tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ניסיונות ראשונים לשלב אנשים עם נכויות בעבודה החלו באמצע שנות ה-40 של המאה ה-20. נקודת המוצא היא שכל אדם מסוגל לתפקד ולעבוד, לכל אחד כישורים ויכולות משלו.
כאשר יאותרו הכוחות הללו, יתאפשר לאדם להגיע למקסימום מיצוי היכולת.
מיצוי עצמי מוביל לתחושת כוח והצלחה, שתתרום גם לתהליך של פיתוח מיומנויות אישיות ובינאישיות במקום העבודה ומחוצה לה.
במאה ה-20 התפתחה התפיסה לגבי עבודה בכלל, שמלבד השכר ממקום העבודה, זהו גם המקום שבו האדם מבטא את יכולותיו ויוצר קשרים בינאישיים.
השיקום התעסוקתי של נפגעי הנפש קיבל משמעות שונה מאז השינויים שהתרחשו בתפיסות החברתיות וערכי היסוד של החברה.
השיקום מושפע באופן דינמי מתנועות חברתיות הפועלות לטובת זכויות הפרט, שוויון וחובת החברה כלפי אזרחיה והחלשים בתוכה בפרט.
על פי חוק המוסד לביטוח לאומי זכאי להגיש תביעה לשיקום מקצועי כל אדם עם מוגבלות גופנית או נפשית אשר נקבעו עבורו לפחות 20% נכות רפואית לצמיתות ואינו בגיל פרישה ללא תלות בקביעת דרגת אי כושר או בזכאות לקצבת נכות.
תנאים נוספים לזכאות הם: קושי לחזור לעבודה עקב הליקוי שנגרם לו, צורך בליווי מקצועי על מנת לחזור לעבודה וכן מסוגלותו להשתלב בתוכנית מקצועית.
בשנת 1997 הוקמו ועדות שבדקו את צורכיהם של נפגעי הנפש בישראל מה שיצר תשתית להכנת חוק שיקום נכי נפש בקהילה התש"ס 2000, אותו יזמה והובילה ח"כ תמר גוז'נסקי בשיתוף עם משפחות, צרכנים ואנשי מקצוע מתחום בריאות הנפש.
החוק מאפשר לאוכלוסייה של נפגעי הנפש בישראל ליהנות מתוכניות שיקום שונות.
הזכאות לסל השירותים המוגדרים בחוק היא עבור אנשים עם 40% נכות נפשית מטעם הביטוח הלאומי.
בחוק מפורטים גם הוועדות העוסקות בנושא ואחריותן, עקרון הסודיות ושמירת זכויות הפרט, תקצוב ודרך הסיוע בתהליך השיקום.
בנוסף, בחוק שיויון זכויות לאנשים עם מוגבלות, 1998, בסעיף 9 המתייחס לייצוג הולם של אנשים עם מוגבלות בשוק העבודה, מוסדות ממשלתיים ופרטיים כאחד.
לסעיף זה בחוק יצא בספטמבר 2014 צו הרחבה המגדיר כי ייצוג הולם הוא של 3% אנשים עם מוגבלות לכל מעסיק שלו 100 עובדים ומעלה.
השיקום המקצועי הכללי החל על ידי המוסד לביטוח לאומי, הכולל פונקציה של שיקום תעסוקתי- הוקמו מרכזי שיקום המהווים גם היום אפשרות שיקומית הפתוחה לבחירת המשתקם, כולל נפגעי הנפש- במרכזים אלה ניתן להסתייע באבחון הבודק מיומנויות, כישורים וכוחות במטרה להשתלב בתעסוקה הולמת.
בכמה מרכזי שיקום כאלה אף הוקמו מסגרות מיוחדות לאבחון נפגעי נפש, כך שיתאים להם במיוחד.
בנוסף, מציע המוסד לביטוח לאומי גיבוש קריירה תעסוקתית.
רכישה ולמידת מקצוע במוסדות המוכרים וסיוע במציאת עבודה בסוף לימודים בשוק העבודה הפתוח.
כמו כן, בהתאם לחוק שיקום נכי נפש בקהילה, וכחלק מסל השיקום האישי של האדם, קיימות מסגרות המופעלות על ידי עמותות וחברות פרטיות הממומנות ומפוקחות על ידי משרד הבריאות.
המועדון התעסוקתי נותן מענה למשתקמים בעלי יכולות מוגבלות או מיומנויות לא מפותחות וקולט באופן זמני אנשים במשבר ולאחריו.
ההשתתפות במועדון התעסוקתי היא על בסיס יומי ושעות גמישות.
מועדון תעסוקתי, בדרך כלל, מתמקד בעבודה חרושתית.
יש מועדונים המושתתים על יצירה ואומנות ובחלק מהמועדונים מתקיימים חוגי העשרה בתחומים שונים כגון: תכשיטנות, בישול, היגיינה וכו'.
מטרת המועדונים להקנות מושגים בסיסיים ביחסי עבודה, בשילוב האפשרות לקידום למסגרות תעסוקה מורכבות יותר.
המועדונים אינם מזכים את המשתתף בשכר אלא בהשתתפות בדמי נסיעה ובדמי כיס בהתאם לנוכחות.
העבודה במפעל מוגן מלווה בכניסה הדרגתית.
המשתקמים יכולים לעבוד בין חמישה לשישה ימים בשבוע, במשך ארבע עד שמונה שעות ליום, בהתאם ליכולת ולמוטיבציה.
השכר הוא דיפרנציאלי לפי המפעל, ההתמדה, התפוקה וטיב העבודה.
מסגרות אלה אינן מקיימות יחסי עובד מעביד וכל המשתמע מכך.
דוגמה למפעל מוגן הוא "סיפור חוזר" המהווה רשת חנויות ספרים חברתית ומרכז הכשרה תעסוקתי בכל הארץ.
שירות המסייע להשתלבות המשתקם בתעסוקה שיקומית מוגנת ומלווה אותו בשוק החופשי.
המושג הצלחה, בתעסוקה נתמכת, מוגדר כמוכנות לעבודה בשוק החופשי.
המונח כולל: דייקנות, נוכחות עקבית, יכולת עבודה רציפה של מספר שעות, יכולת לקבל הדרכה ולעקוב אחר ההנחיות, הופעה הולמת, גילוי עניין בעבודה, יכולת תקשורתית עם הסביבה ברמות הנדרשות.
השכר הוא דיפרנציאלי ויכול להגיע מעל גובה הקצבה.
תעסוקה נתמכת היא השאיפה למיצוי יכולת המשתקם בתהליך השיקום המקצועי.
שִׁיקוֹטָן , הידוע גם בשם שְׁפַּנְבֵּרְג על שם מרטין שפנברג, הוא אי בים אוחוצק מקבוצת האיים הקוריליים הדרומיים.
האי מוחזק בידי רוסיה, ומשתייך לנפת יוז'נו-קורילסקי שבמחוז סחלין.
יפן טוענת לריבונות עליו, כמו על שאר האיים הקוריליים הדרומיים.
שמו בא משפת האיינו, ומשמעותו היא "הכפר עצמו" או "העיירה האמיתית".
האי הוא אחד מהאיים שברית המועצות התחייבה ב-1956 להעביר ליפן בעת חתימת הסכם שלום בין שתי המדינות.
שטחו הכולל של שיקוטן הוא 225 קמ"ר.
זהו אי הררי, שנוצר על ידי סלע געשי ואבן חול מתור הקרטיקון העליון ומעידן הקנוזואיקון.
גובהו הממוצע של האי הוא 300 מטר מעל פני הים, כאשר הנקודה הגבוהה ביותר באי היא בגובה של 412 מטר.
ישנם שני הרי געש כבויים באי: הר טומרי והר נוטורו.
הצמחייה בשיקוטן כוללת בעיקר עצי אשוח, ארזית, עצים נשירים, חזרן וערער.
ישנם שני יישובים באי: מלוקורילסקויה (נקרא בעבר שיקוטן) וקראבוזבודסקויה (נקרא בעבר אנמה).
כלכלת האי מבוססת על דיג, בעיקר של בקלה, סרטנאים וקלפ.
רעידת אדמה שאירעה ב-4 באוקטובר 1994 וצונאמי שבא לאחר מכן גרמו להרס רב לחופי האי.
שיקוי אהבה מס' 9 הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת קומדיה רומנטית משנת 1992, בכיכובם של טייט דונובן וסנדרה בולוק.
הסרט בוים על ידי דאיל לאונר.
פול מתיוס (טייט דונובן) הוא ביוכימאי בודד העובד בצמוד לעמיתתו, הביולוגית דיאן פארו (סנדרה בולוק).
פול, חסר הצלחה בתחום האהבה, מקבל שיקוי אהבה (שיקוי מס' 8) המכיל פרומונים ממגדת עתידות.
כמדען שאינו מאמין בניסים הוא זורק את השיקוי לפח האשפה אך כאשר החתול שלו שותה מהשאריות שלו ומושך את כל חתולות השכונה הוא מחליט לבדוק את השיקוי בצורה מדעית יחד עם עמיתתו לעבודה.
תחילה הם מנסים את השיקוי על בעלי חיים ולאחר מכן על עצמם וזוכים בעקבותיו במחזרים רבים.
למרות ההצלחות עם המין השני פול מבין שהאישה בה הוא באמת מעוניין היא דיאן.
לצורך זה הוא מקבל ממגדת העתידות את שיקוי האהבה מס' 9, המבטל את השפעת השיקוי הראשון.
פול מתפכח מהשפעת השיקוי ויוצא להחזיר את דיאן אליו.
הוא מגיע אליה בדקות האחרונות לפני חתונתה לגארי שגם הוא שתה מהשיקוי, מצליח לנשק אותה ולגרום לה להתפכח, לבטל את החתונה ולחזור אליו.
שיקום בלתי-פורמלי הוא שדה פעולה בו מיושמים עקרונות החינוך הבלתי פורמלי בתהליכי שיקום.
מושג השיקום מגיע מעולם הרפואה ומתייחס לתהליך המסייע לאנשים עם לקות לשפר את התפקוד שלהם באופן משמעותי.
לעומת זאת, החינוך הבלתי פורמלי הוא תפיסה חינוכית, המבוססת על ההנחה שניתן ורצוי לממש מטרות חינוכיות וחברתיות בסיוע עקרונות, תכנים, ארגונים וכלים בעלי רמת מיסוד גמישה.
את המושג "שיקום בלתי פורמלי" הגדיר לראשונה גידי צור, במאמר אותו פרסם בשנת 2013 בכתב העת "עט השדה".
