוויזיית חיל רגלים של הורמאכט במלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה לחמה במערכה בפולין, בקרב על צרפת, בקרבות החזית המזרחית, והושמדה במהלך מבצע לבוב-סנדומייז'.
לאחר מכן הוקמה הדיוויזיה כדיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-26, שלחמה בחזית המערבית, ובכלל זה בקרב על הבליטה.
הדיוויזיה הוקמה ב-1 באפריל 1936 בקלן, והועמדה תחת פיקוד פריץ קיהנה.
ביולי 1942 הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד ארמיית הפאנצר השנייה, ובדצמבר אותה שנה לחמה הדיוויזיה כחלק מהארמייה האיטלקית השמינית והארמייה ההונגרית השנייה.
בפברואר 1943 הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד הארמייה השנייה, ובאוקטובר 1943 הועברה תחת פיקוד הארמייה הרביעית, עמה לחמה באזור סמולנסק.
ביוני 1944 הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד ארמיית הפאנצר הרביעית ולחמה עמה במבצע לבוב-סנדומייז', וב-10 בספטמבר 1944 הושמדה הדיוויזיה בקרבות באזור קובל, ושרידיה צורפו לדיוויזיה ה-253.
ב-25 באוגוסט 1944 הוקמה דיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-582, וב-17 בספטמבר שונה שמה לדיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-26, והיא הועמדה תחת פיקוד הארמייה השביעית.
בדצמבר 1944 הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד ארמיית הפאנצר החמישית, ולחמה עמה במהלך הקרב על הבליטה כחלק מקורפוס הפאנצר ה-47. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה כחלק מארמיית הפאנצר החמישית בקרבות בגרמניה, עד להשמדתה בהרי ההארץ ב-21 באפריל 1945.
הדיוויזיה ה-29 הייתה דיוויזיה של צבא ארצות הברית שלחמה במלחמת העולם הראשונה ובמלחמת העולם השנייה, והיא פעילה עד היום.
הדיוויזיה משתייכת למשמר הלאומי, והיא כוללת יחידות ממרילנד, וירג'יניה, צפון קרוליינה ומערב וירג'יניה.
הדיוויזיה ה-29 הוקמה ב-18 ביולי 1917 שלושה חודשים לאחר כניסת ארצות הברית למלחמת העולם הראשונה, והורכבה מיחידות של המשמר הלאומי של ארצות הברית.
הדיוויזיה הורכבה מהבריגדה ה-57 שהורכבה מהרגימנטים ה-113 וה-114, שניהם מניו ג'רזי, ומהבריגדה ה-58 שהורכבה מהרגימנט ה-115 ממרילנד ומהרגימנט ה-116 מווירג'יניה.
יחידות הארטילריה שלה היו רגימנט הארטילריה ה-110 ממרילנד, רגימנט ארטילריית השדה ה-111 מווירג'יניה ורגימנט הארטילריה ה-112 מניו ג'רזי.
מאחר שהדיוויזיה הורכבה מלוחמים ממדינות שלחמו בצפון ובדרום במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית, היא כונתה דיוויזיית "כחול ואפור".
הדיוויזיה נחתה בברסט, צרפת ב-8 ביוני 1918, ובסוף ספטמבר לחמה כחלק מהקורפוס הצרפתי ה-17 במסגרת הארמייה האמריקנית הראשונה במתקפת מז-ארגון.
במהלך 21 ימי הלחימה, התקדמה הדיוויזיה ה-29 כ-7 ק"מ, תפסה 2,148 שבויים, ולכדה למעלה מ-250 מקלעים או תותחי ארטילריה.
30% מלוחמי הדיוויזיה נפגעו - 170 קצינים ו-5,591 חוגרים נהרגו או נפצעו.
זמן קצר לאחר מכן נחתם הסכם שביתת-הנשק עם גרמניה ב-11 בנובמבר 1918, ובמאי 1919 חזרה הדיוויזיה לארצות הברית ולוחמיה שוחררו, אולם הדיוויזיה נשארה פעילה כחלק מהמשמר הלאומי.
ב-3 בפברואר 1941 הופעלה הדיוויזיה מחדש, במסגרת התארגנות צבא ארצות הברית למלחמה.
ב-5 באוקטובר 1942 נשלחה הדיוויזיה בפיקודו של לאונרד ג'רואו לבריטניה, שם החלה באימונים לקראת הפלישה לאירופה.
ב-30 ביולי 1943 מונה ג'רואו למפקד הקורפוס ה-5, ובמקומו מונה צ'ארלס גרהארט למפקד הדיוויזיה.
ב-6 ביוני 1944 נחתה הדיוויזיה בחוף אומהה, יחד עם הדיוויזיה ה-1 כחלק מהקורפוס ה-5, ועל אף אבדות רבות נאחזו הכוחות בחוף והדפו את הדיוויזיה הגרמנית ה-352 מעמדותיה.
ב-7 ביוני כבשה הדיוויזיה את איזיני, וב-14 ביולי הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד הקורפוס ה-19. הדיוויזיה השתתפה בקרב על סן-לו, ולאחר מכן לחמה במבצע קוברה ובקרב על ברסט.
בדצמבר 1944 הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד הקורפוס ה-13, והחזיקה עמדות לאורך נהר הרור.
בהמשך לחמה הדיוויזיה כחלק מקורפוסים שונים בקרבות בגרמניה, עד לכניעת גרמניה הנאצית ב-8 במאי 1945. לאחר מכן שהתה הדיוויזיה ככוח כיבוש ליד ברמן, ובינואר 1946 שוחררו חיילי הדיוויזיה, והדיוויזיה חזרה להיות כוח של המשמר הלאומי של ארצות הברית.
בשנת 1959 חולקה הדיוויזיה לצוותי קרב, ובשנת 1963 בוטלו הרגימנטים בדיוויזיה לטובת בריגדות במסגרת ארגון מחדש.
בשנת 1968 נשלחו דיוויזיות אחדות של המשמר הלאומי לווייטנאם כחלק ממלחמת וייטנאם, אולם הדיוויזיה ה-29 לא נמנתה עליהם, ואף הוחלט בסוף לפרקה.
ב-6 ביוני 1984 הוחלט על הקמת הדיוויזיה מחדש, והיא הוקמה כדיוויזיה קלה במסגרת המשמר הלאומי.
עם תום המלחמה הקרה בשנת 1989 פורקו דיוויזיות מסוימות, אולם הדיוויזיה ה-29 לא נמנתה עליהם, ורק נערך בה ארגון מחדש.
בשנת 1998 השתתפו חיילי הדיוויזיה בתרגיל גדול מאוד שנערך בווירג'יניה, ובשנת 2001 נשלחו חלק מחייליה לשרת במסגרת כוח השלום בקוסובו.
בשנת 2004 נשלחה הדיוויזיה לאפגניסטן, ובשנת 2006 עברה הדיוויזיה ארגון מחדש, ולאחר מכן נשלחה שוב לשרת בקוסובו.
בשנת 2008 נשלח כוח מהדיוויזיה לשירות בכווית ובעיראק, ובשנת 2010 נשלח כוח מהדיוויזיה לשירות באפגניסטן.
הדיוויזיה ה-26 הייתה דיוויזיה של צבא ארצות הברית אשר לחמה במלחמת העולם הראשונה ובמלחמת העולם השנייה, ופורקה ב-1993.
הדיוויזיה הוקמה ב-18 ביולי 1917, שלושה חודשים לאחר כניסתה של ארצות הברית למלחמת העולם הראשונה.
כמפקד הדיוויזיה מונה קלרנס רנסום אדוארדס.
הדיוויזיה כונתה "הדיוויזיה הינקית" (Yankee Division), ובהתאם לכך, תג הכתף שלה הוא מונוגרמה של ראשי התיבות YD.
הדיוויזיה נשלחה לחזית המערבית כחלק מחיל המשלוח של ארצות הברית בפיקודו של ג'ון פרשינג.
הדיוויזיה נחתה בצרפת ב-21 בספטמבר 1917, והייתה בכך לדיוויזיה השלמה הראשונה של צבא ארצות הברית שהגיעה לחזית המערבית.
כיוון שמרבית חיילי הדיוויזיה היו טירונים, הם הועברו לנופצ'טו שם אומנו בידי קצינים צרפתים מנוסים.
בינואר 1918 נכללה הדיוויזיה במסגרת הקורפוס הראשון, והועברה לחזית.
הדיוויזיה לחמה בקרב סן-מייל ובמתקפת מז-ארגון, וב-3 במאי 1919 הוחזרה לארצות הברית ופורקה.
כ-1,587 מחיילי הדיוויזיה נהרגו בקרבות, וכ-12,077 נפצעו.
בתקופה של בין שתי מלחמות העולם הדיוויזיה נותרה פעילה במסגרת המשמר הלאומי.
לאחר כניסת ארצות הברית למלחמת העולם השנייה, עברה הדיוויזיה אימונים במחנה קמפבל, קנטקי, ובאוגוסט 1943 מונה כמפקדה ויליארד סטיוארט פול אשר פיקד עליה עד סוף המלחמה.
הדיוויזיה הוקצתה לקורפוס ה-3 אשר היה חלק מהארמייה ה-9 בפיקודו של ויליאם סימפסון.
באוגוסט 1944 נשלחה הדיוויזיה לצרפת בלי לעצור קודם לכן בבריטניה, ונחתה בחוף יוטה.
בתחילה היא שימשה ככוח סיור ולא לקחה חלק בקרבות.
באוקטובר של אותה שנה הועברה הדיוויזיה לקורפוס ה-12 אשר היה חלק מהארמייה השלישית של ג'ורג' פטון.
