tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ב-1980 הועלה בספרד המחזמר אוויטה בו הופיעה בתפקיד הראשי, המחזמר הועלה בנוסף לספרד גם במדינות אמריקה הלטינית.
ב-1985 ייצגה את ספרד באירוויזיון עם השיר "La fiesta terminó", בתחרות הייתה במקום ה-14 עם 36 נקודות.
פלוס דה לה פרונטרה (בספרדית: Palos de la Frontera) היא עיר ב באנדלוסיה שבדרום-מערב ספרד.
היא ממוקמת כ-13 ק"מ מבירת המחוז, ולבה.
היא מפורסמת בעיקר בשל היותה המקום ממנו הפליג קולומבוס בשנת 1492, בהפלגה בה גילה את אמריקה.
התאריך הרשמי להקמת פלוס הוא 1322, כאשר העיר הוענקה לאלונסו קארו ולאשתו של קארו, ברנגלה גומס, על ידי אלפונסו האחד עשר, מלך קסטיליה, אם כי ייתכן שהעיר אוכלסה לפני כן על ידי תושבים פלאוליתיים, , רומאים, ויזיגותים ומוסלמים.
שמה של פלוס נגזר מהמילה הלטינית פַּלוּס (palus), שמשמעה לגונה.
היא קיבלה את השם המלא שלה כפלוס דה לה פרונטרה במאי 1642. בעת הקמתה כעיר על ידי אלפונסו האחד עשר, הייתה פלוס חלק מהטאיפה של נייבלה המוואחידית, עם גרעין תושבים קטן שאוכלוסייתו התקיימה מדיג וניצל את ההגנה הגאוגרפית שסיפק האזור מפני שודדי ים וסופות.
אלוואר פרס דה גוסמאן נחשב למייסד האמיתי של העיר.
הוא היה רק בן 14 כאשר חואן הראשון, מלך קסטיליה, העניק לו את הערים פלוס ו ב-1379 כדי לפצות על העובדה שפרס דה גוסמאן נאלץ לוותר על ולבה ו.
פרס דה גוסמאן קיבל מחואן הראשון את הזכות להטיל מס על חמישים המשפחות הראשונות שהתיישבו בפלוס, והוא החל לנצל את האדמות סביב העיר לגידול עצי זית ולייצור שמן זית.
לאחר מותו של פרס דה גוסמאן, אלמנתו, אלווירה דה איילה, המשיכה בעבודתו של בעלה עד מותה ב-1434.
תור הזהב של פאלוס היה במאה ה-15 (במיוחד בין 1470 ל-1479), כאשר היא הגדילה את אוכלוסייתה ל-2,500 תושבים וכלכלתה התבססה על משלחות דיג וימאות.
פלוס ניצלה את מלחמת הירושה הקסטיליאנית, שהפכה למלחמה בין קסטיליה לפורטוגל, כדי לקרוא תיגר על השליטה הפורטוגזית בסחר האטלנטי.
הכוחות הימיים של קסטיליה כללו תמיד ילידי פלוס, שנחשבו למומחי ניווט.
אף על פי כן, המלחמה הסתיימה בתבוסה לכוחות הקסטיליאנים, ופרדיננד ואיזבלה, ב (1479) ויתרו על כל הזכויות על היבשות והימים האטלנטיים והאפריקאיים, למעט האיים הקנריים.
ילידי פלוס רבים הפרו את ההסכם ופלשו לנתיבי הים הפורטוגזיים באוקיינוס האטלנטי.
ב-3 באוגוסט 1492 הפליגו ה, וסנטה מריה מפלוס.
על הסיפון היו הצוות הספרדי של כריסטופר קולומבוס ו, ילידי פלוס.
פלוס היא גם האתר של מנזר רבידה שבו התייעץ קולומבוס עם הפרנסיסקנים לגבי תוכניותיו לארגן משלחת גילוי ארצות.
שלוש הספינות הספרדיות נחתו באמריקה ב-12 באוקטובר 1492. הסנטה מריה טבעה במים האמריקניים, אך שתי הספינות האחרות חזרו לפלוס ב-15 במרץ 1493. פלוס מילאה תפקיד מרכזי בהתיישבות ובהתנצרות של העולם החדש במאות הבאות.
המנזר של לה רבידה מילא תפקיד מרכזי בהבאת הנצרות לאמריקה.
מכיוון שהוא היה מנזר פרנציסקני, המסדר שיחק תפקיד דומיננטי בהתנצרות של אמריקה, וכמה מהמיסיונרים הראשונים היו ילידי פלוס.
עם הקמת בסביליה ב-1503, סבלה פלוס משקיעה.
ילידי פלוס היגרו לאמריקה או לסביליה, ועד מהרה היו לפלוס מעט ספינות מפרש משלה.
במאה ה-18 מנתה העיירה רק כ-125 תושבים.
עם זאת, במהלך אותה מאה, משקיעים קטלאנים הקימו תעשיית גידול גפנים שמרכזה בפלוס, והאוכלוסייה חזרה אט אט לרמתה לפני 1492. פלוס הפכה את עצמה גם למרכז של תעשיית השרימפס ולמרכז של גידול תות שדה.
ב-22 ביוני 1926 המריא מפלוס המטוס ימי הראשון שחצה את האוקיינוס האטלנטי - "הספינה המעופפת פלוס אולטרה".
המסע, שנעשה בשישה שלבים, הסתיים בבואנוס איירס שארגנטינה.
אלפונסו השלושה עשר, מלך ספרד, העניק את הפלוס אולטרה לצי הארגנטינאי, שהשתמש בו כמטוס דואר.
הארגנטינאים תרמו לספרד פסל של איקרוס, הממוקם בלה רבידה.
באותה תקופה, העניק אלפונסו לפלוס גם מעמד של עיר.
יוחנן פאולוס השני ביקר בפלוס ב-14 ביוני 1993, זו הייתה הפעם היחידה שאפיפיור ביקר בעיר.
יוחנן פאולוס הכתיר באופן סמלי את הקדושה הפטרונית של פלוס, .
יש תחנה ברכבת התחתית של מדריד שנקראת על שם העיירה פלוס.
בשנת 1850 שינתה העיירה הקטנה טרנטון, אילינוי, הממוקמת דרומית-מערבית לשיקגו, את שמה לפלוס, בהמלצת מ.ס.
פאוול, מנהל הדואר המקומי, שכן פאוול היה צאצא של פדרו אלונסו ניניו הפליג עם כריסטופר קולומבוס מפלוס דה לה פרונטרה.
פלוס דה לה פרונטרה היא עיר תאומה עם:
פְלוֹרָה (מלטינית: Flora) או צמחייה היא אוסף כל מיני הבר שנמצאים בחבל ארץ מוגדר ומסוים.
עמם נמנים באותהּ מידה צמחים זעירים ונדירים שמופיעים רק פעם אחת וצמחים גדולים ונפוצים השולטים בנוף.
המונח המקביל לבעלי חיים הוא פאונה ולפטריות הוא פונגה.
אוסף הצמחים, הפטריות ובעלי החיים יחד נקרא "ביוטה".
לעיתים כוללים במונח פלורה גם חיידקים ואצות.
המילה פלורה מתייחסת גם לספר או פרסום מדעי המונה ומתאר בליווי איורים את אינוונטר הצמחים בארץ או בחבל ארץ מסוים.
לדוגמה הפלורה של ארץ ישראל, על פי המיון הגאוגרפי המקובל בבוטניקה, נקראת פלורה פלשתינה (Flora Palaestina) והיא פורסמה על ידי האקדמיה הלאומית למדעים בישראל.
מקור המילה "פלורה" בלטינית, ובמקור היא מתייחסת לאלת הפרחים הרומית פלורה.
פֵּלוֹפְּס הוא גיבור אגדי מן המיתולוגיה היוונית.
אביהם של אטראוס ושל תיאסטס, בנו של טנטלוס מלך לידיה, אחי ניובה, נכדו של זאוס מלך האלים היוונים.
ידוע במיוחד בשל ניצחונו במרוץ מרכבות נגד אוינומאוס, מלך אולימפיה, על ידה של ביתו, היפודאמיה.
ניצחונו אפשר לו להתחתן עם הנסיכה היפודאמיה, שהייתה אחת הנשים היפות ביוון.
פלופס, שהפך למלך, קרא לאזור על שמו - הפלופונסוס; כיום, החלק הדרומי של יוון.
לפי האגדה, אביו, טנטלוס, חמד לצון וציווה להורגו, כדי לבשל את בשרו ולהגישו בסעודה שערך לאלים.
האלים האולימפיים לא התפתו ונמנעו מן המנה שהוצעה להם, פרט לדמטר (או בגרסאות אחרות תטיס או כלב), שהייתה שרויה ביגון על אובדן בתה, והספיקה לאכול את כתפו לפני שהבחינה במקור הבשר.
האלים הענישו את טנטלוס בעונש איום, והחזירו לתחייה את פלופס.
במקום כתפו שנאכלה, יצרו לו האלים כתף משנהב.
מאוחר יותר נשא לאישה את הנסיכה היפודאמיה.
כדי לזכות בה היה צריך כל מחזר לנצח את אביה, המלך אוינומאוס, במרוץ סוסים, כאשר העונש על תבוסה הוא מוות.
צעירים רבים מתו בצורה זו, בייחוד לאור העובדה שסוסיו של המלך היו מתנה מארס, אל המלחמה היווני.
פלופס, שקיבל במתנה זוג סוסים מפוסידון, כמתנת תודה על כך ששימש כמאהבו באולימפוס, התחרה בו וניצח.
לפי גרסה אחרת, היפודאמיה, שהתאהבה בו, היא זו שעזרה לו לנצח, על ידי שיחוד הפרש שרכב בשם אביה, מירטילוס.
הלה שלף את היתדות שחיזקו את גלגלי מרכבת המלך, ובכך אפשר לפלופס לנצח.
יש גם גרסה הטוענת שפלופס שיחד את מירטילוס כשהבטיח לו מחצית הממלכה שיירש ואת הלילה הראשון עם היפודאמיה.
על פי האגדה, מרוצי הסוסים שהתקיימו באולימפיה, הם המקורות של המשחקים האולימפיים ביוון העתיקה.
לימים הרג פלופס את מירטילוס וזה קיללו בשעת מותו.
פלופס, לפי האגדה, כבש גם את חצי האי שלימים נקרא הפלופונסוס, ומכך נובע שמו של האזור (ביוונית פירוש השם "האי של פלופס").
