tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
במהלך החורף, האוזננים האמריקנים מתקבצים במושבות צפופות לשמירה על חום הגוף ונכנסים לתרדמת קצרה בטמפרטורות של 0 עד מינוס 15; הם גם עשויים לקפל את אוזניהם כקרני איל כדי למנוע איבוד חום.
התרדמת איננה עמוקה, ונקטעת מדי פעם במטרה להחליף אתר לינה או לטפח את הגוף.
הזכרים מתעוררים לעיתים קרובות ופעילים יותר בחורף מהנקבות.
הרבייה מתרחשת בסוף הסתיו או במהלך החורף, והזכרים עשויים להחזיק בתקופה זאת טריטוריות קטנות בתוך אתרי הלינה.
הנקבה אוגרת את הזרע באיברי הרבייה וההפריה עצמה מתרחשת רק באביב כאשר התנאים הסביבתיים נוחים.
ההיריון בפועל נמשך 56–100 ימים.
לקראת עונת ההמלטות הקיצית, הנקבות מתקבצות במושבות ויולדות ומגדלות את הגורים שלהן יחדיו.
האוזננית ממליטה גור יחיד בין אפריל ליוני שנישא על בטן אימו שבועות ספורים וגדל במהירות רבה; תוך שבועיים וחצי הוא מסוגל כבר לעוף ונגמל בגיל 6–8 שבועות.
בסוף אוגוסט, המושבות של הנקבות מתפרקות והזכרים והנקבות חוזרים לחיות יחדיו.
תוחלת החיים של האוזנן האמריקני 10–30 שנה, אולם שיעורי ההישרדות של הגורים בשנה הראשונה נמוכים מאוד.
אוזנן אפריקני (שם מדעי: Laephotis) הוא סוג של עטלף קטן במשפחת הנשפוניים ובו 5 מינים שחיים באפריקה שמדרום לסהרה.
הסוג הוקם בשנת 1901 על ידי הזואולוג הבריטי אולדפילד תומאס והוא קרוב מבחינה חיצונית וגנטית לסוג אוזנן מפרשי מדרום-אמריקה.
לאוזנן האפריקני גוף גוצי שעיר, ראש חרוטי וכנפיים קצרות ורחבות.
החרטום שטוח ורחב ובצידי הלוע יש רפידות בשרניות נפוחות וכהות.
העיניים קטנות, האף גדול ורחב והשיניים דקיקות וחדות.
האוזניים גדולות ומחודדות עם צפירים עבים ומעוגלים ויכולות להתקפל בצורת סהר; האוזניים אינן מתחברות בבסיס והאפרכסות שלהן קצרות ביחס לאלו של האוזננים האמיתיים.
הזנב דקיק וארוך ועטוף בכנף הזנב הרחבה.
הפרווה של האוזנן האפריקני, ארוכה, רכה ומקומטת מעט על הגב.
צבעה הכללי בהיר יחסית ונע בין כתמתם לאוכרה, זהוב, נחושת, חום זית או חאקי.
הגחון, החזה והסנטר חיוורים יותר ונעים בין צהבהב לשנהב, קרם או לבנבן ואילו הגרון שחור.
הפנים דלילות בשיער ובצבע ורוד או בורדו, והמצח, האף והלוע כהים.
האוזניים חומות כהות או שחרחרות עם חלקים פנימיים ורודים.
הכנפיים שחרחרות-אפורות, כנף הזנב חיוורת ושקופה למחצה והזרועות והרגליים ורודים.
מיני האוזנן האפריקני מצויים בדרום, מרכז ומזרח אפריקה; טווח התפוצה של הסוג כולל את נמיביה, אנגולה, בוצוואנה, דרום אפריקה, דרום הרפובליקה הדמוקרטית של קונגוֿ, לסוטו, זמביה, זימבבואה, מלאווי, טנזניה, קניה, אוגנדה ואתיופיה, וסביר להניח שגם את סווזילנד ומוזמביק.
בית הגידול משתנה בהתאם למין, וכולל יער גשם טרופי, יער סובטרופי יבש, יער הררי עד רום 2,650 מטר, חורש ים-תיכוני, סוואנה מיוערת, טרופית או צחיחה למחצה, ביצות, בתה סבוכה ודוקרנית מנוקדת בשיטה, ומדבריות צחיחים דוגמת מדבר נמיב.
מעט מאוד ידוע על אורח החיים של המינים בסוג; האוזננים האפריקנים חיים בדרך כלל בבדידות, בזוגות או בקבוצות קטנות.
הם מבלים את שעות היום מתחת לקליפות עצים, נקיקי סלעים ועלווה צפופה ויוצאים לפעילות לקראת ערב למשך כשלוש שעות.
בטמפרטורות קרירות הם עשויים להיכנס למצב נמנום כדי לחסוך באנרגיה.
האוזננים אוכלי-חרקים מובהקים, וניזונים בעיקר מפרפראים, שעירי כנף וחיפושיות שאותם הם צדים באוויר בגובה 1–3 מטר מהקרקע.
הם מאתרים את טרפם באמצעות איכון-הד בתדר נמוך של 22 קילוהרץ או בהאזנה פסיבית, ומסוגלים לבצע תמרונים חדים באוויר במרדף אחרי טרף.
הרבייה מתרחשת אחת לשנה והאוזננית ממליטה גור יחיד שמגיע לבגרות עד גיל שנתיים.
אוזנן קיריניאגה (Laephotis kirinyaga) - התגלה בשנת 2020 בהר קניה.
אוזנן ואן-גלדר (שם מדעי: Bauerus dubiaquercus) הוא סוג של עטלף קטן במשפחת הנשפוניים שחי בעיקר באמריקה המרכזית.
הוא מדעית לראשונה בשנת 1959 על ידי אוצר המוזיאון האמריקאי להיסטוריה של הטבע, ריצ'רד ואן-גלדר, ונקרא על שמו.
שמו המדעי מורכב משמות של חברי המשלחת שאספו את הדגימה של המין בשנת 1957 בארכיפלג איסלאס מריאס ושל מממן המסע.
אוזנן ואן-גלדר קרוב מבחינה פילוגנטית לאוזנן חיוור מצפון אמריקה, ובמקור השניים אף נכללו תחת סוג אחד.
כיום, שניהם מוגדרים כטקסונים מונוטיפים ומסווגים יחדיו בתת-משפחה עצמאית Antrozoini לצד מספר מאובנים נכחדים.
לאוזנן ואן-גלדר גוף גוצי שמנמן, ראש קצר ומעוגל, עיניים קטנות וכנפיים בינוניות רחבות.
החרטום והלוע קצרים ורחבים והשפתיים גדולות; השפה התחתונה גדולה ועבה במיוחד עם תלם עדין במרכזה.
אפו של האוזנן קטום כאף החזיר ולו נחיריים עגולים וחזיתיים; בשל כך, הוא מזכיר מאוד בפנים את זיזף הפרחים החי בקריביים.
מאחורי האף, יש לאוזנן ואן-גלדר צמד בלוטות נפוחות גדולות במיוחד.
האוזניים המשולשות של המין גדולות ורחבות למדי עם צפירים ארוכים ומחודדים, אך עם זאת האפרכסות קצרות בצורה ניכרת משל האוזננים האמיתיים והמדומים.
הזנב ארוך ודקיק ומוקף בקרום תעופה רחב.
הפרווה של אוזנן ואן-גלדר ארוכה, צפופה וצמרירית.
צבעה הכללי נע בין זהוב לאוכרה, נחושת, חום בהיר, חום אפרורי או חום קפה, כשהשיער בכתפיים, בעורף ובמצח מתכהה לערמוני.
הצד התחתון חיוור יותר ונע בין צהבהב לקרם-שמנת או לבנבן.
הכנפיים והחצי העליון של האוזניים בצבע שחרחר דהוי והזרועות והשוקיים בצבע בורדו או ורוד מלוכלך.
הפנים, הצפירים ובסיס האוזניים בצבע ורוד, בורדו או כתמתם, והנפיחויות מאחורי האף כתמתמות או כהות.
אוזנן ואן-גלדר מצוי בעיקר באמריקה המרכזית ומעט צפונה.
טווח התפוצה שלו כולל את בליז, ניקרגואה, גואטמלה, קוסטה ריקה, הונדורס ואל-סלבדור והוא מצוי גם בדרום ודרום-מערב מקסיקו ובארכיפלג איסלאס מריאס ששייך מנהלית למדינה המקסיקנית נאיאריט.
בית הגידול מורכב מיער נשיר לח, יערות אורן ואלון ויער עננים עד רום 2,300 מטר מעל פני הים.
אוזנן ואן-גלדר נתפס לעיתים רחוקות ברשתות ערפל של חוקרי טבע, ובשל כך מעט מאוד ידוע על אורח חייו.
לא ברור האם נדירותו נובעת מפיזור דליל של האוכלוסייה, או מיכולות משופרות של איכון-הד שמסייעות לו להבחין ברשתות מבעוד מועד.
האוזנן יוצא לפעילות כשעה לפני השקיעה עד אמצע הלילה ומבלה את שאר הזמן בשינה בחללי עצים, מערות ומבנים נטושים.
הוא חי בגפו, בזוגות או בקבוצות קטנות.
התזונה שלו מורכבת מחרקים גדולים כתיקנאים וחרגוליים והוא צד את טרפו סמוך לקרקע או לצמחייה נמוכה.
האוזננית ממליטה גור יחיד מדי שנה.
אוזנן ואן-גלדר מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור קרוב לסיכון (NT), מכיוון שהוא נדיר למדי, נפוץ בדלילות על פני טווח התפוצה שלו, וחווה ירידה משמעותית בשיעור של 30% בין 2001 ל-2018. האיום העיקרי על המין הוא אובדן בית גידול בדמות בירוא יערות, להוציא את מקסיקו.
על בסיס טווח התפוצה של האוזנן, סביר להניח שהוא נוכח באזורים מוגנים רבים במקסיקו ואמריקה המרכזית וגם בשמורות פרטיות בבליז וניקרגואה.
בשל הקושי ללכוד את המין בטבע, IUCN ממליץ לבצע ניטור אקוסטי לקריאות הד של עטלפים בטווח התפוצה המשוער, וכך לקבוע האם הוא נפוץ באזורים נוספים.
"אוזימנדיאס" הוא הפרק ה-14 בעונה החמישית של סדרת הטלוויזיה "שובר שורות", והפרק ה-60 בסדרה בסך הכל.
שם הפרק לקוח משם הסונטה "אוזימנדיאס" מאת פרסי ביש שלי.
