tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הסיבוב הראשון בפלייאוף זימן לפינגווינס עוד מפגש עם פילדלפיה פליירס, שהסתיים בניצחון בסדרה בשישה משחקים.
הסיבוב השני זימן לפינגווינס מפגש עם וושינגטון קפיטלס שעורר עניין עצום, בגלל מפגש הפלייאוף הישיר בין קרוסבי ומלקין לכוכב הצעיר השלישי של הליגה, אלכסנדר אובצ'קין.
הסדרה התמשכה לשבעה משחקים מלאים ובסיומה הצליחו הפינגווינס להדיח את הקפיטלס ולעלות לגמר החטיבה המזרחית, שם הביסו בקלות את קרוליינה הוריקנס כדי לעלות לגמר גביע סטנלי בפעם השנייה ברציפות, שוב נגד דטרויט רד וינגס.
לאחר שישה משחקים בהם שתי הקבוצות ניצחו כל אחת את משחקיה הביתיים, נפגשו שתי הקבוצות בדטרויט למשחק השביעי והמכריע על הזכייה בגביע.
שני שערים של מקסים טלבו הובילו את הפינגווינס לניצחון 2:1 וזכייה בגביע סטנלי בפעם השלישית.
קרוסבי, שהיה הקפטן הצעיר ביותר בתולדות ה-NHL כשמונה בסוף עונת 2006/07, הפך גם לקפטן הצעיר ביותר אי פעם שמניף את גביע סטנלי.
2009 - 2015: המשך עידן קרוסבי-מלקין והפרידה מה"איגלו"
בעונת 2009/10 לא הצליחו הפינגווינס להגן על תוארם כאשר נוצחו בסיבוב השני של הפלייאוף על ידי מונטריאול קנדיאנס בשבעה משחקים.
המשחק השביעי והמכריע בסדרה היה גם משחק הבית האחרון ב"סיוויק ארנה", או בכינויו "האיגלו", ששירת את הקבוצה מאז היווסדה והיה בעת סגירתו האולם הוותיק ביותר ב-NHL (שמו הרשמי בעת סגירתו היה "מלון ארנה").
את עונת 2010/11 פתחו הפינגווינס באולם חדש, "קונסול אנרג'י סנטר", שתמורת בנייתו התחייבה הקבוצה להישאר בפיטסבורג במשך 30 השנים הבאות.
העונה עצמה החלה בצורה מצוינת כאשר הפינגווינס התמקמו בצמרת החטיבה המזרחית וקרוסבי התמקם בצמרת דירוג המבקיעים, אולם פציעה קשה של קרוסבי ולאחר מכן פציעה נוספת של מלקין הביאה להידרדרות ביכולת הקבוצה לקראת סיום העונה, ואל הפלייאוף היא עלתה מהמקום הרביעי בלבד.
בסיבוב הראשון, ללא שני כוכביה הפצועים, שמטה הקבוצה יתרון 3:1 בסדרת הסיבוב הראשון מול טמפה ביי לייטנינג, והודחה בשבעה משחקים.
הפינגווינס המשיכו להיאבק בפציעות גם בעונת 2011/12. בעיקר אמורים הדברים לגבי קרוסבי, שהמשיך להיאבק בתסמינים של פציעתו מהעונה הקודמת.
לאחר שהחמיץ את פתיחת העונה, חזר קרוסבי לזמן קצר, אולם נאלץ לשוב ולשבות מפעילות למשך תקופה ארוכה מששב לסבול מהתסמינים.
הוא החמיץ לבסוף 40 משחקים, כמעט מחצית ממשחקי העונה.
על העדרו של קרוסבי כיסה יבגני מלקין עם עונת הבקעה מצוינת.
הוא סיים אותה עם שיא אישי של 50 שערים, להם הוסיף 59 אסיסטים ובסך הכל 109 נקודות - המאזן הטוב בליגה שהביא לו זכייה בגביע ארט רוס.
הפינגווינס התחרו על ראשות הבית האטלנטי החזק מול ניו יורק ריינג'רס ופילדלפיה פליירס, ולמרות מאזן מצוין של 51 ניצחונות ו-108 נקודות נכנעו לבסוף לריינג'רס ולא זכו באליפות הבית.
החמצת אליפות הבית העלתה אותם לפלייאוף מהמקום הרביעי בלבד בחטיבה המזרחית, וסידרה להם סדרה קשה מול היריבה המושבעת פילדלפיה פליירס.
חולשה של החלק ההגנתי של הקבוצה, בראשות השוער מרק-אנדרה פלרי, הובילה להדחתם של הפינגווינס בשישה משחקים.
עונת 2012/13 הייתה משופעת בשינויים בסגל הקבוצה, בניסיון לזכות שוב בגביע סטנלי.
אל ההתקפה החזקה ממילא עם קרוסבי ומלקין הגיעו שני כוכבים נוספים - ג'רום איגינלה, קפטן קלגרי פליימס, וברנדן מורו, קפטן דאלאס סטארס.
ההגנה חוזקה במגן השוודי דאגלס מארי שהגיע מסן חוזה שארקס.
הפינגווינס הגיעו לפלייאוף מהמקום הראשון בחטיבה המזרחית, אך למרבה אכזבתם הודחו בגמר החטיבתי על ידי בוסטון ברואינס בארבעה משחקים בלבד.
בסיום העונה עזבו איגינלה ומורו את הקבוצה, ששבה לבסס את התקפתה על קרוסבי ומלקין.
למרות עוד עונה התקפית מצוינת של קרוסבי ומלקין, נחלו הפינגווינס מפח נפש גם עונה אחת לאחר מכן.
למרות שעלו לפלייאוף מהמקום הראשון בבית המטרופוליטני ונהנו מיתרון ביתיות, הודחו הפינגווינס בסיבוב השני על ידי ניו יורק ריינג'רס לאחר ששמטו יתרון 3:1 בסדרה.
ריצות הפלייאוף של 2016 ו-2017: שינויים משמעותיים ושתי אליפויות רצופות
בקיץ 2015, לאחר האכזבות העונות הקודמות, ביצעה הקבוצה מספר שינויים בסגל שהעיקרי בהם היה הבאתו לקבוצה של כוכב ההתקפה של טורונטו מייפל ליפס, פיל קסל.
למרות זאת, החלה הקבוצה את העונה בחולשה גדולה, במיוחד בצד ההתקפי, ובאמצע העונה מצאה עצמה מדורגת מחוץ למקומות המובילים לפלייאוף.
בעקבות זאת פיטרו הפינגווינס את המאמן מייק ג'ונסטון, והעלו למשרת המאמן הראשי את מייק סאליבן, שהועלה מהקבוצה-הבת של הפינגווינס בליגה המשנית AHL.
הגעתו של סאליבן ביחד עם סדרת עסקאות מוצלחת שביצעה הקבוצה בסגל השחקנים שלה הפכו את גורל העונה, והפינגווינס הגיעו לפלייאוף מהמקום השני בבית המטרופוליטני ובכושר מצוין שכלל 14 ניצחונות ב-16 המשחקים האחרונים של העונה הרגילה.
הסיבוב הראשון של הפלייאוף הביא לפינגווינס מפגש פלייאוף שלישי ברציפות מול ניו יורק ריינג'רס.
בניגוד לשתי העונות הקודמות, ולמרות חסרונו של השוער הראשון מרק-אנדרה פלרי הפצוע, הפעם הצליחו הפינגווינס להדיח את הריינג'רס בחמישה משחקים.
הסיבוב השני זימן לפיטסבורג מפגש מול וושינגטון קפיטלס, זוכת גביע הנשיאים ובעלת המאזן הטוב ביותר בעונה הרגילה, ומפגש נוסף בין קרוסבי ומלקין לכוכבה של הקפיטלס, אלכסנדר אובצ'קין.
למרות חסרון הביתיות, ניצחו הפינגווינס את הסדרה בשישה משחקים, הדיחו את הקפיטלס ועלו לגמר החטיבה המזרחית.
בגמר החטיבה המזרחית נקלעו הפינגווינס לפיגור 3:2 מול טמפה ביי לייטנינג ועמדו בפני הדחה, אך ניצחון בטמפה שהשווה את הסדרה, וניצחון נוסף במשחק המכריע בפיטסבורג בזכות שני שערים של הרוקי בראיין ראסט, העלו את הפינגווינס לסדרת הגמר של גביע סטנלי.
סדרת הגמר, מול סן חוזה שארקס שלה הייתה זו סדרת גמר ראשונה, החלה מצוין עבור הפינגווינס עם שני ניצחונות בית, אליהם התווסף ניצחון במשחק הרביעי בסן חוזה שהעלה אותם ליתרון 3:1 בסדרה.
למרות הפסד ביתי במשחק החמישי, הצליחו הפינגווינס לנצח שוב בסן חוזה במשחק השישי ולזכות בגביע סטנלי בפעם הרביעית.
כמו בזכיות ב-1992 וב-2009, הושגה האליפות הזו בעזרת מאמן שהובא לקבוצה באמצע העונה.
סידני קרוסבי נבחר ל-MVP של הפלייאוף וזכה בגביע קון סמיית', כשלצידו כיכב חלוץ הרכש פיל קסל עם 22 נקודות ב-24 משחקי הקבוצה בפלייאוף.
בעונת 2016/17 המשיכו הפנגווינס להראות את כוחם בעונה חזקה בה כבשו 282 שערים - יותר מכל קבוצות הליגה - והשיגו 50 ניצחונות ו-111 נקודות בטבלה.
עם זאת, בבית המטרופוליטני החזק שבו 4 קבוצות עברו את 100 הנקודות, הספיק המאזן המצוין רק למקום השני לפני הפלייאוף.
שלישיית כוכבי ההתקפה, קרוסבי, מלקין וקסל, המשיכו להוביל את הקבוצה, כאשר קרוסבי סיים אותה עם 89 נקודות, וזכה בגביע מוריס "רוקט" רישאר בפעם השנייה בקריירה, עם 44 שערים.
הפלייאוף החל במפגש עם קולומבוס בלו ג'אקטס, קבוצה שהגיעה לפלייאוף תוך שהיא מפגינה את העונה הטובה בתולדותיה.
הפינגווינס ניצחו בסדרה בקלות מפתיעה בחמישה משחקים והמשיכו לסיבוב השני, למפגש נוסף מול וושינגטון קפיטלס, זוכת גביע הנשיאים, וכוכבה אלכסנדר אובצ'קין.
סדרה קשוחה וצמודה, בה הצטיין השוער מרק-אנדרה פלרי, הסתיימה בניצחון של הפנגווינס בוושינגטון במשחק שביעי ומכריע ועלייה לגמר החטיבתי.
