tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לו איבדו את הצידה, שהוצמדה לאחת המזחלות המסורבלות, באחד הבתרונים הרבים שהיה צריך לעבור בעמל רב היה זה מוות בטוח.
לפני תחילת הצעדה בילו שלושת הגברים שבוע באוהל באתר ההתרסקות, אורזים ומקבלים החלטות לגבי מה וכמה להביא ולאן ללכת.
הקוטב הצפוני הרחוק לא היווה אופציה; הבחירה הייתה בין שני מחסני מזון ותחמושת שהוצבו לביטחונם, אחד ב - סג'יובן בסבאלברד ואחד בקייפ פלורה בארץ פרנץ יוזף.
כשהם מסיקים מהמפות השגויות שלהם שהמרחקים לכל אחד מהם היו בערך שווים, הם החליטו לנסות את המחסן הגדול יותר בקייפ פלורה.
סטרינדברג צילם במהלך השבוע יותר תמונות מאשר יצלם בשלב מאוחר יותר, כולל 12 תמונות המרכיבות פנורמה של 360 מעלות של אתר ההתרסקות.
הכדור נשא הרבה מזון, מהסוג שהותאם יותר להפלגת כדור מאשר למסעות רגליים.
אנדרה חשב שהם יכולים באותה מידה לזרוק עודפי מזון מעל הסיפון כמו חול אם יש צורך לוותר על משקל.
היה, אם כן, פחות נטל וכמויות גדולות של אספקה כבדה, בסך הכל, כולל של מים וכמה ארגזים של שמפניה, פורט, בירה וכו', שנתרמו על ידי ספונסרים ויצרנים.
היה גם מיץ לימון, אם כי לא הרבה מאמצעי הזהירות הזה נגד צפדינה כפי שחוקרים קוטבים אחרים חשבו בדרך כלל שצריך.
חלק גדול מהאוכל היה בצורת פחיות פמיקן, בשר, נקניקיות, גבינה וחלב מרוכז.
עד להתרסקות, כבר זרקו חלק מהציוד מעל הסיפון.
השלושה לקחו איתם את רוב השאר ביציאה מאתר ההתרסקות, יחד עם ציוד נוסף כמו רובים, אוהל, תחמושת וכלי בישול, ובסך הכל עומס על כל מזחלת של יותר מ .
עומס כזה לא היה מעשי, משום ששבר את המזחלות והתיש את הגברים.
לאחר שבוע, הם סידרו והשאירו מאחוריהם ערימה גדולה של מזון וציוד לא חיוני, והורידו את המטענים ל לכל מזחלת.
עקב כך נוצר הכרח מתמיד לצוד מזון.
הם ירו ואכלו כלבי ים, סוסי ים ובעיקר דובי קוטב לאורך כל הצעדה.
הם החלו את דרכם לארץ פרנץ יוזף לדרום מזרח ב-22 ביולי.
עד מהרה גילו השלושה, שהמאבק שלהם על פני הקרח, המשובש ברכסים בגובה שתי קומות, בקושי מקרב אותם למטרה: סחיפת הקרח הייתה הפוכה.
ב-4 באוגוסט הם החליטו, לאחר דיון ארוך, לכוון במקום זאת ל-סג'ויאנה בדרום-מערב, בתקווה להגיע למחסן שם לאחר צעדה של שישה עד שבעה שבועות, בעזרת הזרם.
השטח בכיוון זה היה ברובו קשה ביותר, ולעיתים הצריך זחילה על ארבע, אך מדי פעם הייתה הקלה בצורת מים פתוחים - הסירה הקטנה הייתה ככל הנראה כלי שינוע פונקציונלי ובטוח - וגלי קרח חלקים ושטוחים.
"גלי קרח גדולים אפילו עם בריכות של מי שתייה מתוקים ופה ושם דוב קוטב צעיר בעל בשר רך!" הם עשו התקדמות נאותה בהתחלה, אבל הרוח הסתובבה והם שוב נדחקו לאחור, הרחק מסג'ויאנה.
הרוח השתנתה בין דרום-מערב לצפון-מערב במהלך השבועות הקרובים; הם ניסו לשווא להתגבר על כך על ידי פנייה יותר ויותר מערבה, אבל התברר שסג'ויאנה לא הייתה בהישג ידם.
ב-12 בספטמבר, החוקרים השלימו עם החורף על הקרח וחנו על גבי גושית גדולה, הניחו לקרח לקחת אותם באשר ייקח, "שזה מה שהקרח עשה כל הזמן בלאו הכי".
הם נסחפו במהירות דרומה לכיוון קוויטֶייה, הם מיהרו לבנות "בית" חורפי על הקרחון נגד הקור הגובר, עם קירות עשויים משלג מחוזק במים לפי התכנון של סטרינדברג.
כשהתבונן במהירות הסחף שלהם, רשם אנדרה כי הוא מקווה שהם עשויים להרחיק די הצורך דרומה כדי לספק את צורכי תזונתם לחלוטין באמצעות הים.
עם זאת, הקרח החל להישבר ישירות מתחת לבקתה ב-2 באוקטובר, והם נאלצו להביא את חפציהם לאי עצמו, מה שנמשך מספר ימים.
למרות הקשיים הללו, אנדרה רשם ביומנו, "המורל נשאר טוב.
עם חברים כאלה צריך, לדעתי, להיות מסוגל להסתדר בכל הנסיבות." מרישומי היומן הקצרים יותר של סטרינדברג עולה, כי ב-5 באוקטובר נחתה המשלחת על האי.
נצטרך לאסוף עצי סחף ועצמות של לווייתנים ונצטרך להסתובב קצת כשמזג האוויר יאפשר." מסוף יומנו של סטרינדברג ב-7 באוקטובר ושל אנדריאה ב-8 באוקטובר, ניתן להסיק ששלושת הגברים מתו זמן קצר לאחר מכן.
במשך 33 השנים הבאות, גורלה של המשלחת היה אפוף מסתורין, והיעלמותה הפכה לחלק מהפולקלור התרבותי בשוודיה ובמידה מסוימת במקומות אחרים.
נערכו חיפושים באופן פעיל במשך כמה שנים והיו כל מיני מיתוסים ושמועות, עם דיווחים תכופים בעיתונים בינלאומיים על ממצאים אפשריים.
ארכיון נרחב של דיווחי עיתונים אמריקאים מהשנים הראשונות, 1896–1899, שכותרתו "המסתורין של אנדרה", מראה עניין תקשורתי עשיר בהרבה במשלחת לאחר שנעלמה מאשר קודם לכן.
מגוון גדול של גורלות הוצעו לו, בהשראת ממצאים, או ממצאים מדווחים, של שרידים של מה שעשוי להיות סל כדור פורח או כמויות גדולות של משי, או על ידי סיפורים על גברים שנפלו מהשמיים, או חזיונות של מדיומים.
לונדסטרום מציין שחלק מהדיווחים הבינלאומיים והלאומיים קיבלו מאפיינים של אגדות אורבניות.
הם שיקפו חוסר כבוד ששרר כלפי העמים הילידים של הקוטב הצפוני, שהוצגו על ידי עיתונים כפראים חסרי הבנה שהרגו את שלושת הגברים או גילו אדישות קטלנית למצבם.
השערות אלו הופרכו ב-1930, עם גילוי מקום המנוחה האחרון של המשלחת ב-קוויטֶייה על ידי צוותי שתי ספינות, הברטוואג והאיסבורן.
עם זאת, הקיץ בשנת 1930 היה חם במיוחד, והים שמסביב היה כמעט נקי מקרח.
מכיוון שקוויטייה נודעה כשטח ציד מעולה ללווייתנים והערפילים מעל האי באותו יום היו דלילים יחסית, חלק מאנשי הצוות של ברטוואג ניצלו את ההזדמנות הנדירה הזו כדי לעגון במה שהם כינו "האי הבלתי נגיש".
שניים מאנשי הצוות שחיפשו מים, אולב סאלן וקארל טוסביק, גילו את הסירה של אנדרה ליד נחל קטן, קפואה תחת תלולית שלג ומלאה בציוד, כולל קרס מהסירה שעליו חרוטות המילים "משלחת הקוטב של אנדרה, 1896".
עם הקרס הזה, הורה קפטיין הספינה ברטוואג, פדר אליאסן, לצוות לחפש באתר את חברי המשלחת.
בין שאר הממצאים, הם חשפו יומן ושני שלדים, שזוהו כשרידיהם של אנדרה וסטרינדברג לפי מונוגרמות שנמצאו על בגדיהם.
ברטוואג עזבה את האי כדי להמשיך בציד ובתצפיות המתוכננות שלה, מתוך כוונה לחזור מאוחר יותר כדי לראות אם הקרח נמס עוד יותר וחשף ממצאים נוספים.
תגליות נוספות התגלו על ידי איסביורן מטרומסה, סירת סלופ שהושכרה על ידי כתבי חדשות.
הם נחתו באי ב-5 בספטמבר במזג אוויר נאה ומצאו אפילו פחות קרח ממה שהיה לברטוואג.
לאחר שצילמו את השטח, הם חיפשו ומצאו את גופתו של פרנקל, וחפצים נוספים, כולל קופסת פח ובה סרט הצילום של סטרינדברג, היומן שלו ומפות.
הצוותים של שתי הספינות מסרו את ממצאיהם לוועדה מדעית של ממשלות שוודיה ונורווגיה בטרומסו ב-2 וב-16 בספטמבר, בהתאמה.
גופותיהם של שלושת החוקרים הועברו לסטוקהולם, והגיעו ב-5 באוקטובר.
גופותיהם של שלושת הגברים נשרפו ב-1930 ללא בדיקה נוספת עם החזרתם לשוודיה.
השאלה מה בדיוק גרם למותם עוררה עניין וגם מחלוקת בקרב חוקרים.
כמה רופאים והיסטוריונים חובבים קראו את היומנים הנרחבים לעומק, בחיפוש אחר רמזים בתזונה, לתלונות המעידות על תסמינים שונים ולפרטים מרמזים באתר המוות.
הם מסכימים על הרבה פרטים.
למשל, ידוע שהחוקרים אכלו כמויות מועטות של שימורים ומוצרים יבשים מהציוד שלקחו עימם, בתוספת מנות ענק של בשר חצי מבושל של דובי קוטב ולעיתים של כלבי ים.
החוקרים סבלו תדיר מכאבי רגליים ומשלשולים, ותמיד היו עייפים, קרים ורטובים.
לאחר ה-10 בספטמבר, רישומי היומן של אנדרה, שנעשו בעבר מדי יום, נעשו יותר ספורדיים, וכושר הכתיבה שלו הידרדר.
