tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לכל אחד מגרמי השמים שודכה מתכת, ובימי הביניים אף האמינו רבים כי מלאי המתכות מתחדש במעבה האדמה בהשפעתם של הכוכבים.
עד המאה ה-15 נהגו באירופה להשבית מפעם לפעם את הכרייה, כדי שהמתכות יוכלו להתחדש בבטן האדמה בהשפעת הכוכבים (במציאות, כמובן, המתכות אינן מתחדשות כלל).
הכספית לכוכב חמה – הכספית היא המתכת הנוזלית היחידה ולכן שויכה לכוכב הלכת הממהר ביותר להופיע ולהסתלק משמי הלילה
נוגה שויכה לנחושת – ונוס נולדה מקצף הגלים לחופי קפריסין שנודעה במכרות הנחושת שלה
מאדים שויך לברזל – הסיבה היא צבעו האדום, צבע החלודה והשיוך המיתולוגי שלו לאל המלחמה מרס שקישר אותו לכלי נשק מברזל
המתכת הכבדה עופרת יוחסה לשבתאי – כבד התנועה מבין כוכבי הלכת, שמשך מחזורו הוא הארוך מכל כוכבי הלכת הידועים לקדמונים: כ-29 שנים וחצי להשלמת הקפה אחת
מיסטיקת המתכות והאלכימיה לא הייתה זרה ליהודים וניתן למצוא לה עדויות בכתבי המקובלים :
האלכימאים בתקופה ההלניסטית (שמרכזם היה באלכסנדריה) ניסו לייצר זיופי זהב או להקנות מראה מוזהב למסגי מתכות שונות, למשל על ידי טיפול בנחושת על ידי כספית או סגסוגת ארסן לקבלת גוון זהוב.
בהדרגה החלו האמנים לראות בעבודתם שיפור אמיתי במתכות "הנחותות" בדרך לזהב.
מתוך ההשקפה האריסטוטלית שכל דבר בטבע שואף לשלמות הסיקו כי כל מתכת שואפת להגיע לשלמות הזהב.
שכלול זה של המתכת הנחותה מתרחש לאיטו בעומק האדמה והאלכימאי יכול להחיש את התהליך הטבעי הזה.
על-פי תאוריה זו ניסו האלכימאים ליצור זהב מחומרים אחרים באמצעות הוספת תכונות זהביות לחומר הקיים (למשל, ברק).
האלכימאים ההלניסטים ניסו "להרוג" את חומרי המוצא: כלומר לשנות את תכונותיהם כך שיהיו קרובים ככל האפשר ל"חומר הראשוני" שבו ניתן לטבוע תכונות חדשות (באופן דומה לזה שבו הפרי נרקב והזרע שהוא משאיר אחריו מתפתח).
בהתאם, השלב הראשון היה נטילת התכונות המתכתיות מהמתכות הנחותות – הפיכתן לשחורות (השחרה – מלנוסיס) ו"מתות".
השלב הבא נקרא לייקוסיס כלומר הלבנה (או הכספה) ובו טופל החומר ה"מת" בנוזלים נדיפים חריפים ובמים שנועדו להחיותו (כשם שזרע זקוק להשקיה).
בשלב זה הוספה כמות קטנה של החומר שאליו אמור היה החומר המת להתגלגל כדי שישמש כ"גרעין" להפיכת כל החומר לזהב או כסף.
גרעין זה הוא הבסיס לרעיון "אבן החכמים" שיופיע מאוחר יותר.
השלב האחרון בתהליך נקרא כסנתוסיס (הצהבה או הזהבה).
האלכימיה ההלניסטית שקעה בתקופה הביזנטית, זיוף זהב היווה בעיה למנגנון גביית המסים ונפוץ יחס של חוסר אמון באלכימאים, שנבע גם מכך שהאלכימאים, שחיו על חשבון השליטים בהבטחה שיום אחד יוכלו לספק להם שפע של זהב, אף פעם לא הצליחו לקיים את ההבטחה.
מסופר כי הקיסר דיוקלטיאנוס ציווה בשנת 292 לשרוף את כתבי האלכימאים.
אחת הדמויות הבולטות בין האלכימאים של מצרים הייתה יהודיה שנודעה כמרים היהודייה או מרים העבריה (Maria Hebrae), בת המאה השלישית.
לזכותה נזקפות המצאות בתחום המכשור המעבדתי שהבולטת שבהן היא אמבט מרים.
כמו כן מייחסים לה את גילוי החומצה המלחית.
האלכימיה התפתחה בסין בתקופת הממלכות הנלחמות במאות 5-3 לפנה"ס ונקשרה לטאואיזם – דת מיסטית שנוסדה במאה השישית לפנה"ס.
הקוסמולוגיה הטאואיסטית קישרה את תורת היסודות הסינית שכללה 5 יסודות: מתכת, עץ, עפר, מים ואש לאסטרולוגיה ולמושגי היין והיאנג:
עיקר מטרתה של האלכימיה הסינית הייתה חיי אלמוות.
בחיבור האלכימי הסיני המפורט ביותר, פאו-פ'ו-טסו מהמאה הרביעית, מפורטות תרופות מזהב ודרך השימוש בהן:
כעמיתיהם במערב, השתמשו האלכימאים הסיניים בסמלים ובשמות שמשמעותם לא נשתמרה לתיאור התהליכים, כך שלא ניתן לשחזר את המרשמים.
עם זאת, ברור שהמדובר בתהליכים כימיים ממשיים כדוגמת זה המתאר תגובה אקסותרמית (פולטת חום) המלווה בנידוף והתגבשות:
פרט לזהב התמקדה האלכימיה הסינית בכספית, ולמען הדיוק, במינרל צינובר המורכב מכספית וגופרית ובסינית: 丹 (הסימנית מבוטאת: dan).
האלכימאים הסינים העריכו לעיתים את הצינובר יותר מהזהב כתרופה לאריכות ימים.
הצינובר היה כה חשוב באלכימיה הסינית עד שכל האלכימיה הסינית נקראה על שמו (לפעמים היא נקראה פשוט 丹 ולפעמים 炼丹, כלומר התכה/רקיחה של 丹), מסופר על אלכימאים סינים שמתו מתרכובות כספית שהוכנו להשגת אלמוות.
האלכימיה בטאואיזם הייתה ברשותה של אלת התנור, המתוארת כאישה יפה, לבושה אדום שהייתה ממונה גם על הבישול והרוקחות.
פרט לאלכימיה הניסויית התפתחה במאה השישית אלכימיה מיסטית שבה שמות החומרים והתהליכים מייצגים מושגים פילוסופיים.
ענף זה של האלכימיה נקרא 内丹 – כלומר 丹 פנימי או נסתר.
הדמיון בין הטרמינולוגיה הסימבולית של האלכימאים בסין לאלכימיה הערבית והמערבית, המתבטא בין היתר במינוחים זהים כדוגמת "כספית אמיתית", "עופרת אמיתית", "דרקון ירוק" ו"עיקרון יסודי", מעיד על זרימת ידע ורעיונות בין האלכימאים בסין לעמיתיהם בפרס, מסופוטמיה ומצרים.
תור הזהב השני של האלכימיה החל במאה העשירית באימפריה המוסלמית.
הח'ליף אל מאמון עודד תרגום כתבי יד יווניים רפואיים ומדעיים ובתוכם כתבי האלכימאים של אלכסנדריה.
בנוסף, הושפעה האלכימיה הערבית גם מהאלכימיה הסינית, שממנה קיבלה את הקישור בין יצירת זהב לחיי אלמוות.
על-פי האלכימאים הערבים היו המתכות מורכבות מיחסים שונים של כספית וגופרית.
הזהב הוא כספית מטוהרת וכמות קטנה של גופרית.
כיוון שכך, ניתן להפוך נחושת לזהב על ידי הרחקת גופרית או תוספת כספית.
השאיפה לטהר את המתכות ולהפריד מהן את הגופרית הביאה לפיתוח מתקני זיקוק וכלי מעבדה שישמשו, לימים, את הכימיה.
כך, למשל, איפשרו שיטות הזיקוק הללו להפיק לראשונה חומצות אנאורגניות כחומצה חנקתית וחומצה גופרתית וכך להמיס חומרים ולבצע תגובות בתמיסה.
הוכרו וסווגו תרכובות אנאורגניות רבות ובהן תחמוצות הברזל, הנחושת, הכספית והעופרת.
פותח תהליך הקופלציה (Cupellation) לטיהור ובדיקה של זהב.
התהליך כלל התכה של הזהב הלא טהור עם עופרת ואחר כך חימום מסג הזהב-עופרת (לאחר הפרדתו מהתחמוצות) בכור נקבובי עשוי אפר עצמות.
העופרת מתחמצנת לליתארג' (PbO) הנספג בדופנות הנקבוביות ונותר זהב טהור.
שיטות צביעה, כדוגמת הלבנת נחושת על ידי ארסן.
בעקבות אלכימאים הלניסטים מאוחרים, שנטשו את העבודה המעשית והתרכזו בסמליות ובמשמעות הרוחנית של שיפור המתכות, הלכו כמה מראשוני האלכימאים הערבים.
מוחמד אבו עומייל (900–960), המייצג המובהק של אסכולה זו, כתב את הספר "מי כסף ואדמת כוכבים", ששימש מקור לחיבורים מיסטיים מאוחרים.
טקסט חשוב נוסף מאסכולה זו ידוע בתרגומו הלטיני Turba Philosophorum (אספת הפילוסופים) הספר מנסה להתאים השקפות יווניות על קוסמולוגיה ואלכימיה עם המחשבה הערבית.
הספר ערוך כרב-שיח של תשעה פילוסופים יוונים, בהם אנכסגורס, דמוקריטוס ופיתגורס, שבסופו הם מגיעים לפשרה המתאימה למחשבה הערבית.
אלכימיה מעשית – ג'ביר אבן ח'ייאן ואל ראזי
לג'ביר אבן ח'איין (דמות ספק היסטורית) מיוחסים אלפי חיבורים אלכימיים מן המאה העשירית, שכנראה לוקטו מעבודות של אלכימאים רבים בני אותה אסכולה.
מושגי החומר מבוססים על 4 התכונות היסודיות של אריסטו: חום, קור, לחות ויובש, והמתכות השונות באות מצירופי שתי תכונות המקנות את האיכויות ה"חיצוניות".
שתי התכונות האחרות הן "איכויות פנימיות".
לזהב שתי איכויות חיצוניות: חום ולחות, ואיכויותיו הפנימיות הן קור ויובש, שהן האיכויות החיצוניות של הכסף.
