tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
האלבום קיבל ביקורות חיוביות, כולל חמישה כוכבים מעיתון הגרדיאן הבריטי.
על עשיית האלבום אמרה סטפן כי "רוברט וגלעד הם חברים נפלאים שעבדו ביחד מספר שנים.
העבודה עם גלעד הייתה חוויה מופלאה.
הוא אחד האנשים האנרגטיים והחיוביים שפגשתי אי פעם וכמוזיקאי הוא פשוט מעורר השראה ותדהמה".
בשנת 2014, השתתף בהקלטות אלבום האולפן ה-15 והאחרון של להקת הרוק המתקדם, פינק פלויד - The Endless River.
עצמון ויתר על אזרחותו הישראלית.
בספרים ומאמרים שכתב, הוא מבקר את מדינת ישראל, בעיקר מהזווית האתית והיחס לפלסטינים, ואת היהדות המקדמת פוליטיקה של זהויות כדי לתמוך באג'נדה לאומנית במדינת ישראל.
ספרו "המי הנודד?" (The Wandering Who, משחק מילים על The wandering Jew, "היהודי הנודד" באנגלית) עוסק ביהודי העולם ובמדינת ישראל, ומנסה להגדיר ולהבדיל בין המושגים: Judaism, Jewishness, Jewish culture, Jewish ideology.
טענתו העיקרית היא שיהדות (Judaism) כדת, אמונה ועניין רוחני היא שונה מהיהדות כזהות פוליטית (Jewishness), שהיא מושג מודרני שהביא לתפיסה בדלנית, לאומנית ואף גזענית.
לתפיסתו גם המרקסיזם (שהובל בתחילת דרכו ברובו על ידי יהודים) וגם הציונות הם דוגמאות ליהדות המשמשת ככוח וזהות פוליטית.
תפיסה הדומה ליחס החרדים לציונות.
הספר רווי בדעותיו האנטישמיות של עצמון והתבטאויות אוטואנטישמיות דוגמת הגדרתו את עצמו כ"יהודי השונא את עצמו בגאווה", "יריב חזק...
ניק לולס, מנכ"ל תנועת Hope not Hate נגד גזענות ופשיזם, כתב על ספרו של עצמון:
בראיון שפורסם ב-ynet הביע עצמון תמיכה בהכחשת השואה, הטיל ספק בצעדות המוות בשואה, ואמר:
ב-21 במרץ 2017 בדיון בבית הספר לכלכלה של לונדון (LSE) לרגל השקת ספרו של ריצ'רד פאלק, "Palestine's Horizon", ובהשתתפותו, נכח עצמון בקהל.
בוויכוח שפרץ בקרב הקהל, אמר עצמון, לטענת נוכחים באירוע, ש"יהודים גורשו מגרמניה בגלל שהתנהגו לא בסדר", והמליץ על ספריו של מכחיש השואה דייוויד אירווינג.
גלעד יפת (נולד ב-19 בדצמבר 1969) הוא יזם וגנאלוג ישראלי, מייסד ומנכ"ל חברת "MyHeritage", חברת היי-טק שפיתחה פלטפורמה לשימור היסטוריה משפחתית ולתיאור אילנות יוחסין.
גלעד יפת נולד בשנת 1969 בירושלים הוא בנם של פרופ' שרה יפת, כלת פרס ישראל למקרא, ועו"ד גדעון יפת.
לגלעד יפת שלוש אחיות, בהן שלומית יפת-ביאליק, מחברת סדרת מדריכי הטיולים "המשפחה המטיילת".
יפת הוא צאצא ישיר של הרב אלכסנדר זיסקינד מהוראדנא, רבי אליעזר שמחה רבינוביץ ורבי בנימין דיסקין.
הוא נין של הפרדסן זאב ברא"ז, ונכד של הפעיל הציוני חיים יפת, חבר ומזכיר הוועד הלאומי, וממקימי העבודה הסוציאלית בישראל, שהיה עוזרה הראשי של הנרייטה סאלד, וכיהן כסמנכ"ל משרד הסעד.
שם המשפחה המקורי של המשפחה הוא פאט (פת) ומוצאו מן העיירות ביאליסטוק וקרינקי בפולין.
חיים פאט שעלה ארצה בסמוך לשנת 1920 עברת את שם המשפחה ליפת.
עוד נמנית עם ענף משפחתי זה, בת דודתו של גלעד יפת, במאית הקולנוע עדי יפת פוקס.
קרוב משפחה נוסף של גלעד הוא אחי סבתו, מנחם אורן, אלוף השחמט הראשון של מדינת ישראל.
גלעד יפת למד בתיכון ליד"ה שבירושלים.
בשנת 1984 עבר עם משפחתו לאוקספורד, אנגליה, במסגרת שנת שבתון של אמו, ושם התוודע יפת לראשונה לתחום המחשבים האישיים שהחל לצבור תאוצה באותן שנים.
כנער רכש יפת מחשב אישי, ולימד את עצמו לתכנת בשפת מכונה.
בשובו לישראל, הקים עם קבוצת חברים צוות תכנות למחשב ספקטרום סינקלייר, מהראשונים בישראל, וקרא לו "The Israeli Team".
את שירותו הצבאי עשה בשנים 1988–1992 כקצין ביחידה טכנולוגית.
בין השנים 1992–1996 למד הנדסת תוכנה בטכניון וסיים את לימודי ה-BSc בהצטיינות יתרה.
במהלך לימודיו עבד במשרה מלאה בחברת BRM כראש צוות פיצוח וירוסי מחשב
(לימים המוצר נמכר לחברת Norton ).
מנהלו בחברת BRM היה ניר ברקת, לימים ראש עיריית ירושלים.
בשנים אלה ניתח יפת אלפי וירוסי מחשב וכתב אלגוריתמים לגילויים והסרתם.
יפת ייצג את ישראל בארגון מומחי האנטי-וירוס CARO.
בין פיתוחיו אז הייתה מערכת לזיהוי וירוסים חדשים על פי קרבת קוד בינם לבין זני וירוס מוכרים, שקיצרה משמעותית את זמן הפיתוח הנחוץ לגילוי והסרה של וירוסים חדשים.
לאחר סיום לימודיו, בשנים 1996–2000, עבד ב-Backweb Technologies, חברת טכנולוגיה לתקשורת פנים ארגונית, שאליה הצטרף כאחד מן העובדים הראשונים.
במסגרת תפקידו כמנהל המוצרים העביר את מגוריו לעמק הסיליקון ולקח חלק בהנפקת החברה בנאסד"ק.
לאחר מכן שב לישראל ועבד בחברות Spearhead Technologies ו-Picatel Systems בתפקידי ניהול מוצר.
יפת הופיע בתפקיד עצמו כמומחה לדנ"א וגנאלוגיה בסרטו התיעודי של אביב טלמור "אני ביאליק" שיצא לאקרנים בשנת 2014.
יפת הוא מרצה מבוקש בתחומי היזמות, טכנולוגיה, DNA וגנאלוגיה.
כמו כן הוא מרצה בהתנדבות מדי פעם במסגרת ביקורים של משלחות בכירים מארצות הברית לישראל שמארגנת שדולת איפא"ק במטרה לשפר את תדמיתה של ישראל בעולם.
יפת נשוי ואב לשלושה, ומתגורר במושב בני עטרות.
בילדותו, בשעה שכתב את עבודת השורשים שלו, החל גלעד לראיין את אמו, וכשגילה את סקרנותו, החליט להעמיק בנושא הגנאלוגיה שהמשיך ללוות אותו כתחביב במהלך חייו.
בשנת 2003, במסגרת שנת שבתון, החל, כחלק מתחביב הגנאלוגיה, בפיתוח פלטפורמה שיתופית פשוטה ליצירת עצי משפחה, פרויקט זה היה ליסודה של חברת MyHeritage.
חזונו של גלעד יפת בהקמת החברה הוא יצירת כלים לבניית אילנות יוחסין רב-לשוניים תוך שילוב אמצעים טכנולוגיים במטרה לייצר, בסופו של דבר, אילן יוחסין של האנושות כולה.
יפת פיתח פלטפורמה ראשונית במטרה לסייע לו ביצירת עץ המשפחה, לכשהבין את הפוטנציאל בפרויקט וההיתכנות העסקית שבמיזם, החל בהקמת החברה בביתו שבמושב בני עטרות.
לאחר הצטרפותם של מספר עובדים ראשונים, עברה החברה לווילה סמוכה במושב.
מלאכת גיוס העובדים, כחלק מצמיחת החברה נמשכה ובשנת 2012 העתיקה MyHeritage את מקום מושבה למשרדים באור יהודה, שם ממוקם מטה החברה עד היום.
יפת האמין שיש לשלב את המהפכה הטכנולוגית בתחום הגנאלוגיה.
במטרה להגשים את חזונו, שילב יפת בין מגוון רחב של טכנולוגיות כדי לייעל את תהליך הרכבת עץ המשפחה.
בהן טכנולוגיות זיהוי פנים, איתור והצלבת תמונות של אנשים ברחבי הרשת, הצלבת אילנות יוחסין מבוססת ניתוחי Big Data וכן שילוב חלוצי של בדיקות DNA ושילובן במערכת על מנת לאתר בני משפחה.
תרומתו העיקרית של יפת וחברת MyHeritage לתחום הגנאלוגיה היא יצירת מאגר יוחסין של למעלה מ-9 מיליארד רשומות, ההולך וגדל עם התפתחותה של החברה וכן הגברת המודעות והנגשת תחום הגנאלוגיה לקהל הרחב.
MyHeritage מציעה גם כלים חינמיים ליצירת עצי משפחה, בדומה למתחרותיה שחלק ממוצריהן בתשלום, ומנגישה בכך את היכולת לכלל האוכלוסייה.
בהובלתו של יפת הפכה MyHeritage לפרויקט שבו למעלה מ-40 מיליון אנשים ברחבי העולם מתעדים את המורשת המשפחתית שלהם.
בסוף 2016 החלה החברה למכור ערכות דנ"א פרטיות.
בשנת 2017 רשמה החברה סכום שיא של הכנסות בסך 133 מיליון דולר.
ביום העצמאות ה-70 למדינת ישראל נבחרה החברה להיכלל בספר "להמציא כל בוקר מחדש" המתאר את 70 ההמצאות והחידושים הבולטים ב-70 שנותיה של מדינת ישראל.
בפברואר 2021 נמכרה החברה לקרן פרנסיסקו פרטנרס תמורת כ-600 מיליון דולר.
בשנים 2013–2014 יזם יפת פרויקט התנדבותי להשבת רכוש קורבנות השואה במזרח גרמניה.
