tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
קיומה של הקבוצה הגיעה לקיצה במופע המקדים לאירוע פאסטליין, שנערך ב-21 במרץ, כשרקונינג וסלאפג'ק נטשו את עלי ואז טי-באר ומייס ביצעו עליו את מהלך הצ'וקסלאם לאחר שהוא כשל בניסיונו לזכות בתואר ארצות הברית, כשהפסיד לאלוף, רידל.
לאחר שהקבוצה חדלה להתקיים, עלי חזר לקריירת יחידים, בעוד שמייס וטי-באר המשיכו לשלב כוחות כצמד, כאשר הם עשו שימוש בסימנים המזהים שלהם מהקבוצה.
מנגד, רקונינג וסלאפג'ק לא חזרו להופיע מאז על המרקע.
רטל היא יחידה מימי הביניים ב.
המונח שימש למדידת נוזלים ומשקל (בערך קילוגרם וחצי ליטר בבגדאד של המאה העשירית, אך בין 8 אונקיות ל-8 קילו תלוי בתקופת הזמן ובאזור).
רטל היה חלק משרשרת יחידות המדידה שנעה מגרעין או שעורה לדירהם ששימש כיחידת מדידה משותפת של ימי הביניים גם באירופה וגם במזרח התיכון ועד לצאע.
בספר הבישול של אל-ווראק מהמאה העשירית, אזורים שונים השתמשו בכמה מאותם המונחים כדי להתכוון ליחידות מדידה שונות והקשרים ביניהם.
חלק מאותם היחסים בין המידות מתוארים להלן.
+שם היחידה המאה העשירית בגדאד מצרים דירהם (~ 3 גרם במשקל המודרני) אוקייה 10 דירהמים רטל בגדדי 12 אוקיות רטל מצרי או פולפולי / מידה לתבלינים 8 אוקיות 144 עד 150 דירהמים
(בין .9 ל-95 ק"ג) רטל שאמי 8 רטלים בגדדיים (בערך 8 ליברות)
רטקזברנץ' (בהונגרית: Rétközberencs) הוא כפר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה.
ברטקזברנץ' חיו יהודים בתקופות זמן שונות ובמקום קיים בית קברות יהודי.
רטנאפורה (בסינהלית: රත්නපුර; בטמילית: இரத்தினபுரி; באנגלית: Ratnapura) היא עיר במחוז סבראגמובה , סרי לנקה.
העיר ממוקמת כ-62 ק"מ מבירת סרי לנקה, סרי ג'ייוורדנפורה-קוטה.
בנוסף, העיר נמצאת ליד הנהר קולו גנגה .
רטין אובאסוהן הוא כדורסלן בלגי, המשחק בעמדת הרכז בדרטונה באסקט
בשנת 2010, שיחק אובאסוהן בקבוצת החובבנים קנגורוס בום, מהליגה הבלגית השנייה.
בשנת 2011, התחייב אובאסוהן לאוניברסיטת אלבמה.
רק ב-2012 הוא התחיל לשחקן במכללה, ובעונתו הראשונה קלע בממוצע 17.6 נקודות למשחק.
אובאסוהן הוביל את המכללה לטורניר אליפות המכללות, כשבדרך הם מרבים לנצח בין היתר מכללות גדולות כמו אוניברסיטת המדינה של לואיזיאנה, אשר הייתה מכללתו של הבחירה הראשונה בדראפט מאוחר יותר באותה שנה, בן סימונס.
בתום עונת 2016, אובאסוהן נבחר לחמישיית העונה של המחוז.
לאחר שלא נבחר בדראפט ה-NBA 2016, ב-28 ביוני חתם אובאסוהן בסקרמנטו קינגס, עבור ליגת הקיץ של ה-NBA.
ב-5 באוגוסט 2016, חתם אובאסוהן באבלינו מהליגה האיטלקית.
ב-4 באוגוסט 2017, חתם אובאסוהן ברוקטס גות'ה, שרק עלתה עונה לפני לליגה הגרמנית הראשונה.
ב-1 באפריל 2018, הוא קלע שיא עונתי של 25 נקודות בניצחון 90–98 על איסברן ברמרבן.
באוקטובר 2018, חתם אובאסוהן בנורת' אריזונה סאנס מליגת הפיתוח של ה-NBA.
בשנת 2019, חזר אובאסוהן לגרמניה וחתם בברוזה במברג.
בקבוצה הוא העמיד ממוצעים של 8.4 נקודות ו-2.7 אסיסטים למשחק.
ב-24 באוקטובר 2020, חתם אובאסוהן בנימבורק מהליגה הצ'כית, שם שיחק תחת המאמן הישראלי, אורן עמיאל.
לאחר שבשנת 2021 עבר עמיאל להפועל ירושלים, ב-30 ביוני הלך אובאסוהן בדרכו וחתם גם הוא בקבוצה.
רטירו (בספרדית: Retiro) הוא רובע במרכז מדריד, בירת ספרד.
הרובע משתרע על פני 5.38 קמ"ר, ונכון לשנת 2005 אוכלוסייתו מנתה 126,058 תושבים.
אטרקציות בולטות ברובע רטירו כוללות בין היתר את הפארק הציבורי "פארק רטירו" אשר משתרע על פני 350 דונם ואשר נוסד עוד במהלך המאה ה-16, ואת מצפה הכוכבים.
רטרו-וירוסים גורמי סרטן הם נגיפים מידבקים, תת-מיקרוסקופים, הבנויים מצבר של מולקולות חלבון העוטפות את הגנום הנגיפי (העשוי בדרך כלל מ-DNA או RNA).
קיימים סוגים שנים של נגיפים המסווגים למשפחות שונות.
רטרו-וירוסים (retroviruses) מהווים משפחה של נגיפים בעלי גנום שמורכב משני עותקים של RNA חד-גדילי.
מחזור ההתרבות שלהם מאופיין בשני שלבים ייחודיים: שלב השעתוק במהופך (reverse transcription) ושלב האינטגרציה (integration).
לאחר חדירת הנגיף לתא שאותו הוא מדביק, חל שלב השעתוק במהופך, שבו גנום ה-RNA הנגיפי משמש תבנית ליצירת DNA דו-גדילי על ידי האנזים הנגיפי reverse transcriptase.
לאחר שלב זה, מתחולל שלב האינטגרציה שבו מוחדר תוצר ה-DNA הדו-גדילי אל תוך הגנום של התא המודבק.
החדרה זו מבוצעת באמצעות האנזים הנגיפי אינטגראז (integrase).
מנקודה זו והלאה, גנום הנגיף יהווה חלק מגנום התא המודבק, ולכן ישוכפל, ישועתק ויתורגם יחד עמו.
גנום הנגיף שנמצא בתוך גנום התא המארח מכונה כעת פרו-וירוס .
סוגים שונים של נגיפים יכולים לגרום לסרטן במארח (host) שלהם (כלומר בחיה או באדם שאותם הדביקו).
סוגים אלו כוללים נגיפי DNA ו-RNA שונים.
סוגים שונים של נגיפים עשויים לחולל סוגי סרטן שונים, כתוצאה מיכולתם להדביק סוגי תאים שונים ובגלל מנגנוני ההתמרה (transformation; דהיינו מנגנוני הפיכת התא הנורמלי לתא סרטני) השונים.
אחת הקבוצות הנחקרות בהקשר זה היא קבוצת הרטרו-וירוסים הפשוטים (simple retroviruses).
נגיפים אלו מאופיינים בגנום פשוט יחסית המכיל כשלושה עד ארבעה גנים עיקריים.
ככל הידוע, רטרו-וירוסים פשוטים גורמים לסרטן בחיות בלבד, ולא בבני אדם.
דוגמה לנגיף מעין זה הוא ה-Murine Leukemia Virus (MLV) הגורם לגידול סרטני בעכברים ובחולדות, והמשמש כמודל מחקר עיקרי להתפתחות גידולים סרטניים כתוצאה מהדבקה בסוג נגיפים זה.
קיימים רטרו-וירוסים שאינם פשוטים (כלומר שהגנום שלהם מקדד למספר רב יותר של גנים), העשויים לגרום לסרטן גם בבני אדם – דוגמה לכך הוא ה-(HTLV) Human T-lymphotropic virus – אך המנגנונים בהם הם גורמים לסרטן אינם ידועים במלואם.
נגיפים אלו אינם הנושא של ערך זה.
מנגנוני התמרה סרטנית של רטרו-וירוסים פשוטים
ככלל, רטרו-וירוסים פשוטים אינם הורגים את התא שאותו הם מדביקים (בניגוד לסוגים רבים של נגיפים אחרים).
לכן, התאים המודבקים יכולים לשרוד, ובהמשך להפוך לסרטניים.
תוארו מספר מנגנונים שונים שבהם רטרו-וירוסים פשוטים גורמים לתא המודבק בנגיף להפוך לסרטני.
רטרו-וירוסים פשוטים המכילים אונקוגן והגורמים לסרטן
ישנם רטרו-וירוסים שהגנום שלהם מכיל גן המקדד לחלבון שפעילותו מאיצה את הפיכת התא הנורמלי לתא סרטני.
גן שכזה מכונה באופן כללי "אונקוגן" (oncogene), וידועים גנים שונים העונים להגדרה זו.
רטרו-וירוס המכיל אונקוגן מסוגל להחדיר אותו (ביחד עם שאר הגנום שלו) לתוך גנום התא המודבק.
במצב זה, האונקוגן ישוכפל, ישועתק ויתורגם יחד עם הגנום התאי ויביא להתמרת התא, ובהתאם, כאשר התא הסרטני יתחלק לשני תאי בת, גם תאי הבת יכילו בגנום שלהם את האונקוגן ויבטאו אותו.
בצורה כזו, מונצח ביטוי האונקוגן בכל תאי הגידול.
רטרו-וירוסים פשוטים עשויים להכיל אונקוגנים השונים זה מזה.
בנוסף, היכולת של הנגיפים הללו להדביק סוגי תאים שונים ולבטא בתוכם אונקוגן כזה או אחר, עשויה לגרום להופעה של גידולים סרטניים מסוגים שונים.
לדוגמה, גידולים מסוג סרקומה (sarcoma; גידולים של רקמת חיבור), או גידולים בתאים המטופויטיים (hematopoietic stem cells; תאים של מערכת הדם).
האונקוגן שנמצא בגנום הנגיפי נקרא בשם הכללי v-oncogene.
התברר שלכל v-oncogene קיים גן תאי הדומה לו (אך אינו זהה לו) הקרוי בשם הכללי "פרוטו-אונקוגן" (proto-oncogene), או c-oncogene.
המחשבה כיום היא שמקורו האבולוציוני של כל v-oncogene ספציפי הוא בפרוטו-אונקוגן התאי הדומה לו.
