tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בנט קידם תקן חדש המקל ומתמרץ בנייה ואכלוס מהירים של כיתות חדשות במעונות היום לפעוטות עד גיל 3, תוך העדפה של יישובים בעלי מאפיינים סוציו-אקונומיים נמוכים.
לפי התקן החדש, אושרו ב-2014 בקשות סבסוד עבור כ-700 כיתות מעון חדשות.
ביוני 2013 נאם בנט לפני כנס של כנסת הרבנים של התנועה הקונסרבטיבית שהתקיים בכנסת.
בנט אמר שהוא מוקיר ומעריך מאוד את תנועתם, וקרא לכל הזרמים היהודיים "לייצר דיאלוג, לא מתוך תחושה שמישהו עליון למישהו, כי אף אחד לא יותר טוב מהשני, אלא מתוך שותפות".
הרב דב ליאור כינס את הח"כים של תקומה כדי להביע את מחאתו על הדברים.
מדוברות הבית היהודי נמסר כי בנט נפגש במסגרת תפקידו כשר התפוצות עם נציגי כל יהודי העולם ומנסה לקרבם לישראל ולפעול למניעת התבוללות.
בעקבות חידוש המשא ומתן המדיני עם הפלסטינים ביולי 2013 דרש בנט להעביר חוק יסוד המחייב קיום משאל עם לפני כל מסירת שטחים ממדינת ישראל, בעקבות הסכם מדיני או בתוכנית מדינית חד-צדדית.
ב-12 במרץ 2014 אישרה הכנסת חוק יסוד: משאל עם ברוח זו.
באוגוסט 2013 הודיע בנט על פתיחתה של "עזרת ישראל", רחבת תפילה חדשה בכותל המערבי עבור הזרמים הליברליים ובכללם קבוצת "נשות הכותל".
הרחבה ממוקמת צפונית לקשת רובינסון ומהווה המשכה של רחבת הכותל אך לא מחוברת אליו, והיא מעורבת לגברים ולנשים.
ב-30 באפריל 2014 הודיעו בנט וחברת אינטל על כך שהחברה תרחיב את המפעל בקריית גת בהשקעה של 6 מיליארד דולר (כ-20 מיליארד שקלים חדשים) ותקבל בתמורה הטבות מס.
ב-8 ביולי 2014, בעת שנאם בוועידת ישראל לשלום של עיתון "הארץ", הותקף בנט מילולית בידי עשרות מהנוכחים, ואחד הנוכחים פגע בגבו בגמר הנאום.
במהלך מבצע צוק איתן (8 ביולי עד 26 באוגוסט 2014) היה בנט חבר הקבינט המדיני-ביטחוני הראשון מבין חברי הקבינט המדיני-ביטחוני שתבע טיפול במנהרות התקיפה שכרה חמאס לשטח ישראל ואף הציע תוכנית מעשית להשלמת המשימה, תוכנית שנתקבלה לאחר זמן מה על ידי הקבינט והממשלה, ויושמה במסגרת המהלך הקרקעי של צה"ל.
במהלך המבצע ירד בנט לשטח לעיתים קרובות כדי להתעדכן ממקור ראשון על מצב הלחימה ולשמוע את תושבי עוטף עזה.
דבר זה הוביל מאוחר יותר להאשמות מצד שר הביטחון משה יעלון ואחרים שקצינים בכירים הדליפו מידע לבנט.
מאידך, טען בנט שנתניהו ויעלון מידרו את הקבינט ולא מסרו לו את כל המידע הנצרך.
בנט, כמו סער וליברמן תמכו בהמשך המלחמה בפלישה לעזה וחיסול חמאס, אך נתניהו, יעלון לפיד וגנץ התנגדו.
לקראת הבחירות לכנסת ה-20 (שהתקיימו ב-17 במרץ 2015) שב והתמודד על ראשות המפלגה, וניצח את שמעון אור בפער גדול.
גם בעקבות בחירות פנימיות אלה היה בנט למתמודד שעליו הטיל מבקר המדינה את הקנס הגבוה ביותר (30,000 ש"ח), בנימוק שמסע הבחירות שלו פנה לקהל יעד רחב ושימש גם את המפלגה, ובשל אי-סדרים נוספים.
במהלך כהונתו הראשונה כיושב ראש הבית היהודי הוביל מהלך לאישור חוקה חדשה למפלגה המשדרגת את סמכויות היו"ר.
החוקה החדשה אפשרה לו לשריין ברשימת המפלגה לכנסת מועמדים במקומות 3, 6, 11 ו-16. לקראת הבחירות, שריין ברשימה את ינון מגל ואת ענת רוט (במקום ה-15).
בנט הודיע גם על שריון כדורגלן העבר אלי אוחנה.
בנט אמר כי "אוחנה הוא זה שפותח לנו את הדלת לציבור הרחב".
קמפיין הבחירות החדשני שלו כלל תשדירים היתוליים שנועדו להפצה ברשתות החברתיות, בהם הופיע בתחפושת של היפסטר תל אביבי.
בבחירות לכנסת העשרים נחלשה מפלגתו ל-8 מנדטים.
בעקבות המשא ומתן הקואליציוני, ב-14 במאי 2015 הושבעה ממשלת ישראל ה-34 ובנט התמנה לשר החינוך, שאת בסיס תקציבו הוסכם להגדיל ב-630 מיליון ש"ח מעבר לסכום שכבר אושר בממשלה הקודמת, תוספת שתוקצה לפי שיקול דעתו של בנט.
בנאומי הכניסה לתפקיד הדגיש בנט את חשיבותם האסטרטגית של לימודי מתמטיקה ברמה גבוהה למדינת ישראל.
אחת מפעולותיו הראשונות כשר החינוך הייתה הוספת סייעת שנייה לגני ילדים בתקציב של 400 מיליון ש"ח.
ב-9 ביוני 2015 הסיר בנט מסל התרבות של משרד החינוך את ההצגה "הזמן המקביל" המבוססת על סיפורו של המחבל וליד דקה, שהיה מעורב בחטיפתו ורציחתו של החייל משה תמם.
ב-18 בפברואר 2016 הציג בנט רפורמה בסל התרבות, שלפיה ועדת הרפרטואר של סל התרבות במשרד החינוך לא תחזיק בסמכות בלעדית להרכבת רשימת המופעים שאליהם ילכו תלמידים במסגרת התוכנית, ומעתה יוכלו מנהלי בתי הספר לבחור גם הצגות נוספות על פי שיקול דעתם.
באוגוסט 2015 הודיע בנט על רפורמה שלפיה תפחת תוך חמש שנים הצפיפות בכיתות בבתי הספר היסודיים מ-40 ל-34 תלמידים בכיתה ביישובים החזקים ו-32 תלמידים ביישובים החלשים.
באותו חודש הודיע על הגדלת התקציב השנתי לשילוב תלמידים בעלי מוגבלויות בכיתות לימוד רגילות, מ-15 מיליון ש"ח ל-135 מיליון ש"ח, שיוקצו בין השאר להנגשת מבנים ולרכישת עזרי לימוד.
50 מיליון ש"ח נוספים הוקצו לחיזוק החינוך לערכים, לרבות באמצעות פעילויות בלתי פורמליות בשעות הפנאי של התלמידים.
בדירוג השנתי של השרים בערוץ הכנסת לסיכום שנת ה'תשע"ה דורג בנט במקום הראשון.
ב-9 באוקטובר 2015 הפסיק את חברותו בכנסת העשרים, במסגרת סעיף 42ג לחוק יסוד: הכנסת ("החוק הנורווגי הקטן").
במקומו חזרה לכנסת שולי מועלם-רפאלי.
בדצמבר 2015 התפטר חבר הכנסת ינון מגל, ובנט החליט לחזור לכנסת במקומו.
לצורך כך, התפטר בנט מתפקידיו כשר ב-2 בדצמבר 2015, על מנת לחזור ולכהן בכנסת בהתאם לחוק הנורווגי הקטן, וב-7 בדצמבר מונה מחדש לשר.
בנובמבר 2015 השיק תוכנית להעלאת המוטיבציה של התלמידים ללימוד מקצועות טכנולוגיים, בשיתוף חברות טכנולוגיה בינלאומיות ואנשי היי-טק שישמשו כמנחים.
במסגרת התוכנית מתקיימת אליפות הסייבר הישראלית, תחרות ארצית מקוונת לתכנות, בכלים מותאמים לתלמידי כיתות ג' עד י"ב ללא ידע מוקדם.
במקביל השיק את תוכנית 'דיבור בציבור', לפיתוח כישורי הפרזנטציה והדיבייטינג של התלמידים.
ב-15 בדצמבר 2015 אסר בנט את פעילות "שוברים שתיקה" במערכת החינוך ובפרט אסר על מתן הרצאות של נציגי הארגון בבתי ספר תיכוניים.
את החלטתו נימק: "ילדינו נשלחים למערכת החינוך כדי לעודד אותם לערבות הדדית ולא לפגיעה בחיילי צה"ל.
פעולתם של שוברים שתיקה גרמה להוצאת דיבתה של ישראל בעולם, כשהם שמו לעצמם למטרה לפגוע באחיהם, המגינים עלינו.
שקרים והסתה נגד צה"ל – לא בבית ספרנו." ב-8 בדצמבר 2016 עיגן זאת בחוזר מנכ"ל.
כיו"ר המועצה להשכלה גבוהה, בדצמבר 2015 ביקש מסגנית היושב ראש חגית מסר-ירון, לסיים את תפקידה.
כמחליפתה בחר ברבקה ודמני-שאומן, ומינויה אושר כנדרש ברוב של שני שלישים מ-19 חברי המועצה.
יחד עם מסר-ירון התפטרו מחברותם במועצה חמישה חברים נוספים, בדרישה להחליף את המועצה כולה.
חרף התנגדות ועד ראשי האוניברסיטאות, בנט הוביל את הסמכת המרכז הבינתחומי הרצליה להענקת תוארי דוקטור, ובכך היה המרכז לאוניברסיטה הפרטית (שאינה מתוקצבת על ידי המדינה) הראשונה בישראל, ובהמשך להקמת בית ספר לרפואה באוניברסיטת אריאל בשומרון.
בישיבת ממשלה באוקטובר 2018 אמר בנט: "שברנו את קרטל האוניברסיטאות".
בנט פעל לקידום הכנסת קוד אתי לאוניברסיטאות.
בפברואר 2016 מינה ועדה בראשות המשורר ארז ביטון, שתציע כיצד להעשיר את תוכניות הלימודים בהיסטוריה, בספרות ובמסגרות הבלתי פורמליות, בתכנים שיביאו "לאיזון ביחס למורשתן של קהילות המזרח ולהעמקת תחושת האחדות בעם".
