tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
היחסים בין רוסיה לגרמניה התקררו בקונגרס ברלין שהתרחש בשנת 1878 כשרוסיה חשה שהישגיה במלחמה העות'מאנית־רוסית האחרונה נוצלו לרעתה.
ובנוסף היחסים בין רוסיה לאוסטריה־הונגריה הפכו לעוינים לאור סכסוכי שטחים בבלקנים בין אוסטריה־הונגריה וסרביה, כשרוסיה תמכה בסרביה.
זה הוביל למשבר אמון בין המעצמות ופירוק הברית.
אוסטריה־הונגריה גם חששה מפני התעוררות לאומית סלבית בשטחיה כתוצאה מכך.
לאחר פירוק הברית, גרמניה ואוסטריה יצרו יחד את הברית הכפולה ב־1879 כדי להתגונן מפני רוסיה.
מאוחר יותר איטליה הצטרפה לברית וכך נוצרה הברית המשולשת.
ביסמרק נתן חשיבות רבה למערכת היחסים בין רוסיה לגרמניה ונקט במאמצים רבים כדי להחיות את הברית.
הוא הצליח לשכנע את רוסיה להצטרף והברית הוקמה מחדש ב־18 ביוני בשנת 1881, וזאת מבלי לקבל אישור מוקדם לכך מאוסטריה־הונגריה.
הברית החזיקה שלוש שנים, וחודשה שוב ב־1884 אך פסקה ב־1887 סופית לאור האיבה שנוצרה בין אוסטריה־הונגריה ורוסיה באזור הבלקנים.
כדי לשמור על יחסי שלום עם רוסיה, גרמניה חתמה על ברית ביטוח המשנה עם רוסיה ב־1887.
בעקבות לחץ של הקיסר וילהלם השני, ביסמרק נאלץ להתפטר מתפקיד שר החוץ של גרמניה ב־1890, והוא הוחלף על ידי לאו פון קפריבי.
ההתפטרות הייתה כתוצאה מהנסיגה הגרמנית ממדיניות החוץ השמרנית של ביסמרק.
באותה שנה קאפריבי דחה את הצעתה של רוסיה לחדש את התנאים של ברית שלושת הקיסרים, מה שגרם לאכזבה רבה מצד שר החוץ הרוסי וביסמרק.
רוסיה, שכעת כבר הייתה מבודדת, תכרות ב־1893 ברית עם צרפת על מנת להתגונן מפני האיום של הברית הכפולה בין גרמניה ואוסטריה־הונגריה שנחתמה בחשאי ב־1879.
ברית פיקוח היא אגודה שיתופית ישראלית העוסקת בראיית חשבון וייעוץ מיסוי וכלכלי למפעלי תעשייה, קיבוצים ומושבים.
החל משנת 2009, ברית פיקוח חברה ברשת העולמית PraxityTM, המאגדת משרדי רואה חשבון עצמאיים.
ברית פיקוח נוסדה ב-1934 (בשם ברית פיקוח לקואופרציה החקלאית העובדת בע"מ), על ידי אנשי תנועת העבודה בארץ ישראל.
היא נועדה להיות גוף מבקר במסגרת חברת העובדים של ההסתדרות הכללית של העובדים בארץ ישראל כמו גופים דומים שהוקמו על ידי חברת העובדים על מנת לחסוך בהוצאות רואי חשבון.
בין בריתות הפיקוח נמנו "ברית הקואופרציה הצרכנית בישראל", "מרכז קופות המלווה - ברית הפיקוח של הקואופרציה האשראית העובדת בע"מ", "ברית הפיקוח לאגודות השיכון" וכדומה.
גופים מרכזיים של חברת העובדים ובכלל זה מושבים וקיבוצים, בוקרו במשך עשרות שנים על ידי ברית פיקוח.
בעקבות תהליכי ההפרטה שעברה חברת העובדים הופרטו גם בריתות הפיקוח.
כיום מועסקים בה כ-300 עובדים, מתוכם כ-80 רואי חשבון.
היא מספקת שירותי ראיית חשבון לכ-1,400 לקוחות.
ברית פיקוח מדורגת שמינית לפי דירוג D&B לשנת 2015 של משרדי רואי החשבון הגדולים בישראל.
ברך קפיצית שומשומית (מאנגלית: jumper's knee) או דלקת של גיד הפיקה (patellar tendinitis, patellar tendonitis, patellar tendinopathy) הוא שמה של הפרעה ברצועת הפיקה, רקמת חיבור בברך המחברת בין עצם הפיקה לעצם השוקה, המקשרת למעשה את השריר הארבע ראשי לשוק.
ברצועת הפיקה מתפתח ניוון רירי וצומחים כלי דם חדשים, הגורמים לכאב ומגבלות בתפקוד.
שיעור ההיארעות של ההפרעה בספורטאים הוא ארבעה עשר אחוזים והוא מגיע עד למחצית מהספורטאים שעיסוקם כולל קפיצות, למשל שחקני כדורעף.
הכאב שגורמת ההפרעה יכול להמשיך ולהפריע לסובלים ממנה גם לאורך חמש-עשרה שנה ולגרום לחלקם להפסיק את הקריירה הספורטיבית שלהם.
הטיפול היעיל ביותר לברך קופצים כולל תרגילים המכוונים להעמיס על הרקמה.
אם טיפול שמרני נכשל, מוצעים ניתוחים לתיקון ההפרעה.
בדיקות היסטולוגיות מאוחרות יותר, הראו שבהפרעה שכונתה (ועדיין מכונה לעיתים בטעות) "דלקת של גיד הפיקה" אין ממצאים המעידים על נוכחות דלקת.
לא נמצאו ברקמה תאים דלקתיים או חומרים המקושרים לדלקת כגון פרוסטגלנדין.
מונח מתאים יותר להפרעה הוא טנדינופתיה(patellar tendinopathy), המתאר באופן כללי יותר פתולוגיה כלשהי של הגיד, חריפה או חוזרנית, דלקתית או לא דלקתית.
רצועת הפיקה נמצאת בהמשכו של גיד השריר הארבע ראשי של הירך.
רוחבה הוא כשלושה סנטימטרים ועובייה ארבעה עד חמישה מילימטרים.
היא מחברת בין עצם הפיקה לשוק ומעבירה את הכוחות שמפעיל השריר הארבע ראשי על השוק (למשל בעליית מדרגה) או את הכוחות שעוברים לשריר בחזרה (למשל בנחיתה מקפיצה).
בדומה לרצועות וגידים אחרים מורכבת הרצועה מאלומות הדוקות ומקבילות של סיבי קולגן לבנים עם מערכת כלי דם שאינה בולטת לעין.
רצועת הפיקה של ברך קופצים מכילה רקמה הנראית לעין רכה, צהובה או חומה ולא מאורגנת, מצב המכונה ניוון רירי (mucoid degeneration).
סיבי הקולגן אינם מאורגנים במקביל אלא בצורה אמורפית עם רווחים ביניהם והם אינם המשכיים.
תאים בגיד משנים את צורתם ומספרם וניכרת צמיחה חדשה של כלי דם.
בחלק מהרקמה קיימת נוכחות גבוהה מהרגיל של תאים וכלי דם.
ברקמה הפגועה אין כל תאי דלקת.
קיימות שתי תאוריות מרכזיות למנגנון המחלה, תאוריה מכנית ותאוריה הקשורה לכלי הדם של הרקמה.
מבחינה מכנית, מאמץ מתיחה על גיד גורם להתארכות אלסטית מסוימת.
התארכות של עד שלושה אחוזים מאורך הרקמה נמצאת בתחום הפעילות הפיזיולוגית הנורמלית שלה.
התארכות של עד חמישה אחוזים (או אף עד שישה-שמונה אחוזים) אופיינית בעת פעילות ספורטיבית והתארכות גדולה ממנה גורמת לקרעים זעירים, לניתוק קשרים כימיים בין סיבי הקולגן.
מאמץ הגורם להתארכות גדולה עוד יותר גורם לקרעים של סיבי הקולגן.
העומסים המופעלים על רצועת הפיקה עולים בהתאם לסוג המאמץ הגופני ומגיעים בעת קפיצות של שחקני כדורסל לסדר גודל של פי שישה עד שמונה ממשקל הגוף של הספורטאי, שחקן כדורסל קופץ בממוצע 70 פעמים במשחק.
אופי המאמצים המופעלים על רצועת הפיקה יכול לגרום לקרעים זעירים.
לקמה כזו זמן ההחלמה ארוך (מספר חודשים במודלים של חיות) ובהינתן שהמאמצים אינם מוסרים מהרקמה, יכול להיווצר מעגל קסמים הרסני.
התאים ברקמה מייצרים סיבי קולגן בצורה מוגברת עקב הנזק הראשוני, אך קצב הייצור האיטי משאיר את הרקמה חשופה למאמצים נוספים, הללו יכולים להרוס את התאים הקיימים ולהאט עוד יותר את קצב ההחלמה של הרקמה.
בחינה של אספקת הדם לרקמה מעלה טיעונים סותרים קימעא, לפי חלקם אספקת הדם לרקמה ובמיוחד לחלקה המקורב (אזור החיבור של רצועת הפיקה לפיקה) תהייה דלה ולפי אחרים אספקת הדם לאזור אינה דלה במנוחה אך אין לדעת כיצד היא משתנה בעת מאמץ.
אספקת דם דלה יכולה לגרום לניוון של הרקמה על רקע חוסר חמצן.
וחלקה המקורב של רצועת הפיקה הוא המקום שבו מתרחשים בדרך כלל שינויים ניווניים של ברך קופצים.
אבחנה של ברך קופצים נעשית בעיקר על בסיס ממצאים בבדיקה קלינית.
הנבדקים מתלוננים על כאב בקדמת הברך המופיע לאחר מאמץ.
בדרך כלל מאמצים כגון ריצה וקפיצה או עומסים גבוהים אחרים במהלך ספיגת אנרגיה על ידי השריר הארבע ראשי.
עם הזמן הכאבים מתחילים להופיע בזמן המאמץ ולהפריע לפעילות.
ייתכנו גם תלונות על כאב לאחר ישיבה ממושכת.
הממצא העיקרי בבדיקה פיזיקלית הוא רגישות במישוש אחז רצועת הפיקה בקצה התחתון של הפיקה.
כאב מופק גם בהפעלת עומס מכני על הרקמה הפגועה.