האגדה על פלופס נשתמרה בצורתה הקדומה, וסופרי יוון המאוחרים לא אהבו את צורתה, שהייתה אכזרית בעיניהם, ואף התריסו נגדה.
פֶּלוֹפּוֹנֶסוֹס הוא חצי אי גדול בדרום יוון.
פירוש השם ביוונית הוא Pelopos nesos, כלומר "האי של פֵּלוֹפְּס" (גיבור מן המיתולוגיה היוונית).
בהתאם לפירוש מכונה חצי האי לעיתים הפלופונסוס (מיודע - "האי של פלופס").
ב-1893 נפתחה תעלת קורינתוס אשר הפרידה את פלופונסוס באופן מלאכותי מהיבשת, להוציא גשר מעל התעלה.
ב-2004 חובר חצי האי לצפון יוון גם על ידי בניית גשר ריו–אנטיריו.
בימי הביניים נקרא פלופונסוס מוראה.
העיר טריפולי היא בירת האזור המנהלי פלופונסוס, ואילו העיר פטרס היא העיר הגדולה בחצי האי פלופונסוס.
מחוז פלופונסוס המשתרע על מרבית שטחו של חצי האי פלופונסוס מהווה אחד ממחוזות יוון, ומכיל חמש יחידות אזוריות:
שתי יחידות אזוריות נוספות, אכאיה ואליס, נמצאות גאוגרפית על פלופונסוס, אך שייכות מנהלתית למחוז מערב יוון.
שטחו של פלופונסוס הוא 21,556 קמ"ר.
חצי האי מופרד מהיבשה על ידי מפרץ קורינתוס, מפרץ פטרס והמפרץ הסרוני.
על אף חופיו הארוכים אין בו מישורי חוף פרט לדלתות של הנהרות, חלק מהחוף הצפוני מערבי ומפרץ ארגוליס.
צפונו ומערבו מכוסים על ידי גוש הרים, שגובהם הממוצע מעל אלף מטר.
הפסגה הגבוהה ביותר היא פסגת פרופיטיס איליאס (2,407 מטר) על רכס טייגטוס.
ההרים מבותרים על ידי אפיקי נהרות שזורמים לכל הכיוונים, מקשים על התחבורה, ובתקופה העתיקה שימשו כיסוד לחלוקה המדינית.
במזרחו של חצי האי, ישנה חלוקה ברורה יותר על ידי רכסי הרים מקבילים, שביניהם עמקים שממשיכים למפרצי ים.
הגדול ביניהם הוא עמק נהר אורוטס הפורה.
בינו לבין הים האגאי מפריד רכס ההר פרנון (1,835).
מישור ארגוליס הוא שפלה שנמשכת בין מפרץ ארגוליס לתעלת קורנית, ושימש תמיד כדרך תחבורה ראשית.
מתוך פלופונסוס יוצאים ארבעה חצאי איים המופנים דרומה.
בחצי האי פלופונסוס מתגוררים 1.1 מיליון איש נכון לשנת 2021. האוכלוסייה מפוזרת על פני שטח של 21,549 קמ"ר, מה שהופך את צפיפות האוכלוסין ל-51.1 איש לקמ"ר.
העיר הגדולה ביותר בפלופונסוס היא פטרס, עם אוכלוסייה של 171,263 איש.
קיים תיעוד לקשרים בין יהודה וספרטה במחצית הראשונה של המאה ה-3 לפנה"ס והם חודשו בהמשך על ידי יונתן החשמונאי.
הכהן הגדול חוניו השלישי נמלט לספרטה מפני אנטיוכוס אפיפנס.
במאה ה-1, היו לפי עדותו של פילון האלכסנדרוני יהודים ברוב חלקי פלופונסוס.
אספסיאנוס שלח אלפי שבוים יהודים אל נירון קיסר לעבוד במצר קורינתוס.
לאורך התקופה הרומאית והביזנטים הלכה וגדלה האוכלוסייה היהודית.
תחת השלטון הטורקי המשיכו היהודים בשגשוגם, והיישוב גדל על ידי חלק מאנוסי ספרד שברחו לאזור.
עם פלישת ונציה לפלופונסוס ב-1685 ברחו היהודים בבהלה מפטרס.
היוונים שבפלופונסוס, שמרדו לעיתים קרובות בטורקים, היו פוגעים בקהילות היהודיות, שנחשבו בעיניהם בעלי ברית של הטורקים.
בפרוץ מרידת היוונים בפלופונסוס (1821) נטבחו שם 5,000 יהודים והנותרים נמלטו לקרקירה ולכלקיס.
בתקופה הטורקית עסקו היהודים בעיקר ברוכלות ובפחחות וחיו בדלות.
במלחמת העולם השנייה היה פלופונסוס בשליטה איטלקית ומצב היהודים היה טוב יותר מאשר אחיהם באזורי השליטה הגרמנית, משום שהאיטלקים לא הפעילו את חוקי הגזע.
לאחר כניעת איטליה וכיבוש כל יוון על ידי גרמניה הגיעה ההשמדה גם אליהם.
לאחר שחרור יוון כמעט ולא נשארו יהודים ביוון כולה (מעריכים שכ-88% מהאוכלוסייה היהודית ביוון נכחדה) ובפלופונסוס בפרט.
פלופיה (יוונית עתיקה: Πελόπεια) היא דמות במיתולוגיה היוונית, בתו של תיאסטס ואם אייגיסתוס.
תיאסטס, אבי פלופיה, שאף להיות מלך מיקנה.
כדי להגשים שאיפה זו, הוא התחרה באחיו התאום, אטראוס.
אשת אטראוס, איירופה, התאהבה בתיאסטס ונתנה לו את גיזת הזהב אשר הופקדה בידיה על ידי בעלה.
תיאסטס ניצל זאת כדי להשיג את המלוכה, אך אטראוס הצליח בעזרת הרמס וזאוס להשיב את המלוכה לידיו.
כדי לנקום באחיו, הזמין אטראוס את תיאסטס לסעודה והגיש לו את בשר בניו של תיאסטס, שהומתו ובושלו.
תיאסטס הנזעם חיפש דרך לנקום באחיו ואורקל אמר לו שאם ייוולד לו בן מבתו, פלופיה, הבן הזה יהרוג את אטראוס.
תיאסטס עיבר את בתו ומזיווג זה נולד אייגיסתוס.
פלופיה, הנכלמת מכך שהרתה לאביה, זנחה את התינוק, אך רועה צאן שמצא אותו מסר אותו לאטראוס מבלי שהם ידעו את זהות התינוק.
אטראוס גידל את התינוק כאילו היה בנו, אך לאחר התבגרותו של אייגיסתוס, הגיע תיאסטס שגילה לו את מוצאו והסית אותו להרוג את אטראוס.
אייגיסתוס רצח את אטראוס ויחד עם אביו תפס את המלכות.
פלור (בספרדית: flor; פרח) הם מגוון שמרים ייחודיים לאנדלוסיה שבדרום ספרד, הממלאים תפקיד חשוב בתהליך ייצור השרי.
בתהליך ייצור היין יש חשיבות לשימור יינות צעירים מחשיפה לאוויר באמצעות איטום בחביות על מנת למנוע זיהום של בקטריות ושמרים אשר יקלקלו אותו.
עם זאת, בתהליך ייצור יינות השרי ממולאות חביות האלון הנקבוביות רק כחמש שישיות מנפחן במכוון.
אופן מילוי זה מותיר "מרווח של שני אגרופים" המאפשר את גדילת שמרי הפלור.
ציפוי הפלור נראה כספוג לבן.
הפלור מעדיף אקלים קריר ולחות גבוהה, כך שלשרי המיוצר בסנלוקר דה ברמדה (Sanlúcar de Barrameda) ואל פווארטו דה סנטה מריה (El Puerto de Santa María) יש שכבת פלור עבה יותר מזו שבשרי המיוצר בפנים הארץ, בחרס דה לה פרונטרה.
הפלור מעניק לשרי את טעמו הרענן הייחודי, עם משקעי טעם של לחם טרי.
בהתאם להתפתחות היין נקבע אם המשך התיישנותו תעשה כליל תחת מעטה הפלור על מנת ליצור שרי מזן הפינו או המנסאנייה, או שיחוזק על מנת להגביל את התפתחות הפלור, ויעבור יישון תוך כדי חמצון על מנת לייצר שרי מסוג אמונטייאדו או אולורוסו.
פלורבול (מאנגלית: Floorball; מכונה גם הוקי אולמות) הוא משחק כדור שבו מטרת שחקני הקבוצה, להכניס את הכדור לשער היריב.
משחק הפלורבול מתבצע בתוך אולם בו שני שערים בגודל של שערי הוקי קרח בערך וכל קבוצה מנסה להכניס את הכדור לשער היריבה על ידי שימוש במקלות פלסטיק הדומים למקלות הוקי שדה.
לכל קבוצה שוער החובש קסדה ומגני ברכיים ואין לו מקל.
השוער עומד בישיבה שפופה מול השער ומנסה לעצור את הכדור בעזרת הידיים והגוף.
במהלך המשחק המגע בין שחקני שתי הקבוצות ובין המקלות אסור, אך השחקנים יכולים לגעת בכדור בכל חלקי גופם, חוץ מהידיים.
המסירות והחבטות לשער מתבצעות רק באמצעות המקל.
בתחילת המשחק או כאשר מבקיעים גול יש מתחיל המהלך מפייסוף - המקלות נמצאים במקביל זה לזה ובמאונך לשחקנים, והכדור נמצא באמצע המגרש.
השחקנים בעת השריקה מנסים לקחת את הכדור, למסור לשחקן מקבוצתם ולהתקדם לעבר השער.
המשחק נוצר בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20 בגוטנבורג, שוודיה, והיווה תחילה משחק חובבני באולמות ספורט בבתי ספר.
בתוך כעשור הפך המשחק לפופולרי ברחבי מדינות סקנדינביה, חוקי המשחק נוסחו באופן פורמלי, והוקמו אגודות ומועדוני פלורבול מקומיים.
ב-1994 התקיימה לראשונה אליפות אירופה בפלורבול, בה השתתפו 14 מדינות.
ב-1996 התקיימה בסטוקהולם אליפות העולם הראשונה לגברים, בה השתתפו 12 מדינות מתוך 20 שהתמודדו על מקום בתחרות.
כיום (2009) קיימות 55 נבחרות פלורבול לאומיות שונות, שהוכרו באופן רשמי על ידי IFF.
שתי הליגות הגדולות בעולם בפלורבול פועלות עדיין בסקנדינביה - בשוודיה ובפינלנד.
