tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
סמל המשולש של דיאנטיקה מופיע בפרסומים שקשורים ישירות לדיאנטיקה, כגון ספרי דיאנטיקה בסיסיים ואתרי אינטרנט שמשווקים את דיאנטיקה כטיפול נפשי ולא כדת.
בנוסף לסמל ה־S של סיינטולוגיה, נמצא בשימוש סמל נוסף – .
זהו צלב בן שמונה קדקודים המייצג את שמונה הדינמיקות של החיים, שסיינטולוגיה עוסקת בכולן.
אף על פי שהצלב דומה בצורתו לצלב של הנצרות, הסיינטולוגיה אינה מבוססת על נצרות.
כנסיית הסיינטולוגיה היא ארגון השנוי במחלוקת.
הארגון תואר כעוין כלפי מבקריו, ונוקט במדיניות של הפחדה, איומים והטרדות כלפי עיתונאים, חברי הארגון ועוזבי הארגון.
בישראל הוגדרה הסיינטולוגיה ככת על ידי ועדה מטעם הכנסת, בראשות מרים גלזר-תעסה, שחקרה את הנושא, אם כי הדו"ח לא יצר שום הגדרה משפטית חדשה ולא קיבל גושפנקא אקדמית.
בשנת 1966 הוקם בסיינטולוגיה אגף בשם Guardian's Office לטיפול בהתקפות נגד הארגון.
ה־Guardian's Office היה מעורב בגנבה של אלפי מסמכים סודיים ממשלתיים, בשימוש במכשירי האזנה, בפריצות ועוד (ר' מבצע פריקאוט).
אחד עשר מבכירי מנהיגי הארגון, כולל מרי סו האברד, אשתו של האברד, הורשעו בשנת 1979 באשמת גנבה וקשירת קשר.
בעקבות הפרשה הכנסייה פירקה את ה־Guardian's Office ובמקומו הוקמו מספר ישויות אחרות, בהם המשרד לעניינים מיוחדים (Office of Special Affairs).
בהחלטה של בית משפט מחוזי בקליפורניה בתביעה שהגיש RTC, המוסד שמנהל את זכויות היוצרים של כתבי הסיינטולוגיה, נגד רובין סקוט, נאמר ש־RTC ניצל באותו התיק באופן חמור את בית המשפט להטרדה של הנתבעים ולא לשם תביעה הגונה.
ב-2009 הרשיע בית משפט בצרפת את בכירי הכנסייה הסיינטולוגית בצרפת בהונאה.
בית המשפט קבע, כי אין מדובר בדת לגיטימית, כי אם במכשיר לא לגיטימי להוצאת כספים במרמה מחסידי הסיינטולוגיה.
לימים, בנו של האברד- רון דה וולף, יצא אל התקשורת וסיפר את דעתו על הארגון, אותו כינה כ"ארגון פשע", ועל אביו, אותו הגדיר כ"נוכל ורודף בצע".
הוא גם הוצג כאחד השותפים לכתיבת הספר "Messiah Or Madman", שהופיעו בו טענות דומות.
הוא חזר בו מטענות אלה וכינה את הספר "שקרי ובלתי מדויק".
במהדורה מאוחרת יותר של אותו הספר כתב המחבר בנט קורידון שנציגים של כנסיית הסיינטולוגיה אילצו את דה וולף לחתום על התצהיר הזה תוך כדי ניצול המצב הבריאותי והכספי הקשה שלו.
הפרק "לכוד בארון" של סדרת האנימציה למבוגרים הסאטירית "סאות' פארק" – הציג ניסיון של אנשי הסיינטולוגיה לגייס לשורותיהם את הילד סטן מארש לשורותיה – תחילה נאמר לו כי הוא שרוי בדיכאון, ורק אם ישלם לארגון ויצטרף אליו, רק אז ניתן יהיה לרפאו.
סטן עובר בדיקת אי־מיטר ומקבל תוצאה גבוהה מן הממוצע, נאמר לו כי הוא גלגול נשמתו של ל.
רון האברד ומסופרת לו "ההיסטוריה החללית".
עוד נאמר לו כי עליו להמשיך את הסיפור שהאברד התחיל.
ראש הכת מגלה לסטן כי מדובר בתרמית שמטרתה העיקרית להרוויח כסף, סטן מספר לכולם על התרמית, והסיינטולוגים תובעים אותו.
בפרק הוצגה "ההיסטוריה החללית" כפי שהיא מתוארת במקורות המתנגדים לסיינטולוגיה, מה שעורר מחאות מצד סיינטולוגים, ואף הוביל לפרישה מהסדרה של אייזק הייז, שדיבב את דמותו של שף.
המחזמר "חגיגת הסיינטולוגיה הלא־מורשית השמחה מאוד לילדים" ("A Very Merry Unauthorized Children's Scientology Pageant") הועלתה בתיאטרון באוף ברודוויי.
במחזמר שחקנים ילדים מציגים את חיי ל.
רון הבארד ואת ההיסטוריה של הסיינטולוגיה, עם התייחסות ל"היסטוריה החללית" באופן מגחך וביקורתי.
המחזמר זכה להצלחה קופתית, הועלה גם מחוץ לניו יורק וזכה בפרסי אובי (Obie) וגרלאנד (Garland).
ארגון הסיינטולוגיה בישראל ממעט להשתמש בסמל הצלב ובמונח "כנסייה" ובדרך כלל קורא לעצמו "ארגון".
המרכז הגדול לסיינטולוגיה פעל באזור התעשייה הישן בתל אביב ועבר לבניין קולנוע אלהמברה ביפו ב־2012. הוא מוגדר בישראל כ"חברה לתועלת הציבור".
במרכז מעריכים כי בישראל ישנם כ־1000 סיינטולוגים פעילים ועוד מספר אלפים שלקחו חלק בקורסים השונים של הארגון.
ארגונים קטנים יותר ("מיסיונים") פועלים בתל אביב ("דימור"), בכרמיאל ובזיתן.
בנוסף לכך, ישנם אודיטורים הפועלים עצמאית.
המרכז ביפו מנוהל באופן ישיר על ידי הארגון העולמי, בעוד המיסיונים שפועלים תחת הכנסייה, נדרשים לשלם לה "דמי זיכיון" בגובה 10% מהכנסותיהם.
קבוצה השייכת ל"סיינטולוגים העצמאיים" פועלת בחיפה בשם "מכללת דרור" או "מרכז דרור".
בעקבות ביקורת של המרכז בחיפה על ההנהגה הנוכחית של הארגון, הם הוכרזו , ונאסר על סיינטולוגים המשתייכים לכנסייה ליצור עימם קשר ().
כתוצאה מהפילוג, המרכז בחיפה הפך למרכז עצמאי ללא קשר עם הכנסייה העולמית או עם המרכז ביפו, וכיום הוא מעביר את שירותי הסיינטולוגיה במלואם באופן עצמאי.
כמו כן פועלות בארץ מספר חברות לייעוץ עסקי, שמפיצות את הטכנולוגיה המנהלית, בכינוי הרשמי WISE או תחת שמות אחרים, בהם "מכון האברד לעסקים", "ריטה זוהר", "ג'י.אי.טי ייעוץ והדרכה למנהלים", "Horizons", "סול יוזמות והכשרה", "אומנות הניהול", "Enterprise" ו"קומליין".
בדו"ח הוועדה הבין משרדית לבדיקת נושא ה'כתות' ('קבוצות חדשות') בישראל, שבראשה עמדה חברת הכנסת מרים גלזר-תעסה, מובא מידע מפורט על השיטות שבהן נוקט הארגון כדי לפגוע במי שהגדיר כאויביו.
על פי המרכז לנפגעי כתות, אחוז התלונות הגבוה ביותר בארץ מתייחס לכנסיית הסיינטולוגיה והמתלוננים מדווחים בעיקר על פגיעות כספיות ונפשיות.
"העמותה לשגשוג וביטחון במזרח התיכון", בראשות דני וידיסלבסקי, עוסקת בהפצת חוברת "הדרך אל האושר" בישראל, בעברית, ערבית ורוסית.
החוברת הופצה, בין היתר, במספר בתי ספר בישראל; ההפצה אושרה על ידי שרת החינוך לימור לבנת.
הורים שהתנגדו לכך שחומרים של סיינטולוגיה יופצו לילדיהם, התלוננו והנושא נדון בוועדה ציבורית במשרד החינוך.
העמותה מודה שרוב פעיליה סיינטולוגים, אך טוענת שהיא פועלת בנפרד מסיינטולוגיה ושאינה מפיצה את הדת הסיינטולוגית, אלא רק את החוברת.
העמותה גם מפעילה את "האקדמיה להורים" המארגת מפגשי הדרכה להורים ברחבי המדינה.
"עמותת מגן לזכויות אנוש" היא הנציגה הישראלית של ארגון CCHR שנוסד על ידי האברד ומזוהה עם הסיינטולוגיה.
מטרת העמותה היא "לחקור ולחשוף הפרות חוק והפרות זכויות אדם, בתחום בריאות הנפש בידי פסיכיאטרים".
הארגון פתח בית ספר יסודי "עתיד" במתחם מקוה ישראל, הפועל לפי טכנולוגיית הלמידה של האברד.
משרד החינוך הוציא צו סגירה לבית הספר, ובעקבות זאת עתר הארגון לבג"ץ כנגד המשרד.
בית הספר זכה בעתירה, ונפתח מחדש כ"מוסד חינוכי מוכר לא רשמי" עם מימון חלקי של משרד החינוך.
ארגונים מוסווים של הסיינטולוגיה בארץ
הארגונים האלה פועלים בישראל ומתהדרים במגוון תחומים, כגון: עזרה לקהילה, חינוך, או ייעוץ אישי ועסקי.
אולם מטרותיהם זהות: הפצת אמונת הסיינטולוגיה, קידום מטרותיה של הכנסייה וקירוב אנשים נוספים אל שורותיה.
העמותות והארגונים המסונפים לסיינטולוגיה נכנסים על פי עדותם לרוב בתי הספר ועורכים מאות הרצאות והצגות לתלמידים ולמורים, מבלי לומר שהם קשורים לכנסייה ואף שמשרד החינוך אוסר על כך; מקיימים סדנאות להורים; קוראים נגד שימוש בתרופות כמו ריטלין; נגד לגליזציה; ונגד הפסיכיאטריה.
חלק מהארגונים האלה פועלים שלא למטרות רווח ונשענים על תרומות, ואחרים מפרישים לכנסייה אחוזים מהכנסותיהם.
לארגונים הללו עשרות סניפים בכל רחבי הארץ.
