tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אביו הוא איש העסקים הישראלי-צרפתי, אדוארד צוקרמן .
סבו רוז'ה קוקרמן הוא בנקאי, איש עסקים ונדבן יהודי-צרפתי, שכיהן כנשיא "קריף", ארגון הגג של יהדות צרפת וסגן נשיא הקונגרס היהודי העולמי.
צוקרמן החל לשחק טניס בגיל צעיר.
הוא השתתף בשנת 2013 בטורניר הזוגות לנערים בטניס במסגרת המכביה התשע-עשרה, יחד עם רם קאפח.
הם העפילו לגמר הטורניר, ובו הפסידו ליונתן קאופמן ואלון שץ בשתי מערכות.
באותה שנה זכה לראשונה בתחרות ארצית בפסח לגילאי 18.
בדצמבר 2016 העפיל צוקרמן לראשונה בקריירה שלו לגמר אליפות ישראל בטניס, לאחר שניצח בחצי גמר את אלוף ישראל לשעבר אמיר וינטרוב.
בגמר הוא הפסיד לדודי סלע בשתי מערכות.
בדצמבר 2017 זכה יחד עם שותפו עידן לשם באליפות ישראל לזוגות לאחר שניצח במשחק הגמר את ישה זמל ובן פתאל.
בדצמבר 2019 זכה בפעם השנייה ברציפות באליפות ישראל בטניס, לאחר שגבר בגמר על אור רם-הראל בשתי מערכות.
בפברואר 2017 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת גביע דייוויס של ישראל (יחד עם ישי עוליאל) בהפסד החוץ של הנבחרת לנבחרת פורטוגל במשחקי גביע דייוויס 2017. הוא שיחק נגד פדריקו סילבה והפסיד לו בשתי מערכות.
בפברואר 2023 היה שותף לניצחון 2:3 על נבחרת לטביה, שבעקבותיו נשארה הנבחרת בבית העליון.
בספטמבר 2023 ניצח שני משחקי היחידים והפסיד במשחק הזוגות ביחד עם עידן לשם, בניצחון של נבחרת ישראל על נבחרת יפן.
ד"ר דניאל קורט לוין היה אתלט יהודי-גרמני, משפטן ודיפלומט ישראלי.
הוא סגן אלוף המכביה השנייה (1935) בריצת 100 מטר.
עם קום המדינה עבד במשרד החוץ וכיהן כשגריר ישראל במדינות רבות בהן אוסטריה, בורמה, הפיליפינים, סרי לנקה, הולנד, יפן, קוריאה הדרומית, לאוס ותאילנד.
לוין היה העצור היהודי הראשון בליל הבדולח.
מכורח תפקידו כקונסול ישראל באוסטריה בשנת 1949 היה אחראי על העלאת עצמותיו של חוזה המדינה בנימין זאב הרצל.
הוא היה חבר בקבוצת בר כוכבא ברלין.
הוא למד באוניברסיטאות של ברלין, פרייבורג, בזל ופריז.
בשנת 1934 קיבל תואר דוקטור למשפטים מאוניברסיטת בזל.
בשנים 1935–1938 שימש כמזכיר מכבי וחבר מזכירות החלוץ בברלין.
באליפות גרמניה שנערכה בברסלאו ב-22 ביולי 1929 הוא זכה במדליית ארד בריצת שליחים 4x100 מטר עם המועדון היהודי בר כוכבא ברלין ביחד עם גאורג קורץ, פריץ גרבר ואוסקר קורץ בתוצאה של 42.2 שניות.
באותה ריצה אלכס נתן שגם הוא התאמן בקבוצת בר כוכבא ברלין ובמועדון הספורט שרלוטנבורג השתתף עם חבריו לשרלוטנבורג, הלמוט קרניג, וילהלם גרוסר והרמן שלוסקה וקבעו שיא עולם חדש של 40.8 שניות, שיפור לשיא העולם של ארצות הברית וגרמניה (42.0 שניות).
ב שנערכה באפריל 1935 זכה לוין בשתי מדליות, כסף וארד.
מדליות כסף, בריצת 100 מטר בתוצאה של 11.3 שניות, אחרי מוריס סמית (11.2 שניות) ולפני הרולד לוצוף (11.4 שניות), שניהם מדרום אפריקה ומדליית ארד בריצת שליחים 4x100 מטר ביחד עם קורט שטרנליב, ורנר שטמן והיינץ אאופריכטיג בתוצאה של 46.2 שניות, אחרי דרום אפריקה (45.6 שניות) ואוסטריה (46.0 שניות).
ביום הספורט הבין-לאומי של מכבי ברלין שנערך ב-16 ביוני 1935 זכה לוין במדליית זהב בריצת 100 מטר לפני שאטמן והיינץ אאופריכטיג.
במאורעות ליל הבדולח ב-9 בנובמבר 1938 היה לוין היהודי הראשון שנעצר.
מייד עם שחרורו מהמעצר עלה לארץ ישראל והשתקע בכפר המכבי.
בשנת 1942–1946 היה חבר במועצת ההסתדרות ובשנת 1945 שימש כמנהל מחלקת קליטת העלייה וההסתדרות בחיפה.
בשנים 1946–1948 היה לוין מרכז משלחת הסוכנות היהודית ונציגה כלפי מעצמות הכיבוש בגרמניה בברגן-בלזן וסייע לניצולים להגר.
עמד בראש הוועדה המארגנת את המשלחת האוסטרית למכביה השלישית.
בשנים 1950–1952 שימש כיועץ בצירות ישראל בהאג, הולנד.
בסיום תפקידו חזר לישראל ושימש כשנה כסגן מנהל מחלקת אסיה.
בשנים 1953–1957 שימש כמנהל מחלקת אסיה ואפריקה.
כחלק מתפקידו נסע לוין בינואר 1955 לשליחות במשלחת הישראלית הראשונה לסין.
בשנים 1957–1960 התמנה לשגריר ישראל בבורמה וציר לא-תושב בפיליפינים, ציילון ולאוס.
משם עבר לשמש כציר ישראל ביפן והחל מ-1962 גם שגריר לא-תושב בקוריאה הדרומית.
בשנים 1963–1964 עבד כמנהל המחלקה לחבר העמים הבריטי ובשנים 1964–1966 חזר לנהל את מחלקת אסיה.
בשנת 1966 התמנה לשגריר ישראל בהולנד ובשנת 1969 התמנה לשגריר ישראל בתאילנד ושגריר לא-תושב בלאוס.
לוין נפטר מהתקף לב במהלך כהונתו כשגריר ישראל בתאילנד ב-19 בינואר 1971. הובא למנוחות בבית העלמין המשותף לקיבוצים אושא, כפר המכבי ורמת יוחנן.
דניאל פרן היה שחקן טניס וטניס שולחן יהודי גרמני, פולני ובריטי יליד האימפריה הרוסית.
בשיאו הוא דורג בטניס במקום שישי בעולם (1932), וראשון באירופה.
הוא דורג במקום הראשון בגרמניה במשך ארבע שנים ברציפות (1928–1932).
הוא הגיע למשחק הגמר הראשון שנערך בזוגות המעורבים של אליפות וימבלדון 1930, ביחד עם הילדה קרנווינקל מגרמניה.
כאשר עלו הנאצים לשלטון בגרמניה בשנת 1933, הם אסרו עליו לשחק בגלל יהדותו.
הוא היגר מגרמניה לאנגליה, ובהמשך הפך לאיש עסקים מצליח.
פרן נולד ב-7 בספטמבר 1904 בווילנה, אז חלק מהאימפריה הרוסית, כבנו של קבלן בניית מסילות ברזל יהודי.
הוא גדל בעיקר בסנט פטרסבורג ברוסיה.
כדי לברוח מהאנטישמיות המקומית, המשפחה עברה לברלין בשנת 1920.
פרט לעיסוקו בטניס, פרן היה מתאגרף חובב ורץ.
הוא סיים את לימודיו ב-Technische Hochschule של שרלוטנברג, גרמניה, והשלים דוקטורט בהנדסה בשנת 1929.
פרן ייצג את גרמניה באליפות העולם בטניס שולחן שנערכה בלונדון ב-1926, והגיע לסיבוב הרביעי ביחידים ולרבע הגמר בזוגות.
בשנת 1928 זכה פרן באליפות גרמניה הפתוחה בטניס.
בשנת 1930 פרן היה אלוף קבוצות המועדון הגרמני שייצג את מועדון הטניס אדום-לבן של ברלין, וניצח 8 - 1 את מועדון כחול-לבן.
פרן ניצח בשני משחקי הזוגות שלו.
הוא לא הצליח לזכות באליפויות הבינלאומיות בברלין, ובהמשך הפסיד לביל טילדן בגמר.
בשנת 1931 הוא זכה באליפויות היחידים, הזוגות והזוגות המעורבים של טורניר העיר דרזדן.
באותה שנה הוא הפסיד באליפות הבינלאומית בברלין בפעם השנייה לרודריץ' מנזל, אך זכה בזוגות בשותפות עימו.
הוא קיבל את מדליית האימפריה הגרמנית על כך שזכה באזור האירופי בגביע דייוויס 1932.
הוא עלה לראש הדירוג הגרמני החל משנת 1925 כאשר דורג 15, בשנת 1926 פרץ לעשירייה הראשונה, בשנת 1927 דורג במקום רביעי במדינה ובשנים 1928 עד 1932 הגיע לשיאו כשדורג במקום ראשון בטניס הגרמני.
לאחר שנאסר עליו לשחק טניס בגלל היותו יהודי, תחילה ניסה להגיש בקשה לרישיון לשחק בפולין להיות חלק מקבוצת גביע דייוויס של פולין, אך נדחה על ידי איגוד הטניס הפולני, בעיקר כתוצאה מכך שוויתר על אזרחותו הפולנית ב-1932. הוא שינה את אזרחותו וייצג את בריטניה במשחקי המכביה ב-1935.
לאחר שעבר לבריטניה הוא זכה בסדרת טורנירים בשנת 1933, כולל אליפויות השפלה הסקוטיות נגד אנטואן ג'נטיין,, אליפות מערב אנגליה נגד הנדריק טימר (גם גמר הזוגות) ואליפות פריז נגד כריסטיאן בוסוס.
בשנת 1935 הוא היה בסגל הראשון בתחרות הזוגות המעורבים בטורניר בורנמות' בשילוב עם אוולין דירמן.
לרוע המזל שפעת מנעה מבת זוגו להתמודד באותו יום ולכן הניצחון הוענק ליריביהם.
