tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הבורסה התת-גידית הכסלית (iliac subtendinous bursa) ממוקמת בין התל הקטן לבין נקודת ההיאחזות של שריר הכסל-מותן.
שריר הכסל והמתניים עובר על פני גדת האיליופובוס דרך חסר שרירי עד לאחז שלו לחתך התחתון של עצם הירך.
הבורסה האיליופקטינלית מפרידה בין גיד שריר האיליופסואס לבין המשטח החיצוני של קפסולת מפרק הירך בגובה עצם האיליופוביה .
בורסה תת-גידית איליאקית נמצאת בין הטרוכנטר הקטן לבין נקודת ההתקשרות של שריר האיליופסואס.
שריר המותן הגדול מעוצבב בעיקר על ידי הענפים הקדמיים של שורשי העצבים המתניים (anterior rami of the lumbar spinal nerves)L1 עד L3. בנוסף, עצב הירך (femoral nerve), שהוא ענף של מקלעת המותן (lumbar plexus), מספק גם הוא עצבוב לשריר המותן הגדול.
בפחות מ-50 אחוז מהנבדקים האנושיים, שריר המותן הגדול מלווה בשריר המותן הקטן.
מחקר אחד בו השתמשו בנתוני נתיחה שלאחר המוות, נמצא כי שריר המותן הגדול עבה משמעותית אצל גברים ממוצא אפריקאי מאשר אצל גברים קווקזים, וכי גם במופע של שריר המותן הקטן יש שונות מבחינה אתנית, והוא קיים אצל רוב הנבדקים הלבנים ונעדר ברוב הנבדקים השחורים.
בעכברים, מדובר בעיקר בשריר מסוג II בעל עוויתות מהירות, בעוד שבבני אדם מדובר בסוג שריר אחר המשלב סיבים בעלי עוויתות איטיות ומהירות גם יחד.
אצל בעלי חיים השריר הזה הוא שווה ערך לשריר פילה.
שריר המותן הגדול מחבר את פלג הגוף העליון והחלק התחתון, את השלד הצירי לשלד הגפיים, את הפנים אל החוץ, ואת הגב אל החזית.
כחלק משריר הכסל-מותן, שריר המותן הגדול תורם לכיפוף במפרק הירך.
בעמוד השדרה המותני, כיווץ חד-צדדי מכופף את הגוף לרוחב, בעוד כיווץ דו-צדדי מרים את הגוף ממצב השכיבה על הגב (supine position).
בנוסף, ההיאחזות בתל הירך הקטן, גורמת לרוטציה צידית ולקירוב של הירך.
הוא מהווה חלק מקבוצת שרירים הנקראים מכופפי הירך (hip flexors), שפעולתם העיקרית היא הרמת הרגל בחלקה העליון לכיוון הגוף כאשר הגוף מקובע, או משיכת הגוף לכיוון הרגל כאשר הרגל מקובעת.
לדוגמה, כאשר אדם מבצע כפיפת בטן (sit-up) שמביאה את פלג הגוף העליון מהקרקע וקדימה לכיוון הרגל, מכופפי הירך (כולל שריר הכסל-מותן) יכופפו את עמוד השדרה על האגן.
בשל ההיאחזות הקדמית בחוליות, סיבוב עמוד השדרה ימתח את שריר המותן.
כיווץ חזק של שריר המותן עלול לגרום עוויתות או לכאבי גב תחתון בשל דחיסת מבנים אנטומיים כולל הדיסקים המותניים.
שריר מותן היפרטוני ומודלק עלול להוביל לגירוי וללכידת עצבי המפשעה והירך התחתונים (Ilioinguinal and Iliohypogastric nerves), וכתוצאה מכך לתחושת חום או מים זורמים במורד החלק הקדמי של הירך.
ניתן למשש את שריר המותן בכיפוף פעיל של הירך.
למבחן התכווצות שריר מותן חיובי וכאב במישוש, המדווח על ידי המטופל, יש חשיבות קלינית.
יש לנקוט זהירות סביב איברי הבטן, במיוחד המעי הגס, בעת מישוש עמוק.
הופעה של בטן בולטת יכולה להעיד באופן ויזואלי על שריר מותן היפרטוני.
השריר מושך את עמוד השדרה קדימה ודוחף את תכולת הבטן החוצה.
שריר המותן ממוקם מאחור-לרוחב הגנגליונים הסימפתטיים המותניים, וקצה המחט יעבור לעיתים קרובות דרך שריר המותן הגדול במהלך חסימה סימפתטית מותנית.
עצב המין-ירך (genitofemoral nerve) נוצר בחלק האמצעי של שריר המותן על ידי איחוד ענפים מהענפים הקדמיים של שורשי העצבים L1 ו-L2. העצב אז עובר מטה בתוך שריר המותן ולבסוף "נוקב" את השריר ויוצא על המשטח הקדמי של שריר המותן בחלקו המרוחק.
העצב אז עובר דרך החלל האנטומי הממוקם בחלק האחורי של חלל הבטן (retroperitoneum), יורד מעל המשטח הקדמי של שריר המותן.
שריר הירך הישר (rectus femoris) הוא אחד מארבעת השרירים המרכיבים את שריר הירך הארבע-ראשי בגוף האדם.
השרירים הנוספים הם השריר הנרחב התיכון (vastus medialis), השריר הנרחב הביניימי (vastus intermedius) והשריר הנרחב הצידי (vastus lateralis).
כל ארבעת חלקיו של השריר הארבע-ראשי נאחזים בפיקת הברך באמצעות הגיד הארבע ראשי.
שריר הירך הישר ממוקם במרכז החלק הקדמי של הירך.
צורתו צורת כישור (fusiform), וסיביו השטחיים מסודרים בצורה מנוצה כפולה (bipenniform), הסיבים העמוקים ישרים, עד לפריסתם כאפונאורוזה עמוקה.
תפקיד השריר הוא לכופף את הירך במפרק הירך ולמתוח את הרגל במפרק הברך.
התחל הוא משני גידים, הקדמי או הישר שמתחיל בקוץ הכסל הקדמי-תחתון (anterior inferior iliac spine), השני הוא אחורי או המוחזר (reflected), המתחיל מתוך חריץ מעל שפת המרחשת (acetabulum).
שני הגידים מתאחדים בזווית חדה הנפרשים לאפונאורוזה שמתארכת כלפי מטה על המשטח הקדמי של השריר, ואז מתחילים הסיבי השריריים.
השריר מסתיים באפונאורוזה רחבה ועבה התופסת את שני השלישים התחתונים של פני השטח האחוריים שלו, ובהדרגה מצטמצם לגיד שטוח, הנאחז בבסיס הפיקה .
הנוירונים האחראים לכיווץ רצוני של שרירי הירך מתחילים בסמוך לפסגת הצד התיכון של הפיתול הקדם-מרכזי (precentral gyrus), הידוע גם כאזור התנועה העיקרי במוח.
נוירונים אלו שולחים אות עצבי המועבר על ידי מסילה קורטיקו-ספינלית (corticospinal tract) מטה דרך גזע המוח וחוט השדרה.
האות מתחיל בנוירוני התנועה העליונים (upper motor neurons) המעבירים אותו מפיתול הקדם-מרכזי, דרך הקפסולה הפנימית (internal capsule), דרך רגל המוח ואל תוך המוח
בפירמידת המוח המוארך (medullary pyramid), המסילה הקורטיקו-ספינלית עוברת הצטלבות (decussates) והופכת למסילה הקורטיקו-ספינלית הצידית (lateral corticospinal tract).
האות העצבי ממשיך לרדת לאורך המסילה הקורטיקו-ספינלית הצידית עד שהוא מגיע לעצב השדרה L4. בנקודה זו, האות העצבי עובר סינפסה מנוירוני התנועה העיליים אל נוירוני התנועה השדרתיים (lower motor neurons).
האות ממשיך לנוע דרך השורש הקדמי של L4, אל תוך הענפים הקדמיים (anterior rami) של עצב L4, ויוצא מחוט השדרה דרך מקלעת המותן (lumbar plexus).
עצב הירך מעצבב את שריר הארבע ראשי הירכי (quadriceps femoris), שאחד מרכיביו הוא השריר הירך הישר (rectus femoris).
כאשר השריר מקבל את האות שהגיע כל הדרך מהצד התיכון של מח, הוא מתכווץ, מביא ליישור הברך (extending the knee) וכיפוף הירך במפרק הירך (flexing the thigh at the hip).
שריר הירך הישר (rectus femoris), שריר הסארטוריוס (sartorius) והאיליופסואס (iliopsoas) הם כופפי הירך באזור מפרק הירך.
שריר הירך הישר הוא כופף ירך חלש יותר כאשר הברך מושטת, משום שהוא כבר מקוצר ולכן סובל מאי ספיקה פעילה.
הפעולה תגייס יותר משרירי איליאקוס (iliacus), שריר הפסואס הגדול (psoas major), שרירי המתיחה (tensor fasciae latae) ושרירי כופפי הירך הנותרים מאשר משריר הירך הישר.
שריר הירך הישר גם אינו דומיננטי בפשיטת הברך כאשר הירך כפופה מכיוון שהוא כבר מקוצר ולכן סובל מאי ספיקה פעילה.
פעולת פשיטת הברך מישיבה מונעת בעיקר על ידי שרירי ה־vastus lateralis, ה-vastus medialis וה- vastus intermedius, ופחות על ידי שרירי הירך הישר.
יכולתו של השריר לכופף את הירך ולמתוח את הברך עלולה להיפגע במצב של יישור מלא של הירך וכיפוף הברך, עקב אי ספיקה פסיבית.
שריר הירך הישר הוא השריר הנגדי-אנטגוניסט ישיר של שרירי הירך האחורית (hamstrings), גם בירך וגם בברך.
מתיחה טראומטית של שרירי הירך (Rectus femoris strain), היא פגיעה הנגרמת בדרך כלל בגיד שמתחבר לפיקת הברך או בשריר עצמו.
הפגיעה בדרך כלל גורמת לקרע חלקי של הגיד, אך יכול להיגרם גם קרע מלא.
פגיעה כזו נגרמת מתנועה חזקה הקשורה לריצה, קפיצה או בעיטות והיא נפוצה בספורט כמו כדורגל.
