tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשנת 2003 הוא הקים את הקרן לקהילות יהודיות מרוחקות (FRJC) המוקדשת לשימור וקידום הקהילות היהודיות הנמצאות בסכנת הכחדה בפריפריה של התפוצות.
מאז הקמתה, למעלה ממיליון דולר נתרמו לקהילות במזרח הרחוק כולל קמבודיה, סין, הודו, מיאנמר, תאילנד ווייטנאם.
בשנות ה-2010 הוא שיתף פעולה עם בעריכת מחקרים על קהילות גולים באסיה, תוך פרסום חלקם הבלתי ידוע של הגנרל הידקי טוג'ו ושל הגנרל קייצ'ירו היגוצ'י שהצילו 20,000 יהודים שברית המועצות התכוונה לשלוח בחזרה לגרמניה.
יפן: ציון לשבח מהקונסול הכללי (2014)
יפן: מסדר השמש העולה, קרני זהב וכסף (2017)
מרווין פִּירִינְגֶר הוא כדורגלן גרמני המשחק בעמדות החלוץ והקשר ההתקפי בהיידנהיים מהבונדסליגה.
ב-6 בינואר 2021 ערך פירינגר את הופעת הבכורה המקצוענית שלו בווירצבורגר קיקרס, אליה הושאל, שהשתתפה אז בבונדסליגה השנייה.
ב-25 ביוני 2021 הושאל לשאלקה 04 מבונדסליגה השנייה לעונת 2021/2022, עם אופציה לרכישה.
ב-28 ביולי 2022 הושאל לפאדרבורן מבונדסליגה השנייה לעונה אחת.
ב-3 ביולי 2023 חתם פירינגר בהיידנהיים, שהייתה עולה חדשה לבונדסליגה.
מְרוֹם גּוֹלָן הוא קיבוץ של התנועה הקיבוצית המאוחדת הנמצא בצפון רמת הגולן.
היישוב, שהוא ההתיישבות הישראלית הראשונה שהוקמה ברמת הגולן לאחר מלחמת ששת הימים, נמצא לרגלי הר בנטל, בגובה של כ-1,000 מטרים מעל פני הים.
מצפון לקיבוץ נמצאת שמורת בְּריכת בַּראון, ומדרום מזרח לקיבוץ נמצאת שמורת הר אביטל.
הקיבוץ הוקם ב-14 ביולי 1967, והיה היישוב הישראלי הראשון שהוקם ברמת הגולן לאחר מלחמת ששת הימים, כחודש לאחר סיום המלחמה.
בתחילה ישב הגרעין שהקים את הקיבוץ במחנה סורי נטוש בעליקה, ועסק באיסוף בקר נטוש ברמה.
לאחר ארבעה חודשים עבר לקוניטרה.
תחילה נקרא קיבוץ "גולן", ובנובמבר 1968 הוחלף שמו ל "מרום גולן".
בין השנים 1969 ו-1973 הופגז היישוב פעמים רבות על ידי הצבא הסורי.
במרץ 1972 עבר היישוב למיקומו וגם במיקום זה ספג הפגזות רבות.
במהלך מלחמת יום כיפור פונו הנשים והילדים לקיבוץ בית השיטה ושהו שם עד תום הקרבות.
אך גם אחריה היישוב הופגז בידי הסורים.
בקיבוץ מפוזרים פסליו של חבר הקיבוץ יופ דה יונג.
מטעים נשירים: תפוח, אפרסק, קיווי, דובדבן
מטעים סוב-טרופיים: (ממוקמים מעל בקעת בית צידה): מנגו, אבוקדו, ליצ'י
בית אריזה של תאגיד בראשית העוסק באריזה ובשיווק של פירות
תיירות: מלון מרום גולן-כפר נופש .
המלון מציע מגוון אפשרויות אירוח, אטרקציות, פעילויות ומיקום אידיאלי לטיולים בטבע.חדר אוכל כשר, חדרי אירוח לזוגות ומשפחות, בית קפה
ב־10 בינואר 2015 נמדדו בקיבוץ 14.2°- מעלות צלזיוס, הטמפרטורה הנמוכה ביותר שנמדדה בישראל מקום המדינה.
זהו ערך נמוך יותר מהשיא של 13.7°- שנמדד בפברואר 1950 בבקעת בית נטופה, אך אין נתונים לגבי הערכים שנמדדו באותו יום בשטח הקיבוץ, שהיה אז חלק משטח סוריה.
מרום נווה היא שכונת מגדלי דירות במזרח רמת גן הגובלת בשכונת רמת עמידר ובבני ברק, וכוללת בתוכה את הפארק העירוני השני בגודלו ברמת גן.
הקמת השכונה החלה בשנת 1985, על ידי חברת נוה על שטחו של פרדס מרגושס, אחרון פרדסי רמת גן (בשוליה נותרו שדרות הברושים שתחמו את הפרדס).
האזור שהיה משויך לשכונת 'רמת יצחק', התפתח במקביל לצעדיה הראשונים של רמת גן וכונה "רמת גן ב'" עד לסיפוחו לעיר.
במקור יועד השטח לבניית בית עירייה חדש, אך במקומו תוכננה שכונה שבמרכזה פארק המשתרע על כ-40 דונם.
תכנון השכונה כלל בניית רבי קומות סביב פארק מרכזי וכיכר גדולה דמוית פיאצה בה חנויות, בתי אוכל ומרכז מסחרי.
תושבי השכונה מקבלים את כל השירותים במקום ללא צורך לחצות כבישים.השכונה גובלת בפרויקט גני מרום שברמת עמידר ובבני ברק ממזרח.
מדרום גובלת השכונה ברחוב הירדן וברחוב שדרות ירושלים מצפון.
בית הספר המשרת את תושבי השכונה ואת חלק הארי של שכונת 'רמת יצחק' הוא בית הספר הממלכתי "מורדי הגטאות" (לשעבר בית הספר 'פרדס') ובית הספר הממלכתי שאול אביגור.
בסך הכל תוכננו כ-1,100 דירות גדולות של 4.5 ו-5 חדרים, על פני כ-43 דונם (ללא הפארק) אופי בנייה חריג לרמת גן.
השכונה מתאפיינת באוכלוסייה צעירה ואמידה, הכוללת בעלי מקצועות חופשיים רבים כעורכי דין, רופאים ועובדי היי-טק.
בעת הקמת שכונת מרום נווה בשנת 1985, התחייבה החברה הקבלנית נווה להקים במרכז השכונה פארק על שטח של כ-40 דונם.
הפארק תוכנן על ידי האדריכל הרמת גני אלישע האוסמן לפי הנחיות מחלקת הגנים של עיריית רמת גן.
ההחלטה על הקמת הפארק התקבלה בעירייה בשנת 1992 והפארק נחנך בשנת 1993 במעמד ראש העיר צבי בר.
הפארק, שהוא השני בגודלו ברמת גן, מהווה ריאה ירוקה עבור תושבי העיר.
במקום מתקני משחקים ומתקני כושר מוצללים, משטחי דשא רחבים, פינות ישיבה, שבילי הליכה, שירותים ציבוריים, חורשה קטנה של עצי חושחש לזכר פרדס מרגושס, על שטחו הוקמו השכונה, מזרקה ומפל מים החוצה את הפארק לאורכו.
במקום פועל מרכז שיטור קהילתי ונקודת פיקוח עירוני המאוכלסת בשעות הפתיחה של הפארק.
בשנת 1997, לאחר מותו של ממלא מקום ראש העירייה דוד מלמדוביץ, הוסב שמו של הפארק לפארק דוד.
בשנת 2021 הוחלט בעירייה להתחיל בביצוע עבודות שדרוג הפארק ומתקניו.
הפארק המחודש נחנך בחודש אוגוסט 2022.
במסגרת השדרוג נטעו בפארק עצי בוסתן חדשים, בין השאר של אגוזי מקדמיה, מנגו, הדרים ועוד והוחלפו עמודי התאורה.
הפארק המשודרג כולל שלושה מתחמי משחק לכל הגילאים ומעוצב בקפידה, במראה חדשני ומודרני.
בפארק מתקן מרכזי הכולל אזור אתגרי, אזור מונגש לנכים ועוד מגוון רחב של פעילויות.
מאז הקמתו התנהל סכסוך בין תושבי השכונה לתושבי העיר בני ברק הסמוכה על השימוש בפארק.
תושבי שכונת מרום נווה התנגדו לכניסתם של תושבי בני ברק לפארק בטענות שונות.
ראשי שתי הערים וגורמים נוספים משקיעים מאמצים רבים למציאת נוסחה מקובלת על שני הצדדים לדו-קיום בשלום.
במתקפה האיראנית על ישראל (יוני 2025) נפגעה השכונה מטיל ורבים מבתיה ניזוקו.
מַרְוַת יהודה (שם מדעי: .Salvia judaica Boiss) היא צמח עשבוני רב-שנתי (בן חלוף) ממשפחת השפתניים, נפוצה בארץ ישראל.
גבעולי המרווה רבים, דקים, רבועים.
במשך הפריחה והבשלת הזרעים מקבלים הגבעולים והצמח כולו גוון ארגמן או סגול.
הפרחים סגולים, לא גדולים, וצינור הכותרת שלהם אינו בולט מתוך הגביע, שהוא חלק ואין לו שערות בלוטיות.
תקופת הפריחה של מרוות יהודה הוא בחודשים אפריל עד יוני.
השם העברי "יהודה" נגזר מהשם הלועזי שניתן על ידי הבוטנאי השווייצרי בואסיה עוד בשנת 1853, שחקר את צמחיית המזרח התיכון במאה ה-19.
מרוות יהודה – צמח עשבוני רב-שנתי (בן חלוף), ים תיכוני, בעל הרבה גבעולים דקים ומאדימים או מכחילים עם ההבשלה.
צמח עשבוני רב-שנתי (בן חלוף), ים תיכוני, פריחתו סגולה עמומה והוא בעל שושנת עלים גדולים ורחבים ומפורצים, שממנה מתפתח גבעול אחד או יותר זקוף ומסתעף מבסיסו לגבעולי משנה נגדיים ואלכסוניים הנושאים תפרחות (לעיתים בצורת מנורה).
הפרחים סגולים, קטנים יחסית (10 עד 15 מ"מ).
הגביע דו-שפתני, דמוי צינור, ארגמני, אינו דביק ואינו מכוסה שערות בלוטיות.
השפה העליונה בעלת 3 שיניים, האמצעית בהן זעירה או מנוונת, השפה התחתונה עם שתי שיניים מחודדות.
צינור הכותרת אינו בולט כמעט מתוך הגביע ובתוכו יש טבעת שערות.
