tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
עאלם הממונה לקאדי מחויב לדון על-פי ספרי החוקים של האסכולה המשפטית אליה הוא משתייך (האסכולה החנפית, האסכולה החנבלית וכדומה).
על פי המסורת המוסלמית, מונה הקאדי הראשון על ידי הח'ליפה עומר בן אל-ח'טאב, על מנת להקל על עצמו את נטל השיפוט.
בתקופת הח'ליפות היו הקאדים ממונים על ידי הח'ליפה או מושל מטעמו, וחויבו לציית להם.
בישראל מוכר מעמד הקאדי בתוך בית הדין הדתי המוסלמי הנקרא "בית דין שרעי" (מהמילה "א-שריעה" - ההלכה המוסלמית).
במדינת ישראל פועלים שמונה בתי דין שרעיים אזוריים בערים באקה אל-גרבייה, עכו, חיפה, נצרת, טייבה, יפו (תל אביב), באר שבע וירושלים.
בנוסף להם פועלים בית הדין השרעי לערעורים והנהלת בתי הדין השרעיים, אשר ממוקמים בירושלים.
בית הדין האזורי דן בהרכב של קאדי אחד ובית הדין השרעי לערעורים דן בהרכב של שלושה קאדים.
מעמדם, מינויים ועניינים אחרים הנוגעים לקאדים בישראל מוסדרים בחוק הקאדים, התשכ"א-1961.
פסקי הדין של בית משפט בראשות קאדי נקראים סיג'יל (sigill) מהמילה הלטינית סיגילום (Sigillum) שמשמעה חותם.
מערכת המשפט בתקופת בית עבאס
בתקופת בית עבאס מונו הקאדים על ידי הח'ליפים ונהנו מסמכות מלאה; ניתן היה לערער על החלטותיהם רק בפני הח'ליפה או מושלי הפרובינציות.
תפקידים ומוסדות הקשורים למערכת המשפט העבאסית
קאג'ול דבגאן (בנגלית: কাজল দেবগন - Kajol Debgôn, בהינדי: काजोल देवगन, באנגלית: Kajol Devgan, שם נעורים מוקרג'י - Mukherjee; נולדה ב-5 באוגוסט 1974) היא שחקנית הודית.
זוכת חמישה פרסי פילמפייר (האוסקר ההודי).
מגיל 16 התחילה לשחק בקהיבהי 1992. את תפקידה הראשון שיחקה בשנת 1991. שיחקה לרוב לצד השחקן שאה-רוח' ח'אן.
הפריצה הגדולה של קאג'ול הייתה בסרט "יה דילגי", או בשמו הבינלאומי "משחק האהבה" לצד אקשאיי קומאר וסאיף עלי ח'אן בשנת 1994. סרט זה נכנס לרשימת חמשת שוברי הקופות של השנה בהודו וברוסיה באותה שנה.
מלבד זאת, היא כיכבה לצדו של שאה-רוח' ח'אן ושילפה שטי בסרט "המהמר", שהיה מותחן פסיכולוגי.
בשנת 1995 שיחקה קאג'ול לצידו של שאה-רוח' ח'אן בסרט "הלב האמיץ יזכה בכלה", הסרט שבר שיא של 600 שבועות בקולנוע.
הסרט גרף את כל הפרסים באותה שנה (1995) ולא הותיר סיכוי למתחריו.
הוא נחשב לאחד הסרטים ההודים המצליחים בכל הזמנים.
היא ובעלה השתתפו בתוכנית "מי רוצה להיות מיליונר?" בהודו על ידי המנחה אמיטאב באצ'אן, ותרמו את הכסף שזכו לבית חולים לחולי סרטן.
בשנת 2010 שיחקה בדרמה קוראים לי חאן לצד שאה-רוח' ח'אן.
בשנת 2015 שיחקה בדרמה הרומנטית של הבמאי רוהיט שטי (אנ'), "לב גדול" (אנ') לצידם של קריטי סנון ושאה-רוח' ח'אן.
בשנת 2023 גילמה את דיוואני סינג בסרט האנתולוגי של נטפליקס, "סיפורי תאווה 2", המשך לסרט משנת 2018.
בשנות ה-90 היא החלה במערכת יחסים עם השחקן אג'איי דבגן.
ב-24 בפברואר 1999 נישאה לו ובשנת 2003 נולדה בתם הראשונה של הזוג.
קאג'ול היא השחקנית עטורת הפרסים הרבים ביותר מבין משפחה מרובת שחקנים.
היא גם האשה השחקנית הראשונה שזכתה על משחקה בתפקיד רעה בהודו.
בטקס פרסי הפילמפייר היא קיבלה פרסים בתור השחקנית הטובה ביותר על תפקידיה בסרטים "הלב האמיץ יזכה בכלה","משהו זז בלב", "גם באושר גם בעצב","פאאנה", "אנחנו משפחה", "אום שאנטי אום" ועוד.
אסכולת הקאג'יו (בטיבטית: བཀའ་བརྒྱུད་) – נודעת גם כ"שושלת שבעל-פה" וכאסכולת "שושלת התרגול ללא הרבב", היא אחת מארבע האסכולות העיקריות בבודהיזם הטיבטי.
שלוש הנוספות הן נינגמה, סאקייה וגלוג.
ראשיתה של אסכולת הקאג'יו בלימודיו של אמן הבודהיזם הנודע טילופה (1069-988), אשר חי בצפון הודו.
טילופה קיבל ארבעה שדרים מיוחדים (בטיבטית: בְּקָא-בַּאבְּס-בְּזִ'י), ובסופו של דבר שלט בהם באופן מלא.
דווקא מסיבה זו מפורש לעיתים השם "קאג'יו" כקיצור ל"קַּבָב-זִ'י-ג'יוּ-פַּה" (בטיבטית: בְּקָא-בַּאבְּס-בְּזִ'י-ברג'וד-פה), כלומר אסכולת ארבעת השדרים.
במקורות ההיסטוריים קיימים חילוקי דעות לגבי שייכותם של כל אחד מהשדרים לרב-אמן כזה או אחר.
לפי דעה אחת, הגיע הראשון מבין השדרים מרב-האמן הנודע נגרג'ונה.
שדר זה הכיל שתי טנטרות: "סַאנְגְוָוה דיוּפָּה" ו"דנשין".
כן כלולים בשדר זה תרגולים הנקראים: "גוף אשלייתי" ו"העברת המודעות" (פּהוֹוָה).
השדר המיוחד השני הגיע מנקפופה וכלל טנטרה בשם "גיוּמָה צֵ'נמו" (סנסקריט: מַהַמָאיָה)וכן תרגול בשם "חלימה מודעת" (טיבטית: מִי-לָם).
השדר השלישי הגיע מלוואפה ומכיל את טנטרת "דֵמְצ'וֹק" (סנסקריט: צַ'קְרַסַמְוָוארָה) ואת תרגול ה"אור בהיר" (טיבטית: אוֹסֶל).
את השדר הרביעי העבירה קהָנדרוֹ קאלפָּה זאנְגמוּת, והוא מכיל טנטרה הידועה בשם "גֵ'פָּה דורג'ה" (סנסקריט: הֵוַואג'רה) ותרגול בשם "חום פנימי" (טיבטית: "טוּמוֹ").
את כל אלה העביר טילופה לתלמידו העיקרי נרופה (1100-1016), ומאוחר יותר קיבלו לימודים אלה את השם "שש היוגות של נרופה", והם נחשבים לאחד מהלימודים המרכזיים באסכולת הקאג'יו.
לימודים אלה הועברו מאוחר יותר בטיבט על ידי המתרגם הדגול מארפה (1097-1012).
מנרופה קיבל מארפה את שדר השושלת, "מהמודרה" (החותם הכביר).
מארפה אף למד מרבי-האמנים ההודים מאיטריפה וקוקוריפה.
במסעו השלישי מטיבט להודו הוא פגש באטישה (1054-982) ולמד את לימודי הקדאמפה.
מארפה שהה בהודו כ-17 שנה ונודע כאחד מהמתרגמים הדגולים של התקופה השנייה, בה הועברו לימודי הבודהיזם מהודו לטיבט.
תלמידו העיקרי של מארפה היה מילרפה (1135-1052), הנחשב לאחד מהיוגים והמשוררים הדגולים ביותר של טיבט.
לאחר שקיבל את מלוא השדרים ממורו מארפה, מספרת המסורת, תרגל ומדט ללא ליאות שנים רבות, עד שמימש את טבעה המוחלט של התודעה.
בין תלמידיו הרבים של מילרפה היו רְצ'וּנְג דוֹרגֶ'ה דרַאקפָּה, הידוע יותר בשם "רצ'ונגפה", וגמפופה (1153-1079) – רופא מדאגפו.
גמפופה למד שנים רבות על-פי מסורת הקדאמפה, הנחשבת לדרך הדרגתית.
כשפגש את מילרפה, סופר שתחת הנחייתו מימש את טבעה המוחלט של תודעתו.
גמפופה ייסד מנזרים רבים וקיבץ תלמידים רבים, וכך מיסד וביסס את הקאג'יו כאסכולה חשובה בבודהיזם הטיבטי.
ארבעה מתלמידיו ייסדו ארבע שושלות עיקריות.
את שדר המהמודרה המלא העביר גמפופה לתלמידו, קרמאפה הראשון, דוּסוּם צֵ'נפָּה.
מתלמיד אחר של גמפופה, פהגדרו דורג'ה גייאלפו (המוּכָּר יותר בשם פָגמוֹגרוּפָּה), התפתחו שמונה השושלות המשניות של אסכולת הקאג'יו.
בגלל הלימודים שהן מכילות אין שושלות הקאג'יו השונות נחשבות לעיקריות או למשניות, אלא כולן שוות.
הסיווג ל"עיקריות" נעשה מכיוון שארבע שושלות נבעו ישירות מגמפופה, בעוד שהשמונה ה"משניות" נובעות מדור מאוחר יותר של רבי-אמנים.
מכל ארבע השושלות העיקריות של הקאג'יו, ניתן כיום לומר, ששושלת הקארמה קאג'יו זכתה לתפוצה הרחבה ביותר בעולם המערבי הודות לפועלו של לאמה אולה נידהל.
מתוך שמונה המשניות מתפקדות רק שלוש שושלות באופן עצמאי: טאגלונג קאג'יו, דרוגפה קאג'יו ודריקונג קאג'יו.
במסגרתה של כל שושלת ניתן להבחין בכמה סוגי שדרים.
עם זאת יש לכל המסורות הבודהיסטיות בטיבט שושלת של נדר "פּרַטימוֹקשי" (הבטחה להשתחרר אינדיבידואלית מסבל) ושושלת נדר הבּוֹדהיסָטוָוה.