כששלושת הגברים המשיכו לקוויטייה דרך הקרח, הם השאירו הרבה מהציוד והאוכל היקר שלהם מחוץ לאוהל, ואפילו למטה על שפת המים, כאילו היו מותשים, אדישים או חולים מכדי לשאת אותו הלאה.
הוא "נקבר" (נתקע לתוך פתח צוק) על ידי האחרים.
עם זאת, הפרשנות של תצפיות אלה שנויה במחלוקת.
התאוריה הידועה ביותר והמקובלת ביותר היא זו שהעלה ארנסט טרידה, רופא, בספרו "המתים על קוויטייה" (De döda på Vitön) בשנת 1952. השערה זו מדברת על כך שהגברים נכנעו לשערנת, שבה נדבקו מאכילת בשר דוב קוטב לא מבושל.
זחלים של Trichinella spiralis נמצאו בחלקים של פגר דוב קוטב באתר.
המבקרים של התאוריה מציינים ששלשול, שטרידה מציין כראיה הסימפטומטית העיקרית, כמעט לא זקוק להסבר מעבר לתזונה הלקויה הכללית והסבל הגופני, אבל חסרים כמה תסמינים ספציפיים יותר של שערנת.
כמו כן, פריטיוף ננסן ובן לווייתו הי'למאר ג'והנסן חיו בעיקר על בשר דובי קוטב בדיוק באותו אזור במשך 15 חודשים ללא כל השפעות שליליות.
הסופרת והרופאה באה אוסמה מציינת, כי שיעור התמותה משערנת עומד על 0.2 אחוז בלבד וכי התסמין העיקרי - חום - אף פעם לא מצוין באף אחד מהיומנים של הגברים, עוד היא מציינת כי נראה כי לא נלקחו תרופות נגד חום על ידי השלישייה.
הצעות אחרות כללו הרעלת ויטמין A מאכילת כבד דובי קוטב, עם זאת, היומן מראה שאנדרה היה מודע לסכנה הזו.
הרעלת ויטמין A מאכילת כבד כלבי ים היא תאוריה נוספת, שהוזכרה על ידי באה אוסמה, אשר יחד עם זאת דוחה אותה בהתבסס על העובדה שהגברים הרגו כלב ים גדול ב-19 בספטמבר ומעולם לא ציינו מחלה קשורה כלשהי; גם שיעור התמותה מהרעלת ויטמין A נמוך.
הרעלת פחמן חד-חמצני היא תאוריה שמצאה כמה חסידים, כמו החוקר Vilhjalmur Stefansson.
ההתנגדות העיקרית לתיאוריה היא שבתנור הפרימוס שלהם היה עדיין נפט במכל כשנמצא, ושסביר להניח שתנור הפרימוס לא נמצא בתוך האוהל.
סטפנסון טוען שהם השתמשו בתנור בצורה לא תקינה, משהו שהוא חווה במסעות שלו.
הרעלת עופרת מהפחים שבהם אוחסן המזון שלהם היא הצעה חלופית, כמו צפדינה, בוטוליזם, התאבדות (היה להם הרבה מורפיום ואופיום) והתקפה של דובי קוטב.
השילוב המועדף על ידי קיילסטרום הוא זה של קור והיפותרמיה עם סגירת החורף הארקטי, עם התייבשות ותשישות כללית, אדישות ואכזבה.
קיילסטרום טוען שטרידה מעולם לא לקח בחשבון את אופי חיי היומיום של החוקרים, ובמיוחד את המכה שספגו כאשר הקרח התפרק מתחת לבית הנייד המבטיח שלהם, מה שאילץ אותם לעבור לאי קרחוני.
"החוקרים הביעו הפתעה שהם מתו בקווטייה, מוקפים באוכל", כותב קיילסטרום.
"ההפתעה היא דווקא שהם מצאו את הכוח לחיות כל כך הרבה זמן".
בשנת 2010, הסופרת והחוקרת באה אוסמה, ממכון קרולינסקה בסטוקהולם, דחתה את התאוריה לפיה זחלים של Trichinella spiralis הרגו את חברי המשלחת.
לאחר שבחנה את בגדי הגברים, ומצאה את מה שסביר להניח היה חלק שקרע דוב קוטב מתחתוניו המשומרים של סטרינדברג (אשר לבש בעת הקבורה ואשר ניצלו לאחר מכן ב-1930), היא הגיעה למסקנה שלפחות סטרינדברג נהרג על ידי דובי קוטב.
בספר של אוסמה על המשלחת, המבוסס בחלקו על מחקר חדש משלה (כולל ניתוח של דו"ח נתיחה שנראה לעיתים נדירות מ-1930), היא מציגה את התאוריה שסטרינדברג הותקף ונהרג על ידי דוב קוטב, שאולי גם פצע את פרנקל, שנראה כי מת זמן קצר לאחר מכן באוהל, ללא כפפות ונעליים.
אנדרה, לאחר שקבר את סטרינדברג ומצא את עצמו לכוד לבדו על האי, לא מסוגל לעזוב בעצמו, אולי החליט להתאבד באמצעות מורפיום.
תאוריה זו על סיבת המוות של אנדרה נתמכת בעובדה ששרידיו נמצאו בעמדה זקוף למחצה על סלע, מצב שסביר שלא נגרם על ידי דובי קוטב, רובה לצדו.
בנוסף, נמצאו במקום בקבוקי מורפיום כמעט מרוקנים, וכן יומנו של אנדרה עטוף בקפידה בסוודר, חציר ובד משי, מה שמעיד שאולי רצה שהוא יישמר כאמצעי אחרון למקרה שמישהו ימצא אותו מאוחר יותר.
בשנת 1897, המשימה הנועזת או הטיפשית של אנדרה הזינה גאווה פטריוטית שוודית וחלומות שוודים לקחת את ההובלה המדעית באזור הארקטי.
תואר המהנדס של אנדרה שימש באופן כללי ליראת כבוד בדיבור עליו, והביע הערכה רבה לאידיאל של סוף המאה ה-19 של המהנדס כמייצג של שיפור חברתי באמצעות קידמה טכנולוגית.
שלושת החוקרים זכו לכבוד כאשר עזבו והאומה ספדה להם כאשר נעלמו.
כשהם נמצאו, הואדרו חברי המשלחת בשל גבורת מאבקם במשך חודשיים של ניסיון להגיע לאזורים מיושבים; הם תוארו כמי שנספו ללא אנוכיות למען אידיאלים של מדע וקידמה.
על התהלוכה הנושאת את שרידי גופותיהם מהספינות לסטוקהולם ב-5 באוקטובר 1930, כתב ההיסטוריון השוודי סוורקר סורלין, "זה בהכרח אחד הביטויים החגיגיים והגרנדיוזיים ביותר של אבל לאומי שאירעו אי פעם בשוודיה.
אחד האירועים הנדירים להשוואה הוא האבל הלאומי בעקבות אסון אסטוניה בים הבלטי בספטמבר 1994."
לאחרונה הוטלו ספק במניעיו ההירואיים של אנדרה, החל ברומן הסמי-תיעודי רב המכר של פר אולוף סאנדמן משנת 1967, מעוף הנשר.
סאנדמן מציג את אנדרה כקורבן של דרישות התקשורת והממסד השוודית, וככזה שהונע בסופו של דבר מפחד מכלימה ולא מאומץ.
הפרשנות של סאנדמן לאישים המעורבים, הנקודות העיוורות של התרבות הלאומית השוודית ותפקיד העיתונות באים לידי ביטוי בעיבוד הקולנועי, מעוף הנשר (1982), המבוסס על הרומן שלו ובבימויו של יאן טרואל.
ההיסטוריון אדוארד גוימונט העלה סברה, שגילוי שרידי המשלחת ב-1930 השפיע על ה.פ.
לאבקרפט בכתיבת הספר "תעלומה ארקטית".
נראה כי ההערכה לתפקידו של סטרינדברג הולכת וגוברת, הן בשל האומץ שבו התלמיד הלא מאומן והלא מוכן המשיך לצלם, במה שוודאי היה מצב קבוע פחות או יותר של כמעט קריסה מתשישות ומחסור במזון, והן בשל האיכות האמנותית של תוצאות הצילום שלו.
מתוך 240 מסגרות חשופות שנמצאו בקביוטה במכלים שטופי מים, 93 ניצלו על ידי ג'ון הרצברג מהמכון המלכותי לטכנולוגיה בסטוקהולם, מקום עבודתו לשעבר של סטרינדברג.
במאמרו, "Recovering the visual history of the Andrée expedition" (2004), טיירון מרטינסון קונן על ההתמקדות המסורתית של חוקרים קודמים על הרשומות הכתובות - היומנים - כמקורות מידע ראשוניים; הוא ביסס את טענתו למשמעות ההיסטורית של התצלומים.
משלחת מס' 10 הייתה משלחת לתחנת החלל הבין-לאומית שפעלה מ-16 באוקטובר 2004 ועד ל-24 באפריל 2005. מפקד המשלחת היה לירוי צ'יאו מארצות הברית.
פעילות המשלחת נמשכה 190 ימים.
בעקבות אסון מעבורת החלל קולומביה בוצעו מספר שינויים במתכונת פעילות צוותים בתחנת החלל:
הצוות יגיע בחללית רוסית ולא במעבורת החלל כפי שתוכנן.
הרכב הצוות צומצם ל-2 אנשים בלבד.
כל הפעילות בהרחבת תחנת החלל הוקפאה עד לחידוש טיסות של מעבורות חלל אמריקאיות.
שםתפקידחללית הגעה16.10.2004–24.04.2005חללית חזרההערות לירוי צ'יאומפקד סויוז TMA-5 סויוז TMA-5 מפקד משלחת מס' 10 סליז'אן שריפובמהנדס טיסה סויוז TMA-5 סויוז TMA-5 חבר משלחת מס' 10 מפקד חללית "סויוז TMA-5"
ב-16 באוקטובר לתחנת החלל הגיע חללית סויוז TMA-5 בפיקוד סליז'אן שריפוב.
עם החללית הגיעו חברי משלחת מס' 10 לתחנת החלל הבין-לאומית ויורי שארגין מרוסיה לביקור קצר.
החל תהליך העברת אחריות על תחנת החלל לצוות החדש.
שארגין החל בתוכנית ניסויים שהוכנה על ידי רוסקוסמוס.
ב-23 באוקטובר חללית סויוז TMA-4 עם משלחת מס' 9 ויורי שארגין עזבה את תחנת החלל.
אחריות על תחנת החלל הועברה למשלחת מס' 10.
ב-22 בדצמבר חללית מטען פרוגרס M-50 שהייתה מחוברת מאוגוסט נותקה מתחנת החלל.
בהמשך היא נשפרה בכניסה לאטמוספירה.
