tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
על פי נתוני מפקד האוכלוסין האמריקני, שטח המחוז הוא 4,234.6 קילומטרים רבועים, מהם 2,450 קילומטרים רבועים הם שטחי יבשה, ו-1,784.6 קילומטרים רבועים (42.16%) הם שטחי מים.
האזור הגבוה ביותר במחוז קוק נמצא בחלקו הצפון מערבי של המחוז, אשר ממוקם בגובה של קרוב ל-305 מטרים מעל פני הים.
על פי נתוני מפקד האוכלוסין משנת 2000, התגוררו באותה העת במחוז 5,376,741 תושבים.
צפיפות האוכלוסין הממוצעת הייתה 2,195 נפש לקמ"ר.
17.63% דיווחו כי הם נוהגים לדבר ספרדית בביתם ו-3.13% דיווחו כי הם נוהגים לדבר פולנית בביתם.
ההכנסה החציונית למשק בית במחוז מנתה 45,922 דולרים, וההכנסה החציונית למשפחה במחוז הייתה 53,784 דולרים.
ההכנסה החציונית של הגברים במחוז הייתה 40,690 דולרים לעומת 31,298 דולרים של הנשים במחוז.
ההכנסה לנפש במחוז הייתה 23,227 דולרים.
כ-10.6% מכלל המשפחות במחוז ו-13.5% מכלל האוכלוסייה במחוז היו מתחת לקו העוני.
18.9% מהתושבים שתחת גיל 18 ו-10.3% מהתושבים שמעל גיל 65 נמצאו תחת קו העוני.
על פי נתוני מפקד האוכלוסין משנת 2005, אוכלוסיית המחוז מנתה 5,303,683 בשנת 2005.
על פי נתוני מפקד האוכלוסין משנת 2008 בין תושבי המחוז 52.9% לבנים (ליתר דיוק, רק 44.9% היו לבנים שאינם היספנים), 25.4% היו שחורים או אפרו-אמריקאים, 0.2% אינדיאנים, 5.7% אסיאתיים ו-15.8% אחרים.
היספנים ולטינים (אשר יכולים להשתייך לכל אחד מהגזעים המוזכרים מעלה) היוו 22.8% מכלל אוכלוסייה המחוז.
נתונים אלו מצביעים על כך שבמחוז קוק כיום קבוצות המיעוט האמריקאיות מהוות למעשה רוב בקרב כלל אוכלוסיית המחוז.
להלן רשימה של יישובי מחוז קוק אשר מוצגים לפי כמות האוכלוסין בסדר יורד:
בחלק הצפוני של היישוב נבנה שדה תעופה אזרחי מרווח למטוסים קלים לשירות תושבי החלק הדרומי של היישוב.
בעקבות השפל הכלכלי שהתחיל ב-1929, הוסב שדה התעופה לבסיס אווירי של הצי האמריקני ושירות הבסיס הפך לפרנסתו העיקרית של היישוב.
ביישוב התפתח מרכז מסחרי שוקק שהנעים את זמנם של חיילים בחופשה.
בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20, עם סיום המלחמה הקרה, נסגר הבסיס הצבאי.
על שטח הבסיס נבנו בניניי מגורים וגנים ציבוריים נרחבים.
היישוב הוקם בשנת 1903. המוסדות הבולטים בו הם בית הספר התיכון הממלכתי אשר בעל מוניטין גבוה וקמפוס של האוניברסיטה הנוצרית אוונגליסטית "Trinity International University".
וינטקה מספקת שירותי חינוך לשכנותיה.
סירס קבע בתקנון היישוב שמותר לתושביו למכור את בתיהם אך ורק לבני הגזע הקווקזי (Caucasians), תיאור ששלל באותה העת מכירת בתים לשחורים וליהודים.
החל מסביבות 1970 הורשו יהודים לרכוש בתים בעיירה, אך לעיירה נשארה תדמית כמקום שבו יהודים אינם לגמרי רצויים.
היישוב הוכרז על ידי שבועונים שונים כאחד היישובים העשירים בארצות הברית .פיניקס (Phoenix) 2,157 -הודג'קינס (Hodgkins) 2,134 -מריונט פארק (Merrionette Park) 1,999 -איסט הייזל קרסט (East Hazel Crest) 1,607 -פורסט ויוו (Forest View) 778 -בדפורד פארק (Bedford Park) 574 -גולף (Golf) 451 -מק'קוק (McCook) 254 -
שם אוכלוסייה (2000) הערות היינס (Hines) - - לה גראנג' היילאנדס (La Grange Highlands) - - מקסיקו (Mexico) - -
להלן רשימה של שלושים תתי-המחוזות (Townships) במחוז קוק המוצגים לפי כמות האוכלוסין בסדר יורד:
מחוז קויאהוגה הוא אחד ממחוזות אוהיו שבארצות הברית.
המחוז הוא המאוכלס ביותר במדינה, עם 1,280,122 תושבים, וקליבלנד משמשת כבירת המחוז.
הגבול הצפוני של המחוז הוא ימת אירי.
במחוז 38 ערים, ומספר יישובים ומועצות אזוריות.
מקור השם בשפת האירוקוי, ומשמעותו "הנהר העקלקל".
נהר בעל שם זהה חוצה את המחוז ומזין את ימת אירי.
האזור היה מיושב החל מהאלף השני לפנה"ס, ובמהלך התקופה שבטים רבים שגשגו באזור.
ב-1796 הגנרל מוזס קליבלנד, יחד עם עוד 50 גברים ושתי נשים יצאו למפות את האזור, שאז היה רכושה של חברת "Connecticut Land", שרכשה שנה קודם לכן 12,000 קמ"ר של קרקע מהטריטוריה הצפון-מערבית, תמורת 40 סנט לאקר (כ-4 דונם).
קליבלנד הקים את העיר שנקראה על שמו, והאזור החל להתיישב במהירות וב-1803 אוהיו הפכה למדינה ה-17 בארצות הברית.
נשיא ארצות הברית, ג'יימס גרפילד הוא יליד המחוז.
המחוז נוצר ב-7 ביוני 1807, מתוך מחוז גאוגה.
שטח המחוז צומצם לאורך השנים שוב ושוב עם יצירת המחוזות יורון (1809), לוריין (1822) ולייק (1840).
מאז יסודו ועד לשנת 2010 נוהל המחוז באמצעות ועדה מחוזית בת שלושה חברים שבתורם בוחרים אנשי מקצוע לניהול המחוז.
אך בנובמבר 2009 הצביעו תושבי המחוז על רצונם לעבור לשיטה אחרת בה נבחרים 11 נבחרי ציבור המנהלים בעצמם את המחוז וכן מנהל מחוז (county executive).
רק עוד מחוז אחד באוהיו מנוהל בצורה זו, ושיטה זו ככלל נוהגת רק ב-9 מדינות בארצות הברית ואף בהן לא בכולן.
תושבי המחוז נוטים למפלגה הדמוקרטית באופן מכריע, כשבשנת 2010 68.84 אחוזים מתושבי המחוז הצביעו למפלגה הדמוקרטית.
רק במערכת בחירות אחת (1972) היה המחוז בשליטת המפלגה הרפובליקנית.
בשטח המחוז נמצא נמל התעופה הבין-לאומי קליבלנד הופקינס, וכן שני נמלי תעופה מקומיים.
מחוז קוסטופול (בפולנית: Powiat kostopolski) היה אחד מאחד-עשר המחוזות בפרובינציית וולין וויוודה (וולהיניה) בתקופת הרפובליקה הפולנית השנייה, הנמצא בדרום-מזרח פולין.
המושב המנהלי (Siedziba) היה בקוסטופיל.
רוב שטח המחוז נמצא כיום באוקראינה וחופף בערך לראיון קוסטופיל במחוז רובנו.
האזור נכבש על ידי הנאצים בשנת 1941. בשני אירועים באוגוסט ובאוקטובר 1941, נרצחו לפחות 1870 יהודים בקוסטופיל וסביבתה.
באוקטובר 1941 רוכזו יהודי קוסטופיל בגטו.
ב-25 באוגוסט 1942 החליטו הגרמנים להשמיד את כל תושבי הגטו.
האוקראינים שיתפו פעולה עם השלטון הנאצי וחפרו תעלות ליד קוסטופול, במקום שנקרא חוטינקה (Chotenka).
היהודים הובלו לשם, נזרקו לתעלות ונורו למוות.
רבים מהיהודים שהצליחו לברוח הוסגרו על ידי כפריים אוקראינים ונרצחו.
מחוז קובנה (בליטאית: Kauno apskritis) הוא אחד מעשרת מחוזות ליטא.
בירת המחוז היא העיר קובנה.
המחוז ממוקם במרכז ליטא, הוא משתרע על פני 8,089 קמ"ר המכסים 12.4% משטח ליטא כולה.
ב-1 ביולי 2010 בוטל הממשל המחוזי במחוזות ליטא ובכללם זה של מחוז קובנה, והוא נשאר הלכה למעשה כיחידה טריטוריאלית וסטטיסטית בלבד.
נכון לשנת 2012 התגוררו בשטחי המחוז למעלה מ-596,200 בני אדם, יותר מ-20% מכלל תושבי ליטא.
מחוז קובנה מחולק ל-8 מחוזות משנה:
המרחב המוניציפלי של העיר קובנה
מחוז קאוואן הוא מחוז באירלנד.
המחוז ממוקם בפרובינציית אלסטר, ובירת המחוז היא העיר קאוואן, על שמה הוא נקרא.
לפי מפקד אוכלוסין משנת 2016, מתגוררים במחוז כ-76,092 תושבים, רובם נוצרים קתולים.
המחוז גובל במחוז מית' מדרום מזרח, במחוז לונגפורד מדרום מערב, במחוז ליטרים ממערב, במחוז מונאהן מצפון מערב, ובמחוז פרמנה שבצפון אירלנד מצפון.
מקורות נהר שאנון מתחילים בהרים שבמחוז קאוואן.
המחוז ידוע בכינוי "ארץ האגמים" מאחר שבשטחו ישנם כ-365 אגמים שונים, כשהגדול ביניהם הוא לוך שילין.
על אף שמבחינה היסטורית המחוז היה שייך לפרובינציית קונכט, עם הפיכתו הרשמית למחוז בשנת 1584 הוחלט על העברתו לפרובינציית אלסטר.
אזורים מסוימים בקאוואן נפגעו בצורה קשה מרעב תפוחי האדמה הגדול באירלנד, בעיקר מהתפרצותן של מחלות כמו טיפוס וחולרה.