"האקדמיה להורים" - הארגון מעביר הרצאות חינמיות להורים ברוח הסיינטולוגיה.
יש לו כיום לפחות 15 סניפים בארץ.
"הדרך אל האושר" - מנסים להגיע למוסדות חינוך בארץ באמצעות ההצגה החינמית "אלימות משנה צורה".
"העמותה לשגשוג וביטחון במזרח התיכון" - עושה שימוש בחומרים של מייסד הסיינטלוגיה.
קהל היעד של העמותה מורכב במידה רבה מילדים ובני נוער, והיא מנסה להגיע אליהם ישירות דרך בתי הספר.
"ישראל אומרת לא לסמים" - השלוחה הישראלית של הקרן הסיינטולוגית "עולם ללא סמים", ועמותה רשומה שנוסדה על ידי התורמים להקמת מרכז הסינטולוגיה היפואי.
"מגן לזכויות אנוש" - עמותה והנציגות הישראלית של ארגון בשם CCHR או "ועדת האזרחים לזכויות האדם".
ארגון רשמי של הכנסייה הסיינטולוגית.
מוביל קמפיין ארוך שנים נגד הפסיכיאטריה.
"קרימינון" - תת-ארגון רשמי של הסיינטולוגיה, תוכנית לשיקום אוכלוסיית האסירים והכלואים באמצעות עמותה רשומה בעלת שם זהה.
"רשת WISE" - תת-ארגון נוסף של הסיינטולוגיה.
זכיינים בארץ: "סקסס", "עוצמה עסקית", "סורוצקי ייעוץ עסקי", "ביזנס אקספדיטור", "פדרמן יועצים", ו"המכון לאבחון עסקי".
כבר היו מספר גופים שנסגרו לאחר שנתגלה שהם הסתירו את המניעים הסיינטולוגיים שלהם מהציבור התמים.
חוזר מנכ"ל של משרד החינוך מ-2003 אוסר על לימוד הספרון "הדרך אל האושר" מאת מייסד הסיינטולוגיה ל.
רון האברד|האברד, ואוסר על עקרונותיו במוסדות חינוכיים.
המאבק בסיינטולוגיה במערכת החינוך לא נעצר שם: ב-2007 גילו הורים שילדיהם נחשפו לפעילויות הארגון בקייטנות ומחו נגדה; ב-2010 נסגר גן הילדים "פפה" בתל אביב, לאחר שהתגלה כי המנהלת חינכה את הילדים ברוח הכנסייה; שנה לאחר מכן נסגר בית הספר "עתיד" ביהוד בנסיבות דומות.
גם ברשתות החברתיות (פייסבוק, יוטיוב) ישנם מספר עמודים, קמפיינים וקבוצות המשתייכים שלא בגלוי לסיינטולוגים: "אמהות נגד ריטלין", "אנשים משנים מצבים", "ביונד - אמנים מאוחדים נגד סימום ילדים", "ישראל אומרת לא לסמים", "ישראל אומרת לא לריטלין ולדומיו".
סיינטיפיק אמריקן הוא כתב עת מדע פופולרי היוצא לאור מאז 28 באוגוסט 1845 כירחון והוא המגזין הוותיק ביותר היוצא לאור בארצות הברית.
כתב העת מאגד מאמרים אודות מחקר עדכני וחדשני לשוחר המדע.
צורת הכתיבה מתאימה גם להדיוטות שאינם בקיאים ברזי המדע ומלווה בתמונות ותרשימים ייחודיים.
בעבר, יצא לאור כתב העת גם בגרסה עברית, שהכילה תרגומים של מאמרים וכן מאמרים הקשורים למחקרים המתבצעים בישראל.
כתב העת אומנם מכובד אולם הוא אינו כתב עת מדעי מקצועי כדוגמת "Nature".
הוא מהווה במה להצגת תאוריות ותגליות באופן נהיר לקהל רחב יותר.
בעבר היו קוראיו רק מדענים שהגיעו מתחומים שונים, אך כיום ניתן למצוא בין קוראיו גם משכילים המתעניינים בנושאים מדעיים.
המגזין נוסד על ידי רופוס פורטר.
לאורך שנותיו הראשונות, נהג המגזין לשים דגש על דיווחים בנוגע לפטנטים חדשים במשרד הפטנטים האמריקאי.
המגזין דיווח אודות תחום רחב של המצאות שביניהן מכונות תנועה נצחית, התקן על שם אברהם לינקולן משנת 1849 לציפה של כלי שיט, והמפרק האוניברסלי שכעת מצוי כמעט בכל כלי רכב.
בגליונות עכשוויים מצוי מדור "היום הזה בהיסטוריה" שבו מוצג מאמר שבמקור פורסם לפני 50,100, ו-150 שנה; במדור זה מוצגות לעיתים קרובות אבני דרך מהותיות בהיסטוריה של המדע.
פורטר מכר את העיתון בשנת 1846 לצמד אלפרד אליי ביץ' ואורסון דסייקס מון, ועד 1948 הוא נותר בבעלות חברת Munn & Company.
תחת נכדו של מון, התפתח העיתון למעין התגלמות של המגזין 'מדע פופולרי'.
לאחר רכישת הבעלות ממון הפכו המוציא לאור ג'רארד פיאל, העורך דניס פלאנאגאן וכן המנהל הראשי דונלד מילר ג'וניור, את גרסת המגזין כפי שהיא מוכרת כיום.
מילר פרש בשנת 1979, ועד שנת 1984 פרש גן פלאנאגאן כאשר ג'ונתן בנו של ג'רארד פיאל הפך לנשיא ועורך; התפוצה של המגזין גדלה פי 15 מאז 1948. בשנת 1986 הוא נמכר לקבוצת Holtzbrinck מגרמניה ומאז המגזין בבעלותם.
ג'ון רני הוא העורך הבכיר כיום.
בראשית הדרך המגזין היה "הסנגור של התעשייה והיוזמה" ו"מגזין השיפורים המכניים".
על גבי עמוד השער של הגיליון הראשון הייתה חקוקה הכתובת "קרונות רכבת משופרים".
בפתיח העיתון הופיע ההסבר הבא:
סיינה (איטלקית: Siena) היא בירתה של נפת סיינה בחבל טוסקנה, איטליה.
מרכזה ההיסטורי של סיינה הוכרז כאתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו.
סיינה היא אחד האתרים האטרקטיבים באיטליה עם יותר מ-163 אלף מבקרים (בשנת 2008).
סיינה מפורסמת באוכל, באומנות, במוזיאונים, במרכז העיר בסגנון ימי הביניים ובפאליו, מרוץ סוסים הנערך פעמיים בשנה.
בדומה לערים טוסקניות רבות שנמצאות באזור הררי, מיישביה הראשונים של סיינה היו האטרוסקים (900 עד 400 לפנה"ס), ובפרט שבט ה"סאינה".
הרומאים הקימו עיר שנקראה סאינה יוליה (Saena Julia) באתר היישוב הקדום בתקופת הקיסר אוגוסטוס.
תיעוד ראשון של העיר מתוארך לשנת 70 לספירת הנוצרים.
בין המאה ה-2 לפני הספירה למאה ה-1 לספירה, עבר השלטון מהאטרוסקים לרומאים.
סיינה לא שגשגה תחת הרומאים בשל מיקומה המרוחק מהדרכים הראשיות, עד כי גם הנצרות לא חדרה אליה עד המאה הרביעית לספירה, אז השתלטו עליה הלומברדים.
העיר החלה לפרוח רק עם קביעת תוואים חדשים לדרכים דרך סיינה בגלל התקפות ביזנטיות על הדרכים העתיקות.
עקב כך הפכה סיינה מרכז מסחר בדרך בין צפון איטליה לרומא, ותנועת הצליינים לרומא עברה דרכה והייתה נדבך משמעותי בכלכלתה במהלך ימי הביניים.
במאה ה-12 המשטר האריסטוקרטי בסיינה השתנה בהדרגה למשטר רפובליקני.
באותה עת, נבנו מבניה המפורסמים של העיר, כולל הקתדרלה והפיאצה דל קמפו.
ב-1203 הוקמה אוניברסיטת סיינה הפועלת עד ימינו אלה.
העיר ספגה מכה קשה מן המוות השחור ב-1348.
במהלך ימי הביניים ובתקופת הרנסאנס, סיינה הייתה יריבה פוליטית של שכנתה פירנצה, ואף התחרתה עמה בתחום האמנויות והתרבות.
לאחר מאבקים ממושכים ומצור שנמשך כשנה בפיקוד של בלז דה מונלוק, נכנעה סיינה ב-1557 לפירנצה כאשר מ-40 אלף תושבים שרדו רק כ-8 אלפים.
היא סופחה לדוכסות הגדולה של טוסקנה אשר תחת שלטונה נשארה עד איחוד איטליה במאה ה-19.
כיום, סיינה עודנה מרכז אקדמאי ותרבותי באיטליה.
הודות למבניה ורחובותיה מימי הביניים, העיר מושכת אליה רבבות תיירים מדי שנה, והיא הוכרזה כאתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו.
ערך מורחב – בית הכנסת בסיינה
קהילה יהודית משמעותית מתועדת בסיינה החל מהמאה ה-14. בשנת 1571 הגביל בית מדיצ'י את מגורי היהודים לשכונה מוגדרת, או לגטו, ובשכונה זו הוקם בשנת 1786 בית הכנסת הנוכחי ברחוב ויקולה דל סקוטה מאחורי הטורה דל מנג'ה שבפיאצה דל קמפו.
בית הכנסת פתוח למבקרים אך אין בו כיום תפילות.
קבוצת הכדורגל של העיר, קאלצ'ו סיינה, נוסדה ב-1904 ומשחקת בסרייה א', הליגה האיטלקית הראשונה.
הישג השיא שלה הוא זכייה בודדת בקופה איטליה.
קבוצת הכדורסל מונטפסקי סיינה נוסדה ב-1871 והייתה לקבוצת הכדורסל הראשונה באיטליה כולה.
בשנות האלפיים הפכה מונטפסקי למעצמת כדורסל, זכתה מספר פעמים באליפות ובגביע המדינה, ואף העפילה לפיינל פור של היורוליג, אך מעולם לא הגיעה לגמר.
בנובמבר 2022 נמצאו מעל 20 פסלי ברונזה ואלפי מטבעות המתוארכים לתקופה בסביבות המאה ה-1 לספירה, ושהשתמרו בבית מרחץ עתיק בעיירה סן קשאנו די באני
Augustine) היא מושב המחוז סיינט ג'ונס במדינת פלורידה שבארצות הברית, והעיר הראשונה שנוסדה על ידי אירופאים בצפון אמריקה שעדיין קיימת.
