tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
שני ספרים נוספים שכתב אף הם אבדו: "אודות האיים" (ביוונית עתיקה 'Περί νήσων') בו תיאר את קפריסין, סנטוריני, סיציליה ומספר רב של איים בין לסבוס לחופי הים היוני ובהם קפלוניה ו"מדידות מרחקים" (ביוונית עתיקה 'Σταδιασμοί'), ספר בו תיאר נתיבים ימיים עם תמצית מיצירתו המרכזית בליווי מפות וכיווני הרוח.
במפות ציין טימוסתנס את האי רודוס במרכז, וכך המשיכו הבאים אחריו כמחווה לו.
לפי הגאוגרף היווני אגטמרו, טימוסתנס שינה את שושנת הרוחות כך שיהיו בה 12 כיוונים במקום 8 והחל להשתמש בה לניווט ולא רק לשימוש מטאורולוגי של תיאור כיוון הרוח.
ארבעת כיווני הרוחות המרכזיים לא השתנו.
לעומת זאת, ארבעת כיווני הרוחות המשניים: צפון-מזרח, דרום-מזרח, דרום-מערב וצפון-מערב הוחלפו בשמונה כיוונים.
נוספו ארבעה שמות חדשים וכיוונם המקורי של חלק מהשמות שונה כך שאינו הולם לחלוטין את משמעותם המילולית.
מצביע לעבר תראקיה ולשבטי הסקיתים.
פירוש: רוח צפונית אך מצביע יותר מזרחה לעבר מושבות אסיה הקטנה ולדרום רוסיה מקום מושבם של הסרמטים.
פירוש: רוח צפון-מזרחית אך מצביע יותר מזרחה לכיוון הים הכספי.
פירוש: אל הרוח המזרחית וסימל רוח דרום-מזרחית אך כאן מצביע עוד יותר דרומה לנהר האינדוס ולהודו.
פירוש: דרום-מזרח אך מכוון דרומה יותר לים האדום ואתיופיה.
פירוש: דרום-מערב אך מצביע מעט דרומה.
מצביע לכיוון לוב ולשבט בֶּרְבֵּרִי שישב באזור פזאן.
פירוש: דרום-מערב אך מצביע מערבה יותר לעבר נומידיה במגרב של היום
פירוש: רוח צפון-מערב אך מצביע מערבה יותר לחצי האי האיברי.
מצביע למערב אירופה לכיוון העמים הקלטים.
טימור איגורביץ' מורגונוב הוא אתלט רוסי, סגן אלוף אירופה (ברלין 2018) בקפיצה במוט.
בתחרות גמר ליגת היהלום שנערכה בבריסל, בלגיה ב-31 באוגוסט אותה שנה הוא זכה במדליית זהב בתוצאה של 5.93 מטר, לפני אלוף העולם סם קנדריקס מארצות הברית (5.88 מטר) ואלוף העולם לפניו שונסי ברבר מקנדה (5.83 מטר).
טימור הפורטוגזית הייתה מושבה פורטוגזית בשטחה של מדינת מזרח טימור בין השנים 1702–1975. לאורך רובה של התקופה בה התקיימה המושבה חלקה את האי יחד עם איי הודו המזרחיים ההולנדיים.
פורטוגזים היו האירופים הראשונים שביקרו באי ב-1515. וב-1556 הדומיניקנים תפסו אחיזה במקום.
בשנת 1702 הוקמה באי מושבה פורטוגזית.
עם תחילת תהליך דה-קולוניזציה ברחבי האימפריה הפורטוגזית שהחל אחרי מהפכת הציפורנים בפורטוגל, כבשה אינדונזיה את המושבה, תוך שהאו"ם מסרב להכיר בריבונותה על השטח ונשמרה ההכרה בפורטוגל כשליטה החוקית של המקום.
ב-2002, אחרי תקופת מעבר בפיקוח האו"ם, הוקמה הרפובליקה הדמוקרטית של טימור-לאסטה.
טרם הגעתן של מעצמות אירופיות לאזור, היה האי טימור חלק מרשת מסחר בין הודו לסין.
עצי האלגום הריחניים שהיו באי היו לסחורה המרכזית שייצא.
שתי המעצמות הקולוניאליות הראשונות שהגיעו לאזור דרום-מזרח אסיה היו הפורטוגזים (תחילת המאה ה-16) וההולנדים (סוף המאה ה-16).
שתיהן הגיעו בחיפוש אחר איי מאלוקו האגדיים.
הפורטוגזים, שהגיעו למקום ב-1515 נחתו בפנטה מקאסר, עיר במזרח טימור של ימינו.
הסוחרים הפורטוגזים שהגיעו למקום החלו לייצא כמות גבוהה כל כך של עצי אלגום עד כדי כך שכמות העצים באי התדלדלה וכמעט הוכחדה.
ב-1556 הגיעו לאי קבוצת דומיניקנים שהקימו התיישבות בכפר ליפאו.
ב-1613, עם ההתגברות בנוכחות ההולנדית בסביבה, הם השתלטו על חציו המערבי של טימור ובמשך שלוש מאות השנים אחר כך השתלטו בהדרגה על יתר חלקי ארכיפלג אינדונזיה, למעט מזרח טימור שנודעה כטימור הפורטוגזית.
הפורטוגזים הביאו עמם את התירס והחלו לייצא מהאי פולי קפה.
מערכות המס המקומיות שומרו, והמיסים שולמו באמצעות עבודה ומתן חלק מהיבול לרשויות.
הפורטוגזים שכרו שכירי חרב ומנהיגי השבטים המקומיים נעזרו בחיילים פורטוגזים במטרה להילחם בשבטים יריבים.
עם העלייה בשימוש ברובי מוסקט, החלו המקומיים לצוד צבאים ולסחור בקרני צבי.
השפעה נוספת של הגעת הפורטוגזים הייתה הבאת הנצרות הקתולית, הכתב הלטיני, הדפוס וההשכלה הפורמלית.
בשנים אלו הפכה הפורטוגזית לשפה רשמית ושימשה לתפילה ולעסקים, בעוד המלאית שימשה לשפת היומיום של תושבי המקום.
כחלק מהמדיניות הפורטוגזית, הוענקה אזרחות לגברים שהתנצרו וכן למדו קרוא וכתוב בפורטוגזית.
עד 1970, 1,200 מקומיים, פחות מ-10% מהמקומיים, כשרובם עירוניים מאזור דילי, קיבלו אזרחות פורטוגזית.
ב-1974, 30% מהתושבים היו קתולים שעה שהרוב עודנו מאמין באלילים.
בשנת 1702 נשלח מליסבון המושל הראשון של מזרח טימור, אנטוניו קואלו גריירו לליפאו, שהייתה הבירה של מושבות החסות שלה באיי סונדה הקטנים.
השליטה הפורטוגזית במקום הייתה רעועה, והורגשה בעיקר באזור ההרים.
הנזירים הדומיניקנים, הפשיטות ההולנדיות מעת לעת והטימוריזים עצמם היוו מכשול לפעילות הסוחרים הפורטוגזים במקום.
השליטה הפורטוגזית הוגבלה בעיקר לאזור דילי, ועל האירופאים היה להסתמך בעיקר על שבטים מקומיים כדי שיוכלו לשלוט ולהשפיע בנעשה באי.
בירת המושבה עברה לדילי ב-1769, אחרי התקפות מצד הטופאסים, קבוצת אנשים שהגיעה לאי בסמיכות להגעת הפורטוגזים, שהצליחו להקים מספר ממלכות במקום.
בחזית ההולנדית, הצליחו האחרונים להשתלט על מערב האי ועל הארכיפלג בו שוכנת כיום אינדונזיה.
הגבול בין מזרח למערב טימור נקבע ב-1859 בהסכם ליסבון.
עם זאת, רק ב-1913 הסכימו הולנד ופורטוגל לחלק את האי ביניהן|.
הגבול הנוכחי בין אינדונזיה ומזרח טימור אושר ב-1914.
על פי הדעה הרווחת בפורטוגל באותם ימים, מזרח טימור הייתה לא יותר ממושבת מסחר קטנה ומוזנחת שהשימוש העיקרי בה מלבד ייצוא היה מקום גלות לפושעים ואסירים פוליטיים.
עד אז, ההשקעה בתשתיות, בבריאות ובחינוך הייתה נמוכה מאוד.
בשנים אלו היה ייצוא עצי האלגום לסחורה העיקרית שיוצאה מהאי, כשפולי קפה תופסים מקום מרכזי לקראת אמצע המאה ה-19. מבחינת התושבים, במקומות בהם הורגש השלטון הזר הוא נטה להתייחס לאוכלוסייה באכזריות ובניצול.
בתחילת המאה ה-20, גרמה הכלכלה המקומית הכושלת בפורטוגל להפיק משאבים רבים יותר מהמושבות שלה, דבר שגרם לתסיסה הולכת וגוברת במזרח טימור.
ב-1911–1912, בתגובה למרידה שהתרחשה במושבה, שלחה פורטוגל כוחות ממקאו ומוזמביק שדיכאו אותה ביד קשה, תוך שהם הורגים 3,000 טימוריזים.
בשנות ה-30 השקיעה חברה חצי-ממשלתית יפנית לפיתוח, בחסותו של הצי הקיסרי היפני בחברת המטעים של טימור הפורטוגזית, SAPT.
ההשקעה, שהפכה למיזם משותף, שלטה על כלל הייבוא והייצוא לאי והעניין היפני באי הטריד את הרשויות הבריטיות, ההולנדיות והאוסטרליות.
אף שפורטוגל הייתה נייטרלית במלחמת העולם השנייה, בדצמבר 1941 נחתו בטימור הפורטוגזית כוחות בריטיים, אוסטרליים והולנדיים, במטרה להקדים פלישה יפנית אפשרית, שאכן הגיעה בפברואר 1942. במהלך הכיבוש היפני בוטל הגבול בין מזרח ומערב טימור, והאי נשלט כאזור ממשל קיסרי יפני אחד.
400 חיילי הקומנדו האוסטרלים וההולנדים שנותרו באי ניהלו מלחמת גרילה שהביאה למעל 1,000 נפגעים לצבא היפני.
הטימוריזים והפורטוגזים סייעו לגרילה, אך הדבר עלה להם בדם רב: עד סוף המלחמה נהרגו בין 40 ל-60 אלף מקומיים, הכלכלה נחרבה והרעב התפשט.
אחרי המלחמה שבו הפורטוגזים לשלוט במושבה.