הכותרת דו-שפתנית באופן בולט וצבעה סגול עמום.
השפה התחתונה בעלת 3 אונות.
האונה האמצעית רחבה ושמוטה עם הבשלת עמוד העלי.
קצהו הקדמי של הקונקטיב חופשי, קצר, דמוי מרצע ואינו מסתיים בלשכה ריקה והוא מחוסר קשקש כל שהוא בקצהו הפנימי.
האבקנים אנים חבויים מתחת לשפה העליונה, אלא הם מופנים כלפי גחונו של המאביק ולא כלפי גבו.
הפריחה מסוף מרץ עד תחילת יוני
מרוות יהודה גדל בבתות ובשדות בור באזורי השפלה, ההר, עמק יזרעאל בבקעה המרכזית ובגולן.
הוא גדל בישראל, בירדן, לבנון וסוריה.
חוקר הצומח המקראי, נגה הראובני, מזהה את מרוות יהודה, או מן דומה לו, המכונה מרוות ירושלים, Salvia hierosolyminata Boiss, עם צמח המוריה.
זה אחד הפירושים המקובלים להר המוריה, האתר עקידת יצחק במקרא.
המָרוּלָה (שם מדעי: Sclerocarya birrea) הוא עץ פרי אפריקאי בינוני עד גדול.
פירותיו משמשים למאכל ולייצור ליקר.
גובה העץ יכול להגיע ל-10–15 מטרים.
קיימים עצים נקביים וזכריים, כאשר רק הנקביים מניבים פירות.
לפירות העץ ריח מיני, וכאשר הם נמצאים בשמש זמן ממושך הם מתחילים לתסוס, והאלכוהול מושך את בעלי החיים עוד יותר אל העץ.
מעטים מגדלים את המרולה כגידול מסחרי ברחבי העולם (בערבה ישנם מטעי מרולה השייכים לקיבוץ יטבתה ומטע ניסיוני בקיבוץ קטורה).
כך למשל הפירות שמהם מייצרים את הליקר המפורסם (ליקר אמרולה) נאספים באמצעות תשלום לילידים אפריקאים שהולכים לאסוף אותם מהבר.
הפרי עסיסי עם טעם ייחודי ומכיל כמות ויטמין C גדולה בהרבה משל תפוז.
אולם גרעינו גדול וציפתו (בשר הפרי) מעטה, ועל כן הפוטנציאל השיווקי שלו כפרי מאכל הוא נמוך.
אגדה מספרת כי פירות אמרולה שנפלו מהעץ החלו לתסוס בג'ונגל.
פילים שעברו באזור החלו לאכול את הפרי התוסס, השתכרו ולאחר שדעתם נשתבשה עליהם – החריבו כפרים ודהרו ללא מטרה.
המקומיים צפו בפילים, גילו את הסיבה להתנהגותם והחלו להשתמש בפרי בעצמם.
סרט שהוקרן ב-1974 הראה כיצד פילים, קופים ותאואים שאכלו פירות אלו, הפגינו סימני שכרות.
אולם, מחקרים מאוחרים הראו, כי סצנות אלו, במיוחד אלו עם חיות גדולות, אינן סבירות וככל הנראה מבוימות.
על מנת שפיל יושפע מפירות מרולה תוססים, עליו לאכול כמות גדולה מאוד של פירות אלה, ואילו חיות אחרות מעדיפות את המרולות בעודם בוסר.
כמו כן, כמות המים ששותה פיל ביום, אמורה לדלל את ריכוז הפירות התוססים לרמה שלא תשפיע עליו.
הפולקלור האפריקני מייחס לפרי תכונות של פריון והגברת תשוקה מינית.
יש שבטים המכנים את העץ בשם "עץ הנישואים", ועורכים תחתיו טקסי נישואים.
בני שבט הזולו מאמינים כי כדי לרפא חצבת יש לקום בבוקר בלי לומר מילה ולנשוך את קליפת עץ המרולה.
מרומית שחורה (שם מדעי: Chlidonias niger) היא מין עוף ימי מהסוג מרומית שבמשפחת השחפיתיים.
אורך גופה כ-25 סנטימטרים, מוטת כנפיה כ-60 סנטימטרים ומשקלה כ-60 גרם.
חלקי גופה האחוריים, הגב והזנב, אפורים, ואילו הראש, החזה והבטן שחורים בקיץ והופכים אפורים לקראת החורף, כשרק הכיפה נותרת שחורה.
אזורי התפוצה של המרומית באירופה ואמריקה הצפונית, שם היא מקננת על גושי צומח צפים בביצות מים מתוקים.
בחורף נודדות המרומיות מאירופה לאפריקה ומאמריקה הצפונית לחופים הצפוניים של אמריקה הדרומית.
בארץ ישראל תועדו בעבר כעשרים זוגות של מרומית שחורה שקיננו על "איים" צפים של צמחי קרנן טבוע במים הרדודים של אגם החולה, אולם מאז ייבוש החולה המרומית השחורה היא חולפת הנצפית לעיתים נדירות למדי במקומות לחים בעמקים הצפוניים.
מרוט (בצרפתית ובאנגלית: Marotte), הוא אביזר בדמות שרביט, שבקצהו נמצא ראש מגולף.
הוא התפתח במאה ה-14 כהמשך ישיר של אלת הכסיל, ומאוחר יותר הוחלף במראה שסימלה את האהבה העצמית של השוטה.
מקורה של המילה מרוט, מהשפה הצרפתית, ומשמעותה המילולית, היא משוגע.
המרוט נישא לרוב בידי לצים, והראש המיניאטורי משקף לעיתים קרובות את תלבושת ותחפושת הלץ הנושא אותו.
על ראש המרוט הקדום יותר, הוצמדו פעמונים ולעיתים הוא היה מורכב על מספר חוליות שאפשרו לו לנוע בחופשיות לכיוונים שונים.
במרוט המודרני, ניתן למצוא גם תיבת מוזיקה ואמצעים מכניים אחרים המספקים אפקטים נוספים.
באופרה ריגולטו של ורדי, מופיע הזמר בתפקיד הראשי, עם מרוט שפרצופו מייצג לפי הצורך, ארשת טראגית או קומית.
בתקופת ימי הביניים והרנסאנס, נשכרו הלצים על ידי בעלי ממון, מלכים ובתי המשפט.
תפקידם היה לבדר אותם באמצעות הומור, שנינות, משחקי מילים, חידות, חרזנות, מלל שטותי וכמו כן, כדי ליעץ בעניינים שונים ולהעביר ביקורת על סביבתם.
כיוון שדיבוריהם לא נלקחו ברצינות יתרה, ניתן להם חופש דיבור מלא, שהיה לעיתים רב יותר מזה שניתן ליועצים הרשמיים, שהיוו במקרים מסוימים איום על אדוניהם.
המרוט, שימש בידי הלץ ככלי עזר הומוריסטי שסייע לו להעביר את מסריו.
לצים אוחזים במרוט, הופיעו בתקופת ימי הביניים והרנסאנס, כאיורים בכתבי קודש, בציורים ובספרות המתעדת את התקופה.
ספרו של סבסטיאן מינסטר, קוסמוגרפיה, הוא דוגמה מובהקת לתיאור מסורות והווי של התקופה באמצעות טקסטים וציורים, כגון ציור לץ האוחז מרוט בידו, שהופיע במהדורה של הספר בשנת 1552.
מרוזי (בפולנית: Mrozy) היא עיירה במחוז מינסק מזובייצקי שבפרובינציית מזוביה בפולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-300 יהודים, רוב תושביה, ופעלו בה ישיבה ומפלגות ותנועות נוער ציוניות.
ב-12 בספטמבר 1939 נכבשה העיירה בידי הגרמנים, לאחר שבהפצצתה נהרגו 32 יהודים.
מיד עם כניסתם, גייסו הגרמנים את יהודי העיירה לעבודות כפייה, תוך ביצוע מעשי שוד ורצח בהם, בשיתוף פולנים מקומיים.
בקיץ 1940 רוכזו כ-1,000 יהודי העיירה הנותרים ויהודי כפרי הסביבה בגטו שהוקם ביישוב.
בספטמבר 1942 שילחו הגרמנים את כל יושבי הגטו למחנה ההשמדה טרבלינקה.
מרווין קומפר הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעמדת הבלם.
נולד בטיבינגן שבגרמניה המערבית לאם גרמנייה ולאב צרפתי ממוצא גוואדלופי.
עקב כך, הוא מחזיק גם באזרחות צרפתית.
בצעירותו, התאמן קומפר בקבוצת הנוער של שטוטגרט.
בשנת 2002 עבר לשחק בקבוצת הנוער של בורוסיה מנשנגלדבך ובשנת 2003 החל לשחק בקבוצת המילואים.
בשנת 2005 ערך קומפר את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבכירה של בורוסיה מנשנגלדבך, וקיבל חוזה בקבוצה בשל פציעותיהם של פיליפ דאמס ומרסל ינסן.
בשנת 2006 הפך קומפר לשחקן הרכב בקבוצה.
בעונת 2007/2008 פחת מעמדו של קומפר בקבוצה, והוא עבר בפגרת החורף להופנהיים ששיחקה אז בבונדסליגה השנייה.
בתום עונה זו, עלה קומפר עם הופנהיים לבונדסליגה לראשונה בתולדות הקבוצה, והפך לעוגן משמעותי בהגנת הקבוצה בחמש העונות הבאות, כאשר את עונת 2008/2009 סיימה הופנהיים כאלופת החורף של הבונדסליגה, ובשאר העונות סיימה במרכז הטבלה.
קומפר החל את עונת 2012/2013 בהופנהיים, אך בפגרת החורף של אותה עונה עזב את הקבוצה לאחר שצבר 156 הופעות ליגה בהן הבקיע שישה שערים, ועבר לפיורנטינה מהסרייה א'.
בינואר 2014 הבקיע קומפר שער ניצחון יוקרתי עבור פיורנטינה ברבע גמר הגביע האיטלקי מול סיינה בתוספת הזמן.
קומפר לא השתלב בפיורנטינה, וצבר בה רק 15 הופעות ליגה בעונה וחצי.
באוגוסט 2014 חתם קומפר בר.ב.
לייפציג מהבונדסליגה השנייה, קבוצה ששמה לעצמה מטרה להגיע לצמרת הגרמנית תוך זמן קצר, והחתימה לשם כך שחקנים עם ניסיון בבונדסליגה כדוגמת קומפר ודייבי זלקה.