הוא הפסיד בטורניר הארו של לונדון לבני אוסטין, ואת אליפות צרפת הפתוחה לז'אן בורוטרה.
בתחילת 1931 הואשם בהפיכתו למקצוען ונאלץ להימנע מפעילות מספר חודשים לפני שזוכה, אז התברר שהחליפו אותו באדם אחר בשם דנאל פרן.
כעבור מספר חודשים השעה אותו איחוד הטניס הגרמני לחצי שנה נוספת בגין חיובי חסות, בהתבסס על האשמות של יצרנית המחבטים האמר ושות', שטענו כי פרן ביקש תשלום בגין בחירת הציוד של האמר.
אמצעי תקשורת מקומיים תייגו פעולה זו כאנטישמית ומבוימת על ידי חברת האמר.
בגלל השעייתו נלקחו ממנו תאריו של פרן וגם רישיונו כטניסאי חובב.
הוא סולק מנבחרת גביע דייוויס של גרמניה - גרמניה הודחה בסיבוב הראשון של גביע דייוויס ב-1931.
לאחר ארוחת הצהריים, המלך הקשיש שיחק משחק טניס עם פרן.
זמן קצר לאחר מכן עבר פרן לבריטניה.
הברון הגרמני גוטפריד פון קרם מחה נגד הטיפול בפרן, וכתוצאה מכך הוא עצמו הפך למטרה ונעצר באשמת הומוסקסואליות ונכלא.
לאחר שעבר לאנגליה הוא השיק חברת ציוד אודיו משלו בשנת 1935 בקנטיש טאון.
בשנים 1946–1949 היו לו חמישה פטנטים הקשורים ליציקת פלסטיק.
החברה שלו, Truvox Engineering, נמכרה ל-Racal בשנת 1969 תמורת 1.26 מיליון דולר.
בשנת 1970 הקים את סלסטיון אלקטרוניקה, יצרנית רמקולים.
היו לו כמה ילדים, אוליבר שנולד ב-1939, הפך לימים לאלוף הנוער בווימבלדון, והתמודד גם בתחרות הווימבלדון העיקריות.
אוליבר השתלט גם על המפעל המשפחתי בשנת 1988 וניהל את המשרד מאז.
בן נוסף, ג'ון אלן ניקולס, היה בעל מניות בלקוסט, וכתומך נלהב בטניס ובסקווש הוא גרם לסלסטיון להיות מעורבת במיזם מתן חסות למחבט, שהסתיים בשנת 2010.
בשנת 1981 נכלל דניאל פרן בהיכל התהילה של הספורט היהודי.
דניאל צ'סטר פרנץ' היה אחד הפסלים האמריקאים הפוריים והמוערכים ביותר של המאה ה-19 ותחילת המאה העשרים, ידוע בעיקר בזכות עיצובו של הפסל המונומנטלי של אברהם לינקולן (1920) בשנת 1920. פסל זה מוצב כיום באנדרטת לינקולן שבוושינגטון הבירה.
פרנץ' נולד באקסטר, ניו המפשייר, להנרי פלאג פרנץ' (1813–1885), שהיה עוזר מזכיר האוצר של ארצות הברית, ומחבר ספר שתיאר את שיטת הניקוז הצרפתית, ואשתו אן ריצ'רדסון שהייתה שופטת ראשית בניו-המפשייר.
בשנת 1867 עבר דניאל עם משפחתו לקונקורד, מסצ'וסטס, שם היה שכן וחברו של ראלף וולדו אמרסון, ומשפחת אלקוט.
החלטתו להמשיך לפסל הושפעה מאחותה של לואיזה מיי אלקוט, מיי אלקוט.
השכלתו המוקדמת של דניאל כללה אימונים באנטומיה אצל ויליאם רימר ורישום עם ויליאם מוריס האנט.
פרנץ' בילה שנה בלימודים במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס, וגם כמה שנים בפירנצה, איטליה, שם למד בסטודיו של תומאס בול.
פרנץ' זכה לראשונה לשבחים על פסלו המונומנטלי של דמות הלוחם - "איש הדקות", (The Minute Man) שהוזמן על ידי עירית קונקורד, מסצ'וסטס, שנחשף ב -19 באפריל 1875, במלאת מאה שנים לקרב על לקסינגטון וקונקורד.
עד מהרה הקים אולפן משלו, תחילה בוושינגטון הבירה, לאחר מכן עבר לבוסטון ואז לעיר ניו יורק.
המוניטין של פרנץ' גדל עם יצירת פסל הרפובליקה שלו לתערוכה הקולומביאנית העולמית בשנת 1893, בשיקגו.
יצירות בלתי נשכחות נוספות של פרנץ' כוללות: אנדרטת החטיבה הראשונה ומזרקת הזיכרון באט-מילט בוושינגטון.
דלתות ארד לספרייה הציבורית של בוסטון.
בנוסף לאנדרטת לינקולן המפורסמת, פרנץ' שיתף פעולה עם האדריכל הנרי בייקון באנדרטאות רבות ובמזרקת כיכר דופונט בוושינגטון הבירה.
בשנת 1893, פרנץ' היה חבר מייסד של האגודה הלאומית לפיסול, והוא מונה לעמית של האקדמיה האמריקאית לאמנויות ומדעים בשנת 1913. [4] פרנץ' הפך גם לחבר באקדמיה הלאומית לעיצוב (1901), באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמכתבים (שהעניקה לו את מדליית הזהב לפיסול בשנת 1917), בליגה האדריכלית ובאקדמיה די סן לוקה, רומא.
הוא היה נאמן של המוזיאון המטרופוליטן לאמנות בעיר ניו יורק, ומייסד משותף של האקדמיה האמריקאית ברומא.
הוא היה עמית של הלגיון הצרפתי והוענק לו אות הוקרה בתערוכת פריז בשנת 1900. הוא גם קיבל תוארי כבוד מאוניברסיטאות: דארטמות', ייל, הרווארד וקולומביה.
הוא היה חבר מייסד של הוועדה האמריקאית לאמנויות יפות, כיהן כיושב ראש בשנים 1910 - 1915, כולל 1912 - 1915.
בשנת 1917 עיצב פרנץ' ועמיתו, אוגוסטוס לוקמן, את מדליית הזהב של פרס פוליצר.
פרנץ' עיצב את הצד של הפרס עם בנג'מין פרנקלין עליו, ואילו לוקמן יצר את העיצוב האיקוני של סמל הפרס והניסוח שעליו.
בשיתוף עם אדוארד קלארק פוטר הוא עיצב את פסל ג'ורג' וושינגטון, שהוזמן על ידי קבוצה שכינתה את עצמה "איגוד הנשים האמריקאיות להקמת פסל וושינגטון בפריז", שנחשף בכיכר אינה בפריז, צרפת, בשנת 1900.
פסל נוסף בפארק מונט, בפילדלפיה, שהוזמן על ידי האגודה לאמנות ציבורית ופסל הסוסים של ג'וזף הוקר בבוסטון.
פרנץ' היה אחד מהפסלים הרבים שהשתמשו לעיתים קרובות בשחקנית אודרי מונסון כמודל.
יחד עם וולטר לייטון קלארק ואחרים, הוא גם היה ממקימי פסטיבל תיאטרון ברקשייר.
פרנץ' נפטר בסטוקברידג', מסצ'וסטס, בשנת 1931, בגיל 81, ונקבר בבית הקברות סליפי הולו, קונקורד, מסצ'וסטס.
דניאל קארש (נולדה ב-4 באפריל 2001) היא כדורסלנית ישראלית, המשחקת בעמדת הרכזת בקבוצת הנשים של אליצור חולון ושחקנית נבחרת ישראל.
דניאל נולדה וגדלה בראשון לציון.
היא בתה של עידית קארש מורה לספורט ושרון קארש המנהל המקצועי של מחלקת הנוער של מכבי ראשון לציון ואחות של איתי קארש שהוזכר לראשונה על ידי אחותו השנייה הילה בראיון של ערוץ one.
החלה לשחק כדורסל מגיל 6 במחלקת הנוער של מכבי ראשון לציון שבהמשך, בעונת 2014/15 אוחדה עם מחלקת הנוער של הפועל ראשון לציון.
בעונת 2016/17 נבחרה לחמשיית העונה ובעונת 2018/19 זכתה בגביע ובאליפות נערות א.
בשנת 2017/18 ניצחה הגימנסיה את אוסטרובסקי רעננה וקארש נבחרה למצטיינת לאחר שקלעה 11 נקודות, קלטה 10 ריבאונדים, מסרה 4 אסיסטים וחטפה 3 כדורים.
בעונה העוקבת ניצחה שוב הגימנסיה את אוסטרובסקי וקארש שוב נבחרה למצטיינת לאחר שקלעה 18 נקודות וקלטה 10 ריבאונדים.
במקביל למשחקיה בנערות א, שיחקה בעונת 2017/2018 בקבוצת המשנה של הפועל ראשון לציון בליגה הלאומית לכדורסל נשים.
בתום העונה הקבוצה זכתה באליפות הליגה הלאומית ובגביע הליגה וקארש נבחרה לשחקנית העונה ושחקנית ההגנה של העונה.
במהלך אותה עונה עברה לשחק גם עם הקבוצה הבכירה ושיחקה לראשונה בליגת העל.
בעונת 2018/2019 שותפה קארש בממוצע 25 דקות למשחק, קלעה 6.2 נקודות ומסרה 2.7 אססיטים.
בעונת 2019/2020 שותפה קארש בממוצע 27 דקות למשחק, קלעה 6 נקודות ומסרה 3.7 אססיטים.
הליגה הופסקה עקב משבר הקורונה כאשר הקבוצה ממקומת במקום הרביעי.
ב-2016 השתתפה עם הנבחרת בטורניר אליפות אירופה עד גיל 16 דרג ב' שנערך ברומניה.
קארש סיימה את הטורניר עם ממוצע של 9.1 נקודות, 3.9 ריבאונדים ו-2.3 אססיטים.
קארש סיימה את הטורניר עם ממוצע של 12 נקודות, 4.4 ריבאונדים ו-4.1 אססיטים.
קארש סיימה את הטורניר עם ממוצע של 9.6 נקודות, 4.3 ריבאונדים ו-5.8 אססיטים (שנייה בדירוג הכולל).
הנבחרת עלתה לדרג א' בתום הטורניר לאחר שסיימה במקום השלשי.
ב-2019 השתתפה עם הנבחרת בטורניר אליפות אירופה עד גיל 18 דרג א'.קארש סיימה את הטורניר עם ממוצע של 7.3 נקודות.
קארש סיימה את הטורניר עם ממוצע של 7.3 נקודות.
