tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
שחקני סדרת הרשת "לגיון הרקדנים היוצא מן הכלל" וחברי ההרכב המוזיקלי "התזמורת הסימפונית של יוטיוב" נבחרו וחוברו להם יחדיו, בהתבסס על סרטונים המציגים את כישוריהם של כל אחד מהם בנפרד, ללא תלות כלשהי בנציגים האחרים.
יותר מכך, סרטון הווידאו המוזיקלי "We Are the World 25 for Haiti (גרסת יוטיוב)", שיועד למטרות צדקה ואיסוף כספים עבור מדינת האיטי, לאחר רעש האדמה החזק שפקד אותה ב-2010- הוקלט באמצעות טכניקה של איחוד הקלטותיהם הנפרדות של 57 זמרים שונים, מכל קצוות תבל- ליצירת שיר זה, המהווה יחידה אחת שלמה.
מיזם האינטרנט "It Gets Better" החל את דרכו בעקבות העלאת סרטון וידאו אחד בלבד ליוטיוב.
סרטון זה הופק ויועד עבור בני-נוער, השייכים לקהילה הגאה (או, במילים אחרות, לקהילת הלהט"ב), שסבלו מדיכאון או בעלי נטיות אובדניות- עקב מעשי בריונות שבוצעו נגדם- בשל זהותם המינית.
בתוך פרק זמן של כחודשיים בלבד, משך סרטון זה תשומת לב מצד משתמשים רבים שצפו בו, ופרסומו גרר אחריו גל של כתיבת מאות תגובות ("טוקבקים")- בקשר לתוכן המוצג בו.
בין המגיבים לסרטון נמנו גם אישים בולטים בצמרת הממשל האמריקאי, כדוגמת נשיא ארצות הברית לשעבר, ברק אובמה; סגן נשיא ארצות הברית לשעבר, ג'ו ביידן; אנשי סגל בכירים מטעם הבית הלבן ומספר מזכירי ממשלה אמריקאיים.
בעקבות תלונה זו, טענה יוטיוב כי הסירה "למעלה משלושים סרטוני וידאו מסוג זה", אף על פי שבפועל מספר הסרטונים שהוסר נותר עלום, כמו גם זהות הסרטונים שהוסרו.
האינדפנדנט דיווח, כי המשטרה יצרה מסד נתונים, המונה למעלה מ-1400 סרטונים, למטרות מודיעיניות הכוללות איסוף מידע אודות ארגוני פשע, בציינהּ כי:.
גוגל אינה מספקת נתונים מפורטים אודות עלות ההפעלה והתחזוקה השוטפות של יוטיוב.
הכנסותיה ב-2007 הוגדרו כ"מידע בלתי מבוקר (שאינו מהותי)" - בעקבות אי מסירת תיעוד מוסדר ("רגולטורי") של חשבונות אלו.
ביוני 2008, חזה ואמד המגזין "פורבס" את הכנסותיה של גוגל מאתר יוטיוב בכ-200 מיליון דולר, והראה עלייה בפעילותהּ של יוטיוב בהבט השיווקי-פרסומי-מכירתי.
בינואר 2012, הוערך משך זמן השהייה הממוצע של אורחים באתר יוטיוב- בכחמש עשרה דקות, מדי יום ביומו.
למען ההשוואה, אזרח אמריקאי טיפוסי הקדיש, בשנה זו- ארבע עד חמש שעות, בממוצע, מדי יום ביומו לצפייה בטלוויזיה.
עוד ב-2012, הוערכו הכנסותיה של יוטיוב, שמקורן בתוכנית הפרסום שלה- בכ־3.7 מיליארד דולר.
בסוף 2013, האמירו הכנסותיו של האתר כתוצאה מהמשך הפעלתה של תוכנית פרסומית זו, והוערכו בכ־5.6 מיליארד דולר, מתוכם כשני מיליארד דולר של רווחים.
הערכה זו התבססה על סקר שוק, שנערך מטעם חברת "eMarketer".
הערכות אחרות, שהוצגו בעקבות מחקר שערך העיתון הכלכלי "וול סטריט ג'ורנל", אמדו את הכנסותיה של יוטיוב בכ־4.7 מיליארדי דולרים "בלבד" (לעומת הערכתהּ של חברת "eMarketer").
בין אם כך ובין אם אחרת, זהו עדיין גידול משמעותי בהכנסותיו של האתר ביחס לשנה שקדמה לה (2012).
הכנסות עצומות אלו, תוצאה של פרסום דיגיטלי מסיבי ורחב היקף עשויות להראות כאבסורד, במיוחד לאור העובדה, שרובם המוחלט של הסרטונים באתר הוא חינמי; אולם בד בבד ניתן להבין, כי מקור הכנסותיו של האתר אינו הסרטונים- אלא הפרסום הדיגיטלי- וזהו פתרונו של אבסורד זה.
במאי 2013, הציגה יוטיוב תוכנית נסיונית, הכוללת 53 ערוצי רישום, אליהם יכול משתמש מסוים להירשם, בשלמו דמי מנוי, שמחירם נע בין 0.99-6.99 דולרים, כתלות בערוץ אליו בחר משתמש זה להירשם.
מהלך זה הצטייר כניסיון של יוטיוב להתחרות בספקים אחרים של תכנים ושירותים דיגיטליים מקוונים, והדורשים גם הם רישום מקוון.
על ספקים אלו נמנות, בין היתר, החברות "נטפליקס" ו"הוּלוּ" .
ניתוח נתונים סטטיסטיים ב-2017, העוסקים בחתך האוכלוסייה, שבבעלותה מכשירים ניידים, הכוללים את אפליקציית יוטיוב- העלה כי משתמשים אלו שוהים באפליקציה זו למעלה משעה- מדי יום ביומו.
יוטיוב ייצרה בשנת 2025 הכנסות כוללות של יותר מ־60 מיליארד דולר, מפרסום וממנויים, וזוהי הפעם הראשונה שחברת האם אלפאבית מפרסמת את סך ההכנסות של הפלטפורמה בנפרד.
היקף ההכנסות של יוטיוב בשנת 2025 היה גבוה מזה של נטפליקס, שדיווחה על הכנסות של 45.18 מיליארד דולר באותה שנה, ונמוך רק מזה של דיסני מבין חברות הבידור, עם 95.7 מיליארד דולר.
יוטיוב החלה את דרכה בתחום השותפויות השיווקיות והפרסומיות ביוני 2006, אז חַבְרָה לרשת הטלוויזיה "NBC".
במרץ 2007, חתמה יוטיוב על עסקה עם תאגיד השידור הבריטי "BBC", במסגרתהּ הוקדשו באתר שלושה ערוצים- המשדרים תכנים המופקים בתאגיד זה והשייכים לו.
ערוץ אחד באתר הוגדר למטרת שידור של תוכני חדשות ואקטואליה, והשניים האחרים- למטרת שידור של תכנים בידוריים.
זאת- בתמורה להתחייבות מצד תאגיד "BBC"- לפרסם את יוטיוב- בערוצים השייכים לו.
בנובמבר 2008, הגיעה יוטיוב להסכם עם שלושה גופים מובילים- בתחום הפקת ושידור סרטים ותוכניות טלוויזיה.
על גופים אלו נמנו: חברת סרטי הקולנוע והטלוויזיה האמריקאית, "מטרו גולדווין מאייר"; תאגיד וחברת הבידור "Lions Gate Entertainment" ו-"CBS".
במסגרת ההסכם, אפשרה יוטיוב לגופים אלו לפרסם באתר האינטרנט שלה סרטים באורך מלא, כמו גם פרקים מלאים של סדרות טלוויזיה שונות.
מהלך זה לווה בפרסומים של חברות אלו באתר יוטיוב; עבור פרסומים אלו הוקצה מקום מיוחד באתר, שפונה לקהל היעד של משתמשים אזרחי ארצות הברית, והוא כונה "Shows" ("הופעות").
הסכם זה נחתם, במטרה ליצור תחרות בין יוטיוב ובין חברות אחרות, כדוגמת "הוּלוּ" , שמכילה תוכני שידור מבית היוצר של החברות המתחרות: "NBC", "Fox" ו"חברת וולט דיסני".
בינואר 2010, הציגה יוטיוב שירות השכרת סרטים מקוון, שהיה זמין אך ורק עבור משתמשים הנמצאים בארצות הברית, קנדה ובריטניה (נכון לשנה זו).
שירות זה הציע עבור משתמשים אלו רשימה של למעלה מ-6000 סרטים, הניתנים להשכרה.
הכנסות משותפויות עם יוצרי תוכני וידאו
במאי 2007, השיקה יוטיוב את תוכנית השותפים שלה .
תוכנית זו הייתה מערכת מבוססת רשת הפרסום "Google AdSense", שאפשרה למשתמשים, החברים ברשת זו, והמעלים סרטון פרסום מסוים לאתר- לחלוק את ההכנסה הכוללת, שהתקבלה כתוצאה מפרסום זה- עם גוגל.
בדרך כלל, מקבלת יוטיוב 45% מההכנסה הכוללת, שנתקבלה בעקבות העלאת סרטון פרסומי כלשהו, בעוד שיתרת ההכנסה, 55% - מועברת למשתמש מעלה סרטון הפרסום.
תוכנית השותפים של יוטיוב מונה למעלה ממיליון משתמשים, החברים בה והפועלים במסגרתהּ.
על פי נתונים שהתקבלו מטעם חברת התוכנה המיזמית "טְיוּבּ-מוֹגוּל", העוסקת בשיווק ממותג, פרסומת מקדימה כלשהי ("טיזר") ביוטיוב- עבור מוצר מסוים, נכון לשנת 2013- עלתה למפרסמיה 7.60 דולרים בממוצע- לכל אלף צפיות בה.
השימוש באמצעי הפרסומת המקדימה אינו מהווה, לרוב, יותר מחצי מסך הפרסומות הכולל באתר- בשל חוסר עניין מצד מפרסמים- להשתמש באמצעי שיווקי זה.
ב-2013 הציגה יוטיוב הצעה, הפונה עבור ערוצים הכוללים אלף משתמשים רשומים לפחות.
עיקרהּ היה: דרישה ממשתמשים חדשים, שהחליטו להירשם לערוץ שכזה, והחפצים לצפות בסרטונים הכלולים בו- לשלם דמי מנוי.
באפריל 2017, הציבה יוטיוב קריטריון, המגדיר מי מהערוצים באתר יהיו זכאים לגבות דמי מנוי- ממשתמשים החפצים לצפות בתכניו.
