tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
סטפן אלכסנדרוביץ פוצילה (בבלארוסית: Сцяпан Аляксандравіч Пуціла; הידוע גם כסווטלוב; נולד ב-27 ביולי 1998, מינסק, בלארוס) הוא עיתונאי, בלוגר, במאי ומנחה טלוויזיה בלארוסי.
מחבר ויוצר ערוץ "NEXTA", בנושאים חברתיים ופוליטיים.
המספר הכולל של המנויים בכל הרשתות החברתיות הוא יותר מארבעה מיליון, מתוכם יותר מ-532 אלף בערוץ היוטיוב ויותר מ-2.7 מיליון מנויים בערוץ הטלגרם NEXTA Live שהוא השמיני הפופולרי ביותר בעולם מבין כל ערוצי הטלגרם בכל השפות, כמו גם הערוץ הפופולרי ביותר בשפה הרוסית.
בפרסומיו הוא נוגע בנושאי ניצול לרעה של סמכות, פקידי המדינה ורשויות אכיפת החוק.
הוא מכסה באופן קבוע אירועים בחייהם של הבלארוסים וזכה לפופולריות מיוחדת בזמן ההפגנות בבלארוס (2020), כאשר הקד"ב (שירות ביטחון המדינה) הבלארוסי מנהל אחריו מעקב והוא הוכנס לרשימת המחבלים המסוכנים בבלארוס.
סטפן גאורגייב פפריקוב (בבולגרית: Стефан Георгиев Паприков; 24 באפריל 1858, פירדופ, האימפריה העות'מאנית – 30 במאי 1920, סופיה, ממלכת בולגריה) היה לוטננט גנרל בצבא בולגריה, ראש המטה הכללי ב-1887, דיפלומט, ופוליטיקאי בולגרי, אשר בין 1908–1910 כיהן כשר החוץ הדתות של בולגריה בממשלתו של אלכסנדר מלינוב.
סטפן פפריקוב נולד בעיירה פירדופ שבאזור סופיה הוא נטל חלק במרד אפריל הבולגרי ובהמשך לחם כמתנדב במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878).
בהמשך סיים את בית הספר הצבאי בסופיה, וב-1883 סיים את האקדמיה הצבאית הקיסרית הרוסית.
ב-1885, במהלך מלחמת בולגריה סרביה כיהן כראש המטה של הקורפוס המערבי של צבא בולגריה, וניהל את קרב סליבניצה במהלכו נהדף הצבא הסרבי.
בין השנים 1899–1903 כיהן כשר המלחמה של בולגריה.
בין 1906–1908 כיהן כנספח הצבאי הבולגרי לאימפריה הרוסית.
בינואר 1908 מונה לשר החוץ בממשלתו של אלכסנדר מלינוב, ובאפריל הועלה לדרגת לוטננט גנרל.
בין 1910–1912 כיהן כשגריר בולגריה לאימפריה הרוסית.
בין 1914–1919 היה חבר האספה הלאומית הבולגרית.
סטפן קרפינסקי (נולד ב-1979) הוא מדען מחשב אמריקאי שנודע בתור אחד ממייסדי שפת התכנות ג'וליה.
קרפינסקי הוא בוגר של אוניברסיטת הרווארד ומשמש סמנכ"ל קוד פתוח בחברת JuliaHub (לשעבר Julia Computing) אותה הקים עם מייסדי ג'וליה האחרים: ג'ף בזאנסון, אלן אדלמן, ויראל ב.
שאה, קינו פישר ודיפאק וינצ'הי.
במקביל הוא משמש מהנדס מחקר באוניברסיטת ניו יורק.
בנוסף לאנגלית, קרפינסקי גם דובר שוודית, ובקיא בגרמנית ובלטינית, ישנו פטנט רשום על שמו מן התקופה בה עבד בחברת "סיטריקס אונליין", והוא בעל מספר ארדוש 5.
קרפינסקי קיבל תואר בוגר במתמטיקה בשנת 2000, והדוקטורט עליו הוא עובד במדעי המחשב באוניברסיטת קליפורניה בסנטה ברברה כוללת מחקר על מידול תעבורה ברשת תקשורת מקומית.
הוא אחד מארבעת הכותבים העיקריים של מאמרי ליבה אקדמיים על ג'וליה, ומרצה בקביעות על ג'וליה באירועי תעשייה העוסקים במחשוב מדעי, בשפות תכנות ובמדעי המידע.
בשנת 2006 השתתף קרפינסקי ב, ולזמן מה החזיק בשיא גינס לעצירה המהירה ביותר בכל תחנות הרכבת התחתית בניו-יורק.
הוא וחבריו השתתפו בתחרות על מנת לאסוף תרומות לבית הספר התיכון בו למדו.
בשנת 2019 זכה קרפינסקי בפרס ג' ה' וילקינסון לתכנות נומרי ביחד עם ג'ף בזאנסון וויראל ב.
שאה על העבודה שעשו על שפת התכנות ג'וליה.
סטפן קולה הוא כדורגלן עבר מלגשי ששיחק בעמדת הקשר.
קולה התחיל את קריירה שלו במחלקת הנוער של ניס.
בגיל 19 הצטרף לקבוצת המילואים ובעונת הצטרף לקבוצה הבוגרת והיה שותף לעלייה שלה לליגה הראשונה.
בקיץ חתם בשטרסבורג בה דבק לו הכינוי "הטוסטוס".
בעונת 1997/98 היה שותף להעפלה של שטרסבורג לשמינית גמר גביע אופ"א בו הפסידה לאינטר מילאנו.
בקיץ חתם בלאנס וכעבור שנה חתם בריאל סוסיאדד מהלה ליגה.
בנובמבר חזר לצרפת וחתם בראפיד דה מונטון.
לזכותו של קולה 3 הופעות בנבחרת מדגסקר, את כולן ערך בשנת .
סטפן קולסניקוב , היה צייר ריאליסטי, יליד אוקראינה שעבד רוב חייו בסרביה.
קולסניקוב נולד במשפחת איכרים במחוז הדרומי של האימפריה הרוסית.
הפוטנציאל האמנותי שלו זוהה מוקדם.
בשנת 1897 הוא התחיל ללמוד בבית ספר לאמנות באודסה, מהחשובים מסוגו ברוסיה.
בשנת 1903 התקבל קולסניקוב לאקדמיה הקיסרית לאמנויות, שם זכו ציוריו באופן קבוע בפרסים בתערוכות האביב השנתיות.
עבודתו הפורה בצבעי שמן ובמיוחד בצבעי גואש זיכתה אותו בהערכה הגבוהה ביותר מהאמן הרוסי הבכיר בימיו איליה רפין, כפי שעולה מתוכן התכתבותם, הנמצאת כעת בארכיון הרוסי.
ב-1919 הוא ומשפחתו היגרו לבלקן, וב-1920 התיישב בבלגרד, ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים, (יוגוסלביה לאחר 1929) שם בילה את שארית חייו כמהגר.
קולסניקוב התקבל מיד בחצר המלוכה של ארצו החדשה.
בין היתר, הוא קיבל משימה ממלכתית להוביל את עבודות השחזור של ציורים וציורי קיר רבים.
בשתים עשרה השנים האחרונות לחייו סבל קולסניקוב ממחלת פרקינסון.
שרידיו קבורים בנקרופוליס הרוסי, חלק מבית הקברות החדש של בלגרד.
הנושא האהוב עליו היה תיאור הטבע הדרום רוסי והאוקראיני בתקופות התעוררותו המהירה - הפשרת שלגים, שיטפונות וימי אביב.
הוא גם נהנה לצייר קומפוזיציות ביתיות, הכוללות אנשים וחיות בית.
עם זאת על הבדים שלו, אפשר לראות רק לעיתים רחוקות את תווי הפנים המדויקים של הדמויות.
בציוריו הוא משתשמש לרוב באותם צבעים - כחול או כתום בהיר.
במהלך מלחמת העולם הראשונה הוא פנה לציור הנושא הצבאי, ויצר סדרת יצירות שעוררה תגובה חיובית.
קולסניקוב ידוע גם ביצירת רישומים רבים עשירים מאוד ומגוונים בתכנים.
בין היתר היה קולסניקוב חבר באגודה הרוסית "קהילת האמנים" ובאגודה האירופית "לאונרדו דה וינצ'י".
סטפן פריק הוא טייס חלל אמריקאי שהשתתף ב-2 טיסות של מעבורת חלל.
סטפן פריק נולד בפיטסבורג, קליפורניה וסיים לימודי בית ספר בשנת 1982. בשנת 1984 הוא סיים לימודי תואר ראשון בהנדסת אווירונאוטיקה באקדמיה הימית של ארצות הברית ובשנת 1994 סיים לימודי תואר שני בבית הספר של הצי ללימודים מתקדמים
בשנת 1986 התגייס סטקרו לצי ארצות הברית וסיים קורס טיס.
הוא היה טייס מקדונל דאגלס F/A-18 הורנט ושירת בבסיסי החיל בנושאת מטוסים סראטוגה.
בשנת 1994 הוא קיבל הסמכה כטייס ניסוי.
ב-1996 התקבל פריק לקורס להכנת אסטרונאוטים במרכז החלל ג'ונסון.
באפריל 2002 הוא היה טייס של מעבורת החלל אטלנטיס במשימה STS-110 (מייקל בלומפילד היה מפקד צוות).
המטרה של המשימה הייתה להתקין חלק ה-S0 Truss, שנותן תמיכה למבנה התחנה.
בפברואר 2008 הוא היה מפקד צוות מעבורת החלל אטלנטיס במשימה STS-122. המטרה העיקרית הייתה להביא לתחנת החלל מודול קולומבוס והחלפת חלק מציית תחנת החלל.
פריק עזב את נאס"א בשנת 2015.
לאחר שירות ביחידת האסטרונאוטים פריק החל עבודה בלוקהיד מרטין.
סטפן סז'ורנה הוא פוליטיקאי צרפתי, המכהן כשר החוץ ואירופה בממשלתו של ראש ממשלת צרפת גבריאל אטאל מאז ה-11 בינואר 2024. חבר במפלגת הרנסאנס.
קודם לכן, שימש חבר בפרלמנט האירופי (MEP) משנת 2019, יועצו של עמנואל מקרון במהלך מסע הבחירות לנשיאות צרפת ב-2017 ומשנת 2022 מזכיר הכללי של מפלגת הרנסאנס.
סז'ורנה הוא הומו מוצהר והיה בזוגיות עם ראש ממשלתו גבריאל אטאל.
הוא גדל במדריד ובבואנוס איירס ולאחר מכן השתתף בתוכנית ארסמוס בגרנדה.
