tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מ-2008 ועד ל-2010, הומוסקסואלים, לסביות וביסקסואלים מקדוניים הוגנו מפני אפליה בתחום התעסוקה.
עם זאת, בתחילת 2010, תוך כדי עדכון החוק לאפליה, הסר הפרלמנט של מקדוניה הצפונית נטייה מינית מרשימת ההגנות מפני אפליה.
במרץ 2019, עם 52 קולות בעד ו-3 נמנעים, אימץ הפרלמנט חוק חדש נגד אפליה הכולל נטייה מינית וזהות מגדרית.
בינואר 2019 קבע בית הדין האירופי לזכויות אדם כי הדרישה של מקדוניה הצפונית לפיה טרנסג'נדרים יעברו ניתוח לשינוי מין לפני שניתן לשנות את הסמן המגדרי שלהם במסמכי תעודת הזהות היא פגיעה בזכויות האדם.
בפסק הדין נקבע כי ליקויים בחוקי מקדוניה הצפונית הנוגעים לשינוי מגדר במסמכי זיהוי רשמיים פגעו בחייהם הפרטיים של מקדונים טרנסג'נדרים.
הסצנה הגאה במקדוניה הצפונית קטנה מאוד.
ישנם כמה מקומות גיי פרנדלי בסקופיה וכמה ברים שמארגנים "לילות להומוסקסואלים".
המדינה עצמה שמרנית בעיקר מבחינה חברתית כלפי הומוסקסואליות.
ישנם דיווחים רבים על השפלות פומביות, פיטורי עובדים ואף השלכת בני נוער הומוסקסואלים לרחובות עקב התגלות נטייתם המינית.
ב-2019, דורגה מקדוניה הצפונית כמדינה העשירית הגרועה באירופה לתיירים להט"בים.
ב-29 ביוני 2019, כ-1,000 איש השתתפו במצעד הגאווה הראשון בסקופיה.
כמה מהשרים במדינה הצטרפו למצעד, בהם שרת הביטחון ראדמילה שקרינסקה ושרת העבודה והרווחה מילה צרובסקה.
במצעד זה, השתתפו גם כמה דיפלומטים זרים.
סקר שנערך ב-2002 על ידי המרכז לזכויות האזרח וזכויות האדם הראה כי למעלה מ-80% מהנשאלים שנשאלו ראו בהומוסקסואליות כ"הפרעה פסיכיאטרית שמסכנת משפחות".
כ-65% מהנשאלים ענו כי "להיות הומוסקסואל זה פשע שמצדיק תקופת מאסר".
בדרך כלל, נשים יותר ליברליות ביחסיהן להומוסקסואליות לעומת גברים ותושבים שגרים בכפרים.
ישנם שלושה ארגונים עיקריים ומרכז תמיכה הפועלים בתחום זכויות הלהט"ב:
להט"ב המאוחד (במקדונית: ЛГБТ Јунајтед; באלבנית: Të bashkuar LGBT) הוא ארגון שהוקם לאחרונה, הפועל אך ורק לשמירה על זכויות הלהט"ב במדינה.
הארגון ארגן את שבוע הגאווה הראשון אי פעם בסקופיה בסוף יוני 2013 לצד הקואליציה "זכויות מיניות ובריאות של קהילות שולי המרגניזציה".
התוכנית כללה בעיקר שידורם והצגתם של סרטים להט"בים.
EGAL (במקדונית: ЕГАЛ) הוא הארגון הוותיק ביותר הפועל בתחום סוגיות הבריאות של ההומוסקסואלים ושל הלסביות.
ארגון זה הוא גם מאחד מהתומכים העיקריים בפסטיבל הסרטים דז'וניצה, שמציג סרטים להט"בים.
הארגון עבד על ארגון שבוע הגאווה בסקופיה ב-2013.
מרכז התמיכה הלהט"בי (במקדונית: ЛГБТИ Центар за поддршка; באלבנית: Qendra mbështetëse për LGBTI) היא חברת בת של ועדת הלסינקי לזכויות האדם של מקדוניה הצפונית שממוקמת בסקופיה, והיא עובדת על שינוי המצב החוקי והחברתי של להט"בים במקדוניה הצפונית באמצעות חיזוק קהילתי, סנגור וסיוע משפטי חינם.
דו"חות המדינה על נוהלי זכויות האדם לשנת 2012
על פי דו"חות המדינה בארצות הברית על נוהלי זכויות האדם במקדוניה הצפונית ב-2012, קהילת הלהט"ב נפגעת ומוטרדת על ידי החברה המקדונית, התקשורת המקדונית והרשויות המקדוניות.
תושבים להט"בים במונטנגרו מתמודדים עם אתגרים משפטיים שלא חווים תושבים שאינם להט"בים.
פעילויות מיניות חד-מיניות הן חוקיות במונטנגרו מאז 1977, אבל זוגות מאותו המין ומשקי בית שבראשם זוגות חד-מיניים אינם זכאים לאותן הגנות משפטיות העומדות לרשות הזוגות שאינם חד-מיניים.
אפליה על רקע נטייה מינית וזהות מגדרית אסורה בעבודה, אספקת סחורות ושירותים, שירותי חינוך ובריאות.
מונטנגרו מחזיקה גם בחוקי פשעי שנאה ודיבורי שנאה הכוללים נטייה מינית וזהות מגדרית כעילה לאי-אפליה.
למרות זאת, החברה המונטנגרית טרם הגיעה לרמה גבוהה של הסכמה, ואפליה כלפי אנשים להט"בים, לעיתים קרובות, לא מדווחת.
ב-2019 דירג הארגון ILGA-Europe את מונטנגרו במקום ה-11 מתוך 49 ממדינות אירופה מבחינת חקיקת זכויות להט"ב.
מונטנגרו ביטלה את האיסור על פעילות מינית מאותו המין ב-1977. גם גיל ההסכמה (14) הושווה בשנה זו.
חוקת מונטנגרו אוסרת על נישואים חד מיניים במדינה.
ב-13 בנובמבר 2012, הצהיר סגן ראש הממשלה, דושקו מרקוביץ' כי הממשלה המונטנגרית תכין הצעת חוק שתעניק איזושהי הכרה משפטית לזוגות חד-מיניים.
משרד זכויות האדם והמיעוט ערך הצעת חוק שיאופשר זוגיות רשומה, שתעניק חלק מהזכויות, היתרונות והאחריות של הנישואים אך לא תכלול אימוץ או טיפוח זכויות.
הכנסייה האורתודוקסית הסרבית והחזית הדמוקרטית יצאו בניגוד להצעה וטענו שהיא את הערכים הנוצריים ואת חיי המשפחה במונטנגרו.
ב-27 בדצמבר 2018, ממשלת מונטנגרו קיבלה את הטיוטה.
אם הטיוטה הייתה נחקקה, הזוגיות הרשומה הייתה נכנסת לתוקף שנה לאחר מכן.
הצעת החוק הוגשה בפרלמנט ב-24 בינואר.
ב-27 בפברואר 2019, גובתה על ידי הוועדה הפרלמנטרית לזכויות אדם.
עם זאת, ב-31 ביולי 2019 הצעת החוק נחסמה על ידי מספר חברי פרלמנט שבראשם עומדת החזית הדמוקרטית המפלגה הדמוקרטית של הסוציאליסטים של מונטנגרו , הסוציאל-דמוקרטים של מונטנגרו והמפלגה הליברלית של מונטנגרו תמכו בצעד הזה.
ההצעה נחסמה על ידי חברי הפרלמנט, בהצבעה של 38–4 עם 39 נמנעים.
הרוב הדרוש של 41 קולות לא הושג.
ב-12 בדצמבר 2019, הממשלה אישרה את הטיוטה השנייה שהייתה דומה להצעת החוק.
הוא הוצג בפני הפרלמנט ב-14 בינואר 2020. ב-18 ביוני 2020, הצעת החוק גובתה על ידי הוועדה הפרלמנטרית לזכויות אדם.
ב-1 ביולי 2020, הצבעת החוק אושרה על ידי הפרלמנט, ברוב של 42 תומכים לעומת 5 מתנגדים ו-34 נמנעים.
הצעת החוק נתמכה על ידי המפלגה הדמוקרטית של הסוציאליסטים, הסוציאל-דמוקרטים, המפלגה הסוציאל-דמוקרטית (למעט סגן אחד), המפלגה הליברלית וסגנית אחת מ-DEMOS.
האופוזיציה התנגדה לה, וכן שלוש מפלגות המייצגות קהילות מיעוט אתניות (קרואטים, בוסנים ואלבנים).
הצעת החוק אושרה כחוק ב-3 ביולי 2020 על ידי נשיא מונטנגרו מילו ג'וקאנוביץ'.
החוק פורסם ב-7 ביולי 2020 בעיתון הרשמי של מונטנגרו.
החוק נכנס לתוקף ביום השמיני מיום פרסומו וחל שנה לאחר מכן.
ראש הממשלה דושקו מרקוביץ' בירך על מעבר החוק וצייץ כי הוא "צעד גדול בכיוון הנכון לחברה המונטנגרית, לבגרותה הדמוקרטית ולתהליכי האינטגרציה שלה.
שוויון ואותן זכויות לכולם הם אבן הפינה של הערכים האנושיים והאירופיים.
אני רוצה להודות לקהילת הלהט"ב על הדיאלוג והתרומה.
לא יכול להיות מקום לאפליה על רקע נטייה מינית במונטנגרו האירופית".
החקיקה קובעת "שותפויות חיים" לזוגות חד מיניים ומבטיחה זכויות וחובות משפטיות רבות, כולל ירושה, אפוטרופסות, רכוש, ביקורים בבית חולים ובכלא, הגנה מפני אלימות במשפחה וכו'.
עם זאת, החוק אינו מכיר בזכויות אימוץ מלאות, אך מאפשר לשותף בשותפות חיים לקבל החלטות הנוגעות לילדיו הביולוגיים של בן הזוג השני במצבי חירום, ומעניק לשותפי חיים אותן זכויות כמו לזוגות נשואים בכל הנוגע לסכסוכים על הגנתם זכויות הילדים.
ב-27 ביולי 2010, פרלמנט מונטנגרו חוקק את חוק האי-אפליה שכוללים בו, בין היתר, גם נטייה מינית וזהות מגדרית כעילה אסורה של אפליה.
זו הייתה אחת מהדרישות שעל המדינה לעמוד בחברות ב.