במסגרת פרשת אלאור אזריה בנט צידד בזכותו של אזריה למשפט הוגן ועמד לימינו, התנגד לעמדתם של שר הביטחון יעלון והרמטכ"ל גדי איזנקוט.
בנט גם קרא לחון את אזריה אם יורשע, טרם כניסתו לכלא.
כאשר דחה הנשיא ראובן ריבלין את בקשת החנינה לאזריה, בנט היה בין 50 חברי הכנסת שחתמו על מכתב בו קראו לנשיא לשקול מחדש את החלטתו.
במאי 2016 ביקש נתניהו לצרף את סיעת ישראל ביתנו לקואליציה.
בנט הוביל את סיעתו להתנות את תמיכתה במהלך, במינוי מזכיר צבאי לקבינט המדיני-ביטחוני, בנימוק שחברי הקבינט ממודרים ממידע חיוני ושפניותיו השקטות לנתניהו בעניין בשנתיים וחצי מאז שמונה לקבינט לא הועילו.
המשבר הסתיים בהסכמה בין בנט לנתניהו על מינוי ועדה לבחינת הסוגיה, וכי בתקופת הביניים יעדכנו יושב ראש המועצה לביטחון לאומי או סגנו את חברי הקבינט באופן שוטף.
ב-27 באפריל 2017 זכה בנט ב-80.3% מהקולות בפריימריז ונבחר שוב לראשות מפלגת הבית היהודי.
עם כניסתו לתפקיד שר החינוך (כאמור, ב-14 במאי 2015) הצהיר בנט שהוא רואה במתמטיקה ברמה גבוהה תשתית חיונית להמשך הצלחתה של ישראל כאומת סטארט-אפ ויזמות טכנולוגית.
בעקבות ירידה במספר הניגשים לבגרות 5 יחידות לימוד, השיק בנט תוכנית לאומית להכפלת כמות התלמידים הלומדים 5 יחידות לימוד מתמטיקה, בהשקעה של 75 מיליון שקל.
קודם לכן, ביולי 2015 יזם בנט את הגדלת הבונוס לבוגרי מסלול 5 יחידות לימוד מתמטיקה ל-30 נקודות, לשם אותה מטרה.
בשנה הראשונה ליישום התוכנית עלה מספר הניגשים לבחינת הבגרות במתמטיקה ברמת 5 יחידות לימוד ב-6,000. ביוני 2018 ניגשו כ-18,000 תלמידים לבחינות הבגרות במתמטיקה ברמת 5 יחידות לימוד, דבר שיוחס כהישג לתוכנית הלאומית במתמטיקה שיזם בנט, ועמידה ביעד שהציב.
ב-29 בדצמבר 2018, לקראת הבחירות לכנסת העשרים ואחת, הודיעו בנט ואיילת שקד כי הם פורשים ממפלגת הבית היהודי כדי להקים את מפלגת הימין החדש שתכלול דתיים וחילונים, ובמסגרתה ירוצו בבחירות אלו כיושבי ראש משותפים של המפלגה.
בבחירות שהתקיימו ב-9 באפריל 2019 מפלגת הימין החדש קיבלה 138,598 קולות ולא עברה את אחוז החסימה.
ביוני 2019 פיטר ראש הממשלה נתניהו את בנט ושקד מהממשלה, בנמקו כי אינם יכולים להמשיך בתפקיד רגיש אחרי שלא נבחרו.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים ושתיים, הודיע בנט ביולי 2019 כי הוא מפנה את מקומו בראשות הימין החדש לאיילת שקד.
בבחירות אלה חברו הימין החדש, הבית היהודי והאיחוד הלאומי לרשימה משותפת בשם ימינה.
בנט הוצב במקום הרביעי ברשימה ונכנס לכנסת.
לאחר התפצלות סיעת ימינה, הוא מונה ליו"ר סיעת הימין החדש בכנסת.
בנובמבר 2019 הודיעו הליכוד והימין החדש על כוונתם להתאחד לסיעה משותפת ובנט מונה לשר הביטחון בממשלת המעבר, תפקיד שהתחיל למלא באופן רשמי ב־12 בנובמבר 2019. הסיעות לא התאחדו.
הוא הפך לשר הביטחון הצעיר בתולדות המדינה.
לטענת נתניהו, בנט מונה במטרה למנוע חתימה של סיעתו עם מפלגת כחול לבן.
הוא נכנס לתפקיד כמה שעות לאחר הריגתו בסיכול ממוקד של בהאא אבו אל-עטא, המפקד הצבאי של הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני ברצועת עזה, ופרוץ מבצע חגורה שחורה שהתפתח בעקבות כך.
הוא הכריז על מצב מיוחד בעורף במשך המבצע.
בדצמבר 2019 אישר בנט הקמת שכונה יהודית בשוק בחברון.
באותו חודש חתם על צו מנהלי שהגביל פעילות כלכלית של פעילי טרור בישראל ובעולם והכניס אותם ל"רשימה שחורה", וכן חתם על צו לעיקול משכורות שמשלמת הרשות הפלסטינית ל-8 מחבלים ערבים-ישראלים.
בינואר 2020 הנחה בנט את צה"ל וכוחות הביטחון להרחיק פעילי שמאל רדיקלי מאזור יהודה ושומרון.
בינואר 2020, לאחר פרסום תוכנית השלום של נשיא ארצות הברית, דונלד טראמפ, אמר בנט כי על ישראל "לא להסתפק בריבונות חלקית" אלא "לקחת הכל, ועכשיו".
במאי 2020 אישר הנגשה של מערת המכפלה לנכים, מהלך שהתעכב במשך שנים.
ב-23 בפברואר 2020 הרג צה"ל שני מחבלים של הג'יהאד האסלאמי שניסו להניח מטען חבלה בסמוך לגדר בגבול עם רצועת עזה.
יעה אופני ממוגן של צה"ל אסף את גופת אחד המחבלים מעבר לגדר המערכת, ובנט הסביר זאת בכך ש"מכניסתי לתפקיד הנחיתי לאסוף גופות מחבלים ואם אפשר גם אנשי חמאס חיים.
אין דבר יותר הומני מהשבת הבנים".
בעקבות האירוע שיגר הג'יהאד האסלאמי 50 רקטות לעבר ישראל, וצה"ל הגיב בתקיפות ברצועת עזה.
במהלך כהונתו המשיך צה"ל לתקוף בסוריה תשתיות של איראן וחזבאללה, משלוחי נשק איראניים ומצבורי טילים.
בתקיפות נגרם נזק רב לתשתיות צבאיות, הושמדו מחסני נשק ונהרגו עשרות חיילים איראנים ופעילי מיליציות שיעיות פרו-איראניות.
בבחירות לכנסת ה-23 (2 במרץ 2020), עמד בנט בראש מפלגת "הימין החדש" ובראש רשימת ימינה, שבה גם הבית היהודי והאיחוד הלאומי.
הרשימה קיבלה שישה מנדטים, מתוכם שלושה למפלגת "הימין החדש".
במאי 2020, סמוך למועד השבעת הממשלה ה-35, הודיע בנט כי ימינה לא תצטרף לממשלה והאשים את ראש הממשלה נתניהו שלא ניהל עם ימינה משא ומתן של ממש.
בכנסת זו היה בנט חבר בוועדת החוץ והביטחון.
בחודש מרץ 2020, עם פרוץ מגפת הקורונה בישראל, בעודו מכהן כשר הביטחון יזם בנט את שיכון החולים בבתי מלון וכן סיוע טכני וטכנולוגי למערכת הבריאות, כולל התגייסות של אגף המודיעין למחקר על המחלה ופיתוח אמצעים להתמודד איתה.
בנט תמך בסגירת המשק כתגובת חירום ראשונית להתפרצות המחלה, אך בהמשך טען שיש לפתוח את המשק, ולבודד רק את החולים והנשאים, וזאת באמצעות הקמת מערך בדיקות לאומי שכולל בדיקות אפידמיולוגיות וסרולוגיות ויוכל לבצע עד כ-100,000 בדיקות ביום.
באמצעות מערך הבדיקות הנרחב יאותרו הנשאים והם יועברו לבידוד, ובכך תיקטע שרשרת ההדבקה.
הוא מיתג את גישתו כלחימה במגפה באמצעות "פינצטה ולא פטיש".
עם הקמת ממשלת ישראל השלושים וחמש נותר בנט מחוץ לממשלה.
כחבר אופוזיציה המשיך לפעול בנושא.
באוגוסט 2020 יצא לאור ספרו "איך לנצח מגפה: כך נתגבר על המשבר ונוביל את ישראל לשגשוג כלכלי" (הוצאת סלע מאיר) להתמודדות עם מגפת הקורונה.
בדצמבר 2020 הציג תוכנית 200 ימים להתאוששות ביום שאחרי מגפת הקורונה.
כמו כן, בהצהרה במסמך שחתם נכתב כי לא יקים ממשלה על קולותיה של מפלגת רע"ם בראשות מנסור עבאס.
וכן אמר כי לא ישב בממשלה עם מרצ בגלל תמיכתם בתביעה לחקור את חיילי צה"ל בהאג.
הכנסת ה-24 והקמת הממשלה בראשותו
הבחירות לכנסת ה־24 נערכו ב-23 במרץ ושבועיים אחר כך ב-6 באפריל 2021 הושבעה הכנסת.
בבחירות אלו קיבלה רשימת "ימינה" בראשות בנט 7 מנדטים.
בנימין נתניהו קיבל את המנדט להרכבת הממשלה, וימינה ניהלה משא ומתן עם הליכוד להקמת ממשלת ימין.
בטרם פקע המנדט של נתניהו, החל בנט לנהל משא ומתן עם יאיר לפיד להקמת ממשלה בהשתתפות המרכז-שמאל ובתמיכת רע"ם.
בראשית מבצע שומר החומות וברקע המהומות שהתרחשו בערים המעורבות, הודיע כי ממשלה כזו אינה על הפרק, אולם לאחר מכן חזר בו והסכים להקמת ממשלה זו.
ב-30 במאי 2021 הודיע בנט במסיבת עיתונאים כי יחבור ליאיר לפיד להקים יחד ממשלת חילופים, שהוא יעמוד בראשה בשנתיים הראשונות.
ב-2 ביוני 2021 הודיעו בנט ויאיר לפיד כי עלה בידם להרכיב את ממשלת ישראל השלושים ושש, שבראשה יעמדו שניהם ברוטציה.
הממשלה הושבעה ב-13 ביוני ברוב של 60 חברי כנסת לעומת 59 מתנגדים, ונמנע אחד.
ב-13 ביוני 2021 נפתלי בנט הושבע כראש ממשלת ישראל, ועמד בראש ממשלת ישראל ה-36 שהייתה ממשלת חילופים במשך כשנה.
