tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לאחר ההטלה, היא טווה שכבת משי על-פני צבר הביצים ולמעשה מייצרת פקעת משי דמוית כדור או דסקית, בה הביצים מודגרות.
הנקבה נושאת את פקעת המשי איתה, מחוברת לפטמיות הטוויה שלה.
כאשר הנקבה צריכה לטוות משי, היא מעבירה את הפקעת אל הכליצרות שלה.
אחרי שהצעירים מגיחים מהפקעת, הם מטפסים על צדה הגבי של אמם והיא תישא אותם בדרך זו ממספר ימים עד מספר שבועות.
בזמן זה, בו הם משלימים את התפתחותם העוברית, הם אינם אוכלים.
יש והצעירים עוברים הפצה אווירית (Ballooning): העכביש מטפס על חפץ גבוה, משחרר מספר חוטי משי, המשמשים לו כמפרש, ונישא ברוח עד לנחיתה במקום המרוחק מנקודת ההפצה.
משפחת הזאבניים שייכת לעל-משפחת הזאבנים (Lycosoidea): קבוצה של משפחות קרובות, המאופיינות בתצורה מיוחדת של הטפטום (האיבר מחזיר האור בעיניות העכביש).
בין השאר, כוללת על-משפחה זו את משפחת הענבלניים ומשפחת הציידיים, המצויות בישראל.
משפחות נוספות של עכבישים מציגות דמיון שטחי לזאבניים, כתוצאה מאבולוציה מתכנסת, אך אינן באמת קרובות אליהם.
זאבניים לא חיים במשכנות האדם, אך עשויים להיכנס לבתים בזמן שיטוטיהם.
הם אינם תוקפניים כלפי אנשים ובין כה וכה, נשיכתם אינה מסוכנת לאדם.
מיני זאבניים החיים באזורים חקלאיים ידועים כאויבים טבעיים של חרקים מזיקים.
בני הסוג Lycosa היו ידועים במשך זמן רב באיטליה ונקראו בשם Tarantula.
הם נחשבו לבעלי נשיכה מסוכנת, הגורמת למצב רפואי הקרוי טרנטיזם ועלול להוביל למוות.
כיום מיוחס הטרנטיזם לאלמנה השחורה, המצויה באותם אזורים.
בתקופה המודרנית השם "טרנטולה" לא מתייחס יותר לזאבניים, אלא לבני משפחת הפרווניתיים.
בישראל ידועים מעל לעשרים מינים של זאבניים, אך המספר כנראה גבוה יותר.
זאבניים חיים בכל הסביבות היבשתיות בישראל ופעילים כל השנה (אם כי מינים שונים פעילים בעונות שונות).
מספר מינים מותאמים לתנאים מדבריים, ביניהם בולטים בני הסוג Evippa (להם הוצע השם העברי "רצחול").
כמחצית מהמינים הידועים מישראל מותאמים לחיים בשולי מאגרי מים: נחלים, אגמים ושלוליות חורף.
בין אלה נציגים של הסוגים Pirata ,Wadicos ו-Arctosa.
הזאבניים הגדולים ביותר בארץ שייכים לסוג Lycosa והם בין הגדולים בעכבישי ישראל.
האקדמיה העברית טרם קבעה לסוגי הזאבניים שמות עבריים.
זאדיג או הגורל הוא ספר פרי עטו של הפילוסוף וולטר.
הספר הכתוב כנובלה היסטורית דן בשאלה האם צדיק וטוב לו רשע ורע לו?
זאדיג, גיבור הסיפור, אשר שמו נגזר מהמילה העברית "צדיק", הוא אדם חכם, ישר ובעל מידות טובות, אשר חי בבבל בעת העתיקה, ונקלע להרפתקאות שונות בשל אהבתו לנערה בשם שמיר.
בדומה ליצירתו הנודעת קנדיד, וולטר השתמש בעלילת הספר כדי למתוח ביקורת חריפה על התרחשויות היסטוריות בתקופתו.
וולטר מבטא בנובלה רעיונות ברוח הקלאסיציזם של צרפת במאה ה-18 ויוצא כנגד תחלואים חברתיים כגון ריבוד מעמדי, דת מאורגנת ושחיתות שלטונית.
זאדיג - גיבור הסיפור, פילוסוף בבלי
שמיר - אהבתו של זאדיג
אורקאן - מתחרהו של זאדיג על אהבתו שמיר ואחיין של שר בבלי
אזורה - אהבתו השנייה של זאדיג
אסטארטה - מלכת בבל, אהבתו האחרונה של זאדיג
סתוק - סוחר מצרי, ומעבידו של זאדיג בזמן עבדותו
ג'סראד - מלאך המתחזה לפילוסוף ולנזיר
זאדיג, או, הגורל, תרגם מנשה לווין, הוצאת הקבוץ השומר הצעיר מרחביה, 127 עמודים, 1945. יצא שוב בהוצאת ספריית פועלים בשנת 1991.
צדיק, או הגורל, תרגם אהרן ראובני, הוצאת משרד הביטחון תל אביב, 126 עמודים, 1974.
צדיק, או, הגורל, תרגם אהרן ראובני, בתוך הספר לילות לבנים מאת פיודור דוסטויבסקי, הוצאת משרד הביטחון, 1982
זאדאר (בקרואטית: Zadar, בלטינית: Iader, באיטלקית: Zara) היא עיר בקרואטיה, השוכנת לחוף הים האדריאטי.
אוכלוסייתה מוערכת ב-75,782 נפש (נכון ל-2011) והיא העיר החמישית בגודלה בקרואטיה.
העיר מהווה מרכז מנהלי של מחוז זאדאר ושל אזור החוף הדלמטי הצפוני.
מול העיר מצויים האיים אוגליאן ופשמן, ובינם לבין העיר משתרע מצר זאדאר.
העיר בנויה על מצוק השוכן על חצי אי.
בים שליד המצוק מפוזרים איים רבים השייכים לארכיפלג הקורנטי.
מערכת הביצורים של זאדאר מתקופת השלטון של הרפובליקה של ונציה הוכרזה כחלק מאתר המורשת העולמית מפעלי ההגנה הוונציאניים בין המאות ה-16 וה-17: סטטו דה טרה ומערב סטטו דה מאר ב-2017, יחד עם עוד אתרים באיטליה, מונטנגרו וקרואטיה.
קיימות עדויות על התיישבות מוקדמת של העיר, על ידי ליבורנים.
העיר ידעה שלטונות שונים במהלך ההיסטוריה: בתקופת האימפריה הביזנטית הייתה זאדאר בירת מחוז דאלמטיה.
למרות היותה עיר נוצרית-ביזנטית, היא הותקפה במסגרת מסע הצלב הרביעי.
ב-10 בנובמבר 1202 אף הוטל עליה מצור על ידי הלוחמים הוונציאנים.
העיר נבזזה על מנת לממן את מסע הצלב.
ב-18 בפברואר 1358 נחתם בעיר הסכם שלום, הסכם זאדאר, בין הרפובליקה של ונציה לבין הונגריה בשליטת המלך לאיוש הראשון, ששם קץ ליריבות בין הצדדים ואיפשר את פריחתה של הרפובליקה של רגוזה.
ב-6 בדצמבר 1813 נכבשו "הפרובינציות הצרפתיות של איליריה" על ידי האימפריה האוסטרו-הונגרית וזאדאר הפכה לחלק מאימפריה זו.
במהלך המאה ה-20 עברה מספר פעמים בין שלטון איטלקי ויוגוסלבי: במסגרת ברית לונדון הייתה אמורה העיר לעבור ולהיות עם תום מלחמת העולם הראשונה חלק מאיטליה.
עם זאת, הוסכם שנית במסגרת חוזה סן-ז'רמן (1919).
ב-1920, במסגרת הסכם רפאלו, עברה לידיים איטלקיות, אך ההסכם בוטל ב-1924 והיא חזרה לידי ממלכת יוגוסלביה.
לאחר מלחמת העולם השנייה, במסגרת חוזה פריז, הפכה לחלק מיוגוסלביה (ולאחר התפרקות יוגוסלביה – לחלק מקרואטיה).
מועדון הכדורסל ק.ק זאדאר נחשב לאחד המובילים באזורי יוגוסלביה לשעבר ומשתתף בליגה האדריאטית.
בעיר פועל גם מועדון כדורגל בשם נ.ק.
זאדאר ומועדון כדורסל נוסף בשם בוריק זאדאר.
תיעוד לנוכחות סוחרים, רופאים ובנקאיים יהודים בעיר קיימת החל מהמאה ה-14. במהלך המאה ה-16 תועדה במקום קהילה מאורגנת.
בסוף המאה ה-19 היו בזאדאר אירועים אנטישמיים ומספר בני הקהילה הלך ופחת עד להפסקת הפעילות הקהילתית.
האדריכל ניקולה באשיץ (קר') עיצב מחדש את קו החוף שבעיר העתיקה ומיצב בו עוגב ים, שצליליו מופקים מאינטראקציה בין לחץ הגלים ל-35 צינורות פוליאתילן ותיבות תהודה הקבועים מתחת לרציף ואלו, כמו בעוגב מפיקים צלילים, מפתחים הקבועים במדרגה העליונה.
זאגור היא סדרת חוברות קומיקס פרי עטו של הכותב האיטלקי סרג'ו בונלי ושל המאייר גאליינו פרי שראתה אור החל מ-1961. חלק מהחברות תורגמו לעברית ויצאו בהוצאת מ.
זאגור, או בשמו האמיתי פטריק ווילדינג, הוא דמות בעלת מאפייני המערב הפרוע החיה ביער בפנסילבניה בצפון מזרח ארצות הברית.
אף על פי שהכותבים לא ציינו זאת במפורש, ניתן להניח כי התקופה בה פועל זאגור היא המחצית הראשונה של המאה ה-19. מקור השם זאגור הוא אינדיאני ("זא-גור טה-נאי") שפירושו (כביכול) הוא "הרוח עם הגרזן".
זאגור נאבק לשמור על שלווה באזור מחייתו, נלחם בפושעים ויוצא להגנתם של שבטים אינדיאנים.
בצעירותו רואה פטריק ווילדינג את הוריו נרצחים על ידי חברי שבט האבנאקי בהנהגת סלומון קינסקי.
פיטצי הנודד, צייד בגיל העמידה, לוקח את ווילדינג צמא הנקמה תחת חסותו.
פיטצי מלמד את ווילדינג כיצד להפוך גרזן לנשק וכשזה בוגר דיו לבצע את מעשה הנקם הוא מגלה שאביו, איש צבא לשעבר, השתתף בהרג של אינדיאנים רבים.
