tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשנת 1957, ויליאם ל' ווייריך פרסם תוצאות מחקר שבוצע באוניברסיטת מינסוטה, שהראה שיקום קצב הלב, תפוקת הלב ולחצים ממוצעים באבי העורקים, בבעלי חיים עם חסימה שלמה של הלב, באמצעות אלקטרודה שחוברה לשריר הלב.
בשנת 1958 רופא קולומביאני, אלברטו ווג'רנו לברדה, ומהנדס חשמל קולומביאני, חורחה ריינולדס פומבו, בנו קוצב לב חיצוני, דומה לזה של הופס וזאל, ששקל 45 ק"ג והופעל על ידי סוללת רכב של 12 וולט, המחוברת לאלקטרודות המחוברות ללב.
מנגנון זה שימש בהצלחה כדי להותיר בחיים כומר בן 70, חררדו פלורז.
פיתוח טרנזיסטור הסיליקון והזמינות המסחרית שלו החל משנת 1956 היו בעלי חשיבות מרכזית בהתפתחות המהירה של השימוש בקוצבי לב.
בשנת 1958, המהנדס ארל באקן ממיניאפוליס, מינסוטה, ייצר את קוצב הלב הלביש החיצוני הראשון, עבור מטופל של קלרנס וולטון לילהי (C.
Walton Lillehei), חלוץ ניתוחי הלב-הפתוח.
קוצב הלב פעל באמצעות טרנזיסטור, שאוחסן בתוך קופסת פלסטיק קטנה, והיה לו מתג שליטה שאיפשר כוונון קצב הלב והמתח היוצא מהמכשיר.
האלקטרודות שיצאו מן הקוצב חוברו לשריר הלב, באמצעות כבלים מוליכים שהוחדרו דרך העור.
אחד מהמטופלים הראשונים שקיבלו את קוצב הלב הזה היה אישה בשנות ה-30 לחייה, במהלך ניתוח שבוצע בה בשנת 1964 במרפאת ראדקליף באוקספורד, על ידי המנתח הדרום-אפריקני ד"ר אלף גאנינג.
ד"ר גאנינג היה תלמידו של ד"ר כריסטיאן בארנרד, ראשון משתילי הלב.
ניתוח חלוצי זה בוצע בהדרכת ד"ר פיטר סלייט, קרדיולוג במרפאה, וצוות המחקר שלו בבית החולים סנט ג'ורג' בלונדון.
בשנת 1958 בוצעה גם ההשתלה הקלינית הראשונה של קוצב לב מושתל בשלמות, במכון קרולינסקה בשוודיה.
בהשתלה זו נעשה שימוש בקוצב לב שעוצב בידי רון אלמקויסט (Rune Elmqvist) והמנתח איק סנינג (Åke Senning).
הקוצב חובר לאלקטרודות שחוברו לשריר הלב באמצעות פתיחת בית החזה.
המכשיר כשל אחרי 3 שעות.
קוצב שני הוחדר והחזיק מעמד יומיים.
מושתל קוצב הלב הראשון, ארנה לארסון, עבר בהמשך עוד 26 השתלות של קוצבי לב שונים במהלך חייו, ונפטר בשנת 2001, בגיל 86.
בשנת 1959 הודגם לראשונה קוצב לב דרך הווריד על ידי סימור פורמן וג'ון שוודל.
בקוצב זה הוחדרה האלקטרודה באמצעות צנתר לווריד הבזילי.
בפברואר 1960 הושתלה במונטוידאו, אורוגוואי, גרסה משופרת של קוצב הלב של אלמקוויסט השוודי, על ידי ד"ר אורסטס פיאנדרה וד"ר רוברטו רוביו.
התקן זה שרד עד מותו של המטופל ממחלות אחרות, תשעה חודשים מאוחר יותר.
הקוצב השוודי המוקדם יותר השתמש בסוללות נטענות, שנטענו בכבל טעינה חיצוני.
זה היה קוצב הלב הראשון שהושתל ביבשת אמריקה.
באפריל 1960 הוכנסו לשימוש בקוצבי לב מושתלים שתוכננו על ידי המהנדס וילסון גרייטבאץ' (Wilson Greatbatch), לאחר מחקר נרחב בבעלי חיים.
החידוש בקוצב של גרייטבאץ' היה בשימוש בסוללת כספית כמקור אנרגיה.
המטופל הראשון שרד 18 חודשים.
השימוש הראשון בקוצב לב בצנתור דרך הווריד בשילוב עם קוצב לב מושתל, נעשה על ידי פארסונט בארצות הברית, לאגרגן בשוודיה, וז'אן-ז'אק וולטי בצרפת, בשנים 1962–1963. ההליך התוך ורידי היה כרוך בחיתוך הווריד לתוכו מוחדר הצנתר שבראשו אלקטרודה, תחת הנחיה פלואורוסקופית, עד שהאלקטרודה הגיעה אל הטרבקולות בחדר הלב הימני.
עד אמצע שנות ה-60 שיטה זו הפכה לשיטה הנפוצה ביותר.
מנתח הלב לאון אברמס והמהנדס הרפואי ריי לייטווד פיתחו והשתילו את קוצב הלב הראשון בו קצב הלב נשלט בידי המטופל, ב-1960 באוניברסיטת ברמינגהאם.
ההשתלה הראשונה הייתה במרץ 1960, ובחודש שלאחר מכן - שתי השתלות נוספות.
שלושת המטופלים התאוששו היטב ושבו לתפקוד באיכות חיים גבוהה.
עד 1966 עוד 56 מטופלים עברו השתלת קוצב לב מסוג זה, ואחד מהם שרד חמש וחצי שנים.
קוצב הלב מורכב ממספר חלקים:
גוף הקוצב (מחולל) ובו נמצא מחשב קטן.
מספר חוטים מוליכים (Lead) כתלות בקוצב הלב, אשר מחברים בין גוף הקוצב לחלל הלב, שיחד יוצרים מעגל חשמלי סגור.
תפקידו של גוף הקוצב, הוא לנטר את קצב הלב, ובמידת הצורך ליצור את האות החשמלי ולקבוע את קצב הקיצוב.
גודלו הממוצע של גוף הקוצב הוא 30.61 מ"מ ומשקלו הממוצע הוא כזה של שתי סוללות AA.
הוא עטוף בשכבת טיטניום שהוא אטום הרמטית על מנת למנוע כניסת נוזלים.
סוללת הליתיום החליפה את סוללת הכספית-אבץ המסורתית היא העלתה את אורך חיי הסוללה לכ-10 שנים ואף יותר.
משקלה של סוללת הליתיום נע בין 12.5 ל־15.5 גרם ומהווה כ־1 ל־30 ממשקל סוללת הכספית-אבץ.
סוללת קוצב הלב אמורה להחזיק בין 5 ל-15 שנים.
כאשר הסוללה נשחקת, יש צורך להחליפה.
לא ניתן להחליף רק את הסוללה, אלא יש להחליף את ההתקן כולו.
תהליך החלפת המכשיר לעיתים מהיר יותר ודורש פחות זמן החלמה מאשר תהליך השתלת קוצב הלב עצמו בפעם הראשונה.
בדיקת הסוללה מתבצעת על ידי הקוצב עצמו (המכשיר מבקר את הסוללה של עצמו) ועל ידי הרופא המטפל בכל בדיקת מעקב של המטופל אצלו.
בניגוד לדפיברילטור הנועד לספק מתח גבוה בפרק זמן קצר, קוצב הלב נועד לשימוש ארוך טווח ולכן הסוללה שלו צריכה לספק אנרגיה חשמלית קטנה בהרבה מדפיברילטור כ־25 מיקרוג'ול בניגוד ל־15–40 ג'ול שיש בדפיברילטור.
סוללת הליתיום מאופיינת בהתנגדות הפנימית הגבוהה שלה, דבר המאפשר עבודה בזרמים נמוכים.
העבודה שהסוללה צריכה לבצע היא בין 100 ל-200 מיקרוואט.
המתח המינימלי הנדרש לעבודתו של קוצב הלב הוא 2.2V ובעקבות ההתנגדות הפנימית זרם העבודה הוא 20 מיליאמפר – כלומר, מכיוון שהעבודה הנדרשת היא נמוכה, מתבצע שימוש בזרם נמוך, דבר המוביל לכך שישנו שימוש בעוצמה שאינה מסכנת את המשתמש.
נפח הסוללה הוא 2Ah (נפח של כשתי סוללות AAA) וקצב שחיקת הסוללה הוא כ-10% ב־5 שנים.
עקב ירידת המתח של הסוללה עם הזמן, הסוללה מיוצרת עם מנגנון סוף החיים (EOL – end of life), המתריע לרופאים שנדרשת החלפת סוללה.
מנגנון זה מונע עצירה פתאומית של קוצב הלב עקב חוסר בסוללה ומציל את חיי המטופל.
הסוללות מיוצרות באמינות מאוד גבוהה של 99.6% לעבודה עבור אורך חיים של שמונה שנים.
וקצב הכשל הוא 0.005% של כשלי סוללה לחודש.
המעבד מכיל טכנולוגיה (טלמטריה) ששולחת פלט, חשה ומעבדת מידע.
בחלק מקוצבי הלב החדשים יותר ישנה טכנולוגיה מתקדמת, שיכולה למדוד את טמפרטורת הדם, מספר נשימות של המטופל והפעילות החשמלית של הלב.
האלקטרודה מוקפת זכוכית, אשר שומרת על חותם הרמטי, כדי לספק את החיבור החשמלי של החוט המוליך אל גוף הקוצב.
בקצה החוט המוליך ישנה אלקטרודה, אשר אחראית על הממשק והעברת האנרגיה החשמלית בין גוף הקוצב, לבין שריר הלב (myocardium).
בנוסף לכך, החוט המוליך אחראי על העברת המידע של הפעילות האלקטרונית של הלב.
ערוץ אחד מעביר את האלקטרונים מגוף הקוצב לקצה של חוט האלקטרודה.
הערוץ השני מחזיר את האלקטרונים.
בעבר, היה באלקטרודות ערוץ אחד בלבד של מעבר האלקטרונים, כך שהמעבר השני נעשה דרך קיר בית החזה של המטופל (דרך הרקמות), חזרה אל הקוצב.
מרבית החוטים המוליכים עשויים משני סלילים מוליכים.
הסיבה לכפילות הסלילים היא כדי לייצר יתירות, שתוכל לכפות במצב שבו אחד הסלילים לא עובד.
סלילים אלו עשויים מסגסוגת של מתכות.
בחלקו החיצוני, החוט המוליך עטוף בשכבות של חומר מבודד.
כדי שהחוט המוליך יוכל לעורר שינוי בשריר הלב, הוא זקוק לצפיפות זרם גדולה בנק' ספציפית.
