tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ההוצאה הוציאה למעלה מ-500 ספרים עם תפוצה כוללת של כ-2 מיליון עותקים.
איגוד גשרי התרבות עוסק לא רק בהוצאת ספרים, אלא גם בפעילויות חינוכיות, נערכות תערוכות, ימי עיון וכנסים בחסות ההוצאה.
על התרומה לפיתוח קשרי תרבות בין רוסיה לישראל, זכה מנהל הוצאת הספרים מיכאיל גרינברג בשנת 2012 במדליית פושקין.
אחד מצוות ההוצאה היה מבקר ספרות מיכאל אדלשטיין.
ביריד הספרים הבינלאומי במוסקבה במשך למעלה מעשר שנים, הרכיב תערוכה של דוכני "יהודים" שכללו ספרים של הוצאת גשרים.
בנוסף להצגת ספרים בתערוכה, ההוצאה מקיימת מצגות של מוצרים חדשים במועדונים יוקרתיים במוסקבה, כמו גם מפגשים עם סופרים, אמנים ומתרגמים.
לוח הזמנים ונושאי המפגשים הללו מתפרסמים באתר האינטרנט של המו"ל.
הכשרון העיקרי של ההוצאה, על פי מיכאיל גרינברג, הוא יצירת קהל של קוראי הספר היהודי ברוסיה, בישראל ובמדינות אחרות.
הוצאת גרנד סנטרל היא חטיבה של קבוצת הספרים האשט , לשעבר "ספרי וורנר".
הוצאת גרנד סנטרל הוקמה במרץ 2006 לאחר שוורנר מדיה מכרה את קבוצת הספרים "טיים וורנר" להאשט ליב .
מלבד הוצאת גרנד סנטרל עצמה, יש לחטיבה ארבע הוצאות:
הוצאת בלומסברי היא חברת הוצאה לאור בריטית של ספרי סיפורת ועיון.
היא חברה ציבורית שמניותיה נסחרת בבורסה לניירות ערך בלונדון.
המשרד הראשי של החברה ממוקם בבלומסברי, אזור בקצה הדרומי של רובע קמדן, במרכז העיר לונדון.
יש לה משרד הוצאה לאור בארצות הברית הממוקם בעיר ניו יורק, משרד הוצאה לאור בניו דלהי בהודו, ומשרד מכירות בסידני, אוסטרליה.
הצמיחה של החברה בשנות ה-2000, מיוחסת בעיקר לסדרת ספרי פנטזיה המצליחה "הארי פוטר", מאת ג'יי קיי רולינג, ומשנת 2008, לפיתוח חטיבת ההוצאה לאור האקדמית והמקצועית שלה.
הוצאת בלומסברי הוקמה בשנת 1986 על ידי יזם אמריקני, נייג'ל ניוטון, בן למשפחה עשירה, שהגיעה בשנת 1973 ללמוד ספרות אנגלית באוניברסיטת קיימברידג'.
ניוטון נשאר בבריטניה, והחל בקריירה בעסקי הספרים, ועבד במספר הוצאות ספרים מהגדולות בעולם.
ניוטון החליט להקים הוצאה בה יהיו לסופרים נתח גדול יותר בהכנסות, הוא גייס מספר עובדים ותיקים בענף, חיבר תוכנית עסקית מפורטת בת 50 עמודים.
ובספטמבר 1986, גייס הון של 2.9 מיליון דולר מקרנות הון סיכון.
הצוות שגייס הצליח כבר בשנת 1987, להוציא לאור תשעה רבי-מכר.
ב-1990 התרחבה ההוצאה לצרפת שפרסמה את ספר הזיכרונות של הציירת פרנסואז ז'ילו על פבלו פיקאסו ואנרי מאטיס.
הצלחה מוקדמת נוספת הייתה ההוצאה לאור של הרומנים של הסופרת הבריטית ג'ואנה טרולופ.
ב-1993 הדפיסה ההוצאה 1.3 מיליון עותקים של הפרק הראשון של ספר שלה וחילקה אותו יחד עם עותקים של העיתון סאנדיי טיימס.
והספר קפץ מיד למקום הראשון ברשימת רבי המכר.
במאי 1994 ביצעה החברה הנפקה ראשונה לציבור בבורסת לונדון, גייסה 5.5 מיליון ליש"ט והחלה לפעול גם בארצות הברית.
עד שנת 1997 פרסמה ההוצאה 59 רבי-מכר, והסופרים שאת ספריהם פרסמה זכו ב-25 פרסים ספרותיים, כולל פרס נובל, פרס פוליצר ופרס בוקר.
בשנת 1997, עורך ההוצאה בארי קנינגהם בחר לפרסם את הספר "הארי פוטר ואבן החכמים" של ג'יי קיי רולינג, לאחר ש-12 בתי הוצאה אחרים דחו את כתב היד ושילם לה מקדמה של 1,500 ליש"ט.
ביוני 1997 פרסמה הוצאת בלומסברי את "הארי פוטר ואבן החכמים" עם הדפסה ראשונית של 1,000 עותקים, מתוכם 500 הופצו לספריות.
חמישה חודשים לאחר מכן, זכה הספר בפרס הראשון שלו, פרס הספרים של נסטלה.
באוקטובר 1998, פורסם הספר בארצות הברית, אם כי בהוצאה אחרת שלה נמכרו הזכויות, הוצאת "סקולסטיק" (Scholastic).
בהמשך תרגום הספר לשפות רבות, ויחד עם ספרי ההמשך הפך לרב מכר בינלאומי.
עד שנת 2003 מכרו 4 הספרים הראשונים בסדרה 200 מיליון עותקים והם תורגמו ל-55 שפות.
כשיצא לאור הספר החמישי בסדרה, "הארי פוטר ומסדר עוף החול", בסוף 2003, נמכרו בתוך 24 השעות הראשונות לפתיחת החנויות כ-1.7 מיליון עותקים, ממוצע של 20 ספרים בשנייה.
המהדורה הראשונה של הספר השישי שוב שברה שיאים, שבבריטניה הודפסה ב-1.7 מיליון עותקים, ואילו בארצות הברית בכ-10 מיליון עותקים.
את המזומנים שהצטברו בקופתה, בין השאר הודות להארי פוטר, ניצלה ההוצאה על מנת להרחיב את תחומי פעילותה.
החברה ביצעה כמה רכישות, והתרחבה בארצות הברית ובגרמניה.
כמו כן, ניצלה החברה את קופת המזומנים להשקעה בסופרים חדשים.
הוצאת דובר היא הוצאת ספרים אמריקאית שנוסדה ב-1941 על ידי הייוורד ובלאנש סירקר.
היא מוציא לאור בעיקר ספרים שאזלו מהדפוס מהמו"לים המקוריים שלהם.
לרוב, אך לא תמיד, מדובר בספרים ברשות הציבור.
המהדורות המקוריות שפורסמו עשויות להיות נדירות או בעלות חשיבות היסטורית.
הוצאת דובר מפרסמת מחדש את הספרים הללו, מה שהופך אותם לזמינים בעלות נמוכה.
בין השאר "דובר" מדפיסה מחדש יצירות ספרות קלאסיות ותווים קלאסיים מהמאות ה-18 וה-19. "דובר" גם מפרסמת אוסף נרחב של טקסטים מתמטיים, מדעיים והנדסיים.
לעיתים קרובות היא מכוונת את ההדפסות החוזרות שלה לשוק נישה, כמו עיבוד עץ.
החל משנת 2015, החברה הסתעפה להדפסות חוזרות של רומנים גרפיים.
רוב ההדפסות החוזרות של "דובר" הן העתק צילומי של המקור, לפעמים עם הקדמה חדשה, ובדרך כלל עם כריכה חדשה וצבעונית יותר.
לעיתים ניתן לספר שם חדש כדי לשקף סגנון מודרני.
בני הזוג הייוורד ובלאנש סירקר התחילו את העסק במכירה באמצעות הדואר של ספרי עיון שהמו"ל שלהם הוציאם למכירת חיסול .
החברה פרסמה את ספרה הראשון, Tables of Functions with Formulas and Curves, כאשר זכויות היוצרים הגרמניות בספר בוטלו על ידי ארצות הברית כתוצאה ממלחמת העולם השנייה.
הספר זכה להצלחה בלתי צפויה וביסס את המודל העסקי של "דובר" של פרסום יצירות במחיר נמוך.
אחד מרבי המכר של דובר היה "The Principle of Relativity" מאת אלברט איינשטיין, שאיינשטיין נאות בחוסר רצון לפרסם מחדש למרות חששותיו שהוא מיושן.
"דובר" סייעה לשנות את שוק הספרים בכריכה רכה.
בשנת 1951 היא פרסמה כמה מהספרים המוקדמים ביותר בכריכה רכה.
מאז שנות ה-60 של המאה ה-20, הרוב המכריע של הכותרים של "דובר" היו ספרים בכריכה רכה בגדלים שונים.
בספרים אלה היו הדפים באיכות טובה מהמקובל לספרים בכריכה רכה, ודפיהם היו תפורים, בניגוד לרוב הכריכות הרכות שבהן הדפים הוחזקו יחד בדבק ועלולים להתפרק.
החל משנות ה-50 של המאה ה-20 פרסמה "דובר" גם סדרה של קורסי שפה בשם "Listen & Learn" שהוכנו בעיקר באמצעות מורים מאוניברסיטת קולומביה.
במשך זמן מה, "דובר" פרסמה גם תקליטים.
חלקם, כמו הקלטות נבחרות של יצירות סולו ויצירות קאמריות של שוברט בהשתתפות הפסנתרן פרידריך ויהרר , היו מהדורות מחודשות של מהדורות מוקדמות יותר מלייבלים אחרים.
בין התקליטים המקוריים של "דובר" הייתה סדרה נרחבת שתיעדה את הפסנתרן בוורידג' ובסטר , החל מסונאטה מס' 29 (האמרקלאוויר) של בטהובן ועד לסונטת הפסנתר השנייה מאת רוג'ר סשנס.
בהתאם לגישה החסכונית שלה, על ידי שימוש ברמות הקלטה נמוכות יותר, מה שהוביל לחריצים צרים יותר, "דובר" הצליחה לכלול יותר דקות מהרגיל בכל תקליט אריך-נגן; עם זאת, רמות ההקלטה הנמוכות יותר משמעו יותר רעש ויותר פגיעות לשריטות.
הגיחה של דובר להקלטות לא הייתה מוצלחת כמו הליבה של עסקי פרסום הספרים מחדש, והחברה נטשה אותה בסופו של דבר.