התברר גם שהפרוטו-אונקוגנים התאיים מקדדים לחלבונים תאיים שפועלים במסלולי העברת אותות בתא.
מסלולי העברת אותות בתא מתייחסים ליכולת של התא לקלוט מידע הנוגע לגורם חיצוני, להעביר אל תוך התא (כולל אל תוך גרעין התא) אותות הנוצרים בתגובה למידע זה ולהפעיל ביטוי של גנים תאיים המצויים בגרעין.
הפעלת הביטוי נעשית באמצעות גורמי שעתוק (transcription factors), המופעלים בתורם בעקבות קבלת המידע החיצוני.
מסלולים שכאלו מבקרים, בין השאר, את חלוקת התא ולכן ימצאו בצורתם הרגילה תחת בקרה הדוקה ביותר שתמנע את חלוקת התא שלא לצורך.
בעוד שהפרוטו-אונקוגנים התאיים התקינים מבוקרים, כאמור, בצורה הדוקה, הרי שהגנים הנגיפיים מסוג v-oncogene פועלים בצורה שאינה מבוקרת.
בדרך כלל, גנים אלו "יופעלו ביתר" (כלומר יהיו בעלי פעילות עודפת) ויגרמו לחלוקה בלתי מרוסנת של התא וליצירת גידול סרטני.
לדוגמה, סוג נפוץ של v-oncogenes הם גנים המקדדים לגורמי שעתוק, שכן זוהי דרך יעילה להתמיר את התא.
בהתאם, v-oncogene עשוי לקדד לגורם שעתוק הפעיל באופן קבוע, ושאינו דורש כלל חישה חיצונית להפעלתו.
הפעלה קבועה זו עשויה לגרום לעליה בשעתוק של גנים הנחוצים להתפתחות התהליך הסרטני ולהפחתה בשעתוק של גנים המדכאים אותו.
יש להבהיר כי v-oncogene עשוי לקדד לחלבון שאינו בהכרח גורם שעתוק, אלא גורם אחר המעורב במסלול העברת האותות התאי.
היסטורית, גילוי ה-v-oncogenes קידם רבות את חקר הסרטן.
למעשה, גודלו הקטן יחסית של הגנום הנגיפי הקל על גילוי הגנים האלו ברטרו-וירוסים.
הדבר אפשר את הזיהוי והקטלוג של מספר רב של v-oncogenes, ובאמצעותם, את הזיהוי של הגנים התאיים הדומים להם (הפרוטו-אונקוגנים).
באותן השנים, זיהוי ישיר של פרוטו-אונוקגנים שכאלו בתוך הגנום התאי היווה משימה קשה בגלל גודלו הרב של גנום התא המאכסן.
לדוגמה, בעוד שהגנום של רטרו-וירוס פשוט מכיל כעשרת אלפים זוגות בסיסים, הרי גודלו של גנום תא יונק עומד על כמה אלפים של מיליוני זוגות בסיסים (כלומר, אורכו של גנום של תא הלקוח מאדם או עכבר, לדוגמה, גדול ביותר מחמישה סדרי גודל מגנום הנגיף).
דוגמה לרטרו-וירוס פשוט, בעל יכולת התרבות עצמאית, הגורם לסרטן ומכיל אונקוגן – נגיף ה-RSV
(RSV) Rous Sarcoma Virus הוא דוגמה לרטרו-וירוס פשוט המדביק תרנגולות, והגורם להופעת גידולים סרטניים מסוג סרקומה.
יכולתו של RSV לגרום לגידולים סרטניים התגלתה בשנת 1911 ובכך הפך לנגיף המסרטן הראשון שהתגלה.
נגיף זה מכיל את כל הגנים הדרושים ליצירת רטרו-וירוס מדביק ולהתרבותו (גנים הקרויים gag, pol, ו- env).
נגיף ה-RSV מכיל גן נוסף, מסוג v-oncogene, הקרוי v-Src.
אונקוגן זה אחראי להתמרה הסרטנית.
לאחר גילויו של אונקוגן זה, נמצא גם מקבילו התאי – גן המצוי בתא המאחסן ומקודד לחלבון ה-c-Src.
חלבון תאי זה הוא קינאז האחראי להעברת אותות בתא, ובין היתר שולט על חלוקת התא.
כיצד גורם חלבון ה-v-Src להתמרה התאית?
המחקר ההשוואתי של חלבוני ה-v-Src וה-c-Src הביא למספר תובנות.
באופן כללי התברר כי בעוד שפעילותו של חלבון ה-c-Src התאי היא מבוקרת במספר רמות, הרי שחלבון ה-v-Src הוא פעיל באופן קבוע.
אחת מדרכי הבקרה החשובות על פעילות חלבון ה-c-Src היא יכולתו להתקפל על עצמו: התברר כי אזור (דומיין, domain) המצוי במרכז החלבון – והקרוי Src Homology 1 (SH1) - מסוגל לקשור חומצה אמינית מסוג טירוזין (tyrosine) בעלת קבוצת פוספט (phosphorylated tyrosine) הנמצאת בקצהו של החלבון (בעמדה מספר 527).
הדבר מביא לקיפול החלבון על עצמו ולעיכוב בפעילותו (תמונה 1א).
כאשר דרושה העברת אותות רגילה בתא, באמצעות חלבון ה-c-Src, חלבונים אחרים קושרים את הפוספט של הטירוזין בעמדה 527, החלבון נפתח מקיפולו, והופך לפעיל (תמונה 1ב).
לעומתו, חלבון ה־v-Src הנגיפי הוא חלבון קצר יותר החסר את האזור המכיל את הטירוזין בעמדה 527. בהתאם, החלבון הנגיפי (לעומת החלבון התאי) חסר את היכולת להתקפל על עצמו בצורה המונעת את פעילותו (תמונה 1ג).
כתוצאה מכך, חלבון ה-v-Src איבד את הבקרה השלילית על פעילותו והוא חלבון פעיל באופן קבוע.
לסיכום, תא שיודבק בנגיף ה-RSV יבטא באופן קבוע את חלבון ה-v-Src מגנום הגיף.
חלבון זה פעיל בצורה קבועה ובלתי מבוקרת.
הדבר יגרום לכך שבתא המודבק תתרחש שרשרת העברת אותות ה"פוקדת" על התא להתחלק באופן קבוע, גם ללא גירוי חיצוני.
רטרו-וירוסים פשוטים, המשוללים יכולת התרבות עצמאית, והגורמים לסרטן באמצעות אונקוגןכפי שצוין, RSV הוא רטרו-וירוס שגורם להתמרה סרטנית באמצעות אונקוגן, ובנוסף מבטא את כל הגנים הדרושים להתרבות הנגיף.
לאחר גילויו, התגלו רטרו-וירוסים פשוטים בעלי אונקוגנים נוספים.
בדומה למקרה ה-v-Src, ביטוי של אונקוגנים שונים אלו גרם להתמרת התאים המודבקים בצורות שונות.
עם זאת, התברר כי רטרו-וירוסים אלו, בניגוד ל-RSV, אינם מכילים בגנום שלהם את אחד או יותר מהגנים התקינים הדרושים להתרבותם (כאמור, gag, pol, או env) והדרושים לשם העברת הנגיפים מתא לתא.
רטרו-וירוסים מסוג זה, המכונים גם נגיפים דפקטיביים (defective viruses), מסוגלים להתרבות ולעבור מתא לתא ומחיה לחיה רק בנוכחות של נגיף נוסף הדומה להם והמספק להם את תוצרי הגנים החסרים (הנגיף שמספק תוצרים אלו מכונה גם בשם הכללי helper virus).
כך, בנוכחות נגיף ה-helper, הרטרו-וירוס הדפקטיבי יוכל להדביק תאים חדשים ולבטא בהם את האונקוגן שאותו הוא נושא ולהתמירם.
למעשה, התברר כי רוב הרטרו-וירוסים הפשוטים נושאי האונקוגנים הם מסוג הנגיפים הדפקטיביים, ואלו נגיף ה-RSV, הנושא אונקוגן ביחד עם כל הגנים הדרושים להתרבותו, הוא המקרה יוצא הדופן.
רטרו-וירוסים פשוטים החסרים אונקוגן והגורמים לסרטן
מחקר הרטרו-וירוסים הפשוטים הגורמים לסרטן גילה כי קיימים נגיפים שאינם מבטאים כלל אונקוגן מסוג כלשהו.
התברר כי הגנום של נגיפים מסוג זה מכיל אך ורק את הגנים הדרושים להתרבות הנגיף (gag, pol, ו- env; תמונה 2), דבר שהביא לשאלה כיצד נגיפים אלו גורמים להתמרת התא אותו הם מדביקים.
דוגמאות ידועות לנגיפים מהסוג הזה הם נגיף ה-MLV ונגיף ה-(ALV) Avian Leukosis Virus הגורמים ללוקמיה בעכברים ובעופות, בהתאמה.
תוארו מספר דרכים שבהן רטרו-וירוסים מסוג זה גורמים להתמרת התא.
המכנה המשותף לכל הדרכים הללו הוא השינוי הגנטי שמתרחש בעקבות החדרת ה-DNA הנגיפי (שכאמור מכונה פרו-וירוס, והנוצר בעקבות שלב השעתוק במהופך) לתוך גנום התא המודבק.
החדרה זו מתרחשת באופן אקראי למחצה (semi-random) מבחינת גנום התא המודבק.
כלומר, עקרונית, לגנום הנגיפי פוטנציאל לחדור למקומות רבים בגנום התא המודבק.
לפיכך, הגנום הנגיפי עשוי לחדור אל תוך גן תאי, או בסמוך לו.
במידה והדבר אכן קורה, עצם הימצאותו של הגנום הנגיפי בתוך, או על יד, הגן התאי, עשויה להשפיע בצורה חזקה על ביטויו של הגן.
אם גן זה מקודד לפרוטו-אונקוגן תאי, ואם החדרת הגנום הנגיפי הביאה לביטוי לא מבוקר (ביטוי ביתר) של פרוטו-אונקוגן זה, הרי שהדבר עלול לגרום להתמרת התא.
התברר כי המצאות הפרו-וירוס באזור הפרוטו-אונקוגן עשויה לגרום לשעתוק ביתר של הפרוטו-אונקוגן, או להגברת היציבות של ה-mRNA של הפרוטו-אונקוגן.
בכל המקרים הללו, התוצאה הסופית תהיה יצירה מוגברת וקבועה של mRNA זה ותרגומו לכמויות גדולות של חלבון הפרוטו-אונקגן (ודבר זה יקדם את התמרת התא).
