tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אספינוזה (יליד 1977) נשאל באחד הראיונות מדוע לקח על עצמו את עיבוד הרומן ואמר שהוריו היגרו לשוודיה, לאחר שנמלטו ממשטר פינושה.
הוא גדל על סיפורים על הדיקטטורה הזו, נושא הדיקטטורה תמיד עניין אותו ולכן, כאשר קיבל את התסריט של הסרט על הדיקטטורה, "על הסיוט של ההיסטוריה הסובייטית – 1952, 1953, 1954 – על שיא הדיקטטורה הסטליניסטית, שהסתיימה במותו, על הפערים שהופיעו" אי אפשר היה לסרב להצעה זו.
כריסטיאן בייל נבחן לגלם את התפקיד הראשי, אך טום הארדי קיבל את התפקיד הראשי במקום זאת.
פיליפ סימור הופמן היה אמור לקבל את התפקיד שקיבל מאוחר יותר ונסן קאסל.
יכין הוא דמות מקראית, בנו הרביעי של שמעון ונכדם של יעקב ושל לאה.
ליכין היו חמישה אחים: ימואל, ימין, אהד, צחר ושאול.
למשפחתו של יכין קראו משפחת היכיני.
על שמו ועל שם משפחתו נקרא המושב יכיני, השוכן בשטחה של נחלת שבט שמעון ההיסטורית.
השם יכין הוא ככל הנראה, קיצור של שם תאופורי, כגון יהויכין.
פירוש השם הוא מלשון המילה לייצב או לקיים.
בפיניקית נמצא השם יכן, שהוא כנראה אותו השם.
בספר דברי הימים נכתב במקום יכין, יריב.
בפירוש שכל טוב מאת ר' מנחם בן שלמה על ספר בראשית, פרק מ"ו פסוק י' מוזכר כי מקור השם הוא כי היה מוכן למלחמה
יכטת קיטור היא סוג של יכטת פאר או יכטה מסחרית, אשר בנוסף למפרשים, כמקובל בכל היכטות, מצוידת גם במנוע קיטור המשמש כמנוע ראשי או כמנוע עזר.
ג'ורג' דּוֹד (George Dodd, 1783–1827), בעל ספינות אנגלי, היה הראשון שהשתמש במונח "יכטת קיטור" כדי לתאר את ספינת הקיטור "תֶּמְז" (Thames), מקודם "דְּיוּק אוֹף אַרְגַייל" (Duke of Argyle).
היא תוארה לראשונה בפרסומת מסחרית ב-22 ביוני 1815 כ-"Thames Steam Yacht", על מנת להדגיש שמדובר בספינה מפוארת.
שתי יכטות הקיטור הפרטיות הראשונות הידועות לנו הן:
"אנדוור" (Endeavour), ספינת משוטות עשויה עץ שנרשמה במרשם כלי השיט ב-28 בינואר 1828 על ידי בוני הספינה רולינסון וליון מלמבת'.
אורכה "75-6 רגל, רוחבה 12 רגל, השוקע "7-2 רגל (), ולה מנוע קיטור מסוג צילינדר מתנודד מתוצרת מוּדְסְלֵי , 2 צילינדרים, הספק 20 כוחות סוס, קוטר הצילינדר 20 אינץ' ואורך המהלך 2 רגל ().
היא נרשמה בלונדון ב-21 בפברואר 1828 בבעלות מהנדס המכונות האנגלי המפורסם הנרי מוּדְסְלֵי , אשר השתמש בה כיכטה פרטית.
מהנדס המכונות הסקוטי הידוע ג'יימס נֶסְמִית' מספר באוטוביוגרפיה שלו על הפלגת טיול בספינה אל ריצ'מונד.
"סוויפט" (Swift), ספינת מפרשים עשויה עץ מסוג סמאק (smack) שנבנתה ב-1803 בברידפורט על ידי בולס אנד גוד (Booles & Good).
מופיעה במרשם כלי השיט בליית' ב-1804, הבעלים לא ידועים, חסרים המסמכים.
היא הוסבה לספינת משוטות, מתוארת כיכטת קיטור, ונרשמה במרשם כלי השיט ב-21 באוגוסט 1822 ב-Shoreham-by-Sea בבעלות משותפת של כמה אנשי עסקים מברייטון.
פעלה כמעבורת נוסעים בין ברייטון ודייפ.
בפברואר 1824 נמכרה לבעלות משותפת של אנשי עסקים ידועי-שם מליית'.
בספטמבר 1827 נמכרה לבעלים חדשים מלונדון.