החל משנות ה-90 פרסמה דובר קו מיוחד של הדפסות חוזרות בעלות נמוכה של ספרות ברשות הציבור הידועה בשם "Dover Thrift Edition" ("מהדורת חיסכון של דובר"), שמחירן בדרך כלל הוא חמישה דולר או פחות.
הייוורד סירקר נפטר בשנת 2000 בגיל 82. באותה שנה, "דובר" נרכשה על ידי חברת Courier Corporation.
לאחר גלגולי בעלות נוספים עברה "דובר" בדצמבר 202 לבעלות חברת Atlas Holdings.
וריאציות של הוצאה לאור מחדש
להלן דוגמאות לווריאציות של הוצאה לאור מחדש הנהוגות בהוצאת דובר:
Amusements in Mathematics, ספרו של הנרי ארנסט דודני שיצא לאור לראשונה בשנת 1917, פורסם מחדש על ידי "דובר" בשנת 1958 בצורה זהה למקור.
Cyclopedia of Puzzles, ספרו של סם לויד שיצא לאור לראשונה בשנת 1914, שימש את "דובר" לפרסום שני ספרים שהתבססו על הספר המקורי, אך החידות שנכללו בהם נבחרו על ידי מרטין גרדנר מהספר המקורי, והוא גם ערך את הטקסט.
Concepts of Modern Mathematics, ספרו של איאן סטיוארט שיצא לאור לראשונה בשנת 1981, פורסם מחדש בשנת 1995 בהוצאת "דובר", עם תיקונים קלים ובתוספת הקדמה חדשה והערות מאת סטיוארט.
הספר מאת היינריך דורי יצא לאור לראשונה בגרמנית.
תרגום שלו לאנגלית יצא לאור לראשונה בהוצאת "דובר".
הוצאת כרמל היא הוצאת ספרים ישראלית השוכנת במרכז ספיר, שבאזור התעשייה גבעת שאול בירושלים.
עד שנת 2022 הייתה ההוצאה בבעלות מלאה של ישראל כרמל.
החל משנה זו, "כרמל" היא הוצאה-בת של הוצאת ידיעות ספרים.
"כרמל" החלה את דרכה בירושלים בשנת 1987 כהוצאת נישה שהתמחתה בספרי שירה ובכתב עת לענייני שירה "כרמל".
במרוצת הזמן התרחבה, וכיום היא מרבה לפרסם גם סיפורת עברית ומתורגמת וספרי עיון.
מייסד ההוצאה והמו"ל הוא ישראל כרמל, שבצעירותו שימש מורה להיסטוריה, ומאוחר יותר היה אחד העורכים של האנציקלופדיה העברית.
הוצאת כרמל חברה בהתאחדות המו"לים בישראל.
באוגוסט 2022 קנתה ידיעות ספרים בע"מ את הוצאת כרמל.
במסגרת סדרת "מקומי", בעריכת המשוררת והמתרגמת טל ניצן, מוציאה ההוצאה לאור כותרים עבריים של יוצרים כגון אברי הרלינג, דרור דניאל, אלכס אפשטיין ועוד.
קובץ נוסף של ספרות עברית הוא סדרת "כבר" בעריכת ליאת קפלן, שבה יצירות של יקיר בן משה, נורית זרחי, נתן וסרמן ועוד.
בשנים האחרונות פורסמו בהוצאת "כרמל" גם מרבית ספריה של רבקה מרים.
בהוצאה פורסמו גם שלושה ספרים של המשורר ישראל אלירז, ארבעה מספרי השירה של המשורר רמי סערי, שלושה ספרים של אורית גרוס, שניים מספריו של המשורר הירושלמי יגאל בן-אריה, והספר "התערבות פולשנית" מאת אבינעם שירן.
כמו כן יצא לאור בשנת 2022 "גיליונות הירושלמי של רבי שאול ליברמן" מאת משה עסיס.
תרגומי היצירות "אדה או החמדה " לוולדימיר נבוקוב ו"מסה על הסובלנות" מאת וולטר יצאו לאור בהוצאת "כרמל" בשנת 2022.
סדרה נוספת בהוצאה מאגדת את ספרי הקלאסיקה מיוון ומרומי, ובהם "תולדות מלחמת היהודים ברומאים" מאת יוסף בן מתתיהו, כל כתבי טקיטוס: "דברי הימים" ו"ספרי השנים" (בשיתוף מוסד ביאליק), "רפואות האהבה" לאובידיוס, "אינאיס" מאת ורגיליוס, "מלחמת גאליה" ו"מלחמת האזרחים" מאת יוליוס קיסר, ו"האלקסיאדה" מאת אנה קומננה, שיצא לאור בשנת 2022.
נכון לשנת 2023, לכרמל 21 כותרים של 15 סופרים וסופרות זוכי פרס נובל לספרות.
הוצאת כרטא היא הוצאת ספרים פרטית להוצאת מפות, אטלסים, אנציקלופדיות וספרי הדרכה בעיקר בתחומי ארץ ישראל.
ההוצאה הוקמה בירושלים בשנת 1958 על מנת להוציא מפות שונות ואטלסים למגוון צרכים: מפות כבישים, מפות טופוגרפיות, מפות ערים, מפות גאולוגיות ומפות היסטוריות.
עד הקמת כרטא היה אגף המדידות של הממשלה הגוף היחיד שעסק במיפוי.
כרטא הוציאה לאור את אטלס ישראל, הפרסום הרשמי של מדינת ישראל, יחד עם הרשות למיפוי ישראל.
מאז מספקת כּרטא מפות ושירותי מיפוי למוסדות ממשלה, לחברות פרטיות, לאוניברסיטאות, לחברות מסחריות לעיתונים וכתבי-עת.
במסגרת פעילותה בתחום המידע למטיילים מקיימת החברה את מפעל "מומלץ כרטא", העוסק בדירוג של מסעדות, מקומות לינה, אטרקציות ואירועים בישראל.
הדירוג משלב חוות דעת של מומחי "כרטא" וחוות דעת של קוראי המדריכים של החברה.
לאחרונה פועלת החברה בתחום התוכן התיירותי לטלפונים חכמים והשיקה את האפליקציה "מדריך כרטא השלם לקברי צדיקים" בשיתוף הרב ישראל גליס.
משנת 1981 נמצאת תחת אותה בעלות הוצאת ספרים קטנה בשם הוצאת כנה (שהוקמה ב-1979 על ידי אביתר נור וישראל כרמל), המוציאה ספרים במגוון תחומים.
הוצאת כרטא חברה בהתאחדות המו"לים בישראל.
אחד המפעלים המרכזיים של ההוצאה היה הוצאת אטלס כרטא, 12 כרכים לתולדות ארץ ישראל, מאז ימי התנ"ך ועד לאחר קום מדינת ישראל, בתוכם ארבעה כרכים לתולדות ארץ ישראל, שלושה כרכים לתולדות מדינת ישראל (לפי עשורים מהראשון ועד השלישי), שני כרכים לתולדות עם ישראל בגולה ושלושה כרכי מפתחות.
כרכי האטלס נערכו על ידי מיטב החוקרים בתחומם והציגו לראשונה בעברית את ההיסטוריה על גבי מפות ועל ידי כך הציגו תוכן רב באופן גרפי וממצה.
האטלסים זכו לפופולריות רבה והודפסו במהדורות רבות ואף תורגמו למספר שפות.
אטלס כרטא לתקופת המקרא, למשל, פורסם בעשר שפות (נכון ל-2008).
אטלס כרטא לתקופת המקרא עורך ראשי: יוחנן אהרוני (1964)
אטלס כרטא לתקופת בית שני, המשנה והתלמוד עורך ראשי: מיכאל אבי-יונה (1966)
אטלס כרטא לתולדות ארץ ישראל מביתר ועד תל-חי עורך ראשי: מרדכי גיחון (1969)
אטלס כרטא לתולדות ארץ ישראל מראשית ההתיישבות ועד קום המדינה עורך ראשי: יהודה ואלך (1972)
אטלס כרטא לתולדות ארץ ישראל - מפתח שמות ומקומות עורך ראשי: עמנואל בארי
אטלס כרטא לתולדות מדינת ישראל שנים ראשונות: תש"ח - תש"ך עורך ראשי: יהודה ואלך (1978)
אטלס כרטא לתולדות מדינת ישראל עשור שני עורך ראשי: יהודה ואלך (1980)
אטלס כרטא לתולדות מדינת ישראל עשור שלישי עורכים: יהודה ואלך, אריה יצחקי ומשה ליסק.
אטלס כרטא לתולדות מדינת ישראל - מפתח שמות אישים ועניינים עורכת: שרה פוסטבסקי
אטלס כרטא לתולדות עם ישראל בימי הביניים עורך ראשי: חיים ביינארט
אטלס כרטא לתולדות עם ישראל בזמן החדש עורך ראשי: אביתר פריזל
אטלס כרטא לתולדות עם ישראל - מפתח שמות ועניינים עורך ראשי: יהודית ברוך
אטלס כרטא לתולדות ירושלים דן בהט (1980)
אטלס כרטא הגדול לתולדות ירושלים דן בהט בהשתתפות חיים רובינשטיין (1989)
כרטא הוציאה לאור גם אטלסים של מדינות אחרות כגון המזרח התיכון, רוסיה ודרום אמריקה ואטלסים כלליים של העולם לתלמידים ולסטודנטים.
באנגלית הוציאה בארבעה כרכים את Historical Atlas of World Religions (אטלס היסטורי לדתות העולם) ארבעת הכרכים הם אסלאם, יהדות, נצרות וירושלים.
בתחום האנציקלופדיות הוציאה ההוצאה את "אנציקלופדיה כרטא בכרך אחד", שהיא אנציקלופדיה כללית, בדגש על גאוגרפיה, את "אנציקלופדיה כרטא לחפירות ארץ ישראל" בארבעה כרכים ואת הלקסיקון לידיעת הארץ, "כל מקום ואתר", בשיתוף משרד הביטחון – ההוצאה לאור.
כרטא הוציאה מספר ספרים בנושא ירושלים, בהיקפים שונים, ביניהם אטלסים היסטוריים וספרי עיון.
עוד יצאו בהוצאה אטלסים לשמורות טבע, אנציקלופדיה לחי ולצומח של ארץ ישראל, מדריכים לטיולים בארץ ולאתרים ארכאולוגים, ספרי בישול, מדריכים שונים בנושאי פנאי ואורח חיים (וביניהם אחד מרבי המכר שלה, המדריך להחייאה בסיסית במצבי חרום) ועוד.
כן הוציאה כרטא את אטלסי כבישים "כל ישראל", אולם עקב תביעה על הפרת זכויות יוצרים של המידע הגאוגרפי הופסקה הוצאת אטלסי הכבישים של כרטא בשנת 2010. ההוצאה היא בעלת הזיכיון על ההוצאה העברית של ספר השיאים של גינס מאז 1977.