בשנים 2012–2014 עבד במשרדו של ז'אן פול הושון במועצה האזורית איל-דה-פרנס ולאחר מכן שימש כיועצו של שר הכלכלה והאוצר עמנואל מקרון.
הוא שימש כיועצו של מקרון בבחירות לנשיאות צרפת ב-2017. לאחר הבחירות עבד לצדם של אלכסיס קולר ואיסמאל אמליאן .
לאחר מכן הוא לקח חופשה בת שישה חודשים כדי להוביל את הקמפיין שלו לפרלמנט האירופי ב-2019.
בשנים 2019–2024 כיהן כחבר הפרלמנט האירופי, בוועדה לענייני משפט (2019–2022), בוועדה המיוחדת לבינה מלאכותית בעידן דיגיטלי (2020–2022) ובוועדה לזכויות נשים ושוויון מגדרי (מאז 2022).
בוועידת הרנסאנס שנערכה בספטמבר 2022, נבחר סז'ורנה ליו"ר המפלגה.
בעקבות מינויו של גבריאל אטאל על ידי הנשיא מקרון לתפקיד ראש ממשלת צרפת הוא התמנה לתפקיד שר החוץ ואירופה והחליף בתפקיד את קתרין קולונה.
סז'ורנה הוא הומוסקסואל וחי באיחוד אזרחי, עד שנת 2022, עם גבריאל אטאל, ראש ממשלת צרפת.
סטפנוס הקדוש היה דיאקון ואחד מראשיה הראשונים של הקהילה הנוצרית בכלל, ובירושלים בפרט.
הוא הוצא להורג על ידי הסנהדרין בשנת 34 לספירה לערך ונחשב לקדוש המעונה הנוצרי הראשון.
חייו, הגותו ומותו מתוארים ב.
דמותו של סטפנוס היא דמות מיתית, לכן, הידע הקיים אודותיה שאוב ממקורות דתיים גרידא, אולם בשל ריבוי המקורות ניתן להסיק כי ישנה אחיזה במציאות לגבי קיומה הממשי.
סטפנוס עמד בראש שבעת הדיאקונים הראשונים, נושאי הבשורה, שקיבלוה ישירות משליחיו של ישו ומונו על ידם להיות אמונים על כלכלת עניי הנוצרים בירושלים.
סטפנוס היה ידוע כמטיף נוצרי אדוק שעורר התנגדות בקרב הקהילה היהודית בירושלים בעקבות אמירותיו המוחצנות כנגד מנהגי היהודים.
בשל הטפות אלו הועמד סטפנוס לדין בפני הסנהדרין בהאשמת ביזיון בית המקדש ופגיעה בחוקי התורה.
במשפטו, נשא סטפנוס נאום הגנה ביקורתי במיוחד, אך השומעים לא הסכימו לדבריו, ובסופו הוציאו אותו אל מחוץ לעיר ורגמו אותו באבנים.
בטקס הסקילה היה נוכח פאולוס שהפך לאחד מראשי הכנסייה.
המסורת אודותיו מופיעה בברית החדשה בספר מעשי השליחים פרק ז':
במשפטו נשא סטפנוס נאום ארוך המופיע במלואו בברית החדשה בספר מעשי השליחים פרק ז', שבו סקר את תולדות עם ישראל, תוך שימת דגש על הכפירה של העם היהודי לדורותיו בנביאיו ובתורת ישראל.
שיאה של הכפירה אותה הציג סטפנוס הייתה הבגידה במשיח ובבשורתו.
דבריו נתקבלו בידי ההמון כזלזול בפולחן בית המקדש, המבטא לטענתו את תלותו של האל בהיכל ובמצוות הדת, אולם הדבר שעורר את העם להמיתו הייתה קריאתו "הנני ראה את השמים נפתחים ואת בן האדם נצב לימין האלהים".
על פי הכתוב בברית החדשה, ראשי הכהנים והפרושים הבינו לא נכון את ישו כאשר אמר "הִרְסוּ אֶת־הַהֵיכָל הַזֶּה וּבִשְׁלשָׁה יָמִים אֲקִימֶנּוּ", שכן, כוונתו הייתה להיכל גופו ולא לבית המקדש.
על כן הרושם שנוצר אצל מנהיגי העם היה כי ישו ושליחיו מתנגדים לתורה ולמקדש, וזאת גם הייתה אחת הטענות שהועלו במשפטו של ישו בפני הסנהדרין.
חוקרים ביקורתיים יותר טוענים שעקב העובדה שסטפנוס מזכיר במהלך הנאום את שכם ולא את חברון כמקום קבורתו של יעקב אבינו, בניגוד לכתוב במקרא, הרי שמדובר על דמות פיקטיבית או על תיאור פיקטיבי של דמות אמיתית שנוצרה על ידי מקורבים לשומרונים באותה תקופה, ואינה מבוססת על תלמיד של רבן גמליאל.
לפי ספר מעשי השליחים, נסקל סטפנוס מחוץ לשערי העיר ירושלים (ז, 58), מקום אשר זוהה בתקופה הביזנטית מול שער שכם, בו עומדת כנסיית סטפנוס הקדוש.
שער שכם נקרא במשך מאות שנים על שמו של סטפנוס.
גם שער האריות נקרא בעבר על שמו.
על פי המסורת הנוצרית המובאת בספרו של אנדרי סטרוס מאוניברסיטת רומא, ישנן מסורות שונות לגבי מקום קבורתו של סטפנוס הקדוש.
המסורת המסתמנת כאמינה ביותר סוברת כי רבן גמליאל היה הדמות המכריעה בנוגע למקום הקבורה של הקדוש.
לפי מסורת זו, רבן גמליאל, אשר גילה אהדה רבה לתלמידי ישו והאמין בחפותו של סטפנוס, הורה למשרתיו לקחת את גופת הקדוש ולהביאה לאחוזתו השוכנת בכפר גמלא, שם נקבר לאחר טקס מכובד ואמירת הספד באתר הקבורה של רבן גמליאל.
בשנת 415, לוקיאנוס, כומר הכפר גמלא שביהודה (בית ג'מאל, בשיפולי הרי יהודה, סמוך לבית שמש), כתב איגרת בה סיפר כי חלם חלום ועל פיו מצא את עצמות סטפנוס.
במקום בו נמצאו עצמות אלו נבנתה כנסיית סטפנוס הקדוש.
התגלות זו הובאה לידיעתו של בישוף ירושלים, יוחנן השני , בעת שהתכנסה ועידת כנסייה בלוד.
יוחנן הורה להתחיל מיד בחפירה באותו המקום, וכאשר נתגלו העצמות, עזבו יוחנן והבישופים של יריחו וסבסטיה את הוועידה, כדי לראות בעצמם את חשיפת השרידים.
לאחר מכן העביר יוחנן את העצמות בתהלוכה חגיגית לכנסייה שעל הר ציון.
לגילוי השרידים היו השלכות פוליטיות-כנסייתיות חשובות, ביניהן תרומה למעמדה המתחזק של הכנסייה בירושלים ולחיזוק הקשר בינה לבין המרכז הכנסייתי בקיסריה.
הטקסט נכתב במקור ביוונית, ולאחר מכן תורגם בשתי גרסאות ללטינית, כנראה לשם הפצת האיגרת ברחבי הים התיכון.
במהלך השנים נוספו תרגומים לשפות שונות.
חלקה הראשון של האיגרת הוא מכתבו של הכומר אוויטוס, מספרד, בו הוא מבקש מלוקיאנוס, מגלה שרידיו של סטפנוס הקדוש, למסור לו את סיפורו המלא של מסעו כדי שיוכל לפרסם את סיפור הנס.
חלקה השני של האיגרת מתאר את מסע הגילוי, כמענה לבקשתו של אוויטוס.
הסיפור התחיל ביום ששי בשלושה בדצמבר, שנת 415, כאשר התגלה אל לוקיאנוס איש זקן, שהזדהה כגמליאל, ואמר לו ללכת לירושלים ולומר לבישוף העיר, יוחנן, שיפתח את מבנה הקבר כדי שהאל, משיחו ורוח הקודש (נצרות) יפתחו את שער הרחמים בעולם הזה.
עוד אמר לו גמליאל כי מי שקבור על ידו בנוסף לבנו, אביבאס, הוא סטפנוס הקדוש, אשר נסקל בירושלים בגלל אמונתו במשיח.
לוקיאנוס קיבל מגמליאל הנחיות בדבר מיקומו המדויק של הקבר המשותף לו, לבנו ולסטפנוס, ויצא למסע גילוי השרידים.
כשם שתיאר זאת גמליאל בנבואה, מצא לוקיאנוס את קברו של סטפנוס, אשר סומן בשושנים אדומות ומוקם מזרחית לפתח הקבר, ועליו נכתב 'כליאל', בתרגומו Stephanus Dei – כתר האל.
את חשיפת הקבר ליוו מעשי ניסים של ריפוי פלאי וגשם בעיצומה של בצורת.
בסיומה של האיגרת מסופר כי שרידיו של סטפנוס הועלו לירושלים, והונחו זמנית בכנסיית ציון.
על שמו של סטפנוס נבנה במאה החמישית מנזר סנט אטיין במקום בו על פי המסורת נסקל, במרחק של כמה עשרות מטרים משער שכם.
באותה מאה בנה יוחנן בישוף ירושלים, כנסייה נוספת על שמו בבית ג'מאל.
בנוסף לקבורתו של הקדוש בירושלים, שרידים ואפר מעצמותיו החלו להתפזר ברחבי העולם, והופקדו בידיהן של כנסיות שונות שזכו ליוקרה וכבוד בשל נוכחות שרידיו של הקדוש במשכנן.
על פי המסורת הנוצרית, לאחר מספר שנים מגילוי שרידי הקדוש נשלחו חלקים מהם לקונסטנטינופול, רומא, אפריקה, ספרד ובריטניה.
ברחבי העולם ישנן עשרות כנסיות המנציחות את זכרו, בהן, כנסיית סטפנוס הקדוש בבית ג'מאל וקתדרלת סטפנוס הקדוש (סן סטפן) בווינה.
על פי המסורת הנוצרית, בעקבות סקילתו של סטפנוס על ידי הקהילה היהודית בשל נאמנותו למשיח, הוא הוכר כקדוש נוצרי ואף כ'קדוש מושלם', כפי שמכנהו אוסביוס בישוף קיסריה, ונחשב לראשון המרטירים הנוצרים (פרוטומרטיר, Πρωτομάρτυρας).
מותו היווה את יריית הפתיחה לרדיפת הנוצרים הראשונה והגדולה ביותר של הכנסייה הירושלמית.
