tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לאחר מכן, שיתופי פעולה שלהם באלבומים הבאים של קארי אירעו ב-Glitter (2001) ו-Charmbracelet (2002), שירים כמו "Through the Rain" ו-"Yours".
שני עשורים מאוחר יותר, באפריל 2019, ג'אם ולואיס הכריזו על אלבום האולפן הראשון שלהם כאמני הקלטות, שכלל מגוון להיטי R&B שהם כתבו לאורך השנים עבור האלבום, בהם התארחו אמניות כדוגמת מרי ג'יי בלייג', טוני ברקסטון וקארי.
קארי הצהירה כי,"העבודה עם [ג'אם ולואיס] לאורך השנים הייתה אחד המסעות היצירתיים הגדולים ביותר שעשיתי אי פעם.
זה כבוד גדול עבורי להשתתף באלבום של פעם בחיים".
ג'אם הצהיר, "שלחנו למריה משהו שחשבנו שיהיה מגניב עבורה.
היא אהבה את זה, אך היה לה רעיון שהיא רוצה להקליט עמנו שיר שיהיה בסגנון א-קפלה עם קטע פסנתר.
והוא נהגה לפני שהיו לה ילדים.
חיברנו את המילים לצד הפקה ולחן ויומיים אחר כך, היא שלחה משהו נוסף, אותו ערכנו מחדש.
הדבר הזה הפך בהמשך לשיר המוגמר".
לדברי קארי, היא כתבה את השיר כשהתאומים שלה היו תינוקות באותה התקופה.
בהצהרה לעיתונות, ג'ימי ג'אם וטרי לואיס ציינו כי,"כשהתחלנו להקליט וליצור את Jam & Lewis: Volume 1, הכנו רשימת משאלות של כל האמנים האהובים עלינו.
ההזדמנות להתאחד עם ידידתנו ושותפתנו להיכל התהילה של כותבי השירים מריה הייתה הגשמת רשימות המשאלות במיטבה".במגזין בילבורד ציינו שהשיר כלל "שכבות אינסופיות של שירה עקבית של קארי" וציינו כי "בשיר, קארי מציגה את היכולות הקוליות שלה".
עם יציאתו, השיר זכה לביקורות חיוביות.
איתן שאפילד מווראייטי הצהיר שהוא "נפתח עם השירה המיוחדת של קארי, תוך שילוב של פסנתר ובס.
לאורך הגשר המוזיקלי, ניתן לשמוע את קולה הייחודי, בגבהים שאופייניים ולה".
ב-You Know I Got Soul קבעו שמדובר בשיר "מהנה ונוסטלגי שכולל את כל השלושה, ומציג את מה שהם עושים בצורה הטובה ביותר".
לודוביץ' האנטר-טילני מפייננשל טיימס תיאר את הרצועה כ"חזרה מפוארת לעבר הכוללת שימושים בנבל, בכלי מקלדת מגוונים ושונים, בהכאה באצבע צרדה והפקת היפ הופ ונשמה שמשתלבת בצורה נכונה.
השיר מציג את קארי כשהיא מגיבה לשברון לב בצורה שאין דומה לו, עם שירה אקסטרווגנטית הכוללת שריקות".
Something Corporate (הידועה גם כ-SoCo) הייתה להקת רוק אמריקאית ממחוז אורנג', קליפורניה שקמה ב-1998. ההרכב האחרון שלה כלל את הסולן והפסנתרן אנדרו מקמהן, הגיטריסטים ג'וש פרטינגטון ובובי אנדרסון, הבסיסט קווין פייג' והמתופף בריאן אירלנד.
לאחר הקמת הלהקה, Something Corporate הקליטה דמואים ששוחררו כאלבום אולפן עצמאי בשם "Ready...
במהרה לאחר מכן, הם הוחתמו על ידי חברת אם-סי-איי רקורדס אבל הוציאו את המיני-אלבום הראשון שלהם, "Audioboxer", תחת חברת דרייב-ת'רו רקורדס.
הסינגל הראשון שלהם, "If You C Jordan" היה הסינגל הכי מצליח שלהם והוא הגיע למקום ה-29 במצעד השירים האלטרנטיביים.
האלבום הראשון שלהם שיצא דרך חברת אם-סי-איי רקורדס וחברת דרייב-ת'רו רקורדס היה "Leaving Through the Window" (שיצא ב-2002) שפתח במקום הראשון במצעד ה-Heatseekers של בילבורד ב-8 ביוני 2002, והגיע למקום ה-101 במצעד הבילבורד 200.
Something Corporate יצאה להפסקה ב-2004. בזמן ההפסקה, מקמהן מצא הצלחה עם הפרויקט הצדדי שלו Jack's Mannequin.
הלהקה התאחדה לזמן קצר באוקטובר 2006 בהופעה של Jack's Mannequin.
בדצמבר 2009, Something Corporate הודיעה באופן רשמי על איחוד, יצאה לסיבוב הופעות ב-2010 והוציאה אלבום אוסף.
ב-9 בספטמבר 2022, הלהקה התאחדה כדי להופיע במופע הפתעה לכבוד יום ההולדת ה-40 של מקמהן ב-House of Blues באנהיים, קליפורניה.
אנדרו מקמהן ובריאן אירלנד למדו בשיעור ביחד בתיכון, והם היו מדברים על מוזיקה.
אירלנד קיבל מערכת תופים כמתנת חג המולד והשניים הקימו להקה עם הבסיסט קווין "קלאץ'" פייג'.
הלהקה, שהייתה ידועה בשם Left Here, נוצרה בגלל תחרות להקות.
למרות זכייה בתחרות, הלהקה התפרקה זמר קצר לאחר מכן.
בספטמבר 1998, מקמהן, פייג' ואירלנד חברו לגיטריסט הראשי ג'וש פרטינגטון וגיטריסיט הקצב רובן הרננדז והקימו את Something Corporate.
הלהקה לא הצליחה להשיג הופעות חוץ מהופעות במסיבות ובתחרויות להקות מכיוון שהם היו קטינים.
בתקופה הזו, הלהקה חלקה דירה בדנה פוינט, קליפורניה, שם מקמהן כתב כמה מהשירים הראשונים של הלהקה.
במהלך התיכון, הלהקה ניסתה לנגן במקום הופעות מקומי בשם קאוץ' האוס בבעלות גארי פולגנר.
הוא דחה את הצעות הלהקה מכיוון שהם לא הוציאו חומרים.
עם זאת, אחרי שפולגנר ראה את הלהקה בהופעה חיה, הוא נתן להם כסף כדי להקליט את אלבום הבכורה שלהם, "Ready...
Break", בקאוץ' האוס ובגלקסי ת'יאטר.
Break" בנובמבר 2000. ב-27 במרץ 2001, Something Corporate הכריזה על שינוי בהרכב הלהקה.
ויליאם טל החליף את הרננדז.
הלהקה חתמה עם חברת אם-סי-איי רקורדס וחברת דרייב-ת'רו רקורדס והוציאה את המיני-אלבום "Audioboxer" (שיצא ב-2001).
הסינגל הראשון שלהם היה "If U C Jordan".
במאי 2002, Something Corporate הוציאה את אלבום הבכורה שלה, "Leaving Through the Window", דרך חברת אם-סי-איי רקורדס וחברת דרייב-ת'רו רקורדס.
האלבום הגיע למקום הראשון במצעד ה-Heatseekers של בילבורד, ולמקום 101 במצעד הבילבורד 200.
באוקטובר 2003, Something Corporate הוציאה את האלבום השני שלה, "North".
האלבום פתח במקום ה-24 במצעד הבילבורד 200. הם השיקו את האלבום עם הופיעה בתוכנית "ג'ימי קימל לייב" והופיעו עם השירים "If U C Jordan" ו-"Space".
השיר "Space" יצא כסינגל מהאלבום "North".
בפברואר 2004, אושר שווילאם טל עזב את Something Corporate כדי לעסוק בקריירת סולו.
בובי אנדרסון החליף את טל.
בקיץ של 2004, הלהקה התעייפה משנים בדרכים והחליטה לקחת הפסקה.
בינואר ופברואר 2005, הלהקה הופיעה בארצות הברית יחד עם Straylight Run, Hidden in Plain View, דה אקדמי איז...
באפריל, הלהקה הופיעה באוניברסיטת אינדיאנה.
במהלך ההפסקה, מקמהן, הרננדז ואנדרסון יצאו פרויקט צדדי בשם Jack's Mannequin.
הלהקה הוציאה אלבום בשם "Everything in Transit" באוגוסט 2005. ביום שבו הלהקה סיימה להקליט את האלבום, מקמהן אובחן בלוקמיה לימפוציטית חריפה.
באוקטובר 2006, הלהקה התאחדה להופיע בפסטיבל Bamboozle Left.
ב-9 בספטמבר 2022, הלהקה הופיעה בהופעת הפתעה לכבוד יום ההולדת ה-40 של מקמהן באנהיים, קליפורניה.
מקמהן, קווין פייג', בריאן אירלנד, ג'וש פרטינגטון וויליאם טל ניגנו סט של חמישה שירים.
חבר להקת Wilderness גם הופיע איתם.
אלבומי הופעה חיה ואלבומי וידאו
Something to Give Each Other (בעברית: משהו להעניק אחד לשני) הוא אלבום האולפן השלישי של הזמר-יוצר האוסטרלי טרוי סיון.
האלבום יצא לאור ב-13 באוקטובר 2023, על ידי חברות התקליטים EMI אוסטרליה וקפיטול רקורדס.
הוא תואר כאלבום סינת'-פופ המשלב אלמנטים של דאנס-פופ, האוס ו-R&B.
זהו אלבומו הראשון של סיון מזה חמש שנים, אחרי Bloom שיצא בשנת 2018. אחד משירי האלבום נוצר בשיתוף פעולה עם הזמר-יוצר והגיטריסט הספרדי גיטריקה דה לה פואנטה .
האלבום זכה לשבחים רבים מהמבקרים בעולם.
לקראת יציאת האלבום, פורסם מתוכו הסינגל המוביל "Rush", אשר הגיע לראש המצעדים באוסטרליה ובישראל, וכן נכנס לעשירייה הראשונה באירלנד, בקרואטיה, ביפן, בלטביה, בליטא וברוסיה.
