tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בזמן שזה קורה, הבאטמן שצוחק מתחיל ללעוג לסופרמן ואומר לו שעמוק בפנים כולם רשעים ורגע לפני שהוא מדביק את סופרמן בכימיקל בעזרת באטרנג נגוע, סופרגירל תופסת את הבאטרנג ונדבקת בעצמה (כיוון שהבאטרנג הספציפי הזה נועד להדביק קריפטונים).
בזמן שהלוגו של "לגיון האבדון" מאיר את שמי הלילה, הבאטמן שצוחק מבין שבקרוב הוא ייאלץ להתעמת עם לקס לות'ור, אך לא מודאג כיוון "שבאטמן תמיד מנצח".
בקומיקס ההמשך לסדרה "השומרים", "שעון יום הדין", הבאטמן שצוחק הוא אחד מהנבלים שדוקטור מנהטן חוקר בזמן שהפקח הירוק גאי גרדנר משתמש בטבעת הכוח שלו במטרה להראות לדוקטור את הנבלים השונים שהליגה התעמתה מולם.
הצבא מנחיל את חוקיה של פרפטואה.
וונדר וומן מחליטה להתייעץ עם הפלאש (וולי ווסט) במטרה להשתמש בכוחה של "אנרגיית האנטי משבר".
היא נתקלת בבאטמן שצוחק ומצליחה לנסר אותו למוות בעזרת "המסור הבלתי נראה של האמת".
למרות מותו, שאר האבירים האפלים מוציאים לפועל את תוכניתו של "הצוחק" והיא יצירת הגוף לבאטמן האולטימטיבי.
אותו הגוף מתברר להיות באטמנהטן (גרסה של באטמן שהצליח להעתיק את הנוסחה שיצרה את דוקטור מנהטן).
בטירת העטלף, האבירים האפלים מצליחים להעביר את מוחו של הבאטמן שצוחק אל גופו של באטמנהטן מתחת לאפה של פרפטואה.
פרפטואה מזהירה את הבאטמן שצוחק שישויות דומות לה ירגישו במעשיו ויבואו לעצור אותם.
הבאטמן שצוחק מצליח להרוס את צבא העטלף מלבד המלך רובין.
הבאטמן שצוחק לאחר מכן עובר לגוף חדש בשם "האביר האפל ביותר" ומסביר שהוא יודע על תוכניתה של וונדרוומן ליצור מחדש את היקומים בעזרת אנרגיית האנטי משבר, אך הוא רוצה לנצל את ההזדמנות כדי ליצור "52 פנטות של סיוט".
הבאטמן שצוחק והמלך רובין פורצים לבית הקברות "ולהלה", אך נרדפים בידי ג'יי גריק, בארי אלן ו-וולי ווסט.
הפלאשים משתפים פעולה יחד עם קיד פלאש במטרה למנוע מהבאטמן שצוחק להגיע לכיסא המוביוס.
לבאטמן שצוחק אותן יכולות של באטמן המרכזי מיקום DC.
הכתר שסביב עיניו עשוי ממתכת אפלה ומאפשר לו לראות פחדים ואפלה וכן לחזות את המהלך הבא של יריביו ולהתל בהם באמצעות ניצול פחדיהם.
הבאטמן שצוחק משתמש במקלעים, רובים, סכינים ושרשראות עם באטראנג בקצותיהן.
במשחק "מורטל קומבט 11" ישנו סקין בשם "הבאטמן שצוחק" עבור הדמות Noob Saibot שהופץ עם סקינים נוספים בחבילת ההרחבה שכללה את דמותו של הג'וקר.
במשחק הרשת "DC Universe Online" הבאטמן שצוחק היה האנטגוניסט הראשי בפרק "Metal Part 1" ובמסגרת הסיפור, הוא תימרן את דמויות הגיבורים (שחקני המשחק) כדי שיביאו לו מתכת אפלה שבעזרתה הוא ישאב את כדור הארץ ליקום האפל.
הדמות חוזרת בהמשך בפרק "Metal Part 2" ומנסה לפוצץ פאב במשחק שבו הגיבורים נמצאים בעזרת פצצה שמורכבת מרעל הג'וקר, אך לבסוף הובס ביחד עם האבירים האפלים הנוספים וברבאטוס.
הבאטמן שצוחק מופיע כסקין במשחק פורטנייט.
האתרים הקדושים ודרך העולים לרגל ברכס הרי קיאי שוכנים ביערות של ביפן, המקבילים ל, או למחוזות וקאיאמה, נארה ומיאה של חצי האי קיאי, ב.
שלושה אתרים קדושים לשינטו ולבודהיזם: ואומינה (כולל ), ו, מחוברים בדרכי עלייה לרגל לבירות העתיקות נארה וקיוטו.
האתרים הוכרזו אתר מורשת עולמית של אונסק"ו בשנת 2004.
מסלולי העלייה לרגל הנקראים קומאנו קודו (熊 野古道?) מחולקים לחמישה שבילים.
השביל הקטן (小辺路,"קוהצ'י"): מקויאסן (高野山) לקומאנו סנזן (熊野三山) (כ-70 קילומטרים)
השביל האמצעי: (中辺路 "נאקאהצ'י"): מטנבה (田辺) לקומאנו סנזן (熊野三山)
השביל הגדול: (大辺路, "אוהצ'י"): מטנבה (田辺) לקושימוטו (串本) ולקומאנו סנזן (熊野三山) (כ-120 קילומטרים)
שביל איסה (伊西路, "איסאג'י"): ממקדש איסה (伊西神宫) לקומאנו סנזן (כ-160 קילומטרים);
שביל קיאי (吉伊路, "קיאיג'י"): מאוסקה לטנבה (田辺).
חצי האי קיאי ממוקם באחד מאזורי יפן עם כמות גשמים גבוהה (מעל ל-3,000 מילימטרים בממוצע שנתי).
מסיבה זו השבילים בו סלולות באבנים בנקודות רבות.
בתקופת אדו (1603–1868), סומנו השבילים באמצעות סמני במרחק רי אחד (כ-4 קילומטרים) זה מזה.
אזור קומאנו רשום בניהון שוקי כמקום פולחן טבעי.
ביישובים יושינו ואומינה סגדו לשינטו מוקדם מאוד לפני שהצטרפו במאה השביעית לדת ה.
במאה העשירית, התאחדו שלושת המקדשים העיקריים הקשורים לפולחן ההרים שמסביב ויצרו את המתחם הדתי קומאנו סנזן, שאליו צורף המקדש הבודהיסטי סאיגנטו-ג'י.
מפל נאצ'י נתפס אז בשינטו כמרכז הרוחני של האזור.
מצד שני, מקדש שנוסד במאה ה-6 הוא מרכז האסכולה הבודהיסטית .
מאז התקופה הפיאודלית, האזור היה אפוא מקום מרכזי לעלייה לרגל.
המשקעים הרבים של למעלה מ-3,000 מילימטרים מזינים שפע של נחלים, נהרות ומפלים בין ההרים.
היופי הטבעי של האזור, והסביבה השלווה שלו, זכה כנראה להערכה מאז התקופה הפרה-היסטורית.
שלושת האתרים הספציפיים התבססו כאתרים קדושים מרכזיים כבר במאות ה-11 או ה-12, ומשכו אליהם מספר רב של מאמינים.
האזור הוא עדיין חלק מהתרבות החיה של יפן והאתרים זוכים לביקורים רבים ומשמשים למטרות פולחן, ולטיולים רגליים.
מעריכים שמדי שנה מבקרים במקום כ-15 מיליון אנשים.
כל אחד משלושת האתרים הקדושים מכיל גם מבנים וגם חפצים, כגון מקדשים, מקומות מקודשים, פסלים וסטופות, וכן אלמנטים טבעיים נערצים כגון עצים, מפלים, סלעים וכו'.
בתוך שלושת האתרים העיקריים יש 17 קבוצות עיקריות של נכסים הכוללים 35 נכסים.
המבנים הבנויים הם כמעט כולם מעץ.
הוא תועד לראשונה בשנת 852. יושינו ואומינה קימפוסן-ג'י (金峯山寺) מקדש בודהיסטי (), מחוז נארה הבניין הראשי הגדול שוחזר ב-1592. השער הקדמי שוחזר ב-1456. הוא מתנשא לגובה של 20 מטר ומהווה דוגמה לבית שער "מימי הביניים" בעל שתי קומות.
יושינו ואומינהמקדש יושימיזו (吉水神社) מקדש שינטו, מחוז נארה נוסד במקור במאה ה-8 כמקדש, שימש כמקום המגורים למאמינים של פולחן הר שוגנדו.
במאה ה-14 שימש המקדש כמקום מושבו הזמני של ה לאחר שהקים חצר קיסרית מתחרה (החצר הדרומית) ביושינו, מה שהפך למעשה את המקדש לארמון קיסרי.
יושינו ואומינה אומינאסן-ג'י (大峯山寺) מקדש שוגנדו טנקאווה-מורה (天川村), מחוז נארה המקדש שוכן על פסגת ההר בגובה 1,710 מטרים.
תועד לראשונה בשנת 906. קומאנו סנזן קומאנו הונגו-טאישה (熊野本宮大社) מקדש שינטו , מחוז וקאיאמה במקור על גדות החול של הנהר קומאנו, מקדש זה תועד לראשונה בשנת 859. הוא הועבר למפלס גבוה יותר בשנת 1891 לאחר נזק מהצפות.
קומאנו סנזן מפל נאצ'י מפל מים, מחוז וקאיאמה זהו אחד המפלים הידועים ביותר ביפן.
המפל הוא בעל נפילת המים הרציפה הגבוהה ביותר ביפן – המים נופלים מגובה של 133 מטר (ורוחב של 13 מטר).
בחלק העליון של המפל ישנם שני סלעים הנחשבים לשומרי הקאמי (הרוח הקדושה) של המפל ושל מקדש שינטו שלמרגלותיו.
בעבר היה שם גם מקדש בודהיסטי, אך הוא נהרס במהלך תקופת מייג'י (סוף המאה ה-19).
במאה השביעית, נהגו מאמיני דת שוגנדו (shugenja) רבים וזוגות נאהבים לזנק מהחלק העליון של המפל מתוך אמונה כי הם ייוולדו מחדש בגן העדן של אל הנחמה קאנון.
קומאנו סנזן היער הקדמון נאצ'י (那智原始林) יער, מחוז וקאיאמה יער ראשוני המשתרע על שטח של כ-320 דונם, שהיה קדוש מאז ימי קדם.
המקדש מחולק לשישה אזורים וכולל 117 מקדשים, הממוקמים בצפיפות על ראש ההר.