החוק לאיסור אפליה (במונטנגרית: Zakon o zabrani diskriminacije), מגדיר את באופן הבא:
ב-2013, תוקן החוק הפלילי לאיסור דיבור שנאה על בסיס נטייה מינית ועל בסיס זהות מגדרית, וכדי לספק שיפורי עונשין אם מבצעים עבירה על בסיס המעמד הלהט"בי של הקורבן.
שינויים אלו נכנסו לתוקף ב-3 ביוני 2014.
הומוסקסואלים, לסביות וביסקסואלים מורשים לשרת בצבא.
טרנסג'נדרים במונטנגרו מורשים לשנות מגדר חוקי, אך דורשים לעבור ניתוח לשינוי מין, עיקור, גירושים (אם הם היו נשואים לפני שינוי המגדר) ומקבלים אבחנה רפואית לשם כך.
הומואים ולסביות עלולים להתמודד עם אפליה והטרדה במונטנגרו.
עמדות נגד הומואים טבועות עמוק בחברה וישנה התנגדות רחבה לזכויות להט"ב במדינה.
הנוף הגאה במדינה קטן מאוד.
אירוע הגאווה הראשון במונטנגרו נערך ב-24 ביולי 2013 בעיירת החוף בודווה, שאורגנה על ידי העמותה "LGBT Forum Progres", ובהמשך עורר תגובות שונות בציבור.
ב-20 באוקטובר 2013, התרחש אירוע גאווה בעיר הבירה פודגוריצה, שם נעצרו מפגינים אלימים נגד הומואים על ידי המשטרה.
בספטמבר 2017, התקיים המצעד השנתי החמישי בפודגוריצה בגאווה ללא שום אירוע חריג.
האירוע אורגן על ידי העמותה "Queer Montenegro" , והשתתפו בה כ-200 איש.
תושבים הנמנים עם קהילת הלהט"בים בסוריה נאלצים להתמודד עם אתגרים חברתיים ומשפטיים שלא חווים תושבים שאינם אנשי להט"ב.
סעיף 520 לחוק העונשין הסורי משנת 1949, אוסר על קיום "יחסים מגושמים המנוגדים לסדרי הטבע", וקובע מאסר של עד שלוש שנים בגין עבירה זו.
באזורים הנשלטים על ידי הארגון תחריר א-שאם, המהווים כ-7% מכלל המדינה, להט"בים נרדפים, מדוכאים ומוצאים להורג.
מחמוד חסינו, פעיל אופוזיציה סורי הומוסקסואלי ועיתונאי, שייסד את המגזין המקוון Mawaleh, ציין כי ללא כל קשר להשלכות המלחמה האזרחית בסוריה, יש לקדם זכויות אזרח למען העם הסורי כולו, ולא רק עבור קהילת הלהט"ב.
מנהיגת ועדות התיאום המקומיות של סוריה, מוראל ביורדה, ציינה כך, "באופן אישי, אני רואה בהומוסקסואליות עניין פרטי, אך אם יקומו פעילי הלהט"ב ויטבעו את זכויותיהם, החברה הסורית לא תקבל זאת ותשלול זאת מכול.
מהלך חברתי שכזה עשוי לקחת זמן".
לעומת זאת, נסראדן אחמה, חברת צבא סוריה החופשית הפועלת למיטוט שלטונו של בשאר אל-אסד, אמרה, "אם הייתי אחראית, הייתי אוכפת חוקים נוקשים יותר נגד הומוסקסואלים.
2003: זכויות להט"ב עולות על סדר היום באו"ם
בשנת 2003, בנציבות האו"ם לזכויות אדם, הצביעה סוריה על דחיית הצעת החלטה של האו"ם בעניין זכויות אדם ונטייה מינית.
תוצאות ההצבעה היו 24–17. בטיוטת ההחלטה, הביעה הנציבות דאגה עמוקה על שורה של הפרת זכויות אדם החווים אזרחים בשל נטייתם המינית; עוד הדגישה כי חירות האדם וזכויותיו הן נחלת הכלל, וכי על האופי האוניברסלי של זכויות אלה אין לערער.
כמו כן קראה לשאר המדינות לקדם ולהגן על זכויות האדם של בני האדם ללא קשר לנטייתם המינית.
נכון להיום, ניתוח לשינוי מין הוא מהלך חוקי בסוריה.
ב-2004, לראשונה, שינתה אישה סורית את מינה.
מהלך זה הוביל למעצרם של למעלה מ-25 גברים.
הם הואשמו בשורה של עבירות שונות, החל במעשים הומוסקסואלים וכלה בשימוש לא חוקי בסמים, שנועדו עבור פעילויות להט"ב.
לאחר 2011 החלה קהילת הלהט"ב בסוריה לדרוש זכויות באופן גלוי יותר, וקמפיינים מחוץ לסוריה החלו להפיץ מודעות לזכויות להט"ב.
מהלך זה הושפע רבות מהמספר ההולך וגדל של מהגרים ופליטים סורים שכעת מצאו לנכון להתבטא בגלוי אודות נושאים אלה.
פליטים סוריים רבים משתתפים במצעדי גאווה ברחבי העולם.
המועצה השמיעה עדויות מפי פליטים שנמלטו מסוריה ועיראק.
בשטחים הנשלטים על ידי המדינה האסלאמית מתבצעת רדיפה נגד להט"בים, מלבד זאת פליטים שברחו מאזורים אשר נשלטים על ידי הארגון דיווחו על אלימות מוגברת ומסכת התעללויות עקובות מדם כלפי נשים ובני קהילת הלהט"ב.
הם דיווחו כי בדאעש טענו שהם הוציאו להורג 30 בני אדם לפחות, בגין מעשי סדום.
הייתה זו הפעם הראשונה מזה 70 שנה, בה מועצת הביטחון של האו"ם דנה בעניין זכויות להט"ב.
לפני 2011 הושק סיור עבור הקהילה הגאה במזרח התיכון הערבי.
הסיור נערך במוקדים שונים בירדן, לבנון וסוריה, כאשר דמשק וחלב מהווים יעד מרכזי עבורם.
זה היה הסיור הגאה המודרך הראשון והיחיד בעולם הערבי.
אולם, עם תחילת מלחמת האזרחים הסורית, הושהה הסיור, בשל עלייתם של קבוצות איסלאמיסטיות קיצוניות והתגברות הטרור באזורים.
יתרה מזאת, ריכוזי להט"ב מחתרתיים הושמדו כליל בעקבות המלחמה.
ב-19 באוקטובר 2017 יצא לאקרנים הסרט מר גיי סוריה.
הוא נכתב ובוים על ידי אייסה טופראק, ועוקב אחר שני פליטים סורים הומואים המנסים לשקם את חייהם מחדש.
ב-16 בינואר 2014 יצא סרט קצר בשם סיפור לסבי, אשר צולם בסוריה.
הוא פורסם על ידי מקסים דיאב.
עם התפתחות המודרניזציה, חלה מגמת עלייה במודל המשפחה הגרעינית, ובד בבד, הידרדרות הדרגתית בסובלנות החברתית כלפי הלהט"ב.
זאת עד פרוץ מלחמת האזרחים בסוריה בשנת 2011. בעקבות המלחמה, כשמשברים חמורים כגון מחסור באוכל ובמים עלו על סדר היום, הפכה החברה לסובלנית יותר כלפי אנשי הלהט"ב.
מקרי ההידבקות הראשונים ב-HIV דווחו ב-1987.
ב-2005 הצהיר סגן שר ההקדשים בפומבי, כי HIV ואיידס הן עונש משמיים הנגזר על אנשים העוסקים בזנות ובהומוסקסואליות.
באותה שנה הודיע שר הבריאות כי 369 בני אדם בלבד, לקו ב-HIV, וכי הממשלה מספקת טיפולים ותרופות בחינם למיגור המחלה.
עם זאת, ארגונים לא-ממשלתיים מעריכים שמספר הנדבקים גבוה פי חמישה לפחות, והאו"ם אף נזף בממשל הסורי על ההתנהלות הקלוקלת והלא-יעילה להיאבקות במחלה.
מלבד פעילותן של חברות לא ממשלתיות, הקימה הממשלה רשת מרפאות על בסיס התנדבות, המבצעות דגימות HIV ואיידס, ופועלות להפצת מידע אינפורמטיבי, חינוכי, על גבי חוברות.
אולם, לא קיימת תוכנית חינוכית מקיפה עבור להט"ב.
במקום זאת, השיקה הממשלה תוכנית חינוכית במתכונת מוגבלת אודות HIV ואיידס, אשר נועדה לבני הנוער בחינוך העל-יסודי.
כחלק מתוכנית זכויות הגלות, היוזמה הבינלאומית לזכויות פליטים ריכזה דף משאבים לאזרחי להט"ב סורים.
"One Of You" (אחד מכם), או בערבית "واحد منكن", היא תנועת המדיה חברתית ערבית שהחלה בפייסבוק בהתחלה בשנת 2020, ואז עברה לטוויטר.
היא הושקה בסביבות חודש מרץ בסוריה, ואחריה בקהילה הערבית בעולם.
היא נמשכה כחודש לאחר מכן, אך בשל האירועים האחרונים באותה תקופה, בעיקר בעקבות מגפת הקורונה, המגמה נגמרה.
היא התחילה עם סטודנטים באוניברסיטאות שצבעו את צבעי דגל הלהט"ב על אצבעותיהם, כשההאשטאג #OneOfYou מצויר על ידם ובמהלכה הם צילמו תמונה עם בניין סגל תוך כדי הרמת היד, והעלו אותה מחשבונות שונים.
רוב האנשים שהחלו את המגמה לא פרסמו מחשבונות המדיה החברתית האישית שלהם מתוך חשש שיזהו אותם אך במקום זאת, הם שלחו את התמונה לדפים שונים מחשבונות מזויפים כדי לפרסם בשמם.
התגובות לתנועה היו מגוונות, החל מאנשים ששיבחו והגנו עליה, ואחרים שהבטיחו דם לאנשים אשר ישתתפו בה.
אף אירוע לא קרה בזמן שהמגמה נמשכה, ללא נפגעים אלא רק דיונים ברשת.
חלקם הסלימו לוויכוחים סוערים, אך שום דבר לא קרה כשהמגמה הסתיימה.
