tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
שנת הלימודים האקדמית מורכבת גם מחופשות חורף שמתחילות בסוף דצמבר עד השבוע הראשון של ינואר.
בהודו בתי הספר נפתחים מחדש ביוני לאחר חופשת הקיץ.
זה חל על כל מבנה K-12 הכולל בתי ספר יסודיים, חטיבות ביניים ותיכונים.
בתי ספר מהוועד הארצי מקיימים את הבחינות השנתיות שלהם בחודש מרץ או אפריל והשנה האקדמית החדשה מתחילה ביוני לאחר חופשת הקיץ.
עם זאת, זו לא תחילתה של השנה האקדמית החדשה עבור כמה מועצות כמו ICSE ו-CBSE.
הבחינות השנתיות שלהם נערכות בחודש פברואר ולאחריו מתחיל המושב האקדמי החדש בשבוע האחרון של חודש מרץ.
שנת הלימודים נמשכת עד השבוע השני של מאי בו מתחילה חופשת הקיץ.
חופשת הקיץ נמשכת עד יוני.
היום הראשון ללימודים בגני הילדים ובבתי הספר בישראל בחינוך הממלכתי ובחינוך הממלכתי דתי הוא 1 בספטמבר (או 2 בספטמבר אם 1 בספטמבר חל בשבת).
היום האחרון ללימודים הוא 30 ביוני בבתי הספר היסודיים (29 ביוני במיוחד אם 30 ביוני חל בשבת) ו-20 ביוני בעל יסודי (19 ביוני אם 20 ביוני חל בשבת).
בחינוך החרדי, שנת הלימודים מתחילה בא' אלול.
באוניברסיטאות ובמכללות מתחילה שנת הלימודים אחרי חגי תשרי.
שנת הלימודים בקוריאה מתחילה ב-1 במרץ, אך היום הראשון ללימודים בקוריאה הוא 2 במרץ, מכיוון ש-1 במרץ הוא חג לאומי.
שנת הלימודים מסתיימת בתחילת ינואר או בפברואר.
בעבר היה מקובל שבתי הספר מסיימים את סמסטר ב' בסוף דצמבר, לוקחים חודש חופשה לחופשת חורף, חוזרים לבית הספר למספר שבועות ואז לוקחים חופשה של כמה שבועות – חופשת האביב – לפני מרץ.
עם זאת, המבנה המקובל השתנה מאוד לאחרונה ובתי ספר רבים מעדיפים להאריך את סמסטר ב' עד תחילת ינואר ולקחת הפסקה ארוכה יותר עד תחילת שנת הלימודים בחודש מרץ.
לוח השנה של בתי הספר הממשלתיים בפיליפינים מתחיל בדרך כלל ביום שני הראשון של יוני.
עם זאת, לבתי ספר פרטיים יש יוצא מן הכלל לחרוג מלוח השנה כמוסדר בחוק הרפובליקה מס' 7797. מכללות או אוניברסיטאות מסוימות עשויות להתחיל את שנת הלימודים באוגוסט.
שנת הלימודים חייבת להיות מורכבת מ-200 אך לא מיותר מ-220 יום.
היום הראשון ללימודים בקטר הוא ב-15 בספטמבר, יחד עם כמה ממדינות העולם הערבי.
שנת הלימודים של כל בתי הספר היסודיים והתיכוניים בסינגפור מתחילה בתחילת ינואר ומסתיימת לעיתים בסוף נובמבר.
זה לוקח בחשבון 40 שבועות של זמן תוכנית לימודים להוראה ולמידה לפני תחילת הבחינות הלאומיות, ושישה שבועות של חופשת לימודים בסוף השנה עבור המורים והתלמידים.
באינדונזיה, היום הראשון ללימודים הוא בדרך כלל באמצע יולי.
באיראן, היום הראשון ללימודים הוא בסוף ספטמבר.
היום הראשון ללימודים ביפן (בכל בתי הספר) הוא ב-7 או 8 באפריל.
שנת הלימודים מסתיימת בדרך כלל ב-24 במרץ, וניתן לתלמידים שבוע אחד בין שתי שנות לימודים.
הלימודים מתחילים באפריל משום שהממשלה הלאומית בעידן מייג'י הגדירה את השנה הפיננסית שלהם מאפריל עד מרץ משנת 1886, מה שאילץ את כל בתי הספר להתאים את עצמם לשנה הפיננסית.
מאז, התקופה שבה הסאקורה (פריחת הדובדבן) מתחילה לפרוח היא עונת המפגש והפרדה מהיפנים.
קודם לכן, מהמאה השביעית עד 1872, השנה הפיננסית שהייתה נהוגה על ידי הרשות היפנית הייתה מינואר עד דצמבר.
בין השנים 1872 ל-1886, השנה הפיננסית השתנתה שלוש פעמים, כולל חזרה לינואר עד דצמבר.
היום הראשון בלימודים בווייטנאם תמיד חל ב-5 בספטמבר, ואפילו בבתי ספר מסוימים תלמידים מתחילים ללמוד מוקדם יותר, מאוגוסט.
באופן כללי, בסביבות 1 בפברואר, תלוי במדינה/טריטוריה אינדיבידואלית (ובבית הספר או במערכת בתי הספר הפרטית).
בדרך כלל, השבוע האחרון בינואר, או השבוע הראשון בפברואר.
בדרך כלל, השבוע השלישי בינואר.
באופן כללי, תקופת הלימודים מתחילה החל מ-11 בפברואר.
היום הראשון ללימודים בבלגיה חל ב-1 בספטמבר או ביום שני שלאחר מכן אם 1 בספטמבר חל ביום שבת או ראשון.
היום הראשון ללימודים בבולגריה חל ב-15 בספטמבר, או יום העבודה הראשון אם 15 בספטמבר חל ביום שבת או ראשון.
לשנת הלימודים בקרואטיה אין תאריך קבוע, אך בדרך כלל היא מתחילה במחצית הראשונה של ספטמבר.
עד 2019, שנת הלימודים החלה ביום שני הראשון של ספטמבר.
היום הראשון ללימודים בדנמרק חל בדרך כלל באמצע חודש אוגוסט לאחר חופשת קיץ בת שישה שבועות.
תלמידי הגימנסיון הדני (בית ספר תיכון) בדרך כלל חוזרים ללימודים מוקדם יותר מהתלמידים הצעירים יותר, בתחילת אוגוסט.
לשנת הלימודים בצרפת אין תאריך קבוע, אך היא מתחילה בתחילת ספטמבר, בשבועיים הראשונים.
עם זאת, במטרופולין צרפת היא מתחילה ב-1 בספטמבר או ביום שני הראשון שאחריו אם 1 בספטמבר חל ביום שבת או ראשון.
היא מסתיימת בתחילת יולי וחופשת הקיץ אורכת כחודשיים.
היום הראשון ללימודים באסטוניה הוא 1 בספטמבר.
היום הראשון ללימודים ביוון הוא 11 בספטמבר, או יום שני הראשון שאחריו אם 11 בספטמבר חל ביום שבת או ראשון.
באיטליה שנת הלימודים בדרך כלל מתחילה בסביבות אמצע ספטמבר.
היא מסתיימת בשבוע הראשון של יוני.
בלטביה שנת הלימודים מתחילה תמיד ב-1 בספטמבר, או ביום שני שלאחר מכן אם 1 בספטמבר חל ביום שבת או ראשון.
היום הראשון של שנת הלימודים בליטא חל ב-1 בספטמבר, או ביום שני שלאחר מכן אם 1 בספטמבר חל ביום שבת או ראשון.
לשנת הלימודים הנורווגית אין תאריכים קבועים, אלא היא מתחילה באמצע אוגוסט ומסתיימת באמצע יוני.
שנת הלימודים כוללת 190 יום והתאריכים המדויקים נקבעים על ידי מושל המחוז בכל מחוז בסתיו שלפני.
על פי צו של שר החינוך הפולני משנת 2010, היום הראשון ללימודים בבתי ספר לחינוך חובה רגיל בפולין הוא ב-1 בספטמבר או ביום ראשון שלאחר מכן אם 1 בספטמבר חל ביום שישי, שבת או ראשון.
היום האחרון ללימודים הוא יום שישי הראשון אחרי 18 ביוני.
בעבר, על פי צו דומה משנת 2002, החריג הנ"ל היה רק בשבת וראשון, והיום האחרון היה ביום שישי הראשון שאחרי 18 ביוני.
בפורטוגל הלימודים בבתי הספר מתחילים בתחילת ספטמבר, בשבוע הראשון.
בשנת 2019 בית הספר הלימודים התחילו בין התאריכים 10–13 בספטמבר.
הלימודים בבתי הספר ברומניה מתחילים ביום שנקבע על ידי משרד החינוך.
רוב שנות הלימודים בדרך כלל מתחילות ב-9 או 7 בספטמבר ומסתיימות בשבוע הראשון של יוני.
מדי פעם, הלימודים מתחילים ב-15 או 16 בספטמבר.
באופן היסטורי, הלימודים בבתי ספר ברוסיה (ובברית המועצות לשעבר) מתחילים ב-1 בספטמבר.
תאריך מדויק זה למדינה נקבע על ידי צו מועצת הקומיסרים העממיים בשנת 1935 ונקבע רשמית על ידי צו הסובייט העליון של ברית המועצות מס' בשנת 1980. בשנת 1984 הוכרז רשמית יום הידע ב-1 בספטמבר.
אם 1 בספטמבר חל ביום ראשון, רוב בתי הספר בוחרים לקיים ביום ראשון מערך טקסי מסורתי, שמתחיל באופן סמלי בשנת הלימודים, ולהתחיל בשיעורים בפועל ביום שני.
באופן מסורתי התלמידים מביאים פרחים למורים.
היום הראשון ללימודים בסלובקיה הוא 2 בספטמבר, או יום שני הראשון לאחריו אם 2 בספטמבר חל ביום שישי, שבת או ראשון.
1 בספטמבר הוא חג ציבורי בסלובקיה (יום החוקה).
בדומה לממלכה המאוחדת, היום הראשון ללימודים ברפובליקה של אירלנד הוא 1 בספטמבר, או ביום שני הראשון שאחריו אם 1 בספטמבר חל ביום שבת או ראשון.
שנת הלימודים מסתיימת ב-31 באוגוסט, אך השיעורים מסתיימים ב-30 במאי.
בניגוד לצפון אירלנד, לרפובליקה של אירלנד 3 חופשות קיץ.