גילוי זה משפיע עליו מאוד ופטריק ווילדינג מפנים את מורכבותם של ערכי הטוב הרע והצדק.
בעקבות כך, ובעזרתם של משפחת אקרובטים, עוטה ווילדינג את דמותו של זאגור.
זאגור ימצא תמיד בצד החלש והמדוכא, בין אם זה אדם שחור, אדום או לבן.
הוא מתגורר באי המוקף חול טובעני באזור הביצתי של היער ומשם יוצא לפעילותו משכינת השלום.
דמותו של זאגור אינה דמות מערב-פרוע טיפוסית.
סיפורו מערב אימה ובידיון לצד הומור שמגיע בעיקר משותפו המקסיקני של זאגור, צ'יקו.
צ'יקו, המוצג כדמות משעשעת נמוכה ושמנה, הופך לחברו הטוב של זאגור.
אף על פי שסדרת זאגור פופולרית באיטליה, היא פופולרית עוד יותר בקרואטיה, שם היא מתפרסמת עד היום כמו גם בבוסניה והרצגובינה, סרביה וסלובניה.
גם באוסטריה הסדרה זוכה לפופולריות רבה.
בטורקיה נוצרו עד היום 3 סרטי זאגור והכינוי צ'יקו נטמע בשפה המקומית על מנת לתאר אדם נמוך ושמן.
מזרחי, הוציאה לאור במהלך שנות ה-70 כ-15 חוברות של זאגור בתרגום גאיו שילוני.
בניגוד לפורמט האיטלקי בו כל חוברת הכילה כ-130 עמודים, בפורמט הישראלי קוצרו החוברות לכ-65 עמודים.
באמצע העשור הראשון של המאה ה-21, הוציאה מ.
מזרחי לאור את שבע החוברות הראשונות בסדרה בהוצאה מחודשת.
כמו כן, פרסמה ההוצאה לאור חוברת חדשה בסדרה, הממשיכה את ההרפתקה שנקטעה בחוברת מספר 15.
זאבינה בראון היא אתלטית עבר גרמנייה.
היא פעמיים אלופת עולם, פעמיים ברציפות אלופת אירופה ובעלת מדליית ארד אולימפית בקרב שבע.
היא מדורגת בקרב שבע במקום החמישי בכל הזמנים (6985 נקודות).
בתחרות הבינלאומית הראשונה שלה, באליפות אירופה באתלטיקה לנוער שנערכה בשנת 1983 זכתה בראון במדליית כסף בקרב שבע.
באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) סיימה בראון במקום השישי בקרב שבע בתוצאה של 6195 נקודות.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה ברומא, איטליה בשנת 1987 סיימה במקום ה-18 בקרב שבע בתוצאה של 5621 נקודות.
באולימפיאדת סיאול (1988) סיימה בראון במקום ה-14 בקרב שבע בתוצאה של 6109 נקודות.
באוניברסיאדה שנערכה בדיסבורג, גרמניה בשנת 1989 זכתה בראון במדליית כסף בקרב שבע.
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בספליט, לשעבר יוגוסלביה בשנת 1990 זכתה בראון במדליית זהב בקרב שבע בתוצאה של 6688 נקודות.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בטוקיו, יפן בשנת 1991 זכתה בראון במדליית זהב בקרב שבע בתוצאה של 6672 נקודות, לפני ליליאנה נסטסה מרומניה (6493 נקודות) ואירנה בלובה מברית המועצות (6448 נקודות).
בתחרות שנערכה ב-31 במאי 1992 בגוטציס קבעה בראון שיא גרמני חדש בתוצאה של 6985 נקודות (השיא הנוכחי) והוכיחה שהיא מוכנה למשחקים האולימפיים.
באולימפיאדת ברצלונה (1992) זכתה בראון במדליית ארד בקרב שבע בתוצאה של 6649 נקודות, אחרי ג'קי ג'וינר קרסי מארצות הברית (7044 נקודות) ובלובה (6845 נקודות).
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בשטוטגרט, גרמניה 1993 זכתה בראון במדליית כסף בקרב שבע בתוצאה של 6797 נקודות, אחרי ג'וינר קרסי (6837 נקודות) ולפני סבטלנה בורגה מבלארוס (6635 נקודות) לא הצליחה להגן על תוארה.
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בהלסינקי, פינלנד בשנת 1994 זכתה בראון בפעם השנייה ברציפות במדליית זהב בקרב שבע בתוצאה של 6419 נקודות.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בגטבורג, שוודיה בשנת 1995 לא הצליחה בראון לסיים את התחרות בקרב שבע.
באולימפיאדת אטלנטה (1996) סיימה בראון במקום השביעי בקרב שבע בתוצאה של 6317 נקודות.
המנצחת הייתה ע'אדה שועאע מסוריה (6780 נקודות).
באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה בפריז, צרפת במרץ 1997 זכתה בראון במדליית זהב בקרב חמש בתוצאה של 4780 נקודות.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה באתונה, יוון בשנת 1997 זכתה בראון במדליית זהב בקרב שבע בתוצאה של 6739 נקודות לפני דניס לואיס מבריטניה (6654 נקודות) ורמיג'יאה נזרובינה מליטא (6566 נקודות).
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בבודפשט, הונגריה בשנת 1998 סיימה בראון במקום השישי בקרב שבע בתוצאה של 6259 נקודות ולא הצליחה להגן על תוארה.
באולימפיאדת סידני (2000) סיימה בראון במקום החמישי בקרב שבע בתוצאה של 6355 נקודות.
המנצחת הייתה לטואיס (6584 נקודות).
באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה בליסבון, פורטוגל במרץ 2001 סיימה בראון במקום החמישי בקרב חמש בתוצאה של 4646 נקודות.
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה במינכן, גרמניה בשנת 2002 זכתה בראון במדליית כסף בקרב שבע בתוצאה של 6434 נקודות.
בראון היא לסבית מוצהרת וחיה עם בת זוגה, ביתה פיטרס בעלת מדליית ארד מאליפות העולם בהטלת כידון.
בשנת 1997 דורגה בראון ראשונה בעולם בקרב שבע (6787 נקודות)
הדיפת כדור ברזל: 15.08 מטר
זאגר (בליטאית: Žagarė; בפולנית: Żagory; ביידיש זשאַגער או זאַגער) היא עיירה במחוז שאולאי בצפון ליטא סמוך לגבול עם לטביה.
הנהר סוֶוטֶה חוצה את העיירה לשניים, ושני החלקים נקראו "זאגר ישן" ו"זאגר חדש", ובהם התקיימו קהילות יהודיות נפרדות.
הקהילה היא מהוותיקות בליטא, וראשיתה במאה השש עשרה.
היהודים עסקו בחכירת מכס וביבוא סחורות וכן היו בה בעלי מלאכה שונים.
אחרי מלחמת נפוליאון היה שגשוג כלכלי בעיירה, שחיי המסחר בה נוהלו בעיקר על ידי היהודים.
היו מספר ימי שוק וירידים, והוקמו בתי חרושת על ידי יהודים.
בשנת 1897 נמנו בעיר 5,443 יהודים, שהיוו 60% מאוכלוסיית העיר.
במאי 1902 פרצה בעיירה שרפה, שכילתה שני שלישים מזאגר ישן.
עד מלחמת העולם הראשונה גדלה והתפתחה העיר, בעיקר הודות למסחר הנרחב שנוהל בה על ידי יהודים.
בתנועת המהפכה ב-1905 היו יהודים פעילים, ורבים נפגעו על ידי הקוזאקים.
בימי מלחמת העולם הראשונה עזבו היהודים את המקום, וחלק חזר לעיירה לאחר תום המלחמה.
רבים מיהודיה היגרו לארץ ישראל, לאמריקה ולדרום אפריקה.
ב-1923 מנה היישוב היהודי 1928 נפשות, וערב השואה 1,000 נפשות בלבד.
עם כיבוש ליטא בידי הגרמנים ב-1941, נצטוו כל יהודי העיירה להיכנס לגטו בעיירה.
אליהם צורפו כ-1,000 יהודים נוספים מעיירות סמוכות, בהם יהודים משאולאי ובזיליונאי.
ב-2 באוקטובר 1941, נלקחו כל יהודי הגטו ליער סמוך ונרצחו בידי הנאצים ומשתפי פעולה ממשטרת העזר הליטאית.
עם הכיבוש הסובייטי ב-1944 נפתחו הקברים ונספרו בהם 2,402 גופות.
פרסומה של העיירה בעולם היהודי היה הודות לרשימה ארוכה של חכמים ולמדנים שיצאו ממנה.
מרבניה נודעו – הרב שלום בן ציון פלמן, הרב יעקב כ"ץ, הרב יצחק זונדל ריף, שמילא את מקום חותנו הרב טודרוס הלוי לוקשצאן, והרב אורי דוד אפריון, מחבר שו"ת אפריון דוד, ב"זאגר ישן", והרב ישראל ריף, חתנו של ר' רפאל שפירא ואביו של ר' יצחק זונדל ריף, ב"זאגר חדש".
כהונתם המקבילה של ר' ישראל ובנו בשתי הקהילות סיימה את המחלוקת ביניהן וחיו בשלום בשנותיהן האחרונות לפני חורבן הקהילות בשואה.
מילידיה – ר' שלמה אלישיב, ר' ישראל מסלנט, ר' אהרן שלמה מהריל, ר' רפאל נתן נטע רבינוביץ, העסקן קלונימוס זאב ויסוצקי, אליעזר יעקבזון, ומקס עמנואל מנדלשטם.
זאבי הלילה הוא מועדון רוכבי-אופנוע רוסי.
הארגון מונה מעל 5,000 חברים ברחבי העולם.
המועדון נוצר בראשיתו מאוסף של חובבי רוק ואופנועים אשר קיימו מופעי רוק, באופן בלתי חוקי בזמנו (משנת 1983), במוסקבה.
ב-1989 המועדון הוכר כמועדון אופנועים בלתי-רשמי בשם "זאבי הלילה", בזמן הפרסטרויקה בברית המועצות.
המועדון הפך למועדון האופנועים הרשמי הראשון בברית המועצות.
בהמשך נפתחו סניפים ברוסיה, אוקראינה, לטביה, גרמניה, בולגריה, רומניה, סרביה ומקדוניה.
אלכסנדר זאלדוסטאנוב, המכונה "המנתח", הפך למנהיג המועדון בשנת 1989.
הארגון הוא תומך נלהב של פוטין, ובזמן אירועי יברומאידאן צידד בנשיא אוקראינה ינוקוביץ'.