למבני המקדש הייתה השפעה עמוקה על מקדשי שינגון אחרים.
הבניינים העיקריים כוללים אולמות, שהם שחזור משנת 1523 ושחזור מהמאה ה-14 של בניין שנבנה ב-1198, פגודה משנת 1223 ומחסן לכתבי קודש מקורות עץ שנבנה גם הוא ב-1223.
אזור הידוע בשם אוקונו במרחק של כ-3 קילומטרים מזרחה מכיל אוסף נרחב של כ-300,000 סטופות אבן, מבני מאוזולאום של פיאודליים, וכמה מבני עץ, כולם מתחת לעצים בני 500 שנה.
הר קויה ג'יסון-אין (慈尊院)מקדש בודהיסטי ()קודויאמה, מחוז וקאיאמה מתחם זה, כ-20 קילומטרים מצפון למקדשים הראשיים, נבנה במאה ה-9 כמשרדי מנהל ולינה עבור עולי רגל.
מסלול זה שימש שלב בסגפנות של כוהנים בודהיסטים.
הוא עובר לאורך רכסי הרים גבוהים בין 1,000 ל-2,000 מטר מעל פני הים.
על פי האגדה מעידה הוא נסלל לראשונה בתחילת המאה ה-8. במאה ה-12 היו 120 מקומות משמעותיים מסומנים לאורך התוואי כמו מערות או כפרים.
עד המאה ה-17 הצטמצם מספרם ל-75. המסלול עובר דרך יער של עצי אשוח כסוף (Abies veitchii), חורשות מגנוליה וקבוצת עצי קריפטומריה עתיקים.
מסלולי עלייה לרגלקומאנו קודו (熊野参詣道)
נקאהצ'י (中辺路), כולל הנהר קומאנו
איסאג'י (伊勢路) שביל לאורך המחוזות מיאה ווקאיאמה מערכת שבילים שקישרה את האתר הדרומי ביותר, קומאנו סנזן, עם קיוטו וחלקים אחרים של יפן.
המערכת מורכבת משלושה מסלולי משנה: לאורך חוף חצי האי; על פני חצי האי, וצפונה לקויאסן.
שבילים אלו נסללו במאה ה-10 ושימשו מספר רב של אנשים עד המאה ה-15. נטען שבשיא השימוש עברו בהם בכל שנה עברו לא פחות מ-30,000 איש.
לאורך המסלול נמצאים המעיין החם יונומינה, הנערץ בשל סגולותיו המרפאות, וסלע ענק בגובה של כ-45 מ', האנה נו איוואיה Iwaya, שלפי האגדה מסמן את קברו של האל שיצר את יפן.
מסלולי עלייה לרגלקויאסן צ'ואישי-מיצ'י (高野山町石道) שביל כפרים במחוז וקאיאמה מסלול קצר של 24 קילומטרים שנוצר על ידי מייסד המקדש קונגובו-ג'י, כדי לחבר את המקדש עם ג'יסון-ג'י, המבנים המנהליים, (שניהם חלק מאתר קויאסן).
כל 109 מטרים (מידת יפנית המכונה צ'ו)לאורך המסלול נמצאים שלטי אבן הנקראים צ'ואישי.
חמש סטופות מדורגות, שהוקמו בשנת 1285 בתרומה של המשפחה הקיסרית כדי להחליף עמודי עץ.
כיום, בחלק מהאתרים הקדושים על מסלול העולים לרגל ביפן, ובמיוחד בהר קויה, ניתן ללון במקדשים בודהיסטים כחוויה תיירותית.
הלינה במקדשים (שוּקוּבּוֹ - 宿坊) שימשה בעבר את העולים לרגל, אבל כיום מהווה מקור הכנסה לאותם מקדשים.
הלינה במקדש בודהיסטי היא בתנאים מינימליסטים וכוללת ארוחה טבעונית, רחצה משותפת באונסן ואפשרות לקחת חלק בתפילת האש בשעות הבוקר המוקדמות.
האתרים הפרהיסטוריים של מנורקה הטליוטית (בספרדית: Sitios prehistóricos de la Menorca talayótica) הוא אתר מורשת עולמית תרבותי באי מנורקה, חלק מהאיים הגימנסיים (האיים הבלאריים המזרחיים ביותר) במערב הים התיכון, השייך לספרד.
אתר המורשת כולל תשעה אזורים של שטחי חקלאות ומרעה, ובהם שרידים ארכאולוגיים של מבנים.
שרידים אלו הם עדות לתרבות אנושית של חברות פרהיסטוריות, וכוללים יישובים ואתרי קבורה פרהיסטוריים המתוארכים מתקופת הברונזה (1600 לפנה"ס) ועד שלהי תקופת הברזל (123 לפנה"ס).
מהחומרים ששימשו לבניית המבנים, צורתם ומיקומם למדו החוקרים על התפתחות הבנייה בגושי אבן גדולים מאוד המכונה .
ייתכן גם שהמתווה של חלק מהמבנים הפרהיסטוריים והקשר החזותי ביניהם מציינים רשתות בעלי משמעות קוסומולוגית.
המונח "מנורקה הטליוטית" הפך פופולרי בין תושבי האי לציון התקופה הפרהיסטורית במנורקה, שסמלה הבולט ביותר הם מבני הטליוטים, ושהפכו לאחד מסמלי הזהות של האי ולביטוי גאווה של תושביו בהישגיהם של אבותיהם.
עם זאת, אתר המורשת כולל מבנים דוגמת ה, שקדמו לבניית הטליוטים ו, שנבנו אחריהם.
אתר המורשת העולמית שוכן על האי מנורקה, האי הצפוני ביותר מבין האיים הבלאריים במערב הים התיכון.
שטח האי 702 קילומטרים רבועים, והוא מכיל את אחד הריכוזים הגדולים ביותר בעולם של אתרים ארכאולוגיים פרהיסטוריים.
בסך הכל 1,568 אתרים, או בממוצע 2.3 אתרים לקילומטר רבוע.
ריכוז זה פותח צוהר לפרהיסטוריה ולפרדיגמה של הזהות של האי.
האתר כולל תשעה אזורים, ובהם שרידים ארכאולוגיים של מבנים, המתוארכים מתקופת הברונזה (1600 לפנה"ס) ועד ההידרדרות של תרבות האי בתחילת המאה הראשונה לפני הספירה.
בתשעה האתרים יש יישובים, אתרי קבורה, אתרי פולחן ומבנים מרכזיים דוגמת הטליוטים, שהפכו לסמל לפרהיסטוריה.
אתרים אלו כוללים את מרבית האתרים הפרהיסטוריים הפתוחים לציבור.
בהם המבנים הקיקלופיים הייחודיים לאי ושנשמרו בצורה הטובה ביותר, כולל ה, מקדשי ה, מבני המגורים העגולים המונומנטליים, והטליוטים, מבנים עגולים דמוי מגדלים המפוזרים בכל רחבי האי ומעידים על המאמצים הכבירים של התושבים הקדומים בהתחשב באוכלוסייה הקטנה ובאמצעים הטכנולוגיים שעמדו לרשותם, ועל התפקיד המאחד שהיה להם בחברה המאורגנת היטב.
המבנים השונים מעידים על התהליכים התרבותיים המגוונים שעברו על אוכלוסיית האי המבודד במשך זמן ארוך.
חלק היו בשימוש במשך זמן רב, מתחמי הטאולה לדוגמה היו פעילים עד הכיבוש הרומי, והכפרים הפרהיסטוריים היו מיושבים עד הכיבוש המוסלמי של ספרד.
השרידים של התרבות החומרית של התושבים הקדומים של מנוקה, המכונה התרבות הטליוטית, על שם המבנים הבולטים ביותר מתקופה זה, שמורים כיום במוזיאונים שונים באי.
משרידים אלו, ומהאתרים בהם נתגלו ניתן היה ללמוד על דפוסי ההתיישבות, האמונות, הטכנולוגיה, האדריכלות והאסטרונומיה שהתפתחו באי.
מהחפצים הרבים שהתגלו, בהם חפצים שהוטמנו בקברים למדו החוקרים על מאפיינים ייחודיים של תרבות זה, כדוגמת המנהג "לסרק את המתים".
האתרים עצמם מעידים על צורת ההתיישבות, הקבורה, מערכות אספקת המים, מונומנטים סמליים ומקומות פולחן, כולל כריית נחושת פרהיסטורית במערב הים התיכון.
אף על פי שהתרבות פסקה, המבנים שרדו לצד תושבי האי בכל התקופות והכיבושים השונים מאז, מנקדים את הנוף החקלאי במשך כ-3,000 שנים.
מאפיין ייחודי הוא השימוש בטכניקות של בנייה יבשה במשך השנים ובחברות שונות.
טכניקות שהשימוש בהן המשיך גם בזמנים היסטוריים.
חלק ניכר מהאתרים של אתר המורשת מוקפים בגדרות אבן בבנייה יבשה, שבאי כולו משתרעות על פני 11,119 קילומטרים.
גדרות אלו נבנו באותה טכניקה ובאותם חומרים שמהם נבנו המבנים המוקפים.
מאפיין נוסף קשור במנהגי הקבורה.
בתרבות האי נהגו להפריד בין אזורי המגורים, שלא הוקמו באופן יוצא דופן ליד מקורות מים, מאזורי הקבורה.
אתרי הקבורה הוקמו סמוך לים שסימל לתושבים את המוות.
זו הסיבה שאתר המורשת כולל קטעי חוף שבהם נקרופוליס של קברים שנכרו בצוקים.
השטח הכולל של תשעת אתרי המשנה של אתר המורשת העולמית הוא 35.27 קילומטרים רבועים, כמעט 5% מהאי מנורקה.
שמונה מתוך תשעת אתרי המשנה מוקפים באזור חיץ אחד, ואתר המשנה התשיעי מוקף באזור חיץ נפרד.
ביחד שטח אזורי החיץ הוא 190.14 קילומטרים רבועים.
בסך הכל, שני האזורים מכסים 32% משטח האי.
סידורישםשם במקורקואורדינטות שטח בדונם שטח אזור החיץ בדונםתיאור תמונה C1 מישורי סיוטדלה Llanos de Ciutadella 4,400156,350האתר שוכן במערב האי באזור של מרעה וחורשות.
באזור שפע של אתרים פרהיסטוריים כשבאתר המשנה יש 36 אתרים בשטח בן 4.4 קילומטרים רבועים.
יש באתר שרידים של 3 יישובים פרהיסטוריים: טורליאפודה (Torrellafuda), טורטרנקאדה (Torretrencada), ואס טודונס (Es Tudons).