אוכלוסיית המחוז צנחה בהדרגתיות מאז הרעב ועד לאמצע המאה ה-20 - אם בשנת 1841 התגוררו במחוז כ-243,158 תושבים, בסוף המאה ה-19 התגוררו בו כ-97,541 תושבים בלבד, ואילו עד שנות ה-70 של המאה ה-20 חלה ירידה נוספת והתגוררו בו כ-52,618 תושבים.
עלייה החלה להרשם רק משנות ה-80 של המאה ה-20, למרות שעד היום לא הצליחה אוכלוסיית המחוז להתאושש, והיא עומדת על פחות מ-40% מאוכלוסייתו המקורית.
השפה המדוברת במחוז היא אנגלית, כשרק כ-35% מאוכלוסייתו יודעים לדבר באירית בצורה כזו או אחרת.
פרט למחוז ליש, גידול האוכלוסין במחוז הוא הגבוה ביותר באירלנד.
מחוז צפון טיפררי היה מחוז באירלנד שבוטל ב-3 ביוני 2014 ואוחד עם מחוז דרום טיפררי ליצירת מחוז טיפררי.
המחוז היה ממוקם בפרובינציית מנסטר, ובירת המחוז הייתה העיר נינה, בו היא העיר הגדולה ביותר.
לפי מפקד אוכלוסין משנת 2011, התגוררו במחוז כ-70,322 תושבים, רובם נוצרים קתולים.
המחוז גבל במחוז אופאלי מצפון, במחוז ליש מצפון מזרח, במחוז קילקני מדרום מזרח, במחוז לימריק מדרום מערב, במחוז קלייר ממערב, במחוז גולוויי מצפון מערב ובמחוז דרום טיפררי מדרום.
על אף שנמצא באזור המישורי של אירלנד, בשטח המחוז מספר רכסי הרים ובצפונו זורמים מקורותיו של נהר שאנון.
המחוז ההיסטורי של טיפררי פוצל בשנת 1898 לשני מחוזות - צפוני ודרומי, עד אשר הוחלט לאחדם מחדש בשנת 2014. מחוז צפון טיפררי מהווה 48% משטח מחוז טיפררי.
קוֹלוּבארה (בסרבית: Колубарски округ) הוא אחד ממחוזות סרביה הממוקם במערב המדינה.
בירת המחוז היא ולייבו על גדות נהר הקולוברה.
במחוז ישנה עיר אחת, מספר עיירות, ומאות כפרים.
מקומות התיירות והבילוי העיקריים במחוז קולובארה הם כפרי הנופש Divčibare ו-Vrujci .
מחוז קחאמרקה (בספרדית: Cajamarca, הגייה ב-IPA: ; בקצ'ואה: Kashamarka; באיימרה: Qajamarka) הוא מחוז בפרו.
המחוז נמצא בצידה הצפוני של פרו וחולק גבול משותף עם אקוודור.
עיר הבירה קחאמרקה נמצאת בגובה של כ-2,700 מטר מעל פני הים ונמצאת ברכס הרי האנדים.
בתוך המחוז נמצא גם חלק מיערות הגשם של האמזונס.
בנפת ננצ'וק שבפרובינציית סן מיגל, נמצאו תעלות ההשקיה העתיקות ביותר באמריקה (הצפונית התיכונה והדרומית).
התעלות תוארכו בעזרת פחמן-14 לשנת 3400 לפנה"ס.
מהמאה ה-6 עד המאה ה-10 שלטה במקום תרבות וארי.
הם הקימו את המרכז המנהלי וירקוצ'פמפה .
במאה ה-15, תרבות האינקה כבשה את המחוז.
הם הקימו את בירתם האיזורית במקום בו נמצאת היום העיר קחאמרקה.
פרובינציית סן איגנסיו (סן איגנסיו)
פרובינציית סן מרקוס (סן מרקוס)
פרובינציית סן מיגל (סן מיגל דה פאיאקס)
פרובינציית סן פבלו (סן פבלו)
פרובינציית סנטה קרוס (סנטה קרוס דה סוקצ'ובמבה)
מקסימה אקוניה - זוכה בפרס גולדמן לפעילות סביבתית לשנת 2016.
אימה סומאק - זמרת אקזוטיקה בשנות ה-50 של המאה ה-20.
מאז המאה ה-16 האי קובה היה תחת שליטתו של המושל-קפטן הכללי של סנטו דומינגו.
כיבוש קובה אורגן ב-1510 על ידי המשנה למלך של איי הודו, דייגו קולון, ששוחזר לאחרונה בפיקודו של דייגו ולאסקס דה קואיאר, שהפך למושל הראשון של קובה עד מותו ב-1524.
ולאסקס ייסד את העיר ברקואה בשנת 1511 וכינס קבילדו כללי (מועצה ממשלתית מקומית) כדי לשלוט בקובה, שהוסמך על ידי מלך ספרד.
הכיבוש הספרדי של הרנאן קורטס של האימפריה האצטקית בוצע מקובה.
קובה התאגדה בספרד החדשה לאחר כיבוש מקסיקו.
מחוז קולומביה (SSBN-826; באנגלית: USS District of Columbia) היא צוללת גרעינית מסדרת קולומביה של צי ארצות הברית והיא נקראת על שם מחוז קולומביה.
היא תהיה כלי השיט הראשון בצי האמריקאי שייקרא על שם מחוז קולומביה (District of Columbia).
בנייתה של הצוללת USS District of Columbia (SSBN-826), הראשונה בסדרת קולומביה, החלה בשלבים מוקדמים עוד טרם תחילת הבנייה הרשמית.
ב־1 במאי 2019 בוצעה יציקת הרכיב הראשון של הצוללת – במשקל של כ־175,000 פאונד – באירוע שכונה "first pour".
באותו חודש נערך גם טקס חיתוך הפלדה הראשון (first cut of steel) במספנת ניופורט ניוז שיפבילדינג (Newport News Shipbuilding), במסגרתו נחתך לוח הפלדה הראשון של גוף הצוללת.
באוגוסט 2020 בוצעה היציקה הראשונה למדחף של הסדרה במרכז היציקה והמדחפים של הצי האמריקאי (Naval Foundry and Propeller Center) בפילדלפיה.
יציקה זו נחשבת לאחת מהגדולות בתולדות התעשייה הימית האמריקאית, עם משקל של למעלה מ־200,000 פאונד.
תחילת הבנייה הרשמית של הצוללת התבצעה ב־1 באוקטובר 2020, במקביל לפתיחת שנת הכספים הפדרלית.
נכון למועד זה, הצוללת הייתה כבר בכ־10% השלמה, בזכות ייצור מוקדם של רכיבים ארוכי ייצור.
בנובמבר 2021 נכנסה לפעולה אוניית המטען האוקיינית OTB Holland, אשר תוכננה ונבנתה במיוחד לשם הובלת מודולים של צוללות הסדרה אל מספנות ג'נרל דיינמיקס אלקטריק בואט (General Dynamics Electric Boat) בגרוטון, קונטיקט.
במאי 2022 החלה בנייתו של מזח חדש ב־Newport News Shipbuilding, אשר ייתן תמיכה תפעולית לצוללות הסדרה.
ביוני 2022 נערך טקס הנחת קיל במסגרתו רותכו ראשי התיבות של נותנת החסות, חברת הקונגרס אלינור הולמס נורטון, על גבי לוח של הצוללת.
באוגוסט 2022 מסרה חברת Leonardo DRS את המנוע הראשי החשמלי הראשון לצוללת, לאחר בדיקות תקינות ואישור המשלוח למספנת Electric Boat.
בפברואר 2023 נערך טקס הנחת אבן הפינה למתקן ייצור תת־ימי משולב ב־Newport News Shipbuilding, שישמש לבניית צוללות מסדרות קולומביה ווירג'יניה.
בינואר 2024 נמסר חלק הגוף האחורי (stern) של הצוללת למספנת Electric Boat, אירוע שסימן אבן דרך מרכזית בהרכבת הצוללת הראשונה.
ביוני 2024 הושלמה הצבתם של הסקשנים האמצעיים והקדמיים של חדר המנועים (חלקים 6–7), וביולי נמסר גם חלקו האחורי של חדר המנועים (סקשן 8), באמצעות אוניית המטען Holland.
ב־8 באפריל 2025 מסרה מספנת המדחפים של הצי את רכיב המדחף האחרון של הצוללת.
הוא הועבר לגרוטון לשלב ההרכבה הסופי, כהכנה להשלמת בנייתה של USS District of Columbia – הספינה המובילה של דור ההרתעה הגרעינית החדש של צי ארצות הברית.
מחוז סקסוניה הצפונית הוא מחוז בצפון מדינת סקסוניה שבגרמניה.
במחוז 11 ערים ו-19 עיריות מקומיות.
מחוז צוויקאו הוא מחוז במערב מדינת סקסוניה שבגרמניה.
מחוז צוויקאו ממוקם בשוליים הצפוניים של הרי העפרה, מערבית לקמניץ.
במחוז זורמים שני נהרות עיקריים: "צוויקאואר מולדה", שזורם מהרי העפרה ונשפך בסופו של דבר לנהר האלבה.
נוסף אליו, נהר "פלייסה" המהווה אחד מיובליו של נהר אלסטר הלבן.
במחוז 14 ערים ו-19 עיריות מקומיות.
מחוז קרוק הוא מחוז של מדינת ויומינג שבארצות הברית.
נכון לשנת 2000 התגוררו במחוז 5,887 תושבים.
בירת המחוז היא העיר סאנדנס.
המחוז הוקם בשנת 1875 ונקרא על שם בריגדיר ג'נרל ג'ורג' קרוק אשר שירת בצבא ארצות הברית ונלחם במלחמות האינדיאנים.
המחוז גדול פי 1.5 ממדינת רוד איילנד.
מחוז קרטר שבמדינת מונטנה גובל במחוז קרוק מצפון, מחוז לורנס שבמדינת דקוטה הדרומית גובל בו מצפון-מזרח ומחוז בוט שבמדינת דקוטה הדרומית גובל בו מדרום מזרח, מחוז קמפבל שבמדינת ויומינג גובל במחוז קרוק ממערב ומחוז וסטון שבמדינת ויומינג גובל במחוז קרוק מדרום.
במחוז ממוקם חלק מהיער הלאומי הגבעות השחורות, הגן הלאומי מגדל השטן, וערבת העשב הלאומית של אגן הרעם.
נכון לשנת 2000 מתגוררים במחוז 5,887 תושבים.
34.1% מתושבי המחוז הם ממוצא גרמני, 14.6% ממוצא אנגלי ו-7.8% ממוצא אירי.
לאורך מאה השנים האחרונות מחוז קרוק הוא מחוז התומך במפלגה הרפובליקנית.