קארמה קאג'יו (ידועה גם כקמצאנג קאג'יו) נוסדה על ידי דוּסוּם צֵ'נְפָּה, הקרמאפה הראשון
נוסדה על ידי בארומפה דהרמה וואנגצ'וג
פַּאגְדְרוּ קאג'יו נוסדה על ידי פהגמו דרוגפה דורג'ה גייאלפו
צאלפה קאג'יו נוסדה על ידי זנג'יו דראגפה דהרמה דראג (ז'אנג רינפוצ'ה)
דְריקוּנג קאג'יו כוללת את קבוצת ה"להַפָּה" – אלה שפיתחו את ארכיטקטורת הדזונג המוקדמת בבהוטן, ושנטמעו עם הזמן בשושלת הדרוגפה קאג'יו.
דרוגפה קאג'יו: התמזגותן של שתי השושלות – הן של גמפופה והן של רצ'ונגפה.
שושלת זו, על מסורתה ומנהגיה, מהווה את הדת הרשמית בבהוטן, וכך ידועה בהוטן גם בשמה הנוסף; דרוּג יוּל.
מנזרי הדרוגפה קאג'יו מצויים גם בלדאק, זנסקר, להול, קינאור, ספיטי ובאזורים נוספים בהימליה.
לעיתים מקשה חלוקתן של השושלות לארבע "עיקריות" ולשמונה "משניות", בהבנת ההיסטוריה ומידת ההשפעה של השושלות.
למשל: שושלת השאנגפה קאג'יו התהוותה לפני תקופתו של גמפופה, ולכן אינה נכללת בסיווג המסורתי של השושלות; ושושלת אחרת – רצ'ונג קאג'יו – נוסדה על ידי עמיתו של גמפופה, רצ'ונג דורג'ה דראקפה.
הלימודים המרכזיים בקאג'יו הם דוקטרינת ה"מהמודרה" (עברית: החותם הכביר), כפי שהוסבר בכמה מכתביו של גמפופה.
הדוקטרינה מתמקדת בארבעה שלבים עקרוניים של תרגול מדיטטיבי (ארבע היוגות של המהמודרה):
פיתוח ההתמקדות בכיוון אחד (חד-נקודתיות) של התודעה.
שינוי מכלול התפיסה המושגית של התודעה.
פיתוח ההשקפה שלכל התופעות מהות אחת, ושטבען של כל התופעות היא רֵיקוּת.
מימוש הדרך, הנמצא מעבר לכל מאמץ או פעילות מכוונת, בין אם רגילה או בין אם במסגרת מדיטציה.
נטען שבאמצעות ארבעת שלבי ההתפתחות הללו, שעובר המתרגל, ניתן לממש את ההגשמה המלאה של המהמודרה.
בכל שושלות הקאג'יו חשובים התרגולים הטנטריים על היבטי-בודהה, צ'קרסמווארה וואג'רפאני.
קאדוס חארב היה קיסר אתיופיה וחבר בשושלת זאגווה.
ההיסטוריון האתיופי טאדסה טמרת כותב שהוא היה בנו של הקיסר ג'אן סאיום.
כמה מההיסטוריונים מסכימים ששלטונו היה בין התאריכים 1079–1119. ההיסטוריון האנטינגפורד אינו כולל אותו ברשימתו על שליטי שושלת זאגווה.
היא תוכנית הנפשה אשר שודרה במקור בערוץ ניקלודאון בין השנים 1996 עד 2000, ועד סוף שנת 2013 שודרה במחזוריות עם סדרות "ישנות" אחרות בכל לילה בערוץ ניקלודאון ישראל.
התוכנית מכילה סרטונים קצרים שמיועדים לילדים, שביניהם יש קטעי מעבר מונפשים שמציגים את מנחי התוכנית - הנרי וג'ון.
ג'ון: המנחה השנייה של קאבלאם!
מר רגל: סוג של קוף גדול שלא מדבר.
סניז: הוא נחשב למשוגע והצעיר עם שיער ירוק שאוהב להציק לפונדו ומנסה להיות מפורסם.
פונדו: אחיו הגדול של סניז שתמיד חובש כובע גדול בצורה של עיגול, הוא נחשב לישר שמנסה לא הסתבך.
לכל אורך הסדרה ה"עור" מסתובב עירום ומתנגד ללבישת בגדים.
גם הוריו של ה"עור" אשר הופיעו באחד הפרקים מסתובבים עירומים.
ה"עור" הוא הטיפש מבין החבורה, ובעל כוח רב אשר גורם לעיתים צרות לחבורת הגיבורים.
בת הרעם : הנקבה היחידה בצוות.
בובה עם ראש של בארבי ולבוש של גיבורת על.
"בת הרעם" מסוגלת לעוף ובזמן שעושה זאת מדקלמת את השיר הידוע שלה.
אף על פי כישרון התעופה שלה, היא נקלעת לצרות ונזקקת לעזרת הצוות.
הצוללן המסריח: בובת צוללן קטנה בגודלה ביחס לשאר הבובות.
צוללן צי-קומנדו לשעבר בעל ריח רע שנובע כנראה משהותו בביוב.
לצוללן נשק ייחודי, והוא- הצלצל (כלי ציד דמוי חנית).
האיש הנמס: בובה השווה בגודלה לצוללן.
ל"איש הנמס" אין צורה מוגדרת מכיוון שגופו נמס והוא אינו חוזר למצבו הקודם.
"האיש הנמס" לרוב נפגע ונפצע במשימות הצוות, והוא זה שחוטף את רוב הנזק.
הצ'יף: בובה בגודל בינוני יחסית לשאר הבובות.
הצ'יף הוא בובה אפרו-אמריקאי הלובש חליפה.
הצ'יף נוטה לכעוס על הצוות שנכשל במשימות.
ביל המדען: בובה בגודל של הצ'יף.
לבוש כרופא בעל משקפיים גדולים.
ראש העיר: האויב הראשי בסדרה, שרוצה להרוס את העיר ותמיד נכשל בסופו של דבר.
הוג'פוג': האויב השני בסדרה, חצי בובת אדם חצי בובת רובוט.
הוג'פוג' בעברו נבעט בטעות למערבל ועפו לו כל החלקים אבל ביל המדען תיקן את הוג'פוג' אבל בצורת רובוט.
הוג'פוג' רוצה נקמה והוא מופיע לעיתים בתוכנית כדי לחסל את צוות פעולה.
לופישה "לופי" קופר: ילדה סקרנית שאוהבת להמציא סיפורי פנטזיה על חייה, לחטט בחיים של אחיה ולמצוא דברים מוזרים.
לארי קופר: אחיה הגדול של לופי שתמיד מציג את הסדרה בהתחלה, תמיד הוא מסביר ללופי שדברים מוזרים לא קיימים ולפעמים הוא טועה.
אבא ואמא קופר: ההורים במשפחה שלא אכפת להם על מה שלופי עושה ותמיד קוראים ללארי לטפל בעניין למרות שזה רק מעצבן אותו.
פרומתאוס: חייזר סגול וגבוה, לבוש בחליפה סגולה.
אינטליגנטי, אשר הגיע מהחלל החיצון.
הוא הגיע אל תקופת האבן כשלו מטרה אחת - לחנך את יושבי כדור הארץ.
פרומתאוס מדבר בשפה לא מובנת, וניתן להבין את רצונו רק מהתנועות וטון הדיבור שלו.
ברשותו מצלמת וידאו עם שלט רחוק שמתעדת את ניסיונותיו הכושלים לחנך איש מערות.
מדי פעם מופיעים חייזרים בני מינו בפרקים.
בוב: איש מערות חסר השכלה, שלבוש בפרווה מסביב לאזור חלציו.
הוא נהנה מהניסיונות ללמד אותו, אך לא מצליח לקלוט דבר ממה שלמד.
חכם הרבה יותר מבוב איש המערות.
פוגע בנסיונותיו של פרומתאוס לחנך את בוב.
ספטמבר: כלב צהוב שאוהב שקט ושלווה, לא אוהב שמציקים או מפריעים לו.
אוגוסט: ילד החכם בחבורה שמכונה ה"חנון" שממציא גאג'טים שלא מעניין אף אחד.
טומי: ילד רגיש בחבורה, יש לו לפעמים התמוטטות עצבים, הוא צועק שלא מקשיבים לו והוא אוהב את המעיל שלו.
רפונזל: ילדה שאוהבת לבנות ארמונות חול רוב הזמן היא מציקה לכולם ויחסית טיפשה.
הסדרה ידועה בשביל שינויים בסגנון ההנפשה מסוימים למספר סרטונים:
סניז ופונדו - שימוש בהנפשה רגילה.
מבוססת על שני חמוסים צעירים שהם החברים הכי טובים, ואוהבים לעשות בלאגן אחד לשני.
הופיעו בעונה הראשונה עד השלישית.
ההנפשה של העונה הראשונה של הסדרה נוצרה על ידי סטודיו ההנפשה הישראלי Pitchi Poy.
- סדרת סטופ מושן (עם שימוש באביזרים קיימים, כגון בובות, רכבים ועוד) המהווה פארודיה על ליגת הצדק.
הסדרה מתמקדת בחבורת גיבורי על כושלת בעלי כוחות זניחים - כגון היכולת לצלול, להתיך ועוד.
החיים עם לופי - שמורכבת מי שילוב בין חתיכות קרטון, הנפשה רגילה, קליי מושן, ולייב אקשן.
שעוסקת בילדה צעירה שובבה וסקרנית שגורמת בעיות לאחיה הגדול לארי.
פרומתאוס ובוב - שימוש בהנפשת סטופ מושן/קליי מושן שמגוללת את ניסיונותיו הכושלים של חייזר ללמד איש מערות להשתמש בדברים כגון הגלגל והאש לטובתו.
החריגים - הנפשה בסגנון של הסדרה המצוירת "הפנתר הוורוד" על חבורת ילדים לא מקובלים שלרוב מושמים ללעג.
קאגה (ביפנית: 加賀) הייתה נושאת מטוסים של הצי הקיסרי היפני במלחמת העולם השנייה שנקראה על שם מחוז קאגה, כיום מחוז אישיקאווה.
במקור נבנתה האונייה כאוניית מערכה מסדרת טוסה, אך תחת התנאים שהתקבלו באמנת וושינגטון הוסבה לנושאת מטוסים.
קאגה ראתה פעילות מבצעית לראשונה במהלך תקרית שאנגחאי ב-1932 והשתתפה במלחמת סין–יפן השנייה.
היא לקחה חלק בהתקפה על פרל הארבור בדצמבר 1941 ובקרב רבאול בדרום מערב האוקיינוס השקט ב-1942. מטוסיה השתתפו בהתקפה על דרווין, אוסטרליה, וסייעו בכיבוש איי הודו המזרחיים.