מ-1996 מתקיימת מדי שנתיים אליפות העולם לגברים, ומ-1997 אליפות העולם לנשים.
בשנות ה-2000 נוסדו גם אליפויות דו-שנתיות לנבחרות צעירות (מתחת לגיל 19).
עד כה זכו בעיקר נבחרות שוודיה באליפויות העולם השונות, וכן זכו במדליות לאורך השנים נבחרות פינלנד, נורווגיה, שווייץ וצ'כיה.
IFF הוכרה באופן רשמי על ידי הוועד האולימפי הבינלאומי ב-2008.
בישראל קיימות מספר קבוצות פלורבול, וכן הוקמה העמותה "איגוד פלורבול בישראל",, המוכרת גם ב-IFF.
פלוצק (בפולנית: Płock) היא עיר בת כ-130,000 תושבים במרכז פולין, על גדות נהר ויסלה.
העיר, שבעבר הייתה בירת פרובינציית פלוצק, שייכת מאז שנת 1999 לפרובינציית מזוביה, ומשמשת כבירת מחוז (Powiat) בקצה המערבי של הפרובינציה.
פלוצק היא אחת הערים הקדומות במזוביה, והאתר בו היא שוכנת היה מיושב כמה מאות שנים טרם קבלת הנצרות.
מהמאה ה-11 הייתה העיר למרכז אזורי, ובשנת 1138 נעשתה לבירת נסיכות מזוביה.
באמצע המאה ה-14 עברה פלוצק לחסות קז'ימייז' השלישי, מלך פולין, אשר בנה בה טירה בצורה.
בתחילת המאה ה-20 העיר הייתה למרכז פעילותה של פליקסה קוזלובסקי שהקימה זרם נוצרי חדש.
בזמן הכיבוש הגרמני במלחמת העולם השנייה סופחה העיר לתחום הרייך השלישי.
התיעוד הראשון לישיבת יהודים בעיר הוא משנת 1237, ובמאה ה-15 כבר נזכרה בה "שכונה יהודית".
במהלך המאה ה-16 נערכו במספר הזדמנויות פרעות ביהודי העיר.
בשנת 1656 טבחו ביהודי העיר גייסותיו של ההטמאן הפולני סטפאן צ'רנייצקי .
בין רבני העיר הידועים נמנים הרבנים אריה לייב צינץ ויהודה לייב מרגליות.
בין מלחמות העולם נמנו בעיר כ-6,600 יהודים, כרבע מתושביה, והתקיימה בה פעילות של המפלגות היהודיות השונות.
בתחילת המאה ה-20 מנו היהודים כרבע מאוכלוסיית העיר שעמדה אז על כ-30 אלף נפש.
בשנות השלושים של המאה ה-20 סבלו יהודי העיר מהתנכלויות אנטישמיות גוברות והולכות מצד שכניהם הפולנים, תוך הפצת דברי תעמולה, הצבת משמרות חרם בפתח חנויות היהודים והכאת עוברי אורח יהודים ברחובות העיר.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה נמלטו רבים מיהודי פלוצק מזרחה, ובעיקר לוורשה.
בד בבד הגיעו לעיר מאות פליטים יהודים ממערב פולין.
עם כיבוש העיר בידי הגרמנים ב-8 בספטמבר 1939 וסיפוחה לרייך השלישי הוטלו על יהודיה תשלומי כופר, ובוצעו בהם מעשי התעללות ושוד.
בין היתר נצטוו יהודים חרדים לצעוד ברחובות העיר עטופים בטליתות, תוך שהוכו בידי הגרמנים, ופאותיהם וזקניהם נגזזו להנאת הקהל הפולני.
באוקטובר הוחרמו כל עסקי היהודים בעיר, ובנובמבר חויבו יהודי העיר בענידת טלאי צהוב.
יודנרט שמונה בעיר בהמשך נצטווה לספק לגרמנים מאות עובדי כפייה יהודים מדי יום.
בספטמבר 1940 רוכזו כ-10,600 היהודים ששהו בעיר בגטו שהוקם בה, תוך רצח היהודים שדרו בבית האבות בעיר.
לאחר מכן, נרצחו גם החולים והנכים היהודים מהעיר.
בינואר 1941 רצחו הגרמנים עוד 35 יהודים בעיר.
ב-21 בפברואר 1941 נערכה בגטו שבעיר אקציה.
בתחילה נרצחו 25 גברים יהודים מהגטו, וכן כמחצית מהמאושפזים בבית החולים שפעל בו.
בהמשך, רוכזו באלימות רבה כל יושבי הגטו במקום ריכוז, וכ-4,000 מהם שולחו במשאיות דחוסות למחנה הריכוז דז'יאלדובו.
בשעת האקציה נרצחו יהודים רבים כתוצאה מהתעללות הגרמנים, ונמחצו למוות ילדים יהודים.
במחנה הריכוז סבלו היהודים ממעשי התעללות קשים ביותר מצד שומריהם הגרמנים, וכעבור כשבועיים שולחו לגטאות הסביבה.
כמה עשרות יהודים נרצחו במחנה הריכוז עצמו, בקברי אחים שנצטוו לחפור בעצמם.
ב-1 במרץ 1941 שולחו כ-3,000 היהודים האחרונים מהגטו שבעיר למחנה דז'יאלדובו, לאחר שהוחזקו כיממה תחת כיפת השמיים ללא מזון.
כמה מאות מהם נרצחו בדרך.
לאחר חיסול גטו פלוצק הרסו הגרמנים את בית העלמין היהודי בעיר, השתמשו במצבותיו לריצוף מדרכות העיר, והפכו את שטחו לשדה מרעה לבהמות.
מכ-6,600 יהודי פלוצק ומאלפי הפליטים היהודים שהגיעו אליה בזמן המלחמה שרדו את השואה כ-300 איש.
רובם המוחלט לא שב להשתקע בעיר לאחר מכן בשל גילויי אנטישמיות בה.
מועדון הכדורגל פלורה הוא מועדון כדורגל אסטוני שנוסד בשנת 1990. פלורה היא הקבוצה בעלת מספר הזכיות הגבוה ביותר באליפות ליגת העל האסטונית.
לאורך השנים היא תרמה שחקנים רבים לנבחרת הלאומית, ואף גידלה במחלקת הנוער המוצלחת שלה שחקנים רבים בעלי קריירה מוצלחת מחוץ לאסטוניה.
שחקנים אלה כוללים את מארט פום, אנדרס אופר, רייו פירוג'ה ורגנר קלאבן.
המועדון אף פיתח שחקנים שהמשיכו והביאו הצלחות גם למועדונים אסטונים אחרים.
המועדון נוסד בשנת 1990. בעונתו הראשונה הוא שיחק בליגה השנייה של אליפות הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית של אסטוניה.
במועדון שיחקו אז בעיקר שחקני טלינה לוביד לשעבר.
ב-1994, פלורה זכתה באליפות ליגת העל האסטונית הראשונה שלה תחת נסיבות שנויות במחלוקת, כאשר התאחדות הכדורגל האסטונית החליטה לפסול את המוליכה טבלטה טאלין בשל האשמות על קביעת המשחק, שמעולם לא הוכחו.
התואר הוכרע במשחק פליי-אוף על האליפות, לאחר שנורמה טאלין ופלורה סיימו עם אותו מספר נקודות.
עם זאת, כמחאה על פסילתה של טבלטה, נורמה החליטה להעלות למגרש את שחקני הנוער שלה, והפסידה את המשחק 2:5. פלורה שמרה על תואר האליפות גם בעונה שלאחר מכן.
בקיץ של 1998, פלורה, שזכתה בעונה שלפניו באליפות השלישית שלה, הפתיעה כאשר ניצחה את מילאן, קבוצה מרובת שחקנים עולים בכדורגל האירופי.
בסיום עונת 1999 היא סיימה במקום השלישי בלבד בליגה האסטונית, הנמוך ביותר שלה.
בשנת 2001 היא חנכה את אצטדיונה החדש, א.
לה קוק ארנה, ולאחר מכן זכתה בשלוש אליפויות רצופות עד עונת 2003. מאז הקבוצה לא זכתה באליפות, וב-2005 סיימה במקום הרביעי, הנמוך שלה אי פעם, אם כי היא המשיכה לגדל שחקנים מוכשרים, שזכו בתואר השחקן המצטיין של הליגה האסטונית.
בסיבוב המוקדמות הראשון הקבוצה הפסידה לקבוצת אסביירג מדנמרק והודחה מהטורניר.
הקבוצה שיחקה בעונת 2008/2009 בגביע אופ"א.
בסיבוב המוקדמות הראשון הקבוצה הפסידה לקבוצת יורגודן משוודיה והודחה מהטורניר.
בעונת הקבוצה שיחקה במוקדמות הליגה האירופית.
בסיבוב המוקדמות הראשון הקבוצה הפסידה לקבוצת קוקסי מאלבניה והודחה מהטורניר.
היא זכתה באליפות אסטוניה בעונת 2017 (ה-11 במספר) ובעקבות כך קיבלה את הזכות להשתתף בעונת 2018/19 בליגת האלופות והוגרלה במוקדמות נגד הפועל באר שבע לה הובסה ונוצחה בסיכום שני המשחקים 7:2 והודחה.
היריבות העיקריות של פלורה הן לבדיה טאלין ו-TVMK טאלין, כל שלוש הקבוצות מהעיר האסטונית הגדולה טאלין.
האצטדיון הביתי של פלורה הוא א.
מתחם האצטדיון מכיל מגרשי אימונים רבים עם דשא טבעי אך גם דשא סינתטי, כולל מגרש אימונים מקורה.
נכון לדצמבר 2008. שחקנים מודגשים עדיין משחקים בפלורה טאלין.
הפלוקסוס הוא זרם אמנותי שפעל בשנות ה-60. שמו של הזרם נגזר מ-"Flow" - מילה בלטינית שמשמעותה "זרימה".
אמני הפלוקסוס הושפעו מתנועת הדאדא ונתפסו לעיתים כממשיכיה.
הם עבדו במגוון רחב של מדיות וניסו ליצור עבודות בין תחומיות – בתחומי האמנות הפלסטית, ההלחנה, הכתיבה, העיצוב, הארכיטקטורה, הוידאו ארט והמיצג.
ג'ורג' מצ'ונס (Maciunas) היה המקים הרשמי של תנועת הפלוקסוס.
הוא ארגן אותה ואסף אמנים מרחבי העולם.
כאשר פגש אותם מצ'ונס הם כבר היו אמנים עובדים.
הקשר בין אומני הפלוקסוס היה קשר של מורים וסטודנטים באוניברסיטאות שונות.