היום הראשון ללימודים בבתי ספר ממלכתיים באנגליה ובוויילס משתנה בהתאם לרשויות המקומיות ולעיתים לפי בית ספר, אך כמעט תמיד הוא חל בשבוע הראשון של ספטמבר, או לעיתים בשבוע השני.
תקופת הלימודים בסקוטלנד מתחילה באמצע או בסוף אוגוסט, יותר משבוע מוקדם יותר מאשר בשאר הממלכה המאוחדת.
התאריך המדויק משתנה לפי הרשות המקומית ולעיתים לפי בית הספר.
במצרים, השנה האקדמית מתחילה בדרך כלל בשליש האחרון של ספטמבר (הקפדה על יום שבת הראשון של 10 הימים האחרונים של ספטמבר).
לדוגמה, בשנת 2019 הלימודים בבתי הספר התחילו ביום שבת, 21 בספטמבר – בשנת 2018 הם התחילו ביום שבת, 22 בספטמבר.
תאריכים אלה מונפקים על ידי משרד החינוך והמשרד להשכלה גבוהה והם חלים כמעט על כל בתי הספר והאוניברסיטאות המקומיים.
עם זאת, מוסדות פרטיים עשויים לקבוע תאריך התחלה משלהם – בדרך כלל הם מתחילים מוקדם יותר מאשר המקומיים.
שנת הלימודים האקדמית מורכבת משני סמסטרים שכל אחד מהם נמשך כ־15 שבועות ועשוי להשתנות בהתאם לכיתה או במה נלמד בקולג'.
במרוקו, השנה האקדמית מתחילה בספטמבר ומסתיימת ביוני / תחילת יולי.
סמסטר 2 (אביב): פברואר – יוני / תחילת יולי
בתוניסיה, השנה האקדמית מתחילה ב-15 בספטמבר (או ב-16 אם 15 בספטמבר חל ביום ראשון או שחל בו חג דתי) ומסתיימת ב-25 במאי בבתי הספר התיכוניים והתיכוניים וב-1 ביוני בבתי הספר היסודיים.
היום המושלג הוא ספר תמונות לילדים משנת 1962 מאת הסופר והמאייר האמריקאי עזרא ג'ק קיטס (אנ').
הספר מציג את פיטר, ילד אפרו-אמריקאי, החוקר את הסביבה הקרובה שלו ושכונתו לאחר ירידת השלג הראשון של עונת החורף.
קיטס קיבל את מדליית קלדקוט משנת 1963 עבור יצירתו זו.
זו הייתה הפעם הראשונה שספר מאוייר עם גיבור אפרו-אמריקאי זוכה בפרס חשוב.
פיטר, גיבורו של "היום המושלג", מתעורר בעת ירידת השלג הראשון של עונת החורף.
לבוש בחליפת השלג האדומה הבוהקת שלו, הוא יוצא החוצה ומשאיר את עקבות מגפיו על השלג הרך.
פיטר צעיר מכדי להצטרף לקרב כדורי שלג עם ילדים גדולים יותר, אז הוא מכין איש שלג, מצייר בגופו מלאכי שלג ומחליק במורד גבעה.
הוא חוזר הביתה כשכדור שלג טמון בכיסו.
לפני שהוא הולך לישון, פיטר עצוב לגלות שכדור השלג נמס.
למחרת, הוא מתעורר לעוד יום של שלג רב שהצטבר ושממשיך לרדת.
הוא יוצא שוב החוצה, הפעם עם חבר.
ג'ק קיטס, שנולד בשם ג'ייקוב (ג'ק) עזרא כץ, גדל במשפחה יהודית ענייה להורים מהגרים בברוקלין, ניו יורק.
הוא שינה את שם משפחתו מכץ לקיטס, בעקבות שירותו הצבאי במלחמת העולם השנייה, כדי להימנע מאנטישמיות וכדי למצוא עבודה בתעשיית הוצאות הספרים.
ניתן לראות בספריו את הניסיון לחיות בשיכון מוקף בילדים מתרבויות ואתניות שונות; לדוגמה, הוא ומחבר שותף, פט צ'ר, הציגו ילדים בני מיעוטים בעבודה הראשונה שלהם.
עם זאת, אף אחת מיותר מ-30 עבודות האיור של קיטס לא כללה ילדים שחורים לפני "היום המושלג".
קיטס ידע כי אם הוא יכתוב ויאייר ספר משלו, הגיבור יהיה אפרו-אמריקאי.
שנתיים אחרי פרסום הספר !My Dog is Lost, התחיל קיטס לעבוד על פרויקט הסולו הראשון שלו.
הוא קיבל השראה מסט תצלומים של נער אפרו-אמריקאי שהופיע במהדורת 1940 של מגזין Life שהייתה תלויה בסטודיו שלו במשך יותר משני עשורים.
קיטס ציין שהעלילה הגיעה מזיכרונותיו מימי שלג בילדותו בברוקלין.
בדומה לשירת ההייקו שבה מצא השראה, קיטס יישם טקסט פשוט וישיר על "היום המושלג".
המילים בספר נבחרו במטרה לתווך מצב רוח.
גישה ספרותית זו הועצמה על ידי עיצוב רבגוני, והשפעות אמנות אסייתית נראות לאורך כל הסיפור.
השפעות אלו מעניקות לקוראים תפאורת תיאטרון חורפית ברוחב כפולת עמודי הספר.
"האיורים של היום המושלג" מסתמכים על שילוב של נייר דקורטיבי בקולאז' ובמרקמי בדים שונים.
קיטס יצר חותמת של פתית שלג תוצרת בית, והתיז דיו שחור עם מברשת שיניים.
אף על פי שהוא לא ניסה לקדם הצהרה אודות גזע, "היום המושלג" היה אחד הספרים הראשונים שהציגו גיבור אפרו-אמריקאי שאינו-קריקטורה.
איוריו פורצי הדרך וסיפורו הפשוט זיכו אותו במדליית קלדקוט ב-1963. דמותו של פיטר, המשיכה להופיע בסרטים "משרוקית לווילי" (1964), "הכיסא של פיטר" (1967), "מכתב לאיימי" (1968), "משקפיים!" (1969), ספר מדליית הכבוד של קלדקוט, "היי, חתול!" (1970), ו-Pet Show!
ביצירות מאוחרות יותר בהן הוצג גיבור הסיפור פיטר, קיטס הוסיף שילוב של גואש, צבעי מים וגומי ערבי.
שילוב זה הביא למראה בוהק ומורכב.
הפשטות שאפיינה את "היום המושלג" פינתה את מקומה ליצירות אמנות מורכבות, כאשר ערכת הכלים של קיטס גדלה והכילה נייר משויש, צבעי אקריליק וצבעי מים, דיו ותצלומים ישנים.
העבודות מעוררות הרגש ונשענו על טכניקות ציור הכוללות קוביזם והפשטה.
קיטס כיוון ללכוד את הפלא של ירידת השלג הראשונה מנקודת מבט של ילד.
בעוד שכמה מבקרים תהו האם קיטס, גבר יהודי לבן, יכול לספר בצרה הוגנת ונאמנה את סיפורו של ילד אפרו-אמריקאי, רוב הביקורות המוקדמות על הספר היו חיוביות והתמקדו באיורי הקולאז' שלו במקום בגזע הגיבור.
עם זאת, ככל שהתנועה לזכויות האזרח התקדמה, "היום המושלג" הפך לנושא לביקורת ציבורית נוספת.
ביקורת נפוצה אחת נסובה על היעדר תרבות וחוויות אפרו-אמריקאיות אותנטיות של פיטר.
המאמר של ננסי לאריק "The All-White World of Books Children's World" מ-1965 טען שאמו של פיטר דומה לסטריאוטיפ של מאמי אפרו-אמריקאית.
קיטס טען שדמות האם הייתה מבוססת על דמות אמו שלו.
המחבר, שמהיותו יהודי לא היה זר לאפליה בעצמו, ולכן נבהל מהרעיון "להדביק" גזע לילדים שמשחקים בשלג.
אף על פי שהספר ספג ביקורת סטריאוטיפיות בהצגת הדמויות הראשיות, קיטס תיאר ילדים אפרו-אמריקאים באופן חיובי שלא נראית בעבר.
לפני "היום המושלג", ספרי הילדים המעטים שהציגו ילדים אפרו-אמריקאים הסתמכו על סטריאוטיפים שליליים.
מכתבי מעריצים לספרו של קיטס הגיעו ממספר רב של פעילים וגורמים, ביניהם מחנכים וילדים אפרו-אמריקאים.
מורה אחת אמרה לקיטס שלראשונה היא צפתה בילדים אפרו-אמריקאיים הבוחרים בעפרונות חומים לציור הדיוקנאות העצמיים שלהם.
בשנות ה-80, המבקרים החלו לזהות עד כמה הרחיק לכת "היום המושלג" מהתיאורים הסטריאוטיפיים בספר כושי סמבו.
מהדורת יום השנה ה-50 של הספר יצאה לאור בשנת 2011 והציגה תמונות של הילד שהיווה השראה לפיטר ומכתב מלנגסטון יוז.
הסופר זכה לכמה אותות כבוד ואנדרטאות החוגגים את חזונו של קיטס לרוח אנושית אוניברסלית.
בשנת 1964, הפך הספר לסרט אנימציה בבימוי ובאנימציה של מאל ויטמן, עם קריינות על ידי יאן הארווי.
היה זה סרט האנימציה הראשון של אולפני ווסטון וודס.
בנוסף, הספר עובד כספיישל אנימציה לחג המולד לגיל הרך שיצא באמזון פריים ב-25 בנובמבר 2016. את הסיפור מספר לורנס פישבורן, עם קולותיהן של רג'ינה קינג ואנג'לה באסט.
בסרט בוצע שיר מקורי, "Snowy Day", על ידי Boyz II Men.
בשנת 2017 הועמד העיבוד לחמישה פרסי אמי ביום, וזכה בשניים.
הספיישל ערך את הופעת הבכורה שלו בטלוויזיה בערוץ דיסני ב-4 בדצמבר 2020.
הספר שימש השראה לשירה של אנדריאה דייוויס פינקני, "שיר לפיטר: סיפורו של עזרא ג'ק קיטס ויצירתו של היום המושלג" משנת 2016.
"היום המושלג" תורגם ל-10 שפות לפחות.
הקרן על שם עזרא ג'ק קיטס יצרה את פרס הסופר החדש של עזרא ג'ק קיטס בשנת 1985, ופרס המאייר החדש של עזרא ג'ק קיטס הוקם בשנת 2001.
הספרייה הציבורית של ניו יורק בחרה את "היום המושלג" כאחד מספרי המאה שלה.