ממשלה זו הוקמה במהלך המשבר הפוליטי בישראל.
בנט ומשפחתו המשיכו לגור ברעננה בביתם הפרטי ולא עברו למעון ראש הממשלה בירושלים.
הדבר עורר ביקורת ציבורית רחבה לאחר שאיילה חסון פרסמה שעלות התאמת הבית עלתה כ-50 מילון שקלים, ושהדבר נעשה ללא אישורים, וגם בג"ץ מתח ביקורת על כך שהדבר נעשה ללא אישור.
מעמדו של הבית ברעננה נותר עמום.
בשנת 2021 נכלל בנט ברשימת מאה המשפיעים של המגזין טיים.
ב-26 באפריל 2022 פורסם כי המשטרה והשב"כ פתחו בחקירה עקב מכתב איומים עם כדור 5.56 מ"מ שנשלח לרעיית ראש הממשלה, גילת בנט.
לאחר חקירה והליכי משפט הורשעה במעשה אילנה ספורטה-חניה, כבת 65. בנובמבר 2023 הטיל בית משפט השלום בכפר סבא על ספורטה חניה 18 חודשי מאסר בפועל וקנס בסך 10,000 שקלים.
הרכב הממשלה בראשותו היה מגוון וכלל את סיעות ימינה, תקווה חדשה, ישראל ביתנו, כחול לבן, יש עתיד, העבודה ומרצ.
מפלגת רע"ם תמכה בממשלה והייתה חלק מהקואליציה וחבר כנסת מטעמה כיהן כיו"ר ועדת הפנים, אך לא הייתה חברה בממשלה.
הרכב זה, שהיה בניגוד להצהרותיו של בנט לפני הבחירות, שלא יקים ממשלה עם לפיד ושלא ישב עם מרצ ורע"ם, עורר ביקורת ציבורית רחבה בעיקר במחנה הימין, ואף חלק מהאנשים ברשימתו הביעו התנגדות להקמת ממשלה בהרכב זה.
בנט נימק צעד זה בכך שהבטיח לפני הבחירות לא ללכת לבחירות חמישיות וזוהי ההבטחה הליבתית שלו, וכן שהליכה לבחירות חמישיות היא אסון למדינה, והוא עושה מה שהוא יכול כדי למנוע זאת.
חבר הכנסת עמיחי שיקלי מסיעת "ימינה" לא היה חלק מהקואליציה, ואף הצביע נגד הקמת הממשלה והתקציב שהעבירה הממשלה.
הממשלה בראשות בנט קידמה תוכנית רב-משרדית למאבק באלימות ובפשיעה במגזר הערבי כאשר משרד ראש הממשלה צפוי לתכלל את פעילות המשרדים השונים ולקיים קשר עם הציבור וראשי הרשויות.
משטרת ישראל נאבקה בפשיעה במסגרת מבצע "מסלול בטוח".
בנט ומשרדו פעלו יחד עם משרד הכלכלה והתעשייה ואחרים לבטל מאות תקנים ישראליים ייחודיים במוצרים שונים תוך התאמה לתקנים בין-לאומיים במטרה להוזיל מחירים.
רשתות כמו קרפור ו-ספאר החלו לפעול במטרה להשתלב בשוק הישראלי.
ב-26 בדצמבר 2021 החליטה הממשלה בראשות בנט על תוכנית לחיזוק רמת הגולן ופיתוח ההתיישבות בה.
התוכנית כוללת תקציב של מיליארד ש"ח, הכפלת העיר קצרין והקמת שני יישובים חדשים: אסיף ומטר.
ב-10 באפריל 2022 הכריזה הממשלה על הקמת 14 יישובים חדשים בנגב.
ב-13 באפריל 2022 הציג המלצות להעברת סמכויות מסוימות מהממשלה לרשויות המקומיות.
ממשלה זו המשיכה במאבק במגפת הקורונה בישראל.
עם הקמת הממשלה ביוני 2021, התחלואה הייתה נמוכה, כ-55% מהאוכלוסייה נטלה 2 מנות של חיסון נגד COVID-19 והמשק שב לשגרה כמעט מלאה.
זמן קצר לאחר הקמת הממשלה חלה עלייה חדה בתחלואה, שבהמשך הייתה לגל הרביעי של מגפת הקורונה בישראל והגורם לה היה וריאנט הדלתא.
בעקבות זאת, הממשלה החליטה על שורת צעדים מידיים וביניהם החלת חובת עטיית מסכות לנכנסים לישראל.
באותו הזמן בנט המליץ לא לצאת מחוץ לישראל וכן לחסן את כל הילדים מעל גיל 12. בהמשך הוחזרה גם חובת עטיית המסכות בחללים סגורים.
ב-7 ביולי, קבינט הקורונה החליט על שורת צעדים נוספים וביניהם החלת חובת ביצוע בדיקות מהירות בקייטנות ובכניסה למוסדות גריאטריים והחלת חובת בידוד לכל הנכנסים לישראל, עד לקבלת תוצאה שלילית בבדיקת קורונה.
ב-9 ביולי הכריז בנט על אסטרטגיית "בלימה רכה" של הממשלה לטיפול במגפה.
העקרונות המנחים העיקריים של האסטרטגיה הם עידוד חיסון האוכלוסייה במנת החיסון השלישית ("בוסטר"), הטלת הגבלות על נתב"ג והגנה על האוכלוסייה המבוגרת, וזאת מבלי להטיל סגרים ותוך פגיעה מינימלית בכלכלה.
לאחר שיחות שערך בנט עם מנכ"ל פייזר סוכם להקדים משלוח חיסונים שכבר נרכשו, במטרה לשמר גישה לחיסון.
בנוסף סוכם על מתן אספקה במקרה של צורך במנת חיסון נוספת.
ב-21 ביולי החליט קבינט הקורונה להחזיר את "התו הירוק" בגרסה מקלה שנקראה "התו השמח", במקומות שנמצאים בחלל סגור ופועלים בתפוסה של יותר מ-100 איש כמו אולמות אירועים, מסעדות, מועדונים וכדומה.
ב-29 ביולי הורחב התו הירוק גם לאירועים בחלל פתוח המכילים יותר מ-100 אנשים.
באותו היום הודיע בנט גם על התחלת מתן מנת החיסון השלישית (חיסון דחף, "בוסטר") לבני 60 ומעלה שהתחסנו לנגיף במנה השנייה לאחר 5 חודשים לפחות.
ב-3 באוגוסט החליט הקבינט על החמרה נוספת בהגבלות הקורונה אשר כללה את הרחבת "התו הירוק", העברת המגזר הציבורי למתכונת של 50% נוכחות במשרד והחלת חובת עטיית מסכות בחללים פתוחים שיש בהם התקהלות של למעלה מ-100 איש.
ב-11 באוגוסט ההגבלות הודקו עוד יותר כאשר הוחל "התו הירוק" על כלל ענפי המשק ועל ילדים מגיל 3 ומעלה.
בהמשך, החל מתן החיסון השלישי לכלל המבוגרים, ובהמשך לכלל האוכלוסייה.
הוחלט גם שרק מי שקיבל את מנת החיסון השלישית, יהיה מ-1 באוקטובר 2021 זכאי לתו הירוק.
בתחילת ספטמבר הייתה ישראל המדינה עם מספר המאומתים הגבוה ביותר בעולם ביחס לגודל האוכלוסייה.בסוף החודש החלה ירידה בתחלואה.
ב-9 בנובמבר התקבלו שורת הקלות בתו הירוק ובמגבלת ההתקהלות.
בנובמבר, בסיום הגל הרביעי, דורגה ישראל במדד בלומברג לחסינות בפני הקורונה במקום ה-19 בעולם.
ב-10 בנובמבר הוביל תרגיל התמודדות נגד זן חדש של הנגיף שטרם התגלה.
ב-26 בנובמבר, הודיע שאובחנו בישראל ארבעה מקרים של הדבקה בווריאנט אומיקרון, ושישראל נוקטת צעדים מהירים כדי למנוע את התפשטותו.
רוב הצעדים עסקו בכניסה או יציאה מישראל ובנוסף הוחלט להדק מעט את התו הירוק.
ב-19 בדצמבר, אמר כי ההגל החמישי החל וקרא לעודד עבודה מהבית במגזר הפרטי ולהתחסן.
כעבור יומיים, אושרה חבילת הנחיות הכוללת גם צמצום נוכחות במגזר הציבורי והרחבתו של התו הירוק.
ב-2 בינואר 2022, הכריז בנט על החלת מתן מנת חיסון רביעית לבני שישים ומעלה.
בגל החמישי של המגפה בישראל נשברו שיאי ההדבקה והתחלואה הקשה.
בסוף ינואר, החלה ירידה בכמות הנדבקים וב-1 בפברואר קבינט הקורונה החליט לצמצם את תקנות התו הירוק במקומות רבים.
ב-1 במרץ 2022 התו הירוק צומצם לבתי האבות בלבד.
ב-27 בספטמבר 2021 נאם בפני העצרת הכללית של האו"ם.
בנאומו הזהיר כי איראן חותרת לשלוט באזור תחת מטרייה גרעינית.
ב-24 באוגוסט 2021, בנט נחת בארצות הברית שם פגש את מזכיר המדינה האמריקאי, אנתוני בלינקן, מזכיר ההגנה, לויד אוסטין ומנכ"ל איפא"ק, הווארד קור, ודן איתם על תוכנית הגרעין האיראנית והיחסים בין ישראל לרשות הפלסטינית.
בראיון לניו יורק טיימס באותו ביקור אמר בנט ביחס לסכסוך הישראלי-פלסטיני כי אין בכוונתו לספח שטחים ביהודה ושומרון ואין בכוונתו לחדש את שיחות השלום עם הפלסטינים ולהקים מדינה פלסטינית.
ב-27 באוגוסט 2021 נפגש בנט עם נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן בבית הלבן ודן איתו על תוכנית הגרעין האיראנית ועל עניינים נוספים.
מפגש זה היה המפגש הראשון בין השניים מאז שבנט וביידן נכנסו לתפקידם.
בנט הציג לנשיא אסטרטגיה שתוארה כ"מוות באמצעות אלף חתכים", בלימה של איראן באמצעות שורה ארוכה של פעולות קטנות בשלל דרכים ומישורים בניגוד לביצוע תקיפה צבאית נרחבת דרמטית אחת.
ביידן הצהיר כי לעולם לא יאפשר לאיראן להשיג פצצה גרעינית.
ישראל הפעילה מאמצים דיפלומטים וראש הממשלה בנט חשף חומר מסווג איראני שהפליל את המשטר האיראני כדי לשכנע את ממשל ביידן שלא לחדש את ההסכם.