באתר יש 4 טליוטים שיש קשר עין בינם לבין טליוטים אחרים.
בטורטרנקאדה נמצאת הטאולה המרשימה ביותר באי המוקפת עמודים.
ובטורליאפודה מצויים מבני המגורים העגולים ומערכת אספקת מים, הכוללת מאגרים ותעלות.
באתר גם 3 מבני הקבורה המכונים נאווטה ומערות קבורה (היפוגאה) רבות.
כמו בשאר האי הנאווטות פונות לדרום-מערב, כשהבולטת בהם היא באס טודונס (בתמנה משמאל).
C2 אזור דרום-מערב Área suroeste 5,460האתר שוכן בדרום-מערב האי, כשחלקו הצפוני והמרכזי מישורי ופורה וכולל גם חורשות אורנים.
קרוב לים הופכים פני השטח לטרשיים וסלעיים כשהמאפיין הטופוגרפי הבולט ביותר הם שטחי הביצה של פראט דה סון סאורה (Prat de Son Saura) בקצה תעלת "סס אבלייס" (Ses Abelles), שבה יש אתרי קבורה פרהיסטוריים.
על פני שטח בן 5.46 קילומטרים רבועים התגלו 34 אתרים ארכאולוגיים, ובהם שרידי שמונה יישובים פרהיסטוריים, שניים מתוכם מלפני תקופת התרבות הטליוטית.
האתר הבולט הוא היישוב הפרהיסטורי סון קאטלר (Son Catlar) שנבנה בשלהי התרבות הטליוטית ומוקף חומה ומגדלים.
זהו היישוב הפרהיסטורי הגדול ביותר באי.
בסמוך יש מחצבה שממנה חצבו את האבנים לבנייה יבשה.
על החוף מדרום יש שרידים של התיישבותיות פרימיטיביות ומערות קבורה.
באתר 8 טליוטים, 3 מהם בסון קטאלר, ובנוסף יש בסון קטאלר את הטאולה הגדולה ביותר באי (בתמונה משמאל), ובתים עגולים.
באתר הקבורה יש מספר רב של היפוגאה ונאווטה.
C3 אזור מיג'ורן המערבי Área del Migjorn occidental 1,070האתר שוכן בין שני נקיקים וכולל תבנית של צוקים הקיימים רק בחלק זה של האי.
פעילות קרסטית באבן הגיר גרמה להיווצרות חללים בקירות הצוקים שחלקם שימשו כאתרי קבורה.
בשטח מצומצם בן 1.07 קילומטרים רבועים יש 24 אתרים פרהיסטוריים, בהם מלפני התרבות הטליוטית כדוגמת "סון מרסר דה באיש" (Son Mercer de Baix) המתאורך ל-1400 לפנה"ס.
"קובה דס מורו" (Cova des Moro, בתמונה משמאל) הוא הדוגמה היחידה של נאווטה למגורים עם גג אבן.
בנוסף יש באתר שני טליוטים.
בצוקים יש מערות קבורה והיפוגאה מסוגים שונים, חלקם טבעיים וחלקם חצובים.
במערה "קובה דס פאס (Cova des Pas) נתגלו שפע של פריטים, חלק מעץ וכן טבעת וחרוזי בדיל, והאתר תוארך בתיארוך פחמן-14 בין 1200 לפנה"ס ל-800 לפנה"ס (כלומר מתחילת התרבות הטליוטית).
הגישה למערה בצוקים קשה מאוד והיא מגלה עד כמה היו בני התרבות מוכנים להשקיע במאמץ להביא את הגופות לקבורה.
C4 אזור הנקיקים מרכז-דרום Área de barrancos del centro-sur 6,670האתר שוכן בדרום-מרכז מנורקה, בין הנקיקים טורבליה (Torrevella) וסון בוטר (Son Boter), תוואי נוף חשובים בפרהיסטוריה.
הנוף מייצג את האלמנטים המאפיינים והבולטים ויש בו שקעים קרסטיים רבים או בולענים, שבהם הצטברה אדמה פורייה ששימשה אז וגם היום לחקלאות, ומדי פעם מחשופים של אבן גיר, אתרים מועדפים לבניית טליוטים או בתי חווה.
על הקירות האנכיים של הצוקים, הן בנקיקים והן אלו הפונים לים יש שפע מערות ומערות מלאכותיות ששימשו לקבורה.
בשטח בן 6.67 קילומטרים רבועים יש 63 אתרים ארכאולוגיים פרהיסטוריים המעידים על צפיפות של היישובים, רובם קטנים, חלקם מהתרבות הטליוטית וחלקם מתקופת הנאוויפורם שקדמה לה.
יישובים מסוימים כמו סנט אגוסטי (Sant Agustí) היו מיושבים עד סוף הכיבוש המוסלמי.
יש באתר 12 טליוטים מסוגים שונים מאוד, בהם בולט הטליוט של סנטי אוגסטי שנחקר מאז המאה ה-19. כמקובל, אתרי הקבורה הם בשקעים, רבים מהם בנקיקים שתוחמים את האתר.
בין הקברים הרבים "לה קובה דס קולומס" (La Cova des Coloms), מערה גדולה ממקור קרסטי וחפירות שנערכו חשפו פריטים מהתרבות הטליוטית, כולל קרני שור מארד.
C5 האזור בין הנקיקים של טורבליה וקאלה אן פורטר Área entre los barrancos de Torrevella y Cala en Porter 6,320האתר שוכן בדרום-מזרח מנורקה, בין הנקיקים טורבליה (Torrevella) במערב וקאלה אן פורטר (Cala en Porter) במזרח.
בנוף יש בליטות, שעל אחת מהן שוכן הטליוט של הכפר הפרהיסטורי הגדול ביותר, "טורה דן גלמס" (Torre d'en Galmés).
הנוף מייצג את האלמנטים המאפיינים והבולטים ויש בו שקעים קרסטיים רבים או בולענים, שבהם הצטברה אדמה פורייה ששימשה אז וגם היום לחקלאות.
באתר יש 25 אתר ארכאולוגיים על שטח בן 6.32 קילומטרים רבועים.
האתר הבולט הוא הכפר הפרהיסטורי "טורה דן גלמס" שהיה מיושב מתקופת נאוויפורם, דרך התרבות הטליוטית ועד ימי הביניים.
יש בו שפע של בתים עגולים במצב שימור טוב שללו חצר מרכזית, מבנה לאחסון ואולמות מקורים על עמודים (היפוסטיל).
הכפר כולל, 3 טליוטים, 4 היפוגאה לקבורה, מערכת אספקת מים, וטאולה שמורה היטב.
באתר שרידים של שני טליוטים נוספים והכפרים שלהם, יחד עם 5 יישובים נוספים.
אתרי הקבורה מסודרים סביב הנקיק של קאלה אן פורטר ובייחוד על צוקי החוף.
הדולמן המגליתי של "סס רוקס ליזס" (Ses Roques Llises) השמור היטב נחשב למבנה העתיק ביותר במנורקה (1900 לפנה"ס) עד שנתגלה ההיפוגאום של "ביניאי נואו" (Biniai Nou).
C6 אזור דרום-מזרח - אלאיאור Área sureste - Alaior 5,020האתר מתחיל מחוף הים ומטפס במעלה נקיק ביניידריס (Biniedrís).
בשטח של 5.02 קילומטרים רבועים יש 57 אתרים ארכאולוגיים פרהיסטוריים.
הם כוללים 4 כפרים טליויטיים ושרידים של חמישה יישובים קטנים נוספים.
בכפר "טוראלבה דן סאלורט" (Torralba d'en Salort) יש אתר טואלה המרשים ביותר באי.
היא פעלה עד המאה השנייה לפנה"ס ואחת הבודדות שלא פונה דרומה.
בנוסף יש בכפר שני טליוטים, אולם היפוסטיל ומקבץ מערות קבורה מלאכותיות במרחק.
באתר סו נא קאסנה (So Na Caçana) הוא המקום היחיד עם שני טואלה ושני טליוטים ייחודיים.
הכפר פעל זמן רב אחרי הכיבוש הרומי ויש בו בית קברות מוסלמי קטן.
ביישוב טורליזר (Torrellisar), יש שני טליוטים ומתחם טאולה.
באתר יש מערכת אספקת מים מתוחכמת.
הנקרופוליס של קאלסקובס (Calescoves) הוא אתר הקבורה הגדול באי וכולל 90 מערות קבורה מלאכותיות מסוגים שונים, כולל היפוגאום (בתמונה משמאל).
C7 אזור דרום מזרח - מאו Área sureste - Maó 1,070האתר שוכן על מישורי אבן הגיר סמוך לעיירה מאו (Maó) באזור שבו יש תערובת של שדות חקלאיים, שדות מרעה וחורשות.
בשטח בן 1.04 קילומטרים רבועים התגלו 13 אתרים ארכאולוגיים פרהיסטוריים.
הכפר מתקופת מתרבות טליוט "טלאטי דה דאלט" (Talatí de Dalt) המוקף חומת אבן כולל 2 טליוטים, טאולה ייחודית שבה נפל עמוד על המשקוף של הטאולה (התמונה בראש הערך), מבנים עגולים (היפוסטיל) ומבנים מקורים בלוחות אבן ששימשו לייצור כלי חרס ואחסונם.
הכפר טורליו (Torelló), כולל 2 טליוטים, בהם המונומנטלי באי, בתים עגולים ומערכת מים.
הכפר קורניה נואו (Cornia Nou) כולל 2 טליוטים (בתמונה משמאל).
חפירה ארכאולוגית חשפה חפצים רבים המלמדים על המנהגים של החברה הקדומה.
כל הכפרים מכילים מערכות מים, כולל בארות, בורות מים ותעלות.
באזור יש כתריסר היפוגאה, כולל מתקופת הנאוויפורם.).
C8 הכפר הפרהיסטורי טרפוקו Poblat talaiòtic de Trepucó 50אתר קטן זה בדרום-מזרח האי משתרע על שטח בן 50 דונם וכולל את הכפר הפרהיסטורי השמור היטב טרפוקו (Trepucó).
הכפר גם שימש כמפקדה של הצבא הצרפתי-ספרדי במצור על המבצר סנט פיליפ הבריטי ב, והיה האתר הפופולרי לביקורים במאה ה-19 והאתר הראשון במנורקה שנחפר בצורה מדעית (1930).
בכפר יש 2 טליוטים, אחד מהם הוא הרחב ביותר באיים הבלאריים, מתחם טאולה מונומנטלי (בתמונה משמאל) שנחפר ב-1930 על ידי מרגרט מארי שמצאה בו כלי חרס, עצמות חיות ושרידי פחם, מה שהעיד על התפקיד הדתי של המקום.
