tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הצטיין במשחק נגד דינמו קייב, כאשר הדף את בעיטת עונשין של ארטיום מילבסקי.
המשחק הזה גרם להתעניינותו של מאמן דינמו קייב בקובל.
בתום עונת 2009/2010 הציעה הנהלת דינמו לקנות את כרטיס השחקן של קובל.
לפי הערכות עבר קובל לדינמו תמורת סכום של כשלושה מיליון יורו.
קובל חתם על החוזה למשך חמש שנים עם דינמו (בעצם מי שחתם על החוזה היה אביו, שכן סיום החתימה טרם מלאו לו 18 שנים).
בתקופה בה הוחתם היו שני השוערים האחרים של דינמו (אולכסנדר שובקובסקי וסטניסלאב בוגוש) פצועים ולמאמן לא נותר אלא להציב אותו בשער.
ב-17 באוגוסט 2010, בגיל 17 וחצי, ערך את הופעתו הראשונה במדי דינמו.
היה זה משחק נגד אייאקס במסגרת ליגת האלופות.
הוא שיחק כשוער ראשון של דינמו במשך כחצי עונה, עד להחלמתו של שובקובסקי.
עונתו הטובה ביותר במדי דינמו הייתה 2012/2013. בעונה זו הוא שוב הוצב כשוער ראשון של הקבוצה ובסיומה זכה בפרס שוער העונה בליגת העל האוקראינית וגם בפרס השחקן הצעיר המצטיין של העונה.
למרות הופעותיו המוצלחות הוא הוצב בעונה הבאה בעמדת השוער השני של הקבוצה וזכה להשתתף במשחקים מעטים.
בעונת 2014/2015 הושאל לקבוצת הוברלה אוז'הורוד.
לאחר מכן הושאל לקבוצת אודנסה בולקלוב הדנית.
בשנת 2017 הוא שב לתקופה קצרה לדינמו קייב.
בינואר 2018 הושאל לדפורטיבו לה קורוניה הספרדית.
במשחקו הראשון ספג כרטיס אדום.
בקיץ 2018 הושאל לאל-פתח הסעודית, אשר בתום העונה קנתה את כרטיס השחקן שלו והחתימה אותו על חוזה למשך שלוש שנים.
ב-2022, לאחר סיום החוזה עם אל-פתח, חתם בקבוצת שריף טירספול המולדובית.
קובל שיחק בכל שכבות הגיל של הנבחרות הלאומיות של אוקראינה.
ב-10 בספטמבר 2008 שיחק את משחקו הראשון בשורות נבחרת הנערים של אוקראינה.
לאחר שמונה משחקים במדי נבחרת הנערים עבר לנבחרת הנוער של אוקראינה.
הוא שיחק בשורותיה 12 משחקים.
במאי 2012 זומן לראשונה לסגל הנבחרת הלאומית של אוקראינה משחקו הראשון במדי הנבחרת היה משחק ידידות מול ב-1 ביוני 2012. קובל היה בסגל נבחרת אוקראינה ליורו 2012, אך לא שותף באף אחד ממשחקי הנבחרת בטורניר.
מאמני הנבחרת המשיכו לזמנו למחנות האימונים של הנבחרת, אך לא שיתפו אותו במשחקים.
את משחקו השני (והאחרון) במדי הנבחרת ערך ביולי 2017.
מקסים אלכסנדרוביץ' מיירוביץ' הוא כדורגלן רוסי-יהודי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת אוררטו מליגת העל הארמנית.
מיירוביץ' גדל במחלקות הנוער של צ'רנומורץ נובורוסיסק ומרכז החינוך צ'רטנובו.
הוא שיחק בקבוצת קובאן קרסנודאר מליגת העל הרוסית, ובמספר מועדונים נוספים מהליגה הרוסית הראשונה והליגה הרוסית השנייה.
בהמשך שיחק בקבוצת נואה מליגת העל הארמנית.
ב-1 ביולי 2022 חתם באוררטו מליגת העל הארמנית, עמה זכה בעונת באליפות ארמניה.
מקסים סוראייב הוא קוסמונאוט רוסי.
הוא השתתף במספר טיסות לתחנת החלל הבין-לאומית והיה מפקד משלחת מס' 41 לתחנת החלל הבין-לאומית.
מקסים סוראייב נולד בצ'ליאבינסק למשפחה קצין חיל האוויר הסובייטי שהיה מרצה בבית ספר של החיל בעיר.
בעקבות השירות הצבאי של אביו המשפחה עברה מספר פעמים מעיר לעיר.
בשנת 1989 מקסים סיים לימודי בית ספר בעיירה נוגינסק שבמחוז מוסקבה.
סוראייב התקבל ללימודי טיס בבית ספר לטיסה של חיל האוויר הסובייטי.
הוא סיים לימודים במספר מוסדות להשכלה גבוהה של החיל, כולל סיום בהצטיינות בשנת 1997.
סוראייב היה טייס "סוחוי Su-27" ובסך הכול הגיע לכ-700 שעות טיסה.
בדצמבר 1997 סוראייב החל קורס במרכז גגארין להכשרת קוסמונאוטים.
הוא היה בצוות גיבוי של מספר משימות.
בספטמבר 2009 סוראייב היה מפקד טיסה סויוז TMA-16 שהביא לתחנת החלל את חברי משלחת מס' 21 לתחנת החלל הבין-לאומית (פרנק דה ווין היה מפקד המשלחת).
לאחר סיום פעילות המשלחת סוראייב עבר למשלחת מס' 22 לתחנת החלל הבין-לאומית (ג'פרי ויליאמס היה מפקד המשלחת).
במהלך שהות בתחנת החלל סוראייב ביצע פעילות חוץ-רכבית באורך של כ-6 שעות.
בשנת 2014 הוא קיבל מינוי למשלחת מס' 40 לתחנת החלל הבין-לאומית (סטיבן סוונסון היה מפקד צוות).
סוראייב היה מפקד טיסה סויוז TMA-13M שהביא לתחנת החלל את חברי הצוות.
בסיום פעילות המשלחת סוראייב עבר למשלחת מס' 41 לתחנת החלל הבין-לאומית והיה מפקד המשלחת.
במהלך שהות בתחנת החלל סוראייב ביצע פעילות חוץ-רכבית באורך של כ-3.5 שעות.
בשנת 2011 סוראייב היה מועמד לחברי הדומה הממלכתית של הפדרציה הרוסית אך לא נבחר.
בבחירות שנערכו בשנת 2016 הוא התמודד פעם נוספת ונבחר.
הוא כיהן עד לשנת 2021 ולא נבחר לכהונה נוספת.
מקסים סראף הוא כדורגלן סורי-רוסי המשחק בעמדת השוער במחלקת הנוער של צסק"א מוסקבה ובנבחרת סוריה.
סראף משחק במחלקת הנוער של צסק"א מוסקבה.
סראף נכלל בסגל נבחרת סוריה לטורניר גביע אסיה 2023, על-אף שלא ערך הופעות במדי הנבחרת עד למועד הזימון.
מקסים "מקס" אלכסנדרוביץ' פדייב הוא זמר-יוצר, מלחין ומפיק רוסי.
מקסים פדייב נולד ב-6 במאי 1968 בקורגן, מחוז קורגן, ברית המועצות.
כשהיה ילד, הוא למד בבית ספר למוזיקה בקורגן, ולמד לנגן בגיטרה בס.
מאוחר יותר למד בשתי אוניברסיטאות, שתיהן מתמחות במוזיקה, כשהיה בן חמש-עשרה בלבד.
פדייב החל לעבוד עם מוזיקאים מקצועיים ב-1989, כמו לריסה דולינה וגם ולרי לאונטייב.
הוא זכה לתמיכה של השחקן סרגיי קירילוב , שניסה לשלב את פדייב בעולם המוזיקה.
בשנת 1993 החל פדייב לנהל את הזמרת סבטלנה גיימן, שלימים תתפרסם בתור לינדה .
פדייב כתב, הפיק והלחין את החומרים המוזיקליים שלה.
לאחר שנוהלה על ידי פדייב, לינדה זכתה לתשומת לב תקשורתית ובעקבותיה צברה פופולריות רבה.
השותפות של השניים הסתיימה ב-1999. בסופו של דבר, לינדה התחילה לכתוב את השירים שלה בעצמה.
לאחר שזכה להצלחה רבה כמפיק מוזיקלי, פדייב הצליח גם כמפיק טלוויזיה בעונה השנייה של תוכנית הכישרונות של הערוץ הראשון, "מפעל הכוכבים".
מתוך התוכנית יצאו בסופו של דבר זמרים רוסים פופולריים רבים, כמו יוליה סאביצ'בה, ילנה טמניקובה, אירקלי פירז'לאבה, פייר נרסיסו וילנה טרלייבה.
סאביצ'בה התמודדה בסופו של דבר עבור רוסיה בתחרות האירוויזיון שאירעה בשנת 2004, והגיעה למקום האחד-עשר.
זמן קצר לאחר "מפעל הכוכבים", החל פדייב לנהל את הזמרת גלוקוזה, שזכתה להצלחה רבה.
2003–הווה: מונוליט רקורדס, "מפעל הכוכבים 5" וסרברו
פדייב הקים חברת תקליטים משלו, מונוליט רקורדס, בשנת 2003. היא ממוקמת במוסקבה, ועד מהרה הפכה לאחת מחברות התקליטים המשפיעות ביותר ברוסיה, כמו גם במדינות ברית המועצות לשעבר.
בשנת 2004 יצא דרך חברת התקליטים האלבום Джага-Джага שקיבל ברוסיה את תואר הפלטינה.
בשנת 2005 חזר פדייב להפקת טלוויזיה כמפיק שותף של תוכנית הכישרונות של הערוץ הראשון, "מפעל הכוכבים 5".
מאוחר יותר הוא התמקד בפרויקט החדש שלו, להקת הבנות סרברו.
הלהקה זכתה במקום השלישי בתחרות האירוויזיון שאירעה בשנת 2007, זכתה מאז בפרסים רבים והפכה לאחת מלהקות הבנות המצליחות ביותר ברוסיה באותו העשור בו הוקמה.
הלהקה הוציאה את אלבום הבכורה שלה, Opiumroz, ב-25 באפריל 2009 בהוצאת מונוליט רקורדס.
בשנת 2011, הוציא פדייב את "Googoosha" לראשונה בגרסה בין-לאומית שהוקלטה בשפה האנגלית בלבד.
פדייב וחברת התקליטים שבבעלותו, מונוליט רקורדס פתחו פרויקט חדש בחיפוש אחר זמרת סולו חדשה.
מקסים פרנק-קמנצקי הוא ביופיזיקאי אמריקאי יהודי ממוצא רוסי.
