tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
חצוצרות: בכ-98% מן המקרים, ובתוכן - האמפולה של החצוצרה במרבית המקרים.
רקמת הצלקת הניתוחית של ניתוח קיסרי
במרבית המקרים, מנגנון ההיווצרות של היריון חוץ-רחמי קשור לפגיעה כלשהי בחצוצרה, המביא לכך שהעובר משתרש בה ולא עובר לרחם.
גורמי הסיכון להיריון חוץ-רחמי יכולים להיות, בין היתר:
פגיעה קודמת בחצוצרה (למשל בעקבות ניתוח, זיהום או באופן מוּלד).
זיהומים: זיהומי אגן, אפנדיציטיס בעבר, מחלות מין, דלקת אגנית
התקן תוך רחמי - תופעה נדירה
קשירת חצוצרות - גם לאחר קשירת חצוצרות, דווחו מקרים בודדים של הריונות חוץ-רחמיים.
בשלב מוקדם, היריון חוץ-רחמי אינו מלווה לרוב בתלונות כלשהן.
עם התקדמות ההיריון, שכיחות התלונות הבאות:
כאב חד צדדי, (לרוב ממוקם בצד אחד)
סימפטומים של היריון כגון בחילה, עייפות וכו'
כאב בכתפיים (סימן אשר יכול להעיד על הצטברות של דם בחלל הבטן, אשר מגרה את עצבוב הסרעפת ומביא לכאבים בכתפיים).
בבדיקה גופנית ניתן להתרשם מרגישות בבטן, לעיתים ניתן למשש מסה בבטן, קיימת רגישות בהנעה של צוואר הרחם, רגישות במישוש הטפולות, התרשמות לרחם מוגדל (מאחר שרמת האסטרוגן גבוהה ומביאה לגדילת שריר הרחם על אף שההיריון אינו בתוכו), שינויי לחץ דם במעבר משכיבה לעמידה, ולעיתים חום ותסמינים נוספים.
בדיקת β-hCG היא בדיקה עיקרית לזיהוי הריון, והיא חיובית 10 ימים לאחר ההפריה.
בהריון תקין, זמן ההכפלה של בדיקת β-hCG הוא כל 48–72 שעות, בהיריון חוץ-רחמי תהיה עלייה לא מספקת, או ירידה.
במידה ורמות β-hCG גבוהות מעל 3000 ולא ניתן לראות שק היריון באולטראסאונד, יש חשד משמעותי להיריון חוץ-רחמי.
ניתן להגדיר לצורך כך את קו הגבול, או ה-Discriminatory zone.
קו זה הוא ערכי ההורמון β-hCG, שמעליהם מקובל לזהות סימני היריון תוך רחמי באמצעות אולטראסאונד.
במרבית המרכזים הרפואיים קו גבול זה הוא ערך β-hCG של 2000–2500 בביצוע אולטראסאונד וגינלי (יוצא מן הכלל בהקשר זה הוא מקרה של היריון מרובה עוברים בשלב מוקדם, במקרה בו רמת ה-β-hCG גבוהה ועדיין לא ניתן לזהות סימני היריון ברחם).
פרוגסטרון: בהיריון תקין ברחם, רמות הפרוגסטרון הן מעל 25 ננומול לליטר.
רמות הנמוכות מ-20 ננומול לליטר יכולות להעיד על היריון שאינו בר-חיות או היריון חוץ-רחמי.
אולטראסאונד: באולטרסאונד גינקולוגי ניתן להתרשם האם קיים היריון בתוך הרחם, מהו עובי הרירית, זרימות ועוד.
אם קיים היריון חוץ-רחמי, אולטראסאונד לא יתרום לאבחנה בדרגת ודאות מספקת.
לפרוסקופיה אבחנתית - משמשת לאבחון, מיקום וגם הוצאת ההיריון האקטופי.
הטיפול נחלק לטיפול כירורגי, טיפול תרופתי או טיפול שמרני (מעקב בלבד).
במצבים בהם האישה אינה יציבה המודינמית, יש לייצבה ולטפל באופן כירורגי.
במידה והיא יציבה, רופאים שוקלים מעקב, טיפול תרופתי או כירורגי בהתאם למיקום ההיריון, גודלו ופרמטרים נוספים.
טיפול שמרני: חלק מההריונות החוץ-רחמיים יתמוססו מעצמם ולא יהיה צורך בטיפול.
לצורך טיפול שמרני יש להוכיח סימנים לכך שההיריון נספג, כגון ירידה הדרגתית ברמות β-hCG.
מעקב רלוונטי לאישה יציבה המודינמית, ללא דימום, כאבי בטן או קליניקה חריפה אחרת, כאשר רמות ה-β-hCG ההתחלתיות קטנות מ-10,000 ויורדות (יש צורך במעקב אחריהן) וכאשר המסה ההריונית קטנה מ-3 ס"מ ללא דופק עוברי.
על האישה להימנע מלקיים יחסי מין כדי לא להחמיר את מצבה.
טיפול תרופתי: התרופה העיקרית המשמשת בהפסקת היריון חוץ-רחמי היא מתוטרקסט (MTX).
תרופה זו היא אנלוג של חומצה פולית, המעכבת סינתזת DNA וחלוקת תא ומביאה לסיום ההיריון.
השימוש בתרופה נחשב בטוח יחסית והאינדיקציות למתן התרופה הן יציבות המודינמית, קיומם של סימפטומים קלים, היריון אקטופי הקטן מ-4 ס"מ, ללא קרע בחצוצרה או דימום לחלל האינטרא-פריטונאלי.
בישראל נהוג בדרך כלל לתת מנה יחידה של MTX, בעבר ניתנה זריקה באופן מקומי לאזור ההשרשה, כיום הזריקה היא סיסטמית.
תופעות הלוואי הן קלות יחסית וכוללות שלשולים, גזים, דיכוי מח העצם, פוטוסנסטיביות, פיברוזיס של הריאות, טוקסיות לכבד ודימום וגינלי.
אין לתת את התרופה במידה ויש כיב פפטי, מחלת כבד או כליות, חוסר יציבות המודינמית, רגישות ידועה ל-MTX או בעיות נוספות הקשורות לתופעות הלוואי המיוחסות ל-MTX.
יש לעקוב באופן שבועי אחר רמות β-hCG עד שיגיעו מתחת ל-5. יש להימנע מקיום יחסי מין, בדיקות אגן ואולטרסאונד וגינלי לאחר מתן התרופה.
במידה ורמת β-hCG לא יורדת באופן מספק יש לשקול מתן מנה נוספת של MTX, כאשר רמת ירידה מספקת היא לפחות 15% בין היום הרביעי ליום השביעי לאחר מתן MTX.
טיפול ניתוחי: ניתוח הוא רלוונטי במצבים בהם הטיפול התרופתי לא ניתן או לא הביא לסיום ההיריון, במצבים בהם ערך ה-β-hCG גבוה (מעל 5000), במצבי חירום, או היריון הטרוטופי.
ניתן לבחור בניתוח שמרני אשר כולל את שימור החצוצרה (salpingotomy): שואבים את העובר מן החצוצרה, לא תופרים את החצוצרה.
לאחר היריון אקטופי אחד הסיכון להיריון אקטופי חוזר הוא 10% ולאחר שניים - 50%, ועל כן במידה ושוב מתרחש היריון חוץ-רחמי בחצוצרה זו יתבצע ניתוח להסרת החצוצרה.
ניתוח הסרת חצוצרה (ניתוח רדיקלי)- יתבצע במצבים בהם החצוצרה נקרעה כתוצאה מההיריון, בדימום לא נשלט, בהישנות של היריון אקטופי באותה חצוצרה או במצבים בהם האישה לא מעוניינת בילדים נוספים.
מועדון הכדורגל הירנפיין (בהולנדית Sportclub Heerenveen, לעיתים נהגה בעברית "הירנביין") הוא מועדון כדורגל מהעיר הירנפיין שבהולנד.
קבוצת הכדורגל, שנחשבת במובנים אירופיים כקבוצה קטנה יחסית, הגיעה להישג השיא שלה באירופה כשהעפילה לשלב הבתים של ליגת האלופות בעונת 2000/2001.
סמל הקבוצה דומה לסמל מחוז פריסלנד, בו נמצאת העיר הירנפיין ובמשחקי הבית של הקבוצה נוהגים האוהדים לשיר את המנון המחוז בפתיחת המשחקים.
הישג השיא של הקבוצה בליגה ההולנדית הוא סגנות הליגה של עונת 1999/2000, בה זכתה פ.ס.וו.
איינדהובן וכן הקבוצה סיימה פעמיים כסגנית מחזיקת הגביע ההולנדי, בשנת 1993 הפסידה בגמר לאייאקס ובשנת 1997 לרודה.
הקבוצה הופיעה לראשונה באירופה בשנת 1995 בגביע האינטרטוטו, אז הוגרלה בשלב הבתים המוקדם מול קבוצות לייריה הפורטוגלית, טון פנטרה הוולשית, בקשקאבאי ההונגרית ונסטבד BK הדנית והגיע למקום הראשון בבית, דבר שהקנה לה עליית לשלב שמינית הגמר, בו גברה על קבוצת פארול קונסטנצה אך הפסידה ברבע הגמר לקבוצת בורדו הצרפתית.
בעונה לאחר מכן חזרה הקבוצה לאינטרטוטו ופגשה בשלב הבתים בקבוצות נאנט הצרפתית, סלייגו רוברס האירית, FBK קאונאס הליטאית ולילסטרום הנורווגית אך סיימה במקום השלישי ולא עלתה לסיבוב הבא.
בעונה לאחר מכן שוב שיחקה הירנפיין באינטרטוטו, אז הוגרלה מול קבוצות דיסבורג הגרמנית, דינמו מינסק הבלארוסית, פולוניה ורשה הפולנית ואולבורג בולדספילקלאב הדנית אך סיימה במקום הרביעי בבית זה ולא עברה לסיבוב הבא.
בעונת 1998/1999 הגיעה הקבוצה לגביע המחזיקות, בו גברה בסיבוב הראשון על הקבוצה הפולנית אמיקה ורונקי, אז עברה לסיבוב השני בו הפסידה לקבוצת וורטקס הקרואטית.
עונה אחר כך, בעונת 1999 הקבוצה חזרה לגביע האינטרטוטו, בו גברה בסיבוב השלישי על קבוצת המארבי השוודית אך הפסידה בחצי הגמר לקבוצת וסטהאם יונייטד האנגלית.