שריר הירך הישר נוטה לפציעה, בגלל מיקומו, תפקידו ואורכו ומכיוון שהוא חוצה גם את הברך וגם את הירך.
התסמינים כוללים כאב חד פתאומי בקדמת הירך או במפשעה, נפיחות וחבלות, וחוסר יכולת לכווץ את שריר הירך, במקרה של קרע מלא.
קריעה של גיד הירך הישר עלולה לגרום לשבר תלישה של קוץ הכסל הקדמי התחתון AIIS-anterior inferior iliac spine .
הסיבה לכך היא התכווצות חזקה של השריר המפעילה על אחז השריר לעצם, כוח גדול מזה שמחזיק את השריר והעצם יחד.
זוהי פציעת ספורט מוכרת אך יוצאת דופן שיכולה להשפיע על ספורטאים צעירים.
שריר הסובך (סֹבֶךְ, TA: Musculus gastrocnemius) הוא שריר חזק הממוקם בחלקה האחורי של השוק.
השריר הגדול והתת עורי נותן לשוק את צורתה המוכרת.
לשריר הסובך שני ראשים (שהקנו לו את הכינוי העממי שריר התאומים ויש המתייחסים אליו כחלק משריר גדול יותר בשם שריר הסובך השלש ראשי (הכולל גם את שריר הסוליה).
שריר הסובך הוא כופף כפי (מניע את כף הרגל כלפי מטה) עיקרי של הקרסול אליו הוא מחובר דרך גיד אכילס וכן הוא כופף של הברך.
ככופף כפי, שריר הסובך משתתף בכל פעולה הדורשת את הרמת העקב מהקרקע, כגון הליכה, ריצה, ניתור ועמידה על קצות האצבעות וכן בעמידה עצמה.
שריר הסובך ממוקם ביחד עם שריר הסוליה במדור האחורי השטחי של השוק.
שני ראשיו, הראש הצידי (Caput laterale musclus gastrocnemii) והראש התיכון (Caput mediale musclus gastrocnemii) מחוברים בחלקם העליון לעילית העלי הצידי של עצם הירך ולעילית העלי התיכון של עצם הירך בהתאמה.
חלקו התחתון של השריר נאחז בעצם העקב דרך גיד אכילס.
שריר הסובך מאופיין בסיבים מהירים (סיבים לבנים) באחוז גבוה, בשל הצורך שלו לפעילויות אנ-אירוביות יומיומיות (כמוזכר לעיל).
מכיל MHC מסוג 2, בכמות גבוהה.
כמות גבוהה של SR, המאפשר שחרור יוני סידן בקצב גבוה המאפשר כוח מתפרץ גבוה (לצורך קפיצה\ריצה וכדומה)
הראש הצידי מתחיל מהקונדיל הצידי של עצם הירך, והראש המדיאלי מתחיל מהקונדיל המדיאלי של עצם הירך .
קצה השריר הסובך יוצר גיד משותף עם שריר הסולאוס.
גיד זה ידוע כגיד עצם העקב או גיד אכילס והוא מתחבר למשטח האחורי של עצם העקב.
שריר הסובך ממוקם יחד עם שריר הסולאוס (soleus) במדור האחורי של כף הרגל .
הוא נחשב לשריר שטחי מכיוון שהוא מצוי ישירות תחת לעור, וניתן לראות את צורתו לעיתים קרובות מבעד לעור.
תחת לשריר הסובך נמצא שריר הסולאוס.
חלק מחוקרי האנטומיה רואים בשניהם שריר יחיד - שריר הסובך השלש ראשי או שריר בעל שלושת הראשים של השוק - מכיוון שהם חולקים אחז משותף דרך גיד אכילס.
חלק מהגיד שלו עוברים בין שני השרירים, המעורב בנעילת הברך בעמידה.
מכיוון שהחלק הקדמי של הרגל הוא לרוחב עצם השוקה, בליטה של השריר המדיאלית לעצם השוקה בצד הקדמי היא למעשה חלקו האחורי.
שריר הסולאוס, שטחי לאמצע עצם השוקה.
הראש השלישי של שריר הסובך, המכונה גם גסטרוקנמיוס שלישוני, מצוי אצל כ-10% מהאוכלוסייה.
יש מצבים בהם ניתן למצוא את שריר הסובך השלש ראשי, שהוא יחידת שריר אקססורית (accessory muscle district) המהווה חלק בלתי נפרד מהשריר, וכן שריר סולאוס (soleus muscle) נוסף.
לעיתים נדירות, ניתן למצוא שרירים אקססוריים אלו בו-זמנית ובאופן דו-צדדי (bilaterally), ללא השפעה על תפקוד המפרק (joint function) ועל העצבוב (innervation) על ידי העצב הטיביאלי (tibial nerve).
שריר הסובך השלש ראשי עלול לגרום לבעיות בגומץ בית הברך (popliteal fossa) אם בא במגע עם עורק בית הברך (popliteal artery) ונוצרת תסמונת לכידה עורקית (arterial entrapment).
קיימות וריאציות אנטומיות נוספות בספרות.
ניתן למצוא שריר סובך בעל ארבעה ראשים (קוודריספס גסטרוקנמיוס - quadriceps gastrocnemius muscle).
מטפלים אינם יודעים אם וריאציה זו גורמת לתפקודים לקויים ופתולוגיות.
העצב הטיביאלי מעצבב וריאציה זו.
הסובך עשוי להציג היעדר ראש (בפרט הראש הצידי - lateral head) או להיות חסר, או להציג חריגות לא במספר הראשים אלא ביחס לאזור המוצא (area of origin).
במקרה של דחיסה של עורק בית הברך ווריד בית הברך (popliteal vein) עקב חריגה במוצא של הראש הצידי של הסובך.
שינוי זה עלול להוביל להיווצרות פקקת ורידית ועורקית (venous and arterial thrombus), וכתוצאה מכך ליתר לחץ דם ריאתי משני (secondary pulmonary hypertension).
לשלושים ותשעה אחוזים מהאנשים יש עצם ססמואידית הנקראת פבלה (fabella) בראש החיצוני של שריר הסובך.
שריר הסובך מעוצבב על ידי שורשי העצב של העצה הראשון והשני (S1, S2) דרך עצב השוקה, עצבוב תחושתי על ידי שרשי העצבים L4, 5 and S2.
שריר הסובך יחד עם שריר הסולאוס, הם המכופף העיקרי של מפרק הקרסול(פלנטרפלקסור), ומכופף משני של מפרק הברך.
הסובך מסוגל להפעיל כוח מלא בשני המפרקים בו זמנית.
לדוגמה, כאשר הברך כפופה, הסובך אינו יכול לייצר כוח רב באותה מידה בקרסול.
המצב ההפוך נכון כאשר הקרסול כפוף.
בעת ריצה, הליכה או קפיצה, שריר הסובך מספק כמות משמעותית של כוח הנעה.
אם ניקח בחשבון את כמות הכוח הנדרשת כדי להניע את הגוף לאוויר, שריר הסובך השלש ראשי-טריספס סוראה (הכולל את הגסטרוקנמיוס והסולאוס) יכול לייצר כוח רב.
למתח בשריר הסובך יש חיבורים פאשיאליים (רקמת חיבור) רבים, ומתח זה מועבר לא רק לכף הרגל אלא גם לברך, לירך ולאזור המותניים.
שריר סובך מקוצר עלול לגרום לליקויים בתנועות הירך, ולהפחית את האינוורסיה שלה (סיבוב פנימה של עצם הירך).
המערכת הפאשיאלית ממלאת תפקיד יסודי בהעברת הכוח המיוצר על ידי התכווצות הרכיב המתכווץ של השריר.
עווית שריר לילית - תופעה שכיחה שמנגנונה אינו ידוע, בה בעת היקיצה השריר מתכווץ וגורם לכאבים עזים.
ההתכווצות נמשכת בין מספר שניות למספר דקות וגורמת לכאבים עזים.
העווית נובעת ממגוון סיבות, כגון צריכת תרופות לטיפול במחלות לב ולחץ דם או צריכת אלכוהול, אך בדרך כלל ללא כל סיבה ידועה.
בעת התכווצות כדאי לדרוך על הרגל ולהפעיל עליה הרבה ממשקל הגוף וזה יפסיק את הכאב.
אם השריר נשאר מעט תפוס (מה שלא קורה בהכרח), ניתן להקל את הכאב בעזרת משככי כאבים ולסיוע בתהליך ההחלמה מומלץ לבצע עיסויים לשריר וכן מתן קומפרסים חמים.
לעיתים השריר מתכווץ עקב חוסר איזון בין ריכוז המגנזיום לסידן, אך תופעה זו יכולה לקרות בכל שריר.
מתיחה או קרע של השריר (באנגלית Muscle strain) הניגרם בד"כ ממתיחת השריר והפעלת לחץ כבד על השריר.
שריר חָלָק הוא רקמת שריר המצטיינת במבנה האחיד בציטופלזמה, בניגוד לשריר שלד או שריר לב בעלי המרקם הסיבי המפוספס.
תאי השריר החלק קטנים (קוטרם 2–10 מיקרון) ובעלי גרעין אחד בלבד.
התאים מתכווצים לאט יותר משריר סיבי.
השרירים החלקים אינם נתונים לשליטה רצונית כמו שרירי השלד, אלא מופעלים על ידי מערכת העצבים האוטונומית, באופן בלתי מודע.
השרירים החלקים מהווים את המרכיב העיקרי בדפנות איברים פנימיים כגון הקיבה, כיס המרה, הלימפה, כלי הדם והרחם.
שריר חלק, בדומה לשריר שלד, משתמש בתנועות החלקה וצילוב (crossbridge) בין אקטין ומיוזין כדי ליצור כוח, ויוני הסידן עוזרים לשלוט בפעילות זו.
עם זאת, התהליך עצמו שונה מאוד בין שני סוגי השרירים.
מבנה התא של שריר חלק הוא דמוי-ציר, בקוטר של 2–10 מיקרון (בהשוואה ל-10–100 מיקרון בשריר השלד).
