tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אלסטום פעלה בעבר בשני תחומים נוספים: ייצור אנרגיה, וייצור תמסורות.
פעילות החברה בתחום זה כוללת תכנון, פיתוח, ייצור, תחזוקה ואספקה של מוצרים ומערכות עבור ייצור אנרגיה.
החברה פועלת עבור כל מקורות האנרגיה - גז, פחם, הידרו, גרעיני ורוח.
אלסטום מספקת ומתחזקת את כל מרכיבים של תחנות כוח ומספקת פתרונות כוללים.
החברה מספקת מגוון רכיבים לייצור אנרגיה חשמלית: דוודים, טורבינות קיטור וטורבינות גז, טורבינות רוח, גנרטורים, מערכות ניתור איכות האוויר, מערכות שליטה ובקרה וכו'.
בשנים 2007–2008 הסתכמו מכירות אלסטום בתחום זה ב-11.4 מיליארד אירו.
בסוף העשור הראשון של המאה ה-21 סיפקה החברה ציוד ל-25% מתחנות הכוח הקיימות בעולם.
היא סיפקה את יחידת הטורבוגנרטורים לתחנת כוח גרעיניות דור שלישי בצרפת 3 Flamanville.
היא זכתה בחוזה לבניית שתי תחנות כוח פחמיות בדרום אפריקה, והשתתפה בפרויקטים של הקמת תחנות כוח הידרואלקטרית הגדולות בעולם כמו סכר שלושת הערוצים בסין וסכר איטייפו בברזיל ובפרגוואי.
בנסיכות פוג'יירה באיחוד האמירויות הערביות, זכה קונסורציום בראשות אלסטום בחוזה לבניית תחנת כוח הפועלת על גז עם הספק של 2,000 מגוואט ומתקן התפלה כולל חוזה אחזקה לטווח ארוך, ובירדן זכה בחוזה בשווי של כ-100 מיליון יורו להספקת טורבינות גז וגנרטורים לתחנת הכוח Samra III.
תחום השלישי העוסק בייצור ציוד להולכת אנרגיה חשמלית הוקם ב-7 ביוני 2010 עם רכישת חטיבת ההולכה מידי Areva.
ייצור ציוד להולכת אנרגיה חשמלית כולל ייצור קווי מתח גבוה מאוד (AC ו-DC).
אלסטום מקיימת פעילות עסקית ענפה בישראל בתחום התחבורה וייצור האנרגיה.
בשנת 1959 חברת אלסטום סיפקה שני מערכי קרונות (שני קרונות בכל מערך) לכרמלית בחיפה.
לצורך בניית הקו הראשון של הרכבת הקלה בירושלים הוקמה שותפות עסקית בין שתי חברות מקבוצת "סיטיפס": "אשטרום" ו"אלסטום".
השותפות אחראיות לתכנון ולביצוע כל עבודות ההנדסה הדרושות לבניית הרכבת: הכנת התשתיות להנחת המסילות; הנחת המסילות; הצבת עמודי החשמול; בניית ה-Depot - מרכז התפעול, הבקרה והאחזקה של הרכבת; הקמת התחנות; עבודות פיתוח סביבתי ונטיעות עצים לאורך הקו והקמת מערכת הכרטוס.
חברת אלסטום מחזיקה ב-20% בקונסורציום סיטיפס.
בקו הראשון מופעלים 46 קרונות מדגם "Citadis 302" מתוצרת אלסטום.
ב-2011 מכרה אץ חלקה בסיטיפס.
בין השנים 1998 ל-2005 נרכשו על ידי רכבת ישראל 35 קטרים מדגם JT42BW (מס' 731–766) המשמשים לרכבות נוסעים ומשא (על 13 קטרים הנוספים מדגם זה (מס' 767–778) מופיע השם Vossloh במקום Alstom עקב מכירת מפעל בעיר Meinfesa בספרד לחברת Vossloh).
שם היצרן GEC Alsthom מופיע על קטרים 731-740.
בשנת 1994 נרכשו על ידי רכבת ישראל 37 קרונות חד קומתיים (המכונים מו-דו ספרדים) מסוג קרונות רגילים וקרונות ניהוג וכוח.
הפרויקט בוצע בשיתוף פעולה עם חברת הארגז.
במסגרת קונסורציום מטרו-רייל חברת אלסטום התמודדה במכרז להקמת מערכת להסעת המונים במטרופולין תל אביב - הקו האדום.
אלסטום השתתפה אך לא זכתה במכרז לרכישת חברה סולל לאנרגיה סולרית.
אלסטום היא ספקית ציוד חשובה עבור חברת החשמל.
טורבינות ודודים תוצרת אלסטום הותקנו בתחנת הכוח רוטנברג, תחנת הכוח אשכול, תחנת הכוח אלון תבור טורבינות גז ותחנת הכוח צפית טורבינות גז.
אלסטום נמצאת במגעים עם חברת ברייטסורס לקראת התמודדות משותפת במכרז הקמת תחנת הכוח באשלים בהיקף של יותר ממיליארד דולר.
ב-2010 אלסטום זכתה במכרז להקמה, תפעול ותחזוקה ל-20 שנה של תחנת הכוח פרטית דליה בבעלות דליה אנרגיות כח תמורת כ-800 מיליון דולר.
ב-2013 זכתה במכרז של הרכבת לתחזוקה השוטפת שלמערך הקרונועים.
כולל טיפול "אמצע חיים" בכל מערך הקרונועים, לרבות שיפוץ מנועים והחלפת מערכות מיזוג.
והתחזוקה השוטפת של המערך למשך שבע שנים, עם אופציה להאריכה בשמונה שנים נוספות.
ב-2017 אלסטום זכתה במכרז להקמת מערכות האיתות בקו האדום של רכבת הקלה בתל אביב.
במאי 2019, הודיעה שלא תשתתף במכרז להרחבת מערך הרכבת הקלה בירושלים, אף על פי שהקימה אותו במקור.
בין השנים 2009 ל-2016, נשיא אלסטום ישראל היה ח"כ לשעבר ושגריר ישראל בצרפת לשעבר ניסים זווילי.
בשנת 2021 למנכ"ל החברה מונה ערן (שלמה) כהן.
ב-30 בינואר 2022 הוכרזה זכיית השותפות של אלסטום, אלקטרה ודן במכרז להקמת הקו הירוק של הרכבת הקלה בתל אביב.
ב-19 בפברואר 2024 הוכרזו אלסטום ושותפותיה אלקטרה ומנרב כזוכות במכרז להקמת הרכבת הקלה נופית בין חיפה לנצרת.
אלסטין הוא חלבון מבני ברקמת החיבור בעל תכונות אלסטיות, המאפשרות לרקמה לחזור לצורתה המקורית לאחר מתיחה או התכווצות.
הוא מרכיב מרכזי מבין שניים בסיבים האלסטיים שברקמת החיבור.
אלסטין גם מאפשר נשיאת משקל ברקמותיהם של יונקים ואוגר אנרגיה מכנית ברקמות שבהן נמצא.
דוגמה לתכונותיו האלסטיות של אלסטין היא נטייתו של העור לחזור למצבו המקורי לאחר צביטה או לחיצה.
הגן המקודד לאלסטין באדם הוא ELN.
אלסטין הוא חלבון העשיר בחומצות אמינו הידרופוביות כגליצין ופרולין, אשר יוצרות אזורים הידרופוביים ניידים התחומים על ידי קשרים בין שיירי ליזין.
הוא מורכב ממספר שרשראות של טרופואלסטין הקשורות ביניהן דרך חומצות הליזין בקשרי דזמוזין או איזודזמוזין.
שרשראות אלו של טרופואלסטין בנויות מכ-830 חומצות אמינו, הערוכות בצורת סליל לא מסודר, ומשקלן הוא כ-65 קילודלטון.
אלסטין, כאמור, מצוי בעור, אך גם בעורקים הגדולים כאבי העורקים, שם הוא מסייע לדופן העורק לעמוד בלחץ הדם הגדול שבהם.
כמו כן, אלסטין נמצא בריאות, ברצועות אלסטיות, בשלפוחית השתן ובסחוס אלסטי.
מוטציות בחלבון האלסטין נמצאו קשורות למספר מחלות כגון היצרות על-מסתמית של אבי העורקים ועור רופס, וכן לתסמונת מרפן ולנפחת.
אלסון פלקאו דה סילבה (בפורטוגזית: Élson Falcão da Silva; נולד ב-16 בנובמבר 1981 בריו קוארטו אראגואיה שבברזיל) הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי.
הקשר ההתקפי התחיל את הקריירה שלו ב-1999 בפ.צ.
בשנים 2000 ו-2002 הושאל לויטוריה סלבדור.
ב-2003 אלסון עלה דרגה במעבר לפלמיירס.
בחורף עונת 2004/05 עבר לשטוטגרט הגרמנית.
בבונדסליגה אלסון לא הצליח לקבל מקום בהרכב; עד 2005 הוא שיחק רק 3 פעמים במדי הקבוצה.
בשל כך ב-31 באוגוסט לקראת סגירת חלון ההעברות הושאל השחקן לפונטה פרטה הברזילאית.
בין יולי 2006 ליולי 2007 שיחק בהשאלה בקבוצה ברזילאית נוספת - קרוזיירו.
בקיץ 2007 הושאל אלסון שוב, הפעם לגויאס.
בחורף חזר לשטוטגרט ושם שיחק בקבוצת הנוער כדי להישאר בכושר.
באוגוסט 2008 חזר באופן מפתיע לקבוצה הבוגרת.
ב-18 באוקטובר ערך את הופעת הבכורה שלו במשחק מול הרטה ברלין, הייתה זו הפעם הראשונה שהוא שיחק בבונדסליגה מאז ה-21 במאי 2005. את שערו הראשון בגרמניה הבקיע ב-1 במרץ 2009 בניצחון 0–2 על קרלסרוהה.
במשחק הבית הבא של קבוצתו מול בורוסיה דורטמונד אלסון כבש את השער ה-43000 בהיסטורית הבונדסליגה.
ב-15 באוגוסט 2009 עשה צמד במשחק בית מול פרייבורג, את אחד מהשערים הוא הבקיע מ-35 מטרים.
ב-10 באפריל האריך את החוזה שלו עם שטוטגרט עד ליוני 2011.
ב-1 בפברואר 2010 הושאל להנובר 96 עד סוף עונת 2009/10. למרות הפציעות שבגללן שיחק רק 7 משחקים במדי הקבוצה, הוא עדיין תרם חלק משמעותי להנובר.