באוקטובר 1828 נמכרה לטורקיה, שמה הוחלף ל"סוראט" (Surat) ושימשה כיכטה המלכותית של הסולטן.
לימים צורפה לצי העות'מאני והיא אוניית הקיטור הראשונה בתולדותיו.
תומאס אשטון סמית' , בעל קרקעות בריטי אמיד וחובב נלהב של יכטות קיטור, לא הורשה להצטרף למועדון היכטות המלכותי הבריטי בשל סירוב ההנהלה לכלול במועדון גם יכטות קיטור.
יחד עם מהנדס המכונות הימי רוברט נפייר , שבנה במספנה שבבעלותו בגלאזגו יכטות קיטור אחדות, פעל רבות לשכלול ולשיפור המבנה של יכטות מסוג זה.
תנופת בנייה של יכטות קיטור החלה ב-1856, כאשר אסקדרון היכטות המלכותי (Royal Yacht Squadron, שמו החדש של המועדון מ-1833) ביטל את האיסור.
המונח "יכטת קיטור" כולל סוגים אחדים, לכולם צורת מבנה זהה אך שימושיהם שונים.
יכטת פאר, במשמעות המודרנית של המונח, היא כלי שיט בבעלות פרטית המשמש להנאה ולפנאי או למטרות שאינן מסחריות.
יכטות הקיטור הראשונות שנבנו בארצות הברית הן "קלרה קלריטה" (Clara Clarita) של איל ההון לאונרד ג'רום ו-"ווייב" (Wave) של ר' פ' לופר (R.
אנשים אמידים ולעיתים קרובות גם ראשי מדינה השתמשו ביכטות קיטור כסמלי ראווה לעושרם או לעוצמתם.
יכטות קיטור דמו על פי רוב לקליפרים, הן היו צרות וארוכות, בעלות חרטום נמוך ומקושט וצלליתן גם היא נמוכה.
ההנעה העיקרית הייתה על ידי מנוע קיטור אחד או שניים; בתחילה מנוע חד-דרגתי, לימים מנוע דו-דרגתי וביכטות גדולות מאוד על ידי מנוע תלת-דרגתי או טורבינת קיטור.
על פי רוב הייתה להן גם מערכת מפרשים, בתחילה כאמצעי הנעה משני ולימים רק לראווה ולשימור המסורת ימית.
יכטות קיטור פרטיות יכלו לערוך הפלגות למרחקים, אבל בשל צורכי בעליהן והרגליהם לא התרחקו על פי רוב מקרבת החוף.
עיקר תפוצתן של יכטות הקיטור הייתה בימים סגורי-יבשות כמו הים התיכון והים הבלטי.
רוב יכטות הקיטור הבריטיות נבנו במספנות בקליידסייד, המטרופולין של גלאזגו.
חברת Scotts Engineering מגרינוק שבסקוטלנד בנתה בין השנים 1876 ו-1904 23 יכטות קיטור.
סוג נוסף בקטגוריה של יכטות הפאר היא יכטת מפרשים עם מנוע קיטור לעזר (auxiliary steam yacht).
ב-1876–1877 ערך איש האצולה והפוליטיקאי הבריטי תומאס בְּרֶסִי הפלגה סביב העולם עם אשתו וילדיו ביכטת הקיטור החדשה שבנה, "סאנבים" () בת 532 הטונות.
בְּרֶסִי העדיף את המפרשים כמניע העיקרי, אבל ידע משנות ניסיונו מהם יתרונותיו של הקיטור כאשר הרוח פסקה לנשוב או לא אפשרה להתקדם בכיוון הרצוי.
"סאנבים" תוכננה אפוא עם מנוע קיטור לעזר, ויכלה לגמוא מרחקים גדולים כשהיא שטה במלוא מפרשיה, ששטחם היה 9200 יארד; עם זאת, במחסניה היה מקום ל-80 טון פחם, ויכלה במידת הצורך לשוט 20 יום רק באמצעות המנוע.
המסע הימי שערכו ברסי ומשפחתו התפרסם בספר שכתבה רעייתו אנני ברסי – A Voyage in the Sunbeam.
מיד אחר כך החלו נבנות יכטות נוספות מסוג זה.
המפורסמות ביניהן הן "לנקשייר וויץ'" () של הברון תומאס פרמור-הסקת', שהושקה ב-1878, ו-"ווֹנדֶרֶר" () שהושקה באותה שנה.
יכטות מפרשים אלה, עם מנוע קיטור לעזר היו קלות יותר לבנייה ולהפעלה, והעניקו לבעליהן את החופש לשוטט בעולם מבלי צורך לתכנן את נתיב ההפלגה דרך רשת תחנות התדלוק בפחם שהיו קיימות באותם זמנים.