המועמד הדמוקרטי האחרון לנשיאות ארצות הברית אשר זכה בבחירות במחוז היה פרנקלין דלאנו רוזוולט בשנת 1932. בחמש מערכות הבחירות האחרונות לנשיאות זכתה המפלגה הדמוקרטית בפחות מ-24% מקולות הבוחרים.
המחוז שוכן בפרובינציית מנסטר ושוכן לאורך חופי האוקיינוס האטלנטי.
בצפון גובל מחוז קלייר במחוז גולוויי, וזהו המחוז היחידי שמחובר אליו יבשתית.
במזרח הוא גובל במחוז טיפררי ובדרום במחוז לימריק.
בין קלייר למחוזות טיפררי ולימריק מפרידים הנהר שאנון ושפכו לאוקיינוס האטלנטי.
במחוז הייתה קיימת ציוויליזציה עוד בתקופה הנאוליטית, זאת על פי ממצאים כדולמנים וקברים מגליתיים.
העיר הגדולה במחוז דליל-האוכלוסייה היא אניס (Ennis) שאוכלוסייתה כ-24,000 תושבים והיא משמשת גם כבירת המחוז.
יתר היישובים במחוז הם עיירות קטנות וכפרים.
במחוז קלייר מספר אטרקציות תיירותיות שבהן בולטים צוקי מוהר, ואזור הבארן.
קרי הוא אחד ממחוזות אירלנד.
המחוז ממוקם בדרום מערב אירלנד, בפרובינציית מנסטר.
שטחו של מחוז קרי הוא 4,746 קמ"ר ואוכלוסייתו מונה כ-139,000 נפש.
המחוז גובל במחוז לימריק במזרח ובמחוז קורק בדרום-מזרח.
במערבו שוכן מחוז קרי לחוף האוקיינוס האטלנטי, ובצפונו שפך הנהר שאנון.
בקרי שניים משלושת ההרים הגבוהים ביותר באירלנד, ובהם - הגבוה ביותר - קרנטול (1038 מטרים מעל פני הים).
עיר המחוז היא טרלי (Tralee), שאוכלוסייתה מונה כ-20,000 תושבים, ועיירה בולטת אחרת היא קילרני (Killarney), שלידה שוכן הפארק הלאומי קילרני.
קילרני מפורסמת באגמיה ונופיה המושכים תיירים רבים, וכן היא משמשת כנקודת מוצא לטיולים בטבעת קרי, מסלול מעגלי בן כ-180 ק"מ לאורך חצי האי איוורה, בו נוסעים לצד חופים מפורצים, כפרי דייגים, טירות ואיים.
יעד תיירותי מבוקש נוסף הוא המסלול בחצי האי דינגל, במערב חצי האי שוכנת Dunmore Head, הנקודה המערבית ביותר באירלנד (למעט איים).
כלכלת קרי מבוססת בעיקר על חקלאות ותיירות.
האדמה משמשת למרעה לבקר ולכבשים, ודיג הוא ענף כלכלי מפותח.
למרות התקדמות רבה בשנים האחרונות, קרי עדיין נחשב לאחד האזורים העניים באי.
מחוז קלארק הוא מחוז שממוקם בדרום נבדה.
אוכלוסיית המחוז מנתה 1,951,269 אזרחים במפקד האולוסין של 2010, המהווים כ-70% מאוכלוסיית מדינת נבדה כולה.
המחוז מכיל בתוכו את העיר לאס וגאס, העיר בעלת האוכלוסייה הגדולה ביותר במדינה.
העיר השנייה בגודלה במחוז היא הנדרסון.
לאס וגאס היא מקום מושבו של המחוז מאז שהוקם.
מחוז קלארק נוצר בידי הרשות המחוקקת של נבדה על ידי פיצול של מחוז לינקולן ב-5 בפברואר 1909, והוכרז כמחוז ב-1 ביולי 1909.
רוב המחוז היה במקור חלק משטח אריזונה טרם הפיכתה של נבדה למדינה.
שמו של המחוז הוא על שם וילאם אנדרוס קלארק שהיה איל נחושת ממונטנה וכיהן גם כסנאטור.
קלארק היה אחראי על בנייתה של מסילת הברזל בלוס אנג'לס ובסולט לייק סיטי, אשר היוותה גורם משפיע להתפתחות האזור.
מחוז קלארק הוא יעד תיירותי גדול עם 150,000 חדרי מלון ואכסניות.
רצועת לאס וגאס היא בית לרוב בתי במלון ובתי הקזינו אשר ידועים ברחבי העולם, אך היא נחשבת לחלק מלאס וגאס.
הר צ'ארלסטון נמצא במרחק של רק 45 דקות משם, ואזור השימור הלאומי רד רוק משתרע על השוליים המערביים של עמק לאס וגאס.
אזור הבילוי הלאומי של Lake Mead ממוקם 30 קילומטרים דרומית-מזרחית ללאס וגאס.
המחוז שוכן בפרובינציית לנסטר והוא קרוי על שם היישוב קילדייר שנמצא בו למרות שבירת המחוז הוא היישוב נאס.
אוכלוסיית המחוז מונה 210,312 תושבים על פי מפקד האוכלוסין לשנת 2011.
מחוז קילדייר גובל במחוזות קרלו, ליש, מית', אופאלי, דבלין וויקלו.
קילדייר הוא מחוז פנימי ללא גישה לים, ושטחו רובו מישורי.
במחוז עובריים שלושה נהרות עיקריים: בארו, ליפי ובוין.
קילדייר הוכרז כמחוז בשנת 1297 וקיבל את גבולותיו הנוכחיים בשנת 1832. המחוז היה ביתם של משפחת פיצג'רלד.
חלקים מהמחוז היו חלק מתחום המושב של הבריטים מסביב לדבלין.
בשנת 1856 באזור קורה הוקם מחנה צבאי גדול.
עד מהרה סביב המחנה התייחשבו נשים עניות שמוכרות בשם "הגדרוניות מקורה".
הן היו שם עד לסוף המאה ה-19. כיום באזור קיים מחנה צבאי גדול של הצבא האירי.
המחוז מכיל את המטה האירופאי של מפעלי הייטק כמו אינטל וHP, אשר נחשבים למעסיקים הגדולים בתחום בכל אירלנד.
כמו כן חברת התרופות פייזר מחזיקה את בסיס הייצור האירופאי שלה ביישוב ניובריג' במחוז.
המחוז מכיל חוות הרבעה לסוסי מרוצים ונחשב למרכז של תעשיית הסוסים האירית.
המחוז הוא העשיר ביותר באירלנד (לא כולל דבלין) ושיעור האבטלה בו נמוך, בעיקר בזכות מפעלי ההייטק שבו.
במחוז ישנם 4,491 דוברי אירית.
2,451 תלמידים רשומים בשבעה בתי ספר יסודיים ובית ספר תיכון אחד בהם שפת הלימוד היא אירית.
על פי מפקד אוכלוסין בשנת 2006, 2,040 אנשים הגדירו עצמם דוברי אירית ביום-יום מחוץ למסגרת לימודית.
ביישוב מיינות' שבמחוז פועלות אוניברסיטה אפיפיורית סנט פטריק וסניף של האוניברסיטה הלאומית של אירלנד.
ביישוב קלאן פועל בית ספר תיכון פרטי לבנים של המסדר היישועי.
ביישוב ניובריג' פועלת פנימייה לבנים של המסדר הדומיניקני מאז שנת 1852.
ארתור גינס - מייסד מבשלת הבירה גינס.
איימון ברוי - איש במשטרה הבריטית שתמך והעביר מידע לאירים במלחמת העצמאות האירית ב-1921.
ג'ון דה רובק - אדמירל אירי בצבא הבריטי.
כריסטי מור - זמר פולקלור, נגן וכותב שירים.
המחוז ידוע ברחבי העולם במרוצי הסוסים שלו.
במחוז שלושה מסלולי מרוצים ומספר חוות הרבעה לסוסים כולל חוות ההרבעה הלאומית של אירלנד ביישוב קילדייר.
שתי הערים הללו מהוות מרכז הרבעה של סוסי ת'ורוברד במדינה שלהן.
מחוז קלייפדה (בליטאית: Klaipėdos apskritis; עד מלחמת העולם השנייה: מחוז ממל) הוא אחד מעשרת מחוזות ליטא.
בירת המחוז היא העיר קלייפדה.
המחוז ממוקם במערב ליטא, הוא משתרע על פני 5,209 קמ"ר המכסים 8% משטח ליטא כולה.
ב-1 ביולי 2010 בוטל הממשל המחוזי במחוזות ליטא ובכללם זה של מחוז קלייפדה, והוא נשאר הלכה למעשה כיחידה טריטוריאלית וסטטיסטית בלבד.
מחוז קלייפדה הוא השלישי בגודל אוכלוסייתו בין מחוזות ליטא, נכון לשנת 2012 התגוררו בשטחי מחוז קלייפדה כ-333,000 בני אדם, 11.4% מכלל תושבי ליטא.
מחוז קלייפדה מחולק ל-7 מחוזות משנה:
המרחב המוניציפלי של העיר קלייפדה
המרחב המוניציפלי של העיר פלאנגה
מחוז קינג הוא מחוז במדינת וושינגטון שבארצות הברית.
לפי מפקד האוכלוסין של ארצות הברית בשנת 2010, האוכלוסייה במחוז מנתה 1,931,249 תושבים.
זהו המחוז המאוכלס ביותר במדינת וושינגטון, וכן ה-13 ביותר בארצות הברית כולה.
מקום מושבו של המחוז הוא סיאטל, והיא גם העיר הגדולה ביותר בו.
מבחינה פוליטית מצביע המחוז ברוב גורף למפלגה הדמוקרטית.
במקור המחוז קרוי על שם ויליאם רופוס קינג, שהיה סגן נשיא ארצות הברית בעת שטריטוריית וושינגטון נוסדה, אך ב-1986 מועצת המחוז החליטה על החלפת שם המחוז להקרא על שם מרטין לותר קינג הבן, החלטה שאושרה על ידי המדינה ב-2005.
עיר מרכזית הנמצאת במחוז, בה שוכנת החברה מיקרוסופט, היא רדמונד.
+ התפלגות הצבעת המחוז במערכות הבחירה לנשיאות שנה דמוקרטי רפובליקני2012
מחוז קרלו הוא מחוז בדרום-מזרח אירלנד, הנקרא על שם העיר קרלו.
המחוז שוכן בפרובינציית לנסטר, והוא גובל בחמישה מחוזות של אירלנד: בדרום מערב במחוז קילקני, בצפון מערב במחוז ליש, בצפון במחוז קילדייר, בצפון מזרח במחוז ויקלו ובדרום מזרח במחוז וקספורד.