זכויותיהם של לסביות, הומואים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) במיאנמר כפופות לרדיפה ואפליה רשמית, בעודם מתמודדים עם אתגרים משפטיים וחברתיים שלא נתקלים בהם תושבים הטרוסקסואלים.
הומוסקסואליות היא פלילית וסעיף 377 לחוק העונשין של מיאנמר משנת 1861 מפליל יחסים הומוסקסואלים (ללא התייחסות לאם נעשו בהסכמה או באופן פרטי) לתקופת מאסר של 10 שנים.
יחסים אנאליים הטרוסקסואליים ואוראלים אינם חוקיים אף הם.
טרנסג'נדרים נתונים להטרדות ותקיפות מצד המשטרה, וזהותם המגדרית אינה מוכרת על ידי המדינה.
בתקופת הדיקטטורה הצבאית הארוכה של המדינה תחת מועצת השלום והפיתוח הסמכותית, היה קשה להשיג מידע מדויק אודות מעמדם החוקי או החברתי של אזרחי קהילת הלהט"ב הבורמזית.
בעקבות הרפורמות הפוליטיות במיאנמר 2011–2015, אשר כללו שיפורים בתקשורת ובחירויות אזרחיות אפשרו לאנשי להט"ב להשיג נראות ותמיכה רבה יותר במדינה.
למרות הניצחון של מפלגת הליגה הלאומית לדמוקרטיה בבחירות כלליות במיאנמר 2015, שהבטיחה שיפור זכויות אדם ברחבי המדינה בעוד שמנהיגה זוכת פרס נובל לשלום, אונג סן סו צ'י קראה בעבר לאי-הפללת הומוסקסואליות, לא חלו שינויים חקיקתיים בנוגע לזכויות להט"ב או נגד החוקים האנטי-הומוסקסואלים במדינה.
עם זאת, פעילי זכויות להט"ב בורמזיים ציינו אקלים הולך וגדל של קבלה וסובלנות חברתית כלפי אנשי להט"ב, בהתאם למגמות ברחבי העולם בעוד מיאנמר ציינה את מצעד הגאווה הראשון שלה במספר ערים ברחבי המדינה בשנת 2012, לציון היום הבינלאומי נגד הומופוביה, טרנספוביה וביפוביה.
סעיף 377 לחוק העונשין אוסר מעשה סדום, בין אם הטרוסקסואלי או הומוסקסואלי.
לצד קנסות, העונש לעבירה על החוק הוא 10 שנות מאסר עולם, אם כי החוק לא נאכף באופן קפדני.
בשנת 2001 הצביעה קבוצת האופוזיציה, החזית הדמוקרטית של כל תלמידי בורמה לביטול החוק.
ההצבעה נתפסה כניצחון של הוועדה לזכויות הומואים ולסביות בבורמה, אם כי שינוי זה הוחשב כלא מציאותי בהתחשבות האקלים הפוליטי אשר שרר נגד השינוי.
בשנת 2013, מנהיגת האופוזיציה אונג סן סו צ'י קראה למדינה להעביר אי-הפללה כלפי פעילות הומוסקסואלית, וקבעה כי הפללתה מעכבת את המאמצים להילחם בהתפשטות מחלת ה-HIV במיאנמר.
אם כי לאחר עליית מפלגתה לשלטון בשנת 2015, לא שינתה את החוק.
בנובמבר 2018, פעיל הלהט"ב הבורמזי, אוונג מיו התות, הידוע גם בשם "אדי חן" נעצר על פי חוק הסדום במדינה.
אנשים קהילת הלהט"ב ממוקדים גם תחת "חוק הצללים" או "חוק החושך" שבסעיף 35 (ג) לחוק המשטרה (בורמזית: ၁၉၄၅ ခုနှစ်၊ ရဲ အက်ဥပဒေ), המאפשר למשטרה לעצור כל מי שנראה לה מתנהג בחשדנות לאחר השקיעה.
ניתן להשתמש בהוראות אחרות של חוק העונשין גם כן נגד אנשי להט"ב בהן,
סעיפים 269 ו-270 הופכים מעשה פשע של אדם "להפיץ ברשלנות מחלת מין".
סעיף 290 הופך מעשה פשע לביצוע "מטרד ציבורי", שלא מצוין בקוד, עם קנסות של עד מאתיים רופי.
סעיפים 292, 293 ו-294 הופכים מעשה פשע לייצר, למכור או להפיץ חומר או שירים "מגונים" למבוגרים או לקטינים, לצד קיום "כל מעשה מגונה בפומבי".
סעיף 372 אוסר לקנות או למכור זונה מתחת לגיל שמונה עשרה או להשתמש בזונה כדי לקיים יחסי מין אסורים.
סעיף 377 אוסר קיום יחסי מין עם כל גבר, אישה או בעל חיים, וקובע מאסר משתנה בין מאסר עולם לתקופה של לא פחות משנתיים, אך עשוי להימשך עד 10 שנים.
בנוסף דינו גם יהיה קנס שלא יפחת מארבע מאות רופי אך עשוי להגיע לאלף רופי.
סעיף 469 אוסר על השתתפות בכל טקס נישואים בהיעדר אותו סוג של נישואים לחוקיים.
סעיף 5 (j) לחוק הוראות החירום (בורמזית: အရေးပေါ်စီမံမှု အက်ဥပဒေ) אוסר כל דבר שעלול "להשפיע על מוסריות הפרט, החברה או הציבור באופן שלילי".
מיאנמר אינה מכירה בנישואים חד מיניים או איגודים אזרחיים.
בשנת 2014, זוג בורמזי חד מיני משך תשומת לב תקשורתית רחבה בעודם קיימו טקס חתונה לא רשמי לאחר שהתגוררו יחד במשך 10 שנים.
טקס חתונתן הוביל לתגובה מצד שמרנים חברתיים, שתהו מדוע לא נאכפו נגדם החוקים האנטי-הומוסקסואלים של המדינה.
מיאנמר אינה מאפשרת לטרנסג'נדרים לשנות את מגדרם שהוקצה להם בלידה בניתוח להתאמה מגדרית.
טרנסג'נדרים במיאנמר נתונים לאונס, התעללות או סחיטה מצד המשטרה, ולעיתים קרובות ממוקדים באמצעות "חוק הצללים" בסעיף 35 (ג) לחוק המשטרה.
באופן כללי, רק שלוש אפשרויות קריירה "מכובדות" פתוחות בפני בורמזיות טרנסג'נדריות בהן: קוסמטיקאית, מעצבת אופנה או נט קדאו ("אשת רוח" או מדיום רוחנית).
בתור נט קדאו, דיווחים קבעו כי ניתן לטרנסג'נדרים בורמזים כבוד והערצה שהחברה הבורמזית שוללת מהם ביום יום.
"הנסתר" הוא כינוי מקומי לקהילה הטרנסג'נדרית במיאנמר.
בתקופת המשטר הצבאי לא היו מסוגלים להתקיים חיים פוליטיים או חברתיים מאורגנים הכוללי תוכני להט"ב.
המוסר החברתי של מיאנמר בנוגע למיניות האנושית תואר כ-"שמרני ביותר".
גברים הומואים בורמזיים נתונים לסטיגמציה, במיוחד אם הם חיים עם HIV/איידס.
במסורת הבודהיסטית המקומית, אלה הנולדו שייכים לקהילת הלהט"ב, נתפסים כעומדים בפני עונש על חטאים שביצעו בחייהם הקודמים.
מבחינה היסטורית, השילוב של הומופוביה רשמית, מודעות ציבורית מוגבלת וחוסר מודלים לחיקוי בקהילה הפכו את אנשי הלהט"ב לבלתי נראים בחברה הבורמזית.
בשנת 2005, דיבר על תהליך יציאתו מהארון ועל ההומופוביה הקיימת, אפילו עם האופוזיציה הפרו-דמוקרטית.
כיום הוא מעורב באקטיביזם עבור זכויות להט"ב במיאנמר לצד ארגוני זכויות אדם כולל הקמפיין לזכויות לסביגיי בבורמה.
ארגון שוויון מיאנמר (בורמזית: ညီမျှခြင်း မြန်မာ) נוסד בשנת 2000 במטרה "להעצים את תושבי מיאנמר באמצעות חינוך לזכויות אדם, עיסוק בשינוי חברתי וקידום תרבות של זכויות אדם".
בסוף יוני 2019, צעיר הומו, קיאו זין ווין (25), שעבד כספרן באוניברסיטה הקיסרית במיאנמר ביאנגון, ביצע התאבדות לאחר הטרדות והתנכלויות מתמשכות מצד עמיתים על רקע נטייתו המינית.
הוועדה הלאומית לזכויות אדם במיאנמר (בורמזית: မြန်မာနိုင်ငံ အမျိုးသား လူ့ အခွင့်အရေး ကော်မရှင်) פתחה בחקירה נפרדת וקראה לחוקק הוראות נגד אפליה כלפי אנשי להט"ב.
למרות חוקי הפללת ההומוסקסואליות במדינה, אנשי להט"ב הפכו לגלויים יותר במיאנמר, במיוחד לאחר רפורמות פוליטיות אשר נעשו בין השנים 2011–2015. זוגות הומוסקסואלים ולסביות דווחו כחיים בחופשיות בערים מרכזיות כגון יאנגון ומנדליי, אם כי אינם מותרים להינשא כחוק.
החופש המוגדל בתקשורת לאחר מכן החל לאפשר גם לעיתונאים לדווח על הקהילה הגאה הבורמזית.
זוגות חד מיניים החלו לחגוג טקסי נישואים בערים הגדולות ללא כל רדיפה בחוק.
בשנת 2003," FocusAsia" (כוכב טלוויזיה) שידר סיפור על "nat kadaws" (אנימיזם ופוליתאיזם של רוחות ההנטים הדומות לאל הנערצות במיאנמר ובמדינות השכנות בשילוב עם הבודהיזם) תחת השם "מדריך האוטופיה לקמבודיה, לאוס, מיאנמר ווייטנאם" אשר התייחס ל-"תעלות רוחות טרנסג'נדריות בפסטיבלים קדושים במיאנמר".
בשנת 2016, יצא הסרט "התאומים" והפך לסרט הלהט"ב הראשון בקולנוע הבורמזי.
במהלכו, התנגד באופן הפגנתי נגד החוקים האנטי-הומוסקסואלים של מיאנמר.