דמותו של סטפנוס הקדוש שימשה יסוד לסיפורם של מאמינים נוספים שהגיעו אחריו, אשר מתו אף הם על קידוש אמונתם במשיח האל.
סיפורו היווה אף ציון דרך בתנועת המיסיון ובהתפתחותה.
מרגע מותו של המרטיר הראשון יצאו יתר השליחים מירושלים והתפזרו על פני הארץ ומחוצה לה, ובכך החלה פעולת המיסיון לצאת מחומותיה של העיר ומגדרותיה של היהדות.
סטפנוס הוכר כקדוש לאחר מותו לא רק בשל נאמנותו למשיח, אלא אף בשל הדמיון הרב הנמצא בינו לבין ישו.
התגלות האל אל ישו לאחר דבריו על חורבן הבית (מרקוס יד:62, מתי כו:64) זהה להתגלותו אל סטפנוס עם סיום נאומו (מעשי השליחים ז: 55-56).
לאחר השמע גזר הדין במשפטו של ישו, הוא מבקש מהאל שיסלח להורגיו (לוקס כג:34,46), ובאופן זהה, סטפנוס בעת סקילתו מבקש מהאל כי ימחל לסוקליו (מעשי השליחים ז:59-60).
גם באופן הבאתם לקבורה של השניים קיים דמיון, כאשר אופן הקבורה, מקום הקבר וזהות הקוברים אינם מצוינים בכתבי הקודש.
מכאן, שסטפנוס נתפס כדגם המופתי של הוכחת הנאמנות לישו ולאמונה הנוצרית, וסחף אחריו מרטירים ומאמינים רבים.
סיפורו של הקדוש תרם להתפתחות פולחן הקדושים בעולם הנוצרי ולעלייה לרגל של צליינים לארץ הקודש, וכתוצאה מכך נחשפו קברי גיבורים מהעבר הנוצרי, מהמקרא ומברית החדשה.
משכנם הזמני של השרידים בכנסיית ציון עשוי להיות הסיבה לקביעת מקום אזכרתו של הקדוש ביום העשרים ושישה בדצמבר, תאריך העלאת השרידים לירושלים, דווקא בכנסייה זו.
על פי תיאורי צליינים בתקופה הערבית נראה כי עם השנים התגבשה מסורת לפיה עדיין קבור סטפנוס הקדוש בהר ציון, וכי שם נמצאים שרידיו והאבנים ששימשו לסקילתו.
סטפנו בלדיני (באיטלקית: Stefano Baldini; נולד ב-25 במאי 1971) הוא אתלט עבר איטלקי.
הוא אלוף אולימפי (אתונה 2004) ופעמיים אלוף אירופה (בודפשט 1998 וגטבורג 2006) בריצת מרתון.
בלדיני נולד באמיליה-רומניה שבאיטליה, כילד שמיני מתוך 12 אחים ואחיות.
באולימפיאדת אטלנטה (1996) סיים בלדיני במקום 18 בריצת 10000 מטר בתוצאה של 29:07.77 דקות, בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 27:55.79 דקות.
בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 13:55.41 דקות.
באליפות אירופה שנערכה בבודפשט, הונגריה בשנת 1998 זכה בלדיני במדליית זהב בריצת המרתון בתוצאה של 2:12:01 שעות.
באולימפיאדת סידני (2000) השתתף בלדיני בריצת מרתון אך לא סיים את הריצה.
באליפות העולם שנערכה באדמונטון, קנדה בשנת 2001 זכה בלדיני במדליית ארד בריצת מרתון בתוצאה של 2:13:18 שעות ובאליפות העולם שנערכה בפריז, צרפת בשנת 2003 הוא זכה שוב במדליית ארד בריצת מרתון בתוצאה של 2:09:14 שעות.
באולימפיאדת אתונה (2004) זכה בלדיני במדליית זהב בריצת המרתון בתוצאה של 2:10:55 שעות.
ניצחונו במרתון האולימפי הפתיע רבים בעולם האתלטיקה, שכן פול טרגאט, שיאן העולם בתקופה זו, היה הפייבוריט לניצחון.
באליפות העולם שנערכה בהלסינקי, פינלנד בשנת 2005 לא סיים בלדיני את ריצת המרתון.
במרתון לונדון שנערך ב-23 באפריל 2006 קבע בלדיני את שיאו האישי בריצה זו בתוצאה של 2:07:22 שעות.
באליפות אירופה שנערכה בגטבורג, שוודיה אותה שנה הוא זכה במדליית זהב בריצת מרתון בתוצאה של 2:11:32 שעות.
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) סיים בלדיני במקום 12 בריצת מרתון בתוצאה של 2:13:25 שעות ולא הצליח להגן על תוארו.
באליפות אירופה שנערכה בברצלונה, ספרד בשנת 2010 לא סיים בלדיני את ריצת המרתון ולא הצליח להגן על תוארו.
באוקטובר אותה שנה פרש מספורט תחרותי.
בלדיני היה נשוי לוירנה דה אנג'לי, אתלטית אולימפית שהשתתפה באטלנטה 1996 בריצת 400 מטר ובריצת 400 מטר משוכות ובסידני 2000 בריצת שליחות 4x400 מטר.
סטפנוס הראשון היה אפיפיור בין 12 במאי 254 ו-2 באוגוסט 257. לפי התיעוד המוקדם ביותר היה סטפנוס רומאי מלידה, בנו של יוביוס שמוצאו היה אולי יווני.
מרבית הידע על סטפנוס מקושר ישירות או בעקיפין למחלוקת עם נובטוס, שהתנגד לגישה הסלחנית של הבישוף קיפריאנוס והאפיפיורים שבחסותו, קורנליוס ולוקיוס הראשון לטבילה מחדש של נוצרים שהתכחשו לנצרות בזמן רדיפות דקיוס (המכונים "לפסי", lapsi).
המנהג העתיק כאן היה שללפסי לא תוענק טבילה חוזרת כלל אלא רק רשות להנחת הידיים בעת התפילה.
סטפנוס גרס שכדי להתקבל חזרה לכנסייה באופן מלא אין צורך כלל בטבילה.
עמדתו זו של סטפנוס הייתה מנוגדת לזו של הנובטיאנים, שגרסו שאין צורך בטבילה ואין לקבל חזרה את הכופרים, ולדעתם של קיפריאנוס ודיוניסיוס מאלכסנדריה, שגרסו כי יש לקבל חזרה את הכופרים אחרי טבילה מחדש.
בסופו של דבר, עמדתו של סטפנוס היא שנתקבלה על דעת רוב הבישופים.
הנצרות הקתולית קיבלה גישה זו, אולם בנצרות האורתודוקסית הנושא עדיין תחת מחלוקת.
המסורת הנוצרית טוענת כי סטפנוס מת כמרטיר, כאשר חיילים רומיים ערפו את ראשו כאשר ישב על כיסא האפיפיור.
לסיפור זה אין ככל הנראה אחיזה במציאות.
סטפן שפויזאט הוא כדורגלן עבר שווייצרי ששיחק בעמדת החלוץ, ונחשב לכדורגלן השווייצרי המצליח ביותר בשנות התשעים.
את עיקר הצלחתו ככדורגלן עשה שפויזאט בבורוסיה דורטמונד, עמה זכה ב-1997 בליגת האלופות, ובנוסף זכה עמה בשתי אליפויות הבונדסליגה.
שפויזאט שיחק בהצלחה גם בגראסהופרס ציריך וביאנג בויז ברן, במדי שתיהן הוכתר כמלך השערים של ליגת העל השווייצרית.
שפויזאט ערך 103 הופעות והבקיע 21 שערים במדי נבחרת שווייץ, עמה השתתף במונדיאל 1994, יורו 1996 ויורו 2004.
שפויזאט זכה פעמיים בתואר כדורגלן השנה בשווייץ, ב-1993 וב-1994. בנובמבר 2003, במסגרת פרסי היובל של אופ"א, זכה שפויזאט בתואר כדורגלן הזהב של שווייץ.
שפויזאט שיחק כנער במועדון מאליי לוזאן, והחל את קריירת הבוגרים שלו בעונת 1986/87, כשהמועדון שיחק בליגת המשנה השווייצרית.
שפויזאט הבקיע בעונה זו 16 שערי ליגה, ובקיץ 1987 עבר ללוזאן, ששיחקה בליגת העל השווייצרית.
שפויזאט הבקיע בעונת הבכורה שלו במועדון, 1987/88, 12 שערי ליגה, וסיים עם לוזאן במקום השביעי.
עונת 1988/89 הייתה חלשה יותר עבור שפויזאט, בה הבקיע רק שער אחד וקבוצתו סיימה עשירית, אך בעונת 1989/90 הוביל שפויזאט את לוזאן למקום השני בליגה, עם עשרה שערים.
את עונת 1990/91 החל שפויזאט בלוזאן, ועד למחצית העונה הבקיע 13 שערים ב-20 משחקים.
בגביע אופ"א הודחו שפויזאט ולוזאן על ידי ריאל סוסיאדד בגין שערי חוץ אחרי סיבוב אחד, כאשר ניצחו 2-3 במשחק הבית, והפסידו 1-0 בחוץ.
שפויזאט הבקיע את השער השני ללוזאן במשחק הראשון.
שער זה היה הראשון של שפויזאט במסגרות האירופאיות.
בהמשך עונת 1990/91, עבר שפויזאט לבאייר אורדינגן מהבונדסליגה, ועד לסיום העונה הבקיע ארבעה שערים בעשר הופעות, וסיים עם הקבוצה במקום ה-17, שמשמעותו ירידה לבונדסליגה השנייה.
לאחר ירידת הליגה עם באייר אורדינגן, חתם שפויזאט בבורוסיה דורטמונד, בה שיחק שמונה עונות שהיוו את מרכז הקריירה שלו.
בשנים הראשונות של שפויזאט בדורטמונד הוא שיתף פעולה בהתקפה עם פרנק מיל, מיכאל רומניגה ומיכאל צורק.
בעונת הבכורה שלו בדורטמונד, 1991/92, הבקיע שפויזאט 20 שערי ליגה, וסיים כסגן מלך השערים אחרי פריץ ואלטר.
דורטמונד ושפויזאט סיימו עונה זו במקום השני, ואיבדו את האליפות רק בגין הפרש שערים נחות משל שטוטגרט שזכתה באליפות.
בעונת 1992/93 רשמו שפויזאט ודורטמונד הצלחה גדולה בגביע אופ"א, כשהגיעו עד לגמר, בו הפסידו במפגש כפול ליובנטוס.
