tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אורכו של נחל ניצנה, מהר רמון עד גבול ישראל-מצרים, הוא כ-65 קילומטר.
ראשיתו של נחל ניצנה סמוך לפסגת הר רמון, שבפינתו הדרומית-מערבית נמצא מכתש רמון.
מכאן נמשך הנחל בעמק רחב ושטוח, שלאורכו יש שרידי חקלאות עתיקה.
במקביל לנחל עובר בחלק זה כביש 171 ובאפיק עוברת דרך עפר שהוכשרה בשנות ה-40 של המאה ה-20 על ידי חברת הנפט הבריטית, לצורך חיפושי נפט במכתש רמון.
בדרך זו עברו כוחות מבצע עובדה, במרץ 1948, בדרך לשדה אברהם ולמפרץ אילת.
לאחר חציית הכביש, פונה הנחל לצפון-מערב, ומשם הנחל חוצה את רמות הגיר של מערב רמת עבדת.
לאורך כ-30 קילומטר פזורים שרידים רבים: מדרגות חקלאיות עתיקות, מאגורות מים, מבנים מתקופת הברזל ומן התקופה הרומית וריכוזים של ציורי סלע.
מעט מצפון לעיר הקדומה ניצנה, יוצא הנחל מתחום רמת עבדת הגירנית אל מישורי חולות עגור.
שם, ליד באר מלכה, הוא מתחבר עם נחל לבן.
ממפגש הנחלים ממשיך נחל לבן לתחום סיני, ושם הוא נקרא "ואדי אלחרידין".
לאחר כמה קילומטרים נבלע הנחל בדיונות החול ונעלם.
ב-18 בינואר 2010, במהלך שיטפונות שאירעו בנחל, קרס הגשר שמעליו המוליך את כביש 211, ויישובי פתחת ניצנה נותקו.
באגן נחל ניצנה (הגשר מעל נחל ניצנה אשר קרס בשיטפון זה), נמדדה ספיקת שיא של 1,420 מ"ק/שנייה.
על פי חישובים ראשוניים מדובר בספיקה הגבוהה ביותר שנמדדה אי פעם בישראל.
זוהי ספיקה של יותר ממחצית הספיקה הממוצעת של נהרות כדוגמת הריין (2,290 מ"ק/שנייה) והנילוס 2,830 (מ"ק/שנייה).
לשם השוואה הספיקה הממוצעת בירדן העליון היא 16 מ"ק/שנייה.
נַחַל מְעָרוֹת הוא נחל הזורם בהר הכרמל.
שטח אגן הניקוז שלו ביחד עם יובלו נחל חרובים מגיע לכ-24 קילומטר רבוע.
אזור הנחל הוא שמורת טבע בשטח פארק הכרמל.
במוצא הנחל אל מישור החוף ממוקם אתר ארכאולוגי-פרהיסטורי בעל חשיבות עולמית, הכולל ארבע מערות: מערת תנור (טבון), מערת גמל, מערת הנחל (אל-ואד) ומערת הגדי (סח'ול).
מערות אלה מייצגות התיישבות חוזרת ונשנית של האדם הקדמון, הן האדם הניאנדרטלי והן ההומו סאפיינס וקודמיהם, במשך יותר מחצי מיליון שנה.
רצף ההתיישבויות הפרהיסטוריות בנחל מערות ארוך ומלא במיוחד.
הממצאים הייחודיים שנתגלו באתר (כמאובני אדם חשובים) וחקירתו הנמשכת לסירוגין למעלה משמונים שנה, הפכו את האתר לאחד הידועים בעולם מהתקופה הפלאוליתית.
בארבע המערות שנחקרו התגלו עדויות, בין הקדומות בעולם, לקיום בו-זמני (במובן הרחב) של האדם הניאנדרטלי והאדם המודרני; לקבורת המתים; לשימוש בחפצים בעלי משמעות סמלית כחרוזים וחומרי צבע; ולהתיישבות קבע ובניית בתי אבן.
האתר ממלא תפקיד מפתח בסוגיות המרכזיות של המחקר הפרהיסטורי העולמי, כגון מוצא האדם המודרני, התפתחות ההתנהגות האנושית המודרנית, יחסי אדם-סביבה, וניצני התיישבות הקבע וייצור המזון.
ב-29 ביוני 2012 הוכרז מקבץ המערות בנחל כאתר מורשת עולמית על ידי ארגון אונסק"ו.
ארבע המערות הפרהיסטוריות בנחל מערות ממוקמות בשיפולי המצוק המערבי של הר הכרמל, במקום שבו הנחל יוצא למישור החוף, כ-17 ק"מ דרומית לחיפה וארבעה ק"מ מזרחית לחוף הנוכחי של הים התיכון, בגבהים של 40–60 מטרים מעל פני הים הנוכחיים.
ירידת מפלס הים העולמי בתקופות קרחוניות במהלך תור הפליסטוקן גרמה להתרחקות חוף הים התיכון מן המערות ולהתרחבות מישור חוף הכרמל.
נחל מערות היו מיושב בידי האדם הקדמון בתקופות קרחוניות ובין-קרחוניות כאחד במהלך כחצי מיליון השנים האחרונות.
תושבי המערות יכלו לנצל את מישור החוף המתרחב, על רכסי הכורכר והמרזבות שביניהם, וגם נהנו מגישה נוחה לבמת ההר המיוערת דרך נחל מערות.
לרשותם עמדו מקורות מים וחמרי גלם, וכן מספר סוגים של בתי גידול ("ביוטופים"), מחורש סגור ועד לשטחים פתוחים, במרחק הליכה קצר.
גיוון אקולוגי זה מסביר את היישוב החוזר ונשנה של המערות על ידי קבוצות של ציידים-לקטים.
לאתר היסטוריה ארוכה של מחקר ארכאולוגי, הנמשך לסירוגין עד ימינו.
המחקר הארכאולוגי השיטתי במערות הכרמל בכלל ובנחל מערות בפרט החל בשנת 1928, כאשר מחלקת העתיקות המנדטורית שלחה את החוקר הבריטי צ'ארלס למברט לבדוק אם יש שרידים ארכאולוגיים במצוק נחל מערות.
הבדיקה התבצעה במערת הנחל וחשפה רצף שכבות פרהיסטוריות מן התרבות הנאטופית, אשר נחשפה באותה שנה במערת שוקבא (נחל נאטוף ביהודה) וטרם הוגדרה בשם זה.
כמו כן התגלה אחד מחפצי האמנות הפרהיסטוריים הראשונים שנתגלו במזרח התיכון – ידית מגולפת מעצם, בצורת בעל חיים.
בעקבות ממצאיו של למברט הוכרה חשיבותו הארכאולוגית של אתר נחל מערות, ולאתר נשלחה הארכאולוגית הבריטית דורותי גארוד.
גארוד ערכה את החפירה הנרחבת והידועה ביותר באתר בשנים 1929–1934, כחלק הארי של מפעל חפירות רחב היקף במערות הכרמל.
ספרן של גארוד ושל הפלאונטולוגית הבריטית דורותיאה בייט, "The Stone Age of Mount Carmel", מביא דין-וחשבון מלא של חפירותיה ואחראי לפרסום הרב של האתר בעולם.
פרנסואה ואלה ועופר בר-יוסף בדקו את החתך הנאטופי שגארוד השאירה בטרסת מערת הנחל בראשית שנות השמונים, ומינה עברון בדקה את החדר השלישי של המערה בסוף אותו עשור וגילתה שכבות נאטופיות נוספות.
מינה עברון חפרה במערת גמל בראשית שנות התשעים וחשפה שרידים פרהיסטוריים גם במערה זאת.
מאז 1994 נחפר היישוב הנאטופי בטרסה שלפני מערת הנחל, בראשות עברון, דניאל קאופמן וראובן ישורון, מטעם המכון לארכאולוגיה ע"ש זינמן באוניברסיטת חיפה.
התקופות והתרבויות הארכאולוגיות שהגדירו גארוד וממשיכיה באתרי נחל מערות הן:
התקופה הפלאוליתית התחתונה, לפחות 500,000 עד 250,000 שנים לפני זמננו: התרבות האשלית במערת תנור והתרבות האשלו-יברודית במערת תנור ובמערת גמל.
נחשפו כמויות גדולות של כלי צור אופייניים כאבני יד וכמה הצטברויות של עצמות בעלי חיים, בעיקר יחמורים.
לא נתגלו עצמות אדם משלב זה.
התקופה הפלאוליתית התיכונה, כ-250,000 עד 50,000 שנים לפני זמננו: רצף מגוון וארוך ביותר של התרבות המוסטרית במערת תנור, מערת הגדי ומערת הנחל.
במערת תנור נתגלה רצף ארוך במיוחד הכולל את כל שלבי התקופה.
ממצאים בולטים הם קבורה של אישה ניאנדרטלית במערת תנור וריכוז קברים של אדם מודרני במערת הגדי.
אלה הקבורות הקדומות בעולם; העדויות הראשונות להימצאותו של הומו ספיינס מחוץ לאפריקה; והמפגש האפשרי הקדום ביותר בין הומו ספיינס שהיגר מאפריקה לניאנדרטלים האירו-אסייתיים.
בתקופה זאת נחל מערות היה הנקודה הדרומית ביותר בעולם בה נמצאו עצמות ניאנדרטלים (ביחד עם מערת כבארה בכרמל הדרומי) והנקודה הצפונית ביותר בעולם בה נמצאו עצמות הומו ספיינס (ביחד עם מערת קפזה בגליל התחתון).
תושבי המערות משני המינים נהגו להבעיר מדורות כדרך קבע ולצוד פרסתנים בוגרים בשיטתיות, בעיקר צבי ארצישראלי ויחמור פרסי.
נתגלו גם עצמות של מינים נכחדים כגון בקר-בר, מין של קרנף ומין גמל.
במערת הגדי נתגלו חרוזים עשויים מקונכיות ושרידי אוכרה שנאספה ממקומות מרוחקים.
זוהי אחת העדויות הקדומות בעולם לשימוש בחפצים בעלי ערך סמלי.
התקופה הפלאוליתית העליונה, כ-50,000 עד 20,000 שנים לפני זמננו: התרבות האוריניאקית והתרבות העתליתית במערת הנחל.
נמצאו מאספים עשירים של כלי צור אופייניים.
סוף התקופה האפיפלאוליתית, כ-15,000 עד 11,500 שנים לפני זמננו: התרבות הנאטופית במערת הנחל.
נחשף יישוב-קבע או קבע-למחצה הכולל, לראשונה בפרהיסטוריה, מבני מגורים וקירות תמך בנויים אבן, יותר ממאה קבורות במספר ריכוזים, מכתשים, חפצי אמנות וכמות אדירה של אשפת יישוב ברצף ארוך של התיישבויות נאטופיות.