העיר נמצאת באזור בפלורידה שנקרא "החוף הראשון", שנמתח מאי אמיליה בצפון דרך ג'קסונוויל דרומה לסיינט אוגוסטין ועד לפאלם קואסט.
סיינט אוגוסטין נוסדה על ידי הספרדים.
אף שכמה יישובים נוסדו לפני סיינט אוגוסטין, היא היישוב האירופאי המוקדם ביותר ששרד באמריקה, בעוד שהאחרים ננטשו.
העיר נוסדה על ידי אדמירל ספרדי בשם פדרו מננדז דה וילס ב-28 באוגוסט 1565. מרטין דה ארוגלס נולד שנה אחר-כך ב-1566, והיה לראשון להיוולד להורים ממוצא אירופאי באמריקה עצמה.
זה היה 21 שנה לפני שאנגליה הקימה את רוקנוק, בהתיישבות וירג'יניה, ו-42 שנה לפני ההתיישבות המוצלחת סנטה פה שבניו מקסיקו, וג'יימסטאון שבווירג'יניה.
בשנת 2000 מנתה העיר, לפי מרשם האוכלוסין של ארצות הברית, 11,592 תושבים.
גודל האוכלוסייה בשנת 2015 נאמד ב-14,128 תושבים.
סיינט פיטרסברג היא עיר בארצות הברית בחופה המערבי של פלורידה, במחוז פינאלאס שנמצא באזור מפרץ טמפה.
העיר ידועה, במיוחד על ידי תושביה, גם בשמה המקוצר סיינט פיט (St.
שטחה 356.4 קמ"ר, אך למעלה ממחציתו הוא שטחי מים (195.4 קמ"ר), כך שהשטח היבשתי של העיר הוא רק 160 קמ"ר.
העיר מחולקת ליותר מ-100 שכונות.
זו העיר השנייה בגודלה באזור טמפה ביי, אחרי טמפה והיא אחת הערים השמשיות במדינה, עם ממוצע של 361 ימי שמש.
העיר נוסדה על ידי שני יזמים - ג'ון ס.
ויליאמס שב-1876 קנה את האדמה ופיטר דמנס שב-1888 הביא את מסילת הרכבת לאזור.
היא קרויה סיינט פיטרסברג על שם העיר סנקט פטרבורג ברוסיה, עיר מולדתו של דמנס.
אגדה מקומית מספרת שוויליאמס ודימנס הטילו מטבע מי יזכה לתת לה את השם.
דימנס זכה בהגרלה ואילו ויליאמס הסתפק בקריאת המלון הראשון בעיר על שם עיר מולדתו, דטרויט (מלון שנבנה על ידי דימנס).
המלון עדיין קיים אך כבר אינו פעיל ומשמש כבית משותף.
שירות החשמל בעיר החל ב-1897 והתעשייה הגדולה הראשונה הייתה הדגה, כאשר ב-1899 התעשיין הנרי היבס ייסד את עסקי הדיג שלו בעיר.
בתוך שנה החברה שלו, Hibbs Fish Company, ייבאה יותר מ-450 קילו דגים ביום.
בעיר נמצא מוזיאון על שם הצייר סלבאדור דאלי ומוצגות בו רבות מיצירותיו.
בשנת 1992 נפתח מוזיאון השואה.
נמל סיינט פיטרסברג משמש כיום כמרינה לעגינת יאכטות.
מועדון טמפה ביי רייס הוא מועדון הספורט הגדול בעיר, שגם מחזיק בבעלות על מועדון הכדורגל האמריקאי, טמפה ביי רודיס שמארח את משחקיו הביתיים באצטדיון אל לאנג שבעיר.
בעיקר קיימת קהילה יהודית משמעותית, יהדות סיינט פיטרסברג, המונה כ-26,135 ומהווה חלק מיהדות מפרץ טמפה.
לסיינט פיטרסברג 3 ערים תאומות:
סיינט פול היא עיר הבירה של מדינת מינסוטה שבארצות הברית, והעיר השנייה מבחינת מספר תושביה במדינה אחרי מיניאפוליס.
העיר היא עיר הבירה של מחוז רמזי.
העיר סמוכה לעיר מיניאפוליס, ושתי הערים מהוות למעשה מטרופולין אחת, הידועה בכינויה "הערים התאומות" (Twin Cities).
באזור בו ממוקמת העיר סיינט פול, התגוררו במאה הראשונה שבטי אינדיאנים.
שרידי תילי הקבורה של שבטים אלה מצויים כיום בפארק אינדיאן מאונדס.
מאוחר יותר אינדיאנים משבט הדקוטה, שהתגוררו באזור בין השנים 1600 לערך, ועד שנת 1837, השתמשו באותם תילי קבורה לקבור את מתיהם.
בראשית המאה ה-19 הגיעו לאזור סוחרי פרווה, מגלי ארצות ומיסיונרים מארצות הברית, והקימו במקום את פורט שנלינג.
כמו כן הגיעו לאזור מתיישבים ממוצא צרפתי, מקנדה.
מרבית המתיישבים באזור התגוררו בסמוך לנהר המיסיסיפי ונהר מינסוטה שאפשרו מסחר במורד הנהר.
בשנות ה-20 של המאה ה-19 פרח המסחר באזור, וחוזה משנת 1837 בין הנרי סקולקראפט ושבט הדקוטה הביא לגירושם של האינדיאנים מהאזור.
בתחילת שנות ה-40 של המאה ה-19 כונה היישוב "Pig's Eye" ("עין החזיר") על שם פונדק מקומי.
בשנת 1841 הוקמה בעיירה כנסייה שנקראה סיינט פול, ושם העיירה שונה לשם הכנסייה.
בשנת 1847 הוקם בית הספר הראשון בעיירה, ובשנת 1856 הוקם בית הכנסת הראשון בעיירה.
טריטוריית מינסוטה הוקמה בשנת 1849 והעיירה סיינט פול נקבעה כבירתה.
הצעה משנת 1850 להעביר את הבירה לעיר סיינט פיטר נדחתה ברוב קטן ביותר בבית המחוקקים של הטריטוריה (הנציג ג'ון רולט נעדר ברגע ההצבעה והכריע את הכף).
פיתוחן של מערכת מסילות ברזל שהגיעו אל העיר אפשרו את פיתוחה הכלכלי.
בשנת 1854 היישוב הוכרז רשמית כעיר.
העיר סיינט פול ממוקמת במזרח מרכזה של מדינת מינסוטה.
נהר המיסיסיפי גובל בשטחה של העיר מדרום-מזרח, מדרום-מערב וממערב.
בשל המבנה המנהלי של העיר (ראה בהמשך), והעצמאות של השכונות השונות בניהול אורח החיים בהם, כונתה העיר "חמש עשרה ערים קטנות עם ראש עיר אחת".
תומאס דייל (Thomas-Dale (אזור המכונה גם "עיר הצפרדעים" -"Frogtown"))
שכונת ה"ווסט סייד" על אף שמה ("הצד המערבי") ממוקמת למעשה בדרום העיר, ומקור שמה לא בהיותה במערב העיר, אלא ממערב לנהר המיסיסיפי.
אנשים היספנים או לטיניים מכל גזע הם 9.6% מהאוכלוסייה.
כאמור, נכון למפקד זה היו 111,001 משקי בית מתוכם 30.4% ילדים מתחת לגיל 18 שגרים איתם, 34.1% היו זוגות נשואים שגרים יחד, 14.8% היו בעלי בית נשים ללא בעל נוכח, 4.9% היו בעלי בית גברים ללא אשה נוכחת, ו- 46.2% היו לא משפחות.
35.8% ממשקי הבית היו מורכבים מאנשים פרטיים ו 8.5% - אנשים גרו לבד בגיל 65 ומעלה.
גודל משק הבית הממוצע היה 2.47 וגודל המשפחה הממוצע היה 3.33.
במפקד זה הגיל הממוצע בעיר היה 30.9 שנים.
הנתון המגדרי של העיר היה 48.9% גברים ו 51.1% נשים.
מרבית תושבי העיר הם נוצרים, מחציתם קתוליים ומחציתם משתייכים לכתות פרוטסטנטיות שונות.
בעיר מספר קטן של בתי כנסת, מסגדים ומקדשים בודהיסטים.
בראשות העיר עומד כיום מלווין קרטר.
ראש העיר נבחר בבחירות כלליות הנערכות ברחבי העיר (אזור בחירה אחד לצורך בחירת ראש העיר).
חברי מועצת העיר נבחרים מתוך 7 אזורי בחירה ברחבי העיר.
חברי המועצה נבחרים לכהונה של ארבע שנים.
בנוסף למועצה הכלל עירונית, מחולקת העיר סיינט פול מאז שנת 1975 ל-17 רבעים, שכל אחד מהם מנוהל על ידי מועצת הרובע.
המועצות מקבלות תקציבים ממועצת העיר אולם ביכולתם להשיג תקציבים עצמאיים.
למועצות סמכויות רבות בקביעת שימושי הקרקע ברובע.
סיינט פול לא בחרה ראש עיר רפובליקני מאז 1952.
בהיות סיינט פול בירת מדינת מינסוטה, בעיר ממוקמים מבני השלטון של המדינה ובהם קפיטול מדינת מינסוטה שנבנה על ידי האדריכל קאס גילברט.
כמו כן נמצא בעיר בית מושל מינסוטה.
העיר היא בירת מחוז רמזי.
העיר סיינט פול שייכת לרובע הקונגרס הרביעי של מינסוטה.
בעיר ממוקמת הנהלת חברות הביטוח הגדולות טרוולרז ומינסוטה לייף, הנהלת יצרנית המיכשור הרפואי סיינט ג'וד מדיקל וכן החברות אקולב ופאטרסון דנטל.
בסיינט פול רבתי פועלות 10 תחנות טלוויזיה, מהן חמש תחנות הפועלות בעיר עצמה.
היומון "סיינט פול פיוניר פרס" הוא היומון היחיד היוצא לאור בעיר.
כמו כן יוצאים לאור בעיר השבועון המקומי "איסט סייד רוויו" ומספר ירחונים.
מרבית תושבי העיר משתמשים ברכבם הפרטי על מנת לנוע ברחבי העיר, אף שבעיר מערכת אוטובוסים המנוהלת על ידי חברת מטרו טרנזיט.
מערכת האוטובוסים מגיעה אל תחנות מערכת הרכבת הקלה המקשרת את מרכז העיר מיניאפוליס עם המול אוף אמריקה.