בנוסף לבדיקה הקלינית ניתן להיעזר בבדיקות דימות מסוג דימות תהודה מגנטית ובדיקה על-שמעית (US), כאשר בדיקה על-שמעית נחשבת לרגישה יותר.
טיפול בברך קופצים נעשה בצורה שמרנית דרך תרגילים המכוונים לשיפור התפקוד של השריר הארבע ראשי והגיד שלו ותרגילים שתפקידם לנרמל את השרשרת הקינמטית של הגפה התחתונה, קרי לשפר את התפקוד של מפרקי הגפה התחתונה ואת ההדדיות ביניהם בנוסף לטיפול שמרני המבוסס על תרגילים, מטופלת ברך קופצים בעזרת תרופות או ניתוחים.
תרגילים אקסצנטריים של השריר הארבע ראשי
תרגילים אקסצנטרים של השריר הארבע ראשי נחשבים לטיפול יעיל בברך קופצים, המשפר את התפקוד והכאב ב 70-50 אחוזים מהמטופלים בתנאי שנערכים שינויים בתוכנית האימונים והפעילות הרגילה של הספורטאים.
התרגילים מפחיתים את הכאב, משפרים את תפקוד השריר ומקדמים את החלמת הרקמה הפגועה.כאשר הושוו תוצאות טיפול בעזרת תרגילים אקסצנטריים לעומת תרגילים קונצנטרים, דיווחו הנבדקים לאחר שנים עשר שבועות תרגול על כאב מופחת יותר ושביעות רצון גבוהה יותר בעקבות טיפול בעזרת תרגילים אקסצנטריים.
נבדקו מספר תוכניות אימון של תרגילים אקסצנטריים הכוללות מעין תרגילי כריעה חלקית ("סקוואט").
התוכניות נבדלות זו מזו בנושאים כגון קיומם של תרגילי חימום לפני ואחרי התרגול האקסצנטרי, עצימות התרגילים ורמת הכאב שנדרש להפיק במהלכם ושימוש במשטח משופע לעמידה במהלך התרגילים.
למרות שלא נמצאה עדיפות מוכחת לאי מתוכניות האימון, נראה שהתוכניות הטובות ביותר כוללות שימוש במשטח משופע (הגורם לעומס מוגבר על רצועת הפיקה) וכרוכות באי נוחות במהלך התרגילים.
טיפולים בברך קופצים כוללים מספר סוגי ניתוחים.
האפשרות לניתוח נשקלת לאחר שישה עד תשעה חודשים של טיפול שמרני ללא תוצאות רצויות.
המחקרים הקיימים על יעילות ניתוחים של ברך קופצים סובלים מבעיות בשיטת המחקר המחלישות את חוזק הראיות שהם מציגים.
התוצאות המוצגות משתנות ונעות בין מאה אחוזים של מנותחים המדווחים על תוצאות טובות או מעולות לבין ארבעים אחוזים המדווחים על תוצאות גרועות.
נראה שעדיפים ניתוחים שלא כוללים התערבות במבנה עצמות הברך או קיבוע הברך לאחר הניתוח.
ברך קופצים מטופלת בדרכים שמרניות נוספות המשמשות לטיפול בטנדינופטיות, חלקן תרופתיות וחלקן פיזיולוגיות.
לנוגדי דלקת שאינם סטרואידים יש השפעה על עוצמת הכאב, אך לא ברור אם תרופות ממשפחה זו מועילות להחלמה מההפרעה.
נוגדי דלקת אגרסיביים יותר כגון קורטיקוסטרואידים עלולים לפגוע בחוזק הרקמה.
קיימים מספר טיפולים תרופתיים שלא נחקרו היטב וביניהם מסתמנים כבעלי פוטנציאל יעיל טיפול בעזרת אפרוטינין (Aprotinin), תרופה הפועלת כחסם של תהליכי פירוק חלבונים, וכן שימוש מקומי בניטרוגליצרין.
אין עדויות תומכות לשימוש בתרפיה בלייזר רך או במכשיר על-שמעי (US) טיפולי.
עיסוי רוחבי עמוק (DTFM) עשוי להפחית כאב.
Independent Order Brith Sholom הייתה תנועה יהודית, שהייתה פעילה במיוחד בראשית המאה העשרים.
היא נוסדה ב-1905 כתנועת אחווה בפילדלפיה, פנסילבניה.
לפי "מרשם הקהילה היהודית בעיר ניו יורק 1918-1917", תנועת 'ברית שלום' הקיפה 378 לשכות ברחבי המדינה ומנתה 52,596 חברים.
88 מלשכותיה היו בניו יורק לבדה, בה היו רשומים 15,000 חברים.
דמי החבר השנתיים היו בממוצע $16.
חוזה הברית בין צרפת לארצות הברית (1778) היה הסכם שנחתם בעיצומה של מלחמת העצמאות האמריקנית בין ארצות הברית לבין צרפת של לואי השישה עשר.
הייתה זו ברית הגנה מעיקרה, שהבטיחה כי אם תפרוץ מלחמה בין צרפת לבריטניה תוך כדי מאבקם של האמריקנים לעצמאות, תושיט להם צרפת סיוע צבאי וכלכלי.
צרפת, מצדה, ביקשה להיפרע מבריטניה על ניצחונה במלחמת שבע השנים ולהסתייע בארצות הברית כדי להשתלט על נחלותיה באמריקה.
באי כוחם של מלך צרפת ושל הקונגרס הקונטיננטלי השני, שייצג את ממשלת ארצות הברית באותו זמן, חתמו ב-6 בפברואר 1778 במלון קריון בפריז על ההסכם ובנוסף לו על חוזה ידידות ומסחר.
חוזה הברית נשאר בתוקף מבחינה פורמלית עד 1800 חרף הוצאתו להורג של לואי השישה-עשר במהלך המהפכה הצרפתית ולמרות שהקונגרס האמריקני ביטל אותו חד-צדדית ב-1798. אמנת 1800, שנחתמה בסיומה של המלחמה הבלתי רשמית בין שתי המדינות (1798-1800), ביטלה את ההסכם הקודם והסדירה מחדש את היחסים ביניהן.
ברית שלום, הידועה גם כ"ברית בלי מילה", "ברית מילים", "ברית חיים", "ברית תיקון", "ברית בן" ו"ברית חלופית", היא טקס מתן שם לתינוקות יהודים (ממין זכר) שאינו כולל מילה.
מטרתו להחליף את ברית המילה המסורתית.
המונח אינו משמש לתינוקות בנות מאחר שגם הטקסים המסורתיים בהם ניתנים שמותיהן (כגון "זבד הבת") אינם כוללים השחתת איבר המין הנשי.
סוגיית ברית המילה והזהות היהודית שנויה במחלוקת בין העולם היהודי המסורתי לעולם היהודי הרפורמי.
על פי ההלכה אין צורך לאדם הנולד לאם יהודיה להיות נימול כדי להיות יהודי, אולם הימנעות מכוונת מקיום המצווה היא מחדל שעונשו של האחראי לה הוא כרת.
בנוסף, יהודים רבים רואים בהחלטה להימנע ממצוות המילה סימן להחלטה מודעת להתנתק מהעם היהודי.
מאידך, בחוגי היהדות הלא אורתודוקסית רבים רואים בפעולת המילה מעשה שאינו נצרך ומקבלים את הנמנעים ממילה כחברים שווים בקהילה.
אף שברית שלום מוכרת ביהדות ההומניסטית והרפורמית, היא עשויה להיכלל גם בזרמי היהדות הלא-אורתודוקסים האחרים והיא זוכה לחשיפה בזכות עיסוק תקשורתי במילה.
ברית השלום מבוצעת על ידי רב או על ידי אדם נטול הכשרה דתית, לפי בחירת ההורים.
המשפחה יכולה ליצור את הטקס בעצמה וליצוק אליו סמלים וסממנים קיימים.
כיום מציעים טקסי ברית שלום למעלה מחמישים רבנים בארצות הברית, חמישה בקנדה, ואחרים באירופה וברחבי העולם.
חלק מהתנועות למען זכויות האדם, כגון "מעבר לברית" (Beyond the Bris) ו"יהודים נגד מילה" (Jews Against Circumcision) תומכות בברית שלום כתחליף לברית מילה.
שלושת מרכיבי הברית היו רומים-קתולים באמונתם, והם התאחדו נגד המוני האיכרים, חלקם רומנים - ("ולאכים" בפי ההונגרים), מאמינים הנוצרים אורתודוקסים וחלקם הונגרים.
הברית נוצרה לקראת דיכויו של מרד בובלנה בשנת 1437 שפרץ בתגובה לניסיון של הבישוף הקתולי של טרנסילבניה לגבות מיסים שלא שולמו.
אף על פי שהמרד הונהג על ידי בארונט הונגרי בשם אנטאל בודאי נאג' (אנטון הגדול מבודה), המורדים היו קואליציה של יסודות שונים שבחברה הטרנסילבנית - צמיתים רומנים והונגרים, יחד עם בורגנים הונגרים וסקסונים מקולוז'וואר (קלוז').
המרד פרץ לא רק על רקע כלכלי, אלא נשא גם אופי חברתי ופוליטי, כשהמורדים הכריזו גם הם על עצמם כ"מעמד" ("לאום") של הנסיכות.
הרומנים היוו גם הם בטרנסילבניה מעמד מוגבל בזכויות הקרוי 'Universitas Valachorum" (אוניברסיטס ולאכורום), זאת עד למרד בובלנה.
אחרי דיכוי המרד והיווצרות "ברית שלושת הלאומים", נדחקו רובם למעמד של צמיתים.
החלוקה המנהלית של טרנסילבניה בימי הביניים
בימי הביניים טרנסילבניה שהייתה חלק מממלכת הונגריה חולקה לשני סוגים של יחידות מנהליות:
"מחוזות אצולה" או "רוזנויות" - ,comitatus, בשליטת בעלי אחוזות פאודלים הונגרים, ובהם רוב האוכלוסייה הייתה מורכבת מצמיתים רומנים והונגרים.
שטחים שנקראו "כיסאות" שבהם חיו הסקלרים החופשיים והסקסונים הטרנסילבנים, מחוץ לשליטת הפאודלים, ובעלי זכויות מטעם המלכות לשלטון מקומי וניהול עצמי.
בשנת 1365 הנהיג מלך הונגריה לאיוש הגדול לבית אנז'ו באמצעות הצו בטורדה מספר גזרות נגד האוכלוסייה הרומנית והדת הנוצרית האורתודוקסית בממלכה.