ממצאי החפירה בשכבות הנאטופיות במערת הנחל מלאו תפקיד מרכזי בהגדרת תרבות זאת על ידי גארוד, כשלב חשוב בין התרבויות הפלאוליתיות הנוודיות הפשוטות שלפניה, לבין התרבויות הנאוליתיות החקלאיות שלאחריה.
בתקופות גאולוגיות קדומות הגיעו מי הים אל פני המצוק.
עם נסיגת הים נמסה אבן הגיר ונוצרו המערות, ששימשו למשכן האדם הקדמון.
במתלול מעל המערות מצוי המחשוף השלם ביותר בארץ של שוניות רודיסטים מאובנות - צדפות חרוטיות בעלות מכסה קטן, בגובה של 10–30 ס"מ.
בשונית מצויים מינים משלוש משפחות של רודיסטים: רדיוליטים (Radiolitidae), היפוריטים (Hippuritidae) ודורניה (Durania).
רכיכות נוספות שהשתתפו בבניית השונית הם סוגי השבלולים הכונדרודונטות (Chondrodontidae) והנריניאות (Nerineidae).
המצוק מעל המערה נוצר משונית חוף קדומה, אשר התרוממה בעבר הגאולוגי אל מעל לפני הים.
בעוד בחזית הפונה לים הרכס הוא תלול, הרי בצד הפונה מזרחה על הר הכרמל המדרון מתון ומשתפל אל עבר ים רדוד, אשר שרידיו נחשפים במחשופים במרחבי הר הכרמל.
נחל מערות הוא האתר הפרהיסטורי היחיד בישראל שהוכשר לביקורי קהל.
האתר מנוהל על ידי רשות הטבע והגנים.
במקום מסלול הליכה העובר במערות תנור, גמל והנחל, וכולל הדרכות, שלטי הסבר, תצוגה על חיי האדם הקדמון וחיזיון אורקולי בתוך מערת הנחל.
מול מערת תנור ניתן להתרשם מחתך השכבות הארכאולוגיות שהשאירה גארוד באמצע המערה - חתך המייצג יותר מחצי מיליון שנה של התיישבות אנושית מהתקופה הפלאוליתית.
במערת גמל קיימת תצוגה של חיי האדם הקדמון בתקופה הפלאוליתית.
בכניסה למערת הנחל ניתן להתרשם משרידי יישוב הקבע הנאטופי בן כ-15,000 שנה - קיר אבן ומכתשים חצובים בסלע, שניהם נחשפו על ידי גארוד, וכן מהעתק של אחת הקבורות הנאטופיות - קבורה 25, גבר בתנוחה מכווצת שאת ראשו מעטרת מחרוזת מקונכיות.
הקבורה המקורית וממצאים רבים אחרים מהאתר מוצגים במוזיאון רוקפלר.
נַחַל מִשְׁמָר הוא מהקטנים בנחלי מדבר יהודה.
הנחל יורד מהר חולד שברמת מדבר יהודה ונשפך לים המלח, מדרום לנחל חבר ומצפון לנחל צאלים.
אורכו הכולל של נחל משמר הוא כ-12 ק"מ, שטח אגן ההיקוות שלו כ-30 קמ"ר.
שמו של הנחל, משמר, הוא תרגום שמו הערבי - ואדי מחרס (مَحْرَس).
עם התחתרותו של הנחל במסלע הקשה של במת השוליים המזרחיים של מדבר יהודה, נופל הנחל במפל גבוה - למעלה מ-100 מטרים.
מכאן ממשיך הנחל בקניון לא עמוק במיוחד, עד ליציאתו מתחום מצוק ההעתקים והישפכו לים המלח.
אורך הקניון כולו הוא כ-3.5 ק"מ והוא מכיל גבים המלאים מים כל ימות השנה.
באזור הכניסה לנחל מתקיימים קידוחי נפט, בכמויות קטנות.
מיקומו של הנחל הוא ממערב ים המלח, בין עין גדי לבין מצדה, מדרומו של נחל חבר ומצפונו של נחל צאלים.
ממנה מובילה דרך עפר באורך של כקילומטר וחצי לפתחו של הנחל.
באוגוסט 1964 פעלה הוועדה הציבורית לסימון שבילים לסמן שבילים בנחל משמר.
אחד על שפת הקניון (מסומן באדום) והשני בתוכו (מסומן בכחול).
שניהם מוגדרים כמסלולים למטיבי לכת.
בעבר נאלצו מטיילים ללכת על שפת הקניון, מאחר שערוץ הנחל הכיל מפלים בלתי עבירים.
לאחר שהותקנו בו סולמות מתכת בסלע נוסף מסלול טיול חדש בתוך הקניון, שדרגת הקושי שלו גבוהה מהמסלול העלי.
בעת הגשמים קיימת סכנת שיטפונות.
למרגלות המפל הגדול נובע עין משמר.
ספיקתו של המעיין דלה, כ-1,500 מ"ק בשנה.
בהמשך הקניון ישנה עוד נביעה קטנה, עונתית.
גם מימיה ראויים לשתייה אך הם מרירים.
צמחים ובעלי חיים אופייניים לנחל
לאורך הנחל ובמיוחד בקניון נמצאים צמחי אזוביון ("לבנדר"), רכפה מגובששת, עצי שיטה סלילנית, שיחי צלף, פרחי בוצין, מציץ סורי, שכרון המדבר, חומעה ורודה וכן חצב מצוי, כלך מצוי וקנה מצוי.
בין בעלי החיים המצויים בנחל: יעל נובי, טריסטרמית, נשר מקראי ומכרסמים שונים.
במסגרת מבצע החיפושים אחר מגילות גנוזות נוספות במדבר יהודה יצאה בשנת 1961 משלחת ארכאולוגית בראשות פסח בר אדון ומצאה ממצאים מהתקופה הכלקוליתית (לפני כ-6000 שנה) במערה סמוך לראש המפל הגבוה, הנקראת כיום מערת המטמון.
המטמון היה טמון בכוך עטוף במחצלת וכלל 442 חפצים, מהם 429 מנחושת וביניהם שרביטים וכלי שנהב.
הארכאולוגים חלוקים מה טיבם של אותם כלים.
יש הטוענים שאלו כלי הקודש של מקדש עין גדי מאותה התקופה המרוחק כ-10.5 ק"מ מהמקום ואשר היו בו סימנים של עזיבה מהירה אך ללא סימני הרס מכוון.
אחרים טוענים שאלו חפצי פולחן של תושבי המדבר שהוטמנו במערה כגניזה כדי שלא יחוללו.
תאוריות אחרות טוענות שהממצאים אינם פולחניים וריבויים מעיד על כך שהמערה שימשה מחסן לסוחרים.
בשלוש מערות נוספות בנחל משמר נמצאו 21 שלדי אדם מהתקופה הכלקוליתית.
על עצמות האנשים ניכרים סימני חבלה ומהלומות (אחד השלדים נמצא כשהיד הימנית כרותה), ונראה שהם מתו באופן אלים.
כמות גדולה של שרידי דגנים, וזרעי תמר, שנמצאה באחת המערות מבססת את ההנחה שהם לא מתו מחמת רעב.
שלדי אדם מאותה התקופה נמצאו גם במקומות נוספים במדבר יהודה, כמו בנחל חבר, (שם נמצאו גם שלדים מתקופת מרד בר כוכבא, שהובאו לקבורה בקברות המורדים מעל נחל חבר).
ביולי 2013 נתנה מועצת הנפט אישור לחברת "זרח חיפושי נפט" לערוך חיפושים ססמים באזור נחל משמר וים המלח.
ב־2015 הודיעה "זרח חדש" (רישיון 400) על הפסקת מבחני ההפקה בקידוח "צוק תמרור 3" באזור ים המלח בשל עלייה בשיעור המים שנשאבים מהקידוח.
נַחַל נַעֲמָן, או בשמו העתיק בלאוס (משמו של בעל), הוא נחל איתן הזורם בעמק זבולון בישראל ונשפך למפרץ עכו.
עד שנות ה־50 של המאה ה־20 הייתה בנחל זרימה ניכרת, אך ניצול מימיו ומקורות המים המזינים אותו הפחיתו את זרימתו, ובעשור השני של המאה ה־21, הזרימה בו מעטה.
יש המזהים את הנחל עם "מי קרמיון" המוזכר במשנה.
שם הנחל המודרני, נחל נעמן, נגזר מהמילה הערבית א־נעמין, שפירושו הזמנה.
האגדה מספרת כי כאשר הנביא מוחמד עבר בארץ, אף אחד מן הנחלים לא התיר לו לעבור דרכו, פרט לנחל הנעמן שהזמינו לעבור בתוכו.
היו שקישרו אותו לנעמן שר צבא מלך ארם, וזיהו את הנחל עם שיחור לבנת.
מי הנחל נובעים ממעיינות באזור עין אפק (כורדני), כקילומטר צפונית לצומת אבליים.
מקורות הנחל שופעים מים רבים, מצויים בלב העמק, וסביבם התפתחו ביצות.
בראשית המאה ה־20 יובשו הביצות ובמקום הושארה שמורת טבע שבה נוף של צמחי מים ומעט מהביצות שנותרו סביב אגם קטן.
בתחילה זורם הנחל מערבה כארבעה קילומטר, ואז פונה צפונה כשישה ק"מ, במרחק של כשני ק"מ מהחוף, עוקף מצפון את עין המפרץ ומשם מערבה לים.
אורכו הכולל של הנחל הוא כ־12 קילומטר.
לנחל מספר יובלי אכזב מאזור הגליל המערבי התחתון.
פסאודו־סקילקס תיאר את המקום כעיר פיניקית־צורית בין עכו לכרמל.
פליניוס הזקן, בתיאורו את פיניקיה, הזכירוֹ כנהר צר הזורם מביצות "קנדביה" למרגלות הכרמל בקרבת עכו, שעל גדותיו חול ממנו נוצרת זכוכית.
איזידורוס מסביליה הרחיב וסיפר שמקור ייצור הזכוכית הוא בנהר בלוס שבפיניקיה, כאשר אניה עמוסה בסודה נפגעה, נוצר בעקבות הסוחרים באניה מגע בין הסודה לחול, וזה היה המקור לזכוכית.
במהלך השנים הוזרמו מי קולחין ברמת טיהור נמוכה וגרמו לזיהום אורגני כבד בנחל.
המערכת האקולוגית הכוללת היבטים פיזיים (הערוץ, הגדות, הסביבה הסמוכה לגדות), המים, המרכיבים הביולוגיים (חי וצומח) ויחסי הגומלין שביניהם נפגעה קשות.