זאת ועוד, רבי החובלים של היכטות לא סמכו על איכות הפחם שיכלו להשיג מעבר לים, שהיה לעיתים מאיכות גרועה.
בעת שיט במפרשים פירקו את הארובה והניחוה על הסיפון, ואת המדחף כיוונו למצב "החלקה" (feathering propeller), כדי להקטין את הגרר שהוא יצר תוך כדי התקדמות הספינה.
יכטות הקיטור מן הסוג השני נבנו לצרכים מסחריים, אך נקראו בשם "יכטות" משום שהגודל וצורת המבנה היו דומים לאלו של יכטות פרטיות; זאת ועוד, הן לא נבנו אך ורק להובלת משאות או נוסעים, אלא היו רב-תכליתיות, והשוקע הנמוך שלהן אפשר להן לשוט בקרבת החופים.
מאפיינים אלה קרובים יותר למשמעות המקורית של המילה "יַכטה", שמקורה בהולנדית Jacht והוראתה ספינת מפרשים מסחרית קטנה ומהירה.
ההבחנה בין יכטת קיטור מסחרית לבין ספינת חופים למסחר אינה חדה וברורה, אך ספינת חופים משמעה בדרך כלל כלי שיט העוסק אך ורק בהובלת מטענים.
יכטות קיטור הופעלו לעיתים קרובות על ידי חברות של ספינות דואר, וערכו הפלגות סדירות ועל פי לוח זמנים בין איים או ערי חוף.
על פי רוב הן לא היו מהודרות כמו עמיתותיהן הפרטיות, קווי הגוף שלהן היו פשוטים ובדרך כלל נשאו מעטה מפרשים יעיל יותר לתפעול.
יכטות קיטור שימשו גם לציד לווייתנים.
משקלן הנמוך וצורת הגוף שלהן היו אידיאליים למרדף אחר הלווייתנים.
קיבולת המטען הנמוכה לא הייתה לחיסרון, משום שהמוצרים שהפיקו מן הלווייתן הנצוד לא תפסו מקום רב.
רבות מהן נבנו עם גוף מחוזק במיוחד, כדי שיוכלו לשוט דרך שדות הקרח הצף.
אחדות מציידות לווייתנים אלה הוסבו לספינות משלחת לחקר הקטבים, ומאחר שמרבית המשלחות מומנו על ידי אנשים פרטיים, נחשבו גם הן ליכטות פרטיות מן הקטגוריה הקודמת, ולשמן נוספה התחילית SY ("יכטת קיטור").
"אורורה" (Aurora), "מורנינג" (), "נמרוד" (), "טרה נובה" (Terra Nova) ו"קווסט" (), לשם הדוגמה, הן כולן יכטות קיטור מסחריות שהוסבו להובלת משלחות בתקופה ההרואית של חקר אנטארקטיקה.
מקובל היה בקרב ראשי משלחות המחקר האלה להירשם כחברים במועדון יכטות , ואומנם רבות מאותן אוניות מחקר הניפו את דגל המועדון (burgee; בבריטניה הניפו את הדגל הלאומי הכחול, Blue ensign).
"אנדיורנס" (Endurance), אוניית המשלחת של ארנסט שקלטון, ו"פראם" (Fram) של רואלד אמונדסן, הן מקרים יוצאי דופן של כלי שיט שנבנו מלכתחילה כיכטות קיטור פרטיות בוקעות-קרח.
"אנדיורנס" נבנתה במיוחד לעריכת הפלגות תיור ו"ספארי" באוקיינוס הקרח הצפוני, ועל כן קרובה יותר ליכטה במובנה המודרני.
יכטות קיטור של הצי המלחמתי
הצי המלכותי הבריטי החזיק יכטות קיטור אחדות לצרכיו למן התקופה הוויקטוריאנית ואילך.
הן שימשו להובלת אנשים וציוד בנמל, לליווי אוניות גדולות לאורך החוף, לאימונים וללימוד.
יכטת קיטור מעין זו הייתה ספינת המשוטות העשויה ברזל "פייר קווין" (Fire Queen), שנבנתה עבור איל הקרקעות והפוליטיקאי הבריטי תומאס אשטון סמית על ידי רוברט נפייר והושקה ב-27 ביולי 1844 בגלאזגו.
היא נרכשה על ידי האדמירליות הבריטית ביולי 1847 במחיר של 5,000 ליש"ט ושימשה כספינת בסיס (tender).