השיקום הבלתי פורמלי עם כן, הוא מושג רב-תחומי המתייחס להחלת עקרונות החינוך הבלתי פורמלי בתהליכי שיקום של בני נוער וצעירים.
תהליך השיקום מתקיים במסגרת קבוצה חינוכית-שיקומית, החיה ביחד במסגרת של קומונה שיתופית-שיקומית.
מדריכי הקבוצה הם אנשי חינוך המלווים על ידי אנשי מקצוע מתחומי השיקום השונים (ריפוי בעיסוק, עבודה סוציאלית, פסיכולוגיה שיקומית ועוד).
המטרות העיקריות של השיקום הבלתי פורמלי הן האצת תהליך הספרציה-אינדיבידואציה של המתבגר מהוריו, ולימוד דרך התנסות של תפיסות, יכולות ומיומנויות לניהול חיים עצמאיים במסגרת הקהילה.
ראובן כהנא, טען כי מה שמבחין בין ארגוניים פורמליים לאלה שאינם פורמליים אינן המטרות או אופן תפקודם, אלא הצפנים ההתנהגותיים העומדים בבסיסם.
הוא הגדיר שמונה מרכיבים לצופן הבלתי פורמלי: וולונטריזם, רב ממדיות, סימטריה, דואליזם, מורטוריום, מודולריות, אינסטרומנטליזם אקספרסיבי וסימבוליזם פרגמטי.
כהנא טען שלמסגרת התאורטית הזו יש השלכות ויישומים רחבים, וניתן להסביר באמצעות הצופן הבלתי פורמלי תאגידים כלכליים, מפלגות פוליטיות, קבוצות אינטרסים, ארגונים וולונטריים, בתי ספר ותנועות נוער, שהן היוו את הבסיס לפיתוח הקוד הבלתי פורמלי.
+דוגמאות למאפייני החינוך הבלתי פורמלי הבאים לידי ביטוי בשיקום הבלתי פורמלימאפייןחינוך בלתי פורמלישיקום בלתי פורמליוולונטריזםיכולת בחירה גבוהה של השותפים לחינוך בהשתייכות למסגרת ובהשתתפות בפעילויות.הצטרפות לתהליך השיקום מתוך בחירה.
במהלך התוכנית עצמה לחניך יש הזדמנויות מרובות לבחירת פעולותיו וכן להתנדבות במסגרת הקבוצה ומחוץ לה.
המגוון הרחב ושווה הערך של פעילויות מגוונות, מייצר זירה עשירה של ניסוי וטעייה המאפשרת לצעירים עם מוגבלות לחרוג מהגבולות המוגנים בהם הם רגילים.
בשיקום הבלתי פורמלי הסימטריה מתקיימת במעגלים שונים.
ראשית במסגרת קבוצת השווים בה מתקיימת מערכת חליפין הדדית של משאבים ואין היררכיה בין החניכים, גם אם יכולותיהם שונות.
מעגל נוסף הוא הסימטריה הנוצרת במסגרת השירות הלאומי או הצבאי, בו המתבגר עם המוגבלות הופך ממקבל שירות לנותן שירות.
הסימטריה נשמרת גם מול הצוות החינוכי-שיקומי, כאשר המדריכים קרובים בגיל לחניכים ושומרים על יחסי כבוד ושוויון.דואליזםמגמות שונות ואף סותרות מתקיימות זו לצד זו בו-זמנית.
למשל, שיתוף פעולה ותחרותיות, אינדיבידואליזם וקולקטיביזם.שדה השיקום הבלתי פורמלי הוא דואלי במהותו, כיוון שהשיקום הוא פרטני במהותו, בעוד התהליך החינוכי הוא קבוצתי במהותו.
המתח בין התהליך הקבוצתי לתהליכי הקידום האישיים הוא חלק אימננטי בשיקום הבלתי פורמלי.
נכון להיום, מיושמת גישת השיקום הבלתי פורמלי בשש המכינות של עמותת כוונים.
במסגרת מכינות אלו, אנשי חינוך ושיקום עובדים יחד ביצירת מסגרת חינוכית-שיקומית הפועלת לפי הצופן הבלתי פורמלי.
ביטוי יישומי של השיקום הבלתי פורמלי בבניית קהילה של צעירים עם מוגבלות, בא לידי ביטוי במפגש של שלוש קבוצות שונות של צעירים עם וללא מגבלה, כפי שנמצא במאמר המתאר אירועי מקרה במכינות אלו.
השיקום הבלתי פורמלי נמצא בבסיס מודל ההפעלה של תוכנית הרצה (פיילוט) של דירות אימון לבני נוער עם מוגבלות, אותה יזמו משרד הרווחה והשירותים החברתיים, הג'וינט, וקרנות המוסד לביטוח לאומי.
שיקום נשימתי או שיקום ריאתי הוא הליך שיקומי, הכולל ניהול ותחזוקה בריאותית של אנשים הסובלים ממחלות נשימה כרוניות עם תסמינים נשימתיים או עם ירידה בתפקוד הנשימתי למרות הטיפול הרפואי.
שיקום נשימתי מוגדר על ידי אגודת החזה האמריקאית והאגודה הנשימתית האירופאית כטיפול מבוסס ראיות, רב תחומי ומקיף לחולים עם מחלות נשימתיות כרוניות עם תסמינים וירידה בתפקוד היומיומי.
בין המצבים הבריאותיים בהן משמש הליך שיקום נשימתי כהליך טיפולי מקובל כוללים מחלת ריאות חסימתית כרונית (COPD), סרקואידוזיס, פיברוזיס ריאתי אידיופתי (IPF) וסיסטיק פיברוזיס.
תהליך השיקום הנשימתי מתמקד בדרך כלל במספר היבטים של התאוששות המטופל ויכולות לכלול טיפול תרופתי, אימון גופני, אימון נשימתי, חינוך אודות מחלת הריאות של המטופל וכיצד לנהל אותה, ייעוץ תזונתי ותמיכה רגשית.
הליך השיקום הריאתי משתנה בהתאם למטופל ועשוי להתבצע במסגרת אשפוז, טיפול חוץ, משרד הרופא או בית המטופל.
פעילות גופנית היא המרכיב העיקרי בתוכניות שיקום נשימתי.
אף על פי שאימון גופני אינו משפר באופן ישיר את תפקוד הריאות, הוא גורם למספר הסתגלויות פיזיולוגית לפעילות הגופנית שעשויות לסייע.
בעת בניית תוכנית לשיקום נשימתי נכללים שלושה סוגים בסיסיים של תרגילים גופניים, אימון גופני, תרגילי התנגדות וחיזוק ותרגילי מתיחות וגמישות.
אימון אירובי נוטה לשפר את יכולתו של הגוף להשתמש בחמצן על ידי הפחתת קצב הלב ולחץ הדם.
תרגילי חיזוק והתנגדות יכולים לסייע בבניית הכוח של שרירי הנשימה.
תרגילי מתיחות וגמישות כמו יוגה ופילאטיס יכולים לשפר את תהליך תיאום הנשימה.
מכיוון שפעילות גופנית יכולה לעורר קוצר נשימה, חשוב לבנות את רמת הפעילות הגופנית כך שהיא תתבצע בהדרגה ובהשגחת אנשי מקצוע בתחום הבריאות.
הליך שיקום נשימתי כולל אימון גם על טכניקות נשימה.
במסגרת ההליך נלמדות טכניקות נשימה ספציפיות כמו נשימה בשפתיים מכווצות, נשימה המבוצעת בתרגול יוגה או נשימה הנמדדת באמצעות משוב ממוחשב.
בעזרת טכניקות אלה ניתן לשלוט טוב יותר בנשימה ולהימנע מהרגשת הנשימה, במיוחד בעת פעילות פיזית או מתח.
בנוסף, נלמדות גם טכניקות לניקוי ריר מהריאות.
ההליך החינוכי הוא חלק מהותי מתהליך השיקום הנשימתי.
בנוסף ללמידת הטכניקות לנשימה נכונה, חינוך המטופלים מתבצע במסגרת פגישות קבוצתיות או אישות הכוללות שאלות אודות מחלת הריאות ממנה סובל המטופל והצעה של הדרכה כיצד לנהל אותה.
בנוסף, נלמדות פועלות הריאות ודרכים יעילות ללקיחת הטיפול התרופתי לצד למידה על זיהוי מוקדם של הסימנים להחמרה במחלה הנשימתית ופיתוח תוכנית להימנע או לנהל את המחלה.
במקרים בהם המטופלים מעשנים, הליך שיקום נשימתי כולל גם תוכניות לגמילה מעישון.
בנוסף, נלמדות גם דרכים לחסוך באנרגיה ולהימנע מהרגשת קוצר הנשימה על ידי מציאת דרכים קלות יותר לבצע משימות יומיומיות, כולל דרכים להימנע מהרמות וכיפופים, או דרכים להימנע או להקל על מתח.
לעיתים קרובות ההליך השיקומי כולל גם ייעוץ פסיכולוגי.
אנשים הסובלים ממחלת ריאות כרונית עלולים לחוות גם דיכאון, חרדה ובעיות רגשיות אחרות.
תמיכה פרטנית או קבוצתית יכולה לסייע בניהול המתח.
ייעוץ תזונתי ניתן גם כן במסגרת ההליך השיקומי.
לעיתים, הליך של שיקום נשימתי כולל טיפול תרופתי, כמו טיפול בתרופות אנטי דלקתיות, מרחיבי סימפונות, אגוניסטים לרצפטור בטא 2, תרופות אנטיכולינרגיות, אנטיביוטיקה, תרופות מכייחות וטיפול בחמצן.
שיקול דעת ותכנון בשחמט הוא ספר שחמט שנכתב על ידי מקס אויבה אלוף העולם החמישי בשחמט (1935–1937).
הספר מחולק לעשרה פרקים שכולם עוסקים במשחק, לאחר שהסתיים שלב הפתיחה.
צעדים ראשונים בשיקול הדעת ובתכנון
זו דוגמה לדרך בה הלבן יכול לכפות מט בתוך מספר מסעים.
הדוגמה מציגה את המסעים הטובים ביותר של השחור מנקודה זו (אם השחור יבחר במסעים אחרים, מספר המסעים עד למט יתקצר בצורה משמעותית).
המטרה במשחק היא לנצח, ולכן לא משנה אם הלבן ינחית מט על יריבו או יגיע ליתרון חומרי מכריע.