ב-25 בדצמבר חללית מטען פרוגרס M-51 התחברה למודול "זבזדה" של תחנת החלל.
עם החללית הגיעו 2,550 ק"ג אספקה.
החללית הייתה מחוברת עד פברואר 2005.
ב-26 בינואר 2005 צ'יאו ושריפוב ביצעו פעילות חוץ רכבית שנמשכה כ-5.5 שעות.
במהלך פעילות הותקנו מכשירים נוספים.
בין היתר הותקנה מערכת רובוטית ROKVISS שנבנתה בגרמניה.
ב-27 בפברואר חללית מטען פרוגרס M-51 נותקה מתחנת החלל.
במשך כ-10 ימים היא פעלה בטיסה נפרדת ובתקופה זו בוצעו מספר ניסויים.
ב-2 במרץ חללית מטען פרוגרס M-52 התחברה למודול "זבזדה" של תחנת החלל.
עם החללית הגיעו 2,490 ק"ג אספקה.
החללית הייתה מחוברת עד יוני 2005.
ב-28 במרץ 2005 צ'יאו ושריפוב ביצעו פעילות חוץ רכבית שנמשכה כ-4.5 שעות.
במהלך פעילות הותקנו ציודים נוספים בחלק החיצוני של תחנת החלל.
הם היו מיועדים לעגינה של חללית מטען מדגם ATV בהמשך.
ב-17 באפריל לתחנת החלל הגיע חללית סויוז TMA-6 בפיקוד סרגיי קריקאליוב.
עם החללית הגיעו חברי משלחת מס' 11 לתחנת החלל הבין-לאומית ורוברטו ויטורי מאיטליה לביקור קצר.
רוברטו ויטורי פעל לפי תוכנית Eneide שהוכנה עבורו.
חברי המשלחת ביצעו עשרות ניסויים מדעים בתחומים שונים.
ב-24 באפריל חללית סויוז TMA-5 עם משלחת מס' 10 ורוברטו ויטורי עזבו תחנת החלל.
אחריות על תחנת החלל הועברה למשלחת מס' 11.
משלחת מס' 11 הייתה משלחת לתחנת החלל הבין-לאומית שפעלה מ-17 באפריל 2005 ועד ל-10 באוקטובר 2005. מפקד המשלחת היה סרגיי קריקאליוב מרוסיה.
פעילות המשלחת נמשכה 176 ימים.
בעקבות אסון מעבורת החלל קולומביה בוצעו מספר שינויים בתוכנית פעילות תחנת החלל:
במהלך פעילות משלחת זו חודשה פעילות מעבורות חלל אמריקאיות.
שםתפקידחללית הגעה17.04.2005–10.10.2005חללית חזרההערות סרגיי קריקאליובמפקד סויוז TMA-6 סויוז TMA-6 מפקד משלחת מס' 11 מפקד חללית "סויוז TMA-6" ג'ון פיליפסמהנדס טיסה סויוז TMA-6 סויוז TMA-6 חבר משלחת מס' 11
רוברטו ויטורי החל לבצע תוכנית ניסויים Eneide שהוכנה בסוכנות החלל האירופית.
ב-24 באפריל חללית סויוז TMA-5 עם משלחת מס' 10 ורוברטו ויטורי עזבו את תחנת החלל.
ב-16 ביוני חללית מטען פרוגרס M-52 שהייתה מחוברת ממרץ נותקה מתחנת החלל.
ב-19 ביוני חללית מטען פרוגרס M-53 התחברה למודול "זבזדה" של תחנת החלל.
עם החללית הגיעו 2,400 ק"ג אספקה.
החללית הייתה מחוברת עד ספטמבר 2005.
ב-19 ביולי בוצע שינוי מיקום עגינה של חללית "סויוז TMA-6" ממודול "פירס" למודול "זריה".
ב-28 ביולי לתחנת החלל הגיע מעבורת החלל דיסקברי בפיקוד של איילין קולינס במשימה STS-114. המעבורת התחברה למודול "דסטיני".
בנוסף לכך הגיע בסיס אחסון חיצוני ESP-2. להתקנתה על מודול "קווסט" צוות המעבורת ביצע 3 פעמים פעילות חוץ רכבית בשמך כולל של 20 שעות.
המעבורת התנתקה מתחנת החלל ב-8 באוגוסט עם 5,028 ק"ג ציוד ומצרכים שאין בהם צורך.
היא נחתה בכדור הארץ בהצלחה.
ב-18 באוגוסט קריקאליוב ופיליפס ביצעו פעילות חוץ רכבית שנמשכה כ-5 שעות.
במהלך פעילות הותקנו מכשירים נוספים ופורקו ציודים שכבר אין בהם צורך.
ב-7 בספטמבר חללית מטען פרוגרס M-53 נותקה מתחנת החלל.
ב-10 בספטמבר חללית מטען פרוגרס M-54 התחברה למודול "זבזדה" של תחנת החלל.
החללית הייתה מחוברת עד מרץ 2006.
ב-3 באוקטובר לתחנת החלל הגיע חללית סויוז TMA-7 בפיקוד ולרי טוקארב.
עם החללית הגיעו חברי משלחת מס' 12 לתחנת החלל הבין-לאומית ותייר חלל גרגורי אולסן מארצות הברית לביקור קצר.
ב-11 באוקטובר חללית סויוז TMA-6 עם משלחת מס' 10 וגרגורי אולסן עזבו את תחנת החלל ונחתו בהצלחה בכדור הארץ.
אחריות על תחנת החלל הועברה למשלחת מס' 12.
משלחת מס' 10 הייתה משלחת לתחנת החלל מיר שפעלה מ-2 באוקטובר 1991 ועד ל-25 במרץ 1992. מפקד המשלחת היה אלכסנדר וולקוב.
פעילות המשלחת נמשכה 175 ימים.
שםתפקידחללית הגעה2.10.1991–25.03.1992חללית חזרההערות אלכסנדר וולקובמפקד המשלחת סויוז TM-13 סויוז TM-13 חבר משלחת מס' 10 מפקד חלליית "סויוז TM-13" סרגיי קריקאליובמהנדס טיסה סויוז TM-12 סויוז TM-13 חבר משלחת מס' 9 ו-10
בזמן פעילות המשלחת תחנת החלל כללה את המודול הבסיסי, מודול "קוואנט 1", מודול "קוואנט 2" ומודול "קריסטל".
נפח מחיה היה 253 מ"ק והספק מיוצר על ידי פאנלים סולארים היה 25 קו"ט.
חללית עם מפקד המשלחת שוגרה ב-2 באוקטובר וב-4 באוקטובר היא התחברה לתחנת החלל מיר.
בתחנת החלל פעלה משלחת מס' 9 בפיקוד אנטולי ארצברסקי.
החל הליך העברת אחריות למשלחת החדשה.
ביחד עם וולקוב לתחנת החלל הגיע פרנץ פיבק מאוסטריה.
הוא החל ביצוע ניסויים בהתאם לתוכנית Austromir שהוכנה עבורו.
ב-10 באוקטובר חללית סויוז TM-12 עזבה את תחנת החלל ביחד עם ארצברסקי, פיבק וטוקטר אאובקירוב.
אחריות על תחנת החלל עברה למשלחת מס' 10 שהחלה בפעילות סדירה.
ב-15 באוקטובר בוצע שינוי מיקום עגינה של חללית סויוז TM-12 ממודול בסיסי למודול "קוואנט 1".
ב-19 באוקטובר לתחנת החלל הגיע חללית מטען פרוגרס M-10 אך ניסיון עגינה לא הצליח.
ב-21 באוקטובר בוצע עגינה של חללית מטען "פרוגרס M-10" למודול הבסיסי.
עם החללית הגיע מטען של 2,623 ק"ג.
צוות התחיל בהעברת מטען לתחנת החלל.
בהמשך השנה צוות פעל על החלפת תאים של סוללות מצברים.
למרות זאת לקראת סוף שנה ייצור חשמל כולל ירד ל-10 קו"ט.
בנוסף לכך החלו בעיות במערכת בקרת גובה המסלול שהתבססה על יחידות שהותקנו במודול "קוואנט 1" ו-"קוונאט 2".
בגלל בעיות בקרת גובה המסלול שיגור חללית מטען נדחה מ-18 בינואר 1992 ל-20 בינואר.
ב-20 בינואר חללית מטען פרוגרס M-10 עזבה את תחנת החלל ונשרפה בכניסה לאטמוספירה.
לפני זה היא שחררה יחידת נחיתה "רדוגה" שנחתה בהצלחה ומטען שלה הועבר להמשך טיפול.
ב-27 בינואר לתחנת החלל הגיע חללית פרוגרס M-11 וביצע עגינה למודול הבסיסי.
מטען כולל חלקי חילוף למערכת בקרת גובה.
החל ממחצית פברואר ספינות תקשורת של הצי סיימו תמיכה בהעברת תקשורת לתחנת החלל.
כתוצאה מכך בכל יום 9 שעות לא היה קשר בין תחנת החלל לבין מרכז בקרה.
ב-20 בפברואר וולקוב וקריקאליוב ביצעו פעילות חוץ רכבית שנמשכה כ-5 שעות.
המטרה הייתה להשלים תיקון פתח שנפגע ביולי 1990 ותיקונו התחיל במשלחת הקודמת.
לאחר השלמת המשימה, פורקה לצורכי תיקונים מצלמת טלוויזיה מחלק החיצוני של מודול "קוואנט 2".
ב-14 במרץ בוצע שינוי מיקום עגינה של חללית סויוז TM-12 ממודול "קוואנט 1" למודול הבסיסי.
ב-19 במרץ הגיע חללית סויוז TM-14 עם משלחת מס' 11 לתחנת החלל מיר בפיקוד אלכסנדר ויקטורנקו.
החל הליך העברת אחריות על תחנת החלל לצוות החדש.
עם החללית הגיעה גם אסטרונאוט קלאוס-דיטריך פלאדה מגרמניה.
הוא התחיל בביצוע תוכנית ניסויים MIR92.
ב-25 במרץ וולקוב וקריקאילוב ביחד עם קלאוס-דיטריך פלאדה עזבו את תחנת החלל בחללית "סויוז TM-13".
במהלך שהות בחלל שנמשכה כחצי שנה הם ביצוע מספר רב של ניסויים.
ביחד עם פעילות במסגרת משלחת מס' 9 קריקאילוב השלים שהות של כשנה בחלל.
משלחת האיחוד האירופאי לסיוע במעבר רפיח היא משלחת ניהול המשברים האזרחית השנייה של האיחוד האירופי בשטחים הפלסטיניים, בנוסף על משלחת המשטרה של האיחוד האירופי .