החל משנת 2018 קארש היא חלק מסגל נבחרת ישראל.
דניאל קוונה הוא גיטריסט בריטי, שבשנת 1990 הקים את להקת Anathema ביחד עם אחיו וינסנט.
דניאל קוונה גדל בשוכת אנפילד בליברפול במשפחת פועלים.
הוא ציין שבילדותו הוא היה מעריץ של להקת "דייר סטרייטס" ו"קווין".
בהמשך הוא גילה את "איירון מיידן" להקות הבי מטאל נוספות.
שלושת אחים קוונה היו בין מייסדי הלהקה Pagan Angel בשנת 1990 ובשנת 1992 הוציאו לאור את התקליט הראשון בשם Anathema.
בשנת 1998 הם הוציאו אלבום "אלטרנטיב 4" שזכה להצלחה.
זמן קצר לאחר הוצאת האלבום אימו של האחים נפטרה ובנוסף לכך היו שינויים בהרכב.
למרות זאת, דניאל קוונה פעל להוצאת אלבום החמישי של הלהקה בהקדם.
בשנת 2002 דניאל קוונה עזב את הלהקה שאחים הקימו והצטרף לדנקן פטרסון (שבעבר היה בין חברי הלהקה) בלהקת Antimatter.
מכיוון שדניאל קוונה היה היוצר הראשי של Anathema לא היה ברור אם היא תמשיך להתקיים, אך דניאל קוונה חזר תוך זמן קצר.
החל משנת 2002 דניאל קוונה החל להופיע גם באופן עצמאי.
בשנת 2004 הוא הוציא אלבום חדש 'A Place To Be'
דניאל קופין היה צייר אנגלי, חובב של נופים ואספן אמנות.
אחד החברים המייסדים של בית הספר לציירים נוריץ', ואחד משלושה דורות של אמנים מאותה משפחה, שכלל את בתו אמילי סטאנרד.
מעט מחייו של דניאל קופין תועד וכמעט שום דבר לא ידוע מילדותו.
הוא נולד בשנת 1771 והיה בעלה של אליזבת קופין, לה נישא בכנסיית סנט ג'יילס, נוריץ' ב-2 בנובמבר 1796. אליזבת קופין הייתה אמנית מוכשרת שקיבלה שבחים באגודת האמנים נורוויץ' על עבודתה.
הוא היה אביה של הציירת אמילי קופין (אשתו של ג'וזף סטנארד), שהוכשרה כאמנית טבע דומם על ידי שני הוריה.
הוא היה סבה של אמילי סטנארד, שהייתה אמנית נורוויץ' מינורית.
בשנת 1786 עבר קופין לרחוב הסוסים בנוריץ' כדי להיות קרוב לבית העסק של המשפחה.
קופין היה אחד מכמה אמנים שהיו אחראים ליצירת הקישוטים לחגיגות נוריץ' של הניצחון הבריטי בקרב הנילוס בשנת 1798 והכרזת שלום בשנת 1801.
בשנת 1803 חבריו ג'ון כרום ורוברט לדברוק הקימו את אגודת האמנים של ורוויץ', קבוצה שכללה גם את קופין וכן את רוברט דיקסון, צ'ארלס הודג'סון, ג'יימס סטארק וג'ורג' וינסנט.
התערוכה הראשונה שלהם, בשנת 1805, סימנה את תחילתו של בית הספר לציירים נורוויץ', תנועת האמנות הראשונה שנוצרה מחוץ ללונדון ויצרו את אסכולת נוריץ'.
בשנה שלאחר מכן הוא ליווה את כרום ואת הסוחר ויליאם בארנס פרימן בביקור בפריז כדי לצפות באוצרות הלובר, ייתכן שנסעו לאחר שמלחמות נפוליאון באירופה הסתיימו.
במהלך הביקור עשה כרום רישומים וקנה עבודות שהופקו על ידי אמנים צרפתים, שהקבוצה הצליחה להביא חזרה לאנגליה.
בתערוכה הראשונה של אסכולת נוריץ', בשנת 1805, הוצגו 223 עבודות של שמונה עשרה מציגים שונים, כולל קופין.
הצלחתה היוותה השראה לאגודתם להעלות תערוכה מדי שנה, אירוע שנמשך עד 1833. קופין תרם באופן קבוע לתערוכות והיה לנשיא האגודה בשנת 1816.
הוא היה אספן נלהב של יצירות אמנות: קטלוג של אוסף עבודותיו פורסם בשנת 1818 על ידי ג'ון סטייסי והסתכם ב-266 יצירות בודדות על ידי האמן ויליאם הוגארת בלבד.
בשנת 1820 נסע להולנד עם בתו אמילי בת השבע עשרה כדי לראות את ציורי הטבע הדומם שהפיקו ציירים הולנדים: הביקור השפיע עמוקות על הסגנון האמנותי שלה.
קופין נפטר בשנת 1822, בן 51 בנוריץ', ונקבר ב-23 באוקטובר 1822 בחצר הכנסייה של סנט סטפן בעיר.
ניהול עסקיו של קופין בנוריץ' עבר לג'ון מידלטון, ועם מותו של מידלטון עבר לבנו, האמן מנוריץ' ג'ון מידלטון.
דניאל צ'י צוי הוא פיזיקאי אמריקאי-סיני, שחלק את פרס נובל לפיזיקה בשנת 1998 עם רוברט לפלין והורסט שטורמר על "על גילוי צורה חדשה של נוזל קוונטי עם אקסיטציות של מטען הטעון חלקית".
הניסויים שזיכו את צוי ושותפיו בפרס התבצעו במעבדות נוקיה בל שבניו ג'רזי.
דניאל צוי נולד ב-28 בפברואר 1939 בחנאן, סין להורים אנאלפביתיים בעיצומה של מלחמת סין–יפן השנייה.
בשנת 1951 החל צוי ללמוד בהונג קונג.
אמנם צוי תכנן ללמוד רפואה באוניברסיטת טייוואן הלאומית, אך הוא בסופו של דבר החל ללמוד פיזיקה, וסיים את הדקטוקט באוניברסיטת שיקגו בשנת 1967. בשנת 1968 עבר למעבדות נוקיה בל.
לאחר 30 שנה של מחקר, זכה בפרס נובל בשנת 1998. באותה השנה קיבל צוי גם את מדליית בנג'מין פרנקלין.
הוא חבר האקדמיה הלאומית למדעים מאז שנת 1987.
בשנת 2010, הפך צוי לפרופסור אמריטוס באוניברסיטת פרינסטון, ובמקביל עבד גם באוניברסיטת קולומביה ואוניברסיטת בוסטון.
דניאל קווילן הוא מתמטיקאי אמריקאי, ידוע בעבודותיו באלגברה, זכה בפרס פילדס בשנת 1978.
דניאל קווילן נולד בעיירה בניו ג'רזי.
לאחר סיום בית הספר הוא למד באוניברסיטת הרווארד וסיים אותה בשנת 1961. בשנת 1964 הוא השלים את עבודת הדוקטורט שלו בהדרכת ראול בוט.
לאחר סיום הלימודים דניאל קווילן התחיל לעבוד במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס.
הוא קיבל מספר מלגות להשתלמות בפריז במהלכן הוא הושפע מאלכסנדר גרותנדיק.
בשנים 1969–1970 דניאל קווילן היה חלק מצוות המכון למחקר מתקדם בו עבד לצד מייקל עטיה.
בשנים 1984–2006 הוא היה פרופסור למתמטיקה באוניברסיטת אוקספורד.
התרומה המרכזית של קוולין הייתה בפיתוח תאוריית "K" באלגברה.
על מחקריו הוא קיבל פרס קול בשנת 1975 ופרס פילדס בשנת 1978. דניאל קווילן עבד בתחום תיאוריה הומוטופית והוכיח תיאוריה "קוולין-סוסלין".
בשנת 1995 קוולין פרסם מאמר בו השתמשו לראשונה במונח אלגברה חופשית למחצה.
דניאל קווילן נפטר בשנת 2011 ממחלת אלצהיימר.
דניאל צ'ארלס גרוס היה צייר אמריקאי פורה של אסכולת נהר ההדסון שהיה פעיל בין השנים 1864 - 1900. בעיקר היה ידוע בנופיו הפסטורליים, ולעיתים הוא גם יצר נופים ימיים.
מטייל נלהב, צייר סצנות ברחבי מזרח קנדה וברחבי ארצות הברית, בנוסף למדינות אחרות.
דניאל צ'ארלס גרוס נולד בשנת 1832 בוויטבי, אנגליה.
הוא היה אחד משישה ילדים שנולדו לדניאל הנדרסון ושרה רייצ'ל גרוס.
משפחת גרוס היו שחקנים שטיילו ברחבי צפון אנגליה במשך רוב שנות ה-30 וה-1840. בעיתון לונדוני בשנת 1843 תואר תיאטרון בניהולו של מר דניאל הנדרסון גרוס כמי שנראה שמעסיק הרבה ילדים קטנים, המהווים את החברה שלו.
לאחר ששירת בצי הסוחר בתחילת שנות ה-50 של המאה ה-19, גרוס התחתן עם אשתו הראשונה, לואיזה אסקו, ב־8 ביוני 1856 בצ'אתאם, קנט, אנגליה.
בתחילת המרד בהודו בשנת 1857 היה סגן בחיל ההנדסה המלכותי ושירת במזרח הודו, הוא התנדב לשירות עד דיכויו של המרד.
הוא התגורר עם חותניו באנגליה בשנת 1861, אך בשנת 1865 הוא ואשתו עברו לטורונטו, אונטריו שם תיאר את עצמו לראשונה כאמן.
בשנת 1868 עברו גרוס ומשפחתו לברוקלין, ניו יורק, שם התגורר לאורך שארית חייו.
לאחר מותה התחתן גרוס עם אשתו השנייה מולי או מרי ג'יין ווייט.
הנישואים השניים לא היו מאושרים ואחרי כמה שנים הם נפרדו.
מרי חזרה למשפחתה בניו ברונסוויק, אך עד מהרה חזרה לניו יורק שם נפטרה בשנת 1881 מ"תשישות בגלל מאניה חריפה".
ב-25 במאי 1881 בוושינגטון הבירה התחתן גרוס פעם שלישית עם הרייט אסטלה סמית (1863–1914), גם היא הייתה אמנית.
בין 1881 ל־1884 גרוס והרייט עשו טיול ברחבי העולם.
הם חזרו לברוקלין אבל המשיכו בנסיעות כמעט עד מותו, ועזבו את ניו יורק שוב בשנת 1895 ושהו באוסטרליה עד 1898.