המעמד של האצולה הותנה מכאן ואילך בהשתייכות לדת הרומית קתולית.
משום כך רבים מהאצילים הרומנים נאלצו להמיר דתם לנצרות קתולית.
אלו שלא עשו זאת נכסיהם הופקעו וחלקם הפכו במשך הזמן ממש לאיכרים.
עם סילוק האליטה הרומנית הפסיקו הרומנים להיות מיוצגים בפורומים המנהיגים של החבל.
התחייבויות האיכרים, רומנים והונגרים כאחד, כלפי האצולה והכנסייה, הכבידו והלכו.
האיכרים איבדו גם את הזכות לעבור מגורים, נקשרו לאדמת האציל המקומי וחויבו לעמול בשבילו.
משנת 1434 לא נגבו מיסים לכנסייה מהאצילים ההונגרים הקטנים ומהרומנים.
עם העלייה בכוחה של האימפריה העות'מאנית בשנת 1421 התחוללה אחת הפשיטות הצבאיות העו'תמאניות הראשונות נגד המחוזות הטרנסילבנים של ממלכת הונגריה.
הכוחות הטורקים חדרו מכיוון ולאכיה השכנה.
הסקסונים הטרנסילבנים והסקלרים שחיו באזור הספר ניסו להתגונן אך הוכרעו על ידי המספר העצום של החיילים הטורקים.
הקיסר זיגמונד לבית לוקסמבורג, שהיה גם מלך הונגריה, לא הצליח להגיב מיידית מפני שזה עתה ירש את כתר בוהמיה והיה מעורב שם במלחמות ההוסיטים.
כמו כן, טרנסילבניה לא הייתה מאורגנת מזה עשורים ולא היה קיים בה שום פורום שיכין אותה להגנה.
ה"כיסאות" בורצנלנד הסקסוני ו"הארומסק" ("שלושת הכיסאות") הסקלרי נותרו בודדים מול הפולשים הזרים ונשדדו.
זיגמונד הגיב רק כעבור שנים, והוביל שורה של מסעות צבאיים נגד העות'מאנים בוולאכיה.
העות'מאנים, בברית עם שליטי ולאכיה, תקפו שוב את טרנסילבניה ב 1432, ודרום החבל סבל שוב מנזקים ניכרים.
באותה תקופה האצולה ושלטונות הכנסייה במרכז טרנסבילבניה היו מודאגים ממחאות ומרידות הצמיתים.
האיכרים האלה היו ממורמרים מהדיכוי, מהמסים הגבוהים ומההגבלות שהוטלו על תנועתם.
מחאות איכרים שהיו בהתחלה פזורים הפכו למרד ממש בשנת 1437 כשכוחות האיכרים והאצילים קטנים הביסו את חיילי הפאודלים.
המרד בראשות אנטאל נאג' בודאי התלקח אחרי שבישוף טרנסילבניה ג'רג' לפש, אשר ישב בדיולאפהרוואר (אלבה יוליה), ניסה לגבות את החובות בתשלומי המיסים כלפי הכנסייה שלא נגבו בשלוש השנים האחרונות.
הרומנים חויבו לשלם מס לכנסייה הקתולית, אף על פי שלא היו קתולים.
בראש ההתקוממות עמד אציל קהונגרי קטן בשם אנטאל נאג'י בוודאי ובקרב המורדים לחמו יסודות מגוונים של החברה הטרנסילבנית - בעיקר איכרים צמיתים הונגרים ורומנים, אך גם בורגנים סקסונים מן העיר קולוז'וואר (קלוז') וכמה אצילים קטנים.
אחרי ניצחון המורדים בקרב קולוז'מונושטור הסכימו האצילים להעניק הקלת בהגבלות התנועה ולהוריד את גובה המיסים.
בנוסח ההסכם צוין שמו של אחד מראשי המורדים, פאל ויידאהאזי כ"נושא הדגל של מעמד התושבים ההונגרים והרומנים של פרובינציה זו של הונגריה", בלטינית -vexilifer Universitatis regnicolarum Hungarorum et Valachorum huius principatus Hungariae).
מכאן ייתכן כי המורדים קראו לעצמם "מעמד ההונגרים והרומנים" (Universitas Hungarorum et Valachorum)
בנסיבות אלה, כשהדיאטה של טרנסילבניה לא כונסה עדיין על ידי שליט הנסיכות (הוויבוד) יזמו האצילים מפגש של שלושת המעמדות השולטים.
אחרי כמעט חמישים שנה נוצרה להם הזדמנות לדון בסוגיות הבוערות של טרנסילבניה.
הם כרתו ברית ביניהם במיוחד מול האיום החיצוני של פלישות הטורקים העות'מאנים.
הברית, שהבטיחה עזרה הדדית למקרי חירום (arduas causas), נחתמה ביישוב קאפולנה (ברומנית - קפלנה) בנוכחות סגן הוויבוד של טרנסילבניה, לוראנד לפש ואראשקסי והבישוף גיירג' לפש.
היא נקראה "ברית האחים" (Fraterna Unio) ונועדה להגן על הצדדים החותמים גם מפני איום מבית - מרידות איכרים (של "האיכרים הרשעים" nefandissimi rustici, כדברי המסמך החתום).
חתימת הברית איפשרה לבעלי האחוזות הפאודלים לשאת ולתת מחדש בנוגע להסכם עם האיכרים ולשנות חלקים ממנו.
עם זאת לא ארגנה הברית מבצעים צבאיים משמעותיים עד לסוף שנת 1437. אולם כשהלך הקיסר זיגמונד לעולמו בדצמבר 1437, יצאה הברית למתקפה וכתשה את צבא האיכרים.
אחרי מסע צבאי מוצלח זה, הברית בין האצולה ההונגרית, הסקלרים והסקסונים התחזקה ב-2 בפברואר 1438 בזכות הסכם חדש שכונה "ברית שלושת הלאומים".
בדומה ל"ברית האחים" הובטח סיוע הדדי נגד מרידות איכרים ונגד סכנות מצד האימפריה העות'מאנית.
הברית עירבה לכך שהצמיתים, רומנים והונגרים כאחד, לא יהיו שותפים לניהול החיים הפוליטיים והחברתיים של טרנסילבניה, אף על פי שהיוו רוב האוכלוסייה של החבל.
הברית בין שלושת המעמדות השליטים קיבלה תוקף מוגבר באיגרת משנת 1458, של המלך מתיאש הוניאדי, שאושרר בכינוס הדיאטה של טרנסילבניה (congregatio generalis) בעיר מדיאש ב-1459. היא המשיכה להיות יעילה למשך מאות שנים וביססה את מסגרת הפוליטיקה הפנימית בטרנסילבניה.
שלושת ה"לאומים" נודעו כלאומים ה"מאוחדים" או ה"מוכרים" (nationes unitae או receptae).
אחרי הקמת נסיכות טרנסילבניה, ב-1541 נשמר העיקרון לפיו יוצגו בדיאטה הטרנסילבנית אך ורק "שלושת הלאומים" הללו.
כשהתקבלה הרפורמציה בנצרות התווסף עקרון ייצוגן של ארבע דתות "מקובלות" בלבד:רומית-קתולית, לותרנית, קלוויניסטית (רפורמית) ואוניטרייאנית, כשהדת הנוצרית האורתודוקסית של הרומנים נחשבה "נסבלת" בלבד.
אחרי המאה ה-18 כשהצבא ההבסבורגי שם קץ לאיומים מצד העות'מאנים ושל בני בריתם הטטרים, ברית שלושת הלאומים נועדה להגן על הפריבילגיות של המעמדות הנ"ל מפני אותם תושבים רבים של החברה שלא היו מיוצגים בפרלמנט.
במאות ה-18 וה-19 המונח "שלושת הלאומים" קיבל יותר ויותר משמעות אתנית, מפני שהרומנים היו ברובם איכרים ובאופן תמידי הודרו מחוץ לפוליטיקה של חבל הארץ.
בשנת 1711 המיעוט הבולגרי מאלווינץ ודווה בראשות המנהיג הדתי באלאז' מרינוביץ' והמיעוט הארמני ביקשו גם הם להיות מוכרים כמעמדות רשמיים בעלי פריבילוגיות, אך לא נענו.
ברית שבטי תנוח' הייתה התאחדות של מספר שבטים שמקורם בשבטים יַמַנים מחצי האי ערב, השבטים נדדו לאזור הסהר הפורה בתקופה הקדם-אסלאמית, והתנצרו בתקופת הקיסר ואלנס.
היו בעלי הברית הערבים המרכזיים של הביזנטים והשתתפו בקרבות כנגד הכיבוש הערבי שבעקבותיו חלקם התאסלמו.
במחצית השנייה של המאה השמינית הוכרחו להתאסלם על ידי שליטי בית עבאס.
שבטי תנוח' היו מהמצטרפים הראשונים לדת הדרוזית בתקופת ההטפה (1043-1017) ובמאה ה-15 הגיעו לשיא עוצמתם בהנהגתה.
בתחילת המאה ה-16 ירדו מגדולתם ובמקומם עלו מנהיגים דרוזים משבט מע'ן שהיו בעלי ברית של העות'מאנים.
מסורות שונות מדברות על מעבר של בני תנוח' בתקופת "נדידת העמים" בחצי האי ערב, מדרומו לצפונו.
לפי מסורות הם עברו תחילה לטיהאמה ואז לבחריין, הגעתם לבחריין נתמכת על ידי כתובת בשפה השבאית.
בבחריין הם קיבלו את שם הברית, "תנוח", שם שמקורו האטימולוגי מגיע ככל הנראה מהביטוי "מוּקַם וא-תָנוּח'", "עצירתם ושהותם".
בבחריין הצטרפו או חברו לברית שבטי אַזד ולַח'ם.
בסופו של דבר הם נדדו אל הסהר הפורה.
בתחילת המאה השלישית לספירה תפסה השושלת הסאסאנית את השלטון בפרס, שבטי תנוח' ניצלו את הזעזוע והתיישבו באזור הסהר הפורה על גדות הפרת.
חלקם המשיכו באורח חיים של נוודות, ואחרים החלו לעסוק בחקלאות ולהקים יישובי קבע.
תנוח' מזוהים עם המרכז העירוני החשוב ביותר בתקופה הטרום איסלאמית, אל-חירה.
מאליק בן פהם, המזוהה עם ייסוד העיר מוצג כתנוח'י או אזדי.