במחזור ה-25 הבקיע אלסון בניצחון 0–1 על פרייבורג את אחד השערים הכי חשובים של קבוצתו.
במחזור האחרון הנובר ניצחה 1–2 וסיימה בניצחון זה סדרה איומה של 9 הפסדים ו-13 משחקים ברציפות ללא ניצחון.
היה זה גם הניצחון הראשון של הנובר מאז מותו של רוברט אנקה ב-10 בנובמבר 2009.
בתום השאלתו סוכם בין שטוטגרט להנובר מעברו של הברזילאי להנובר.
הוא היה אמור לחתום חוזה לשנתיים, אך בשל תוצאות לא מספקות של בדיקה גופנית לא בוצע המעבר.
לפי דברי המועדון משטוטגרט, אלסון היה עוד בשיקום מהפציעה שקיבל בעונה הקודמת בהנובר.
ב-1 בדצמבר ערך את הקאמבק שלו בשטוטגרט במשחק הליגה האירופאית מול יאנג בויז.
אחרי עונת 2010/11 עזב אלסון את שטוטגרט.
באוגוסט 2011, אחרי שנה של שיקום מפציעה קשה, חתם אלסון חוזה עם רוסטוב הרוסית לשנתיים וחצי.
משחק הבכורה שלו ברוסטוב נערך ב-6 באוגוסט מול וולגה ניז'ני נובגורוד כאשר הוא נכנס כמחליף, המשחק הסתיים 0–1 לזכות רוסטוב.
אליפות סאו פאולו בכדורגל - 2002 (איטואנו)
ליגה ב' הברזילאית - 2003 (פלמיירס)
אלסוויר (בהולנדית: Elsevier) היא חברת הוצאה לאור, המובילה בעולם בתחום המדעים המדויקים.
דרך אתר האינטרנט שלה ניתן לגשת ליותר מ-10 מיליון מאמרים.
היא משרתת יותר מ-4,500 ארגונים ואוניברסיטאות, המתפרשים על פני יותר מ-180 מדינות ברחבי אירופה, אסיה ואמריקה.
מעל ל-30 מיליון מדענים, סטודנטים ואנשי מקצוע משתמשים במאגרי המידע של אלסוויר, ומחזיקים בחשבון גישה לתכנים של החברה.
אלסוויר נמצא בבעלות קבוצת RELX , תאגיד רב-לאומי, בריטי-הולנדי, שבסיסו בלונדון ובאמסטרדם.
אלסוויר הוקמה בשנת 1880 ואימצה את השם והלוגו של הוצאת הספרים ההולנדית אלסוויר שהיוו השראה ואין לה שום קשר לאלסוויר העכשווית.
משפחת אלסוויר פעלה כסוחרי ספרים והוצאות ספרים בהולנד; המייסד לודווייק אלסוויר (Lodewijk Elzevir) (1542–1617), התגורר בליידן והקים את העסק בשנת 1580. כלוגו של החברה, אלסוויר השתמשה בסימן המדפיס של משפחת אלסוויר, עץ השזור בגפן ובמילים Non Solus, שבלטינית "לא לבד".
לדברי אלסוויר, לוגו זה מייצג "את הקשר הסימביוטי בין המו"ל והחוקר.
ההתרחבות של אלסוויר בתחום המדעי החלה לאחר שנת 1945 ומומנה ברווחי השבועון אלסוויר, שפרסם את המהדורה הראשונה שלה ב-27 באוקטובר 1945. השבועון זכה להצלחה מיידית והיה רווחי מאוד.
השבועון היה המשך, של ירחון שנוסד, בשנת 1891, כדי לקדם את ההוצאה ונאלץ להפסיק את פרסומו בדצמבר 1940, בעקבות הכיבוש הגרמני של הולנד.
בשנת 1971 רכשה אלסוויר את Excerpta Medica, מו"ל קטן שעסק בכתבי עת רפואיים, הממוקם באמסטרדם.
הוא היה החברה הראשונה והיחידה בעולם שהקימה מאגר מידע ממוחשב להפקת כתבי עת, כך החלה אלסוויר להשתמש בטכנולוגיית מחשב.
הפרויקט נועד למצוא דרך להעביר מאמרים מדעיים לספריות באופן אלקטרוני, והוא פעל למעלה מעשור.
בשנת 1997, הושק ScienceDirect, המאגר המקוון הראשון של ספרים ומאמרים אלקטרוניים (מדעיים).
למרות שספרנים וחוקרים בהתחלה היו צריכים להתרגל לטכנולוגיה החדשה, במשך השנים יותר ויותר מהם עברו למינויים אלקטרוניים בלבד.
כלי המאפשר למנהלי מחקר במוסדות אקדמיים לקבל החלטות מושכלות, על ידי מדידת מעמדו היחסי של המוסד שלהם מבחינת תפוקה, מענקים, פרסומים ועוד.
בשנת 2013 רכשה אלסוויר את מנדליי (Mendeley), חברה בריטית המפתחת תוכנה לניהול ושיתוף של עבודות מחקר.
מנדלי, הייתה פלטפורמה פתוחה לשיתוף מחקרים.
אלסוויר ספגה ביקורת רבה על הרכישה, לאחר שהעבירה את המערכת למודל של אתר אינטרנט למנויים בתשלום.
בשנת 2019 הגישו החוקרים למעלה משני מיליון עבודות מחקר לפרסומים מבוססי אלסוויר.
למעלה מ-22,000 עורכים ניהלו את סקירת העמיתים ובחירתם של מאמרים אלה, וכתוצאה מכך פרסמו כ -500,000 מאמרים בלמעלה מ -2,500 כתבי עת.
מחיר הידע הוא שמה של מחאת אקדמאים הקוראת להטיל חרם על ההוצאה.
המחאה החלה בבלוג הפרטי של המתמטיקאי הבריטי טימותי גוורס, זוכה מדליית פילדס לשנת 1998.
יוזמי המחאה טוענים כנגד אלסוויר כי היא עושה הון על גבם של החוקרים – גם כותבי המאמרים וגם עורכי ביקורת עמיתים – שאינם מקבלים תמורה להשקעתם.
מנגד, טוענים המוחים, גובה ההוצאה לאור מחירי מינוי מופקעים ממוסדות מחקר – אותם מוסדות בהן פועלים הכותבים, והנושאים בעלויות המחקר.
במסגרת המחאה הועלתה עצומה הטוענת כי אופן פעולתה של אלסוויר תורמת להגבלת חופש החלפת המידע, וקוראת להכרה בזכותם של המחברים להפיץ את עבודתם ולאפשר גישה קלה לתוכנהּ.
על העצומה חתמו יותר מ-6,000 מדענים וחוקרים מרחבי העולם, שהצהירו כי לא יפרסמו במסגרת ההוצאה לאור ולא ישתפו עמה פעולה.
המחאה הנוכחית מופנית כלפי אלסוויר אך מתייחסת גם לבתי הוצאה נוספים, תוך בדיקה של חלופות לפרסום אקדמי, בין היתר באמצעות גישה פתוחה למאמרים בכתבי עת מקוונים.
לנוכח המחאה טוענים באלסוויר כי הביקורת מבוססת על אי-הבנה של מטרות ואופן הפעולה של ההוצאה לאור.
עם זאת, הם מודים כי העובדה שכותבים בוחרים שלא לפרסם במסגרתה עשויה להיות גורם לדאגה.
בשנת 2015, הגישה אלסוויר תביעה נגד Sci-Hub, אלכסנדרה אלבקיאן ואתרים דומים על הנגשה ושימוש במאמרים אקדמיים לציבור הרחב, ללא אישור, פגיעה בפרטיות וזכויות היוצרים.
על פי פסיקת בית המשפט בארצות הברית הם נדרשו לשלם לאלסוויר 15 מיליון דולר.
אלסיאד (בליטאית: Alsėdžiai; בפולנית: Olsiady; ברוסית: Олсяды) היא עיירה במחוז טלז בצפון מערב ליטא.
ממצאים ארכאולוגיים מעידים על קיומו באזור של יישוב מהתקופה המזוליתית.
בעיירה שרידיו של בית קברות שמתוארך לתקופה שבין המאה ה-10 והמאה ה-13. היישוב מוזכר בכרוניקות של צלבנים משנת 1253. העיירה שכנה בשטח הדוכסות הגדולה של ליטא.
בעיירה מגדל פעמון שנבנה ב-1679 וכנסייה שנבנתה ב-1793. בתקופת השלטון הקומוניסטי הונהגה קולקטיביזציה בעיירה.
מספר מבני ציבור שנבנו בעיירה בתחילת המאה ה-20 קיימים עד היום, אם כי חלקם נפגעו במלחמת העולם השנייה.
ערב הכיבוש הגרמני חיו באלסיאד כ-30 משפחות יהודיות.
בעיירה פעלו בית ספר יהודי של רשת תרבות ותלמוד תורה.
הגרמנים כבשו את העיירה במבצע ברברוסה, ביוני 1941. כעבור שבועות ספורים הוקם בעיירה גטו.
חלק מהכלואים בגטו נרצחו ואילו נשים אחדות הצליחו לשרוד בעזרת איכרים ליטאים.
אלסנדרו לינדבלד (בשוודית: Alessandro Lindblad; נולד ב-7 ביולי 1991 בסטוקהולם, שוודיה), מוכר בשם הבמה Alesso (אלסו), הוא DJ שוודי ומפיק מוזיקלי בעיקר בסגנון פרוגרסיב האוס.
אלסו ידוע בעיקר בהפקות בסגנון הפרוגרסיב האוס.
הוא התפרסם בשנת 2011 בגלל הרמיקסים שלו לשירים ידועים כמו "Alcoholic" של טים ברג, "Save the World" של Swedish House Mafia וג'ון מרטין ובמיוחד הרמיקסים לשירים "If I Lose Myself" של ואן ריפאבליק ול-"Pressure" של נאדיה עלי, שנבחר לשיר הדאנס-אלקטרוני שנוגן הכי הרבה ב-2011.
ב-2012, הופיע ברשימת האמנים החדשים המומלצים לשנת 2012 של ערוץ MTV, לצד הארדוול, ניקי רומרו ו-R3hab.
ב-4 באוגוסט 2012, אלסו הוציא לאור את השיר "Years" יחד עם ביצוע קולי של הזמר מתיו קומה, ולאחר חודשיים שוחרר הקליפ לשיר.
ב-7 באוקטובר 2013, פרסם את השיר "Under Control" מתוך האלבום העתידי "Forever", יחד עם קלווין האריס ובביצוע קולי של הצמד הרטס.