אמנים מסוימים העבירו קורסים לאמנים אחרים ועם הזמן זרם הפלוקסוס משך אליו מספר רב יותר ויותר של אנשים.
בימיו הראשונים הופיע הפלוקסוס בעיקר באירופה, אך גם ביפן ובארצות הברית.
האמנים הגיעו מתחומים רבים כמו מוזיקה, ספרות ואומנות פלסטית.
הפלוקסוס תמכו ב"עשה זאת בעצמך" והעדיפו פשטות על תחכום.
בדומה לתנועת הדאדא, האמנים עסקו באנטי-התמסחרות וזלזלו בשוק האומנות המיינסטרימי שהיה קיים עד לתקופתם.
ההבדל בינם לבין תנועת הדאדא הוא ההתייחסות החיובית שלהם לנפש האמן ולשאיפות האישיות שלו.
חברי הפלוקסוס העדיפו להתעסק בכל חומר גלם שיש ברשותם ולא להתמקד בחומרים ספציפיים.
הם נלחמו במסחור ונמנעו ממנו – את היצירות שלהם הם הפיצו במחירים שלא נועדו להשתכרות אלא להפצה הוגנת.
שני הדברים המזוהים ביותר עם אומנות הפלוקסוס הם הקופסאות והמיצגים.
קופסאת הפולקסוס, הנקראת גם "fluxboxes", היא קופסה בה אוגד האומן רעיונות, רישומים, תמונות, משחקים, כתבים ועוד.
את הרעיון של הקופסאות המציא אבי הפלוקסוס ג'ורג' מצ'ונס.
מיצגי הפלוקסוס, היו רעיון שהתחיל הנרי קוול, שהיה מורה של מספר אמני פלוקסוס נוספים כמו ג'ון קייג' ודיק היגינס.
המיצגים היו קשורים במוזיקה והרעיון מאחוריהם היה להראות שכל אדם יכול להציג מיצג מוזיקלי אם הוא רק יעשה את זה בעצמו.
מיצגי פלוקסוס הם מיצגים שעוסקים במוזיקה אבל נוגעים בה ממקום אחר.
הם מציגים משהו שנוגד את ההתייחסות למוזיקה שהייתה מקובלת עד אותה התקופה, ומשחקים על הגבול בין העבודה לבין החיים.
מיצגי הפלוקסוס הם פשוטים בדרך כלל ולא מנסים להשתייך לאומנות גבוהה.
לדוגמה, במיצג "מוזיקת הטפטוף" של ג'ורג' בכט, האמן או האמנים עולים על הבמה בלבוש פורמלי של נגנים, אבל במהלך המיצג הם מטפטפים מים מתוך שפכטל אל מכל בהפרשי גבהים שונים.
בכט ניסה להציג את המוזיקה שהוא מוצא ליפה, הוא ניסה ליצור מוזיקה חדשה שלדעתו לגיטימית כמו כל מוזיקה אחרת.
אמני פלוקסוס רבים ניסו שילוב של כמו סוגי מדיות, חדשות וישנות, בשביל להעביר את רעיונותיהם.
הם שילבו בין מיצגים, וידאו-ארט, שירה ועוד.
הם הציגו בהפנינגים שארגנו עבודות של הקראת טקסטים, פוליטיים וספרותיים, יחד עם מדיות נוספות.
הם הושוו מדי פעם לפופ ארט ולדאדא אבל בשונה מזרמים אלו, הפלוקסוס שמו דגש על כוונות האומן.
חבריה של קבוצת "פלוקסוס" דגלו בהתנסות אמנותית ובטכניקות חדשות בשילוב אקטביזפ פוליטי, החברים היו מפוזרים בכמה מדינות והתקשורת ביניהם נעשתה באמצעות הדואר, כך התפתחה אצלם מה שהם כינו "אמנות הדואר" ׁMAIL ART.
הם יצרו בולים ומכונות ביול, הפיצו את האמנות בשליחת הדואר כשהם בוחרים את הקהל ומכינים עבורם קיטים בכוונה לעודד "עשה זאת בעצמך" וברצון להעביר ערכים של פשטות והתנגדות למסחור מערבי.
מאפיין בולט של זרם הפלוקסוס היה אופיו התמציתי והמינימליסטי בדרך כלל, שכן אורך ביצוען של היצירות נטה להיות קצר למדי (כמה דקות בודדות), והוראות הביצוע עבור יצירות פלוקסוס היו גם הן קצרות ולעיתים אף הכילו מילה בודדה אחת.
לאחר מותו של ג'ורג' מצ'ונס נוצר פער בין נקודת המבט של האוצרים ובין נקודת המבט של האמנים על זרם הפלוקסוס.
האוצרים ראו בפלוקסוס זרם שאפשר לתחום במסגרת של זמן, משנת 1962 עד שנת 1978, ואילו האמנים ראו בפלוקסוס זרם רעיוני שממשיך עם האמן המשתייך אליו לאורך כל חייו.
בימים אלה השאלה נעשית עוד יותר מסובכת כאשר רב האמנים שהשתייכו לקבוצת הפלוקסוס כבר אינם בין החיים.
האוצר ג'ון הנדריקס טוען שאמני פלוקסוס שפעלו לפני 1978 ולאחר מכן יכולים עדיין להיקרא אמני פלוקסוס, אך אמנים שהחלו לפעול אחרי 1978 אינם יכולים לשייך את עצמם לזרם זה.
למרות טענה זו, שבה מחזיק גם המוזיאון הבינלאומי לאמנות מודרנית, אמנות הפלוקסוס משפיעה עד היום על אמנים צעירים העוסקים במופעי אמנות דיגיטלית.
אחרים טוענים שגם אחרי מותו של מצ'ונס בשנת 1978 היו אמנים רבים, ביניהם גם שאר מייסדי הפלוקסוס, שנשארו נאמנים לזרם.
אמנם אין קהילה מרכזית של זרם הפלוקסוס הנמצאת במקום אחד, אך בעקבות התפתחות האינטרנט הצליחו אנשי הפלוקסוס הוותיקים ליצור קשר עם אומני פלוקסוס חדשים.
האומנים הוותיקים תומכים באומנים הצעירים להמשיך וליצור בדרך הפלוקסוס ולהיפגש גם מעבר לרשת האינטרנט.
רעיונותיהם של חברי הפלוקסוס היו דומים מאוד לרעיונותיהם של חברי תנועת הדאדא שקדמו להם.
הפלוקסוס ניסו להתנגד לאומנות המודרנית השמרנית ויצרו אנטי-אומנות.
הם השתדלו לשמור על מינימליזם והשתמשו הרבה ברדי מייד, חומרים שהיו מוכנים מראש, כמו עבודותיו של מרסל דושן.
במיצגיהם, אומני הפלוקסוס הציגו דברים הקיימים במציאות כבר מראש בצורה אחרת והציגו את הכיוון החדש.
השילוב של הקהל במיצגי הפלוקסוס הביא לידי ביטוי את הרעיון שהעלה דושן – הקהל כחלק משמעותי ביצירה.
אפשר לחלק את השקפותיהם של אומני הפלוקסוס לארבעה גורמים:
הוא לא זרם או סגנון.
אמני הפלוקסוס מנסים לשלב בין מדיות שונות בשביל ליצור קומבינציות מעניינות.
העבודות פשוטות, הטקסטים קצרים וכך גם המיצגים.
הומור הוא חלק חשוב מאוד בפלוקסוס.
למרות שכל אומני הפלוקסוס התאפיינו ברוח מסוימת, לא הייתה להם זהות מאוחדת של קהילת אמנים, והקבוצה כללה מגוון רחב של אמנים ללא מאפיין ספציפי המאחד בין כולם.
בתנועת הפלוקסוס פעלו נשים רבות, יחסית לאותה תקופה.
למרות הגיוון הרב בין אמני הפלוקסוס, מקים התנועה מצ'ונס ניסה ליצור אחדות מסוימת בין האמנים ו"הוציא" מהתנועה אמנים שלא התאימו לתבנית שהגדיר.
בין האמנים שנמנו בתנועת הפלוקסוס בראשית דרכם נמנים יוזף בויס, ג'ון קייג', יוקו אונו, נאם ג'ון פייק וטרי ריילי.
פלוקס הוא דמות בדיונית ביקום הבדיוני של זיכיון "מסע בין כוכבים", המופיע ב"מסע בין כוכבים: אנטרפרייז" ומשרת כקצין הרפואה הראשי על ספינת החלל "אנטרפרייז".
את דמותו מגלם השחקן האמריקאי ג'ון בילינגסלי.
פלוקס הוא יליד כוכב הלכת "דנוביולה" (Denobula) אשר הגיע לכדור הארץ במסגרת תוכנית חילופי מינים רפואית, כאשר נקרא לשרת על סיפון ספינת החלל אנטרפרייז.
במסגרת תוכנית החילופים, הוא מתקשר באופן קבוע עם מקבילו האנושי שעל "דנוביולה טריקסה" (Denobula Triaxa), ד"ר לוקאס (לאחר התקפה של הקסינדי על כדור הארץ, לוקאס הוחזר מדנוביולה והועבר אל מתקן לאחסון קריוגני על כדור הארץ הידוע בשם "תחנה קרה 12").
בהתאם למסורת הדנוביולאנית, לפלוקס יש שלוש נשים, שלכל אחת מהן יש עוד שני בעלים נוספים אחרים.
רק אחת מנשותיו, פיזאל, נראתה במהלך הסדרה "מסע בין כוכבים: אנטרפרייז".
לפלוקס חמישה ילדים משלוש נשותיו: 2 בנות, שכמוהו - עוסקות בתחום הרפואה, ועוד שלושה בנים (אחד מהם הוא אמן; עם השניים האחרים הוא איננו בקשר).
דמותו של פלוקס מוצגת כבעלת ראש פתוח כלפי מינים אחרים ותרבויות זרות, אפילו כלפי האנטריאנים, גזע אשר בעבר היה במצב מלחמה עם הדנוביולנים.
הוא מאוד כן בכל הקשור לעניינים רומנטיים ומיניים, ולעיתים קרובות גורם למבוכה בקרב שאר אנשי הצוות; לפעמים הוא ממלא את התפקיד השדכן.
יש לו עניין בתרופות טבעיות, והמרפאה שלו מכילה גן חיות של בעלי חיים מכוכבים שונים, חלקם כמזון לבעלי חיים אחרים, המשמשים כמקור לתרופות.
פלוקס הוא סקרן עם חוש הומור מעוות, ויש לו חיבה למטעמי מטבח כדור הארץ, ובפרט אוכל סיני (מרק טיפות ביצה במיוחד).