גם סדרת הגמר החטיבתי מול אוטווה סנטורס הגיעה למשחק שביעי ומכריע, שהוכרע לאחר שתי הארכות בשער ניצחון דרמטי של כריס קוניץ.
בסדרת הגמר פגשו הפנגווינס את נאשוויל פרדטורס שהגיעה לראשונה למעמד.
אחרי חמישה משחקים בהם כל קבוצה ניצחה באולמה הביתי, ניצחו הפנגווינס בנאשוויל במשחק השישי וזכו בפעם החמישית, והשנייה ברציפות, בגביע סטנלי.
הפנגווינס הפכו בכך לקבוצה הראשונה במאה ה-21, והראשונה בעידן תקרת השכר בליגה, שמגינה על תואר האליפות.
סידני קרוסבי זכה בגביע קון סמיית' בפעם השנייה ברציפות לאחר שסיים את הפלייאוף עם 6 שערים ו-19 אסיסטים.
מלקין וקסל המשיכו ותרמו תרומת התקפית משמעותית לצידו גם בפלייאוף, לצד ג'ייק גנצל, מצטיין בלתי צפוי שעד אז התנדנד בין סגל הפנגווינס לקבוצה-הבת שלהם בליגת ה-AHL.
גנצל כבש בפלייאוף 13 שערים, מתוכם 4 בסדרת הגמר.
בסיום העונה, עקב דראפט ההתרחבות בליגה עם צירופה של וגאס גולדן נייטס, נאלצו הפינגווינס לחשוף לדראפט את אחד משועריה המצטיינים.
הפינגווינס בחרו לחשוף את מרק-אנדרה פלרי הוותיק והמבוגר ולשים את יהבם על מארי הצעיר.
פלרי, ששיחק בקבוצה 12 עונות וזכה איתה שלוש פעמים בגביע סטנלי, עזב את הקבוצה לאחר שנבחר בדראפט ההתרחבות על ידי הגולדן נייטס והפך לאחד מכוכביה.
למרות עונה טובה נוספת של סידני קרוסבי ומיעוט הפציעות היחסי שלו ושל יבגני מלקין, נוצחו הפינגווינס בסיבוב השני של הפלייאוף ב-2017/18 מול אחת מיריבותיהם המושבעות, וושינגטון קפיטלס, ולא הצליחו לזכות בגביע סטנלי בפעם השלישית ברציפות.
גם ב-2018/19 עונה טובה של חלוצי הקבוצה, קרוסבי, קסל, מלקין וג'ייק גנצל הספיקה לפינגווינס למקום שלישי בלבד בבית המטרופוליטני, ולהדחה בסיבוב הראשון מול ניו יורק איילנדרס בארבעה משחקים בלבד.
ללא פיל קסל שעזב, סבלה הקבוצה ממכת פציעות קשה בעונת 2019/20 וסיימה את העונה שנקטעה בשל מגפת הקורונה במקום החמישי בחטיבה המזרחית, שהוביל אותה לסדרת פלייאוף מוקדמת מול מונטריאול קנדיאנס, בה גילתה יכולת חדשה והודחה.
עונה מצוינת של סידני קרוסבי ב-2020/21 הובילה את הקבוצה למקום הראשון ב"בית המזרחי", לפי חלוקת הבתים הזמנית בעידן מגפת הקורונה, אך בסיבוב הראשון בפלייאוף גילתה הקבוצה יכולת חלשה והודחה מוקדם מהצפוי.
גם בפלייאוף בעונה שלאחר מכן הודחו הפינגווינס כבר בסיבוב הראשון.
ב-2021 נמכרה השליטה בקבוצה לחברת Fenway Sports Group בבעלות ג'ון הנרי.
בשלוש העונות הבאות, למרות עונות כמעט מלאות של קרוסבי ומלקין, החמיצה הקבוצה את הפלייאוף לאחר 16 עליות רצופות.
היריבות הגדולה ביותר של פיטסבורג פינגווינס היא עם פילדלפיה פליירס, מתוקף היות שתי הקבוצות נציגות של שתי הערים המרכזיות בפנסילבניה ועקב העובדה שהגיעו ביחד לליגה עם ההתרחבות הגדולה של 1967.
יריבות מסורתית מאוחרת יותר היא עם וושינגטון קפיטלס.
הקבוצות נפגשו בפלייאוף ב-12 מקרים שונים, ובעשר מהסדרות ניצחו הפינגווינס.
היריבות התעצמה בשנים האחרונות בגלל נוכחותם, בשתי הקבוצות, של שלושת הכוכבים הצעירים הטובים ביותר בליגה בעשורים הראשונים של המאה ה-21 - סידני קרוסבי ויבגני מלקין בפינגווינס ואלכסנדר אובצ'קין בקפיטלס.
פיטסבורג פיירטס היא קבוצת בייסבול אמריקאית מליגת ה-MLB, שבסיסה בעיר פיטסבורג, פנסילבניה.
הקבוצה הוקמה ב-1882 והייתה אחת ממייסדות ההתאחדות האמריקאית, ליגת בייסבול שפעלה בארצות הברית עד 1891. ב-1891 הצטרפה הקבוצה לנשיונל ליג, תחת הכינוי אותו נושאת עד היום, הפיירטס (הפיראטים).
בין השנים 1901 ל-1903 שלטה הקבוצה בליגה, וב-1903 השתתפה בוורלד סיריס הראשון בעידן המודרני של הבייסבול, סדרה בה הפסידה 3–5 לבוסטון אמריקנס.
בתחילת שנות ה-90 הגיעו הפיירטס שלוש פעמים רצופות לגמר הנשיונל ליג, אך נכשלו בניסיונות להעפיל לוורלד סיריס.
לאחר הכישלון בעונת 1992, החל תהליך של בנייה מחדש בקבוצה, ויתור על שחקנים-כוכבים בעלי שכר גבוה, לטובת שחקנים צעירים, מהלך זה נחל כישלון מבחינה תחרותית, שכן מאז לא הצליחה הקבוצה להשיג ולו עונה אחת בעלת מאזן ניצחונות חיובי.
אחת הסיבות לכך היא התמודדות הקבוצה בליגה בה אין תקרת שכר, כשהיא סובלת מהיותה ממוקמת בשוק קטן יחסית.
על פי דירוג מגזין פורבס שווי הקבוצה הוא בין הנמוכים ביותר ב-MLB, פחות מ-300 מיליון דולר נכון לשנת 2007
מאז שנת 2001 משחקים הפיירטס באצטדיון PNC פארק שבנייתו החלה שנתיים קודם לכן.
מימון האצטדיון היה ברובו מכספי משלמי המיסים של העיר פיטסבורג, ועלותו הסתכמה בכ-216 מיליון דולר, בפיירטס התחייבו כלפי העיר להישאר בה עד לפחות שנת 2031. האצטדיון נבנה במודל אצטדיוני הבייסבול הקלאסיים, כגון פנוויי פארק בבוסטון וריגלי פילד בשיקגו.
הוא מכיל 38,496 מקומות, ונחשב לאחד ממגרשי הבייסבול הטובים ביותר בארצות הברית.
פיטר ריצ'רד אורסג , הוא כלכלן יהודי-אמריקאי שהיה מנהל משרד התקציבים בקונגרס של ארצות הברית (CBO), וכיהן כראש משרד הניהול והתקציב (OMB) בממשלו של נשיא ארצות הברית, ברק אובמה, מינואר 2009 ועד יולי 2010.
לאחר שסיים את פנימיית "פיליפ אקסטר" ב-1987, השלים ב-1991 תואר ראשון בכלכלה בהצטיינות יתרה מאוניברסיטת פרינסטון, זכה למלגת הצטיינות על שם ג'ורג' מרשל בשנים 1991–1992, קיבל תואר שני ב-1992 וכן דוקטורט בכלכלה ב-1997 מבית הספר לכלכלה של לונדון.
הכלכלן אלן בליינדר שלימד אותו בפרינסטון, וכן ג'וזף סטיגליץ, שהיו מאוחר יותר לכלכלנים בממשל הנשיא ביל קלינטון, היו החונכים שלו בתחילת דרכו, ולאחר מכן גם מי שהיה למזכיר האוצר בממשל קלינטון, רוברט רובין.
אורסג הוא חבר בכיר וסגן מנהל של מכון ברוקינגס לחקר הכלכלה, שם ניהל את "תוכנית המילטון" בשיתוף עם בית הספר למנהל ציבורי של אוניברסיטת ג'ורג'טאון, ואת פרויקט הפרישה של ארגון "פיו צ'ריטבל טראסטס".
בשנים 1995–1996 כיהן כיועץ כלכלי בכיר בוועדת הייעוץ הכלכלי של ממשל קלינטון, ובין 1997–1998 כיהן גם כעוזר מיוחד לנשיא קלינטון לענייני מדיניות כלכלית.
הוא ייסד חברת ייעוץ בשם "תאגיד סבאג", אשר לאחר מיזוג עם חברה נוספת נקנתה בסופו של דבר על ידי FTI ייעוץ, וכן כיהן כיועץ לחברת ייעוץ למנהלים, "מקינסי אנד קומפני", בנושא קופות חולים בסן פרנסיסקו.
בין 2007–2008 עמד אורסג בראש משרד התקציבים בקונגרס, ובמהלך כהונתו מיקד את תשומת הלב למשקל שעתיד להיות להוצאות ביטוח הבריאות בבעיות התזרים של הממשל בטווח הארוך, וכן בבעיות ארוכות הטווח של כלכלת המדינה.
הוא נודע כראשון מנושאי תפקיד זה שניהל בלוג משלו.
ב-25 בנובמבר 2008, הכריז עליו הנשיא הנבחר, ברק אובמה, כמיועד לעמוד בראש משרד הניהול והתקציב, זרוע הבית הלבן האחראית לתקציב הפדרלי ולפיקוח על יעילותן של התוכניות הפדרליות.
לאחר שנה וחצי בתפקידו כראש המשרד, הודיע אורסג על התפטרותו, שנכנסה לתוקף בסוף יולי 2010.
בינואר 2011 החל אורסג לכהן כסגן יושב ראש לבנקאות עולמית בחברת סיטיגרופ.
החל מ-2023 מכהן כמנכ"ל ויו"ר בנק ההשקעות לאזארד (Lazard).
אורסג נשוי בשנית למגישת טלוויזיה ואב לארבעה ילדים.
תחביביו הם ריצת מרתון ומוזיקת קאנטרי והוא אוהד קבוצת הבייסבול בוסטון רד סוקס.