כתבת עיתון מקוונת שקרא, שנכתבה על ידי העיתונאי עופר אדרת, גילתה ליפת שישנם כ-45,000 נכסים שנגזלו על ידי הנאצים מיהודים במזרח גרמניה בתקופת השואה, ושתחול התיישנות על קרן הפיצויים אם צאצאי הקרבנות לא יגישו תביעות תוך זמן קצר.
הוא ביצע עוד באותו יום מחקר גנאלוגי ובו הצליח לאתר נינה של אישה המופיעה ברשימת הקרבנות, המתגוררת בברזיל, ובישר לה על זכותה לתבוע את הרכוש.
בעקבות תגובתה הנרגשת החליט יפת לגייס צוות מתנדבים בקרב עובדי חברת MyHeritage ואלה פעלו בהובלת יפת לאתר מאות יורשים של הנכסים ברשימה בעזרת חקר אילנות יוחסין, וסייעו להם להגיש תביעות רכוש בגרמניה, מבלי שיפת ועובדיו קיבלו תשלום כלשהו על מעשיהם.
בעקבות הצלחה זו פנתה אל יפת העיתונאית Doreen Carvajal, כתבת של עיתון הניו יורק טיימס בפריז, והציעה ליפת לשתף איתה פעולה באיתור יורשיהן של יצירות אמנות שנשדדו על ידי הנאצים מיהודים במלחמת העולם השנייה.
בתום המלחמה השיבו הצרפתים לידיהם אלפי יצירות שדודות שנגנבו על אדמת צרפת, אולם לא השיבו את היצירות ליורשיהם של בעליהן, בטענה כי לא ניתן למצוא אותם.
יצירות אלה מוצגות היום במיטב המוזיאונים בצרפת.
יפת נענה לאתגר והעיתונאית שלחה אליו ארבעה שמות של בעליהן היהודים של יצירות אמנות שדודות, שהצרפתים מחזיקים בהן, ושנזכרות בקטלוג היצירות השדודות שפרסמה רוז ולנד .
יפת ביצע בעצמו עבודת חקר גנאלוגית והצליח לאתר את יורשיהן של כל ארבע היצירות.
בעקבות זאת פרסמה העיתונאית כתבת שער על הנושא בעיתון ניו יורק טיימס שגרמה לטלטלה ברחבי צרפת ודחקה בשלטונות הצרפתיים להתאמץ יותר לאתר את היורשים.
לאחר חשיפת הפרשה כינה עיתונאי צרפתי, כתב "פארי מאץ'" את יפת בכינוי "שרלוק הולמס הישראלי"
בשנת 2014 יזם יפת פרויקט לאומי לצילום כל הקברים במדינת ישראל, לתעתוק המידע בצילומי הקברים לשם יצירת מסד נתונים ממוחשב ולהעמדתו לרשות הציבור ללא תשלום.
יפת צילם תחילה בעצמו את כל המצבות בבית הקברות במושב בני עטרות שבו הוא מתגורר.
לאחר מכן ארגן את כל עובדי החברה לצלם את כל המצבות בבית העלמין סגולה בפתח תקווה, ולאחר מכן בסיוע מתנדבים, מיפה גם את בית הקברות הגדול ביותר בישראל, בית העלמין הדרום.
במהלך מבצעים אלה צילם יפת בעצמו למעלה מחמשת אלפים מצבות.
במסגרת פרויקט זה צולמו בשנים 2014–2018 כ-95 אחוזים מכלל המצבות בישראל והפרויקט צפוי להסתיים עד סוף שנת 2018, ובזאת תהפוך ישראל למדינה הראשונה בעולם שכל המידע על המצבות שבה, כולל תמונות עם מיקום GPS, מצוי במסד נתונים מקוון הנגיש לכל, ובחינם.
חברת MyHeritage השקיעה בפרויקט זה כמיליון דולר, כמבצע לאומי ללא כוונת רווח.
בזמנו הפנוי פועל יפת בהתנדבות לאחד משפחות בעזרת מחקר גנאלוגי.
בשנת 2013 פנה אל יפת הבמאי אלון שוורץ וביקש סיוע במציאת האח האבוד של דודו, אייזק.
עקבותיו של האח נעלמו במחנה העקורים ברגן-בלזן לפני כ-65 שנה.
יפת גייס למשימה את עובד MyHeritage לורנס האריס מבריטניה והלה הצליח לאתר את האח האובד שפסיל בקנדה.
האחים התאחדו זה עם זה, ולאחר מכן עם אמם, איידה.
בעקבות התחקיר המשותף שנמשך כמה שנים, הוציא שוורץ לאור את סרט הקולנוע הדוקומנטרי, "הסודות של איידה".
בשנת 2017 סייע יפת לאלדה גמבש לאתר את משפחתו של חייל יהודי בריטי בגדודים העבריים, בשם שמעון לוריא, שהציל את חייו של סבא שלה, אליהו גמבש, במלחמת העולם הראשונה, שבה שירת גמבש בצבא טורקיה.
אלדה ביקשה למצוא את צאצאיו של אותו שמעון לוריא כדי להודות להם, אך במשך עשרות שנים חיפושיה לא נשאו פרי.
גמבש פרסמה פוסט בפייסבוק שצד את עיניו של יפת ובעקבותיו הוא נרתם למשימה והצליח לאתר את צאצאיו של שמעון לוריא המתגוררים בישראל, ואלדה גמבש פגשה לבסוף את בתו, רינה שלגי.
בשנת 2017 סייע יפת לרני מרקוביץ לאתר את אחיו האובדים של סבו, הפעיל הציוני שבתאי בית-צבי, עימם נותק הקשר בשנות ה-30 של המאה העשרים לאחר נפילת מסך הברזל בגוש הקומוניסטי.
הסב ניסה לשווא למצוא את שני אחיו במהלך כל שנות חייו, עד לפטירתו בשנות ה-1980. במהלך המחקר שכר יפת חוקר פרטי שאיתר את תיק החקירה של הסב בארכיון הקג"ב.
המידע שנחשף בתיק הוביל את יפת למחקר נוסף, בו איתר את בנותיהם של האחים המתגוררות בארצות הברית.
בשנת 2018 התאחדו הוריו של רני במפגש עם קרובי המשפחה בארצות הברית, כולם בשנות ה-80 לחייהם.
בשנת 2014 פנתה לחברת MyHeritage העיתונאית ילידת יוון, זוכת פרס אמי, איווט קורפרון מנסיס, בבקשת עזרה.
איווט שמעה סיפור שעבר במשפחתה על כך שסבה וסבתה הצילו משפחה יהודית במהלך השואה, על האי הזעיר אריקוסה השוכן מצפון לקורפו שביוון.
לפי הסיפורים המשפחתיים מצאו על האי מסתור חייט יהודי בשם סאוואס (שבתאי) יחד עם שלוש בנותיו וקרובת משפחה צעירה.
כל תושבי האי אריקוסה נטלו חלק בהסתרתם תוך שהם מסכנים את חייהם, בכך שנמנעו מהלשנה לנאצים.
מעשה גבורה זה הציל את חמש הנפשות, שהיו מבין 200 הניצולים של קהילת יהודי קורפו שמנתה כאלפיים איש לפני השואה.
איווט ביקשה לוודא את אמיתות הסיפור ולאתר את צאצאי המשפחה שניצלה.
לשם כך היא פנתה ל"יד ושם" וכן ראיינה ניצולי השואה בקורפו ובישראל.
בתום תחקיר של מספר שנים הגיעו איווט וחוקרי "יד ושם" למבוי סתום באיתור הצאצאים וכל שעלה בידי איווט לברר היו שמותיהם הפרטיים של בני המשפחה שניצלו.
הסיפור הגיע לידיעתו של יפת והוא הצליח לאתר את צאצאי המשפחה, המתגוררים בעיר רחובות בישראל, ולהוכיח את אמיתות סיפור הגבורה.
קרן ראול ולנברג העניקה בעקבות ההוכחות לתושבי האי אריקוסה את אות "בית החיים" בטקס שהתקיים באריקוסה בנוכחות צאצאי הניצולים וצאצאי מציליהם.
איווט תיעדה את המעשה בשני ספרים פרי עטה.
יפת המשיך לחקור באופן אישי את קורותיהם של יהודי קורפו ובמשך כשנתיים מיפה בעצמו את אילנות היוחסין של מרבית ניצולי הקהילה, וחיברם לכלל אילן יוחסין אחד.
סייעה לו במחקר זה נלה פנטצי, מנהלת הארכיון של קורפו, שבו נשמרו רשומות לידה, פטירה ונישואין של הקהילה היהודית בקורפו במשך מאות השנים, עד להשמדת הקהילה בשואה.
כמו כן הסתייע יפת בתחקירן רועי מנדל.
יפת המציא תרשים מעגלי ממוחשב לצאצאים המבוסס על מניפה עם תמונות, בהשראת מבנה דומה שהיה נפוץ בשימוש אצל קהילת יהודי קורפו במשך מאות שנים.
יפת העניק תרשים כזה במתנה לניצולת השואה הערירית נטה גטניו בת ה-93, אשר במחקרו של יפת נמצאו קרובי משפחתה.
אלו התאחדו עם נטה גטניו בשנת 2016 בזכות מחקרו של יפת, וכך היא זכתה למשפחה חדשה.
מאגר דנ"א לאיחוד משפחות ילדי תימן, מזרח ובלקן
בשנת 2016, בעקבות יוזמה של אחד מעובדי MyHeritage, החליט יפת על הקמת מאגר DNA בהתנדבות למען איחוד משפחות בפרשת ילדי תימן, מזרח ובלקן החטופים.
המאגר הוקם על ידי חברת MyHeritage בשיתוף עם השדולה לחקר האמת בפרשת ילדי תימן החטופים בראשות חברת הכנסת נורית קורן.
במסגרת המאגר ביצעו עובדי החברה בהתנדבות בדיקות דנ"א עבור כ-1,200 אנשים שראו עצמם כקשורים לפרשה.
עד כה רשם המאגר ארבע הצלחות בהן חיבר בין אדם למשפחתו הביולוגית.
הצלחתו הראשונה של המאגר בוצעה על ידי יפת בעצמו.
אחד הנבדקים היה יהודה קנטור, מאומץ יוצא תימן שביקש לברר מידע על נסיבות אימוצו.
בעזרת שמה הפרטי של אמו הביולוגית, שהיה ידוע ליהודה מעיון בתיק האימוץ שלו, ושמותיהם הפרטיים של הוריה, הצליח יפת לאתר את קברה של האם.