על מנת לענות על צורך זה ולשמור על חיי הסוללה לאורך זמן רב יותר, קצה החוט הופך להיות קטן מאוד.
על ידי הקטנת הנקודה שנמצאת בממשק עם שריר הלב, ניתן להגדיל את צפיפות המטען באותה נקודה.
צפיפות המטען וההתנגדות גדלים, דבר התורם גם הוא לשמירת חיי הסוללה לאורך זמן רב יותר, משום שפחות זרם יוצא מן הסוללה.
בנוסף לכך, ישנו חומר ארוג בסמוך לחור החוט המוליך שדרכו עוברים האלקטרונים.
דבר זה נועד כדי למנוע עיכוב של הזרם החשמלי מהקוצב.
בעזרת חומר זה, ניתן היה להגדיל את שטח המגע המיקרוסקופי, מבלי להגדיל את גודלו הגאומטרי.
החוט בחלקו החיצוני עטוף בשכבות של חומר מבודד.
מרביתם של החוטים המולכים עשויים משני סלילים מוליכים.
הסיבה לכך הוא יתירות על מנת לתת גיבוי במצב שאחד הסלילים לא עובד.
הסלילים הללו עשויים מסגסוגות של מתכת.
קיימים מספר סוגים של קוצבי לב, המותאמים למטופל על פי הצורך הטיפולי הנדרש ולפי הפרעת הקצב ממנה הוא סובל.
תפקידו של קוצב הלב הדו-לשכתי, הוא להגביר את קצב הלב כאשר הקצב איטי.
קוצב לב זה עוזר לשני החדרים לעבוד יחד, להתכווץ ולהרפות בקצב המתאים – וכך מתקבל סנכרון ההתכווצויות.
ההתכווצות מאפשרת לדם לזרום כראוי מהעלייה הימנית לחדר ימין.
הקוצב מושתל בצד ימין או שמאל של הלב, מתחת עצם הבריח.
בתהליך ההשתלה, מושתלות שתי אלקטרודות דרך הוריד האקסילרי (תת בריחי) אל הלב עצמו.
אלקטרודה אחת ממוקמת בחלק העליון של הלב (העליות) והאלקטרודה השנייה ממוקמת בחלק התחתון של הלב (החדרים).
תהליך השתלת קוצב לב דו-לשכתי אורך כשעה, ההחלמה מהירה וניתן להשתחרר מבית החולים לאחר כ־24 שעות.
קוצב זה נחשב לפשוט ביותר.
הוא משמש למתן פולסים חשמליים באחד ממדורי הלב.
קוצב לב חד-לשכתי הוא בעל אלקטרודה אחת המחוברת לאחת מהלשכות, נכנס דרך וריד נבוב עליון אל חדר ימין או עליה ימין.
לעיתים הקוצב יוכנס לעליה הימנית כאשר יש הפרעה בקוצב הראשי (SA node).
הקוצב המושתל מדמה דפולריזציה בעלייה ימנית.
הפעילות החשמלית עוברת לעלייה השמאלית, דרך הקוצב המשני (AV node) לחדרים וכך נוצרת התכווצות נורמלית של הלב.
אך, בדרך כלל יוכנס הקוצב לחדר הימני (ממשיך מהעלייה הימנית דרך המסתם הטריקוספידלי) אצל אנשים להם יש הפרעה בקוצב המשני.
הקוצב המושתל מעורר את התכווצות החדרים באופן ישיר.
תפקידו של הדפיברילטור הוא לטפל בדופק לב מהיר (בדרך כלל יותר מ־200 פעימות בדקה) שעלול לגרום לדום לב.
לקות מסוימת במערכת ההולכה החשמלית של הלב, גורמת לפעימות לב מואצות ועל ידי כך, להפסקת הזרמת הדם מן הלב אל איברי הגוף השונים (כלומר, דום לב).
אם אדם סובל מהפרעות קצב מסוכנות, או נמצא בסיכון להפרעה כזו, מומלץ על השתלת דפיברילטור אוטומטי.
בתוך הדפיברילטור ישנה מערכת שמזהה מתי הלב נכנס להפרעה מהירה ונותנת "שוק חשמלי" אשר מפסיק את הדופק המהיר והלב חוזר לקצב תקין.
אם נמדד קצב לב מהיר, אך באותה העת מצבו של המטופל יציב, המערכת תיתן טיפול שקט למספר שניות על מנת להחזיר את קצב הלב למצב תקין.
בעבר, היה הדפיברילטור מכשיר כבד וגדול ששימש רק את בתי החולים.
היום, עם הטכנולוגיה המתקדמת הקטינו את מכשיר דפיברילטור המושתל (בתחילת שנות ה־80), כך שהמכשיר הפך להרבה יותר מתקדם ובעל סוללה חזקה.
תהליך השתלת הדפיברילטור אורך כשעתיים באופן דומה להשתלת קוצב רגיל.
ההחלמה מהירה וניתן להשתחרר מבית החולים לאחר 24 שעות.
מטרתו של קוצה הלב הדו-חדרי, הוא לטפל בחולים הסובלים מאי ספיקת לב קשה.
קוצבים אלה שימושיים ביותר כאשר קוצב הלב הטבעי לא מתפקד.
לקוצב זה שלוש אלקטרודות (בניגוד לקוצב לב רגיל-דו לשכתי).
אלקטרודה אחת ממוקמת בחלק העליון של הלב (עליה ימין), אלקטרודה שנייה ממוקמת בחלק התחתון של הלב (חדר ימין) והאלקטרודה השלישית מוחדרת לחדר שמאל דרכו מועברים אותות חשמליים שגורמים לשני צידי הלב לפעום בו זמנית.
לאנשים רבים עם אי ספיקת לב, החדרים אינם מתכווצים באותו הזמן.
קוצב לב זה, כאמור, מתאם את התכווצות החדרים, כדי ששניהם יתכווצו יחד.
תיאום זה עוזר ללב להזרים דם בצורה יעילה יותר ויכול להקל על סימפטומים כמו קוצר נשימה, חולשה, וכן שיפור כללי במצב הבריאותי.
תהליך השתלת הדפיברילטור אורך כשלוש עד ארבע שעות באופן דומה להשתלת קוצב רגיל.
ההחלמה מהירה וניתן להשתחרר מבית החולים לאחר 24 עד 48 שעות ממועד ההשתלה.
קוצב לב דו-חדרי אינו מרפא את בעיית אי ספיקת הלב, אך הוא משפר את איכות החיים.
קוצב לב זעיר זמני מופעל על ידי אור
גודלו של קוצב הלב הזעיר הוא פחות מגודלו של גרגיר אורז, והוא מיועד לוויסות זמני של קצב הלב.
קוצב הלב הזעיר מוחדר על ידי מזרק, פועל על ידי אור והוא מתכלה על ידי התמוססות בנוזלי הגוף בחלוף הצורך בו.
הלב פועל באמצעות סדרת אותות חשמליים שחוזרת על עצמה.
הסדרה מתחילה בייצור האות החשמלי על ידי הקוצב הראשי של הלב ה־SA Node, אשר ממוקם בין עלייה ימין לווריד הנבוב העליון.
הקוצב שולח אות חשמלי שגורם לעלייה ימין להחל בפעולת הכיווץ.
לאחר מכן, האות ממשיך אל הקוצב המשני ה-AV Node אשר ממוקם בין עלייה ימין לחדר ימין.
זה בתורו מעביר את האות למערכת היס (Bundle of His) ומשם על ידי שתי הסתעפויות הזרם מפוזר בחדרים מלמטה למעלה בעזרת סיבי פורקייניה, דבר הגורם לכיווץ החדרים.
מטופלים בעלי הפרעות קצב חווים תופעות קליניות מגוונות כמו עלפון, איבוד הכרה פתאומי, פלפיטציות ועוד.
את הפרעות הקצב מאבחנים תחילה בעזרת שינויים בהולכה החשמלית של הלב על ידי בדיקת אק"ג (שאינה פולשנית) ומאפשרת זיהוי מדויק למדיי אם אכן קיימות הפרעות קצב.
בעזרת מעקב אחר מעבר הפולס החשמלי הנוצר על ידי הקוצב הראשי של הלב, על מעברו לקוצב העלייתי-חדרי, סיבי פורקנייה ופיזורו וכן תרגומו לגלים, מציג מכשיר האק"ג את התוצאות אשר פענוחן יביא לאבחנה.
המצבים של הפרעות קצב אשר יטופלו על ידי השתלת קוצב לב:
מצב בו יש בעיה בייצור הפולס החשמלי במוקדים מסוימים בלב, בייחוד בתפקוד לקוי של הקוצב הראשי של הלב, ה-SA Node המתבטא לרוב בברדיקרדיה (דופק איטי של הלב)
מצב בו ישנה בעיה בהולכה החשמלית של הלב.
השתלת הקוצב הראשונה נעשתה בשנות ה-50 של המאה ה-20 (8.10.58), קוצב זה החזיק שלוש שעות בלבד, הניסיון השני של ההשתלה החזיק כשבוע אחד בלבד.
מאז, קוצב הלב עבר מספר שינויים, ביניהם- הקטנת גודלו וכן הארכת תוחלת השימוש בו.
קוצבי הלב המודרניים בעלי יכולות מגוונות המתאפשרות בשל שימושם במספר חיישני קצב שונים כגון: פעילות או תנועה, אוורור לדקה או מרווחי QT.
צורות השימוש בקוצב הלב נקראות על ידי קוד בן חמש אותיות.
מייצגת את החדר/ העלייה, עליה מתבצעת פעולת הקיצוב:
O- על אף אחד מהם (לא על החדר ולא על העלייה).
A- על העלייה (מלשון Atrium).
V- על החדר (מלשון Ventricle)/
D- מלשון דואלי (על החדר ועל העלייה יחד).
מציינת את החדר/ העלייה, בה מתרחשת החישה, כלומר, איסוף המידע אודות קצב הלב (אותן אותיות כפי שמתואר לעיל).
מציינת את התגובה לאירוע שהורגש:
I- עיכוב/ מעצור (מלשון Inhibition).
D- מהווה שילוב של I ו-T.
מתייחסת לקצב התגובה R- Rate responsive.
מתייחסת לפונקציה נוספת של קוצב הלב הנקראת אנטיטכיקרדיה (פונקציה שקיימת בקוצבי לב אצל חולים הסובלים מטכיקרדיה- קצב לב מהיר), אשר מתנגדת למצבי טכיקרדיה.
אם קיימת טכיקרדיה ומושתל קוצב עם פונקציה של אנטיטכיקרדיה, האות החמישית תיוצג כך:
D- שילוב של P ו-S.