ב-2014 בתערוכה שארגנו הביעו תמיכה פומבית בסיפוח חצי האי קרים על ידי רוסיה.
בשנת 2015 ראשי המועדון הודו בכך שהם מקבלים תמיכה מתקציב הממשלה.
במאי 2018 סוקר המועדון בתקשורת העולמית לאחר שצילומי אוויר סביב מועדון זאבי הלילה בסלובקיה גילו, כי יש בו לא רק אופנועים, אלא גם נגמ"שים וטנקים.
תגליות אלו, לצד פעילותו הפרו-רוסית הקבועה של הארגון מחוץ לרוסיה, הוביל פרשני תקשורת מסוימים לטעון שעל המערב לפעול לבלימת פעולות המועדון.
זאבֵּל יֶסאיאן (בארמנית Զապէլ Եսայեան, 4 בפברואר 1878–1943) הייתה סופרת ומתרגמת ארמנית מן האימפריה העות'מאנית.
יסאיאן נולדה בשם זאבל הובהאנסיאן בשכונת סילאהדאר בסקוטארי (אחת הערים המרכיבות את איסטנבול), בשיא המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878).
בשנת 1895 עקרה לפריז, ולמדה ספרות ופילוסופיה באוניברסיטת סורבון.
בהשראת התנועה הרומנטית ותחיית הספרות הארמנית בניב הארמנית המערבית, החלה לחבר בארמנית.
פרסומה הראשון היה שיר-בפרוזה בכתב העת "צאגיק" (פרח, בארמנית, רמז למילה אנתולוגיה) בעריכת ארשאק צ'ובאניאן בשנת 1895. לאחר מכן פרסמה סיפורים קצרים, מסות ספרותיות, מאמרים, ותרגומים (בצרפתית ובארמנית) בכתבי העת Mercure de France, Massis, Anahit, ו-Arevelian Mamoul.
בפריז נישאה לצייר הארמני דיקראן יסאיאן.
לזוג נולדו שני ילדים, סופי והראנט.
לאחר מהפכת הטורקים הצעירים ב-1908, חזרה יסאיאן לקונסטנטינופול.
בשנת 1909 ביקרה בקיליקיה ופרסמה סדרת מאמרים על הטבח באדנה.
קיצם המר של הארמנים בקיליקיה אף היה הנושא לספרה Աւերակներու մէջ ("בין ההריסות", יצא בקונסטנטינופול 1911), וכן של הנובלה "הקללה" (1911), והסיפורים הקצרים "סאפייה" (1911) ו"הכלה החדשה" (1911).
יסאיאן הייתה האשה היחידה ברשימת האינטלקטואלים הארמניים שהשלטון של הטורקים הצעירים החליט לעצור ולגרש.
היא הצליחה לחמוק ממעצר ולהימלט לבולגריה ומשם להרי הקווקז, שם תיעדה עדויות פליטים על מאורעות רצח העם הארמני.
בשנת 1918 עסקה בארגון שיקום והעברה של פליטים ויתומים.
בתקופה זו חיברה את הנובלות Վերջին բաժակը ("הכוס האחרונה", 1918) ו-Հոգիս աքսորեալ ("נשמתי בגלות", 1919), אשר שואבות מן העדויות שגבתה.
יסאיאן תמכה בלב שלם בארמניה הסובייטית, וברומן Նահանջող ուժեր ("כוחות נסוגים", 1923) היא מתארת את התנאים החברתיים והפוליטיים של זמנה.
היא ביקרה בארמניה הסובייטית בשנת 1926, ותיעדה את רשמיה בספר Պրոմէթէոս ազատագրուած ("פרומותיאוס המשוחרר", 1928).
בשנת 1933 החליטה להתיישב בארמניה הסובייטית עם ילדיה, ובשנת 1934 השתתפה בכנס איחוד הסופרים הסובייטיים במוסקבה.
היא לימדה ספרות צרפתית וספרות ארמנית באוניברסיטת ירוואן, והמשיכה לפרסם.
בתקופה זו חיברה את הנובלה Կրակէ շապիկ ("חולצה של אש", 1934) ואת ספרה האוטוביוגרפי Սիլիհտարի պարտէզները (גני סילידהאר, 1935).
בעת הטיהורים הגדולים הואשמה פתאום ב"לאומנות" ונעצרה בשנת 1937 ומאז לא נודעו עקבותיה.
נסיבות מותה אינן ידועות, אך יש המשערים שהיא הוטבעה בגלות סיביר, בשנת 1943.
בשנת 2009 הוצג סרט תיעודי על יסאיאן, בשם Finding Zabel Yesayan, שיצרו לארה אהרוניאן, מייסדת מרכז הנשים למשאבים בנוגע לארמניה, וטאלין סוסיאן, שליחת העיתון הטורקי-ארמני Agos בירוואן.
זאבי נהר (שם מדעי: Esociformes) הם סדרה של דגי גרם טורפים החיים במים מתוקים כמו ביצות ואגמים באירופה ואמריקה הצפונית.
הם קרובים רחוקים של דגי הסלמון.
אלו הם דגים גדולים ותוקפניים שצדים ממארב דגים, חסילונים ויצורים קטנים אחרים החיים במים.
הם יאכלו גם חולייתנים יבשתיים שנמצאים במים כמו ברווזים וצפרדעים.
מבנה גופם צר ומוארך דמוי טורפדו ובעל שרירי זנב חזקים היכולים להאיץ בשניות לקראת הטרף.
הם גם מוסווים להפליא בין צמחי המים שנמצאים סביבם ויכולים לתקוף מטווח אפסי את טרפם.
הם בעלי חרטומים מוארכים ובהם שיניים חדות כתער, הנשלפים ובולעים דגים קטנים בשלמותם, כשהראש קודם.
במקרים רבים צדים אותם לשם ספורט ולא רק לשם מאכל, עקב גודלם של כמה מהמינים שמגיעים לגודל 1.5 מ'.
זאב נהרות (Esox) - בו 7 מינים
זאבן שחור (Dallia) - בו 3 מינים
סוג ומין יחיד זאבן אולימפי (Novumbra hubbsi)
דג בוץ (Umbra) - בו 3 מינים
הרב זאב (זאביק) הראל (נולד בכ"ז באייר תשמ"ב, 20 במאי 1982), רב אולפנת צביה חפץ חיים, מרצה, במאי קולנוע, מדריך מסעות זהות יהודית בארץ ובמזרח אירופה, ומחבר ספרים.
משמש גם כרב המרכז לאומנות יהודית 'אשיבה' בקיבוץ חולדה.
אביו הוא אבי הראל, דירקטור בחברות שונות, לשעבר משנה למנכ"ל בנק הפועלים.
למד בישיבה התיכונית קריית הרצוג והיה מתלמידיו הקרובים של הרב משה צבי וקסלר.
בתקופה זו הופיע כחבר פאנל על תקן נציג הנוער הדתי בתוכנית הטלוויזיה 'פיוס בע"מ' בהנחיית ג'קי לוי שעסקה ביחסי דתיים וחילוניים ושודרה בערוץ 2. בתקופה זו זכה בתחרות הכליזמר הצעיר ע"ש מאיר שנוולד.
לאחר מכן למד בישיבת תורת החיים בנווה דקלים, בה גם התגורר כאברך לאחר נישואיו.
בתקופה זו החל לעסוק בהפצת יהדות.
בשנת 2002 הקים את ארגון 'מתוך אהבתו' להפצת יהדות באזור הנגב ובקרב החיילים המשרתים בגוש קטיף.
לאחר תוכנית ההתנתקות עבר, עם מפוני גוש קטיף, ליד בנימין.
בשנת תשס"ז הוזמן על ידי הרב שמואל טל לעמוד בראש מדרשת טהר ביד בנימין, תפקיד בו כיהן כעשור.
ממקימי מדרשת טהר הלב לבעלות תשובה ומדרשת טהר עילית בנוף הגליל.
במקביל לעיסוקים אלה, למד בשנים תשס"ז-תשס"ט צילום עריכה ובימוי בתורת החיים - בית הספר לקולנוע יהודי.
בהמשך הקים את בית ההפקות 'והיו עיניך' המפיק סרטים תיעודיים על מנהיגים רבניים והיסטוריה יהודית.
בשנת תשע"ו נמנה עם מייסדי בית הכנסת "שערי חולדה" בקיבוץ חולדה.
בשנת תשע"ז התמנה הרב הראל למנהל ערוץ הידברות.
באותה שנה החל הרב הראל לשמש כרב המרכז לאומנות יהודית 'אשיבה' בקיבוץ חולדה.
החל משנת הלימודים תשע"ט משמש הרב הראל כרב אולפנת צביה חפץ חיים.
בשנת תש"פ עזב את היישוב יד בנימין ועבר להתגורר ביישוב בני דקלים.
החל משנת תשפ"א נקרא על ידי הרב דב ביגון לכהן כמנהל ערוץ מאיר למבוגרים ונוער.
במסגרת זו הקים את אתר התוכן של ערוץ מאיר בשפה הרוסית.
הרב הראל נשוי ליעל, דולה במקצועה ומנחת סדנאות בתחום, ולהם שבעה ילדים.
בי"ד בחשוון תשע"ב נהרג חותנו של הרב הראל, הרב דן מרצבך, בדרכו מביתו בעתניאל לתפילת ותיקין במערת המכפלה, מאש שנורתה בשוגג על ידי חיילי צה"ל.
לאחר מותו, החלה המשפחה להוציא ספרים להנצחתו, בעריכתו של הרב הראל.
שיעוריו מתייחדים במגמה של איחוד בין הזרמים השונים ביהדות בכלל ובחסידות בפרט, ותוך עיסוק בדמויותיהם של גדולי ישראל מקהילות ישראל השונות.
הדמות המרכזית שעליו מתבססת משנתו החינוכית, הוא האדמו"ר מפיאסצנה.
הרב הראל לימד בעבר גם במספר אולפנות ובישיבת תורת החיים.
בשנת תש"ע ובשנים תשע"ה-תשע"ו העביר הרב הראל את שיחת בישיבה.
הרב הראל מרצה גם במסגרות נוספות, בתוכן מדרשת כיסופים ביישוב ניצן ובמכללה ירושלים.
בעבר הרצה גם במכללת אחוה ובכנס בניין שלם.
במסגרת בית ההפקות שהקים, ביים והפיק הרב הראל כמה סרטים.
בחמימותה של האש הקודש, תשס"ט - על האדמו"ר מפיאסצ'נה.
הסרט זכה בתחרות הסרט התיעודי הקצר הטוב ביותר בפסטיבל הקולנוע ירושלים לשנת 2008.נימוקי השופטים לפרס:
ריח טוב מבגדאד, תש"ע - על הבן איש חי, לרגל מאה שנה לפטירתו.