כדי להפוך כסף לזהב יש להוציא מתוכו את האיכויות הפנימיות של הזהב.
השינוי הזה נעשה על ידי "אליקסיר": חומר שאינו קיים אצל האלכימאים ההלניסטים ומקורו באלכימיה הסינית.
להכנת האליקסיר השתמשו האלכימאים הערבים בחומרים מהצומח ומהחי.
כך, למשל הופק אמוניום כלורי (שיוחס לו ערך בשל היותו מלח נדיף) ממחצבים ומשיער.
השאיפה להפריד את התכונות השונות מהעצמים היא שדחפה את האלכימאים לשכלל את שיטות הזיקוק, שמהוות את תרומתה החשובה של האלכימיה הערבית להתפתחות הכימיה.
בחיבורים המיוחסים לג'ביר מתוארים תהליכי זיקוק של חומרים מן החי שמהם התקבלו גזים, חומרים מתלקחים, נוזלים ואפר.
התוצאות התאימו, לכן, לתורת ארבעת היסודות של אריסטו (אדמה, אש, מים ואוויר).
גם הרופא הגדול אל ראזי תיעד מרשמים אלכימיים בספרו "כתאב סיר אל-אסראר" (ספר סוד הסודות).
בספר הוא מתאר חומרים, מכשירים ותהליכי עבודה להכנת אותם חומרים כדוגמת בסיסים אלקליים.
אל ראזי מיין את המינרלים לשש קבוצות:
ארבע "רוחות": כספית, מלח אמוניה, גופרית וארסן גופרתי.
שבעה גופים: כסף, זהב, נחושת, ברזל, עופרת, אבץ ובדיל
"אבנים" ובהן מלאכיט, טלק, נציץ, אזבסט, זכוכית, ותחמוצות ברזל וארסן
שבעה ויטריאולים, כלומר סולפטים של מתכות שונות: אלום (אלומיניום סולפט) וכן סולפטים טבעיים של ברזל, נחושת וכו' שאותם הוא כינה בהתאם לצבעיהם.
שבעה בוראטים ובהם טינקר (בוראקס), נטרון (תערובת נתרן קרבונט ונתרן ביקרבונט) ונתרן בוראט.
אחד עשר מלחים ובהם מלח בישול, אפר, נפטא, סיד חי (CaO) ושתנן.
שלילת האלכימיה – אבן סינא
אבן סינא עסק בנוסף לרפואה גם במדעי הטבע.
בספרו "כתאב א-שיפא" (ספר הרפואה) עסק גם במיון מינרלים ובמתכות.
דעותיו קרובות לאלו של אריסטו, ובדומה ליתר בני זמנו ראה בכספית מרכיב עיקרי של המתכות המקנה להן את יכולתן להינתך, לדעתו "כולן הופכות לכספית בשעת היתוך".
למרות שאבן סינא הסכים שהמתכות כולן הן צירופים שונים של כספית וגופרית, הוא שלל את האפשרות להפוך יסוד אחד לאחר.
המאות ה-12 וה-13: חדירת האלכימיה לאירופה
במאה ה-12, בעקבות תרגום כתבי אלכימאים ערבים ללטינית, חדרה האלכימיה ביתר שאת לאירופה.
אלברטוס מגנוס שילב את הפילוסופיה של אריסטו במחשבה הנוצרית ובכך אפשר חדירת רעיונות אריסטוטליים שבבסיס האלכימיה ההלניסטית והערבית (שאיפה של החומר להגיע לשלמות).
אלברטוס עצמו כתב מספר חיבורים אלכימיים וטען כי "מכל האומנויות האלכימיה מחקה בצורה הטובה ביותר את הטבע".
ה"טבע" אליו מכוון אלברטוס הוא הטבע האריסטוטלי בו כל דבר שואף למצבו המושלם.
עבור המתכת הנחותה השאיפה הטבעית לשלמות היא להפוך לזהב.
רעיון זה של האלכימיה כחיקוי לטבע (בגרסאות אחרות האלכימיה כמשפרת את הטבע או כמסייעת לטבע) חוזר בכל החיבורים האלכימיים האירופאים במאות הבאות.
חיבורים אלכימיים רבים יוחסו לאריסטו ואפילו לאלכסנדר הגדול כדי להקנות להם יוקרה ואמינות.
האלכימאים היו חשופים לטענות על רקע תאולוגי כאשר ייצרו חומרים שאינם קיימים בטבע (כדוגמת חומצה גופרתית) ולכן חרגו מחיקוי הטבע.
טענה אחרת כנגד האלכימאים נגעה לאבחנה שעשה אריסטו עצמו בין חומר טהור לתערובת: בני אדם יכולים רק לייצור תערובות ורק האל יכול לברוא חומר טהור כזהב.
האלכימאים ניסו לגלות או ליצור מכספית, גופרית ומלח את "אבן החכמים" (או "אבן הפילוסופים"), שהיא אבן בעלת סגולות מופלאות – ניתן להפיק ממנה את סם החיים: "אליקסיר" שהוא תרופה אוניברסלית המרפאת כל מחלה ומאריכה ימים, וכן ניתן להפוך בעזרתה כל חומר שהוא לזהב טהור.
אין זו תמיד אבן ממש, ולפעמים היא נוזל אדום או לבן.
מבחינה טכנית שיפרו האלכימאים האירופים את תהליכי הזיקוק שהמציאו האלכימאים הערבים.
השכלול התאפשר בזכות פיתוח שיטות לעיבוד זכוכית באיטליה, כך שכלי הזיקוק היו יעילים ועמידים יותר.
שיפור הזיקוק אפשר הכנה של חומצה חנקתית וחומצה מלחית, שמהן הכינו החל מהמאה ה-13 מי מלך (aqua regia) – תערובת חומצה חנקתית וחומצה מלחית הממיסה זהב.
המאות ה-14–15: האלכימיה המיסטית ואבן החכמים
המאות ה-14–15 היו "תור הזהב" של האלכימיה המיסטית באירופה.
ההתקדמות המעשית בהכנת חומרים ופיתוח שיטות עבודה הייתה איטית, והאלכימאים נטו לכתיבה אלגורית ומיסטית.
צ'וסר, הלועג לאלכימאים ומציג אותם כנוכלים בפרק "סיפורו של משרת הכומר" בסיפורי קנטרברי מתאר את הז'רגון האלכימי המעורפל
תהליך הטרנסמוטציה אינו נתפש עוד כמהלך טבעי בחומר אלא כמעשה על-טבעי.
המתכות כולן, פרט לזהב, מתוארות כ"חולות" ויש לרפאן באמצעות אבן החכמים.
הקשר שבין האלכימיה לכישוף ולשרלטנות הביא לירידת ערכה בעיני השלטונות.
בשנת 1317 פרסם האפיפיור יוחנן העשרים ושניים צו נגד האלכימיה:
כמוהו נהגו גם שליטים חילוניים.
רוב כתבי האלכימאים מתקופה זו יוחסו על ידי כותביהם למחברים קדומים (כנראה כדי להקנות להם חשיבות) והדגישו את חשיבות הכספית כמקור לאבן החכמים (על חשבון הגופרית).
המיתוס הידוע ביותר על אלכימאי מוצלח הוא זה של ניקולא פלאמל (בן המאה ה-14) שחמד את סוד הטרנסמוטציה (הפיכת מתכת אחת לאחרת ובפרט לזהב) ממלומד יהודי.
פלאמל הצליח להפוך שלוש פעמים חצי ליטרא כספית לכסף טהור ואת הכסף לזהב על ידי אבן אדומה והתעשר עושר רב.
במאה ה-16 התפתחו טכנולוגיות של כרייה ועיבוד מתכת, הודפסו ספרים שתיארו טיפול בעפרות והכנת ריאגנטים (כגון חומצות) לטיפול בהן.
חיבורו של גאורגיוס אגריקולה De Re Metallica (על המתכות) מהווה ציון דרך חשוב בהפיכת כריית המתכות למדע נסיוני ומעשי ולכן של היפרדות המטלורגיה מהאלכימיה.
אגריקולה עצמו לא כפר באלכימיה ושיטת המיון של המינרלים שפרסם בספרו De Natura Fossilium (על טבע המאובנים) לקוחה ממסורת האלכימיה הערבית.
חיבורים מטלורגיים מן המאה ה-16 החלו מדגישים את הצד הכמותי של הניסויים; היבט זה היה חשוב לבעלי המכרות, אך לא העסיק את האלכימאים.
המטלורגים של המאה ה-16 גילו לראשונה מתכות נוספות על השבע שהיו ידועות לקדמונים: אבץ, קובלט וביסמוט.
הגדלת מספר המתכות ערערה את הקשר שבין המתכות לשבעת גרמי השמים, שהיה בבסיסה של התאוריה האלכימית.
פיליפוס אאורליוס פאראצלסוס (Paracelsus, Philippus Aurelius) היה רופא ואיש מדע שעסק גם באלכימיה.
פאראצלסוס הוסיף לכספית ולגופרית יסוד נוסף: מלח, המקנה למתכות את מוצקותן.
לדידו, הכספית, הגופרית והמלח הם שלושת היסודות (Tria Prima) של החומר: הגופרית היא היסוד הזכרי המסמל את הנשמה, הכספית היא היסוד הנקבי המסמל את הרוח והמלח הוא הגוף החומרי.
יסודות אלו אצל פאראצלסוס אינם זהים לגופרית, לכספית ולמלח החומריים אלא תכונות שהאלכימאי יכול להשפיע עליהן כך שהחומר יכיל יחסים שונים של השלושה.
פאראצלסוס ייחס למונח אלכימיה כל תהליך שינוי בחומר למטרה חדשה.
כך כלל פאראצלסוס ב"אלכימיה" גם אפיית לחם, עיבוד ברזל ואת תהליך העיכול.
לראשונה לא הייתה הכנת זהב תכליתה של האלכימיה (אם כי פאראצלסוס האמין בהיתכנות הטרנסמוטציה) אלא הבנה ושליטה בתהליכי שינוי בחומר.
בכך קירב פאראצלסוס את האלכימיה לכימיה (שתהפוך למדע לכל דבר במאות הבאות).
מבחינה פילוסופית טען פאראצלסוס כי הטבע זקוק להתערבות אנושית כדי להביא את החומר לשלמות:
עוד צעד בדרך מהאלכימיה לכימיה עשה פאראצלסוס כאשר הכליל לראשונה קבוצות תגובות במקום לתאר כל תגובה כמקרה מיוחד.