בעונת 2000/2001, שנה אחרי שהוכתרה כסגנית אלופת הולנד, הגיעה הקבוצה לשלב הבתים של ליגת האלופות, בו הוגרלה מול קבוצות ולנסיה הספרדית, אולימפיאקוס היוונית ואולימפיק ליון הצרפתית אך סיימה במקום האחרון בבית עם מאזן של ארבעה הפסדים, תוצאת תיקו אחת וניצחון יחיד, מול אולימפיאקוס.
בעונה לאחר מכן, עונת 2001, חזרה הקבוצה לאינטרטוטו, אז גברה בסיבוב השני על קבוצת לייאפיס מטאלורגס הלטבית אך הפסידה בסיבוב השלישי לקבוצות פ.צ.
בעונת 2002/2003 הקבוצה שיחקה בגביע אופ"א, אז הפסידה כבר בסיבוב הראשון לקבוצת נאסיונל בוקרשט הרומנית.
בעונת 2003 הקבוצה חזרה לאינטרטוטו, וניצחה בסיבוב השלישי את קבוצת לירסה הבלגית וניצחה בחצי הגמר את קבוצת פ.צ.
קופר הסלובנית אך הפסידה בגמר לקבוצת ויאריאל הספרדית.
בעונת 2004/2005 הקבוצה חזרה לגביע אופ"א, אז עברה הקבוצה על פני קבוצת מכבי פתח תקווה הישראלית בדרך לשלב הבתים, בו הוגרלה מול קבוצות שטוטגרט הגרמנית, בוורן הבלגית, דינמו זאגרב הקרואטית ובנפיקה ליסבון הפורטוגלית, הירנפיין סיימה שלישית בבית זה ועברה לשלב הבא, בו הפסידה לקבוצת ניוקאסל יונייטד האנגלית.
בעונת 2006/2007 הקבוצה חזרה לגביע אופ"א, אז גברה בסיבוב הראשון על קבוצת ויטוריה סטובאל הפורטוגלית ועלתה לשלב הבתים בו הוגרלה מול קבוצות פארמה האיטלקית, אודנזה הדנית, אוסאסונה הספרדית ולאנס הצרפתית אך סיימה במקום האחרון בבית והודחה מהמפעל.
גם בעונת 2007/2008 שיחקה הירנפיין בגביע אופ"א, בו הוגרלה בסיבוב הראשון מול קבוצת הלסינגבורג השוודית.
בעונת העפילה הקבוצה לשלב הבתים של גביע אופ"א, אך סיימה במקום החמישי והאחרון בבית ולא המשיכה לשלבי הנוקאאוט.
הירם רודס רבלס היה פוליטיקאי אמריקאי, חבר המפלגה הרפובליקנית ממדינת מיסיסיפי.
הוא היה הסנאטור האפרו-אמריקאי הראשון שכיהן בסנאט של ארצות הברית והאפרו-אמריקאי הראשון שכיהן בקונגרס של ארצות הברית.
רבלס נולד ב-27 בספטמבר 1827 כשחור חופשי, בפאייטוויל שבקרוליינה הצפונית, לאב חופשי שהיה צאצא לאב מעורב ולאם לבנה ממוצא סקוטי ומכאן שהיה במוצאו אפרו-אמריקאי חלקי בלבד.
לאחר סיום בית ספר יסודי ב-1838 עבר להתגורר אצל אחיו עבד שנים מספר כספר וב-1844, עבר צפונה כדי להשלים את לימודי הדת.
הוא הוסמך ככומר בשנת 1845 בכנסייה "האפריקנית אפיסקופלית-מתודיסטית".
בשנות ה-50 של המאה ה-19, נישא לפיבי א באס, אישה שחורה חופשית מאוהיו, נולדו להם שש בנות.
עם פרוץ מלחמת האזרחים סייע בגיוס שני רגימנטים של חיילים אפרו-אמריקאים במרילנד; בשנת 1862, כאשר חיילים שחורים הורשו להילחם, שימש כומר עבור גדוד חיילים שחורים.
בשנת 1863 הקים בית ספר לעבדים משוחררים בסנט לואיס.
משנת 1866 שימש במישרה קבועה ככומר במיסיסיפי.
בתקופת השיקום נבחר כנציג אזור אדמס לסנאט של מדינת מיסיסיפי.
הוא נבחר (ברוב של 81 נגד 15) לייצג את מיסיסיפי כאחד משני נציגיה של המדינה בסנאט של ארצות הברית.
בחירתו לוותה בהתנגדות מצד נציגי המפלגה הדמוקרטית הדרומית.
לטענתם כל האפרו-אמריקאים לא נחשבו כאזרחי ארצות הברית לפני התיקון ה-14 לחוקת ארצות הברית.
הבחירות נערכו בשנת 1868, החוקה דרשה כי סנטור חייב להיות אזרח המדינה 9 שנים לפחות לפני שנת היבחרו, לפיכך הם טענו כי רבלס הוא אזרח רק מתאריך כניסת התיקון לתוקף – כלומר שנתיים בלבד.
לטענת רבלס ותומכיו התיקון ה-14 התייחס רק לשחורים בעלי דם אפריקני, לעומת זאת, רבלס, בשל מוצאם של הוריו, הוא בעל "דם מעורב" ולכן היה אזרח ארצות הברית מיום הוולדו.
הטיעון התקבל, ורבלס התמנה לסנאט של ארצות הברית (ברוב של 48 כנגד 8), כאשר כל הרפובליקנים הצביעו בעד וכל הדמוקרטים נגד, ובכך היה לאפרו־אמריקני הראשון שהתמנה כחבר בסנאט.
כל הנוכחים ביציעים עמדו לראותו נשבע אמונים.
חבר הסנאט ממסצ'וסטס, הנרי וילסון, הגן על בחירתו של רבלס, והציג הוכחות לאמיתות הבחירה — חתימותיהם של מזכירי בית הנבחרים של מיסיסיפי ושל הסנאט המדינתי, וכן של אדלברט איימס, המושל הצבאי של מיסיסיפי.
וילסון טען כי צבע עורו של רבלס אינו מהווה מחסום לשירות בסנאט, וקישר את תפקידו של הסנאט לעקרון "הכלל הזהב" בנצרות – לעשות לאחרים כפי שהיית רוצה שיעשו לך.
רבלס היה האמריקני השחור הראשון שכיהן בסנאט.
הוא דגל בפשרה ובמתינות, אך תמך נחרצות בשוויון גזעי ופעל להרגיע את עמיתיו לגבי יכולתם של האפרו־אמריקנים להשתלב באחריות ציבורית.
בנאום הבכורה שלו בסנאט, ב־16 במרץ 1870, הוא קרא להשיב לתפקידם את המחוקקים השחורים של בית המחוקקים בג'ורג'יה, שהודחו באופן לא חוקי בידי נציגים דמוקרטים לבנים.
רבלס שירת בשתי ועדות: ועדת החינוך והעבודה, וועדת מחוז קולומביה (שאז הייתה תחת ניהול הקונגרס).
עיקר דיוני הסנאט באותה תקופה עסקו בשיקום הדרום אחרי מלחמת האזרחים.
בעוד הרפובליקנים הרדיקלים דרשו עונש מתמשך למורדי הקונפדרציה, רבלס קרא להעניק להם חנינה ולשקם את אזרחותם המלאה, בתנאי שישבעו אמונים לארצות הברית.
כהונתו של רבלס נמשכה מעט יותר משנה, מ־25 בפברואר 1870 עד 3 במרץ 1871. הוא פעל בשקט אך בעקביות למען שוויון זכויות, גם אם לא תמיד בהצלחה.
הוא נאם נגד תיקון לחוק שהציע הסנאטור הדמוקרטי אלן ת'ורמן מאוהיו, שנועד לשמר את ההפרדה הגזעית בבתי הספר של וושינגטון הבירה, וטען שיש לשלבם.
הוא גם המליץ על צעיר שחור להתקבל לאקדמיה הצבאית של ארצות הברית, אך המועמד נדחה.
לעומת זאת, הוא הצליח לבטל אפליה נגד עובדים שחורים שנמנע מהם לעבוד במספנות חיל הים של וושינגטון בשל צבעם.
העיתונות הצפונית שיבחה את רבלס על יכולות הנאום המרשימות שלו.
התנהגותו בסנאט, יחד עם זו של נציגים שחורים נוספים בבית הנבחרים, גרמה לחבר הקונגרס הלבן ג'יימס בליין ממיין לכתוב בזיכרונותיו:
רבלס תמך גם בהשקעה בפיתוח התשתיות במיסיסיפי, כולל מתן קרקעות וסיוע להקמת מסילת הרכבת ניו אורלינס–צפון־מזרח, ובבניית סוללות לאורך נהר המיסיסיפי.
לאחר תום כהונתו בסנאט, בשנת 1871, מונה רבלס לנשיאה הראשון של המכללה החקלאית והמכנית אלקורן (כיום אוניברסיטת אלקורן סטייט) במחוז קלייבורן, מיסיסיפי – מוסד להשכלה גבוהה לאפרו־אמריקנים.
הוא גם לימד פילוסופיה שם.
בשנת 1873 לקח חופשה מתפקידו כדי לשמש כמזכיר המדינה בפועל של מיסיסיפי, אך פוטר ב־1874 לאחר שהתנגד לבחירתו מחדש של המושל אדלברט איימס.
הוא הוחזר לתפקידו ב־1876 על ידי הממשל הדמוקרטי החדש, ונשאר עד פרישתו ב־1882.
ב־6 בנובמבר 1875 כתב רבלס מכתב לנשיא הרפובליקני יוליסס ס.
גרנט, שפורסם בכל רחבי המדינה.
במכתב גינה את איימס ואת ה"צקלונאים" הצפוניים על כך שניצלו את קולם של השחורים לצרכים אישיים, ועל ששימרו את השנאה ממלחמת האזרחים.
רבלס המשיך לכהן ככומר מתודיסט באולי ספרינגס, מיסיסיפי, ואף היה מבכירי המחוז העליון של הכנסייה.
הוא שימש גם כעורך העיתון הדתי Southwestern Christian Advocate ולימד תאולוגיה במכללת שו (כיום קולג' ראסט), מוסד שחור שהוקם בשנת 1866 בהולי ספרינגס.
היירם רבלס נפטר ב־16 בינואר 1901, בזמן ששהה בכנס כנסייתי בעיר אברדין, מיסיסיפי, ונקבר בבית העלמין הילקרסט שבהולי ספרינגס.
בתו של רבלס, סוזי רבלס קייטון, ערכה את העיתון The Seattle Republican בסיאטל, וושינגטון.