תאי השריר החלק הם בעלי גרעין אחד בלבד, וכך גם יכולים להמשיך ולהתחלק לאורך כל מחזור החיים של האדם.
ניתן אף לגרות את תאי השריר החלק להתחלק על ידי paracrine – קורה בעיקר כתגובה לפגיעה ברקמות.
קרוב לממברנת התא מצויים חלבונים הקרויים גופים דחוסים (dense bodies), המחברים את האקטין (פילמנטים דקים) לממברנה.
מולקולות המיוזין נמצאות בין סיבי האקטין, במבנה הדומה לשרירי השלד – סך כל המבנה הזה מתחבר לסיבים, שפרוסים יחדיו כרשת בתא.
בזמן ההתכווצות, מחליקות שכבות המיוזין והאקטין זו על פני זו וגורמות לשריר להתרחב ולהתקצר – זאת בשל הסידור הגאומטרי דמוי הרשת.
ריכוז המיוזין בשריר החלק הוא בערך שליש מריכוזו בשרירי השלד, בעוד ריכוז האקטין הוא פי שניים.
למרות הבדלים אלו, אין השפעה על ההתכווצות המקסימלית, הנשמרת ברמה דומה בשני סוגי השרירים.
לסיבי האקטין בשריר חלק אין טרופונין.
במקום זאת, ישנו אנזים המופעל על ידי סידן, ה-myosin light-chain kinase.
אנזים זה גורם לראש המיוזין לעבור תהליך פוספורילציה.
הסידן נקשר לקלמודולין, חלבון המצוי בתאים, בעל מבנה הדומה לזה של הטרופונין.
קומפלקס הסידן-קלמודולין נקשר ל-myosin light-chain kinase ומפעיל את האנזים.
החלבון האקטיבי myosin light-chain kinase משתמש ב-ATP (מולקולת האנרגיה) על מנת להעביר את ראש המיוזין פוספורילציה.
מאחר שכמות ה-ATP הנדרשת לתהליך מגדירה את היקף מחזור גשרי הרוחב (cross bridge cycle), וכך את מהירות ההתקצרות, הרי שתהליך ההתקצרות בשריר חלק הוא איטי יותר מזה שבשריר השלד.
לעומת זאת, השריר החלק אינו חווה עייפות לאורך תקופה ארוכה של פעילות.
על מנת לשחרר שריר חלק מכווץ, יש לעשות דה-פוספורילציה למיוזין, וכך למנוע ממנו להיקשר לאקטין.
הדה-פוספורילציה נעשית על ידי האנזים myosin light-chain phosphatase, אשר אקטיבי בתא גם בעת התכווצות וגם בעת מנוחה.
כאשר עולה ריכוז הסידן, עולה היקף פוספורילציה של המיוזין על ידי ה-activated kinase על זה של הדה-פוספורילציה על ידי ה-phosphatase, ובסך הכול השריר מתכווץ.
כאשר יורד ריכוז הסידן, עולה היקף הדה-פוספורילציה על ידי ה-phosphatase על זה של הפוספורילציה של המיוזין על ידי ה-activated kinase, וכך יש הירגעות של השריר.
אם נשאר ריכוז הסידן קבוע, אזי יורד ריכוז ה-ATP שלו זקוק השריר, על אף שלא היה שינוי במתח השריר.
כאשר עובר ראש מיוזין מזורחן דה-פוספורילציה בעודו מחובר לאקטין, הוא יודע לשמור על מתיחות ללא תזוזה.
ניתוק של ראש המיוזין הזה על ידי ATP קורה בקצב איטי בהרבה מאשר זה הנעשה על ידי phosphorylated bridges.
התוצאה היא היכולת של השריר לשמור על כיווץ למשך תקופות ארוכות, תוך שימוש בכמות ATP מינימלית.
ישנם שני מקורות האחראיים על העלייה בסידן בתאי השריר החלק:
יוני סידן חוץ-תאיים הנכנסים לתא דרך תעלות סידן על הממברנה.
נבחן ראשית את ה-SR: הכמות הכוללת של אברון זה בשריר חלק קטנה מזו של שרירי השלד, ואף אינה מאורגנת בשום תבנית ספציפית בהקשר של המיוזין והאקטין.
מעבר לכך, אין T-tubuli הנקשרים לממברנת הפלזמה בשריר חלק.
היקף האקטין והקצב האיטי של ההתכווצות אינם דורשים מכניזם מסובך שכזה, כמו בשרירי השלד.
חלקים מה-SR פשוט ממוקמים על ממברנת הפלזמה.
פוטנציאל פעולה המגיע לממברנה, גורר יציאה של יוני סידן מה-SR אל התא.
נוסף על ה-SR ישנם גם יוני סידן חוץ-תאיים.
על הממברנה יושבות תעלות סידן תלויות מתח, וכן, גם תעלות תלויות ליגאנד, המאפשרות לתאים להגיב לשינויים הורמונליים של מולקולות אחרות.
התוצאה היא שלשריר החלק יש מרחב פעולה גדול יותר מזה של שרירי השלד.
הקלטים המשפיעים של פעילות ההתכווצות
ישנם 5 קלטים המשפיעים על השריר:
פעילות חשמלית ספונטנית בסיבים של פלזמת הממברנה.
נוירוטרנסמיטרים המשוחררים על ידי מערכת העצבים האוטונומית.
שינויים מקומיים בהרכב הכימי של הנוזל החוץ-תאי המקיף את שרירי התא.
סיבים מסוימים של השריר החלק מייצרים פוטנציאל פעולה באופן ספונטני, ללא שום קלט נוירוני או הורמוני.
פוטנציאל המנוחה של סיבים אלו אינו קבוע, ומדי פעם מתרחשת דה-פולריזציה ספונטנית של הממברנה.
כאשר תנודות אלה חדות מספיק, הן מייצרות פוטנציאל פעולה.
סף זה, המספיק לפריצת פוטנציאל פעולה ספונטני, קרוי Pacemaker Potential (פוטנציאל קוצב).
דרך נוספת להשפיע על התכווצות השריר החלק היא בעזרת נוירוטרנסמיטורים, המשוחררים מקצות העצבים האוטונומים.
העצבים אשר מעצבבים את משטחי השרירים החלקים פרוסים לאו דווקא על שריר מסוים, אלא לאורך כל המרחב.
האקסון של הנוירון מסתעף, וכל הסתעפות מכילה מספר דליות (Varicosities).
כך, כל תא שריר חלק יכול לקבל עצבוב ממספר רב של תאי עצב, וכל תא עצב יכול לעורר מספר תאי שריר.
התוצאה היא שכל תאי השריר החלק מגיבים בדרך כלל כמקשה אחת.
בעוד כמה נוירוטרנסמיטרים משפרים את פעילות ההתכווצות, אחרים מייצרים הפחתה של הפעילות.
לכן, בניגוד לשרירי השלד, אשר מקבלים רק קלט מעורר מן העצב המוטורי, מתיחות השרירים החלקים יכולה להיות מוגברת או מופחתת על ידי פעילות עצבית.
נוסף על הקולטנים של נוירוטרנסמיטרים, יש בממברנה של תא השריר החלק גם קולטנים להורמונים מסוימים.
קישור של הורמון לקולטן המיועד לו, יכול להוביל לעלייה או ירידה בפעילות השריר.
למרות שרוב השינויים בכיווץ השריר החלק נגרמים משנוי במתח הממברנה, זה לא תמיד המצב – לדוגמה, אינוזיטול טריפוספט (Inositol trisphosphate) יכול לגרום לשחרור של סידן מה-SR, ולגרום לכיווץ השריר – זאת ללא שינוי במתח הממברנה.
שינויים מקומיים, כגון הפרשת חומרים (נוירוטרנסמיטרים והורמונים), חומציות, ריכוז חמצן, האוסמולריות והרכב היונים של הנוזל החוץ-תאי, כולם יכולים לגרום לשינוי במתח של השריר החלק.
תגובות לשנויים המקומיים הללו מספקות משאבים לשינויים בכיווץ השריר כתגובה לשינויים בסביבת השריר, אשר יכולים להוביל לרגולציה שתהיה בלתי תלויה בסיגנלים לטווח רחוק מהורמונים ועצבים.
את השרירים החלקים ניתן לסווג לשתי קבוצות עיקריות, בהתבסס על המאפיינים החשמליים של ממברנת הפלזמה:
זהו שריר חלק המהווה חלק ממשטח שלם ופועל כמקשה אחת.
סיבי השריר החלק החד-יחידתי עוברים פעילות מסונכרנת, הן באופן חשמלי והן באופן מכני, כלומר – השריר כולו מגיב לגירוי כיחידה אחת.
הדבר מתרחש מאחר שכל סיב שריר מקושר לסיבים הסמוכים על ידי gap-junction, שדרכו מוּפצים פוטנציאלי הפעולה המתרחשים בתא אחד לתאים אחרים על ידי זרמים מקומיים.
לכן יכולה הפעילות החשמלית המתרחשת בכל מקום בתוך קבוצה אחת של סיבי שריר חלק להוביל לפוטנציאל בכל התאים האחרים המחוברים.
בנוסף, חלק מסיבי השריר החלק החד-יחידתי הם pacemaker cells, אשר באופן ספונטני מייצרים פוטנציאל פעולה.
סיבים אלה מחוברים ב־gap-junction לסיבים אחרים, אשר מייצרים גם הם את פוטנציאל הפעולה הספונטני, אף על פי שהם אינם pacemakers cells (הם מייצרים פוטנציאל כתגובה לפוטנציאל המגיע אליהם).
מאפיין נוסף של השריר החלק החד-יחידתי הוא שתגובת התכווצות לעיתים קרובות יכולה להיגרם על ידי מתיחת שרירים.
באיברים חלולים כמו הרחם, מתיחה של השרירים החלקים בדפנות איבר כתוצאה מגדילה של הנפח תיזום פעולת התכווצות.
דוגמאות לשריר חלק חד-יחידתי: הרחם, המעיים, כלי דם קטנים.
זהו שריר חלק המשתחרר ומתכווץ אינדיבידואלית.
בניגוד לסיבים חד-יחידתיים, לסיבי שריר חלק רב-יחידתי יש מעט (אם בכלל) gap-junction – כל תא מגיב בנפרד משכניו, והשריר מתנהג כיחידות רבות.