ב-20 בנובמבר כבשה הדיוויזיה את דיאז מידי הגרמנים, ב-5 בדצמבר הגיעה אל קו מאז'ינו אשר הוחזק בידי הגרמנים, וב-8 בדצמבר נכנסה לסארגמין.
לאחר מכן הוחזרה הדיוויזיה לקורפוס ה-3.
הדיוויזיה הועברה לתקופת מנוחה במץ, אולם זו נקטעה ב-16 בדצמבר כיוון שהגרמנים פרצו במתקפת הארדנים.
ב-19 בדצמבר הועברה הדיוויזיה ללוקסמבורג והשתתפה בהתקפה על הבליטה הגרמנית בארדנים.
בחג המולד כבשה הדיוויזיה את ארסדורף לאחר כבר כבד.
בתחילת ינואר הועברה הדיוויזיה למנוחה, אולם כבר ב-20 בינואר חזרה לחזית וחצתה את הנהר וילץ.
בסוף החודש הועבר הדיוויזיה לקורפוס ה-20 והוצבה בעמדות מגננה ממזרח לסאר.
ב-21 במרץ 1945 הגיעה הדיוויזיה אל הריין, וחצתה אותו ב-26 במרץ באזור אופנהיים.
הדיוויזיה השתתפה בפלישת בעלות הברית המערביות לגרמניה, וסייע בכיבוש פולדה ומיינינגן.
בהמשך הוחזרה הדיוויזיה לקורפוס ה-12 וב-25 באפריל הגיעה לנהר הדנובה.
ב-26 באפריל חצתה הדיוויזיה את הדנובה דרומית-מערבית לרגנסבורג ונכנסה לאוסטריה, וב-4 במאי השתתפה בכיבוש לינץ.
לאחר מכן הופנתה הדיוויזיה לעבר פראג, אולם אז נכנעו הגרמנים ב-8 במאי.
יחידות מהדיוויזיה סייעו בשחרור מאוטהאוזן.
כ-1,850 חיילים מהדיוויזיה נהרגו במהלך המלחמה.
שניים מחייליה עוטרו במדליית הכבוד, ו-38 עוטרו בצלב השירות המצוין.
הדיוויזיה הוחזרה לארצות הברית ופורקה ב-21 בדצמבר של אותה שנה.
ב-11 באפריל 1947 הוקמה הדיוויזיה פעם שנייה בבוסטון.
הדיוויזיה הוצבה במסצ'וסטס כחלק מהמשמר הלאומי.
לאחר התפרקות ברית המועצות וסיום המלחמה הקרה, החלו בתהליכים לצמצם את הדיוויזיה.
היא צומצמה לגודל של בריגדה ונכללה כחלק מהדיוויזיה ה-29, ופורקה רשמית ב-1993.
הדיוויזיה ה-276 הייתה דיוויזיית חיל רגלים של ה שלחמה במלחמת העולם השנייה.
ב-10 במאי 1940 הוחלט על הקמת הדיוויזיה, אולם לאחר סיום המערכה על צרפת בוטלה הקמתה.
ב-17 בנובמבר 1943 הוקמה הדיוויזיה על בסיס הדיוויזיה ה-38 שהושמדה בחזית המזרחית, והועמדה תחת פיקוד קורט באדינסקי.
הדיוויזיה הוצבה בדרום-מערב צרפת, אולם לאחר הפלישה לנורמנדי הועברה לצפון צרפת, שם לחמה עד להשמדתה במהלך אוגוסט 1944.
הדיוויזיה ה-296 , הייתה דיוויזיה של הוורמכאט במהלך מלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה הוקמה ב-10 בפברואר 1940, על בסיס יחידות מהדיוויזיה ה-33 והדיוויזיה ה-34, והועמדה תחת פיקוד וילהלם שטמרמן.
במהלך המערכה על צרפת הושארה הדיוויזיה בעתודת הOKH, ובמהלך מבצע ברברוסה לחמה כחלק מהקורפוס ה-4 במסגרת הארמייה ה-17, ולאחר מכן לחמה כחלק מהארמייה השישית, ולחמה עמם בקרב אומן ובכיתור הגדול בקייב.
במהלך הקרב על מוסקבה לחמה הדיוויזיה כחלק מארמיית הפאנצר השנייה, ולאחר מכן נשארה תחת פיקודה כחלק מקבוצת ארמיות מרכז עד לאוגוסט 1943. לאחר מכן הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד הארמייה התשיעית, ובמהלך מבצע בגרטיון לחמה הדיוויזיה תחת פיקודה, ובאוגוסט 1944 הושמדה הדיוויזיה.
הדיוויזיה ה-269 הייתה דיוויזיית חיל רגלים של הורמאכט שלחמה במלחמת העולם השנייה.
ב-26 באוגוסט 1939 הוקמה הדיוויזיה, והועמדה תחת פיקודו של ארנסט-אברהרד הל, ובמהלך המערכה בפולין היא הייתה חלק מהקורפוס ה-27 במסגרת הארמייה החמישית.
במהלך המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה לחמה הדיוויזיה כחלק מהארמייה השישית, ולחמה בנאמור ושרלרואה, כחלק מהקרב על בלגיה, ולאחר מכן לחמה באזור ליון ודיז'ון.
לאחר מכן הועברה הדיוויזיה לדנמרק, ובמהלך מבצע ברברוסה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס הממונע ה-41 במסגרת ארמיית הפאנצר הרביעית.
בדמצבר 1942 הועברה הדיוויזיה לנורווגיה, והוכפפה לקורפוס ה-70 במסגרת ארמיית נורווגיה, ונשארה שם במשך השנתיים הבאות.
בנובמבר 1944 נשלחה הדיוויזיה לצרפת, שם לחמה כחלק מהארמייה ה-19 בדרום צרפת ובכיס קולמר, ובפברואר 1945 היא הועברה לחזית המזרחית, שם לחמה בקרב על שלזיה כחלק מהארמייה ה-17 עד סוף המלחמה, עת נכנעו שרידי הדיוויזיה לכוחות הצבא האדום.
הדיוויזיה ה-290 הייתה דיוויזיית חיל רגלים של ה שלחמה במלחמת העולם השנייה.
ב-2 בפברואר 1940 הוקמה הדיוויזיה, והועמדה תחת פיקודו של מקס דנרליין, ובמהלך המערכה על צרפת היא הייתה חלק מהקורפוס ה-38 במסגרת הארמייה הרביעית, ולאחר מכן לחמה כחלק מהקורפוס ה-18 במסגרת הארמייה התשיעית.
במהלך מבצע ברברוסה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס הממונע ה-56 במסגרת ארמיית הפאנצר הרביעית, והשתתפה בקרבות השונים בזירה הצפונית.
בינואר 1942 נלכדה הדיוויזיה בכיס דמיאנסק, יחד עם 5 דיוויזיות אחרות, אך הן חולצו במאי אותה שנה.
לאחר מכן המשיכה הדיוויזיה בקרבות השונים בזירה הצפונית, ובסוף 1944 נלכדה הדיוויזיה יחד עם שאר קבוצת ארמיות צפון בכיס קורלנד, שם לחמה עד לכניעתה לרוסים בסוף המלחמה.
הדיוויזיה ה-26 (וירטמברג ה-1) ) הייתה דיוויזיה של ממלכת וירטמברג, אשר הפכה לחלק מצבא הקיסרות הגרמנית.
הדיוויזיה לחמה במלחמת אוסטריה–פרוסיה, מלחמת צרפת–פרוסיה ומלחמת העולם הראשונה, ופורקה עם סיומה.
הדיוויזיה הוקמה ב-31 במרץ 1817, כדיוויזיה ה-1 של צבא ממלכת וירטמברג, אולם ב-27 ביולי 1848 היא אוחדה עם הדיוויזיה הווירטמברגית ה-2 לדיוויזיה אחת, אשר השתתפה במלחמת אוסטריה–פרוסיה ולחמה בקרב טאוברבישופסהיים.
ב-11 במאי 1868 פורקה הדיוויזיה, אולם יחידותיה לחמו במלחמת צרפת–פרוסיה, והשתתפו בקרב סדאן ובמצור על פריז.
ב-18 בדצמבר 1871 היא הוקמה מחדש, וב-4 במרץ 1872 היא הפכה לדיוויזיה ה-26 בצבא הקיסרות הגרמנית.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-13 (וירטמברג) במסגרת הארמייה החמישית, והשתתפה במערכה על הגבולות בבלגיה ובצרפת.
בנובמבר 1914 הועברה הדיוויזיה לחזית המזרחית, שם לחמה בפולין והשתתפה במתקפת גורליצה-טרנוב ובנסיגה הגדולה.
באוקטובר 1915 הועברה הדיוויזיה לבלקן, שם השתתפה בלחימה בסרביה, ובדצמבר אותה שנה הועברה לחזית המערבית, שם השתתפה בקרב איפר השני, ולאחר מכן בקרב על הסום ובקרב אראס.
בסוף 1917 היא נשלחה לחזית האיטלקית ונלחמה בקרב קפורטו.
בשובה לחזית המערבית, שירתה הדיוויזיה במתקפת האביב הגרמנית של 1918 ובלחימה במתקפות הנגד של בעלות-הברית, כולל מתקפת מאה הימים, וב-8 במאי 1919 פורקה הדיוויזיה.