הסינגל השני, "Got Me Started", אשר פורסם גם כן טרם יציאת האלבום, נכנס למצעדים במדינות שונות, בהן אוסטרליה, בריטניה, ניו זילנד ושוודיה.
הסינגל השלישי, "One of Your Girls", יצא לאור במקביל עם האלבום.
ב-9 ביוני 2023 פרסם סיון ברשת החברתית אינסטגרם טיזר לאלבום – סרטון קצר המציג את הקריירה שלו לאורך השנים על מסך טלוויזיה, החל מהסרטון הראשון שהעלה אי פעם ליוטיוב ועד לקטע מתוך הווידאו קליפ של הסינגל המוביל של האלבום, "Rush".
סיון ציין באותו פוסט כי העבודה על האלבום ארכה מעל ל-5 שנים, והתקיימה בין מחויבויות אחרות שלו, כמו סיבוב ההופעות The Bloom Tour לאלבומו הקודם, Bloom, והופעתו בתפקיד ראשי בסדרת הדרמה האמריקאית "The Idol" .
ב-13 ביולי 2023 חשף סיון ברשתות החברתיות את שם האלבום ואת תאריך יציאתו לאור, וכן את עטיפתו.
על עטיפת האלבום מופיע סיון, מחייך, כאשר ראשו נמצא בין הרגליים של חברו.
סיון סיפר כי הוא רצה לחייך עבור עטיפת האלבום, אך לא חייך לאורך כל יום הצילומים של עטיפת האלבום מכיוון שהוא חש נבוך לחייך ולא רצה שהחיוך שלו ייראה מזויף.
הצילום המשמש כעטיפת האלבום צולם כאשר חברו של סיון רכן למטה ודגדג את צלעותיו, מה שעורר חיוך אמיתי.
בשל אופייה המרומז של העטיפה, מדינות כדוגמת ערב הסעודית ואינדונזיה, וכן מדינות במזרח אירופה, החליפו אותה בעטיפת הסינגל "Rush", הכוללת תקריב (קלוז-אפ) של סיון.
ארגוןרשימהמיקוםמקורווגהאלבומים הטובים ביותר של 2023 (עד כה)רולינג סטון100 האלבומים הטובים ביותר לשנת 202334בילבורד50 האלבומים הטובים ביותר של 2023: רשימת הצוות3
פרסתאריךקטגוריהתוצאהמקורפרס המוזיקה של ARIA20 בנובמבר 2024אלבום השנהאמן הסולו הטוב ביותרפרס המוזיקה של בילבורד12 בדצמבר 2024אלבום דאנס/אלקטרוני מוביל
עותקי גרסת הדלוקס של האלבום כוללים את הגרסה המורחבת של "Rush" (באורך 3:35)
"Can't Go Back, Baby" כולל דגימה מתוך השיר "Back, Baby", שנכתב ובוצע על ידי ג'סיקה פראט.
"Got Me Started" כולל דגימה מתוך השיר "Shooting Stars", שנכתב על ידי כריס סטרייסי וג'ק גלאס, ובוצע על ידי Bag Raiders.
"Silly" כולל דגימה מתוך השיר "Musica (E il resto scompare)", שבוצע על ידי אלטרה למבורגיני .
"Something in the Way You Move" הוא סינגל של הזמרת הבריטית, אלי גולדינג.
השיר יצא לראשונה כסינגל שיווקי ב-9 באוקטובר 2015. מאוחר יותר, ב-19 בינואר 2016, השיר יצא כסינגל על ידי חברות התקליטים צ'ריטרי רקורדס ואינטרסקופ רקורדס.
השיר הוא הסינגל השלישי של אלבום האולפן השלישי שלה, Delirium.
השיר נכתב על ידי אלי גולדינג בשיתוף פעולה עם גרג קורסטין, שגם הפיק את השיר.
נכון ליולי 2023, השיר הושמע למעלה מ-136 מיליון פעמים בספוטיפיי, ולמעלה מ-29 מיליון פעמים ביוטיוב.
אזורתאריךפורמטחברת תקליטיםהערותעולמי 9 באוקטובר 2015 הורדת מוזיקה (בתור סינגל שיווקי) פולידור רקורדס ארצות הברית 19 בינואר 2016 להיט רדיו עכשוויצ'ריטרי רקורדס, אינטרסקופ רקורדסאיטליה 29 באפריל 2016איירפליי יוניברסל מיוזיק גרופ
"Something About Us" הוא שיר של צמד המוזיקה האלקטרונית הצרפתי דאפט פאנק.
השיר יצא לאור כסינגל השישי והאחרון מתוך האלבום Discovery משנת 2001 כקידום מכירות לסרט האנימציה שלהם משנת 2003 אינטרסטלה 5555. השיר הגיע למקום ה-93 בדירוג מצעד SNEP.
ישנם שני קליפים לשיר "Something About Us".
הקליפ הראשון הוא סצנה מתוך אינטרסטלה 5555. לאחר שנמלטו מהחוטף, שניים מחברי להקת החייזרים The Crescendolls (המתופף באריל ונגנית הבס סטלה) נכנסים למונית ממתינה שבה נוהג הקלידן אוקטבה.
הם נוסעים למחסן שבו מצילם, שפ, שוכב על הרצפה מדמם למוות, כתוצאה מירי לייזר במהלך סצנה קודמת בסרט.
שפ מרים את זרועו הפצועה אל סטלה האהובה שלו.
היא לוקחת את זרועו וחווה רצף חלומות שחושף את רגשותיו של שפ כלפיה.
כשהם חוזרים, שפ חושף את זהותם האמיתית של חברי הלהקה.
הלהקה מביעה את תודתה עם מותו של שפ.
הקליפ השני הוא אוסף קליפים בכיכובם של שפ וסטלה.
גרסה זו יצאה כדי לקדם את גרסת הסינגל של "Something About Us".
"Something's Gotten Hold of My Heart" הוא שיר שנכתב על ידי רוג'ר גרינוואיי ורוג'ר קוק.
השיר הוקלט במקור על ידי הצמד הבריטי דייוויד וג'ונתן , ולאחר מכן על ידי הזמר-יוצר האמריקני ג'ין פיטני בשנת 1967. גרסתו של פיטני הגיעה למקום החמישי במצעד הסינגלים הבריטי בדצמבר 1967, אך לא הצליחה להיכנס למצעד בארצות הברית.
לאחר מכן השיר זכה לגרסאות כיסוי נוספות, ביניהן סילה בלאק , אליסון דרבין באלבומה "I Have Loved Me a Man" משנת 1968, טרי רייד , וניק קייב והזרעים הרעים באלבומם "Kicking Against the Pricks" משנת 1986.
השיר הושר בצרפתית על ידי הרברט לאונרד בשנת 1968 תחת הכותרת "Quelque chosen tient mon cœur", ובאיטלקית על ידי פיטני עצמו תחת הכותרת "Uomo, non sai" ("אדם, אתה לא יודע").
השיר זכה להצלחה הגדולה ביותר בשנת 1988, כאשר יצאה גרסת הכיסוי של הזמר הבריטי מארק אלמונד.
גרסת הסינגל הוקלטה במקור על ידי אלמונד לבדו עבור אלבומו "The Stars We Are" משנת 1988, וגרסה נוספת עברה רמיקס כדי לכלול גם את קולו של ג'ין פיטני.
גרסה זו צעדה במקום הראשון במצעד הבריטי במשך ארבעה שבועות, בינואר 1989.
מארק אלמונד הקליט במקור את השיר כרצועת סולו לאלבומו "The Stars We Are" שיצא כהמשך לסינגל שלו "Bitter Sweet".
ג'ין פיטני שמע על הגרסה של אלמונד והציע להקליט אותה איתו מחדש, כדואט.
גרסה זו החליפה את גרסת הסולו שהושמה בבי-סייד של הסינגל.
הדואט הגיע למקום הראשון במצעד הסינגלים הבריטי בינואר 1989. וידאו קליפ בהשתתפות הצמד הוקלט בלאס וגאס.
+מצעדים (1989)מיקום שיאאוסטרליה (ARIA)24אוסטריה (Ö3 אוסטריה טופ 40)2בלגיה (Ultratop 50 פלנדריה)2מכירות פינלנד (Suomen virallinen myyntilistasijoitus)1צרפת (SNEP)8אירלנד (IRMA)1הולנד (הולנד טופ 40)5הולנד (סינגל טופ 100)5ניו זילנד (מוזיקה מוקלטת ניו זילנד)4שוודיה (Sverigetopplistan)7שווייץ (Schweizer Hitparade)1סינגלים בריטיים (OCC)1מערב גרמניה (GfK)1
+מצעדים (1989)מיקוםאוסטריה (Ö3 אוסטריה טופ 40)11בלגיה (Ultratop Flanders)14גרמניה (מצעד גרמני רשמי)11הולנד (הולנד טופ 40)51הולנד (סינגל טופ 100)59שווייץ (Schweizer Hitparade)15
בשנת 1968 הזמרת היווניה ויקי לאנדרוס שחררה גרסה באנגלית וביוונית בשם "To Mistiko Sou" ("הסוד שלך").במאי 2010, הזמרת היוונייה מארו ליטרה ביצעה גרסת כיסוי לגרסה היוונית של ליאנדרוס, בהפקתו של דימיטריס קונטופולוס.
בשנת 1968 ביצע הרברט לאונרד גרסה בצרפתית בשם "Quelque selected en moi tient mon cœur".
בשנת 1985 השיר זכה לגרסת כיסוי, עם מילים חלופיות, על ידי הלהקה "Window Speaks" בסינגל ולאחר מכן בשנת 1987 באלבומם "Heartland".
בשנת 1986, השיר זכה לגרסת כיסוי על ידי ניק קייב והזרעים הרעים באלבום "Kicking Against the Pricks".
בשנת 1996, רובסון וג'רום ביצעו גרסת כיסוי לשיר עבור אלבום האולפן השני שלהם "Take Two".
בשנת 2012, השיר זכה לגרסת כיסוי על ידי ג'ו מקלדרי והוא מופיע באלבום האולפן הרביעי שלו, "Here's What I Believe".
בשנת 1990, להקת הצללים הקליטו גרסת כיסוי אינסטרומנטלית לשיר באלבום האולפן שלהם "Reflection".