במרכז העיר מצויים 8 ק"מ של גשרים להולכי רגל, המקשרים במעברים סגורים 25 גושי בניינים במרכז העיר.
תכנון רחובות העיר מבוסס על הגבעות שבאזור מרכז העיר ועל עיקול נהר המיסיסיפי.
במרכז העיר לרחובות שמות, ואילו באזורים החדשים של העיר, שפותחו על פי תוכניות מתאר מודרניות, בהם, כמקובל בארצות הברית, הרחובות סדורים בצורת שתי וערב, הרחובות העוברים ממזרח למערב ממוספרים, והרחובות העוברים מצפון לדרום בעלי שמות של אותיות.
בעיר עוברות הדרך הבינמדינתית 35E, הדרך הבינמדינתית 94, וכן הכביש המהיר US 52, הכביש המדינתי המהיר מינסוטה 280, והכביש המדינתי המהיר מינסוטה 5.
רכבות אמטרק בדרכן משיקגו לסיאטל עוברות דרך העיר.
בעיר ממוקם שדה התעופה הבינלאומי מיניאפוליס-סיינט פול, אליו מגיעות שלוש חברות תעופה בינלאומיות, 12 חברות תעופה הפועלות בארצות הברית, וארבע חברות תעופה מדינתיות.
שדה התעופה משמש כבסיס פעולה מרכזי של החברות מסאבה איירליינס, סן קאונטרי איירליינס וצ'מפיון אייר.
כמו כן פועל בעיר שדה התעופה מרכז סיינט פול (St.
Paul Downtown Airport) הממוקם בסמוך למרכז העיר, על גדתו השנייה של נהר המיסיסיפי.
לסנט פול אקלים יבשתי האופייני למערב התיכון העליון.
חורפים קפואים ומושלגים, ואילו הקיצים חמים עד לחים.
העיר חווה מגוון רחב של משקעים ואירועי מזג אוויר נלווים, כולל שלג, גשם מעורב בשלג, קרח, גשם, סופות רעמים, סופות טורנדו וערפל.
העיר סיינט פול היא השנייה בערי ארצות הברית במספר מוסדות ההשכלה הגבוהה לנפש המצויות בה (שנייה אחרי בוסטון) .
בעיר 11 מכללות ואוניברסיטאות (בהם 3 מכללות ואוניברסיטאות ציבוריות, ו-8 פרטיות), בתחום העיר רבתי 18 מכללות ואוניברסיטאות, ובהם:
כמו כן פועלים בעיר שני בתי ספר למשפטים:
בית הספר למשפטים של אוניברסיטת האמליין
בית הספר הציבורים של סיינט פול מהווים את המחוז החינוכי הגדול ביותר במדינה.
בעיר כ-42,000 תלמידים הלומדים בבתי ספר ציבוריים, בהם 48 בתי ספר יסודיים, 8 חטיבות ביניים, 7 בתי ספר תיכוניים, 3 בתי ספר אלטרנטיביים ובית ספר מיוחד לבעלי צרכים מיוחדים.
בבתי הספר בעיר עובדים כ-6,500 מורים ועובדים.
בעיר פועלים בתי ספר פרטיים רבים וכן בתי ספר דתיים.
בעיר פועלת תזמורת סיינט פול.
מדי שנה נערך בעיר "היריד המדינתי של מינסוטה", בשבועיים הקודמים ל-Labor Day.
היריד מתרחש בשכונת פאלקון הייטס שבעיר בסמוך לקמפוס של אוניברסיטת מינסוטה.
בעיר מוזיאונים רבים ובהם מוזיאון המדע של מינסוטה, מוזיאון גולדסטין לעיצוב (הנמצא בקמפוס אוניברסיטת מינסוטה), מוזיאון הילדים של מינסוטה, מוזיאון כלי המוזיקה של מועדון שוברט, מוזיאון מינסוטה לאמנות אמריקאית, מרכז טרייסס להיסטוריה ולתרבות, המרכז להיסטוריה של מינסוטה, בית אלכסנדר רמזי, בית ג'יימס ג'יי.
היל, מוזיאון התחבורה של מינסוטה, ומוזיאון דגמי הרכבות של הערים התאומות.
אתרים בעלי חשיבות ואתרי תיירות
בין האתרים בעלי החשיבות בעיר ניתן למנות פארק התילים האינדיאניים, וקתדרלת סיינט פול.
מרכז הקניות הפופולרי, המול אוף אמריקה כולל 520 חנויות, ופארק שעשועים שלם.
מחלקות הפארקים והנופש של סיינט פול דואגים לתמיכה בלמעלה מ-1,500 קבוצות ספורט חובבניות הפועלות בעיר, בהן חברים למעלה מ-20,000 תושבים.
כמו כן, מחלקת הפארקים והגנים מתפעלת ברחבי העיר 160 פארקים ציבוריים ו-41 מרכזי ספורט קהילתיים.
מועדון הקרלינג הראשון בעיר נוסד בשנת 1888. המועדון הגדול בעיר כיום, מועדון הקרלינג של סיינט פול, נוסד בשנת 1912 והוא מועדון הקרלינג הגדול ביותר בארצות הברית.
קבוצת הבייסבול הראשונה בעיר - הסיינט פול סיינטס נוסדה בשנת 1884. הקבוצה הפסיקה פעולה בשנת 1889, אולם חידשה פעולתה מאוחר יותר, וכיום משחקת באצטדיון מידווי.
בין השנים 1907–1911 שיחקה בעיר קבוצת הבייסבול האפרו אמריקאית סיינט פול קולורד גופרז.
בעיר פועלת קבוצת כדורגל מקצועית, מינסוטה יונייטד מליגת ה-MLS המשחקת באליאנץ פילד.
בין השנים 1972- 1977 שיחקה בעיר קבוצת ההוקי קרח מינסוטה פייטינג סייטס, ובשנת 2000 החלה לפעול בעיר קבוצת ההוקי קרח מינסוטה ויילד המשחקת בליגת ה-NHL.
אולמה הביתי של הקבוצה הוא אקסל אנרג'י סנטר.
הטימברוולבס, הטווינס, הויקינגס והלינקס כולן משחקות במיניאפוליס הסמוכה.
+ קבוצות ספורט מקצועיות בסיינט פול מועדון ספורט ליגה אצטדיון (מושבים) תארים מינסוטה ויילד הוקי קרח NHL אקסל אנרג'י סנטר (17,954) מינסוטה וייטקאפס הוקי קרח נשים NWHL TRIA רינק (1,200) גביע קלרקסון: 2010
לעיר סנט פול 11 ערים תאומות:
נפת סיינה (באיטלקית: Provincia di Siena) היא נפה במחוז טוסקנה שבאיטליה.
בירתה של הנפה בעיר סיינה.
נפת סיאנה, הוכרה מבחינה משפטית בשנת 1865, כאשר המחוקק הכיר בממשלות המחוזיות כגופי שלטון עצמי, בעלי מטרות משלהם ובעצמאות ניהולית.
הנפה גובלת בנפת פירנצה במחוז טוסקנה בצפון, בנפת ארצו במחוז טוסקנה בצפון-מזרח, בנפת פרוג'ה ובנפת טרני במחוז אומבריה במזרח, בנפת ויטרבו במחוז לאציו בדרום, בנפת גרוסטו במחוז טוסקנה בדרום, בנפת פיזה במחוז טוסקנה במערב.
סיינס הוא מותחן מדע בדיוני אמריקאי משנת 2002, בבימויו של מ.
נייט שאמלאן, בכיכובם של מל גיבסון רורי קאלקין וחואקין פיניקס.
גרהאם (מל גיבסון), אב המשפחה, הוא כומר לשעבר שעזב את הדת עקב מותה של אשתו, קולין.
ביחד עם אחיו מריל (חואקין פיניקס), שחקן בייסבול לשעבר, הוא מגדל את שני ילדיו, מורגן (רורי קאלקין) ובו (אביגייל ברסלין).
יום אחד מופיע מעגל תבואה בשדה התירס של משפחת הס.
חברי המשפחה נחלקים באשר לשאלה איך נוצרו המעגלים.
באותו לילה, כאשר גרהאם משכיב את בו לישון, הוא מגלה שיש מישהו מחוץ לביתו.
ביחד עם מריל הם מתכננים לתופסו, אך לא מוצאים את הפולש.
בלילה אחר, כאשר גרהאם הולך להאכיל את כלבתו, הוא מבחין בדמות המסתובבת בשדה.
כשהוא שוב לא מוצא אותה, הוא חוזר מבולבל הביתה.
בבית שאר בני המשפחה צופים בחדשות בטלוויזיה, לפיהן נצפו אורות לא מזוהים מעל מקסיקו סיטי.
למחרת צופה מריל בקטע וידאו שהוקלט על ידי בחור ברזילאי, שמתעד חייזר.
לאחר מכן, המשפחה מחליטה להישאר בבית ולאוטמו מפני החייזרים.
זרם החשמל בבית מפסיק לפעול, והם יורדים למרתף; אז הם מגלים שחייזר נכנס לביתם.
מאוחר יותר, כשנודע להם באמצעות ידיעה חדשותית ברדיו על כך שקבוצת החייזרים הפולשת נסוגה, הם עולים חזרה לבית.
אך אז החייזר חוטף את מורגן.
לבסוף מריל מצליח לשחררו והם מגלים שהחייזרים רגישים למים וכך הורגים את החייזר.
מל גיבסון - גרהאם הס
חואקין פיניקס - מריל הס
רורי קאלקין - מורגן הס
אביגייל ברסלין - בו הס
שרי ג'ונס - קרוליין פאסקי
פאטריסיה קלמבר - קולין הס
מייקל שוולטר - ליונל פריצ'רד
נייט שאמלאן - ריי ראדי
לפי האתר "Rotten Tomatoes", כ-74% ממבקרי הקולנוע בארצות הברית נתנו לסרט ציון חיובי.
הסרט נחל הצלחה רבה בקופות: הוא הכניס כ-227,966,634 מיליון דולר בארצות הברית וכ-180,281,283 מיליון דולר בחוץ לארץ; סך הכנסותיו של הסרט בכ-408,247,917 מיליון דולר.
הסרט הוא השני במידת הצלחתו מבין סרטיו של הבמאי מ.
נייט שאמלאן, אחרי "החוש השישי".
סיינה רוז דיאנה מילר היא שחקנית, דוגמנית ומעצבת אופנה בריטית-אמריקאית.
