tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
יחד עם זאת מרתה וחברותיה התופרות העבירו מזון ותרופות לאסירים במחנה וכך היא החלה לפעול גם בתנועת ההתנגדות באושוויץ ואליה הצטרפו תופרות נוספות.
במהלך צעדת המוות ניסו 4 מהתופרות להימלט.
3 נורו ומרתה ניצלה והוחבאה על ידי פולנים כפריים עד סוף מלחמת העולם השנייה ובתמורה, היא תפרה עבורם בגדים.
לוסי אדלינגטון, סופרת והיסטוריונית של בגדים ואופנה, פרסמה בשנת 2021 ספר בשם "התופרות מאושוויץ", העוסק בתופרות.
הסטודיו היה מצויד בציוד מודרני מותאם לצורכי התופרות למשל מכונות תפירה מבית היוצר של תאגיד סינגר שהיו ידועות באיכותן הטובה.
חומרי הגלם לתפירה הגיעו מבגדים ובדים שנגזלו מהנרצחים באושוויץ לאחר שמויינו על ידי קומנדו-קנדה.
לפי עדותו של רודולף הס, יצאו מדי יום מאושוויץ 20 רכבות "רכוש".
חלק מהבגדים בעלי הערך כגון מעילי פרווה וכפפות נשלחו לחיילי הוורמאכט או שימשו למלבושי נשות הקצינים והשומרות.
חלק אחר של בדים ובגדים עברו חיטוי ושימשו לעיצוב הביגוד בסטודיו החייטות העילית.
לעיתים מצאו התופרות בגדים, מעילים או נעליים של בני משפחתן שנספו.
השפע ב"קנדה" הניב אריגים ומוצרי תפירה מכל הסוגים הדרושים: גלילי אריגים משובחים כגון משי, סאטן, כותנה רכה ופשתן, כפתורים, משי לרקמה, מספריים, רוכסנים, לחצניות, סלילי חוטים, מחטים, סיכות, כריות כתפיים, וסרטי מדידה.
כל החפצים הללו השתייכו בעבר לחייט או תופרת אחרים.
לקוחות סלון האופנה נהנו משפע מגזיני אופנה בהם יכלו לעלעל בתמונות של שמלות ומעילים ליומיום, תלבושות ערב אלגנטיות, בגדי שינה, הלבשה תחתונה ובגדי ילדים ולבחור את מבוקשן.
התופרות עבדו לאור שני חלונות ומנורות חשמליות כשהן ישובות ליד שולחן עבודה ארוך.
בשבתות בדיוק בשעה 12 בצהריים הגיעו אנשי אס אס בכירים לאסוף את הבגדים שהוזמנו על ידי נשותיהם ונלבשו באירועי הבידור שהתקיימו בשבת בערב.
מרתה עסקה גם בבקרת האיכות של הבגדים ולמרות שעבודת התופרות נעשתה בחינם הם היו באיכות מאד גבוהה.
הן אף זכו במקלחת שבועית, והמזון שלהן הונח על מיטותיהן כדי שלא ייאלצו לריב על ההקצבה היומית להן היו זכאיות.
בגדים ואופנה על פי תפיסת הנאצים
הנאצים ייחסו לבגדים משמעות סמלית וביצועית והבינו את האפקט הכלכלי של הבגדים ואת האיקונוגרפיה של האופנה.
השימוש במדי וסמלי האס אס הוא דוגמה קלאסית לתפיסתם שהבגדים מחזקים את הגאווה והזהות האישיים והקבוצתיים.
לכך מצטרפת המדיניות הכלכלית והגזענית הנאצית שחתרה להרוויח מתעשיית הבגדים והשתמשה בהכנסות מגזל ומביזה כמקור מימון למעשי האיבה של הצבא.
כל זה השתלב עם אריזציה, נהנתנות, השפלה ויישום תורת הגזע.
הגברים והנשים בשכבת העילית הנאצית הקפידו להתלבש לפי צו האופנה, ללבוש בגדים באיכות טובה הן מבחינת האריגים והן מבחינת איכות התפירה וליצור את ההתאמה בין הבגד לאירוע.
הם העריכו בגדים והאמינו שזהו סמל סטטוס ויש להתאים את הבגד לאירוע.
ככל שהאירוע "נוצץ" יותר, כן צריכה השמלה להיות אלגנטית ומפוארת יותר.
הם אף לא התנגדו ללבוש יצירות אופנה יהודיות שנתפרו בסדנת החייטות באושוויץ על אף האידאולוגיה הנאצית שהטיפה לנישול היהודים מענף האופנה.
אמי גרינג לבשה בגדי יוקרה גנובים, אווה בראון בימיה האחרונים לפני התאבדותה דרשה שתישלח אליה שמלת כלולות שנתפרה בסלון האופנה.
נשים מקורבות לחיילים גרמניים קיבלו חבילות הפתעה של בגדים, פרוות ותכשיטים שנגזלו מיהודים וכך יכלו להתענג על השפע שנפל בחלקן.
תוצר הוא החומר הנוצר כתוצאה מתגובה כימית.
בתגובה כימית מגיבים הופכים לתוצרים.
המעבר ממגיב לתוצר עובר דרך מצב מעבר בעל אנרגיה גבוהה אותו יש לעבור על ידי השקעת אנרגיית שפעול.
בתהליך שכזה מגיב נצרך והופך לתוצר.
תגובה כזו יכולה להתרחש באופן ספונטני, באמצעות השקעת אנרגיה (דוגמת חום) ע"מ לעבור את מחסום האנרגיה, או באמצעות זרז המוריד את אנרגיית השפעול או מייצב את מצב המעבר.
צורת הכתיב המקובלת היא שהמגיבים נמצאים בצד שמאל של המשוואה הכימית והתוצרים בצד ימין, גם במקרה של , לפי חוקי הכתיב הכימיה.
בקינטיקה כימית התוצר הוא לא תמיד החומר הסופי של התגובה אלא החומר הרצוי בסופה.
לכן הכרת תכונות התוצר מאפשר למקסם את הניצולת של התגובה.
כאשר R הוא המגיב (reactants), ו־P הוא התוצר.
כאשר R הוא המגיב (reactants), P הוא התוצר, ו־C הוא הזרז (catalyst).
תוצרת אמריקה הוא סרט קומדיה רומנטית משנת 1993 בבימויו של ריצ'רד בנג'מין, בכיכובם של וופי גולדברג, טד דנסון, וניה לונג.
העלילה עוסקת בסיפור משעשע של שרה מתיוס (וופי גולדברג), אם חד-הורית, ובתה זורה (ניה לונג), שמגלה שאביה הביולוגי, שהתקבל באמצעות בנק הזרע, הוא לא אחר מאשר סוחר מכוניות לבן וגזעני בשם האל ג'קסון (טד דנסון).
הסרט חוקר את המפגש בין עולמות שונים ואת ההתמודדות עם זהות משפחתית.
זורה מתיוס, נערה אינטליגנטית וסקרנית, מגלה יום אחד שהיא נולדה כתוצאה מהזרעה מלאכותית ושאביה הוא אדם זר שמעולם לא הכירה.
כשהיא מתחקה אחר עקבותיו, היא מגלה שאביה הביולוגי הוא האל ג'קסון – גבר לבן שמוכר מכוניות יד שנייה, רחוק מאוד מהתיאור שהיא דמיינה לעצמה.
המפגש בין האל לשרה, אמה של זורה, מוביל לסדרת מפגשים מצחיקים ומפתיעים, כאשר האל מנסה להשתלב בחייהן של האם והבת.
וופי גולדברג בתפקיד שרה מתיוס
טד דנסון בתפקיד האל ג'קסון
ניה לונג בתפקיד זורה מתיוס
הסרט תוצרת אמריקה קיבל ביקורות מעורבות-חיוביות מהמבקרים.
המבקרים שיבחו את הכימיה בין וופי גולדברג לטד דנסון ואת ההומור בסרט, אך העלילה נתפסה לעיתים כפשטנית וקלישאתית.
ב-Rotten Tomatoes, הסרט קיבל ציון של 32%, וב-Metacritic, ציון של 45 מתוך 100.
תוקף הוא מונח בשיטות מחקר, המסמל את המידה שבה כלי מדידה פורמלי מודד את מה שהוא נועד למדוד במסגרת המחקר, וכן המידה שבה המסקנות והפעולות הננקטות על סמך ההערכה אכן מתאימות ומדויקות.
בהתאם לכך, התקפות היא השיקול החשוב ביותר בפיתוח ובשימוש של כלי מדידה או הערכה.
זאת במיוחד עבור מקרים שבהם היא משמשת לצורך קבלת החלטות חשובות.
התוקף נמדד לאחר המהימנות של המחקר, כאשר המהימנות מהווה חסם עליון לתוקף ותנאי מקדים לו.
אופן אמידת תוקפו של מבחן הוא מצטבר, כלומר הוא מבטא איסוף מדדים שונים לגבי המבחן אשר יוצרים תמונה כוללת לגבי המידה שבה המדד מודד את הדבר אשר הוא נועד למדוד.
התיקוף הוא תהליך של בניית טיעון מדעי מבוסס, התומך בפרשנות הנתונים המופקים באמצעות כלי המדידה ובפעולות המוצעות בהתבסס עליהם.
בנוסף, תהליך התיקוף שולל את כל ההסברים החלופיים והמשתנים המתערבים שיכולים להתקבל על הדעת.
משום שתהליך התיקוף נעשה עבור ההיסקים והפעולות המבוססות על הנתונים ולא על כלי המדידה עצמם, יש לתקף כל סוג של שימוש אשר רוצים לעשות בכלי הערכה נתון.
כלומר, גם אם נמצא שכלי מסוים תקף עבור מטרה מסוימת אין זה מבטיח שהוא יהיה תקף למטרות אחרות שעבורן ניתן לעשות בו שימוש.
לצורך יצירת התיקוף יש לקבוע באופן ברור את ההיסקים שמעוניינים בהם והפעולות שמבקשים לבצע על סמך הנתונים שיופקו מהכלי.
בנוסף, יש לבנות מסגרת תאורטית ברורה שתשמש לקביעת הנחות היסוד או לניסוח השערות.
בפרק בספר על פסיכולוגיה ארגונית-תעשייתית משנת 1979 פרסו החוקרים דונלד ט' קמפבל ותומאס ד' קוק, ארבעה קריטריונים לשיפוט תוקף מחקרים סיבתיים: התוקף הסטטיסטי, התוקף הפנימי, תוקף המבנה והתוקף החיצוני.