בגובה 5 מטרים, זו הטאולה הגבוהה ביותר במנורקה, בנוסף יש בתים עגולים ומתחם של מערות קבורה סמוך.
היישוב נחרב כליל במלחמה הפונית השנייה, ומכיוון שהיא ננטשה בחטף חשפו החפירות חפצים רבים המוצגים במוזיאון מנורקה הסמוך.
C9 אזור טרמונטנה צפון-מערב Área noroeste de Tramuntana 5,24033,790האתר הנפרד משאר אתרי המשנה שוכן במחצית הצפונית של האי הקרויה טרמונטנה (Tramuntana) וכולל שטח בצפון-מזרח האי, אזור של חורשות זית בר, קו חוף הכולל לגונות וביצות (מרכז שמורת הביוספירה של מנורקה) ואת האיון "איליה דן קולום" (Illa d'en Colom).
בשל הביצות הייתה היכולת לקיים חקלאות באזור זה קשה ובשל כך נבנו היישובים המעטים בחלקים הגבוהים של האזור והתבססו על מרעה.
בשטח בן 5.24 קילומטרים רבועים יש 28 אתרים ארכאולוגיים פרהיסטוריים.
שני יישובים מתקופת התרבות הטליוטית, עם שרידים של שישה יישובים אחרים, כולל מתקופת הנאוויפורם.
"סה טורטה דה טרמונטנה" (Sa Torreta de Tramuntana) הוא היישוב הטליוטי הגדול ביותר בצפון האי, וכולל טליוט (בתמונה משמאל), טאולה שנחפרה על ידי מרגרט מארי ב-1931 (שחשפה סירי חרס עם דמות תנת) ושרידי בתים עגולים.
באיון "איה דן קולום" נחשף מכרה נחושת שמור, שבעזרת איזוטופים של עופרת הוכח כי היה המקור לכל הנחושת באיים הבלאריים באלף השני לפני הספירה.
על אף המכרה החשוב לא התגלו עדויות ליישובים פרהיסטוריים באיון.
כבמקומות אחרים באי התגלו אתרי קבורה דרומית-מזרחית ל"סא טורטה": בשרידים של נאווטה, בכמה היפוגאה, וכמה מערות קבורה במורד לכיוון החוף.
האתיקה של קיר הברזל (רוסית: Этика железной стены) הוא מאמר עמדה, שכתב זאב ז'בוטינסקי, והופיע לראשונה ב-11 בנובמבר 1923 בברלין בעיתון הציוני בשפה הרוסית "ראזסווייט".
זהו מאמר המשך למאמרו על קיר הברזל, אשר פורסם שבוע לפני כן, ב-4 בנובמבר.
המאמר השני דן בשאלות המוסר של המדיניות אותה מציע המאמר הראשון.
במקור נכתב ברוסית, ז'בוטיסנקי פרסם תרגום של המאמר ליידיש ב-1933.
המאמר ממשיך את הרעיון אותו הציג זאב ז'בוטינסקי במאמרו הקודם, על קיר הברזל.
מאמר זה דן בשאלות המוסר של התנועה הציונית בפרט וכן בקולוניזציה בכלל.
הכותב מזכיר את תוכנית הלסינגפורס, שהוא עצמו היה בין מנסחיה וטוען שהיא שמה את זכויות המיעוטים בין סדרי העדיפויות והוא עצמו רואה חשיבות בשמירה על זכויות אלו.
אבל עם זאת, הוא אינו מטיל ספק בכך שהאוכלוסייה הערבית של ארץ ישראל אינה מעוניינת בחיים משותפים עם היישוב העברי, בו המוסלמים יהיו המיעוט.
ז'בוטינסקי מנמק זאת בכך שמיעוטים סובלים תחת שלטון של הרוב ומביא מספר דוגמאות.
בהמשך, המאמר טוען כי ויתורים ופשרות מצד היהודים כלפי הערבים דורשים קודם כל הכרה בזכויות היהודים להקים מדינה עברית.
הוא מונה את הפשרות האפשרויות, כגון: ויתור על רוב יהודי, פיקוח ערבי על היקף העלייה, פרלמנט עם רוב ערבי, צירוף של פלשתינה לפדרציה ערבית, ואז פוסל את כולם כמנוגדות כלל לחזון הציוני.
הפתרון שהוא מציע זהה למאמרו הקודם, הקמת "קיר ברזל", כלומר מציאות שתאלץ את הערבים לקבל את קיומה של מדינה עברית.
המאמר ממשיך בדיון בשאלת המוסר של המדיניות שבאה לכפות על האוכלוסייה המקומית להפוך למיעוט וליישב את ארץ ישראל בכוח, למרת רוחם של הערבים החיים בה.
הוא פוסל את תוכנית אוגנדה, מכיוון שהיא אינה יותר מוסרית מתוכנית יישוב של פלשתינה בשום דרך, כמו שיישוב של כל חבל ארץ אחר אינו יותר מוסרי מיישוב של פלשתינה.
מכיוון שכל פיסת קרקע בעולם כבר משויכת לאומה כלשהי, אז עצם השאיפה של אומה חסרת קרקע להקים בית לאומי מנוגדת לאינטרס של אומה כלשהי.
הוא מצביע על הבעייתיות של גישה מוסרית זו, שבאה לשמר את האינטרסים של בעלי הקרקע ולמנוע מחסרי הקרקע להגשים את השאיפות הלאומיות שלהם.
המאמר מסיים במסקנה שלפיה הפקעת חבל ארץ שמהווה כחצי אחוז מכלל השטחים עליהם חיים ערבים היא מעשה של צדק, מכיוון שהיא מעניקה את אותו חבל הארץ לרשותם של אלו שאין להם ארץ כלל.
ואם באופן טבעי העם הערבי אינו מעוניין לוותר על שטח זה, אז יש לאלץ אותו בכוח.
האתנאום הרומנית (ברומנית:Ateneul Român - בכתובת המקורית במעלה החזית - Atheneul Român - מבטאים "אַתֶנֶאֶוּל רוׂמֶן") הוא אולם קונצרטים במרכז בוקרשט, בירת רומניה ואחד מסממניה של העיר.
בניינו המקושט והמעגלי עם כיפה, נבנה ב-1886–1888 והוא מושב הבית של התזמורת הפילהרמונית ג'ורג'ה אנסקו ואחד ממושבי הפסטיבל הבין-לאומי ג'ורג'ה אנסקו.
האתנאום ממוקם בקאליה ויקטוריאֵי (שדרת הניצחון) בחלק הצפוני של פיאצה רבולוציאי (ככר המהפכה) - בכיכר ג'ורג'ה אנסרו והרחוב בנג'מין פרנקלין 1-3.
ב-1865 הקימה קבוצת אנשי תרבות ומדע, עמה נמנו קונסטנטין אסארקו, וסילה א.
אורקיה, ד"ר ניקולאיה קרצולסקו, קרול רוסטי ואלכסנדרו אודובסקו, את האגודה "האתנאום התרבותי הרומני" במטרה להפיץ ידע בציבור הרחב.
בניין האתנאום בבוקרשט, שהוקדש לאמנויות ולמדעים, נועד לימים לשמש את מטרות האגודה הזאת.
יוזמת בניית הבניין בא במיוחד מקונסטנטין אסארקו.
המיקום שנבחר היה "גן הבישופות" (Grădina Episcopiei), נכס של משפחת הבויארים והמלומדים וקרסקו.
בעבר פעלה בו גם כנסייה שכונתה "הכנסייה שבפרדס של וקרסקו"
רבים מבני התקופה מתחו בקורת על בחירת המקום שנחשב ל"מרוחק מדי המרכז העיר של אז ולא נגיש, בימיוחד בחורף.
שאלו אם אין למדינה מגרשים מרכזיים, והאם היה צריך לבחור דווקא במקום הזה "בשולי העיר"?
חלק ממימון הבנייה הושג בהתרמה ציבורית למשך 28 שנים כשסיסמת המתרימים נותרה בזיכרון הלאומי עד היום:"תרמו לאו עבור האתנאו".
ב-29 בדצמבר 1919 אירח האתנאום את ועידת המנהיגים הרומנים שהתכנסו כדי להצביע עבור איחודם של חבלי בסרביה, טרנסילבניה ובוקובינה עם הממלכה הישנה הרומנית על מנת להקים את ממלכת רומניה רבתי ("רומניה הגדולה").
ב-1935 נאספו מיוזמת ג'ורג'ה אנסקו תרומות לבניית עוגב קונצרטי שהוצב בחלק האחורי של הבמה.
העוגב נבנה על ידי חברת א.פ.
היא נחנכה ב-22 באפריל 1939 ברסיטל של פרנץ שיץ, מנהל של Hochschule für Musik בווינה, כיום האוניברסיטה למוזיקה ואמנויות הבמה של וינה.
ב-1992, בימי המשטר הדמוקרטי הפוסט-קומוניסטי, נערכו עבודות שיפוץ נרחבות שלהבניין שמנעו את קריסתו.
העבודות נוהלו על ידי חברת בנייה רומנית והצייר הרסטורטור סילביו פטרסקו.
9 מיליון אירו נתרמו שווה בשווה על ידי ממשלת רומניה ומועצת הבנק האירופי לפיתוח.
בשנים 2004-1994 הבניין חושק, שופץ והתחדש לפי תכנון על ידי האדריכליות אנה ברנישטה, רלוקה ניקוארה וגבריאלה מינדו, יחד עם המהנדסים דרגוש באדיה וסילביה קאריימן.
הוא נפתח מחדש לרגל המהדורה ה-17 של הפסטיבל הבינלאומי ג'ורג'ה אנסקו.
הסגנון הכללי של הבניין הוא נאו-קלאסי עם כמה נגיעות רומנטיות.
הוא מעגלי, בעל כיפה גדולה ונראה כמו מקדש יוני עם ששה עמודים חזיתיים ושניים צדדיים.
בכניסה הראשית לשמונת העמודים היוניים
מידות דוות לאלו של מקדש הארכתאון באתונה.
מסביב לכיפה נראים חרוטים בקיר שמותיהם של דמויות חשובות של התרבות הרומנית כמו מירון קוסטין, גאורגה שינקאי, דימיטריה קנטמיר, יון הליאדה רדולסקו ותימוטיי צ'יפאריו.
החזית היא פריסטילום בעל רוחב של 48 מטר.
מתחתיו נראים חמישה מדליונים במוזאיקה המייצגים תמונות של חמישה מגדולי השליטים של רומניה:ניאגויה בסאראב, אלכסנדרו הטוב, המלך קרול הראשון, וסילה לופו ומאתיי בסאראב.