ציר פילדלפי, המקשר בין מצרים לרצועת עזה, הוא מעבר הגבול היחיד של רצועת עזה עם מדינה שאינה ישראל, הוא נמצא על גבול מצרים-רצועת עזה.
בעקבות נסיגת צה"ל מרצועת עזה ב-2005 והעברת השליטה ברצועה לרשות הפלסטינית וסגירת מעבר רפיח לאחר מכן, נבלמו יחסי הסחר של רצועת עזה עם מצרים השכנה.
משלחת האיחוד האירופי למעבר רפיח היא משלחת אזרחית לא חמושה, המורכבת בעיקר משוטרים, אנשי משמר הגבול וקציני מכס.
במקור היא יועדה לבצע את משימתה ברצועת עזה במתחם שנבנה במיוחד במעבר רפיח, כאשר מטה המשלחת היה אמור להיות בעיר עזה.
עם זאת, בשל שיקולי ביטחון, המטה ממוקם כיום בתל אביב, לשם עבר מאשקלון.
לנציגות יש גם משרד שטח בעיר עזה.
מספר העובדים הצטמצם במידה ניכרת.
למרות השעיית הפעילות במעבר רפיח ביוני 2007, המשלחת של האיחוד האירופי שמרה על יכולתה להתפרס מחדש במעבר רפיח אם יהיה בכך צורך.
הנציגות מקיימת קשר עם הצדדים השונים באופן שוטף ובמישור המבצעי.
המשימות של משלחת האיחוד האירופי למעבר רפיח הן:
מעקב, אימות והערכה פעילה של ביצועי הרשות הפלסטינית בכל הנוגע ליישום הסכמי המסגרת, הביטחון והמכס שנחתמו בין הצדדים על הפעלת מעבר רפיח.
תרומה, באמצעות חונכות, לבניית היכולת הפלסטינית בכל ההיבטים של ניהול הגבולות ברפיח.
תרומה לקשר בין הרשויות הפלסטיניות, הישראליות והמצריות בכל ההיבטים הנוגעים לניהול מעבר רפיח.
האיחוד האירופי רואה חשיבות בשמירה על הרלוונטיות של ה-AMA, ותפקיד הצד השלישי של האיחוד האירופי, והוא מוכן לפריסה מחדש של המשלחת לנקודת המעבר אם התנאים המדיניים והביטחוניים יאפשרו זאת.
מעבר גבול רפיח נפתח על ידי מצרים ב-28 במאי 2011, ומאז פועל מחוץ לתחום ה-AMA.
המשלחת הוקמה ב-24 בנובמבר 2005, כחודשיים וחצי לאחר סיום ביצוע תוכנית ההתנתקות, מתוך מטרה לעקוב אחר פעולות במעבר רפיח שבין רצועת עזה למצרים, בהתאם לעקרונות המוסכמים למעבר רפיח מ-15 בנובמבר 2005, חלק מהסכם תנועה וגישה (AMA), שנחתם על ידי ישראל והרשות הפלסטינית.
כאשר המשלחת נפרסה לראשונה, היא כללה בערך 70 אנשי צוות, כולל צוות אבטחה מיוחד.
עד 2007, משגיחי המשלחת של האיחוד האירופי במעבר רפיח השתמשו במעבר כרם שלום כדי להגיע למעבר רפיח.
המשלחת עמדה בראש משרד הקישור בכרם שלום שקיבלה וידאו ונתונים בזמן אמת של פעילויות במעבר רפיח.
הפיד החי התקבל גם על ידי צגים ישראלים.
משרד הקישור נפגש בקביעות כדי לבחון את יישום העקרונות המוסכמים למעבר רפיח, כדי לפתור כל מחלוקת הנוגעת להסכם ולבצע משימות אחרות המפורטות בו.
משרד הקישור אויש על ידי קצינים מהאיחוד האירופי, הרשות הפלסטינית וצה"ל.
ב-13 ביוני 2007, לאחר השתלטות חמאס על רצועת עזה, הכריז ראש הנציגות של המשלחת על השעיה זמנית של הפעולות במעבר, מכיוון שהרשות הפלסטינית לא יכלה לספק אבטחה לפקחי האיחוד האירופי.
במהלך 19 החודשים שבהם נכחו פקחי האיחוד האירופי במסוף (מסוף נובמבר 2005 ועד יוני 2007), בסך הכל השתמשו במעבר כמעט 450,000 איש, עם ממוצע של כ-1,500 איש ביום.
מאז 2007 לאיחוד האירופי יש מדיניות של אי מגע עם חמאס.
בשנת 2015 החלה המשלחת ביישום התוכנית.
ב-1 ביולי 2015, נטלינה צ'אה מונתה לראשת המשלחת של האיחוד האירופי לרפיח על ידי הוועדה המדינית והביטחונית של האיחוד האירופי.
במהלך 2015 הנציגות הייתה מאוישת באופן חלקי בלבד.
מועצת האיחוד האירופי הביעה את נכונות האיחוד להפעיל מחדש את המשלחת ברגע שהתנאים המדיניים והביטחוניים יאפשרו זאת.
נכון לשנת 2015, אף אחד מהצדדים שהיו שותפים להסכם ב-2005 (הרשות הפלסטינית וישראל) לא ביקש רשמית מהאיחוד האירופי להפעיל ולפרוס מחדש את משלחת האיחוד האירופי ברפיח.
משלחת ארצות הברית לאומות המאוחדות היא המשלחת הדיפלומטית הרשמית של ארצות הברית לאומות המאוחדות.
היא אחראית על ייצוג ארצות הברית ויישום מדיניותה בארגון הבין-לאומי.
המשלחת הוקמה בשנת 1947 בעקבות חקיקה של הקונגרס האמריקני, במטרה לסייע לנשיא ארצות הברית ולמחלקת המדינה בניהול מדיניות החוץ של ארצות הברית באומות המאוחדות.
מאז היווסדה, משמשת המשלחת כשלוחה מרכזית של מחלקת המדינה לענייני האומות המאוחדות.
נכון ל-2025, מונה צוות המשלחת כ-150 עובדים, העוסקים בייצוג האינטרסים הפוליטיים, הכלכליים, החברתיים, המשפטיים, הצבאיים, הדיפלומטיים והניהוליים של ארצות הברית בארגון.
המשלחת מחולקת למספר מחלקות מרכזיות:
המחלקה הביצועית מספקת ייעוץ אסטרטגי ותמיכה תפעולית לנציג הקבוע של ארצות הברית לאומות המאוחדות.
תפקידה המרכזי הוא לתאם בין המחלקות השונות במשלחת בנושאי מדיניות חוצי-תחומים, להבטיח פיקוח ובקרת איכות על תדריכים המיועדים לנציג, ולפתח המלצות בנוגע לנסיעות, נאומים ואירועים ציבוריים.
הצוות התפעולי של המחלקה אחראי על מתן תמיכה מנהלית לנציג הקבוע, כולל תכנון לוגיסטי של נסיעות, ניהול לוחות זמנים ותיאום אירועים.
המחלקה הפוליטית (Political Section) פועלת לקידום האינטרסים של ארצות הברית בנושאים פוליטיים וביטחוניים במסגרת האו"ם.
סיוע בעיצוב וניסוח מדיניות החוץ של ארצות הברית באו"ם, תוך התמקדות במשא ומתן על החלטות ומסמכים מדיניים.
טיפול בכל הנושאים הנידונים במועצת הביטחון של האו"ם, וכן בנושאים פוליטיים וביטחוניים הנדונים בוועדה הראשונה של העצרת הכללית (פירוק נשק וביטחון בין-לאומי) ובוועדה הרביעית (עניינים פוליטיים מיוחדים ודקולוניזציה).
תיאום נושאים פוליטיים וביטחוניים המובאים לדיון בפני מליאת העצרת הכללית של האו"ם.
מייצגת את ארצות הברית בוועדה החמישית של העצרת הכללית של האו"ם ובוועדות נוספות של האו"ם האחראיות על עניינים מנהליים ותקציביים.
תפקידה העיקרי הוא לחזק את מנגנוני הפיקוח והניהול של האו"ם ושל גופים שונים במערכת הארגון.
עיצוב העמדה האמריקנית בנוגע לתקציבי הפעילות הרב-שנתיים של האו"ם, כולל משימות מדיניות מיוחדות, טריבונלים לפשעי מלחמה ומבצעי שמירת השלום.
פועלת להבטיח כי תוכניות ופעילויות האו"ם ינוהלו בצורה יעילה, אפקטיבית ושקופה.
פיקוח על קרנות האו"ם הממומנות באופן וולונטרי, ובהן תוכנית הפיתוח של האו"ם (UNDP), קרן החירום לילדים של האו"ם (UNICEF) וקרן האוכלוסין של האו"ם (UNFPA).
מייצגת את ארצות הברית בגופים בין-ממשלתיים המפקחים על פעילות האו"ם בתחומים הכלכליים, החברתיים וזכויות האדם, וכן על פעילויות שטח של האו"ם בתחומי פיתוח, בניית שלום לאחר סכסוכים וסיוע הומניטרי.
המחלקה משמשת כגורם המקשר העיקרי בין המשלחת האמריקנית לבין משרדי האו"ם הרלוונטיים, כולל המשרד לתיאום עניינים הומניטריים (OCHA), המחלקה לעניינים כלכליים וחברתיים (DESA), קרן החירום לילדים של האו"ם (UNICEF), תוכנית הפיתוח של האו"ם (UNDP), קרן האוכלוסין של האו"ם (UNFPA), קרן הפיתוח של האו"ם לנשים (UN Women) וגופים נוספים.
תפקיד המחלקה הוא לספק למשלחת האמריקנית מידע עדכני על תגובות האו"ם לצורכי פיתוח, סוגיות מגדריות, מצבי זכויות אדם ומשברים הומניטריים.
מספקת ייעוץ ושירותים משפטיים בנושאים בין-לאומיים הנוגעים להשתתפותה של ארצות הברית באו"ם.
חברי המחלקה מייצגים את ארצות הברית בוועדה המשפטית של העצרת הכללית של האו"ם, במועצת הביטחון ובגופים מסונפים לה, וכן בגופים נוספים של האו"ם.
הוועדה הצבאית של המשלחת האמריקנית (Military Staff Committee – MSC) ממלאת שני תפקידים עיקריים עבור המשלחת האמריקנית לאו"ם:
מייצגת את יושב ראש המטות המשולבים של צבא ארצות הברית בוועדה הצבאית של האו"ם, שהיא גוף מסונף למועצת הביטחון של האו"ם, המורכב מנציגים צבאיים של חמש החברות הקבועות במועצה (P5).
מספקת ייעוץ לנציג הקבוע של ארצות הברית ולאנשי המשלחת האמריקנית בנוגע להיבטים צבאיים וביטחוניים של מבצעי שמירת השלום של האו"ם.