לבסוף, מאמצים אלה נשאו פרי: המגעים בווינה לא התקדמו וארצות הברית נמנעה מהורדת משמרות המהפכה מרשימת ארגוני הטרור.
ב-13 בספטמבר 2021 פגש בנט את נשיא מצרים, עבד אל-פתאח א-סיסי, בשארם א-שייח', ודן איתו על דרכים להעמקת שיתופי הפעולה בין המדינות, בדגש על הרחבת היקפי הסחר ההדדיים, לאחר מכן השניים דנו על תהליך השלום בין ישראל לפלסטינים, לצד שורת נושאים בילטרליים ואזוריים.
ב-22 באוקטובר 2021 נפגש בנט עם נשיא רוסיה ולדימיר פוטין בסוצ'י, ובפגישתם דנו בתוכנית הגרעין האיראנית ובהתבססות איראן בסוריה, פוטין הדגיש כי יש הזדמנויות לשיתופי פעולה במלחמה בטרור, וכי רוסיה עושה מאמצים לשקם את התשתיות בסוריה, ואמר שיש נושאים בעייתיים לדון בהם.
בנט היה בעל התפקיד המרכזי במסגרת התיווך הישראלי במלחמת אוקראינה–רוסיה.
במסגרת הביקור נפגש בנט עם כמה ממנהיגי העולם, בהם נשיא צרפת עמנואל מקרון, ראש ממשלת אוסטרליה סקוט מוריסון ומזכ"ל האו"ם אנטוניו גוטרש.
באותו החודש פורסם כי תיחתם בין ישראל, ירדן ואיחוד האמירויות הערביות עסקת "חשמל סולארי תמורת מים מותפלים".
ב-14 בפברואר 2022 המריא למנאמה, בירת בחריין.
זה היה הביקור הרשמי הראשון של ראש ממשלה ישראלי בבחריין.
ב-21 במרץ 2022 נפגש בשארם א-שייח עם נשיא מצרים עבד אל-פתאח א-סיסי ועם יורש העצר של אבו דאבי מוחמד בן זאיד אאל נהיאן.
ב-27 במרץ 2022 פתח את פסגת הנגב בהשתתפות שר החוץ יאיר לפיד, מזכיר המדינה של ארצות הברית אנתוני בלינקן ושרי החוץ של מצרים, איחוד האמירויות הערביות, בחריין ומרוקו.
מטרת הפסגה היא ליצור חזית מדינית-ביטחונית תקיפה ואחידה נגד הטרור האיראני במזרח התיכון ונגד תוכנית הגרעין האיראנית.
בנט הנהיג מדיניות תקיפה נגד הפרחת בלוני תבערה ונפץ ברצועת עזה.
בחודשים אוקטובר 2021 עד מרץ 2022 שרר בגזרה שקט כמעט מוחלט, ללא שיגורי רקטות.
באפריל 2022 הופר השקט אך חזר לאחר מכן.
הייתה זו התקופה השקטה ביותר בעוטף עזה מאז ביצוע תוכנית ההתנתקות ב-2005.
באוגוסט 2021, לאחר ששוב נורתה רקטה מרצועת עזה לעבר ישראל, דרש בנט להרוג את יחיא סנוואר, והוקם צוות ייעודי של צה"ל והשב"כ למטרה זו, אך המבצע לא יצא לפועל.
במאי 2022, במענה לדרישה נוספת של בנט להריגת סנוואר, הגיב הרמטכ"ל, אביב כוכבי, בתמיכת שר הביטחון, בני גנץ, שסנוואר מורתע ואין טעם לפתוח במלחמה עם חמאס שבה ייהרגו חיילים רבים.
במרץ 2022, בתגובה לגל טרור פלסטיני שבו נרצחו 22 בני אדם, פתחה ישראל במבצע שובר גלים - מבצע צבאי של צה"ל, משטרת ישראל ושירות הביטחון הכללי לצורך בלימת גל הטרור.
במסגרת המבצע נהרגו עשרות מחבלים ונעצרו מאות מבוקשים.
בתקופתו כראש ממשלה יזם בנט את MEAD (Middle East Air Defence) מערך הגנה אווירי משותף לישראל ומדינות המפרץ.
המערכה בין המלחמות מול איראן
ב-29 ביולי 2021 הותקפה הספינה מרסר סטריט ליד עומאן, כחלק מהמערכה הימית בין ישראל לאיראן בסכסוך האיראני-ישראלי.
הספינה הופעלה על ידי חברה בבעלות ישראלית, שני אנשי צוות אירופאים נהרגו במהלך התקיפה.
בחודש פברואר 2022 תקפו כלי טיס של חיל האוויר הישראלי האנגר באיראן והשמידו מאות מל"טים איראניים שהיו בתוכו.
ב-24 במאי 2022, לאחר שכנועים מצד ישראל, נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן הודיע כי הוא נסוג מההחלטה להסיר את משמרות המהפכה האסלאמית מרשימת ארגוני הטרור של ארצות הברית במסגרת המשא ומתן על הסכם הגרעין עם איראן.
ב-31 במאי 2022 חשף בנט מסמכי מודיעין צבאי שנגנבו מאיראן על ידי המוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים שמוכיחים שאיראן גנבה מסמכים מסווגים של סבא"א על מנת לרמות את הפקחים ולהסתיר את התוכנית הגרעינית שלה.
בעקבות כך, גינתה מועצת הנגידים של הסוכנות הבין-לאומית לאנרגיה אטומית את איראן וקבעה שהיא מסתירה חלק מתוכנית הגרעין שלה ולא עומדת בהתחייבויותיה.
באותה תקופה (מאי–יוני 2022) חוסלו באיראן מספר קצינים בכירים במשמרות המהפכה האסלאמית ומהנדסי גרעין, טילים ואווירונאוטיקה.
איראן האשימה את ישראל בחלק מהחיסולים.
ב-6 בספטמבר 2021 ברחו שישה אסירים ועצירים ביטחוניים מכלא גלבוע.
כוחות הביטחון תפסו את אחרוני הבורחים ב-19 לחודש, לאחר מבצע לכידה שנערך בג'נין.
לאחר הלכידה והמעצר מחדש של הנמלטים, הממשלה הקימה את ועדת פינקלשטיין לחקר המחדל והתנהלותם של בתי הסוהר.
במסגרת פעילותה חשפה הוועדה ליקויים ואי-סדרים בהתנהלות שירות בתי הסוהר.
בדצמבר 2021 הכריז בנט על הימ"מ כיחידה הלאומית של ישראל ללוחמה בטרור, חודש לאחר מכן אושרה ההכרזה בהחלטת ממשלה.
במסגרת ההחלטה היחידה תוגדל, תקציבה יוכפל ויגויסו אליה עשרות לוחמים נוספים.
ביוני 2022, השיק בנט את "המשמר הישראלי", משמר לאומי שמוקם כחלק ממשמר הגבול.
ב-4 בנובמבר 2021 הכנסת העבירה את חוקי התקציב לשנים 2021 ו-2022 ואת חוקי ההסדרים הנלווים להם.
התקציב עבר לאחר כמעט שנתיים שישראל עבדה עם תקציב המשכי (במהלך כל שנת 2020 וברוב שנת 2021).
חוקי ההסדרים כללו רפורמות רבות שביניהן הקלות רגולטוריות בתחומי רישוי העסקים, התכנון והבנייה והיבוא ועוד.
כדי להקל על משבר הדיור ועליית המחירים הגואה, הממשלה קידמה מספר רב של התחלות בנייה, עיקרן ביהודה ושומרון ובפריפריה.
כך קרה שבתום כהונת הממשלה היה רישום התחלות הבנייה הגבוהה ביותר מזה שלושים שנה, מאז העלייה מברית המועצות לשעבר בשנות ה-90.
בסיום שנת 2022 התמ"ג לנפש במדינת ישראל צמח ב-4.4% לעומת 2021. ישראל סיימה את שנת 2022 עם עודף תקציבי של כ-9.8 מיליארד ש"ח.
ישראל התמודדה מול עליית האינפלציה העולמית (2021 ואילך), אך הודות למדיניות פיסקלית ומוניטרית מרסנת של משרד האוצר ובנק ישראל, עליות המחירים בארץ היו נמוכות בהרבה מאשר רוב מדינות העולם.
בתום שנת 2022 הייתה האינפלציה בישראל מחצית מזאת בארצות הברית, והיא הייתה במקום השלישי מבין מדינות העולם עם האינפלציה הנמוכה ביותר, אחרי יפן ושווייץ.
עקב הרכבה המגוון של הקואליציה היא סבלה מחוסר יציבות מתמדת והתקשתה להעביר לא מעט חוקים בכנסת שהיא ראתה כחשובים, כמו חוק האזרחות והכניסה לישראל.
האופוזיציה סירבה פעמים רבות לשתף פעולה בחקיקת הקואליציה, אף בחוקים שנחשבו במהלך השנים לקונצנזוס בקרב הסיעות הציוניות.
בניסיון להפעיל לחץ על חברי הכנסת של ימינה לפרוש מהממשלה, פעילי ימין נהגו להפגין ליד בתיהם של חברי כנסת ממפלגת ימינה, כגון עידית סילמן וניר אורבך, ולעיתים הטרידו את בני משפחותיהם.
ב-6 באפריל 2022 הודיעה יושבת ראש הקואליציה, חברת הכנסת עידית סילמן, כי היא איננה רואה עצמה חלק מהקואליציה.
בכך איבדה הקואליציה את הרוב שלה בכנסת ומספר חבריה ירד ל-60 חברי הכנסת.
בחודש מאי אישרה ועדת החוץ והביטחון לקריאה שנייה ושלישית את הצעת החוק להארכת תוקפן של התקנות.
ואולם, אישורה הסופי של הצעת החוק במליאת הכנסת נתקל בקשיים עקב התנגדותם של גורמים בקואליציה לתמוך בה, לצד התנגדות מפלגות האופוזיציה לסייע לממשלה באישור ההצעה.
ההצעה עלתה לדיון ולהצבעה בקריאה ראשונה במליאת הכנסת ב-6 ביוני, ונדחתה ברוב של 58 חברים נגד מול 52 בעד.
בין המתנגדים היו חברי הכנסת ג'ידא רינאוי זועבי ומאזן גנאים – חברי הקואליציה.
ב-13 ביוני 2022, במלאת שנה לכינון הממשלה, הודיע יו"ר ועדת הכנסת ניר אורבך כי איננו חלק מהקואליציה, מנגד, לא הודיע כי יתמוך בפיזור הכנסת.
בתוך לשכתו של בנט היו מחלוקות רבות ושררו יחסים עכורים בין אנשי הלשכה שגררו עזיבות רבות.