כלל הגובה של הבניין עד חוד הכיפה הוא 41 מטר.
מול חזית הבניין יש פארק קטן ופסל של המשורר הלאומי הרומני, מיכאי אמינסקו.
בתוך הבניין בקומת קרקע נמצא אולם כנסים שגודלו כגודלו של האודיטוריום אשר מעליו.
לאולם הקונצרטים קוטר של 28.5 מטר וגובה של 16 מטר, עם 600 מושבים ועוד מושבים ב-52 יציעים - בסך הכל כ-794 מושבים.
על הקיר הפנימי המעגלי של האודיטוריום מצויר פרסקו מאת הצייר קוסטין פטרסקו התאר ציוני דרך חשובים בתולדות רומניה, החל מכיבוש דאקיה על ידי הקיסר הרומאי טראיאנוס וכלה בהקמת רומניה הגדולה ב-1918.
הבניין המוכר כסמל של התרבות הרומנית, נרשם ב-2007 ברשימת אתרי המורשת האירופית.
בהרצאה ב-26 בפברואר 1888 הביע את בקשת המייסדים לקשט את קירות האתנאום בפרסקו המתאר סצנות מההיסטוריה הלאומית של הרומנים.
ב-1902 הצייר שטפן פופסקו התיע פרויקט ראשון של אותו פרסקו אבל הצעתו נדחתה בגלל שווי העבודה: 80000 ליי .
הפרסקו שנבחר לבסוף היה פרסקו מאת הצייר קוסטין פטרסקו (1954-1872) מן העיר פיטשט.
העבודה התחילה ב-1933 והסתיימה בחנוכת הציורים בערב 26 במאי 1939. אורך הפרסקו הוא 70 מטר ורוחבו 3 מטר.
הוא משתרע לאורך טמבור הכיפה עם הפסקה במקום שבו נמצאת הבמה.
הפרסקו כולל 25 סצנות ייצוגיות מתולדות העם הרומני.
הלגיונרים הרומאים מיישבים את דאקיה
המדינה המנהלית:חלוקת התפקידים הבכירים (דרגטורים)
שנת 1859 ואיחוד הנסיכויות הרומניות
קרול האשון ומלחמת העצמאות של רומניה
עידן ההתחזקות - שבו הוצג המלך קרול השני, "מלך התרבות" יחד עם בנו, יורש העצר, הווייבוד הגדול מיכאי, לימים המלך מיכאי הראשון, "יורדים אל העם על מנת לתת חסות למדע, לספרות, לאמנות, לעבודה החלקאית ולתעשייה"
ב-1940 בהגיעו לשלטון, הגנרל יון אנטונסקו דרש מהצייר קוסטין פטרסקו להסיר את תמונתו של המלך קרול השני שאותו הדיח ושהפך לבלתי רצוי.
במקומה צייר פטרסקו אלגוריה של איכרות המייצגות את הפרובינציות של רומניה הגדולה:רגאט, טרנסילבניה, בסרביה ובוקובינה.
השלטון הקומוניסטי לא התערב בתכני הציור.
זאת תוך התעלמות מכך שאחת האיכרות המצוירות ייצגה את חבל בסרביה שסופח בחזרה לברית המועצות.
ב-21-23 בפברואר 1948 התקיים בבניין האתנאום הרומני קונגרס המיזוג של המפלגה הקומוניסטית של רומניה עם פלג שמאלי מהמפלגה הסוציאל-דמוקרטית הרומנית כדי להקים את מפלגת הפועלים הרומנית.
בזמן עבודות הקונגרס כוסה הפרסקו בקטיפה אדומה, במטרה להעלים את תפקיד המונרכים בתולדות רומניה.
הסתרת הפרסקו נמשכה כעשרים שנה.
ב-1967-1966 נערכו באתנאום עבודות שיפוץ שכללו התקנת מיזוג אויר, שיפוץ התקרה, החלפת הכורסאות, חלוקה מחדש של היציעים, הרחבת האוואנסצנות.
ב-1966 הוסרה הקטיפה האדומה מעל הציורים
קוסטין פטרסרו עיצב גם את המוזאקיות החיצוניות של האתנאום.
בעבר למשך תקופת מה האתנאום הרומני אירח את הפינקוטקה של המדינה.
אוסף התמונות הועבר בהמשך למוזיאון הלאומי לאמנות של רומניה
בתקופה שבין מלחמות העולם שבילי גן האתנאום קושטו בפרוטומות של אישים רומנים חשובים - פוליטיקאים, אנשי תרבות ואומנות.
הם לא שרדו מכיוון שנהרסו בימי השלטון הקומוניסטי: מיכאי אמינסקו מאת יון ג'ורג'סקו, מיכאיל קוגלניצ'אנו מאת ולדימיר הגל, פטרה ס.
אאורליאן מאת הגל, יון גיקה מאת יורדנסקו, טראיאן דמטרסקו מאת פיליפ מרין, דומיטרו ג'ורג'סקו -קיריאק מאת אוסקר האן, ינקיצה וקרסקו מאת הגל, קונסטנטין אסארקו מאל הגל, גבריל מוסיצ'סקו מאת מיליצה פטראשקו,
רוסטי מאת יון ג'ורג'סקו, וסילה אלכסנדרסקו-אורקיה מאת הגל, הגנרל
יון אמנואיל פלורסקו מאת יון ג'ורג'סקו, גריגורה טוצ'ילסקו, גאורגה דם תאודורסקו מאת קרול שטורק, קונסטנטין סטנצ'סקו מאת הגל, ותאודור שרבנסקו מאת פיליפ מרין.
אחרי סילוק הפסלים, בחזית האתנאום הוצב פסל יחיד "הרצים", יצירה מ-1913 של הפסל אלפרד בושה (1934-1850).
פסל זה שהוכרז כמונומנט היסטורי הועתק ב-1950 לקאליה ויקטוריאי 146-142.
כיום במקום פסל הוצב הפסל בברונזה של מיכאי אמינסקו, יצירה מ-1963 של הפסל גאורגה ד.
ב-2004 נרשם האתנאום ברשימת המומונטים ההיסטוריים בעל ערך לאומי ועולמי.
הוא נועד לשמירה גם בתוקף החוק להסדרת שטח הלאומי, אזורים שמורים.
ב-21 במרץ 2007, לכבוד יובל לחתימת הסכם רומא להקמת השוק האירופי המשותף, הוצבה על קיר האתנאום לוח המכריזה את הכללת הבניין ברשימת המורשת האירופית, שאושרה בכנס שרי התרבות של האיחוד האירופי בברלין ב־13 בפברואר 2007.
האתרים הפרהיסטוריים של עמק ח'ורמאבאד (פרסית محوطههای پیشاتاریخی دره خرمآباد) הוא אתר מורשת עולמית שהוכרז על-ידי ארגון אונסק"ו ב-2025, ואשר מאגד שישה אתרים פרהיסטוריים בסביבתה של העיר ח'ורמאבאד בעמק ח'ורמאבאד שבהרי זגרוס במערב איראן.
חמש המערות הפרהיסטוריות ומחסה-הסלע שכלולים בהכרזה מספקים מידע רב על התרבות המוסטרית מהתקופה הפלאוליתית התיכונה והתרבות הבראדוסתית מהתקופה הפלאוליתית העליונה, ושופכים אור על ההתפתחות האנושית המוקדמת באזור, כמו גם על נדידת האדם הקדמון מאפריקה אל אירואסיה.
הפריטים הדקורטיביים שיוצרו בסביבה כמו גם כאלה שהובאו ממרחק, יחד עם תעשיית סיתות כלי האבן המפותחת, מעידים על ההתפתחות הקוגניטיבית והטכנולוגית של התרבות הבראדוסתית בהרי זגרוס.
עמק ח'ורמאבאד הוא עמק קארסטי מוארך וצר השוכן בגובה של 1,200–1,300 מטרים מעל פני הים ברכס הרי זגרוס המרכזיים במערב איראן.
העמק עוצב בתהליכים טקטוניים של פעילות האורוגנזה בזגרוס, והוא חלק מאגן ההיקוות של אגן ח'ורמאבאד.
שפע של מקורות מים, מערות קארסטיות ומסתורי סלע, יצרו תנאים טובים להתפתחות הפלורה והפאונה של האזור, ותרמו להתפתחות ההתיישבות האנושית מהתקופה הפלאוליתית ועד ימינו.
הרי זגרוס היו אתר מפתח בדרכו של ההומו ספיאנס מאפריקה, ובאתרי ההכרזה היה רצף שכבות ממושך של התיישבות אנושית ויחסי גומלין עם הסביבה המשתנה.
המחקר הארכאולוגי באזור החל ב-1950 במערת כונג'י ולאור הממצאים נערך סקר שיטתי של האתרים בסביבה ב-1963. 17 מערות ומחסות-סלע זוהו וחפירות בוצעו במערת כונג'י ובמחסה-הסלע גר ארג'נה.
ב-1965 החפירות המשיכו במערת קמרי ובמערת יאפתה, כמו גם באתרים אחרים בסביבה.
בהתבסס על חפירות אלה זוהו שלושה סוגי התיישבויות בתקופה הפלאוליתית והאפיפלאוליתית בעמק ח'ורמאבאד - מחנות עונתיים, אתרי ציד ושחיטה, ואתרים זמניים.
מזההאתרשם בפרסיתקואורדינטותשטח האתרבהקטארשטח אזור החיץבהקטארתיאור1744-001מערת כלדר غار کلدر83,34.973,01 המערה שוכנת בצפונו של עמק ח'ורמאבאד בגובה של 1,290 מטרים מעל פני הים, ונחשפו בה חמש שכבות סטרטיגרפיות, שבהן ממצא ארכאולוגי מהתקופה האיסלאמית, התקופה ההיסטורית, התקופה הכלקוליתית, התקופה הנאוליתית וכן מהתקופות האפיפלאוליתית, הפלאוליתית העליונה והפלאוליתית התיכונה.
חפירות נוספות בסביבה הניבו ממצאים גם מתקופת הברזל, תקופת הברונזה, התקופה הכלקוליתית והתקופה הנאוליתית.
התקופה הפלאוליתית התיכונה מזוהה בדרך כלל עם האדם הניאנדרטלי בעוד שהתקופה הפלאוליתית העליונה משוייכת לאדם המודרני, והממצא מעלה שאלות באשר למעבר בין שתי התקופות בהרי זגרוס.
במערה פטרוגליף שגילו אינו ידוע ואשר נראה בו יעל זכר.