השיר הופיע בסרט "הלובסטר" משנת 2015, שם בוצע על ידי גארי מאונטיין ואוליביה קולמן.
השיר זכה לגרסת כיסוי על ידי הזמרת הניו זילנדית ביק רונגה בשנת 2008 עבור אלבומה "Try to Remember Everything".
Something Beautiful (בעברית: מַשֶּׁהוּ יָפֶה) הוא אלבום האולפן התשיעי של הזמרת-יוצרת האמריקאית מיילי סיירוס.
האלבום ייצא לאור ב-30 במאי 2025, על ידי חברות התקליטים קולומביה רקורדס וסמיילי מיילי בע"מ.
בראיון למגזין הרפרס בזאר בנובמבר 2024, חשפה סיירוס שהיא עובדת על אלבום ויזואלי חדש בשם Something Beautiful.
אשר בהשראת האלבום The Wall (1979) של פינק פלויד, היא תיארה את התקליט כאלבום ויזואלי שמרכזו את הנושא של "ריפוי".
סיירוס החלה לפרסם את אלבומה הקרוב ב-17 במרץ 2025, על ידי עדכון הוויזואליה שלה במדיה החברתית ובאתר האינטרנט שלה, כמו גם לפרסם את הפרויקט באמצעות פוסטרים ברחבי העולם.
ב-24 במרץ 2025 סיירוס הכריזה על האלבום, שייצא ב-30 במאי 2025 ושיכלול 13 שירים.
סיירוס שיתפה את עטיפת האלבום באינסטגרם: תצלום דיוקן עדין שלה עם כיסוי ראש מקריסטלים של המעצב טיירי מוגלר משנת 1997. על פי דבריה, האסתטיקה החזותית של האלבום מודגשת במיוחד ומשקפת סגנון נועז.
יום לאחר מכן, סיירוס שיתפה את הקדימון הראשון לאלבום וציינה כי הגרסה הוויזואלית של האלבום תוקרן בבתי הקולנוע ביוני 2025. האלבום הוויזואלי בוים על ידי סיירוס עצמה, והוא מתואר כחוויה ויזואלית ייחודית המונעת על ידי פנטזיה.
הקדימון מתאר את הפרויקט כ"אופרת פופ חד-פעמית" ומציג את סיירוס כשהיא מסתובבת באתרי צילום, מדרגות ואולפנים, לבושה בבגדים של מוגלר, אלכסנדר מקווין וז'אן-פול גוטייה.
באירוע האזנה שנערך בספוטיפיי בניו יורק, סיירוס אמרה שזהו "האלבום הטוב ביותר שלי, וגם ההומואי ביותר שלי".
ב-16 באפריל 2025 הוכרז שהאלבום הוויזואלי יוקרן בבכורה עולמית בפסטיבל טרייבקה ב-6 ביוני, ויעלה לאקרנים ברחבי ארצות הברית ב-12 ביוני.
האלבום הוויזואלי בוים ונכתב במשותף על ידי סיירוס, ג'ייקוב ביקסנמן, ברנדן וולטר והופק על ידי פאנוס קוסמטוס.
לאחר ההקרנה בפסטיבל, סיירוס תקיים שיחה עם הקהל.
הסרט מתואר כ"אופרת פופ ייחודית מהדמיון של סיירוס".
הסרט מחולק לשלוש "מערכות" וכולל הופעות באולפן וקליפים ב"סגנון פרסומות לבשמים".
הסיבה שהאלבום והסרט לא יצאו יחד היא בעיקרה לוגיסטית ותעשייתית - תאריכי הקרנה ועומסים בבתי קולנוע.
ב-19 במאי 2025 סיירוס חשפה את רשימת השירים המלאה של האלבום.
באלבום משתתפות אורחות מיוחדות: דוגמנית העל נעמי קמפבל והזמרת בריטני הווארד.
ב-19 בספטמבר סיירוס הוציאה את השיר "Secrets" במסגרת מהדורה מחודשת ודלוקס של האלבום.
בשיר משתתפים לינדזי בקינגהאם ומיק פליטווד מלהקת פליטווד מק, והוא כולל סאונד המזכיר את הלהקה בשנות ה-80. שיר נוסף במהדורה, "Lockdown", כולל שיתוף פעולה עם דייוויד ביירן מלהקת Talking Heads.
האלבום מורכב משלושה עשר שירים והופק על ידי סיירוס ושון אוורט, שלדברי סיירוס, "לכולם יש מקום מיוחד בליבה".
עטיפת האלבום היא צולמה על ידי גלן לוצ'פורד וכוללות את סיירוס עטופה בהוט קוטור ארכיוני של טיירי מוגלר משנת 1997, שתוארה כ"הנהון בולט" לסיפור האסתטי והוויזואלי ה"נועז" של האלבום.
האלמנט הוויזואלי של הפרויקט נוצר קודם, היא רצתה ליצור גרסה מוזיקלית לסרט "מנדי" של הבמאי פנוס קוסמטוס.
קוסמטוס דחה את הרעיון המקורי, אך הביע עניין לעבוד איתה על משהו אחר, וכך התחיל הפרויקט.
סיירוס רואה את פנוס כבמאי חזון, ואת שון אוורט כמאסטר של סאונד, שניים מהאנשים הכי טובים בתחומם לדבריה.
אוורט אחראי לאיכות ההקלטה הקולית באלבום, דרך עבודה סונורית מאוד מדויקת.
במהלך תהליך הפקת האלבום, סיירוס הרגישה שהיא עובדת יותר מדי על הפרויקט, ושאם תמשיך לשנות, התוצאה רק תידרדר.
חלק מהשירים לא הספיקו להיכנס לאלבום המקורי, ולכן ישוחררו במהדורה מורחבת (דלוקס).
הסרט הנלווה לאלבום, שביים פנוס קוסמטוס, נועד להיות פרויקט אמנותי קטן אך הפך יקר ומוקפד, בהתאם לסטנדרטים שלה.
היא סיפרה שהאלבום הוא האחרון שבו תשקיע כל כך הרבה אנרגיה ומאמץ בהפקה ובהפצה.
רוב השירים באלבום ארוכים ומתפתחים לאט, עם סולואים של סקסופון, קטעי דיבור ואלמנטים של "בניית עולם".
הטקסטים נעים בין ביטויים כלליים של סוף העולם לבין מוטיבים רומנטיים.
חלקו השני של האלבום נוטה למוזיקה אלקטרונית ודאנס, עם סינתיסייזרים "המזכירים את הסצנה הגאה של שנות ה-80".
לדעתה, המעברים בסרט טובים יותר מבאלבום, והיא במיוחד אוהבת את הקלים של המעבר הראשון.
"Prelude" מהווה פתיחה רעיונית לאלבום ומתבצע בפורמט של ספוקן וורד, בליווי תזמורת מתעצמת וצילומי צללים על פרחים.
בטקסט של "Prelude", סיירוס משתפת הרהורים אקזיסטנציאליים תוך כדי קריינות פיוטית.
הקליפ מסתיים בצילום דרמטי של סיירוס מביטה למצלמה, חובשת את כיסוי הראש מקריסטלים של מוגלר מהעטיפה של האלבום ואומרת בסיום הקליפ: "היופי שנמצא לבד הוא תפילה המשתוקקת להישמע".
ברצועה "Something Beautiful", סיירוס נכנסת למחסן כשהיא לבושה במעיל פרווה ירוק ושרה בלדת רוק מתקדם עם קטעי נשיפה וגיטרות חשמליות מעל בייסליין.
בשיא של הקליפ, פנסים מתפוצצים וגשם יורד על סיירוס והלהקה שלה.
סיירוס סיפרה שהיא כתבה את השיר במקור לביונסה, אך החליטה לשמור אותו לעצמה.
בשיר "End of the World" משולבים כלי מיתר חיים, גלוקנשפיל ואקורדים בסגנון להקת אבבא, ודורג במקום השישי ברשימת עשרת השירים הטובים ביותר לשנת 2025 של מגזין USA Today, נכלל ברשימת 25 השירים הטובים ביותר לשנת 2025 עד כה של מגזין לוס אנג'לס טיימס, וברשימה של סלייט.
הרצועה "More to Lose" מבוצעת בסגנון בלדה רגשית עם פסנתר, גיטרות וכלי מיתר.
סיירוס שיתפה שהשיר הוקלט בטייק אחד, כדי לשמר את התחושה הסיפורית והרגשית שבו והדגישה שלא רצתה שהשיר יהיה מושלם, אלא "יפה ורגשי".
השיר "Walk of Fame" (באורך שש דקות) כולל קולות רקע עוצמתיים של בריטני האוורד ומערב השפעות של ליידי גאגא ודונה סאמר.
הוא נכתב במקור על ידי בן זוגה מקס, חבר בלהקת Lily with Two Eyes.
השיר נקרא במקור "Gabba Ghoul", נכתב באיירסטרים של מיילי, והיא רצתה אותו, אך מקס סירב בתחילה.
לאחר שהשיר לא נכנס לאלבום של הלהקה, סיירוס לקחה אותו, שילבה בו את בריטני הווארד, ויצרה גרסה שונה לחלוטין.
השיר "Every Girl You've Ever Loved" מוגדר כהמנון פמיניסטי עם השפעות מתרבות הנשף וקטע ספוקן וורד של נעמי קמפבל.
השיר "Reborn" כולל בסים, כלי מיתר וקולות המזכירים מזמורים גרגוריאניים.
השיר "Give Me Love" חותם את האלבום ומתאר מסע אנושי מגן עדן לגיהנום, בהשראת הציור "גן התענוגות הארציים" של הירונימוס בוש.
ב-17 במרץ 2025 סיירוס החלה לרמוז על עידן מוזיקלי חדש ואפל יותר תחת השם Something Beautiful.
תמונות ויזואליות חדשות הופיעו באתר ובחשבונות המדיה החברתית שלה, וגם על פוסטרים ברחבי ארצות הברית, שעליהם הופיעה הכתובת Something Beautiful.
בתמונה בשחור-לבן שהפכה לתמונת הפרופיל שלה, סיירוס מופיעה עם כיסוי ראש אוונגרדי ופניה מוחשכות לחלוטין.
ב-25 במרץ, סיירוס שיתפה את הקדימון הראשון לאלבום.