במהלך כהונתו של בנט ראש הלשכה, היועצת המדינית, הדובר הפוליטי ובעלי תפקידים נוספים התפטרו מתפקידיהם.
ב-20 ביוני 2022, הודיעו נפתלי בנט ויאיר לפיד כי מוצו הניסיונות לייצב את הקואליציה, וכי בכוונתם לפעול לפיזור הכנסת.
עוד הודיעו בנט ולפיד כי אם תפוזר הכנסת, הם מתכוונים לבצע ביניהם את החילוף הקבוע בהסכם ממשלת החילופים, כך שלפיד יהיה לראש הממשלה ובנט יהיה לראש הממשלה החלופי, כקבוע בהסכם הקואליציוני.
על פי הסיכום בין השניים נפתלי בנט ירכז את ההתמודדות עם איראן במסגרת תפקידו.
ב-30 ביוני אושר חוק התפזרות הכנסת העשרים וארבע בקריאה שנייה ושלישית ברוב של 92 חברי הכנסת ובלא מתנגדים, ותאריך הבחירות נקבע ל-1 בנובמבר 2022, ז' בחשוון ה'תשפ"ג.
ב-30 ביוני 2022, ולמחרת לאחר כשנה כראש ממשלת ישראל הועברה ראשות הממשלה מבנט אל יאיר לפיד, וב-1 ביולי הפך לראש ממשלת ישראל החלופי.
מכוח לחוק יסוד: הכנסת, תקנות החירום לשיפוט על איו"ש הוארכו אוטומטית בעקבות פיזור הכנסת.
כראש הממשלה החלופי יזם את הקמת מוזיאון איינשטיין בירושלים, שיתבסס על כתבי וחומרי הארכיון שהוריש אלברט איינשטיין לאוניברסיטה העברית בירושלים.
לקראת הבחירות לכנסת ה-25 הודיע בנט שלא ינסה להיבחר לכנסת הבאה.
בנט העביר את מפלגת ימינה באופן מלא אל איילת שקד.
לאחר שבקשת הפיצול בהסכמה של "ימינה" נדחתה על ידי ועדת הכנסת, על מנת לאפשר לח"כ מתן כהנא ולח"כ שירלי פינטו להתפצל מ"ימינה" הם היו צריכים ח"כ נוסף שיתפצל עמם.
ב-15 באוגוסט 2022, חבר אליהם בנט והם התפלגו אל סיעת המחנה הממלכתי.
בנט פרש ממנה מיד והקים סיעת יחיד בשם "ביחד".
ב-6 בספטמבר אושרה בוועדת הכנסת חזרתו לסיעת ימינה.
בעקבות תוצאות הבחירות לכנסת ה-25, בהן זכה גוש הימין בראשות בנימין נתניהו ב-64 מנדטים, הודיע בנט על התפטרותו מתפקיד ראש הממשלה החלופי וסיכם עם ראש הממשלה יאיר לפיד שממשלת המעבר לא תבצע פעולות רגישות פוליטית או שנויות במחלוקת עד להקמת הממשלה החדשה.
התפטרותו מתפקידיו כראש הממשלה החלופי וכשר ההתיישבות נכנסה לתוקף ב-8 בנובמבר 2022, וכעבור שבוע, ב-15 בנובמבר, עם השבעת הכנסת העשרים וחמש הסתיימה כהונתו כחבר הכנסת.
לאחר הקמת ממשלת ישראל ה-37 וקידום הרפורמה המשפטית הביע בנט התנגדות לקידומה באופן חד צדדי ותמך בקיום הידברות ופשרה.
לאחר פרישתו שכר צוות תחקירנים והגיש תביעות לשון הרע נגד אישים שונים.
לאחר ששלח מכתב התראה לפני תביעה לעיתונאי יאיר לוי, פרסם לוי התנצלות על שפרסם שבנט שיפץ את ביתו הפרטי על חשבון המדינה.
לוי שילם לבנט פיצוי כספי, אותו תרם בנט לעמותת "אור למשפחות".
צייצן נוסף התנצל על שהפיץ סרטון המטיל ספק ביהדות הוריו של בנט.
כמו כן הגיש בנט תביעת דיבה על סך חצי מיליון ש"ח נגד יגאל מלכה.
תביעת דיבה שהגיש נגד הרב רונן שאולוב הסתיימה בפשרה לפיה שאולוב התנצל והודה שדברים שפרסם בעניינו של בנט הם שקריים.
טרם נקבע גובה הפיצוי שבו יחויב שאולוב.
תביעה נגד הרב יוסף מזרחי, שטען שאימו של בנט איננה יהודייה, תסתיים בפרסום התנצלות של מזרחי ובפיצוי שיהיה בין 40 ל-80 אלף ש"ח לפי החלטת השופט.
במאי 2023 מונה לדירקטור בחברת קוונטום סורס הישראלית, העוסקת במחשוב קוונטי.
בינואר 2024 מונה לדירקטור בחברת לאסו סקיוריטי, העוסקת באבטחת מידע.
ביולי 2024 מונה לדירקטור בחברת התרופות רמפי.
אחרי מתקפת הטרור הגדולה על ישראל מרצועת עזה ב-7 באוקטובר 2023 ובמהלך מלחמת חרבות ברזל, הרבה בנט להתראיין לרשתות התקשורת הזרות, הגן על ישראל, הצדיק את התגובה הצבאית של צה"ל והציג את אכזריות חמאס אותה הוא השווה לנאצים.
ב-29 בדצמבר 2023 פרסם בנט בעיתון "וול סטריט ג'ורנל" שבזמן כהונתו, במהלך שנת 2022, ישראל תקפה בסיס כטב"מים על אדמת איראן, וכן הרגה בטהראן את בכיר משמרות המהפכה חסן חודאי – לאחר ניסיונות כושלים לפגוע בישראלים בטורקיה.
המידע פורסם ללא אישור הצנזורה הצבאית.
והצהיר שהוא מתכוון בבחירות הקרובות לרוץ לראשות הממשלה.
ב-22 בדצמבר 2025 טען שפרשת הקשר בין לשכת נתניהו לממשלת קטר היא "אירוע הבגידה החמור בתולדות ישראל".
בינואר 2026, הצהיר כי יפעל לביטול חוק הגיוס שהקואליציה שואפת לחוקק, ובמסגרת זו יבוטלו ההטבות למי שאינם מתגייסים, ואותם סכומים שמקבלים מי שלא משרתים, יועברו למשרתים.
וכך גם לגבי הכספים הקואליציוניים.
כמו כן הוא הציג תוכנית הטבות שהוא מתכנן למשרתי מילואים וגם לחיילים משוחררים שאמורה להיות ממומנת גם בסכומים אלה.
בנט הוא בעל אידאולוגיה ימנית מובהקת והוא תומך בזכותו של עם ישראל על ארץ ישראל השלמה.
הוא תומך בבנייה בהתנחלויות ובתגובות צבאיות ומדיניות תקיפות כנגד הטרור הפלסטיני.
בנט מתנגד להקמת מדינה פלסטינית ורואה בה "אסון לישראל".
בנט הוא דתי-לאומי ודוגל בתפיסה הממלכתית.
בתפיסת אופייה של מדינת ישראל תומך בנט בשילוב הגישות של מדינה יהודית ודמוקרטית ומדינת העם היהודי.
הוא תמך בחוק הלאום שבא לתת עיגון חוקתי לעמדה זו אך במקביל, הוא בעד שוויון זכויות אזרחיות מלאות לכל אזרחי ישראל ופועל לשילובם בחברה.
בנט דוגל בתעוזה צבאית, שמתבטאת לדבריו ביצירתיות, יוזמה, חתירה למגע ושמירה מתמדת על כך שהאויב לא יתעצם, למשל על ידי הריגת מחבלים פלסטינים בפעולות יזומות כגון מבצעים צבאיים וסיכולים ממוקדים.
לתפיסתו, צה"ל הפסיק לנצח מאחר שעבר מתפיסה של הכרעה לתפיסה של הכלה וניתוק מגע, כשלכך נוספו הגבלות משפטיות, הכובלות את ידי המפקדים והחיילים ומונעות מהם לפגוע באויב ביעילות ולנצחו.
בנט תומך ביצירת הרתעה מול הטרור על ידי ענישה קשה של המחבלים ומשפחותיהם, ובפרט הוא תומך בהריסת בתי מחבלים.
ביחס ל, בנט קרא לנקוט בצעדים לצמצום הסכסוך.
בשנת 2013 המשיל בנאומו את הבעיה הפלסטינית ל"רסיס בישבן", משל שהפך למטבע לשון מאז.
הנמשל היה כי מוטב לחיות עם המצב הקיים ובו ישראל מחזיקה בשטחי יהודה ושומרון מאשר להסתכן בניסיונות לשינוי המצב.
בנט מתנגד לחלוקת ירושלים ולחזרה לקווי 67', ומאידך ליצירת מדינה דו-לאומית באמצעות סיפוח יהודה ושומרון למדינת ישראל.
בפברואר 2012 פרסם את "תוכנית ההרגעה" – תוכנית מדינית שגיבש המבוססת בין היתר על חלקים מיוזמות קודמות: "שלום בארץ" של עדי מינץ, "היוזמה הישראלית" של בני אלון, ומסתמכת על אמירות של בנימין נתניהו, שרים וחברי כנסת מטעם הליכוד בזכות סיפוח חד-צדדי.
בנט מציע החלה חד-צדדית של הריבונות הישראלית על "שטחי C" ביהודה ושומרון שמהווים כ-60% מהשטח ובהם נמצאות כל ההתנחלויות (מעל 500,000 ישראלים), תוך אזרוח מלא של כ-80,000 הפלסטינים שלפי אומדנו חיים בשטחים אלו, אם ירצו בכך, על מנת לשלול טענות על אפרטהייד.
לדבריו, האדמות שיסופחו יצרו רצף טריטוריאלי ישראלי שיאפשר ביטחון טוב יותר לאזרחי ישראל וימנע גירוש פלסטינים ויהודים מבתיהם.
בנוסף תשקיע ישראל ביצירת תנאים לחופש תנועה מלא של פלסטינים ביהודה ושומרון ללא מחסומים ובתשתיות ואזורי תעשייה משותפים, מתוך גישה שלפיה "שלום צומח מלמטה – דרך התושבים, האנשים בשטח וחיי היום יום".
בנט עומד על כך שעל הפלסטינים להפסיק את ההסתה האנטישמית נגד ישראל והיהודים כתנאי הכרחי לדו-קיום.
שטחי A ו-B יישארו בשליטת אוטונומיה פלסטינית, אך עם מטרייה ביטחונית של צה"ל והשב"כ על מנת להבטיח שקט, לדכא טרור פלסטיני ולמנוע השתלטות חמאס על השטח.