הוא גם מתעניין בדת: פעם הוא התפלל עם קבוצה של נזירים שביקרו על סיפון האנטרפרייז, בילה שבוע עם נזירים במנזר טיבטי, השתתף במיסה בבזיליקת פטרוס הקדוש ברומא, וכן נצפה בטקס הטל-שנאר במתחם הוולקנים בסוסליטו.
היכולות הפיזיות של פלוקס נחשפות בהדרגה לאורך זמן.
נראה כי הוא זקוק למעט מאוד שעות שינה ביום; במקום זאת הוא נכנס לתרדמת חורף אחת לשנה, למשך שישה ימים.
לפלוקס יש שליטה רבה על שרירי הפנים שלו, כך שהוא מסוגל לפתוח את הפה שלו רחב יותר מאשר בני אדם, כפי שמודגם מדי פעם באמצעות חיוך בלתי אפשרי (למשל בפרקים: "Broken Bow", "These Are the Voyages...").
כאשר הוא חש מאוים, לפלוקס יש את היכולת לנפח את ראשו כמו שעושים דגים נפוחיתיים, על מנת להפחיד את התוקפים (הפרק "Home").
לפלוקס הוזרקו ננו-גשושים של הבורג, בפרק "Regeneration" על ידי זכר טרקליאני אשר הוטמע אל תוך הבורג.
בשל מערכת החיסון החזקה שלו, תהליך הטמעתו היה איטי, והותיר לו די זמן על מנת לנטרל את התהליך על ידי הריגת הננו-גשושים עם רמות גבוהות של קרינת אומיקרון.
השיטה תהיה קטלנית עבור בני-אדם, או לכל גזע אחר שאיננו דנוביולאני.
ביקום המראה, ד"ר פלוקס היא לא דמות מרתקת, שלווה וידידותית, כפי שהיא ביקום "הנורמלי".
פלוקס של יקום המראה לובש מדי עור שחורים, בניגוד לבגדים האזרחיים שלובש עמיתו.
הוא דומה למדען הנאצי יוזף מנגלה בכך שבהיעדרו המוחלט של המוסר, הוא באופן שגרתי מבצע ניסויים בבעלי חיים או ביצורים חיים, בצורה נוראית, במרפאה שלו, שדומה ל"חדר אימים".
כאשר האנטרפרייז נהרסת על ידי הת'וליאנים, פלוקס וניצולים נוספים עוברים אל הדיפאיינט (NCC-1764), תחת פיקודו של קומנדר ג'ונתן ארצ'ר.
בסופו של דבר, ט'פול וסובל מצליחים לשכנע את פלוקס להצטרף למרד נגד האימפריה הארצנית, ולנסות ולחבל בספינת, אולם הוא נעצר על ידי גרסת היקום המקביל של צ'ארלס טאקר.
פלוקונאזול (fluconazole) היא תרופה אנטי פטרייתית, המשתייכת למשפחת הטריאזולים (triazole).
פלוקונאזול מעכב את הפעולה של האנזים 14α-sterol demethylase וכך מדכא ביוסינתיזה של ארגוסטרול שהוא מרכיב חיוני לבניית ממברנת התא של פטריות.
פלוקונאזול מסיס במים ומסוגל לחצות את מחסום הדם-מח.
פלוקונאזול מעכב את פעילותו של 14α-sterol demethylase הפטרייתי, האחראי על המרת לנוסטרול לארגוסטרול.
בהיעדר כמות מספקת של ארגוסטרול ממברנת התא הפטרייתי אינה יציבה מה שמביא לחוסר איזון אוסמוטי ולמוות תאי.
פלוקונאזול היא תרופה פונגוצידית- משמע מביאה למות הפטרייה ולא לעצירת התרבותה.
לפלוקונאזול טווח טיפולי רחב המכסה:
פלוקונאזול אינו יעיל כנגד Aspergillus
מבין משפחת האזולים, פלוקונאזול הוא האנטי-פטרייתי בעל הפעילות החלשה ביותר על אנזימי כבד.
עובדה זו הופכת אותו לבטוח לשימוש במינונים גבוהים (אינדקס תרפואטי גבוה).
קנדידה עורית ושל הריריות (מוקוזה).
טיפול בדלקת קרום המח על רקע פטרייתי (חוצה את מחסום הדם-מח)
פלוקונאזול משמש גם כטיפול מניעתי (פרופילקסיס) לזיהומים פטרייתיים בחולים לאחר השתלת מח עצם ובחולי סינדרום כשל המערכת החיסונית-AIDS, אבל הופעתן של פטריות עמידות מעלות בסימן שאלה את אסטרטגיית הטיפול הזו.
כשאר האזולים, פלוקונאזול רעיל לכבד (hepatotoxy), ורצוי לעקוב אחרי תפקודי כבד.
מחוז פלופונסוס הוא אחד משלושה עשר המחוזות של יוון, המשתרע על פני מרבית שטחו של חצי האי פלופונסוס שבדרום יוון.
המחוז גובל במחוז מערב יוון בצפון, ובמחוז אטיקה במזרח ובדרום.
המחוז מתחלק לחמש יחידות אזוריות: ארקאדיה, ארגוליס, קורינתוס, לאקוניה ומסיניאה.
כבירת המחוז משמשת העיר טריפולי, העיר הגדולה במחוז היא קלמטה.
פלוראוביס (שם מדעי: Pelorovis, "כבש מפלצתי") הוא סוג של פר אפריקאי שנכחד.
הפלוראוביס הופיע בפליוקן, כ-2.5 מיליון שנה לפני זמננו ונכחד בפליסטוקן לפני כ-12,000 שנה או בהולוקן לפני כ-4,000 שנה.
מחקר שנערך בשנים האחרונות מערער על תקופות של הסוג וטוען שהוא אינו מונופילטי ובעצם 4 מיניו שייכים לשני סוגים: אחד הקרוב לשור הבר והשני לתאו אפריקאי.
הפלוראוביס דמה לתאו אפריקאי אך היה גדול יותר ובעל קרניים ארוכות ומעוקלות בהרבה.
הוא שקל כ-1,200 ק"ג בממוצע אך הגדולים שבזכרים הגיעו גם למשקל של 2 טון (2,000 ק"ג).
הפלוראוביס היה אחד הפריים הגדולים ביותר שחיו אי-פעם בסדר גודל של ביזון גדול-קרניים (Bison latifrons).
הפלוראוביס מהמין Pelorovis oldowayensis היה בערך בגודלו של תאו אפריקאי אך עם רגליים יותר ארוכות וראש מוארך.
הפלוראוביס מהמין Pelorovis antiquus היה בגודל דומה אך מוצק וחסון יותר.
ליבות הקרן העשויות עצם היו באורך של מטר אחד, וכאשר היו מכוסות בקרטין (בעת שהייצור היה חי, שכן קרטין לא שורד תהליכי התאבנות) אורכן יכל להגיע אף ל-2 מטר.
הקרניים פנו הרחק מהראש והתעקלו החוצה, במינים מסוימים (Pelorovis oldowayensis ו- Pelorovis turkanensis) אף יצרו עיקול בצורת חצי מעגל.
הקרניים של Pelorovis antiquus היו גם הן מרשימות, אך דמו יותר לאלו של תאו מים אסייתי, דבר שבהתחלה הוביל לסווגו תחת הסוג Bubalus.
המין Pelorovis antiquus נכחד בערך לפני 12,000 שנה מדרום ומזרח אפריקה.
מאובנים וראיות ארכאוזאולוגיות מראות שהוא חי בצפון אפריקה עד לפני 4,000 שנה - אז נכחד.
המין Pelorovis oldowaywensis חי באפריקה שמתחת לסהרה ונכחד לפני 800,000 שנה.
המאובנים השלמים ביותר של Pelorovis oldowayensis נמצאו בערוץ אולדובאי בטנזניה.
שלד שלם של Pelorovis antiquus נמצא ליד דג'לפה באלג'יריה.
פלופס היה מלך ספרטה האחרון.
פלופס היה בנו של ליקורגוס.
בתקופת מלוכתו של אביו כבר בוטלה המלוכה הכפולה המסורתית בספרטה והוחלפה במלוכת יחיד.
הוא נולד בשנת 210 לפנה"ס, אם כי ממש באותה שנה מת אביו.
כעוצר עבורו שימש מאחאנידס, ולאחר שזה נהרג בקרב נגד הליגה האכאית, מונה לעוצר קרוב משפחה רחוק שלו נאביס.
אולם בהמשך רצח נאביס את פלופס וכן קרובי משפחה אחרים שלו, והפך לטיראן של ספרטה.
פלור ינסן (Floor Jansen; 21 בפברואר 1981) היא זמרת-יוצרת הולנדית.
זמרת להקת המטאל הסימפוני Nightwish ובעבר סולנית להקת הפרוג מטאל ReVamp ולהקת המטאל הסימפוני After Forever.
ינסן נולדה בעיר גואירלה (Goirle) שבהולנד ב-1981. בגיל 15, החלה ללמוד בבית ספר למוזיקה.
שיריה הראשונים נכתבו באותה התקופה.
לאחר סיום בית ספר תיכון פנתה ללמוד באקדמיית רוק (Rock Academy) ב-1999.
בשנת 1997, בגיל 16 הצטרפה להרכב מוזיקלי בשם "אפוקליפס" (Apocalypse), ששינה את שמו ל-After Forever לאחר מכן.
השתתפה בהרכב זה במקביל ללימודיה.
אלבומם הראשון, Prison of Desire ראה אור ב-2000 והשני, Decipher יצא ב-2001.
יחד עם אריין לוקנסן השתתפה בפרויקט בשם Star One והוציאה אלבום נוסף בשם Space Metal ב-2002. בעקבות כך, ההרכב יצא לסיבוב הופעות ב-2003 שבהלכו הוקלט DVD בשם Live on earth.
במקביל, After Forever הוציאו מיני אלבום בשם Exordium.
לאחר סיום אקדמיית רוק ב-2004, הוציאה אלבום סולו המבוסס על הופעה חיה, בסמוך להוצאת אלבום רביעי של After Forever בשם Invisible Circles.
בשנת 2005 ההרכב הוציא עוד אלבום, בשם Remagine וב-2007 את אלבומם האחרון בשם After Forever.
בעקבות מחלתו של גיטריסט הלהקה, היא הפסיקה את פעילותה לשנת 2008. ינסן ניצלה את הפגרה בשביל להתחיל אלבום סולו נוסף, בשיתוף עם גיטריסט להקת Pagan's Mind, יורן ויגו לופסטד.