קוצב הלב מושתל באזור החזה ומחובר בחלקו העליון למערכת הולכה, אשר בקצוותיה אלקטרודות, המושתלות בתוך הלב (מס' האלקטרודות שיושתלו יהיה בהתאם למצבו הקליני של המטופל).
האלקטרודות מעניקות לקוצב את יכולת החישה שלו לקצב הלב וכן קיצוב בעת הצורך.
ניטור קצב הלב אחר הפעילות החשמלית של הלב (בודק שהקצב תואם לקצב שהוגדר לו וכן מזהה את הקצב הטבעי של הלב) מתבצע בעזרת האלקטרודות.
הן קולטות ושולחות את הסיגנלים החשמליים הטבעיים של הלב, העוברים בעת פעילות הקיצוב הטבעית שלו וכאשר סיגנלים אלו לא מגיעים אל הקוצב, או שמא הקצב יורד מתחת לקצב המינימלי שהוגדר במכשיר, הקוצב מייצר ושולח גירוי חשמלי דרך האלקטרודות ללב.
בכך, גורם להחזרת הקצב הסדיר של הלב וכן לכיווץ אידיאלי של העליות והחדרים.
כלומר, כאשר קצב הפעימות תקין, המכשיר לא ייקח חלק בקיצוב הלב- משמע, הוא פועל כקוצב לפי דרישה.
כל הקוצבים המושתלים סבלו מבעיה של חוסר אמינות ואורך חיים קצר של סוללת הכספית (תא אנרגיה ראשוני).
לקראת סוף שנות ה-60 מספר חברות פיתחו קוצבי לב מונעים בידי איזוטופים, אך פיתוח זה נעצר עם פיתוחו של הקוצב המופעל בסוללת ליתיום, על ידי וילסון גרייטבאץ'.
סוללות ליתיום הפכו לסטנדרט בקוצבי לב.
מכשול נוסף למהימנות של קוצבי הלב המוקדמים היה התפשטות אדי מים מנוזלי הגוף דרך השרף האפוקסי שהקיף את הקוצב, באופן שהשפיע על המעגל החשמלי.
על תופעה זו התגברו באמצעות עטיפת קוצב הלב באריזת מתכת אטומה הרמטית.
גם טכנולוגיה זו, העושה שימוש בטיטאניום כמתכת העוטפת, הפכה לסטנדרט בייצור קוצבי לב.
הראשונים שעשו בה שימו היו TELECTRONICS באוסטרליה בשנת 1969, ו־Cardiac Pacemakers Inc ממיניאפוליס, בשנת 1972.
שותפים נוספים שתרמו לפיתוח קוצבי הלב בימיהם הראשונים היו בוב אנדרסון מ-Medtronic Minneapolis, ג'פרי דייוויס מבי"ח סנט ג'ורג' בלונדון, בארו ברקוביץ' ושלדון טאלר מ־American Optical, ג'פרי וויקאם מ-Telectronics Australia, וולטר קלר מ-Cordis Corp.
of Miami, האנס ת'ורנאנדר שהצטרף אל רון אלמקוויסט ב-Elema-Schonander בשוודיה, ז'אנווילם ואן דן ברג מהולנד, ואנתוני אדוצ' מ-Cardiac Pacemakers Inc.
בשנת 2013, מספר חברות הכריזו על פיתוח מכשיר שיוכל להיות מוחדר אל הלב דרך עורק הרגל, ללא ניתוח פולשני.
מתקנים אלה הם בערך בגודל ובצורה של קפליית מולטי-ויטמין, קטנים בהרבה מגודלו של קוצב הלב ה"מסורתי".
לאחר ההשתלה, קוצב הלב מתחבר אל השריר באמצעות 'שיניים', ומייצב את קצב הלב.
מהנדסים ומדענים עובדים כעת על סוג זה של אביזר.
בנובמבר 2014 הושתל קוצב מסוג זה מתוצרת Medtronic Micra במטופל ביל פייק מאלסקה, בבית חולים בפורטלנד, אורגון, על ידי ד"ר ד.
הכריזו על מחקר תצפיתי בהחדרת קוצב לב ללא מוליך, להערכת הטכנולוגיה של קוצב Nanostim ללא מוליך.
קוצב ה-Nanostim קיבל אישור רשויות התקינה האירופאיות (סימון CE) בשנת 2013. מחקר ההערכה שנערך אירופה הופסק לאחרונה לאחר שהתגלו שישה מקרים של התנקבות שהובילו למות המטופלים.
לאחר חקירה ובדיקה שב המחקר להיערך, אך בארצות הברית עדיין לא אושרה טכנולוגיה זו לשימוש על ידי ה-FDA.
הציפייה היא כי קוצבי לב דו-תאיים ללא מוליך יהפכו לטיפול זמין ומומלץ לחולים עם חסימה של חדרי/עליות הלב, לאחר פיתוח נוסף.
בספטמבר 2024 פורסם שבבית החולים אסותא רמת החייל תבוצע השתלת קוצב לב בהליך צנתורי מוורידי הגפיים ללא צורך בניתוח.
קוצב הלב מותקן ומקובע ישירות בעלייה הימנית של הלב.
קיצוב לב מלאכותי קבוע מתבצע על ידי הנחת מוליכים (leads) בין הלב לבין מכשיר אלקטרוני המושתל בגוף החולה.
למוליכים אלו משימה כפולה: זיהוי קצב הלב הטבעי (אם קיים), וגירוי חשמלי מתאים כדי להגיע לקצב לב מספק.
חולים שבגופם מושתל קוצב לב מלאכותי נתונים תחת מעקב רופא.
במסגרת מעקב זה מתבצעת בדיקה שבה יכול הרופא לתשאל את המכשיר ולברר פרטים על מצב החולה ומצב קוצב הלב.
קוצבי לב מצוידים בסוללה בעלת אורך חיים סופי (של עד עשר שנים, למשל).
במסגרת המעקב שמתבצע אחרי מצב החולה והקוצב קובעים את מועד החלפת הסוללה (למעשה מחליפים את הקוצב כולו).
כדי שהלב יוכל לפעום – להתכווץ ולהתרפות, צריכים תאי השריר הבונים את העליות להתכווץ ולהתרפות יחד, וכן תאי השריר של החדרים מתכווצים ומתרפים ביחד.
לפעולה מאומצת זו של הלב אחראי אזור קטן בלב, הנקרא קוצב לב (קשר הגת והפרוזדור)
קוצב לב הוא קבוצה של תאים מיוחדים השולחים לשריר הלב אותות חשמליים.
האותות החשמליים הללו גורמים לכך שכל התאים בעליות יתכווצו ויתרפו באותו הקצב.
אחרי עיכוב זמן קצר הנגרם על ידי תאים מיוחדים, האות החשמלי מגיע לחדרים וגורם להם להתכווץ.
הכיווץ הזה מתחיל מתחתית החדר ובכך סוחט את הדם החוצה לעורקים.
קוצב הלב מאפשר ללב לעבוד באופן עצמאי, מבלי לקבל פקודות מהמוח, כמו מיכשור חשמלי הפועל על סוללות.
אצל אנשים מבוגרים מתעוררות לעיתים בעיות בפעולתו של קוצב הלב, ואז חלה הפרעה בקצב הלב ומשתבשת פעולתו.
הפרעת קצב עלולה לשבש לחלוטין את פעולת הלב והיא מהווה סכנה לחיי האדם.
הפרעות בקצב הלב מתרחשות ללא התרעה מוקדמת ובכל מקום שהאדם נמצא בו.
פותחו מכשירים באמצעותם יכולים אנשים לשלוח הקלטה של הפעילות החשמלים של לבם דרך הטלפון כאשר בצידו השני של הקו יושב רופא, או מומחה אחר, והוא מפענח את ההקלטה ומקבל מידע על תפקוד הלב אצל הנבדק.
כשקצב הלב איטי – ניתן להשתיל מכשיר אלקטרוני קטן – קוצב לב מלאכותי.
מכשיר זה פועל על סוללות ומייצר אותות חשמליים בקצב קבוע בדומה לקוצב הלב הטבעי.
הקוצב המלאכותי מאפשר לאנשים רבים הסובלים מקצב לב איטי לשפר את איכות חייהם.</span></span>
עד היום חולים עם קוצב לב היו מנועים מלעבור בדיקת MRI, (בדיקה בתהודה מגנטית המשמשת להדמיית הגוף ללא שימוש בקרני רנטגן).
במהלך הבדיקה נוצרים שדות מגנטיים חזקים העלולים לסכן את הקוצב ואת המוליכים (Leads) וכן את המטופל מושתל הקוצב.
כיום מפותח דור חדש של קוצבים ומוליכים תואמי MRI בשם: SureScan שעברו התאמות המאפשרות ביצוע MRI למטופל נושא קוצב בבטחה.
קוצב לב מלאכותי ודפיברילטור קבוע
חולים אשר נמצאים בסכנה של פרפור פרוזדורים (עליות וחדרים) עשויים להזדקק לקוצב משולב עם דפיברילטור (ICD).
זהו מכשיר שבנוסף ליכולתו לתפקד כקוצב לב רגיל, יכול לזהות מצבים בהם זקוק החולה לשוק חשמלי כדי לחזור לפעילות לבבית תקינה.
במצב של פרפור (כאשר החדרים מתכווצים מעל קצב מסוים), המכשיר יכול לספק שוק חשמלי.
יתרונם של מכשירים אלו לעומת דפיברילטורים חיצוניים הוא שהם מאפשרים לחולה חופש תנועה ואינם גורמים לכוויות בדרך כלל.
קוצבי לב חיצוניים משמשים לייצוב ראשוני של חולה.
קיצוב חיצוני מתבצע על ידי הנחת שני מגעים על בית החזה.
כאשר מעבירים זרם חשמלי בין שני מגעים אלו, יוצרים גירוי חשמלי בשרירי בית החזה, ובכלל זה שריר הלב.
גירוי זה גורם להתכווצות שריר הלב ומאפשר פתרון זמני עד השתלת קוצב לב מלאכותי קבוע.
קוצבי לב חיצוניים אינם יעילים כמו קוצב לב שמשתמש במוליכים כדי לקצוב את הלב ישירות.
הם גם גורמים לתחושת אי-נוחות כיוון שהם גורמים להתכווצות כל שרירי בית החזה.
סינכרון מחדש של התכווצות החדרים
ישנם סוגים רבים של קוצבי לב מלאכותיים.
אחת ההתפתחויות נוגעת לסינכרון מחדש של התכווצות שני החדרים (Cardiac Resynchronization Therapy - CRT).
במקרים של פגיעה בקיצוב הטבעי של הלב משתנה אופי התכווצות הלב.