כך, למשל, הכין סדרות תמיסות של מלחי מתכות שונות.
ציון דרך חשוב במעבר מהאלכימיה לרוקחות וכימיה הם חיבוריו של בזיליוס ולנטינוס שהמשיך את שיטת פאראצלסוס.
ספרו Currus Triumphalis Antimonii (מרכבת הניצחון של האנטימון) שיצא לאור ב-1604 מתאר הכנה ושימוש בתרכובות ומלחים של אנטימון לצרכים רפואיים.
התיאור הברור של שיטות העבודה ותוצאות הניסויים מסמן התנתקות מהסמליות המאפיינת את הכתיבה האלכימית.
האלכימאים ערכו ניסויים רבים שתרמו להתפתחות המדע המודרני.
האלכימאים פיתחו שיטות עבודה שנשתמרו במידה רבה.
כך למשל, טכניקות של זיקוק וכלי זיקוק כאביק להפרדת תמיסות שפותחו בידי האלכימאים ההלניסטים וממשיכיהם הערבים משמשות עד היום.
האלכימאים הכינו או הפרידו ואפיינו מגוון חומרים אנאורגניים ואורגניים כדוגמת חומצות מינרליות (חומצה חנקתית, חומצה מלחית וחומצה גופרתית) וכן אלכוהול, אסתרים וקרוסן.
תיאורים של מינרלים ושיטות זיהוי ומיון שלהם היוו בסיס לטכנולוגיית הכרייה והמטלורגיה בתקופת הרנסאנס ואחריה.
חלק נכבד מהידע הנרחב שצברה האלכימיה על תופעות כימיות שונות נשמר בתאוריות הכימיות שהחליפו אותה, גם אם הן חלקו על ההסבר התאורטי שניתן להן.
ידע שנצבר על רעלים ותרופות נשתמר גם הוא ושימש את הרוקחות של העת החדשה.
המעבר מהאלכימיה לכימיה במאות ה-16 וה-17 היה הדרגתי, רוברט בויל שניסוייו בגזים ובשיטות אנליטיות הניחו את הבסיס לכימיה המודרנית האמין באפשרות הטרנסמוטציה אם כי שלל את העקרונות האריסטוטליים והמיסטיים של האלכימיה (למשל הסבר של תהליכים במונחי "אהבה" ושנאה").
כאמור, המעבר מהאלכימיה לכימיה היה הדרגתי.
בניגוד לדעה הרווחת, האמונה באפשרות להפוך מתכות זולות לזהב נמשכה גם אצל מי שנחשבים למדענים במובן מודרני, כדוגמת רוברט בויל ואייזק ניוטון.
מעבר מתיאור סימבולי אזוטרי לתיאור ברור ואחיד של השיטות והתהליכים.
הטקסט ניתן לביקורת והניסויים ניתנים לשחזור.
הרחבת תחום ההתעניינות מעבר לניסיונות הטרנסמוטציה: התפתחות הכימיה התרופתית, המטלורגיה וחקר הגזים על ידי בויל וממשיכיו.
מעבר מהסבר טלאולוגי קרי שינויים המכוונים למטרה מוגדרת בחומר (למשל, שכלול של החומר הנחות לדרגה גבוהה יותר מתוך שאיפה של הטבע לשלמות) להסברים מכניסטיים: תגובה בין חלקיקים שניתן לתאר במונחים פיזיקליים.
שינוי זה עלה בקנה אחד עם ירידת קרנה של הפילוסופיה האריסטוטלית באירופה.
תאוריית הפלוגיסטון, שהוצעה על יד ארנסט שטאל (1660–1734) מבשרת את תחילת הכימיה המודרנית.
התאוריה ניסתה לאחד את התופעות הכימיות השונות על ידי העלאת ההשערה שחומר בלתי נראה בשם פלוגיסטון משתחרר מחומרים בעת בעירה.
עם זאת, תאוריית הפלוגיסטון עדיין הסתמכה על הטקסונומיות האלכימיות המסורתיות של החומרים הכימיים.
תאוריית החמצן של אנטואן לבואזיה החליפה את תאוריית הפלוגיסטון.
היא הציעה הפרדה בין יסודות לתרכובות, טקסונומיה חדשה ואחידה של החומרים הכימיים השונים, ותיארה בעירה כתהליך של התרכבות עם יסוד בשם חמצן.
תאוריה זו והטקסונומיה שהציע לבואזיה מהווים את הבסיס לכימיה בת ימינו.
יש לציין כי המינוח "כימיה" לתיאור מדע החומר לעומת "אלכימיה" לתיאור האומנות המיסטית חדש יחסית ומקורו בתקופת ההשכלה (המאה ה-18).
אנדראס ליבוויוס (LIBAVIUS, ANDREAS), בן המאה ה-16–17, מי שנחשב למחברו של ספר הכימיה הראשון במובן שניסה לאחד את הטרמינולוגיות הכימיות השונות ולהשתמש בשפה ברורה, מדויקת ונקייה ממה שהחשיב למיסטיקה, קרא לספרו אלכימיה.
ליבוויוס ניסה להבחין בין תאוריות, שיטות מהימנות ואלכימאים שעבודתם טובה, לבין "כימאים" אותם תיאר כמטורפים, מתחזים ומי שמערפלים במכוון את תיאוריהם כדי למנוע ביקורת.
בהקשר ההיסטורי ניתן לראות את ספרו כניסיון לקבל לגיטימציה מחודשת לעיסוק באלכימיה, שקרנה ירד בתקופתו.
בספר "חובות הלבבות" מוצג האלכימאי כדוגמה לאדם הפטור מדאגות חומריות, אלא שעדיין מצבו נחות לעומת בעל הביטחון באלוהים:
סדרות האנימה והמאנגה Fullmetal Alchemist (פול מטאל אלכימיסט/אלכימאי המתכת) שמספרות על אחים אלכימאים המנסים למצוא ולהשתמש באבן החכמים.
בסדרת הארי פוטר בספר הראשון, "הארי פוטר ואבן החכמים", וולדמורט מנסה לגנוב את האבן כדי לחזור לחיים, ופלאמל נזכר כיוצר האבן.
סדרת הספרים "הסודות של ניקולא פלאמל בן האלמוות" שמספרת על האלכימאי ניקולא פלאמל שיצר את אבן החכמים.
אלכוהוליזם (מלועזית: Alcoholism) הוא התמכרות לאלכוהול ומשקאות חריפים.
אלכוהוליזם הרסני ביותר והוא גורם נזק רב למערכות הגוף והנפש.
אלכוהוליזם מהווה סכנת חיים חמורה שעלולה להוביל למוות, בעיקר בשל מחלות כבד או כליות, דימום פנימי, התדרדרות מוחית, הרעלת אלכוהול, תאונות ואף התאבדות.
בנוסף לפגיעה בריאותית ונפשית, אלכוהוליזם פוגע במעמד החברתי של המכור ויחסיו עם הסביבה.
ההתמכרות לאלכוהול דומה לכל התמכרות לסם פסיכואקטיבי, והיא מאופיינת על ידי:
איבוד שליטה בעת שתייה (חוסר יכולת להפסיק).
תלות פיזית בשתייה, עם תסמונת גמילה מאלכוהול במקרה של הימנעות.
קושי הולך וגדל להשתכר (הסתגלות).
ניתן למצוא סטריאוטיפים של דמות האלכוהוליסט בספרות ובתרבות הפופולרית, למשל דימוי "הרוסי השיכור", "האירי השיכור", או דמות "שיכור העיירה".
ההתמכרות לאלכוהול נפוצה יחסית להתמכרויות לסמים אחרים (בין היתר משום שהאלכוהול חוקי וצריכתו (המתונה לפחות) מקובלת חברתית בתרבויות רבות), והיא קשה לגמילה.
קשה יותר להיגמל מתלות באלכוהול מאשר במרבית החומרים הממכרים האחרים.
התסמינים הפיזיים של גמילה מאלכוהול משתווים כמעט לאלה של גמילה מהרואין.
צרכנים כבדים של משקאות אלכוהוליים עשויים לסבול מהזיות ומרעד (דליריום טרמנס), בעיות רפואיות קשות כולל מחלות לב, מחלות כבד, ממאירויות שונות בעיקר במערכת העיכול, כמו גם הפרעות קשות בחשיבה, והפרעות נפשיות.
אלכוהול גורם סרבול מוטורי, שינוי התנהגות, בלבול, תרדמת, דיכוי נשימה ומוות – על פי הריכוז בדם.
מוח: בשונה מרוב החומרים הממכרים שיש להם רצפטורי מטרה, לאלכוהול אין מולקולת מטרה אחת עליה הוא פועל במוח.
האלכוהול פועל ככל הנראה על ממברנות של נוירונים – כשכניסתו לתא מגבירה את הנזילות של הממברנה לטווח קצר.
רמת הנזילות של הממברנה התאית קריטית לצורך תפקוד הרצפטורים, תעלות היונים וחלבונים שונים – במחקרים אחרונים נמצא כי אלכוהול מקושר לעלייה ברצפטורים לסרוטונין, GABA ורצפטורים ניקוטיניים.
אלכוהול פועל כמדכא בדומה לברביטורטים ובנזודיאזפינים – כאשר רמה של 0.1 עד 0.15 אחוז בדם מוגדרת כהרעלה.
ברמות של 0.4 או 0.5 האדם נכנס לתרדמת.
לאלכוהול הנצרך בשעות הערב יש עלייה בסף ההירדמות, אולם הוא פוגע במבנה השינה, מפחית את שנת ה-REM ואת משך השינה העמוקה ומגדיל יקיצות.
לכן, האמונה לפיה אלכוהול מועיל לשינה מופרכת.
כבד: שימוש באלכוהול, אפילו לזמן קצר, יכול להעלות הצטברות של שומנים ושל חלבונים המביאים למצב של כבד שומני ומוגדל.
עם זאת, הקשר בין הסננה שומנית של הכבד לבין נזק חמור לכבד איננו ברור כל כך.
עם זאת, שימוש באלכוהול באופן כרוני ומופרז מביא בסופו של דבר להתפתחות של מחלת כבד אלכוהולית המאופיינת בשלוש צורות נזק עיקריות – כבד שומני, דלקת כבד ושחמת הכבד.
מערכת העיכול: שימוש ממושך באלכוהול עלול להביא לביטויים של אסופגיטיס, גסטריטיס וכיבים בקיבה.
לעיתים מתפתחות דליות בוושט שהן בעיקר אצל מתמכרים כבדים – קרע בדליות הוא מצב חירום רפואי.