מקסים פרנק-קמנצקי נולד בשנת 1941 בניז'ני נובגורוד למשפחה יהודית.
אביו היה פיזיקאי דוד פרנק-קמנצקי.
הוא למד בבית ספר בעיר סארוב בו אביו עבד על פיתוח פצצה גרעינית.
בשנת 1956 המשפחה עברה למוסקבה.
מקסים הצעיר קיבל שיעורים פרטיים מחבריו של אביו יעקב זלדוביץ', איגור תאם, יולי חריטון ועוד.
בסיום בית ספר מקסים פרנק-קמנצקי החל לימודים במכון לפיזיקה וטכנולוגיה של מוסקבה אותו סיים בשנת 1964 עם הסמכה בפיזיקה תאורטית.
במהלך הלימודים הוא עבר בחינה של לנדאו בפיזיקה תאורטית.
לאחר הלימודים פרנק-קמנצקי החל התמחות בביופיזיקה בהשפעת מיכאיל וולקנשטיין.
עד לשנת 1978 הוא עבד במכון קורצ'טוב.
בתקופת עבודתו במכון הוא עשה מספר מחקרים ביחד עם אלכסנדר דיכנה והם הפכו לחברים טובים.
בשנת 1967 הוא סיים עבודת תואר שלישי ובשנת 1972 עבודת פוסט-דוקטורט.
בשנת 1979 פרנק-קמנצקי התמנה לפרופסור במכון לפיזיקה וטכנולוגיה של מוסקבה ובאותה שנה החל לעבוד במכון של אקדמיה למדעים של ברית המועצות לגנטיקה מולקולרית.
בשנת 1993 פרנק-קמנצקי עזב את רוסיה והתמנה לפרופסור באוניברסיטת בוסטון.
הוא נשוי לבת של דוד ווסקובויניק ולזוג נולד בן.
מקסים פקנר-קמנצקי מתמחה בחקר מבנה דנא.
הוא פרסם מאמרים רבים בתחום.
בשנת 1983 הוא פרסם ספר על ה-דנא.
הספר עבר מספר מהדורות ותורגם לאנגלית.
עוד בשנת 1988 פרנק-קמנצקי ציין שנדרש ארגון מחדש על המדע ברוסיה.
לדעתו האקדמיה במדעים אינה מקדם את המחקר ומדענים צעירים.
מקסים איגורביץ' קירייב (בבלארוסית: Максім Ігаравіч Кірэеў, בהולנדית: Maxim Kireev; נולד ב-9 ביולי 2004 בבריסל שבבלגיה) הוא כדורגלן בלארוסי-בלגי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בקבוצת מכלן ובנבחרת בלארוס.
קירייב גדל במחלקת הנוער של אנדרלכט, ובחודש מאי 2023 חתם בליירסה קמפנזונן מליגת המשנה הבלגית.
ב-21 במרץ 2024 ערך קירייב את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בלארוס, בהפסד 0–2 לנבחרת מונטנגרו במשחק ידידות.
מקסים יבגנייביץ' כץ הוא דמות אופוזיציונית רוסית, פעיל תכנון עירוני, אסטרטג קמפיינים פוליטיים, ויוטיובר פופולרי המנחה תוכנית פוליטית יומית משלו.
כץ התפרסם בשנת 2011 עם קמפיין הבחירות המוצלח שלו למושב באספה העירונית במוסקבה.
בין 2012 ל-2016, כיהן כנציג מחוזי של מחוז שצ'וקינו.
בשנת 2012, נבחר כץ למועצת התיאום של האופוזיציה הרוסית, וכיהן בה עד 2013. כץ ידוע בזכות עבודתו כאסטרטג קמפיינים פוליטיים של האופוזיציה, לאחר שכיהן כמנהל קמפיין או כסגן מנהל קמפיין עבור אלכסיי נבלני (2013), דמיטרי גודקוב (2016), דריה בסדינה (2019), ואנסטסיה בריוחנובה (2019, 2021).
בשנת 2012 ייסד כץ יחד עם איליה וארלמוב את קרן הפרויקטים העירוניים, ארגון המתמקד בשיפור איכות החיים בערים ברוסיה.
ערוץ היוטיוב של כץ, שהושק בשנת 2010, כולל פרשנות פוליטית יומית.
הערוץ צבר למעלה מ-2.3 מיליון מנויים ויותר ממיליארד צפיות.
כץ עומד בפני אישומים פוליטיים ברוסיה בגין הפצת "מידע כוזב" לכאורה על פעולות הצבא הרוסי באוקראינה.
כץ נולד במוסקבה, רוסיה, לאב יהודי ולאם ממוצא רוסי.
בשנת 1993 היגר לישראל עם משפחתו.
בשנת 2001 חזר לרוסיה.דובר עברית שוטפת.
בשנות ה-20 לחייו היה כץ שחקן פוקר מקצועי.
בשנת 2007 היה לרוסי הראשון והיחיד שזכה באליפות רוסיה בפוקר ספורטיבי.
בשנת 2012 נבחר לנציג מועצה עירונית של מחוז שצ'וקינו במוסקבה.
בשנת 2012 השיק יחד עם איליה וארלמוב את קרן הפיתוח העירוני "פרויקטים עירוניים" ועבד כמנהל הקרן.
בשנת 2016 היה אחד משלושה עשר אזרחים רוסים שקיבלו את מלגת צ'בנינג של ממשלת בריטניה, אשר מממנת סטודנטים בעלי פוטנציאל מנהיגות ללימודים באוניברסיטה בריטית.
במסגרת מלגה זו, כץ למד באוניברסיטת גלאזגו, והשלים תואר שני ב"מדיניות ציבורית ועירונית" בשנת 2017. במאי 2023, קיבל כץ תואר שני נוסף מאוניברסיטת תל אביב, לאחר שהשלים תוכנית "מנהיגות בחינוך".
בשנת 2022, לאחר פרוץ המלחמה בין רוסיה לאוקראינה, עלה לישראל עם משפחתו.
ב-23 במרץ 2023 נעצר שלא בפניו על ידי בית המשפט המחוזי בסמני באשמת "הפצת מידע כוזב" על הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית בגין סיקור טבח בוצ'ה, והוא צפוי לעונש של עד עשר שנות מאסר.
מקרה זה היה הראשון בו ביקשה התביעה באופן רשמי את העונש המרבי המותר על פי החוק.
ב-24 באוגוסט 2023 נידון לשמונה שנות מאסר שלא בפניו.
התעניינותו של כץ בתכנון עירוני החלה במהלך טיוליו, שהובילו אותו ללמוד במשרד לתכנון עירוני של יאן גהל בשנת 2011.
בשנת 2012, יחד עם איליה וארלמוב, ייסד את קרן "פרויקטים עירוניים" שמטרתה לשפר את הסביבה העירונית באמצעות שימוש בנתונים מודרניים של עירוניות.
בשנת 2020, הקרן פתחה רשת של סניפים אזוריים בבירות הסובייקטים הפדרליים של רוסיה, ובתוך מספר חודשים אספה יותר מעשרת אלפים תומכים.
כל סניף אזורי קיים בחירות לראשות.
תוך שנה, נפתחו נציגויות הקרן ב-100 ערים ברחבי המדינה, ומספר התומכים הגיע ל-20,000. סניפים אלו פעלו, בין היתר, בערים פרם, ירוסלבל, בריאנסק ובלאשיחה.
ב-4 במרץ 2022, עבודתם של כל הסניפים הושעתה לזמן בלתי מוגבל.
עד להשעיה, מספר התומכים בקרן עמד על יותר מ-30,000, כולל כמעט 4,000 ממוסקבה.
כץ ניהל קמפיינים פוליטיים רבים של האופוזיציה, ביניהם:
2012: כמנהל קמפיין של איליה וארלמוב לראשות עיריית אומסק, כץ הוביל קמפיין שזכה לתשומת לב משמעותית אך בסופו של דבר וארלמוב פרש מהמירוץ עקב חוסר יכולת לאסוף את מספר החתימות הנדרש.
2013: כסגן מנהל קמפיין של אלכסיי נבלני לראשות עיריית מוסקבה, כץ מילא תפקיד מרכזי בקמפיין שזכה לתמיכה ציבורית משמעותית וקיבל באופן בלתי צפוי 27% מהקולות, מה שהציב את נבלני כדמות מובילה באופוזיציה.
קמפיין זה נקט באסטרטגיות חדשניות והסתמך במידה רבה על תרומות ציבוריות ותמיכה של מתנדבים.
2014: כץ התמודד לדומה עירונית של מוסקבה, וקיבל 23% מהקולות אך לא הצליח להשיג מושב.
2015: כץ כיהן כמנהל קמפיין של מפלגת "יוזמה אזרחית" בבחירות לדומא האזורית של קלוגה, בראשות אנדריי נצ'ייב, שר הכלכלה הראשון של רוסיה שכיום נמצא באופוזיציה.
2016: כמנהל קמפיין של דמיטרי גודקוב להדומה הממלכתית, כץ ניהל קמפיין, שלמרות תבוסתו של גודקוב, זכה בפרס היוקרתי "Pollie award" על השימוש החדשני בפלטפורמות דיגיטליות.
2017: כץ ייסד יחד עם גודקוב את פרויקט "הדמוקרטים המאוחדים" (הידוע גם בשם אובר פוליטי), שנועד לתמוך במועמדים עצמאיים בבחירות המוניציפליות במוסקבה.
הפרויקט סיפק משאבים והדרכה למועמדים שהתנגדו לוולדימיר פוטין, מה שהוביל לבחירתם של 267 נציגים.
כתוצאה מכך, מועמדי האופוזיציה זכו ברוב המושבים במחוזות המרכזיים של מוסקבה.
2019: כץ ניהל את הקמפיין המוצלח של דריה בסדינה לדומה עירונית של מוסקבה.
קמפיין זה, שהיה בולט בהצלחת גיוס הכספים המשמעותית שלו (מעל 18 מיליון רובל), סייע לבסדינה להפוך לאחת ממועמדות האופוזיציה הבודדות שהשיגו מושב בדומא העירונית של מוסקבה.
2019: כמו כן בשנת 2019, כץ כיהן כמנהל קמפיין של מפלגת יאבלוקו בבחירות למועצות עירוניות בסנקט פטרבורג.
כתוצאה מהקמפיין, 99 אנשים נבחרו לנציגים ב-31 מחוזות העיר, לעומת אפס בבחירות הקודמות.
2020: קרן הפרויקטים העירוניים של וארלמוב וכץ תמכו ב-63 מועמדים פרו-עירוניים בבחירות למועצות ערים באזורים שונים ברוסיה.
שבעה מהמועמדים שקיבלו תמיכה אלו זכו בבחירות.