מספר מנגנונים תוארו להגברת שעתוק ה־mRNA, או הגברת יציבותו, של הפרוטו-אונקוגן על ידי גנום הנגיף הסמוך.
1.החדרת פרומוטר (promoter insertion): גנום הפרו-וירוס שמוחדר לגנום התא מכיל אלמנט גנטי הקרוי קדם (promoter) האחראי לשעתוק הגנום הנגיפי.
פרומוטר נגיפי זה הוא פרומוטר פעיל ביותר הגורם לשעתוק מוגבר של הגנום הנגיפי.
אם חדירת הנגיף לגנום התא מביאה את הפרומוטר הנגיפי לתחילת גן הפרוטו-אונקוגן, הפרומוטר הנגיפי עלול לשמש כפרומוטר חזק גם לאותו פרוטו-אונקוגן.
כך, יתרחש שעתוק מוגבר, קבוע, ולא מבוקר של הפרוטו-אונקוגן (בניגוד למצב נורמלי שבו שעתוק הפרוטו-אונקוגן מבוקר ביותר).
דבר זה יקדם את התמרת התא.
2.החדרת אינהנסר (enhancer insertion): הפרומוטר הנגיפי מכיל גם מעצם (enhancer) חזק.
אלמנט גנטי זה עשוי להגביר את השעתוק של גנים הסמוכים לו הן אם הוא מצוי בתחילת הגנים או בסופם, ואפילו אם הוא נמצא במרחק יחסית גדול מהם.
בהתאם, ובניגוד למנגנון החדרת הפרומוטר, עצם החדרת הפרו-וירוס (המביא עמו את האינהנסר הנגיפי) במקומות המצויים בתחילת הפרוטו-אונקוגן, סופו, או אפילו במרחק רב ממנו, עלולה לגרום להגברה שאינה מבוקרת של שעתוק הפרוטו- אונקוגן.
כמו במקרה הקודם, שיבוש זה יקדם את התמרת התא.
3.שינוי של אזורים המבקרים את יציבות ה־mRNA של הפרוטו-אונקוגן: כפי שצוין, ביטוי הפרוטו-אונקוגנים התאיים נמצא תחת בקרה הדוקה בתא.
אחת מבקרות אלו כוללת הימצאותם של רצפים בפרוטו-אונקוגן המביאים לאי יציבות של ה-mRNA המשועתק ממנו.
בקרה שכזו גורמת לפירוק מהיר של ה-mRNA ולירידה בכמותו וכמות החלבון הנוצר ממנו.
אם הנגיף חדר לתוך רצפי אי-יציבות אלו, הרי שתפקודם עשוי להיפגע.
במקרה שכזה, ה-mRNA של הפרוטו-אונקוגן שייווצר יהיה יציב יותר והדבר יגרום לתרגום מוגבר של הפרוטו-אונקוגן.
חשיבות גילוי ה-v-oncogenes בחקר הסרטן
כפי שצוין, גילוי ה-v-oncogenes קידם את זיהוי c-oncogenes שונים ורבים בגנום התאי.
c-oncogenes אלו הם פרוטו-אונקוגנים תאיים.
לאחר שאופיינו פרוטו-אונקוגנים אלו, ניתן היה לבדוק את פעילותם בגידולים סרטניים שונים שנוצרו ללא תלות בהדבקה של נגיף כזה או אחר.
התברר כי בגידולים שכאלו (המהווים את עיקר הגידולים באדם), מוטציות שונות ב-c-oncogenes שונים – שהתרחשו ללא כל קשר לחדירת גנום נגיפי לתא – גרמו לביטוי ביתר של פרוטו-אונקגנים אלו והדבר דחף להתמרת התא.
כך, חקר הרטרו-וירוסים הפשוטים גורמי הסרטן תרם לחקר הכללי של הסרטן בשני אופנים: האחד "קיטלוג" הפרוטו-אונקוגנים השונים; והשני, הנחת הבסיס המולקולרי להבנה שהפרעת הבקרה על ביטוי הפרוטו-אונקוגן עשויה להביא לביטויו ביתר ולהתמרת התא.
טבלת דוגמאות של סוגי רטרו-וירוסים פשוטים, בעלי החיים העיקריים אותם הם מדביקים, וסוגי הסרטן שהם גורמים בהם:
רטקו ינקוביץ' (בסרבית: Ratko Janković; 29 באוגוסט 1914 - 19 בפברואר 1996) היה מהנדס רכבות יוגוסלבי, מחסידי אומות העולם, אשר פעל להצלת יהודים בשואה וקשר את גורלו עם מדינת ישראל.
רטקו היה בן למשפחת סוחרים מהעיר סרייבו שעבד ברכבת והיה בעל תואר מהנדס בטיחות בעבודה.
היה בקשר קרוב עם הקהילה היהודית של סרייבו.
בשנת 1939 נשא רטקו לאישה את בתו של הרב אלקלעי, גרציאלה גורדנה אלקלעי והיו להם שתי בנות.
באפריל 1941 פלש צבא גרמניה ליוגוסלביה ובתחילת ספטמבר החל גירושם ההמוני של יהודי סרייבו למחנות ריכוז.
עם תחילת הגירושים, העביר רטקו את הורי אשתו, אלברט וברטה אלקלעי, ואת אחיה איזידור אל ביתו, והזהיר את שכניו שלא יעזו להלשין עליהם.
בסוף קיץ 1941, עם התגברות השילוחים, איזידור כבר לא יכול היה להמשיך להתגורר בביתו של רטקו, ולכן רטקו החליט להבריחו מסרייבו.
הוא ניצל את מעמדו כפקיד בכיר ברכבת ואת קשריו האישיים כדי לצייד את איזידור בתעודת זהות קרואטית מזויפת ובכתובת של ידידיו בעיר מוסטאר, שהייתה תחת שליטה איטלקית.
כאשר הורי אשתו נעצרו, ניסה רטקו להצילם על ידי התחזות לעובד ברכבת.
רטקו עלה לקרון שבו ישבו והצליח לחלץ את חמותו ברטה שהעמידה פני אישה חולה מאוד.
בדרך זו קיבל אישור ללוות אותה לרופא התחנה, שהיה חבר קרוב שלו.
הרופא הודיע שמחלתה של ברטה דורשת את השגחתו וכך ניצלה.
אלברט נשאר ברכבת, אך רטקו סיכם עם הכרטיסן, שהיה חברו, להורידו בתחנת מוסטאר, שם כבר היה בנו איזידור.
רטקו דאג להצלתה של היהודיה הגר קאיון שמשפחתה גורשה.
הוא סיפק לה מסמכים מזויפים המעידים על היותה מוסלמית, עלה איתה על הרכבת ודאג שתרד בשלום באזור הכיבוש האיטלקי, שם הצטרפה לפרטיזנים של טיטו.
כך גם העביר ברכבת למוסטאר את זלטה בארטפלד, מורה יהודיה בבית ספר תיכון בסרייבו.
בזמן הנסיעה ברכבת עלתה קבוצת צעירים לבושים במדי אוסטאשה, ואחד מהם זיהה אותה כמורתו לשעבר.
רטקו מנע את הסגרתה על ידי מתן כסף וסיגריות לבחורים הצעירים.
זלטה הגיעה למוסטאר ושרדה את השואה.
רטקו ביקש גם להציל את דודתה של זלטה, אך זאת סירבה כי בעלה כבר היה בגטו.
עם תום המלחמה עלתה משפחת אלקלעי לישראל, רטקו ואשתו נשארו ביוגוסלביה, שם נולדו להם שני ילדים.
רטקו עבד כמפקח בטיחות עד שפרש לגמלאות.
בשנת 1991 עלו נכדיו של רטקו לישראל.
שנה לאחר מכן, על רקע התפרקות יוגוסלביה ומלחמת בוסניה, עלו ארצה גם רטקו, אשתו גורדנה ובתם עם שני ילדיה.
רטקו וגורדנה התגוררו ברמת גן.
ב-19 בפברואר 1996 הלך רטקו ינקוביץ' לעולמו, בגיל 81. הוא הובא למנוחות בבית העלמין קריית שאול.
ב-7 במרץ 1990 הכיר יד ושם ברטקו ינקוביץ' כחסיד אומות העולם.
ביד ושם ניטע עץ לכבודו של רטקו, בגן חסידי אומות העולם בטקס שנערך ב-25 במאי 1990, ורטקו קיבל גם תעודה ומדליה.
רטקו סיכן את חייו להצלת יהודים ממניעים הומניטריים, על בסיס אידאולוגי וללא קבלת תמורה.
במסגרת מיזם "חסד אחרון" (מיזם משותף ליד ושם ושב"כ שנערך במהלך 2021, ובמסגרתו אותרו קבריהם של חסידי אומות העולם שגרו ונקברו בישראל ונאסף אודותם מידע רב) אותר קברו של רטקו ינקוביץ' בחלקת חסידי אומות העולם, בית העלמין קריית שאול, תל אביב.
רֶטנוֹ לֶסטָארִי פּרִיאָנסָארִי מָרְסוּדִי היא דיפלומטית אינדונזית שכיהנה כשרת החוץ בממשלתו של ג'וקו וידודו בין השנים 2014–2024 והייתה האישה הראשונה שמונתה לתפקיד זה.
קודם לכן היא כיהנה בתפקידי שגרירה בהולנד (2012-2014) ובאיסלנד ונורווגיה (2005-2008).
מרסודי נולדה בסמראנג, מרכז ג'אווה, כילדה בכורה, בין חמשת הילדים לאב שהיה איש צבא ולאחר מכן מורה בתיכון ולאם עובדת.
היא סיימה את לימודי התיכון ולמדה ב תואר ראשון ביחסים בין-לאומיים, אותו סיימה ב-1985. היא למדה לתואר שני במשפט אירופאי ובין-לאומי בהולנד, ב וכן בתוכנית ההכשרה של משרד החוץ ההולנדי ב.
מרסודי הצטרפה למשרד החוץ האינדונזי מיד עם תום לימודיה.
בין השנים 1997–2001, היא שימשה בתפקיד מזכיר ראשון לענייני כלכלה בשגרירות אינדונזיה בהולנד.
בשנת 2001, היא מונתה למנהלת במחלקת אירופה וארצות הבריתובשנת 2003 קודמה לתפקיד מנהלת ענייני מערב אירופה.
ב-2005 מונתה מרסודי לשגרירת אינדונזיה בנורווגיה ובאיסלנד.
בדצמבר 2011 מונתה מרסודי על ידי הנשיא סוסילו במבנג יודהויונו לתפקיד שגרירת אינדונזיה בהולנד.
היא שיקמה בהצלחה ואף העלתה את היחסים הבילטרליים בין אינדונזיה להולנד לרמה גבוהה יותר וב-2015 קיבלה אות הוקרה מוילם-אלכסנדר, מלך הולנד .
