tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אך בעוד שקיידי נרגשת מאוד ליצור חברים חדשים, אף אחד לא להוט להתחבר אליה, ג'ניס ודמיאן מתחברים אליה ומנחים אותה ביומה הראשון בתיכון; איפה נמצאות כיתות המגמות השונות, מהן סידורי הישיבה בקפטריית בית הספר, היכן כדאי שלא להתיישב בשיעור, ומזהירים אותה להימנע מקליקת הבנות הכי פופולרית בתיכון - "הפלסטיקס".
בנות החבורה הן קארן סמית', נערה יפהפייה אך רפת שכל ומעופפת, גרטשן וינרס, נערה עשירה ורכלנית שיודעת הכל על כולם, ומנהיגת החבורה, רג'ינה ג'ורג' - מלכת הדבורים, הנערה הכי יפה ועשירה, אם כי גם המרושעת ביותר בכל בית הספר.
ברגע בו קיידי פונה לאכול ארוחת צהריים עם ג'ניס ודמיאן, "הפלסטיקס" מחליטות שעליה לאכול עמן את ארוחת הצהריים למשך שבוע.
בכיתת הכלכלה שלה, קיידי פוגשת את ארון סמואלס, נער חלומי ויפה תואר, והיא מיד מתאהבת בו.
ג'ניס אומרת לקיידי שעליה להשתלב ב"הפלסטיקס" ולרגל אחריהן עבורה, אך קיידי מרגישה אי נוחות מכך מכיוון שרג'ינה נראית לה כבחורה נחמדה, אך ג'ניס מזהירה אותה שלא להסתמך על החזות החיצונית שלה.
מאוחר יותר, "הפלסטיקס" וקיידי הולכות לקניון, ולאחר מכן אל ביתה של רג'ינה.
שם, הם פוגשים את אמה "המגניבה" של רג'ינה, וגרטשן מגלה לקיידי שבגלל חברותה עם רג'ינה, היא איבדה את כל הביטחון העצמי שלה.
למחרת בכיתה המתמטיקה, אהרון דן עם קיידי על מערכת היחסים הקודמת שלו עם רג'ינה, שהחריפה עד כדי כך שהוא נשבע שלא לצאת שוב עם בנות בעתיד הקרוב לעין, אך קיידי מאמינה שאם היא תתנהג בטיפשות, ארון יעזור לה בלימודים ובעקבות כך יתאהב בה.
מאוחר יותר, קארן מסביר לקיידי שבתיכון, ליל כל הקדושים סובב סביב תחפושות סקסיות, ושלא משנה מה היא תלבש (אפילו אם היא תתחפש לקלח תירס או לרוזה פארקס), התלבושת חייבת להיות סקסית.
מאוחר יותר, במסיבת ליל כל הקדושים של ארון, רג'ינה מגלה שקיידי דלוקה על ארון, ובנבזיות, היא מחליטה לפלרטט איתו עד שיסכים לחזור אליה.
זועמת על התנהגותה של רג'ינה, קיידי מבקשת מג'ניס ודמיאן עצה.
דמיאן מגלה לה שג'ניס ורגינה היו החברות הטובות ביותר בחטיבת הביניים עד שרגינה סירבה להזמין את ג'ניס למסיבת הבריכה שלה מכיוון שהייתה משוכנעת שג'ניס היא לסבית.
ביחד, השלושה מחליטים לפעול יחד על מנת לנקום ברג'ינה, על ידי העלאתה במשקל באמצעות ממתקי קאלטין (בזמן שהיא חושבת שאלו ממתקים דיאטטיים העוזרים להורדת המשקל).
קיידי גם מצליחה לשכנע את גרטשן שרג'ינה כועסת עליה וגרום לה לחשוף את סודה של רג'ינה שבוגדת בארון עם שיין אומן בחדרי ההלבשה של נבחרת התיכון.
אחרי שהם נכשלות בריקוד הסנטות שלהן במופע הכישרונות השנתי, התלמידים מתחילים להבחין במשקלה של רג'ינה.
מאוחר יותר, כאשר רג'ינה שוברת את אחד מחוקי "הפלסטיקס", קיידי מתנגדת לה, ואוסרת עליה לשבת ליד השולחן.
כשכולם מרגישים חופשיים משלטונה של רג'ינה, קיידי מנסה להתנצל בפני רג'ינה על שגירשה אותה משולחן הקפיטריה שלהן, אבל רג'ינה מרמזת ששלטונה רחוק מלהסתיים.
לאחר חופשת החורף בתיכון החוף הצפוני, קיידי עברה מהפך שלם שהולם את מעמד "מלכת הדבורות" החדש שלה.
דמיאן, ג'ניס והנערות האחרות בתיכון מנסים לבלום את השינוי לרעה ההולך וגדל של קיידי, ובמיוחד לגרום לה להפסיק להעמיד פני טיפשה ליד ארון בכך שהן מספרות לה על חוויות העבר השליליות שלהן.
גרטשן מתחילה להבחין בדמיון בין ידידותה עם רג'ינה לבין ידידותה עם קיידי, בזמן שאמה של רג'ינה תוהה מדוע בתה לא סומכת עליה.
בניסיון להשיג את תשומת לבו של ארון, קיידי עורכת מסיבה בביתה - אף על פי שסיפרה להוריה שלא תוכל לצאת לטיול המשפחתי שלהם מכיוון שהיא הוזמנה לתערוכת האמנות של ג'ניס (כאשר, בפועל למעשה היא באמת הוזמנה לתערוכת האמנות של ג'ניס ופשוט בחרה שלא ללכת).
ככל שהמסיבה הולכת ונהיית יותר ויותר מטורפת, קיידי משתכרת יותר ויותר.
כאשר ארון מגיע למסיבה של קיידי, השניים מתגנבים לחדר השינה שלה, שם ארון מסביר לה שהוא באמת אהב אותה לפני שהיא הפכה לאחת מ"הפלסטיקס", ואילו קאדי מנסה, ללא הצלחה, לשכנע אותו שכעת היא הפכה לגרסה טובה יותר של עצמה.
אחרי המסיבה, ג'ניס ודמיאן מופיעים בביתה של קיידי וזועמים על כך שהיא פספסה את תערוכת האמנות של ג'ניס.
השניים מספרים לקיידי שהיא בגדה באמונם ועוזבים.
באספה שהתכנסה לאחר השפעותיו של ספר "השרופות", גברת נורבורי מנסה לקרב בין הבנות.
ג'ניס מסבירה את הפילוסופיה שלה ש"אני מעדיפה להיות אני מאשר להיות איתך" לבית הספר, בהתייחסה לחברויותיה הכושלות עם קיידי ורג'ינה.
רג'ינה הזועמת עוזבת את מבנה התיכון בסערה, בכעס ובחוסר אמון.
קיידי ממהרת בעקבותיה, ומנסה להתנצל בפניה, אך דעתה של רג'ינה מוסחת והיא נדרסת על ידי אוטובוס.
תאונת האוטובוס של רג'ינה גורמת לקיידי לבחון מחדש את עצמה ולהבין לאיזו מפלצת היא נהפכה.
במטרה לחזור למוטב, קיידי מחליטה לקחת את כל האשמה על כתיבת ספר "השרופות", אף על פי שלא היא האחראית הבלעדית לכך, והיא מושעית מהתיכון למשך שלושה שבועות ומורחקת מנשף האביב.
לאחר שחזרה לבית הספר, גברת נורבורי מציעה לקיידי להרוויח נקודות זכות ולשמור הציון שלה באמצעות הצטרפות לנבחרת המתמטיקאים אל אליפות המדינה.
לאחר שהתחרתה נגד הנערה האחרת היחידה בתחרות וניצחה, הקבוצה מנצחת, וקיידי מתחילה להרגיש יותר טוב עם עצמה.
לאחר האליפות, קיידי מתגנבת אל נשף האביב בסיועו של ארון לאחר שנישקה אותו, שם היא נתקלת ברג'ינה, והשתיים מנהלות שיחה מלב אל לב ומתפייסות.
קיידי נבחרת למלכת נשף האביב, אך כשהיא מבחינה שמדובר בכתר פלסטיק זול ושביר, וכמה מגוחך המצב הוא שדברים יכולים להיראות מכוערים כל כך עבור סיבות טיפשיות וחסרות משמעות, היא לוקחת את הכתר, שוברת אותו לחתיכות רבות, ונותנת חתיכה לכל נערה תוך כדי מתן מחמאות לכל אחת מהן.
קיידי מתנצלת בפני ג'ניס ודמיאן, והשלושה חוזרים להיות חברים.
המחזמר מסתיים כשקיידי, דמיאן, ג'ניס, גרטשן, קארן, ארון ורג'ינה נהיים לקבוצה אחת גדולה ומאושרת.
ההקלטה של צוות הפקת ברודוויי המקורית הופצה באופן דיגיטלי בארצות הברית ב-18 במאי 2018. עותקי דיסק של האלבום הופצו ב-15 ביוני 2018. האלבום התברג למקום ה-42 בטבלת ה-200 של בילבורד, דבר הנחשב להישג יוצא דופן.
מרילין סטאסיו, שסקרה את המחזמר עבור "וראייטי", כתבה ש"פיי טענה את המחזמר עם בדיחות נהדרות...
מילותיה של נל בנג'מין אינן מתוחכמות כמו ההערות הספונטניות של פיי, אבל הן עושות את העבודה היטב והן משונות מספיק על מנת לגרום לך להקשיב היטב לחלקים הטובים, וישנן מספיק מילים שמתגמלות את תשומת הלב שלך....
מעריצים של הסרט המקורי יכולים להיות רגועים מפני ששום דבר חשוב לא הושמט מהעלילה."
שנה טקס הפרס קטגוריה מועמדות תוצאה 2018 פרס הלן האייס ההפקה האורחת יוצאת הדופן ביותר מבצע/ת יוצא/ת דופן - הפקה אורחת קייט רוקוול גריי הנסון
ילדות גדולות לא בוכות (גרמנית: Große Mädchen weinen nicht) הוא סרט נעורים גרמני משנת 2002.
קאטי וסטפי הן שתי נערות וחברות ילדות, קאטי מגיעה מבית קשה יום עם אמא נוירוטית ולעומת זאת סטפי באה מבית מבוסס והרמוני.
יום אחד יוצאות השתיים למועדון לילה והן מבחינות באביה של סטפי שזור בידיה של אישה אחרת שאינה אמה, עקב זאת סטפי מתכננת מסע נקמה נגד טסה, בתה של אותה אישה.
לאחר שאמה של טסה שומעת את אשר התרחש היא הולכת לבית הוריה של סטפי לספר להם זאת, באותו זמן המשטרה מתחילה בחיפוש אחר איבון הנעדרת מביתה, קטי החושדת שהמפיק הפורנוגרפי אשם בכך מספרת למשטרה את כל מה שידוע לה.
