tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ידיעות ספרים בע"מ (לשעבר "משכל - הוצאה לאור"), שהוקמה בשנת 1995 על ידי ידיעות אחרונות וספרי חמד, היא מהוצאות הספרים הגדולות בישראל.
בשנת 1994 נוצרה שותפות של "ספרי חמד" בבעלות דובי איכנולד עם "ידיעות אחרונות" והוקמה "משכל - הוצאה לאור", או בשמה המוכר יותר, "ידיעות ספרים".
דובי איכנולד משמש מנכ"ל ההוצאה מאז ועד היום.
להוצאה שיתוף פעולה מתמשך עם הוצאת "ספרי עליית הגג", שבמסגרתו יצאו לאור סדרת ספרי "הארי פוטר", רב המכר "המשפט האחרון של פרמה", סדרת "הפילוסופים הגדולים" ועוד.
להוצאה שותפות והוצאות-בת רבות: "פן הוצאה לאור" בה משמשת רחל פן כעורכת, מתרגמת ומו"לית "הוצאת בבל", "אסטרולוג", "ליריקה", "אחוזת בית", "טל־מאי", "סימנים", קול הספר, "רות סירקיס" והוצאת כרמל.
בהוצאה יצאו לאור ספריהם של סופרים ישראליים כאיל מגד, יורם קניוק, יצחק לאור, חביבה פדיה, אילנה ברנשטיין, אפרים קישון, אלון חילו, סמדר שיר, אסף ענברי, אמוץ עשהאל, גבריאל בן-שמחון, אייל דותן, אורנה בורדמן, ואבי גרפינקל, וכן ספרים מתורגמים כגון ספריהם של הרלן קובן וג'יי קיי רולינג.
ידיעות ספרים נודעת גם בסדרות הספרים שלה: סדרת פרוזה, סדרת פרוזה עשרה, סדרת רומנים למבוגרים, סדרת "יהדות כאן ועכשיו", ספרי יהדות, סדרת סביונים ועוד.
אייל דדוש - סמנכ"ל שיווק
באתר האינטרנט של ההוצאה ניתן לבצע חיפוש במאגר הספרים של ההוצאה, לקבל מידע מפורט אודות הספר, מחירו וכיוצא בזה, וכן לרכוש רכישה מקוונת.
ב-16 בנובמבר 2007 הכריזה ההוצאה על מיזם "עם הספר", שבמסגרתו יצאו לאור 27 ספרי יסוד של התרבות העברית.
המנכ"ל דב איכנולד הסביר כי הוא רואה שליחות בחשיפת התרבות היהודית לציבור הרחב.
בחודש אפריל 2015 הכריזה ההוצאה על מיזם "אפריל ביכורים", שבמסגרתו יראו אור בחודש אפריל אך ורק ספרי ביכורים מאת סופרים ישראליים מבטיחים.
המיזם אמור להילחם בסיכויי ההצלחה הנמוכים של ספרי ביכורים בעקבות "החוק להגנת הספרות והסופרים בישראל" שהוחל בשנה שלפני כן.
ב-15 ביוני 2017 פשטה משטרת ישראל על משרדי ההוצאה בראשון לציון והחרימה מחשבים ומסמכים הקשורים לספר שכתב אהוד אולמרט.
לטענת גורמים בהוצאה נלקחו גם חומרים השייכים לספר שכתב בן כספית על בנימין נתניהו, ולספר שכותב משה יעלון.
באוגוסט 2022 קנתה ידיעות ספרים את הוצאת כרמל, שהייתה עד אז בבעלות מלאה של ישראל כרמל, שנשאר בתפקיד מו"ל ההוצאה.
NK ידינסטבו ביחאץ' (בבוסנית: Nogometni Klub Jedinstvo) הוא מועדון כדורגל מבוסניה והרצגובינה מהעיר ביחאץ' שבמערב בוסניה והרצגובינה.
הקבוצה מעולם לא זכתה באליפות הפרמייר-ליג של בוסניה והרצגובינה ולא זכתה בגביע של בוסניה והרצגובינה.
הקבוצה החלה את דרכה בליגה הבכירה של בוסניה והרצגובינה עם הקמתה בשנת 1997 אך בעונת 2003/04 הקבוצה נשרה לליגת המשנה וחזרה אליה רק בעונה שלאחר מכן, בעונת 2004/05 עם הזכייה במקום הראשון בליגת המשנה.
בסוף עונת 2007/2008 נשרה הקבוצה שוב לליגה השנייה.
הקבוצה משחקת בליגה השנייה ברציפות מעונת 2008/2009.
הקבוצה שיחקה רק עונה אחת במפעל אירופי, בעונת 1999 הקבוצה שיחקה בגביע האינטרטוטו.
בשלב הראשון הוגרלה הקבוצה מול קבוצת GI גוטה מאיי פארו וגברה עליה בסיכום שני המשחקים.
בסיבוב השני הוגרלה הקבוצה מול קבוצת סהאלאול פיאטרה נמץ מרומניה והפסידה לה בסיכום שני המשחקים והודחה מהמפעל.
ידיעות תקשורת היא חברת חדשות מקומיות, חלק מ"קבוצת ידיעות אחרונות", המשמשת כמו"ל של מקומונים ושל אתר החדשות המקומיות mynet.
בחודש נובמבר 2025 הודיעה ההנהלה על סגירת המקומונים בסוף השנה.
"ידיעות תקשורת" הוקמה בשנת 1989, במטרה להקים רשת מקומונים של "קבוצת ידיעות אחרונות" שתתחרה עם הרשת המצליחה של "קבוצת הארץ" - "רשת שוקן" (שהחזיקה בין השאר במקומונים הפופולריים "כל העיר" בירושלים ו"העיר" בתל אביב).
עד אז הפעילה ידיעות מספר מקומונים שפעלו באופן עצמאי ללא הנהלה מרכזית.
בין השנים 2000–2006 שימש ניר חפץ כעורך הראשי של הרשת.
עד יולי 2007 נקרא כל מקומון בשם משלו, המרמז על אזור הופעתו.
אז עברה הרשת מיתוג מחדש, שבא לחזק את הזיקה של המקומונים לעיתון האם, ובמסגרתו כוללים כל המקומונים את המילה "ידיעות" בתחילת שמם, בעיצוב זהה לזה שבשם העיתון "ידיעות אחרונות".
כחלק ממהלך זה גם פוצלו אחדים מהמקומונים, כך שייתמקדו באזור מצומצם יותר.
בשנת 2008 אתר ynet, שגם נמצא בבעלות "קבוצת ידיעות אחרונות", וידיעות תקשורת חברו לשיתוף פעולה, והקימו בתוך ynet ערוצים מקומיים בשם mynet שהתמקדו בחדשות מקומיות וכללו, בצד עדכוני החדשות השוטפים בידי כתבי האתר, גם כתבות מכל המקומונים של ידיעות תקשורת.
באותה שנה גם זכתה ידיעות תקשורת במכרז להפקת עיתון לתנועה הקיבוצית במקום שני השבועונים הקיבוציים "הקיבוץ" ו"הדף הירוק", שנסגרו.
בשנת 2017 הפך mynet לפורטל חדשות עצמאי ונפרד, שתפעל מערכת חדשות, כתבים ועורכים עצמאית.
תחת האתר פעלו 20 אתרי חדשות מקומיים.
באותה שנה גם נכנסה לתפקידה כמנכ"לית ידיעות תקשורת ליאת שרון במקום רענן בר טל, ששימש המנכ"ל במשך 12 שנים.
בעשור השני של המאה ה-21 החלה "ידיעות תקשורת" לסבול מירידה בתפוצת המקומונים, ומירידה בהכנסות מפרסום ומלוחות מודעות.
במאי 2019 הודיעה הקבוצה על שינוי ארגוני ואיחוד ארבעה מקומונים באזור המרכז.
בנובמבר 2020 גיבשה הנהלת קבוצת ידיעות אחרונות תוכנית הבראה שהוצאה לפועל במטרה להבטיח את המשך פעילות המקומונים.
ביוני 2023 הודיעה הנהלת ידיעות אחרונות כי העורכת הראשית של ידיעות תקשורת סיגל בוכריס-רגב תמונה לעורכת עיתון ידיעות אחרונות ותהיה האישה הראשונה שתכהן בתפקיד זה.
ביולי 2023 החליף את בוכריס-רגב העיתונאי גיא בן יהושע כעורך הראשי של הרשת.
בן יהושע היה במשך שנים עורך "ידיעות ירושלים", אחד מעיתוני הדגל של הרשת.
בנובמבר 2025 הודיעה הנהלת הקבוצה על כוונתה לסגור את כל המקומונים בקבוצה עד סוף השנה.
כותבים בולטים ברשת היו גיא לרר, ליהיא לפיד, רועי ינובסקי, לירן תמרי, אריה מליניאק, נעמי רביע, מורן אזולאי, יקיר אלקריב ("שני גברים שמנים מאוד", מדור "משמר המרקע") ומיה סלע (ספרות).
המקומונים העיקריים בקבוצה זו הם (בסוגריים השם עד ליולי 2007):
ידיעות ירושלים - אזור ירושלים ("עיתון ירושלים")
ידיעות המפרץ - אזור הקריות ("ערי המפרץ")
ידיעות חיפה - אזור חיפה
ידיעות העמק - אזור עמק יזרעאל, עפולה ("כל העמק והגליל")
ידיעות טבריה - אזור טבריה והגליל העליון ("כל העמק והגליל")
ידיעות קריית שמונה - אזור קריית שמונה ("כל העמק והגליל")
ידיעות תל אביב - אזור תל אביב ("עיתון תל אביב")
ידיעות בקעת אונו - ערי וישובי בקעת אונו
ידיעות השרון - אזור השרון ("על השרון")
ידיעות חולון - חולון ואזור ("חולון בת-ים")
ידיעות בת-ים - בת ים ("חולון בת-ים")
ידיעות רחובות - אזור רחובות ונס ציונה ("במקום")
ידיעות ראשון - אזור ראשון לציון ("במקום")
ידיעות איילון - אזור רמלה ולוד ("איילון")
ידיעות נתניה - אזור נתניה ("אמצע נתניה")
ידיעות חדרה - אזור שפלת החוף ("אמצע חדרה")
ידיעות אילת - אזור אילת והערבה
ידיעות מודיעין - אזור מודיעין ושוהם ("מודיעין")
ידיעות אשדוד - אזור אשדוד ויבנה ("כל הדרום")
ידיעות אשקלון - אזור אשקלון ("כל הדרום")
ידיעות הדרום - אזור שדרות, קריית גת וקריית מלאכי ("כל הדרום")
ידיעות כרמיאל - כרמיאל ומשגב ("כל כרמיאל")
ידיעות פתח תקווה - אזור פתח תקווה ("מה בפתח")
ידיעות הנגב - אזור באר שבע ("כל הנגב")
ידיעות אדומים - מעלה אדומים
ידיעות מבשרת - מבשרת ציון והסביבה
נוסף לרשת המקומונים החזיקה "ידיעות תקשורת" בשורה של פעילויות נוספות בתחום המדיה והתקשורת.