בתקופה כהונה זו היא הובילה משא ומתן רב-צדדי והתייעצויות דו-צדדיות שונות עם האיחוד האירופי, עם ASEM (Asia–Europe Meeting) ועם FEALAC הפורום לשיתוף פעולה בין מזרח אסיה ואמריקה הלטינית.
ב-27 באוקטובר 2014, מונתה מרסודי לתפקיד שרת החוץ של אינדונזיה ובאוקטובר 2019, מונתה מחדש לכהונה שנייה.
יזמה שיתוף פעולה משולש: אינדונזיה, מלזיה והפיליפינים, כדי לתת מענה לאתגרים הביטחוניים במימי .
יזמה את שיתוף הפעולה המשולש למלחמה בטרור, לאחר מתקפת הטרור במראווי.
ב-2016 היא ארגנה את ועידת הפסגה של הארגון שיתוף הפעולה האסלאמי (OIC) בנושא "פלסטין ואל-קודס אל-שריף", בג'קרטה.
בשנת 2017 ארגנה את (IORA), הכולל 23 מדינות ונועד לקדם שיתוף פעולה אזורי בין מדינות הגובלות באוקיינוס ההודי.
מטרותיו העיקריות הן: פיתוח כלכלי בר-קיימא, שיפור הביטחון הימי, קידום סחר חופשי, פיתוח יכולות טכנולוגיות והעצמת נושאים כמו שינויי אקלים, דיג בר-קיימא ותיירות בין-מדינות באזור.
בשנת 2023, עמדה מרסודי בראש משלחת של איגוד מדינות דרום-מזרח אסיה (ASEAN) לפתרון מלחמת האזרחים במיאנמר ויצירת דיאלוג בין "כל בעלי העניין".
היא לא הצליחה להפסיק את האלימות במדינה.
השליח המיוחד של האו"ם למים
בנובמבר 2024 מזכ"ל האו"ם אנטוניו גוטרש מינה את מרסודי לשליחו המיוחד לנושא מים בעולם ובכלל זה חיזוק שותפויות ומאמצים לקידום סדר היום העולמי של המים ומעקב אחר תוצאות ועידת המים של האו"ם 2023.
מרסודי נשואה לאגוס מרסודי (Agus Marsudi), אדריכל, ולהם שני בנים, דיוטה (Dyota; יליד 1989) ובאגס (Bagas; יליד 1993).
ב-20 בספטמבר 2017 קיבלה רטנו מרסודי את פרס סוכן השינוי מנשים באו"ם: הגוף של האומות המאוחדות לשוויון מגדרי ולהעצמת נשים (UN Women) והפורום לשיתוף פעולה עולמית (Global Partnership Forum - GPF).
הפרס ניתן בעצרת הכללית של האו"ם בניו יורק, כהוקרה על עבודת אינדונזיה לקידום סדר היום לפיתוח בר קיימא לשנת 2030 וכן לתרומת אינדונזיה לשלום, יציבות ואנושיות באמצעות דיפלומטיה.
כוכב מאהאפוטרה דרגה 2, 11 בנובמבר 2020.
המדליה של מאלאלאי (Medal of Malalai), 1 במרץ 2020)
כוכב הצטיינות של פרסים ועיטורים של הרשות הפלסטינית, 19 באוגוסט 2024.
הצלב הגדול של מסדר השמש של פרו, 24 במאי 2018 (עיטור הכבוד הלאומי הגבוה ביותר בפרו).
רי"א נובוסטי או בשמה המלא הסוכנות הרוסית הבינלאומית למידע (Российское агентство международной информации) היא סוכנות ידיעות מרכזית ברוסיה.
הסוכנות נוסדה ב-21 ביוני 1941 בעקבות החלטת מועצת הקומיסרים העממיים של ברית המועצות והוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות, מתוקף הצו "אודות לשכת הידיעות הסובייטית" (רוסית: Советское информационное бюро).
עקב מלחמת העולם השנייה והחשש מכיבוש מוסקבה, בסיסה של הסוכנות הועבר ממוסקבה ובין אוקטובר 1941 למרץ 1942 שכן בעיר סמרה.
בין כתבי הסוכנות בחו"ל היו כאלה שאספו מידע מודיעיני בשירות מינהל המודיעין הראשי של ברית המועצות.
ב-9 בדצמבר 2013 החליט נשיא רוסיה ולדימיר פוטין על סגירת סוכנות הידיעות.
במקומה הוקמה סוכנות ידיעות חדשה בשם "רוסיה היום", ורי"א נובוסטי צומצמה למעמד של סוכנות ידיעות פנים שאינה עוסקת בידיעות בינלאומיות ומפעילה אתר אינטרנט בלבד.
כל עובדי סוכנות הידיעות הועברו לעבוד ב"רוסיה היום".
הרי"ף - רבי יצחק בן יעקב אלפסי (ד'תשע"ג, 1013 – י' באייר ד'תתס"ג, 1103) מן הראשונים, היה מגדולי פוסקי ההלכה היהודית.
הרי"ף נולד בכפר קלעת חמאד באלג'יריה.
הוא למד בישיבת קירואן שבתוניסיה.
הוא חי בתפר שבין תקופת הגאונים לתקופת הראשונים, חתם את תקופת הגאונים והחל את תקופת הראשונים, לכן יש המכנים אותו "גאון", כיוון שלא היסס לחלוק על הגאונים.
יש הסבורים כי עבר לעיר פאס שבמרוקו ושעל שמה קיבל את הכינוי אלפסי.
אחרים סבורים שיש לתת אמון בדברי רבי אברהם אבן דאוד, שאינו מזכיר את העיר פאס בתולדות הרי"ף, ולכן לדעתם אין משמעות השם היא שמוצא משפחתו מפאס.
בשנת 1088, בגיל שבעים וחמש, הכריע הרי"ף במשפט ממוני נגד אדם אלים, וכתוצאה מכך נאלץ לנוס לספרד (יש אומרים שהייתה זו הלשנת שווא של אויביו).
בתחילה התיישב בקורדובה ומשם עבר לאליסנה, בה שימש כראש ישיבת אליסנה אחר פטירת רבי יצחק אבן גיאת, ובה שהה עד מותו.
הרי"ף נפטר בשנת 1103 (י' באייר ד'תתס"ג) והוא בן תשעים.
על מצבת קברו חקקו את השורות הראשונות מתוך קינה שחיבר עליו רבי משה אבן עזרא: כִּתְבוּ בְּעֵט בַּרְזֶל עֲלֵי שָׁמִיר / שֶׁבֶר אֲשֶׁר הָיָה לְזִכָּרוֹן,
אִמְרוּ: בְּקֶבֶר זֶה מְאוֹר חָכְמָה / נִקְבָּר וְהָעוֹלָם בְּעִוָּרוֹן.על שמו נקרא היישוב כפר הרי"ף, שכונת הרי"ף באופקים, וכן בתי כנסת, מוסדות ורחובות ערים בישראל.
הרי"ף התפרסם בעיקר בשל חיבורו על התלמוד, ספר ההלכות שהקיף 24 מסכתות בשלושה סדרים, מועד, נשים ונזיקין, שהיו רלוונטיות להלכה בתקופתו.
חיבור זה התכנה מאוחר יותר בשם "תלמוד קטן" או "ש"ס קטן".
יש הטוענים כי שמו המקורי הוא "הלכות רבתי", אם כי בכתבי הראשונים הוא נקרא לרוב 'הלכות' או הלכות ר' יצחק, ובש"סים שבו מודפס "הלכות רב אלפס" (בעקבות התוספות שמצטטים אותו תמיד בשם 'רב אלפס').
את ספרו כתב במתכונת התלמוד, כשהוא מתמצת, מעתיק ומרכז רק את הדברים שלדעתו נוגעים להלכה.
בכך יצר לתלמוד עמוד שדרה הלכתי שמקל על פסיקת ההלכה, כמו גם עריכה של תלמוד מקוצר, להקלה על תפוצתו ולימודו של התלמוד.
בפסיקתו, קבע הרי"ף עדיפות לתלמוד הבבלי.
בנוסף לכך גם הכליל בחיבורו מעט דברי אגדה, בפרט כאלו הנוגעים לדברי מוסר, אף שאת רובם השמיט כי אינם נוגעים להלכה.
'הלכות הרי"ף' הן לא רק תמצות של התלמוד הבבלי.
הרי"ף השתמש במקורות נוספים: מקורות תנאיים כמו תוספתא ומדרשי הלכה, מקורות אמוראיים – התלמוד הירושלמי, מקורות גאוניים וחיבורי רבותיו – רבנו חננאל ורב נסים גאון.
כל זאת, כדי להשלים את התמונה ההלכתית של הדינים הנוהגים בזמן הזה.
על ספר זה חוברו פירושים רבים, ואף לו כדוגמת הרמב"ם, יש נושאי כלים שנכתבו על מנת לבארו.
בנוסף, חיבר ספרות ענפה של שאלות ותשובות, שמתוכה הגיעו לידינו מאות תשובות בעברית ובערבית.
הרמב"ם החשיב את הרי"ף ואת תלמידו רבי יוסף אבן מיגאש לרבותיו.
הראב"ד החשיב את הרי"ף לרבו הגדול, וכשהשיג עליו עשה זאת בלשון עדינה שלא כדרכו.
כן הרמב"ן, ור"י בעל התוספות התייחסו אליו בהערצה מופלגת.
רוב חכמי ההלכה מתייחסים אליו כאל סמכות העל בפסיקות ההלכה.
לצד הרמב"ם והרא"ש, הרי"ף הוא אחד משלשת עמודי ההוראה שעליהם השתית ר' יוסף קארו את פסיקתו בשולחן ערוך, המהווה את אחד היסודות החשובים בהלכה מאז שנכתב.
רבי יוסף אבן מיגאש (הר"י מיגאש), תלמידו המובהק וממשיך דרכו כראש הישיבה.
רבי יהודה הלוי, מחבר ספר ה"הכוזרי".
רבי אפרים מקלעה חמאד - שהשיג על רבו השגות רבות המובאות בשמו בראשונים.
רבי ברוך בן יצחק אִבְּן אלבאליה.
"תלמידי רבנו יונה" על מסכת ברכות
נימוקי יוסף לרבי יוסף חביבא
הגהות חות יאיר לרבי יאיר חיים בכרך
חידושי אנשי שם - לקט חידושים
בנוסף נדפסו סביב לרי"ף: "ספר המאור" לרבי זרחיה הלוי (המחולק ל"מאור הקטן" על סדר מועד, ול"מאור הגדול" על סדרי נשים ונזיקין) - ספר שענינו השגות על דברי הרי"ף.