קטי מספרת לסטפי שהיא כנראה הצילה את טסה, דבר הגורם למשבר בבית של סטפי, כשקטי מבחינה שסטפי לא באה לבית הספר היא הולכת לביתה ומגלה שהיא ניסתה לפגוע בעצמה, קטי מזמינה אמבולנס ובכך סטפי ניצלת.
הסרט מסתיים בכך שהוריה של סטפי משלימים ומשקמים את יחסיהם, אמה של קטי מגלה סוף סוף אהדה כלפי בתה וגם קטי וסטפי משלימו ביניהן.
ילדות טובות היא סדרת טלוויזיה אמריקאית מסוגת דרמת פשע וקומדיה שחורה.
שעלתה לשידור ב-26 בפברואר 2018 ברשת הטלוויזיה NBC.
היא הופקה על ידי היוצרים ג'נה באנס, דין פריזוט, ג'נין רנשו, שרה סטנט.
ב-7 במאי 2018 חודשה הסדרה לעונה שנייה אשר עלתה לשידור ב-3 במרץ 2019 וכללה 13 פרקים, וב-12 באפריל 2019, הכריזה רשת "NBC", שהסדרה תחודש לעונה שלישית בת 16 פרקים, ותעלה לשידור ב-16 בפברואר 2020. בשל מגפת הקורונה קוצצה העונה השלישית ל-11 פרקים.
ב-15 במאי 2020, חידשה רשת NBC את הסדרה לעונה רביעית, שעלתה לשידור ב-7 במרץ 2021. בישראל, הסדרה משודרת דרך השירות של נטפליקס.
ביוני 2021 נמסר על ביטול הסדרה, והיא תסתיים לאחר שידור הפרק האחרון של העונה הרביעית, ב-22 ביולי.
הסדרה עוקבת אחרי שלוש אמהות אשר גרות במישיגן, שתיים מהן הן אחיות, המתקשות לגמור את החודש.
כאשר נמאס להן ממצבן, הן מחליטות לשדוד סופרמרקט, והדבר עולה בידן.
מנהל הסופרמרקט, לאחר שמזהה את אחת הנשים, מחליט לסחוט, במקום לחשוף, אותן.
אליזבת "בת'" בולאנד (כריסטינה הנדריקס): אם לארבעה ועקרת בית.
בעלה, דין, השתמש בכל החסכונות שלהם ובגלל זה נאלצה לשדוד סופרמרקט.
בהמשך היא מגלה עניין רומנטי עם ריו ולאחר מכן לוקחת על עצמה את חובות היומיום שלה ושל הבנות.
היא המנהיגה הבלתי רשמית של קבוצת הבנות וגדלה ליהנות מחייה כפושעת.
רובי היל (רטה): חברתה הטובה ביותר של בת', מלצרית, שנאבקת לשלם על מחלת הכליה והטיפולים הרפואיים של בתה.
אנני מרקס (מיי ויטמן): אמא של סיידי ואחותה הצעירה של בת'.
סיידי נולדה כשאנני עדיין הייתה נערה.
אנני עובדת בסופרמרקט "פיין & חסכני".
סטאן היל (רינו וילסון): בעלה של רובי.
הפך משוטר בקניון לשוטר בתחנה.
בהמשך גילה על פעילותיה הפושעות של רובי ולמרות שהוא שהתנגד לכל מעשיה, עושה כמיטב יכולתו להבטיח שהיא לא תיתפס.
ריו/כריסטופר (מני מונטנה): פושע בכיר בעל עסק להלבנת כספים.
עסקו מתנהל דרך הגלשת נייר, גלולות, מכוניות, ועוד דברים יצירתיים אחרים.
הוא מתעניין במיוחד בבת', ויוצר איתה מערכת יחסים מסובכת.
שרה היל (לידיה ג'ויט): בתה של רובי וסטאן.
בן מארקס (ישעיהו סטנרד): בנם הטרנסג'נדר של אנני וגרג.
שמו היה סיידי לפני השינוי המגדרי.
דין בולנד (מת'יו לילארד): בעלה של בת'.
עושה החלטות רעות בכסף שלהם מה שגרם לבת' לשדוד חנות מכולת כדי לתקן את הטעויות שלו.
לסלי "בומר" פטרסון (דוד הורנסבי, עונות 1–2, אורח בעונה 3): הבוס שמייסר את אנני בסופרמרקט.
לסלי עוקב אחר המקומות בהם נמצאת מרי פאט ונתקל בה באופן מתוכנן, במטרה להיות בן זוגה על מנת לגלות את התוכניות של הבנות (בת', רובי, אנני).
סוכן ג'ימי טרנר (ג'יימס לסור, עונות 1–2, אורח בעונה 3): סוכן FBI אשר חוקר על ריו, ולאחר מכן, על הבנות (בת', רובי, אנני).
הוא נחוש בדעתו לעצור את בת'.
מריון פטרסון (ג'ון סקוויב; עונות 1–2): סבתו של לסלי, אשר גנב ממנה כסף.
היא ואנני יוצרים קשר בלתי צפוי.
מרי פאט (אליסון טולמן; עונות 1–2): מסבכת את חיי הבנות (בת', רובי, אנני).
גרג (זאק גילפורד): אביה של סיידי ובעלה לשעבר של אנני, מנסה לתבוע ולהשיג משמורת מלאה על בתו.
נכנס לרומן עם אנני למרות שאשתו ננסי בהריון, מאוחר יותר עוזב אותה מכיוון שמאוהב באנני.
ננסי (סאלי פרסמן, אורחת בעונות 1–3): אשתו השנייה של גרג.
ילדה בן זכר בשם דקוטה, לאחר שגרג עזב אותה במהלך ההריון.
נואה (סם הנטינגטון; עונה 2): מתאהב באנני, הבוס של רשת הסופרמרקט "פיין & חסכני".
מתגלה כסוכן סמוי של ה-FBI.
ריאה (ג'קי קרוז; עונה 3): אם בנו של ריו, אליה בת' מתחברת.
קריסטל (נורין דה וולף; עונה 3): חשפנית שעובדת עם סטאן.
לוסי (שארלין יי; עונה 3): שותפתה לעבודה של בת', שמתגלה כמעצבת גרפית דגולה.
ד"ר ג'וש כהן (רוב היפס; עונה 3): פסיכולוג ילדים שמטפל באנני, והיא נדלקת עליו.
גיל (אית'ן סופלי; עונה 3): אסיר לשעבר העובד בחברת הובלות.
בת' מגייסת אותו להעביר בשבילה את הכסף המודפס.
פיבי דוניגן (לורן לפקוס; עונה 3-הווה): סוכנת FBI שעוקבת אחר המזומנים המודפסים המזויפים.
דייב (ג'ונתן סילברמן; עונה 4):
ילדי הדראג הוא סרט תיעודי קנדי-להט"בי שיצא ב-2019, אשר בוים על ידי מייגן ונברג (Megan Wennberg).
הסרט מתרכז בקווין לקטטיה, ליידי גאגא, סוזן בי אנתוני ובראקן האנקה, 4 ילדים צעירים מקנדה, ארצות הברית ואירופה שמופיעים כדראג, והופיעו ביחד ב-Fierté Montréal ב-2018.
הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל הוט דוקס הקנדי ב-28 באפריל 2019. חודש לאחר מכן, הסרט הוקרן גם בפסטיבל הסרטים הקנדי, Inside Out, שבו הודיעו כי הסרט זכה בפרס הפסטיבל לסרט הקנדי הטוב ביותר.
הסרט גם הוקרן בערוץ התיעודי הקנדי ב-25 ביולי 2019. במקביל להקרנה שלו בערוץ התיעודי, הוא נוסף לפלטפורמת הסטרימינג CBC Gem של תאגיד השידור הקנדי.
ב-17 בדצמבר 2019 הסרט שודר בישראל בערוץ 8.
הסרט הוקרן גם בפסטיבל הסרטים NewFest שבניו יורק.
הסרט הופץ באופן מסחרי ברחבי העולם ב-2020.
ילדי הוסאק (בצ'כית: Husákovy děti, בסלובקית: Husákove deti) הוא מונח המשמש לתיאור דור של אנשים שנולדו בצ'כוסלובקיה בתקופת בייבי בום שהחלה בראשית שנות ה-70, בתקופת ה"נורמליזציה".
הדור נקרא על שמו של הנשיא והמנהיג הקומוניסטי של צ'כוסלובקיה, גוסטב הוסאק.
מדיניות פרו-אוכלוסייה ממלכתית בשנות ה-70
הבייבי בום המשמעותי ביותר לאחר המלחמה בצ'כוסלובקיה הגיע לשיאו בשנת 1974. לאחר אירועי האביב של פראג בשנת 1968 ושיקום התנאים ששררו לפני תקופת הרפורמה, צ'כוסלובקים רבים נכנעו לגורלם והיו מודאגים מהמצב הפוליטי במדינה.
בתגובה, המפלגה הקומוניסטית הצ'כוסלובקית הגיעה עם גרסה משלה לגולאש קומוניזם, שהוצגה בתפיסה חדשה: מדיניות פרו-אוכלוסייה ממלכתית.
משך חופשת הלידה הוארך, קצבת הילדים גדלה והזוגות הטריים סובסדו בהלוואות מדינה אטרקטיביות.
עם זאת, המדיניות הממלכתית "הנדיבה" הגיעה במהרה לגבולותיה.
בסוף שנות ה-70, עתודות הכספים הממלכתיות המיועדות לתמיכה במדיניות הפרו-אוכלוסייה היו מוגבלות והבייבי בום הסתיים.
השפעתה של מדיניות הפרו-אוכלוסייה הממלכתית הוטלה בספק בעבר.
גידול האוכלוסייה החל להתגבר בשנת 1969. הסבסוד הכספי הממלכתי אושר בשנת 1973 והבייבי בום הגיע לשיאו בשנת 1974. לאחר העלייה החדה הראשונית, שיעור הילודה החל לרדת.
שורשי התפוצצות האוכלוסין יוצאת הדופן יכולים להיות קשורים לתקופה שלאחר המלחמה ולא ל"הנדסה החברתית" של המשטר הקומוניסטי.
החל משנות האלפיים, דור ילדי הוסאק מהווה מרכיב חשוב בחברה הצ'כית.
דור הבייבי בום של שנות ה-70 גרם לגידול משמעותי נוסף באוכלוסייה בשנים המאוחרות יותר של העשור.
ילדי הוסאק הפכו גם למטרה של "פלישת רטרו" שיווקית וכלכלית בשוק הצ'כי.