גנרל-לוטננט יוהאן גאורג פון שלר (1817)
גנרל-לוטננט קרל פרידריך לודוויג, נסיך הוהנלוהה-קירכברג (1828–2 בפברואר 1837)
גנרל-לוטננט ארנסט אויגן פון היגל (1837
גנרל-לוטננט לודוויג פרידריך פון שטוקמאייר (1837)
גנרל-לוטננט יוזף קונרד פון באנגולד (1838)
גנרל-לוטננט קרל פון דר ליפה-פאלקנפלוכט 1842
גנרל-לוטננט מוריץ פון מילר (1849)
גנרל-מיור ארנסט מייסרימל פון וייסנאו (1850)
גנרל-לוטננט ארנסט פון באומבך (1852)
גנרל-לוטננט יוליוס פון הארדג (1859)
גנרל-לוטננט קונו פון וויידרהולד (1864)
גנרל-לוטננט אוסקר פון הארדג (8 בספטמבר 1865 - 1 בספטמבר 1866)
גנרל-לוטננט קרל ברנהרד פון רייזנשטיין (4 במרץ 1872 - 29 ביוני 1874)
גנרל-לוטננט פרידריך פרגלר פון פרגלאס (21 במאי 1884 - 17 באוגוסט 1888)
גנרל-לוטננט וילהלם פון וולקרן (18 באוגוסט 1888 - 26 באוקטובר 1890)
גנרל-לוטננט אוסקר פון לינדקוויסט (27 באוקטובר 1890 - 21 באפריל 1895)
גנרל-לוטננט אלברכט, דוכס וירטמברג (13 באפריל 1901 - 23 בספטמבר 1906)
גנרל-לוטננט הרמן פון אופלן-ברוניקובסקי (24 בספטמבר 1906 - 26 בינואר 1910)
גנרל-לוטננט וילהלם קרל, דוכס אוראך (21 בספטמבר 1912 - 5 בינואר 1917)
גנרל-לוטננט אברהרד פון הופקר (6 בינואר 1917 - 2 בנובמבר 1917)
גנרל-מיור אולריך, דוכס וירטמברג (3 בנובמבר 1917 - 14 בדצמבר 1918)
הדיוויזיה ה-262 הייתה דיוויזיית חיל רגלים של ה שלחמה במלחמת העולם השנייה.
ב-26 באוגוסט 1939 הוקמה הדיוויזיה, והוהעמדה תחת פיקודו של אדגר טייסן, ובמהלך המערכה בפולין היא הייתה בחזית המערבית כעתודת הארמייה השביעית.
במהלך המערכה על צרפת לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-37 במסגרת הארמייה הראשונה, ובמהלך מבצע ברברוסה היא לחמה במסגרת הארמייה ה-17 כחלק מהקורפוסים ה-4, ה-44 לסירוגין.
לאחר מכן לחמה כחלק מוה-51 במסגרת הארמייה השישית.
במהלך הקרב על מוסקבה היא לחמה כחלק מהקורפוס ה-35 במסגרת הארמייה השנייה, ובפברואר הועברה הדיוויזיה יחד עם הקורפוס ה-35 תחת פיקוד ארמיית הפאנצר השנייה.
הדיוויזיה ספגה אבדות כבדות במהלך מבצע קוטוזוב, שהחל לאחר המערכה סביב מבלט קורסק, וב-2 בנובמבר 1943 פורקה הדיוויזיה.
הדיוויזיה ה-277 , הייתה דיוויזיה של הוורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה לחמה במערכה בנורמנדי, בקרב על הבליטה, ובקרבות בגרמניה.
הדיוויזיה הוקמה ב-22 במאי 1940, ולמפקדה מונה קרל גראף, אולם עם תום המערכה על צרפת פורקה הדיוויזיה ב-22 ביולי 1940.
ב-17 בנובמבר 1943 הוקמה הדיוויזיה מחדש בקרואטיה, כחלק מקבוצת ארמיות F, ולמפקדה מונה הלמוט הופמן, ובינואר 1944 הועברה הדיוויזיה לדרום צרפת.
ב-4 ביולי 1944 נשלחה הדיוויזיה לנורמנדי, שם לחמה בקרבות הקשים שהתנהלו באזור, ובאוגוסט אותה שנה הושמדה הדיוויזיה בקרב פאלז.
ב-4 בספטמבר 1944 הוקמה הדיוויזיה מחדש בהונגריה כדיוויזיית פולקסגרנדיר, על בסיס דיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-574 שהוקמה ב-25 באוגוסט.
הדיוויזיה הועמדה תחת פיקוד וילהלם ויביג, ובדצמבר אותה שנה לחמה הדיוויזיה בקרב על הבליטה כחלק מקורפוס הפאנצר אס אס ה-1 במסגרת ארמיית הפאנצר השישית, ולאחר מכן לחמה בקרבות בגרמניה.
הדיוויזיה הושמדה במרץ 1945, אולם רגימנט הגרנדיר ה-990 של הדיוויזיה בפיקודו של יוזף ברם לחם בקרב קאסל, כחלק מדיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-326, ובמאי 1945 נפלו שרידי הדיוויזיה בשבי האמריקני.
הדיוויזיה ה-272 , הייתה דיוויזיה של הוורמכאט במהלך מלחמת העולם השנייה, אשר לחמה במערכה בנורמנדי.
הדיוויזיה הוקמה ב-22 במאי 1940, ולמפקדה מונה הנס פטרי, אולם עם תום המערכה על צרפת פורקה הדיוויזיה ב-22 ביולי 1940.
ב-17 בנובמבר 1943 הוקמה הדיוויזיה מחדש באזור אנטוורפן, על בסיס הדיוויזיה ה-216 אשר הושמדה במזרח, ולמפקדה מונה פרידריך-אוגוסט שק, ובינואר 1944 הועברה הדיוויזיה לדרום צרפת.
במהלך הפלישה לנורמנדי לחמה הדיוויזיה בקרבות הקשים סביב קן, ושם לחמה בקרבות הקשים שהתנהלו באזור, ולאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרב פאלז.
הדיוויזיה נחלצה מהכיתור ופונתה לבלגיה ולהולנד, שם הוסבה הדיוויזיה ב-17 בספטמבר 1944 לדיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-272.
הדיוויזיה ה-268 הייתה דיוויזיית חיל רגלים של הורמאכט במלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה הוקמה ב-26 באוגוסט 1939, והועמדה תחת פיקוד אריך שטראובה.
במהלך המערכה בפולין שהתה הדיוויזיה בחזית המערבית, והייתה בעתודת הארמייה הראשונה בחזית המערבית, ובמהלך המערכה על צרפת היא לחמה כחלק מהקורפוס ה-12 במסגרת הארמייה הראשונה, ובספטמבר 1940 היא נשלחה כחיל כיבוש בפולין.
במהלך מבצע ברברוסה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-7 במסגרת הארמייה הרביעית, ובמהלך הקרב על מוסקבה היא לחמה כחלק מהקורפוס ה-20 במסגרת הארמייה הרביעית.
לאחר מכן נשארה הדיוויזיה בגזרה המרכזית, ולחמה בקרב רז'ב הראשון ובקרב רז'ב השני, ובסתיו 1943 השתתפה בנסיגה לעבר הדניפר וספגה אבדות כבדות.
בנובמבר 1943 פורקה הדיוויזיה, וחלק מיחידותיה היוו את קבוצת הדיוויזיה ה-268, אשר היוותה מאוחר יותר את הבסיס להקמת דיוויזיית הגרנדיר ה-36.
הדיוויזיה ה-253 הייתה דיוויזיית חיל רגלים של הורמאכט שלחמה במלחמת העולם השנייה.
ב-26 באוגוסט 1939 הוקמה הדיוויזיה, והוהעמדה תחת פיקודו של פריץ קיהנה, ובמהלך המערכה בפולין היא הייתה בחזית המערבית כעתודת הארמייה החמישית.
במהלך המערכה על צרפת לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-11 במסגרת הארמייה השישית, ובמהלך מבצע ברברוסה היא לחמה במסגרת הארמייה ה-16 כחלק מהקורפוסים ה-23 וה-50 לסירוגין.
במהלך הקרב על מוסקבה היא לחמה כחלק מהקורפוס ה-23 במסגרת הארמייה התשיעית, ולאחר מכן לחמה במסגרת הארמייה התשיעית בקרב רז'ב הראשון ובקרב רז'ב השני.
ביוני 1944 היא הועברה יחד עם קורפוס הפאנצר ה-56 תחת פיקוד ארמיית הפאנצר הרביעית, ולחמה עמה במהלך מבצע לבוב-סנדומייז'.
באוקטובר אותה שנה הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד ארמיית הפאנצר הראשונה, ולחמה עמה בקרבות בשלזיה ובמוראביה עד סוף המלחמה.
הדיוויזיה ה-254 הייתה דיוויזיית חיל רגלים של הורמאכט שלחמה במלחמת העולם השנייה.
ב-26 באוגוסט 1939 הוקמה הדיוויזיה, והוהעמדה תחת פיקודו של פרידריך קוך, ובמהלך המערכה בפולין היא הייתה בחזית המערבית כעתודת הארמייה החמישית.
במהלך הקרב על הולנד לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-39 במסגרת הארמייה ה-18, והשתתפה בכיבוש הולנד, ולאחר מכן שימשה כחיל מצב באזור דנקרק.
במהלך מבצע ברברוסה היא לחמה כחלק מהקורפוס ה-38 במסגרת הארמייה ה-18, והשתתפה בקרב על לנינגרד, ולאחר מכן לחמה בגזרה הצפונית.
בפברואר 1944 היא הועברה תחת פיקוד ארמיית הפאנצר הראשונה, ולחמה עמה במהלך מבצע דנייפר-קרפטי, ולאחר מכן היא לחמה בקרבות בשלזיה ובמוראביה עד סוף המלחמה.
הדיוויזיה ה-28 הייתה דיוויזיה של צבא ארצות הברית שלחמה במלחמת העולם הראשונה ובמלחמת העולם השנייה, והיא פעילה עד היום.