מונחים אלו הפכו לאבן דרך לבחינה של תוקף מחקרים במדעי החברה בכלל, ובפרט בפסיכולוגיה.
התוקף הסטטיסטי מספק את הבחינה המדוקדקת של קיום הקשר בין המשתנה התלוי למשתנה הבלתי תלוי, אשר מהווה את התופעה הנצפית.
תוקף זה נבחן באמצעות בחינת המתודולוגיה הסטטיסטית שבה השתמשו החוקרים כדי לתמוך את טענותיהם.
בהקשר זה ישנו שימוש רחב במונח p value (מילולית: ערך ה-p) אשר מבטא את ההסתברות לקבלת הממצאים תחת השערה שבה לא מתקיים הקשר אותו רוצים החוקרים להראות.
השערה זו נהוג לכנות בעגה מקצועית השערת האפס, ולסמנה , כאשר את השערת החוקרים נהוג לסמן ב-.
נהוג לומר שקשר קיים או במילים אחרות מובהק או תקף, אם הסתברות זו קטנה מ-5%, כלומר ערך ה-p קטן מ-0.05. נוהג זה מקיים שמרנות מחקרית בכך שהוא מעדיף את השערת האפס כל עוד לא התקבלו נתונים המראים שהנתונים שנאספו מאוד לא סבירים אם היא נכונה.
מונח נוסף אשר עם התפתחות כוח המחשוב נהיה יותר ויותר פופולרי במחר הוא גורם בייס (BAYES FACTOR).
גורם זה, המבוסס על סטטיסטיקה בייסיאנית מחשב את ההסתברות לקבלת הנתונים חלקי הסתברות קבלת הנתונים תחת .
התוקף הפנימי דן במידה שבה קיימים הסברים אחרים לתופעה הנצפית, השונים מזה שמנסים החוקרים להראות.
לדוגמה בוחנים האם קיימים משתנים נוספים המשפיעים על התופעה בניסוי, אשר החוקר לא חשב עליהם בתכנון הניסוי.
תוקף המבנה דן במידת ההכללה של התופעה מעבר למימוש של המונחים התאורטיים שהשתמשו בו החוקרים.
בהקשר זה נפוץ השימוש במושג תוקף מבנה מתכנס (Convergent) – מושג המתאר מצב בו קיימים מתאמים גבוהים בין ההגדרות התצפיתיות המודדות את אותו המושג.
באופן דומה, נפוץ השימוש במושג תוקף מבנה מבחין (Discriminant) מתאר מצב שבו הגדרות תצפיתיות שונות מההגדרות תצפיתיות אחרות המודדות מושג תאורטי אחר.
כלומר התוקף המבחין בוחן את השאלה האם ההגדרה התפעולית גולשת לתופעות נוספות שאינן קשורות.
על מנת לתקף את הניסוי מצופה מן החוקרים להראות כי המתאם בין המשתנים הרלוונטיים להשערה לבין משתנים המודדים משתנה אחר (אך דומה) יהיה נמוך.
התוקף החיצוני דן במידת ההכללה לאנשים השונים מן האנשים שנבחנו במחקר.
בהקשר זה נהוג לבחון עד כמה אוכלוסיית המחקר שונה מהאוכלוסייה לגביה רוצים להסיק את מסקנות המחקר.
לדוגמה מחקר על אוכלוסייה מאוד ייחודית, כמו חולים לאחר התקף לב, יהיה בעל תוקף חיצוני נמוך לגבי השערה הנוגעת לכלל אוכלוסיית העולם.
מעבר לארבעת המושגים שטבעו קמפבל וקוק, נפוץ השימוש במונח תוקף תוכן.
תוקף זה מתאר את המידה שבה התוכן של המבחן משקף ומייצג את ההיבטים השונים של תחום ההערכה.
ככל שתחום ההערכה מיוצג יותר בניסוי, כך תוקף התוכן גבוהה יותר.
לרוב תוקף זה נבחן באמצעות פרוטוקול פיתוח קפדני, ובאמצעות שיפוטי מומחה.
מטריצה רב-מתודית-רב-משתנית (Multitrait-multimethod matrix) או בקיצור MMTM היא גישה לבחינת תוקף המבנה אשר פותחה על ידי קמפבל ופיסק ופורסמה בשנת 1959. מטריצה זו מסדרת את ציוני המהימנות, התוקף המבחין והתוקף המתכנס בצורה המאפשרת בחינה נוחה של תוקף המבנה הכללי של המדד אותו מעוניינים לתקף.
ב-MMTM נמדדים לפחות שני מושגים פסיכולוגים, לפחות בשתי שיטות.
המטריצה מסודרת בצורה סימטרית כלפי האלכסון, כך שהעמודות או השורות מסודרות כפי המוצג בטבלה הבאה:
Testמושג 1 שיטה 1מושג 1 שיטה 2מושג 2 שיטה 1מושג 2 שיטה 2מושג 1 שיטה 1מהימנות (מצפים שיהיה קרוב ל-1)מושג 1 שיטה 2מתאם בין אופרציונליזציות שונות של אותו מושג
[מצפים שיהיה הכי גבוה בטבלה למעט מהימנות]מהימנות (מצפים שיהיה קרוב ל-1)מושג 2 שיטה 1מתאם בין מושגים שונים הנמדדים באותה שיטה
[מצפים שיהיה נמוך יותר ממדידה של אותו מושג בשיטות שונות]מתאם בין מושגים שונים הנמדדים בשיטות שונות
[מצפים שיהיה הנמוך ביותר בטבלה]מהימנות (מצפים שיהיה קרוב ל-1)מושג 2 שיטה 2 מתאם בין מושגים שונים הנמדדים בשיטות שונות
[מצפים שיהיה הנמוך ביותר בטבלה]מתאם בין מושגים שונים הנמדדים באותה שיטה
[מצפים שיהיה נמוך יותר ממדידה של אותו מושג בשיטות שונות]מתאם בין אופרציונליזציות שונות של אותו מושג
[מצפים שיהיה הכי גבוה בטבלה למעט מהימנות]מהימנות (מצפים שיהיה קרוב ל-1)
המשמעות של כלי מחקר אשר אינו מהימן, היא שהוא אינו מודד תכונה יציבה.
על מנת שכלי ימדוד את מה שהוא אמור למדוד, עליו למדוד תכונה יציבה.
מכאן נובע כי מהימנות מהווה תנאי הכרחי לתוקף.
עם זאת, אם מבחן הוא מהימן תוצאותיו לא בהכרח גם תקפות.
ייתכן למשל כי כלי ימדוד תכונה יציבה אך היא אינה התכונה המבוקשת.
במקרים רבים בחינת תוקפו של כלי באמצעות קריטריון נעשית על מדגם משתתפים אשר נופו על סמך ציונם באותו הכלי.
במקרה זה נאמר כי מבחן התוקף הוא מבוסס מדגם בעל קיצוץ תחום (range restriction).
דוגמה לכך היא תיקוף ציון הפסיכומטרי כמנבא לסיום תואר ראשון.
במקרה זה, סיפי הקבלה לתואר הראשון עלולים להיות מבוססים על ציון הפסיכומטרי, בין היתר.
בכך, מדגם של בעלי ציון פסיכומטרי שהחלו את התואר הראשון יכיל טווח מצומצם או שונה של ציון הפסיכומטרי בהשוואה למדגם הבוחן את טווח הציונים של כל האוכלוסייה.
בחינת תוקף על מדגם מקוצץ תחום ללא התייחסות לקיצוץ התחום, עלולה להביא למסקנות שגויות לגבי גודלו של תוקף הכלי.
לשם התמודדות עם בעיה זו, הוצעו בספרות מספר פתרונות אשר שונים בין היתר בהנחותיהם לגבי האופן בו קוצץ התחום, כמו גם לגבי המידע הזמין לחוקר אשר מבצע את מבחן התוקף.
ביצועי התיקונים תלויים ביחס הברירה, כלומר ביחס בין כמות הדגימות שיש לחוקר לאחר הקיצוץ לבין כמות הדגימות לפני הקיצוץ.
ככל שיחס הברירה גבוה יותר, כך ביצועי התיקונים טובים יותר, זאת משום שיש לחוקר יותר מידע ככל שיחס הבירה גבוה יותר.
לדוגמה עבור משתנה רציף X המנבא מתנה רציף Y המשמש כקריטריון, ניתן להגדיר את התוקף באמצעות עוצמת הקשר הנמדדת על ידי מתאם פירסון.
אם קיצוץ התחום מתבצע על בסיס ציוני X בלבד, נאמר כי תחום זה מקוצץ באופן ישיר (Direct).
קיצוץ מסוג זה תואר בספרו של אדוארד לי ת'ורדנדייק "Personnel selection: Test and measurement techniques" כמקרה מספר 2, ומאז נהוג בעגה המקצועית להתייחס למקרה זה גם בשם 'מקרה ת'ורנדייק 2'.
לתיקון קיצוץ תחום זה ניתן להשתמש בנוסחה אותה הציע ת'ורנדייק:
כאשר מבטא את היחס בין שונות המשתנה המנבא לפני הקיצוץ לבין שונות אותו המשתנה אחרי הקיצוץ, ו- זה תוקף המשתנה על המתחם המקוצץ.
דוגמה גרפית לסוג קיצוץ זה ניתן לראות בתמונה משמאל.
בתמונה זו המתאם באוכלוסייה שווה ל - 0.76, המתאם בקטע המקוצץ הוא 0.28, היחס בין השונויות 2.73=, ולפיכך לפי התיקון שווה ל-0.63.
אם קיצוץ התחום מתבצע על בסיס ציוני z, אשר מתואם עם x, y או עם שניהם אזי נאמר כי תחום זה מקוצץ באופן עקיף.
מקרה זה ידוע בשם 'מקרה ת'ורנדייק 3'.
נוסחת התיקון שהציע ת'ורנדייק למקרה זה היא:
עם התפתחות יכולת החישוב כיום משמשות גם טכניקות מבוססות השלמה של ערכים חסרים (אימפיואיטציה - Imputation).
בפרט, כאלה המסכמות סימולציות ממוחשבות רבות של הנתונים החסרים על מנת להתמודד עם קיצוץ התחום, תוך התחשבות במידת אי-הוודאות שיש לחוקר לגבי ההשלמה.