פיטר וכלבו, ווילי, מונצחים בפסל ברונזה ב-Imagination Playground בניו יורק.
בשנת 2017, שירות הדואר של ארצות הברית ציין את "היום המושלג" ואת קיטס בארבעה איורים של פיטר משחק בשלג אשר הודפסו על בול ללא ערך נקוב.
היום המושלג היה במקום הראשון ב"מצעד השאלת הספרים" של הספרייה הציבורית של ניו יורק.
"היום היום" הוא שיר עברי שכתב דודו ברק והלחין ועיבד מוני אמריליו.
השיר בוצע לראשונה בשנת 1971 על ידי שלישיית פיקוד מרכז עם הסולנית דורית ראובני ולצידה גיא יפה ושלום קוולר, שפעלה פחות משנתיים, אך הקליטה כמה שירים שהפכו לקלאסיקות בזמר העברי.
במיוחד בלט השיר "היום היום" שזכה להצלחה גדולה, ואף נבחר כ"שיר השנה" במצעד הפזמונים העברי השנתי תשל"ב של קול ישראל ששודר בתוכנית מקום בצמרת.
בנוסף בלטו השירים: "יש פרחים" ו"ציפור בגשם", שלושת השירים הולחנו ועובדו על ידי מוני אמריליו שהיה המנהל המוזיקלי של השלישייה.
במסגרת אירועי "יומטוב" הראשון שיצא בשנת 2004, יצא ביצוע של שרית חדד, כשבקליפ לשיר היא כיכבה כזמרת, כשאת חברי ההרכב שלה גילמו איל קיציס, טל פרידמן, אלי פיניש ומריאנו אידלמן.
כמו כן, בצעו את השיר בין היתר גם עופר לוי וההרכב "האחים והאחיות".
היום העולמי לאחווה האנושית הוא יום בין-לאומי שנקבע על ידי האו"ם ל-4 בפברואר ומטרתו קידום סובלנות רבה יותר בין התרבויות והדתות השונות.
היום נקבע על ידי האו"ם ב-21 בדצמבר 2020, החלטה 75/200 – לראשונה בשיתוף של מצרים ואיחוד האמירויות הערביות, ובהמשך הזמינה העצרת הכללית של האו"ם את כל המדינות החברות בה וארגונים בין-לאומיים אחרים לציין את היום הזה.
היום העולמי לאחווה האנושית התקבל על ידי מנהיגים שונים בעולם.
ראש הכנסייה הקתולית האפיפיור פרנציסקוס, השייח' אחמד א-טייב האימאם הגדול של אל-אזהר ונשיא ארצות הברית ג'ו ביידן תמכו ביוזמה.
במפגש בעיר אבו דאבי שבאיחוד האמירויות הערביות, שהתקיים ב-4 בפברואר 2019, חתמו האפיפיור פרנציסקוס והשיח' אחמד א-טייב, על "מסמך האחווה האנושית לשלום עולמי וחיים משותפים", המסמך ידוע גם בשם "הצהרת אבו דאבי".
הצהרה זו היוותה ההשראה להחלטה שקבעה את ה-4 בפברואר כיום האחווה הבין-לאומי.
על בסיס המסמך של האחווה אנושית הוקמה גם הוועדה העליונה לאחווה האנושית.
באיגרת האפיפיורית "Fratelli tutti", האפיפיור פרנציסקוס קובע שהכל נוצר בהשראת פגישתו עם השייח' אחמד אל-טייב.
אירועי היום כוללים אירועים בהשתתפות המדינות החברות בעצרת הכללית של האומות המאוחדות (האו"ם), מנהיגים דתיים ונציגים מהחברה האזרחית בנוסף ל"פרס זאיד לאחווה אנושית", המוענק ליחידים או ישויות מכל מקום בעולם על תרומתם העמוקה לאחווה האנושית.
היום הלאומי הוא יום חג ציבורי אותו מציינים בערב הסעודית מדי שנה ב-23 בספטמבר.
החג מציין את יום איחודה של השושלת הסעודית השלישית.
החג נקבע בתאריך זה מאחר ב-23 בספטמבר 1932 התבצע איחוד ערב הסעודית באמצעות צו מלכותי של המלך הראשון אבן סעוד שהכריז על שינוי שמה של ממלכת נג'ד וחג'אז לשם ערב הסעודית.
בשנת 1965 המלך השלישי של ערב הסעודית, פייסל, החליט להכריז על תאריך זה כיום חג, במטרה להחליף את יום הכתר המלכותי.
בשנת 2005 יום לאומי זה קיבל הכרה של חג ציבורי על ידי המלך השישי של ערב הסעודית, עבדאללה.
היום הלאומי הוא אחד משלושת החגים הלא-דתיים הנחגגים במדינה, בנוסף ליום היווסדה של ערב הסעודית ויום הדגל הסעודי.
בשנת 1902 מייס ממלכת ערב הסעודית והמלך הראשון שלה אבן סעוד, הצליח לכבוש את נווה המדבר ריאד.
בשנת 1913 כבש גם את נווה המדבר אל-אחסא, ובשנת 1925 איחד את נג'ד וחג'אז לאחר שהביס את כוחותיו של ראש השושלת ההאשמית חוסיין בן עלי.
ב-23 בספטמבר 1932, המלך עבד אל-עזיז שינה את שם ממלכתו לשם משפחת בית המלוכה בית סעוד.
נהוג לציין את היום הלאומי בחגיגות הכוללות ריקודי עם, שירים ומופעים מסורתיים.
כבישים ומבנים מקושטים בדגלי ערב הסעודית, ונהוג ללבוש ביגוד בצבעים הלאומיים: ירוק ולבן, ולקשט מקומות בבלונים בצבעים האלו.
אירועים ומועדים היסטוריים ביום זה
1932: ממלכת ערב הסעודית נוסדה באמצעות צו מלכותי של המלך אבן סעוד
1963: הקמת המכללה לנפט ומינרלים בתקופת שלטונו של סעוד, מלך ערב הסעודית, שלימים שמה נודע כאוניברסיטת המלך פאהד לנפט ומינרלים
1965: ב־23 בספטמבר נחגג ברמה הממשלתית לראשונה בתקופת שלטונו של המלך פייסל, שהוציא באוגוסט צו מלכותי שהכריז באופן רשמי על תאריך זה כיום הלאומי הסעודי
2007: המלך עבדאללה מכריז כי היום הלאומי הסעודי הוא מעתה חג רשמי
2009: המלך עבדאללה חונך את אוניברסיטת המלך עבדאללה למדע וטכנולוגיה, בנוכחות ראשי מדינות זרים
2014: בעיר ג'דה נחשף עמוד התורן הגבוה בעולם
2015: יום העצמאות הסעודי נחגג לראשונה באופן רשמי
2017: חברת התעופה הסעודית flyadeal מתחילה את פעילותה.
היום השלישי הוא סרט פעולה ומדע בדיוני אמריקאי, המתאר פלישת חייזרים לכדור הארץ.
הסרט רווי באווירה פטריוטית אמריקאית והוא עלה לאקרנים ב־3 ביולי 1996 – ערב יום העצמאות האמריקאי (4 ביולי).
הסרט ידוע בסצנות הפיצוץ בהן ספינות החייזרים מפוצצות מספר מונומנטים אמריקאיים.
ב־24 ביוני 2016 יצא לאקרנים סרט המשך – "היום השלישי: התחדשות".
עלילת הסרט עוקבת אחר מספר דמויות בצירי עלילה מקבילים, אשר דרכיהן מצטלבות בעוד שהן מנסות להציל את כדור הארץ מפלישת חיזרים.
עלילת הסרט נפתחת ב־2 ביולי, עת חלליות חודרות לאטמוספירת כדור הארץ ומתמקמות מעל ערי בירה וערים מרכזיות אחרות בעולם.
נשיא ארצות הברית מנסה להרגיע את הציבור, אשר חצוי בין המברכים על התגלית המדהימה לבין החוששים מפלישה הממהרים לפנות את הערים הגדולות.
דייוויד, מדען ומהנדס אלקטרוניקה יהודי מבריק אך לא מוצלח, מגלה כי החייזרים השתלטו על מערכת הלוויינים של כדור הארץ ומשתמשים בהם כדי לשדר ספירה לאחור.
הוא מסיק כי כאשר השעון יגיע ל־0 – החייזרים יפתחו במתקפה על הערים הגדולות בכדור הארץ והאנושות כולה.
יחד עם אביו ממהר דייוויד לוושינגטון הבירה, שם אשתו לשעבר עובדת כמנהלת התקשורת בבית הלבן, בתקווה שיצליח בעזרתה להגיע לנשיא.
לנוכח העדויות של דייוויד, ולאחר שמסוק שנשלח לאותת לחללית מופל על ידה – מורה הנשיא על פינוי הערים הגדולות בארצות הברית.
ההוראה באה מאוחר מדי והספירה לאחור מגיעה לסופה זמן קצר לאחר מכן.
עם תומה החלליות משמידות את הערים בעזרת כלי נשק אימתניים ומתחילות לנוע לעבר הערים הבאות.
הנשיא, פמלייתו, דייוויד ואביו נמלטים באייר פורס 1 לאזור 51, בסיס סודי בנבדה.
הנשיא מגלה כי חללית קטנה יותר התרסקה בקרבת הבסיס (תקרית רוזוול) ובה החייזרים התוקפים, ככל הנראה במשימת סיור מקדימה.
במקביל ממריאים מטוסי קרב מחיל האוויר האמריקאי וחיל הנחתים למתקפה על החללית שהשמידה את לוס אנג'לס.
הטייסים מגלים כי הספינות מצוידות בשדה כוח המגן עליהן מכל נזק, וכי הן מסוגלות לשגר חלליות קרב משלהן, בעלות נשק רב עוצמה ומגן משלהן.
הטייסת מושמדת כולה לבד ממטוסו של סרן סטיב הילר מחיל הנחתים (ויל סמית'), אשר לאחר מרדף בקניון מצליח לגרום לחללית הרודפת אחריו להתרסק וללכוד את החיזר הטייס.
בעזרת שיירת קרוואנים אשר נמלטת מהערים הגדולות הוא מצליח להגיע לאזור 51, שם מדעני המקום לוקחים את החייזר השבוי לנתיחה.
החייזר מתעורר במהלך הנתיחה ומשתלט על אחד המדענים.
לפני שזה נהרג על ידי השירות החשאי, החייזר מגלה לנשיא כי הגזע העוין עובר מפלנטה לפלנטה בחיפוש אחר משאבים וכי בכוונתם להשמיד את המין האנושי.