קריטריון זה עמד בתחילה על צבירת עשרת אלפים צפיות בכלל סרטוני ערוץ- ללא הגבלת זמן מתי עתיד הדבר להתרחש, טרם תחילת הגבייה של דמי מנוי אלה.
ב-16 בינואר 2018 שונה קריטריון זה.
הקריטריון החדש הגדיר, שעל ערוץ כלשהו לעמוד בשתי הדרישות הבאות- בתמורה לזכאות לדרוש דמי מנוי ממשתמשיו: 4000 שעות צפייה מצטברות- בתוך פרק זמן של שנה, כמו גם אלף משתמשים, הרשומים לערוץ זה.
תוכנית הכפתורים של יוטיוב הם סוג מסוים של פרסי יוטיוב.
זוהי מחווה מצד יוטיוב, המביעה את הערכתהּ של החברה כלפי ערוציה הפופולריים ביותר, והקריטריון עבור "פופולריות" הוא מספר המנויים הרשומים אליהם.
מחווה אחרת מצד החברה, מכונה "פרסי יוטיוב", הניתנים עבור סרטוני הווידאו האיכותיים ביותר, מתוך כלל הסרטונים שהועלו ליוטיוב בתקופה מוגדרת.
צבע לחצן ה"ניגון", המוענק על ידי יוטיוב עבור ערוץ פופולרי מסוים, מעיד על מספר המשתמשים הרשומים אליו:
לחצן כסוף מוענק עבור ערוצים שחצו את רף 100,000 מנויים.
לחצן זהוב מוענק עבור ערוצים שחצו את רף 1,000,000 מנויים.
לחצן יהלום מוענק עבור ערוצים שחצו את רף 10,000,000 מנויים.
לחצן אודם מוענק עבור ערוצים שחצו את רף 50,000,000 מנויים.
הכנסות עבור בעלי זכויות יוצרים
אחוז ניכר מהכנסותיה של חברת יוטיוב מופרש לבעלי זכויות היוצרים, של סרטוני פרסום- אותם הפיקו.
למרות עובדה זו, דיווח משנת 2010 אומד, שכשליש מסרטונים פרסומיים אלו הועלו לאתר יוטיוב בלא היתר של בעלי זכויות היוצרים של סרטונים אלו.
יוטיוב מותירה בידי בעלי זכויות היוצרים את ההחלטה- האם לפרסם את סרטוני הפרסום אותם יצרו ולאחר זמן מה- להסירם, או להמשיך ב"קמפיין הפרסומי" של הסרטון, כלומר להשאירו באתר- בתמורה להמשך הפקת רווחים ממנו.
במאי 2013, החלה חברת "נינטנדו" מסע אכיפה, שמטרתו הייתה שמירת זכויות היוצרים של משחקיה- והבעלות עליהם.
מסע אכיפה זה כלל דרישה מצד החברה- לקבל הכנסות, הנובעות מפרסום צילומי מסך של משחקיה- על ידי יוצרי תוכני וידאו.
בפברואר 2015, הסכימה חברת "נינטנדו" לחלוק את רווחיה עם יוצרי תוכני וידאו אלה, בזכות הפרסום שהעניקו האחרונים- לחברה ולמשחקיה.
קהל היעד של פרסום זה כלל, בין השאר, גם אוכלוסיות, שלא נחשפו לחברה ולמשחקיה עד אז.
בדצמבר 2012, הסירה יוטיוב סכום כולל של כשני מיליארדי צפיות מסך כל הצפיות בסרטונים מסוימים, שהופקו או הועלו מטעם ענקיות המוזיקה: "יוניברסל מיוזיק גרופ" ו-"סוני מיוזיק אנטרטיינמנט".
חברת המדיה הדיגיטלית "The Daily Dot", הסוקרת את תרבות האינטרנט, כמו גם את אורח החיים והפעילויות השונות הנערכות במסגרת הרשת טענה, כי המחיקה המסיבית בוצעה בעקבות הפרת תנאי השימוש ומדיניות האתר מצד חברות אלו, הכוללת, בין היתר, איסור שימוש בשיטת "אוטומציה של תהליכים".
זאת מפני ששימוש בשיטה זו עשוי להגדיל באופן ניכר את מספר הצפיות הכולל של סרטון מסוים.
מגזין "בילבורד, טען כי שני מיליארדי הצפיות הועברו לאתר "Vevo", וכי העברה זו בוצעה כיוון שהסרטונים חדלו להיות פעילים באתר יוטיוב.
ב-5 באוגוסט 2015, הסירה יוטיוב פִיצֶ'ר, שגרם למונה מספר הצפיות בסרטון כלשהו "להיתקע", כאשר הוא מגיע ל-301 צפיות.
בהמשך, השיבה יוטיוב את מונה הצפיות, לאחר אימות ובדיקה מדוקדקים, של מספר הצפיות האמיתי של אותו סרטון.
מהלך זה מצד יוטיוב נועד לשם מניעת זיופים, בכל הקשור למניית מספר הצפיות האמיתי בסרטונים.
בהמשך, פרסמה יוטיוב ציוץ בטוויטר, שתוכנו: "אנו נפרדים לשלום מ"מונה ה-301", ומקדמים בברכה מספר צפיות חדש ועדכני יותר- בסרטוני הווידאו שלנו".
עוד הכריזה יוטיוב, כי .
הקליפ בעל מספר הצפיות הגדול ביותר ביוטיוב, נכון לאפריל 2018, הוא "Despacito" (בתרגום מספרדית: "לאט") של דדי יאנקי ולואיס פונסי.
קצב צבירת מספר הצפיות בו היה המהיר ביותר, והוא היחיד שחצה את רף חמישה מיליארדי הצפיות.
קהילת יוטיוב היא בעלת מדיניות וקווים מנחים נוקשים, שמטרתם- הפחתת הסיכוי להשחתת האתר, תכונותיו והעקרונות עליו הוא מושתת.
למרות מדיניות זו, ניצבה יוטיוב בפני ביקורות מצד מקורות חדשותיים, בעטיין של העלאות תכנים אלו לאתר בידי משתמשים- ובעשותם כך הפרו קווים מנחים אלו של הקהילה.
חומר המוגן על ידי זכויות יוצרים
בעת העלאת סרטון וידאו לאתר יוטיוב, מוצגת בפני המשתמש הודעה, הדורשת ממנו להימנע מהפרת זכויות יוצרים, כפי שאלו מעוגנות בחוק.
למרות דרישה זו, עודם קיימים באתר, כמו גם המועלים אליו מדי יום ביומו- סרטונים ותכנים אחרים (ישנים או חדשים)- המפרים זכויות יוצרים אלו.
אחד הגורמים העיקריים לתופעה זו הוא העובדה, שיוטיוב אינה יכולה לפקח ולאכוף סרטונים- קודם העלאתם לאתר.
עניין זה אינו מותיר לבעלי זכויות היוצרים של תכנים אלו ברירה כלשהי- אלא לפרסם הודעה שעיקרה: הודעת הסרה של הפרסום בידי בעלי זכויות היוצרים- בכפוף לחוק זכויות היוצרים של המילניום הדיגיטלי, ובהתאם לתנאיו של חוק ההפרה, האחריות וההגבלה של זכויות יוצרים באינטרנט .
סרטון כלשהו, שהתקבלה לגביו תלונה בדבר הפרה של זכויות יוצרים, ואשר התבררה כנכונה- מושבת לאלתר על ידי יוטיוב.
יתרה מכך, אם התברר כי משתמש מסוים הפר שלוש פעמים זכויות יוצרים- חשבונו, כמו גם כל סרטוני הווידאו שהעלה- יימחקו.
ארגונים עליהם נמנים: חברת התקשורת "ויאקום", ענקית השידור המסחרי , חברת "מדיה-סֶט" האיטלקית וליגת הפרמייר ליג האנגלית הגישו תביעות כנגד יוטיוב, בטענם כי "יוטיוב עשתה מעט מדי- כדי למנוע העלאה של תוכן המפר זכויות יוצרים- לאתר החברה".
חברת ויאקום, שתבעה את יוטיוב במרץ 2007, בסכום כולל של מיליארד דולרים בעקבות הנזקים שנגרמו לה, לטענתה, בעקבות הפרת זכויות היוצרים של תכניה- טענה כי באתר יוטיוב נמצאו למעלה מ-150,000 סרטונים מסוג זה, השייכים לחברה, ואשר צברו בסך הכל "מספר צפיות מדהים, העומד על מיליארד פעמים וחצי".
יוטיוב, בתגובה, הצהירה כי "חברת יוטיוב עושה מעל ומעבר לחובותיה המשפטיים הנדרשים ממנה על פי החוק, כדי לסייע לבעלי תכנים, המעוגנים בזכויות יוצרים- להגן על עבודותיהם (מפני הפרה של זכויות היוצרים של יצירותיהם)".
במהלך ההליך המשפטי, ביולי 2008, זכתה ויאקום בפסיקת בית המשפט, שחייב את יוטיוב לפרסם למעלה משנים עשר טֶרָה-בתים של מידע, המפרט את הרגלי הצפייה של כל המשתמשים, שנכנסו לאתר וצפו באחד או יותר מסרטוני הווידאו הקיימים בו.
החלטה זו של בית המשפט ספגה ביקורת מצד קרן החזית האלקטרונית, שכינתה את פסיקת בית המשפט "מפלה עבור זכויות הפרט"- זאת, בהתייחס להפרה של פרטיות הגולשים באתר, מעקב אחר תנועותיהם ואיסוף נתונים אודותם.
ביוני 2010, נדחתה תביעתהּ המשפטית של ויאקום כנגד גוגל, לאחר הליך שיפוט מהיר, עם פסיקתו של השופט הפדרלי לוּאִי לי סְטֶנְטוֹן - שגוגל הייתה מוגנת מפני הפרשות כספיות עבור חברות כלשהן (בכללן ויאקום), במסגרת "חוק המילניום בדבר ניהול, אכיפה והפרת זכויות יוצרים דיגיטליות".
בעקבות פסיקה זו, הכריזה ויאקום על כוונתה להגיש ערעור בנדון.
ב-5 באפריל 2012, חידש בית המשפט הפדרלי השני לערעורים של ארצות הברית את הדיון בתיק, באפשרו לויאקום להשמיע את תביעתה פעם נוספת- בין כותלי בית המשפט.
ב-18 במרץ 2014 נסגר התיק באופן סופי, לאחר שבע שנים מרגע פתיחתו, לאחר חתימת הסכם סודיות בין החברות "ויאקום" ו"גוגל".