ככלל ההוצאה היא הוצאה ציונית ומתארת את הגאוגרפיה וההיסטוריה של ארץ ישראל מתוך נקודת מבט יהודית וציונית.
ספרי ההוצאה אינם מזכירים כמעט יישובים ערביים שנחרבו בתש"ח, למשל, אלא תוך זיקה שלהם לפעילות יהודית (כגון היותם בסיס לכנופיות).
כמו כן הוציאה כרטא ספרים בפורמט של אטלס המתקיימים על קו התפר שבין ספרות תורנית לספרות מדעית-פופולרית כגון אטלס ארץ ישראל לגבולותיה על-פי המקורות ומדריך כרטא - קברי צדיקים בארץ ישראל: תהלים, סגולות, תפילות.
בשנות ה-2000 שיתפה ההוצאה פעולה עם מכון המקדש.
בשנת 2005 הוציאה כרטא את ספרו של הרב ישראל אריאל, בית המקדש בירושלים, המציג מידע רב בתחום בית המקדש באופן גרפי.
יהושע שוורץ, דקאן הפקולטה ללימודי יהדות וראש מרכז אינגבורג רנרט ללימודי ירושלים באוניברסיטת בר-אילן טען נגד הספר שהוא אינו מחקרי ואינו עומד בסטנדרטים של ביקורת מדעית וזאת בניגוד לאטלסי כרטא ולאנציקלופדיה המבוססים על מחקר מדעי ביקורתי.
הוצאת הספרים "טובי" מוציאה לאור סיפורת בשפה האנגלית משנת 1999, וכן סיפורת וספרי עיון בשפה העברית.
החל משנת 2010 ההוצאה היא חלק מקבוצת הוצאת קורן ירושלים, ובראשה עומד בעלי הקבוצה, מת'יו מילר.
בין הסופרים שיצירותיהם ראו אור באנגלית בהוצאת "טובי", במקור או בתרגום: עמוס עוז, ס.
יזהר, אהרן אפלפלד, אהרן מגד, אמיר גוטפרוינד, חיים סבתו, אתגר קרת, אלונה קמחי, יורם יובל, יעל לוטן, נעמי רגן, רבקה מרים, דניאל רוגוב, אמונה אלון, משה מאיר וחיים לפיד.
נוסף על כך עומדת הוצאת הספרים להוציא לאור סדרת קלאסיקות עבריות בתרגום לאנגלית, בכללן יצירותיהם של מיכה יוסף ברדיצ'בסקי, חיים נחמן ביאליק, יוסף חיים ברנר, מרדכי זאב פיארברג, אורי ניסן גנסין, לאה גולדברג, חיים הזז, אברהם מאפו ודוד פוגל, וכן אנתולוגיות ומגזינים.
בשנים 2005–2008 בחרה ענקית הספרים האמריקנית "בארנס אנד נובל" ארבע פעמים ביצירות שפורסמו על ידי ההוצאה לקטגוריית "תגליות", בהן: אהרן מגד (על יצירותיו, שתורגמו לאנגלית לראשונה על ידי "טובי"), אמיר גוטפרוינד ואחרים.
במהלך השנים האחרונות, קיבלו מרבית הכותרים החדשים של "טובי" ביקורות של חמישה כוכבים על ידי מיטב מבקרי הספרות האמריקאים, כגון Publishers' Weekly, Library Journal, Kirkus Reviews ואחרים.
בשנת 2008 שניים מתוך חמשת הכותרים המועמדים לפרס היוקרתי רוהר לכתיבה יהודית יצאו בחסותה: "שואה שלנו" מאת אמיר גוטפרוינד ו"הגניזה לבית שפר" מאת תמר ילין.
ספרה של ילין קטף את הפרס הראשון וזיכה את הסופרת בסכום של 100,000 דולר.
ספרו של גוטפרוינד זכה בפרס השני.
בשנת 2007 התפרסם בישראל ספרה הראשון של הוצאת "טובי" בעברית, "הארכיטקטורה בחבל האוזרק בארקנסו" של הסופר האמריקני דונלד הרינגטון בתרגומו של אסף גברון.
במהלך שנת 2008 השתלבה ההוצאה גם בתחום ספרות העיון, ובספטמבר בשנה זו ראו אור ספרו של הרב יונתן זקס "לכבוד השוני" וספרו של מתיאס קונצל "ג'יהאד ושנאת יהודים", שניהם בתרגומו של צור ארליך.
בשנה זו הופיעו בהוצאה כותרים נוספים בתחום הספרות היפה המתורגמת, וכן אנתולוגיית שירה ישראלית בעריכת המשורר משה דור, "וקראתי לכך אהבה".
בשנת 2009 יצאו לאור ספרי המקור הראשונים של ההוצאה בעברית, "צייר המלחמות" מאת אור גראור ו"חדר משלו" מאת מתן יאיר.
בשנה זו יצאו בהוצאת טובי גם הספר "אבי אבי" של ד"ר משה מאיר ו"העכבר ששאג" מאת חוקר הקולנוע יובל ריבלין.
בחודש יוני 2010 התמזגה הוצאת טובי עם הוצאת קורן ירושלים שבבעלות מת'יו מילר.
הוצאת קורן השיקה שנים ספורות קודם לכן מותג חדש לספרי עיון עכשוויים בעברית, "מגיד", וצמצמה מאוד את הפעילות המו"לית בעברית בתחומים אחרים.
ההוצאה חדלה לחלוטין מהוצאת ספרי פרוזה, והמותג "טובי" המשיך לשמש לספרי עיון שאינם בתחומי היהדות באופן מובהק, כגון היסטוריה, ציונות וארץ ישראל.
בין הספרים שיצאו תחת המותג הם "אדוני ראש הממשלה" מאת הדיפלומט יהודה אבנר; "חלומות שלא חלמתי" מאת קלמן סמואלס, מייסד "שלוה"; "על רומא וירושלים" – שיחות בין הרב אברהם סקורקה והאפיפיור פרנציסקוס; וכן שני ספרים מאת הסופר והפובליציסט המצרי עלאא אל-אסואני.
מתחילת שנות ה-20 של המאה ה-21 לא הוצאו ספרים נוספים בעברית תחת המותג.
בעת מלחמת חרבות ברזל יצא לאור הספר יום אחד באוקטובר במהדורות אחדות, תחילה תחת המותג "מגיד" ולאחר מכן תחת "טובי".
מכאן ואילך חזרה ההוצאה להוציא ספרים בעברית תחת מותג זה, כולל ספרים נוספים בהקשרי המלחמה, כגון אם אתם קוראים את המילים האלה ו"מה אתה יודע על געגוע".
ספרי המותג צפויים לעסוק בנושאי ציונות, ארץ ישראל ומדינת ישראל.
לעתים מוזכר המונח גם בקשר לקרי לילה.
בשיח ההלכתי מכונה שפיכה זו גם בשם "פגם הברית", והדרכים להימנע ממעשה זה קרויות "שמירת הברית".
מכך, חזרה בתשובה ממעשה זה קרויה "תיקון הברית".
המשנה והתלמוד מזהירים על חומרת חטא זה בהיותו מומשל לשפיכות דמים, ואף מורים להימנע ממצבים העלולים להביא להוצאת זרע לבטלה.
ספר הזוהר מחמיר מאוד ביחסו לחטא זה, וכותב שהעושה כן אין לו דרך תשובה, אלא אם כן עושה תשובה גדולה.
ובשולחן ערוך נכתב שחטא זה הוא חמור מכל העבירות שבתורה, עם זאת, מפרשי השולחן ערוך סייגו פסק זה, והבהירו כי לאו דווקא מדובר בחטא החמור ביותר במובן המוחלט.
כך, לדוגמה, מופיע בספר חסידים, שאם אדם עלול להיכשל באיסור חמור יותר – כגון איסור אשת איש או נדה – עדיף שיבחר לעבור על איסור הוצאת זרע לבטלה.
מדבריהם עולה כי מבחינת מדרג האיסורים, חטא זה נמוך מן האיסורים החמורים שנמנו, ויש מצבים בהם יש להעדיף לעבור עליו כדי להימנע מהם.
אין מקור מפורש בתורה לאיסור הוצאת זרע לבטלה, לא כציווי (מצווה) ולא כחטא המוזכר בסיפור שלילי.
עם זאת, בתלמוד הבבלי קיימת פרשנות לסיפורים שונים בתורה, שבהם נרמז חטא זה.
אחד המקורות הנדרשים הוא סיפור דור המבול, שבו מתואר כי "וַתִּשָּׁחֵת הָאָרֶץ לִפְנֵי הָאֱלֹהִים" (בראשית ו', י"א).
בגמרא (סנהדרין ק"ח ע"ב) נדרש שבין כלל החטאים של דור זה נכלל גם חטא "רותחין", ויש המפרשים את הביטוי "רותחין" כרמז לחטא הוצאת זרע לבטלה.
מכיוון שהגמרא עוסקת בחטא הוצאת זרע לבטלה, הפרשנות המקובלת היא שחטא זה נרמז כאן.
עם זאת, בגמרא בסנהדרין נ"ז ע"א, הפירוש ל"ותשחת הארץ" שנעשה בתקופת דור המבול נדרש כגילוי עריות ולא כהוצאת זרע לבטלה, וממילא ניתן לראות את החטא של הוצאת זרע לבטלה כחלק מחטא גילוי עריות ולא כחטא עצמאי.
מקור נוסף הוא מעשה ער ואונן בספר בראשית, שבו נאמר:
"וידע אונן כי לא לו יהיה הזרע, והיה אם בא אל אשת אחיו ושיחת ארצה, לבלתי נתון זרע לאחיו.
וירע בעיני ה' אשר עשה, וימת גם אותו." (בראשית ל"ח, ט–י).
חז"ל מזהים את חטאם של ער ואונן בהוצאת זרע לבטלה.
יש הרואים בפסוק זה, המתאר משגל נסוג, מקור לאיסור האוננות, אף על פי שמדובר בתקופה שקדמה למתן תורה.
עם זאת, פרשנים חלוקים האם חטאם היה עצם השחתת הזרע, או שמא סירובם לקיים את מצוות הייבום ולתת "זרע לאחיו הבכור".
סירוב זה נושא גם משמעות כלכלית, שכן דין הירושה בתורה מושפע מדין הייבום — מצווה המחייבת את אחיו של המת לשאת את אשתו ולהקים זרע על שמו (דברים כ"ה, ה–ו).