2021: כץ כיהן כמנהל קמפיין של אנסטסיה בריוחנובה בבחירות לדומא הממלכתית.
הקמפיין מומן באמצעות גיוס המונים, כאשר גויסו מעל 20 מיליון רובל עבור איסוף חתימות בלבד.
בריוחנובה זכתה בבחירות לדומא הממלכתית על פי פתקי הנייר אך הפסידה עקב תוצאות ההצבעה האלקטרונית מרחוק.
בינואר 2024, חברי להקת המוזיקה "בי-2" נעצרו בתאילנד בשל היעדר רישיון להופעה.
רשויות המדינה תכננו את גירושם לרוסיה (ככל הנראה, בשל שוחד מצד הקונסוליה הרוסית), שם ציפתה להם חקירה פלילית בשל תמיכתם באוקראינה.
בעקבות מבצע שחרור בהשתתפותו של מקסים כץ, ובמידה רבה הודות לסיועו של קונסול ישראל, הצליחו להוציא את המוזיקאים לשטח ישראל, ולא רק את אלו מהם שהחזיקו באזרחות ישראלית, אלא את כל העצורים.
מקסים כץ הוא היוצר והמנחה של ערוץ היוטיוב הנושא את שמו.
הערוץ מציג סרטונים יומיים בנושאים אקטואליים חברתיים-פוליטיים, ובפרט כאלו המפריכים את טענות התעמולה הרוסית.
קודם לפרוץ המלחמה באוקראינה, זכו הסרטונים ל-300–400 אלף צפיות בממוצע ליום.
לאחר פרוץ המלחמה עלה ממוצע הצפיות למיליון עד שני מיליון צפיות ליום.
לטענת כץ, הדבר נובע מסיקור האירועים "כפי שהם", מבלי לנהוג לפי מגבלות הצנזורה הרוסית.
נכון ל-11 באוגוסט 2024, מונה ערוץ היוטיוב שלו 2,300,000 מנויים, וסרטוניו זכו ליותר מ-1.1 מיליארד צפיות.
במרץ 2021 קיבל כץ את פרס הסולידריות הבלארוסית העולמית בקטגוריה "מבט מבחוץ" מטעם המרכז לסולידריות בלארוסית.
מקסים ודימוביץ' טלוברוב (באוקראינית: Максим Вадимович Таловєров; נולד ב-28 ביוני 2000) הוא כדורגלן אוקראיני המשחק בעמדת מגן בקבוצת סטוק סיטי ובנבחרת אוקראינה.
מקסים טלוברוב נולד בעיר נלצ'יק שברוסיה, בתקופה, בה אביו, ודים טלוברוב, שיחק בקבוצת ספרטק נלצ'יק.
גדל בעיירה וליקה נובוסילקה במחוז דונצק של אוקראינה.
התחנך באדמיה לכדורגל של המועדון שחטאר דונצק.
בגיל 15 עבר לקבוצת הנערים של ארסנל קייב, אך כעבור שנה שב לדונצק וצורף לקבוצת הנוער של אולימפיק דונצק.
בגיל 19 חתם על חוזה הראשון שלו בקבוצת דינמו צ'סקה בודייוביצה מליגת העל הצ'כית.
הוא שיחק בהתחלה בקבוצה הצעיר של המועדון ובהמשך הושאל למשך כחצי עונה לקבוצת ספרטה פראג.
בספרטה שיחק גם כן בקבוצה הצעירה.
בעונת 2020/2021 הצטרף לסגל הקבוצה הבוגרת של דינמו צ'סקה בודייוביצה.
בינואר 2022 חתם בקבוצת סלביה פראג.
ביולי של אותה שנה הושאל למשך עונה אחת לקבוצת סלובן ליברץ.
בפברואר 2023 הועבר (גם בהשאלה) לקבוצה האוסטרית ל.א.ס.ק.
בפברואר 2024 חתם טלוברוב עם הנהלת ל.א.ס.ק.
על חוזה שחקן עד לשנת 2027. ב-31 בינואר 2025 הודיעה הנהלת קבוצת פלימות' ארגייל מפוטבול ליג צ'מפיונשיפ שהחתימה את טלוברוב לתקופה של שלוש וחצי שנים.
בשנת 2021 זומן טלוברוב לסגל הנבחרת הצעירה של אוקראינה.
הוא השתתף עם הנבחרת באליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21, בה הגיע עם קבוצתו עד לשלב חצי הגמר.
טלוברוב נטל חלק בארבעה מתוך חמשת משחקי הנבחרת בטורניר.
בתחילת 2024 זומן טלוברוב לנבחרת הבוגרת של אוקראינה.
את הופעת הבכורה שלו במדי הנבחרת ערך ב-21 במרץ 2024 - נכנס כמחליף במהלך משחק מול נבחרת בוסניה והרצגובינה במסגרת מוקדמות יורו 2024.
השתתף במשחק אחד בלבד - נכנס כמחליף בתוספת הזמן במהלך משחק נגד נבחרת סלובקיה בשלב הבתים.
היה בסגל הנבחרת האולימפית של אוקראינה בבאולימפיאדת פריז.
נטל חלק בכל שלושת משחקי הנבחרת בטורניר.
מקסים פרבו הוא פוליטיקאי בלגי מהמפלגה לֶס אָנגז'ה שמשמש כסגן ראש ממשלה וכשר החוץ, ענייני אירופה ושיתוף פעולה לפיתוח בממשלת ממשלת דה ובר מאז פברואר 2025. קודם לכן שימש כראש עיריית נאמור מ-2012 עד 2025.
פרבו נולד במונס ב-1978 למשפחה ממעמד הביניים.
פרבו למד מדעי המדינה באוניברסיטת נאמור ולאחר מכן השלים קורס הסבה למשפטים באוניברסיטת קולומביה של לובן לפני שעבד בפרייס ווטרהאוס קופרס.
פרבו החל את מעורבותו בפוליטיקה כאשר הצטרף לסניף הנוער של המרכז הדמוקרטי-הומניסטי (cdH) בנאמור.
במהלך הבחירות המוניציפליות בבלגיה ב-2006, נבחר כיועץ למועצה הפרובינציאלית של נאמור.
ב-2012, הוא החליף את ז'אק אטיין כראש עיריית נאמור.
בבחירות האזוריות בבלגיה ב-2014, נבחר לפרלמנט של ולוניה כמועמד מספר אחת ברשימת מחוז נאמור.
בינואר 2019, נשיא המרכז הדמוקרטי-הומניסטי לשעבר בנווה לוטגן הכריז על כוונתו לפרוש מתפקיד המנהיג.
פרבו הכניס את שמו למרוץ להנהגה ונבחר כנשיא החדש של המפלגה עם 85% מהקולות.
הוא נבחר לבית הנבחרים בבחירות הפדרליות בבלגיה בשנת 2024.
הבנק העולמי, חבר ממלא מקום במועצת הנגידים (מאז 2025)
פרבו תואר כמי שבא מהמחנה המרכז-ימין יותר של המרכז הדמוקרטי-הומניסטי, כאשר חלק מהרעיונות שלו קרובים לאלה של התנועה הרפורמטיבית.
עם זאת, הוא גם תיאר את עצמו כמחזיק בדעות מתקדמות בנושאים מסוימים.
לאחר תוצאות רעות של מרכז הדמוקרטי-הומניסטי בבחירות 2019, הכריז פרבו על תוכנית לחדש ולארגן מחדש את המפלגה, כולל עדכון מדיניותה ושינוי זהותה ומותגה.
ב-2022, המפלגה הכריזה כי תשנה את שמה מ-cdH ל.
פרבו גינה את התקיפות הישראליות על רצועת עזה במרץ 2025, והוסיף כי חסימת הסיוע ההומניטרי לפלסטינים על ידי ישראל היא "הפרה חמורה של המשפט הבין-לאומי".
בספטמבר 2025, פרבו הכריז כי בלגיה תתכיר בפלסטין כמדינה בעצרת האומות המאוחדות ותטיל 12 סנקציות "נחושות" נגד ישראל.
מקסים לייטש הוא כדורגלן גרמני המשחק בעמדת הבלם במיינץ מהבונדסליגה.
לייטש שיחק במחלקת הנוער של בוכום משנת 2008. הוא ערך את הופעת הבכורה המקצוענית שלו ב-10 בדצמבר 2016 במשחק במסגרת הבונדסליגה השנייה.
בסיום עונת 2020/2021, הוא עלה עם הקבוצה לבונדסליגה.
מקסים סרגייביץ' מטלקוב הוא שחמטאי רוסי בדרגת רב-אמן.
זכה באליפות אירופה בשנת 2017.
יחד עם 43 שחקני שחמט רוסים נוספים מהשורה הראשונה, חתם מטלקוב על מכתב פתוח לנשיא רוסיה ולדימיר פוטין, במחאה נגד הפלישה הרוסית לאוקראינה בשנת 2022 והביע סולידריות עם העם האוקראיני.
נכון לאוקטובר 2025, מטלקוב מדורג במקום התשיעי ברוסיה לפי מד כושר.
מטלקוב זכה בשלוש מדליות באליפות העולם בשחמט לנוער: שתי מדליות ארד, בקטגוריית עד גיל 12 בשנת 2003 ובקטגוריית עד גיל 14 בשנת 2005, ומדליית זהב, בקטגוריית עד גיל 18 בשנת 2009. בשנת 2009, זכה באליפות השחמט של סנט פטרסבורג ובאליפות אייברס גיפסליס.
מטלקוב זכה באליפות רוסיה לנוער (עד גיל 20) בשנת 2011.
באפריל 2017, הוא סיים במקום הראשון יחד עם ניקיטה ויטיוגוב, אטיין בקרו וזדנקו קוז'ול באליפות השחמט הפתוחה של גרנקה בקרלסרוהה, גרמניה.
מטלקוב סיים במקום השני בתוצאה בשובר שוויון.
ביוני, הוא זכה באליפות אירופה ליחידים במינסק, כשהוא גובר על באדור ג'ובאווה וולדימיר פדוסייב בשובר שוויון, לאחר שכל שלושת השחקנים צברו 8.5/11 נקודות.
תחרות העל טאטא סטיל 2018
מקסים דימיטרייביץ' שוסטקוביץ' הוא מנצח ופסנתרן רוסי.
מקסים שוסטקוביץ' הוא ילדם השני של המלחין דמיטרי שוסטקוביץ' ונינה וארצאר.
מאז 1975 ניצח על רבות מן היצירות המוכרות פחות של אביו והגביר את הפופולריות שלו.
את השכלתו המוזיקלית רכש שוסטקוביץ' בקונסרבטוריונים של מוסקבה ולנינגרד.
לאחר סיום לימודיו התמנה למנצח ראשי של התזמורת הסימפונית של הרדיו והטלוויזיה בברית המועצות.