היא תחרות כושר חד שנתית לנשים שנערכת על ידי הפדרציה הבינלאומית של פיתוח הגוף.
התחרות מתקיימת כל שנה כחלק מהתחרות ארנולד קלאסיק ונערכה לראשונה בשנת 1997. סוזי קורי מחזיקה במספר הרב ביותר של זכיות (4).
פיטנס אולימפיה היא תחרות גזרה לנשים הנערכת כל שנה, במסגרת שבוע אולימפיה, על ידי הפדרציה הבינלאומית של פיתוח הגוף (IFBB), ארגון בינלאומי של פיתוח גוף.
התחרות נערכה לראשונה בשנת 1995. סוזי קורי, מתמודדת הגזרה הטובה בעולם, זכתה במרבית התארים (ארבעה).
מיד אחריה אדלה גרסיה (שלושה).
פיטר, פול ומרי (באנגלית Peter, Paul and Mary) היו שלישיית פולק אמריקאית, מהבולטות בלהקות שנות ה-60. חברי הלהקה היו פיטר יארו, פול סטוקי ומרי טרוורס.
את הלהקה הקים המפיק אלברט גרוסמן בשנת 1961, לאחר שבחן מספר זמרים בסצנת הפולק של ניו יורק.
לאחר חזרות שנערכו במיאמי, ארגן גרוסמן הופעות ב-"The Bitter End", בית קפה פופולרי בגריניץ' וילג' בניו יורק.
בשנת 1962 הקליטו את אלבומם הראשון: פיטר, פול ומרי, שכלל את השירים "500 Miles" (500 מיילים), "Lemon Tree" (עץ לימון), וגרסאות כיסוי לשיריו של פיט סיגר "If I Had a Hammer" (לו היה לי פטיש) ו-"Where Have All the Flowers Gone?" ("איפה הפרחים כולם?").
האלבום צעד במשך 10 חודשים ברשימת עשרת הגדולים של מגזין בילבורד, כולל 7 שבועות במקום הראשון.
הוא נמכר רבות במשך העשורים הבאים, ונמכר בסך הכל ביותר משני מיליון עותקים.
בשנת 1963 הוציאה הלהקה את "פאף דרקון הקסם", ללחן של יארו ומילים של לאונרד ליפטון, חבר של יארו מאוניברסיטת קורנל.
השיר מתאר את התמימות האבודה של הילדות, ובניגוד לפרשנות פופולרית שהודבקה אליו אינו עוסק בסמים.
ביוני 1963, "פיטר, פול ומרי" הוציאו סינגל של השיר "Blowin' in the Wind" מאת בוב דילן, שהיה אז לא ידוע יחסית, שגם הוא נוהל על ידי אלברט גרוסמן.
"Blowin' in the Wind" נמכר ב-300,000 עותקים במהלך השבוע הראשון לאחר צאתו לאור, ב-17 באוגוסט, זה היה במקום השני במצעד השנתי של ה"בילבורד", עם מכירות של יותר ממיליון עותקים.
יארו נזכר שכאשר אמר לדילן הוא ירוויח יותר מ-5,000 דולר תמלוגים עבור זכויות היוצרים, דילן נדהם.
ב-28 באוגוסט 1963, "פיטר, פול ומרי" הופיעו על הבמה עם הכומר מרטין לותר קינג ב ההיסטורי, שבו נאם את נאום "יש לי חלום", שם שרו את ל"Blowin' in the Wind" ומאז הפך להמנון זכויות האזרח.
בשנת 1969 זכו "פיטר, פול ומרי" להצלחה עם גרסתם לשיר Leaving on a Jet Plane של ג'ון דנוור.
הם הקליטו את השיר לאלבום "Album 1700" משנת 1967, אך הוציאו אותו כצד ב' לסינגל לשיר חדש, והשיר היה ללהיט.
באותה שנה גם הקליטה הלהקה את אלבומם Peter, Paul and Mommy שזכה בפרס גראמי לאלבום הילדים הטוב ביותר.
השלישייה התפרקה בשנת 1970, אך התאחדה ב-1978 להופעה נגד אנרגיה גרעינית, והמשיכה להופיע ולהקליט עוד מספר אלבומים, עד מותה של מרי טרוורס מלוקמיה ב-16 בספטמבר 2009. פיטר יארו נפטר ב-7 בינואר 2025.
"פיטר, פול ומרי" הופיעו בישראל פעם אחת, בקיץ 1983, בבריכת הסולטן בירושלים.
פול סטוקי הופיע בישראל בשנת 1989, בבית שמואל - מרכז שמשון בירושלים, במסגרת פרויקט לקידום הסובלנות.
פיטר יארו (שהוא ממוצא יהודי) ביקר והופיע בישראל פעמים רבות, בעיקר במסגרת פעילותו בארגון ארגון "מבצע כבוד" (Operation Respect), במטרה לקדם פעילות נגד בריונות.
פיטר אופנהיימר הוא נשיא בכיר בחברת אפל ומנהל הכספים הראשי.
כמנהל הכספים הראשי, אופנהיימר מפקח, מבקר, מבצע את קשרי המשקיעים, מפקח על מס, מערכות מידע, ביקורת פנימית, מתקנים, פיתוח ארגוני ופונקציות משאבי אנוש.
הוא מדווח ישירות למנכ"ל החברה טים קוק ומכהן כחבר בוועד המנהל של החברה.
פיטר אופנהיימר קיבל תואר ראשון מאוניברסיטת קליפורניה פוליטכניק סטייט (California Polytechnic State University), השוכנת בעיר סאן לואיס אוביספו (San Luis Obispo) שבקליפורניה, בעסקי חקלאות, וכן תואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת סנטה קלרה.
את שני התארים קיבל בהצטיינות.
אופנהיימר הוא חבר באחוות "אלפא גמא רו".
לפני שהצטרף לחברת אפל, אופנהיימר עסק כשש שנים בייעוץ טכנולוגי למידע עם קופרס וליברנד (כיום חברת "PricewaterhouseCoopers"), שם ניהל ענייני פיננסיה, התקשרויות עם לקוחות בענפי הביטוח, תקשורת, תעבורה ובנקאות.
לאחר מכן הצטרף אופנהיימר לעיבוד הנתונים האוטומטי (ADP), שבו הוא היה סמנכ"ל כספים של חטיבת תביעות השירותים.
בשנת 1996, אופנהיימר הצטרף לחברת אפל כמבקר בשביל אמריקה.
בשנת 1997, הוא הועלה לדרגת סגן נשיא ומבקר במכירות ברחבי העולם, ולאחר נהפך למבקר ארגוני.
בסוף ספטמבר 2014, צפוי אופנהיימר לפרוש לגמלאות מתפקידו באפל.
פיטר אגרה הוא רופא, פרופסור וביולוג מולקולרי אמריקאי, שזכה ב-2003 בפרס נובל לכימיה לצד רודריק מק'קינון, על גילוי תעלות מים (Aquaporin).
אלו תעלות בקרום התא, העשויות חלבון ומאפשרות מעבר מבוקר של מולקולות מים קוטביות דרך השכבה הליפידית של קרום התא.
אגרה נולד בנורת'פילד, מינסוטה, להורים ממוצא שוודי-נורווגי.
אגרה סיים תואר ראשון בקולג' אוגסבארג (Augsburg College) ודוקטורט ברפואה (MD) ב-1974 מאוניברסיטת ג'ונס הופקינס.
ב-1975—1978 התמחה ברפואה פנימית בבית החולים האוניברסיטאי של קליבלנד.
מאוחר יותר התמנה לסגן הנשיא למדע וטכנולוגיה של בית החולים האוניברסיטאי של אוניברסיטת דיוק שבקליפורניה, שם פיתח את המחקר הביורפואי.
בשנת 2000 נבחר להיות חבר באקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית וב-2003 לאקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים.
בנוסף, הוביל את מכון ג'ונס הופקינס לחקר המלריה Johns Hopkins Malaria Research Institute (JHMRI), וב-2008 הפך לראש המכון.
אגרה גילה כי התאים מורכבים בעיקר ממולקולות מים, אולם יש תנועה של המולקולות בצורה מסודרת.
במשך שנים רבות, סברו שמים יכולים לעבור דרך קרום התא, אולם המעבר הגדול של מולקולות בחלק מהתאים לא יכול להיות מוסבר בדרך זו.
אגרה מצא את הממצא הזה בצורה סרנדיפית.
הוא קיבל מענק מהמכונים הלאומיים לבריאות לחקר RhD, ותוך כדי בידודו של החלבון, התגלה חלבון נוסף של 28 קילודלטון.
הם מצאו שמדובר בחלבון חדש, שנפוץ בתאי דם אדומים, בכליות ויש לו קרבה לחלבון מיצורים שונים, ובהם במוח של זבוב הפירות, חיידקים, בעדשות העין וברקמות של צמחים.
הם מצאו שמדובר בתעלות של מים.
תמרון של התעלות הללו יכול לעזור למצבים רפואיים שונים ובהם שמירה על נוזלים במחלות לב.
החלבון בודד לראשונה במעבדה באמצעות שיטה המבוססת על מסיסות בדטרגנט.
החלבון לא התגלה קודם לכן משום שהוא לא נצבע בצביעות חלבונים סטנדרטיות, כגון צבעי קומסי.
הם בודדו וניקו את החלבון בכמויות גדולות מתאי דם אדומים של בני אדם.
הם מצאו שהחלבון נפוץ מאוד ושהוא אחד מהמרכזיים שנמצאים בממברנה.
הם השתמשו ב-cDNA של החלבון ומצאו שהוא מתבטא ברקמות נוספות.
הם וידאו את הממצא באמצעות נוגדנים שראו שנקשרים ברקמות שונות.
פיטר אגרה והקולגות שלו איששו את ההשערה שמדובר בתעלות מים באמצעות ניסוי ב-Xenopus laevis.
Xenopus laevis היא צפרדע שהיא חיית מודל במחקרים רבים ושימושית במיוחד במחקר הזה משום שאין בתאים שלה כמעט מעבר של מים, דבר שמאפשר לה לחיות גם באגמים.
בניסוי הם ביטאו את ה-cDNA שמצאו בתאים והשוו אותו לתאים להם הוזרקו מולקולות מים.
אחרי כמה ימים, הם הראו כך שבאמת מדובר בתעלה שמעבירה מולקולות מים, משום שכמות מולקולות המים הייתה שווה בשתי הקבוצות אחרי כמה ימים.