בפרשה זו הייתה מעורבת סטפני לנץ, תושבת גאליצין, פנסילבניה , שהסריטה את בנהּ הפעוט, בן 13 חודשים- רוקד לצלילי שירו של המוזיקאי פרינס: "Let's Go Crazy" ("בואו נשתגע"), ולאחר מכן העלתה את הסרטון, בן 29 שניות- לאתר יוטיוב.
בפרשה משפטית אחרת, סמית' נגד Summit Entertainment LLC , תבע הזמר מת'יו סמית' , הידוע בכינויו: מאט הארט את חברת הפקת הסרטים "Summit Entertainment" בגין שימוש שאינו חוקי בזכויות היוצרים של שיריו.
הוא הגיש לבית המשפט המחוזי עבור המחוז הצפוני של אוהיו שבע עילות לתביעה כנגד החברה (ככל הנראה, עילה אחת עבור כל שיר השייך לו, ואשר זכויות היוצרים עליהם שייכים לו; כלומר, בסך הכל שבעה שירים), ודרש ממנה להסיר את השירים ה"סוררים" מאתר יוטיוב.
מתוך שבעת סעיפי התביעה השונים שהגיש, שלושה נדחו, בעוד שבארבעת האחרים הוא זכה (נפסקו לטובתו).
באפריל 2012, פסק בית משפט בהמבורג שיוטיוב תישא באחריות, עבור כל תוכן שהוא, שהוא בעל זכויות יוצרים- המועלה והמפורסם על ידי אחד ממשתמשי האתר.
ארגון הקומפוזיטורים, המחברים והמו"לים הגרמני GEMA טען, כי יוטיוב לא עשתה די, על מנת למנוע העלאה פיראטית (לא חוקית) של קובצי מוזיקה גרמנית, בעלי זכויות יוצרים.
ב-1 בנובמבר 2016, יושב הסכסוך עם GEMA, באמצעות מערכת שפותחה על ידי גוגל, ובה נעשה שימוש נרחב באתר יוטיוב; המערכת מכונה באנגלית: "Content Identification", או בקצרה: "Content ID" .
טכנולוגיית המערכת מבוססת על זיהוי אוטומטי של קבצים המועלים לאתר יוטיוב, שלא כוללים זכויות יוצרים (ולפיכך מפרים את זכויות היוצרים של אותו סרטון, מבצע, מלחין וכדומה)- המושווים לקבצים המקוריים- הכוללים זכויות יוצרים.
אם נמצא חוסר התאמה בין הקובץ בעל זכויות היוצרים- ובין הקובץ נטול זכויות היוצרים- המערכת מסירה את הקובץ ה"סורר" מאתר יוטיוב.
באופן פשטני, זוהי מערכת סינון ("פילטר"), המסננת את הקבצים נטולי זכויות היוצרים- שהועלו לאתר.
בהקשר של GEMA, אפשרה יוטיוב לארגון זה- להוסיף פרסומות לסרטוני הווידאו המקוריים, המוגנים בזכויות היוצרים על ידי הארגון.
כלומר, הפרסומות היוו אינדיקציה לכך, שסרטון הכולל אותן אכן שייך ל־GEMA, הוא המקורי ובעל זכויות היוצרים; באם הועלה לאתר יוטיוב סרטון, שאינו כולל פרסומות, או הכולל פרסומות שונות מאלו שבסרטונים המקוריים, הרי שזהו סרטון- שמפר זכויות יוצרים השייכים ל־GEMA.
באופן פשטני, הודעה נגדית היא בקשה משפטית המופנית ליוטיוב (או לכל חברה הקשורה להעלאת תכנים מקוונים), לאחר הודעת הסרה של הסרטון מצד יוטיוב, ומטרתהּ: בקשה מצד מעלה סרטון וידאו מסוים להחזירו לאתר יוטיוב, לאחר שהועלה אליו, ולאחר זמן מה הוסר ממנו- בגין הפרה לכאורה של זכויות יוצרים.
מעלה הסרטון יכול להגיש בקשה מסוג זה, רק במקרים בהם הקובץ המועלה הוסר או הושבת בשל טעות, או בשל זיהוי שגוי של התוכן, כגון: פרסום תוכן הקובץ תחת רישיון לשימוש הוגן בו, ולא בנסיבות אחרות כלשהן.
אתר יוטיוב נמצא בעיצומו של מהלך להסדרת מתן תמלוגים ליוצרים, מהלך שמסדיר בעיית זכויות יוצרים ביחס לקליפים באתר.
בין היתר נחתם ב-2011 הסכם בעניין עם אקו"ם.
ביוני 2007, החלה יוטיוב לעשות שימוש נסיוני במערכת, שאמונה על איתור אוטומטי של סרטונים המועלים לאתר- והמפרים זכויות יוצרים.
מנכ"ל גוגל, אריק שמידט, ייחס משמעות מכרעת למערכת זו, בהגדירו אותה כחיונית ליישוב תביעות כנגד החברה, דוגמת זו שהוגשה על ידי חברת ויאקום; תביעה מסוג זה האשימה את יוטיוב בהפקת רווחים מתכנים, שלא היה בידה הזכות להפיצם.
"Content ID" (קיצור של המונח האנגלי: "Content Identification", בעברית: "(מערכת לזיהוי תכנים"), יוצרת קובץ ID (כלומר, קובץ בעל סיומת: id.*), המהווה קובץ עזר, הנלווה לכל קובץ שמע, כמו גם לכל קובץ וידאו, שהם בעלי זכויות יוצרים- ומאכסנת קובצי עזר אלו במסד נתונים.
כאשר סרטון וידאו כלשהו מועלה לאתר על ידי משתמש מסוים, משווה אותו המערכת לסרטון הווידאו בעל זכויות היוצרים, הנמצא זה מכבר במסד הנתונים.
אם נמצא שאכן הפר קובץ וידאו זה את זכויות היוצרים של הקובץ החוקי, הוא מסומן באמצעות דגל.
כאשר סיטואציה זו מתרחשת, נדרש בעל התוכן, שהועלה לאתר- לבחור בין שלוש ברירות שונות:א.
חסימת הסרטון, כך שלמעשה הוא הופך בלתי ניתן לצפייה;ב.
מעקב אחר סטטיסטיקות הצפייה של הסרטון;ג.
הוספת פרסומות לסרטון.יוטיוב מתארת את המערכת לזיהוי תכנים כ"מדויקת ביותר, בכל הקשור במציאת העלאות של סרטוני וידאו נטולי זכויות יוצרים, הנראים דומים או זהים כמעט לחלוטין- לקבצים החוקיים, הנמצאים במסד הנתונים.
הקבצים החוקיים הם בעלי משך זמן ואיכות גרפית מספקים- על מנת ליצור עבורם קובץ ID יעיל, שיסייע באיתור, ב"לכידה" ובהסרת קבצים בלתי חוקיים אלו- מאתר יוטיוב".מערכת "Content ID" אחראית על מספר עניינים:א.
הסדרת תשלום מצד חברת יוטיוב- עבור בעלי זכויות יוצרים, שבחרו לייצר רווחים מסרטונים שנתבעו- בגין הפרת זכויות יוצרים;ב.
תשלום מצד חברת יוטיוב, עבור יותר משליש מהצפיות בסרטונים, המקוטלגים כ"מפיקי רווחים- בעקבות צפייה בהם" .
במילים אחרות, צפייה בסרטונים אלו מפיקה רווחים עבור בעלי זכויות היוצרים עליהם.
הפקת רווחים מצפייה בסרטונים מתרחשת כאשר משתמש מסוים צפה בסרטון כלשהו, הכולל, נוסף על זכויות היוצרים- גם צפייה של המשתמש בפרסומת, המופיעה פעם אחת לפחות- במהלך ההקרנה והצפייה בסרטון זה.
יוטיוב ניצבה לא אחת בפני ביקורות, בכל הקשור לטיפול בתכנים פוגעניים, המופיעים בחלק מסרטוניה.
העלאת סרטוני וידאו המכילים דברי השמצה, תוכן פורנוגרפי והמעודדים התנהגות פלילית או עבריינית- אסורה על פי הקווים המנחים וה"אני מאמין" של קהילת יוטיוב.
יוטיוב מסתמכת על משתמשי האתר, כדי שיסייעו לה לסמן, באמצעות דגל, תכנים של סרטוני וידאו מסוימים- כלא הולמים או פוגעניים; לאחר סימון שכזה מצד משתמש מסוים- יוכלו עובדי החברה לראות את הסרטונים המסומנים, ויוכלו לקבוע האם סרטון שכזה אכן מפר את הקווים המנחים ואת מדיניות האתר.
תוכן שנוי במחלוקת כולל, בין היתר, סרטונים העוסקים בהכחשת השואה ואסון הילסבורו, שהתרחש ב-1989, במהלכו נמחצו למוות 97 אוהדי קבוצת הכדורגל ליברפול.
ביולי 2008, הצהירה הוועדה לעניינים דיגיטליים, תרבותיים, תקשורתיים וספורטיביים של בית הנבחרים הבריטי, כי "לא התרשמה" ממערכת ה"שיטור" והאכיפה של הסרטונים באתר יוטיוב, וטענה כי "בדיקות יזומות של תכנים חייבות להיות נוהל מקובל- עבור אתרים המארחים תכנים, הנוצרים על ידי גולשי ומשתמשי אתרים אלו".
תגובתהּ של יוטיוב כלפי טענה זו הייתה:
באוקטובר 2010, דחק ביוטיוב חבר הקונגרס האמריקאי לשעבר, אנתוני וינר- להסיר מהאתר סרטונים של האימאם אנוואר אל-אוולקי.
בעקבות מהלך זה של וינר, הסירה יוטיוב בנובמבר 2010 מספר סרטונים של אל-אוולקי, בהצהירה כי הפרו את הקווים המנחים של האתר ואת מדיניותו.
בדצמבר 2010, הוסיפה יוטיוב את האפשרות לסמן סרטונים המכילים תוכן הקשור לטרור, כדוגמת סרטונים המעודדים פעילות טרוריסטית או מסיתים לביצוע מעשים כאלו, נאומים מחרחרי שנאה של אנשי טרור, הסתה לטרוריזם על רקע דתי, לאומני, חברתי, גזעני וכיוצא בזה.
גילויי מתן ה"אור הירוק" לטרור עשוי להתבצע בכל אמצעי שהוא: ישיר (דוגמאות: סרטון תעמולה, הטפה ועוד) או עקיף (דוגמאות: שירי נאצה, העלאת השקפות מתסיסות, שאינן עומדות בקנה אחד עם המציאות, כלומר: סרטונים המציגים את המציאות באופן שאינו אובייקטי או המסלפים אותה; סתירת עובדות היסטוריות שהוכחו מחקרית כנכונות ועוד).