גרוס נפטר באלכסנדריה, וירג'יניה, בבית חמותו ב-24 בפברואר 1900.
הלווייתו נערכה למחרת בוושינגטון במעונו הקודם.
אשתו הרייט נפטרה בברוקלין, ניו יורק ב-6 באוקטובר 1914.
גרוס למד באקדמיה המלכותית לאמנויות.
עבודותיו המוקדמות ביותר הידועות מתוארכות ל-1864 ו-1865 ומורכבות מסדרת נופים במחוז קוויבק.
אלה תוארו כציורי שמן פרימיטיביים בסגנון רומנטי.
הוא שרטט וצייר בצפון מזרח ארצות הברית, כולל מיין, עמק נהר ההדסון וקונטיקט.
הוא המשיך לעבוד במחוזות קנדיים סמוכים.
גרוס היה פעיל כצייר באזור הרי הרוקי משנות ה-1860 ועד 1880. מיקומים אמריקאים אחרים בהם צייר, כללו את פלורידה והגרנד קניון.
חלק מיצירותיו שצוירו ממסעותיו להודו זכו לדירוג גבוה על ידי בני דורו, גרוס הצליח, ככל הנראה, מכיוון שרוב ציורי הבד שלו נמכרו לפני שהשלים אותם.
גרוס היה חבר באגודת האמנות בברוקלין, שם הציג בשנים 1869 ו-1875. רוב עבודתו של גרוס מתארת נופים פסטורליים, או סצנות רומנטיות עם חורבות.
הוא היה מיומן גם בציור נוף ימי.
סגנונו מעיד על זיקה לדור השני של אסכולת נהר ההדסון (בערך 1848–1900).
מוזיאון סמואל דורקסי לאמנות מפרט את יצירותיו, כדוגמאות לאסכולת נהר ההדסון.
דניאל פרנסיס הוא כדורגלן סיירה לאוני המשחק בעמדת המגן השמאלי בקבוצת אורדינגן 04 מהליגה הגרמנית הרביעית ובנבחרת סיירה לאון.
פרנסיס נולד בברדפורד שבאנגליה, וגדל במחלקת הנוער של ברדפורד סיטי המקומית.
בשנת 2020 עבר לרוט-וייס אלן מהליגה הגרמנית הרביעית.
ב-26 באוגוסט 2021 ערך פרנסיס את הופעת הבכורה שלו בנבחרת סיירה לאון, בתיקו 0-0 נגד נבחרת אתיופיה במשחק ידידות.
דניאל קוטנר (נולד ב-1959) הוא דיפלומט ישראלי, שגריר ישראל בספרד ובאנדורה בין השנים 2015–2019, וקודם לכן (ספטמבר 2008 – אוגוסט 2012) היה הקונסול הכללי של ישראל בפילדלפיה, ארצות הברית.
קוטנר סיים תואר שני בהיסטוריה של המדינות המוסלמיות באוניברסיטה העברית בירושלים בשנת 1986. בשנת 2005 סיים תואר שני במדעי המדינה ובלימודי ביטחון לאומי באוניברסיטת חיפה וסיים את לימודיו במכללה לביטחון לאומי.
דניאל פרץ (נולד ב-10 ביולי 2000) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת השוער בסאות'המפטון מהליגה השנייה באנגליה, בהשאלה מבאיירן מינכן, ובנבחרת ישראל.
פרץ נולד, גדל והתחנך בתל אביב-יפו.
החל את דרכו בכדורגל בגיל שש, במחלקות הילדים והנוער של מכבי תל אביב.
השאלה לבית"ר תל אביב בת ים
בקיץ הושאל לבית"ר תל אביב בת ים מהליגה הלאומית, קבוצת־הבת של מכבי תל אביב, שם שימש גם כקפטן הקבוצה.
ב-26 בספטמבר 2019 כבש את שער הבכורה שלו בקריירה, אותו כבש בפנדל במסגרת הפסד ליגה ביתי 1–2 למ.ס.
את עונתו היחידה בליגה הלאומית, פרץ סיים עם 32 הופעות – בנוסף לשני שערים שהבקיע.
ב-22 באוגוסט 2020 ערך את הופעת הבכורה שלו בבוגרים של מכבי תל אביב, בניצחון החוץ 0–2 על בני סכנין במסגרת גביע הטוטו לליגת העל.
במהלך עונת 2021/2022 הפך לשוער הראשון של מכבי תל אביב, בעקבות פציעת דניאל טננבאום, ולאחר שהציג יכולת טובה המשיך לעמוד בשער גם לאחר החלמתו ושובו של טננבאום.
לזכותו של פרץ 71 הופעות בליגת העל במדי מכבי תל אביב, במהלך ארבע עונות.
ב-25 באוגוסט 2023 חתם על חוזה לחמש שנים בבאיירן מינכן מהבונדסליגה הגרמנית, תמורת מעל לחמישה מיליון אירו, וקיבל את חולצה מספר 18. ב-26 בספטמבר 2023 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי באיירן מינכן, כשפתח בהרכב במסגרת הגביע הגרמני בניצחון 0–4 על פרוסיה מינסטר מהליגה השלישית.
ב-12 במאי 2024 ערך את הופעת הבכורה שלו בבונדסליגה, כאשר נכנס כמחליף בדקה ה-74 מול וולפסבורג.
ב-10 בדצמבר 2024 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות מול שחטאר דונצק בניצחון החוץ 1–5. בעונת 2024/2025 זכה עם הקבוצה באליפות גרמניה.
ב-21 ביולי 2025 הושאל להמבורג עד תום העונה.
ב-8 בינואר 2026 שוחרר מהקבוצה לאחר חצי עונה.
ב-8 בינואר 2026 הושאל לסאות'המפטון מהצ'מפיונשיפ עד לסיום העונה.
יומיים לאחר מכן ערך את הבכורה במשחק משחק הגביע נגד קבוצת דונקסטר מהליגה השלישית.
לזכותו 13 הופעות בנבחרת הנערים עד גיל 17, שתי הופעות בנבחרת נוער ב' עד גיל 18, ועשר הופעות בנבחרת הנוער עד גיל 19.
בכך סייע פרץ לנבחרת להעפיל לאליפות אירופה לשנת 2023. בטורניר עצמו, הדף שני פנדלים במהלך משחק מול גרמניה בשלב הבתים, ואף הדף פנדל נוסף בדו-קרב בעיטות ההכרעה מול מארחת הטורניר, גאורגיה, ברבע הגמר.
הדבר סייע להעפלתה של הנבחרת לחצי הגמר מול אנגליה.
את משחק חצי הגמר החמיץ פרץ עקב צבירת כרטיסים צהובים.
ב-4 באוקטובר זומן לראשונה גם לסגל נבחרת ישראל הבוגרת, על ידי המאמן האוסטרי וילי רוטנשיינר, לקראת צמד משחקיה מול ומול , במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022. ב-20 בנובמבר 2022 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת, במסגרת משחק הידידות מול קפריסין שהסתיים בהפסד ביתי לישראל 2–3.
נכלל בסגל הנבחרת האולימפית של ישראל לטורניר הכדורגל באולימפיאדת פריז (2024), אך נאלץ לפרוש כשבוע לפני תחילת המשחקים בעקבות קרע חלקי בשריר הירך הארבע-ראשי.
במסגרת מוקדמות מונדיאל 2026, זומן פרץ להרכב הנבחרת על ידי המאמן רן בן-שמעון ושימש כשוער ההרכב הראשון במהלך הסיבוב הראשון של בית המוקדמות.
פרץ הוא בן דודם של האחים הכדורגלנים דן גלזר והתאומים תמיר גלזר ועמית גלזר.
פרץ הוא בנם של אייל, מנהל עבודה ב"דניה סיבוס", ושל דניה, העובדת בתחום החינוך.
יש לו שתי אחיות, שלי ונטלי.
סבו דָּוִד היה שוער כדורגל בליגות הנמוכות.
ביולי 2023 החל במערכת יחסים עם הזמרת והשחקנית הישראלית נועה קירל.
ב-6 בספטמבר 2024 התארסו בני הזוג.
ב-11 בנובמבר 2025 השניים נישאו.
פרץ מחזיק גם בדרכון גרמני.
דניאל צ'אקון אלונסו סאלאס (בספרדית: Daniel Alonso Chacón Salas; נולד ב-11 באפריל 2001 בטוריאלבה שבקוסטה ריקה) הוא כדורגלן קוסטה ריקאי המשחק בעמדת הקשר האחורי בקבוצת קרטחינס מליגת העל של קוסטה ריקה ובנבחרת קוסטה ריקה.
צ'אקון משחק בקבוצה הבוגרת של קרטחינס במסגרת ליגת העל של קוסטה ריקה מאז שנת 2017.
ב-30 בינואר 2022 ערך צ'אקון את הופעת הבכורה שלו בנבחרת קוסטה ריקה, בתיקו 0-0 נגד נבחרת מקסיקו במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022.
דניאל גאורגה פרסקיב (ברומנית: Daniel George Paraschiv; נולד ב-24 באפריל 1999 בבראשוב שברומניה) הוא כדורגלן רומני המשחק בעמדת החלוץ בקולטורל לאונסה מהליגה הספרדית השנייה בהשאלה מריאל אוביידו.
פרסקיב גדל במחלקת הנוער של בראשוב.
הוא החל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצות לוקאפרול אוראדיה וויטורול טרגו ז'יו מליגת המשנה הרומנית.
קלוז' מליגת העל הרומנית, ממנה הושאל לוולונטר מליגת העל הרומנית, ולהרמנשטאדט מליגת המשנה הרומנית, איתה העפיל לליגת העל הרומנית.
ב-1 ביולי 2022, לאחר ההעפלה לליגת העל הרומנית, חתם על חוזה קבוע בהרמנשטאדט.
ב-20 בנובמבר 2022 ערך פרסקיב את הופעת הבכורה שלו בנבחרת רומניה, בניצחון 0–5 על נבחרת מולדובה במשחק ידידות.
דניאל קוואסר הוא אמן ומעצב גרפי אמריקאי, הידוע בעיצובו של דגל הגאווה המתקדם, וריאציה על דגל הגאווה המשלבת צבעים נוספים כדי לייצג באופן מפורש טרנסג'נדרים ו-People of color בקהילת הלהטב"ק.
קוואסר סיים תואר ראשון באמנויות (BFA) בעיצוב תקשורת מ-Pacific Northwest College of Art.
במהלך לימודיו לתואר היה מעורב בקהילת הדראג המקומית.