תאי שריר חלק רב-יחידתי מעוצבבים בשפע על ידי שלוחות של מערכת העצבים האוטונומית.
כך, פעולת ההתכווצות של כל השריר תלויה במספר התאים בתא אשר פועלים, וכן, בתדירות הגירויים העצביים.
למרות שגירוי עצבי מוביל לרמה כלשהי של דה-פולריזציה, ובשל כך לתגובת התכווצות, פוטנציאלי פעולה לא מתפרצים ברוב התאים של שריר חלק רב-יחידתי.
הורמונים יכולים להעלות או להוריד את פעילות ההתכווצות, אך מתיחה של השריר לא גוררת התכווצות של שריר חלק רב-יחידתי (בניגוד לחד-יחידתי).
דוגמאות לשריר חלק רב-יחידתי: השריר החלק בריאות, השריר החלק בעורקים הגדולים והשריר המחובר לקצות השערות על העור.
שריר הסוליה (TA: Musculus soleus) הוא שריר רחב ושטוח הנמצא בחלקה האחורי של השוק.
שמו ניתן לו בזכות הדמיון בצורתו לדג הסולית השטוח.
יש המסווגים את שריר הסוליה ביחד עם שריר הסובך כשריר יחיד בשם שריר הסובך השלש ראשי.
שריר הסוליה הוא כופף כפי עיקרי של הקרסול הפועל בעת פעולות כגון הליכה ועמידה.
הרכב השריר העשיר בסיבי שריר איטיים מאפשר לשריר לתפקד כמייצב של הקרסול, המונע נפילה קדימה.
לשריר תפקיד נוסף ומשמעותי במערכת ההחזר הוורידי, שכן כיווציו פועלים כמשאבת שריר ומניעים דם ורידי מחלקם התחתון של הרגליים לכיוון הלב.
שריר הסוליה ממוקם במדור האחורי השטחי של השוק.
תחילתו של השריר בחלקו האחורי של ראש השוקית, בחלקו האחורי של הרבע העליון של גוף השוקית, בקו הסוליה ובגבול התיכון של השוקה.
שריר הסוליה מעוצבב על ידי שורשי העצב של העצה הראשון והשני (S1, S2) דרך עצב השוקה.
שריר העכוז הגדול (טרמינולוגיה אנטומיקה – TA: Musculus gluteus maximus) הוא שריר הנמצא בחלקו האחורי של העכוז והוא השטחי מבין שלושת שרירי העכוז (לצד שריר העכוז האמצעי ושריר העכוז הקטן).
העכוז הגדול הוא אחד השרירים הגדולים והחזקים ביותר שבגוף.
מסת השריר מעניקה לעכוז את צורתו המוכרת.
פעולתו מייצבת את מפרק הירך ומניעה את הירך לכיוון פשיטה וסיבוב חיצוני, כגון בפעולת קימה מכריעה.
לשריר העכוז הגדול צורה מרובעת, המכסה את גבששת השת ("עצם הישיבה") בזמן עמידה ומגלה אותה בזמן ישיבה.
תחילתו של השריר בפן החיצוני של כנף הכסל ורכס הכסל; בפן האחורי של עצם העצה ועצם העוקץ; וברצועת העצה והגבשוש (Ligamentum sacrotuberale, ראו מפרק העצה והכסל).
בחלקו המרוחק של השריר נאחזים מרבית סיבי השריר בשביל הכסל והשוקה (Tractus iliotibialis), המתחבר לחלק הצידי של השוקה.
הסיבים העמוקים של השריר נאחזים בחלק העליון של רכס הירך.
שריר העכוז הגדול הוא השריר החיצוני ביותר של העכוז.
הוא מתחיל מקו העכוז האחורי של האיליום החיצוני העליון Iliac) crest), עצם של האגן, מעליו על רכס הכסל וקצת מתחתיו, מהחלק התחתון של העצה ומהצד של העצם הזנב (Coxics), מהאפונאורוזה של זוקפי הגב (פאשיה מותנית-גבית), הרצועה הסקרוטוברוזית, והפאשיה המכסה את שריר העכוז האמצעי (אפונאורוזת העכוז).
סיבי השריר יורדים באלכסון כלפי מטה ולרוחב.
האחז של השריר הוא בשני אזורים עיקריים:
אלו היוצרים את החלק העליון והגדול יותר של השריר, יחד עם הסיבים השטחיים של החלק התחתון, מסתיימים בלמינה גידית עבה, העוברת על פני תל הירך הגדול, ומתחברת לרצועת השריר מותח המחתלה הרחבה (Tensor fascia lata).
הסיבים העמוקים יותר של החלק התחתון נאחזים בגבששת העכוזית של הקו המעובה (linea aspera), בין שריר הירך החיצוני הvastus lateralis לבין השריר המקרב הגדול(adductor magnus).
אם קיים, הטרוכנטר השלישי משמש גם הוא כנקודת אחיזה.
בסביבת שריר העכוז הגדול ממוקמות שלוש אמתחות (בורסות):
אמתחת תל הירך (Bursa trochanterica musculi glutei maximi) - מפרידה את השריר מתל הירך התיכון לו
אמתחת העכוז והירך (Intermuscular gluteal bursae) - מפרידה בין השריר לגיד השריר הנרחב הצידי
שריר העכוז הגדול מעוצבב על ידי שורש העצב המותני החמישי (L5) ועל ידי שורשי העצב של העצה הראשון והשני (S1, S2) דרך עצב העכוז התחתון (Nervus gluteus inferior).
התפקיד העיקרי של שריר העכוז הגדול הוא כשריר נגד כבידה ראשי בזמן ישיבה, על ידי התנגדות ובקרה על כיפוף הירך.
הפעולות העיקריות שלו הן יישור וסיבוב חיצוני של הירך.
למרות שהוא מיישר חזק, הוא פועל בתפקיד זה רק כאשר נחוץ כוח.
הוא עובד בשילוב עם שרירי השריר החצי גידי (semitendinosus) והשריר החצי קרומי (semimembranosus) כדי להשיג זאת.
דוגמאות לפעילויות הדורשות משריר העכוז הגדול לפעול כמיישר הן: קימה מישיבה, התיישרות ממצב כפוף, עלייה במדרגות, הליכה בעלייה, וריצה.
כדי לסובב את הירך כלפי חוץ, שריר העכוז הגדול פועל בסינרגיה עם שריר הכסל והמותניים (iliopsoas), הפיריפורמיס (piriformis), השריר הסותם הפנימי והשריר הסותם החיצון (obturator muscles).
הוא פועל גם על האגן הגרמי, תומך בו ובגוף, דבר חיוני בעיקר בעת עמידה על רגל אחת ובעת תנועות בעמידה.בזכות חיבורו לשריר מותח המחתלת הרחבה (tensor fascia lata), שריר העכוז הגדול, גם מסייע בייצוב עצם הירך.
שריר העכוז האמצעי (טרמינולוגיה אנטומיקה – TA: musculus glutaeus medius) הוא שריר הממוקם בחלקו העליון והצידי של העכוז, חלקו העליון שטחי לעור וכשני שלישים ממנו מתחת לשריר העכוז הגדול.
השריר הוא מניע חזק של הירך לכיוון צידי (הרחקה) ומסובב החוצה (לטראלי) את הירך, ומאידך משמש כמייצב של האגן בזמן הליכה.
על פי מספר ממצאים, השריר פועל יותר כמיצב של מפרק הירך בזמן הליכה מאשר כמניע של הירך.
פעולת השריר מונעת את נפילת האגן מטה בצד הנגדי (קונטרה-לטרלי) לצד של הרגל נושאת המשקל.
פעילות יתר של השריר תרים את האגן בצד הנגדי ותאפשר את מעבר הרגל הנגדית מבלי שתתנגש בקרקע, פעילות יתר של השריר בהליכה אופיינית כתנועה מפצה על ליקויים שונים במפרקי הגפה התחתונה.
חלקו העליון והשטחי לעור של השריר משמש כאתר בטוח לזריקות תוך שריריות שכן אין בעומקו מבנים אנטומיים כגון כלי דם ראשיים ועצבים העלולים להיפגע מהזריקה.
לשריר העכוז האמצעי מבנה דמוי מניפה משולשת המשתרעת מהאגן לעצם הירך.
תחילתו של השריר בפן החיצוני של עצם הכסל, בין קו העכוז האחורי לקו העכוז הקדמי.
השריר נאחז בחלק הצידי של תל הירך הגדול.
שריר העכוז האמצעי מעוצבב על ידי שורש העצב המותני החמישי (L5) ועל ידי שורש העצב של העצה הראשון (S1) דרך עצב העכוז העליון (Nervus gluteus superior).
שריר העכוז הקטן (טרמינולוגיה אנטומיקה – TA: Musculus gluteus minimus) הוא הקטן מבין שלושת שרירי העכוז (יתר שרירי העכוז הם שריר העכוז הגדול ושריר העכוז האמצעי).
השריר ממוקם עמוק יותר משריר העכוז האמצעי ופעולותיו דומות לאלו של האחרון: הוא מרחיק את הירך ומסובב אותה פנימה.
כוחו של העכוז הקטן, בעת סיבוב פנימי של הירך, גדול יותר מזה של העכוז האמצעי.
לשריר העכוז הקטן מבנה דמוי מניפה משולשת המשתרעת מהאגן לעצם הירך.
תחילתו של השריר בפן החיצוני של עצם הכסל, בין קו העכוז הקדמי לקו העכוז התחתון.
השריר נאחז בחלק הקדמי של תל הירך הגדול.
שריר העכוז הקטן מעוצבב על ידי שורש העצב המותני החמישי (L5) ועל ידי שורש העצב של העצה הראשון (S1) דרך עצב העכוז העליון (Nervus gluteus superior).
שרירי מיתר הברך נמצאים בחלקה האחורי של הירך.
אלו הם שלושה שרירים שונים עם אזורי אחז דומים ועיצבוב זהה הפועלים יחדיו בכיפוף הברך ובפשיטה של מפרק הירך.