מאחר שבתורה אין אזכור מפורש לאיסור הוצאת זרע לבטלה, אלא רק רמיזות, עורר הדבר תמיהה כיצד בספר הזוהר מדורג חטא זה כאחד החמורים ביותר, עד כדי כך שאין עליו תשובה.
בעקבות זאת, היעב"ץ (רבי יעקב עמדין) מציין כי קטעים אלו אינם חלק מהזוהר המקורי, אלא הוספו בשנים מאוחרות יותר על ידי המדפיסים.
הוא מציין כי קשה להאמין כי יש לשלול תשובה על חטא שאין לו מקור מפורש בתורה, ומספק את המידע שהקטע המדובר הוזן מאוחר יותר.
את דבריו כותב היעב"ץ כך:"לשון בריש פרשת ויחי, יותר מארבעה דפין, הוא לשון זוהר מזויף, נראה ונרגש לכל מכיר לשונו...
אר"י לית חובא בעלמא דלא אהניא ליה תשובה בר מהאי (שז"ל).
ולית חייבא דלא חמן אפי שכינתא בר מהאי.
הרי אלו שני דברים קשים ומרים.
האחד, ששולל התשובה על חטא שלא נזכר בתורה בפירוש רק ברמז, וכלל בידנו אין לך דבר שעומד בפני התשובה...
ותמה על עצמך, על שלושה ראשי עבירות שהן ביהרג ואל יעבור...
יש להן תשובה, ולזה החטא שלא בא בו אפילו לא תעשה גרידא מבואר לגמרי...
בשגם מצינו מפורש היתר לאיסור זה אף לא במקום סכנה"
על אף שאיסור האוננות לא נכתב בתורה באופן מפורש, ההלכה ומסורת התורה שבע"פ רואות בה עבירה גדולה אשר פסוקים מסוימים נדרשים כמתייחסים אליה.
התלמוד דורש את הציווי "לא תנאף" כך: "לא תהא בך ניאוף בין ביד בין ברגל".
בנוסף, הפסוק "ונשמרת מכל דבר רע" נדרש בתלמוד כציווי "שלא יהרהר אדם ביום ויבוא לידי טומאה בלילה".
מספר דימויים נתנו חז"ל למוציא זרע לבטלה.
אחד מהדימויים הוא "כאילו שופך דמים".
החכמים התייחסו אל הזרע כאל "חי פוטנציאלי", ואל האוננות כמעין רצח שבו האדם מחסל את ילדיו הפוטנציאליים.
דימוי נוסף ישנו, לפיו המוציא שכבת זרע לבטלה כאילו עובד עבודה זרה כלומר מטה את כוח החיים למטרה אישית, כמו שעובדי עבודה זרה מטים את כוח האמונה לעצים ואבנים.
בנוגע לתוקף האיסור ישנה מחלוקת: פוסקים רבים סוברים שהאיסור הוא מדאורייתא, ונלמד ממקורות שונים, ויש פוסקים הסוברים שהוא מדרבנן.
בשנים האחרונות הושמעו קולות של רבנים ליברליים, אשר מקלים בחומרת המעשה, וכן נוצרו מסגרות חינוכיות שנועדו לסייע לנוער "להשתחרר מתחושת האשמה והאימה שהייתה פעם המפגש העיקרי של מתבגרים דתיים עם 'תיקון הברית'".
עמדות אלו התקבלו בתרעומת בקרב ציבורים נרחבים מהיהדות האורתודוקסית וזכו לביקורת המאשימה בסטייה מההלכה המסורה או הטוענת שניסיון לגרום לאדם להשלים את כישלונותיו ולהתייאש מתיקון אינו דרך חינוכית חכמה.
עם זאת, גם מתוך הזרם המרכזי החרדי נשמעו קולות המצדדים בגישה חינוכית רגישה ומרוככת יותר.
המשגיח הרב שלמה וולבה, מאנשי תנועת המוסר הבולטים בדור האחרון, קרא למתינות ואחריות של מחנכים בכל הנוגע לליווי רגשי של בחורים דתיים צעירים.
במאמרו "פסיכיאטריה ודת" כתב:"התקופה הקשה של ההתבגרות היא קרקע פורייה לגידול רגשי אשמה, ובפרט לצעיר הדתי...
רוב רובם של הצעירים נכשלים בזה ואינם יכולים להתגבר על זה בשום אופן.
כאן הוא המקום להדרכה נבונה מצד רבנים ומחנכים...
להביא את הצעיר לסבלנות עם עצמו".הרב וולבה מדגיש שיש להימנע ממיקוד עצמי בחטא זה, כולל במחשבות של חרטה או תיקון, העלולות להגביר את הקושי במקום לרפא אותו:"כל מחשבה על החטא, ואפילו מחשבה של חרטה ותשובה, עלולה לגרות שוב את היצר לעבור...
ואם חלילה נכשלת – אל תחשוב על זה ואל תשים לב!
תדחה כל מחשבה על זה, ובפרט היזהר מייאוש!
להפיל את האדם לייאוש – וזאת אל תיתן לו!
תלמד הלאה, ובשמחה, כאילו לא קרה כלום!"בנוסף, הרב וולבה הסתייג מקריאה בלתי מונחית של ספרות מוסר, שעלולה לגרום לתחושות אשמה קשות אצל צעירים שאינם בשלים להבין את ההקשרים העמוקים של הדברים:"תשכח מה שראית בספרים על העונשים וקושי התשובה וכו'.
רק עיין בסידור הגר"א – והדברים שתמצא שם הם ינהיגו אותך.
לא כל אחד יכול לקחת מה שכתוב ולהחיל אותו על עצמו.
כמו שבהלכות שבת לא כל אחד יכול לפסוק – כך גם כאן...
ילך אצל חכם הבקי בנושאים האלו וילמדנו על מה זה נאמר".לדבריו, יש להיזהר ממצב שבו קריאה לא מבוקרת בדברי חז"ל ומקובלים גורמת "לעיצבון וייאוש", במקום לעורר לתיקון ותקווה.
עיקר האיסור בהוצאת זרע לבטלה הוא כשנעשה במכוון.
עם זאת גם קרי לילה נחשב לחיסרון כשהוא נובע מהרהור עבירה.
בספרות ההלכה דנים בשאלות הלכתיות רבות סביב איסור הוצאת זרע לבטלה: למשל, האם מותרת הוצאת זרע באוננות שנועדה לאפשר בעקיפין פרייה ורבייה, לשם בדיקה רפואית או להפריה מלאכותית וכדומה.
מכל מקום, קיום יחסי מין שאין בהם פוטנציאל רבייה, כגון עם נשים הרות, עקרות או מבוגרות מדי מכדי להתעבר, אינו נחשב להוצאת זרע לבטלה.
מכאן ניתן ללמוד שהמונח "זרע לבטלה" אינו מכוון לבטלה מהולדה, אלא שלא במהלך קיום יחסי מין עם אישה.
על פי התלמוד הירושלמי, מראה העיניים הוא המוביל לחטא הוצאת זרע לבטלה, כפי שמובא גם במסכת נדרים: "כל הצופה בנשים - סופו בא לידי עבירה".
על מנת להימנע מהוצאת זרע לבטלה, קבעו חכמים כי על אדם להימנע מנגיעה באיבר מינו, גם בעת בדיקה אם נפלט זרע (לצורך בדיקת טהרה), ולדעת רבי אליעזר אפילו אחיזת איבר המין לצורך עשיית שתן שקולה להבאת מבול לעולם.
במסכת שבת מסופר כי רבי יוסי נמנע מלהסתכל אפילו במילה שלו, ורבי יהודה הנשיא נמנע מלהכניס ידו אל מתחת לאבנטו לצורך שמירת קדושת הברית.
מקור נוסף בתורה שבו תולים חז"ל עניין זה הוא: ממקור כללי זה, חז"ל לומדים הלכות רבות בעניינים מגוונים הקשורים לתפיסתם את הרע.
מקור זה אינו אלא אסמכתא, שכן לא פורש בו האיסור באופן קונקרטי, ופשטו של הפסוק הוא כפרשנות הספרי (קי"ט) ובעקבותיו הרמב"ן והמלבי"ם, שמדובר בעבירות חמורות הקשורות בעיקר לשדה הקרב.
במניין המצוות של ספר החינוך נמנית מצווה זו במצווה שפ"ז - "איסור ההליכה לרעה אחר מחשבת הלב ומראה העיניים" - "שלא ירדוף האדם אחר מראה עיניו" (ואילו ברמב"ם לאו מ"ז ובסמ"ג לאו ט"ו).
במאה ה-21 מופצים ספרים וחוברות בנושא שמירת הברית, ובתוכם הכותרים "אות ברית קודש" ו"מלחמתה של מחשבה".
בשנת 2011 פרסם הרב יהושע שפירא ספר בשם "אשיב ממצולות", שמסכם מקורות רבים בנושא שמירת הברית ומתמקד בדרכי התשובה מעבירה על האיסור.
בנוסף ארגון "שומרי ברית קודש" בראשות הרב יעקב בן חנן עוסק בהגברת המודעות על חשיבות המצווה בהלכה ונותן כלים ועצות לכך, במיוחד באמצעות הספר "כי תצא למלחמה" וספרים נוספים, כגון: "יסוד היהדות", "הדרך אל האמת", "ספר הבחירה".
אחד מביטויים ליחס הציבורי הדתי לאוננות בזמננו, הוא הקמת ארגון "עצת נפש", שעוסק בין היתר במתן עזרה וסיוע לנערים המבקשים סיוע בהימנעות ממנה.
באופן מסורתי נחשב עיסוק פומבי בנושא כלא צנוע.
רבי נחמן מברסלב אמר שרק הוא מבין את כוונת הקביעה בספר הזוהר שהחטא של הוצאת זרע לבטלה אינו ניתן לתשובה, ואמר שניתן לתקן את החטא על ידי אמירת ה"תיקון הכללי" - עשרה פרקי תהילים ותפילות שנועדו לתקן את הפגם, בנוסף על טבילה במקווה שנחשבת על ידו לעיקר התיקון.
גם מהאר"י ומהבן איש חי ישנם נוסחי תפילה שנועדו לחזרה בתשובה על ידי אמירתם.
בתלמוד מובא שיטתו של התנא רבי אליעזר ורבי מאיר, שלמשך 24 חודשים לאחר שאישה יולדת, על בעלה להיות "דש מבפנים וזורה מבחוץ" (כלומר שופך בחוץ) אך דעה זו נדחתה מן ההלכה ונתקבלה דעת חכמים האוסרים זאת.