הדיוויזיה משתייכת למשמר הלאומי, והיא כוללת יחידות מפנסילבניה, מרילנד, אוהיו וניו ג'רזי.
הדיוויזיה ה-28 הוקמה ב-12 במרץ 1879 על בסיס יחידות המשמר הלאומי של פנסילבניה, ובשנת 1898 היא השתתפה במלחמת ארצות הברית–ספרד ובמלחמת ארצות הברית–הפיליפינים.
בשנת 1914, במסגרת ארגון מחדש של המשמר הלאומי, הפכה הדיוויזיה לדיוויזיה ה-7, ובשנת 1916 היא נשלחה למקסיקו להילחם בכוחותיו של פנצ'ו וייה.
באביב 1917, בעקבות כניסת ארצות הברית למלחמת העולם הראשונה, נשלחו כוחות הדיוויזיה למחנה הנקוק לאימונים.
הדיוויזיה הורכבה מהבריגדה ה-55 שהורכבה מהרגימנטים ה-109 וה-110, ומהבריגדה ה-56 שהורכבה מהרגימנטים ה-111 וה-112. יחידות הארטילריה שלה היו רגימנטים ארטילריית השדה ה-107, ה-108 וה-109.
במאי 1918 נחתה הדיוויזיה בצרפת, וביולי אותה שנה היא לחמה בקרב שאטו-תיארי.
לאחר מכן השתתפה הדיוויזיה בקרב השני על המארן ובמתקפת מז-ארגון, עד סוף המלחמה.
במהלך המלחמה איבדה הדיוויזיה 2,165 הרוגים ו-11,974 פצועים.
ב-17 בפברואר 1941 הופעלה הדיוויזיה מחדש, במסגרת התארגנות צבא ארצות הברית למלחמה.
הדיוויזיה התאמנה תחת פיקודם של ג'יימס אורד ועומר בראדלי.
ב-22 ביולי 1944 נחתה הדיוויזיה בנורמנדי, תחת פיקודו של לויד בראון, ומיד השתתפה במבצע קוברה.
עד מהרה הוחלף בראון בג'יימס אדוארד וורטון, אולם הוא נהרג ב-12 באוגוסט מפגיעת צלף.
ב-14 באוגוסט 1944 מונה נורמן קוטה למפקד הדיוויזיה, ולאחר שחרור פריז התכבד קוטה לצעוד בראש חייליו לאורך השאנז אליזה ב-29 באוגוסט 1944, כמייצגים את צבא ארצות הברית.
קוטה ואוגדתו השתתפו בקרב יער הירטגן שם היו להם אבדות כבדות.
קוטה קיבל על כך הערות ממפקדיו למרות שהיו לו השגות על תכנון הקרב עוד לפני שהתחיל.
בתקופה זו ערק החייל אדי סלוביק מיחידתו ונשפט למוות.
פסק הדין אושר על ידי קוטה שאמר לאחר מכן שאלה היו 15 הדקות הקשות בחייו אבל לא הייתה לו ברירה אלא לאשר את גזר הדין כדי שיוכל להמשיך להסתכל בעיני חייליו.
סלוביק היה אז החייל האמריקאי הראשון שהוצא להורג בעוון עריקה מאז מלחמת האזרחים האמריקנית.
לאחר מכן השתתפה הדיוויזיה בקרב על הבליטה, שם ספגה הדיוויזיה אבדות רבות, אולם בלמה את הכוחות הגרמנים, ולאחר מכן לחמה בקרבות בגרמניה עד סוף המלחמה.
במהלך המלחמה איבדה הדיוויזיה 2,316 הרוגים ו-9,609 פצועים.
בדצמבר 1945 שוחררו חיילי הדיוויזיה, אולם בספטמבר 1950 היא גויסה מחדש בשל מלחמת קוריאה, ובשנת 1951 נשלחה לגרמניה המערבית, ושהתה שם עד לשנת 1954. בשנת 2003 נשלחה הדיוויזיה לקוסובו, ושוב נשלחה לשם בשנת 2005, ובשנים שלאחר מכן היא ביצעה כמה סבבי שירות בעיראק.
כיום הדיוויזיה היא חלק מהמשמר הלאומי של ארצות הברית, והיא כוללת יחידות מפנסילבניה, מרילנד, אוהיו וניו ג'רזי.
הדיוויזיה ה-25 (הדוכסות הגדולה של הסן) Division) הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית.
הדיוויזיה הוקמה ב-7 באפריל 1867, וחייליה גויסו מהדוכסות הגדולה של הסן.
למפקדה הראשון מונה לודוויג, נסיך הסן, אשר פיקד עליה במשך 10 שנים, ובכלל זה במהלך מלחמת צרפת–פרוסיה, אז לחמה כחלק מהקורפוס ה-9 בקרבות קולומבי, מץ, אורליאן ולה מאן.
בשנת 1916 היא השתתפה בקרב ורדן ובקרב על הסום, ובשנת 1917 היא לחמה בקרב איפר השלישי.
בשנת 1918 השתתפה הדיוויזיה במתקפת האביב הגרמנית, ולאחר מכן השתתפה בלחימה כנגד מתקפת מאה הימים של מדינות ההסכמה.
לאחר המלחמה חזרה הדיוויזיה לגרמניה, וב-19 במאי 1919 פורקה הדיוויזיה.
גנרל-לוטננט וילהלם שילינג פון קאנשטט (1 באפריל 1898 - 8 בינואר 1900)
גנרל-לוטננט ולטר פון ליטוויץ (1 בינואר 1914 - 1 באוגוסט 1914)
גנרל-לוטננט ויקטור קיהנה (2 באוגוסט 1914 - 3 בספטמבר 1916)
גנרל-לוטננט הרמן פון דרסלר אונד שארפנשטיין (4 בספטמבר 1916 - 19 במאי 1919)
הדיוויזיה ה-28 הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית.
הדיוויזיה הוקמה ב-1 ביולי 1871, על בסיס דיוויזיית הדוכסות הגדולה של באדן, שלחמה במלחמת צרפת–פרוסיה, יחד עם הדיוויזיה ה-29, וחייליה גויסו מהדוכסות הגדולה של באדן, ובפרט מאזור קרלסרוהה.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914 הייתה הדיוויזיה חלק מהקורפוס ה-14 בפיקוד ארנסט פון הוינינגן, אשר היה חלק מהארמייה השביעית בפיקוד יוזיאס פון הרינגן.
בסוף ספטמבר הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד הארמייה השישית באזור אראס, ולחמה בקרב אראס (1914).
לאחר מכן הועברה הדיוויזיה לשמפאן, שם נטלה חלק בקרב שמפאן השני בשנת 1915, ובשנת 1916 היא השתתפה לתקופה קצרה בקרב על הסום.
בשנת 1917 היא לחמה בקרב קמברה, ובשנת 1918 השתתפה הדיוויזיה במתקפת האביב, ולאחר מכן לחמה כנגד מתקפת מאה הימים של מדינות ההסכמה.
גנרל-לוטננט גוסטב פון פריצלביץ (3 ביוני 1871–29 בנובמבר 1875)
גנרל-לוטננט קרל פון ויליזן (1 בדצמבר 1875–22 בנובמבר 1882)
גנרל-לוטננט אוסקר פון מרשיידט-הילסם (23 בנובמבר 1882–14 במאי 1886)
גנרל-לוטננט וילהלם פון רסינג (23 בפברואר 1892–10 באוגוסט 1895)
גנרל-לוטננט אוטו פון גרונה (11 באוגוסט 1895–28 בנובמבר 1898)
גנרל-לוטננט פאול פון הינדנבורג (9 ביולי 1900–26 בינואר 1903)
גנרל-לוטננט גאורג פון קרוזיק (27 בינואר 1910–1 באפריל 1912)
גנרל-לוטננט הנס גוסטב פון דר גולץ (2 באפריל 1912–28 בפברואר 1914)
גנרל-מיור פרנץ פון טרוטה (נולד בשם פון טריידן) (11 בינואר 1915–7 ביולי 1916)
גנרל-לוטננט הרמן היידבורן (8 ביולי 1916–19 באוגוסט 1916)
הדיוויזיה ה-29 הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית.
הדיוויזיה הוקמה ב-1 ביולי 1871, על בסיס דיוויזיית הדוכסות הגדולה של באדן, שלחמה במלחמת צרפת–פרוסיה, יחד עם הדיוויזיה ה-28, וחייליה גויסו מהדוכסות הגדולה של באדן, ובפרט מאזור פרייבורג.
בשנת 1917 היא לחמה ב, ובשנת 1918 השתתפה הדיוויזיה במתקפת האביב, ולאחר מכן לחמה כנגד מתקפת מאה הימים של מדינות ההסכמה.
לאחר המלחמה חזרה הדיוויזיה לגרמניה, וב-10 בדצמבר 1919 פורקה הדיוויזיה.
גנרל-לוטננט רודולף פון ברקן (13 בדצמבר 1881–2 בנובמבר 1885)
גנרל-לוטננט לודוויג פון פטרסדורף (3 בנובמבר 1885–18 בספטמבר 1888)
גנרל-לוטננט אברהרד יוהנס פון מאנטיי (19 בספטמבר 1888–15 בפברואר 1892)
גנרל-לוטננט אלברט פון שלייניץ (16 בפברואר 1892–10 באפריל 1893)
גנרל-לוטננט מוריץ פון ביסינג (1 בספטמבר 1897–17 במאי 1901)
גנרל-לוטננט אמיל פון שיקפוס אונד נוידורף (4 באפריל 1907–21 במרץ 1910)
גנרל-לוטננט אוגוסט איזברט (1 באפריל 1913–3 באוגוסט 1916)
גנרל-מיור הרמן פון דר היידה (4 באוגוסט 1916–6 באוגוסט 1918)
הדיוויזיה ה-27 (וירטמברג ה-2) ) הייתה דיוויזיה של ממלכת וירטמברג, אשר הפכה לחלק מצבא הקיסרות הגרמנית.