יפת איתר את ילדיה, אשר הסכימו להיבדק בבדיקת DNA והוכח שהם אכן אחיו למחצה של יהודה קנטור, ובכך התאחד קנטור עם משפחתו לאחר עשרות שנים של חיפושים.
יפת ביצע אישית מחקר נוסף שהוביל לאיחוד משפחות בעזרת המאגר, שפרטיו לא נחשפו לציבור עקב בקשת המשפחות.
הרחבת מאגר הדנ"א לאיחוד מאומצים בכל רחבי העולם
במרץ 2018 יזם גלעד יפת את הפרויקט הפילנתרופי DNA QUEST לאיחוד מאומצים עם בני משפחתם הביולוגית באמצעות בדיקות DNA והצלבתם במאגר של MyHeritage.
יפת הכריז על מענק של 15,000 ערכות DNA במתנה בשווי כולל של למעלה ממיליון דולר, שיוענקו למי שיירשם למאגר ויעמוד בתנאי הקבלה, מכל מדינה בעולם.
בתחילת חודש מאי 2018 עם סיום ההרשמה, פורסם כי נרשמו 17,000 איש למיזם וערכות ה-DNA תישלחנה עוד באותו החודש.
כמו כן נודע כי המאגר המורחב רשם את הצלחתו הראשונה כבר בימים הראשונים להקמתו, כאשר גילה עבור מאומץ מברזיל החי בישראל, אחות למחצה שנמסרה גם היא לאימוץ בברזיל, ומתגוררת בניו זילנד.
בשנת 2011 נבחר יפת על ידי העיתונאית שרה לייסי כאחד היזמים הגלובליים המובילים מחוץ לארצות הברית המניעים את הכלכלה העולמית.
בשנת 2014 נבחר יפת לרשימת 36 יזמי העל בעולם (Uberpreneurs) העושים טרנספורמציה משמעותית בעולם בהיבטי הכלכלה, החברה והסביבה.
בשנת 2014 נכלל בספרו של פרופסור Robert D.
לזכרו של אביו, גדעון יפת, שהיה חובב שחמט וספורט, מארגן גלעד יפת, בשיתוף עם מועדון ירושחמט, תחרויות שחמט כולל תחרויות בינלאומיות (פתוחות וסגורות) בירושלים.
התחרות מתקיימת מדי שנה-שנתיים ומושכת מאות שחמטאים מישראל ומן העולם.
בשנת 2014 התקיים במסגרת התחרות דו-קרב בשחמט מהיר בין בוריס גלפנד, בכיר שחמטאי ישראל מאז ומעולם וסגן-אלוף העולם לשעבר, לבין פטר סבידלר, 7 פעמים אלוף רוסיה עד אותה עת, שהסתיים בניצחונו של סבידלר.
ביולי 2018 התקיימה המהדורה הרביעית של האירוע ובמסגרתו נערכו ארבע תחרויות.
גלעד לוי (נולד ב-3 ביולי 2002) הוא כדורסלן ישראלי המשחק בעמדת הסנטר בפלנסיה מהליגה השנייה בספרד
לוי גדל באשדוד במשפחה דתית לאומית.
אביו, שגובהו 1.93 מטרים, הוא בן למשפחה מיהדות תימן ואילו אימו, שגובהה 1.90 מטרים, היא בת להורים מיהדות אלג'יריה.
ללוי שלושה אחים, גם הם גבוהים במיוחד ומשחקים כדורסל: אוראל, שגובהו 2.17 מטרים ומשחק בהפועל באר טוביה מליגה א', יוגב, שגובהו 2.08 מטרים ומשחק בא.ס.
אליצור אשקלון מהליגה הלאומית בכדורסל, ונבו, שגובהו 2.06 מטרים ומשחק במ.כ.
בכך משפחתו היא המשפחה הגבוהה בישראל ומהגבוהות ביותר בעולם, וגלעד הוא הישראלי הגבוה ביותר.
בגיל חמש החל לוי לשחק כדורסל במחלקת הילדים של הפועל אשדוד.
כבר מגיל קטן הוא התאמן עם שחקנים אשר בוגרים ממנו בשנתיים.
בגיל 14 עבר לוי לאקדמיה של הפועל גלבוע מעיינות, קבוצת הנוער של הפועל גלבוע גליל.
בשנת 2017, במהלך משחק נערים, צולם לוי לוקח ריבאונד, רץ עד לצד השני ומסיים בהטבעה.
הסרטון זכה לחשיפה רבה, מה שנתן ללוי הכרה רבה וסוכנים רבים החלו להגיע למשחקים שלו.
ב-21 ביוני 2018 עבר לוי לאקדמיה של אסטודיאנטס מדריד הספרדית.
ב-4 ביוני 2020 חתם לוי עד תום העונה בהפועל גלבוע גליל, אך מפני שלא התקבלו כל המסמכים מאסטודיאנטס לא היה יכול לשחק.
ב-19 באוגוסט 2020 עלה לוי לקבוצת הבוגרים של אסטודיאנטס, אך בהמשך עבר לקבוצת המילואים של המועדון מהליגה הרביעית ולסירוגין התאמן עם הקבוצה הראשית.
בתום העונה עלה לוי עם קבוצת המילואים ליגה, כשבמשחק הגמר קלע 12 נקודות והוריד 16 ריבאונדים.
בטורניר העלייה העמיד לוי ממוצעים של 17.3 נקודות ו-13.0 ריבאונדים, כשבסופה הוא נבחר לשחקן המצטיין של הטורניר.
ב-6 ביולי 2022 חתם לוי לארבע שנים בהפועל ירושלים לארבע שנים.
ב-31 ביולי 2023 הושאל לוי להפועל באר שבע דימונה.
ב-27 ביולי 2024 חתם לעונה בהפועל עפולה.
לוי שיחק במדי כל הנבחרות הצעירות של ישראל, כשהופיע במדי נבחרת הקדטים באליפות אירופה בכדורסל עד גיל 16 2018, במדי נבחרת הנוער באליפות אירופה בכדורסל עד גיל 18 דרג ב' 2019 ובמדי נבחרת העתודה של ישראל בכדורסל בטורנירי הצ'לנג'ר ב-2020 ובאליפות אירופה בכדורסל עד גיל 20 2022.
גלעד קינן (נולד בשנת 1976) הוא קצין בצה"ל בדרגת תת-אלוף וטייס קרב בחיל האוויר הישראלי המשרת כראש מטה חיל האוויר.
קודם לכן שירת כראש להק מבצעי אוויר, מפקד בסיס נבטים ומפקד כנף 25.
קינן התגייס בשנת 1994 וסיים קורס טיס מס' 134 בהצטיינות בשנת 1996 במגמת קרב.
ב-2010 מונה למפקד טייסת 133 וב-2012 מונה לראש ענף עומק במחלקת מבצעים של חיל האוויר, כראש הענף עסק בתכנון המערכה בין המלחמות.
ב-2014 מונה למפקד טייסת 253. ביוני 2016 מונה לראש מחלקת התקפה אווירית בלהק מבצעי אוויר.
כראש המחלקה פיקד על תא השליטה במהלך העימות האווירי בין ישראל לסוריה ואיראן (פברואר 2018), תקיפת שדה התעופה T-4 (אפריל 2018), תקיפת מחסני התחמושת האיראניים בסוריה (אפריל 2018) ומבצע בית הקלפים.
ביולי 2018 מונה למפקד בסיס רמון.
באוגוסט 2021 מונה למפקד בסיס נבטים, תפקיד בו שירת עד יולי 2023. ב-9 באוגוסט 2023 נכנס לתפקיד ראש להק מבצעי אוויר.
שירת בתפקיד זה במהלך מלחמת חרבות ברזל ומבצע עם כלביא שהיו עתירי מבצעים אוויריים.
בספטמבר 2025 סיים את תפקידו זה.
בנובמבר 2025 מונה לראש מטה חיל האוויר.
קינן הוא בן קיבוץ רעים, נשוי ואב לשלושה ילדים.
בעל תואר ראשון בהנדסת ביוטכנולוגיה מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב ובעל תואר שני בניהול משאבים לאומיים מהאוניברסיטה לביטחון לאומי בוושינגטון די.
גלעד כץ (נולד ב-4 במרץ 1971; ז' באדר התשל"א) הוא לשעבר הקונסול הכללי של ישראל ביוסטון, בין השנים 2017–2021. קודם לכן, מילא תפקידים שונים במשרד ראש הממשלה, בתוכם יועץ ראש ממשלת ישראל, בין השנים 2010–2017.
נולד ביישוב אבן שמואל, בן שלישי במשפחה של שבעה ילדים, לאב ממוצא דרום אפריקאי, ואם ישראלית ילידת גוש עציון, טרום מלחמת העצמאות.
סבו מצד אימו הוא משה (מושקו) מושקוביץ, איש חינוך, ממייסדי ישיבת הר עציון וממחדשי היישוב היהודי בגוש עציון לאחר מלחמת ששת הימים.
בהמשך עברה המשפחה להתגורר באלון שבות שבגוש עציון.
גדל והתחנך בבית הספר Torah Academy של חב"ד ביוהנסבורג, דרום אפריקה, בין השנים 1977–1981, במסגרת שליחות חינוכית של אביו, יעקב כץ, מטעם הסוכנות היהודית.
אביו ניהל את לימודי היהדות בבית הספר "קינג דייוויד", שהיה בית הספר היהודי הגדול ביותר בדרום אפריקה.
בשנת 1981 חזרה משפחתו ארצה, והמשפחה חזרה להתגורר באלון שבות.
בין השנים 1982–1985 למד בבית הספר הממלכתי-דתי בגוש עציון, ולאחר מכן עד שנת 1989 למד בישיבה התיכונית "חורב" בירושלים.
לאחר סיום לימודי התיכון, המשיך ללימודים בישיבת ההסדר "שעלבים", עד שנת 1994, במסגרתה שירת בצה"ל בגדוד 202 של הצנחנים, ואף יצא לקורס סמלים.
לאחר לימודיו בישיבת ההסדר וסיום שירותו בצה"ל, החל ללמוד באוניברסיטת בר-אילן, ושימש בשנים 1997–1998 עוזר מחקר של פרופסור שמואל ליימן-ווילציג מהמחלקה למדע המדינה.
בשנת 1997 סיים תואר ראשון במדע המדינה ותקשורת המונים, ובשנים 2001–2002 סיים לימודי תעודה ביחידה לעיתונות ותקשורת, תואר ראשון בהיסטוריה כללית, ותואר שני עם תזה במדע המדינה – מגמת תקשורת ציבורית.