ההולנדים לעומתם, התפנו ממערב האי במהירות רבה יחסית והוא הפך לחלק מאינדונזיה ב-1949. במטרה לשקם את הכלכלה, אילצו הפורטוגזים את המנהיגים המקומיים לספק עובדים על חשבון המגזר החקלאי.
בשנים אלו גברה גם השפעתה של הכנסייה הקתולית במדינה, אחרי שהפורטוגזים עצרו את מערכת החינוך ב-1941. בתקופה שאחרי המלחמה גדל במידה משמעותית מספר בתי הספר במושבה, אם כי המספר עדיין היה נמוך מאוד.
אחרי מהפכת הציפורנים ב-1974 בפורטוגל, החל תהליך דה-קולוניזציה מהיר בכל רחבי האימפריה.
באפריל אותה שנה אושרו שלוש המפלגות הפוליטיות הראשונות במושבה, UDT וה-ASDT היו המרכזיות, ובעוד ה-UDT העדיפה אוטונומיה מורחבת תחת השלטון הפורטוגזי, ה-ASDT שהפכה בהמשך לפרטילין, דחפה לעצמאות מיידית.
המפלגה השלישית, APODETI תמכה בשילובה של מזרח טימור באינדונזיה, בשל הטענה כי מדינה עצמאית תהיה חלשה ופגיעה כלכלית.
ב-14 בנובמבר 1974 מונה מריו למוס פירס למושל האחרון של המושבה.
בראשית כהונתו פרץ סכסוך מזוין בין המפלגות שכלל חיילים מצבא פורטוגל, רובם מקומיים.
על כן, הוא החליט לעזוב את הבירה ולעבור לאי אטאורו 25 ק"מ צפונה מדילי באוגוסט 1975. במקביל הוא ביקש תגבורת צבאית, שנענתה בדמות ספינת מלחמה שנשלחה לטימור.
מאמצים אלו לא נשאו פרי, וב-28 בנובמבר הכריזה פרטילין על עצמאות חד-צדדית מפורטוגל ועל הקמת הרפובליקה הדמוקרטית של טימור-לאסטה.
ב-7 בדצמבר פלשו כוחות צבא אינדונזיה למושבה, והכוחות הפורטוגזים, שבתחילה לא זיהו את הפולשים, עזבו את אטאורו לדרווין שבאוסטרליה.
המטבע הראשון בטימור היה הפטקה הפורטוגזית-טימוריזית שהוצגה ב-1894.
החל מ-1959 נכנס כהילך חוקי האשקודו הפורטוגזי-טימוריזי, שהיה קשור לאשקודו, שהיה בתוקף עד פירוק המושבה ב-1975, עת הוחלף ברופיה אינדונזית.
טימופיי מרגאסוב הוא כדורגלן רוסי המשחק בעמדת המגן, זכה שלוש פעמיים בגביע רוסיה בכדורגל, כל פעם במועדון אחר.
טימופיי מרגאסוב התחיל לשחק כדורגל במועדון נוער בעיר הולדותו ואחר כך עלה לקבוצה בוגרת.
בשנת 2012 הוא חתם חוזה עם יניסיי ובשנת 2013 עם מעבר לרוסטב החל לשחק בליגה העליונה הרוסית.
לקראת עונת 2014/15 הוא הושאל לסיביר נובוסיבירסק.
לאחר שנה הוא עבר לקריליה סובייטוב סמרה וממנה ללוקומוטיב מוסקבה.
בהיותו חתום בלוקומוטיב הוא הושאל לטוסנו ואחר כך לסוצ'י.
בשנת 2020 הוא נמכר לסוצ'י והמשיך לשחק עבור המועדון.
טימופיי מרגאסוב זכה מספר פעמים בגביע רוסיה בכדורגל - בעונת 2013/14 עם רוסטב, בשנת 2016/17 עם לוקומוטיב מוסקבה ובעונת 107/18 עם טוסנו.
בשנת 2014 מרגאסוב שיחק פעמיים עבור נבחרת רוסיה בכדורגל עד גיל 21.
טימולאון ואסוס או ואיסוס 1836 – 1929. היה גנרל בצבא היווני.
נולד באתונה בשנת 1836, בנו הצעיר של גיבור המהפכה היוונית הגנרל ואסוס מברובוניוטיס.
למד באקדמיה הצבאית ההלנית, המשיך את לימודיו בצרפת לפני שמונה כעוזר צבאי של המלך ג'ורג' הראשון.
בפברואר 1897, כקולונל, נשלח בראש כוח לכרתים כדי לסייע למרד של כרתים נגד האימפריה העות'מאנית, מעשה שגרם לפרוץ המלחמה היוונית-טורקית בשנת 1897. הגיע לדרגת מייג'ור גנרל ומפקד חיל המצב באתונה.
טימוק הגדול (בסרבית ובבולגרית: Велики Тимок) הוא נהר הזורם בסרביה ובבולגריה ונשפך לדנובה.
15 קילומטרים מאורכו מסמנים את הגבול בין סרביה ובין בולגריה.
השם "טימוק הגדול" בא להבדיל מנחלים נוספים הנושאים את השם "טימוק" וחיבורים שלהם מובילים ליצירת "טימוק הגדול".
טימוק סברלישקי (Svrljiški Timok) מתחבר עם טימוק טרגובישקי (Trgoviški Timok) ויחד יוצרים את הטימוק הלבן (Beli Timok), שבתורו מתחבר עם הטימוק השחור (Crni Timok) והם יוצרים את הטימוק הגדול.
טימוטי ליאור מוזי (Timoti Lior Muzi; נולד ב-24 באוגוסט 2001) הוא כדורגלן דרום אפריקאי-ישראלי שהתאזרח, המשחק בעמדת הקיצוני בבית"ר ירושלים ובנבחרת ישראל.
מוזי התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הילדים של הפועל רעננה ובגיל 13 הצטרף למכבי חיפה.
ב-21 ביולי 2019 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בהפסד 1-0 להפועל באר שבע במסגרת גביע הטוטו.
ב-24 בנובמבר 2020 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל בהפסד 2-3 להפועל כפר סבא.
ב-4 בפברואר 2021 הושאל להפועל כפר סבא עד לסיום העונה.
ב-14 במרץ הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 2-1 לבית"ר ירושלים.
בסיום העונה הפועל כפר סבא ירדה לליגה הלאומית.
בעונה שאחריה שיחק בהפועל נוף הגליל.
בהפועל נוף הגליל רשם 27 הופעות בליגה וכבש שער אחד בניצחון 0-1 נגד מכבי פתח תקווה.
בסיום העונה רשם ירידת ליגה שנייה ברצף, אל הליגה הלאומית.
ב-8 באוגוסט 2022 הושאל לעירוני קריית שמונה מליגת העל.
בסיום העונה ירד עם הקבוצה לליגה הלאומית ורשם ירידת ליגה שלישית ברציפות.
ב-29 ביוני 2023 חתם בבית"ר ירושלים לשלוש שנים.
באוקטובר נבחר לכדורגלן החודש לאחר שבאותו חודש הבקיע את שער הניצחון בניצחון 2-3 נגד מכבי חיפה ואת שער השוויון בניצחון 1-3 נגד מכבי תל אביב.
ב-30 במאי זומן לראשונה לנבחרת ישראל.
ב- 4 באוקטובר 2025 רשם את השלושער הראשון שלו בקריירה במשחק של ביתר ירושלים נגד הפועל פתח תקווה
שהסתיים בניצחון 5 - 2 של בית"ר.
כעבור יומיים זומן שוב לסגל נבחרת ישראל.
מוזי נולד בישראל, להורים מהגרים מדרום אפריקה.
ב-22 בפברואר 2021 הוא התאזרח בישראל, כאשר שלוש שנים וחצי לפני כן קיבל מעמד של תושב קבע בישראל.
שחקן החודש בליגת העל: אוקטובר
טימוקו דיארה הוא כדורגלן מאלי המשחק בעמדת הקיצוני שמאלי בסטאד ריימס.
דיארה החל את הקריירה שלו בדרבי אקדמי מעיר הולדתו במקו.
בגיל 18 הצטרף לקבוצת המילואים של סטאד ריימס בה שיחק שתי עונות.
בקיץ חתם בשאטורו מהליגה הצרפתית השלישית.
ב-12 בספטמבר 2024 חתם בהפועל חיפה מליגת העל.
דיארה נכלל בסגל מאלי לקראת אולימפיאדת 2024 שנערכה בפריז, וגם בישל את שער השוויון של מאלי נגד ישראל.
טִימוֹלאַוּס , על פי המסופר בקובץ הביוגרפיות ה"היסטוריה אוגוסטה", היה אציל מתדמור, בנו של "מלך המלכים" אודינת (מלך בשנים 252–267) והמלכה זנוביה (267–272).
מעט ידוע על טימולאוס, וכל המידע הקיים מבוסס על ספקולציות.
הספק בקיומו כה גדול עד שחוקרים מסוימים מנסים לזהות אותו עם והבאלת (267–272), בן נוסף של אודינת וזנוביה.
ישנם חוקרים המאמינים שטימולאוס הוא דמות שהומצאה על ידי המחבר-העורך של ההיסטוריה אוגוסטה, המקור ההיסטורי היחיד המאזכר אותו, ויש המשערים שהוא דמות היסטורית.
הוא נזכר רק ביחס לאירועי שנת 267, בזמן רצח אביו אודינת.
טימולאוס היה בנם של אודינת ואשתו השנייה זנוביה.
הוא היה אחיו למחצה של חירן הראשון, פרי מערכת היחסים של אודינת עם אישה קודמת.
היו לו גם שתי אחיות, ששמותיהן אינם ידועים, שנישאו לקיסר הרומי אורליאנוס (270–275) ולסנאטור רומאי.
טימולאוס היה גם אחיהם של והבאלת, הרניאנוס וספטימיוס אנטיוכוס.
ה"היסטוריה אוגוסטה" מציינת גם אח בשם "הרודס", שייתכן שהוא "הרודיאנוס", הנזכר בכתובת ומזוהה עם חירן הראשון.
ישנם ספקות לגבי קיומו של טימולאוס.
חוקרים מציעים שייתכן שהוא בדיה, שהיה אדם אמיתי (ששמו, המתועד בצורה לטינית, מבוסס על הצורה הארמית Taimallat), או שזהו עיוות של השם ובאלתוס (Vaballathus, והבאלת).
דבר אינו ידוע על חייו, מלבד אזכורו בשנת 267, בהקשר של רצח אודינת וחירן הראשון.
הגרסאות לאירועים רבות, אך באחת מהן, המוצגת על ידי ה"היסטוריה אוגוסטה" (המצטטת גם שתי גרסאות נוספות), רוצחו היה מייאוניוס, בן דוד או אחיין של אודינת, שביצע את הפשע לבקשתה של זנוביה.