אלסו ביצע את כניסת הבכורה שלו לרשימת 100 הדיג'יים הטובים בעולם של המגזין DJ Mag בשנת 2011 כשדורג במקום ה-70. ב-2012 עלה בדירוג למקום העשרים וב-2013 הגיע למקום ה-13 (דירוג השיא שלו, אותו שחזר שנתיים לאחר מכן).
ביולי 2014 חתם בחברת ההקלטות דאף ג'אם, ובאותה שנה יצא לסיבוב ההופעות "Heroes Tour" אשר נקרא על שם השיר "" (בשיתוף טובה לו) שהוציא באוגוסט של אותה שנה.
במהלך סבב ההופעות שיתף פעולה עם הקמפיין "Chime for Change" אשר מטרתו העצמת נשים ברחבי העולם.
נכון לאוקטובר 2014 גייס אלסו מעל ל-50,000$ עבור הקמפיין.
ב-22 במאי 2015 שוחרר אלבום הבכורה של אלסו, "Forever".
באלבום, שיצא תחת דאף ג'אם, נכללו שירים כגון "Heroes (We Could Be)" ,"Sweet Escape" והרמיקס לשיר של ואן ריפאבליק "If I Lose Myself".
ב-7 באוקטובר 2016 שחרר גרסה חדשה לשיר "Years", ובה משתתף חבר להקת אקסו Chen.
ב-21 באוקטובר שוחרר הסינגל "Take My Breath Away" שהופק יחד עם דילון פרנסיס.
ב-8 בספטמבר 2017 שחררה היילי סטיינפלד יחד עם אלסו ובשיתוף וואן ופלורידה ג'ורג'יה ליין, וב-13 באוקטובר הוציא אלסו את השיר "Is That for Me", ביחד עם הזמרת הברזילאית אניטה.
באוגוסט 2018 חתם אלסו בלייבל ההקלטות יוניברסל מיוזיק גרופ וב-31 באוגוסט שחרר את שירו הראשון תחת אותו לייבל, "REMEDY".
באותה השנה היה לאחד ממפיקי האלבום Phoenix של ריטה אורה.
ב-21 ביולי 2023 הוציא את הסינגל "Call Your Name" עם ג'ון ניומן.
שנהפרסקטגוריהתוצאהמקור2024פרס המוזיקה של MTV אירופההאמן הנורדי הטוב ביותר
אלסוורת' קלי היה צייר ופסל אמריקאי, אשר יצירתו מזוהה עם האמנות המופשטת והמינימליסטית.
קלי נולד בעיר ניובורו שבניו יורק.
בשנת 1941 החל ללמוד במכון פראט שבניו יורק, אולם בשנת 1943 הוא גויס לצבא האמריקאי, שבאותה היה מעורב במלחמת העולם השנייה.
קלי שירת יחד עם אמנים ומעצבים נוספים ביחידה אשר כונתה "צבא הצללים", אשר עסקה בהסוואה ובאמצעי הטעיה כנגד כוחות האויב.
בשנים 1946–1947 המשיך את לימודי האמנות בבית הספר לאמנות שליד המוזיאון לאמנות בבוסטון ובשנת 1948 עבר לפריז, שם למד בבית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות ולמד מאמני האוונט-גארד שפעלו בעיר באותה תקופה.
קלי חזר לארצות הברית בשנת 1954, לאחר שהות של שש שנים בפריז.
בארצות הברית התקשה תחילה קלי להשתלב בשוק המקומי.
בשנת 1956 הציג את התערוכה הראשונה שלו בעיר ניו יורק.
בשנת 1957 הציגו מיצירותיו במוזיאון ויטני לאמנות אמריקאית.
בשנת 1973 נערכה הרטרופרספקטיבה הראשונה מיצירותיו, במוזיאון לאמנות מודרנית.
יצירותו של קלי כוללות לרוב צורות גאומטריות אבסטרקטיות ופשוטות, בעלות צבעים עזים.
קלי נפטר בניו יורק, והוא בן 92.
אלסטן סטנקילסון (בשוודית: Halsten Stenkilsson או Alstan; 1050 – 1084) היה מלך שוודיה בין השנים 1067 – 1070 וככל הנראה גם בין השנים 1079–1084. אלסטן היה בנו של סטנקיל, מלך שוודיה.
הוא מלך לאחר מות אביו ולאחר המאבק בין אחיו, אריק סטנקילסון לבין הטוען לכתר, אריק הפגני.
ייתכן שהוא מלך יחד עם אחיו אינגה הזקן.
מעט ידוע על אלסטן כמלך.
בהערת שוליים בעבודתו של אדם מברמן מדווח שהוא נבחר להיות מלך לאחר מות אריק, אך הוא הודח לאחר זמן לא רב.
המידע על שלטונו יחד עם אינגה זכה לתמיכה בבולה אפיפיורית מ-1081 שנכתבה על ידי האפיפיור גרגוריוס השביעי, שבה הוא מתייחס לשני מלכים באותיות הראשונות של שמותיהם: A ו-I והם קרויים מלכי וסטרייטלנד (rege wisigothorum).
יחד עם זאת, המלך "A" יכול גם להיות מזוהה עם האקאן האדום.
שלטונו המשותף של אלסטן עם אחיו אינגה מוזכר גם בסאגה של הרברר.
ברשימת המלכים של וסטרייטלנד (Västgötalagen) נאמר עליו שהוא היה אדיב ועליז ובכל מקרה שהובא לפניו הוא שפט בהגינות, וזו הסיבה שבני עמו התאבלו עליו.
הוא היה אביהם של המלכים השותפים פיליפ אלסטנסון ואינגה הצעיר.
אלסודיים (שם מדעי: Alsodidae) היא משפחה של דו-חיים מסדרת חסרי זנב.
בני הקבוצה חיים בטבע באזור פטגוניה שבאמריקה הדרומית וכן בדרום ברזיל.
לפני שסווגה כמשפחה הייתה שייכת למשפחת הלפטודקטיליים (Leptodactylidae) ובהמשך עברה למשפחת הקיקלורמפידיים (Cycloramphidae).
היא הפכה למשפחה עצמאית ב-2011.
צפרדעים אלה הן יבשתיות בעיקר וחיות רק בחצי הכדור הדרומי בבתי גידול ממוזגים.
לחלקן רגליים גדולות ובעלות טפרים ארוכים המשמשים לחפירה.
סוג Alsodes - בו 19 מינים
סוג Eupsophus - בו 10 מינים
אלסטייר מקנזי הוא שחקן סקוטי.
אלסטייר מקנזי נולד בטרינאפור קרוב לפרת' ולמד בבית הספר "וסטבורן האוס סקול" וב"גלנאלמונד קולג'" שבפרת'שייר.
בגיל 18 עזב את הבית ועבר לחיות בלונדון.
תפקידו הידוע ביותר הוא בדמות הליירד הצעיר ארצ'י מקדונלד בדרמה של ה-BBC "בחזרה לאחוזת העמק".
בנוסף למשחקו בטלוויזיה הופיע מקנזי בסרטי קולנוע ובהצגות תיאטרון.
מקנזי היה שותף לכתיבת התסריט לסרט "The Last Great Wilderness" משנת 2002.
מקנזי חי באיזלינגטון עם בת זוגו השחקנית הסקוטית סוזן וידלר.
לבני הזוג יש שני ילדים, הבת מרתה נולדה בדצמבר 1999, והבן פרדי נולד בספטמבר 2004. אחיו הוא במאי הקולנוע דייוויד מקנזי , איתו הקים את חברת ההפקה "סיגמא פילמס".
סימון ליינסבורו 4 פרקים 2025 The Bombing of Pan Am 103 אלסטייר קמפבל פרק: "#1.6"
אלסטיים (שם מדעי: Alestidae; מכונים גם טטרות אפריקניות) היא משפחת דגים מסדרת החריתאים הנפוצים רק בנהרות ואגמים באפריקה שמדרום לסהרה.
דגים אלה צבעוניים ובעלי סנפירים כסופים מעט, לרובם ראשים קטנים וסנפירים גדולים והם חיים בקרבה לקרקעית.
המינים הגדולים הם טורפים בעלי גוף מוארך, לסת ארוכה ומלאת שיניים וזנבות גדולים.
למינים הקטנים ראשים קטנים והם ניזונים מזחלים, שיריים ומפלנקטון.
במשפחה זו מצויים הדגים הגדולים ביותר בסדרה, כשהגדול מכולם הוא דג טיגריס גולייתי שאורכו עד 1.5 מטר ומשקלו 50 ק"ג, אך רוב המינים קטנים יותר.
חלק מהמינים הם דגי נוי מבוקשים.
דג טיגריס (Hydrocynus) - בו המין דג טיגריס גולייתי
אלסטיקסרץ' הוא מנוע חיפוש המבוסס על Lucene, המספק יכולת multitenant מבוזרת לחיפוש מעל טקסט מלא.
לאלסטיקסרץ' ממשק HTTP ומסמכי JSON נטולי סכמה.
אלסטיקסרץ' פותח בג'אווה והוא משוחרר כקוד פתוח תחת רישיון אפאצ'י.
יישומי אלסטיקסרץ' צד לקוח זמינים ב-Java, C#, PHP, Python, Groovy ושפות רבות אחרות.
הוא מנוע החיפוש המקצועי (enterprise) הפופולרי ביותר כאשר אחריו סולר (Apache Solr), המבוסס גם הוא על Lucene.
אלסטיקסרץ' מפותח במקביל למנוע איסוף נתונים ופירסור לוגים בשם Logstash, ופלטפורמה לוויזואליזציה ואנליזה בשם Kibana.
שלושת המוצרים מיועדים לשימוש בתור פתרון משולב, המכונה "מחסנית אלסטית" (Elastic Stack ולשעבר ELK Stack).
בשנת 2015 החברה Logz.io הוציאה אפליקציה לניהול ארכיון המבוססת על טכנולוגיה זו.
ניתן להשתמש באלסטיקסרץ' לחיפוש בכל סוגי המסמכים.
המנוע מאפשר חיפוש סקלבילי (יכולת לגדול בקצב מהיר ולשמר ביצועים גם בעת שימוש ע"י מס' משתמשים רחב) ותומך במולטי-טננטיות (אינסטנס אחד יכול לשמש קבוצות משתמשים שונות).
המנוע משתמש בשיטת חיפוש המבוססת על אינדקס.
כלומר, במקרה של המנוע היחידה הקטנה ביותר איתה המנוע עובד היא מסמך, ולכן יש להוסיף אינדקס לכל מסמך.