מיאנמר ציינה את מצעד הגאווה הראשון שלה במספר ערים ברחבי המדינה בשנת 2012, לציון היום הבינלאומי נגד הומופוביה, ביפוביה וטרנספוביה.
בשנת 2018 נתנו גורמים מקומיים הרשאה למסיבת גאווה ציבורית, במהלכה כמעט כ-6,000 איש התייצבו לאירוע, שהוגדר כעלייה מהפעמים הקודמות.
מספרם עלה בהמשך ל-10,000 למחרת.
מיו קו קו סאן - דוגמנית טרנסג'נדרית בורמזית ראשונה, פעילת זכויות להט"ב ומלכת יופי.
שין טאנט - פעילת זכויות להט"ב מובילה.
חין סאן ווין - מאפרת ושחקנית בורמזית.
עקר מין מאונג - שחקן, דוגמן וזמר בורמזי.
אוונג מיו התות - הידוע גם בשם "אדי חן", פעיל להט"ב הומוסקסואלי אשר נעצר בנובמבר 2018 על פי חוק הסדום במדינה.
מוגוק פאוק פאוק - מעצב אופנה בורמזי.
מיו מין סו - מעצבת אופנה בורמזית.
ג'ון לווין - דוגמן בורמזי לשעבר, מייסד סוכנות דוגמנות, מארגן אירועים ופעיל זכויות להט"ב בולט.
סווי צין היטט - דוגמנית בורמזית ומחזיקת תואר בתחרות יופי.
גאי גאי - זמרת בורמזית.
לסביות, הומואים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) במלדיביים מתמודדים עם אתגרים משפטיים שאינם נתקלים בהם תושבים הטרוסקסואלים.
חוק העונשין המלדיבי מפליל הומוסקסואליות וקובע עונשים פליליים על התנהגות ויחסים חד מיניים בעודו פועל על פי חוקי השריעה האסלאמיים עבור הענשת כל מעשה הקשור להומוסקסואליות באמצעות עונשי מאסר, קנסות וענישה גופנית.
הומוסקסואליות נדונה לעיתים רחוקות והיא נושא טאבו חברתי, אפליה על רקע נטייה מינית מתרחשת לעיתים קרובות ואנשי קהילת הלהט"ב נתונים לפשעי שנאה והפרות נוספות של זכויות אדם.
בשנת 2009 חוקקו המלדיביים חוקה חדשה הכוללת פרק בנושא זכויות וחירויות, הממחישה את הרצון לאמץ תרבות חדשה של זכויות אדם.
עם זאת, לא כללה החלטות בנוגע לנושאי זכויות אדם של אנשי להט"ב.
חוק העונשין של המלדיביים מפליל עוד יותר את ההומוסקסואליות בכמה אופנים.
מגע מיני פלילי מוגדר על פי סעיף 131 לחוק העונשין במלדיביים ומתייחס לאיסור מגע מיני ללא כל סיבה אם אינה מותרת על פי החוק האסלאמי בעוד יחסים חד מיניים אינם חוקיים על פי החוק.
יחסים חד מיניים נקראים במפורש כעבירה במסגרת סעיף 411 (2) לחוק העונשין ומוגדרים לפי סעיף 411 (ו).
על פי האיגוד הבינלאומי לסביות, הומואים, ביסקסואלים, טרנס ואינטרסקס (ILGA) חוק העונשין במלדיביים (לפני התיקון בשנת 2015) הותיר את הנאשמים הנוגעים להתנהגות מינית בלתי חוקית להסדרת החוק האסלאמי אשר חלים על מוסלמים בלבד.
עם זאת, מאז שנכנס לתוקפו, חוק העונשין המתוקן החמיר חוקים הנוגעים לכלל האזרחים המזדהים כאנשי להט"ב.
הכרה במערכות יחסים חד מיניות בהם: נישואים חד מיניים, איחודים אזרחיים או מעמד ידועים בציבור, אינם מוכרים במלדיביים.
סעיף 410 (א) (8) לחוק העונשין במלדיביים (בתוקף מאז 16 ביולי 2015) מפליל קיום נישואים חד-מיניים בקביעה כי מדובר בעבירה כאשר "שני בני זוג מאותו מין נכנסים לנישואים".
נכון לשנת 2021, לא קיים איסור בחוק על אפליה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית.
המלדיביים הייתה אחת מ-57 המדינות (כיום 54) שחתמו על מסמך מנוגד, אותו יזמה סוריה אשר תומכיו תיארו את הצהרת האו"ם כניסיון לכפות עיגון בחוק של איחוד אזרחי או נישואים חד מיניים, אימוץ על ידי זוגות חד מיניים, פדופיליה ושאר "מעשים נתעבים".
בנוסף, טענו המתנגדים כי ההצהרה תביא לפגיעה בחופש להתנגדות דתית להומוסקסואליות ובכך לפגיעה בחופש הדת.
כמדינה תחת חוקי השריעה האסלאמיים, המלדיביים עקבה אחר אמונות החוקים במספר נושאים אשר בין היתר קבעו כי הצהרת האו"ם הפריעה לעניינים שצריכים להיות בתחום השיפוט המקומי של מדינות בודדות.
ביוני 2011 דחו המלדיביים החלטה שהגישה דרום אפריקה באו"ם שביקשה לאשר את זכויותיה של קהילת הלהט"ב ברחבי העולם אשר הייתה להחלטה השנייה אשר התקבלה על ידי מועצת זכויות האדם של האו"ם בספטמבר 2014 אשר התייחסה לנטייה מינית וזהות מגדרית.
אולם, זו נדחתה שוב על ידי המלדיביים.
בספטמבר 2014, בהגשת הנציבות לזכויות האדם של המלדיביים (HRCM) לסקירה התקופתית האוניברסלית ברחבי המדינה, הודגשו מספר נושאים של זכויות אדם אם כי לא דנו בזכויות להט"ב.
"חופש הביטוי" הודגש כאזור דאגה בו צוין, "אין חוקים המבטיחים את חופש הביטוי במלדיביים" אשר התייחס לאיומי המוות הרבים והתנהגות אלימה שקיבלו פעילי זכויות אדם בעוד כי הוועדה ציינה את הצורך "לנקוט באמצעים לטיפול באיומים והפחדות שמופנים לפרלמנטרים, עיתונאים ופעילי חברה אזרחית כדי להבטיח את ביטחונם".
בהתייחסות לאחר מכן מדוע לא נכללו זכויות להט"ב בעת הסקירה, ענתה הוועדה בכך שמטרותיה לזכויות האדם במלדיביים נקבעות בחוק ועדת זכויות האדם וכוללות הגנה, קידום ושמירה על זכויות האדם במלדיביים "בהתאם לשריעה האסלאמית וחוקת המלדיביים".
שנה לאחר מכן, מועצת זכויות האדם, המליצה למלדיביים להאיץ חקיקה כנגד אפליה ו"לוודא הכללת איסור אפליה על רקע נטייה מינית, ומאבק בסטיגמציה ושוליות של הומוסקסואלים בחברה".
דווח כי אלה שנתפשו כהומוסקסואלים או טרנסג'נדרים במלדיביים היו מטרות של פשעי שנאה והפרות של זכויות אדם אשר כתוצאה מכך, קרן האוכלוסין של האו"ם (UNFPA) המליצה למלדיביים להבטחת הגנה של אנשי להט"ב מפני אפליה באמצעות רפורמה בחוק.
הוועדה המליצה למדינה בנוסף, "להעביר אי-הפללה של יחסים הומוסקסואלים בהסכמה בין מבוגרים".
המלצות אלה צוינו על ידי המלדיביים אך לא התקבלו.
בדו"ח הלאומי של מועצת זכויות האדם למלדיביים בשנת 2015, צוין כי מאז סקירת המלדיביים בשנת 2010 חלו התפתחויות חשובות רבות מבחינת זכויות האדם ככל שהמדינה עברה לחברה דמוקרטית יותר.
אולם, הדו"ח אינו כולל פירוט של נושאים או התפתחויות של חברי קהילת הלהט"ב.
במאי 2015, במאמר תדרוך שהוגש למחזור השני של סקירה תקופתית אוניברסיטאית במלדיביים, אמר השירות הבינלאומי לזכויות אדם (ISHR) כי "חוקי השריעה המוסלמים המתוקנים מפלילים התנהגות הומוסקסואלית ובכך, הפכו את המלדיביים למקום מאוד לא בטוח לתמוך בו לזכויות של אנשים המזהים את עצמם כלהט"ב".
בדו"ח של האו"ם לשנת 2016 של מועצת זכויות האדם בישיבתה ה-30, צוין כי המלדיביים קיבלו 198 המלצות מתוך 258, והותירו 60 המלצות שנדחו.
60 ההמלצות הללו כללו נושאים אשר הציגו סתירה של האמונה האסלאמית וחוקת המלדיביים הנוגעים ל-"חופש דת, לסביות, הומואים, טרנסג'נדרים, ביסקסואלים וצורות משפחה לא מסורתיות".
ארגון זכויות האדם הקנדי "Action Canada for Population and Development" ציין גם כן את דאגתו מדחיית ההמלצות על ידי המלדיביים וקרא למדינה "לאמץ חוק נגד אפליה על רקע נטייה מינית".
בשנת 2013, דווח כי בלוגר מלדיבי בשם הילת רשיד היה קורבן פיגוע אלים מחוץ לביתו בשל היותו הומוסקסואל גלוי וקריאתו לחופש דת.
כך אישר איבראהים מועז, דובר משרד הנשיא, שהעיר כי מבקשי מקלט מחוץ למדינה מסיבות של אפליה על רקע נטייה מינית יעמדו לדין עם חזרתם.
אף שהומופוביה ניכרת במלדיביים, המדינה מוגדרת כיעד פופולרי לחופשות בקרב זוגות חד מיניים אשר ממעטים לחוות את המציאות של החוק האסלאמי במדינה בשל ענף התיירות הרב ממדינות מערביות.
לסביות, הומואים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) במונגוליה מתמודדים עם אתגרים משפטיים שאינם חווים תושבים הטרוסקסואלים.
הומוסקסואליות הופללה במדינה בשנת 1961 תחת חוק העונשין הפלילי.
בעקבות המעבר השליו של מונגוליה לדמוקרטיה בשנות ה-90, הומוסקסואליות עברה אי-הפללה והמודעות לאנשי להט"ב הפכה נפוצה יותר.