אויבה טוען שלצורך פיתוח היכולות החישוביות והטקטיות שלנו, חשוב להבחין בין שתי הצורות הללו של יתרון משמעותי.
דוגמה זו מיועדת להמחיש תוכנית של הסתעפות של מט כפוי.
דוגמאות אחרות מציגות עמדות בהן ניתן להגיע למט, אך לא בדרך כפויה, או להשיג יתרון חומרי מכריע.
כמה עצות כלליות שנותן אויבה על השאלה כיצד ניתן להמיר יתרון חומרי לזכייה במשחק.
אם יש לך יתרון חומרי, הכלל המנחה הוא לפשט את העמדה על ידי חילופי כלים עם מספר מגבלות - לא להגיע לעמדות סיום של צריח מול צריח ורץ או צריח ופרש משום שאלו עמדות שבדרך כלל מניבות תיקו.
לכן מומלץ לבצע חילופים, אבל במידה.
לאחר שהגעת ליתרון חומרי הטעות העיקרית ששחקנים עושים היא לשחק באופן פסיבי ולהמתין מה היריב יעשה.
יש להמשיך לשחק במלוא המרץ כדי שהיתרון החומרי יניב זכייה במשחק אבל אין לסבך את המשחק שלא לצורך בהסתעפויות מסוכנות.
רק התקפה תביא לידי ביטוי את היתרון החומרי, לכן יש לשחק בצורה אגרסיבית אך לא פזיזה.
יתרון במספר הרגלים באגף המלכה
הערכת העמדה לאחר המסע ה-14 ב4 היא שללבן עמדה עדיפה.
בעמדה הזו הלבן תמיד יוכל לשחק ב5 (עם או בלי א4 כמסע מקדים) ולהיות בטוח ביצירת רגלי מעבר.
אויבה מסכם את מהלך הפעולות באופן הבא:
לבן: עמנואל לסקר שחור: זיגברט טאראש
משחק זה הגיע לעמדה זהה כמו קודמו, וגם כאן השחור הגיע ליתרון שהפך לברור לאחר המסע ה-22. שלושת הרגלים השחורים עדיפים משמעותית על שני הלבנים, ויתרון הרגלים של הלבן באגף המלך לא ניתן למימוש.
לבן: אריך אליסקסיס שחור: סאלו פלור
עוד עמדה בה לשחור יתרון של שני רגלים באגף המלכה לעומת רגלי של הלבן.
גם בדוגמה זו לשחור שני רגלים באגף המלכה לעומת אחד ללבן.
העיקרון המנחה את אויבה בהפיכת היתרון המספרי של הרגלים באגף המלכה ליתרון של ממש במשחק הוא עיתוי הקידום של הרגלים באגף המלכה, לאחר שביצענו בסבלנות את כל ההכנות הנדרשות, ורק לאחר שהשלמנו את כל ההכנות האפשריות יש להתחיל בקידום הרגלים.
יש קשר ברור בין הנושאים שנידונו בשש הדוגמאות מעלה לבין ההתקפה באגף המלכה.
לגבי ההתקפה אנו בוחנים מה נתקוף - כלים או רגלים, בשעה שהנושא העיקרי שנידון עד כה היה איך לפרוץ לפחות עם רגלי אחד, בשעה שהמאבק האמיתי היה עשוי להתנהל בזירות אחרות.
לבן: יפים בוגוליובוב שחור: חוסה ראול קפבלנקה
שיקול דעת שיפוטי הוא הפעלה של הכוח שניתן לשופט לבחור בהחלטתו בין חלופות, שכל אחת מהן היא במסגרת הדין.
תפקידו של השופט להכריע בסכסוך המובא לפניו, בהתאם לעובדות הסכסוך ולהוראות הדין החלות על סכסוך זה.
עם זאת, בחלק מהמקרים אין בהוראות הדין (בחוקה, בחוקים ובתקדימים) מידע מלא לקבלת החלטה, ועל השופט להפעיל שיקול דעת על מנת לקבוע את פסק הדין.
לעיתים הפעלת שיקול דעת נדרשת במפורש בחוק.
בחוק החוזים (חלק כללי), למשל, נכללים שלושה סעיפים שבהם נאמר כי "רשאי בית המשפט, אם ראה שמן הצדק לעשות כן" לסטות מההוראה הבסיסית שבחוק.
החוק אינו מפרט מהם שיקולי הצדק, כלומר מותיר זאת לשיקול דעתו של השופט.
בחוקים אחרים הפעלת שיקול הדעת משתמעת מנוסח החוק.
באחדים מחוקי מדינת ישראל מופיע מושג השסתום "האדם הסביר", אך המחוקק לא פירש מהו האדם הסביר ומה מעשיו.
על כך העיר שופט בית המשפט העליון, יצחק זמיר:
הקובע: "חוזה שכריתתו, תכנו או מטרתו הם בלתי חוקיים, בלתי מוסריים או סותרים את תקנת הציבור – בטל".
תשובה לשאלה זו הותיר המחוקק לשיקול דעתם של השופטים.
לחוק יסוד: כבוד האדם וחירותו קובע: "אין פוגעים בחייו, בגופו, או בכבודו של אדם באשר הוא אדם".
קל לקבוע האם עובדה מסוימת מהווה פגיעה בחייו או בגופו של אדם, אך לא קל לקבוע האם עובדה מסוימת מהווה פגיעה בכבודו של אדם.
גם כאשר לשון החוק ברורה בוחר לעיתים בית המשפט בפרשנות תכליתית של החוק, שבה מפעיל בית המשפט שיקול דעת בניסיון לרדת לשורש כוונתו של המחוקק, ולהגשים את תכלית החקיקה, ולאו דווקא את האופן שבו נוסחה.
איננו מוצאים הגיון במתן פרשנות למונח 'שבת', שתהא בניגוד לדרך על פיה היא נוהגת בפועל משך שנים רבות על ידי עם ישראל ותושבי מדינת ישראל."
במדינות שבהן נוהג המשפט המקובל לשיקול הדעת השיפוטי משקל רב, משום שהוא משמש לא רק לפרשנות החוק, אלא גם ליצירת החוק.
הרעיון החשוב ביותר הקשור במשפט המקובל מבסס במידה רבה את פסיקות השופטים על עקרון התקדים המחייב; מעמד הפסיקות של הרשות השופטת הוא כ"חוק", במידה זהה לזה שנוצר על ידי הרשות המחוקקת.
אהרן ברק תיאר: "החקיקה עומדת, במישור הנורמטיבי, מעל למשפט המקובל.
אך באותם תחומים שאין בהם חקיקה, יצירת המשפט נתונה בידיו של השופט.
המחוקק פועל לרוב כדי ליישר את ההדורים.
הוא השותף הזוטר." עילת הסבירות, שפותחה במשפט המקובל ונקלטה בהרחבה גם במשפט הישראלי ככלי להפעלת ביקורת שיפוטית על החלטה או פעולה של רשות מינהלית (הממשלה או אחת מזרועותיה, או רשות מקומית), מבוססת על שיקול דעת שיפוטי.
על גבולות שיקול הדעת השיפוטי כתב בשנת 1824 נשיא בית המשפט העליון של ארצות הברית, ג'ון מרשל:
לעומתו העיר השופט הסקוטי ג'יימס ריד על השופט כיוצר חקיקה ולא רק כפרשן של החקיקה:
גם שופט בית המשפט העליון, נעם סולברג, התייחס לגבולות שיקול הדעת השיפוטי:
על הכלים המשמשים את השופט בהפעילו שיקול דעת שיפוטי כתב השופט סולברג: "מבין הכלים העומדים לרשותו של השופט בהפעילו את שיקול דעתו, שלושה הם המרכזיים והמשמעותיים ביותר – פרשנות, סבירות ומידתיות."
במקרה של לאקונה (חסר בדין, היעדרה של הוראה בחקיקה או בתקדים המתייחסת למקרה) נדרש בית המשפט להפעיל שיקול דעת שיפוטי לשם השלמת החסר.
על חדירה זו של הרשות השופטת לתחומה של הרשות המחוקקת העיר שופט בית המשפט העליון יואל זוסמן: "דמותו של שופט, בעיניו של מונטסקיה, הינה דמותו של אדם מחונן בכושר של התמצאות בשבילים הנסתרים של יער החקיקה, אך דעתו לוקה בטעות המקובלת, ששבילים אלה תמיד קיימים וכל כושרך אינו אלא בגילוים.
מונטסקיה לא חשב על כך, שהשבילים לעיתים לא הותוו על־ידי המחוקק כלל, והשופט חייב הוא עצמו להתוותם."
חוק יסודות המשפט מנחה כיצד להפעיל שיקול דעת שיפוטי במקרה של לאקונה: "ראה בית המשפט שאלה משפטית הטעונה הכרעה, ולא מצא לה תשובה בדבר חקיקה, בהלכה פסוקה או בדרך של היקש, יכריע בה לאור עקרונות החירות, הצדק, היושר והשלום של המשפט העברי ומורשת ישראל."
עם כל זאת ציין אהרן ברק כי
בקביעת הענישה על עבירות קובע החוק בדרך כלל עונש מרבי, ומותיר את קביעת העונש בגזר דין מסוים לשיקול דעתו של השופט.
קביעת עונש מזערי בחוק מצמצמת את שיקול הדעת השיפוטי בתחום זה, ובמידה מסוימת מעבירה אותו מהשופט אל התובע, שלפי בחירת סעיף האשמה יכול להשפיע על העונש שייגזר.
הפעלת שיקול דעת שיפוטי נדונה במקומות אחדים בתלמוד הבבלי ובתלמוד הירושלמי, במסגרת דיון בדיין שטעה בפסק דינו.
חיים שפירא סיכם את הדיון בתלמוד הבבלי:
פרנסיסקו אלבס דה סילבה נטו (בפורטוגזית: Francisco Alves da Silva Neto; נולד ב-14 בספטמבר 1998 ברסיפה שבברזיל), הידוע בכינוי שיקו (לחלופין, מאוית בעברית גם: צ'יקו; בפורטוגזית: Chico), הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת הפועל תל אביב מליגת העל.
שיקו גדל ברסיפה שבפרנמבוקו, ברזיל, ובשנת 2014 הצטרף למחלקת הנוער של רסיפה המקומית.
בשנת 2017 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת המשנה הברזילאית ואליפות פרנמבוקו.
ב-23 באוגוסט 2020 שיחק את המשחק הראשון שלו בליגת העל הברזילאית, בהפסד 1-0 לסאו פאולו במסגרת המחזור החמישי לעונת .