כותרת התזה, שנכתבה בהדרכת ליימן-ווילציג הייתה "תמורות בפובליציסטיקה הרוויזיוניסטית משנות העשרים עד שנות התשעים בנושא אקטיביזם מדיני-ביטחוני".
בין השנים 2002–2004 שימש ככתב לענייני אקטואליה בשבועון "מקור ראשון", ובהמשך משנת 2005 ועד שנת 2009 שימש ככתב מדיני ביומון "מקור ראשון", וכתב טור שבועי בנושא כלכלי-פוליטי.
כיום מגיש תוכנית ברדיו גלי ישראל.
בשנים 2010–2017 שימש כיועץ ראש הממשלה.
בשנת 2017 מונה על ידי ראש הממשלה, בנימין נתניהו, לתפקיד הקונסול הכללי של ישראל ביוסטון, וכיהן בתפקיד זה עד שנת 2021.
בתקופת כהונתו נפגעה הקהילה היהודית מהוריקן הארווי.
כחלק מפעילותו הדיפלומטית התקבל סיוע כספי של מדינת ישראל, באמצעות משרד התפוצות, בסך של מיליון ש"ח.
נוסף על כך, בתפקידו כקונסול הוכרז על כינון טיסות ישירות מדאלאס לישראל, על ידי חברת אמריקן איירליינס, חברת התעופה הגדולה בעולם.
אולם הקו מעולם לא הושק עקב חוסר ביקוש.
גלעד כהן (נולד ב-11 באוקטובר 1967) הוא שגריר ישראל ביפן מאז אוקטובר 2021. שימש כראש אגף אסיה והפסיפיק במשרד החוץ (2017–2021) וכראש אגף תיאום ותכנון מדיני במשרד החוץ (2014–2017).
גלעד כהן נולד בשנת 1967 בבת ים, ישראל.
כהן נשוי, ויש לו שלושה ילדים.
הוא בעל תואר ראשון במדעי המדינה ויחסים בינלאומיים מטעם האוניברסיטה העברית בירושלים, ובעל תואר שני בביטחון ודיפלומטיה מטעם אוניברסיטת תל אביב.
כהן שולט בשלוש שפות: עברית, אנגלית ופורטוגזית.
בשנת 1994 התקבל כהן לקורס הצוערים של משרד החוץ, בסיומו הצטרף לשירות החוץ הישראלי.
מ-1996 ועד 1999 כיהן כיועץ מדיני ודובר בשגרירות ישראל בברזיליה, ברזיל.
מ-1999 ועד 2001, כהן שימש יועץ מדיני ודובר בשגרירות ישראל באנקרה, טורקיה.
באותן שנים עסק כהן במאמצים דיפלומטיים אינטנסיביים בתקופה הנחשבת כ"תור הזהב" של יחסי ישראל-טורקיה, אשר כוללים את הסיוע ההומניטרי שישראל העניקה לאחר רעידת האדמה באיזמיט ב-1999 וביקורים רשמיים בטורקיה של ראש הממשלה אהוד ברק ושל ראש הממשלה אריאל שרון.
מ-2001 עד 2004, כהן שימש היועץ המדיני של מנכ"ל משרד החוץ.
מ-2004 עד 2008, כהן שימש יועץ מדיני בנציגות הקבועה של ישראל לאו"ם בניו יורק.
הוא היה אחד הדיפלומטים המרכזיים שהובילו את המאמצים לאימוץ החלטת העצרת הכללית של האו"ם, שקבעה את ה-27 בינואר כיום הזיכרון הבינלאומי לשואה.
כהן היה מעורב גם בקבלת החלטת 1701 של מועצת הביטחון של האומות המאוחדות, אשר הובילה לסיומה של מלחמת לבנון השנייה בחודש אוגוסט 2006. על עבודתו במהלך השירות באו"ם קיבל כהן את אות ההצטיינות של משרד החוץ.
מ-2008 עד 2011, חזר כהן ללשכת מנכ"ל משרד החוץ וחטיבת תיאום כמנהל, ומ-2011 עד 2014 כיהן כראש הלשכה.
מ-2017 עד 2021, כיהן כהן כראש אגף אסיה והפסיפיק במשרד החוץ.
ב-20 ביוני 2021 אישרה ממשלת ישראל את מינויו של כהן לשגריר ישראל ביפן.
הוא נכנס לתפקידו בחודש אוקטובר אותה שנה.
כהן הגיש את כתב האמנה שלו לקיסר נארוהיטו ב-25 בנובמבר 2021.
גלעד ליטן (23 ביולי 1952 – 22 באוקטובר 1973) היה חייל צה"ל שנהרג במלחמת יום הכיפורים בעת שקפץ כדי להציל את מפקדו שנפצע בעת שנקלע לאש בקרב על מוצב החרמון.
גלעד נולד בשנת 1952 לאלישבע ויצחק, בקיבוץ גשר הזיו.
הוא סיים את לימודיו בבית-חינוך תיכון-אזורי, ב.
בגיל שתים עשרה הצטרף עם אביו, לקבוצת הימייה "הפועל" ולמד להשיט סירות.
נשלח פעמיים לחוץ-לארץ במשלחות נוער.
בפעם הראשונה יצא במשלחת שארגנה עיריית נהריה לכנס-נוער בינלאומי בברלין המערבית.
לאחר מכן נסע ליפן במסגרת משלחת לכנס ג'מבורי של תנועת הצופים.
בספטמבר 1971 התגייס לחיל האוויר.
הוא התנדב לקורס טיס וכעבור שנה עבר לשרת בסיירת גולני שם נשלח לקורס מ"כים.
לאחר שפרצה מלחמת יום-הכיפורים הוצב עם כוחות החי"ר ברמת הגולן.
הוא שימש כקשר בפלוגה שעליה פיקד סרן שמריהו ויניק.
ב-8 באוקטובר 1973, בקרב הראשון שהתחולל על החרמון לאחר שמוצב החרמון נכבש בידי הצבא הסורי בתחילת המלחמה, חיפה ליטן על נסיגת הכוח מן ההר.
ביחידה גילו במהרה שחייל אחד נעדר.
ליטן התנדב, עם חייל נוסף בפלוגה, לחפש את החייל הנעדר.
הם נתקלו באש חזקה ומשלא מצאו את החייל, חזרו לכביש.
ב-12 באוקטובר 1973, בזמן שהפלוגה ניסתה לפרוץ למוצב, התנדב ליטן להיות הראשון שיבדוק אם המעברים בטוחים ונטולים במוקשים.
הוא גילה מוקשים, סימן לחיילי הפלוגה דרך בטוחה וארגן להם מעבר בטוח.
ב-22 באוקטובר 1973 יצא עם היחידה לכבוש מחדש את מוצב החרמון.
לפנות בוקר פתחו הסורים באש.
בעיצומו של הקרב קפץ ליטן לעבר האש כדי לגרור לאזור בטוח את ויניק מפקדו שנפצע.
הוא נפגע מאש האויב ומת מאוחר יותר מפצעיו.
איתן-צבי פלונסקי בנו של יורק פלונסקי ממפקדי מרד גטו ורשה, ניסה לחלץ את השניים.
הוא התקרב אליהם ואז נהרג מפגיעת כדור בראשו.
לפולונסקי הוענק צל"ש הרמטכ"ל לאחר מותו.
במאי 1975 הוענק לליטן עיטור העוז על ידי הרמטכ"ל מרדכי גור:
גלעד ליטן הובא למנוחות בבית-העלמין בנהריה.
השאיר אחריו הורים ושתי אחיות.
לאחר מותו הועלה לדרגת סמל.
שמו מונצח באתר הנצחה ומוזיאון חטיבת גולני שבמחלף גולני, באנדרטת גן המגינים נהריה, באנדרטת חללי סיירת גולני בקרבות מלחמת יום הכיפורים בהר החרמון, במרכז המורשת וההנצחה של סיירת גולני במחנה שרגא ובבית יד לבנים נהריה.
גלעד כץ (נולד ב-15 ביולי 1968 ברמת גן) הוא כדורסלן עבר ישראלי ומאמן בהווה, שיחק בין השאר במכבי תל אביב, בית"ר רמת גן, הפועל תל אביב, בבאייר ג'יינטס לברקוזן בגרמניה ובאוניברסיטת קונטיקט בארצות הברית.
כץ החל לשחק כדורסל בבית הספר ובקבוצת הנוער של מכבי תל אביב מגיל 13. באוגוסט 1985 השתתף עם נבחרת ישראל לנוער באליפות אירופה לקדטים בבולגריה.
בעונת 1986/87 זכה עם קבוצת הנוער של מכבי תל אביב באליפות המדינה.
החל מעונת 1987/88 שיחק בעמדת הרכז בקבוצת הבוגרים של מכבי תל אביב, בסוף העונה ביקש לעבור למכבי רמת גן כדי לקבל יותר דקות משחק, אך לא שוחרר על ידי מכבי תל אביב.
באותה תקופה שיחק כרכז מחליף לצד לייזי גורדון, בעוד מוטי ארואסטי ואחר כך חן ליפין משמשים הרכז המוביל.
ב-1988 ו-1989 הגיע עם הקבוצה לגמר גביע אירופה (הפסדים מול מילאן וספליט), אך לא הצליחו להניף את הגביע.
בקיץ 1989 היה שותף בסגל נבחרת ישראל ל.
כץ נשאר במכבי עד קיץ 1990 ולאחר מכן שיחק 25 משחקים בקבוצת אוניברסיטת קונטיקט בארצות הברית בין 1990 ל-1992 תחת המאמן ג'ים קלהון.
כץ השיג ממוצע של 2.6 נקודות לכל משחק בו שותף.
שם הוא גם סיים תואר ראשון במנהל עסקים.
בעונת 1992/93 היה שחקן חופשי וחתם בקבוצת מכבי חיפה, שם השיג ממוצע של 16.7 נקודות למשחק.
עם זאת בסוף העונה הקבוצה ירדה ליגה וכץ עזב.
בעונת 1993/94 שיחק בעיר הולדתו, בבית"ר רמת גן, והעלה את ממוצע הנקודות שלו ל-36.8 למשחק.
בין השאר שיחק בדרבי היסטורי ראשון בין בית"ר רמת גן למכבי רמת גן.
בעונת 1994/95 שיחק בהפועל תל אביב.
בעונת 1995/96 עבר למכבי ירושלים, בה פתח היטב את העונה עם כ-10 נק' למשחק ובמהלכה שב למכבי תל אביב בעקבות פציעתו של גיא גודס.
כץ, שמחזיק גם אזרחות גרמנית, קיבל הצעה מקבוצת הבונדסליגה באייר ג'יינטס לברקוזן ועבר לשם בעונת 1996/97. בסוף 1996 עזב את לברקוזן, אך נשאר בבונדסליגה ושיחק ב-BG לודוויגסבורג עד סוף העונה.