שפויזאט שיחק 90 דקות במשחק הראשון בדורטמונד, בו הפסידה הקבוצה 3-1 ליובנטוס, ובעקבות פציעה לא שיחק בגומלין בו ניצחה יובנטוס 3-0. שפויזאט הבקיע ארבעה שערים באותה עונה בגביע אופ"א.
באותה עונה, שפויזאט ודורטמונד סיימו במקום הרביעי בבונדסליגה, כששפויזאט הבקיע 15 שערי ליגה.
בעונת 1993/94 שפויזאט ודורטמונד הגיעו עד לרבע גמר גביע אופ"א, שם הודחו על ידי אינטר מילאנו.
שפויזאט הבקיע ארבעה שערים בגביע אופ"א בעונה זו.
בבונדסליגה, שפויזאט ודורטמונד סיימו במקום הרביעי, כששפויזאט מבקיע 17 שערי ליגה, שער אחד פחות משני מלכי השערים לעונה זו, שטפן קונץ וטוני יבואה.
בעונת 1994/95, שפויזאט היה חלק מחוליה התקפית חדשה שכללה גם את קרל היינץ רידלה ואנדראס מולר.
שפויזאט הבקיע 12 שערי ליגה באותה עונה, וסייע לבורוסיה דורטמונד לזכות באליפות הבונדסליגה.
בגביע אופ"א הגיעו באותה עונה שפויזאט ודורטמונד עד לחצי הגמר, שם הודחו על ידי יובנטוס.
באוגוסט 1995 ניצחה בורוסיה דורטמונד את בורוסיה מנשנגלדבך 1-0 במשחק הסופר קאפ הגרמני, ממנו נעדר שפויזאט.
בעונת 1995/96 השתתפו שפויזאט ודורטמונד בליגת האלופות וצלחו את שלב הבתים, אך הודחו ברבע הגמר על ידי אייאקס אמסטרדם.
בבונדסליגה זכו שפויזאט ודורטמונד באותה עונה באליפות שנייה ברצף, אך הייתה זו עונה חלשה יחסית של שפויזאט, שהבקיע שלושה שערי ליגה בלבד, ולא הבקיע אף שער בליגת האלופות.
באוגוסט 1996 זכו שפויזאט ודורטמונד בפעם השנייה ברציפות בסופר קאפ הגרמני, לאחר ניצחון על פ.צ.
שפויזאט הבקיע את הפנדל שלו בגמר זה.
בעונת 1996/97 שפויזאט חזר לכושרו הטוב, והבקיע 13 שערי ליגה, ואמנם סיים עם דורטמונד רק במקום השלישי בבונדסליגה, אך היה שותף מלא לזכייה המפתיעה של דורטמונד בליגת האלופות.
בשלב הבתים הבקיע שפויזאט שני שערים, ובגמר ליגת האלופות 1997, בו ניצחה בורוסיה דורטמונד את יובנטוס בתוצאה 3-1, שיחק שפויזאט 70 דקות, והוחלף על ידי לארס ריקן, שהבקיע כעבור דקה וקבע את תוצאת המשחק.
בעונת 1997/98, הבקיע שפויזאט 14 שערי ליגה, אך רשם עם דורטמונד עונה חלשה במיוחד בבונדסליגה, בה סיימה הקבוצה רק במקום העשירי.
בליגת האלופות לא הצליחו שפויזאט ודורטמונד להגן על תוארם, אך רשמו קמפיין מכובד, בו צלחו את שלב הבתים, בו שפויזאט הבקיע שני שערים, והדיחו את באיירן מינכן ברבע הגמר, לאחר ששני המשחקים הסתיימו בתיקו 0-0, ושפויזאט הבקיע את שער הניצחון לבורוסיה דורטמונד בהארכה של משחק הגומלין.
שפויזאט ודורטמונד הודחו בחצי הגמר על ידי ריאל מדריד.
במהלך אותה עונה, זכו שפויזאט ודורטמונד בטורניר הגביע הביניבשתי, לאחר ניצחון 2-0 בגמר על קרוזיירו.
עונת 1998/99 הייתה האחרונה של שפויזאט בבורוסיה דורטמונד.
בעונה זו הבקיע שפויזאט שמונה שערים, ודורטמונד סיימה רביעית.
בקיץ 1999, לאחר שמונה עונות בבורוסיה דורטמונד, עזב שפויזאט את הקבוצה, בה זכה בשישה תארים והבקיע 102 שערי ליגה.
בעונת הבכורה של שפויזאט בגראסהופרס ציריך, 1999/00, הוא הבקיע 11 שערי ליגה וסיים עם הקבוצה במקום הרביעי בליגת העל השווייצרית.
בעונת 2000/01 הוביל שפויזאט את גראסהופרס לאליפות, כשהבקיע 21 שערי ליגה, והוכתר כמלך השערים של הליגה בצוותא עם כריסטיאן אדוארדו חימנס.
בעונת 2001/02 הודחו שפויזאט וגראסהופרס ממוקדמות ליגת האלופות על ידי פורטו, והמשיכו לגביע אופ"א, בו צלחו שני סיבובים והודחו על ידי לידס יונייטד.
באותה עונה, שפויזאט וגראסהופרס סיימו במקום השני בליגה, כששפויזאט הבקיע 13 שערי ליגה.
בקיץ 2002 עזב שפויזאט את גראסהופרס ציריך לאחר שלוש עונות, וחתם ביאנג בויז ברן, אף היא מליגת העל השווייצרית.
בעונת הבכורה שלו במועדון, 2002/03, הבקיע שפויזאט 15 שערים, וסיים עם הקבוצה במקום הרביעי.
בעונת 2003/04 סיימו שפויזאט ויאנג בויז ברן במקום השני בליגה, כששפויזאט מבקיע 23 שערים, ומסיים בפעם השנייה בקריירה שלו כמלך השערים של ליגת העל השווייצרית.
בעונת 2004/05 הודחו שפויזאט ויאנג בויז כבר בסיבוב הראשון של מוקדמות ליגת האלופות על ידי הכוכב האדום בלגרד.
בליגה השווייצרית, הבקיע שפויזאט 15 שערי ליגה, וסיים עם יאנג בויז במקום הרביעי.
בקיץ 2005, לאחר שלוש עונות ביאנג בויז, חזר שפויזאט ללוזאן ספורט, קבוצת נעוריו, ששיחקה אז בליגת המשנה בשווייץ.
שפויזאט שיחק בלוזאן עונה אחת, בה הבקיע 16 שערי ליגה.
שפויזאט סיים את העונה עם לוזאן במקום השלישי, שלא הספיק כדי להעפיל בחזרה לליגת העל השווייצרית.
בתום עונה זו, פרש שפויזאט ממשחק פעיל.
שפויזאט ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת שווייץ בשנת 1989. בנובמבר 1990, הבקיע שפויזאט את שער הבכורה שלו במדים הלאומיים, בניצחון 4-0 על סן מרינו במוקדמות יורו 1992. עם זאת, שפויזאט ושווייץ לא הצליחו להעפיל ליורו 1992 עצמו.
במוקדמות מונדיאל 1994 הבקיע שפויזאט שישה שערים עבור נבחרת שווייץ, והעפיל עמה למונדיאל 1994, שהיה הטורניר הגדול הראשון בו שווייץ השתתפה מאז מונדיאל 1966. במונדיאל עצמו, שפויזאט ושווייץ סיימו את שלב הבתים במקום השני, כששפויזאט הבקיע שער אחד בניצחון 4-1 על רומניה.
שווייץ ושפויזאט הודחו בשמינית הגמר על ידי ספרד, לאחר הפסד 3-0. שפויזאט שיחק את מלוא הדקות של שווייץ במונדיאל זה.
במוקדמות יורו 1996 שפויזאט לא הבקיע כלל, והחלוץ העיקרי של שווייץ היה קובילאי טורקילמאז.
עם זאת, שווייץ העפילה ליורו 1996 עצמו ושפויזאט נכלל בסגל.
בטורניר זה, שפויזאט נכנס כמחליף במשחק אחד, ופתח בהרכב והוחלף בשני המשחקים הבאים בשלב הבתים, שבסיומו הודחה שווייץ עם נקודה אחת בלבד.
שפויזאט לא הבקיע בטורניר זה.
במוקדמות מונדיאל 1998 הבקיע שפויזאט שני שערים.
במוקדמות יורו 2000 הבקיע שפויזאט שלושה שערים, ובמוקדמות מונדיאל 2002 הבקיע שפויזאט שני שערים.
עם זאת, שפויזאט ושווייץ כשלו להעפיל לשלושת הטורנירים הללו.
במוקדמות יורו 2004 הבקיע שפויזאט שער אחד, בניצחון 4-1 על גאורגיה.
שפויזאט ושווייץ העפילו ליורו 2004, אך החלוץ העיקרי של שווייץ באותה תקופה היה אלכסנדר פריי, שהבקיע חמישה שערים במוקדמות.
במשחק הראשון של שווייץ ביורו 2004, שפויזאט פתח בהרכב בתיקו 0-0 מול קרואטיה בשלב הבתים והוחלף על ידי פאביו סלסטיני.
במשחק השני, שפויזאט פתח בהרכב בהפסד 3-0 לאנגליה, והוחלף במחצית על ידי דניאל גיגקס.
שפויזאט לא שיחק כלל במשחק השלישי, בו הפסידה שווייץ 3-1 לצרפת.
בתום שלב הבתים, הודחו שפויזאט ושווייץ מהטורניר עם נקודה אחת בלבד.
למעשה, ההופעה בהפסד לאנגליה הייתה ההופעה ה-103 והאחרונה של שפויזאט במדי נבחרת שווייץ, בשורותיה שיחק 15 שנים והבקיע 21 שערים.
סטפן שפויזאט הוא בנו של פייר-אלברט שפויזאט, ששיחק אף הוא בלוזאן ספורט ובנבחרת שווייץ, ואחר כך עסק באימון.
להבדיל מבנו, שיחק פייר-אלברט שפויזאט בעמדת הבלם.
מלך השערים של ליגת העל השווייצרית: 2001, 2004
פרסי היובל של אופ"א: כדורגלן הזהב של שווייץ
סטפנוס השני כיהן כאפיפיור בין השנים 752–757. בחלק מרישומי הכנסייה הוא מכונה סטפנוס השלישי, שכן האפיפיור שקדם לו, האפיפיור הנבחר סטפנוס, נפטר משבץ מוחי שלושה ימים לאחר שנבחר לכס הקדוש ולפני שהוכתר באופן רשמי.
החל משנת 1960 הוסר זה האחרון מרשימת האפיפיורים וסטפנוס השלישי כונה "סטפנוס השני" לאלתר.