ביאה שלא כדרכה וביאה דרך איברים
בעקבות זאת הרמב"ם במשנה תורה פוסק שמותר לאדם לקיים יחסי אישות עם אשתו בין כדרכה ובין שלא כדרכה, ובין דרך איברים.
לפי הגרסה הרווחת של הלכה זו מופיע בסיום הדברים: "ובלבד שלא יוציא שכבת זרע לבטלה".
אולם במספר גרסאות וברוב כתבי היד תוספת זו לא מופיעה, ומכח זאת יש שהסיקו שלדעת הרמב"ם אין איסור בשפיכה תוך ביאה שלא כדרכה.
סיוע להבנה זו ניתן למצוא בדברי הרמב"ם בפירוש המשנה:
עם זאת, לדעת רבנים אחרים, מכללם הרב יוסף קפאח, אף אם נכונה היא הגרסה ללא התוספת, יש להסיק בדעת הרמב"ם כי הדבר אסור.
בתוספות הובאה דעתו של ר"י הזקן ש מותרת לאדם ביאה שלא כדרכה אם ירצה, גם אם מוציא זרעו שלא בנרתיק.
כדעת ר"י הזקן פוסק גם הרא"ש.
אף האליה רבה פוסק כי הוצאת זרע בביאה שלא כדרכה עם אשתו אינו נחשב כ"הוצאת זרע לבטלה" כל עוד שכוונתו של האדם אינו למנוע היריון מאשתו (כפי שכיוון אונן במעשהו עם תמר) וכן שאינו "רגיל" לעשות כן, וכן הובא בפסקי האגודה המהרש"א גם מיקל באקראי בעלמא.
אכן יש מהראשונים ומהם בעל התוספות רי"ד שהתירו באופנים מסוימים הוצאת זרע מחוץ לנרתיק בחיי הנישואין על מנת להשקיט יצרו של אדם, וזו כפי ביטוי התלמוד "כל מה שאדם רוצה לעשות באשתו עושה";
דעתו זו של תוספות הרי"ד הובא גם בפירוש נכדו הריא"ז: "...ער ואונן היינו משחיתים זרעם בכוונה, אבל אם אדם רוצה למלאות תאותו מותר, דכל מה שרוצה אדם לעשות באשתו עושה, וכך פירש בפסקיו בפ"ק דיבמות".
הרמ"א על אבן העזר סימן כ"ה סעיף ב' מביא את דברי הרמב"ם לפי הגרסה הרווחת, ואחר כך את דברי ר"י, ומסיים: "ואף על פי שמותר בכל אלה, כל המקדש עצמו במותר לו - קדוש יאמרו לו".
ישנם פוסקים הסוברים שגם לדעת המחמירים, כאשר לא ניתן לקיים יחסי אישות תקינים מסיבות כלשהן, ניתן לקיים ביאה שלא כדרכה או ביאה דרך איברים.
אודות הדרכת צעירים, בשנים האחרונות נפוצו שלש גישות לנושא בקרב גדולי ישראל:
גישה 1 – לא לדבר בכלל.
גישה זו גורסת, שלא ראוי לדבר עם הבנים בכלל בנושאים אלו שבצינעה.
מתוך החשש, כי כל שיחה בנושא זה - חשובה ככל שתהיה - עלולה לעורר את היצר טרם זמנו.
גישה 2 – להסביר בעיקר את האיסורים.
לשיטה זו, כל אב צריך להדריך את בנו בענייני קדושה בסמוך לגיל הבר מצווה, אם כי לא מומלץ לגלות לבנים פרטים רבים, מלבד מספר פרטים בסיסיים, ובעיקר יש להתמקד באיסורים ההלכתיים הנובעים מהנושא.
גישה 3 – להסביר גם את מהות הכוחות.לשיטה זו ראוי להסביר לבן לא רק את האיסורים, אלא גם את מהות הכוחות החדשים המתווספים בגיל ההתבגרות, ודווקא מן המקום הזה להסביר את האיסורים השונים, בבחינת 'יתרון האור מן החושך'
ביהדות הרפורמית והקונסרבטיבית מקבלים את הקונצנזוס ברפואה המודרנית, לפיו האוננות היא פעולה טבעית, נורמלית ובריאה.
הרב הקונסרבטיבי אליוט דורף ציין שהרמב"ם כתב שהאוננות אינה אסורה במפורש בתורה, ולדברי דורף יש לראותה בחיוב, בפרט לפני הנישואים.
רבנים קונסרבטיביים נוספים, בהם הרב אבי פרידמן והרב מייקל גולד, נקטו בגישה דומה.
הרב הקונסרבטיבי יעקב מילגרום טען שהתורה אוסרת על הוצאת זרע לבטלה בזמן יחסי מין, ועל פי פרשנותו אינה אוסרת על אוננות, ולכן אין להתייחס לאיסור ההלכתי בחומרה.
על פי הרבה הרקונסטרוקציוניסטית אלכסיס רוברטס, "אוננות היא לא מזיקה, טבעית ובריאה.
היא עשויה לספק שחרור והנאה, כמו גם ידע עצמי שמועיל למין מהנה עם בן או בת הזוג.
הרב הרפורמי ג'ונתן שטיין הציע להתיר אוננות.
הרב הרפורמי כתב: "האיסור על אוננות בהלכה ברור מאוד, אבל לאור הגישה הפסיכולוגית המקובלת כיום, אני מציע להתייחס אחרת לאוננות.
צריך להימנע מאוננות, אבל אסור לחשוב שזה מזיק או שזה חטא."
יותר מכל נושא אחר בתחום הארוס והדת, זכתה סוגיית שכבת הזרע לפיתוח מיסטי בדורות האחרונים, ובקבלה קיימת דעה כי מניצוצות החיים המתפזרים עם הזרע המבוזבז, לשיטתה, נוצרים מלאכי חבלה.
בכתבי האר"י כתוב כי מעשה הוצאת זרע לבטלה מאריך את הגלות ומעכב את הגאולה.
בספר הזוהר אף נאמר כי חטא זה הוא החטא היחיד שאין לו כפרה.
יש שפירשו שאין כוונת הזוהר כפשוטו, אלא שהכוונה היא להרתיע את האדם מן החטא, הסבר לגישה זו נעוץ בכך שישנם מאמרי חז"ל הרבים האומרים כי תמיד אפשר לחזור בתשובה, ואין חטא שאי אפשר לחזור עליו בתשובה.
בפירוש בעל הסולם על הזוהר כתוב שאפשר לעשות על החטא תשובה חלקית, אמנם רק כשיבוא המשיח יהיה אפשר לעשות תשובה מלאה על החטא.
ביטוי מובהק ליחס החמור של ההלכה לעוון זה, נמצא בטור ובשולחן ערוך חלק אבן העזר (סימן כג), שם נכתב שהוצאת שכבת זרע לבטלה היא העבירה החמורה ביותר בתורה.
דוגמה נוספת היא בקיצור שולחן ערוך, בפרק הלכות צניעות, בו נכתב: "ואלו שמנאפים ביד ומוציאים זרע לבטלה - לא די להם שאיסור גדול הוא, אלא שהעושה זאת הוא בנידוי, ועליהם נאמר (ישעיה א, טו) 'ידיכם דמים מלאו', וכאלו הורג את הנפש".
ומוסיף: "ולפעמים בעונש זה, חס ושלום, בניו מתים כשהם קטנים או שיהיו רשעים, והוא בא לידי עניות".
הוצאת הַרַסוֹביץ היא הוצאת ספרים גרמנית, שמקום משכנה בוויסבאדן.
בית ההוצאה לאור מפרסם 150 ספרים וכתבי עת אקדמיים מדי שנה בנושאי מזרחנות, לימודים סלביים וספרנות.
בית ההוצאה לאור הוא חלק מחברת "Otto Harrassowitz GmbH & Co.
KG", אותה יסד אוטו הרסוביץ (), שהיה משווק ספרי מחקר, בשנת 1872.
הוצאת יבנה או בשמה המלא יהושע אורנשטיין, הוצאת ספרים יבנה בע"מ היא הוצאת ספרים שהוקמה בשנת 1932 בתל אביב על ידי יהושע אורנשטיין.
מקור שמה של ההוצאה במרכז הרוחני שייסד יוחנן בן זכאי לאחר חורבן בית שני ביישוב יבנה.
ההוצאה מתמקדת בעיקר באנציקלופדיות, מילונים, ספרי עיון, אטלסים, ספרי לימוד, ספרות ילדים, פסיכולוגיה ונושאים מתחום היהדות, כגון ספריו של הלל צייטלין.
עם סופרי ומאיירי ההוצאה נמנו: נחום גוטמן, אוריאל אופק ולוין קיפניס.
לאחר פטירתו של אורנשטיין הועברה ההוצאה לבעלותה של בתו, נירה פריקסל.
בשנת 2010 נרכשה ההוצאה על ידי בונוס ספרים.
הוצאת יצחק חגיז (Edition Jsac Chagise) הייתה הוצאה לאור שהוקמה ב-1883, בירושלים, בבעלות יצחק חגיז ובהמשך בבעלות בנו יוסף לוי חגיז.
יצחק חגיז (1857 בערך - פברואר 1917) היה חסיד חב"ד שעלה מוויטבסק לירושלים בראשית שנות ה-90 של המאה ה-19. הוא אימץ לעצמו לאחר העלייה לארץ שם משפחה של שכניו יוצאי צפון אפריקה.
היה ממייסדי שכונת ימין משה והתגורר בה עד מותו.
לאחר נישואיו לרבקה (לבית לדרברג), הוא הקים בית מסחר למוצרי כתיבה ודפוס בסמוך לשער יפו ועסק בסחר ויבוא של נייר ומוצרי כתיבה.
נולדו לו בת (שרה חאשע) ושני בנים (יוסף לוי ומרדכי).
חגיז מת מטיפוס הבהרות בשנת 1917. את עסקיו המשיך בנו, העסקן יוסף לוי חגיז, ראש אגודת תדח"ץ ומייסד היישוב אחוזת נפתלי שליד קרני חיטין.
חתנו של חגיז היה הרב שלמה זלמן זלזניק, ראש ישיבת עץ חיים.
נכדו של חגיז הוא המלחין יחיאל חגיז.
ב-1883 ייסד חגיז את "הוצאת יצחק חגיז", והוציא לאור באמצעותה הפקות דפוס בדפוס ליתוגרפי, בעיקר גלויות ומזכרות ובהן מראות נוף ואתרי קודש מירושלים ושאר ערי ארץ ישראל.
בין מוצריו הייתה "שושנתא" – שמונה משולשי נייר גזורים ובהם איורים של אתרים קדושים בארץ ישראל (על ידי קיפולם אחד בשני מתקבלת צורת משולש המזכירה פרח, ומכאן שמה).