הוא חזר לישראל ושיחק בראשון לציון ב-1997/98 ובהפועל תל אביב ב-1998/99.
כץ פרש ממשחק בגיל 31 ופנה לקריירה כאיש עסקים ויזם נדל"ן, במקביל החל בקריירת אימון.
תחילה כמאמן מכבי הוד השרון, החל מעונת 2002/3 במשך שלוש עונות.
בסוף 2004 החל לשמש כעוזר מאמן של גיא גודס במכבי ראשון לציון.
ביולי 2006 החליף את גיא גודס בתפקיד המאמן.
אולם במרץ 2007 פוטר מתפקיד המאמן, לאחר שורה של הפסדים.
אחר כך שימש מאמן נוער באליצור יבנה, ובנבחרת העתודה במשך שלוש שנים.
בעונת 2014/15 מונה למאמן קבוצת בנות הרצליה איתה הגיע לחצי גמר הפלייאוף וזכה בגביע המדינה, תואר ראשון בו זכתה הקבוצה.
במאי 2018 מונה למאמן א.ס.
רמת השרון, אולם פוטר לאחר שלושה משחקים.
בדצמבר 2018 מונה למאמן מכבי בנות אשדוד.
גלעד פלד (נולד ב-12 בדצמבר 1974) הוא טייס קרב וקצין צה"ל במילואים בדרגת אלוף-משנה, ששירת כמפקד בסיס רמת דוד.
פלד הוא בנו של האלקטרוכימאי חתן פרס ישראל עמנואל פלד.
ב-1993 התגייס לצה"ל, סיים קורס טיס במגמת קרב ושירת כטייס F-15 וכמפקד טייסת הדרכה בבית הספר לטיסה.
ב-2006 השתחרר משירות הקבע בדרגת רב-סרן.
במלחמת לבנון השנייה השתתף כטייס במילואים.
לאחר שחרורו, כיהן במשך כארבע שנים כמנהל "המישלמה ליפו", זרוע הפיתוח של עיריית תל אביב-יפו באזור.
ב-2012 חזר לשירות הקבע בחיל האוויר ושימש כראש מדור במטה החיל.
ב-2014 מונה למפקד טייסת 105, עליה פיקד במהלך מבצע צוק איתן.
ב-2017 מונה למפקד יחידת השליטה והמבצעים.
במאי 2019 מונה למפקד בסיס רמת דוד ושירת בתפקיד עד יולי 2022. במהלך תפקידו נקלטו בבסיס טייסת 101 וטייסת 105. במאי 2021 השתתף כטייס קרב במבצע "דרום כחול" להפצצת מנהרות ארגון החמאס בצפון רצועת עזה.
באוגוסט 2021 סוכם מינויו למפקד להק האוויר בדרגת תת-אלוף, אך הוא החליט לפרוש משירות הקבע בסיום תפקידו כמפקד בסיס רמת דוד.
ב-9 במרץ 2023 הושעה מפעילות מבצעית בחיל האוויר לאחר שלטענת מפקד החיל, תומר בר, הוביל מחאה של טייסי מילואים נגד הרפורמה המשפטית בישראל שבמסגרתה הכריזו טייסים שלא יתייצבו לאימונים.
פלד הכחיש שהיה לו חלק ביוזמות אלו.
למחרת, בוטלה השעייתו לאחר שמפקד חיל האוויר קיבל את גרסתו של פלד שלא עודד אי-התייצבות למילואים.
ב-7 באוקטובר 2023, שעתיים לאחר תחילת המתקפה מעזה על יישובי העוטף, כתב לחבריו הטייסים שהשתתפו במחאה כנגד הרפורמה המשפטית: באירוע כל כך נרחב שהגיע בהתקפת פתע מהצד השני אין לי דילמה - אני הולך להגן על הבית.
מה זה יעשה לחקיקה ולמחאה?
לא יודע, בעיני פחות חשוב כרגע ונדע להתמודד בהמשך.
בהצלחה לכל אחד בבחירה שלו.
ב-2023 מונה למנכ"ל חברת Enlight MENA המרכזת את אזור המזרח התיכון וצפון אפריקה בקבוצת אנלייט אנרגיה מתחדשת.
פלד הוא בוגר המכללה לביטחון לאומי ובעל תואר שני מאוניברסיטת חיפה במדע המדינה ובלימודי ביטחון.
גלעד כהן (נולד ב-30 באוקטובר 1986) הוא עיתונאי ישראלי המשמש כתב לענייני ירושלים בידיעות אחרונות ובאתר ynet.
נולד במושב תקומה בעוטף עזה, למשפחה דתית.
אביו, ציון, הוא חקלאי ואיש עסקים, לשעבר בעלים של חברת תומטק, ואימו טובה, עבדה במשך שנים כמורה-מחנכת.
למד בבית ספר דע"ת בקיבוץ סעד ולאחר מכן בישיבה תיכונית לאומנויות 'דביר' בירושלים, לאחריה למד במשך שנה וחצי במכינה הקדם צבאית בבית יתיר.
בשנת 2006, התגייס כהן לפלחה"ן גבעתי והשתתף במספר מבצעים ברצועת עזה, בהם מבצע עופרת יצוקה וצוק איתן.
לאחר סיום לימודיו לתואר ראשון באוניברסיטה העברית במדע המדינה ובלימודי האסלאם והמזרח התיכון ב-2016, החל לעבוד בחדר החדשות של רשת ב' כעורך דיגיטל וברדיו ירושלים כעורך תוכנית הבוקר שהגיש אבי רצון ובהמשך, כעורך התכנית שמגיש עופר חדד.
בשנת 2017, החל כהן לשמש ככתב חדשות באתר 'כיפה'.
שם חשף כי רוצח מיכל סלה, אלירן מלול, קרא לעזרה כמה ימים לפני הרצח.
בשנת 2019, החל כהן לשמש ככתב לענייני משטרה בירושלים של ynet וידיעות אחרונות, ובשנת 2022, מונה לכתב ירושלים ומשפט.
בין חשיפותיו, יחד עם הכתב חיים גולדיטש, ניתן למנות את פרשת הבדיקות הפיראטיות של מד"א בתקופת הקורונה, התכנית הפלסטינית לירושלים, הסכנה מגשר המוגרבים ברחבת הכותל המערבי, והחשש לשחיתות בכפר חב"ד.
כהן פרסם עוד שורה של כתבות ביניהם, המסמכים הראשונים של שוק מחנה יהודה, סודו של מואיז הקטן, קיום ראיון עם יונתן פולארד אחרי מות אשתו, ואת תוכנית הבניה של מעון ראש הממשלה בבלפור שהוצגו ברשת.
כהן סיקר בין היתר אירועים חשובים כמו משפט נתניהו, הפגנות בלפור וההפגנות בעקבות מותו של אהוביה סנדק.
כהן הופיע תחת השם 'גילו כהן'.
בשנת 2011, הוציא אלבום מוזיקה בשם 'יורה' עם שירים שכתב והלחין ומספר שירים בהם 'צלילה חופשית', 'ארץ לא זרועה', ו'ילד בגן מחייך' אשר הושמעו ברשתות ישראליות שונות.
בשנת 2023, בעת שירותו במילואים הוציא כהן את השיר 'נקצור ברינה' שזכה להשמעה בגלגלצ.
מתגורר בשכונת גוננים בירושלים, נשוי ואב לשתי בנות.
גלעד רבינא (נולד ב-19 באפריל 1981) הוא רופא עיניים ישראלי.
מומחה למחלות רשתית, מנתח רשתית וקטרקט במערך עיניים במרכז הרפואי רבין – בילינסון והשרון – ופרופסור חבר בפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב.
נולד וגדל בקיבוץ עין החורש, ולאחר מכן בפרדס חנה-כרכור.
שירת בצה"ל בקורס טיס ולאחר מכן כקצין שליטה בחיל האוויר.
משרת במילואים כרופא צבאי בדרגן סגן.
בוגר הפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב משנת 2012. את התמחותו ביצע במערך העיניים של המרכז הרפואי איכילוב, בין השנים 2013–2018, אותה סיים בהצטיינות.
לאחריה ביצע התמחות על במחלות וניתוחי רשתית וזגוגית, במכון העיניים Jules Stein Eye Institute באוניברסיטת UCLA, לוס אנג'לס.
עם שובו לישראל, בשנת 2020, עבד בתור מומחה למחלות רשתית, מנתח רשתית ומנהל תחום המחקר ביחידת הרשתית בבית החולים איכילוב, ובשנת 2024 עבר למרכז הרפואי רבין.
בשנת 2021 היה שותף להקמה של המרכז הרפואי לטיפול בעין יבשה.
משנה זו עובד רבינא, בשיתוף עם חברת Precise Bio, על פיתוח שתל רשתית לטיפול במחלות רשתית ניווניות כגון (AMD) Age related macular degeneration.
נכון לשנת 2024, שתל זה נמצא בניסויים טרום קליניים.
רבינא הוא מרצה ופרופסור חבר בפקולטה לרפואה של אוניברסיטת תל אביב, מרצה בכנסים, וסוקר מגזינים ועיתוני רפואת העיניים.
נכון לשנת 2024 פרסם כ-55 מחקרים ומאמרים בספרות המקצועית ובכתבי עת העוסקים במחלות עיניים וברפואת עיניים.
גלעד ענבר (נולד ב-15 באוקטובר 1973) הוא במאי, עורך, תסריטאי ומפיק סרטי קולנוע ישראלי.
נולד בנס ציונה לדוד ענבר, ארכאולוג וחוקר מקרא, ולרחל ענבר, תרפיסטית במוזיקה.
שירת בצה"ל ביחידת ההסברה של חטיבת הנח"ל.
סיים בהצטיינות בשנת 2003 את לימודיו בבית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה.
סרטו הראשון כבמאי: "הקובייה ההונגרית – מסע עם אנדרה היידו" (הפקה: מיכה שגריר ואמיתי אחימן) הוקרן בערוץ 8 ובפסטיבל הקולנוע היהודי בירושלים.
סרטו השני כבמאי: "שלמה בר – מחזמר דוקומנטרי" הוקרן בכאן 11 ובפסטיבל דוקאביב.
סרט הקולנוע הראשון שערך – "התאבדות" (במאי: בני פרדמן) זכה בפרס הראשון בפסטיבל אוטופיה והוקרן ברשת נטפליקס.