בנט גם מתנגד לקליטה ביהודה ושומרון של פליטים פלסטינים שחיים מחוץ למקום, או לחיבור בין רצועת עזה שבשלטון החמאס לבין יהודה ושומרון.
לדבריו, עזה מסתפחת בהדרגה למצרים ואל לישראל ליטול אחריות עליה.
בנוגע לסכסוך האיראני-ישראלי ניסח בנט עמדה שידועה כ"דוקטרינת בנט".
לפי עמדה זו איראן היא העומדת מאחורי הטרור במזרח התיכון ומפעילה את שליחיה (פרוקסים) – חזבאללה, חמאס, הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני, החות'ים ומיליציות פרו-איראניות בעיראק וסוריה – לבצע פעולות טרור ותקיפות נגד ישראל וארצות הברית.
הוא דימה זאת לתמנון ששולח את זרועותיו ברחבי המזרח התיכון.
לפי בנט, לא מספיק להילחם בזרועות השונות, אלא יש לפגוע בראש התמנון האיראני בכל האמצעים – כולל באמצעות תקיפה צבאית וכולל באמצעות סנקציות משתקות.
לפי הדוקטרינה של בנט, יש להפיל את משטר האייתולות לפני שישיגו נשק גרעיני.
לדבריו, הפלת המשטר האיראני של האייתולות תיטיב עם כל המזרח התיכון, כולל עם העם האיראני.
בנט דוגל בכלכלה חופשית ובקפיטליזם וסבור שעסקים פרטיים הם המנוע לצמיחת המשק.
הוא בעד תמיכה באוכלוסיות חלשות כגון קשישים ונכים.
לדבריו, יש לשבור את המונופולים של הטייקונים, ועדי העובדים הגדולים ומשרד הביטחון שחונקים לדעתו את המשק.
כמו כן, הוא מאמין שהמפתח לצמצום הפערים הוא שוויון הזדמנויות והשקעה בחינוך בפריפריה, שייתנו כלים לאוכלוסיות מרקע כלכלי חלש להצליח מקצועית וכלכלית.
בנוסף, הוא תומך במתן קרקעות לחיילים משוחררים בפריפריה, בנגב ובגליל, כדי לקדם מענה כלל ארצי לבעיית "דיור בר השגה" ובפיזור אוכלוסייה שוויוני יותר בארץ ישראל.
בסוגיית גיוס חרדים לצה"ל ושילובם של חרדים במעגל העבודה, סבור בנט שאין לבצע גיוס בכפייה, מפני שפעולה כזו תביא לתוצאה הפוכה.
הוא סבור שניתן להביא בהדרגה למצב שבו רוב הציבור החרדי בגילאים המתאימים יתגייס מרצון, ושכבר כעת ישנם יותר חרדים המעוניינים לשרת אך אין תקני גיוס מספיקים ומסגרות מתאימות לקליטתם, בצבא, בשירות הלאומי והאזרחי, במשמר הגבול ובכבאות.
במסגרת הפעולות לשיפור השוויון בנטל, פרסמו בנט ומפלגתו גם את התוכנית "יתנו יקבלו" לעידוד המשרתים בשירות צבאי ולאומי ולמתגייסים למילואים, הכוללת הטבות ותמריצים.
בנוגע לשירות נשים בצה"ל סבור בנט כי גיוסן הוא דבר חיובי ואף הביע תמיכה בגיוס נשים בתור לוחמות.
כיזם היי-טק בעברו בנט נוהג לשבח בנאומיו את היזמות הישראלית, היזמים הצעירים וחברות ההזנק.
כשר החינוך הדגיש את חשיבות לימודי המתמטיקה ברמה גבוהה על מנת לאפשר לבוגרי מערכת החינוך להשתלב באקדמיה במקצועות המדעים המדויקים וההנדסה, וכן בתעשיות הביטחוניות ובתעשיית ההיי-טק.
בשנת 2021, לקראת הבחירות לכנסת העשרים וארבע, הציג בנט את "תוכנית סינגפור" שעיקרה הפחתת מיסים ועידוד השקעות.
לאחר שנבחר, התוכנית לא בוצעה.
שימוש בצה"ל לפינוי אנשים מביתם וסירוב פקודה
בראיון טלוויזיה לניסים משעל בדצמבר 2012 אמר בנט: "אם אני אקבל פקודה לפנות יהודי מביתו ולגרש אותו, אני אישית המצפון שלי לא יאפשר.
אני לא אקרא לסירוב פקודה...
אני גם לא אגרש ערבי מהבית.
אני לא מסוגל." בנט הבהיר שיעמוד בדיבורו אף אם ייאסר.
בעקבות ביקורת שנמתחה על דבריו, שהוצגו באמצעי התקשורת ובפי יריביו הפוליטיים כקריאה לסרבנות, אמר בנט שדבריו סולפו והוסיף: "אני מתנגד בכל נפשי לסרבנות מכיוון שסרבנות תפגע אנושות בצה"ל היקר לנו, ואין לנו עוד צבא...
אין דבר יותר קשה לי מפגיעה בצה"ל.
לכן, אחיי ואחיותיי הצעירים: אסור לסרב פקודה.
מקווה שתבינו." על עצם השימוש בצה"ל לפינוי משפחות מבתיהן בכפייה אמר בנט: "אני סבור שזו טעות אדירה לעשות שימוש בלוחמי צה"ל לגירוש משפחות מבתיהם כפי שנעשה בגוש קטיף.
אני מאמין שעם ישראל, לאחר שהתנסה בזה פעם אחת, מבין את ההשפעות ההרסניות של גירוש על העם שלנו".
בנט מתנגד לשחרור מחבלים, הן בעסקאות תמורת חטופים (פיגועי מיקוח) והן במחוות מדיניות.
לאחר שאחד המחבלים ששוחררו בעסקת שליט רצח את ניצב-משנה ברוך מזרחי, אמר בנט: "כל שחרור מחבלים גוזר את דינם של ישראלים נוספים [...] רוצח נשאר רוצח.
והוא חייב להישאר מאחורי סורגים."
נפתלי בן מנחם (בלועזית: Naftali, or Naphtali Ben Menachem, or Ben Menahem; נולד בשם נפתלי פריעד (Fried, קרי: פְרִיד; י"ג בטבת, תרע"א, 13 בינואר 1911 – י' באדר תשל"ד, 4 במרץ 1974) היה חוקר ספרות עברית, ביבליוגרף, ביבליופיל ואספן ספרים.
פרסם מאות רשימות ביקורת על ספרים ומחבריהם, עמד בראש מפעל הביבליוגרפיה העברית במשך חמש עשרה שנה (עד ליום מותו), וכן היה חבר בהנהלת מוסד הרב קוק וחבר ההנהלה הראשונה של גנזך הציונות הדתית.
על מאמריו הראשונים חתם בשם נפתלי פריעד או פריד, על חלק אחר חתם בשם נפתלי אילון ועל חלק א.
אמיתי, אך על מרבית מאמריו ועל כל ספריו חתם בשם נפתלי בן מנחם.
נפתלי פריד, בן מנחם מנדל, נולד בשנת 1911, בכפר פוינילה דה סוב מונטה (או Havasmező) שבהונגריה (כיום בשטחה של רומניה).
אביו היה חתנו של הרב נפתלי הכהן שוורץ ממאד, מחבר שו"ת בית נפתלי, מחשובי רבני הונגריה.
בתקופת נעוריו למד בישיבות שונות, וכבר אז התבלט במידת הסקרנות והידע שלו.
שתי תשובות לשאלות ששאל את רבו, רבי דוד שפרבר, התפרסמו בספרו של הרב (שאלות ותשובות אפרקסתא דעניא, חלק א').
חיבורו הראשון, "שִטה תלמודית" (על ביאור ב), נדפס בשנת תרפ"ח 1928 בירחון הבחור, כשהיה בן 17 בלבד.
את החיבור כתב בעיר סיגט שבמחוז מרמורש בהונגריה (כיום בשטחה של רומניה), שעבר להתגורר בה זמן קצר לפני כן.
מאוחר יותר פרסם על העיר מאמרים רבים.
שהותו בסיגט לא ארכה זמן רב, כי החליט ללכת ללמוד בישיבת הרב ד"ר , בפרנקפורט שבגרמניה.
בביקוריו התכופים בספרייה העירונית שם פגש את פרופ' אהרן פריימאן, שהיה מנהל המחלקה היהודית של הספרייה.
תחת הדרכתו עשה את צעדיו הראשונים בתחום הביבליוגרפיה העברית.
משהוכיח את בקיאותו הרבה בספרים, נשלח על ידי פריימאן לרומא, לשם קִטלוג כתבי היד העבריים שבספריית הוותיקן.
אולם עבודתו בוותיקן הופסקה, בין היתר, משום שנקרא לשירות צבאי בארץ מולדתו.
חלק מממצאיו בספרייה זו פרסם במאמרו "הספרייה העברית בוואטיקן" בכתב העת דרכנו, תרצ"ב, ומספר שנים אחר כך גם בכתב העת סיני ובספר נפרד, מגנזי ישראל בוותיקן (תשי"ד).
תחנתו הבאה הייתה העיר טימישוארה (Timişoara) שבהונגריה (כיום ברומניה), שם פגש והתיידד עם יהודה לייב (ליפוט) פליישר, חוקרו המפורסם של אברהם אבן עזרא (ואביו של פרופ' עזרא פליישר, חוקר הפיוט והגניזה הנודע וחתן פרס ישראל לספרות יפה לשנת תשי"ט).
בהשפעתו של י"ל פליישר החל גם בן מנחם לחקור את אבן עזרא וספריו, ומאז ובמשך כל חייו פרסם עשרות מאמרים עליו ועל יצירתו (מאמרו הראשון על אבן עזרא, "מאמר קשה ההבנה בדברי אבן עזרא", פורסם עוד בשנת תר"ץ בכתב העת מזרח ומערב, כרך ה'.
בשנת תרצ"ב פרסם מאמר ביקורת על הספר שהוציא פליישר, "ספר המאורות לרבי אברהם אבן עזרא").
כוונתו של בן מנחם הייתה להוציא לאור בצורה מדעית מסודרת את כל כתבי אבן עזרא ובפרט את שיריו ואת פירושו למקרא.
הוא החל לאסוף כתבי יד ודפוסים ראשונים משל אבן עזרא ואף החל במלאכת ההוצאה לאור של חלק משיריו, אך מעולם לא סיים אותה.
בשנת תש"א הוציא לאור את ספרו הראשון, ספר הטעמים של אבן עזרא, על-פי כתבי יד שבבית הספרים הלאומי בירושלים ובספריית הוותיקן.
בשנת תש"ג אסף מספר אגדות עם על אבן עזרא ופרסמן כספר.