מוצרי הדפוס שלו נמכרו בעיקר כמזכרות לתיירים וליהודי העולם.
לאחר פטירתו של מייסד ההוצאה הפך בנו יוסף לוי חגיז לבעליה ובראשותו היא הייתה לבית המסחר לנייר ומוצריו, הגדול בירושלים של אותה תקופה.
בשנת 1920 אף ייבא חגיז הבן מכונות כתיבה שניתן לכתוב בהן בשפות רבות כמו אנגלית, עברית, ערבית וכן שפות אירופאיות רבות, לצורכי ההוצאה לאור.
עם זאת, העסק החזיק מעמד לאחר מכן רק כעשר שנים נוספות.
בשנת 1930 פורסם כי יוסף לוי חגיז בעל עסק לממכר צורכי כתיבה ונייר, פשט את הרגל בעקבות חוב של 23,000 לא"י ובית המשפט הכריז עליו כפושט רגל בשנת 1931.
הוצאת לארוס היא הוצאת ספרים צרפתית המתמחה בפרסום ספרי יעץ כגון מילונים ואנציקלופדיות.
היא נוסדה בשנת 1852 על ידי .
הספר הנודע ביותר בהוצאתה הוא המילון "לה פטי לארוס".
ספר בולט נוסף הוא האנציקלופדיה לגסטרונומיה "לארוס גסטרונומיק".
ההוצאה נוסדה בשנת 1852 על ידי פייר לארוס.
ארבע שנים לאחר מכן, בשנת 1856, יצא לאור מילונו של פייר לארוס, "המילון החדש של השפה הצרפתית" .
בשנת 1863 יצא לאור, ב-15 כרכים, "המילון האוניברסלי הגדול של המאה ה-19" .
פייר לארוס נפטר בינואר 1875, ואלמנתו סוזאן המשיכה את מפעלו.
בשנת 1885 הצטרף להוצאה לאור , תחילה כמנהל חשבונות ובהמשך כעורך וכאחד ממנהלי החברה וממשיך דרכו של פייר לארוס.
בשנת 1907 נוסף לו כרך שמיני.
בשנת 1905 יזם אחיינו של לארוס, ז'וליין הולייה, יחד עם קלוד אוז'ה, את הוצאתו לאור של "לה פטי לארוס" - מילון בכרך אחד שהתבסס על מילונים קודמים של אוז'ה.
בשנת 1907 החלה הוצאתו לאור של הירחון האנציקלופדי Larousse mensuel illustré , והוא יצא לאור עד 1957. בשנת 1912 יצא לאור מילון רפואי - Larousse médical.
בשנת 1920 העביר קלוד אוז'ה את תפקידי העריכה לבנו .
בשנים 1928–1933 הוביל פול אוז'ה את הוצאתו לאור של המילון האנציקלופדי Larousse du XXe siècle בשישה כרכים.
בשנת 1953 יצא לאור כרך נוסף.
בשנת 1933 החלה הוצאתה לאור של הסדרה "Classiques Larousse" - מונוגרפיות סינתטיות על סופרים גדולים.
בשנת 1938 יצא לאור לראשונה "לארוס גסטרונומיק", בעריכת פרוספר מונטאן, שזכה להצלחה רבה.
בשנים 1948–1949 יצא לאור "Nouveau Larousse universel" בשני כרכים, וגרסאות מעודכנות שלו יצאו לאור בתחילת שנות ה-60 ובשנת 1969.
בשנים 1960–1964 יצא לאור המילון האנציקלופדי "Grand Larousse encyclopédique" בעשרה כרכים.
שני כרכי מילואים יצאו לאור ב-1975.
מאז הקמתה של הוצאת לארוס, מילונים אנציקלופדיים שלה שלטו במידה רבה בשוק הצרפתי.
לקראת סוף שנות ה-60 החלה תחרות בשתי חזיתות: השליטה בשוק המילונים הסתיימה עם פרסום המילון Petit Robert ב-1967, ובצד האנציקלופדיות התחרות הגיעה מהפרסום בשנת 1968 של Encyclopædia Universalis .
בתגובה פרסמה הוצאת לארוס את האנציקלופדיה Grande Encyclopédie Larousse ב-22 כרכים, שיצאו לאור בשנים 1971 עד 1978, ואת המילון Grand Larousse de la langue française בשבעה כרכים, שלא זכה להצלחה מסחרית, ומהדורה אחרונה שלו יצאה לאור ב-1989.
בסוף שנות ה-70 המילון האנציקלופדי "Grand Larousse encyclopédique" עבר עדכון נרחב ויצא לאור בשנת 1982 בשם Grand Dictionnaire encyclopédique Larousse בעשרה ובחמישה-עשר כרכים.
ב-1987 יצאה לאור גרסה מעודכנת בחמישה-עשר כרכים בשם Grand Larousse universel .
מהדורות מחודשות של מילון אנציקלופדי זה מכילות חלק "אקטואליה" (עדכון מילים חדשות וכו') בסוף כל כרך.
בסוף שנות ה-90 החלו לצאת לאור אחדים מספרי הוצאת לארוס גם על גבי CD-ROM, פעילות שהופסקה ב-2009. ממאי 2008 לארוס מציגה תכנים אנציקלופדיים רבים באינטרנט.
מילונים מוצגים גם באפליקציית מובייל, שאינה מצריכה גישה מקוונת.
בשנת 1984 נמכרה הוצאת הספרים מבעליה הפרטיים לחברת Compagnie Européenne de Publication, וזו מכרה אותה בשנת 1997 לחברת Havas .
בשנת 1998 נרכשה ההוצאה על ידי חברת Vivendi Universal , שמכרה את הוצאת הספרים בשנת 2002 ל-Lagardère Group.
הוצאת ספרים (נקראת גם מוציא לאור או מו"ל) היא גוף עסקי או ארגוני העוסק בהוצאה לאור של ספרים, עריכתם, הפקתם והפצתם לציבור הקוראים.
ההוצאה מהווה גשר בין היוצרים לבין הקוראים, ותפקידה כולל בחירת כתבי יד, עריכתם, עיצובם, הדפסתם ושיווקם.
תפקיד המו"ל במסגרת תהליך הוצאת הספרים
בחירה ורכישת זכויות - לקטורים (עורכים מקצועיים) בוחנים כתבי יד המוגשים להוצאה, ובוחרים אילו מהם יזכו להתפרסם.
הבחירה נעשית על פי שיקולי איכות ספרותית, סיכויים מסחריים, והתאמה לקו המערכת ולקהל היעד של ההוצאה.
עריכה והפקה - לאחר קבלת כתב היד, עוברים הטקסטים עריכה לשונית ותוכנית, עיצוב גרפי (כולל עיצוב כריכה), הגהה והכנה להדפסה.
בשלב זה מעורבים עורכים, מעצבים, מאיירים ומגיהים.
הדפסה ויצור - ההוצאה אחראית על תהליך ההדפסה הפיזי, בין אם במפעלי הדפסה משלה ובין אם באמצעות מדפסות חיצוניות.
בשנים האחרונות התרחב התחום גם לפורמטים דיגיטליים כמו ספרים אלקטרוניים.
הפצה ושיווק - השלב האחרון כולל הפצת הספרים לרשתות הספרים, חנויות עצמאיות, מכירה ישירה באתר האינטרנט של ההוצאה, ופעולות שיווק כמו קמפיינים פרסומיים, אירועי השקה ומפגשים עם סופרים
הוצאות מסחריות פועלות כגופים עסקיים למטרות רווח, ומשקיעות בספרים על פי פוטנציאל המכירות שלהם.
הוצאות אקדמיות ולא למטרות רווח מתמקדות בפרסום מחקרים אקדמיים, ספרי עיון או יצירות בעלות חשיבות תרבותית, גם ללא סיכוי למכירות רחבות.
הוצאות עצמאיות (מכונה גם: אינדי) הן הוצאות קטנות המתמחות לרוב בנישות ספציפיות ופועלות בהיקפים מצומצמים יותר.
הוצאה עצמית מתייחסת לסופרים המפרסמים את עצמם, תופעה שהתרחבה באופן משמעותי עם הופעת הדפוס הדיגיטלי ופלטפורמות ההוצאה העצמית.
רוב ההוצאות מתמחות בתחומים ספציפיים, כגון ספרות יפה (רומנים, שירה, סיפורים קצרים), ספרי עיון (היסטוריה, מדע, פילוסופיה), ספרי מקצוע (משפט, רפואה, טכנולוגיה), ספרי ילדים ונוער, ספרי בישול ואורח חיים, מדריכי טיולים וספרות דתית.
הוצאות גדולות עשויות לעסוק במספר תחומים במקביל, אך גם הן נוטות להתמקד בנישות מסוימות שבהן יש להן מומחיות ויתרון תחרותי.
בעשורים האחרונים חלו שינויים בהוצאות לאור:
מעבר דיגיטלי - הוצאות רבות הרחיבו את פעילותן לספרים אלקטרוניים, אודיו-בוקים ותכנים דיגיטליים נוספים.
שיווק ישיר - מכירה ישירה לצרכנים דרך אתרי האינטרנט של ההוצאות, בנוסף להפצה המסורתית דרך חנויות.
פלטפורמות דיגיטליות - שיתופי פעולה עם פלטפורמות הפצה דיגיטליות ושירותי מנויים לקריאה.
הרחבה לתחומים נוספים - חלק מההוצאות הגדולות הרחיבו את פעילותן גם למוזיקה, תוכן אודיו-ויזואלי ומדיה נוספת.
בשנים האחרונות התפשטו מרבית ההוצאות לאור הגדולות גם לתחומים קרובים, כמו הפצה אלקטרונית והפצת מוזיקה.
ההוצאות הגדולות בישראל נכון לשנת 2025 הן כנרת זמורה דביר, ידיעות ספרים, כתר-מודן, עם עובד, סלע מאיר, שוקן, וגרף הוצאה לאור.
לצד הוצאות לאור גדולות, פועלות גם הוצאות לאור המתרכזות בסוגה מסוימת.
הוצאת מצפה הייתה הוצאת ספרים עברית, אחת משלוש הוצאות הספרים הפרטיות שפעלו בארץ ישראל בשנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20.
בשנת 1921 ייסדו יהושע צ'צ'יק, מרדכי ניומן ויוסף שרברק בירושלים חנות ספרים והוצאת ספרים בשם "תרבות", שבהמשך הפכה ל"מצפה".
ההוצאה התמקדה בהוצאת ספרות ושירה.
הספר הראשון שיצא במסגרתה היה הרומן "ימים ולילות" לנתן ביסטריצקי.