בעונת 2014/2015 כשלו קומפר והקבוצה לעלות לבונדסליגה, אך הצליחו במשימה זו בעונת 2015/2016. בעונת 2016/17 קומפר רשם עונת שיא יחד עם לייפציג, כאשר הקבוצה סיימה במקום השני בבונדסליגה כבר בעונת הבכורה שלה, והבטיחה מקום בליגת האלופות.
את עונת 2017/18 החל קומפר בלייפציג, אך איבד את מקומו בהרכב, ובפגרת החורף של העונה חתם בסלטיק הסקוטית.
בקיץ 2019, לאחר שלא שיחק כלל במדי סלטיק, חתם קומפר בדיסבורג מהליגה הגרמנית השלישית.
לאחר עונה אחת במועדון, בה ערך 23 הופעות וסיים עם קבוצתו במקום החמישי, פרש קומפר ממשחק פעיל, והשתלב בצוות המקצועי של דיסבורג.
קומפר שיחק בנבחרות גרמניה הצעירות, ולו הופעה אחת במדי נבחרת גרמניה, במשחק ידידות מול נבחרת אנגליה בשנת 2008. במשחק זה הוחלף על ידי מרסל שפר.
מרום – עמותה לחינוך ולקידום לקויי למידה היא עמותה ישראלית שנוסדה בשנת 2000 על מנת להציע סביבה חינוכית מתאימה לנוער ולצעירים עם לקויות למידה.
עמותת "מרום" שוכנת בכפר הירוק ברמת השרון.
"מרום" מציעה אלטרנטיבה בעבור תלמידים שלא הצליחו לתפקד כראוי בתוך מסגרות חינוכיות שגרתיות, והם על סף נשירה מבית הספר.
זו מכשלה קשה בדרכם של התלמידים, וגם בעבור הקהילה - הפסד פוטנציאלי.
לתפיסתה של עמותת "מרום", חובה להעניק לילדים אלה את הסיוע הדרוש על מנת שיוכלו לממש את הפוטנציאל שלהם במלואו ולתרום באופן עצמאי לחברה.
מרום חותרת להשפיע על סביבת התמיכה של הילדים - ההורים, מטפלות והגופים הממשלתיים המעורבים בחייהם, כך שילדים ובני משפחותיהם יקבלו את הסיוע המקצועי והיעיל ביותר.
העמותה מספקת שירותים בשלושה תחומים עיקריים:
מכון אבחון – אבחון וקביעת דרכי טיפול ומעקב מהווים כלים חיוניים ועיקריים בסלילת הדרך לעבר הישגים חינוכיים ומקצועיים יותר בעבור התלמידים.
מכון האבחון מומחה במתן מערך אבחון מקיף על ידי אנשי מקצוע מובילים בתחומם.
צוות המאבחנים של המכון מורכב מפסיכולוגים חינוכיים מומחים ומאבחנים דידקטיים מנוסים.
הניהול המקצועי ניתן על ידי פסיכולוגית חינוכית מומחית בתחום ילדים נוער ומבוגרים.
המכון מיועד לאוכלוסייה מגוונת, מילדי גן ועד מבוגרים ומאפשר אבחון ולווי אישי ופרטני להורים ולילד תוך יצירת קשר עם הגורמים המטפלים והמסגרות החינוכיות השונות.
מלבד אבחונים (דידקטיים, פסיכודידקטיים ופסיכולוגיים), ניתנים בו השירותים הבאים: ייעוץ פסיכולוגי, הדרכת הורים, טיפול משפחתי, ייעוץ והכוונה למסגרות חינוך מיוחד, והדרכת אסטרטגיות למידה ליחיד/קבוצה.
המכון פועל בשיתוף עם אנשי מקצוע בתחומי התמחות שונים במידת הצורך: נוירולוגים, פסיכיאטרים, פסיכולוגים, מורים, קלינאי תקשורת, מרפאים בעיסוק ועוד.
תיכון "מרום" – פועל בפיקוח משרד החינוך ומציע תוכנית לימודים בסביבה חינוכית מתאימה במיוחד לצורכיהם של ילדים עם לקויות למידה.
בית הספר פועל כדי לפתח את המיומנויות והביטחון העצמי של תלמידיו כדי לגשת ולהצליח בבחינות הבגרות.
תיכון מרום הוא לעיתים קרובות ההזדמנות האחרונה בעבור ילדים אלה להצלחה בלימודים אקדמיים ומקצועיים.
צעירים – תוכנית המשך לצעירים בני 18–24. צעירים לקויי למידה חווים קשיי הסתגלות חברתיים, וחיים במציאות קיומית מורכבת.
לצעירים אלו פוטנציאל תקין אשר קשייהם האובייקטיביים מציבים אותם בסיכון מתמשך משלב גיל הנעורים ועד לבגרותם.
צעירים אלו יתקשו למצוא עצמם בשירות הצבאי ולאחר מכן בשוק העבודה, בעולם האקדמיה ובחיים עצמאיים.
התוכנית מכשירה את הצעירים ומציידת אותם בכלים שונים באמצעות חינוך פיננסי, הכנה לעולם העבודה, ליווי תיווך ותמיכה בהשלמת בחינות הבגרות ובלימודים אקדמיים.
מועדון צעירים – פועל במתחם "מרום" בכפר הירוק מדי מוצ"ש (בין 19:30 ל-21:30).
הוא מיועד לגילאי 18–24, הזקוקים להכוונה בתחום החברתי ומעוניינים לקחת חלק בקבוצה קטנה, השמה את הדגש על היחסים האישיים והרגשיים בין חבריה.
מרומית (שם מדעי: Chlidonias) הוא סוג עוף ימי ממשפחת השחפיתיים.
הן נבדלות מהשחפיות במספר מאפיינים: מעופן איטי ובעל תנודות, כנפיהן רחבות וקצרות יותר, זנבן קצר ומעט ממוזלג.
המרומיות ניזונות מליקוט חרקים מפני המים ובמהלך תעופה זריזה וממעטות באיסוף דגים בצלילה.
מרומית שחורת חזית (Chlidonias albostriatus), הנפוצה בניו זילנד - בעבר סווגה בסוג שחפית (Sterna).
3 המינים הראשונים נמצאים בישראל.
מַרְוַת אֵיג (שם מדעי: Salvia eigii) היא צמח עשבוני רב-שנתי אנדמי לישראל ובסכנת הכחדה בסוג מרווה ממשפחת השפתניים.
למין זה מתפתחת שושנת עלים בגובה 30 ס"מ וקוטר 60 ס"מ, וממנה יוצאים גבעולים גבוהים (בגובה מטר לערך) עם פריחה ורודה בין החודשים מרץ ליוני.
הפרחים דו-שפתניים מחוספסים וזיפניים, הגביע מסתיים בשיניים חדות או קוצניות ולוע פתוח בעת הבשלת הזרעים.
השפה העליונה של הכותרת ורודה כהה ובעלת שלוש שיניים והשפה התחתונה ורודה בהירה ושמוטה עם שתי אונות מעליה.
בפרח פסים באדום כהה לאורך הלוע.
מרוות איג דומה מאוד למין מרוות ירושלים והיא מובחנת ממנה במקום גידולה ובמספר סימנים.
מרוות איג גדלה בעיקר בקרקעות חרסיתיות עמוקות ומעובדות בחבל הים-תיכוני ואלו מרוות ירושלים גדלה בקרקעות סלעיות בבתות ובחורשים בכל החבל הים-תיכוני, אבל לא בקרקעות עמוקות.
מרווה ירושלים מכוסה בשערות בלוטיות וחלקיה העליונים דבקים, לא כך במרוות איג.
במרוות ירושלים הכותרת אדום עמוק או ארגמן ואלו במרוות איג הכותרת ורודה או לילך.
מרוות איג אותרה והוגדרה על יד הבוטנאי מיכאל זוהרי וקרויה על שם הבוטנאי אלכסנדר איג ממניחי היסודות למדע הבוטניקה באוניברסיטה העברית בירושלים.
היא אינה צמח מוגן לפי החוק הישראלי וניתנת לריבוי בגינות.
מרוות איג צמח עשבוני רב-שנתי (בן חלוף), ים תיכוני, גובהו 30 עד 60 ס"מ, פריחתו ורודה והוא בעל שושנת עלים גדולים ומקומטים, שממנה מתפתח גבעול אחד או יותר זקוף ומסועף לגבעולי משנה אלכסוניים הנושאים תפרחות.
הגבעול רָבוּעַ, מחוספס-זיפני (שערותיו קשות וקצרות), כמעט משונן, בעיקר לאורך המקצועות, בחלקו העליון הוא אינו דביק (בשונה מרוות ירושלים הדומה לה).
עלי השושנת גדולים, בעלי פטוטרת ארוכה, דמויי ביצה, בסיסם דמוי לב, שולי העלה בעלי שינון מעוגל בלתי סדיר ולעיתים יש אונות.
עלי התפרחת קטנים יותר וחסרי פטוטרת, אורכם כאורך הגביע, הם כמעט קירחים, דמויי ביצה, בסיסם דמוי לב, לעיתים אדמדמים.
בכל דור 6 עד 2 פרחים.
הגביע דו-שפתני, ירוק או לעיתים מאדים, משתייר ומתפרה מ-10 מ"מ ל-15 מ"מ והוא מחוספס-זיפני, ללא שערות בלוטיות (בשונה ממרוות ירושלים); השפה העליונה נוטה אחורה מעט ובעלת 3 שיניים קטנות; השפה התחתונה ישרה ובעלת 2 שיניים שאורכן קצר מעט מאורך צינור הגביע.
האונה האמצעית רחבה פרושה ושמוטה (נטויה מטה); שתי האונות הצדדיות זקופות וצרות ונראות כקרניים מעליה ולא מצדדיה.
העלווה מתפתחת מאמצע נובמבר עד סוף מאי, והפריחה ממרץ עד יוני.
מרוות איג גדלה בעיקר בקרקעות חרסיתיות עמוקות ומעובדות בחבל הים-תיכוני ואלו מרוות ירושלים גדלה בקרקעות סלעיות בבתות ובחורשים בכל החבל הים-תיכוני אבל לא בקרקעות עמוקות.
מרוות איג היא מין אנדמי לישראל ובסכנת הכחדה בגלל המעבר מחקלאות מסורתית לחקלאות מודרנית ועיור, ולכן גם בסכנת הכחדה עולמית.
הצמח נמצא בארץ ב-4 גלילות: גליל תחתון, כרמל (רמת הנדיב), דרום הגולן (נוב) ובדרום משור החוף (קריית גת) ב-9 אתרים.
רוב האתרים נמצאים בגליל התחתון: ברכס יבניאל, בכלנית, בשדה אילן ובאזור צומת גולני.