קריירת העיצוב שלו כללה אנימציות וגרפיקה לסיבובי ההופעות העולמיים של המרוץ לדראג של רו פול, כמו גם עבודה עם זוכה Drag Race ג'ינקס מונסון.
בשנת 2018, קוואסר עיצב מחדש את דגל הגאווה הקיים כך שיכלול גם את הדגל הטרנסג'נדרי.
הוא הוסיף גם פסים שחורים וחומים המייצגים קהילות צבעוניות להטב"קיות "כמו גם את אלה שחיים עם איידס, אלה שכבר אינם חיים, ואת הסטיגמה סביבם".
הצבעים הנוספים נוספו בצורת שברון לאורך מוט הדגל כדי לייצג תנועה קדימה.
הם החלו בקמפיין מימון המונים כדי לממן את ההפקה הראשונה של הדגלים.
הדגל מתנוסס בערים בינלאומיות רבות מעל מבנים רשמיים, כולל ניו יורק, לונדון, בוסטון וסידני.
דגל הגאווה המקורי עוצב על ידי גילברט בייקר, שסירב להציב מגבלות זכויות יוצרים על השימוש בו ושימוש חוזר בו.
לעומת זאת, הדגל של קוואסר קיים ברישיון Creative Commons, אשר אינו מתיר שימוש מסחרי; דבר זה זכה לביקורת משום שאינו תואם את כוונתו המקורית של בייקר בעיצוב הראשון של הדגל.
קוואסר הצהיר בפומבי שארגונים קטנים יכולים להשתמש בדגל באופן מסחרי והרישיון נבחר כדי להטיל מגבלות על תאגידים גדולים.
"נקודת המפנה מבחינתי הייתה כשהתחלתי לראות שמשתמשים בזה [בדגל] בצורה שלא הסכמתי איתה באופן אישי.
חברות חטפו את זה, הכינו מזה דברים ומכרו את זה ללא ייחוס אלי.
זה היה שיווק מבוסס קפיטליזם ורוד בלבד...
אם אתה מתכוון להרוויח כסף ממשהו שיצרתי בתוך הקהילה שלי, זה רק הוגן שתחזיר לא רק לי כאמן, אלא גם לקהילה עצמה."
ביקורת על הדגל נמתחה גם על ידי אנשים של צבע בקהילת הלהטב"ק, שחשו שהדגל, למרות כוונתו הכוללת, נוצר ללא התייעצות קהילתית.
דניאל צדיק (ב' בכסלו תש"ל, 12 בנובמבר 1969 – ב' בכסלו ה'תשפ"ד, 16 בנובמבר 2023) היה חוקר יהדות איראן ופרופסור חבר בישיבה יוניברסיטי.
צדיק נולד בירושלים תקופה קצרה לאחר שהוריו עלו מאספהאן, בצעירותו למד בבית הספר פרדס ובתיכון הימלפרב, את שירותו הצבאי עשה בחיל התותחנים.
למד לתואר ראשון במסלול הדו-חוגי של לימודי האסלאם והמזרח התיכון ומחשבת ישראל באוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנת 2002 קיבל תואר דוקטור מהמחלקה להיסטוריה באוניברסיטת ייל.
את הדוקטורט כתב בהנחיית עבאס אמאנת ופאולה היימן, העבודה עסקה במעמד היהודים באיראן בשלהי המאה התשע-עשרה.
בשנים 2002–2003 עסק בפוסט-דוקטורט במרכז דיין של אוניברסיטת תל אביב, ובשנים 2003–2004 ו-2005–2006 עסק בפוסט-דוקטורט באוניברסיטה העברית.
החל מ-2008 צדיק שימש כמרצה בכיר בבית הספר ברנרד רוול למדעי היהדות בישיבה יוניברסיטי בשנת 2014 מונה לפרופסור חבר, ב-2020 שב לישראל.
במהלך השנים שימש כראש התכנית לתואר שני בתרבות עם ישראל במכללה האקדמית אחוה, ומסר קורסים במכון שכטר למדעי היהדות.
נפטר ב-16 בנובמבר 2023 הותיר אחריו אישה וילדים.
צדיק חקר את הספרות הרבנית של יהדות איראן וטען שיהודי איראן הפיקו ספרות נכבדה והיו בעלי ידע יהודי גבוה, את תוצאות מחקרו פרסם בספר בשם "יהודי איראן וספרות רבנית - היבטים חדשים", שיצא לאור ב-2019 בהוצאת מוסד הרב קוק.
על מחקר זה זכה בפרס ראש הממשלה לעידוד והעצמת חקר קהילות ישראל בארצות ערב ואיראן ביוני 2021.
יהודי איראן וספרות רבנית: היבטים חדשים, מוסד הרב קוק, ירושלים 2019
דניאל קארול היה פוליטיקאי אמריקאי ובעל מטעים ממרילנד ואחד מהאבות המייסדים של ארצות הברית.
הוא תמך במהפכה האמריקנית, שירת בקונגרס הקונפדרציה, היה ציר בוועידת פילדלפיה משנת 1787, שכתבה את חוקת ארצות הברית, וכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית במהלך הקונגרס הראשון.
קארול היה אחד מחמישה אנשים שחתמו הן על תקנון הקונפדרציה והן על החוקה.
הוא היה אחד הקתולים הבודדים בין האבות המייסדים.
קארול נולד בעיר מרלבורו בפרובינציית מרילנד ב-22 ביולי 1730. הוא היה בנם של בעלי המטעים העשירים דניאל קארול (בערך 1696 - 1751) ואלינור דרנאל קארול (1703 - 1796).
בית הוריו היה Darnall's Chance, מטע של 27,000 דונם שאמו ירשה מסבה.
קארול נשלח לחו"ל לצורך השכלתו.
בין השנים 1742–1748 למד אצל הישועים בקולג' של סן אומר בצרפת, שהוקם למען חינוך קתולים אנגלים.
אחר כך, לאחר סיור באירופה, הפליג הביתה ועד מהרה נישא לאלינור קארול, ככל הנראה בת דודה ראשונה, נכדתם של דניאל אוקרול ודורותי קנדי מאירלנד.
אחיו הצעיר ג'ון היה הבישוף הקתולי הראשון בארצות הברית (כבישוף בולטימור, 1790) ומייסד אוניברסיטת ג'ורג'טאון; בן דודו צ'ארלס קארול מקרולטון חתם על הכרזת העצמאות.
בשנות ה-70 של המאה ה-18 הצטרף קארול בהדרגה לעניין הפטריוטי.
כבעל עבדים וכבעל אדמות גדול, חשש בתחילה שהמהפכה עלולה להיכשל כלכלית ולהביא להרס הפיננסי של משפחתו.
באותה תקופה, מרילנד, על אף שנוסדה כקתולית, חוקקה (כמו שאר שלוש עשרה המושבות) חוקים המונעים מהקתולים למלא תפקידים ציבוריים.
כאשר הכריזה מרילנד על עצמאותה מהכתר וחוקקה את החוקה הראשונה שלה, בוטלו החוקים הללו.
קארול נבחר כחבר הסנאט של מרילנד, וכיהן בשנים 1777–1781. כחבר סנאט של המדינה, עזר לגייס חיילים וכסף למען המטרה האמריקאית.
מעורבותו במלחמת העצמאות, כמו זו של פטריוטים אחרים במשפחתו המורחבת, נוצרה בהשראת המוטו של המשפחה: "חזק באמונה ובמלחמה".
הוא הוביל את המאמץ לחסום את אספת המדינה מלאשרר את תקנון הקונפדרציה עד שהמדינות שהיו להן תביעות קרקע במערב (שמרילנד לא עשתה זאת) ויתרו על התביעות הללו לקונגרס.
קארול הפסיק את התנגדותו רק לאחר שווירג'יניה ויתרה על תביעותיה על קרקע מצפון לנהר אוהיו לקונגרס, וב-2 בפברואר 1781 הייתה מרילנד למדינה השלוש-עשרה והאחרונה שאשררה את הסעיפים.
בשנת 1787 מונה קארול לנציג מרילנד לוועידת פילדלפיה, שהתכנסה כדי לשנות את הסעיפים, וחיברה את החוקה.
כמו חברו הטוב ג'יימס מדיסון מווירג'יניה, היה קארול משוכנע שצריך ממשל מרכזי חזק כדי להסדיר את המסחר בין המדינות ועם מדינות אחרות.
הוא גם התבטא שוב ושוב בהתנגדות לתשלום שכר חברי הקונגרס של ארצות הברית על ידי המדינות, בנימוק שפיצוי כזה יחבל בחוזקה של הממשלה החדשה מכיוון ש"התלות של שני הבתים בבתי המחוקקים של המדינה תהיה מוחלטת...
הממשלה החדשה בצורה זו היא לא יותר מאשר מהדורה שנייה של הקונגרס [הקונטיננטלי] בשני כרכים, במקום אחד, ואולי עם מעט מאוד תיקונים".
כאשר הוצע שהנשיא (הרשות המבצעת) ייבחר על ידי הקונגרס (הרשות המחוקקת), ביקש קארול, בהנחיית ג'יימס וילסון, להחליף את המילים "על ידי הרשות המחוקקת" ב"על ידי העם".
הוא ותומאס פיצסיימונס היו הקתולים היחידים שחתמו על החוקה, אך נוכחותם הייתה סימן להמשך הקידום של חופש הדת באמריקה.
לקארול היה תפקיד חיוני בגיבוש הגבלת סמכויות הממשל הפדרלי או המרכזי.
הוא היה מחבר ההנחה - המעוגנת בחוקה כסעיף סיום - לפיה סמכויות שלא הואצלו במיוחד לממשלה הפדרלית נשמרו למדינות או לעם.
קארול דיבר כ-20 פעמים במהלך הקיץ של דיונים בוועידת החוקה וכיהן בוועדה לעניינים דחויים.
בשובו למרילנד לאחר הכינוס, פעל לאשרור החוקה אך לא כיהן כנציג לוועידת מדינת מרילנד שהתכנסה לצורך אשרור החוקה.
לטחר הכינוס המשיל קארול להיות מעורב בענייני המדינה ובעניינים הלאומיים.
הוא היה שותף מרכזי במאבק האשרור של מרילנד בשנים 1787–1788. הוא הגן על החוקה ב"מרילנד ג'ורנל", בעיקר בתגובתו לטיעונים שהעלה הנציג האנטי-פדרליסט והפטריוטי הידוע סמואל צ'ייס.