שימוש בשיטות אלו מאפשרות להתמודד עם מצבים בהם הנחות היסוד הסטטיסטיות עליהן מבוססות השיטות הפרמטריות הקלאסיות אינן מתקיימות כמו גם עם ניבוי מידע שאינו רציף.
תור הוא מספר עצמים המסודרים בשורה פיזית או בסדרה מספרית וממתינים לפעולה.
מבחינה חברתית, בה תור הוא שורה של אנשים הממתינים לקבלת שירות או מוצר, תור הוא הסדר חברתי שבא לקבוע סדר צודק והוגן לקבלת שירות או מוצר שאספקתם מוגבלת (כלומר לא ניתן לספק אותו לכל הצרכנים מיד עם דרישתם).
לעיתים התור מנוהל בקפדנות על ידי נותן השירות, ופעמים אחרות מתקיים התור מתוך צייתנות של הממתינים בתור למנהג שנוצר, צייתנות שהפרתה פוגעת בסדר הציבורי.
דוגמה: אנשים אחדים רוצים לקבל שירות מקופאי בחנות.
הקופאי יכול לשרת בכל רגע נתון רק אדם אחד, ולכן נוצר תור ליד הקופה.
לולא תרבות ההמתנה בתור היה מתרחש אחד מהתרחישים הבאים:
הקופאי היה נותן שירות למי שהוא חפץ ביקרו ואחר-כך לאחרים.
הלקוח האלים יותר היה מפלס דרכו בכוח ומקבל שירות ראשון ואחריו הלקוחות החלשים.
אלה תרחישים שהיו גורמים להתמרמרות של אלה המופלים לרעה לעומת בעלי הקשרים או בעלי הזרוע.
לעומת זאת, תרבות ההמתנה בתור מתייחסת לכל אדם כשווה בזכויותיו לכל האחרים, והמדד הקובע את הסדר בגישה לקופאי, הוא הקדימות בהגעה לתור.
רבים סוברים שעקיפה, כלומר חריגה מהסדר שקובע התור, היא לגיטימית רק כאשר הממתינים בתור הביעו במפורש את הסכמתם לה.
הדוגמה של המתנה בתור לקופאי, היא דוגמה בנושא שאינו קריטי, אך בעיה זו קיימת במלוא חריפותה גם בתחומים קריטיים ביותר.
דוגמה לכך היא תור הממתינים לניתוח, שיש בו הצלת חיים או הקלה רבה בסבלו של החולה.
תור פירושו שהנכנס ראשון לתור זוכה ראשון לטיפול.
לא הכול מסכימים לכך, ולכן לעיתים מתפצל התור לשני מסלולים: מסלול שגרתי שבו יש המתנה בתור לפי הכללים המקובלים, ומסלול למועדפים, שלהם תור נפרד, בעדיפות על-פני כל הממתינים בתור הרגיל.
הכניסה למסלול המועדפים נעשית בשל תשלום, בשל תיעדוף רפואי או סיבה אחרת באופן רשמי; (במקומות שבהם יש הגדרה ממוסדת של מסלול כזה), או באופן לא רשמי (באמצעות מתן שוחד).
כך גם נפוץ השימוש בגורמים מתווכים, "מאכערים", לקיצור תורים בשירות הציבורי.
ישנם הנמצאים מלכתחילה במסלול המועדפים, על-פי מעמדם: היותם נבחרי ציבור, חברותם במפלגה הנכונה וכדומה, כל מדינה ותרבות התור הנוהגת בה.
סדר קבלת השירות נקבע לפי קריטריונים שונים.
הקריטריון המקובל ביותר הוא שסדר קבלת השירות הוא כסדר הכניסה לתור.
בשפת העוסקים בנושא זה מכונה התור נרי"ר - נכנס ראשון יוצא ראשון (FIFO - First In First Out).
לעיתים ניתנת עדיפות לממתינים מסוימים, והם מוקפצים למיקום עדיף בתור.
קיימות תקופות היסטוריות ש"תורים" מוזכרים כמאפיין בולט בהן, בהיותן מלוות בתורים בממדים גדולים.
כך לדוגמה ידועות התקופות בברית המועצות שסבלה תקופות ממושכות מרעב המוני, כמו הרעב של תחילת שנות השלושים; ואחד המאפיינים של הכלכלה המתוכננת הביאה לחלוקת מזון בסיסי, כשבמוקדי החלוקה השתרכה האוכלוסייה בתורים ארוכים.
דוגמה נוספת היא תקופת הצנע בישראל שהייתה תוצאה של מדיניות קיצוב שחלק מרכזי בה היה ההקצבה היומית לנפש.
חיי היום יום כללו אז המתנה בתורים ארוכים כדי לקבל מזון בסיסי.
אחדים מחוקי מדינת ישראל מעניקים עדיפות בתור לאוכלוסיות שונות:
תקנה 13 לתקנות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות (התאמות נגישות לשירות), תשע"ג-2013, מקנה זכות לקבלת שירות ציבור בלא המתנה בתור, לבקשת אדם עם מוגבלות הזכאי לכך או אדם המלווה אותו.
סעיף 13ב לחוק האזרחים הוותיקים קובע שברשות ציבורית או במקום ציבורי (כהגדרתם בחוק) תינתן עדיפות בתור לאזרח ותיק שגילו מעל 80 שנים, על פי בקשתו.
בתיקון לחוק שיווי זכויות האישה, שאושר ביולי 2018, קובע שברשות ציבורית או במקום ציבורי (כהגדרתם בחוק) תינתן עדיפות בתור לאישה בהיריון, לפי בקשתה.
אורך התור הוא תופעה אקראית, שאורכה משתנה בהתאם למספר דורשי השירות ברגע נתון, מספר העמדות המשרתות אותם ואורך השירות הדרוש וגורמים נוספים.
הקצאת נותני שירות רבים, שיבטיחו היווצרות של תור בהסתברות נמוכה ביותר, פירושה הקצאה לא כלכלית של נותני שירות.
הקצאת נותני שירות מעטים מדי פירושה רמת שירות נמוכה, שעלולה לגרום למעבר דורשי השירות אל המתחרים (כאשר יש מתחרים).
לפיכך בכל תכנון של אתר המספק שירות יש להביא בחשבון את התור שעלול להיווצר בו, ולהיערך בהתאם.
היערכות בעת התכנון הראשוני של האתר, שתקבע את מספר עמדות השירות שייבנו בו.
בעת תכנון של סופרמרקט, למשל, יש לקבוע כמה קופות יהיו בו.
לצמצום מספר עמדות השירות הנדרש ניתן להתקין אמצעים לקיצור התור.
הכנסת קורא בר קוד לחנויות הביא לזיהוי מהיר יותר של המוצרים בקופה, ובכך קיצרה את משך הזמן שבו לקוח שוהה בקופה.
תכנון יומיומי של רמת האיוש של עמדות השירות, בהתאם לתנודות בביקוש.
בסופרמרקט, למשל, יהיו מאוישות יותר קופות בשעות העומס, הנובעות מעומס משתנה במשך שעות היממה, ומעומס גדול יותר לפני חג.
במקרים מורכבים של תורות נעשה שימוש בתוכניות סימולציה, המנסות לדמות את התורים שייווצרו, כך שניתן יהיה להגיע לתכנון אופטימלי של השירות.
התורה המתמטית העוסקת בתורים היא תורת התורים.
במקומות שבהם כבר בשלב התכנון ידוע שהם מועדים להיווצרותם של תורים (לפחות בחלק מזמן פעולתם), נעשית היערכות שמטרתה לצמצם את הנזק שבתור, ולעשות את ההמתנה נוחה במידת האפשר.
הפעלת מתקן המעניק מספר סידורי לכל אדם המצטרף לתור, תוך הצגה של המספר הסידורי המטופל כעת, כך שהממתין יוכל להעריך מתי יגיע תורו, ויהיה חופשי עד למועד זה.
התקנת אמצעי המתנה נוחים, כגון כיסאות במשרד המקבל קהל, או מסגרות ברורות לעמידתם של הממתינים, כך שלא יהיו פורצי גדר.
התקנת אמצעים לבידורם של הממתינים, כדי שהמתנתם תהיה נעימה יותר.
בקטגוריה זו נכללים עיתונים המוצעים לממתינים בתור אצל הספר או הרופא, בובות הבאות לשעשע את הממתינים למתקן שעשועים בפארק שעשועים, מוזיקה המושמעת לממתין לתורו במענה קולי, ועוד.
במשק ההופך תחרותי יותר ויותר, טיפול נאות בתורים עשוי להיות קריטי להצלחתו של נותן השירות.
דוגמה לכך הוא התור למכשיר טלפון.
עד לתחילת שנות השבעים, שבהן שירות הטלפון בישראל ניתן על ידי מונופול, זמן ההמתנה לקו טלפון נמדד בשנים.
ככל שגברה התחרות בתחום זה, ולרשות הציבור הועמדו חלופות נוספות ליצירת קשר טלפוני, התקצר זמן ההמתנה.
במערכות מחשב גדולות, המשרתות משתמשים רבים, נוצרים תורים רבים, כאשר אחד ממשאבי המחשב נדרש לספק שירות למשתמשים אחדים בו זמנית.
תורים מתקיימים במחשב מרכזי (מיינפריים) המשרת משתמשים רבים, וגם ברשת מחשבים, שבה שרת המשרת מחשבים אישיים רבים.
משתמשים אחדים שולחים הדפסות למדפסת קומתית המשרתת את כולם.
ההדפסות מסתדרות בתור בהתאם לסדר היווצרותן, ומודפסות בהתאם.
משתמשים אחדים שולחים דואר אלקטרוני בבת אחת.
שרת הדואר האלקטרוני אינו מסוגל לטפל בבת אחת בכל המסרים, ונוצר תור שלפיו נעשה הטיפול במסרים.
הטיפול בתורים מסוג זה הוא תפקיד מרכזי של מערכת ההפעלה, ומהווה אחד הקריטריונים לבחירתה של מערכת הפעלה.
בדומה לתור אנושי, גם בתור במערכות מחשב נדרשת לפעמים התערבות לשינוי סדרי העדיפויות בתור.
התערבות זו עשויה להיות מתוכננת מראש, למשל מתן עדיפות למשימות קצרות על-פני משימות ארוכות, או בהתאם לדרישה נקודתית של משתמש הזקוק לעדיפות.