לאחר נפילת מסך הברזל, שאחריה באה תקופת הקסמה כמעט לכל מוצר מערבי, החברה הצ'כית הפנתה את תשומת לבה בהדרגה למותגים הצ'כיים המסורתיים.
מסעות השיווק של החברות החלו להתמקד בדור היצרני ובנוסטלגיה שלו לילדותו.
בשוק הצ'כי הופיעו שוב עיצובי רטרו של מוצרים ומותגים שהיו ידועים בשנות ה-70 וה-80.
המונח ילדי הוסאק הופיע במילים של השיר 1970 של להקת צ'ינאסקי הצ'כית:
ילדות סכסכניות היא סדרת טלוויזיה ישראלית מסוגה דרמה קומית, שיצרו שיר ראובן, רבקה אלנבי וטליה לביא, שעלתה לשידור ב-24 באוקטובר 2021 ב-HOT.
הסדרה נבחרה להיות מוצגת בפסטיבל הסדרות הבינלאומיות של קאן 2021.
הסדרה מלווה את הקשר שנרקם בין ליהי (מיה לנדסמן), סטודנטית לרפואה, לסבית ובת טובים בת 24, לבין לאה (עינת הולנד), חרדית לשעבר שניתקה קשר עם משפחתה וסטודנטית לעיצוב אופנה, כשהשתיים עוברות לגור ביחד בתל אביב.
דמותשחקן/יתתיאורהערותליהימיה לנדסמןבחורה בת 24, לסבית, סטודנטית לרפואה.
עוברת לגור בדירת שותפים עם לאה.לאהעינת הולנדבחורה בת 24, דתייה לשעבר וסטודנטית לאופנה.
עוברת לגור בדירת שותפים עם ליהי.חןניב סולטןבת דודה של ליהי, סאחית, משעממת.
עומדת להתחתן.עמימנשה נויאבא של ליהיעידיתשרה פון שוורצהאמא של ליהיירדנהרבקה מיכאלישדרנית בתחנת הרדיו שבה עובדת ליהי.בת-אלנלי מירה רוביןחברה של לאהאליעזרשולי רנדאבא של לאה, חרדי שהחל להשתגע ולשכוח דברים.
גר לבד בחנות שלו.פרומה-לאהחנה לסלאודודה של לאהענברטלי שרוןהבוסית של ליהי בתחנת הרדיו ובת זוגה לזמן מה.ארלטפלורנס בלוךאמא של לאה
ילדות והעיר הגדולה הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר הישראלי עברי לידר.
הוא יצא לאור בהוצאת חברת התקליטים הליקון, ב-5 בפברואר 2015, ונכלל באלבום האולפן התשיעי של הזמר הנושא אותו שם, כרצועה ה-11. את מילות השיר חיבר לידר לצד יונתן פריג'.
נכון לספטמבר 2025, לשיר יש למעלה מ-620 אלף צפיות ביוטיוב.
השיר נכנס למצעד השבועי של גלגלצ ב-19 במרץ 2015, במקום התשיעי.
"ילדות והעיר הגדולה" הגיע לשיאו במצעד ב-2 באפריל, כשדורג במקום השלישי.
הוא שהה במצעד הסינגלים של גלגלצ זה חמישה שבועות רצופים.
במצעד השנתי-עברי של תחנת הרדיו דורג במקום ה-36. כמו כן, הוא ניצב במקום השני במצעד הסינגלים השבועי של רשת ג'.
אזורתאריך יציאהפורמטחברות תקליטיםעולם5 בפברואר 2015הורדה דיגיטלית • סטרימינגהליקון
"ילדות מאושרת" הוא אלבום האולפן השני של הזמר והשחקן הישראלי גולן אזולאי.
את האלבום הוציאה לאור ב-19 באפריל 2016 חברת התקליטים פליי רקורדס.
כל יום יהיו בעיניך כחודשים
ואף על פי (ניגון שמחה)
ילדי בית העץ הוא סדרת ספרים המבוססת על המיזם המוזיקלי המצליח באותו השם.
את הספר כתב רן כהן אהרונוב ואייר יניב שמעוני.
לסדרה שישה ספרים, והיא מתרחשת כשנה לפני עלילת הסדרה המקורית.
לערן, מאיה ויואב יש בית עץ משותף.
שלהם ורק שלהם מאז שהיו קטנים.
זהו המקום שבו הם נפגשים, מדברים, שמחים, עצובים, שרים, משתוללים, רבים ומשלימים.
עכשיו נודע להם שבית העץ בסכנה, והם חייבים לפעול, ומהר.
שמונה ימים לפני סוף החופש הגדול מופיע מתחת לבית העץ אורח משונה מאוד.
בעוד ערן, יואב, מאיה ואמיר מנסים לגלות מאיפה הוא הגיע ולמה דווקא אליהם, הם נקלעים לפרשיה מסובכת ומותחת, שמעורבים בה ילדים גדולים יותר משכונה אחרת.
ילדי בית העץ מבינים שהפעם המוזיקה שלהם לא תספיק.
הם יצטרכו לחשוב על רעיון מבריק כדי לצאת מההרפתקאה הזאת בשלום.
לא הכל מסתדר לילדי בית העץ בתחילת שנת הלימודים: שני לא בטוחה שהיא רוצה להיות חברה של יואב, מאיה נפגעת מהבנות בכיתה, ואיתי, אח של אמיר, נשלח לבית ספר אחר.
שאיתי נעלם, החבורה מבינה שהיא צריכה לקחת את העניינים בידיים.
זה הזמן להכריז על שביתה איטלקית, וגם אם שר החינוך בכבודו ובעצמו לא מצליח לעזור, הם כבר ימצאו פתרון משלהם.
כי אם לילדי בית העץ יש מטרה טובה, הם לא יוותרו אף פעם.
דברים משונים מתרחשים בחורשה של ילדי בית העץ.
מישהו שופך בלילות ערמות של פסולת בניין בלב הטבע, ובבית העץ מתגלים שק שינה ומזוודה מוזרה.
האם יש קשר בין שני הדברים?
ילדי בית העץ נחושים לפתור את התעלומה בעצמם, למרות הסכנה, כי שיש להם מטרה טובה, הם אף פעם לא מוותרים.
סודות ישנים וחדשים מעסיקים את ילדי בית העץ.
אצל סבא של מאיה בבית מתגלה דלת סתרים של כספת קטנה, אבל לפני שמתברר מה בדיוק החפצים המשונים שמוחבאים שם, מישהו פורץ את הכספת ונעלם.
ילדי בית העץ יוצאים גם הפעם לחשוף את האמת.
חברת ילדות של יואב וערן.
יואב - אחד מילדי החבורה.
החבר הכי טוב של ערן.
חבר ילדות של מאיה וערן
ערן - אחד מילדי החבורה, אוהב לנגן על גיטרה.
החבר הכי טוב של יואב.
אמיר - הילד החדש בחבורה.
שני - החברה החדשה של מאיה, וחברה של יואב.
יש לה ידע רב בבעלי חיים.
שיקה - אביה של שני.
יש לו שפם קצר ומגולגל.
הפקח - הפקח האחר של החורשה, וחבר טוב של אלברט.
איתי - אחיו הקטן של אמיר המתואר כאוטיסט.
אפרים - סבא של מאיה.
הנוכלים - קבוצת פורצים שפרצו בספר החמישי לכספת של סבא של מאיה.
לוקה - הכלבה של מאיה.
כפיר - החמור החדש של החבורה.
מ'סשם ספרשנת יציאה1"ילדי בית העץ: מבצע חורשה"20152"ילדי בית העץ: לשחרר את כפיר"20173"ילדי בית העץ: ילד לא רגיל"20184"ילדי בית העץ: אבירי השולחן הירוק"20195"ילדי בית העץ: הסוד של סבא אפרים"20216"ילדי בית העץ: חברות במבחן"2024
ילדי בית העץ הוא מיזם מוזיקלי.
בשנת 2016, שנה לאחר יציאת הספר הראשון, היה עיבוד מלא של הספר, בסדרת טלוויזיה באותו השם ששודרה בערוץ כאן חינוכית, אך העלילה היא שנה לאחר עלילת הספרים.
הסדרה היא אחת הנצפות ביותר בערוץ כאן חינוכית, ולה שבע עונות.
פיי וטים מדוז חוזרים על תפקידיהם מהסרט מ-2004.
הפיתוח החל בינואר 2020 בעוד הצילומים החלו במרץ 2023. הסרט יצא לאקרנים בקולנוע בארצות הברית ב-12 בינואר 2024, על ידי סרטי פרמאונט.
בישראל עלה הסרט לאקרנים ב-1 בפברואר 2024.
אנגאורי רייס - קיידי הרון
רנה ראפ - רג'ינה ג'ורג'
אאולי'אי קרוואליו - ג'ניס אימיאיקה
ג'קאל ספווי - דמיאן האברד
ביבי ווד - גרצ'ן וינרס
כריסטופר ברייני - ארון סמיואלס
טינה פיי - גב' נורברי
טים מדואס - המנהל דובאל
ג'נה פישר - גב' הרון
ביזי פיליפס - גברת ג'ורג'
מאהי עלאם - קווין גנטרה
קונור רטליף - מר ראפ
ג'ון האם - המאמן קאר
בינואר 2020, טינה פיי הודיעה כי עיבוד קולנועי למחזמר ילדות רעות נמצא בפיתוח.
המחזמר עצמו הוא עיבוד לסרט מ-2004 בעל אותו השם.
במאי 2021, פיי אמרה לווראייטי שהשחקנים מהמחזמר המקורי כנראה לא יחזרו על תפקידיהם.
בספטמבר 2021, ארתורו פרז ג'וניור וסמנתה ג'יין הצטרפו לפרויקט כבמאים.
הסרט הופק על ידי פרמאונט פליירס, Broadway Video ו-Little Stranger.
בדצמבר 2022 לוהקו אנגאורי רייס, רנה ראפ, אאולי'אי קרוואלהו וג'אקל ספווי לתפקידים של קיידי, רגינה, ג'ניס ודמיאן, בהתאמה.
ראפ גילמה בעבר את רג'ינה במחזמר בברודוויי מ-2019 ועד לסגירתו ב-2020. בפברואר 2023, דווח כי את התפקידים של אהרון, גרטשן וקארן ישחקו כריסטופר ברייני, ביבי ווד ואוונטיקה ונדנאפו.
פיי וטים מדואס ישחזרו את תפקידיהם מהסרט בתוך המורה גברת נורברי והמנהל דובאל.
בפברואר 2023 לוהקה ג'נה פישר בתור גברת הרון, אמא של קיידי.
ביזי פיליפס תגלם את גברת ג'ורג', אמא של רג'ינה.