ב-31 במרץ סיירוס שחררה שני שירים ראשונים מתוך האלבום: השיר "Prelude" ושיר הנושא "Something Beautiful".
באותו היום, סיירוס הכריזה על הסינגל הבא מהאלבום, שנקרא "End of the World".
השיר ייצא ב-3 באפריל 2025. בקליפ של השיר, סיירוס מופיעה על במה בגוון כתום, לבושה בשמלת מיני ירוקה מנצנצת, עם תסרוקת בלונדינית מפוארת, ומבצעת את השיר בליווי להקתה.
ב-9 במאי 2025 סיירוס הוציאה את השיר "More to Lose", הרביעי מתוך האלבום.
לפני צאת הסינגל, סיירוס פרסמה טיזרים ברשתות החברתיות, כולל קטעים בשחור-לבן ביוטיוב ובאינסטגרם.
ב-19 במאי 2025 סיירוס שיתפה טיזר בן 23 שניות מתוך הסרט הקצר הנלווה לאלבום, בו נשמע שיר בשם "Easy Lover".
ב-27 במאי 2025, סיירוס קיימה הופעה פרטית במלון Chateau Marmont בלוס אנג'לס לכבוד צאת האלבום.
ההופעה אורגנה על ידי טיקטוק והוזמנו אליה מעריצים שמיילי גילתה בטיקטוק בעצמה.
כמה מהביקורות מהללות את האלבום כיצירה אמנותית שאפתנית, מורכבת וייחודית, הממשיכה את דרכה של סיירוס כאמנית חסרת גבולות ז'אנריים.
מבקרים אלו מציינים לטובה את הגיוון הסגנוני הרחב: חיבורים בין נשמה, אינדי רוק, דיסקו, פופ מתקדם, פולק, סינת'-פופ אייטיזי ולעיתים אף נגיעות ג'אז-רוק, ואת ההפקה הקולנועית המוקפדת.
סיירוס מתוארת כיוצרת פוסט-ז'אנרית הפועלת לפי אינטואיציה אמנותית ולא לפי נוסחאות מסחריות, עם חזון מוזיקלי עצמאי שמתרחב מעבר לציפיות מהפופ המרכזי.
היא נעזרת בנבחרת מוזיקאים יוצאי אינדי-רוק מהשורה הראשונה, אשר יחד עמה יוצרים מרקם סונורי עשיר ומורכב.
מבקרים משבחים במיוחד את שני הסינגלים הפותחים, "Prelude" ו-"Something Beautiful", על העיבודים המורכבים, הבחירות האסתטיות הלא שגרתיות, והביצועים הקוליים שמדגישים את האלטו המחוספס של סיירוס, קול שנע בין אינטימיות חרישית לאקספרסיביות תיאטרלית.
עם זאת, לצד ההערכה לאומץ האמנותי, מופיעה ביקורת חריפה על האופן שבו הרעיונות מתממשים בפועל.
לפי פיצ'פורק, האלבום מנסה להציג עצמו כאלבום קונספט, אך בפועל אין לו נרטיב ברור, ותחושת הכיוון בו מעורפלת.
חלק מהשירים סובלים מהפקה עודפת, כתיבה קלישאתית ולעיתים מביכה, ומתחושת עומס רעיוני שאינה מתגבשת לכדי אמירה.
המבקרים מציינים שהתוצאה לעיתים מרגישה יותר כמו קולאז' של רעיונות מוזיקליים, מאשר יצירה מגובשת.
הגרדיאן רואה באלבום פרויקט יומרני שאינו עומד בציפיות שהציבה סיירוס עצמה, לא מבחינת פסיכדליה ולא מבחינת עומק תרבותי.
גם הטלגרף מותח ביקורת חריפה, ומכנה את האלבום "מפוזר, לא נגיש, ואמנותי מדי", תוך טענה שסיירוס מתפתה לרעיונות ניסיוניים שלא מצליחים להתממש כהלכה או להתחבר למאזינים.
בנוסף, מציינים את העדרם של להיטים מובהקים שיכולים לעגן את האלבום מבחינה פופולרית.
ביקורת נוספת נוגעת לפער שבין הכוונה לבין הביצוע: סיירוס אולי שואפת לחדש ולהתנסות, אך האלבום משדר לעיתים תחושת העמדת פנים אמנותית, כאילו מה שחשוב הוא הסימבוליקה והאסתטיקה החיצונית (כולל קליפים מושקעים ומרומזים), יותר מאשר חוויה מוזיקלית אותנטית.
עבור חלק מהמבקרים, האלבום מצליח לעמוד בזכות עצמו, אך אחרים רואים בו מוצר מתוסבך מדי, עם עומס רעיוני, טקסטים שנשמעים כמו ניסוחים שנועדו לחרוז ולא לומר, וחוסר במוקדי משיכה ברורים לקהל הרחב.
השיר "End of the World" מתוך האלבום הצליח להתברג ברשימות סוף-שנה של ארגונים ומגזיני תרבות רבים; מקום 6 ב-USA Today, ונכלל במגזינים של סלייט ולוס אנג'לס טיימס.
+ תאריכי יציאות לאור ופורמטים עבור Something Beautifulאזורתאריך יציאהפורמט (ים)חברת תקליטיםמקורכלל העולם30 במאי 2025הורדה דיגיטלית • הזרמת מוזיקה • תקליטור • תקליטקולומביה • סמיילי מיילי בע"מ
Something to Tell You (בעברית: "משהו להגיד לך") הוא אלבום האולפן השני של להקת הפופ-רוק האמריקאית חיים.
הוא יצא ב-7 ביולי 2017 על ידי חברת התקליטים קולומביה רקורדס.
הסינגל המוביל של האלבום, "Want You Back", יצא ב-3 במאי 2017, לאחר מכן יצא הסינגל המסחרי "Right Now".
ב-10 במאי נחשפה עטיפת האלבום, יחד עם הודעת ההזמנה המוקדמת.
"Little of Your Love" הוכרז כסינגל השני ב-18 ביוני 2017. "Nothing's Wrong" יצא כסינגל השלישי ב-21 באוגוסט 2017.
הלהקה יצאה לסיבוב הופעות במשך שנתיים כדי לתמוך באלבום הקודם שלה, Days Are Gone, אלבום הבכורה של שלוש האחיות משנת 2013 שזכה להצלחה רבה מצד המבקרים והמסחר.
עם סיום סיבוב ההופעות שלהן החל תהליך יצירת האלבום הנוכחי: "כל מה שידענו במשך שנתיים היה להתעורר, לעשות בדיקת סאונד, להופיע, ללכת לישון ולאכול פרוסת פיצה בשלב מסוים.
היינו צריכות להחזיר את המוח שלנו ממוח של סיבוב הופעות למוחות של כתיבה.
כשחזרנו הביתה, פשוט ירדנו מהאוטובוס, נמנמנו וישר נכנסנו לאולפן." הסשנים הראשוניים לאלבום לא צלחו, הלהקה הטילה ספק באיכות השירים, ותהתה אם הם עומדים בסטנדרטים של אלבום הבכורה.
עם זאת, פריצת דרך הגיעה לאחר שמפיקי הסרט "אסון מהלך" משנת 2015 ביקשו מהלהקה לכתוב שיר לפסקול הסרט.
" Little of Your Love", הסינגל השני של האלבום, הופק בפחות משבוע לבקשת מפיקי הסרט, ולמרות שבסופו של דבר לא נבחר לפסקול, יצירת השיר נתנה ללהקה את הביטחון הדרוש לה כדי לכתוב חומר חדש לאלבום.
בשנים שלאחר מכן, הלהקה פיתחה את האלבום, תוך שהיא לוקחת הפסקות וממשיכה להופיע בהופעות ופסטיבלים שונים, שרבים מהם היוו השראה נוספת לאלבום.
במהלך הפקת האלבום, אריאל ראצ'שייד, אחד המפיקים ובן זוגה של דניאל חיים באותה תקופה, אובחן כחולה בסרטן האשכים.
האבחנה שלו מצוטטת על ידי הלהקה כסיבה לעיכוב של ארבע שנים בין אלבומם הראשון לשני, מכיוון שהן עצרו את ההפקה בזמן שראצ'שייד עבר טיפולים.
"Want You Back" יצא כסינגל הראשון של האלבום ב-3 במאי 2017, ושבוע לאחר מכן יצא הסינגל המסחרי "Right Now".
ב-13 במאי, הלהקה ביצעה את "Want You Back" יחד עם "Little of Your Love" בתוכנית סאטרדיי נייט לייב.
הבמאי פול תומאס אנדרסון צילם סרט תיעודי על יצירת האלבום.
הסרט, שכותרתו "וולנטיין", הוקרן לראשונה ביולי 2017, לפני שהועלה רשמית לאינטרנט באותו ספטמבר.
אנדרסון המשיך לביים קליפים לשלושה משירי האלבום "Right Now", Little of Your Love" וגרסה חיה של "Night So Long".
אנדרסון התעניין בלהקה לאחר שנודע לו שאמן של האחיות הייתה אחת ממורתו לאומנות בצעירותו.
הן הופיעו לראשונה בבריטניה ב-27 במאי, כשביצעו את "Want You Back" ו-"Right Now" כחלק מההופעה שלהן.
ב-3 באפריל 2018, הלהקה יצאה לסיבוב ההופעות כדי לקדם את האלבום, זהו היה סיבוב ההופעות השני שלה, Sister Sister Sister Tour.
Something to Tell You זכה לתגובות חיוביות באופן כללי ממבקרי מוזיקה.
באתר Metacritic, האלבום קיבל ציון ממוצע של 69 מתוך 100 בהתבסס על 30 ביקורות.
ג'ן פלי, שכתבה עבור פיצ'פורק, אמרה: "אף להקת רוק אחרת במוזיקה הפופולרית (הצהרה חריגה כבר עכשיו) לא ערבבה סגנונות בצורה חלקה כל כך.
העיבודים המרוטים והמנגינות של חיים גורמות למוזיקה שלהן לעוף." פלי, כמו מספר מבקרים אחרים, הדגישה את השפעתם של סטיבי ניקס ושל להקות רוק אחרות משנות ה-70 וה-80 על האלבום.