הפרק זכה לשבחים ביקורתיים רבים ונחשב בעיני רבים לפרק הטוב ביותר של הסדרה; הוא זיכה בפרסי אמי את התסריטאית שלו, , את השחקן בריאן קראנסטון המגלם את דמותו של וולטר וייט, וכן את אנה גאן המגלמת את אשתו סקיילר וייט.
בפלאשבק לאירועי פרק הפיילוט של הסדרה, וולטר וייט וג'סי פינקמן מייצרים יחד מת' בפעם הראשונה בקראוון באמצע המדבר.
וולט מתקשר לאשתו סקיילר, שנמצאת בהריון מתקדם, ומשקר לה בנוגע לסיבות שישוב באיחור הביתה.
סקיילר מציעה ששמה של התינוקת יהיה הולי.
בחזרה להווה, בדיוק באותו מקום במדבר מסתיים קרב יריות בו אנשי כנופיית האחווה הארית של ג'ק וולקר יורים ופוצעים את סוכן המנהל לאכיפת הסמים האנק שריידר, והורגים את שותפו סטיבן גומז.
וולט האזוק מתחנן על חייו של גיסו האנק, ואף מציע לג'ק בתמורה את כל הכסף הקבור שלו מהסחר בסמים, 80 מיליון דולר במזומן.
ג'ק יורה למוות בהאנק בעוד וולט מתמוטט על הקרקע בבכי.
הכנופיה של ג'ק מוצאת את הכסף של וולט ולוקחת אותו ממנו.
לבקשת טוד אלקוויסט, אחיינו של ג'ק, הם משאירים לוולט חבית אחת מלאה בכסף ובה כ-11 מיליון דולר.
הכנופיה קוברת את האנק ואת גומז במקום החביות.
ג'ק מברר בציניות שיחסיו עם וולט סדירים, ווולט הכעוס מזכיר לו שהבטיח לו שיהרוג את ג'סי, ומגלה לו שג'סי מתחבא מתחת לרכב.
חברי הכנופיה תופסים את ג'סי ומרכינים אותו על ברכיו כדי להוציא אותו להורג, אבל ברגע האחרון טוד מציע לקחת אותו בשבי על מנת לברר מה בדיוק גילה להאנק ועל מנת שימשיך ליצור למענם מתאמפטמין (היות שהוא היחיד שיודע כיצד ליצור אותו כמו וולט).
לפני שהכנופיה עוזבת את המקום, וולט מגלה לג'סי שהיה עד למותה של בת-זוגו ג'יין מרגוליס ממנת יתר וכי בחר שלא לנסות להציל את חייה.
במכוניתו של וולט נגמר הדלק לאחר שכדור ניקב את מכל הדלק.
וולט מגלגל את החבית שלו במדבר עד שהוא מגיע לביתו של יליד אמריקאי, וקונה ממנו את המשאית שלו, איתה הוא נוסע הביתה.
מארי, אשתו של האנק, שאינה מודעת לכל מה שהתרחש במדבר, מודיעה לסקיילר שהאנק עצר את וולט ודורשת ממנה לספר לוולטר וייט ג'וניור את האמת על עיסוקו של אביו.
סקיילר, וולטר ג'וניור והולי חוזרים לביתם, ומוצאים שם את וולט, שאורז בפאניקה מזוודות לכולם כדי לברוח ולהתחיל חיים חדשים תחת זהויות בדויות.
סקיילר דורשת לדעת איפה האנק, וכשוולט מסרב לענות סקיילר מבינה שהאנק מת ומאשימה את וולט שרצח אותו.
סקיילר מאיימת על וולט בסכין מטבח ודורשת ממנו לעזוב, וכשהוא מסרב הם מתחילים להתעמת פיזית.
וולטר ג'וניור מנטרל את וולט, מגן על אמו ומתקשר למשטרה.
וולט בורח מהבית וחוטף את הולי איתו בעוד סקיילר חסרת האונים רצה אחריהם בבכי.
בעוד אביה מחליף לה חיתול, הולי אומרת את המילה הראשונה שלה: "מאמא".
וולט מבין שהולי לא יכולה להישאר אצלו ומחליט לעשות מעשה.
הוא מתקשר לסקיילר, שעונה לטלפון בעוד בלשי המשטרה שבביתה מקשיבים מהצד.
וולט נוזף בסקיילר על שלא תמכה בו כל השנים ולוקח על עצמו את כל האחריות על עסקי הסמים שלו, ולבסוף טוען שהוא רצח את האנק.
סקיילר לאט מבינה שוולט יודע שאנשי המשטרה מקשיבים לשיחה ומספק לה אליבי.
וולט משאיר את הולי בתחנת כיבוי אש, שם אחד הכבאים מוצא אותה.
למחרת בבוקר, וולט פוגש את איש הקשר שהכיר לו סול גודמן, על מנת שיסדר לו זהות בדויה.
איש הקשר אוסף את וולט למכוניתו והם נוסעים אל הלא נודע.
ליצירת הפרק, קיבלה התסריטאית, , יד חופשית יותר בכתיבת הפרק.
בשאר הפרקים הופעלו עליה לחצים רבים ועידוד שינויי פרטים עלילתיים מצד חברת ההפקה.
הפרק זכה לביקורות משבחות מצד המבקרים והקהל על המשחק, העלילה והדיאלוגים.
הפרק נחשב בעיני רבים לפרק הטוב ביותר בסדרה, ולאחד הפרקים הטובים ביותר ששודרו בטלוויזיה.
ב-13 בספטמבר 2013, סת' אמיטין מאתר IGN כתב על הפרק;
הפרק זיכה את התסריטאית, , בפרס אמי, ואת השחקנים הראשיים, בריאן קראנסטון ואנה גאן בפרסי אמי לשחקנים הראשיים הטובים ביותר בסדרת דרמה, על גילומם של וולטר וייט וסקיילר וייט בפרק.
כמו כן, זכה הפרק לציון של 10 מתוך 10 במסד הנתונים IMDb על בסיס 167 אלף דירוגים, מה שהופך אותו לערך היחיד שזכה לציון זה באתר.
ב-2024 המגזין רולינג סטון דירג את הפרק במקום הראשון ברשימת "100 הפרקים הגדולים בהיסטוריה של הטלוויזיה".
בסצנה שבה וולטר מחתל את בתו התינוקת, הולי, היא קוראת "מאמא, מאמא", מה שגורם לוולטר להבין שהולי צריכה את אמה יותר מאשר אותו, והוא מחזיר את הולי לאמה.
למעשה, הסצנה הזו לא נכתבה בתסריט המקורי, אלא סצנה אחרת בה וולטר מסתבך כשהוא מחתל את הולי.
התינוקת ששיחקה את הולי קראה לאימה בזמן שהסצנה צולמה (היות שאימה עמדה מאחורי המצלמה).
היוצרים רצו למחוק את הסצנה ולצלם אותה מחדש, אך בריאן קראנסטון, החליט להמשיך לשחק במחשבה שזה יגרום לצופים להתחבר רגשית לסצנה.
אוזנימוד , הנמכרת לציבור הרחב תחת השם המסחרי Zeposia, היא תרופה ביולוגית שמטרתה לדכא את פעילות מערכת החיסון.
התרופה נועדה לטיפול במחלות אוטואימוניות כטרשת נפוצה וקוליטיס כיבית.
התרופה עשויה להפחית את תהליך הדלקתי ובכך למנוע נזקים עתידיים לרקמה.
התרופה פועלת על מערכת החיסון הנרכשת ולכן עשויה להפחית את הסימפטומים ואת חומרתם אך עלולה גם להוות קרקע פורייה לזיהומים עקב דיכוי פעילות מערכת החיסון.
טרשת נפוצה היא מחלה המתבטאת בגלים שהם נזק נירולוגי שמופיע ונמשך מעבר ל-24 שעות כאשר חודש לפני כן החולה היה יציב במצבו הנירולוגי.
הטיפול בטרשת נפוצה נועד לטפל במחלה מסוג Relapsing-Remitting שבה המחלה מתבטאת בגלים והפוגות אשר לרוב נובעים מטיפול רפואי, Clinical isolated syndrome שבו אין עדיין אבחנה למחלה אך יש גורם סיכון גדולה להופעתה ו ו-Active secondary progressive שבה גלי המחלה מתמעטים אך המחלה ממשיכה להתקדם.
הטיפול הוכח כמשפר אובדן נפח מוח, הפחתה באיבוד נפח החומר האפור ובנפח התלמוס.
בנוסף, טיפול ממושך בתרופה עשוי לשמר ואף לשפר את המהירות שבה המידע מועבד במוח ובכך ייתכן שימור או שיפור של המצב הקוגניטיבי.
התרופה מתחברת באפיניות גבוה ובאופן סלקטיבי לרצפטור (Sphingosine 1-phosphate (SP1, לתתי הסוגים S1P1 ו-S1P5. קישור זה למעשה מונע את יציאתם של הלימפוציטים מבלוטות הלימפה אל מערכת העצבים המרכזית.
כך למעשה נראתה כמות מופחתת של לימפוציטים הנודדים בדם הפריפרי אל מערכת העצבים המרכזית.
מכיוון שטרשת נפוצה היא מחלה שבה לימפוציטים מסוג תאי T תוקפים את המיאלין שעוטף את האקסונים במערכת העצבים המרכזית, ניתן לומר כי התרופה מונעת מתאי T לנדוד מבלוטת לימפה למערכת העצבים המרכזית.
בכך נמנעת תקיפת האקסונים במערכת העצבים המרכזית על ידי תאי T.
אין לקחת אוזנימוד אם היו לך בעבר או אתה סובל כרגע מהבעיות הרפואיות הבאות
שבץ מוחי או שבץ מוחי חולף
אם הינך סובל או סבלת בעבר מקצב לב לא סדיר אשר לא מתוקן על ידי קוצב לב.
אם הינך סובל או סבלת בעבר מדום נשימה בשינה.
אם הינך נוטל תרופות מקבוצת מעכבי האנזים MAO, כמו לדוג' selegiline, phenelzine, linezolid.
התרופה גורמת לתופעות הלוואי הבאות
בעיית ראייה הנקראת "בצקת מקולרית"
אם הינך חש באחת מתופעות הלוואי הבאות, עלייך לפנות במיידי לרופא שלך
באם צבע העיניים או העור שלך משתנה לצהוב באם צבע השתן שלך הפך לכהה.
מחקרים על בעלי חיים הראו כי התרופה רעילה לעובר וטרטוגנית עבורו, לכן היא מסווגת על ידי ה-FDA כקטגוריה D בהיריון.