קאגה השתתפה אף בקרב מידוויי ביוני 1942, כחלק מהצי האווירי הראשון.
לאחר שמטוסיה תקפו את אטול מידוויי, תקפו אותה מפציצי צלילה אמריקאים והסבו לה נזק כבד.
לאחר שהתבררה חומרת הנזק היא טובעה על ידי משחתות יפניות כדי למנוע את נפילתה לידי האויב.
אובדן קאגה ושלוש נושאות מטוסים נוספות במידוויי היה תבוסה אסטרטגית קשה ליפן שתרמה להפסד יפן במלחמה.
קאגה החלה את דרכה כאוניית מערכה מסדרת טוסה, והושקה ב-17 בנובמבר 1921 במספנות תעשיות כבדות קווסאקי בקובה.
ב-5 בפברואר 1922 נפסקה העבודה על שתי הספינות מסדרה זו והן נידונו למיחזור בהתאם לאמנת וושינגטון.
האמנה התירה הסבת שתי אוניות מערכה או סיירות לנושאות מטוסים בהדחק של עד 34,000 טון.
קאגה, שהייתה בתהליכי בנייה באותה העת, נבחרה להפוך לנושאת מטוסים ב-13 בדצמבר 1923 אך העבודה עליה לא החלה לפני 1925. ההזמנה הרשמית לנושאת המטוסים קאגה התפרסמה ב-31 במרץ 1928 והיא הצטרפה לצי היפני המשולב ב-30 בנובמבר 1929 בתור נושאת המטוסים השלישית של הצי הקיסרי היפני, אחרי הושו ואקאגי.
פעילות ראשונית ופיתוח דוקטרינת נושאות מטוסים
ב-1 בדצמבר 1931 הפכה קאגה לאוניית הדגל של פלגת נושאות המטוסים הראשונה.
ביחד עם בת זוגה לפלגה, נושאת המטוסים הושו, הפליגה קאגה לסין ב-29 בינואר 1932 על מנת לתמוך בחיילי הצבא היפני הקיסרי במהלך תקרית שנגחאי.
באותה עת הייתה דוקטרינת נושאות המטוסים של הצי היפני בחיתוליה.
לנושאות המטוסים ניתן תפקיד טקטי של תמיכה והגנה על אוניות המערכה של הצי כחלק מדוקטרינת קרב ההכרעה של הצי.
בתפקיד זה נועדו מטוסי נושאות המטוסים לתקוף את אוניות המערכה של האויב באמצעות פצצות וטורפדו.
מאוחר יותר התקבלה ההבנה לפיה יש להגיע לעליונות אווירית בשלבים המוקדמים של הקרב, ועל מנת להשיג עליונות זו יש לערוך התקפות אוויריות על נושאות המטוסים של האויב.
המרכיב בעיקרי באסטרטגיה זו קבע שעל היפנים להנחית מכה מקדימה מהאוויר תוך שימוש במספר רב של מטוסים.
לשם כך ניתן דגש רב על מהירות המטוסים ונושאות המטוסים, וטווח הפעולה שלהם.
לכן נדרשו מסלולי טיסה ארוכים יותר כדי שיוכלו לקלוט את המטוסים החדשים, הכבדים יותר.
קאגה נחשבה נחותה לאקאגי בשל מהירותה הנמוכה יותר סיפון טיסה קצר יותר.
בשל מגבלותיה אלה נבחרה קאגה לעבור עבודות שיפור, שנקבעו להתחיל ב-25 ביוני 1934.
במהלך השיפוצים הוסבו שני סיפוני הטיסה התחתונים להאנגרים והסיפון הראשי נמתח עד חרטום האונייה.
כעת עמד אורך הסיפון על 248.55 מטרים וקיבולת המטוסים עמדה על 90 מטוסים.
גם מנוע הקאגה הוחלף והעלה את כוחות הסוס של נושאת המטוסים מ-91,000 ל-127,400 כוחות סוס.
לגוף האונייה נוספו 10.3 מטרים בירכתיים שנועדו להפחתת החיכוך.
כל השיפורים האלה העלו את הדחק האונייה מ-27,332 ל-38,813 טון.
השיפורים להנעה התאזנו עם שיפורי המבנה ובסופו של דבר עלתה מהירותה המקסימלית של קאגה בפחות מקשר ימי אחד ועמדה על 28.34 קשר (52.49 קמ"ש).
קאגה שבה לשירות ב-1935 והצטרפה לפלגת נושאות המטוסים השנייה.
לאחר חידוש העימותים בין האימפריה היפנית לסין בתקרית גשר מרקו פולו ביולי 1937 החלה קאגה לספק חיפוי לספינות תובלה שהובילו חיילים מיפן לסין.
ב-15 באוגוסט עגנה קאגה בים סין המזרחי כחלק מהצי השלישי, ביחד עם הושו ורויג'ו, וסייעה לכוחות היפנים שפעלו לאורף החוף בסביבות שנגחאי.
קאגה שבה ליפן להצטיידות ולהחלפת מטוסיה ושבה לחזית באוקטובר 1937, שם נשארה כמעט ברצף עד דצמבר 1938. תוך שהיא משתמשת בטאיוואן (אז חלק מהאימפריה היפנית) כבסיס, סייעה קאגה ללחימה בים סין הדרומי והמזרחי.
ב-15 בדצמבר 1938 נכנסה קאגה פעם נוספת למספנה לשם שיפורים למנוע, שיפוץ הגשר והרחבת ההאנגרים, ושבה לפעילות ב-15 בנובמבר 1940.
הניסיון שצברו נושאות המטוסים היפניות בסין סייע לפיתוח דוקטרינת נושאות המטוסים של הצי היפני.
אחד הלקחים שנלמדו בסין היה חשיבות ריכוז הכוח האווירי במספרים גדולים, ובהתאם לזאת נוצר באפריל 1941 הצי היפני המשולב, שאיחד תחת פיקוד יחיד את כל נושאות המטוסים הגדולות של יפן.
ב-10 באפריל הצטרפה קאגה לפלגת נושאות המטוסים הראשונה ביחיד עם אקאגי.
הדוקטרינה החדשה קראה לאיחוד הכוח האווירי של נושאות המטוסים במקום להפעילן כל אחת בנפרד.
אולם, החשש לפיו ריכוז כל נושאות המטוסים הופך אותן למטרה נוחה עבור ספינות ומפציצי האויב עלה בקרב אנשי הצי.
הפתרון לבעיה זו היה שנושאות המטוסים תפעלנה בסמיכות לחברותיהן לפלגה, אך הפלגות עצמן תפעלנה במבנה מלבני, במרחק של שבעה קילומטר זו מזו.
בנובמבר 1941 עסק הצי המשולב, תחת פיקודו של אדמירל איסורוקו יממוטו, בהכנות לקראת ביצוע מכה מקדימה כנגד ארצות הברית בדמות התקפה על בסיס הצי האמריקאי בפרל הארבור, הוואי.
ב-26 בנובמבר עזבה קאגה את האי איטורופ שבאיים הקוריליים כחלק מכוח ההתקפה הנייד של הצי המשולב (קידו בוטאי) בדרכה להוואי.
קאגה נשאה על סיפונה 18 מטוסי קרב מדגם A6M זירו, 27 מפציצי טורפדו מדגם נקג'ימה B5N "קייט" ו-27 מפציצי צלילה מדגם אאיצ'י D3A "ואל".
בבוקר ההתקפה השתתפו מטוסים אלה בשני גלי התקיפה שביצע הצי האווירי הראשון על אואהו.
בהתקפה איבדה קאגה חמישה מטוסי נקג'ימה, ארבעה מטוסי זירו ושלושה מטוסי אאיצ'י על צוותיהם, בסך הכול 31 אנשי צוות.
לאחר סיום ההתקפה שבה קאגה, ביחד עם שאר כוח התקיפה, ליפן.
בינואר 1942 סייעו פלגות נושאות המטוסים הראשונה, ובה קאגה, והחמישית בפלישה לרבאול.
מטוסים מסיפונה תקפו את העמדות האוסטרליות וסייעו לכוחות הקרקע לכבוש את האי בפברואר.
ב-9 בפברואר פגעה קאגה בשונית אלמוגים בפלאו לאחר שיצאה לפגוש בנושאות מטוסים אמריקאיות שתקפו את איי מרשל ב-1 בפברואר.
הנק שנגרם לנושאת המטוסים הגביל את מהירותה ל-18 קשרים.
לאחר תיקונים, המשיכה קאגה לים טימור ושיגרה את מטוסיה כנגד העיר דרוין, אוסטרליה.
בהתקפה טיבעו המטוסים היפנים שמונה ספינות והסבו נזק לארבע עשרה ספינות נוספות.
לאחר הפשיטה על איי מרשל וגילברט והפשיטה של דוליטל החליט יממוטו לכפות על הצי האמריקאי קרב הכרעה בו רצה להשמיד לחלוטין את כוח נושאות המטוסים האמריקאי.
הוא החליט לתקוף ולכבוש את אטול מידוויי, פעולה שללא ספק קיווה שתמשוך את נושאות המטוסים האמריקאיות לקרב.
קאגה עזבה את הים הפנימי סטו למשימתה האחרונה ב-27 במאי 1942 כחלק מהצי המשולב, ביחד עם אקאגי, היריו וסוריו.
על סיפונה חנו 27 מטוסי זירו, 20 מטוסי אאיצ'י ו-27 מטוסי נקג'ימה.
בלי ידיעת היפנים, גילו האמריקאים את כוונותיהם מפיענוח מודיעין אותות והציבו מארב צפון מזרחית למידוויי.
בשעה 10:22 חגו מעל קאגה 25 מפציצי צלילה מדגם SBD דונטלס ופגעו בה עם פצצה אחת במשקל 450 ק"ג ולפחות שלוש פצצות במשקל 230 ק"ג.
הפצצה הראשונה נחתה בסמוך למעלית האחורית והציתה אש במדורים הסמוכים אליה, והפצצה השנייה חדרה דרך ההאנגר העליון והציתה באש את המטוסים החמושים ומלאי הדלק שהמתינו להמראה בהאנגר.
הפצצה השלישית פגעה בגשר והרגה את מפקד האונייה ואת מרבית הקצונה הבכירה.
הפצצה במשקל 450 הק"ג פגעה במרכז האונייה, חדרה את סיפון הטיסה והתפוצצה גם היא בהאנגר העליון.
הפיצוץ קרע את צינורות דלק המטוסים של האונייה, פגע בגנרטור שסיפק כוח למערכות כיבוי האש, והשבית את מערכות הכיבוי שפעלו על פחמן דו-חמצני.