הדבר בא לידי ביטוי במפגעים אסתטיים, במטרדים תברואתיים ובעיקר בהיעלמות חי וצומח בנחל ובסביבתו.
נחל נעמן הוא למעשה תעלת ניקוז שנחפרה בשנות ה־30 של המאה ה־20 במסגרת המלחמה בקדחת.
בהמשכו מתאחד נעמן עם נחל חילזון, הזורם ממזרח למערב.
הנחל המאוחד נשפך לים בחופה של עכו.
עד שנות ה־40 שפעו מעיינות אפק, המזינים את נחל נעמן, כ־50 מיליון מ"ק מים בשנה.
ב־1942 החלו בתי הזיקוק הסמוכים לשאוב את מי המעיינות.
בשנות ה־60 קדחה מקורות לרגלי ההרים.
שאיבה זאת דלדלה כמעט לגמרי את המעיינות הנוספים שהזינו את הנחל.
לצד שאיבת המים, הוזרמו מזהמים לאפיק המתייבש – שפכי מפעלי תעשייה ובהם מפעלי מילואות, שפכי מזבלות, שפכים חקלאיים, פלט בריכות דגים ובעיקר שפכים גולמיים וקולחין שלא טוהרו לרמה מספיקה.
שפכים אלה זרמו לים התיכון ועם הזמן הביאו לסגירתם של חופי עכו לרחצה.
אתר ההטמנה שפעל בחצר האחורית של מפעל הקומפוסט, הוא גורם הזיהום הבעייתי ביותר, נוכח העובדה שגוף הפסולת נמצא על שטחי ביצת נעמן.
בחורף טבלת מי התהום עולה, נכנסת לתוך גוף הפסולת, ושוטפת מתוך הפסולת את מחוללי הזיהום.
רק פינוי הפסולת וחציצה מוחלטת של גוף הפסולת מהסביבה הרוויה, יסירו את מקור הזיהום מהמזבלה.
הזרמת השפכים אל הנחל מהווה זיהום שאפשר לחסל לחלוטין ובקלות יחסית, על ידי הכשרת מערכות טיהור, שמאפשרות קבלת קולחים באיכות המאפשרת הזרמה בנחל.
הזרמת עודפי הנגר משטחי החקלאות על ידי מערכת האיסוף התת־קרקעית מזהמת אף היא, כיוון שמים אלה מכילים מלחים, דשנים וחומרי הדברה הנשטפים מהקרקע החקלאית.
אין בידנו נתונים כמותיים, אך אי אפשר להתעלם מהמשמעות האיכותית של מקור זה, כמו גם מעצם הקונפליקט בין פיתוח לצורכי תיירות ופנאי ובין חקלאות עד גדות הנחל.
חקלאות אורגנית עשויה לפתור את שני ההיבטים.
עודפי המים המוזרמים מבריכות הדגים עלולים להוות זיהום נוסף אם שחרור המים אינו מבוקר ובמנות גדולות.
בקרה על שחרור המים תאפשר מיהול בר־קיימא.
פסולת ועודפי עפר המוצאים דרכם אל גדות הנחל מפירים את הזרימה הטבעית ומזהמים את המים.
הסדרת הנחל חייבת לכלול אמצעים למניעת גישה של מחוללי זיהום זה, לדוגמה פיקוח על השוק העירוני ואזור התעשייה ביאליק צפון.
בשנת 2002 אושרה תוכנית נחל נעמן לשיקום הנחל.
בראשית 2007 נטלה על עצמה עמותת "צלול" את המשימה להביא לניקוי הנחל ולהפסקת הזרמת המזהמים לים.
בשיתוף עם תושבי העיר עכו, שסבלו מהזיהום סבל רב, ניהלה העמותה קמפיין שהביא בסופו של דבר להקמת מכון לטיהור שפכי המפעלים מילובן, מילועוף ומילומור.
הקמת מכון הטיהור הביאה להפסקת הזרמת המזהמים לנחל ולפתיחת חופי הרחצה של עכו, שכן עומס המזהמים פחת במידה ניכרת.
לאחר הפסקת הזרמת שפכי המפעלים, מי הנחל ממשיכים להיות מזוהמים בעיקר בפלט ברכות דגים של הקיבוצים אפק ועין המפרץ.
מי פלט אלה עמוסים בחומרי זיהום הכוללים הפרשות דגים וחומרי הזנה.
העדר מים שפירים בנחל גורם לכך שבנעמן זורמים אך ורק מים מזוהמים.
הזרמת השפכים ארוכת השנים גורמת גם בעשור השני של המאה ה־21 לתדמיתו השלילית של הנחל.
הגורמים לכך הם שכנותו של הנחל לאזור התעשייה צור שלום, המאופיין בתעשייה כבדה.
בסמוך לגדת הנחל שוכן מפעל קומפוסט שתורם לכלוך רב לסביבתו.
גם קיומם של מפעלי מילואות ומתקני טיהור השפכים שלהם אינם תורמים לחוויית הבילוי לאורכו.
ב־2009 בהנחיית ד"ר יעל מייסון, ראש אגף קרקעות מזוהמות במשרד להגנת הסביבה, החלו עבודות פינוי בוצה וקרקעות מזוהמות מהנחל לאתר שיקום במישור רותם.
הקרקע המזוהמת עברה תהליך של טיפול ביולוגי באמצעות חיידקים מיוחדים בעלי יכולת פירוק מזהמים.
במסגרת שיקום הנחל הועבר חלק ממי הקידוחים בעיינות נחל נעמן לשמורת עין אפק ומשם המים זורמים בנחל והוא שב להיות נחל איתן.
למי המעיינות הצטרפו גם מי ברֵכות הדגים ומי נקז מהשדות.
כחלק מתהליך שיקום הנחל הופסקה הזרמת שפכים ומזהמים לתוכו; הבוצה והחומרים המזהמים הוצאו ממנו; הוקמו מעליו שלושה גשרים למטיילים ולידם הוכשרו שבילי אופניים, שבילים להליכה ברגל ופינות ישיבה.
ב־2011 הנחל הוכרז כנקי על ידי קק"ל.
סמוך לשפך הנחל לים התיכון חוצים את הנחל כביש חיפה-עכו (כביש 4), כביש חיפה-עכו הישן (כביש 8510) ומסילת החוף.
הגשרים פוצצו במהלך הקרבות באזור הגליל המערבי במלחמת העצמאות, ושוקמו לאחריה.
הגשר נבנה עם מדרכות להולכי רגל משני צידיו והודות לגובהו מספק מבט מרשים אל העיר עכו ואל אזור הנחל.
סמוך לנחל שוכן גן רידוואן הקדוש לדת הבהאית.
נחל משושים (נַחַל מְשֻׁשִּׁים, בערבית: ואדי פח'ורה, ואדי אל הווא, ואדי זכי, ואדי מסעודיה) הוא נחל איתן במרכז רמת הגולן.
סלעי הגדות במרכז הנחל מתאפיינים בצורת משושים, ואלה נתנו לנחל את שמו.
התופעה בולטת במיוחד בבריכת המשושים, המוקפת עשרות עמודי בזלת משושים.
נחל משושים הוא הארוך בנחלי הגולן – אורכו 30 ק"מ.
שטח אגן ההיקוות שלו כ־160 קמ"ר ומצויים בו כ־40 מעיינות שמרביתם נובעים כל השנה.
תחילתו של נחל משושים במורדות הדרומיים של הר אביטל, בגובה 900 מ' מעל פני הים, וסיומו בכנרת, בגובה כ־210 מ' מתחת לגובה פני הים – הפרש גבהים של יותר מ־1,100 מ'.
על אגן ההיקוות של הנחל יורד 650–800 מ"מ גשם בממוצע לשנה, ונפח הזרימה בנחל מגיע ל־23 מיליון מ"ק מים בממוצע לשנה (1970–2024).
נפח הזרימה הגבוה ביותר בנחל של 90 מיליון מ"ק בשנה נמדד בחורף 1991–1992.
הזרימה הממוצעת באפיק הנחל מוערכת בכ־10 מ"ק/שנייה (הספיקה הסגולית היא 0.761 מ"ק/שניה/קמ"ר) והזרימה המקסימלית (השיטפונית) הרב שנתית הממוצעת בנחל היא 80 מ"ק/שנייה.
השיא של 211.3 מ"ק/שנייה נקבע ביום ה־22 בפברואר 1997, בעת שיטפון עז בנחל כתוצאה של גשמי זעף שירדו על אגן ההיקוות בימים 21–22 בחודש: 165 מ"מ במרום גולן ו־121 מ"מ בקשת.
נחל משושים הוא חלק משמורת הטבע נחל המשושים.
בריכת המשושים – ברכה זו היא מוקד עניין מרכזי למטיילים בשמורה.
זוהי ברכת מים גדולה (כ-20X30 מטרים) המוקפת מצוק הבנוי מהמוני משושי בזלת.
העמודים המשושים הניצבים זקופים על דפנות הברכה, יוצרים תמונת טבע מרשימה ומיוחדת.
תופעת זו נוצרה מזרמי לבה שהתקררו והפכו לסלעי בזלת בתהליך אטי.
כשהתקררות הלבה נעשית באיטיות ובלא הפרעה, הצורה הנוצרת היא משושה.
אל הברכה מוביל שביל הליכה המתפתל בין עצי אלון התבור.
משך הירידה בשביל כ-20 דקות.
העלייה מהברכה אל מבואת הכניסה באותו השביל נמשכת כ-30 דקות.
לפני שמגיעים אל הברכה מומלץ לפנות במעלה הנחל אל גשרון החוצה אותו, וממנו אפשר לצפות על המים השוצפים בנקיק הנחל הצר.
שביל התצפית – בשביל הליכה מעגלי וקצר זה אפשר ליהנות מהנוף המרהיב של שמורת הטבע יהודייה ומרכז רמת הגולן.
ממרפסות התצפית ניתן לראות את נחלי משושים וזוויתן המתחתרים במרחבים המישוריים המנוקדים באלוני תבור ומכוסים במרבדי פריחה באביב.
מהתצפיות לאורך השביל אפשר לצפות מזרחה על הגולן, החרמון, תלי הגעש וקו הגבול עם סוריה.
אורך המסלול כ-10–15 דקות, והוא מותאם לעגלות ילדים ולכיסאות גלגלים.
שביל הדולמן – שביל מעגלי קצר המוביל אל הדולמן - מבנה הבנוי אבן בזלת גולמית גדולה המונחת על אבנים קטנות ממנה.