בנוסף, אשלי פארק, ששיחקה את גרטשן בהפקה המקורית בברודוויי, תעשה הופעת קמע.
מאהי אלאם, קונור רטליף וג'ון האם הצטרפו במרץ בתור קווין נאפור, מר ראפ והמאמן קאר, בהתאמה.
הצילום העיקרי התקיים בעיר מידלטאון, ניו ג'רזי ממרץ עד אפריל 2023.
ג'ף ריצ'מונד חזר להלחין את הפרטיטורה לעיבוד הסרט, עם מילים של נל בנג'מין.
הסרט כולל מוזיקה מאת אוליביה רודריגו, כולל הסינגל "" בטריילר.
"סיפור עם לקח" - בביצוע אאולי'אי קרוואלהו וג'קאל ספווי
"מה אם" - בביצוע אנגאורי רייס
"תפגשו את הפלסטיקיות" - בביצוע רנה ראפ
"טיפשה באהבה" - בביצוע רייס והקאסט
"טורפת העל" - בביצוע קרוואלהו וספווי
"מה לא בסדר איתי" בביצוע ביבי ווד
"עד שמישהו נפגע" - בביצוע ראפ
"מסיבת נקמה" - בביצוע קרוואלהו, ספווי, רייס, טים מדואס והקאסט
"העולם נשרף" - בביצוע ראפ והקאסט
"אני מעדיפה להיות אני" - בביצוע קרוואלהו והקאסט
"אני רואה כוכבים" - בביצוע רייס והקאסט
הסרט יצא לאקרנים בבתי הקולנוע ב-12 בינואר 2024 על ידי סרטי פרמאונט, לאחר שקודם לכן תוכנן לצאת בסטרימינג בלעדית בשירות הסטרימינג פרמאונט+.
הטריילר לסרט יצא ב-8 בנובמבר 2023.
פרסתאריךקטגוריהמועמד/יםתוצאהמקורפרס בחירת הילדים של ניקלודיאון13 ביולי 2024נבל אהוברנה ראפ
ילדותי היא סדרת טלוויזיה אמריקאית שנוצרה על ידי דייב הולשטיין, שעלתה לראשונה ב-9 בספטמבר 2018 ברשת שואוטיים.
בסדרה מככבים ג'ים קארי, פרנק לנגלה, ג'ודי גריר, קול אלן, ג'ולייט מוריס וקתרין קינר.
מישל גונדרי שימש כמפיק בפועל וביים מספר פרקים.
באוקטובר 2018, שואוטיים חידשה את הסדרה לעונה שנייה שעלתה לראשונה ב-9 בפברואר 2020. ביולי 2020 הסדרה בוטלה, לאחר שתי עונות.
עלילת הסדרה מתרחשת בקולומבוס, אוהיו, ועוקבת אחר ג'ף פיצירילו (ג'ים קארי), מנחה תוכנית טלוויזיה פופולרית לגיל הרך, בה הוא מכונה מר פיקלס.
בעוד "מר פיקלס" הוא מותג מצליח השווה מיליוני דולרים, ג'ף מתמודד עם טרגדיה אישית וחיי משפחה קשים.
ב-14 בספטמבר 2017 הוכרז כי שואוטיים הזמינה עונה ראשונה בת עשרה פרקים.
הסדרה נוצרה על ידי , המשמש גם כמפיק בפועל לצד ג'ים קארי, מישל גונדרי, ג'ייסון בייטמן, ג'ים גאראוונטה, רפי אדלאן ומייקל אגילר.
בנוסף, הולשטיין כתב את פרק הפיילוט ומשמש כשואו ראנר וגונדרי ביים את הפיילוט.
ב-7 ביוני 2018, הוכרז כי הסדרה תעלה לשידור לראשונה ב-9 בספטמבר 2018.
ב-10 באוקטובר 2018, הוכרז כי שואוטיים חידשה את הסדרה לעונה שנייה בת עשרה פרקים שתוכננה לעלות לאקרנים ב-3 בנובמבר 2019. עם זאת, בספטמבר 2019, שואוטיים הודיעה כי העונה השנייה תעלה רק ב-9 בפברואר 2020. ב-14 ביולי 2020, שואוטיים ביטלה את הסדרה לאחר שתי עונות.
במקביל להכרזה על הזמנת הסדרה, אושר כי ג'ים קארי לוהק לתפקיד הראשי של הסדרה.
ב-14 בדצמבר 2017 דווח כי קתרין קינר לוהקה לתפקיד הדמות הנשית הראשית בסדרה.
ב-4 בינואר 2018 הוכרז כי פרנק לנגלה הצטרף לצוות השחקנים הראשי בתפקיד קבוע בסדרה.
ב-13 בפברואר 2018 דווח כי גם ג'ודי גריר הצטרפה לצוות השחקנים הראשי.
ב-15 במרץ 2018 הוכרז כי ג'סטין קירק לוהק לתפקיד חוזר.
במאי 2018 דווח כי ג'ינג'ר גונזגה ו מצטרפים לצוות השחקנים בתפקיד חוזר.
ב-9 ביולי 2018 הוכרז כי גרייס סונג לוהקה לתפקיד חוזר.
ב-7 ביוני 2018 שוחרר הטריילר הרשמי הראשון של הסדרה.
כשבועיים לאחר מכן שוחרר טיזר ובו שיר מהסדרה.
ב-6 באוגוסט 2018 שוחררו כרזת הסדרה והטריילר הרשמי השני.
ב-5 בספטמבר 2018, הקרנת בכורה רשמית לסדרה התקיימת ב בלוס אנג'לס, קליפורניה.
בין הנוכחים היו , ג'ודי גריר, ג'ים קארי, קתרין קינר ו.
בקנדה, הסדרה משודרת ברשת .
בצרפת, הסדרה משודרת בערוץ הסדרות של .
בבריטניה, הסדרה שודרה בערוצי הטלוויזיה של קבוצת סקיי.
בספרד, הסדרה שודרה בערוץ הסדרות .
עם עלייתה, הסדרה זכתה לתגובות חיוביות מצד מבקרי הטלוויזיה.
באתר Rotten Tomatoes, העונה הראשונה מחזיקה בדירוג אישור של 77%, עם דירוג ממוצע של 7.4 מתוך 10 בהתבסס על 78 ביקורות.
על פי דעת הרוב באתר, נקבע כי "מעריצי הסלפסטיק של ג'ים קארי עשויים להתאכזב, אך צופים אחרים עשויים למצוא בחינה נוגעת ללב ומפתיעה של החיים והאבל".
אתר האינטרנט Metacritic, המשתמש בממוצע משוקלל, העניקה לעונה הראשונה ציון של 68 מתוך 100 בהתבסס על 33 מבקרים, מה שמצביע על "ביקורות חיוביות באופן כללי".
גם העונה השנייה קיבלה ביקורות חיוביות.
באתר Rotten Tomatoes, העונה מחזיקה בדירוג אישור של 100%, עם דירוג ממוצע של 8 מתוך 10 בהתבסס על 11 ביקורות.
על פי דעת הרוב באתר, נקבע כי הסדרה "מקלה על העומס הרגשי שלה מספיק בכדי ליצור עונה שנייה בהירה ומתוקה יותר ולא פחות מעמיקה מהראשונה".
שנה פרס קטגוריה מועמד/ים תוצאה הערות2019 גלובוס הזהב הסדרת הקומדיה או הסדרה המוזיקלית הטובה ביותר ילדותי השחקן הטוב ביותר בסדרת קומדיה או סדרה מוזיקלית ג'ים קארי Golden Reel Awards Broadcast Media: Live Action Under 35:00 "The Cookie" 2021Irish Film & Television Awards אפקטים חזותיים הטובים ביותר אד ברוס ורוברט הרטיגן
"ילדי איננו ילד עוד" הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית חוה אלברשטיין.
השיר בביצוע אלברשטיין השתתף בפסטיבל הזמר והפזמון 1970 ולא הגיע לאחד משלושת המקומות הראשונים.
מאחר שהאמנים שהופיעו בפסטיבל היו חתומים בחברות תקליטים שונות, יצאו שני תקליטים שונים לפסטיבל, האחד בחברת CBS והאחר בחברת הד ארצי.
בתקליט בהוצאת CBS הופיע השיר בביצועה של חוה אלברשטיין, שהייתה חתומה בחברה, ובתקליט של הד ארצי הופיע השיר בביצוע אילנית.
בשנת 1970 הוציאה חברת התקליטים CBS ישראל את השיר לאור כרצועה ה-11 באלבומה העשירי של אלברשטיין, "משירי ארץ אהבתי".
"ילדי איננו ילד עוד" נכתב על ידי יוסי גמזו, והולחן על ידי חיים ברקני.
השיר מבטא את השינוי והאובדן שהמלחמה מביאה לנפשו של הלוחם הצעיר, ואת הכאב שחווה אימו כשהיא מבחינה בשינוי הרגשי שעבר בנה.
המילים מתארות את תהליך ההתבגרות הכפויה שעבר בנה, שחזר הביתה ממאבקים ומלחצים מלא חוויות של קרב ומראות של סבל.
כל אלו חרכו את ילדותו והותירו אותו מרוחק, כבד ורציני.
דרך תיאור עיניו הכחולות המבטאות עדינות ותום ילדות, נשקפים השינויים שחווה, ותחושת האובדן מועצמת עוד יותר על ידי חוסר האפשרות להחזיר את הזמן אחורה.
על-אף שעדיין נותרו בו סממנים חיצוניים של אותו ילד שהיא גידלה, עיניו והבעותיו משקפות את הסבל וקשיי המלחמה שעבר.
במרוצת השנים הוקלטו לשיר כמה גרסאות כיסוי, כשהמוכרות מביניהן הוקלטו על ידי אילנית, בן ארצי וביצוע מסדרת הטלוויזיה "דני הוליווד".
ילדי גרהם הוא ציור שמן שהושלם על ידי הצייר האנגלי ויליאם הוגרת' בשנת 1742. הציור מציג דיוקן קבוצתי של ארבעת ילדיו של דניאל גרהם, ששימש כרוקח של ג'ורג' השני, מלך בריטניה.
בזמן סיום הציור, ילדו הצעיר של גרהם כבר נפטר.
הציור היה בבעלותו של ריצ'רד רוברט גרהם, המתואר בצד ימין של היצירה, לפחות עד מותו בשנת 1816. לאחר מכן עבר הציור בין מספר בעלים, עד שנרכש על ידי לורד דווין והועבר לגלריה הלאומית בלונדון בשנת 1934.
"ילדי גרהם" הוא דיוקן משפחתי , כלומר פורטרט קבוצתי לא פורמלי של משפחה או חברים, לרוב כשהם עוסקים בפעילות כלשהי.