הדיוויזיה הוקמה בשנת 1817, כדיוויזיה ה-2 של צבא ממלכת וירטמברג, אולם ב-27 ביולי 1848 היא אוחדה עם הדיוויזיה הווירטמברגית ה-1 לדיוויזיה אחת, אשר השתתפה במלחמת אוסטריה–פרוסיה ולחמה בקרב טאוברבישופסהיים.
ב-18 בדצמבר 1871 היא הוקמה מחדש, וב-4 במרץ 1872 היא הפכה לדיוויזיה ה-27 בצבא הקיסרות הגרמנית.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-13 (וירטמברג) במסגרת הארמייה החמישית, והשתתפה במערכה על הגבולות בבלגיה ובצרפת, ובכלל זה בקרב הארדנים.
בשנת 1916 היא לחמה בקרב ורדן ובקרב על הסום, ובשנת 1917 היא לחמה בקרב אראס.
בשנת 1918 לחמה הדיוויזיה במתקפת האביב הגרמנית, ובלחימה במתקפות הנגד של בעלות-הברית, כולל מתקפת מאה הימים.
לאחר המלחמה חזרה הדיוויזיה לגרמניה, וב-9 בדצמבר 1918 פורקה הדיוויזיה.
גנרל-לוטננט פרידריך פון שטרקלוף (4 במרץ 1872–17 במאי 1876)
גנרל-לוטננט אוטו קנאפה פון קנאפשטדט (18 במאי 1876–8 בדצמבר 1878)
גנרל-לוטננט אלכסנדר פון סלביאטי (9 בדצמבר 1878–22 בפברואר 1881)
גנרל-לוטננט וילהלם אדם פון אוסטן (15 במרץ 1881–15 בנובמבר 1882)
גנרל-לוטננט הרמן פרנץ זיגמונד פון גורצקי-קורניץ (16 בנובמבר 1882–14 בנובמבר 1887)
גנרל-לוטננט אוטו פון האלדנוונג (15 בנובמבר 1887–26 באוקטובר 1890)
גנרל-לוטננט ברתולד ניקיש פון רוזנגק (27 באוקטובר 1890–1 באפריל 1895)
גנרל-לוטננט וילהלם פון פפאף (2 באפריל 1895–26 בינואר 1897)
גנרל-לוטננט וילהלם יוהאן אלפרד פון זיק (27 בינואר 1897–3 ביוני 1899)
גנרל-לוטננט רודולף פון פרוידנברג (22 באפריל 1902–21 באפריל 1905)
גנרל-לוטננט אלכסנדר פון לינסינגן (22 באפריל 1905–12 באוגוסט 1907)
גנרל-לוטננט אברהרד פון קורובסקי (31 באוגוסט 1909–24 באפריל 1912)
גנרל-לוטננט פרנץ פון פפיל אונד קליין-אילגוט (25 באפריל 1912–13 ביוני 1916)
הדיוויזיה ה-293 , הייתה דיוויזיה של הוורמכאט במהלך מלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה הוקמה ב-8 בפברואר 1940, והועמדה תחת פיקוד יוזף רוסוורם.
הדיוויזיה הייתה במהלך המערכה על צרפת בעתודת ה-OKH, ולאחר מכן נותרה כחיל כיבוש בצרפת.
במהלך מבצע ברברוסה הייתה הדיוויזיה בעתודת קבוצת ארמיות מרכז, ובמהלך הקרב על מוסקבה היא לחמה כחלק מהקורפוס ה-35 במסגרת ארמיית הפאנצר השנייה.
לאחר מכן נותרה הדיוויזיה החזית המרכזית, ובסתיו 1943 היא הועברה לקבוצת ארמיות דרום.
הדיוויזיה לחמה בקרבות הקשים באוקראינה, וב-2 בנובמבר 1943 היא הושמדה בקרבות באזור אומן, ושרידיה צורפו לדיוויזיה ה-359.
הדיוויזיה ה-299 הייתה דיוויזיה של הוורמכאט במהלך מלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה הוקמה ב-6 באפריל 1940, והועמדה תחת פיקוד וילי מוזר.
במהלך המערכה על צרפת לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-7 במסגרת הארמייה ה-16, ונשארה כחיל כיבוש בצרפת, ולאחר מכן הועברה לפולין.
במהלך מבצע ברברוסה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-29 במסגרת הארמייה השישית, והשתתפה בקרב קייב ובקרב חרקוב הראשון.
בפברואר 1942 הועברה הדיוויזיה לזירה המרכזית, שם לחמה במהלך מבצע קוטוזוב בקיץ 1943. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרבות בבלארוס, ובקיץ 1944 הושמדה הדיוויזיה במהלך מבצע בגרטיון.
בספטמבר 1944 הוקמה הדיוויזיה מחדש, והיא לחמה בפרוסיה המזרחית, עד להשמדתה במרץ 1945.
הדיוויזיה ה-29 של הצבא הבריטי הייתה דיוויזיה בריטית אשר לחמה במלחמת העולם הראשונה בקרבות המערכה בגליפולי ולאחר מכן בקרבות החזית המערבית.
כאשר החלו ההכנות למשלחת הצרפתית-בריטית לגליפולי בפיקודו של סר איאן המילטון באביב 1915, מונה איילמר האנטר-וסטון למפקד הדיוויזיה ה-29 שהוקמה ב-10 בינואר 1915, והייתה הדיוויזיה האחרונה שהוקמה מכוחות הצבא הסדיר.
עם 12 הגדודים שלו הוא היה אמור לשאת את חלקה הגדול של ההתקפה על גליפולי.
הדיוויזיה לחמה בקרבות השונים של המערכה בגליפולי, ובינואר 1916 פונתה ונשלחה למצרים.
במרץ 1916 נשלחה הדיוויזיה לצרפת, שם לחמה ביולי בקרבות היום הראשון של הקרב על הסום.
בשנת 1917 לחמה הדיוויזיה בקרב פשנדל ובקרב קמברה, ובשנת 1918 היא לחמה במתקפת האביב הגרמנית ובמתקפת מאה הימים.
הדיוויזיה ה-25 של הצבא הבריטי הייתה דיוויזיה בריטית אשר לחמה במלחמת העולם הראשונה.
בשנת 1916 לחמה הדיוויזיה במהלך הקרב על הסום, ובשנת 1917 היא לחמה בקרב מסין וקרב פשנדל.
בשנת 1918 הותקפה הדיוויזיה שלוש פעמים במהלך מתקפת האביב, בתחילה היא הותקפה במהלך מבצע מיכאל, ולכן היא הועברה לאזור איפר, שם הותקפה במהלך קרב איפר הרביעי.
לאחר מכן היא הועברה לאזור האן, שם הותקפה שוב במהלך הקרב השלישי על האן.
ביוני 1918 הועברה הדיוויזיה לאיטליה, ובספטמבר היא הוחזרה לצרפת ולחמה במתקפת מאה הימים.
הדיוויזיה ה-26 של הצבא הבריטי הייתה דיוויזיה בריטית אשר לחמה במלחמת העולם הראשונה.
בנובמבר 1915 נשלחה הדיוויזיה לסלוניקי, שם לחמה בקרבות השונים של החזית המקדונית.
הדיוויזיה ה-27 של הצבא הבריטי הייתה דיוויזיה בריטית אשר לחמה במלחמת העולם הראשונה.
באוקטובר 1914 הוקמה הדיוויזיה על בסיס יחידות של הצבא הסדיר שהגיעו מרחבי האימפריה הבריטית, ובשנת 1915 נשלחה הדיוויזיה לצרפת.
לאחר המלחמה מילאה הדיוויזיה תפקידי כיבוש בקווקז, ולאחר מכן היא חזרה לבריטניה.
בהמשך שוחררו חיילי הדיוויזיה, ובמאי 1919 פורקה הדיוויזיה.
הדיוויזיה ה-28 של הצבא הבריטי הייתה דיוויזיה בריטית אשר לחמה במלחמת העולם הראשונה.
באוקטובר 1914 הוקמה הדיוויזיה על בסיס יחידות של הצבא הסדיר שהגיעו מרחבי האימפריה הבריטית, ובינואר 1915 נשלחה הדיוויזיה לצרפת, שם לחמה בקרב איפר השני ובקרב לוס.
באוקטובר 1915 נשלחה הדיוויזיה למצרים, ובנובמבר 1915 נשלחה הדיוויזיה לסלוניקי, שם לחמה בקרבות השונים של החזית המקדונית.
לאחר כניסת שביתת הנשק עם בולגריה לתוקף ב-30 בספטמבר 1918, התקדמה הדיוויזיה ה-28 ברחבי הארץ לכיוון טורקיה.
האימפריה העות'מאנית גם חתמה על שביתת נשק ב-30 באוקטובר, ולאחר מכן נשלחה הדיוויזיה ה-28 לכבוש את מצרי הדרדנלים.
הדיוויזיה נשארה בטורקיה עד 1923 כחיל כיבוש, ובאוקטובר 1923 פורקה הדיוויזיה.
הדיוויזיה ה-292 הייתה דיוויזיית חי"ר של גרמניה הנאצית במהלך מלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה הוקמה ב-6 בפברואר 1940, בגל ההתגייסות השמיני, במחוז הצבאי השני (פומרניה).