מרווין פלטנהארדט הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעמדת המגן השמאלי בעיקר בהרטה ברלין.
פלטנהארדט ערך שבע הופעות במדי נבחרת גרמניה וזכה עמה בגביע הקונפדרציות 2017.
פלטנהארדט החל לשחק בנוער של נירנברג בשנת 2008, כאשר היה בן 16. כעבור שנתיים החל לשחק בקבוצת המילואים של המועדון, בשורותיה ערך 46 הופעות.
במקביל, החל פלטנהארדט לשחק בהדרגה בקבוצה הבוגרת של נירנברג.
פלטנהארדט ונירנברג סיימו בשלוש עונותיו הראשונות בקבוצה במרכז הטבלה.
בעונת 2013/14 נשרו נירנברג ופלטנהארדט לליגת הבונדסליגה השנייה, ופלטנהארדט עזב את המועדון.
בקיץ 2014 חתם פלטנהארדט בהרטה ברלין.
בעונתו הראשונה במועדון, עונת 2014/15, פלטנהארדט והרטה סיימו במקום ה-15, מרחק נקודה אחת בלבד מירידת ליגה.
בעונה זו ערך פלטנהארדט 15 הופעות ליגה.
בעונת 2015/16 פלטנהארדט הפך לשחקן הרכב קבוע בקבוצה, כשהוא משתף פעולה בהגנה עם מיטשל וייזר, ג'ון אנתוני ברוקס ופביאן לוסטנברגר.
עונה זו התחילה היטב עבור פלטנהארדט והרטה, אך הקבוצה איבדה גובה בסיבוב השני וסיימה רק שביעית בבונדסליגה.
בעונת 2016/17 המשיך פלטנהארדט להציג יכולת טובה, ואף זכה לזימון לנבחרת גרמניה, וכך גם בעונת 2017/18. בעונות הבאות המשיך פלטנהארדט להציג יכולת סולידית אך כמות הופעותיו הלכה ופחתה עם השנים.
בעונת 2021/22 פלטנהארדט והרטה סיימו רק במקום ה-16 בבונדסליגה, שהוביל אותם למשחקי מבחן מול המבורג שסיימה במקום השלישי בבונדסליגה השנייה, על הזכות לשחק בעונה העוקבת בבונדסליגה.
המבורג ניצחה 1-0 במשחק הראשון, ובגומלין הרטה ניצחה 2-0, כשפלטנהארדט הבקיע את השער השני, שהשאיר את הרטה בבונדסליגה.
בעונת 2022/23 פלטנהארדט חזר לשחק בהרכב בקביעות וערך 31 הופעות ליגה, אך לא הצליח הפעם למנוע את נשירתה של הרטה אל הבונדסליגה השנייה.
בסיום עונה זו, שוחרר מהקבוצה.
בספטמבר 2024 הודיע פלטנהארדט על פרישה ממשחק פעיל, לאחר שנה שבה לא שיחק כדורגל.
פלטנהארדט שיחק בכל הנבחרות הצעירות של גרמניה, ובשנת 2009 זכה באליפות אירופה עד גיל 17 עם נבחרת גרמניה עד גיל 17, לאחר ניצחון 1–2 בהארכה על הנבחרת המקבילה של הולנד.
בשנת 2017 זומן על ידי המאמן יואכים לב לסגל נבחרת גרמניה הבוגרת לגביע הקונפדרציות 2017. ביוני 2017 ערך פלטנהארדט את הופעת הבכורה שלו בנבחרת גרמניה בתיקו 1-1 מול נבחרת דנמרק במשחק ידידות.
פלטנהארדט החליף במשחק זה את יונאס הקטור בדקה ה-88. ביוני 2018 הוכרז כי פלטנהארדט יהיה חלק מהסגל הגרמני הסופי למונדיאל 2018. פלטנהארדט פתח בהרכב במשחק הראשון של גרמניה, בו הפסידה גרמניה 0–1 לנבחרת מקסיקו, והוחלף במשחק זה על ידי מריו גומז.
פלטנהארדט לא שיחק בשני המשחקים האחרים של שלב הבתים, שבסיומו הודחה גרמניה מהמונדיאל באופן מפתיע.
לאחר מינדיאל 2018, פלטנהארדט לא זומן שוב לסגל נברת גרמניה.
עם נבחרת גרמניה עד גיל 17:
אליפות אירופה לאומות עד גיל 17 (2009): מקום ראשון
מרומבה איירליינס היא חברת תעופה קטנה המספקת שירותי צ'רטר שבסיסה באוסטרליה המערבית.
כיום החברה מספקת שירותי הסעה לעובדי חברות כריה באזורי פעילותה, ומפעילה טיסות מנהליות עבור ממשלת אוסטרליה המערבית במטוסי מנהלים.
החברה פתחה מתקני תחזוקה מטעמה בשדה התעופה פרת' ב-2003, אך הם עברו מיקור חוץ אל חברת Airflite בתחילת 2008.
נכון לאפריל 2018 מרומבה איירליינס מחזיקה בצי המטוסים הבא:
מטוסבציבומברדיה דאש 84קינג אייר2הווקר 800XP1הווקר 850XP1סך הכל8
מרוז הוא אתר המוזכר במקרא בספר שופטים, בשירת דבורה לאחר ניצחון ברק בן אבינועם לסיסרא.
בשירתם, מקללים דבורה וברק בן אבינועם בשם "מלאך ה'" את העיר מרוז ויושביה, מפני שלא באו לעזור לגיבורים במלחמה: .
שם המקום לא נזכר במקום אחר במקרא, ולא ידוע איפה נמצא.
נעשו כמה ניסיונות לזיהוי המקום, כולם לא ודאיים.
בתרגומי המקרא זיהו כשם מקום: בתרגום השבעים Μηρώζ (מרוז), בוולגטה: terra Meroz (ארץ מרוז).
יש המזהים את מרוז עם הכפר אל-מורסס , ששכן כ-5 ק"מ צפונית מערבית לביסאן, על המדרונות שמצפון עמק יזרעאל.
הכפר כפר מצר זוהה אף הוא כאתר אפשרי, בשל קרבתו לאתרים עתיקים במקום.
יצחק קולר הציע כי התיבה "מרוז" מורכזת ממ"ם השימוש + "רוז", מלה מהשורש ר־ז־ן; הוא טוען ששמות קיבוציים במקרא באים בצורת קיצור: אֳנִי – צי אניות, עני – מצב של דלות וכו'.
בדומה, הוא סבור ש"רוז" הוא רוזנים, בעלי תואר רם מעלה.
בתחילת השירה פונה דבורה אל אצולת העם והנכבדים: ולקראת אמצעיתו מקללת היא אותם נמרצות באמרה "אוֹרוּ מֵרוֹז" משום שלא עודדו את העם להשתתף במלחמה ואף מנעו מאלה שרצו להשתתף לעשות כן.
לפי פרשני הפשט, מרוז הוא שם מקום שהיה קרוב למקום המלחמה, ודבורה קיללה בשם "מלאך ה'" את יושבי אותה עיר על שלא באו לעזור במלחמה.
בתלמוד הבבלי הובאה פרשנות נוספת לכוונת דבורה בפירוש המילה "מרוז", כך שהכוונה לאדם מסוים שהיה חשוב, או לכוכב ששמו "מרוז", שלא בא לעזרת ברק במלחמתו, והתקלל על ידי מלאך ה':
לפי הפירוש הראשון, הקללה היא ל"מרוז" שהיה אדם חשוב, והיה מצופה ממנו שיתגייס גם הוא למערכה, ומשלא עשה כן קולל.
לפי הפירוש השני, מאחר שעל פי הפסוק כל הכוכבים נלחמו עם סיסרא ועזרו לברק במלחמה, ו"מרוז" היה הכוכב היחיד שלא בא לעזרתם, ועל כך קולל.
מרומית לבנת-לחי (שם מדעי: Chlidonias hybrida) הוא מין של עוף ימי ממשפחת השחפיתיים.
חיה באזורים חמים בדרום אירופה, בדרום אסיה ובמזרחה, בדרום אפריקה ובאוסטרליה.
בישראל היא חולפת וחורפת נפוצה.
בקיץ ניכרת בלחיה הלבנה, שמפרידה בין צוואר אפור כהה לכיפה שחורה.
הגחון אפור כהה והזנב אפרפר.
במעוף בולטות תחתיות הכנפיים בלובנן.
בלבוש החורף-הקודקוד מפוספס בפסים שחומים עדינים, חלקי הגוף העליוניים בצבע אפור בהיר מאוד, וגחונה לבן.
אורך כנפה 23.5-22 סנטימטרים, אורך גופה 24–26 סנטימטרים ומשקלה 62–80 גרמים.
מרון (המכונה גם מארו, בארמית סורית: ܡܪܘܢ, ביוונית: Μάρων, בערבית: مارون) היה נזיר נוצרי־סורי מהמאה הרביעית, בהרי הטאורוס שבסוריה שחסידיו ייסדו לאחר מותו תנועה נוצרית דתית שנודעה ברבות הימים ככנסייה המרונית.
בני הקהילה הדתית שצמחה מתנועה זאת הם המרונים שמרביתם יושבים בלבנון.
מרון מתואר לעיתים קרובות לבוש בגלימה שהייתה אופיינית לנזירים בני זמנו, מלווה במטה כמורה שבקצהו כדור עם צלב.
יום החג לזכרו בכנסייה המרונית הוא 9 בפברואר.
מרון נולד בסוריה באמצע המאה הרביעית.
בתחילת דרכו היה כומר שהפך לימים לנזיר, ופרש להרי טאורוס באזור כורש, ליד אנטיוכיה שבאימפריה הרומית (בעקבותיה האימפריה הביזנטית).
מנהיגותו וסגפנותו משכו אליו חסידים רבים מרחבי האימפריה.
יוחנן כריסוסטומוס כתב לו בסביבות 405 לספירה והביע כלפיו כבוד והערכה, וביקש ממרון להתפלל עבורו.
מעריכים כי מרון ויוחנן כריסוסטומוס למדו יחד במרכז הלמידה הנוצרי הגדול באנטיוכיה, שהייתה אז העיר השלישית בגודלה באימפריה הרומית.
מרון אימץ חיים של בדידות וסגפנות בהרים שמצפון־מערב לחלב.
הוא היה ידוע בפשטותו וברצונו יוצא הדופן לגלות את נוכחותו של האל בכל דבר בחיים.
מרון נחשב לאבי התנועה הדתית המכונה כיום הכנסייה המרונית.