על פי המקור, זנוביה התרעמה על כך שהרניאנוס וטימולאוס היו במעמד נמוך יותר מאשר בן הסנדקות שלה ולכן הורתה למייאוניוס להרוג אותם.
ה"היסטוריה אוגוסטה" מציגה את הרניאנוס וטימולאוס ברשימת "שלושים הטיראנים" שבין הביוגרפיות בחיבור, ומציינת שזנוביה עלתה לכס המלוכה בשמם, הכתירה אותם כקיסרים, והובילה אותם באסיפות ציבוריות בהן השתתפה, בדומה לדידו, סמירמיס וקלאופטרה.
ה"היסטוריה אוגוסטה" עצמה מציינת כי אופן מתתם אינו ודאי ומציגה שתי גרסאות: בראשונה, הם נהרגו על ידי הקיסר הרומי אורליאנוס בזמן כיבוש האימפריה התדמורית (272); בשנייה, הם מתו מסיבות טבעיות, שכן בזמן כתיבת ההיסטוריה אוגוסטה (סוף המאה ה-4) עדיין היו צאצאים אצילים של זנוביה ברומא.
ה"היסטוריה אוגוסטה" טוענת עוד כי טימולאוס "היה כה נלהב ללימודים הרומיים עד שתוך זמן קצר, כך אומרים, הצדיק את הדעה של מורהו לשפה ולספרות, כי אמנם יוכל לעשותו לרטור הגדול ביותר של הלטינית".
לדברי דוד גולן, המחבר-העורך של ההיסטוריה אוגוסטה מבליט את הידיעה הזאת כפעולה מכוונת של בית המלוכה התדמורי, שמטרתה לגרום לטימולאוס לשלוט בשפה שקשורה בעתידו המדיני.
טימותי פיטר דלטון הוא שחקן קולנוע ותיאטרון בריטי.
תפקידו הנודע ביותר הוא בסדרת סרטי ג'יימס בונד.
טימותי דלטון נולד בוויילס, משפחתו עברה לדרבישייר אחרי הולדתו.
מגיל צעיר התעניין במשחק, ב-1964 הצטרף ל-RADA ("האקדמיה הבריטית המלכותית לאמנויות"), לסיבוב הופעות בלהקת תיאטרון נוער.
הוא הפסיק את לימודיו ב-RADA ב-1966, ועבר לשחק בתיאטרון בברמינגהאם.
משם התחיל להופיע בטלוויזיה, בעיקר בדרמות תקופתיות של הBBC, סרט הקולנוע הראשון שלו היה "אריה בחורף" עם פיטר או'טול.
בין השנים 1971 עד 1975, הופיע בעיקר על במות תיאטרון ברחבי העולם עם "רויאל שייקספיר קומפני" (RSC), והפקות נוספות בתפקידים שייקספירים.
לדלטון הייתה מערכת-יחסים בת כמה שנים עם השחקנית ונסה רדגרייב.
תפקיד ג'יימס בונד הוצע לדלטון כבר ב-1969, אך הוא דחה אותו בטענה שהוא צעיר מידי.
בשנת 1986 אחרי פרישתו של רוג'ר מור מסרטי ג'יימס בונד, הוצע שוב התפקיד לדלטון.
פירס ברוסנן שהיה אמור למלא את התפקיד, דחה אותו בגלל התחייבויותיו הטלוויזיוניות.
דלטון התחייב לעשות שלושה סרטים, הראשון "007 באזור המסוכן" (The Living Daylights) הצליח למדי, אך הסרט השני "רישיון להרוג" לא היה הצלחה קופתית.
גילומו את התפקיד היה קרוב יותר לדמות המתוארת בספרים, ולכן אפלה יותר, לעומת הגישה הקלילה לדמות של רוג'ר מור.
המבקרים אהבו את ההתייחסות הרצינית יותר, אך צופי הקולנוע, שלא הכירו את הדמות הכתובה, קבלו אותה ברגשות מעורבים.
הסרט השלישי שתוכנן נזנח בגלל תביעה משפטית על זכויות יוצרים.
דלטון ויתר על התפקיד באופן רשמי ב-1994, ופירס ברוסנן קיבל הזדמנות שנייה לגלם את ג'יימס בונד.
הית'קליף בסרט "אנקת גבהים" לפי הרומן של אמילי ברונטה.
מר רוצ'סטר בסדרת טלוויזיה "ג'יין אייר" לפי הרומן של שרלוט ברונטה.
רט בטלר בסדרת הטלוויזיה "סקרלט", סדרת המשך ל"חלף עם הרוח".
אלקסיי וולקוף (הארטלי ווינטרבוטום) אחת הדמויות בסדרת הטלוויזיה "צ'אק".
טימותי פרנסיס לירי היה סופר, משורר ופסיכולוג אמריקאי.
תועמלן למחקר ושימוש בסמים פסיכדליים, סמל לתרבות הנגד של שנות השישים.
בתור פסיכולוג קליני באוניברסיטת הרווארד, לירי ניהל ניסויים תחת פרויקט הפסילוסיבין של הרווארד בשנים 1960–1962 (כאשר LSD ופסלוסיבין היו חוקיים), וטען שהשימוש בהם מביא לתועלת פסיכולוגית ורפואית.
כמו כן, הוא טבע את הסיסמה "Turn on, tune in, drop out" (הדלק, התעורר, נשור).
לירי נולד בעיירה ספרינגפילד שבמדינת מסצ'וסטס.
בשנת 1943 השלים תואר ראשון בפסיכולוגיה באוניברסיטת אלבמה, תואר שני בשנת 1946 באוניברסיטת המדינה של וושינגטון, ובשנת 1950, בגיל 30, השלים את עבודת מחקר הדוקטורט שלו (Ph.D.) באוניברסיטת קליפורניה בברקלי.
כמו כן כיהן כמרצה לפסיכולוגיה באוניברסיטת הרווארד בשנים 1959–1963.
היה נשוי כשנה לננה פון שלברוג, אמה של אומה תורמן.
תפנית בחייו של לירי חלה בשנת 1957 בעקבות טיול במקסיקו כשניסה פטריית פסילוסיבין.
הוא טען כי "בחמש שעות למדתי על המוח האנושי, על פסיכולוגיה ועל התודעה האנושית יותר ממה שלמדתי במשך 15 שנים באוניברסיטה" ובעקבות החוויה, כשחזר להרווארד החל את "פרויקט פסילוסיבין הרווארד" (Harvard Psilocybin Project) יחד עם שותפו ראם דאס.
יחד הם חקרו את השפעותיה של הפסילוסיבין ומאוחר יותר הם חקרו את השפעותיו של סם האל אס די יחד עם בוגרי אוניברסיטה נוספים.
השימוש בסם זה בארצות הברית נאסר בהמשך על פי חוק (בשנת 1968).
לירי טען כי אל אס די, בשימוש נבון של מינון נכון והדרכה מקצועית, יכול להוביל לשינויים התנהגותיים משמעותיים.
כך הוא טען שניתן להשתמש בסם בצורה מבוקרת ולהגיע להשפעות שאליהן שואפים המטופלים.
בניסויים שביצע במסגרת הפרויקט, הוא לא גילה השפעות כמו נטיות התאבדות, פסיכוזות, ונראה שאפילו לא "טריפים רעים".
מטרותיו העיקריות של המחקר היו מציאת דרך יעילה לטיפול בבעיית האלכוהוליזם, וטיפול פסיכולוגי בפושעים.
דפוס חוזר אצל משתתפי מחקרו היה דיווח על השפעות ארוכות טווח ואפילו תמידיות של חוויות רוחניות עמוקות ששינו את חייהם באופן חיובי.
מחקריו בהרווארד הופסקו בשנת 1963 כשגורמים מסוימים היו מודאגים מאופי המחקרים הבלתי מקובל.
הורי הסטודנטים פנו בתלונות כי המחקר משחית את ילדיהם בעזרת סמים הזייתיים.
לירי ודאס העתיקו את מיקום ניסוייהם למעון בניו יורק.
אחד מפרסומיו המרכזיים של לירי הוא "מודל שמונת מעגלי התודעה" של המוח האנושי.
על פי מודל זה, הרוב המכריע של העולם חווה במשך כמעט כל חייו רק את ארבעת המעגלים הראשונים.
כדי לעבור ממעגל אחד למעגל התודעתי שמעליו, על האדם לפרוץ גבולות תודעתיים מסוימים.
מעגל התודעה החמישי שלטענתו של לירי מסגל לאדם את ההתפתחות המוחית שתאפשר לו חיים בחלל החיצון, נגיש מאוד לאדם הפשוט.
זאת בעזרת התעלות רוחנית דתית (אפשרי כנראה בכל דת שאדם דובק בה), פעולות נשימה ויוגה, או חוויה של העדר גרביטציה.
כל אלו הן טכניקות שבעזרתן ניתן להפעיל את מעגל התודעה החמישי; רבים חווים אותו לרגעים ספורים במשך החיים.
על-פי לירי, קיימות טכניקות (קשות יותר ליישום ודורשות הרבה יותר מיומנות) להגיע גם למעגלים שמעל המעגל החמישי, אך הוא מציע מפתחות נרקוטיים לכל אחד ואחד ממעגלי תודעה אלו.
לדוגמה אלכוהול יכול לשמש כמפתח לפתיחת המעגל השני של התודעה (שאותו כל אדם בוגר חווה בעבר כאמור.
האדם הממוצע חי בבגרותו את מעגל התודעה הרביעי), המעגל האמוציונאלי-טריטוריאלי - זהו השלב ההתפתחותי במוח בו האדם בגיל מוקדם מעצב אפיונים מסוימים של דמותו.
מעגל זה מנצל את אופן פעולת המוח האנושי לתקשור עם העולם (מקביל בצורה זו או אחרת לשלב האנאלי של פרויד).
כאמור אלכוהול יכול לשמש כמפתח ולהחזיר את תודעתנו לשלב זה.
דוגמה נוספת היא הקנביס המסוגל, על-פי לירי, להוות מפתח למעגל התודעה החמישי.
הדלק, התעורר, נשור הוא ביטוי שנשא לירי בנאום בניו יורק בשנת 1966. ביטוי זה היה ממריץ לדור הפרחים ל"נשירה" וניתוק מגורמים מוסדיים שונים.
השראת הביטוי על צעירים בזמנו הייתה רבה וגם היום רבים מוצאים בה חן.
למשל הרכב הטראנס הישראלי אינפקטד מאשרום שעשה שימוש בקולו של לירי בקטע מוזיקלי ששמו "Drop Out".