מרבית שנות קיומה הייתה קשורה אל-חירה בקשר חזק עם השלטון הסאסאני, שראה בה ערובה למניעת התפרצות שבטי המדבר לממלכה.
במאה השלישית לספירה מלך על בני תנוח' ג'וד'יימה אל-אבְּרש (جذيمة الأبرش), זאת בהתבסס על כתובת דו לשונית אשר נמצאה באום אל-ג'ימאל בעבר הירדן.
ג'וד'יימה הוא דמות היסטורית חשובה בתקופה הטרום-איסלאמית, ועל פי המסורת הערבית הוא נלחם עם זנוביה מתדמור.
מקורות ערביים מתייחסים להתנגשות עם המלך הסאסאני שאפור הראשון במאה ה-3, כתוצאה ממעבר השבטים צפונה לחטרא שבצפון מסופוטמיה תחת שלטונו של אל-דיזאן בן מוּעיה.
אין מקורות מוסמכים על ההיתקלות אך מעברם לעיר חטרא, מתבסס על מקור סורי מוסמך, "ההיסטוריה של אהודמה", הפטריארך של הכנסייה המזרחית במאה השישית.
ככל הנראה התנצרו התנוח'ים במאה הרביעית בתקופתו של הקיסר ואלנס (328-378), ששלט על הקיסרות המזרחית, אך מסורות ערביות טוענות שהם התנצרו עוד במאה השלישית בתקופת הסהר הפורה, לפני הגירתם לסוריה.
נראה כי לאחר תבוסתם מידי הסאסאנים חלקם היגרו לאזור הביזנטי בלבנט, והפכו לקבוצה הראשונה של בני ברית ערבים של ביזנטיון.
יחסי התנוח'ים עם השלטון המרכזי היו מורכבים.
בסביבות שנת 380 לספירה הם התמרדו, אך המרד דוכא על ידי פרנק ריכומר, מגיסטר מיליטום של תיאודוסיוס הראשון.
תבוסתם הייתה הקדמה לשקיעתם כברית הדומיננטית של ביזנטיון במאה ה-4, אם כי לאורך שלוש מאות השנה הקדם איסלאמיות הם נותרו שותפים של ביזנטיון.
ככאלה הם לקחו חלק בקרבות כנגד המוסלמים בתקופת הכיבוש הערבי.
בין השאר הם השתתפו בקרב הירמוך (636).
הברית עם הביזנטים באה לקיצה לאחר קרב הירמוך כאשר צבאותיו של אבו עוביידה נפגש איתם באזור חלב וחמה .
חלקם אימצו את האסלאם וחלקם נשארו נוצרים בנחישות.
עם עליית הסדר החדש בסוריה הגדולה הינוח'ים שלא עברו לאנטוליה שירתו את בית אומיה, עבורם הם נלחמו בקרב ציפין עם מועאויה בן אבי סופיאן, נגד עלי בן אבי טאלב ועם מרואן בן אל-חאכם נגד מארדג' רהיט (684).
החיבה לשבטי דרום ערב, הימנים, הניעה אותם נגד מרואן השני שצבאו הורכב מקייסים מצפון ערב.
הם תקפו כאשר עבר בקינסרין וקוניטרה ב-744-5.
סיבת מעברם של התנוכ'ים ללבנון על פי הגניאולוגיה של משפחת ארסלן התנוח'ית, הייתה הוראתו של הח'ליף העבאסי השני אל-מנסור (712-775) לאמירים הארסלנים לעבור להרים מאחורי ביירות על מנת להגן על רצועת החוף ולשמור על ביטחון הפנים .
ישנה מחלוקת במחקר מה היה מצבם הכלכלי של התנוח'ים עם מעבר השלטון מהאומיים בדמשק לעבאסים בבגדד.
לפי ההיסטוריון אירפן שהיד הידרדר מצבם הכלכלי כמו שקרה לכל בית אומייה, וההידרדרות הגיעה לשיאה בשלטונו של אל-מהדי (ח'ליפה עבאסי) (775-775) אך לפי ההיסטוריון נג'לה בתקופתו היו קהילה משגשגת.
בתקופה העבאסית הוכרחו בני תנוח' לעזוב את הנצרות.
כאשר בעת ביקור בצפון סוריה התקבל אל-מהדי, הח'ליף השלישי, על ידי קבוצה של 5000 פרשים תנוח'ים בהנהגת ליית' בן מהאטה.
הח'ליף ביקש מהם לקבל את האסלאם אך הם סירבו והוא ערף את ראש מנהיגם.
הם נענו בלית ברירה וכנסיותיהם נהרסו.
מסופר גם שבזמנו של הח'ליף העבאסי אל-מאמון הופתע לגלות בעת מסע שערך בשנת 830 בצפון מסופוטמיה תנוח'ים שעדיין היו נוצרים, ודרש מהם להתאסלם מכיוון שמוצאם ערבי.
הקשר של התנוח'ים עם חלב וקינסרין שבסוריה הסתיים בתקופתו או זמן קצר לאחר מותו של הארון בנו של אל-מהדי, כאשר שכניהם בסיוע שבטים מהאזור תקפו את יישוביהם ליד חלב והם הובסו והוכרחו לעבור.
הם עברו להתיישב באזור ההררי שבין לטקיה לחומס.
בתקופה זו עברה השליטה על שבטי תנוח' ממשפחת ארסלן למשפחת בוהטוריד .
תרומתם הגדולה לתרבות הערבית בתקופה זו התבטאה בדמותו של הפילוסוף המשורר הגדול אבו אל-עלאא אל-מערי שהיה תנוח'י.
התנוח'ים הצטרפו לעדה הדרוזית בתקופת ההטפה (1043-1017), כששערי הדת הדרוזית עוד היו פתוחים, הם היוו חלק נכבד מהדת המתגבשת והפכו למנהיגיה הבולטים.
בתקופת מסעות הצלב לקחו חלק בני השבט בקרב חיטין וסייעו לצלאח א-דין לגבור על הצלבנים (1187).
למרות הקרבות לא עורער מעמדם של התנוח'ים באזור כיוון שיעדם של הצלבנים היה ארץ ישראל ולבנון היוותה רק אזור מעבר.
התנוח'ים לקחו חלק באופן בולט גם בקרב עין ג'אלות נגד המונגולים (1260) יחד עם הממלוכים.
הקרב הסתיים בניצחונם של הממלוכים.
הממלוכים הבחינו ביתרונות שיצמחו להם משיתוף פעולה עם הדרוזים בהנהגת משפחת תנוך והפקידו אותם על הגנת אזור הלבנון.
הדרוזים, שהיו בעלי כוח צבאי גדול ונאמן התבלטו באזור כמי שניתן לסמוך עליהם ולתת בהם אמון.
במאה ה-15 הגיעו לשיא עצמתם וגיבושם הצבאי.
תרמו לכך אישיותו של שייח' ג'אמל אלדין עבד אללה אל-תנוח'י הידוע בכינויו אלאַמיר אלסַיִד (1419-1479).
אלסיד ידוע כמי שגיבש ופירש את כתבי הדת הדרוזית.
מיום מותו הנהיגו תלמידיו מסורת של בחירת איש דת שיהיה הפוסק העליון בנושאים דתיים.
ממלא תפקיד זה "שייח' אל עקל", נחשב מאז לראש הרוחני של העדה.
מפעלו של אל אמיר אל סייד עזר ללכד את העדה הדרוזית, ולהפוך אותם ממשפחות ושבטים לעדה מסודרת ומלוכדת.
עם סיום השלטון הממלוכי ועליית האימפריה העות'מאנית בראשית המאה ה-16 ירדו בני תנוח' ממעמדם ובמקומם עלו מנהיגים מבית מען, שושלת דרוזית שהייתה בת בריתם של העות'מאנים.
ברית שמונה האומות הייתה קואליציה קצרת יומין בין מדינות אשר הוקמה במטרה לדכא את מרד הבוקסרים בסין.
המדינות החברות בברית היו: האימפריה הבריטית, הקיסרות הגרמנית, האימפריה היפנית, הרפובליקה הצרפתית השלישית, האימפריה הרוסית, ארצות הברית, ממלכת איטליה והאימפריה האוסטרו-הונגרית.
הקואליציה הוקמה בקיץ 1900, כאשר המורדים הבוקסרים, בתמיכת שושלת צ'ינג, תקפו את הנציגויות הבינלאומיות בבייג'ינג אשר בהן מצאו מקלט גם נוצרים סינים.
הברית פורקה לאחר דיכוי המרד.
הבוקסרים, היו תנועה עממית שקמה לקראת סוף המאה ה-19 בסין שתחת שלטון שושלת צ'ינג.
מטרותיהם המוצהרות היו לבלום את המודרניזציה, הזרים האירופיים, והנצרות שהחלו לחדור לסין.
הבוקסרים האמינו שהמודרניזציה מחללת את מסורת האבות הסינית, ולפיכך עקרו מסילות רכבת, מוטטו עמודי טלגרף והטביעו אוניות קיטור חדישות.
ב-1897 נרצחו מספר אזרחים גרמנים בסין, ובתגובה פתחה גרמניה בפעולות עונשין נרחבות.
שליטת סין, הקיסרית צה שי, התנגדה לבוקסרים בגלוי והפעילה נגדם יד קשה, אך בפועל תמכה בהם בחשאי.
בינואר 1900 החליטו מעצמות אירופה שלא ניתן יותר לעמוד מנגד כאשר אזרחים אירופיים וסינים נוצרים מותקפים, וצירי ארצות הברית, גרמניה, בריטניה וצרפת דרשו מהקיסרית לדאוג מיד להפסקת הפעילות הבוקסרית.
כעת החלה צה שי לתמוך בבוקסרים בגלוי.
היא ליכדה סביבה את הצבא הקיסרי, כנופיות הבוקסרים, והמוסלמים הסינים בחבל גאנסו והעניקה יד חופשית לבוקסרים לעשות ככל העולה על רוחם.
הבוקסרים פתחו במבצע נרחב לביעור הזרים והנוצרים בצפון סין.
בסכנה גדולה יותר מכל נמצא "רובע הצירויות" בפקינג, אשר בו חיו הצירים של מעצמות אירופה יחד עם משפחותיהם.
ב-30 במאי ביקשו הדיפלומטים מארצותיהם הגנה של חיילים.
בין מאי ליוני הגיעו 430 מלחים ונחתים בני לאומים שונים לצירויות, והקימו שם מתרסי הגנה.