האדמירליות מכרה את הספינה לגריטה באוגוסט 1883 בתמורה ל-1,100 ליש"ט.
במקומה רכשה האדמירליות ב-1882 את יכטת הקיטור "קנדייס" (Candace), שנבנתה על ידי רמג' אנד פרגוסון מליית' והושקה ב-23 בספטמבר 1881, והחליפה את שמה ל"פַייר קווין" (Fire Queen).
במלחמת העולם הראשונה השתמשו ביכטות אלו וביכטות קיטור פרטיות שגויסו לצי במשימות סיור לגילוי צוללות ולסילוק מוקשים, אך עד מהרה התברר כי המכמורתנים שבשירות הצי ממלאים תפקידים אלה טוב יותר.
יכולת צפייה היא מדד למידת האפשרות להסיק מצבים פנימיים של מערכת מהידע על התפוקות החיצוניות שלה.
בתורת הבקרה, יכולת הצפייה והבקרה של מערכת ליניארית הם דואלים מתמטיים.
המושג תצפיתיות הוצג על ידי המהנדס ההונגרי-אמריקאי רודולף א.
קלמן עבור מערכות דינמיות ליניאריות.
מערכת דינמית שנועדה להעריך את מצבה של מערכת מתוך מדידות של התפוקות נקראת צופת מצב או פשוט צופה עבור מערכת זו.
עומר יפת (נולד ב-7 ביוני 2000), הידוע בשם הבמה ילד (מעוצב: ילד?
או ילד.), הוא זמר-יוצר ישראלי.
התפרסם לראשונה בשנת 2022, כאשר השתתף בתוכנית השירה "הכוכב הבא", ופרץ בשנת 2024, כאשר הוציא את הלהיט "למה את?", שזכה להצלחה ברשתות החברתיות ובמצעדי הפזמונים.
יפת נולד ב-7 ביוני 2000 וגדל ביישוב בית חשמונאי.
הוא החל את הקריירה המוזיקלית שלו בינואר 2022, כאשר הוציא את הסינגל הראשון שלו, "עשן", אותו כתב ארבע שנים לפני צאתו.
באוגוסט באותה השנה זכה לפרסום לראשונה כאשר השתתף בתוכנית הריאליטי "הכוכב הבא".
יפת ביצע באודישן את השיר "האור בחיי" מתוך השיר שלנו, וזכה ל-92% מקולות הקהל והשופטים.
במהלך התוכנית ביצע אף שירים מקוריים שיצר, בהם "אין דרך חזרה", אותו הוציא באופן רשמי מאוחר יותר.
יפת הודח בשלב רבע הגמר של התוכנית.
"תני לי סיבה", הסינגל הראשון מתוך אלבום הבכורה שלו, יצא לאור ביולי 2023.
באפריל 2024 יפת איפס את חשבונות המדיה החברתית שלו ואימץ את שם הבמה "ילד.".
באותו החודש הוציא את הסינגל השני מתוך האלבום, "למה את?", אותו חשף קודם לכן בסרטונים שהעלה בפלטפורמת טיקטוק, וזכה להצלחה ויראלית ברשתות החברתיות.
בזכות הוויראליות לה זכה, צבר השיר השמעות רבות גם בסטרימינג ובתחנות הרדיו והגיע למקום העשירי במצעד היטליסט של מאקו.
מאוחר יותר, נכנס השיר גם למצעד של מדיה פורסט ולמצעד הרשמי של גלגלצ.
אלבום הבכורה שלו, הנושא את שמו, יצא לאור ב-17 ביוני 2024.
ב-21 במאי 2025 הוציא לאור את אלבומו השני, אהבה אחרת.
עם צאת האלבום הודיע כי הוא בזוגיות עם גבר.
2022: עומר יפת בהופעת בכורה
"ילד" (מעוצב: "ילד.") הוא אלבום הבכורה של הזמר הישראלי עומר יפת, הידוע בשם הבמה ילד.
האלבום יצא ב-17 ביוני 2024, בהוצאה עצמית, תחת יוניברסל מיוזיק ישראל.
ב-17 ביוני 2024 עומר יפת, הידוע גם בשם הבמה "ילד", הוציא את אלבום הבכורה שלו שכותרתו "ילד".
יפת זכה לתהילה ראשונית כמתמודד ב"הכוכב הבא".
יוניברסל מיוזיק ישראל הודיעה על החתמת יפת בלייבל שלהם, והדגישה את הגיוון האמנותי והעומק הרגשי שלו באלבום.