לדוגמה, במקרה בו רוצים לערוך חיפוש אלסטיקסרץ' על מידע הנוגע לספרים, יש לקחת את המידע הנתון על כל ספר ולהכניס למסמך, ולאנדקס את אותו מסמך.
האינדקס תואם במובן מסוים טבלת SQL, באופן בו מסמך מהווה שורה בטבלה.
עם זאת, מספרי הסוגים ומספרי השדות אינם מוכרחים להיות מוגדרים באופן נוקשה (strict), אם כי ניתן להגדירם במפורש על ידי Type Assignment (מיפוי).
כדי לאנדקס מסמך, יש להכניס אותו לאלסטיקסרץ' בפורמט JSON (הכולל סט של זוגות מפתח-ערך).
}בדומה לכך, שאילתות הנשלחות לאלסטיקסרץ' גם הן בפורמט JSON.
כך למשל, הדוגמה לעיל היא תוצאה אפשרית לשאילתת האלסטיקסרץ' הבאה:{
}החלק החשוב ביותר בשאילתת החיפוש הוא פרמטר השאילתא (query), שכן התוכן שלו קובע אילו מסמכים יימצאו באיזה סדר.
יתר הפרמטרים הם גודל (size) הקובע את מספר ההתאמות המרבי, מהיכן (from) המשמש לחלוקת רשימות התאמות ארוכות על פני מספר עמודים, _מקור (_source) המאפשר לא לקבל מסמכים שלמים כתוצאות, אלא רק שדות מסוימים של מסמכים אלה, ומיון (sort), המאפשר מיון חלופי של התוצאות לבחירת המשתמש.
ניתן לכלול פרמטרים שונים בשאילתא.
מציאת כל המסמכים:"match_all" : { }
מציאת כל המסמכים עם המילים "grenade strngth" בכותרת (שדה הכותרת):"match" : {
מציאת כל המסמכים עם המילים "grenade strngth" בכותרת או בשם הכותב (שדה הכותב):"multi_match" : {
מציאת מסמכים הממלאים את התנאים הבאים:
1. המילה "quick" מוכרחה להימצא בכותרת.
2. למילה "lazy" אסור להופיע בכותרת.
3. לפחות אחת מהמילים "brown" או "green" מוכרחות להימצא בכותרת:"bool" : {
אלסטומרים דיאלקטרים הם חומרים אלסטיים בעלי תכונות דיאלקטריות.
הם מאופיינים ביכולת לעבור דפורמציות גדולות תחת עירור חשמלי, לצד זמן תגובה קצר, משקל נמוך ועלות נמוכה.
אלסטומרים דיאלקטרים נחשבים לחומרים חכמים, חומרים אשר אחד מהמאפיינים שלהם משתנה בצורה משמעותית תחת עירור חיצוני.
החומרים התגלו במהלך שנות ה-90 ומאז נחקרים באקדמיה, וזמינים מסחרית אצל מספר יצרנים בשוק.
ערור אלסטומר דיאלקטרי באמצעות מתח חשמלי מתבצע דרך אלקטרודות גמישות (כגון גריז המכיל סיבי פחמן) אשר מרוחות על שתי דפונות נגדיות של החומר.
כאשר מעוררים את החומר במתח חשמלי , הדיפולים בתוכו מסתדרים מחדש בהתאם למתח.
קיטוב חשמלי זה נוטה להקטין את השדה החשמלי שנוצר עקב המתח.
היות שמתח המקור הוא קבוע, מטען נוסף מצטבר על האלקטרודות.
המטען יוצר כוחות קולון אשר מקרב את שתי האלקטרודות זו לזו, וגורמות לדפורמציה בחומר.
כאשר הוא המקדם הדיאלקטרי של ריק, הוא המקדם הדיאלקטרי של החומר ו- הוא עובי החומר.
למעשה, החומר מתכווץ לכיוון אחד ועקב אי דחיסות מתרחב לכיוונים האחרים.
מקדם הדיאלקטרי של החומרים הוא נמוך יחסית, בסדר גודל של 3 עד 10, ולפיכך מתח ערור אופייני הוא בסדר גודל של מספר קילו-וולט על מנת ליצור דפורמציה משמעותית.
אלסו נולדה בטטרסטן, בגיל חמש עברה לסיביר, לאחר מכן גרה תקופה בניו יורק ובלונדון, ב-1998 לאחר ששרה בחתונה של אחיה החליטה משפחתה לשקול קריירה מקצועית במוזיקה עבורה.
בגיל חמש עשרה היא הוכרה למפיק מוזיקלי שהתרשם ממנה, והחל לעבוד איתה על אלבומה הנקרא של שמה אשר יצא ב-1999. האלבום הצליח ברוסיה ונמכר במעל 700,000 עותקים.
ב-2000 החלה לעבוד על אלבומה באנגלית, ובאותה שנה נבחרה לייצג את רוסיה באירוויזיון עם השיר "סולו" איתו הגיעה למקום השני בתחרות.
אלבומה באנגלית הנקרא "סולו" על שם השיר, מכר מעל 100,000 עותקים ברוסיה ונהיה לאחר האלבומים הנמכרים ברוסיה בכל הזמנים.
בין שיריה באלבום נכלל גם דואט שביצעה עם אנריקה איגלסיאס.
ב-2001 זכתה בפרס "MTV אירופה" כזמרת הרוסייה הטובה ביותר.
ב-2004 שיחקה בסרט האימה "מלכודת הרוחות" לצד בילי פייפר.
ב-2009 הנחתה את גמר האירוויזיון שנערך במוסקבה.
ב-2010 הנחתה את תחרות "מיס רוסיה".
אלסי שריגלי , נולדה בשם אלסי סאלינג (Elsie Salling) וידועה גם בשם סאלי שריגלי (Sally Shrigley) הייתה פעילה טבעונית אנגלייה, מייסדת האגודה הטבעונית ונשיאתה השישית.
שריגלי נולדה בלונדון להורים סקנדינבים, קרל והילדה סאלינג, ודיברה דנית באופן שוטף.
מאוחר יותר, עברה המשפחה להתגורר בהמפסטד.
בשנת 1939 התחתנה עם רופא השיניים וולטר שריגלי (Walter Shrigley).
במלחמת העולם השנייה, התנדבה בשירותי הכבאות.
שריגלי הייתה פעילה ב, אולם לאחר שהאגודה סרבה לאפשר לחבריה הטבעונים לפתוח שלוחה להסברה טבעונית ולהשתמש במגזין האגודה כבמה להסברה טבעונית, החליטו מספר חברים לעזוב את האגודה הצמחונית על מנת לפתוח אגודה חדשה לקידום טבעונות.
בנובמבר 1944, האגודה הטבעונית נוסדה על ידי דונלד ווטסון, אליס שריגלי וארבעה חברים נוספים.
בשנת 1947, פרסמה שריגלי במגזין האגודה הטבעונית 'חדשות הטבעונות' רשימת מוצרים טבעונים.
רשימה זו היא ככל הנראה רשימת המוצרים הטבעונים הראשונה בהיסטוריה.
בשנות הששים נבחרה לכהן כנשיאת האגודה הטבעונית.
אלסיה אלבגולה (שם מדעי: Elseya albagula) הוא מין צב מהמשפחה צבים נטויי-צוואר החי בנהרות חמימים בצפון אוסטרליה.
צב זה הוא הגדול ביותר במיני משפחתו, קרוב למטאמטה בגודל, ואורכו המרבי הוא 45 סנטימטרים.
הצב מצוי בסכנת הכחדה בטבע.
הוא מצוי רק בצפון אוסטרליה בדרום-מזרח קווינסלנד בנהרות בורנט (Burnett), מרי (Mary) ופיצ'רוי (Fitzroy).
הצב אוכל צמחים וניזון מצמחי מים, עלים, פירות ואצות.
שריונו של הצב חום כהה עד שחור והוא שטוח ונוטה מעלה בחלקו הקדמי ולעיתים גדלות עליו אצות.
הוא בעל עור אפור כהה עד שחור ומעט ירקרק והראש שחור ובעל חלקים צהובים עם לסתות גדולות ומעוקלות בצבע לבן.
הצבים יכולים לספוג חמצן דרך העור גם בתוך המים, מה שלעיתים פוגע בדגים ובצבים אחרים.
הצבים נמצאים בסכנת הכחדה בטבע עקב פגיעת מינים פולשים בקיניהם כמו שועל אדום הניזון מהביצים או פרות הרומסות את הביצים.
כמו כן בניית סכרים בנהרות מחייתם גרמה להם להיפגע מהקירות החזקים של הסכר, אליהם הם נופלים לעיתים קרובות למותם וכן הסכר גורף את מי הנהר ומייבש את הצבים או גורם להצפות מסיביות לקיניהם.
אלסטייר ויליאם ג'יימס מורגן (נולד ב-28 במאי 1958) הוא שגריר הממלכה המאוחדת לקוריאה הצפונית.
במהלך הקריירה הדיפלומטית שלו, מורגן שירת בעיקר בנציגויות הממלכה המאוחדת במדינות מזרח אסיה, בדגש על סין ויפן.
מורגן כיהן כמזכיר הראשון של שגרירות הממלכה המאוחדת בטוקיו בין 1991 ועד 1996, כמנהל השקעות בטוקיו בין 2002 ועד 2006, כיועץ מסחרי בבייג'ינג בין 2007 ועד 2010, וכקונסול כללי בגואנגג'ואו בין 2010 ועד 2014.
החל מדצמבר 2015, מורגן מכהן כשגריר הממלכה המאוחדת לקוריאה הצפונית.
אלסידס אדגרדו גיג'ה פריירה (; 22 בדצמבר 1926 - 16 ביולי 2015) היה כדורגלן איטלקי-אורוגוואי ששיחק כקיצוני ימני.
גיג'ה זכור ככובש שער הניצחון במשחק המכריע של מונדיאל 1950 בין ל במרקנה.
גיג'ה פרץ במדיה של פניארול, במדיה זכה בשתי אליפויות, ובהמשך שיחק תקופה ארוכה ברומא האיטלקית, ולאחריה עונה אחת במילאן, עמה זכה באליפות איטליה.
גיג'ה כבש ארבעה שערים ב-12 הופעות במדיה של נבחרת , ולזכותו גם חמש הופעות ושער בודד במדיה של .
גיג'ה הלך לעולמו ב-16 ביולי 2015, ביום בו צוינו 65 שנים בדיוק למרקנאסו.
עד לפטירתו היה האחרון שנותר בחיים מבין אלו שנטלו חלק במשחק.
גיג'ה החל את הקריירה במדי קבוצת סוד אמריקה בעונת , בה סיימה הקבוצה בתחתית ליגת העל האורוגוואית וירדה לליגת המשנה.