שני החדרים מתכווצים בצורה מעט לא טבעית, כיוון שהאות החשמלי שגורם לגירוי אינו מתפשט באותו אופן כמו האות הטבעי.
CRT משתמש בחוט מוליך נוסף כדי לגרום לאות אשר פועל באופן דומה לאות הקיצוב הטבעי.
התוצאה היא התכווצות יעילה יותר של הלב.
CRT נמצא כמועיל מאוד לחולים מסוימים, במיוחד כאלו עם אי-ספיקת לב קשה.
בשנות ה-60' פותח במחלקה לקרדיולוגיה בבית החולים תל-השומר בניהולו של פרופ' הנרי נויפלד ובשיתוף עם מכון ויצמן למדע קוצב RF שהורכב ממקלט זעיר להשתלה, שהיה מקבל שידור גלי רדיו בעלי עוצמה מתאימה והופך אותם לגירוים חשמליים, ומשדר שפעל מחוץ לגוף, והעביר את האנרגיה דרך העור למקלט המושתל.
בהמשך, הוחלט בחברת אלתא מערכות לקלוט את פיתוח הקוצב, נוצר אב-טיפוס, ואף נרשם פטנט בארצות הברית על חיבור מיוחד בין הקוצב לאלקטרודת הגירוי.
הפיתוח נעצר בשל שינויים בסדר העדיפויות של החברה.
במחצית השנייה של שנות ה-70' פיתחה חברת Mennen Medical הישראלית, באמצעות צוות מדענים ישראלי בראשות ד"ר שמואל ירושלמי, קוצב לב "כחול לבן", בתמיכת לשכת המדען הראשי במשרד התעשייה והמסחר, וקרן בירד (BIRDF).
פעילות המו"פ והייצור נרכשה בהמשך על ידי חברת Omikron Scientific.
בשנת 2015 הושתל לראשונה בישראל קוצב לב במטופל בן 92. בשנת 2020 הושתל קוצב לב למטופל בן 104, ובשנת 2002 במטופל בן 107.
ביולי 2023 עבר בנימין נתניהו הליך להשתלת קוצב לב בהמרכז הרפואי ע"ש חיים שיבא – תל השומר, בעקבות הפרעת קצב לב שממנה הוא סובל.
בתחילת 2024 בוצעו בהמרכז הרפואי שמיר השתלות ראשונות בארץ של קוצב לב הזעיר והחדשני מסוג Micra AV-2.
קופת חיסכון היא קופסה שבה שומרים וצוברים מטבעות.
בשיטה הכלכלית המודרנית, הקופסה הביתית מוחלפת פעמים רבות בקופה וירטואלית המנוהלת בבנקים ומכונה "תוכנית חיסכון".
קופות חיסכון משמשת כיום בעיקר ילדים והן מעוצבות לעיתים כדמויות צעצוע.
בעבר היה נפוץ במדינות המערב עיצוב בדמות חזיר, מקרמיקה או חרסינה.
כיום עיצוביהן מגוונים והן עשויות בעיקר מפלסטיק.
בין השאר קיימות קופות חיסכון מכניות וחשמליות.
ביפן מקובל עיצוב מנקי נקו ("החתול הרומז" בתרגום חופשי), בדמות חתול.
לקופות חיסכון המיועדות לילדים מטרה חינוכית - יצירה וחיזוק של תודעת חיסכון ותכנון הוצאות.
בקופות מסורתיות הכסף משולשל לקופה דרך חריץ, ויש צורך לנתץ את הקופה על מנת לרוקנה, ובכך לחייב את הילד להצדיק את החלטותיו.
הסיפור הקצר "לשבור את החזיר" שנכתב על ידי הסופר אתגר קרת עוסק בניסיון חינוך מעין זה לילד שנקשר רגשית אל קופת החיסכון שלו.
קופות מודרניות כוללות לרוב פתח ריקון בתחתית הכלי ומייתרות את הצורך לשברו.
קופות החיסכון הפכו גם לפריט אספנות והן אף נמכרות כחפצי אמנות מודרנית.
בשנות השישים הפעילו הבנקים בישראל תוכניות חיסכון לילדים, שבמסגרתן קיבלו הילדים מהבנק קופת חיסכון עשויה מתכת, אספו בה כסף, והביאו אותה מפעם לפעם לסניף הבנק, לשם הפקדת הסכומים שהצטברו בקופה.
תוכניות מסוג זה היו "דן חסכן" של בנק הפועלים ו"נח" (נוער חוסך) של בנק לאומי, הילדים שהשתתפו בתוכניות אלו קיבלו שי מהבנק שהתאים לגילם (לרוב שעשוע חינוכי).
התוכניות הופסקו כאשר האינפלציה הגואה בין סוף שנות ה-70 לאמצע שנות ה-80 הפכה אותן לבלתי הגיוניות כלכלית.
גם לאחר שהודברה האינפלציה לא חזרו לפעול, משום שהתפתחה הבנקאות לנוער במסגרתה נפתחים חשבונות בנק לנערים כבר מגיל צעיר יחסית (לרוב 16).
קוצ'י (במלאיאלאם: ), הידועה גם בשמה הקודם קוצ'ין, היא העיר השנייה בגודלה במדינת קרלה בהודו, ואחת מערי הנמל העיקריות של הודו.
העיר המכונה גם "מלכת הים הערבי", ממוקמת במחוז ארנקולם, כ-220 קילומטר צפונית לבירת מדינת קרלה, טריוונדרום.
קוצ'י העתיקה כללה חצי אי וקבוצה של איים שכללו את האי וילינגדון, פורט קוצ'י מטנצ'רי וכו'.
קוצ'י כוללת את העיר ארנקולם, קוצ'י העתיקה, קומבלנג'י והאיים המרוחקים יותר.
במשך מאות שנים רבות עד לשלטון הבריטי בהודו וגם במהלכו הייתה קוצ'י מקום מושבה של נסיכות קוצ'י.
בקוצ'י הייתה קהילה יהודית, אשר עלתה ברובה לישראל בשנות החמישים של המאה העשרים.
קוצ'י הייתה מרכז של סחר התבלינים ההודי במשך מאות שנים.
ההתייחסות הכתובה הראשונה לקוצ'י מצויה בספרים שכתב הנוסע הסיני מה חואן במהלך ביקורו בקוצ'י במאה ה-15 כחלק ממסעו של האדמירל הסיני ג'נג חה.
הפורטוגזים, בפיקודו של פדרו אלברש קברל (מגלה ברזיל), הגיעו לקוצ'י לראשונה ב-24 בדצמבר 1500 ושלטו בה עד 7 בינואר 1663. בתאריך זה כבשו ההולנדים את העיר.
הולנד העבירה את העיר והשטחים סביבה לשלטון בריטניה בתמורה לאי בנגקה (באינדונזיה) כתוצאה מהחוזה האנגלו-הולנדי של 1814.
עד להגעתם של הפורטוגזים היו הנוצרים היחידים בקוצ'ין נוצרים של סנט תומאס.
מאז בואם של הפורטוגזים הפכה הדת הקתולית להיות הדת השולטת בעיר.
כ-35% מתושבי העיר הם קתולים, אחד הריכוזים הנוצריים הגדולים ביותר בהודו.
בשנת 1524 נקבר בכנסיית "סנט פרנסיס" מגלה הארצות הפורטוגזי ואסקו דה גאמה, עצמותיו הועברו לפורטוגל ב-1539.
קוצ'ין נשארה בירת מדינת קרלה מסוף המאה ה-18 עד שהצטרפה לאיחוד ההודי ב-1947. קוצ'ין הייתה הנסיכות הראשונה שהצטרפה לאיחוד מרצון.
העיר קוצ'י כוללת את האזורים הבאים:
קוצ'י העתיקה הכוללת את מטנצ'רי, פורט קוצ'י, פאלורותי, ותופומפאדי
הפרברים המרוחקים, קאלאמאסרי וקאקאנאד המצויים בצפון מזרח.
הפרבר המרוחק טריפוניתורה המצוי בדרום מזרח
קבוצת איים המפוזרת באגם ומבאנאד.
קוצ'י מצויה ברובה בגובה פני הים והעיר כולה משתרעת על שטח של 125 קמ"ר.
האי וילינגדון הוא אי מלאכותי שנוצר באגם ומבאנאד בפיקוחו של הלורד הבריטי וילינגדון.
קוצ'י היא נמל טבעי על הים הערבי הממוקם בקצה הצפוני של רצועת אדמה צרה שאורכה כ-19 קילומטר ורוחבה פחות מקילומטר וחצי.
במקומות רבים המופרדת מהיבשה על ידי לשונות ים ושפכי הנהרות המתנקזים מהרי גהט המערביים.
קוצ'י נחשבת לנמל הטבעי הבטוח ביותר בהודו.
האקלים בקוצ'י הוא בדרך כלל טרופי שאין בו שינויים קיצוניים.
הטמפרטורה נעה בטווח שבין 20°C-35°C.
גשמים כבדים המלווים בסופות רעמים נפוצים בתקופה יוני עד ספטמבר בשל המונסון הדרום־מערבי.
הגשמים קלים יותר בתקופה אוקטובר-דצמבר בשל השפעת המונסון הצפון־מערבי.
כמות הגשמים השנתית הממוצעת היא 3,500 מ"מ לשנה המתפרשים בממוצע על 132 ימי גשם בשנה, רובם תוצאה של המונסון הדרום־מערבי.
נפח המסחר בקוצ'י הוא הגדול ביותר בקרלה.
כלכלת העיר מבוססת בעיקר על מגזר השירותים.
באזורי המסחר העיקריים מצויים קמעונאים של זהב וטקסטיל, יצוא פירות־ים ותבלינים, תוכנה, תיירות, שירותי בריאות, בנקאות ומספנות.
קוצ'י היא משכן הבורסה הבינלאומית לפלפל, שבה נקבע מחירו העולמי של הפלפל השחור.
מקורות הכנסה נוספים: העברת כספים מקרובי משפחה המתגוררים בארצות חוץ, ותיירות ושירותים נלווים שהפכו לתורמים משמעותיים להכנסות העיר.
ממשלת המדינה נתנה עדיפות להקמת חברות העוסקות בטכנולוגיית המידע וחברות המיישמות מיקור חוץ.
בין המיזמים שהוקמו, "פארק המידע של קוצ'י" המוגדר "אזור מיוחד להכנת יצוא" (SEPZ – באנגלית Special Export Processing Zone).
נמל הדיג של קוצ'י הממוקם בתופומפאדי הוא נמל דיג עיקרי במדינת קרלה ומספק דגה לצרכים מקומיים ולייצוא.
המעסיקים העיקריים בעיר כוללים את:
נמל התעופה הבינלאומי של קוצ'ין (CIAL), הנמצא בנדמבאסרי, 30 ק"מ צפונית לעיר.