"למה את?" זכה להצלחה מסחרית, הגיע לעשירייה הפותחת במצעד הלהיטים הישראלי היטליסט וצבר מיליוני צפיות בטיקטוק.
"ילד." מורכב מ-10 שירים, הכוללים רצועות פופולריות כמו "למה את?" ו"תני לי סיבה", שזכו לתשומת לב משמעותית, במיוחד בפלטפורמות כמו טיקטוק.
האלבום נוטה בעיקר לז'אנרים של היפ הופ וראפ אבל כולל גם אלמנטים של רוק מלודי.
הוא בוחן נושאים של שברון לב, אהבה, משיכה והשפעות תרבותיות עכשוויות כמו אינסטגרם ותוכניות ריאליטי.
המילים של יפת בשירים כמו "שמלה" ו"אסתטיקה!" משקפות חוויות אישיות ותפיסות עולם חברתיות, בשילוב של השפעות לטיניות ועכשוויות.
ילד הוא זכר אנושי צעיר (המושג המקביל לנקבה הוא ילדה).
המונח משמש בדרך כלל לילד עד לגיל ההתבגרות (עד לגיל שנה או שנתיים, מכונה גם תינוק).
לאחר גיל הילדות מכונה בדרך כלל נער או מתבגר.
כאשר אדם זכר מגיע לבגרות, הוא מתואר בדרך כלל כגבר.
המונח משמש לעיתים קרובות גם כמילה נרדפת ל"בן".
עם זאת המונח "בן" יכול לתאר גם יחס שארות הקושר זכר אל הוריו (במקביל לבת אצל נקבה).
כמו כן, ההבחנה בן או בת שימושית בכל הגילאים, והשימוש בילד מוגדר כאיש זכר צעיר בגיל הילדות.
ב, ההגדרה לילד היא "אדם בשנותיו הראשונות".
גם הכינוי פָּעוֹט (בחולם), הוא ילד זכר, ואילו ילדה נקבה נקראת פעוטה.
אך ברבים השם יהיה זהה, "פעוטות".
במשנה נאמר: "הפעוטות מקחן מקח וממכרן ממכר במטלטלין" ובשולחן ערוך מבואר שהכוונה היא לילדים מעל גיל שש.
אמנם בעברית בת ימינו פָּעוֹט הוא ילד זכר קטן שעבר את גיל הינקות, וכבר בגיל שנה, שנתיים או שלוש נקרא כך.
בעולם נולדים בכל שנה יותר ילדים זכרים מאשר ילדות נקבות, כ-105 בנים על כל 100 בנות.
במחקר שנעשה על מדינות אפריקה התקבל פער דומה, כשברוב המדינות הפער הוא של בין 2% ל-3% גברים יותר מנשים, בגילאי הילדות.
בגילאים מאוחרים יותר, הפער בין המינים משתווה.
בתקופת הגבלת הילודה שהייתה נהוגה בסין, ולא אפשרו למשפחה יותר מילד אחד, ברבות מהמשפחות הייתה שאיפה להביא ילד זכר בדווקא, כדי שימשיך את השושלת המשפחתית.
בעקבות כך, לידת ילדה הפכה ללא רצויה, ונערכו הפלות רבות של עוברים נקבות, ולעיתים אפילו הומתו תינוקות נקבות לאחר לידתן, או שנמכרו לאימוץ במדינות אחרות, כדי שיוכלו ללדת בהמשך ילד זכר.
בתקופה זו גדל מאד בסין הפער בין מספר הילדים למספר הילדות.
ילדים זכרים יעדיפו בדרך כלל ביגוד בצבעי כחול, שחור וירוק.
ובדרך כלל לא ילבשו שמלות, חצאיות, וקישוטי שיער למיניהם.
בגילאי הילדות הראשונים, בדרך כלל בנים יעדיפו לשחק במכוניות, במשחקי כדור, משחקים תחרותיים, כמו תופסת, כדורגל, כדורסל.
וככל שהגיל מתקדם יותר, בנים נוטים יותר למשחקים עם פעילות פיזית פעלתנית, ומגע רב יותר בין המשתתפים במשחק.
כמו כן, בנים ישחקו בדרך כלל בסגנון אלים יותר.
ילדים, כבר מגיל קטן, נתפסים כשובבים יותר, ואף חזקים יותר מהילדות, ואף נענשים בדרך כלל יותר מהילדות.
לאחר לידת ילד זכר, מברכים ההורים ברכת הטוב והמטיב.
בליל שבת הראשון ללידתו, נערך שלום זכר בבית התינוק.