הממצא בחמש שכבות הוא מהתקופה הפלאוליתית התיכונה והעליונה (שכבות רביעית וחמישית), התקופה הנאולתית והתקופה הכלקוליתית (שכבה שלישית), תקופת הברונזה (שכבה שנייה) והתקופה האיסאלמית (שכבה ראשונה).
החפירה לא הגיעה עד לסלע האם.
החפצים שנמצאו כוללים ממצא מועט יחסית של כלי אבן בטכניקת לוולואה, מגרד מטיפוס , חודים, מגרדים, להבים שונים ועוד, ובנוסף נמצאו שרידי בעלי חיים רבים.
במסתור הסלע פה-סנגר נמצאו כלי אבן ושרידי בעלי חיים, המעידים על כך שהתרבות הזרזית הייתה תוצר המשכי של התרבות הבראדוסתית.
ממצא של שתי צדפות העלה אפשרות של קשרי מסחר עם המפרץ הפרסי.1744-003מערת גילווראן غار گیلوران5,59 מערה רדודה זו בגובה של 1,225 מטרים מעל פני הים ובשטח של 130 מ"ר שוכנת ברכס אבן הגיר הצפון-מערבי של העמק.
אורכה של המערה הוא 16 מטרים, רוחבה מגיע ל-17 מטרים וגובהה עומד על 7 מטרים.
במקום התגלו 357 כלי אבן מהתרבות הבראדוסתית המתוארכים לתקופה הפלאוליתית העליונה.
בשכבה העמוקה ביותר במערה נמצא אוסף כלים מוסטריים המיוחסים לאדם הניאנדרטלי ואשר כלל חודים ונתזים שיוצרו בטכניקת לוולואה.
כלי האבן המגוונים שנמצאו במערה העלו את האפשרות לכך שהיישוב בה היה שונה בהשוואה לאתרים אחרים בעמק ח'ורמאבאד.
חפירות מחוץ למערה מעידות על קיומה של חקלאות בתקופה האיסלאמית, בתקופת הברונזה כמו גם בתקופות הכלקוליתית והנאוליתית.1744-004מערת יאפתה غار یافته252,651.826,79 המערה ממוקמת 13 ק"מ מערבית לעיר ח'ורמאבאד בגובה של 1,278 מטרים מעל פני הים ושטחה 143 מ"ר.
הכניסה למערה היא דרך פתח ברוחב של 10 מטרים ובגובה של 4 מטרים, וממדיה הם 22 מטרים על 9 מטרים.
האתר כולל גם את מסתורי הסלע של גאצ'י ושל סורח-א ליזה.
במערה נמצא ממצא מהתרבות הבראדוסתית המתוארך ל-40,000 עד 29,000 לפני זמננו.
המחקר מראה על קיומם של מספר שלבים תרבותיים במערה.
הממצא של השלב המוקדם מצביע על נוכחות קצרת מועד של ציידים-לקטים במערה יותר מאשר על שהייה עונתית ממושכת.
השלב הבא הוא הממושך ביותר והוא חשף ממצא ארכאולוגי עשיר אופייני לתרבות האוריניאקית, כמו גם ראיות להדלקת אש ונוכחות של פחם עץ ואוכרה.
נראה כי בשלב זה התפתחה תעשיית כלי אבן מורכבת יותר עם כלים רבים יותר ושונים.
ממצא בדמות קישוטים אישיים, דוגמת חרוזים מקונכיות, תליונים, עצמות מעובדות וחלוקי נחל עם סימני שפשוף, ושימוש תדיר באוכרה ובמינרלים אחרים בשכבה הבראדוסתית, נעדר לחלוטין מאתרים קדומים יותר מהתקופה הפלאוליתית התיכונה בהרי זגרוס; והדבר מעלה אפשרות של שוני תרבותי ניכר בתבנית ההתנהגותית של ציידים-לקטים בהרי זגרוס בתקופה הפלאוליתית העליונה.
ממצאי בעלי חיים מראים כי בני האדם במערה זו צדו וניזונו בעיקר מפרסתנים קטנים.1744-005מערת כונג'י غار کنجی11,39185,34 המערה שוכנת מדרום לעיר ח'ורמאבאד בגובה של 1,340 מטרים מעל פני הים ושטחה הוא 340 מ"ר.
הכניסה למערה פונה מערבה והיא עשויה מקשת ברוחב של 18 מטרים ובגובה של 4 מטרים.
המערה מגיעה עד לעומק של 28 מטרים ותקרתה היא בגובה של עד 8 מטרים.
במקום ממצאים מההולוקן והפלייסטוקן המאוחר, המחולקים ל-12 שכבות סטרטיגרפיות טבעיות ושלוש יחידות.
היחידה הראשונה חשפה יסודות של קיר חלוקי אבן ששימשו ככל הנראה להקמת בקתות או מכלאה לבעלי חיים מההולוקן, כמו גם פריטים מתקופה המקבילה לתקופת ארך-עוביד.
ביחידה השנייה נמצאו ממצאים מהתקופה המוסטרית דוגמת כלי אבן, חלקי עצמות בעלי חיים ופחם עץ, ותיארוך פחמן-14 קבע את גילם ליותר מ-40,000 שנים.
היחידה השלישית כוללת משקעים מהפלייסטוקן עם נוכחות דלה של חפצים ועצמות מוסטריים.
חפירות ב-1969 חשפו 2,713 כלי אבן בעיבוד יחסי יוצא דופן בהרי זגרוס ובשימוש מקיף בחומרים גולמיים כגון חלוקי נחל מרדיולריט שהובאו מהנהר הסמוך.
מספר כלים מוסטריים באתר יוצרו מאבן גיר.
במערכת קברים בפתח מערה נמצאו שרידיהם של יותר מעשרים בני אדם, שלפחות שישה מהם פורקו לגורמים, ואשר גילם המדויק אינו ידוע.
בקברים נתגלו כשלושים כלים שונים.1744-006 מחסה-הסלע גר ארג'נה پناهگاه سنگی گر ارجنه3,2343,14 מחסה-הסלע נמצא בדרומו של העמק בגובה של 1,205 מטרים מעל פני הים ושטחו 60 מ"ר.
נמצאו באתר ראיות לתעשיית כלי אבן מהתקופה המוסטרית והתקופה הבראדוסתית, אם כי חלק מהשכבות נפגעו כתוצאה מפעילות בעלי חיים וטרם נערכה סטרטיגרפיה מסודרת של האתר.
"הבא בתור הוא סוס" הוא שיר בביצוע הלהקה הישראלית נושאי המגבעת.
חבר הלהקה אהד פישוף כתב את מילות השיר, וחברי הלהקה הלחינו ועיבדו אותו במשותף.
השיר יצא לאור ב־1991 כסינגל מתוך האלבום "מי רצח את אגנתה פאלסקוג".
תמיר אלברט אמר באופן כללי על הכתיבה של הלהקה: "אחד הדברים היפים בטקסטים של 'נושאי המגבעת' זה שאף פעם לא הבנת מה הוא אומר, אבל זה נשמע לך טוב".
עם זאת, נכתבו פרשנויות על השירים שלהם.
השורה "אני ואני ואני ואני" שמתוך השיר מוזכרת עם דבריו של אלברט עצמו "וזו פעם ראשונה שבן אדם בא ואומר: 'לי חשוב עצמי, ולא חשוב לי מה אתה חושב'".
פרשנות נוספת על השיר גורסת שהוא "עוסק בתחושת ניכור ובדידות בעולם המודרני, תוך התמקדות בחוסר היכולת להתחבר לאנשים ולמצוא משמעות בחיים.
הדובר מבטא תסכול מהמציאות היומיומית ומהאינטראקציות החברתיות השטחיות, ומחפש משהו עמוק ומשמעותי יותר.
השיר מציג תמונה קודרת של חיי היום־יום, עם דגש על תחושת הזמן החולף והחוסר במשמעות".
השיר ערך את הופעת הבכורה שלו במקום בצמרת, מצעד הפזמונים הישראלי השבועי של רשת ג', ב־30 באפריל 1991 בכניסה ישירה למקום התשיעי, שהיה גם מיקום השיא שלו.
הוא צעד במשך שבעה שבועות עד 25 ביוני 1991, אז יצא מהמצעד.
אהד פישוף – זמרה, קלידים, קולות
תמיר אלברט – גיטרה, קולות
רם אוריון – גיטרה, קולות
אלון כהן – תופים, קולות
אדם הורוביץ – בס, קולות
מפיק מוזיקלי – שלומי ברכה
טכנאי קול – יעקב מורנו
עוזרי טכנאי – עמי אילי ושגיא טל
מיקס – שלומי ברכה, יעקב מורנו
הבדלים בין אישיים הם הדרכים שבהן אנשים שונים זה מזה בהתנהגותם, מאפייניהם ויכולותיהם.
פסיכולוגיה הבדלית הוא התחום החוקר את ההבדלים הללו.
כל אדם סוטה באלפי דרכים מן האדם הנורמה והאינדיבידואליות שלו אינה שווה לסכומן של כל הסטיות הללו.
דוגמה ליכולת שבה ישנם הבדלים בין אישיים ניכרים בין אנשים היא היכולת ליצור מפה מנטלית.
משמע לראות בעיני רוחך, בדמיון, את האזור שבו אתה נע.
היכולת לנווט נגזרת מהיכולת לראות בבירור את המיקום היחסי של האתרים במרחב.
דוגמה נוספת היא האופן שבו תרופות משפיעות על אנשים שונים.
פסיכולוגיה התפתחותית עוסקת בין היתר בהבדלים בין אישיים במהלך ההתפתחות של האדם.
הביטוי הראשוני לשונות בין אישית הוא המזג שניכר כבר בגיל הינקות.
בהתאם לכך, ישנם הבדלים ניכרים בין ילדים באופן התגובה שלהם לאירועים שונים מבחינה התנהגותית, רגשית וקשבית.
בהמשך, ילדים שונים מפתחים רמות יכולת שונות בתחומי התפתחות שונים.
לדוגמה, אחד מהתחומים בהן קיימת שונות בין אישית הוא התפתחות היכולת של שליטה עצמית.
ראה שקיימים גם הבדלים בין אישיים גם בנוגע לנטייה לשעמום.
עד גיל ההתבגרות ילדים מסוימים מפתחים מבנים של קשב ופעילות המאפשרים להם להיות נרגשים ומעורבים בפעילויותיהם, בעוד שאחרים מפתחים הרגלים של חוסר מעורבות המובילים לדפוסים של חשיבה והתנהגות המאופיינים על ידי שעמום ואפתיה.