דרכו של מרון הייתה נזירית מאוד עם דגש על ההיבטים הרוחניים והסגפניים של החיים.
עבור מרון, כל דבר ועניין בחיים קשור לאלוהים ואלוהים היה מחובר לכולם.
הוא לא הפריד בין העולם הגשמי והרוחני ובעצם השתמש בעולם הגשמי להעמקת אמונתו וניסיונו הרוחני עם אלוהים.
הוא הצליח להשתחרר מהעולם הפיזי על ידי תשוקתו ורצונו העז לתפילה וחיבור מיסטי עם אלוהים.
מרון חי את חייו במדיטציה ליד מקדש שהפך לאחר זמן לכנסייה.
תיאודורט מקרתוס כתב כי מדובר בסוג סגפנות חדש שזכה במהרה לקבלה רחבה בסוריה ובלבנון.
עדות היסטורית שנכתבה על ידי כמה מתלמידיו בערך ב־440, מזכירה חמישה עשר גברים ושלוש נשים שביצעו מדיטציה ותרגילים, רבים מהם הוכשרו או הונחו על ידי מרון.
מרון היה מיסיונר קנאי עם תשוקה להפיץ את המסר של ישו על ידי הטפתו לכל מי שפגש.
הוא ביקש לא רק לרפא את התחלואים הגופניים שאנשים סבלו, אלא חיפש דרך נכונה לטפח ולרפא את "הנשמות האבודות" של כל בני האדם.
עבודת מיסיונריות זאת יצאה אל הפועל כאשר בהרי סוריה הצליחה מרון להפוך מקדש לכנסייה נוצרית בכפר נבו.
זאת הייתה תחילת ההתנצרות בסוריה שהשפעתה עברה לאחר זמן בעיקר ללבנון לאחר מותו בשנת 410 בקלוטה שבסוריה.
מקום קבורתו אינו ידוע בוודאות.
מקורות לבנוניים מסוימים, כמו ג'וזפה סימון אסמני והבישוף המרוני יוסף אל־דיבס, סבורים כי הוא נקבר בארתוסה או באל־רסטאן של ימינו לאורך נהר ארנת בסוריה, בעוד אחרים, כמו הכומר הישועי הנרי למנס, טוענים שהוא קבור בכפר בראד מצפון לחלב.
התנועה המרונית הגיעה ללבנון כאשר תלמידו הראשון של מרון, אברהם מקירהוס, אשר כונה שליח לבנון, הבין כי ישנם רבים שאינם נוצרים בלבנון ולכן הוא פנה להמיר אותם לנצרות על ידי כך שהציג בפניהם את דרכו של מרון.
ב־23 בפברואר 2011 חשף האפיפיור בנדיקטוס ה־16 פסל של מרון על הקיר החיצוני של בזיליקת פטרוס הקדוש בוותיקן והעביר את ברכתו האפוסטולית.
הפסל בגובה 15 מטר הוזמן על ידי הכנסייה המרונית לפסל הספרדי מרקו אוגוסטו דוניאס.
מרון הקדוש מופיע בפסל המחזיק בידיו כנסייה מיניאטורית בסגנון מרוני; הפסל כולל גם כתובת, תרגום ארמי־סורי לפסוק: .
הפסל ממוקם בנישה האחרונה הזמינה בקצה החיצוני של בזיליקת פטרוס הקדוש.
מרום קרן (נולדה ב-10 באוקטובר 1995) היא כדורגלנית ישראלית, ששיחקה כשוערת בבנות נתניה, הפועל פתח תקווה, הפועל קטמון ירושלים, ומכבי כישרונות חדרה מליגת העל, וכן בנבחרת ישראל.
קרן גדלה בנצרת עילית ובגיל 13 עברה לנס ציונה, שם התחילה לשחק טניס.
קרן הייתה מפקדת בחיל התותחנים.
ב-2016 השתחררה מהצבא והחלה להתאמן עם הפועל פתח תקווה.
חצי שנה לאחר מכן הצטרפה לבנות נתניה והחלה רשמית את הקרירה המקצוענית שלה.
בעונת 2018/19 הייתה חלק ממסע ההישארות של הקבוצה בליגה.
במהלך העונה הסדירה הייתה הקבוצה במקום האחרון, אבל היא הצליחה לטפס למקום השביעי ולהישאר בליגה בניגוד לתחזיות.
בעונת 2020/21 חזרה להפועל פתח תקווה שסיימה בעונה זו במקום הלפני אחרון וירדה לליגה הלאומית.
בעונת 2021/22 חתמה בעולה החדשה לליגה הלאומית, הפועל קטמון ירושלים, וכשוערת ראשונה תרמה רבות לעליית הקבוצה לליגת העל מהמקום השני בטבלה.
בעונת 2022/23 המשיכה בקטמון כשוערת שנייה, והקבוצה סיימה כסגנית אלופה, כאשר קרן רושמת 5 הופעות בשער הקבוצה.
בקיץ 2023 חתמה קרן במכבי כישרונות חדרה, שם שיחקה במשך שתי עונות, עד שהודיעה על פרישתה בתום עונת 2024/2025.
את הופעת הבכורה שלה בנבחרת ישראל ערכה קרן ב-2020 נגד נבחרת גאורגיה במסגרת קמפיין מוקדמות אליפות אירופה 2021.
מרוות עיסא היא אמנית קרמיקה פלסטינית-ישראלית.
מרוות עיסא נולדה בגוש חלב (ג'ש) למשפחה עקורה מהכפר בירעם, משם גורשו ב-1948. בשנים 1991–1994 למדה עיסא במגמת הקרמיקה בבית הספר לאמנויות במכללת תל-חי.
בשנות ה-2000 המוקדמות למדה הוראת אמנות במכללת אורנים.
לצד פועלה כאמנית, עיסא פעלה כמרצה לאמנות במכללת סכנין ומכללת תל-חי וכמנחה לאמנות מטעם משרד החינוך בפקיעין ובטמרה.
מ-1997 היא מנהלת סטודיו לקרמיקה בג'ש.
עבודותיה של עיסא עוסקות בשאלות של זיכרון אישי וקולקטיבי, מקום, אדמה ותושביה, היסטוריה ומסורות ומבקרות את הפוליטיקה והחברה המקומית.
סיפור משפחתה העקורה עולה ומעובד ברבות מיצירותיה.
בשנת 2002 שיתפה פעולה עם האמן פריד אבו שקרה והציגה עמו עבודה העוסקת בעקורי בירעם בביאנלה השנייה לקרמיקה ישראלית.
אבו שקרה ועיסא הציגו פסל של עגלת עץ ובה שקי חומר הניצבת על במת עריכי קרמיקה מעוטרים.
בשנת 2005 יצרה את סדרת הפסלים מטפחות שהוצגה בגלריה השלום בבית לחם.
הפסלים עשויים חומר קרמי המונח כטקסטיל וכפני אישה בהם מוטבעות מטפחות רקומות המשמשות את בנות משפחתה של עיסא בטקסי נישואין וקבורה אשר אותם רשאים מגורשי בירעם לערוך בכפרם הריק אך לא לחיות בו.
בשנת 2005 שיתפה פעולה עם האמן עדי בן חורין, בן קיבוץ ברעם, שהוקם תחילה על חורבות הכפר בירעם, ויצרה עמו את עבודת הווידאו ברעם-בירעם.
בווידאו נראים שני האומנים חופרים באדמת הכפר הריק כדי לחשוף את העבר המודחק של המקום בצורה סימבולית ולחפור בהיסטוריה המשותפת של כובש ונכבש.
בעבודה גרסאות טקסט שונות של הסיפור בעברית ובערבית ורק ידיעת שתי השפות מאפשרת את ההבנה המלאה.
העבודה הוצגה בתערוכה "פצעים וחבישות" (2005) בגלריה לאמנות אום אל-פחם ובתערוכה "בין גבולות המרחב לגבולות המקום, שיח צילומי על נוף הארץ"(2006) במוזיאון הפתוח לצילום בתל-חי.
בשנת 2007 הציגה עיסא את תערוכת היחיד שלה "פת יומנו" במוזיאון וילפריד ישראל.
בתערוכה הציגה פסלי קרמיקה דמויי כיכרות לחם ופסלי עץ ומתכת של עגלות.
ככרות הלחם מתייחסות אל משמעות הלחם בטקסים נוצריים ויחד עם משמעות הלחם כצורך קיומי מעלות שאלות של קיום הקשורות בזהות, זמן ומקום.
בשנת 2009 הציגה עיסא בביאנלה החמישית לקרמיקה ישראלית מיצב בשם "קבר קבוצתי" ובו אלמנטים מוארים מתחת לבמת עץ כשעל הקיר תלוי צלב מעץ.
העבודה עוסקת בזיכרון האישי והקולקטיבי של גירוש וחיים בגלות כשהסמלים הדתיים משולבים בה כסמלי ההיסטוריה והזיכרון.
2003 – "מוות ממוספר", מכללת אורנים
2007 – "פת יומנו", מוזיאון וילפריד ישראל לאמנות ולידיעת המזרח, קיבוץ הזורע
2011 – "אקליל (כתרים)", הגלריה לאמנות, בית יגאל אלון, גינוסר
2013 – "רקמה אנושית חיה", הגלריה לאמנות, בית יגאל אלון, גנוסר
מֵרוֹמִית לִבְנַת-כָּנָף (שם מדעי: Chlidonias leucopterus או Chlidonias leucoptera), היא מין בסוג מרומית ממשפחת השחפיתיים.
זהו מין קטן שנמצא בדרך כלל בגופי מים מתוקים או בסמוך להם בחלק גדול מהעולם, כולל אירופה, אפריקה, אסיה ואוסטרליה.
בישראל היא חולפת מצויה, מנודדי הסתיו המקדימים.
באביב מופיעה לעיתים באילת בלהקות ענק המונות אלפי פרטים.
שם הסוג Chlidonias הוא מיוונית עתיקה khelidonios, "דמוי סנונית", מ-helidon, "סנונית".
שם המין הספציפי leucopterus מצירוף של leukos - לבן ו-pteron - כנף.
השם 'מרומית לבנת-כנף' הוא השם המקובל ברוב המדינות דוברות האנגלית וארגוני הצפרות הרשמיים.
עם זאת, גם השם האלטרנטיבי הישן 'מרומית שחורה לבנת-כנף' עוד בשימוש.
בני-כלאיים של מין זה עם מרומית שחורה תועדו בשוודיה והולנד.