החל מעונת עבר גיג'ה לשחק בקבוצת הפאר פניארול.
באותה העונה פרצה שביתה שהביאה לסיומה של הליגה לאחר עשרה מחזורים בלבד (במקום 18 כנהוג), וגם במחזורים אלו מיעט גיג'ה לשחק בשל הימצאותם בסגל של שחקנים ותיקים ובכירים יותר, כמו חוליו בריטוס וחואן סקיאפינו.
עונה לאחר מכן כבר זכה למקום בהרכב בעונה מרשימה של קבוצתו, שהסתיימה בזכייה באליפות אורוגוואי במאזן מרשים של 16 ניצחונות מ-18 מחזורים, וללא הפסדים (מעל ל-94 אחוזי הצלחה).
גיג'ה תרם שמונה שערים לזכייתה של קבוצתו בתואר.
שנתיים אחר כך, בעונת , זכה באליפות נוספת עם קבוצתו, לאחר מאבק בצמרת עם היריבה הגדולה נסיונל.
בעונת ספג הרחקה לשמונה חודשים לאחר שתקף שופט שביטל שער של קבוצתו, והחמיץ את עונת .
לקראת עונת 1953/1954 בסרייה א', ובעקבות ההרחקה והרצון להצליח בזירה הבינלאומית, עבר גיג'ה לרומא האיטלקית.
כבר בעונת הבכורה שלו היה לשחקן הרכב חשוב, עם ארבעה שערי ליגה ב-34 הופעות.
הוא שיחק שמונה עונות במדיה של רומא, ואף שימש כקפטן הקבוצה בעונת 1957/1958. במהלך תקופה זו אף זכה לקבל אזרחות איטלקית, וזאת בין היתר בזכות מוצאה של משפחתו.
גיג'ה לא זכה עם הקבוצה באליפות איטליה (הישג השיא של גיג'ה עם רומא בליגה היה המקום השלישי), אך זכה עמה בגביע ערי הירידים לעונת , על אף שלא שותף בצמד משחקי הגמר מול בירמינגהאם סיטי.
בסך הכול שיחק גיג'ה במשך שמונה עונות בקבוצה, ובמהלכן כבש 19 שערי ליגה ב-201 הופעות.
ב-22 ביולי 2014 נכנס להיכל התהילה של המועדון.
הוא שיחק במדיה במשך עונה אחת וצבר ארבע הופעות ליגה בלבד, אך זכה עמה באליפות איטליה היחידה בקריירת המשחק שלו.
על אף מחשבות על פרישה, שב גיג'ה למונטווידאו והצטרף לקבוצת דאנוביו מהליגה הבכירה.
הוא שיחק במדיה במשך שש עונות, בהן כבש 12 שערי ליגה ב-128 הופעות, עד שפרש ממשחק פעיל בגיל 42.
גיג'ה זכה לזימון בכורה מהמאמן חוסה לואיס פונטנה על אף חוסר ניסיונו הבינלאומי בשנת 1950. ב-6 במאי ערך את הופעת הבכורה שלו במדי בניצחון 4-3 על במסגרת גביע ריו ברנקו.
בשני המשחקים הבאים ניצחה ברזיל את אורוגוואי (3-2, 1-0) וזכתה בגביע, בעוד גיג'ה צבר שלוש הופעות בינלאומיות במהלך הטורניר.
כחודש לאחר מכן החל בברזיל טורניר מונדיאל 1950, וגיג'ה זומן על ידי פונטנה לסגל אורוגוואי.
בשלב הבתים הראשון, בעקבות פרישתה של , נערך משחק אחד בלבד, ובו הביסה אורוגוואי את בתוצאה 8-0. גיג'ה כבש בדקה ה-87 את שער הבכורה שלו בנבחרת, השער שקבע את תוצאת המשחק.
אורוגוואי עלתה לבית הגמר, ופתחה בשוויון 2-2 עם , כאשר גיג'ה כובש את השער הראשון במשחק בדקה ה-29. במשחק השני מול איזן גיג'ה את התוצאה לשוויון 1-1 בדקה ה-39, בדרך לניצחון 3-2 בסיום.
במשחק האחרון פגשה אורוגוואי את ברזיל, המארחת והפייבוריטית הברורה לזכייה, באצטדיון מרקנה לעיני אצטדיון מלא.
הברזילאים עוד הובילו 1-0 במשחק, אך גיג'ה בישל לסקיאפינו את השוויון.
11 דקות לסיום קיבל גיג'ה את הכדור מסקיאפינו, חדר לרחבה והכניע את מואסיר ברבוזה, שהיה ממוקם לא נכון לאחר שציפה למסירה מצד גיג'ה.
השער השקיט את מאות אלפי הצופים באצטדיון, הברזילאים לא הצליחו לחזור, ואורוגוואי זכתה בגביע העולם בפעם השנייה בתולדותיה.
גיג'ה זכה בברזיל לכינוי התליין, והמשחק עצמו זכה בברזיל לכינוי מרקנאסו, אסון המרקנה.
גיג'ה סיים את הטורניר עם ארבעה שערים (היחידים שלו במדי אורוגוואי) בארבע הופעות, ובמקום הרביעי בטבלת הכובשים בטורניר.
כמו כן, זכה גיג'ה להיכנס לנבחרת הטורניר לצד ארבעה מחברי נבחרתו.
שנים לאחר הטורניר, בריאיון לעיתון ברזילאי, אמר גיג'ה במשפט שהפך למזוהה עמו וצוטט רבות בהמשך:
גיג'ה הוסיף חמש הופעות נוספות בטורניר ידידותי שנערך בצ'ילה, ובסך הכול זכה ל-12 הופעות במדי נבחרת אורוגוואי.
ב-1957 זומן גיג'ה לסגל נבחרת איטליה, המדינה בה שיחק באותה תקופה ושבה קיבל אזרחות מקומית.
משחקו הראשון היה ב-26 במאי 1957, בתבוסה 3-0 ל במוקדמות מונדיאל 1958. הוא הוסיף ארבע הופעות נוספות במדי איטליה, בהן שתיים נוספות במוקדמות המונדיאל מהן לא הצליחה איטליה להעפיל, וכבש שער אחד.
בעונת שב גיג'ה לתקופה קצרה למגרשים, כמאמנה של פניארול במדיה פרץ כשלושים שנה קודם לכן.
לאחר תקופה קצרה הוחלף בלואיס קוביז'ה.
גיג'ה היה לאחרון שנותר בחיים מבין 22 השחקנים ששיחקו במרקנאסו.
ב-16 ביולי 2015, 65 שנים בדיוק מאז אותו המשחק, הלך גיג'ה לעולמו בגיל 88.
'' מתייחס להופעות בסרייה א' בלבד
אלסי דריגס הייתה ציירת אמריקאית, שהשתייכה לזרם הפרסיסיוניזם, זרם האמנות המודרנית הראשון של אמריקה לפני אקספסריוניזם מופשט.
אלסי דריגס ידועה בעיקר בזכות עבודותיה כפרסיסיוניסטית וכמודרניסטית אמריקנית מוקדמת.
כמו אמנים רבים שהשתייכו לזרמים אלו, דריגס השתמשה בצורות גאומטריות פשוטות כדי לתאר את אמריקה המתפתחת, ומאוחר יותר נודעה גם בזכות ציורי המים, השמן והפסטל הפרחוניים והפיגורטיביים שלה.
אלסי דריגס נולדה בהרטפורד, קונטיקט בשנת 1898, ועברה יחד עם משפחתה לניו רושל, ניו יורק בשנת 1906. שני הוריה התעניינו בתחום האמנות; אמה, רוברטה, שמעה הרצאות רבות במוזיאון המטרופוליטן, ואביה, לואיס, הפך לאספן אמנות בשלב מאוחר יותר בחייו.
התעסקותם של הוריה באמנות היוותה את אחת הסיבות לקשר החזק בין אלסי דריגס לאמנות.
כשהגיעה לתיכון, בחרה דריגס ללמוד אמנות ואף הייתה מציירת בחופשת הקיץ בדובר פליינס, ניו יורק.
בזמן מלחמת העולם הראשונה, למדה דריגס רפואה אך החליטה שציור מתאים לה יותר.
היא השתתפה בליגת הסטודנטים לאמנות בניו יורק בין השנים 1918–1922 בהדרכת ג'ון סלואן, רוברט אנרי וג'ורג' לוקס.
סלואן עזר להצית את התעניינותה של דריגס בסזאן וב'מומחים' הישנים, אשר היו משמעותיים מאוד בקריירה שלה לאחר מכן.
באותה התקופה, ביקרה דריגס בגלריית דניאל, שם נחשפה למספר לא מועט של ציורים אמריקאים מתחום האמנות המודרנית.
בשנת 1922, נסעה אלסי דריגס לרומא שבאיטליה, שם למדה יחד עם המודרניסט מוריס סטרן.
ברומא הכירה דריגס גם את ליאו שטיין, שהציג בפניה את עבודותיהם של פיירו דלה פרנצ'סקה והתנועה הפוטוריסטית האיטלקית.
עם שובה לארצות הברית, שימשה דריגס כעוזרת במחלקת ההרצאות במוזיאון המטרופוליטן בניו יורק, שם המשיכה ללמוד ולשאוב השראה מגדולי האמנים.
בשנות העשרים, הפכה אלסי דריגס לאחת הנשים הבודדות בתנועת הפרסיסיוניזם, שיצרו בעידן המכונה וביקשו למצוא יופי בהתקדמותו.
אלסי דריגס ידועה בעיקר בזכות ציורים כגון "פיטסבורג" (1928) ו"גשר קווינסבורו" (1927) המתארים צורות תעשייתיות רומנטיות משולבות בעשן ובאובך.
היא מצאה השראה ל"פיטסבורג" בזכרונותיה ממפעל הפלדה שבו עבד אביה, שהיה מהנדס, כשהייתה ילדה.
בשנת 1930 היא נכללה בתערוכת הפתיחה "35 תחת 35" במוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק, וזכתה להכרה כציירת מובילה.
"פיטסבורג", אשר מוצב באופן קבוע במוזיאון ויטני, היא העבודה המפורסמת ביותר של דריגס.
היא ניצבת, לצד "הסיפון העליון" של שילר, כייצוג שאין לו עוררין על הנוף הפיזי, כמו גם על הנוף הפוליטי של ארצות הברית בשנות העשרים.
"פיטסבורג" לוכדת הן את היופי הבלתי צפוי והן את החושך המאיים של המפעל ושל התעשייה בכלל.