בתחילת עונת הושאל לנובוריזונטינו, במדיה ערך 13 הופעות במסגרת אליפות סאו פאולו.
לאחר תקופת ההשאלה חזר לרסיפה.
ב-13 באוגוסט 2025 שיקו הושאל להפועל תל אביב לעונה אחת, עם אופציה לרכישה בתום תקופת ההשאלה.
ב-26 בינואר 2026 כבש שער ניצחון בדקה ה-94 של משחק הדרבי, אשר קטע רצף של 29 משחקים ללא ניצחון מול מכבי תל אביב, לראשונה מזה 12 שנה.
בעקבות זאת במועדון החליטו לממש את האופציה ולרכוש את אלבס.
במהלך מלחמת חרבות ברזל, שפרצה בעקבות טבח שבעה באוקטובר 2023, פונו אזרחים רבים ממספר אזורים בישראל, עקב איומי טרור והתקפות מצד חמאס בדרום וחזבאללה בצפון, ובהמשך עקב תקיפות טילים מצד איראן.
תושבי יישובי עוטף עזה הקרובים לגבול רצועת עזה, בהם שדרות, נתיבות, אופקים, בארי, ניר עוז, כפר עזה ורעים, פונו מיד לאחר מתקפת הפתע של חמאס ב-7 באוקטובר 2023, שכללה חדירת מחבלים, ירי רקטות וחטיפות.
רוב התושבים מאזור זה הופנו לבתי מלון במימון המדינה, וחלקם התפנו באופן עצמאי לקרובי משפחה או לדיור חלופי.
יישובי גבול הצפון הקרובים לגבול ישראל–לבנון, בהם קריית שמונה, שלומי, מטולה, ויישובים נוספים בגליל העליון והמערבי, פונו החל מ-8 באוקטובר 2023 מחשש להסלמת הלחימה מול חזבאללה, שביצע תקיפות רקטות, ירי טילי נ"ט וירי פצצות מרגמה לעבר אזורים אלה.
על פי הערכות, כ-330,000 ישראלים פונו או התפנו מבתיהם במהלך המלחמה, כאשר רובם מאזורי הדרום והצפון.
חלק מהמפונים זכו לסיוע ממשלתי, כולל מימון שהייה בבתי מלון או דיור חלופי.
רוב התושבים לא שבו לבתיהם, ורוב יישובי הגבול נותרו שוממים או מאוכלסים חלקית, נכון לנובמבר 2025.
מיד לאחר טבח שבעה באוקטובר פונו כ-60,000 מתושבי הדרום בקו היישובים הקרוב לגבול ישראל – רצועת עזה, בהם כ-13,000 תושבים מיישובי עוטף עזה הסמוכים ביותר לגבול.
המפונים הועברו לבתי הארחה ובתי מלון.
בנוסף להם התפנו עוד כ-10,000 תושבים מיוזמתם, בהם חלק מתושבי אשקלון.
בסך הכל פונו כ-60,000 תושבים לבתי מלון.
חלק מהעקורים שפונו לבתי מלון סבלו שם ממקרי אלימות, אלימות מינית ופגיעה בחוסן הנפשי.
לאחר מספר חודשים הוצע למפונים מתווה שיעניק פיצוי לתושבים, הכולל שכר דירה ומענק מחייה למי שישכרו דירות בשוק החופשי.
ספטמבר 2025 היה המועד האחרון לשהיית המפונים במלונות.
רבים מהם השתקעו במרכז ואינם מתכוונים לשוב.
על פי נתוני מנהלת "תנופה לצפון", נכון לספטמבר 2025 חזרו 67% ממפוני הצפון לביתם.
על פי נתוני עיריית קריית שמונה, רק 58% מתושבי העיר שבו לגור בה, ולמטולה - היישוב השני בגודלו באזור - שבו רק 11% מהתושבים.
באצבע הגליל פחות ממחצית מהתושבים שבו לביתם.
פינויים עקב ירי טילים מאיראן
במהלך המתקפה האיראנית על ישראל (יוני 2025) שוגרו מעל ל־100 טילים בליסטיים מאיראן לישראל, וחלקם פגע ישירות במבני מגורים.
בעקבות המתקפה הראשונה נותרו 692 אזרחים מחוסרי בית בישראל – 164 פונו מראשון לציון, 159 מרחובות, 150 מבת ים, 97 מתל אביב, 72 מרמת גן, ו-50 מטמרה.
חלקם נותרו חסרי בית ולא הוצע להם פתרון חלופי.
לאחר גלי תקיפה נוספים, שנמשכו מספר ימים, דיווחה רשות המסים על כ-6,000 איש שפונו מבתיהם בשל נזק ממשי למבנים.
חלקם לא יוכלו לשוב לדירותיהם במשך חודשים ואף יותר.
הפיצויים והסיוע המרכזיים לנפגעי ירי טילים מאיראן הגיעו מהרשויות המקומיות, שהעמידו לרשותם כמיליארד ש"ח לדיור חלופי ורווחה.
קרן הפיצויים של מס רכוש לא סיפקה כלל סיוע.
הרשויות המקומיות קיבלו מהמדינה החזר חלקי בלבד תמורת הפיצויים ששולמו לנפגעים.
באוקטובר 2025 תועדו מקרים רבים של מקומות שנפגעו במתקפה האיראנית על ישראל וכלל לא שוקמו, ותושבים שאיבדו מקורות הכנסה ולא טופלו כיאות על ידי מס רכוש.
עלות השיקום, נכון ליולי 2025, היא לפחות 4.5 מיליארד ש"ח.
נזקי הרכוש הישירים שנגרמו מפגיעת טילי חמאס וחזבאללה במהלך מלחמת חרבות ברזל, מאוקטובר 2023 עד יוני 2025, הסתכמו ב-2.5 מיליארד שקל.
אליהם נוספו הנזקים הישירים מפגיעת המתקפה האיראנית על ישראל (יוני 2025), שנמשכה חמישה ימים.
נפגעו מאות בניינים, תשתיות, מכוניות ורכוש ציבורי, והנזק נאמד במעל ל-2 מיליארד שקלים.
נכון לאפריל 2025, תושבים מעטים בלבד שבו לבתיהם ביישובי העוטף, עקב הימשכות המלחמה ודיווחים תכופים על ירי וחדירות, והתרעות רבות.
הדו"ח מצביע על שורה של כשלים מרכזיים באופן הטיפול בעורף האזרחי, בעיקר בימים הראשונים למלחמת "חרבות ברזל": חוסר התגייסות מיידית ומספקת של משרדי הממשלה ומוסדות השלטון לטיפול במפונים, חוסר זמינות של גופים ציבוריים ומוקדי שירות, וכן חוסר ודאות וקשיים במימוש זכויות, בין היתר בשל אוריינות דיגיטלית נמוכה.
הפינוי נעשה בחיפזון וללא תוכנית סדורה, מה שהוביל לבעיות בקליטת המפונים במלונות, פיזור גאוגרפי והיעדר גורם ממשלתי מתכלל או "דובר אזרחי" שיספק מידע סדור.
בתחום הביטחון האישי התגלו פערי מיגון במקלטים ובמוסדות חינוך, ליקויים בתחזוקת מקלטים ופערי הצטיידות בכיתות הכוננות.
מערך בריאות הנפש הציבורי כשל בטיפול הראשוני במפונים, והיו קשיים בקבלת טיפול רפואי ותרופות.
במערכת החינוך היו אתגרים בהקמת מסגרות למפונים ובחינוך המיוחד.
בנוסף, נפגע השירות לציבור בשל היעדרות עובדים ואי-וודאות לגבי סיוע כלכלי, כולל קשיים בטיפול בפיצויים, דמי אבטלה ותגמולי מילואים.
בפברואר 2025 פורסם דו"ח מיוחד מטעם מבקר המדינה העוסק בהליכי השיקום של נפגעי השבעה באוקטובר.
מהדוח עלה כי קיימים לקויים רבים בהליכי השיקום של יישובי הנגב המערבי, קהילותיהם ותושביהם שנפגעו בטבח: עיכוב בתקצוב פרויקטים לפיתוח בחבל התקומה.
ליקויים במעבר של תושבי הקיבוצים בארי, חולית וכפר עזה למגורי הביניים.
העיכוב במעבר משפחות ליישובי הביניים הקשה מאוד על התלמידים .
העדר מוכנות ממשלתית לשיקום אחר אירועי אסון.
העדר בקרה ממשית של ראש הממשלה והממשלה על מימוש תוכניות השיקום והפיתוח.
ליקויי בטיחות לאורך כביש 232. היעדר הסדרה של אתרי ההנצחה לאורך כביש 232 ובאופקים והיעדר מענה לתושבי אופקים.
מרכזי החוסן- אי-ודאות תקציבית, עיכובים בהעברת כספים, מחסור בכוח אדם והיעדר פיקוח סדיר, הגבילו את יכולתם לספק מענה מקיף ורציף.
סיוע לנפגעים- המסגרת החוקית הקיימת אינה נותנת מענה לעשרות אלפי נפגעים נפשית (מעגל שני) שלא נכחו פיזית בזירות האירועים, ונדרשת הסדרה כוללת של מענה ושיקום ארוך טווח עבור קבוצה גדולה זו.
צוותי החרום הקהילתיים- חסרי מעמד סטטוטורי וגוף רגולטורי מפקח, וחלקם הגדול לא היו ערוכים ומאומנים באופן מספק לתרחישי פינוי חירום, תוך חוסר במנגנון תגמול על תרומתם ההתנדבותית בעת חירום מתמשך.
ביוני 2025 פורסם דו"ח הבוחן את טיפול ממשלת ישראל ביישובי הצפון במהלך מלחמת חרבות ברזל, תוך התמקדות במצבם הכלכלי והאזרחי.
הדוח מתאר את פינוי האוכלוסייה מהיישובים הסמוכים לגבול ואת ההשפעות ההרסניות של המלחמה על התושבים והתשתיות, כולל פגיעה כלכלית קשה, הידרדרות במצב החברתי והרגשי, פערי מיגון ונזקים למבנים.
הוא מצביע על עיכוב משמעותי בגיבוש וביישום תוכנית ממשלתית מקיפה לשיקום ופיתוח הצפון, עיכוב שנבע ממריבות פנימיות בממשלה וחוסר תאום.
בדו"ח נכתב על ליקוי יסודי בטיפול הממשלה שמונח לפתחם של משרד ראש הממשלה, ראש הממשלה בנימין נתניהו, ומנכ"ל המשרד לשעבר יוסי שלי, שלא ביצעו את המשימות המרכזיות שהוטלו על משרד ראש הממשלה בהחלטת ממשלה.