מחלקת יחסי הציבור (Public Affairs)
אחראית על ניהול התקשורת האסטרטגית והקשר עם הציבור עבור המשלחת האמריקנית לאו"ם והנהגתה.
המחלקה מעבירה את מסרי מדיניות החוץ של ארצות הברית באמצעות כלי תקשורת מסורתיים ודיגיטליים, וכן באמצעות אירועי הסברה ציבוריים, הן בארצות הברית והן מחוצה לה, בהתאם לנסיעות הנציג הקבוע.
קיום קשרים עם גופי תקשורת בין-לאומיים, לאומיים ומקומיים, כולל עיתונאי האו"ם, ומייעצת לנציג הקבוע ולבכירים נוספים במשלחת בנושא הופעות תקשורתיות.
הפעלת מערך רחב של פלטפורמות מדיה חברתית לניהול התקשורת הציבורית של המשלחת.
קיום קשרים עם ארגונים לא-ממשלתיים (NGOs) וארגוני סנגור בין-לאומיים, כדי להבטיח שהקהילה האזרחית מבינה את עמדות ארצות הברית בנושאים רב-צדדיים.
ארגון אירועים פומביים והרצאות עבור הנציג הקבוע ובכירי המשלחת, על מנת להדגיש את הישגי מדיניות החוץ האמריקנית בפני סטודנטים, אנשי חינוך ומכוני מחקר.
קיום מפגשים ואירועים שמטרתם להציג את החברה והתרבות האמריקנית בפני קהלי האו"ם.
מבטיח כי ארצות הברית עומדת בהתחייבויותיה כלפי ארגון האומות המאוחדות וקהילת האו"ם בניו יורק.
בנוסף, המשרד משמש כגורם מקשר מרכזי בין הקהילה הדיפלומטית הגדולה והיוקרתית בעולם לבין סוכנויות ממשל פדרליות ומקומיות, המגזר העסקי והאזרחים הפרטיים.
כוללת חמישה משרדים תפעוליים המספקים תמיכה מנהלית לכלל פעילויות המשלחת:
משרד השירותים הכלליים אחראי על מגוון רחב של שירותי תמיכה עבור המשלחת, בהם אספקה, תחזוקה, תיאום עם מנהל השירותים הכלליים, סיוע בוועידות, תמיכה בביקורי אח"מים, ניהול מלאי, רכש, התקשרויות, קבלת ציוד ותפעול צי הרכב.
משרד התקציב והפיננסים מטפל בתכנון פיננסי, הכנת תקציב ושירותי חשבונאות, וכן באישור תביעות מסחריות והחזרי הוצאות לעובדים.
המשרד מסייע לעובדי המשלחת בנושאים הקשורים לשכר ולהטבות.
משרד משאבי האנוש מספק את כלל שירותי כוח האדם לעובדי המשלחת, מפקח על גיוס והעסקה, מנהל תוכניות התמחות ופוסט-דוקטורט, ואחראי על ניהול תוכנית הפרסים וההוקרה.
משרד ניהול משאבי המידע אחראי על ניהול רשתות המחשוב של המשלחת, שירותי הטלפון והדואר.
יחידת המחקר מספקת שירותי מחקר הנוגעים לפעילות המשלחת והאו"ם, ומשמשת כמאגר התיעוד המרכזי של המשלחת ליוזמות מדיניות חוץ, משאים ומתנים, החלטות מדיניות, וכן לתיעוד פעולות האו"ם וההיסטוריה שלו.
מנוהל על ידי סוכנים מיוחדים של שירות הביטחון הדיפלומטי של ארצות הברית (Diplomatic Security Service – DSS), האחראים על תיאום כל היבטי אבטחת המשלחת.
המשרד פועל בשיתוף פעולה הדוק עם יחידות האבטחה של האו"ם, סוכנויות פדרליות ורשויות אכיפת החוק המקומיות, במטרה להבטיח את ביטחון המשלחת האמריקנית לאו"ם.
שגריר ארצות הברית לאומות המאוחדות
בראש המשלחת עומד שגריר ארצות הברית לאומות המאוחדות, אשר ידוע באופן רשמי כ"נציג הקבוע של ארצות הברית לאומות המאוחדות" (Permanent Representative of the United States of America to the United Nations).
תפקיד זה כולל דרגת שגריר מיוחד ומלא סמכויות (Ambassador Extraordinary and Plenipotentiary) וכן ייצוג ארצות הברית במועצת הביטחון של האו"ם.
לעיתים מכונה התפקיד גם "הנציג הקבוע" (Perm Rep).
השגריר מייצג את ארצות הברית במועצת הביטחון ובישיבות המליאה של העצרת הכללית, אלא אם נוכח גורם בכיר יותר, כגון נשיא ארצות הברית או מזכיר המדינה.
המינוי לתפקיד זה מחייב את אישור הסנאט לאחר מינוי על ידי נשיא ארצות הברית.
משלחת מס' 20 הייתה משלחת לתחנת החלל הבין-לאומית שפעלה מ-29 במאי 2009 ועד ל-11 באוקטובר 2009. זו הייתה המשלחת הראשונה שכללה שישה חברים.
מפקד המשלחת היה גנאדי פדאלקה מרוסיה.
פעילות המשלחת נמשכה 134 ימים.
פעילות המשלחת החלה ב-29 במאי עם הגעה לתחנת החלל הבין-לאומית של חללית סויוז TMA-15. החללית התחברה למודול "זאריה" באותה עת בתחנת החלל שהה צוות של משלחת מס' 19 בפיקוד גנאדי פדאלקה.
ביחד הם הרכיבו צוות משלחת מס' 20 בפיקוד גנאדי פדאלקה.
ב-5 ביוני בוצע פעילות חוץ רכבית בהשתתפות גנאדי פדאלקה ומייקל באראט.
המטרה הייתה להכין מודול "זבזדה" לחיבור למודול "פואיסק" שהיה מתוכנן להגיע בהמשך.
בנוסף לכך הותקנו ציודים נוספים בחלק החיצוני של תחנת החלל.
ב-10 ביוני פדאלקה ובאראט לבשו חליפות חלל ונכנסו למודול "זבזדה" שהיה במצב ללא אוויר.
הם החליפו בו חלקים כפעילות הכנה לחיבורו למודול "פואיסק" בהמשך של שנת 2009.
ב-17 ביוני לתחנת החלל התחברה מעבורת החלל אנדוור במסגרת משימה STS-127 בפיקוד של מארק פולנסקי.
בנוסף לאספקה חדשה במעבורת הגיעו חלקים להרחבת תחנת החלל ובמיוחד חלקים נוספים של מודול "קיבו".
לביצוע פעולות לחיבור המודול למערכות תחנת החלל צוות המעבורת ביצע 5 פעילויות חוץ רכביות.
הם התנתקו מתחנת החלל ב-27 ביולי כאשר קואיצ'י וקאטה עזב איתם את לתחנת החלל.
במקומו למשלחת מס' 20 הצטרף טימותי קופרה מארצות הברית.
ב-1 ביולי מתחנת החלל התנקתה חללית מטען "פרוגרס M-02M" שהייתה מחוברת מתחילת מאי.
מספר ימים היא שהתה במסלול ובוצעו תמרונים משותפים עם תחנת החלל.
המטרה הייתה לבחון תפקוד ציוד חדש במודול "זבזדה".
בהמשך החלה הורדה מהמסלול וחללית נשרפה בכניסה לאטמוספירה.
ב-24 ביולי לתחנת החלל הגיע חללית מטען פרוגרס M-67 עם אספקה חדשה (כ-2,549 ק"ג).
החללית התחברה למודול "זבזדה" כאשר פירוק הציוד הסתיים, בספטמבר החללית התנתקה מתחנת החלל.
ב-31 באוגוסט לתחנת החלל התחברה מעבורת החלל דיסקברי במסגרת משימה STS-128 בפיקוד של פרדריק סטרקו.
בנוסף לאספקה חדשה רבה שהגיע במודול לוגיסטי רב תכליתי "לאונרדו" צוות המעבורת ביצע פעולות תחזוקה שונות.
לביצוע פעולות עלו צוות המעבורת ביצע 3 פעילויות חוץ רכביות.
הם עזבו ב-8 בספטמבר כאשר טימותי קופרה עזב איתם את לתחנת החלל.
במקומו למשלחת מס' 20 הצטרפה ניקול סטוט מארצות הברית.
ב-10 בספטמבר לתחנת החלל הגיע חללית מטען HTV-1 עם אספקה חדשה.
החללית התחברה לתחנת החלל בעזרת זרוע רובוטית קנדארם2 למודול "הרמוני".
בחללית זו הגיעו מצרכים במשקל של 3,600 ק"ג.
היא עזבה את תחנת החלל ב-1 בנובמבר 2009.
ב-2 באוקטובר לתחנת החלל התחברה החללית סויוז TMA-16 בפיקוד מקסים סוראייב.
משלחת מס' 20 החלה בהעברת אחריות על תחנת החלל למשלחת מס' 21 בפיקוד של פרנק דה ווין.
ב-11 באוקטובר פדאלקה ובאראט חזרו לכדור הארץ בחללית סויוז TMA-14 ביחד עם תייר חלל גי לליברטה (קנדה) שהגיע לתחנת החלל בחללית "סויוז TMA-16".
האחריות על תחנת החלל עברה למשלחת מס' 21.
משלחת מס' 21 הייתה משלחת לתחנת החלל הבין-לאומית שפעלה מ-2 באוקטובר 2009 ועד ל-1 בדצמבר 2009. מפקד המשלחת היה פרנק דה ווין מבלגיה, לראשונה בראש המשלחת עמד נציג סוכנות החלל האירופית.
פעילות המשלחת נמשכה 51 ימים.
פעילות המשלחת החלה ב-2 באוקטובר עם הגעה לתחנת החלל הבין-לאומית של חללית סויוז TMA-16. באותה עת בתחנת החלל שהה צוות של משלחת מס' 20 בפיקוד גנאדי פדאלקה.
חלק מבחרי משלחת מס' 20 עברו למשלחת מס' 21, וחלק חזרו לכדור הארץ.
ב-15 באוקטובר לתחנת החלל הגיע חללית מטען פרוגרס M-03M עם אספקה חדשה.
החללית הייתה מחוברת לתחנת החלל עד לאפריל 2010.
ב-30 באוקטובר החלו הכנות לשחרור חללית מטען HTV-1. החללית הגיעה לתחנת החלל בתקופת פעילות משלחת מס' 20. היא עזבה את תחנת החלל ב-1 בנובמבר 2009.
ב-10 בנובמבר לתחנת החלל הגיע חללית אספקה פרוגרס M-MIM2 עם אספקה חדשה (כ-750 ק"ג) ומודול חדש "פואיסק".