גודלו של הציור גדול יחסית לסוגה זו.
משמאל לימין, הדמויות בציור הן תומאס, שנולד בשנת 1740 ומוצג בבגדי תינוק כנהוג באותה תקופה, אנרייטה, אנה מריה, וריצ'רד רוברט גרהם.
תמותת תינוקות הייתה גבוהה במאה ה-18, ותומאס נפטר לפני שהציור הושלם.
הוגרת' ככל הנראה התבסס על רישום מוקדם כדי לכלול את דמותו של תומאס ביצירה.
בשל הסימבוליזם בציור, ייתכן כי היצירה נועדה לשמש כמזכרת לילד שנפטר.
הציור עוסק בנושאים של מעבר הזמן ושבריריות הילדות.
הדמויות בציור מצויות בשלבים שונים של תנועה – בעוד הבנים מתוארים בתנועה, הבנות סטטיות.
בכך, הציור לוכד בו זמנית רגע חולף ופורטרט יציב.
מוטיבים סמליים שונים מתייחסים לקצרות חיי האדם: השעון בפינה השמאלית כולל דמות מכונפת עם מגל ושעון חול, המסמלת את הזמן החולף.
החתול המאוים על הכלוב מרמז על שבריריות החיים, ואילו קערת הפירות על הרצפה כוללת דובדבנים, המסמלים בפולקלור הנוצרי את גן העדן ואת הגאולה.
הציור "ילדי גרהם" מזמין השוואה ליצירתו של אנתוני ואן דייק, "חמשת ילדיו הבכורים של צ'ארלס הראשון" (1637).
שני הציורים כוללים בעלי חיים לצורך אפקט קומי ומדגישים את האופי הייחודי של כל ילד.
עם זאת, בעוד שואן דייק הוזמן על ידי המלך צ'ארלס הראשון לצייר את משפחת המלוכה, ציוריו של הוגרת עסקו בעיקר במעמד הבורגנות העולה, והוא מעולם לא הצליח להפוך לצייר החצר.
בניגוד לילדיו של צ'ארלס הראשון, בציור "ילדי גרהם" אין כל מאפיין אריסטוקרטי, למרות עושרם של המצולמים.
הרמיזה לציורו של ואן דייק עשויה להיות ניסיון מודע של הוגרת להחמיא ללקוח מהמעמד הבינוני.
"ילדותי השניה" הוא שיר בביצוע הזמר והמוזיקאי הישראלי מתי כספי.
אהוד מנור כתב את מילות השיר, וכספי הלחין אותו.
השיר היה שיר הנושא של האלבום הנושא את אותו השם, שיצא לאור ב־1985.
בתקופה שבה נוצר האלבום התגורר כספי בשכנות ליוסי בנאי והתיידד איתו.
כספי מסר לבנאי את הלחן לשיר כדי שיחבר לו מילים.
כעבור שבוע הודיע בנאי לכספי שהצליח לכתוב רק את המשפט הראשון: "אם זה נכון באמת...".
כספי ציפה לשיחת טלפון נוספת כעבור זמן קצר, אך חלפו למעלה מ־13 חודשים מבלי שבנאי הצליח להתקדם מעבר לאותו המשפט.
כספי, שרצה להכניס את השיר לאלבום החדש, ביקש את רשותו לפנות לכותב אחר, ופנה לאהוד מנור.
מנור שמע את המנגינה, אמר שזה נשמע לו כמו "זו ילדותי השנייה" ומיד כתב את המילים.
מנור תיאר בשיר את התחושות שעברו עליו בגידול גלי, בתו הבכורה.
מבקר המוזיקה יוסי חרסונסקי נתן לשיר ציון מושלם של חמישה כוכבים מתוך חמישה.
הוא ציין שבשנים שחלפו מאז אלבום הסולו הקודם שלו, "סוף היום", עבר כספי לסאונד עדכני יותר (נכון לאותה התקופה) שבו שלטו הסינתיסייזרים, וכדי להעשיר את העיבודים שיתף בנגינה שני נגני קלידים נוספים.
על השיר כותב חרסונסקי: .
בנוסף לביצועים של כספי עם אומנים והרכבים אחרים (בהם שלום חנוך, קרן פלס והתזמורת הפילהרמונית הישראלית), בוצעו לשיר כמה גרסאות כיסוי:
ריקי גל הקליט את השיר לאלבום "אוהבת אותך יותר", שיצא לאור ב־1996.
גידי גוב ושלמה גרוניך ביצעו את השיר בתוכנית "לילה גוב".
השיר נכלל באלבום "שירים מלילה גוב – אוסף בונוס (חלק שני)", שיצא לאור ב־2019.
אמיר דדון ביצע את השיר במופע המחווה לכספי "ברית עולם", שנערך בבית אבי חי ב־9 בספטמבר 2015.
ילדות גרמנית הוא סרט ביוגרפי גרמני משנת 2025 בבימויו של פאטי אקין, עם הנער יאספר בילרבק בתפקיד הראשי.
התסריט של פאטי אקין והארק בוהם מבוסס על חייו של בוהם כילד באי הגרמני אמרום (חלק מהאיים הפריזיים הצפונים ) בסוף מלחמת העולם השנייה.
בוהם נראה בסיום הסרט כשהוא על חוף אמרום, משקיף על הים.
הסרט הוקרן לראשונה כבחירה הרשמית בפסטיבל קאן.
הצילומים נערכו בהמבורג, דנמרק ובאי אמרום .
נאנינג (יאספר בילרבק) גר עם אמו ההריונית הילה (לורה טונקה), אחיו ודודתו אנה (ליסה האגמייסטר) באי אמרום לשם עברו מהמבורג.
ההורים הם נאצים והאב משרת כעת בצבא.
נאנינג עובד בשדה יחד עם חברו הרמן בשדה תפוחי אדמה של טסה (דיאן קרוגר).
תמורת עבודתם מספקת להם טסה חמאה וחלב.
הם נתקלים בשיירת פליטים מהמזרח והמוביל מדיע להם שהרוסים נמצאים קרוב.
טסה מודיעה שזה סוף המלחמה.
כאשר נאניג אומר זאת לאימו הנאצית, היא כועסת עליו ומתלוננת על טסה אצל המפקד הנאצי.
המפקד גוער בטסה ומזהיר אותה מפני הפצת תבוסתנות.
היא מפטרת מיד את נאנינג, וקוראת לו מלשין.
הדודה אנה מתעבת את הנאצים, וכאשר מוכרז כי היטלר איננו והמלחמה הסתיימה, היא שורפת את תמונתו לנגד עיניה של אחותה.
נולדת תינוקת, והאם בדיכאון ומסרבת לאכול.
היא רוצה לחם מקמח לבן עם סוכר, דבש וחמאה.
נאנינג הולך לבית דודו הנאצי אונו (יאן גאורג שוטה) לבוש בבגדי היטלר יוגנד והדוד נותן לו סוכר רק לאחר שהוא מדקלם את שבועת ההיטלר יוגנד.
בפעם נוספת כשהוא מגיע הוא מוצא את הדוד ירוי בראשו לאחד שהתאבד.
נאנינג מנצל זאת ולוקח חמאה מהמקרר.
הוא משיג קמח לבן מהרופא כתרופה וכן קצת דבש.
האופה המקומי מכין את הלחם אך האם מסרבת לאכול ומתרצה רק כאשר נאנינג בוכה אולם בינתיים אחיו אכל את הלחם...
נאניג צד ארנבים לאכילה ומתחבר לסם (דטלב בוק) בציד כלב ים.
סם מספר לו על הדוד תיאו שרצה להתחתן עם יהודייה, אבל המשפחה סירבה, והיהודייה נרצחה לבסוף.
בלילה הוא חולם שנפגש עם תיאו (מתיאס שווייגהופר).
לאחר המלחמה המצב הכלכלי מידרדר והאם גונבת נקניק ונתפסת.
האב שורד את המלחמה, והמשפחה מוכרת את הבית באמרום וחוזרת להמבורג.
שם השחקן שם הדמות הערותיאספר בילרבקנאנינגלורה טונקההילהאימאליסה האגמייסטרדודה אנהדיאן קרוגרטסהפועלת חקלאיתדטלב בוקסם גנגסטרדייגקיאן קופקההרמןיאן גאורג שוטהדוד אונומתיאס שווייגהופרהדוד תיאו
ילדות נשכחת הוא סינגל שהקליטה הזמרת הישראלית נורית גלרון.
השיר פורסם לראשונה ב-1982 והוא נכלל כרצועה השמינית באלבומה של גלרון, "אני ראיתי יופי".
השיר נכתב על ידי יעקב גלעד והולחן על ידי יהודית רביץ.
הוא עוסק בזיכרונות ילדות, בגעגוע לעבר ובתחושת אובדן של תמימות ושל מקומות ותחושות מתקופת הילדות.
לדברי מחבר המילים גלעד, השיר, שהולחן בראשיתו על ידי רביץ, נועד במקור לסרט של מיכל בת אדם שלא יצא לבסוף לאקרנים.
גלעד ביקש מרביץ רשות לכתוב מילים לאותו הלחן, והיא נעתרה לבקשתו.
ב-2012 הוציא עמיר בניון גרסה ל"ילדות נשכחת" שנכללה כרצועה השלישית באלבומו, "שירי ארץ אהבה".
ב-2024 הוציאה מלחינת השיר, יהודית רביץ, גרסה לשיר שנכללה כרצועה החמישית באלבומה, "אני משם".
באותה שנה, בטקס הזיכרון הלאומי של משפחות 7 באוקטובר, ביצעו את השיר מירי מסיקה וקרן פלס.
ב-2025 ביצעו קרן פלס ומשה פרץ את השיר בטקס "זוכרים, שרים ומספרים", שהתקיים בבריכת הסולטן ביום הזיכרון לחללי צה"ל.
ילדחרא היא סדרת קומדיה שחורה ישראלית שעלתה לשידור בנובמבר 2025 ב-yes.
הסדרה עוסקת בשי (שמואלי דקטור), ילד בן 12 הסובל מהתעללות בבית ובבית הספר.
לאחר שהוא מגלה שאביו (יורם טולדנו) מנהל רומן, הוא מחליט לסחוט אותו כלכלית ורגשית באמצעות זהות בדויה.
הסדרה מגוללת את סיפורו של שי שם-טוב (שמואלי דקטור), ילד בן 12 הסובל מהתעללויות בלתי פוסקות בבית הספר והזנחה מצד הוריו.
לאחר ששי מגלה שאביו מנהל רומן הוא מחליט לסחוט אותו כלכלית באמצעות זהות בדויה.
העלילה מסתבכת כאשר אריה (מנשה נוי), חוקר פרטי עם עבר מתוסבך מתחיל לחקור את הפרשה.