טימותי לירי השפיע רבות על השיח בנוגע לחומרים פסיכדליים ועל אופן ההתמודדות איתם.
הוא טבע את המונח Set and Setting, המתייחס להלך הרוח של האדם בשעות והימים המקדימים לחוויה, אישיות, הכנה, ציפייה וכוונה (SET), ולסביבה המוחשית, התרבותית והחברתית (SETTING) בה האדם הולך לעבור את החוויה.
ללירי הייתה השפעה על יוצרים בשנות השישים.
ג'ון לנון סיפר שהושפע מלירי בכתיבת שירו הפסיכדלי Tomorrow Never Knows.
לירי גם היה נוכח בהקלטת שירו של לנון "תנו צ'אנס לשלום" במונטריאול, ושמו של לירי גם נזכר בשיר.
הקשר הבולט ביותר בין לנון ללירי, הוא בשיר "Come Together".
לירי ביקש מלנון לכתוב לו זמריר שילווה את מסע הבחירות שלו למושלות קליפורניה, אך לנון הצליח לכתוב במקום את Come Together, שלא התאים למטרה.
לירי נפסל זמן קצר לאחר שהגיש את מועמדותו והשיר נהפך לחלק מהאלבום "Abbey Road".
שתי השורות הראשונות בשירו של ג'ורג' האריסון, "כל הדברים הם בני חלוף" הן ציטוט מפואמה של לירי בשם "All Things Pass".
שמו מופיע גם בשיר "Legend Of A Mind" של המודי בלוז בו נכתב: "טימותי לירי מת" ולאחר מכן קול תשובה "לא, לא, לא, לא הוא מביט החוצה".
בנוסף, בשירם של להקת המי "The Seeker" נזכר שמו כאדם שגיבור השיר פונה אליו.
להקת ההבי מטאל "נוורמור" (Nevermore) כתבה אודותיו שיר הנושא את שמו, "Timothy Leary", שהופיע באלבומה הראשון, "Nevermore" (1995).
לירי נפטר בשנת 1996 בעקבות סרטן הערמונית.
לירי לא רצה לטפל בסרטן, ובחר במוות, אשר אותו הגדיר כחויה שהוא רוצה לחוות.
טרם מותו כתב ספר בשם "Designed for dying" עם פרספקטיבה חדשה לגבי נושא המוות.
לאחר מותו, ולבקשתו, פוזרו שבעה גרם מהאפר של גופתו בחלל, בעזרת טיל.
טימותי גרטון אש הוא היסטוריון וסופר בריטי.
מחקרו מתמקד בעיקר באירופה שלאחר מלחמת העולם השנייה.
כתב שמונה ספרים, מפרסם טור שבועי בגארדיאן וטורים עיתונאיים בניו יורק טיימס, ב-Wall Street Journal ובוושינגטון פוסט.
למד היסטוריה מודרנית באוניברסיטת אוקספורד.
מחקרו על התנגדות הגרמנית לנאציזם הוביל אותו לברלין, שם התגורר במשך שבע שנים, הן בצד המזרחי והן בצד המערבי.
הוא קיבל תואר עמית במסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש הבריטי.
בשנת 1984 קיבל את פרס סומרסט מוהם לכתיבה ספרותית.
בשנת 2005 נכלל ברשימת 100 האינטלקטואלים הציבוריים המובילים של המגזינים Foreign Policy ו-Prospect.
הוא נכלל ברשימת הטיים מגזין של 100 האנשים הכי משפיעים בעולם בשנת 2005. בשנת 2006 קיבל את פרס אורוול לפובליצסטיקה פוליטית.
הוא קיבל אות מסדר ההצטיינות של פולין, גרמניה וצ'כיה.
גרטון אש נשוי לדנוטה, חוקרת תולדות האמנות המתמחה ברנסאנס, ואב לשני בנים, תומאס ואלק.
טימות'י פראנז גייטנר כיהן כמזכיר מחלקת האוצר בממשלו של הנשיא ברק אובמה.
קודם לכן כיהן במשך כשש שנים בתפקיד נשיא הבנק הפדרלי של ניו יורק.
גייטנר נולד בברוקלין שבניו יורק, בן לאם פסנתרנית נוצרייה ממוצא אנגלי, ולאב נוצרי ממוצא גרמני שעסק כיועץ בכיר בקרן פורד המומחה לאסיה.
במסגרת עבודתו של אביו נדד גייטנר עם משפחתו ברחבי העולם, ולמד בבית ספר יסודי בהודו ובתיכון בתאילנד.
ב-1983 השלים תואר ראשון בממשל ולימודי אסיה בדארטמות' קולג', את התואר השני עשה באוניברסיטת ג'ונס הופקינס שבה למד כלכלה בינלאומית ולימודי מזרח אסיה.
לאחר סיום לימודיו עבד במשך שלוש שנים בחברת הייעוץ של הנרי קיסינג'ר, לפני שהצטרף ב-1988 למחלקה הבינלאומית של מחלקת האוצר.
במסגרת עבודתו במחלקה הועסק גייטנר בשגרירות ארצות הברית בטוקיו שביפן וב-1999 קודם על ידי מזכיר האוצר לורנס סאמרס לתפקיד תת-המזכיר לעניינים בינלאומיים.
בשנת 2002 עזב גייטנר את מחלקת האוצר והצטרף כעמית בכיר ל-CFR, המועצה ליחסים בינלאומיים, ארגון אמריקאי פרטי לא-מפלגתי בעל השפעה רבה על יחסי החוץ של ארצות הברית.
במקביל שימש גייטנר בתפקידים בכירים בקרן המטבע הבינלאומית עד שבאוקטובר 2003 מונה לנשיא הבנק הפדרלי בניו יורק.
משנת 2006 חבר גייטנר במועדון ה-30, קבוצת כלכלנים ואנשי אקדמיה מובילים מרחבי העולם, אליה משתייכים גם סטנלי פישר, פול קרוגמן, מרטין פלדשטיין ופול וולקר.
גייטנר נחשב למומחה בכלכלה בינלאומית ובעל הכרות עם תרבויות מחוץ לאמריקה, במהלך חייו התגורר ביפן, בסין, בתאילנד, בהודו ובמזרח אפריקה.
מורגן וכן אפשרה לבנקי השקעות נוספים ללוות כספים מהבנק הפדרלי.
בתקופת הדיונים בסנאט על מינויו לתפקיד מזכיר מחלקת האוצר, התברר כי גייטנר לא שילם את מלוא המיסים על תקופת עבודתו בקרן המטבע הבינלאומית, אף על פי כן הצהיר אובמה כי מינויו של גייטנר יאושר.
המינוי אושר ברוב של 60 תומכים מול 34 מתנגדים וגייטנר הושבע ב-26 בינואר 2009.
עם תחילת כהונתו כמזכיר מחלקת האוצר, נאלץ גייטנר להתמודד עם השלכות המשבר הכלכלי העולמי, בפברואר העביר אובמה את חוק התמריצים, (American Recovery and Reinvestment Act of 2009), שכלל קיצוץ במיסים פדרליים, הרחבת הטבות למובטלים, תוכנית להשקעות ממשלתיות מקומיות בחינוך, תשתיות, תחבורה, בריאות ואנרגיה.
בהמשך הועברו מספר חוקים לעידוד הכלכלה, כולל תוכנית להזרמת 2 טריליון דולר לרכישת נכסים ומתן ערבויות להלוואות.
ב-25 בינואר 2013 סיים גייטנר את כהונתו כמזכיר האוצר של ארצות הברית.
במאי 2014 יצא לאור ספרו האוטוביוגרפי Stress Test: Reflections on Financial Crises, המתאר את התמודדותו עם המשבר הפיננסי.
הספר נכנס לרשימת רבי המכר של "הניו יורק טיימס".
לאחר פרישתו הצטרף כנשיא לקרן ההשקעות הפרטית ורבורג פינקוס וב-2023 מונה ליו"ר הקרן.
טימותי טארקווין האטון הוא שחקן ובמאי קולנוע אמריקאי, זוכה פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר בגיל 20 - הצעיר ביותר בהיסטוריה, וזוכה שני פרסי גלובוס הזהב, על תפקידו כקונרד ג'רט בסרט "אנשים פשוטים".
טימותי האטון נולד בעיר מליבו שבקליפורניה, לשחקן הקולנוע ג'ים האטון ולמרלין אדמס, מורה במקצועה.
הוריו של האטון נפרדו כשהיה בן שלוש, והוא עבר ביחד עם אחותו הגדולה היידי (נולדה בשנת 1959) לגור עם אמו בבוסטון.
משפחתו של האטון חזרה לקליפורניה כשהיה בן 12. את השכלתו רכש האטון בתיכון פיירפאקס שבלוס אנג'לס, שם החליט להפוך לשחקן מקצועי והופיע במספר מחזות תיכוניים.
את קריירת המשחק המקצועית שלו החל האטון במספר סרטי טלוויזיה, בהם הסרט "Friendly Fire".
את הופעתו הקולנועית הראשונה ערך האטון בשנת 1980, בדרמה זוכת ארבעה פרסי אוסקר של רוברט רדפורד "אנשים פשוטים".
בסרט הופיע האטון בתור קונרד ג'רט, בן למשפחה בורגנית אמריקאית, שמתמוטטת נוכח טרגדיה שפוקדת אותה, טביעתו של הבן הבכור.
קונרד הוא תלמיד תיכון, ששוחרר זה עתה מבית חולים פסיכיאטרי, לאחר ניסיון התאבדות.
על תפקיד הבכורה הקולנועי שלו זכה האטון בפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר והפך לשחקן הצעיר בהיסטוריה שזכה בפרס, בגיל 20 בלבד.
על תפקידו זה זכה האטון גם בשני פרסי גלובוס הזהב, בקטגוריות שחקן המשנה הטוב ביותר והשחקן החדש הטוב ביותר, וכן היה מועמד לפרס באפט"א.
שנה לאחר מכן שיחק האטון בסרט "כיבוי אורות", ובסדרה "A Long Way Home".הוא היה אף מיוצרי הסדרה הבלשית "נירו וולף" (ע"פי ספריו הקלאסיים של רקס סטאוט) וכיכב באחד התפקידים הראשיים.
מאז הופיע האטון בעיקר בתפקידים משניים בסרטים, בין היתר ב-"נשיקה צרפתית", "בחורות יפות", "בת הגנרל" בתור קולונל ויליאם קנת, "קינסי", "חלון סודי" ובסרטו של רוברט דה נירו "שומר המדינה".