בשנות ה-90 של המאה ה-20 החזיקה מניות בחברת הטלוויזיה בכבלים "ערוצי זהב", בזכיינית ערוץ 2 "רשת", בחברת "טלמסר" ובחברת התקליטים NMC.
בשנת 1997 רכשה את חברת שלטי החוצות "נור פרסום חוצות".
בסוף 2003 השיקה מגזין לצעירים עד גיל 25 בשם "VIEW", שנסגר לאחר זמן קצר.
בנובמבר 2006 ניסתה לרכוש את השבועון בערבית כל אל-ערב.
בנובמבר 2011 נמכרו מניות החברה ב-HOT (מניות שבמקור היו של "ערוצי זהב"), תמורת 650 מיליון שקל.
ידיעות נגט היה דו-ירחון שיועד לישראלים יוצאי אתיופיה, נכתב רובו בעברית ושליש ממנו תורגם לאמהרית וטיגרית.
שמו "נגט" פירושו באמהרית 'לפני השחר', במשמעות של תקווה לעתיד.
כתב העת ראה אור לראשונה בפברואר 1999 ביוזמת מרכז ההיגוי של עולי אתיופיה במערכת החינוך ובחסות העיתון ידיעות אחרונות, העיתון יצא לאור אחת לחודשיים ב-22,000 עותקים והופץ חינם.
העיתון רובו עסק בנושאים חינוכיים וחברתיים בקהילת יוצאי אתיופיה.
עורך העיתון - גרמאו מנגיסטו
מתרגם ראשי ועורך משנה -ד"ר אנבסה טפרה
מערכת העיתון - דוד מהרט, רחל אלמי-שמעון ואדנקו סבהט
כתבים: אמיר סבהט, אלון דמלה
כמו כן העיתון שם לו כמטרה העצמת יוצאי אתיופיה, להתריע על תופעות שונות, עידוד יצירתיות וכתיבה על מורשת העולים.
ידיעת הטבע או תולדות הטבע היא שיטה מדעית לחקר הצומח ובעלי החיים.
בשיטה זו נוהגים לרוב לחקור את הטבע בעזרת תצפיות ופחות בעזרת תהליכים ניסויים.
אדם העוסק בידיעת הטבע נקרא חוקר טבע.
במובן הרחב, מונח זה משמש גם לתחום הנגשת הידע על הטבע לקהל הרחב באמצעות מוזיאוני טבע, ספרי עיון ומדע פופולרי, הרצאות, צילום טבע, סרטי ותוכניות טבע, טיולים מודרכים ועוד.
עד אמצע המאה ה-19 נהגו אנשי המדע האירופאים לחלק את הידע לשני תחומים עיקריים.
מדעי הרוח (שכללו גם את הפילוסופיה של הדת) ומדעי הטבע.
מדעי הטבע נחלקו לידיעת הטבע שעסקה בתיאור הטבע ופילוסופיית הטבע שעסקה בחקר הטבע בצורה ניסויית.
במונחים מודרניים ניתן להשוות בצורה גסה את ידיעת הטבע לביולוגיה וגאולוגיה ואת פילוסופיית הטבע לכימיה ופיזיקה.
שני התחומים היו קשורים אחד לשני ולכן לרוב הפרסומים המדעיים נקראו על ידי אנשי מדע משני התחומים והמפגשים המדעיים היו לעיתים משותפים.
חוקרי הטבע נהגו לצאת למסעות ברחבי העולם בחיפוש אחר צמחים ובעלי חיים שאינם ידועים למדע.
מסעות אלו תרמו בצורה ניכרת גם להכרת העולם ולרוב חוקרי טבע מפורסמים ידועים גם כמגלי ארצות והיו הראשונים לתיאור אזורים טרופיים באמזונאס ואפריקה.
אחד מחוקרי הטבע המפורסמים ביותר היה צ'ארלס דרווין ואחד מהראשונים שביקרו בארץ ישראל הוא פרדריק הסלקוויסט.
ברחבי העולם נפוצים מוזיאוני טבע המכונים לרוב Museum of Natural History, שמתורגם בעברית לרוב כ"מוזיאון להיסטוריה של הטבע".
מוזיאונים אלו כוללים פריטים רבים של בעלי חיים, צמחים, מאובנים ומינרלים (בגדולים שבהם האוספים מונים מיליוני פריטים) וכן מוצגים סינתטיים שמטרתם להמחיש נושאים בחקר הטבע (למשל: מיניאטורות ודגמים).
במוזיאונים אלו ניתן למצוא דיורמות, פוחלצים של בעלי חיים, שלדי דינוזאורים, אוסף סלעים ומינרלים ועוד.
המוזיאונים מהווים גם מוסדות מחקר, ומדענים נעזרים באוספים הנרחבים שלהם (שרובם נמצאים במחסנים ולא בתצוגה) לצורכי מחקר.
בישראל קיים מחקר ידיעת טבע מפותח שכולל שיתוף פעולה של פרופסורים לביולוגיה, חוקרים באקדמיה, מדענים מקצועיים, פעילי שימור טבע והגנת הסביבה כגון אנשי החברה להגנת הטבע, יערנים ופקחים של רשות הטבע והגנים, צלמי טבע וחובבי טבע.
בין קהילת החוקרים לקהילת חובבי הטבע קיים שיתוף פעולה הדדי שכולל מחד חינוך והנגשת ידיעת הטבע לקהל הרחב, ומנגד הסתייעות בקהילת חובבי הטבע לביצוע מחקרים הדורשים תצפיות רבות (כגון שימוש במתנדבים לספירת עטלפים וטיבוע עופות).
ידיעות בחקירת ארץ ישראל ועתיקותיה, הוא כתב עת לעתיקות ארץ ישראל וארצות המקרא שיצא לאור על ידי החברה לחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה בשנים 1967-1933.
המשכו של כתב העת הוא אשר יצא אף הוא על ידי החברה לחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה מאז 1968 ביחד עם רשות העתיקות, כתב העת נערך על ידי אפרים שטרן.
בתורת המשחקים, אנו נאמר שעובדה F היא ידיעה משותפת בין השחקנים אם כל השחקנים יודעים את F, כל השחקנים יודעים שכל השחקנים יודעים את F, כל השחקנים יודעים שכל השחקנים יודעים שכל השחקנים יודעים את F וכו' (לכל מספר סופי של שלבים).
דוגמה פשוטה לעובדה שהיא ידיעה משותפת הוא מאורע פומבי: כשמורה עומד מול כיתה ומלמד, עובדה זו היא ידיעה משותפת בין כל התלמידים.
כלומר כל תלמיד יודע שכל תלמיד יודע שכל תלמיד...
שהמורה עומד מול הכיתה ומלמד.
ידין זאב מכנס (1936 – 26 באפריל 2013) היה עורך דין, איש עסקים ועסקן ספורט ישראלי.
היה מייסד ומנהל איגודי הספורט "עוצמה" ו"אייל", וכן הבעלים של קבוצת הכח מכבי רמת גן.
בשנת 2005 נגזרו עליו שבע שנות מאסר באשמת גנבת מיליונים מכספי לקוחה.
נולד בפתח תקווה בשנת 1936, בנם של שלמה מכנס (בנו של אהרן לייב מכנס) ושרה בת זאב ברא"ז, ונקרא על שמו.
למד בבית הספר אחד העם בעיר.
בין השנים 1954 – 1959 שירת בצה"ל, תחילה בסדיר ולאחר מכן בקבע, והשתחרר בדרגת סגן.
לאחר שחרורו עבד בבית הדפוס המשפחתי בפתח תקווה.
בשנת 1961 החל לימודי משפטים בבית הספר הגבוה למשפט וכלכלה בתל אביב.
בשנת 1962 פתח משרד פרסום בפתח תקווה שפעל שלוש שנים.
בשנת 1963 הוציא את המקומון החינמי "ידיעון פתח תקווה", שהיה החינמון הראשון שיצא בישראל.
בשנת 1965 סיים את לימודי המשפטים ועשה את ההתמחות במשרד עורכי הדין סלומון ליפשיץ בתל אביב.
בסיום ההתמחות, בשנת 1967, החל לעבוד במשרד זה כעורך דין שכיר במשך שמונה שנים, כשבשנתיים האחרונות שימש מנהל המשרד.
בשנת 1975 פתח משרד פרטי לעריכת דין ברחוב דיזנגוף בתל אביב, וכעבור זמן צירף אליו את אשתו נילי, לה נישא בשנת 1966. בשנת 1986 השתחרר משירות מילואים בצה"ל בדרגת סגן-אלוף.
באמצע שנות ה-80 החל את מעורבותו בתחום עסקנות הספורט בישראל.
הוא הקים שלושה עשר מועדוני אופניים והתמנה ליו"ר איגוד האופניים בישראל.
כעבור זמן הקים שני איגודי ספורט, "עוצמה" ו"אייל", שריכזו אגודות ספורט עצמאיות (שלא היו שייכות למרכזי הספורט הוותיקים מכבי, הפועל ובית"ר).
במסגרת זו ניהל מאבקים ביורוקרטיים ומשפטיים כדי להקנות לאגודות הספורט החברות בארגונים החדשים מעמד שווה לזה של אגודות ספורט שהיו חברות באיגודי הספורט הוותיקים.
הוא ניהל את הארגונים הללו עד שנת 2000. במשך שנתיים שימש נציג במועצה להסדר ההימורים בספורט.
כמו כן היה דירקטור במועצת המנהלים של אולפני הרצליה.
בשנת 1993 רכש את קבוצת הכח מכבי רמת גן.
באותה תקופה הקים שתי חברות עסקיות: "עסיס - עסקים יקדמו ספורט פרויקט הכוח רמת גן 1993 בע"מ" ו"מפקיד ייזום והשקעות בע"מ".
קבוצת הכח רמת גן תחת ניהולו של מכנס שקעה בחובות כבדים ובשנת 2003 היא נמכרה.