הנשיא מבין שאין כל ברירה מלבד להילחם בחייזרים, אך גם התקפה גרעינית לא גורמת לכל נזק לספינות הענק.
לבסוף מציע דייוויד להשתמש בחללית שהתרסקה ברוזוול כדי לטוס אל חללית האם השוכנת במסלול היקפי מסביב לכדור הארץ ולהשתיל בעזרתה וירוס מחשבים למערכת החייזרים.
למחרת, היום השלישי להופעת החייזרים, הוא 4 ביולי, יום העצמאות של ארצות הברית, דייוויד וסרן הילר יוצאים למשימה בעוד שארצות הברית מתאמת מתקפה גלובלית עם צבאות העולם.
בשעה היעודה מחדירים הילר ודייוויד את הווירוס למערכות החייזרים ושדה הכוח המגן על כלל ספינותיהם נעלם.
לאחר מכן הם משחררים פצצה תרמו־גרעינית לחלל ספינת האם, ובורחים בחלליתם בטרם ספינת האם מתפוצצת.
במקביל צבאות העולם עטים על החלליות שבשמי כדור הארץ, ומשמידים אותן.
ג'ף גולדבלום – דייוויד לוינסון, מהנדס אלקטרוניקה יהודי
ביל פולמן – נשיא ארצות הברית תומאס ויטמור
ויל סמית' – סרן סטיב הילר, טייס קרב
ויויקה איי פוקס – ג'סמין, ארוסתו של סטיב הילר
ג'אד הירש – יוליוס לוינסון, אביו של דייוויד
רנדי קווייד – ראסל קייס, טייס קרב לשעבר שחי עם משפחתו באתר קרוואנים
מרי מקדונל – אשת הנשיא
רוברט לוג'יה – גנרל ויליאם גריי
אדם בולדווין – מייג'ור מיטצ'ל
הסרט עלה לאקרנים, בהתאם לרוח הפטריוטית שבו, ב־3 ביולי 1996, ערב יום העצמאות של ארצות הברית.
היה זה יום רביעי בשבוע, ומאחר ויום העצמאות הוא יום שבתון, זכה הסרט לסוף שבוע מוארך במיוחד עד ליום ראשון – ובתוך חמישה ימים הכניס בסך 85 מיליון דולר.
כעבור 3 שבועות בלבד עבר את רף ה־200 מיליון דולר והצלחתו הביאה להקרנתו באולמות הקולנוע האמריקאים במשך חצי שנה.
סך הכנסות הסרט מהקרנותיו בארצות הברית הוא 306 מיליון דולר.
הסרט הצליח גם מחוץ לארצות הברית והוקרן בעשרות מדינות ברחבי העולם, אשר הוסיפו להכנסותיו עוד כחצי מיליארד דולר, ובכך אלו הגיעו לכ־817 מיליון דולר.
בישראל הכניס הסרט כ־4 מיליון דולר.
באתר הביקורת Rotten Tomatoes הסרט קיבל ציון 63%.
לאחר שהסרט הפך לשובר קופות, הודיעו רולנד אמרייך ודין דבלין על רצונם להפוך את הסרט לטרילוגיה, אך הפרויקט התעכב לאחר שאמרייך עבד על "היום שאחרי מחר" ולבסוף בוטל.
לאחר מספר שנים נודע כי הסרט השני ייצא לאקרנים ב־24 ביוני 2016 עם הכותרת "היום השלישי: התחדשות".
היומאה (באסטונית: Hiiumaa) הוא האי השני בגודלו באסטוניה הממוקם בים הבלטי, מצפון לאי סארמאה.
בגרמנית ידוע האי בשם Tagö ("אי היממה"), בשוודית Dagö ("אי היממה"), ובפינית כ-Hiidenmaa ("ארץ השטן").
היומאה הוא האי המרכזי במחוז היו.
התיישבות אנושית באי היומאה נמצאה כבר במאה החמישית לפנה"ס.
בחצי האי קוֹפּוּ נמצאו יישובים מתקופת האבן של ציידי כלבי-ים.
בשנת 1228 האי הוזכר לראשונה בכתב תחת השם "דָּגֶּיידָּה".
בשנת 1563 היומאה סופחה לשוודיה.
בשנת 1710 נכבש האי על ידי האימפריה הרוסית.
בשנת 1782 היגרו כ-500 תושבים ממוצא שוודי לפלך חרסון (כיום באוקראינה) והקימו שם את הכפר גמלסוונסקבי (Gammalsvenskby).
בשנת 1929 אפשרו שלטונות ברית המועצות לצאצאים לצאת לשוודיה.
במלחמת העולם הראשונה נכבש האי בידי גרמניה.
עם נסיגת צבאות גרמניה, האי הצטרף לרפובליקת אסטוניה, רק כדי להיכבש שוב בידי הגרמנים במלחמת העולם השנייה.
משנת 1944 עד שנת 1991 היה תחת שליטת ברית המועצות ועם התפרקותה הצטרף האי כמחוז לרפובליקת אסטוניה.
בחצי-האי קופו עדיין עומד על תילו מגדלור בשם דאגרורט, שנבנה במאה ה-14, והוא נחשב כמגדלור השלישי בעתיקותו בעולם שעדיין עומד על תילו.
הוא עדיין מאיר למרחק של 50 קילומטרים.
עצי אורן מהווים חצי מהיערות באי.
מתוך 30 זני יונקים, איילים, שועלים, חזירי-בר וחתולי-בר משוטטים חופשי באיים ונפוצים מאוד באזור.
יותר מ-60% משטח האי מכוסה ביערות - כמו גם 7% של ביצות, ורק 23% אדמה מעובדת ומיושבת.
היועץ הכספי לרמטכ"ל (בראשי תיבות: יועכ"ל) אחראי על ייעוץ לרמטכ"ל בתחום התקציבי, הנחיית גופי התקציב, בקרת התקציב ויישום חוק יסודות התקציב בצה"ל.
הוא משמש גם כראש אגף התקציבים במשרד הביטחון.
בתפקידו זה מנהל את כלל תקציב הביטחון.
היועץ הכספי לרמטכ"ל הוא גם ראש המערך הכלכלי בצה"ל.
היועץ הכספי לרמטכ"ל הוא הגוף שמנהל את המגעים עם האוצר בתקופת הכנת התקציב וגם במהלך השנה, כשעולות דרישות שונות.
בנוסף, תפקיד היחידה לגשר בין משרד הביטחון לצבא בכל הקשור לתקציב הביטחון.
בנוסף פועלת ביחידה מערכת הדרכה כלל צבאית ומשרדית להכשרה והכרת נושאי התקציבים.
מטעם משרד הביטחון אחראי אגף התקציבים על גיוס המקורות לתקציב הביטחון, דרך האוצר או בעזרת כספי סיוע מארצות הברית וממקורות נוספים כמו הפרטה ושיווק בסיסים.
לאחר סיכום התקציב (בסביבות אוגוסט בשנה הקודמת לתקציב המסוכם), תפקיד היועץ הכספי לרמטכ"ל, יחד עם אגף התכנון בחלק מהנושאים, הוא לחלק את התקציב של צה"ל בין הגופים והזרועות השונים בצבא.
היועכ"ל עומד בראש המערך הכלכלי שמורכב מקציני התקציבים המפוזרים במפקדות למיניהן וממלאים תפקידים בתחומים כלכליים, תקציביים ותכנון.
הקים לראשונה את המערך הכלכלי של צה"ל.
הקים את בית הספר לתקציב וכלכלה.
תא"ל ראם עמינח ספטמבר 2011 – נובמבר 2014 גויס מחוץ לצבא כדי לפקד על היחידה תא"ל ד"ר ששון חדד נובמבר 2014 – ספטמבר 2017 תא"ל אריאלה לזרוביץ' ספטמבר 2017 – יולי 2021 האישה הראשונה שמילאה את התפקידתא"ל ד"ר גיל פנחסיולי 2021–15 בינואר 2026תא"ל ניר וויינגולד15 בינואר 2026–מכהן
בסוף שנות ה-80 נבחר והושמש לראשונה סמל היחידה.
הסמל מורכב מחרב צה"ל בצבע ברונזה, כשהיא שזורה במטבע כסף עתיק מתקופת "המרד הגדול" (שנת 70 לספירה, עת נכבשה ירושלים ונחרב בית המקדש השני על ידי הרומאים).
על המטבע מצוירים בצבעי זהב עלי תאנה, שהם אחד מסמלי הארץ, בתוספת המילים "חירות ציון" בכתב עברי קדום, המסמלות את שאיפת היהודים מאז ועד ימינו.
בשנת 2008, עם הקמת המערך הכלכלי של צה"ל על ידי תא"ל מהרן פרוזנפר, נבחר סמל המערך הכלכלי בצה"ל, אותו עונדים כלל הכלכלנים וקציני התקציבים בכל יחידות צה"ל.
היום שאחרי מחר הוא סרט אמריקאי מסוגת מותחן אסונות בדיוני, עתיר אפקטים ותקציב, אשר יצא לאקרנים ב-28 במאי 2004.
הסרט מציג תרחיש בדיוני, שבו מתחוללות סופות שלגים והוריקנים כתוצאה ממערבולות פולאריות גדולות, בכל כדור הארץ בעקבות התחממות כדור הארץ ופגיעה אקלימית בכדור הארץ, ובעקבות הינתקות קרחון גדול במיוחד בקוטב הצפוני.
הסרט ממוקם במקום ה-67 ברשימת הסרטים המכניסים בכל הזמנים עם הכנסות של 544 מיליון דולר.
לאחר שבעקבות ההתחממות הגלובלית ניתק קרחון בקוטב הצפוני שלפי הטענה בסרט "בגודל של רוד איילנד", מתחילה התמוססות הקרחון להשפיע על הזרם הצפון אטלנטי (חלק מזרם הגולף) ובכך לגרום לשורה של סופות שלגים וציקלונים אשר בתוך זמן קצר מחריבים את רוב החלק הצפוני של כדור הארץ.
נוצרת מגמת התקררות עולמית אשר מאיימת ליצור עידן קרח חדש.
האקלימולוג ג'ק הול (דניס קווייד) מגלה, בשיתוף עם יחידת חיזוי עולמית הנמצאת בסקוטלנד, כי תהיינה סערות רבות הדומות להוריקנים על פני אמריקה הצפונית, אירופה וצפון אסיה, כלומר: בכל מקום שנמצא מעל קו רוחב 40° צפון (נמצא בין חוג הסרטן לחוג הארקטי).