בנוסף לכך הוא עלול לגרום לפנקראטיטיס חריפה או כרונית, אי ספיקה של הלבלב וסרטן לבלב.
שימוש באלכוהול גם מפחית ספיגה של ויטמינים – בעיקר ויטמינים מקבוצה B.
אפקטים נוספים כוללים עלייה בלחץ הדם, עלייה בסיכון לאוטם שריר הלב ולמחלות צרברו-ווסקולריות – עלול להביא לעלייה בסרטן הראש, הצוואר, הגרון, הקיבה, הכבד, המעי הגס והריאה.
היפוגליקמיה עלולה להיגרם כתוצאה מהרעלה קשה.
בבדיקות מעבדה, רמות גמא גלוטמיל טרנספפטידאז גבוהות אצל 80% מהאנשים עם בעיות אלכוהול, ונפח כדורית הדם – MCV – גבוה בכ-60% מן המקרים.
כמו כן יש לעיתים עלייה באנזימי כבד, חומצה אורית וטריגליצרידים.
תסמונות היכולות לנבוע משימוש כרוני באלכוהול
תסמונת אלכוהול אמנסטית (תסמונת קורסקוף)
כאשר אבחנה מצביעה על כך שלאדם יש הפרעה נפשית או התנהגותית הקשורה לשימוש באלכוהול, יש לקבל מספר החלטות קליניות חשובות לגבי סוג ההתערבות, המסגרת ועוצמתה.
בקרב שתיינים כבדים ללא עדות לתלות חמורה באלכוהול, עשויה להספיק התערבות בטיפול ראשוני שמטרתה הפחתת השתייה לרמות צריכה מתונות.
לעומת זאת, אנשים התלויים באלכוהול באופן כרוני עם רמות גבוהות של צריכת אלכוהול, צפויים לסבול ממגוון של מוגבלויות הקשורות להתמכרות וגם הן זקוקות לטיפול.
מטרות הטיפול במקרים כאלה כוללים בדרך כלל הימנעות מוחלטת מאלכוהול, ניהול מצבים רפואיים ופסיכיאטרים חריפים, סיוע בצרכים תעסוקתיים, בין אישיים וקידום החלמה ארוכת טווח.
בין דרכי הטיפול באלכוהוליזם ניתן למצוא תוכניות גמילה (דטוקסיפיקציה, סילוק רעלים) במכוני גמילה.
טיפולים אלה כרוכים בדרך-כלל בשהיה של מספר שבועות במכון רפואי מיוחד (או אגף מיוחד בבית חולים כללי, גישה שאינה נפוצה בישראל), תוך שימוש בתרופות כדי להימנע מתסמיני הגמילה.
לאחר הגמילה, ניתן להשתמש בצורות שונות של טיפול קבוצתי או פסיכותרפיה כדי להתמודד עם הבעיות הפסיכולוגיות המובילות לתלות באלכוהול.
כמו כן, ישנם טיפולי סלידה בעזרת תרופות הגורמות לחמרמורת חזקה מיד לאחר שתיית אלכוהול.
נעשה גם שימוש בתרופות נוגדות דיכאון ותרופות פסיכוטרופיות כדי לטפל בתופעות כמו דיכאון, נרבוזות ופסיכוזות שנגרמות לעיתים בשל ההתמכרות לאלכוהול.
פיתוח של טיפולים תרופתיים לאנשים הסובלים מאלכוהוליזם מתבסס על המנגנונים המוחיים העומדים בבסיס ההתנהגות של שתיית אלכוהול.
לאלכוהול יש נוירו-פרמקולוגיה מורכבת והוא יכול להשפיע על מערכות נוירוטרנסמיטרים שונות במוח.
רוב העבודה על פיתוח תרופות אלו מתמקדת בארבעה תחומים עיקריים: טיפול בתסמיני גמילה, הפחתת צריכת אלכוהול והתשוקה לאלכוהול, מניעת התדרדרות רפואית וטיפול בבעיות פסיכיאטריות נלוות.
תרופות אשר אושרו על ידי ה־FDA לטיפול בתלות באלכוהול: דיסולפירם (Antabuse®), נלטרקסון (Revia®, Vivitrol®, ו-Naltrel®), ואקמפרוסט (Campral®).
דיסולפירם (Disulfiram) נמצא בשימוש לטיפול באלכוהוליזם מאז שנות ה-40. תרופה זו משבשת את חילוף החומרים של האלכוהול בגוף, וכך מייצרת אפקט אברסיבי.
כאשר אלכוהול נצרך, הוא הופך לאצטאלדהיד ((acetaldehyde, שמתפרק עוד יותר על ידי אלדהיד דהידרוגנאז.
דיסולפירם מעכב אלדהיד דהידרוגנז, מה שמוביל להצטברות מוגזמת של אצטלדהיד וגורם להשפעות לא נעימות רבות, הכוללות ירידה בלחץ הדם, דפיקות לב, בחילות, הקאות, כאבי ראש ונשימה קשה.
בניסויים קליניים הכוללים שימוש בדיסולפירם נמצא שיעור נמוך יותר בהתדרדרות המצב הרפואי אצל מטופלים.
עם זאת, בגלל האופי הסרבני של טיפול זה, אי ציות היא אחת הבעיות הגדולות ביותר בשימוש בו.
נלטרקסון (Naltrexone) זמין כתרופה דרך הפה (Revia®) ובשתי תצורות הזרקה (Vivitrol® ו־Naltrel®).
יעילותו של נלטרקסון בהפחתת שתיית אלכוהול מתווכת באמצעות אינטראקציות בין מערכת האופיואידים האנדוגנית למערכות הדופמין, במיוחד באמצעות אנטגוניסטים של קולטני µ-אופיואידים.
עדויות ממודלים של בעלי חיים מצביעות על כך שאלכוהול מגביר שחרור של ß-אנדורפינים באזורים במוח הידועים כמעורבים בתגמול על אלכוהול, ומתן נלטרקסון חוסם שחרור זה.
לנלטרקסון יש יעילות סבירה במניעת הישנות לאלכוהול, ניסויים קליניים מצביעים על כך שלשתיינים המבקשים טיפול המקבלים נלטרקסון במינון של 50 מ"ג ליום בשילוב עם התערבות התנהגותית יש רמות נמוכות יותר של התדרדרות לשתייה במהלך תקופת הטיפול.
השפעה זו של נלטרקסון עשויה להיות קשורה להפחתה בתשוקה לאלכוהול.
עם זאת, הסיכון הפוטנציאלי לרעילות כבד במינונים גבוהים דורש זהירות בעת טיפול בחולים עם מחלת כבד.
יתרה מכך, מכיוון שהוא אנטגוניסט לאופיאטים, הוא אסור באלכוהוליסטים המשתמשים גם באופיאטים.
אקמפרוסט (Acamprosate) זמין בפורמולה פומית עם שחרור מושהה בשם Campral®.
אקמפרוסט פועל על מערכת ה־GABA (השפעה מעכבת) ומערכת הגלוטמט (השפעה מעוררת) במוח.
הוכח כי אקמפרוסט מחליש את הפעילות ההיפרגלוטמטרגית ומפחית את צריכת אתנול בעכברים ששתו כמויות מופרזות של אתנול.
בנוסף, נמצא שהוא מפחית את רמות הגלוטמט במוחם של חולים אשר מכורים לאלכוהול.
אקמפרוסט נחשב כמפחית תסמיני גמילה ממושכים, כדוגמת נדודי שינה, חרדה, אי-שקט ודיספוריה.
התרופה מאפשרת למכורים להימנע משימוש באלכוהול במשך מספר שבועות וחודשים, וייתכן כי היא יעילה יותר בקרב מטופלים בעלי תלות חמורה באלכוהול.
תרופה זו נמצאת בשימוש באירופה, ארצות הברית, יפן ומדינות רבות אחרות.
סלינקרו – החומר הפעיל נלמפן (Nalmefen) נלמפן, הידוע בעבר בשם נלמטרן, הוא ממתן אופיואידי הדומה מבחינה מבנית לממתן הקולטן מיו-אופיואידי נלטרקסון.
נלמפן מתקבל על ידי החלפת קבוצת הקטון בעמדה 6 של נלטרקסון בקבוצת מתילן.
שינוי מבני זה נראה כמסביר את הגברת הקישור של נלמפן לקולטן מיו-אופיואידי וחיי המחצית הארוכים יותר שלו בהשוואה לנלטרקסון.
מחקרים קליניים הראו כי נלמפן יעיל בהפחתת צריכת אלכוהול וכי הוא עשוי לשמש כטיפול תרופתי חלופי לנלטרקסון.
תוכנית טיפול אחרת, נפוצה פחות, מבוססת על תזונה.
אלכוהוליסטים רבים סובלים מתנגודת לאינסולין, הפרעה מטבולית שבה תאי הגוף מתקשים לקלוט גלוקוז, עקב רגישות נמוכה של התאים לאינסולין שאחראי לקליטת הגלוקוז בתאים.
ניתן לטפל בבעיה זו בעזרת תזונה דלת פחמימות, אולם לתזונה זו יכולות להיות השפעות על התנהגות ורגשות המטופל, בדומה לתופעות הלוואי של אלכוהוליסטים בגמילה.
גישת הטיפול המבוססת על עזרה עצמית קבוצתית צברה פופולריות והצלחה במהלך המאה ה-20, והיא עדיין פופולרית.
קבוצות התמיכה של "אלכוהוליסטים אנונימיים" (א"א) היא הדוגמה המוכרת ביותר והיא מהוות את הבסיס של תוכנית שנים עשר הצעדים.
פנינה אלדר הקימה בשנת 1975 "האגודה למניעת אלכוהוליזם בישראל" ופעלה רבות למיסוד הטיפול בתופעה.
הבעיות החברתיות הנובעות מאלכוהוליזם כוללות אובדן מקום העבודה, בעיות כספיות, בעיות בחיי הנישואין (עד כדי גירושין) ואף אלימות במשפחה, פשעים כגון נהיגה בשכרות והפרת הסדר הציבורי, ואובדן הכבוד בעיני החברה.
מחקרים מקיפים מראים כי אלכוהוליזם משפיע לא רק על המכור, אלא גם על בני המשפחה הסובבים אותו.
ההשפעה על ילדיהם של אלכוהוליסטים עשויה להימשך גם לאחר התבגרותם.
תופעה זו מכונה לעיתים "תסמונת ילדיהם הבוגרים של אלכוהוליסטים".
אלדרטון מחקר שלפיו אלכוהוליזם מועבר בירושה.