בדצמבר 2002 נעצר מכנס בחשד שבמשך שנים גנב למעלה מ-11 מיליון ש"ח מכספי לקוחתו, צעירה יתומה יורשת-מיליונים (נכדתו של זלמן סוזאיב) שמכנס שימש נאמן של רכושה.
בשנת 2005 גזר עליו בית המשפט המחוזי בתל אביב שבע שנות מאסר.
מכנס הצטרף לעותרים לבית המשפט העליון בבג"ץ הפרטת בתי הסוהר בדרישה למנוע הקמת בית סוהר בניהול פרטי בישראל.
מכנס היה נשוי לעו"ד נילי מכנס, אחותם של צבי ופרופ' יורם דינשטיין, ולהם שלושה ילדים.
בנם הוא השחקן רם מכנס.
בתם עלמה נשואה למוזיקאי יאיר קז מלהקת ג'ירפות (בנו של ישראל קז, מבעלי מאיר חברה למכוניות ומשאיות).
ידיעת־כול , בעיקר במסגרת דתות, היא היכולת לדעת כל דבר שניתן לדעת.
ההינדואיזם והדתות האברהמיות (יהדות, נצרות ואסלאם) מאמינים שישנו אל שניחן בידיעת־כול.
בספרות, נקודת התצפית של מּסַפֵּר יודע־כול, היא היכולת לדעת כל מה שניתן לדעת על הדמות, כולל ההיסטוריה שלה, הרגשות והמחשבות שלה.
בלטינית omnis משמעו "הכול", ו־sciens משמעו "ידיעה".
ידיעת־כול טבועה - היכולת לדעת כל דבר שאותו מישהו בוחר לדעת וניתן לדעת אותו.
ידיעת־כול מוחלטת - לדעת הלכה למעשה כל דבר אפשרי שניתן לדעת.
חלק מהתאולוגים הנוצרים המודרניים טוענים שהידיעת־כול שיש לאלוהים היא טבועה ולא מוחלטת, ושאלוהים בוחר להגביל את ידיעת־הכול שלו על מנת לשמור על הרצונות החופשיים והכבוד של ברואיו.
גישה דומה מופיעה בפרשן התורה הרב חיים בן עטר, בפירושו אור החיים לספר בראשית, פרק ו, פסוק ו.
ז'אן קלווין, יחד עם תאולוגים אחרים מהמאה ה־16, הרגישו בנוח עם הרעיון של אלוהים שברשותו ידיעת־כל במובן המוחלט ואף קידשו את גישת הפרדסטינציה.
קדם להם התאולוג היהודי המומר אבנר מבורגוס.
בג'ייניזם, ידיעת־כול נחשבת כסוג הגבוה ביותר של תפיסה.
ג'ייניזם רואים בידע בלתי־סופי כיכולת הטבועה בכל נפש.
בג'ייניזם מכבדים מאוד את מי שהצליח לכבוש את כל התשוקות הפנימיות (כמו הצמדות, בצע, גאווה וכעס) ומחזיקים בידע אין־סופי.
אנשים יודעי־כול שמתעסקים בשחרור האישי שלהם.
אנשים שהגיעו להיות יודעי־כול ואז עזרו לאחרים להגיע לאותה נקודה.
אומניפוטנטיות (יכולת־כול) לעיתים נתפסת כמכילה במרומז את היכולת לדעת כל דבר שניתן לדעת.
נונתאיסטים טוענים לעיתים שהרעיון הבסיסי של ידיעת־כול סותר מטבעו.
ויכוחים רבים בין תאיסטים לבין פילוסופים נעשו על האם ידיעת־כול, במיוחד בהקשר לבחירות שהאדם יעשה, תואמת את גישת הרצון החופשי.
הטענה שידיעה מוקדמת של ישות אלוהית אינה תואמת את הרצון החופשי ידועה גם כפטליזם תאולוגי.
באופן כללי, אם בני אנוש באמת חופשיים לבחור בין אפשרויות שונות, נוצר קושי בלהבין כיצד אלוהים יכול לדעת איזו אפשרות זו תהיה מלכתחילה.
שאלה נפוצה שעולה בהקשרים של ישות בעלת ידיעת־כול אודות ההחלטות שלה בעתיד, היא האם עצם ידיעה זו חוסמת לה את הרצון החופשי?
ויליאם ליין קרייג טוען ששאלה זו מתחלקת לשתיים:
אם אלוהים יודע מראש על אירוע מסוים, האם אותו אירוע בהכרח יקרה?
אם התרחשותו של המאורע מותנה בסעיף הראשון, כיצד אלוהים יכול לחזות את ההתרחשות שלו?
תחום ביקורת הספרות בדרך כלל סוקר את הידיעת־כול מנקודת הראות של המחבר.
מספר כל־יודע הוא כמעט תמיד מספר במעמד חיצוני להתרחשות העלילה.
הוא יכול לחשוף תובנות על דמויות או על הסביבה שלא היה ניתן להבין אותן מההתרחשויות בסיפור, ולעיתים קרובות גם תובנות שאף דמות לא מודעת אליהן.
ידית היא חלק מחפץ המאפשר אחיזה ושימוש נוחים בו.
עיצוב הידית מהווה בעיה ארגונומית, מאחר שלאנשים שמאליים, או לילדים, יהיה קשה להשתמש בנוחות מרבית בידית שעוצבה עבור אדם ימני בוגר.
הדרישות הבסיסיות מידית על מנת שתהווה ידית ראויה הן:
חזקה מספיק כדי לשאת את הכוח שיופעל עליה במהלך השימוש בחפץ.
ארוכה מספיק כדי לאפשר אחיזה נוחה, בהתאם לשימוש בחפץ.
בעלת היקף קטן מספיק כדי לאפשר אחיזה נוחה, בהתאם לשימוש בחפץ.
דרישות נוספות עבור ידיות עשויות להכיל:
עשויה מחומר המספק חיכוך וימנע החלקה של הידית מהיד האוחזת.
מעוצבת כך שלא יהיה ניתן להפעיל אותה בשגגה.
התאמה לצורת אחיזה לא שגרתית, למשל של אדם איטר או של ילד קטן.
עיצוב המונע שימוש מקהל יעד מסוים, למשל ילדים.
ידיות מתחלקות לסוגים שונים, על פי אופן השימוש בהן.
חלק מהידיות מיועדות לאפשר אחיזה בחפץ, לעיתים בשביל להניע אותו (ידית של ספל, ידית של תיק) ולעיתים בשביל להשען עליו (כגון מעקה).
ידיות אחרות נועדו לפתוח או לסגור חפצים (כמו ידית דלת), והן מעוצבות כך שניתן למשוך או לדחוף אותן, או להסיט אותן לצדדים.
ידיעות עיריית תל אביב היה עיתון רשמי של עיריית תל אביב אשר יצא לאור לראשונה בשנת 1921 והפסיק להופיע בשנת 1955.
בשנת 1921 הציעו חברי ועד תל אביב להוציא לאור עיתון עירוני שיעדכן את התושבים בהחלטות השונות שהתקבלו במוסדות העירוניים של העיר שהוקמו לאחר החלטתו של הנציב העליון הרברט סמואל להעניק לתל אביב מעמד עירוני נפרד משל יפו, ומאז תפקדה כרשות נפרדת.
היה זה ניסיון ראשוני וחדשני של מוסד שלטוני עברי בארץ ישראל בתקופת המנדט הבריטי להוציא לאור עיתון בשפה העברית.
המהדורות הראשונות של העיתון כללו פרוטוקולים והחלטות של מועצת העיר והנהלתה.
העיתון הכיל גם חומר רב על התפתחות העיר ומוסדותיה, על כלכלתה ועל מצבה המדיני ובכך הציג את חיי היישוב העברי בעיר תל אביב בשנים הללו.
ב-13 במרץ 1921 החל העיתון לצאת בגרסתו הראשונית, והיא כללה את החלטות האספה הכללית של שנת ה'תרפ"א, את תוכנן של ישיבות הוועד ודו"ח ישיבות משותפות של ועד תל אביב ושל מועצת העירייה.
זו הוקמה לאחר הכרזתו של הרברט סמואל, והיו בה חברים נציגי השכונות, ומתוכם נבחר יושב ראש הוועד.
בעיתון היה מדור מיוחד אשר הציג את "השאלות והעובדות שעל הפרק"; למשל, הבטחת המים והאור לשכונות העיר, רישיון להקמת מרחצאות על חוף הים, הקמת השוק העירוני, הוצאת ספר לרגל עשור להקמתה של תל אביב, וכן מדור מיוחד שעסק בענייני התקציב.
בנוסף הכיל העיתון מדור מיוחד אשר פירט את קבלות הפנים והביקורים הרשמיים שהיו בתל אביב בשנה החולפת, וכן רשימת התקנות שהתגבשו והוגשו לשלטונות הבריטיים לקראת ההכרזה על תל אביב כמועצה מקומית.
העיתון היה בפורמט A5, כלל 24 עמודים והופץ בכמה מאות עותקים.
העיתון יצא בגרסתו זאת בעוד ארבע מהדורות נוספות: המהדורה השנייה יצאה באוגוסט 1921 וכללה 26 עמודים, המהדורה השלישית יצאה לאור בספטמבר 1921 והכילה 25 עמודים.
החוברת הרביעית במתכונת זו יצאה רק באוגוסט 1922, אבל הכילה מספר עמודים גדול יותר, כ-48 עמודים.
ארבע המהדורות נדפסו בבית הדפוס של א' איתן וס' שושני ביפו.
החל מאוגוסט 1922 הפסיק העיתון את פעולתו מאחר שמזכירות העירייה התקשתה להכין את החומרים לדפוס ולא נמצא אדם אשר יוכל לרכז את עריכת העיתון.
בשנת 1925 החליט מאיר דיזנגוף לחפש מועמד לעריכת העיתון על מנת שיוכל לחדש את פעילותו.
לאחר חיפושים נבחר שמואל טשרנוביץ לתפקיד העורך, והעיתון חידש את פעילותו.
בפתח הגיליון הוצג מאמר מערכת לא חתום שככל הנראה נכתב על ידי טשרנוביץ.
בניגוד למהדורות הקודמות אשר נהגו לפרסם החלטות יבשות של מועצת העירייה והנהלתה, במהדורה זאת פורסמו גם ידיעות עדכניות על היישוב העברי, פרסום אירועים שונים שנערכו בעיר, מסמכים שונים ואף מדור אשר ניתח את החלטותיה של מועצת העיר ונקרא "חומר לתולדות תל אביב מתוך זיכרון דברים וע"פ פרוטוקולים של אחוזת בית".