בלוס אנג'לס טיימס נכתב שהאלבום "גורם לך להאמין שלרוק אולי יש עתיד", ונושא את "הצליל המלוטש של פליטווד מק והאיגלס, וכאן האחיות ממשיכות להסתמך על גיטרות ודומיהם ברגע שבו לרבים מעמיתיהן אין בהם שימוש רב." ברולינג סטון נאמר: "אפשר לשמוע את תחושת המלאכה המלומדת בכל מקום ב-Something to Tell You...
השירים לא תמיד מתפוצצים עם ההתלהבות השמשית של האלבום הראשון, אבל המנגינות, הקצב והרעיונות לוקחים את האלבום למקומות עמוקים".
בגרדיאן נכתב, "חיים באמת יודעות מה הן עושות.
יש כאן סטיות להרוג בשבילן, מה שאפשר היה לכנות פעם שמיניות אמצעיות, מנגינות בלתי נלאות, ורעשים קטנים ומשונים - צהלת סוס וקודה של שחף ב-"Want You Back", מכשיר פקס ב-"Found It in Silence", האנחות ב-"Nothing's Wrong" - כדי לגרום לכם להצמיד את האוזניות לאוזניים בהנאה."
Something to Tell You הגיע לראשונה למקום השביעי במצעד הבילבורד 200 האמריקאי עם 32,000 עותקים שווי ערך לאלבומים, מתוכם 26,000 היו מכירות אלבומים טהורות.
הוא גם הגיע לראשונה למקום השני במצעד האלבומים הבריטי, ומכר 18,319 עותקים בשבוע הראשון שלו.
הקרדיטים מעובדים מ-AllMusic ומהערות האלבום.
Somewhere in England (מאנגלית: "היכן שהוא באנגליה") הוא אלבום האולפן התשיעי של המוזיקאי האנגלי ג'ורג' האריסון.
האלבום יצא לאור ב-1 ביוני 1981. האלבום הוקלט כאשר האריסון החל לזעום יותר ויותר על תעשיית המוזיקה.
הקלטת האלבום ארכה זמן רב, ובמהלכו התעוררו סכסוכים בין האריסון לוורנר רקורדס.
זהו אלבומו הראשון של הריסון שיצא לאחר רצח חברו לשעבר ללהקת הביטלס, ג'ון לנון; מילות הסינגל הראשון, "All Those Years Ago", הוקדשו ללנון.
האריסון החל להקליט את האלבום במרץ 1980 והמשיך בכך מדי פעם, עד שבסופו של דבר העביר את האלבום לחברת התקליטים וורנר רקורדס, המפיצה של חברת התקליטים שלו, דארק הורס רקורדס, בסוף ספטמבר של אותה השנה.
עם זאת, מנהלי החברה דחו את האלבום, מתוך תחושה שהוא "נינוח מדי" ולא מסחרי מספיק.
האריסון הסכים לעבד מחדש את האלבום ולהקליט חומרים חדשים.
גם עטיפת האלבום המקורית של הריסון, הכוללת את תמונתו על רקע מפה של בריטניה הגדולה, נדחתה גם היא על ידי החברה.
"Son of a Preacher Man" הוא שיר שנכתב והולחן על ידי כותבי השירים האמריקאים ג'ון הארלי ורוני וילקינס והוקלט על ידי הזמרת הבריטית דאסטי ספרינגפילד בספטמבר 1968 באלבום "Dusty in Memphis".
הגרסה של ספרינגפילד הופקה על ידי ג'רי וקסלר, טום דאוד ואריף מרדין עבור חברת התקליטים אטלנטיק רקורדס.
הסינגל, שיצא בסוף 1968 וזכה לכינוי "Son-of-a Preacher Man" במהדורות בריטניה, ארצות הברית ואחרות, הפך ללהיט בינלאומי, והגיע למקום התשיעי במצעד הסינגלים הבריטי ולמקום העשירי בבילבורד הוט 100 בינואר 1969.
השיר היה הלהיט האחרון של ספרינגפילד עד 1987, כאשר שיתוף הפעולה שלה עם צמד הסינת'-פופ הבריטי, פט שופ בויז, הניב את הלהיט .
השיר נכלל בפסקול הסרט "ספרות זולה" של קוונטין טרנטינו משנת 1994.
בשנת 1968, כותבי השירים ג'ון הארלי ורוני וילקינס, כתבו את השיר מתוך מחשבה על אריתה פרנקלין, על פי ראיון עם וילקינס ב-2009. המפיק והבעלים השותף של אטלנטיק רקורדס, ג'רי וקסלר, שהקליט את האלבום הראשון של דאסטי ספרינגפילד בממפיס באותה תקופה, אהב את השיר והציע אותו לספרינגפילד לאלבום "Dusty in Memphis".
לאחר שחרור הסינגל של ספרינגפילד, השיר הוקלט בשנת 1969 על ידי פרנקלין עבור האלבום שלה "This Girl's in Love with You".
הגרסה של פרנקלין הופיעה גם כבי-סייד של הלהיט שלה "Call Me".
אחותה הגדולה של פרנקלין, ארמה פרנקלין, הקליטה גם היא את השיר וכללה אותו באלבומה "Soul Sister" משנת 1969.
בשנת 1987 כותבי המגזין רולינג סטון דירגו את ההקלטה של דאסטי ספרינגפילד במקום ה-77 בין "100 הסינגלים הטובים ביותר של 25 השנים האחרונות".
האלבום הוצב במקום ה-43 בין "הסינגלים הגדולים בכל הזמנים" על ידי כותבי המגזין "New Musical Express" בשנת 2002, ובשנת 2004, השיר היה ברשימת "500 השירים הגדולים בכל הזמנים" של הרולינג סטון.
בשנת 1994, השיר הופיע בסצנה מתוך הסרט "ספרות זולה".
השיר מתוך פסקול הסרט, מכר יותר משני מיליון עותקים.
חלקים מהשיר סומפלו בשיר "Hits from the Bong" של להקת ההיפ-הופ האמריקאית סייפרס היל באלבומם "Black Sunday" משנת 1993.
השיר מופיע גם במשחק הווידאו Mafia III משנת 2016.
מצעד (1968-1969)מיקום שיאסט גו-סט אוסטרלי6Ö3 טופ 40 אוסטריה1030 המובילים בבלגיה23מגזין קנדה RPM11100 הסינגלים המובילים בהולנד440 המובילים בהולנד6מצעד SNEP115בקרת התקשורת הגרמנית38מצעדי הסינגלים האיריים11מצעד הסינגלים המלזי (רדיו מלזיה)2מצעד הסינגלים של ניו זילנד7מצעד הסינגלים של סינגפור (רדיו סינגפור)1הסינגלים השווייצריים3מצעד הסינגלים הבריטי9בילבורד הוט 100 בארצות הברית10
מצעד (1995)מיקום שיאמצעד הסינגלים האיסלנדי1
+מדינהאישורמכירותדנמרק (IFPI דנמרק)פלטינה90,000גרמניה (BVMI)זהב300,000איטליה (FIMI)זהב25,000ספרד (PROMUSICAE)פלטינה60,000הממלכה המאוחדת (BPI)2× פלטינה1,200,000
Son of Spergy הוא אלבום האולפן הרביעי של הזמר-יוצר הקנדי דניאל סיזר.
האלבום יצא לאור דרך חברת ריפבליק רקורדס ב-24 באוקטובר 2025.
האלבום נוצר בהשראת ההתפייסות של סיזר עם הוריו, כאשר הכינוי "Spergy" מתייחס לאביו.
נושאי האלבום עוסקים בגבריות, אמונה, ותחושת החשיבות העצמית.
באלבום משתתפים אמנים אורחים כמו סמפה, בון איבר, יבה, בלאד אורנג', אחיו של סיזר 646yf4t (זאכרי סימונדס), וכן אביו עצמו, נורוויל סימונדס, שהוא זמר גוספל.
האלבום הופק בפיקוחם האמנותי של משתפי הפעולה הקבועים של סיזר — ג'ורדן אוונס ו-מוסטפא.
קרדיטי ההפקה כוללים את סיזר עצמו, אוונס, מתיו בורנט, ראמי דאווד, סיימון הסמן, דילן וויגינס, אייבר ריי, טיאנה קרושקיץ', Rex Orange County, ברוקהמפטון, שון ליאון, וזאכרי סימונדס.
האלבום לווה בשלושה סינגלים: "Have a Baby (With Me)", "Call on Me" ו-"Moon" בהשתתפות בון איבר.
Songs of Faith and Devotion (שירים של אמונה ומסירות) הוא אלבום האולפן באורך מלא השמיני של להקת המוזיקה האלקטרונית הבריטית דפש מוד, שהגיע לפסגת מצעדי האלבומים בבריטניה ובארצות הברית ובעוד למעלה מ-10 מדינות אחרות.
נכון ל-2006, האלבום מכר למעלה ממיליון יחידות מעותקיו בארצות הברית.
במגזין המעריצים של הלהקה BONG צוין בגיליון אביב 1994 שהאלבום הגיע למקום ה-4 במצעד הישראלי, ובגיליון אחר צוין שהסינגל המוביל "I Feel You" הגיע למקום ה-13 במצעד השירים הלועזיים.
"Songs of Faith and Devotion" הוקלט במשך שמונה חודשים בווילה שכורה במדריד במהלך 1992. סטודיו ההקלטות הוקם במרתף עם שתי מערכות תופים, במרחבים שונים במטרה להשיג צלילים שונים.
בכוונת הלהקה היה להקליט אלבום שונה מאלבומיהם הקודמים ולשנות דברים שונים בגישתם על מנת ליצור מוזיקה כפי שהם מסוגלים.
חברי הלהקה היו מודעים לכך שכתיבת האלבום בהתאם לשגרת אלבומיהם הקודמים תוביל לשעמום.
גישה חדשה להקלטת האלבום הייתה הביצועים; בהקלטותיהם הקודמות הסתמכה הלהקה על המשכיות יותר מאשר על ההופעה.
חברי הלהקה חשו שהם אינם מסוגלים להקליט את האלבום ביחד מפני שהם הרגישו שיישום הטכנולוגיה תהפוך את צלילי האלבום ליותר ספונטניים ואנושיים.
בכוונתם הייתה ששירי האלבום יהיו משוחררים ופחות מתוכנתים.דבר זה הושג באמצעות שימוש בתוכנת המוזיקה Cubase.