בשנות השלושים, החלה אלסי דריגס להתרחק מהסגנון הפרסיסיוניסטי.
היא קיבלה מלגה לציור דרך קרן "Yadoo" בסאראטוגה ספרינגס.
את עבודותיה הציגה דריגס בגלריה של הסוחר שלה, פרנק רן.
בשנת 1935, נישאה דריגס לצייר לי גץ', ויחד הם עברו ללמברטוויל, ניו ג'רזי.
את בתם, מרימן, ילדה דריגס בשנת 1938. את רוב חיי הנישואים שלה בילתה דריגס בתמיכה בקריירה של בעלה, והקדישה מעט זמן לעצמה.
בשנת 1945 הפכה למורה, ובשנות השישים חזרה לציור תוך שימוש במדיה מעורבת ובנושאים פיגורטיביים.
היא הוכיחה את עצמה כאחת הפרסיסיוניסטים הוותיקים והפוריים ביותר, ועבדה עד למותה בניו יורק בשנים-עשר ביולי, שנת 1992.
עבודותיה הרבות של דריגס הוצגו במרוצת השנים בגלריות שונות;
אלסוורת הנטינגטון היה פרופסור לגאוגרפיה באוניברסיטת ייל בתחילת המאה ה-20. הוא ידוע במחקריו על דטרמיניזם סביבתי/ דטרמיניזם אקלימי, צמיחה כלכלית וגאוגרפיה כלכלית.
הוא כיהן כנשיא האגודה האקולוגית של אמריקה בשנת 1917, איגוד הגאוגרפים האמריקאים בשנת 1923 ונשיא מועצת המנהלים של החברה לביודמוגרפיה וביולוגיה חברתית בשנים 1934-1938.
אלסוורת הנטינגטון היה אחד מאותם חוקרי עולם במסעותיהם, הוא היה סטודנט ללימודים קלסיים בגאולוגיה ומדעים אחרים ב Beloit College.
הוא יצא למזרח התיכון ולימד במכללת הפרת, בטורקיה (1897-1901) וחזר ולמד באוניברסיטת הרווארד במסצ'וסטס במשך שנתיים.
המשלחת התחילה בהודו בפברואר 1905, נסעה דרך קשמיר וההימלאיה.
לאחר מכן חזר לארצות הברית דרך סיביר ורוסיה בחודש מאי 1907. המסע הזה היה חשוב משום שבו הצליח לאסוף הרבה נתונים על תכונות גאוגרפיות, שעזרו לו בהמשך בהוכחת התאוריות המאוחרות שלו.
בשנת 1909 הוליך הנטינגטון את משלחת ייל לארץ-ישראל.
משימתו הייתה לקבוע "צעד אחר צעד את התהליך שבו המבנה הגאולוגי, הצורה הטופוגרפית וטבע האקלים בהווה ובעבר, עיצבו את התקדמות האדם, עיצבו את ההיסטוריה שלו, ובכך מילאו חלק בלתי נפרד בפיתוח מערכת של מחשבה אשר לא יכולה להיווצר בנסיבות פיזיות אחרות."
הוא הסביר את תוצאות מחקרו בספר "פלסתינה והשינויים שהתחוללו בה".
שיצא בהוצאת בהוטון מיפלין בשנת 1911. ובסדרת מאמרים שהופיעה במגזין Harper ב -1910, שכותרתם: "סירת בד על ים המלח", "מעבר לים המלח", "מלכת את המדבר", ו"אל מעבר לארץ של עוג" .
המוקד העיקרי של המשלחת של הנטינגטון היה ים המלח.
כפי שדיווח ב"יומון הבוגרים של ייל "(15 באוקטובר 1909): " פעולות המחקר בים המלח התחילו כדי לבדוק אם גדילים עתיקים [עמודי מלח] קיימים מתחת למים.
אך העבודה העיקרית כללה מחקר של עמודי מלח רבים שנמצאים מעל מפלס המים הנוכחי.
אלה סיפקו עדויות רבות לכך שהים היה גבוה יותר ממפלס הנוכחי לפני אלפיים או שלושת אלפים שנה.
עובדה זו מאשרת את התאוריה שבתקופות המקראיות היו תנאי האקלים של ארץ ישראל טובים יותר ופורייתה של הארץ הרבה יותר מאשר עכשיו.
לאחר שבדק את ים המלח במשך חודש ימים, בילה הנטינגטון שלושה חודשים בארץ ישראל ובסביבתה הקרובה, כולל מישור החוף, אדום, מואב, גלעד, בשן, דמשק, פלמירה, המדבר הסורי, הרי הלבנון וחופי סוריה.
אחר כך חזר דרך השומרון והגליל לירושלים "כדי לראות את יהודה בבגדי הקיץ היבש של הצמחייה המתה, לא רק בשמלת האביב הירוקה".
אוניברסיטת ייל שכרה את הנטינגטון כפרופסור חבר.
אבל אפילו בה היה חוסר רצון באותה העת, להקים מחלקת לגאוגרפיה עצמאית.
במקום זאת הקימה האוניברסיטה מגמה בתוך המחלקה לגאולוגיה שלימדה קורסים בגאוגרפיה ואנתרופולוגיה.
ייל העניקה להנטינגטון את הדוקטורט שלו.
בשנת 1909, אך היא סירבה להעניק לו תואר פרופסור מלא בשנת 1914. הוא עזב את המוסד בשנה שלאחר מכן.
הביוגרף של הנטינגטון ג 'פרי מרטין מרמז כי הסיבה לעזיבה זו אולי הייתה פשוט עניין של תקציב.
אבל ראש המחלקה לגאולוגיה, שבמסגרתה נלמדה הגאוגרפיה, כאשר הכחיש זאת וכתב שלהנטינגטון "יש ברק, אבל הוא בהחלט לא בוגר...ויש לו הערכה עצמית מופרזת".
למזלו של הנטינגטון היו לו קשרים באוניברסיטת ייל, והוא קיבל ב 1919 מינוי חדש בתואר "עמית מחקר" והוא נשאר בתואר זה במשך 30 שנה.
כאמור הנטינגטון הפך לעמית מחקר באוניברסיטה והתרכז במחקר ובכתיבה.
הפרסומים המוקדמים שלו נבעו ממסעותיו הקודמים באסיה, והתרכזו בהשפעת האקלים על הציוויליזציה.
במילים אחרות, כיצד השפיע האקלים על הצמחים התרבותיים, על החומרים שמהם בנויים הבתים, על סוג החיות המבויתות שניתן לגדל, וכן הלאה.
במהלך הקריירה הכללית שלו הוא כתב עשרים ושמונה ספרים, ופרסם למעלה ממאתיים ארבעים מאמרים.
בשנות ה-20 וה-30, הדטרמיניזם הסביבתי הייתה הפרדיגמה השלטת של מחקרים גאוגרפיים בארצות הברית.
התאורטיקנים המובילים שלה היו אלסוורת הנטינגטון והלן סמפל.
הלן סמפל, הייתה החוקרת המרשימה יותר מבין השניים.
טיעוניו של הנטינגטון היו לעיתים קרובות מחוספסים, והתזה המרכזית שלו לא הייתה כשרה.
אם הייתה לו השפעה רבה יותר, הדבר נבע בעיקר בזכות הקשרים שלו באוניברסיטת ייל, כמו גם המגדר הגברי.
התאוריה המפורסמת ביותר של אלסוורת הנטינגטון היא זו שבה הוא מציין את השלכות האקלים על האדם, וכיצד הוא מאמין שהאקלים קבע הישגים אנושיים במהלך ההיסטוריה.
ציוויליזציה מבחינתו, יכולה לשגשג רק במקום שהאקלים מאפשר זאת.
אלסוורת הנטינגטון כתב על נושאים רבים החל בסביבה הגלובלית ועד לגאוגרפיה הכלכלית של ארץ ישראל.
אבל הוא חזר שוב ושוב לתאוריה המרכזית שלו: הרעיון ש"אנרגיה אקלימית " קבעה הישגים אנושיים.
הציוויליזציה, לדעתו, יכולה לשגשג רק כאשר יש לה תנאים מיוחדים שנובעים מהאקלים.
לדעתו, הסביבה האידיאלית היא האקלים הממוזג: חופשי מקיצוניות של חום או קור, אך מבורך בניגוד עונתי מרענן בין החורף לקיץ.
כמות המשקעים אמורה להתפזר לאורך כל השנה, כאשר עונות יבשות ממושכות פוגעות הן בבריאות האדם והן את בחדות מוחו.
לעומת זאת, תחלופות קצרות טווח, בין מזג אוויר רטוב ויבש, נחשבו ככוח חיובי, מרענן את הנפש והרוח.
הנטינגטון תרגם תנאים נוחים אלה למספרים ולאחר מכן מיפה אותם ברחבי העולם.
הוא הגיע למסקנה כי אנרגיה אקלימית הגיעה לשיאה במערב אירופה ובצפון-מזרח אמריקה.
הנטינגטון בשלב הבא השווה את המפה האקלימית למפת "רמת הציוויליזציה".
ושתי המפות היו מתואמות יפה, כביכול מאששות את התזה.
אף על פי שהמפה לא הייתה מדויקת לחלוטין, בחלקים מסוימים של העולם, עם אנרגיה אקלימית גבוהה, כגון פטגוניה כמעט אין ציוויליזציה, ואזורים אחרים עם אנרגיה אקלימית נמוכה, כגון צפון הודו הגיעה לצפיפות אוכלוסייה גבוהה.
המפה הייתה תמיד חלק מהוכחת התאוריה שלו .
התאוריה של הנטינגטון גם מכניסה לתוכה את נושא הגזעים האנושיים.
הוא האמין שאזור לא יגדל באוכלוסייתו עד שיגיעו אליו האנשים הנכונים, שיוכלו לפתח ולהתקיים באותו אזור.
במילים אחרות, הוא גם תיאר כי הגזע חשוב להתפתחות אזורית.
בספרו "דופק ההתקדמות" הוא אמר, היהודים הם ככל הנראה הגדולים מכל הגזעים.
האם מישהו אחר יצר בעקביות שרשרת אינסופית כמעט של אנשים גדולים במשך שלושה או ארבעת אלפים שנה?
האם מישהו אחר הפיק כל כך הרבה אנשים גדולים ביחס למספר שלו?
אין ספק, אלא אם כן אלה הסינים, ששמרו בעקביות על עמדה תרבותית בולטת אלפי שנים"
אין פלא כי הנטינגטון משתמש בטיעונים גזעיים כאלה, כי בנוסף לתאוריה הדטרמניסטית שלו, הוא היה חסיד גדול של התורה האאוגנית שעסקה בגנטיקה ודמוגרפיה, שמרעיונותיה מאירופה, הושפעה גם התנועה הנאצית.