פרויקט זה קיבל את השם Sinh.
השתתפה כזמרת אורחת באלבום בשם 01011001 של אריין לוקנסן.
הרכב After Forever לא חזר לפעילות לאחר הפגרה.
לאחר הפסקת פעילות של הרכבה הראשון, המשיכה ינסן את הקריירה כזמרת מטאל, בהרכב חדש אותו הקימה, בשם ReVamp.
היא הלחינה את כל השירים של להקה זו, ושיתפה פעולה עם חברים לשעבר מלהקת After Foreve.
ב-2010, לאחר מספר שינויים בהרכב להקת ReVamp, הוציאה אלבום בשם ReVamp.
הלהקה החלה בהופעות רבות ושיתפה פעולה עם להקת אפיקה.
ב-2011 ינסן הפסיקה את פעילותה למשך שנה וחצי בגלל תחושת שחיקה, דבר שגרם לביטול הופעות.
לאחר מכן, ב-2013 הוציאו אלבום בשם Wild Card.
לאחר הצטרפותה של ינסן כחברה מלאה בנייטוויש, ReVamp נכנסה לתקופת הפסקה מפעילות.
בסוף ספטמבר 2016, הודיעה ינסן על פירוק הלהקה באופן רשמי, בעקבות חוסר יכולתה להחזיק להקה נוספת לצד פעילותה בנייטוויש.
ב-2012 הוזמנה ינסן כזמרת אורחת במהלך סיבוב הופעות בארצות הברית של להקת Nightwish.
היא החליפה את הזמרת דאז אנט אולזון עד סוף הסבב.
סיבוב הופעות זה הוקלט ל-DVD בשם Showtime, Storytime שהוצא לאור בנובמבר 2013 וזכה להצלחה רבה.
לאחר הוצאת האלבום, להקת Nightwish צירפה את פלור ינסן באופן רשמי.
אלבומם השמיני, והראשון עם פלור, Endless Forms Most Beautiful יצא לאור ב-2015. בעקבות הוצאת האלבום, באפריל 2015 יצאה הלהקה לסבב הופעות ברחבי העולם, לרבות צפון אמריקה, אירופה, אוסטרליה, דרום אמריקה והמזרח הרחוק.
ב-2018 יצאה ינסן יחד עם הלהקה לסיבוב הופעות מיוחד לציון 20 שנים להקמתה, הנקרא Decades, שהכיל רשימת שירים מיוחדת מהתקופות המוקדמות של הלהקה וכאלה שכמעט לא בוצעו בהופעות חיות.
ב-2019 הופיעה בתוכנית הטלוויזיה ההולנדית Beste Zangers ("הזמרים הטובים ביותר") והרשימה הן את עמיתיה הזמרים והן את הצופים בבית בקולה.
בתוכנית סוף העונה היא ביצעה גרסת כיסוי לשיר The Phantom of the Opera בדואט עם הזמר הקלאסי הנק פורט.
גרסה זו יצאה כסינגל והגיעה למקום הראשון במצעד הפזמונים ההולנדי.
באפריל 2020 ראה אור האלבום התשיעי של הלהקה, בהשתתפות ינסן, ובשנת 2024 האלבום העשירי, Yesterwynde.
בן זוגה של ינסן הוא מתופף להקת סבטון, האנס ואן דהל (Hannes van Dahl).
ב-15 במרץ 2017 נולדה לזוג בת, לה העניקו את השם פרייה (Freja).
ב-20 באוקטובר 2023 נולדה בתם השנייה.
ב-26 באוקטובר 2022 הודיעה ינסן שהיא אובחנה עם סרטן השד, ולמחרת עברה ניתוח להסרת הגידול, וב-18 בנובמבר הודיעה שהחלימה לחלוטין וכעת היא נקייה מסרטן.
פלורה אן סלינה מונטגומרי היא שחקנית צפון אירית.
מונטגומרי נולדה בבית אבותיה בגרייאבי שבמחוז דאון בצפון אירלנד.
בתם של ויליאם הווארד קלייב מונטגומרי, OBE, מ"רוזמאונט האוס" ומגרייאבי ואשתו השנייה דפני ברידג'מן.
סבא שלה מצד אמה הוא ג'פרי ברידג'מן .
היא צאצאית של הוויקונט הראשון מונטגומרי .
מונטגומרי למדה בבית הספר "רוקפורט" ובבית הספר "דאון האוס".
אחר כך למדה בבית הספר למשחק " The Gaiety School of Acting" בדבלין, אירלנד, וסיימה את לימודיה ב-1994.
בין תפקידיה הבולטים בטלוויזיה היו בסדרות "The Bill" בתפקיד אמה, ב-"Urban Gothic" וב-"Pulling Moves" וכן בסדרה המשטרתית "רציחות במידסומר".
בשנת 2001 השתתפה בסרט "The Discovery of Heaven" וב-2006 הופיעה בסרט "אינסטינקט בסיסי 2".
ב-2001 שיחקה מונטגומרי בפרק בסדרה הרפואית "Body Story 2", בה גילמה אישה בשם פיבי המילטון שנעקצת על ידי צרעה.
ב-2012 השתתפה בפרק הפיילוט של הסדרה "Endeavour" של ITV.
ב-30 באוגוסט 2014 נישאה מונטגומרי לסורן יסן (Søren Jessen) מסעדן דני, בגרייאבי אחוזת משפחת מונטגומרי בצפון אירלנד.
בין האורחים בחתונה היו אורלנדו בלום, הנסיך פרדריק והנסיכה מרי מדנמרק.
פלורה קאדאר (בהונגרית: Kádár Flóra; 4 באוגוסט 1928 – 3 בינואר 2003) הייתה שחקנית תיאטרון וקולנוע הונגרייה.
נולדה בשנת 1928 בעיר בודפשט.
בשנת 1953 פלורה קאדאר סיימה לימודיה באקדמיה לתיאטרון בבודפשט.
בשנת 1957 הופיעה על במת תיאטרון בעיר סגד.
פלוראנס מוניק ארטו הייתה שייטת צרפתייה.
פלוראנס ארטו נולדה בבולון-ביאנקור, מחוז רמות הסן כבתו של ז'אק ארטו, מנהל ההוצאה לאור ארטו.
סבה היה מייסד ההוצאה לאור ואביה פיתח אותה.
בגיל 17 היא נפגעה בתאונת דרכים קשה ולקתה בשיתוק.
הייתה מאושפזת למשך חצי שנה ושיקומה לקח שנתיים.
בשנת 1978 בגיל 21 היא השתתפה לראשונה בשיט במסלול "דרך הרום" מסן-מלו לפואנט-א-פיטר בגוואדלופ.
יכולתה הפיזית הפתיעה והיא והגיעה ליעד במקום ה-11, מה שהביא לה את הכינוי "הארוסה הקטנה של האטלנטי".
בסוץ שנות ה-1980 ארטו שכנעה איש עסקים בתחום הנדל"ן בשם כריסטיאן גארל, לממן לה את בניית טרימרן, שכונה "פייר Iלה פרמייה" (פייר הראשון).
על לכי שייט גדול זה השיגה פלוראנס ארטו בשנת 1990 שיא עולמי במהירות בחצייה לבד של צפון האוקיינוס האטלנטי במסלול "דרך הרום".
השיא הקודם היה ארוך ביומיים.
בדרך נשארה ברגע מסוים ללא הנווט האוטומטי וללא הרדיו שהתקלקלו.
בנוסף התמודדה עם בעיות בריאות - איבדה דם בעקבות הפלה טבעית ולבשה צווארון בגלל בקע חולייתי בעמוד השדרה הצווארי.
בשנת 1992 משבר בועת הנדל"ן פגע בספונסור שלה והספורטאית לא הצליחה להצטייד בטרימר גדול חדש, כפי שרצתה, לקראת שיט מסביב לעולם.
נאלצה למשך 5 שנים להסתפק בחציות טרנסאטלנטיות על כלי שיט פחות חזקים ופחות מרשימים מ"פייר I".
בשנת 2007 חצתה את האוקיינוס האטלנטי בתחרות Transat ע"ש ז'אק ואבר, על ספינת Class 40 בחברת לוק פופון, אך השניים הגיעו רק במקום ה-11.
בשנת 1997 יחד עם ברונו פרון (Bruno Peyron) זכתה בשיט ב"טרנספסיפיק" (חציית האוקיינוס השקט)
בשנת 2006 השתתפה בשיט נשים למען השלום במסלול "דרכה של אליסה" בין לבנון לתוניסיה דרך יוון, איטליה, צרפת, מונקו וספרד.ב-2014 השתתפה בשיט GrindStop במסגרת מחאה שאורגנה על ידי קבוצת Sea Shepherd נגד ציד לווייתנים באיי פרו
מקשר זוגי עם השייט המקצוען לואיק לנגואה נולדה לה ב-1994 בת, מארי.
בשנת 2015 ארטו השתתפה בתוכנית הריאליטי Dropped של הערוץ הצרפתי TF1 שבה ספורטאים הוסעו על ידי מסוקים אל המדבר.
בעת הצילומים ב-9 במרץ 2015 ארטו נהרגה בהתנגשות מסוקים בוויז'ה קסטלי בפרובינציה לה ריוחה בארגנטינה יחד עם עוד תשעה אנשים, ביניהם שניים מעמיתיה לתחרות.
1990 - נבחרה לאלופת האלופים הצרפתים של השנה על ידי עיתון הספורט "ל'אקיפ"
1978 - 1990 - פרס מוניק ברליו של אקדמיית הספורט הצרפתית - הייתה הספורטאית ביחידה, יחד עם מריאל גואטשל שזכתה פעמיים בפרס זה המוענק לספרטאיות המצטיינות של השנה
2016 -לרגל חגיגות הים של ברסט, שמה הוענק לסכר בנמל התענוגות מולן בלאן בעיר ברסט.
2009 - Un vent de liberté (רוח של חופש) - ספר אוטוביוגרפיה (הוצאת ארטו)
פלורנס נוואנזורואהו נקירו נוואפה הייתה סופרת ניגרית הידועה בשם פלורה נוואפה.
היא נקראה האמא של הספרות האפריקנית המודרנית, המבשרת של דורות של סופרות אפריקאיות.
היא מוכרת כסופרת האפריקאית הראשונה שפרסמה בשפה האנגלית בבריטניה.