לפיכך, ההיסטוריונים של הכנסייה מכנים אותו "סטפנוס השלישי (השני)".
תקופתו של סטפנוס מסמלת את המעבר מן האפיפיורות הביזנטית ל .
סטפנוס נולד למשפחת אצולה רומית, משפחת אורסיני ובבגרותו מונה לדיאקון.
לאחר מותו של האפיפיור הנבחר סטפנוס הוא נבחר פה אחד לאפיפיור, והפך בכך לאפיפיור ה"מערבי" הראשון מזה זמן רב, לאחר שליטה כמעט מוחלטת של האימפריה הביזנטית במינוי האפיפיורים.
סטפנוס זכור בהיסטוריה בעיקר בשל העובדה שהוא ביקש עזרה מפפין הגוץ במאבקו נגד הלומברדים, אשר כבשו את האקסרכיה של רוונה ב-751 ואיימו לכבוש גם את רומא.
האפיפיור לא יכול היה לקבל עזרה מהאימפריה הביזנטית, מכיוון שיחסי הכס הקדוש עם השושלת הסורית ששלטה על האימפריה היו רעועים והאימפריה עצמה הייתה עסוקה במאבקים מול בית עבאס.
כל מה שקונסטנטינוס החמישי יכול היה להציע לאפיפיור הוא משלוח מתווך אשר ילווה את האפיפיור בדרכו לפגישתו עם אייסטולף מלך הלומברדים בפאביה.
כאשר פגישה זו לא הובילה לכדי פשרה, לא נותרו בפני קונסטנטינוס החמישי אפשרויות לסייע לאפיפיור.
כך, לא נותרה לסטפנוס ברירה, אלא לפנות לפפין ולבקש שיגן על הכס הקדוש.
סטפנוס אפילו עבר את האלפים (בשנת 754) והגיע לפריז על מנת לטעון באופן אישי בפני פפין.
על פי כותבי הכרוניקות של התקופה, סטפנוס לבש בגדי אבלות והשתחווה לרגלי פפין, על מנת לשכנעו.
ב-6 בינואר 754 סטפנוס קידש (מחדש, לאחר שהאפיפיור זכריה כבר עשה זאת ב-751) את פפין כמלך השושלת הקרולינגית ובניו קרל וקרלומן כיורשיו.
בתמורה, פפין פנה לטפל באיום מצד אל-אנדלוס, ונטל על עצמו את תפקיד מגן הכנסייה מול הלומברדים.
הוא נלחם בלומברדים והשיב את רוונה לידי הכס הקדוש, אך הותיר את מלכי הלומברדים על ממלכתם.
לאחר מותו של אייסטולף, היה סטפנוס בעמדת כוח שאפשרה לו להשפיע על מינוי מלך לומברדיה החדש, דזידריוס.
לקשרים אלה בין פפין לבין האפיפיור משמעות רבה.
ראשית, הטריטוריה ש"העניק" פפין לאפיפיור, הקרויה מתת פפין, היא זו שמאוחר יותר הפכה למדינת האפיפיור והיוותה בסיס לוותיקן של ימינו.
שנית, קשרים אלה הובילו מאוחר יותר לקשריו של בנו קרל הגדול עם הכנסייה, ולהמלכתו כ"קיסר האימפריה הרומית הקדושה".
האפיפיור פאולוס הראשון, שירש את סטפנוס, היה אחיו.
סטפנו די ג'ובאני (באיטלקית: Stefano di Giovanni; 1392 – 1450/1) היה צייר איטלקי.
ססטה נודע בציוריו הקשורים לעולם הנצרות וניכר כי הושפע מהסגנונות של האמנים בני-דורו.
יצירותיו היו גדושות בחידושים מעניינים ושמו קשור במורשת המאה ה-14 ובסגנון הגותי שהיה מקובל אז, למרות האופי השמרני של האסכולה אליה השתייך, אסכולת סיינה.
"מזבח המדונה של השלג", 1430/2. יצירתו המוקדמת ביותר שהשתמרה.
"תמונות המזבח בכנסיית פרנציסקוס הקדוש", 1437-1444. התמונות שמורות כיום בגלריה הלאומית של לונדון ובמוזיאון קונדה שבשאנטיי.
סטפנו רוסלי די טורקו (באיטלקית: Stefano Rosselli, marquis del Turco; 27 ביולי 1877 - 18 באוגוסט 1947), שחמטאי איטלקי שהיה אלוף איטליה בשחמט פעמיים בשנים 1923 ו-1931.
רוסלי די טורקו השתתף בעשר אליפויות השחמט הראשונות של איטליה, והיה אלוף איטליה בשחמט פעמיים.
רוסלי די טורקו חלק מקום 8-9 בתחרות סן רמו בשנת 1911 (ניצח: הנס פארני), סיים במקום החמישי בתחרות טרייסט בשנת 1923 (ניצח: פאול יונר), חלק מקום 12-13 בתחרות מרן 1924 (ניצח: ארנסט גרינפלד), סיים במקום התשיעי בתחרות מרן 1926 (ניצח: אדגר קול).
רוסלי די טורקו ניצח בתחרות ליבורנו בשנת 1926, סיים שישי בתחרות ונציה 1929 (ניצח: פיטשק) וחלק מקום 2-3 עם אברהם באראץ אחרי המנצח בריין פטריק ריילי בתחרות ניצה 1931.
רוסלי די טורקו השתתף באולימפיאדת השחמט 1924, אולימפיאדת השח הבלתי רשמית בפריז בשנת 1924, שם חלק מקום 14-15 בתחרות הניחומים עם 4.5/8 (ניצח: קארל הרומאדקה), לאחר שבמוקדמות חלק מקום שני-שלישי בבית בו שיחק.
באולימפיאדת השחמט 1927, האולימפיאדה הראשונה שהתקיימה בלונדון, בלוח הראשון השיג תוצאה של +2 -3 =10 (+ ניצחונות – הפסדים = תוצאות תיקו), איטליה הגיעה למקום העשירי
באולימפיאדת השחמט 1931, האולימפיאדה הרביעית שהתקיימה בפראג, בלוח הראשון השיג תוצאה של +2 -8 =8 איטליה הגיעה למקום ה-16
באולימפיאדת השחמט 1933, האולימפיאדה החמישית שהתקיימה בפולקסטון, בלוח הראשון השיג תוצאה של +1 -6 =5. ניצחונו הבודד של רוסלי די טורקו הושג מול ארנסט גרינפלד.
באולימפיאדת השחמט 1935, האולימפיאדה השישית שהתקיימה בורשה, בלוח השלישי השיג תוצאה של +1 -11 =3.
באולימפיאדת השחמט 1936, באולימפיאדה השלישית הבלתי רשמית שהתקיימה במינכן, בלוח השני השיג תוצאה של +2 -10 =5
באולימפיאדת השחמט 1937 האולימפיאדה השביעית שהתקיימה בסטוקהולם, בלוח המילואים הראשון השיג תוצאה של +2 -7 =0.
בין השנים 1911-1916 ו-1923-1943 היה עורך הביטאון השחמטאי L'Italia Scacchistica.
סטפנו לורנציני (באיטלקית: Stefano Lorenzini; נולד בסביבות 1652 בפירנצה, איטליה) היה רופא וחוקר ימי.
לורנציני למד רפואה בפיזה וכירורגיה בבית חולים בפירנצה.
בין מוריו היו פרנצ'סקו רדי, ניקולאוס סטנו ומשכילים בולטים אחרים.
הוא חש תיעוב כלפי קוזימו השלישי דה מדיצ'י, הדוכס הגדול של טוסקנה, לאחר שכלא אותו ואת אחיו לורנצו לורנציני, מתמטיקאי ידוע.
עבודתו "תצפיות על כרישים" (Osservazioni intorno alle torpedini) שפורסמה בפירנצה ב-1678, הציגה מחקרים יוצאי דופן בעומקם על פיזיולוגיה ואנטומיה של בעלי חיים, שהתבססו על נקודת מבט חדשה על מכניזם וחלקיקים שיושמה מאוחר יותר במחקרים על יצורים חיים.
הוא התפרסם בזכות גילוי מה שקרוי היום אמפולות לורנציני, אברי חישה מיוחדים שיש לדגים מחוייצי זימים (כרישים וחתולי ים), הממוקמים בקדמת הראש ויוצרים רשת תעלות מלאות ג'ל.
סטפן כרים שעראווי הוא כדורגלן איטלקי המשחק בעמדת החלוץ ברומא מהסרייה א' ובנבחרת איטליה.
הוא מכונה "הפרעה" על ידי מעריציו, בשל מוצאו המצרי.
שעראווי החל את הקריירה שלו בגנואה, ולאחר השאלה בפדובה חתם במילאן והפך לשחקן מפתח בה לאחר עזיבתו של זלאטן איברהימוביץ' לפריז סן-ז'רמן.
בשנת 2012 נכלל שעראווי במקום ה-52 ברשימת 100 הכדורגלנים הטובים בעולם של הגרדיאן.
שעראווי מייצג את נבחרת איטליה הבוגרת, ובעבר שיחק בנבחרות הצעירות עד גיל 17, 19 ו-21. הוא ערך את הופעת הבכורה הבינלאומית שלו באוגוסט 2012, במשחק ידידות נגד .
שלושה חודשים לאחר מכן כבש שעראווי את שער הבכורה שלו מול נבחרת .
שעראווי נולד בסבונה שבאיטליה לאב מצרי מוסלמי, ולאם שווייצרית-איטלקייה.
שעראווי התחיל את קריירת הנוער שלו במועדון גנואה מהסרייה א' בגיל 14. ב-21 בדצמבר 2008, בגיל 16, ערך את הופעת הבכורה שלו, בה שיחק 10 דקות במשחק חוץ נגד קייבו ורונה במסגרת הסרייה א', והפך לשחקן הרביעי בצעירותו בהיסטוריה של הסרייה א'.
זאת הייתה ההופעה היחידה שלו בעונה, אף על פי שנכלל בסגל וישב על הספסל במספר משחקים נוספים.
בחודש יוני 2010 הוא הושאל לפדובה לעונת 11/2010 של הסרייה ב'.
בתקופת השאלתו בפדובה הוא סומן במהירות כשחקן מפתח בקבוצה, והוביל את המועדון הוונציאני לגמר פלייאוף הסרייה ב', בו הפסיד לנוברה.
בשנה זו הוענק לו פרס שחקן העונה של הסרייה ב'.
ב-25 ביוני 2011 חתם שעראווי חתם במילאן תמורת 20 מיליון אירו (10 מיליון במזומן ו-10 מיליון תמורת אלכסנדר מרקל שעשה דרך הפוכה לג'נובה).