נכון לשנת 2011, אוכלוסיית המחוז מונה כ-54,612 תושבים.
המחוז הפך לנפרד בתחילת המאה ה-14. באותו הזמן הוא היה גדול יותר מהיום, וכלל גם את חלקו הדרומי של מחוז ויקלו.
שטחים אלו נשארו בבעלות המחוז עד לסכסוך שנוצר בין שליטי המחוז לשליטי מחוז ויקלו, אשר לבסוף ניצחו בסכסוך וקיבלו אליהם את השטחים בתחילת המאה ה-17.
מחוז קילקני הוא מחוז באירלנד.
המחוז ממוקם בפרובינציית לנסטר, והוא נקרא על שמה של העיר קילקני, שהיא בירתו.
המחוז הוקם על אדמות הממלכה הקלטית ההיסטורית אוסריי.
לפי מפקד משנת 2016, מתגוררים במחוז כ-99,118 תושבים, אשר רובם משתייכים לנצרות הקתולית.
במחוז ישנם כ-35,669 תושבים הדוברים בצורה כזו או אחרת את השפה האירית.
המחוז גובל במחוז ווטרפורד מדרום מערב, במחוז טיפררי ממערב, במחוז ליש מצפון, במחוז קרלו ממזרח, במחוז וקספורד מדרום מזרח ובים הקלטי מדרום.
קקאטה (בגרינלנדית: Qeqqata) הוא אחד מחמשת מחוזות גרינלנד, שטח המחוז כ-115,500 קמ"ר והוא המחוז השלישי בשטחו בגרינלנד; כמו כן כמות האוכלוסייה במחוז מדורגת במקום השלישי במחוזות גרינלנד ומונה כ-9,378 תושבים, רובם מרוכזים בערים מאניצוק וסיסימיוט שהיא העיר הגדולה במחוז ובירתו והעיר השנייה בגודלה בגרינלנד;
גבולות המחוז: בצפון מחוז קקרטליכ, במזרח ובדרום מחוז סרמרסוק, ובמערב מצר דייוויס המפריד בין החוף המערבי של גרינלנד לאי באפין בטריטוריית נונאווט בקנדה, כמו בשאר גרינלנד חוף המחוז למצר-דייוויס מלא בפיורדים ובאיים רבים שעל אחד מהם שוכנת העיר מאניטסוק.
במחוז עובר קו-הרוחב N66.5° המסמל את החוג הארקטי, משכך ובשל מיקומה הצפוני של גרינלנד, האקלים במחוז הוא אקלים ארקטי.
התושבים שבמחוז קקאטה שבדרום-מערב גרינלנד דוברים את התת-ניב המרכזי של הניב-המערבי של השפה הגרינלנדית - כלשיסוט (Kalaallisut), כמו כן מובנת אף השפה הדנית אף על פי שכבר אינה השפה הרשמית בגרינלנד.
כמו בשאר גרינלנד, במחוז לא קיימים כבישים מלבד רחובות הערים, והתחבורה בין שתי הערים המרכזיות ולשאר ערי גרינלנד תתבצע על ידי טיסות פנים אותן מפעילה אייר גרינלנד והן יכולות לכלול אף שלוש עצירות ביניים.
ההגעה מהעיר לנמל התעופה תתבצע על ידי טיסה עם חניית ביניים בנואוק.
אמנם בין נמל התעופה לעיר סיסימיוט קיימת דרך אך היא דרך עפר ברובה והמעבר בה במהלך החורף אפשרי במזחלות בלבד.
בחודש יולי 2020 אמורה הייתה להתחיל בניית הקטע הראשון של הכביש הראשון בגרינלנד העובר מחוץ ליישוב עירוני, העתיד לחבר את נמל התעופה לעיר סיסימיוט.
כמו כן ההגעה מהיישובים הקטנים לערים הגדולות הסמוכות יכולה להתבצע באמצעות מסוקים וסירות – כשתנאיי הים מאפשרים זאת.
מחוז קראגנדי (בקזחית: Қарағанды облысы; ברוסית: Карагандинская область – קרגנדינסקאיה אובלסט) הוא מחוז בקזחסטן הקרוי על שם בירתו, קראגנדי.
בימי ברית המועצות, שימש המחוז לכריית פחם בידי מחנות עבודה של גולאג.
לאחר מלחמת העולם השנייה, יוזף סטלין, הצאר של ברית המועצות, גירש אנשים ממוצא גרמני אל המחוז.
היו מספר שינויי גבולות בהיסטוריה של המחוז.
בשנת 1954, המחוז ויתר על חלקים ממנו לטובת מחוז קוסטנאי ומחוז אלמטי.
בשנת 1973, מחוז ג'זקזגן התפצל ממנו.
בשנת 1988, מה שנותר ממחוז קרגנדה נמסר לחלק הדרומי של מחוז אקמולה.
כשקזחסטן קיבלה עצמאות לבסוף בשנת 1991, מחוז קראגנדי התנתק חזרה למצב שהיה לפני שנת 1988. בשנת 1998 מחוז אקמולה התפצל ומוזג עם מחוז קראגנדי, מה שגרם לו להיות המחוז הגדול ביותר בשטחו קזחסטן.
ביולי 2019, נמצאו במחוז שרידים של זוג צעיר מלפני 4,000 שנה, בידי קבוצה של ארכאולוגים בהנהגת איגור קוקושקין.
קוקושקין הניח שהיו ממשפחה עשירה ע"פ חפצי הזהב והתכשיטים שנמצאו לידם.
מחוז קראגנדי מכסה שטח של כמעט 428,000 קמ"ר, מה שגורם לו להיות המחוז הגדול ביותר בשטחו בקזחסטן.
אף על פי שהמחוז לא גובל באף מדינה אחרת, הוא גובל כמעט בכל המחוזות, בגלל מיקומו באמצע המדינה.
המחוזות שהוא גובל בהם הם: מחוז אקטובה ממערב, מחוז קוסטנאי מצפון-מערב, מחוז אקמולה מהצפון, מחוז פבלודר מצפון-מזרח, מחוז מזרח קזחסטן ממזרח, מחוז אלמטי מדרום-מזרח, מחוז ז'אמבול ומחוז טורקיסטן מדרום, ומחוז קיזילידורה מדרום-מערב.
המחוז ברובו צחיח ושטוח, בנוי ממישורים עם מעט גבעות, ונחלים עונתיים.
הפארק הלאומי קרקרלי, המכסה שטח של 903,000 דונם, נמצא בשטח המחוז.
פארק לאומי אחר במחוז, נקרא נווה המדבר של הרי קיזילראי, שיש בו סביבה טבעית ומראות היסטוריים.
נהר אישים (2,450 ק"מ), יובל של נהר אירטיש, מתחיל בשטח המחוז.
נהר נורה (978 ק"מ), הוא עוד נהר עיקרי בשטח המחוז.
שני הנהרות מחדשים את המים שלהם מנהר אירטיש, בעזרת תעלת אירטיש-קראגנדי בת 451 הקילומטרים.
אגם בלחש ממוקם בצד הדרום-מזרחי של המחוז.
על פי אומדן רשמי מתאריך 1 באוקטובר 2022, במחוז מתגוררים כ-1.134 מיליון בני אדם.
מחוז קראגנדי מחולק ל-13 נפות:
+נפהמרכז מנהלינפת אבאיאבאינפת אקטוגאיאקטוגאיבוכר ז'יראובוטקרהנפת קרקרליקרקרלינפת נורהקייבקהנפת אוסקרובאוסקרובהנפת שטאקסו איולינפת אוליטאואוליטאונפת ז'נהארקהאטאסו
במשך כמה עשורים בתקופת ברית המועצות, החלק הדרומי של מחוז קראגנדי היה מחוז נפרד, הנקרא מחוז ג'זקזגן, והמרכז המנהלי שלו היה העיר ג'זקזגן.
+מפלגהכמות הצבעות%מפלגת נור אוטן548,86483.20המפלגה הדמוקרטית של קזחסטן – אק ז'ול50,5997.67המפלגה הקומוניסטית של קזחסטן50,0717.59המפלגה הדמוקרטית-סוציאלית של קזחסטן – אויל8,6421.31המפלגה הדמוקרטית-סוציאלית הארצית1,1880.18בירליק3300.05פתקים ריקים0-סה"כ659,694100
מחוז קנטקי (המכונה מחוז קנטאק), הוקם על ידי הקהילייה של וירג'יניה מהחלק המערבי (מעבר לנהר הגדול סנדי והרי קמברלנד) של מחוז פינקאסל החל משנת 1777.
שמו של המחוז נלקח משם מקום אינדיאני שנקשר לנהר במזרח מרכז קנטקי, והעניק לנהר קנטקי את שמו.
במהלך כמעט ארבע שנות קיומו של מחוז קנטקי, עיר המחוז שלו הייתה הרודסטאון (אז ידועה גם בשם אולדטאון, לימים שונה שמה להרודסבורג).
כל קיומו של מחוז קנטקי היה בהקשר של הזירה המערבית של מלחמת העצמאות האמריקאית.
מלבד ההתיישבויות הצרפתיות הישנות במדינת אילינוי, קנטקי הייתה הזירה המערבית, וכמה קרבות מרכזיים במלחמה התרחשו במהלך קיומה, כולל המצור על בונסבורו, המצור על מבצר לוגן ופלישת בירד לקנטקי.
אירועים נוספים כוללים את ביטול המושבה של טרנסילבניה וסקר קו ווקר, הגבול הדרומי של קנטקי.
מלחמות צ'רוקי-אמריקאים החלו בקנטקי בשנת 1776 על ידי צ'רוקי ממורמר.
הגנרל ג'ורג' רוג'רס קלארק ניהל את מערכת אילינוי המפורסמת שלו מבסיסו במפלי אוהיו בשנים 1778–1779. במהלך 4 שנות קיום המחוז, אוכלוסיית מחוז קנטקי עלתה מכ-300 לקצת פחות מ-1000 בשנת 1780.
בחוק הקרקעות מ-3 במאי 1779 הקצתה העצרת הכללית של וירג'יניה את המחוז הצבאי במחוז קנטקי.
מה שהיה הכרח הפך למדיניות: ותיקי מלחמת העצמאות של וירג'יניה כמו גם ותיקי מלחמת הצרפתים והאינדיאנים וממלחמת הלורד דנמור, יקבלו מענקי קרקע במקום תשלום עבור שירותם במיליציה של וירג'יניה או בצבא הקונטיננטלי.
המחוז הוגדר כמי ששוכן בין נהר גרין לקו קרוליינה המשתרע מנהר טנסי ואוהיו במערב ומצטמצם לנקודה סמוכה לגפר קמברלנד בדרום מזרח.