למעשה, זו מצבה גדולה שבנו תושבי הגולן הקדמונים בתקופת הברונזה ושימשה לקבורה.
מאות דולמנים מסוגים שונים פזורים במרכז רמת הגולן ובצפונה.
מהדולמן השביל ממשיך, ובהמשך הוא משתלב בשביל התצפית.
שביל הנחל – שביל זה נועד למטיילים המעוניינים להגיע אל ברכת המשושים בהליכה במקביל לערוץ הנחל הזורם, ההולך ומעמיק עם ההתקדמות בו.
השביל חוצה את הנחל, והמסלול כולל טיפוס על המצוק בגדה המזרחית בעזרת יתדות.
משך ההליכה בשביל עד הבריכה כ-45 דקות.
הליכה מנחל המשושים לנחל זוויתן – מסלול ארוך וקשה זה מתאים למיטבי לכת בלבד, וההליכה בו אורכת שש שעות ויותר.
השביל מוביל לברכת המשושים, חוצה את ערוץ נחל המשושים ומטפס אל השלוחה המפרידה בינו לבין נחל זוויתן.
לאחר חציית השלוחה, ביער פארק של אלוני תבור, יורד השביל התלול אל נחל זוויתן תחתון.
מכאן אפשר לטפס על גדתו המזרחית של הערוץ עד לחניון יהודייה, או להמשיך ללכת עוד כשעתיים במעלה הנחל דרך ברכות נוספות ואז לעלות לחניון.
בשמורת יהודייה הגדולה חיים מיני יונקים רבים, ובהם צבאים, חזירי בר, תנים ושועלים.
בשמי השמורה עפים עופות דורסים בשפע, שכן באזור נמצאות מושבות לינה וקינון של עופות דורסים, מהגדולות בארץ.
מגוון הציפורים והדורסים, חלקם נדירים, משתנה עם עונות השנה, בהתאם לנדידה.
בסקר בעלי החיים בשמורה נמצאו 172 מינים של בעלי חוליות, מהם חמישה מיני דגים, שני מיני דו-חיים, 24 מיני זוחלים, 111 מיני עופות ו-29 מיני יונקים.
גדול היונקים בשמורה הוא חזיר הבר.
אפשר להבחין בסימנים לפעילותם של החזירים סמוך לגזעי האלון, שם הם בוטשים ברגליהם ובניביהם באדמה הלחה בחיפושם אחרי זרעים ובלוטים למאכל, אף שהם אוכלי כול.
בין היונקים נמצא מינים צמחונים, כמו צבי ארץ-ישראלי, דרבן מצוי, שפן סלע, קוצן מצוי ויערון גדול, ומיני טורפים – זאב, חתול בר, סמור, תן ושועל.
יונקים נדירים בסכנת הכחדה החיים בשמורה הם צבוע מפוספס, דלק ולוטרה.
בשמורה חיה גם אוכלוסייה של יעל נובי, מין בסכנת הכחדה שהובא לרמת הגולן מדרום הארץ בשנות ה-80 של המאה ה-20 לאחר שאוכלוסיותיו בדרום נפגעו מצייד.
הקניונים והנחלים במרכז רמת הגולן הם מחשובי אתרי הצפרות בארץ.
במצוקי הנחלים בשמורת יהודייה, ובמיוחד בנחל גמלא הסמוך, מקננים עופות דורסים רבים, ובהם נשר, רחם, חיוויאי, עקב עיטי, עיט ניצי ובז מצוי.
הרכב המינים של הציפורים והדורסים בשמורה משתנה עם עונות השנה.
בסתיו ובאביב, עונות הנדידה, חולפים בשמורה מינים רבים נוספים.
"יער הפארק" המאפיין את שמורת נחל המשושים ואת שמורת יהודייה כולה, משתרע על פני מישורי הרמה ובמדרונות הנחלים.
ביער זה גדלים העצים במרווחים גדולים, וביניהם צומחים עשבוניים רבים.
בערוץ הנחל עצמו אפשר לראות צמחי נחלים המאפיינים בתי גידול עשירים במים.
יער הפארק הוא יער דליל, והעצים שבו מכסים רק 10% מהשטח.
העץ השולט ביער הפארק שבשמורה הוא אלון תבור.
אליו נלווים גם עצי אלה אטלנטית, לבנה רפואי, שיזף מצוי ושיזף השיח.
תופעה מעניינת היא צמיחתם של אלוני התבור מתוך גלי אבנים, שחלקם טבעיים וחלקם מעשה ידי אדם.
נראה שהאבנים מגינות על בלוטי האלון מפני אכילה של בעלי חיים ויוצרות סביבה לחה המקלה על נביטתם ועל התפתחותם.
בזכות המרחב הפתוח ושפע האור בין עצי יער הפארק, גדלים בו מיני עשבוניים רבים, ובהם שיבולת שועל נפוצה, שעורת הבולבוסין ומיני נוספים של דגניים ותלתניים.
בסתיו מפתיעים בפריחתם החצב ומיני הסתווניות והכרכומים, בחורף מתכסה הנוף במעטה ירוק, ולקראת האביב נצבעת השמורה בשלל צבעי הפריחה.
כלניות בצבעים רבים, פשתה שעירה, עכנאי נאה, חלבלוב מגובשש, נורית אסיה וכרמלית נאה, הם רק חלק קטן מהמינים הפורחים כאן.
כדי לשמר את תצורתו של יער הפארק ולהקטין את סכנת השרפות, מתקיימת במרבית אזורי השמורה רעיית בקר מבוקרת.
אכילת הצומח העשבוני מונעת את "סגירתו" של היער, משמרת מגוון מינים גבוה, ומקטינה את כמות החומר הדליק כדי להקטין את תדירות השרפות ואת עוצמתן.
רעיית הבקר מחליפה את בעלי החיים אוכלי הצמחים שחיו באזור ונכחדו, כמו עז הבר ומיני איילים.
במדרונות הערוצים מתקיים צומח עצי צפוף יותר, ובו מינים נוספים, כמו לבנה רפואי ושקד.
בערוצי הנחל העשירים במים זורמים ונקיים גדלים עצי ערבה מחודדת, מילה סורית והרדוף הנחלים.
בין צמחי הנחלים המתלווים אליהם גם הנרקיס המצוי ואירוס הביצות.
עוד גדלים בשמורה ההדס המצוי, אחד מארבעת המינים, ואירוס החרמון המפואר שפרחיו המיוחדים מגיעים לקוטר של 20 ס"מ.
נַחַל נוֹקֵד הידוע בעיקר כנחל עץ, הוא נחל ב היורד ברכס חלוקים.
הנחל ידוע בעיקר בעץ שיטת הנגב הגדול שנמצא בו, ומכאן קיבל גם את שמו נחל עץ.
העץ נמצא כקילומטר לכביש 40 וכביש 204. העץ מהווה את תחילתו של מסלולי הטיול בנחל.
הנחל נשפך לנחל בוקר, וממנו לנחל הבשור.
בסביבת הנחל ישנן שתי חורבות בנות כ-3,000 שנים אשר נמצאו בהן שרידים המתוארכים לתקופה.
באביב ישנה פריחה של צבעונים על מדרונות הנחל, והוא מושך אליו מטיילים רבים.
המסלול בנחל מותאם להליכה רגלית ולאופניים.
נַחַל מִלְחָה (או וַאדִי אל מַאלִיחְ) הוא נחל איתן בחלקו שנביעתו מתחילה מצפון מערב לטובאס.
אורכו של הנחל כ-20 ק"מ ולו אגן ניקוז של כ-90 קמ"ר.
הוא יוצא לבקעת הירדן בין מחולה לשדמות מחולה.
בנחל זורמים מי מעיינות מלוחים הנובעים בחמאם אל-מליח וכן מי מעיינות מתוקים.
חלק מהמעיינות הם מעיינות חמים - 'חמאם אל-מליח'.
תוואי הנחל הוא על שבר גאולוגי.
ניתן להבחין בו היטב ב"ברך", בזווית של 90 מעלות, בה הכביש עובר נטייה, בעקבות הואדי, מצפון-מערב למערב.
הבקעה בה עובר הואדי והכביש, נוצרה כתוצאה מתנועת אנכיות ואופקיות ב"תפר" שבין הלוחות הטקטוניים המצויים משני צידי בקעת הירדן.
כתוצאה מהתנועות נמצא כי הצד המזרחי של בקעת הירדן "זז" צפונה יחסית לצד המערבי ומכאן הכיפוף.
ליד ה"ברך" היו נראים מוצבים של צבא ירדן שנבנו לאחר הכיבוש הירדני במלחמת העצמאות.
הנחל נשפך אל נהר הירדן מדרום למעיין עין סוכות.
נַחַל נֶשֶׁר זורם במורדותיו המזרחיים של הר הכרמל ומתחבר לנחל הקישון.
בחלקו הגדול עובר בתחום המוניציפלי של העיר נשר
משמעות שמו בערבית של הנחל, ואדי א-טבל - נחל התוף, משום רעש התיפוף היוצרות האבנים המידרדרות בזמן שיטפון, כנראה בשל הימצאות חללים קרסטיים בתשתית הסלע.
ראשית הנחל בשלושה יובלים היורדים מקו פרשת המים.
אחד יוצא מצומת דמון, השני מכביש 672 עוספיה-חיפה כ-0.5 ק"מ ממזרח לצומת דמון, השלישי יורד מהשכונה בעוספיה שמצפון לרום כרמל לעבר עין נשר.
שלושת היובלים מתחברים ויוצרים יחדיו את נחל נשר.
נקודת החיבור נמצאת כ-200 מטר מצפון לעין נשר.
באזור עין נשר נכנס הנחל לשמורת הר הכרמל.
שלושת יובליו של הנחל חתורים באדמת הקירטון ולכן שיפועם מתון.
בנקודת החיבור של היובלים נוצר אזור פתוח רחב.
כמה מאות מטרים מצפון לנקודת ההתחברות האדמה מתחלפת מקירטון רך לסלע דולומיט קשה, וערוץ הנחל הופך קניוני, הכולל מדרגות רבות בגובה של עד 2 מטר.
בחורף זרימת המים יוצרת מפלים.
מדרונות ההר באזור הקניוני מכוסים בחורש ים תיכוני של עצי אלון מצוי, בר זית, מורן החורש, קטלב וער אציל.
לאחר מכן נכנס הנחל לשטח השיפוט של העיר נשר.
גשר בטון עליו סלול כביש 7212 עובר מעל ערוץ הנחל.
בסמוך לגשר נשפך אל נחל נשר יובל המגיע מדרום מערב.