מילר, הנחשבת לאייקון אופנה עולמי, התפרסמה בזכות תפקידיה בסרטים "אלפי", "אבק כוכבים", "ג'י.
ג'ו כוח המחץ" ו"צלף אמריקאי".
מילר נולדה בעיר ניו יורק שבארצות הברית, למשפחה מרקע נוצרי.
אולם כתינוקת בת שנה וחצי עברה משפחתה עמה להתגורר בלונדון, אנגליה שבממלכה המאוחדת.
אמה ג'וזפין מילר היא דוגמנית עבר בריטית ילידת-דרום אפריקה, שהייתה העוזרת האישית של דייוויד בואי וניהלה את האקדמיה למשחק של לי שטרסברג בניו יורק.
אביה אדווין מילר הוא בנקאי אמריקאי שהפך לסוחר אמנות סינית.
לה אחות מעצבת אופנה, סוואנה מילר , ושני אחים-למחצה.
הוריה התגרשו בילדותה ב-1987, ומילר עברה עם אמה לשכונה בלונדון רבתי, כשבאותה עת אמה נאבקה בסרטן השד.
אביה נישא שלוש פעמים, ועבר לאיי הבתולה.
מילר למדה בפנימייה פרטית לבנות בכפר אסקוט שבמחוז ברקשייר באנגליה.
בבגרותה, לקחה קורס בן שלושה חודשים בבית ספר לתיאטרון וקולנוע של לי שטרסברג שבניו יורק.
החלה את הקריירה שלה כדוגמנית קטלוגים והתקדמה לפרסומות ולמגזיני אופנה נחשבים באירופה.
מילר פרסמה את חברת הג'ינסים "Pepe Jeans" במשך שנתיים.
מילר נבחרה לפרסם את שני הבשמים "בוס אורנג" ו"Boss Orange Le Parfum du Bonheur" מחברת "הוגו בוס".
מלבד דוגמנות מילר מתעסקת גם בעיצוב ובסטייל, בשנת 2007 השיקה לחנויות את פריט האופנה "Twenty8Twelve" (ע"פ תאריך הלידה שלה) ביחד עם אחותה מעצבת האופנה סוואנה מילר.
מילר נחשבת לבולטת ולמובילת סגנון האופנה המודרני בוהו שיק ביחד עם קייט מוס.
היא הוכתרה לסמל האופנה לשנת 2009 על ידי מגזין הנשים הבינלאומי "Elle".
בשנת 1999, התנסתה מילר לראשונה על בימת התיאטרון כשהשתתפה בהפקת אוף-ברודוויי.
בשנת 2001, קיבלה את תפקידה הראשון בקולנוע בסרט "South Kensington" לצד רופרט אוורט ואל מקפירסון.
בשנת 2003, התקבלה מילר לתפקיד ראשי בסדרת הפעולה האמריקאית "אדי הנלהב" בתור פיונה השותפה לדירה של בלש משטרת ניו יורק הבעייתי אדי ארלט שנשלח ללונדון לעבוד עבור הסקוטלנד יארד.
מילר זכתה לפרסום גדול לראשונה בזכות הופעתה לצדו של ג'וד לאו בסרט הקומדיה "אלפי", בה שיחקה בתור ניקי איתה עובר לגור אלפי במהלך הסרט.
שיחקה בנוסף בקומדיית הפשע "לאייר קייק" בתור תמי אליה נמשך סוחר הקוקאין מר אקס אותו גילם דניאל קרייג.
ב-2005 הופיעה בתור הסופרת הפמיניסטית פרנצ'סקה ברוני בה מתאהב המחזר ג'קומו קזנובה אותו גילם הית' לדג'ר, בדרמה התקופתית "קזנובה".
ב-2006 השילה מילר מספר קילוגרמים מגופה לצורך התפקיד הראשי בדרמה הביוגרפית "פקטורי גירל" אודות חייה ההרסניים של השחקנית אידי סדג'וויק.
ב-2007 הייתה מילר מועמדת לפרס אינדפנדנט ספיריט על הופעתה הטובה בקריירה בסרטו של סטיב בושמי "ריאיון לילי", בתור אלילת הפפראצי השחקנית קטיה.
מילר השתתפה בפנטזיה "אבק כוכבים" בתפקיד ויקטוריה פורסטר אהובתו של טריסטן ת'ורן (צ'ארלי קוקס).
ב-2008 שיחקה לצידה של קירה נייטלי בסרט "קצה האהבה" וגילמה את קייתלין מקנמרה אשתו של המשורר דילן תומאס.
ב-2009 הופיעה מילר בשובר הקופות הגדול "ג'י.
ג'ו כוח המחץ" בתור הברונית, אשת המודיעין הבכירה של ארגון הפשע "קוברה".
הופעתה בסרט זכתה לביקורות צוננות והיא הוכתרה לשחקנית המשנה הגרועה של השנה בטקס פרסי פטל הזהב.
בשנת 2012 הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב על כיכובה בתור כוכבת הקולנוע והדוגמנית טיפי הארדן בסרט הטלוויזיה "הנערה של היצ'קוק".
בשנת 2014, שיחקה בסרטים "צלף אמריקאי" ו"פוקס-קצ'ר".
ב-2015, שיחקה במחזמר "קברט" ובסרט "משחק באש" בכיכובו של בראדלי קופר.
ב-2016 שיחקה בסרט דרמת הפשע "חי את הלילה", לצד בן אפלק, זואי סלדנה ואל פנינג.
בנוסף, שיחקה את אשתו של מגלה הארצות פרסי פוסט, אותו גילם צ'ארלי האנם בסרט הדרמה הביוגרפי "העיר האבודה Z", המבוסס על ספר באותו שם.
בשנת 2022, שיחקה בסדרה "אנטומיה של שערורייה".
ב-2024, התארחה בשלושה פרקים בסדרה "תרגיע".
מילר משמשת כשגרירה של ארגון הרפואה הבינלאומי.
היא ביקרה עימם בהאיטי במהלך רעידת האדמה שפקדה את האזור ב-2010.
מילר הייתה בזוגיות מתוקשרת עם כוכב הקולנוע האנגלי ג'וד לאו, עמיתה לסרט "אלפי", והשניים אף התארסו בחג המולד 2004 ונפרדו בנובמבר 2006, כשנה לאחר שלאו הודה בכך שבגד במילר עם האומנת של ילדיו.
בדצמבר 2009 חזרה לזוגיות עם לאו, הם בילו את חג המולד 2009 בברבדוס, יחד עם שלושה מילדיו של לאו.
הם הודיעו שהם נפרדו שוב בפברואר 2011.
ב-2008 מילר הפכה לאייטם תקשורתי סוער לאחר שנתפסה מתנשקת על יאכטה עם השחקן האמריקאי בלת'זר גטי, שהיה אב לארבעה וגרוש טרי.
בשנת 2011 החלה מילר לצאת עם השחקן טום סטארידג'.
ב-7 ביולי 2012 נולדה להם בת, מארלו אוטוליין לאינג סטארידג'.
בסוף 2021, החלה לצאת עם השחקן אולי גרין.
בדצמבר 2023, נולדה לזוג בת.
הסתבכויותיה של מילר עם צלמי הפפראצי כללו תביעות משפטיות רבות.
מילר רשמה לזכותה ניצחון לאחר שזכתה בתביעה כנגד סוכנות הפפראצי הגדולה ביותר בלונדון, על פי צו בית משפט לצלמים אסור להימצא לידה או על יד ביתה.
בשנת 2008 הגישה תביעה כנגד עיתונים בריטיים מרכזיים לאחר שפרסמו תמונות עירום שלה.
בשנת 2011 זכתה מילר לאחר הליך משפטי מפרך בתביעתה כנגד הצהובון "ניוז אוף דה וורלד", המגזין נאלץ לשלם לה סכום פיצויים בסך מאה אלף ליש"ט.
את התביעה הגישה מילר בגין האזנות סתר לשיחותיה הפרטיות בין השנים 2005–2006.
+שנהסרטתפקידהערות2001South Kensingtonשרון2002High SpeedסוואנהThe Rideשרה2004לאייר קייקתמיאלפיניקי2005קזנובהפרנצ'סקה ברוני2006פקטורי גירלאידי סדג'וויק2007ראיון ליליקטיהמועמדת פרס אינדפנדנט ספיריט לשחקנית הטובה ביותראבק כוכביםויקטוריה פורסטר2008מסתרי פיטסברגג'ייןקמילקמיל פוסטרA Fox's Taleדארסידיבובאהבה על הקצהקייטלין תומאסמועמדת פרס הקולנוע הבריטי העצמאי לשחקנית המשנה הטובה ביותר2009ג'י.
+שנהסדרהתפקידהערות2002The American Embassyבייבפרק: "Long Live the King"Bedtimeסטייסי4 פרקים2003–2004אדי הנלהבפיונה ביקרטוןתפקיד ראשי; 13 פרקים2012הנערה של היצ'קוקטיפי הדרןסרט טלוויזיה של HBO ו-BBC One
מועמדת פרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר במיני-סדרה או בסרט טלוויזיהמועמדת פרס באפט"א לטלוויזיה לשחקנית הטובה ביותר2019בקול רםבת' איילסמיני-סדרה2022אנטומיה של שערורייהסופי וויטהאוס סט זוגי לארק2 פרקים2023אקסטרפולציות רבקה שירר3 פרקיםTBAWARקרלה דובאלסדרה עתידית של HBO
+שנהמחזהתפקידהערות2005כטוב בעיניכםסיליהתיאטרון וינדהם, וסט אנד2009After Miss Julieמיס ג'וליתיאטרון סלווין, ברודוויי2011Flare Pathפטריסיהתיאטרון היימרקט, וסט אנד2015קברטסאלי בוולססטודיו 54, ברודוויי2017חתולה על גג פח לוהטמרגרטתיאטרון אפולו, וסט אנד
סייניוקי (בפינית: Seinäjoki) היא בירת אזור אוסטרובוטניה הדרומית שבדרום-מערב פינלנד, והעיר הגדולה בו.
בגודל תחום השיפוט שלה, מדורגת סייניוקי במקום ה-69 בפינלנד.
לפי גודל האוכלוסייה בעיר, מדורגת סייניוקי במקום ה-17 במדינה.
סיינטולוגים עצמאיים (נקרא גם סיינטולוגים חופשיים או סיינטולוגיה עצמאית; באנגלית: Idependent Scientologist או Free Zone) היא קבוצה שפרשה מכנסיית הסיינטולוגיה בהנהגת דייוויד מיסקביג', תוך התמסרות לתורותיו של מייסד הכנסייה ל.