רובו מלבד טריז הסמוך להרי קמברלנד, שוכן באזור הגאוגרפי של פנירויאל, ותפס למעלה מ-35% משטח הקרקע של מחוז קנטקי.
תביעות לגיטימיות שהוחזקו תחת המושבה טרנסילבניה לא נכללו בהקצאה, כמו גם המענק לריצ'רד הנדרסון לאורך הנהר גרין.
המחוז נשאר אזור נפרד כאשר מחוז קנטקי חולק למחוזות בת ב-1780. מאוחר יותר, ב-1784, הקצתה וירג'יניה מחוז נוסף מצפון לנהר אוהיו, משום שחששה שמחוז קנטקי אינו מתאים.
התביעות הובילו לצו למספר קצוב של דונם בהתאם לדרגת החייל ומשך שירותו.
תביעה קיבלה תוקף על ידי בניית בקתה ושתילת תירס.
ייערך סקר הקובע את הגבולות, ולאחר מכן תונפק בעלות.
בדצמבר 1795, חוק של בית המחוקקים של קנטקי דרש להציג תביעות צבאיות לפני ינואר 1796 או להפוך לבטלות (אם כי החוק תוקן מספר פעמים כדי להעניק הארכות).
לאחר מכן, שטחים שלא נתבעו במחוז הצבאי היו פתוחים להתיישבות כללית.
מחוז קנטקי בוטל החל מה-1 בנובמבר 1780, כאשר הוא חולק למחוזות פאייט, ג'פרסון ולינקולן.
לאחר מכן, המחוזות הללו ואלה שיצאו מהם מאוחר יותר באותו עשור הוגדרו ביחד כמחוז קנטקי על ידי בית הנבחרים של וירג'יניה.
ב-7 במרץ 1789, האספה הכללית של וירג'יניה שינתה רשמית את האיות של קנטאק לקנטקי.
מחוזות המחוז עתרו לעיתים קרובות הן לבית המחוקקים של וירג'יניה והן לקונגרס הקונטיננטלי בבקשת מדינה.
לבסוף הם הצליחו, קנטקי התקבלה לארצות הברית כמדינה ה-15 בשנת 1792. הבירה הועברה מהרודסבורג לפרנקפורט באותה שנה.
מחוז קר הוא מחוז הממוקם ברמת אדוארדס במדינת טקסס שבארצות הברית.
נכון למפקד האוכלוסין של 2020, אוכלוסיית המחוז מנתה 52,598 נפש.
בירת המחוז היא העיר קרוויל.
המחוז נקרא על ידי ג'ושוע ד.
בראון על שם חבר קונגרס מטעם רפובליקת טקסס, יליד קנטקי, ג'יימס קר.
בסביבות שנת 8,000 לפני הספירה, הגיעו לאזור תושבים ילידים אמריקאים ולאחר מכן התפתחו תרבויות רבות בתקופות פרהיסטוריות.
שבטים היסטוריים בהם נתקלו האירופאים במאה ה-19 כללו את שבטי הקיוווה, הקומאנצ'י והליפן אפאצ'י.
בשנת 1842, שני ארגוני מתיישבים לבנים אדלסבריין , קרן שתפקידה להביא מתיישבים גרמנים, אשר סבלו תחת נפוליאון, לאזור טקסס וקרן פישר-מילר לאדמה הקצו 3 מיליון האקר על מנת ליישב 600 משפחות וגברים רווקים ממוצא גרמני, הולנדי, שווייצרי, דני, שוודי ונורווגי בטקסס.
בשנת 1845, הגרמני קרל, נסיך זולמס-בראונפלס, קנה אדמות באזור אשר נמסרו לאדלסבריין.
אלפי מהגרים שהגיעו מגרמניה נתקעו בעיירת הנמל אינדיאנולה במפרץ מאטאגורדה שהייתה אז ישוב לא מפותח וללא בתים.
התושבים החדשים חיו בבורות שנחפרו באדמה, וכ-50% מהם מתו ממחלות או מרעב.
ג'ושוע בראון, בשנת 1846, הפך למתיישב הראשון במחוז קר.
בשנה שלאחר מכן הוקם בסיס צבאי של ארצות הברית, מחנה ורדה.
מחוז קר הוקם בשנת 1856. ג'ושוע בראון תרם את האדמה שהפכה לקרוויל, וקרא לה על שם חברו ג'יימס קר.
סנטר פוינט נוסדה בשנת 1859.
בשנים 1860–1861 מנתה אוכלוסיית המחוז 634 תושבים, כולל 49 עבדים.
מחוז קר הצביע ברוב של 57–76 בעד פרישה מהאיחוד בשנת 1861, כאשר רוב התושבים הגרמנים התנגדו לכך.
ב-5 באוקטובר 1878, הפשיטה האחרונה של האינדיאנים במחוז התרחשה בקהילה של ימינו, מאונטיין הום, כאשר ארבעה מילדי משפחת דאודי נרצחו על ידי פושטים אינדיאנים.
בשנת 1887 נבנתה מסילת הרכבת סן אנטוניו וארנסס פאס דרך קרוויל.
הלגיון האמריקאי של טקסס הקים את מה שנקרא בסופו של דבר המרכז הרפואי לענייני חיילים משוחררים בקרוויל בשנת 1919.
על פי הרשויות המקומיות כ-120 בני אדם אושרו כמתים במהלך סוף השבוע.
בשנת 1963 צולם הסרט "האד" בכיכובו של פול ניומן במחנה ולדמר בהאנט.
1972 נערך פסטיבל הפולק הראשון של קרוויל.
בשנת 1975 צולם בקרוויל הסרט "וולדו פפר הגדול" בכיכובו של רוברט רדפורד.
בשנת 2005, סטונהנג' 2, העתק מוקטן של האטרקציה הבריטית המפורסמת, הוצג בספר "טקסס המוזרה".
בסדרת הטלוויזיה משנת 2016, "נשק קטלני", מרטין ריגס גדל במחוז קר, טקסס.
מחוז קריין הוא מחוז הממוקם במדינת טקסס שבארצות הברית.
נכון למפקד האוכלוסין של 2020, אוכלוסייתה מנתה 4,675 נפש.
המחוז הוקם בשנת 1887 אך התיישבות משמעותית הגיעה רק בשנת 1927 עם גילוי הנפט באזור.
הוא נקרא על שם ויליאם קארי קריין, נשיא אוניברסיטת ביילור בווייקו המסונפת לכנסייה הבפטיסטית הדרומית.
עמים ילידים היו התושבים הראשונים של האזור.
שבטים אינדיאנים מאוחרים יותר כללו את הקומאנצ'ים, הליפן אפאצ'י והקיווה.
מחוז קריין הוקם בשנת 1887 משטח שפוצל ממחוז טום גרין, ונקרא על שם ויליאם קארי קריין, נשיא אוניברסיטת ביילור לשעבר.
ההתיישבות הגיעה שנים לאחר מכן, והמחוז לא אורגן עד 1927. בשנת 1900, מפקד האוכלוסין של ארצות הברית מנה רק 51 אנשים ו-12 חוות במחוז כולו.
עד שנת 1918 לא היו במחוז כבישים.
חברת החיפושים צ'רץ' אנד פילדס קיבלה אישור בסוף 1925 לקדוח נפט באזור.
הבאר הראשונה נחפרה במרץ 1926.
מים הובאו במשאיות במחיר של בין דולר אחד ל-2.25 דולר לחבית, אם כי לעיתים המחירים יכלו להגיע עד 5 דולר לחבית.
חבית של מי שתייה הייתה מספיקה בדרך כלל לחודש אם נעשה בה שימוש מושכל, וחביות של מים שאינם ראויים לשתייה היו זמינות למטרות ניקוי ורחצה.
העיר קריין נוסדה בתחילת שנות ה-30, ועמה הגיעו כספי מדינה לבניית מערכת מים עירונית.
במקביל, אנשי טקסס ריינג'רס פעלו לטיהור עיירות הנפט, והאוכלוסייה בקריין החלה לכלול יותר משפחות.
במהלך פעולותיהם פשיטות רבות של רשויות אכיפת החוק סגרו את רובע האורות האדומים בעיר.
ההיסטוריה של המחוז נשמרה במוזיאון של דרום-מערב המדבר, שנפתח בקריין בשנת 1980.
מחוז קריין הוא אחד המחוזות המייצרים נפט הגדולים ביותר בטקסס, עם סך של 1.5 מיליארד חביות נפט שנשאבו מאז שהתגלה שם לראשונה.
חוות בקר וממשל מקומי הם מעסיקים גדולים נוספים; מעל של אדמה משמשים לרעיית בעלי חיים.
מחוז קנדל הוא מחוז ברמת אדוארדס במדינת טקסס שבארצות הברית.
במפקד האוכלוסין של שנת 2020, אוכלוסייתו מנתה 44,279 נפש.
המחוז קרוי על שם ג'ורג' וילקינס קנדל, עיתונאי וכתב במלחמת ארצות הברית–מקסיקו.
מחוז קנדל הוא חלק מהאזור המטרופוליטני של סן אנטוניו–ניו ברונפלס בטקסס.
אזור מרכז טקסס, כולל מחוז קנדל, שימש למגורי אדם במשך אלפי שנים.
ממצאים ארכאולוגיים מצביעים על כך שציידים-לקטים התיישבו באזור כבר לפני כ-10,000 שנה.
בשלהי המאה ה-18 ובראשית המאה ה-19 הפכו שבטי הליפאן אפאצ'י, הקיואה והקומאנצ'י לדומיננטיים באזור, והם היו נוכחים כאשר גרמנים החלו להגיע בשנות ה-40 של המאה ה-19. הסכם מאוזבך-קומאנצ'י, שנחתם בשנת 1847, אפשר למתיישבים להיכנס לשטחי האינדיאנים ולהתיישב בהם, ולאינדיאנים להיכנס להתיישבויות.
מהגרים גרמנים ייסדו את סיסטרדייל בשנת 1847. ב-1849 ייסדו את טוסקולום (כיום ברני) אשר קרויה על שם הסופר הפוליטי היהודי-גרמני לודוויג ברנה, שהיווה השראה לרבים מהצעירים הגרמנים לעזוב את גרמניה בשנות ה-40 של המאה ה-19 והיגר לארצות הברית.
הם הקימו את קרי'ס קריק ב-1850. אף על פי שהיחסים בין המתיישבים לאינדיאנים היו לרוב סבירים, קבוצות קטנות של אינדיאנים ערכו לעיתים קרובות פשיטות על חוות באזור, ובמקרים מסוימים אף הרגו מתיישבים וחטפו ילדים.