ושני הספרים שנכתבו על מנת להגן על הרי"ף מפני השגות הרז"ה, הראב"ד בספרו "כתוב שם" (אף שלראב"ד עצמו ישנם השגות על הרי"ף), והרמב"ן בספריו "ספר הזכות" על השגות הראב"ד ו"ספר מלחמות ה" נגד השגות הרז"ה.
כמו כן, ברוב הדפוסים מופיע גם פירוש "רש"י" על הרי"ף.
מוסכם על רוב החוקרים בתחום שרש"י עצמו לא כתב פירוש זה, אך זיהוי המחבר אינו ברור.
אהרן ילינק הציע לזהותו עם ר' ישראל בר' יואל, ויש האומרים שזהו ליקוט מפירוש רש"י ומפירושים אחרים.
חיבורים רבים חוברו על ידי הראשונים סביב הרי"ף, ולעיתים פירושיהם כלל לא נועדו לבאר את שיטתו העצמאית של הרי"ף, אלא את דברי התלמוד המובאים בו.
תופעה זו רווחת בעיקר בשני אזורים: בארצות המזרח התיכון וצפון אפריקה, ובפרובנס.
ההסבר לתופעה הוא, שבאזורים אלה היו הלכות הרי"ף ספר הלימוד העיקרי, יותר מהתלמוד, ולכן הם העדיפו לכתוב את פירושיהם על הספר הנלמד ביותר.
על מגמה זו מעיד גם הרמב"ם במכתבו לרבי פנחס בן משולם, הכותב שרוב התלמידים בישיבתו רצו ללמוד את הלכותיו של הרי"ף.
גם בספרד, שבה לא זכו הלכות הרי"ף למעמד נכבד כמו בפרובנס, נכתבו, לצד חידושים לתלמוד, גם פירושים לרי"ף, כמו למשל אלה של רבי שלמה בן עלי משיריא, תלמידו של רבי יונה גירונדי; הרא"ה; הריטב"א; והר"ן.
ספר פסקי הרא"ש מבוסס על הלכות הרי"ף בצירוף תוספות מבעלי התוספות ומעיונו של הרא"ש עצמו.
רִיַאד היא בירת הממלכה הערבית הסעודית והגדולה שבעריה.
העיר שוכנת במרכז המדינה ומשתרעת על שטח מישורי של כ-1,200 קמ"ר באזור נג'ד שבמרכז חצי האי ערב, בנווה מדבר המרוחק כ-390 ק"מ מהמפרץ הפרסי, ומשמשת כבירת מחוז ריאד.
ריאד היא מרכזה האדמיניסטרטיבי, הכלכלי, החינוכי, והתעבורתי של הממלכה.
העיר מחולקת ל-17 תתי רשויות המנוהלות על ידי עיריית ריאד ורשות הפיתוח העירונית, שבראשה עומד הנסיך סתאם בן עבד אל-עזיז.
העיר היא האזור המפותח היחיד במרכז הממלכה.
יתר ריכוזי האוכלוסייה שוכנים באזורי החוף – סביב ג'דה ומכה לחוף ים סוף, וסביב דהראן (א-ט'הראן) לחוף המפרץ הפרסי.
אף שהעיר שוכנת באזור מדברי וצחיח במיוחד, בחורף יורדים בה משקעים.
חמישה סכרים האוגרים את מי השיטפונות, 96 בארות וכן מערכת צינורות מסועפת המעבירה כמויות גדולות של מים מותפלים מהמפרץ הפרסי, מספקים מים לעיר.
ריאד שימשה כבירת התרבות הערבית לשנת 2000.
מפגש הוואדיות בו שוכנת העיר נקרא בתקופה הפרה-אסלאמית "חג'ר".
ההתיישבות זכתה למוניטין בגין השיחים המדבריים ועצי התמר שצמחו בה; נראה, לפיכך, כי מקור השם "ריאד" נגזר מהמילה הערבית "רַוודה" ("גן", ובריבוי: ריאד, "גנים").
תחילה התייחס השם רק לאזוריה הירוקים של ההתיישבות, ואולם בהדרגה התרחב וכלל את ההתיישבות כולה.
לאורך ההיסטוריה הייתה ריאד מוקד כוחה של התנועה הווהאבית.
בשנת 1818 החריבו העות'מאנים את א-דרעיה, עיר חימר שהייתה בירתה של אמירות א-דרעיה (המדינה הסעודית הראשונה) שכונן מוחמד אבן סעוד באמצע המאה ה-18. לאחר מכן הועברה הבירה הרשמית לריאד.
בשנת 1902 נכבשה העיר על ידי אבן סעוד, שהמשיך וכונן בשנת 1932 את "המדינה הסעודית השלישית", היא ממלכת ערב הסעודית המודרנית.
ריאד נקבעה כבירתה של הממלכה החדשה, אף שעד 1982 זכתה ג'דה למעמד "הבירה הדיפלומטית".
בין הערים התקיימה יריבות היסטורית שהלכה ושככה בעשורים האחרונים.
קצב גידול האוכלוסייה בעיר הוא מהמהירים בעולם, מה שהביא לעיכוב משמעותי בהתפתחותה של העיר למן שנות השבעים.
ב-1991 נפגעה העיר מטילי הסקאד ששיגר סדאם חוסיין במלחמת המפרץ הראשונה.
בראשית המאה ה-21 אירעו מספר פיגועי טרור במוקדים שונים בעיר שביצעו בעיקר גורמים אסלאמיסטיים קיצוניים המתנגדים לבית המלוכה ולקשריו עם המערב.
בשנת 2012 התרחשה התפוצצות מכלית הדלק בריאד בה נהרגו עשרות אנשים.
ב-1935 מנתה אוכלוסיית העיר 40,000 נפש בלבד ו-83,000 ב-1949. בשנים שלאחר מכן החלה בריאד צמיחה דמוגרפית מהירה מאוד; מ-150 אלף תושבים ב-1960 למעל ל-6.92 מיליון בני אדם לפי מפקד האוכלוסין האחרון משנת 2022, 47.8% מאוכלוסיית העיר היא ממשפחות שמקורן בערב , ו-52.2% מהאוכלוסייה מקורה בתושבים שהגיעו מחוץ לערב הסעודית.
המגדלים בורג' אל-פיסליה (שגובהו 267 מטרים) ובורג' אל-ממלכה (מגדל הממלכה - שגובהו 302 מטרים).
אצטדיון אל-מורבע אל-ג'דיד, אצטדיון דרום ריאד, אצטדיון הנסיך מוחמד בן סלמאן (עתידי), אצטדיון רושן (עתידי), האצטדיון הבין-לאומי המלך סלמאן (עתידי) בהם יתקיימו משחקי מונדיאל 2034.
משרת את העיר נמל התעופה המלך ח'אלד, השוכן מצפון לה.
מערכת רכבת תחתית בת שישה קווים פועלת בעיר מאז 1 בדצמבר 2024.
רבי ישעיה בן אליה די טראני (נפטר ב-ה'ם', 1280 לערך), מראשוני איטליה, נקרא גם ריא"ז (ראשי תיבות: רבי ישעיה אחרון ז"ל), להבדילו מאבי אמו המפורסם, ר' ישעיה די טראני (הרי"ד), הנקרא גם ר' ישעיה הראשון או ר' ישעיה הזקן.
בספר "שלשלת הקבלה" מסופר כי לפני פטירתו אמר הרי"ד "הנה בן בתי יורש אותי".
ואמנם היה יורש נאמן של סבו הגדול בידיעות התלמוד ומפרשיו ובחידושיו הרבים.
חיבורו פסקי הלכות כתוב בלשון קצרה וברורה, ודן בהלכה הנוהגת בזמן הזה כדרך הלכות הרי"ף.
לפני כל מסכת הוא מציע בקיצור את תכנה ומביא את הפסוקים שעליהם מתבססות ההלכות.
ר' ישעיה ערך ספר פסקים על סדר התלמוד, כדוגמת ספר הפסקים של סבו רבי ישעיה די טראני.
בשונה מהסב, לא שילב ריא"ז כלל דברי פרשנות ועיון תלמודי בספריו, והשאיר בהם רק פסיקה הלכה למעשה.
יוצאים דופן פסקי ריא"ז ביחס לשאר חיבורי הראשונים על התלמוד, בכך שהם כתובים בעברית בלבד, ולא בשילוב הנפוץ של עברית וארמית תלמודית, ובכך שהם מסודרים להפליא ובעצם מהווים סיכום מסקנות התלמוד והצגתן כאוסף הלכות ברורות.
ריא"ז מרבה להביא את דברי סבו בהשתמשו בכנוי 'מז"ה' - ראשי תיבות של מורי זקני הרב.
ופעמים לא מעטות לחלוק עליו; כשהוא מבקש לנמק את הפסק, הוא מפנה את הקורא ל"קונטרס הראיות".
קונטרס זה כמעט שלא שרד, למעט על מסכתות בודדות (בבא מציעא, מכות, סנהדרין ושבועות).
קונטרס זה מקביל במידת-מה ל"תוספות הרי"ד" של סבו, ושם הוא מרבה לפלפל ולהאריך בעיונים במסכת, ובפרט בדברי סבו.
ראשונים נוספים שריא"ז דן רבות בפסקיהם הם הרי"ף והרמב"ם.
דברי ריא"ז מובאים פעמים רבות בספר "שלטי הגיבורים", מאת ר' יהושע בועז מאיטליה, חיבור שהיה מוכר בכינויו 'הגהות אלפסי'.
במשך מאות שנים רבים מהפוסקים הכירו את תורתו של ריא"ז רק מתוך המובאות בשלטי הגיבורים.
ר' אברהם אבולעפיה מעיד על עצמו, שהוא לימד "ברומי לשני זקני העיר, ר' צדקיה ור' ישעיה בעלי בריתי, הלא הם רבי צדקיה בן אברהם (בעל שיבולי הלקט) וריא"ז.
יש חוקרים הסבורים כי הוא שכתב את "פירוש רבינו ישעיה" על חלקים מהנ"ך, אף שהחיבור מיוחס בדרך כלל לסבו.
ריאד א-סולח היה ראש ממשלת לבנון הראשון לאחר קבלת העצמאות.
הוא נודע כאחד האישים החשובים ביותר במאבק לעצמאות לבנון, וכמנהיג שמסוגל היה לאחד את כל קבוצות הדת בלבנון במאבק למען העצמאות.
א-סולח, מוסלמי סוני, נולד ב-1894 בצידון, לבנון.
לאחר התמוטטות שלטונו של פייסל בסוריה ב-1920, מספר אישים מתנועת אל-אסתקלאל, ובהם סולח, הצטרפו אל "מפלגת האיחוד הסורית" (חזב אל-אתחאד אל-סורי), שהוקמה ב-1918 במצרים על ידי גולים סורים שדגלו באחדות סורית.