בהמשך התברר שמחקר זה שגוי.
רבים מניחים בטעות כי לאחר שהאלכוהוליסט חדל משתיית אלכוהול, הכול בא על מקומו בשלום, אך נגמלים רבים עדיין רואים בעצמם "אלכוהוליסטים" או "אלכוהוליסטים מתאוששים", משום שחלק מהבעיות נמשכות גם לאחר סיום הגמילה הפיזית.
שימוש מופרז באלכוהול והתמכרות לאלכוהול עשויה לגרום לנזקים פיזיים, נפשיים וחברתיים.
קיימים גורמים שמשפיעים על הסיכון להתמכר לאלכוהול כמו אירועי חיים, רקע משפחתי, גורמים גנטיים, השתייכות לתרבויות שמעודדות שתיית אלכוהול ומגדר.
כשמדברים על המפה העולמית בהתמכרות לאלכוהול נוכל להבחין שצריכת אלכוהול בקרב גברים בייחוד בארצות הצפוניות גבוהה יותר לעומת נשים.
מבחינה היסטורית, צריכת אלכוהול נצפתה באופן שונה עבור כל מגדר והיא מקובלת יותר אצל גברים מאשר אצל נשים.
נורמות מגדריות מקשרות שתייה כסימן לגבריות, להפגנת כוח, לשליטה, ולמעמד חברתי (בייחוד בתרבויות מערביות).
לעומת זאת, שתייה בקרב נשים מתנגשת עם הסטראוטיפ הנשי שמשדר אחריות, צניעות ואימהות.
נשים שצורכת אלכוהול באופן מופרז נתפסות כחסרות אחריות ומשדרות התנהגות של הפקרות, מה שסותר את הציפייה המגדרית.
מבחינה תרבותית, שתיית אלכוהול בקרב נשים וגברים נתפסת בצורה שונה בתרבויות שונות.
למשל, במדינות כמו איטליה, שתיית אלכוהול משתלבת בחיי היום יום והסטיגמה החברתית לגבי שתיית אלכוהול אינה משמעותית.
אלכוהול לא מהווה סמל לגבריות, ונשים לא נתפסות כחסרות אחריות אם ישתו אלכוהול.
זאת לעומת קבוצות דתיות כמו האסלאם, שבהן צריכת אלכוהול אסורה וכל היחס לשתיית אלכוהול הוא שלילי.
בחברות אלו, גברים שצורכים אלכוהול עושים זאת בדיסקרטיות כיון שזוהי הפרת נורמה חברתית ודתית.
צריכת אלכוהול בקרב נשים בתרבויות אלו עלולה להביא איתה השלכות חברתיות ואף משפטיות.
ככלל, נשים נוטות יותר לפנות לעזרה ומדברות על הבעיות שצפות אצלן, מה שמסייע להן בהתמודדות עם ההתמכרות.
לעומת זאת, גברים פחות מדברים על הבעיות שלהם ולכן גם פחות פונים לעזרה ויותר מחפשים בעבור הבעיות שלהם פתרונות מעשיים.
ההתמכרות לאלכוהול מספקת עבורם מענה "יעיל".
בנוסף, השוני באירועי החיים בין נשים וגברים משפיע על צריכת אלכוהול.
נשים עוברות הריון, לידה, הנקה וגידול ילדים, מה שמביא אותן להיות זהירות יותר בעניינים בריאותיים ולהפחית את צריכת האלכוהול בזמנים אלה, בעוד שגברים עשויים להמשיך ואף להגביר את השימוש באלכוהול בשלבי חיים אלה.
מבחינה פיזיולוגית, קיימת טענה שנשים רגישות יותר להשפעות של אלכוהול עקב הבדלים פיזיולוגים.
לכן, אם גבר ואישה ישתו את אותה כמות אלכוהול, אצל נשים ריכוז האלכוהול בדם יהיה גבוה יותר ואצל גברים הוא יהיה נמוך יותר, זאת כתוצאה מההבדלים הפיזיולוגיים כגון מסת שריר ואחוזי שומן.
קיימים מגוון גורמים המשפיעים על ההבדל בין נשים וגברים בצריכת אלכוהול.
נעשים מאמצים על ידי חוקרים ואנשים מהתחום בכדי לצמצם את הסטיגמה המגדרית והחברתית בנושא צריכת האלכוהול וההבדל בין המינים.
חלק מהפתרונות הם על ידי יצירת מרחב פתוח לדיון על צריכת אלכוהול, קידום שתייה אחראית בקרב שני המינים, פיתוח יוזמות חברתיות המקדמות שוויון בין המינים והכרה בכך שמגדר אינו הגורם היחיד שמשפיע על צריכת אלכוהול.
תופעות לוואי של גמילה מאלכוהול
ישנן כמה תופעות לוואי העשויות להיגרם (חלקן או כולן) במהלך גמילה מאלכוהול, או כשהמשקה נשלל מהאלכוהוליסט:
סינדרום ההפעלה – מתאפיין ברעידות, קצב פעימות לב מוגבר ולחץ דם גבוה.
עוויתות – התקפי עווית קשים עשויים להיגרם גם אצל מי שאין לו היסטוריה של עוויתות או של מחלות מבנה-מוח אחרות.
הזיות – בדרך כלל של חוש הראיה (הזיות חזותיות) או חוש המישוש.
תזזית ורעד (דליריום טרמנס) – פסיכוזה הכוללת הזיות, רעד, בחילות, ולעיתים גם התקפי עווית.
שלא כמו תופעות הלוואי של גמילה מסמים כמו הרואין, שיכולות להיות מאוד לא נעימות אך בדרך-כלל אינן מהוות סכנת חיים, הימנעות מאלכוהול עשויה להרוג (בשל עוויתות בלתי-נשלטות) אם אינה מלווה בטיפול רפואי הולם.
הטיפול התרופתי בגמילה מאלכוהול מתבסס על חומרים שיש להם השפעה דומה מאוד לאלכוהול על המוח: ברביטורטים ובנזודיאזפינים.
היות שהבנזודיאזפינים הם הבטוחים ביותר מבין שלוש קבוצות החומרים, בדרך-כלל מפסיקים את צריכת האלכוהול, ומחליפים אותו בבנזודיאזפין בעל השפעה ארוכת-טווח (כגון "ואליום") כדי להימנע מתופעות הלוואי.
לאחר מכן מפחיתים את מינון הבנזודיאזפין בהדרגה במשך כמה ימים או שבועות.
אלכסנדר (אלכס) ולרייביץ' אברבוך הוא אתלט ישראלי שייצג לפני כן גם את מולדתו, רוסיה.
סגן אלוף העולם (2001), בעל מדליית ארד מאליפות העולם (1999), פעמיים ברציפות אלוף אירופה (2002, 2006) ואלוף אירופה באולם (2000) בקפיצה במוט.
אברבוך מחזיק בשיא הישראלי בקפיצה במוט (5.93 מטר).
אברבוך נולד באירקוצק, סיביר שברוסיה הסובייטית.
הוא החל להתאמן בקפיצה במוט בגיל 9. בשנת 1997 ייצג את רוסיה כשזכה במדליית הארד בקרב 10 באליפות אירופה עד גיל 23. בבגרותו עבד כמורה לספורט בבית ספר.
מאוחר יותר עלה לישראל וקיבל אזרחות ישראלית.
ב-1999 הפך לאתלט הבכיר בישראל, כאשר זכה במדליית הארד בקפיצה במוט באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בסביליה, ספרד בתוצאה של 5.80 מטר, אחרי מקסים טרסוב מרוסיה שקבע שיא אליפות חדש של 6.02 מטר ודמיטרי מרקוב מאוסטרליה (5.90 מטר), ובכך הפך לאתלט הישראלי הראשון שזכה במדליה באליפות עולם.
באליפות אירופה באולם שנערכה בגנט, בלגיה בפברואר 2000 זכה אברבוך במדליית זהב בקפיצה במוט בתוצאה של 5.70 מטר.
שבעה חודשים לאחר מכן, הוא עלה לגמר באולימפיאדת סידני (2000) וסיים במקום העשירי בתוצאה של 5.50 מטר.
בתחרות שנערכה באולם בסטוקהולם, שוודיה ב-15 בפברואר 2001 זכה אברבוך במדליית זהב בקפיצה במוט בשיא ישראלי חדש של 5.86 מטר.
חודש לאחר מכן, באליפות העולם באולם שנערכה בליסבון, פורטוגל במרץ 2001 הוא סיים במקום רביעי בתוצאה של 5.70 מטר.
בתחרות שנערכה בתל אביב ב-30 ביוני 2001 קבע אברבוך בקפיצה במוט שיא ישראלי חדש של 5.90 מטר.
חודש ושבוע לאחר מכן, באליפות העולם לשנת 2001 שנערכה באדמונטון, קנדה באוגוסט אותה שנה הוא זכה במדליית כסף בתוצאה של 5.85 מטר, אחרי דמיטרי מרקוב שקבע שיא אליפות חדש של 6.05 מטר ולפני האלוף האולימפי ניק הייסונג מארצות הברית (5.85 מטר), ובכך קבע את הישג השיא של האתלטיקה הישראלית.
עשרה ימים לאחר מכן, הוא קבע בתחרות בגייטשייד שיא ישראלי חדש של 5.91 מטר.
שבועיים לאחר מכן, הוא זכה במדליית זהב באוניברסיאדה בתוצאה של 5.80 מטר.
באליפות אירופה 2002 שנערכה במינכן, גרמניה, 30 שנים לאחר טבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן, זכה אברבוך במדליית זהב היסטורית בקפיצה במוט בתוצאה של 5.85 מטר, לפני לארס בירגלינג וטים לובינגר שניהם מגרמניה (5.80 מטר).
בתחרות שנערכה במדריד ספרד ב-19 ביולי 2003 קבע אברבוך שיא ישראלי חדש בקפיצה במוט, של 5.93 מטר (השיא הנוכחי).
באולימפיאדת אתונה בשנת 2004 עלה לגמר פעם נוספת וסיים במקום השמיני.
באותה שנה ניצח אברבוך בשני מפגשים רצופים של "ליגת הזהב".
באותה שנה הוא אף נבחר לצד ספורטאים ישראלים בולטים נוספים להשיא משואה בטקס הדלקת המשואות בהר הרצל.
באליפות העולם באולם שנערכה במוסקבה, רוסיה במרץ 2006 סיים אברבוך במקום רביעי בקפיצה במוט בתוצאה של 5.50 מטר.