החל מהמהדורה השנייה צורפו מדי פעם למהדורות חוברות מוסף אשר הוקדשו לנושאים שונים כמו "שאלת הבניין בתל אביב" אשר עסקה באופי תכנון הבנייה ותכנון האוכלוסייה בעיר וצורפה למהדורה השנייה של העיתון.
החל מהמדורה התשיעית של העיתון החלו להופיע בו גם הודעות וכרוזים של העירייה והודעות של ראש העיר, למשל מודעה עירונית מספר 16 שקראה לתושבים למנוע בזבוז מים או מודעה 24 שעסקה בפרסום בדבר קביעת התכנון העירוני של "דרך יפו - פתח תקווה".
החל מהמהדורה ה-12 של העיתון אשר ראתה אור ב-2 במאי 1925 הופיע גם שמו של דוד בלוך כעורך האחראי של העיתון והעירייה החלה להפיץ את העיתון לגורמים רבים בישראל ומחוצה לה
החל מהמהדורה ה-16 החל להופיע בעיתון מדור פרסומי אשר הכיל מודעות של חברות ופרטיים בעיסוקים שונים.
עד שנת 1928 יצאו לאור סך הכל כ-24 מהדורות של העיתון, אך באותה שנה חלה טשרנוביץ והפצת העיתון נפסקה בפעם השנייה עד לשנת 1932.
בשנת 1932, ולאחר הפסקת פעילותו של העיתון לארבע שנים בעקבות מחלתו של טשרנוביץ, החליטה הנהלת העירייה לחדש את פעילותו של העיתון והחלה לחפש מועמדים לתפקיד העורך.
באותה התקופה המליץ הסופר חיים נחמן ביאליק לדיזנגוף למנות את הסופר א"ז בן ישי לתפקיד העורך.
ב-25 באוגוסט הגיש בן ישי את מועמדותו לתפקיד באופן רשמי להנהלת העירייה ובחודש ספטמבר אישרה הוועדה את מינויו של בן ישי לתפקיד העורך, בעיקר לאור המלצתו החמה של דיזנגוף .
באוקטובר 1932, יצאה לאור המהדורה הראשונה בעריכתו של בן ישי.
הגרסה החדשה של העיתון קיבלה מעמד חשוב אצל ראשי העיר, בראש ובראשונה אצל דיזנגוף, והם ביקשו לראות בעיתון לא רק כלי ביטוי של תושבי תל אביב, אלא אף כלי ביטוי של כלל היישוב היהודי בארץ ישראל תחת שלטון המנדט.
דיזנגוף התגייס לא אחת לקדם את העיתון, ואף פנה במכתבים לראשי עיריות ברחבי הארץ, מפעלים וארגונים בבקשה להעביר לעיתון ידיעות עדכניות, לחתום על מנוי לעיתון ולפרסם בו מודעות, ולקהילות היהודיות בתפוצות בקריאה להימנות עם מנויי העיתון בעלות של דולר אמריקאי אחד לשנה .
במהדורה הראשונה שהופקה באוקטובר 1932 פרסם דיזנגוף את ברכתו לרגל הוצאת המהדורה.
הייתה זאת הפעם הראשונה בה פרסם דיזנגוף בעצמו מאמר בעיתון והוא, בעידודו של בן ישי פתח את הדלת לאנשי ההנהגה הספרותית, התרבותית, הכלכלית והמדינית לכתוב בעיתון.
גם ראש העיר ישראל רוקח התגייס למען הפצת העיתון ובשנת 1938 פנה לשורה של חברות גדולות בתל אביב בבקשה שיפרסמו בעיתון העירייה.
לעיתים צורפו למהדורותיו הקבועות של העיתון חוברות זיכרון לתוספות מיוחדות לאירועים היסטוריים וחגיגיים, כך למשל בין היתר יצאה החוברת לרגל 25 שנותיה של תל אביב, חוברת דיזנגוף למלאת 75 שנה להולדתו וחוברת האבל לזכרו של דיזנגוף .
בין השנים 1940–1943 בעקבות מלחמת העולם השנייה, היה מחסור בנייר אשר גרם לעיכובים שונים בהפצת העיתון כך שבמהלך תקופה זאת העיתון לא הופץ באופן סדיר, וכשהופץ הוא הופץ במתכונת מצומצמת.
כך למשל בפתח הגיליון הראשון של העיתון בשנת 1940 אשר הופץ רק בנובמבר, הסביר ראש העיר רוקח במאמר שפרסם כי מאז חידש העיתון את פעילותו ב-1932 גדלה האוכלוסייה מ-52 אלף איש ל-170 אלף, השטח העירוני גדל באלפי דונמים.
הוא כתב במאמרו כי העיתון תיעד את התפתחותה של תל אביב והפך למעין אנציקלופדיה שוטפת של העיר ולספר הימים של ההולך ונעשה.
הוא ציין כי על דפי העיתון נצררו למשמרת ולזיכרון חיי תל אביב על אורחותיהם וצלליהם בתקופה המכריעה ביותר.
לכותב קורות העיר העברית, לחוקריה וללומדיה לא תהיה האפשרות לוותר על מקור חשוב מעין זה ולכן בוצע השינוי בתבניתו, הדפסתו על נייר פשוט וצמצום בתמונות.
בקשתו של בן ישי לשינוי שמו של העיתון
בשנת 1936, לרגל הוצאתה של המהדורה החגיגית שהופצה לכבוד השנה השביעית להוצאת העיתון (כשבמניין זה נספרו השנים בהן העיתון יצא לאור בעריכתו של טשרנוביץ), פנה בן ישי להנהלת העירייה וביקש לשנות את שם העיתון ל"העיר תל אביב".
בנוסף טען בן ישי כי מבחינה דקדוקית לא ניתן בעברית לכתוב שלוש סמיכויות בזו אחר זו, ידיעות - עיריית - תל אביב, ועל כן יש לכתוב "הידיעות של עיריית תל אביב" או לחלופין "ידיעות העירייה של תל אביב".
בקשתו של בן ישי לשינוי שמו של העיתון נדחתה, והוא נשא את שמו המקורי עד לסגירתו בשנת 1955.
באוקטובר 1949 קיבלה ממשלת ישראל החלטה על איחוד העיר יפו עם תל אביב, ואז הוספה לשם העיתון המילה "יפו", והוא נקרא "ידיעות עיריית תל אביב - יפו".
הוא הרבה להתלונן בפני ראש העירייה רוקח, ולאחר מינויו לתפקיד שר הפנים, בפני ראש העירייה חיים לבנון.
בין בן ישי ללבנון לא שררו יחסים חמים, בן ישי פנה במספר מכתבי תלונה לחיים לבנון אך לרוב בקשותיו לא נענו והוא נאלץ להסתדר תחת התנאים שהיו קיימים באותה העת.
ידיעה שיפוטית היא עובדה שלגביה יש לשופט היושב בדין ידע כללי, ולכן הוא רשאי להשתמש בו בלי שמישהו מהצדדים יביא ראיות לנכונותה של עובדה זו.
כלל מקובל בדיני הראיות הוא שצד הטוען לקיומה של עובדה מסוימת נדרש להביא הוכחה לכך, למשל באמצעות עדות.
חריג לכלל זה הוא עובדה הנכללת בידיעה השיפוטית, שהיא בגדר "מן המפורסמות שאינן צריכות ראיה" בהיותה חלק מהידע הכללי שאין לפקפק בו.
פרופ' אליהו הרנון מנה שלוש קטגוריות שבהן יסתמך בית המשפט על ידיעה שיפוטית:
"(א) עובדות ברורות הידועות לכל אדם סביר גם ללא עיון במקורות כלשהם;
(ב) עובדות הניתנות לבירור ולקביעה מדויקת על ידי היזקקות מהירה ונוחה אל מקורות אשר אינם שנויים במחלוקת;
(ג) עניינים הכלולים במסגרת ה'דין', אשר לגביו מורה החוק החרות שהוא כמפורסמות שאינן צריכות ראיה".
סעיף 57ב לפקודת הראיות קובע במפורש כי "כל דין הוא מן המפורסמות שאינן צריכות ראיה, אם אין הוראה אחרת משתמעת" (קודם להכללתו בפקודת הראיות הופיע כלל זה בפקודת הפרשנות).
בנוסף לכך, ידיעה שיפוטית כוללת עובדות פשוטות, כגון מספר הימים בחודש, אך גם עובדות פשוטות פחות שקל לבררן ואין חולק עליהן.
כך, למשל, בפסק דין שעסק בחנות שנמצאה במרכז המסחרי של ירושלים בשנת 1947 ציין השופט כי "ישנה כאן ידיעה משפטית judicial notice כי אין אפשרות לגשת למרכז המסחרי, בו נמצאת החנות, מאז 3 בדצמבר 1947" (זאת בעקבות ההתקפה על המרכז המסחרי בממילא שבאה לאחר החלטת החלוקה).
מקורו של חריג זה במשפט המקובל, שבו הוא קיים מאז המאה ה-13.
הידיעה השיפוטית אינה כוללת מומחיות אישית של השופט, בנושא שאינו נחלת הכלל.
בערעור על פסק דין שבו ציין השופט: "סבורני שאני רשאי להשתמש בידיעתי האישית ובנסיוני בענייני נגרות" קבע שופט בית המשפט העליון משה לנדוי: "מומחיותו של השופט המלומד במקצוע הנגרות כבודה במקומו מונח, אך כשלעצמי אני סבור שאסור היה לו להשתמש בידיעתו האישית בעניין זה, שאינו מן המפורסמות שאינן צריכות ראיה".
גבולותיה של הידיעה השיפוטית נתונים לעיתים במחלוקת.
כך נדרש בית המשפט להכריע האם קיומו של סניף של בנק הפועלים במחוז הצפון הוא בגדר ידיעה שיפוטית.
לפיכך גם אם לא נוכל לומר, כי עובדת קיומו של סניף בנק במחוז הצפון היא עובדה הידועה לכל אדם סביר, הרי שהיא ניתנת לבירור מיידי ומדויק ועל כן היא בידיעתו השיפוטית של בית המשפט."
לאחרונה הציע פרופ' דורון מנשה להנהיג " מודל שתפני " בהפעלת הידיעה השיפוטית כלומר להחליף את הפרדיגמה השיפוטית הקיימת מפעולה שיפוטית סמכותית ונוקשה לשיתוף בתהליך קביעת הממצאים הנופלים בגדרי הידיעה השיפוטית.