על פי דיווחים שונים אודות "פריזמה"- תוכנית הביון האלקטרוני רחבת ההקף מטעם הסוכנות לביטחון לאומי של ארצות הברית, שהתפרסמו בכלי התקשורת ביוני 2013, עולה כי מספר חברות בעלות זיקה לענף הטכנולוגיה- זוהו ככאלו שנטלו בה חלק.
על אותן חברות נמנתה גם חברת יוטיוב.
על פי המידע שדלף לתקשורת בעניין זה, דווח כי יוטיוב הצטרפה לתוכנית זו ב-2010.
דוגמה למקרים מסוג זה עשויים להתרחש הן במישור האישי (טרגדיה משפחתית, התמודדות עם מחלות חשוכות מרפא, רצח, אובדנות ועוד) והן במישור הלאומי, כפי שצוין לעיל.
סייג למקרים לעיל, בו סרטון בעל תוכן רגיש, שהועלה לאתר יוטיוב, עשוי בכל זאת לזכות במונטיזציה, מגדיר סרטונים כאלו כ"בעלי ערך חדשותי", או "השופכים אור על אירוע חדשותי כלשהו", כמו גם "סרטון קומדי-הומוריסטי", שכוונת יוצרו היא "להעביר מידע לצופיו- או לבדרם".
בספטמבר 2016, לאחר הצגת מערכת התראה משופרת, שתכליתהּ: יידוע המשתמשים ביתר יעילות אודות הפרות זכויות יוצרים, ספגה יוטיוב ביקורות ממשתמשים בולטים באתר, דוגמת היוּטְיוּבֶּרִים: פיליפ דה פרנקו ו־Vlogbrothers.
במרץ 2017, הסירה ממשלת בריטניה את מסעותיה הפרסומיים מאתר יוטיוב, לאחר דיווחים על הופעת פרסומות, שהיו שייכות למסעות פרסום אלו- במהלך סרטונים המכילים או המעודדים ביצוע פעילויות קיצוניות.
על סרטונים אלו נמנים מסעות שכנוע ועידוד לגיוס צבאי, כמו גם עידוד להתרמות דם.
בד בבד עם הסרת מסעות פרסום אלו, טען משרד הקבינט הבריטי , שחיפש ערבויות מחברת גוגל, לכך שהודעותיו ופרסומיו יופיעו בסרטוני יוטיוב ב"אופן בטוח והולם" בעתיד.
בעקבות נקיטת מעשה זה בידי ממשלת בריטניה, הסירו את פרסומותיהם מהאתר גופים בריטיים נוספים, בעקבות נסיבות דומות.
על גופים אלו נמנים: עיתון הגרדיאן, ערוץ 4 ותאגיד הענק BBC.
בתגובה לכך הצהירה גוגל, כי "התחלנו בסקירה מדוקדקת של מדיניות הפרסום שלנו, והבענו מחויבות ציבורית להביא לשינוי המצב הקיים, באמצעות מתן אפשרויות, כמו גם כלי בקרה ופיקוח טובים ויעילים יותר, הן לחברות בכלל והן לחברות המותגים בפרט- לשם שליטה טובה יותר על מיקום פרסומותיהן".
במחקר שאורגן והוצא לפועל על ידי עיתון "הטיימס" ב-2017 נחשף, כי הצבתן של פרסומות במהלכם של סרטונים, שנוצרו והועלו על ידי קבוצות רדיקליות- הפיקה רווחים כספיים הדדיים: הן לקבוצות אלו- והן ליוטיוב.
בשומעו את דבריו של בארון, הגיב להם חבר הוועדה, דייוויד וויניק , בחריפות רבה, באומרו כי: וויניק הוסיף ואמר, כי "הנני סבור כי זהו תיאור טוב, המתאים והעולה בקנה אחד עם המציאות".
יש להדגיש, כי רֶבֶּל היה אדם מפוקפק, שדגל בעליונות הגזע הלבן; על כן, רבים רואים אותו כגזען.
השקפה זו של רֶבֶּל באה היטב לידי ביטוי בפרסומת פוגענית זו, בה נראה "אדם לבן, המצוי מעל אדם שחור".
סרטון וידאו זה הוסר לאחר שנחשף, כי פרסומת פוגענית זו, יחד עם שאר הפרסומות שהוצגו בסרטון, הופעלה באמצעות שימוש בתוכן, המעוגן בזכויות יוצרים.
במילים אחרות, פרסם עיתון הוול סטריט ג'ורנל תרמית , הכוללת סרטון חוקי (כלומר, המעוגן בזכויות יוצרים), המשמש "מצע גידול", "מקום מסתור" ו"המעניק קורת גג"- עבור פרסומות לא חוקיות (פוגעניות, או המפרות זכויות יוצרים)- המשודרות במהלכו.
ב-6 באפריל 2017, הכריזה יוטיוב על נהלים חדשים ונוקשים יותר מבעבר, בכל הקשור לקריטריונים המאפשרים ליוצרי תכנים- להיכנס לתוכנית השותפים, והקשחת המדיניות בכל הנוגע לקבלת הכנסות מהסרטונים אותם הם יצרו.
על פי השקפתהּ של יוטיוב, רף צפיות זה יאפשר לחברה לאסוף מידע מספק באשר לטיב האתר, דהיינו- אם הוא מפר זכויות יוצרים או לא.
מאידך, כמות צפיות כזו, על פי אמונתהּ של יוטיוב, לא תדכא או תרתיע יוצרי תכנים עצמאיים חדשים- מרישום לתוכנית השותפים.
כמו כן, מהווה הכרזה זו שינוי תפיסתי ופילוסופי של יוטיוב כלפי יוצרי התכנים שלה: בעבר, הגישה והרישום לתוכנית השותפים וקבלת רווחים מפרסומות היו פתוחים לכולם.
כל משתמש שנרשם לתוכנית- התקבל אליה באופן אוטומטי.
ב-16 בינואר 2018, הכריזה יוטיוב על הקשחה נוספת של הקריטריונים- עבור צירוף יוצרי תכנים לתוכנית השותפים שלה.
הקריטריונים החדשים קבעו, שהתוכן של יוצרי התכנים יצבור לפחות 4000 שעות צפייה בשנה החולפת, מרגע העלאתם לערוץ היוצרים; כמו כן, על הערוץ לצבור 1000 מנויים לפחות (ללא הגבלת זמן).
הגנה מפני צפייה לא מבוקרת של ילדים בסרטונים
ב-2017, נקשר שמהּ של יוטיוב עם מספר מחלוקות, הקשורות להגנת ילדים .
ברבעון השני של השנה הקלנדרית , הואשמו בעלי ערוץ המתיחות הפופולרי "DaddyOFive": מייקל כריסטופר מרטין (שכינויו המקוון היה כשם הערוץ) ואשתו, הת'ר מרטין (אשר כינויה המקוון היה: "MommyOFive") בהתעללות בילדים.
זאת, בעקבות פרסום סרטונים, המתעדים אותם מבצעים מתיחות על ילדיהם.
מקרה זה שימש מניע ("טריגר") עבור מנויים רבים שהיו רשומים לערוץ זה לטעון שהיה שנוי במחלוקת ו"קיצוני מטבעו", ב"רמת האכזריות" של מתיחותיו.
לפני מקרה זה, צבר הערוץ כמות מצטברת של 176 מיליוני צפיות בסרטוניו השונים, וכמות המנויים הרשומים אליו עמדה על כ-750,000. לאחר מקרה זה, הוסרו כל סרטוניו, והזוג חדל מיצירת והעלאת סרטונים במסגרתו.
מאז, כולל הערוץ סרטון אחד בלבד, שעיקרו: התנצלות פורמלית ופומבית, כלפי המנויים וילדיהם, שנחשפו לתכניו ונפגעו מהם.
נוסף על כך, שניים מילדיהם של בני הזוג נלקחו מהם, ובני הזוג מרטין אינם עוד בעלי המשמורת עליהם.
בהמשכה של השנה, הייתה יוטיוב נתונה לביקורת, בעטייה של הצגת סרטונים בלתי הולמים, שנועדו לשכבת הגיל של ילדים.
סרטונים אלו הציגו באופן תדיר דמויות פופולריות ואהודות במצבים אלימים, בעלי תוכן מיני מובהק, או כל סיטואציה "טורדנית" אחרת, שבכל מקרה (בהתאם לכל הנורמות או הגישות הנהוגות בחברה המודרנית המגדירות אילו תכנים ראויים לילדים) אינה הולמת את שכבת הגיל שלהם.
רבים מסרטונים אלו הופיעו ב-"YouTube Kids", שמהווה פלטפורמה של האתר, המיועדת ככלל ועיקר עבור ילדים ובני נוער; סרטונים אלו, על תוכניהם הטורדניים, גררו, עם העלאתם לאתר- מיליונים רבים של צפיות מצד ילדים.
המונח "Elsagate" (בעברית: "אֶלְזָה-גֶייט") הפך מטבע לשון ברשת האינטרנט; מאוחר יותר השתמשו בו גם ספקי חדשות שונים- בכל פעם בו התייחסו לעניין שנוי במחלוקת זה.
ב-11 בנובמבר 2017, הכריזה יוטיוב על העלאת רמת הבטיחות באתר, במטרה להגן על ילדים מצפייה בתכנים שאינם מתאימים להם.
בהמשכו של חודש זה, ובהתאם להכרזה זו, החלה החברה במחיקה מסיבית של סרטוני וידאו וערוצים שונים, שהשתמשו באופן בלתי הולם בדמויות, שבמקורן היו מותאמות לצפייה עבור כל בני משפחה ממוצעת , אך בפועל הן הוצגו באופן בלתי הולם, הן מבחינת התנהגותן והן מבחינת דבריהן.
במילים אחרות, צביון הדמויות המקוריות עוות, וכתוצאה מכך- הן כבר לא היו מותאמות עוד לצפייה עבור ילדים.
כחלק מהמגמה ההולכת וגוברת בנוגע לדאגה להגנה על ילדים מפני צפייה בסרטוני יוטיוב, שתוכניהם אינם מתאימים להם, כלל גל המחיקות ההמוניות גם ערוצים, בהם הוצגו ילדים הלוקחים חלק בפעילויות בלתי הולמות או מסוכנות, על אף שביצעו אותן בהשגחת מבוגרים .
המחיקה הידועה והמשמעותית מכולן, הייתה זו של ערוץ "Toy Freaks" (בתרגום חופשי: "חובבי צעצועים").