שתי ציפורים צעירות באגם Chew Valley, סאמרסט אנגליה, בספטמבר 1978 וספטמבר 1981, נחשבו גם הן כלאיים; הם הראו מאפיינים מעורבים של שני המינים, במיוחד שילוב של גב כהה (תכונה של לבנת-כנף) עם כתמים כהים בצד החזה (תכונה של שחורה, לא מאפיינת לבנת-כנף).
לבוגרות בקיץ יש רגליים אדומות קצרות ומקור שחור קצר (קטן ומוצק, באורך 22–25 מ"מ, וקצר בבירור מהראש), צוואר ובטן שחורים (לעיתים קרובות עם עורף אפור בהיר), גב אפור כהה מאוד, עם על-שת לבן וזנב אפור בהיר (כמעט לבן), שלעיתים קרובות נראה 'מרובע' אצל צעירים.
הכנפיים, כפי שנרמז מהשם, לבנות בעיקרן.
הכנף הפנימית אפרפרה עם סוככות חומות בקצה.
בניצוי חורף, רוב הצבע השחור מוחלף בלבן או אפור בהיר, אם כי עשויות להישמר כמה נוצות שחרחרות, מעורבבות בחלקים התחתונים הלבנים.
יש הרבה צבע שחור בסוככות של התת-כנף.
הראש שחור, עם מצח לבן.
הכיפה בגווני חום-שחור, מנוקדת בלבן, וחלקה האחורי שחור עם כמות מסוימת של כתמים לבנים.
סימנים לבנים אלה בולטים בניצוי של בוגר בחורף.
קיים כתם משולש כהה לפני העין.
מסביב לצוואר ולעורף רצועה רחבה ולבנה.
בצעירים ובבוגרים בחילוף, החזה אפור בהיר, והופך לאפור בסוף השנה.
רצועת הצוואר והעל-שת הלבנים מבודדים את הגב כ'אוכף' חום כהה.
לנוצות הגב יש קצוות חומים צרים יותר, וכך גם לנוצות הפנימיות בכנף.
בית הגידול שלהן הוא ביצות מים מתוקים מדרום מזרח אירופה למרכז אסיה ולמזרח-הרחוק הרוסי.
לרוב הן מקננות או על צמחייה צפה בביצה או על הקרקע קרוב מאוד למים, מטילות 2–4 ביצים בקן הבנוי מגבעולי קנה קטנים וצמחייה אחרת.
בחורף הן נודדות לאפריקה, דרום אסיה ואוסטרליה.
זהו מזדמן נדיר בצפון אמריקה, בעיקר בחוף האוקיינוס האטלנטי, אך ישנן מספר תצפיות בחוף האוקיינוס השקט ובפנים הארץ באזור האגמים הגדולים.
כמו שאר המרומיות, ובניגוד לשחפיות, היא אינה צוללת אחר דגים, אלא עפה באיטיות על פני המים כדי לאסוף מזון מפני השטח ולתפוס חרקים במעוף.
היא אוכלת בעיקר חרקים ודגים קטנים, כשבתעופה חבטות הכנפיים רדודות ונינוחות.
מרומית לבנת-כנף היא אחד המינים עליהם חל ההסכם לשימור עופות מים נודדים אפריקאים-אירו-אסייתים.
מרוויין קלר הוא כדורגלן שווייצרי-אנגלי המשחק בעמדת השוער בקבוצת וינטרטור מליגת העל השווייצרית, בהשאלה מיאנג בויז ברן.
קלר גדל במחלקת הנוער של גראסהופרס ציריך.
הוא ערך 50 הופעות ליגה במדי המועדון.
ב-13 בפברואר 2023 חתם ביאנג בויז ברן מליגת העל השווייצרית.
ב-14 במאי ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 1-1 נגד פ.צ.
ציריך במסגרת המחזור ה-33 בליגה לעונת .
ב-13 בספטמבר 2023 הושאל קלר למשך עונת לווינטרטור מליגת העל השווייצרית.
קלר נכלל בסגל נבחרת שווייץ עד גיל 21 לטורניר אליפות אירופה עד גיל 21 לשנת 2023, אך לא שיחק בטורניר.
מַרְוַת יְרוּשָׁלַיִם (שם מדעי: Salvia hierosolymitana) היא צמח עשבוני רב-שנתי (בן חלוף) ים תיכוני, ממשפחת השפתניים.
גובה מרוות ירושלים הוא 40 עד 100 ס"מ, ופריחתו ארגמנית או ורודה (כתלות בזן) והוא בעל שושנת עלים גדולים ומקומטים, שממנה מתפתח גבעול אחד או יותר זקוף ומסתעף מבסיסו לגבעולי משנה נגדיים ואלכסוניים הנושאים תפרחות מסוג מכבד ארוך (על פי רוב כ-40 ס"מ).
גבעולי התפרחת דביקים (בשונה ממרוות איג הדומה לה), וחלקם העליון אדום.
עלי הגבעול דמויי אזמל, יושבים או בעלי פטוטרת קצרה נראים כלופתים את הגבעול, שפתם משוננת וקודקודם חד.
הגביע דו-שפתני, ירוק או אדום, משתייר ומתפרה מ-10 מ"מ ל-13 מ"מ והוא מחוספס-זיפני, עם שערות בלוטיות (בשונה ממרוות איג); השפה העליונה נוטה אחורה מעט ובעלת 3 שיניים קטנות ומחודדות; השפה התחתונה ישרה ובעלת 2 שיניים מתארכות לחוד דק וארוך ואורכן קצר מעט מאורך צינור הגביע.
הכותרת דו-שפתנית, ארגמנית, מכוסה בשערות בלוטיות והיא ארוכה פי 2.5 עד 3 מהגביע; צינור הכותרת, שאורכה כ-15 מ"מ בולט מאוד מן הגביע וצבעו ארגמן; השפה העליונה בולטת מעל הגביע, זקופה וכפופה קדימה כחרמש, צבעה ארגמן; צבע הכותרת ורוד ארגמן בזן ירוק-הגביע בחורשים בצפון ישראל.
מרוות ירושלים היא מין אנדמי לישראל וסוריה והיא גדלה בקרקעות סלעיות בבתות ובחורשים בכל החבל הים-תיכוני של ישראל, אבל לא בקרקעות חרסיתיות עמוקות ומעובדות.
חוקר הצומח המקראי, נגה הראובני, מזהה את מרוות ירושלים עם צמח המוריה.
זה אחד הפירושים המקובלים לשם הר המוריה, האתר בו נערכה עקידת יצחק לפי המסורת המקראית.
ייתכן שהשם מוריה קשור לשם מור, כצמחים בעלי ריחות עזים, שמפיקים מהם בשמים, תכונה המאפיינת את צמחי המרווה.
מרווין רוז היה טניסאי אוסטרלי.
הוא זכה 7 פעמים בתחרויות גראנד סלאם (2 ביחידים, 4 בזוגות גברים, 1 זוגות מעורבים).
לאחר סיום הקריירה הוא היה מאמן של בילי ג'ין קינג, מרגרט קורט וארנצ'ה סנצ'ס ויקאריו.
מרווין רוז נולד בעיר קופס הארבור בשנת 1930. הוא סיים בית ספר לטכנאים אך לא עבד במקצוע.
בשנת 1951 רוז הגיע לגמר אליפות צרפת הפתוחה, אליפות וימבלדון ואליפות ארצות הברית הפתוחה בתחרות זוגות מעורבים.
בשנת 1952 הוא ניצח בתחרות זוגות גברים באליפות ארצות הברית הפתוחה ושחזר הישג זה בשנת 1953.
בתחילת 1953 הוא הגיע לגמר תחרות הגברים באליפות אוסטרליה הפתוחה אך הפסיד בגמר לקן רוזוול ב-3 מערכות.
בשנת 1954 הוא ניצח באליפות זו.
בשנת 1958 רוז ניצח בתחרות גברים באליפות צרפת הפתוחה.
רוז היה חבר של נבחרת גביע דייוויס של אוסטרליה וזכה עם הנבחרת בגביע.
בשנת 1958 רוז נכנס לוויכוח עם איגוד הטניס האוסטרלי ובסופו של דבר חתם על חוזה עם ג'ק קרמר על סכום של 20 אלף דולר (170 אלף במונחי 2017).
לאחר פתיחת תחרויות למקצוענים בשנת 1968 רוז חזר לתחרויות.
בשנת 1972 רוז החל לאמן.
בין היתר הוא היה מאמן של בילי ג'ין קינג, מרגרט קורט וארנצ'ה סנצ'ס ויקאריו.
בשנת 2006 רוז התקבל למסדר אוסטרליה.
רוז נפטר בשנת 2017 בעיר בו נולד, קופס הארבור.
מרום יהודה היא התנחלות בגוש עציון, בהר חברון שביהודה, על הדרך בין גוש עציון וקריית ארבע.
היישוב שוכן על גבעה בגובה של 1,013 מטר מעל פני הים, שהיא הפסגה השנייה בגובהה בהרי יהודה ובהר המרכזי בכלל (לאחר הר חלחול), סמוך לצומת העוקפים ולכניסה המזרחית לעיר חלחול.
בראשית דרכו היה היישוב מאחז שפונה מספר פעמים, ובמאי 2025 אישר הקבינט המדיני-ביטחוני את הסדרתו והפיכתו להתנחלות.
כיום נמצא במקום גרעין התיישבות.
היישוב נקרא על שם מיקומו במרומו של חבל יהודה.
היישוב ממוקם על הפסגה השנייה בגובהה בהר חברון ובהר המרכזי בכלל, שגובהה 1,013 מטרים מעל פני הים.
הגבעה חולשת על כביש 60 בקטע שבין גוש עציון לקריית ארבע, על צומת סעיר ועל צומת חלחול מזרח.
עקב גובהה הרב של הנקודה, יש ממנה תצפית רחבה, וניתן לראות ממנה בין היתר צפונה עד הר בעל חצור ומערבה עד אשדוד ואשקלון.
בחורפים מסוימים הנקודה היא המקום המושלג ביותר בישראל כולה לאחר החרמון, הגולן והר מירון.
במורדות הגבעה עליה שוכן היישוב נמצאת ח'רבת כויזבה, המזוהה עם יישוב מוצאו של שמעון בן כוזיבא - בר כוכבא.
בשנות ה-80 של המאה ה-20, בתקופת כהונתן של ממשלת בגין השנייה וממשלת שמיר הראשונה, תוכנן להקים במקום יישוב גדול ששמותיו הזמניים היו "תקוע ג'" ו"כוכבא", על שמו של בר כוכבא.
על פי התכנון היישוב היה אמור לקלוט בהקמתו 50 משפחות ובהמשך 200 משפחות נוספות, להשתייך למועצה אזורית גוש עציון ולהתבסס כלכלית על תעשייה ועל הקישור לגוש עציון.