ביוני 2025 פורסם דו"ח המתמקד בסיוע הכלכלי שהוענק לעסקים קטנים בישראל בחודשים הראשונים של מלחמת חרבות ברזל.
הוא סוקר את השפעת המלחמה על הכלכלה ושוק העבודה, ופרט את הסיוע שניתן לעסקים קטנים על ידי גופים שונים.
המבקר הצביע על כשלים חמורים בהכנה המוקדמת ועל היעדר תוכניות מגירה.
כמו כן, נמתחה ביקורת על העיכובים המשמעותיים בתשלום הפיצויים ועל חוסר מענה מתאים לבעלי עסקים במילואים או כאלה שפונו.
הדו"ח ביקר את היעדרם של הגדרה אחידה לעסק קטן ושל מאגר נתונים עדכני, את חוסר התאום בין משרד הכלכלה ומשרד האוצר ואת העדרם של מעקב ובקרה ממשלתיים אחר יישום תוכנית הסיוע לעסקים קטנים.
המבקר המליץ להקים גוף מתכלל בעל סמכויות רחבות ובעל תקציב משמעותי שיתאם בין משרדי הממשלה.
בנובמבר 2025 פורסם דו"ח המצביע על עיכוב בסיוע הכלכלי הראשוני למפוני הצפון והדרום, שאילץ את התושבים להסתמך על עזרה ותרומות של ארגונים ואזרחים.
מצב זה המחיש את היעדרה של תוכנית מגירה כלכלית ממשלתית לשעת חירום.
הדוח מציין קיומו של כשל משמעותי של הקבינט החברתי-כלכלי למפוני ותושבי הצפון והימנעות ממתן מענה מערכתי לשיקום ארוך טווח.
הממשלה הרחיבה את סמכויות הקבינט לטפל בכל ההיבטים האזרחיים, כולל ריכוז הטיפול במאות אלפי תושבים שפונו או התפנו מבתיהם, אך בפועל, הקבינט התאפיין בפעילות דלה וחדל לחלוטין מלהתכנס באמצע דצמבר 2023, ובכך לא מילא את התפקידים שהוטלו עליו על ידי הממשלה.
פעולתו המצומצמת של הקבינט הובילה לכך שנושאים מהותיים, כגון מתן מענה כלכלי לעסקים ולעובדים, נותרו ללא טיפול או מענה.
צוין כי תושבי הצפון נקלעו למשבר כלכלי וחברתי, כולל משבר אישי של רבים מהם ובהיעדר מענה מהקבינט, הטיפול בנושא הצפון עבר בין גורמים ממשלתיים שונים.
הטיפול האזרחי ובפרט הטיפול המערכתי והשיקום לטווח ארוך של יישובי הצפון התאפיין בחוסר מענה מערכתי ובאי-גיבוש תוכנית רב-שנתית, גם למעלה משנה וחצי לאחר פרוץ המלחמה.
נכון למאי 2025, טרם גובשה ותוקצבה תוכנית רב-שנתית לשיקום הצפון.
מנהלת תקומה, שאחראית על שיקום יישובי העוטף, נאלצה להסתייע במשרדי ממשלה אחרים לביצוע התקשרויות עם ספקים, וזאת בשל עיכובים באישור הפניות התקציביות שהגישה לאגף התקציבים.
שיקלי (באיטלקית ובסיציליאנית: Scicli) עיר נמל בסיציליה, באיטליה.
שיקלי היא עיר בנפת רגוזה.
בשנת 2002 הכיר בעיר ארגון אונסק"ו של האומות המאוחדות, ביחד עם שבעה יישובים נוספים בעמק הנוטו (ואל די נוטו-"עיירות הבארוק המאוחר") כאתר מורשת עולמית, לפי קריטריונים מס' 1, 2, 4 ו-5 של הארגון.
בשיקלי התקיימה קהילה יהודית עוד מהתקופה הרומית.
היה בית כנסת הגדול של שיקלי (Sinagoga rupestre)
בגאומטריה וענפים אחרים של המתמטיקה, שיקוף של מישור ביחס לישר הוא העתקה גאומטרית שמעבירה כל נקודה לנקודה הנמצאת במרחק שווה מהישר, כך שהקו המחבר ביניהן מאונך לישר (כלומר הישר הוא אנך אמצעי שלו).
הנקודות שעל הישר עצמו נשארות במקומן (נקודות שבת).
אפשר להגדיר גם שיקוף של מרחבים מממד גדול יותר: שיקוף של מרחב אוקלידי n-ממדי הוא העתקה שומרת מרחקים, המחזיקה במקומן את הנקודות על על-מישור מממד n-1. על-מישור קבוע זה נקרא לעיתים "מראה".
ניתן לראות בשיקוף פעולה ההופכת כיוון אחד במרחב, ושומרת על כל הכיוונים המאונכים לו.
במרחב מכפלה פנימית, השיקוף בכיוון הווקטור נעשה על-פי הנוסחה .
לדוגמה, השיקוף מעביר , ואינו מזיז ממקומם את הווקטורים המאונכים ל- .
בדומה לזה, הפעלה של שני שיקופים ביחס לישרים מקבילים מהווה הזזה בכיוון המאונך לישרים ובאורך הכפול מהמרחק ביניהם, ואילו הפעלה של שני שיקופים ביחס לישרים נחתכים היא סיבוב של המישור ביחס לנקודת החיתוך שלהם ובזווית כפולה מהזווית ביניהם.
כל איזומטריה של המישור ניתנת להגדרה כהרכבה של עד שלושה שיקופים.
ניתן להסתכל על השיקוף כמקרה קצה של אינוורסיה, המתקבל, כביכול, משיקוף ביחס למעגל ברדיוס אינסופי.
שיקוֹקוּ (ביפנית: 四国, מילולית: "ארבעת המחוזות") הוא האי וחבל הארץ הקטן מבין ארבעת האיים המרכזיים של יפן בשטחו ובאוכלוסייתו.
אורכו כ-225 קילומטר, ורוחבו משתנה בין 50 ל-150 קילומטר.
אוכלוסייתו מנתה 4,141,955 איש בשנת 2005. שם האי מתייחס לארבעה מחוזות אשר נמצאו בעבר על האי: אווה, טוסה, סנוקי ואיו.
המחוזות האלה נקראים היום אהימה, קאגווה, קוצ'י וטוקושימה.
האי בעל שטח של 18,800 קילומטר רבוע, המדרג אותו במקום ה-50 בעולם, אחרי האי איליה דו בננל שבברזיל ולפני האי הלמהרה שבאינדונזיה.
אוכלוסייתו, כ-4.2 מיליון בני אדם, יותר גדולה מזו של האי פוארטו ריקו, אך קטנה מאוכלוסיית האי סינגפור.
רכס הרים החוצה את האי ממזרח למערב מחלק אותו לשני אזורים.
מרבית אוכלוסיית האי מרוכזת באזור הצפוני, ובאזור זה נמצאות הערים הגדולות של האי, כולל מצויאמה, העיר הגדולה של האי המונה (נכון ל-2005) 512,982 תושבים.
מישורי אדמת סחף בצפון-מזרח האי מאפשרים גידולי אורז, חיטה, שעורה ופירות שונים.
התעשייה באזור מפותחת יחסית וכוללת מחצבי נחושת.
האזור הדרומי, הגדול בשטחו, הררי ברובו ובקושי מאוכלס.
היערות באזור משמשים את תעשיית הנייר.
הנקודה הגבוהה של האי היא הר אִישִיזוּצִ'י בגובה 1,982 מטר.
האי מחובר לאי הונשו השכן בעזרת רשת גשרים.
החלק המרכזי של האי, בו נמצא מחוז קגאווה, מחובר למחוז אוקיאמה בעזרת רשת גשרים אשר הוקמו בשנת 1988. העיר נרוטו בצפון-מזרח מחוברת לעיר קובה ולאזור קנסאי כולו בעזרת שני גשרים תלויים דרך האי אוואג'י, המפורסם ביניהם הוא גשר אקשי-קייקיו.
בנוסף, על האי ארבעה שדות תעופה פנימיים, והוא מחובר לאיים השכנים בדרכים ימיות.
המסורת המפורסמת של שיקוקו היא העלייה ל-88 מקדשים בודהיסטים, בהם ביקר במאה ה-9 קובו דאישי, מקים אסכולת שינגון בודהיזם ביפן (למרות שקובו דאישי עצמו מזכיר רק שניים מהמנזרים בכתבים שלו).
המסלול הכולל של העלייה לרגל הוא באורך של כ-1,200 קילומטר, ומסורתית יש לעשותו ברגל, כאשר המסע לוקח בין 30 ל-60 יום.
היום, מרבית העולים משתמשים בכלי רכב ותחבורה ציבורית כדי לעשות את מסלול העלייה.
מלבד 88 המקדשים הכלולים במסורת, מפוזרים ברחבי שיקוקו עוד כ-200 מקדשים.
שיקוף (מערבית שָאקֶפה – סוג של פטיש סתתים) הוא סיתות בסיסי מאוד ופשוט שמבוצע בדרך כלל על אבן לקט.
למעשה השיקוף הוא שבירת קצוות חדים או בולטים באבן, כדי שניתן יהיה לקבע אותה על גבי הקיר, בלי שתבלוט מתוכו או שתפריע לאבנים אחרות.
המאפיין את השיקוף הוא שהוא עיבוד מאוד בסיסי שכולל לא יותר משתיים או שלוש הכאות על האבן.
כאשר יש צורך בטיפול יותר עדין או יותר אינטנסיבי, לא משתמשים בביטוי שיקוף אלא בביטויים כמו סיתות או עיבוד.
אבן שעברה שיקוף נקראת גם אבן משוקפת.
שיקישמה (ביפנית: 敷島; מילולית: שמה הפואטי העתיק של יפן) הייתה אוניית מערכה מסוג פרה-דרדנוט מאוניות המערכה מסדרת שיקישימה, ששירתה בצי הקיסרי היפני.
יחד עם אוניות המערכה הנוספות פוג'י, יאשימה, הצוסה, הסאי ומיקאסה היוו אוניות אלה את עמוד התווך של הצי היפני במלחמת רוסיה–יפן בשנים 1904-1905.
לאחר מלחמת סין–יפן הראשונה והחזרת חצי האי ליאטונג לידי הסינים, החלה יפן בחיזוק כוחה הצבאי לקראת מערכה נוספת.