הזמן החולף מרגע שהמשתמש במערכת מחשב מציג דרישה כלשהי למערכת זו ועד הרגע שהוא מקבל מענה לדרישתו, מושפע מהזמן המוקדש לעיבוד הדרישה ומהזמן שהדרישה ממתינה לעיבוד בתורים השונים המתנהלים במערכת המחשב.
בעת עיצוב הארכיטקטורה של מערכת מחשוב יש להביא בחשבון עניין זה.
דוגמה: אין טעם להגביר את עוצמת המעבד של המחשב, כאשר צוואר הבקבוק הפוגע בזמן תגובה הוא מדפסת איטית שבה מצטבר תור ארוך של הדפסות.
המתנה בתור מקובלת בעיקר בקרב בני אדם, או עצמים המתופעלים על ידי בני אדם (כגון מכוניות ברמזור), אך יש גם המתנה בתור אצל בעלי חיים: הביזון האמריקני נוהג לשפשף את גופו בגזעי עצים כדי להקל על עצמו את הכאב שגורמים לו גירוי בעור ועקיצות חרקים.
במקומות שבהם העצים מועטים, יש והביזונים נערכים בשורה ומחכים אחד-אחד לתורו.
תופעת התור נצפתה גם אצל קיפודני נמלים אוסטרליים, אשר בתחילת תקופת החיזור מסתדרים בשיירה של עד עשרה פרטים ועוקבים אחר נקבה.
השיירה מסודרת בתור, שהולך ומתקדם אחרי הנקבה.
תּ'וֹר (נורדית עתיקה: ᚦᛟᚱ קרי Þórr; שוודית: Tor; גרמנית: Donar; אנגלית: Thor) הוא אל במיתולוגיה הנורדית.
הוא קשור לרעם, ברק, סופות, עצי אלון, כוח ולפוריות.
בנו של אודין, הבכיר באלים.
מתואר כבעל שיער וזקן אדום ונושא את מקבת הרעם האגדית מיולניר.
נאמר כי בזמן הראגנארוק, תור והנחש יורמנגנד יהרגו אחד את השני בקרב אלים ומפואר.
תור הוא בנו הבכור של אודין, והיה מהאלים הבכירים ביותר במיתולוגיה הנורדית.
מקורות רבים מאיסלנד ומסקנדינביה מספרים על תור.
תור הוא מגן האנושות והאלים כנגד הענקים, הטרולים וישויות אחרות.
הוא מתואר כבחור עצום ממדים, בעל זקן אדום עבות.
אישיותו היא אישיות של אדם פשוט ואף ילדותי, ישיר, טוב לב ואמיץ אשר נהנה מחיים של מסעות וקרבות.
תאבונו העצום לאוכל ושתייה מוזכר ברבים מסיפוריו.
בעוד שאודין הוא האל של החזקים והאצילים, תור הוא אל של האנשים הפשוטים, זאת משום שדמותו פשוטה יותר והוא מצדד לרוב בבני האדם כאשר מתגלה קונפליקט בינם לבין האלים.
תור הוא בנו של אודין והאנשת האדמה פיורגין (Fjörgyn).
באדה הפרוזאית מסופר כי פעם גזר לוקי את שערה הזהוב של סיף ונאלץ להשיג עבורה שיער חדש לאחר שתור איים לשבור את כל עצמותיו.
לתור ולסיף נולדו הבן מודי (Modi), הבת ת'רוד (Thrud), והבן שונאר (Shunar).
כמו כן היה לתור בן בשם מגני (Magni) מהענקית ירנסאחה (Jarnsaxa) מאהבתו, אם כי יש הטוענים כי מדובר בעצם באותה אלה.
בנוסף היה לתור בן חורג, בנה של סיף, אול (Ullr).
נשקו של תור נגד אויבי האלים היה מקבת אשר נקרא מיולניר (Mjölnir).
סיפור יצירתו מופיע באדה הפרוזאית.
האל לוקי גזז את שיערה של אשתו של תור לשם שעשוע.
תור איים כי ישבור כל עצם בגופו של לוקי אם לא ימצא לה תחליף.
לוקי פנה לגמדים, אומני מלאכה וחישול, ואלה יצרו שלושה חפצים קסומים.
השיער הזהוב, החנית הקסומה גונגניר (Gungnir) וספינה קסומה.
אז פנה לוקי לצמד גמדים אחר, ברוק (Brokkr) ואחיו סינדרי (Sindri), והתערב עמם על ראשו כי לא יצליחו ליצור חפצים טובים יותר.
על אף נסיונותיו של לוקי להפריע לגמדים, על ידי שינוי צורה ליתוש ועקיצות, ייצרו הגמדים חזיר בר עשוי זהב, את טבעת הזהב דראופניר (Draupnir) ואת המקבת מיולניר.
השיער הזהוב והמקבת ניתנו לתור, החנית והטבעת לאודין ואילו הספינה וחזיר הבר ניתנו לפרייר.
האלים החליטו כי שלישית החפצים השנייה עדיפה ולוקי נאלץ להיחלץ מההתערבות.
לפי תיאורו של לוקי למיולניר יש מספר מעלות: למרות הידית הקצרה (לוקי הפריע בתהליך היצור), תור מסוגל להכות בכל עוצמתו במקבת זו בלי שתישבר.
אם נזרקה, המקבת תמיד תפגע במטרה ותחזור אליו.
בסופו של דבר, האלים קבעו כי זהו הנשק הטוב ביותר לשימוש כנגד הענקים.
קיימות מספר השערות למשמעות השם מיולניר.
ההשערה הראשונה מקשרת אותו לפעלים בשפה האיסלנדית הקשורים לתפקידו כנשק, מולבה (mölva) שמשמעותו למחוץ או מאלה (mala) - לטחון.
ההשערה השנייה מקשרת בינו לבין ברקים.
מולניה (Molniya) ברק ברוסית, מיאלי (Mjalli) לבן באיסלנדית ומלט (mellt) בוולשית.
לצורה של מיולניר הייתה חשיבות רבה.
בגלל יכולתו לייצר סופות, סגדו לו לוחמים והגשם אותו הוא הוריד היה מבוקשם של חקלאים.
בנוסף, שימש מיולניר כסמל הפוריות בעת חתונות בשל הקשר לגשם ויבולים, בהלוויות ובטקסי קבלת תינוקות לקהילה בשל ההקשר לעוצמה והגנה.
הוא נענד כסמל, בדומה לצלב ולמגן דוד.
בנוסף לכך, צלב הקרס סימל את מקבת תור.
החפצים הרבים שנמצאו בחפירות ארכאולוגיות מצביעים על הפופולריות לה זכה תור, אולם מעלים את ההשערה כי הסמל לא היה שייך בלעדית לעובדי תור.
תור רכב במרכבה אותה משכו עזים, טנגריסניר (Tanngrisnir) וטנגניוסטר (Tanngnjóstr).
המקורות מציינים כי האדמה נחרכה וכי ההרים נסדקו כאשר חלפו מעליהם העזים.
תור יכול היה לצלות את העזים למאכל.
כאשר הניח את העצמות והעור הנותר ביחד, יכול היה תור להחזיר את העזים לחיים, בעזרת מיולניר.
אם העצמות נשברו בזמן הארוחה, העזים שהוחזרו לחיים היו צולעות.
כך, בעקבות ביקור של תור בחווה, לתור היה עבד (הבן, ת'יאלפי, שבר עצם של אחת מהעיזים).
בנוסף לאלו, תור נשא עמו כפפות וחגורה אשר הכפילו את כוחו ואפשרו לו להשתמש במיולניר.
ציוד זה, שהציל את חייו, קיבל תור מהענקית גריד .
תור מופיע בסיפורים רבים במיתולוגיה הנורדית ורבות מהרפתקאותיו באו בגלל מעשיו של האל לוקי.
הענק תרים (Thrym), מלך עיר ענקים ביוטונהיים, הצליח לגנוב את מקבתו של תור ודרש בתמורה את ידה של האלה פריה (Freya).
בעצתו של האל היימדאל, הוחלט להלביש את תור בבגדי כלה ולהסיעו לתרים.
תור חשש שהאלים יצחקו עליו, אך לוקי הרגיע אותו.
בהגיעם לטירה, נערך לכבודם משתה ותור לבדו אכל שור שלם ותשעה דגי סלמון.
תרים השתומם נוכח תאבונה העצום של הכלה, ולוקי הסביר כי היא צמה במשך שמונה ימים משום שכה השתוקקה להגיע.
לבסוף, הובא מיולניר והונח על ברכי הכלה כדי לקדשה (כפי שהאנשים שחיו באותה תקופה נהגו לעשות עם סמלו של מיולניר) אז תפס תור את המקבת והרג את כל הענקים.
האל לוקי נשבה על ידי הענק גיירוד (Geirrod).
כדי להציל את חייו נשבע לוקי להביא לענק את תור לא חמוש.
מלאכת השכנוע הייתה קלה שכן תור האמיץ היה מוכן תמיד להילחם בענקים.
בדרכם לגיירוד עצרו ללון אצל הענקית גריד (Grid).
הענקית הזהירה את תור ונתנה לו כפפות קסומות, חגורה קסומה ומוט קסום.
מימי הפיורד שנמצא מול ביתו של גיירוד געשו כאשר ניסה תור לעבור והוא ניצל בקושי בזכות המוט הקסום שהיה ברשותו.
הגלים שכמעט וטיבעו את תור נגרמו כנראה על ידי בתו של גיירוד שהטילה את מימיה לפיורד.
בהגיעו לביתו של גיירוד, התיישב תור על כיסא.
מתחת לכיסא התחבאו שתי בנותיו של גיירוד, אלה ניסו להרים את כיסאו של תור ולהטיח את ראשו בתקרה.
תור השתמש במוט הקסום, התנגד ושבר את גבן.
גיירוד עצמו הופיע וזרק על תור פיסת מתכת מלובנת, תור תפס את המתכת בעזרת הכפפות הקסומות והטיל אותה בחזרה.
לאחר שהרג את גיירוד, הרג תור את שאר הענקים בסביבה, כפי שנהג לעשות פעמים רבות.
נחש הים יורמונגנד (Jormungand) הוא אחד מצאצאיו של האל לוקי.
תור התעמת עמו מספר פעמים.
פעם אחת תור יצא לדוג עם הענק הימיר (Hymir).
תור שכנע את הימיר, אשר דג לווייתנים, לנוע רחוק יותר אל תוך הים.