מספר האזרחים ברובע הגיע ל-473. הציר הבריטי בפקינג סר קלוד מקדונלד הבין שאין די בכך, וב-4 ביוני הבריק לאדמירל אדוארד סימור בבקשת עזרה דחופה.
ממש לאחר מכן, קטעו הבוקסרים את קווי הטלגרף, ונותק הקשר עם לונדון, ברלין, וושינגטון, פריז, סנקט פטרבורג, רומא, וינה וטוקיו.
סימור ניסה אמנם לשלוח כוחות, אולם הכוח הבריטי נבלם כ-65 ק"מ מיעדו עקב חבלות במסילות הברזל.
ב-18 ביוני הוציאה הקיסרית פקודה להרוג את כל הנוצרים בסין, ואל רובע הצירויות נמלטו 3,000 סינים נוצרים.
ב-20 ביוני נורה הציר הגרמני הברון פון קטלר, בעת שנישא על ידי משרתיו הסינים על אפיריון בדרך למשרד החוץ בפקינג.
קטלר מת במקום, והקיסרית שיגרה אולטימטום לשאר הצירים לעזוב את הרובע עד השעה 4 אחר הצהריים.
משלא נענתה, נתנה הקיסרית את האות, והבוקסרים החלו במצור על הרובע.
בהנהגתו של מקדונלד, התגוננו האזרחים והחיילים באומץ במשך 55 ימים כנגד 20,000 בוקסרים, חיילי הצבא הקיסרי, וסתם אספסוף.
שמונה האומות הבינו שעליהן לעשות יד אחת כדי לשחרר את אזרחיהן, וכולן החלו לאסוף חיילים ממושבותיהן הקרובות במטרה לשולחם לפקינג.
האימפריה היפנית, בשל קרבתה הגאוגרפית, שלחה את מספר החיילים הגדול ביותר: הדיוויזיה ה-5 אשר כללה 20,300 חיילים, וכן יחידות של הצי הקיסרי היפני אשר כללו עוד 540 אנשים ו-18 ספינות מלחמה.
האימפריה הרוסית שלחה את הכוח השני בגודלו: 12,400 חי"ר אשר יצאו מוולדיווסטוק, וכן 10 ספינות מלחמה ו-750 אנשי צי אשר יצאו מפורט ארתור.
בריטניה שיגרה 10,000 אנשי חי"ר אשר רובם היו הודים, או גורקה.
פרט לכך שיגרה בריטניה 2,020 אנשי צי ו-8 ספינות.
אוסטרליה, על אף שלא הייתה חברה רשמית בברית שמונה האומות, שיגרה כ-460 חיילים ואת ספינת המלחמה "פרוטקטור".
הכוחות האוסטרליים יצאו רק באוגוסט, והגיעו מאוחר מכדי לקחת חלק משמעותי בדיכוי המרד.
הכוחות הצרפתיים יצאו מהודו סין, וכללו 3,130 חיילים, 390 אנשי צי ו-5 ספינות.
ארצות הברית, יכלה לשלוח כוחות רבים יחסית בשל שלטונה בפיליפינים.
הכוח האמריקני כלל שני רגימנטים של חי"ר (ה-9 וה-14), וכן אלמנטים מרגימנט הפרשים ה-6 ורגימנט התותחנים ה-5. חיל המשלוח האמריקני היה תחת פיקודו של אנדה צ'אפי, וכלל בסה"כ 3,125 חיילים, 295 אנשי צי ושתי ספינות.
הקיסרות הגרמנית, שלטה בשאנדונג וצ'ינגדאו, והצי הקיסרי הגרמני חלש על מפרץ ג'יאוז'ו.
ערב המרד כלל חיל המצב בצ'ינגדאו 1,126 חיילים ו-800 מלחים.
חלק קטן מהם נשלח לפקין במאי, אולם הפיקוד הגרמני העדיף לרכז את רוב החיילים בהגנה על צ'ינגדאו ושאדונג.
עם תחילת המצור על רובע הצירויות, נשלחו עוד חיילים לעזרת הכוח הבינלאומי, ובגרמניה עצמה החל להתארגן חיל משלוח גדול אשר הורכב ממתנדבים מקרב הצבא הסדיר בפיקודו של אלפרד פון ולדרזה.
חיל המשלוח כלל בסה"כ 15,000 חיילים, אולם רובם הגיעו רק בספטמבר ולא נותר להם אלא לדכא כיסי התנגדות קטנים אחרונים.
בדיכוי המרד עצמו השתתפו בפועל רק 300 חיילים גרמנים, 600 אנשי צי ו-5 ספינות.
לאימפריה האוסטרו-הונגרית היה עם פרוץ המרד כוח מינימלי שהוצב בסין.
הוא כלל סיירת אחת ו-296 מלחים אשר השתתפו בדיכוי המרד.
באוסטריה התארגן חיל משלוח גדול יותר אשר ככל בין היתר שלוש סיירות ויחידת נחתים, אולם כמו הגרמנים, האוסטרים הגיעו רק בספטמבר לאחר שהלחימה כבר הסתיימה.
לאחר המרד, סיירה באופן קבע סיירת אוסטרית בחופי סין, ופלוגת נחתים אבטחה את השגרירות האוסטרית בפקינג.
אחד החיילים האוסטרים שהשתתף בדיכוי המרד, ואף קיבל במהלכו עיטור גבורה, היה לוטננט גאורג פון טראפ, אשר התפרסם מאוחר יותר בשל המחזמר "צלילי המוסיקה".
ממלכת איטליה שלחה 2,500 חיילים, 80 אנשי צי ו-2 ספינות.
בסה"כ כלל הכוח של שמונה האומות: 51,755 חיילים רגליים, 4,971 אנשי צי ו-54 ספינות.
בעוד המצור על רובע הצירויות נמשך, שמונה האומות התקדמו ברחבי סין במהירות.
לבוקסרים לא היה סיכוי ממשי נגדם.
ב-14 ביולי נפלה טיינג'ין, וב-14 באוגוסט, לאחר שניצחו בשני קרבות גדולים, נכנסו 20,000 חיילי שמונה האומות לפקינג ושחררו את הנצורים.
הקרב על פקינג עד ה-15 בחודש, ולאחר מכן נבזזה העיר האסורה בידי הכובשים.
הקיסרית נמלטה מהעיר בעגלה כשהיא מחופשת לאיכרה.
בעלות הברית המשיכו במאמצים לבצר את שליטתן באזורים הכפריים של צפון סין, שבהם היו הבוקסרים רבים ונהנו מתמיכה.
היעדרות הקיסרית הותירה את המורדים ללא יד מכוונת, ונתנה יד חופשית למספר מושלי מחוזות שמלכתחילה לא תמכו בו.
שמונה האומות נקטו יד קשה ביותר.
פעולות ענישה, שוד וביזה היו למעשי יום יום.
לא רק ביחס לבוקסרים ותומכיהם, אלא אף ביחס לחפים מפשע.
כמה כפרים נשרפו עד היסוד, ובעיר אחת, שבה נרצחו לפני המלחמה מיסיונרים ומתנצרים סיניים, הוצאו פקידים להורג, הוצתו מקדשים ומגדלי שמירה, חלקים מהעיר נהרסו כליל, קופת העיר חולקה בין הכובשים, ועל התושבים הוטל לדאוג לכלכלת חיל המצב המקומי.
רק לקראת קיץ 1901 החלו כוחות הברית בגישושי שלום, וב-7 בספטמבר של אותה שנה נחתם פרוטוקול הבוקסרים בין שמונה האומות (בשיתוף ספרד, הולנד ובלגיה) לבין הממשלה הסינית.
חוזה זה הפך את עצמאותה של סין לכלי ריק מתוכן, והשליט עליה את מדיניות הדלת הפתוחה.
ברית צבאית היא ברית בדבר ביטחון לאומי, כאשר הצדדים מסכימים על הגנה הדדית ותמיכה במקרה של משבר שלא זוהה מראש.
בריתות צבאיות נבדלות מקואליציות, שכן קואליציות נוצרות בעקבות משבר אשר ידוע מלכתחילה.
ברית צבאית יכולה להיות ברית הגנה או הסכם אי-תוקפנות.
בריתות צבאיות קשורות למערכות ביטחון קיבוצי אבל יכולות להיות שונות במהותן.
מזכר של מחלקת המדינה של ארצות הברית מתחילת שנות ה-50 של המאה ה-20 מסביר את ההבדל באומרו כי מבחינה היסטורית בריתות "נועדו לקדם את האינטרסים הלאומיים המשותפים של הצדדים, ומעגנות גיבוי צבאי אם אחד הצדדים נכנס למלחמה במרדף אחר מטרות אלה".
בעוד שהסדר ביטחוני קיבוצי "לא מופנה נגד אף אחד; הוא מכוון אך ורק נגד תוקפנות.
הוא מבקש לא להשפיע על "מאזן הכוחות", אלא לחזק את "מאזן העקרונות".
המניע הברור למדינות המחזיקות בבריתות צבאיות הוא להגן על עצמן מפני איומים מצד מדינות אחרות.
עם זאת, מדינות נכנסו גם לבריתות כדי לשפר את קשריהן עם אומה מסוימת או כדי לנהל סכסוך עם עם מסוים.
טבען של בריתות, לרבות היווצרותן ולכידותן (או היעדרן), הוא נושא של מחקרים אקדמיים רבים בעבר ובהווה.
בהקשר היסטורי, ברית צבאית באירופה יכולה להיחשב ליגה בין מדינות עצמאיות שהוגדרו על ידי האמנה, לצורך פעולה משולבת, הגנתית או התקפית, או גם וגם.
לרוב בריתות קרובות הופנו כלפי אובייקטים ספציפיים שהוגדרו היטב בהסכמים.
לכן הברית המשולשת של 1668 בין בריטניה, שוודיה והולנד, והברית הגדולה של 1689 בין האימפריה הרומית הקדושה, הולנד, אנגליה, ספרד, סקסוניה, כוונו שתיהן נגד כוח של לואי הארבעה עשר, מלך צרפת.
הברית המרובעת של 1814, שהוגדרה באמנת שומון, בין בריטניה הגדולה, אוסטריה, רוסיה ופרוסיה, הקומה במטרה להפיל את נפוליאון ואת השושלת שלו, והסגת צרפת לגבולותיה המסורתיים.
הברית המשולשת של 1882 בין גרמניה, אוסטריה ואיטליה כוונה לכאורה לשימור השלום האירופי נגד כל פעולה תוקפנית אפשרית של צרפת או של רוסיה; והדבר הוביל כעשר שנים מאוחר יותר, לברית הדו-צדדית בין רוסיה לצרפת לתמיכה הדדית במקרה של כל פעולה עוינת של המעצמות האחרות.