הבדלים התפתחותיים בין אנשים נובעים מאינטראקציה של תורשה וסביבה.
השפעות תורשתיות מתייחסות לכל הגורמים שנמצאו באורגניזם בראשית קיומו האינדיבידואלי.
ישנם הבדלים במבנה הגנטי של אנשים שונים.
התורשתיות היא השונות הנצפית בין פרטים הנגרמת מהבדלים גנטיים.
רצף ה-DNA של אדם מסוים משקף את התורשה שלו והוא אינו ניתן לשינוי על ידי הסביבה.
עם זאת, בעוד שהמכלול הגנטי של האדם (הקרוי "גֵנוֹטִיפּ") הוא קבוע, האופן שהוא בא לידי ביטוי ("פֵנוֹטִיפּ") יכול להיות מושפע מהסביבה.
השפעות סביבתיות מתייחסות לכל הגורמים החיצוניים אשר משפיעים על האדם.
בשנים הראשונות יש לסביבה השפעה משמעותית על ההתפתחות המאוחרת של האדם.
בהתאם לכך, ההורים יכולים להשפיע רבות על אופן ההתפתחות של ילדם.
מעבר לתא המשפחתי, האופן שבו תרבות מסוימת מעצבת או מנצלת כישורים חשיבתיים עשוי להשפיע על ארגונם של כישורים אלה במוח.
לדוגמה: מנגנון הקריאה יהיה שונה אצל אנשים שגדלו בתרבויות שפתחו כתב אלפביתי (המבוסס על התאמה צלילית) בהשוואה לאנשים שגדלו בתרבויות שפתחו כתב לוגוגרמי חזותי (כמו ביפן).
הסביבה יכולה גם להשפיע על דפוסי החשיבה של האדם.
הסכמות הן אחד המנגנונים המאפשרים לאדם להתמודד מול היצף מידע של גירויים מהסביבה.
הסכמה מתגבשת בעקבות ההתנהלות של האדם מול הסביבה בה הוא חי.
היא מתייצבת ככל שההתנסויות, התפיסות והתנהגויות שגרמו להיווצרותה חוזרות ונשנות.
בהתאם לכך, לכל אדם יש מערכת סכמות שונה, הנבנית על החוויות וההתנסויות הייחודיות לו.
הסכמות מספקות מסגרת התייחסות, המאפשרת לאדם לארגן ולעבד את המידע הרב המתקבל מהסביבה באופן יעיל על סמך ניסיון העבר.
עם זאת, הסכמה מראה עמידות מפני נתונים הסותרים אותה ונוטה לעודד התנהגות שתוביל לאימות של נכונותה.
כתוצאה מכך היא עלולה לגרום למצבים של נטאי מחשבתי או נבואות שמגשימות את עצמן.
מחקר הבדלים בין אישיים בפסיכולוגיה
תחום זה מובחן מתחומים אחרים בפסיכולוגיה, מכיוון שלמרות שנראה שפסיכולוגיה היא חקר אינדיבידואלים, הרי שפסיכולוגים מודרניים חוקרים רבות קבוצות.
לדוגמה, בעת הערכת היעילות של תרפיה חדשה, השיפור הממוצע בעקבות התרפיה אצל קבוצה אחת יושווה לממוצע היעילות של טיפול פלצבו, או לתרפיה קיימת.
זאת משום שלצורך המחקר יש להשתמש בקבוצת ביקורת לצורך השוואה סטטיסטית, והביקורת מוגדרת כקבוצת אנשים.
בהקשר זה של השוואת קבוצות, הבדלים בין בני-אדם בתגובה שלהם לטיפול או למניפולציה הניסויית נתפסים כטעויות מדידה.
בעוד שתחום המחקר של הבדלים בין אישיים יראה בהבדלי התגובות לטיפול את התופעה המעניינת שיש לחקור.
המחקר מתעניין בממדים שבהם אנשים שונים זה ומזה ובגורמים לשוני זה.
הבדלה היא מצווה הנעשית במוצאי שבת ויום טוב.
ההבדלה נעשית באמירת ברכה מיוחדת הנאמרת על גביע יין (או מיץ ענבים).
תוכן הברכה הוא ההבדלה בין השבת לששת ימי המעשה, ימי החול, יחד עם הברכה על היין עצמו.
במוצאי שבת כוללת ההבדלה אף ברכה על הבשמים ועל האש.
שני אופנים אפשריים למהות ההבדלה:
להבדיל את ימות החול מיום השבת,
להבדיל את יום השבת מימות החול.
מהפוסקים עולה כאופן השני, שעניין ההבדלה הוא להבדיל את יום השבת מימות החול.
מצוות הבדלה היא לדעת הרמב"ם (שבת פרק כט הלכה א) מצווה מן התורה, הנלמדת ממצוות קידוש השבת בדברים, שנאמר () 'זָכוֹר אֶת יוֹם הַשַּׁבָּת לְקַדְּשׁוֹ', כלומר זכרהו זכירת שבח וקידוש, וצריך לזכרהו בכניסתו וביציאתו, בכניסתו בקידוש היום וביציאתו בהבדלה.
גם לדעתו, אין חובה מן התורה להבדיל על כוס יין.
אף לדעת ראשונים אחרים, המובאים במגיד משנה, אין חובת ההבדלה אלא תקנת חכמים.
על פי ההלכה, מי שאמר הבדלה בתפילת ערבית, או לחלופין אמר "ברוך המבדיל בין קודש לחול", רשאי לעשות מלאכה לפני ההבדלה.
אולם אסרו חכמים לאכול לפני ההבדלה.
מי שלא היה לו יין או מסיבה אחרת לא הבדיל במוצאי שבת, יכול להבדיל עד יום שלישי.
במדינות הצפון, כמו נורווגיה, נוהגים בחודשי הקיץ להבדיל ביום ראשון בבוקר כיוון שהשבת יוצאת בשעה מאוד מאוחרת.
בשעת הדחק, מותר לומר הבדלה משעת פלג המנחה, אבל אסור לעשות מלאכה עד צאת הכוכבים.
הרמב"ם כותב שיש לומר את ההבדלה על יין ולא על לחם.
עם זאת, הרמב"ם כותב: "יין שריחו ריח חומץ, וטעמו טעם יין-מקדשין עליו; וכן יין מזוג.
ויין צימוקים, מקדשין עליו והוא שיהיו צימוקים שיש בהן לחלוחית, שאם ידרוך אותן ייצא מהן דבש.
וכן יין חדש מגיתו, מקדשין עליו; וסוחט אדם אשכול של ענבים, ומקדש עליו בשעתו.
מדינה שרוב יינה שיכר, אף על פי שהוא פסול לקידוש, מותר להבדיל עליו, הואיל והוא חמר המדינה."
"ואין מבדילין על הפת אבל על השכר מבדילין אם הוא חמר מדינה והוא הדין לשאר משקין חוץ מן המים"
"מבדילין על כל משקה שהוא חמר מדינה חוץ מן המים"
בעקבות זאת, כתבו חלק מהפוסקים, כמו ערוך השולחן, האדרת והציץ אליעזר, שניתן להבדיל על קפה ותה.
פוסקים אחרים, כמו הרב עובדיה יוסף כתבו שניתן להבדיל רק על משקאות משכרים.
לגבי חלב, היו שהתירו ואחרים אסרו.
סדר ההבדלה ומנהגיה במוצאי שבת
בחלק גדול מקהילות ישראל נהוג לשורר פיוט קודם ההבדלה.
למשל, הפיוט "אֶעֱנֶה חֶלְקִי גַּם אָנִי" מאת גדול משוררי מרוקו רבי דוד בן חסין, שאילו מילות הבית הראשון שלו:
פיוט נוסף שנפוץ יותר והתקבל יותר אצל יהדות מרוקו הוא הפיוט אֲבָרֵךְ אֶת שֵׁם הָאֵל שחיברו רב בשם יוסף וחתם שמו בראשי החרוזים.
ומיד לאחר הפיוט הזה, בעל־הבית מוזג את כוס ההבדלה ופותח בפיוט: "אברך את שם האל" שסימנו: יוסף.
ומנהג יהודי תימן לשורר את הפיוט הפותח בבית , שחיברו סעדיה וחתם שמו בראשי החרוזים.
פיוט זה זכה לכמה סוגי לחנים אחד מהם התחבר על ידי הזמר אביהו מדינה.
לפני ההבדלה נהוג בכל קהילות ישראל לומר פסוקים שונים ותפילות להצלחת המעשים בשבוע הבא.
פסוקים אלו משתנים בקרב הקהילות השונות.
בהרבה קהילות מדלגים על הפסוקים כשמבדילים בבית הכנסת.
בנוסח אשכנז (ונוסח ספרד) נהוג להוסיף את הפסוקים הבאים:
בעדות המזרח הפסוקים משתנים הרבה לפי מנהגים ולפי העדות השונות.
מנהג אחד כולל את הפסוקים הבאים:
לאחר פסוקים אלו נאמרות הברכות לפי סדר זה:
היא הברכה הראשונה אשר לאחריה מסודרות שאר הברכות.
יש הנוהגים כדי לעשות סימן טוב לתחילת השבוע, לשפוך מעט מהיין שבכוס על הקרקע, לפני סיום ברכת בורא פרי הגפן, להוסיף ברכה בבית, לפי הכתוב "כל בית שלא נשפך בו יין כמים אין בו סימן ברכה".
וכן יש הנוהגים לאחר הברכה להביט ביין שבכוס, ולראות בו את המצח.
יש נוהגים (בעיקר בקרב קהילות ספרד) שכל הקהל פורץ בצחוק רם לאחר ברכה זו, בתור סגולה לשבוע משמח.
לאחר ברכת הגפן, מברכים ברכת בורא מיני בשמים, ומריחים בעצים ושיחים שנותנים ריח טוב, חלק מהאשכנזים מהדרים להריח ציפורן (ביידיש: נעגלעך).
טעם הרחת הבשמים הוא מאחר שבשבת יש לאדם נשמה יתירה, ובמוצאי שבת היא מסתלקת, וכדי להשיב את נפשו תיקנו להריח ריח טוב.
אם אין לו בשמים, אינו חייב לחפש אחריהם, ומבדיל בלי ברכה זו.
לאחר ברכת הבשמים מברכים ברכת בורא מאורי האש ונוהגים להגביה את הידיים ולהסתכל בציפורני הידיים לאור אש של אבוקה, ומצווה מן המובחר שהנר יהיה בעל שתי פתילות או יותר, (ובדיעבד אפשר גם על אש של נר יחידי).