לאורך הסדרה מבליחים קטעי קומיקס גסים שמשקפים את עולמו הפנימי של שי.
שי (שמואלי דקטור): ילד בן 12 שסובל מדימוי עצמי נמוך, התעללויות והזנחה.
לאחר שמגלה שאביו מנהל רומן הוא מתחיל לסחוט אותו בעזרתו של אביגדור.
יקי (יורם טולדנו): חשב שכר בתחום הנדל"ן ואביהם של שי ויובל.
חולם לפרסם ספר עזרה עצמית שמבוסס על הגיגים מחייו.
מנהל רומן עם חגית מה שמוביל לסחיטתו על ידי בנו שי.
רותי (אפרת בן צור): אמם של שי ויובל.
אישה שנוטה להדחיק את הבעיות שלה ושל משפחתה ומתעסקת יותר בצרות של אנשים אחרים, לאורך הסדרה ניתן לראות אותה מזדעזעת משלל דברים המוצגים בחדשות תוך התעלמות ממצבו של בנה.
יובל (דאלי שכנאי): אחיו של שי.
עתיד להתגייס ליחידת 8200. נוהג להרביץ לשי.
חגית (ליאת הר לב): המאהבת המתוסכלת של יקי.
אריה (מנשה נוי): חוקר פרטי.
נשכר על ידי יקי בכדי לגלות מי עומד מאחורי הסחיטה.
אביגדור (יובל סגל): הפדופיל השכונתי.
עוזר לשי לסחוט את יקי.
ריקי (רונה ליפז־מיכאל): המורה של שי.
מתעלמת באופן תדיר מהבריונות ששי עובר.
נטליה ( נויה זיזה כהן ): חברתו של שי.
נועם שורצקי ( אדם קינן ): ילד מהכיתה של שי.
נוהג להציק לו לקרוא לו בשמות גנאי ומרביץ לו.
אבישי סלע מ-Time Out תל אביב הילל את הסדרה וכתב - "ייתכן מאוד ש'ילדחרא' היא הדבר הטוב ביותר שהטלוויזיה הישראלית הוציאה בשנים האחרונות".
רועי אבן ממאקו שיבח את הסדרה על המקוריות, התעוזה והחדשנות שלה בנוף הישראלי ומציין לטובה את השחקן העולה שמואלי דקטור
סמדר שילוני מויינט התייחסה לעומק של הסדרה ועל היכולת של ויסמן להביא למסך "נציג של מציאות עגומה" שלרוב לא זוכה להתייחסות דומה בטלוויזיה הישראלית ומציינת כי
כליל חיון ממעריב קרא לסדרה "הפתעה נדירה" ו"יצירה מיוחדת במינה" ואמר כי "מדובר באחד מסיפורי ההתבגרות היפים ביותר של השנים האחרונות"
לעומת זאת איתי זיו מהארץ מביא לסדרה פרשנות מעורבת וקרא לה "קומדיה פרועה בחצי קלאץ'" אולם הוא גם טורח לציין ש"הפרק הראשון וחלקים מהשני מבריקים"
על פי דו"ח השימושים השנתי של yes הסדרה מדורגת במקום ה-8 ב"10 הסדרות הנצפות ביותר לשנת 2025"
"ילדי הפרחים" או הִיפִּים הייתה תרבות הנגד של צעירים אשר התחילה בארצות הברית באמצע שנות השישים והתפשטה למקומות אחרים בעולם.
ההיפים התנגדו למוסכמות הפוליטיות, התרבותיות והחברתיות אשר רווחו בארצות הברית, ובחרו באידאולוגיה עדינה אשר העדיפה שלום, שוויון ואהבה.
ילדי הפרחים היו לעיתים קרובות צמחוניים וידידותיים לסביבה.
הם הטיפו לאחווה בין בני האדם ושמירה על הטבע ועל בעלי החיים, ולשימוש בסמים פסיכדליים (כמו LSD), שלתפיסתם גורמים להרחבת התודעה.
תנועה זו הצמיחה מוזיקאים רבים בתחום הקאנטרי, הפולק והרוק.
מנהגם לגדל שיער הפך למסורת שעליה שמרו כמעט כל יוצרי הרוק הקלאסי והכבד לדורותיהם, משנות השישים ועד ימינו.
הסימנים הראשונים לתנועת "ילדי הפרחים" נצפו בשנים שבין 1896 ל-1908, שבמהלכן קמה תנועת נוער גרמנית כתגובה נגד גל המועדונים החברתיים והתרבותיים במדינה.
התנועה נקראה ואנדרפוגל (הציפור הנודדת) והושפעה מעבודותיהם של פרידריך ניטשה, גתה והרמן הסה, ומשכה אחריה אלפי צעירים גרמנים שדחו את מגמת העיור המהירה והשתוקקו לחיים פגניים, רוחניים, בחזרה לטבע כפי שחיו אבותיהם.
רבים מהגרמנים היגרו לארצות הברית והביאו איתם את ערכי התנועה.
כמו ואנדרפוגל, תנועת "ילדי הפרחים" בארצות הברית החלה כתנועת נוער אשר הייתה מורכבת בעיקרה מילדי הבייבי בום.
בשנות השישים של המאה העשרים ארצות הברית הייתה שקועה עמוק בבוץ הווייטנאמי.
המלחמה, שגבתה קורבנות רבים ונראתה מיותרת ולא מוצדקת, עוררה התנגדות רבה בקרב העם האמריקאי, ובמיוחד בקרב הצעירים.
כחלק מהתרבות החלו להופיע זמרי רוק שגידלו שיער ארוך, עישנו מריחואנה והתנסו בסם הפסיכדלי LSD.
הם משכו אחריהם המוני צעירים, אשר העריצו הן את המוזיקה המהפכנית (ר' ערך רוק'נרול) והן את העקרונות המהפכניים, וכך, הקהל של הרוק הפך לתנועה חברתית אידאולוגית בשם "ילדי הפרחים".
הם כונו כך בשל סלידתם מהרס הטבע על ידי בני האדם.
תנועת "ילדי הפרחים" אמנם החלה כתנועת מחאה על מלחמה אחת מסוימת (מלחמת וייטנאם), אך היא התפתחה לתנועה אידאולוגית, אשר הציגה תפיסת עולם חדשה, בכל תחומי החיים.
ילדי הפרחים קראו לבני האדם לנטוש את דרך המלחמה, הזורעת רק הרס בעולם, ולהחליפה בתרבות של מוזיקה וסמים.
הם טענו שהמריחואנה, המשרה תחושת אופוריה, אושר ושלווה, עוזרת להם לראות כמה העולם יפה וכמה המלחמה מיותרת, ואף מעוררת בהם רגשות של שמחה ואהבה.
ההיפים היו צעירים וצעירות מכל הדתות ומכל הגזעים בארצות הברית.
הם נתנו הזדמנויות שוות לכולם להגיע ל"קומונות", שם חיו והתארגנו, כחלק מתפישתם לשוויון ואחווה.
רוב ההיפים היו צעירים שהרגישו שהוריהם מנסים לחנכם אך לא מבינים אותם, על כן הם בחרו למרוד בהוריהם ולהתנתק מהם ומדרכם המיושנת, לדעתם.
בין הדמויות המשפיעות על דור זה היו בוב דילן, ג'ון לנון, ג'ימי הנדריקס, ג'ורג' האריסון, הרברט מרקוזה ומרטין לותר קינג.
קיץ של אהבה" (Summer Of Love) היה השם שניתן לקיץ הפציפיסטי ביותר, קיץ של שלום, הקיץ של שנת 1967. הוא מנסה לתאר את האווירה שאפפה את הצעירים בסן פרנסיסקו.
היה הקיץ שבו חגגו ה"היפים" או "ילדי הפרחים" את החופש, האהבה החופשית, ההתקרבות אל הטבע ואת הקנאביס וה-LSD.
בקיץ הזה הם זעקו לעולם ולאמריקה השמרנית מסרים של שלום, שוויון ואהבה, תוך שהם מבלים באחד הפסטיבלים החשובים בתולדות מוזיקת הרוק - פסטיבל מונטריי.
אבל השנה הזו התחילה בינואר 67, כשבגולדן גייט פארק, פארק ענק בסן פרנסיסקו, קליפורניה, התקיים האירוע שהחל בסוף צהרי ה-14 בינואר ונמשך עד וכל הלילה.
באותו אירוע רצו המארגנים לקדם שלום, סובלנות, אושר ואהבה בעולם.
30 אלף המשתתפים שהגיעו לכינוס היו הראשונים שיצרו את מה שיהיה ל"שבט" המיתולוגי של "ילדי הפרחים".
הם דיברו על שלום ופסיכדליה, בצד אחווה ואהבה.
באביב התחילו לזרום צעירים מכל רחבי ארצות הברית לסן פרנסיסקו והעיר הפכה למרכז הרוחני והאידאולוגי של "ילדי הפרחים".
אזור הייט אשבורי שבעיר, הפך למוקד הפעילות של קיץ האהבה.
פעילותם של ילדי הפרחים הגיעה לשיאה בשנת 1969. בשנה זו נערך בוויט לייק שבארצות הברית, פסטיבל מוזיקה ואהבה של "ילדי הפרחים" בכיכוב רבים מכוכבי הפופ והרוק של ארצות הברית שהיו נגד המלחמה.
פסטיבל וודסטוק היה בהגדרתו הפגנת מחאה נגד מלחמת וייטנאם, אך לא כל השירים היו על המלחמה.
במשך הפסטיבל, שנמשך שלושה ימים, המוזיקאים וחלק ניכר ממאות אלפי בני הנוער שהגיעו לצפות בהופעה, עישנו מריחואנה.
בזמן ההפסקות בין השירים, נערכו אף טקסים שלמים של נטילת סמים, בעיקר LSD.
רבים אחרים בילו את ההפסקות בין השירים בשחייה בעירום באגם ליד ההופעה, לעיני מצלמות הטלוויזיה.
בפסטיבל וודסטוק השתתפו כחצי מיליון בני אדם.
תנועת ילדי הפרחים החלה להיעלם בהדרגה בשנות השבעים, ככל שחברי התנועה התבגרו.
אף על פי כן, רעיונותיה לא נעלמו לחלוטין.
תפישת העולם של ילדי הפרחים היא תפישה אוניברסלית, המתייחסת לכל תחומי החיים: חברה, תרבות, פוליטיקה, כלכלה, ואף יחס לטבע ולבעלי החיים.
בכל התחומים האלה, העיקרון המנחה הוא אהבה כלפי כל יצורי העולם.