היא לחמה במרבית קיומה במסגרת מרכז קבוצת הצבא בחזית המזרחית.
בשנת 1941, כחלק מהארמייה הרביעית, היא לחמה בקרב על מוסקבה, ובשנת 1943 לחמה במבצע מצודה.
בסוף 1944 השתתפה הדיוויזיה עם הארמייה התשיעית בלחימה באזור ביצות פריפיאט, אך שחרור השטח הסובייטי המוצלח במהלך מתקפות הקיץ שלהם, מבצע בגרטיון ומבצע לבוב-סנדומייז', הביא לנסיגת כוחות גרמנים בהתמדה; לאחר סדרת קרבות הגנה עזים, הדיוויזיה ה-292 חצתה לבסוף את קו ההגנה של נהר נרב ב-5 בספטמבר 1944.
הדיוויזיה הושמדה לבסוף בקרב על העיירה הייליגנביל, שנכבשה ב-25 במרץ.
הניצולים נקלטו בדיוויזיה ה-170, כמה מהם פונו דרך פריש האף.
וולפגנג פון קלוגה (ספטמבר 1942)
הדיוויזיה ה-291 הייתה דיוויזיית חי"ר של הוורמאכט אשר לחמה במלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה הוקמה באינסטרבורג באזור האימונים הצבאיים של אריס (דרום-מזרחית לקניגסברג, פרוסיה המזרחית) בפברואר 1940 כחלק מהגל השמיני.
הדיוויזיה השתתפה בהתקפה על צרפת אך לא מילאה שם שום תפקיד משמעותי.
רק לאחר ארבעה ימים של לחימה בשטח בנוי כבשה הדיוויזיה את העיירה והמשיכה להתקדם במעלה החוף הבלטי לפני שהגיעו לריגה שכבר הותקפה מהמזרח על ידי פיליפ קלפל, מפקד הדיוויזיה ה-1 במהלך היום.
לאחר שסייעה באבטחת אסטוניה בחודשים יולי ואוגוסט, הדיוויזיה נפרסה באגף הימני של הקורפוס ה-38 סביב ראש הגשר באורניאנבאום בתחילת ספטמבר ופרצה את קו ההגנה הראשון של ברית המועצות סביב לנינגרד בפופשה לפני שפנתה צפונה וכבשה את פטרהוף על הכביש בחוף מפרץ פינלנד.
לאחר הצלחה זו, החזית התמקמה בעמדות סטטיות שהשתנו מעט מאוד במשך כמעט שנתיים, אך באמצע אוקטובר הוסטה הדיוויזיה לחזית הארמייה ה-18 לאורך נהר וולכוב כדי להתנגד למאמצי הרוסים לפרוץ ללנינגרד הנצורה.
"עניין של זמן" היה עשרה ימים, פריצת הדרך הייתה מעט דרומה, והייתה זו שוב הדיוויזיה ה-291 שעמדה בדרכם, אך למרות מזג האוויר הנורא, אנשיה עמדו איתנים מספיק בשביל שכוחות המשטרה והדיוויזיה ה-58 ינתקו את החדירה הרוסית, אם כי הלחימה בכיס נמשכה עד סוף יוני.
לאחר שהביסו את חדירת ארמיית ההלם השנייה לחזית מעל נהר וולכוב, ולמרות חידוש ההתקפה על ידי הרוסים בגזרה אחרת, רק מצפון לעמדותיהם, הם הוחזקו בגזרה השקטה יחסית מצפון לנובגורוד עד ינואר 1943, אז הועברו לגזרת הקורפוס ה-59 בתחום הגזרה בין קבוצת ארמיות צפון וקבוצת ארמיות מרכז.
במהלך החורף נשארה הדיוויזיה בעמדות הגנה סביב קורוטסן, ובפברואר כמעט הושמדה על ידי צבא הטנקים סמוך לשפטובקה.
בחודש יוני הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד ארמיית הפאנצר הרביעית כחלק מהקורפוס ה-42 בדרום-מזרח פולין (גם השתתפה בלחימה בתוך קלחת הובה).
הדיוויזיה לחמה כחלק מהקורפוס ה-42 במהלך מבצע ויסלה-אודר עד שהושמדה על ידי החזית האוקראינית הראשונה ליד צ'נסטוכובה באמצע ינואר 1945. חלק משרידי הדיוויזיה צורפו לדיוויזיה ה-6, והשאר צורפו לדיוויזיה ה-17.
דיוויזיית החי"ר ה-25 היא דיוויזיית חי"ר קלה של צבא ארצות הברית שבסיסה בהוואי ומשתייכת לקורפוס הראשון.
הדיוויזיה ה-25 הוקמה ב-1 באוקטובר 1941. את טבילת האש שלה עשתה במהלך המתקפה על פרל הארבור.
הדיוויזיה נטלה חלק במערכה באיי שלמה ב-1942 וזכתה אז לכינוי "ברק טרופי" ("Tropic Lightning").
בהמשך נטלה חלק במערכה בפיליפינים כשנחתה באי לוזון.
לאחר המלחמה הוצבה ביפן במסגרת הכיבוש הצבאי האמריקאי.
ב-1950 נשלחה למלחמת קוריאה, והשתתפה בקרב ההגנה על העיר פוסאן.
לאחר כניסת הסינים למערכה היא נלחמה מולם עד הפסקת האש ביולי 1953.
ב-1965 נשלחה הדיוויזיה למלחמת וייטנאם ונותרה שם במשך כשבע שנים.
ב-1985 אורגנה מחדש לפורמט של חיל רגלים קל.
ב-1995 השתתפו יחידותיה ב"מבצע השבת הדמוקרטיה" בהאיטי.
ב-2002 נטלה חלק בכוח הייצוב בבוסניה והרצגובינה.
ב-2004 הוצבו כוחות הדיוויזיה בעיראק ובאפגניסטן והשתתפו מאז באופן פעיל במלחמת עיראק ומלחמת אפגניסטן.
הבריגדה האווירית 25 - כוח מסוקי תקיפה וסער
הדיוויזיה ה-298 הייתה דיוויזיה של הוורמכאט במהלך מלחמת העולם השנייה.
דיוויזיית הרגלים ה-298 הוקמה כחלק מגל הגיוס ה-8 בבסיס הצבאי נויהאמר ב-6 בפברואר 1940. הדיוויזיה שמרכזה בתחילה בברסלאו, הייתה מורכבת משלושה רגימנטים של חיל הרגלים, ה-525, ה-526, וה-527, רגימנט הארטילריה ה-298, וכן יחידות מפקדה, שכללו תצורות תמיכה שונות.
הדיוויזיה נבנתה סביב קאדרים בגודל גדוד שסופקו על ידי דיוויזיות הרגלים ה-7, ה-8, ה-28, ה-62, ה-252 וה-253, וכן מגויסים מאזור שלזיה.
מפקד הדיוויזיה הראשון היה ולטר גראסנר.
ב-6 בנובמבר 1940 העבירה הדיוויזיה שליש מעוצמתה לדיוויזיית הרגלים ה-335 מגל הגיוס ה-14. הכוחות שהועברו, שכללו את הגדודים הראשונים של כל אחד מגדודי הרגלים, הוחלפו מאוחר יותר במגויסים טריים.
ביוני 1941, דיוויזיית הרגלים ה-298 ראתה את הקרב הראשון שלה בחזית המזרחית.
ב-1 בינואר 1942 מונה ארנולד שלינסקי למפקד הדיוויזיה.
בין אוקטובר 1942 לינואר 1943, כשהיא תחת פיקוד הארמייה האיטלקית השמינית, ספגה הדיוויזיה אבדות מוחצות, מה שהפך אותה לבלתי יעילה כיחידה לוחמת.
ב-27 בדצמבר 1942 החליף הרברט מיכאליס את שלינסקי כמפקד הדיוויזיה.
לאחר מכן, הנחיה צבאית מ-30 במרץ 1943 הורתה למזג את שרידי דיוויזיות הרגלים ה-298, ה-385 וה-387 המוכות לדיוויזיית החי"ר ה-387 החדשה.
מטה דיוויזיית הרגלים ה-298 הפך למטה דיוויזיית הרגלים ה-389 החדשה.
שרידי הדיוויזיה השתתפו בקרבות שונים, עד להשמדת הדיוויזיה במהלך מבצע יאשי-קישינב באוגוסט 1944.
הדיוויזיה ה-275 הייתה דיוויזיה של הוורמכאט במהלך מלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה ה-275 הוקמה בסוף 1943, בצרפת, מיחידות של דיוויזיית הרגלים ה-223. הדיוויזיה הייתה בפיקודו של גנרל-לויטננט הנס שמידט מ-10 בדצמבר 1943 ועד לפירוקה ב-22 בנובמבר 1944.
בתחילת הפלישה לנורמנדי, נשלחו לאזור נורמנדי שני גדודי חי"ר, גדוד פוסילייר, גדוד ארטילריה אחד ופלוגת הנדסה.
שאר הדיוויזיה הגיעה באמצע יולי.
הדיוויזיה ה-275 ספגה אבדות כבדות בקרב פאלז והועברה לאאכן להתארגנות מחדש.
הדיוויזיה קיבלה את גדודי המבצרים של הלופטוואפה ה-XII וה-XX.
הדיוויזיה ה-275 הועברה לאזור דירן - יער הירטגן שם ספגה אבדות קשות במהלך הקרב על יער הירטגן ופורקה.
שרידי הכוחות נשלחו לדיוויזיית הרגלים ה-344.
דיוויזיית הרגלים ה-275 הוקמה מחדש בינואר 1945, ליד פלנסבורג, והועברה לחזית המזרחית שם הושמדה בכיס האלבה במאי 1945.