מעל יובל זה נמתח הרכבל שהוביל את החומר שנחצב במחצבת "חרייבה" של נשר מפעלי מלט ישראליים לבית החרושת אשר נמצא בתחתית כביש 7212. מעל כביש 7212 מספר מחסי בטון שנבנו להגנה הנוסעים בו מפני נפילת מטען מהרכבל.
בהמשך בערוץ הנחל מצוי בור מרובע שגודל פתחו הוא 70x80 ס"מ.
מבור זה יורד קמין קרסטי הנקרא "הוטה".
עומקו הכולל של הבור הוא 87 ס"מ.
לאחר מכן לפני תפנית הברך החדה של הנחל יורד קניון הנחל בסדרה של מפלים בין קירות זקופים.
המפל התחתון גובהו מגיע עד 7 מטר.
לאחר סדרת המפלים פונה הנחל בזווית של 90 מעלות צפונה ונכנס לשטח המחצבה של חברת מחצבי אבן שהוקמה בנחל בשנת 1865. מחצבה זו נסגרה בשנת 2009 בעקבות החלטת בית משפט.
בסקר הארכאולוגי שנעשה בנחל, על ידי יעקב עולמי, שלמה סנדר ואלדד אורן, נמצאו בגיא ליד הנחל חרסים, אבני פסיפס ואגן ריסוק של בית בד.
השערת הסוקרים הייתה שהשרידים הם של חרבת עַקָּארָה ששרידיה נמחו כליל.
חלקו התחתון של נחל נשר מהמחצבה עד רחוב המגינים בנשר הוא סבך של חורש ים תיכוני ללא שבילים מוסדרים.
בסבך זה חיים שפע של חזירי בר ונמיות אשר מדי פעם מגיחים מתוך החורש לשכונותיה של העיר נשר במיוחד לגבעת נשר ורמות יצחק.
עד שנות השבעים של המאה ה-20 נהגו תושבי נשר לטייל בחלקו זה של הנחל.
במעלה הנחל ליד המחצבה נבע מעיין קטן שנקרא בפי התושבים "מעיין הרועים" ובמפות מופיע כ"עין חנן".
מעיין זה כוסה ונסתם עם הרחבת כביש 705. ביציאה מהנחל היה שטח פתוח של חורש שבו התקיימו מדי קיץ קייטנות שהופעלו על ידי מועצת נשר.
אזור זה נבנה בחלקו והיתר כוסה בסבך צמחייה בלתי עביר.
הכניסה היחידה לאזור זה אפשרית עתה רק מתוך האזור שליד המחצבה ובית הקברות של נשר.
באזור הנחל חיים בין היתר יערונים גדולים ודורבנים.
באזור נצפה תלתן צר-עלים (Trifolium angustifolium), עשב חד שנתי נדיר שנמצא על סף הכחדה.
עין חנן - מעיין הרועים
בחלקו התחתון של נחל נשר בין המחצבה של חברת "מחצבי אבן" שנסגרה, לרחוב המגינים בנשר, קרוב למחצבה, נמצא עין חנן.
בפי תושבי נשר נקרא תמיד מעיין הרועים.
ההליכה במסלול נחל נשר עד מעיין הרועים היה מקובל מאוד בידי תושבי נשר, הורים, נוער וילדים.
בעקבות סלילת כביש 705, שצידו הדרום מזרחי פלש לנחל, ובניית בתים במוצא של הנחל ברחוב המגינים, ההליכה לטיולים בנחל פסקה, והצמחייה השתלטה על השביל.
עץ החרוב הענק מסמן את מקומו של המעיין, אבל זרימת מי המעיין פסקה, כראה בעקבות שפוכת של מחצבת מחצבי אבן שנפתחה בשנת 1965 ונסגרה בשנת 2011. מעל המעיין צומח עץ חרוב מצוי ענק המסמן את מקומו.
במלחמת העולם הראשונה בעת כיבוש חיפה, עלה כוח של פרשים אנגלים "שרווד ריינג'רס" בנחל נשר ודרך יובלו נחל קטיע בתנאי קרקע קשים אל רכס ההר, ובהדרכת תושב דרוזי הגיעו לרכס המערבי, הקדמי, של הכרמל.
החיילים הרכובים נטרלו את התותחים האוסטרים אשר הוצבו להגן על המעגן של מפרץ חיפה.
כוח זה השתתף בקרב המכריע על חיפה ביום 23 בספטמבר 1918.
לפני קום המדינה החזיק הצבא הבריטי מאגר דלק באזור הכניסה לנחל נשר במכלים תת-קרקעיים.
הנחל אכזב ברוב ימות השנה ולכן מאפשר הליכה לאורכו.
בנחל מסלול טיול חד כיווני, במגמת ירידה, מצומת דמון עד חניון יער היערנים בסימון שבילים לבן-אדום-לבן.
ישנו מסלול מעגלי באורך 2.5 ק"מ המתחיל ומסתיים בחניון יער יערנים.
ראשיתו בשביל אופניים לא מסומן במגמת עלייה המשתלב למסלול הלבן-אדום-לבן שיורד לכיוון יער יערנים.
נחל נשר התחתון ממחצבת "מחצבי אבן"" ליד בית הקברות של נשר ועד תחתיתו של כביש 705 חסום לטיולים.
נחל מעפילים, לשעבר נַחַל נָחָשׁ הוא נחל אכזב הזורם במורדות המזרחיים של הר הכרמל בחלק הכרמל הגבוה ועובר ב"פארק אשדות יגור" שהוא חלק מפארק הכרמל.
הנחל זורם צפונית-מערבית לנחל יגור לכוון עמק זבולון.
בדומה ליתר נחלי הכרמל הזורמים מזרחה לקו פרשת המים של ההר, הנחל קצר בעל גדות תלולות ובעל אופי קניוני.
בנחל עובר שביל ישראל בעת חצותו את הכרמל.
מקורו של הנחל בשני יובלים רדודים העוברים בזרימתם דרגשי סלע ומדרגות היוצרים מפלונים.
לאחר התחברותם מעמיק ערוץ הנחל והופך קניוני תוך התחתרות בשכבת סלע דולומיט קשה הנקרא "דולומיט יגור".
בחלק הקניוני גובה המפלים מגיע עד שמונה מטרים.
על הצלע הדרום מזרחית של הנחל עובר שביל מתפתל הבנוי בחלקו, שנפרץ על ידי הבריטים כחלק מפעולתם לטיפוח שמורות טבע.
הם פרצו שבילים ועסקו בייעור.
שביל זה נקרא בעבר השביל המנדטורי.
הוא שימש את לוחמי הפלמ"ח בעת פריצת מחנה עתלית כחלק ממסלול המילוט של המעפילים לקיבוץ יגור.
לציון האירוע החליטה ועדת השמות הממשלתית לשנות את שמו של הנחל ל"נחל מעפילים".
המעפילים הסתתרו בקיבוץ, ואילו הקיבוצניקים מצידם החביאו את תעודות הזהות שלהם.
ההנחיה הייתה גם לתושבי הקיבוץ וגם למעפילים שאם הבריטים יבקשו מהם להזדהות הם יענו שהם " יהודים מארץ ישראל".
לזכר מאורע זה רשם יורם טהרלב בן קיבוץ יגור את השיר צל ומי באר.
בצלע הצפונית מערבית מתנשאים מצוקים הנקראים "מצוקי הכתר", מצוקים אלה עשויים דולומיט קשה.
השם ניתן למצוקים על ידי חברי קיבוץ יגור.
המצוקים מתחלקים ל"מצוק הכתר העליון" גובה המצוק כשלושה מטרים.
המערה הגדולה היא בעלת רחבה לפניה ויש לה פתח נסתר הפונה לכוון מערב.
החלל המרכזי אורכו 9.5 מטרים ורוחבו חמישה מטרים.
ברחבה שלפני המערה נמצאים שני כוכים בעומק שני מטרים.
באזור המערה נמצאו חרסים מהתקופה ההלניסטית והתקופה הרומית.
ממערב למערה זו מצויה מערה נוספת קטנה יותר.
צפון-מזרחית לשם נמצא "מצוק הכתר התחתון".
מצוק זה מחולק לשלושה מפלסים.
במפלס האמצעי מצויות ארבע מערות.
באחת המערות שוכנים עטלפי פירות ועטלפי חרקים.
העצים השולטים בנחל ובגדותיו הם אלון מצוי, אלה ארצישראלית ובר זית.
אליהם מתלווים לבנה רפואי, ער אציל, אשחר, כליל החורש וקטלב.
גובה העצים בתוך האפיק מגיע עד שבעה מטר.
מעל הנחל בשלוחה הדרומית ליד השביל המנדטורי נמצא בולען המכונה הוטת ג'ין.
זו מערה אנכית צרה ועמוקה, שעולה ממנה אוויר חם.
במורד הנחל על הגדה הצפונית מעל מחצבה קטנה נטושה, נמצאים שרידי שלושה מבנים הבנויים אבני גוויל.
באתר נמצאו חרסים מהתקופה ההלניסטית.
באחד החדרים נמצאו שרידי כלים מהמאה ה-17. ההשערה היא שבמקום זה התגוררה בעבר משפחת ווהאב הדרוזית שמתגוררת כיום בעספיא.
באזור הנחל נמצאו טרסות נטועות עצי זית.
מקום זה מוזכר כמגורי המשפחה בספרו של הגרף פון-מולינן שביקר בכרמל בסוף המאה ה-19.
נַחַל נֵדֶר הוא נחל בהר הכרמל באזור הכרמל הגבוה.
תחילתו ליד שכונת דניה בחיפה ליד קו פרשת המים וכביש 672 והוא זורם על הצלע המערבית של הכרמל לכוון דרום מערב ונשפך לנחל גלים באזור מדרום לטירת כרמל.
שמו של הנחל ניתן לו על פי שמו הערבי של המעיין "עין-נד'יר" שממשמעותו אינה ידועה.
שפך הנחל וגדותיו הם אתרי פריחה לאירוס ארצישראלי, כלנית מצויה, חצב מצוי ועוד.
אופי הצמחייה בנחל הוא חורש ים תיכוני שחלקו נפגע בשרפה שהתרחשה בשנת 1989. בערוץ הנחל עובר שביל מסומן שחור.
ב-12 בדצמבר 2010, הוכרז שטח של 203.7 דונם בנחל כגן לאומי והוא הרחבה צפונית לפארק הכרמל.
הנחל בעברו נקרא "נחל שלושת המעיינות" על שם שלושה מעיינות שנבעו לאורכו, אך היום בשל שאיבה נותר רק מעיין אחד "עין קדם" ובדרך אליו גבים, מעיין שכבה שנפרץ על ידי אדם לנקבה ארוכה.