פשעי שנאה על רקע נטייה מינית וזהות מגדרית נתונים תחת עונשים משפטיים נוספים ודברי שנאה המבוססים על שתי קטגוריות אלה הוצאו מחוץ לחוק במדינה מאז 1 ביולי 2017. עם זאת, משקי בית בראשות זוגות חד מיניים אינם זכאים לאותה הגנה משפטית העומדת לרשות זוגות הטרוסקסואלים.
המרכז הגאה במונגוליה הפעיל מאז 2007 קובע כי "דגילה בזכויות אדם של לסביות, הומואים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים במונגוליה" היא הבסיס שלו.
המרכז ידוע כמניע העיקרי מאחורי המדיניות ושינויי החקיקה במדינה סביב זכויות להט"ב.
מבחינה היסטורית, הארגון הראשון לזכויות אדם של גברים הומואים הוקם במרץ 1999, ונקרא "Tavilan" אשר פירושו "גורל" במונגולית.
ג'ינגיס חאן, מייסדה שליטה הראשון של האימפריה המונגולית, אסר על מעשים הומוסקסואליים והטיל עליהם עונש מוות, בתקווה "להרחיב את האוכלוסייה המונגולית" שהייתה מוגדרת עם כ-1.5 מיליון איש, בעוד ששושלת סונג היריבה, השולטת במרכז סין כיום, הוגדרה עם כ-100 מיליון.
המונגולים החאלקהאים, בדומה להרבה עמים סיביריים מוקדמים, העניקו הערכה רבה לפריון, אהבה ויחסים הטרוסקסואליים ולכן ראו בעניינים הומוסקסואליים "תועבה".
בשנים האחרונות של המאה ה-17, המונגולים החאלקים אשר היו בשליטת שושלת צ'ינג ירשו את חוק האנטי-הומוסקסואליות שלה, שהעניש מעשים הומוסקסואליים עם שנת מאסר ומאה מלקות על ידי במבוק כבד.
לאחר שהופללה שוב בשנת 1961, כל האזכורים של הומוסקסואליות הוסרו מהמשפט הפלילי המונגולי בשנת 1993, ובכך יחסים הומוסקסואלים בהסכמה על ידי זוגות חד מיניים הותרו לראשונה בחוק.
גיל ההסכמה ברחבי המדינה מוגדר כגיל 16 שנים, הן להטרוסקסואלים והן להומוסקסואלים.
מערכות יחסים חד מיניות אינן מוכרות על פי החוק המונגולי, בעוד סעיף 16 (11) לחוקה המונגולית מגדיר את הנישואים כהטרוסקסואלים בלבד באומרו כי הם "מתבססים על שוויון והסכמה הדדית של גבר ואישה שהגיעו לגיל הקבוע בחוק".
עד לאחרונה, אלימות ואפליה כלפי אנשים להט"ב במונגוליה היו נפוצות למדי ולעיתים קרובות לא דווחו למשטרה.
בשנת 2001, אישה לסבית נאנסה, נחטפה ונדקרה על ידי שני גברים.
בשנת 2009, קבוצה נאו-נאצית אולטרה לאומנית חטפה שלוש נשים טרנסג'נדריות ותקפה אותן מינית.
אף אחד מהפשעים הללו לא דווח למשטרה מחשש הקורבנות לנקמה.
בפברואר 2014, נער הומוסקסואל הותקף מינית על ידי קבוצה נאו-נאצית.
בעקבות סערה ציבורית מצד חברי קהילת הלהט"ב המונגולית וארגוני חברה אזרחית על רקע ההתקפות, הממשלה הודיעה במאי 2014 כי תשקול חקיקה נגד אפליה כלפי אנשי להט"ב.
ב-3 בדצמבר 2015, הפרלמנט המונגולי אימץ חוק פלילי חדש המכסה פשעי שנאה, כשהסיבות המוגנות כוללות נטייה מינית, זהות מגדרית ומצב בריאותי, מה שהופך את מונגוליה לאחת ממדינות אסיה הראשונות המוגדרות עם רמת הגנה כזו עבור אנשי להט"ב בשטחן.
כניסתו של החוק הפלילי תוכננה ל-1 בספטמבר 2016 אך עם זאת, הקבינט החדש שנבחר דחה את התאריך ל-1 ביולי 2017. החל מאוגוסט 2018, מרכז הלהט"ב הכשיר יותר מ-300 שוטרים, תובעים ושופטים עבור הכשרה היכן מדובר בפשעי שנאה נגד קהילת הלהט"ב וכיצד להתמודד איתם כראוי.
למרות זאת, דיווחים מקומיים ופעילי להט"ב הצהירו כי המשטרה ממשיכה להתעלם ואינה מתייחסת ברצינות לתלונות על פשעי שנאה, וכי פעמים רבות מתקפות אלו אינן מובילות לעונשים כלפי התוקפים.
תוכנית הלימודים של מונגוליה שהוצגה בשנת 1998 כוללת דיון בנושאי להט"ב ובריאות מינית, אם כי מורים הוגדרו כמי שיכולים לבחור אם לכסות הצגת מידע בנושאים אלו.
תיקון שנעשה ביוני 2009 לסעיף 20 (1) לחוק הרישום האזרחי (מונגולית: Улсын бүртгэлийн ерөнхий хууль) מאפשר לאנשים טרנסג'נדרים לשנות את מגדרם החוקי בתעודות לידה או בתעודות זיהוי אזרחיות לאחר ניתוח לשינוי מין.
דברי שנאה על בסיס זהות מגדרית מוגדרים כמחוץ לחוק מאז 2017 כמו כן פשעים המבוצעים על בסיס זהותו המגדרית של הקורבן, המכונה פשעי שנאה, מובילים לעונשים משפטיים נוספים.
דו"ח שנערך על ידי מרכז הלהט"ב לשנת 2013 גילה כי למעלה מ-73% מונגולים להט"בים חשבו להתאבד בגלל חוסר קבלה חברתית מצד האוכלוסייה.
היום הבינלאומי נגד הומופוביה, טרנספוביה וביפוביה מצוין במונגוליה מאז 2011, עם אירועים המאורגנים על ידי מרכז הלהט"ב ופעילי זכויות אדם.
בשנת 2013, שבוע הגאווה הראשון נערך על ידי חברי הקהילה בשטחי המדינה.
מאז 2014, מרכז הלהט"ב מארגן מדי שנה "ימי שוויון וגאווה" לקידום אי-אפליה ושוויון.
מצעד הגאווה של 2018 בבירה אולן בטור דווח עם מעל 200 משתתפים בה ישנם מספר ברים הומוסקסואליים.
סולונגו בטסוך ידועה במונגוליה כדוגמנית טרנסג'נדרית גלויה, מאפרת ומלכת יופי אשר השתתפה בתחרות מיס יוניברס מונגוליה הארצית בשנת 2018.
קבוצות למען זכויות להט"ב מרובות החלו להימצא במהלך השנים.
קבוצת ההומואים הראשונה, טאווילאן (במונגולית: тавилан), נוסדה בשנת 1999 ונרשמה בהצלחה כעמותה, אם כי בשנת 2000 נשלל רישיונה אך המשיכה לפעול באופן לא פורמלי.
הארגון הראשון למען נשים לסביות, "MILC", הוקם בדצמבר 2003 בעקבות כישלון מצד מקימי טאווילאן לנסח מחדש את חוקי העזר שלו כך שיכלול תת-קהילות נוספות בתוכנו.
הארגון "Zaluus Eruul Mend" הוקם בשנת 2003 כדי להמשיך את עבודת של טאווילאן בנפרד למען מאבק במחלת ה-HIV בקרב אנשי להט"ב.
במונגוליה לא קיימים חסמים דתיים המתנגדים להומוסקסואליות, שכן הדת הדומיננטית, הבודהיזם טיבטי, שותקת בנוגע הומוסקסואליות בעוד הומופוביה נחשבת לסוג של לאומנות.
בדצמבר 2018 ערך מרכז הלהט"ב ניסוי חברתי באולן בטר, והציב שלושה אנשי להט"ב (הומו, לסבית וטרנסג'נדר) בצד הרחוב על מנת לבדוק את תגובות העוברים.
התגובות המקוונות היו מעורבות, החל מאיומי מוות ועד הערות שליליות לתגובות חיוביות.
הסקר קבע כי הציבור מוגדר כמסביר פנים יותר כלפי לסביות וטרנסג'נדרים מאשר כלפי הומוסקסואלים.
מונגוליה ידועה כמדינה אשר תמכה ברפורמות ציוני זכויות להט"ב באו"ם לאורך השנים.
בשנת 2011 חתמה על "ההצהרה המשותפת על הפסקת מעשי אלימות והפרות זכויות אדם הקשורות בהתבססות על נטייה מינית וזהות מגדרית" באו"ם הידועה כהצהרת האו"ם בדבר נטייה מינית וזהות מגדרית, וגינתה אלימות ואפליה כלפי קהילת הלהט"ב בעולם.
בשנת 2016, תמכה במינויו של מומחה עצמאי מטעם הארגון אשר יזהה גורמים לאלימות ואפליה כלפי אנשי להט"ב ודרכים להגנתם.
לסביות, הומואים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) במזרח טימור מתמודדים עם אתגרים משפטיים שאינם חווים תושבים הטרוסקסואלים.
פעילות הומוסקסואלית היא חוקית מאז 1975 בשטחי המדינה, אם כי זוגות חד-מיניים ומשקי בית בראשות זוגות חד מיניים אינם זכאים לאותה הכרה משפטית העומדת לרשות זוגות נשואים הטרוסקסואלים.
מזרח טימור נחשבת למוביל בתחום זכויות האדם כולל זכויות להט"ב בדרום-מזרח אסיה, אם כי טרם חקקה הגנה מפני אפליה על להט"בים.
בשנת 2011 חתמה המדינה על "ההצהרה המשותפת על הפסקת מעשי אלימות והפרות זכויות אדם הקשורות בהתבססות על נטייה מינית וזהות מגדרית" באו"ם אשר גינתה אלימות ואפליה כלפי אזרחי להט"ב.
ביולי 2017, רק 15 שנים לאחר קבלת עצמאותה, נערך מצעד הגאווה הראשון במדינה בתמיכת הממשלה.
פעילות הומוסקסואלית היא חוקית במזרח טימור מעצמאותה ב־1975. גיל ההסכמה הוא 14 ללא קשר לנטייה מינית או מגדר.