לפעמים, לעומת זאת, נעשו ניסיונות לתת בריתות אופי יותר כללי.
למשל הברית הקדושה שנחתמה ב-26 בספטמבר 1815 הייתה ניסיון, בהשראת האידיאליזם הדתי של אלכסנדר הראשון, קיסר רוסיה, לשיקום ערכי הנצרות בפוליטיקה האירופית, בסיס משותף לליגה הכללית של ממשלות אירופה, שמטרתה העיקרית היא שימור השלום.
בריתריים (שם מדעי: Barytheriidae; משמעות שמם: "בהמות כבדות") היא משפחה נכחדת מסדרת הפילאים, אחת מהפרימיטיביות ביותר שהתפתחה למיני הפילים המוכרים ולממותות.
בבמשפחה שני סוגים אשר התקיימו מסוף תקופת האאוקן עד לתחילת האוליגוקן.
המאובנים שלהם התגלו בצפון אפריקה (באזור מצרים ולוב) ובעומאן שבחצי האי ערב.
יצורים אלה היו דומים בגודלם להיפופוטם באורך ממוצע של 4 מטר גובה של 2 מטר ומשקל של 2 וחצי טון.
מינים אלה היו מראשוני הפילאים שהיו בעלי דו-צורתיות זוויגית.
במראם דמו מעט לשפנים או טפירים ענקיים והם היו בעלי חוטם קצר ועגלגל, דומה לזה של פיל ים אך לא לחדק של פילים מודרניים.
בתוך פיהם בלטו 4 שיניים חותכות, שתיים בלסת העליונה ושתיים בתחתונה והם יועדו כנראה לתלישת עשבים או צמחי מים.
הבריתריים נכחדו לחלוטין עם סוף הפלאוגן והוחלפו במיני פילאים מותאמים יותר לסביבה היבשה שנוצרה.
בריתריום (Barytherium) - תואר לראשונה בשנת 1906
עומאניתריום (Omanitherium) - תואר לראשונה בשנת 2012
בריתריום (שם מדעי: Barytherium; משמעות השם: "בהמה כבדה") הוא סוג של פילאי נכחד, בן למשפחת הבריתריים, שחי במשך סוף האאוקן עד תחילת האוליגוקן בצפון אפריקה.
הוא הוגדר לראשונה ב-1901 בידי החוקר צ'ארלס ויליאם אנדרוס .
המאובנים התגלו ליד העיר פיום במצרים ובלוב.
הבריתריום הגיע לגובה 1.8–2 מטר ולמשקל של 2 טונות, והיה קטן בהרבה מרוב הפילאים.
הוא היה בעל חדק קצר שהזכיר חדק של סאיגה או של פיל ים ולא חדק מוארך שרירי.
בנוסף הוא היה בעל דו-צורתיות זוויגית שהתגלתה אצל כמה פרטים.
הגולגולת הגיע לאורך 60 סנטימטרים, ובמבנה שלה דמתה לזו של שפניים, אך הייתה גדולה בהרבה.
מבנה גופו דמה לפיל אסייתי, אך היה בנוי בצורה קלה וקטנה יותר, והוא הזכיר מעט גם היפופוטם.
השיניים שלו בלטו קדימה בדומה לשיני היפופוטם או לפירותריום מאמריקה הדרומית.
מבנה שיניים זה עזר לחיתוך צמחים.
נראה שהיונק הקדום חי ליד מקווי מים בהם רעה בקבוצות קטנות וניזון מצמחי מים.
בשנת 2011 התגלו ממצאים שלו בעומאן, אשר נחקרו בידי אוניברסיטת סטוני ברוק, מניו יורק.
החוקרים רואים בממצאים אלה מין חדש של בריתריום בשם Barytherium omansi, אם כי חלק מהחוקרים סוברים שמדובר באותו המין.
ברית פלוס היא ברית, שנוסדה בפברואר 2016 על ידי שלוש אוניברסיטאות מחקר מאזורים שונים בעולם, במטרה לנקוט בשיתופי פעולה מחקריים חוצי גבולות כדי להתמודד עם סוגיות חשובות ברחבי העולם הקשורות לצדק חברתי, העיור המושכל, בריאות ורווחה גלובלית, חדשנות, טכנולוגיות מתקדמות וקיימות.
כדי לענות על סוגיות אלו, הברית מקיימת שיתופי פעולה בפרויקטים שונים המשלבים כישרונות ומשאבים מחקריים ברחבי העולם.
הברית תהיה מצוידת טוב יותר מכל מוסד בודד לפתח פתרונות לאתגרים גלובליים העולים על תחומי לימוד וגבולות חברתיים-כלכליים לאומיים.
הברית פלוס היא מאמץ שיתופי של שלוש אוניברסיטאות: קינגס קולג' בלונדון, אוניברסיטת המדינה של אריזונה ואוניברסיטת ניו סאות' ויילס.
שלושת המוסדות הללו ביחד מהווים גוף המונה מעל 15,000 עובדים, 150,000 סטודנטים וקרנות מחקר של יותר ממיליארד דולר.הברית פלוס מספקת הזדמנויות לימודיות בינלאומיות ייחודיות לסטודנטים בכל שלוש האוניברסיטאות וכן לרשת הידע הגלובלי.
חברי הברית עובדים עם ממשלות וארגונים כדי לשנות את המדיניות ולפתור בעיות מורכבות.
במהלך השנים, הברית השיקה תוכניות משותפות ופרויקטים בתחומי מחקר מגוונים.
לרשת תוכנית השראה לעיסוק עתידי בהנדסה באמצעות חסות וחניכה בבית הספר ההנדסי העולמי PLuS Alliance בקיץ.
בשנת 2016 השיקה תוכנית החלפת קורסים מקוונים כדי להנגיש את האקדמיה על ידי שימוש בפלטפורמה דיגיטלית.
הפלטפורמה הרחיבה את ההזדמנויות בחינוך דיגיטלי המוצעות על ידי שותפי הברית, כדוגמת תוכנית הלימודים למאסטר בניהול בריאות בינלאומי.
בשנת 2017 הושק פרס ברית פלוס עבור קטגורית מחקר חדשני ופרס עבור קטגורית חינוך חדשני.
בנוסף לכך, הושקו שני כנסים מחקריים וכנס ביטחון עולמי.
שם הברית הוא צירוף שלוש שמות ערי המוסדות: Phoenix-London-UNSW Sydney.
גלריית תמונות של ספריות באוניברסיטאות (בסוגריים שנת ייסוד האוניברסיטה)
ברית שלמה או צוואת שלמה הוא כתב פסאודופיגרפי המיוחס לשלמה המלך, אך אינו נחשב לכתב קאנוני בעיני יהודים או נוצרים.
חיבור הכתב ביוונית נמשך תקופת זמן ארוכה, וכנראה החל במאה ה-5 לספירה עד סיומו בימי הביניים.
הכתב מספר על מסעותיו האישיים ועל הכוחות העל-טבעיים של שלמה המלך בעת מלכותו בישראל.
הכתב דן באסטרולוגיה, כשפים, מיסטיקה, רפואה ומאגיה.
בין הנושאים העיקריים בכתב, מסופר על שעבוד השדים בידי שלמה המלך לטובת בניית בית המקדש ועל חותם שלמה, טבעת מיוחדת שהעניקה לשלמה את כוחותיו.
העלילה העיקרית מתרחשת בעת בניית בית המקדש הראשון בירושלים, תחת פיקודו של שלמה המלך.
שלמה ניחן בחוכמה אלוהית ובכוח על-טבעי בשם "רוח ותפארת אלוהים", ולו שליטה מלאה "בכל הרוחות של האוויר, על האדמה, ומתחת לאדמה".
הסיפור מתחיל תיאורו של השד אורנייס.
השד ירד באופן קבוע אל אחד מהנערים שעבדו עבור שלמה במלאכת בניית בית המקדש, גזל ממנו חצי מהשכר וחצי מהמזון שניתן לו על ידי מעסיקיו, ומצץ את בוהנו הימנית כדי לשאוב מהנער את כוחו.
שלמה שם לב לנער שנעשה רזה מיום ליום ומגלה את הנעשה.
שלמה נכנס לבית המקדש, שבנייתו עדיין לא הושלמה, ומבקש מאלוהים עזרה בתפיסת השד.
המלאך מיכאל מעניק לשלמה טבעת מצוידת באבן חן, ומספר לשלמה כי עם הטבעת הוא יוכל להתגבר על כל השדים שבעולם, ללכוד אותם, ולהיעזר בהם לצורך בניית בית המקדש.
על אבן החן שבטבעת היה מוטבע הפנטגרם.
שלמה משאיל את הטבעת לנער, ומצווה עליו להשליך את הטבעת לכיוון החזה של השד כשיפגוש בו שוב, ולרוץ מיד אל שלמה.
לאחר שהשד אורנייס מופיע כבכל לילה, הנער עושה כבקשת שלמה ומודיע לו מיד על הופעת השד.
שלמה מתעמת עם אורנייס עד שמגיע להסכמה, ואורנייס קורא למלך השדים, בעל זבוב, להתייצב מול שלמה.
שלמה מצווה על מלך השדים לזמן את כל השדים הנתונים למנהיג.
שלמה שואל ליכולתם של כל אחד מהשדים ומצווה עליהם לעזור במלאכת בניית בית המקדש, כל אחד כיכולתו.
מספר רב של שדים מתייצבים מול שלמה, ביניהם אונוסקליס, אשמדאי וטפארס.
חלק משמות השדים לא ניתנים לקריאה.
חלק מהשדים שמתייצבים עבור שלמה שייכים לגופים שמימיים, כגון הפליאדות.
השד האחרון שמתייצב הוא בנו של בעל זבוב, אבזיתיבוד, הרודף את הים האדום.
אבזיתיבוד טוען שהוא היה השד שתמך במכשפים המצריים בעת עימותם נגד משה רבינו ושהקשה את לב פרעה.
הוא מעלה עמוד עצום מהים האדום ומציב את העמוד בתוך בית המקדש.
לקראת סוף העלילה מסופר על כיצד מעלתו הרוחנית של שלמה התמוטטה בכך שהחל לסגוד לשדים ולאלילים, כמו הבעל והמולך.