בנחל נמצאת מערת אורנית, בה נמצאו שרידים פרהיסטוריים.
המערה מכילה שני מפלסים ומספר רב של חדרים.
המערה מהווה אתר ארכאולוגי בו נמצאו ממצאים מהתרבות המוסטרית.
באזור נחל נדר נמצאים מגוון של בעלי חיים, מעיין נקבה צלול, מערת אדם קדמון, עצי זית עתיקים ומבנים נטושים מימי הבריטים והטורקים.
ליד הנחל צומחים רומולאות צידוניות וכרמלית נאה, רקפות, עירית גדולה, אירוסים שקדיות וכלניות.
לאורך מסלול הנחל שרידי מאובנים בני מעל 100 מיליון שנים.
מזה מספר שנים מתנהל מאבק של גופים ירוקים ובראשם ארגון מגמה ירוקה מאוניברסיטת חיפה והחברה להגנת הטבע כנגד תוכניות בנייה של רבי קומות וקאנטרי קלאב בנחל.
תוכנית בנייה באזור אושרה עוד בשנת 1977. ב-8 באפריל 2010 החליטה מועצת עיריית חיפה לדחות את תוכניות הבנייה בנחל ולהחזירן לדיון נוסף בוועדה המקומית לתכנון ובנייה.
הדחיה נעשה בעקבות המאבק הציבורי בנושא.
תוספת ההרחבה של הגן הלאומי בנחל נדר יכולה למנוע פתוח עתידי של בינוי ותשתיות באזור.
ב-2019 הופקדה במינהל התכנון תוכנית בשם "דניה הירוקה" שכולל פגיעה בנחל נדר.
בעבר נקרא הנחל "נחל שלושת המעיינות" והיו בו שלושה מעיינות.
שניים מתוכן התייבשו בשל התערבות אדם ושאיבות - מעיינות "עין נדר" ו"עין קנים".
המעיין השלישי הוא "עין קדם" הנובע כ-400 מטר לפני שפכו של נחל נדר לנחל גלים.
זהו מעיין שכבה הנובע משתי נקבות חצובות שנחצבו בעת העתיקה כנראה כדי להגביר את שפיעת המעיין.
השכבה האטומה היא של טוף געשי רך בצבע אפור ירקרק, והשכבה מעליה היא של סלע גיר הבנוי ממאובני נֶריִנֵיאוֹת.
הימצאותן מעידה על התפתחותה של שונית רודיסטים בעבר.
מי המעיין נובעים מקו המגע בין שתי השכבות.
מי המעיין היו מקור המים העיקרי של הכפר הערבי א-טירה.
ברצפת הנקבה הימנית חצובה תעלה ממנה זורמים מי המעיין החוצה, הנקבה השמאלית חסומה בקיר בטון שהמים מצטברים מאחוריו וגולשים מעל לקיר אל הרצפה וממשיכים בתוואי הנחל, בעבר זרמו החוצה דרך צינור אך הוא נסתם בבטון.
בצמוד לצינור נמצאים שרידי אמת מים קדומה שבתוכה צינור חרס, כנראה מהתקופה הרומית והתקופה הביזנטית אשר הובילה בעבר את מי המעיין ליישוב הקדום ששכן במקום.
מדרום למעיין במרחק של כ-50 מטר צומח עץ שקמה גדול.
בחפירה ארכאולוגית שנערכה בנחל גלים בשנת 2000, נמצאו שרידים של שלוש אמות שהובילו מים מעין קדם לכפר א-טירה.
אמות אלה נסקרו על ידי אברהרד פון-מולינן שסקר את הכרמל ותיעד את ממצאיו בין השנים 1908-1907.
נחל נשרים הוא נחל אכזב באורך 8.2 ק"מ בדרום רמת הגולן.
הנחל זורם בין כביש 808 במזרח לכביש 87 במערב, מדרום לנחל חיוואי ומצפון לנחל דליות.
בסופו נשפך הנחל לתוך נחל בתרה, דרכו זורמים מימיו אל הכנרת.
שמו של נחל נשרים נקרא על שם הנשרים הרבים שמקננים בו.
אזור הנחל משמש שטח אש לטנקים בחיל שריון של צה"ל, לכן כל טיול בנחל ובסביבתו מחייב תיאום מוקדם עם כוחות הביטחון.
הצומח באזור הנחל כולל הרדוף הנחלים, שיבולת-שועל, אלון התבור, פטל קדוש, אשחר רחב עלים ותאנים ועוד.
ביולי 2010 פרצה בנחל שרפה שכילתה שטח גדול של צמחייה.
באזור הנחל יש קינים רבים של נשרים והם שנתנו לנחל את שמו.
בנוסף ניתן למצוא בו בז מצוי, גיבתון אדום-מקור וגיבתון שחור-ראש.
גם חזירי בר רבים נמצאים בנחל.
נַחַל נַחְשׁוֹנִים הוא כינויו של אחד מיובלי נחל מזור הזורם דרך יער נחשונים מצפון לעיר אלעד ומדרום ומזרח לקיבוץ נחשונים, הנחל הוא נחל אכזב וחלק מאגן הניקוז של הירקון, לאחר גשם קיימת בנחל זרימה יפה.
תחילתו של הנחל בהדום השומרון וסופו באפיק נחל מזור במרזבה המזרחית.
יובליו העליונים של הנחל מצויים בשכונות הצפוניות של העיר אלעד, לאחר יציאתו מתחומי העיר ממשיך אפיק הנחל בגיא שבין קיבוץ נחשונים לאלעד, באזור זה זורם הנחל בתוך יער נחשונים, עם יציאתו מתחומי ההר מתרחב ערוץ הנחל והוא זורם בשדות שבמרזבה המזרחית עד פגישתו עם נחל מזור.
מרבית חלקו העליון של הנחל הוא בתחום העיר אלעד, לפני בניית העיר הייתה במקום בתה של
חלקו המרכזי של הנחל זורם ביער נחשונים שהוא יער אורנים נטוע בידי אדם ובו שרידים מפותחים של חורש ים תיכוני ובניהם עצי חרוב, אלה, קידה שעירה, עירית ורקפות.
חלקו התחתון של הנחל זורם בשדות המרזבה המזרחית, לאורכו של הנחל שדרת אקליפטוסים וכן ברכות חמצון המהוות אתר חריפה לעופות מים.
האזור שבו נמצא הנחל שימש דורות רבים לאספקת חומרי בניין לערי מישור החוף, לאורכו של הנחל מחצבה נטושה, כבשן סיד מרשים ושרידים אחרים לפעילות החציבה שהתנהלה באזור.
הנחל והיער שסביבו מהווים מסדרון אקולוגי בין שמורת נחל שילה והדום השומרון לבין מישור החוף ואגן הירקון, בנוסף הם מהווים ריאה ירוקה לעיר אלעד הבנויה בצפיפות
סביב אזור זה התנהל בשנים האחרונות מאבק בין התומכים בשימורו לבין רשויות העיר אלעד ומשרד הפנים התומכים בהרחבת העיר בשטחים אלו.
נחל סוסי הוא נחל אכזב במערב השומרון ויובל של נחל רבה, הנחל הוא חלק מאגן הניקוז של הירקון, תחילתו במקביל לכביש חוצה שומרון מזרחית לאזור התעשייה ברקן וסופו עם פגישתו עם נחל רבה ביער ראש העין.
מקור השם הוא בשמו הערבי של חלקו העליון של הנחל ואדי סוסיה על שם ח'רבת סוסיה שמעליו.
תחילתו של הנחל מדרום לכפר חרס וממזרח לאזור התעשייה ברקן, בקטע זה עובר כביש 5 (חוצה שומרון) בגיא שנוצר על ידי הנחל.
באזור ברוכין פונה הנחל לכיוון דרום מזרח מצפון לכביש 446 והיישובים ברוכין, עלי זהב, לשם, דיר בלוט וראפאת בנויים על גדותיו, בקטע זה עובר הנחל בינות כרמי זיתים.
ממזרח לגדר ההפרדה עובר הנחל בנוף מעובד של כרמי זיתים, ממערב לגדר ההפרדה עובר הנחל בבתה עשבונית שגדלים בה גאופיטים רבים, שיחי אוג קוצני ושיחי אשחר המגיעים בה לגודל של עץ קטן ויוצרים נוף של יער פארק הייחודי להדום השומרון,
במצוקים שמתחת לחירבת אום אל חמם חיים שפני סלע ומאז בניית גדר ההפרדה התרבו באזור הצבאים, באביב ניתן לעיתים לשמוע באזור קוקיות.
במפגש נחל סוסי ונחל רבה מצויות שתי מערות שהאדם הקדמון התגורר בהם לפני כחצי מיליון שנה ועד התקופה הנאוליתית, מערת קסם ומערת שקיף א שיח.
בכול אזור הנחל קיימים שרידים רבים לחוות וישובים בעיקר מהתקופה הפרסית, ההלניסטית והביזנטית אך גם מתקופות אחרות שהתבססו על גידול כרמי זיתים ומרובים בהם בתי הבד ובורות המים.
שרידים יפים במיוחד השתמרו בדיר סמען ליד לשם ובחורבת כספה וחרבת אום אל חמם מזרחית לראש העין.
מהתקופה העות'מאנית קיימים בגדות הנחל משרפות סיד.
נחל סוסי מהווה מסדרון אקולוגי שגם יונקים וזוחלים גדולים יחסית יכולים לנוע לאורכו מהרי השומרון למישור החוף, במקביל הוא חלק מהמסדרון האקולוגי הנקרא ציר הגבעות המחבר את האזורים הים תיכוניים במערב ארץ ישראל.
יער הפארק שיוצר האשחר במורדות השומרון מהווה יחידת נוף ייחודית.
שיחי האוג קוצני נפוצים בספר מדבריות יהודה והשומרון ומציאותם במערב השומרון חריגה, בעבר הייתה כוונה להכריז על מערב הנחל כשמורת טבע לצורך הגנה על אזור תפוצה זה, הכוונה בוטלה ובמקומה מתוכננת הכרזת שמורת אוג קוצני באזור נירית-ירחיב.
מסלולי טיול ודרכי גישה לנחל
ממחלף שער השומרון (אורנית) ניתן להגיע לדרך עפר המתמשכת לאורך הנחל עד לגדר ההפרדה.
לחלקו העליון של הנחל ניתן להגיע מכביש 5 ומדרכי עפר המסתעפות מכביש 446.
נַחַל נוֹב הוא נחל אכזב בדרום רמת הגולן, שראשיתו בתל סאקי, וסופו בנחל רוקד, הנשפך לירמוך.