ב-18 ספטמבר 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו במילאן, בהפסד 1–3 לנאפולי בסרייה א'.
כעבור שלושה ימים, לאחר שנכנס כמחליף לפאטו הפצוע, כבש את שערו הראשון במדי המועדון, והשווה לתיקו 1–1 בבית נגד אודינזה.
בששת החודשים הראשונים שלו במילאן הוא הופיע בסך הכל בשבעה משחקים, דבר שגרר דיווחים בתקשורת שהוא עשוי להיות מושאל שוב כדי לצבור יותר דקות משחק.
עם זאת, סוכם בין המנכ"ל אדריאנו גליאני, המאמן מסימיליאנו אלגרי ובינו להישאר במועדון בעתיד הקרוב.
לאחר שישה חודשים הוא החל להופיע יותר במדי הקבוצה.
ב-8 בפברואר 2012 הוא כבש בהפסד 1–2 ליובנטוס במשחק הראשון של חצי גמר הקופה איטליה.
שלושה ימים לאחר מכן הוא כבש שער ניצחון נגד אודינזה.
ב-25 ביולי 2012 חתם שעראווי על הארכת חוזה עד לשנת 2017. ב-3 באוקטובר 2012 הוא כבש את שער הבכורה שלו בליגת האלופות נגד זניט סנקט פטרבורג, ובכך הפך בגיל 19 לכובש הצעיר ביותר של מילאן במפעל.
הוא הבקיע שני שערים נגד נאפולי לאחר שזו הובילה 0–2. הוא הבקיע עוד שני שערים במשחק מול קטאניה, שהסתיים בתוצאה 1–3 לטובת מילאן.
הוא הוסיף עוד שער בדקה ה-76 בניצחון 2–4 על טורינו ועוד שער בניצחון 1–4 על פסקארה שתרם לניצחון הרביעי ברציפות של מילאן.
הוא סיים את המחצית הראשונה של העונה כמלך שערים של הליגה עם 14 שערים.
הוא סייע לסאלי אלי-מונטארי להבקיע את השער השני החשוב, בניצחון 0–2 ביתי על ברצלונה ב-20 בפברואר בסבב השני של שמינית גמר ליגת האלופות.
ב-28 בפברואר הפריך את הספקולציות לגבי עתידו כשחתם על הארכת חוזה לשנה אחת עם מילאן, ובכך הצהיר שיישאר שם עד יוני 2018.
בחצי השני של העונה, התקשה לשחזר את היכולת מהחצי הראשון של העונה, אך אדריאנו גליאני הגן עליו ואמר שבזכותו מילאן נשארה במירוץ לטופ שלוש.
ב-20 באוגוסט 2013, הבקיע שעראווי את השער הראשון שלו במסגרת רשמית מאז פברואר 2013, נגד פ.ס.וו.
לאורך מחצית העונה הראשונה, רק שבע הופעות במסגרות תחרותיות עבור מילאן בעקבות פציעות רבות.
ב-28 בדצמבר, אחרי שניתוח ברגלו הימנית נכשל, הוא הושבת לעוד עשרה שבועות.
שעראווי חזר לשחק ב-11 במאי 2014, בהפסד 1–2 לאטאלנטה במסגרת סרייה א'.
במשחק הליגה הראשון של מילאן בעונה זו נגד לאציו, בישל שעראווי לקייסוקה הונדה את השער הראשון לזכות קבוצתו.
כמו כן, נבחר שעראווי למצטיין המשחק על ידי הלה גזטה דלו ספורט.
ב-14 ביולי 2015 הושאל שעראווי למונקו מהליגה הצרפתית לעונה אחת.
ב-28 ביולי ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה כשעלה כמחליף בניצחון 1–3 על יאנג בויז במפגש הראשון בסיבוב המוקדמות השני של הליגה האירופית.
ב-4 באוגוסט כבש את שערו הראשון בקבוצה בניצחון 0–4 על יאנג בויז במפגש השני.
ב-8 באוגוסט ערך את הופעתו הבכורה בליגה הצרפתית בניצחון 1–3 על ניס.
ב-26 בינואר 2016 הושאל שעראווי לרומא, שם קיבל את חולצה מספר 22. ב-30 בינואר ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בה כבש את שערו הראשון בניצחון 1–3 על פרוזינונה.
ב-21 ביוני 2016 רומא הפעילה את אופציית הרכישה וחתם לארבע שנים.
ב-8 ביולי 2019 חתם בשאנגחאי שנחווה הסינית.
ב-30 בינואר 2021 חזר אל שעראווי לרומא בהעברה חופשית.
בתחילה הוא תכנן לשחק עבור נבחרת מצרים, אך נדחה על ידי המאמן חסן שהאט שקבע כי "לא כל שחקן מצרי המשחק בליגה זרה מתאים לשחק עבור הנבחרת".
באותו זמן הצליחה הנבחרת המצרית עם 3 גביעי אפריקה ברציפות והופעה טובה בגביע הקונפדרציות 2009.
במקום, הוא התחיל לשחק במדי נבחרת איטליה עד גיל 17, איתה לקח חלק ביורו 2009 עד גיל 17 ובבמונדיאל 2009 עד גיל 17. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת איטליה עד גיל 21 ב-15 בנובמבר 2011, בסבב המוקדמות של יורו 2013 עד גיל 21 מול הונגריה.
ב-15 באוגוסט 2012, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת של איטליה, בהפסד 1–2 במשחק ידידות נגד אנגליה.
הוא כבש את השער הראשון שלו במדי הנבחרת הבוגרת בהופעה השלישית שלו, ב-14 בנובמבר 2012 בניצחון 1–2 במשחק ידידות נגד צרפת.
בשנת 2012 חתם שעראווי על חוזה חסות עם חברת נייקי, ובנובמבר של אותה שנה הופיע בפרסומת עבור הנעל "Nike Green Speed II" החדשה לצד מריו גצה, אדן הזארד, ראהים סטרלינג, כריסטיאן אריקסן ות'יאו וולקוט.
שעראווי מופיע על גבי אריזת המשחק של הגרסה האיטלקית למשחק 14 FIFA, לצד ליונל מסי.
גביע הקונפדרציות (1): מקום שלישי ב2013
סטפנוס החמישי כיהן כאפיפיור מ-885 ועד למותו ב-891. הוא מונה מיד לאחר מותו של האפיפיור אדריאנוס השלישי, ובמותו הוחלף על ידי האפיפיור פורמוסוס.
כמו גם ביחסיו עם הכנסייה האורתודוקסית הסלאבית הצעירה, הוא דבק במדיניותו של האפיפיור ניקולאוס הראשון.
אביו אדריאנוס, שהשתייך לאצולה הרומית, הפקיד את חינוכו לקרובו, הבישוף זכריה, הספרן של הכס הקדוש.
סטפנוס נהיה קרדינל כומר של סאנטי על יד מרינוס.
הוא נבחר לתפקידו בספטמבר 885 מבלי להמתין לאישור הקיסרי.
במהלך כהונתו של סטפנוס הוא נקרא להתמודד עם בעיית רעב שנגרמה על ידי בצורת וארבה.
אוצר האפיפיור היה ריק, והוא נאלץ להישען על עושרו של אביו כדי שלכנסייה יהיה כסף.
הוא השתמש בכספו כדי להציל שבויים, ולתקן את הכנסיות.
בעקבות מותו של מתודיוס הקדוש, הוא הוחלף על ידי תלמידו Gorazd.
עם זאת, בשל השפעתם של אנשי הדת הגרמנים, סטפנוס אסר על השימוש בליטורגיה סלאבית.
ובכך הכריח את הסלאבים להצטרף לכנסייה האורתודוקסית.
סטפנוס מת בשנת 891 ונקבר בבזיליקת שנים עשר השליחים.
סטפנוס השלישי כיהן כאפיפיור בין השנים 768 ו-772.
סטפנוס השלישי נולד בסביבות שנת 720 בסיציליה כבנו של אדם בשם אוליבוס (Olivus).
הוא הגיע לרומא בתקופת כהונתו של האפיפיור גרגוריוס השלישי והוצב במנזר כריסוגונו הקדוש, שם הפך לנזיר בנדיקטיני.
סטפנוס הוסמך ככומר בעת כהונת האפיפיור זכריה, ולאחר הסמכתו החליט האפיפיור כי סטפנוס ימשיך בעבודתו בארמון הלטראנו.
סטפנוס התקדם בהדרגה למשרה בכירה בעת ששירת תחת האפיפיורים שאחרי זכריה - סטפנוס השני ופאולוס הראשון - והיה סמוך למיטת חוליו של פאולוס הראשון לפני מותו בסוף יוני 767, שעה שפלגים חזקים החלו בתמרוניהם כדי להבטיח את בחירתו של המועמד המועדף עליהם להחליפו.
במהלך ימי הביניים נחשב כקדוש של סיציליה ויום חגו נקבע ב-1 בפברואר.
באותה תקופה תושבי סירקוזה ניסו לשכנע את הכס הקדוש להכיר רשמית בקדושתו של סטפנוס השלישי, אך ללא הצלחה.
סטפן רופייה , הוא כדורגלן עבר צרפתי ששיחק בעמדת השוער.
רופייה התחיל בגיל 6 לשחק בקבוצת אביון באיון שבעיר הולדתו.
בהתחלה הוא שיחק כחלוץ, בעקבות גובהו, אולם יכולותיו הטכניות המוגבלות מנעו ממנו להתקדם.
יחד עם מאמן הקבוצה, הוא מחליט לעבור לעמוד בין הקורות.
בעמדת השוער הוא גילה יכולות גבוהות ומתקדם מהר מאוד לרמות הגבוהות.
ב-2003 הוא עבר לקבוצת הנוער של מונקו ושנתיים מאוחר יותר הוא עולה לקבוצה הבוגרת.
בעונת 2005/6 הוא הושאל לקבוצת נעוריו ששיחקה בליגה השלישית בצרפת שם הוא שימש כשוער ראשון ולאחר שנת השאלה הוא שב למונקו שם הוא שימש ששוער שני לפאביו רומא.
הוא שותף במספר משחקים מועט ובעונת 2008/9, לאחר מעברו של רומא למילאן, הוא התחיל לשמש כשוער ראשון עד לעונת 2010/11. בתום העונה מונקו יורדה ליגה ורופייה עובר לסנט אטיין.
ב-2008, במקביל להפיכתו לשוער ראשון במונקו הוא זומן לנבחרת צרפת בכדורגל עד גיל 21 בה הוא שיחק רק שלושה משחקים.