איום הפשיטות נמשך עד אמצע שנות ה-70 של המאה ה-19, אך פחת ככל שהגבול נדד מערבה.
רוב שטח מחוז קנדל היה חלק ממחוז בייר , שהוקם על ידי רפובליקת טקסס בשנת 1836; מאוחר יותר הפך לחלק ממחוז קר שנפרד מבייר בשנת 1856. העיירה קומפורט שימשה כעיר המחוז של מחוז קר במשך שנתיים, עד להקמת מחוז קנדל.
בשנת 1859 פנו תושבי ברני וסיסטרדייל לבית המחוקקים בבקשה להקים מחוז חדש; הבקשה אושרה בשנת 1862, והמחוז החדש נקרא על שמו של ג'ורג' וילקינס קנדל.
נבחרי הציבור הראשונים של מחוז קנדל נבחרו מאוחר יותר באותה שנה, וברני נבחרה להיות עיר המחוז.
בשנות ה-30 של המאה ה-20, הביא השפל הגדול לגידול במספר החקלאים שהתגוררו ועבדו בחלקות שהיו שייכות לבעלי אדמות גדולים.
בנוסף, החל הפיתוח המסחרי של מערות קסקייד.
בזמן מלחמת העולם השנייה, בסיסים צבאיים אמריקאים באזור סן אנטוניו סיפקו מקומות עבודה לתושבי המחוז.
בשנת 2005 חגג מחוז קנדל 100 שנה ליריד מחוז קנדל.
איגוד ירידי מחוז קנדל ממשיך להפיק את אחד מירידי המחוז הבודדים שנותרו במימון פרטי לחלוטין בטקסס.
מחוז תל אביב הוא אחד מששת המחוזות של מדינת ישראל.
המחוז שוכן במרכז גוש דן, ושטחו הוא כ-176 קמ"ר, כך שהוא הקטן שבמחוזות ישראל, וגם הצפוף שבהם.
בירת המחוז והעיר הגדולה ביותר בו היא תל אביב-יפו, שעל שמה המחוז קרוי.
מחוז תל אביב, ככל מחוזות ישראל, נוצר בהחלטת ממשלת ישראל בשנת 1953. יש בו רק נפה אחת, נפת תל אביב-יפו (שטח הנפה חופף לשטח המחוז), המורכבת משלושה אזורים טבעיים: אזור תל אביב (511), אזור רמת גן (512) ואזור חולון (513).
הממונה על המחוז מטעם משרד הפנים, נכון ל-2020, הוא צביקה אינבינדר.
בתחום המחוז נמצאות שלוש אוניברסיטאות: אוניברסיטת תל אביב, אוניברסיטת בר-אילן ואוניברסיטת רייכמן.
במדד הפריפריאליות של הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה לשנת 2015, מרחק ממחוז תל אביב הוגדר כקריטריון לפריפריאליות.
על פי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה לשנת 2023, אוכלוסיית המחוז מונה כ-1,526,500 נפש, מתוכם:
צפיפות האוכלוסייה במחוז היא, אפוא, כ-8,673 איש לקמ"ר.
תושבי המחוז מהווים 15.2% מכלל הישראלים.
ממשלת ישראל, על פי הסמכות שהוענקה לה בפקודת סדרי השלטון והמשפט, קבעה שגבולות נפת תל אביב-יפו (הזהים לגבולות המחוז) הם:
ערים מועצות מקומיות אור יהודה
מספרשםסמלמספר תושביםשטח (בדונמים)אזור טבעישנת הקמה1אזור12,9802,415אזור חולון19482כפר שמריהו1,9612,665אזור תל אביב1937
מספרשםסמלמספר תושביםשטח (בדונמים)אזור טבעישנת הקמה1גליל ים 6411,200אזור תל אביב19432מקוה ישראל 3503,300אזור חולון18703פארק אריאל שרון —8,500אזור חולון2007
מחוז שטייר-לנד הוא מחוז בדרום מזרח אוסטריה עילית שבאוסטריה.
המחוז מקיף את העיר שטייר, ושכניו הם במערב מחוז קיכדורף אן דר קרמס, בצפון מחוז לינץ ובדרום אוסטריה תחתית.
בהיסטוריה של בריטניה, המונח מחוז רקוב מתייחס למחוז בחירה קטן כל כך, שמאפשר למעשה לאדם אחד שליטה בבחירת חבר הפרלמנט.
כתוצאה מכך הייתה לאותו אדם השפעה בלתי ראויה ובלתי יחסית בפרלמנט.
מחוזות כאלה היו קיימים במשך מאות שנים, אבל רק במאה ה-18 נכנס לשימוש המונח "מחוז רקוב".
במשך מאות שנים, מחוזות הבחירה בבריטניה ובאירלנד לא השתנו בהתאם לשינויים באוכלוסייה.
בכמה אזורים, מספר הבוחרים היה קטן כל כך, שאפשר היה לשחד את כולם.
חבר פרלמנט עלול היה לייצג רק אנשים מעטים, ואפילו אדם אחד.
לעומת זאת, לאזורים שזכו לצמיחה מאסיבית, כמו העיר מנצ'סטר לא היה ייצוג נפרד (אם כי תושבי העיר שהייתה להם זכות בחירה יכלו להצביע במחוז הכפרי התואם).
חלק מהמחוזות הרקובים מילאו בעבר תפקיד חשוב בפוליטיקה הבריטית, אך מאז חשיבותם פחתה.
דוגמה למחוז רקוב היה מחוז הבחירה של אולד סארום.
אולד סארום הייתה עיר פורחת במאה ה-12, אבל משנוסדה העיר הסמוכה סולסברי, שהייתה חשופה פחות לפגעי מזג האוויר, עברה רוב אוכלוסייתה לשם.
במחוז הבחירה של אולד סארום נותרו 3 בתים ו-7 בוחרים.
המונח "מחוז רקוב" מתאר לפיכך גם את השחיתות המתבטאת בבחירות במחוז זה, אבל גם את הריקבון הפיזי של אזור שנזנח.
מחוז גדול מעט יותר, אך הניתן עדיין להשפעה בקלות יחסית, נקרא מחוז כיס .
המונח מתאר מחוז בחירה שבו האוכלוסייה קטנה מספיק כדי להיות לכל צורך מעשי תחת השליטה (או "בכיסו") של בעל קרקעות עיקרי אחד.
על חשיבותם של המחוזות הרקובים ומחוזות הכיס ניתן ללמוד מכך שבזמן מסוים, מתוך 405 חברי פרלמנט נבחרים, 293 נבחרו על ידי פחות מ-500 בוחרים כל אחד.
ברבים ממחוזות הכיס נבחר בעל הקרקע כחבר הפרלמנט, מה שיצר ייצוג יתר של בעלי קרקעות הגדולים בפרלמנט.
במחוזות אחרים "קנו" אצילים, חברי בית הלורדים, את מושבי הפרלמנט עבור בניהם, ובאופן זה השיגו שליטה כפולה, הן בבית הנבחרים והן בבית הלורדים.
במאה ה-19, החלו לנקוט צעדים לחיסול המחוזות הרקובים.
בחוק הרפורמה משנת 1832 בוטלו רוב המחוזות מועטי הבוחרים, בעוד מרכזי אוכלוסייה גדולים ואזורים מרובי תעשייה זכו בהגדלת הייצוג.
מחוזות הכיס בוטלו לבסוף בחוק הרפורמה משנת 1867, שבו נקבע העיקרון שבכל מחוז צריכים להיות בערך אותו מספר בוחרים.
חוקים נוספים קבעו הקמה של ועדת גבולות שנועדה ליישם את העיקרון בהתאם לתנועת האוכלוסייה.
בחוק הבחירות משנת 1872 הפך שוחד בחירות לבלתי חוקי, נקבע שהבחירות יהיו חשאיות, מה שהגביל את יעילות השוחד משום שאי אפשר היה לדעת כיצד כל אדם בחר.
שינוי זה גם הוריד באופן משמעותי את עלות מערכת הבחירות.
מחוז שרידן הוא מחוז של מדינת ויומינג שבארצות הברית.
נכון לשנת 2000 התגוררו במחוז 26,560 תושבים.
בירת המחוז היא העיר שרידן.
המחוז גדול פי 1.5 ממדינות רוד איילנד.
מחוז ביג הורן שבמדינת מונטנה גובל במחוז שרידן מצפון, מחוז פאודר ריוור שבמדינת מונטנה גובל בו מצפון-מזרח, מחוז קמפבל שבמדינת ויומינג גובל במחוז שרידן ממזרח, מחוז ג'ונסון שבמדינת ויומינג מדרום, ומחוז ביג הורן שבמדינת ויומינג ממערב.
נכון לשנת 2000 מתגוררים במחוז 26,560 תושבים.
צפיפות האוכלוסין הממוצעת היא 4 נפשות לקמ"ר.
מחוז שומרון היה אחד מששת מחוזות המנדט הבריטי.
המחוז השתרע במזרח מצפון בקעת הירדן ובמערב עד לים התיכון באזור השרון דרומית לחדרה עד צפונית להרצליה.
כולל בצפון את דרומו של עמק יזרעאל, דרומה להרי השומרון הכוללים את הגלבוע וההר המרכזי באזור שכם עד לגבול הרי בית אל, החלק הצפוני של יהודה (לא כולל את הרי בית אל).
מחוז שמפיין הוא מחוז במדינת אילינוי שבארצות הברית.
המחוז קיבל הכרה כמחוז בשנת 1833 כאשר קודם לכן היה חלק ממחוז ורמיליון.
המחוז ובירתו אורבנה נקראו על שם עיר ומחוז דומים במדינת אוהיו.
בצמוד לאורבנה, הבירה המנהלית, מצויה העיר שמפיין, שהיא בירתו הכלכלית של המחוז.
העיר שמפיין התפתחה ליד אורבנה בעקבות סירוב תושבי אורבנה למקם תחנת רכבת בתחום עירם.
קמפוס אוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין הוא המוסד הבולט במחוז, והוא אחד המוסדות האקדמיים הבולטים בעולם בתחום מדעי החקלאות וההנדסה.
מלבד הערים אורבנה ושמפיין, יש ברחבי המחוז כ-20 כפרים.
מחוז שיאוליאי (בליטאית: Šiaulių apskritis) הוא אחד מעשרת מחוזות ליטא.
בירת המחוז היא העיר שיאוליאי.
המחוז ממוקם במרכז-צפון ליטא, הוא משתרע על פני 8,540 קמ"ר המכסים 13.1% משטח ליטא כולה.