הדיוויזיה ה-260 הייתה דיוויזיית חיל רגלים של ה שלחמה במלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה ה-260 הוקמה בקרלסרוהה ב-26 באוגוסט 1939, כחלק מגל הגיוס הרביעי.
היא כללה בתחילה את רגימנטים הרגלים 460, 470 ו-480, אשר הוקמו מגדודי תחלופה שונים.
בנוסף, הדיוויזיה הייתה מצוידת בארבע סוללות של רגימנט הארטילריה ה-260 ויחידות הדיוויזיה 260, גדוד ההנדסה 653 הצטרף מאוחר יותר.
המפקד הראשון של הדיוויזיה היה הנס שמידט.
הדיוויזיה נשלחה לאזור הריין העליון באוקטובר 1939, ובמהלך המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה הייתה בעתודת OKH.
לאחר מכן היא נשארה כחיל כיבוש בצרפת עד יולי 1941.
ב-30 בינואר 1940 העבירה הדיוויזיה רגימנט חי"ר וסוללת ארטילריה לדיוויזיית הרגלים ה-296 מגל הגיוס השמיני, ומאוחר יותר שליש נוסף מכוחה של הדיוויזיה הועבר לדיוויזיית הרגלים ה-125 מגל הגיוס ה-11 ב-21 באוקטובר 1940. יחידות אלו שהועברו הוחלפו מאוחר יותר בעתודות הדיוויזיה ובגיוסים טריים.
דיוויזיית הרגלים ה-260 הצטרפה למבצע ברברוסה בין יולי לאוגוסט 1941, ולאחר מכן לחמה בקייב, בוברויסק ומוסקבה לפני שהשתתפה בפעולות ההגנה נגד מערכת החורף הרוסית 1941–1942.
ב-1 בינואר 1942 קיבל ולטר האהם את הפיקוד על הדיוויזיה.
בשנת 1942 פורקו הגדודים השלישיים של כל אחד משלושת הרגימנטים בגלל אבדות, ובכך הורידו את הדיוויזיה מתשעה לשישה גדודים בשלושה רגימנטים.
בין מאי לאוגוסט 1942, דיוויזיית הרגלים ה-260 לחמה בספא-דמנסק.
ב-27 באוגוסט 1942 קיבל דיטריך פון קולטיץ את הפיקוד על הדיוויזיה.
הוא החזיק בתפקיד עד ה-6 באוקטובר, ואז חזר האהם לכהונה שנייה כמפקד הדיוויזיה.
בקיץ 1943 פורק רגימנט הגרנדירים 470 ושני הגדודים שלו הפכו לגדודים השלישיים של כל אחד מהגדודים האחרים, ובכך הפכה דיוויזיית הרגלים 260 מדיוויזיה של שלושה רגימנטים עם שני גדודים כל אחד לדיוויזיה של שני רגימנטים עם שלושה גדודים כל אחד.
בין ספטמבר 1943 למאי 1944 השתתפה דיוויזיית הרגלים ה-260 בהגנה על גזרת מוהילב.
ב-9 בנובמבר 1943, רוברט שלוטר קיבל את הפיקוד על הדיוויזיה.
באוקטובר 1943, הגדוד השני של רגימנט הגרנדירים 367 של דיוויזיית הרגלים ה-214 בנורווגיה הכבושה הועבר לדיוויזיית הרגלים ה-260 כ-Dvision Fusilier Battalion 260.
באפריל 1944 הוצאו שני הגדודים של רגימנט הגרנדירים 470 המפורק מהרגימנטים ורגימנט הגרנדירים 470 הוצב מחדש.
עם הוספת גדוד הרובאים 260 מאוקטובר 1943, הפכה דיוויזיית הרגלים 260 לדיוויזיה של שלושה רגימנטים של שני גדודים כל אחד שחוזקה בנוסף על ידי גדוד עצמאי שביעי.
ב-21 באפריל 1944, אלכסנדר קונראדי קיבל את הפיקוד על הדיוויזיה, לפני שהוחלף על ידי גינטר קלאמט ב-1 במאי 1944. קלאמט היה המפקד האחרון של דיוויזיית הרגלים ה-260.
דיוויזיית הרגלים ה-260 נכבשה והושמדה ליד מינסק ב-9 ביולי 1944 במהלך מבצע בגרטיון.
מפקד הדיוויזיה, גינטר קלאמט, נפל בשבי הצבא האדום ונשאר בשבי עד 1955. מעמדה רשום כ"לא ידוע" במסמכים הגרמניים של יולי 1944. הדיוויזיה לא נפרסה מחדש.
גינטר קלאמט (1 במאי 1944 – השמדת הדיוויזיה)
הדיוויזיה ה-256 הייתה דיוויזיית חיל רגלים של הוורמאכט שלחמה במלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה הוקמה במחוז הצבאי ה-4 בדרזדן ב-26 באוגוסט 1939. הדיוויזיה נשלחה לפולין כחיל כיבוש.
הדיוויזיה נשארה שם בתפקיד זה עד נובמבר 1939 ולאחר מכן היא הועברה לליפשטדט, מערב גרמניה, כדי להתחיל באימונים לקראת ההתקפה על צרפת וארצות השפלה ב-1940.
למרות התקדמות טובה בהתחלה, התברר שהגשר בחנפ היה גשר הכביש ה"גדול" היחיד שנלקח שלם, מה שהפך העברה מהירה של חיילים לכמעט לבלתי אפשרית.
זה הוביל לכך שהדיוויזיה ה-256 הגיעה למיל טיפין טיפין, ולאחר מכן לחמה בקרבות קשים במשך כמעט 48 שעות.
גנרל פדור פון בוק ביקר בקו ההגנה הפרוץ סביב מיל ב-11 במאי.
הדיוויזיה ה-256 המשיכה להילחם לאורך הקו 's-Hertogenbosch, טילבורג, דרומית לברדה, ברשאט, אנטוורפן ולאחר מכן באזור ניופורט / דנקרק, שם היא חיסלה את המבלט סביב הנמל האחרון ששימש לפינוי הכוחות הצרפתים והבריטים הנסוגים.
בתחילת מבצע מקרה אדום, הדיוויזיה קיבלה הוראה להישאר באזור ניופורט/דנקרק ולאחר מכן הועברה לבריטני, שם שהתה כחיל כיבוש עד פברואר 1941.
לאחר מכן הועברה הדיוויזיה למזרח פולין על מנת להתכונן לקרבות בחזית המזרחית, ובמבצע ברברוסה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-20 במסגרת הארמייה התשיעית.
לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרבות השונים כחלק מבמרכז קבוצות הצבא, ובכלל זה במבצע טייפון, הקרבות ברז'ב וקרב סמולנסק השני.
הדיוויזיה הושמדה בוויטבסק במהלך מבצע בגרטיון ביולי 1944.
שרידי הדיוויזיה הקימו את קבוצת הדיוויזיה ה-256 שהוקצתה ל-Korps-Abteilung H.
עד נובמבר 1944 היא הוצבה בצד הצפוני של נהר המז בהולנד.
בסופו של דבר, קבוצת הדיוויזיה ה-256 שולבה ברגימנט הגרנדירים ה-280, שהיה חלק מדיוויזיית הרגלים ה-95.
בספטמבר 1944 הוקמה בבסיס הצבאי קוניגסבריק דיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-256 על בסיס דיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-568 שהוקמה ב-25 באוגוסט 1944. היא נלחמה בקרב על השלד ולאחר מכן במשולש סאר-מוזל בין 1944 ל-1945. הדיוויזיה נכנעה לכוחות אמריקאים מהדיוויזיה האמריקאית ה-45 באזור וירטמברג במאי 1945, ושרידיה צורפו לדיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-36.
הדיוויזיה ה-258 הייתה דיוויזיית חיל רגלים של הוורמאכט שלחמה במלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה הוקמה ב-26 באוגוסט 1939, ולאחר הקמתה הועברה הדיוויזיה לדרום פולין, שם הייתה בעתודה של קבוצת ארמיות דרום.
בתום המערכה הפולנית נשארה הדיוויזיה כחלק מכוחות הכיבוש בפולין בדצמבר 1939 ועברה לאזור זארבריקן, שם נשארה במגננה, גם בשלב הראשוני של מבצע מקרה אדום, ההתקפה על צרפת.
ב-14 ביוני 1940 תקפה הדיוויזיה את קו מז'ינו ולאחר מכן פרצה בהצלחה והתקדמה לכיוון ננסי.
בשלבי הפתיחה של מבצע ברברוסה, השתתפה הדיוויזיה ה-258 בקרבות הכיתור המוקדמים בביאליסטוק, ובמהלך הקרב על סמולנסק הייתה בתפקיד הגנתי, תחילה באגף הדרומי של קבוצת ארמיות מרכז, מדרום למוגילב, ומאוחר יותר, אחרי הפנייה של גודריאן דרומה, הגנה על האגף השמאלי של קבוצת הפאנצר שלו.
באוקטובר 1941, קבוצת ארמיות רכז השיקה סוף סוף את מבצע טייפון, המתקפה לעבר מוסקבה.
הדיוויזיה צורפה לקורפוס הפאנצר ה-40, שהיה חלק מקבוצת הפאנצר ה-4 לצורך המתקפה.
תוך ימים ספורים קרסה ההגנה הסובייטית באופן מרהיב ונפתחה דרך ברורה לעבר הבירה הסובייטית, אך במקביל החלו גשמי הסתיו (הרספוטיצה) ואיתם הידרדר מצב האספקה בצורה מדאיגה.
החיילים נאלצו לחיות מהאדמה, לחפש מזון לבעלי חיים, תפוחי אדמה ופחם.