יפן הכינה תוכנית עשור שהתמקדה בחיזוק כוחה הימי.
במספנות התמזה שבאנגליה נבנו שש אוניות מערכה ושש סיירות אשר היוו את עמוד התווך של הצי.
השיקישמה תוכננה על ידי פיליפ וואטס והייתה למעשה שיפור של גרסת אניית הצי הבריטי מסוג מג'סטיק הן בשריון והן בחימוש.
השיקישימה השתתפה בקרב צושימה וספגה 10 פגיעות שגרמו לאבדן חיי 13 אנשי צוות.
לאחר מלחמת רוסיה–יפן השיקישימה הוצבה מחוץ לססבו שם תפקדה בסיורי חופי ים סין המזרחי.
בשנת 1916 אירע על סיפונה פיצוץ, ופיצוץ נוסף שנה מאוחר יותר.
עם פיתוחן של אוניות מערכה מסוג דרדנוט הפכה השיקישימה להיות מיושנת.
בשנת 1920 שימשה השיקשימה ככוח עזר, שעזר לחפות על נחיתת הכוחות היפנים ברוסיה, לאחר סכסוך נוסף בין השתיים בסיביר.
לאחר שחודשה ושופצה בשנת 1921 חזרה השיקשימה לשירות בהגנת החופים כאוניה מן שורה הראשונה.
בסוף אותה שנה היא הועברה לשרת כספינת אימונים.
בשנת 1923 בעקבות החתימה על אמנת וושינגטון, פורקה האונייה מנישקה ושימשה כבית ספר לאנשי צוות הצוללות.
בשנת 1926 נמחקה מרשימת אוניות הצי היפני, אולם נשארה לעגון בססבו שם עדיין השתמשו בה למגורים וכמרכז למידה.
השיקישימה שרדה את הפצצות צבא ארצות הברית במלחמת העולם השנייה בה הייתה נייחת.
בשנת 1948 היא פורקה לגרוטאות.
שיקוף פורט היא הגדרה במתג (switch) המורה לו לשכפל את כל חבילות המידע של הרשת שעוברות דרך פורט פיזי מסוים או רשת מקומית וירטואלית מסוימת לפורט פיזי אחר המשמש לניטור.
שיקוף פורט נדרש לרוב כדי לאפשר העברת תעבורה לרכיבי רשת הדורשים מעקב אחרי כלל התעבורה העוברת ברשת, דוגמת מערכת למניעת חדירות ומערכת לגילוי חדירות, או לחלופין מחשב המריץ רחרחן.
להגדרה זו קיימים שמות נוספים הנמצאים בשימוש בקרב יצרניות המתגים:
סיסקו מערכות מכנה זאת Switched Port Analyzer (ובקיצור: SPAN)
הגדרה לדוגמה על מתג של סיסקו מערכות
להלן דוגמה להגדרת שיקוף פורט על גבי מתג של סיסקו.
בשורת הפקודה הראשונה מוגדרים הפורטים לשיקוף (פורטים 0/1, 0/2 ו-0/3) ובשורת הפקודה השנייה מוגדר הפורט אליו יש לשכפל את התעבורה המתקבלת בפורטים אלו (פורט 0/4) תוך סימון התעבורה הזו כ-vlan1 המשמש לתיוג:
כדי להציג את המצב הנוכחי של שיקוף הפורט ניתן להקיש את שורת הפקודה הבאה:
שיר אידלסון (נולדה ב-26 במאי 1975) היא שחקנית ישראלית.
בוגרת בית הספר תלמה ילין במגמת תיאטרון (1993).
בשנת 1998 סיימה בהצטיינות את לימודי משחק במחזור ל"ו של בית הספר למשחק בית-צבי.
למדה שנתיים בסל"ה - הסטודיו לאמנויות התיאטרון מיסודו של יורם לוינשטיין.
מלגות: מלגת הצטיינות, מלגה ע"ש שמואל רודנסקי על ביצוע מצטיין של שלל התפקידים בשנת הסיום, מלגת קרן הסטיפנדיות, וכן במשך ארבע שנים זכתה במלגת קרן שרת.
בין שנת 2000 ל-2007 כיהנה בוועד המנהל של שח"ם - ארגון השחקנים בישראל.
חיה בזוגיות עם המוזיקאי פייר שאיין, להם שתי בנות, ומתגוררת באבן יהודה.
שם היא מכהנת כחברת מועצה מטעם סיעת "לתת יותר" בראשות ראש המועצה אבי הררי.
בתיאטרון הספרייה: ב-1998 גילמה את אדלה בהצגה "בית ברנרדה אלבה" מאת פדריקו גארסיה לורקה שביים ארתור קוגן.
ב-1999 גילמה את קטיה בהצגה "חמישה לילות" מאת אלכסנדר וולודין שביימה נינה מיכואלס, ואת דונה בהצגה "הקיץ האחרון" מאת ג'יין צ'יימברס שביימה אריאלה מנדלס.
בתיאטרון בית ליסין גילמה את וולווט בהצגה "פופקורן" מאת בן אלטון שביים עודד קוטלר.
בתיאטרון הקאמרי: ב-1998 שיחקה בהצגה "המורדים" מאת עדנה מזי"א שביים עמרי ניצן.
ב-1999 שיחקה בהצגה "מעיין הגופרית" מאת נוריאל טוביאס שביים גדליה בסר.
ב-2004 שיחקה לצד דינה סנדרסון בהצגה "עקר בית" מאת ענת גוב שביימה עדנה מזי"א.
ב-2006 שיחקה בהצגה "קרוב לבית" שכתבה וביימה דפנה רובינשטיין, ובהצגה "יתוש בראש" מאת ז'ורז' פדו שביים עמרי ניצן.
בתיאטרון צוותא גילמה את גלי בהצגה "נימפות בערפל" (שאף הפכה ב-2008 לסרט קולנוע בעל אותו השם בבימויו של יורם זקס).
בתיאטרון הבימה ב-2004 גילמה את הופי בהצגה "ארטון" מאת עזרא אהרון שביים רוני ניניו.
בהתיאטרון שלנו שיחקה בהצגת הילדים "אנחנו כבר גדולים".
ב-2010 בתיאטרון חיפה גילמה את סשה בהצגה "מי דואג לילד" מאת טום סטופארד שביים משה נאור.
בתיאטרון הקיבוץ יצרה ושיחקה בהצגת היחיד "אני כריסטיאן F" שעיבדה איילה קוקוס וביים ניר ארז.
ב-1988, כשהייתה בת 13, גילמה את מירהל'ה בסרט שביים אלי כהן, "הקיץ של אביה" על פי ספרה של גילה אלמגור בעל אותו השם.
ב-1997 גילמה את מאיה בעונה השלישית של סדרת הטלוויזיה "רמת אביב גימל".
ב-1999 גילמה את גלי בעונה הראשונה (פרק 12) של סדרת הטלוויזיה "החבר'ה הטובים" ששודרה ב"ערוץ הילדים".
ב-2001 גילמה את התפקיד הראשי של מיקה בסדרת הטלוויזיה "דקות של תהילה" ששודרה ב"ערוץ 2" ואת בתה של גילה אלמגור בסדרת הדרמה "האשה האחרת" .
ב-2003 גילמה את רות בסרט הקולנוע "להיות כוכב".
בין השנים 2003–2005 שיחקה בטלנובלה החסידית הראשונה, "החצר", שם גילמה את רוחל, ביתו של האדמו"ר מלייבניץ.
ב-2008 גילמה את גלי בסרטו של יורם זקס "נימפות בערפל".
בשנת 2012 שיחקה בסרט "האיש הצמא" בתפקיד תמר.
שיר אלבמה או ירח אלבמה או ויסקי באר (Alabama Song or Whisky Bar or Moon of Alabama) הוא שיר מאת ברטולט ברכט וקורט וייל.
השיר נכתב על ידי ברכט ב-1927 ומופיע בספרו Hauspostille.
קורט וייל הלחין את השיר עבור האופרה "עלייתה ונפילתה של העיר מהגוני", שם הוא מופיע במערכה הראשונה מפי הזונה ג'ני סמית וחברותיה.
השיר בנוי משתי חטיבות בסגנון פוקסטרוט ובסגנון בלוז.
הופעת הבכורה של השיר הייתה על ידי הזמרת לוטה לניה במרץ 1930. השיר מושר באנגלית בכל הפקות האופרה, גם כאשר יתר האופרה מושרת בגרמנית.
בשנת 1967 ביצעה את השיר להקת "הדלתות" באלבום "The Doors" תחת השם "".
הסולן ג'ים מוריסון שינה מעט את המילים, ובמקום "Show us the way to the next pretty boy" (הראו לנו את הדרך לבחור היפה הבא) הוא שר: "Show me the way to the next little girl" (הראו לי את הדרך לילדה הקטנה הבאה).
בתחנת הרדיו הישראלית גלגלצ, מושמעת גרסה זו בכל ליל שבת לפני חצות (עד 2017).
ג'ים מוריסון - סולן וקולות רקע
רובי קריגר - גיטרה, קולות רקע
ריי מנזרק - ווקס קונטיננטל, בס קלידים, מרקסופון, קולות רקע
ג'ון דנסמור - תופים, קולות רקע
פול רוטשילד - קולות רקע
ב-15 בפברואר 1980 הוציא דייוויד בואי תקליטון ובו בצד אחד השיר "שיר אלבמה" ובצידו השני גרסה אינסטרומנטלית לשיר "Space Oddity".
בואי שר את השיר מאז גם בהופעותיו, לרוב יחד עם "בנמל באמסטרדם" של ז'אק ברל.
דייוויד בואי - סולן וקולות רקע
אדריאן בלו - גיטרה מובילה, קולות רקע
קרלוס אלומר - גיטרת קצב, קולות רקע
סיימון האוס - כינור חשמלי
שון מייז - פסנתר, קולות רקע
ג'ורג ' מאריי - בס, קולות רקע
טוני ויסקונטי - קולות רקע
השיר הוקלט גם על ידי נינה סימון, בט מידלר, אוטה למפר, מוני עובדיה, מקס ראבה ומריאן פיית'פול.
"שיר אֶל-עָל" הוא שיר מאת המנהיג הציוני זאב ז'בוטינסקי, שנכתב בשנת תרצ"ה.
לימים הולחן על ידי המלחין והזמר חנן יובל.
בשיר הובאו סדרת כללים, צווים והנחיות פעולה וחיים, מעין קודקס אתי בלשון פואטית, הנדרש מהלוחם העברי, ובכלל זה חניך תנועת הנוער בית"ר, שז'בוטינסקי עמד בראשה.