זהו נמל האוויר הראשי של מדינת קרלה.
הנמל מפעיל גם מסוף מטענים עבור עיקר המדינה.
זהו נמל התעופה הראשון בהודו הפועל כשותפות פרטית-ציבורית.
מפקדת הצי הדרומי של חיל הים ההודי ממוקמת בוונדורותי כ-5 ק"מ דרומית למרכז העיר.
מספנת קוצ'ין - מעסיק עיקרי בעיר ואחד ממפעלי בניית אוניות הגדולים ביותר בדרום הודו.
קרן נמל קוצ'ין, ממוקמת על האי וילינגדון, מפקחת על נמל קוצ'ין.
בתי הזיקוק לנפט ממוקמים באבאלאמדו בשולי העיר.
דשנים וחומרים כימיים טרוונקור (FACT) ממוקמים באודיוגאמנדל ובאבאלאמדו.
בית המשפט העליון של קרלה נמצא בעיר, עקב כך שירותי עריכת דין תורמים משמעותיים לכלכלה.
תיירות ותעשיות נלוות מעסיקים מספר רב של מתושבי העיר.
תוכנה - קוצ'י הפכה ליעד ראשי עבור חברות מחשבים ותוכנה.
קוצ'י מחוברת לעולם באמצעות כבלים תת-ימיים המאפשרים העברת מידע במהירות של 15 ג'יגהבייט לשנייה.
יכולת זו מושכת חברות כדוגמת Wipro ו-Tata לפארק המידע שהקימה ממשלת קרלה.
תעשייה כימית - אלור (אודיוגאמנדל) הוא אי בשטח של 11.2 קמ"ר הממוקם 17 ק"מ צפונית לעיר קוצ'ין והוא אזור התעשייה הגדול ביותר בקרלה.
באי יש יותר מ-247 מפעלים המייצרים מוצרים כימיים ופטרוכימיים, קוטלי חרקים, כימיקלים לעיבוד גומי, דשנים ומוצרי עור.
קוצ'י הוא המרכז האדמיניסטרטיבי של מחוז ארנקולם.
העיר מנוהלת על ידי ראש העיר והחברה המוניציפלית של קוצ'ין.
עם זאת, סמכויות השלטון העיקריות מצויות בידיו של ה"גובה המחוזי" (district collector - שם שהוא שריד מהתקופה הקולוניאלית של הודו) - פקיד ממשלתי הממונה בידי הממשלה ההודית המרכזית.
בראש משטרת קוצ'י עומד מפקח שהוא קצין של שרות המשטרה ההודית, ה-IPS.
המשטרה בקוצ'י כפופה למשרד הפנים של המדינה.
משטרת התנועה הוא גוף חצי עצמאי הכפוף למשטרת קוצ'י.
בית המשפט העליון של קרלה ממוקם בקוצ'י, וכן מצוי בקוצ'י גם בית משפט מחוזי.
לקוצ'י מוקצים חמישה מושבים בבית הנבחרים של קרלה ומושב אחד ללוק סבהה (הבית התחתון של הפרלמנט ההודי).
מגוון של אמצעי תחבורה מחבר את קוצ'י עם הודו ושאר העולם - כבישים, מסילת ברזל, תעבורה ימית ואווירית.
בקוצ'י יש שדה תעופה בינלאומי (CIAL) הנמצא כ-30 ק"מ צפונית לעיר.
נמל הים של קוצ'י הוא אחד הנמלים הראשיים בהודו.
יש בעיר שתי תחנות רכבת "צומת ארנקולם" ו"ארנקולם" (שהמקומיים מכנים תחנות הרכבת "הצפונית" ו"הדרומית" בהתאמה).
התחבורה הציבורית המקומית כוללת אוטובוסים ומוניות הזמינים במהלך היום.
ניתן לשכור מוניות על בסיס יומי או שעתי.
ריקשה ממונעת זולה יותר לנסיעות קצרות.
המחירים בדרך כלל קבועים כשהתשלום המינימלי הוא עשר רופיות.
עם זאת הם עלולים לדרוש תוספת תשלום של 50% בין השעות 11 בלילה ל-5 לפנות בוקר.
האוטובוסים הפרטיים האדומים הם עמוד השדרה של התחבורה הציבורית בתוך העיר.
שירות מעבורות של כמה חברות יוצא ממזח בולגאטי ומהמזח הראשי בשדרת פארק למקומות שונים.
עם זאת חלה ירידה בשימוש במעבורות לאחר בניית גשרי "גושרי" בין כמה מאיי קוצ'י.
כבישים צרים ותערובת של כלי רכב ממגוון סוגים רב הפכו את צפיפות התחבורה לבעיה רצינית בעיר.
מסילת ברזל ראשית חוצה את העיר לאורכה כשרק שני גשרים מעליה מחברים את שני החלקים.
בתכנון רכבת תחתית שתקל על מצוקת הצפיפות בכבישים.
בממוצע יש 1,058 נקבות לכל 1,000 זכרים – מספר גבוה מהממוצע הלאומי.
91% מהתושבים יודעי קרוא וכתוב – גבוה מהממוצע הלאומי.
הדתות העיקריות בקוצ'י הן נצרות, הינדואיזם ואסלאם כמו כן יש מיעוטים של יהודים וסיקים.
כמו כל עיר הצומחת במהירות במדינות המתפתחות סובלת קוצ'י מבעיות עיור רציניות כדוגמת תברואה לקויה ואבטלה.
בקוצ'י יש קהילה רב־תרבותית וחילונית המורכבת מנוצרים, מוסלמים, ג'ייאנים סיקים ודתות נוספות.
האוכלוסייה היא תערובת של אנשים מכל חלקי קרלה ומרוב הודו.
הטבע הכלל-הודי של העיר בא לידי ביטוי בנוכחות משמעותית של קהילות אתניות שונות מחלקים שונים של המדינה.
לדוגמה יש בעיר רובע יהודי הכולל בית כנסת היסטורי, קהילה של בודהיסטים ממדינת סיקים, משפחות רבות של אנשי עסקים מגוג'ראט וכו'.
נוכחות מפקדת הצי הדרומי של חיל הים ההודי מוסיפה לאווירה הקוסמופוליטית של העיר.
השפה הנפוצה בקוצ'י היא מלאיאלאם, אם כי בחוגי העסקים מדברים אנגלית.
תושבים רבים מבינים אנגלית, הינדית וטמילית.
המטבח הקוצ'יני הוא שילוב של המטבח של דרום הודו עם השפעות מהמטבח האירופאי.
המטבח של צפון הודו והמטבח הסיני הפכו פופולריים גם הם בקוצ'י.
קוצ'י היא מרכז שירותי הרפואה של מדינת קרלה.
בעיר וסביבה מצויים כמה בתי חולים מקצועיים.
שירותי הרפואה מהווים חלק חיוני בכלכלה המקומית.
בין בתי החולים שבעיר "מכון אמריטה למדעי הרפואה ומרכז המחקר" (AIMS), בית החולים לייקשור, המרכז הרפואי של ארנקולם, בית חולים לקשמי ועוד.
בעיר קיים גם מרכז רפואי ציבורי הממומן בידי הממשלה.
קוצ'י משמשת גם כמרכז חינוך עיקרי הכולל מוסדות חינוך ומחקר כדוגמת "אוניברסיטת קוצ'ין למדע וטכנולוגיה" (CUSAT), הקולג' להנדסה (תריקאקארה), "בית הספר ללימודי תקשורת ומנהל" (SCMS), "מכון אמריטה למדעי הרפואה ומרכז המחקר" (AIMS) ועוד רבים אחרים.
בקוצ'י יש מספר רב של בתי ספר יסודיים ותיכוניים, ממשלתיים ופרטיים.
בין בתי הספר הבולטים: "בית הספר של בתי הזיקוק של קוצ'ין", "בית הספר המובחר", "בית הספר של ילדי הצי" ועוד.
בקוצ'י יוצאים לאור כמה עיתונים בשפה המקומית מלאיאלאם, כמו כן יש בעיר כמה תחנות טלוויזיה.
קוצ'י היא אחת משלוש נקודות הכניסה להודו של כבלי תקשורת תת-ימיים.
האצטדיון הבינלאומי היחיד בקרלה "אצטדיון ג'ווהרלל נהרו" נמצא בקוצ'י.
האצטדיון, אחד הגדולים באסיה, משמש למשחקי קריקט בינלאומיים כמו גם למשחקי כדורגל ארציים.
יש באצטדיון כ-60,000 מושבים וב-2006 הוא מתוכנן לעבור שיפוץ ויתווסף לו גג.
בעיר קיים גם מרכז הספורט האזורי בקדאוואנטרה, הכולל את היכל הספורט על שם רג'יב גנדי שבו ניתן לשחק קריקט, טניס ובדמינטון.
מגרש המהראג'ה הוא מרכז ספורט נוסף מצוי בדרך מהטמה גנדי, ובונים בו מסלול מרוצים סינתטי.
בעבר הייתה קוצ'י משכנה של קהילה יהודית גדולה ששיחקה תפקיד חשוב בכלכלה ובעסקים של העיר.
הם היו ידועים כ"יהודי מלבר" וכיהודי קוצ'ין.
כמעט כל הקהילה היגרה לישראל ולארצות הברית.
מתגוררות בקוצ'י מספר משפחות יהודיות המתפללות בבית הכנסת המפואר "בית הכנסת פראדסי" (נבנה ב-1568), היחיד משבעת בתי הכנסת של קוצ'י שעודנו פעיל.
פורט קוצ'י – עיר היסטורית שבה התיישבו יהודים והולנדים.
לפורט קוצ'י יש כמה חופים.
פארק השעשועים של האי ויגה – אחד מפארקי השעשועים הגדולים ביותר בהודו.
הטיילת של קוצ'י – משקיפה על הלגונות הפנימיות של הים הערבי.
בית הכנסת של קוצ'י – בית הכנסת העתיק ביותר בהודו.
ארמון מטנצ'רי – המכונה גם "הארמון ההולנדי", אף שנבנה על ידי הפורטוגזים.
דווקא נסיכים הודים הפכו אותו למיוחד כל-כך כאשר הוסיפו לקירות חדרי-השינה של הארמון ציורי קיר המתארים את המיתולוגיה של הראמאיאנה.
בית ואסקו – משכנו של חוקר הארצות מהמאה ה-16 ואסקו דה גאמה.
בית הבישוף – מבנה גותי בולט בפורט קוצ'י שנבנה על ידי הפורטוגזים.
שימש לדיוקסיה הקתולית העתיקה ביותר בהודו.
פארק סובאש צ'אנדרה בוסי – פארק בלב העיר כשהלגונות משמשות לו כרקע.