חברי המשלחת פעלו לחיבור המודול החדש למערכות תחנת החלל.
החללית התנתקה מתחנת החלל בדצמבר 2009.
ב-18 בנובמבר לתחנת החלל התחברה מעבורת החלל אטלנטיס במסגרת משימה STS-129 בפיקוד של צ'ארלס הובו.
בנוסף לאספקה חדשה במעבורת הגיעו חלקים להרחבה ותחזוקה של תחנת החלל.
לביצוע פעולות הרחבה צוות המעבורת ביצע 3 פעילויות חוץ רכביות.
בסך הכול מעבורת הביאה תחנת החלל ציוד ומצרכים בהיקף כולל של 14 טון.
היא התנתקה מתחנת החלל ב-25 בנובמבר כאשר ניקול סטוט עזבה את לתחנת החלל על סיפון המעבורת.
בוסף נובמבר החלה העברת אחריות על תחנת החלל למשלחת מס' 22 בפיקוד ג'פרי ויליאמס.
ב-1 בדצמבר רומן רומננקו, פרנק דה ווין ורוברט ת'ירסק נכנסו לחללית סויוז TMA-15 וחזרו לכדור הארץ.
אחריות על תחנת החלל עברה למשלחת מס' 22.
משלחת מס' 22 הייתה משלחת לתחנת החלל הבין-לאומית שפעלה מ-1 בדצמבר 2009 ועד ל-18 במרץ 2010. מפקד המשלחת היה ג'פרי ויליאמס מארצות הברית.
פעילות המשלחת נמשכה 107 ימים.
שםתפקידחללית הגעה1.12–22.12.2009<small>22.12.2009–18.3.2010חללית חזרההערות ג'פרי ויליאמסמפקד המשלחת סויוז TMA-16סויוז TMA-16עבר ממשלחת מס' 21 והיה מפקד המשלחת מקסים סוראייבמהנדס טיסה סויוז TMA-16סויוז TMA-16מפקד טיסה "סויוז TMA-16".
עבר ממשלחת מס' 21 אולג קוטובמהנדס טיסה סויוז TMA-17 סויוז TMA-17מפקד טיסת "סויוז TMA-17", חבר משלחת מס' 22 ו-23 סואיטי נוגוטימהנדס טיסה סויוז TMA-17 סויוז TMA-17חבר משלחת מס' 22 ו-23 תימוטי קרימרמהנדס טיסה סויוז TMA-17 סויוז TMA-17חבר משלחת מס' 22 ו-23
פעילות המשלחת החלה ב-1 בדצמבר 2009 עם עזיבת חללית סויוז TMA-15 בה היה מפקד המשלחת מס' 21 פרנק דה ווין וחלק מצוותו.
בשלב ראשון המשלחת כללה את ג'פרי ויליאמס ומקסים סוראייב שהיו חלק ממשלחת מס' 21.
במשך פעילות המשלחת, לתחנת החלל הייתה מחוברת חללית מטען פרוגרס M-03M.
היא הגיעה באוקטובר 2009 והתנתקה באפריל 2010.
ב-22 בדצמבר לתחנת החלל הגיעה החללית סויוז TMA-17 עם 3 חברי המשלחת החדשים.
ב-14 בינואר 2010 ויליאמס וסוראייב ביצעו פעילות חוץ-רכבית שנמשכה כ-5.5 שעות.
במהלך פעילות זו הם הכינו את מודול "פואיסק" לשימוש וחיברו אותו למערכות של תחנת החלל.
ב-21 בינואר 2010 סויוז TMA-16 נותקה ממודול "זבזדה" וכעבור 21 דקות חוברה למודול "פואיסק" החדש.
ב-5 בפברואר לתחנת החלל הגיע חללית מטען פרוגרס M-04M.
על הסיפון הייתה אספקה חדשה בהיקף של כ-2,686 ק"ג.
ב-8 בפברואר התחברה לתחנת החלל מעבורת החלל אנדוור במסגרת משימה STS-130 בפיקוד של ג'ורג' זאמקה.
בנוסף לאספקה חדשה במעבורת הגיעו חלקים להרחבת תחנת החלל.
לצורך הרחבת תחנת החלל צוות המעבורת ביצע 3 פעילויות חוץ-רכביות.
בסך הכול מעבורת הביאה לתחנת החלל ציוד ומצרכים בהיקף כולל של 14 טון.
היא התנתקה מתחנת החלל ב-20 בפברואר.
ב-20 בפברואר בעזרת מדחפי חללית מטען "פרוגרס M-04M" בוצע עדכון גובה מסלול של תחנת החלל.
במחצית מרץ החלה העברת אחריות על תחנת החלל למשלחת מס' 23 בפיקוד אולג קוטוב.
ב-18 במרץ ג'פרי ויליאמס, מקסים סוראייב נכנסו לחללית סויוז TMA-16 וחזרו לכדור הארץ.
האחריות על תחנת החלל עברה למשלחת מס' 23.
חברי המשלחת ביצעו עשרות ניסויים מדעיים בתחומים שונים.
משלחת מס' 23 הייתה משלחת לתחנת החלל הבין-לאומית שפעלה מ-18 במרץ 2010 ועד ל-2 ביוני 2010. מפקד המשלחת היה אולג קוטוב מרוסיה.
פעילות המשלחת נמשכה 75 ימים.
פעילות המשלחת החלה ב-18 במרץ 2010 עם עזיבת חללית סויוז TMA-16 בה היה מפקד המשלחת מס' 22 ג'פרי ויליאמס וחלק מצוותו.
בשלב ראשון המשלחת כללה אולג קוטוב, סואיטי נוגוטי ותימוטי קרימר שהיו חלק של משלחת מס' 22.
במשך כל פעילות המשלחת לתחנת החלל הייתה מחוברת חללית מטען פרוגרס M-04M שהגיע בפברואר והתנתקה ביולי 2010.
ב-23 במרץ בעזרת מדחפי חללית מטען "פרוגרס M-04M" בוצע עדכון גובה משלול של תחנת החלל.
ב-4 באפריל לתחנת החלל הגיע חללית סויוז TMA-18 עם 3 חברי המשלחת החדשים.
ב-7 באפריל לתחנת החלל התחברה מעבורת החלל דיסקברי במסגרת משימה STS-131 בפיקוד של אלן פוינדקסטר.
בנוסף לאספקה חדשה הובאו ציוד מעבדה בעזרת מודול לוגיסטי רב תכליתי "לאונרדו".
בנוסף, היא הביאה מבנה נשיאה רב תכליתי קל משקל לביצוע ניסויים.
במשימה זו הגיע גם ציוד שישמש לתצפית על כדור הארץ מחלונות התחנה, כדי לעקוב אחר שינויי אקלים ונזקי מזג אוויר לגידולים חקלאיים.
המעבורת התנתקה מתחנת החלל ב-17 באפריל וחזרה לכדור הארץ.
ב-22 באפריל חללית מטען "פרוגרס M-03M" שהגיע באוקטובר 2009 התנתקה מתחנת החלל.
מספר ימים היא שהתה במסלול ובעזרת מכשירים שהותקנו על החללית בוצעו תצפיות.
ב-27 באפריל החלה ירידה מהמסלול והיא נשפרה בכניסה לאטמוספירה.
ב-22 באפריל בעזרת מדחפי חללית מטען "פרוגרס M-04M" בוצע עדכון גובה משלול של תחנת החלל.
ב-1 במאי לתחנת החלל הגיע חללית מטען פרוגרס M-05M עם אספקה חדשה בהיקף של 2,585 ק"ג.
החללית נותקה מתחנת החלל באוקטובר.
ב-12 במאי סויוז TMA-17 נותקה מתחנת החלל וכעבור 15 דקות חוברה למודול "זבזדה".
ב-16 במאי לתחנת החלל התחברה מעבורת החלל אטלנטיס במסגרת משימה STS-132 בפיקוד של קנת האם.
בנוסף לאספקה חדשה הובאו חלקי חילוף בעזרת מנשא מטען משולב.
בנוסף, מביאה המעבורת "מודול מחקר זעיר", מודול רוסי בשם "ראסווט", שיוצמד לחלקו התחתון של מודול "זאריה".
המעבורת התנתקה מתחנת החלל ב-23 במאי וחזרה לכדור הארץ.
ב-26 במאי בעזרת מדחפי חללית מטען בוצע עדכון גובה מסלול של תחנת החלל.
ב-2 ביוני קוטוב, נוגוטי וקרימר נכנסו לחללית סויוז TMA-17 וחזרו לכדור הארץ.
אחריות על תחנת החלל עברה למשלחת מס' 24.
חברי המשלחת ביצעו כ-130 ניסויים מדעים בתחומים שונים.
משלחת מס' 24 הייתה משלחת לתחנת החלל הבין-לאומית שפעלה מ-2 ביוני 2010 ועד ל-25 בספטמבר 2010. מפקד המשלחת היה אלכסנדר סקבורצוב מרוסיה.
פעילות המשלחת נמשכה 115 ימים.
פעילות המשלחת החלה ב-2 ביוני 2010 עם עזיבת חללית סויוז TMA-17 בה היה מפקד המשלחת מס' 23 אולג קוטוב וחלק מצוותו.
בשלב ראשון המשלחת כללה אלכסנדר סקבורצוב, מיכאיל קורניינקו וטרייסי קולדוול דייסון שהיו חלק של ממשלחת מס' 23.
במשך כל פעילות המשלחת תחנת החלל הייתה מחוברת חללית מטען פרוגרס M-05M.
היא התחברה לתחנת החלל במאי והתנתקה באוקטובר.
ב-5 ביוני הוצע עדכון גובה מסלול שלת חנת החלל בעזרת מדחפי מודול "זבזדה".
ב-8 ביוני הוצע עדכון גובה מסלול שלת חנת החלל בעזרת מדחפי חללית מטען "פרוגרס M-05M".
ב-17 ביוני לתחנת החלל הגיע חללית סויוז TMA-19 עם 3 חברי המשלחת החדשים.
ב-28 ביוני חללית סויוז TMA-19 התנתקה מתחנת החלל ולאחר טיסה של כ-30 דקות התחברה מחדש למודול "ראסווט".
זו הייתה העגינה הראשונה למודול זה.
ב-2 ביולי חללית מטען פרוגרס M-06M התקרבה לתחנת החלל אך עגינה הופסקה עקב בעיה טכנית.
ב-4 ביולי בוצע ניסיון שני של עגינת חללית מטען פרוגרס M-06M שהתחברה למודול "זבזדה" עם אספקה חדשה בהיקף של 2,630 ק"ג.
החללית התנתקה מתחנת החלל באוגוסט.