בין נכדיו נמנו ההיסטוריון והסוציולוג הוראס ר.
קייטון הבן, מחבר הספר Black Metropolis, וכן רבלס קייטון, מנהיג עובדים בולט.
בשנת 2002 כלל החוקר מולהפי קיטה אסאנטה את היירם רודס רבלס ברשימת מאה האפרו־אמריקנים הדגולים ביותר בהיסטוריה.
הירסוטיזם היא תופעה המוגדרת כתשעורת יתר אצל נשים, לאור השפעה עודפת של אנדרוגנים, הורמוני מין גבריים.
לרוב, תופעה זו מתאפיינת בשיער המופיע מעל השפה העליונה, בסנטר, באוזניים, על הלחיים, על הבטן התחתונה, בגב, בחזה ובגפיים עצמן.
להירסוטיזם השפעות פסיכולוגיות רבות, בהן ירידה בביטחון העצמי ובעיות חברתיות נוספות.
הירסוטיזם איננה בהכרח בעיה קוסמטית בלבד, ולעיתים היא מצביעה על בעיה הורמונלית, אשר יכולה לנבוע ממקורות שונים כגון בעיות בשחלה, בבלוטת האדרנל או בשתיהן.
בעיה בשחלה, למשל תסמונת השחלות הפוליציסטיות או בעיות נוספות לרבות גידולים המפרישים טסטוסטרון.
בעיה בבלוטת האדרנל, לרבות מחלות כגון קושינג ופתולוגיות אחרות, חלקן מולדות.
נטילת תרופות כגון דאנאזול או סטרואידים אנאבוליים.
אדיופתיות, ככל הנראה, לאור עליה במטבוליזם של הורמוני מין גבריים.
תסמונת השחלות הפוליציסטיות - תסמונת זו מאופיינת בבעיות במחזור, בעיות בפריון, השמנת יתר והירסוטיזם.
בכ- 80% מן המקרים ניתן למצוא הירסוטיזם בדרגה זו או אחרת.
היפרפלזיה של הסטרומה השחלתית- אצל נשים בין גיל 60-70 עלולה להיות הפרשת יתר של טסטוסטרון מהשחלות, אשר מביא להירסוטיזם בין היתר.
היפרתקוזיס- זהו מצב של התרבות תאי סטרומה בשחלה וכן תאי תקה, המביאה בתמונה קלינית של סימני גבריות (ויריליזם), וכן תסמינים נוספים וביניהם השמנת יתר, יתר לחץ דם והפרעות במטבוליזם של גלוקוז.
קיימים גידולים בשחלה המביאים להפרשת יתר של אנדרוגנים וכתוצאה מכך להירוסטיזם- לרוב קיימת תשעורת יתר המתפתחת במהירות, אל וסת, וסממני גבריות.
האנדרוגן הכי שכיח המופרש מגידולים אלו הוא טסטוסטרון, כשרמותיו בדם יכולות לעלות על 200 ננוגרם לד"ל.
רוב הגידולים הללו ניתנים למישוש באגן, והם חד צדדיים (מופיעים בשחלה אחת).
דוגמה אחת לגידול כאמור הוא גידול מסוג סרטולי-ליידיג: גידול המאופיין בהירסוטיזם ובסממני גבריות, מהווה כ- 0.5% מגידולי השחלה ולרוב נפוץ יותר אצל נשים צעירות.
במהלך ההריון, ובעיקר בהריון מולרי (מולה), ייתכנו גדילה של ציסטות מסוג תקה-לוטאין, אשר מאופיינות בהגדלה דו צדדית של השחלות, הירסוטיזם, וסממני גבריות בחלק מן המקרים.
בעיות בבלוטת האדרנל הגורמות להירסוטיזם
היפרפלזיה מולדת של האדרנל או Congenital adrenal hyperplasia היא מחלה המורשת באופן אוטוזומלי רצסיבי, ואחראית לכ- 1% עד 5% מהתלונות של נשים עם הירסוטיזם.
במחלה זו קיימות מוטציות המביאות לחסרים באנזימים שונים, כאשר המחסור הנפוץ ביותר הוא של האנזים .
מחסור זה מביא לחוסר יכולת לסנתז קורטיזול מחומר הקרוי .
כתוצאה מכך, חלה ירידה ברמת הוקרטיזול בגוף, וקיימת עליה בהפרשת ההורמון ACTH בהיפופיזה על מנת לעודד את האדרנל להפריש יותר קורטיזול.
אולם, רמות גבוהות של ACTH מביאות לייצור עודף של חומרי ביניים במהלך הסינתזה עצמה, אשר הופכים במהלך הסינתזה לאנדרוגנים, ומכאן לעליה ברמות טסטוסטרון ואנדרוסטנדיון.
לרוב, היפרפלזיה מולדת של האדרנל (הנקראת כך, משום ש- ACTH משמש גם כגורם גדילה לבלוטת האדרנל) מתגלה במהלך ימיה הראשונים של התינוקת לאור הופעה של גניטליה לא ברורה הכוללת קליטוריס מוגדל ומאפיינים גבריים נוספים והקרויה פסאודו-הרמאפרוטידיזם.
עם זאת, במידה ויש מחסור קטן יחסית באנזים, ייתכן כי הבעיה לא תאובחן אלא רק בתקופת ההתבגרות או לאחריה, כאשר ניתן יהיה להבחין בהירסוטיזם, אל ווסת וסממני גבריות.
גידולי אדרנל - גידולים באדרנל מהווים סיבה נדירה יחסית להירוסטיזם, ואולם אם קיימים התסמינים עלולים להיות חריפים וקשים.
האנדרוגן העיקרי המיוצר באדרנל במקרים של גידול הוא DHEAS, ולעיתים נדירות מאוד קיים גם ייצור מוגבר של טסטוסטרון.
קושינג - תסמונת קושינג וכן ייצור יתר של קורטיזול עלולים להביא לרמות אנדרוגן מוגברות ולהירסוטיזם.
פיזיולוגיה של אנדרוגנים אצל האישה
אנדרוגנים הם סטרואידים אשר מגרים את התפתחות תסמיני המין הגברים השניוניים- ומכאן, האצת גדילת שיער גברית.
האנדרוגנים העיקריים הקיימים הם טסטוסטרון, דהידרוטסטוסטרון, אנדרוסטנדיון, DHEA, ו- DHEAS.
ייצור הורמונים סטרואידליים מתחיל בשני שלבים בהם כולסטרול הופך לפרגננולון.
אצל נשים שאינן בהריון, אנדרוגנים מיוצרים הן על ידי השחלה והן על ידי האדרנל, וכן גם באופן פריפרי.
שלב קובע הקצב בייצור של אנדרוגן הוא רגולציה של ביטוי הגן P450C17, אשר תלוי במידת הריכוז של ההורמון LH בשחלה וההורמון ACTH בקורטקס האדרנל.
השחלה מייצרת אנדרוגנים המשמשים כפרה-קורסורים (חומר מוצא) לאסטרוגנים.
כאשר מופרש ההורמון GNRH מההיפותלמוס, תאי תקה בשחלה קושרים את ההורמון LH, ומייצרים אנדרוסטנדיון, DHEA וטסטוסטרון.
ההורמון מגרה הזקיק, FSH, פועל על תאי גרנולוזה באופן בו הם הופכים את האנדרוגנים הללו לאסטרוגנים.
האדרנל, המושפע מההורמון ACTH, מביא לייצור של אנדרוגן באזור הזונה-רטיקולריס והזונה-פסיקולטה.
האנדרוגנים העיקריים המיוצרים בבלוטת האדרנל הם DHEAS, עם כמויות קטנות יותר של DHEA ואנדרוסטנדיון.
תופעה הקרויה "אדרנרך" מתרחשת באופן כרונולוגי לרוב לפני תחילת מחזור - במהלך תקופה זו חל ייצור גבוה יותר של אנדרוגנים אשר אחראים בין היתר על הופעת שער הערווה ושער בית השחי.
טסטוסטרון: זהו האנדרוגן השני הכי פוטנטי לאחר דהידרוטסטוסטרון.
רמותיו בדם אצל אישה בוגרת נעות בין 20-80 ננוגרם לד"ל.
השחלה והאדרנל תורמים, כל אחד מהם, 25% לרמותיו, כש- 50% נוספים מיוצרים בפריפריה (מאנדרוסטנדיון).
רמות הטסטוסטרון יכולות לעלות מעט במהלך התקופה שסביב הביוץ.
99% מהטסטוסטרון קשור לחלבון כלשהו, כאשר 80% קשור להורמון SHBG, ו- 19% קשור לאלבומין.
1% בלבד מהטסטוסטרון אינו קשור לחלבון כלשהו, והוא קרוי טסטוסטרון חופשי- זוהי צורתו הפעילה ביולוגית.
דהידרוטסטוסטרון: זהו האנדרוגן הפוטנטי ביותר הקיים.
רמות בדם הן 2-8 ננוגרם לד"ל (עשירית מהטסטוסטרון).
רובו מיוצר בפריפריה, על ידי טסטוסטרון והאנזים .
חלק מהתרופות הקיימות לטיפול בהירסוטיזם, פועלות במנגנון של עיכוב המעבר מטסטוסטרון לדהידרוטסטוסטרון.
אנדרוסטנדיון: הוא אנדרוגן פוטנטי פחות (20% מהיעילות של טסטוסטרון).
רובו מיוצר בשחלות ובאדרנל באופן שווה, כשרק 10% ממנו מיוצר פריפרית.
רמותיו מתנהגות בדומה לרמות הקורטיזול בגוף, ואם קורטיזול עולה גם רמותיו עולות.
בשונה מטסטוסטרון, אנדרוסטנדיון קשור יותר לאלבומין ופחות ל- SHBG.
DHEA ו- DHEAS: אלו הם אנדרוגנים חלשים יחסית, בעלי אפקטיביות של 3% בלבד מזו המושגת על ידי טסטוסטרון.
DHEA מיוצר ברובו על ידי האדרנל, ו- DHEAS מיוצר כמעט אך ורק על ידי האדרנל ולפיכך מהווה מדד קליני טוב להערכת תפקוד האדרנל.
פעולתם של אנדרוגנים על השערה
העור וזקיקי השערה רגישים לאנדרוגנים.
DHEA, אנדרוסטנדיון וטסטוסטרון נכנסים לתאי מטרה והופכים לדהידרוטסטוסטרון על ידי האנזים 5α-Reductase.
דהידרוטסטוסטרון לאחר מכן נקשר לרצפטור בציטופלסמה, אשר מעביר אותו אל גרעין התא.