שיח התלמידים, תשע"ב - סרט המשך ל'בחמימותה של אש קודש', ובו ראיונות עם תלמידים נוספים של האדמו"ר מפיאסצ'נה.
התורה המשמחת, תשע"ד - על הרב שלמה זלמן אוירבך.
הסרט הופק בשיתוף עם הרב יוסף אליהו (מחבר הספר התורה המשמחת) והרב אהרן גולדברג (נכדו של הרב אוירבך).
אדריכל של נשמות, תשע"ד - על הרב דן מרצבך, חמיו של הרב הראל.
הביאני המלך חדריו, תשע"ו - על הרב עובדיה יוסף.
הסרט מבוסס על יומן אישי שכתב הרב אליהו שטרית במשך שנות עבודתו עם הרב יוסף בתפקידו כעורך ספריו.
הסרט הוקרן ביום השנה לרב יוסף בעצרת מרכזית בבנייני האומה.
הסרטים מופצים ברחבי הארץ במכירה ישירה ובהקרנות ביישובים, מתנ"סים ומוסדות חינוך.
נכון לשנת תשפ"ב, התקיימו למעלה מ-400 הקרנות ברחבי הארץ.
בשנת תשע"ז, כמנהל ערוץ הידברות, יזם והפיק סדרות שונות:
החוט המקשר - שיחות עם אנשים שעברו תהליכים רוחניים מתחומים זהים, בהנחיית גולן אזולאי (22 פרקים)
הנרות הללו - סדרה לחנוכה: סיפורים היסטוריים קצרים שמאחורי חנוכיות, בהנחיית המגיש יוני איזנשטיין (8 פרקים)
אבא של שבת – תוכנית לכבודה של השבת בהנחיית המסעדן משה מלול, בהשתתפות הרב יגאל כהן ואמנים (7 פרקים)
מאחורי המיקרוסקופ – תוכנית מדעית בהנחיית העיתונאי עמנואל שילה, בראיונות מדעיים ואישיים עם אנשי אקדמיה (10 פרקים)
שבת אחים – פגישה עם עדות ישראל השונות דרך שולחן השבת שלהן בהשתתפות רבנים, אמנים וחוקרים יוצאי העדה, בהנחיית הרב ראובן זכאים (13 פרקים)
כח 13 - תוכנית המלווה קבוצה של ילדי בר מצווה בתהליך הכניסה למצוות, בהנחיית יובל שם-טוב (7 פרקים)
מסע בין נשמות - העיתונאי דודו כהן בפגישות בארבע עיניים עם אנשי רוח.
שמים וארץ – קצרים על סדר השולחן ערוך למעשה ובפנימיות מלווה במוזיקה בהנחיית הרב רונן חזיזה (10 פרקים)
הידברוטיפ – סדרת קצרים נוגעים עם הרב יצחק פנגר (17 סרטונים)
שערים של אהבה – שיחות מלב אל לב בין הרב דניאל כהן לצבי יחזקאלי (6 פרקים)
על הניסים – סיפורים אישיים של ניסים בהנחיית חן כהן (6 פרקים)
בשנת תשפ"א, כמנהל ערוץ מאיר, יזם והפיק סדרות שונות:
לב פתוח - תוכנית ראיונות נשים בהנחייתה של יעל שבח.
מאירי פנים - סדרה העוסקת במסעות רוחניים של בוגרי מכון מאיר.
גוונים - סיפורים אישיים הנקשרים במעגל השנה.
על כוס תה - שיחות רוח בין הרב אייל ורד לאמן מיאל מוסרי.
מקאם בלב - תוכנית פיוטים עם אנסמבל גן רווה.
עפים על החיים - תוכנית נוער בהנחיית עלי יקונביץ'.
קצרים: קטן עלי עם ד"ר חנה קטן; חינוך בראש - עם הרב יונה גודמן; העולם מחכה לך עם הקאוצ'ר מתי וקסלר.
להיות מחנך: מדריך למדריך בתנועות הנוער.
חידושי יחיא מורי - פיענוח כתב יד של חידושי תורה ודרוש של מורי ר' יחיא מורי מגדרה.
קבלוה מאהבה – חוברת ובה נקודות מלוקטות משיעורי הרב שמואל טל.
כשמחך יצירך, תשע"ו - ספר הדרכה רוחנית, מחשבתית ומעשית לחתן ולכלה לשעת החופה.
שמחת החלאקה, תשע"ו - נוסח לאירוע החלאקה, וקובץ הסברים על מנהג החלאקה, הנהגות ותיאורים היסטוריים.
היכלות של אור, תשע"ח - 'מדריך לציוני הצדיקים מאורי החסידות שבאוקראינה'.
תכלית הכוסף, תשע"ח - חוברת ובה 'שבילים לפתיחת הלב להשתוקק לבית חיינו'.
זה ה' קוינו לו (סדרה) - סדרת חוברות על מעגל השנה ופרשיות השבוע.
ישני חברון, תשפ"ב - ובו תיאורים על דמויות שנקברו בבית העלמין העתיק בחברון.
כתבם על לוח לבך, יצא לרגל אזכרת השלושים לרב דן מרצבך – 'נקודות אור והתעוררות בעבודת ה' יתברך' אותן כתב וסיכם הרב מרצבך מתוך שיעורי רבו, הרב יורם אברג'ל, מסודרות לימי השנה.
סדרת ספרים וחוברות הכוללים סיפורים על הרב דן מרצבך ודברי תורה בשמו: חוברת אשר קידש ידיד מבטן, תשע"ב - סדר ברית מילה; סדר מלווה מלכה, תשע"ג; להתעדן באהבתך וביראתך, תשע"ד – סדר זמירות שבת; ישראל במועדן, תשע"ה – אוסף תפילות למועדי ישראל.
זאבי נהרות (שם מדעי: Esocidae) היא משפחה של דגים טורפים מהסדרה זאבי נהר החיים בחצי הכדור הצפוני במקווי מים מתוקים.
רוב הדגים בסדרה, הכוללים 3 סוגים ועוד שניים שנכחדו, משוייכים למשפחה זו למעט הסוג דג בוץ (Umbra), בו 3 מינים.
מינים אלה ברובם הם טורפי מארב ארגסיביים, בייחוד המינים מהסוג זאב נהרות (שבעבר היה הסוג היחיד במשפחה), ולהם שיניים חזקות, לסתות ארוכות וצבע המותאם לצבעי צמחי מים, בהם הם מתמזגים.
הגדול בבני המשפחה הוא זאב נהרות מוסקי שיכול להגיע לעיתים למשקל של 32 ק"ג ולאורך 1.8 מטר.
זאבן אפריקאי (שם מדעי: Hepsetus) הוא סוג של דגים מסדרת החריתאים החיים במקווי מים מתוקים באפריקה.
זהו הסוג היחיד במשפחה זאבנים אפריקאים (Hepsetidae).
דגים אלה קיבלו את שמם עקב מראם התוקפני ועקב דמיונם לזאבי הנהרות הטורפים של אירואסיה ואמריקה הצפונית.
דגים אלה הם קרוביהם הרחוקים של הפיראנות מאמריקה הדרומית.
דגים אלו יכולים להגיע לאורך מרבי של 70 ס"מ והם בעלי גוף מוארך, עיניים גדולות ולסתות גדולות המתעקלות מטה ומלאות שיניים חדות.
הקשקשים שלהם בולטים והם בעלי הסוואה העוזרת להם להתקרב לטרף מבעד לצמחייה מיימית.
הם ניזונים מדגים אחרים אותם הם תופסים עם שיניהם.
הדגים חיים בנהרות, ביצות ואגמים לאורך אפריקה שמדרום לסהרה.
בעבר סווג רק מין אחד תחת הסוג - Hepsetus odoe אך לאחר מחקר התברר שמין זה חי רק במערב ומרכז אפריקה ושאר הזנים פוצלו.
זָאבִידוֹבִיצִ'י (בבוסנית: Zavidovići) היא עיירה ורשות מקומית במרכז הפדרציה של בוסניה והרצגובינה אשר בבוסניה והרצגובינה.
העיירה נוסדה במהלך המאה ה-19. ב-1878 סיפחה האימפריה האוסטרו-הונגרית דה פקטו את אזור בוסניה והחלה בתיעוש האזור.
בזאבידוביצ'י נפתחו בתי חרושת לייצור נייר ועיבוד עצים ובהמשך מפעלים לייצור רהיטים.
ב-1887 חוברה העיירה לקו מסילות הברזל.
ב-1908 סופח האזור דה יורה לשטחים האוסטרו-הונגריים.
לאחר מלחמת העולם הראשונה נכללה זָאבִידוֹבִיצִ'י בשטחי ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים אשר הפכה בהמשך לממלכת יוגוסלביה.
ב-6 באפריל 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה, תקפה גרמניה הנאצית את יוגוסלביה והכניעה את צבאה תוך ימים אחדים.
בהמשך, נמסר אזור בוסניה לחזקת ממשלת הבובות של האוסטאשה.
ב-1944 שוחררה זָאבִידוֹבִיצִ'י על ידי כוחות הפרטיזנים של טיטו ובהמשך נכללה בשטחי הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה.
בראשית שנות ה-90 של המאה ה-20 החל תהליך התפרקותה האלים של יוגוסלביה וכחלק ממנו פרצה מלחמת בוסניה ולאחריה נכללה העיירה בשטחי בוסניה והרצגובינה.
קהילה ספרדית קטנה נוסדה במקום בשלהי המאה ה-19. לאחר הסיפוח היגרו למקום גם משפחות אשכנזיות.
הקהילה הייתה משותפת ונשאה אופי ספרדי.
ב-1910 התגוררו בזאבידוביצ'י 137 יהודים.
בראש הקהילה עמד יוסף חביליו ובניה היו בעיקר סוחרים, רובם זעירים.
ב-1911 הוקם בית הכנסת הקהילתי.
לאחר מלחמת העולם הראשונה החלה במקום פעילות ציונית ונפתח סניף התנועה הציונית.
ב-1930 מנתה הקהילה 200 נפשות שהיוו כ-2 אחוזים מכלל האוכלוסייה.
בפרוץ מלחמת העולם השנייה התגוררו בזאבידוביצ'י 117 יהודים.
לאחר כיבוש יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית וכינון שלטון האוסטאשה, הוחל ברדיפות יהודים.
זאגרב (בקרואטית: RK Prvo plinarsko društvo Zagreb) היא קבוצת כדוריד מהעיר זאגרב שבקרואטיה, שמתחרה בליגה הקרואטית בכדוריד.