אין הגנה משפטית המבוססת על נטייה מינית או זהות מגדרית.
באפריל 2019, שר הרפורמה החקיקתית והפרלמנטרית של מזרח טימור, קרא להפסקת האפליה כלפי להט"בים באומרו, "חוקים ברבריים והתייחסות מפלה לקבוצות שוליים חייבים להסתיים".
יתר על כן, בתגובה לטענות שהועלו בפרלמנט הלאומי על ידי שני חברי פרלמנט, הוא הודיע כי יבקש בירור רשמי בנוגע לטענות על התנהגות לא נכונה לחולים נכים ולהט"ב בבית החולים הלאומי בדילי.
ל יש השפעה חזקה במדינה והיא הייתה המתנגדת העיקרית לסעיף החוקתי להגנה על להט"בים מהאפליה.
בשנת 2002, כשהסעיף נדון בפרלמנט, טען פוליטיקאי נוצרי בולט כי "אין הומואים במזרח טימור" וכינה הומוסקסואליות "מחלה".
עם זאת, בשנים האחרונות להט"בים רבים מצאו תמיכה גם בתוך הכנסייה הקתולית.
הכנסייה אמנם לא נקטה עמדה רשמית לתמיכה בזכויות הלהט"ב, אך קהילות נוצריות רבות התחברו לתמיכה בקהילה הגאה במדינה.
בשנת 2017 בעת קיום מצעד הגאווה הראשון במדינה, נזירה קתולית התנדבה לקיים תפילה ונאום בתחילתו.
אפליה ואלימות מצד בני משפחה והחברה הרחבה ממשיכים להשפיע על להט"בים.
סקר שנערך בקרב 57 נשים לסביות, ביסקסואליות וטרנסג'נדריות שנערכו בשיתוף הפעילה בלה גאליוס בשנת 2017 מצא כי 86% מהנשאלות חוו אלימות פיזית ופסיכולוגית כאחד, כולל אלימות במשפחה, נישואים בכפייה להטרוסקסואלים וניסיונות של בני משפחה לשנות את נטייתן המינית או זהותן המגדרית.
קבוצות התמיכה בזכויות להט"ב במזרח טימור כוללות את "Hatutan", "CODIVA", ו-"Arco Iris".
ב-29 ביוני 2017, מצעד הגאווה הראשון במזרח טימור התקיים בעיר הבירה דילי עם דיווחים של השתתפות 500 איש.
נזירה קתולית נאמה בתחילת האירוע.
באותו שבוע, ראש הממשלה, רועי מריה דה אראוג'ו הכריז כי "אפליה, חוסר כבוד והתעללות באנשים בגלל נטייתם המינית או זהותם המגדרית אינם מספקים שום תועלת לאומה שלנו" וכי "לכל אדם יש פוטנציאל לתרום להתפתחות האומה שלנו, כולל קהילת הלהט"ב", ובכך הפך למנהיגה הדרום-מזרח אסייתי הראשון שתמך בפומבי בזכויות להט"ב.
באפריל 2018, ארגון הלהט"ב הטימורי "Hatutan" השיק סרט תיעודי בנושא קבלת אנשי להט"ב בתוך משפחותיהם בשם "Dalan ba Simu Malu in Tetum" (הדרך לקבלה).
בהשקתו השתתפו הנשיא לשעבר וראש הממשלה לשעבר, קסנאנה גוסמאו ונציגי מספר שגרירויות וארגונים.
מצעד הגאווה השני במדינה נערך ב-20 ביולי 2018 בדילי.
אשר במהלכו, כ-1,500 איש השתתפו, פי שלושה מזה של השנה הקודמת.
האירוע החל בהקרנת סרט תיעודי ובעקבותיו מצעד בהובלתה של להקה מקומית שניגנה שירי התנגדות טימוריים מסורתיים למדיניות השלטון ונגד אפליה.
מצעד הגאווה השלישי נערך ב-12 ביולי 2019 עם כ-3,000 איש, כפול מזה של השנה הקודמת, ו-6 פעמים מכמות האנשים שהשתתפו בשנת 2017. השרה לסולידריות חברתית והכלה ארמנדה ברטה דוס סנטוס תמכה באירוע.
נשיא מזרח טימור, פרנסיסקו גוטרש, פרסם הצהרה לתמיכה במצעד, באומרו "אני נשיא של כלל האנשים!
כבוד ואהבה קושרים אותנו כמשפחה, כקהילה, כעם.
אני מבקש מכולם לראות את המגוון והעושר של האומה שלנו.
יחד אנו מחזקים את הכוח והידע הקולקטיבי.
יחד אנו נלחמים למען חברה צודקת יותר.
יחד אנו בונים עם מלא כבוד ואהבה לכולם!".
לסביות, הומוסקסואלים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) בנאורו מתמודדים עם אתגרים משפטיים וחברתיים שתושבים הטרוסקסואלים בעלי תחושת התאמה לזהותם המגדרית אינם חווים.
פעילות הומוסקסואלית מוגדרת כחוקית במדינה מאז מאי 2016. עם זאת, מערכות יחסים בין זוגות חד-מיניים אינן מחזיקות באותן הכרות משפטיות שזמינות לזוגות הטרוסקסואלים מהמין השני שכן נישואים חד-מיניים או כל הכרה מוגבלת יותר בזוגיות חד-מינית (איחוד אזרחי, נישואי חוזה, ידועים בציבור) אינם מוכרים בחוק.
בדירוג שלה לשנת 2017, "The Human Truth Foundation" דירגה את נאורו עבור מעמד זכויות להט"ב בשטחה במיקום ה-87. מיקומה היה דומה למדינות אחרות באוקיינוס השקט, בהן: פלאו (86), איי מרשל (88) ומיקרונזיה (90).
בשנת 2011, נאורו הצביעה בעד "ההצהרה המשותפת על הפסקת מעשי אלימות והפרות זכויות אדם נלוות בהתבסס על נטייה מינית וזהות מגדרית" שגינתה לראשונה אלימות ואפליה נגד להט"ב בעצרת הכללית של האו"ם.
פעילות הומוסקסואלית הופללה בנאורו בשנת 1899 בתקופה שבה האי היה תחת שלטון הקיסרות הגרמנית.
בשנת 1921 האי אימץ את הקוד הפלילי של קווינסלנד (חוק הקוד הפלילי 1899) שהיה קוד פלילי בריטי שהפליל הומוסקסואליות בכל שטחי הקולוניות של האימפריה הבריטית שעבר בירושה לחוק הפשעים של נאורו לאחר קבלת העצמאות של האי ב-1968.
בינואר 2011 מתיאו בטסיואה , שר הבריאות, המשפטים והספורט של נאורו הצהיר שהעברת חקיקה להכשרה של פעילות הומוסקסואלית בין מבוגרים בהסכמה נמצאת תחת "שיקול פעיל".
באוקטובר 2011 ממשלת נאורו התחייבה לבטל את ההפללה הקיימת דה יורה של פעילות הומוסקסואלית.
לדברי מחלקת המדינה של ארצות הברית בשנת 2012, לא היו דיווחים על העמדות לדין שהופנו נגד אזרחי להט"ב בנאורו על רקע החוק דה פקטו.
במאי 2016 הפרלמנט של נאורו העביר את חוק הפשעים 2016 שביטל את הקוד הפלילי משנת 1899 והכשיר את קיומה של פעילות הומוסקסואלית בין מבוגרים בהסכמה בנאורו.
נאורו אינה מכירה בנישואים חד-מיניים, וגם לא בכל צורה מוגבלת יותר של זוגיות חד-מינית (איחוד אזרחי, נישואי חוזה, מעמד ידועים בציבור).
סעיף 49 בחוק רישום לידות, מוות ונישואים 2017 של נאורו מכיר בנישואים הטרוסקסואלים בלבד בין זוגות מהמין השני, ומצהיר באופן מפורש כי נישואים חד-מיניים בין זוגות מהמין השני לא יהיו בעלי הכרה משפטית במדינה באומרו כי "נישואים ברפובליקה יהיו איחוד מרצון של גבר אחד ואישה אחת".
סעיף 70 בחוק קובע כי "נישואים שנערכו במדינה זרה לא יוכרו כנישואים ברפובליקה אם הנישואים הם (א) בין זכר לזכר אחר (ב) בין נקבה לנקבה אחרת".
לא קיימים חוקים שמעניקים הגנה משפטית מפני אפליה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית בנאורו.
זכויותיהם של לסביות, הומוסקסואלים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) בשטח החסות של ממלכת ניו זילנד בניואה כפופות לרדיפה ואפליה רשמית, בעודם מתמודדים עם אתגרים משפטיים וחברתיים שלא נתקלים בהם תושבים הטרוסקסואלים בעלי תחושת התאמה לזהותם המגדרית.
פעילות הומוסקסואליות גברית מוגדרת כעבירה פלילית ועלולה לשאת עונש של עד 10 שנות מאסר דה יורה, אם כי לאורך השנים החוק דווח כלא נאכף בפועל.
מערכות יחסים בין זוגות חד-מיניים אינן מחזיקות באותן הכרות משפטיות שזמינות לזוגות הטרוסקסואלים מהמין השני שכן נישואים חד-מיניים או כל הכרה מוגבלת יותר בזוגיות חד-מינית (איחוד אזרחי, נישואי חוזה, ידועים בציבור) אינה מוכרת בחוק.
בניואה בדומה לסמואה, איי קוק, ניו זילנד ומדינות פולינזיות אחרות ביבשת אוקיאניה, ישנה קהילה מסורתית-תרבותית שמזדהה בתור מגדר שלישי.
אנשים אלו ידועים במונח "פיאפיפיאן" ומוגדרים בתור זכרים בלידה אך מתלבשים, מתנהגים ונראים כנשים.
לאורך ההיסטוריה אנשים אלו התקבלו באופן מסורתי על ידי החברה הניואית ומילאו תפקיד ביתי חשוב בחיים הקהילתיים.
בשנת 2007 במהלך כינוס של חברי פרלמנט מרחבי האוקיינוס השקט באזור מנג'ר באוקלנד, גינה פיאפיפיאן ניואי את האפליה והסטיגמה איתן מתמודדת הקהילה באומרו "הקהילות שלנו היו חלק מקובל מהחיים והתרבות באוקיינוס השקט לפני הקולוניזציה המערבית, אך הן נתונות לסטיגמה ואפליה רבה בעידן של היום".