שמו של הנחל נגזר משמה של העיר הקדומה נוב שבתחום סוסיתא (מוזכרת בכתובת רחוב), המזוהה עם ח'רבת נאב הסמוכה, שלידה הוקם המושב נוב.
הנחל מנקז את אזור תל סאקי - רמת מגשימים - חיספין - וחלק מנוב.
תחילה הוא נע בכיוון דרום-מערב בתוואי שטוח.
בסמוך למעבר כביש 98 משנה הנחל את כיוונו לדרום.
על תוואי הנחל הוקם מאגר חיתל, האוגם את מי הנחל ומשמש כמאגר מים לצרכים חקלאיים.
בהמשך יוצר ערוץ קניוני בזלתי, הכולל מספר מפלים.
חלקו הקניוני של הנחל נמצא בשטחה של מדינת ישראל, אך מעבר לגדר המערכת הצבאית, ואין גישה חופשית לחלק זה.
לצורך סיוע במילוי מאגר חיתל, ששטחו גדול אך שטח אגן הניקוז שלו קטן, נחפרה תעלה קצרה המאפשרת העברת עודפי מים מקצהו הדרום-מזרחי של מאגר בני ישראל (האוגם את נחל אל על) דרך נחל נוב למאגר חיתל.
בפתח התעלה שער המאפשר את פתיחתה וסגירתה, והיא פועלת בכח הגרביטציה רק כאשר מאגר בני ישראל קרוב למילוי.
נקודת החיבור של הנחל לרוקאד קרויה בערבית "באב אלהוא" (שער הרוח).
נַחַל נְבַלָּט הוא נחל אכזב בצפון שפלת יהודה, שראשיתו ברום של כ-200 מטרים מעל פני הים בסמוך לכפר קביא, וסופו בחיבור לנחל בית עריף, יובל של נחל איילון מדרום לשוהם.
שמו של הנחל נגזר משמה של העיר מתקופת המקרא ומתקופת בית שני נְבַלָּט, אשר חורבותיה מצויות בסמוך לנחל, החוצץ בינן ובין היישוב בית נחמיה.
באפיק הנחל, בסמיכות לחורבת נבלט, אותרו ממצאים ארכאולוגיים מתקופות שונות.
נַחַל נַהֲלָל הוא נחל אכזב העובר בגליל התחתון ובעמק יזרעאל, אשר סופו בחיבור לנחל קישון.
ראשיתו של הנחל במספר מעיינות קטנים בסמוך לבית לחם הגלילית, ברום של כ-150 מטרים מעל פני הים.
אפיקו של הנחל הוא בכיוון דרום, ובין נהלל ובין מושב בית שערים חובר אליו נחל שימרון.
בהמשך ממשיך הנחל בכיוון דרום מערב, עובר בסמוך לתחנת הרכבת כפר יהושע, וחובר לקישון.
שמו של הנחל הוא כשם העיר המקראית נַהֲלָל, אשר זוהתה בידי חז"ל באזור.
על אפיק הנחל חולש תל שימרון (ח' סימוניא), ובתקופת התלמוד נקרא קטע העמק שבו עובר הנחל בשם בקעת סימוניא, על שם העיר מתקופת בית שני ומתקופת התלמוד סימוניה, אשר זוהתה בידי חז"ל כשִׁמְרוֹן המקראית.
נחל נקרות הוא נחל אכזב באזור מכתש רמון הנשפך אל נחל הערבה.
הנחל נקרא בערבית ואדי אלג'ריר ("הנחל הגורר").
הוא נקרא כך בשל הגומחות הרבות שנחצבו על ידי השיטפונות בדפנות הקניון.
נחל נקרות הוא מן הגדולים שבנחלי הר הנגב.
בקירותיו של הנחל שכבות של אבן חול נובית מתקופת הקרטיקון התחתון.
הנחל מישורי מאוד ורק חלק קטן ממנו צר.
קיים בנחל עיקול המכונה "פרסת נקרות", שבו תחום הנחל בין קירות מצוקיים של סלעי גיר.
בסיומה של פרסת נקרות נדחס הנחל למעוק צר שאורכו כ-200 מ', עומקו כ-10 מ' ורוחבו מטרים ספורים.
לעיתים, הקרקע של המעוק מוצפת במים עמוקים לאחר שיטפונות החורף.
לאחר השתלטות האימפריה הרומית על דרכי המסחר הנבטיות, המקום נעזב.
בתקופה הרומית הקדומה, המצד שימש כתחנות שיירות נבטית, בתקופה הרומית המאוחרת שימש כמצד רומי ונקודת שמירה.
סמוך למושב עין יהב, במרחק כקילומטר אחד ממזרח לכביש הערבה, נבנה לרוחב הנחל סכר עפר.
הסכר נועד להשהות באפיקו את מי השיטפונות, כדי שיחלחלו אל אפיק מי התהום.
בצד הדרומי של הנחל נמצאת מערה קטנה הנקראת "מערת נקרות" שגובהה מטר וחצי עם חול ים בתוכה.
כתוצאה מהתחתרות מי השיטפונות בבסיס המצוק, נוצרה המערה.
הנחל מתחיל בקרבת שפתו הדרומית- מזרחית של מכתש רמון כ-2.5 ק"מ צפונית- מערבית לפסגת הר עודד.
הנחל זורם בקער בין קמר רמון וקמר עריף.
ערוץ הנחל רחב ומדרונותיו מתונים וכלי רכב יכולים לעבור בו עד למקום שבו נחל נקרות חוצה את כביש מצפה רמון-אילת.
נחל נקרות עובר בקער עד נקודת חיבורו עם נחל רמון.
בהמשך הוא חוצה את כביש מצפה רמון-אילת ומתלכד עם נחל רמון.
בהמשך נחל נקרות זורם דרומה, מזרחה ולבסוף צפונה.
הנחל חוצה את קו השבר של רמון וחוצה את כביש הערבה, נמשך כ-4 ק"מ עד התלכדותו עם נחל הערבה.
דרך עפר מהנחל מובילה לנחל חדב.
בין השנים 1981-1982 רודולף כהן ערך חפירות ארכאולוגיות באתר.
במסגרת החפירות נגלו על רצפת החדרים של המבנה הנבטי כלים קרמיים הכוללים קערות מצוירות, נרות וסירי בישול האופייניים למאה הראשונה לספירה.
באותן חפירות נמצאו מטבעות נבטים של הקיסר אלגבאלוס.
מדי פעם נצפים בנחל עדרי יעלים וערודים.
בנחל יש כמה עצי שיזף, ויש צמחייה מדברית אופיינית ודקלים קטנים.
נחל ממשית הוא נחל אכזב הנמצא באזור הר הנגב, מהצפוניים בנחלים שם.
הנחל עובר כחמישה ק"מ מהעיר דימונה.
נחל ממשית הוא שמורת טבע והוא קרוי על שמה של העיר הסמוכה ממשית.
נחל ממשית מתחיל דרכות בהר דימון, בחלקה המזרחי של העיר דימונה.
הנחל יורד לכיוון מזרח אל העיר הנבטית-ביזנטית ממשית.
עד לעיר ממשית, הנחל זורם במישור חולות רחב.
נחל ממשית מתחתר בקניון עמוק כשהוא חוצה את קמר הר ציד-הר רותם.
בהמשך דרכו דרומה, חובר נחל ממשית אל נחל חתירה, מיובליו של נחל צין, היורד דרך הערבה אל ים המלח.
סכרים בנויים באפיק נחל ממשית, למרגלות העיר ממשית.
נחל ממשית קרוי על שמה של העיר הנבטית הסמוכה, ממשית.
חלקו התחתון של הסכר הבנוי באפיק נחל ממשית הוא מהתקופה הביזנטית.
כקילומטר אחד מדרום לדימונה יש בנחל תפנית בעיקול חריף, וכיום משתנה לדרום-מזרח.
תפנית ככל הנראה לכיבוש נחלים ומכאן נמשך נחל ממשית במישור חולי.
ממשית נמצאת כ-600 מ' מעל פני הים, קרוב אל פרשת המים שעליה נמצאת דימונה, פרשת מים בין הנחלים הנמשכים מערבה אל הים התיכון והנמשכים מזרחה אל ים המלח.
מאפייניה העיקריים של העיר ממשית היא העתיקות שלה.
היא נמצאת באזור הר הנגב ומיקומה מזרחית לדימונה.
ממשית היא גן לאומי וניתן לבקר בו כל עונות השנה.ממשית הייתה היישוב הנבטי הקטן ביותר בנגב, כ-40 דונם בלבד והמזרחי ביותר.
את ממשית הקימו הנבטים במחצית השנייה של המאה הראשונה לפנה"ס.
ממשית הוקמה כתחנת מסחר היושבת על דרך הבשמים המקשרת בין המדבריות של ארצות ערב ובין נמל העיר עזה וגם לירושלים ובאר שבע.
שטחה של ממשית קטן, אך איכות הבניה שבה והאדריכלות המוצגת בה הם מעוררי התפלאות והשתהות.
מעט החוקרים והארכאולוגים של המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20 שביקרו באתר ממשית מצאו בה מעט מאוד והיו סבורים כי היא הרוסה לחלוטין ולא נשאר ממנה זכר.
אך החפירות שנערכו אחרי הקמת המדינה, בהנהלת אברהם נגב, גילתה כי השרידים שנראו הם למעשה קומות עליונות ומתחתיהן נמצאים שרידים רבים של העיר עצמה.
בנחל יש מסלול הליכה מסומן ומסודר.
המסלול נמשך בין שעה לשלוש שעות.
תחילת המסלול היא בכניסה לגן לאומי ממשית.
נַחַל מִצְרַיִם הוא נחל הנזכר רבות בתנ"ך לציון גבולה הדרום מערבי של ארץ כנען ושל נחלת שבט יהודה בפרט.
הזיהוי העיקרי העולה מדברי הראשונים לנחל זה הוא השלוחה המזרחית של דלתת הנילוס, שכיום כבר התייבשה, הנקראת "הזרוע הפלוסית של הנילוס, על שם העיר פלוסיום".
עם זאת, בעקבות תרגום רס"ג רבים מזהים אותו עם ואדי אל עריש שבצפון מזרח חצי האי סיני, הנשפך לים בעיירה אל עריש, ממערב לרפיח.
אפשרות נוספת שהעלה נדב נאמן היא שנחל מצרים הוא נחל הבשור החוצה את כנען מדרום-מערב ונשפך אל הים התיכון דרומית לעזה.
בכתובות סרגון השני (716 לפנה"ס) נמסר שבנחל מצרים יושמה מדיניות אשורית של הגליה דו-כיוונית מאזור מדי וההפך.