ב-1 ביולי 2010 בוטל הממשל המחוזי של מחוז שיאוליאי, והוא נשאר הלכה למעשה כיחידה טריטוריאלית וסטטיסטית בלבד.
נכון לשנת 2012 התגוררו בשטחי המחוז למעלה מ-293,000 בני אדם.
כינון אזורים מנהליים בליטא החל בתקופת הדוכסות הגדולה של ליטא במאה ה-18. הגדרת אזור שאולאי כיחידה מנהלית נפרדת נקבעה באוקטובר 1795 כאשר העניקה קתרינה השנייה זכויות עיר לשיאוליאי והפכה אותה לבירת המחוז.
החלוקה המנהלית הרוסית נותרה ללא שינוי עד תום מלחמת העולם הראשונה.
בשנת 1937 השתרע מחוז שאולאי על פני 6,042 קמ"ר והיה למחוז (apskritys) הגדול ביותר בליטא, אוכלוסייתו מנתה אז כ-210,000 איש.
מחוז שאולאי מחולק ל-7 רשויות מקומיות:
מחוז רוסקומון הוא מחוז במערב אירלנד, הנקרא על שם העיר רוסקומון.
המחוז שוכן בפרובינציית קונכט, והוא גובל בכל מחוזות הפרובינציה ובסך הכל בשבעה מחוזות של אירלנד: במערב במחוז מאיו, בדרום מערב במחוז גולוויי, בדרום מזרח במחוז אופאלי, במזרח במחוז וסטמית' ובמחוז לונגפורד, בצפון מזרח במחוז ליטרים ובצפון במחוז סלייגו.
נכון לשנת 2011, אוכלוסיית המחוז מונה כ-64,065 תושבים, אשר רובם הגדול הוא נוצרי קתולי.
במחוז נמצא מרכזו הגאוגרפי של האי אירלנד.
תוחלת החיים הממוצעת במחוז רוסקומון היא הגבוהה ביותר בכל אירלנד.
משמעות השם רוסקומון באירית מחולקת לשניים: המילה "רוס", שמשמעותה פסגה מיוערת ו"קומון", - שמו של מייסד, בישוף וראש המנזר הראשון של רוסקומון.
מחוז ריאד הוא מחוז במרכז ערב הסעודית.
בירת המחוז היא ריאד המשמשת גם כבירת ערב הסעודית כולה.
כ-75% מתושבי המחוז מתגוררים בעיר ריאד.
המחוז משתרע על פני 404,240 קמ"ר ולפי מפקד האוכלוסין האחרון משנת 2022 מתגוררים בו כ-8.59 מיליון בני אדם כאשר הצפיפות היא כ-21 נפש לקמ"ר, ובכך הוא המחוז המאוכלס ביותר במדינה והשני בגודלו מבחינת שטח, אחרי מחוז א-שרקייה.
מחוז רנדסבורג-אקרנפרדה הוא המחוז בעל השטח הגדול ביותר במדינת שלזוויג-הולשטיין שבגרמניה.
מחוז רנדסבורג-אקרנפרדה גובל במערב במחוז דיתמארשן , בצפון במחוז שלזוויג-פלנסבורג , בצפון-מזרח בחופי הים הבלטי, ממזרח בשטחי העיר קיל, במחוז פלן ובעיר נוימינסטר, ומדרום במחוז זגברג ובמחוז שטיינבורג .
זהו המחוז היחיד שמכיל חלקים יבשתיים הן של שלזוויג והן של הולשטיין (מחוזות אחרים כוללים איים בלבד משלזוויג).
חלק גדול מתעלת קיל עובר דרך המחוז.
המחוז נוסד באפריל 1970 כחלק מחלוקה מנהלית מחודשת שנערכה בשלזוויג-הולשטיין.
הוא מורכב מן המחוזות-לשעבר הבאים:
מחוז רנדסבורג (Kreis Rendsburg), מלבד 17 יישובים בדרומו, שסופחו למחוז שטיינבורג, כמו גם יישוב אחד שסופח לשטח העיר נוימינסטר ויישוב אחד שסופח לעיר קיל.
מחוז אקרנפרדה (Kreis Eckernförde), מלבד שני יישובים.
תשעה יישובים שהשתייכו למחוז פלן.
כמו בשלזוויג-הולשטיין בכלליות, במחוז מדוברות מספר שפות.
מלבד הגרמנית ה"גבוהה", מדוברת גרמנית תחתית (בשלזוויג מדובר הניב שלזוויגית ובהולשטיין הניב ההולשטייני ), וכן דנית (בעיקר הניב הדרום-שלזוויגי Sydslesvigdansk).
ראשקה (בסרבית: Рашки округ) הוא אחד ממחוזות סרביה הממוקם במרכז המדינה.
במחוז ישנן 2 ערים, 3 עיירות וכ-350 כפרים.
בשטח המחוז ישנו מנזר סטודניצה המושך אליו תיירים רבים.
מחוז שש (באפריקאנס: Distrik Ses) היה אזור מגורים בקייפטאון, דרום אפריקה, בתקופת האפרטהייד.
מעל ל-60,000 מתושבי המחוז גורשו ממנו בכוח במהלך שנות ה-70 ובתיהם נהרסו.
לאחר נפילת משטר האפרטהייד חזרו חלק מהתושבים לבתיהם.
לאחר סיום העבדות בדרום אפריקה בשנת 1833 החלו להתיישב במחוז תושבים רבים, בהם עבדים משוחררים, בעלי מלאכה, סוחרים ומהגרים אחרים, כמו גם מלזים רבים שהובאו כעבדים מאסיה לדרום אפריקה על ידי חברת הודו המזרחית ההולנדית במהלך שליטתה במושבת הכף.
עם תחילת משטר האפרטהייד, לאחר מלחמת העולם השנייה, מחוז שש היה שכונה מעורבת, שהתגוררו בה תושבים צבעוניים, מוסלמים ממוצא מלזי, שחורים מבני הקוסה וכן אפריקנרים, לבנים דוברי אנגלית והודים.
בשנת 1950 נחקק בדרום אפריקה חוק בשם המעגן הפרדה גזעית בשכונות מגורים.
עם חקיקת החוק החלה הריסת הבתים במחוז שש.
נציגי הממשלה נתנו מספר נימוקים לחוק זה.
הם טענו כי אינטראקציה בין-גזעית גורמת לסכסוכים, ולכן נדרשת הפרדה גזעית.
כמו כן אמרו שמחוז שש הוא שכונת עוני שיש בה פשע רב, הזקוקה לפינוי ושיקום.
למרות הסיבות הרשמיות, רוב התושבים האמינו שהממשלה הייתה מעוניינת בקרקע בגלל קרבתה למרכז העיר ולנמל.
ב-2 באוקטובר 1964 התכנסה ועדה ממשלתית שביצעה תכנון עירוני מחודש למחוז ולמספר שכונות סמוכות.
ביוני 1965 הכריז שר השיכון על תוכנית בת 10 שנים לשיקום השכונה, והוקפאו כל עסקאות הנדל"ן במחוז.
הוטל איסור של 10 שנים על הקמת בניינים חדשים או שינויי בנייה.
בשנת 1966 קיבל המחוז את שמו הרשמי: "המחוז העירוני השישי של קייפטאון".
ב-11 בפברואר 1966 הכריזה הממשלה על מחוז שש כאזור ללבנים בלבד, במסגרת "חוק אזורי הקבוצות", והתגבר קצב הרס הבתים בשכונה.
בתקופה זו נבנו בה כמה בניינים שיועדו ללבנים בלבד.
על פי נתונים של מהנדס העיר, ד"ר ס"ס מוריס, בשנת 1966 פונו 33,446 תושבים, מתוכם 31,248 שחורים וצבעוניים.
עד שנת 1975 פונו כ-20,000 תושבים נוספים, רובם לבתים שהוקצו עבורם בפרברים של קייפטאון באזור Cape Flats, במרחק של כ-25 ק"מ מהשכונה.
הפינוי הושלם בשנת 1982. מעל ל-60,000 בני אדם גורשו מהשכונה וכמעט כל בתיה נהרסו, למעט מספר כנסיות ומסגדים.
בתים בודדים שלא נהרסו נמכרו לתושבים לבנים.
אולם תוכניות השיקום של הממשלה לא יצאו לפועל עקב לחץ בינלאומי ופעילות של ארגוני זכויות אדם בדרום אפריקה.
ממשלת האפרטהייד הקימה במחוז מעט מאוד מבנים, בהם אוניברסיטת קייפ לטכנולוגיה, שנועדה ללבנים בלבד, ומספר תחנות משטרה.
רוב שטח המחוז נשאר שומם עד היום.
לאחר נפילת האפרטהייד ב-1994 הכירה ממשלת דרום אפריקה בתביעות הנדל"ן של התושבים שהתגוררו בשכונה, והם הורשו לבנות מחדש את בתיהם.
הוקמה ועדת בדיקה ייעודית לצורך בירור טענות נדל"ן של תושבי השכונה המקוריים.
בשנת 2006 חל סכסוך בין חברי הוועדה לעיריית קייפטאון, אולם כעבור זמן מה יושרו ההדורים.
בשנת 1994 נפתח מוזיאון מחוז שש, המשמש כאנדרטה לקהילה שהתגוררה בו, וכמקום מפגש ומרכז קהילתי.
המוזיאון ממוקם במבנה ששימש ככנסייה ומתעד את אירועי תקופת האפרטהייד ומתאר את התרבות וההיסטוריה של המחוז לפני הפינוי.
בקומת הקרקע מוצגת מפת רחובות גדולה של מחוז שש, עליה ציינו בכתב יד תושבים לשעבר היכן היו בתיהם.
במוזיאון מוצגים שלטי רחוב מהמחוז הישן, תצוגות המתארות את ההיסטוריה וחיי היומיום של המשפחות שהתגוררו בשכונה, ותיאור תהליכי החקיקה שהובילו לפינוי ולהרס הבתים.
סיפורו של מחוז שש תואר ביצירות תרבות ואמנות רבות בדרום אפריקה.
רומנים נכתבו על רקע האירועים במחוז, מספר ציירים ציירו את נופיו, והצגות תיאטרון סיפרו את ההתרחשויות.
מספר מוזיקאי ג'אז התגוררו בו, וכתבו שירים על החיים בשכונה ועל המאבק נגד גירוש התושבים.
סרט המדע הבדיוני "מחוז 9" בבימויו של ניל בלומקאמפ מתרחש בשכונה דמיונית של יוהנסבורג, בהשראת האירועים שהיו במחוז שש.
מחוז שטנדל הוא מחוז בצפון מדינת סקסוניה-אנהלט שבגרמניה.