חמישה חודשים לאחר מכן, באליפות אירופה שהתקיימה בגטבורג, שוודיה באוגוסט אותה שנה הוא הגן על תוארו לאחר שזכה במדליית זהב בתוצאה של 5.70 מטר, לפני טים לובינגר מגרמניה ורומן מסניל מצרפת שקבעו תוצאה זהה של 5.65 מטר.
ב-2007 הגיע למקום השביעי בגמר הקפיצה במוט באליפות העולם שנערכה באוסקה, יפן.
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) נשר אברבוך במוקדמות ולא העפיל לגמר.
בשנת 2008 מונה אברבוך למנהל מחלקת האתלטיקה של מכבי תל אביב.
ביולי 2009 הודיע על פרישתו מספורט מקצועני, לאחר שהתחרה בפעם האחרונה בתחרות המכביה.
בתחרויות המכביה התשע-עשרה בשנת 2013 זכה אברבוך במדליית זהב בקפיצה במוט בתוצאה של 5.15 מטר; בסוף שנה זו נמסרה הודעה על איחוד בין מועדון האתלטיקה אותו הקים אברבוך ביחד עם מולי מלכא, לבין מועדון האתלטיקה העירוני בירושלים.
בעקבות המיזוג נקרא המועדון אגודת "אתלטי מיזונו ירושלים".
אברבוך נשוי לנטליה ולהם שלוש בנות: אחת מבנותיו היא הדוגמנית אנסטסיה אברבוך, טניה דיילת אוויר, ובת נוספת היא דיאנה שמתחרה בתחום הריצות הקצרות ובשנת 2018 השתתפה בתחרות אולימפיאדת הילדים, אירוע ספורט הנערך על ידי מנהל הספורט.
מתגורר בתל אביב; בבחירות המוניציפליות של שנת 2013 נבחר אברבוך לכהונה כחבר במועצת עיריית נתניה, מטעם רשימת "למען-נתניה".
בשנת 2018 ניצח את מקצה ה-VIP של תוכנית הריאליטי "נינג'ה ישראל" וזכה בחופשה בזנזיבר, בתוכנית השתתף כחלק מפועלו לעידוד ספורט בקרב ילדים ונוער.
אברבוך גם לוקח חלק בפרויקטים לאיתור כישרונות צעירים בספורט הישראלי.
אלכס אנסקי (נולד ב-26 במאי 1939, ח' בסיוון ה'תרצ"ט) הוא שחקן תיאטרון וקולנוע, קריין ושדרן רדיו ישראלי.
נולד בשם אלכסנדר אנסקי (אברבנאל) ב-1939 בסופיה שבבולגריה לגיזלה, שדרנית רדיו ושחקנית, ואליעזר אנסקי, במאי תיאטרון ופעיל ציוני.
החל לשחק בתיאטרון הילדים שייסד אביו, "במתנו" של תיאטרון "האהל".
אנסקי הוא בוגר בית הספר הדרמטי של "הבימה".
ובוגר בית הספר הגבוה לתקשורת של RCA בניו יורק.
אנסקי היה חבר בצוות התעמולה של הליכוד ב-1977. ב-1978 פרסם בהוצאת זמורה ביתן את הספר "מכירת הליכוד", העוסק באחורי הקלעים של הקמפיין.
החל משנות השבעים, הגיש במשך שנים רבות את תוכנית הבוקר "שבע אפס שבע" בגלי צה"ל, שלימים ירדה מהאוויר וחזרה במתכונת מחודשת בשנת 2001. לאחר מכן שידר את התוכנית בתחנות רדיו אזוריות.
עד לשנת 2005, הגיש בערבי שבת את התוכנית "שעה היסטורית" עם ההיסטוריון מיכאל הרסגור (למעלה מ-420 תוכניות).
ניהל את מחלקת הקריינים של התחנה, והגיש לתקופה את התוכנית "קולה של אמא".
בעשור השני של המאה ה-21 הגיש אנסקי בגלי צה"ל תוכנית אישית אקטואלית בימי שישי ושבת.
ב-2017 תקף בתוכניתו את חבר הכנסת משה גפני, שקרא לאברכים ללמוד תורה ולא להתגייס לצה"ל.
לטענת אנסקי, גפני מסתמך על "מעשיות שנמצאות רק בפירושים, במדרשים – שמקצתם מדרשים מאולצים באגדות, ולא סתם מאולצים – מגוחכים, ומאחורי כולם יש אינטרס".
בעקבות הדברים נשמעה ביקורת מצד הממסד הדתי, שקרא לפטרו מהתוכנית.
בינואר 2021 עזב את גלי צה"ל והצטרף לתחנת הרדיו כאן קול המוסיקה, שם הוא מגיש את התוכנית "שחרית אישית עם אלכס אנסקי".
אנסקי מרבה לתרום את קולו לפרסומות רדיו, וכן מנחה טקסים וערבי ספרות ומוזיקה.
בסתיו 2014 העלה הצגת יחיד בשם "נפילה בשידור חי", שכתב אריה קרישק וביים אלכס כגן, על ימי השידור האחרונים של שדרן בכיר ונודע.
ההצגה שמה דגש מיוחד על המחאה והמצוקה, (לרבות מותו של משה סילמן בהצתה עצמית).
ההצגה זכתה לביקורות מהללות והוצגה בכל רחבי ישראל, כאשר אנסקי מופיע גם בבתים פרטיים.
באביב 2015 יצאה ההצגה להופעות בפריז, רומא וניו-יורק.
במשך השנים הנחה את העצרות המרכזיות בטקסי יום הזיכרון לשואה ולגבורה ב"יד ושם" בירושלים.
ב-1991 הגיש אנסקי תביעת דיבה נגד אמנון דנקנר בגין האשמות על התנהגות מינית לא-תקינה, שכתב עליו דנקנר בביוגרפיה של דן בן אמוץ.
התביעה הועברה לבוררות אצל טומי לפיד ונסתיימה בהסכם פשרה.
בשנת 2018 הוכרז אנסקי בין הזוכים בפרס על מפעל חיים מטעם אמ"י (ארגון אמני ישראל).
בשנת 2019 הוענק לו תואר יקיר העיר תל אביב-יפו.
מאמצע שנת 2020 החל להריץ עיבוד בימתי יחיד שלו ל"כתב הגנה" לסוקרטס.
בין השנים 2004–2005 גילם את עו"ד יגאל אפלבוים בטלנובלה "השיר שלנו".
ב-2007 גילם את דב גרינבאום בעונה הראשונה של הסדרה "מסכים", וגילם את רמי בסדרת הטלוויזיה "בשורות טובות".
ב-2008 גילם את אבא של איה (לירון וייסמן) בסדרת הטלוויזיה "חמישה גברים וחתונה".
ב-2009 גילם את אלי אלמדון ומאיר פדידה בעונה השלישית של סדרת הטלוויזיה "האלופה".
בין השנים 2009–2010 גילם את אמנון גרין, מנהל תיכון גרין, בסדרת הטלוויזיה "חצויה".
ב-2010 גילם את רובי בסרטה של מיכל בת-אדם "מאיה".
כמו כן תרם את קולו לקריינויות בסרטים וסדרות כמו "רחוב סומסום" "ברונו" ו"פנטזיה" (בגרסה הישנה והמקוצרת של סרט זה) וגם במשחק המחשב הישראלי "בעקבות המילים האבודות" (שיצרה חברת קומפדיה באמצע שנות התשעים).
בשנת 2014 הוזמן, ביחד עם מוני מושונוב, לככב בסרט הבולגרי-ישראלי "רפסודיה בולגרית" שצולם כולו בבולגריה.
אף שהסרט זכה לביקורות פושרות הוא עורר התרגשות רבה בקרב הקהילה הבולגרית בארץ.
באביב 2016 השתתף כקריין בהפקת האופרה הקאמרית "אנה פרנק" בבימויו של אלכס כגן (ששיתף עמו בעבר פעולה במחזה "נפילה בשידור חי").
באותה שנה אף הופיע בסרטו של דני וולמן -"סיפור אהבה ארץ ישראלי" בתפקיד הנשיא יצחק בן צבי.
ב-2018 השתתף בקומדיה "המועדון לספרות יפה של הגברת ינקלובה".
פרס זיו לעיתונות של צדק-מדות-מוסר
חמש פעמים בפרס מפקד גלי צה"ל
מנישואיו הראשונים הוא אב לבן.
מנישואיו השניים, לשרי אנסקי, הוא אב לשניים: העיתונאית והבשלנית מיכל אנסקי והלל אנסקי.
נישואיו השלישיים היו לחמוטל, שהייתה ראש לשכת המסחר ישראל-צרפת, ממנה התאלמן ב-2023.
אלכימאי המתכת (ביפנית: 鋼の錬金術師; ברומאג'י: Hagane no Renkinjutsushi; באנגלית: Fullmetal Alchemist) היא סדרת מאנגה שנוצרה על ידי הסופרת ואמנית המאנגה הירומו האראקווה ופורסמה לראשונה ביפן בינואר 2001. סדרת המאנגה של אלכימאי המתכת פורסמה בין השנים 2001 ו-2010 במגזין המאנגה "Monthly Shōnen Gangan".
סדרת המנגה כללה 108 פרקים שנאספו ל-27 כרכים.
סדרת המאנגה עובדה לשתי סדרות אנימה שהופקו על ידי סטודיו האנימציה בונז.
הראשונה קרויה על שם המאנגה ושודרה בין 4 באוקטובר 2003 ל-2 באוקטובר 2004 ברשת הטלוויזיה היפנית Aniplex והכילה 51 פרקים.
סרט המשך לסדרה זו, "Fullmetal Alchemist: The Conqueror of Shamballa" יצא לאקרנים ביפן ב-23 ליולי 2005 .מ-5 באפריל 2009 עד ה-4 ביולי 2010 שודרה ביפן גם סדרת אנימה שנייה "אלכימאי המתכת: אחוות האחים", שנמשכה 64 פרקים.
מלבד סדרות האנימה, הופק סרט נוסף ב-2011, טרילוגיית סרטי לייב אקשן, סדרת לייט נובלים , משחקי וידאו, משחקי קלפים, פסי-קול ובובות משחק.
הסדרה מספרת על שני אחים צעירים, אלפונס ואדוארד אלריק, כשאדוארד הוא הבכור ואלפונס הוא הצעיר, אשר מתאמנים באלכימיה כבר מילדותם.
אביהם האלכימאי נטש את המשפחה בנסיבות מסתוריות ועקב כך אמם חלתה מאוד ולבסוף מתה.