הם העבירו את אותם תאים לסביבה של מים מזוקקים ובעוד לתאים להם הזריקו מים לא היה הבדל משמעותי, תאי הניסוי התפוצצו.
הם יצרו מוטציות וכך הראו את חומצות האמינו החשובות לצורך הקישור של מולקולות המים.
הם מצאו גם שמדובר בטטרהמר לו יש תעלה בכל תת-יחידה.
במעבדה של אגרה בודדו וניקו את החלבון, ובמעבדה אחרת השתמשו בממברנות מלאכותיות ובריכוז גבוה של החלבון לצורך גיבוש של החלבון.
באמצעות בדיקה של מעבר של מולקולות מים, הוכיחו שיש תפקוד מלא של התעלות ופענחו את המבנה הגבישי של החלבון.
בהמשך, הסתבר שהמשפחה של החלבונים הללו גדולה ממה שחשבו, והיא נחקרה במעבדות שונות בעולם ונמצא המשפחה יכול להעיר לא רק מולקולות מים וגם גליצרול ולכן שמה של המשפחה שונה ל-Aquaglyceroporins.
המעבדה של פיטר אגרה מצאה גם איזופורמים שונים של החלבון, כלומר חלבונים שדומים בתפקידם וברצף שלהם על אף שינויים קטנים שקיימים ברצף.
בשנת 2003 זכה אגרה בפרס נובל לכימיה על גילויי תעלות בממברנת התא.
אגרה ביקר בפומבי את התנהלותו של הנשיא ג'ורג' בוש ואף הוא חתם על עצומה שעודדה את ג'ון קרי לרוץ לנשיאות.
הוא מחה על כך שארצות הברית לא חותמת על פרוטוקול קיוטו.
בבחירות 2008, הוא אמר שלדעתו, נושאים סביבתיים וביטוח בריאות חשובים יותר מהמלחמה באיראן.
ב-29 באוגוסט 2007 הוא הודיע שהוא לא ירוץ לסנאט של ארצות הברית, משום שסיכויו להיכנס לסנאט מטעם המפלגה הדמוקרטית נמוכים.
ב-31 באוגוסט, במאמר העורך בעיתון Star Tribune שנכתב על ידו, אגרה משך את מועמדותו בצורה רשמית.
במאמר זה, הוא הדגיש את המחסור של מדענים בקונגרס האמריקני.
אגרה ואשתו מרי נשואים מאז 1975, ויש להם שלוש בנות, בן אחד ושתי נכדות צעירות.
אגרה הוא בוגר תנועת הצופים בארצות הברית והגיע עד לדרגת הנשר, האות הגבוה ביותר שניתן לקבל בצופים האמריקאים.
שניים מאחיו, גם הם רופאים, ובנו קלארק, סנגור ציבורי, כולם הגיעו לדרגה גבוהה זו בתנועת הצופים.
אגרה חובב שייט בקאנו וסקי, והשלים חמש פעמים את מרוץ הסקי 60 ק"מ Vasaloppet בשוודיה.
מאז שאובחן כחולה בפרקינסון בשנת 2012, נאלץ לצמצם את פעילותו.
"אני מזדהה יותר עם האקלברי פין מאשר עם אלברט איינשטיין", הוא אמר למגזין הצופים.
פיטסבורג איירונמן הייתה קבוצת כדורסל מהעיר פיטסבורג, פנסילבניה, אשר שיחקה בליגת ה-BAA בעונת .
את עונתה היחידה סיימה במקום החמישי והאחרון באזור המערבי עם מאזן ניצחונות שלילי 15-45 (25.0%).
בסיום אותה עונה התפרקה הקבוצה, יחד עם דטרויט פלקונס, טורונטו האסקיז וקליבלנד רבלס, ונערך "דראפט פיזור" במסגרתו נבחרו שחקני הקבוצה על ידי יתר קבוצות הליגה.
הקלע המוביל של הקבוצה היה הפורוורד קולבי גאנת'ר, שקלע 14.1 נקודות בממוצע למשחק.
כמו כן שיחק בקבוצה הרכז פרס מרוויץ', אביו של חבר היכל התהילה פיט מרוויץ'.
מאחר שהאיירונמן סיימו את העונה עם המאזן הגרוע בליגה, ובהתחשב ברמתה הנמוכה יחסית של ה-BAA בתקופה זו, יש הטוענים כי מדובר בקבוצה הגרועה בתולדות ליגת ה-NBA.
מבין 17 שחקני הסגל של הקבוצה, ארבעה בלבד המשיכו לשחק באופן מקצועי לאחר עונת 1946/1947.
עונה מאמן ניצחונות הפסדים אחוז ניצחונות פלייאוף פול בירץ' 15 45 25.0% לא העפילה
פיטר אונדג'ן הוא מנצח קנדי.
בעבר היה מנצח אורח ראשי של התזמורת הסימפונית של קולורדו, ומנצח אורח ראשי ויועץ אמנותי של תזמורת דטרויט, שם סייע בייסודו של פסטיבל רב-תחומי ב-2007.
במשך למעלה מעשור כיהן כיועץ אמנותי ומנצח ראשי של פסטיבל קרמור בניו יורק.
כמו כן, הוא ממשיך ומופיע בקביעות עם התזמורת הפילהרמונית של רדיו צרפת.
הוא ניצח, בין היתר, על התזמורת הפילהרמונית המלכותית של סטוקהולם, תזמורת רדיו שטוטגרט, התזמורת הסימפונית של שיקגו, התזמורת הסימפונית של סן פרנסיסקו, התזמורת הסימפונית של בוסטון, תזמורת פילדלפיה, התזמורת הפילהרמונית של לוס אנג'לס, תזמורת פסטיבל אספן, והתזמורת הסימפונית של סידני.
אונדג'ן שימש בעבר כמנהלה המוזיקלי של התזמורת הסקוטית הלאומית ושל התזמורת הסימפונית של טורונטו.
בתחילת כהונתו בתזמורת הסימפונית של טורונטו ייסד את פסטיבל מוצרט ואת פסטיבל "יצירות חדשות".
בשנת 2022 התמנה למנהלה המוזיקלי של התזמורת הסימפונית של קולורדו.
פיטר אונדג'ן, שנולד בטורונטו, התחנך באנגליה, שם למד נגינה בכינור אצל מנוג פריקיאן.
לאחר מכן למד במכללה המלכותית למוזיקה בלונדון, שם זכה במדליית זהב כתלמיד מצטיין ובפרס סטאוצקר על הצטיינותו ככנר.
הוא השלים את לימודי הנגינה בכינור בבית הספר ג'וליארד בניו יורק, שם למד אצל איבן גלמיאן ודורותי דיליי.
במשך 14 שנים היה הכנר הראשי של רביעיית טוקיו הנודעת.
לפיטר אונדג'ן ותק של שלושים שנה כפרופסור אורח בבית הספר למוסיקה של ייל.
פיטקרנית (ידועה גם כ-פיטקרן־נורפוק או פיטקרנזית) היא שפה קריאולית המבוססת על השפה האנגלית שהייתה מדוברת במאה ה-18 ועל השפה טהיטית.
לשפה דוברי שפת אם באיי פיטקרן אך היא מדוברת בעיקר (בניב שונה מעט) באי נורפוק.
כ-70 בני אדם דוברים את השפה באיי פיטקרן ועוד כמה מאות בנורפוק.
תהליך היווצרות השפה הפיטקרנית החל ב-1790 כאשר מורדים בריטים מהמרד על הבאונטי הגיעו אל האי בספינה כדי למצוא מחסה בפני הממשלה הבריטית.
בדרכם, חטפו כמה מאנשי האי טהיטי.
התקשורת הזו בין שתי הקבוצות אט־אט התפתחה ונוצרה שפת פידג'ין.
בעשורים הבאים, תושבי פיטקרן התרבו עד כדי כך שמשאבי האי לא יכולים היו לכלכלם.
כיוון שכך, ב-1856 הועברו חלקם אל האי נורפוק.
זמן מה לאחר מכן, כמה עשרות מיוצאי פיטקרן עשו דרכם חזרה מנורפוק אל האי ובגלל הריחוק הגאוגרפי בין שני האיים, שתי השפות התפתחו לצורת דיבור שונה במשהו.
עם זאת, בגלל הדמיון הרב בין שתי השפות, הן מוגדרות כשפה אחת.
עם הזמן, נראה כי השפה עומדת בסכנת הכחדה, ונעשים מאמצים למען שימור השפה.
פיטסאנולוק (בתאית: พิษณุโลก) היא עיר בתאילנד, שמשמשת כבירת מחוז פיטסאנולוק .
פיטסאנולוק ממוקמת כ-263 ק"מ מבירת תאילנד, בנגקוק.
כמות המשקעים הממוצעת היא 1,424 מילימטרים בשנה.
חודש ספטמבר הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (321 מ"מ גשם), וחודש פברואר הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (5 מ"מ גשם).
העיר ממוקמת ליד הכבישים 11 ו-12.
פיטקיאראנטה היא עיירה והמרכז הניהולי של מחוז פיטקריאנטסקי ברפובליקת קרליה, שברוסיה, השוכנת בחוף הצפון-מזרחי של ימת לדוגה.
אוכלוסיית היישוב מונה (נכון לשנת 2018) 10,479 איש.
העיירה נוסדה ככל הנראה במאה ה-19, במסגרת הדוכסות הגדולה של פינלנד, לאחר שעברה לשליטת ברית המועצות הוענק לה מעמד עיר ב-9 ביולי 1940.
מאז 1991 מהווה חלק מרפובליקת קרליה שבצפון הפדרציה הרוסית.
במסגרת החלוקה המינהלית משמשת פיטקיאראנטה כמרכז המינהלי של מחוז פיטקיאראנטה, אליו הוא כפוף ישירות.
כחטיבה עירונית, העיר פיטקיאראנטה, יחד עם שלושה יישובים כפריים, מאוגדת במחוז העירוני בשם היישוב עירוני פיטקיאראנטה.
לפיטקיאראנטה הסכם ערים תאומות עם:
פִּיטָס הוא כלי קיבול גדול עשוי חרס ששימש בעת העתיקה לאחסון נוזלים כדוגמת יין ושמן וכן מוצקים כגון דגנים.
הפיטס נמנה עם כלי האגירה הגדולים ביותר שנמצאו בעולם העתיק ולעיתים הוצב לצמיתות במקומו בשל משקלו ותכולתו הרבה אשר עשויה להגיע לעשרות ליטרים.
כלים מסוג זה כונו בשמות שונים בתרבויות שונות.
לדוגמה, החיתים כינו כלי דומה בשם harsi.