הקבוצה נוסדה בשנת 1922. עד לשנות ה-60 של המאה ה-20 הקבוצה שיחקה בשיטת 11*11 שהייתה פופולרית באותה תקופה.
הקבוצה זכתה מספר פעמים באליפות יוגוסלביה.
לאחר התפרקות יוגוסלביה, הקבוצה הפכה להיות הקבוצה החזקה בקרואטיה.
היא זכתה 22 פעמים ברציפות בליגה הקרואטית.
במהלך העשור השני של המאה ה-21 הקבוצה נחלשה.
בזירה הבינלאומית הקבוצה שיחקה מספר פעמים בליגת האלופות בכדוריד וזכתה פעמיים.
בנוסף לכך, היא הייתה בגמר ב"גביע מחזיקות גביע" (המפעל השני בחשיבותו באירופה).
זכייה בליגה הקרואטית: 24 פעמים ברציפות 1991–2014
זכיית בגביע הקרואטית: 22 פעמים בתקופה 1991–2014
זאבניים (שם מדעי: Muraenesocidae) היא משפחה של דגים ימיים מסדרת הצלופחאים שבמחלקה מקריני סנפיר.
בתוך משפחה זו 6 סוגים ו-15 מינים.
הם חיים במים טרופיים וסובטרופיים ברחבי העולם, וחלק מהמינים יכולים לחיות במים מליחים.
מכונים גם "קונגרים זאביים", אף שאינם קשורים לזאבי הנהר.
הם שייכים לאותה קבוצה של הקונגריים בתת-סדרת Congroidei.
בני המשפחה מגיעים לאורך 60–250 סנטימטר, והם בעלי גוף גלילי בעל סנפירים קטנים למעט סנפירי החזה הרחבים וראשים עם עיניים מגודלות העוזרות לראות בחשיכה ולסתות גדולות ובהם שיניים נוקשות וחזקות שמזכירות לסתות של זאבי נהר.
הם חיים בעומקים של מעל 1,000 מטר וכמעט שאינם עולים אל פני המים.
הם תוקפניים מאוד וניזונים בעיקר מדגים אחרים שהם חוטפים בשיניהם החזקות.
זאהדאן () היא עיר הבירה של פרובינציית סיסתאן ובלוצ'סתאן שבדרום-מזרח איראן.
העיר שוכנת בגובה 1,352 מטרים מעל פני הים, כ-41 ק"מ בקוו אווירי, דרומית למשולש הגבולות איראן–פקיסטן–אפגניסטן, מרוחקת כ-1,120 ק"מ דרומית מזרחית לבירה טהראן, וכ-764 ק"מ דרומית מזרחית למשהד.
העיר הייתה ידועה בשם דוזאב (Duzzap, או: Dozz-aab, או: Duzdab) שמשמעותו המילולית - "גנב מים", שם שניתן לתצורת אדמה חולית שבולעת במהירות את המים שיורדים עליה.
השם הוחלף לזאהדן על ידי האקדמיה האיראנית לתרבות, שהוקמה בתקופת שלטונו של רזא שאה פהלווי בשנות ה-30 ומשמעותו בפרסית: "חכמים", "צדיקים".
על פי הפולקלור המקומי, השם הוחלף לאחר שהשאה היה בסיור בעיר וראה קבוצת גברים עם טורבן, זקן ארוך ולבושים גלימות לבנות וכאשר שאל את המקומיים, הוא נענה שאלו זאהידים, כלומר אנשים קדושים מהודו ואז החליט השאה להחליף את שם העיר לזאהדן, עיר האנשים הקדושים.
במסמך משנת 1887 מוזכר היישוב דוזאב שסובל מפשיטות של כנופיות שודדים.
בתקופת כהונתו של אמיר כביר הממשל המרכזי ביקש מהשליט של סיסתאן ובלוצ'יסתאן לשקם את דוזאב ואת (כ-60 קילומטרים צפונית לדוזאב) והשליט הקים מצודה צבאית בקרבת דזדאב.
כעבור כ-5 שנים, בשנת 1893, דוזאב נזכר כמקום מיושב עם מאה משפחות, שתי תעלות מים ואדמות עם דגנים.
במלחמת העולם הראשונה כבשו הבריטים את האזור והאריכו את מסילת הברזל ההודית לזאהדאן וכן בנו ליד העיר שדה תעופה.
סביב שני הפרויקטים האלו קמה העיר החדשה.
ב-30 בספטמבר 2022, המשטרה בזאהדן דיכאה באלימות הפגנות של באלוצ'ים שהפגינו מול תחנת משטרה בתגובה לאונס נערה באלוצ'ית על ידי מפקד המשטרה בעיר צ'אבהאר.
כתוצאה מירי השוטרים נהרגו כ-100 איש.
שר החוץ של איראן הגיב כי "גורמים מאורגנים" שיבשו הפגנות שלום "במטרה להפוך את ההפגנות לאלימות, כאוס וטבח של אזרחים חפים מפשע וכוחות משטרה".
ההפגנות נמשכו עד סוף אוקטובר 2022 וכוחות המשטרה ומשמרות המהפכה ירו על מפגינים נוספים.
רוב התושבים הם סיסתאנים ובלוצ'ים, סונים (מיעוט בתוך רוב האוכלוסייה השיעית באיראן).
על פי מפקד האוכלוסין האחרון של איראן משנת 2016 מתגוררים בעיר 587,730 בני אדם, עובדה ההופכת אותה לעיר הגדולה בדרום-מזרח איראן, לעיר הגדולה באיראן שנמצאת ממזרח למשהד, ולעיר ה-12 בגודלה במדינה.
בעיר יש מספר תחנות אוטובוס ומסוף אוטובוסים גדול.
לעיר מגיעה שלוחה של מסילת רכבת, שמסתעפת מקו הרכבת הרציף.
בעיר יש שתי תחנות רכבת: אחת בפאתיה, בסמוך לאזור התעשייה שלה.
והשנייה במרכזה, ליד בתי החולים בעיר.
ממזרח לעיר יש שדה תעופה בינלאומי ובו שני מסלול טיסה מקבילים.
פרויקט הרחבת נמל צ'אבהאר ובניית מסילת רכבת לזאהדאן
במאי 2016, הודו ואיראן חתמו על הסכם דו-צדדי: הודו תשפץ חלק מ ותבנה בו מתקן טיפול במכולות באורך 600 מטר.
בנוסף תשתתף הודו בבניית מסילת רכבת בין הנמל לבין זאהדאן.
מסילה בתוואי זה מקצרת את אורך המסלול היבשתי מהנמל לגבול אפגניסטן ומאפשרת להודו לסחור עם אפגניסטן ללא תלות בנמל קראצ'י פקיסטן.
באוקטובר 2017, המשלוח הראשון של חיטה מהודו לאפגניסטן נשלח דרך נמל צ'באהר.
בדצמבר 2018 השתלטה הודו על פעילות הנמל.
בעקבות הטלת סנקציות על איראן על ידי ממשל טראמפ, חברות זרות נרתעו מלהשתתף בהרחבת הנמל וב-2019 נוצלה רק 10% מהקיבולת הכוללת של הנמל (8.5 מיליון טון).
במקביל לפיתוח הנמל, התחייבה הודו להשתתף במימון העלויות של הנחת 750 קילומטרים מסילת ברזל מנמל צ'אבהאר לרשת הרכבות האיראנית, דרך זאהדן.
המסילות הראשונות הונחו בנובמבר 2020 וההפעלה הייתה מתוכננת ל-2024, אך בשל עיכובים שונים העבודה רחוקה מלהסתיים.
אוניברסיטת סיסתאן ובלוצ'סתאן , השנייה בגודלה באיראן.
האוניברסיטה האיסלאמית הפתוחה של זאהדאן.
בעיר שוכן אצטדיון זאהדאן שבו 15,000 מושבים.
מזג האוויר בזאהדן חם ויבש ברוב ימות השנה.
זאדורפלווה (בהונגרית: Zádorfalva) הוא כפר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה, גם אוכלוסיית זאדורפלווה קטנה משמעותית בשנים האחרונות, מ-504 תושבים בשנת 1990 עד 452 תושבים בשנת 2018 (ירידה של כ-10%).
שמואל פישר (בהונגרית: Fischer Sámuel; זאדורפלווה, 1846 - מישקולץ, יולי 1917) היה משורר יהודי-הונגרי, עיתונאי ומתרגם.
זאבי רוט (נולד ב-14 במרץ 1978, ה' באדר ב' ה'תשל"ח) הוא יזם, שחקן, מרצה, מנטור והמייסד של "רב גן" - רבנות גן ישראלית.
נולד בראשון לציון וגדל כפר סבא.
למד בבית הספר ממ"ד "בר-אילן", בישיבת בני עקיבא ברעננה ובישיבת ההסדר קריית שמונה.
רוט התגייס לסיירת מטכ"ל, אך עקב ניתוח הרניה הועבר ליחידת הלוט"ר בה שירת עד לשחרורו.
בשנת 2006, עבד רוט במשרד הפרסום פוגל אוגלבי כקופירייטר במחלקת האינטראקטיב.
לאחר כשנה, הוא פיתח את הרעיון למיזם 'תרמת', בו הגולשים צופים בפרסומות, עונים על שאלות רלוונטיות ומתוגמלים בסכום כספי, אותו הם יכולים לתרום לעמותה לבחירתם.
במקביל, עסק בניהול הפיתוח של מערכות CRM ו-ERP לעמותות.
בשנת 2009, העביר רוט פעילות תורנית בגן הילדים בו בנו התחנך.
עקב הצלחת הפעילות, החליט רוט להתנדב במספר גני ילדים שונים במשך כשנה, והחל לגבש שיטת עבודה עבור דמות רב הגן.
לאחר כ-6 שנות פעילות בשכר בכ-60 גני ילדים, ייסד רוט את לימודי תוכנית "רב גן" - הכשרה מעשית לתפקיד של רב גן אשר מתקיימת באוניברסיטת בר-אילן מדי שנה בפיקוחו של הרב יצחק שטיינברג, בנשיאותם של הרב שלמה אבינר והרב חיים דרוקמן ובשיתוף ד"ר מיכאל אבולעפיה ועמותת 'בדרכי אבות'.
ההסמכה מתרכזת בכלים היוצרים חיבור בין רב הגן לילדים למען חיזוק התודעה וההבנה באמונה וביהדות.
נכון לחודש מרץ 2022, הוכשרו למעלה מ-50 רבני גן במסגרת תוכנית זו.