בעוד שהיפים רבים גילו מחויבות ארוכת שנים לסגנון חיים זה, יש הטוענים כי ההיפים "התמסחרו" בשנות השמונים והפכו לחלק מתרבות הצריכה המטריאליסטית.
אף על פי שהתנועה איננה גלויה כבעבר, תרבות ילדי הפרחים מעולם לא מתה, ועדיין נוכחת בדמותם של מיעוטים שוליים.
ברבות מארצות המערב יש המאמצים "ערכים היפיים": קרי פציפיזם, טבעונות, סובלנות ופלורליזם.
ילדי טהראן הוא הכינוי שניתן לקבוצת ילדים ניצולי השואה שהועברו מפולין לטהראן שבאיראן, ולאחר מכן הועלו לארץ ישראל בשנת 1943.
ילדי טהראן היו ילדים יהודים מפולין, שברחו עם משפחותיהם בפרוץ מלחמת העולם השנייה אל החבלים המזרחיים של פולין, שנתפסו על ידי הצבא האדום ב-19 בספטמבר 1939 בהתאם להסכם ריבנטרופ–מולוטוב.
חלק מהפליטים הוגלו על ידי הסובייטים מזרחה לסיביר ולברית המועצות האסייתית, וחלקם נסו לאזורים אלה עם פלישת גרמניה הנאצית לברית המועצות ב-22 ביוני 1941.
בשנת 1942, עם הקמת הצבא הפולני על אדמת ברית המועצות בפיקודו של גנרל ולדיסלב אנדרס, שכונה "צבא אנדרס", נספחו אליו אלפי פליטים ובהם הילדים.
עם הגיע צבא אנדרס ב-1942 לאיראן, שהייתה בשליטת הבריטים, הקימה הסוכנות היהודית בטהראן מחנה לילדי הקבוצה שנקרא "בית הילד היהודי", וריכזה בו 719 ילדים.
הילדים שם סבלו ממחסור במזון.
בינואר 1943, לאחר שהסוכנות היהודית השיגה רישיונות עלייה (סרטיפיקטים) משלטונות המנדט ואונייה מהרשויות באיראן, היא ארגנה, בסיוע מימון שהתקבל מיק"א, את עלייתם לארץ ישראל.
מרביתם הגיעו דרך ירדן, וחלק אחר הגיע בדרך הים מקראצ'י (אז בהודו הבריטית) לפורט סעיד שבמצרים ומשם ברכבת לעתלית, ב-18 בפברואר 1943.
לרוב ילדי טהראן היה רק הורה אחד.
על פי דיווחה של הנרייטה סאלד, 124 מתוכם היו יתומים מאב ומאם.
לחלקם היו הורים שנשארו בברית-המועצות ומסרו אותם למנזרים ולבתי-יתומים פולניים, ומשם הם הגיעו לאיראן.
ילדי טהראן הגיעו לארץ ישראל ב-18 בפברואר 1943, ערב פורים קטן תש"ג, לאחר שהסוכנות היהודית הצליחה להסדיר את קליטתם בארץ.
הם הגיעו באונייה עד מצרים וברכבת עד עתלית.
בדרך נערכו להם קבלות פנים בתחנות הרכבת ברחובות ובחדרה.
עיתון הצופה כתב בכותרת ראשית: "ושבו בנים לגבולם".
השיירה כללה 1,228 נפש שהגיעו ב-12 קרונות שינה (פולמאן).
קבלת פנים חגיגית נערכה להם בתחנת הרכבת העברית הראשונה שעצרו היא תחנת הרכבת ברחובות.
קבלת פנים חגיגית נערכה להם בתחנת הרכבת עתלית.
שם הילדים ירדו והועברו למחנה העולים במקום.
לתחנת הרכבת בעתלית הגיעו תלמידי בתי ספר ובידיהם דגלים וכתובות וגם עגלות מלאות כל טוב, פירות ומגדנות.
"כאשר הרכבת התקרבה לרציף, פרץ הקהל בתרועת גיל אדירה ושירת התקווה הרעידה את האוויר".
שיירה ובה עשרות אוטובוסים של חברת "החבר" מחיפה העבירה בהתנדבות את העולים למחנה הקליטה לעולים.
הילדים סיפרו כי החיילים הבריטים דאגו לכל מחסורם בדרך, נתנו להם ארוחת בוקר ואפילו טיפלו בתינוק שנולד ברכבת.
הגעתם של ילדי טהראן הביאה לוויכוח חריף בעניין קליטתם.
לחלק מהילדים היו קרובי משפחה בישראל אשר ביקשו לגדלם, ורק לאחר מאמץ קיבלו את מבוקשם.
עיקר הוויכוח היה בין גורמים דתיים לחילוניים על חינוך הילדים.
הגורמים הדתיים, והרב הראשי לישראל ביניהם, דרשו שכל ילד יהודי שאין לו הורים יישלח למסגרת חינוכית דתית.
לעומתם, גורמים חילוניים דרשו למסור את הילדים למסגרות חילוניות, ובפרט קיבוצים, באמרם ששם ישנם תנאים טובים יותר.
הנרייטה סאלד החליטה שילדים מעל גיל 14 יבחרו את המסגרת בעצמם, ולגבי ילדים מתחת לגיל 14 ייערך בירור לבדוק האם גדלו במשפחות דתיות בפולין.
על מנת לברר עניין זה שוחחה סאלד אישית עם כ-400 מהילדים, ועוזרה, הנס בייט, שוחח עם השאר.
לגבי הילדים הקטנים נעשה ניסיון לדלות פרטים כמו האם עשו אצלם קידוש והבדלה בבית.
הילדות ידעו במקרים רבים לתאר את הכשרת הבשר.
על פי דיווח של הנרייטה סאלד, בסופו של דבר חולקו ילדי טהראן כדלהלן:
298 - במקומות חילוניים, 288 - במוסדות ויישובים של המזרחי.
38 - במוסדות של אגודת ישראל.
27 - אצל קרובי משפחה.
36 - במוסדות לגביהם הייתה מחלוקת האם הם דתיים או חילוניים.
15 - נמצאו בבית תינוקות.
17 - טרם שובצו בעת מתן הדיווח.
החרדים בארץ מחו על השמתם של הילדים במוסדות חילונים ואף במוסדות המזרחי מכיוון שרובם של הילדים גדלו, לטענתם, בבתים חרדים.
רשימת שמות הילדים, גילם ומקום הולדתם שהגיעו בקבוצה הגדולה הראשונה ב-18 בפברואר 1943 מופיעה בספר: "ילדי טהראן".
באוגוסט 1943 הגיעה דרך היבשה קבוצה שנייה ואחרונה של ילדי טהראן שמנתה כ־131 ילדים.
הרשימה מופיעה בארכיון המדינה .
על קליטתם הרפואית של "ילדי טהראן" היה אחראי הד"ר שמואל ספירו הרופא הראשי של עליית הנוער.
רבים מהבוגרים שבילדי טהראן לחמו במלחמת העצמאות, וכמה מהם נהרגו במלחמה.
אחד מילדי טהראן, עמנואל לנדאו, נהרג במלחמת העצמאות בקרב נגד שיירה ערבית באזור הקריות שליד חיפה.
נפילתו הייתה תוך גילוי גבורה עילאית והוא היה בין 12 מקבלי אות גיבור ישראל שהוענק ללוחמי מלחמת העצמאות בשנת 1949.
בין הנופלים האחרים מילדי טהראן: שלמה וגנר בקרב רמת יוחנן, זאב הולנד בשדה דב, חיים גרף בחיפה, דב גולומב בכיבוש כפר סבא, הדסה למפל בלטרון, בדגניה א', חיה הורן בכפר עציון ויהודית יעקובוביץ ברמות נפתלי.
בשנת 1997 הוכרו לראשונה ילדי טהראן כניצולי השואה על ידי מדינת ישראל.
משמעות ההכרה היא שעד שנת 1997 לא זכו ילדי טהראן לפיצויים מהמדינה בהתאם להסכם השילומים שנחתם עם ממשלת גרמניה.
בשנת 2004 התאגדו 217 מילדי טהראן ותבעו את המדינה במטרה לקבל את הפיצויים שטענו כי חייבים להם משנות ה-50. טענת המדינה הייתה, כי הפיצוי המגיע להם הוא קולקטיבי ואותו הם כבר קיבלו.
באוגוסט 2012 פסק בית המשפט המחוזי בתל אביב כי כל אחד מ-217 התובעים זכאי לפיצוי אישי בסך 50,000 ש"ח.
בינואר 2014 קיבל בית המשפט העליון את ערעור המדינה, וביטל את פסק הדין של בית המשפט המחוזי.
חיים ארז - אלוף במילואים
אביגדור בן-גל ("יאנוש") - אלוף במילואים
אלכס גלעדי - איש טלוויזיה וחבר הוועד האולימפי הבינלאומי
הרב בן ציון רבינוביץ - האדמו"ר מביאלא
אברהם רייף - יו"ר לשכת סוכני הביטוח ונשיא כבוד
הרב פנחס שרייבר - לשעבר רבה של הקהילה החרדית באשדוד ואחיו הרב ישראל שרייבר
הדסה למפל - ציירת ולוחמת פלמ"ח שנהרגה במלחמת העצמאות
בן-ציון תומר - משורר, סופר ומחזאי.
מחזהו "ילדי הצל" עוסק בסיפורו של אחד מילדי טהראן.
אריה מינטקביץ - יו"ר לשעבר של הרשות לניירות הערך ויו"ר לשעבר של מועצת המנהלים של בנק דיסקונט
הרב יוסף גליקסברג - לשעבר רבה הראשי של גבעתיים
הרב יהושע רוזן - ר"מ בישיבת ירושלים לצעירים (ישל"צ), ובישיבת ניר בקריית ארבע.
זאב שוס - פרופ' אמריטוס למתמטיקה באוניברסיטת ת"א
ילדי המחשבה (1996) הוא הספר הרביעי (והשמיני מבחינה כרונולוגית) בסדרת המדע הבדיוני 'המשחק של אנדר' מאת אורסון סקוט קארד.
הספר מתאר את פתרון הסיבוך העלילתי שאליו נקלעה פלנטת לוזיטניה עם סיום הספר הקודם, "קסנוסייד": צי התקיפה של הקונגרס הבין-כוכבי מתקרב אל השלמת משימתו – השמדת הפלנטה, שעליה חיים לצד בני האדם שני גזעי חייזרים תבוניים המתקיימים על פלנטה זו בלבד: הבאגים והחזרזירים (Pequeninos).
במקביל, מתכנן הקונגרס להשמיד את התוכנה התבונית ג'יין – צורת חיים ייחודית נוספת – המסייעת לאנדר ולידידיו בלוזיטניה.