לערוץ זה היו למעלה מ-8.5 מיליוני מנויים, והוא כלל תכנים של אב ושתי בנותיו, המוצגים במצבים מוזרים, חריגים ומרגיזים.
על פי אתר SocialBlade, האמון על ניתוח תנועת גולשים באתרי רשתות חברתיות, בכללן יוטיוב, הרוויח ערוץ זה, טרם מחיקתו, עד 8.7 מיליון פאונד בשנה (כ-42 מיליוני שקלים חדשים).
נוסף על גל המחיקות ההמוניות, פרסם עיתון "הטיימס" מחקר, בנובמבר 2017, באשר לתופעות פדופיליות בקנה מידה נרחב- באתר יוטיוב.
במחקר נחשף, כי עשרות מותגים בעלי שם עולמי פרסמו ושיווקו את מוצריהן, כאשר הפרסומות הנלוות לפרסום המוצרים- הציגו תמונות של ילדים בלבוש מינימלי בלבד.
על מותגים אלו נמנו, בין היתר: בריטיש טלקום, אדידס, דויטשה בנק, eBay, אמזון, חברת "מרס", דיאג'יו, קבוצת "טוֹקטוֹק" ועוד.
רבים ממסעות הפרסום של מותגים אלו צברו מיליוני צפיות מצטברות, לאחר שהציגו קטינות בלבוש מינימלי המצלמות את עצמן מבצעות שפגאט, מצחצחות שיניים או המתגלגלות מצד לצד במיטתן.
המחקר חשף, כי רבים מסרטוני וידאו אלה הועלו לעיתים קרובות על ידי הקטינות עצמן.
אמנם, מנקודת מבטן, סרטונים אלו הכילו "תוכן תמים"; מאידך, הם גררו תגובות פוגעניות ומיניות- מצד פדופילים, שתרו אחר פרסומות אלו ונהרו אליהן, בהקלידם מילות מפתח בשפה הרוסית- כדי לתור אחר מאות ילדות ממוצא סלבי.
נוסף לכך, בשעת הצפייה בסרטונים אלו, העלה אלגוריתם החיפוש של יוטיוב, בחלק האתר המוקדש ל-"סרטונים העשויים לעניין אותך גם כן"- סרטון שמציג ילדים עירומים, המתרחצים והמשחקים במקלחת.
תגובות פדופילים אלו היו רוויי זימה, וכללו תוכן מיני פוגעני ומפורש.
גם פורמט זה של סרטונים (סרטוני קטינים המלווים במסעות פרסום של חברות בעלות שם) צבר מיליוני צפיות, עבור חלק לא מבוטל של סרטונים אלו.
ככל הנראה, בסרטוני הפרסומת של החברות, בהם מוצגים קטינים אלו, תוגמלו יוצרי תכנים מיניים אלו בידי החברות עצמן.
מומחה אבטחת אינטרנט נורווגי, אֶיְינַאר אוֹטוֹ סְטַאנגְוִיק (בנורווגית: Einar Otto Stangvik), הביע את דאגתו בעקבות תופעה זו, באומרו כי: "ישנה סכנה, שסופם של סרטוני וידאו אלה טמון באינטרנט האפל, או, בכל אופן, בקבוצות דיון העוסקות בהתעללות בילדים".
אחד הגולשים, שנחשף לסרטונים אלו, ואשר נטל על עצמו את המשימה של קעקוע ולחימה בתופעה זדונית זו, השכיל לבטא את הסיטואציה במלוא עוצמתהּ, באומרו במישרין כי:
בעקבות חשיפת ממצאי המחקר המדאיגים, שאך הוסיפו לדאגה הגוברת בעניין חשיפת ילדים לתכנים פרובוקטיביים במסגרת פרשת "Elsagate", הקפיאו מספר חברות מרכזיות את פרסומיהן באתר יוטיוב.
הערות ותגובות מצד משתמשי האתר
רוב סרטוני הווידאו מאפשרים למשתמשי האתר לרשום הערות ותגובות אודותיהם.
עובדה זו הסבה את תשומת לבם של גופים שונים, באשר לאופיין השלילי.
הדבר התבטא הן בתוכנן של התגובות והן באופן הצגתן הוויזואלי.
ב-2006, שיבח המגזין "טיים" את "Web 2.0", במסגרתו נכלל גם אתר יוטיוב.
המגזין ציין, כי יוטיוב מאפשרת "קיום קהילה ושיתוף בין חבריה- בקנה מידה חסר תקדים".
עם זאת, לצד המילים הטובות, ביקר המגזין בחריפות את אופי וניסוחי התגובות באתר, בכתבו כי: "יוטיוב מנצלת את טיפשותם של משתמשי האתר, אך בד בבד- גם את תבונתם.
חלק מהתגובות ביוטיוב גורמות לך להזיל דמעות על עתיד האנושות רק מלקרוא אותן בעצמך; תגובות שכוללות ניבולי פה, כמו גם ביטויי שנאה, עירומה ויוקדת- ללא רחם".
ב-2009, תיאר עיתון "הגרדיאן" את הערות משתמשי האתר, בכתבו:
בספטמבר 2008, העיר עיתון ה"דיילי טלגרף", שיוטיוב הייתה "ידועה לשמצה" בשל "מספר תמורות חולניות ומשלהבות יצרים, הקשורות בחומרת ההערות הנכתבות באתר שלה- יותר מאשר חומרתן של תגובות והערות הנכתבות באתרים אחרים, ברשת האינטרנט כולה".
עם זאת, ציין העיתון לטובה את התוסף "Comment Snob", המסנן תגובות "בלתי רצויות", מתוך כלל התגובות הנכתבות עבור סרטון מסוים באתר, וכינה אותו "קטע תוכנה, החוסם פּוֹסְטִים (תגובות/הערות) חצופים, בעלי שגיאות כתיב רבות".
באפריל 2012, ציין העיתון "הפינגטון פוסט" ש"מציאת הערות באתר יוטיוב, שעשויות להיות מוגדרות "פוגעניות, טפשיות וגסות", בהתאם לנורמות החברתיות שקבע הרוב המכריע של משתמשיו- עשויה להיות קלה למדי"
ב-6 בנובמבר 2013, השיקה גוגל מערכת לניטור ובקרת הערות, שהותאמה במיוחד עבור Google+ ("גוגל פלוס").
מערכת זו חייבה את כל משתמשי יוטיוב לפתוח חשבון ב־Google+ ולהיכנס אליו, בטרם יוכלו לרשום תגובות לסרטונים באתר יוטיוב- בהם צפו.
באמצעות המערכת החדשה חודש ההיתר, המאפשר למשתמשים לכלול הפניות (קישורים/"לינקים") לכתובות אינטרנט חיצוניות בתגובותיהם (הפניות לכתובות אתרים, שאינם אתר יוטיוב); זאת, לאחר שהונהגה בעבר מדיניות הגורסת, כי תגובות המכילות קישורים אלה- תיחסמנה או תוסרנה, בעקבות שימוש לרעה בתכונה זו- מצד משתמשי האתר.
בעוד כוונותיה של גוגל עם יצירת המערכת החדשה היו טובות, היו גם כאלו שלא היו שבעי רצון מהמהלך.
אחד המתנגדים הבולטים לתוכנית זו היה גַ'אווֶד קַארִים, אחד ממייסדי יוטיוב.
עוד ציין מֶלְווין, כי "קבוצות דיון, לאורכהּ ולרוחבהּ של רשת האינטרנט, זועקים זעקת שבר כנגד מערכת התגובות החדשה".
בכך רמז מֶלְווין על הלך מחשבתו, שעדיף היה לו הרישום היה מתבצע באמצעות כניסה לחשבון הפייסבוק של המשתמשים, ולא לחשבון גוגל פלוס שלהם, כיוון שמספר המשתמשים המחזיקים בחשבון פייסבוק- גדול לאין ערוך מאלו המחזיקים בחשבון גוגל פלוס.
בהמשך לדבריו, אמר מֶלְווין כי:
ב-27 ביולי 2015, הכריזה גוגל כי תסיר את הדרישה ממשתמשי אתר יוטיוב להירשם (לפתוח חשבון) בגוגל פלוס, לשם כתיבה ופרסום של תגובות והערות, המתייחסות לסרטונים בהם צפו.
ב-3 בנובמבר 2016, הכריזה יוטיוב על יצירת מתווה ניסיוני, שיאפשר ליוצרי התכנים לבחור בעצמם, האם לאפשר כתיבת תגובות לסרטונים אותם יצרו, או לחלופין- לחסום כתיבת תגובות אלו.
כמו כן, יכלו יוצרי התכנים לבחור בברירה שלישית, שעיקרה: אפשור כתיבת תגובות לסרטון מסוים, אך בו בעת- דיווח על תגובות פוגעניות, בהתבסס על אלגוריתם שפותח באופן מיוחד לצורך איתור וזיהוי תגובות מסוג זה.
נוסף על כך, ניתנה הברירה בידי יוצרי התכנים, האם להתיר כתיבת הערות הכוללות האשטאגים או קישורים (לינקים) לאתרים שאינם יוטיוב- או למחקם, במטרה להאבק בתופעת הספאם.
כמו כן, ניתנה בידי יוצרי התכנים האפשרות להתיר למשתמשים, שכתבו ופרסמו תגובות פוגעניות- לשכתב את תגובותיהם, על מנת למתנן.
אפשרות זו מהווה מעין גישה חינוכית, בעלת ביקורת בונה, הרואה את המשתמש כבן אנוש, שעשוי להיות נתון למצבי רוח שליליים, הנובעים מסיבות שונות ומגוונות, או יותר מכך- שנחשף במהלך חייו לנסיבות חיים שליליות (סביבתיות או גנטיות), העשויות לנטוע בקרבו תפישה פסיכולוגית, שאינה עולה בקנה אחד עם הנורמות החברתיות המקובלות.
על כן, עשוי משתמש זה לכתוב תגובות פוגעניות.
מטרת אפשרות זו היא מעין מתן משוב למשתמש אודות תגובתו, ומתן אפשרות לחזור בו מדבריו, תוך העלאת מודעותו לתוכן השלילי של דבריו.
באמצעות גישה חינוכית זו, פוחת הסיכוי שמשתמש שסרח- ישוב לעשות זאת גם בעתיד- בסרטוני וידאו אחרים.
שימושים שונים שמציע אתר יוטיוב למשתמשיו
להלן רשימת הפורמטים של הפרסומות הנהוגות באתר יוטיוב, שמהן מעלה הסרטון יפיק רווחים:
מודעות ברשת המדיה ("Display Ads") - מופיעה מימין לסרטון המוצג ומעל לרשימת הסרטונים המוצעים.