כלומר, תרופות אשר גורמות או חשודות כעלולות לגרום עיוותים עובריים שונים.
במקרים על בע"ח על התרופה הנ"ל נמצא כי התרופה מגבירה את היארעות המלפורמיציות בכלי הדם העובריים.
במחקרים על בעלי חיים נמצא כי התרופה עוברת אל חלב האם ולכן ההמלצה היא לא להשתמש בתרופה בזמן ההנקה.
הכנה לקראת לקיחת התרופה, הנחיות ואזהרות
על מנת שהרופא יקבע מינון יש לבצע את הבדיקות הבאות: ספירת דם, אק"ג, תפקודי כבד ובמידה ויש היסטוריה של פגיעה עינית - בדיקת עיניים.
חיסונים: בדיקת נוגדנים ל-varicella-zoster virus, חיסון ל-varicella-zoster virus במידה ואין נוגדנים ואם יש צורך בחיסון חי מוחלש יש לבצעו חודש לפני לקיחת התרופה.
יש לנטול את התרופה עם\ללא אוכל ולהימנע ממזונות המכילים כמות גבוהה של Tyramine .
יש לנטר ערכי לחץ דם במהלך הטיפול.
עלולים להתפתח זיהומים עקב הטיפול.
במידה ויש היסטוריה קודמת למחלות קרדיו-ווסקולריות או מחלות ריאה – דווח זאת לרופא המטפל
תשומת לב – אם הינך מפסיק את נטילת התרופה הסימפטומים הקשורים לטרשת הנפוצה שלך עלולים לחזור ולהיות אף חמורים יותר.
היוועץ תמיד ברופא שלך לפני שהינך מפסיק את התרופה.
היוועץ תמיד עם רופאך במידה והסימפטומים של הטרשת הופכים לחמורים יותר כשהינך מפסיק את התרופה.
אוזלת יד מכוונת או אוזלת יד אסטרטגית היא מושג בפסיכולוגיה הפופולרית המתאר אדם שמציג כלפי חוץ חוסר יכולת מדומה כדי להתחמק מאחריות שאינו מעוניין בה.
המונח הוצג לראשונה על ידי ג'ארד סנדברג (Jared Sandberg) בשנת 2007 במאמר בוול סטריט ג'ורנל.
אשר מתאר תופעה בה עובדים מפגינים חוסר יכולת במקום העבודה כדי להתחמק מאחריות שאינם רוצים לקבל על עצמם.
ברגע שאחרים תופסים את העובד כבלתי מוכשר, הם מפסיקים להטיל עליו משימות.
במאמר נדונה גם תופעה דומה בתחום היחסים הבין- אישיים ומערכות יחסים רומנטיות.
תפיסה זו דומה לתפיסה הארגונית של "ניהול ציפיות", שבה מנמיכים בכוונה את הציפיות של לקוח כדי שיהיה קל לספק את דרישותיו.
התופעה מתוארת לעיתים קרובות כסוג של מניפולציה בשל היותה של אוזלת היד מכוונת.
אדם מבצע משימה בצורה לא טובה בכוונה ומסרב ללמוד כיצד לבצע אותה נכון, כדי שמישהו אחר יאמין שאינו מסוגל לבצע את המשימה וייקח את האחריות עליה.
אנשים אחרים עשויים להסכים לקחת על עצמם את האחריות מתוך תסכול מכך שהמשימה לא מבוצעת היטב.
אוזלת יד מכוונת יכולה להיות גם התוצר וגם הגורם לאי שוויון בין המינים במערכות יחסים ובמקום העבודה.
גברים נמנעים מאחריות בתחומים "נחותים" ואחריות זו מואצלת בעקבות כך לנשים.
זה מקשה על נשים להתקדם במקום העבודה כי הן עמוסות בעבודה, אשר למרות היותה חיונית אינה נחשבת יוקרתית.
לעומת זאת עמיתיהן הגברים מתמקדים במשימות שתורמות להערכתם ומובילות לקידום.
לעיתים משתמשים במונח אזלת יד מכוונת כדי להסביר את חלוקת העבודה הלא שוויונית בתוך משק הבית כאשר אחד מבני הבית עשוי לטפח אזלת יד כדי להימנע ממשימות ביתיות כמו עבודות בית או גידול ילדים.
המונח משמש לתיאור מצבים שבהם גברים מעמידים פנים שהם חסרי יכולת או משמרים במכוון את חוסר היכולת שלהם בתחומים הנחשבים ל"עבודת נשים ", כדי שבת זוגם תבצע את רוב עבודת הבית.
הם תורמים לדימוי "הבעל העצלן".
אזלת יד מכוונת יכולה לשמש גם כדי להימנע מאחריות לארגון, טיפוח יחסים ותכנון חברתי.
התנהגות זו מתבססת על תפיסה פטריארכלית של תפקידי הנשים כמטפחות ומארגנות.
הדבר עשוי לגרום לנשים מסוימות לקחת על עצמן את הנטל של עבודה ביתית ורגשית נוספת, כי בני הזוג שלהן לא עושים זאת.
חלוקת העבודה הבלתי שוויונית עלולה ליצור תחושות של טינה או עוינות בין בני הזוג.
אזלת יד מכוונת ומוצא אתני
אזלת יד מכוונת באה לידי ביטוי בפערים על רקע אתני, משום שמיעוטים ונשים בדרך כלל מודעים יותר לצורך בגיוון והכלה ופועלים לקידומם במידה רבה יותר מאשר עמיתיהם הלבנים.
פרסומים לגבי אוזלת יד מכוונת הפכו לוויראליים בפלטפורמת המדיה החברתית TikTok בשנת 2023.
אוֹחַ מצוי, אוח עיטי או אוֹחַ איראסיאני (שם מדעי: Bubo bubo) הוא מין של אוח שתפוצתו העיקרית היא באירופה ובאסיה והוא הגדול בדורסי הלילה בעולם.
לאוח יש עיניים בצבע חום-כתום, ומעליהן שתי ציציות דמויות קרנים.
הזוויגים דומים אך בדרך כלל הנקבה גדולה מהזכר.
בעבר גם המין אוח פרעוני נחשב לתת-מין של אוח זה.
interpositus, המזכיר מין דומה של אוח ישראלי - אוח פרעוני (שבעבר היה תת-מין של אוח מצוי).
הוא קטן ובהיר מהאוח הפרעוני, בהתאם לכלל ברגמן.
בישראל נפוץ האוח באזורים הרריים, החל מהחרמון בצפון ועד הנגב הדרומי.
מקום חיוּת אופייני: האוח נוהג לצוד במקומות פתוחים, ולרוב הוא מקנן במצוקים.
קיני האוח ממוקמים בדרך כלל הרחק מיישובי האדם.
האוח יחידאי על פי רוב, מלבד בעונת הרבייה, מציג התנהגות טריטוריאלית תוך-מינית תוקפנית, הנחלות יחפפו רק בחוסר מזון מספק.
אוחים יעזבו את נחלתם רק במקרי הפרעה חמורים מצד בני מינם ובמחסור מזון.
למרות גודלם, התנהגותם חמקמקה וחששנית ומקשה על מחקר בשטח המחיה הטבעי.
פעילותו לילית ומתחילה בדמדומי הערב, במשך היום ניצב ללא תזוזה על ענפי צמרות עצים.
האוח ידוע בקריאתו הרמה, הנשמעת למרחוק מבלי שיראה כלל.
תפקיד הקריאה בשמירה על הנחלה, היא מגוונת בצליליה וברצפיה - קרקורים ושריקות - כל רצף בעל משמעות שונה לפריטי המין.
האוח מסוגל לזהות את גודל הפרט ומרחקו מהנחלה בהתאם לעצמת הקריאה.
בעונת הרבייה נוסף צליל גרוני עמוק המשמש בחיזור.
עיקר המחקר על המין מתרכז בתזונה ומושג על ידי מחקר הצנפות - מזון שלא עוּכַּל בשלמותו והוצא בהקאה.
הצנפות מכילות שיער, נוצות ועצמות דרכן ניתן לזהות את טרפו של המין.
כשהוא מבחין באדם, האוח יעשה "הכל" על מנת שלא למשוך תשומת לב ולהתגלות.
הוא ינמיך צללית וינסה לקפוא ולהיעלם מאחורי תלולית עפר.
רק שלא יבחינו בו ובגוזלים.
לאוח זוגיות מתמשכת לאורך שנים.
כאמור, נפגשים הזוויגים היחידאים בעת החיזור לצורך הזדווגות.
כאות למוכנותם לרבייה, הם חופרים גומחה קטנה באדמה ומפיקים צליל סטקטו ומס' קרקורים.
האוח נוהג לקנן בחרכי סלעים, מדפי צוקים ופתחי מערות, כמו גם בקנים נטושים של עופות גדולים.
הוא רגיש לסביבתו, קיים מתאם בין כמות המזון הזמין לגידול צאצאים לבין מועד ותדירות ההזדווגות וכן לכמות הביצים בתטולה.
על פי רוב, כל שנה תטולה יחידה כוללת כביצה עד ארבע ביצים, המוטלות בין החודשים פברואר ואפריל.
הנקבה דוגרת על הביצים לבדה, בעוד שהזכר מביא טרף לקן ואף מאכיל את הנקבה הוא ממשיך בכך עד לשבועיים אחרי הבקיעה.
הנקבה מגנה על הגוזלים ומלמדת אותם איך להזון בכוחות עצמם.
הגוזלים קשורים לאימם ומחקים את פעולותיה דרך מנגנון ההטבעה.
גוזלים שיראו אדם בעת לידתם יחשבו אותו לאימם, בשל כך קשה לשחרר אוח משביה אם לא גודל בידי אוח בוגר.
שלושה שבועות מבקיעתם, מסוגלים הגוזלים להזון בכוחות עצמם.
בשבוע החמישי הוא נעים בקרבת הקן ומסוגלים בתעופה (למרחק מטרים אחדים) כעבור 60 ימים מבקיעתם.
בסתיו הם עוזבים את הקן מיוזמתם או בלחץ הוריהם.
בגרות מינית מגיעה בגיל שנתיים, יכולת הרבייה עד גיל 30 לערך.
לאוח תוחלת החיים רבה אחר הגיעו לבגרות, בהיעדר אויבים טבעיים שקולים לו.
בשבי הוא עשוי להגיע ל-60 שנה, בטבע ל-20 שנה בקירוב.
מזונו של האוח מגוון ואינו בוחל כמעט בשום טרף.