בלילה שלפני ברית המילה נערך ברית יצחק.
ביום השמיני ללידתו נערכת ברית מילה.
כשהילד מגיע לגיל 3, נוהגים בעיקר בקהילה החרדית, במנהג החלאקה, לספר את שערות ראשו, ולהשאיר רק את שערות הפאות.
ילד שמגיע לגיל שלש עשרה, נעשה לבוגר, ומכונה בר מצווה.
בשונה מילדות, שאצלן הגיל הוא 12, ונערכת להן בת מצווה.
מרבית עבודת הילדים בעולם מתבצעת על ידי ילדים זכרים.
בסקר שנערך ב-2020 נמצא, כי 11.2% מהילדים הזכרים עובדים, לעומת 7.8% מהילדות הנקבות.
(כמחצית מהם בגיל הילדות, 5-12 שנים).
במספרים מוחלטים, מספר הילדים העובדים הוא כ-160 מיליון, 97 מיליון ילדים עובדים הם בנים ו-63 מיליון הם בנות.
כך שמספר הבנים עולה על מספר הבנות ב-34 מיליון.
בנים הם גם הקורבנות העיקריים של עבודת ילדים מסוכנת (כ-62% מהילדים עובדים בעבודות אלה) כ-45 מיליון בנים ו-28 מיליון בנות ברחבי העולם.
מתוכם מספר הילדים בגילאי חמש עד 11 הם כ-19 מיליון.
הם מועסקים בעיקר בענפי החקלאות, הבנייה והכרייה.
עובדים בנים מהווים גם כ-87% מאלה שמתו בעבודה בין 2003 ל-2016 בארצות הברית.
לעומת זאת, ביחס לעבודה במטלות הבית, יחס הבנות בגילאי 5–14 הוא שתי שליש יותר מהבנים.
כמו כן, ישנו שימוש צבאי בילדים, כשבדרך כלל מדובר בבנים בלבד.
הדבר האסור על פי אמנות ז'נבה.
השם שניתן לילד מושפע במידה רבה מהחברה שבה נולד.
במקרים רבים שמות מסורתיים לחברות מסוימות, כמו השמות התנ"כיים בעברית, או השמות של מיסדי הנצרות והאסלאם בחברות אלה.
פעמים רבות ניתנים שמות פופולריים של מנהיגים בקבוצה, או ידוענים שונים.
ברבים ממדינות העולם יש התעניינות בפופולריות של השמות הניתנים לילדים, לעיתים זה מהווה גם אינדיקציה לשינויים דמוגרפיים וסוציולוגיים במחוזות שונים.
בארצות הברית, מפרסם הביטוח הלאומי את רשימת השמות המובילים ב-100 השנים האחרונות, כשהשמות ג'יימס, מייקל, רוברט, ג'ון ו-דוד, מופיעים בראש הרשימה.
אך בעשור האחרון, היחיד מבין השמות האלה הנמצא ברשימה הפותחת, הוא ג'יימס.
באירופה, (שם בגלל צורות כתיבה שונות של אותו שם במדינות שונות, קשה יותר להכין רשימה מדויקת), פורסמו השמות לוקאס, אלכסנדר, אוליבר (או אוליבייה), מוחמד ונועה, כשמות הילדים המובילים.
השמות הפופולריים ביותר לילדים יהודיים בארץ בכל הזמנים, הם (בסדר יורד) דוד, משה, יוסף, אברהם, יעקב, יצחק, דניאל, אורי, נועם, איתי.
עשרת השמות הנפוצים ביותר בישראל לבנים בשנת ה'תשפ"ד, (המספר מציין את כמות הילדים בשם הזה) לפי פרסום רשות האוכלוסין וההגירה:
ילד פלא או ילדת פלא הוא כינוי לילד או ילדה שהפגינו יכולת או מומחיות נדירה בתחום שבדרך כלל עוסקים בו מבוגרים.
לדוגמה, בובי פישר היה אלוף ארצות הברית בשחמט, בגיל 13 - הישג שמעט מאוד מומחים לשחמט השיגו בגיל כלשהו.
תחומים בהם התפרסמו ילדי פלא רבים, יחסית, הם: מתמטיקה, מוזיקה, שחמט ואמנות.
בעולם היהודי המסורתי, היו לא מעט רבנים שהתפרסמו בילדותם כבקיאים בתלמוד ובהלכה, ולמעלה מכך.
אחד המפורסמים ביותר הוא הגאון מווילנה, שנפוצו סיפורים רבים על גאונותו מילדות.