מודעות "שכבת על" ("Overlay Ads") - מודעות שכבת-על שקופות למחצה, המופיעות ב-20% התחתונים של הסרטון.
מודעות וידאו שניתן לדלג עליהן ("Skippable Video Ads") - מודעות וידאו שניתן לדלג עליהן מאפשרות למשתמש לדלג עליהן לאחר חמש שניות, אם הוא בוחר לעשות כך.
מודעות אלו ממוקמות לפני הסרטון בו בחר המשתמש לצפות, במהלכו או אחריו.
מודעות וידאו שלא ניתן לדלג עליהן ("Non-Skippable Video Ads")- מודעות בסרטונים שלא ניתן לדלג עליהן הן מודעות וידאו שיכולות להופיע לפני סרטונים, במהלכם או בסופם, בעת צפייה בתוכן של שותפים.
משך הסרטון עשוי להיות 15–20 שניות, והמשתמש חייב לצפות במודעה קודם לצפייה בסרטון בו בחר לצפות.
מודעות "באמפר" ("Bumper Ads") - מודעות וידאו שלא ניתן לדלג עליהן, באורך של עד 6 שניות.
המשתמש חייב לצפות בהן, קודם הצפייה בסרטון בו בחר לצפות.
כרטיסים ממומנים ("Sponsored Cards") - כרטיסים ממומנים מציגים תוכן העשוי להיות רלוונטי לסרטון בו בחר המשתמש לצפות, או העשויים לעניין אותו גם כן, מלבד הסרטון הנוכחי, בו בחר לצפות.
המשתמש ייצפה בטיזר של הכרטיס במשך מספר שניות.
הוא גם יוכל להקיש על הסמל שממוקם בפינה השמאלית של הסרטון- כדי לדפדף ברשימת כרטיסים ממומנים נוספים.
תפקידם של חסמי הפרסומות הוא למנוע את הופעתן, הן במרחב אתר יוטיוב- והן במהלך הצפייה בסרטוני הווידאו.
הפרסומות, על כל סוגיהן, מהוות מקור מימון ("מונטיזציה") עבור חברת יוטיוב.
טכניקות ועקרונות שיווקיים בפרסום באתר יוטיוב
מידת היעילות של פרסום באתר יוטיוב (ולא רק בו) נמדדת בהפקת רווחים ממנו- ומִקְסוּמָם (כלומר, השאיפה להרוויח בפועל מהפרסום את סכומי הכסף, שהוערכו קודם למסע הפרסום- כמקסימליים עבורו).
התנאים להפקת רווחים מצפייה בפרסומות אלו הם כדלקמן:
אחת הדרכים הטובות ביותר להצלחה בתחום אסטרטגיית השיווק, באמצעות כלי התקשורת, ובפרט במסחר אלקטרוני ("E-Commerce"), היא פרסום באתר יוטיוב, המשמש פלטפורמה ומצע נוחים וטובים לשם כך.
אתר יוטיוב עשוי להיחסם בעטיין של סיבות רבות ומגוונות.
הגבלה של חשיפת הציבור במדינה כלשהי לתוכן, העשוי להביא לתסיסה פוליטית או חברתית.
מניעת האפשרות של אזרחי מדינה כלשהי לבקר מדיניות או פעולות הננקטים בידי שליט המדינה, עוזריו, והגופים הכפופים לו (צבא, משטרה, רשויות החוק ועוד).
הפרת חוקים לאומיים של מדינה כלשהי, בכללם:
הפרת זכויות יוצרים, או חוקים שמטרתם הגנה על קניין רוחני – גרמניה.
הפרה של נאומים מחרחרי שנאה, פגיעה בערכי אתיקה והפרת חוקים בעלי זיקה לשמירה על כללי המוסר האנושיים- איראן.
מניעת גישה לסרטוני וידאו, שנקבעו כי הם מכילים תוכן בלתי הולם עבור בני נוער וקטינים; הדבר נכון גם לגבי אפליקציית "YouTube Kids", כמו גם לגבי גלישה ב"מצב (מוֹד) מוגבל/שמור" ("Restricted Mode"), שנועד לסנן תכנים בלתי הולמים מסוג זה.
הפחתת הסיכוי להסחות דעת בשעות העבודה או הלימודים- אוסטרליה.
הפחתת רוחב פס הרשת בה משתמשים.
במספר מדינות נחסם אתר יוטיוב לחלוטין, בין אם לפרק זמן ארוך טווח וממושך, ובין אם לתקופות זמן קצובות ומוגבלות יותר.
מסע תעמולה של מועמד מסוים, בתקופת בחירות;
ציון יום השנה של מאורעות פוליטיים/מדיניים/חברתיים בעלי רגישות.
דגש: הדוגמאות המובאות להלן מתייחסות לאירועים פוליטיים/מדיניים/חברתיים בעלי רגישות בארצות הברית ובישראל, בהן אתר יוטיוב אינו נחסם.
מטרת דוגמאות אלו היא המחשת אירועים מסוג זה, לצורך השלכה על מדינות אחרות (דוגמת איראן וצפון קוריאה), שבהן אתר יוטיוב כן נחסם:
בארצות הברית: יום השנה ל:רצח מרטין לותר קינג (יום מרטין לותר קינג), רצח ג'ון פיצג'רלד קנדי, פיגועי 11 בספטמבר.
בישראל: יום השנה ל: רצח יצחק רבין, יום הנכבה, טבח מערת המכפלה.
במדינות מסוימות הגישה לאתר יוטיוב אפשרית; עם זאת, הגישה לסרטוני וידאו מסוימים חסומה.
קיימים גם מקרים קיצוניים, בהם האתר כולו נחסם בעקבות סרטון וידאו אחד בלבד; במקרים כגון אלו, תתגמש חברת יוטיוב: לעיתים קרובות, היא עשויה להסיר את סרטון הווידאו הסורר, או להגביל את הגישה אליו- במטרה לחדש את הגישה לאתר ואת שירותיו האינטרנטיים.
לעיתים קרובות, נחסמים אתרי מדיה חברתית, בפרט אתר יוטיוב.
החסימה מתבצעת על ידי חברות, ארגונים עסקיים, בתי ספר ומוסדות אקדמיים, סוכנויות ממשלתיות ומוסדות פרטיים אחרים.
זאת, בעקבות הגבלות על רוחב פס הגלישה בתשתיות הרשת, המותקנות במוסדות אלו, כמו גם הצורך במניעת הסחות דעת, הנגרמות בעטייה של הגלישה באתר.
מדינות בהן אתר יוטיוב חסום, או נחסם בעבר
נכון לשנת 2017, חסימת אתר יוטיוב בקנה מידה ארצי התרחשה בסין ובצפון קוריאה, בעוד שבאיראן נחסם האתר רק עבור ספק שירותי אינטרנט אחד בלבד.
להלן רשימת מדינות, בהן נחסם אתר יוטיוב בעבר:
חסמה באופן זמני את הגישה לאתר יוטיוב ולמספר אתרים נוספים, ב-3 בדצמבר 2006, לאחר שהכריזה עליהם כ"מפרי קודי התנהגות , הן מהבחינה החברתית והן מהבחינה המוסרית".
הסיבה ה"אמיתית" לחסימת אתר יוטיוב בתאריך זה, נבעה מהעלאה ופרסום סרטון, שהציג כוכב אופרת סבון איראני, המקיים יחסי מין.
מאוחר יותר, הוסרה החסימה על האתר, אך הוא נחסם פעם נוספת- לאחר הבחירות לנשיאות איראן ב-2009. האתר נחסם גם ב-2012, בד בבד עם חסימת הגישה לאתר גוגל, לאחר הפצת קדימון ביוטיוב לסרטון השנוי במחלוקת: "תמימות המוסלמים", המותח ביקורת חריפה על עיקרי דת האסלאם ומייסדהּ מוחמד.
חסמה את הגישה לאתר בין השנים 2006–2007, בעקבות פרסום סרטונים פוגעניים, המבזים לכאורה של ראמה התשיעי, מלך תאילנד.
מספר אגפים בחינוך הממלכתי חסמו את הגישה לאתר, בצטטם כי: "קיים חוסר יכולת לקבוע לאיזה סוג של תכנים עשויים להגיע התלמידים", כמו גם כי: "אין לאתר ולתכניו כל ערך חינוכי".
חסמה את הגישה לאתר בין התאריכים: 15 באוקטובר 2007 - 22 במרץ 2008, ופעם נוספת, ב-24 במרץ 2009, על ידי "פרויקט מגן מוזהב" ("חומת האש הגדולה"), חסימה שטרם שוחררה.
החסימות אירעו משום שלפי ממשלת סין, יוטיוב הוא אתר המתנגד למהפכת התרבות בסין.
על אף שהממשלה הסינית לא אישרה או הכחישה את חסימת האתר בתחומי המדינה, מאז לא ניתן להיכנס לאתר יוטיוב בסין.
חסמה את הגישה לאתר במאי 2007, ככל הנראה כתוצאה מפרסום סרטונים, המבקרים את פעולותיה הצבאיות בסהרה המערבית.
האתר חזר להיות זמין ב-30 במאי 2007, לאחר הכרזתהּ הלא רשמית של חברת התקשורת הראשית במדינה, מַארוֹק טֶלֶקוֹם , שהאתר לא היה זמין בשל "תקלה טכנית" בלבד.
– טורקיה חסמה את הגישה לאתר פעמים רבות.
על מועדי החסימות נמנים התאריכים הבאים:
בין השנים 2008–2010, לאחר מחלוקת בדבר סרטונים שהועלו אליו, שנחשבו פוגעניים בשל ביזויו לכאורה של מוסטפא כמאל אטאטורק, מייסד הרפובליקה הטורקית ונשיאהּ הראשון.
מעט לפני נובמבר 2010, חודשה הגישה לאתר לזמן קצר, אך בתאריך זה הוא נחסם פעם נוספת, הפעם לזמן קצר בלבד, בעקבות פרסום סרטון פוגעני המתייחס לפוליטיקאי הטורקי דֶנִיז בַּאיקַאל .
חסימה זו לוותה באיום מצד ממשלת טורקיה כלפי יוטיוב, שהאתר ייחסם פעם נוספת לתקופה ממושכת- באם החברה לא תסיר סרטון זה.
למרות חסימה ממושכת זו של אתר יוטיוב בטורקיה, שנמשכה כשנתיים וחצי, הוא נותר האתר השמיני בחשיבותו, על פי דירוג אתרי האינטרנט הפופולריים ביותר במדינה זו- מבחינת כמות המשתמשים הנכנסים אליו והגולשים בו.