שם, גורם ההורמון לשעתוק של מידע גנטי וכפועל יוצא מכך לגדילה בשיער.
חוקרים חלוקים באשר לשאלה אילו אנדרוגנים יש לבדוק בדם לצורך הערכה של הירסוטיזם.
להלן מספר דרכים לצורך הערכה של פתולוגיות שונות המביאות להירסוטיזם:
טסטוסטרון- רמות הנמוכות מ-200 ננוגרם לד"ל כמעט תמיד ישללו גידולים המפרישים טסטוסטרון.
במידה ולאישה יש הירסוטיזם, בנוכחות רמות נורמליות של טסטוסטרון, ייתכן ויש עליה באפקט של האנדרוגן- יש לבחון האם רמות החלבון SHBG ירדו וכתוצאה מכך עלו הרמות "החופשיות" של טסטוסטרון.
DHEAS- גם רמות נורמליות או מעט גבוהות של הורמון זה שוללות פתולוגיה משמעותית באדרנל.
אבחון של היפרפלזיה מולדת של בלוטת האדרנל נעשית על ידי מדידת ההורמון 17a-hydroxyprogesterone.
רמותיו גבוהות של הורמון זה (בעיקר, מעל 400 ננוגרם לד"ל) מעידות על מחסור באנזים 21 hydroxylase.
רמות ההורמונים FSH, LH: רמות גבוהות של ההורמון LH, בפרט כאשר היחס LH:FSH גבוה מ-3, מחשידות לקיום תסמונת השחלות הפוליציסטיות.
עם זאת, מדד זה אינו רגיש וספציפי מספיק.
רמת פרולקטין גבוהה מעט יכולה להצביע גם על תסמונת השחלות הפוליציסטיות, כאשר רמות הגבוהות מ-200 לרוב מצביעות על קיום פרולקטינומה.
מבחנים נוספים להערכת תסמונת קושינג.
היפרטריכוזיס נובע בחלק מן המקרים כתוצאה משימוש בתרופות מסוימות (מינוקסידיל, דיאזוקסיד, פניטואין), מצבי רעב, טראומה לעור, או מחלות כגון פורפיריה, יתר פעילות בלוטת התריס ומחלות נוספות.
הטיפול הרפואי מתחלק בהתאם לרמת החומרה של ההירסוטיזם, בממצאים הגופניים בבדיקה וברצון האישה להרות, במידה וקיים.
הטיפול התרופתי המוצע לנשים כולל 4 קבוצות תרופות עיקריות: גלולות למניעת הריון, אנלוגים של GNRH, אנטגוניסטים של הרצפטור לאנדרוגן, וסטרואידים.
גלולות למניעת הריון - הגלולה המשולבת ניתנת במקרים רבים של תלונות על הירסוטיזם, כששני מרכיביה - פרוגסטרון ואסטרוגן, מביאים להפחתת התשעורת.
פרוגסטרון פועל בדרך של חסימת ההורמון LH, המביא לכך שתהליך ייצור הטסטוסטרון בשחלה יורד, וניתן לראות תוך שבוע ממועד תחילת השימוש בגלולות ירידה ברמות הטסטוסטרון בדם.
הרמות יכולות לחזור לרמות נורמליות תוך 3 חודשי שימוש.
המרכיב האסטרוגני פועל להעלאת הייצור של החלבון SHBG בכבד, אותו חלבון הנושא טסטוסטרון.
ככל שרמת חלבון זה עולה, כך קטן אחוז הטסטוסטרון החופשי בדם.
בנוסף לפעולות אלו, גלולות למניעת הריון משפיעות גם על הורדת אנדרוגנים המיוצרים בבלוטת האדרנל.
אגוניסטים של GNRH - אנלוגים או אגוניסטים של ההורמון GNRH המופרש מההיפותלמוס, מביאים להקטנת ההפרשה של גונדוטרופינים- LH ו- FSH, ומכאן להפחתת ההפרשה של אנדרוגנים ואסטרוגנים מהשחלה.
יצוין כי לטווח הקצר GNRH מגרה ייצור של אסטרוגנים ואנדרוגנים מהשחלה, אולם בשימוש ארוך טווח הוא מביא לירידה בייצור של אסטרדיול, טסטוסטרון ואנדרוסטנדיון.
יצוין, כי שימוש ממושך של GNRH אגוניסטים עלול להביא לתופעות כגון אוסטאופורוזיס לאור הדיכוי של אסטרוגן.
אנטגוניסטים לרצפטורים אנדרוגניים: קיימות כיום 4 תרופות שהן אנטגוניסטיות לרצפטורים אנדרוגניים: ציפרוטרון אצטט: תרופה שפועלת כמעכב תחרותי של דהידרוטסטוסטרון, והורדת רמות האנזים 5α-Reductase.
לתרופה זו קיימות תופעות לוואי שונות ובכמה מחקרים נמצא כי התרופה יעילה כמוה אולם כוללת פחות תופעות לוואי.
היא תרופה אנטגוניסטית לאלדוסטרון ובאופן מסורתי משמשת לטיפול ביתר לחץ דם.
עם זאת לתרופה זו נמצא אפקט נגד הירסוטיזם- כמעכב ברצפטורים לדהידרוטסטוסטרון.
תרופה זו גם מורידה רמות טסטוסטרון על ידי עיכוב פעילות ציטוכרום P450. תוצאות לרוב נראות תוך 2-5 חודשים.
פלוטמיד היא תרופה פוטנטית יחסית, אנטי-אנדרוגנית, אשר מעכבת באופן תחרותי רצפטורים לאנדרוגנים.
תרופה זו כוללת מספר תופעות לוואי, ולרוב ניתנת במקרים של הירסוטיזם עיקש.
יש לבדוק את רמת אנזימי הכבד מדי פעם בעת שמשתמשים בתרופה זו, הנחשבת גם לתרופה טרטוגנית (ועל כן אין להשתמש בה בהריון).
פינסטריד היא תרופה חדשה יחסית לשימוש נגד הירסוטיזם.
התרופה היא מעכב סלקטיבי של האנזים 5α-Reductase, והיא מונעת את המעבר של טסטוסטרון למטבוליט היותר פוטנטי שלו - דיהידרוטסטוסטרון.
תרופה זו הוכיחה יעילות בכעד 86% מן המטופלים, ותופעות הלוואי בשימוש בה קלות וכללות כאבי ראש וכאבי בטן.
גלוקוקורטיקואידים (סטרואידים): התרופה דקסמתזון ניתנת למקרים בהם ההירוסטיזם משולב עם היפר-אנדרוגניזם שמקורו מהאדרנל.
עם זאת, השימוש בתרופה זו הוא פחות נפוץ לאור תופעות הלוואי הקיימות בשימוש בסטרואידים לטווח ארוך, והעובדה שתרופות אלו פחות יעילות מתרופות אנטי-אנדרוגניות.
עם זאת, השימוש בהן יכול להיות מוצדק אצל חולות מסוימות, היות שמידע עדכני גורס כי שימוש בדקסמתזון יחד עם שימוש ב- GNRH אגוניסטים, העלה את משך הזמן ללא הירסוטיזם גם לאחר הפסקת הטיפול.
הטיפול בגלוקוקורטיקואידים הוא גם קו הטיפול הראשון למקרים של היפרפלזיה מולדת של האדרנל.
קיימות תרופות נוספות שיכולות לטפל בהירסוטיזם.
למשל, דופמין, סימטידין, טרוגליטזון וקטוקונזול.
הירנומה קיאיצ'ירו (ביפנית: 平沼 騏一郎; 28 בספטמבר 1867 - 22 באוגוסט 1952) היה פוליטיקאי יפני וראש ממשלת יפן ה-35.
הירנומה נולד בעיר צויאמה שבמחוז אוקיאמה, למשפחת סמוראים זוטרה.
הוא סיים לימודי משפטים באוניברסיטת טוקיו ב-1888, ולאחר מכן החל לעבוד במשרד המשפטים.
במהלך עבודתו במשרד המשפטים בנה הירנומה לעצמו מוניטין של לוחם בשחיתות שלטונית, וניהל עצמו מספר תיקים בעלי חשיפה רחבה.
הוא שימש מנהל בית המשפט הגבוה בטוקיו ותובע ציבורי מטעם בית המשפט העליון של יפן.
ב-1909 הוא תבע בהצלחה 25 חברי הדיאט של יפן באשמות של לקיחת שוחד מחברת הסוכר של יפן.
הוא הפך לסגן שר המשפטים ב-1911, ושנה לאחר מכן התמנה לתפקיד התובע הכללי.
הירנומה יצא בגלוי כנגד השחיתות בפוליטיקה של יפן, וגישה זו התרחבה לאחר זמן מה גם להשפעות זרות, כגון סוציאליזם ודמוקרטיה ליברלית.
יחד עם גנרל סדאו אראקי הוא הקים את הקבוצה הלאומנית קוקוהונשה (国本社).
הוא הפך לנשיא בית המשפט העליון של יפן ב-1921.
בתקופת שלטונו של ימאמוטו גונבאה התמנה הירנומה לתפקיד שר המשפטים של יפן.
במהלך כהונתו הוא סייע בהקמת משטרה חשאית שנועדה להילחם בקומוניזם, בסוציאליזם, ובשאר אידאולוגיות אותן ראה כחתרניות.
ב-1924 הוא התמנה ליושב ראש בית האצילים והצטרף למועצה הקיסרית.
ב-1926 הוענק לו תואר הקזוקו "דאנשאקו" (ברון).
הירנומה ישב במועצה הקיסרית במשך עשור, במהלכו צבר השפעה רבה.
הוא התנגד לרפורמות הכלכליות של ראש הממשלה ואקצוקי רייג'ירו, ולאישור אמנת לונדון מ-1930. לאחר שהצבא פעל על דעת עצמו ונכנס למנצ'וריה ב-1931, גייס הירנומה את תמיכת הממשלה בצעד, ואף סייע בהקמת מדינת הבובות היפנית מנצ'וקוו, ואף דרש את פרישת יפן מחבר הלאומים.
ב-1936 הוא התמנה לנשיא המועצה הקיסרית.
הירנומה התמנה לתפקיד ראש הממשלה ב-5 בינואר 1939. הדיון ששלט בפוליטיקה היפנית בתקופת כהונתו היה האם צריכה יפן לחבור לגרמניה הנאצית על מנת לנטרל את האיום שהציגה ברית המועצות.