בניגוד לאלבומים הקודמים של הלהקה, האלבום הכיל לראשונה מערכת תופים.
זהו האלבום האחרון בו השתתף אלן ויילדר, שפרש ב-1995 מהלהקה.
זוהי הפעם הראשונה (והיחידה) שבה חברי הלהקה מופיעים על עטיפת האלבום.
החלק המרכזי בסיבוב ההופעות של האלבום, The Devotional Tour, התחיל ב-19 במאי 1993 בליל, צרפת והסתיים ב-20 בדצמבר 1993 בלונדון, אנגליה.
לאחר מכן התחיל החלק השני, The Exotic Tour, שהתחיל בפברואר 1994 והסתיים ביולי של אותה שנה לאחר כעוד 63 הופעות שבמהלכם ביקרה הלהקה בעיקר בארצות הברית, דרום אמריקה, דרום אפריקה ואסיה.
בסה"כ הלהקה הופיעה כ-158 הופעות מול כקרוב ל-2 מיליון איש.
תקופה זו לוותה בבעיות בריאותיות של חברי הלהקה, בין השאר התמכרותו של הסולן דייב גהאן להרואין, התמכרותם של שאר חברי הלהקה לשתייה מופרזת, תשישות וזמן ארוך מהרגיל בו נדרשו להיות בסיבוב ההופעות, שבהיסטוריית הלהקה עד אז נמשך קרוב לשנה.
ב-6 בדצמבר 1993, יצא האלבום Songs of Faith and Devotion Live, שהכיל גרסאות חיות של כל שירי האלבום שהוקלטו בסיבוב ההופעות.
רצועות בונוס במהדורה המחודשת, 2006
כל השירים מבוצעים על ידי דייב גהאן למעט Judas ו-One Caress, שאותם שר גור.
בסוף השיר Get Right With Me קיים קטע אינסטרומנטלי מוחבא.
זוהי הפעם האחרונה שהלהקה הוסיפה קטע אינסטרומנטלי כשיר מוחבא בסוף שיר עד האלבום Sounds of the Universe, משנת 2009.
Songs of Faith and Devotion Live הוא אלבום הופעה מאת להקת המוזיקה האלקטרונית הבריטית דפש מוד, שיצא ב-6 בדצמבר 1993.
האלבום מכיל גרסאות חיות לשירים מהאלבום הקודם של הלהקה, Songs of Faith and Devotion, שיצא מס' חודשים קודם לכן (השירים אף מסודרים באותו סדר).
השירים הוקלטו במהלך סיבוב ההופעות Devotional, בהופעות:
ליווין (Liévin), צרפת - יוני 1993
ניו אורלינס, לואיזיאנה, ארצות הברית - 8 באוקטובר 1993
האלבום לא הצליח במידה רבה, והגיע למקומות 46 ו-193 במצעדי האלבומים בבריטניה וארצות הברית (בהתאמה).
דייב גהאן שר את כל השירים, למעט Judas ו-One Caress, אותם שר מרטין גור.
Songs from the Wood (מאנגלית: שירים מהיער) הוא אלבום משנת 1977 של להקת ג'ת'רו טאל.
האלבום היה הראשון מבין שלושה אלבומי פולק רוק שהוציאה הלהקה: Songs from the wood, Heavy Horses ו-Stormwatch.
אלבום זה היה האלבום הראשון של הלהקה שקיבל ביקורות חיוביות מאז האלבום Living in the Past בשנת 1972.
האלבום רווי בדימויים מהפולקלור והפנטסיה הבריטית ומנגינות תואמות.
בשנת 2003 יצאה גרסה מחודשת דיגיטלית של אלבום זה אשר הכילה שתי רצועות נוספות, ביניהן ביצוע חי של השיר Velvet Green.
Songs of Leonard Cohen (בעברית: "שירים של לאונרד כהן") הוא אלבום הבכורה של המשורר הקנדי לאונרד כהן מ-1967. לפני הכניסה לעולם המוזיקה, הוציא כהן שישה ספרים שזכו לשבחי הביקורות.
ניתן להגדיר את סגנון האלבום כפולק.
כהן אמר בריאיון שהיה לו ויכוח עם המפיק ג'ון סיימון על השיר "סוזאן" מפני שסיימון רצה להכניס לשיר נגינת פסנתר ותופים, ו"לא רציתי תופים באף שיר שלי".
בחלק מהשירים כהן מלווה בכלי מיתר, הלהקה "קליידוסקופ" וקולות רקע של הזמרת ננסי פרידי.
רוברט אלטמן השתמש בשלושה משירי האלבום, "The Stranger Song", "Winter Lady" ו-"Sisters of Mercy" לפסקול הסרט שביים, "הקלפן והיצאנית" (McCabe & Mrs.
השיר הפותח את האלבום, סוזאן, הוא השיר המושמע ביותר של כהן ונכון לאפריל 2025 יש לו ב-Spotify כ-154 מיליון השמעות.
Songbird ("ציפור שיר") היא תוכנת נגן מדיה ודפדפן חופשיים שפותחה כקוד פתוח על ידי קבוצה בשם Pioneers of the Inevitable (שחלקם היו בעבר מפתחים ב-Winamp וב-Yahoo!
Music Engine), עם חזון "לדגור על ציפור השיר, נגן הרשת הראשון, לזרז ולדגול במדיית רשת שונה ופתוחה".
Songbird עובד על פלטפורמת XULRunner של מוזילה מה שנותן לו את האפשרות לרוץ על המערכות חלונות, לינוקס, Solaris, אנדרואיד ו-Mac OS X.
ב-2 באפריל 2010 הודיעו מפתחי התוכנה על הפסקת התמיכה במערכות ההפעלה לינוקס, דבר שגרם לגל של תגובות שליליות בקרב משתמשי התוכנה (בעיקר משום היותה תוכנה חופשית).
נכון לגרסה 1.0, האפשרויות הן:
תמיכה במערכות הפעלה רבות, כגון חלונות, Mac OS X ולינוקס
בעל יכולת לנגן קובצי אודיו שונים, כגון MP3, AAC, Vorbis, FLAC ו-WMA
בעל יכולת לנגן אודיו המקודד ב-FairPlay בחלונות ובמערכות מק בעזרת QuickTime (האימות מתבצע ב-iTunes)
בעל יכולת לנגן קובצי אודיו מסוג Windows Media DRM על מערכות של חלונות.
ממשק ניתן לעיצוב על ידי הרחבות שנקראות "נוצות".
קובצי מדיה המאוחסנים על דפים ברשת, נראים בדפדפן כקבצים הניתנים לניגון
אפשרות להירשם כמנויים לבלוגי-שמע בעזרת רשימות הנגינה
אפשרות ליצור מיקסים מותאמים אישית
בעל יכולת לסרוק את המחשב של המשתמש, לחפש אחר קובצי שמע ולהוסיף אותם לספריית המשתמש
ממשק משתמש גמיש ונוח הדומה ל-iTunes, ומצב מיני-נגן
תמיכה מלאה ב-Last.fm, כולל כפתורים של אוהב/שונא (תוסף)
תמיכה במכשירים בעלי פרוטוקול MTP של מיקרוסופט
בעל יכולת לערוך תגי מטא ולשמור אותם בחזרה לקובץ
Songs About Jane הוא אלבום הבכורה של להקת הרוק/פופ האמריקאית "מארון 5", שיצא לאור בשנת 2002.
האלבום קרוי על שם חברתו לשעבר של סולן הלהקה אדם לוין, ג'יין, שלפיו היא הייתה לו להשראה.
האלבום זכה להצלחה רבה במצעדים ולהשמעות רבות ברדיו והוא כולל את הלהיטים "This Love" ו-"She Will Be Loved".
סגנונו של האלבום מתמקד יותר ברוק אלטרנטיבי משאר אלבומי הלהקה.
בתחילת הדרך נקראה הלהקה "kara's flowers", ובה היו חברים כל חברי מארון 5 מלבד הגיטריס ג'יימס ולנטיין שהצטרף מאוחר יותר בשנת 2001. להקת "kara's flowers" הוציאה אלבום אחד בלבד שנקרא "the fourth world" אך אלבום זה לא הצליח.
הלהקה עזבה את חברת התקליטים אשר הפיקה את האלבום וכאשר גיטריסט הלהקה, ג'יימס ולנטיין הצטרף הם שינו את שמם ל"maroon 5".
בתחילת דרכם ניגנה הלהקה בלוס אנג'לס וניו- יורק.
סולן הלהקה, אדם לוין, חשף שאלו היו תקופות שהשפיעו מאוד על סגנון נגינת הלהקה.
"במשך הזמן בין עסקי הקלטותינו שהיתי זמן רב בניו- יורק ושם נחשפתי לסגנון מוזיקה עירוני ולתרבות ההיפ- הופ בדרך שמעולם לא קרתה לי בלוס אנג'לס.
דבר זה הפנה אותי לחלוטין לסגנון מוזיקה שונה אשר השפיע על כתיבת השירים שלי."
לאחר שכל חברי להקת "Kara's Flowers" התאחדו, והגיטריסט ג'יימס ולנטיין הצטרף ללהקה, החליטה הלהקה לשנות את שמה ל"מארון 5" והם החלו לאסוף חומרים לאלבומם הראשון.
אדם לוין אמר כי בכל שיר באלבום זה ישנה שורה אחת לפחות על חברתו לשעבר ג'יין ולכן על שמה נקרא האלבום, "שירים אודות ג'ן" (באנגלית "songs about jane").
הסולן אדם לוין סיפר שלאחר כישלון האלבום "The Fourth World" של "Kara's Flowers" הוא החל לשמוע מוזיקת היפ הופ ו-R&B שגרמה לו לשנות כיוון מוזיקלי, והכתיבה שלו החלה להשתנות.
הלהקה חתמה בחברת התקליטים "Octone Records" וההקלטות החלו.
ב-25 ביוני 2002 יצא האלבום "Songs About Jane" לחנויות.
הסינגל הראשון מתוכו היה "Harder To Breath" שהגיע למקום ה-18 במצעד האמריקאי ולמקום ה-13 במצעד הבריטי.
הסינגל השני מהאלבום היה "This Love" שהפך להצלחה ענקית.
השיר הגיע למקום ה-5 במצעד הבילבורד האמריקאי ולמקום ה-3 במצעד הבריטי.