ההנחיות כוללות הסתכלות על הנשגב והנעלה („שָׂא אֶל-עָל מֶבַּט עֵינַיִ") כאמת מידה לניהול החיים ונכונות למאבק תקיף ומתמיד על שיכלול החיים הציבוריים והפרטיים, אשר יביא למימושם.
מצבי החיים של הכלל והפרט נדמים בשיר לחלקי היממה ומובאים כסדרו של יום: אישון „הַלַּיִל", שחר וצהריים; אליו מצורף מנעד צבעים, כמו בשירו "שיר הדגל" שבו הוצגה קשת הצבעים הנראים בעין האדם; אולם אל "שיר אל-על" נלקחו צבעי השמים, הטלית והדגל העברי, והם: תכלת, כחול, שחור, צחור (כמו לבן) ולבן.
השיר המחורז הכולל שישה בתים, הוא אחד משמונת שיריו הציוניים פוליטיים של ז'בוטינסקי; על פי פרופ' דן מירון רב "המשקע שהותירו בתודעה הספרותית והציבורית ואפילו בזיכרון הלשוני העברי כשלעצמו.
השיר נכתב בהברה ספרדית (בשונה למשל מרוב שירתו של ביאליק), מתוך אמונתו בהתאמתה ובעתידה בספרות העברית המתחדשת.
ככל שיריו ותרגומיו של ז'בוטינסקי, השיר היה ועודנו אהוד בקרב אנשי התנועה הרוויזיוניסטית וחניכי תנועת בית"ר, ונהוג לקרוא או לשיר אותו בכינוסים, בטקסים, באזכרות ובהתקהלויות חגיגיות.
"שיר אהבה ישן", או "רומנסה", הוא פזמון בסגנון בלדה שכתב המשורר הישראלי נתן יונתן והלחין נחום היימן.
עלילתו נסבה על שתי דמויות: אישה וגבר.
באמצעות השמות הנפוצים במרחב השפה הלטיני או הספרדי וקווי המתאר הפשוטים של העלילה ושמותיו: "רומנסה" או "שיר אהבה ישן", יוצר המשורר תחושה של אירוע היסטורי; וכך גם בשתי הצהרות הז'אנר הפותחות את שני בתי השיר: ההצהרה בבית הראשון, , וההצהרה בבית השני, .
טעות היא לקרוא את השיר לפי הלחן של נחצ'ה ("זהו שיר ישן על אניטה וחואן") ולא לפי הפיסוק של נתן יונתן.
"על אניטה וחואן" הוא המושא של הפועל "גבהו" ולא הלוואי של שם העצם "שיר".
המשורר אינו מפרט מדוע ואיך הסתיימה האפשרות לממש את האהבה, אלא שהזמן או העונה המתאימה לאהבה זו הסתיימה, כך במילים, שהן פזמון השיר: .
לאחר תיאור העלילה הקצר, בשני הבתים הראשונים, מנסח המשורר ואף מפרש את משמעות העלילה אל כלל הגותי, אל תפיסת עולם המניחה כי החמצה נפשית ובינאנושית מתרחשת בשל התמהמהות ההבשלה הנפשית והעדר תזמון נכון; ולשם כך מביא המשורר מטפורה על הצמח ועל הפריחה, ומדמה אותם אל לבלובם של הרגשות:
הבית הראשון עוסק ספציפית באניטה וחואן, והשני הוא הכללה של הראשון ומתייחס לכל "האנשים שאיחרו לפרוח באביב".
משחק המילים והחריזה יוצר סתירה פנימית בין ההיגד "לא יתם" לסיפא "סיפור אהבתם" שמשתמע ממנו "סיפור אהבה תם", כמשאלה שככל שנשאף להיותה נצחית היא עתידה ליתום.
נחום היימן הביא את הלחן לנתן יונתן, וזה חיבר ללחן מילים בהשפעת דמותה של אניטה עליה כתב שירים שהתפרסמו לפני כן.
השיר נעשה אהוד מאוד, וזכה למעלה ממאה ביצועים רשומים, בין השאר של צמד דרום (הגרסה המקורית), "האחים והאחיות", הפרברים, חוה אלברשטיין, צילה דגן, ריטה, אבי פרץ, גליקריה, ישי לוי ודוד דאור.
שיקוץ משומם (או "שומם", בכתיב חסר: "שִּׁקּוּץ מְשֹׁמֵם" או "שֹׁמֵם") הוא ביטוי המופיע בספר דניאל, בספר מקבים א', ובברית החדשה, והוא כינוי לעצם שהצבתו הייתה חלק מחילול בית המקדש.
משמעותו המדויקת של הביטוי אינה ברורה והיא נושא לפרשנויות דתיות ולמחקרים מדעיים שונים.
בספר דניאל מוזכר השיקוץ המשומם שלוש פעמים, בהקשר של הפסקת עבודת המקדש.
בספר מקבים א' מוזכר השיקוץ המשומם כחלק מתהליך ההתיוונות שנכפה על ירושלים על ידי אנטיוכוס הרביעי (אפיפנס).
בברית החדשה מוזכר השיקוץ המשומם באפוקליפסה הסינופטית, הן בבשורה על-פי מתי והן בבשורה על-פי מרקוס.
בתיאור האפוקליפסה הסינופטית בבשורה על-פי לוקאס מתוארת סיטואציה דומה, אך ללא אזכור מפורש של השיקוץ המשומם.
ככלל, מקובל ביהדות לראות בביטוי "שיקוץ משומם" כינוי לפסל עבודה זרה שהוצב בהיכל, ובתואר "שומם" כמתאר את אילמות הפסל.
כך למשל, מפרש רש"י: ובדומה לכך נכתב במצודות: וכן .
אכן, בפירושים השונים משמש הביטוי ככינוי גנאי לחילול או חורבן בית המקדש, ואינו בלעדי לאירוע ספציפי.
את הנבואה בדניאל, בפרקים ט' וי"א מקובל לפרש כמתייחסת לחורבן בית המקדש השני על ידי טיטוס.
את הנבואה בפרק י"ב, לעומת זאת, רואים לעיתים כנבואה שעתידה להתקיים באחרית הימים, אך בתלמוד הבבלי נזכר פסוק זה בהקשר להעמדת הצלמים בהיכל על ידי אפוסטמוס, שם לא מוכר שככל הנראה מתייחס לאנטיוכוס או לאדריאנוס.
בפירוש רש"י למסכת תענית בתלמוד הבבלי, מיוחס לפסלים שהעמיד מנשה בהיכל הכינוי "שקוצים משומם" מפרק ט'.
בקרב היהודים המשיחיים כמו גם בקרב זרמים מסוימים בנצרות, מאמינים כי הנבואות בספר דניאל (ובפרט הנבואה בפרק ט') ובברית החדשה, מתייחסות לאירועים שיקרו באחרית הימים.
על פי פרשנות זו, דניאל מתייחס למאורע שיקרה בשבע השנים שלפני שיבתו של ישו לאדמה.
בתקופה זו יחלל האנטיכריסט (צר המשיח) את בית המקדש בכך שיפסיק את קורבן התמיד (על פי אמונה זו, אחרית הימים תגיע רק אחרי שייבנה בית המקדש מחדש), יכריז על עצמו כאל, וידרוש שייסגדו לו בבית המקדש.
בקרב זרמים אחרים בנצרות, מקובל להתייחס אל הנבואה כנבואה שהתייחסה לעתיד הקרוב והתגשמה.
לתפיסתם, נבואת ישו בדבר חילול המקדש והבריחה מירושלים התקיימה בעת המצור על ירושלים בשנת 70 לספירה, עם חורבן בית המקדש.
תפיסה זו מתבססת בין השאר על כך שבתיאור דברי ישו בבשורה על פי לוקס מצוין במפורש חורבן ירושלים באותו הקשר.
על פי תפיסה זו, דניאל מתייחס לשיקוץ המשומם שהוצב על ידי אנטיוכוס בבית המקדש, ואילו ישו שואל את הביטוי על מנת לתאר חילול הקודש שישתווה בחומרתו לזה שנגרם על ידי אנטיוכוס.
בספר דניאל ובספר מקבים א'
במחקר מקובל כי חלקו השני של ספר דניאל הוא ספר פסאודואפיגרפי ונכתב כנבואה בדיעבד (Vaticinium ex eventu) בתקופת מרד החשמונאים, בסביבות שנת 164-165 לפנה"ס.
בעקבות תארוך זה, מניחים החוקרים כי הביטוי בספר דניאל ובספר מקבים א' מתייחסים לאותו מקרה ומתארים את חילול בית המקדש על ידי אנטיוכוס הרביעי באמצעות ה"שיקוץ המשומם".
השערות רבות הועלו בדבר טיבו של השיקוץ המשומם.
הבנת משמעותו המקורית של הביטוי יכולה לסייע להבין את מאפייני הדת היהודית בתקופת המקבים, את מאפייני הכיבוש ההלניסטי ואת טיב היחסים ביניהם.
בעבר נטו מרבית החוקרים לפרש את הביטוי בהתאם למסורת כמתייחס לפסל או לצלם שהוצב בהיכל.
אחד ההסברים המפורסמים לביטוי הוא הסברו של נסטלה שראה בביטוי כינוי גנאי לבעל-שמיים, אל השמיים הפיניקי, שזוהה עם זאוס היווני.
על פי תפיסה זו, השיקוץ המשומם הוא פסל זאוס או מזבח לכבודו שהוצב במקדש.
אליה שמואל הרטום, בתרגומו לספר מקבים א, מציע את האפשרות שהמילה "משומם" היא לשון גנאי על המילה "שמיים", משום שזאוס כונה "אולימפיוס" (שמיימי).
אף על פי שהמילה "שיקוץ" יכולה לציין פסל עבודת אלילים, אין זו משמעותה הבלעדית, והמילה מציינת כל דבר מאוס או מתועב.
חוקרים מודרניים דוחים את הראייה המסורתית של השיקוץ המשומם כפסל שהוצב בהיכל, ומציינים שאין שום ראיות המחזקות פירוש זה של הביטוי.
בספרי המקבים לא נכתב על פסל שהוצב בבית המקדש, והמקור הראשון שמציין פסל בהקשר של השיקוץ המשומם הוא מהמאה השלישית לספירה.
הסבר חשוב לביטוי הוא הסברו של אליהו ביקרמן.