בין היתר הוא צד ארנבים, צבים, עופות קטנים ובינוניים (חוגלות, יונים) יצוין כי הוא חובב קיפודים, (האויב היחיד של הקיפוד בשרשרת המזון) אותם צד ואחר נוהג להסיר את עורם ואת קוציהם ולאכול את בשרם.
לעיתים קרובות אפשר להבחין בשרידים של קיפודים בקרבת הקן.
גורמי סיכון והפרעה: האוח, כדורסי לילה אחרים, חשוף להרעלות, מכיוון שמזונו מבוסס על טרף מן החי.
פגיעה במצוקים באופן ישיר והפרעה עקיפה באזור הקינון מסכנות גם הן את קיומו.
בשל גודלו והופעתו המרשימה, בתרבויות שונות רואים בו סימן ל"עין הרע" ולכן הוא נפגע גם מציד.
בעל חיים בשם אוח מוזכר במקרא, בספר ישעיהו:
אף על פי כן, לא נהוג לזהותו כדורס המוכר היום בשם זה.
מדקדק ימי הביניים יונה אבן ג'נאח בספרו "ספר השורשים" סובר כי מדובר בנמייה, בעוד על פי מילון Brown–Driver–Briggs זהו תן.
אוחריד (במקדונית: Охрид, להאזנה) היא עיר הנמצאת על הגדה המזרחית של אגם אוחריד ברפובליקת מקדוניה הצפונית ומתגוררים בה כ-55,700 תושבים.
העיר היא העיר הראשית במחוז אוחריד (Општина Охрид).
היא שוכנת מזרחית לאלבאסאן ולטירנה באלבניה, דרומית-מערבית לסקופיה, וצפונית-מערבית לביטולה.
העיר עשירה בכנסיות ובבתים היסטוריים, וב-1980 היא הוכרזה על ידי ארגון אונסק"ו כאתר מורשת עולמית ביחד עם אגם אוחריד.
מאז 1958 משתרע מדרום לעיר הפארק הלאומי גליצ'יצה (Галичица), הכלוא בין אגם אוחריד ממערב לאגם פרספה ממזרח, ושטחו 227 קמ"ר.
שדה התעופה של העיר שוכן על חופו של אגם אוחריד, כ-8.5 ק"מ צפונית-מערבית למרכזה.
ישנם כמה מקורות לשם העיר.
לפי אחד מהם, השם אוחריד הוא סלאבי במלואו והוא נגזר מהביטוי "nah rid" שתרגומו לעברית הוא "על גבעה".
זהו שמה של העיר במקדונית ובשפות סלאביות דרומיות והיא אכן שוכנת על גבעה.
באלבנית היא ידועה כ"אוהר" (Ohër) או "אוהרי" (Ohri) ובטורקית רק כאוהרי.
על שמותיה ההיסטוריים של העיר נימנים "דייסריטס" (Dyassarites), שמקורו אילירי ומשמעותו "אנשים שחיים על שפת האגם".
לשמה של העיר מספר גרסאות ביוונית, בהן "ליכנידוס" (Λύχνιδος), "אוחרידה" (Ωχρίδα) ו"אחרידה" (Αχρίδα).
שני האחרונים נמצאים עדיין בשימוש.
העיר המודרנית של אוחריד התפתחה מהעיר העתיקה ליכנידוס, ועובדה זו נזכרת במספר מקורות ביזנטיים שבהם נכתב שהעיר נמצאת על גבעה גבוהה ליד אגם בעל אותו שם.
היוונים העניקו לעיר את שמה בעקבות מי האגם שהיו כחולים ושקופים והשם היה בשימוש גם בימי הביניים.
הבישוף הראשון של אוחריד שידוע עליו היה זוסימוש (344).
במאה ה-6 חרבה העיר ברעידת אדמה, אולם נבנתה מחדש על ידי יוסטיניאנוס הראשון, שנולד בקרבתה, ונאמר כי קרא לה יוסטיניאנה פרימה (Justiniana Prima), כלומר, העיר החשובה ביותר מבין הערים החדשות שנקראו על שמו.
דושן, לעומת זאת, טוען שכבוד זה היה שייך לעיר הרומית העתיקה סקופיה (סקופי), שהייתה עיר ספר נוספת באיליריה.
העיר החדשה הייתה לבירת מחוז איליריה, ולמען הנוחות הפוליטית אף הפכה לבירה הדתית של חלקי האימפריה הנמצאים מדרום לדנובה (דרום הונגריה, בוסניה, סרביה, טרנסילבניה, נסיכות מולדובה וולאכיה).
יוסטיניאנוס לא הצליח להשיג אישור מיידי לצעד זה מהאפיפיורים אגיפטוס הראשון או סילבריוס, ולמעשה זה נודעה, מלבד ערעור על הסמכות הנוצרית המקומית, גם פגיעה בזכויותיה העתיקות של סלוניקי כמייצגת האפיפיור באזורים האיליריים.
למרות זאת, הבישופות החדשה טענה לזכות על, ואף השיגה מעמד עצמאי, מעמד עליו שמרה או נאבקה לשמרו לאורך כל ההיסטוריה שלה מאז.
בלחצו של הקיסר יוסטיניאנוס הראשון, הכיר האפיפיור ויגיליוס בזכויות הפטריארכיות של מטרופוליטן יוסטיניאנה פרימה בגבולות הרחבים של הטריטוריה האזרחית שלו, אולם האפיפיור גרגוריוס הראשון התייחס אל הפטריארך כמו אל יתר הבישופים האיליריים.
פלישות האווארים והסלאבים במאה ה-7 גרמה להרס המרכז הדתי באוחריד, ובמשך כמאתיים שנים המטרופוליטן לא היה פעיל.
אולם, לאחר המרת דתם של שליטי איליריה הבולגרים בשנת 864 לנצרות, וכיבוש העיר בידי הבולגרים ב-867, שוב פרחה הבישופות, ונקראה בשם אחרידה, שם שהופיע לראשונה ב-879. בוועידת קונסטנטינופוליס הרביעית בשנת 869, שולבה בולגריה בדיוקסיה הביזנטית של קונסטנטינופול, וב-870 גורשו ממנה המיסיונרים הלטיניים.
החל ממאורע זה קבע המטרופוליטן הביזנטי את מושבו באוחריד.
בין 990 ל-1015 הייתה העיר לבירת האימפריה הבולגרית הראשונה ובין 990 ל-1018 היא אף הייתה מקום המושב של פטריארכיית אוחריד, ושמשה כדיוקסיה של מספר אזורים שכבשו הבולגרים במקדוניה, תסליה ובתראקיה.
לאחר שבסיליוס השני בולגרוקטונוס, קיסר האימפריה הביזנטית, כבש את העיר ב-1018, הורד הפטריארך של אוחריד לדרגת ארכיבישוף והוכפף לפטריארך קונסטנטינופול.
הקשרים בין אוחריד לקונסטנטינופול התהדקו, אך היו גם מתנגדים לצעד זה, כמו תאופילקטוס מאוחריד (1078) שהיה אחד הפרשנים היווניים המפורסמים ביותר בימי הביניים.
בתכתובותיו הוא שמר על העצמאות המסורתית של בישופות אוחריד, ולטענתו, לא נודעה לבישוף של קונסטנטינופול סמכות על בולגריה.
כמקום מושבו של בישוף, הייתה אוחריד למרכז תרבותי חשוב.
כמעט כל הכנסיות ששרדו בה נבנו על ידי הביזנטיים והבולגרים, ויתר הכנסיות מתוארכות לתקופת השלטון הסרבי קצר הימים בשלהי ימי הביניים.
אוחריד נחשבת כמקום לידתו של האלפבית הקירילי, שככל הנראה נוצר על ידי קלמנט, כהרחבה של האלפבית הגלגוליטי.
בומונד הראשון מאנטיוכיה והצבא הנורמני שלו כבשו את העיר ב-1083. במאה ה-13 ובמאה ה-14 עבר השלטון בעיר בין נסיכות אפירוס, בולגריה, האימפריה הביזנטית וסרביה.
הבישופים הלטיניים של אוחריד במאה ה-17 היו כנראה - כמו בישופי אוחריד בימינו - בישופים טיטולאריים בלבד, כלומר בישופים ללא דיוקסיה משלהם.
מכיוון שעצמאותה הכנסייתית של אוחריד מקונסטנטינופול נראתה בתקופה המודרנית כאילו היא עלולה לפתוח פתח להשפעה קתולית בבולגריה, החליט ארסניוס, הפטריארך האורתודוקסי של קונסטנטינופול, לבטל אותה לבסוף ב-1767 באמצעות צו של הסולטאן העות'מאני מוסטפא השלישי.
בשיא סמכותה, נמצאו תחת שיפוטה של בישופות אוחריד עשר דיוקסיות מטרופוליטניות ושש דיוקסיות בישופיות.
האוכלוסייה הנוצרית הצטמקה במהלך שנות השלטון העות'מאני וב-1664 היו בעיר רק 142 משפחות נוצריות.
במהלך המאה ה-18 הפכה העיר למרכז סחר חשוב שישב על נתיב סחר ראשי, ובסוף המאה כבר התגוררו בה כ-5,000 תושבים.
אזור אוחריד, בדומה לאזורים בבלקן, סבל מחוסר שקט בשלהי המאה ה-18 ובראשית המאה ה-19. אצילים פיאודליים חצי-עצמאיים כמו מחמוד פאשה בושאטלייה ודיילאדין ביי שלטו בעיר ומרדו בממשלה המרכזית בכך שסירבו להעביר לה את כספי המסים, תוך שהם משתמשים בהם כדי לחזק את צבאותיהם הפרטיים.
בסוף המאה ה-19 כבר היו באוחריד 2409 משפחות ו-11,900 תושבים, כאשר 45% מהם היו מוסלמים והיתר בעיקר נוצרים אורתודוקסיים.
תיעוד ליהודים רומניוטים ואשכנזים המתגוררים באוחריד קיים משלהי המאה ה-11. היהודים האשכנזים היו בעיקר פליטי רדיפות ומסע הצלב הראשון שמצאו מקלט בערי מקדוניה אשר היו נתונות בשליטת האימפריה הביזנטית.
מהם נודע טוביה בן אליעזר שמקור משפחתו ממגנצא.
בן אליעזר העמיד תלמידים רבים ואחד מהם לאו מונג המיר את דתו לנצרות אורתודוקסית וכיהן לימים כארכיבישוף של אוחריד.
בהמשך נודע הרב יהודה משקוני אשר חי במהלך המאה ה-14.