לאחר אשרור החוקה על ידי מרילנד, נבחר קארול כנציג ("חבר קונגרס") מטעם מחוז הקונגרס השישי של מרילנד לקונגרס הראשון של 1789, שהתכנס בעיר ניו יורק.
כאחד משלושת הנציבים שמונו לסקר את מחוז קולומביה שהוגדר לאחרונה ולרכוש קרקע עבור הבירה הפדרלית החדשה במחוז, היה קארול קשור לשני בעלי קרקעות גדולים שאדמותיהם נרכשו על ידי הממשלה, גיסו נוטלי יאנג ואחיינו דניאל קארול מדדינגטון.
הקפיטול של ארצות הברית נבנה על גבעה מיוערת בבעלות אחיינו.
כאחד מתפקידיו הרשמיים הראשונים כנציב, ב-15 באפריל 1791, קארול יחד עם חברו הנציב דייוויד סטיוארט מווירג'יניה הניחו את אבן הפינה לתחילת סקר קו הגבול של המחוז בג'ונס פוינט, בגדה הדרומית של הפוטומק ליד אלכסנדריה, בעבר חלק מווירג'יניה.
הוא כיהן כנציב עד 1795, אז פרש בגלל בריאות לקויה.
מאוחר יותר נבחר שוב כחבר הסנאט של מרילנד.
היו לו אינטרסים רבים במדינתו ובאזורו, כולל "חברת פטומאק", שביקשה לבנות את תעלת פטומאק למערב.
זה היה פרויקט ותיק של ג'ורג' וושינגטון מאז חיפושיו במערב ומסעותיו הצבאיים נגד הצרפתים.
זה קדם לסקר ולבנייה של תעלת צ'ספיק ואוהיו שלושים שנה מאוחר יותר.
קארול מת ב-7 במאי 1796, בגיל 65, בביתו ליד רוק קריק באזור פורסט גלן, מרילנד.
גופתו של קארול נקברה שם בבית הקברות של הכנסייה הקתולית סנט ג'ון האוונגליסט.
רחוב קארול במדיסון, ויסקונסין, נקרא על שמו.
דניאל דואן טומפקינס פרנסוורת' היה פוליטיקאי אמריקאי מווירג'יניה המערבית, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כנשיא הסנאט של מדינתו בשנים 1869–1871, ובמהלך שבוע אחד ב-1869, כיהן מתוקף תפקידו כמושל וירג'יניה המערבית השני.
דניאל פרנסוורת' נולד בסטטן איילנד שבניו יורק.
כשהיה בן שנתיים עברה משפחתו לבאקהנון שבמחוז אפשור שבווירג'יניה (כיום בתחומי וירג'יניה המערבית).
הוא נשא לאישה את מרי אירלנד.
ב-1869 היה פרנסוורת' נשיא הסנאט של וירג'יניה המערבית כאשר התפטר המושל ארתור בורמן כדי לכהן בסנאט של ארצות הברית.
לאחר מכן כיהן פרנסוורת' כמושל וירג'יניה המערבית במשך שבעה ימים.
דניאל פרנסוורת' נפטר בבאקהנון ב-5 בדצמבר 1892. נטמן בבית הקברות היבנר שבעיר.
דניאל (דני) פרידמן (2 ביולי 1945 – 21 באוקטובר 2024) היה משפטן ישראלי, אלוף-משנה במילואים אשר שירת בתפקידים בכירים בפרקליטות הצבאית, שימש כשופט, ואב בית דין בבתי הדין הצבאיים, ולאחר שחרורו פעל כסנגור בתיקים פליליים בולטים.
בין היתר, ייצג את אחמד עודה סוחר קרקעות ערבי, ואת תת-אלוף רמי דותן בפרשיות פליליות מתוקשרות.
פרידמן, יליד בת ים בן להורים שעלו מגרמניה לפני קום המדינה.
את לימודיו היסודיים סיים בבית ספר ראשונים בבת ים ואת לימודיו התיכוניים סיים בתיכון חשמונאים בבת ים.
היה חבר בתנועת הנוער "צופים" שבט דן.
שירת בצה"ל בהנדסה קרבית, ותוך כדי שירותו למד משפטים באוניברסיטת תל אביב והוסמך כעורך דין.
הוא הועבר לפרקליטות הצבאית בה שירת במשך שנים רבות והגיע לדרגת אלוף-משנה.
במהלך שירותו בצה"ל מילא פרידמן שורה של תפקידים במערך המשפטי הצבאי:
שימש כפרקליט צבאי, ובין היתר כיהן כפרקליט מחוז מרכז.
עסק בתביעה צבאית, ייעוץ משפטי לפיקוד וליחידות צה"ל, והיה אחראי על ניהול הליכים פליליים ומשמעתיים נגד חיילים וקצינים.
שימש כשופט בבית דין צבאי, והיה מעורב בדיונים והכרעות בתיקים פליליים ומשמעתיים במסגרת מערכת המשפט הצבאית.
פעילותו כסנגור ופרשת רמי דותן
לאחר שחרורו מצה"ל, ביסס פרידמן את מעמדו כאחד מעורכי הדין הפליליים הבולטים בישראל.
הוא ייצג נאשמים בעבירות פליליות מורכבות וזכה לחשיפה תקשורתית רחבה.
אחד התיקים הידועים ביותר בהם היה מעורב הוא ייצוגו של תת-אלוף רמי דותן, ראש להק הציוד בחיל האוויר, שהואשם והורשע בעבירות שוחד, מרמה והפרת אמונים.
הסנגוריה הצבאית פנתה לפרידמן בבקשה שייצג את דותן במסגרת שירות המילואים שלו.
לאחר פגישה בין השניים, ובהסכמת דותן, מונה פרידמן לשמש כסנגורו.
פרידמן ליווה את דותן לאורך ההליך המשפטי המתוקשר, שכלל בין היתר עסקת טיעון שהובילה להרשעתו ולגזר דין של שנות מאסר ארוכות.
בהמשך, ייצג אותו גם בהליכים שעסקו בבקשת שחרור מוקדם ממאסר.
פרידמן היה נשוי לציפי (לבית יוספה) 58 שנים.
עו"ד דניאל פרידמן הוא דמות בולטת ומוערכת במערכת המשפט, הן בצבאית והן באזרחית.
לאורך הקריירה שלו פעל בנחישות בהתאם לערכיו, מבלי להיגרר ללחצים חיצוניים.
ניסיונו הרב בתפקידים בכירים בפרקליטות הצבאית ובמערכת בתי הדין הצבאיים, לצד עיסוקו כסנגור בתיקים פליליים מורכבים, תרמו למעמדו כאחד מאנשי המשפט המובילים בתחומו.
דניאל ג'ייקוב רדקליף הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון בריטי, זוכה פרס טוני.
התפרסם בזכות גילום דמותו של הארי פוטר בסדרת סרטי הקולנוע הנושאת שם זהה ומבוססת על ספריה של ג'יי קיי רולינג.
רדקליף התחיל לשחק כבר בגיל עשר בסרט הטלוויזיה משנת 1999 של רשת ה-BBC, "דייוויד קופרפילד", ובשנת 2001 שיחק על המסך הגדול בסרט "החייט מפנמה".
בגיל 10 לוהק לדמות הגיבור הראשי בסרט "הארי פוטר ואבן החכמים".
הוא כיכב כעשר שנים בתור הארי פוטר במשך כל שמונת הסרטים של הסדרה, שהגיעה לתומה בסרט "הארי פוטר ואוצרות המוות - חלק שני".
רדקליף הפך לאחד השחקנים המרוויחים ביותר בעולם בזמן צילומי סדרת הארי פוטר, וזכה לתהילה בין-לאומית ולסיקור חיובי בתקשורת על תפקידו.
רדקליף הוא בן יחיד, נולד וגדל בפולהאם שבלונדון.
אמו, רשה ג'נין גרשם (במקור: גרשון) ג'ייקובסון, נולדה בדרום אפריקה, למשפחה יהודית-אשכנזית.
היא גדלה באסקס ועובדת כמלהקת.
אביו, אלן ג'ורג' רדקליף, ממשפחה נוצרית פרוטסטנטית, גדל בצפון אירלנד ועובד כסוכן ספרות.
רדקליף התחנך בבתי הספר האנגליים "City of London" ו-"Sussex House School", והחל את קריירת המשחק שלו בגיל 11. הוא כתב ופרסם שירה תחת שם העט ג'ייקוב גרשון (ג'ייקוב הוא שמו האמצעי, וגרשון הוא שם משפחתה של אמו לפני נישואיה).
בשנת 2019, במסגרת התוכנית "מי אתה חושב שאתה" של רשת BBC גילה רדקליף שסבו התאבד כתוצאה מרדיפה אנטישמית.
מותו גרם למשפחת אימו לשנות את שמם במטרה להגן על הבנות מאנטישמיות
בשנת 2000, הלכו רדקליף ואביו לצפות בהצגה "אבנים בכיסיו", שם פגשו את המפיק דייוויד היימן והתסריטאי סטיב קלובס, שחיפשו באותו הזמן שחקן צעיר לגילום דמותו של הארי פוטר בסרט "הארי פוטר ואבן החכמים".
הוריו של רדקליף לא רצו שיבחן לתפקיד, מפני שהחוזה דרש להצטלם בכל שבעת הסרטים בלוס אנג'לס, קליפורניה.
שמונה חודשים מאוחר יותר, ולאחר כמה אודישנים, רדקליף נבחר לגלם את התפקיד.
מאוחר יותר, מחברת הספר ג'יי קיי רולינג סיפרה על תחושותיה כשצפתה במבחן הבד של רדקליף: "זה הרגיש כמו להתאחד עם בן שאבד מזמן".
במאי הסרט, כריס קולומבוס אמר: "זה מה שאני רוצה.
הוריו של רדקליף דחו את ההצעה, והאחים וורנר הציעו במקום זה חוזה שני, עם סרט שיצולם בבריטניה.
בעת ההצטרפות, רדקליף לא היה בטוח אם ישתתף בכל שאר הסרטים.
בתחילת צילום הסרט התגלה שרדקליף היה אלרגי לעדשות המגע הירוקות שניתנו לו כדי לשנות את צבע עיניו ולכן בסרטים עיניו של הארי כחולות, כמו עיניו של דניאל, בניגוד לספרים בהם עיניו של הארי מתוארות כירוקות.
"הארי פוטר ואבן החכמים" יצא לאקרנים ב-2001. על חלקו בתפקיד הראשי קיבל רדקליף סכום של שבע ספרות.