סרט הקולנוע השני שערך – "העדות" (במאי: עמיחי גרינברג) זכה בפרס הראשון בפסטיבל חיפה והוקרן במסגרת התחרות אוריזונטי היוקרתית
סרט הקולנוע השלישי שערך – "בית" (במאי: בני פרדמן) היה מועמד לפרס אופיר בשנת 2023, בקטגוריית העריכה וזכה בשני פרסים (שחקן ראשי – רועי ניק ושחקן משנה – דרור קרן).
חלק מסדרות וסרטי טלוויזיה שערך
חסידיסטוק (במאים: אבידע ליבני ואסף גלאי)
כמו מלכת אנגליה (במאי: מיכה שגריר)
גוף שלישי (במאית: שרון לוזון)
והילד הזה הוא אני (במאי – גא"י מיכאל)
ריבועים של קרטון (במאית – תמר פייקס)
נשוי ליערה ענבר, סופרת של ספרי עיון ופרוזה למבוגרים ושל ספרי ילדים ונוער.
גלעד לדרמן הוא שחקן ישראלי.
ידוע בעיקר בזכות תפקידו הראשי בסרט "חדר משלו" (2023) בבימויו של מתן יאיר.
לדרמן מגלם בסרט את דמותו של אורי, נער מתבגר המתמודד עם פירוק משפחתו ועם אתגרי גיל ההתבגרות.
הופעתו בסרט זכתה לשבחים רבים על האותנטיות והרגישות שהביא לתפקיד.
לדרמן למד במגמת תיאטרון בתיכון לאומנויות בירושלים.
במהלך לימודיו השתתף במספר סרטי סטודנטים, בהם הסרט "מיררור" של ים גל מבית הספר לקולנוע "סם שפיגל", וכן בסרט נוסף מטעם המחלקה לתקשורת חזותית בבצלאל.
בנוסף לתפקידיו בסרטי סטודנטים, הופיע לדרמן גם בתיאטרון.
הוא שיחק בתיאטרון החאן בהצגה "הפרקליט", שם גילם את דמותו של הנער ניקולא, והשתתף בכנס התיאטרון "אדרד" מטעם איחוד אונסק"ו.
במסגרת לימודיו בתיכון, ביים ושיחק בהצגת הגמר "אשכבה" של חנוך לוין.
בסרט "חדר משלו" (2023) מגלם גלעד לדרמן את דמותו של אורי, נער מתבגר המתמודד עם פירוק משפחתו ועם קשיים בגיל ההתבגרות.
הופעתו של לדרמן זכתה לשבחים רבים מצד המבקרים.
תרבות" כתבה כי המשחק של לדרמן תורם להצצה אמינה לתוך חיי משפחה מתפוררת, והוסיפה כי הוא מציג את דמותו של אורי באופן אנושי ומורכב.
יעל שוב מ"טיים אאוט" ציינה את הופעתו של לדרמן כמרשימה במיוחד, והדגישה כי הוא מייצר שבבי הומור חדים ודיאלוגים אותנטיים שמוסיפים נופך ריאליסטי לדמותו.
עופר ליברגל מ"סריטה" כתב כי משחקו של לדרמן מעניק לסרט מימד טרי ומלא באותנטיות, המשלב אנושיות ותובנות עמוקות לדמותו של אורי.
לדרמן דובר עברית, אנגלית ומעט ערבית.
הוא מיוצג על ידי סוכנות השחקנים "פרי כפרי".
גלפגוס הוא שמו של רומן מאת הסופר האמריקאי קורט וונגוט.
הספר יצא לאור בשנת תשנ"א, 1991.
הספר מתאר את השתלשלות האירועים הבדיונית המובילה להשמדת הציווילזציה ולאבולוציה של האדם לכדי יונק ימי.
חלקו הראשון של הספר מתאר את הפלגתה של ה"באהיה דה דרווין", ספינת פאר שאמורה הייתה לשאת אורחים מפורסמים למסע לאיי גלאפגוס.
משבר כלכלי עולמי חמור ופריצתה של מלחמה באמריקה הדרומית גורמים לכך שרק נוסעים מעטים נמצאים על הספינה, כשזו עולה על שרטון ליד האי הבדיוני סנטה רוסליה.
מגפה הגורמת לעקרות משמידה את כל האנושות מלבד הבודדים שנקלעו לסנטה רוסליה.
במיליון השנים הבאות, בני האדם עוברים אבולוציה כך שיתאימו לחייהם החדשים כיונקים ימיים - בין השאר, ראשם קטן, ידיהם מתנוונות והופכות לסנפירים.
הספר מסופר מנקדות מבטו של ליאון טראוט, בנו של סופר המדע הבדיוני קילגור טראוט, דמות שמופיעה בהרבה מספריו של וונגוט.
רוח הרפאים של ליאון עוקבת אחרי בני האדם במשך מיליון שנה ומספרת את ההיסטוריה של תושבי האי וכן של עצמה.
גָלַקְטוֹז הוא חד-סוכר, המצוי בפירות חמצמצים (תפוזים, שזיפים, חמוציות, אננס), בירקות שורש (לוף, בצל, סלק סוכר) וכן בחלק ממוצרי החלב ובסוגי מסטיקים שונים.
הגלקטוז הוא אחד ממרכיבי סוכר החלב (לקטוז).
הלקטוז הוא דיסכריד המורכב מגלוקוז וגלקטוז.
הגלקטוז, בדומה לגלוקוז הוא הקסוז.
ההבדל בין גלוקוז לגלקטוז הוא מיקום הקבוצה ההידרוקסית על פחמן C4 (כלומר הוא אפימר C4 שלו), שנמצאת מעל מישור הטבעת בגלקטוז ומתחת אליו בגלוקוז.
לאחר תהליך חימצון מתקבלות חומצה גלקטורונית (חמצון על C6), או גלקטונית (חמצון על C1).
חמצון C1 ו-C6 נותן חומצה מזו גלקטרית "חומצה מוצית".
ב-1855 התגלה כי בהידרוליזה של סוכר החלב לקטוז מתקבל סוכר נוסף לגלוקוז.
ב-1865 בודד לואי פסטר את החומר.
השם גלקטוז נגזר מהמילה γάλακτ- (gálakt-) שמשמעותה "חלב" ביוונית עתיקה, ומהסיומת הכימית "ose" המקובלת עבור סוכרים.
הרמן אמיל פישר מצא את המבנה המרחבי ב-1894.
במחלה המטאבולית התורשתית הנדירה גלקטוזמיה חסר לתינוקות האנזים הדרוש להפיכה של גלקטוז לגלוקוז.
במחלת אי-הסבילות ללקטוז (Lactose Intolerance), קיים פגם באנזים בטא-גלקטוזידאז המפרק לקטוז לגלוקוז וגלקטוז.
אנשים הסובלים מהמחלה אינם יכולים לעכל את הסוכר המצוי בחלב.
בגופם הלקטוז עובר למעי, שם הוא מעוכל על ידי חיידקים וגורם לשחרור גז בצורת נפיחות.
גלעין כדור הארץ או ליבת כדור הארץ הוא חלק מהגאוספירה וכולל את החומר הנמצא במרכז כדור הארץ, מעומק של 2,900 קילומטר מתחת לפני השטח.
סביב הגלעין נמצאת מעטפת כדור הארץ, כשביניהם מפריד תחום אי הרציפות וייכרט-גוטנברג.
קוטר הגלעין הוא כמחצית מקוטר כדור הארץ, ומסתו 32.4% ממסת כדור הארץ.
שלא כמו חומרי הקרום והמעטפת הנחשפים על פני כדור הארץ או נפלטים כלבה, אין אמצעים ישירים לבחינת הרכבו של הגלעין.
על פי חישובים מתמטיים שונים, וכן על פי חישוב מהירות הגלים הסייסמיים באזור זה, צפיפות החומר בגלעין היא 10–13 גרם לסמ"ק.
צפיפות זו מחייבת את שכיחותם של יסודות מתכתיים כבדים בגלעין, ששקעו לשם במשך השנים.
החוקרים מציעים את היסודות: ברזל, ניקל ומעט קובלט, כיסודות הסבירים ביותר להימצאותם בגלעין.
בין השאר, הם נעזרים בתאוריית הדינמו, לפיה חייב להיות בגלעין יסוד מוליך חשמל.
החוקרים גם מצאו שישנה הקבלה כימית ומינרלוגית מסוימת בין שלושת סוגי המטאוריטים: האירוליטים, הסידרוליטים והסידריטים, לבין שלוש השכבות של כדור הארץ: הקרום, המעטפת והגלעין.
לפי הקבלה זאת על הגלעין להיות מורכב מאותו חומר שממנו מורכבים הסידריטים, הברזל.
עקב שכיחות מתכות אלה בגלעין נהוג לכנותו גם "ניפֶה" – הלחם הסמלים של ניקל (Ni) וברזל (Fe), המשמש לתיאור ההרכב הגאוכימי של הגלעין.
במרכז הגלעין מגיעה הטמפרטורה ליותר מ-6,000 מעלות צלזיוס.
מקור החום הוא בחלקו תוצאה של כוח הכבידה שיוצר לחץ רב והופך לאנרגיית חום, ובעיקרו התפרקויות רדיואקטיביות של איזוטופים בעלי מחצית חיים ארוכה מאוד.
זוהי טמפרטורה גבוהה יותר מאשר על פני השמש, אך הלחץ שיוצר כוח הכובד במרכז הגלעין מונע ממנו להפוך לנוזל.
ולדימיר לרין פיתח תאוריה לפיה המבנה הפנימי של כדור הארץ מורכב מסגסוגות של מתכות הלוכדות בתוכן כמויות גדולות של מימן.
תאוריה זו לא קיבלה תמיכה רחבה בקרב המדענים.
בגלעין כדור הארץ שוררת טמפרטורה הגבוהה מאוד מנקודת קירי, הנקודה שבה מתבטלת המגנטיות הטבעית של החומר.
לכן, משערים שהשדה המגנטי של כדור הארץ נוצר כתוצאה מהתחככות וסיבוב הגלעין החיצוני הנוזלי על הגלעין הפנימי המוצק, תנועה היוצרת זרמים חשמליים, בדומה לדינמו, ולפיכך גם שדה מגנטי.
מניתוח המהירות של גלים סייסמיים בגלעין, עולה שקיים תחום אי רציפות נוסף בתוך הגלעין בעומק של בין 4,980 ל-5,120 קילומטר מתחת לפני השטח, תחום אי הרציפות ג'פריס.
תחום זה מבדיל בין גלעין פנימי מוצק, לבין גלעין חיצוני נוזלי.
קיומו של גלעין פנימי מוצק נחשף במחקריה של אינגה להמן.
מסת הגלעין הפנימי הוא 1.7% ממסת כדור הארץ.