שם הטיל תור את הפתיון - ראשו של שור גדול - תפס את יורמנגנד והעלה אותו מעלה.
להמשך הסיפור קיימות שתי גרסאות.
לפי האדה הפרוזאית הימיר נבהל וחתך את החבל ברגע האחרון, תור הטיל את מקבתו אחרי הנחש ולא פגע.
לפי הגרסה השנייה, תור הצליח להרים את הנחש והכה בו, אולם לא ברור אם הצליח להרוג אותו .
בשני המקורות, סיפור זה הוא חלק מסיפורים שונה ורחב יריעה יותר.
פגישתו השנייה של תור והנחש התרחשה במהלך שלושת המבחנים.
המפגש השלישי התרחש בזמן הראגנארוק.
בסיפור אפוקליפטי זה, יצא הנחש מן הים והצטרף לצבא האופל במלחמתו באלים.
תור נלחם בו והצליח להרוג אותו.
ברם, הוא הצליח לפסוע תשע פסיעות בלבד לפני שארסו של הנחש הרג אותו.
תור הגיע לטירתו של הענק אוטגארד-לוקי (Utgard-Loki) שהיה קוסם ומתעתע.
הענק קיבל את פניו של תור והציע לו לעבור כמה מבחנים כדי להראות ששמו האגדי אכן מוצדק.
המבחן הראשון היה מבחן שתייה.
תור קיבל לידיו קרן גדולה.
הענק טען כי ניתן לשתות את כל תכולת הקרן בלגימה אחת, יש כאלה המצליחים בשתי לגימות ואילו גם החלשים ביותר מצליחים תוך שלוש.
תכולת הקרן לא משתנה כמעט גם לאחר לגימתו השלישית וכולם הסכימו כי תור נכשל במבחן זה.
לאחר מכן, הציע הענק לנסות את כוחו של תור ולהרים חתול מהרצפה.
כוחו של תור הספיק לו רק כדי להרים בקושי רגל אחת של החתול.
לאחר כישלונות אלו, טען תור כי יוכל לנצח כל אחד בהיאבקות.
הענק קרא לאלי (Elli), אישה זקנה שהביסה את תור בקלות.
למחרת, כאשר תור, מושפל מכישלונו במבחנים, התכוון לעזוב את הטירה מגלה לו הענק כי השתמש בקסמיו כדי לתעתע בו.
תכולת הקרן ממנה שתה תור הייתה תכולת הים, החתול אשר ניסה להרים תור היה בעצם נחש הים יורמנגנד ואילו האישה הזקנה עמה נאבק תור היא הזיקנה עצמה, אותה אף אחד לא מסוגל להביס.
הסיפור מופיע באדה הפרוזאית והוא חלק מהרפתקה גדולה יותר.
זאוס, אבי האלים ואל הרעם במיתולוגיה היונית
טאראניס, אל הרעם במיתולוגיה הקלטית
פרקונאס (Perkunas), אל הרעם בפנתאון הבלטי.
פרון (Perun), אל הרעם במיתולוגיה הסלאבית
ריידן, אל הרעם במיתולוגיה היפנית
בעל, אל הגשם, הרעם והברקים במיתולוגיה הכנענית
אנליל, אל האוויר והסערה במיתולוגיה השומרית
שמו של היום החמישי בשבוע באנגלית (Thursday), גרמנית (Donnerstag), שוודית, נורווגית ודנית (Torsdag) הוא 'היום של תור'.
היסוד הכימי תוריום קרוי על שמו.
משמעות שם העיר טורסהאבן, עיר הבירה של איי פארו, היא הנמל של תור.
תור, דמות בדיונית המבוססת על האל הנורדי, הפך לדמות ידועה בקומיקס משלו בהוצאת חברת מארוול קומיקס.
בנוסף, בשנת 2011 יצא "תור", סרט קולנוע המבוסס על הקומיקס, ושלושה סרטי המשך, "תור: העולם האפל" ו"תור: ראגנארוק" ו"תור: אהבה ורעם".
בנוסף, משתתף כדמות קבועה בסדרת סרטי "הנוקמים".
תור מופיע בספרים "שעת התה הארוכה והאפלה של הנפש" של דאגלס אדמס ב"אלים אמריקאים" של ניל גיימן וב"ועוד משהו..." של אואן קולפר.
באלבום Sign Of The Hammer של להקת ההבי מטאל מנוור ישנו שיר על תור - Thor the powerhead.
שמות רבים הם וריאציות של שמו של תור, דוגמאות ניתן לראות כאן
הערפילית NGC2359 נקראת 'הקסדה של תור' בגלל צורתה
האסטרואיד 299 ת'ורה שהתגלה על ידי יוהאן פאליזה, נקרא על שמו.
תור הוא אחד האלים המוזכרים בשיר "The Origin of Love" מתוך המחזמר "הדוויג והשארית העצבנית".
בסדרת המדע הבדיוני סטארגייט SG-1 מופיע בפרקים רבים חייזר מגזע האסגארד בשם תור המסייע לצוות SG-1
להקת Led Zeppelin מזכירה את שמו של תור בשירה No Quarter
במדעי המחשב, תור (queue) הוא מבנה נתונים מופשט המוגדר על ידי הפעולות הבאות:
הכנסה (enqueue) - הוספת אובייקט אחד חדש בסופו של התור
הוצאה (dequeue) - הוצאתו של האובייקט הנמצא בראש התור
בדיקה אם התור ריק (isEmpty)
בדיקת ערך בראש התור (peek)
כל הפעולות מתבצעות בסיבוכיות , כלומר במספר פעולות שאיננו תלוי בגודל הקלט.
פעולות ההכנסה וההוצאה בתור מבוססות על העיקרון נכנס ראשון - יוצא ראשון FIFO, זאת בניגוד למחסנית שמממשת את אותן הפעולות, אבל לפי עקרון הנכנס אחרון - יוצא ראשון - LIFO (או: נכנס ראשון-יוצא אחרון - FILO).
ישנם שני מימושים נפוצים לתור:
מימוש בעזרת מערך לשמירת הנתונים, ומשתני עזר לשמירת מיקומו של ראש התור וזנבו בתוך המערך.
זה למעשה מימוש על ידי חוצץ מעגלי.
זהו המימוש הטבעי כאשר גודלו המקסימלי של התור חסום וידוע מראש.
כאשר גודלו של תור לא חסום, ניתן לממש אותו בעזרת מערך דינאמי.
מימוש באמצעות רשימה מקושרת, עם מצביע אל ראש הרשימה ואל סופה, או בעזרת רשימה מקושרת מעגלית.
למימוש זה יתרון על פני מימוש במערך בכך שהוא תופס בזיכרון רק את המקום המינימלי ההכרחי עבור התור בכל רגע נתון, ואין לו חסמים מלאכותיים על גודלו.
מצד שני, נדרשת הקצאת זיכרון דינמית, וכן קשה להשיג לוקליות של המידע.
תורים משמשים באלגוריתמים הדורשים שמירה על סדר במהלך העברת הנתונים (למשל באלגוריתם חיפוש לרוחב), להעברת הודעות בין תהליכונים (חוטים) של תהליך, ובמבני נתונים מורכבים יותר המשמשים לטיפול בריבוי משימות במערכות הפעלה מודרניות, טיפול בבקשות הנכנסות בשרתי אינטרנט, וכדומה.
תור (שם מדעי: Streptopelia) הוא סוג של עוף בגודל בינוני-קטן ממשפחת היוניים.
למרבית המינים בסוג קווי דמיון משותפים: החלק העליון חום בהיר והחלק התחתון בגווני ורוד-אדום.
לחלקם עיטור על הצוואר (צווארון) בצבעי שחור ולבן.
מוצאם של מרבית המינים באפריקה, חלקם נפוצים אף באזורים הטרופיים של דרום אסיה.
התורים הם עופות סתגלתניים, המצליחים לשרוד ולהתרבות במגוון אזורי מחיה.
מספר מינים מוגדרים כמינים פולשים במדינות שונות, כך תור הצווארון הנפוץ בכל אירופה ופלש בעזרת האדם לארצות הברית (בשנות ה-60) ומרחיב שם את תפוצתו, התור המנוקד שפלש לארצות הברית, לאינדונזיה, לאוסטרליה ולניו זילנד.
או הצוצלת שפלשה למרבית המדינות שהיו בעבר חלק מהאימפריה העות'מאנית, לרבות לישראל.
במקרא ובהלכה קיימת הבחנה חדה בין תורים ובין יונים.
לא נאמר במקורות מה הם המאפיינים לכל סוג.
החוקרים נותנים כמה השערות 1. ברק בנוצות (הצוואר)-רק ליונים.
2. היונים בלבד שותות מים בשאיבה רציפה שלא כשאר העופות 3. התור צר יותר ומעודן 4. קולו של התור כשמו ("תור תור", ולא "הום הום" כקולן של היונים) 5. התור אינו יציב בארץ.
התור מוזכר במקרא ובחז"ל יחד עם בן יונה כקרבן עוף והוא מזוהה עם התור המצוי ותור הצווארון.
בישראל נפוצים שלושה מינים בסוג זה:
תור צווארון אפריקני/תור צוחק Streptopelia roseogrisea
תור הזהב של אתיופיה (הידוע גם בשם התקופה הסולומונית המוקדמת) הוא תקופה שנמשכה בין השנים 1270–1508, שבה הגיעה אתיופיה לשיאה התרבותי והצבאי.
מקובל לחלק תקופה זו לשלוש תקופות עיקריות:
"תקופת ההתגבשות" שנמשכה בין השנים 1270–1314 כוללת את עלייתו לשלטון של הקיסר יקונו אמלק ומסתיימת במותו של הקיסר וואדאם ערד;
"תקופת הזוהר" הייתה השיא של תור הזהב והתרחשה בין השנים 1314–1468, מעלייתו של הקיסר עמדה ציון הראשון ועד למותו של הקיסר זרע יעקב;
"תקופת השקיעה" התרחשה בין השנים 1468–1508 או 1527 ובה האימפריה האתיופית התחילה לשקוע מבחינה תרבותית בגלל ההשפעה האירופאית שהגיעה לאזור, במיוחד מצד הפורטוגזים, ולאחריה התחילה תקופת השפל האתיופית.
לגבי תאריך הסיום של תור הזהב ישנו ויכוח.
חלק מההיסטוריונים מייחסים את סוף התקופה לעלייתו של הקיסר לבנה דנגל, וחלק לתחילת מלחמת אתיופיה-אדאל ופלישתו של אחמד גראן לאימפריה האתיופית.