ב-1395 נכבשה אוחריד על ידי צבאותיו של ביאזיט הראשון סולטאן האימפריה העות'מאנית.
במהלך המאה ה-15 תקופת שלטונו של מהמט השני הוכרעה האימפריה הביזנטית, והעות'מאנים ביצעו טרנספר אוכלוסיות של יהודים ונוצרים מהשטחים האירופיים לשטחי אסיה הקטנה.
יהודים רבים הגיעו לקונסטנטינופול והועסקו שם בעבודות כפייה שעיקרן שיקומה של העיר.
יהודי אוחריד הקימו קהילה גדולה יחסית בקונסטנטינופול אשר נודעה במקורות כ"קהל אחרידה" או "קהל אוחריד" ולה שלושה בתי כנסת.
אחד מהם בית הכנסת קהל אוחריד השוכן בשכונת באלאט עדיין עמד על תילו בראשית המאה ה-21. מראשית המאה ה-17 לא מתועדת עוד קהילה מאורגנת באוחריד.
אוכלוסיית העיר מונה כ-58,000 תושבים.
רוב המקדונים הגיעו לאוחריד במאה ה-19 ובמאה ה-20 מהכפרים הסמוכים, מתוך מטרה למצוא עבודה, לעומת מגמה הפוכה של האלבנים באותה תקופה.
מבחינת ההשתייכות הדתית יש באוחריד 47,386 נוצרים ו-5,016 מוסלמים.
הרובע התיירותי (הרובע המרכזי החדש)
דרווארה (העיר העתיקה מתחת לגבעה)
פרשטאנישטה (כולל את הטיילת הראשית של העיר)
ביליאני איזבורי (אתרי בידור ומים)
טוורדינה (המבצר העתיק שעל הגבעה)
דאליאן / גדראסקה פלאז'ה (חוף העיר)
ליד כנסיית קלמנט מאוחריד נמצא בניין בית הספר הישן שהוסב למוזיאון.
במכון למונומנטים היסטוריים והמוזיאון הלאומי של אוחריד נפתחו תערוכות בנושאים סלאביים ב-1985. בעיר מתקיימות כ-500 תערוכות ובהם מוצגים בין השאר תיאורים שונים של העיר במגוון דרכים (צילום, ציור וכדומה).
לרגל יום השנה לפטירתם של מתודיוס וקיריל פורסם אוסף כתבים הקשור אליהם.
אתרים חשובים נוספים הם מבצר סמואיל מהמאה ה-10 או ה-11, מוזיאון הכתבים הסלאביים, המסגד בשוק העירוני והמסגד בטומבה.
התיאטרון היווני העתיק, נבנה בסביבות שנת 200 לפסה"נ והוא היחיד מסוגו במקדוניה הצפונית.
בתקופה הרומית שימש למלחמות גלדיאטורים ולהוצאות להורג של נוצרים.
לאחר נפילת האימפריה הרומית הוא הוזנח, ננטש ונקבר תחת הריסות.
נתגלה במקרה בשנות ה-80 בעת הכשרת המקום לבנייה.
המקום שופץ והוכשר להופעות תיאטרון, שירה, בלט ועוד.
ישנה אגדה הנתמכת על ידי עדות של נוסע עות'מאני מהמאה ה-15 בשם אבליה קלביה שבעיר היו 365 כנסיות, אחת כנגד כל יום בשנה.
כיום מספר זה קטן בהרבה.
אולם, בימי הביניים אוחריד זכתה לכינוי ירושלים הסלאבית.
שרידים של בזיליקת ארסמוס הקדוש מהתקופה הנוצרית המוקדמת (המאה ה-4)
מלבד היותה מרכז דתי אזורי חשוב, אוחריד היא גם מקור לידע ותרבות פאן-סלאבית.
הכנסייה המשוחזרת בפלאושניק, שנהרסה על ידי העות'מאנים בעבר, הייתה למעשה אחת מהאוניברסיטאות העתיקות ביותר בעולם המערבי, והיא מתוארכת לתקופה שלפני המאה ה-10.
במרחק של כ-20 קילומטרים מאוחריד נמצאת כנסיית אם האלוהים הקדושה.
כנסייה זו נמצאת ליד הרי גליצ'יקה לחופי אגם אוחריד ובסמוך לכפר הדייגים טרפייצ'ה.
הכנסייה, ביחד עם סווטי נאום הנמצא במרחק 25 קילומטרים דרומית לעיר, היא בין המונומנטים ההיסטוריים החשובים ביותר באזור.
נמל התעופה אוחריד שוכן במרחק מספר קילומטרים בכיוון צפון-מערב מהעיר, ובכל שנה עוברים בו כ-800 כלי טיס ו-30,000 נוסעים.
נמל זה הוא אחד משני הנמלים הבינלאומיים במקדוניה הצפונית.
התשתית התחבורתית באוחריד במצב טוב.
הדרך הראשית מגוסטיבר וקיצ'בו עוברת דרך העיר, ומסתיימת בעיר הבירה סקופיה.
מכביש זה יש התפצלויות לכיוון ביטולה וסטרוגה, וכן לכיוון הגבול עם יוון ואלבניה.
התפצלות נוספת מובילה לעיר האלבנית פוגרדץ.
עם זאת, בדרך זו מתרחשות תאונות דרכים בכמות לא מבוטלת, וחלקן קטלניות.
ישנם תכנונים לבנות מסילת רכבת מקיצ'בו שתעבור דרך העיר לכיוון שטרוגה ואלבניה.
באגם אוחריד מופעלות מספר סירות בתשלום בנתיב אוחריד-סווטי נאום (עיירה קטנה במקדוניה הצפונית).
בעונת הקיץ יש חשיבות רבה לתיירות כאחד מבסיסי הכלכלה המקומית.
מרכז העיר ההיסטורי והאגם מושכים תיירים רבים מכל העולם.
חיי הלילה בתקופה זו פעילים מאוד.
בחלק הדרומי של העיר יש מלונות רבים שבדרך כלל מלאים בתקופה זו.
כמו כן, תושבי אוחריד מתפרנסים מאספקת שירותים שונים לתיירים.
רוב האוכלוסייה מתפרנסת מעסקים קטנים וממסחר.
פסטיבל הקיץ אוחריד: פסטיבל תיאטרון ומוזיקה שנתי בין יולי לאוגוסט.
הפסטיבל הבלקני לשירים ולריקודי פולקלור - פסטיבל פולקלור ומוזיקה שנתי בתחילת יולי.
הפסטיבל הבלקני של כיכר המוזיקה - פסטיבל מוזיקה באוגוסט שבו משתתפים מוזיקאים אתניים מכל חבל הבלקן.
אוחזת ענף עץ השקד הוא שמה הפרטי, לכאורה, של נערה ישראלית, מושא של אגדה אורבנית נפוצה בת עשרות שנים.
הסיפור על קיומה מוכר כדיווח אותנטי בצורת קוריוז הנוגע למתן שמות פרטיים יוצאי דופן לילדים על ידי הוריהם.
מקורו של הסיפור ככל הנראה בשנת 1975, בביקור של כתבת צעירה בשם עידית גיל (ולא של סמדר שיר, כפי שנטען לעיתים) בביתה של משפחה מקריית טבעון.
הכתבת פרסמה בשבועון הנוער "מעריב לנוער" כתבה בנושא שמות מוזרים ואקזוטיים בישראל ושוחחה בין השאר עם בני משפחת אלעמי שהעניקו לילדיהם שמות מיוחדים.
הבת הבכורה, ששמה הפרטי הוא ניצת הדס, רואיינה על ידי הכתבת בנוגע לשמה המיוחד ולשמה של אחותה הצעירה, שִלְהָב.
לשתיים אחות נוספת בשם צמרת.
במהלך השיחה עם הכתבת אמרה אמן של הבנות, רותי אלעמי, ככל הנראה בבדיחות הדעת, שבתה האחרת קרויה, או ששקלו לקרוא לה, "אוחזת ענף שקד".
כשהתפרסמה הכתבה ב"מעריב לנוער" הופיעה במסגרתה תמונה של ניצת הדס ואוזכר בה השם "אוחזת ענף שקד" כשם של אחותה צמרת.
מקור השם עצמו בשם שירו של יצחק שלו "אוחזת ענף שקד", שלימים היה גם השם שבחר לקובץ שיריו הראשון (תל אביב: אגודת הסופרים העברים ליד דביר, תשי"ב-1951), שזכה להערכה רבה וזיכה אותו בפרס אוסישקין.
הסיפור נבדק מספר פעמים על ידי עיתונאים שחיפשו את מקורו וביקשו לשפוך אור על היקף תפוצתו.
כתבה בנושא פורסמה בין היתר בשבועון "לאשה".
בשנת 2009 יצרו אירית דולב ואלון מרום סדרה דוקומנטרית על אודות אגדות אורבניות בישראל ששודרה בערוץ 8. באחד מפרקי התוכנית מאשרת האחות צמרת, שאכן מדובר באגדה ותו לא.
השם אוחזת ענף עץ השקד "הסתובב" לדבריה במשפחה אך לא הייתה ילדה שנקראה כך.
אביהן של הבנות מרא אלעמי אישר אף הוא גרסה זו של הסיפור.
שאר הפרטים והגרסאות השונות בנוגע לשם הם מקור להשערות ובדיות בלבד.
מרישומי משרד הפנים, שנבדקו מספר פעמים על ידי עיתונאים שחקרו את הנושא, נעדר תיעוד המוכיח כי קיים בישראל אדם בעל שם זה.
עם התפתחות האינטרנט ונגישותו, ניתן לעקוב מקרוב אחר תהליך ההיווצרות של אגדות אורבניות מסוג זה.
פוסטים בבלוגים ובטוקבקים בנוגע להיכרות אישית עם אוחזת ענף עץ השקד מופיעים באינטרנט חדשות לבקרים וניתן למצוא דיווחים שונים בדבר מקום מגוריה של הנערה, גילה, תקופת שירותה הצבאי, שמות בני משפחתה ועוד.
חיפוש במנועי החיפוש באינטרנט מגלה עשרות עדויות אישיות על אנשים שפגשו כביכול את אוחזת ענף עץ השקד (הקרויה גם "אוחי" או "אוחזי" בפי חבריה הקרובים), סיימו עמה קורסים צבאיים שונים, שירתו עמה בבסיס חיל הים בעתלית ועוד.
אוֹחוֹצרטופס (שם מדעי: Ojoceratops) הוא סוג של דינוזאור צמחוני ממשפחת הצרטופסיים שנתגלה בניו מקסיקו.