הירנומה תמך בהסכם אנטי-קומוניסטי, אך חשש שהסכם כזה עלול לגרור את יפן למלחמה עם ארצות הברית ועם בריטניה, בעוד מרבית כוחות צבא יפן עסוקים במלחמת סין–יפן השנייה.
לאחר החתימה על הסכם ריבנטרופ–מולוטוב באוגוסט 1939, התפטרה ממשלתו של הירנומה בעקבות כישלון זה ביחסי החוץ שלה, ובעקבות התבוסות הצבאיות היפניות בקרב חלקין גול במונגוליה.
הירנומה שימש ג'ושין, או יועץ בלתי רשמי, לקיסר הירוהיטו במהלך מלחמת העולם השנייה.
לאחר מותו של סיונג'י קינמוצ'י, הגנרו האחרון מתקופת מייג'י, ב-1940, מילאו הג'ושין את מקומם.
הקבוצה כללה את ראשי הממשלה לשעבר יונאי מיצומאסה, קונואה ונובויוקי אבה, כולם תומכי מדיניות חוץ אגרסיבית.
באפריל 1945 מונה הירנומה פעם נוספת לתפקיד נשיא המועצה הקיסרית.
לאחר מלחמת העולם השנייה נעצר הירנומה על ידי רשויות הכיבוש האמריקאי, ונאשם בביצוע פשעי מלחמה בבית הדין הבינלאומי הצבאי למזרח הרחוק.
הוא נמצא אשם ונידון למאסר עולם.
הוא זכה לשחרור מוקדם ב-1952, ונפטר זמן קצר לאחר מכן.
היריון מדומה הוא מצב שבו בעל חיים (לרבות אדם) מציג את הסימנים והתסמינים המקושרים לפיזיולוגיה של ההיריון בזמן שאינו נמצא בהיריון בפועל.
התופעה של היריון מדומה נפוצה יותר בעולם הווטרינרי בקרב כלבים ועכברים.
אצל בני אדם תופעה זו נדירה יותר ויכולה להתרחש על רקע רגשי.
גברים יכולים לחוות תחושת חולי הדומה לזו של אישה בהיריון כאשר בת זוגם נמצאת בהיריון.
המונח הרפואי ל"היריון סימפתי" מסוג זה הוא תסמונת קובאד.
היריון מדומה יכול להיגרם כתוצאה משינויים במערכת האנדוקרינית, הגורמים לעלייה בהורמונים היוצרים שינויים הדומים למצב הריוני.
במהלך ההיסטוריה תועדו הריונות מדומים כבר בימי היפוקרטס, שכתב על 12 מקרים של נשים שחוו הריונות מדומים בתקופתו, בערך בשנת 300 לפני הספירה.
ב, מרי הראשונה, מלכת אנגליה חוותה הריונות מדומים במהלך נישואיה לפליפה השני.
את המונח pseudocyesis טבע ב-1923 ג'ון מייסון גוד, מיוונית פסאודו (מדומה) וקייסיס (היריון).
יש סיבות מגוונות שגורמות להיריון מדומה.
הסיבה הנפוצה ביותר להיריון מדומה היא רצון חזק של האישה להיכנס להיריון, כך למשל נשים במהלך טיפולי פוריות לא מוצלחים, או אלה שאיבדו את העובר שלהן, נאחזות ברעיון שהן בהיריון, ולא מכירות בזה שהן רק מדמיינות.
סיבה אחרת, היא הפחד העצום מלהיכנס להיריון או לעבור לידה, כמו למשל נשים שעוברות אונס ומפחדות מהתוצאה.
התסמינים של היריון מדומה דומים לזה של היריון רגיל.
מחקרים הראו ש-18% מהנשים עם הריון מדומה היו מוגדרות כנשים בהיריון על ידי מומחים.
יכולים להיות תסמינים כמו: הפסקת וסת, בחילת בוקר, ניפוח בחזה ועלייה במשקל.
תסמין המחלה הפיזי השכיח ביותר בקרב נשים עם הריון מדומה הוא ניפוח הבטן (60-90%).
התסמין הפיזי השני שהכי מאפיין הריון מדומה הוא הפסקה או שיבושים במחזור (50-90%).
אין סיבה פיזית ידועה להיריון מדומה, ואין טיפול בו בתרופות מסוימות.
כאשר יש לחולה עם היריון מדומה בעיות פסיכולוגיות ברורות, צריך להפנות אותה לפסיכותרפיסט, על מנת לטפל בבעיות אלה.
התגלה שהטיפול הכי מוצלח הוא שכנוע החולה שהיא לא בהיריון, על ידי אולטראסאונד או שיטות דימות אחרות.
הירלן (, בלימבורגית: Heële) היא העיר הרביעית בגודלה במחוז לימבורג שבהולנד.
ב-1997 נתגלו שרידי ישוב סוף התקופה הנאוליתית (4400-3500 לפנה"ס) בשלסברג שליד הירלן.
ממצאים ארכאולוגיים מתקופה זו הם נדירים בהולנד.
למרות עדויות אלו לקיומו של ישוב קדום, ההיסטוריה של הירלן מתחילה באופן ממשי עם הגעתם של הרומאים.
אלה ייסדו במקום יישוב צבאי בשם Coriovallum ששכן על הצטלבות בין שתי דרכים: בולון-סור-מר-קלן וקסנטן-אאכן-טריר.
בהירלן ובסביבתה קיימות עדויות רבות להתיישבות הרומית, במיוחד וילות כפריות רומיות.
האתר הארכאולוגי הבולט ביותר מהתקופה הרומית הוא מכלול מרחצאות רומיים שנתגלו במרכז הירלן ב-1940, ממצא נדיר יחסית בהולנד.
ברור שלישוב זה בתקופה הרומית הייתה חשיבות.
ב-1977 נפתח מוזיאון באתר המרחצאות ובו גם מוצגים ממצאים מהתקופה הרומית מכל רחבי האזור.
כמו יישובים רומיים רבים בהולנד, ננטש היישוב הרומי ככל הנראה לאחר נסיגתם של הרומאים במאה ה-3 או ה-4 לספירה.
מעט ידוע על ההיסטוריה של הירלן עד למאה ה-10, כאשר המשיכה ההתפתחות החקלאית שוב בחלק זה של אירופה.
בתי חווה וטחנות קמח נבנו בעמקים בסביבה ובהדרגה עוצבה העיר הירלן של ימי הביניים.
האזכור הקדום ביותר לשם העיר הוא ממסמך משנת 1065 בשם Herle.
אודו, הבישוף של טול, תיעד כמה מתנות.
אחת מהן היא שטח הקרקע (allodium) של הירלן בבישופות של לייז'.
בהמשך מופיעה העיר כנחלתם של רוזני אהר-הורכשדטן.
תאודוריך ואן ארה, אחיינו של הבישוף אודו, הפריד את מוורנדל ובחר בקדוש פנקרטיוס כקדוש המגן של הכנסייה.
רוזני אהר היו אלה שהיו אחראיים ככל הנראה לבנייתם של בית המגורים המבוצר (Schelmentoren) וכנסיית פנקרטיוס הקדוש והורו על בניית טירה מוקפת חפיר.
בעקבות בנייתם של ביצורים אלו הוענקו להירלן זכויות וחירויות שנתנו לה מעמד גבוה יותר מהיישובים הכפריים של שסבבו אותה.
ב-1244 הוכפפה הירלן תחת שלטונם של דוכסי בראבנט, אך ב-1388, יחד עם הונסבורק, היא קיבלה מעמד מיוחד ונפרד.
במהלך המרד ההולנדי, הייתה הירלן מקור לסכסוך בין ספרד לבין המורדים הפרוטסטנטים והיא עברה מיד ליד מספר פעמים.
בהסכם החלוקה שנחתם ב-1661, הייתה הירלן חלק ממחוז לימבורג, שנשלט באופן ישיר על ידי הפרלמנט של הרפובליקה ההולנדית שהוקמה אז.
בהיותה באזור ספר, הקרוב לשטחים הספרדים, נותרה הירלן מבודדת עד 1793, כאשר היא נכבשה על ידי הצרפתים.
לאחר נפילתו של נפוליאון ב-1814 הייתה הירלן לחלק מלימבורג (מחוז לימבורג ההולנדי והמחוז הבלגי לימבורג של ימינו).
ב-1830 כמו רוב אוכלוסיית לימבורג, תמכה הירלן בבלגים במסגרת המהפכה הבלגית.
ב-1839, כתוצאה מהסכם לונדון שנחתם בין המעצמות האירופאיות, חזר הירלן להיות שוב חלק מהולנד.
במאה ה-19, כמו רוב הערים בלימבורג (להוציא את מאסטריכט), לא לקחה הירלן חלק במהפכה התעשייתית והיא נותרה עיר שכלכלתה נשענה בעיקר על חקלאות עד לתחילת כריית הפחם בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20. במרץ 1874 התגלה פחם בסמיכות להירלן.
אך עקב העובדה שהשקעה בהקמת מכרות מסוכנת לטווח ארוך, רק מעט חברות פרטיות עמדו באתגר ורכשו זיכיון לכרייה.
ב-1896 חוברה הירלן לרשת הרכבות וכך התאפשרה העברת הפחם שהופק במכרות הפחם הראשונים.
למרות זאת הייתה התפתחותה של העיר עדיין איטית.
ב-1901 נכנסה ממשלת הולנד לתמונה וקנתה את זיכיונות הכרייה שלא נרכשו כדי להקים מכרות ממשלתיים.
תוך זמן קצר החלו כמה מכרות בבעלות ממשלתית להפיק פחם.
גודל האוכלוסייה זינק והגיע ל-12,098 תושבים ב-1910 ול-32,263 ב-1930. בתקופה זו נהרסו בניינים ישנים רבים במרכז העיר.
ענף כריית הפחם המשיך להיות מרכזי בהתפתחותה של הירלן כעיר מודרנית עד לראשית שנות השישים של המאה ה-20. תור הזהב של כריית הפחם בהירלן הסתיים בסוף שנות החמישים, שלאחריהן שקע הענף עקב תחרות עם הפחם מפולין ומארצות הברית ועקב גילוי גז טבעי במחוז חרונינגן.
באזורים סביב להירלן ולערים רבות סביבה איבדו כ-60,000 איש את מקומות עבודתם.
תקופה קשה של התאמה מחדש של הכלכלה החלה.
ממשלת הולנד ניסתה להקל על הקשיים על ידי העברתם של כמה גופים ממשלתיים להירלן, אך עד היום העיר לא התאוששה לחלוטין מאובדנם של עשרות אלפי מקומות עבודה אלו.