פארק האנרגיה המתחדשת הלאומית בשדרות פארק.
קוץ הוא הכינוי הרווח לקבוצה פוליפילטית של בעלי פרחים המאופיינת בעלים עם קצוות חדים בשוליהם, לרוב במשפחת הצמחים המורכבים.
אחד מסוגי הקוצים, הנקרא באנגלית Thistle ("דרדר"), ובעיקר המין Onopordum acanthium ("דרדר הכותנה" או "חוחן הבלאנש"), הוא הפרח הלאומי של סקוטלנד, והוא מאפיין ניכר בסמלים ולוגואים סקוטיים רבים.
בדרך כלל משפחת המורכבים מתקשרת עם המילה קוץ בשל שמותיהם הדומים לרוב.
צמחים במשפחות אחרות מהמורכבים אשר לעיתים קרויים "קוצים":
במקרא נזכרו כעשרים מיני צמחים קוצניים וצמחי בר, אלא שמספרם אינו מוחלט מפני שאין ביטחון לגבי כמה מהם אם הם שמות צמחים, כמו 'אזרח', 'פרחח', 'סרבים', ו'עקרבים'.
צמחים קוצניים ועשבים רעים ממינים שונים נכללו בשם 'קוצים'.
אחדים מהם הם שמות כלליים: 'קוץ', 'חוח', 'צנינים' ו'ברקנים', וחלק מהם נראה שימשו כשמות קיבוציים וגם כשמות ספציפיים.
העובדה שישנם כל כך הרבה שמות של קוצים קשורה לתופעת שמות הצמחים הנרדפים שהיו נהוגים בארץ ישראל בתקופת המקרא.
נראה שצמחים מסוימים נקראו בכמה שמות באזורים ובתקופות שונות.
יש צמחים שנזכרו רק בספר אחד, דוגמת 'ברקנים' (שופטים), 'סלון' (יחזקאל), 'סרפד', 'נעצוץ', 'נהלולים', ו'שמיר ושית'– הנזכרים רק בספר ישעיהו.
קיימת האפשרות שחלק ממיני צמחים אלה נזכרו בשאר ספרי המקרא בשמות אחרים.
ניתן להניח שגם צמדי שמות הקוצים מעידים פעמים רבות על שמות נרדפים או קיבוציים, כגון: 'קוץ ודרדר' (בראשית והושע), "סלון ממאיר וקוץ מכאב" (יחזקאל כח כד), 'קמוש וחוח' (ישעיהו והושע), ו'שמיר ושית' (רק בישעיהו).
יש להעיר ששמות מיני הקוצים הידועים היום בשפה העברית המודרנית הם ברובם חסרי ביסוס.
קוצ'במבה (Cochabamba) היא עיר במרכז בוליביה.
היא שוכנת ברמות האלטיפלאנו, בגובה 2,558 מ' מעל פני הים.
בשנת 2008 התגוררו בה למעלה מ-600 אלף תושבים, והיא הייתה העיר השלישית בגודלה במדינה, אחרי סנטה קרוס ולה פאס.
הבוליביאנים מכנים אותה "עיר האביב הנצחי", הודות למזג האוויר הנוח שלה ולפארקים המטופחים שלה.
קוצ'במבה היא אחד המרכזים הכלכליים החשובים בבוליביה.
במרכז העיר שטחי מסחר, עסקים וחיי לילה, אך השכונות שבשוליה נחשלות יותר, ובחלקן אף אין חשמל, מים זורמים או כבישים סלולים.
קוצ'במבה נוסדה על ידי הספרדים ב-1571, בשם ויה ריאל דה אורופסה (Villa Real de Oropeza).
היא הוקמה כמרכז לתוצרת חקלאית שישמש את ערי המכרות שבאלטיפלאנו.
גילוי כסף באזור תרם אף הוא להתפתחותה של העיר, אך עם הידלדלותו של מחצב זה, דעכה העיר במהלך המאה ה-18. היא שבה והתחזקה בהדרגה, במהלך המאה ה-19, שוב כמרכז חקלאי.
ב-14 בספטמבר 1810 שוחררה קוצ'קבמבה מהשלטון הספרדי, כחלק מהמאבק של מדינות דרום אמריקה לעצמאות.
בתאריך זה נחוג בעיר "יום קוצ'במבה" (Dia de Cochabamba), והוא מצוין בתהלוכות ובחגיגות.
בראשית שנת 2000 עלתה קוצ'במבה לכותרות, לאחר שהפגנות שנערכו בה (שכונו מלחמת המים של קוצ'במבה), במחאה על הפרטת מערכות אספקת המים והעלייה במחירי המים, יצאו מכלל שליטה.
השלטונות בבוליביה הכריזו על ממשל צבאי, ורק לאחר 3 חודשים שככו המהומות.
בסופו של דבר, מחאותיהם של המפגינים נשאו פרי, והממשלה ביטלה את הסכם ההפרטה.
בקוצ'במבה מספר אתרים שיש בהם עניין לתיירים:
שוק לה קאנצ'ה (La Cancha), שהוא השוק הגדול בדרום אמריקה.
פסל של ישו מתנשא לגובה של 40.44 מטרים; דמות ישו בגובה 34.20 מטרים אשר עומדת על במה בגובה 6.24 מטרים.
הפסל חולש על העיר מגבעת סן פדרו, אליו ניתן להגיע ברגל או ברכבל.
ארמון פורטאלס (Palacio Portales), שנבנה עבור התעשיין העשיר בבוליביה, סימון פאטינו, הוא ארמון קולוניאלי שנבנה בהשפעת הרנסאנס וארמון אלהמברה בגרנדה.
בשדרת אל פראדו (El Prado) מרוכזים מרבית המסעדות, בתי הקפה ומועדוני הלילה של העיר.
כיכר 14 בספטמבר (Plaza de Catorce de Sptiembre) המוצלת שוכנת במרכז ההיסטורי של העיר, ובה נמצאים הקתדרלה ובית העירייה.
מהעיר ניתן לצאת לפארק הלאומי טורוטורו.
קופת חולים הציונית הכללית הייתה קופת חולים שפעלה בשנים 1936–1974.
הקופה נוסדה ביוני 1936, על ידי ד"ר לוי (ליאון) עפרון, שפנה לחברי הוועד של ארגון הציונים הכלליים ושכנעם לארגן קופת חולים לעובדים הציוניים הכלליים.
הקופה החלה כחדר שכור שנחלק במחיצת עץ לחדר המתנה ולחדר קבלת חולים, שעבד בו רופא אחד (ד"ר עפרון) ללא שכר.
בתוך 23 שנה, עלה מספר החולים מ-50 מטופלים שטופלו על ידי רופא אחד במרפאה מאולתרת ל-33,000 מטופלים שטופלו על ידי 350 רופאים ב-32 מרפאות.
משנפטר המנהל הכללי של קופת החולים של הציונים הכלליים, ד"ר עפרון, ב-1962 החליפו בתפקיד ד"ר ישראל סום.
ב-1974 אוחדה קופת חולים מרכזית (לשעבר קופת החולים של הציונים הכלליים) עם קופת חולים עממית והפכה לקופת חולים מאוחדת.
קופת חולים עממית הייתה קופת חולים "בלתי מפלגתית" שנוסדה במטרה לספק שירותי רפואה להתאחדות האיכרים ולהתיישבות העובדת שלא נכללה בהסתדרות הכללית (כמו למשל משקי חבר החקלאים הלאומיים, האיחוד החקלאי ואיכרים עצמאיים במושבות).
קופת החולים נוסדה בשנת 1931 על ידי הדסה ובשנת 1974 התאחדה עם קופת חולים של הציונים הכלליים, כך נוצרה קופת חולים מאוחדת.
יוזמה להקמת קופת חולים עממית לבני המעמד הבינוני עלתה על ידי ד"ר ראובן כצנלסון והתאחדות המעמד הבינוני בשנת 1930 ואף החל רישום לקופה.
אולם היוזמה נתקלה בקשיים ובספטמבר 1931 יצאה התאחדות המעמד הבינוני בקריאה לסיוע במימוש היוזמה.
במרץ 1931 קרא כצנלסון לייסד "קופת חולים עממית" בחסות הדסה, שתפעיל שירותי בריאות במושבות למי שאינם רוצים להיות חברים בקופת חולים כללית.
ההצעה זכתה לתמיכתה המיידית של התאחדות האיכרים, ובנובמבר 1931 קיבלה קופת חולים עממית את אישור ועדת הבריאות ותחומי פעולתה הוגדרו..
כצנלסון נבחר למנהלה הראשון של הקופה החדשה, קופת חולים עממית.
קופת חולים עממית התארגנה לפעילות תחילה במושבות קטנות כמו יסוד המעלה, כפר תבור, יבנאל ובנימינה.
קופת חולים עממית הגיעה לשיתוף פעולה עם קופת חולים כללית על מתן שירותי רופא משותפים לחברי שתי הקופות.
במאי 1932 הוקם סניף של הקופה בכפר סבא וב-1 ביוני 1932 החל לפעול סניף של הקופה בחיפה.
עם זאת, בנקודות היישוב הגדולות נתקלה הקופה בבעיה של השגת הסכמה עם הסתדרות הרופאים, על מחיר השירותים.
ההסתדרות הרפואית דרשה תשלום יותר גבוה מזו שהקופה הסכימה לשלם, והתנגדה לכך שקופת חולים עממית כללה חברים בעלי נכסים.
בינואר 1934 התקיימה ועידה ארצית ראשונה של הקופה.
באותה עת היו לקופה 13,600 חברים שקבלו שירות ב-43 סניפים.
הקופה נהנתה מסיוע של ההסתדרות הציונית הדסה, שנומקה בעלויות הקמה ובכך שכ-4000 מחבריה הם נזקקים שאינם יכולים לשלם את מלוא המחיר של השירות.
3 שנים אחרי הקמת קופת חולים עממית, הוקמה קופת חולים לאומית.
בשל ריבוי הרופאים שעלו לארץ ישראל, גדל גם כושר התחרות של הקופות "לאומית" ו"עממית", והן הרחיבו שירותיהן והציעו אותם בתעריפים זולים יותר משל קופת חולים כללית.
תרנגול קוצ'ין הוא גזע של תרנגול מבוית הקרוי על שם העיר קוצ'ין (כיום קוצ'י) אשר במדינת קרלה בהודו.
מקורותיו של הגזע אינם ברורים.
לראשונה הגיע למערב מסין באמצע המאה ה-19 וכונה בשם תרנגול שנגחאי.
העופות הראשונים שהגיעו לבריטניה ולאמריקה היו לרוב בעלי ניצוי חלקי ברגליים או בעלי רגליים נקיות.
גם המראה הכללי היה מנופח פחות מהנוכחי.