מקימי הקבוצה היו בחלקם מקורבים בעברם להנהלה העולמית של כנסיית הסיינטולוגיה לאחר שהאברד נפטר, אך הם מתנגדים להנהלה הנוכחית של הכנסייה.
יש הטוענים, גם חברים בקבוצה, כי מיסקביג' החל להכין את הקרקע להשתלטות על הכנסייה בשנותיו האחרונות של האברד תוך שהוא מבצע "טיהור" של הכנסייה מבעלי עמדה ותיקים אשר עלולים להוות לו למכשול.
רבים מהסיינטולוגים אשר עוזבים את הכנסייה, מאמינים בטכנולוגיה ובתורה הסיינטולוגית ולכן מצטרפים לקבוצה העצמאית.
היחסים בין הסיינטולוגים העצמאיים וכנסיית הסיינטולוגיה
הקבוצה העצמאית מעבירה ביקורת, בין היתר, לתופעת ההתנתקות - תופעה שכנסיית הסיינטולוגיה כופה על מאמיניה להתנתק ממי שנחשב כ"אויב" לכנסייה.
ולכן היא אסרה על מאמיניה להיות בקשר עם הסיינטולוגים העצמאיים וטוענת שהם פועלים כ"סנאים" - מסלפים את הטכנולוגיה.
מאחר שהסימנים המסחריים של סיינטולוגיה, השם "סיינטולוגיה" ושמות אחרים של תהליכים נמצאים תחת זכויות יוצרים לכנסייה, היא מנסה לפעול נגד הקבוצה ולמנוע ממנה להשתמש בסימנים אלו.
בישראל פועלת "עמותת הסיינטולוגים החופשיים בישראל", בניגוד לכנסייה הסיינטולוגית, שפועלת על פי טענתם כגוף טוטליטרי.
סיינה טיגי גילורי היא שחקנית ודוגמנית עבר בריטית ממוצא יהודי.
היא התפרסמה תחילה בשל תפקידה בתור הלנה במיני-סדרה של רשת USA, "הלנה מטרויה" (2003), ולאחר מכן בשל תפקידה בתור ג'יל ולנטיין (אנ') בסדרת סרטי המדע-בדיוני והאימה "האויב שבפנים".
בהמשך, גילמה את אריה, נסיכת האלפים בסרט הפנטזיה "אראגון" (2006), הופיעה בתור מארי דיי בעונה השלישית של דרמת הפשע "לות'ר" (2013) מבית BBC One, והופיעה בתפקיד הראשי של נטלי ילברטון בסדרת המותחן הפסיכולוגי "רצח בדם קר" (2015–2018).
גילורי נולדה בעיירה קטרינג (אנ'), נורת'האמפטונשייר, אנגליה בתם של גיטריסט הפולק האמריקאי אייזק גילורי (אנ') ושל הדוגמנית האנגלייה טינה תומפסון, שנישאו ב-1973. אביה היה בן להורים אמריקאים וטורקים-יהודים שנולד בבסיס הצי הימי של מפרץ גואנטנמו בקובה.
הוריה עברו לפולהאם, לונדון, כאשר גילורי הייתה בת שנתיים, ולאחר מכן לנורפוק כשהייתה בת 11. בגיל עשר היא נסעה להתארח אצל בני דודים במקסיקו כדי ללמוד ספרדית.
יש לה אח למחצה בשם ג'ייס, מנישואיה הראשונים של אימה.
הוריה התגרשו ב-1990 כשסיינה הייתה בת 14. בשנת 1993, אביה התחתן בשנית עם ויקי מק'מילן, ונולדו להם שני ילדים, אלי וג'ייקוב.
ב-31 בדצמבר 2000, אביה של גילורי נפטר מסרטן בגיל 53.
גילורי למדה בבית הספר גרשאם (אנ') בעיירה הולט (אנ'), נורפוק, שם השתתפה בהפקות רבות של בית ספר.
היא החלה לרכוב על סוסים בגיל שנתיים.
בגיל 14 היא קיבלה סוס, שאותו כינתה "שוער הלילה", על שם הסרט "שוער הלילה"; גילורי הייתה מעריצה של השחקנית שרלוט רמפלינג.
גילורי הסבירה כי היא החלה לשחק "מכיוון שרציתי לדעת איך זה להיות אנשים אחרים.
כי אולי אני לא אוהבת את עצמי".
בשנת 1993 גילורי ערכה את הופעת הבכורה של בעיבוד טלוויזיוני לרומן Riders של ג'ילי קופר, לאחר שהמלהקים חיפשו שחקנית צעירה שידעה לרכוב על סוסים.
הופעתה בתפקיד זה הובילה אותה לעוד תפקיד קטן במיני-סדרה The Buccaneers לצד מירה סורבינו.
לפני שהחלה את קריירת הדוגמנות ובתחילת קריירת המשחק שלה היא עבדה כמלצרית.
בשנותיה הראשונות במקצוע היא שיחקה בתפקידים קולנועיים וטלוויזיוניים קטנים ב-The Future Lasts a Long Time משנת 1996, ב-The Rules of Engagement ו- משנת 1999, ב-Kiss Kiss, ב-The 3 Kings וב-Two Days, Nine Lives משנת 2000. בשנים אלו החליטה להמשיך עם קריירת המשחק שלה.
היא המשיכה לשחק, והפעם בתפקיד יותר משמעותי במותחן הבריטי Sorted משנת 2000. בשנת 2001, גילורי המשיכה לגלם תפקידים אחרים בעיקר בסרטים בריטים, כולל Oblivious, Late Night Shopping, The Last Minute ו-Superstition.
בשנת 2002, גילורי הופיעה לצד גאי פירס וג'רמי איירונס בסרט מכונת הזמן.
היא שמחה לקחת חלק בסרט עם קנה מידה גדול יותר, לאחר ששיחקה בסרטים עצמאיים דלי תקציב.
בסרט זה היא גילמה את דמותה של אמה, ארוסתו של דמותו של פירס בסרט.
בשנת 2003, גילורי שיחקה תפקיד קטן בסרט אהבה זה כל הסיפור.
מאוחר יותר באותה השנה, כיכבה גילורי בתפקיד הראשי במיני-סדרה "הלנה מטרויה".
הסדרה מבוססת בעיקר על היצירה האפית "איליאדה" של הומרוס ומתרכזת בעיקר בחיים המיתולוגיים של הלנה.
"הלנה מטרויה" הייתה מועמדת בקטגוריה למיני-סדרה הטובה ביותר בפרס סטלייט.
בשנת 2004, גילורי קיבלה את תפקידה ההוליוודי הגדול הראשון, היא לוהקה לגלם את דמותה של ג'יל ולנטיין, אחת מהדמויות הראשיות בעיבוד הקולנועי למשחק הווידאו האויב שבפנים בסרט ההמשך 'האויב שבפנים: אפוקליפסה'.
יוצרי הסרט חיפשו באופן נרחב אחר שחקנית שתגלם את הדמות ממשחק הווידאו ומצאו את דמות זו בגילורי, שהייתה חייבת "לא רק לספק צופי הסרט בבתי הקולנוע אלא גם את הגיימרים".
בשנת 2006, גילורי לוהקה לקאסט של סרט הפנטזיה אראגון, עיבוד קולנועי לרומן בעל אותו השם מאת הסופר האמריקאי כריסטופר פאוליני.
היא גילמה את דמותה של 'אריה דרוטנינגו', נסיכה אלפית.
אראגון לא התקבל בביקורות חיוביות על ידי מבקרי קולנוע, אך הועמד לפרס סאטורן 2006 בקטגוריית סרט הפנטזיה.
הסרט גרף כ-75 מיליון דולר בארצות הברית ו-173.9 מיליון דולר בשאר העולם, הסרט הגיע להכנסה כללית של 249 מיליון דולר ברחבי העולם.
גילורי חזרה לככב בתפקיד מרכזי בסרט החמישי בסדרת הסרטים של האויב שבפנים בסרט משנת 2012 - "האויב שבפנים: הגמול".
בשנים 2015 עד 2018, גילמה גילורי את דמותה של נטלי ילברטון בסדרת המתח הפסיכולוגי "רצח בדם קר", תפקיד אשר גילמה במשך 3 עונות עד לסיומה.
גילורי נישאה לשחקן ניק מורן (אנ') ביולי 1997; הם התגרשו בשנת 2000.
בשנת 2000, גילורי החלה לצאת עם השחקן האנגלי אנזו צ'ילנטי (אנ'), והם נישאו ב-17 באוגוסט 2002. בני הזוג הופיעו בסרט "Late Night Shopping" (אנ') משנת 2001, והמשיכו להופיע יחד ביצירות שונות.
באוגוסט 2004, גילורי וצ'ילנטי השתתפו בטור דה פראנס כדי לגייס כסף לצדקה.
ב-1 בפברואר 2011 ילדה גילורי בנות תאומות, ולנטינה ולוסיה צ'ילנטי, הנקראות על שם סבתה וואחותה הגדולה שהיו גם אחיות תאומות.
בני הזוג מתגוררים עם בנותיהן לסירוגין בלונדון ובלוס אנג'לס.
סיינו (בבלארוסית: Сянно; בפולנית: Sienno) היא עיירה במחוז ויטבסק שבבלארוס, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
סיינו נזכרת לראשונה בשנת 1534, ומתחילת המאה ה-17 השתייכה למשפחת האצולה הפולנית סאפייהה (Sapieha).
בחלוקת פולין בשנת 1772 נכללה העיירה בתחום האימפריה הרוסית.
בתחילת המאה ה-20 חיו בעיירה כ-2,500 יהודים, רוב תושביה.
בתקופה הסובייטית פעלו בעיירה מועצה יהודית ממלכתית ובית ספר יידי, ויהודים רבים עזבו אותה.
ב-5 ביולי 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו ריכזו בספטמבר שלאחר מכן את יהודיה בגטו שהוקם בה, אליו הובאו גם יהודים מהסביבה.
באוקטובר 1941 נסגרו שערי הגטו, ועל יושביו הוטלו גזירות שונות, ובהן חובת ענידת סרט זרוע וחובת ביצוע עבודות כפייה.
על הגטו שמרו שוטרים מקומיים, והגרמנים הקציבו לכל אדם בו 50 גרם לחם ליום, תוך שלעיתים לא סיפקו מזון לגטו במשך מספר ימים.
מעת לעת הוציאו הגרמנים להורג יהודים מהגטו, והשוטרים המקומיים שדדו את יושביו.