צורתו הכללית של הפיטס מזכירה שק: בסיסו רחב ומעוגל, דפנותיו ישרות או קמורות ופתחו העליון גדול ונאטם בעת הצורך באמצעות מכסה.
ברבים מהפיטסים קיימות ידיות, בדרך כלל באזור הכתפיים, כדי להקל על הקשירה או על הנשיאה של הכלי.
פיטסים רבים התגלו כשהם חסרי עיטור, אך לעיתים מופיעים עליהם סימני צילוע, חריטות פשוטות שנעשו במסרק ואף משיחות צבע, בעיקר פיטסים מהתקופה הביזנטית.
עיטורים אלה כללו לרוב פסים עבים בצבע לבן ודגמים גאומטריים פשוטים.
צבע החרס נע בין חום אדמדם לגוונים בהירים או אפורים כהים, בהתאם לסוג הטין ותנאי הצריפה.
בקרב חוקרים ישנה הבחנה סגנונית בין קנקנים מתקופות שונות.
יש הסבורים כי קנקני התקופה הרומית מאופיינים בגימור מדויק ועדין יותר לעומת אלו מהתקופה הביזנטית, אשר עיבודם גס יותר.
עם זאת, קיימים יוצאים מן הכלל בשתי התקופות.
במקרים מסוימים, שימשו פיטסים לאחר סיום תפקידם המקורי למטרות נוספות.
בתקופה ההלַדית התיכונה, במיוחד באזורים כמו מיקנה וכרתים, שימשו פיטסים לקבורה משנית של עצמות נפטרים.
גודלם וצורתם הפנימית הקנו להם התאמה מסוימת לצורך זה.
בקהילות חקלאיות קדומות נודעה חשיבות רבה ליכולת לאגור מזון ונוזלים לאורך זמן.
פיטסים שימשו לצורך זה והיו רכיב מרכזי במערך האחסון המקומי.
ייצורם דרש מיומנות גבוהה והם מהווים עדות לתרבות החומרית של התקופה.
בחלק מהמחקרים הארכאולוגיים מוצג קשר בין תפוצת פיטסים באתר מסוים עשויה לרמז על רמת פיתוח לוגיסטי או ארגוני באותו יישוב.
מאפיינים כגון צורת הכלי, עוביו, סוג העיטור או אופן ההובלה עשויים לשמש אינדיקציה לשאלה האם הכלי יועד לשימוש מקומי או למסחר בין-אזורי.
הכינוי "פִּיטָס" מופיע כבר בתלמוד: "התוקע לתוך הבור או לתוך הדות או לתוך הפיטס – אם קול שופר שמע, יצא; ואם קול הברה שמע, לא יצא" (ראש השנה, כז', א').
רש"י פירש את המונח "פיטס" כחבית גדולה, ואף קישר אותו למונח הלטיני פונטין.
המונח האנגלי pottery (חרסינה, כלי חרס) קשור לשורשים קדומים יותר: בשפות הקדם-גרמאניות הופיע השורש puttaz, וביוונית עתיקה המילה πίνω (פִינו) נשאה את המשמעות של שתייה מרובה, מציצה או תחושת צמא.
כל אלה מתייחסים למעשה לשימוש המקורי בכלי – לשתייה ואגירת נוזלים.
במחקר הארכאולוגי מחלקים את קבוצת כלי האגירה לתתי קבוצות, ובהם פיטסים, כלי אגירה גדולים מאוד שמיועדים לאגירה ושימור מזון מעונת קציר אחת לאחריה (הגדול שבהם השתמר לגובה 1.53 ס"מ וקוטרו במקום הרחב ביותר הוא מטר אחד), וקנקני אגירה (קטנים מן הפיטסים ומיועדים לאגירת כמויות בינוניות של מזון לשימוש מיידי).
באזור הגליל שבארץ ישראל נמצאו מספר פיטסים מקבוצת "שפת הצווארון" ולהם מאפיינים משותפים עם פיטסים שנמצאו בסביבות צור (לבנון).
פיטסים השונים מקבוצת "שפת הבקבוק"-הצפוניים, נמצאו בצפון הנגב ובאזור החוף וההנחה שהייתה מקובלת היא שנתקיים קשר הדוק עד כדי זהות אתנית משותפת בין תושבי אזורים אלה.
ד"ר איילת גלבוע מהמכון לארכאולוגיה אונ' חיפה מצאה שלושה כלי אגירה גדולים שהוצבו בחדר שחרב כשנהרס היישוב ששכן בתל דור, בסוף המאה ה-11 לפנה"ס.
הכלים הם פיטסים - כלי אגירה גדולים האופייניים לתקופת הברזל בארץ ישראל.
שניים מהם, שייכים לטיפוס המכונה פיטס קפריסאי בעוד השלישי מקוטלג כ-פיטס שפת צווארון.
המסקנה על פי גלבוע היא, שפיטס שפת הצווארון (בניגוד לפיטס הקפריסאי) אינו יכול לשמש כאבן בוחן לזהות האתנית של תושבי המקום.
הפיטס הקפריסאי ייחודי לקבוצת יישובים מסוימת ועקבותיו נמצאו בחוף הכרמל, בגליל העליון ובחוף הגליל אך נפקד הוא מן האתרים שבאזור ההר המרכזי בתקופת הברזל.
פיטקוס לור הוא שם העט של ג'יימס פריי (James Frey) וג'וֹבּי יוּז (Jobie Hughes).
תחת שם עט זה, פריי ויוז כתבו את סדרת הספרים המצליחה בני לוריאן.
פיטקוס לור רשום כמחבר הספר, והוא גם דמות בספר, שמופיע כזקן השבט הכי חזק.
פיטקוס לור בסדרת הספרים בני לוריאן
פיטקוס לור הוא ראש הזקנים בלוריאן והחזק מבינם, בגלל מורשת הקסימיק.
על פי הכתוב בספרים, הוא נמצא על כדור הארץ במשך 12 השנים האחרונות, ומנסה למצוא ולאחד את הגארד.
על פי מלקולם גוד פיטקוס הגיע לביתו פצוע ולאחר מכן מת בבאר.
דריינן - היכולת לבטל מרשות של אחרים על ידי נגיעה בהם או טעינה של חצים בדריינן ולפגוע באחרים וככה לבטל את המורשות שלהם.
הועתק ככל הנראה מסטרקוס רא.
היו לו עוד 75 מורשות מועתקות שלא ידוע מה היו.
פיטר FM היא תחנת רדיו הפועלת בסנקט פטרבורג ובפרבריה.
משנת 1998 שידרה תחנת הרדיו בשם "רדיו פטרוגרד - שנסון רוסי", בבעלות חברת נורד ליין בתדר 100.9 FM.
ב-29 בדצמבר 2008 נרכש נתח של 94% בנורד ליין על ידי חברת Ars Legis, חברה בבעלות נשיא חברת PMI Corporation (Petersburg Music Industry, המחזיקה במספר תחנות רדיו ומשרדי פרסום.
הבעלים החדש הודיע על כוונתו להשיק רדיו "לפי דרישה" בשם "פיטר FM" בתדר 100.9 FM, כ-20 מיליון רובל תוכננו להיות מושקעים במיתוג מחדש.
תחנת הרדיו פיטר FM החלה לשדר בסנט פטרסבורג ובוויבורג במרץ 2009. (המותג נרשם על ידי PMI מיד לאחר יציאתו לאקרנים של סרט באותו שם).
בספטמבר 2014 נרכשה תחנת הרדיו על ידי רודיון יורייב, הבעלים של משרד עורכי הדין יורייב, שהפך גם לעורך הראשי.
בדצמבר 2014 הוענק רישיון השידור לחברת R178 ובמרץ נרשם רישיון המדיה של פיטר FM מחדש עבורה.
ב-31 באוגוסט 2015, בעלי תחנות הרדיו היו סרגיי יאמשצ'יקוב ואנדריי דנילוב, בעלי תחנות הרדיו "רדיו לשניים" ו"רדיו וניה" ומייסדי "רדיו לדרכים".
מאז אוגוסט 2016 פורמט השידור שונה וכולל כעת בעיקר שידורי מוזיקה המורכבים מרוק רוסי, שאנסון ומוזיקת פופ.
פיטסבורג קונדורס הייתה קבוצת כדורסל מהעיר פיטסבורג, פנסילבניה, אשר שיחקה בליגת ה-ABA בין השנים 1967–1972. הוקמה בשם "פיטסבורג פייפרס", ובעונת 1969/1970 שיחקה במינסוטה בתור "מינסוטה פייפרס".
בעונת 1967/1968 זכתה באליפות עונת הבכורה של ליגת ה-ABA.
הקבוצה הוקמה בשנת 1967, בשם "פיטסבורג פייפרס", כאחת מ-11 הקבוצות המקוריות של ליגת ה-ABA.
הפייפרס סיימו את עונת הבכורה של הליגה עם מאזן הניצחונות הטוב ביותר (54–24), וזכו בתואר האליפות לאחר שגברו בפלייאוף ה-ABA על אינדיאנה פייסרס (3–0), מינסוטה מאסקיז (4–1) וניו אורלינס באקנירס (4–3).
כוכב הקבוצה באותה עונה היה קוני הוקינס, אשר הוביל את קלעי הליגה עם ממוצע של 26.8 נקודות למשחק, ולצדו בלטו ארט היימן וצ'ארלס ויליאמס.
הוקינס זכה בפרס ה-MVP של הפלייאוף, לאחר שרשם במהלכו 29.9 נקודות, 12.3 ריבאונדים ו-4.6 אסיסטים בממוצע למשחק.
על אף הזכייה באליפות, עבר המועדון בשנת 1968 למיניאפוליס שבמינסוטה, ושמו שוּנה ל"מינסוטה פייפרס".
את עונתם היחידה במינסוטה סיימו הפייפרס במקום השמיני בליגה, והודחו מהפלייאוף כבר בסיבוב הראשון.
בקיץ 1969 חזרה הקבוצה לפיטסבורג, ושנה לאחר מכן שינתה את שמה ל"פיטסבורג קונדורס".
בין השנים 1969–1972 בלטו בפיטסבורג שחקני האולסטאר ג'ון בריסקר וג'ורג' תומפסון, אולם הקבוצה ניצחה בכ-36% בלבד ממשחקיה לאורך 3 העונות, ולא העפילה לשלב הפלייאוף.
במהלך עונת 1971/1972 צנח ממוצע האוהדים באולם הקבוצה אל מתחת ל-1,000, ולאחר שהבעלים והליגה לא הצליחו להעביר את המועדון לעיר אחרת, התפרקה הקבוצה ביוני 1972.