במקום שבית המשפט יקבע עובדה על בסיס ידיעה שיפוטית מבלי לאפשר לצדדים טיעון באותו עניין מציע פרופ' מנשה לשתף את הצדדים בתהליך של קביעת עובדה זו תוך מתן אפשרות לבעלי הדין לטעון, ולהביא במקרים מסוימים אף עדים מומחים, שיתייחסו לשאלה האם אכן מדובר בעובדה שאינה טעונת הוכחה.
הדבר יתרום לטענת מנשה להכרעות מהימנות יותר, שקופות יותר ומתיישבות יותר עם רעיון ההליך ההוגן.
בארצות הברית מוסדרת הידיעה השיפוטית בכללי הראיות הפדרליים שאומצו גם על ידי רבות ממדינות ארצות הברית.
בשנת 1858 טען עד במשפט רצח שהסתייע באור הירח לשם צפייה באירועי הרצח.
עורך הדין אברהם לינקולן (לימים נשיא ארצות הברית), שהגן על הנאשם במשפט זה, סתר את העדות בהשתמשו בידיעה השיפוטית שבזמן הרצח אור הירח לא נראה, ובכך הביא לזיכוי הנאשם.
בשנת 1981 בית המשפט העליון של מחוז לוס אנג'לס התבסס, במשפט של מל מרמלשטיין נגד המכון לסקירה היסטורית, על ידיעה שיפוטית של העובדה שיהודים הושמדו בתא גזים במחנה ההשמדה אושוויץ שבפולין בקיץ 1944.
ידיעה הוא פזמון שכתב והלחין רואי לוי, וביצעה להקת שוטי הנבואה.
השיר נכתב והולחן על ידי רואי לוי חבר הלהקה, ונכלל באלבום "מחפשים את דורות".
בתחילת השיר נשמעת נעירת חמור.
בווידאו קליפ נראים חברי הלהקה רוכבים על חמורים.
השיר הוצע ללהקה על ידי לוי עבור האלבום הראשון שלה, אך חבריו לא ניאותו להכניס את השיר לאלבום, והוא הוקלט רק עבור האלבום השני.
במצעד בפזמונים העברי השנתי של גלגלצ לשנת 2004 דורג השיר במקום העשירי.
במצעד רשת ג' לאותה שנה דורג השיר במקום ה-29. כשבמצעד השבועי של רשת ג' הגיע השיר למקום 2.
ידיעות ירושלים היה עיתון יומי אשר הוצא לאור ביוזמה משותפת לכל עיתוני המדינה לטובת אוכלוסיית קוראי העברית של העיר ירושלים בימים של טרם הקמת המדינה.
יוזמה זו שנמשכה כחודש וחצי בלבד תוארה על ידי עיתונאים שונים כימות המשיח, וכן כתופעה יוצאת דופן בנוף העיתונות הישראלית והעולמית.
היוזמה נולדה בחודש מרץ 1948, בעקבות המצור, ניתוקה של ירושלים משאר חלקי הארץ, וכישלון שיטת השיירות.
העיתונים היומיים חדלו להגיע מתל אביב אל מנוייהם הירושלמים.
כתוצאה מכך חששו מנהלי סניפי העיתונים בירושלים שהמנויים יתחילו לרכוש עיתונים מסחריים, ולא ישמרו אמונים לעיתונות האידאולוגית.
ביוזמה השתתפו העיתונים: דבר, הארץ, הבקר, המשקיף, הצפה, ועל המשמר.
כעורך התמנה יצחק בן-דור מעיתון דבר וכעורך חדשות התמנה אביעזר גולדשטיין מעיתון המשקיף.
ידיעות מהמערכה הצבאית הביא הכתב צבאי וקריין קול ישראל, עזריה רפופורט.
הכתב העירוני שבאחריותו להביא ידיעות מהנעשה בעיר ירושלים, היה עיתונאי הצופה יונה כהן.
ידין יצחק לוגסי (נולד ב-4 באפריל 1999) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת הקשר בהפועל עכו.
לוגסי התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הילדים של הפועל עירוני כרמיאל.
בגיל 13 השתתף לוגסי בטורניר קטרגל מקומי וצד את עיניו של אחד מאנשי עירוני קריית שמונה שהביא אותו למועדון.
ב-16 בפברואר 2019 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בהפסד 0–3 למכבי תל אביב.
ב-6 בפברואר 2020 הושאל להפועל עכו מהליגה הלאומית עד לסיום העונה.
ארבעה ימים לאחר מכן ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1–2 נגד הפועל פתח תקווה, בו גם כבש את שער הבכורה שלו בקבוצה.
בקיץ חזר לקריית שמונה, אך שיחק רק שלושה משחקים בסיום העונה.
בעונת 2021/2022 הפך לשחקן הרכב בקבוצה ורשם 31 הופעות וכבש שלושה שערים.
ב-4 ביולי 2023 חתם בסבאיל מליגת העל האזרית.ב-26 ביוני 2024 חתם בהפועל חדרה.בינואר 2025 עבר להפועל עירוני עפולה.ב-3 בנובמבר 2025 חתם בהפועל עכו.
קרבאו היא פוליטיקאית אמריקאית, שכיהנה כחברת בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השמיני של מדינת קולורדו.
טרם שירותה בקונגרס של ארצות הברית, ייצגה קרבאו את מחוז הבחירה ה-31 בסנאט של קולורדו.
קרבאו השלימה התמחות רפואית ברפואת ילדים במרכז למדעי הבריאות של אוניברסיטת ניו מקסיקו, שם הייתה מעורבת גם בפעילות איגוד ועדת המתמחים והתושבים לרופאים תושבים.
ב-6 בנובמבר 2018, יום בחירות האמצע באותה שנה, נבחרה קרבאו לסנאט של קולורדו וגרפה כ-55% מקולות הבוחרים לעומת 39 האחוזים של ריקו פיגרואה, מועמד המפלגה הרפובליקנית.
לצד היותה מחוקקת בסנאט המדינתי הייתה קרבאו רופאת ילדים פעילה בת'ורנטון שבקולורדו.
מאז 2017 ועד היבחרה לקונגרס הוסיפה להיות חברה בחבר הנאמנים של ספריית "Anythink" של מחוז אדמס.
במהלך כהונתה בסנאט המדינתי, נתנה קרבאו את חסותה להצעת חוק המעניקה אמצעי מניעה וטיפולי פוריות בחינם למהגרים חסרי-תיעוד, תוך ציטוט מחקרים המראים כי התוכנית מורידה את שיעורי תמותת התינוקות והאימהות.
היא גם קידמה הצעת חוק שהציבה הגבלת גיל על חלק ממוצרי קנאביס, חייבה פתולוגים לערוך בדיקת THC לכל "מקרי המוות הלא טבעיים", והגדירה מכסה לרמות עוצמת הקנאביס במוצרים שונים.
הצעת החוק הייתה שנויה במחלוקת, וקרבאו טענה שהיא תמנע מאנשים צעירים להתמכר לקנאביס, בעוד מתנגדיה טענו שבדיקות אלה מונעות ממניעים גזניים.
הצעת החוק נתמכה על ידי חברי בית המחוקקים הרפובליקנים ונדחתה על ידי יו"ר בית הנבחרים המדינתי אלק גארנט הדמוקרטי.
ב-24 באוגוסט 2021 הכריזה קרבאו על מועמדותה לייצוג מחוז הקונגרס השמיני של קולורדו, שנוצר זה עתה בבחירות 2022. ב-5 באפריל 2022 זכתה קרבאו במועמדות המפלגה הדמוקרטית.
ב-9 בנובמבר אותה שנה נבחרה לקונגרס בבחירות הכלליות לאחר שגברה על יריבתה, ברברה קירקמאייר.
היא הושבעה לתפקידה בראשית ינואר 2023. בבחירות 2024 הפסידה את מושבה בקונגרס למועמד הרפובליקני גייב אוונס.
ידית בהלה היא מנגנון לפתיחת דלת המאפשר את פתיחתה באמצעות דחיפה של מוט.
ידיות בהלה פותחו כאמצעי למניעת תדחוקת קהל בשעת חירום, אך משמשות לעיתים כמנגנון פתיחת הדלת העיקרי בבניינים מסחריים רבים.
המנגנון מורכב ממוט מתכת אשר מקובע אופקית לכנף דלת, הנפתחת לכיוון היציאה.
לחיצה על המוט פותחת את הדלת, ומאפשרת לנמלטים לצאת במהירות מהמבנה.
המנגנון בנוי כך שגם במצב של דוחק שאינו מאפשר הפעלתו הישירה, ייווצר עליו לחץ שיגרום לדלת להיפתח.
תקני בטיחות אש מחייבים לעיתים קרובות כי במקומות מסחריים ואחרים בהם פינוי המוני עשוי להיות מואט על ידי מנגנונים אחרים לפתיחת דלתות יהיו הדלתות מצוידות בידיות בהלה.
לפעמים מותקנות ידיות בהלה על דלתות המיועדות לשימוש רק בשעת חירום.
על מנת למנוע פתיחה של דלתות כאלו באמצעות ידית הבהלה, מחוברות דלתות אלו למערכות אזעקה המתריעות על פתיחתן.
בבניינים רבים מתפקדות ידיות בהלה כמנגנון העיקרי לפתיחת דלתות גם בנסיבות רגילות.
הן עשויות להיות מותקנות גם כאשר הדבר לא נדרש בתקנות, כיוון שהן הופכות את פתיחת הדלתות מהירה וקלה יותר בהשוואה לידיות רגילות.
הפטנט על ידית הבהלה נרשם ב-13 באוגוסט 1892 בבריטניה על ידי רוברט אלכסנדר בריגס, לאחר חקיקה שחייבה מספר מינימלי של יציאות חירום הנפתחות כלפי חוץ במקומות בילוי ציבוריים שהתקבלה בעקבות אסון אולם ויקטוריה.
ידיעות חדשות היה עיתון יומי בגרמנית שיצא לאור בישראל החל משנת 1935 ועד סוף שנת 1973.
לעיתון היו סניפים בתל אביב, ירושלים וחיפה.
קוראי העיתון היו דוברי גרמנית בישראל שעלו בעלייה החמישית.