דלק המטוסים שזרם להאנגרים ליבה את האש, שתוך זמן קצר גרמה לפיצוץ 36,000 טון פצצות וטורפדו שהיו פזורים בהאנגר.
בערך באותה עת נפגעו גם אקאגי וסוריו אנושות.
לאחר שלא הצליחו להשתלט על השריפה, נטשו אנשי הצוות את קאגה ונאספו על ידי משחתות.
בערך בשעה 19:25 שיגרה המשחתת הגיקאזה שני טורפדו לעבר קאגה והיא שקעה.
בסך הכול נהרגו 811 אנשי צוות, רובם מקרב טכנאי המטוסים וצוותי החימוש ששהו בהאנגר.
לאובדן קאגה ושלוש נושאות המטוסים האחרות (גם היריו שקעה במידוויי) נודעה השפעה אסטרטגית רבה על המשך פעילותו של הצי היפני, ותרמה בסופו של דבר להפסד יפן במלחמה.
במאי 1999 גילה תאגיד נאוטיקוס, בשיתוף עם הצי האמריקאי, חלק מהריסות קאגה.
השרידים כוללים מחיצת האנגר באורך 15.254 מטרים, שתי עמדות תותחי נ"מ 25 מ"מ ומערך אורות נחיתה.
השרידים נחים על קרקעית האוקיינוס בעומק 5,200 מטרים.
אדילסון טבארס וארלה (נולד ב-22 באוקטובר 1988) הידוע גם כ"קאברל" הוא כדורגלן מכף ורדה בעל אזרחות שווייצרית המשחק בלוזאן בעמדת הקשר.
קאברל התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של לוזאן ספורט כשהיה בן 17 עלה לקבוצה הבוגרת.
ב-5 באוגוסט 2007 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בניצחון 1-5 נגד יאנג בויז ברן.
בעונתו הראשונה בבזל הוא לא הרבה לשחק לכן בקיץ הוא הושאל לקבוצת המילואים של סביליה במדיה הוא הבקיע שער אחד ב-22 משחקים.
בסיום העונה הוא חזר לבזל והפך לשחקן הרכב.
ב-6 בדצמבר 2009 הוא הבקיע את שער הבכורה שלו בבזל בניצחון 2-3 נגד בלינצונה.
בסיום העונה הוא זכה עם המועדון בדאבל.
ב-19 באוקטובר 2010 קאברל הבקיע בניצחון 1-3 נגד רומא במסגרת שלב הבתים של ליגת האלופות.
ב-10 ביוני 2013 קאברל חתם בסנדרלנד לאחר שסיים חוזה בבזל.
הוא הבקיע את שער הבכורה שלו נגד טוטנהאם הוטספר במסגרת טורניר ברקליס אסיה.
ב-17 באוגוסט 2013 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במסגרת הפרמייר ליג נגד פולהאם.
ב-9 בינואר 2014 הושאל לגנואה עד לסיום העונה.
ב-5 במרץ 2018 חתם בלוזאן עד לסיום העונה.
קאברל נולד בכף ורדה, אך בצעירותו שיחק עבור הנבחרות הצעירות של שווייץ.
בשנת הוא החליט לחזור ולשחק עבור .
בנובמבר של אותה שנה זומן לראשונה לסגל הנבחרת לקראת משחק ידידות נגד בו הפסידה נבחרתו 1-0 כאשר קאברל עצמו לא שותף במשחק.
הוא היה ראש הממשלה הראשון שהתמנה בעקבות הבחירות הפרלמנטריות הכלליות הראשונות שאורגנו בהתאם לחוקה החדשה של נפאל.
ב-9 בספטמבר 2025, התפטר מראשות הממשלה לאחר פרוץ מחאות דור ה-Z בנפאל בשנת 2025.
אולי נולד בכפר איווה-קהניגאון במחוז טרחטחום בנפאל למשפחה הינדואיסטית.
הוא היה הילד הבכור של הכפריים העניים מדהומאי ומוהאן פרסאד אולי.
בלידתו קיבל את השם דרהובה, אך מאוחר יותר שונה ל"קאדגה פרסאד".
בגיל 4 התייתם מאמו, שמתה מאבעבועות שחורות ובהמשך גדל אצל סבתו רמאיה.
למד בסופו של דבר רק 6 שנות לימוד פורמלי בבית הספר בפראמאני.
בילדות שיחק שחמט, וכן כדורגל עם כדור מסמרטוטים, כתב שירים פטריוטיים, ולמד אנגלית אצל מתנדב מחיל השלום מתוך שאיפה להיות בעתיד מורה או רופא.
התקומם נגד השימוש באלימות, למשל של הורים כלפי ילדיהם.
לדבריו התנגד לאנשים שהשתמשו בצורה לא נכונה בכוחם ובעושרם.
ייתכן, לדבריו, שהשקפות אלה קרבו אותו לפוליטיקה.
בהשפעת כתבים מרקסיסטים ולניניסטים בשנת 1966 הצטרף לתנועה הקומוניסטית.
אולי הצטרף בפברואר 1970 למפלגה הקומוניסטית של נפאל.
בשנים 1973–1987 ישב בבית סוהר על רקע פעילותו הפוליטית.
בשנים 1995-1994 שימש כשר הפנים בממשלת המיעוט הקומוניסטית של אדהיקרי.
בתום המרד הקומוניסטי כיהן בשנים 2007-2006 כשר חוץ וסגן ראש הממשלה בממשלת המעבר של קויראלה.
ב-14 ביולי 2014 בקונגרס ה-9 של המפלגה הקומוניסטית של נפאל (מרקסיסטית-לניניסטית מאוחדת) הוא נבחר כיושב ראש שלה כשגבר על מאדאב קומאר נפאל, שניהל את המפלגה.
אולי נבחר להנהיג את הסיעה הפרלמנטרית של המפלגה באספה החוקתית השנייה בפברואר 2014, כשהביס את יושב ראש מפלגתו הקודם, ג'אלה נאת' קנאל (98 לעומת 75 קולות).
באוקטובר 2015 נבחר בפרלמנט לראש ממשלה אחרי שקיבל 338 קולות מתוך 597. פרט למפלגתו תמכו במועמדותו גם המפלגה הקומוניסטית של נפאל (המרכז המאויסטי), מפלגת ראשטירה פרג'טנטנרה, הפורום הדמוקרטית למען זכויות בני מדהסי ועוד 13 סיעות קטנות.
בהתחלת ינואר 2021 עשרות אלפי נפאלים הפגינו במחאה נגד מדיניותו של אולי ודרשו את התפטרותו.
לפי המלצתו, פיזר הנשיא בידהיה דווי בהנדארי את הפרלמנט זמן קצר לפני חג המולד והקדים לאפריל 2021 את תאריך הבחירות שהיו מתוכננות ל-2022. אולי הואשם בשחיתות ובתגובה בלתי מספקת למגפת COVID-19 שעד 8 בינואר 2021 גרמה בנפאל ל-260,000 הדבקות ול-1850 מקרי מוות.
לאחר נפילת ממשלת ביולי 2024 הושבע אולי בשלישית לראשות ממשלת נפאל.
בבחירות הכלליות ב-2022 המפלגה הקומוניסטית שלו הפכה לשנייה בבית הנבחרים.
אולי נבחר מחדש באספה החמישית עם עודף של מעל 29,000 קולות.
אחרי פירוק הברית הקואליציונית אולי ודהל הגיעו להסכם חדש תוך גיבוי מעמדו של דהל כראש ממשלה.לקראת הבחירות לנשיאות במרץ 2023 עזבה המפגלה את ממשלת הקואליציה, אולם חברה שוב לדהל במרץ 2024.
בעקבות אי הסכמה עם ראש הממשלה ושותפים אחרים לקואליציה בנוגע לתקציב השנתי ומתוך רצון מוצהר להקים ממשל יציב של הסכמה לאומית, אולי ודאובה, ראש הקונגרס הנפאלי, הסכימו ב-1 ביולי 2024 להקים ממשלת רוטציה.
בהמשך הפסיקה CPN לתמוך בממשלת דהל השלישית ובית הנבחרים הביע ב 12 ביולי 2024 אי אמון בממשלה.
בעקבות זאת ב-14 ביולי 2024 אולי נבחר שוב בפעם רביעית כראש ממשלה בראש קואליציה עם הקונגרס הנפאלי ונשבע אמונים למחרת.
בספטמבר 2025 לאחר שממשלת נפאל חסמה רשתות חברתית ושכחלק מתנועה רחבה יותר נגד השחיתות, פרצו מחאות נרחבות ברחבי נפאל.
אולי ועם שרים אחרים נמלטו למחנה צבאי בשיוופורי סמוך לבודהאנילקאנטהה.
אולי נשוי לרדיקה שאקיה ולהם בת משותפת.
הוא מתגורר בבהקטפור שבמזרח עמק קטמנדו.
קאדיג'טאו "קאדי" ויקטוריה סאגניה (Khadijatou "Khaddi" Victoria Sagnia; נולדה ב-20 באפריל 1994) היא אתלטית שוודית המתחרה בקפיצה לרוחק ובריצות קצרות.
סאגניה (מבוטא Sahgg-NEE-ah) נולדה בהלסינגבורג וגדלה בגטבורג שבשוודיה.
היא הצעירה מבין שמונה ילדים להורים שהיגרו למדינה מגמביה.
אביה עזב את המשפחה כשהייתה תינוקת.
באולימפיאדת הנוער סינגפור (2010) זכתה במדליית זהב בקפיצה משולשת.
ב-2011 זכתה באליפות שוודיה בריצת 100 מטר משוכות ובקפיצה לרוחק ובאליפות שוודיה באולם בקפיצה לרוחק ובקפיצה משולשת.
באליפות העולם לנוער באותה שנה סיימה במקום ה-11 בקפיצה לרוחק ובמקום ה-9 בקפיצה משולשת.
ב-2012 עברה פציעה מורכבת ברגלה שכללה קרע ברצועה הצולבת בברכה.
היא עברה ניתוח ב-2013 ושיקום ממושך וחזרה להתחרות רק ב-2014. ב-2015 זכתה באליפות שוודיה בקפיצה לרוחק, היא סיימה רביעית באליפות אירופה U23 ובאליפות העולם באתלטיקה 2015 סיימה במקום השביעי בקפיצה לרוחק בשיא אישי של 6.78 מטר.
ב-2016 זכתה באליפות שוודיה בריצת 100 מטר ובקפיצה לרוחק.
היא סיימה שישית באליפות אירופה באתלטיקה בתוצאה של 6.59 מטר.
השתתפה באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו אך לא העפילה לגמר.