בתקופה זו ניצח על ביצוע בכורה של הסימפוניה ה-15 של אביו.
בשנת 1981 היגר לארצות הברית.
אחרי שניצח במשך תקופת מה על תזמורת ניו אורלינס ועל הפילהרמונית של הונג קונג, חזר לסנקט פטרבורג.
הקונצ'רטו לפסנתר מס' 2 בפה מז'ור, אופוס 102, של דמיטרי שוסטקוביץ' הוקדש לבנו מקסים, שהיה מבצעו הראשון.
בנו, דימיטרי מקסימוביץ' שוסטקוביץ', הוא פסנתרן.
מקסים (מקס) רודשטיין הוא שחמטאי ישראלי בדרגת רב-אמן, שהיה לאלוף ישראל הצעיר ביותר בתולדות המדינה (בגיל 17.5, ב-2006), חבר נבחרת ישראל בשחמט, אשר היה שותף לשתי מדליות של ישראל באולימפיאדות השחמט: מדליית כסף באולימפיאדת השחמט 2008 ומדליית ארד באולימפיאדת השחמט 2010.
רודשטיין חבר בצוות המאמנים של בוריס גלפנד מ-2009, וסייע להכנותיו לקראת אליפות העולם.
רודשטיין, יליד לנינגרד עלה לישראל ב-1998 יחד עם משפחתו, וב-2010 התגייס לצה"ל כספורטאי מצטיין, ושירת בחיל האוויר.
שיחק בלוח הראשון של ישראל באולימפיאדת השחמט 2016, שהתקיימה בבאקו, אזרבייג'ן.
נכון למאי 2025, מדורג במקום ה-81 בעולם לפי מד כושר, וה-2 בישראל (אחרי גלפנד).
מתגורר בפראג, יחד עם אשתו טרזה רודשטיין (לשעבר אולסרובה), רב-אמן לנשים.
השניים משתייכים למועדון האקסקלוסיבי +5,000 (שחמטאים נשואים שמד הכושר המצטבר של שניהם בשיא הוא מעל 5000 נקודות): מקסים בשיאו הגיע ל-2710 (מרץ 2016) וטרזה ל-2320 (פברואר 2015) - סך הכל 5030.
1999 - זכה בסגנות אליפות אירופה עד גיל 10.
2002 - זכה בסגנות אליפות אירופה עד גיל 14.
2004 - זכה באליפות העולם לנוער עד גיל 16, שנערכה ביוון.
2006 - שיחזר הישג יוצא דופן: ניצח באליפות ישראל לנוער (עד גיל 20) ולאחר מכן באליפות ישראל (הכללית).
2007 - זכה באליפות בינלאומית באנדורה.
2008 - זכה בסגנות אליפות ישראל והיה שותף למדליית הכסף בה זכתה הנבחרת באולימפיאדת השחמט 2008 בגרמניה.
2012-2011 - חלק את המקום הרביעי בתחרות ארופלוט הפתוחה במוסקבה.
2016 - זכה בתחרות רילטון בסטוקהולם בצברו 8 נקודות מ-9 אפשריות.
2016 - היה שותף לזכיית קבוצתו מסנט פטרסבורג באליפות רוסיה.
2017 - העפיל לשמינית גמר גביע העולם.
מקסים רודשטיין השתתף ב-8 אולימפיאדות
מקסים אלכסנדרוביץ' שצקיך הוא כדורגלן עבר אוזבקי ששיחק בעמדת החלוץ בקבוצת דינמו קייב מליגת העל האוקראינית.
שצקיך הוא מלך השערים של נבחרת אוזבקיסטן בכל הזמנים.
כיום (2025) משמש שצקיך כמאמן של קבוצת אנדיז'ן האוזבקית.
שצקיך החל את הקריירה שלו בקבוצות נוער של מועדוני כדורגל אוזבקים בעיר הולדתו, טשקנט.
לאחר מכן הוא עבר לרוסיה, והחל את הקריירה המקצוענית שלו במספר קבוצות מהליגות הנמוכות במבנה ליגות הכדורגל ברוסיה.
הוא שיחק בקבוצות סוקול סראטוב וטורפדו וולז'סקי ב-1996, לדה טוגליאטי ב-1997, וגזוביק גזפרום איז'בסק ב-1998. בעונת 1999 הוא עבר לקבוצת בלטיקה קלינינגרד, ששיחקה בליגה הרוסית הראשונה.
בעונת עבר שצקיך לדינמו קייב מליגת העל האוקראינית.
הוא יועד להחליף בחוד ההתקפה של דינמו את אנדריי שבצ'נקו, שעזב קודם לכן למילאן.
בעונתו הראשונה בקבוצה הוא כבש 20 שערים, וסיים כמלך השערים של העונה בליגה האוקראינית.
הוא זכה עם קבוצתו בעונה זו בדאבל של אליפות אוקראינה והגביע האוקראיני.
בעונה הבאה, , הוא זכה עם דינמו באליפות שנייה ברציפות.
בעקבות הצטיינותו כבר בתחילת הקריירה שלו באוקראינה, הוא כונה "שבצ'נקו" ברחבי אוזבקיסטן.
דינמו קייב איבדה את האליפות לשחטיור דונצק בשנת 2002. עם זאת, בעונת זכה שצקיך באליפות השלישית שלו עם דינמו קייב וכן בגביע השני שלו שהשלים זכייה בדאבל באותה עונה.
בנוסף, הוא זכה בפעם השנייה בקריירה בתואר מלך השערים של הליגה האוקראינית, עם 22 שערי ליגה.
בעונת הוא זכה עם קבוצתו באליפות רביעית בתוך חמש שנים.
לאחר שנתיים ללא זכייה באליפות, הוביל שצקיך את דינמו קייב לאליפות הליגה בעונת , תוך שהוא כובש תשעה שערים ומסיים כמלך השערים של קבוצתו.
בעונה שלאחר מכן הוא כבש עשרה שערים, אך לא עזר לקבוצתו שאיבדה את האליפות לשחטיור דונצק.
לקראת סיום עונה זו הוא מיצב עצמו במקום השני בדירוג מלכי השערים של הליגה בכל הזמנים, מאחורי חברו לקבוצה, סרהי רברוב.
הוא שב וזכה עם דינמו באליפות בעונת .
מלבד הצלחתו בליגה האוקראינית, שיחק שצקיך במשך תשע עונות במדי דינמו בליגת האלופות, וכבש 11 שערים לאורך הקריירה שלו במסגרת המפעל.
בקיץ 2009 עזב שצקיך את דינמו קייב ועבר לשחק בליגה הקזחית, בקבוצה החדשה לוקומוטיב אסטנה, אך כבר לאחר 15 משחקים במדי הקבוצה חזר לאוקראינה וחתם בארסנל קייב.
לאחר מכן עבר לצ'רנומורץ אודסה ולאחר תקופה קצרה חזר לאסנל קייב.
בשנת 2014 עבר להוברלה אוז'הורוד.
בשנת 2015 עבר לשחק בקבוצת החובבים רוך ויניקי.
בשנת 2016 הודיע על פרישה מהמשחק הפעיל.
לאחר הפרישה הצטרף לצוות האימון של דינמו קייב.
שצקיך החל לשחק בנבחרת הלאומית של אוזבקיסטן בשנת 1999, ומכהן כיום כקפטן שלה.
הוא נבחר פעמיים לאחד משלושת המקומות הראשונים במשאל כדורגלן השנה באסיה, ב-2003 וב-2005.
שצקיך השתתף לראשונה עם נבחרת אוזבקיסטן בגביע אסיה בשנת 2000, והודח עמה בשלב הבתים של הטורניר.
הוא פתח בהרכב בכל שלושת משחקי נבחרתו.
בגביע אסיה 2007, שהיה הטורניר הבינלאומי השני שלו, הוא היה שותף להישג השיא של נבחרת אוזבקיסטן - העפלה לרבע הגמר.
הוא היה הכובש המצטיין של נבחרתו בטורניר עם שלושה שערים, בהם צמד בניצחון על נבחרת מלזיה.
שצקיך לא הצליח להעפיל עם נבחרתו למונדיאל 2006, בנסיבות שנויות במחלוקת.
אוזבקיסטן פגשה את נבחרת בחריין בסיבוב המוקדמות הרביעי, וניצחונה 0-1 במשחק הראשון בוטל בשל טעות שיפוט.
המשחק החוזר, שבו כבש שצקיך שער, הסתיים בתיקו 1-1, ואוזבקיסטן הודחה לאחר תיקו 0-0 במשחק הגומלין, בשל הפרש שערי חוץ.
הוא לא הצליח להעפיל עמה גם למונדיאל 2010.
באוקטובר 2008 כבש שצקיך שער במשחק מול נבחרת יפן, ובכך שבר את שיאו של מירג'לול קאסימוב כמלך השערים של הנבחרת בכל הזמנים, עם 30 שערים.
טורניר הערוץ הראשון הרוסי: 2008
מלך השערים של נבחרת אוזבקיסטן (מאז 2008)
לאחר תקופת שלטונו הקצובה לצידו של דיוקלטיאנוס וויתור מרצון על כיסא האוגוסטוס הוא חזר מפרישה ובסיבוב השני הכריז על עצמו אוגוסטוס בשנת 306, ולקח חלק פעיל בסיסכוכים בין שליטי הטטררכיה השנייה תחילה על מנת להבטיח את זכויות בנו מקסנטיוס ובהמשך הוא לחם לצד מתנגדיו.
בשנת 308 הוא אולץ לוותר על תביעתו לתואר אוגוסטוס.
בסיבוב שלישי הוא ניסה, שוב, את מזלו לאחוז במושכות השלטון בניסיון להדיח את קונסטנטינוס, ומשכשל והובס בקרב הוא אולץ בשנת 310 להתאבד.
בסיכומו של דבר משירד מקסימיאנוס סופית מעל במת ההיסטוריה הוחזרו לו בדיעבד שמו הטוב ותארו והוא הוכרז כאל על פי מיטב המסורת הרומאית.
מקסימיאנוס מתואר על ידי ההיסטוריון הרומאי בן זמנו אורליוס ויקטור כאדם אנרגטי ובעל אופי קשוח ואגרסיבי מחד ונאמנות כמעט עיוורת, תכונות שהפכו אותו למועמד אידיאלי כיד ימינו של דיוקלטיאנוס.
הוא היה אדם חסר השכלה שהעדיף לעשות מעשה גם ללא מחשבה או תכנון ושאיפותיו התמקדו במישור הצבאי והוא נטה להתרחק מחישובים פוליטיים.