את העיתון ייסד זיגפריד שלום בלומנטל, עולה מברלין, בשנת 1935. העיתון, שפורסם תחילה תחת השם "החדשות האחרונות של בלומנטל" (Blumenthal's Neuste Nachrichten) שינה את שמו ל"ידיעות חדשות".
הוא היה בין העיתונים הנפוצים ביותר בישראל של שנות החמישים והופץ גם בגרמניה, אוסטריה ושווייץ.
בין צוות כותביו נמנים הסופר והמלחין היהודי יליד פראג מקס ברוד והסופר היהודי-גרמני ארנולד צוויג.
מלבד הכתבות והסיפורים השונים בעיתון שפורסמו בשפה הגרמנית, היו גם חברות ועסקים (רובם היו בבעלות של עולי גרמניה ואוסטריה) שפרסמו מודעות בגרמנית ופנו בעיקר לקהילת העולים היקים.
לעיתון היו מספר שמות לאורך השנים.
בשנות השלושים של המאה העשרים: "ידיעות חדשות" ש.
בלומנטל ובגרמנית Blumenthal's "Neuste Nachrichten", בשנות הארבעים של המאה העשרים נוסף לשם הזה הקיצור של השם בגרמנית BNN.
העיתון נסגר בסוף שנת 1973.
בשנת 2021 הוקם אתר אינטרנט שהוקדש לעיתון.
האתר כולל את אודות וקורות העיתון וגיליונות סרוקים.
ידין ענתבי (נולד ב-31 באוקטובר 1970) הוא בנקאי ישראלי, מנכ"ל בנק הפועלים.
ידין ענתבי נולד ב-1970. בן להניה ויגאל ענתבי, שהיה מנהל מחלקת אפריקה במשרד החוץ ושגריר ישראל בפולין ובשווייץ.
ענתבי הוא בעל תואר ראשון בכלכלה וחשבונאות ותואר שני במנהל עסקים בהתמחות במימון ובנקאות, שניהם מהאוניברסיטה העברית בירושלים, והוא רואה חשבון מוסמך.
לאחר תקופה קצרה שבה עבד כרואה חשבון במגזר הפרטי הצטרף בשנת 1998 לאגף שוק ההון, ביטוח וחיסכון במשרד האוצר ומונה למשנה וסגן של המפקח על הביטוח.
בספטמבר 2005 מונה למפקח על הביטוח ולממלא מקום הממונה על שוק ההון, ושימש בתפקיד זה במשך ארבע וחצי שנים.
בכהונתו עסק במימוש רפורמת בכר להפחתת הריכוזיות של המערכת הבנקאית בשוק ההון, ובהשפעות של משבר הסאבפריים על שוק ההון בישראל.
בשנת 2008, במסגרת תפקידו כממונה על שוק ההון, ביטוח וחיסכון במשרד האוצר, הוביל ידין ענתבי את יישום החלת פנסיית החובה.
בעקבות ההסכם שנחתם בין ההסתדרות לארגוני המעסיקים, גיבש ענתבי את התקנות וההנחיות שחייבו לראשונה כל מעסיק בישראל להפריש לעובדיו כספים לפנסיה, גם אם לא הייתה להם קופה פעילה עד אז.
ההפרשות נקבעו באופן מדורג והחלו בינואר 2008, עד להשלמת שיעור ההפקדה המלא בשנים שלאחר מכן.
בכך הפך החיסכון הפנסיוני מזכות חלקית של עובדים מאורגנים לחובה כללית במשק.
בשנים 2011–2012 שימש מנכ"ל דש בית השקעות, ופרש בעקבות מיזוג בית ההשקעות עם מיטב בית השקעות.
בשנת 2013 הצטרף לבנק הפועלים ומונה לראש החטיבה הפיננסית (סמנכ"ל כספים).
בשנת 2018 מונה לראש חטיבת שווקים פיננסיים ובנקאות בין-לאומית.
בשנת 2019 התמודד על תפקיד מנכ"ל הבנק, אך לא נבחר.
ביוני 2024 החליט דירקטוריון הבנק למנותו למנכ"ל הבנק, והוא נכנס לתפקיד זה ב-15 באוגוסט 2024.
בשנת 2025, הוביל מהלך שבמסגרתו חילק בנק הפועלים ללקוחותיו מניות במתנה או מענק כספי כחלק ממתווה ההקלות של בנק ישראל.
המהלך נועד להחזיר כסף לציבור, לחשוף מאות אלפי לקוחות לשוק ההון, ולקדם חינוך פיננסי באמצעות יוזמה חדשנית ופרו-אקטיבית.
ענתבי נשוי ואב לשתי בנות.
תחביבו העיקרי הוא ריצת מרתון.
סמל ידין טננבוים (ז' באלול תשי"ד, 5 בספטמבר 1954 – י"א בתשרי תשל"ד, 10 באוקטובר 1973) היה חייל צה"ל שלחם ונהרג במלחמת יום הכיפורים ועוטר בעיטור המופת על גבורתו בזירה הדרומית.
ידין טננבוים נולד ב-1954 לצבי ורבקה טננבוים, דור חמישי ליואל משה סלומון.
גדל והתחנך בתל אביב וכבר בצעירותו בלט בכישרון המוזיקלי שלו והיה החלילן הראשון והסולן בתזמורת הנוער של עיריית תל אביב והשתתף במסגרתה בקונצרטים מחוץ לישראל.
למד אצל אורי טפליץ, ניגן גם בתזמורת הגדנ"ע וזמן מסוים היה לו גם הרכב משלו.
הוא השתתף בסרט "לאן נעלם דניאל וקס?" כחלילן הראשי במנגינות בסרט.
בהגיעו לגיל גיוס הוצע לו להיות חלילן בתזמורת צה"ל, אבל הוא דחה את ההצעה ובחר להתגייס לחיל השריון.
גויס לצה"ל בנובמבר 1972 והוכשר כאיש צוות בטנק שוט ולאחר מכן יצא לקורס מפקדי טנקים.
עקב פרוץ מלחמת יום הכיפורים לא סיים את הקורס ונשלח, ביחד עם עוד שלושה טנקים, להיות חלק מכוחות צה"ל שניסו לבלום את ההתקפה המצרית.
טננבאום נהרג ב-7 באוקטובר 1973, במהלך קרב הבלימה.
בתחילה הוכרז כנעדר ולאחר מכן כחלל צה"ל שמקום קבורתו לא נודע ורק לאחר מכן נמצאה גופתו.
לאחר נפילתו קיבל את עיטור המופת על אותו הקרב.
הקלטות של נגינתו יצאו לאור ב-1975 בתקליט "החליל שלא נדם – קטעים לחליל בביצוע ידין טננבוים", בהוצאת הד ארצי.
לזכרו יצר המלחין האמריקאי לאונרד ברנשטיין את היצירה "חליל".
בנוסף ידין מונצח בהיכל התרבות בתל אביב בפסל של הפסלת בתיה לישנסקי.
ידע הוא מידע צבור אשר מצוי ברשותה של ישות בעלת תודעה.
לאדם ישנו צורך לדעת ולהבין.
בתרבות האנושית התקיימה מאז ומעולם שאיפה לרכישת ידע רב ככל האפשר ("דע את עצמך", יעץ סוקרטס.
"הידע עצמו הוא כוח" קבע פרנסיס בייקון).
ניתן להסביר זאת בכך שהידע שברשות האדם מאפשר לו להתמודד באופן טוב יותר על מנת להגשים את מטרותיו.
ידע יכול להתקבל בדרכים שונות.
הידע האנושי אודות העולם משתנה באופן תדיר בעקבות תגליות ומחקרים חדשים.
המבט ההיסטורי על התפתחות הידע האנושי מבחינה כמותית ואיכותנית ממחיש את ההיבט הדינמי שלו, הן במדעים המדויקים והן במדעים ההומניים.
גם ברמה האישית, הידע הוא בעל אופי דינמי.
הוא מתפתח בהדרגה, משתנה ומתרחב במשך כל חיי האדם מהינקות ועד הבגרות.
היכולת של האדם לרכוש ידע חדש משתפרת ומתיעלת בהתאם להתפתחות הקוגניטיבית ומיומנויות החשיבה שלו.
הקשר בין נתונים, מידע וידע
ניתן להתייחס להיררכיה בין נתונים, שבהינתן משמעות להם הופכים למידע.
המידע בתורו יכול להפוך לידע על ידי אדם התופס את הנתונים, ומעבד אותם בתהליך קוגניטיבי.
לדוגמה, ספר טלפונים מכיל תווים ומספרים רבים (הם הנתונים), כאשר כל רשומה בספר מציגה את מספרו של אדם ליד שמו (חיבור שהופך את הנתון למידע).
כאשר אדם קורא את המידע הזה (תהליך קוגניטיבי), הוא מסוגל לדעת את מספר הטלפון של חברו.
המדע הוא תחום פעילות בו חוקר המין האנושי את צפונות היקום ודרך פעולתו, במובן זה של הגדלת הידע.
איסוף ידע בתחום המדע מכונה מחקר.
האקדמיה היא אחד המוסדות הפועלים להרחבת הידע האנושי ולהפצתו.
עם זאת לשאלות רבות עדיין אין תשובה ודאית וברורה.
לכן מדענים, חוקרים ופרשנים עשויים להיות חלוקים בדעותיהם בסוגיות שבהן טרם נמצאו עדויות אובייקטיביות וחד משמעותיות.
הידע האנושי מיוצג על ידי השפה הדבורה והכתובה.
בעקבות זאת השפה מאפשרת לאנושות לצבור תגליות על ידי העברת הידע שנרכש מדור אחד לזה שאחריו.
פעולה זו היא חלק מתהליך החינוך.
החינוך הוא הדרך של החברה להכשיר את הדור הצעיר להשתלבות בתרבות ובעולם העבודה.
החינוך משמש להקנייה של ידע ומיומנויות התורמים להבנה של העולם ועוזרים להסתגל לשנויים המהירים המתרחשים בו.
הזיכרון לטווח ארוך מורכב מזיכרון מפורש וזיכרון מרומז.
על פי רוב, תהליך הלמידה של ידע חדש מערב את שתי המערכות בו זמנית.
חלק מהמידע יכול להיות מיוצג על ידי שתי המערכות, וחלק אחר עשוי להיות מיוצג רק על ידי אחת מהן ולא על ידי השנייה.
מערכת הזיכרון המפורש מערבת מודעות.
היא מבוססת על חוקיות וניתן להביע ידע שמיוצג בה באופן מילולי.