לאחר מותה החליטו האחים ללמוד את תורת האלכימיה לעומק ומצאו לעצמם מורה שאימנה אותם ולימדה אותם.
שנתיים לאחר מכן סיימו האחים ללמוד וחזרו לעיר מולדתם, שם ניסו בעזרת הידע שצברו במהלך השנתיים האלו ובעזרת הערות וספרים אשר היו שייכים לאביהם, להחזיר את אימם המתה לחיים.
הניסיון נכשל וכתוצאה מכך איבד אלפונס את גופו.
אדוארד, אשר איבד את רגלו בעקבות הניסיון, הקריב גם את ידו הימנית על מנת לקשור את נשמתו של אחיו לשריון מתכת גדול שהיה בחדר במקרה וכך הפך אותו לשריון חי בעל מודעות ונשמה שלא יכול לאכול, לישון, להרגיש מגע או לבצע כמעט כל פעולה הקשורה בחיים.
אדוארד אשר במהלך הניסיון להחיות את אימו איבד את ידו הימנית ורגלו השמאלית נזקק ליד ורגל תותבות מיוחדים ממתכת בשם אוטו-מייל (Auto-Mail).
מכאן מקור הכינוי שלו-Fullmetal Alchemist (בתרגום חופשי לעברית אלכימאי המתכת).
זמן מה לאחר התאונה פגשו האחים בקולונל רוי מוסטאנג, המכונה גם אלכימאי הלהבה.
כאשר הוא רואה את אד הפצוע אשר נותר חי לאחר שניסה להחיות את אמו, הוא מציע לו להפוך לאלכימאי לאומי (National Alchemist) אך לשם כך עליו לעבור מבחן בכתב, ראיון אישי ומבחן פיזי.
מכאן מתחילים האחים בחיים חדשים - הם שורפים עד היסוד את ביתם הישן כדי שלא יהיה להם לאן לחזור ומתחילים בחיפושם אחר אבן החכמים (The Philosophers Stone) אשר תאפשר להם לעבור על חוקי האלכימיה ולקבל את גופם בחזרה, בלי לשלם על כך מחיר.
כדי להגיע למאגרי מידע חסויים שיכולים לסייע לו בחיפושים, אד עובר את המבחן ומצטרף לצבא.
האחים אלריק עוברים הרפתקאות רבות, מכירים אנשים רבים ובין אלו כאלו שיעשו הכול כדי למצוא את האבן המיוחלת וגורמים לאחים אלריק להיאבק לא פעם על חייהם.
כמו כן, הם מגלים סודות איומים ולא מעט שערוריות שרוחשות בתוך הצבא, כל זה בלווי קומדיות, מתחים וטרגדיות.
בתחילת הסדרה, אדוארד אלריק הוא כבר אלכימאי לאומי בעל שם ברחבי מדינת אמסטריס (עברם של האחים נחשף בהמשך דרך פלאשבקים).
האחים מגיעים לעיר ליאור בעקבות שמועה על כומר המכונה קורנלו, בעל היכולת לחולל ניסים.
האחים חושדים שהכומר למעשה משתמש באבן החכמים תוך הונאת המאמינים, וחשדם אכן מתאמת.
הכומר נחשף כרמאי, אך כאשר אד מנסה לקחת ממנו את אבן החכמים, היא נהרסת ואד מסיק מכך שהיא מזויפת.
לאחר שהאחים עוזבים את ליאור, קורנלו נרצח בידי שלושה אנשים מסתוריים בעלי קעקועי אורובורוס, המכונים לאסט, גלאטוני ואנבי, שלכאורה שיתפו איתו פעולה.
מסתבר שמה שקרה בליאור היה למעשה בהתאם לתוכניתם, ובעיר פורצת מלחמת אזרחים עקובה מדם.
בדרך חזרה, שומעים האחים על ד"ר טים מרקו, אלכימאי לאומי לשעבר המשתמש באלכימיה רפואית בעזרת אבן החכמים.
הם מצליחים לאתר אותו בכפר קטן, אך הוא מסרב לעזור להם ומזהיר אותם שלא להמשיך לחקור את האבן, בטענה שמדובר ב"מחקר השטן" ושאסור להם לייחל לדבר שכזה.
מיד לאחר מכן הם מותקפים על ידי אדם המכונה סקאר, רוצח סדרתי שרודף אלכימאים לאומיים בטענה ששינוי יסודות הבריאה נחשב לחילול הקודש, אך משתמש בעצמו באלכימיה.
האחים נפצעים קשה ואד כמעט נהרג באותו קרב, אך מוסטאנג וארמסטרונג מצילים אותם ברגע האחרון, וחושפים את זהותו של סקאר כאישבלי (ר' בהמשך "מקומות").
כאות תודה, מרקו מגלה לאחים כי כתבי המחקר שלו מוסתרים באגף הראשון בספרייה הלאומית של העיר סנטרל.
כאשר מרקו שב לביתו, הוא נחטף על ידי לאסט.
לאחר שהאחים מתאוששים בעיר הולדתם ריזנבול תודות למכונאית האוטומייל וינרי, הם ממהרים לסנטרל, אך שם מגלים מכתבי המחקר של מרקו כי המרכיב ממנו עשויה אבן החכמים הוא אנשים חיים.
הם מחליטים להמשיך לחקור ומגלים את מכון המחקר החמישי לאלכימיה של סנטרל, מקום שלכאורה לא מתפקד, אך אד מאמין שהוא למעשה פעיל כיוון שהוא שוכן לצד בית כלא, בו הנידונים למוות יכולים לשמש חומר מחקר.
האחים מתגנבים למכון ומגלים שההשערה שלהם נכונה, ושם נלחמים בשני שומרים בעלי גוף כמו של אל, העשוי משריון חלול: "סלייסר" (שהוא למעשה שני אחים הכלואים בשריון אחד) ו"בארי המקצץ" (קצב שלא הסתפק בביתור בשר בעלי חיים והחל לבתר בשר של נשים).
סלייסר מובס על ידי אד ועומד לגלות לו את סודות המחקר, אך באותו רגע נרצח על ידי אנבי ולאסט שמופיעים במקום והורסים את המכון, אך לא תוקפים את אד משום שהם מתכוונים להשתמש בו בעתיד.
בארי מנצל את ההמולה ונמלט מהמקום.
האחים מעוניינים לגלות עוד על הטיפוסים שחשפו את עצמם במכון המחקר החמישי, אך אז מופיע קינג בראדלי, הפיהרר של אמסטריס בכבודו ובעצמו, ומזהיר אותם שלא לחקור עוד, כיוון שמדובר באויב הקשור למחלקה הבכירה בצבא.
ללא כל קצה חוט, האחים נוסעים לעיר דאבליס, שם מתגוררת מורתם לאלכימיה איזומי קרטיס, שאולי תדע כיצד יוכלו לחזור אל גופיהם הקודמים.
בינתיים מייס היוז, מפקד הארכיון הצבאי וחבר קרוב, מחליט בכל זאת לחקור אודות מכון המחקר החמישי ואכן מוצא מספר מסמכים סודיים המעידים על כך שהמחלקה הבכירה בצבא היא למעשה האויב.
לרוע המזל, הוא מותקף ונרצח על ידי אנבי לפני שהוא מספיק לדווח על מסקנתו לרוי מוסטאנג.
בעיר דאבליס, איזומי מגלה כי האחים (שאינם יודעים דבר על מותו של היוז) הפרו את האיסור וניסו להתמיר את אמם ומגרשת את האחים מביתם, אך אד שם לב כי העובדה שאיזומי מסוגלת כמוהו לבצע התמרה ללא מעגל (ר' בהמשך: "מעגל התמרה") אומרת שהיא עצמה ניסתה להתמיר אדם.
היא מודה שאכן ניסתה להחיות את תינוקה שנולד מת, ואיבדה חלק מהאיברים הפנימיים מגופה.
איזומי מעלה השערה שגם אל ראה את האמת, ואינו מסוגל לבצע התמרה ללא מעגל מפני שההלם של אובדן כל גופו גרם לו לאובדן זיכרון.
בהמשך, אל נחטף על ידי חבורת פושעים, ארבעה מהם הם למעשה כימרות שנמלטו ממכון המחקר החמישי: מרטל (אישה שהוכלאה עם נחש), לואה (שהוכלא עם שור), דולצ'טו (כלב) ובידו (לטאה).
הם לוקחים אותו אל מנהיגם, גריד, החושף את זהותו כהומונקולוס.
גריד הוא בעל קעקוע אורובורוס כמו של לאסט ואנבי שהאחים כבר פגשו וגריד מגלה כי גם הם הומונקולים כמוהו, אך הוא אינו משתף אתם פעולה מכיוון שהוא רוצה הכול לעצמו, הוא נטש את השאר לפני שנים רבות וכעת הם רואים בו אויב.
גריד מעוניין בגוף כמו של אל כיוון שהוא חושב שהוא בן אלמוות, למרות שההומונקולים עצמם אינם מזדקנים וגופם מתחדש לאחר פציעה, עם זאת הם אינם בני אלמוות לחלוטין.
אד ואיזומי מגיעים למקום ומנסים להילחם בגריד כדי לחלץ ממנו מידע, אך אז מגיעים שאר ההומונקולים יחד עם חיילי סנטרל וטובחים בגריד ובכימרות.
מרטל מתחבאת בתוך גופו של אל, אך אז מופיע קינג בראדלי ודוקר אותה למוות כשהיא בתוך השריון, לא לפני שהיא מבחינה בסמל האורובורוס בתוך עינו במקום האישון ומבינה שהוא עצמו הומונקולוס.
מעט לפני ההיתקלות בגריד, התגלה בדאבליס ראת', הומונקולוס שנראה ומתנהג כמו ילד קטן וחובר אל אנבי ושאר ההומונקולים.
אד ואל פוגשים את דנטה, אישה זקנה שהייתה המורה לאלכימיה של איזומי, ובתלמידתה החדשה ליירה.
אך כאשר אד מגיע לביתה של דנטה כשהוא רודף אחרי גריד, נראה כי האחרון רצח אותה.
אד מצליח לגלות מגריד שההומונקולים הם למעשה אנשים שמתו ונעשה ניסיון להחיות אותם מחדש באמצעות האלכימיה ושהדרך למנוע מגופם להתחדש היא בעזרת זיכרון מחייהם כבני אדם.
במכון המחקר החמישי, ההומוהקולים חשפו בפניו שמטרתם היא לזכות בנשמה אנושית ולהפוך לבני אדם בעזרת אבן החכמים, אך מכיוון שהם אינם יכולים להשתמש באלכימיה, הם רודפים אחריו כי הם יודעים שהוא מעוניין באבן ואולי ייצר אותה עבורם.