לפי מנהג נוסף המובא בטור, יש להסתכל דווקא בשרטוטי כף היד, ויש בכך סימן ברכה, אך הרמ"א בדרכי משה כותב שלפי הסוד לא יסתכל בכף היד, ולכן יקפל את האצבעות על גבי האגודל, ויסתכל בצפרניים, ואחר כך יסובב את ידו ויביט על גב היד, וביד ימין דווקא.
הטעם שתיקנו לברך על האש במוצאי שבת הוא משום שבמוצאי שבת נבראה האש על ידי האדם הראשון כמסופר בתלמוד:
אם אין לו נר, אינו חייב לחפש אחריו, ומבדיל בלי ברכה זו.
לאחר ברכת ההבדלה שותה האדם שאמר את ההבדלה מהיין.
ראשי התיבות של הברכות הם יבנה (יין, בשמים, נר, הבדלה).
הסדר של הברכות הוא במעלה הראש, מהיין שנכנס לפה, הבשמים אותם מריחים באף, האש שרואים בעין וההבדלה שנעשית במוח.
יש נוהגים שאף אחרים טועמים מיין כמו בקידוש ויש הנמנעים מכך.
וכן נוהגים שנשים אינם טועמים מכוס של הבדלה, ומובאים באחרונים מספר טעמים לכך.
יש הנוהגים לכבות את נר ההבדלה בשאריות היין, וכשמקדש על יין שיש בו קדושת שביעית יש להימנע מכך.
וכן טובלים את האצבע ביין שבצלחת, ומעבירים על העיניים.
החתם סופר נהג לאחר ששתה את היין, לשפך לתוך הכוס מעט מים, ולשתות מעט מהם, ואת הנשאר היה שופך על ידיו ושטף בהם את העיניים והמצח.
יש הנוהגים לומר בשעת שטיפת העיניים את הפסוק "מִצְוַת ה' בָּרָה מְאִירַת עֵינָיִם".
ישנם הנוהגים להניח טיפות מהיין בכיסים, וכל על העורף.
יש נוהגים להריח הנר של ההבדלה, מיד לאחר ההבדלה.
והוא סגולה להינצל מרוחות רעות.
בגמר ההבדלה, יש נוהגים לשיר את הפיוט המבדיל בין קודש לחול, וזמירות נוספות.
בתקופות קדומות היה נהוג לערוך השבעות למלאכים, לאחר ההבדלה.
אולם הרב יעקב עמדין ביטל לגמרי נוהג זה.
במוצאי חג שאינו מוצאי שבת אומרים רק את הברכה על היין וברכת ההבדלה, ומדלגים על ברכת הבשמים, משום שביום טוב אין "נשמה יתרה" כבשבת, וכן מדלגים על ברכת האש (שנבראה במוצאי השבת ואינה אסורה ביום טוב).
יש שנוהגים לדלג על הפסוקים הנאמרים לפני ההבדלה.
במוצאי חג שהוא גם מוצאי שבת מבדילים כמו בכל מוצאי שבת.
במוצאי יום הכיפורים (כשאינו חל במוצאי שבת) יש להשמיט רק את הברכה על הבשמים אך את הברכות על היין, האש וההבדלה אומרים.
בנוסף, בניגוד למוצאי שבת, ניתן לברך דווקא על אש שדלקה קודם יום הכיפורים, ולא על אש שהודלקה במוצאי יום הכיפורים.
אם אין נר כזה בנמצא מדלגים גם על ברכת האש.
לדעת השולחן ערוך, אין לברך על הבשמים במוצאי יום כיפור אפילו כשחל יום כיפור בשבת.
לדעת המשנה ברורה, יותר נכון לברך על הבשמים במוצאי יום כיפור שחל בשבת.
יש נוהגים פשרה, שמברכים על הבשמים, אבל לפני או אחרי ההבדלה, כדי שלא ייחשב להפסק באמצע ההבדלה אם אינו חייב לברך על הבשמים בהבדלה זו.
הבדלה במוצאי שבת שחל בתשעה באב
כאשר תשעה באב חל במוצאי שבת (או שחל בשבת ונדחה למוצאי שבת) אין מבדילים במוצאי שבת שכן לא ניתן לשתות את היין בשל הצום, אך מברכים את ברכת מאורי האש בלבד.
במוצאי תשעה באב, לאחר צאת הצום מבדילים על הכוס ומברכים את ברכת היין וברכת המבדיל בלבד.
אך חולה שצריך לאכול בתשעה באב צריך להבדיל לפני שאוכל.
דין מיוחד הוא כאשר חל חג במוצאי שבת.
מצד אחד, כיוון שמדובר בחג יש לומר קידוש של חג, אך מצד שני כיוון שמדובר במוצאי שבת יש גם לומר הבדלה.
ישנו סדר מיוחד הנהוג במצב כזה והוא שילוב של קידוש עם הבדלה ביחד.
סדר זה נעשה אך ורק כאשר החג הוא במוצאי שבת.
אם לעומת זאת החג חל ביום שישי והשבת היא במוצאי החג אין עושים הבדלה בקידוש של ליל שבת, כיוון שהשבת קדושה יותר מן החג.
סדר הברכות: ברכת היין, ברכת הקידוש, ברכת האש, ברכת הבדלה (בנוסח מיוחד, ראו להלן) וברכת שהחיינו.
ראשי התיבות יקנה"ז מייצגים סדר זה: יין, קידוש, נר, הבדלה, זמן (ברכת שהחיינו וקימנו והגיענו לזמן הזה).
בגמרא מוסבר שאין בכך בעיה של אין עושין מצוות חבילות חבילות משום שההבדלה והקידוש נחשבים לדבר אחד.
חריג לסדר הזה הוא כאשר חל יום אחרון של פסח (בחו"ל) במוצאי שבת, שאומרים בסדר יקנ"ה, ואין מברכים שהחיינו, כיוון שאין מברכים שהחיינו בשביעי (ואחרון) של פסח הנחשבים כהמשך אותו החג.
נוסח ברכת ההבדלה בסדר יקנה"ז:
במוצאי שבת וחג נהוג גם לאמר הבדלה בתפילה.
במשנה במסכת ברכות () יש מחלוקת היכן לאמר את ההבדלה בתפילה.
תנא קמא אומר, וכך נפסק להלכה, שיש לאומרו בברכת "חונן הדעת" כי החכמה היא זאת שמאפשרת לבן האדם להבדיל בין דברים.
רבי אליעזר אומר שיש לומר את ההבדלה בברכת "מודים" שהיא בסוף תפילת שמונה עשרה.
במוצאי שבת רגילה אומרים נוסח המתחיל ב"אתה חוננתנו".
כאשר מוצאי שבת חל ביום טוב, אומרים נוסח מיוחד המתחיל ב"ותודעינו".
נוסח זה תוקן על ידי רב ושמואל בבבל ונוסחו המקורי הוא: "ותודיענו ה' אלהינו את משפטי צדקך ותלמדנו לעשות חקי רצונך ותנחילנו זמני ששון וחגי נדבה ותורישנו קדושת שבת וכבוד מועד וחגיגת הרגל בין קדושת שבת לקדושת יום טוב הבדלת ואת יום השביעי מששת ימי המעשה קדשת".
במהלך הדורות נעשו שינויים בנוסח.
יש משערים שאחד השינויים, התוספת "הבדלת וקדשת את עמך ישראל בקדושתך", הצליח להשתרבב לגמרא מתוך הסידור, שכן התוספות (פסחים ק"ד) ציינו שנוסח זה לא נמצא בגמרא שלהם.
בנוסח אשכנז ונוסח ספרד נוסף לנוסח ותודיענו גם: "ותבדל ה' אלוקינו בין קדש לחול בין אור לחושך בין ישראל לעמים בין יום השביעי לששת ימי המעשה".
מדובר בתוספת מאוחרת שכן נוסח זה לא נמצא בגמרא, במשנה תורה, בסדר רב עמרם גאון, בסידורים כתבי יד ובנוסחי התפילה של שאר עדות ישראל.
התוספת נעשתה על מנת שנוסח "ותודיענו" יכיל את כל ה"הבדלות" המצויות בנוסח הרגיל למוצאי שבת (בין קודש לחול, בין אור לחושך וכו').
הבאקכות היא טרגדיה יוונית מאת אוריפידס, ככל הנראה הטרגדיה האחרונה שכתב.
המחזה, שזכה למקום ראשון בפסטיבל הפאנאתנאיה, חג יווני שנערך פעם ב-4 שנים, ושבמסגרתו נערכה תחרות בין מחזות.
המחזה מתאר את פולחן האל דיוניסוס, ומציג אותו כדמות במחזה (השחקן המגלם אותו היה אמור להופיע עם מסכה מחייכת תמיד, גם לנוכח הזוועות המתרחשות על הבמה).
דיוניסוס תובע משליט תבאי, פנתאוס, הכרה בקיומו וסגידה לו.
פנתאוס מסרב, ובתמורה לוקות נשות העיר, ובראשן אמו של פנתאוס, ב"שיגעון באקכי" ורוצחות אותו.
במהלך ה"שגעון הבאקכי" (המילה "באקכי" פירושה השילוב בין דיוניסוס למאמין בו) היו הנשים רוקדות עירומות ביער, משתכרות, ומסוגלות לבתר אדם בידיהן החשופות, ולאכול את בשרו.
עלילת המחזה מתחילה, בארמון תבאי, כאשר האל דיוניסוס משחזר לפני אנשי תבאי את מהלך מסעו ואת הסיבה לשובו אל עיר הולדתו.
דיוניסוס מסביר את אירועי הולדתו מבת התמותה סמלה, בת קדמוס, והאל זאוס, אשר מתה בלידתו בגלל חזיז הברק שממנו הרה לדיוניסוס.
כמה מיושבי העיר אינם משתכנעים מהסיפור כי זאוס עיבר את סמלה.
למעשה אחיותיה של אימו, סמלה, טוענות כי מדובר בשקר גס וכי אחותן הרתה מגבר זר ולא מהאל זאוס, וכי חזיז הברק נשלח כעונש על שקריה שזאוס עיבר אותה.
בעקבות דברי הנשים, אשר לא היו מוכנות לקבל את דיוניסוס כאל ולקיים את פולחנו, מקלל דיוניסוס את נשות תבאי ומכה אותן בטירוף עז.
הן בורחות מבתיהן ומתחילות לחגוג בהרים הרחוקים.
פנתאוס המלך, מגיע לשם מחופש לאישה כדי להציץ בפולחנן, מתגלה ונקרע לגזרים בידי אמו אגאואה ואחיותיה.
כבר מתחילת המחזה יש הפרה של עקרון המרחבי.