לאחר הגיעו לארצות הברית עבר תהליך השבחה עם תרנגולים יותר מנוצים עד הגיעו לקוצ'ין במראהו הנוכחי.
עם הגיעו לארצות המערב גרם בתחילת המאה ה-20 למה שכונה "שגעון התרנגולים", משום שנחשב בטעות לבעל משקל רב ובשל שמועה על כך שתרנגולות קוצ'ין מסוגלות להטיל מספר ביצים ביום.
בהמשך התגלה שתרנגולת קוצ'ין מטילה דווקא פחות מהממוצע ושזמן רב חולף בטרם התרנגול מגיע למשקלו הסופי.
למרות זאת העלה הגזע את המודעות לתערוכות התרנגולים, ונותר אחד מ"כוכבי" תערוכות אלו.
הגזע הוא אחד מהגדולים בעולם התרנגולים, הזכר שוקל כ-5.5 ק"ג ומשקל הנקבה מגיע ל-3.9 ק"ג.
הכרבולת בינונית, בעלת חמישה זיזים בולטים במיוחד, כאשר הזיז המרכזי הוא גם הגבוה מביניהם.
המקור צהוב עם גוון שחור.
צבע הביצה חום עד חום בהיר.
לעוף זה קיימת גרסת בנטם מוקטנת, שממדיה כחמישית מממדי הגזע המקורי.
אף על פי גודלו המרשים של תרנגול הקוצ'ין, יכולות ההטלה של הנקבות לא מרשימות במיוחד.
הן מסוגלות להטיל 180-220 ביצים בשנה כאשר כל ביצה שוקלת 60 גרם בממוצע.
נוסף על כך התרנגול מתקשה להטיל בחורף ויכולת ההטלה בחורף במקרה שלו היא פחות מחצי מאשר הממוצע.
תרנגול הקוצ'ין נחשב לבעל אופי נח לגידול, אינו דורש שטח מחיה נרחב שכן תנועותיו מגושמות, ואין הוא מתעופף.
גדר של 2 מטרים מספקת על מנת לתחום אותו.
הגזע אינו רגיש לאקלים קיצוני והתרנגולת מטילה גם לאורך החורף.
כמו כן היא נחשבת לדוגרת טובה ויכולה להיות אומנת לעופות אחרים.
+ קוצ'ין בגרסת בנטם זכר 680 גרם נקבה 570 גרם
קוצב זמן (טיימר) הוא שעון מסוג מיוחד שנועד לספירה לאחור מטווח זמן קצוב, וזאת בשונה משעון עצר (סטופר), המודד את הזמן שחלף מתחילת ביצוע הפעולה ועד לסיומו.
דוגמה מוכרת לקוצב זמן היא שעון חול.
קוצבי זמן יכולים לשמש לבקרה על רצף של אירועים או תהליכים.
קוצב הזמן יכול להיות מכני, אלקטרומכני, אלקטרוני (שעון קוורץ), או אפילו בתוך תוכנה – שכן, בכל המחשבים המודרניים קיים קוצב זמן דיגיטלי כלשהו.
לאחר שנגמר הזמן שהוקצב לשעון העצר, הוא עשוי להתריע על כך (באמצעות צליל למשל) או להפעיל מעגלים חשמליים.
במובן הרחב, המונח "טיימר" מתייחס גם לשעון שבת, המשמש גם את הציבור החילוני בהדלקת מערכת תאורה או דוד חשמלי.
דוגמאות מוכרות נוספות לשימוש בקוצבי זמן הם בבקרה על פיצוץ מרעום בחומרי נפץ או בטיימר ביצים.
קוצבי זמן מכניים לרוב זולים ופחות מדויקים, ועשויים להסתמך על התנגדות אוויר.
קוצבי זמן אלקטרומכניים לזמן קצר עשויים להיבנות באמצעות דו-מתכת.
זרם חשמלי מועבר ברצועה המתכתית וגורם לחימום המתכות, כאשר צד אחד מתרחב יותר מהשני, והזרם החשמלי בקצה הרצועה מתרחק או מתקרב למפסק.
שעונים כאלו משמשים בין היתר פנסי איתות במכוניות.
קוצבי זמן אלקטרוניים מסוגלים להשיג דיוק גבוה יותר משל קוצבי זמן אלקטרומכניים, והם מתבססים על שעון קוורץ.
מערכות מחשב מכילות לרוב לפחות קוצב זמן יחיד.
אלו לרוב מונים דיגיטליים אשר גדלים או קטנים בתדירות קבועה, ובהגיעם לאפס מקבל המעבד פסיקה.
מאחר שמספר השעונים בחומרה סופי ומוגבל, מערכות הפעלה ומערכות משובצות מחשב משתמשות בקוצב זמן חומרתי יחיד למימוש מספר בר הרחבה של שעוני תוכנה.
קופת מעות ארץ הקודש היה מנגנון איסוף "מעות ארץ ישראל" מאת יהודי אשכנז בארצות הגולה בעיקר מרוסיה הלבנה למען היישוב האשכנזי בארץ ישראל שהיה אז בעיקרו מקרב החסידים.
נוסד על ידי רבי מנחם מנדל מוויטבסק תקופה קצרה אחרי עליית החסידים הגדולה ב-1777. בראשות המגבית בחוצה לארץ עמד רבי שניאור זלמן מלאדי, מייסד חסידות חב"ד.
עם זאת הפרקטיקה של איסוף "מעות ארץ ישראל" בקופות ייעודיות שהוצבו תדיר בקהילות ישראל בגולה התקיימה מאות שנים קודם לכן בשמות דומים או אחרים.
לאחר עליית החסידים לארץ ישראל, הקים אחד ממנהיגי העלייה רבי מנחם מנדל מוויטבסק שהיה מגדולי תלמידי המגיד ממזריטש את קופת מעות ארץ הקודש.
לקופה זו תרמו יהודים מארצות הגולה בעיקר מרוסיה הלבנה ומאוחר יותר גם מדינת ווהלין באמצעות גבאי צדקה מקומיים ובעידודם של שד"רים שהגיעו מארץ ישראל ועברו בין הקהילות השונות.
בראשות המוסד מעות ארץ הקודש בגולה, שברוסיה הלבנה, שימשו רבי ישראל מפולוצק, רבי יששכר בער מלובביץ' ורבי שניאור זלמן מלאדי עד שנת תקמ"ו שאז הוכתר רבי שניאור זלמן מלאדי על ידי רבי מנחם מנדל מוויטבסק ורבי אברהם מקליסק למנהיג של חסידי רוסיה הלבנה וליטא, הגבאי הראשי היה רבי יעקב מסמיליאן.
המגבית התבססה בעיקר על התחייבות אישית שנתית של כל אחד מחסידי רוסיה הלבנה עבור כלל החסידים שבארץ ישראל היו חסידים שהייתה להם גם התחייבות פרטית עבור יחידים מחסידי ארץ ישראל, כדי להקל על החסידים נקבע לחלק את הסכום השנתי לתשלומים שבועיים, מי של הספיק נדרש לשלם עד סוף החודש.
מי שהופקד על גביית הכספים היו הגבאים דארץ הקודש שמונו על ידי רבי שניאור זלמן מלאדי בכל אחד ממנייני החסידים ברוסיה הלבנה, בידי הגבאים היו קופות מיוחדת שבהן הפקידו את הכספים.
בכל שנה בחודשי החורף היה הגבאי הכללי ר' יעקב מסמיליאן נוסע מעיר לעיר וגובה את הכספים המונחים אצל הגבאים ומביאם אל נשיא המוסד רבי שניאור זלמן מלאדי.
ר' יעקב לא היה יכול לבקר במשך זמן קצר זה בכל העיירות, ולכן היה שולח שליחי משנה לכמה עיירות.
שליח זה היה לפעמים שד"ר שבא מארץ ישראל לרוסיה כדי להרבות את הנדבות, ולפעמים היה זה שליח מיוחד שנשלח מרוסיה, בדרך כלל היה זה הגבאי שהתמנה על ידי רבי שניאור זלמן מלאדי לנסוע בעיירות.
(בשנת 1796 (תקנ"ו), הוחלט שבני ווהלין ופולין ישלחו מעותיהם בנפרד כדי שלא לעכב את משלוח הכספים מכוון שהשד"ר שמעביר את הכספים מרוסיה הלבנה צריך לנסוע עם הכסף בחודש תמוז, כדי להגיע לאיסטנבול בראש חודש אלול, וכך יגיעו לארץ ישראל לעת האסיף שאז הפירות והתבואה בזול).
הסתעפות מוסד קופת מעות ארץ הקודש לכמה ענפים
לאחר שנפטר רבי מנחם מנדל מוויטבסק 1788 (ראש חודש אייר תקמ"ח) עברה הנהגת החסידים בטבריה לידי רבי אברהם מקאליסק.
באותו זמן התפתחה מחלוקת אודות הדרכים היעילות והנכונות לאיסוף וחלוקת הכספים.
הוחלט לחלק בין התרומות הנאספות מרוסיה ואוקראינה, ידוע היום בשם "כולל רייסין", לבין התרומות הנאספות מחבל ווהלין שנקראה אז פולין-הרוסית, ידוע היום בשם "כולל ווהלין".
היוזמה להקמת כולל ווהלין ככולל בפני עצמו יצאה לפועל בשנת תקנ"ו (1796) בהסכמתם ועידודם של כמה ממנהיגי החסידות רבי מרדכי מנשכיז, רבי יעקב יצחק מלובלין ("החוזה מלובלין"), המגיד מקוז'ניץ והאוהב ישראל מאפטא שהעביר את הנשיאות לרבי ישראל מרוז'ין.
ההתפלגות לקופה נוספת גררה אחריה גם בשנים שאחרי מחלוקות שונות והיו מגדולי ישראל שנקראו לפשר בין הצדדים, בין המפשרים נמנה גם ר' נחמן מברסלב.
מאסר רבי שניאור זלמן מלאדי
בשנת תקנ"ח (1798) בזמן סערת הרדיפות כנגד החסידים בליטא, ובתקופת מלחמות נפוליאון, הלשין הירש בן דוד, אחד מהמתנגדים בווילנה לשלטונות הרוסיים שרבי שניאור זלמן קושר קשר עם המהפכה הצרפתית ושולח כספים לארץ ישראל ובכך מסייע לאימפריה העות'מאנית אשר היו יריבי רוסיה הקיסרית.
כתוצאה מדיווח זה נלקח רבי שניאור זלמן לחקירה ומאסר בפטרבורג.
בי"ט בכסלו תקנ"ט (16 בנובמבר 1798) החליט פאבל הראשון, קיסר רוסיה לשחרר את רבי שניאור זלמן בטענה שלא מצא "שום שחיתות או משהו אחר המפר את השלווה הכללית".