בנוסף זיכה השיר את הלהקה בפרס גראמי בשנת 2006 על "הופעת הפופ הטובה ביותר על ידי להקה".
הסינגל השלישי מהאלבום היה "She Will Be Loved" שהגיע למקום ה-5 במצעד האמריקאי ולמקום ה-4 במצעד הבריטי.
עוד סינגל מהאלבום נקרא "Sunday Morning" והסינגל האחרון לאלבום זה נקרא "must get out".
סינגל זה פחות מוכר מהאחרים ולסינגל זה לא צולם קליפ.
בשנת 2005 זכתה הלהקה בפרס גראמי ל"תגלית השנה".
מכירות האלבום הסתכמו ב-4.3 מיליון עותקים בארצות הברית, 1.8 מיליון עותקים בבריטניה ו-8.3 עותקים בכל רחבי העולם.
לאחר יציאת האלבום, יצאה הלהקה לסיבוב הופעות של כשלוש שנים בכל רחבי העולם.
Songs by Sinatra הוא אלבום מאת הזמר האמריקני פרנק סינטרה, זהו אלבום האולפן השני של סינטרה שהוקלט בחברת ההקלטות קולומביה רקורדס בין השנים 1944–1947.
ההוצאה הראשונה של האלבום הייתה בשנת 1947 ובשנת 1950 יצא הגרסה עם העטיפה המוכרת יותר והיא נקראה, Songs by Sinatra, Volume 1. אין הבדל בין רשימות השירים של שני האלבומים ושינוי השם נעשה במחשבה ליצור סדרת אלבומים של סינטרה תחת השם הזה.
אך דבר זה לא התממש עקב פרדתו של סינטרה מחברת קולומביה שנתיים לאחר מכן.
האלבום מכיל שמונה שירים שאורגנו בידי אקסל סטרדהל ובניצוח על תזמורתו.
השירים הוקלטו בשישה מפגשי הקלטה שונים.
השירים הם בלדות שקטות המדברות על אהבה ורגשות ורובם נכתבו במהלך שנות ה-20.
האלבום זכה להצלחה מסחרית רבה (יחסית לתקופה) והגיע אל המקום השני במצעד המכירות האמריקני.
בשנת 1998 יצא האלבום על גבי תקליטור.
אקסל סטרדהל - מארגן, מנצח
Songs for Young Lovers הוא אלבום של הזמר פרנק סינטרה אותו הוציא בשנת 1954, היה זה אלבומו הראשון בחברת ההקלטות קפיטול רקורדס.
האלבום יצא על גבי אריך נגן בקוטר 25 ס"מ והוא מורכב משמונה שירים.
על השירים ניצח נלסון רידל, ההקלטות לאלבום ושני הסינגלים שקדמו לו החלו שיתוף פעולה ארוך בין רידל לסינטרה, שימשיך לאורך עשרים השנים הבאות.
כל ההכנות והארגון לשירים, למעט שירו של רידל עצמו "Like Someone in Love", היו בידיו של ג'ורג' סיראבו שליווה את סינטרה עוד מתקופתו בחברת ההקלטות קולומביה רקורדס.
אלבום זה היה המשך לגישה שלו להקלטות שלו בחברת קולומביה, אבל הפעם הוא זכה להרבה יותר שיתוף פעולה מצידה של חברת ההקלטות החדשה.
שיתוף פעולה זה התבטא בדמותו של המארגן ווייל גילמור, שהסכים שהמבנה של האלבום החדש צריך לעסוק בנושא מוגדר.
בנוסף אולפני ההקלטות החדישים של חברת קפיטול אפשרו ליצור צליל יותר מפורט, וזה נתן לרידל יותר חופש פעולה בארגון השירים ובניצוחו עליהם.
האלבום יצא שוב בהוצאה מחודשת בשנת 1960 ביחד עם "Swing Easy!", באריך נגן בקוטר 30.5 ס"מ עם תוספת של 4 שירים.
בשנת 2002 היה אלבום זה לאחד מתוך 50 הקלטות שנבחרו באותה השנה בידי ספריית הקונגרס האמריקאי וצורפו למשמורת במשרד רישום ההקלטות.
Songs for Swingin' Lovers הוא אלבום של הזמר פרנק סינטרה, האלבום הוקלט באולפני KHJ שבהוליווד בשנת 1956.
לאחר אלבומו המצליח In the Wee Small Hours, החליט סינטרה כי הוא זקוק לשינוי והחליט להקליט אלבום שירי פופ קלאסיים במקצב, ג'אזי, מהיר יותר, שחזר והראה את השפע הקיים בסגנון מוזיקלי זה, כפי שהראה באלבומיו הקודמים, Songs for Young Lovers ו Swing Easy!.
בעטיפת האלבום המקורי, נראה סינטרה מפנה את פניו מהזוג הצעיר, אך בשנת 1957 החליטה חברת קפיטול לשנות את עטיפת האלבום כך שפניו יפנו אל הזוג הצעיר.
כל ההוצאות המאוחרות יותר של אלבום שמרו על גרסה זו של העטיפה.
בשנת 2000, "Songs For Swinging Lovers", הוכנס להיכל התהילה של הגראמי
בשנת 2003, נבחר האלבום למקום ה 302 ברשימת המגזין רולינג סטון, של 500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים.
האלבום היה לאלבום האמריקני הראשון שהגיע למקום הראשון במצעד האלבומים הבריטי, הוא שהה במקום זה במשך שבועיים.
Songs of Love and Hate (בעברית: שירי אהבה ושנאה) הוא אלבומו השלישי של המשורר והזמר הקנדי לאונרד כהן.
האלבום הוקלט בעיקר בקולומביה סטודיו, נאשוויל, בין ה-22 ל-26 בספטמבר 1970 ורצועה נוספת באלבום הוקלטה בפסטיבל האי וייט 1970. האלבום הגיע למקום ה-145 במצעד האמריקאי, אך במדינות אחרות האלבום הצליח יותר, והגיע למקום הרביעי בבריטניה והשמיני באוסטרליה.
האלבום הופץ בגרסה מחודשת בשנת 1995. ב-2002 הוצאה גרסה של האלבום על תקליט ויניל, ומלבד אלבומו Ten New Songs (שהוצא בצורת תקליט בכמות מוגבלת) היה האחרון שנמכר גם בגרסת ויניל.
ב-2007 הפיצה קולומביה רקורדס גרסה חדשה לאלבום, וכללה בו שיר נוסף שהוקלט ב-1968. האלבום נקרא על שם הנושאים בהם עוסקים שיריו.
Songs from a Room (בעברית: "שירים מתוך חדר") הוא אלבומו השני של המשורר והזמר הקנדי לאונרד כהן.
האלבום, שיצא לאור ב-1969, הגיע למקום ה-63 במצעד המכירות האמריקאי ולמקום השני במצעד הבריטי.
כהן אמר כי בחר במפיק המוזיקלי בוב ג'ונסטון על מנת להשיג צליל פשוט, שכהן חשב שיתאים לשיריו.
האלבום יצא לאור בגרסת הדיסק שלו בשנת 1990.
כל השירים נכתבו על ידי לאונרד כהן, מלבד היכן שמצוין אחרת.
Songs in the Key of Life הוא אלבום האולפן ה-18 של הזמר והיוצר סטיבי וונדר, אשר יצא לאור ב-28 בספטמבר 1976 בהוצאת מוטאון.
האלבום יצא כאלבום כפול והפך לאלבום הראשון של זמר אמריקאי שנכנס הישר למקום הראשון בבילבורד 200.
האלבום מכיל את הלהיטים "I Wish", "Sir Duke", ו-"Isn't She Lovely?" שכתב לבתו, עיישה.
האלבום זכה בשלושה פרסי גראמי ודורג במקום הרביעי ברשימת "500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים" שפרסם מגזין רולינג סטון ב־2020, לאחר שהיה מדורג במקום ה־57 ברשימה שהתפרסמה ב־2012.
ב-1976 סטיבי וונדר הפך לאחת הדמויות הפופולריות במוזיקת הפופ והרית'ם אנד בלוז, לא רק בארצות הברית אלא בעולם כולו.
תוך זמן קצר, האלבומים Talking Book, Innervisions ו-Fulfillingness' First Finale הגיעו לחמשת הגדולים במצעדים, כאשר שני האחרונים זכו בפרס גראמי בקטגוריית אלבומי השנה ב-1974 ו-1975, ברציפות.
וונדר לא היה מרוצה מניהול המדיניות של ארצות הברית ועד סוף שנת 1975, שקל ברצינות להפסיק את עבודתו בתעשיית המוזיקה ולהגר לגאנה, שם חשב לעבוד עם ילדים מוגבלים.
קונצרט פרידה שכבר תוכנן, היה הדרך הטובה ביותר לסיים את הקריירה שלו.
הוא שינה את החלטתו כאשר חתם על חוזה חדש עם מוטאון באוגוסט 1975, למרות חיזורים של חברות התקליטים, אפיק ואריסטה.
החוזה נחתם לשבע שנים בסכום של 37 מיליון דולר, הגבוה ביותר שנחתם עד לאותה תקופה והעניק לוונדר חופש יצירה מלא.
Songs in the Key of Life עלה על כל הציפיות המסחריות שנתלו בו.
באופן מפתיע, האלבום נכנס הישר למקום הראשון בבילבורד 200 והפך את וונדר לאמן השני והאמריקאי הראשון שנכנס הישר למקום הראשון במצעד זה (אחרי Captain Fantastic and the Brown Dirt Cowboy ו-Rock of the Westies – שני אלבומים של הזמר אלטון ג'ון שיצאו זה אחר זה ב-1975).
הוא שהה 13 שבועות רצופים במקום הראשון, הכי הרבה במקום הראשון באותה שנה, 35 שבועות בעשירייה הראשונה ושמונים שבועות בסך הכל במצעד.
האלבום גם הגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד ריתם אנד בלוז/מוזיקה שחורה, שם שהה עשרים שבועות לא רצופים.
Songs in the Key of Life הפך לאלבום השני הנמכר ביותר בארצות הברית לשנת 1977.
Songs in the Key of Life היה הפרויקט המצליח ביותר של סטיבי וונדר במונחים של סינגלים:
"I Wish" הגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100 למשך שבוע ולמקום הראשון במצעד הבילבורד רית'ם אנד בלוז, שם שהה חמישה שבועות.