פיטר אדוארד קוסטלו היה פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כחבר המפלגה הרפובליקנית בבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס החמישי של מדינת פנסילבניה.
קוסטלו נולד בבוסטון שבמסצ'וסטס בשנת 1854, ועבר לפילדלפיה בשנת 1877, שם עסק בענפי ייצור שונים, עבודות בנייה כלליות ונדל"ן.
בין השנים 1895–1903 היה חבר במועצה של פילדלפיה, ובין השנים 1903–1905, היה מנהל המחלקה לעבודות ציבוריות של פילדלפיה.
בשנת 1908 חזר להיות חבר במועצה של פילדלפיה, והתפטר ממנה בשנת 1915.
הפוליטיקאי ואיש העסקים רודולף בלנקבורג, שלימים היה ראש עיריית פילדלפיה, כתב על קוסטלו שהוא פוטר מהמועצה של פילדלפיה משום שהיה בעל אינטרסים משותפים יחד עם ארגוני פשע.
ב-1915, נבחר קוסטלו לקונגרס ה-64, ולאחר מכן גם לקונגרס ה-65 וה-66 מטעם המפלגה הרפובליקנית.
קוסטלו נפטר ב-23 באוקטובר 1935 בפילדלפיה.
פיטסום אלמו פקיר (באמהרית: ፍፁም አለሙ; נולד ב-15 ביולי 1995) הוא כדורגלן אתיופי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בקבוצת בהר דר קנמה מליגת העל האתיופית ובנבחרת אתיופיה.
אלמו נולד בדסה שבאתיופיה ושיחק בפאסיל קנמה מליגת העל האתיופית.
בשנת 2019 חתם בבהר דר קנמה מליגת העל האתיופית.
ב-13 באוקטובר 2019 ערך אלמו את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אתיופיה, בהפסד 1-0 לנבחרת אוגנדה במשחק ידידות.
פיטר סקוט אדמסון הוא פילוסוף, היסטוריון של הרעיונות ופודקאסטר אמריקאי.
הוא מכהן במקביל הן כפרופסור לפילוסופיה בשלהי העת העתיקה ובעולם המוסלמי (פילוסופיה אסלאמית ויהודית) באוניברסיטת מינכן והן כפרופסור לפילוסופיה עתיקה ולפילוסופיית ימי הביניים בקינגס קולג' לונדון.
משנת 2010 אדמסון ידוע גם בשל היותו היוצר והמנחה של הפודקאסט השבועי History of Philosophy without any gaps (היסטוריה של הפילוסופיה ללא פערים).
הפודקסט מאופיין כניסיון להנגיש את ההיסטוריה העולמית של הפילוסופיה בכל התרבויות, וללא חוסרים ופערים.
עד כה הוא עסק בפילוסופיה יוונית, בפילוסופיה האסלאמית ובפילוסופיה האירופית של עד ראשית העת החדשה.
במקבל אדמסון פרסם גם סדרות פרקים העוסקות בפילוסופיה הודית (עם ג'ונרדו גנרי ), בפילוסופיה אפריקנית (עם צ'יק ג'פרס), ובפילוסופיה סינית (עם קארין לאי).
אדמסון הפך את הפודקאסט גם לסדרת ספרים בשם זה.
בשנת 1994 אדמסון קיבל את התואר הראשון שלו מויליאמס קולג' בהצטיינות "בכבוד רב ביותר" (summa cum laude).
בשנת 2000 קיבל את הדוקטורט שלו מאוניברסיטת נוטרדאם.
משנת 2000 לימד בקינגס קולג' לונדון, שם הפך ב-2009 לפרופסור לפילוסופיה עתיקה ולפילוסופיה ימי הביניים.
בשנת 2012, הוא קיבל מינוי משותף כפרופסור לפילוסופיה עתיקה ולפילוסופיה של העולם הערבי באוניברסיטת מינכן.
אדמסון מתגורר במינכן עם אשתו וילדיו.
הוא דובר אנגלית וגרמנית באופן שוטף, וחוקר טקסטים גם ביוונית עתיקה, ערבית, לטינית, צרפתית, ספרדית, איטלקית ופרסית.
הוא דוגל בגישה הרואה בדת תחום עיסוק בלתי נפרד מהפילוסופיה.
בראיון משנת 2019 הצהיר אדמסון: "אם הייתי יכול לחיות עשר פעמים, הייתי רוצה לבלות תשע מתוכן בהתמחות בתחומים שונים של ההיסטוריה של הפילוסופיה."
אדמסון הוא המנחה של הפודקאסט History of Philosophy Without Any Gaps, שהחל ב-2010 ונמשך עד היום, נכון לשנת 2023. הפודקאסט בוחן פילוסופים ומסורות פילוסופיות לאורך ההיסטוריה.
עד 2014 היו לו יותר מארבעה מיליון הורדות ואלפי עוקבים.
הפודקאסט הוביל לפרסום סדרה של ספרים החופפת לפרקי הפודקסט.
הכרך הראשון נקרא "פילוסופיה קלאסית" יצא לאור בשנת 2014, והוא עוסק בפילוסופיה היוונית עד למותו של אריסטו.
הכרך השני, "פילוסופיה בעולם ההלניסטי והרומי", יצא לאור בשנת 2015, וסקר את התקופה שאחרי אריסטו ועד למותו של אוגוסטינוס.
הכרך השלישי, פילוסופיה בעולם האסלאמי התייחס למסורות פילוסופיות בעולם האסלאמי, כולל פילוסופים מוסלמים, יהודים ונוצרים.
ב-2019 פורסם הכרך העוסק בפילוסופיה של ימי הביניים, וב-2020 כרך העוסק בפילוסופיה הודית.
אדמסון אמר כי מטרת הסדרה הייתה לספר את ההיסטוריה של הפילוסופיה ב"דרך מבדרת אך לא פשוטה מדי".
העיתונאי הישראלי דניאל ג'יי לוי מ-The Times of Israel הגדיר את הפודקאסט כ"פופולרי", "מהנה" ו"קל להאזנה".
לוי גם סקר את הספר השלישי, "פילוסופיה בעולם האסלאם", ושיבח אותו.
מלבד סדרת תולדות הפילוסופיה, אדמסון כתב ב-2002 את הספר The Arabic Plotinus: a Philosophical Study of the 'Theology of Aristotle''' (הפלוטינוס הערבי: מחקר פילוסופי של 'התאולוגיה של אריסטו'), תוך התמקדות בחיבור "התאולוגיה של אריסטו" .
ב-2007 פרסם את הספר Great Medieval Thinkers: al-Kindi על הפילוסוף המוסלמי אל-כנדי.
הוא פרסם עשרות מאמרים וערך וערך במשותך כמה ספרים, רובם אודות פילוסופיה העולם המוסלמי ובעולם העתיק.
אדמסון גם הופיע ברדיו ה-BBC, כולל מספר פרקים בפודקסט In Our Time'' , וכן בתאגיד השידור האוסטרלי, כדי לדון בתחומי עבודתו בהיסטוריה של הפילוסופיה.
ב-2003 אדמסון זכה בפרס פיליפ לבורהולמה בשנת 2010, הוא קיבל מענק על סך כ-250,000 פאונד מאותו מוסד.
בשנת 2020 הוא קיבל את פרס שלינג מהאקדמיה הבווארית למדעים על עבודה על רב-תרבותיות בפרספקטיבה היסטורית.
פיטר הרמן אומטזיכט (בהולנדית: Pieter Herman Omtzigt; נולד 8 בינואר 1974) הוא פוליטיקאי הולנדי.
חבר בבית הנבחרים של הולנד מאז 2003, עם הפסקות קצרות ב-2010 וב-2021. משנת 2000 עד 2021 הוא היה חבר במפלגה הנוצרית-דמוקרטית (CDA), ולאחר מכן היה במפלגת יחיד מ-2021 עד 2023. ב-2023 הקים את מפלגת החוזה החברתי החדש.
אומטזיכט נולד בהאג ב-1974 כאחד מתאומים.
אביו היה עובד מדינה בחברת הדואר והטלפון הלאומית, ולאחר מכן ניהל מרכז לריטריטים מטעם הארכיבישוף של אוטרכט, והיה דיאקון באלמלו.
כשהיה בן ארבע עברה המשפחה מוואסנאר בדרום הולנד לבורנה במחוז אוברייסל.
מ-1992 עד 1996 למד כלכלה וסטטיסטיקה באוניברסיטת אקסטר באנגליה.
לאחר מכן למד לתואר שלישי במכון האוניברסיטה האירופי בפירנצה.
הוא קיבל את הדוקטורט באקונומטריה בדצמבר 2003. משנת 2002 עשה פוסט-דוקטורט במחלקה לכלכלה כמותית באוניברסיטת אמסטרדם.
בבחירות לפרלמנט של 2003, דורג אומטזיכט במקום ה-51 ברשימת המועמדים של ה-CDA.
הוא לא נבחר ישירות, אך עדיין נכנס לפרלמנט ב-3 ביוני 2003 לאחר שמספר חברי פרלמנט הצטרפו כשרים לממשלתו של יאן-פטר בלקנאנדה.
הוא עסק והתמחה בפרלמנט בנושא הפנסיה.
החל מנובמבר 2004, אומטזיכט הוא חבר באספה הפרלמנטרית של מועצת אירופה והאיחוד המערבי האירופי.
הוא סגן יו"ר ועדת המעקב המוקדשת לזכויות האדם של נוצרים במזרח התיכון, במיוחד הכנסייה הסורית-אורתודוקסית בטורקיה, עיראק וסוריה.
בבחירות לפרלמנט של 2006 דורג אומטזיכט במקום ה-37. היות שהמפלגה זכתה ב-41 מושבים, הוא נבחר ישירות.
בתפקידו כמגיש דוחות של מועצת אירופה, אומטזיכט מילא תפקיד מרכזי בעריכת האמנה המחייבת את המדינות החברות בכפוף לתנאים מסוימים לספק זו לזו מידע על יתרות הבנקים של האזרחים, כדי לאתר ולהחזיר כסף שחור מפשיעה והונאת מס.
בבחירות לפרלמנט 2010, דורג אומטזיכט במקום ה-29 ברשימת ה-CDA.
המפלגה נחלה תבסה קשה בבחירות והוא לא נבחר ישירות אלא רק לאחר שמספר חברי פרלמנט של ה-CDA הצטרפו לממשלתו של מארק רוטה.