מקסימיאנוס נולד באזור סירמיום באותה תקופה חלק מהפרובינציה הרומאית פאנוניה, תאריך לידתו לא ידוע ומחקרים היסטוריים מציינים כי נולד בין השנים 240 ל-250 לספירה למשפחה ממעמד נמוך ככל הנראה סוחרים.
המקורות הרומאיים מכילים תיאורים מעורפלים על ילדותו העשוקה שגדל בסביבה הקשה והאכזרית של אזורי הספר לאורך נהר הדנובה ומהללים אותו כאיש צבא אילירי בעל גינונים ראויים ליליד פאנוניה.
מהלך מהיר ואכזרי זה הביא את דיוקלטיאנוס ועושי דברו אל עמדת כוח ממנה יכלו לאיים על השלטון ולתבוע את הכתר מבלי שהמוניטין של האוגיסטוס לעתיד יוכתם בדמו של השליט הקודם.
סדרת קרבות שנסתיימו בניצחון דחוק של דיוקלטיאנוס ומותו של קארינוס מידי מתנקש סללו את הדרך להכתרתו של דיוקלטיאנוס כאוגוסטוס בנובמבר שנת 284 בניקומדיה.
ההיסטוריונים סטיבן ווליאמס וטימוטי בארנס, חוקרי התקופה טוענים כי העדויות הנסיבתיות מצביעות על קשר של אינטרסים ונאמנות שנרקם בין מקסימיאנוס לדיוקלטיאנוס וכי מהלכיהם תואמו מבעוד מועד לטקסי ההכתרה.
על פי תאוריה זו הקשר התגבש סופית במהלך המערכה של דיוקלטיאנוס מול קארינוס וכי קידומו המהיר של מקסימיאנוס לתפקיד קיסר בטקס שנערך ביולי 286 היה מימוש מעשי של הקשר.
מקסימיאנוס הוכתר כקיסר על ידי דיוקלטיאנוס בטקס שנערך ביולי 285 בעיר מילאנו.
מקסימיאנוס נבחר לתפקיד על בסיס נאמנותו לדיוקלטיאנוס וההנחה כי הוא לא ינטה למרוד או לחתור תחת דיוקלטיאנוס יכולתיו הצבאיות כמנהיג ולוחם שימשו את האימפריה שבדעה זו ולמשך כל תקופת פעילות הטטררכיה הייתה תחת לחץ של פולשים ואויבים מבחוץ ונזקקה למנהיג בעל יכולת להתמודד עם הלחצים והאתגרים הצבאיים.
נקודת תורפה נוספת של דיוקלטיאנוס הייתה העדר בנים או בני משפחה שיכלו לעמוד לצידו ולשאת במעמסת השלטון או לרשת את מקומו עובדה שאילצה את דיוקלטיאנוס לחפש שליט משנה מחוץ לתחומי משפחתו.
לא ברור האם דיוקלטיאנוס אימץ את מקסימיאנוס לבן כפי שנהגו קיסרים רומאיים לפני כן והחוקרים חלוקים על התשובה לשאלה זו.
מקסימיאנוס הוסיף לאחר מינויו את שם המשפחה של דיוקלטיאנוס (ולריוס).
בשנת 287 הוגדר הקשר בין מקסימיאנוס לדיוקלטיאנוס על בסיס דתי והשם הרקוליוס (Herculius) נוסף לשמו של מקסימיאנוס והשם יוביס (Iovius) לשמו של דיוקלטיאנוס.
על פי תאוריה אחרת מינויו של מקסימיאנוס לתפקיד אוגוסטוס לא היה מתוכנן מלכתחילה אלא חלק מרצף אירועים שנבע ממרד של קרסיאנוס.
ביום ה-1 במרץ 293 מינה מקסימיאנוס את קונסטנטיוס כלורוס לקיסר איתו הוא חילק את השלטון ובמקביל מינה דיוקלטיאנוס את גלריוס לקיסר איתו הוא חילק את השלטון.
בתיאור פשטני של הטטררכיה האימפריה חולקה באופן שווה בין האוגוסטוסים והקיסרים, לכל שלחט היו יחידות צבאיות שסרו למרותו, חצר שכללה פקידים ונושאי תפקידים שסייעו בידי השליט ומרכז מנהלי מעיין עיר בירה בה היה לשליט ארמון רשמי.
בפועל רומא הייתה ונשארה המרכז השלטוני של האימפריה חוקים ומדיניות נקבעו במוסדות הוותיקים של האימפריה ומטבעות זהים נטבעו בכל חלקיה.
צבא שני של שבטי ההרולי הוכה על ידי הצבא הרומאי ומקסימיאנוס הקים מחנות ומפקדה על גבול נהר הריין לקדם פני פלישות עתידיות.
במקביל לאי השקט על גבול הריין ובתוך הפרובינציה סבלו ערי החוף של גאליה מפשיטות תכופות של שודדי ים פרנקים וסאקסוניים.
על מנת לפתור מטרד זה מינה מקסימיאנוס את קראסינוס (Mausaeus Carausius) קצין בעל ניסיון נרחב בלחימה ימית לבנות צי ולהילחם בפיראטים.
משנודע למקסימיאנוס על מעלליו של קראסינוס הוא הוציא צו למאסרו ומשקראסינוס סירב להופיע למשפטו נגזר עליו עונש מוות.
בסוף 286 שלט קראסינוס בכל בריטניה, רוב שטחם של חופי התעלה וחלקים נרחבים מצפון-מערב גאליה.
בשלב זה הכריז קראסינוס על בריטניה כיישות עצמאית "אימפריית בריטניה" והחל מטביע מטבעות החזרת הסמכות לידי שליטי האימפריה וכיבוש מחדש של בריטניה נדחו עד לשלב בו ביססו דיוקלטיאנוס ומקסימיאנוס את אחיזתם באימפריה והטיפול במורדים נפל בחלקו של קונסטנטיוס כלורוס שהיה מפקד המשמר הפרטוריאני תחת פיקודו של מקסימיאנוס.
בצעד טקטי ובמטרה להדק את הקשר עם הכתר גירש קונסטנטיוס את אשתו הראשונה (או פילגשו) פלוויה יוליה הלנה (אימו של קונסטנטינוס הגדול) ונשא לאישה את פלאביה מקסימיאנה תיאודורה (Flavia Maximiana Theodora) והפך לבן משפחתו של מקסימיאנוס ויד ימינו.
מקסימיאנוס בטקטיקות של אדמה חרוכה, מקורות מזון שטחי גידול ומשאבים אחרים נהרסו והגרמאניים החלו לסבול חרפת רעב ולאחר מכן ממחלות שהכו בהם ופוררו את המבנה של השבט והפילו בהם חללים רבים.
שבטים אחרים התקשו לעמוד מול הלגיונות הרומאיים הוכו בשדה הקרב, המקורות הרומאיים בני התקופה קושרים זרים של שבחים לראשו של מקסימיאנוס ומתארים אותו עומד בראש חייליו ושובר את קווי האויב בסערת ההסתערות.
עם התמוטטות התנגדות השבטים המורדים חצה מקסימיאנוס את נהר הריין והסופר הרומאי מתאר אותו עומד גאון סוקר את השטח ומכריז "כל שאני רואה מעבר לנהר הוא [שטח] רומאי".
בתחילת 288 מינה קסימיאנוס את חתנו, קונסטנטיוס כלורוס, להמשיך את הלחימה בגאליה כנגד השבטים המקומיים שרובם היו תומכים של שליט בריטניה המורד בגלוי או בסתר ושליטתם באזורים נרחבים של החוף מנעו מהצבא הרומאי מלהתמודד ביעילות מול המורדים.
כלורוס הנהיג את הלגיונות תחת פיקודו
במסע צפונה דרך טריטוריית אויב כשהוא זורע הרס וחורבן, הפרנקים שהגיעו לאפיסת כוחות והגיעו להסכם עם כלורוס לפיו מנהיגיהם יישבעו אמונים למנהיג פרנקי שהיה בן ברית של הרומאיים ובכך הובטחה שליטה רומאית על אזור צפון גאליה.
מאמץ ניכר הושקע בשיקום הפרובינציה ואבטחת הגבולות, מקסימיאנוס נקט במדיניות שעודדה יישוב מחדש של בתי-אב של שבטים גרמאניים בחבלי הארץ שנחרבו מאין ספור פלישות ומלחמות, בתי האב קיבלו את הרשות ליישב את השטחים תחת חסות רומאית שניתנה בתמורה להכרה בשלטון הרומאי.
מדיניות זו יצרה אזור חיץ לאורך הגבולות הצפוניים של הפרובינציה וקהילה נאמנה שיכלה להגן על גבולות האימפריה ולהיות מאגר זמין לכוח אדם שנדרש לצבא הרומאי בעיקר כחיל מצב.
בשנת 289 ערך מקסימיאנוס ניסיון ראשון לתקוף את בריטניה ולהפיל את קראסינוס מכסאו, המקורות ההיסטוריים מוסרים מידע חלקי ומעורפל אך ברור כי הניסיון נכשל, מקורות היסטוריים המתארים את הביוגרפיה של קונסטנטיוס רומזים כי תנאי מזג אוויר קשים (אולי סערה) גרמו לנזקים קשים לצי הרומאי.
משנת 293 ועד 296 הצליח קונסטנטיוס לבסס את שליטת האימפריה הרומית בגאליה ולאורך גבולות הריין, בשנת 293 נרצח קרוסיוס על ידי אחד מקציניו הבכירים.
בשנת 296 חזר מקסימיאנוס לגבול נהר הריין.
ולגיונות בפיקודו של קונסטנטיוס ובגיבוי צי שנבנה לצורך המערכה פלשו אל האי הבריטי צי אחד בפיקודו של מפקד המשמר הפרטורייני הפליג משפך נהר הסיין נחת בסמוך למצר סולנט שבמפרץ סאות'המפטון ונכנס לקרב מול הגוף העיקרי של צבאו של אלקטוס, בתום יום הקרב נכנעו המורדים ואלקטוס נהרג.
בתום כיבוש בפרובינציה המורדת ערך קונסטנטיוס כלורוס טיהור בקרב הקצינים של הצבא המורד וכן חלוקה מחודשת של הפרובינציה על מנת להבטיח את שליטתו.
בשנת 296 הפנה מקסימיאנוס את תשומת לבו לחופים של הפרובינציות האפריקאיות שם התרופפה השליטה הרומאית תחת לחץ של שבטים נודדים שתקפו את הערים ומרכזי המסחר הרומאיים.
מקסימיאנוס גייס צבא מלגיונות מצריים ומזרח אירופאיים בלווית חיילות עזר מגאליה ותרקיה.
הצבא הרומאי התקדם דרך ספרד וחצה את מצרי גיברלטר לאפריקה.
השבטים הברברים הנודדים שלא היו יריב ראוי לצבא הרומאי בשדה הקרה הפתוח התגלו כיריב מסוכן עקשן וקטלני בתנאים של הרי האטלס.