בשנת תש"י פרסם ספר נוסף על בנו של אברהם אבן עזרא, יצחק, ושיריו.
בהמשך פרסם מאמרים רבים על אבן עזרא, ובשנת תש"ל הוציא לאור מהדורות צילום של שניים מספריו, עם מבואות והערות: יסוד מורא ושפה ברורה.
לאחר מותו של בן מנחם כינסה אלמנתו בלהה (בסיוע יצחק רפאל ואברהם מאיר הברמן) את מרבית מאמריו ומחקריו על אבן עזרא, בספר ענייני אבן עזרא.
החל משנת תרצ"ב החל לפרסם רשימות על היהודים בהונגריה.
רשימתו הראשונה בנושא (וכן הרשימות הבאות) עסקה ביהודי מרמורש, ופורסמה בההד.
בשנת תרצ"ו עלה בן מנחם לארץ ישראל והתיישב בירושלים.
הוא החל לעבוד במערכת עיתון ההד ולפרסם מאמרי ביקורת על סופרים ועל ספרים שיצאו לאור באותו הזמן.
שנה מאוחר יותר הצטרף גם למערכת הצופה, שם פרסם ידיעות ורשימות על ענייני השעה וכן מאמרי ביקורת.
עם זאת, לא הצטמצם במסגרות אלו בלבד ורשימותיו התפרסמו גם בכתבי עת ועיתונים אחרים, כגון, "אוצר החיים", "אוצר יהודי ספרד", "אור המזרח", "ארשת", "הדאר", "דבר", "הדרום", "חדשות אחרונות", "ידיעות אחרונות", "לשוננו", "מחניים", "המעין", "מעריב", סיני", "ספונות", "העולם", "קריית ספר", "תגים", "תלפיות", "תרביץ" ועוד.
בנוסף, היה פעיל בהסתדרות ישורון, חבר בוועדת הספרייה וחבר מערכת טורי ישורון ופרסם מספר מאמרים במסגרת זו.
כאספן ספרים וביבליופיל לא חסך ביקורתו מהוצאות ספרים שנהגו להוציא לאור ספרים במהדורות צילום, לדבריו, כדי "להגדיל הכנסות...
הוא פרסם מספר רשימות בנושא ועל רשימה אחת כמעט ונתבע לדין.
כחלק ממלחמתו בתופעה זו, החל להוציא לאור בעצמו, בשנת תש"ל (בהוצאת תשבי), ספרים וכתבי עת עתיקים או נדירים, במהדורות צילום מהודרות, בתוספת מבואות והערות.
בן-מנחם נפטר בשנת תשל"ד, במהלך ישיבת עבודה במפעל הביבליוגרפיה העברית בירושלים.
תחומי התעניינותו של בן מנחם היו נרחבים.
מחוץ למחקריו על אברהם אבן עזרא וספריו, הוא הקדיש מזמנו כאמור גם לחקר יהדות הונגריה, רבניה והספרות שנדפסה בה, וכן גם לחקר החסידות.
לנושא הראשון הקדיש מאמרים רבים ואת הספר מספרות ישראל באונגאריה (=הונגריה), ולנושא השני פרסם את מגלת סתרים לרבי יצחק יהודה יחיאל ספרין ומספר מאמרים וספרים על אחדים מרבני החסידות וספריהם.
בנוסף, בן מנחם כתב מספר רב של ערכים על אישים ורבנים, באנציקלופדיה לתולדות גדולי ישראל שבעריכת מ' מרגליות, בהאנציקלופדיה של הציונות הדתית שבעריכת יצחק רפאל וגאולה בת יהודה, וב-Encyclopaedia Judaica.
מעל לכל, היה בן מנחם ביבליוגרף והיה אחראי למאות רשימות העוסקות בספרים ומחבריהם; למעשה, אין ספר בתחום הביבליוגרפיה בספרות היהודית שבן מנחם לא כתב עליו מאמר ביקורת.
בנוסף, הוא גם דאג להוסיף, לתקן ולעדכן רשימות ביבליוגרפיות שנתפרסמו על ידי אחרים.
משנת תשי"ט עד שנת תשל"ב ערך בן מנחם יחד עם יצחק רפאל את חמשת הכרכים של ארשת: ספר שנה לחקר הספר העברי, שיצאו לאור בהוצאת מוסד הרב קוק.
לאחר מותו פרסם מוסד הרב קוק כרך נוסף, כרך ו', של ארשת (בעריכת אברהם מאיר הברמן, ישראל מלמן ויצחק רפאל), שהוקדש לזכרו.
בעמ' 265–316 פורסמה רשימה ביבליוגרפית של חיבורי בן מנחם, מאת שלום בן פורת ויצחק יודלוב, הכוללת 729 פריטים.
אלמנתו, בלהה בן מנחם, בסיוע מוסד הרב קוק, יצחק רפאל ואברהם מאיר הברמן, הוציאה לאור שני קובצי מחקרים שלו, הראשון ענייני אבן עזרא (תשל"ו), והשני פתחי שערים (תשל"ח).
ספר הטעמים מאת רבנו אברהם אבן עזרא, יוצא לאור בפעם הראשונה על-פי כתב-יד ירושלים שבבית הספרים הלאומי והאוניברסיטאי וכתב-יד ווטיקאן עם מבוא והערות נפתלי בן מנחם, מוסד הרב קוק, ירושלים תש"א.
אברהם אבן עזרא, שיחות ואגדות-עם (אסף וערך: נפתלי בן מנחם), איגוד סופרים דתיים בסיוע מוסד הרב קוק, ירושלים תש"ג.
מגילת סתרים מאת רבי יצחק יהודה יחיאל ספרין, יוצאת לאור בפעם הראשונה מתוך כתבי יד על ידי נפתלי בן מנחם, ירושלים: מוסד הרב קוק, תש"ד.
שישה חדשים באיטליה (פברואר-יולי 1873), רשמי מסע מקהילות ישראל וספריות עבריות לאברהם ברלינר, (עברית, ישראל א' זידמן, הערות ותיקונים, נפתלי בן מנחם), מוסד הרב קוק, ירושלים תש"ה.
ביריה, לקט מאמרים ורשימות (בעריכת נפתלי בן מנחם), ירושלים תש"ו.
הכהן פישמן, רשימה ביבליוגרפית (מהדורה של שלוש מאות עותקים), ירושלים תש"ו (מהדורה שנייה בתשט"ז, תדפיס מתוך: מנחה ליהודה : מוגש לרב יהודה ליב הכהן מימון).
רבי משה אלמושנינו (כולל רשימה ביבליוגרפית של כתביו), ירושלים: תש"ו.
גוילי ספרים, ספורי מעשיות על סופרים וספרים, מוסד הרב קוק, ירושלים תש"ז.
זמירות של שבת, "הוועדה לתורה וספרות של המועצה למען השבת", ירושלים תש"ט.
שירים, יצחק אבן עזרא, יוצאים לאור על פי כתבי יד וספרי דפוס, "מחברות לספרות", ירושלים תש"י.
כתבי רבי משה חיים לוצאטו, רשימה ביבליוגרפית של ספרי דפוס וכתבי יד, מוסד הרב קוק, ירושלים תשי"א.
ספר מנורת המאור לרבינו יצחק אבוהב, כולל רשימה מדויקת של שבעים ושש מהדורות הספר ותרגומיו מאת נפתלי בן-מנחם, ירושלים, תשי"ג.
אהרן זאב אשכולי, ספר החזיונות, רבי חיים ויטאל, "פתח דבר" והערות מאת נפתלי בן מנחם, מוסד הרב קוק, ירושלים תשי"ד.
מגנזי ישראל בוואטיקאן, תיאור של שלושים וחמשה כתבי יד, ירושלים: מוסד הרב קוק, תשי"ד.
פרקי עלייה, רשמי נסיעה לעדן (לעליית יהודי קוג'ין, מאת נפתלי בן מנחם), ירושלים תשי"ד.
שלוש עשרה חידות לראב"ע, מנחת שי הן לשילה ב"ר יצחק רפאל ביום שנכנס בו למצוות (נדפס בחמישים עותקים), ירושלים תשי"ד.
נסיעתי לטורקיה ולפרס (27.3.55-18.2.55), ירושלים תשט"ו.מספרות ישראל באונגאריה, ירושלים תשי"ח.ר' בנימין (יהושע רדלר-פלדמן), יום השלשים לפטירתו (המביאים לבית הדפוס: יהודה אבן שמואל [קויפמן], נפתלי בן-מנחם, שרגא קדרי), ירושלים תשי"ח.חכמי ליטא : ציונים לתולדות חייהם ורשימת ספריהם, "מוסד הרב קוק", ירושלים תשי"ט.עיונים ומחקרים, מאת ש.
נולד בבוטושן שברומניה לקלרה ואהרון דינוביצר.
בשנת 1935 הגיע לישראל כעיתונאי לסיקור אירועי המכביה ונשאר בארץ.
בשנת 1937 הגיע לתל מונד, שם עבד כנגר בקואופרטיב נגרי האריזה.
בין השנים 1939–1945 השתתף בהקמת המחנה הצבאי הבריטי בפרדסיה ובהגנת היישובים באזור.
בשנת 1946 שימש כמרכז העבודה בלשכת העבודה ובשנת 1947 התמנה למזכיר הלשכה.
במלחמת העצמאות פיקד על אזור כפר זיו (כיום חלק מכפר הס בשרון), וזכה באות ההגנה.
בשנת 1954, עם הקמת המועצה המקומית בתל מונד, התמנה לראש המועצה וכיהן בתפקיד זה עד 1970. במהלך כהונתו קבע את גבולות המושבה, העביר את רכוש המועצה מהמועצה האזורית הדר השרון, הכניס מערכת חשמל, הקים את באר המים הראשונה, קלט את העולים הרבים אשר הגיעו ליישוב ואכלס אותם בדירות קבע.
בשנת 1962 קיבל תעודת אזרח מצטיין מנשיא המדינה יצחק בן-צבי.
בשנת 1980 קיבל אזרחות כבוד מטעם מועצת תל מונד.
עם פרישתו, בשנת 1970, עבר קורס סוכני ביטוח והקים משרד בנתניה, שבו עבד עד יומו האחרון.
ב-4 במרץ 2001, בדרכו למשרדו, נפצע באורח קשה בפיגוע התאבדות במרכז נתניה.
דין הובהל למרכז הרפואי הלל יפה ומת כעבור כחמש שעות מפצעיו.
בת אחותו שלומית זיו, שפגש במקרה, נהרגה במקום.
הובא למנוחות בבית העלמין בתל מונד.
לאחר מותו, נקרא על שמו בית המועצה הראשון בתל מונד "בית נפתלי".