בנוף העירוני של הירלן כיום נותר מעט שיזכיר את תעשיית הכרייה.
רוב הררי פסולת הכרייה שהקיפו את המכרות פונו או שמשו ליצירת שטחים ירוקים במסגרת מיזם שכונה van zwart naar groen ("משחור לירוק").
גם ארובות המכרה הגבוהות ביותר באירופה Lange Lies ("ליז הגבוהה") ו-Lange Jan ("יאן הגבוה"), בעבר נקודות ציון חשובות בקו הרקיע העירוני של הירלן, נהרסו.
אחד ממתקני הכרייה המעטים שנותרו (פיר 2 של מכרה אורנג' נסאו 1) משמש כיום כמשכן למוזיאון הכרייה ההולנדי.
באזור הערי פועלת גם כיום מחצבה של חברת "סיבלקו".
האדריכל הידוע ביותר המזוהה עם הירלן הוא ללא ספק פריץ פץ (Frits Peutz).
מורשתו כולל לפחות 10 מבנים חשובים בהירלן.
ב-1935 נבנה הבניין המפורסם ביותר בתכנונו, ה-Glaspaleis (ארמון הזכוכית), בסמוך לכנסייה מימי הביניים, שניצבה אז במרכזה של העיר הצנועה.
בנייתו של המבנה הוזמנה על ידי איש העסקים פטר שונק והיה זה צעד די יוצא דופן לאיש עסקים שמרן לבקש מאדריכל צעיר מהירלן לעצב את חנות הכלבו החדשה של שונק.
מבנה זה הוא אחת הדוגמאות הבולטות למודרניזם המוקדם בהולנד, אך הוא הוכר ככזה רק בשלב מאוחר יותר, לאחר שמצבו התדרדר.
בשנות התשעים הוא הוכנס לרשימה המכובדת של אלף המבנים החשובים ביותר של המאה ה-20 של איחוד האדריכלים הבינלאומי, כשרק 13 מבנים ברשימה נמצאים בהולנד.
צעד זה עודד את הרשויות העירוניות לרכוש את הבניין הרעוע ולשקמו.
לאחר השלמת תהליך השיקום של הבניין הוא משכן כיום כמה ממוסדות התרבות של העיר, כולל המוזיאון לאומנות מודרנית.
ארמון הזכוכית המשוקם הפך להיות סמלה של הירלן המחודשת לאחר סגירת ענף כריית הפחם.
למרות שמבנים מעניינים רבים בעיר נהרסו בתחילת המאה ה-20, כמה בניינים עתיקים עדיין ניצבים במרכז הירלן, לדוגמה, כנסיית פנקריטיוס שנבנתה במאה ה-12 בסגנון רומנסקי ומגדל בית הכלא (Schelmentoren) המבוצר שנבנה בערך באותה תקופה.
מבנה חשוב נוסף היא הקפלה הבסגנון הנאו-קלאסי, גרפקפל דה לאו, שנבנתה ב-1848 והיא המבנה הנאו-קלאסי היחיד ששרד בהירלן.
הירנפיין (, ) היא עיר במחוז פריסלנד שבהולנד.
הירנפיין נוסדה ב-1551 על ידי שלושה אנשי אצולה כאתר לכריית כבול ששימש כחומר דלק.
מכאן שם המקום: heer – לורד, veen – כבול.
העיר לא הייתה אחת מ-"11 הערים של פריסלנד" (Friese elf steden) ולא הוענקו לה "זכויות עיר".
כיום היא אחת הערים הגדולות במחוז.
טחנת הרוח Welgelegen היא היחידה ששרדה מבין 17 טחנות הרוח שניצבו בעבר בהירנפיין.
הירנפיין מפורסמת בהישגיה הספורטיביים ובמתקני הספורט ברמה עולמית שבה.
אלה כוללים את אצטדיון אבה לנסטרה ואת זירת ההחלקה המהירה על הקרח "טיאלף" (Thialf),שהיה מתקן ההחלקה הסגור הראשון בעולם באורך של 400 מטרים ומארח מדי שנה אירועים בינלאומיים המושכים קהל רב.
טיאלף הוא גם אולם הבית של קבוצת ההוקי קרח המקומית, Friesland Flyers.
קבוצת הכדורגל של העיר, הירנפיין, משחקת בליגת העל ההולנדית ויש לה נוכחות מתמדת בליגה האירופית במשך שנים רבות.
ההישג הגדול ביותר שלה היה כאשר היא השתתפה בליגת האלופות בשנת 2000. ב-2006 הושלמה בנייתה של "עיר הספורט" (Sportstad), מיזם שכולל, אולם התעמלות, בריכת שחייה והרחבה של אצטדיון הכדורגל.
היריון בגיל נעורים הוא מונח המתייחס להיריון בקרב נשים שטרם מלאו להן עשרים שנה.
היריון עשוי להתרחש בעקבות יחסי מין לאחר תחילת תהליך הביוץ, שמתרחש בדרך כלל לאחר תחילת קבלת המחזור החודשי.
בקרב נערות הזוכות לתזונה נאותה, הווסת בדרך כלל מתחילה בסביבות גיל 12 או 13.
לעיתים נדירות תהליך הביוץ עשוי להקדים ולהתרחש טרם קבלת המחזור הראשון (הווסת).
נערות בהיריון נאלצות להתמודד עם אותן בעיות הקשורות בלידה כמו נשים אחרות.
עם זאת, ישנם סיכונים רפואיים נוספים הנוגעים לבנות מתחת לגיל 15 בהיריון, אשר פחות סביר שהגיעו לרמת התפתחות פיזית מספקת כדי לקיים היריון בריא, או כדי ללדת.
עבור בנות בגילאי 15–19, הסיכונים קשורים יותר בגורמים הכלכליים-חברתיים מאשר להשפעות הביולוגיות של גילן.
הסיכונים של משקל לידה נמוך, לידה מוקדמת, אנמיה ורעלת היריון קשורים לרוב בגילה הביולוגי של האם, שכן הם נצפו בקרב נערות הרות, אפילו לאחר שליטה על גורמי סיכון אחרים.
בכל יום במדינות המתפתחות, כ-20,000 מתבגרות מתחת לגיל 18 יולדות.
מדובר בכ-7.3 מיליון לידות בשנה.
מספר זה גדל משמעותית אם מתייחסים לכלל ההריונות בקרב המתבגרות.
במדינות מפותחות, הריונות בגיל העשרה קשורים לעיתים קרובות בבעיות חברתיות, כמו רמת חינוך ירודה ושיעורי עוני גבוהים.
היריון בקרב מתבגרות במדינות מפותחות בדרך כלל מתרחש מחוץ לנישואים ונושא סטיגמה חברתית שלילית בקרב קהילות רבות ותרבויות שונות.
לעומת זאת, הורים מתבגרים במדינות מתפתחות הם לרוב נשואים וההריונות מתקבלים בברכה על ידי המשפחה והחברה.
עם זאת, בחברות אלו, הריונות מוקדמים עשויים לבוא בד בבד עם תזונה לקויה וטיפול רפואי לקוי, אשר עלולים לגרום לבעיות רפואיות.
הריונות בגיל העשרה ניתנים למניעה על ידי חינוך מיני מקיף וגישה לאמצעי פיקוח ילודה, זאת בניגוד לחינוך להתנזרות ממין, אשר לא הראה השפעה אפקטיבית כלשהי בסוגיה.
גילה של האם נקבע בהתאם לתאריך סיום ההיריון, אותו ניתן לאמת בקלות, ולא על בסיס התאריך המשוער של ההתעברות.
כתוצאה מכך, הנתונים אינם כוללים הריונות של נשים בגילאי 19 אם הם הסתיימו ביום או לאחר יום ההולדת ה-20 של האישה.
באופן דומה, נתונים על מצבה המשפחתי של האם נקבעים בהתאם למצבה המשפחתי בסוף ההיריון, ולא במועד ההתעברות.
שיעורי היריון בקרב מתבגרות בכלל העולם נעים בין שיעורים גבוהים מאוד של 143 מקרים של היריון בקרב מתבגרות מתוך 1000 מתבגרות בחלק ממדינות אפריקה שמדרום לסהרה ועד לשיעורים נמוכים של 2.9 מתוך 1000 בדרום קוריאה.
בקרב מדינות ה-OECD המפותחות, ארצות הברית, בריטניה וניו זילנד מדורגות במקום הגבוה ביותר מבחינת שיעורי היריון בקרב מתבגרות, בעוד יפן ודרום קוריאה מדורגות במקומות הנמוכים ביותר (זאת בהתאם לנתונים שנאספו ב-2001).
כ-95% מהלידות בקרב מתבגרות בעולם מתרחשות במדינות מתפתחות.
מדי שנה, כ-3 מיליון נערות נחשפות להפלות לא בטיחותיות ובכך מסכנות את בריאותן וחייהן.
מנתונים שאספה "הקרן להצלת הילדים", מדי שנה נולדים כ-13 מיליון ילדים לאימהות מתחת לגיל 20 מסביב לעולם, כאשר למעלה מ-90% מהם נולדים במדינות מתפתחות.
סיבוכי היריון ולידה הם בין הגורמים המרכזיים לתמותה בקרב נערות בגילאי 15–19 במדינות אלו.
מתוך הנערות בגילאי 15–19 אשר נכנסות להיריון, כשני שלישים מחליטות להפסיק אותו.
ב-1999 תועדו כ-1500 מקרים של הפסקת היריון בקרב נערות בגילאי 15–19 בישראל.
מדובר בשיעור של 9.6 נערות מתוך 1000 נערות בגילאי 15–19 והוא דומה לשיעור במדינות המפותחות.
על פי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, בשנת 2013 תועדו 3166 לידות של תינוקות חיים לאמהות מתחת לגיל 19. מדובר בשיעור של 10.4 נערות מתוך 1000 נערות בקבוצת גיל זו.
בנוסף תועדו 1826 מקרי פנייה של נערות מתחת לגיל 19 לוועדות להפסקת היריון.
בנוסף תועדו בשנה זו 2166 מקרי פנייה של נערות מתחת לגיל 19 לוועדות להפסקת היריון.
ב-2004 למשל, תועדו 4248 לידות של תינוקות חיים לאמהות מתחת לגיל 19 ושיעור האימהות בקרב הנערות מתחת לגיל 19 היה 15.3 מתוך אלף, בעוד 2862 נוספות פנו לוועדות להפסקת היריון.
על פי קרן האוכלוסייה של האו"ם (UNPFA), "להריונות בקרב מתבגרות בנות פחות מ-18 שנים, יש השלכות בלתי הפיכות.