שנות שלטון אחרונות של הטטררכיה הראשונה
המערכה באפריקה הייתה למעשה האחרונה של מקסימיאנוס בתקופת הטטררכיה הראשונה.
הוא חזר עטור זרי דפנה של מנצח ופרש לחיי רווחה ותענוגות בצפון איטליה במילאנו ואקוויליה, הוא הותיר את שדה הלחימה, והלחימה באיומים על הפרובינציות לקונסטנטיוס.
מאידך הוא לא משך את ידיו מעימותים עם אצילים רומאיים, היסטוריונים רומאיים בני התקופה כותבים כי מקסימיאנוס נקט בטקטיקה בה הואשמו סנטורים שהיו איתו בעימות בהאשמות שווא שונות וחלקם אף הוצאו להורג ובהם הפריפקט של רומא.
על פי הצפוי היו מקסנטיאנוס בנו של מקסימיאנוס וקונסטנטינוס בנו של קונסטנטיוס כלורוס אמורים לעלות לכס הקיסרות אך בשלב כלשהו, אולי על פי מהלכים של גלריוס הוחלט על מועמדים אחרים לטטררכיה השנייה.
ביום ה-1 במאי 305 בטקס שנערך בו זמנית במילאנו וניקומדיה פרשו מקסימיאנוס ודיוקלטיאנוס מכס השלטון ומינו את קונסטנטיוס כלורוס כאוגוסטוס במקום מקסימיאנוס ואת גלריוס לאוגוסטוס במקום דיוקלטיאנוס.
את כס הקיסרים תפסו דמויות חדשות מקסימינוס דאיה כקיסר תחת גלריוס במזרח ופלביוס ולריוס סוורוס כקיסר במערב, שני קצינים ותיקים
אלו היו למעשה נאמנים של גלריוס וביססו את מעמדו כשליט עליון של האימפריה והסירו את נאמני מקסימיאנוס מעמדות הכוח.
מהלך זה שלכאורה נעשה בהסכמה של כל הצדדים התעלם משאיפותיהם של מועמדים אחרים ומשאיפותיו של מקסימיאנוס להעביר את השלטון לבנו, זרעי הפורענות נזרעו ותקופת הטטררכיה השנייה עתידה הייתה להיות סוערת וקצרה.
בתום העברת השלטון פרש מקסימיאנוס לאחוזותיו בקמפניה ובלוקאניה תוך שהוא מתמסר לחיי מותרות ותענוגות ומנותק מהמרכז הפוליטי של האימפריה.
מקסנטיוס הבין כי גלריוס וסוורוס לא יראו בעין יפה את טענתו לשלטון, לאור האיום שטענה זו מציבה על שלטונם ברומא ובשטחי איטליה.
על כן, פנה מקסנטיוס לאביו שישב באותה העת בלוקניה (דרום איטליה של ימינו) והציע לו להצטרף אליו לשלטון ברומא, מתוך הנחה שרבים מחייליו של סוורוס שירתו קודם לכן תחת מקסימיאנוס, ויסרבו להילחם נגד מפקדם הקודם.
מקסימיאנוס קיבל את הצעתו של בנו והגיע לרומא, ומתוך כבוד למעמדו של אביו, מקסנטיוס שינה את תוארו לתואר הצנוע יותר פרינקיפס.
נראה כי במהלך רוב שנתו הראשונה לשלטון, מקסנטיוס נשא את התואר פרינקפס, ורק בחודש מאי שנת 307, החל לעשות שימוש בתואר 'אוגוסטוס'.
גלריוס לא יכול היה להשלים עם המהלכים של מקסנטיוס והעריך כי עיקר האיום על מעמדו ושלמות הטטררכיה נמצא בידי מקסימיאנוס ובנו.
בהגיע רגע האמת, בו ניצבו הלגיונות הרומאיים זה מול זה, העדיפו החיילים במחנה סוורוס לערוק לצבא האויב, חלקם מנאמנות למפקדם מקסימיאנוס וחלקם תמורת תשלום שהובטח על ידי מקסנטיוס.
הוא יצא לגאליה ונכנס למשא ומתן עם קונסטנטינוס במטרה לאחד כוחות, תמורת תמיכתו בתביעות מקסימיאנוס ומקסנטיוס באיטליה והבטחה לנייטרליות במקרה של מלחמה עם גלריוס הובטח לקונסטנטינוס כי הוא ימונה לאוגוסטוס כיורש של מקסנטיוס.
על מנת לחתום את העסקה התחתן קונסטנטינוס עם פאוסטה בתו הצעירה של מקסימיאנוס.
ביום 11 בנובמבר 308 נפגשו גלריוס ומקסימיאנוס עם דיוקלטיאנוס בעיר קרנונטום שם כפו המשתתפים על מקסימיאנוס לוותר על תארו המחודש כאוגוסטוס וקונסטנטינוס הורד לדרגת קיסר ומקסימינוס דאיה לקיסר במזרח לִיקִינְיוּס (Licinius) נאמנו של גלאריוס התמנה לתפקיד אוגוסטוס של המערב.
בשנת 310 חזר התוהו למערכת השלטונית הרומאית ומאבקי הכוח בין השליטים השונים התחדשו ביתר שאת.
מקסימיאנוס ניצל את העדרו של קונסטנטינוס והחליט לתפוס את מקומו תוך שילוב של מרמה וכוח הוא פנה ללגיונות שהושמו תחת פיקודו בעיר ארל במטרה להגן על דרום גאליה כנגד תקיפה אפשרית והודיע כי קונסטנטינוס מת ונטל את תואר האוגוסטוס.
למרות כל מאמציו שגובו בהבטחות לתשלום לכוחות הנאמנים לו, הוא לא הצליח לזכות בתמיכת הצבא וגורש מהעיר.
קונסטנטינוס ששמע על ניסיון ההפיכה פנה מידית לעצור את מקסימיאנוס והדביק אותו בעיר מרסיי, שם הסגירו אותו תושבי העיר לידי קונסטנטינוס, הוא נשפט וכל תאריו נשללו.
על נסיבות מותו של מקסימיאנוס יש גרסאות סותרות.
על פי גרסה ראשונה, משנפל בידי קונסטנטינוס נשפט והורשע בבגידה, ניתנה לו האפשרות להתאבד במקום להיות מוצא להורג ובחודש יולי 310 הוא תלה את עצמו.
קונסטנטינוס הציג בציבור את התאבדותו של מקסימיאנוס כטרגדיה משפחתית מצערת אך החל משנת 311 הסיפור השתנה ולפיו מקסימיאנוס זכה לחנינה על מרידתו אך זמם לרצוח את קונסטנטינוס וביקש את עזרת בתו פאוסטה - אשתו של קונסטנטינוס.
התוכנית נכשלה משפאוסטה בחרה לעמוד לצד בעלה והסגירה את המזימה, מקסימיאנוס נתפס והתאבד כמוצא של כבוד.
דמותו ושמו של מקסימיאנוס נמחקו בתהליך של הכחדת הזיכרון.
לאחר מות מקסימיאנוס שינה מקסנטיוס את גישתו והציג עצמו כבן מסור לאביו, טבע מטבעות ועליהן דמותו של מקסימיאנוס כאל ואף הצהיר על רצונו לנקום את מותו.
מקסימיאנוס נישא לאוטרופיה ולשניים נולדו שלושה ילדים: מקסנטיוס, ופאוסטה (Fausta) אך אין מידע לגבי מקום או תאריך לידתם ומחקרים מאוחרים מצביעים כי מקסנטיוס נולד בין 277 ל-287 וכי פאוסטה נולדה בין השנים 289 ל-290.
בתו פלאביה מקסימיאנה תיאודורה (Flavia Maximiana Theodora) מתוארת בכתבים הרומאיים כבתו החורגת של מקסימיאנוס ויש השערה כי היא בת מנישואים קודמים של אוטרופיה עם אציל רומאי ממוצא סורי.
הוילה הרומאית בקזאלה היא וילה רומאית שהוקמה בתאריך כלשהו בין השנים 310–340 ונמצאת כ-5 קילומטרים מן העיירה פיאצה ארמרינה, בסיציליה.
באותה תקופה היה המבנה שייך, ככל הנראה, למקסימיאנוס.
השטח שנחשף משתרע על 400 מטרים רבועים.
מקסימוס הקונפסור , המכונה גם התאולוג מקסימוס או מקסימוס של קונסטנטינופול (580 בערך – 13 באוגוסט 662), היה נזיר נוצרי, תאולוג, והיסטוריון.
בצעירותו היה עובד מדינה, ואף שימש כעוזרו של הקיסר הביזנטי הרקליוס.
עם זאת ויתר על החיים במרחב הפוליטי כדי להיכנס בעול הנזירות.
לאחר המעבר לקרתגו, למד מקסימוס ספרות נאו-אפלטונית והפך בעצמו לסופר בולט.
מקסימום נקלע לעין הסערה ב-640, בעת המחלוקת אודות המונותליטיזם.
הקיסר הרקליוס, שמאס בוויכוחים הדתיים המייגעים בין המונופיזיטים לאורתודוקסים אודות היחס בין טבעו האלוהי לטבעו האנושי של ישו, קידם מינות פשרה (שנוסחה בחופזה על ידי הפטריארך סרגיוס) שהכריזה כי לאלוהים שהתגשם בבשר היו אמנם שתי מהויות אך רצון אחד.
מקסימוס, ששהה בקרתגו, נחרד מעצם הרעיון, ופתח במסע תעמולה נמרץ בקרב המנזרים והבישופים באפריקה כנגד התאולוגיה החדשה.
משם נסע אל רומא, ושכנע את האפיפיור מרטינוס לגנות את המונותליטיזם בוועידה כנסייתית שנערכה ב-649. הקיסר קונסטנס השני, יורשו של הרקליוס, נאחז חמה והורה לאסור את מקסימוס והאפיפיור.
הנזיר סירב לחזור בו ועמד בתקיפות על כך שלישו היו שני רצונות, על אף עינויים (לשונו נכרתה כדי שלא יוכל לדבר) ושנים ממושכות בכלא.
הוא מת בגלות במצודת סכמרום, בגאורגיה של ימינו.
פחות מעשרים שנה לאחר מותו, האקלים הפוליטי השתנה: האפיפיור ויטליאנוס התברר כמתנגד נחרץ של דוקטרינת הרצון האחד, והקיסר קונסטנטינוס הרביעי היה אדיש מכדי להגן על התורה שקידמו אביו וסבו.
ועידת קונסטנטינופול השלישית גינתה את המונותליטיזם והכריזה עליו כמינות.
מקסימוס, יחד עם אחרים שסבלו על התנגדותם, הוכתר עתה כקדוש.