מפלגה זו הפכה עתה לגוף המרכזי של הגולים הסורים והיא ניסתה להקים מסגרת אחידה לכל האגודות שפעלו נגד חלוקת סוריה והטלת שלטון זר עליה (כדוגמת המנדט על ארץ ישראל).
בנובמבר 1921 קיים שיחות בביתו של ג'יימס דה רוטשילד בלונדון עם מספר מנהיגים ציוניים בבריטניה, ובהם חיים ויצמן.
השיחה עם ויצמן עסקה בשתי טיוטות להסדר בין היהודים והערבים בארץ ישראל, שאחת מהן הוכנה על ידי איתמר בן-אב"י, עורך דואר היום, תוך התייעצות עם סולח עצמו, והאחרת על ידי מזכיר ההנהלה הציונית בלונדון.
הצדדים לא הגיעו להסכם, אך סיכמו לראות לראות בטיוטות בסיס להמשך הדיונים.
סולח היה מוכן להכיר בבית לאומי יהודי בארץ ישראל.
על יסוד השיחות הללו, התקיימו שיחות נוספות במרץ-אפריל 1922 בין שלושה מראשי "מפלגת האיחוד הסורית" בקהיר, ובהם סולח, לבין ספיר, דוד אידר (יושב ראש ועד הצירים בירושלים) ופליקס מנשה, ממנהיגי היהודים במצרים.
שיחות אלו נסתיימו בטיוטת הסכם, על פיו הצד הערבי יכיר בזכויות היהודים, אך לא על בסיס הצהרת בלפור או כתב המנדט על ארץ ישראל.
במאי 1923 הגיע סולח לארץ ישראל וניסע לשכנע את ג'מאל אל-חוסייני, מזכיר הוועד הפועל הערבי, להכיר בעניין הציוני כעובדה ולשתף עם הציונים פעולה, שכן יהיה זה לטובת הערבים, אולם הפלסטינים דחו את פנייתו על הסף והודיעו לו כי כסורי, עליו להימנע מלהתערב בענייני פלסטין.
ב-1934 נפגש סולח בחשאי בירושלים עם דוד בן-גוריון והבטיח לו לשוחח בנושא עם מנהיגים ערבים.
בשנת 1937 עמד בראש משלחת ערביי לבנון לוועידת בלודאן בסוריה.
הממשלה אשר קמה בהנהגת ראש הממשלה א-סולח והנשיא הנוצרי בשארה אל-ח'ורי, על סמך אישור הפרלמנט, מיהרה להודיע על כוונה להסיר את כל הסעיפים בחוקה שקושרים את לבנון למנדט הצרפתי.
הוא כיהן בתפקיד עד 1945.
א-סולח כיהן כראש ממשלה בשנית החל מ-14 בדצמבר 1946 ועד 14 בפברואר 1951.
בהתייחסו להחלטת החלוקה שהתקבלה באו"ם ב-1947, אמר א-סולח כי "האומות המאוחדות תוצרכנה להציב חייל זר לפני כל יהודי בארץ ישראל כדי שתפעל המדינה שלהם".
ב-16 ביולי 1951, במהלך ביקורו בעמאן, כמה חודשים לאחר שסיים את כהונתו כראש הממשלה, היה א-סולח בדרכו לשדה התעופה כדי לשוב לביירות, אז הפתיעו אותו כמה מחברי המפלגה הלאומית הסורית, ירו בו והרגוהו.
ההתנקשות בוצעה כנקמה על כך ששלטונות לבנון הוציאו להורג את מייסד המפלגה, אנטון סעאדה, בעקבות ניסיון ההפיכה שביצע.
במקביל מלך ירדן, עבדאללה הראשון, נרצח ארבעה ימים אחרי בביקורו בירושלים.
יש הטוענים שברקע לשתי ההתנקשויות היה ניסיון של ירדן ולבנון להגיע להסכם שלום עם ישראל.
בתו הבכורה, עאליה, המשיכה בדרכו של אביה במאבק ללבנון חופשית ובטוחה.
עאליה הפיצה את תרבותה העשירה של לבנון בעולם, עד מותה בפריז ב-26 באפריל 2007. בתו הייתה הנסיכה מונה, אחת מנשותיו של טלאל בנו של אבן סעוד ואמו של אל-וליד בן טלאל.
ריאד אל-מאלכי הוא פוליטיקאי פלסטיני המכהן כיועץ לעניינים בין-לאומיים לנשיא הרשות הפלסטינית מחמוד עבאס.
בעבר כיהן גם כשר החוץ של הרשות הפלסטינית, שר ההסברה וכדובר.
לאל-מאלכי תואר דוקטור בהנדסה אזרחית מהאוניברסיטה האמריקנית.
בשנת 1978 החל ללמד במחלקה להנדסה באוניברסיטת ביר זית, ומאוחר יותר עמד בראש המחלקה.
אל-מאלכי הוא המייסד של "פנורמה - המרכז להפצת דמוקרטיה ופיתוח קהילתי".
בשנת 2000 זכה בפרס השלום האירופי בקופנהגן וב-2005 בפרס השלום האיטלקי.
לאחר השתלטות החמאס על רצועת עזה ב-2007 התמנה לשר בממשלתו של סלאם פיאד.
כשר החוץ של הרשות הפלסטינית אל-מאלכי הוא מהאישים המרכזיים הפועלים להכרה חד-צדדית של מדינות העולם במדינה פלסטינית.
בשנת 2015 לצד פול גלאגר הוא חתם על אמנה שמסדירה יחסים בין הוותיקן והרשות הפלסטינית.
ב-2024 מונתה ממשלה חדשה לרשות הפלסטינית בהנהגת מוחמד מוסטפא ואל-מאלכי סיים את תפקידו לאחר 17 שנות כהונה.
לאחר מכן הוא מונה ליועץ לעניינים בין-לאומיים של מחמוד עבאס.
ריאד אל-אסעד (ערבית: رياض موسى الأسعد, ריאצ' מוסא אלאסעד; נולד ב-1961) הוא מייסד ומפקדו לשעבר של הצבא הסורי החופשי.
קודם לכן כיהן כאלוף-משנה בחיל האוויר הסורי עד אשר ערק ביולי 2011.
לאחר שפקחי האו"ם נכנסו לסוריה, אל-אסעד הכריז על הפסקת אש מצד כל כוחות הצבא הסורי החופשי שמחויבים לתוכנית השלום של קופי אנאן.
עם זאת, לאחר ימים אחדים הוא יצא שוב בהכרזה על המשך ההתקפות היזומות כנגד משטר אסאד בידי המורדים, בטענה כי ממשלתו של הנשיא בשאר אל-אסד לא עמדה בהפסקת האש.
ב-31 במאי 2012 קרא אל-אסעד לקופי אנאן לבטל את תוכנית השלום שלו, שלטענתו נכשלה.
מקום מושבו בעבר היה בטורקיה, אך בספטמבר 2012 הועברה המפקדה לתוך שטח סוריה.
משפחתו הייתה קורבן להוצאה להורג בידי כוחות בשאר אל-אסד.
במרץ 2013 איבד אל-אסעד אחת מרגליו בעקבות פיצוץ מכונית תופת.
ריאד מוחמד א-סונבאטי מוזיקאי ומלחין מצרי, הנחשב לאחד המוזיקאים המצריים הבולטים ביותר ולזמר ערבי ייחודי.
נולד בעיר פארסכּוּר שבמחוז דֻמְיַ֫אט שבמצרים, כבן הראשון והיחיד לאחר 8 בנות במשפחה.
אביו, מוחמד א-סונבאטי היה מוזיקאי ונגן עוד מפורסם, שהיה לוקח את ריאד לקונצרטים השונים וממנו קיבל א-סונבאטי השראה לנגינה ושירה.
לאחר לידתו עברה משפחתו לעיר אל-מנסורה בה הלך א-סונבאטי לבי"ס ולמד לימודי קריאה, כתיבה וקוראן.
אביו שלח אותו ללמוד אצל המורה הידוע מוחמד שעבאן.
פעמים רבות א-סונבאטי נמלט מבית הספר למקום שבו המבוגרים ניגנו עוד בשל אהבתו למוזיקה.
רוב עבודתו הייתה עם הזמרת אום כולת'ום אותה פגש בשנת 1922. א-סונבאטי כתב את השיר הראשון שלו בשנת 1928 ועבר לקהיר שם החל לעבוד כמורה לעוד בבית ספר למוזיקה.
בשנת 1936 כתב את אחד מהשירים המפורסמים ביותר שלו שפרסמו את אום כולתום בסרט "קח אותי לעירך אהובי".
א-סונבאטי הכניס רוח חדשה במוזיקה של אותה תקופה, כמו שילוב יחד של הזמר והפזמון, הוא גם הציב את האקורדיון במקהלה, הפסנתר, מנדולינה, וכתב והלחין שירים לפי מקצבים אירופאיים ואמריקאים, כמו רומבה, ולרו, ואלס וטנגו.
א-סונבאטי הביא את המוזיקה הערבית הקלאסית לפסגות ורמות חדשות, הוא נתן תרומה והשראת מיוחדת למיליוני אנשים בכל רחבי העולם עם ויצירותיו.
האחיות רַיַא וסְכִּינַה היו רוצחות סדרתיות מצריות שהתפרסמו לאחר שרצחו לפחות שבע עשרה נשים בעיר אלכסנדריה.
ריא (1875–1921) נולדה בסוהאג שבמצרים העליונה, וסכינה (1885–1921) נולדה בבני סויף, גם היא במצרים העליונה.
האחיות היו בנותיו של עלי המאם, ושתיהן עבדו בבגרותן כסרסוריות באלכסנדריה, הפעילו בתי בושת ופעלו כחלק מכנופיה לחטיפת נשים ורציחתן.
ממסמכי המשטרה ובתי המשפט המתעדים את הפרשה החמורה והמורכבת, הנפרשים על-פני 2,000 עמודים, עולה כי ריא וסכינה רצחו תוך פחות משנה שבע עשרה נשים באלכסנדריה, שנקברו בשלושה בתים.
הן התפרסמו כנשים הראשונות שהוצאו להורג בתלייה במצרים.
העקבות שהובילו לחשיפת סדרת הרציחות של ריא וסכינה החלו להתגלות כאשר ב-1920, אישה בשם זיינב חסן (زينب حسن) הגישה תלונה למשטרת אלכסנדריה על היעלמותה של בתה, נד'לה אבו אלליל בת ה-25, שנעדרה במשך עשרה ימים לאחר שביקרה אצלה אישה.