אשר ברש ערך ספרי פרוזה בהוצאה זו, ובמסגרתה הוציא לאור את ספרו של דוד פוגל "חיי נישואים".
בשנת 1933 הוקמה, בשותפות עם הוצאת שטיבל, "הוצאת שם" (ראשי תיבות של שטיבל ומצפה) להוצאת ספרות ילדים.
השותפות התפרקה ב-1935. בשנת 1934 התארגנו מתרגמים שעבדו עבור ההוצאה וקבלו על תנאי שכרם.
הוויכוח התנהל בחלקו מעל דפי העיתונות.
אגודת הסופרים מינתה ועדת תיווך אשר כללה את פישל לחובר, נחום טברסקי, מנחם זלמן וולפובסקי ואחרים.
בשנת 1941 התמזגה לתוך הוצאת י.
הוצאת מרטינוס נייהוף (Martinus Nijhoff Publishers) היא הוצאה לאור שהוקמה באמצע המאה ה-19, אשר מתמחה בספרות מקצועית בנושאי המשפט ההומניטרי, זכויות האדם, משפט בינלאומי ויחסים בינלאומיים.
ההוצאה נרכשה על ידי הוצאת בריל וכיום פועלת כהוצאה נפרדת בתוכה.
ההוצאה הוקמה על ידי המשורר והמסאי ההולנדי מרטינוס נייהוף, תחילה כחנות ספרים קטנה בעיר האג בשנת 1853 המתמחה בספרים נדירים.
מדי שנה מוציאה לאור ההוצאה כ-20 כתבי עת וכ-120 ספרים.
עד כה יצאו בהוצאה מעל 2,000 ספרים.
הוצאת "נֶגֶן" (Negen) היא הוצאת ספרי מוזיקה שנוסדה בתל אביב על ידי יצחק פְרוֹם ויואל שרייבר (1912–1988).
פרום ושרייבר החלו את דרכם בעסקי המוזיקה בעיר כבעלי בית מסחר לתווים, כלי נגינה ותקליטים ברחוב אלנבי.
בשנת 1948 ייסדו את הוצאת נגן.
בהוצאה הופיעו עשרות ספרי תווים ליצירות קלאסיות לפסנתר וכן עשרות שירונים (עם מילים ותווים לזמרה, אקורדיון ופסנתר) של שירים פופולריים מהזמר העברי, בהם שירונים (או דפי שיר) רבים של להיט אחד במסגרת סדרת "שירי ישראל".
לדברי חוקר הזמר העברי נתן שחר, סדרת להיטים זו הייתה בגדר חידוש.
בחירת השירים נעשתה על פי מידת הפופולריות שלהם, שלדברי שרייבר, נקבעה על פי הביקוש שהיה להם בחנות.
הוצאת ספר תורה (נקרא גם הוצאה והכנסה, פתיחה או פתיחת ההיכל) הוא טקס ההוצאה של ספר התורה מארון הקודש בזמנים מיוחדים, על פי רוב הוצאת הספר תורה הוא על מנת לקרוא בו.
אך לעיתים מוציאים את הספר תורה לצרכים אחרים.
בשעת הוצאתו נהגו העם לעמוד, וכן לומר או לשורר פזמונים ומזמורים שונים.
הוצאת ספר התורה מארון הקודש נחשבת כטקס בעל חשיבות, וברבים מבתי הכנסת אף נמכרת זכות ההוצאה לכל המרבה במחיר, יחד עם שאר העליות.
בחלק מהמקומות (בעיקר בקרב עדות המזרח) מוכרים את זכות פתיחת הארון וזכות הוצאת הספר תורה בנפרד.
בספר אור זרוע כותב מחברו רבי יצחק מויינה, שאף במקומו נהגו למכור את הוצאת הספר תורה, וממליץ בעד מנהג זה:
בהקשר לכך, מובא במרדכי בשם האור זרוע מעשה באדם שעיכב את מכירת 'פתיחת הארון', מאחר שלטענתו הוצאת הספר תורה שייכת לשליח ציבור:
בשנים האחרונות נפוץ מנהג ליתן למי שאשתו בחודש התשיעי לעיבורה לפתוח את ארון הקודש, מקורו של מנהג זה הוא מדברי החיד"א:
רבי חיים פלאגי העיר בספרו שהיה מי שנהג במקרה כזה - כהמשך לסגולה, שלא לסגור אחריו את הארון לאחר שהוציא את הספר תורה, וכתב שאינו נכון לעשות כן:
מלבד פתיחת הארון לצורך הוצאת ספר תורה על מנת לקרוא בו, נהגו לפותח את הארון גם בזמנים נוספים כגון:
בשעת אמירת תפילת אבינו מלכנו וכן בעת אמירת תפילת 'שמע קולנו' נהגו במקומות רבים לפתוח את הארון.
בעת אמירת תפילת 'כל נדרי' בליל יום כיפור נהגו לפתוח את הארון עד לאחר סיום אמירתו.
נוהגים לפתוח את הארון בזמן תפילת נעילה.
בימים נוראים בקטעי תפילה מסוימים בעיקר אלו הנאמרים בחזרת הש"ץ נהגו לפתוח את הארון, על מנת להדגיש את חשיבותם.
בימים שאומרים בהם למנצח נוהגים לומר קודם הוצאת ספר התורה את תפילת 'אל ארך אפים'.
לתפילה זו ידועות שתי נוסחאות, בחלק מן העדות אומרים רק אחת מהן ובחלק מן העדות אומרים את שתיהן:
מנהג אשכנז המערבי ופיהם ופולין קטן: אֵל אֶרֶךְ אַפַּיִם וְרַב חֶסֶד וֶאֱמֶת.
במנהג פולין גדול מוסיפים: אֵל אֶרֶךְ אַפַּיִם וְרַב חֶסֶד וֶאֱמֶת.
בנוסח הספרדים, בנוסח פרובאנס ובתכלאל אומרים את שתי הנוסחאות בנוסח זה:
בנוסח הספרדים, ביום שאין אומרים תחנון, אומרים במקומו את נוסח זה:
ובתכלאל, ביום שאין אומרים תחנון, אומרים את נוסח זה:
בנוסח איטליה לא נהוגה תוספת זו כלל, אלא מתחילים "ויהי בנסוע הארון", וכן הוא בנוסח רומניא אלא שגם נוסח "והיה בנסוע" אין אומרים.
כאשר פותחים את הארון נהגו בנוסח אשכנז, נוסח ספרד, נוסח איטליה ובתכלאל לומר את פרשת 'ויהי בנסוע הארון' - המתארת את מסע ארון הברית בעת נידודי בני ישראל במדבר לאחר יציאתם ממצרים, ולאחר מתן תורה.
קיימים חילוקי מנהגים לגבי בדיוק איזה פסוקים לומר.
בנוסח הספרדים, נוסח פרובאנס ובנוסח רומניא לא נהוג לומר קטע זה, ובנוסח פרובאנס ובנוסח רומניא אומרים במקומו לקט פסוקים אחר (כל נוסח נוסח שונה).
בנוסח איטליה, נהוג לומר אחרי קטע זה פרק תהלים: בשני ושני רגיל אומרים תהילים קכ"א, בראש חודש אומרים תהילים ח', וכו'.
ברוב קהילות ישראל נהגו לומר בשעת הוצאת הספר תורה מאמר המתחיל במילים 'בריך שמיה'.
מאמר זה מקורו בספר הזוהר, שם נכתב שיש לאומרו בשעת הוצאת ספר תורה.
בקהילות אשכנז המזרחי נהגו לאומרו בכל הוצאת ספר תורה.
בקרב קהילות הספרדים והתימנים, יש נהגו בכל פעם שקוראים בתורה, ויש נוהגים לאומרו רק בשבתות.
ברוב קהילות אשכנז המערבי, וכן בנוסח איטליה ובנוסח רומניא, אין אומרים פיסקה זו כלל, לא בחול ולא בשבת.
לאחר הוצאת הספר תורה מהארון, נותן המוציא את הספר - לשליח ציבור, שמחזיקו ואומר בקול את הפסוק 'גדלו לה' איתי ונרוממה שמו יחדיו'.
לאחר אמירת החזן פסוק זה עונה אחריו כל הציבור באמירת פסוקים, המשתנים לפי מנהגים השונים.
לפי נוסח אשכנז ונוסח ספרד אומרים 'לך ה' הגדולה והגבורה...
לאחר מכן אומרים הציבור 'אב הרחמים'.
בימים שמוצאים בהם שני ספרי תורה, אזי לאחר שנתן את הספר תורה הראשון לשליח ציבור, מוציא עוד ספר תורה ומחזיקו בידיו, וכן באותם ימים שיש להוציא ג' ספרים, מעביר אף ספר זה לאדם אחר, ומוציא את הספר השלישי.
לאחר מכן מוליכו השליח ציבור לבמה, (וכשיש יותר מספר אחד, מוליכים אותם אחרי השליח ציבור) ונהגו שכל מי שהספר תורה עובר לידו, מנשקו ומלווה אותו עד מקומו.
בתכלאל לא נוהגים אמירה זו בימות החול, אלא מוליכים את ספר התורה בשעת אמירת "ויהי בנסוע"; בשבת אומרים נוסח מורחב של קטע זה.
קודם להוצאת הספר נאמרים בהרבה קהילות פסוקים מיוחדים, כגון בנוסח ספרד "אתה הראת", ובנוסח אשכנז המזרחי "אין כמוך", הפיסקה "ויהי בנסוע הארון" ובריך שמיה (אפילו בקצת קהילות שלא אומרים אותה ביום חול).
לאחר מכן, מגיש אדם מיוחד את ספר התורה לשליח הציבור וסוגר את ארון הקודש, ולפי נוסח אשכנז המזרחי ונוסח ספרד שליח הציבור קורא שמע ישראל 'אחד אלוהינו' המיוחדים לשבת, ו'גדלו' כמו ביום חול ואומרים "על הכל", והשליח ציבור מוליך את ספר התורה אל הבימה.
בנוסח אשכנז המערבי, סדר הוצאת ספר תורה בשבת זהה לשל חול, חוץ מהוספת הקטע "על הכל יתגדל ויתקדש" בשעה שמוליכים את ספר התורה לבימה, ולא מוסיפים לא "אין כמוך" ולא "שמע ישראל", ואף פעם לא אומרים "בריך שמיה".
בנוסח הספרדים אומרים "אתה הראת", בריך שמיה, וסדרת פסוקים המתחיל "גדלו לה' אתי".
בנוסח איטליה אומרים סדרת פסוקים המתחיל ב"ויהי בנסוע", ואז אומרים פרק תהלים מיוחד לכל פרשה או שבת מיוחדת.
בסוף אומרים "גדלו" וסדרת פסוקים כשמלווים את ספר התורה.
בנוסח רומניא אומרים נוסח מורחב בשבת.
בנוסח פרובאנס, מוסיפים בשבת פיוט להוצאת התורה, ויש גם ליקוטי פסוקים מיוחדים לשבתות מיוחדות.
בשבת במנחה נהגו להוסיף בעת הוצאת הספר תורה הפסוק: .
בקרב קהילות גאורגיה נהוג שהחזן מקדים ואומר "הכון לקראת אלוקיך ישראל".
ולאחר אמירת בריך שמיה, מוסיפים קטע תפילה מיוחד כפי המופיע בסידור תפלת החדש.
ברוב הקהילות הוא נאמר קודם "ויהי בנסוע", ואילו בנוסח הספרדים לא נוהגים לומר ויהי בנסוע, אלא אומרים אחריו פסוק "כי מציון תצא תורה וגו'".
בנוסח איטליה ובנוסח רומניא, מוסיפים אחרי פסוק זה, לפני "ויהי בנסוע", עוד כמה פסוקים (ובנוסח רומניא לא אומרים ויהי בנסוע, וכנ"ל).
בטעם להוספת פסוק זה אמרו במדרש:
בתשובות הרשב"א לאחר שהביא את טעם מהדרש כתב טעם נוסף:
יש מקומות שנהגו ע"פ האר"י שמראש השנה ועד יום הכיפורים וכן ב'הושענא רבה' וכן בשלושת הרגלים, לאחר פתיחת הארון וקודם הוצאת הספר תורה, אומרים י"ג מידות של רחמים, כחלק מההוספות שנהגו להוסיף בימים נוראים, ימי הרחמים.
ויש נוהגים הוספות אלו רק בחלק מהימים הנ"ל או שלא לאומרם כלל.
לאחר מכן נהגו להוסיף תפילה מיוחדת של בקשות.
בשמחת תורה, קודם שמוציאים את ספרי התורה להקפות, נוהגים לומר מספר פסוקים שמתחילים בפסוק 'אתה הראת לדעת' (), כאשר כל פסוק נאמר על ידי החזן או אחד מהקהל והציבור חוזרים אחריו.
יש סדרים שונים לפסוקים במנהגי אשכנז המערבי והמזרחי, ובכתבי יד יש המון סדרים שונים.
סדר הכנסת הספר תורה לארון
בימות החול, נחלקו המנהגים מתי להחזיר את ספר התורה.
בנוסח אשכנז ובתכלאל (וכן נהגו בנוסח רומניא ובנוסח קטלוניה), מחזירים את ספר התורה מיד, קודם אשרי השני.
בנוסח ספרד ובנוסח הספרדים, מחזירים את ספר התורה רק אחרי קדיש תתקבל, ובראש חודש ובחול המועד מחזירים אחרי ובא לציון קודם הקדיש שלפני מוסף.
בנוסח איטליה, מחזורים את ספר התורה בין אשרי השני לבין ובא לציון.
בשבת, נוהגים בכל הקהילות להחזיר את ספר התורה אחרי אשרי, מיד לפני תפילת מוסף.
נהגו שהפותח את הארון ומוציא את ספר התורה הוא מחזירו לארון לאחר הקריאה.
החזן (ויש הנוהגים שהמגביה) מוליך את הספר מהבימה לכיוון ארון הקודש, ואומר את הפסוק 'יהללו את שם ה' כי נשגב לבדו, והקהל אומרים אחריו 'הודו על ארץ ושמים' וגו'.
בשעת הולכת הספר ביום חול וביום טוב, נוהגים בנוסח אשכנז ונוסח ספרד לומר את מזמור 'לדוד מזמור', ובשבת נוהגים בנוסח אשכנז, נוסח ספרד ונוסח הספרדים לומר את המזמור 'הבו לה' בני אלים'.
כשמגיע סמוך לארון הקודש מוסר המוליך את הספר לידי המוציא שמחזירו למקומו בארון.
בעת הכנסת הספר לארון נהגו בקהילות האשכנזים לומר את הפסוקים:
בנוסח הספרדים, נוסח איטליה, נוסח רומניא ובתכלאל אומרים לקט פסוקים אחר, כאשר כל נוסח שונה מחברו.
Macmillan Publishers Ltd היא הוצאת ספרים בינלאומית שהוקמה בשנת 1843 בבריטניה על ידי דניאל ואלכסנדר מקמילן.
היא נכללת בין חמש ההוצאות לאור הגדולות בשפה האנגלית.
ובשנת 1991 היא נרכשה על ידי הוצאה לאור גרמנית, Holtzbrinck Publishing Group.
הוצאת מקמילן הוציאה לאור ספרים של סופרים בעלי שם כגון צ'ארלס קינגסלי, תומאס יוז, כריסטינה רוזטי, מת'יו ארנולד, לואיס קרול, אלפרד טניסון, רודיארד קיפלינג וסופרים בריטיים נוספים.
בנוסף לספרים, ההוצאה הוציאה לאור כתב עת מדעי, "Nature", ואת "מילון גרוב למוזיקה ומוזיקאים".
בשנת 1964 ראש ממשלת בריטניה לשעבר הרולד מקמילן, שסיים לכהן כראש ממשלה, חזר לניהול ההוצאה לאור וכיהן בתפקיד עד מותו בשנת 1998.
הסניף האמריקני נפתח בשנת 1869, ובשנת 1898 הוא הפך להוצאה לאור עצמאית.
בשנת 1953 ההוצאה לאור חזרה לפעילות, בשם St.
המטה של ההוצאה לאור האמריקנית נמצא בעיר ניו יורק.
ההוצאה החתימה סופרים אמריקאים כמו סטיב ברי, כריסטין האנה וסי.
כמו הוצאות לאור אחרות, החברה מתמודדת עם קשיים בשל התפשטות הקריאה בספר אלקטרוני והייתה מעורבת במשפט נגד אמזון בנושא.
הוצאת סדן היא הוצאת ספרים, העוסקת בהוצאה לאור של ספרי משפט ועסקים.
ההוצאה נוסדה בשנת 1966 על ידי דויד סדן ומיקומה בתל אביב-יפו.
בין המחברים המפרסמים בהוצאה נמנים שופטים, עורכי דין ורואי חשבון.
בין הספרים שיצאו לאור, מספר עוקדנים המהווים ספרי יסוד, המתעדכנים ומתחדשים אחת לתקופה, בתחומים כגון: דיני עבודה, ביטחון סוציאלי, תכנון ובנייה, מיסים, עסקים ועוד.
דיני עבודה: עוקדן בן שלושה כרכים, המתעדכן בתכיפות מאז 1966. העוקדן כולל סקירה מקיפה של החקיקה והפסיקה בתחום דיני עבודה, ומספק הסברים מפורטים המבוססים על פסקי הדין הרלוונטיים.
עוקדן הביטחון הסוציאלי: עוקדן בן שני כרכים, המתעדכן בתכיפות מאז 1972. בראשיתו נקרא העוקדן בשם "דיני הביטוח הלאומי" (1994-1972) וכלל כרך אחד, משנת 1995 הורחב הספר לשני כרכים וראה אור בעשרים וחמש מהדורות נוספות.
העוקדן כולל סקירה מקיפה של החקיקה והפסיקה בתחומי חוק הביטוח הלאומי, חוק ביטוח בריאות ממלכתי ונושא הביטוח הפנסיוני.
המהדורות הראשונות נכתבו על ידי השופט מנחם גולדברג.
לאחר פטירתו של השופט גולדברג ממשיכה עו"ד רות הורן (לשעבר היועצת המשפטית של המוסד לביטוח לאומי) בכתיבת הספר ועריכתו.
דיני בטיחות בעבודה: מהדורה ראשונה, מאת השופט מנחם גולדברג, יצאה לאור בשנת 1973, ומאז שנת 2019 ממשיכה בעדכון העוקדן עו"ד סיון דור.
דיני התכנון והבניה: עוקדן בן 4 כרכים, המתעדכן בתכיפות מאז 1983, מאת ד"ר שמואל רויטל.
לאחר פטירתו של ד"ר רויטל ממשיך עו"ד איל ד' מאמו בעדכון העוקדן.
החל משנת 2024 מוצאים העוקדנים, בנוסף לגרסה המודפסת, גם בגרסה דיגיטלית.
בנוסף לעוקדנים יוצאים לאור בהוצאת סדן גם ספרים בפורמט שגרתי (בכריכה קשה ולעיתים בכריכה קלה), וגם אלה יוצאים במהדורות מעודכנות לפי הצורך.
דיני ירושה ועיזבון: מהדורה ראשונה יצאה לאור בשנת 1970. ארבע המהדורות הראשונות נכתבו על ידי עו"ד ורו"ח יחזקאל פלומין והשופט מנחם גולדברג.
למהדורה החמישית הצטרף ד"ר א' מעוז, למהדורה השישית הצטרף השופט שאול שוחט.
לאחר פטירתו של השופט גולדברג בא במקומו עו"ד נחום פינברג.
פגמים בצוואות, מאת השופט שאול שוחט.
מפת דרכים בעבודת הדירקטוריון, יצא לאור בשנת 2021, מאת אלוף (מיל') יהודה שגב, בהדרכתו של פרופ' יוסף גרוס.
החקירה שכנגד, מאת עו"ד ישעיהו לויט ועו"ד עדי לויט.
הוצאת קורן ירושלים בע"מ היא הוצאת ספרים ירושלמית, שאותה ייסד אליהו קורן (קורנגולד), הידועה בעיקר בזכות מהדורת התנ"ך שלה.
ההוצאה נוסדה בשנת 1962 לשם הוצאתו לאור של תנ"ך קורן, שמאז הפך לאחד התנ"כים הפופולריים ביותר, ובהמשך הוציאה לאור גם סידור.
עם השנים התרחבה פעילות ההוצאה ואף נרכשו ונוסדו כמה הוצאות בת.
כיום ספרי הוצאת קורן רואים אור תחת שלושה מותגים: קורן, מגיד וטובי.
אחת מן המטרות העיקריות בהדפסת התנ"ך הייתה להדפיס מחדש את התנ"ך בארץ ישראל, בידי יהודים ועל פי המסורה היהודית, כאשר המציאות עד אז הייתה שרוב מהדורות התנ"ך נדפסו בידי מדפיסים נוצרים בחוץ לארץ.
נוסחו הוגה בדקדקנות, חידושים גרפיים רבים נעשו.
בסוף שנת תשכ"ג (1963) הוצאה המהדורה הראשונה של התנ"ך השלם.