ב-27 ביולי קורניינקו ויורצ'יחין ביצעו פעילות חוץ-רכבית לחיבור מודול "ראסווט" למערכות תחנת החלל.
ב-7 באוגוסט, 11 באוגוסט ו-16 באוגוסט בוצעו פעילויות חוץ-רכביות על ידי וילוק וקולדואל-דייסון.
המטרה הייתה לתקן מערכת ויסות חום במודול "קווסט".
לאחר עבודות שנמשכו כ-23 שעות המערכת תוקנה.
ב-19 באוגוסט בוצע שינוי גובה מסלול של תחנת החלל בעזרת מדחפי חללית מטען "פרוגרס M-06M".
ב-31 באוגוסט חללית מטען"פרוגרס M-06M" התנתקה ממודול "זבזדה" ועזבה את תחנת החלל.
ב-12 בספטמבר לתחנת החלל הגיע חללית מטען פרוגרס M-07M שהתחברה למודול "זבזדה" עם אספקה חדשה בהיקף של 2,515 ק"ג.
החללית התנתקה מתחנת החלל בפברואר 2011.
ב-14 בספטמבר בעזרת מדחפי חללית מטען "פרוגרס M-07M" בוצע עדכון גובה מסלול של תחנת החלל.
ב-25 בספטמבר סקבורצוב, מיכאיל קורניינקו וטרייסי קולדוול דייסון נכנסו לחללית סויוז TMA-18 וחזרו לכדור הארץ.
אחריות על תחנת החלל עברה למשלחת מס' 25.
חברי המשלחת ביצעו מספר רב של ניסויים מדעים בתחומים שונים.
משלחת מס' 25 הייתה משלחת לתחנת החלל הבין-לאומית שפעלה מ-25 בספטמבר 2010 ועד ל-26 בנובמבר 2010. מפקד המשלחת היה דאגלס וילוק מארצות הברית.
פעילות המשלחת נמשכה 62 ימים.
ב-1 בנובמבר תחנת החלל הבין-לאומית עברה את 10 שנות פעילותה.
פעילות המשלחת החלה ב-25 בספטמבר 2010 עם עזיבת חללית סויוז TMA-18 בה היה מפקד המשלחת מס' 24 אלכסנדר סקבורצוב וחלק מצוותו.
בשלב ראשון המשלחת כללה 3 אנשים שהיו חלק של משלחמת מס' 24.
במשך פעילות המשלחת תחנת החלל הייתה מחוברת חללית מטען פרוגרס M-07M.
ב-10 באוקטובר לתחנת החלל הגיע חללית סויוז TMA-01M עם 3 חברי המשלחת החדשים.
ב-21 באוקטובר בעזרת מדחפי חללית מטען "פרוגרס M-07M" בוצע עדכון גובה מסלול של תחנת החלל.
ב-30 באוקטובר לתחנת החלל הגיע חללית אספקה פרוגרס M-08M עם אספקה חדשה בהיקף של כ-2,500 ק"ג.
החללית התנתקה מתחנת החלל בינואר 2011.
ב-15 בנובמבר יורצ'יחין וסקריפוצ'קה ביצעו פעילות חוץ-רכבית שבמהלכה בוצעו מספר עבודות תחזוקה.
התקנת מצלמה נוספת על מודול "ראסווט" לא הצליחה.
ב-23 בנובמבר בעזרת מדחפי חללית מטען "פרוגרס M-07M" בוצע עדכון גובה מסלול של תחנת החלל.
ב-26 בנובמבר וילוק, יורצ'יחין וווקר נכנסו לחללית סויוז TMA-19 וחזרו לכדור הארץ.
אחריות על תחנת החלל עברה למשלחת מס' 26.
משלחת מס' 26 הייתה משלחת לתחנת החלל הבין-לאומית שפעלה מ-26 בנובמבר 2010 ועד ל-16 במרץ 2011. מפקד המשלחת היה סקוט קלי מארצות הברית.
פעילות המשלחת נמשכה 100 ימים.
פעילות המשלחת החלה ב-26 בנובמבר 2010 עם עזיבת חללית סויוז TMA-19 בה היה מפקד המשלחת מס' 25 דאגלס וילוק וחלק מצוותו.
בשלב ראשון המשלחת כללה 3 אנשים שהיו חלק של משלחמת מס' 25.
ב-17 בדצמבר 2010 לתחנת החלל הגיע חללית סויוז TMA-20 עם 3 חברי המשלחת החדשים.
ב-21 בינואר קונדרטייב וסקריפוצ'קה ביצעו פעילות חוץ-רכבית במהלכה בוצעו מספר עבודות תחזוקה.
ב-22 בינואר 2011 לתחנת החלל הגיע חללית מטען HTV-2 שעגנה במודול "הרמוני".
על החללית הייתה אספקה בהיקף של 4.9 טון.
העברת ציוד לתחנת החלל בוצע בעזרת זרוע רובוטי Dextre החדש.
ב-18 בפברואר החללית עברה לעגינה במקום אחר באותו מודול.
ב-10 במרץ, לאחר עזיבת מעבורת החלל של משימת STS-133 היא חזרה למיקום בה עגנה מהתחלה.
היא נותקה סופית מתחנת החלל ב-30 במרץ.
ב-24 בינואר בוצע ניתוק חללית מטען פרוגרס M-08M מתחנת החלל (הייתה מחוברת מאוקטובר 2010) ושוחרר מקום עגינה לחללית מטען חדשה.
ב-30 בינואר לתחנת החלל הגיע חללית מטען פרוגרס M-09M עם אספקה חדשה בהיקף של כ-2,666 ק"ג.
החללית התנתקה מתחנת החלל באפריל 2011. עם החללית הגיע לוויין Kedr ששוחרר למסלול על ידי משלחת מס' 28.
ב-16 בפברואר קונדרטייב וסקריפוצ'קה ביצעו פעילות חוץ-רכבית בהמלכה בוצעו מספר עבודות תחזוקה.
ב-24 בפברואר לתחנת החלל הגיע חללית מטען ATV-2 עם אספקה חדשה בהיקף של כ-7,100 ק"ג.
החללית התנתקה מתחנת החלל ביוני 2011.
ב-26 בפברואר לתחנת החלל הגיע מעבורת החלל דיסקברי במסגרת משימה STS-133 (סטיבן לינדזי היה מפקד צוות).
המשימה הייתה מיועדת להעברה לתחנת החלל הבין-לאומית את המנשא הלוגיסטי EXPRESS 4, ומודול לוגיסטי רב תכליתי "לאונרדו".
ביניהם - מגן מפני אשפת חלל למודול הרוסי זבזדה, אנטנות ערוץ S חלופיות, זרוע חלופית לרובוט מרובה הגפיים "דקסטר", וחלקים נוספים.
במשימה זו נבחן גלאי ניווט חדש, האמור לשמש את החללית אוריון.
חברי צוות המעבורת ביצעו פעמיים פעילות חוץ-רכבית באורך כולל של כ-13 שעות.
בסך הכול לתחנת החלל הועברו מצרכים וציודים בהיקף של 12.8 טון.
המעבורת התנתקה מתחנת החלל ב-7 במרץ 2011.
ב-16 במרץ קלי, קאלרי וסקריפוצ'קה נכנסו לחללית סויוז TMA-01M וחזרו לכדור הארץ.
אחריות על תחנת החלל עברה למשלחת מס' 27.
משלחת מס' 27 הייתה משלחת לתחנת החלל הבין-לאומית שפעלה מ-16 במרץ 2011 ועד ל-23 במאי 2011. מפקד המשלחת היה דמיטרי קונדרטייב מרוסיה.
פעילות המשלחת נמשכה 68 ימים.
פעילות המשלחת החלה ב-16 במרץ 2011 עם עזיבת חללית סויוז TMA-01M בה היה מפקד המשלחת מס' 26 סקוט קלי וחלק מצוותו.
בשלב ראשון המשלחת כללה 3 אנשים שהיו חלק של משלחמת מס' 26.
ב-28 במרץ מתחנת החלל התנתקה חללית מטען HTV-2 שעגנה במודול הרמוני.
ב-2 באפריל בעזרת מדחפי חלליות מטען "HTV-2", "פרוגרס M-09M" ומודול "זבזדה" בוצע שינוי גובה מסלול של תחנת החלל.
ב-6 באפריל 2010 לתחנת החלל הגיע חללית סויוז TMA-21 עם 3 חברי המשלחת החדשים.
ב-22 באפריל מתחנת החלל התנתקה חללית מטען פרוגרס M-09M שהייתה מחוברת למודול "פירס" מינואר.
ב-29 באפריל לתחנת החלל התחברה חללית מטען פרוגרס M-10M שהתחברה למודול "פירס".
החללית הביאה כ-2,645 ק"ג אספקה.
היא עזבה את תחנת החלל באוקטובר.
ב-18 במאי לתחנת החלל הגיע מעבורת החלל אנדוור במסגרת משימה STS-134 (סטיבן לינדזי היה מפקד צוות).
המשימה יועדה להביא אל תחנת החלל הבין-לאומית את המנשא הלוגיסטי EXPRESS 3, וגלאי AMS02. היא התחברה למודול "הרמוני".
חברי צוות המעבורת ביצעו 4-פעמים פעילות חוץ-רכבית באורך כולל של כ-29 שעות.
בסך הכול לתחנת החלל הועברו מצרכים וציודים רבים.
המעבורת התנתקה מתחנת החלל ב-30 במאי 2011.
ב-23 במאי קונדרטייב, קולמן ונספולי נכנסו לחללית סויוז TMA-20 וחזרו לכדור הארץ.
אחריות על תחנת החלל עברה למשלחת מס' 28.
משלחת מס' 28 הייתה משלחת לתחנת החלל הבין-לאומית שפעלה מ-23 במאי 2011 ועד ל-16 בספטמבר 2011. מפקד המשלחת היה אנדריי בוריסנקו מרוסיה.
פעילות המשלחת החלה ב-23 במאי 2011 עם עזיבת חללית סויוז TMA-20 בה היה מפקד המשלחת מס' 27 דמיטרי קונדרטייב וחלק מצוותו.
בשלב ראשון המשלחת כללה 3 אנשים שהיו חלק של משלחמת מס' 27.
חברי צוות המעבורת ביצעו 4 פעמים פעילות חוץ-רכבית באורך כולל של כ-29 שעות.
ב-9 ביוני לתחנת החלל הגיע חללית סויוז TMA-02M עם 3 חברי המשלחת החדשים.
ב-20 ביוני חללית אספקה ATV 2 שהייתה מחוברת למודול "זבזדה" מפברואר התנתקה מתחנת החלל.
ב-23 ביוני לתחנת החלל התחברה חללית אספקה פרוגרס M-11M שהתחברה למודול "זבזדה".