היא זכתה להכרה בינלאומית, בעקבות פרסום ספרה הראשון Efuru שיצא לאור ב-1966. היא מעולם לא הגדירה את עצמה כפמיניסטית, היא ידועה בעיקר בכך שהציגה את החיים המסורתיים ונקודת המבט של נשות שבט איגבו, קבוצה אתנית שמקורה בדרום-מזרח ניגריה.
נוואפה ידועה גם בעבודה שביצעה כשרת מדינה שעסקה בשיקום לאחר מלחמת ביאפרה שהתרחשה בין השנים 1967–1970 בעת שמורדים בני שבט איגבו ניסו לפרוש מניגריה ולהקים מדינה עצמאית.
היא עבדה במיוחד עם יתומים ופליטים שנעקרו ממקומם בעת המלחמה.
לאחר מכן היא הפכה למוציאה לאור של ספרות אפריקאית ובקידום נשים בחברה האפריקאית.
היא הייתה אחת מראשונות המוציאות לאור האפריקאיות בעת שהקימה בשנות ה-70 של המאה ה-20 את בית ההוצאה לאור Tana Press.
נוואפה נולדה באוגוטה עיר בדרום-מערב ניגריה השוכנת לגדות אגם לוגוטה .
היא הייתה הבכורה מבין שישה ילדים של כריסטופר איג'אומה (Christopher Ijeoma), סוכן של החברה הבריטית החברה המאוחדת של אפריקה ומרתה נוואפה (Martha Nwapa), מורה לדרמה.
משפחתה הייתה אמידה ובעלת השפעה.
בעת שנולדה, ניגריה הייתה מושבה בריטית.
פלורה נוואפה למדה בבתי ספר באוגוטה, בפורט הרקורט ובלאגוס.
היא החלה ללמוד ב-1953 לתואר BA באוניברסיטת איבאדן באיבאדן, העיר השנייה בגודלה בניגריה, וסיימה את לימודיה ב-1957. לאחר מכן עברה לסקוטלנד, וב-1958 קיבלה דיפלומה בחינוך מאוניברסיטת אדינבורו.
לאחר חזרתה ב-1958 לניגריה הצטרפה נאוופה כקצינת חינוך, למשרד החינוך בקאלבאר , עיר בדרום ניגריה, היא עבדה בתפקידה זה עד 1959. לאחר מכן החלה לעבודה כמורה ב-Queen's School באנוגו , הא לימדה שם אנגלית וגאוגרפיה עד 1962. בין השנים 1962–1967 עבדה כעוזרת רשם באוניברסיטת לאגוס .
בשנת 1967 פרצה מלחמת ביאפרה שנמשכה עד 1970, נוואפה ומשפחתה ברחו מלאגוס לאזור דרום-מזרח ניגריה.
לאחר המלחמה בשנים 1970–1971 שימשה כשרת הבריאות והרווחה ב-East Central State (היום אזור זה מחולק בין מדינות אנוגו , אנמברה ,אביה , אבוני ואימו ).
אזור זה נשא ברוב הנטל וההפצצות של מלחמת ביאפרה.
במהלך תקופה זו, עבדה לאיחוד ילדים והורים שאבדו עם משפחותיהם ובתיהם, וגם כדי לספק מחסה הולם ל-2,000 ילדים יתומים.
בנוסף עסקה בשיקום ובמציאת דיור לפליטים.
בתוך שנה אחת, היא הצליחה לאחד את כל ילדי הפליטים עם משפחותיהם.
ולאחר מכן עבדה כשרת הקרקעות, סקר ופיתוח עירוני (שנים 1971–1974)
במהלך חייה פרסמה נוואפה שישה רומנים, תשעה ספרי ילדים, שלושה מחזות, שני ספרי אוספים של סיפורים קצרים, ספר שירים וספר מסות.
ספרה הראשון של נוואפה, Efuru אותו החלה לכתוב ב-1962, פורסם ב-1966 בהוצאת Heinemann Educational Books.
הספר המבוסס על סיפור עם עוסק באישה בשם "אפורו" שלא נכנעת לגורלה ולמסורת בגלל נישואיה לשני גברים כשהיא מוכיחה שאישה יכולה לשרוד גם בלי בעל.
הספר נחשב לעבודה חלוצית של כתיבת ספר באנגלית על ידי סופרת אישה מאפריקה.
לאחריו כתבה נוואפה ב-1967 את הספר Idu.
הספר מספר על אישה שחייה היו כה קשורים בבעלה, וכשהוא מת, היא מחפשת אותו בעולם המתים.
את הספר Never Again (לעולם לא) העוסק במלחמת ביאפרה, פרסמה ב-1975. הספר עוסק באישה שבתחילת המלחמה תמכה במטרת המורדים לפרוש מניגריה, ובהמשך היא מנסה להבין את חייה ואת מעשיה.
את הספר One is Enough (אחד זה מספיק) פרסמה ב-1981, ו-Women Are Different (נשים הן שונות) ב-1986. היא פרסמה שני קובצי סיפורים: This Is Lagos and Other Stories (זוהי לאגוס וסיפורים אחרים) ב-1971 ו-Wives at War, and Other Stories (רעיות במלחמה וסיפורים אחרים) ב-1980. גם ספר זה עוסק במלחמת ביאפרה.
בספרים This Is Lagos and Other Stories, One Is Enough ו-Women Are Different, היא עוסקת בנשים הניגריות בחברה המודרנית, תוך מתן מבט רחום על דמותן
בנוסף פרסמה ב-1986 ספר שירים Cassava Song and Rice Song (שיר קסאווה ושיר אורז).
בנוסף פרסמה מספר ספרי ילדים.
ספריה אלה התבססו על סיפורי עם ופולקלור, כדי להדגיש את ההיבט המוסרי של הסיפורים.
לקראת מותה, השלימה נוואפה כתיבת ספר נוסף בשם "'The Lake Goddess'" (אלת האגם).
היא השאירה את כתב היד בידי חבר, והספר פורסם לאחר מותה ב-1995. הספר עוסק באלה "אם המים" שהייתה מקור השראה לספריה של נוואפה.
ב-1976, לאחר שלא הייתה מרוצה מהמוציא לאור של ספריה, ייסדה את בית ההוצאה לאור Tana Press.
ההוצאה עסקה בספרים לקהל הבוגר.
הוצאה זאת הייתה ההוצאה הראשונה במערב אפריקה בבעלות אישה שחורה.
בית ההוצאה פרסם את ספריה וספרים של סופרים אחרים וב-1977 הקימה את החברה "Flora Nwapa Company" שעסקה בפרסום ספרי ילדים.
היא הגדירה כאחד מיעדיה: "לתת מידע ולהשכיל נשים בכל העולם, במיוחד פמיניסטיות, לגבי תפקידן של הנשים בניגריה, עצמאותן הכלכלית, יחסיהן עם הבעל והילדים, אמונותיהן המסורתיות, ומעמדן בקהילה בכללותה".
Tana הוגדרה כהוצאת הספרים הראשונה בבעלות אישה, המתמקד בעיקר בציבור נשים קוראות.
זה היה פרויקט חריג בזמנו כשאף אחד לא הסתכל על הנשים כקהל יעד קורא וקונה ספרים.
הקריירה של נוואפה כמחנכת ומורה נמשכה כל ימי חייה.
היא לימדה גם במכללות ובאוניברסיטאות ברחבי העולם כולל אוניברסיטת ניו יורק, אוניברסיטת מינסוטה, אוניברסיטת מישיגן ואוניברסיטת אילורין (University of Ilorin) בניגריה.
ב-1989 היא מונתה לפרופסור אורח לכתיבה יוצרת באוניברסיטת מאידוגורי השוכנת במדינת בורנו בצפון-מזרח ניגריה.
היא החזיקה במשרה זו עד מותה.
פלורה נאוופה מתה בגיל 62 מדלקת ריאות ב־16 באוקטובר 1993, בבית חולים באנוגו בניגריה.
על מאמציה הרבים כשרה בשיקום אנשים ואזורים קיבלה ב-1983 מידי ממשלת Shehu Shagari את האות (Officer of the Order of the Niger (OON , שנחשב אות הכבוד השישי בחשיבותו בממשל הפדרלי של ניגריה.
ב-1982 קיבלה מידי אוניברסיטת איבדאן את אות Distinguished Alumni Award.
היא קיבלה מעיר הולדתה את התואר Ogbuefi", תואר גבוה של צ'יף, הניתן בדרך כלל להישגים של גברים.
פלורה נוואפה היא נושא לסרט תיעודי בשם: "The House of Nwapa" (הבית של נוואפה) שנעשה על ידי Onyeka Nwelue .
הצגת הבכורה של הסרט הייתה באוגוסט 2016.
ב-13 בינואר 2017, צוין יום הולדתה של נוואפה על ידי שרבוט גוגל
פלורה טריסטן, בשמה המלא פלורה-סלסטין-תרז-אנרייט טריסטן אי מוסקוסו לנה - 14 בנובמבר 1844 בורדו) הייתה סופרת פעילה חברתית צרפתייה וחלוצה של הסוציאליזם והפמיניזם.
היא נודעה בזמנו כמחברת של רשמי מסעות, רומן אוטופי וביקורת חברתית, אך נשארה מפורסמת על ידי תרומתה לתורות הפמיניסטיות המוקדמות, שדגלה ברעיון האינטרנציונליזם וסברה שקידום זכויות הנשים תלוי באופן ישיר בקידום מעמד הפועלים.
ההיסטוריונית ס' ג'ואן מור ראתה בהגותה "סינתזה אוטופית" של פמיניזם וסוציאליזם.
טריסטן כתבה מספר ספרים, בהם ידועים "נדודיה של פאריה" (1838), "טיולים בלונדון" (1840) ו"איגוד הפועלים" (1843), ספר שבה דגלה באיגוד עולמי של הפועלים והפועלות, חמש שנים לפני "המניפסט הקומוניסטי" של קרל מרקס.
נחשבת לאחת הנשים העיתונאיות או הכתבות הראשונות.
טריסטן הייתה חמת מזג ולדברי הידיד שלה, אלפונס קונסטאן, ראתה עצמה מתפקדת כמעין "אשה-משיח".
היא הייתה סבתו של הצייר פול גוגן.
פלורה טריסטן נולדה בשנת 1803 ביישוב סן מאנדה, שרובו הפך לימים, ב-1860 לחלק מהרובע השנים עשר של פריז.
היא הייתה בת של מריאנו טריסטן אי מוסקוסו, קולונל בחיל הים הספרדי, אציל פרואני, שנולד בארקיפה בפרו.
משפחת האב הייתה אחת המשפחות החזקות ביותר בדרומה של פרו.
אחי האב, פיו דה טריסטן כיהן כמשנה למלך של פרו.