סאם (ג'ייק ג'ילנהול) בנו של ג'ק נמצא במנהטן, הנמצאת באזור הסכנה, והוא וחבריו מנסים לשרוד יחד בספריית העיר ניו יורק.
היועץ המשפטי לכנסת עומד בראש הלשכה המשפטית של הכנסת.
מעמדו, תפקידיו והליך מינויו הוסדרו לראשונה רק בשנת 2001, עם הוספתו של פרק ז' לחוק הכנסת, התשנ"ד-1994. החוק נחקק תחת התפיסה כי היועץ המשפטי של הרשות המחוקקת צריך להיות מקביל ככל האפשר ליועץ המשפטי של הרשות המבצעת, הוא היועץ המשפטי לממשלה.
על כן, נקבעו בחוק מספר הוראות הדומות להוראות לגבי היועץ המשפטי לממשלה, בנוגע לתנאי הכשירות, להליך המינוי ועוד.
תפקידיו של היועץ המשפטי לכנסת
תפקידיו של היועץ המשפטי לכנסת קבועים בסעיף 17 לחוק הכנסת:
ייעוץ ליושב ראש הכנסת, לנושאי התפקידים בכנסת ולמוסדותיה בכל ענייני חוק ומשפט הנוגעים לסמכויותיהם ולתפקידיהם.
ייעוץ לוועדות הכנסת בכל הנוגע להליכי החקיקה.
ייעוץ לחברי הכנסת בכל עניין הנוגע לכנסת והנובע מחברותם בה.
בשנת 2008 תוקן הסעיף העוסק בייצוג בערכאות, ונקבע בו כי בכל הליך שבו נדונה שאלת תוקפו של חוק, תוזמן הכנסת להשמיע את עמדתה.
תיקון זה בא בעקבות פסיקת בג"ץ לפיה רק היועץ המשפטי לממשלה הוא שישיב בהליך זה.
הליך מינויו של היועץ המשפטי לכנסת ותקופת כהונתו
החוק קובע כי רשאי להציג את מועמדותו לתפקיד מי שהוא אזרח ישראל ותושב ישראל, הכשיר לשמש כשופט בית המשפט העליון, ושלא היה פעיל פוליטי או חבר במפלגה בחמש השנים שקדמו להצגת המועמדות.
תקופת כהונתו של היועץ המשפטי עומדת על 5 שנים, אך יושב ראש הכנסת רשאי, באישור ועדת הכנסת, להאריך תקופה זו.
סיום כהונתו של היועץ בטרם חלוף חמש השנים תיתכן אם התפטר, הגיע לגיל 65, או הועבר מתפקידו, באחת משלוש העילות הקבועות בחוק: אם הורשע בפסק דין סופי בעבירה פלילית (למעט עבירות קלות המפורטות בחוק), עשה מעשה שאינו הולם את מעמדו או שנבצר ממנו דרך קבע למלא את תפקידו.
היועצת המשפטית לשעבר, נורית אלשטיין, מונתה לתפקידה ב-31 באוקטובר 2005, אך היא סיימה את תפקידה בטרם חלוף חמש שנים, בהגיעה לגיל 65 באפריל 2010. היועצת הנוכחית היא עו"ד שגית אפיק.
לצדו של היועץ המשפטי לכנסת משמש גם משנה ליועץ המשפטי, שמתמנה על ידי יושב ראש הכנסת לפי הצעת היועץ המשפטי לכנסת.
מתוקף תפקידו עומד היועץ המשפטי לכנסת גם בראש הלשכה המשפטית של הכנסת.
לשכה זו מורכבת מיועצים משפטיים של הוועדות השונות, מעורכי דין העוסקים בייצוגה של הכנסת בערכאות ומעורכי דין העוסקים בפעילותה המנהלית השוטפת של הכנסת בכל הנוגע לחוזים, מכרזים וכיוצא בזה.
"היומנים של יוסף נחמני" הוא סרט תעודה ישראלי, בבימויה של דליה קרפל, שיצא לאקרנים בשנת 2005, והוקרן בערוץ הראשון בשנת 2007.
היום יום (שמו המלא: היום יום...
לוח אור זרוע לחסידי חב"ד) הוא לוח שנה שערך רבי מנחם מנדל שניאורסון, לימים האדמו"ר מלובביץ', הכולל לוח לימוד יומי של שיעורי החת"ת, מנהגי חב"ד ופתגמים יומיים שליקט משיחות ומכתבי חותנו, רבי יוסף יצחק שניאורסון מלובביץ'.
הלוח פותח ביום י"ט בכסלו – הנחשב כ"ראש השנה לחסידות" – ה'תש"ג, ומסתיים ביום י"ח בכסלו ה'תש"ד.
זהו הספר הראשון של רבי מנחם מנדל שנדפס תחת שמו.
בקרב חסידי חב"ד נהוג לקרוא בכל יום בשנה את הכתוב ביום המקביל בלוח.
הפתגמים כוללים קטעים קצרים של אמרות חסידיות והדרכות לחיי היום יום ולעבודת השם על פי דרך חב"ד.
הספר כתוב בגוף ראשון של הרב יוסף יצחק, למרות שכתב אותו חתנו.
בעקבות החלטת חתנו יצא הספר בהוצאת קה"ת לקראת חודש כסלו ה'תש"ג ונקבע על ידי הרב יוסף יצחק ל"אור זרוע לחסידי חב"ד", ללמוד ממנו מדי יום, במקביל ללימוד היומי של החת"ת.
לוח השנה בספר מתחיל מחג הגאולה י"ט בכסלו, הנחשב בחב"ד 'ראש השנה לחסידות'.
הספר מכיל גם מראי מקום לשיעורים היומיים בחת"ת וכן הרבה ממנהגי חסידות חב"ד.
בדפוסים המאוחרים של הספר נוספו פתגמים שליקט הרבי מלובביץ' כשערך את הספר, ככל הנראה במטרה להדפיסם כחלק שני בסדרה.
חלק זה נקרא היום יום - חלק שני.
בהקדמה לספר מופיעה סקירה בת כ-40 עמודים על אדמו"רי חב"ד הקרויה "שלשלת היחס", שבה מתוארים קורות חייהם, משפחתם, ספריהם ועוד.
סקירה זו נכתבה גם היא בידי הרב יוסף יצחק.
לאחר שנתמנה הרבי מלובביץ' לאדמו"ר הוסיפו חברי מערכת אוצר החסידים את קורות חייו, בניסוח שקיבל את אישורו.
הספר, שחלקים גדולים ממנו נכתבו ביידיש, נדפס בכארבעים מהדורות, בעברית אנגלית, ספרדית, צרפתית, רוסית, כתב ברייל ועוד.
חסידי חב"ד רבים נוהגים לקרוא וללמוד את הפתגם היומי מתוך הספר, החסידים מייחסים לספר דיוק רב ורמזים רבים הטמונים בכל פרטיו.
ברוח זו חוברו ספרים המכילים דיוקים וביאורים על הספר "היום יום".
לוח היום יום עם הערות וציונים - הקשר של הפתגמים לתוכן הימים שלהם, וחידושים על הפתגמים, 3 כרכים, בהוצאת קה"ת, תשמ"א - תשמ"ח.
מאת הרב מיכאל אהרן זליגסון
; הוצאה שנייה עם הוספות בשני כרכים, ברוקלין: קה"ת, תשע"ח
מורה הדרך לדור השביעי - ביאור הפתגמים בלוח היום יום, עם דגש מיוחד על הקשר שלהם לעבודת הדור השביעי, הוצאת ספרים "חזק", מאת הרב יוסף ביינדמן.
הרב נחמן יוסף טברסקי, סיפר שאביו, רבי ישראל מרדכי טברסקי האדמו"ר מרחמסטריווקה היה הוגה בספר תדיר, ומפליג בשבחו.
"היונה והפרג" (בפינית: Kyyhky ja unikko) הוא שם הרומן האחרון שכתב הסופר והמשורר הפיני טימו ק.
היצירה, תיעוד ארוטי, פיוטי ונועז של מערכת יחסים, אשר גורפת נערה תמימה וגבר בשל ומתוסכל למערבולת מסחררת של כמיהה, תשוקה ואובדן חושים על רקע נופי האגמים והיערות של לפלנד, ראתה אור בשנת 1970, שלוש שנים לפני מות כותבה, ותרגומה העברי התפרסם בשנת 2002.
בתשתית "היונה והפרג" קיימת בלדה צפונית, המתעדת קשר בעייתי, שבחורה צעירה ותמימה וגבר מבוגר נסחפים בה יחדיו לאבדון.
סיפור הבסיס שברומן מתרחש בסוף שנות השישים, בתקופה שתהליכי ההגירה והעיור המהירים אשר פינלנד עברה בעקבות התוצאות המתמשכות של מלחמת העולם השנייה הגיעו לשיאם.
תהליכים אלה גרמו שינויים חברתיים רבים, שעיקרם נבע מנטישת כפרים רבים בגלל נהירת תושביהם העירה.
מוקה לא עסק בתיעוד היסטורי, אך רבות מיצירותיו - ואולי יותר מכול "היונה והפרג" - משמשות עדות חיה לחיי הכפרים שהלכו והתרוקנו מאחרוני תושביהם.
ברומן "היונה והפרג" קיימת מודעוּת חברתית, אך ניתן לראות את עיקרו בסיפור האישי של המספר, המועבר כמעט תמיד בגוף ראשון.
סיפור "היונה והפרג" ממוקם כולו בלפלנד: הדרום ואמריקה מופיעים בו כמקומות רחוקים ובלתי-נתפסים, הצפון הנידח והמסתורי הוא זירת ההתרחשויות וסביבתן הטבעית.
הרומן מספר על אהבה - האמנם אהבה?
תוהה הסופר במבוא ליצירה - אהבתם של פייטי המתקרב לאטו לגיל העמידה ושל דריה הצעירה ממנו בעשרים שנה.
הרומן מספר גם על הסוף הטראגי של אהבה זו ועל הגורמים שהביאו להשתלשלות האירועים בקשר בין השניים.
היום שבו מתה המוזיקה הוא כינוי שניתן לתאריך 3 בפברואר 1959, בו נהרגו זמרי הרוקנ'רול הפופולריים באדי הולי, ריצ'י ואלנס וג.פ.
"ביג בופר" ריצ'רדסון, בתאונת מטוס קל בו טסו באיווה, ארצות הברית.
השלושה היו בסיבוב הופעות במרכז ארצות הברית.