בכתב יד שהתגלה ששמו "חיי מקסימוס המודה" שנכתב על ידי "גרגוריוס מריש עינא", בישוף שהתנגד לגישתו של מקסימוס, יש התייחסות לכך שהוא נולד ב"חיצפין קריתא" כלומר בחספיה.
מקסימה, מלכת הולנד, או בשמה המקורי מקסימה סורגייטה סרוטי (Máxima Zorreguieta Cerruti; נולדה ב-17 במאי 1971) היא רעייתו של מלך הולנד וילם-אלכסנדר ואם בנותיהם, הנסיכות קתרינה אמליה, אלכסיה ואריאנה.
מקסימה נולדה בבואנוס איירס, ארגנטינה בתם של חורחה הורסיו סורגייטה, פוליטיקאי ולאחר מכן שר החקלאות בממשלתו של חורחה רפאל וידלה בזמן המשטר הצבאי בארגנטינה ואשתו השנייה מריה דל כרמן.
לה שני אחים ואחות ובנוסף לכך יש לה שלוש אחיות למחצה מנישואיו הראשונים של אביה.
היא ממוצא איטלקי, פורטוגזי ובסקי.
לאחר לימודיה בתיכון היא החלה ללמוד לתואר בכלכלה ובמהלך לימודיה עבדה כבנקאית בבנק השקעות.
לאחר סיום לימודיה עבדה ככלכלנית בחברות בין-לאומיות גדולות באירופה, ארגנטינה וניו יורק.
ב-1999 נפגשה סרוטי לראשונה עם בעלה לעתיד, יורש העצר ההולנדי וילם-אלכסנדר במהלך פסטיבל האביב בסביליה.
לאחר היכרותם הם קבעו להיפגש שוב בניו יורק, שם עבדה מקסימה.
זמן רב אחרי שהתחילו לצאת מקסימה עדיין לא פגשה את הוריו של וילם-אלכסנדר (המלכה ביאטריקס והנסיך קלאוס).
בריאיון לעיתונות סיפרו בני הזוג שהנסיך סיפר לאשתו לעתיד כי הוא נסיך ובן למשפחת מלוכה זמן רב לאחר שהכירו.
הידיעה על מערכת היחסים בין בני הזוג עוררה מחלוקת בהולנד לאור העובדה שאביה של סרוטי מילא תפקידים בדיקטטורה הצבאית בארגנטינה.
ב-2001 הזוג הודיע על אירוסיו והפרלמנט ההולנדי אישר לנסיך להמשיך לכהן כיורש עצר לאחר חתונתם לאחר שגילו שאביה לא לקח חלק במלחמה המלוכלכת שהייתה בארגנטינה.
במהלך ההודעה על האירוסין הפתיעה מקסימה את העם בכך שהיא מדברת הולנדית.
שנה לאחר מכן נישא הזוג באמסטרדם ולאור המחלוקת שהתנהלה סביבו בהולנד אביה בחר שלא להיות נוכח בחתונה.
מאז החתונה החזיקה סרוטי בתואר "נסיכת אורנג'" (כעת "מלכת הולנד") ובאזרחות כפולה (הולנדית וארגנטינאית).
הנסיכה קתרינה אמליה ביאטריקס כרמן ויקטוריה (נולדה ב-7 בדצמבר 2003)
הנסיכה אלכסיה יוליאנה מרסלה לאורטיאן (נולדה ב-26 ביולי 2005)
הנסיכה אריאנה וילהלמינה מקסימה אינס (נולדה ב-10 באפריל 2007)
כל אחת משלוש הבנות נקראת על שם אחת משלוש מלכות הולנד (המלכה ביאטריקס, המלכה יוליאנה והמלכה וילהלמינה).
מאז ה-30 באפריל 2005 מכהנת מקסימה כמלכה רעיה של הולנד לאחר שבעלה, יורש העצר וילם-אלכסנדר הוכתר כמלך.
בנוסף היא פעילה למען זכויות האדם והשתלבותם של זרים בחברה ההולנדית ומשמשת כחברה בארגונים פיננסיים שונים ברחבי העולם.
בנוסף כנסיכת הולנד ערכה ביקורים רשמיים בארצות רבות מסביב לעולם, מונתה על ידי מזכ"ל האו"ם באן קי-מון כ"בעלת ידע ומומחיות נרחבים" ותרמה רבות לעזרה ולפיתוח פיננסי במדינות מתפתחות.
מקסימום אוברדרייב הוא סרט אימה-מדע בדיוני-פעולה-אסונות משנת 1986 שנכתב ובוים על ידי סטיבן קינג.
בסרט מככבים אמיליו אסטבז, פט הינגל, לורה הרינגטון וירדלי סמית'.
התסריט נכתב בהשראה על בסיס סיפור קצר של קינג בשם "Trucks".
זהו הסרט היחיד שביים סטיבן קינג בעצמו, ולאורך השנים בוימו עשרות סרטים המבוססים על ספריו.
הסרט הוא מג'אנר "הגולם הקם על יוצרו".
בבסיס העלילה - כדור הארץ עובר דרך זנבו של כוכב שביט Rhea-M וקרינה חוצנית פוגעת בו וגורמת למכונות להתעורר לחיים ולנסות לפגוע בבני האדם.
במהלך הסרט רואים,למשל, סכין חשמלי הנח בשקט שמתחיל פתאום לפעול מעצמו, ומנסה לקטוע את ידה של עובדת המטבח וואנדה יוני (הלן מקלדוף), אך הודות להתערבותו של סגן המנהל ביל רובינסון (אמיליו אסטבז), שהורס כליל את אותו סכין חשמלי במספר מכות פטיש, היא נפצעת באופן קל מאוד.
הסרט מתאר את התבצרותם של האנשים - רובם המכריע עובדי המסעדה ועובדי תחנת הדלק של דיקסי בוי.
כאשר המתבצרים מבינים שסיכוייהם לשרוד בתוך מבנה המסעדה קלושים, המתבצרים אוגרים נשק צבאי משוכלל שהזמין מנהל תחנת הדלק דיקסי בוי, בובה הנדרשוט (פט הינגל) ומנסים למצוא דרך להימלט מאימת המכונות שקמו לחיים לרבות כלי הרכב שנמצאים מחוץ לתחנת הדלק.
סגן המנהל בין רובינסון (אמיליו אסטבז) הוגה רעיון איך לצאת חמוש מהמסעדה מבלי שהמשאיות ידעו זאת, כך שבסופו של דבר כל המתבצרים זוחלים דרך מנהרות הביוב עד שהם מוצאים מעגן סירות.
שם הם לוקחים סירה ומפליגים לעבר חוף מבטחים.
מרגע יציאתם מתחנת הדלק של דיקסי בוי ועד להגעתם אל המעגן, מחסלים מתבצרי דיקסי בוי שלוש מכונות.
ראשית מחסל ילד בשם דיק קלר(הולטר גרהם) את מכונת הזמנת האוכל של הרכבים במסעדת הדינר בצרור יריות של תת-מקלע, לאחר שהמכונה התחילה לקלל את האנשים משום שהם בני אנוש.
אחר כך מחסלת ברט יחד עם קרטיס את אוטו הגלידה לאחר שהם יורים לעברו צרור יריות מתת-מקלע.
המכונה האחרונה שמחוסלת היא משאית הצעצועים השחורה, בעלת פנים גדולות של שד ירוק, אותה מחסל ביל רובינסון שיורה לעברה טיל הבזוקה מסוג לאו M72. השמדתה של משאית הצעצועים גורמת שמחה ואושר בקרב מתבצרי הדיקסי בוי.
אמיליו אסטבז בתפקיד ביל רובינסון
פט הינגל בתפקיד באבה הנדרשוט
ג'יאנקרלו אספוזיטו גנב המטבעות ממשחקייה של דיקסי בוי
אלן מקאלדוף בתפקיד ונדה ג'ון
כריסטופר מורני בתפקיד קאמפ לומן
ג'יי.סי קווין בתפקיד דאנקן קלר
הולטר גראהם בתפקיד דיק קלר
בארי בל בתפקיד סטיב גייטון
ג'יי דון פרגוסון בתפקיד אנדי
מקסימוס הוא דמות בדיונית של נבל-על חייזרי המופיע בחוברות הקומיקס הבלתי אנושיים ביקום מארוול קומיקס.
הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Fantastic four #47 מפברואר 1966, ונוצרה בידי הכותב סטן לי והמאייר ג'ק קירבי.
מקסימוס הוא אחיו המטורף של מלך הבלתי אנושיים חזיז שחור, שחומד את כס המלוכה לעצמו.
מקסימוס נעשה למלך הבלתי אנושיים מספר פעמים באמצעות יכולת השליטה המוחית אותה קיבל מחשיפה לערפילי טריגן, והודח בידי משפחת המלוכה לאחר שנחשפו עלילותיו.
לרוב מוצג מקסימוס כאויב הבלתי אנושיים, תפקיד שהציב אותו נגד גיבורים כארבעת המופלאים, הענק הירוק והאוונג'רס.
את דמותו של מקסימוס בסדרת הלייב אקשן "הבלתי אנושיים" גילם השחקן איוואן רהון.
מקור, מפגש הבלתי אנושיים וארבעת המופלאים
מקסימוס הוא בנם השני של הגנטיקאי ומלך הבלתי אנושיים אגון, ואשתו רינדה.
כמו שאר הבלתי אנושיים, הוא נחשף למוטגן ערפילי טריגן, אך לא הראה שום שינוי פיזי בעקבות החשיפה.
ערפילי טריגן העניקו למקסימוס יכולת שליטה מוחית, אותה הסתיר בניגוד לנטיותיו האנטי-סוציאליות.
כאשר אחיו הגדול של מקסימוס, בלאקאגאר, השתחרר מתא שבו התאמן לא להוציא צליל, מקסימוס ניסה ללא הצלחה לגרום לבלאקאגאר להוציא קול.
כאשר בלאקאגאר ראה את מקסימוס מבצע ברית עם סוכן מגזע הקרי, דבר הנחשב לבגידה, הוא השתמש בקולו כדי לרסק את החללית בה הקרי נמלט.
החללית התרסקה על בניין הפרלמנט והרגה מספר בלתי אנושיים, ביניהם הוריהם של מקסימוס ובלאקאגאר.
קולו של בלאקאגאר השפיע על מקסימוס, וגרם לטשטוש שפיותו ולדיכוי כוחותיו.
כאשר בלאקאגאר נעשה מלך הבלתי אנושיים, מקסימוס נשבע להתנגד לאחיו ולהדיח אותו מכסו.
מקסימוס ביצע ניסויים על שלושה אלפא פרימיטיבים, והפך אותם לטריקון - נציג האלפא פרימיטיבים.