החללית הביאה כ-2,673 ק"ג אספקה.
היא עזבה את תחנת החלל באוגוסט.
ב-29 ביוני בעזרת מדחפי חללית מטען "פרוגרס M-11M" בוצע עדכון גובה מסלול של תחנת החלל.
ב-30 ביוני בעזרת מדחפי חללית מטען "פרוגרס M-11M" בוצע עדכון נוסף של גובה מסלול של תחנת החלל.
ב-1 ביולי בעזרת מדחפי חללית מטען "פרוגרס M-11M" בוצע עדכון שלישי ואחרון של גובה מסלול של תחנת החלל.
ב-10 ביולי לתחנת החלל הגיע מעבורת החלל אטלנטיס במסגרת משימה STS-135 (כריסטופר פרגוסון היה מפקד צוות).
המעבורת נשאה בתא המטען שלה את המודול לוגיסטי רב תכליתי "רפאלו", הנושא בתוכו כ-4,300 קילוגרם של מטען.
ב-12 ביולי גאראן ופוסום ביצעו פעילות חוץ רכבית באורך של כ-6.5 שעות.
הם התקינו ציודים נוספים בחלק החיצוני של תחנת החלל והעבירו לתא מטען של המעברות חלק פגום של מערכת ויסות חום אמריקאית.
המעבורת התנתקה מתחנת החלל ב-19 ביולי 2011.
ב-3 באוגוסט וולקוב וסאמוקוטייב ביצעו פעילות חוץ רכבית באורך של כ-6.5 שעות.
הם שינו מיקום של מנוף והתקינו ציוד נוסף בחלק החיצוני של תחנת החלל.
במהלך פעילות שוחרר למסלול לוויין Kedr שהגיע לתחנת החלל בחללית מטען "פרוגרס M-09M" בינואר.
ב-23 באוגוסט מתחנת החלל התנתקה חללית אספקה פרוגרס M-11M שהייתה מחוברת למודול "זבזדה".
ב-24 באוגוסט בוצע שיגור של חללית אספקה פרוגרס M-12M.
השיגור נכשל עקב תקלה בשלב השלישי של משגר.
אספקה שכבר הייתה על סיפון תחנת החלל אפשרה תפקוד תקין של הצוות עד להגעת חללית אספקה חלופית שתכוננה לאוקטובר.
ב-16 בספטמבר סאמוקוטייב, בוריסנקו ורונלד גארן נכנסו לחללית סויוז TMA-21 וחזרו לכדור הארץ.
אחריות על תחנת החלל עברה למשלחת מס' 29.
משלחת מס' 29 הייתה משלחת לתחנת החלל הבין-לאומית שפעלה מ-16 בספטמבר 2011 ועד ל-21 בנובמבר 2011. מפקד המשלחת היה מייקל פוסום מארצות הברית.
פעילות המשלחת נמשכה 67 ימים.
פעילות המשלחת החלה ב-16 בספטמבר 2011 עם עזיבת חללית סויוז TMA-21 בה היה מפקד המשלחת מס' 28 אנדריי בוריסנקו וחלק מצוותו.
בשלב ראשון המשלחת כללה 3 אנשים שהיו חלק של משלחמת מס' 28.
ב-29 באוקטובר מתחנת החלל התנתקה חללית אספקה פרוגרס M-10M שהייתה מחוברת למודול "פירס" מאפריל.
ב-2 בנובמבר לתחנת החלל התחברה חללית אספקה פרוגרס M-13M שהתחברה למודול "פירס".
החללית הביאה 2,648 ק"ג אספקה כולל חללית "צ'יביס M" (שוחרר מסלול בינואר 2012).
החללית עזבה את תחנת החלל בינואר 2012.
ב-16 בנובמבר לתחנת החלל הגיע חללית סויוז TMA-22 עם 3 חברי המשלחת החדשים.
ב-21 בנובמבר פוסום, וולקוב ופורוקבה נכנסו לחללית סויוז TMA-02M וחזרו לכדור הארץ.
אחריות על תחנת החלל עברה למשלחת מס' 30.
משלחת מס' 30 הייתה משלחת לתחנת החלל הבין-לאומית שפעלה במשך 157 ימים, מ-21 בנובמבר 2011 ועד ל-27 באפריל 2012. מפקד המשלחת היה דניאל ברבנק מארצות הברית.
פעילות המשלחת החלה ב-21 בנובמבר 2011 עם עזיבת חללית סויוז TMA-02M בה היה מפקד המשלחת מס' 29 מייקל פוסום וחלק מצוותו.
בשלב ראשון המשלחת כללה 3 אנשים שהיו חלק של משלחת מס' 29.
ב-21 בדצמבר בוצע תצפית על שביט C/2011 W3 והתגלה שהיא גדולה מהצפוי.
ב-23 בדצמבר לתחנת החלל הגיע חללית סויוז TMA-03M עם 3 חברי המשלחת החדשים.
בתחילת ינואר 2012 התברר שקיימת בעיה טכנית עם שיגור חללית סויוז TMA-04M ולכן משך פעילות המשלחת הוערך בכחודש עד לאפריל 2012.
ב-23 בינואר 2012 מתחנת החלל התנתקה חללית מטען פרוגרס M-13M שהייתה מחוברת למודול "פירס" מאוקטובר.
ב-25 בינואר מחללית מטען שוחרר למסלול לוויין "צ'יביס M" שהגיע לתחנת החלל בחללית מטען "פרוגרס M-13M"
ב-28 בינואר לתחנת החלל הגיע חללית מטען פרוגרס M-14M שהתחברה למודול "פירס".
החללית הביאה כ-2,669 ק"ג אספקה.
היא עזבה את תחנת החלל ב-19 באפריל 2012.
ב-16 בפברואר שקאפלרוב וקונוננקו ביצעו פעילות חוץ-רכבית.
במהלך המשימה בוצע העברת מנוף למיקום חדש ו-2 ניסויים מדעים.
משך הפעילות הייתה קצת מעל ל-6 שעות.
ב-23 במרץ לתחנת החלל הגיע חללית מטען ATV 3 אדוארדו אמלדי שהתחברה למודול "זבזדה".
החללית הביאה כ-5,356 ק"ג אספקה.
היא עזבה את תחנת החלל בספטמבר 2012.
ב-19 באפריל חללית מטען "פרוגרס M-14" נותקה מתחנת החלל.
מספר ימים היא טסיה במסלול סביב כדור הארץ תוך ביצוע תצפיות מדעיות.
לאחר מכך החל תהליך ירידה ממסלול ושריפה באטמוספירה.
ב-22 באפריל לתחנת החלל התחברה חללית מטען פרוגרס M-15M שהתחברה למודול "פירס".
החללית הביאה כ-2,300 ק"ג אספקה.
היא עזבה את תחנת החלל ביולי 2012.
ב-27 באפריל ברבנק, שקאפלרוב ואיוונישין נכנסו לחללית סויוז TMA-22 וחזרו לכדור הארץ.
אחריות על תחנת החלל עברה למשלחת מס' 31.
משלחת מס' 31 הייתה משלחת לתחנת החלל הבין-לאומית שפעלה מ-27 באפריל 2012 ועד ל-1 ביולי 2012. מפקד המשלחת היה אולג קונוננקו מרוסיה.
פעילות המשלחת נמשכה 65 ימים.
פעילות המשלחת החלה ב-27 באפריל 2012 עם עזיבת חללית סויוז TMA-22 בה היה מפקד המשלחת מס' 30 דניאל ברבנק וחלק מצוותו.
בשלב ראשון המשלחת כללה 3 אנשים שהיו חלק של משלחמת מס' 30.
במשך פעילות המשלחת לתחנת החלל הייתה מחוברת חללית מטען "פרוגרס M-15M".
ב-17 במאי לתחנת החלל הגיע חללית סויוז TMA-04M עם 3 חברי המשלחת החדשים.
ב-22 במאי לתחנת החלל התחברה חללית אספקה דרגון שהתחברה למודול "הרמוני" בעזרת זרוע רובוטי קנדארם2. זו הייתה העגינה הראשונה של חללית אספקה פרטית רב-פעמית.
החללית הביאה כ-554 ק"ג אספקה והחזירה לכדור הארץ 600 ק"ג של ציוד ומסמכים.
היא עזבה את תחנת החלל ב-31 במאי.
הנחיתה עברה בהצלחה ולאחר טיפול החללית הייתה מוכנה לטיסה חדשה.
ב-1 ביולי קונוננקו, פטיט וקויפרס נכנסו לחללית סויוז TMA-03M וחזרו לכדור הארץ.
אחריות על תחנת החלל עברה למשלחת מס' 32.
משלחת מס' 32 הייתה משלחת לתחנת החלל הבין-לאומית שפעלה מ-1 ביולי 2012 ועד ל-16 בספטמבר 2012. מפקד המשלחת היה גנאדי פדאלקה מרוסיה.
המשלחת פעלה במשך 77 ימים.
פעילות המשלחת החלה ב-1 ביולי 2012 עם עזיבת חללית סויוז TMA-03M בה היה מפקד המשלחת מס' 31 אולג קונוננקו וחלק מצוותו.
בשלב ראשון המשלחת כללה 3 אנשים שהיו חלק של משלחמת מס' 31.
ב-17 ביולי לתחנת החלל הגיע חללית סויוז TMA-05M עם 3 חברי המשלחת החדשים.
ב-22 ביולי מתחנת החלל התנתקה חללית מטען פרוגרס M-15M שהייתה מחוברת מאפריל.
המטרה הייתה לבדוק גרסה חדשה של מערכת עגינה.
ניסיון עגינה ב-24 ביולי לא הצליח.
לאחר שינוי תוכנה, ב-29 ביולי בוצע עגינה מוצלחת.
החללית התנתקה סופית ב-31 ביולי.
ב-27 ביולי לתחנת החלל הגיע חללית אספקה HTV-3 שהתחברה למודול "הרמוני" בעזרת זרוע רובוטי קנדארם2. החללית הביאה כ-3,500 ק"ג אספקה וחלקי חילוף.
החללית התנתקה מתחנת החלל ב-12 בספטמבר.
ב-31 ביולי חללית מטען "פרוגרס M-15M" נותק המתחנת החלל והחלה בטיסה נפרדת במהלכה בוצעו מספר תצפיות מדעיות.
היא הורדה מהמסלול ב-20 באוגוסט ונשרפה בכניסה לאטמוספירה.
ב-2 באוגוסט לתחנת החלל התחברה חללית אספקה פרוגרס M-16M שהתחברה למודול "פירס".
החללית הביאה כ-2,639 ק"ג אספקה וחלקי חילוף.
החללית התנתקה מתחנת החלל פברואר 2013.