חסן סיפרה כי בתה הותירה כביסה תלויה על הגג, וכי לא היה חסר דבר בדירתה.
היא תיארה את נד'לה כבעלת מבנה גוף רזה, גובה בינוני וגון עור חום.
היא הביעה חשש כי בתה נרצחה על ידי אדם שרצה לגנוב את תכשיטיה, שכן לדבריה היא ענדה על ידה ביום היעלמותה צמידים מסוג ע'ואייש עשויים מזהב, ועל רגלה צמיד כסף וטבעת זהב.
לאחר שנשמעה עדותה של האם, החלה המשטרה לחפש אחר הנעדרת.
בתקופה זו במצרים, נשים לא נהגו להפקיד את כספן בבנקים, אלא המירו אותו בתכשיטי זהב שענדו על גופן, מנהג שהפך אותן לטרף קל לפושעים.
ב-16 במרץ באותה שנה הגיש אדם בשם מחמוד מורסי תלונה במשטרה על היעלמותה של אחותו זנובה, שהייתה אשתו של אדם בשם חסן מוחמד זידאן.
הוא הזכיר בתלונתו כי אחותו יצאה לקנות מצרכים ופגשה בדרכה את ריא וסכינה, ליוותה אותן לביתן, ומאז לא שבה.
מספר ימים לאחר מכן דיווחה במשטרה נערה בת 15 על היעלמותה של אמה, זנובה עליוה, מוכרת ציפורים בת 36. הפעם הוזכרה רק סכינה כמי שהייתה האדם האחרון שפגש את אמה, ולא שתי האחיות.
באותה עת נודע למושל אלכסנדריה שנבוויה עלי, אשתו של חסן שינאווי – אדם שהכיר כפי הנראה ושעבד כגנן ליד תחנת משטרת אלמעזורה בקבארי – נעלמה עשרים יום קודם.
בשלב זה, שמען של התלונות על היעלמותן של הנשים לאחר שנפגשו עם נשים אחרות שבראשן שתי האחיות או לפחות אחת מהן, נפוץ ברחובות אלכסנדריה ובסביבתה.
השמועה כי הנשים שנעלמו נחטפו על ידי פושעים עלומי שם זרתה פחד ואימה בקרב התושבים.
באותה עת מושל אלכסנדריה קיבל תלונה מאדם בשם מוחמד אחמד רמדאן, שעסק בנגרות, על היעלמותה של אשתו פאטמה עבד רבו בת ה-50, אשר עבדה כאחראית על משרתים (شيخة مخدمين).
האישה תוארה כמי שנודעה בכינוי "פאטמה העיוורת בעין אחת", כיוון שאיבדה את הראייה בעינה הימנית.
ביום היעלמה לבשה פאטמה שתי גלימות (קורישה), האחת שחורה והשנייה כחולה, ונעלה סנדלים.
לדבריו, כשיצאה לדרכה היו ברשותה 54 ג'ניה (לירה מצרית).
היו עליה 18 צמידי ע'ואייש, זוג צמידים שזורים ועגילים, כולם זהב טהור.
תלונה נוספת, על היעלמותן של שתי ילדות, גרמה לבלשי המשטרה להתייחס לחטיפות ככאלה שיש להן דפוס פעולה של עבריין אחד ולא כפעולות בודדות שאינן קשורות זו לזו.
הילדה הראשונה שנעלמה, קנוע עבדול מאוג'וד (قنوع عبد الموجود), הייתה בת 13, והשנייה, לולו מרסעי (لولو مرصعي), הייתה בת 12. לולו עבדה כעוזרת בית אצל סוחר סורי, ונעלמה לבלי שוב כאשר הלכה לשוק כדי לקנות מצרכים.
תלונה נוספת הגיעה למשטרה על היעדרותה של אישה בשם סלימה אבראהים אלפקי, שעסקה לפרנסתה במכירת נפט, והתגוררה בגפה בשכונת העוני אל-לבאן (اللبان (حي).
התלונה שלבסוף הובילה את חוקרי המשטרה אל סכינה הוגשה על ידי אישה בשם חדיג'ה (خديجة), אשתו של אחמד עלי.
תלונתה של חדיג'ה הייתה על היעלמות בתה, פרדוס.
כשחקרו השוטרים את העדים לרגע שבו פרדוס נראתה בפעם האחרונה, נזכר שמה של סכינה שלוש פעמים.
תוך פחות משנה, החלו להימצא גופות של נשים באזורי החוף, בין הבתים, בכבישים הציבוריים ואפילו בתוך בתים ומתחת למדרגות, אך למרות מספרם הגבוה של מעשי הרצח והחטיפות, חשו תושבי אלכסנדריה כי למשטרה לא היה אכפת מכל המעשים והתעלמה מהתלונות הרבות.
הם סברו כי הסיבה לשאננות המשטרה הייתה העובדה שהנרצחות התגוררו בשכונות עוני, שלא הייתה להן שושלת יוחסין ותעודות לידה.
סיבה נוספת לטיפול הלקוי של המשטרה בתיקי הרצח הייתה העיסוק הגובר של אנשי המשטרה באבטחתו של סולטאן מצרים דאז, אחמד פואד (שנהיה לימים פואד הראשון, מלך מצרים וסודאן) שעבר לאלכסנדריה באותו קיץ עם ממשלתו.
התפנית בחקירת מקרי הרצח התרחשה כאשר סכינה נאלצה לפנות את דירתה השכורה, ובעל הדירה – שביקש להניח צנרת חדשה במקום זו שהישנה שהונחה בתקופה שסכינה התגוררה בבית – חפר ברצפת הדירה וגילה שאריות של גופות, דבר שהוכיח כי חשדות העדים למעורבות סכינה בהיעלמות בנות משפחותיהם לא היו לחינם.
המשטרה הביאה את סכינה לחקירה, וזו הטילה את האשמה על אחותה ריא.
ריא, בתורה להיחקר, טענה בחקירתה, שהתנהלה בסוף חודש דצמבר 1920, כי לא הייתה מעורבת ברצח.
ריא סיפרה כי נהגה להשאיר את החדר לשני גברים בשם עוראבי ואחמד אלג'דר, אשר הביאו לשם נשים, וככל הנראה הם ביצעו שם את הרציחות המיוחסות לה בזמן היעדרותה.
בשלב זה, בעקבות אזכור שמם של כמה אנשים, ביניהם חַסַבּאלַלה, בעלה של ריא, הוחלט על ידי המשטרה לחקור אותו ואת שאר האנשים שריא הזכירה בחקירתה.
אף על פי שרוב העדים הזכירו את שמה של סכינה כמי שעלולה להיות האדם שגרם להיעלמותן ורציחתן של בנות משפחותיהם, החשד העיקרי ריחף דווקא סביב ריא.
בהתחלה, הנחקרים הכחישו את ההאשמות וטענות המשטרה על מעורבותה במקרי הרצח.
בין האנשים שנחקרו הייתה גם בתה של ריא, בַּדִיעַה (بديعة) בת השש.
עדותה של בדיעה בנוגע למידת המעורבות של אמה ושל דודתה סכינה, הביאה לפריצת דרך בחקירה, וקשרה את סכינה ואת ששת הגברים שהיו קשורים לאחיות למעשי הרצח.
עקב כך, בדיעה הפכה לעדת תביעה וקיבלה את הגנת המשטרה, שפחדה שדודתה סכינה ובעלה יתנקמו בה על שקישרה אותם לרציחות.
במהלך עדותה, סיפרה בדיעה כיצד סכינה הייתה מפתה נשים לבוא לדירתה, שם המתינו גברים אשר ביצעו את מעשי הרצח וקברו את הנרצחות.
עם זאת, מסיבה לא ברורה, בדיעה מיקדה את עדותה במעורבות סכינה במעשי הרצח ופחות במעורבות אמה במעשים.
בדיעה טענה כי כאשר הייתה סכינה מביאה אישה לדירה, אביה היה מבקש מאמה, ריא, ללכת ולהכין אוכל בחדר מחוץ לבית.
היא תיארה כיצד סכינה הייתה מביאה כוס יין לאביה, שהיה מערבב בה חומר מרדים, ואז סכינה הייתה נותנת לאותה אישה לשתות מהכוס ורוצחת אותה לאחר השפעת החומרים על הקורבן.
חוקרי המשטרה עימתו את סכינה עם פרטים חדשים אלו.
סכינה הכחישה תחילה את הטענות של אחייניתה וניסתה להתחמק מאחריות בעזרת סיפורים בדויים, אך לבסוף נשברה תחת לחץ החקירה.
סכינה החלה להודות במעורבותה, אך בכל זאת מסרה בהודאתה פרטים שקריים על מנת להגן על בעלה, מוחמד עבד אל־עאל, ולטשטש את מעורבותו במעשי הרצח.
על פי גרסתה, ריא ובעלה, חסבאללה, יחד עם עוראבי ועבדול רזאק, היו אלה אשר עירבו אותה ואת בעלה במעשי הפשע תוך הפעלת לחץ של סחיטה ואיומים.
סכינה הודתה בהשתתפותה בהריגת 17 נשים ונערות.
לטענתה השתתפה ברוב המקרים רק בשל חששה מגיסה, בעלה של ריא, ומהגברים האחרים שהיו שותפים ברציחות.
המשטרה ביצעה גל של מעצרים אשר כלל את שתי האחיות, בעליהן וכל האנשים אשר שמותיהם עלו בחקירות.
לאחר המעצר, בדיעה לא ראתה את אמה ריא יותר לעולם, ונשלחה לבית יתומים, שם היא מתה בשרפה כעבור שלוש שנים.
אנשי המשטרה חיפשו בביתן של האחיות, שם גילו שרידי גופות.
הגופות נבדקו על ידי אנשי הזיהוי הפלילי וזוהו כפרדוס וזנובה עליוה.
צוות החקירה גילה כי לאחיות שני חדרים נוספים בשכונת אלנג'את, אותן השכירו.
המשטרה ערכה חיפוש בחדרים ופינתה אותם מדייריהם, השוטרים עקרו את אריחי הרצפה, ומתחתם גילו את גופותיהן של נרצחות נוספות.
כמו כן, בחקירה התגלו גופות בכל חדר בבעלותן של האחיות.
חיפושי המשטרה התרחבו וכללו את כל מי שהיה בקשר עם האחיות.
בבתיהם של עוראבי חסן ואחמד אלג'דר התגלו תכשיטים, תמונות, שטר חוב וניירות אחרים שכפי הנראה נגנבו במהלך פעילותן של ריא וסכינה והכנופיה.
הגופות שהתגלו נבדקו על ידי שני רופאים משפטיים, ובנתיחה שלאחר המוות לא נמצאו שברים נוספים מלבד שברים בעצמות הצוואר וסימנים עמומים בגרון.