בשנת 2012, מונה אומטזיכט על ידי בית הנבחרים כמדווח עבור הולנד בנושא הצעות מהנציבות האירופית בתחום הפנסיה.
בתפקיד זה היה עליו לפקוח עין מעורבותה של הנציבות האירופית במדיניות הפנסיה ההולנדית.
לקראת הבחירות לפרלמנט 2012, לא נכלל אומטזיכט תחילה ברשימת המועמדים שהוכנה על ידי ועדת הבחירות של ה-CDA.
זאת משום שהוא הביע התנגדות לשיתוף הפעולה עם מפלגת ה-PVV של חרט וילדרס בממשלתו הראשונה של רוטה.
לאחר פעילות שאורגנה על ידי סניף המפלגה בטוונטה ונתמכה על ידי מספר מועמדים ידועים במפלגה, הציבה אותו ועידת המפלגה במקום ה-39, הלא ריאלי.
אף על פי כן נבחר אומטזיכט לפרלמנט היות שקיבל 36,750 קולות ישירים בארבע עשרה הרשויות של טוונטה.
הוא היה חבר ה-CDA היחיד שנבחר באמצעות קולות ישירים.
בשנת 2017, מונה אומטזיכט למדווח מיוחד על ידי מועצת אירופה בחקירת פרשת הרצח של דפני קרואנה גליציה.
משימתו הייתה לבדוק האם חקירת הרצח במלטה התנהלה בצורה הוגנת.
משנת 2019, פעל אומטזיכט, יחד עם חבר הפרלמנט רנסקה לייטן מהמפלגה הסוציאליסטית, למען ההורים שנפגעו בשערוריית קצבאות הילדים, בה ביותר מ-25,000 משפחות נחשדו בהונאת מס ההורים שהגישו בקשה לקצבת ילדים, וננקטו נגדם צעדי אכיפה מחמירים.
בסופו של דבר, עובדי מדינה ושרים (לשעבר) נחקרו על ידי ועדת החקירה הפרלמנטרית בנושא, מה שהוביל בסופו של דבר לנפילת ממשלתו השלישית של רוטה בינואר 2021.
ביולי 2020, אומטזיכט הפסיד לסגן ראש הממשלה הוחו דה יונג בהצבעה על תפקיד מנהיג המפלגה הנוצרית-דמוקרטית.
בבחירות הכלליות של 2021, אומטזיכט נבחר מחדש וזכה ב-342,472 קולות ישירים, יותר מכל מועמד אחר שאינו מנהיג מפלגה.
במהלך הדיונים על הקמת הממשלה, דלף בטעות מידע ממסמך חסוי כאשר קייסה אולונגרן צולמה על ידי צלם עיתונות של ANP והמסמך שהחזיקה ניתן היה לקריאה.
בין היתר נכתבה במסמך ההערה: "תפקיד אומטזיכט, משרה במקום אחר".
הערה זו גרמה לסערה ואולונגרן ועמיתתה למשא ומתן, אנמרי יוריצסמה, התפטרו באותו יום מתפקידן בניהול המגעים להקמת הממשלה.
ב-10 ביוני 2021, דלף מזכר בן 78 עמודים שכתב אומטזיכט, שהופנה לוועדה של CDA שניתחה את תוצאות הבחירות לפרלמנט במארס 2021. במסמך כתב אומטזיכט כי הובטח לו תפקיד מנהיג המפלגה אם הוחו דה יונג יפרוש מתפקידו, אולם לאחר עזיבתו של דה יונגה הוצעה הנהגת המפלגה לוופקה הוקסטרה.
יומיים לאחר מכן ביטל אומטזיכט את חברותו ב-CDA והודיע על כוונתו להמשיך כחבר פרלמנט עצמאי לאחר שיחזור מחופשת מחלה.
הוא הכחיש שהדליף את התזכיר בעצמו.
ב-15 בספטמבר 2021, חזר אומטזיכט לבית הנבחרים כחבר בסיעה של איש אחד.
הוא שלל את האפשרות שיחזור ל-CDA.
ב-20 באוגוסט 2023 לאחר נפילת ממלשתו הרביעית של רוטה, הודיע אומטזיכט כי ישתתף בבחירות לפרלמנט ב-22 בנובמבר 2023 עם מפלגת חוזה חברתי חדש – כשם הספר שפרסם בשנת 2021 בו פרש את חזונו הפוליטי.
הספר מכר כ-18,000 עותקים תוך שבועיים והיה ברשימת 60 רבי-המכר במשך עשרים שבועות.
לאחר שהודיע על הקמת המפלגה חזר הספר לרשימה והגיע למקום הראשון.
אומטזיכט נשוי מאז 2009 לאייפר קוץ' מנהיגת ה-CDA במועצת העיר אנסחדה, ואב לשתי בנות.
לזוג גם שתי בנות מנישואיה הקודמים של קוץ'.
פיטמאסטר היא רשת מסעדות בשרים כשרה וישראלית הפועלת בפתח תקווה, אלונים, באר שבע, וירושלים.
מסעדות פיטמאסטר מגישות "מופע קרניבורי" במהלכו השף (ה"פיטמאסטר") מכין את המנות במקום, בשיתוף עם קהל ובליווי הסברים.
מקור השם הוא באנגלית: Pit - בור, תא, או מקום מוקף באדמה או אבנים המשמש לבישול בשר על אש גלויה, Master: מומחה, אמן, או בעל שליטה בתחום מסוים.
לכן, "פיטמאסטר" מתייחס למומחה בבישול בשר על אש גלויה, בדרך כלל בעזרת מעשנה.
הפיטמאסטר אחראי על שליטה בטמפרטורה, בחירת סוג העץ, הכנת הבשר ותהליך העישון.
השם "פיטמאסטר" הפך פופולרי בשנים האחרונות בעקבות עלייה בפופולריות של בשר מעושן.
הרעיון למסעדה עלה בזמן מפגשים של החבורה המייסדת במהלכם הכינו יחד בשר ושיתפו ביניהם את דרכיהם לבשל ולעשן בשרים.
לאחר הקמת קבוצת פייסבוק והגעתה למעל 50 אלף חברים, שם חלקו מתכונים, ייעצו בידע ושיתפו מתכונים על נתחי בשר מיוחדים, החליטו על הקמת המסעדה.
הסניף הראשון הוקם בפתח תקווה בשנת 2019, בשנת 2022 נפתח סניף נוסף בחוצות אלונים ובשנת 2023 סניף חדש וכשר למהדרין נפתח בירושלים.
במאי 2024 נפתח סניף רביעי בבאר שבע
לאחר ששניים מעובדי המסעדה, בן שמעוני וגאיה חליפה, נהרגו בטבח בפסטיבל המוזיקה ברעים, הנהיגו במסעדה שכל "משתה" בפיטמאסטר מתחיל ברגע לזכרם ובהרמת כוסית.
כמו כן, הוקמה פינת זיכרון לזכרם בכל אחד מסניפי המסעדה.
פיטר אולריק צה הוא מדען מוח אמריקאי העוסק בקוגניציה (הכרה) במחלקה לפסיכולוגיה ומדעי המוח בדארטמות' קולג'.
הוא מנהל את קונסורציום NSF EPSCoR Attention.
הוא זכה במלגת גוגנהיים ב-2014.
צה הוא בעל מורשת גרמנית וסינית.
הוא למד פיזיקה ומתמטיקה בדארטמות' קולג' וסיים את לימודיו ב-1984. לאחר מכן עבד עבור חיל השלום כמורה בנפאל אבל עזב לפני תום שירותו.
הוא למד פילוסופיה של התודעה באוניברסיטת קונסטנץ בגרמניה ועבד עבור תאגיד הפלדה של קובה ביפן.
הוא החל את לימודיו באוניברסיטת הרווארד בשנת 1992, וקיבל דוקטורט בפסיכולוגיה קוגניטיבית אצל פטריק קבאנה וקן נאקאיאמה ב-1998. הוא עשה פוסט-דוקטורט עם ניקוס לוגותטיס (Nikos Logothetis) באגודת מקס פלנק לקיברנטיקה ביולוגית בטיבינגן שבגרמניה.
הוא הצטרף לסגל של דארטמות' בשנת 2001.
במוקד עבודתו של צה במדעי המוח הקוגניטיביים ראייה אנושית ברמה בינונית וגבוהה.
בתחום הראייה ברמת הביניים, קבוצתו עבדה על פענוח חישובי הצורה-תנועה המהירים שנכנסים לאחר מכן לבניית חוויה חזותית מודעת.
קבוצת המחקר שלו מתמקדת באשליות חזותיות מכיוון שהן טעויות שעושה מערכת הראייה ויכולות ליידע אותנו מה אופי העיבוד שיוצר חוויה מודעת.
בתחום הראייה והקשב ברמה גבוהה, הקבוצה של צה התמקדה בשני כיוונים עיקריים: השפעת פעולות רצוניות מלמעלה למטה על החוויה החזותית, ואופי הפעולות המנטליות הרצוניות הנכנסות לבניית חוויה וירטואלית פנימית, או דמיון.
בעבודתו על הבסיס העצבי של הדמיון האנושי, צה הדגיש את החשיבות של פעולות מנטליות דמויות פעלים רצוניים ולא רצוניים על פני ייצוגים דמויי עצם, כגון אובייקטים חזותיים מדומים.
באמצעות fMRI, קבוצתו טענה שניתן לפענח ייצוגים ופעולות על ידי יצירת מסווגים בחלק אחד של המוח, והחלתם על חלקים שונים של המוח.
טענה זו תומכת ברעיון שייתכן שהמוח לא מודולרי כפי שחשבו בעבר ושסוגים מסוימים של עיבוד מוחי עשויים להתרחש באופן מבוזר.
המודל של פעולות זיכרון עבודה מצביע על כך שמודלים מסורתיים של זיכרון עבודה (כמו זה של Baddeley) הם מודולריים והיררכיים מדי.
בספרו Neural Basis of Free Will (הבסיס העצבי של הרצון החופשי) משנת 2013, צה התמקד בשאלת הסיבתיות הנפשית, בפרט בטענה שאירועים נפשיים (ומידע בכלל, כמו בגנטיקה) יכולים להיות סיבתיים כלפי מטה (כלומר, נובעים מהתודעה, מהפעילות הנוירונלית עצבית) אף על פי שהם מתממשים באירועים פיזיים או נובעים מהם (Supervenience).
עם זאת, צה קרא תיגר על טיעון ההדרה (Exclusion argument) של יאגוון קים (Jaegwon Kim), לפיו הסיבתיות (causal efficacy) שוכנת אך ורק בתחום הפיזי של רמת האנרגיה השורשית ביותר, בטענה שזה דטרמיניזם.