מרץ 2014- הגישה לאתר נחסמה פעם נוספת, לאחר "זליגת מידע מודיעיני ברמת מידור גבוהה".
– פקיסטן חסמה את הגישה לאתר ב-23 בפברואר 2008, בעקבות פרסום תוכן פוגעני כלפי דת האסלאם, בפרט לאחר פרסום קריקטורות משפילות של מוחמד בעיתון דני.
בעקבות התפוצצות הפרשה ואירועי הדמים שליוו אותה, נחסמה הגישה לאתר יוטיוב בקנה מידה כלל עולמי, כמעט מכל מדינה בעולם - למשך שעתיים.
בדיעבד התברר, כי האתר אמור היה להיחסם אך ורק בפקיסטן, אולם תקלה טכנית היא זו שגרמה לו להיחסם בקנה מידה כלל עולמי.
ב-26 בפברואר 2008, שלושה ימים לאחר חסימת האתר במדינה, הוסרה חסימתו, והגישה אליו חודשה.
הדבר התרחש הודות לדרישה מצד ממשלת פקיסטן כלפי חברת יוטיוב- להסיר את כלל הסרטונים המתסיסים, מכלל שרתיה.
מאוחר יותר התברר, כי במהלך שלושת ימי חסימת האתר, השכילו אזרחים פקיסטניים רבים דרכים להתגבר על הבעיה ו"לעקפה", בהשתמשם בתוכנה המספקת שירותי אינטרנט פרטיים וירטואליים.
בעקבות אירועי יום "כולם מציירים את מוחמד" , שהתרחש במאי 2010, חסמה פקיסטן פעם נוספת את הגישה לאתר, בצטטה כי הוא מכיל "תוכן מחלל קודש".
החסימה הוסרה ב-27 במאי 2010, לאחר הסרה נוספת של התוכן הפוגעני בידי החברה, בהתאם לדרישתה של ממשלת פקיסטן.
למרות הסרת הסרטונים, נותר באתר יוטיוב מספר סרטונים מועט, שעודם מכילים תוכן פוגעני כלפי דת האסלאם; על כן, סרטונים אלו נותרו חסומים, על אף שהגישה לאתר זמינה.
פקיסטן שבה וחסמה את האתר בספטמבר 2012, לאחר סירוב מצד חברת יוטיוב להסיר ממנו את הסרטון "תמימות המוסלמים", כאשר נכון לספטמבר 2013, עודנה עמדה החסימה על כנה.
הגישה לאתר נתאפשרה פעם נוספת בינואר 2016, לאחר השקת גרסת יוטיוב, המותאמת במיוחד עבור פקיסטן.
חסמה את הגישה לאתר ב-25 בדצמבר 2009, בשל סיבות שאינן ידועות.
אתרים נוספים, דוגמת "LiveJournal", נחסמו אף הם.
לוב חסמה את הגישה לאתר ב-24 בינואר 2010, בעקבות הפצת סרטוני וידאו באתר, שתיעדו הפגנות שנערכו בעיר בנגאזי, כשעל משתתפיהן נמנו משפחות עצירים, שנרצחו בכלא אבו סלים , הממוקם בטריפולי, בשנת 1996. עילה נוספת לחסימת האתר בתאריך זה הייתה הפצת סרטונים, המתעדים את בני משפחתו של מועמר קדאפי מתהוללים במסיבות.
חסימת האתר לוותה בביקורת מצד ארגון "משמר זכויות האדם".
בנובמבר 2011, לאחר תום מלחמת האזרחים בלוב, נתאפשרה הגישה לאתר יוטיוב במדינה מחדש.
לוב ומצרים – בספטמבר 2012, חסמו לוב ומצרים את הגישה לאתר, לאחר גל מחאות אלימות שעורר הסרטון: "תמימות המוסלמים".
יוטיוב טענה כי: "סרטון זה- שזמין בקנה מידה רחב ברשת האינטרנט- נכלל במסגרת הקווים המנחים, שהוגדרו על פי קהילת יוטיוב; לפיכך, יישאר באתר.
למרות זאת, בעקבות הסיטואציה הפוליטית והדתית הקשה, השוררת כעת בלוב ובמצרים- הגבלנו באופן זמני את הגישה לאתר- בשתי מדינות אלה".
אפגניסטן, בנגלדש, רוסיה, סודאן ודרום סודאן – הגישה לאתר במדינות אלו נחסמה בספטמבר 2012, בעקבות הפצת קדימון (טריילר) בן ארבע עשרה דקות, המציג חלקים מהסרט מעורר המחלוקת: "תמימות המוסלמים".
בסודאן נחסמה הגישה לאתר גם לפני הפצת סרטון זה, לאחר הפצת סרטון אחר, בו מוצגים פקידי בחירות סודאניים, האמונים על ניהול תקין והשריית סדר במהלכו של הליך הבחירות לנשיאות סודאן- מכניסים קולות מזויפים למעטפות הצבעה.
סרטון זה חשף, למעשה, כי הליך הבחירות לנשיאות סודאן, כמו גם תוצאותיהן- היה מושחת ו"מכור" מראש, וכי לערך הדמוקרטי שהיה אמור להתלוות אליו- לא היה למעשה אחיזה כלשהי במציאות: הן מההיבט הפוליטי, הן מההיבט החברתי ובעיקר מההיבט המוסרי.
סוריה – לאחר תחילת מלחמת האזרחים בסוריה, חסמה ממשלת סוריה את אתר יוטיוב, בנוסף לאתרים אחרים.
חסימה זו חלה רק על השטחים עליהם שולט הממשל הסורי.
אריתריאה – ממשלת אריתריאה מאלצת את כל ספקי האינטרנט הפעילים בתחומהּ- להשתמש אך ורק בתשתיות, שהוקמו ואשר נשלטות על ידי המשטר המושל במדינה.
בעקבות, אתרים רבים נחסמו, בכללם גם אתר יוטיוב.
קוריאה הצפונית – במקום לחסום את האינטרנט כפי שסין נוהגת, העדיפה צפון קוריאה להשתמש בתשתית ופורמט אינטרנטיים, השונים מפורמט האינטרנט הסטנדרטי, באמצעותו מספקות רוב מדינות העולם את הגישה למשתמשים בו.
אתרים דוגמת יוטיוב אינם ניתנים לגישה מקוריאה הצפונית.
המדינה האסלאמית – השימוש באינטרנט במדינה האסלאמית מוגבל ביותר, וניתן להשתמש בו רק בבתי קפה שנועדו לשם כך ("אינטרנט קפה").
הגלישה מתבצעת בהשגחה ובפיקוח הרשויות הדתיות, השייכות למדינה האסלאמית.
בעקבות, נחסמו אתרים רבים, בכללם גם אתר יוטיוב.
תוכן ידידותי למפרסמים, משמעותו פרסום והפצת פרסומות בסרטוני וידאו, שתוכנם מניח את הדעת, אינו עובר על התנאים, ההגבלות וההנחיות של קהילת יוטיוב, כמו גם על מדיניות הפרסום של תוכנית "גוגל אֶדְסֶנס", ואינו מכיל תכנים מפוקפקים או בלתי ראויים לצפייה.
עיקרו של עניין זה, הוא קבלת אחריות, כמו גם מוּדעוּת של הגוף המפרסם - באילו סרטונים הוא בוחר למקם את קמפיין הפרסום שלו.
גוגל אינה מאפשרת למקם קמפיינים פרסומיים בכל סרטון באתר יוטיוב.
פרסום פרסומות שמוקמו בסרטונים, שאינם הולמים את כללי הקהילה, כמו גם הפרה חוזרת ונשנית של הנחיות אלו- עשויים לגרום לנקיטת יד קשה מצד החברה- כנגד אותו מפרסם:
סימון סרטון או סרטונים מסוימים כ"לא ידידותי למפרסמים".
השבתת מודעות בערוץ מסוים, שמציג תכנים שאינם עולים בקנה אחד עם כללי הקהילה, אך בעל הערוץ בחר בכל זאת לפרסם בסרטונים אלו פרסומות.
השעיה מתוכנית השותפים של יוטיוב.
חסימה או השבתה של המונטיזציה של סרטונים מסוימים, או אף של ערוץ שלם.
על נושאי הסרטונים הפרובוקטיביים, שאינם ראויים לשמש מצע פרסומי, נמנים הנושאים הבאים:
נושאים פוליטיים או מדיניים שנויים במחלוקת, כגון מלחמות, סכסוכים פוליטיים ואירועי טרור.
פגיעה פיזית, נפשית, או פסיכולוגית; ניסיונות אובדניים, פגיעה עצמית ושימוש באמצעים חודרניים.
תוכן המכיל דברי שטנה כלפי אדם או קבוצת אנשים: גזענות, אפליה, הסתה על רקע מיני, דתי, מוצא אתני ומוצא לאומי.
שפה בלתי הולמת, הכוללת קללות או ניבולי פה רבים.
גילויי אלימות: סרטונים המכילים רצח, דם, התעללות בבני אדם או בבעלי חיים.
סרטונים המכילים פאראפיליות שונות, ואשר אינם עומדים בקנה אחד עם הנורמות החברתיות המקובלות: קניבליזם, נקרופיליה, פדופיליה וכדומה.
נושאים מיניים מובהקים, המוצגים באופן מפורש, או רמיזות להם: עירום, תנוחות מיניות, אביזרי מין או שיחות שעיקרן נושאים מיניים מובהקים.
גילויי השפלה כנגד בני אדם, בפרט כלפי נשים.
סרטונים בהקשרים חינוכיים, תיעודיים, או אמנותיים של הנושאים לעיל- יישקלו על ידי גוגל, וייתכן שתותרנה חריגוֹת, באם ההקשר של סרטון מסוים הולם ומתאים דַיוֹ- להוות מצע עבור פרסומות.
גוגל מפתחת ומשכללת אלגוריתמים, שנועדו לזהות, ככל האפשר, את הסרטונים ה"סוררים", בהם פורסמו פרסומות.
למרות זאת, עשויות לחול שגיאות בזיהוי מדי פעם בפעם.
על כן, יכול משתמש מסוים לערער, במקרים מסוימים, על החלטתהּ של גוגל.
יוּטָּה (נכתב גם: יֻטָּה) הוא אתר מקראי המזוהה כיום עם הכפר הפלסטיני יטא שבדרום הר חברון.
יוטה מוזכר בספר יהושע כאחת הערים שניתנו ללויים.