מסת הגלעין החיצוני היא 30.7% מכלל מסת כדור הארץ.
הגלעין הפנימי נשאר מוצק על אף הטמפרטורה הגבוהה (למעלה מ-6,000 מעלות צלזיוס), הודות ללחץ העצום המופעל עליו אשר גורם לו לחצות את נקודת ההתכה (העומדת שם על 4,300 מעלות בגלל תנאי הלחץ).
בגלעין הפנימי מזוהה "גלעין עמוק" ברדיוס של 300 קילומטר, שהוא בעל תכונות פיזיקליות שונות מאלה של שאר הגלעין.
באוקטובר 2018 הוכיחו מדענים אוסטרליים כי הגלעין הפנימי הוא אכן מוצק באמצעות ניתוח "גלי גזירה" סייסמיים, המתפשטים אך ורק דרך חומרים מוצקים.
תאוריה זו טוענת שפני הגלעין הפנימי המוצק אינם חלקים, וכי ישנם זיזים הבולטים מפניו וחודרים לגלעין החיצוני.
התאוריה, המבוססת על תאוריית הדינמו, הוצגה על ידי גודונסון, קלייטון ואנדרסון ב-1986 במסגרת כנס האגודה האמריקנית לגאופיזיקה.
התאוריה קיבלה תמיכה בעזרת חישוב שינויי מהירותם של גלים סייסמיים בגלעין, והיא מסבירה תופעות שונות:
באזורים געשיים רבים ישנה תופעה של היפוך מגנטיות.
לדעת החוקרים, כדור הארץ שינה את כיוון המגנטיות שלו פעמים רבות במהלך ההיסטוריה, כיוון שהונצח בהתגבשותם של סלעים געשיים באותם אזורים בכל אחד ממקרים אלה.
אם מקבלים את תאוריית הגלעין המחוספס, ניתן להבין את השינוי בכיוון תנועת הגלעין החיצוני סביב הגלעין הפנימי, אשר יצר מערך חדש של זרמים חשמליים וקטבים מגנטיים.
"מקריותם" הבלתי סבירה של השינויים בגבולות בין לוחות טקטוניים, לדוגמה ברכסים מרכז אוקייניים, מצביעה על תבליט כלשהו בגלעין המשפיע על מהלך ומיקום זרמי הערבול האחראים על תנועתם של הלוחות.
גלעד שגב (נולד ב-16 בנובמבר 1974) הוא זמר-יוצר, מלחין, פזמונאי וסופר ישראלי-בין-לאומי.
שגב נולד, גדל והתחנך ברמת גן, כבן זקונים לכרמלה ויצחק שגב ולו שני אחים גדולים: אח בשם , שנהרג ב-14 ביוני 1984 בעת מילוי תפקידו בצה"ל ואחות בשם דגניה.
כבר בילדותו הוא הראה כישורים מוזיקליים ובגיל 11 הלחין את השיר הראשון שלו, "אפור".
הוא למד בבית ספר תיכון בליך ברמת גן והשתתף ב"פסטיבליך".
בתקופת לימודיו בתיכון ניגן שגב יחד עם אורי קליאן ושי נובלמן בלהקת ג'וני הכבאי עמה הקליט, בשנת 1991, את השיר "בשורות מצפון", שאת מילותיו כתב רן דברת ושגב, עצמו, הלחין ושר.
סיים את לימודיו בשנת 1992. ב-1993 התגייס לשירות במודיעין חיל האוויר.
בסוף שנות ה-90 היה חבר בלהקה גלעד שגב והעניבות.
שגב התפרסם לראשונה בשנת 2000, כשכתב והלחין את השיר "אני סולחת" לג'וזי כץ בהשראת סיפורה על יחסיה עם בעלה לשעבר, שמוליק קראוס.
ב-2004 הוציא שגב סינגל בכורה לרדיו, "עכשיו טוב", שנחל הצלחה גדולה.
השיר נכתב על ידי שגב לזכרו של אחיו, , שנהרג בעת שירותו הצבאי, ומספר על יום בו בילו שני האחים יחד מספר שבועות לפני התאונה.
במאי 2004 יצא אלבום הבכורה של שגב, "עכשיו טוב", שהופק ועובד על ידי גלעד שמואלי ועברי לידר.
פרט ל"עכשיו טוב" יצאו כסינגלים גם השירים "הבזק", "מותק שלי" ו"ימים".
שיר נוסף באלבום הוא "כותב לך סיפור", שיר הנושא לדרמה הטלוויזיונית "אפרסק".
לכבוד מצעד הפזמונים השנתי של גלגלצ באותה שנה הקליט שגב גרסת כיסוי לשירו של שלום חנוך "שיר ללא שם".
בשנת 2005 הלחין ושר שגב את השיר "ילד בונה ארמונות", שנכתב על ידי ערן חי פרץ שנפל באסון המסוקים, במסגרת הפרויקט "עוד מעט נהפוך לשיר" ביום הזיכרון לחללי מערכות ישראל.
בפברואר 2006 הוציא שגב את הסינגל "האהבה נשארת", שהיה לשיר הנושא של אלבומו השני, שיצא באוגוסט 2006. השיר נבחר להוביל את הקמפיין השנתי של "הוט" חברת הטלוויזיה בכבלים.
מתוך האלבום יצאו גם השירים "מאמי", "רוח ים" ו"נצמד ללב" כסינגלים.
גם באלבום זה, כמו בקודמו, היה שגב אחראי על כל המילים והלחנים.
את האלבום הפיק גלעד שמואלי.
במאי 2007 במהלך עצרת מחאה שהתקיימה בכיכר רבין בעקבות פרסום דו"ח וינוגרד ביצע שגב יחד עם רעות חסון את השיר "מגיע לנו יותר" שכתב אחד ממארגני העצרת, משה קלוגהפט, והלחין גיא כהן.
באותה שנה יצא אלבומם של רן דנקר ועילי בוטנר "שווים", ובו נכלל השיר "בואי נעזוב" שכתב שגב יחד עם בוטנר.
השיר היה אחד המצליחים ביותר מהאלבום, וזכה בתואר "שיר השנה" בטקס פרסי עמ"י הרביעי.
כמו כן הצטרף שגב למיזם "יום ללא תאונות דרכים", והוציא סינגל בשם "בצד הכביש" למענו.
המיזם יצא לדרך ב-24 ביולי 2007, שהוכרז כ"יום ללא תאונות".
בשנת 2008 חזר שגב לשתף פעולה עם ג'וזי כץ, והשניים העלו את המופע המשותף "האהבות שלי", כמחווה ללהקת החלונות הגבוהים, בה הייתה כץ חברה.
השניים גם הקליטו גרסת כיסוי לשירה של הלהקה "אהבה ראשונה", שיצא כסינגל לתחנות הרדיו.
באוגוסט 2009 הוציא שגב את הסינגל "אישה מהשמיים", הראשון לקראת אלבומו השלישי.
השיר זכה להשמעות רבות בתחנות הרדיו, והגיע לראש מצעדי הפזמונים.
באוקטובר הוציא סינגל נוסף, "נועדנו", שתרגם על פי השיר "Marble House" של להקת The Knife.
בשיר השתתפו הזמרת דין דין אביב והגיטריסט יהודה קיסר.
גם שיר זה הושמע רבות בתחנות הרדיו.
בדצמבר 2009 יצא האלבום עצמו, "נועדנו".
באלבום זה שילב שגב בין שורשי מוצאו השונים - יהדות סוריה ויהדות אשכנז.
לאחר צאת האלבום יצאו כסינגלים גם השירים "כל העולם" ,ו"א-ל מסתתר" המבוסס על הפיוט "אל מסתתר" ו"שתי דקות".
האלבום מכר מעל 20,000 עותקים, והגיע למעמד של אלבום זהב.
השיר "אישה מהשמיים" היה המושמע ביותר בתחנות הרדיו בישראל בשנת תש"ע.
שגב כתב את המילים העבריות לשיר "תן", שהקליטה הזמרת רוני דלומי בשנת 2010. השיר הגיע לראש מצעדי הפזמונים, והיה בין עשרת השירים המושמעים ביותר לשנת תש"ע.
בתחילת שנת 2011 הקליט שגב, בשיתוף מטבוחה פרוג'קט, גרסת כיסוי לשיר "חנה'לה התבלבלה" שנכתב על ידי נתן אלתרמן.
ביצוע זה זכה להצלחה גדולה ודורג במקום הרביעי במצעד ההשמעות השנתי של שנת תשע"א.
ב-1 בינואר 2012 הוציא את "יום קדוש", סינגל בכורה מתוך האלבום הרביעי.
עם יציאתו שבר השיר את שיא מצעד ההשמעות השבועי ברדיו.
השיר כבש את מצעדי הפזמונים בתחנות הרדיו במיוחד ברשת ג' שם נכנס ישירות למקום הראשון.
בעיצוב עטיפת הסינגל זכה שגב לשיתוף פעולה מצדו של חתן פרס ישראל האמן מנשה קדישמן.
ביוני 2012 הוציא סינגל שני מהאלבום המיועד לצאת – שיתוף פעולה עם מירי מסיקה בדואט הקרוי "קולות הלב" – השיר כבש את מצעד ההשמעות הארצי והוביל אותו במשך שבועות רבים.
אף על פי שיצא באמצע השנה זכה השיר להיות מדורג במקום השלישי במצעד ההשמעות השנתי הרשמי של 2012.
באוקטובר 2012 הוציא שגב את הסינגל השלישי "אף אחד" שגם כן זכה להצלחה רבה.
במרץ 2013 יצא אלבומו הרביעי של שגב "קולות הלב".
האלבום כלל את שיר הנושא המצליח "קולות הלב", וכמו כן את הסינגלים המושמעים שיצאו לפניו "יום קדוש" ו"אף אחד", סך הכול 12 שירים חדשים.
באפריל 2013 הגיש את תוכנית הרדיו "ציפורי לילה" במסגרת השידורים המיוחדים של ערב יום הזיכרון בגלי צה"ל.
ב-2 ביוני 2013 נבחר שגב לייצג את ישראל בפסטיבל Celebrate Israel בניו יורק, והופיע מול 200 אלף איש במנהטן.
באוגוסט 2013 יצא פרויקט רמיקסים מיוחד שכלל את שיריו בגרסאות רמיקס של יוצרי מוזיקה אלקטרונית.
ב-25 באוגוסט 2013 נבחר שגב להופיע בתור האמן המרכזי בפסטיבל One World בקליבלנד, ארצות הברית.