שלמה עקב אחרי צעדיה של אישה שונמית שפיתתה אותו בעזרת מין, וכוחו הרוחני הרב שהיה לשלמה, וכן גם חוכמתו ובינתו, דעכו מיידית.
שלמה מזהיר את הקוראים לא לנטוש את האמונה בעבור חומריות ומין.
טבעת שלמה נמצאת במערה הקסומה של 7 גמלים וסרבן אחד בהר הקדוש סבלאן בארדביל, שם איש אינו יודע עליה דבר, אבל אני כן.
טבעת הכוח של שלמה גדולה מספיק כדי להכיל בקלות שתי טבעות אנושיות מודרניות.
יש עליה שני עיגולים חרוטים עם כוכב והיא כתובה גם בכתב עברי עתיק.
בתלמוד הבבלי ובתלמוד הירושלמי מסופר על מקרה דומה, בו שלמה לוכד את מלך השדים אשמדאי על מנת שיעזור לו בבניית בית המקדש.
טרם הקמת בית המקדש הראשון, שלמה חיפש אחר יצור בשם שמיר שיעזור לו לבקע את אבני הבניה.
זקני העם סיפרו לשלמה שרק אשמדאי, מלך השדים, יודע היכן למצוא את היצור.
שלמה רדף אחרי אשמדאי עד שתפס אותו בעזרת טבעתו.
על פי גרסה זו, על טבעתו של שלמה חקוק השם המפורש, ולא הפנתגרם.
אשמדאי הצליח להערים על שלמה וגרם לשלמה להסיר את טבעתו, ובכך אשמדאי השתלט על שלמה ושלט במקומו על ירושלים.
לאחר מספר חודשים, מצא שלמה את טבעתו בתוך מעיו של דג שקנה מאחד הדייגים.
כשמצא את הטבעת, שבה אליו מלכותו, ומלך השדים אשמדאי גורש לצמיתות מן הארץ.
על פי מספר מקורות, חטאיו של שלמה המתוארים במקרא נעשו על ידי אשמדאי, שלקח את מקומו של שלמה.
ברית ערים חופשיות היא ברית ערים שנוצרה במזרח אירופה בשנת 2019 כאמנת שיתוף פעולה בין ראשי הערים של ברטיסלאבה, בודפשט, פראג וורשה, ונחתמה ב-16 בדצמבר 2019 באוניברסיטת מרכז אירופה בבודפשט.
מטרות הברית כוללות שיתוף מידע על שיטות עבודה מומלצות בפיתוח עירוני, הפחתת משבר הדיור וההתחממות הגלובלית.
מאז 2019, התרחבה האמנה לעוד עשרות ערים, מרביתן באירופה, אך גם מחוצה לה – כדוגמת לוס אנג'לס שבארצות הברית.
היוזמה הועלתה לראשונה על ידי ראש עיריית בודפשט, גרגיי קראצ'ון, לאחר שניצח בבחירות 2019, בעקבות חששות מפני צמצום האוטונומיה של השלטון המקומי.
הקריאה הראשונה לכינון האמנה הייתה בנובמבר 2019. ראשי ארבע הערים המייסדות שלטו בנתח ניכר מכלכלות מדינותיהם: 25, 26, 17 ו-27 אחוזים מהתמ"ג בהתאמה, לערים פראג, ברטיסלבה, ורשה ובודפשט.
ראשי ארבע הערים היו בני אותו דור; המבוגר ביותר היה בן 47 והצעיר ביותר – בן 38. כולם השתייכו למפלגות פרו-אירופאיות שנמנות עם האופוזיציה ברמה הלאומית.
ההסכם שאב השראה אידאולוגית מהספר "If Mayors Ruled the World: Dysfunctional Nations, Rising Cities" משנת 2013 של הסוציולוג האמריקאי בנג'מין ברבר.
ראשי הערים פרסמו מאמר באתר האינטרנט של המועצה האירופית ליחסי חוץ המסביר את החלטתם, וקבעו כי הם מאמינים ב"חברה פתוחה המבוססת על ערכי הליבה המשותפים שלנו: חופש, כבוד האדם, דמוקרטיה, קיימות, שוויון, שלטון החוק, צדק חברתי, סובלנות ומגוון תרבותי".
ההסכם תואר גם כ"אנטי-פופוליסטי"; בטקס החתימה אמר ראש עיריית פראג כי הפופוליזם מספק "תשובה פשוטה ושגויה לבעיות העומדות בפני ערים ומדינות".
קראצ'ון הנגיד בין מה שהוא כינה הדמוקרטיה העממית הנהוגה על ידי ערים, ובין הגישה הפופוליסטית: "הפופוליסטים הלאומיים דוגלים בריכוזיות, ומתייחסים לבוחרים כאל נתינים".
למרות שהערים הן ערי הבירה של ארבע מדינות קבוצת וישגראד: הונגריה, פולין, צ'כיה וסלובקיה, האמנה אינה מזכירה את קבוצת וישגראד כלל.
ראש עירית פראג, זדנייק הרז'יב הצהיר כי הברית היא "ברית פרו-אירופית, חיובית, הפתוחה גם לערים נוספות".
המקום בו נחתמה האמנה, אוניברסיטת מרכז אירופה, תואר כסמלי, לאור ההתקפות של ממשלת ויקטור אורבן על האוניברסיטה, אשר אילצו אותה להעביר את רוב תוכניות החינוך שלה לווינה.
המטרות של החותמים כוללות שיתוף מידע על שיטות עבודה מומלצות בפיתוח עירוני, משבר דיור והתחממות כדור הארץ.
חברי הברית פועלים גם למען מימוש מדיניות האיחוד האירופי בערים, כולל היכולת לגשת ישירות למימון אירופי, ולא דרך הממשלות הלאומיות שהואשמו בפוליטיזציה של חלוקת הכספים.
קראצ'ון רואה בגישה ישירה כזו אלטרנטיבה טובה להחזר מימון גורף של מדינות האיחוד האירופי תחת תנאי שלטון החוק.
בשנת 2020 מתחו ראשי הערים ביקורת על ממשלת פולין בשל עמדתה בעניין שינויי האקלים (היא הייתה המדינה היחידה באיחוד האירופי שלא הסכימה להפוך לנייטרלית-פחמן עד 2050).
רפאל צ'אסקובסקי, ראש עירית ורשה, שאף לקבל גישה ישירה לכספי העסקה הירוקה האירופית כדי ליישם מדיניות ידידותית לסביבה בעירו.
באוגוסט 2020 הכריזו ראשי הערים על תמיכה בהפגנות בלארוס, וקבעו כי "העתיד של בלארוס צריך להיות בידיים של בלארוסים, ולא של הדיקטטור האחרון באירופה, אלכסנדר לוקשנקו ועוזריו".
בשנת 2021, הצהיר הרז'יב כי ההסכם שידר "מסר ברור שישנם שחקנים חזקים בווישגראד המחויבים לערכים ליברליים ומתקדמים של האיחוד האירופי".
ממשלות קבוצת וישגראד, הכוללת את הונגריה, פולין, צ'כיה וסלובקיה, הביעו התנגדות לאמנה.
עם זאת, ראש עיריית ברלין, מיכאל מולר, ומפלגת הירוקים האירופית, התומכים בשקיפות, הצהירו על תמיכתם.
נכון ליוני 2023, בברית יש 35 ערים חברות.
ברית ערים היא אמנה בין רשויות מקומיות, אשר משתפות פעולה למען קידום ערכים משותפים, ופועלות בנפרד מן השלטון המרכזי, בין היתר במטרה לקידום אזרחות עירונית.
ההשראה האידאולוגית לברית הערים המודרנית היא ספרו של הסוציולוג האמריקאי בנג'מין ברבר משנת 2013, "אילו ראשי ערים ניהלו את העולם: אומות בלתי-מתפקדות, ערים פורחות".
ברית ערים חופשיות היא ברית שנוצרה במזרח אירופה בשנת 2019 כאמנה של שיתוף פעולה בין ראשי הערים של בודפשט, פראג, ורשה, וברטיסלאבה.
מטרות הברית: שיתוף מידע בנושאי פיתוח עירוני, הפחתת משבר הדיור וההתחממות הגלובלית.
היוזמה הועלתה בעקבות חששות מפני צמצום האוטונומיה של השלטון המקומי.
ראשי ארבע הערים המייסדות שלטו בנתח ניכר מכלכלות מדינותיהם: 25, 26, 17 ו-27 אחוזים מהתמ"ג לערים פראג, ברטיסלבה, ורשה, ובודפשט, בהתאמה.
ראשי ארבע הערים השתייכו למפלגות פרו-אירופאיות שנמנו עם האופוזיציה ברמה הלאומית.
הם הצהירו כי הם מאמינים ב"חברה פתוחה המבוססת על ערכי הליבה המשותפים שלנו: חופש, כבוד האדם, דמוקרטיה, קיימות, שוויון, שלטון החוק, צדק חברתי, סובלנות ומגוון תרבותי".
הם טענו כי "הפופוליזם מספק תשובה פשוטה ושגויה לבעיות העומדות בפני ערים ומדינות.
הפופוליסטים הלאומיים דוגלים בריכוזיות, ומתייחסים לבוחרים כאל נתינים".
מאז 2019, התרחבה האמנה לעוד עשרות ערים באירופה ואף מחוצה לה – כדוגמת לוס אנג'לס שבארצות הברית.
תנועת ערים ללא פחד היא תנועה מוניציפלית גלובאלית, אשר נוסדה בברצלונה בשנת 2017, והתאחדה נגד פשעי שנאה, אי־שוויון, קסנופוביה וסמכותנות, על מנת "להגן על זכויות אדם, דמוקרטיה והטוב המשותף".
התנועה פעילה במאות רשויות מוניציפליות ברחבי העולם.
עיר מקלט היא תחום שיפוט עירוני בארצות הברית, המגביל את שיתוף הפעולה עם הממשלה באכיפת חוקי ההגירה.
התנועה הוקמה בשנת 1980, ושורשיה האידאולוגיים נטועים בפילוסופיה דתית, כמו גם במסורת תנועות ההתנגדות האמריקאיות לעוולות.
שמה של התנועה שאוב מעיר המקלט התנכית.
התנועה התעצמה בתקופת כהונתו הראשונה של דונלד טראמפ, כאשר בעקבות שורה של צווים נשיאותיים וחוקים חדשים בנושא הגירה, הכריזו על עצמן מאות ערים ברחבי ארצות הברית – כולל ערים מרכזיות כמו וושינגטון, ניו-יורק ושיקגו – כעל ערי מקלט שאינן משתפות פעולה עם הרשות הפדרלית לענייני הגירה.