הם סיימו הופעה בקליר לייק, איווה והיו בדרכם להופעה הבאה במונהד, מינסוטה.
בשל השפעת הנסיעות הארוכות, הולי החליט לשכור מטוס.
מיד לאחר ההמראה צלל המטוס לתוך שדה תירס בשל טעות של הטייס ותנאי מזג אוויר קשים והתרסק.
שלושת נוסעי המטוס והטייס נהרגו.
הביטוי "היום שבו מתה המוזיקה" נטבע על ידי דון מקליין בשירו על התאונה מ-1971, "אמריקן פאי".
ב-2003 הקים מעריץ אנדרטה מפלדת אל-חלד, המעוצבת כגיטרה ושלושה תקליטים הנושאים את שמות הזמרים שנספו.
האנדרטה ממוקמת בסמוך לאזור ההתרסקות.
הנקודה המדויקת של ההתרסקות מצוינת על ידי ארבעה עצי אלון שניטעו במקום.
ב-2007 הועברה גופתו של ביג בופר למיקום מתאים יותר בבית הקברות בו נקבר.
בנו ניצל את ההזדמנות וביקש לנתח את גופתו על מנת לבדוק האם יכול היה לשרוד את התאונה ולנסות להזעיק עזרה, זאת בעקבות שמועות ותאוריות קשר שהופצו בנוגע לתאונה.
ממצאי הנתיחה הפריכו את השמועות הללו.
מספר השברים בעצמותיו של ביג בופר היה רב ביותר והסיכוי ששרד את ההתרסקות אינו סביר.
היום שהיה היא תוכנית אקטואליה יומית ישראלית המשודרת ברשת 13, ששידורה החל בערוץ עשר ביוני 2003. התוכנית משובצת בסוף שעות הפריים-טיים (בדרך כלל, החל מסביבות השעה 23:00) ומועברת בשידור חי.
החל מיוני 2025, מגישה הראשי הוא טל שורר.
התוכנית עלתה לאוויר ב-8 ביוני 2003 בערוץ 10 ומטרתה הייתה למלא את משבצת חדשות הלילה בערוץ בקונספט ייחודי למגזין חדשות.
החל מיומה הראשון של התוכנית ועד למיזוג רשת וערוץ עשר ב-16 בינואר 2019, המגיש הקבוע שלה היה איש הרדיו והתקשורת גיא זהר, כשבימי חמישי הוחלף בידי אריק וייס או חן ליברמן.
זאב חספר היה עורך התוכנית מראשית שידורה ועד 2019, למעט הפסקה בשנים 2007–2008 בהן שימש כמנהל אתר האינטרנט של הערוץ, ובמקומו מונה לתפקיד העיתונאי חנוך דאום.
לאורך כמעט כל שנות התוכנית ערך אותה גם גיורא פרבר, שעזב בסוף 2010.
ב-2 בינואר 2008 נחגגה תוכנית האלף, במסגרתה התראיין גיא זהר וסיפר על תחילת דרכה של התוכנית.
הקומיקאי מיקי גבע הופיע בחיקוי של זהר, שודרו פספוסים מן התוכנית ונערך מצעד קטעי "רגע של נחת" האהובים ביותר.
ב-23 באפריל 2008, הוגשה לראשונה ובאופן זמני על ידי אושרת קוטלר, לוותה בתקלות רבות אשר הביאו לסיומה מוקדם מהרגיל, ללא הודעה מוקדמת וללא כותרות סיום.
ב-24 בפברואר 2009, תוך כדי השידור החי, התפרצו שלוש נשים לאולפן ובראשן הבמאית אבתיסאם מראענה, והביעו את מחאתן על חוסר מתן תקציבים להפקות מקור מצד זכייניות הטלוויזיה.
המפגינות הוצאו מן האולפן לאחר זמן קצר והוגשה נגדן תביעה על ידי הערוץ.
ב-17 ביוני 2009, לאחר שידור אייטם על תחרות שליחת מסרונים שנערכה בארצות הברית, החליט גיא זהר לערוך תחרות בקרב הצופים וביקש מהם לשלוח במהירות האפשרית משפט שנאמר על ידי אדולף היטלר.
בעקבות זאת התקבלו תלונות רבות במוקד הרשות השנייה.
ב-14 באוגוסט 2014 הוגשה התוכנית בפעם האחרונה על ידי נסלי ברדה, שעזבה את חדשות עשר.
את מקומה כמגישה המחליפה של התוכנית תפסה רומי נוימרק, שהחלה להגיש את התוכנית ב-21 באוגוסט 2014. כשנוימרק עזבה לשדר בכאן 11, הוחלפה על ידי ענת גורן ובהמשך, הצטרפו להנחיה גם אריק וייס וחן ליברמן.
ב-14 בינואר 2019, יום קודם לתחילת שידוריו של הערוץ הממוזג של "רשת" וערוץ 10, הגיש גיא זהר את התוכנית בפעם האחרונה, אחרי 15 שנים עקב מעברו לכאן 11. לאחר פרישתו של זהר מהתוכנית, טל ברמן החליפו בערוץ הממוזג עד לסוף מרץ 2025, משעזב לתפקיד ב"כאן 11".
הוא הוחלף בידי דניאל זילברשטיין, שאת מקומו מילאה לעיתים ליאור ורוצלבסקי.
זאת, למשך כחודשיים, עד למינוי טל שורר כמגיש קבוע למהדורה.
ב-3 ביוני 2025, כשטל שורר הגיש את המהדורה לראשונה כמגיש הראשי, הושק גם פורמט חדש לתוכנית.
התוכנית מוגדרת על ידי הערוץ כמגזין חדשות בקצב שונה, המסכם את כותרות היום באווירה נינוחה יותר ובנימה אישית.
קונספט התוכנית אכן היווה חידוש בטלוויזיה הישראלית, שכן הוא יצר לראשונה קונטרה לממלכתיות ולרשמיות המאפיינות את מהדורות החדשות המרכזיות.
לאורך התוכנית כולה המגיש יושב על שרפרף המזכיר כיסא בר כשמאחוריו צג פלזמה גדול, ומדווח בהרחבה יחסית על כל אחד מן האייטמים, תוך הבעת דעותיו ו/או מתן הערות אירוניות.
על פי גיא זהר, התוכנית נולדה כמעט במקרה, מתוך מטרה "להגיש את חדשות היום כסיפור ולא כאוסף כותרות מפוצצות".
בימיה הראשונים של התוכנית הקריא זהר את האייטמים מתוך דפים שהיו בידו.
בעבר, כל תוכנית הסתיימה בפינה "רגע של נחת", בה מוגש אייטם נוסף בעל אופי הומוריסטי ופיקנטי, שמטרתו לסיים את התוכנית בצורה אופטימית וקלילה.
שי צלר מ"מקור ראשון" כתב כי "נדמה שלזוהר אין דעות אמיתיות.
ההסברים שלו גורמים לך לתהות האם הוא מתאים את הרמה לצופים בגיל ההתבגרות".
רונן גיל הביע ב-"nrg מעריב" את רדידותה של התוכנית בעיניו כשכתב כי היא "במיטבה גרסה טלוויזיונית לדף האחורי של עמודי החדשות בעיתון".
בינואר 2008, עם תחילת העונה החמישית של תוכנית הסאטירה "ארץ נהדרת", הוצגה פארודיה על התוכנית ועל גיא זהר (בחיקוי על ידי אסי כהן).
דמותו של זהר הוצגה כמי שמתיימר להעביר דיווחים בצורה אישית ומעניינת, אך למעשה אינו מחדש דבר ואינו מספק שום חומר למחשבה.
היום השישי הוא סרט מדע בדיוני מסוגת פעולה שיצא לאקרנים בשנת 2000. הסרט בוים על ידי רוג'ר ספוטיסווד, בכיכובו של ארנולד שוורצנגר כאיש המשפחה אדם גיבסון, ששובט בניגוד לרצונו בשנת 2015.
בשנת 2015, טכנולוגיית השיבוט הייתה מתוחכמת דיה כדי לאפשר שיבוט של איברים אנושיים ובעלי חיים.
שיבוט אנשים נאסר במפורש על ידי חוקת "ששת הימים" על שם היום בו ברא אלוהים את האדם.
אדם גיבסון (ארנולד שוורצנגר) הוא טייס המנהל עסק למכירת מסוקים עם חברו האנק מורגן (מייקל רפפורט).
מייקל דרוקר (טוני גולדווין), מנהל חברה של החלפת טכנולוגיות ומומחה שיבוט, רושם אותם לטיול סקי.
בשל ההשפעה הפיננסית והפוליטית של דרוקר, גיבסון ומורגן עוברים בדיקות דם לפני הגעתם כדי לאמת את זהותם ואת כישרונם.
ביום הגעתו של דרוקר, ביום ההולדת של גיבסון, גיבסון מגלה כי כלבו אוליבר (השייך לבתו קלרה) מת.
מורגן מציע לתפוס את מקומו כטייס של דרוקר כדי לאפשר לגיבסון סיכוי לקבל את כלבו משובט.
גיבסון מסכים עם הרעיון של שיבוט הכלב, אבל לוקח מבט בשיבוט בכל מקרה.
לאחר שהוא שומע כי המכירות על שיבוט חיות מחמד ירדו, הוא מחליט לחשוב יותר על קבלת אוליבר משובט ובמקום זה מקבל SIM-PAL עבור קלרה.
גיבסון חוזר הביתה מאוחר יותר ומגלה כי אוליבר כבר משובט.
הוא חשד שזו היה אשתו נטלי, אשר אהדה את רעיון השיבוט.
הוא כמעט נכנס הביתה כשהוא רואה מה שיכול להיות כפיל של עצמו בביתו.
בעוד שהוא מתגנב מחוץ לבית שלו, גיבסון מתעמת ונרדף על ידי סוכני האבטחה של החברה להחלפת טכנולוגיות: רוברט מרשל (מייקל רוקר), טליה אדסוורד (שרה וינטר), פ' ווילי (רודני רולנד) ווינסנט בנסוורט (טרי קרוז), אשר מנסים להרוג אותו.
הוא מצליח לברוח ומבקש מקלט בדירתו של מורגן.
הוא מדבר עם מורגן במשך כמה דקות, כאשר מורגן נורה לפתע טריפ, דתי פונדמנטליסטי כנגד שיבוט.
טריפ מספר לגיבסון כי המורגן שהרג היה למעשה שכפול לא חוקי, טריפ מספר גיבסון אומר שהוא הרג מורגן דרוקר האמיתי על ההר מוקדם יותר באותו יום.