בשנת 2019 החל לשחק את הד"ר לאון בצ'לי בסדרה "כמעט משפחה" ברשת FOX, ובכיכובה של בריטני סנואו.
ב-1986 ביים פרק אחד מתוך הסדרה "סיפורים מופלאים" שיצר סטיבן ספילברג.
ב-2001 ביים 7 פרקים בסדרה "מסתורין נרו וולף", שבו גם כיכב למשך 2 עונות.
ב-1998 ביים האטון את סרט הקולנוע "כח הלב", בכיכובם של קווין בייקון ואוון רייצ'ל ווד.
נישואיו הראשונים היו לשחקנית הקולנוע היהודייה-אמריקאית דברה וינגר, משנת 1986 עד 1990. לזוג נולד בן אחד.
בשנת 2000 התחתן האטון עם סופרת ספרי הילדים הצרפתייה ארואה ז'יסקר ד'אסטן, אחייניתו של נשיא צרפת לשעבר ואלרי ז'יסקר ד'אסטן, ולשניים נולד גם כן בן אחד.
מי מתגורר בבית היל (2018)
טימותי וסט היה שחקן תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה אנגלי.
טימותי וסט נולד בעיר ברדפורד שביורקשייר.
אביו היה השחקן לוקווד וסט.
הוא למד בבית הספר לבנים "ג'ון ליון סקול" שבלונדון ובבית הספר "בריסטול גרמר סקול" בבריסטול.
הוא החל את הקריירה שלו בשנת 1956 כעוזר למנהל במה בתיאטרון וימבלדון.
הופעת הבכורה שלו בתיאטרון הייתה בשנת 1956 בווסט אנד כששיחק בהצגה "Caught Napping".
במשך כמה עונות השתתף בתיאטרון רפרטוארי.
ב-1959 שיחק ב"תיאטרון פיקדילי", וב-1965 היה חלק מה"רויאל שייקספיר קומפני" בסטרטפורד והופיע במחזות "קומדיה של טעויות", "טימון איש אתונה", "היהודי ממלטה" ו"עמל אהבה לשווא".
עוד שיחק בהפקה של פיטר הול של ההצגה "מבקר המדינה" בהשתתפות פול סקופילד ואריק פורטר.
בשנים 1980–1981 שימש כמנהל אמנותי של "תיאטרון הפורום" בעיר בילינגהם.
ההופעה הראשונה שלו בטלוויזיה הייתה בעיבוד לרומן "הטיית לב" מאת ג'יין אוסטן" בו גילם את דמותו של צ'ארלס הייטר.
אחר כך הרבה להופיע על המסך בתפקידי משנה.
ההזדמנות הראשונה שלו בתפקיד ראשי הייתה ב-1975 בסדרת הטלוויזיה "אדוארד השביעי" בה גילם את הדמות הראשית ושני בניו סמואל וג'וזף שיחקו לצידו בתפקידי בני המלך אדוארד השביעי.
תפקידים חשובים אחרים שלו היו בסרט "ניקולאס ואלכסנדרה" משנת 1972, "נשיא על הכוונת" מ-1973, "39 המדרגות", הקיסר אספסיאנוס בסדרת הטלוויזיה "מצדה" ובסרט " Cry Freedom" מ-1987.
במשך שלוש עונות שיחק וסט בסדרה "Brass", דרמה קומית בהפקת גרנדה טלוויז'ן.
וב-1986 גילם את פרופסור פיורי בהופעה בלתי נשכחת בסדרה הקומית "A Very Peculiar Practice".
ב-1997 שיחק בהפקה של ה-BBC למחזה "המלך ליר" בתפקיד גלוסטר.
ב-2001 גילם בסרט "איריס וג'ון" את תפקיד מוריס המבוגר, ובנו סמואל וסט גילם את אותה דמות בצעירותה.
שלוש פעמים גילם את דמותו של וינסטון צ'רצ'יל, בסרט "הירושימה" (1995), במיני סדרה אוסטרלית "The Last Bastion" (1984) ובסרט של ה-BBC "צ'רצ'יל והגנרלים" (1979).
הוא השתתף בסדרת הדרמה של ה-BBC "בית קדרות" עיבוד מחודש לרומן באותו שם מאת צ'ארלס דיקנס.
עוד משל דיקנס גילם את באונדרבי בסדרה על פי הספר "זמנים קשים".
וכן גילם את דמותו של ג'ון דיקנס, אביו של הסופר, בסדרה הביוגרפית "דיקנס" משנת 2002. ב-2007 הצטרף לצוות הסיטקום "Not Going Out" בתפקיד ג'פרי אדמס אביהם של שתי דמויות מרכזיות בסדרה, ושיחק במספר פרקים.
ב-2011 הופיע בסדרה "Exile" של ה-BBC לצידם של ג'ון סים וג'ים ברודבנט.
ב-2013 הצטרף לצוות השחקנים של אופרת הסבון "Coronation Street" של רשת ITV.
בינואר 2014 הופיע בסדרה "איסטאנדרס" בתפקיד סטן קרטר.
וסט היה נשוי לשחקנית פרונלה סקיילס וגם שני בניהם סמואל וג'וזף הם שחקנים.
וסט ואשתו הופיעו יחד על במת התיאטרון בין השאר במחזה מסיבת יום הולדת מאת הרולד פינטר.
השניים היו תומכים בולטים של מפלגת הלייבור הבריטית.
הם שימשו כפטרונים לתיאטרון "לייס מרקט תיאטר" בנוטינגהאם.
ב-1984 קיבל וסט תואר מפקד מסדר האימפריה הבריטית (CBE) על תרומתו לאמנות הדרמה.
ב-2001 יצאה לאור האוטוביוגרפיה שלו, "A Moment Towards the End of the Play" ("רגע לקראת סוף המחזה").
וסט היה נשיא "האקדמיה למוזיקה ולאמנויות הדרמה של לונדון" (LAMDA).
כמו כן שימש כשגריר של ארגון צדקה בינלאומי למען ילדים יתומים (SOS Children's Villages).
9 אנדרו בפרק "סרדינים" 2014–2015 איסטאנדרס EastEnders סטן קרטר סדרת טלוויזיה 2014–2019 Great Canal Journeys.
טימותי אדס (עדס) או בשמו המלא, טימותי ריימונד אדס הוא משורר-מתרגם אנגלי, יליד מצרים, ממוצא יהודי.
אביו היה איש העסקים ואספן האמנות רֶמון (רימונד) עדס (1915-1993), יהודי יליד קהיר, בן למשפחה שמקורה בחלב, סוריה.
אמו, סטלה וורלי, הייתה אנגליה, בתו של סר ארתור וורלי, איש עסקים ידוע בתחום הביטוח.
טימותי אדס, יליד אלכסנדריה, התחנך כילד על ברכי הזרם הדתי האנגליקני ולמד בילדותו במכללת ויקטוריה באלכסנדריה עד שנת 1949 כשהמשפחה נאלצה לעזוב את מצרים.
באנגליה סיים אדס לימודים קלאסיים וכן מינהל עסקים בינלאומיים.
אדס הצטיין במיוחד בתרגומיו מהשירה הצרפתית, הגרמנית והספרדית.
בעבודתו נודע בהקפדתו על המקצבים ועל החרוזים.
הוא נוהג לדלקם שירים בתרגומו בערבי ספרות ובפסטיבלים לשירה וכותב ביקורות על תרגומים בכתבי עת כמו
"Translation and Literature" של אוניברסיטת אדינבורו ואחרים.
הוא חבר פעיל בחברה הבריטית לשירה "Poetry Society".
אדס נשוי להיסטוריונית האמנות, דון אדס, ואביו של המלחין והפסנתרן תומאס אדס.
2002 - ויקטור הוגו - שירים מתוך "איך להיות סבא" (L'Art d'être grand-père)
2002 - ז'אן קאסו - 33 סונטות של הרזיסטנס (שחוברו בבית סוהר של המשטר וישי) (Trente-trois sonnets composés au secret)
טימותי אדס תרגם מגרמנית מיצירות של ברטולט ברכט, ריקרדה הוך, מספרדית - מיצירות של הסופרים המקסיקנים אלפונסו רייס (מקסיקו) ומנואל גוטיירס נאחרה, מצרפתית - מרובר דסנוס, ז'ראר דה נרוואל, אלגיות וסונטות מאת לואיז לאבה, ז'אן ארפ, מיוונית הפואמה "ג'ון קיטס" מאת אנגלוס סיקליאנוס, שירים מאת למברוס פרופיראס
1996 - פרס ראשון ע"ש ג'ון דריידן של BCLA/BCLT (האיגוד הבריטי לספרות השוואתית/ המרכז הבריטי לתרגום השוואתי) בשביל תרגום 33 ההסונטות של ז'אן קאסו
2001 - הפרס ע"ש ראמון דה ואלייה-אינקלאן של המוסף לספרות של העיתון טיימס, לונדון, TLS - Times Litterary Supplement, בשביל התרגום קובץ השירים "הומרוס בקוארנוואקה" מאת אלפונסו רייס
2002 - פרס שני של BCLA/BCLT על התרגום Against the grain מאת רובר דסנוס מצרפתית.
טימותי דייוויד אוליפנט הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אמריקאי.
מוכר מתפקידיו בסדרות הטלוויזיה כגון סת' בולוק (אנ') בסדרה "דדווד", וס קורליק בסדרה "נזקים" וריילן גיבנס (אנ') בסדרה "צדק פרטי".
כיכב בסרטים "צעקה 2", "עקיצה ב-60 שניות", "לוכד החלומות", "איזו מין שכנה", "היטמן", "מת לחיות 4.0", "בריחה מושלמת" ו"אני מספר ארבע".
אוליפנט נולד בהונולולו, הוואי שבארצות הברית, למשפחה נוצרית בעיקרה, אם כי סבה של אמו היה יהודי.
אביו הוא ג'ון ורנון ביוון אוליפנט, מורה במכללה שעבד ביקב, ואמו היא קת'רין (לבית גדעון).
הוא האמצעי מבין שלושה בנים.
השתתף בשחייה תחרותית מגיל 6. ב-1986 עלה לגמר בתחרות שחייה קצרה.
באותה שנה סיים את לימודיו התיכוניים.
אוליפנט המשיך לשחות בנבחרת אוניברסיטת דרום קליפורניה בלוס אנג'לס, שם למד אמנות.
הוא לקח שיעורי משחק כבחירה באוניברסיטת קליפורניה באירוויין במטרה למלא את נקודות הזכות שהוא צריך כדי לסיים את האוניברסיטה.
לאחר מכן החליט לעבור לניו יורק ללמוד משחק.