למרות שקיסרי שושלת הזאגווה דגלו בהגנת הנצרות ובהישגים האומנותיים שלהם, הייתה אי שביעות רצון כללית של העם מהמלכים בלסתה ובמיוחד בשטחים שכיום בשליטת אריתריאה ותיגראי.
האמהרים לעומת זאת, היו קבוצה חזקה וצברו יותר ויותר כוח.
הם ישבו באזור שמדרום לאזורים שנשלטו על ידי הזאגווה והתרכזו בעיקר באזור אדאפה.
ההנחה שלו הייתה שרוב הכוח כעת היה בדרומה של הארץ ואתיופיה כעת מוכרזת בתור "הממלכה הנוצרית של אתיופיה" ונכנסה לתקופה של קשר מוגדל עם הלבנט, המזרח התיכון, ואירופה.
השושלת החדשה שייסד אמלק ידועה בשם "השושלת הסולומונית", שושלת שטענה שמוצאה מהשושלת האקסומית ולכן צאצאי מנליק הוא בנם של מלכת שבא ושלמה המלך.
הופעת השושלת נכרכה באתוס הסולומוני-ישראלי-נוצרי כאידיולוגיה של מימסד הקיסרות האתיופית, שלפיו השליטים הנוצרים של אתיופיה הם "בני ישראל האמיתיים" ("דקיקה אסראל").
ההמלכה של יקונו אמלק נחשבה לגיטימית ולכן נקראה "חזרת השושלת הסולומונית", על אף שהאמהרים הם אלו ששלטו, וכל המלכים האתיופיים שבאו לאחר-מכן טענו למוצא סולומוני, וכיאה לצאצאי שלמה דרשו ציות מוחלט מנתיניהם.
תחת שלטונו של יקונו אמלק, המחוזות המרכזים של הממלכה היו תיגראי הצפוני, אמהרה המרכזי, ושאווה הדרומי והיוו את הלב והמרכז הפוליטי-גיאוגראפי של הממלכה הנוצרית.
המלך החדש החל לגבש שליטה ברמות הצפוניות ולהרוס את המדינות המוסלמיות המקומיות וכן את עובדי האלילים שבאזור.
הוא נהנה בעיקר מהצלחה כנגד סולטנות יפאט, ממלכה הממוקמת דרומית מזרחית לאמהרה שאיימה על הדרכים המסחריות בין העיר זילע והרמות המרכזיות.
לאחר מותו של יקונו אמלק ב-1285, בנו יאגבה ציון ירש אותו והומלך למלך החדש.
שלטונו ייצג בעיקר מאבקים קבועים בין ילדיו של יאגבה ציון לבין נכדיו האחרים של יקונו אמלק.
בסביבות שנת 1300 כל הזכרים צאצאיו של יקונו אמלק, להוציא את בניו של יאגבה ציון, נכלאו בפסגת הר שהגישה אליו הייתה קשה.
אזור זה נשמר על ידי חיילים הנאמנים למלך.
כל מזרח קרן אפריקה וממערב לרמת אתיופיה היו מוסלמים ולמעשה הקיפו את אתיופיה.
כמה מהעמים האלו הקימו סולטאנויות עצמאיות משלהם כמו יפאט שהייתה ממוקמת בגבעות שוואה הצפון מזרחיות, וריכוז מוסלמי בעיר הרר.
בעמקים דרך ים סוף היה שני עמים מוסלמים משמעותיים: הסומלים והעפרים.
יפאט הציגה את האיום העקרי לממלכה הנוצרית, אך לבסוף הובסה על ידי עמדה ציון באמצע המאה ה-14 לאחר סכסוך מתמשך.
בסוף המאה ה-14, צאצאים של המשפחה השולטת של יפאט זזה מזרח לתחום בסביבות העיר הרר וחיזק מחדש את סולטנות אדאל שנהפכה לישות המוסלמית החזקה ביותר בקרן אפריקה.
אף על פי שהמדינה הנוצרית לא יכלה להטיל את ההגמוניה שלה על המדינות האסלאמיות האזוריות, היא הייתה מספיק חזקה לעמוד כנגד הפלישות במאה ה-14.
לבסוף זרע יעקב, אחד מהקיסרים אתיופיים הגדולים, השיג הישגיים צבאיים שכללו ניצחון מכריע בשנת 1445 על סולטנות אדאל ובעלי בריתה המוסלמיים, שהייתה במשך שתי מאות המקור של ההתנגדות הקבועה להגמוניה הנוצרית ברמה.
זרע יעקב חיפש גם שליטה מלאה על הממלכה באופן על ידי ביזורה של המערכת המנהלית.
כמה מהישגיו הראויים לציון היה בעניינים כנסייתיים, אותם הוא ארגן מחדש כמו גם את הכנסייה האורתודוקסית האתיופית, וכן טיפח סכסוך בין מאמיני הנצרות ללא נוצרים.
בתחילת המאה ה-14, הכוח של הקיסר היה נראה כבלתי-מוגבל, אבל למעשה לא היה כך.
אחדותה של המדינה הייתה תלויה ביכולת הקיסר לשלוט במושלים המקומיים של האזורים השונים.
בדרך כלל, בית המשפט לא הפריע עם השליטים האלה אם הנאמנות המוצגת האחרונה דרך האוסף וכניעה של מס מלכותי ודרך התרומה של גברים מחומשים שהיו צריכים למלחמות הקיסר.
התוצאה הייתה שההוצאות שהיו שנשאו על ידי האדמיניסטרציה הקיסרית היו קטנות, הואיל ותרומות המס שסופקו על ידי הפרובינציות היו גדולות.
במקרים רבים הילדים של המלך המת היו יותר מדי צעירים למלוכה, ולכן היו סכסוכים במועצה המכתירה.
הם לא רק שמעו מקרים אלא גם קבעו כאשר מקרים יכלו להיות מיוחסים למושל או בערעור על הממשלה המרכזית.
זאת גם התקופה שבה אירופה מפתחת את המיתוס של פרסטר ג'ון קיסרה של ממלכה נוצרית חזקה, שאיתה העולם האירופי יחבור כדי למגר את האסלאם, זו תקופה שבה כתבי הקודש וספרות נוספת ומערכת מנזרים כולם מגיעים לשיא היסטורי של פריחה, צמיחה והתרחבות.
תור הזהב (בהולנדית De gouden eeuw) הוא כינוי לתקופה בהיסטוריה של הולנד שבה המדע, המסחר, האמנויות והעוצמה הצבאית (בייחוד בים) של הולנד הגיעו לשיא תפארתם, והיו בין המובילים בעולם.
מקובל לומר שתור הזהב ההולנדי החל ב-1581, בשבועת ההתכחשות המציינת את תחילת עצמאותה של הרפובליקה ההולנדית, או על פי נוסחות אחרות ב-1602, שנת הקמתה של חברת הודו המזרחית ההולנדית, או ב-1609, תחילת "שביתת הנשק בת 12 השנים" במלחמת שמונים השנה, שהביאה לשגשוג כלכלי גדול.
שנת 1672, "שנת הפורענות" של הרפובליקה ההולנדית בה פרצה מלחמת הולנד-אנגליה השלישית, מסמלת את תחילת הידרדרותה של הולנד ותחילת סופו של תור הזהב.
בתור הזהב ההולנדי חושלה גם הזהות הלאומית ההולנדית כזהות נפרדת ומובחנת.
ב-1568 פתחו שבעת המחוזות שחתמו על איחוד אוטרכט במרד נגד פליפה השני, מלך ספרד, מרד שנודע בכינוי מלחמת שמונים השנה.
לפני שהצליחה ספרד לכבוש מחדש את כל ארצות השפלה, פרצה מלחמה בין ספרד ואנגליה, שאילצה את מלך ספרד לעצור את התקדמותו.
בינתיים, כבשו חילות ספרד ערי מסחר חשובות כמו ברוז', וגנט, ושמו עינם על אנטוורפן, שהייתה אז אחד הנמלים החשובים בעולם, אם לא החשוב בהם.
ב-17 באוגוסט 1585 נפלה אנטוורפן לידיהם, מה שסיים את מלחמת שמונים השנה בשטח שנקרא מעתה ארצות השפלה הספרדיות – בערך בלגיה ולוקסמבורג של ימינו.
המחוזות המאוחדים בצפון (בערך הולנד של ימינו) המשיכו להילחם עוד שנים רבות, עד חתימת שלום וסטפאליה ב-1648.
משהוברר מעל לכל ספק שארצות השפלה הדרומיות ייוותרו בשלטון ספרד הקתולית, נמלטו הסוחרים הקלוויניסטים העשירים מהערים בדרום צפונה.
רבים מהם היגרו לאמסטרדם, שהייתה באותם ימים עיירת נמל קטנה, אך עד מהרה התפתחה והפכה לאחד המרכזים הפיננסיים החשובים ביותר בעולם במאה ה-17. הגירת המונים זו של פרוטסטנטים מן הדרום (בעיקר פלנדריה ובראבנט) צפונה היא אחד הגורמים החשובים לתור הזהב ההולנדי.
מלבד המהגרים הקלוויניסטיים מדרום ארצות השפלה, הגיעו להולנד גלי הגירה של פליטי-דת אחרים, בעיקר יהודים מספרד ופורטוגל, ומאוחר יותר גם הוגנוטים מצרפת.
מקימי הרפובליקה שהיו יעד לרדיפות של פליפה הקנאי לנצרות הקתולית, הכריזו על פלורליזם דתי שבו אף אדם לא יירדף בעבור אמונתו ולכן הולנד היוותה יעד מבוקש בעבור נרדפים על רקע אמונתם, בעיקר פרוטסטנטים ויהודים.
גורם נוסף שסייע לשגשוגה של הרפובליקה ההולנדית היה קיומה של אנרגיה זמינה מטחנות הרוח המרובות של הולנד, ומהכבול, שקל היה לשנע אותו אל מרכזי הערים באמצעות התעלות הרבות העוברות במדינה.
המצאת המנסרה הפועלת בכוח הרוח אפשרה בנייה של צי אוניות ענק, ששימש לסחר ברחבי העולם ולהגנה על האינטרסים הכלכליים של הרפובליקה באמצעים צבאיים.