מאובניו נמצאו בשכבת הקרקע של תצורת אוחו אלאמו (Ojo Alamo Formation), המתוארכת לקרטיקון העליון לזמן של בערך 68 מיליון שנה לפני זמננו.
מהסוג אוחוצרטופס נתגלה מין טקסונומי יחיד Ojoceratops fowleri על ידי רוברט סאליבן וספנסר לוקאס.
האוחוצרטופס דומה מאוד לטריצרטופס אך הוא יותר קדום ממנו והעטרה שלו יותר מרובעת.
ב-2011 טען החוקר ניקולס לונגריץ' מאוניברסיטת ייל שעטרה מרובעת ניתן למצוא גם בטריצרטופסים אמיתיים, וכנראה האוחוצרטופס הוא למעשה מין של טריצרטופס צעיר ולא סוג נפרד של דינוזאור.
לעומת זאת, על פי ד"ר תומאס הולץ מאוניברסיטת מרילנד האוחוצרטופס הוא כנראה אב קדמון של הטריצרטופס וכנראה מדובר בסוג של אאוטריצרטופס שחי באותה תקופה של האוחוצרטופס.
כמו הטריצרטופס, הטורוזאורוס והאאוטריצרטופס, אורכו של האוחוצרטופס הוערך בכ-9 מטר.
אוֹחַ (שם מדעי: Bubo) הוא סוג של עוף לילה דורס ממשפחת הינשופיים.
הוא מוכר גם בשמות: "ינשוף מצויץ", "ינשוף מקרין" ו"ינשוף אוזנן"; המתייחסים לציצות השיער בראשו הנראות כאוזנים או קרניים.
קרוי גם "ינשוף עיטי" על שם גודלם ותעוזתם לטרוף טרף גדול יחסית לסוגי ינשופיים אחרים.
בסוג זה נמצאים המינים הגדולים ביותר בסדרת דורסי הלילה והגדול שבכולם הוא האוח המצוי השוקל 1.5-4.2 ק"ג ומוטת כנפיו 160–200 ס"מ והוא נפוץ גם בישראל.
מין נוסף המגיע לישראל הוא אוח פרעוני (Bubo ascalaphus).
המין אוח השלג - הועבר לסוג היחידי Nyctea.
המינים קטופה מצויה, קטופה כתומה, קטופה מלאית ואוח בלקיסטון הועברו לסוג מהסוג שבוטל - קטופה (Ketupa).
אוֹחַ השלג (שם מדעי: Nyctea scandiaca), המוכר גם בשם לילית השלג, הוא מין יחיד בסוגו של דורס לילה הנפוץ בקוטב הצפוני ובאזורים סביבו.
זהו אחד מדורסי הלילה הגדולים בעולם.
הנוצות של הזכר לבנות יותר ושל הנקבה מנומרות יותר.
הנוצות מספקות הסוואה בנוף הצפוני המושלג.
אוח השלג ניזון בעיקר מעופות אחרים ומכרסמים קטנים.
מצב השימור של אוח השלג מוגדר כפגיע.
בסדרת הספרים והסרטים הארי פוטר הדוויג, חיית המחמד של הארי, היא לילית שלג.
בתרגום העברי שונה המין לתנשמת בשל הקונוצטיות השליליות של השם "לילית".
נוואדו אוחוס דל סלאדו (בספרדית: Nevado Ojos del Salado, מילולית - ההר המושלג "עיני מֶלַח"; מקור השם מלגונות משקעי המלח בצורת עיניים על מורדות ההר) הוא הר געש שכבתי פעיל בהרי האנדים, בגבול ארגנטינה וצ'ילה.
גובהו 6,893 מ' מעל פני הים, והוא ההר השני בגובהו בחצי הכדור המערבי ובחצי הכדור הדרומי אחרי אקונקגווה, והר הגעש הגבוה ביותר בעולם כולו.
להר שתי פסגות, והגבול בין ארגנטינה לבין צ'ילה עובר בין שתיהן.
הפרש הגבהים בין הפסגות הוא פחות ממטר אחד.
ההר ממוקם בשולי מדבר אטקאמה, באזור דליל במשקעים.
משכך, פסגתו מכוסה שלג בדרך כלל רק בחורף.
עם זאת, בלועו יש אגם לוע בקוטר של כ-100 מטרים.
גובהו של אגם זה, 6,390 מ' מעל פני הים, הופך אותו לאגם הגבוה בעולם.
אוחוס דל סלאדו נחשב להר געש פעיל, אף שההתפרצות האחרונה שלו, לפי הערכות מכון הסמית'סוניאן, הייתה לפני כ-1,300 שנים, בשל פעילות של פומרולות, ומשום שב-1993 נצפו בהר פליטות אפר מעטות.
הסלעים השולטים בהר הם דקיט וריודקיט (סלע געשי שהרכבו בין דקיט לריוליט), עשירים באשלגן.
המינרלים המאפיינים את הלבה שלו עשירים בביוטיט, הורנבלנדה ופלגיוקלז, ובמידה מעטה יותר מכילים גם אוגיט, קוורץ והיפרסתן.
בשנת 2012 הגיעו שלושה אופנוענים, האוסטרי לוקאס מצינגר, האמריקני ברטון צ'רצ'יל והבריטי-אוסטרלי וולטר קולבאץ', לגובה של 6,361 מטרים.
אוּחִיחַר (בספרדית: Ugíjar) היא עיירה ורשות מקומית במזרח הקומרקה אלפוחרה גרנדינה (), בפרובינציה גרנדה , בקהילה האוטונומית של אנדלוסיה שבדרום ספרד.
העיירה נמצאת במרחק 120 קילומטרים מבירת הפרובינציה, גרנדה, בתחום השיפוט של אורחיבה (Órgiva).
בשנת 2013 התגוררו בעיירה כ-2,600 תושבים.
עלילת ספרו השני של הסופר הספרדי אילדפונסו פלקונס, הרומן ההיסטורי "היד של פאטימה" , נפתחת באוחיחר (בתרגום הספר לעברית נקראת העיירה אוגיחר).
אוח וירג'יניה (שם מדעי: Bubo virginianus) הוא אחד מדורסי הלילה הגדולים בעולם, והאוח הגדול ביותר באמריקה.
פירוש השם המדעי Bubo של הסוג הוא "ינשוף", ו-virginianus של המין מתייחס למדינת וירג'יניה שם תועד לראשונה.
זהו דורס לילה גדול באורך של כ-45 עד 65 סנטימטרים, שמשקלו נע בין כ-900 גרם לשני קילוגרמים וחצי.
בדומה לרוב דורסי הלילה האחרים, הנקבה גדולה מהזכר, ויכולה לשקול בממוצע כ-700 גרמים יותר ממנו.
מוטת כנפיו נעה בין כ-91 ל-152 סנטימטרים.
בתנאים מתאימים, מין זה מאריך ימים: בטבע תועד פרט שהגיע לגיל 27 שנים ותשעה חודשים, ואילו בשבייה הגיע לגיל מופלג של 50 שנים.
תפוצת המין משתרעת על פני שתי יבשות אמריקה, ולפיכך כוללת בתי גידול מגוונים.
בשל כך, שכיח למדי הוא השוני במופע בין הפרטים ותת-המינים, אשר מתבטא בגדלים שונים ובנוצות בגווני החום והצהוב, האפור, השחור והלבן.
הקודקוד וה"מצח" מפוספסים בפסים כהים ובהירים, וצבעו של הצוואר לבן, וניכר במיוחד בעת שהמין קורא בקול.
פרצוף-השמע צבעו אחיד, ומופיע בגווני האפור, הצהוב והחום.
הוא הופך בהיר יותר מסביב לעיניים, ונתחם בגבול שחור ובגבות לבנות הנמשכות עד למקור.
החזה מוכתם בכתמים כהים ובפס אנכי בהיר ולא מוגדר, והבטן בהירה יותר מחלקי הגוף האחרים.
הרגליים וכפותיהן גדולות וצבען חום-אפרפר, ומנוצות בצפיפות עד קצה האצבעות.
באופן כללי, הפרטים נוטים להיות בהירים יותר ככל שמתקדמים דרומה ומזרחה, כהים יותר באזורים לחים, וקטנים יותר בדרום תפוצתם.
אצל המין נצפו סטיות במופעי הנוצות הנורמליים: אצל מספר פרטים נמצא מחסור מסוים בפיגמנטים (Leucism), ופרט אחד אף אובחן כמלניסטי.
בנוסף, תועדה הכלאה עם הלילית האפורה והאוח המצוי.
מקורו אפור או שחור, וכן טפריו הגדולים והחזקים.
עיניו גדולות יחסית למינים אחרים, וצבען נע בין צהוב-ירקרק וצהוב בהיר, ועד כתום וחום כהה.
הוא שוכן ביערות שניוניים (secondary forest), ביצות מיוערות, ובחורשים (woodland) ואזורי סבך שיחים (shrubland) דלילים בעלי שטחים מסולעים.
באופן מקומי המין שוכן במדבריות צחיחים למחצה (semi-arid) ומסולעים, בהם צומחים קקטוסים ושיחים גדולים.
המין תועד אף מתגורר בקרבת האדם, כגון בפארקים ובאזורים ירוקים בערים.
הוא מצוי מגובה פני הים ועד רום של כ-4,500 מטרים בהרי האנדים.
למין תפוצה רחבת ידיים באמריקה, המשתרעת מצפון היבשת עד דרומה.
הוא נפוץ בקנדה, איי סן-פייר ומיקלון, ארצות הברית (כולל אלסקה), מקסיקו, בליז, גואטמלה, אל סלבדור, ניקרגואה, הונדורס, קוסטה ריקה, קולומביה, ונצואלה, גיאנה, סורינאם, גיאנה הצרפתית, אקוודור, פרו, ברזיל, בוליביה, פרגוואי, אורוגוואי וארגנטינה.
המין גם נודד אל איי ברמודה, פנמה, איי פוקלנד ואיי ג'ורג'יה הדרומית ואיי סנדוויץ' הדרומיים.
המיון הפנימי של המין אינו ברור לגמרי, וכן סווגו תחתיו תת-מינים רבים.
אולם נראה כי אלו הופרדו בשגגה, לפעמים על סמך הבדלי מראה פרטניים גרידא.