שאיפתן היא לצמצם מקרים של גירוש ופירוק משפחות בקרב אנשים השוהים במדינה באופן לא חוקי, בעיקר פליטים של מלחמות אזרחים במשטרים בלתי יציבים ממרכז אמריקה, ולאפשר להם להשתמש בשירותי בריאות, רווחה וחינוך.
עד שנת 2018 אימצו כ-564 תחומי שיפוט בארצות הברית, כולל מדינות ועיריות, מדיניות ערי מקלט.
גם ערים באירופה קיבלו השראה מאותן יוזמות.
עיר מקלט מתייחסת שם לערים המחויבות לקבל את פני הפליטים ומבקשי המקלט, לאפשר בניית גשרים והבנה באמצעות העלאת מודעות, התיידדות ויצירת קשרים תרבותיים.
עם זאת, מדובר ביחס לפליטים ולמבקשי מקלט מתועדים, ולא לשוהים בלתי חוקיים.
למעלה מ-80 עיירות, ערים ואזורים מקומיים אימצו מדיניות זו באנגליה, וויילס, סקוטלנד וצפון אירלנד.
גלאזגו וסוונסי הפכו לערי מקלט ידועות.
הברית השוואבית היא ברית שנכרתה בין כמה ערים חופשיות בשוואביה (אזור בגרמניה בין וירטמברג לבוואריה), כדי להגן על הערים הללו מפני הפיאודלים שבאזור.
במאות ה-12 וה-13, החל להיווצר בגרמניה מעמד של עיר חופשית.
עד אז היה מקובל באירופה שלטון פיאודלי, כך שכל שטח היה נתון לשליטתו של אציל כלשהו.
הפיאודל היה השליט, השופט וגם אחראי על הדת במקום.
סמכותו של פיאודל הייתה קשורה לשליטתו באחוזותיו, ולכן סוחר שלא התפרנס מחקלאות או ממרעה, לא היה תלוי באופן ישיר בפיאודל.
עם התפתחות חיי המסחר, נוצרו ערים גדולות יחסית, שלמעשה לא היו כפופות לפיאודל, אף שרשמית הן היו בשטחו ותחת שליטתו.
למלכים היה עניין בפיתוח חיי המסחר, ולכן מדי פעם היו מעניקים לעיר מעמד של עיר חופשית, כלומר עיר שאינה כפופה לפיאודל, ואינה צריכה להעלות לו מס.
הפיאודלים התנגדו להתפתחות זו, וניסו לעיתים לאלץ עיר כזו לקבל את חסותם ואת מרותם.
לפיכך התארגנו יחדיו כעשרים ערים, בהנהגת הערים אאוגסבורג ואולם, ובשנת 1331 הקימו את הברית השוואבית, שיצרה מסגרת ארגונית אחת לכל הערים החפשיות הללו.
הברית הקימה ממשלה, צבא חזק ובית משפט עליון.
ברית ערי הנזה הייתה בשלב ראשון ברית של קבוצות סוחרים אשר התאגדו כדי להתגונן מפיראטים.
ב-1980, בעיר ההולנדית צוולה (Zwolle), נוסד איגוד ערים חדש בשם הנזה.
הארגון המחודש מקיף כמעט 200 ערים ב-16 מדינות, רובן באזור החוף של צפון אירופה, והוא אחד מארגוני הערים הוולונטריים הגדולים בעולם.
ברוב מדינות העולם המערבי קיים ביזור סמכויות משמעותי מן הממשלה המרכזית אל רשויות מקומיות ואזוריות.
מדינת ישראל נמצאת כיום במקום נמוך בין מדינות ה-OECD במדד הביזור של השלטון.
יחד עם זאת קיימות מספר יוזמות מקומיות אשר חלקן צמחו מהעיריות וחלקן צמחו מיוזמות של אזרחים תושבי הערים וזכו מאוחר יותר לתמיכה ואף אימוץ של היוזמה על ידי העירייה.
מטרת ארגון בריתערים היא להגביר ביזור סמכויות השלטון בנושאי חינוך, כלכלה, תרבות ודת, ובכך לאפשר לציבורים שונים לחיות בשיתוף פעולה ולהפחית מאבקי כוחות ביניהם.
הארגון נוסד בשנת 2023, על רקע גל המחאה נגד ממשלת ישראל.
בשונה ממרבית הזרמים במחאה, אשר תלונתם מופנית כלפי השלטון המרכזי בישראל, בריתערים פועלת בנתיב אחר, דרך הציר המוניציפלי, ללא תלות בשלטון המרכזי.
התנועה מציעה פתרונות עבור חלק מהדרישות של הציבור הליברלי במדינה, בנושאים כגון חינוך, כלכלה, תרבות ודת, אשר ניתן לתת להן מענה במישור המוניציפלי.
התנועה ניסחה אמנה ליברלית, על פי מודל ברית הערים ההיסטורית.
על האמנה חתמו במהלך החודשים אוגוסט-ספטמבר 2023 למעלה משלושים מועמדות ומועמדים לרשויות מוניציפליות בישראל, וכן ראשת עיר מכהנת.
נעים בסופ"ש הוא מיזם תחבורה ציבורית המפעיל מערך היסעים בסופי השבוע ללא תשלום, החל מסוף שנת 2019, בעשר רשויות מקומיות – גבעתיים, הוד השרון, כפר סבא, מבשרת ציון, מודיעין-מכבים-רעות, נס ציונה, קריית אונו, רמת השרון, שוהם ותל אביב-יפו.
כחלק מהסטטוס קוו בישראל בנושא השבת, תחבורה ציבורית אינה פעילה בשבת ברוב האזורים בישראל.
לפיכך, המימון של המיזם הוא מוניציפלי, והנסיעה בקווי נעים בסופ"ש היא בחינם, מכיוון שגביית תשלום עבור נסיעה בתחבורה ציבורית בסופי שבוע אסורה בחוק.
ברית ערים לאיכות חיים וסביבה
ברית ערים לאיכות ערים וסביבה היא תוכנית ההמשך של אמנת האקלים של פורום ה-15, אשר בשנת 2008 איחדה את הערים הגדולות במדינת ישראל למסגרת פעילות משותפת להפחתת פליטות גזי חממה וזיהום אוויר והציבה אותן בשורה אחת עם הערים המובילות בעולם.
במרץ 2018 חתמו 18 ערים על אמנת איכות הסביבה.
בין היתר התחייבו העיריות לקדם מדיניות של התייעלות אנרגטית במתקני העירייה, הטמעת בנייה ירוקה בכל המבנים בעיר, הפחתת השימוש ברכב פרטי בעיר ועידוד השימוש באמצעי תחבורה בני-קיימא, צמצום פסולת, עידוד צריכה מקומית ואימוץ עקרונות של תכנון בר-קיימא במרחב העירוני.
שיתוף פעולה של ערים ליברליות בנושאי חינוך
בחודש דצמבר 2022, פורסם כי במסגרת ההסכמים הקואליציוניים של ממשלת ישראל השלושים ושבע, חבר הכנסת אבי מעוז יקבל לידיו את הסמכות לניהול היחידה לתוכניות חיצוניות במשרד החינוך, אשר אחראית על תוכניות העשרה שמועברות בבתי הספר ומהוות כ-10% משעות הלימוד בחינוך הממלכתי.
בעבר התבטא מעוז נגד חינוך בנושאי מגדר ולהט"ב ותכנים ליברליים, לכן עלה חשש שהעברת הסמכות של היחידה לתוכניות חיצוניות אל מעוז תגרום לביטול של תכנים כאלה במערכת החינוך הממלכתית.
בעקבות כך יצאו כ-40 ערים ומועצות אזוריות בהצהרה שאם יבוטלו תכנים אלה הן יפעלו באופן עצמאי כדי לאפשר המשך חינוך ליברלי בעיר.
המאבק על השימוש בספר האזרחות להיות אזרחים בישראל
דוגמה נוספת לשיתוף הפעולה המוניציפלי בנושאי חינוך היא המאבק על השימוש בספר האזרחות להיות אזרחים בישראל.
הטענה העיקרית לגבי הספר, אשר שוכתב ב-2016, היא שהוא כתוב בצורה מניפולטיבית, אשר "מוליכה את המורים והתלמידים בערמומיות אל הנתיב השמרני".
בחוות דעת על טיוטת הספר כתבה פרופ' תמר הרמן מהאוניברסיטה הפתוחה כי "הספר מציג תפיסת עולם פרובינציאלית ואתנוצנטרית ומקומו לא יכירנו על מדף ספרי הלימוד במדינה דמוקרטית".
בתגובה לביקורת על ספר האזרחות ובעקבות פניות של תושבי הערים אל העיריות, פרסמו מספר עיריות הנחיה לבתי הספר בעירם להשתמש בספרי לימוד אחרים במקומו.
ברכה אחת מעין שלוש (או בקיצור: ברכת מעין שלוש) היא ברכה אחרונה קצרה שנאמרת על חלק ממיני המאכלים.
שמה של הברכה נובע מכך שהיא ברכה אחת שסדורה על פי סדר שלוש הברכות הראשונות של ברכת המזון, אלו העוסקות בהודאה על המזון, בהודאה על ארץ ישראל, ובבקשה לבניין ירושלים.
חז"ל תיקנו לברך ברכה אחת מעין שלוש לאחר אכילת אחד משלושת הדברים הבאים:
מאכל שנעשה מאחד מחמשת מיני דגן, למעט לחם.
חמשת מיני דגן הם: חיטה, שעורה, שיבולת שועל, שיפון וכוסמין, כולם זנים של חיטה ושעורה, ושני המינים הראשונים הם גם משבעת המינים.
ישנם סוגי מאכלים שונים שאינם מוגדרים כלחם ולכן ברכתם מזונות, כמו מעשה קדרה (בצק שמבושל ולא נאפה), פת הבאה בכיסנין, ומאפה שאין לו תואר לחם.
דיונים הלכתיים רבים עוסקים בשאלה מתי המאכל אינו נחשב לחם, שלא יתחייבו לברך עליו ברכת 'המוציא לחם מן הארץ'.
לאחר אכילת אחד מחמשת המינים (שבעת המינים מלבד חיטה ושעורה) הנוספים שנזכרו בפסוק המדבר בשבח ארץ ישראל, כולם פירות האילן: תאנים, רימונים, ענבים, זיתים ותמרים.