ב-20 בדצמבר 1941 פשטו על הגטו שבעיירה אנשי ס"ס ושוטרים מקומיים, ורצחו את כ-800 יושביו בסמוך לבית העלמין היהודי הישן ביישוב.
לאחר מכן, נערך מצוד אחר יהודים מסתתרים בעיירה, והם הוצאו להורג יחד עם ילדים ממשפחות מעורבות ביישוב.
סיימונס טאון היא עיירה לחופו המערבי של מפרץ פולס בדרום אפריקה, בצדו המזרחי של כף התקווה הטובה, בתחום השיפוט של העיר קייפטאון.
בסמוך לעיר שוכנים מפקדת הצי הדרום-אפריקאי ובסיס ההדרכה שלו.
נכון לשנת 2011, התגוררו בסיימונס טאון כ-6,500 תושבים.
סיימונס טאון נוסדה ב-1680, ונקראה על שם סימון ואן דר סטיל, המפקד ההולנדי של מושבת הכף באותה העת, ומי שב-1691 יהפוך למושל הראשון שלה.
עם זאת, רק ב-1741 החלה העיירה להתפתח, כאשר חברת הודו המזרחית ההולנדית בחרה בה כמרכזה בדרום אפריקה בעונת החורף.
לאחר שהבריטים השתלטו על המושבה בראשית המאה ה-19, הם הקימו, ב-1813, בסיס של הצי המלכותי הבריטי בסיימונס טאון.
ב-1957 עבר הבסיס לידי הצי הדרום-אפריקאי.
ב-1832 הוכרז הנמל של סיימונס טאון כנמל חופשי.
ב-1985 התמקמה בחוף בולדרס שבפאתיה הדרומיים של סיימונס טאון להקה של פינגווינים שחורי-רגל.
על אף קרבתו של החוף לבתי העיירה, התבססו הפינגווינים במקום, והמושבה שהקימו הפכה למוקד משיכה לתיירים.
במקום הוקמו תשתיות המאפשרות למבקרים לצפות בפינגווינים מקרוב.
סֶיינִי (בפולנית: Sejny) היא עיירת מחוז בפרובינציית פודלסיה שבצפון-מזרח פולין, בסמוך לגבול ליטא ועל גדות נהר מאריחה.
עד השואה התקיימה בה קהילה יהודית.
סייני נזכרת לראשונה בשנת 1552 ככפר בבעלות אצולה, ובשל מיקומה בנתיב סחר בין פולין וליטא ועריכת ירידים במקום, בשנת 1593 הוענקו לה זכויות עיר.
בחלוקת פולין השלישית, בסוף המאה ה-18, נכללה העיירה בתחום פרוסיה, ובשנת 1815 נכללה בתחום פולין הקונגרסאית.
במהלך המאה ה-19 נפתחו בעיירה מספר מפעלים, ואוכלוסייתה גדלה.
בשנת 1919 נערכה שם התקוממות סייני.
יהודים ישבו בעיירה עוד במאה ה-17, ובשנת 1778 נחנך בה בית כנסת מפואר.
מסוף המאה ה-18 גדלה האוכלוסייה היהודית בעיירה, עד שהגיעה בשנת 1857 ל-2,368 איש, רוב תושביה, חרף האיסור הרשמי על התיישבות יהודים באזור.
הקהילה המקומית נודעה ברבניה שהיו מפורסמים בליטא כולה, בהם: רבי יהודה בכרך מחבר "נימוקי הגרי"ב" על כל התלמוד הבבלי וספרים נוספים; רבי משה יצחק אביגדור, מחבר "פרדס רמונים", שאף יסד בעיר ישיבה גדולה בסגנון ישיבת וולוז'ין; רבי משה בצלאל לוריא, מגדולי דורו, והרב חיים פישל אפשטיין.
מסוף המאה ה-19 התקיימה בעיירה פעילות ציונית, ומראשית המאה ה-20 התקיימה בה גם פעילות של הבונד.
במהלך הכיבוש הגרמני של העיירה במהלך מלחמת העולם הראשונה, פרעו אלו ביהודיה.
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה 661 יהודים בלבד, אך נמשכה בה הפעילות הציונית, לצד פעילות של אגודת ישראל, שהפעילו ביישוב בתי ספר ותנועות נוער מטעמם.
בספטמבר 1939 נכנסו לעיירה חיילי הצבא האדום, אך בהתאם להסכם ריבנטרופ–מולוטוב, עברה העיירה לשליטת הגרמנים.
עם כניסת הגרמנים לעיירה, החלו בביצוע מעשי התעללות ביהודיה, וב-26 באוקטובר 1939 גירשו את כל היהודים שנותרו בעיירה אל עבר הגבול הליטאי.
573 היהודים שגורשו מהעיירה שהו למעלה משבועיים בשדה פתוח בשטח ההפקר הסמוך לגבול, בקור עז וללא מזון, וחלקם נפטרו במקום.
משם כמה משפחות הגיעו לסובאלק, והיתר הצליחו לעבור את הגבול לליטא, ולהתפזר ביישובים שונים בה.
לאחר פרוץ מבצע ברברוסה וכיבוש ליטא בידי הגרמנים נספו רובם.
סיינסאברוד, ארגון המדענים הישראלים בחו"ל, המוכר בשמו ScienceAbroad, הוא מוסד ללא כוונת רווח הפועל לשמירת קשר עם חוקרים ישראליים ברחבי העולם ולהשבת המוחות לישראל.
ScienceAbroad מהווה קהילה בינלאומית עבור יותר מ-11,000 חוקרים,חוקרות, רופאים, רופאות וסטודנטים וסטודנטיות ישראליים ב-300 קמפוסים ברחבי העולם.
הארגון מפעיל 60 מרכזים בארצות הברית, בקנדה ובאירופה, המנוהלים על ידי מדענים מתנדבים בפוסטדוקטורט, רופאים מתנדבים בפלאושים וסטודנטים ישראלים לרפואה.
הארגון מעניק כלים, מפתח קשרים ופותח דלתות למדענים ישראליים המבקשים לשוב לישראל על מנת שיביאו עמם את הידע, הכישרון, הניסיון והקשרים שצברו לאקדמיה ולתעשייה כמנוע צמיחה לישראל.
חברי ScienceAbroad מעורבים בפרויקטים לשיפור תדמיתה של ישראל ומיתוגה של ישראל כמדינת מחקר ופיתוח.
בשנת 2016 סיימו 1,615 סטודנטים את לימודי התואר השלישי שלהם (דוקטורט, PhD), מתחילת המאה ה-21 גדל מספרם של מסיימי תואר שלישי בכ-5% בממוצע לשנה, כשבשלוש השנים האחרונות חלה התייצבות מסוימת במספרם.
מתוכם כ-500 במדעי החיים (כולל מדעי הרפואה וחקלאות).
האקדמיה בישראל מעודדת את בוגרי הדוקטורט, המבקשים להמשיך בקריירת מחקר אקדמית, לצאת להשתלמות בתר דוקטורט (פוסט דוקטורט) בחו"ל.
ההשתלמות בחו"ל מאפשרת לחוקר חשיפה לשיטות מחקר מתקדמות והכרות עם חוקרים מובילים בעולם.
ידע וקשרים אלו ממנפים את המחקר בישראל.
על פי הערכות כ-300 חוקרים יוצאים מדי שנה להכשרת פוסט דוקטורט בחו"ל, כ-2,000 חוקרים ישראלים פעילים עובדים במוסדות ההשכלה הגבוהה בחו"ל, בעיקר בארצות הברית ואירופה.
היציאה לפוסט דוקטורט מהווה לא פעם תקרת זכוכית לנשים והנתונים מראים אחוז נמוך של נשים המשתלבות כחברות סגל במשרה קבועה באקדמיה.
המעבר לחו"ל רווי אתגרים מקצועיים ואישיים – הצורך להתקבל למעבדה נחשבת, ניתוק בן/בת הזוג מהקריירה, הבדלים תרבותיים, התמודדות עם שפה זרה והסתגלות הילדים.
במהלך השהות מתרופפים הקשרים של החוקרים עם ישראל והזהות הישראלית של ילדיהם לעיתים נשחקת.
מנתוני המועצה להשכלה גבוהה עולה כי ב-2016 היו כ-550 חוקרים במשרה קבועה באקדמיה במקצועות מדעי החיים.
רק 7% מבוגרי דוקטורט במדעי החיים מצליחים למצוא עבודה באקדמיה, אף שזו לרוב כוונתם.
עוד 9% משתלבים בתעשיית הביוטק, כולל האגרו-טק (חדשנות בחקלאות).
במערכת הבריאות (לרוב כעובדי ומנהלי מעבדות) משתלבים עוד כ-14.5%.
כלומר, רק כ-30% עובדים ממש במקצוע.
אחת הסיבות לפער זה היא שבוגרי דוקטורט במדעי החיים, כולל מסיימי לימודי בתר - דוקטורט בישראל ומחוצה לה, חסרים את ההכשרה הנדרשת לתעשייה הישראלית.
הארגון הוקם בבוסטון בשנת 2006 על ידי ד"ר שמוליק הס, ד"ר גיל בלנדר (שניהם היו בתקופת פוסט דוקטורט) ורמי לוטם, והחל כקבוצה מקומית שבאה לתת מענה ותמיכה לפוסט דוקטורנטים במדעי החיים בתקופת השהות בחו"ל ולסייע להם בחזרה לישראל.
עם הזמן החלו לקום קבוצות דומות במקומות נוספים בצפון אמריקה וב-27 במרץ 2008 נרשם הארגון בישראל כעמותה בשם BioAbroad- לעידוד חזרה וקליטה של מדענים ישראלים.
ב-2016 החליטה האספה הכללית של הארגון על שינוי שם הארגון מ-BioAbroad ל-ScienceAbroad – ארגון המדענים הישראלים בחו"ל, על מנת שהשם ישקף את קהל היעד הרחב אליו פונה הארגון – חוקרים ישראלים מכל תחומי הדעת.
ההחלטה אושרה על ידי רשם העמותות.
יו"ר הארגון מאז הקמתו ועד לשנת 2023 הוא ד"ר שמוליק הס, מייסד שותף של הארגון.
במרץ 2023 מונתה ליו"ר הארגון, פרופסור רבקה כרמי.
מנכ"ל הארגון הוא נדב דואני.
חברי הוועד המנהל הנוספים של הארגון פרופסור פרץ לביא נשיא הטכניון לשעבר, ד"ר ארנה ברי, ד"ר גיל בלנדר, שירה רודרמן, שגיא בלשה ועובד יחזקאל.