המונח האנגלי משלב בין המונחים Ham או Hom (שקע או כיפוף הברך באנגלית עתיקה) ו-String המתאר גיד.
שרירי מיתר הברך מהווים את התכולה השרירית של המדור האחורי של הירך ובחלקם המרוחק הם מגדירים את הדפנות העליונות של גומץ בית הברך (שני ראשיו של שריר הסובך מגדירים את הדפנות התחתונות).
שלושת השרירים, שריר הירך הדו ראשי, השריר החצי קרומי והשריר החצי גידי, נאחזים בגבששת השת ("עצם הישיבה") כנקודת מוצאם ובחלק העליון של השוקה כנקודת האחז המרוחקת.
השרירים מעוצבבים שלושתם על ידי חטיבת השוקה של עצב השת.
יוצא מהכלל הוא הראש הקצר של שריר הירך הדו ראשי שנאחז בעצם הירך ומעוצבב על ידי חטיבת השוקיתי המשותף של עצב השת.
קבוצת השרירים עוברת מעל לשני מפרקים, מתחילה בנקודה מקורבת למפרק הירך ונאחזת בנקודה מרוחקת לברך, ולכן אין ביכולתה להניע את שני המפרקים, למלוא טווח פעולתם, בה בעת.
שרירי מיתר הברך מניעים את הירך לכיוון פשיטה או את הברך לכיוון כפיפה.
כאשר הברך כפופה למחצה, יכולים השרירים לסובב את השוק לכיוון חיצוני (הירך הדו ראשי) או לכיוון פנימי (החצי קרומי והחצי גידי).
בעת הליכה לשרירי מיתר הברך תפקיד חשוב כאנטגוניסטים (בעלי פעולה הפוכה) של השריר הארבע ראשי המתבטא בהאטה של תנועת השוק קדימה.
בלוחמה נגד פרשים בעזרת כלי נשק קרים, שימשה פגיעה בעזרת חרב במיתר הברך של הסוסים להפלתם.
חיתוך מיתר הברך של לוחמים רגליים מנע את יכולתם לנוע במהירות בשדה הקרב.
חיתוך מיתר הברך שימש גם כאמצעי למניעת בריחה של עבדים או כענישה גופנית.
שרית הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 1974 בבימויו של ג'ורג' עובדיה עם דליה פרידלנד, יגאל בשן וחיה קציר בתפקידים הראשיים.
"שרית" היא מלודרמה המספרת את סיפורה של השחקנית שרית (דליה פרידלנד), המחליטה לפרוש מן הבמה.
בן זוגה גבי (אריאל פורמן) נוטש אותה לאחר שנודע לו שהיא בהיריון ממנו.
שרית מגלה כי הוא בוגד בה ובסערת רגשותיה יורה למוות בו ובמאהבתו.
בנה אבי, נמסר לאחזקת עוזרת הבית שלה, תמי (ירדנה ארזי), המבטיחה לעשות הכל למען גידולו ולבוא לבקר את שרית בבית הכלא.
תמי מרבה להופיע בערבים במועדוני ריקודים בהם היא רוקדת במגוון סגנונות בלבוש אותנטי ולרוב יחפה.
מאחר שתמי לא מצליחה לגדל אותו, היא מוסרת אותו לאימוץ.
לאחר שחרורה מגיעה שרית לבית משפחת דניאלי המאמצת ומתקבלת לעבודה כעוזרת בית כדי להיות קרובה לבנה הביולוגי.
היא מנסה לדבר אל לבו של אבי המבוגר (בגילומו של יגאל בשן), על מנת שישפר התנהגותו, אך הוא דואג שיאשימו אותה בגנבה.
היא מתקבלת באהבה רבה על ידי בתיה (חיה קציר), חברתו של אבי.
בתיה בהיריון והדבר נשמר בסוד מפני אמו המאמצת של אבי (אלישבע מיכאלי).
אבי איננו יודע שהוא ילד מאומץ ואמו האמיתית, שרית, עושה הכל למען החיבור הנכון, לדעתה, בין שני האוהבים.
אבי מכחיש שיש בינו ובין בתיה קשר כלשהו, וגורם זו הפעם השנייה, לשרית, לחוש שקרנית.
בבואו להציע נישואין לבתיה, שרית מסלקת אותו משם בהשפלה זהה לזו שלה, כאשר גורשה מביתו בגלל שקריו.
אך נימוקיה חזקים ומשכנעים את בתיה ללכת בדרכה ולא בדרכו הנחפזת.
היא דורשת ממנו למצוא עבודה, לפרנס את משפחתו החדשה ואת בנו שנולד.
היא פוקדת עליו לא לנתק את הקשר עם אמו המאמצת.
אבי מוצא עבודה ומחליט להתחתן בלי לקבל את ברכת אמו, ולהיות תלוי בעצמו, ולא בכסף של אימו המאמצת מה שיגרום לנישולו מצוואתה.
החתונה מתקיימת בניגוד להמלצותיה של שרית.
אמו של אבי מגיעה לחתונה כדי לחשוף בפניו שהיא אינה אימו האמיתית, אך שרית באה לקראתה ופותחת בפניה את השער, היא מספרת לה שהיא אימו הביולוגית, ומנסה למנוע ממנה לחשוף בפניו שהיא אינה אמו האמיתית, כאשר הדבר יגרום לו הרס נפשי.
כאן מתגלה גדולתה של שרית, כאמא המסוגלת להקריב את אהבתה למען אושרו של בנה.
הסרט מסתיים כששרית עוזבת לאחר שהבטיחה לאימו של אבי שלאחר הפיוס ביניהם הם לא יראו אותה יותר.
בסרט משולבים שירים שכתב אבי קורן והלחין יגאל בשן, בהם "החיים היפים", "כוכבים לא משקרים" ו"עוד מעט".
נאוה ברוכין הקליטה לפסקול הסרט את השיר "איך שנים עברו".
הסרט זכה להצלחה קופתית ניכרת עם 330,000 כרטיסים שנמכרו בבתי-הקולנוע אך לא התקבל באהדה על ידי המבקרים, מסווג לעיתים כסרט בורקס, אך אין בו את האלמנטים המקובלים, בדומה לסרטי בורקס, כמו "חגיגה בסנוקר" ו"צ'רלי וחצי".
שְׁרִיר הַסֹּבֶךְ הַשְּׁלָשׁ רֹאשִׁי (TA: Musculus triceps surae) מתייחס לסיווג של שני שרירים (לפי הסיווג המקובל) כשריר אחד בעל שלושה ראשים.
שני ראשי שריר הסובך נוספים לראש האחד של שריר הסוליה ליצירת הסובך השלש ראשי.
הקצה המרוחק (התחתון) של שריר הסובך השלש ראשי, או הקצוות המרוחקים של שריר הסובך ושל שריר הסוליה, מתאחדים לגיד אחד משותף בשם גִּיד הַשָּׁרִיר הַשְּׁלָשׁ רֹאשִׁי (tendo musculus tricipitis) או גיד העקב (Tendo calcaneus).
הגיד מוכר גם בשם גיד אכילס, לפי האגדה שנקשרה באזור עקבו של אכילס.
הגיד נאחז בחלק האחורי של עצם העקב.
שריר המרפק (TA: Musculus anconeus or musculus anconaeus) הוא שריר קטן הסמוך לזיז המרפק של הגומד בחלקו האחורי של המרפק.
יש שמתייחסים אליו כאל חלק משריר הזרוע התלת ראשי.
בעת כיווצו מסייע השריר לפשיטת המרפק.
הוא גם מרחיק את הגומד בזמן סיבוב אמה כלפי מטה ומייצב את מפרק המרפק.
תחילתו של שריר המרפק בעילית העלי הצידית של עצם הזרוע.
חלקו המרוחק נאחז בחלק הצידי של זיז המרפק ובפן האחורי של חלקה המקורב של עצם הגומד.
שריר המרפק מעוצבב על ידי שורשי העצב הצוואריים השביעי והשמיני ועל ידי שורש העצב החזי הראשון (C7,C8,T1) דרך עצב החישור.
שריר המסרק (TA: Musculus pectineus) מהווה חלק מקבוצת השרירים התיכונה של הירך, שכיווצם יוצר תנועת קירוב במפרק הירך.
שריר המסרק הוא אחד השרירים המרכיבים את רצפת משולש הירך, אזור אנטומי בו עוברים כלי דם ועצבים מרכזיים של הגפה התחתונה.
כיווץ של שריר המסרק מניע את הירך לכיוון קירוב וכיפוף.
תחילתו של שריר המסרק בענף עצם החיק העליון.
חלקו המרוחק נאחז בקו המסרקי של עצם הירך (Linea pectinea femoris), בחלק העליון האחורי של העצם.
שריר המסרק מעוצבב על ידי שורשי העצב המותניים השני והשלישי (L2, L3) דרך עצב הירך.
שריר התאומים העליון (TA: Musculus gemellus superior) הוא אחד משרירי העכוז העמוקים.
שריר התאומים העליון מתחיל את דרכו מקוץ השת של עצם השת.
חלקו המרוחק נאחז בפן התיכון של תל הירך הגדול שברום עצם הירך.
שריר התאומים העליון מעוצבב על ידי שורש העצב המותני החמישי ועל ידי שורש העצב העצתי הראשון (L5, S1) דרך העצב לשריר הסותם הפנימי (Nervus musculi obturatorii interni).
שריר התאומים התחתון (TA: Musculus gemellus inferior) הוא אחד משרירי העכוז העמוקים.
שריר התאומים התחתון מתחיל את דרכו מגבששת השת של עצם השת.
שריר התאומים התחתון מעוצבב על ידי שורש העצב המותני החמישי ועל ידי שורש העצב העצתי הראשון (L5, S1) דרך העצב לשריר הירך המרובע (Nervus musculi quadrati femoris).
שרית דנה (נולדה ב-1962) הייתה המשנה ליועץ המשפטי לממשלה (אזרחי) ויו"ר מועצת שמאי המקרקעין בין השנים 2006–2013.
דנה נולדה ברומניה ועלתה לישראל בשנת 1970, בהיותה בת שמונה ועברה להתגורר עם הוריה בשכונת אפרידר באשקלון.