הנטינגטון נבחר להיות נשיא מועצת המנהלים את האגודה לאאוגניקה האמריקאית שהוקמה ב־1921 ועסקה בקידום פיקוח על הילודה, דיון ציבורי על בעיות גנטיות.
כנשיא שירת בשנים הקריטיות של 38–1934.
אף על פי שתאוריות סביבתיות וגזעניות שלטו בשיח אקדמי רב בשנות העשרים של המאה העשרים, הן היו מתריסות יותר ויותר, והן הוקעו כמייצגות דעות קדומות ורדוקציוניות.
אחת הביקורות הבולטות ביותר הגיעה מפרנץ בועז, מלומד יליד גרמניה, שעבר מפיזיקה לגאוגרפיה לאחר שקיבל את הדוקטורט שלו.
המחקר של בועז בוצע על תכונות הסביבה של האינואיט שחיו על האי באפין (קנדה).
בעקבות מחקרו, בועז עבר טרנספורמציה אינטלקטואלית.
הוא נוכח כי צריך להבין את התרבות במונחים שלה, ולא במונחים של הטבע.
הוא הבין כי שאנשי השבט האינואיט אינם נחותים מבחינה אינטלקטואלית מאחרים.
כגאוגרף בגרמניה, הוא נואש מהלאומנות הגוברת והאנטישמיות בארצו, ונסע לארצות הברית לקראת סוף המאה.
הוא גם שינה את הדיסציפלינות שחקר בהם שוב - תוך כדי ביסוס של תחום האנתרופולוגיה התרבותית האמריקנית.
האנתרופולוגיה שלו, מבוססת על רלטיוויזם תרבותי ופרטיקולריזם, הייתה למעשה תגובה ישירה לגאוגרפיה של הנטינגטון.
בשנות הארבעים של המאה העשרים, הכיוון האינטלקטואלי של האקדמיה פנה בהחלטיות לטובתו של בועז.
ככל שהאנתרופולוגיה התרבותית התרחבה בארצות הברית, החלה הגאוגרפיה האנושית להתכווץ.
אין ספק שדטרמיניזם סביבתי נתקל במכשולים אחרים.
כאשר הדגישו הנטינגטון וגאוגרפים בעלי דעות דומות את המגבלות שהטיל הטבע, אילוצים שנראו לא רלוונטיים בעידן הטכנולוגי שלאחר מלחמת העולם השנייה.
מיזוג אוויר לבדו נראה בעיני רבים כפתרון להרחיק את העומס המוטל על ידי אקלים.
כל החברות האנושיות יכלו להשיג התפתחות כלכלית וחברתית, הכריזה החשיבה החדשה, אילו רק יכלו לאמץ את המדיניות הנכונה ולצבור הון הולם.
גאוגרפים אקדמיים הגיבו לסביבה האינטלקטואלית המשתנה הזאת, אך לא תמיד בצורה יעילה.
הגאוגרפיה בכללותה השליכה את הדטרמיניזם הפיזי באופן יסודי, עד שכל מחקר שרמז על הדוקטרינה הזאת נחשב לחטא אינטלקטואלי.
אלסי פרדריקה בארלו , הייתה ציירת אוסטרלית.
היא הייתה חברה מייסדת באגודת עשרים ציירי מלבורן.
היא הייתה גם האישה הראשונה שהציגה תערוכת יחיד בקסטלמיין, ויקטוריה.
אלסי פרדריקה בארלו, נולדה בשנת 1876 במלבורן, אוסטרליה.
היא הייתה הצעירה מבין שש הילדות שנולדו לסידני האק ושרלוט המסלי.
בשנת 1894, בארלו נרשמה לבית הספר בגלריה לעיצוב, שם לימדו אותה פרדריק מק'קבין ולינדזי ברנרד הול.
היא למדה גם בבית הספר בגלריה הלאומית יחד עם אחותה דורה סרל.
אלסי ודורה גילו התעניינות מוקדמת באמנות ולמדו שיעורים בבית העירייה סנט קילדה כשהיו ילדות.
היא הציגה בתערוכה של אמנות אוסטרלית בגלריות גרפטון בלונדון בשנת 1898. הציור שלה "החדשות הגיעו", זכה במקום שני במלגת הנסיעות של מקס מלדרום בבית הספר לגלריה הלאומית בשנת 1897.
בשנת 1901 נישאה לתובע המשטרתי ארתור בארלו, עוזרו של סר ג'ון מאדן.
הם התגוררו במריבורו בשנת 1909 ועברו לקסטלמיין בשנת 1912.
בשנת 1912 קיימה בארלו תערוכת יחיד במכון הטכני בקסטלמיין, שם הציגה 90 ציורים.
התערוכה הוביל ליצירת בסופו של דבר ליצירת הגלריה לאמנות בקסטלמיין.
בארלו עברה למלבורן בשנת 1916 ובעלה ארתור נפטר זמן קצר לאחר מכן.
היא פתחה סטודיו בבניין דנקלינגס במלבורן בשנת 1919, ובו נערכה תערוכה של 76 ציורים ו-6 רישומי עט ביוני אותה שנה.
היא מוכרת כאישה הראשונה שציירה נופי שלג בחוץ, בעת ביקורה אצל חברתה מאי וייל בסאספרס.
בארלו הייתה חברה מייסדת באגודת עשרים ציירי מלבורן.
אלסי בארלו נפטרה בבית חולים פרטי במנטונה, ויקטוריה ב-15 בנובמבר 1948.
אלסי למאר הייסטינגס היה פוליטיקאי ומשפטן אמריקאי, שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-20 של מדינת פלורידה, מראשית 1993 ועד למותו באפריל 2021. מחוז הקונגרס ה-20 אותו ייצג כולל את מרבית הרבעים שבעלי רוב אוכלוסייה אפרו-אמריקאית בפורט לודרדייל ובווסט פאלם ביץ'.
הייסטינגס, שהיה חבר המפלגה הדמוקרטית, כיהן כשופט פדרלי מחוזי במחוז ביהמ"ש של דרום פלורידה עד אשר הודח מתפקידו בשל קבלת שוחד.
אחרי שהסנאטור ביל נלסון עזב את הסנאט בעקבות הפסדו בבחירות 2018 לסנאט, הפך הייסטינגס לחבר הוותיק ביותר במשלחת פלורידה אל הקונגרס של ארצות הברית עד לפטירתו.
הייסטינגס נולד באלטמונטה ספרינגס שבפלורידה, בנם של מילדרד ל.
הוא התחנך באוניברסיטת הווארד שבוושינגטון הבירה ואחר כך באוניברסיטת פיסק השוכנת בנאשוויל, בירת טנסי.
בפיסק הוא השלים ב-1958 לימודי תואר ראשון בזואולוגיה ובבוטניקה.
לאחר מכן, בין השנים 1958–1960, למד בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת הווארד, אם כי את התואר השני שלו במשפטים קיבל בשנת 1963 מאוניברסיטת פלורידה A&M.
בעת היותו סטודנט היה חבר באחווה אלפא קפא פסי.
עם סיום לימודיו הגבוהים התקבל ללשכת עורכי הדין של המדינה והחל לעסוק בעריכת דין.
בבחירות אמצע הכהונה של 1970 החליט הייסטינגס להתמודד אל הסנאט של ארצות הברית לאחר שהסנאטור המכהן ספסארד הולנד פרש מהחיים הפוליטיים.
עם זאת, הוא כשל בהתמודדות על מועמדות המפלגה הדמוקרטית בבחירות מקדימות, ולא העפיל ליום הבחירות הכלליות.
בפריימריז הדמוקרטים סיים במקום הרביעי מתוך חמישה מתמודדים, עם 13% מהקולות.
מושל פלורידה לשעבר פריס בראיינט סיים ראשון עם 33% מהקולות, וחבר הסנאט המדינתי של פלורידה לוטון צ'יילס הגיע למקום השני עם 267. בסיבוב מכריע גבר צ'יילס על בראיינט, וגם בבחירות הכלליות נבחר אל הסנאט האמריקאי.
בשנת 1977 מונה הייסטינגס לשופט בית המשפט המחוזי במחוז ברווארד (Broward).
ב-28 באוגוסט 1979 מינה אותו נשיא ארצות הברית ג'ימי קרטר לכס השיפוט בית המשפט הפדרלי במחוז דרום פלורידה, למושב חדש שנוצר מכוח "חוק השיפוט הכוללני של 1978" (Omnibus Judgeship Act of 1978).
ב-31 באוקטובר 1979 אישר הסנאט של ארצות הברית את מינויו של הייסטינגס, וב-2 בנובמבר אותה שנה כבר החל בעבודתו כשופט.
ב-20 באוקטובר 1989 נקטעה כהונתו בבית המשפט הפדרלי לאחר שעבר הליך הדחה והורשע בידי הסנאט.
ב-1981, לאחר תרגיל עוקץ של לשכת החקירות הפדרלית נגד ההתובע ויליאם בורדרס, הואשם הייסטינגס בקשירת קשר למתן שוחד בסך 150,000 דולר אמריקני (שווה ערך ל-421,834 דולר בשנת 2019) תמורת גזר דין מקל על הנאשמים פרנק ותומאס רומנו שהואשמו ב-21 סעיפי סחיטה, תוך השבה של נכסיהם אשר עוקלו.
במשפטו ב-1983, הייסטינגס זוכה על ידי חבר מושבעים לאחר שבורדרס מיאן להעיד, אף על פי שהורשע בורדרס במשפטו שלו ב-1982. בורדרס נאסר בבית סוהר בגין קבלת השוחד הראשון בסך 25,000 דולר, אך מאוחר יותר קיבל חנינה מלאה על ידי הנשיא ביל קלינטון ביומו האחרון בתפקיד.
בשנת 1988, בית הנבחרים של ארצות הברית בו שלטה המפלגה הדמוקרטית דן בתיק, והייסטינגס הודח מתפקידו בגין קבלת שוחד ועדות שקר ברוב של 413 מול שלושה מתנגדים.
לאחר מכן הוא הורשע ב-20 באוקטובר 1989 על ידי הסנאט של ארצות הברית, שבאותה עת נשלט גם הוא על ידי הדמוקרטים.
הייסטינגס הפך לשופט הפדרלי השישי בהיסטוריה של ארצות הברית שהודח מתפקידו בידי בית הנבחרים והורשע על ידי הסנאט.