ב-2017 זכתה בפעם השלישית באליפות שוודיה בקפיצה לרוחק.
באליפות העולם באתלטיקה לא הצליחה לעבור את שלב המוקדמות.
באליפות העולם באתלטיקה באולם 2018 סיימה במקום השישי בתוצאה של 6.64 מטר.
באולימפיאדת טוקיו סיימה תשיעית בתוצאה של 6.67 מטר.
באליפות העולם באתלטיקה 2022 סיימה שישית בתוצאה של 6.87 מטר.
קאדאר היא שפה דראווידית דרומית המדוברת באזורים קרלה וטמיל נאדו שבהודו.
כמות דוברי השפה יורדת והיא נמצאת בסיכון.
כ-51% מדוברי קאדאר כשפת אם בקרלה יודעים קרוא וכתוב וכ-56% מדוברי השפה בטמיל נאדו יודעים קרוא וכתוב.
נהר הקאגרה או נהר האקאגרה או נילוס אלכסנדרה הוא נהר במזרח אפריקה.
קטע הנהר מתחיל בבורונדי, שזורם מאגם רווארו .
מהאגם הוא זורם מזרחה לאורך גבולות רואנדה-בורונדי ורואנדה-טנזניה למפגש עם נהר הרורובו .
מימי הקאגרה ניתנים אפוא על ידי שני יובלים מרכזיים, נהר הניאבארונגו של רואנדה, המזין את אגם רווארו , ואת נהר הרורובו של בורונדי.
לא ידוע מי משני נהרות ההזנה הללו הוא הארוך ביותר ומכאן המקור האולטימטיבי לנילוס.
מהמפגש של 2 הנהרות זורם הקאגרה צפונה לאורך גבול רואנדה-טנזניה, מעל מפלי רוסומו ודרך הפארק הלאומי אקאגרה .
לאחר מכן, הנהר פונה מזרחה, בעקבות גבול טנזניה-אוגנדה ומתרוקן לאגם ויקטוריה שבאוגנדה.
ב-1898 גילה ריצ'רד קנדט את מקור הקאגרה.
הנהר התבלט באופן בולט בהיסטוריה של המדינות שהוא עובר בהן, במיוחד ברואנדה.
ב-1894 חצה הרוזן הגרמני גוסטב אדולף פון גצן את קאגרה במפלי רוסומו , החל מהעידן הקולוניאלי ברואנדה.
ב-1916, במהלך מלחמת העולם הראשונה, הביסו הבלגים את הגרמנים ונכנסו לרואנדה דרך המפלים.
הנהר זכה לשם רע בינלאומי ב-1994 מפני שנשא גופות מרצח העם ברואנדה אל אגם ויקטוריה, מה שגרם להכריז על מצב חירום באזורים מסוימים באוגנדה, שבסופו של דבר גופות אלו נשטפו באזורים אלו.
הקאבייה (Kabye, Kabre, Cabrai) היא קבוצה אתנית המתגוררת בחלק הצפוני ובהרים המרכזיים של טוגו, בנין וגאנה.
אנשי הקאבייה ידועים כחקלאים והם דוברים את שפה הקאבייה.
קבוצה זו היא השנייה בגודלה בטוגו ומהווה כ-23% מאוכלוסייה, אחרי מתנגדיה הפוליטיים אנשי ה-Ewe שחיים בדרום המדינה ומהווים כ-35% ממנה.
אוכלוסיית הקאבייה מונה כ-1.8 מיליון מאזרחי טוגו, ו-480 אלף אזרחים מאוכלוסיית בנין.
ההיסטוריה של קבוצה זו מתוארכת ל, כאשר אנשי הקאבייה חיפשו מקלט ברכסי הרי צפון טוגו לאחר שברחו מפשיטות של אימפריות באזור.
באותה התקופה, הכפרים היו מושא לפשיטות ולאלימות של ממלכות דהומיי והאשנטי שחיפשו עבדים.
מסיבה זו, אנשי הקאבייה נסוגו להרים, הסתתרו והגנו על עצמם.
הקאבייה היא חברה פטרנליסטית (שיטת ייחוס העוקבת אחרי קשרים על פי אילן היוחסין הגברי בלבד), השומרת ומתנהלת על גבי מסורות עתיקות וחוגגת טקסי דת וחניכה שנוצרו לפני מאות שנים.
על פי המיתולוגיה, הנצר הראשון לעם ירד ישירות מהשמיים בכפר לאמה טסי הנמצאת במרכז טוגו, המיקום המדויק נמצא בחורשה קדושה שהפכה למוקד העלייה לרגל ונקרא "רגל האדם".
הם מאמינים בכוח עליון שנקרא אסו , והוא האל שיצר את כדור הארץ ואבי כל הגברים.
הוא יצר את Esotisa, האדם הראשון שפירושו "שליח אלוהים", בשפת הכברה, היה אנדרוגני – השמיים נתפסים כישות גברית, בעוד האדמה היא ישות נשית.
Esotisa הוא בעל הידע האלוהי, ולכן נשלח אל העולם להסדיר את היחסים בין האזרחים לממשל בחברה.
כיום, האחראים על קיום מצוות האלוהות הם כהני הקוקו והם מייצגים את רצון האל.
הם מאמינים שהעולם הארצי והרוחני חייב להיות בשיווי משקל מתמיד על מנת לחיות ולשגשג.
המסורת מספרת כי האדם הראשון נדד במשך שנים בין מישורים ועמקים, המייצגים את החלק החומרי בחיים, אך בחר לבנות את מקלטו על ההרים אך לא על החלק העליון, מכיוון שהמיקום בסמוך לשמיים מייצג את החלק הרוחני של החיים ונועד למתים המקשרים בין העולם הרוחני לבין החיים הארציים.
אנשי הקאבייה מאמינים כי האל נוכח בכל הגברים ובמקומות הקדושים, המיוצגים על ידי מקדשי אבות גדולים שהם מתנות שיצרו המקומיים לכבודו ומתווכים בין האדם לאל.
הם מאמינים כי נשמת האדם היא אלמותית והנפש עוברת ממצב קיום אחד לאחר, דבר שבא לידי ביטוי בטקס הלוויה בו מוענק למשפחת המת פסל וכך למעשה המנוח תופס את מקומו בשושלת אבותיו ונשמתו עוברת אל הדורות הבאים.
אנשי הקאבייה ידועים בעיקר ביכולות החקלאיות שלהם בטיפוח אדמות קשות לעיבוד באזור עמק קארה, העיר המרכזית של השבט.
הידע והטכניקות שרכשו לאורך השנים הקנו להם את התיאור הבא של ליאו פרוביניוס, אתנולוג וארכאולוג גרמני: "אף אחד אחר באפריקה לא עובד בשדותיהם בצורה אינטנסיבית כמו קאברה, כאן היה עם שחור באפריקה...
הם מגדלים בעיקר דוחן, יאם (בטטה), בוטנים וכותנה למכירה, ובעלי חיים קטנים ועופות לטובת סחר, מכירה וקרבן.
מסורתית, חלוקת העבודה בשבט היא בין גברים שמבצעים את כל הפעולות החקלאיות ואלו הקשורות לעיבוד ברזל, בעוד שנשים עוסקות בשימוש במוצרים חקלאיים הן לצריכה ביתית והן למכירה בשווקים.
היסטורית, שבט הקאבייה היו נפחים טובים וניצלו זאת לייצור חפצים שישמשו אותם לחקלאות.
כל העבודות נעשות בכוח גברי ועד היום יש נפחים העוסקים במלאכת הכנת הברזל שמחולקת בין שלושה.
הראשון מוקצה למפוח להזנת האש, השני אחראי על הכנסת הברזל לאש ולהניחו על סדן המורכב מאבן גדולה, והאחרון מכה על הברזל באמצעות שימוש בסלע כפטיש.
כל אחד מהשלבים מבוצע בעצמה ונעשה בידיים חשופות לחום העז.
עבודה זו היא אחת הסממנים המבטאים את עצמתו של הגבר בשבט.
בנוסף, לאור כיבוש הקולוניות הגרמניות והצרפתיות באזור, הם אולצו לפתח תשתיות, כמו כבישים ומסילות ברזל.
הנשיא הקודם דאג לפתח תשתיות אלו בתקופתו ונעשה בהם שימוש למעבר כלי תחבורה.
הנשים עוסקות ביצירת כלי חרס, קרמיקה, אריגה, צביעה והכנת סלסלות.
כמו כן, הן סוחרות בברזל, אחראיות על בישולים ומכירה של ירקות בשווקים השונים.
במטרה למצוא איזון אנשי הקאבייה בונים את בתיהם במורדות ההרים, באמצע הדרך בין שמים לארץ.
בעוד שבחלקו העליון של צמרות הגבעות נמצא קברים של אבות הקדמונים, שאסור להפריע להם, על-מנת למנוע מהרוחות לגרום נזק למשפחות.
בתיהם נקראים Sokala והם מקיפים את השטח החקלאי שהם מגדלים ובנויים ממספר צריפים המחוברים זה לזה בצורה מעגלית התוחמת את החצר.
מבנה זה מאפשר גישה יחידה למתחם הדיור ולכן מגן עליהם היטב (ככל הנראה בגלל הסכנה מפלישת זרים בעבר).
כל מתחם מאוכלס על ידי משפחה אחת ומורכב מגבר אחד ונשותיו, ישנם גם מבני אחסון שונים, אסם ומטבח.
ישנן גומחות בהן פסלי אבותיהם נשמרים ולהם מעניקים מנחות והקרבות קטנות, בעוד פטיש מגן על הכניסה למתחם הדיור.
באמצעות מיומנותיהן של נשות הקאבייה, הן מקשטות את הבתים ויוצרות עיטורי נוי על הרצפה.
בקרב כפריהם ניתן למצוא כמות גדולה של כלבי בית וכלבי בר.
חוקרים מסבירים תופעה זו בעובדה שבמקור אנשי הקאבייה היו ציידים וההרים בהם גרו היו מכוסים יערות, הכלבים סייעו בהתמצאות וצייד ונחשבים לחבריהם של המקומיים.
עם זאת, הם הגורם העיקרי למוות של גברים בקרב השבט.
המבנה הסוציו-פוליטי של השבט די פשוט; הקאבייה היא חברה היררכית ואקפלית, המבוססת על מערכת קבוצות של גיל, ומין.
הגדולים יותר מקבלים את ההחלטות ומעבירים הנחיות, בשלושה היבטים מהותיים: חיי קהילה, חיים מיסטיים ופינוי אבות.
בידול המבוסס על המטאפיזיקה של האדם הראשון האנדורגיני.
החלוקה בין הנשים לגברים בקהילה זו מאפיינת גם את תפקידיהם בחברה.