"ישראל תהא אבן שואבת לחוקרים והמחקר בה ימונף באמצעות קהילת חוקרים ישראלים גלובלית פעילה ומחוברת לישראל".
בעברית: "מחברים את מיטב המוחות לישראל" - הסיסמה מבטאת זו לצד זו את השאיפה מחד להשיב את המוחות של החוקרים לישראל ומאידך לשמר את הקשר עם אלו שנשארים בחו"ל כך שיקיימו שיתופי פעולה מדעיים, מסחריים ויסייעו להסברה הישראלית.
באנגלית הססמה היא: "Great Minds Think Israel" - גם כאן יש עמימות לנושא השבת מוחות, יש כאן גם רמיזה לפעילות ההסברתית למען ישראל בה מעורב לעיתים הארגון.
על מנת להתקבל כחבר/ה ב-ScienceAbroad צריכים להתקיים התנאים הבאים:
מגורים בחו"ל (או לקראת יציאה לחו"ל)
רב החברים בארגון הם פוסט דוקטורנטים מתחומי מדעי החיים, סטטיסטית הם מהווים מסה עיקרית בקרב החוקרים הישראלים היוצאים לפוסט דוקטורט בחו"ל.
מאז שינוי שם הארגון מ-BioAbroad ל-ScienceAbroad מושקע מאמץ בהגעה לחוקרים בדיסיפלינות נוספות.
בשל מיעוט התקנים באקדמיה פועל הארגון להרחבת הקשרים בתעשייה.
האתגרים הם רבים, קהל היעד - החוקרים, לרב מעוניין לחזור לאקדמיה וחסר כלים וידע להשתלבות במחקר בתעשייה.
בתחילת 2017 היו חברים בארגון כ־2800 מדענים, מעל ל-700 מדענים ששבו עם משפחותיהם לישראל כאשר 60% השתלבו במחקר באקדמיה ו-40% בתעשייה.
לארגון פריסה בינלאומית ורישום חוקרים בלמעלה מ-300 קמפוסים ברחבי העולם.
סיינסאברוד מפעיל 60 מרכזים בקמפוסים בארצות הברית, קנדה ואנגליה, גרמניה, שווייץ, איטליה, צ'כיה, רומניה, הונגריה ועוד.
כל מרכז מנוהל על ידי חוקר מתנדב שבנוסף לפעילות המחקר גם מנדב את זמנו לתפעול המרכז ונהול קהילת החוקרים המקומית.
במרכזים מתקיימים מפגשים חברתיים ומקצועיים באופן תדיר המנוהלים על ידי מטה סיינסאברוד היושב בישראל.
הארגון מספק מעטפת תמיכה לחוקר ומשפחתו החל מההחלטה לצאת לפוסט דוקטורט בחו"ל, לאורך השהות ולקראת חזרה באמצעות:
ניהול רשת מקצועית-חברתית של חוקרים ישראליים השוהים בחו"ל וטיפוח הקשרים שלהם עם קהילת המחקר בישראל
עידוד חזרת מדענים למסלולי מחקר בתעשייה ויזמות בישראל
סיוע לחוקרים ישראלים השוהים בחו"ל ומבקשים לחזור לישראל
פעילות מול מקבלי החלטות להגדלת היצע משרות המחקר באקדמיה והתעשייה בישראל
במהלך השנה מתקיימים אירועים שוטפים במרכזים בקמפוסים בחו"ל ובפעילות מקוונת (וובינרים).
האירועים הקהילתיים מייצרים קשרים מקצועיים וחברתיים בין חברי הארגון ומשמרים את הזהות הישראלית שלהם ושל משפחותיהם.
האירועים המקצועיים מאפשרים מפגשים עם אנשי מפתח באקדמיה והתעשייה בישראל ליצירת רישות (Networking) ומספקים לחוקרים כלים וידע לקראת חזרה לישראל.
מרכז התעסוקה של הארגון מחבר חוקרים עם מעסיקים ומציע אפשרות למנטורינג של בכירים.
תוכנית מלגות הטיסה מאפשרת לחוקרים המבקשים להגיע לראיונות עבודה בישראל סבסוד של כרטיס הטיסה.
הארגון מבקש לפעול בקרב מקבלי ההחלטות בישראל להגדלת ההיצע התעסוקתי ולקליטה מוגברת של חוקרים מחו"ל.
חברי הארגון מתנדבים בפעילות למיתוג ישראל בשיתוף עם ארגונים פרו-ישראלים בקמפוסים בחו"ל ורואים בכך שליחות ציונית.
מלגות לסבסוד טיסה לחוקרים המבקשים להגיע לראינות עבודה בישראל בשתוף עם משרד העלייה והקליטה.
חלון לתעשייה וליזמות - חשיפה לאפשרויות המחקר היישומי בתעשייה והכוונה מקצועית להשתלבות בתעשייה ועולם היזמות בישראל.
שנת התמחות בתעשייה - מיועדת למדעניות ומדענים בתחום מדעי החיים הנמצאים בחו"ל ומעוניינים להשתלב ולהתפתח מקצועית בתעשיית הביוטק בישראל.
לאחר שנים של התמקצעות בעולם האקדמי ושהייה ממושכת בחו"ל – המדענים מכירים פחות את עולם התעשייה בכלל והתעשייה הישראלית בפרט.
התוכנית מסייעת לגשר על הפערים, מלווה את המדענים החוזרים ויוצרת חיבור בינם לבין חברות בתעשייה הישראלית – עד להשמה בתפקיד בתעשייה ואף אחריו.
תוכנית Sciencement - נועדה להכשיר עתודה ניהולית של מדענים מנוסים, בעלי תואר שלישי ומעלה, העובדים בתעשיות עתירות ידע, במגזר הציבורי והפרטי, באקדמיה ובממשלה, על מנת להצמיח מתוכה את מנהלי העתיד של ישראל.
במרץ 2025 פורסם סקר שנערך על ידי עמותת ScienceAbroad, ממנו עולה כי כ-70% מהמדענים הישראלים שיוצאים לפוסט-דוקטורט בחו"ל אינם חוזרים לישראל.
2016 - בעקבות מפגש של שר המדע, אופיר אקוניס עם חברי סיינס אברוד בוושינגטון, החליט משרד המדע על השקת תוכנית מלגות שמיר, למתן מענקי פוסט דוק לחוקרים השבים לישראל.
2017 - תו מידות לאפקטיביות.
הארגון מהווה מזה שנים ספק של משרד העלייה והקליטה לנושא קשר עם מדענים ישראלים בחו"ל.
הארגון זכה במספר מכרזים של רשות החדשנות ומנהל את קהילת ecoscience עבור משרד החדשנות, המדע והטכנולוגיה.
לארגון שותפות עם כל האוניברסיטאות בישראל וחלק מהמכללות, חברות תעשייה (טבע, אורמד, תמרקין, ואלין) וארגונים פילנתרופיים (Israeli American Council)
סיימוריה (שם מדעי: Seymouria) הוא סוג של יצור נכחד ממחלקת הדו-חיים שהיה קרוב לזוחלים.
הסיימוריה חי בתקופת הפרם, לפני 270–280 מיליון שנה, באירופה ואמריקה הצפונית.
היה זה יצור קטן באורך 60 ס"מ ובעל תכונות של זוחל יותר מאשר דו-חיים.
הוא התפתח לחיות על היבשה מבלי לחזור למים והיה בעל עור יבש, רגליים ארוכות המותאמות למהירות והרגלי חסכוניים במים.
היה לו לסת גדולה עם שיניים וזנב קצר.
גולגולתו הייתה עבה כדי לעזור לזכרים להילחם איתה.
למרות דמיונו לזוחל הנקבות היו צריכות לחזור להטיל ביצים במים.
הראשנים ניזונו מיצורי מים כמו תולעים וחרקים ולאט לאט החלו לפתח גפיים חזקות ועור יבש ועברו ליבשה.
הסיימוריה היה טורף קטן שניזון מחרקים, דו-חיים קטנים יותר וזוחלים קטנים וייתכן שהוא אכל ביצי זוחלים אחרים.
הסיימוריה מוצג בסדרה "ללכת עם מפלצות", כאשר הוא מנסה לשדוד ביצי דימטרודון, אך לבסוף נטרף על ידו.
סיימון סטיבן שפרד הוא שחקן אנגלי.
הוא מוכר לצופים מהופעותיו הרבות בטלוויזיה בהן בתפקיד ד"ר ויל פרסטון בחמש עונות של הסדרה "Peak Practice" של ITV, ובתפקיד ד"ר ג'ונתן ברלינג בסדרה "חדר מיון".
שפרד נולד בבריסטול, ולמד בבית הספר קליפטון קולג'.
בהמשך למד באוניברסיטת מנצ'סטר מטרופוליטן ובבית הספר של תיאטרון בריסטול אולד ויק.
הוא היה חבר בתיאטרון הלאומי לנוער.
בנוסף לטלוויזיה הופיע שפרד בתפקידים רבים בתיאטרון ובקולנוע.
בין השאר שיחק בתפקיד לורד אשברוק בהפקה משנת 2011 של בריסטול אולד ויק למחזה "קוראם בוי" מאת הלן אדמונדסון.
סיימון שפרד הוזכר בקביעות בסדרה הקומית "Gimme Gimme Gimme" של ה-BBC בדמות מושא אהבתו של טום, והופיע בתפקיד עצמו בפרק אחד בכל עונה.
ב-16 בפברואר 2011 כיכב שפרד בתפקיד אורח בפרק ה-200 של סדרת הדרמה "רופאים" של ה-BBC.
שפרד שיחק בתפקיד סר נורמן קוונדיש במחזה "The Duck House" מאת דן פטרסון וקולין סוואש, לצדם של בן מילר ודיאנה ויקרס.
ההצגה היא פארסה פוליטית המבוססת על שערורייה שהתרחשה בפרלמנט הבריטי בשנת 2009. המחזה הועלה באוקטובר 2013 בסיבוב הופעות בן חמישה שבועות, ואחר כך הועבר לתיאטרון וודוויל בלונדון והוצג שם באביב 2014.
ב-2017 הופיע שפרד בפרק "The Sins of Others" בסדרת הטלוויזיה "האב בראון" בתפקיד אדוארד ריס.
ב-25 במרץ 2017 כיכב שפרד בסדרה "חדר מיון" של ערוץ BBC1 בתפקיד ג'ונתן ברלינג בפרק "Five Days".
באוגוסט 2018 חזר לגלם את הדמות בפרקים נוספים.
ב-1980 התחתן שפרד עם מעצבת התלבושות אלכסנדרה ביירן.