בשל כך מובא להלן המיון השמרני יותר הכולל 11 תת-מינים (שאף הוא נחשב כרחב מדי):
virginianus – זהו תת-המין השמי (nominate subspecies) אשר נפוץ ממזרח מינסוטה, אונטריו הדרומית וקוויבק, ועד אי הנסיך אדוארד ונובה סקוטיה; ודרומה דרך מזרח קנזס, אוקלהומה ומזרח טקסס ועד פלורידה.
deserti – מוגבל למדינת באהיה בצפון מזרח ברזיל.
elachistus – מוגבל לבאחה קליפורניה הדרומית, תת-מין זה הוא הקטן ביותר מבין תת-המינים של צפון אמריקה.
heterocnemis – נפוץ מצפון מזרח קליפורניה ודרומה לימות הגדולות, מופעו כהה בצבע אפור-חום, והוא מפוספס בצפיפות בחלקיו התחתונות.
mayensis – נפוץ ממקסיקו וקוסטה ריקה ועד מערב פנמה, תת-מין זה קטן מ-B.
virginianus אך דומה לו במופעו
nacurutu – תת-מין זה נפוץ מצפון מערב ונצואלה ועד ארגנטינה, וקטן מ-B.
nigrescens – תת-מין זה מצוי בקולומביה ואקוודור, ומופעו הוא הכהה מבין תת-המינים.
pacificus – מדרום ומערב ארצות הברית ועד צפון מקסיקו, תת-מין זה נפוץ בדרום אורגון, מערב ומרכז נבדה, לאורך חופה הדרומי של קליפורניה ובבאחה קליפורניה.
מופעו כהה למדי בצבע חום-זהוב, אך מפוספס פחות.
pallescens – נפוץ בדרום-מערב ארצות הברית במרכז קליפורניה ומדבריותיה בדרום-מזרח, מזרחה לדרום אריזונה, ניו מקסיקו ומערב קנזס, ודרומה לצפון מקסיקו.
תת-מין זה קטן וחיוור יותר.
saturatus – לאורך חופו של האוקיינוס השקט, תת-מין זה נפוץ מחופה של דרום מזרח אלסקה ועד לצפון קליפורניה.
מופעו כהה יותר, מוכתם בצפיפות בחלקים התחתונים, וצבעו חום בהיר-אפור.
subarcticus – נפוץ מקו העצים הקנדי ודרומה לצפון אלברטה, מרכז מניטובה, צפון אונטריו, ויומינג ודקוטה הצפונית.
מופעו חיוור מאוד בצבע לבן-צהוב בהיר.
האוח הזוטר שנחשב בעבר כתת-מין של אוח וירג'יניה נחשב כיום למין עצמאי (Bubo magellanicus).
תפריטו כולל בעיקר יונקים, בהם גדולים כארנבאים וכאופוסומים.
בנוסף, התפריט מושלם על ידי עופות, בהם אנפתיים, אווזאים ואף מיני עופות דורסים רבים; זוחלים, דו-חיים ופרוקי-רגליים גדולים.
כרוב דורסי הלילה, המין מתחיל את מסע הציד שלו עם עמידתו על מקום מוגבה, כגון ענפו של עץ או גדר, או מדאייה איטית מעל הקרקע, תוך שהוא קולט אותות מהסביבה היכולים לרמוז על הימצאות טרף בקרבתו.
שטחי הציד המועדפים עליו הם אזורים רחבי ידיים או פתוחים למחצה, כגון קרחת יער ומדשאות.
בדומה לדורסי לילה רבים, מין זה אינו נוטה לנדוד.
אולם, כאשר מזג האוויר רע או כשהמזון אינו בנמצא, חלק מהפרטים החיים באזורי הצפון מהגרים דרומה בחיפוש אחר מקומות מתאימים יותר להעביר בהם את החורף או לשחר בהם אחר טרף.
לפיכך, פרטים אחדים תועדו נודדים למרחק של כ-250 קילומטרים מביתם.
ככלל, פעילותו מתחילה עם דמדומי הערב, אך באזורים מסוימים המין עירני גם אחר הצהריים או בשעות הבוקר המוקדמות.
בשעות היום הוא חבוי בינות עלוות עצים ושיחים צפופות, נקיקים וחללים בסלעים, צוקים וכו'.
הוא מעביר את מנוחתו ביציבה זקופה, תוך שציצות אוזניו זקורות ועיניו עצומות לכדי חריץ דק.
עם הגיע הזמן המתאים, הוא קורא מספר קריאות ממקום מושבו, ועף לחפש לו מקום מוגבה לקרוא ממנו, כגון ענפים חשופים וסלעים גדולים.
קריאתו הכללית מורכבת מסדרת המיות עמוקות, הנשנות חלקית או במלואן במרווחים של שניות אחדות.
בעת הקריאה אוח וירג'יניה קד, שומט מעט את כנפיו, וזוקר את זנבו וציצות אוזניו.
לאחר מכן הוא מנפח את ה"בלון" הלבן שבצווארו, הבולט למדי בצבעו ובבוהק שלו בשעות אלו.
לזכר ולנקבה קריאות דומות, אך נבדלות זו מזו בקצבן.
עונת הרבייה מתחילה עם בוא החורף, כאשר הלילות ארוכים.
הזכר בוחר לעצמו טריטוריה, ולאחר סימונה מתחיל ליצור קשר עם נקבה, לרוב בת זוגו מהשנים הקודמות.
בעת החיזור, שניהם עשויים לפצוח בקריאות המשתלבות לכדי "דואט".
הזכר מציע לזוגתו אתרי קינון אפשריים על ידי רקיעה ברגליו, רמיסת המקום בעזרתן והליכה מסביבו תוך השמעת קולות גרוניים בשילוב קטעי קריאות רגילות.
בעת הצעת מזון לנקבה או הכרזה על אתר קינון אפשרי, הזכר משמיע מעין קרקורים גרוניים.
אתר הקינון, בדרך כלל אחד שהזוג קינן בו כבר בעבר, עשוי להיות קן נטוש של עוף גדול, נקיקים ופתחי מערות, חלל בגזע העץ או בנקודת השבירה של ענף גדול.
לפעמים המין מקנן גם בשקעים באדמה בבסיס גזע עץ או בינות סלעים, ואף במושבת קינון של אנפות.
הנקבה מטילה בממוצע זוג ביצים עגלגלות ולבנות, אולם בתקופות שפע גודל התטולה יכול להגיע אף לשש.
הדגירה מתחילה עם הטלת הביצה הראשונה, ונמשכת כ-28–35 ימים.
הזכר צד את המזון הדרוש ומאכיל אותה, וצובר מזון עודף בקן.
פלומת הגוזלים לבנה, ומשנה צבעה לחום בהיר או צהוב עמום עם גדילתם, וציצות אוזניהם קטנות, ולעיתים אף לא נראות כלל.
עם צאצאיהם, ההורים נוטים להיות תוקפניים ביותר כלפי מסיגי גבול ומטרידים שונים, בהם האדם.
הגוזלים מפצירים באמם לתת להם מזון על ידי צווחות צרודות.
הם נשארים באזור הקן במשך כשבעה שבועות, אך מסוגלים לעוף רק לאחר עשרה עד תריסר.
לעיתים ההורים מטפלים בהם במשך כל הקיץ ואף עד תחילת הסתיו, אך לרוב הם עוזבים את ביתם ומתחילים את חייהם כבוגרים בזמן מוקדם יותר.
על אף הפיכתם לעצמאיים, הם מגיעים לבגרות מינית רק בשנה שלאחר מכן.
אוכלוסיית המין העולמית מוערכת בכ-6 מיליון פרטים; הערכה הכוללת גם את הפרטים מהמין Bubo magellanicus שנחשב בעבר כתת-מין של אוח וירג'יניה.
עם זאת, המין מצוי בסכנת הכחדה במקומות מסוימים עקב הרס או שינוי בית גידולו, ציד ושימוש בהדברה הפוגעת בו באופן ישיר או עקיף.
בדומה לדורסי לילה אחרים המתגוררים לצד האדם, פרטים רבים נפגעים מכלי רכב, קווי חשמל, גדרות תיל ושאר סכנות.
בשל שכיחותו, סביר להניח שמין זה היה המקור לאמונות ואגדות עם רבות .
באופן פרטני, באריזונה, במיתולוגיה של בני הופי (Hopi) התקיים יצור בשם Mongwu, שהיה בחלקו אוח וירג'יניה, המופקד על הטיפול בישויות אחרות המחוללות תעלולים (Koshari/Kachina).
בנוסף, אגדת עם אחת של בני Passamaquoddy, קהילת אינדיאנים שהתגוררו בעיקר באזור ניו ברנזוויק ומיין, סיפרה על נערה שהתחתנה עם אוח וירג'יניה.
אלברטה, אחת מהפרובינציות של קנדה, אימצה בשנת 1977 את אוח וירג'יניה כציפור הלאומית שלה.
אוחטירקה (באוקראינית: Охтирка) היא עיר במחוז סומי שבאוקראינה.
על פי ממצאים ארכאולוגיים, לפני 3,000 שנים התגוררו בקרבת המקום שבטים סקיתים.
בתקופתה של רוס של קייב היו כאן יישובים של עמים סלאבים שנהרסו בזמן הפלישה המונגולית לנסיכויות הרוסיות.
במאה ה-17 הוקם על ידי הפולנים מבצר, אך כמה שנים לאחר מכן הועבר השטח לידי הרוסים, המבצר נהרס והתושבים המקומיים נלקחו לשטח הפולני.
ב-1703 קיבלה אוחטירקה מעמד של עיר.
ב-15 באוקטובר 1941 נכבשה העיר על ידי הגרמנים ושוחררה סופית על ידי הצבא האדום ב-25 באוגוסט 1943.
ב-2022 במהלך המתקפה על מזרח אוקראינה התרחש קרב אוחטירקה בין הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית לבין הכוחות המזוינים של אוקראינה.
הרכב אוכלוסיית אוחטירקה לפי לאום ב-1897:
אוחניה (בפולנית: Uchanie) היא עיירה בפרובינציית לובלין שבמזרח פולין, במחוז הרוביישוב, בה שכנה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
העיירה נזכרת לראשונה בשנת 1485 כיישוב בבעלות משפחת אצילים.
באותה שנה העניק לה קז'ימייז' הרביעי, מלך פולין, זכויות עיר והיתר לקיים יום שוק שבועי וירידים שנתיים.
במאה ה-16 גדלה העיירה, והייתה למרכז מסחר ומלאכה לסביבתה החקלאית.
ב-1795, בעקבות חלוקתה השלישית של פולין, נכללה העיירה בתחומה של אוסטריה, ובשנת 1807 צורפה לנסיכות ורשה.