בשנת 2015 עקב ביקוש רב, ייסד רוט את "רבנות גן ישראלית" אשר מפעילה דמויות תורנויות הנקראות 'רב גן' ב-550 גנים שונים ברחבי הארץ עבור הצגות שונות בנושאים חינוכיים.
במקביל, רוט החל לכתוב ולשחק בתוכנית 'סיפור ילדותי' העוסקת בפרשת השבוע לילדים בערוץ הידברות, ולאחר מכן כתב ושיחק בתוכנית 'סיפורי קסם' על אגדות חז"ל בערוץ מאיר לילדים המוקרנת בערוץ.
פיתוח נוסף של רוט הוא מיזם 'חכם לב' המיועד לבני נוער ועוסק בחיבור עצמי באמצעות טכניקות משחק, אימפרוביזציה, דמיון מודרך ופלייבק.
רוט עומד גם מאחורי 'בובה של תרפיה', יוזמה בה הוא מבצע פעילות של תרפיה עבור מחלקות ילדים בבתי חולים תוך שימוש בבובת יד ופתמות (דיבור מהבטן).
כיום, מעבר לעיסוקיו, מרצה רוט בכנסים של מבוגרים ובני נוער בנושא "הגשמה עצמית דרך האמונה", משמש כמנטור למיזמים בעלי נופך אידיאליסטי ולומד סמיכה לרבנות.
קונטרס 'בואי לגני' שנכתב יחד עם תלמידו ועוסק בתורת ה"רב גן" בגני הילדים.
הסמכה כקופירייטר - ACC תרצה גרנות (2004)
לימודי פלייבק בשילוב כלים פסיכודרמטיים - אסף פני-אל 2014
רוט נשוי ואב לחמישה והם מתגוררים בחריש.
זאבים הוא אלבום הסולו השני של הזמרת והיוצרת אלונה דניאל.
אלבום זה ראה אור שנתיים לאחר צאת אלבום הבכורה "מסיבה במרתף הארמון" ושנה לאחר שטסה עם להקתה לסיבוב הופעות ברוסיה, שתועד על גבי הסרט הדוקומנטרי הנושא אף הוא את שם האלבום, "זאבים".
את הסרט ביים סשה קליין והוא שודר לראשונה ברצועת תוכניות הילדים והנוער ב ב-20 בדצמבר 1992 (זאת על אף ששירי האלבום, בתוכנם, פנו לקהל בוגר ולא היו מיועדים לילדים).
את כל השירים באלבום כתבה והלחינה דניאל, ומתוכו נשלחו לרדיו כתקליטי שדרים השירים "אדון בעל הבית", "לא תברח" (בו התארח פבלו רוזנברג), "בחורות" ושיר הנושא.
לשיר זה צולם וידאו קליפ המשלב קטעים מתוך הסרט הדוקומנטרי שליווה את צאת האלבום.
שיר זה נכתב במקור תחת השם "אישון זכוכית".
גרסה זו בוצעה על ידי הזמרת רוני, שאף הייתה מעורבת בכתיבתה, אך היא מעולם לא ראתה אור באופן רשמי והתיעוד היחיד שקיים לה (נכון לשנת 2013) הוא על גבי וידאו שצולם בהופעה חיה.
בווידאו קליפ של השיר, ששודר במסגרת התוכנית "זהו זה!", נראית דניאל מלווה על ידי להקת המכשפות ולאו דווקא על ידי הנגנים שהשתתפו בהקלטת האלבום.
בשיר זה מתארח אלי מגן בקונטרבאס.
בשיר זה מתארח פבלו רוזנברג בקולות רקע.
בסרט הדוקומנטרי שליווה את צאת האלבום ביצעה דניאל שיר המשך לשיר זה, המבוסס על הסרט "מוסקבה אינה מאמינה בדמעות".
זהו גם השיר היחיד באלבום בו לא משתתף אלון אולארצ'יק.
בשנת 1991, עוד בטרם הוקלט וראה אור באופן רשמי, הצטלמה דניאל בביתה לתוכנית "קול הפופ" בערוץ 2 הניסיוני מבצעת את השיר בגרסה אקוסטית.
אלונה דניאל – מילים ולחנים, קולות רקע ("זאבים", "בחורות")
יועד נבו – גיטרות (בכל השירים), קלידים (בכל השירים חוץ מ"בחורות" ו"לא תברח"), קולות רקע ("זאבים", "בחורות"), שריקה ("זאבים"), עיבודים, הפקה מוזיקלית, הקלטות ומיקסים
עמי איילי – גיטרות (בכל השירים), קלידים (בכל השירים חוץ מ"בחורות" ו"לא תברח"), קולות רקע ("זאבים", "בחורות"), עיבודים, הפקה מוזיקלית, הקלטות ומיקסים
אלון אולארצ'יק – באס (בכל השירים חוץ מ"מוסקבה")
מישל עמר – תופים (בכל השירים חוץ מ"מוסקבה" ו"אדון בעל הבית"), טמבורין ("אדון בעל הבית")
משה לוי – פסנתר ("בצורת", "מוסקבה"), אורגן ("עדות")
פבלו רוזנברג – קולות רקע ("לא תברח") (באדיבות "הליקון")
דני צוקרמן – קולות רקע ("זאבים", "בחורות", "לא תברח")
אלי מגן – קונטרבאס ("מלאך")
שחר פינטו, שגיא גל, רוני יחזקאל ויגאל אייזן – עוזרי טכנאי
לואי להב – עריכה דיגיטלית (אוגוסט 1992)
חיים שמש – ניהול הפקה
נעמה קרן – מפיקה בפועל
מתי אלחנתי-בדרשי – הפקת דפוס
דידי אונדין פז – איפור
דניאל חכים – צילום עטיפה
יהודה דרי – עיצוב עטיפה
יעל לוי ולבנה אלון – יחסי ציבור (מטעם "הד ארצי")
תיקי מילשטיין – ניהול אישי
זאבים, מכשפות וענקים היא סדרת טלוויזיה מונפשת לילדים, המציגה עיבודים הומוריסטיים למעשיות, הכוללת אוסף של נבלים, כולל הזאב הערמומי, המכשפה הרעה והענק העצום.
את סיפורי הסדרה מספר ספייק מיליגן והיא נכתבה על ידי המוזיקאי אד וולש, בהתבסס על תקליט, שגם הוא בוצע על ידי מיליגן.
הבמאים והמפיקים היו סיימון ושרה בור מחברת Honeycomb Animation.
לסדרה היו 4 עונות של 13 פרקים ו-3 ספיישלים שהופקו עבור ITV בין השנים 1995 ל-1999. שידורים חוזרים שודרו ב־Discovery Kids (בריטניה) עד לסיום פעילותה בשנת 2007, ומאוחר יותר ב־CITV מיולי 2005. בישראל הסדרה שודרה בערוץ הראשון בדיבוב עברי בקריינותו של דניאל פאר.
הסדרה כללה עיבודים של סיפורים רבים, כגון כיפה אדומה, היפהפייה הנרדמת, עמי ותמי וסינדרלה.
למרות שהסדרה מבוססת על ימי הביניים, היא הציגה ציוד מודרני, כמו הזאב הערמומי שנוהג במכונית ספורט כחולה, חייט שמשחק בקונסולת משחקים ניידת, סבתו של כיפה אדומה מרותקת למיטה צופה באופרת סבון אוסטרלית בטלוויזיה שלה, או המכשפה הרעה המשתמשת במיקרוגל .
כל הסדרה עברה הנפשה ידנית, אבל רצף הכותרת עצמו מהעונה הרביעית משתמש בהנפשת דיו וצבע דיגיטליים .
פרק 1 הזאב ושבעת הגדיים (9 באוקטובר 1995) (בלעדי לבריטניה)
פרק 3 שלושת העיזים הגרועים (11 באוקטובר 1995)
פרק 5 היפהפייה הנרדמת (13 באוקטובר 1995)
פרק 7 התרנגולת האדומה הקטנה (17 באוקטובר 1995)
פרק 10 שלושת החזירונים (20 באוקטובר 1995)
פרק 11 המכשפה והמסרק (23 באוקטובר 1995) (בלעדי לבריטניה)
פרק 12 הענק בעל השיער הזהוב (24 באוקטובר 1995) (בלעדי לבריטניה)
פרק 3 החתול במגפיים (9 באוקטובר 1996)
פרק 4 הזאב והשועל (10 באוקטובר 1996) (בלעדי לבריטניה)
פרק 5 המכשפה והטחנה (11 באוקטובר 1996) (בלעדי לבריטניה)
פרק 7 הענק והשוליה (15 באוקטובר 1996) (בלעדי לבריטניה)
פרק 8 ליל כל הקדושים של בילי (16 באוקטובר 1996) (בלעדי לבריטניה)
פרק 9 הזאב והסוס (17 באוקטובר 1996) בלעדי לבריטניה)
פרק 10 חמוץ ומתוק (18 באוקטובר 1996) (בלעדי לבריטניה)
פרק 13 ילדת השלג הקטנה (23 באוקטובר 1996) (בלעדי לבריטניה)
פרק 1 בגדי המלך החדשים (6 באוקטובר 1997)
פרק 2 דיק ויטינגטון (7 באוקטובר 1997)
פרק 3 הענק שלא היה לו כלום (8 באוקטובר 1997) (בלעדי לבריטניה)
פרק 4 ארבעת המוזיקאים של ברום (9 באוקטובר 1997)
פרק 5 המכשפה שגנבה נסיך (10 באוקטובר 1997) (בלעדי לבריטניה)
פרק 6 הרקולס והענק (13 באוקטובר 1997) (בלעדי לבריטניה)
פרק 7 הזאב בעור הכבש (14 באוקטובר 1997) (בלעדי לבריטניה)
פרק 9 הענק שמצץ את אגודלו (16 באוקטובר 1997) (בלעדי לבריטניה)
פרק 11 קופסת הגפרורים (20 באוקטובר 1997) (בלעדי לבריטניה)
פרק 12 הענק שכיבה את השמש (21 באוקטובר 1997) (בלעדי לבריטניה)
פרק 1 הגיבן מנוטינגהאם (5 באוקטובר 1998) (בלעדי לבריטניה)
פרק 2 הסנדלר והגמדים (6 באוקטובר 1998)
פרק 3 הברווזון המכוער (7 באוקטובר 1998)
פרק 4 ג'ק רוצח הענקים (8 באוקטובר 1998) (בלעדי לבריטניה)
פרק 5 הנסיכה והאפון (9 באוקטובר 1998)
פרק 7 יהלומים וקרפדות (13 באוקטובר 1998) (בלעדי לבריטניה)
פרק 9 שלגיה וורד אדום (15 באוקטובר 1998) (בלעדי לבריטניה)
פרק 10 עלי באבא וארבעים השודדים (16 באוקטובר 1998)
פרק 11 מולי והענק (19 באוקטובר 1998) (בלעדי לבריטניה)
פרק 12 עוץ לי גוץ לי (20 באוקטובר 1998) (בלעדי לבריטניה)
אלאדין (1999, שודר לראשונה בערוץ הגרמני Pro 7; גרסה מורחבת של עונה 4, פרק 13)
זֵאוּקְסִיס היה צייר יווני שחי במחצית השנייה של המאה החמישית לפני הספירה.