במשך חלק גדול מהמאה ה-17 שלטו ההולנדים – שבאופן מסורתי היו אומה של יורדי-ים וגאוגרפים – בסחר העולמי, עמדה שלפני כן הייתה בידי הספרדים והפורטוגזים, ושתעבור לאחר מכן לידי אנגליה בעקבות תחרות ארוכה שבשיאה סדרה של מלחמות ימיות בין אנגליה והולנד.
ב-1602 נוסדה חברת הודו המזרחית ההולנדית (בהולנדית Vereenigde Oostindische Compagnie או בקיצור VOC).
היה זה התאגיד הרב-לאומי הראשון בהיסטוריה.
חברה זו קיבלה לידיה את המונופול על הסחר של הולנד עם אסיה, ושמרה עליו במשך מאתיים שנה.
היא הייתה הגוף המסחרי הגדול בעולם במאה ה-17. היא ייבאה לאירופה כמויות ענק של תבלינים והרוויחה כסף רב בזכות המאמצים והסיכונים הלא-מבוטלים שהיו כרוכים בסחר התבלינים.
ב-1609 נוסדה הבורסה של אמסטרדם, כמאה שנה לפני המוסד המקביל בלונדון.
החל משנות הארבעים של המאה ה-17 היה ל-VOC מונופול עולמי על סחר עם יפן, באמצעות תחנת הסחר ההולנדית בדג'ימה.
מאחר שההולנדים עמדו אז בחזית המדע והקדמה באירופה, ומאחר שספרות מדעית ומקצועית מכל רחבי אירופה נדפסה בהולנד, זכו היפנים להתעדכן בחידושים הטכנולוגיים האחרונים עוד לפני שהגיע לכמה חלקים פרובינציאליים באירופה עצמה.
ההולנדים שלטו גם במסחר בין ארצות אירופה.
ארצות השפלה נמצאו בצומת דרכים חשוב בין מזרח למערב (ובעיקר האיים הבריטיים), ובין צפון לדרום; באמצעות נהר הריין, הנשפך לים בהולנד, הייתה גישה קלה לחלקים נרחבים של גרמניה.
סוחרים הולנדיים ייצאו יין מצרפת ופורטוגל למדינות הבלטיות וספינותיהם שבו טעונות בחיטה ודגנים, שיועדו למדינות הים התיכון.
התעשיות המקומיות התפתחו גם הן.
הדוגמאות הבולטות היו בתחום המספנות וזיקוק הסוכר יותר ויותר שטחי אדמה נכבשו מן הים, ותנובת התבואה ומוצרי החלב הלכה וגאתה.
חלק מהשגשוג הכלכלי בהולנד בא מסחר בעבדים.
ב-1619 נכנסה הולנד לתחום סחר העבדים בין אפריקה ואמריקה, וב-1650 כבר הייתה המדינה האירופית השלטת בתחום זה, עד שאנגליה עברה אותה בסביבות 1700. אמסטרדם הפכה למרכז סחר העבדים באירופה, וכ-10,000 ספינות עבדים עברו בנמל העיר.
השגשוג הכלכלי בהולנד הביא ליצירת מעמד סוחרים גדול ואמיד, מה שהוביל בתורו לביקוש גדול ולתמיכה כלכלית באמנות חזותית, בספרות ובמדע.
כפי שניתן היה לצפות מחברה שהתבססה על מסחר וייצור, הריבוד החברתי נקבע במידה רבה על ידי רמת ההכנסה.
לתוארי אצולה למיניהם הייתה חשיבות פחותה בהרבה מאשר במדינות שמרניות יותר: מעמד האצילים מכר את רוב הפריווילגיות שלו תמורת כסף רב לערים, שבהן המעמד השליט היה מעמד הסוחרים העשירים.
למעמד הכמורה לא הייתה השפעה רבה מחוץ לכותלי הכנסייה: הכנסייה הקתולית דוכאה והושתקה מאז תחילת המלחמה עם ספרד, ואילו הכנסייה הפרוטסטנטית הייתה מפוצלת.
בכך הייתה שונה הולנד מאוד משכנותיה, שבהן החלוקה המסורתית – אצילים, כמורה, חיילים, אזרחים מן השורה – עתידה לשלוט עד המהפכה הצרפתית.
אין פירוש הדבר שהאצילים איבדו את מעמדם החברתי, כי אם להפך, הסוחרים האמידים השתלבו במעמד זה, והיו ל"אצילים חדשים", בכך שרכשו להם נחלות אדמה ושלט אצולה.
גם האצילים עצמם (בעיקר במחצית השנייה של המאה) לא היססו להתערב במעמד הסוחרים, השיאו להם את בנותיהם ואף החלו לעסוק במסחר בעצמם או שלקחו על עצמם משרות ציבוריות או צבאיות כדי להרוויח שכר.
גם הסוחרים החלו לראות במשרות ציבוריות יעד ראוי לשאוף אליו, והאוניברסיטאות משכו אליהן תלמידים שקיוו כי ההשכלה תקדם אותם למשרות כאלה.
אופנת ה-Grand tour, "הטיול הגדול", הכתה שורש בהולנד, כפי שעשתה בשאר צפון אירופה: צעירים שהגיעו לפרקם יצאו לנסיעה ברחבי היבשת (לעיתים קרובות ליעדים ים-תיכוניים, שנחשבו כערש התרבות, או לאוניברסיטאות זרות), בלוויית מלווה שהיה על פי רוב בעצמו מדען או חוקר.
בנוסף לאצולה ולסוחרים העשירים, התפתח גם מעמד ביניים נרחב ואמיד, שכלל כמרים פרוטסטנטיים, עורכי דין, רופאים, סוחרים זעירים, תעשיינים ופקידי מוסדות הממשלה.
במעמד נמוך יותר היו חנוונים, אוּמנים ואיכרים.
במעמד נמוך עוד יותר היו פועלים, משרתים ונותני שירותים אחרים.
בתחתית הפירמידה היו העניים: איכרים שהתרוששו, שרבים מהם ניסו את מזלם בעיר כקבצנים או פועלי דחק.
על כל פנים, כיוון שהמעמד החברתי הוכתב במידה רבה על פי ההישגים הכלכליים, נהנתה החברה ההולנדית ממוביליות חברתית רבה יותר מאשר ברוב מדינות אירופה.
הקלוויניזם, המטיף לצניעות ושפלות רוח, גם הוא תרם להפחתת חשיבותם של הפערים החברתיים.
נטיות אלה מחזיקות מעמד במידה רבה עד ימינו: החברה ההולנדית, אף כי היא חילונית הרבה יותר כיום, נחשבת עדיין שוויונית מאוד.
המונח "תוֹר הזהב" במיתולוגיה היוונית מתייחס לתקופה המאושרת ביותר בתחילת האנושות (לפני תקופות הברזל הארד והכסף).
הייתה זו תקופה שבה האדם היה טהור ובן אלמוות, ושבה שרר מצב אידיאלי של שלום, הרמוניה, יציבות ורווחה.
המשורר היווני הסיודוס בן המאה השמינית לפנה"ס מסביר בפואמה "עבודות וימים" כי לפני תקופתו התקיימו ארבע תקופות, שהראשונה והמושלמת ביותר שבהן הייתה "תור הזהב".
תור הזהב מופיע גם ביצירותיהם של המשוררים הרומיים ורגיליוס ("עבודת האדמה") ואובידיוס ("מטמורפוזות").
תור הזהב בא לקיצו כשהודח קרונוס וזאוס תפס את מקומו, אז התחיל "תור הכסף" בו נוצרו עונות השנה (במקום האביב התמידי של תור הזהב) והאדמה החלה לדרוש עיבוד כדי להפיק יבול.
המונח משמש בהשאלה לתיאור כל תקופה טובה בתולדות ציוויליזציה כלשהי.
תור הזהב של האסלאם הוא כינוי לתקופה שבין המאה ה-8 לספירה ועד למאה ה-13 לספירה, או המאה ה-16 לספירה שבה אימפריות מוסלמיות נהנו משגשוג צבאי, עוצמה כלכלית ופריחה תרבותית בתחומים רבים הכוללים את האמנות, האדריכלות, הפילוסופיה, הרפואה, המתמטיקה, האסטרונומיה והפיזיקה.
בתקופה זאת אימפריות מוסלמיות שלטו על כל המזרח התיכון, מרכז אסיה, צפון אפריקה וספרד.
תחת שליטים מוסלמים נבנו מוסדות לימוד כגון בית החוכמה בבגדד, וכן האוניברסיטאות הראשונות.
מלומדים מוסלמים שקדו על איסוף ותרגום לערבית של כתבי היד החשובים של התרבויות העתיקות (יוון, פרס, הודו וסין), למדו, פירשו והרחיבו אותם וכן פיתחו ענפי ידע חדשים כמו האלגברה והטריגונומטריה.
בתקופה זאת פעלו תחת שלטון אסלאמי מספר רב של אנשי אשכולות שנחשבים לענקי התרבות האנושית והכוללים את אבן סינא הנחשב לאבי הרפואה המודרנית, אבן אל-היית'ם שייסד את האופטיקה המודרנית, עומר ח'יאם, פירדוסי אבן רושד, אל-בירוני ורבים אחרים.
את ראשיתו של תור הזהב של האסלאם נהוג לייחס לתחילתה של השושלת העבאסית (שנת 750 לספירה), אך את ניצני תור הזהב אפשר למצוא עוד קודם לכן: לדוגמה, פריחת האדריכלות האסלאמית המוקדמת שהתבטאה בין היתר בבניית כיפת הסלע בירושלים (בשנת 691 לספירה) תחת בית אומיה.
על פי המסורת המוסלמית בשנת 610 לספירה (על פי האמונה האיסלמית), במערה ליד מכה התגלה לפני מוחמד מלאך וציווה עליו 'קרא!'.
תחת מוחמד התאגדו שבטים רבים אשר השתלטו על כל החג'אז ובשנים שלאחר מותו בשנת 637 התפשטו מעבר לחג'אז, השתלטו על כל שטחי ההאימפריה הסאסאנית ועל חלקים גדולים של האימפריה הביזנטית ושלטו למעשה על רוב המזרח התיכון, פרס ושטחים נרחבים בצפון אפריקה.
בתקופת שלטון בית אומיה עיר הבירה של האימפריה המוסלמית נקבעה בדמשק, ובשיאה האימפריה שלטה גם על כל צפון אפריקה ועל ספרד, והגיע עד לפאתי סין במזרח.