בבריטניה הוא הגיע למקום החמישי.
השיר הפך לאחד השירים הכי נדגמים של וונדר.
בשנת 1999, ויל סמית' השתמש בשיר כבסיס לשיר שלו, "Wild Wild West" ומספר מילים נכתבו מחדש.
"Sir Duke" הגיע למקום הראשון בבילבורד הוט 100 ובבילבורד רית'ם אנד בלוז, שם שהה במשך שלושה שבועות ושבוע, בהתאמה.
"Isn't She Lovely" אשר לא שוחרר כסינגל (בגלל סירובו של וונדר), הפך לאחד השירים הכי פופולרים של וונדר וללהיט בצמרת המצעד הבריטי.
האלבום קיבל ביקורות חיוביות ונחשב לסיור מודרך, באמצעות מגוון רחב של סגנונות מוזיקליים, לחייו ורגשותיו של האמן.
האלבום כלל שירים המדברים על זיכרונות ילדות, אהבה ראשונה ואהבה אבודה, אהבה בין כל האנשים, אמונה ועל צדק חברתי למען העניים והמדוכאים.
מוזיקאים רבים ציינו את איכותו והשפעתו של האלבום על עבודתם, ביניהם אלטון ג'ון, ג'ורג' מייקל, מרי ג'יי בלייג', מריה קארי, ויטני יוסטון וקניה וסט.
בין השנים 1965 ל-1980, אמן שהיה גם מפיק עצמאי זכה בפרס גראמי נוסף, כמפיק בקטגוריות הקלטת השנה ובאלבום השנה.
Songs from the Road (בעברית: "שירים מהדרך") הוא אלבום הופעה של הזמר והמשורר הקנדי לאונרד כהן שיצא לאור ב-14 בספטמבר 2010 (בישראל יצא האלבום ב-1 בספטמבר, לפני כל שאר העולם, עקב הרצון להפיץ אותו עוד לפני ראש השנה).
האלבום למעשה מסכם את סיבוב ההופעות של כהן באותן שנים ברחבי העולם, וכל שיר בו הוקלט במהלך הופעה שונה.
השיר הפותח של האלבום, "Lover, Lover, Lover", הוקלט בהופעתו של כהן באצטדיון רמת גן, ב-24 בספטמבר 2009.
Song for America (שיר לאמריקה) הוא האלבום השני של להקת הרוק המתקדם האמריקאית, קנזס.
האלבום יצא בשנת 1975 ויצא מחדש בגרסת רימסטר בתקליטור בשנת 2004.
סיבוב ההופעות המתמשך נתן לקנזס קבוצה קטנה של מעריצים נאמנים, שחלקם היה לעקוב אחרי הלהקה מתוכנית אחת לאחרת.
למרות ההצלחה המינורית של אלבום הבכורה שלהם, הם היו עדיין, על פי רוב, להקה פחות פופולרית (חלק אמרו שהם להקה שמתאבקת בברים).
בעוד ש-Song for America תרם לא מעט כדי לשנות את זה, זה העבודה שלהם המתקדמת והכבדה ביותר, כמו אלבומיהם הבאים, האלבום סימן מעבר לפורמט רך יותר.
כמו האלבום הראשון, חובות הכתיבה נחלקו בין קרי ליווגרן וחבר לשעבר בלהקה וויט קלובר, בעיקר של הסולן / הקלידן סטיב וולש.
מבחינה מוזיקלית, האלבום כולל הסדרים מורכבים לגיטרה חשמלית ואקוסטית, כינור, וקלידים (כולל פסנתר, עוגב, סינתיסייזר, מוג ועוד).
שיריו של וולש תיארו חיים ברחוב (בשיר "Lonely Street"), התמכרות לסמים (בשיר "Down the Road") ומשיכה לשטן (בשיר "The Devil Game").
מילותיו של ליווגרן לשיר "Lamplight Symphony" עסקו בנצרות.
שיר הנושא עוסק באיכות הסביבה, והשיר "Incomudro" עוסק בבודהיזם והינדואיזם בקונספט של האטמן (Atman).
שיר הנושא שנמשך 10 דקות, הפך לסינגל במשך 3 דקות (נכלל כרצועת בונוס בגרסת הרימסטר של האלבום).
האלבום יצא בגרסה משופרת (Remaster) עם תמונות נדירות של הלהקה ורצועת בונוס שהיא גרסת הופעה לשיר "Down the Road".
Allmusic שיבח את האלבום בכך שכתבו עליו "אנרגיה האינטנסיבית" על השירים הקצרים יותר של האלבום, אבל טען שהשירים הארוכים דורשים יותר הקשבה פעילה מדי להעריך.
הם הגיעו למסקנה שהאלבום הוא "טוב" (אם לא מתבגר) להקלטה של הלהקה של ז'אנר זה.
רובי סטיינהארדט - כינור, שירה מובילה בשיר "Down the Road" ומלווה
סטיב וולש - עוגב, סינתיסייזר, שירה מובילה (מלבד "Down the Road") ומלווה ב-"Down the Road" ו-"Lonely Street", פסנתר ב-"Down the Road"
ריצ'רד ויליאמס - גיטרות חשמליות, גיטרות אקוסטיות ומלווה
Sonic & Sega All-Stars Racing הוא משחק משחק מרוצי קארטינג בסדרת משחקי הווידאו Sega superstars אשר כולל דמויות רבות מסדרות משחקים רבות של סגה.
המשחק דומה למשחקי וידאו אחרים בסוגה זו, בהם Mario Kart, ו-Crash Team Racing.
השחקנים מתחרים זה בזה, או נגד המחשב, במסלולים מגוונים שנושאיהם מבוססים על סדרות זיכיון בולטות של סגה.
תוך כדי המסלול השחקן צריך לאסוף כלי נשק ומגנים שונים כדי להגביר את המהירות או להפחית את זו של האחר.
חפצים מסוימים הנמצאים בקופסאות חפצים המפוזרות על פני המסלול יכולים לחסום התקפות מסוימות והתקפות אחרות מסוגלות לעקוף את אלה וכדומה.
במקרה ששחקן מקבל שלושה חפצים בו זמנית יש באפשרותו להפעיל את כולם בו זמנית, או להפעילם אחד-אחד לפי תזמון השחקן.
שחקן יכול להאיץ את מכוניתו יותר מהרגיל באופן זמני בעזרת היכולת המכונה "Boost" (הגברה).
את זו הוא יכול להפעיל לאחר פניות חדות המכונות "Drift", באמצעות עשיית פעלולים כאשר המכונית באוויר, או קבלת היכולת דרך תיבת חפצים.
כל דמות יכולה לבצע תמרון מיוחד לה, הנאסף גם הוא באמצעות קופסת החפצים, אך נדיר יותר מאשר שאר החפצים הנאספים.
תמרון זה מכונה "All-Star Move" והוא ייחודי לכל דמות.
אורך ותכונות התנועה תלויות בבחירת הדמות.
במשחק שלושה סוגי כלי רכב: מכוניות, אופנועים ורחפות.
בהתאם לאופי קרקע המסלולים השונים, כלי רכב שונים יהיו מתאימים באופנים שונים לכל סוג קרקע.
המכוניות מאופיינות במשקל כבד ובמהירות, האופנועים מאופיינים בהאצה מהירה ובפעלולים יעילים יותר ובהגברת מהירות רבה יותר, אך הם יכולים גם לסטות ממסלולם בשל התנגשות ברכבים כבדים יותר.
הרחפות לא מושפעות מסוג הקרקע של המסלול ומסוגלות לבצע פעלולים רבים יותר לאחר קפיצה, אך קשה לנווטן וההאצה שלהן היא האטית ביותר.
לכל רכב ישנו גם רעש מנוע נפרד מהשניים האחרים.
עם התקדמות המשחק, יצבור השחקן מיילים רבים, שיאפשרו לו לקנות, ובכך לפתוח גישה לתוכן נוסף בתוך המשחק כגון דמוית, מסלולים ושירים.
בסך הכל במשחק ישנם 24 מסלולים שונים המבוססים על מיקומים מסוניק הירוס, Super Monkey Ball: Banana Blitz, בילי ההאטצ'ר והביצה הענקית, Jet Set Radio ו-The House of the Dead.
ישנם ארבעה מצבי שחקן יחיד:
Grand Prix - תחרות של מספר מרוצים ברצף.
Missions - השלמת משימות שונות כגון אספת חפצים מסוימים ופגיעה בדמות מסוימת מספר פעמים וכדומה.
Time Trials - מרוץ נגד השעון.
וחמישה מצבים ל-2–4 שחקנים המשחקים בו-זמנית במסך מפוצל:
Free Race - מרוץ חופשי.
Arena - מצב בו לוחמים אחד נגד השני ולא מתחרים במרוץ.
King of the Hill - מצב בו יש לכבוש מקום מסוים.
Collect the Emralds - מצב בו יש לאסוף מספר חפצים מסוים.
Capture the Chao - מצב בו כל שחקן צריך לחטוף מהשני את הצ'או (דומה לתפוס את הדגל).
למשחק יש גם מצב אונליין, בו יכולים להתחרות עד 8 שחקנים בו-זמנית בגרסת הקונסולות, ו-4 בגרסת ה-DS.
(בגרסת המחשב המצב אינו זמין).
המוזיקה שבמשחק מורכבת כולה מנעימות ישנות מהמשחקים הנ"ל בגרסאות חדשות ומעודכנות.
בתחילת המשחק ניתן לשחק רק בסוניק הקיפוד, טיילס, ד"ר אגמן, שאדו, איימי, אי-אי, אמיגו ובילי האטצ'ר, כמו גם עם דמויות מיוחדות בהתאם לפלטפורמות השונות.
שאר הדמויות ניתנות לרכישה בעזרת ה"מיילים".
דמויות נוספות שזמינות רק לקונסולות מסוימות
דמויות אלה אפשריות כתוכן נוסף להורדה (DLC) בגרסאות ה-Xbox 360 והפלייסטיישן.
המשחק פותח על ידי חברת Sumo Digital לקונסולות המשחק Wii, Xbox 360, פלייסטיישן 3, נינטנדו DS וחלונות של מיקרוסופט.