בירת המחוז היא העיר שטנדאל.
ב-1935 שינה השלטון הנאצי את שיטת הניהול האדמיניסטרטיבי והמחוזות נשלטו ישירות על ידי השלטון המרכזי.
ב-1944 הוקמה פרובינציית מגדבורג, ששטנדל הייתה חלק ממנה.
המחוז משתייך גאוגרפית לשטח ההיסטורי "אלטמרק" , בדומה למחוז השכן מחוז אלטמרקקרייס זאלצוודל.
במחוז זורמים הנהרות אלבה, האבל, ויובלים נוספים של האלבה.
מחוזות איטליה מהווים את הרמה הראשונה של חלוקה טריטוריאלית של הרפובליקה האיטלקית, כמו גם גוף ציבורי עם אוטונומיה פוליטית ומנהלית, המוגבלת בעיקר על ידי החוקה (סעיפים 114–133).
ישנם 20 מחוזות, מתוכם 15 בעלי מעמד רגיל ו-5 בעלי מעמד מיוחד.
כל מחוז מחולק לפרובינציות, בתוכן שוכנות העיריות.
הבסיס למבנה הנוכחי של איטליה התרחש מיד לאחר איחוד איטליה.
אחת הדאגות הראשונות של ממלכת איטליה שזה עתה נולדה, היה החשש מביזור, שנראה כהקדמה לפירוק המדינה המאוחדת שזה עתה הוקמה.
באותה תקופה הייתה התמקדות מיוחדת בריכוזיות מנהלית ופוליטית.
איטליה מורכבת מקבוצות אוכלוסייה מגוונות, בעלות ניבים שונים ומסורות שונות, הבאים לידי ביטוי עד היום, כך שדאגה זו לא הייתה בכדי.
2248 (המכונה גם "חוק ריקאסולי") הסדיר, בין היתר, את תפקידיהם של מחוזות, פרובינציות ועיריות.
המחוזות, בפרט, הוגדרו כ"מטה של ביזור הממשל המרכזי", בראשותו של המחוז, פקיד שמונה על ידי הממשלה עם המשימה לוודא את התאימות של פעולות מחוזיות ועירוניות לחוקי המדינה.
לאחר מכן, הצו המלכותי מ-10 בפברואר 1889, נ.
148 (הנקרא " הטקסטים המאוחדים של חוקים מוניציפליים ומחוזיים") הבטיח רווח מעט יותר רחב של ביזור מינהלי.
בממלכת איטליה היו אפוא עיריות ומחוזות (המנדטים בוטלו ב-1923, המחוזות ב-1927), אך האזורים כישויות טריטוריאליות עדיין לא היו קיימים (שזה נוצר רק עם חוקת הרפובליקה האיטלקית לאחר מלחמת העולם השנייה).
אף על פי כן, כבר במחצית השנייה של המאה התשע-עשרה קיבץ פייטרו מאסטרי, למטרות סטטיסטיות, את המחוזות לאזורי בחירה פוליטית, שהיו מבשרי המחוזות האיטלקיים של ימינו.
אולם ביו ללא ממשלה או מינהל.
איטליה הכניסה את המחוזות, הפרובינציות והעיריות למערכת המשפט שלה עם חוקת הרפובליקה האיטלקית, שנכנסה לתוקף ב-1 בינואר 1948, בסעיפים 114 ו-115.
המחוזות הראשונים שהוקמו היו המחוזות האוטונומיים של סיציליה ב-1947 וסרדיניה ב-1948.
מחוז פריולי-ונציה ג'וליה מורכב משלושה אזורים מאוחדים.
אברוצו ומוליס אוחדו ופוצלו ב-1963 לאברוצו ומוליזה, מה שהביא את מספר האזורים הנוכחי ל-20.
הבחירות המחוזיות הראשונות נערכו ב--1970..
הגופים הפוליטיים-מוסדיים של האזור מתחדשים בעקבות הבחירות האזוריות באיטליה, שמתקיימות בדרך כלל כל חמש שנים.
בחירות אלו – המוסדרות בחוק הטטרלה מאז 1995 – קובעות את הרכב המועצה האזורית ומקנות בחירה בו-זמנית של נשיא המחוז, או ראש המועצה האזורית.
כמעט כל המחוזות פועלים לפי המודל הזה, מלבד אאוסטה (שם הנשיא נבחר על ידי המועצה האזורית) וטרנטינו-אלטו אדיג'ה (שם תפקיד הנשיא האזורי מתקיים ברוטציה על ידי נשיא מחוז טרנטו והנשיא של מחוז בולצאנו).
20 המחוזות, נכון ל-2023, הם: עמק אאוסטה, פיימונט, ליגוריה, לומברדיה, טרנטיטו אלטו אדיג'ה, ונטו, פריולי-ונציה ג'וליה, אמיליה-רומניה, טוסקנה, אומבריה, מרקה, לאציו, אברוצו, מוליזה, קמפניה, פוליה, בזיליקטה, קלבריה, סיציליה, סרדיניה.
בשנת 2017, על פי נתונים טריטוריאליים של ISTAT, מחוז לומברדיה (מילאנו) החזיק בתמ"ג הגבוה ביותר מכל מחוזות איטליה, בעוד מחוז מוליזה החזיק בתמ"ג הנמוך ביותר.
המסמך שפרסמה סוכנות Eurostat מציע ניתוח נרחב יותר של המצב הכלכלי של האזורים האיטלקיים, תוך השוואתם לאזורים שלהם.
מבחינת התמ"ג הכולל, לומברדיה היא המובילה ואחריה לאציו ו-ונטו, במקום השני והשלישי בהתאמה.
אלטו אדיג'ה מובילה את הדירוג בתוצר לנפש.
המרכז עוקב אחר נתונים חשובים עבור לאציו וטוסקנה ומעל או מתחת לממוצע האיטלקי עבור השטחים הנותרים.
הדרום סוגר את הדירוג עם נתונים קרובים לממוצע האיטלקי ולאזור המאקרו המרכזי עבור אברוצו בלבד.
עם זאת, הנתונים עבור השטחים הדרומיים והאיים הנותרים נותרים רחוקים מהממוצע האיטלקי במונחים של תוצר ותוצר לנפש כאחד.
הפדרציה הרוסית מחולקת ל-83 סובייקטים (יחידות אדמיניסטרטיביות), מתוכן 46 הן מחוזות "אובלסטים" (область).
בעקבות הפלישה הרוסית לאוקראינה, הממשל סיפח לרוסיה ארבעה מחוזות: מחוז חרסון, מחוז זפורוז'יה, מחוז דונצק, מחוז לוגנסק, מה שהגדיל את מספר המחוזות במדינה ל-87, ברם הסיפוח אינו מוכר על ידי האומות המאוחדות.
מחוזא (בארמית גם: מדינאתא; בערבית: المدائن מדאין ; בפרסית: مدائن) הייתה מטרופוליס באימפריה הבבלית, שהשתרעה לאורך גדת החידקל וכללה מספר ערים, ביניהן גם קטסיפון וסלאוקיה.
קטיספון - בירת האימפריה הפרתית והאימפריה הסאסאנית
אספאנבור - עיר מהתקופה הסאסאנית המאוחרת
ווה אנטיוך-ח'וסרו - נוסדה ב-540 לספה"נ בידי ח'וסרו הראשון, שהושיב שם שבויים מאנטיוכיה
ווה ארדשיר (מוכרת בשם "סלאוקיה על החידקל") - נוסדה על ידי סלאוקוס הראשון, מלך סוריה שבחלק מהזמן אף קבע אותה כבירת הממלכה הסלאוקית.
בסביבות 230 לספה"נ ארדשיר הראשון שיפץ את העיר והקים אותה מחדש על בסיס העיר שבנה סלאוקוס ושינה את שמה לשם ארשדיר.
בשנת 637 כבשו המוסלמים את המטרופוליס ורוב אנשי החצר והאצולה הסאסאנית ברחו.
התושבים שנשארו נדרשו לשלם את מס הג'יזיה.
בהמשך גם בני האצולה חזרו להתגורר שם, והקהילות היהודית והנוצרית המשיכו להתקיים.
אל-מדאאין שמרה על חשיבותה זמן-מה, אך לאחר הקמת בגדאד והפיכתה לבירת האימפריה, הלכה ופחתה חשיבותה.
תרומתה העיקרית הייתה בחקלאות ובייצור מזון.
סלמאן הפרסי, אחד מחברי הנביא, שימש כמושל וכשמת נקבר שם.
את הקבר שלו נוהגים לפקוד גם סונים וגם שיעים.
הוא שופץ לאחרונה בידי הסולטאן העותמאני מוראט הרביעי בשנת 1905.
בתקופת התלמוד התקיימה במקום ישיבה גדולה.
את הישיבה ייסד רב יוסף בר חמא במאה ה-3. לאחר פטירתו ירש את מקומו בנו, רבא, שביסס את הישיבה והביא לפרסומה, במקביל לישיבת פומבדיתא בראשות חברו ובר הפלוגתא שלו, אביי.
באותה תקופה פעל בעיר גם רב שימי מחוזנאה.
רב חביבי מחוזנאה מדור השישי של אמוראים התגורר ופעל בעיר.
מחוזא נחשבת בתלמוד למקום מגורם של אנשים עשירים, חכמים ומפונקים.
ידיעה זו אינה נחשבת לאמינה בעיני רוב החוקרים המודרניים.
לבסוף עלו צבאות פרס על האוטונומיה היהודית במחוזא וכבשוה - לפי סדר עולם זוטא, הסיבה האלוהית לתבוסה הייתה ההידרדרות הרוחנית שאחזה ביהודים - ומר זוטרא וסבו, ראש הישיבה רב חנינא, נתלו על גשר מחוזא.
מבחינה מנהלית מחולקת אוקראינה ל-24 מחוזות הנקראים אובלסט (область).
לצד המחוזות בטבלה מופיעים גם קייב וסבסטופול – שתי ערים הנהנות ממעמד מיוחד המקביל לרמת המחוז.
בדומה לכך, בטבלה מצוינת גם הרפובליקה האוטונומית של קרים שאף היא מקבילה לרמת המחוז.
לאחר פרוץ העימות בין רוסיה לאוקראינה בשנת 2014 איבדה אוקראינה את השליטה על קרים וסבסטופול, כמו גם על חלקים מהמחוזות דונצק ולוהנסק.
עם זאת, אוקראינה עודנה רואה את האזורים האלו כאזורים מנהליים אוקראינים.
אלבניה מחולקת מבחינה אדמיניסטרטיבית ל-12 מחוזות (qark, צ'ארק).
חלוקה זו נכנסה לתוקפה בשנת 2000.