פעילות הומוסקסואלית בין גברים מוגדרת כעבירה פלילית בניואה על פי קוד העונשין הפלילי שבו היא מכונה "מעשה סדום" ונושאת עונש של עד 10 שנות מאסר דה יורה למורשעים, בעוד שעונש על ביצוע "מעשה מגונה" בין זכרים עלול לשאת עד 5 שנות מאסר.
(1) כל אחד שמבצע מעשה סדום בין אם בבן אדם ובין אם בכל יצור חי אחר עלול לשאת בעונש מאסר עד 10 שנים.
(2) עבירה זו מושלמת עם חדירה.
44 ניסיונות לביצוע מעשה סדום ותקיפות מגונות בזכרים
(1) כל אחד עלול לשאת בעונש מאסר עד 5 שנים אשר –
(ג) בהיותו זכר, תוקף באופן מגונה כל אדם זכר אחר.
גיל ההסכמה במדינה מוגדר כזהה עבור זוגות הטרוסקסואלים וזוגות נשים לסביות אם כי לא עבור זוגות גברים הומוסקסואלים.
נכון ליוני 2023 ניואה מוגדרת רשמית כחלק היחיד בטריטוריה של ממלכת ניו זילנד שעדיין מפליל דה יורה פעילות הומוסקסואלית, לאחר שטוקלאו הכשירה פעילות הומוסקסואלית בשנת 2003 ואיי קוק ביוני 2023.
ניואה אינה מכירה בנישואים חד מיניים, וגם לא בכל צורה מוגבלת יותר של זוגיות חד-מינית (איחוד אזרחי, נישואי חוזה, מעמד ידועים בציבור).
חוק דיני המשפחה 2007 הניואי אינו אוסר במפורש על הכרה בנישואים חד-מיניים אולם, מניח שהצדדים הם זוגות הטרוסקסואלים בלבד מהמין השני.
לסביות, הומוסקסואלים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים מוצהרים רשאים לשרת בגלוי בכוחות ההגנה של ניו זילנד שאחראים על הגנת ניואה כחלק מממלכת ניו זילנד.
בדומה לשאר מדינות פולינזיה, גילויי חיבה פתוחים בין בני זוג בניואה (הומוסקסואלים והטרוסקסואלים כאחד) עלולים לא להתקבל על ידי האוכלוסייה ולהוות מטרה לעוינות.
לסביות, הומוסקסואלים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) במדינות הפדרטיביות של מיקרונזיה מתמודדים עם אתגרים משפטיים וחברתיים שתושבים הטרוסקסואלים בעלי תחושת התאמה לזהותם המגדרית אינם חווים.
פעילות הומוסקסואלית מוגדרת כחוקית במיקרונזיה מאז ומעולם.
מאז שנת 2018, אפליה על רקע נטייה מינית נאסרה באופן מוחלט במיקרונזיה.
בשנת 2011 הצביעה מיקרונזיה בעד "ההצהרה המשותפת על הפסקת מעשי אלימות והפרות זכויות אדם הקשורות בהתבססות על נטייה מינית וזהות מגדרית" שגינתה לראשונה אלימות ואפליה נגד להט"ב בעצרת הכללית של האו"ם.
בשנת 1989 אנתרופולוג תיעד מקרה של נערה מיקרונזית צעירה באי פונפיי בשם מריה, שהפגינה הרגלים של נער זכר והייתה מסתובבת בלילות ומחפשת נקבות.
המשפחה שלה והשכנים ערכו פגישה כדי לדון בעניין, והחליטו לערוך סעודה שבה יתייחסו אליה בפומבי מאתה ואילך כילד זכר.
לאחר מכן שערה נחתך וניתן לה ביגוד גברי, ולבסוף שמה שונה ממריה למריו.
מיקרונזיה, בדומה למדינות נוספות ברחבי אוקיאניה, ידועה כביתם של חברי קהילת מגדר שלישי מסורתית-תרבותית שידועה במונח המקומי "וינינמואן" באי צ'וק.
אנשים אלו מוגדרים כזכרים בלידה אך מתלבשים, מתנהגים ונראים כנשים, בדומה לפאפאפין בסמואה, סמואה האמריקנית וטובאלו, הלאילאי באיי קוק והפקאלייטי בטונגה.
פעילות הומוסקסואלית מוגדרת כחוקית במדינות הפדרטיביות של מיקרונזיה מאז ומעולם.
גיל ההסכמה שווה ל-14 שנים, עבור זוגות הטרוסקסואלים והומוסקסואלים כאחד.
המדינות הפדרציות של מיקרונזיה אינן מכירות בנישואים חד-מיניים, וגם לא בכל צורה מוגבלת יותר של זוגיות חד-מינית (איחוד אזרחי, נישואי חוזה, מעמד ידועים בציבור).
חוקי הנישואים של האיים אינם אוסרים במפורש על הכרה בנישואים חד-מיניים, אולם סעיף 16.101 בחוקים מניח שהצדדים הם זוגות הטרוסקסואלים בלבד מהמין השני.
למדינות הפדרטיביות של מיקרונזיה ישנם חוקים לאיסור אפליה שכוללים נטייה מינית כעילה מוגנת, אך לא זהות מגדרית.
המשמעות היא שאנשים, לסביות הומוסקסואלים וביסקסואלים מוגנים מפני אפליה בתעסוקה, חינוך, בריאות ותחומים אחרים בחיים הציבוריים אך טרנסג'נדרים ואינטרסקסים לא.
על פי דיווח משנת 2015 מאת מחלקת המדינה של ארצות הברית, "לא היו דיווחים על אלימות חברתית או אפליה נגד הומוסקסואלים או נגד אנשים החיים עם HIV/איידס ברחבי מיקרונזיה".
בשנת 2016 מיקרונזיה קיבלה המלצות מ-5 מדינות שונות לאסור אפליה על רקע נטייה מינית וזהות מגדרית בחוקיה.
בנובמבר 2018, הקונגרס המיקרונזי העביר את הצעת החוק ג.ב.
20-258, שעדכנה את החוק נגד אפליה במדינה כך שיכלול את העילה "נטייה מינית" בתוכן שלו.
הצעת החוק הוגשה על ידי יושב ראש הקונגרס (ולימים נשיא מיקרונזיה) וסלי סימינה.
סעיף 107 בפרק הראשון של הקוד לאיסור אפליה בחוק קובע באומרו:"לאפליה על רקע גזע, מין, נטייה מינית, שפה או דת - הגנה שווה.
לא יחוקק חוק המפלה אדם כלשהו מחמת גזע, מין, נטייה מינית, שפה או דת, ולא תישלל ההגנה השווה של החוקים".
לא קיימת הכרה משפטית בשינוי מגדר במסמכי זהות רשמיים בקרב טרנסג'נדרים במדינות הפדרטיביות של מיקרונזיה.
נכון להיום לא קיים צבא פעיל להגנת המדינות הפדרטיביות של מיקרונזיה.
אם יתעורר צורך כזה בעתיד, ארצות הברית תהיה אחראית להגנה על פי הסכם הדדי.
לסביות, הומוסקסואלים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים מוצהרים רשאים לשרת בגלוי בכוחות המזוינים של ארצות הברית.
החברה המיקרונזית נוטה להיות בעלת מוסר דתי-נוצרי כלפי סוגיות חברתיות.
כתוצאה מכך, אזרחי להט"ב מוגדרים לעיתים קרובות כדיסקרטיים לגבי נטייתם המינית או זהותם המגדרית האמיתית בקרב האוכלוסייה הקרובה שלהם מחשש לקבלת דחייה חברתית, בעוד דיונים סביב מעמד זכויות להט"ב במיקרונזיה נוטים להיות "מחוץ לרדאר".
בדירוג שלה לשנת 2017, "The Human Truth Foundation" דירגה את מיקרונזיה עבור מעמד זכויות להט"ב בשטחה במיקום ה-90. מיקומה היה דומה למדינות נוספות באוקיינוס השקט בהן: פלאו (86), נאורו (87) ואיי מרשל (88).
בשנת 2006 כומר אוונגליסטי מצבא הישע שמכהן ככומר במיקרונזיה הצהיר על התנגדותו לגילויי הומופוביה ושימוש בטכניקות הפסאודו-מדעיות של טיפול המרה לשינוי נטייה מינית הומוסקסואלית להטרוסקסואלית בעוד הצהיר על אמונתו כי "נטייה מינית נקבעת מראש".
בדצמבר 2018 מצעד הגאווה הראשון של מיקרונזיה התקיים באי פונפיי.
לסביות, הומואים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) במונקו מתמודדים עם אתגרים משפטיים שתושבים הטרוסקסואלים אינם חווים.
פעילות הומוסקסואלית של גברים ונשים היא חוקיות במונקו מאז 1793 כחלק מצרפת, עם זאת, זוגות חד מיניים ומשקי בית בראשות זוגות חד מיניים אינם זכאים לאותן הכרה משפטיות הזמינות לזוגות נשואים הטרוסקסואלים.
בשנת 2019, דירג הארגון האירופי "ILGA-Europe" את מונקו במקום ה-45 מתוך 49 מדינות אירופה ביחס לחקיקת זכויות להט"ב בעודו ציין כי למדינה אין חוקים המגינים על חברי קהילת הלהט"ב מפני אפליה בעבודה או בתחומים אחרים, אין הכרה בנישואים חד מיניים ובשינוי מגדר חוקי עבור אזרחים טרנסג'נדרים.
למרות היעדר חקיקה זו, החברה המונגסקית מוגדרת עם רמת קבלה גבוה כלפי הומוסקסואליות ומערכות יחסים חד-מיניות בעוד דברי שטנה והסתה לשנאה על בסיס נטייה מינית אסורים בחוק מאז 2005.
פעילות הומוסקסואלית היא חוקית במונקו.
עונשים פליליים על מעשים הומוסקסואלים בוטלו בשנת 1793 עקב אימוץ החוקים הצרפתיים בעוד גיל ההסכמה הוא שווה לזוגות הומוסקסואלים והטרוסקסואלים – 15 שנים.
מונקו אינה מכירה בנישואים חד מיניים.
עם זאת, מאז 27 ביוני 2020, המדינה התירה לזוגות חד מיניים לחתום על הסכם חיים משותפים המספק זכויות וחובות מסוימות עבור זוגות לא נשואים.