המחלוקת בין רבי אברהם מקליסק ורבי שניאור זלמן מלאדי
כך בעקבות הסכסוך הנ"ל שהשפיע גם על חסידי חב"ד בארץ ישראל ובעקבות כך עקרו את מקום מושבם יחד עם חסידי רבי לוי יצחק מברדיצ'ב לצפת, המשיך רבי שניאור זלמן מלאדי בסיוע של רבי לוי יצחק מברדיצ'ב לשלח כספים לחסידיו היושבים בצפת.
מכאן ואילך נקראה הקופה בשם כולל חב"ד.
קוצ'ינג (במלאית: Kuching, בכתב ג'אווי: کوچيڠ; בסינית: 古晉, פין-יין: Gǔjìn) היא בירת מדינת סראוואק במלזיה.
העיר שוכנת בחלקה המזרחי של מלזיה, על גדות נהר סראוואק, בחוף ים סין הדרומי בחלק הצפוני של האי בורנאו.
קוצ'ינג היא העיר היחידה במלזיה שמנוהלת על ידי שתי עיריות שונות - אחת בחלקה הצפוני ואחת בחלקה הדרומי.
בצפון קוצ'ינג מתגוררים 165,642 תושבים, בדרום קוצ'ינג מתגוררים 159,490 תושבים ובסך הכל מתגוררים בעיר 325,132 תושבים (נכון ל-2010).
קוצ'ינג נוסדה ב-1827 בהוראת סולטאן ברוניי, שאז שלטה באזור סראוואק, כדי לשמש בירה של האזור.
אחת ההשערות היא שמקורו במילה המלאית קוצ'ינג (Kucing) שמשמעה חתול.
בסוף שנות ה-30 של המאה ה-19 השלטון של ברוניי בסראוואק החל להתערער.
בערך באותו זמן הגיע לאזור ההרפתקן הבריטי ג'יימס ברוק.
לאחר מספר שכנועים של אנשי ברוניי הוא הסכים לעזור להם להשליט בסראוואק סדר ב-1841. כאות הוקרה לפעולותיו הסולטאן של ברוניי העניק לו את סראוואק שהפכה להיות ממלכת סראוואק העצמאית, כשקוצ'ינג היא בירתה, וברוק הוכרז כראג'ה של הממלכה ב-1842.
ב-1941, במהלך מלחמת העולם השנייה, קוצ'ינג נכבשה על ידי כוחות האימפריה היפנית.
קוצ'ינג שוחררה עם כניעת יפן ב-1945, והיא כמעט לא ניזוקה במהלך המלחמה.
כעבור שנה ממלכת סראוואק, שבאותה עת כבר הייתה מדינת חסות של בריטניה, הפכה להיות מושבת הכתר של סראוואק, מושבה ישירה של בריטניה, כשקוצ'ינג נותרה בירתה.
ב-1963 סראוואק ועוד מספר מושבות בריטיות אחרות באזור קיבלו עצמאות והתאחדו למלזיה.
שטחי מושבת הכתר של סראוואק הפכו למדינת סראוואק וקוצ'ינג נותרה בירת המדינה החדשה.
ב-1988 קוצ'ינג קיבלה מעמד רשמי של עיר.
קוצ'ינג היא המרכז הכלכלי של סראוואק בפרט ואחד המרכזים הכלכליים החשובים של מזרח מלזיה בכלל.
הכלכלה המקומית מסתמכת בעיקר על תעשייה.
קוצ'ינג נמצאת באזור בו שורר אקלים טרופי של יערות הגשם, עם קיצים לחים וחמים באופן מתון.
ממוצע המשקעים השנתי בעיר הוא למעלה מ-4,100 מילימטרים, מה שהופך את קוצ'ינג למקום המיושב הגשום ביותר במלזיה.
החודשים הגשומים ביותר הם חודשי עונת המונסון בין נובמבר ופברואר.
הטמפרטורות נשארות זהות למדי לכך אורך השנה והן נעות בין 23 מעלות צלזיוס ל-33 מעלות צלזיוס.
בעיר נמצאים מספר קמפוסים של אוניברסיטאות שונות, כמו הקמפוס של אוניברסיטת סווינבורן האוסטרלית.
את העיר משרת נמל התעופה הבינלאומי קוצ'ינג, הנמצא במרחק של 11 קילומטרים דרומית למרכז העיר.
הנמל מציע טיסות ליעדים בתוך מלזיה וכן לסינגפור.
קוצ'י (יפנית: 高知市) היא עיר ביפן, בירת מחוז קוצ'י.
העיר ממוקמת על האי שיקוקו.
העיר החלה כמבצר קוצ'י ששימש בתור ביתם של מנהיגי מחוז טוסה, למעשה שמה של העיר לקוח משמו של המבצר.
העיר הוכרזה ב-1 באפריל 1889.
ב-2 במאי 1904 החלה לפעול בעיר רשת חשמליות, וב-12 בנובמבר 1951 חוברה העיר לרשת הרכבת הארצית של יפן.
קוצ'י נבחרה בתור מטרה להפצצות מן האוויר.
ב-3 ביולי 1945 המריאו 129 מטוסים במטרה להפציץ את העיר.
על העיר הוטלו 1,060 טונות של פצצות, 48 אחוזים מן השטחים הבנויים של העיר הושמדו כתוצאה מהפצצה זו.
בעיר ממוקמות 2 אוניברסיטאות ו-4 מכללות.
קוצ'ינוארבו-ג'ימה (ביפנית: 口永良部島) הוא אי השייך לאיי אוסומי (大隅諸島), קבוצת איים המהווה את החלק הצפוני של קבוצת האיים איי סצונן (薩南諸島) השייכים למחוז קגושימה בדרום יפן ומהווים מצדם את החלק הצפוני של איי ריוקיו.
שטח האי 38.04 קילומטרים רבועים, ומתגוררים בו, נכון למאי 2015, 137 תושבים.
לאי ניתן להגיע בספינה בלבד, כיוון שאין בו שדה תעופה.
בינו לבין האי יקושימה, השוכן כ-15 קילומטרים מזרחית לו, יש שירות מעבורות סדיר.
התושבים מתפרנסים מדיג, חקלאות, ותיירות עונתית.
כל האי שוכן בתחומי הפארק הלאומי קירישימה-יאקו.
קוצ'ינוארבו-ג'ימה שוכן כ-130 קילומטרים דרומית לקגושימה.
שטח האי 38.04 קילומטרים רבועים, אורכו המרבי 12 קילומטרים ורוחבו המרבי 5 קילומטרים.
הפסגות הגבוהות ביותר באי הן פורודאקה (古岳), שגובהה 657 מטרים מעל פני הים, ושינדאקה (新岳), שגובהה 640 מטרים מעל פני הים.
יש באי כמה מעיינות חמים.
צורתו המוארכת של האי היא תוצאה של מיזוג של כמה הרי געש שכבתיים (מדרום לצפון): פורודאקה, שינדאקה ונויקה, תוך יצירת חרוט מורכב שכיוונו מקביל לכיוון שרשרת איי ריוקיו שהוא חלק ממנה.
שינדאקה הוא החרוט הצעיר ביותר ונוצר לאחר שצדו הצפון מערבי של הר פורודאקה נפרץ כתוצאה מהתפוצצות.
כל ההתפרצויות המתועדות התחוללו בשינדאקה, שהגדולה בהן הייתה ב-24 בדצמבר 1933, כאשר כמה אנשים נהרגו כשלבה קברה כמה כפרים.
ב-1980, הופיעו כמה לועות לאורך בקע שכיוונו צפון-דרום על המדרון מזרחית לשינדאקה.
שינדקה התפרץ שוב ב-4 באוגוסט 2014, תוך יצירת זרם פירוקלסטי, אבל בהתפרצות זו לא היו נפגעים.
הלוע הראשי התפרץ שוב בשעה 10:00 לפי שעון יפן ב-29 במאי 2015, תוך יצירת זרם פירוקלסטי שהגיע לחוף ועמוד התפרצות שהגיע לגובה של 9 קילומטרים.
לא היו נפגעים וכל 137 התושבים פונו לאי יקושימה הסמוך.
אקלים האי הוא סובטרופי, כשעונת הגשמים היא בין מאי לספטמבר.
בתקופת אדו, נשלט קוצ'ינוארבו-ג'ימה על ידי בית שימאזו מהאן סצומה ונחשב כחלק מהמחוז ההיסטורי אוסומי בדרום קיושו.
בעקבות רסטורציית מייג'י, הוא הוגדר ככפר קוצ'ינוארבו, שכלל חלק מיקושימה.
כיום הוא חלק מהעיירה יקושימה.
קוצ'ינוארבו-ג'ימה הוא המקום שבו אבדו עקבותיו של המשורר האמריקני קרייג ארנולד (Craig Arnold), שעה שטייל בגפו בהר הגעש באפריל 2009, כשערך מחקר על הרי געש.
מחוז קוצ'י (ביפנית: Kōchi-ken 高知県) הוא מחוז באי שיקוקו, יפן.
בירת המחוז היא העיר קוצ'י.
עד רסטורציית מייג'י ב-1868 נודע מחוז קוצ'י בשם נחלת טוסה.
בתקופת סנגוקו שלט באזור שבט צ'וסוקאבה, שאיחד את האי שיקוקו תחת שליטתו.
לאחר קרב סקיגהארה נכבשה הנחלה על ידי טויוטומי הידיושי, שהעניק אותה ליאמאוצ'י קזוטויו, שהקים את עיר הבירה המחוזית קוצ'י.
בתקופת אדו הפכה נחלת טוסה לטוסה האן, ועם ביטול שיטת ההאן ב-1871 הפך ההאן למחוז קוצ'י.
מחוז קוצ'י שוכן בדרום מערב האי שיקוקו, ופונה לאוקיינוס השקט בכיוון דרום.
הוא גובל במחוז אהימה בצפון-מערב, ובטוקושימה בצפון-מזרח.
מבחינת שטח, קוצ'י הוא המחוז הגדול ביותר בשיקוקו, אך בכל האוכלוסייה הקטנה ביותר מבין ארבעת מחוזות האי.
המחוז הוא ברובו הררי, מלבד אזורים ספורים סביב הבירה קוצ'י והעיר נקמורה, השוכנות במישור.
7% משטח המחוז מוקדש לפארקים לאומיים.
קוצביו או קֵכֵּקְטָרְ'ז'וּךּ (באינופיאק: Qikiqtaġruk, IPA: [qekeqtɑʁʐuk]) היא בירת מחוז נורת'ווסט ארקטיק שבמדינת אלסקה שבארצות הברית והעיר הגדולה ביותר בו.