בעבר הייתה במקום עמדה של צה"ל, שחלשה על אזור צומת סעיר של היום ועל צומת חלחול מזרח.
על העמדה הותקנו אמצעי מטאורולוגיה ששימשו לתועלת האזור כולו.
בשלב מסוים ננטשה העמדה, ושרידיה נמצאים על הגבעה עד היום.
לאורך השנים בוצעו עשרות ניסיונות התיישבות במקום, אשר בין משתתפיהם ניתן למנות את מפקד חטיבת יהודה דרור וינברג ואת הרב שמעון בן-ציון.
במסגרת אחד הניסיונות תוכנן לקרוא למקום "גבעת אשר", על שם אשר פלמר, שנרצח בפיגוע יחד עם בנו יהונתן בסמוך.
בנוסף נעשו במקום סיורים רבים, ביניהם של גרעין התיישבות שתכנן לעלות בו להתיישבות ושל שדולת ארץ ישראל בכנסת.
בסוף העשור השני ובתחילת העשור השלישי של המאה ה-21 מנע צה"ל עליית יהודים למקום, בעוד ערביי האזור ניסו להשתלט עליו באמצעות בבנייה בלתי חוקית.
בשנת 2020 נוסד "גרעין התיישבות ביהודה" בהובלתה של תנועת נחלה.
בראשיתו חברו בו 20 משפחות, ששמו לעצמן כמטרה להקים יישוב יהודי בנקודה זו.
הנקודה קיבלה את השם "מרום יהודה", שם שנשמר לה עד הסדרתה, על שם חלחול, העיר המקראית הסמוכה בה ישבו יהודים ברציפות מתקופת ההתנחלות עד לעת החדשה.
פעילותו הראשונה של הגרעין הייתה בעקבות פרסום תוכנית השלום של הנשיא טראמפ ב-2020, על פיה תימסר השליטה על הנקודה למדינה פלסטינית עתידית, עת עלה הגרעין לאתר.
במסגרת ניסיון התיישבות נוסף שבוצע באותה שנה עלו למקום כ־150 משפחות.
בהמשך ארגן הגרעין משמרת מחאה בסמוך לאתר היישוב במשך כחודשיים, ושבועיים לאחר שהוכרז האתר כשטח צבאי סגור, ובעת שכוחות שומרים על הכניסה הראשית להר, עלה הגרעין אליו מכניסה אחורית.
בחנוכה 2021 קיים הגרעין הדלקת נרות באתר במעמד 150 משתתפים, בהם חברת הכנסת אורית סטרוק, ראש ישיבת ניר הרב נעם ולדמן וראש מועצת קריית ארבע אליהו ליבמן.
במסגרת מבצע "מקימים יישובים חדשים" של תנועת נחלה, שהתקיים ב-20 ביולי 2022, עלו מאות אזרחים ישראלים למקום בדרישה להקים בו יישוב קבע.
ב-25 במאי 2025 עלה גרעין ההתיישבות ביהודה לאתר פעם נוספת.
למחרת אישר הקבינט המדיני-ביטחוני הקמת יישוב באתר יחד עם אישורי הקמה ל-21 נקודות נוספות ברחבי יהודה והשומרון, בהתאם לתכנון מנהלת ההתיישבות.
מאז מתקיימים במקום סיורים והפעלות, במטרה לחבר אליו תושבים חדשים ולחזק את האחיזה בו.
בספטמבר אותה שנה שונה באופן לא רשמי שם היישוב ל"מרום יהודה", אולם ועדת השמות הממשלתית קבעה בחודש אוקטובר שלאחר מכן כי שם היישוב יישאר "מרום יהודה", וזאת כשם קבוע ורשמי של היישוב.
הוועדה נימקה את הבחירה בשם זה, וכתבה כי הוא נבחר בעקבות קרבתו של היישוב לעיר חלחול, ועקב החשיבות הרבה לשמור על השם המקראי.
בהמשך אישרה הוועדה את השם מרום יהודה.
מרווין שְׁוֵובֶּה הוא כדורגלן גרמני המשחק בעמדת השוער בפ.צ.
שוובה החל את הקריירה שלו במועדון המקומי SC האסיה דיבורג, ומשם עבר לקיקרז אופנבך וב-2009 לאיינטרכט פרנקפורט.
ב-2013 הוא הוחתם על ידי הופנהיים ושיחק בקבוצת המילואים שלה.
עם קבוצת הנוער של המועדון זכה באליפות גרמניה עד גיל 19. לקראת עונת 2014/2015 הוא קודם לקבוצה הבוגרת, אך המשיך לשחק במדי קבוצת המילואים.
ב-2015 הושאל לעונת 2015/2016 לאוסנבריק מהליגה הגרמנית השלישית.
ב-25 ביולי 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה, בתיקו 0–0 נגד ארצגבירגה אואה.
בעונת 2016/2017 הושאל שוובה לדינמו דרזדן מהבונדסליגה 2. ב-6 באוגוסט 2016 ערך את הופעת הבכורה שלו בבונדסליגה 2, בתיקו 1–1 נגד נירנברג.
לאחר עונת 2017/2018 חזר שוובה להופנהיים וחתם על חוזה לשלוש שנים בברונדבי מהסופרליגה הדנית.
ב-1 ביוני 2021 אישר שוובה כי הוא יעזוב את המועדון בסיום חוזהו.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו ב-8 באוגוסט 2021 בגביע הגרמני, בניצחון קבוצתו לאחר דו-קרב פנדלים נגד קרל צייס ינה.
שוובה הפך לשוער הראשון של הקבוצה בעונת 2021/2022.
מרווין פרידריך הוא כדורגלן גרמני המשחק בעמדת הבלם בבורוסיה מנשנגלדבך מהבונדסליגה.
ב-2011 הצטרף פרידריך למחלקת הנוער של שאלקה 04. ב-13 בספטמבר 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו בהבונדסליגה בהפסד 4–1 לבורוסיה מנשנגלדבך.
ב-17 ביוני 2016 עבר פרידריך לאאוגסבורג מהבונדסליגה וחתם על חוזה לשלוש שנים.
בפועל, הוא שיחק בעיקר בקבוצת המילואים של אאוגסבורג ב' ששיחקה בליגה האזורית (בוואריה).
ב-ינואר 2018 עבר פרידריך לאוניון ברלין מהבונדסליגה השנייה בחוזה ל-2.5 שנים.
ב-מאי 2019 מימשה אאוגסבורג את סעיף הרכישה בחזרה, רק כדי למכור אותו בחזרה לאוניון ברלין, שעלתה באותה עונה לבונדסליגה.
ב-5 ביולי 2019 חתם פרידריך על חוזה קבוע לשלוש שנים באוניון ברלין מהבונדסליגה.
ב-11 בינואר 2022 חתם פרידריך בבורוסיה מנשנגלדבך מהבונדסליגה.
פרידריך היה חלק מנבחרת גרמניה עד גיל 19 שזכתה באליפות אירופה עד גיל 19 לשנת 2014 בהונגריה.
המרונים (בארמית סורית: ܡܖ̈ܘܢܝܐ; בערבית: الموارنة, תעתיק: אל-מווארנה) הם קבוצה אתנו-דתית דוברת-ערבית, המאמינה בזרם הקתולי-מזרחי של דת הנצרות, ושרבים מבניה מתגוררים בלבנון.
מוצאם האתני של המרונים הוא מעמי ארם ומהפיניקים, ששמרו על קיומם ועל זהותם בהרי הלבנון בעלי הטופוגרפיה הקשה למחיה ולגישה במשך כ- 1,500 שנים.
אל עם זה הצטרפו במשך השנים מספר משפחות קטנות מלאומים אחרים כמו רומאים ויוונים אך קבוצה זאת המשיכה לשמר את לאומיותה, דתה ותרבותה הייחודית עד המאה ה־20, בשל התבדלותה וחוסר כניעתה לעמים אויבים שונים שכבשו את אזורם.
בעת המודרנית, רוב המרונים דוברים ערבית כשפתם העיקרית.
המעבר מארמית לערבית התרחש במשך מאות שנים בהשפעת הכיבוש הערבי, והתפשטות האסלאם באזורי מחייתם.
אם כי חלק מהמרונים עדיין עושים שימוש ליטורגי בארמית בטקסי דת ובפולחנים שונים, וכן משתמשים בה גם לצורך הקשרים שונים של מורשתם התרבותית של המרונים.
לפי האמונה, החלה העדה (קבוצה אתנית-דתית) בימיו של מרון (בארמית סורית: ܡܪܘܢ), נזיר ארמי שחי בסוף המאה ה־4 עד תחילת המאה ה־5 לספירה.
כיום המרונים מהווים את אחת הקבוצות הלאומיות והדתיות העיקריות בלבנון.
הם דוברים דיאלקט המתבסס על דקדוק ארמי ברובו ועל תערובת של מילים ארמיות (שפתם המקורית) וערביות (כתוצאה מהכיבוש הערבי והמוסלמי שלאחריו), מעט טורקית (מהתקופה העות'מאנית שהתפשטה גם לאזור הלבנט) והן צרפתית (מהתקופה הקודמת של המנדט הצרפתי על לבנון וסוריה).
הקתולים-המרונים והדרוזים ייסדו את לבנון המודרנית בתחילת המאה ה-18, באמצעות מערכת שלטונית וחברתית המכונה "הדואליזם המרוני–דרוזי" במחוז הר הלבנון.
מרון היה נזיר ארמי מתבודד מסתגף (הרמיטי) שמרכז פעילותו הייתה בעמק הנהר אורונטס כ־70 קילומטר צפונית־מערבית מהעיר חלב שבסוריה של היום, וכ־40 קילומטר צפונית לאנטיוכיה.
מרון הדריך נזירים רבים שהפכו לתלמידים וחיו בסביבתו, וכשמת מרון (בשנת 410 לפי מסורת אחת או בשנת 435 על פי מסורת אחרת), בנו חסידיו מנזר לזכרו והם היוו את הגרעין שממנו צמחה הכנסייה הארמית המרונית.
מארון פעל בסביבה שכבר קיבלה על עצמה כמה דוקטרינות נוצריות ודנה בנכונותן:
הדוקטרינה הדיאופיזיטית, שדגלה בכך שלישו היו 2 אישיויות בה בעת– אלוהית ואנושית.
הדוקטרינה המונופיזיטית, שסברה כי לישו רק אישיות אחת וטבע אחד – אלוהית.