להבדיל, המערכת המרומזת אינה מודעת, והיא מבוססת על כישורים או התנסות; על פי רוב, ניתן להביע את הידע שמיוצג בה רק דרך פעולה ולא באופן מילולי.
נעשה שימוש במושגים שונים כדי להבחין בין שתי המערכות.
לדוגמה: "מודע" מול "לא מודע", "דקלרטיבי" מול "לא דקלרטיבי", "רצוני" מול "אוטומטי" או "מכוון" מול "ספונטני".
הזיכרון המפורש לטווח ארוך כולל זיכרון סמנטי וזיכרון אירועי.
זיכרון סמנטי כולל את כל הידע הכללי והעובדות הידועות לאדם על העולם, כגון משמעות מילים וגירויים שונים, מאפיינים של אובייקטים בסביבה ועוד.
לעומתו, זיכרון אירועי הוא זיכרון של חוויות אישיות.
לא ניתן להעביר ישירות ידע בין בני אדם (למעט, ידע המועבר בצורה ביולוגית).
הידע האגור במוחו של אדם "משוטח" לרוב למידע (למשל מלל) שאותו ניתן להעביר לאדם אחר בתהליך שנקרא תקשורת.
דרך אחרת היא להדגים או ליישם את הידע בפני האדם האחר, ובכך לאפשר לו ללמוד.
המונח "ידע חברתי" מתייחס למידע המשותף לפרטים המהווים חברה.
ידע זה מועבר באמצעות תקשורת בין חברי הקבוצה או החברה.
ניתן להתייחס לידע של חברה כאל מכלול של הבנות-מציאות המוסכמות על מרבית פרטיה.
ידע זה לעיתים מכונה ידע קולקטיבי.
מאידך, הידע האנושי הוא מושג המציין את הבנותיו של המין האנושי בכללותו.
ניהול ידע הוא גישה ניהולית העוסקת בידע המעשי של הארגון, או בידע ארגוני.
גישה זו עוסקת בידע הקיים וביצירת ידע חדש ושימורו.
הידע הקיים והידע החדש יתמכו בפעילות ובשליחות של הארגון העסקי כדי להגביר את הניצול היעיל של משאבי הארגון.
בארגונים עסקיים מבחינים בין ידע גלוי לבין ידע סמוי:
ידע סמוי – ידע קיים שקשה להגדירו והמחזיק בו לרוב לא מודע לו או שלא יודע לנסחו.
ידע גלוי – ידע קיים שהמחזיק בו יודע לנסח אותו ומודע לקיומו.
רבי יְדַעְיָה בן אברהם הפניני הבֶּדֶרְשִׂי, ובשמו המקורי בשפה האוקסיטנית En Bonet אֶן בּוֹנֵט (בערך 1270 ה'ל' – בערך 1340 ה'ק'), היה רופא, משורר ופילוסוף יהודי.
אביו היה רבי אברהם בן יצחק בֶּדֶרְשִׂי.
כונה "הפניני" על שם שיריו השקולים כפנינים.
נודע בעבור ספרו "בחינת עולם", ספר מוסר מצומצם בן שלושים ושבעה פרקים הכתוב בלשון מליצית, שהיה פופולרי במהלך הדורות, ואף חוברו עליו פירושים, ביניהם פירוש מאת הרב יום-טוב ליפמן הלר.
רבי ידעיה הפניני העריץ את הרמב"ם וגישתו הפילוסופית גם בתקופה שבה היו עדיין שנויים במחלוקת קשה.
בעקבות חרם הרשב"א על לימוד פילוסופיה מתחת לגיל 25 חיבר את "כתב התנצלות" שלו, המלמד זכות על העיסוק בפילוסופיה.
בחינת עולם - מוסר השכל על העולם הזה, והדרכים המובילות לחיי העולם הבא, כולל 37 פרקים קצרים
בקשת הממין - חיבורו הראשון, מליצה שכל מילותיה מתחילות באות מ', נדפסה בסוף ספרו בחינת עולם
הפרדס - משלי מוסר, קושטא רע"ו
חובב נשים (צלצל כנפים) - נגד הספר "מנחת יהודה שונא הנשים" של יהודה אבן שבתאי
לשון זהב - ביאור מאמרי חז"ל ממדרש תהילים
אגרות התשובה - 39 תשובות לשאלות פילוסופיות
ביאור הגדות לשבעה מדרשים : ביאור הגדות הקשות במדרש רבה על התורה, תנחומא, ספרי, פרקי דברי אליעזר, פסיקתא דרב כהנא, מדרש תהלים ורות רבה / מאת רבינו ידעיה הפניני הבדרשי ; יוצא לאור בשלמות בפעם הראשונה מתוך כתבי יד, ערוך ומוער / על ידי הרב טוביה כצמאן.
חיבורים נוספים שלו כוללים פירוש על פרקי אבות ואגדות התלמוד בסדר נזיקין.
שד"ל מייחס לו גם את החיבור "אות נפש" הכולל ביאור רחב על פירוש האבן עזרא על התורה", אך אחרים מייחסים פירוש זה לרבי אשר קרשקש.
הספר מבחר הפנינים יוחס לו בטעות, אך למעשה הספר נכתב על ידי שלמה אבן גבירול ולא על ידי ידעיה הבדרשי, הואיל והוא מוזכר בפירושו של שלמה פרחון שהיה פרשן במאה ה-12, כספר חכמות של אבן גבירול, ור' ידעיה חי רק במאה ה-13.
ידרוליניה (בקרואטית Jadrolinija: "הקו האדריאטי") היא חברת ספנות קרואטית גדולה, שנוסדה בעיר רייקה ב-20 בינואר 1947 כתוצאה מהתאחדות של מספר חברות ספנות קטנות יותר, שהוותיקה שבהן, "אדריה", נוסדה בשנת 1872. הנהלת החברה שוכנת ב"ארמון הים האדריאטי" (Palača Jadran) ברייקה.
הבעלות על החברה נמצאת בידי המדינה ולכן מסובסדת על ידי התקציב הממשלתי.
החברה מפעילה מעבורות נוסעים ורכב לאורך חופי המדינה, וכן מספר קווים בינלאומיים בין קרואטיה לאיטליה (לאנקונה ובארי).
הקו הידוע והחשוב של החברה פועל לאורך חופי הים האדריאטי של קרואטיה, מדוברובניק בדרום ועד רייקה בצפון.
ברשות החברה 54 כלי שיט, מהם 40 מעבורות לכלי רכב, 8 ספינות קטמרן, אוטובוס ימי אחד ו-5 ספינות רגילות.
בשנת 2014 עמד היקף תעבורת הנוסעים השנתי של החברה על כ-10 מיליון וכן הובלו כ-2.5 מיליון כלי רכב.
ידית הדלת היא ידית המשמשת לפתיחה של מנגנון ההברחה של דלת.
המושג יכול להתייחס לכל מכשיר או חפץ המחובר לדלת (למשל ידית לדלת של מכונית או ארון).
לרוב, ידיות הדלת עשויות בצורה עגולה או בצורת מנוף, כדי לאפשר אחיזה נוחה של הידית.
ההמצאה המתועדת של ידית הדלת נרשמה לראשונה כפטנט בארצות הברית בשנת 1878. אותו פטנט הומצא על ידי אוסבורן דורסי, שפיתח בנוסף לידית גם שיפורים במנגנון הסגירה של הדלת.
דורסי, שנולד כעבד ושוחרר בגיל שמונה חודשים, הגה ופיתח את רעיון הידית, ורשם אותו כפטנט על שמו כשהיה בגיל 16. עם זאת, ניתן למצוא ידיות לדלתות עוד מהמאה ה-18. בידית הדלת המסורתית ישנו בורג היושב בדיוק מעל לגליל (נקרא גם 'צילינדר'), שאליו מחובר ציר.
כך כאשר מסובבים את הידית, הגליל מסתובב לכיוון הרצוי.
החלק הסופי של הגליל הוא לשונית, הבולטת לתוך חלל חצוב בדופן הדלת והיא המונעת את פתיחת הדלת במצב שאין שימוש בידית.
קפיץ הנמצא בתוך הלשונית אחראי לכך, שהלשונית תמיד תהיה במצב בולט למעט מצב שבו הידית סגורה.
נהוג לסווג ידיות לדלתות וזאת בהתאם לסוגי הדלתות.
ידיות לדלתות של דירות ומבנים.
ידיות לדלתות זזות / נגררות.
ידיות לדלתות של כלי רכב וכלים ממונעים.
ידיות לדלתות של כספות או חדרי כספות.
כך למשל תחת קטגוריית : ידיות לדלתות של דירות ומבנים, יש את הידיות לדלתות הבאות:
ידיות יכולות להיות ידיות נעות או ידיות הפעלה, מה שאומר שהן יכולות להפעיל את מנגנון הבריח החבוי של הדלת.
בעת הורדת הידית, הציר המקשר בין הבריח החבוי לידית מכניס את לשונית הבריח לתוך הדלת ובכך מאפשרת לדלת להיפתח כאשר דוחפים או מושכים אותה עם הידית.
כאשר אין מנעול בדלת או כאשר מדובר בדלת נגררת, הרי שתותקן בדלת ידית קבועה, אשר מכונה גם כ 'ידית עיוורת'.
ידיות משולבות קבוע + נע
כאשר יש צורך בשימוש משולב של ידית נעה יחד עם ידית קבועה הרי שיש להתקין ידיות משולבות.
שימוש מעורב בידיות יכול להיות כאשר מותקנת בדלת מערכת בקרה חשמלית לפתיחת הדלת, או כאשר יש צורך לגרום שכל טריקה של הדלת תגרום גם לנעילתה.
אחד החסרונות הקיימים בידיות לדלתות הוא העובדה, שחלק מידיות הדלת, העשויים מחומרים מסוימים (למשל: פליז, נחושת וכסף) יכולים לשמש מקור להעברת חיידקים ווירוסים גורמי מחלות.
ההדבקה במקרה זה משולבת יחד עם מגע יד ברקמה רירית בגוף, כדוגמת פה, אף ועיניים, הן על ידי אדם שהוא נשא של הגורם הזיהומי (ובכך גורם לזיהום הידית) והן על ידי אדם בריא (המעביר כך לגופו את הגורם הזיהומי).
הבעיה חמורה בעיקר באתרים ציבוריים כמו בתי חולים ובתי אבות, שם נמצאים אנשים רבים עם מערכת חיסון חלשה ויש חשש להפצת זיהומים העלולים לסכן את בריאות הציבור.