הריונות אלו מפרים את זכויותיהן של המתבגרות, גורמים להשלכות מסכנות חיים במונחים של בריאות מינית ופוריות, גוררים עלויות פיתוח גבוהות עבור קהילות, ותורמים להנצחת מעגל העוני".
ההשלכות הבריאותיות, הכוללות חוסר בשלות פיזית להיריון ולידה, מובילות לסיבוכים ותת-תזונה, שכן הרוב המכריע של המתבגרות נוטות להגיע ממשקי בית בעלי הכנסה נמוכה.
הסיכון למוות של האם עבור בנות מתחת לגיל 15 במדינות עם הכנסה נמוכה-בינונית הוא גבוה יותר מאשר עבור נשים בשנות העשרים לחייהן.
היריון בקרב מתגברות משפיע גם על רמת החינוך וההכנסה הפוטנציאלים של האמהות, שכן רבות מהן נאלצות לנשור ממסגרות חינוכיות, דבר אשר פוגע בפוטנציאל ובסיכוי שלהן להצליח מבחינה כלכלית בעתיד.
מספר מחקרים בחנו את ההשפעה של היריון בקרב מתבגרות על מצבן הכלכלי-חברתי, הרפואי והפסיכולוגי.
ההשפעה על חייהן של אמהות מתגברות וילדיהן משתנה; גורמים כגון עוני או תמיכה חברתית עשויים להיות בעלי השפעה חשובה יותר מאשר גיל האם בלידה.
הורים מתבגרים, אשר יכולים לסמוך על תמיכת המשפחה והקהילה, שירותי הרווחה ומסגרות טיפול בילדים, סביר יותר שיישארו במוסדות החינוך ויזכו למשרות בעלות רמות הכנסה גבוהות יותר ככל שיזכו לרמת חינוך גבוהה יותר.
ההתמודדות עם תופעת ההיריון בקרב מתגברות דורשת גישה הוליסטית.
כלומר, ישנו צורך בהתמקדות בסיבות שבבסיס התופעה, כגון עוני, אי שוויון מגדרי, לחצים חברתיים וכפייה, במקום התמקדות בשינוי התנהגותן של המתגברות.
גישה זו צריכה לכלול "מתן חינוך מיני מקיף לכלל הצעירים, השקעה בחינוך עבור נשים, מניעת נישואי ילדים, אלימות מינית וכפייה, בניית חברות התומכות בשוויון מגדרי על ידי העצמת בנות ושילוב גברים ונערים והנגשת מתבגרים למידע על בריאות מינית ורבייה, בנוסף לשירותים שיקבלו אותם ויקלו על הבחירות שלהם."
היריון ולידה בגיל צעיר במדינת עולם ראשון משפיעים רבות על החינוך לו זוכות האמהות.
אמהות מתבגרות נוטות יותר לפרוש מבית ספר תיכון.
עם זאת, מחקרים שנעשו לאחרונה מצאו כי רבות מהאמהות המתבגרות כבר עזבו את הלימודים עוד בטרם נכנסו להיריון, אבל אלו אשר היו בבית הספר בזמן ההיריון היו בעלות סיכוי לסיים את הלימודים כמו בנות גילן.
מחקר שנערך ב-2001 מצא כי נשים שילדו במהלך שנות העשרה שלהן השלימו לימודים תיכוניים בשיעור של 10-12% ולימודים על-תיכוניים בשיעור של 14-29% לעומת נשים אשר ילדו לאחר גיל 30.
אימהות בגיל צעיר במדינות מפותחות יכולה להשפיע על תעסוקה ועל מעמד חברתי.
פחות משליש מהאמהות המתבגרות זוכות למידה כלשהי של מזונות ילדים, דבר אשר מגדיל במידה רבה את הסבירות שיפנו לממשלה לקבלת סיוע.
הקורלציה בין היריון מוקדם ואי-השלמת לימודים תיכוניים פוגעת בהזדמנויות לקריירה עבור נשים צעירות רבות.
מחקר אחד מצא כי בשנת 1988, 60% מהאמהות בגיל ההתבגרות היו עניות בזמן הלידה.
מחקר נוסף מצא כי כמעט 50% מהאמהות המתבגרות ביקשו סיוע חברתי בתוך חמש השנים הראשונות של חיי הילד שלהן.
מחקר שכלל 100 אמהות מתבגרות בבריטניה מצא כי רק 11% קיבלו משכורת, בעוד שאר 89% היו מובטלות.
רוב האמהות המתבגרות בבריטניה חיות בעוני, כאשר כמעט חצי מהן בחמישית התחתונה של התפלגות ההכנסה.
ההיריון ולאחריו הלידה מגבירים באופן משמעותי את הסיכוי כי אמהות אלו ינשרו מבית הספר וכחצי מהן צפויות לפנות לשירותי הרווחה לסיוע.
לעיתים רבות ההיריון מוסתר במשך חודשים רבים, דבר המוביל להיעדר ליווי רפואי טרום לידתי הולם לאם ולעובר ומסכן את התינוק בצורה משמעותית.
מתבגרות בהיריון או אמהות מתבגרות נמצאות בסיכון גבוה פי שבעה להתאבדות לעומת יתר המתבגרים.
פרופ' ג'ון הרמיש, ממכון המחקר החברתי והכלכלי באוניברסיטת אסקס, וד"ר רוג'ר אינגהם, מנהל מרכז הבריאות המינית באוניברסיטת סאות' המפטון, מצאו כי בהשוואה למתבגרות אחרות, בעלות פרופיל חברתי-כלכלי מקופח ודומה לאמהות מתבגרות, חינוך ברמה ירודה ושאיפות חינוכיות נמוכות, קיים הבדל זניח בינן לבין אמהות מתגברות בהקשרי הזדמנויות בחיים.
אימהות בגיל ההתבגרות עשויה להיתפס כהגיונית מבחינה כלכלית עבור נשים צעירות ממעמד כלכלי נמוך.
כך למשל, מחקר ארוך טווח, שנערך על ידי הכלכלן ו.
ג'וזף הוטס מאוניברסיטת דיוק ועמיתים, שפורסם בשנת 2005, מצא כי עד גיל 35, אמהות מתבגרות לשעבר הרוויחו יותר, שילמו יותר מיסים, היו באופן משמעותי בסיכוי קטן יותר לחיות בעוני ונזקקו לפחות סיוע ציבורי מאשר נשים עניות מרקע דומה אשר נעשו אימהות רק בשנות ה-20 שלהן.
לפי המחקר, נשים שהפכו לאמהות בשנות העשרה שלהן — הפסיקו לשאת בנטל גידול ילדיהן החל מסוף שנות ה-20 ותחילת שנות ה-30 לחייהן, כך שהתפנו לטובת השתלבות בשוק העבודה, בזמן שנשים עניות אשר חיכו להפוך לאמהות נאלצו לבלות את זמנן בבית בגידול ילדיהן.
כבר שמונה שנים קודם לכן, בדו"ח פדרלי בשם "Kids Having Kids" נרשם ממצא דומה, אשר הוסתר בזמנו.
על פי הארגון האמריקאי "הקמפיין הלאומי למניעת היריון בגיל צעיר", כמעט אחת מכל ארבע אמהות מתבגרות יחוו עוד היריון תוך שנתיים מההיריון הראשון.
הגורמים המרכזיים המשפיעים על כך שאם מתבגרת תהרה פעם נוספת בהפרש זמן קצר הם רמת החינוך והמצב המשפחתי – ככל שרמת החינוך של הנערה והוריה טובה יותר, כך קטן הסיכוי להיריון נוסף בטווח זמן קצר, ומנגד, נערות אשר נישאו יהרו בסבירות גדולה יותר.
ההתמכרותהחודש והשנהנובמבר 2015אימהות בגיל צעיר יכולה להשפיע על ההתפתחות הפסיכולוגית-חברתית של הילד.
ילדים של אימהות מתבגרות נמצאים בסיכון גבוה יותר להיוולד בלידה מוקדמת ובמשקל לידה נמוך, דבר אשר חושף אותם לסיכונים נוספים המלווים אותם בכל חייהם.
ילדים לאימהות מתבגרות נמצאים גם בסיכון גבוה יותר לכך שיסבלו מעיכובים אינטלקטואלים, שפתיים ורגשיים-חברתיים ובעיות התפתחות ובעיות התנהגות נפוצים יותר בקרב ילדים לאימהות מתבגרות.
מחקר מסוים הציע שאימהות מתבגרות מתקשות לייצר גירויים עבור ילדיהן באמצעות הבעת חיבה, כמו למשל באמצעות מגע, חיוך ותקשורת מילולית.
כמו כן הן מתקשות גם להיות רגישות ולהבין את צורכי ילדיהן.
מחקר נוסף מצא כי אמהות אשר זכו ליותר תמיכה חברתית נטו פחות להפגין כעס כלפי ילדיהן או להסתמך על עונשים כאמצעי חינוכי.
ילדים לאימהות מתבגרות נוטים להפגין כישורים נמוכים יותר במסגרות חינוכיות, כאשר רבים מהם נשארים כיתה, מדורגים נמוך במבחנים מתוקננים או מתקשים לסיים בהצלחה את לימודיהם בבית הספר התיכון.
לבנות הנולדות לאימהות מתבגרות סיכוי גבוה להפוך בעתיד לאימהות מתבגרות בעצמן בעוד לבנים לאימהות מתבגרות סיכוי גבוה פי שלושה לרצות זמן בבית הסוהר.
בריאות האם והעובר הן סוגיות מדאיגות בקרב אימהות מתבגרות.
הסיכוי ללידה מוקדמת ולתינוקות במשקל נמוך גבוהים יותר בקרב האימהות המתבגרות, כאשר רבות מהן אינן זוכות לקבלת טיפול רפואי טרום לידתי הולם.
היעדר טיפול רפואי טרום לידתי הולם הוא גורם בעל השפעה גדולה על בריאות הילד בקרב אימהות מתבגרות, כאשר אימהות אשר זכו לטיפול טרום לידתי הולם הולידו תינוקות בריאים יותר בצורה משמעותית מאשר אימהות שלא זכו לטיפול.
נערות הרות רבות נמצאות תחת סיכון משמעותי של תת-תזונה, אשר רובו נגרם כתוצאה מהרגלי תזונה לקויים הכוללים דיאטות, דילוג על ארוחות, צריכת מזון מהיר וכו'.
הסיכון לבעיות הנגרמות מתזונה לקוי גדול אף יותר במדינות מתפתחות, שם נספרים מדי שנה כ-70,000 מקרי מוות של נערות כתוצאה מסיבוכים במהלך ההיריון.