לפני מותה של מרטל, היא מספיקה לגלות לאל על זהותו האמיתית של קינג בראדלי כהומונקולוס פרייד.
אד ואל מחליטים לחפש את סקאר כדי לחלץ ממנו מידע על אלכימיה.
סקאר מגיע לריאול, נחוש בדעתו לסיים את מלחמת האזרחים, כיוון שרבים מתושבי ריאול הם צאצאים של העם האישבלי, ורוקם מזימה להבריח את התושבים מהעיר דרך מעבר תת-קרקעי סודי ולטבוח בחיילים באמצעות מעגל התמרה המסומן מסביב לעיר כולה.
אד מגלה את התוכנית ונאלץ לשתף פעולה עם סקאר, ועוזר להבריח את התושבים.
אל מגיע לריאול מאוחר יותר כאשר העיר כבר ריקה, כיוון שאין לו את הסמכות של אלכימאי לאומי, אך נקלע לעימות בין סקאר לקימבלי, האלכימאי שרצח את משפחתו במלחמת ההשמדה של אישבל.
סקאר הורג את קימבלי, אך נפגע מאש חיילים כאשר הוא מנסה להגן בגופו על לאסט, שנוצרה בדמות אהובתו של אחיו, בה גם סקאר היה מאוהב.
בכוחות אחרונים הוא מפעיל את מעגל ההתמרה הענק, והחיילים מתים יחד אתו.
נשמותיהם עוברות לגופו של אל, שהופך לאבן החכמים.
במנהרה התת-קרקעית בה עוברים תושבי ריאול, אד וליירה מותקפים על ידי ההומונקולים ראת' וסלות', שנוצרה בדמותה של טרישה אלריק, אמם של אד ואל.
הם מצליחים להתחמק, והאחים מתאחדים וחוזרים לריזנבול, אך בדרך הם פוגשים ברוי מוסטאנג וחייליו, שקיבלו פקודה מהפיהרר לקחת את אד בשבי.
רוי מתוודה שאין לו כוונה לקחת את אד בשבי, כיוון שבמלחמת אישבל הוא הוציא להורג זוג רופאים (שהם למעשה הוריה של וינרי), ומאז נשבע שלא יציית עוד לפקודה לא הגיונית.
האחים מספרים לו את כל מה שהם יודעים, כולל זהותו האמיתית של קינג בראדלי.
בריזנבול, אד חופר בקבר של אמם ומוציא משם את האפר שלה.
בנוסף נמצא בידם תליון שקיבלו מסקאר והיה שייך ללאסט.
בריזנבול הם פוגשים את אביהם, ואן הוהנהיים, אך בבוקר למחרת הוא נעלם שוב.
הוא מופיע במקום בו מסתתרים ליירה וההומונקולים, ומתברר שבגופה של ליירה שוכנת נשמתה של דנטה.
לפני שנים רבות, דנטה והוהנהיים היו נשואים ומצאו דרך להתמיר את נשמתם לגוף אחר וכך כביכול לחיות לנצח, אך מתברר שבכל פעם שהם עוברים גוף, הוא נרקב מהר יותר מקודמו.
דנטה מעוניינת באבן החכמים כדי להעביר את נשמתה לגוף אחר שהפעם לא יירקב, ונעזרת בהומונקולים למטרה זו, אך הוהנהיים אומר לה שאי אפשר להימלט מן המוות.
בזעמה היא גורמת לו להיעלם למקום לא ידוע.
היא שולחת את לאסט, סלות' וראת' להשיג את אבן החכמים – אל.
אד מותקף על ידי ראת', אך לאסט מצילה אותו ואומרת שלאחר שהיא פגשה בסקאר ונזכרה בחייה הקודמים, היא לא מעוניינת להיות אויבת שלהם, אלא רק רוצה להשתמש באבן החכמים.
אד מוביל אותה לאל, הנעזר באלכימאי שו טאקר כדי ללמוד איך להשתמש באבן החכמים, אך הם מותקפים בידי ראת' וסלות'.
ראת' חוטף את האפר של טרישה ואת התליון ומצליח להרוג את לאסט, אך כאשר הוא בא לעזור לסלות' (אותה הוא רואה כאימא) האפר שבידו משפיע עליה ואד מצליח להתיך אותה.
לרוע המזל, אנבי מגיע למקום וחוטף את אל.
אד ורוי מצליחים למצוא את הכניסה הסודית למקום בו שוכנים דנטה וההומונקולים.
בזמן שרוי מחליט להכריז מרד על הפיהרר, אד מגלה שמתחת לסנטרל מסתתרת עיר שלמה החבויה מתחת לפני האדמה.
הוא מאתר את דנטה, אנבי, גלאטוני וראת' שעוד נותרו בחיים.
דנטה אומרת לגלאטוני לאכול את אל המשותק כדי שיוכלו להשתמש באבן, אך גלאטוני שבור ממותה של לאסט ואינו מתפקד, לכן דנטה מתמירה את סמל האורובורוס על לשונו ובכך גורמת לכל אישיותו להיעלם מלבד יצר הגרגרנות.
אד מגיע ברגע האחרון להציל את אל, אך דנטה פותחת את שער האמת וגורמת לאד לעבור בו.
הוא מוצא את עצמו בלונדון של מלחמת העולם הראשונה ופוגש בהוהנהיים, שמספר לו אודות העולם שלנו ואת האמת על עצמו.
הוא אומר שברגע שפגש את טרישה, הוא נשבע לנטוש את דרך חייו הישנה ולמות בגוף הנוכחי שלו לצדה.
מעט לאחר מכן, אד נהרג על ידי צפלין וכיוון שגופו עדיין לא עבר דרך השער, הוא חוזר לעולם שלו.
הוא נלחם באנבי ולועג לו שהיכולת שלו לשנות צורה היא חסרת ערך, כיוון שהוא רק משתמש במניפולציות רגשיות זולות על בני אדם, אך אז אנבי משתנה לצורה האמיתית שלו, הדומה לאד.
אנבי מגלה לו שהוא למעשה בנם של הוהנהיים ודנטה, ורוצה לנקום בהוהנהיים כיוון שנטש אותו לאחר שההתמרה שלו לא הצליחה.
מיד לאחר מכן הוא הופך את ידו לסכין ודוקר את אד למוות.
בזמן שרוי מוסטאנג מצליח להביס את הפיהרר, אל מחזיר את אד לחיים, אך כמחיר הוא נעלם אל תוך האמת.
אנבי קופץ בעקבותיו אל השער כאשר הוא נפתח, כדי לרדוף אחרי הוהנהיים בעולם שלנו.
דנטה, שאיבדה את אבן החכמים, מנסה להימלט מן המקום, אך מותקפת על ידי גלאטוני שזולל אותה.
אד דואג להוציא מהמקום בבטחה את ראת', שננטש על ידי שאר ההומונקולים, ומתמיר את עצמו כדי להחזיר את אל.
אל חוזר בתור ילד בן 10 (הגיל בו גופו נעלם) ואינו זוכר דבר ממה שקרה לאחר שניסו להתמיר את אמם.
הוא מחליט לחזור ללמוד אצל איזומי, בתקווה להבין לאן אד נעלם ולהחזיר אותו יום אחד.
בינתיים אד, שהגיע ליקום שלנו בו הוא אינו יכול להשתמש באלכימיה, לומד במינכן את חקר החלל, בתקווה ללמוד על הקשר בין היקומים.
האחים נשבעים שיום אחד הם ישובו וייפגשו.
בניסיון הראשון שלהם אד ואל מצליחים ליצור קשר לראשונה, ודייטלינד אקהרט, ראש האגודה, מבינה שתצטרך להשתמש באד כדי לפתוח את השער.
בינתיים, ראת' רוצה למות כדי להתאחד עם איזומי שמתה ממחלתה.
הוא מוביל את אל לסנטרל התחתית, שם נאבק בגלאטוני עד ששניהם עומדים על מעגל התמרה, ומפציר באל להשתמש בשניהם כמחיר מעבר.
באותו זמן, נכפה על אד לפתוח את השער במינכן תוך שימוש באנבי (כך למעשה כל ההומונקולים מתים).
דייטלינד מגיעה לאמסטריס ומתחילה לזרוע הרס בכל מקום, משום שהיא לא מבינה את האלכימיה ולכן מפחדת ממנה, ומכנה את האמסטריסיאנים מפלצות בדמות אדם.
אד, אל ורוי מוסטאנג מצליחים לעצור אותה, אך אד נאלץ לחזור לגרמניה כדי להרוס את השער ולוודא ששני העולמות לעולם לא יקושרו שוב.
ברגע האחרון, אל מחליט לעזוב את אמסטריס ולהצטרף אליו.
המשך העלילה במאנגה ובאנימה (2009)
בדרך חזרה לסנטרל האחים עוצרים בעיר ראש-ואלי, שם וינרי מצאה עבודה כמכונאית אוטומייל, על מנת לתקן את הזרוע של אד.
שם הם פוגשים את הנסיך לין יאו שהגיע משינג לאמסטריס לחפש את אבן החכמים, יחד עם שניים ממשרתיו.
לין מתלווה אליהם לסנטרל וגם וינרי שרוצה לבקר את משפחת היוז, אך שם הם מתבשרים על מותו.
בינתיים בסנטרל, ריזה מצליחה ללכוד את בארי המקצץ, ורוי מוסטאנג מחליט להיעזר בו כדי לשחרר את מריה רוס, חיילת שהופללה ברצח מייס היוז משום שאנבי התחזה לה באותו זמן, ובאותו זמן למשוך את תשומת לבם של ההומונקולים שהיו אחראיים עליו במכון המחקר החמישי.
בזמן שאד עוזר להבריח את רוס אל מחוץ למדינה דרך זרקסס, אל, רוי, ריזה ובארי מותקפים על ידי גלאטוני, הנעזר בגופו המקורי של בארי שהפך לכימרה.
הכימרה נמלטת אל אחד ממכוני המחקר, שם הם מותקפים על ידי לאסט שהורגת את בארי, אך אינה הורגת את אל משום שהוא "קורבן אדם".
לאחר שהיא פולטת שהיא אינה בת אלמוות, רוי מוסטאנג מצית אותה שוב ושוב עד שהיא נשרפת למוות.
כך מתגלה שהומונקולוס יכול למות כמו כל אדם רגיל, פרט לעובדה שהוא עמיד יותר.