הסנאט, בשעתיים של הצבעות, הצביע על 11 מתוך 17 סעיפי הדחה, והרשיע אותו ב-8 מתוך 11 הסעיפים.
ההצבעה על סעיף ההדחה הראשון התקבלה בתמיכת 69 סנאטורים כש-26 התנגדו.
הוא הודח סופית מכס השיפוט, אך הסנאט לא פסל אותו מלמלא תפקיד ציבורי בעתיד.
הייסטינגס הגיש תובענה ייצוגית לבית המשפט הפדרלי בטענה כי משפט ההדחה שלו חסר מעמד משפטי מכיוון שנשפט בידי ועדה של הסנאט ולא בפני מליאת הסנאט כולה, ובנוסף משום שזוכה במשפט פלילי טרם הליך ההדחה.
השופט סטנלי ספורקין פסק לטובת הייסטינגס, והעביר את התיק להכרעת הסנאט, אך השהה את פסק דינו עד לתוצאה של ערעור אשר הוגש אל בית המשפט העליון של ארצות הברית במקרה דומה בו הודח והורשע השופט וולטר ניקסון.
בתיק "ניקסון נגד ארצות הברית" קבע בית המשפט העליון כי הליכי הדחה של אינדיבידואל אינם יכולים להיבחן בידי רשות שופטת, לכן ספורקין הפך את פסיקתו והרשעתו של הייסטינגס נותרה בעיניה.
ספורקין, בדעת מזכר (Memorandum Opinion), הצביע על כמה "הבחנות מכריעות" בין המקרה של ניקסון לזה של הייסטינגס — והטעים כי ניקסון הורשע בפלילים בזמן שהייסטינגס זוכה על ידי חבר מושבעים על כל האישומים הפליליים שהקבילו ל-8 מאמרי ההדחה.
הייסטינגס נמצא גם זכאי על ידי שני שלישים מחברי הוועדה שבדקו את הראיות למשפט ההדחה שלו.
ספורקין הרחיק לכת ומחה על כך ש"זכויות היסוד של השופט הייסטינגס הופרו" וגרס שבשום מובן של המילה הייסטינגס לא נשפט בידי מליאת הסנאט.
בשנת 1990 שב הייסטינגס אל הזירה הציבורית כאשר פתח במסע בחירות לתפקיד מזכיר המדינה של פלורידה, ומיקד את התמודדותו על מצע של לגליזציה של בתי קזינו.
במערכת בחירות מקדימות בת שלושה מועמדים במפלגה הדמוקרטים הייסטינגס סיים במקום השני עם 33 אחוזים מהקולות, מאחורי המוציא לאור ג'ים מינטר, שגרף 38%.
בסיבוב שני, בו שיעור ההצבעה צנח באופן דרסטי, מינטר גבר על הייסטינגס ביחס של 67% –33%.
הייסטינגס זכה רק באחד מ-67 מחוזות פלורידה, מיאמי-דייד.
הייסטינגס נבחר אל בית הנבחרים של ארצות הברית, כנציג מחוז הקונגרס ה-23 של פלורידה.
לאחר שהגיע למקום השני בבחירות המקדימות של הדמוקרטים, בסיבוב השני המכריע גבר על חברת בית המחוקקים המדינתי לואיס פרנקל וביום הבחירות הכלליות ניצח פעם נוספת במעוז הדמוקרטי המובהק.
במערכות הבחירות שלאחר מכן הייסטינגס מעולם לא ניצב בפני התנגדות משמעותית.
לאחר חלוקה מחודשת של מחוזות בחירה בפלורידה לאור תוצאות מפקד האוכלוסין של ארצות הברית שנערך ב-2010, החל הייסטינגס לייצג את מחוז הקונגרס ה-20 מאז התכנסות הקונגרס ה-113 של ארצות הברית.
ב-3 בינואר 1993 הייסטינגס הושבע לתפקידו כחבר בית הנבחרים האמריקאי, אותו גוף שהדיח אותו מכס השיפוט שנים אחדות קודם לכן.
הייסטינגס היה חבר בשדולה השחורה בקונגרס, ונבחר ביולי 2004 לנשיא האספה הפרלמנטרית של הארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה.
כמצליף דמוקרטי בכיר, הייסטינגס היה חבר משפיע בהנהגה הדמוקרטית, ובמשך שנים ארוכות היה חבר בוועדת הכללים של בית הנבחרים וחבר בכיר בוועדת המודיעין.
בוועדה זו היה הייסטינגס יו"ר ועדת המשנה לפיקוח וחקירות.
לאחר הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2000, הייסטינגס וחברים אחרים בבית הנבחרים התנגדו לספירת 25 קולות חבר האלקטורים של פלורידה בהם זכה מושל טקסס ג'ורג' ווקר בוש בפער זעום לאחר ספירה חוזרת שנויה במחלוקת.
מכיוון שאף סנאטור לא חבר להתנגדותו, ההתנגדות נדחתה בידי סגן הנשיא אל גור, שהיה יריבו הדמוקרטי של בוש במהלך הבחירות.
הייסטינגס נמנה בין 31 הדמוקרטים בבית הנבחרים שהצביעו בעד דחיית קולות חבר האלקטורים של אוהיו במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2004, אף על פי שנשיא ארצות הברית המכהן בוש זכה במדינה בפער של 118,457 קולות.
לולא קולות האלקטורים של אוהיו, הבחירות היו מוכרעות על ידי בית הנבחרים, כאשר לכל מדינה יהא קול אחד בהתאם אל התיקון ה-12 לחוקת ארצות הברית.
לאחר בחירות אמצע הכהונה ב-2006, הייסטינגס זכה לתשומת לב לאומית לאחר שפורסם כי יושבת ראש בית הנבחרים הנכנסת ננסי פלוסי עשויה למנות אותו ליושב ראש ועדת המודיעין.
הייסטינגס נהנה מתמיכת השדולה השחורה בקונגרס, אך האפילה עליו התנגדות קואליציית הכלבים הכחולים, שדולה של חברי קונגרס דמוקרטים מתונים ושמרניים.
הייסטינגס תקף את מבקריו וכינה אותם "טיפשים שוגים".
על פי הדיווחים, פלוסי העדיפה את הייסטינגס על פני החברה הבכירה בוועדה מטעם הדמוקרטים ג'יין הרמן, בשל הבדלי מדיניות ותמיכת השדולה השחורה.
ב-28 בנובמבר 2006 הודיעה פלוסי כי הייסטינגס לא יהיה יו"ר הוועדה, ובהמשך בחרה בסילבסטר רייס מטקסס.
ב-24 בספטמבר 2008, הייסטינגס עמד תחת ביקורת ציבורית נוקבת בגלל הערות שהטיח בשרה פיילין, מועמדת המפלגה הרפובליקנית לתפקיד סגנית נשיא ארצות הברית.
בנאום שנשא בוושינגטון הבירה במהלך כנס של המועצה היהודית הדמוקרטית הלאומית אמר: ב-29 בספטמבר 2008 הייסטינגס התנצל בפומבי על האמירות כלפי פיילין.
ביוני 2011 הגישה אחת מחברי הסגל של הייסטינגס, וינסום פאקר, תובענה ייצוגית נגדו בתואנה כי הוא שב על התנהגות מינית בלתי-רצויה לא רצויה ואיים על משרתה כשמיאנה לו.
ועדה לאתיקה בקונגרס חקרה טענות אלה.
את פאקר ייצגה הקבוצה המשפטית השמרנית "Judicial Watch".
הייסטינגס הכחיש את ההאשמות וכינה אותן "מגוחכות".
הוא גרס כי "במירוץ עם שקר האמת מנצחת תמיד", וטען לחפותו לאורך כל הפרשה.
בפברואר 2012 דווח כי הייסטינגס אינו מצוי עוד תחת ענני התביעה, וההתמקדות תהא על ועדת הלסינקי שבראשה עמד הייסטינגס ושיוצגה בידי פאקר בווינה.
בדצמבר 2017 פורסם כי מחלקת האוצר של ארצות הברית שילמה 220 אלף דולר כדי להסדיר את התביעה.
הייסטינגס קבל מאוחר יותר כי לא מילא שום תפקיד במשא ומתן להסדר התביעה.
בבית הנבחרים הזדהה הייסטינגס באופן שיטתי עם עמדות ליברליות.
הוא תמך בהגבלת הזכות לשאת נשק, התנגד להכרת ארצות הברית בירושלים כבירת ישראל ותמך בזכויות הקהילה הגאה.
ב-6 באפריל 2021, בעודו מכהן בקונגרס, הלך הייסטינגס לעולמו מסרטן הלבלב.
במותו היה החבר הוותיק ביותר במשלחת פלורידה לשני בתי הקונגרס, ומשנפטר עבר התואר לחבר בית הנבחרים מריו דיאז-בלרט.
אלסטוגרפיה , היא שיטת הדמיה רפואית, הממפה את התכונות האלסטיות והנוקשות של רקמות רכות.
הרעיון העיקרי הוא שרמת רכות הרקמה או נוקשותה נותנות מידע אבחוני אודות נוכחותה או מצבה של מחלה.
לדוגמה, גידולים סרטניים יהיו לרוב קשים יותר מהרקמה שמסביב, וכבד חולה יהיה נוקשה יותר מכבד בריא..
הטכניקות הבולטות ביותר עושות שימוש באולטרסאונד או הדמיית תהודה מגנטית (MRI) כדי ליצור מפת נוקשות ותמונת אנטומיה, לצורך השוואה ביניהן.
אלסטוגרפיה משמשת לחקירת מחלות רבות באיברים רבים.
היא יכולה לשמש למידע אבחנתי נוסף, בהשוואה לתמונה אנטומית, להנחיית ביופסיות או, כפי שהולך ונהיה יותר נפוץ, להחליף אותן לחלוטין.
ביופסיות הן פולשניות וכואבות, מהוות מקור לדימום או זיהום, ואילו אלסטוגרפיה אינה פולשנית בכלל.
אלסטוגרפיה משמשת לחקר מחלות כבד.
נוקשות בכבד בדרך כלל מעידה על לייפת (פיברוזיס) או מחלת כבד שומני, שמהווים סימן או עלולים להוביל ולהעלות את הסיכוי למחלות רבות, כולל שחמת (צירוזיס) ודלקת כבד (הפטיטיס).
לאלסטוגרפיה יתרון במיוחד במקרה זה מכיוון שכאשר פיברוזיס מפוזר (מתפשט בגושים ולא בצלקות מתמשכות), ביופסיה יכולה בקלות לפספס את הרקמה החולה, מה שמביא לאבחון מוטעה (false negative).