טריפ ביקש מגיבסון שירה בראשו אך גיבסון מבולבל ולא יורה בו לכן טריפ יורה לעצמו כדי לא להיתפס על ידי צוות האבטחה של דרוקר, על מנת שלא יוכלו לסרוק את הזיכרון שלו בחיפוש נגד שיבוט פעילים אחרים.
גיבסון מתגנב לתוך החברה של דרוקר ומוצא את ד"ר גריפין וייר (רוברט דובאל), המדען מאחורי טכנולוגיית השיבוט האנושי של דרוקר.
וייר מסביר לדרוקר כי גיבסון ומורגן נהרגו שניהם מוקדם יותר באותו יום, והיו משובטים לכסות את האירוע באמצעות סריקת הזיכרון שנעשו במהלך בדיקות רפואיות ובעזרת בדיקות עיניים שהטייסים לקחו.
עם זאת, הם האמינו כי גיבסון הטיס את המסוק, והם בטעות יצרו שיבוט של גיבסון לפני שהם נכחו בטעותם.
אבטחתו של דרוקר ניסתה להרוג את גיבסון כדי לשמור על סוד השיבוט של דרוקר; אם יתגלה כי דרוקר הוא כפיל, הוא אוטומטית יאבד את החברה העצומה שלו, שכן שיבוטים אינם רשאים לחיות או להחזיק בנכסים.
וייר גם מגלה כי השיבוטים האנושיים של דרוקר מוטבעים במחלה אנושה שתהרוג את השיבוטים לאחר חמש שנים.
וייר גילה את המחלה כשגילה כי אשתו - שאותה שיבט לאחר מותה לפני חמש שנים - גססה ממחלת ילדותה.
וייר מתעמת עם דרוקר ואומר לו שהוא רוצה לפרוש, ואמר כי הוא הבטיח לאשתו שהוא לא ישבט אותה שוב.
בתגובה, דרוקר הורג את וייר, מתוך כוונה לשבט את וייר ואשתו מאוחר יותר, אבל למחוק את זיכרונותיהם האחרונים.
דרוקר מצווה על סוכניו לקחת את משפחתו של גיבסון כדי לוודא שהוא משתף פעולה עם הכיסוי.
גיבסון הוגה תוכנית עם כפילו להרוס את המתקן של דרוקר ולהציל את משפחתו בתהליך.
דרוקר מכריח את גיבסון להיכנע כאשר הוא מודיע לו כי גיבסון (גיבורו של הסרט עד לרגע זה) היה שיבוט לאורך כל הדרך.
דרוקר מנסה לשכנע את השיבוט של גיבסון לגלות היכן מסתתר גיבסון האמיתי, שכן יש לו את כל הזיכרון של שיבוטיו על כוננים קשיחים.
דרוקר מנסה לעצור את השיבוט של גיבסון, אשר גורם לעיקוב של סוכניו.
גיבסון ושיבוטו מובילים את דרוקר למלכודת, אשר פצעה את דרוקר אנושות.
במאמץ אחרון לשרוד, דרוקר משבט עצמו לפני מותו, אך תקלה במנגנון יוצרת דרוקר מעוות.
אבטחתו של דרוקר רודפת אחר הגיבסונים ופותחת באש, כשהם מנסים להזעיק את מסוקם.
הגיבסונים פותחים באש גם הם, וגורמים לדרוקר לקפוץ אל גג זכוכית, אשר שולח אותו נופל אל מותו.
פצצות שנטע דרוקר האמיתי במתקן מתפוצצות והמתקן נהרס, בזמן ששני הגיבסונים בורחים.
בסופו של דבר, גיבסון המקורי שולח את שיבוטו לעבור לארגנטינה, לפתוח משרד לווייני של העסק שלהם, כדי לשמור על קיומם של השיבוטים בסוד, בעוד הגיבסון האמיתי חוזר למשפחתו, עם גישה מתונה יותר לגבי חוויותיו.
ארנולד שוורצנגר בתור אדם גיבסון, איש משפחה מסור ואהוב שהוא טייס מסוקים מיומן המנהל עסק למכירת מסוקים ששובט בניגוד לרצונו בשנת 2015, גיבסון פוגש את שיבוטו אחרי כמה זמן במהלך הסרט.
גיבסון הוא הגיבור הראשי של הסרט.
מייקל רפפורט בתור האנק מורגן, חברו הטוב של גיבסון.
טוני גולדווין בתור מייקל דרוקר, מנהל חברת החלפת טכנולוגיות ומומחה לשיבוט ששיבט את גיבסון.
דרוקר ניסה לחסל את גיבסון, וגם דרוקר הוא הנבל הראשי של הסרט.
רוברט דובאל בתור ד"ר גריפין וייר, המדען העומד מאחורי טכנולוגיית השיבוט האנושי של דרוקר.
מייקל רוקר בתור רוברט מרשל, סוכן האבטחה של חברת החלפת הטכנולוגיות של דרוקר ויד ימינו המנסה תמיד ללכוד וגם להרוג את גיבסון.
שרה וינטר בתור טליה אדסוורד, סוכנת אבטחה וסגניתו של מרשל.
רודני רולנד בתור פ' ווילי, סוכן אבטחה וידיד של מרשל.
טרי קרוז בתור וינסנט בנסוורט, סוכן אבטחה וידיד של מרשל.
את המוזיקה לסרט הלחין וכתב טרבור רבין.
הסרט הכניס 13 מיליון דולר בשבוע הראשון להוצאתו, וכך הופך אותו למקום רביעי בקופות בצפון אמריקה.
הסרט הכניס כ-96 מיליון דולר מול תקציב של 83 מיליון, מה שהופך את הסרט להצלחה מתונה.
הסרט קיבל ביקורות מעורבות, ויש לו דירוג של 40% באתר "Rotten Tomatoes" ו-49 ב-Metacritic.
היום השישי היה מועמד ל-3 פרסי פטל הזהב עבור שוורצנגר: השחקן הגרוע ביותר (גיבסון האמיתי), שחקן המשנה הגרוע ביותר (השיבוט של גיבסון) ואת פרס הזוג הגרוע ביותר (גיבסון האמיתי וגיבסון השיבוט).
המועמדויות לשני הפרסים הראשונים מוטעות באופן טכני היות שהשיבוט של גיבסון מופיע רוב הסרט והוא הדמות הראשית בעוד גיבסון האמיתי הוא דמות משנה.
הַיּוֹם הֲרַת עוֹלָם הן המילים הפותחות בפיוט של מחבר לא ידוע, שנוהגים לומר במהלכה של תפילת המוסף של שני ימי ראש השנה.
הפיוט בפתיחתו רומז לבריאת העולם "היום הרת עולם", דימוי לכך שבריאת העולם היא כמו לידה.
וביום בריאת העולם אלוהים דן את כל היצורים שבו.
והוא יכול לשפוט את בני האדם הן כבניו, והן כעבדיו.
אך מאידך אנו מצפים שיחון אותנו, כרחמי האב על בנו, או כחנינת אדון לעבדו.
לדעת הפייטן העולם נברא בתשרי, וכדעת רבי אליעזר בתלמוד שהעולם נברא בכ"ה באלול וביום השישי לבריאה, בא' בתשרי נברא האדם הראשון, שהוא גְּמר כל הבריאה.
הווי אומר, ראש השנה הוא יום הריונו ולידתו של כל העולם כולו.
האר"י כותב לבאר את דברי הפייטן אף לדברי רבי יהושע שהעולם נברא בניסן, שכוונת הפייטן שעיבור העולם נעשה בתשרי, היום הרת עולם - הריון, ובחודש בניסן נולד העולם.
במנהגי אשכנז (כולל נוסח ספרד) ובנוסח הספרדים, אומרים פיוט זה בסוף כל ברכה של מלכיות, זכרונות ושופרות, ביום חול אחרי שתוקעים בשופר, ובשבת אחרי חתימת הברכה.
בנוסח איטליה אומרים אותו אחרי מלכיות וזכרונות, ואילו אחרי שופרות אומרים במקומו ארשת שפתינו.
בנוסח רומניא הוא היה נאמר אחרי כל שלשת הברכות.
ש'ואן סונגיו, בעלת שם הבמה היון סונג-וול (בהנגול: 현송월, בהנג'ה: 玄松月; נולדה ב-1977) היא זמרת פופ צפון קוריאנית שהתפרסמה כסולנית להקת "Pochonbo Electronic Ensemble", הרכב פופ שהיה מפורסם בצפון קוריאה בתחילת שנות האלפיים.
ניהלה מערכת יחסים עם קים ג'ונג און בטרם הפך לשליט מדינה זו.
באוגוסט 2013, דווח בתקשורת המערבית כי היא הוצאה להורג בירי בגין הפרת חוק שאוסר פורנוגרפיה יחד עם עוד 11 אזרחים נוספים.
ההאשמות הוכחשו בצפון קוריאה, ובמאי 2014 אף הופיעה בטלוויזיה הצפון קוריאנית והיללה את הנשיא.
עם הקמת להקת הבנות הייצוגית מארנבונג והתזמורת האינסטרומנטלית האלקטרונית מודנפנג המלווה אותה, מונתה היון להיות ראש הלהקה והמנהלת המקצועית.
בשנת 2017 נבחרה לוועד המרכזי של מפלגת הפועלים הקוריאנית (WPK).
היא גם ליוותה את קים ג'ונג און בכמה ביקורים מדיניים בין 2018 ל-2019. במאי 2020 פורסם שהיא מונתה להיות סגן מנהל "מחלקת התעמולה והֲנָעָה"
היומן של גאוס הוא תיעוד של תגליות מתמטיות של קרל פרידריך גאוס בשנים 1796 עד 1814. הוא נתגלה מחדש ב-1897 ופורסם על ידי פליקס קליין ב-1903, והודפס מחדש בכרך העשירי של אוסף העבודות שלו.
היומן מכיל 146 תוצאות, ומתעד תגליות מגוונות בתחומי מתמטיקה שונים: מרביתם עוסקים בתורת המספרים, אלגברה ואנליזה; בחוקי הדדיות, שברים משולבים, שיטות סכימה ואינטגרציה שונות, הממוצע האריתמטי גאומטרי ועוד, ואילו מקצתם עוסקים באסטרונומיה וביסודות הגאומטריה.
מן היומן עולה בבירור כי גאוס הקדים את זמנו ברבע מאה ופיתח את תורת הפונקציות האליפטיות, כמו גם החל לחקור את חוקי ההדדיות מסדר גבוה יותר (מסדר שלישי ורביעי).