את שירותה הצבאי עשתה בנח"ל בגרעין בקיבוץ נטור.
לאחר שירותה הצבאי פנתה ללימודי משפטים באוניברסיטה העברית בירושלים.
התמחתה בבית המשפט העליון אצל השופטת מרים בן-פורת לאחר שהתמנתה בן פורת לתפקיד מבקר המדינה נענתה דנה להצעתה והחלה את דרכה בשירות הציבורי כעוזרת ליועץ המשפטי למבקר המדינה.
לאחר מכן שימשה כיועצת משפטית לוועדות התכנון המחוזיות תל אביב והמרכז.
בשנת 1999 מונתה לתפקיד היועץ המשפטי למשרד הפנים.
בשנת 2005 מונתה למשנה ליועץ המשפטי לממשלה (אזרחי).
ב-10 בינואר 2006 מונתה על ידי שרת המשפטים ציפי לבני לכהונה בת שלוש שנים בתפקיד יו"ר מועצת שמאי המקרקעין.
עם כניסתה לתפקיד נטלה חלק פעיל בגיבוש התקינה השמאית שאושרה בקצב מזורז בוועדה לתקינה שמאית ובמועצת השמאים.
בשנת 2008 הובילה את השינוי בהכרעה בסכסוכים שומתיים והקימה את מאגר השמאים המכריעים חרף התנגדות נמרצת של שחקנים בשוק הנדל"ן.
נטען כי השינוי שיזמה הביא לשיפור בשקיפות ובמקצועיות של ההכרעות.
בשנת 2010 מונתה על ידי ראש הממשלה כראש הצוות לגיבוש רפורמה בתחום התכנון והבניה.
מנכ"ל משרד המשפטים, גיא רוטקופף תיאר את תקופת כהונתה כמשנה ליועץ המשפטי לממשלה וכיו"ר מועצת שמאי המקרקעין כמוצלחת ביותר, שבה הובילה רפורמות ותהליכי שינוי מגוונים, וביניהם חקיקה והשקה מוצלחת של מערך השמאים המכריעים.
בתאריך 10 בינואר 2009 פגה תקופת כהונתה כיו"ר מועצת שמאי המקרקעין, אך היא המשיכה לשמש בו מבלי שחודש כתב המינוי בשנים 2009–2012, עקב טעות משרדית במשרד המשפטים.
בסוף שנת 2012 החלטה ועדת חריגים לא להאריך את כהונתם של בכירים שתקופת כהונתם קצובה ובהם דנה, אך בפברואר 2013 אושרה כהונתה הזמנית לחודשיים נוספים ולאחריהם הוחלפה על ידי עו"ד ארז קמיניץ ופרשה משירות המדינה.
דנה נשואה ואם לשלוש בנות.
שריר העין החוגי (TA: Musculus orbicularis oculi) הוא אחד משרירי הפנים.
שריר העין החוגי הוא שריר סוגר הסובב את העין.
כיווץ השריר מצר את פתח העין וסוגר את העפעפיים בזמן עצימת עיניים או מצמוץ.
הכיווץ מסייע בריקון שק הדמעות, הנעת נוזל הדמעות ופיזורו על פני גלגל העין.
כיווץ חזק של השריר מקמט את עור הפנים מסביב לעיניים.
סיבי שריר העין החוגי עוטפים את השוליים הארובתיים ואת העפעפיים במבנה מעגלי.
החלק הארובתי (Pars orbitalis musclusorbicularis oculi) הוא הגדול בהם והוא עוצם את העיניים בחוזקה.
החלק העפעפי (Pars palpebralis musclusorbicularis oculi) סוגר את העפעפיים בעדינות ומשמר את לחלוחית העין.
החלק העמוק של החלק העפעפי (Pars profunda partis palpebralis musclusorbicularis oculi) או חלק שק הדמעות מניע את העפעפיים וחלקים ממערכת הדמעות בדרך שתגרום לנוזל לזרום ולכסות את העיניים.
שריר העין החוגי מעוצבב על ידי ענף העול של עצב הפנים (CN VII).
שרית אביטן (נולדה ב-11 בנובמבר 1992) היא זמרת ישראלית, זוכת תוכנית המוזיקה The Four.
שרית אביטן נולדה באשדוד למשפחה מסורתית.
כבר בגיל 7 החלה לשיר.
בגיל 18 פרסמה סרטון ביוטיוב, ובו גרסת כיסוי שלה לשיר "יום אחד תבקשי" שביצע במקור שיר לוי.
הסרטון זכה להצלחה, ולאחר שצפה בו הסוכן רוברטו בן שושן, היא הוחתמה על חוזה אצלו.
במרץ 2011 הוציאה אביטן את שיר הבכורה שלה "אני שלך" שזכה לביקורות נלהבות.
בשנת 2012, במטרה למנף את הקריירה שלה, השתתפה אביטן בעונה השנייה של תוכנית המציאות "חי בלה לה לנד" לצד מאיה בוסקילה ושיר לוי.
ב-7 בפברואר 2012 השתתפה אביטן בדואט עם הזמר נאור אורמיה בשיר "בלילות".
ב-17 בדצמבר של אותה שנה יצא לאור הסינגל "בלילה קר".
בשנת 2013 התחרתה אביטן בחצי הגמר השני של תחרות קדם-אירוויזיון 2013 עם השיר "מון אמור", אך לא העפילה לשלב הגמר.
באותה שנה הוציאה את אלבום הבכורה שלה "סטייל מיוחד" שזכה לביקורות אוהדות, והוציאה את השיר "את הפרח שגידלתי" בדואט עם איציק קלה.
ב-2014 הוציאה את השיר "לא צפוי" בדואט עם עומר אדם.
באותה שנה הוציאה גם את השירים "אבא", שכתבה בעצמה, "חייל משמר הגבול" ו"אתה".
בשנת 2015 הוציאה את השיר "כאן לבדי", לאחר מכן את השיר "זה הזמן" ביחד עם אבי מסיקה, את השיר "רוצה אחד שידאג לי", וכן ביצעה עיבוד חדש לשיר "החמצן" של איציק שמלי.
בשנת 2017 הוציאה את שני שירים: "לנצח הכל" ו"יום חמישי".
בשנת 2018 חתמה אביטן במשרדו של הסוכן אבי גואטה, מנהלה של הזמרת שרית חדד.
ב-26 באוגוסט 2018 פורסם שאביטן תתמודד בריאליטי המוזיקלי של רשת 13, "The Four", שעלתה לשידור באוקטובר אותה השנה.
אביטן זכתה במקום הראשון בתוכנית הגמר, שנערכה בנובמבר של אותה שנה.
ב-27 בדצמבר 2018 הוציאה אביטן את השיר "בגלל הגעגוע" בדואט עם מוטי טקה.
ב-12 בפברואר 2019 הוציאה את השיר "לצאת לי מהלב".
ב-3 במרץ 2019 הוציאה אביטן דואט עם הזמר פאר טסי בשיר "שלוש בלילה" כחלק מאלבום דואטים "הפוך לשנינו" עליו טסי עובד.
ב-3 בנובמבר 2019 הוציאה אביטן את השיר "לא מתאימים".
תשע"ב - זמרת הדיגיטל לשנת תשע"ב במצעד המזרחי הרשמי של חריף ורדיו 99.5 חם-אש.
שרירים פנאומטיים מלאכותיים הם מכשירים הניתנים לכיווץ ומתיחה המופעלים על ידי אוויר דחוס הממלא שלפוחית פנאומטית.
בקירוב מופשט לשרירים אנושיים, שרירים פניאומטיים מלאכותיים לרוב מחולקים לזוגות: אחד אגוניסט ואחד אנטגוניסט.
שרירים פנאומטיים מלאכותיים פותחו לראשונה בשנות ה-50 של המאה ה-20, תחת השם "השרירים המלאכותיים של מקיבן".
הם שימשו לראשונה כגפיים מלאכותיות.
התאגיד היפני ברידג'סטון לייצור גומי וצמיגים, היה הראשון שהפך את הרעיון לייצור מסחרי בשנות ה-80, תחת השם "אקטואטור-גומי" (Rubbertuators).
הכוח המחזיר של השרירים הפנאומטיים מוגבל על ידי הסכום הכולל של כוחותיהם של כלל הסיבים הבודדים הנמצאים במעטפת הארוגה.
האורך הכולל אליו ניתן למתוח את השריר מוגבל על ידי צפיפות התוויה של האריג במעטפת.
אריגה רפויה מאוד תאפשר ניפוח גדול יותר, שמאפשר פיתול גדול יותר של הסיבים הבודדים במארג.
דוגמה מפורסמת לתצורה מסובכת של שרירים פניאומטיים היא "יד הצל הזריזה" (Shadow Hand), שפותחה על ידי חברת רובוטי הצל (Shadow Robot Company).
תצורה זו דימתה יד אנושית בעלת טווח תנועות נרחב ועשיר.
התקן זה שולב במערכות ופרויקטים שונים של החברה ומחוצה לה.
שרירים פנאומטיים הם קלי משקל בעקבות העובדה שהאלמנט המרכזי המרכיב אותם הוא ממברנה דקיקה.
עקב כך מתאפשר חיבור ישיר של המכלולים הנ"ל למבנים אותם הם צריכים להפעיל.
יתרון זה בא לידי ביטוי גם כאשר ניקח בחשבון את הצורך בהחלפה של שריר תקול.
כשנוצר צורך להחליף שריר תקול, יהיה פשוט לדעת את מיקומו ובכך מלאכת החלפתו נעשית קלה יותר.
צורך זה חשוב במיוחד בעקבות העובדה שהממברנות הדקות מחוברות לנקודות קצה קשיחות, היוצרות נקודת ריכוז מאמצים בה מוגבר הסיכוי לכשל של המכלול.
התוויה הרפויה של השרירים הפאומטיים מאפשרת להם גם גמישות, המאפשרת לדמות בצורה טובה למדי מערכות ביולוגיות שונות.
אך דבר זה גם עשוי לבוא בעוכריה של המערכת: אם המשטח הארוג נפגע ונוצרות בו חוסר-אחידויות או אפילו חורים, השלפוחית עשויה לדלוף דרך חורים אלה ולאבד את יכולת פעולתה.