בספטמבר 2013 נכנסו 3 שירים של שגב, "אף אחד", "הדמעות שלך" ו"קולות הלב" לרשימה של 40 השירים המושמעים של השנה במצעד השנתי של מדיה פורסט לשנת תשע"ג.
בפברואר 2014 במסגרת ציון עשור לפעילותו זכה שגב לאלבום זהב נוסף הפעם על האלבום "קולות הלב".
ביולי 2014 נבחר שגב לבמה המרכזית בפסטיבל Zebra בשנגחאי להופיע מול רבבות אנשים עם שיריו באנגלית.
בינואר 2015 הקליט גלעד 4 שירים בהפקתו של מועמד הגראמי FirstBorn, שעבד בין היתר עם ניקי מינאז' ובריטני ספירס לפרויקט הבין-לאומי שלו Passerby.
באפריל 2015 ביצע ויצר שגב שירים לפרויקט "מזרח מערב" של זוכה גראמי Sterling Craw.
במאי 2015 יצא הסינגל הראשון ושיר הנושא של האלבום "זמן להשתנות".
שיתוף פעולה זה עם היוצר והמבצע האמריקאי זוכה גראמי Jack Knight, היה לדואט חדשני בעברית ואנגלית והגיע למאות אלפי צפיות ביוטיוב תוך זמן קצר.
ממש אחריו יצא "אני כאן" סינגל שני לקראת האלבום.
ביולי 2015 לאחר סיבוב הופעות בסין שכלל את הערים שנז'ן והונג קונג, הוזמן גלעד כנואם מרכזי בכנס סין ישראל לעסקים בעיר שנז'ן.
בספטמבר 2015 בזמן סיבוב הופעות בקובה, הקליט גלעד את "Havana Africa" שיצר בשיתוף ההרכב הקובני המוביל "Havana d'Primera".
בינואר 2016 יצא לרדיו "לא צריך יותר" שהפך ללהיט כשהושמע למעלה מ-1000 פעמים תוך מספר חודשים במגוון תחנות הרדיו.
בפברואר 2016 הוחתם גלעד על ידי Aida Gurwicz על הפרויקט "Passerby", אשר ידועה על החתמותיה בעבר של בלאק אייד פיז, וJohn Legend, במסגרת היותה הבעלים והנשיאה של Cherry lane Publishing.
במרץ 2016 הופיע גלעד בלמעלה מ-15 קולג'ים ברחבי ארצות הברית בסיבוב הופעות נוסף.
במאי 2016 יצא האלבום החמישי "זמן להשתנות", אלבום שנכתב במהלך הסיבובים שלו בעולם ומאחד בתוכו שיתופי פעולה עם אמנים בין-לאומיים בשפות עברית, אנגלית וסינית.
האלבום יצא יחד עם הסינגל "רגש פרטי", שיתוף פעולה ייחודי של גלעד שגב עם רביד כחלני סולן Yemen Blues.
שגב כתב קרוב לעשור טור אורח כפובליציסט עבור "ידיעות אחרונות" במדור "דעות אחרונות".
ביולי 2016 הוזמן גלעד להופיע בבמה המרכזית של פסטיבל המוזיקה של שנגדו בסין.
באוקטובר 2017 השיק גלעד שגב את פרויקט Passerby ברשתות החברתיות בסין ובמערב, אותו הגדיר כמערכת תוכן ותקשורת שבאה להעצים את הקולות הבלתי נשמעים.
במסגרת פרויקט זה בכל שיר או תוכן מתארח על אמן אחר אותו פגש גלעד בעולם.
במרץ 2018 יצא גלעד לסיבוב הופעות וצילומים כ-Passerby בסין וביפן.
ביולי 2018 השיק גלעד שגב בפארק הירקון מול רבבות אנשים את פרויקט Premonition, פרויקט הרמיקסים של Passerby.
בספטמבר 2018 הוציא גלעד את ספר הבכורה שלו בשפה הסינית, Passerby - משפטים לשביל החיים.הספר יצא יחד עם השיר "קחי רק מה שטוב לך", סינגל ראשון לאלבום האולפן השישי של שגב "Passerby - עובר אורח".
באפריל 2019 הופיע גלעד כ-Passerby בסיבוב באפריקה, במסגרת יום המעשים הטובים אותו ייסדה שרי אריסון.
במסגרת זו הקליט גלעד כPasserby את שיר יום המעשים הטובים העולמי, דואט משותף עם הזמר-יוצר Ben Mankhamba.
ביוני 2019 הוזמן גלעד כ-Passerby לסיבוב הופעות ענק בסין שנפתח בשנחאי במסגרת אירוע לציון 25 שנות יחסים בין ישראל לסין, בייג'ינג, שיאן, שנגדו, והסתיים בננג'ינג בה היה המופיע המרכזי בוועידת הטכנולוגיה השנתית.
בספטמבר 2019 השיק גלעד שגב את ספרו Passerby - משפטים לשביל החיים בישראל, אליו בצעד חדשני צורף אלבום מוזיקלי לסריקה לכדי ספר - אלבום מוזיקלי.
כחודש לאחר צאתו הוכרז הספר כרב מכר ושהה בדירוג חמשת הנמכרים של סטימצקי במהלך שישה חודשים.
במהלך 2019 החל גלעד את צילומי הסדרה שיצר Passerby, ברחבי כל העולם.
בינואר 2020 הגיע מספר בעוקבים של Passerby הפרויקט של גלעד שגב לקרוב למיליון עוקבים ברשת החברתית הסינית weibo.
במרץ 2020 הוציא גלעד כ-Passerby את הדואט "Be there" יחד עם הזמרת הסינית חה חוי, שהוקדש לצוותים הרפואיים בסין, בישראל ובעולם על מאבקם בנגיף הקורונה.
הקליפ והשיר זכו להצלחה גדולה בסין ולמיליוני צפיות תוך פרק זמן קצר.
ביוני 2020 החל גלעד כPasserby את פרויקט 34 לסין, בו הוא מקדיש כל חודש שיר וקליפ לאחד מ-34 מחוזותיה של סין.
לקראת סיום 2021 השלים גלעד חצי מהפרויקט 17 קליפים.מעבר לכתבות רבות, הפרויקט זכה לחשיפה גדולה בסין ברשת Tencent ובChina Daily שפרסמו את הקליפים למאות מיליוני מנויים.
פרויקט 34 זכה בפרס ראשון של תחרות חדשנות בבייג'ינג.
בספטמבר 2021 נבחר השיר "Life" מפרויקט 34 המוקדש להונג קונג, לאוסף של Billboard אסיה.
בנובמבר 2021 שחרר גלעד כPasserby את השיר "Oh my Child", דואט נוסף משותף עם הזמר-יוצר Ben Mankhamba, שיצא לקראת הופעת הבכורה של גלעד בהיכל התרבות (תל אביב) בתל אביב.
בינואר 2022 כתב גלעד שיר בנושא חדשנות "Dots" למרכז היזמות של סין ישראל CICP ומרכז פרס לשלום ולחדשנות.השיר זכה בפרס חדשנות של מחוז ג'יאנגסו.
באוקטובר 2023, עם פרוץ מלחמת "חרבות ברזל", החל שגב לכתוב שירים בהשראת סיפורי גבורה.
מחוות פואטיות אלו זכו לתשומת לב נרחבת והובילו ליצירת אלבום מוזיקלי בשם פרויקט "גיבורים".
הפרויקט, בשיתוף פעולה עם המפיק גלעד שמואלי, מורכב משירים המוקדשים לגיבורים, שלכל אחד מהם סיפור חוסן ייחודי.
יצירת הבכורה, "זו שנשארה", נכתבה לזכרה של לירון ברדה ז"ל, שלקחה חלק בפסטיבל נובה, ולמרות שיכלה לברוח ולהציל את עצמה, נשארה כדי להעניק טיפול רפואי לפצועים ולדאוג להם בגבורה רבה עד הרגע האחרון.
כתב את "מי האדם" לזכרו של בן שמעוני, שהציל משתתפים בפסטיבל.
באמצעות פרויקט "גיבורים", גלעד שגב משלב בהתמדה סיפורי אומץ לתוך המוזיקה ומבטיח את מורשתם המתמשכת של הגיבורים הללו.
שגב סיים תואר ראשון בשנת 2000 בניהול ותקשורת באוניברסיטת תל אביב.
שגב נשוי לשחר ואב לנאו-יצחק.
גלעד שליט (נולד ב־28 באוגוסט 1986) הוא ישראלי שנחטף בהיותו חייל צה"ל בשירות סדיר, באזור כרם שלום ב־25 ביוני 2006 על ידי מחבלים פלסטינים, שהשתייכו לארגוני הטרור חמאס, ועדות ההתנגדות העממית וצבא האסלאם.
שליט הוחזק בשבי ברצועת עזה במשך כחמש שנים וארבעה חודשים (1,941 ימים).
במסגרת עסקה בין ישראל לחמאס הוא שוחרר והושב לישראל ב-18 באוקטובר 2011.
גלעד שליט נולד בנהריה, בן לנועם (1954–2022) ואביבה.
אביו התגייס ב־1972 לחטיבת הצנחנים ולחם במלחמת יום הכיפורים בסיני.
יואל, אחיו של גלעד, נקרא על שמו של , אחיו התאום של אביו, שנפל בשבי ונהרג במלחמת יום הכיפורים כששירת כאיש חוליה טכנית בחטיבה 188.
בהיותו תינוק עברה משפחתו של גלעד להתגורר במצפה הילה שב.
היישוב קרוב לאזור התעשייה תפן, שם עבד אביו כמהנדס במפעל "ישקר".
אימו עובדת כמזכירה במרכז לימודי שדה של החברה להגנת הטבע במעלות.
גלעד למד בבית הספר היסודי "מעלה הגליל" במושב מעונה ובחטיבת הביניים "אמירים" בכפר ורדים.
את לימודי התיכון עשה ב"מנור-כברי", ושם סיים בהצטיינות את לימודיו במגמת מדעים.
שליט הוא בעל אזרחות ישראלית וצרפתית דרך סבתו, שעלתה ארצה מצרפת זמן קצר לאחר קום המדינה.
ביולי 2005 התגייס לצה"ל ושירת בחיל השריון, בגדוד 71 של חטיבה 188 בתפקיד תותחן.
הוא קיבל דרגת רב"ט, ובמהלך השבי הועלה עד לדרגת רב-סמל.
קודם לאירוע החטיפה הצטברו ידיעות מודיעין על כוונה כללית של ארגוני טרור מרצועת עזה לבצע פיגוע באזור כרם שלום, שכלל אפשרות לפעולת חטיפה ואפשרות לפעולה באמצעות מנהרה שפתחה יהיה בשטח ישראל.