הסרט שבר שיאי מכירות ליום פתיחה ופתיחה של סוף שבוע, והפך לסרט הרווחי ביותר של שנת 2001. עם סך של 972 מיליון דולרים במכירת כרטיסים, "הארי פוטר ואבן החכמים" היה השני ברווחיותו בסדרה – שני רק ל"הארי פוטר ואוצרות המוות – חלק 2".
מבקרים הגיבו בחיוב לליהוקו של רדקליף: "רדקליף הוא ההתגלמות של דמיונו של כל קורא וזה נפלא לראות את הגיבור הצעיר שכל כך מלומד ומלא סקרנות, שיוצר קשר עם רגשות מאוד אמיתיים, עם אינטליגנציה חגיגית ושמחה וגילוי כמיהה למשפחה", כתב בוב גרהאם בעיתון "כרוניקל".
שנה לאחר מכן, כיכב רדקליף בסרט השני בסדרה: "הארי פוטר וחדר הסודות".
למרות הדעות השליליות על הסרט, המבקרים הגיבו בחיוב על הופעת השחקנים הראשיים.
עם זאת, הסרט הצליח והכניס 879 מיליון דולרים, מה שהעניק לו את המקום השני ברשימת הסרטים המכניסים של 2002 אחרי שר הטבעות: שני הצריחים.
בשנת 2004 יצא לאור הסרט "הארי פוטר והאסיר מאזקבאן", עם צאתו הסרט הגיע לשיאים חש הסרט השלישי בסדרה.
מבקרים אחדים מתחו ביקורת על הופעתו של רדקליף, שלטענתם לא שיחק טוב, אך שיבחו את הופעתה של אמה ווטסון.
הסרט הרביעי בסדרה, "הארי פוטר וגביע האש", הוקרן בהקרנת בכורה בשנת 2005. עם צאתו הסרט הגיע לשיאים חדשים.
הסרט גרף בסופו של דבר 896 מיליון דולר ברחבי העולם.
בראיון שנערך עמו בשנת 2005, רדקליף טען שההומור של הדמויות בסרט הוא הסיבה להצלחתו.
למרות הצלחתם של ארבעת הסרטים הראשונים, הועמד עתידה של הזכיינית בסימן שאלה, כאשר כל שלושת השחקנים הראשיים התלבטו לגבי המשך תפקידם בשלושת הפרקים האחרונים.
עם זאת, ב-2 במרץ 2007 חתם רדקליף על החוזה לסרטים האחרונים ובכך שם קץ לשמועות שהוא דוחה את התפקיד בשל מעורבותו באקווס.
רדקליף הופיע בפעם החמישית ב"הארי פוטר ומסדר עוף החול" וזכה לתגובות חיוביות.
המבקר סטיבן הורן כתב ש"מסדר עוף החול" הוא אחד "הסרטים הנדירים שעולים על מקור החומר", וקולין ברטרם מהעיתון "דיילי ניוז" כינה אותו הסרט הטוב ביותר בסדרה.
רדקליף אמר כי הבמאי דייוויד ייטס והשחקנית אימלדה סטאונטון הפכו את הסרט "לכיף ביותר" שנעשה בסדרה.
הוא היה מועמד לכמה פרסים ולבסוף זכה ב-2008 בפרס "ביצועי השחקן הטוב ביותר" לסרטים בינלאומיים.
בנוסף, באותה השנה רדקליף ושני חבריו (אמה ווטסון ורופרט גרינט) הטביעו את ידיהם ורגליהם בשדרת הכוכבים של הוליווד.
בחודש יולי 2009 יצא לאור הסרט "הארי פוטר והנסיך חצוי-הדם".
הסרט שבר את השיא להצגות בארצות הברית עם 22.2 מיליון דולרים ב-3,000 תיאטראות, והיה פתיחת הסרט הגדולה ביותר אי פעם בבריטניה, עם 7.6 מיליון דולרים ב-1,305 מסכים.
"הנסיך חצוי-הדם" השיג 933 מיליון דולרים במכירות כרטיסים והיה אחד הנסקרים החיוביים של הסדרה בקרב מבקרי קולנוע, ששיבחו את סיפור הסרט כ"מספק מבחינה רגשית".
הצילומים עבור הסרט האחרון בסדרת הארי פוטר, "הארי פוטר ואוצרות המוות", החלו ב-18 בפברואר 2009 והסתיימו ב-12 ביוני 2010. מסיבות כלכליות ותסריטאיות, הספר המקורי חולק לשני סרטים אשר צולמו ברצף.
"הארי פוטר ואוצרות המוות - חלק 1" יצא לאור בנובמבר 2010, ואילו "הארי פוטר ואוצרות המוות - חלק 2" יצא לאור ביולי 2011.
בדצמבר 2012 פורסם כי רדקליף ושני חבריו, אמה ווטסון ורופרט גרינט, מצטלמים למיני סרט נוסף בסדרת הארי פוטר, אשר הוקרן רק בפארק "הארי פוטר" בפלורידה.
הוא חזר עם כוכבי הסרט לסרט איחוד טלוויזיוני בשם הארי פוטר: בחזרה להוגוורטס ששודר בינואר 2022.
את תשוקתו למשחק הפגין רדקליף כבר בבית הספר, כשהופיע בהפקות קטנות במסגרת לימודיו.
בשנת 1999 עלה על המסך לראשונה כחלק מהפקה של ה-BBC, בסרט הטלוויזיה "דייוויד קופרפילד", שם גילם את דמותו של קופרפילד הצעיר.
הוריו של רדקליף, שהיו נגד קריירת כוכבות לבנם, לא הרשו לו להמשיך ולהגשים את חלומו כשחקן.
רדקליף התקבל לצוות השחקנים של הארי פוטר, כשהוא נבחר על פני 16,000 מועמדים אחרים.
בשנת 2001, רדקליף שיחק גם בסרט "החייט מפנמה".
בשנת 2002 הופיע גם הופעת אורח במחזה "שחק במה שכתבתי", ולאחר מכן השתתף בהפקה האוסטרלית "נערי דצמבר" (2007), ובסדרת הסיטקום הבריטית "אסטרז" (2005–2007).
רדקליף שיחק במחזה "אקווס", שהועלה במרץ 2007 בלונדון, בו הוא מגלם נער בשם אלן סטראנג, אשר מנקר את עיניהם של הסוסים באורווה.
בקיץ 2008 עלה המחזה גם על במות ניו יורק.
הופעתו במחזה זה שנויה במחלוקת ועוררה מחאות מצד הורים שטענו כי הדבר פוגם בתדמיתו ככוכב ילדים.
בסוף שנת 2010 דיבב רדקליף את דמותו של אדמונד ב"משפחת סימפסון" בפרק ספיישל לליל כל הקדושים.
בשנת 2011 הופיע בתפקיד הראשי במחזמר "איך להצליח בעסקים מבלי להתאמץ", שהועלה בברודוויי עד ינואר 2012. לאחר מכן הוחלף על ידי השחקן דארן כריס, שבעצמו שיחק את דמותו של הארי פוטר במחזמר הפארודי המפורסם ביוטיוב, "מחזמר מאוד פוטרי".
ב-2012, הופיע רדקליף, בפעם הראשונה לאחר סיום סדרת "הארי פוטר", בסרט "האישה בשחור" בתפקיד הראשי.
לאחר מכן, לוהק לדמותם של אלן גינסברג בסרט "הרוג את יקיריך", ואיגנטיוס פריש בסרט "קרניים".
בשנת 2013 כיכב בקומדיה הרומנטית "אולי בכל זאת", לצידה של זואי קאזאן ובסרט "הרוג את יקיריך".
בשנת 2014, כיכב במותחן הפנטזיה "קרניים", לצד מקס מינגלה.
בשנת 2015, הופיע בסרטים "אסון מהלך" ו"ויקטור פרנקנשטיין".
בשנת 2016 שיחק בסרט "האשליה 2", בתפקיד של הנבל הראשי.
בשנת 2017 גילם את דמותו של יוסי גינסברג הישראלי בסרט האוסטרלי "בחזרה מטואיצ'י", המבוסס על סיפורו האמיתי של יוסי, ששרד בג'ונגל.
מאז 2019 מככב בסדרת הטלוויזיה "עובדי אלוהים" המבוססת על ספרו של סיימון ריץ' "אלוהים מה זה צריך להביע".
בשנת 2020 יצא הסרט "הבריחה מפרטוריה", בו גילם את טים ג'נקין.
בשנת 2022 שיחק רדקליף בסרט "העיר האבודה", בו גילם את המיליונר אביגיל פיירפקס, וכיכב בסרט הפארודיה "וירד: סיפורו של אל ינקוביק" בתור הבדרן-זמר הנודע, וירד אל ינקוביק.
בשנת 2022 גילם את צ'ארלי בהפקה המחודשת של המחזמר "מתגלגלים" שעלה ב-New York Theatre Workshop באוף ברודוויי, לצד ג'ונתן גרוף ולינדזי מנדז.
בשנת 2023 שב לגלם את אותה הדמות כאשר המחזמר עבר להופיע ב-Hudson Theatre בברודוויי, תפקיד שזיכה אותו בפרס טוני בקטגוריית הביצוע הטוב ביותר על ידי שחקן משנה במחזמר.
רדקליף אמנם הגדיר עצמו כאתאיסט אך בדצמבר 2010 פורסמה תמונה שלו מניח תפילין והוא עצמו אמר מספר רב של פעמים, "אני אתאיסט, אך גאה מאוד בהיותי יהודי".
הוא סיפר גם כי "נימולתי כתינוק אבל זה נגמר שם".
רדקליף סיפר כי חווה חוויות אנטישמיות במהלך לימודיו בבתי הספר.
בגיל 16 בלבד הוצג דיוקן בדמותו לגלריית הדיוקנאות הלאומית, מה שהפך אותו לאדם הצעיר ביותר שאינו קשור למשפחת המלוכה, שזכה לדיוקן בגלריה זו.
בשנת 2008, בריאיון לעיתון ה"דיילי מייל", סיפר רדקליף שהוא דיספרקטי ולכן הוא מתקשה בביצוע פעולות פשוטות, כגון שריכת שרוכי נעליו.
רדקליף הוא גם תומך של מפלגת הלייבור הבריטית.
עד לשנת 2012 רדקליף תמך בדמוקרטים הליברליים, אך לאחר מכן שינה את תמיכתו משום שהיה מאוכזב מתפקודו של ניק קלג (מנהיג הליברליים) והעדיף את אד מיליבנד.
דניאל רדקליף אוהב מוזיקה מחתרתית ופאנק רוק, ואוהב בזמנו הפנוי לכתוב סיפורים קצרים ושירים.
רדקליף מגובש עם משפחתו ומקורב אליה.