תחילה נזכר הנחל בספר במדבר בתיאור גבולה הדרום מערבי של ארץ כנען המיועדת לעם ישראל: .
בספר יהושע נזכר הנחל גם בתיאור גבולה הדרום מערבי של נחלת שבט יהודה: , וכן: .
בספר מלכים נזכר הנחל כקצה ממלכתו של שלמה המלך: , ולאחר מכן כתחום אליו הגיעו כיבושי ממלכת בבל באזור: .
הנחל גם נזכר בנבואות ישעיהו על תקומת ישראל: .
כמו כן, נזכר הנחל, בצורה "נחלה", בנבואות יחזקאל על תקומת ישראל וגבולותיו: .
נחל מצרים נזכר גם במספר מקורות אשוריים כנחל באזור שבין פלשת ומצרים, בגרסה "מצר", ובהם במסע אסרחדון בשנת 671 לפני הספירה.
מחלוקת גדולה התעוררה באשר לזיהויו של הנחל, האם הכוונה לשלוחה המזרחית של הנילוס או לוואדי אל עריש.
מהפסוקים בכמה מקומות במקרא עולה שהכוונה לזרוע המזרחית של הנילוס, היות שהפסוקים מתארים נחל זה כנחל איתן שהמצרים נעזרים בו להשקיית שדותיהם, תיאור שאפשרי אך ורק ביחס לנילוס, ולא לוואדי אל עריש שהוא נחל אכזב שפעיל רק לעיתים נדירות בשנה בזמני שיטפונות.
בזיהוי זה תומכים רוב הראשונים, המזהים את 'נחל מצרים' עם הזרוע המזרחית העתיקה של הנילוס (שכיום כבר התייבשה).
הזיהוי הנוסף מזהה את נחל מצרים עם ואדי אל עריש שבצפון מזרח סיני, שהוא אפיק הנחל הגדול והארוך ביותר בנגב ובסיני, וחוצץ בין אזורים חוליים ממערב לו לשטחים מעובדים למחצה ממזרח לו.
סביב נקודת שפכו של ואדי אל עריש לים התיכון נמצאת העיר אל עריש.
בתרגום השבעים לספר ישעיהו מובא שם הנחל בצורה "רינוקורורה" , שמה הקדום של אלעריש.
את נחל מצרים זיהו עם ואדי אל עריש גם רבנו סעדיה גאון ובעקבותיו רבי אשתורי הפרחי.
יש המציעים שישנו הבדל בין נחל מצרים לנהר מצרים.
לפי זה, בעוד נחל מצרים הוא אכן ואדי אל-עריש, , הנזכר כגבול הארץ המובטחת בברית בין הבתרים, אינו נחל מצרים הנזכר כגבול ארץ כנען, אלא אחד משפכי הנילוס הצפון מזרחיים המיועד לגבולות ההבטחה בלבד.
בעוד לפי השיטות הראשונות זיהוי המופעים שבשני המקומות זהה, שיטה זו נוקטת ששינוי התיאור מנחל לנהר מצביע על כך שמדובר בשני מקומות שונים.
אפשרות נוספת שעלתה במחקר לזיהוי 'נחל מצרים' המקראי היא - נחל הבשור.
נחל נטפים הוא נחל אכזב שנמצא בצידו הדרומי של הנגב, באזור אילת, ואורכו מגיע ל-14 קילומטרים.
הנחל מתחיל בבקעת הירח שבחצי האי סיני, ומשם הוא זורם דרומה.
נחל זה נכנס ליד נחל יהואחז לתחום ישראל ומשם הוא מעמיק בתוך שבר בין סלעי אבן חול וגיר.
נחל נטפים מגיע אל דרום הערבה, שני קילומטר מקיבוץ איילות ומשם הוא מתחבר לנחל רודד.
מערוץ נחל נטפים נובע מעיין הנקרא עין נטפים.
מימיו של המעיין מושכים יעלים וציפורים רבות כמו: סנוניות, יוני סלע, גבתונים, וורציות ועוד.
בנוסף הוא מושך גם מכרסמים קטנים ושפנים.
העץ השכיח ביותר בנחל הוא שיטה סלילנית.
על קירות הנחל ישנם שיחי הצלף הקוצני הכחול והצלף הסחוסי שבולטים לעין, הצלף הסחוסי בולט בגלל עליו הגדולים והירוקים מאוד, שיחים אלו יונקים את מימיו של הנחל מסדקים בסלעים.
נחל נריה הוא נחל אכזב שמתחיל בהר נריה, שלוחה של הר מירון בגובה של יותר מ-1000 מטר ומסתיים באזור חורפיש בגובה של כ-650 מטר.
הנחל הוא אחד מיובליו של נחל כזיב.
הנחל נמצא באזור חורש ים תיכוני ובנופיו של הנחל אפשר לראות חורבת חממה, קיר נטיפים ושטחים חקלאיים רבים.
ייחודו של הנחל הוא כמות הקטלבים המצויים לאורכו.
נוסף על כך, ניתן למצוא בנחל גם את הצמחים הבאים: סתוונית בכירה, אלון מצוי, כרכום צהבהב, קיסוס החורש, ארז, כלנית, אלה ועוד.
בנחל נמצא מסלול טיול שאורכו הוא כשלושה וחצי קילומטרים, הוא מתאים לכל עונות השנה, וזמן ההליכה בו הוא כשעתיים.
מסלול הנחל מתחיל בחורבת חממה על הר מירון, ומשם יורדים במסלול תלול לכיוון נחל נריה.
המסלול עובר בערוץ מוצל של הנחל ובחורש ים תיכוני המסומנים בסימון אדום.
נחל נחשון הוא נחל אכזב (זורם בחורף ובאביב) המהווה חלק משמורת הטבע "נחל מאיר ונחל נחשון" הממוקמת מזרחית לנווה שלום.
אורך הנחל כ-13 ק"מ והוא נמצא בהרי ירושלים והשפלה.
הנחל מתחיל באזור שואבה והוא מתלכד עם אפיקו של נחל איילון במאגר איילון שבעמק איילון.
אורכו של החלק המזרחי של הנחל הוא כ-6 ק"מ, והוא חתור בין ההרים עד שער הגיא.
שם הנחל בערבית הוא ואדי עלי.
הוא נקרא כך על שם הקדוש המוסלמי האמאם עלי שלפי המסורת נקבר במרכז הואדי.
בנוסף, באפיק היה מבנה על שמו ששימש מקום תפילה למוסלמים.
לאחר שהסתיימה מלחמת העצמאות קבעה ועדת השמות הממשלתית את השם "נחל נחשון" על שם מבצע נחשון (אשר נקרא כך על שם נחשון בן עמינדב ו, שכינויו ב"הגנה" היה 'נחשון') שהיה המבצע העיקרי והחשוב לפריצת הדרך לירושלים אשר הייתה מנותקת מאז פרוץ המלחמה.
שער הגיא (בערבית- באב אלואד) הוא מקום יציאתו של נחל נחשון אל השפלה.
זהו המבוא המערבי החשוב ביותר בדרך לירושלים.
חשיבות השער לירושלים גדולה מאוד, עד כדי כך ששמו מציין גם את קטע נחל נחשון החתור בין שער הגיא לבין שואבה (כ-6 ק"מ מהנחל).
בשער זה נמצאים אתרים אחדים הקשורים לתולדות ירושלים, כגון מתקני דרך קדומים, מבני שמירה וביצור, פונדק, נקודות שאיבה בדרך צינור המים.
נמצאים שם גם שרידי משוריינים שליוו את השיירות לירושלים במלחמת העצמאות.
לאורך שמורת הטבע נמצאת צמחיית מים מגוונת ומרהיבה כגון פטל קדוש, שומר פשוט, עבקנה ועצי ערבה.
בנוסף, בנחל מתקיימת אוכלוסיית טריטוני הפסים.
בשמורה גדלים אקליפטוסים גדולים ומרשימים (שרידים ממשתלה שפעלה שם בעבר) וגם עץ בודד מסוג מילה סורית.
במקום תוכלו למצוא גם את באר עין חילה במורד השכונה בקרבת לטרון (רכס בעמק איילון).
באר זו היא מפעל מים עתיק מהתקופה הרומית או הביזנטית ששופצה על ידי נזירי לטרון (מנזר השתקנים).
בשנת 1936 הונח צינור מים ממעיינות ראש העין לירושלים ומיד לאחר מכן הוקמה תחנת השאיבה בשער הגיא.
במלחמת העצמאות חובלו המשאבות וצינור המים ולכן הניחו את צינור השילוח דרך בורמה, בשביל לספק מים לירושלים.
לאחר סיום מלחמת העצמאות חידשו את השימוש במשאבה שבשער הגיא לצורך שאיבת מי בארות מן השפלה.
בשער הגיא התקיימו קרבות קשים במלחמת העצמאות על עורק התחבורה החשוב ביותר לירושלים.
בדצמבר 1947 התחילו התקפות על התחבורה היהודית בכבישים בכלל ובפרט בכביש שער הגיא.
ההתקפות גברו עד שגם הבריטים הפסיקו לנסוע בכביש שער הגיא במכוניות פתוחות.
באפריל 1948 כוח ערבי גדול הצליח לחסום שוב את שער הגיא ואת המעבר בנחל נחשון.
כתוצאה מכך מפקד השיירה האחרונה, מכבי מוצרי, נהרג.
מאי 1948 התנהלו קרבות קשים באזור.
במהלך אותם קרבות נכבשו כל היעדים שתוכננו לאורך הדרך מירושלים עד שער הגיא.
אומנם, כמה שיירות נפגעו קשה בעיקר בקטע הדרך שממערב לשער הגיא, באזור דיר-איוב-לטרון.
בדצמבר 1948 סלל צה"ל כביש חדש שנקרא "כביש הגבורה" העובר דרך נחל נחשון וצומת שמשון שבשפלה וכך התחדשה התנועה לירושלים.
נחל מפלט הוא אחד מנחלי מדבר יהודה הדרומי.
הנחל הוא נחל אכזב, מקבל שיטפונות לעיתים רחוקות, ובעל אגן היקוות קטן יחסית, הנחל נשפך לים המלח בחלקו המרכזי.
נחל מפלט הוא נחל קצר, כ-10 ק"מ אורכו, והוא יורד הפרש גבהים של כ-530 מטרים מתחילתו ועד סופו בים המלח.
נחל מפלט ממוקם כ-10 ק"מ דרומית לשמורת עין גדי ונחל דוד, וכ-7 ק"מ צפונית לגן הלאומי מצדה, ונמצא בין שניים מהנחלים המשמעותיים במדבר יהודה: נחל משמר מצפון ונחל צאלים מדרום.