הצעת החוק להכרה בהסכמי חיים משותפים הוגשה לאספה הלאומית של מונקו ב-16 באפריל 2018. על פי הצעת החוק, זוגות חד מיניים והטרוסקסואלים הגרים ביחד ייחשבו בשוויון לאחים במס ירושה אם כי לא באותה רמה כמו זוגות נשואים.
ההסכם, שפתוח גם לאחים והורים וילדים, מספק גם מערכת מנוייה של זכויות קניין וחובות הדדיות.
החוזה נחתם בפני נוטריון ולאחר מכן מופקד בטאבו.
ב-4 בדצמבר 2019 אישרה האספה הלאומית פה אחד את הצעת החוק.
החוק נכנס לתוקף בשנת 2020, שישה חודשים לאחר פרסומו בעיתון "Journal de Monaco".
מונקו אינה מכירה באימוץ משותף או חורג על ידי זוגות חד מיניים בעוד גישה להפריה חוץ-גופית לזוגות לסביות אינה זמינה.
חוקת מונקו אינה מתייחסת במפורש לאפליה או הטרדה על בסיס נטייה מינית או זהות מגדרית, אם כי היא מספקת הגנות כלליות על זכויות אזרח, לרבות שוויון בפני החוק, הליך הוגן, זכויות פרטיות, חופש דת ודעה.
חוק מס' 1.299 מ-15 ביולי 2005 בדבר חופש הביטוי הציבורי אוסר על דברי שטנה, הסתה לשנאה ואלימות ואפליה של מועמדים פוליטיים על בסיס מין, מוגבלות, מוצאם, נטייתם המינית והשתייכותם האמיתית או הנתפסת לגזע, קבוצה אתנית, לאום או דת.
סעיף 2–234 של הקוד האזרחי, קובע באומרו כי,
ביולי 2010, בית משפט הרשיע אזרח לחמישה ימי מאסר וחייב אותו לשלם קנס של 5,000 אירו לאחר שהשתמש באלימות מילולית הומופובית גלויה נגד אזרח הומוסקסואל.
ביולי 2011 אימץ הפרלמנט של מונקו הצעת חוק נגד אפליה והטרדה, שכללה פרשנות רחבה משנת 2005. המאמרים העיקריים הנוגעים לחברי קהילת הלהט"ב בתוכנו היו:
סעיף 1, אשר הוציא אל מחוץ לחוק אפליה על בסיס, בין היתר, "מין, נטייה מינית אמיתית או נתפסת, מצב אזרחי ומצב משפחתי".
סעיף 3, שהחיל איסור זה על מקום העבודה הן במגזר הציבורי והן במגזר הפרטי, מגעים עם מנהלים, גישה ואספקה לסחורות ושירותים (דיור לא צוטט אך נכלל בקטגוריה זו), יחסי משפחה, גישה למקומות בילוי, תרבות.
או מקומות או אירועים ציבוריים, בין היתר.
סעיף 8, שדייק כי אפליה היא אסורה להתרחשות בתעסוקה בנוגע לתנאי גישה או עבודה, תנאי שכר, אמצעי משמעת ותנאי פיטורים.
סעיף 10 שקבע חריגים מוצדקים מסוימים, אם תנאים לגבי מין ואמונות דתיות או פילוסופיות היו טבועות במהותן (עבור למשל, כנסיות וקהילות דתיות אחרות עדיין יכולות לפטר או לסרב להעסיק אדם על סמך קטגוריות סעיף 1).
סעיף 40, שקבע עונשים במקרה של לשון הרע או עלבון לא פומבי הקשור לנטייה מינית אמיתית או לכאורה, בין היתר.
סעיף 44, שקבע יצירת תוכנית בית ספרית למתן רגישות נגד גזענות וכל האפליה של סעיף 1, בכל שנה במחזורי בית הספר היסודי והתיכוני.
עם זאת, מועצת הממשל לא אישרה את הצעת החוק, והציעה הצעה חדשה במקום זאת ב-18 בדצמבר 2012 אשר לא כללה את ההוראות לגבי אפליה על רקע נטייה מינית.
חוק מס' 1.478 מיום 12 בנובמבר 2019 בנוגע לשינויים של הוראות מסוימות הנוגעות לעונשים תיקן שלושה סעיפים של הקוד האזרחי כדי לכלול את המונח "נטייה מינית",
סעיף 1–238, המעניש פעולות אלימות שבוצעו על סמך נטייה מינית שלא הביאו ל-"מחלה או אי כושר עבודה מוחלט של הקורבן", עם עונש מאסר שנע בין 6 חודשים לשנה.
סעיף 239, הקובע 10 שנות מאסר למי שתקף את בן זוגו (או כל אדם שחי תחת קורת גג אחת) על בסיס נטייה מינית.
סעיף 421, הקובע עונשים של 5 שנות מאסר על תנאי או אמצעים אחרים הקבועים בסעיף 4–29 למי שתקף ללא סיבה, אדם, או קבוצת אנשים, על סמך נטייתם המינית.
נכון לשנת 2021, לא קיימים אמצעים חוקיים המאפשרים לטרנסג'נדרים לשנות את מינם החוקי במסמכי זיהוי רשמיים, כגון דרכונים, תעודות זהות או רישיונות נהיגה.
למונקו אין צבא משלה, אם כי היא מחזיקה במשמר לאומי.
צרפת, האחראית על ההגנה של המדינה, מאפשרת להומוסקסואלים, לסביות, טרנסג'נדרים ביסקסואלים לשרת בגלוי.
רוב המונגסקים קשורים לכנסייה הקתולית, הרואה באופן מסורתי בהומוסקסואליות וטרנסג'נדריות סימנים ל-"אי-מוסריות".
מונקו אינה חברה בארגון האיחוד האירופי, המחייב את חבריה לכבד הגנות מסוימות על זכויות להט"ב, אם כי למדינה ואזרחיה ישנו קשר תרבותי וכלכלי חזק עם צרפת הידועה בתור אחת המדינות המתקדמות ביותר במעמד זכויות להט"ב בעולם.
ביוני 2017, פאולין דוקרואט, בתה הבכורה של סטפני, נסיכת מונקו ונכדתו של רנייה השלישי, נסיך מונקו והשחקנית האמריקאית גרייס קלי, השתתפה במהלך ציון מצעד הגאווה בניו יורק, והביעה תמיכה בזכויות להט"ב במונקו.
לסביות, הומואים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) בניקרגואה מתמודדים עם אתגרים משפטיים שתושבים הטרוסקסואלים אינם חווים.
פעילות הומוסקסואלית של גברים ונשים היא חוקית במדינה מאז 2008, בעוד אפליה על בסיס נטייה מינית אסורה בתחומים מסוימים, לרבות בתעסוקה ובגישה לשירותי בריאות.
הגנה מפני פשעי שנאה חלה הן עבור נטייה מינית והן עבור זהות מגדרית.
עם זאת, מאז 2015, חוקת המדינה הגבילה הכרה באימוץ ונישואים על ידי זוגות הומוסקסואלים עבור הטרוסקסואלים בלבד.
לפי ארגון הלהט"ב הניקרגואי, "Movimiento de la Diversidad Sexual" נכון לאפריל 2015 חיים במדינה כ-600,000 תושבים הומוסקסואלים.
חברים רבים מטעם קהילת הלהט"ב בניקרגואה מילאו תפקידים בולטים במהלך קיומה של מהפכת מפלגת החזית הסנדיניסטית.
עם זאת, זכויות להט"ב לא היו בראש סדר העדיפויות של ממשלתה כיוון שרוב האוכלוסייה הוגדרה כרומאית-קתולית.
הגנה על זכויות חברי הקהילה נחשבה גם למסוכנת מבחינה פוליטית ועתידה להיענות בעוינות מצד הכנסייה הקתולית, שהוגדרה כמי שמקיימת יחסים גרועים עם הממשלה.
במלאת עשור למהפכת הסנדיניסטית (1989), הושקו מרכזים קהילתיים רבים עבור חברי הקהילה לאחר צעדה של פעילים שהתקיימה בבירה מנגואה.
לאחר שארצות הברית הסירה את הסנקציות הכלכליות שהפנתה נגד ניקרגואה, החלו לפעול במדינה ארגונים לא ממשלתיים רבים אשר החלו לקדם זכויות להט"ב.
כתוצאה מכך, ניקרגואה אירחה את פסטיבל הלהט"ב הציבורי הראשון שלה בשנת 1991. חגיגת הגאווה השנתית במנגואה, שנערכה בסביבות 28 ביוני, מתרחשת עד הלום ומשמשת להנצחת ההתקוממויות של חברי הקהילה בארצות הברית נגד התעמרות משטרת ניו יורק המכונות מהומות סטונוול.
פעילי זכויות להט"ב ובני בריתם הפגינו בניקרגואה ובשגרירויות מחוץ למדינה נגד ההצעה אך עם זאת, הנשיאה ויולטה צ'מורו חתמה על החוק ביולי 1992 כסעיף 204 לחוק הפלילי של ניקרגואה.
בנובמבר 1992, קואליציה הידועה בשם "הקמפיין למיניות ללא דעות קדומות" המורכבת בין היתר מעורכי דין, לסביות ופעילים הומוסקסואלים, הציגה ערעור לבית המשפט העליון לצדק המערערת על החוק כבלתי חוקתי אם כי בית המשפט דחה את הערעור במרץ 1994.
ב-1 במרץ 2008 נכנס לתוקף חוק עונשין חדש אשר ביטל את תוכן סעיף 204 ובכך, העביר אי-הפללה של מעשה מיני מחוץ לנישואין ופעילות הומוסקסואלית בין מבוגרים בהסכמה בעוד גיל ההסכמה הושווה ל-16 שנים, ללא קשר לנטייה מינית או מגדר.
ממשלת ניקרגואה במשך השנים המליצה למדינות נוספות לבטל את איסוריהן על פעילות הומוסקסואלית בחוק הידועים בתור "מעשה סדום" בהן אנטיגואה וברבודה.
ניקרגואה אינה מכירה בנישואים חד מיניים, וגם לא בכל צורה של זוגיות חד מינית (איחוד אזרחי, נישואי חוזה, מעמד ידועים בציבור או שותפות).
לצד אי הכרתה של ניקרגואה במערכות יחסים הומוסקסואליות, ישנה הגבלה בחוקת המדינה המגדירה נישואים כאיחוד הטרוסקסואלי בין גבר לאישה בלבד מאז 2015.