האם, אן-פייר לנה (Laisnay), הייתה צרפתייה פריזאית שנמלטה לספרד בימי המהפכה והכירה את בעלה לעתיד בבילבאו.
בני בני הזוג נישאו ב-1802 בביתה של אן לנה בבילבאו על ידי האב רונסלן.
עם זאת תעודת הנישואין לא הועברה על ידי החתן לרשויות הספרדיות ומשום כך לא הגיעה אף למרשם האוכלוסין הצרפתי.
בני הזוג עברו לגור בפריז והתגוררו בבית גדול ברחוב ווז'יראר.
כשבגיל ארבע, ב-7 ביוני 1807 התייתמה טריסטן מאביה, הוריה עדיין לא מיסדו את נישואיהם בפני השלטונות והאב לא השאיר צוואה.
נכסיו בפרו ובספרד עברו לחזקת קרובי המשפחה מפרו ובשנת 1808, כשצרפת נמצאה במצב מלחמה עם ספרד, רכושו מצרפת הופקע על ידי השלטונות הצרפתיים.
בנסיבות אלה תנאי המחיה של המשפחה הורעו מאוד.
ילד שני, מריאנו פיו אנריקה, שנולד שבועיים אחרי מות האב, חי רק עשר שנים ומת בשנת 1817. הילדים גדלו בתנאי עוני בבית אחר בפריז, אחר כך החל משנת 1810 ביישוב ל'אי-לה-רוז, לא רחוק מפריז.
טריסטן חלמה מילדותה על ייחוסים דמיוניים - לקיסר האצטקי מונטזומה או לסימון בוליבר.
ב-1818, אחרי מות הילד, חזרו טריסטן ואמה לגור בפריז, הפעם ברחוב פואר, בשכונה עממית.
טריסטן למדה ריקוד וצביעה על חרסינה.
בגיל 17, בפברואר 1817, לדבריה, בלחץ אמה, כדי להיחלץ מן העוני, התחתנה עם מעביד שלה, החרט אנדרה-פרנסואה שאזאל (1796–1860), אחיו של הצייר אנטואן שאזאל, אדם מבוסס אך בעל אופי אלים וקנאי.
לשאזאל היה בית מלאכה ברובע מונמארטר.
במספר מכתבים שלה אל שאזאל בשנת 1821 לפני נישואיהם טריסטן הביעה כלפיו רגשי אהבה שנראו כנים (המכתבים נחשפו על ידי בעלה בפומבי בעת משפטו בשנת 1837).
טריסטן ראתה בנישואיה מוסד שהעניק גושפנקא למעמדה הנחות, חסר האוטונומיה, כמו של מכונה המעמידה צאצאים, מעמד שהפך לנצחי אחרי ביטול האפשרות לגירושין עם הרסטורציה של המלוכה בצרפת בשנת 1815.
ב-1822 נולד לה בנה הראשון, שנפטר כעבור עשור.
ביוני 1824 נולד בנה השני, ארנסט-קאמי, ב-2 במרץ 1825, בעוד היא בהריון, היא עזבה את הבית עם שני ילדיה וחזרה לבית אמה, שבו נולדה ב-16 באוקטובר 1825 בתה אלין-מרי, לימים אמו של הצייר פול גוגן.
לא ידוע הרבה על חייה של טריסטן בשנים אחרי פרידתה מבעלה.
בשנת 1826 עבדה כמלווה של משפחה אנגלית שחיה בצרפת וחזרה ללונדון.
ב-1829 הכירה באכסניה בפריז קפטן של הצי הסוחר בשם זאקארי שאברייה, שהתוודע בפרו לאחיו הקטן של אביה, פיו טריסטן אי מוסקוסו שעמד בראש משפחת טריסטן בפרו.
טריסטן כתבה לו מכתב שבו תיארה את הקשיים שבה חיה יחד עם גיסתו ואחייניו, וביקשה ממנו להכיר בחוקיותם כילדי אחיו ולהבטיח להם את חלקם בירושתו של מריאנו המנוח.
פיו טריסטן השיב במילים חמות, ושלח סכום של כסף אולם דחה את הכרתה כיורשת אחיו בגלל מעמדה כממזרה.
על אף התשובה המאכזבת של דודה, באפריל 1833 הפליגה טריסטן מבורדו לפרו, אל עיר אביה, ארקיפה.
נסעה על סיפון אוניית הקיטור "מקסיקן" בפיקוד מכרה, זקארי שאברייה, איתו ניהלה רומן לאורך ששת חודשי המסע.
בארקיפה התקבלה באדיבות והתארחה בבית משפחת טריסטן אי מוסקוסו, שהעמידו לרשותה את משרתיה והכירו לה את נכבדי המקום.
התפלאה למצוא באותה חברה נשים מן המעמד הגבוה, שנהנו, למרות חוסר השוויון, מאוטונומיה רחבה יותר ממה שהכירה.
דוגמה חיה לכך הייתה פרנסיסקה סוביאגה אי ברנאלס, אשת נשיא פרו אוגוסטין גמארה (Agustín Gamarra), שהשתתפה אישית במלחמות האזרחים, אף עמדה בראש יחידות צבאיות בקרבות והוכיחה מרץ וכישורים בניהול ענייני המדינה.
היא נותרה בפרו עד 16 ביולי 1834 ובתקופה זו כתבה יומן על חוויותיה.
היומן פורסם ב-1838 תחת הכותרת "נדודיה של פאריה".
בשובה לצרפת השיגה מקרובי אביה את הזכות לקצבה קטנה קבועה שהמתיקה את מעמדה כ"פאריה" של המשפחה.
יצאה מפרו עם מודעות עצמית גבוהה יותר ונחושה לפרסם ולבצע תוכנית פוליטית ואינטלקטואלית בנושאים חברתיים.
פעילותה החברתית והספרותית בשובה לצרפת
בהגיעה לצרפת פרסמה חוברת בהשראת החוגים האוטופיסטים: "Nécessité de faire un bon accueil aux femmes étrangères" (הצורך לקבל את הנשים הזרות בסבר פנים יפות) שבה הציעה להקים עמותת סעד שתעניק לנשים הזרות והבודדות קבלה חמה וקורת גג.
באותה חוברת הדגישה את הצורך בחינוך הנשים ובאיחוד שורותיהן.
כמו כן פרסמה ב"רווי דה פארי" ב-1836 את הפרק הראשון של יומנה מפרו תחת הכותרת "המנזר בארקיפה", כתבה גם בכתבי העת "L'Artiste" (האמן) ו-"Le Voleur".
בסופו של דבר שני כרכי "נדודיה של פאריה" הוצאו לאור ב-1838 יחד עם "מפיס", רומן שהופיע כסיפור בהמשכים שגבוריו היו דמויות מנוגדות של פועל וישועי.
הרומן שאב השראה מהרומנים של ויקטור הוגו ואז'ן סי.
מצד שני סי עצמו הושפע מספר זה של טריסטן בכתיבת הרומן שלו "היהודי הנודד".
טריסטן הכירה אישית את הסוציאליסט האוטופי שארל פורייה וכנראה, בליון גם את פייר-ז'וזף פרודון.
לדברי גוגן, האחרון הגדיר אותה כ"גאונית".
לפי מקורות אחרים הוא חשב אותה ל"משוגעת" בגלל רעיונותיה הפמיניסטים להם התנגד בחריפות.
בינתיים הבעל, אנדרה שאזאל, שלא השלים עם בריחת אשתו וילדיהם, ניסה מספר פעמים לחטוף את הילדים.
באחת ההזדמנויות הואשם על ידי בתם אלין בניסיון לאנוס אותה.
ב-10 בספטמבר 1838 הוא ירה באקדח על טריסטן ופצע אותה בחזה.
הכדור נשאר בגופה לכל שאר חייה.
במשפט, הסנגור של בעלה, ז'ול פאבר ה"פרוגרסיסט", לימים שר החוץ של הרפובליקה הצרפתית השלישית ניסה להפחית את אחריות לקוחו על ידי תיאורו את טריסטן כאישה שפלה, בת בלתי חוקית, חסרת ערך וערכים.
השופטים דנו את שאזאל לעשרים שנות מאסר, מהן הופחתו חלק מאוחר יותר.
בהמשך ביקרה טריסטן שוב בלונדון למשך ארבעה חדשים, באנגליה, שבלטה אז בעולם על ידי פיתוחה הכלכלי, החברתי והפוליטי.
ביקרה במפעלים שבהם הפועלים, כולל נשים וילדים, שהו במרבית שעות היום ובשכונות העוני שבפרברי העיר, התרשמה מהסמטאות המלאות בקבצנים ובתי זונות, מהמועדונים האקסלוזיבים של האצילים והבורגנים שבילו בהם שעות בדיונים על הפיננסים וענייני דיומא, ובמשחק ויסט.
פקדה את הרחובות הרחבים המרכזיים שבהם צעדו כל המי ומי בתלבושותיהם האלגנטיות.
היא כתבה בעקבות ביקור זה את ספרה "טיולים בלונדון" (1840) שהקדישה "למעמדות העובדים".
בספר הדגישה את הצורך שהעובדים ייאבקו למען זכויותיהם לחינוך, לסעד חברתי, לתעסוקה ולמען השוויון בין נשים לגברים.
בשנת 1843 כתבה טריסטן את אחרון כתביה, המסה "איגוד הפועלים", שבה, לצד רעיונות של סוציאליזם אוטופי וסוציאליזם שהכירה באמצעות ספריהם של שארל פורייה, סן סימון ואחרים, הציגה בד בבד גם את דחיפות הצורך בשחרור האישה.
כמנוע במאבק למען זכויות מעמד הפועלים וזכויות הנשים, הציעה טריסטן להקים איגודי פועלים.
"אם אתם מפולגים, תהיהו חלשים ותפלו, ממוטטים על ידי כל מיני מצוקות!
יהיו לצדכם מספרים, ומספרים הם דבר אדיר".
טריסטן התרחקה מגישות ההרמוניה החברתית והנדבנות הנאורה של הוגים סוציאליסטים אוטופיים וראתה צורך בארגון של הפועלים והפועלות בכל מקום באיגודים שייאבקו על זכויותיהם, תוך גיבוש תודעתם כמעמד חברתי, הירתמותם למאבק מעמדות, עימות עם המעמדות השליטים בחברה.
היא קשרה את שחרור האישה לשחרורו מדיכוי של מעמד הפועלים.
בכך עמדתה הייתה קרוב לפורייריסטים שהדגישו כי האמנציפציה של האישה היא מדד לקדמה החברתית.