לכל קבוצה תפקיד פולחני בקהילה ושני הצדדים אחראיים לטקסים מסוימים, בהתבסס על ציון, גיל וזמן שהם מבוצעים.
הסיבה לכך היא שהעונה הגשומה נחשבת לעונה הנשית ואילו העונה היבשה נחשבת לעונה הגברית.
חלוקה זו היא חלק מאידאולוגיית השבט באיזון שצריך להתקיים בעולם.
כך למשל, מיתוס האיזון נמצא גם ביכולת להרות ילד: צריכת בירה של סורגום הנחשבת כמוצר נשי, עוזרת ומגרה אצל הזכר את היכולת להביא ילדים לעולם, באותה צורה של צריכת דייסה, שנחשבת למוצר זכרי, והיא משפרת את יכולת הרבייה של נשים.
ניאסנגבה איאדמה היה בן לשבט הקבאייה ונשיא טוגו משנת 1967 עד מותו בשנת 2005. אייאדמה עלה לשלטון לאחר הפיכה צבאית במדינה והנהיג משטר רודני לאורך עשרות שנים, לאחר מותו בנו פור ניאסנגבה נבחר לנשיא ומכהן עם היום בתפקיד זה (1).
דו"ח של מחלקת המדינה בארצות הברית מראה כי בדומה לאביו, שלטונו מאופיין בהפעלת כוח מופרז של כוחות הביטחון כלפי האזרחים הכולל עינויים, מעצרים שרירותיים והפרה של זכויות אזרח.
ישנה הגבלה על חופש העיתונות, ההתארגנות והתנועה.
בנוסף, התפשטה שחיתות בקרב גורמים רשמיים, סחר בבני אדם, אלימות כלפי נשים וילדים ואפליה רשמית וחברתית נגד הומוסקסואלים ונשאי HIV (2).
שפת הקבאייה, ידועה גם כשפת הכברה, קאבורה או קבאריס היא שפה לטינית, גרונית ומדוברת בעיקר באזור צפון טוגו.
נכון לשנת 2011, כ-23% מאזרחי טוגו דוברי השפה וההערכה היא שמספר דוברי השפה מוערך בכ־1.2 מיליון כאשר רובם חיים בטוגו, והיתר ברפובליקת בנין ומספר קטן של דוברים בגאנה.
השפה הופיעה בכתב לראשונה בדפוס בשנות ה-30, ונעשה שימוש בשפה בסיפורי עם, שירה, רפואה, פוליטיקה ודת (6).
שפה זו היא אחת משתי השפות הלאומיות של טוגו ונעשה בה שימוש בתקשורת הארצית ובמגזר החינוכי במדינה.
שפת הקאבייה היא שפה טונאלית, כלומר נעשים שינויים בטון על מנת לבטא מילים שונות.
ניגודים אלו הם דקדוקיים או לקסיקונים ובאים לידי ביטוי בצלילים גבוהים ונמוכים.
ישנם שישה קווי מתאר טוניים אפשריים לשמות עצם ושלושה לפעלים.
הקאבייה היא אחת האוכלוסיות הוותיקות ביותר בטוגו אך גם כיום היא ממשיכה במסורות העתיקות יומין של אבותיה הקשורות לטקסי חניכה, כמו טקס האבלה של הנערים או טקס האקפמה של הבנות.
טקס החניכה הראשון מתרחש בלידתו של הילד, אנשי הקאבייה מאמינים שהילד אינו חלק ממשפחתו עד שהוא ימצא קשר עם אבותיו הקדומים.
רק לאחר שהילד מזוהה עם אחד מאבות אבותיו המתים, מתייחסים אליו כאל בן משפחה וקרוביו מגדירים את מין הילד רק לאחר טקס החניכה.
רק לאחר תהליך זה הילד מאבד את טבעו האנדרוגיני לפי אמונת הקאבייה.
מרכז הטקסים הללו הוא הכפר פארנדה שנמצא באזור קארה שבצפון טוגו; פארנדה ידוע כמקום המסורת של הקאבייה, מכיוון שבניגוד למקומות אחרים בטוגו בהם טקסים ומנהגים מסורתיים מתחילים או ממשיכים לדעוך, כאן המסורת עדיין נוכחת ומתורגלת מאוד.
טקס החניכה החשוב ביותר בקרב זכרי הקאבייה הוא טקס ה-Evala.
טקס זה מגלם הערכה, מאבק פולחני, סוג של היאבקות, המסמן את מעברים של זכרים צעירים לשלב הבגרות.
הטקס מורכב מסדרת שלבים המגיעים לשיאם בקרבות טקסים בין צעירים שרוצים לעבור לשלב הבגרות.
כל שנה בחודש יולי מתכנסים צעירי זכרי הקאבייה בעיר קארה שבצפון טוגו כדי להתמודד בתחרות קרבות האורכת שבוע.
כהכנה למאבק, הצעירים מופרדים ממשפחותיהם וגרים בבקתות מיוחדת שם הם מכינים את עצמם נפשית, והנשים מבשלות מנה מקומית המבוססת על בטטה שמוגשת למתאבקים בתום קרבותיהם.
לפני תחילת ההיאבקות על המשתתפים לטפס על שלושה הרים כחלק מעלייה לרגל; וכל משפחה מתחרה מבצעת טקסי פולחן קדמוניים, שמטרתם לעורר את רוחם של האבות הקדומים השוכנים בפסלי החרס המוצבים בחצר מתחמי הדיור.
בשלב זה ניתן להתחיל בטקס, ומטרתו העיקרית היא להפוך את הצעיר לקשוח, אמיץ וכובש יצרים.
בנוסף למעבר מילדות לבגרות, הצעיר מאמץ את זהותו התרבותית כקאבייה.
על כל בחור צעיר להילחם שלוש שנים ברציפות כדי לעבור את טקס החניכה; אולם, אין צורך לנצח במאבק כדי לעבור לשלב הבא, הדבר החשוב הוא לקחת בו חלק.
צריכת בשר כלבים היא מרכיב מרכזי וחיוני בטקס עבור הצעיר.
הצריכה היא הכרחית על מנת שהצעיר ירכוש את התכונות של חיה זו: התנגדות, עקשנות, חוזק ואינטליגנציה.
הנער צריך להילחם שלוש שנים ברציפות החל מגיל 18. המתאבקים מתמודדים עם חזה חשוף, לעיני הוריהם, חברים וצופים שמעודדים אותם בשירים וצעקות.
מתאבקים מוצלחים מוזמנים לביתו של המפקד ללבוש את הכומתות האדומות שלהם; גברים עם כומתות אדומות נקראים לוחמים, והם נחשבים לטובים ביותר מבין כל הלוחמים.
לאחר סיום טקס החניכה, הצעיר מקבל מעמד חברתי חדש הנקרא אזוקפו; מעמד עם זכויות אך גם חובות הכוללות את הזכות לנצל את האדמה בכוחות עצמו, להתחתן ולהגן על הכפר במקרה של תקיפה.
לאחר שלוש שנות לחימה הצעיר יכול להגיע לשלב הבוגר הנקרא קונדו; ראשו יגולח, שרשרת תונח סביב צווארו ויינתן לו גונג.
טקס הקונדונה מורכב מטיפוס הרים וריקוד פולחני הכולל ניגון בגונג.
משתתפי הטקס הם בני 22 עד 26 לרוב, וטקס חניכה זה הוא מבחן המאפשר לצעירים להשתלב עם בוגרי הקאבייה ומעניק להם כבוד.
אם הם צולחים אותו יהיה להם את הכוחות לקחת חלק בהחלטות הנוגעות לחיי הקהילה.
במהלך טקס הריקודים הנערים מעוטרים בעורות של בעלי חיים ועוטים כיסוי ראש כבד של קרני בהמה מכוסות נוצות עוף.
בטקסי הריקודים הגברים חייבים להפגין את כוח, סיבולתם ויכולתם לרקוד כמה שיותר זמן ויותר טוב מבני גילם; בנוסף עליהם לרוץ על ידי בחירת השבילים הקשים ביותר במורד ההרים סביב הכפר שלהם.
כשנגמרים חגיגות הקונדונה, הצעיר עובר לשלב הבגרות.
בשונה מהגברים, הבנות צריכות לעבור טקס חניכה אחד, הנקרא Akpéma.
זו סדרת טקסים המחזקים את הבנות להתנגדות, אומץ ולשמירה על מספר מעלות המקנות להן מעמד מיוחד; בין המעלות הללו, החשוב ביותר הוא שמירת הבתולין עד הנישואין.
החניכה שלהן מתרחשת בסביבות גיל 18 ולפי המסורת, הבנות הן בתולות בדיוק משום שחניכה זו מכינה אותן לנישואים.
הטקס מתחיל בתהלוכה בה הצעירות פושטות את בגדיהן ועונדות רק שרשרת וחגורת צדפות; לאורך כל הטקס הן מלוות ונתמכות על ידי נשים בוגרות ועל ידי אנשי דת.
הן מובלות אל היער לעבר העץ הקדוש ושם הן צריכות לשבת על אבן קדושה כדי להראות את טוהרן; בנות שיודעות שהן אינן בתולות לא צריכות לשבת על האבן, אם מישהו שאינה בתולה יושבת על הסלע הטהור יישפך ממנה דם, או כפי שטוענים קהילות אחרות היא תיעקץ על ידי הדבורים.
כיום הישיבה על אבן זו אינה קשורה לטקס המעבר, ורק הורה שיודע בוודאות שביתו בתולה מתעקש להשתתף בפולחן הישיבה; ילדה בתולה היא גאווה למשפחתה.
השלמת מבחן זה הוא צעד מכריע כאשר הצעירה מגדילה את כבוד משפחתה; בסופו של התהליך הבנות מוכרזות כמתאימות לבגרות ונישואין.
לאחר הטקס הבנות חוזרות אל הכפר ויוצאות לשוק, כשהן לובשות רק תחתונים ושרשראות צדפים ורוקדות את ריקוד "הטצ'ימו", המציין את סיום טקס החניכה.
טקס חשוב נוסף הוא חגיגת ה- Sinkaring; האטימולוגיה של המילה Sinkaring באה משתי מילים: Sankuu שפירושו לרחוץ ידיים ולטהר את עצמך ו- Karuu, שפירושו הוא להיות מוכן לעמוד במבחני החיים.
הטקס הוא סוג של מבחן שבמהלכו על הילדים להפגין את התנגדותם ורוח המאבק שלהם בהגנה על הקהילה שלהם, ובמקביל את המעבר מנערות לבגרות.