אחת השאלות השנויות במחלוקת לגבי ילדי פלא, היא האם היכולות הגבוהות שלהם נובעות כתוצאה מתורשה של מיומנויות הוריהם, או בעקבות אימון אינטנסיבי שקיבלו מהסביבה בילדותם.
נערכים מחקרים בניסיון להוסיף מידע בשאלה זו.
הדבר מתבטא בתחום של המיומנות הגבוהה בלבד, ולא בתחומי חיים ולימוד אחרים של הילד.
בובי פישר – הפך אלוף ארצות הברית בשחמט בגיל 13.
שמואל רשבסקי – שיחק במשחקים סימולטניים בגיל 8, בגיל 11 שיחק בתחרות האמנים בניו יורק.
מגנוס קרלסן – רב-אמן מגיל 14, אלוף העולם בשחמט מ-2013 ועד 2023, והמדורג מספר 1 בעולם מאז יולי 2011.
חואו ייפאן – הפכה לאלופת העולם לנשים בגיל 16.
מאיה צ'יבורדאנידזה- זכתה באליפות העולם לנשים בגיל 16.
יהודית פולגאר- הוכרה כרב-אמן בגיל 15 וארבעה חודשים.
בודיה סינג – אצן המרתון הצעיר ביותר בעולם
נדיה קומנץ' – מתעמלת שזכתה באליפות אירופה בהתעמלות מכשירים בגיל 13 שנים ו-6 חודשים.
מאדי זיגלר – רקדנית מצטיינת ומופיעה עם הזמרת סיה, הופיעה בטקס פרסי גראמי, הייתה שופטת בריאליטי ריקוד בגיל 13, וזכתה בפרסים ותארים רבים בזכות כישרונה.
ילד הקראטה , היא סדרת טלוויזיה אמריקנית שהופקה במקור עבור ערוץ דיסני האמריקאי במשך עונה אחת בין השנים 1986–1987.
בישראל הסדרה שודרה בשעות אחר הצהריים במסגרת הרצועה היומית "רואים 6/6" ששודרה בטלוויזיה החינוכית בסוף שנות השמונים ותחילת שנות התשעים.
השוטר ג'ייק ריזו הופך לאפוטרופוס לנכדו של סאבסאן, אמן הקראטה בן ה-10 ארני לי, צאצא יחיד לשושלת מפוארת של אמני אמנויות לחימה המכונים "אבירי האור".
לאורך הסדרה ארני נוטה להיקלע לעיתים תכופות למצבים בהם בריונים בבית הספר או ברחובות לוס אנג'לס מאיימים עליו ועל חבריו או במצבים מסוכנים בהם אביו המאמץ נזקק באופן בלתי צפוי לעזרה במסגרת תפקידו כשוטר כאשר פושעים אותם תפס מנסים לברוח או לפגוע בו.
באמצעות זריזותו, המומחיות שלו באמנויות לחימה (בעיקר טאקוונדו) הייחודיים ועצותיו החכמות של סבו המנוח, מצליח ארני בכל פעם להיחלץ ממצבים מסוכנים ולהכניע את יריביו.
ארני לי (מגולם על ידי ארני רייס הבן) - הדמות הראשית בסדרה.
ילד צעיר המתמחה באמנויות לחימה.
סמל ג'ייק ריזו (מגולם על ידי גיל ג'רארד) - אביו המאמץ של ארני.
סאבסאן (מגולם על ידי קיי לוק) - סבו המנוח של ארני.
מופיע לאורך הסדרה בפלשבקים קצרים.
בכל פרק ארני מתמודד עם דילמות שונות להם אין לו פתרונות.
ברוב הפעמים, לאחר שימוש במדיטציה הוא מצליח להיזכר בעצה הרלוונטית אשר תחלץ אותו, אותה נתן לו בעבר סבו המנוח.
פטרישיה בלייק (מגולמת על ידי ננסי סטאפורד) - חברתו של ריזו.
רב-פקד בלאנקס (מגולם על ידי ויני ארגירו) - המפקד של ריזו ומוני.
הבלש אר.טי מוני (מגולם על ידי פרנק בונר) - השיתוף של ריזו.
ילד מחוץ לנישואים הוא ילד שאמו לא הייתה נשואה לאבי הילד בעת קיום יחסי המין שהובילו להיריון.
במקרים רבים, נישואי ההורים במהלך ההיריון או זמן קצר לאחר הלידה מבטלים מעמד זה של הילד.
ילד כזה סבל במדינות ובחברות שונות ממעמד נחות מזה שניתן לילד שנולד במסגרת הנישואים.