הוא לקח שיעורי משחק עם ויליאם אספר בסטודיו ויליאם אספר במשך שנתיים, ואז החל לחפש עבודה כשחקן.
אוליפנט עשה את בכורת האוף ברודוויי שלו בשנת 1995 בהפקה של תיאטרון "Playwrights Horizons" ל-"The Monogamist" וגילם את טים האפגוד.
הוא קיבל את פרס עולם התיאטרון להופעת בכורה מצטיינת על הופעתו.
לאחר מכן הוא הופיע במחזה "SantaLand Diaries" בשנת 1996, אשר נכתב על ידי דייוויד סידאריס ובעיבודו ובבימויו של ג'ו מנטלו, ובמחזה "Plunge".
אוליפנט חזר ללוס אנג'לס ומצא עבודה בטלוויזיה.
בשנת 1995 שחק בתפקיד הטלוויזיה הראשון שלו בפרק הפיילוט לרימייק לסדרה "77 Sunset Strip", שהופק על ידי קלינט איסטווד.
הוא לוהק לפיילוט של "מר וגברת סמית'" (1996), כסקובי, העוזר של מר סמית' (סקוט באקולה).
אוליפנט הופיעו ב-3 פרקים של דרמת המשטרה "High Incident" וב-1997 בסרט טלוויזיה של ערוץ הולמרק, "אלן פוסטר".
שנה לאחר מכן הופיע בסרט של HBO "When Trumpets Fade", שהיה דרמטיזציה לקרב על יער הירטגן.
בעקבות זאת כיכב בתפקיד אורח ב"סקס והעיר הגדולה" בתור אחד החברים של קארי ברדשו.
אוליפנט עשה את סרט הבכורה שלו בתפקיד קטן ב"מועדון האקסיות" (1996).
הוא הופיע בתפקיד קצר בסרט הבריטי-אמריקאי "חיים לא רגילים" (1997) שביים דני בויל ובכיכובו של יואן מקגרגור, אבל זכה להכרה בסרט האימה "צעקה 2" (1997), כסטודנט סרט ציני, מיקי, שמתגלה גם כאחד משני הרוצחים באותו סרט, לקראת סופו.
הוא גילם את סוחר הסמים טוד גיינס בדרמה הקומית "גו" (1999), בבימויו של דאג לימן.
תפקידיו הבאים היו ב"מועדון הלבבות השבורים: קומדיה רומנטית" (2000) ו"עקיצה ב-60 שניות" (2000).
בשנת 2004 הוא שיחק מפיק סרטי פורנו בקומדיה "איזו מין שכנה".
אוליפנט שיחק את התפקיד הראשי של השריף סת' בולוק ב"דדווד" במשך שלוש עונות בין השנים 2004 עד 2006. אוליפנט החשיב את זה כאחד התפקידים הראשיים הראשונים שלו כ"מסובך" ודמות "מורכבת".
בינואר 2007 הופיע אוליפנט בקומדיה "תפוס ושחרר".
אוליפנט זכה בתפקיד מול מספר שחקנים ידועים אחרים.
אוליפנט למד משחק עם גארנר כאשר עבר לניו יורק.
בהמשך הוא הופיע ב"מת לחיות 4.0" כנבל טרור קיברנטי, וב"היטמן" בתור הדמות הראשית.
ב-2008 שיחק בסרטים "הארכת שירות", המספר על מלחמת עיראק שבו גילם את לויטננט קולונל, "ביל", קומדיה בכיכובם של ארון אקהרט וג'סיקה אלבה, ודיבב במשחק המחשב "Turok" את הקאובוי.
ביוני 2008 הצטרף לצוות השחקנים של סדרת הדרמה "דמג'ס", בכיכובה של גלן קלוז.
באותו זמן הוא לוהק גם בקומדיית המצבים של כריסטינה אפלגייט "סמנתה מי?", אבל לאחר פרק אחד הוחלף על ידי בילי זיין.
בשנת 2009 כיכב במותחן "בריחה מושלמת", ושיחק בסרט "חי גבוה", ועל תפקידו קיבל מועמדות לפרס ג'יני לשחקן הראשי הטוב ביותר לשנת 2011. בשנת 2010 הוא הופיע בתפקיד הראשי כשריף העיירה בריימיק של הסרט "הטירוף".
בשנת 2010 קיבל אוליפנט את התפקיד הראשי של ריילן גיבנס בסדרת דרמת הפשע "צדק פרטי" ברשת הטלוויזיה FX Networks.
הסדרה מבוססת על דמות שנוצרה על ידי אלמור לנארד ברומנים "Pronto" ו-"Riding the Rap", והסיפור הקצר "Fire in the Hole", אשר שימש כבסיס לפיילוט.
בשנת 2011 גילם את הנרי בסרט המדע בדיוני והפעולה "אני מספר ארבע", המבוסס על הספר בעל אותו שם מאת ג'ובי האגהס וג'יימס פריי, אשר כותבים תחת שם העט המשותף פיטקוס לור.
באותה שנה דיבב את קולו של רוח המערב בסרט האנימציה "רנגו" שביים גור ורבינסקי; הסרט זכה בפרס אוסקר לסרט המונפש הטוב ביותר.
בשנה זו גם דיבב במשחק הווידאו "Call of Duty: Modern Warfare 3".
בשנים 2015-2016 שיחק בארבעה פרקים בסיטקום "הכריש" (The Grinder) של רשת FOX.
בשנת 2017 שיחק בדרמה הביוגרפית של אוליבר סטון "המרגל סנודן" בו גילם את ז'נבה, סוכן ב-CIA.
בשנים 2017-2019 כיכב לצד דרו ברימור במשך שלוש עונותיה של סדרת קומדיית האימה "דיאטת סנטה קלריטה" של שירות הסטרימינג נטפליקס, בתור ג'ואל המונד.
בשנת 2019 שיחק בסרטו של קוונטין טרנטינו "היו זמנים בהוליווד" בו גילם את השחקן ג'יימס סטייסי, תרם את קולו לסרט האנימציה "מיסטר לינק" וגם שיחק בסרט הטלוויזיוני "דדווד: הסרט" ששודר ברשת HBO, ומהווה המשך לסדרה -"דדווד" בו שב לגלם את דמותו של סת' בולוק.
אוליפנט היה מועמד לפרס אמי על הפקת הסרט.
בשנת 2020 הצטרף אוליפנט לצוות השחקנים הראשי בעונתה הרביעית של סדרת הפשע "פארגו" מבית רשת FX Networks בתור דיק וויקוואר.
באוגוסט 2024, פורסם כי אוליפנט לוהק לסדרת קומדיית הגולף בכיכובו של אוון וילסון באפל TV פלוס.
אוליפנט נישא ב-1991 לאלקסיס ניף, בת זוגו מימיו בקולג'.
בני הזוג גרים בשכונת וסטווד , לוס אנג'לס ולהם שלושה ילדים.
משנת 2006 ועד סוף 2008, אוליפנט היה כתב הספורט בתוכנית הרדיו אינדי 103.1 של ג'ו אסקאלנטה בלוס אנג'לס.
במאי הקולנוע דייוויד לינץ' שימש כחזאי התוכנית.
אוליפנט טלפן לתחנה בכל שידור, והעביר את הדיווחים שלו בצורה לא שגרתית.
בעקבות סגירת התחנה הוא התבדח: "אם אתה מכיר מישהו שמחפש דיווחי ספורט משחקן שלרוב פשוט נזכר בדברים שקרו אתמול, או שקרא אותו ישירות מהעיתון, אז אני הבחור שלך."
+שנהסדרהתפקידהערות1996מר וגברת סמית'סקוביפרק: "Pilot"1996–1997High Incidentברט פאראדיי3 פרקים1997ELN FOSTERסרט טלוויזיה1998סקס והעיר הגדולהסאםפרק: "Valley of the Twenty-Something Guys"כשנדם קול החצוצרותטרנס לוקאססרט טלוויזיה של HBO2002Night Visionsאליפרק: "Harmony"2004–2006דדוודסת' בולוק (אנ')תפקיד ראשי (3 עונות); 36 פרקים2006קוראים לי ארלבילי רידפרק: "Dad's Car"2008סמנתה מי?
(אנ')ווינסטון פאנקפרק: "The Boss"2009–2010Damagesווס קרוליק11 פרקים2010–2015צדק פרטיריילן גיבנס (אנ')תפקיד ראשי (6 עונות); 78 פרקים
גם מפיק בפועלמועמד פרס אמי לבידור בפריים טיים לשחקן ראשי בסדרת דרמה (2011)2010המשרדדני קורדריי3 פרקים2012הליגהווסליפרק: "The Freeze Out"2013ארצ'רלוקאס טרוידיבוב; פרק: "The Wind Cries Mary"מינדיגרהאם לוגןפרק: "Sk8er Man"2015–2016הכרישרייק4 פרקים2017–2019דיאטת סנטה קלריטהג'ואל המונדתפקיד ראשי (3 עונות); 30 פרקים
גם מפיק בפועל2019דדווד: הסרטסת' בולוק (אנ')סרט טלוויזיה של HBO
גם מפיק בפועלמועמד פרס אמי לבידור בפריים טיים לסרט טלוויזיה יוצא מן הכלל (2019, בתור מפיק)2020המקום הטובעצמופרק: "You've Changed, Man"תרגיעמיקיפרק: "You're Not Going to Get Me to Say Anything Bad About Mickey"פארגודיק וויקוואר7 פרקיםהמנדלוריאןהמרשל קוב וונת' (אנ')פרק: "Chapter 9: The Marshal"
מועמד פרס אמי לבידור בפריים טיים לשחקן אורח בסדרת דרמה (אנ') (2021)2021אבא אמריקאינואלדיבוב; פרק: "Klaus and Rogu in Thank God for Loose Rocks: An American Dad!
Adventure"ריק ומורטינחת בצבא ארצות הבריתדיבוב; פרק: "Rick & Morty's Thanksploitation Spectacular"משפחת סימפסוןשריף פלאנדרסדיבוב; 2 פרקים2022הספר של בובה פטהמרשל קוב וונת' (אנ')2 פרקיםThe Great Northויידדיבוב; פרק: "Beef's in Toyland Adventure"חבורת הגופיםספוטי גאגלסדיבוב; פרק: "The Big Rig Bandit!"2023Full Circleדרקמיני-סדרהדייזי ג'ונס והסיקסרוד רייסמיני-סדרהצדק פרטי: עיר ראשוניתריילן גיבנס (אנ')תפקיד ראשי
גם מפיק בפועל2025סטיק (אנ')קלארק רוס5 פרקיםהנוסע השמיני: כדור הארץקירשתפקיד ראשי; 8 פרקיםTBALuckyג'וןסדרה עתידית של אפל TV פלוס
+שנהמחזהתפקידהערות1995The Monogamistטים האפגודאוף ברודוויי1996The Santaland Diariesקרמפטאוף ברודוויי1997Plungeג'יםאוף ברודוויי2016Hold On to Me Darlingסטרינג' מקרייןאוף ברודוויי
טימותי לואוו-קברו הוא כדורסלן צרפתי המשחק בעמדות הקלע והסמול פורוורד.