זהו רגע שבו חוגגים את האיחוד המושלם בין אנשי הקאבייה, השלום, הפיוס והלכידות החברתית כערובה להתפתחות, אך גם הזדמנות לחגוג את הקציר החדש וליהנות מפירות האדמה.
במהלך חגיגה זו נבחרים החקלאים הטובים ביותר על ידי העם ומקבלים פרסים.
הפסטיבל נחגג מדי שנה בשבת הראשונה של דצמבר והוא דוגמה לאופן בו עם זה ממשיך לשמר את הערכים התרבותיים והמסורתיים המועברים מדור לדור.
המוזיקה המסורתית של אנשי ה-Kabye כוללת כמה מהסגנונות המוזיקליים הייחודיים ביותר שניתן למצוא במערב אפריקה.
למוזיקת קאבייה יש מטרות טקסיות; היא משקפת את השלבים השונים של השנה החקלאית ואת טקסי החניכה השונים של הקאבייה.
צלילה מורכבים בעיקר בשימוש בליטופון (כלי נגינה המורכב מסלע), והקצב העיקרי נעשה בדרך כלל על ידי מכות בעזרת חמש אבנים שטוחות באורכים שונים וגובה שונה בצורת אליפסה.
האבנים נקראות Pichanchalassi וניתן לשחק בהן רק לאחר הקטיף, בין נובמבר לינואר.
בשאר ימות השנה משתמשים בכלי נגינה אחרים, ביניהם הילה (חליל עץ), הנונדו (קרן רוחבית העשויה מקרן צבי), הסאנזה (סוג של קלימבה) ותופים שונים, תופי רעשן ופעמונים.
בנוסף, שריקה היא צליל נפוץ במהלך הופעות בקרב אנשי הקאבייה.
בהתאם לטקס, השירה יכולה להתבצע על ידי זכר או נקבה ובאמצעות מקהלה או סולו.
קאבּוּסֵצָ'ה (ביפנית: かぶせ茶, "תה מכוסה") הוא תה ירוק יפני, תת-סוג של סנצ'ה.
שמו של התה נובע מאופן גידולו וקצירתו.
בתחילת האביב, כשבוע עד שלושה שבועות לפני קציר עלי התה הצעירים, מכוסה המטע במסך מגן בכדי לחסום אור שמש ישיר.
הצללה זו מייצרת תה עם טעם רך יותר מסנצ'ה רגיל.
כדי לקבל צל טבעי מבלי לחסום לחלוטין את אור השמש, מעל הצמחים תולים רשת מיוחדת המכונה "קאבוסה" (מהפועל "קאבוסרו" – "להצל").
שלא כמו סנצ'ה שגדל באור שמש ישיר, לקאבוסצ'ה יש טעם מתוק יותר וצבע עשיר יותר.
תה מוצל נוסף, המכונה גיוקורו, שונה מקאבוסצ'ה בכך שהוא מוצל לתקופה ארוכה יותר – כ-20 יום.
ביפן, קאבוסצ'ה מהווה כ-4% מסך התה המיוצר (נכון לשנת 2019).
קאבי לָאמֶה (באיטלקית: Khaby Lame; נולד ב-9 במרץ 2000) הוא טיקטוקר סנגלי-איטלקי.
הוא נודע במערכונים הקומיים הקצרים שלו, שם הוא מתבדח בסרקזם על אנשים שסיבכו משימות פשוטות ללא הצדקה וצורך.
החל מיוני 2023, לאמה הוא בעל חשבון הטיקטוק עם מספר העוקבים הגבוה ביותר בעולם עם 161 מיליון עוקבים.
לאמה נולד בסנגל ב-9 במרץ 2000 ומגיל שנה גדל במתחם דיור ציבורי בקיבאסו , איטליה, שם הוא מתגורר גם כיום.
הוא עסק באתלטיקה כגון כדורגל וכדורסל; בתיכון, הוא שיחק באליפות הכדורסל לצעירים.
לפני פעילותו בטיקטוק, עבד לאמה כמפעיל מכונות CNC.
הוא גם חווה בעיות פיננסיות, עליהן התגבר באמצעות סרטוני הטיקטוק שלו.
הוא עזב ברצון את ארצות הברית בשל שהייה מעבר לגבולות הוויזה שלו, וגם כדי שלא יקבל איסור כניסה עתידי של אותה מדינה.
במרץ 2020 החל לאמה לפרסם סרטונים באפליקציית טיקטוק במהלך הסגר שנערך במגפת הקורונה באיטליה.
בדצמבר 2020 הוא דגמן עבור כתב העת DLui Repubblica.
ב-26 באפריל 2021 הוכתר לאמה כטיקטוקר האיטלקי עם הכי הרבה עוקבים.
כיום יש לו מעל 150 מיליון עוקבים באפליקציה.
יש לו גם למעלה מ-50 מיליון עוקבים באינסטגרם, ולאחר שעקף את קיארה פראני, הוכתר כאיטלקי עם הכי הרבה עוקבים באפליקציה.
הוא בעל חשבון הטיקטוק עם מספר העוקבים הגבוה ביותר בעולם לאחר שעקף את צ'ארלי ד'אמילו.
באותה השנה דורג במקום השמיני ברשימת יוצרי התוכן המרוויחים ביותר של פורבס, עם רווחים של כ־10 מיליון דולר בשנת 2021. בנוסף, הופיע ברשימת טיים 100 נקסט של מגזין טיים.
ב-24 באוגוסט 2023, לאמה קיבל דמות משלו במשחק הווידאו משנת 2017 "פורטנייט", בחלק 4 עונה 4.
קאבי הופיע בהופעת אורח לכמה שניות בסצנה בסרט "בחורים רעים: הכל או כלום" שיצא בשנת 2024 סרטון טיקטוק בו קאבי צופה בעצמו בסצנה.
לאמה היה נשוי לזאירה נוצ'י, המוכרת גם היא באינסטגרם.
קאדי איורי בורחס מלינובסקי הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בעמדות הקיצוני הימני והקשר ההתקפי בקרבאך.
קאדי גדל במחלקת הנוער של קוריטיבה, ואחר כך החל לשחק גם בקבוצה הבוגרת, תוך שהוא מושאל לקבוצות ברזילאיות נוספות.
ביולי 2019 עבר לאירופה, וחתם באשטוריל מליגת העל הפורטוגלית.
בינואר 2020 עבר לווילפרנקואנסה מהליגה הפורטוגלית השנייה.
ב-11 ביוני 2021 חתם בקרבאך מליגת העל האזרית.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה ב-22 ביולי 2021, בתיקו 0–0 עם מ.ס.
אשדוד במשחק הראשון של הסיבוב השני של מוקדמות הקונפרנס ליג.
הוא כבש את שער הבכורה שלו ב-12 באוגוסט 2021, שער שהביא לקבוצתו ניצחון 1–0 על א.א.ל.
לימסול והעלה אותה לשלב פלייאוף הקונפרנס ליג, לאחר שניצחה 2–1 בסיכום שני המפגשים.
ב-30 בספטמבר 2021 כבש צמד בניצחון קבוצתו 4–1 על אומוניה ניקוסיה בשלב הבתים של הקונפרנס ליג.
השער הראשון שכבש נבחר לשער השבוע בטורניר, ואף היה מועמד לשער הטוב ביותר שהובקע בשלב הבתים של המפעל.
בעונת 2021/2022 כבש 12 שערים ובישל 13 נוספים ב-24 משחקים בליגת העל האזרית, ובסך הכל כבש 20 שערים ובישל 17 נוספים ב-43 משחקים בכל המסגרות.
קאבקו היא גבינת עיזים רכה שמגיעה מאזור מידי-פירנה בדרום צרפת.
יש לה קליפה דקה עם פסים ולאחר שבועיים גדל הקרום שלה לעובש כחול שמשנה את טעמה של הגבינה.
זהו אחד המאכלים המפורסמים ביותר של אקוויטניה.
אקוויטניה הוא אזור בתחתית (חלקה הדרומי) של צרפת.
הצבע של גבינה זו הוא שמנת רגוע.
קאבקו היא גבינה העשויה בדרך כלל מחלב עיזים גולמי (לא מפוסטר) שמקורו באזורי המאסיף סנטרל (Massif Central) כגון Quercy, Rouergue, Haute-Auvergne, לימוזן ו-Périgord .
תקופת הצריכה הטובה ביותר של הגבינה נמשכת מאפריל עד אוגוסט.
שמה בא מהמילה האוקסיטנית cabra/craba שפירושה עז.
קָאבָּל היא קבוצה של אנשים המאוחדים תחת מסגרת כלשהי, בדרך כלל כדי לקדם את השקפותיהם או האינטרסים הפרטיים שלהם ביחס לאידאולוגיה, מדינה או קהילה אחרת, לעיתים קרובות על ידי תככים ובדרך כלל ללא ידיעת גורם חיצוני לקבוצה.
השימוש במונח זה נושא בדרך כלל קונוטציות שליליות של מטרה פוליטית, קונספירציה וחשאיות.
לעיתים מתייחס המונח לעלילה סודית או קליקה.
המושג נגזר מקבלה, תורת הסוד היהודית.
בתרבות האירופית (קבלה נוצרית, קבלה הרמטית) נקשר המונח לתורת הנסתר או לסוד.
המונח הגיע לאנגלית דרך cabale בצרפתית, מהלטינית של ימי הביניים (cabbala), והיה ידוע בתחילת המאה ה-17 בהקשר של צ'ארלס השני ואוליבר קרומוול.
באמצע המאה ה-17, המשיך המונח להתפתח וקיבל משמעות של תככים שנרקמו בידי קבוצה קטנה וכן התייחס לקליקה פוליטית סודית למחצה.
ישנה תאוריה בלתי מבוססת שהמושג קיבל את משמעותו הנוכחית מקבוצת שרים שהוקמה בשנת 1668 - "משרד הקאבל" של צ'ארלס השני.
החברים כללו את סר תומאס קליפורד, לורד ארלינגטון, הדוכס מבקינגהם (ג'ורג ולירס), לורד אשלי ולורד לודרדייל, שהאותיות הראשונות שלהם יוצרות את ראשי התיבות CABAL, והיו החתומים על הסכם דובר שקשר את אנגליה לצרפת במלחמה עתידית נגד הולנד, ושימש כיסוי להסכם הסודי של דובר .
מדובר באטימולוגיה עממית, אם כי צירוף המקרים צוין כבר ב-"זמן אמת".
בהולנדית, נעשה שימוש במילה קאבל (kabaal וגם kabale או cabale, קָבּאלֶה) במהלך המאה ה-18 באותה משמעות.