לכן, בדומה למערכות פניאומטיות באופן כללי, יש לשמור על אטימות המערכת, ולא להפעילה במקרה של דליפה.
יתרון נוסף של השרירים הפנאומטיים הוא שהתנהגותם הרצויה טבועה במבנה שלהם: כאשר מופעל כוח על השריר, הוא נכנע לכוח זה, מבלי להגיב בכוח מחזיר הגדול יותר מהכוח הראשוני שהופעל עליו.
תכונה זו חשובה מאוד כאשר השריר המלאכותי משתתף באינטראקצות מול בני אדם, או בביצוע פעולות עדינות אחרות.
בשרירים פנאומטיים, הכוח תלוי גם במצב הניפוח של השריר, ולא רק בלחץ בו הם נמצאים.
דבר זה מוביל ליתרון מרכזי נוסף: המודל המתמטי שמייצג את אופן פעולתם של השרירים הללו מיוצג מעשית באמצעות מערכת לא ליניארית.
כך ניתן להגיע לרמות דיוק ושליטה גבוהות במיוחד, בניגוד לאקטואטורים פנאומטיים צילינדריים רגילים.
הקשר בין הכוח וההתארכות בשרירים אלו משקף בצורה די טובה את הקשר בין המתיחה להתארכות שרירים במערכות ביולוגיות בטבע.
דחיסות הגז הנמצא בתוך מערכת השריר הפנאומטי היא יתרון נוסף עקב העובדה שהיא מוסיפה להיענות המכנית של השריר.
לעומת זאת, קיום הגז הדחיס מצריך מדחס אוויר וסולנואיד או שסתום חשמלי אחר, כפי שדרוש במערכות פנאומטיות נוספות.
מערכת השרירים הזו מופעלת לרוב באמצעות פנאומטיקה (גז), אך אין מניעה של המרת המערכת למערכת הידראולית.
קיימות למערכת הידראולית כמה חסרונות בולטים ביניהם העובדה כי שימוש בנוזל לא דחיס מגדיל את הנוקשות של המערכת ובכך מפחיתה את התאימות של המערכת למערכת ביולוגית יחסית עדינה יותר.
חיסרון נוסף הוא שבמעבר למערכות הידראוליות נוצר סיכון של קורוזיה גבוהה יותר של החלקים, או אף מצב של קצרים במקרים של דליפה.
לעומת זאת קיימים גם יתרונות להמרת המערכת להידראולית.
תחילה, בוכנות הידראוליות לרוב יכולות לעמוד בלחצים יותר גדולים תוך שימוש בנפח נתון, לעומת בוכנות ומערכות פניאומטיות מקבילות.
בנוסף, הפעלת הכוח של הבוכנה ההידראולית היא לרוב ליניארית.
יתרון נוסף של מערכות הפועלות על נוזל לא דחיס לעומת גז דחיס הוא שלא מתבזבז כוח על דחיסת הגז במערכת, וכולו מועבר לפעולת הבוכנה.
למרות זאת, דבר זה גורם כאמור לירידה בדיוק של המערכת ובעדינות הפעולות שביכולתה לבצע.
שרירי הלעיסה הם קבוצה של ארבעה זוגות שרירים משורטטים, אחד מכל צד של הראש, אשר אחראיים על הזזת המפרק הלסתי רקתי לצורך פועלות הדיבור והלעיסה.
שרירי הלעיסה מורכבים בעיקר מארבעה שרירים משורטטים שמתחברים אל הלסת התחתונה.
קבוצת שרירים זו גורמת לתנועת הלסת התחתונה על גבי המפרק לסתי-רקתי.
זהו מפרק מורכב אשר מאפשר את תנועת הלסת התחתונה לכל המישורים, אפשרות זו עוזרת בפעולת הלעיסה והפונטיקה.
בשונה משרירי ההבעה, שמעוצבבים על ידי עצב הפנים (Facial nerve, עצב VII), שרירי הלעיסה מעוצבבים על ידי עצב הלסת התחתנה של העצב המשולש (Mandibular branch of Trigeminal nerve, עצב V).
שוני זה נובע ממקור התפתחותי שונה של עצבים אלה.
בעוד שרירי הלעיסה התפתחו מקשת הלוע הראשונה (1st Pharyngeal arch), שרירי ההבעה התפתחו מקשת הלוע השנייה (2nd Pharyngeal arch).
שריר כף הרגל המרובע (TA: quadratus plantae, או flexor accessorius) הוא אחד משרירי כף הרגל.
הוא ממוקם בשכבה השנייה של שרירי החלק התחתון של כף הרגל, בחלקה האחורי.
כיווץ שריר זה לבדו מכופף את ארבע האצבעות הצידיות במלואן.
השריר המרובע חולק גידים עם השריר העיקרי שמבצע פעולה זו, השריר כופף האצבעות הארוך, שנמצא בשוק, לכן נקרא השריר המרובע גם כופף הלוואי.
סיוע מהשריר המרובע נדרש כדי לאזן את משיכת השריר הארוך את האצבעות לכיוון הבוהן הגדולה.
כאשר כף הרגל כפופה מטה, הגיד של השריר הארוך נרפה, והשריר המרובע נדרש להפעיל כוח רב יותר.
זהו אחד השרירים הבודדים בכף הרגל ללא הומולוג בכף היד.
הראש התיכון של השריר ייחודי לאדם.
אין תמימות דעים בקרב החוקרים לגבי הצורך בשריר באדם המודרני, והסיבות להתפתחותו באבולוציה.
לשריר כף הרגל המרובע שני ראשים: תיכון וצידי.
הראש הצידי שטוח וגידי, ואילו הראש התיכון שרירי.
תחילתם בעצם העקב, משני צידי הרצועה הכפית הארוכה.
הם מתחברים בזווית חדה ומסתיימים בגיד של השריר כופף האצבעות הארוך.
הגידים נאחזים בגלילים המרוחקים של ארבע האצבעות הצידיות.
שריר כף הרגל המרובע מעוצבב על ידי שורשי העצב הראשון והשני של העצה (S1,2), דרך עצב כף הרגל הצידי (Nervus plantaris lateralis), ענף של עצב השוקה (Nervus tibialis)
שריר המצח או בשמו המדעי frontalis הוא שריר שמכסה חלק מהמצח.
הוא נחשב לחלק מהשריר העורפי-מצחי (occipitofrontalis) שריר אשר כולל בתוכו את שריר המצח ומכסה את כל אזור הפנים.
שריר המצח ממוקם בחלק הקדמי של הראש, מתחיל בחלקו העליון של המצח ומסתיים בחלקו העליון של האף.
מקור השריר בגיד שטוח ורחב המחבר בין שריר המצח לשריר העורף בחלקו העליון של הגולגולת, הנקרא galea aponeurotica.
סיביו של השריר מכוונים בכיוון אנכי והשריר אינו משתמש בעצמות הקרובות אליו.
שריר המצח הוא חלק ממערכת שרירים הנקראים שרירי הבעה, והוא הגדול מביניהם.
השריר דק יחסית לשרירים אחרים, והוא מהווה חלק גדול מהשריר העורפי-מצחי.
הסיבים של שריר זה הם אנכיים.
השריר מקושר עם שריר הבעה נוסף - הפרוצרוס.
העצב האחראי על תפקוד שריר המצח הוא עצב הפנים שאחראי גם לתזוזת שרירים אחרים בפנים ומקבל דם מהעורק הסופראורביטלי.
לשריר המצח שני תפקידים: תפקידו העיקרי של שריר המצח הוא לעזור לאדם להרים את גבותיו במיוחד כשהאדם מסתכל למרחק, תנועה זו עוזרת לאדם לראות יותר טוב עצמים כהים או רחוקים.
תפקיד נוסף של שריר המצח הוא לקמט את המצח לשם הבעת פנים שמביעה חוסר רצון.
יש אנשים הנוהגים להזריק בוטוקס לאזור שריר המצח כדי שלא יהיו קמטים אופקיים אשר נוצרים על ידי שריר המצח.
הבוטוקס מכיל חומר בשם בוטולינום טוקסין A חומר זה מונע המשך התכווצות סיבי שריר המצח על ידי שיתוק החיבור בין העצב לשריר.
הגוף מפרק לאט את החומר עד שמגיע לפעילות מלאה חוזרת של סיבי השריר.
שרירי ליבה הם השרירים שתומכים בעמוד השדרה ומייצבים את הגוף - שרירי הבטן, הגב והאלכסונים.
הם נחשבים "מחוך תומך" לעמוד השדרה, רצפת האגן, הסרעפת, המולטיפידוס והשריר הרחב בטני.
המושג "שרירי ליבה" נפוץ בקרב אנשי מקצוע דוגמת מאמנים אישיים, פיזיותרפיסטים, מדריכי פילאטיס ומומחים לפעילות גופנית וכושר גופני.
שרירי הליבה משפיעים על איזון לחצים הפועלים על עמוד השדרה, ועל הלחץ התוך בטני, מקשרים בין פלג הגוף התחתון לעליון, אחראים ליציבות הגוף, ושומרים על איברי הבטן והאגן.
מיקומם ותפקידם של שרירי הליבה
שרירי הליבה הם שרירים המקיפים את חלל הבטן מכל כיווניו: מקדימה ובצדדים מצויים שרירי הבטן (להם 4 שכבות שונות), מאחור שרירי הגב והישבן ובפרט השרירים העמוקים של הגב התחתון, מלמעלה מצויה הסרעפת ומלמטה מצויים שרירי רצפת האגן.
אחד השרירים השטחיים המצוי מקדימה נקרא הישר-הבטני (Rectus Abdominis) והוא זה שיוצר את ה"קוביות" בבטן.
הקוביות הן למעשה הצטלבויות גידיות על פני השריר, וקיימות אצל כולם גם אם לא רואים אותן.
שריר המצוי מאחור הישר הבטני ומהווה גם כן שריר ליבה, נקרא הרחב הבטני (Transversus Abdominis) ותפקידו למשוך את הבטן פנימה מקדימה אך גם מהצדדים.