שני הגופים המופעלים על ידי נשמתו של אנדר (העתקים של אחיו פיטר ואחותו ולנטיין) פועלים במטרה להשפיע על הקונגרס לעצור את שתי התקיפות ובמטרה להפיץ את גזע החייזרים בפלנטות נוספות, כדי למנוע את הכחדתו.
פיטר וויגין פועל בעזרת סי-וונג-מו על מנת להשלים את המשימה הראשונה, בעת שוולנטיין פועלת בלוזיטניה ביחד עם בני משפחת ריברה, מדעניה האנושיים של לוזיטניה, על מנת להשלים את המשימה השנייה.
במקביל הם מחפשים דרך להציל את ג'יין במקרה שהקונגרס יצליח לפעול למחיקתהּ.
בסופו של דבר נכשלים פיטר וסי-וונג-מו במשימתם, אך היות שג'יין ניצלת ממוות בעזרת מלכת הבאגים, רשת העצים של החזרזירים ורשת גיבוי בין-עולמית של בני האדם, עולה בידהּ לקבל את גופהּ של ולנטיין מידי אנדר, וכך לשרוד.
בעזרת ג'יין עוצר פיטר את מתקפת צי הקונגרס על לוזיטניה.
במהלך חיפושיה אחרי עולמות ראויים ליישוב מוצאת הקבוצה את עולם הבית של הגזע שהפיץ את וירוס הדסקולדה ההרסני, ומחליטה להטיל עליו הסגר עד אשר יתאפשר דיאלוג עם בני הגזע.
אנדר, שבמהלך כל הספר שוהה במנזר מקומי בלוזיטניה, מת מעט לפני תום הספר; הוא מוותר על גופה של ולנטיין לטובת ג'יין, ואת נשמתו מעביר לגופו של פיטר.
ילדי רב החובל גרנט הוא רומן הרפתקאות שנכתב על ידי הסופר הצרפתי ז'ול ורן.
הרומן פורסם בין השנים 1867 ל-1868. הספר מתאר את מסע משלחת הלורד אדואר גלֶנֶרבָאן, בספינתו דֶנקֶן, לחילוצו של רב החובל הארי גרנט, אשר ספינתו נטרפה במימי האוקיינוס וממתין לבוא המצילים.
ילדיו של רב החובל, מרי ורוברט גרנט, מצטרפים למשלחת החיפוש אחרי אביהם.
תחילתה של העלילה בהפלגת הבכורה של ספינתו של הלורד למפרץ מול עיר הנמל גלאזגו שבסקוטלנד.
משתתפי ההפלגה צופים בכריש מיוחד במינו השוחה מולם.
הכריש ניצוד ובבטנו הם מגלים בקבוק ובו מגילות בשלוש שפות, ובהן מבקש הקפטן גראנט כי יחושו להצילו.
המגילות ניזוקו מאוד מהשהייה בים ולכן מתקשים אנשי צוותו של הלורד לפענח את המיקום בו נמצא רב החובל.
הנתון הודאי היחיד הוא כי הוא נמצא אי שם בדרום כדור הארץ, בקו הרוחב 37°.הלורד גלנרבאן מרכיב משלחת ויוצא עם ספינתו למרחבי האוקיינוס השקט.
הם מסיירים בכדור הארץ בשלושה אזורים:
תחילה הם מגיעים לצ'ילה שבדרום אמריקה.
שם הם מחליטים לעבור בדרך היבשה, מהרי האנדים עד לערבות הפמפס שבארגנטינה.
בדרך יפגשו באיתני הטבע: רעידות אדמה, להקות זאבים טורפים ושיטפונות ענקיים.
גם שם ינועו מחוף לחוף.
בדרך יפגשו את התושבים המקומיים ואת המהגרים מאנגליה, כולל חבורת פושעים המתנכלת להם.
הם נותרים ללא הספינה ומבקשים לשוב לאנגליה באמצעות אונייה המפליגה מניו זילנד.
אבל במקום להגיע לנמל אוקלנד הם נופלים בשבי המאורים.
הם ניצלים באמצעות ספינתם "דנקן", שסברו שנחטפה.
במקרה הם מגיעים לאי בו נמצא הקפטן גראנט.
לאונייה עולה, בטעות, גאוגרף צרפתי, בשם ז'ק אליָכין פרנסואה מארי פָּאגָאנֶל, מזכיר החברה הגאוגרפית של פריז.
בכוונתו היה לעלות על אונייה אחרת וליעד אחר, להודו.
תפקידו בעלילה הוא לפרש את כתב החידה שהיה בידם (המורכב ממגילות מקוטעות בשלוש שפות) ולתאר בפני קוראי הספר את ההיבטים הגאוגרפיים של הארצות שבהן יבקרו.
הצטרפות איש המדע לעלילה הייתה מקובלת בספרות המאה ה-19 בכלל ובכתביו של ז'ול ורן בפרט.
כך, אחד הגיבורים הראשיים של מסע אל בטן האדמה הוא פרופסור אוטו לידנברוק, ובספר 20,000 מיל מתחת לפני הים זהו תפקידו של פייר ארונקס, פרופסור מהמוזיאון של פריז.
חשיבותו של מדע הגאוגרפיה מודגמת בסיפור בו המשלחת מוצאת בערבה האוסטרלית יליד מקומי, בן שמונה, לבוש בגדים אירופאיים, שלמד בבית הספר של המיסיון מקצועות לימוד כמו מתמטיקה וגאוגרפיה.
הפרופסור הצרפתי בוחן את ידיעותיו בגאוגרפיה ומסכם: פרא צעיר זה זכה כבר בהשכלה שרוממה אותו מהמוצא הנחות.
ב-26 יולי 1864 יצא ספינת שעשועים מפוארת בשם דֶנקֶן לשיט מבחן מול נמל גלאזגו שבסקוטלנד.
הספינה הייתה בבעלות הלורד אדואר גלֶנֶרבָאן בן 32. עמו הייתה רעייתו הצעירה, ליידי הלנה טוֹפְנֶל, בת 22, בתו של נוסע שהתמחה במדע הגאוגרפיה ובעל ניסיון במסעות ברחבי העולם.
כן בצוות אחד מדודניו של הלורד, רב-סרן מק נאבס, אשר יספק את הידע הביטחוני למשלחת.
רב החובל האונייה, ג'ון מנגלז, צופה בים בכריש יוצא דופן.
הוא מורה לצוד אותו וכאשר מבתר את בטנו, טום אוסטין, סגן רב החובל, מוצא בתוך הדג בקבוק זכוכית אטום ובו שלוש מגילות: באנגלית, גרמנית וצרפתית.
הם מגיעים למסקנה כי הפיענוח של המגילות מציג את המסר הבא:
7 יוני 1862...הספינה בעלת שלושת התרנים "בריטניה" מגלאזגו...טבעה...(ב)גוניה...האוטרל (יה)...לאדמה (הגיעו)...קפיטן גראנט ושני מלחים...היבשה...אכזרים...ילידים...מסמך זה...נשלח מקו הרוחב 37°11°.
הם מגלים כי בספרי ההפלגות בנמל גלאזגו נרשם, כי האונייה "בריטניה" עם הרב חובל גראנט, יצאה להקים מושבה חדשה "סקוטלנד-חדשה", בדרום האוקיינוס השקט.
הקושי העיקר היה העדר המיקום המדויק של הספינה הטרופה ורק קו הרוחב היה ידוע.
לכן, מסע החיפושים של המשלחת התבצע לאורך קו רוחב זה ברחבי העולם.
לורד גלנרוון פרסם מודעה בעיתון והכריז על מציאת המכתב.
בעזרת המודעה שני ילדיו של רב החובל, מרי בת 16 ורוברט בן 12, הגיעו אל הלורד והצטרפו למשלחת החיפושים.
עיון במילים הבאות מתוך המכתב: gonie, terre, cruel indi.
מעלה את ההשערה כי רב החובל גראנט ושני המלחים שעימו נמצאים בחלק הדרומי של דרום אמריקה באזור פטגוניה כפי שנגזר מחלק המילה המופיע במכתב – "gonie".
לורד גלנרבאן והצוות אשר עמו מחליטים להפליג בספינה דנקן לאוקיינוס האטלנטי.
הספינה בנויה היטב למשימה כזאת ומצוידת בכל הדרוש, אפילו הציבו בה קנה של תותח על כל מקרה שיהיה צורך.
הם חולפים באוקיינוס על פני על פני איי מדירה (Madeira), האיים הקנריים, ויוצאים דרך מצר מגלן מהאוקיינוס האטלנטי לאוקיינוס השקט.
אחרי 42 יום הם הגיעו לעיר הנמל קונספסיון (Concepción, Chile) שבצ'ילה בדרום אמריקה.
כאשר הם חולפים מסביב לחופי דרום אמריקה הם עוקבים אחרי אתרים מועדים לפורענות לאורך קו הרוחב 37° – אולי יימצאו בהם את שרידי האונייה "בריטניה" של רב החובל גראנט – כך הם ייעשו, בהמשך, לאורך כל הדרך.
מאוכזבים מתוצאות המסע בים הם מתיעצים עם הגאוגרף הצרפתי, פאגאנל, המגיע למסקנה כי רב החובל גראנט "נפל בשבי" ולא "יפול בשבי".
כלומר הוא נמצא במקום שביו ומקום זה לא חייב להיות לחופי האוקיינוס.
הוא מעלה את ההשערה כי שוביו העלו אותו ליבשה ואת הבקבוק, כנראה, רב החובל גראנט השליך באחד הנהרות הנשפכים לאוקיינוס.
הם נשארים בודדים בפסגת הרי האנדים.
המשלחת יורדת מההרים ורעידת אדמה מדרדרת אותם מההר לתחתית ההר .
רוברט בן 12 נעלם והם צופים בציפור הקונדור, המרחף באוויר, ואוחז את הנער בצפורניו.
ירייה נשמעת והקונדור מנחית את רוברט בשלום.
היורה מתגלה בתור "מורה דרך" במקצועו.
הוא מארגן למשלחת שיירה חדשה והם יוצאים בדרך לחוף אוקיינוס האטלנטי, היכן שתמתין להם ספינתם "דנקן".
הם נמצאים לרגלי מורדות הרי האנדים המזרחיים, ה"קוריליירה" (Cordillera) ובאים אל שפלת הפמפס של ארגנטינה.
האזור המישורי, מזרחית להרי האנדים, כולל שלוש רצועות גאוגרפיות: שטח רציף של צמחייה נמוכה ושיחים, לאחריה שטח שצומח בו רק עשב, המועד לשריפות ורצועה שלישית של שטחים חקלאיים מעובדים על ידי מהגרים מאירופה.
בדרך הם עוברים נהרות אחדים, שם הם מצפים למצוא את רב החובל גראנט ומלחיו.