ביקרמן מציין כי לו היו מציבים פסל במקדש, מקומו הטבעי היה בהיכל, אולם במקבים א' נכתב במפורש כי השיקוץ המשומם הוצב על המזבח, שהוא מקום הקרבת הקורבנות ואינו מקום טבעי לפסל, אם כי המזבח היה גדול מאוד, ובאופן תאורטי ניתן היה להציב עליו פסל כלשהו.
אנטיוכוס לא רק שלא ציווה להרוס את המזבח במקדש, אלא הנהיג הקרבת קורבנות על המזבח המחולל, על גבי מזבח נוסף או במה שהוצבה עליו, כפי שמסופר בספר מקבים א', א, 59: ובעקבות מקבים א' כתב גם יוספוס פלביוס בקדמוניות היהודים על בניית במה (βωμός, בּומוֹס) על גבי מזבח העולה.
בעקבות כך, ביקרמן טוען כי השיקוץ המשומם שהונח על המזבח היה למעשה מזבח נוסף.
מנהג זה המשיך גם במהלך התקופה ההלניסטית והרומית, אם כי האלילים המקומיים זוהו באותה תקופה עם אלילים יוונים.
באותה צורה, הצבת המזבח האלילי על מזבח העולה, יחד עם ביזת המקדש והפסקת הפולחן על מזבח הזהב בהיכל הפכה את הפולחן האלילי על הבמה שהוצבה על מזבח העולה לפולחן היחיד לאלוהי ישראל.
הפולחן על המזבח המחולל פנה לאלוהי ישראל בתור "זאוס אולימפיוס" או "זאוס האולימפי" של ירושלים, התגלמות נוספת של האליל היווני, פולחן זה ניסה למצב את מעמדו של אלוהים כאליל פגאני מקומי, ולפגוע במעמדו כאל יחיד.
פירוש זה לטיבו של השיקוץ המשומם מספק גם הסבר למסופר במקבים א' אודות אופן טיהור המקדש: .
ג'ונתן גולדשטיין בפירושו לספר מקבים, מציע תאוריה משלו למהות השיקוץ המשומם המתבססת בחלקה על פירושו של ביקרמן.
גולדשטיין מפרש את הביטוי כמתייחס למטאוריטים שהניח, כביכול, אנטיוכוס על המזבח.
גולדשטיין מתבסס על פרק ח' בספר דניאל, שם מדובר על צבא שיונח על המזבח:
גולדשטיין פירש את המילים "צבא" ו"צבא השמיים" כהתייחסות למטאורים שהגיעו מן השמיים.
בנוסף, גולדשטיין מציין, בדומה לנסטלה, שבאותה תקופה הגו את המילה "שמיים" לעיתים בצורה משובשת כ"שומם".
לגרסתו של גולדשטיין, משמעות הביטוי "שקוצים משומם" היא "שיקוצים מן השמיים", והמחבר השתמש בהגייה המשובשת על מנת להביע את סלידתו ממעשיו של אנטיוכוס.
פירוש זה מסביר את ההתייחסות לשיקוץ המשומם הן בלשון יחיד והן בלשון רבים: אם המדובר במספר מטאוריטים שהוצבו יחדיו, ניתן להתייחס אליהם כאבנים רבות, או להתייחס אל העצם שהכיל את המטאוריטים והוצב על המזבח.
בנוסף, מציע גולדשטיין כי מקורה של המילה "כנף" במשפט הוא בשיבוש המילה "כנם", כך שהמשפט התייחס במקור להצבת המטאוריטים על המזבח המיועד לזבח ומנחה.
בדומה לביקרמן, טוען גולדשטיין כי הצבת השיקוץ המשומם על המזבח הייתה ניסיון של אנטיוכוס לשנות את הדת היהודית או אולי להפוך אותה למה שהוא שראה כדת משה האמיתית, וכללה מנהגים שהיו רווחים בקרב יהודים רבים ונאסרו על ידי הנביאים.
דת זו כללה סגידה לשלושה אלים: אלוהים, שזוהה עם זאוס היווני ועם האל בעל המקומי, אשתו, שזוהתה עם אתנה היוונית ועם ענת המקומית, ובנם, שזוהה עם דיוניסוס היווני ועם האלילים המקומיים אשמון ואטיס.
ביקורת על הסבר זה הועלתה על ידי יוהאן לוסט.
לוסט שולל את הרעיון לפיו המלה "שומם" היא שיבוש המילה שמיים.
כנגד התאוריה לפיה השיקוץ המשומם הוא "בעל שמיים" מציין לוסט בין השאר כי מחבר ספר דניאל מכנה את אלוהי ישראל בשם הדומה , בחירה לא סבירה בהתחשב במטרת המחבר להאיר את שם ה' ולבזות את האלילים.
כמו כן, מציין לוסט כי תאוריה זו אינה עולה בקנה אחד עם כך שבשתיים מתוך שלוש פעמים בהן מופיע הביטוי בספר דניאל מופיעה הצורה "משמם" ולא "שמם".
בנוגע לתאוריה של גולדשטיין אודות המטאוריטים, טוען לוסט כי פירושו לפסוקים ט-יב בדניאל ח אינו סביר, שכן על פי הפרוש הטבעי של פסוק י, הפסוק מדבר על ניצחון אנטיוכוס על "צבא השמיים" ולא על שליטתו בהם, זאת על פי המשמעות הרגילה של המילה "וירמסם".
לוסט גם מפנה לפסוק הבא באותו הפרק שם ברור כי המילה "צבא" אינה מתייחסת למטאוריטים: .
לוסט אומר כי נכון יותר לפרש את המילה "צבא" בשני הפסוקים כמתייחסת לעם ישראל או לכוחות הנאמנים לה'.
לוסט מציע הסבר משלו למהות השיקוץ המשומם, לפיו מדובר במזבח אלילי (בדומה להסברו של ביקרמן) או בקורבן טמא שהוקרב על מזבח העולה (הפירוש המועדף על לוסט), ככל הנראה חזיר, כמסופר במקבים א' .
ביקרמן מציין שהשיקוץ המשומם מוזכר תמיד כמחליף את קורבן התמיד או את המזבח, ולכן סביר שהשיקוץ המשומם קשור אף הוא בהקרבת קורבנות.
בנוסף, החזיר הוא חיה טמאה, ולכן מתקבל על הדעת שיכונה בשם "שיקוץ".
בספר דניאל מוצא לוסט חיזוקים לסברה שהשיקוץ המשומם הוא הקורבן הטמא עצמו.
את המילים "ונתנו" ו"לתת" (דניאל יא, לא; דניאל יב, יא, בהתאמה) הצמודות לביטוי הוא מבין במובנן המקובל כיום, כמציינות את נתינת הקורבן הטמא, ולא במובן של "להעמיד".
כלומר, מילים אלו מציינות לדעתו את הקרבת החזיר על המזבח, ולא העמדת חפץ אלילי כלשהו על גביו.
בפסוק כ"ז בפרק ט' מפרש לוסט את המילה כנף, בדומה לגולדשטיין, כשיבוש של המלה כנו, כלומר, הכן של הזבח והמנחה (קורבן התמיד), הוא מזבח העולה עליו הקריב אנטיוכוס את הקורבן הטמא.
מחבר ספר מקבים קושר את השיקוץ המשומם לא בקורבן התמיד, אלא במזבח העולה, עליו הוקרב.
במקבים א' א' 54 מוזכר השיקוץ המשומם כנבנה על המזבח, וכך גם בפרק ו', 7: .
מפסוקים אלו נראה כי השיקוץ המשומם היה תוספת למזבח שנבנתה על גביו, מעין מזבח נוסף או שינוי המזבח הקיים.
כתביו של יוספוס פלביוס מושפעים משני המקורות, ומעלים תמונה סותרת: במלחמת היהודים נכתב במפורש שאנטיוכוס , שאילץ את היהודים ושיהודה המקבי, כשכבש את הר הבית, בנה מזבח חדש ו.
תיאור זה של האירועים דומה למתואר בדניאל ומחזק את הסברה כי השיקוץ המשומם הוא החזיר שהוקרב על המזבח.
אף על פי שיוספוס פלביוס לא מציין במפורש את השיקוץ המשומם, הוא מדבר על החלפת קורבן התמיד בהקרבת חיות טמאות, ומספר על הצורך להקים מזבח חדש, מה שמראה שהמזבח הקודם טומא.
בניגוד לכך, בקדמוניות היהודים מספר יוספוס פלביוס בצמוד לאיסור על פולחן התמיד, כי אנטיוכוס הקים מזבח פגני במקדש והקריב עליו חזירים.
תיאור זה זהה למסופר במקבים א'.
לדברי יהושע אפרון, "השיקוץ נקרא משומם, כיוון שמתגשמות באמצעותו קללות השממה, לפי הנבואות והתוכחות, בהן תקועים עמודי חזון דניאל ורעיון שבעים השבועים".
לטענת אפרון, כינוי זה אינו מרמז על אלוהות מזרחית כלשהי, כגון בעל שמיים; בעוד שחשמונאים ב מציין כי ההיכל נטמא בשם זאוס, נצמד חשמונאים א לגרסת דניאל ומעדיף "שלא לבטא בשפתותיו טומאה אלילית".
לדבריו, יוספוס בחר שלא להזכיר את הביטוי, משום שהיה קשה לאוזני קוראי היוונית שאינם יהודים.
לוסט רואה במילים "משומם" ו"שומם" כינוי לאנטיוכוס עצמו.
הוא מציין כי המילה "שיקוץ" בתנ"ך, כשיש לה משמעות שמעבר למשמעותה הפשוטה (למשל - פסל או צלם) מופיעה לרוב בצירוף כינוי שייכות כלשהו המיידע אותה, למשל או .
בדומה לכך, הוא מבקש להבין את המילים שומם ומשומם כמציינות שייכות, כלומר, השיקוץ של המשומם.
באשר לביטוי "שקוצים משומם" בדניאל ט, לוסט הולך בעקבות חוקרים קודמים וטוען שמקור הביטוי בהכפלה של האות "מ" בתחילת המילה "משמם".
כלומר, הביטוי המקורי היה "שיקוצי משמם" ומשמעותו "שיקוציו של המשומם" כלומר, של אנטיוכוס.
לטענת לוסט, משמעות המילה "משומם" או "שומם" בהקשרה היא "מזעזע" או "משמיד".
מילים אלו בתנ"ך, כשהן מתארות בני אדם ולא מקומות, מציינות זעזוע או אבל כבד בעקבות חורבן, אולם לוסט מציע לתת להן כאן משמעות פעילה יותר, בדומה למילה "שמות" ביחזקאל, לו, ג.