הקאבל הפְריזי ציין את האצולה הפרו-אוראנז'ית שתמכה במוסד הסטאדהאודר אך גם השפיעה רבות על הסטאדהאודרים וילם הרביעי ווילם החמישי ועל המושלים מטעמם, ועל ידי כך גם על ענייני המדינה ברפובליקה ההולנדית.
השפעה זו הגיעה לסיומה כאשר סר חינם של האצילים הפריזים בחצר המלכות.
כיום יש למונח משמעות של רעש, המולה.
חסידי תאוריית הקונספירציה QAnon משתמשים ב"קאבל" כדי להתייחס למה שנתפס כארגון עילית סודי עולמי, אשר, על פי התומכים, רוצה לערער את הדמוקרטיה והחופש, וליישם את האג'נדות הגלובליסטיות שלהם.
כמה תנועות אנטי-ממשלתיות באוסטרליה, במיוחד אלו שהופיעו במהלך התגובה למגפת הקורונה, טוענות שהמינויים החשאיים של השרים של סקוט מוריסון היו עדות למה שהם כינו "קאבל סודי".
המונח משמש לעיתים קרובות כמשרוקית כלבים אנטישמית, דרך מקורו העברי והאסוציאציה למטאפורות אנטישמיות.
קאדוואלדר וושברן נולד בעיירה ליברמור (כיום בתחומי מיין, אז חלק ממסצ'וסטס), כבנם של מרתה (לבית בנג'מין) וישראל וושברן האב.
הוא היה אחד משבעה אחים, שעליהם נמנו ישראל וושברן הבן (לימים מושל מיין וחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעמה), אליהוא וושבורן (לימים מזכיר המדינה של ארצות הברית), ויליאם ד.
וושברן (לימים סנאטור מטעם מינסוטה) וצ'ארלס איימס וושברן (לימים שגריר ארצות הברית בפרגוואי).
קאדוואלדר וושברן התחנך בבית ספר בוויסקאסיט שבמיין, ובהמשך לימד בבית ספר שם בשנים 1838–1839. ב-1839 הוא עבר לדבנפורט שבטריטוריית איווה, שם הוא עסק בהוראה, ועבד בחנות וכמודד.
בהשראת אחיו אליהוא, שעסק בעריכת דין בעיר גאלנה, אילינוי הסמוכה, הוא למד משפטים.
ב-1842 הוא התקבל ללשכת עורכי הדין של טריטוריית ויסקונסין, ועבר להתגורר בעיר מינרל פוינט שבטריטוריה, שם הוא פתח משרד עורכי דין משל עצמו.
ב-1844 הקים וושברן שותפות בעסקי קרקעות עם סיירוס וודמן.
יחד פתחו השניים מספר חברות, כמו חברת הכרייה של ויסקונסין.
התחום המצליח ביותר של השניים היה עסקי רכישת הקרקעות.
במאי 1855 הם הקימו את בנק מינרל פוינט של וושברן ווודמן.
השניים פירקו את השותפות ביניהם באופן ידידותי באותה שנה.
ב-1856 קיבלה חברת טחנת הקמח של מיניאפוליס זיכיון מאת בית המחוקקים של טריטוריית מינסוטה.
בין מקימי התאגיד היו דודנו של וושברן, דורילוס מוריסון, וחבר בית הנבחרים מאילינוי, רוברט סמית', שרכש את הזכויות למפעל המים בחלק המערבי של מפל המים סנט אנתוני שבמיניאפוליס.
בתחילה התמודדה החברה עם קשיים, וכמה ממשקיעיה הראשונים מכרו את חלקם.
וושברן רכש את חלקם, ובסופו של דבר היה לנשיא החברה.
בערך באותה תקופה עבר למיניאפוליס אחיו ויליאם, והפך למנהל פעיל בה.
החברה בנתה סכר, וכרתה מכלול של מערכת תעלות שהוחכרו יחד עם קרקעות שהיו בבעלות החברה למרגלות המפלים, למגוון של מפעלים, כמו מנפטות כותנה, מפעלי צמר, מנסרות עצים וטחנות קמח.
בסופו של דבר הניבה השקעתם של שני האחים רווחים, והם עשו שימוש בהון שצברו כדי להשקיע בעצמם בטחנות קמח.
ב-1853 בנה וושברן מנסרה על נהר צ'יפאוה.
ב-1859 הוא עבר ללה קרוס, ויסקונסין, ולאחר שירותו הצבאי הוא היה מעורב במיזם לפינוי סביבת נהר בלאק כדי להקל על השטת בולי העץ במימיו.
ב-1871 הוא הקים את חברת העץ של לה קרוס, שבסופו של דבר הגיעה לתפוקה שנתית של 20 מיליון לוחות עץ באורך של רגל.
הוא גם החזיק בבעלותו את מפעל רעפי העץ הגדול ביותר בחלק העליון של אגן המיסיסיפי.
ב-1866 בנה וושברן את טחנת הקמח "B" שלו, שנחשבה באותו זמן לגדולה מדי כדי להפיק רווחים.
עם זאת הוא נחל הצלחה וב-1874 הוא בנה את טחנה "A" הגדולה אף יותר.
מכלול "A" נהרס, יחד עם כמה מבנים סמוכים, בהתפוצצות ב-1878, אך מאוחר יותר נבנה מחדש.
ב-1877 חבר וושברן לג'ון קרוסבי כדי להקים את חברת וושברן-קרוסבי.
באותה תקופה הוא שלח את ויליאם הוד דנוודי לאנגליה כדי לפתח את שוק האביב לחיטה.
בהצלחתו, היה דנוודי לשותף סמוי בחברה והיה לאחד מבעלי טחנות הקמח העשירים ביותר בעולם.
דנוודי היה לנדבן שתרם לבתי חולים, למוסדות חינוך שהיו לקולג' דנוודי לטכנולוגיה, ולמוסד צדקה שהיה לכפר דנוודי .
התאגיד כולו נודע בהמשך כ"טחנות הכלליות" .
ב-1854 התמודד וושברן בבחירות לבית הנבחרים של ארצות הברית, וכיהן בו בקונגרסים ה-34 עד ה-36 כאשר ייצג את מחוז הבחירה השני של ויסקונסין בשנים 1855–1861. במהלך הקונגרס ה-34, הצביעו הוא ואחיו עבור נתניאל בנקס בבחירות ליושב ראש הבית.
בתקופת כהונתו האחרונה בבית הנבחרים שימש וושברן כיושב ראש הוועדה לתביעות קרקע פרטיות.
ב-1860 הוא בחר שלא להתמודד לתקופת כהונה נוספת בבית הנבחרים.
משפחת וושברן נודעה תמיד כמתנגדת נחרצת לעבדות.
לאחר תום כהונתו בבית הנבחרים שב וושברן ללה קרוס, אך זמן קצר לאחר מכן שב לוושינגטון די.
כנציג לוועידת השלום שהתקיימה בניסיון למנוע את פריצתה של מלחמת האזרחים האמריקאית.
במהלך המלחמה הוא שירת בצבא האיחוד וב-6 בפברואר 1862 מונה כקולונל של רגימנט הפרשים המתנדבים השני של ויסקונסין.
ב-16 ביולי אותה שנה הוא היה למפקד צבא המתנדבים בדרגת בריגדיר גנרל, וב-29 בנובמבר הועלה לדרגת מייג'ור גנרל.
על כתב המינוי שלו היה חתום הנשיא אברהם לינקולן.
בנקודת זמן מסוימת כינה יוליסס ס.
גרנט את וושברן "אחד מקציני המנהלה הטובים ביותר שלנו".
הוא פיקד על הפרשים של הגיס ה-13 בשלבי הפתיחה של מערכת ויקסבורג בפיקודו של גרנט.
משעה שהחלו פעולות המצור על העיר, וגרנט ביקש שכל הכוחות הזמינים יצטרפו, הוביל וושברן את הכוח מטעם הגיס ה-16 במהלך המצור על ויקסבורג.
הוא פיקד על הדיוויזיה הראשונה של הגיס ה-13 בפעולות של נתניאל פ.
בנקס לאורך החוף בטקסס שהובילו לקרב פורט אספרנסה בנובמבר 1863.
עד סוף המלחמה שירת וושברן במגוון תפקידים מנהליים במיסיסיפי ובטנסי.
כאשר פיקד על כוחות צבא האיחוד בממפיס, הוא היה מטרה לפלישה בלתי מוצלחת בהובלת נייתן בדפורד פורסט למטרת חטיפתו יחד עם גנרלים נוספים של צבא האיחוד.
ב-25 במאי 1865 סיים וושברן את שירותו בצבא האיחוד.
לאחר תום המלחמה שב וושברן לביתו בלה קרוס, שם הוא נבחר שוב לשתי תקופות כהונה בבית הנבחרים של ארצות הברית.
הפעם הוא ייצג את מחוז הבחירה השישי של ויסקונסין בקונגרסים ה-40 וה-41 בשנים 1867–1871, ובתקופת כהונתו הראשונה מבין השתיים הוא שימש כיושב ראש ועדת ההוצאות על בנייני ציבור.
ב-1870 הוא החליט שוב שלא להתמודד על תקופת כהונה נוספת.
ב-1871 שוכנע וושברן להתמודד בבחירות למשרת מושל ויסקונסין מול ג'יימס ר.
הוא ניצח בבחירות והושבע כמושל ב-1 בינואר 1872. הוא כיהן עד ינואר 1874 לאחר שהתמודד ללא הצלחה בבחירות לכהונה שנייה.
זמן קצר לאחר לידתו אובחן וושברן כלוקה באפילפסיה.
ב-1849 הוא נשא לאישה את ג'נט גר, בתם של אנדרו שפילד גר ואליזבת סינקלייר גר.
השניים היו בני 30 באותה שנה, ובשנה שלאחר מכן נולדה בתם הבכורה, ג'נט (נטי) גר וושברן.
לאחר הלידה החלה רעייתו של וושברן להראות סימנים של מחלת נפש.
לאחר ששנתיים לאחר מכן נולדה בת פרנסס (פאני), עשה וושברן סידורים לאשפוזה של רעייתו בבית החולים בלומינגדייל.
מאוחר יותר היא הועברה למוסד בברוקליין, מסצ'וסטס, שם היא נותרה עד פטירתה בגיל 90 ב-1909.
ב-1881 תרם וושברן את וילה אדג'ווד, שאותה הוא רכש שנה לאחר תום כהונתו כמושל, לאחיות הדומיניקניות של סינסינאוה במדיסון.
מאוחר יותר היה המקום לאדג'ווד קולג' ולבית הספר התיכון אדג'ווד.
קאדוואלדר וושברן נפטר ביוריקה ספרינגס, ארקנסו ב-14 במאי 1882, כאשר שהה באתר הספא שם.
הוא נטמן בבית הקברות אוק גרוב שבלה קרוס.