ארגון הבריאות העולמי מעריך כי הסיכוי למוות שלאחר ההיריון הוא גבוה פי שניים בקרב נערות בגיל 15–19 לעומת אימהות בגיל 20–24. בקרב נערות בגיל 10–14 שיעור זה גדול פי חמישה לעומת אימהות בגיל 20–24.
הסיכון לסיבוכים רפואיים עבור נערות מתחת לגיל 15 הוא גבוה מפני שאזור האגן שלהן אינו מפותח דיו ועלול להוביל לסיבוכים במהלך הלידה עצמה.
לרוב ניתן לפתור מצב זה במדינות מפותחות באמצעות ניתוח קיסרי, אך במדינות מתפתחות, בהן שירותים רפואיים מתקדמים אינם זמינים בכל מקום, הדבר עלול להוביל לרעלת היריון, מוות של התינוק ולמוות של האם.
אמהות מתבגרות וילדיהן נמצאים גם בסיכון גבוה להידבקות בנגיף ה-HIV.
שיעורי האימהות המתבגרות גבוהים יותר בחברות ותרבויות בהן נישואים בגיל צעיר הם חלק מהמסורת אשר מעודדות נערות ללדת בגיל צעיר.
כך למשל, במדינות רבות באפריקה שמדרום לסהרה, היריון מוקדם נתפש לרוב כברכה המעידה על פוריותה של האם.
כמו כן, במדינות בעלות שיעור גבוה של נישואים בקרב בני נוער קיים גם שיעור גבוה של אימהות מתבגרות.
היעדר חינוך מיני הולם על מין בטוח, בין אם על ידי ההורים, מוסדות חינוכיים או גורם אחר, הוא גורם בולט לעלייה בשיעור הריונות בקרב מתבגרים.
מתבגרים רבים אינם לומדים על שימוש באמצעי מניעה או על כיצד להתמודד עם בני המין השני בגילם אשר לוחצים עליהם לקיים יחסי מין בטרם הם מרגישים בשלים לכך.
בנוסף לבני נוער רבים חסרה היכרות בסיסית עם מושגים מרכזיים וידע הכרחי הנוגעים למיניות.
גורם תרבותי נוסף להיריון בקרב מתבגרים הוא תועלת כלכלית.
בחברות מסוימות בהן ילדים נשלחים לעבוד כבר מגיל צעיר, הולדת מספר רב של ילדים נתפשת כמעשה רציונלי בעל תרומה כלכלת למשק הבית.
במדינות בהן נישואים בקרב בני נוער אינם נפוצים, כמו למשל במדינות מפותחות, קיום יחסי מין ראשונים בגיל צעיר והיעדר שימוש באמצעי מניעה (בין אם בכלל או בצורה לקויה) הם גורמים משמעותיים על היריון בקרב מתבגרות.
בהתאם לכך, מרבית ההריונות במדינות המפותחות הם הריונות בלתי מתוכננים.
במרבית מדינות אלו קיימות תוכניות חינוך מיני ממוסדות שנועדו להפחית את שיעורי ההיריון בקרב מתבגרות ואת התפשטותן של מחלות מין.
במדינות מסוימות בעלות שיעורים נמוכים של היריון בקרב מתבגרים, יחסי מין בקרב מתבגרים הם נושא מקובל ומדינות אלו מספקות למתבגרים מידע מקיף ומאוזן על מיניות.
היריון ואימהות בקרב בני נוער משפיעים בצורה ניכרת על אחיהם הקטנים של האימהות המתבגרות.
אחיותיהן הקטנות של אימהות מתבגרות נוטות פחות להפנים את החשיבות בהשכלה ותעסוקה ונוטות יותר לקבל בהבנה התנהגות מינית, הורות ונישואים בגיל צעיר.
גם אחים צעירים של אימהות מתבגרות נוטים להפגין יותר סובלנות כלפי לידות מוקדמות מחוץ לנישואים, זאת בנוסף להיותם חשופים יותר להתנהגות מסוכנת.
אחיות צעירות לאימהות מתבגרות שבילו זמן ממושך עם אחייניהן/אחייניותיהן נמצאות בסיכון גבוה יותר להפוך לאימהות מתבגרות גם בעצמן.
בנוסף לכך, גם ההורים לאמהות מתבגרות מפתחים הבנה וקבלה למצב לאורך זמן, דבר אשר מגדיל את הסבירות שגם האחיות הצעירות יהפכו לאימהות בגיל צעיר.
שיעור האמהות המתבגרות בקרב אחיות קטנות לאמהות מתבגרות גדול פי שניים מביתר האוכלוסייה.
היעדר גישה לאמצעי פיקוח ילודה
לבני נוער רבים גישה מוגבלת וחוסר בידע לגבי שיטות למניעת היריון, לרוב בגלל פחד או מבוכה שלהם להביע עניין בנושא.
עבור בני נוער רבים, אמצעים ושיטות למניעת היריון נתפשים לרוב בתור שימוש בגלולות וקונדומים בלבד, וגם לאמצעים אלו מודבקת לרוב סטיגמה שלילית ושגויה (כגון תופעות לוואי של השמנה, אקנה וכו') והשימוש בהם לעיתים לוקה בחסר (דילוג על נטילת גלולות, שימוש במקביל לתרופות נוספות, קושי בהשגת מרשמים וכו').
בסקר לאומי על גידול משפחתי שנערך בארצות הברית בשנת 2002, נמצא כי בקרב בנות הנוער הפעילות מינית המעוניינות להימנע מכניסה להיריון קיימת סבירות נמוכה לכך שישתמשו באמצעי מניעה, זאת בהשוואה לנשים מבוגרות.
ע"פ הסקר כ-18% מהנערות בגילאי 15–19 לא השתמשו באמצעי מניעה, זאת לעומת 10.7% מקרב הנשים בגילאי 15–44. לפי סקר זה, למעלה מ-80% מההריונות בקרב המתבגרות היו לא מתוכננים, כאשר למעלה ממחציתם התרחשו בקרב נערות שלא השתמשו באמצעי מניעה ומרבית השאר התרחשו בקרב נערות שלא ביצעו שימוש נכון באמצעים אלו.
בשנת 2012 נערך סקר לטובת מציאת הגורמים המשפיעים על חוסר שימוש באמצעי מניעת היריון בקרב 1000 נשים.
כמעט חצי מהנשאלות השיבו כי קיימו יחסי מין לא מוגנים בשלושת החודשים אשר קדמו לסקר.
כאשר נשאלו על הסיבות שבעטיין קיימו יחסי מין לא מוגנים, ציינו מרבית הנשים שלושה גורמים מרכזיים - קושי בהשגת אמצעי מניעה (הסיבה הנפוצה ביותר), לא תכננו מראש או התכוננו מראש לקיום יחסי מין ותפישה שגויה לפיה לא סביר שיכנסו להיריון.
מחקר אשר השווה את שיעורי ההריונות בקרב מתבגרים בין מדינות עשירות מצא כי על אף שמידת הפעילות המינית של בני נוער במדינות אלה נוטה להיות דומה, בארצות הברית שיעור ההריונות בקרב מתבגרות גבוה יותר.
המחקר מצא כי הסיבה לכך היא שימוש מופחת וככה"נ שימוש לקוי באמצעי מניעה.
לפיכך קבע המחקר כי אחד הגורמים הבולטים להבדלים בשיעורי היריון בקרב מתבגרות במדינות מפותחות הוא שימוש באמצעי מניעה.
ע"פ מחקרים שנערכו בחסות המועצה לחקר המשפחה, ארגון נוצרי קונסרבטיבי אמריקאי, להפרשי הגיל בין נערות מתבגרות לבני זוגן קיימת השפעה נרחבת על הסיכוי שיהפכו לאימהות מתבגרות.
לפי המחקרים, לנערות מתבגרות אשר נמצאות במערכת יחסים עם גברים מבוגרים מהן סיכוי גבוה יותר להרות.
בנוסף לכך, הסיכוי שיבצעו הפלה הוא נמוך יותר ולכן סביר יותר שיהפכו בהמשך לאימהות מתבגרות.
בהתאם לכך, המחקרים מצאו כי מרבית האבות של ילדי אימהות מתבגרות היו מבוגרים מהנערות, כאשר רובם היו מבוגרים יותר מ-20 שנים.
מחקרים שנערכו בדרום אפריקה מצאו כי 11-20% מההריונות בקרב מתבגרות הם כתוצאה ישירה מאונס, בעוד 60% מהאימהות המתבגרות קיימו יחסי מין ללא רצונן שקדמו להיריון.
בנוסף לכך, בקרב נערות מתחת לגיל 15, מרבית יחסי המין הראשונים מתקיימים ללא הסכמה מלאה מצד הנערות.
מחקר נוסף אשר נערך על ידי מכון גוטמאכר האמריקאי מצא כי 60% מהנערות שקיימו יחסי מין לפני גיל 15 עשו זאת בעקבות כפייה של בני זוגן, אשר היו בממוצע מבוגרים מהן ב-6 שנים.
באותו הקשר, כחמישית מהאבות המתבגרים התוודו כי הם כופים על נשים לקיים איתם יחסי מין.
מחקרים רבים מצביעים על הקשר שבין ניצול מיני בגיל צעיר לבין היריון בשלב מאוחר יותר בגיל ההתבגרות במדינות מפותחות.
כ-70% מהאמהות המתבגרות נוצלו מינית כילדות צעירות, זאת בניגוד לשיעור של 25% אשר נפלו קורבן לניצול מיני בקרב נערות אשר לא ילדו במהלך גיל ההתבגרות.
כאשר דנים בגורם זה יש לקחת בחשבון כי ההגדרה של אונס סטטוטורי (קיום יחסי מין עם קטין מתחת לגיל ההסכמה) משתנה בין מדינה למדינה בהתאם לחוקיה והגדרת גיל ההסכמה באותה מדינה.
בהתאם לכך יחסי מין אשר מובילים בהמשך להיריון ולידה בקרב מתבגרות עשויים להיחשב במדינה מסוימת כתוצאה של ניצול מיני בעוד במדינה אחרת הם ייחשבו לקבילים לפי החוק.
ע"פ מחקרים שנערכו בנושא, אימהות מתבגרות לעיתים קרובות נמצאות במערכות יחסים בהן הן חוות אלימות וניצול מצד בן זוגן.
אותן נערות דיווחו גם על החמרת האלימות מצד בן זוגן לאחר שגילה על ההיריון.