בשנת 2012 החל לשחק במועדון שארקס דאנטיב, באליפות קבוצות העתודה של צרפת (Espoirs) בעונת 2013/2014 רשם ממוצע של 17.6 נקודות, 6.5 ריבאונדים ו-2.8 אסיסטים למשחק.
בעונה זו שותף דקות מעטות בקבוצה הבוגרת של המועדון ששיחקה בליגת העל הצרפתית.
בעונת 2014/2015 שותף באופן פעיל יותר בקבוצה ששיחקה בליגה הצרפתית השנייה, הוא רשם במהלך העונה ממוצע של 6.9 נקודות ו-2.5 ריבאונדים למשחק.
בפלייאוף סייע לקבוצה להעפיל חזרה לליגה הראשונה כשקלע בשמונה משחקים 8 נקודות בממוצע בכ-24 דקות למשחק.
בעונת 2015/2016 עבר לשחק במגה לקס הסרבית המתמודדת במסגרת הליגה האדריאטית והפך בה לשחקן המוביל.
ב-2016 נבחר במקום ה-24 בדראפט ה-NBA על ידי פילדלפיה 76'.
בשתי עונותיו בקבוצה קלע 6.1 נקודות בממוצע למשחק.
לקראת עונת נשלח לאוקלהומה סיטי ת'אנדר כחלק מטרייד משולש עם אטלנטה הוקס.
בפברואר 2019, לאחר 21 משחקים בלבד עם הת'אנדר, הועבר בטרייד לשיקגו בולס בתמורה לבחירת דראפט עתידית.
בספטמבר 2019 חתם על חוזה כפול עם ברוקלין נטס וקבוצת הבת שלה לונג איילנד נטס, ובפברואר 2020 חתם על חוזה NBA סטנדרטי בברוקלין.
בספטמבר 2021 חתם על חוזה באטלנטה הוקס.
בספטמבר 2022 חתם בפיניקס סאנס אך שוחרר לאחר שלושה משחקי אימון.
בנובמבר אותה שנה הצטרף לאולימפיה מילאנו.
לואוו-קברו היה חבר בסגל נבחרות צרפת הצעירות.
ב-2014 השתתף עם הנבחרת באליפות אירופה עד גיל 20 שהתקיימה ביוון וסיים עמה במקום השמיני.
ב-2015 סיים עם הנבחרת עד גיל 20 במקום הרביעי באליפות אירופה שהתקיימה באיטליה.
הוא רשם באליפות ממוצע של 11.6 נקודות ו-4.9 ריבאונדים למשחק.
טימותי כריסטופר אדמס הוא שחקן ודוגמן אמריקאי.
אדמס נולד וגדל בניו ג'רזי כאמצעי מבין חמישה ילדים.
הוא סיים תואר מאוניברסיטת ניו ג'רזי והיה שותף בבעלות על חברה לפני הצטרפותו לעסקי השעשועים.
הופעתו הראשונה כשחקן הייתה בשנת 1995 בסרט "מת לחיות 3", ואחרי זה שיחק בשנים 1997–1999 באופרת הסבון "Sunset Beach", במהלך השתתפותו בסדרה הוא תפס את עינו של צלם דוגמנות, החל לעבוד כדוגמן, והופיע על שער המגזין "Men's Health".
בשנת 1999 שיחק בסרט הדרמה "חמש ילדות יפות", ובשנת 2003 שיחק בסרט "בחורים רעים 2".
בשנים 2003-2002 כיכב באופרת הסבון השוודית-אמריקאית "שדרת האוקיינוס" ברשת TV4, בתפקיד הראשי של תומאס אוקיף'.
מ-1991 ל-1995 היה נשוי למגישת הטלוויזיה דייזי פואנטז שהייתה חברתו מימיי התיכון.
טימותי הולך לבית הספר היא סדרת הנפשה קנדית-הונג קונגית לילדים, המבוססת על מספר ספרים של הסופרת רוזמרי וולס.
הסדרה הופקה על ידי Silver Lining Productions, Animation Services Hong Kong Limited ו-Nelvana, כאשר היא עוקבת אחר דביבון קטן בשם טימותי הלומד בכיתה א' ובכל יום לומד יחד עם חבריו דברים חדשים.
העלילה עוקבת אחר טימותי, דביבון קטן אשר לומד בכיתה א'.
הוא מתחיל את שנתו הראשונה בבית ספר יחד עם עוד עשרה תלמידים נוספים, שכל אחד מהם הוא בעל חיים שונה.
הוא מתחבר אל הילדים, ויחד איתם הוא לומד כל יום משהו חדש.
רוב התלמידים לומדים בכיתה של גברת צ'יקה, אשר תמיד מוכנה לעזור להם.
טימותי (Timothy) – דביבון ידידותי.
למרות שהוא הדמות הראשית בסדרה, לא כל הפרקים מרוכזים רק בו.
הוא ילד צעיר בעל כוונות טובות.
היא מנגנת היטב בכינור ורואה את הטוב באנשים, דבר שהופך אותה לחברותית.
יוקו ילידת יפן ואוהבת את התרבות היפנית, דבר שגורם מדי פעם לבעיות שלה עם חבריה לכיתה.
נורה (Nora) – עכברה חומה.
יש לה אח קטן שנראה בסדרה ואחות גדולה שרק מוזכרת באחד הפרקים.
צ'ארלי (Charles) – עכבר אפור שאוהב לשחק לבד בהפסקה.
הוא ביישן בבית ובבית הספר.
הוא הילד הכי קטן בכיתה.
לילי (Lilly) – שועלה שכחנית ומפוזרת.
אוהבת להכין יצירות ולהתחבר עם חברים.
פרנק א' (Frank 1) ופרנק ב' (Frank 2) – אחים תאומים בולדוגים צרפתיים שאוהבים ספורט, ולעיתים קרובות מדברים ביחד.
באחד הפרקים, לאחר שהם שמו לב שהם עושים הכול יחד, הם החליטו לעבוד בנפרד.
היא נגעלת מדברים רבים, ובעלת פחד מחרקים ועכבישים.
יש לה שלושה אחים גדולים שהיא לפעמים לא מסתדרת איתם.
היא וטימותי מכירים עוד מלפני כיתה א'.
פריץ (Fritz) – בואש שאוהב מאוד מדע.
החכם של הכיתה שאוהב לעזור לכולם.
בסוף העונה הראשונה עוזב את בית הספר, ובתחילת העונה השנייה שב אליו, לאחר שאימו מצאה מקום עבודה קרוב.
קלוד (Claude) – דביבון שלעיתים שוויצר.
מנסה להיות הטוב ביותר בבית ספר.
באחד הפרקים התגלה שהוא אינו יודע לשחות, אז טימותי ואביו לימדוהו.
גרייס (Grace) – חתולה מהמעמד הגובה שאוהבת מחול, במיוחד בלט, והחלקה על הקרח.
היא חברה טובה של דוריס.
Jenkins) – שועלה והמורה של הכיתה.
היא יודעת לנגן היטב בפסנתר.
היא מוכנה לעזור לכל תלמידיה.
לימדה בעברה את הנרי שהיה ילד, טרם נישאה.
שם משפחתה לפני נישואיה היה אברמוביץ' (בתרגום העברי).
גברת תפוח (Miss Appleberry) – מורה בואשת.
היא הייתה מורה מחליפה של התלמידים לאחר שגברת צ'יקה שברה את זרועה.
וכן, היא לימדה גם מקצועות אחרים בסדרה ביניהם, ספורט ומוזיקה.
פרנק הגדול (Big Frank) – בולדוג צרפתי ואביהם היחיד של התאומים פרנק.
הוא מדבר בקול עדין ואדיב מאוד.
הוא אבא נהדר והוא תמיד מעודד את בניו.
נהג האוטובוס והשרת של בית הספר.
אוהב מאוד לעזור לתלמידים ואומר להם "שלום" בכל בוקר.
למד בעברו בבית הספר שהיה ילד והיה אחד מתלמידיה של גברת צ'יקה.
הדיבוב העברי בוים והופק על ידי קובי אשל.
שם הדמותמדבב/ת באנגליתמדבב/ת בעבריתטימותיאוסטין די יוליואסתי ברעד פוריםיוקוליסה ימאנקהמיטל גוטמן (2002)אורלי תגר (2003)לילימאג ראפמןאורלי קטןפריץלורי אליוטהנריג'יימי ווטסוןעפרון אטקיןפרנק א'דארן פרוסטשי חורשפרנק ב'רוב סטפניוקגד צ'רנובילסקידוריסטרייסי ראייןהגר רישגברת צ'יקהפיונה רידקלודג'ואן וניקולהנורהאליסון קורטצ'ארלימקס מורומיכל צפירגרייסלינדה קאשפרנק הגדולניל קרוןקובי אשל
טימותי טרפה ואה הוא כדורגלן אמריקאי המשחק כחלוץ בקבוצת מרסיי ובנבחרת ארצות הברית.
ואה, הוא בנו של ג'ורג' ואה, כדורגלן עבר ליברי ונשיא ליבריה לשעבר.
ואה נולד בברוקלין, ניו יורק שבארצות הברית.
בילדותו עבר להתגורר בפמברוק פיינס, פלורידה, בה החל לשחק כדורגל בקבוצת ווסט פיינס יונייטד.
בהמשך חזר לניו יורק, ועבר לשחק בקבוצת רודסדייל בקווינס, קבוצה שנוהלה על ידי דודו.
ואה שיחק במשך שלוש עונות בליגת האקדמיה לפיתוח.
בשנת 2013 הצטרף לאקדמיה של קבוצת ניו יורק רד בולס וזכה להתעניינות מצד קבוצת צ'לסי.
שנה לאחר מכן עבר לצרפת והצטרף לאקדמיה לנוער של קבוצת פריז סן-ז'רמן.
במשחקו הראשון בקבוצה הבקיע שלושער בניצחון 8–1 על קבוצת לודוגורץ ראזגרד במסגרת ליגת האלופות לנוער.