כדי למזער את הסיכון, במוסדות בריאות נהוג לחטא ולנקות ידיות של דלתות, כמו גם מיטות וחפצים אחרים המהווים סיכון להפצת זיהומים.
ידע חברה למחקר ופתוח בע"מ המוכרת בשם המקוצר ידע, היא חברת מסחור ידע בבעלותו של מכון ויצמן למדע, העוסקת במסחור הקניין הרוחני שנצבר במכון, מחקר ופיתוח של מוצרים ושיווקם עם שותפים מסחריים.
החברה היא מהמובילות בתחומה בעולם.
החברה הוקמה במרץ 1959 במטרה למסחר מחקריים מדעיים שנערכו במכון ויצמן, לקדם ולטפח את המחקר השימושי במכון ולבצע מחקרים מדעיים שאינם במסגרת המחקר הבסיסי הטהור.
מנהלה הראשון היה אלוף במיל אליהו בן חור, והוא שימש בתפקיד עד 1962. המוצר הראשון שמסחרה היה זנים חדשים של מלפפוני כלאים, שהניבו יבולים גבוהים בשיעור של עד כ-%50 יותר מזנים קיימים, שפותחו על ידי המחלקה לגנטיקה של צמחים; בשיתוף "'זרעים' אגודה שיתופית לגידול זרעים מבוררים בע"מ" שייצרה ושיווקה אותם.
מאז ובמשך השנים הפך תחום האגרוטק הפך לאחד מתחומי העיסוק המרכזיים של החברה.
בשנה הראשונה העסיקה החברה 14 מדענים והחלה גם לייצר כימיקלים ייחודים ליצוא.
בנוסף החלה לעסוק בייזום וקידום מחקרים עבור תעשיית הפלסטיק בישראל, התעשייה הפרמצבטית בישראל ותעשיית האלקטרוניקה בישראל; ייעוץ מדעי למפעלים ופיתוח מכשירי מדידה, וייעוץ ומחקר עבור חברת "ישראטום" שהוקמה לצורך פיתוח טכנולוגיה גרעינית לצרכים אזרחיים, בעיקר ייצור איזוטופים לתעשייה, לחקלאות ולרפואה, בין השאר ייצור חמצן-17 וחמצן-18.
בשנות ה-60 של המאה ה-20 החלה החברה לפתח שיתופי פעולה עם חברות מחוץ לישראל ולסייע בפיתוח של תעשיית היי-טק סביב המכון.
בהמשך שופר המכשיר והוא שימש גם לאבחון סרטן דם; פותח ספקטרומטר אופטי למדידת אפקט מסבאואר שגם יצור על ידי "אלרון", ודגם שלו נמסר במתנה ל.
ב-25 באוקטובר 1965 הונחה אבן הפינה לפארק המדע קריית ויצמן לתעשיות עתירות מדע, אך הקמתו בפועל החלה בסוף 1967 (למעט מפעל "אל-אופ" שנחנך באותה תקופה).
על בסיס מחקרים אלו הוקמה ב-1979 חברת "אינטרידע" לייצור האינטרפרון כתרופה, בשיתוף חברה נוספת שהוקמה באותה שנה "אינטרפארם".
"אינטרפארם" הייתה חברת בת של "סרונו" שהייתה בשליטת היזם האיטלקי-שווייצרי פאביו ברטרלי, והיא סיפקה את רוב המימון הראשוני למיזם.
ב-1980 הייתה פריצת־דרך בייצור אינטרפרון באופן מלאכותי, וב-1981 הונפקה החברה בבורסה מעבר לדלפק בניו יורק.
בדצמבר 1987⁩ מכרה חברת "ידע" ל"אינטרפארם" את חלקה ב"אינטרידע".
עד אז חחזיקה ב־40 אחוז מן המניות, והיו לה גם זכויות וטו על החלטות ההנהלה.
בעקבות הרכישה שלטה מאז "אינטרפארם" באופן מוחלט בניצול הפטנטים והידע של המוצרים שפיתחה.
על בסיס הפטנטים והידע ייצרה "אינטרפארם" וחברת האם שלה "סרונו", במשך שנות ה-80 וה-90, מספר תרופות שנמכרו בכעשרות מיליוני דולרים.
בנוסף הוקם מפעל ייצור בישראל בסיוע ממשלתי.
ב-1998 התרחשה פריצת דרך נוסף עם השקת התרופה לטיפול בטרשת נפוצה "רביף" - אינטרפרון בטא 1a.
היא והפכה לתרופה הנמכרת ביותר של החברה עם מכירות בהיקף של 550 מיליון דולר בשנת 2002. בספטמבר 2004 הודיעה "סרונו" על סגירת מפעל "אינטרפארם" בישראל, והעברת הייצור התרופה לשווייץ.
בספטמבר 2006 "סרונו" נרכשה על ידי חברת התרופות הגרמנית "מרק", תמורת כ-13.5 מיליארד דולר.
לפי העיתונאי הכלכלי גיא רולניק שוויה של "אינטרפארם" והפיתוחים שבוצעו בישראל מתול העסקה היה שווה באופן יחסי כ-6 מיליארד דולר, אך את רוב סכום המכירה הכולל קיבלה משפחת ברטרלי, שהפכה לאחת המשפחות העשירות באירופה.
בשנת 1983 החל פרופסור עדי שמיר, יחד עם תלמידי המחקר שלו עמוס פיאט ויוסי טולפן, במסגרת חברת "ידע", לפתח טכנולוגיית הצפנה (על בסיס האלגוריתם RSA שהיה שותף לפיתוחו).
בשנת 1988, הוקמה על בסיס טכנולוגיית הכרטיס החכם של שמיר חברת "דאטהקום" (לימים חברת "NDS") בשותפות בין חברת ידע של מכון ויצמן ותאגיד ניוז קורפ של איל התקשורת רופרט מרדוק, שהשקיעה 5 מיליון דולר בחברה.
על בסיס טכנולוגיית ההצפנה הקים מרדוק אימפריה של טלוויזיה בלוויין "קבוצת סקיית באירופה ו"Star TV" באסיה.
ב-1993 רכשה "ניוזקורפ" את הבעלות המלאה בחברת "דאטהקום" תמורת 13.5 מיליון דולר, עם זאת מכון ויצמן המשיך לקבל תמלוגים עבור השימוש בטכנולוגיה.
החברה התרחבה לתחומים נוספים מעבר להצפנת שידורי לוויין, גם להצפנת טלוויזיה בכבלים, וטלפונים סלולרים, אספקה של מערכות שלמות וטכנולוגיות לטלוויזיה אינטראקטיבית.
מכון ויצמן מעודד שיתוף פעולה עם ישויות מסחריות לקידום תעשיות הייטק וביוטכנולוגיה, במיוחד במדינת ישראל.
חברת ידע היא הזרוע המסחרית של המכון, העוסקת בפיתוח, שיווק ומסחור של מוצרים המתבססים על ממצאים מחקריים וידע אקדמי אשר מצטבר אצל מדעני המכון, ומפנה ממצאים אלה ליישומים מעשיים, בעלי פוטנציאל עסקי.
מערכת היחסים בין מדעני המכון לבין ישויות מסחריות או עסקיות מנוהלת על ידי כללי הקניין הרוחני של מכון ויצמן.
מאז הוקמה חברת "ידע", היא הייתה מעורבת ברישום של כ-1,400 משפחות פטנטים.
מאז שנת 1973 חתמה על 169 הסכמים עם חברות ישראליות לניצול הפטנטים השונים, והקימה 42 חברות (21 מתוכן הוקמו משנת 2000 ואילך).
על תהליך המסחור של הידע המדעי והטכנולוגי שנצבר אצל מדעני מכון ויצמן מופקד סגן הנשיא ליישומים טכנולוגיים, המכהן גם כיושב ראש "ידע".
בתפקיד זה משמשת כיום (2025) פרופ' אירית שגיא ועתיד להחליפה פרופ' טוני פוטרמן.
יֶדַע-עָם, במה לפולקלור יהודי הוא כתב עת מדעי בחקר פולקלור יהודי שנוסד בתש"ח, היוצא לאור על ידי 'המרכז הארצי של חוקרי הפולקלור היהודי' (לשעבר 'החברה העברית לידע-עם').
מייסדיו היו יום-טוב לוינסקי וגצל קרסל.
עורכו הראשון של כתב העת היה ד"ר יום טוב לוינסקי.
עם פטירתו של ד"ר יום טוב לוינסקי, בשנת 1973, מונה יצחק גנוז לעורך כתב העת.
בין משתתפיו נמנים החוקרים: דב סדן, דב נוי, הלל וייס, דן בן עמוס, יששכר בן עמי, צבי מלאכי, משה שוורצבוים, אורה מאיר, יעל לוין, בן-ציון פישלר, ניצה פרילוק, אברהם פרנק, חיה גביש, עדינה בר-אל ויצחק גנוז.
"ידע עם" נתמך על ידי משרד התרבות והספורט.
ידע כללי או ידע עולם הוא ידע המוערך מבחינה תרבותית, אשר נרכש באמצעים שונים וכולל תחומים רבים.
אחד הכלים המשמעותיים לרכישת ידע כללי הוא ההשכלה.
הידע הכללי נדרש לפיתוח מיומנויות אורייניות כמו הבנת הנקרא והבעה בכתב.
יכולת היצירתיות מתבססת בין היתר על הידע הכללי.
זאת משום שחשיבה מסתעפת, המאפשרת מציאת פתרונות מרובים לבעיה כלשהי, קשורה לניסיון ולידע שצבר האדם במהלך חייו.
הידע הכללי כולל מידע טריוויאלי.
ידע מסוג זה מעורב במשחקים כמו ארץ עיר ושעשועוני טלוויזיה כמו מה?
הפלסטיות של מערכת העצבים מאפשרת למערכת העצבים להתאים את פעילותה לשינויים בתנאים הסביבתיים, על סמך ניסיון קודם.
בעקבות זאת היא מאפשרת בין היתר גם את הצבירה של הידע הכללי במהלך חיי האדם.
הידע הכללי שנרכש מאוחסן בזיכרון.
בדיקה ומדידה של ידע כללי
החלקים המילוליים של מבחן אינטליגנציה וכסלר לילדים ומבחן אינטליגנציה וכסלר למבוגרים בודקים בין היתר גם ידע כללי.
הידע הכללי נבדק גם במסגרת מדידה והערכה בחינוך פורמלי.
בעבר (עד סוף שנות ה-80) הופיעו גם בבחינה הפסיכומטרית בישראל שאלות ידע כללי.