נפתלי גִּינְתוֹן (גינשפארג) (6 ביולי 1916 – 13 בינואר 1971) היה מתרגם ועורך ספרותי ומדעי ומחברם של פירושים וביאורים לסיפורי ש"י עגנון.
נפתלי גינתון נולד ב-1916 בקישינב בירת בסרביה (בעקבות המלחמה ומהפכת אוקטובר בממלכת רומניה), בנם של הרבנית רבקה לבית שוורצמן והרב משה הכהן גינשפארג (ר' משהל'ה דיין), אב בית-דין ומראשי ישיבת קישינב.
למד בישיבת אביו ש"ס ופוסקים והוסמך לרבנות בגיל שבע עשרה.
במקביל ללימודיו בישיבה רכש לעצמו השכלה כללית, השתלם בשפות ופרסם שירים, סיפורים ותרגומים בכתבי עת מקומיים ביידיש ובעברית.
באוקטובר 1938 עלה לארץ ישראל כתלמיד באוניברסיטה העברית בירושלים במסגרת "עליית הסרטיפיקטים" (תעודות העלייה שהשיגה האוניברסיטה משלטונות המנדט הבריטי), ולמד בה עד 1942 ספרות עברית, לשון ומקרא.
בשנות לימודיו הגה רעיון חדש וחלוצי, להוציא לאור פרקי תלמוד עם תרגום, ביאור ופירוש בלשון ימינו, ואף הכינם לדפוס, אך העניין לא נסתייע בשל מצוקה כספית והדברים נותרו בכתב ידו.
בשנת 1943 נשא לאישה את דבורה בר-און, סטודנטית באוניברסיטה העברית בספרות עברית, מקרא והיסטוריה, ובתו של הסופר והעורך משה יחיאל בר-און.
הם התיישבו בתל אביב, ונולדו להם שלוש בנות ובן.
גינתון עסק בעבודות תרגום ועריכה, תחילה בעיתונות ובהמשך במשרד החינוך והתרבות.
לאחר השואה נודע לו כי רבים מבני משפחתו, ובהם אמו, אחיו, בני זוגם וילדיהם, נספו בטרנסניסטריה.
עם קום המדינה עִברת את שם משפחתו מגינשפארג לגינתון, שם של משפחת כהנים שבתקופת שיבת ציון עלתה לארץ ישראל מבבל ומוזכרת בספר נחמיה י, ז.
בתחילת שנות ה-50 הצטרף למרכז לתרבות ולחינוך של ההסתדרות הכללית.
תחילה שימש כעורך-משנה של הירחון "אורים", ומשנת 1953 ועד לפטירתו ערך את הירחון "אורים להורים", לחינוך ילדים במשפחה; הוא פרסם בו טורים קבועים בנושאי חינוך, ביקורות ספרים ורשימות בענייני השעה.
במשך שנתיים (1965–1966) ערך גם את המוסף הספרותי של העיתון, "אומר".
גינתון תרגם לעברית מספר רב של ספרי שירה, פרוזה, עיון ומחקר מיידיש, אנגלית וגרמנית.
תרגומים נוספים לשירים וסיפורים, בעיקר מיידיש, פורסמו בעיתונים "דבר", "הצופה", "על המשמר", "מעריב", "מאזנים" ועוד, וחלקם כונסו בספרים.
כן ערך והביא לדפוס ספרים בתחומי החינוך, חקר הספרות וחוכמת ישראל (חלקם ללא ציון שמו כעורך).
במרכז עבודתו הספרותית עומד חיבור הביאורים וההערות לסיפוריו של ש"י עגנון; מפעל זה, שעמל עליו מאמצע שנות ה-60, נועד להקל על הקוראים, ובמיוחד על בני הנוער, את הגישה ליצירתו הקלאסית של עגנון, ללשונה ולמקורותיה הספרותיים וההיסטוריים.
עגנון נתן לגינתון את ברכתו ואישורו וסמך ידיו על עבודתו, כפי שמעידה חליפת המכתבים ביניהם.
בשנה האחרונה לחייו עסק בעריכת פרקי הרומן "שירה" והבאתם לדפוס ביחד עם אמונה ירון, בתו של עגנון.
גינתון לא זכה להשלים את מפעל הביאור; בט"ז בטבת תשל"א (ינואר 1971) נפטר בחטף, בגיל 54, ליד שולחן עבודתו בבית המרכז לתרבות ולחינוך.
ליד בית הוועד הפועל הספידו רפאל בש, ובהלווייתו בבית הקברות קריית שאול הספידו הרב ווסרמן, מיוצאי ישיבת קישינב.
הערות, ביאורים ומראי מקומות לסיפורי שמואל יוסף עגנון:
שני תלמידי חכמים שהיו בעירנו (1967)
סיפורים: ילקוט לבית הספר היסודי (1968)
לאב ולאם: ספר-קריאה חינוכי-ספרותי, תל אביב: אורים, תשט"ז 1956
ג'ון סילר ברובכר, בעיות החינוך בהתפתחותן ההיסטורית, תל אביב: יחדיו, 1965-1966
עם המתנדבים: פעולת ההתנדבות לביעור הבערות, תל אביב: תרבות וחינוך, 1966
שמואל בילובלוצקי, אם למסורת: מחקרים ומאמרים, רמת גן: אוניברסיטה בר-אילן, 1971 (הביא לדפוס)
ביאורים והערות לסיפורים נבחרים של חיים הזז, תחת השם נ.ה.
בן משה, דביר, תשכ"ט; תשל"ג
דוד זריצקי, משלי החפץ חיים, תל אביב: ביתן הספר, תשי"ב 1952 (מיידיש)
דוד זריצקי, למעלה מן השמש, תל אביב: א' ציוני, תשי"ד 1954 (מיידיש)
אסכולות בפסיכולוגיית המעמקים: משנותיהם של זיגמונד פרויד, אלפרד אדלר וק"ג יונג, תל אביב: אורים, תשי"ד 1954
יחיאל גרנטשטיין, יהודי ביער, מורשה, תשט"ו (מיידיש)
משה גרוסמן, וידויו של מהפכן: רומן פוליטי, תל אביב: נ' טברסקי, תשי"ז 1957 (מיידיש)
ויינפר, פואמות על נביאים, ספריית פועלים, 1961 (מיידיש)
שמואל בן יוסף רוזנבלט, יוסלה רוזנבלט: סיפור חייו, תל אביב: הצופה, תשכ"א 1961 (מאנגלית)
חיים גראדה, החזון איש ביערות אולקניק, מתוך "העיירה בלהבות", ספר זיכרון לקהילת אולקניק, 1962 (מיידיש)
ג'רום סימור ברונר, תהליך החינוך, תל אביב: יחדו, 1965 (מאנגלית)
ל' שפירא, מלכות היהודים: מבחר סיפורים, תל אביב: הוצאת י"ל פרץ, תשכ"ו 1966 (מיידיש)
אברהם ביכלר, הכהנים ועבודתם: במקדש ירושלים בעשור השנים האחרון שלפני חורבן בית שני, ירושלים: מוסד הרב קוק, תשכ"ו 1966 (מגרמנית)
שמואל גוז'נסקי, מכתב אל האגיטטורים, ירושלים: (אקדמון), 1967 (מיידיש)
ארנסט רופיקט הילגרד, מבוא לפסיכולוגיה, תל אביב: אוצר המורה, תשכ"ט-תשל"ב 1969 (מאנגלית)
ברוניסלב גרוסר, אוטוביוגראפיה: של ברוניסלאוו גרוסר, ירושלים: (אקדמון), תש"ל 1970 (מיידיש)
המילטון אלכסנדר רוסקין גיב, מבוא לתולדות הספרות הערבית, תל אביב: עם עובד, תש"ל 1970 (מאנגלית וגרמנית)
ולדימיר מדם, פרקי חיים, ירושלים: [חמו"ל], תשל"ג 1973 (מיידיש)
ישעיהו שפיגל, הגשר: סיפורים, תל אביב: ספרית פועלים, תשל"ד 1974 (מיידיש, הוקדש לזכרו)
אברהם ביכלר, הסנהדרין: הסנהדרין בירושלים ובית הדין הגדול שבלשכת הגזית, ירושלים: מוסד הרב קוק, תשל"ה 1974 (מגרמנית; תרגום ההערות: צבי בר-מאיר)
ישעיהו שפיגל, האשמורת השלישית: סיפורים, תל אביב: הקיבוץ המאוחד, תשל"ו 1976 (מיידיש, אחד מן המתרגמים)
בנוסף תרגם שירים של יעקב פרידמן, חיים גראדה, שמואל האלקין, ה.
לייוויק, ברכה קופשטיין, יעקב שטיינברג ועוד.
'זכרונות ראשונים', בתוך: ישיבת קישינוב, תל אביב: איגוד תלמידי ישיבת קישינוב, תש"ך.
רבי נפתלי הורוביץ (כונה: רבי נפתלי מעליצער) (ד' בטבת תר"ה - י"ח בתשרי תרע"ו) היה האדמו"ר השלישי ממעליץ.
נפתלי הורוביץ נולד לרבי יהודה ולרייזל שרה בעיר מעליץ.
בהיותו בן 14 נישא ליהודית בת רבי מאיר נתן בנו של רבי חיים הלברשטאם מצאנז.
לאחר נישואיו היה סמוך על שולחן סב אשתו רבי אליעזר הורוביץ מדז'יקוב במשך כשתי שנים.
בתקופה זו יצר הכרות עם כמה רבנים שבקרו בחצר הסב, ביניהם רבי יוסף ברוך אפשטיין (בנו של רבי קלונימוס קלמן אפשטיין בעל ה"מאור ושמש".
בתקופה זו הם למדו יחד.
ורבי נפתלי ראה בו אחד מרבותיו), ורבי נתן דוד רבינוביץ' משידלובצה.
אחר פטירת הסב התקרב לבנו רבי מאיר הורוביץ בעל ה"אמרי נועם" והיה סמוך על שולחנו.
אשתו יהודית לא האריכה ימים ונפטרה אחרי לידת בתה היחידה שפרינצא.
לאחר פטירת אשתו עבר להתגורר בצאנז והתקרב לרבי חיים הלברשטאם מצאנז.
באחד הימים הגיע לצאנז רבי אביש קאנר, גביר וחסיד מפורסם מהעיר סאניק.
רבי חיים הלברשטאם הציע לרבי אביש לקחתו כחתן לבתו הבתולה רעכל.
לאחר נישואיו המשיך בלימודו יחד עם רבי צבי אלימלך וקספרס.
במשך ימי אברכותו היה נוהג בסיגופים והרבה להתענות.
בט' בטבת תרל"ט (4 בינואר 1879) נפטר אביו, והוא הוכתר לממלא מקומו ברבנות העיר מעליץ.