עיקר המידע אודותיו מגיע מפיו של פליניוס הזקן.
הוא מספר עליו שהיה איש העיר הראקליאה.
פליניוס מזכיר את זאוקסיס בשנה הרביעית לאולימפיאדה ה-95 (שנת 397 לפנה"ס).
הוא מוסיף ומספר כי בתחרות ציור עם הצייר פראסיוס, זאוקסיס צייר אשכול ענבים שנראה כה טבעי עד כי ציפורים החלו קרבות ומנקרות בבד הציור.
על כך ענה לו פראסיוס בכך שצייר וילון.
מאחר שזאוקסיס היה כל כך מרוצה מבחירתן של הציפורים בענבים דרש כי יסירו את הווילון.
משגילו לו כי מדובר בציור של וילון, ויתר על הפרס משום שהוא היתל בציפורים אך פראסיוס היתל בו, האמן.
אחר כך צייר ילד האוחז באשכול ענבים וגם אל האשכול הזה עפו הציפורים.
על כך כעס משום שטען כי אילו היה מיטיב לתאר את הנער, היו הציפורים נפחדות ממנו ולא עפות אל הענבים.
פליניוס מוסר גם שהיה פסל ונותרו מיצירתו בסטיו של פיליפוס ברומא פסל של הלנה ופסל של מארסיאס הכבול.
זאהי ארמלי הוא כדורגלן עבר ערבי-ישראלי ששיחק בעמדת החלוץ.
ארמלי הוא מלך השערים של קבוצת מכבי חיפה בכל הזמנים, שיחק בנבחרת ישראל ונכלל בהיכל התהילה של הכדורגל הישראלי.
ארמלי נולד וגדל בשפרעם, למשפחה ערבית-נוצרית.
הילד הרביעי משמונה לשאפיק ארמלי, נהג משאית, ולפדואה ארמלי.
בגיל 16 החל את הקריירה ככדורגלן בוגר בקבוצת מכבי שפרעם, כשזו שיחקה בליגה ג'.
לאחר ארבע עונות, בהן לא הצליחה הקבוצה לעלות ליגה, עבר לשחק למשך עונה אחת בהפועל סכנין, שלאחריה שב לשפרעם, ששיחקה עתה בליגה ב' צפון א'.
בפברואר 1979, קבלן ערבי מדיר אל אסד קנה ממכבי חיפה את הזכות לשחק נגד קורניבול הונדוארה מליגת המשנה הרומנית, במטרה לקיים משחק בין הקבוצה הרומנית לבין נבחרת של "כוכבי ערביי ישראל" במקומה של מכבי חיפה.
לסגל הנבחרת הוזמנו, בין השאר, שחקני הליגה הראשונה, רפעת טורק מהפועל תל אביב, נביל מנסור ממכבי פתח תקווה ועלי עות'מאן מהפועל ירושלים, כמו גם ארמלי.
במשחק עצמו, שנגמר בתוצאה 2-1 לטובת הרומנים, החמיץ ארמלי פנדל, אך הציג יכולת טובה.
יכולתו הגבוהה גרמה להנהלת מכבי חיפה, אז בליגת המשנה, להתעניין בשירותיו.
הפועל חיפה, הקבוצה הבכירה יותר בעיר באותה עת, התעניינה גם כן בארמלי, הזמינה אותו לאימוניה, והייתה קרובה לצרפו לסגל השחקנים שלה, אולם מאמנה החדש של הקבוצה, שמואל פרלמן, החליט לנפות אותו מסגל הקבוצה, לצד מספר שחקני רכש פוטנציאליים נוספים.
ארמלי חזר למכבי שפרעם, סיים את עונת 1979/1980 כמלך השערים של הקבוצה ושל ליגה ב' עם 37 שערים בליגה, ועזר לקבוצתו לעלות לליגה א' צפון.
בסיום העונה, הפועל תל אביב, אז סגנית האלופה, סיכמה איתו ועם משפחתו כי ישחק בשורותיה בעונה הבאה, אך תושבי שפרעם ואוהדי מכבי שפרעם לא היו מוכנים לוותר עליו, והוא נותר בקבוצה.
בעונת 1980/1981 סיימה מכבי שפרעם במקום התשיעי בליגה א' צפון, אך בעונה שלאחר מכן הצליח ארמלי לסייע לה לעלות לליגה הארצית (ליגת המשנה).
ב-1982 הוחתם במכבי חיפה מהליגה הלאומית (הליגה הראשונה), אך קשיים שהערימה שפרעם הניבו עסקה מוזרה, במסגרתה ישחק ארמלי רק עשרה משחקי ליגה במדי מכבי חיפה, כשלאחריהם ישוב לשחק בשורותיה של מכבי שפרעם מהארצית עד סוף העונה.
את הופעת הבכורה במדי מכבי חיפה ערך במסגרת המחזור הרביעי של הליגה הלאומית, במשחק מול הפועל לוד שנגמר בתיקו 1–1, כשארמלי מבשל למשה סלקטר את שער השוויון של חיפה.
בעשרת המשחקים ששיחק במכבי חיפה בעונה זו כבש שני שערים והוסיף גם שלושה בישולים.
כשחזר לשפרעם כבש מספר רב של שערים, אך ירד עם הקבוצה חזרה לליגה א'.
לקראת עונת 1983/1984 התחולל מאבק על שירותיו של ארמלי בין מכבי חיפה למכבי תל אביב, במסגרתו אף התבטא ארמלי בדבר העדפתו לשחק במכבי תל אביב, אך את העונה החל ארמלי דווקא בשפרעם.
בדצמבר, במסגרת המחזור העשירי של עונת 1983/1984 כבר שב לשחק במכבי חיפה.
על אף הצטרפותו המאוחרת, היה ארמלי למלך שערי הקבוצה בעונה זו עם 13 שערים בליגה, והוסיף גם שני בישולים (לחבריו להתקפה, משה סלקטר ורוני רוזנטל).
בין שעריו בעונה זו היו צמד בניצחון 3–2 על מכבי תל אביב, ושלושער בניצחון 4–1 על מכבי פתח תקווה.
חיפה, שפיגרה לאורך כל העונה אחרי מוליכות הטבלה, עלתה למקום השני רק במחזור ה-19 לאחר ניצחון 2–0 על הפועל באר שבע, בו הבקיע ארמלי שער, ניצחון שקירב אותה עד למרחק של שלוש נקודות מהמוליכה בית"ר ירושלים.
במחזור ה-26 הגיעה חיפה למשחק רדיוס ללא קהל באצטדיון הקופסה מול המוליכה בית"ר ירושלים, כשניצחון של בית"ר היה מעניק לבית"ר את האליפות.
ארמלי הבקיע גם במשחק קריטי זה, וקבוצתו ניצחה 2–1, מה שצמצם את הפער מהמוליכה לשתי נקודות בלבד.
בסיום העונה זכתה מכבי חיפה באליפות הראשונה בתולדותיה, כשארמלי מהווה בורג מרכזי ומלך השערים בזכייה זו.
בעונת 1984/1985 היה ארמלי סגן מלך השערים של הקבוצה עם 15 שערים בליגה (שני למשה סלקטר שהבקיע 16), ולהם הוסיף שני בישולים (לחברו להתקפה משה סלקטר, ולקשר שלום לוי).
בין שעריו בעונה זו היו צמד בניצחון 4–0 על מכבי נתניה, וצמד נוסף בניצחון 3–1 על אותה קבוצה.
בכך היה שותף לזכייה באליפות השנייה של מכבי חיפה ברציפות ובתולדותיה.
באותה עונה העפילה הקבוצה גם לגמר גביע המדינה בפעם החמישית בתולדותיה, אך הפסידה בו לבית"ר ירושלים 0–1 משער של אלי אוחנה בדקה ה-85. במשחק בין השתיים במסגרת "אלוף האלופים", זכתה חיפה בגביע אחרי ניצחון 5–2, כשארמלי כובש צמד.
בעונת 1985/1986 שב להיות מלך השערים של הקבוצה (וסגן למלכי השערים המשותפים של הליגה, אורי מלמיליאן מבית"ר ודורון רבינזון ממכבי פתח תקווה) עם 13 שערים בליגה, להם הוסיף שוב שני בישולים (לקשר ברוך ממן, ולחברו להתקפה משה סלקטר).
בין שעריו באותה עונה היו שלושער בניצחון 4–0 בדרבי החיפאי, צמד בניצחון 4–1 על שמשון תל אביב, צמד בהפסד 2–3 להפועל ירושלים, וצמד בניצחון 5–1 על הפועל באר שבע.
הפעם הפסידה מכבי חיפה את האליפות במחזור האחרון, כאשר במשחק נגד סגניתה באותה העת, הפועל תל אביב, משחק בו תיקו היה מספיק לחיפה כדי לזכות באליפות, היא הפסידה 0–1 משער שנוי במחלוקת (בשל טענת נבדל) בדקה ה-86 מרגלי גילי לנדאו.
בעונת 1986/1987 המשיך להיות מלך שערי הקבוצה עם 10 שערים בליגה בלבד, להם הוסיף בישול (לניר קלינגר).
בין יתר שעריו הבקיע צמד בניצחון 5–2 על בני יהודה ורביעייה נגד בית"ר נתניה.
ארמלי היה שותף לעונה החלשה והמאכזבת של מכבי חיפה, שסיימה במקום התשיעי בטבלה.
הקבוצה העפילה בפעם השישית בתולדותיה לגמר גביע המדינה, אך גם הפעם לא הצליחה לזכות בתואר, כאשר בתום 120 דקות סיימה חיפה בתיקו 3–3 עם מכבי תל אביב (כשארמלי כובש צמד), אך הפסידה 3–4 בדו-קרב בעיטות עונשין, כשארמלי (לצד ציון מרילי) הוא אחד המחמיצים מהנקודה הלבנה.
בעונת 1987/1988 זכה ארמלי בפעם הראשונה והיחידה בתואר מלך השערים של הליגה הלאומית עם 25 שערים, להם הוסיף בישול (לעופר מזרחי).