שריר זה מחובר באמצעות רקמת חיבור עבה לשרירי הגב העמוקים מאחור - ובשילוב העובדה שהוא פרוס לרוחב הבטן ולא לאורך כמו הקודם, הוא מהווה חגורה תומכת לגב שמסייעת בהפחתת עומסים, ייצוב תנועה בין חוליות, ושיפור התנועתיות של עמוד השדרה.
שרירי הגב העמוקים מהווים חלק מהקיר האחורי של הליבה ותפקידם ייצוב תנועתי של חוליות עמוד השדרה.
שרירי הליבה אחראים לאחיזה הנכונה של הגוף בעת פעילות גופנית.
כאשר שרירי הליבה חלשים, הסיכוי לפציעות גדל.
ומנגד, חיזוק שרירי הליבה מביא לאיזון ויציבות הגוף וכן ליכולות ביצוע תנועות יומיומיות, כמו הליכה, ריצה, עלייה במדרגות ועוד באופן נכון.
קיימים תרגילים רבים שמיועדים לחזק את שרירי הליבה, אולם ההתייחסות הכללית היא בארבעה תרגילים בלבד, לבטן, לגב, לאלכסונים ולבטן התחתונה.
מדובר בתרגילים, שעובדים עם משקל הגוף ואינם מצריכים כל אביזר חיצוני.
תרגילים שניתן לבצעם בכל מקום - בבית, במשרד או בפארק.
השרירים המרכזיים הנכללים תחת שרירי הליבה
שרירי הבטן השונים - שרירים אלו מהווים את הקיר הקדמי שלנו.
שרירים אלו פועלים במישורי תנועה שונים, חלקם בעלי כיוון אופקי או אנכי וחלקם אלכסוניים.
לרוב הרצון שלנו מהגוף הן מורכבות ובעלות מספר מישורי תנועה.
שרירים אלו מאפשרים תמיכה תלת־ממדית.
מולטיפידוס - זה שמו של אחד השרירים העמוקים והחזקים ביותר בקבוצת זוקפי הגב והוא זה שמהווה את הקיר האחורי.
שריר זה נמצא לכל אורך עמוד השדרה, יוצא מחוליה אחת, לעבר החוליות שמעליה.
מאחר ששריר זה קצר מאוד, אין לו יכולת לייצר מספיק כוח לתנועה ומשמש בעיקר כשריר מייצב אשר שומר על עמוד השדרה במנח תקין ומאפשר הורדת עומס מהחוליות.
שרירי הירך האחורי - מהווים גם הם חלק מהקיר האחורי.
שרירים אלו בעלי תפקיד מרכזי ביישור הירך, אך מסייעים בשמירת מנח האגן מאוזן ומונעים קריסה של האגן בנשיאת משקל על רגל אחת.
הסרעפת - שריר הנשימה העיקרי ובעל חשיבות מרכזית בשמירה על הלחץ התוך בטני.
מהווה את הקיר העליון של הקופסה.
דרך הנשימה המומלצת היא נשימה סרעפתית בה הסרעפת יורדת למטה, זאת בניגוד לנשימה דרך בית החזה בה הוא זה שמתרחב.
רצפת האגן - קבוצת שרירים אשר נמצאים בתחתית חלל הבטן, מהווים תפקיד בשליטה על הסוגרים ומהווים את התחתית של הקופסה.
שריר סוגר הלוע העליון הוא העליון בשלושת שרירי סוגר הלוע, היוצרים את הלוע.
ראשיתו של השריר בארבעה מקורות: אונקל הכנפה (Pterygoid hamulus), תפר כנפת הלסת התחתונה, צד הלשון ועצם המכתשים (Alveolar process), מעל לחלקו האחורי של קו הטוחנות ועצם הלשון.
הוא נאחז בתפר הלועי (Pharyngeal raphe).
תפקידו של השריר לסייע בבליעה.
שרית אבישי-אלינר (נולדה ב-1956) היא רופאה ישראלית, מומחית ברפואת ילדים ובמנהל רפואי שכיהנה כמנהלת המרכזים הרפואיים קפלן והרצפלד.
אבישי-אלינר סיימה לימודי רפואה בטכניון והיא בעלת תואר שני במינהל מערכות בריאות מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
את התמחותה עשתה ברפואת ילדים ותת התמחות בטיפול נמרץ ילדים בבית החולים לילדים של לוס אנג'לס.
כמו כן היא בעלת התמחות במנהל רפואי.
היא שימשה רופאת ילדים בקהילה במרכז רפואי קפלן ובתל השומר ורופאת ילדים וטיפול נמרץ במרכז רפואי קפלן ובבית החולים לילדים של לוס אנג'לס.
כיהנה כמנהלת רפואית של מחוז ירושלים בשירותי בריאות כללית.
ב-2016 מונתה לסגנית מנהלת מרכז רפואי קפלן וב-2018 מונתה גם למנהלת המרכזים הרפואיים קפלן והרצפלד.
בינואר 2021 פוטרה מתפקידה בשני בתי החולים.
מרצה בבית הספר לרפואה, האוניברסיטה העברית והדסה, ירושלים.
שריר הצחוק הוא משרירי הבעת הפנים.
הוא נמשך מהחיתולית מעל בלוטת מיצד האוזן, וחודר לזווית הפה.
שריר הצחוק לא סימטרי אצל אנשים מסוימים, והדבר גורם לזווית הפה להיראות עקומה בזמן החיוך.
שריר הצחוק יוצא מהחיתולית מעל בלוטת מיצד האוזן, עובר אופקית קדימה בשטח שריר הפלטיסמה , ומוכנס לעור בזווית הפה.
השריר הוא צרור צר של סיבים, רחב במקור ומשתנה בהמשך בגודלו ובצורתו.
שטח שריר המלעס מכסה אותו חלקית.
כמו כל שרירי הבעת הפנים, לתנועות שריר הצחוק אחראי עצב הפנים.
הענף הספציפי של שריר הצחוק שנוי במחלוקת, כאשר יש חוקרים שמשייכים אותו לענף הלסתני השולי של עצב הפנים ואחרים משייכים אותו לענף בוקאלי של עצב הפנים .
שריר הצחוק מחזיר את זווית הפה ויוצר חיוך.
בחיוך ישנה תנועה נוספת, המרימה את השפתיים בפעולת שרירי הזיגומאטיקוס וגורמת לקמטים סביב העיניים באמצעות שריר העין החוגי.
שריר הצחוק נמצא רק בהומיננאים והוא אינו קיים אצל מיעוט משמעותי של אנשים.
הוא עשוי להיות א-סימטרי אצל אנשים נוספים, מה שגורם לחיוך שלהם להיראות עקום.
שרירי הפנים הם קבוצה של שרירי שלד מפוספסים שלתנועות שלהם אחראי עצב הפנים והם שולטים בין היתר על הבעת הפנים.
הם נמצאים רק ביונקים, למרות שהם נובעים מתאי הרכס העצבי שנמצאים בכל החולייתנים.
הם השרירים היחידים שמתחברים לדרמיס.
שרירי הפנים נמצאים ממש מתחת לרקמה התת-עורית .
כשהם מתכווצים, עור הפנים זז.
שרירים אלו גורמים גם לקמטים בעור הפנים בזווית ישרה לקו הפעולה של השרירים.
לתנועות שרירי הפנים אחראי עצב הפנים, כאשר כל עצב משרת צד אחד של הפנים.
לעומת זאת, לשרירי הלעיסה הסמוכים אחראי העצב המנדיבולרי , ענף של העצב המשולש.
שרירי האוזן החיצונית (קדמי , עליון ואחורי )
שרירי האורביקולריס אוריס (שרירים המקיפים את הפה)
לשריר הפלטיזמה אחראי עצב הפנים.
למרות שהוא נמצא בעיקר בצוואר וניתן למנות אותו עם שרירי הצוואר, הוא יכול להיחשב גם כשריר הבעת פנים.
לשרירי הסטילוהיואיד , הסטפדיוס והבטן האחורית של השריר הדו-בטני אחראי עצב הפנים, אך הם אינם נחשבים לשרירים של הבעת פנים.
שרירי הפנים נגזרים מהקשת הענפית/פרינגיאלית השנייה.
בבני אדם, הם בדרך כלל מתחילים להיווצר בסביבות השבוע השמיני להתפתחות העובר.
חוסר יכולת ליצור הבעות פנים בצד אחד של הפנים עשוי להיות הסימן הראשון לפגיעה בעצב של השרירים הללו.
פגיעה בעצב הפנים גורמת לשיתוק פנים של שרירי הבעת הפנים.
נזק זה יכול להתרחש בשבץ מוחי, שיתוק על שם בל או סרטן בלוטת מיצד האוזן מכיוון שעצב הפנים עובר דרך הבלוטה.
בלוטת מיצד האוזן יכולה להינזק לצמיתות על ידי ניתוח או זמנית על ידי טראומה.
מצבים אלו של שיתוק לא רק מעכבים את הבעת הפנים אלא גם פוגעים קשות ביכולתו של המטופל לדבר, באופן קבוע או זמני.
שריר הפה החוגי הוא מקבץ של שרירים בשפתיים המקיף את הפה.
זהו שריר סוגר שמורכב מארבעה ריבעים עצמאיים המשתלבים למעגל.
שריר הפה החוגי הוא אחד משרירי השלד המשמשים בנגינה של כלי הנשיפה ממתכת וכלי נשיפה מעץ.
שריר זה סוגר את הפה ומכווץ את השפתיים.
שריר הפה החוגי אינו שריר סוגר פשוט כמו שריר העין החוגי.
הוא מורכב משכבות רבות של סיבי שריר המקיפים את פתח הפה בכיוונים שונים.
הוא מורכב בחלקו מסיבים שמקורם בשאר שרירי הפנים שמוחדרים לשפתיים, ובחלקו מסיבים המתאימים לשפתיים.
מבין הראשונים, מספר ניכר של סיבים מגיעים משריר המחצצר ויוצרים את השכבה העמוקה יותר של שריר הפה החוגי.
חלק מסיבי שריר המחצצר – אלו הקרובים לאמצע השריר – מתכסים בזווית הפה, אלו הנובעים מהלסת העוברת אל השפה התחתונה ואלו מהלסת התחתונה אל השפה העליונה.