ב-2010 זומן לראשונה לסגל הרחב של הנבחרת הבוגרת של צרפת לקראת מונדיאל 2010 אולם אינו נמצא ב-23 השחקנים שנוסעים למונדיאל.
לאחר כישלון צרפת במונדיאל הוא זומן על ידי המאמן דידייה דשאן כשוער ראשון ומשחק במשחק הידידות נגד נורווגיה.
לאחר מכן הוא לא מזומן לנבחרת צרפת עד למאי 2013 שבעקבות פציעתו של סטיב מנדנדה הוא זומן לשמש כשוער שני להוגו לוריס.
לאחר מכן הוא מזומן שנית לשמש כשוער שני ללוריס במונדיאל 2014 בעקבות פציעה נוספת של מנדנדה.
סטפן שצ'פוביץ' (בסרבית-קירילית: Stefan Šćepović; נולד ב-10 בינואר 1990 בבלגרד) הוא כדורגלן סרבי המשחק בעמדת החלוץ ב-OFK בלגרד.
שצ'פוביץ' התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של OFK בלגרד ובשנת עלה לקבוצה הבוגרת.
בינואר הושאל לסמפדוריה מהסרייה א' האיטלקית, אך במדיה ערך שתי הופעות ליגה בלבד.
בקיץ חתם בקלאב ברוז' מליגת העל הבלגית.
לאחר שבתחילת העונה סבל מפציעה הושאל בינואר לקורטרייק.
בספטמבר הגיע שצ'פוביץ' לישראל והושאל להפועל עכו.
בעונה זו היה למלך השערים של הקבוצה עם 13 שערים ב-31 משחקים, וב-7 ביוני 2012 חתם על חוזה לשנתיים בפרטיזן בלגרד.
במהלך העונה חזר לישראל והושאל למ.ס.
ביולי חתם שצ'פוביץ' לשלוש שנים בספורטינג חיחון מהליגה השנייה בספרד, והפך לשחקן הראשון בתולדות המועדון שמצליח לכבוש בכל חמשת משחקיו הראשונים.
בספטמבר זכה בתואר שחקן החודש בליגה.
ב-6 בפברואר 2014 האריך את חוזהו בחיחון עד .
הוא סיים את העונה עם 22 שערים ב-39 הופעות.
ב-1 בספטמבר 2014 חתם שצ'פוביץ' לארבע שנים בסלטיק, אלופת סקוטלנד.
ב-23 באוקטובר 2014 הבקיע את השער הראשון שלו במועדון, במשחק נגד אסטרה ג'יורג'יו במסגרת הליגה האירופית.
ב-26 באוקטובר 2014 הבקיע את שער הבכורה שלו בליגה, בניצחון 0-2 נגד קילמרנוק.
ב-31 באוגוסט 2015 הושאל לחטאפה עד לסיום העונה.
ב-12 ביולי 2017 הושאל לספורטינג חיחון עד לסיום העונה.
ב-19 באוגוסט ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בתיקו 0-0 נגד אלקורקון.
ב-2 בספטמבר הבקיע את שערו הראשון בחיחון בניצחון 4-0 על ז'ימנסטיק טרגונה.
ב-31 בינואר 2018 חתם ב-MOL וידי ההונגרית.
ב-12 במרץ 2021, שצ'פוביץ' חתם במאלגה מהליגה הספרדית השנייה.
בקיץ חתם בפאס יואנינה מהליגה היוונית השנייה.
בינואר חזר לקבוצת נעוריו, OFK בלגרד.
ב-29 בפברואר 2012 ערך שצ'פוביץ' את הופעת הבכורה שלו בנבחרת סרביה, במשחק ידידות נגד .
ב-15 באוקטובר 2013 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, במשחק נגד במסגרת מוקדמות מונדיאל 2014.
סטפנו דה גרגוריו (בספרדית: Stéfano de Gregorio, נולד ב-16 בספטמבר 1994; בואנוס איירס, ארגנטינה), הידוע בכינויו יאיו דה גרגוריו, הוא שחקן ודוגמן ארגנטינאי.
דה גרגוריו ידוע בתפקידיו בטלנובלות הארגנטינאיות של כריס מורנה: "פינת אור", "פלוריסיינטה", "קטנטנות" ו"כמעט מלאכים".
סטפנו דה גרגוריו נולד ב-16 בספטמבר 1994 בבואנוס איירס, ארגנטינה.
נקודת המפנה בחייו של דה גרגוריו התרחשה בגיל ארבע, אז נחשף לעולם הטלוויזיה.
לאחר השתתפות בתוכנית בידור ניסה את מזלו באודישנים נוספים.
דה גרגוריו למד בבית ספר עד גיל 14, ולאחר מכן פרש מלימודיו.
דה גרגוריו הופיע לראשונה בטלוויזיה כאשר השתתף במספר פרסומות, אשר שודרו בערוץ טלפה (Telefe) כשהיה בן שנה וחצי בלבד.
כשהיה בן 6 לקח חלק במחזמר בשם "Saltimanquis".
חצי שנה מאוחר יותר, השתתף בתוכנית מתיחות מסוג "מצלמה נסתרת" בשם "Videomatch", בה גילם ילד מציק ובלתי נסבל במהלך נסיעה באוטובוס במערכון בשם "El peor viaje de tu vida" ("המסע הגרוע ביותר בחייך").
בעקבות ההשתתפות בתוכנית, המשיך לקריירה בתחום המשחק.
קריירת המשחק שלו החלה בגיל 5, כאשר הופיע בתפקיד אורח בסדרה "קטנטנות" בעונה השישית בתור קופידון, ששודרה אף היא בערוץ טלפה והופקה על ידי המפיקה כריס מורנה.
בשנת 2002 השתתף בסרט הקולנוע "ולנטין" בתור חברו ללימודים של הדמות הראשית.
דה גרגוריו פרץ לתודעה רק בשנת 2003, כאשר שיחק את מתאו סאלינאס בסדרה "פינת אור", שהופקה אף היא על ידי כריס מורנה ועל ידי חברת ההפקות הישראלית דורי מדיה דרסט.
כשנה לאחר מכן, לוהק סטפנו לטלנובלה המצליחה "פלוריסיינטה", ספין אוף לסיפור על סינדרלה, לה היו שתי עונות ששודרו בשנים 2004–2005, שוב בהפקתה של מורנה.
בשנת 2005, החל לדגמן לראשונה, כאשר שימש כפרזנטור של חברת הבגדים הארגנטינאית "פקוסוס" (Pecosos).
בשנת 2006, כמחווה ל-11 שנים לסדרה "קטנטנות", החליטה מורנה להפיק עונה שמינית לסדרה, וסטפנו שיחק בסדרה את דמותו של ילד יתום בשם חואן פטארדו.
שיתוף הפעולה עם מורנה נמשך כאשר בשנת 2007 היא בחרה בו בפעם הרביעית להשתתף בסדרת הנוער הפופולרית "כמעט מלאכים", שם שיחק במשך ארבע עונות, עד שנת 2010, ולקח חלק בהופעות שעלו בתיאטרון במסגרתה.
בין העונות הראשונות של כמעט מלאכים הוא דגמן בשנית, כאשר השתתף בקמפיין מטעם חברת הבגדים הארגנטינאית "מיסטרל ג'וניור" (Mistral Junior).
בתחילת שנת 2010, שימש כפרזנטור של ארגנטינה בפרויקט שנערך מטעם חברת קוקה-קולה, במסגרת משחקי המונדיאל.
בשנת 2011 הוא הנחה קטע בונוס לסדרה "סופר טורפה" ובנוסף התארח בפרק אחד בסדרה "פיטר פאנק" בערוץ דיסני הארגנטינאי.
בהמשך אותה השנה, נבחר להשתתף בפרק אחד במיני-סדרה ללא המשכים בשם "החלטות של החיים", סדרת ביוגרפיה שנוצרה על ידי הפקה ארגנטינאית ממשלתית בשם המכון הלאומי האודיו-ויזואלי לקולנוע ואומנות (INCAA), בה משחזרים בכל פרק סיפור אחר שקרה במציאות.
בשנת 2014 הוא חזר לטלוויזיה, כאשר שיחק את דמותו של מיגל בסדרה "אנחנו משפחה" בתפקיד משני.
באותה השנה יצר בוק מחודש לסוכנות שלו, הפקות פיניירו (PIÑEIRO Producciones).
באפריל 2015 הפך לדוגמן הבית של חברת ההלבשה הארגנטינאית "CITRINOS".
באותו החודש החלה להיות משודרת הסדרה "אספרנסה", שם השתתף בתפקיד משני.
כל הסדרות בהפקתן של כריס מורנה, בהן השתתף סטפנו, שודרו בישראל וזכו להצלחה רבה בקרב הקהל הישראלי.
פינת אור (Rincón de Luz) - ערוץ 2, ערוץ הילדים.
פלוריסיינטה (Floricienta) - ערוץ פוקס קידס (כיום: ערוץ דיסני).
קטנטנות בלי סוף (Chiquititas Sin Fin) - ערוץ הילדים.
כמעט מלאכים (Casi Ángeles) - ערוץ ניקלודיאון - עונה 1, ערוץ הילדים - עונות 2–4.
אספרנסה (Esperanza Mía) - ערוץ הילדים.
לאור הצלחת הסדרה "פלוריסיינטה" בטלוויזיה הישראלית, הגיע דה גרגוריו לישראל באפריל 2005 עם שחקני הסדרה למספר הופעות בהיכל נוקיה בתל אביב.
מלבד "קטנטנות בלי סוף", כל שחקני הסדרות בהפקתה של כריס מורנה בהן השתתף סטפנו הגיעו להופעות בישראל, אולם הוא עצמו נכח רק בהופעות של "פלוריסיינטה".
עם זאת הוא לקח חלק פעיל בהופעות של הסדרות כשהועלו בארגנטינה.
שנה סרט דמות 2002 ולנטין רוברטו מדינה
שנה הצגה דמות 2000 Saltimanquis לא ידוע 2003 פינת אור מתאו סאלינאס 2005-2004 פלוריסיינטה תומאס פריצנוולדן 2006 קטנטנות בלי סוף חואן פטארדו 2010-2007 כמעט מלאכים ז'קה/לאון בניטז
סטפנובריכיים (שם מדעי: Stephanoberyciformes) היא סדרת דגים ממחלקת מקריני סנפיר החיים בעומק האוקיינוס.
סדרה זו מכילה 68 מינים, רובם הגדול שייך למשפחת Melamphaidae.
דגם אלה הם קרוביהם של דגי הלווייתן וכן של החכאים.
הם חיים בעומק רב מתחת לפני המים ולכן הם כמעט לא נצפו ולא ידוע עליהם הרבה.