היישוב מוזכר גם בספר השמות של אוסביוס מקיסריה מהמאה ה-4 כ"כפר גדול מאוד של יהודים".
יוטה היא הצפונית מבין שבע הערים אשר נכללו אצלו בתחום דרומא.
לפי המסופר במקרא, כאשר יהושע בן נון חילק את ארץ ישראל לנחלות לשבטי ישראל, נפלה יוטה בחלקו של שבט יהודה, והיא נמנית שם כחלק מקבוצה 7 של ערי דרום ההר וספר המדבר:
רשימת ערי יהודה בה נזכרת העיר, מופיעה ב במסגרת תיאור נחלת יהודה; זהו המקור הטופונימי המפורט ביותר במקרא, והבסיס למחקר הגאוגרפי-היסטורי של יהודה המקראית.
לפי זה הייתה יוטה חלק מקבוצת הערים הכלֵבית בדרום הר יהודה.
עוד מסופר במקרא כי העיר עצמה נמסרה לידי שבט לוי במסגרת הערים שכל שבט נתן ללויים ולכוהנים.
רשימת ערי הכוהנים והלויים, המובאת ב וב, כוללת 9 ערים ביהודה.
מההר נזכרות 6 ערים, בדרומו בלבד: חברון, יתיר, אשתמוע, חולון, דביר ויוטה.
בשפלה 3 ערים נוספות: לִבנָה, עשן ובית שמש.
בנימין מזר סבר כי הערים הן מרכזי מינהל שארגן שלמה הצעיר בסוף ימי דוד -, כשללויים תפקיד מרכזי במינהל ולא רק בפולחן.
נראה אפוא שלפנינו התיישבות בדרום ההר של משפחות הקשורות ללוי, לצד משפחות קנזיות, כלביות, קיניות ואחרות, וכך הוא המצב גם ביוטה המקראית.
מקובל זיהויה של יוטה בכפר יטא, כפי שהציע רובינסון.
לפחות בדורות האחרונים זה הגדול והנרחב בכפרי דרום הר חברון, וגם גרעינו הצפוף נרחב למדי ומשתרע על יותר מגבעה אחת.
האתר הקדום עצמו קשה מאוד לאיתור, אך התגלה לבסוף מתחת לשרידי הכפר.
ראשית היישוב בתקופת הברונזה הקדומה 1 ו-3 (כ-12 דונם).
הוא חוזר ומתקיים בתקופת הברונזה התיכונה 2ב-ג בהיקף דומה, ואחרי פער נוסף נושב מחדש בתקופות הברזל 2ב (כ-16 דונם), 2ג (כ-25 דונם), 2ד (כ-21 דונם), הפרסית וההלניסטית (כ-12 דונם), רומית 1 (כ-17 דונם) ו-2 (כ-11 דונם).
ייתכן שכבר בתקופה הרומית התרחב האתר מחוץ לתל הקדום, ולפי שרידי הבניה ושפכי העיים ודאי כך היה בתקופה הביזנטית.
בתקופה זו השטח המיושב בתלעצמו הוערך בכ-17 דונם בלבד אך היישוב כולו התרחב פי כמה, כפי שעולה גם מתאורו של אבזביוס, ושטחו נאמד בכ-70 דונם ושמא יותר.
לאורך התקופות האיסלמיות המשיך האתר להתקיים בהיקף נרחב.
בשנת 1969 הבחין צבי אילן, בדרום מזרח הכפר, באבן בצורת קונכייה משובצת במשקוף מבנה ושיער שמקורה בבית כנסת.
צבי אילן מעלה את האפשרות כי החמולה בכפר המכונה "מאסלמה" דהיינו המאוסלמים וכן "מח'אמרה" – עושי היין, שלגביהן יש מסורות שייחסו להם מוצא יהודי ומנהגים יהודים, אוסלמו בתקופה הכיבוש הערבי.
יוטורנט היא תוכנת קליינט של ביטורנט.
האות היוונית μ המשמשת לסימון "מיקרו" ומופיעה בשם התכנה, מתייחסת לשימוש הדל יחסית במשאבי המחשב שהיה לה בתחילת דרכה, כאשר תוכננה כך שתצרוך מינימום משאבי מחשב תוך שהיא מספקת פונקציונליות הדומה לתוכנות קליינט פופולריות אחרות המשתמשות במשאבים רבים יותר כגון Vuze או BitComet.
מאז רכישת התוכנה על ידי BitTorrent, Inc ב-7 בדצמבר 2006, התוכנה גדלה מאוד והפכה כבדה מאוד על משאבי המערכת.
בעשור הראשון של שנות ה-2000 עד לאמצע העשור השני, היה זה הקליינט הנפוץ ביותר של ביטורנט מחוץ לסין, שם "Xunlei" הוא קליינט הביטורנט הנפוץ ביותר.
מאז, ירדה הפופולריות של התוכנה באופן דרמטי עקב המודל הזדוני שלה.
התוכנה תומכת במערכות ההפעלה Windows, Linux, OS X ו- Android.
התוכנה נמצאת בפיתוח מאז שהושקה הגרסה הראשונה שלה בשנת 2005. על אף שהתוכנה פותחה במקור על ידי המתכנת השוודי לודוויג סטרייגוס (Ludvig Strigeus), מ-7 בדצמבר 2006, קוד התוכנה הוא בבעלות ומתוחזק על ידי חברת BitTorrent, Inc.
המתכנת השוודי לודוויג סטרייגוס החליט ליצור לקוח ביטורנט אשר יהיה קטן ויעיל בהרבה מתוכנות הלקוח של ביטורנט אשר היו קיימים באותה העת והשתמשו במשאבי מערכת רבים.
במהלך הרבעון האחרון של 2004 החל סטרייגוס לעבוד על יצירת התוכנה (הגרסה הראשונה של התוכנה נוצרה ב-17 באוקטובר 2004), בעיקר בשעות הפנאי שלו לפני ואחרי שעות העבודה.
בהמשך חדל מלפתח את התוכנה במשך שנה שלמה.
סטרייגוס חידש את העבודה על יצירת התוכנה ב-15 בספטמבר 2005, ושלושה ימים לאחר מכן, השיק את גרסה הבטא הראשונה של התוכנה (1.1 beta) אשר הייתה זמינה תחת רישיון חופשי.
ב-7 בדצמבר 2006, יוטורנט נרכשה על ידי חברת BitTorrent, Inc.
ב-18 בספטמבר 2007, שוחררה התוכנה BitTorrent 6.0 אשר מהווה גרסה מחודשת למותג של יוטורנט.
על אף שבגרסאות קודמות, יוטורנט הייתה תוכנה חופשית וקוד פתוח, החל מגרסה זו, התוכנה הפכה לתוכנה חינמית וקניינית.
ב-15 ביולי 2011 הודיעה חברת BitTorrent, Inc כי תחל להציע גרסה בתשלום של תוכנת יוטורנט הנקרא "μTorrent Plus" אשר תכלול פיצ'רים נוספים כגון המרת קבצים, אנטי וירוס מובנה ונגן מדיה.
ב-6 באוקטובר 2011, גרסת הטרום אלפא של μTorrent Plus הושקה.
נכון לפברואר 2012 ניתן לרכוש ולהוריד את גרסה 3.1 של תוכנת μTorrentPlus.
בשנת 2010, משתמשים שהתקינו את התוכנה או שדרגו אותה לגרסה 2.2, החלו לדווח כי סרגל הכלים של קונדואיט, הנחשב לחוטף דפדפנים וכן לנוזקה בכלל, הותקן במחשבם ללא ידיעתם.
באוגוסט 2012, החלה התוכנה להציג פרסומות בגרסה החינמית של יוטורנט.
במרץ 2015, החלה התוכנה להתקין באופן אוטומטי כורה ביטקוין בשם Epic Scale וליצור בכך עומס על משאבי המערכת ובכללם מעבד המחשב והכרטיס הגרפי.
בנוסף, משתמשים טוענים שהתוכנה כבדה מאוד, הן על משאבי המערכת והן בדיסק הקשיח, ביחס למה שהיא הייתה בתחילת דרכה.
יוטיקה היא עיר הבירה של מחוז אוניידה במדינת ניו יורק שבארצות הברית.
אוכלוסיית העיר היא 62,235 תושבים על פי מפקד האוכלוסין בארצות הברית של שנת 2010, עלייה של 2.6% ממפקד האוכלוסין של שנת 2000.
יוטיקה והעיר הסמוכה, רומא, הן הערים העיקריות באזור המטרופולין יוטיקה-רומא.
יוטיקה ממוקמת במקום הרדוד ביותר לאורך נהר מוהוק.
לפני שהאירופאים הגיעו לאזור חיו שם שבטי האירוקוי האינדיאנים.
שנת 1773 הייתה השנה שבה התיישבו לראשונה אירופאים ביוטיקה.
בשנת 1794 נסלל כביש אשר חיבר בין יוטיקה לאולבני והיה נקרא "סטייט רוד", בשנת 1797 הכביש הורחב והושלם ונקרא כמו בשמו כיום, כביש ג'נסי.
ההתיישבות הקטנה הזו הפכה לאזור הובלה חשוב להעברת סחורות ולאנשים שעברו למערב מדינת ניו יורק והיו צריכים לעבור את האגמים הגדולים.
בתחילת המאה ה-20 התרחש בעיר מקרה שבעקבותיו הוגש פסק הדין התקדימי לוכנר נגד מדינת ניו יורק.
בין שנות השלושים לשנות החמישים במאה ה-20 יוטיקה נודעה בארצות הברית ואפילו בעולם כ"עיר חטאים" עקב מידת השחיתות והשליטה הפוליטית של רופוס פ.
יוטיקה ממוקמת באזור נהר המוהוק במדינת ניו יורק.
בהתאם ללשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית, השטח הכולל של העיר הוא 43 קמ"ר אשר מתוכם 42 קמ"ר הם יבשה ו-0.78 קמ"ר מים.
לפי מפקד האוכלוסין של ארצות הברית בשנת 2010, בעיר היו 62,235 תושבים.
לפי המפקד של שנת 2000, צפיפות האוכלוסייה הייתה 1,432.3 נפש לקמ"ר, היו 29,186 יחידות דיור בעיר בצפיפות ממוצעת של 689.2 יחידות דיור לקמ"ר.
יוּטוֹ נָגָטוֹמוֹ (ביפנית: 長友 佑都, נולד ב-12 בספטמבר 1986) הוא כדורגלן יפני המשחק בעמדת המגן בקבוצת טוקיו מליגת העל היפנית ובנבחרת יפן.
נגטומו נולד בסייג'ו שבמחוז אהימה שבדרום יפן.