ג.וולדו דונינגטון כותב בביוגרפיה שלו על גאוס:"היומן הזה הוא מעל לכל עדות חיה ונושמת לקצב שבו רעיונות חדשים פרחו בתודעתו של גאוס מוקדם בקריירה שלו; כה מהר עד שהם נדמים כחופפים אחד לשני".
רוב ההערות הן תיאור מקוצר ולעיתים קביעה מוצפנת של תוצאות בלטינית.
num = Δ + Δ + Δ" ומתעדת את הגילוי וההוכחה לכך שכל מספר ניתן להצגה כסכום של 3 מספרים משולשים, מקרה פרטי של משפט המספרים המצולעים של פרמה.
הערה 43, מתאריך 21 באוקטובר 1796, קובעת "Vicimus GEGAN".
הערה 107, מתאריך 16 במאי 1800, היא על מציאת כלל לחישוב מועד חג הפסחא.
גאוס פיתח אלגוריתם יעיל למטרה זו.
באמצעות הכלל שפיתח מצא גאוס את תאריך הולדתו.
הערה 113, מתאריך 25 באוקטובר 1800, מתעדת תגלית עמוקה על שכיחותם של מספרים טבעיים מסוימים בפיתוח לשבר משולב של משתנה מקרי המתפלג באופן אחיד בקטע (0,1), אותה הוא מנסח בצורה של חוק התפלגות אסימפטוטי.
ההערה הזו והתוצאות המתוארות בה מרשימות במיוחד לאור העובדה שהן נכתבו יותר ממאה שנה לפני שתורות מודרניות כמו תורת המידה והתורה הארגודית נוצרו.
המחקר המתמטי על הבעיה שתיאר גאוס הוביל לאינטראקציה פורייה בין מחקר שברים משולבים לאנליזה פונקציונלית.
הערה 145, נוגעת לאסטרונומיה, וגאוס כותב בה כי גילה שיטות חדשות לחישוב מסלולי שביטים.
בשפה מתמטית מודרנית, גאוס מנה את מספר הנקודות בעלות תכונה מסוימת על עקום אליפטי מסוים.
הרעיונות המתמטיים מאחורי התוצאה הזו הם קדימון להתפתחויות שהחלו יותר ממאה שנים מאוחר יותר; הניסוח של התנאים המדויקים בהם היא מתקיימת, במסגרתו סופר גאוס גם נקודות באינסוף, מעיד בין היתר שהוא החל לחשוב על המידע האריתמטי הגלום בעקומים פרויקטיביים (בדומה למשפטים מודרניים יותר מגאומטריה אלגברית).
אנדרה וייל ציין כי הייתה זו ההערה הזו במיוחד ושני מאמריו של גאוס על שאריות דו - ריבועיות שהובילו אותו לנסח את השערות וייל.
היום שלפני האושר (באיטלקית: Il giorno prima della felicità) הוא רומן של הסופר האיטלקי ארי דה לוקה.
זהו סיפור התבגרותו של יתום בנאפולי בזמן מלחמת העולם השנייה ואחריה המסופר בגוף ראשון.
נוסף להיותו רומן התבגרות, "היום שלפני האושר" מצייר תמונה של נאפולי בשנות ה-40 ובשנות ה-50 של המאה ה-20, מספר על היסטוריה, על אהבה ועל חינוך.
בזמן כתיבת הספר הגיבור הוא בן 18 והוא מספר לנו בעיקר על חייו וקורותיו משנת 1943 בה היה בן שמונה ועד לשנת 1953 בה הוא כותב.
הוא מתחיל את הסיפור ביום הראשון בו ראה את אנה וגילה את המחבוא במחסן.
אנה היא ילדה אוטיסטית בה הוא מתאהב, ואותה יפגוש שוב בגיל שמונה עשרה.
המחבוא הוא מקום מסתורי, יש בו כמה ספרים שהגיבור מתחיל לקרוא.
אחר כך מתברר לגיבור ששם התחבא יהודי בזמן המלחמה.
שמו של הגיבור לא מופיע בשום מקום בספר, מה שמבליט ביתר חריפות את עובדת היותו יתום ואת חיפוש הזהות והשורשים שלו.
הוא לא יודע מי הם הוריו ואף את אימו המאמצת אינו מכיר, הקשר ביניהם מסתכם בכך שהיא משלמת עבורו על בית ספר ועל חדרון בו הוא גר.
מי שבפועל דואג לו ומהווה דמות אב הוא השוער של הבניין, דון גאטנו.
דון גאטנו, דמות חשובה בספר, הוא בעצמו יתום, ואולי לכן הוא ניחן ברגישות לדעת איך לטפל בגיבור ולטפח את יכולותיו.
הוא מלווה את הגיבור בהתבגרותו הרגשית והמינית, דואג לצרכיו הפיזיים ומלמד אותו פרקים בהלכות העולם.
דון גאטנו השתתף בהתנגדות לנאצים בזמן המלחמה והוא מנחיל את מורשת הקרב הזאת לגיבור.
הוא אדם חכם ובעל יכולות לדעת את מחשבות הזולת.
למרות שהגיבור איננו מכיר את אביו ורואה בדון גאטנו מודל לחיקוי, הוא פועל בסוף הסיפור באופן דומה לאביו: רצח בשל משולש אהבה ובריחה לגלות באמריקה בעקבות הרצח (הבדל מהותי הוא כמובן שהנרצח אינה האישה אלא ארוסה בניגוד למקרה של אביו).
המחבר מנסה להראות שאין זו התנהגות מודעת ומכוונת אלא יד הגורל שמובילה לכך.
תיאור המאורעות הוא כאילו אין לגיבור בעצם ברירה אלא לנהוג כפי שהוא נוהג.
יש מין גישה דטרמיניסטית, שבאה בניגוד חריף לבחירות החופשיות שהגיבור עושה לאורך כל הספר: בחירה ללמוד, לרכוש מקצוע, לעבוד, להיות אדם מוסרי, כל אלו בחירות מרשימות שהוא עושה, אך ברגע שאנה נכנסת לתמונה יש בה כוח פטליסטי הרבה יותר חזק.
ולמרות שאין בכך שום הגיון הגיבור חייב לעשות מה שהוא עושה, להסתבך בדו-קרב אלים עם ארוסה של אנה, שמוביל לרצח וגלות.
כל זה בשביל שאנה תבכה, כי היא חסומה מבפנים ולא יכולה לבכות.
הספר משלב כאב עז על עוולות ואובדן יחד עם הומור ושמחת חיים תוססת ושופעת חדווה, שילוב רעיונות פילוסופים וביקורת חברתית עם תיאורים חיים וצבעוניים של טבע ואוכל.
ומעל הכל ניכרת ההערכה והאהבה של המחבר לדון גאטנו, לגיבור ולמה שהם מייצגים: דון גאטנו מייצג את החכמה העמוקה של האנשים הפשוטים, חכמה שמגיעה מהחיבור שלהם לעצמם, לטבע ולאמת.
כמו שדון גאטנו מעיד על עצמו, את היכולת "לקרוא אנשים" הוא קיבל מהשהות בטבע.
מעשה החסד של דון גאטנו שהסתיר יהודי במחסן מפני הנאצים בזמן המלחמה הוא מעשה שנובע מהמוסר האישי שלו, לא ממוסר נוצרי, שכן הוא לא מאמין בנצרות, ולא מקריאה בכתבים פילוסופים על אתיקה.
הגיבור מייצג את אהבת הלימוד ואת היכולת של האדם להתרומם מעל נסיבות חיים קשות ולהצליח לבנות את עצמו וללמוד לבד.
האהבה של הגיבור ללימודים היא אהבה טהורה, רצון טהור ונקי לדעת ולהשכיל.
היא כרוכה בהעזה, בהתמדה, באומץ ובסבלנות לקרוא ספרים שהוא לא מבין את כל המילים שבהם כי זמינים לו רק ספרים המיועדים לגילים בוגרים יותר.
הוא הולך לחנות ספרים, יושב על הרצפה ומסתכן בהשפלה הכרוכה בסילוק מהחנות.
ולבסוף, הגיבור למרות הרגשתו הסובייקטיבית של תלישות וחוסר השתייכות לחברה, עדיין הוא בן-התרבות בה הוא נולד וגדל.
דו-קרב בין שני גברים בגלל אישה הוא מאפיין של החברה האיטלקית באותה תקופה, וזהו חותם כה חזק עד שהוא מביס כל השכלה הומאנית וכל השתייכות מעמדית.
שם הספר "היום שלפני האושר" הוא ציטוט מתוך משפט שאומר היהודי לדון גאטנו יום לפני השחרור.
(הוא כמובן לא יודע שזה יום לפני השחרור) באופן סימבולי זהו גם יום לפני ראש השנה העברי: "מחר מתחילה בשבילנו השנה.
לו יהי רצון מלפני שלנו שהיום יהיה היום שלפני האושר" (ע' 36)
עבור הגיבור, היום שלפני האושר הוא היום לפני הפגישה המיוחלת עם אנה: "אלה דברים שקורים ביום שלפני...
ביום שלפני האושר" (ע' 75)
הספר נכתב בשנת 2009 ותורגם לעברית בידי מרים שוסטרמן-פדובאנו.
היומנים האסטרונומים הבבליים הם אוסף של טקסטים עתיקים הכתובים בכתב היתדות של האימפריה הבבלית המכילים רשומות סדרתיות של תצפיות אסטרונומיות לצד תיעוד של אירועים פוליטיים שונים ותחזיות המבוססות על תצפיות אסטרונומיות.
הלוחות מכילים גם מידע נוסף, כמו רשימות מחירים של מוצרים שונים כמו שעורה, צמר, תמרים, וכן מידע על גובה הפרת.
כיום הלוחות נמצאים במוזיאון הבריטי.
יש המשערים שהיומנים הללו שמשו כמקור לכרוניקות הבבליות.
הבבלים הבחינו בשלב מוקדם מאוד במחזוריותן של התופעות האסטרונומיות והשתמשו בחישובים מתמטיים בשביל לנבא אותן.
הטקסט האסטרונומי המשמעותי העתיק ביותר הידוע הוא לוח 63 מתוך ה"אנומה אנו אנליל" ששמו "לוח נוגה של עמי-צדוקה" , שמכיל רשימה מסודרת של הזריחה הנראית הראשונה והאחרונה של נוגה לאורך עשרים ואחת שנים.
זוהי העדות המוקדמת ביותר לכך שתנועה של כוכב לכת הובחנה כמחזורית.