בשנת 2007 הוצבה בובת שעווה בדמותו במוזיאון השעווה של מאדאם טוסו בלונדון.
בשנת 2009 החל רדקליף לצלם תשדירי שירות עבור ארגון "טרבור" עליו למד כשהופיע באקווס, ואף תרם לו כלכלית.
רדקליף הוא בין הצעירים העשירים ביותר בעולם, עם כ-85 מיליון לירות שטרלינג שהרוויח בגילום דמותו של הארי פוטר.
בחלק מכספו רכש דירה בפולהאם, סמוך לבית הוריו.
בשנת 2021 פורסם כי הונו נמדד בכ-95 מיליון ליש"ט.
למרות עושר זה רדקליף מסר לעיתונות, כי אין לו טעם יקר בהוצאות, וכי הוצאותיו העיקריות הן על ספרים.
רדקליף הצהיר כי הוא קורא ספרים רבים וכי הכסף אף פעם לא יהיה מוקד חייו.
בשנת 2010, החל רדקליף לצאת עם עוזרת הפקה בשם רוזאן קוקר על הסט של "הארי פוטר".
באוגוסט 2011 התארסו השניים, אך נפרדו באוקטובר 2012.
באותה שנה, החל רדקליף לצאת עם השחקנית ארין דארק ששיחקה לצידו בסרט "הרוג את יקיריך".
גם מפיק בפועל2020קימי שמידט: קימי נגד הכומרהנסיך פרדריקספיישל של נטפליקס 2022הארי פוטר: בחזרה להוגוורטס עצמו ספיישל טלוויזיוני של HBO Maxריק ומורטיאביר השמשדיבוב; פרק: "A Rick in King Mortur's Mort"2023–2024מליגן (אנ')המלך ג'רמידיבוב; 12 פרקים
דניאל ראפטון קרייג הוא שחקן קולנוע אנגלי.
השחקן השישי לגלם בקולנוע את דמותו של ג'יימס בונד, שגילם את דמותו בשנים 2006 עד 2021.
קרייג נולד בצ'סטר וגדל בפרסקוט הקרובה לעיר ליברפול.
בגיל 16 עבר ללונדון והצטרף ל-National Youth Theatre, ואחר כך למד בבית ספר גילדהול למוזיקה ודרמה.
הקריירה הקולנועית שלו החלה ב-1992 כששיחק בסרט "כוחו של אחד", ב-1996 זכה להכרה נרחבת באנגליה כשכיכב בסדרת הטלוויזיה המצליחה של ה-BBC "ידידינו בצפון".
להכרה בין-לאומית זכה כשהופיע לצידה של אנג'לינה ג'ולי בסרט "לארה קרופט: טומב ריידר", ובסרטו של סם מנדס "הדרך לפרדישן" לצידו של טום הנקס.
סרטים בולטים נוספים שלו היו "סילביה" בתפקיד המשורר האנגלי טד יוז בעלה של סילביה פלאת' בגילומה של גווינת' פלטרו, ובסרט "אין סוף לאהבה" על פי ספרו של איאן מקיואן "אהבה עיקשת".
ב-2005 גילם קרייג בסרטו של סטיבן ספילברג "מינכן" את דמות איש המוסד היהודי יליד דרום אפריקה.
בפברואר 2005 הוזכר שמו כמחליף אפשרי לפירס ברוסנן בתפקיד ג'יימס בונד.
קרייג הוא גם השחקן הראשון שמגלם את בונד שנולד אחרי תחילת סדרת סרטי ג'יימס בונד ואחרי מותו של איאן פלמינג.
בחירתו של קרייג כבונד עוררה מחאה בקרב מעריצי סדרת הסרטים.
מתנגדיו העלו אתר אינטרנט craignotbond.com (קרייג אינו בונד) ואיימו להחרים את הסרטים.
לעומתם הועלו להגנתו אתרים אחרים כגון craigasbond.com.
שחקני קולנוע רבים ששיחקו לצידו או שהשתתפו בסרטי ג'יימס בונד טענו שקרייג הוא בחירה מוצלחת לתפקיד.
חלק מהביקורת הייתה הטענה שהשחקן נמוך מכדי לשחק את סוכן 007, על אף שבגובה של 1.78 מ' קרייג הוא מעל הגובה הממוצע של גבר בריטי לבן.
בשנת 2012 סרטון בהשתתפותו לצד מלכת אליזבט השנייה הוקרן בטקס הפתיחה של אולימפיאדת לונדון על רקע יצירה מוזיקלית של הנדל "הגעתה של מלכת שבא".
בספטמבר 2012 פורסם כי קרייג חתם על חוזה לשני סרטי ג'יימס בונד נוספים: "ספקטר", אשר יצא לאקרנים בנובמבר 2015, ו"לא זמן למות", אשר יצא לאקרנים בספטמבר 2021.
הפקת הסרט ה-25 בסדרת ג'יימס בונד, "לא זמן למות", יצאה לדרך בשנת 2016, הסרט הוא סרטו האחרון של דניאל קרייג בתפקיד ג'יימס בונד.
לקראת צאת הסרט לאקרנים, בספטמבר 2021, אפל TV פלוס שידרה סרט טלוויזיה קצר באורך 45 דקות בשם "להיות ג'יימס בונד" בסרט בו קרייג מהרהר בכנות על גילומו של בונד במשך 15 שנה.
בסרט, שכולל קטעי ארכיון שטרם נראו, החל מקזינו רויאל ועד לא זמן למות, קרייג משתף את זיכרונותיו האישיים בשיחה עם מפיקי הסדרה, מייקל וילסון וברברה ברוקולי, לקראת הופעתו הסופית כסוכן החשאי האייקוני.
"הרבה אנשים כאן עבדו איתי על חמישה סרטים", ציין קרייג זמן קצר לאחר השלים את סצנת הסיום של אין זמן למות: "...אהבתי כל שנייה מהסרטים האלה, ובעיקר את הסרט הזה כי קמתי כל בוקר והזדמן לי לעבוד איתכם, וזה היה כבוד גדול בחיי."
2021–הווה – לאחר ג'יימס בונד
קרייג' שיחק בלש בסרט "רצח כתוב היטב" שיצא לקרנים ב-2019 ובסרט ההמשך "רצח כתוב היטב: תעלומה יוונית" שיצא לקרנים ב-2022.
ב-2022 כיכב לצידה של רות נגה בהפקה מודרנית של "מקבת'" שעלתה בברודוויי.
ב-1992 התחתן עם השחקנית פיונה לודון ולהם בת משותפת.
הזוג התגרש ב-1994. בהמשך יצא עם השחקנית הייקי מקטש במשך 7 שנים, עד פרידתם ב-2004.
ביוני 2011 קרייג התחתן בשנית עם השחקנית רייצ'ל וייס ובספטמבר 2018 נולדה להם בת משותפת.
הזוג מתגורר בברוקלין, ניו יורק.
ב-2019 קרייג קיבל אזרחות אמריקאית.
קרייג הוא אוהד של קבוצת הכדורגל האנגלית ליברפול.
מועמד פרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט דרמה
מועמד פרס סטלייט לשחקן הטוב ביותר בסרט דרמה 2025 רצח כתוב היטב: התעורר, איש מת Wake Up Dead Man הבלש בנואה בלאנק 2026 אחיינו של הקוסם The Magician's Nephew אנדרו קטרלי TBA Two for the Money
דניאל אדוורד קושלנד הבן היה ביוכימאי אמריקאי יהודי.
מריאן קושלנד אליוט הייתה אשתו.
עבודתו המוקדמת של קושלנד הייתה בנושא קינטיקה אנזימטית בספרייה הלאומית של ברוקהבן שבלונג איילנד ובאוניברסיטת רוקפלר שבניו יורק.
עבודתו זו הובילה לתאוריה על מנגנון הקטליזה של אנזימים בשם התאמה מושרית (induced fit model).
מודל זה הציע כי רק לאחר התחברות הסובסטראט לאנזים חלים שינויי קונפורמציה מקומיים באתר הקישור באנזים.
שינוי זה גורם להתאמה מבנית בין אתר הקישור לסובסטראט.
כלומר, לאחר הקישור נוצרת התאמה מבנית בין הסובסטראט לבין אתר הקישור באנזים, התאמה אשר לא הייתה קיימת לפני הקישור.
מודל זה עמד כנגד מודל מנעול-מפתח (lock and key), שבימינו פחות מקובל, אשר טוען כי האתר הקושר והסובסטראט התאימו זה לזה עוד לפני התחברות הסובסטראט.
מודל נוסף שהוצג על ידי קושלנד הוא מודל KNF להסבר מנגנוני-מבני של תופעת הקואופרטיביות בחלבונים (Koshland, Nemethy, Filmer, 1966).
קאופרטיביות באה לידי ביטוי בפעילות חלבונים בעלי מספר אתרים פעילים (בדרך כלל בחלבונים אוליגומרים, הבנויים ממספר תתי יחידות).
בחלבונים קואופרטיביים קשירה של ליגנד (סובסטראט) לאחת מתתי היחידות משפיע על הזיקה (אפיניות) של אתרי הקישור בשאר תתי היחידות לקישורם של ליגנדים נוספים.
במודל KNF קישור של ליגנד לתת יחידה אחת משרה שינוי קונפורמציה בתת-יחידה זו, בהתאמה עם מודל ההתאמה המושרית.
קישור זה גורם לשינוי הזיקה של אתרי הקישור בתתי היחידות הסמוכות.
מודל ה-KNF עמד כאלטרנטיבה למודל MWC בו תתי יחידות נמצאות בשיווי משקל בין הקונפורמציה עם האפיניות הנמוכה לקונפורמציה עם האפיניות הגבוהה גם ללא קישור ליגנד (Monod, Wyman, Changeux, 1965).
למרות יתרונו של מודל MWC במספר הפרמטרים הקטן יותר הנדרש לצורך תיאורו, יש המייחסים למודל KNF יתרון בתיאור קואופרטיביות שלילית (ירידה בזיקה של תתי יחידות שכנות בעקבות קישור ליגנד).
שני המודלים עמדו במשך שנים במרכזו של ויכוח לגבי נכונותם בחלבונים רבים ובהמוגלובין בפרט.
כיום קיימות עדויות התומכות בשני המודלים לגבי חלבון ההמוגלובין, וכפי הנראה המודל המתאים לתיאור הקואופרטיביות של המוגלובין הוא שילוב של שני המודלים.
כימוטקסיס - מנגנון שליטת החיידקים בתנועתם לכיוון גורם משיכה כימי.
חבר באקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית.