tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מדליית זהב, במשחה ל-100 מטר מעורב אישי בתוצאה של 51.84 שניות, לפני דאיה סטו (52.01 שניות) ושינרי שיורה (52.17 שניות), שניהם מיפן.
מדליות כסף, לאחר ששחה בשלב המוקדמות במשחי השליחים 4x50 מטר חופשי ו-4x50 מטר מעורב.
נוסף לכך, הוא סיים במקום תשיעי במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 26.39 שניות.
באליפות העולם בשחייה לנוער שנערכה באינדיאנפוליס, אינדיאנה 2017 זכה אנדרו ב-5 מדליות, 3 זהב ו-2 ארד.
מדליות זהב, במשחה ל-50 מטר חופשי בשיא עולם חדש לנוער של 21.75 שניות, במשחה ל-50 מטר גב בשיא עולם חדש לנוער של 24.63 שניות ובמשחה ל-50 מטר פרפר בשיא עולם חדש לנוער של 23.22 שניות.
מדליות ארד, במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה 27.39 שניות ובמשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:00.37 דקות.
באליפות ארצות הברית שנערכה באירוויין, קליפורניה בסוף יולי 2018 זכה אנדרו ב-5 מדליות, 4 זהב ו-1 ארד.
נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 24.62 שניות.
בשלב המוקדמות הוא קבע שיא אישי חדש של 24.59 שניות.
באליפות ארצות הברית ששימשה כמבחנים האמריקאים לאולימפיאדת טוקיו (2020) נערכה באומהה, נברסקה ביוני 2021 זכה אנדרו בשתי מדליות זהב במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 58.73 שניות, לפני אנדרו וילסון (58.74 שניות) וניק פינק (58.80 שניות).
כבר בשלב המוקדמות הוא קבע שיא לאומי חדש של 58.19 שניות אותו שיפר בשלב חצי הגמר (58.14 שניות) ובמשחה ל-200 מטר מעורב בשיא אישי חדש של 1:55.44 דקות, לפני צ'ייס קייליש (1:56.97 דקות) וקירן סמית' (1:57.23 דקות).
מדליית כסף במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 21.48 שניות, אחרי קיילב דרסל שקבע שיא לאומי חדש של 21.04 שניות ולפני נייתן אדריאן (21.73 שניות).
במשחקים עצמם הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 58.84 שניות.
בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 58.62 שניות.
מייקל אדמס הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1985–1996. ממוצעיו הכוללים לאורך קריירת ה-NBA הם 14.7 נקודות, 2.9 ריבאונדים, 6.4 אסיסטים ו-1.7 חטיפות למשחק.
אדמס נולד בעיר הרטפורד שבקונטיקט, ובין השנים 1981–1985 למד בבוסטון קולג'.
בעונתו הראשונה בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה העפיל עמה לשלב רבע הגמר של טורניר אליפות המכללות (NCAA Elite Eight), בו הפסידו מול אוניברסיטת יוסטון בה שיחקו האקים אולאג'ואן וקלייד דרקסלר.
ב-3 העונות הבאות בבוסטון קולג' קלע 16.3 נקודות בממוצע למשחק, ובשתיים מתוכן הוביל את הקבוצה לשמינית גמר אליפות המכללות (1983 ו-1985).
בדראפט ה-NBA 1985 נלקח אדמס בבחירה ה-66 על ידי סקרמנטו קינגס, אך כבר לאחר 18 משחקים שוחרר מהקבוצה.
בעונת שיחק עבור וושינגטון בולטס, וקלע במדיה 7.2 נקודות למשחק כשחקן ספסל.
לקראת עונת הועבר בטרייד לדנוור נאגטס.
ב-3 עונותיו הראשונות בדנוור ביסס את מעמדו כשחקן מוביל עם ממוצעים של 15.9 נקודות ו-6.3 אסיסטים למשחק, וסייע לנאגטס להעפיל לשלב הפלייאוף בכל 3 העונות.
ביוני 1991, לאחר 4 עונות בדנוור, הועבר בטרייד בחזרה לבולטס בתמורה לבחירה השמינית בדראפט 1991. בעונת נבחר להשתתף במשחק האולסטאר בפעם היחידה בקריירה, לאחר שרשם ממוצעים של 18.1 נקודות ו-7.6 אסיסטים למשחק, אולם בשתי העונות הבאות הציג יכולת מאכזבת עם כ-13.5 נקודות למשחק.
ב-3 עונותיו בוושינגטון רשמה הקבוצה מאזן מצטבר של 71 ניצחונות לעומת 175 הפסדים (28.9%).
בקיץ 1994 נשלח בטרייד לשארלוט הורנטס, במדיה שיחק בשתי העונות הבאות, שהיו האחרונות בקריירה שלו בטרם פרש ממשחק.
בין השנים 1999–2007 שימש כעוזר מאמן בקבוצת ריצ'מונד רית'ם מ"ליגת הכדורסל הבינלאומית" (1999–2000), בוונקובר/ממפיס גריזליס מה-NBA (2000–2002) ובקבוצת הכדורסל של אוניברסיטת מרילנד (2005–2007), וכמאמן הראשי של וושינגטון מיסטיקס מליגת ה-WNBA (2004).
מייקל אוניידיקאצ'י אולהה הוא כדורגלן ניגרי המשחק בעמדת החלוץ בסונג לאם נגהה אן.
אולהה החל לשחק כדורגל באקדמיית "ניו ג'נריישן" במולדתו, ובקיץ הצטרף לאביה ווריירס מליגת העל הניגרית.
בינואר חתם בסונג לאם נגה אן מליגת העל הווייטנאמית, במדיה שיחק שלוש עונות.
ב-4 ביוני 2019 חתם אולהה לארבע שנים בקבוצת הפועל תל אביב, אך המשיך לשחק בווייטנאם עד תום העונה באוקטובר, ולאחר מכן הגיע לישראל והצטרף להפועל תל אביב בינואר 2020. ב-12 בינואר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשפתח בהרכב בניצחון 2–1 על בני יהודה.
עד תום עונת 2019/2020 ערך בכל המסגרות 18 הופעות במדי הפועל תל אביב, אך לא הצליח לכבוש.
ב-23 ביולי 2020 הושאל אולהה להפועל כפר שלם, העולה החדשה לליגה הלאומית.
את שערו הראשון בקבוצה הבקיע אולהה ב-24 בספטמבר, במשחק שהסתיים בהפסד קבוצתו 1–3 להפועל רמת גן.
פרדריק רג'ינלד "מייקל" איירונסייד הוא שחקן, מדבב, מפיק, תסריטאי ובמאי קולנוע קנדי.
איירונסייד נולד בטורונטו, אונטריו, אחד מחמשת ילדיהם של פטרישה ג'ון פאסמור-איירונסייד ורוברט וולטר איירונסייד.
הוא ממוצא אנגלי, אירי וסקוטי.
בגיל 15 כתב את המחזה הראשון שלו, "The Shelter".
נשוי לקארן מארלס דינווידי מ-1986. לזוג יש בת משותפת שנולדה ב-1998. יש לו גם בת מנישואיו הקודמים.
החלים מסרטן בלוטת התריס ומסרטן הערמונית.
מורגןהחיים עצמםסבא פירסוןפרק אחד2019הוואי חמש-אפסרוברט קסטורפרק אחד2020הארלי קוויןדארקסידדיבוב2022הנושרת דון לוקאסמיני-סדרהHidden Assetsריצ'רד מלניק6 פרקיםThe Callisto Protocol: Helix Stationקייןפודקאסט; 6 פרקים
מייקל ג'וניור אומוה הוא כדורגלן ניגרי, המשחק בעמדת הקשר בכזמה.
אומוה התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הכדורגל של דלכורד.
בעונת , הצטרף לאסטרסונד מליגת המשנה השוודית, והיה שותף לעלייה של הקבוצה לליגת העל השוודית בסיום העונה, לראשונה בתולדותיה.
במהלך עונת , חתם בארברו.
בקיץ , חתם בפוליטכניקה יאשי מליגת העל הרומנית.
ב-17 באוגוסט 2020, אומוה חתם בהפועל כפר סבא מליגת העל.
ב-25 בינואר 2021, חתם במכבי אחי נצרת
ב-19 ביולי 2021, אומוה חזר לרומניה וחתם באקדמיקה קליניקן.
ב-10 בינואר 2022 חתם אומוה בפארול קונסטנצה.
בקיץ הצטרף לכזמה מליגת העל הכוויתית.
מייקל אוביורה הוא שחקן וסופר בריטי.
אוביורה נולד בצפון-מערב לונדון להורים ניגרים משבט האיגבו.
כבר בגיל שש החליט אוביורה להיות בדרן כמו מייקל ג'קסון הנערץ עליו, ואמו רשמה אותו לשיעורי משחק.
בגיל תשע היה אוביורה לילד הצעיר ביותר שהופיע בסדרה "גריינג' היל".
הוא גילם בסדרה את מקס אבאסי במשך חמש שנים.
לפני יום הולדתו ה-18 לוהק אוביורה לתפקיד החייל ג'קסון קלארק בסדרה "Bombshell" של רשת ITV, לצדה של זואי לוקר, כוכבת "נשות הכדורגלנים".
אחרי סיום צילומי הסדרה, כיכב אוביורה במשך שבעה חודשים במחזה "Elmina's Kitchen" מאת קוואמה קווי ארמה, שהוצג בתיאטרון גאריק.
עוד השתתף במחזה "Exclude Me" שהועלה בתיאטרון צ'לסי, ושיחק בתפקיד ראשי במחזה "Fallout" בתיאטרון רויאל קורט, ובמחזה "Badnuff" בתיאטרון סוהו.
בטלוויזיה הופיע אוביורה בסדרות "המשפחה שלי", "השופט ג'ון דיד", "עברייני על", "Sea of Souls", בסדרה "החיים שאחרי" של ITV1, בפרק "Blink" בסדרה "דוקטור הו", "רופאים", "The Bill", ובסדרה הרפואית "הולבי סיטי".
באופרת הסבון "איסטאנדרס" הופיע אוביורה בארבעה פרקים בתפקיד כדורגלן פלייבוי בשם אליס פרינס.
אוביורה גילם את פקיד הקבלה בן טרומן בסדרת הדרמה "מלון בבילון" של ערוץ BBC One.
הסדרה בוטלה אחרי ארבע עונות.
הוא הצטרף לצוות שחקני הסדרה הרפואית הוותיקה זוכת הבאפט"א "חדר מיון" בעונה ה-26 וגילם אח בשם לויד אסייק.
הוא שיחק בסדרה במשך שנתיים.
ב-2015 היה אוביורה חלק מאנסמבל שחקנים בינלאומי בסדרת המתח "רצח בדם קר".
בינואר 2017 הופיע בפרק "Red in Tooth and Claw" בסדרה "רציחות במידסומר".
ב-20 בספטמבר 2014 התחתן אוביורה עם בת זוגו בטקס על חוף הים באיי סיישל.
אוביורה חובב ספורט וכושר, ואוהד נלהב של קבוצת הכדורגל ארסנל.
הוא כתב רומן בשם "Black Shoes" שיצא לאור בפורמט אלקטרוני בשנת 2009. בנובמבר 2014 יצא לאור הרומן השני שלו "Vivian's Couch".
ב-2008 אובחן אוביורה כחולה במחלת צליאק.
מייקל אונדוגה (נולד בסביבות 1960) הוא קצין צבאי בדרגת מייג'ור גנרל (מאפריל 2021) בכוח ההגנה העממי של אוגנדה (UPDF).
החל מיולי 2019 הוא משמש נספח צבאי של אוגנדה בערב הסעודית.
הוא שימש כמפקד משלחת UPDF בסומליה כחלק ממשימת האיחוד האפריקאי לסומליה (AMISOM).
הוא כיהן בתפקיד זה מ-2012 עד 2013. אנדוגה הוחזר לקמפלה באוקטובר 2013, לאחר שמוגדישו הועלו טענות על "גניבת מזון", "מכירת נשק בלתי חוקית" וכו'.
לאחר זיכויו מכל ההאשמות במאי 2015, הוא היה מובטל כ-10 חודשים.
במרץ 2016 הוא מונה לסגן מנכ"ל של תאגיד הלאומי לארגון האחראי על פרויקט קיוגה, תוכנית הנפצים של צבא אוגנדה.
בנובמבר 2013 נעצר בריגדיר אונדוגה יחד עם שני פקודים שהיו בפיקודו בסומליה.
הוא הואשם במעל 30 אישומים הכוללים "אי מילוי תפקידו".
הוא הובא לבית המשפט הכללי צבאי, בראשות תא"ל מוזס דדיבה סנטונגו.
במאי 2015 הוא זוכה מכל האשמות על ידי בית המשפט, בראשות מייג'ור גנרל לוי קרוחאנגה ושוחרר ממעצר.
מייקל דייוויד אפטד היה במאי ומפיק קולנוע וטלוויזיה בריטי.
אחד מבמאי הקולנוע האנגלי הפוריים בדורו, היה ידוע בבימוי סדרת הטלוויזיה אפ, סרט ג'יימס בונד (העולם אינו מספיק), והסרט האמריקאי בתו של כורה פחם.
האחרון היה מועמד לשבעה פרסי אוסקר, כולל הסרט הטוב ביותר.
הוא גם ביים את נל (1994), שקיבל שלוש מועמדויות לפרס גלובוס הזהב ומועמדות אחת לפרס אוסקר, ואת הסרטים שזכו לשבחי הביקורת גורילות בערפל (1988) ואניגמה (2001).
אפטד נולד בשנת 1941 באיילסברי, בקינגהאמשייר.
הוא בנה של פרנסס אמיליה (לבית תומאס) ושל רונלד ויליאם אפטד.
הוא החל את דרכו בטלוויזיה בהתמחות של חצי שנה בטלוויזיה גרנאדה במנצ'סטר, שם עבד כחוקר.
אחד הפרויקטים הראשונים שלו בגרנדה היה למפורסם ביותר שלו: סדרת Up שהחלה בשנת 1964 כפרופיל של 14 ילדים בני שבע לסדרת האקטואליה World in Action.
כחוקר ועוזר לבמאי הקנדי פול אלמונד, אפטד היה מעורב בבחירת הילדים שהגיעו ממגוון רקעים ושיעורים, אף על פי שהמקור הוגש כסרט תיעודי חד פעמי, הסדרה הפכה למוסד.
כאשר הוצע להם לבקר מחדש בנושאים בגילאי ארבע עשרה ועשרים ואחת, אפטד קיבל את ההצעה לביים וביים כל פרק שלאחר מכן בסדרה.
במהלך שבע שנות עבודתו בגרנדה, ביים אפטד גם מספר פרקים בסדרה רחוב קורוניישן , שכתב אז בין השאר ג'ק רוזנטל.
אפטד ורוזנטל שיתפו פעולה מאוחר יותר במספר פרויקטים פופולריים בטלוויזיה ובסרטים, כולל פרקי הפיילוט של הדסטבינים ו-The Lover הם עבדו שוב יחד בשנת 1982 לסרט הטלוויזיה P'tang, Yang, Kipperbang, הסרט הראשון שהזמין ערוץ בריטניה.
בשנת 1976 ביים Apted מחזה בסדרת הטלוויזיה בגרנדה לורנס אוליבייה מציג.
הפרק היה האוסף מאת הרולד פינטר.
בהצגה כיכבו לורנס אוליבייה, מלקולם מקדואל, אלן בייטס והלן מירן.
אפטד השתמש ברעיון שלו מסדרת Up בפעם השנייה בנישואים באמריקה ונשוי באמריקה, הרעיון היה לראיין תשעה זוגות נשואים כל שנתיים במשך עשר שנים כדי לספר סיפור שלם יותר על נישואיהם.
בשנת 2005 ביים את שלושת הפרקים הראשונים בסדרת הטלוויזיה רומא.
על עבודתו בטלוויזיה זכה אפטד בכמה פרסי אוסקר בריטי, כולל שני פרסי תיעוד של פלהרטי על עבודתו ב־28 Up ו-35 Up ו-BAFTA לבמאי הדרמטי הטוב ביותר עבור המחזה היחיד Kisses at Fifty בשנת 1974.
אפטד יצר את סרטו העלילתי הראשון בשנת 1972, The Triple Echo, בכיכובם של אוליבר ריד וגלנדה ג'קסון, והוא ביים שני סרטים עבור דייוויד פוטנאם.
הוא ביים שש הצגות כולל הסרט "Stronger than the Sun", שנכתב על ידי סטיבן פוליאקוף ומככבת בו פרנצ'סקה אניס כצעירה המסכנת את חייה לחשיפת פשע, נושא שאפטד חזר אליו מספר פעמים.
בשנת 1979 ביים את אגתה במימון הוליווד, בהשתתפות ונסה רדגרייב.
רוב סרטיו העלילתיים של אפטד מאז התמקדו בגיבורה נשית.
הוא נסע לארצות הברית בשנת 1980, שם ביים את בתו של כורה פחם, שקיבלה שבע מועמדויות לפרס האוסקר, וזכתה בשחקנית הטובה ביותר עבור סיסי ספאסק.
גם ספאסק וגם לורטה לין, נושא הסרט, אמרו כי לדעתם נקודת המבט החיצונית של אפטד הייתה מכרעת להצלחת הסרט בהבטחת השתתפותם של תושבי האפלצ'יה ולהימנעות מסטריאוטיפים שקודם לכן פגמו בתיאורים של תרבות ההרים.
בשנת 2019 בחרה ספריית הקונגרס ב"בתו של כורה פחם" לשימור במרשם הקולנוע הלאומי בהיותה .
בנוסף לסרטים העלילתיים, המשיך אפטד לביים סרטים תיעודיים, כולל Bring on the Night, סרט קונצרטים עלילתי אודות יצירת אלבום הסולו הראשון של סטינג.
הוא ביים את הסרט הדוקומנטרי The Long Way Home, שיצא לאקרנים בשנת 1989. הוא תיאר את הרפתקאותיו של בריטניה, ארצות הברית וברית המועצות של בוריס גרבנשצ'יקוב, המוזיקאי המחתרתי הסובייטי הראשון שהתיר להקליט במערב.
לפני שהקים אפטד את Thunderheart, עשה את הסרט התיעודי "אירוע באוגלה" על לאונרד פלטייה.
התקרית באוגלה הודיעה אז לרעם הלב על ליהוק השחקנים לסרט הבדיוני.
בשנת 1997 הוא בחן את תהליך היצירה ב- Inspirations באמצעות דיון גלוי עם שבעה אמנים מתקשורת מגוונת, ביניהם דייוויד בואי, לואיז לקוואליר ורועי ליכטנשטיין בין היתר.
בסטייה מעבודתו הקודמת, בין השנים 1992–1994, אפטד העז לתרבות הפופולרית המשתנה במהירות של סין.
בפרויקט בתמיכתו של טרודי סטילר, ביים אפטד את Moving the Mountain, סרט תיעודי עלילתי שבדק את מקורות ההפגנות ב 1989 בכיכר טיאנאנמן ואת השלכות התנועה בחייהם של כמה ממנהיגי הסטודנטים של התנועה.
בשנת 2006 ביים אפטד במשותף את הסרט הרשמי של גביע העולם בפיפ"א 2006, על פי פירס ברוסנן.
אפטד היה משתף הפעולה ונושא הסרט התיעודי: Michael Apted - Visions on Film, מאת האמנית והקולנוענית מלינדה קמבר פורטר.
בשנת 1977 ביים אפטד את הבכורה של שדות תות בתיאטרון הלאומי בלונדון.
אפטד התחתן עם פייג' סימפסון, אשתו השלישית, בינואר 2014. אפטד היה גרוש מאשתו השנייה במשך עשר שנים, התסריטאית דנה סטיבנס, שאיתה נולד לו בן, ג'ון.
מנישואיו הראשונים לג'ו, אפטד נולדו לו שני בנים, פול וג'ים.
פול אפטד היה עורך סאונד שעבד על סרטים כמו וולברין; הוא נפטר מסרטן המעי הגס בשנת 2014.
בשנת 2007 אפטד הפך לאב בפעם הרביעית לילדה, לילי מליס, שגרה עם אמה טניה מליס.
הוא כיהן כנשיא אגודת הבמאים של אמריקה בין השנים 2003 עד 2009 וכיהן כמזכיר-הגזבר משנת 2011 ועד מותו.
אפטד נפטר בביתו בלוס אנג'לס ב־7 בינואר 2021, בגיל 79.
מייקל אוה'ר (נולד ב-28 במאי 1986) הוא שחקן פוטבול אמריקאי לשעבר, ששיחק בעמדת תאקל שמאלי ב-NFL במשך שמונה עונות, בעיקר במדי בולטימור רייבנס.
אוה'ר שיחק פוטבול באוניברסיטת מיסיסיפי, ונבחר על ידי הרייבנס בסיבוב הראשון של הדראפט ב-2009. בהמשך הקריירה שיחק גם בטנסי טייטאנס ובקרוליינה פנתרס.
חייו של אוה'ר עד שנתו האחרונה בתיכון, והשנה הראשונה בקולג' הם אחד הנושאים של ספרו של מייקל לואיס, The Blind Side: Evolution of a Game מ-2006, והפך גם לסרט בשם הזדמנות שנייה שהיה מועמד לפרס האוסקר לסרט הטוב ביותר לשנת 2009.
מייקל אוה'ר נולד בשם מייקל ג'רום ויליאמס ג'וניור בממפיס, טנסי לדניס אוה'ר, והוא אחד מ-12 ילדים.
אמו סבלה מאלכוהוליזם ומהתמכרות לסמים, ואביו, מייקל ג'רום ויליאמס היה בכלא מספר פעמים.
במהלך ילדותו קיבל מעט מאוד משמעת ותשומת לב.
הוא נשאר כיתה בכיתה א' וב' ועבר בין אחד עשר בתי ספר בתשע השנים הראשונות שלו כתלמיד.
בגיל שבע מייקל הועבר לאומנה, ונע בין מגורים אצל כמה משפחות אומנה לבין היותו חסר בית.
אביו של מייקל היה בעברו שותף לתא של אחיה של דניס אוה'ר ונרצח בכלא בשעה שאוה'ר למד בתיכון.
אוה'ר שיחק פוטבול בשנה הראשונה שלו בתיכון הציבורי בממפיס.
הוא הגיש בקשה להצטרף לבית הספר הנוצרי בריארקרסט לפי הצעתו של טוני הנדרסון, מכונאי רכב אצלו התגורר זמנית.
הנדרסון רשם תחילה את בנו לבית הספר כדי להגשים את משאלתה של סבתו של הילד, והעריך שאוה'ר עשוי להתקבל גם כן.
מאמן הפוטבול בבית הספר, יו פריז, הגיש את הבקשה של אוה'ר למנהל, שהסכים לקבל אותו בתנאי שישלים תחילה תוכנית לימודים ביתית.
אוה'ר לא הצליח להשלים את התוכנית, אולם משהבין המנהל שהדרישה למעשה הוציאה את מייקל ממערכת החינוך הציבורית, ויתר על הדרישה.
תוך שהוא התאמן אצל יו פריז וטים לונג, אוה'ר זכה בתואר שחקן הקו של השנה לשנת 2003. במשך 20 החודשים הראשונים שלו בבית הספר הנוצרי, התגורר מייקל אצל כמה משפחות אומנה.
ב-2004, לי-אן ושון טוהי, זוג עם שני ילדים שלמדו בבית הספר, קיבלו את מייקל לביתם ולבסוף אימצו אותו.
המשפחה החלה לטפל בצרכיו אחריו שלמדה על ילדותו הקשה.
בנוסף, הזוג שכר עבורו מורה פרטית שעבדה איתו במשך 20 שעות בשבוע.
אוה'ר שיחק גם בקבוצת הכדורסל של בית הספר.
הוא השיג בממוצע 22 נקודות ו-10 ריבאונדים במשחק, ובשנתו האחרונה הוביל את קבוצתו למאזן 27–6 ואליפות המחוז.
הציונים הנמוכים של אוה'ר היוו בתחילה מכשול בפני קבלתו לתוכנית NCAA.
בסופו של דבר, הצליח להעלות את ממוצע הציונים שלו (GPA) ל-2.52 בסוף שנתו האחרונה, באמצעות היעזרות בקורסים אינטרנטיים של 10 ימים מאוניברסיטת בריגהאם יאנג.
בסיום העונה הבוגרת שלו, השתתף אוה'ר ב-All-American Bowl לשנת 2005.
למרות שקיבל הצעות למלגות ממספר מכללות מטנסי, LSU, אלבמה, אובורן ודרום קרוליינה, אוה'ר החליט בסופו של דבר לבחור במאמן אד אורגון, מאוניברסיטת מיסיסיפי, האלמה מאטר של הזוג טוהי שאימץ אותו.
החלטתו לשחק באוניברסיטת מיסיסיפי גרמה לפתיחה בחקירה של NCAA.
הבעיה התעוררה בשל העובדה שממוצע הציונים שלו היו נמוך מכדי להתקבל למלגה באוניברסיטה בזמן קבלת ההצעה.
הקושי הזה תוקן עם סיום הלימודים וההיעזרות בקורס מקוון.
הסיבה השנייה לחקירה הייתה מערכת היחסים של בני הזוג טוהי עם בית הספר והעובדה שאולה מיס שכרה את יו פריז, המאמן של מייקל מבית הספר הנוצרי 20 ימים לאחר שאוה'ר חתם על מסמך הכוונות שלו.
פריז הכחיש את החשד שיוחס לו, וייחס את הקבלה שלו לעבודה ביחסים שלו עם בעל תפקיד במקום.
ה-NCAA לא סגרה את התיק בשל החשד לקנוניה, אלא קבעה שאולה מיס לא ביצעה עבירות בגיוס של אוה'ר.
פריז נמצא אשם בפנייה למועמדים אחרים עוד בטרם התקבל לעבודה.
אוה'ר פתח בעשרה משחקים כשומר בעונה הראשונה שלו באוניברסיטת מיסיסיפי, ועבר לעמדת תאקל שמאלי ב-2006. הוא נבחר לנבחרת העונה של ליגת ה-SEC בעונתו השלישית.
בנוסף, נמצא שציון ה-IQ שלו עלה בין 20–30 נקודות מאז שנמדד במערכות בית הספר הציבורי לעומת המכללה.
ב-14 בינואר 2008 הכריז אוה'ר שבכוונתו להיכנס לדראפט של 2008. עם זאת, יומיים לאחר מכן הודיע על פרישה מהדראפט כדי לחזור לשחק באוניברסיטת מיסיסיפי עונה רביעית ואחרונה.
אחרי העונה, זכה פה אחד בתואר אול-אמריקן.
סיים עם תואר במשפט פלילי באביב 2009.
ב-30 ביולי 2009 חתם אוה'ר על חוזה לחמש שנים עם בולטימור רייבנס, בסכום של 13.8 מיליון דולר.
הוא החל את עונת 2009 בעמדת התאקל הימני, ועבר לעמדת התאקל השמאלי בעקבות פציעה של אחד מחברי הקבוצה.
בשבוע השמיני, חזר לעמדת התאקל הימני.
אוה'ר פתח בכל משחק ב-2009, 11 כתאקל ימני וחמישה כתאקל שמאלי.
בפלייאוף שיחק כתאקל ימני בסיבוב הראשון שנערך ב-10 בינואר 2010 נגד ניו אינגלנד פטריוטס, ולא אפשר סאק אחד במהלך המשחק בו ניצחה בולטימור 33–14.
ב-14 במרץ 2014 אוה'ר חתם על חוזה לארבע שנים בעלות של 20 מיליון דולר למעבר לטנסי טייטאנס.
הוא פתח ב-11 משחקים והועבר לרזרבת פצועים ב-13 בדצמבר אחרי פציעה בכף הרגל.
טנסי טייטאנס שחררה את אוה'ר ב-5 בפברואר 2015.
ב-6 במרץ 2015 אוה'ר חתם על חוזה לשנתיים של 7 מיליון דולר עם קרוליינה פנתרס.
אוה'ר ציין כי קאם ניוטון, הקוורטרבק בקבוצה, הוא אחת הסיבות המרכזיות למעבר שלו.
עונה זו נחשבת למעולה עבור אוה'ר, בה הגן בהצלחה על ניוטון בשטח המת שלו.
אוה'ר שיחק ב-98.4% מממהלכי ההתקפה של הקבוצה, איפשר רק ארבע הפלות (סאק) של הקוורטרבק ונענש רק שלוש פעמים.
ב-17 ביוני 2016 חתם אוה'ר על הארכת חוזה לשלוש שנים עם הקבוצה בשווי של 21.6 מיליון דולר, מתוכם 9.5 מיליון דולר מובטחים.
ב-25 בנובמבר 2016 הועבר לרשימת הפצועים, אחרי שסבל מזעזוע מוח, זאת אחרי שלושה משחקים בלבד בעונת 2016.
ב-20 ביולי 2017 שוחרר אוה'ר על ידי הפנתרס.
אוה'ר הוא אחד מהנושאים לספרו של מייקל לואיס משנת 2006, The Blind Side: Evolution of a Game.
לפני פרסום הספר, הופיעו חלקים ממנו בניו יורק טיימס תחת הכותרת "הבלדה על ביג מייק".
חלקו בספר עובד לסרט בשם הזדמנות שנייה ובוים על ידי ג'ון לי הנקוק.
הסרט היה מועמד לפרס אוסקר בקטגוריית הסרט הטוב ביותר וכן סנדרה בולוק, שכיכבה בסרט זכתה באוסקר על משחקה כלי-אן טוהי.
מייקל סטבין אסטרדה מרטינס (בספרדית: Michael Steveen Estrada Martínez; נולד ב-7 באפריל 1996 בגואיאקיל שבאקוודור) הוא כדורגלן אקוודורי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת קרוס אסול מליגת העל המקסיקנית, בהשאלה מדפורטיבו טולוקה, ובנבחרת אקוודור.
אסטרדה גדל במחלקת הנוער של דפורטיבו מקארה.
הוא שיחק בקבוצות הבוגרות של דפורטיבו מקארה, אל נסיונל ואינדפנדיינטה דל ואיה במסגרת ליגת העל האקוודורית וליגת המשנה האקוודורית.
ב-12 בדצמבר 2019 חתם אסטרדה בדפורטיבו טולוקה מליגת העל המקסיקנית.
ב-8 בפברואר 2022 הושאל אסטרדה למשך עונה אחת לדי.
ב-27 בפברואר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 0–3 על שארלוט במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת .
בסך הכל ערך 16 הופעות ליגה במועדון, בהן הבקיע ארבעה שערים.
ב-16 באוגוסט 2022 הושאל אסטרדה למשך עונה אחת לקרוס אסול מליגת העל המקסיקנית.
ב-22 בפברואר 2017 ערך אסטרדה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אקוודור, בניצחון 1–3 על נבחרת הונדורס במשחק ידידות.
ב-10 בספטמבר 2019 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 0–3 על נבחרת בוליביה במשחק ידידות.
הוא היה חלק מסגל נבחרת אקוודור בטורניר קופה אמריקה 2021, וערך שלוש הופעות בטורניר.
מייקל אוֹלִיסֶה הוא כדורגלן צרפתי-אנגלי המשחק בעמדות הקיצוני והקשר ההתקפי בקבוצת באיירן מינכן מהבונדסליגה ובנבחרת צרפת.
אוליסה גדל במחלקות הנוער של ארסנל, צ'לסי, מנצ'סטר סיטי ורדינג.
בשנת 2019 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של רדינג במסגרת הפוטבול ליג צ'מפיונשיפ.
בסך הכל ערך 67 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שבעה שערים.
ב-8 ביולי 2021 חתם אוליסה על חוזה לחמש שנים בקריסטל פאלאס מהפרמייר ליג.
ב-11 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 0–3 על טוטנהאם הוטספר במסגרת המחזור הרביעי בליגה לעונת 2021/2022. ב-3 באוקטובר הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בתיקו 2-2 נגד לסטר סיטי במסגרת המחזור השביעי בליגה.
בעונתו הראשונה במועדון ערך 26 הופעות ליגה, בהן הבקיע שני שערים.
בעונת 2024/2025 זכה באליפות גרמניה עם באיירן מינכן עונה אותה סיים עם 12 שערי ליגה.
אוליסה נולד באנגליה לאב ממוצא ניגרי ולאם ממוצא צרפתי-אלג'יראי ומשום כך הוא זכאי לייצג את ארבע המדינות.
אוליסה נכלל בסגל הנבחרת האולימפית של צרפת לטורניר הכדורגל באולימפיאדת פריז (2024).
מייקל אייגן הוא פסיכולוג ופסיכואנליטיקאי יהודי-אמריקאי, מחברם של 26 ספרים בתחומים אלה.
מייקל אייגן נולד ב-1936 בעיר פסאיק שבניו ג'רזי, למשפחה יהודית, בן לז'נט, מורה, ולסול, עורך דין.
בשנת 1957 קיבל תואר ראשון מאוניברסיטת פנסילבניה, ובשנת 1974 קיבל תואר דוקטור מניו סקול.
"בהיותי אדם צעיר הפכתי לביטניק, וחייתי בקייפ קוד, במקסיקו, בנורת' ביץ'.
הספר בדרכים של ג'ק קרואק היה כוח מניע; כך היה גם הספק הרדיקלי של דקרט, שהחלתי על עצמי והחברה, בלי להבין ממש מה הוא התכוון לעשות.
הכול היה כפוף לחקירה וערטול רדיקליים, בה בעת שרכבתי על זרמים של כל מה שהופיע.
ייתכן שזה עבד בשביל אלן גינסברג, אבל זה לא עבד בשבילי."
בתחילת דרכו המקצועית טיפל בילדים, ובהמשך עבר לטפל במבוגרים.
במשך יותר מארבעים שנים הוא מקיים סמינר פרטי על עבודתם של ויניקוט, ביון ולאקאן ועבודתו שלו.
הוא פרופסור חבר קליני לפסיכולוגיה בתוכנית הפוסט-דוקטורט בפסיכותרפיה ופסיכואנליזה של אוניברסיטת ניו יורק.
בשנת 1980 נישא לבטי גיטלמן, תרפיסטית, ולהם שני בנים.
על נישואיו סיפר: "וילפרד ביון אמר לי להתחתן (במילים אלה!), והתייעצות עם אנדרה גרין שנה אחר כך פינתה את הדרך עוד יותר."
בעברית: תחושת מוות נפשי, הוצאת תולעת ספרים, 2004
בעברית: הזנה רעילה, הוצאת כרמל, 2019
בעברית: קשרים חבולים, הוצאת כרמל, 2014.
בעברית: העצמי הרגיש, הוצאת תולעת ספרים, 2014
מייקל צ'יבויקם אודבולוזור (בסינית מסורתית: 米高, באנגלית: Michael Chibuikem Udebuluzor; נולד ב-1 באפריל 2004 בהונג קונג) הוא כדורגלן הונג קונגי-ניגרי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת אינגולשטאדט 04 מהליגה הגרמנית השלישית ובנבחרת הונג קונג.
אודבולוזור הוא בנו של כדורגלן העבר הניגרי קורנליוס אודבולוזור .
הוא נולד בהונג קונג כאשר אביו שיחק בקבוצת הונג קונג ריינג'רס מליגת העל של הונג קונג.
אודבולוזור גדל במחלקות הנוער של קיצ'י, DBI באד אייבלינג ואינגולשטאדט 04. בשנת 2022 החל לשחק בקבוצת המילואים של אינגולשטאדט 04. ב-6 באוגוסט 2023 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בהפסד 0–1 לארצגבירגה אווה במסגרת המחזור הראשון בליגה הגרמנית השלישית לעונת .
ב-11 בספטמבר 2023 ערך אודבולוזור את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הונג קונג, בניצחון 0–10 על נבחרת ברוני במשחק ידידות.
הוא בישל שני שערים במשחק זה.
ב-12 באוקטובר הבקיע את שערי הבכורה שלו בנבחרת, צמד שערים בניצחון 0–4 על נבחרת בהוטן במסגרת מוקדמות מונדיאל 2026.
נכלל בסגל נבחרת הונג קונג לטורניר גביע אסיה 2023.
מייקל דייוויד בראון שמוכר בשם הבמה מייקל איליי הוא שחקן אמריקאי.
איליי ידוע בזכות השתתפותו בסרטים "", "מהיר ועצבני 2", "", "לחשוב כמו גבר", "הבחור המושלם" ו-"".
בנוסף, הוא הופיע בתפקידי אורח וכן גילם דמויות חוזרות בתוכניות טלוויזיה שונות.
איליי למד בתיכון "" ולאחר מכן סיים את לימודיו באוניברסיטת מרילנד עם תואר בספרות אנגלית.
אמו עבדה ב-IBM ואביו עבד בתעשיית המרכולים.
איליי החל את קריירת המשחק שלו בסוף שנות ה-90 והופיע בהפקות אוף ברודוואי.
בין התפקידים הראשונים שלו בקולנוע, ניתן למנות את הסרטים "" ו-"לנשק את ג'סיקה שטיין".
פריצת הדרך שלו הגיעה בשנת 2002 כאשר שיחק בסרט "המספרה" שם הוא גילם את דמותו של ניקי נאש, דמות אותה הוא גילם גם ב.
בשנת 2003, איליי גילם את דמותו של סלאפ ג'ק בסרט "מהיר ועצבני 2".
בשנת 2004, הוא הופיע בסרטים "" יחד עם הראפר והשחקן DMX.
בנוסף, איליי הופיע בקליפ לשיר "Get Your Number" של מריה קארי.
בשנת 2005, איליי השתתף בסרט הטלוויזיה שהופק על ידי אופרה וינפרי וקווינסי ג'ונס, בכיכובה של השחקנית האלי ברי.
באותה השנה, איליי השתתף בסרט העצמאי "Jellysmoke" בהפקת מארק בנינג.
איליי השתתף בשתי העונות של סדרת הטלוויזיה "".
ב-14 בדצמבר 2006, איליי היה מועמד לפרס גלובוס הזהב עבור תפקידו בסדרה "תא רדום" בקטגוריית "ההופעה הטובה ביותר במיני סדרה או בהפקה שנועדה לטלוויזיה".
בדצמבר 2008, איליי השתתף בסרט "שבע נשמות" לצד ויל סמית' וגילם את דמותו של בן תומאס.
כמו כן, איליי השתתף בקליפ לשיר "Halo" של הזמרת ביונסה, וכן גילם את סוכן ה-FBI מרשל ווגל בסדרת הטלוויזיה "פלאש פורוורד" של רשת ABC.
תמונתו של איליי הופיעה בספר המתנה "About Face" מאת הצלם ג'ון רוסו ובהפצת " Pixie Press Worldwide".
בשנת 2009, איליי הופיע בסרט התיעודי "" שעושה שימוש במוזיקה ובדרמטיות כדי להמחיז קטעים מתוך יומנים, מכתבים ונאומים של אנשים שונים ברחבי אמריקה.
הסרט מבוסס על הספר "" מאת ההיסטוריון הווארד זין.
בשנת 2010, איליי גילם את דמותו של עורך הדין דריק בונד בעונה השנייה של התכנית "האישה הטובה".
איליי גילם את דמותו של ג'ק אטיקה בסרט "טייקרס" ואת דמותו של טראוויס מרקס בסדרה "" העוסקת בשני שוטרים שנשלחים לייעוץ זוגי בגלל ריבים חוזרים ונשנים ביניהם.
איליי גילם את דמותו של דומיניק בסרט "לחשוב כמו גבר" משנת 2012 וכן בסרט ההמשך "לחשוב כמו גבר 2" משנת 2014. איליי גילם את דמותו של פאפא ג'ו בסרט "".
איליי השתתף ביחד עם השחקן קווין הארט בחידוש לסרט "בנוגע לאתמול בלילה" משנת 2014.
בשנת 2013, איליי חתם על השתתפות בסדרת הטלוויזיה "" וגילם את הדמות הראשית בתוכנית, דוריאן.
עלילת הסדרה מתרחשת בשנת 2048 ועוקבת אחר שני שוטרים המנסים לפענח פשעים בעזרת טכנולוגיות מתקדמות.
איליי תיאר את דמותו של האנדוראיד דוריאן כ-"גרסה מיושנת שנחשבת לפחות אמינה מפאת חוסר הרגשות שהוא מציג ומכיוון שתפקידו הוא להגן על שותפו ג'ון קנקס (קארל אורבן)".
הסדרה שודרה במשך עונה אחת במהלך 2013-2014.
בשנת 2015, איליי גילם את דמותו של הרוצח השכיר ת'יאו בעונה השלישית של הסדרה "המעקב".
איליי גילם את דמותו של אריק וורנר בעונה השנייה של הסדרה "סודות ושקרים" שהחלה את שידורה בסתיו 2016. משנת 2017 עד שנת 2019, איליי השתתף בעונות הרביעית, החמישית והאחרונה של הסדרה "" לצד גבריאל יוניון.
בשנת 2019, איליי השתתף בסדרת הטלוויזיה "" לצד קובי סמולדרס, ג'ייק ג'ונסון וקמרין מנהיים.
באוקטובר 2012, איליי התחתן עם היזמת האפגנית-אמריקאית קאטירה ראפיקאזה, שהייתה בת זוגו ארבע שנים קודם לכן, בטקס בלוס אנג'לס.
איליי הוא מעריץ של קבוצת הפוטבול האמריקאית "וושינגטון קומנדרס".
+שנהשם השיראמןתפקיד2005Get Your Numberמריה קארימושא אהבתה של מריה קארי2009Haloביונסהמושא אהבתה של ביונסה2012ג'ון לג'נדמושא אהבתה של אישה
+שנהסדרה / סרטפרסקטגוריהתוצאה2007פרס גלובוס הזהבההופעה הטובה ביותר במיני סדרה או בהפקה שנועדה לטלוויזיהמועמד2005עיניהם צופות באלוהיםפרסי Black Reelשחקן יוצא דופן בסרט טלוויזיה או בסדרה מוגבלתזכה2010אגודת מבקרי הקולנוע האפריקאים-אמריקאיםשחקן המשנה הטוב ביותרזכה2011פרס NAACP Imageשחקן משנה יוצא דופן בסרטמועמד2012לחשוב כמו גברפרסי בחירת הנוערהרומן הטוב ביותרמועמד
מייקל אמיר מורייו (בספרדית: Michael Amir Murillo; נולד ב-11 בפברואר 1996) הוא כדורגלן פנמי המשחק בעמדת המגן הימני באולימפיק מרסיי.
מורייו התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של סן פרנסיסקו פנמה וערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת כשהיה בן 18. ב-25 באוקטובר 2015 מורייו הבקיע את שני השערים הראשונים שלו עבור המועדון בניצחון 2–1 על אליאנסה פנמה.
ב-18 בפברואר 2017 מורייו הושאל לניו יורק רד בולס עד לסיום העונה.
ב-29 ביולי 2017 הבקיע את שערו הראשון בקבוצה בניצחון 0-4 נגד מונטריאול אימפקט.
ב-11 בנובמבר 2017 חתם על חוזה בקבוצה.
ב-1 באוגוסט 2018 נכלל בנבחרת האולסטאר של ה-MLS לקראת משחק נגד יובנטוס והפך לפנמי הראשון שנכלל בנבחרת.
ב-6 בדצמבר 2019 חתם באנדרלכט מליגת העל הבלגית.
ב-23 בפברואר 2020 מורייו הבקיע את השער הראשון שלו בקבוצה בניצחון 1-3 נגד אויפן.
ב-30 באוגוסט 2023 מורייו חתם בלאולימפיק מרסיי מליגת העל הצרפתית.
בשנת מורייו זומן לסגל נבחרת פנמה.
ב-15 במרץ 2016 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בהפסד 1-0 ל.
בהופעה הבאה שלו בנבחרת הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0-2 נגד .
מורייו השתתף עם הנבחרת 3 פעמים בגביע הזהב של CONCACAF, קופה אמריקה 2024 ומונדיאל 2018.
מייקל איסקנדר הוא שחקן ומוזיקאי אמריקאי יליד מצרים, הידוע בעיקר בשל גילום דמותו של דוד המלך בסדרה "בית דוד" של אמזון פריים (2025) והופעת הבכורה שלו בברודוויי במחזמר זוכה פרסי טוני, "קימברלי אקימבו".
איסקנדר נולד במצרים וגדל במשק בית דתי.
הוא הוטבל לנצרות בכנסייה הקופטית האורתודוקסית ובילה חלק ניכר מילדותו בחיי הכנסייה.
בגיל תשע היגר לארצות הברית, שם החל ללמוד אנגלית והסתגל לסביבתו החדשה באמצעות מוזיקה והופעה.
התעניינותו באמנויות הבמה התעוררה במהלך שנתו השנייה בתיכון, כאשר חבר עודד אותו להיבחן למקהלה.
חוויה זו הובילה אותו לגלות תשוקה למשחק ולשירה, ובסופו של דבר השתתף במחזמר בבית הספר.
איסקנדר זכה להכרה מוקדמת בשנת 2019 על הופעתו כאוסנאווי בהפקה של בית ספר תיכון של "In the Heights", שזיכתה אותו בפרס Spirit of MACY לשחקן הטוב ביותר, ובפרס הוקרה מיוחד בטקס פרסי ג'ימי באותה שנה.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בברודוויי בשנת 2022, כשגילם את אהרון פאקט במחזמר "קימברלי אקימבו", הפקה שזכתה בפרס טוני למחזמר הטוב ביותר בשנת 2023.
בשנת 2025, איסקנדר עבר למשחק קולנוע עם תפקידו הראשון בגילום דמותו של דוד המלך בסדרת פריים וידאו "בית דוד", העוקבת אחר עלייתו של הדמות המקראית מרועה צאן למלך.
הוא כיכב לצד עלי סולימאן ואיילת זורר.
גילומו זכה לתשומת לב בזכות עומקו הרגשי והכנות שלו, כאשר מספר פרשנים ציינו קשר אישי לקשת הרוחנית של הדמות.
בנוסף למשחק, איסקנדר הוא גם זמר-יוצר.
הוא הוציא את הסינגל "I Know" בשנת 2021 ותרם להקלטת צוות השחקנים המקורי של קימברלי אקימבו בברודוויי.
איסקנדר גדל כנוצרי קופטי אורתודוקסי וציין כי גילום דמותו של דוד ב"בית דוד" תרם להבנה עמוקה יותר של סיפורים מקראיים וחיזק את אמונתו האישית.
הוא ציין כי התפקיד עזר לו לראות דמויות כתובות כרב-גוניות וניתנות להזדהות, ומציע פרספקטיבה רוחנית מעמיקה יותר.
הוא התנצר לקתוליות והכריז על התנצרותו בפוסט באינסטגרם ב-22 באוגוסט 2025.
+ שנה סדרה תפקיד הערות 2025–הווה בית דוד דוד תפקיד ראשי (2 עונות); 16 פרקים
שנה מחזה תפקיד מקום הערות 2021 קימברלי אקימבו אהרון פאקט חברת התיאטרון האטלנטי אוף-ברודוויי 2022–24 תיאטרון בות' ברודוויי
שנה פרס קטגוריה 2019 רוח פרסי MACY השחקן הטוב ביותר פרסי ג'ימי פרס הוקרה מיוחד
מייקל בנסון (נולד ב-16 בנובמבר 1961) הוא בסיסט ישראלי וחבר בלהקת הפופ רוק משינה.
בנסון נולד בבריטניה ועלה לישראל עם הוריו בגיל שנה.
בצעירותו רצה ללמוד תיפוף, אולם בסופו של דבר הפך לנגן בס.
בנעוריו היה חבר במספר להקות, והוא גם זכה בתחרות הריקודים של "עיר הנוער" לשנת 1980. בצבא היה בנסון נגן של מקהלת צה"ל, ולאחר שחרורו מהצבא ליווה זמרים כמו דני ליטני, אושיק לוי, אהוד בנאי, מאיר בנאי, רמי קלינשטיין ואחרים.
ניגן בתקליטם של ריטה ודני בסן.
לאלבום הבכורה של דני בסן הלחין את השיר "השד יוצא מהבקבוק" למילים של יעקב רוטבליט.
ב-1983 הצטרף בנסון לגרעין שהקים את להקת "משינה", שהתפרקה באופן זמני בשנת 1984. לאחר מכן חבר לגיטריסט להקת "משינה" שלומי ברכה, ויחד הם פעלו כצמד תחת השם "החזית העממית".
ב-1985 חידשו חברי "משינה" את פעילות הלהקה, ובסוף אותה שנה יצא אלבומם הראשון.
בלהקה היה בנסון נגן הבס, והתפרסם גם כזמר בשיר "הכל עוד אפשרי" ששר.
לאחר פירוק הלהקה המשיך בנסון לנגן יחד עם אבנר חודורוב וליווה בהופעות "הילד שבך" את יהודה פוליקר, במשך שש שנים.
ההופעות תועדו בסרט ובאלבום שיצא ב-1997 בשם "הופעה חיה בקיסריה".
ב-1998 הפיק בנסון מוזיקלית את אלבום הבכורה של להקת כמעט אפריקה.
הוא גם ניגן בס, שר קולות וייעץ אמנותית באלבום של שלומי ברכה ורמי פורטיס, "רץ על הקצה", והופיע לצדם בהופעות.
הוא ניגן בביצוע המחודש של ברכה ופורטיס לשירו של ניסים סרוסי "אשליות" ובביצוע המחודש של עפרה חזה ל"לתת" של בועז שרעבי באלבום "עבודה עברית".
בשנת 2003 ניגן באלבום של שלומי ברכה "צ'אפלין צ'ארלי".
ניגן בטלוויזיה, בלהקת הבית של התוכניות "אברהם ויעקב" של אברי גלעד וקובי מידן ובתוכנית האירוח של יאיר לפיד.
היה חבר בהרכב המוזיקה האלקטרונית "אטמוספייר", שהוציא בשנת 2001 אלבום בשם "Discover Your Soul", וחבר בהרכב מוזיקת עולם בשם "GangaDance", שהוציא אלבום בשנת 2004.
בשנת 2009, במקביל לפעילותה של משינה, חבר בנסון לאבנר חודורוב ול-DJ אסף אלמוג, וביחד הם הקימו את להקת המוזיקה האלקטרונית "לימוזינה", שבה משמש בנסון כסולן.
השלושה הוציאו באותה שנה אלבום בכורה בשם "לימוזינה אקספרס", שבו שירים מקוריים בעברית ובאנגלית ועיבודים אלקטרוניים חדשים לשירים של משינה ולשיר "רקדי" של ישי לוי.
מייקל רובנס "מייק" בלומברג הוא פוליטיקאי, מיליארדר ונדבן יהודי-אמריקאי, שכיהן במשך כ-12 שנה (2002–2013) כראש עיריית ניו יורק.
באוגוסט 2025 העריך מגזין "פורבס" את הונו בכ-109.4 מיליארד דולר.
החל מפברואר 2014 מכהן כשליח האו"ם לשינוי אקלים.
בלומברג נולד בברייטון, בוסטון, מסצ'וסטס שבארצות הברית, לוויליאם הנרי בלומברג, בן למהגרים יהודים מפולין, שעבד כרואה חשבון במחלבה, ולשרלוט (לבית רובינס) בת למהגרים יהודים מליטא.
בתחילה גרו הוריו בשכונת אלסטון, כאשר היה בן שנתיים עברו הוריו להתגורר בשכונה הסמוכה ברוקליין לשנתיים נוספות, ומשם עברו למדפורד עד שסיים את לימודיו במכללה.
בילדותו השתתף בלומברג בפעילות תנועת הצופים ובגיל 12 זכה לדרגה הגבוהה ביותר בתנועה.
לאחר סיום בית ספר יסודי המשיך לתיכון מדפורד.
הוא היה שותף בכיר בחברת הברוקרים "האחים סלומון" ועשה את הונו במכירת מסופי מידע פיננסי לחברות הסוחרות בוול סטריט.
פעילות זו התבצעה במסגרת חברת בלומברג שהקים ונקראת על שמו.
כיום זוהי חברת החדשות והמידע הפיננסי השנייה בגודלה בעולם.
בלומברג מחזיק בבעלות כ-88% מהחברה.
בלומברג בוגר תואר ראשון בהנדסת חשמל מאוניברסיטת ג'ונס הופקינס בשנת 1964 ומוסמך במנהל עסקים מאוניברסיטת הרווארד ב-1966. עד ליולי 2024 תרם כ-4.55 מיליארד דולר לאוניברסיטת ג'ונס הופקינס וגם היה יו"ר חבר המנהלים של האוניברסיטה.
בשנת 1997 פרסם מייקל בלומברג אוטוביוגרפיה תחת הכותרת "Bloomberg by Bloomberg".
בלומברג היה חבר המפלגה הדמוקרטית ברוב שנותיו.
בשנת 2001 התמודד מטעם המפלגה הרפובליקנית והחליף את רודי ג'וליאני בראשות עיריית ניו יורק.
הוא נבחר לתקופת כהונה שנייה בשנת 2005. ביוני 2007 פרש מהמפלגה הרפובליקנית והפך לעצמאי פוליטית.
בנובמבר 2009 נבחר לתקופת כהונה שלישית בראשות העיר.
במהלך מבצע עופרת יצוקה, בינואר 2009, הגיע לביקור הזדהות ותמיכה בעם ישראל ויישובי עוטף עזה, והביע תמיכה מלאה בזכותה של ישראל להגן על עצמה.
ב-2007 נבחר לאקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים.
ב-2009 זכה בפרס לסקר לרפואה, בתחום השירות הציבורי, על התחשבות במדע בתהליכי קבלת ההחלטות, הצבת סטנדרטים בטיפול בבריאות הציבור ופועלו להפחתת השימוש בטבק בניו יורק.
בלומברג תרם מכיסו הפרטי מיליוני דולרים למטרות יהודיות בארצות הברית וגם בישראל, בה הוא מבקר תכופות.
הוא העניק 50 מיליון דולר לטובת בניית תחנת מגן דוד אדום בירושלים, שנחנכה ב-23 באוקטובר 2011 באירוע בהשתתפותו.
בנובמבר 2013 פורסם כי בלומברג הוא הזוכה הראשון בפרס בראשית בסך מיליון דולר.
בלומברג הודיע כי סכום הזכייה ייתרם על ידו למטרות שונות.
בסוף שנת 2013, כאשר סיים את כהונתו כראש עיריית ניו יורק, פורסמה הערכה שבמהלך כהונתו הוציא כ-650 מיליון דולר על מימון פעילותו בה.
הוא ויתר על שכרו במהלך כהונתו, והסתפק בשכר של דולר אחד בשנה.
ב-2019 הודיע על חזרתו למפלגה הדמוקרטית ובנובמבר 2019 הגיש את מועמדותו באלבמה לקראת הבחירות המקדימות במפלגה הדמוקרטית.
ב-4 בדצמבר 2019 הודיע כי יתמודד במערכת הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2020, מול דונלד טראמפ.
במהלך פברואר 2020 פרש מהמירוץ, לאחר הפסדים שנחל למועמד המוביל ג'ו ביידן.
בנובמבר 2024 הכריז כי יתרום 100 מיליון שקלים לרשויות בצפון לשיקום פגעי מלחמת חרבות ברזל באמצעות קרן בלומברג ומרכז בלומברג סגול למנהיגות עירונית באוניברסיטת תל אביב.
בתו, ג'ורג'ינה בלומברג, היא רוכבת סוסים מקצועית.
למד עברית בילדותו, אך אינו שולט בשפה.
מייקל בנג'מין ביי הוא מפיק ובמאי קולנוע ובעברו במאי וידאו קליפים אמריקאי-יהודי.
נודע בעיקר בז'אנר סרטי הפעולה.
בין סרטיו המוכרים: "בחורים רעים", "הפריצה לאלקטרז", "ארמגדון", "פרל הארבור", "בחורים רעים 2", סדרת סרטי הרובוטריקים, "איילנד" ו"רווח וכאב".
מייקל ביי נולד בלוס אנג'לס, קליפורניה וגדל שם אצל הוריו המאמצים שגידלו אותו כיהודי.
את כספי בר המצווה שלו תרם לבית מחסה לחיות.
לאחר שסיים את לימודיו באוניברסיטת ואסיליאן, החל לביים קליפים ופרסומות טלוויזיה לחברות גדולות כמו נייקי, ריבוק וקוקה-קולה.
ההצלחה הגדולה שלו בתחום הפרסומות הייתה בעקבות הפקת תשדירי פרסומת למועצת החלב בארצות הברית, פרסומות שזכתה בפרס הקליו ופסטיבל הפרסומות בקאן.
הסרט הראשון של ביי, "בחורים רעים", הופק בשנת 1995. הסרט הפך להצלחה גדולה באותו זמן והעלה את ביי לתודעה האמריקאית בתחום של הפקות סרטי אקשן.
ביי הוא אחד הבמאים המצליחים בהיסטוריה מבחינה כלכלית, כאשר כלל ההכנסות מסרטיו מסתכמות בכ-6.5 מיליארד דולר, עם זאת, נקטלים רובם המוחלט של סרטיו על ידי מבקרי הקולנוע, ביי היה מועמד ל-13 פרסי פטל הזהב וזכה בשלושה מתוכם (בקטגוריית הבמאי הגרוע ביותר פעמיים ובקטגוריית הסרט הגרוע ביותר פעם אחת).
בנוסף לכך, ייסד ביי את פלטינום דיונס, ביחד עם בראדלי פולר ואנדרו פורם.
בשנת 2014 הופיע ביי בהופעת אורח בסדרה "משפחת סימפסון".
ב-2019 ביים את סרט הפעולה "מחתרת השישה" בנטפליקס.
מייקל ויליאם באלף היה מלחין וזמר אירי, הזכור בימינו בעיקר בזכות יצירת האופרה "הנערה הבוהמית".
באלף נולד בדבלין, שם התגלו סגולותיו המוזיקליות כבר בגיל צעיר.
ההכשרה היחידה שקיבל הייתה מאביו, שהיה מורה למחול.
משפחתו עברה לווקספורד כשהיה ילד.
בשנים 1814–1815 ניגן באלף בכינור בשיעורי המחול של אביו ובגיל שבע חיבר פולאקה (ריקוד איטי ממקור פולני).
בשנת 1817 הופיע ככנר בפומבי ובאותה שנה חיבר באלאדה.
לאחר מות אביו, בשנת 1823, עבר הנער ללונדון, התארס לכנרת בתזמורת של תיאטרון דרורי ליין ולמד אצל ק.
בהמשך היה באלף למנצח תזמורת דרורי ליין.
באלף ניחן גם בקול בריטון, קטן יחסית אך נעים, ובחר להיות לזמר אופרה.
הופעתו הראשונה, הכושלת, הייתה באופרה "הקלע החופשי" של ובר, בנורוויץ'.
בשנת 1825 לקח אותו הרוזן מאזארה לרומא, ובדרך הציג אותו לפני כרוביני.
באיטליה כתב את היצירה הדרמטית הראשונה שלו, בלט בשם "La Perouse".
בסוף 1827 הופיע בתפקיד פיגארו ב"ספר מסביליה" של רוסיני, באופרה האיטלקית בפריז.
כעבור זמן קצר חזר באלף לאיטליה ונשאר שם למשך תשע שנים, במהלכן שר בתיאטראות שונים וחיבר מספר אופרות.
בתקופה זו נשא לאישה את לואיזה רוזר, זמרת הונגריה שפגש בברגאמו.
תרעומת ציבורית על ניסיונו "לשפר" את האופרה של מאיירבר, "Il Crociato", על ידי הוספת מוזיקה משלו, אילצה את באלף לוותר על תעסוקה בתיאטרון לה פניצ'ה בוונציה.
באלף פגש את מריה מאליברן כששר באופרה של פריז בתקופה זו.
באלף הפיק את האופרה המלאה הראשונה שלו, "I Rivali di se stessi", בפלרמו בעונת הקרנבל של 1829-30; את האופרה "Un Avvertimento ai gelosi" בפאביה; ואת "Enrico Quarto" במילאנו, שם הוזמן לשיר עם מאליברן בלה סקאלה.
הוא חזר לאנגליה באביב 1833 וב-29 באוקטובר 1835 הופקה האופרה שלו, "המצור על רושל", והתקבלה בתשואות בדרורי ליין.
מעודד מהצלחתו, הפיק את "העלמה מארטואה" בשנת 1836 - אופרה שהצלחתה הייתה מובטחת הודות לשירתה המפליאה ביופייה של מאליברן.
באלף היה מלחין פורה, כפי שאפשר לראות מן הרשימה הבאה, הכוללת רק את האופרות האנגליות שלו:
פלסטף (1838, להבלאש בתפקיד הראשי)
באלף כתב גם כמה אופרות בשביל האופרה קומיק וגרנד אופרה בפריז, כמו "Le Puits d'amour" (1843) ו-"Les Quatre Fils Aymon" (1844).
האופרה "כוכב סביליה" נכתבה על ידו בשנת 1845 עבור האקדמיה המלכותית.
על אף המספר הרב של יצירות שחיבר, היצירה הגדולה היחידה של באלף שעודנה זכורה כיום היא "הנערה הבוהמית".
עם זאת, הוא מן הסתם השני במעלה לפרסום בין מלחיני המאה ה-19 של אופרות בשפה האנגלית (אחרי ארתור סאליבן).
הוא היה מפורסם יותר בשעתו הן בשירתו והן בשירים כמו "כשלבבות אחרים", "חלמתי שהתגוררתי בהיכלי שיש" ו"אל הגן בואי, מוד".
באלף פרש מעבודתו בשנת 1864 ועבר לגור בחוותו שבהרטפורדשייר.
הוא מת בשנת 1870. בשנת 1882 הוסר הלוט מעל תמונת דיוקן שלו בכנסיית וסטמינסטר.
מייקל מוריס באלינט היה פסיכואנליטיקאי יהודי מומר הונגרי ולאחר מכן בריטי (בגיל 43 היגר מהונגריה), נציג "האסכולה הבריטית העצמאית", ממפתחי תאוריית יחסי האובייקט, וממייסדי הרפואה הפסיכוסומטית והפסיכולוגיה הרפואית.
הגה את רעיון הטיפול ביחסי רופא-מטופל במסגרת קבוצות המוכרות כקבוצות באלינט, המיועדות לרופאים ולמרפאים אחרים.
טבע את המונח ההתפתחותי "שבר בסיסי", ופיתח דרכי טיפול פסיכולוגי חדשות כשהגה שיטת טיפול פסיכואנליטי לטווח קצר וממוקד.
רעייתו הראשונה הייתה הפסיכואנליטיקאית ההונגרייה-יהודייה אליס באלינט.
נולד בבודפשט בשם מיהאי מור ברגמן (Bergsmann Mór Mihály), בן בכור בין שני בניה של משפחה יהודית.
אביו היה רופא כללי באחד מפרברי בודפשט.
כילד התעניין באלינט בעבודת אביו, במיוחד ביחסים בין רופא ובין מטופליו.
בגיל 18 התחיל לימודי רפואה באוניברסיטת זמלווייס בבודפשט.
בשל פרוץ מלחמת העולם הראשונה נאלץ להפסיק את לימודיו ושירת בחזית, תחילה ברוסיה ובהמשך בדולומיטים.
נפצע בחזית האיטלקית באגודל השמאלי, וחזר בשנת 1916 לבודפשט.
סיים בתוך זמן קצר את לימודי הרפואה, כבר בשנת 1918. בערך באותה תקופה שינה את שמו לשם ההונגרי מיהאי באלינט, בניגוד לרצון אביו, ובד בבד המיר את דתו מיהדות לנצרות הליברלית היוניטריאנית.
באלינט התיידד עם אליס סייקיי-קובאץ', אז סטודנטית לאנתרופולוגיה, בת לאם פסיכואנליטיקאית בשם וילמה קובאץ', שלמדה אצל שנדור פרנצי.
בהמלצת חברתו קרא באלינט את הספרים "שלוש המסות על תאוריית המין" (1905) ואת "טוטם וטאבו" (1913-1915) של זיגמונד פרויד, אבי הפסיכואנליזה.
בנוסף השתתפו שניהם בהרצאות של שנדור פרנצי, שקיבל בשנת 1919, במהלך השלטון הקומוניסטי של בלה קון, את הפרופסורה הראשונה בעולם לפסיכואנליזה.
באלינט נישא לאליס סייקיי-קובאץ' בשנת 1924. הם עברו לברלין, שם עבד באלינט במעבדה הביוכימית של אוטו היינריך ורבורג, שקיבל פרס נובל ב-1931. כמו כן עבד בבית החולים "שאריטה" ("Charité").
באלינט כתב עבודת הדוקטור שלו בביוכימיה, ובו זמנית התמחה בחצי משרה במכון הפסיכואנליטי בברלין, בהדרכת האנס זאכס ובפיקוחו של מקס אייטינגון.
גם אשתו אליס באלינט התמחתה בפסיכואנליזה.
בשנת 1924, מאוכזבים מהאנליזה אצל זאכס, שבו בני הזוג לבודפשט על מנת להמשיך להשתלם בפסיכואנליזה אצל פרנצי.
החל משנת 1926 היה באלינט למדריך מוסמך במכון הפסיכואנליטי בבודפשט.
בשנת 1929 פרסם עבודה על הפסיכואנליזה והרפואה הקלינית, שהפכה אותו לאחד מחלוצי הרפואה הפסיכוסומטית.
בשנת 1931 הפך לסגנו של פרנצי בניהול המכון הפסיכואנליטי בבודפשט, ואחרי מות מורו וידידו, מילא את מקומו בין השנים 1936 - 1939 כמנהל המכון.
מאחר שבשנות הריאקציה הימנית והאנטישמית בהונגריה בשנות ה-30, הוראת הפסיכואנליזה נעשתה מוקצית מחמת מיאוס בעיני השלטונות, אחרי שינוי בהרכב הממשלה בשנת 1932 התחילו התנכלויות לקבוצות הטיפוליות של הרופאים שבאלינט יזם והנחה.
באלינט נדרש להסכים לנוכחות המשטרה בפגישות אלה, שבהן נדונו בעיות בטיפול בחולים ובקשר איתם.
דרישה זו הפכה את פעילות אותן הקבוצות לבלתי אפשרית והופסקה.
בשנת 1939, בעקבות החמרת הגזירות נגד היהודים, היגרו באלינט, אשתו ובנם ג'ון למנצ'סטר בבריטניה.
מאוחר יותר באותה השנה נפטרה אשתו באופן פתאומי מקרע של מפרצת באב העורקים.
במהלך שנותיו במנצ'סטר באלינט עבד במסגרות ציבוריות ובפרקטיקה פרטית.
בין השנים 1942-1945 ניהל מרכזים לייעוץ לילדים (Child Guidance Centers) בצפון-מזרח לנקסטר ובפרסטון.
כן שימש פסיכיאטר-יועץ בבית החולים של צפון מנצ'סטר.
בשנת 1944 התחתן שנית, עם עדנה אוקשוט, אך הפעם נישואיו לא היו מוצלחים והתפרקו במהרה.
הוא התגרש רשמית בשנת 1952. בנוסף למשבר בחיי הנישואין, בשנת 1945 נאלץ להתמודד עם טרגדיה משפחתית, כשנודע לו כי שני הוריו שעמדו להיעצר על ידי הנאצים, שמו קץ לחייהם.
באותה שנה, 1945, עבר ללונדון ועבד בקליניקה לטיפול בילדים בצ'ייזלהרסט, קנט.
בשנת 1947 קיבל אזרחות בריטית.
ב-1946 הצטרף לצוות קליניקת טביסטוק (Tavistock Clinic) המפורסמת, שם מונה בין 1950-1961 לפסיכיאטר-יועץ.
שם גם הכיר בשנת 1949 את העובדת הסוציאלית והפסיכואנליטיקאית אניד פלורה אלבו-אייכולץ, שהפכה לבת זוגו ולשותפתו הקרובה במחקריו בתחום הזוגיות והטיפול המשפחתי.
בשנת 1950 חידש יחד עם אשתו את יוזמת הקבוצות הכוללות רופאים ועובדים סוציאליים הדנים ביחד בהנחית פסיכולוג במקרים של מטופלים, בתהליכים הרגשיים שעוברים עליהם וברגשות המתעוררים תוך כדי הטיפול בהם.
סמינרים אלה, שכונו על ידי המודרכים הצרפתים בשם קבוצות באלינט, התפרסמו ונפוצו בכל עולם הרפואה, ובהמשך המודל שלהן הועתק גם לתחומים מקצועיים אחרים.
באלינט פיתח על סמך ניסיונו הקליני חידושים תאורטיים לגבי השפעת השלבים המוקדמים ביותר ביחסים אם-תינוק על ההתפתחות הנפשית, והגה טכניקות טיפוליות חדשות, בהן טכניקת הטיפול הממוקד.
באלינט שימש כמזכיר מדעי של החברה הפסיכאנליטית הבריטית בשנים 1951-1953, ובשנת 1968 נבחר לתפקיד יושב ראש החברה, כמייצג את זרם הביניים, העצמאי, לעומת האסכולות שהתרכזו סביב השקפותיהן של אנה פרויד מצד אחד ומלאני קליין מצד שני.
הוא כיהן בתפקיד זה כשנתיים, עד מותו ב-1970.
בשנת 1957 היה פרופסור אורח באוניברסיטת סינסינטי בארצות הברית.
בשנת 1961 בגיל 65 פרש מעבודתו כרופא אך המשיך בפעילותו בקבוצות הדיון של הרופאים, וכן המשיך במסעותיו בעולם על מנת להפיץ את עקרונותיו ושיטתו.
בשנת 1969, רופאים מגרעין הקבוצות הראשונות שהנחה באלינט בבריטניה הקימו את "חברת באלינט" (Balint Society) המיועדת לדיונים בתורתו ולקידומה.
בשנת 1972 קמה "פדרציית באלינט הבינלאומית".
ב-31 בדצמבר 1970 נפטר באלינט בבריסטול.
אשתו המשיכה את דרכו עד מותה בשנת 1994.
על שמו של באלינט נקרא המכון לפסיכאנליזה, לפסיכותרפיה ולטיפול נפשי אנליטי בילדים ונוער בעיר המבורג בגרמניה.
באלינט נמנה עם הקבוצה ה"עצמאית" British Middle Group מתוך החברה הפסיכואנליטית הבריטית
שנציגיה החשובים האחרים היו דונלד ויניקוט, ג'ון בולבי והארי גנטריפ.
תרומה לתאוריה של יחסי אובייקט
כבר משנת 1935 התרשם באלינט מהפיצול שהיה קיים בין השיטה הטיפולית בפסיכואנליזה המבוססת על תקשורת, על היחס בין שני אנשים ובין ההמשגה, המתייחסת יותר לפסיכולוגיה של
לדעתו כל המושגים והמונחים הפסיכואנליטיים עד אז, מלבד ה"אובייקט" ו"יחסי האובייקט" התייחסו רק לפרט, ליחיד.
כממשיך דרכו של פרנצי בנסיונותיו לשינויים בטכניקת הטיפול הגיע באלינט למסקנה שמטופלים, במיוחד בעלי ההפרעות קשות יותר, מחפשים בתוך הסיטואציה האנליטית לא את סיפוק המשאלות האינפנטיליות המיניות והתוקפניות אלא אהבה בלתי מותנית, "אובייקט אהבה ראשוני" שנחסך מהם בילדות.
באלינט חשב כי החיפוש אחרי אובייקט האהבה הראשוני מהווה תשתית למעשה לכל התופעות הפסיכולוגיות.
התינוק שואף לקבלת אהבה טוטלית ובלתי מותנית מאמו.
אם היא אינה מצליחה לספק שאיפה זו על ידי הענקה הולמת הילד נסחף כל חייו בחיפוש אחרי האהבה שנחסרה לו בילדות.
לפי באלינט (בדומה לפרברן) יחסי האובייקט אינם נגזרות של הדחפים כי אם הם נוכחים בחיי התינוק מלכתחילה.
"אהבת האובייקט הראשונית (primary object love) אינה קשורה לאף אחד מהאזורים הארוגנים: איננה אהבה אורלית, אנאלית, גניטלית וכו' אלא היא דבר בפני עצמו".
הליבידו לפי השקפתו של באלינט הוא בעת ובעונה אחת חיפוש הנאה וחיפוש אובייקט.
בעיני באלינט היחסים הראשוניים של התינוק עם אמו הם מצב פאסיבי שממנו מתפתחות צורות אקטיביות יותר של חיפוש אובייקט וחיפוש הנאה.
הרגשת ה"חסך" של מטופלים רבים - כי חסר להם משהו - נקראה על ידי באלינט "שבר בסיסי".
כמו ויניקוט ופיירברן, באלינט נתן מקום ראשון לכשלים הסביבתיים - הכשלים של האם -
לעומת הדחפים של התינוק - בהיווצרות חסכים במבנה הנפשי הפנימי, פרגמנטציה ופיצול בגרעין של העצמי.
באלינט, להבדיל מהתאוריה האדיפלית הקלאסית ולהבדיל ממלאני קליין מדגיש את מרכזיותו של השבר הבסיסי ושל החסכים בכלל לעומת הקונפליקט התוך-נפשי.
על ידי דיונו מחדש במושג הנרקיסיזם באלינט פתח דרכים חדשות שבישרו את התאוריות של היינץ קוהוט מחד ואלו של ז'אק לאקאן על שלב הראי (stade du miroir), מאידך.
גורמים טיפוליים - רמות בתפקוד הנפשי בפסיכואנליזה
באלינט טיפל בחולים עם הפרעות אישיות קשות.
בדומה לוויניקוט, באלינט סבר שהיבטים אחדים של הטיפול הפסיכואנליטי מתרחשים ברמות טרום-אדיפליות רמות בהן הפירושים (interpretation) המילוליים ההסברתיים של האנליטיקאי אינם מתאימים.
אף שחומר מסוים (ממה שמביא לטיפול המטופל) הקשור לשלבים הגניטליים של ההתפתחות יכול להתפרש במושגים של קונפליקט תוך נפשי, לפי באלינט באנליזה המטופל חווה מחדש תופעות טרום- מילוליות מסוימות ואז גורם הקשר מטפל-מטופל הוא המכריע כשנוגעים לתחום זה של חוויות מוקדמות.
כלומר, באלינט הבחין כמה רמות של תפקוד נפשי באנליזה:
הרמה הגניטלית - המתמקדת ביחסים משולשים (טריאדיים, אדיפליים) ובקונפליקטים תוך - נפשיים
בהם נמצא ה"חומר" הרגיל של האנליזה והוא נדון בשפה בוגרת.
רמת החוויה הטרום-מילולית - רמת השבר הבסיסי - בה היחסים השולטים הם יחסים דיאדיים (אובייקט וסובייקט), רמה בה הפירושים בשפה בוגרת אינם עובדים.
רמת החוויה האידיוסינקרטית, עמוקה עוד יותר, לא ניתנת לתקשורת וחסרת אובייקט - זהו תחום היצירתיות - והוא מעבר להישג-ידם של כלי הפסיכואנליזה.
מטרת רגרסיה אדיפלית היא סיפוק המשאלות האינסטינקטואליות הילדותיות.
מטרת רגרסיה ברמת השבר הבסיסי היא חיפוש הכרה בסיסית מהמטפל, חיפוש תמיכה והסכמה לביטוי הגרעין הפנימי של היצירתיות שעומד בלב ליבו של נפש המטופל והוא אחראי לנטייתו להיות חולה או בריא נפשית.
באלינט מתאר ברמה זו שני סוגים של רגרסיה היכולים להתרחש בעת התהליך הפסיכואנליטי:
רגרסיה שפירה - חזרה אל קשר פרימיטיבי עם אובייקטים ראשוניים בצורה הדרגתית, ממותנת ומותאמת ליכולת של המטופל לסבול ולעכל ולשלב באופן פרודוקטיבי את החרדה שנוצרת.
כאן הכלים בטיפול הם הקבלה וההכרה הבסיסית האמפתיות.
הם מאפשרים למטופל לעמוד בחוויות בלתי מובנות ובחרדה ולשלוט בגבולותיהן.
ברמת זו של יחסי אובייקט מסוג קדמון, של השבר הבסיסי, ניתן אז להתאבל על האובייקטים הילדותיים האבודים ולעבד מחדש את היחסים איתם וכתוצאה מכך לשנות את ההנחות הבסיסיות עליהן מושתתת האינטראקציה עם עולם האובייקטים.
רגרסיה ממאירה - קיצונית ומציפה - יוצרת חרדה שקשה לסבול, המונעת עיבוד יעיל של ההפרעות היסודיות ביחסי-אובייקט ויוצרת מחדש ומחזקת את השבר הבסיסי במקום לרפאו.
בשנות ה-1950 בקליניקת טביסטוק בלונדון הצוות של באלינט פיתח סוג של פסיכותרפיה קצרת מועד הקרוי גם פסיכותרפיה קצרה ממוקדת.
למטרה זו ניהל סדנה של פסיכואנליטיקאים מנוסים שהתמקדה התחלה בהערכה קלינית וניסתה לקבוע אילו פציינטים מתאימים להיות מטופלים על ידי טכניקות הסוטות מהפסיכתרפיה הסטנדרטית מאותם הזמנים לכיוון טיפול נפשי קצר יותר.
דניאל מלן, חבר בצוות זה, גיבש את כלליו ופרסם את תוצאותיו.
לפי אנדרה היינאל, באלינט היה יותר מאשר תלמידו של פרנצי.
הוא נרתע מהיומרה לייסד אסכולה כלשהי, סגנונו היה מאופק, מדעי, זהיר וצנוע.
נתן קדימות לניסיון הקליני והחוויתי מול השריון התאורטי.
באלינט היה מודע לכך שהוא חלק מזרם חשיבה הנמצא יותר בשוליים בתוך הפסיכואנליזה.
נאמן ליסודות החשיבה הפרוידיאנית, בדומה לפרנצי, לא היסס להפר טאבואים.
גם בעניין שגילה ביחסי מטפל-מטופל המשיך את עבודתו של פרנצי.
בדומה לו ולאסכולה מבודפשט הרשה לעצמו שינויים מסוימים ב-setting של הטיפול, בלי לחשוש מפני העצמת העברת הנגד.
אצל נציגים של אסכולה זו אותו האנליטיקאי אחד היה עושה גם את האנליזה של המטפל המתחיל וגם ההדרכה על המקרים הראשונים שהוא טיפל.
בעקבות פרנצי, באלינט נתן חשיבות רבה לפיתוח המודעות להעברה והעברת נגד בקשר בין רופא לחוליו.
ראה במודעות זו עוד כלי באבחנה ובהבנת החולה.
בנושא יחסי רופא חולה בחר באלינט לבסוף בשיטת הדיון הקבוצתי.
הוא הדגיש את ההבדלים בין המצב הפסיכואנליטי ובין הקשר אם-תינוק.
האם נותנת יותר סיפוק למשאלות התינוק, בעוד האנליטיקאי הוא יותר מתסכל, ואז המצב האנליטי אינו ממש חזרה על הקשר שלה לתינוק כי אם יצירה חדשה.
היה לו חשוב שגישת האנליטיקאי תהיה מספיק חמה, כך שהמטופל ירגיש שהמטפל אינו שופטו, נמצא לצידו ושיוכל אז בלי מורא לשתפו בחוויותיו הרגשיות.
באלינט התנגד לחלוקה נוקשה מדי של הדחפים לפי קרל אברהם, לא הסכים עם המשוואה פסיבי = נשי ואקטיבי = גברי, בדנו על פרברסיות.
התנגד למושג דחף חלקי שבו ראה משהו שיפוטי, בעוד ששלמות האהבה הגניטלית במציאות היא נדירה למדי.
הוא ביקר את ארנסט ג'ונס על ניתוחיו הפסיכולוגיים את מחלתו ומותו של פרנצי.
היה נוהג להתבדח על כך שהוא עצמו לא הצליח לפתור פתרון שלם את אהבתו לפרנצי.
יחד עם אחרים תרגם ופרסם לאחר מותו של פרנצי את שאר עבודותיו, כולל יומניו הקליניים.
· על החסכנות השרירית – [באלינט, עמ' 109] 'ניתן לראות את תהליך ההתבגרות ותהליך הציוויליזציה כמוליכים בהדרגה להנעת פחות ופחות מסה פיזית, כלומר – לשימוש בפחות ופחות אנרגיית שרירים להבעת אותו רעיון, אותה כוונה או אותו מסר...
ככל שמצטמצם מספר השרירים המעורבים בתנועה – היא מתעדנת ומשתכללת'.
· '[בשם ארנסט קריס -] בצורה האחת "האני מוצף על ידי הרגרסיה"; בצורה השנייה "הרגרסיה נמצאת בשירות האני" ' [עמ' 175].
· 'השתיקה עשויה להיות מרחב ידידותי מרגש, המזמין את המטופל לצאת למסעות הרפתקניים במחוזות הלא-נודעים של חיי הפנטזיה שלו' [עמ' 195].
· 'בתקופות האלה [=של הרגרסיה] המילים מאבדות ממילא את אמינותן כאמצעי תקשורת.
מילותיו של המטופל חדלות להיות כלי ביטוי לאסוציאציות חפשיות; הן נטולות חיים, סטראוטיפיות וחוזרות על עצמן, והנאמר אינו משקף בהכרח את כוונת האומר ' [עמ' 196]
· 'יש להציע פירושים רק כאשר האנליטיקאי בטוח שהמטופל אכן זקוק להם, שכן בנסיבות כאלה דווקא מניעתם עלולה להיתפס אצל המטופל כדרישה או כגירוי לא מוצדקים' [עמ' 199]
· 'אמנם השבר עשוי להתאחות, אך הצלקת שיצר תישאר לעד; כלומר, תמיד ניתן יהיה להבחין בהשפעותיו' [עמ' 201]Individual differences of behaviour in early infancy.
מייקל קוֹנֶל בִּין הוא שחקן קולנוע אמריקאי.
נודע בעקבות השתתפותו במספר סרטי פעולה ומדע בדיוני בשנות השמונים, כגון "שליחות קטלנית", "שובו של הנוסע השמיני" ו"מצולות", שבוימו שלושתם על ידי ג'יימס קמרון.
בין נולד באניסטון שבאלבמה למרשיה ודון בין.