שירותי האספקה החלו לאמץ את עגלות ה'פאנז'ה' הילידים בתור התחבורה האמינה היחידה, אבל הקיבולת הנמוכה שלהן גרמה לכך שהדיוויזיה קיבלה רק רבע מדרישות התחמושת שלה.
כמו כן, אבדות בנשק טופלו על ידי שימוש בציוד רוסי שנתפס.
הדיוויזיה התקדמה דרך הבוץ והגיעה לבסוף לעיירה חימקי, שמונה קילומטרים ממוסקבה.
בין פברואר 1942 ליולי 1942 נותרה הדיוויזיה בעמדות הגנה מזרחית לוויאזמה.
הלחימה החורפית של 1941/2 שללה מהדיוויזיה את כוח הלחימה שלה, והיא יכלה בתחילה רק להגן על גזרה צרה.
עם הגעת המחליפים נבנו מחדש הרגימנטים שלה, וגזרת ההגנה שבשליטתה המשיכה להתרחב עד שבפברואר 1943 היא גדלה ליותר מ-40 קילומטרים.
בעקבות כיתור הארמייה השישית בסטלינגרד, המשיכו התקפות מתקפת החורף הסובייטית להתפזר לאורך החזית המזרחית.
בפברואר 1942 פינתה הארמייה השנייה את עמדותיה מדרום לאורל לאורך גבול הגזרה עם ארמיית הפאנצר השנייה.
הצבאות הסובייטיים התוקפים יכלו כעת לפנות צפונה ולאיים על אורל מדרום וממזרח.
כדי לבלום אותם העבירה קבוצת ארמיות מרכז כוחות לאזור, ודיוויזיית חיל הרגלים ה-258 הוצאה מהקו והוקצתה לחזית החדשה של ארמיית הפאנצר השנייה שנוצרה מדרום לאורל.
כאן הדיוויזיה יצבה את החזית בגזרתה, אך הפלישה הסובייטית יצרה מבלט גדול סביב העיר קורסק.
ביולי 1943 תקפה הדיוויזיה את המבלט בקורסק כחלק ממתקפת הקיץ הגרמנית, אולם ההתקפה על קורסק הייתה כישלון יקר, והדיוויזיה ה-258 ספגה אבדות כבדות בניסיון לפרוץ את ההגנות הסובייטיות העמוקות.
הסובייטים התנגדו במתקפה משלהם, חיסלו את הבליטה הגרמנית באורל ואילצו אותם לסגת לקו קצר יותר.
לאחר מכן נשלחה הדיוויזיה דרומה ולאחר מכן נסוגה עם קבוצת ארמיות דרום לקו הדנייפר, שם נלחמה בראש הגשר ניקופול.
לאחר קריסת עמדות קבוצת הארמיות לאורך הדנייפר, הדיוויזיה נסוגה בהדרגה דרך אוקראינה, ולבסוף עברה למגננה ברומניה, שם התייצבה החזית זמנית.
ב-20 באוגוסט, החזית האוקראינית הסובייטית השלישית, חידשה את המתקפה, ריסקה את ההגנה הרומנית והגרמנית, וכיתרה את כל הארמייה השישית הגרמנית.
עד סוף החודש חוסלו הכיסים הגרמנים והדיוויזיה ה-258 הושמדה כליל בפעולות אלו.
רודולף היילשר (4 בספטמבר 1944 – לא ידוע)
הדיוויזיה ה-294 הייתה דיוויזיית חיל רגלים של ה שלחמה במלחמת העולם השנייה.
דיוויזיית הרגלים ה-294 הוקמה ב-6 בפברואר 1940 כחלק מגל הגיוס ה-8 בדובלן במחוז צבאי IV (דרזדן).
הדיוויזיה השתתפה במערכה המערבית בבלגיה ובצרפת.
באביב 1941 השתתפה בהתקפה על יוגוסלביה.
מיולי 1941 הייתה הדיוויזיה חלק מקבוצת ארמיות דרום בחזית המזרחית ולחמה בקרבות באזור חרקוב ובשנת 1942 בעיקול הדון.
בנובמבר 1943 ההפסדים בעמדת מיוס היו כה גבוהים עד שהדיוויזיה, שהייתה מורכבת מקבוצה קרבית אחת בלבד, נאלצה לסגת לאזור ניקופול ורק לאחר שילובה של קבוצת הדיוויזיה ה-333 חזרה לכשירות מבצעית.
באוגוסט 1944 הושמדה דיוויזיית הרגלים ה-294 במהלך מבצע יאשי-קישינב של הצבא האדום ליד קישינב ומפקדה נהרג, והיא פורקה רשמית ב-9 באוקטובר 1944.
הדיוויזיה ה-257 הייתה דיוויזיית חיל רגלים של הורמאכט במלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה לחמה במערכה בפולין, בקרב על צרפת, בקרבות החזית המזרחית, והושמדה במהלך מבצע יאשי-קישינב.
לאחר מכן הוקמה הדיוויזיה כדיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-257, שלחמה בחזית המערבית עד תום המלחמה.
המפקד הראשון של דיוויזיית הרגלים ה-257 היה מקס פון ויבאן.
לאחר הפלישה לפולין, שבה הייתה הדיוויזיה בעתודת קבוצת ארמיות דרום, היא שימשה ככוח כיבוש בגזרת קרקוב.
ב-29 בינואר 1940, דיוויזיית הרגלים ה-257 העבירה גדוד חי"ר של הרגימנט ה-466 לדיוויזיית הרגלים ה-293 של גל הגיוס ה-8.
ביוני 1940, במהלך הקרב על צרפת, עמדה דיוויזיית הרגלים ה-257 מול קו מאז'ינו, כחלק מקבוצת ארמיות C.
לאחר סיום המערכה במערב הועברה הדיוויזיה חזרה לפולין.
ב-4 באוקטובר 1940, שליש מהדיוויזיה הועברה לדיוויזיית הרגלים ה-123 כחלק מגל הגיוס ה-11. קרל זקס קיבל את הפיקוד על הדיוויזיה ב-1 במרץ 1941.
בין יוני 1941 לקיץ 1942, דיוויזיית הרגלים ה-257 לחמה בקרבות מתמשכים בחזית המזרחית.
היא השתתפה בלחימה באומן והשתתפה בכיתור קייב.
בסוף שנת 1941, דיוויזיית הרגלים ה-257 עסקה בפעולות הגנה נגד מערכת החורף הרוסית 1941–1942.
במאי 1942 לחמה הדיוויזיה בקרב חרקוב השני.
על דיוויזיית הרגלים ה-257 פיקד כעת קרל גימבל, שנכנס לתפקידו ב-1 במאי 1942. גימבל הוחלף ב-1 ביוני על ידי קרל פיכלר.
ב-5 בנובמבר 1943 קיבל את הפיקוד על הדיוויזיה אנטון ריכרד פון מאוכנהיים גנאנט בכטולסהיים.
ב-2 ביולי 1944 קיבל פרידריך בלימקה את הפיקוד על הדיוויזיה.
באוגוסט 1944 הושמדה דיוויזיית הרגלים ה-257 כשלחמה תחת קבוצת ארמיות דרום במהלך מבצע יאשי-קישינב.
היא פורקה רשמית ב-9 באוקטובר 1944. המפקד האחרון שלה, שמונה ב-1 באוקטובר 1944, היה אריך זיידל.
המפקד היחיד של דיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-257 היה אריך זיידל.
אנטון ריכרד פון מאוכנהיים גנאנט בכטולסהיים (5 בנובמבר 1943 – 2 ביולי 1944)
הדיוויזיה ה-263 הייתה דיוויזיית חיל רגלים של ה שלחמה במלחמת העולם השנייה.
דיוויזיית הרגלים ה-263 הוקמה ב-26 באוגוסט 1939 עם אנשי מילואים במחוז הצבאי ה-12 באידר אוברשטיין כחלק מגל הגיוס ה-4.
הדיוויזיה השתתפה במערכה על צרפת בחזית המערבית במאי 1940, והתקדמה מהאייפל דרך בלגיה עם הארמייה הרביעית.
לאחר מכן היא נלחמה בצרפת ביוני 1940 תחילה תחת הארמייה השישית ואחר כך תחת הארמייה השביעית איתה התקדמה לכיוון בורדו, שם נשארה עד אפריל 1941, לפני שהועברה לפולין.
ביוני 1941 היא השתתפה במבצע ברברוסה כחלק מהארמייה הרביעית תחת קבוצת ארמיות מרכז והתקדמה עד שערי מוסקבה.
במהלך 1942, היא נלחמה בקרבות הגנה באזורי יוכנוב, ספא-דמנסק ו-וליז' עד אוגוסט 1943, אז הועברה הדיוויזיה לקבוצת ארמיות צפון בגזרה סביב נוול תחת הארמייה ה-16. הדיוויזיה ספגה אבדות חמורות בקרב נוול בסתיו 1943.
הדיוויזיה נסוגה מלנינגרד וברחבי המדינות הבלטיות ולבסוף נותקה בכיס קורלנד, תוך התנגדות להתקפות של הצבא האדום.
היא נשארה שם למשך שארית המלחמה ונכנעה לסובייטים ב-9 במאי 1945.
הדיוויזיה ה-255 הייתה דיוויזיית חיל רגלים של הורמאכט שלחמה במלחמת העולם השנייה.
דיוויזיית הרגלים ה-255 הוקמה ב-26 באוגוסט 1939, יום ההתגייסות הגרמנית, כחלק מגל הגיוס ה-4 ב- Döbeln במחוז הצבאי VI (דרזדן).
המפקד הראשון של דיוויזיית הרגלים ה-255 היה וילהלם וצל.