לדגים אלה אין כמעט שיניים והגולגולות שלהם מאוד דקות ומכוסות בקוצים.
רובם בעלי צבעים כהים וסנפירים קטנים והם מפיצים אורות ביולוגים.
סדרה זו מכילה 68 מינים ב-11 סוגים ו-4 משפחות:
סטפֵּנוולף הוא דמות בדיונית של נבל-על המופיע בחוברות הקומיקס ביקום DC קומיקס.
הדמות הופיעה לראשונה בחוברת New Gods #7 ממרץ 1972, והיא נוצרה על ידי ג'ק קירבי.
סטפנוולף הוא אחד מהאלים החדשים מאפוקוליפס, אחיה של הגרה מלכת אפוקוליפס ודודו של אוקסאס, הנודע בשם דארקסייד.
סטפנוולף חבר באליטה של דארקסייד, וגנרל צבאות אפוקוליפס.
סטפנוולף יצא עם דארקסייד הצעיר למסעות שונים, ביניהם אחד שהסתיים במאבק נגד דומסדיי עצמו.
בהופעתו הראשונה בתור הארד של הקומיקס, סטפנוולף נשלח בידי דארקסייד להתנקש ביריבו, האב העליון שליט ניו ג'נסיס, אך נכשל וגרם למותה של אשתו של האב העליון, אוויה.
ההתנקשות בחייה של אוויה גרמה למלחמה וליריבות בין אפוקוליפס לניו ג'נסיס, שהסתיימה במותו של סטפנוולף.
הוא הוחיה זמן קצר לאחר מכן בידי דסאד, וחזר לשמש כגנרל כוחות אפוקוליפס.
נוסף לכוחותיו כבן אפוקוליפס, סטפנוולף נושא עמו גרזן אלקטרוני, ורוכב על כלי רכב מעופף הדומה לזה של אוריון.
מבין תפקידיו, היה סטפנוולף האחראי על המשמר האישי של דארקסייד, שבחר באופן אישי את הלוחמים המשרתים בו.
כאשר סקוט פרי / מיסטר מיראקל זכה לכוח השליטה בחיים והמוות, סטפנוולף התגרה בו על תפקידו במות עמו, ועונה קשות בידי מיראקל.
במקום להורגו, מיראקל ריפא את סטפנוולף ושלח אותו לחופשי עם כוחותיו.
במשימה להחזרת פריט אפוקליפטי שהגיע לידיו של בארט אלן / הפלאש, הגיע סטפנוולף למאבק עם ליגת הצדק.
במסגרת האירועים המובילים למשבר האחרון, סטפנוולף נראה כחבר במועדון הצד האפל של דארקסייד על פני כדור הארץ, ונהרג בידי מלך השעונים בניסיון השתלטות על המועדון.
בהמשכיות יקום DC המאותחל שלאחר אירועי "פלאשפוינט", סטפנוולף הוצג מחדש בתפקידו, ולקח חלק בפלישת כוחותיו של דארקסייד לכדור הארץ.
לאחר שעינו את סופרמן על אפוקוליפס, סייבורג הפעיל קופסת אם ולכד את דארקסייד, דסאד, סטפנוולף ושארית כוח הפלישה בארץ-2. כוחותיו של דארקסייד החליטו לפלוש לארץ-2, ולאחר שהרגו בין היתר את סופרמן ו-וונדר וומן ממציאות זו, באטמן מארץ-2 ביצע פיגוע התאבדות כדי להביא לניצחון "צבא העולם".
סטפנוולף ירד למחתרת והשתלט על אומת דריין, כשלצידו עומדת "זעם", בתו של סטפנוולף המציגה את עצמה בשם דונה.
סטפנוולף, זעם וכוחותיהם יצאו למתקפה על צבא העולם, וידם הייתה על העליונה עד שסטפנוולף נהרג בידי ברוטאל, שיבוט של סופרמן המכריז על עצמו כשליחו של דארקסייד.
מאוחר יותר, סטפנוולף נראה בחיים במהלך מתקפתו של דארקסייד על האנטי-מוניטור.
סטפנוס אתנסיאדיס (נולד ב-24 בדצמבר 1988) המכונה גם קלאוס הוא כדורגלן עבר יווני ששיחק בעמדת החלוץ.
אתנסיאדיס התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הנוער של פאוק סלוניקי.
בגיל 10 הצטרף לקבוצת הילדים של טריאסטה, ממנה עבר לזו של הרטה ברלין בה קיבל את הכינוי "קלאוס", המופיע גם על שמו בחולצה, אך כעבור תקופה קצרה חזר ליוון.
בעונת הבקיע 24 שערים במדי קבוצת המילואים והיה מלך שערי ליגת המילואים.
בסיום עונה זו אף חתם בפאוק לשלוש שנים.
ב-24 בפברואר 2007 אתנסיאדיס ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בהפסד 3-1 ללאריסה.
בשנת אתנסיאדיס חתם לחמש שנים נוספות במועדון.
ב-29 בנובמבר 2008 אתנסיאדיס הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בניצחון 1-2 נגד תראסיוולוס.
בשנת הושאל לפנסראיקוס על מנת לצבור דקות משחק.
במדי פנסראיקוס הבקיע 5 שערים ב-22 משחקי ליגה ואף הבקיע בניצחון 1-3 נגד אולימפיאקוס במסגרת הגביע היווני.
ב-4 באוגוסט 2011 אתנסיאדיס הבקיע את שער הבכורה שלו בזירה האירופית בניצחון 0-3 נגד ואלרנגה במסגרת מוקדמות הליגה האירופית.
ב-30 בנובמבר 2011 הבקיע את שער הניצחון של פאוק בניצחון 1-2 נגד טוטנהאם הוטספר בוייט הארט ליין במסגרת שלב הבתים של הליגה האירופית.
ב-24 בינואר 2013 הבקיע את השלושער הראשון שלו בקריירה בניצחון 0-6 נגד קליתאה.
במהלך העונה גם הפך לקפטן השני של הקבוצה.
ב-12 בספטמבר 2014 אתנאסיאדיס האריך את חוזהו בקבוצה עד קיץ .
ב-18 בספטמבר 2014 הבקיע שלושער בניצחון 1-6 נגד דינמו מינסק במסגרת שלב הבתים של הליגה האירופית.
ב-4 ביולי 2015 נפצע בבוהן הימנית ונעדר כשישה שבועות.
את עונת אתנסיאדיס סיים לראשונה בקריירה שלו עונה ללא שער ליגה.
את עונת התחיל בפאוק, וב-23 באוגוסט 2017 חתם במכבי חיפה לשנתיים.
ב-10 בספטמבר 2017 קלאוס ערך את הופעת הבכורה שלו בחיפה בהפסד 2-0 להפועל עכו.
ב-21 באוקטובר 2017 כבש את שער הבכורה שלו במדי מכבי חיפה, בהפסד 1–2 מול בית"ר ירושלים.
ב-23 באוגוסט 2018 שוחרר ממכבי חיפה.
ב-7 בספטמבר 2018 חתם בפאס יואנינה.
ב-8 ביוני 2011 ערך אתנסיאדיס את הופעת הבכורה שלו בנבחרת יוון בתיקו 1-1 נגד .
בסך הכל הוא שיחק במדי הנבחרת 12 פעמים, אך לא כבש אף שער.
סטפן מרכוס קאביסארס שרוק (בספרדית-גרמנית: Stephan Markus Cabizares Schröck; נולד ב-21 באוגוסט 1986) הוא כדורגלן גרמני-פיליפיני המשחק בעמדת הקשר בקבוצת סרס-נגרוס.
שרוק התחיל את הקריירה שלו בקבוצת גרויטר פירט, ובעונת .
באפריל האריך את חוזהו בקבוצה בשנתיים.
בעונת היה שותף לעליה של גרויטר פירט לבונדסליגה לראשונה בתולדותיה.
במרץ סיכם שרוק את תנאיו בהופנהיים לשלוש עונות, ובתום העונה הצטרף לקבוצה.
שרוק ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 0–4 לאיינטרכט פרנקפורט, ובאותו משחק הורחק בדקה ה-74.
ב-27 ביוני 2013 חתם שרוק באיינטרכט פרנקפורט לשנתיים.
ב-12 בדצמבר 2013 הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0–2 נגד אפואל ניקוסיה במסגרת הליגה האירופית, שהיה גם שער הבכורה שלו בזירה הבינלאומית.
בקיץ חזר שרוק לגרויטר פירט, בה שיחק שתי עונות במצטבר.
ב-13 בינואר 2016 הושאל לסרס-נגרוס מליגת העל הפיליפינית עד לסיום העונה.
באוגוסט הוארכה תקופת השאלתו עד לינואר .
ב-27 באפריל 2017 חתם שרוק על חוזה בסרס-נגרוס.
שרוק נולד לאב גרמני ואם פיליפינית, ולכן היה זכאי לייצג את שתי המדינות.
בגילאי הנוער שרוק שיחק בנבחרות הנוער של גרמניה.
באוקטובר , שרוק הסכים להצעת ההתאחדות לכדורגל בפיליפינים לייצג את הנבחרת, אך פיפ"א לא אישרה את המעבר לפיליפינים, אך אישרה אותו ביוני .
למרות זאת, רק ב-29 ביוני 2011 שרוק ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בתיקו 1-1 נגד .
ב-28 ביולי 2011 שרוק הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בהפסד 1–2 ל.
שרוק השתתף עם הנבחרת בגביע האתגר האסיאתי 2014 ובגביע אסיה בכדורגל 2019.
האפיפיור סטפנוס השמיני היה האפיפיור מ-14 ביולי 939 עד מותו בשנת 942. לעיתים מכונה סטפנוס התשיעי, בשל הבלבול שנוצר עם החישוב של האפיפיור הנבחר סטפנוס.
סטפנוס נולד ברומא, וכנראה היה הכומר הראשי של סאנטי סילבסטרו א מרטינו איי מונטי.
בחירתו כאפיפיור התקיימה בהשפעת הנסיך הרומאי אלבריק השני מספולטו, והוא היה האפיפיור השני, שחייב את בחירתו להתערבותו של הנסיך הזה.
בגלל התלות שניתנה לו, הוא שלט על מדינת האפיפיור רק באופן פורמלי.
מתקופת שלטונו ידועים רק כמה אירועים.
סטפנוס אמר כי הוא תומך יחד עם אלבריק ברפורמות של נזירי קלוני וגם ראש המנזר, אודו מקלוני קיבלו.
בסכסוך הצרפתי, הוא עמד לצידו של לואי הרביעי, מלך צרפת.