המרונים דגלו מבחינה דתית, בהשקפה הקתולית הדיאופיזיטית כפי שהתקבלה בוועידת כלקדון ב־451. ואומנם, ידוע על מקרה שבו נטבחו 350 נזירים מרונים בידי המונופיזיטים של אנטיוכיה.
אירוע זה גרם למנוסת המרונים להרי לבנון, אבל גם להכרה של האפיפיור הורמיסדס במרונים ב־10 בפברואר 518 לאחר שהאירוע הובא לידיעתו.
לעומת זאת, יש היסטוריונים הטוענים כי מהמאה ה־7 ועד מסעי הצלב החזיקו המרונים בדוקטרינת ביניים: המונותליטית, הגורסת כי לישו "רצון אחד".
הייתה זאת נוסחת פשרה, שנתמכה במאה השביעית לספירה על ידי הקיסר הרקליוס.
זאת, בניסיון לאחד את עולם הנצרות כנגד מתקפת האסלאם.
התפיסה המונותליטית נדחתה ככפירה בוועידת קונסטנטינופול השלישית.
מובלעת זאת התחילה להתכווץ במאה השמינית והתשיעית בעקבות פלישות ערביות וייבוא שבטים בדואים מצפון חצי האי ערב בסיוע של הח'ליף אל מנסור העבאסי שהוציא צו הלכה אסלאמי בעניין זה, להלן תוכנו: "יש בלבנון עם שמסרב למרותינו, עליכם לפנות עצמים זרים אלה משם כי זו אדמה שאלוהים נתן לכם אותה".
מאז כל שטח מרוני שנכבש במלחמה ותושביו נסו על נפשם, יושב על ידי מתיישבים חדשים כולל הר הלבנון הדרומי ונשאר בידי הארמים מרונים ההר הצפוני.
בהר הדרומי באזורים הדרומיים כולל ההר, השתלטו שבטים שיעים ומענים דרוזיים וכך הצטמצמה המובלעת הארמית מרונית והנוצרית העצמאית, תהליך שנמשך עד היום.
הכפר מארון א־ראס היה ארמי מרוני אבל היום השיעים השתלטו עליו לגמרי.
הכפר שמר על שמו הארמי.
מצבם של המרונים היה בעייתי: לא רק שהיו מיעוט נוצרי בין מוסלמים, אלא שאף עם עדות נוצריות אחרות בלבנון לא היה ביכולתם ליצור מערכת יחסים תקינה בשל הדוקטרינה השונה שאימצו.
משחר קיומם התבלטו המרונים כעדה בדלנית: בשעה שעדות נוצריות אחרות התפזרו בארצות שונות (למשל: יוונים קתוליים), התרכזו המרונים כולם בהר הלבנון הצפוני, למעט שוליים קטנים בצפון סוריה, מושבת סוחרים בקפריסין ושני כפרים בגליל – ג'ש (גוש חלב) ובירעם.
בתחילת תקופת הכיבוש הערבי הגנו לוחמים מרונים שדיברו ארמית עד אז בהצלחה על הר הלבנון, הקימו אוטונומיה עצמאית על אדמת אבותיהם ואף הטרידו את הצבא של שושלת בית אומיה עד כדי כך שבשנת 677 שילם להם הח'ליפה מס בתמורה לשמירה על השלום.
בשנת 685 קיבלו המרונים את הסכמת האפיפיור סרגיוס הראשון למינוי המנהיג הדתי של המרונים יוחנן מרון (מת בשנת 707) כפטריארך של אנטיוכיה, וזאת במקביל לקיומם של הפטריארך האורתודוקסי של אנטיוכיה והפטריארך הסורי־אורתודוקסי של אנטיוכיה.
משרה זאת קיימת עד היום, כאשר ברוב התקופה תיפקד הפטריארך הן כמנהיג רוחני והן כמנהיג חילוני של המרונים.
עצמאותם של המרונים הייתה לצנינים בעיני הקיסר הביזנטי יוסטיניאנוס השני והוא שלח בשנת 694 צבא נגדם.
לאחר כמה כישלונות הצליחו המרונים להביס את צבא הקיסר.
במשך כ־400 השנים הבאות כמעט שלא היה קשר בין המרונים לעולם הנוצרי אך ידוע כי המשיכו לשמור על עצמאותם כנגד הפולש הערבי ולקיים את הדוקטרינה הארמית הלאומית והדתית הייחודית להם.
הקשר עם העולם הנוצרי חודש בשעה שהחלו מסעי הצלב כשהצלבן ריימונד מטולוז פגש בהם בהרים סמוך לטריפולי שבלבנון בדרכו לכיבוש ירושלים.
המרונים היו לעדה הנוצרית היחידה באזור שהתייצבה כיחידה אחת לימין הצלבנים בשביל להיעזר בהם אחרי 400 שנים שהם נלחמים לבד נגד הפולש הערבי.
ממקורות שונים עולה כי במשך 200 שנה (משלהי המאה ה־11 עד החורבן הסופי של ממלכת הצלבנים, בשלהי המאה ה־13) היו יחסי הערכה הדדית בין המרונים לצלבנים.
על פי ההיסטוריון, הבישוף ויליאם מצור (חי 1130 – 1185) היה ב־1182 ניסיון של הפטריארך המרוני לאיחוד עם הכנסייה הקתולית עם הפטריארך הלטיני של אנטיוכיה (משרה שקמה בעקבות מסעי הצלב), ובשנת 1215 השתתף הפטריארך המרוני ירמיה השני בוועידת לטראנו הרביעית ברומא.
תקופת מסעי הצלב השפיעה על הלך המחשבה של המרונים ועל התפתחותם.
עם תבוסת הצלבנים, עבר על הארמים מרונים ושפתם הארמית תהליך של התדרדרות והתנוונות, שנמשך כ־200–300 שנה.
חידוש הקשר עם אירופה הנוצרית
במאה ה־15 נעשה ניסיון לשקם את הקשרים בין אירופה הנוצרית לבין הקהילה הארמית מרונית בלבנון, כאשר ללבנון באו נזירים פרנציסקנים והחלו לפעול בקרב העדה.
הפטריארך יוסף השני (1468–1492) קיבל מהאפיפיור את הפליום, סוג של כתפיה המסמלת תפקיד בכיר במדרג של הכנסייה הקתולית ומאז נעשתה חלוקת הפליום לפטריארכים המרונים מנהג קבוע.
בשנת 1535 העניק הסולטאן סולימאן המפואר קפיטולציות (זכויות שיפוט) על הנוצרים באימפריה העות'מאנית למלך צרפת פרנסואה הראשון.
זכויות אלה אפשרו למיסיונרים ונזירים צרפתים לפעול במזרח התיכון והם נעזרו במרונים.
לקראת סוף המאה ה־16 שלח האפיפיור גרגוריוס ה־13 את הכומר הקתולי-ישועי ג'ובאני אליאנו, אל המרונים וכתוצאה מפעולותיו יסד האפיפיור ב־5 ביולי 1584 מכללה מרונית ברומא ששגשגה בניהול הישועים עד למאה העשרים כמרכז להכשרת מלומדים ומנהיגים.
ב־1610 ייבאו הנזירים ממנזר אנטוניוס הקדוש שבקוּזאייה אחד ממכבשי הדפוס הראשונים בארמית ובערבית שהותקן בעולם דובר הערבית.
המנזרים של לבנון עתידים היו למלא תפקיד חשוב בתחיית התרבות הערבית של סוף המאה ה־19 כתוצאה מפיתוח גופנים לערבית כמו גם לסורית.
ב־1624 הוקם בלבנון סמינר שנוהל על ידי נזירים פרנציסקנים שנועד להכין פרחי כמורה מרונים ללימודים במכללה שברומא.
המכללה המרונית הכשירה רבים ממנהיגי העדה הדתיים והחילונים של המרונים ורבים מבוגריה היו לפטריארכים.
ב־1695 הקים הפטריארך סטפן השני את מסדר הנזירים המרוני הראשון.
בשנת 1638 הודיעה צרפת כי היא תגן על כל הקתולים בשטח האימפריה העות'מאנית ובכלל זה המרונים.
על פי מדיניות זאת חידשה צרפת הקתולית את הקשר עם המרונים, קשר שהלך והתהדק במאה ה־17 והגיע לשיאו במאה ה־18, עם התרחשותם של אירועים אחדים, ששילובם זה בזה מסמל עידן חדש בהתפתחותה של העדה המרונית.
שיאו של השינוי בעדה המרונית היה בשנת 1736, כאשר בסינוד שהתקיים בלבנון בראשותו של בוגר המכללה המרונית ברומא מונסיניור יוסף־סימון אסמאני הוחלט על איחוד מלא של הכנסייה המרונית עם הכנסייה הקתולית ברומא, תוך שמירה על אוטונומיה מסוימת:
זכותה למנות מתוך עצמה את העומד בראשה (אם כי המינוי הסופי נתון בידי הוותיקן).
זכותה להמשיך להשתמש בשפה הסורית העתיקה לצורכי תפילה.
פריחת המרונים במחצית הראשונה של המאה ה־18 יצרה גם התחדשות דמוגרפית וצפיפות אוכלוסין באזור צפון לבנון.
החלה הגירה מרונית מצפון הר הלבנון בחזרה אל אזור השוף, בדרומו של הר הלבנון אשר היה נתון בלעדית לשלטונם של הדרוזים בעלי האדמות שהשתלטו עליו במאה ה־12 לספירה אף על פי שרוב האוכלוסייה שם הייתה ארמית מרונית.
עם הגירת המרונים חזרה מצפון הר הלבנון לדרומו, התעוררה הבעיה העדתית של הר הלבנון, שהפכה לבעיה של לבנון כולה, מאז ועד היום.
השיפור במצבם הכלכלי והחברתי של המרונים הוליד דרישה למעמד פוליטי.
המרונים שוב לא היו מוכנים לקבל כמובן מאליו את הסדר החברתי הפוליטי בהר, שביטא את עליונותם של הדרוזים על מי שאינם דרוזים, והדברים הוחרפו גם בשל ההתססה של המרונים על ידי מנהיגותם הדתית והרוחנית, בעיקר מסדרי הנזירים המרוניים.
בשנת 1788 עלה לשלטון בהר הלבנון המרוני בשיר שהאב כאמיר בשיר השני, ששלט תחילה בתור ואלי של הר הלבנון תחת השלטון העות'מאני.
מ־1822 היה בשיר בעל ברית של מוחמד עלי שליט מצרים ובסדרת קרבות הביס את הכוחות הדרוזים שתמכו בשלטון העות'מאני.
בשיר גרם להאצה של שני תהליכים:
טיפוח המרונים על חשבון הדרוזים.