ממצא זה העיד שריא וסכינה רצחו את קורבנותיהן באמצעות חניקה, זאת לאחר שהקורבן על פי עדותה של בדיעה שתתה משקה מהול בחומר מרדים והחומר השפיע על גופן.
הדיון המשפטי החל ב-10 במאי 1921. למשפט עמדו ריא וסכינה, בני זוגן, ועוד שישה נאשמים.
הכניסה לאולם בית המשפט הורשתה רק לבעלי אישור מיוחד.
הקהל הרחב הצטופף מחוץ לבית המשפט, והמשטרה נאלצה להציב מחסומים על מנת למנוע את כניסת ההמונים.
התובע הכללי תיאר את מעשי הרצח כנוראים ביותר וכמקרה ראשון מסוגו במצרים.
הוא פירט כיצד חברו אנשי הכנופיה אחד לשני כשלוש שנים מוקדם יותר, ושטח בפני בית המשפטי את ההיסטוריה הפלילית של המעורבים.
לדבריו, ריא וסכינה עסקו בעברן בזנות, היו סרסוריות וניהלו מספר בתי בושת, אך סכינה נאלצה להפסיק עיסוק זה בשל מחלה.
ובעלה, אשר טען שעבד בכותנה, התפרנס בפועל מגנבות ומעשי ביזה.
בהמשך פירט התובע את השתלשלות האירועים שהובילה את חברי הכנופיה לבצע את מעשי הרצח שבהן הואשמו.
התביעה הביאה 31 עדים, אבל לעומתה ההגנה הביאה רק שישה מהם, כאשר מתוכם שלושה נעלמו לפני המשפט.
היעלמותם של שלושת העדים גרמה לכך שלא נותר לפרקליטי ההגנה בסיס מוצק להגנה, ולכן, ארבעת הפרקליטים, אשר ייצגו נאשמים שונים, אימצו כטקטיקת הגנה הכחשה מפורשת של ההאשמות, תוך כדי העברת אחריות לנאשמים אחרים.
התביעה דרשה עונש מוות לכל הנאשמים ברצח ובמיוחד לריא וסכינה.
בקשה זו נחשבה למעוררת מחלוקת במיוחד, כי מעולם לא הוצאו להורג נשים בגין עבירות פליליות במצרים, ואף החוק המצרי הגביל מאוד את התנאים בהם יינתן להוציא לפועל גזר דין מוות על נשים.
אך התביעה טענה באופן ספציפי ונרחב בעד עונש זה.
ביום שני, 16 במאי 1921, גזר בית המשפט את הוצאתם להורג של ששת הנאשמים שהיו מעורבים באופן ישיר ברציחות, לרבות ריא וסכינה.
שלושה מהנאשמים נמצאו זכאים, ועל נאשם אחד נגזרו חמש שנות מאסר - התכשיטן אשר רכש מהנאשמים את התכשיטים שלקחו מהנרצחות.
המשפט של האחיות ריא וסכינה והכנופיה שביצעה את מעשי הרצח משכה תשומת לב סוחפת בכלל מצרים, ובקרב תושבי אלכסנדריה בפרט.
בעקבות פרסום ההרשעה וגזר דין המוות שהוטל על האחיות והוצא לפועל, אזרחים רבים הביעו שביעות רצון רבה.
ההמונים רקדו ושרו: "בית היין שיש לו שתי דלתות...
היכן השיכורים?", וכאשר הנהלת הכלא הורתה להוריד את הדגל השחור המורם, אשר מסמל את סיום תהליך ביצוע עונש המוות, הם הריעו: "יחי מי שתלה את ריא...
יחי מי שתלה את סכינה".
השכונה שבה התגוררו האחיות קיימת עד היום, ואף על פי שחלפה כמעט מאה מאז הוצאתן להורג יחד עם חברי הכנופיה, הסיפור שלהן עדיין נחשב לאחד המאפיינים הבולטים המייחדים שכונה זו.
אף על פי שחלו שינויים בזירות השונות בהן התרחשו הרציחות, תושבי השכונה הקשישים עדיין מספרים אודות ריא וסכינה וישנם מקומות אשר חשיבותן עולה לפי הקשר שלהן לסיפור האחיות.
הבית שנבנה במקום ביתן של ריא וסכינה לאחר הריסתו מוכר לכל תושבי השכונה, ותמונותיהן של האחיות וחברי הכנופיה הפכו את תחנת המשטרה בשכונה לאתר עלייה לרגל לחובבי סיפורי פשע.
סיפורן של האחיות והדרך האכזרית בה ביצעו את פשעיהן, השאירו חותם עצום בקרב תושבי השכונה ובמשך השנים נרקמו סיפורים שונים הקשורים בבתים בהן ביצעו את הפשעים.
אלחאג' מוסטפא, החייט הוותיק ביותר באזור, סיפר ש"הבית של ריא וסכינה נשאר נטוש במשך זמן רב ואף אחד לא העז להתגורר בו, במיוחד לאחר שנפוצו שמועות שהוא רדוף על ידי רוחות רפאים.
באמצע שנות החמישים, התגורר בו בריון שדבק בו הכינוי "מחמוד בן ריא", כיוון שהיה מעורב בפשיעה והצליח לגבור על כל יריביו.
הוא נכנס לבית בלילה וישן בו, הוא הוציא את אריחי השיש של רצפת הבית, שמתחתיה קברו האחיות את הקורבנות שלהן, והוא מכר אותן.
מאוחר יותר הבית קרס ואנשי השכונה חילצו אותו והוא נלקח לבית חולים שם הוא מת כעבור מספר ימים".
הוא מוסיף ש"הבית נשאר ערימת עפר ואנשים קראו לה "אלח'ראבה" זאת עד ראשית שנות השישים כאשר נמכרה הקרקע תמורת 60 לירה מצרית ובמקום הבית נבנה בית בן 5 קומות, הבית שנושא מס' 5 ברחוב מוחמד יוסף פח'ר שנקרא בעבר מקוריס".
השפעת הפרשה על החברה והתרבות המצרית
עד היום מעטים יודעים את הפרטים המדויקים אודות פרשת האחיות ריא וסכינה.
הפרשה הציתה את דמיונם של סופרים ובמאים רבים, בעיקר במצרים, שיצרו מחזות וסרטים שהיו מבוססים על הפרשה או שאבו ממנה השראה רבה.
כך, אף על פי שחלפו כבר קרוב למאה שנה, סיפור מעשי הרצח והמשפט של האחיות עדיין מסופר ומוכר לרוב המצרים בני הדורות השונים.
הפרשה הסעירה את החברה המצרית ועוררה שנאה יוקדת וחד משמעית לריא וסכינה בשל הסיבות הבאות:
בגידתן של האחיות, שניצלו את מערכת היחסים החברתית אשר מאפיינת את החברה הערבית לשם האינטרסים האישיים שלהן.
האנשים בשכונה קיבלו אותן לקרבם והתייחסו אליהן בכבוד כאשר היגרו מכפר הולדתן כדי להתפרנס, אולם הן בגדו בהם בכך שהחליטו להשיג כסף דרך פשע – הן שידלו, ניצלו, שדדו ורצחו את קורבנותיהן.
תחושת הבושה של העם המצרי כלפי ריא וסכינה, מאחר שהשלטון הבריטי ששלט במצרים באותן שנים ניצל פרשה זו על מנת להוכיח כי החברה המצרית שנאבקת לעצמאותה עוד לא בשלה לקבל עצמאות בשל "האנרכיה והפשיעה בקרבה", כך שלכאורה ריא וסכינה הן דוגמה הממחישה טענה זו.
העיתונות המצרית באותה תקופה סיקרה בהרחבה את פרשת ריא וסכינה, והשתמשה בדרכים שונות כדי לספק את סקרנותו של הקורא המצרי לגבי הפרשה.
בעיתונים רבים הוקצב טור חדשות יומי לסיקור הפרשה במשך המשפט, אשר נמשך חודשיים.
אולם, העיתונות לא פרסמה רק את העובדות ואת הנסיבות למעשיהן של ריא וסכינה, ובנוסף לכך פרסמה סילופים, סיפורים בדויים ונתונים חסרי ביסוס שנועדו לשרת גם אינטרסים אחרים שלא בהכרח היו קשורים לאחיות.
אף על פי שריא וסכינה לא ביצעו לבד את הרציחות, ולא ברור כלל שהן היו המתכננות של מעשי הכנופיה, ההתמקדות התקשורתית והתרבותית נותרה עליהן, והסיקור העיתונאי הושפע מהרגשות העזים של הכותבים, אשר לרבים מהם הייתה תחושה של בושה ושנאה בעיקר כלפי האחיות ופחות כלפי הכנופיה.
כמו התביעה, שבטענותיה דרשה שיוסר כל מנגנון הגנה מן האחיות אף על פי שהיה מדובר בנשים, התקשורת והציבור המצרי דרשו את דמן בכל מחיר.
האחיות הפכו לדמויות המגלמות את השטן והרוע, תמונותיהן הופצו על גבי העותקים הרבים של העיתונים המצרים והחלו לחבר סביבן סיפורים ואגדות מחרידות, בהן:
"ריא וסכינה בגן החיות" – בעיתון "אל-אהראם" נכתבה שמועה לפיה ריא וסכינה מוחזקות בגן חיות בתוך כלובים, ושאלפי מצרים נוהרים לצפות בהן משתוללות כמו חיות.
מעולם לא נמצאה הוכחה אמיתית לטענה שהוחזקו בגן חיות על מנת לשמש אטרקציה למבקר, אך העיתון טען שתגובה ציבורית כגון זו, מעידה שאזרחי מצרים רוצים ליטול מריא וסכינה "לא רק את סגולותיהן כנשים, אלא גם כבנות אנוש".
"ביתור ושרפה" – על פי טענה מסולפת זו, האחיות ביתרו ושרפו את חלקי הגופות של קורבנותיהן.
מטרת התיאור שהיה בטענה הייתה לתאר את ריא וסכינה כרוצחות אכזריות ובלתי אנושיות, על ידי העצמת הפשעים שהן ביצעו והגברת תחושת השנאה כלפיהן.
בכך הכוונה הייתה הצגתן כסמלים לרוע המוחלט.
אולם העובדות והראיות שנאספו על ידי צוות החוקרים שחשף את הכנופיה, מתאר את האחיות כעניות מאוד, שלא יכלו להרשות לעצמן לרכוש תנור לאפיית לחם, ולא היה להן מספיק כסף כדי לקנות עוף לצלות אותו בתנור.
ההשוואה נועדה להדגיש את אכזריות המעשים של ריא וסכינה.