בעוד טריקון עשה שמות באטילאן, מקסימוס תפקד כרגיל ושלח את גורגון להביא את מדוזה חזרה לאטילאן.
כאשר שאר משפחת המלוכה של הבלתי אנושיים יצאו לכדור הארץ בחיפושים אחר מדוזה, מקסימוס נעשה מלך אטילאן עד שחזיז שחור חזר.
בכוונה לזכות בחיבת הציבור, מקסימוס החל בהפעלת מכשיר אשר יהרוג את כל בני האדם בכדור הארץ, ויותיר את הבלתי אנושיים לבד בכוכב.
מקסימוס טעה בחישובים, והמכונה נכשלה.
כועס, מקסימוס הפך את מכונתו, ויצר בטעות מחסום שלילי סביב אטילאן.
הבלתי אנושיים נכלאו בתוך אטילאן חודשים שלמים, בהם מקסימוס בנה לטריטון מכשיר המאפשר לו לחיות מחוץ למים.
בעקבות כך, גורגון זעם בטענה כי מקסימוס היה צריך לבנות מכשיר שיחלץ אותם.
לבסוף, בלאקאגאר השתמש בקולו כדי לפרוץ את המחסום.
דבר זה חשף לאומת הבלתי-אנושיים את סודו, והרס את מבני אטילאן.
הוא תמרן את הענק הירוק לשחרר שישה פושעים בלתי-אנושיים - כנופיית "ליגת הבלתי אנושיים הרעים" שלו" - ולפרוץ מחסום לנשק בו מקסימוס התכוון לשלוט על אטילאן, אך נעצר בידי בלאקאגאר.
מקסימוס סימם וכלא את משפחת המלוכה, והתכוון להשתמש באקדח היפנוט כדי להשתלט על האנושות.
משפחת המלוכה נמלטה, והוא הובס.
הוא ברח מאטילאן עם ליגת הבלתי אנושיים הרעים, נחת בדרום אמריקה והחל בבניית מכשיר הדומה לאקדח ההיפנוט שלו.
הוא הובס על ידי הענק הירוק וצבא ארצות הברית, ונאלץ לברוח פעם נוספת.
כמו כן, הוא וליגת הבלתי אנושיים הרעים נלחמו בגולש הכסוף ושכנעו אותו כי משפחת המלוכה אחראית למעשיהם.
מקסימוס חזר לאטילאן, שם התקבל בזרועות פתוחות.
למעשה בלאקאגאר רצה לעקוב אחר מקסימוס, וזאת לאחר שגילה כי כוחותיו מתחילים לחזור.
ללא הסבר מצידו, בלאקאגאר כלא את מקסימוס על מנת שלא יוכל להשתמש בכוחותיו.
גורגון התנגד לכך, ושחרר את מקסימוס.
מקסימוס השתמש בכוחותיו על מנת להכניע את אומת הבלתי אנושיים, ולגרום לבלאקאגאר אמנזיה.
הוא כיסה את אטילאן במחסום שלילי שנית, והחל במשא ומתן עם הקרי על מנת שמספר בלתי אנושיים ישמשו כחיילי הקרי.
בלאקאגאר התאושש, ופרץ את המחסום.
בהתערבות האוונג'רס, בלאקאגאר שחרר את הבלתי אנושיים וסיכל את מזימתו של מקסימוס.
לאחר שנמלט מאטילאן והחמיר את עונשו, מקסימוס החל בבניית האנדרואיד אומגה.
מקור הכוח של האנדרואיד היה רגשות האשם של הבלתי אנושיים על ניצולם של האלפא פרימיטיבים כעבדים.
ארבעת המופלאים עזרו בהשמדת אומגה, וכאשר משפחת המלוכה עזבה את אטילאן לזמן קצר, מקסימוס לכד את קריסטל וקוויקסילבר.
הוא הכריח את בלאקאגאר לתת לו את הכתר, כמו גם לכלוא את עצמו.
כעת בעמדת כוח, מקסימוס חידש את עסקיו עם הקרי, בהם יינתנו לקרי בלתי-אנושיים כחיילים.
טריטון וקארנאק הצילו את רוב השבויים והערימו על סוכן הקרי שאטרסטאר, ואילו בלאקאגאר שחרר את עצמו, הכה וכלא את מקסימוס.
מקסימוס כרת ברית עם קבוצת מדענים אנושיים, שלכדו את מדוזה ומתוך רצון לכבוש את אטילאן שלחו כוח תקיפה אווירי.
הוא נפל לתרדמת והונח על ידי בלאקאגאר בקריפטה מיוחדת, וכאשר אטילאן הועברה לירח, הוא הועבר יחד איתה.
מוחו יצר קשר עם גביש באור, אשר עורר את כוחותיו הרדומים.
הוא החליף מוחות בינו לבין בלאקאגאר, כלומר מקסימוס שכן בגופו של בלאקאגאר ולהפך.
בעזרת האונג'רס, תרמיתו של מקסימוס התגלתה.
הוא חזר לגופו, והושם בבידוד.
מלחמה שקטה, פלישה סודית, מלחמת וממלכת המלכים
במהלך המלחמה בין הבלתי אנושיים לארצות הברית, מקסימוס התגרה בבלאקאגאר מכלאו ונסה לשכנע את מדוזה לעבור לצדו.
למעשה הוא השתלט על מדוזה, והמשיך בפעולותיו לגזלת כס המלוכה.
כאשר אחד מהמארינס התפוצץ בתוך אטילאן והרס אותה, מקסימוס הצליח להשתלט על אטילאן ולקח את מדוזה כמלכתו.
במהלך פלישת הסקרול, מקסימוס הרג סקרול שהתחזה לאהורה בולטאגון ועזר בלחימה נגד הסקרול ושחרור בלאקאגאר.
כמו כן, הוא עזר בהשתלטות על אימפריית הקרי.
במהלך מלחמת הבלתי אנושיים-שי'אר, בלאקאגאר חזר לתפקיד המלך ואילו מקסימוס תיפקד כיועץ.
בלאקאגאר השתמש באחת מהמצאותיו של מקסימוס נגד וולקן, אך נהרג לכאורה ופתח קרע בזמן-חלל.
לאחר מותו לכאורה של בלאקאגאר, מדוזה נעשתה המלכה.
מקסימוס נראתה תחת השגחתו של גורגון, וכל רצונותיו נדחו.
במהלך שלטון הבלתי אנושיים על אימפריית הקרי, התגלה כי מקסימוס עומד מאחורי מרד האלפא פרימיטיבים, וזאת לאור טענתם של קריסטל, רונאן וגורגון.
כמו כן, השתתף בעלילת "הציווי של תאנוס".
לפני מתקפתו של תאנוס, מקסימוס עזר לבלאקאגאר לבנות פצצה המכילה את ערפילי טריגן.
ברגע שתתפוצץ, הפצצה תפעיל גנים בלתי אנושיים רדומים, שיעוררו כוחות-על.
הוא סייע לאילומינטי לחפש אחר בלאקאגאר החטוף, אשר התגלה בוואקאנדה.
בלאקאגאר היה תחת שליטה מוחית מצד על-ענקית מהמסדר השחור של תאנוס, אשר רצתה להשתמש בבלאקאגאר על מנת להפעיל פצצות אנטי חומר ששכנו בנקרופוליס ואקאנדה.
כאשר על-ענקית הביסה את האילומינטי עם בלאקאגאר, מקסימוס הופיע והתגרה בה.
מקסימוס הפעיל את פצצות האנטי חומר, והורה ללוקג'או להשתמש בטלפורטציה שלו על מנת להעביר את על-ענקית והפצצות לכוכב לכת נטוש.
כאשר זה נעשה, על-ענקית נהרגה ובלאקאגאר שוחרר משליטתה.
בלאקאגאר, מקסימוס ולוקג'או עזבו את המקום.
בהימלאיה, מקסימוס נכח כאשר בלאקאגאר הסתיר את קודקס טריגן.
הוא גילה כי פצצת טריגן התפוצצה, וגרמה להפעלת גנים בלתי אנושיים בקרב מיליוני בני אדם.
מקסימוס הצטרף לקאבאל של נאמור, שמטרתו להשמיד יקומים הנכנסים למצב התנגשות עם ארץ-616. בטיימסקיפ של שמונה חודשים מאירועי "החטא הקדמון", מקסימוס השמיד עם הקאבאל עשרות יקומים.
הוא ופרוקסימה מידנייט הגנו על נקרופוליס ואקאנדה מטצ'אלה ושורי, אשר רצו לגנוב את פצצות האנטי חומר.
נאמור, מקסימוס ושאר הקבוצה נהרגו בפיצוץ אנטי חומר.
מקסימיליאן ארנולד הוא כדורגלן גרמני המשחק בעמדות הקשר ההתקפי והמרכזי בקבוצת וולפסבורג מהבונדסליגה, בה הוא גם משמש כקפטן, ובנבחרת גרמניה.
ארנולד עזב את ביתו בגיל 12, במטרה להצטרף לאקדמיית הכדורגל לנערים של דינמו דרזדן.
שלוש שנים בלבד לאחר מכן, הוא הצטרף לוולפסבורג.
יחד עם קבוצות הנערים של מועדונו החדש, זכה ארנולד ב-2 תוארי אליפות לנוער, ב-2009 וב-2011.
ב-26 בנובמבר 2011 ארנולד ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצת הבוגרים, כאשר נכנס כמחליף בשלב מאוחר של משחק החוץ מול אאוגסבורג, בו הפסידה קבוצתו 0–2. במשחק זה, ארנולד עשה היסטוריה במועדונו, כאשר היה לשחקן הצעיר ביותר שמשחק עבורו, בגיל 17, חמישה חודשים -30 ימים בלבד.
ב-13 באפריל 2013, ארנולד כבש את שערו המקצועני הראשון, כאשר כבש את השער הראשון במשחק התיקו 2-2 נגד 1899 הופנהיים.
כך, גם קבע שיא חדש נוסף במועדון, והיה לכובש הצעיר ביותר בוולפסבורג.
ב-22 ביוני 2013, ארנולד חתם על חוזה ארבע-שנתי חדש במועדונו.
מקסים שאנו הוא כדורגלן עבר לוקסמבורגי ששיחק בעמדת הבלם.
שאנו התחיל את הקריירה שלו בקבוצות הנוער של נאנסי וסטאד ריימס.
בשנת הצטרף לשפילד יונייטד מהפרמייר ליג.
ב-4 באוקטובר 2008 הושאל למנספילד טאון לחודש.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בהפסד 1-0 לווקינג, אך למרות ההפסד של קבוצתו נבחר לאיש המשחק.
בדצמבר הושאל להמילטון אקדמיקל מליגת העל הסקוטית.