את עונת 1988/1989 סיים ארמלי עם 12 שערים, להם הוסיף שני בישולים (לעופר מזרחי וירון גבעול).
ארמלי סייע למכבי חיפה לזכות באליפות השלישית בתולדותיה, תוך שהוא גם מבשל את השער במשחק האליפות במחזור ה-30, שנגמר בתיקו 1–1 מול הפועל פתח תקווה.
באותה עונה העפילה הקבוצה לגמר הגביע בפעם השביעית בתולדותיה, שם פגשה שוב את בית"ר ירושלים, בשחזור הגמר מ-1985. משחק זה זכור כאחד ממשחקי הגמר המרתקים בתולדות גמר הגביע.
בתום הזמן החוקי של המשחק הייתה התוצאה 2–2, בהארכה נכבשו שני שערים נוספים, אחד לכל קבוצה, ולבסוף, בתום דו-קרב בעיטות עונשין, כשארמלי (לצד ניר קלינגר) הוא אחד המחמיצים מהנקודה הלבנה, ניצחה בית"ר בתוצאה 4–3.
במהלך הקריירה שלו בחיפה, שנמשכה שבע עונות, היה ארמלי שותף לזכייה של הקבוצה בשלוש אליפויות, ושימש ציר מרכזי וחשוב במערך ההתקפה של הירוקים.
ארמלי היה ידוע בטכניקה אישית גבוהה, במהירות, בכוח מתפרץ, וביכולת בעיטה בשתי רגליו.
הוא מלך שערי מכבי חיפה בכל הזמנים, כשלזכותו 90 שערי ליגה ב-179 משחקים.
בעונת 1989/1990 עזב ארמלי את מכבי חיפה, ועבר לשחק בהפועל ירושלים למשך עונה אחת, בה סיימה הקבוצה במקום השמיני בליגה, וארמלי (בצוותא עם מישל דיין) היה מלך שערי הקבוצה בליגה עם שישה שערים.
בעונת 1990/1991 עבר להפועל צפרירים חולון.
אותה סיימה הקבוצה במקום התשיעי בליגה, כשארמלי הוא מלך שערי הקבוצה בליגה עם שמונה שערים.
בעונה שלאחר מכן, 1991/1992 כבש ארמלי שלושה שערים במדי הקבוצה, ובמהלך העונה עבר להפועל חיפה מהליגה הארצית, לה סייע להעפיל לליגה הבכירה.
ארמלי המשיך בקבוצה עונה נוספת, שהייתה האחרונה שלו בליגה הבכירה.
בתום העונה סיימה הפועל חיפה במקום השביעי בטבלה, כשארמלי מבקיע שבעה שערים.
לאחר מכן חזר למכבי שפרעם, בה סיים את הקריירה המקצוענית שלו כשחקן פעיל בגיל 47.
לזכותו של ארמלי 28 הופעות ועשרה שערים במדי נבחרת ישראל.
בהופעת הבכורה שלו, בפברואר 1983, כבש שלושער בניצחון 3–2 במשחק ידידות מול נבחרת בלגיה.
ארמלי שיחק במדי הנבחרת גם במוקדמות מונדיאל 1986, ובאוקטובר 1986 ערך את הופעתו האחרונה במדיה, בהפסד 2–4 במשחק ידידות מול נבחרת רומניה.
בנובמבר אותה שנה החליט לפרוש מהנבחרת, מכיוון שלדבריו, היעדים הקרובים ביותר של הנבחרת, מוקדמות מונדיאל 1990, ימצאו אותו בגיל מתקדם מדי.
לאחר פרישתו ממשחק אימן ארמלי מספר קבוצות מהליגות הנמוכות, בהן מכבי שפרעם, הפועל שפרעם, מכבי דליית אל כרמל, הפועל כפר קרע, מכבי עירוני יפיע, כמו גם את שבאב יאטה מהליגה הפלסטינית.
ארמלי משמש כמאמן חלוצי קבוצת הנוער של בני סכנין, כמו כן שימש זמן קצר כמגלה כישרונות של מכבי חיפה במגזר הערבי.
ב-2006 קיבל ארמלי את תואר "יקיר אגודת מכבי חיפה" בטקס מרוץ הלפיד על תרומתו כשחקן למחלקת הכדורגל.
ב-2009 נבחר להיכל התהילה של הכדורגל הישראלי.
ארמלי מתגורר בשפרעם, נשוי לעאליה, אב לארבעה ילדים, שתי בנות ושני בנים, וסב לשני נכדים.
זאהי חוואס הוא ארכאולוג מצרי, אחד האגיפטולוגים המובילים בעולם.
הצטיין בעיקר בחפירותיו בגיזה, בדלתה של הנילוס, במדבר המערבי ובעמק הנילוס העליון.
חוואס הוא דמות ציבורית חשובה בארצו, וכיהן עד יולי 2011 כשר לענייני עתיקות בממשלת מצרים.
הוא התפרסם בעולם גם הודות לפעילותו האינטנסיבית של הפצת מידע על תחום האגיפטולוגיה באמצעות ספרי מדע פופולרי ותוכניות טלוויזיה.
בהתחלת דרכו חוואס עמד להיות משפטן אבל החליט לבסוף ללמוד ארכאולוגיה קלאסית יוונית ורומית באוניברסיטת אלכסנדריה שם סיים את התואר הראשון בשנת 1967. בשנת 1980 סיים לימודי אגיפטולוגיה באוניברסיטת קהיר, שם למד בין השאר תחת עבד אל-מונעם אבו בכר.
אחר כך בעזרת מלגת פולברייט המשיך לימודיו לאגיפטולוגיה ולארכאולוגיה סורית – כנענית באוניברסיטת פנסילבניה בפילדלפיה, בארצות הברית.
את עבודת הדוקטורט סיים שם בשנת 1987.
החל משנת 1969, כשמונה למפקח לעתיקות מצרים התיכונה בטונה אל גבל ובמלאווי, הפך חוואס לאחד מהמומחים הידועים בתחום האגיפטולוגיה.
עד שנת 1975 כיהן כמפקח במספר רב של חפירות ארכאולוגיות ואתרים ארכאולוגיים מצרים, לדוגמה:
בחפירות האיטלקיות בסיח עבאדה, מיניה, כמו כן באתר אדפו – אסן, בחפירות שבוצעו על ידי החוקרים מאוניברסיטת פנסילבניה וייל באבידוס, כמו כן באתר דלתא המערבי על יד אלכסנדריה, באתר אמבבה, גיזה, על ידי קהיר, באתר אבו סימבל, בחפירות של חוקרי אוניברסיטת פנסילבניה במלכתה, לוקסור.
עבד כמפקח לעתיקות במוזיאון לאמנויות בבוסטון ובמוזיאון הפירמידות של גיזה.
עד לשנת 1979 כיהן כמפקח ראשי לעתיקות במתחם הפירמידות בגיזה, באמבבה ובנווה המדבר בחרייה.
בשנת 1980 הפך למפקח ראשי של הפירמידות בגיזה.
בין השנים 1987–1997 שירת בתפקיד של מנהל כללי של הפירמידות בגיזה, סקארה ובחרייה.
בשנים 1998–2002 מילא את התפקיד של תת-מזכיר המדינה למונומנטים בגיזה.
בין השנים 2002–2011 כיהן כמזכיר כללי של המועצה העליונה לעתיקות של מצרים.
לאחר תחילת ההפיכה במצרים הנשיא מובארכ ערך שינויים בממשלה, המועצה העליונה לעתיקות הפכה למיניסטריון, וחוואס לשר העתיקות.
במרץ 2011, פרש, אך הושב לתפקידו.
ביולי 2011 פוטר, ביחד עם מספר שרים בממשלת עיסאם שאראף.
חוואס מנהל כמה פרויקטים חשובים בתחום הארכאולוגיה במצרים – באתר פירמידת מנכאורע בגיזה, "מקדש העמק" של חאפרו בגיזה, "קברות המשגיחים" הנמצאים דרומית-מזרחית מהספינקס בגיזה, הפירמידה של טטי השני בסקארה, נאזלת אל בטראן ובאני יוסף.
החל משנת 1988 חוואס מלמד ארכאולוגיה, היסטוריה ותרבות מצרית – לרוב במסגרת האוניברסיטה האמריקאית בקהיר ובאוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס.
חוואס מייצג תכופות בעמדותיו את גישת הממסד המצרי.
על רקע זה הוא מוביל כיום תנועה הקוראת להחזיר פריטים עתיקים מצריים חשובים, ששמורים באוספים שונים בעולם, בחזרה למצרים.
פריט בולט כזה הוא אבן רוזטה, המוצגת במוזיאון הבריטי.
ביולי 2003 דרשו המצרים שהאבן תוחזר למצרים, וחוואס אמר כי "אם הבריטים רוצים להיזכר, אם הם רוצים להשיב את שמם הטוב, עליהם להחזיר מרצונם את האבן כי היא סמל לזהותנו המצרית."
כאיש מדע, חוואס מתנגד נמרצות לתאוריות של סופרי מדע בדיוני אחדים ושל חסידי הפירמידולוגיה אודות חוצנים עתיקים או ציוויליזציה כלל עולמית מפותחת שהתקיימה לפני ההיסטוריה המוכרת, הנפוצות כהסבר לקושי העצום בבניית הפירמידות במצרים באמצעים הטכנולוגיים שעמדו בפני המצרים הקדמונים.
הוא הופיע בתוכנית של ערוץ ההיסטוריה מבית A&E במטרה למגר את התאוריות הללו, והראה ראיות התומכות בטענה שהמצרים בנו אותן.
בדומה ללא מעט מבני האליטה האינטלקטואלית במצרים בתקופתו, לחוואס היו התבטאויות אנטישמיות בוטות.
הדבר היחיד שהם למדו מההיסטוריה הוא רודנות ושיטות עינוי".
לאורך הקריירה שלו חוואס היה נתון לביקורת מסוימת.
הקשר השוטף שהוא מנהל עם המערב, בהשתתפות בהרצאות, תערוכות ותוכניות טלוויזיה ורדיו בארצות הברית ואירופה, הביאו לביטויי בוז מצד קבוצות שמרניות ודתיות במצרים.
במערב, לעומת זאת הוא הואשם בשליטה במחקר האגיפטולוגי על ידי מניעה, מתוקף סמכותו, מחוקרים בלתי תלויים לחקור אתרים במצרים, בטענה שהם אינם מספיק מקצועיים.
גורמים נוספים טוענים שהוא מכתיב את עמדותיו לתקשורת או מונע מרצון להתפרסם בה אישית.