לטענתו, זה טיעון בעד "סיבתיות כלפי מטה" (מעין פיזיקליזם שנובע מהמוח) של המידע ביקום, של אירועי על ברמה גבוהה כמו תפיסות מודעות או מושגים.
מידע הוא סיבתי כלפי מטה, לא ככוח, הוא טוען, אלא על ידי סינון נתיבים שאפשריים ברמת החלקיקים, רמה שאינה עולה בקנה אחד עם קריטריונים אינפורמטיביים.
תחת "סיבתיות קריטריונית" רק נתיבים סיבתיים פיזיים שהם גם נתיבים סיבתיים מידעיים, יכולים להעביר מידע במערכת העצבים ובמערכות עיבוד מידע אחרות כגון תורשה גנטית, היווצרות חלבון, יצירת תעלות ממברנה או אינטראקציות חברתיות כגון דיבור או אינטראקציות מוסדיות.
נתיבים אפשריים ברמת החלקיקים הפיזיים שאינם עומדים בקריטריוני מידע ברמה גבוהה מסוננים על ידי הערכה קריטריונית.
לפיכך מידע הוא סיבתי, לא ככוח, או באמצעות תכונות כמו השפעה או כוח, אלא הוא סיבתי כמסנן האפשרויות שיכולות להפוך לאמיתיות.
סיבתיות קריטריונית: צה עוקף את חוסר האפשרות של סיבתיות עצמית (אירועים אינפורמטיביים המשנים את הבסיס הפיזי שלהם) על ידי הצבת "פרמטר", "דפוס", "שלב-" או "סיבת קריטריונים".
לדברי צה, המדע והפילוסופיה התמקדו יתר על המידה באופנים פעילים של סיבתיות, כמו העברת אנרגיה ניוטונית בין כדורי ביליארד.
הוא מציין שתפיסות מניפולטיביות והתערבותיות של סיבתיות, כמו אלו של וודוורד, הזניחו את היעילות הסיבתית ה"פאסיבית" של מניפולציות של פרמטרים לתגובות לתשומות עוקבות.
לדוגמה, נוירון המכוון ל"כלב" ברגע אחד יכול להשתנות כדי להגיב בצורה אופטימלית ל"חתול" בקלט הבא על ידי שינוי שרשראות המשקולות הסינפטיות המזינות קלט הנע לתוך אותו נוירון.
הקוד העצבי: צה טוען שחשיבה על הקוד העצבי ככזה שבו דחפים עצביים (ספייק) מפעילים זה את זה בדומה לכדורי ביליארד המפעילים תנועה בכדורי ביליארד אחרים, היא מטעה ולא שלמה.
הוא טוען שהקוד העצבי הוא למעשה קוד של שקלול סינפסות מחדש (פרמטריזציה מחדש של מידע) כפי שהוא קוד המבוסס על דחפים עצביים או פוטנציאל פעולה.
צה טוען שסיבתיות קריטריונית מציעה נתיב ביניים בין הקצוות של הדטרמיניזם, שבו החלטותיו של האדם והשלכותיהן "נקבעות בתקופות האבן" עוד לפני שנולד, לבין אינדטרמיניזם בלתי מוגבל מבחינה מידעית, שבו ההחלטות מתרחשות באופן אקראי, ללא סיבה.
הוא טוען שדייוויד יום טעה כשכתב "אי אפשר להודות בקיומו של שום מצב אמצעי בין מקריות והכרח מוחלט".
דרך האמצע בין השניים ניתנת על ידי סיבתיות קריטריונית.
לדוגמה, אם מצווים לחשוב על אישה פוליטיקאית, אנשים שמים את מי שעולה בראשם.
אבל אם אפשר היה להחזיר את היקום לרגע הפקודה, אולי היו יוצרים שם אחר, נגיד מרגרט תאצ'ר במקום אנגלה מרקל.
בחירה זו לא היה אקראית לחלוטין, שכן היה עליה לעמוד בקריטריונים של אישה ופוליטיקאית, אבל היא גם לא הייתה דטרמיניסטית, ואולי הייתה נופלת באופן אחר.
רצון חופשי: צה טוען שדיונים רבים מפספסים בדיון זה את זה, כי יש להם הגדרות שונות של המונח רצון חופשי.
אם יש לאדם (1) הגדרה של "אוקטן נמוך" לפיה ההחלטות והכוונות של האדם יכולות להשפיע על פעולותיו ללא כפייה של כוחות או כוונות חיצוניות, ניתן להאמין שרצון חופשי תואם לדטרמיניזם, כי בשום מקום בהגדרה זו לא נדרש שלאירועים תהיה אפשרות לקרות אחרת.
עם זאת, אם יש לאדם הגדרה (2) של "אמצע אוקטן", כאשר דרישה זו חייבת להתקיים, אזי, בהגדרה, יש לקבוע שרצון חופשי אינו תואם לדטרמיניזם, כי יש רק התגלגלות אחת אפשרית של אירועים.
אדם חייב לדחות את האפשרות של קומפטיביליזם לפי (3) הגדרת "אוקטן גבוה" של רצון חופשי, שצה מכנה גם "רצון מטא-חופשי", לפיה חייבת להיות לו היכולת לבחור בין דרכי פעולה אפשריות כמו ב-(2), אך גם היכולת לבחור בין האפשרויות הכרוכות בהפיכתו לסוג אחר של בוחר בעתיד – רצון מסדר שני.
צה טוען שהמוח האנושי מממש את שני הסוגים (3) ו-(2) רצון חופשי, בעוד שבעלי חיים אחרים, כגון נמר, מממשים סוג (2) בלבד.
ככזה, צה הוא לא קומפטיביליסט לגבי חוסר התאמה בין הגדרות (2) ו-(3), וקומפטיביליסט לגבי הגדרה (1).
הוא מאמין שהאינדטרמיניזם הוא המקרה, ולכן עם מחנה החופש הליברטריאני, עם פילוסופים כמו רוברט קיין.
לדוגמה, נמר שרואה טפיר בג'ונגל סומטרה יכול לשקול באופן פנימי דרכים אפשריות שונות לקראת לכידת הטפיר כולל קריטריונים כמו מזעור נתיב ומאמץ ומקסום התגנבות.
אבל אף נמר לא חושב לעצמו, "בשנה הבאה אני רוצה להפוך לסוג אחר של נמר, כזה שאוכל פחות טפירים ויותר פנגולינים." בן אדם, לעומת זאת, יכול לחזות בעצמי אפשרי עתידי, לשקול את יתרונותיו ואז לבחור להפוך לעצמי רצוי, ובמאמץ לממש עצמי זה.
לדוגמה, אדם עשוי לרצות ללמוד שפה זרה, לדמיין למידה של שפות זרות אפשריות רבות, להתלבט ביניהן, לשקול יתרונות וחסרונות שונים, ואז לבחור סוואהילית.
לאחר שנה של עבודה קשה, אדם יכול להפוך את מערכת העצבים שלו לסוג חדש של מערכת עצבים ונפש, כלומר כזו שיכולה כעת לעבד תשומות סוואהילית ולהפיק פלטים סוואהיליים.
צה רואה בדמיון האנושי את המנוע המרכזי של הרצון החופשי, בשילוב עם האמצעים הפיזיים והמוטיבציוניים למימוש עתיד מדומיין.
פרדיגמת הבחירה של ליבט מחמיצה גם את החשיבות הבסיסית של כוח הרצון במימוש נתיבים עתידיים או עצמיים עתידיים, שבהם, למשל, אדם יכול לדמיין מספר מכונות מעופפות אפשריות, אבל אז חייב להיות גם בעל הנחישות וההתמדה לבנות את המכונה הזו, ובכך לשנות העולם, כפי שעשו האחים רייט.
בדומה לכך, צה דחה את טענותיו של דניאל וגנר כי אין רצון חופשי באמירה, "כפי שקיומן של אשליות חזותיות אינו מוכיח שכל ראייה היא אשליה, קיומן של אשליות של סוכן מודע (סוכן רציונלי או סוכן תבוני) אינו מוכיח שפעולות מודעות אינן יכולות להיות סיבתיות".
פיטר אבדון הוא מאמן סנוקר ושחקן עבר אנגלי.
אבדון החל את הקריירה שלו כמקצוען ב-1991, ובמהלך הקריירה זכה בתשעה תוארי דירוג, בהם באליפות העולם בסנוקר ב-2002 ובאליפות בריטניה ב-2006, ובארבעה תארים ללא דירוג.
בנוסף, היה פעמיים סגן אלוף עולם בסנוקר ובשיאו דורג במקום השלישי בדירוג העולמי (עונת 1996/1997 ועונת 2002/2003).
אבדון ביצע 377 רצפים רשמיים של מאה נקודות ומעלה והשלים פעמיים רצף מקסימלי רשמי של 147 נקודות בקריירה.
פרש מסבב הסנוקר ב-2020. נודע בשל סגנון משחקו האינטנסיבי שהיה לעיתים איטי ומייגע.
אבדון החל לעסוק בסנוקר בגיל צעיר והוא הפסיק את לימודיו בבית הספר בגיל 15 בכדי להתמקד בסנוקר.
ב-1990 הוא זכה באליפות העולם לחובבים עד גיל 21 וב-1991 הוא נכנס לסבב המקצועני.
ב-1993 זכה בתואר הדירוג הראשון שלו כאשר גבר על קן דוהרטי בגמר הגרנד פרי.
ב-1995 העפיל אבדון לגמר אליפות בריטניה שם הפסיד לסטיבן הנדרי.
בעונת 1994/95 הוא העפיל לראשונה ל-16 הראשונים בדירוג העולמי, מעמד עליו שמר עד עונת 2009/10.
ב-1996 העפיל אבדון לראשונה לגמר אליפות העולם.
בדרכו לגמר גבר אבדון על ג'ימי ווייט, אלוף העולם לשעבר סטיב דייוויס ואלוף העולם לעתיד רוני או'סאליבן.
בגמר הפסיד אבדון לסטיבן הנדרי 18-12. אבדון זכה בתוארי דירוג נוספים ב-1997 באליפות תאילנד הפתוחה, ב-2000 באליפות בריטניה הפתוחה וב-2001 באליפות סקוטלנד הפתוחה.
ב-2002 התמודד אבדון שוב מול הנדרי בגמר אליפות העולם.
אבדון זכה בניצחון דרמטי 18-17 והוכתר כאלוף עולם.
ב-2004 זכה אבדון בתואר דירוג נוסף, המאסטרס האירי.