משנת 1815 ועד מלחמת העולם הראשונה נכללה העיירה במלכות פולין הקונגרסאית.
בשנת 1915 נכבשה העיירה בידי צבאות האוסטרים, ששלטו בה עד לנסיגתם ב-1918.
יהודים תושבי אוחניה שעסקו בסחר בתבואות נזכרים לראשונה בשנת 1640.
במאות ה-19 וה-20 הייתה בעיירה קהילה מאורגנת, ועם פרוץ מלחמת העולם הראשונה עזבוה רבים מיהודיה בשל קרבתה לחזית.
בתקופה שבין שתי מלחמות העולם כיהן כרב הקהילה הרב יהודה זינדל ליפשיץ.
לפני מלחמת העולם השנייה התגוררו בעיירה למעלה מ-1,000 יהודים.
ובהן כמה משפחות מסועפות וגדולות, מהבולטות שבהן – אייזן, בירמן וקוצן.
בסוף ספטמבר 1939 נכבשה העיירה בידי הגרמנים.
יהודי העיירה נלקחו לעבודות כפייה מזדמנות, רכושם נגזל מהם, הם צוו לענוד סימן היכר על בגדיהם, ונאסר עליהם ללכת על מדרכות העיירה, ולקיים קשרים כלשהם עם לא יהודים.
בתקופה זו הובאו לעיירה פליטים יהודים מעיירות ומכפרים באזור, ביניהם 680 יהודים מהורודלו באביב 1942. במאי 1942 הגיע מספר היהודים בעיירה ל-2,025 נפש.
ב-10 ביוני 1942 חיסלו הגרמנים את קהילת העיירה.
היהודים הובלו לתחנת הרכבת במיונצ'ין, ושולחו בקרונות משא למחנה ההשמדה סוביבור, שם נרצחו כולם.
אוחילה : שירים וניגונים לימי תשובה הוא אלבום הבכורה של הזמרת אודהליה ברלין.
האלבום הוא אלבום הופעה כפול שהוקלט בהופעה חיה לנשים, שהתקיימה בערב יום הכיפורים ה'תש"ע (26 בספטמבר 2009) בבית אבי חי בירושלים ויצא כעבור כשנה.
מילות כל השירים מן המקורות, למעט השיר סליחות שנכתב והולחן על ידי ברלין.
אודהליה ברלין - קלידים ושירה
קרן גולן - חליל צד
מיכל בהט - תופים ושירה (אחת שאלתי)
הודיה בונאר - שירה (שמעתי שמעך)
משה (מוסא) ברלין - קלרינט (הוקלט באולפן)
ניצן פרי - הקלטה, עריכה, מיקסים ובאס
איציק פיליבה, מאסטר דיסק - עריכה דיגיטלית
יעל קבסה - עיצוב גרפי
הקלטות נוספות ועריכה - באולפן של ניצן בגבעת ישעיהו
המופע "אוחילה" התקיים בפעם השנייה בערב יום הכיפורים ה'תשע"א, סמוך ליציאת האלבום לאור, וזכה אף הוא להצלחה שהובילה להפיכת המופע לקבוע, כשמידי שנה הוא עובר לאולם גדול יותר, והחל משנת ה'תשע"ה (2014) הוא מתקיים בבנייני האומה.
המופע הרביעי, שהתקיים בערב יום הכיפורים התשע"ג, יצא לאור אף הוא כאלבום הופעה תחת השם "אחלה פניו" (2013).
אוחז ברנולי משתמש בעיקרון ברנולי על מנת לאחוז אובייקטים ללא מגע פיסי.
לפי משוואת ברנולי, ככל שמהירות הזורם גדולה יותר כך הלחץ שהוא מפעיל על הסביבה נמוך יותר.
בהנחה שהלחץ בסביבת האובייקט הוא לחץ אטמוספירי קבוע, ובחלק התחתון של האובייקט מהירות הזורם שווה לאפס, אז, אם בחלק העליון של האובייקט נזרים זרם סילון במהירות גבוהה מאוד, לפי עיקרון ברנולי הלחץ בחלק זה ירד.
כתוצאה מהפרש הלחצים ייווצר כוח עילוי אשר יניע את האובייקט מהאזור שבו הלחץ גבוה לאזור שבו הלחץ נמוך - האובייקט ינוע מלמטה למעלה, וכך למעשה הוא יצמד לאוחז.
אוחזי ברנולים משמשים לאחיזה של אובייקטים ונמצאים בשימוש במגוון תחומים בתעשייה.
האוחזים נפוצים מאוד בתעשיית המוליכים למחצה, שבה האוחז משמש לאחיזת מעגלים מודפסים, שבבים, פרוסות סיליקון ועוד.
היות שאין מגע פיסי בין האוחז לבין האובייקט, דרך אחיזה זו יעילה מאוד למניעת זיהומים כימיים ו\או ביולוגיים על פני האובייקט ולמעשה שומרת על אחיזה סטרילית ולכן נפוצה מאוד גם בתעשיית הביוכימיה.
אוח הכף (שם מדעי: Bubo capensis) הוא מין של אוח המצוי בערבות ויערות אפריקה והוא בעל אוזני ענק.
הוא נחשב לאחד מהגדולים שבינשופיים.
מין זה מצוי מצפון אפריקה עד לכף התקווה הטובה ואף במערב חצי האי ערב.
הוא מתרחק מאזורי יערות הגשם של המערב, אך מצוי במגוון בתי גידול, מערבות ויערות פתוחים ועד לפסגות הרים ואף בערים אפריקניות ובמדבר.
הוא מצוי ביותר באזור הכף של דרום אפריקה ומכאן שמו.
הוא בעל גוף חום כהה עם בטן בהירה מנומרת בחום.
הראש חום ובעל אוזני ענק שחורות, העיניים צהובות והמקור אפור וכך גם הטפרים.
האוחים נוהגים לישון ביום בין הסלעים או בקינם ולצאת לציד בלילות.
הם ניזונים מחיות קטנות עד בינוניות כמו חדפים, עכברים וטרף עד גודל של ארנבת וכן מעופות עד גודל של פרנקולין או טגואן ומשלימים בזוחלים, דו-חיים, דגים, עכבישים, עקרבים, סרטנים וחרקים גדולים.
הטרף נתפס מלמעלה בהפתעה ונקטל על ידי הטפרים או המקור החזקים.
האוחים מנצלים את מזונם היטב בהתאם למקום ולעונה.
הזכרים מביאים את טרפם לקן עם הנקבה והגוזלים הרעבים היכולים לאכול כמות גדולה של בשר כל פעם.
מצב שימור העוף ללא חשש.
Bubo capensis capensis - מצוי מנמיביה עד דרום אפריקה
Bubo capensis mackinderi - מצוי ממוזמביק וזימבבואה עד לקניה
Bubo capensis dilloni - מצוי מאתיופיה עד אריתריאה
אוֹחַ וֵרוֹ (שם מדעי: Ketupa lacteus) הוא מין של דורס לילה בסוג קטופה (לשעבר בסוג אוח (Bubo)), החי ברחבי אפריקה והוא אחד מדורסי הלילה הגדולים ביותר בעולם.
מין זה הוא מהכבדים שבינשופיים, לאחר המינים אוח מצוי, אוח בלקיסטון (Ketupa blakistoni) וקטופה כתומה (Ketupa flavipes).
כמו כן הוא הינשוף הארוך ביותר לאחר אוח מצוי, אוח בלקינסטון ולילית אפורה.
אורכם הממוצע של אוחים אלה 60-66 ס"מ ומוטת כנפיים של 140 ס"מ.
הנקבות גדולות מהזכרים ושוקלות 2,500–3,150 גרם.
הזנב מגיע לאורך של 22.5–27 ס"מ וטלפיו מגיעות לאורך 8 ס"מ.
האוחים הם חומים-אפורים במראם עם אזור עיניים מאופיים בסימונים שחורים והעיניים שחורות.
המקור לבן והכנפיים חומות מנומרות בעלות כתמים לבנים קטנים.
הבטן ואזור הרגליים לבנים והכפות אפורות עם קצוות שחורים.
מו מיני אוחים אחרים הוא משמיע קריאות גרוניות עמוקות.
הם מאותתים בכך אחד לשני, כלומר לבני זוגם, על סכנה או על תפיסת טרף (אותה מבצע בעיקר הזכר).
הינשוף מצוי בטבע בערבות והחורשים הפתוחים של אפריקה וכן באזורים יבשים ותת-מדבריים, ביצות וגדות נהר וכן בהרים, אך נעדר מיערות גשם סבוכים.
ייתכן שהוא חי גם במזרח התיכון.
אלה עופות לילה הנחים במרומי הצמרות במשך היום, אך יתעוררו כשיפריעו להם.
הם חיים בזוגות עם צאצאים ויוצאים לצוד בלילה.
האוח הוא טורף על בתחומי מחייתו ויוצא לצוד בלילות ובין הערביים, אם כי נצפו גם בשעות היום לעיתים נדירות.
האוח יושב על ענף ומקשיב לרחשים של טרף המצוי על הקרקע או בין העצים, באמצעות אוזניים הענקיות.
בשעה שהוא עט על הטרף הוא לא משמיע כמעט צלילים עקב נוצותיו המיוחדות.
הטרף נתפס באמצעות הטפריו הגדולים ומומת על ידי המקור.
המזון העיקרי הוא יונקים קטנים עד בינוניים כמו קופים, פדטים, ארנבות, גחנים, נמיות, שפנים, עטלפים, סנאים ומכרסמים קטנים והם לא יהססו להתקיף גם קיפודים.
בנוסף ליונקים הם טורפים עופות כמו ברווזים, אנפות, חובתיים, פניניות, פרנקולין, ציפורי שיר שונות כמו אורגיים, אסטרילדיים, רמיזיים (Remizidae) ואף דורסי יום ולילה קטנים יותר וכן אפרוחים של עופות שונים כולל אפרוחי יען.
בנוסף הוא יאכל זוחלים, דו-חיים, דגים וחסרי חוליות גדולים.
הם יכולים לתפוס טרף גדול כמו גורי חזיר יבלות או חובת דנהם.
למרות שהוא בראש שרשרת המזון, עופות דורסים אחרים הפעילים ביום כמו נשרים, עיטים ועיטי כתר חוטפים להם את מזונם.
הם גם נטרפים על ידי תנים ועיטים גדולים, אך רק לעיתים נדירות.
בנוסף לטורפים, לעיתים הם מופרעים בעת הקינון וכן נפגעים מהרעלת מזון אך הם אינם בסכנה.