את ראשיתו של תור הזהב נהוג לתארך עם עליית השלטון של השושלת העבאסית, ועם ייסוד העיר בגדאד על ידי הח'ליף אל-מנסור בשנת 762, אשר שימשה בתור בירת האימפריה.
הח'ליף אל-מאמון (786-833 לספירה) בנה בבגדאד את "בית החוכמה" שהיה ספריה ומכון תרגום ומחקר.
דרך הנוצרים הנסטוריאנים עברו המדע, הפילוסופיה והרפואה היווניים לערבים.
מלומדים מוסלמים תרו את האימפריה בחיפוש אחר כתביהם של מלומדים פרסיים הודיים ויווניים, אותם הם תרגמו לערבית וכך הפכו לזמינים לנחלת הכלל.
מרכזי מחקר מתחרים לבגדאד שכנו בקהיר, במרוקו ובקורדובה, וכן במרכז אסיה בערים כגון בוכרה, ובין מרכזי המחקר המרכזיים ניתן לציין את קהיר ומרוקו.
מלומדים מוסלמים הגיעו להישגים יוצאי דופן ברפואה (ובין הרופאים המפורסמים של התקופה ניתן לציין גם את הרמב"ם), כגון המצאת סוגים רבים של ניתוחים.
בתקופה זו נעשו התפתחויות חשובות בתחומים כגון האלכימיה, שממנה התפתחה הכימיה המודרנית, ובאלגברה - אבו ג'עפר מוחמד אל-ח'ואריזמי אף זכה לכינוי "מייסד האלגברה", אף שהתבסס גם על יסודות מוקדמים לא מוסלמיים.
בפיזיקה המדענים האיסלמיים המציאו את האופטיקה, עשו מחקרים רבים באסטרונומיה ובדינמיקה - וכמו כן נתנו דגש רב ליצירת שיטה מדעית מבוססת ניסוי.
המתמטיקה שפותחה על ידי המוסלמים תרמה לחידושים כמו המהפכה המדעית באירופה.
והפיצה את הידע אל אירופה.
והשפיעו באופן דרסטי על הרנסאנס.
המתמטיקאים המוסלמים מילאו תפקיד מרכזי בעיצוב המתמטיקה כפי שאנו מכירים אותה כיום.
תרם באופן משמעותי בתחום המתמטיקה.
הוא ייסד את האלגוריתם, אלגברה, את נוסחת השורשים, שכלל את השיטה העשרונית והפיץ אותה, הביא להפצת השימוש בספרה אפס ובספרות המוכרות לנו היום (ספרות הודיות-ערביות), הפיק טבלאות סינוס וקוסינוס מדויקות והיה הראשון שגילה את טבלת הטנגנס.
ח'יאם הבין שמשוואות אלגבריות יכולות להיות מיוצגות בגאומטריה, והשתמש בגישה זו כדי לפתור בעיות מורכבות שלא היו ניתנות לפתרון באמצעים אריתמטיים בלבד.
לדוגמה, הוא הסביר כיצד תכונות של פרבולות והיפרבולות יכולות לשמש כדי להבין משוואות שונות.
הוא הבין שמבנה המשולש מייצג את המקדמים הבינומיים שמופיעים בהתפלגות החזקות של שני איברים, למשל (a+b)^n
אבו כאמל היה מהראשונים שפיתחו את תורת הפולינומים.
הוא תרם רבות להרחבת השיטות של אל-ח'ואריזמי, והספרים שכתב שימשו כבסיס ללימוד מתמטיקה בימי הביניים באירופה.
בין הישגיו נמנים פתרונות למשוואות ריבועיות ולמערכות של משוואות.
אבו כאמל היה מהראשונים שחקר את המספרים האי-רציונליים והתייחס אליהם ככלים שימושיים במתמטיקה, ולא רק כבעיות תאורטיות.
הוא הראה כיצד להשתמש במספרים אי-רציונליים בחישובים מתקדמים.
זהו אחד מספריו החשובים ביותר, שבו הוא מפרט שיטות לפתרון משוואות אלגבריות ושימושים מעשיים באלגברה.
הספר שימש מאוחר יותר כבסיס לעבודה המתמטית של פיבונאצ'י, שציטט רבות מאבו כאמל בכתיבתו.
ספריו ותורותיו של אבו כאמל תורגמו ללטינית ושימשו השראה למדענים אירופאים רבים, כולל לאונרדו מפיזה.
פיבונאצ'י שאב רבות מהחיבורים של אבו כאמל בעת כתיבת ספרו המפורסם "Liber Abaci".
היה מהראשונים שפיתחו שיטות מתקדמות של הוכחה מתמטית, שבהן השתמש באופן שיטתי כדי לתמוך בטענותיו המדעיות.
הוא תרם תרומות חשובות בתחומים שונים של מתמטיקה:
חישוב שטחים ונפחים: הוא פיתח נוסחאות לחישוב שטחים של צורות גאומטריות מורכבות ונפחים של גופים סיבוביים, כולל פרבולות, היפרבולות וגופים אחרים.
גאומטריה אנליטית: מחקריו בתחום זה היוו בסיס חשוב לפיתוחים מאוחרים יותר בגאומטריה.
הוא נחשב לאחד הראשונים שהתקרבו לרעיון של אינטגרלים, במחקריו על שטחים ונפחים, אבן אל-הית'ם חקר סדרות אינסופיות והשתמש בסכומים לצורך חישוב מדויק.
עבודה זו הקדימה את רעיונות האינטגרלים שהתפתחו מאוחר יותר אצל מתמטיקאים אירופאים.
במסגרת עבודתו האסטרונומית והאופטית, אבן אל-הית'ם חקר גאומטריה כדורית, תחום שהיה חיוני להבנת תנועת הכוכבים ושבירת האור.
תרומותיו בתחום זה סייעו לקידום האסטרונומיה והפיזיקה באירופה של ימי הביניים.
אבן אל-הית'ם תרם תרומה משמעותית לפיתוח הטריגונומטריה הכדורית, שהפכה לכלי מרכזי באסטרונומיה ובניווט:
הוא פיתח נוסחאות לחישוב יחסים בין צלעות וזוויות במשולשים כדוריים.
הוא שילב בין גאומטריה כדורית וטריגונומטריה, דבר שאפשר ביצוע חישובים מורכבים בצורה מדויקת יותר.
אבן סינה ואבן רושד מילאו תפקיד מרכזי בשימור יצירותיו של אריסטו, שרעיונותיו שלטו בעולם מחשבה הלא-דתי של העולם הנוצרי והמוסלמי.
על פי האנציקלופדיה לפילוסופיה של סטנפורד, תרגום טקסטים פילוסופיים מערבית ללטינית במערב אירופה "הוביל לשינוי בכמעט כל הדיסציפלינות הפילוסופיות בעולם הלטיני של ימי הביניים".
השפעת הפילוסופים האסלאמיים באירופה הייתה חזקה במיוחד בפילוסופיה נטורליסטית, בפסיכולוגיה ובמטאפיזיקה, ואף הייתה להם השפעה על חקר הלוגיקה והאתיקה.
אבן סינה טען כי ניסויו המחשבתי "האדם הצף" מעלה רעיונות בנוגע למודעות עצמית, שבו אדם המנוע מחוויית חושיות (בכך שהוא מכוסה עיניים) עדיין יהיה מודע לקיומו.
באפיסטמולוגיה כתב ההוגה והרופא הערבי אבן תופייל את הרומן "חי בן מקיץ" ובתגובה אליו כתב הרופא הערבי אבן אל-נפיס את הרומן "Theologus Autodidactus".
שניהם התייחסו בספריהם לאוטודידקטיות כפי שהתבטאה בחייו של ילד פרא, שנוצרה באופן ספונטני במערה על אי בודד.
התאולוגיה האסלאמית הקלאסית צמחה מתוך מחלוקת אינטלקטואלית מוקדמת, שהתפתחה מתוך תנועת אהל אל-חדית' בראשותו של אחמד אבן חנבל.
תנועה זו ראתה בקוראן ובחדית' האותנטית את הסמכות המקובלת היחידה בענייני אמונה, נגד אסכולת המועתזילה וזרמים תאולוגיים אחרים, שבניגוד לתנועה פיתחו דוקטרינות תאולוגיות באמצעות שיטות רציונליות.
בשנת 833 ניסה הח'ליף אל-מאמון מהשושלת העבאסית לכפות את התאולוגיה המועתזיליות על כל חכמי הדת באמצעות אינקוויזיציה כפיינית, אך הניסיונות לכפות את כתב הח'ליפה בענייני אורתודוקסיה דתית נכשלו בסופו של דבר.
פשרה יריבה בין הרציונליזם והליטרליזם צמחה מעבודתו של ההוגה אבו מנצור אל-מאתורידי, ולמרות שמיעוט של מלומדים נשאר נאמן לאמונת אל-חדית המוקדמת, התאולוגיה של אשערי ומאתורידי שלטה באסלאם הסוני מהמאה ה-10 ואילך.
חשיבה משפטית התפתחה בהדרגה בחוגי לימוד שבהם נפגשו חוקרים עצמאיים כדי ללמוד ממומחה "מקומי" ולדון איתו בנושאים דתיים.
בהתחלה, הכניסה והחברות במעגלים אלו היו גמישים ונזילים, אך עם הזמן התגבשו קבוצות חוקרים ואסכולות מוגדרות סביב עקרונות מתודולוגיים משותפים.
ככל שגבולות האסכולות הפכו למתוחמות, סמכותם של עקרונותיהם הדוקטרינריים באו לידי ביטוי במשפטן מן הזמנים הקדומים, שזוהו מעתה כמייסדי האסכולה.
במהלך שלוש המאות הראשונות של האסלאם, כל האסכולות המשפטיות קיבלו את קווי המתאר הרחבים של התאוריה המשפטית הקלאסית, שלפיה החוק האסלאמי צריך להיות מושרש היטב בקוראן ובחדית'.
בתקופה זו נוצרו יצירות ספרותיות רבות.
בבית החוכמה בבגדד ביקרו סופרים כמו אל ג'אחז ועומר ח'יאם.
סיפורי אלף לילה ולילה תיארו בין יתר חיים בחצר הארון א-רשיד.
אל-חרירי, אבן קתייבה, ראשד בן אסחאק אבו חכימה ואבו נוואס היו בין הסופרים הבולטים של התקופה.
תור הוא דמות בדיונית של גיבור-על המופיעה בחוברות הקומיקס ביקום מארוול קומיקס.