ב-3 ביולי 2017 חתם על חוזה לשלוש שנים בקבוצת הבוגרים של פריז סן-ז'רמן, הקבוצה בה שיחק אביו בשנות התשעים.
את מרבית העונה העביר עם קבוצת המחליפים של הקבוצה המתחרה בליגה הרביעית בצרפת ובליגת האלופות לנוער.
את הבכורה בקבוצה הבוגרת ערך ב-3 במרץ במשחק הליגה נגד טרואה בו עלה כמחליף בדקה ה-79. במשחק סיום העונה נגד קבוצת קן עלה לראשונה בהרכב הפותח.
את שער הבכורה בקבוצה כבש בניצחון 4–0 על מונקו במסגרת גביע האלופות הצרפתי.
שבוע לאחר מכן כבש את שער הליגה הראשון שלו במשחק הפתיחה של העונה שהתסיים בניצחון 3–0 על קבוצת קון.
בינואר 2019 הושאל לקבוצת סלטיק מליגת העל הסקוטית.
ב-1 ביולי 2023 חתם ביובנטוס תמורת 10.3 מיליון אירו.
ב-6 באוגוסט 2025 הושאל לאולימפיק מרסיי עם חובת רכישה.
מלבד האזרחות האמריקאית של ואה הוא מחזיק באזרחות ליברית, צרפתית וג'מייקנית ויכל לבחור לשחק בכל אחת מארבע הנבחרות.
אף על פי שקיבל הצעה להצטרף לנבחרת צרפת העדיף להצטרף לנבחרת ארצות הברית.
הוא החל לשחק בנבחרות הצעירורת החל מגיל 12 והיה שותף לזכייה במקום השני באליפות CONCACAF עד גיל 17 בשנת 2017, טורניר בו הבקיע שני שערים.
באוקטובר אותה שנה היה שותף לסגל הנבחרת שהשתתף בגביע העולם בכדורגל עד גיל 17 שהתקיים בהודו.
בשלב שמינית הגמר של הטורניר הבקיע שלושער בניצחון 5–0 על נבחרת פרגוואי.
במרץ 2018 ערך את הופעת הבכורה בנבחרת הבוגרת כשנכנס כמחליף בדקה ה-86 במשחק הידידות עם נבחרת פרגוואי.
חודשיים לאחר מכן הבקיע את שער הבכורה בנבחרת בניצחון 3–0 על נבחרת בוליביה.
טימותי דניס אוואני הוא כדורגלן אוגנדי המשחק בעמדת הבלם במ.ס.
אוואני התחיל את הקריירה שלו בקמפלה סיטי קונסול מליגת העל האוגנדית.
ב-10 ביולי 2016 ערך אוואני את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אוגנדה בתיקו 1-1 עם .
אוואני השתתף עם נבחרתו בגביע אפריקה לאומות 2017, בו הודחה נבחרתו בשלב הבתים, ובגביע אפריקה לאומות 2019, בה הודחה נבחרתו בשלב שמינית הגמר.
ליגת העל האוגנדית: , ,
טימותי מורה הידוע יותר בשם הבמה שלו, טימותי טאצ'ר הוא מתאבק אמריקאי.
הוא מוכר בעיקר בשל תקופתו בארגון WWE, בתוכנית NXT ובארגון Evolve, שבו כיהן כאלוף הארגון לזמן הארוך ביותר, בנוסף להיותו אלוף "פתחו את שער החופש" לשעבר (והאחרון בתולדות הארגון).
טאצ'ר הוא המתאבק השני והאחרון (לאחר דרו גאלוויי) שהחזיק באליפות Evolve ובאליפות פתחו את שער החופש בו זמנית.
מורה ערך את קרב הבכורה שלו בספטמבר 2005 עבור הארגון Supreme Pro Wrestling בהפסד לדרייק סמית'.
טאצ'ר הפך לאלוף טריפל קראון בארגון SPW, כאשר הוא זכה באליפות האקסטרים, אליפות משקל כבד ואליפות הזוגות.
בנוסף לכך, בארגון APW, הוא פעמיים האלוף האוניברסלי במשקל כבד ופעמיים אלוף האינטרנט העולמי.
טאצ'ר הופיע לראשונה בארגון Westside Xtreme Wrestling בשנת 2013 במסגרת טורניר Ambition 4, שבו הפסיד בשלב רבע להדי קאראווי.
לילה לאחר מכן, הוא נחל הפסד לאקסל דייטר ג'וניור.
במהלך השהות שלו בארגון, טאצ'ר זכה פעם אחת באליפות העולם המאוחדת של wXw ופעם אחת באליפות הזוגות של wXw (ביחד עם וולטר).
טאצ'ר ערך את הבכורה שלו בארגון Evolve במסגרת האירוע ה-31, כשהפסיד לדרו גולאק.
באירוע 45, שנערך ב-10 ביולי 2015, טאצ'ר הפך לאלוף כפול, כשהוא ניצח את דרו גאלוויי וזכה גם באליפות פתחו את שער החופש וגם באליפות Evolve.
ב-25 בפברואר 2017 במסגרת האירוע ה-79 של הארגון, הוא הפסיד לזאק סייבר ג'וניור, מה שגרם לו להפסיד את אליפות Evolve.
הפסד זה קטע תקופת כהונה של 596 ימים כאלוף, שזה הוא למעשה שיא היסטורי בתולדות הארגון, שבו מחזיק טאצ'ר.
ב-2 בפברואר 2020, דווח שטאצ'ר חתם על חוזה בארגון ה-WWE ונשלח ל-WWE Performance Center.
ב-15 באפריל בתוכנית NXT, טאצ'ר נחשף כשותף של מאט רידל לקרב שבו הם הגנו על אליפות הזוגות של NXT נגד חברי קבוצת The Undisputed Era (בובי פיש ורודריק סטרונג).
הסיבה לציוותו של טאצ'ר בקרב הייתה מאחר שחצי מאלוף הזוגות, פיט דאן, לא היה יכול להגיע לארצות הברית עקב התפרצות מגפת הקורונה, ולכן הוא נאלץ למצוא מחליף לקרב ההגנה על התואר.
בקרב זה, טאצ'ר ורידל הגנו בהצלחה על חגורות האליפות, כשלאחר הקרב בראיון מאחורי הקלעים, טאצ'ר אמר לרידל שהוא יגן עימו על חגורות האליפות עד שדאן יחזור.
ב-13 במאי, טאצ'ר ורידל הפסידו את חגורות אליפות הזוגות לאימפריום (פביאן אייכנר ומרסל ברטל), זאת לאחר שטאצ'ר נטש את רידל להיאבק מולם לבדו.
בקרב המרכזי של אותה התוכנית, טאצ'ר ורידל התמודדו אחד מול השני בקרב שבו רידל יצא עם ידו על העליונה, אך לאחר הקרב טאצ'ר תקף את רידל.
שבועיים לאחר מכן, טאצ'ר הצליח להשיג ניצחון על פני רידל, זאת לאחר שניצח אותו כתוצאה מהכנעה טכנית במסגרת קרב פייט פיט.
בלילה הראשון של הספיישל המסיבה האמריקאית הגדולה, שנערך ב-1 ביולי, טאצ'ר גבר על אוני לורקאן.
שלושה שבועות לאחר מכן, טאצ'ר רשם ניצחון נוסף על לורקאן.
ב-29 ביולי, טאצ'ר התמודד מול דקסטר לומיס ופין באלור בקרב משולש אשר קבע את זהות המעפיל לקרב הסולם על אליפות צפון אמריקה של NXT באירוע NXT TakeOver XXX, שבסופו לומיס ניצח.
באירוע זה, שנערך ב-22 באוגוסט, טאצ'ר התמודד בקרב יחידים מול פין באלור, שבו טאצ'ר הפסיד לאחרון.
בספיישל NXT Super Tuesday, שנערך ב-1 בספטמבר, טאצ'ר ניצח את ברונסון ריד כתוצאה מהכנעה.
ב-16 בספטמבר, טאצ'ר כשל בניסיונו לזכות באליפות צפון אמריקה של NXT לאחר שהפסיד לאלוף, דמיאן פריסט.
ב-23 בספטמבר, טאצ'ר השתתף בקרב גונטלט הדחות אשר קבע את זהות הטוען לכתר לאליפות ה-NXT, שיתמודד מול פין באלור באירוע NXT TakeOver 31. לעומת זאת, בקרב עצמו הוא הודח על ידי המנצח בקרב, קייל אוריילי.
ב-11 בנובמבר, טאצ'ר גבר על דקסטר לומיס.
שבועיים לאחר מכן, טאצ'ר הפסיד לקושידה.
באירוע NXT TakeOver: WarGames, שנערך ב-6 בדצמבר, טאצ'ר הפסיד לתומאסו צ'אמפה.
ב-23 בדצמבר, טאצ'ר הפסיד לליאון ראף.
קרב הפייט פיט בין טאצ'ר לתומאסו צ'אמפה שהיה אמור להתקיים בספיישל NXT New Year's Evil ב-6 בינואר 2021 ובוטל עקב אי כשירותו של טאצ'ר, נדחה ל-20 בינואר, כשבקרב זה טאצ'ר יצא עם ידו על העליונה.
ב-29 בינואר בפרק של התוכנית 205 לייב, טאצ'ר וצ'אמפה חברו אחד לשני וניצחו את טוני ניס וארייה דבארי בסיבוב הראשון של טורניר הזוגות לזכר דאסטי רודס.
השניים צלחו את שלב רבע הגמר, שהתקיים ב-3 בפברואר בפרק של התוכנית NXT, כשניצחו את The Undisputed Era (אדם קול ורודריק סטרונג) וכתוצאה מכך העפילו לשלב הבא.
לעומת זאת, הם הודחו מהטורניר בשלב חצי הגמר, שהתקיים שבוע לאחר מכן על ידי Grizzled Young Veterans (זאק גיבסון וג'יימס דרייק).
ב-4 במאי, הם ניצחו פעם נוספת את GYV.
ב-18 במאי, טאצ'ר וצ'אמפה גברו על לגאדו דל פנטסמה (חואקין ויילד וראול מנדוזה).
ב-15 ביוני, טאצ'ר וצ'אמפה ניצחו את Grizzled Young Veterans בקרב טורנדו זוגות.
בספיישל המסיבה האמריקאית הגדולה, שנערך ב-6 ביולי, טאצ'ר וצ'אמפה כשלו בניסיונם לזכות באליפות הזוגות לאחר שהפסידו לאלופי הזוגות, MSK (נאש קרטר ווס לי).
ב-27 ביולי, טאצ'ר וצ'אמפה הפסידו בקרב זוגות לאוני לורקאן ופיט דאן.