ובמקרים מסוימים הבחנה זו מתקיימת עד היום, אם כי כיום מעמדו של ילד כזה אינו שונה, בדרך כלל, משל ילד שנולד במסגרת הנישואים.
קיום יחסי מין, ובפרט לידה הנובעת מיחסי מין כאלה, עלולה להביא לסנקציות שונות כלפי ההורים, שהקיצונית שבהן היא רצח על חילול כבוד המשפחה.
מילד שמחוץ לנישואים נמנעות (או נמנעו) במדינות שונות זכויות הירושה של אביו, הניתנות רק לילדים מנישואים של אב זה.
לעיתים נמנעו מילד שמחוץ לנישואים גם זכויות אזרחיות שונות.
בארצות הברית ובבריטניה, עד לשלהי שנות השישים ילד מחוץ לנישואים סבל מסטיגמה חברתית.
לאמהות לא נשואות ניתן עידוד למסור את ילדיהן לאימוץ, ולעיתים הדבר נכפה עליהן.
במסגרת המשפט הקנוני ניתן היה לפעול לשינוי מעמדו של ילד מחוץ לנישואים.
לעיתים היה ילד שנולד מחוץ לנישואים היה מפסיק להיחשב כזה כאשר הוריו נישאו זה לזה תוך פרק זמן מסוים (שנה, למשל) מיום הולדתו.
לאבות לילדים מחוץ לנישואים הייתה מחויבות מופחתת כלפי ילדיהם, בין השאר עקב הקושי לקבוע בביטחון את זהות האב.
בתחילת שנות השבעים של המאה ה-20 ביטל בית המשפט העליון של ארצות הברית את מרבית החוקים המפלים לרעה ילדים מחוץ לנישואים, בנימוק שהם נוגדים את התיקון ה-14 לחוקת ארצות הברית.
בנוסף, התיקון החל להשתמש במושג "נולד מחוץ למסגרת הנישואים" במקום "ילד בלתי חוקי".
בחברה הגבוהה בימי הביניים והרנסאנס
באירופה של ימי הביניים אדם נחשב ממזר (במשמעות שונה ממשמעות המילה ביהדות) אם נולד לאשה לא נשואה, כלומר נולד מחוץ לנישואין.
ההיסטוריון מיכאל הרסגור טען שבימי הביניים והרנסאנס באירופה, כאשר בקרב המעמד הגבוה היו נהוגים נישואי-תועלת ללא אהבה ונישואי קרובים לשם שמירת הנחלות, הניבו דווקא היחסים מחוץ לנישואים החוקיים ילדים מוצלחים ואף יפים יותר מן הילדים שנולדו במסגרת הנישואין.
ה"ממזרים" זכו להכרה מסוימת ולירושה, ניתן להם שלט אצולה (בהרלדיקה קיימים סימנים מוסכמים לשם ציון העובדה שהשלט הוא של ילד מחוץ לנישואין).
גם בימינו, לילד מחוץ לנישואים זכויות מופחתות בחוקי האזרחות של מדינות שונות, כאשר מדובר בזכותו של אדם לאזרחות בזכות היותו צאצא של אזרח.
בארצות הברית, למשל, זכות זו אינה ניתנת לילד מחוץ לנישואים, שכל טענתו לאזרחות נובעת מהיותו של אביו אזרח ארצות הברית (כלומר ילד שנולד מחוץ לארצות הברית, לאם שאיננה אזרחית ארצות הברית, מאב אזרח ארצות הברית שלא היה בעלה).
הבחנה זו אושרה בשנת 2001 בפסק דין של בית המשפט העליון של ארצות הברית.
לשאלת היותו של ילד מחוץ לנישואים או לא עדיין יש השפעה בקשר לזכותו של הילד לרשת תואר אצולה של אביו.
מדגימים זאת שלושת ילדיה של הנסיכה סטפני ממונקו, שנולדו מחוץ למסגרת הנישואים.
כשנה ורבע לאחר הולדת בתה, נישאה הנסיכה לאביהם של שני ילדיה הראשונים, ובכך הפכה אותם לנכללים ברשימת הזכאים לכתר של מונקו.
לאחר גירושיה ילדה בת שלישית מחוץ למסגרת הנישואים, וכיוון שלא נישאה לאביה של בת זו, הבת אינה נכללת ברשימת הזכאים לכתר של מונקו.
אב לילד מחוץ לנישואים חייב בתשלום מזונות לילד זה, בדומה לחובתו של אב כלפי ילד שנולד לו במסגרת הנישואים.
למימוש חובה זו נדרשת לעיתים בדיקת אבהות, שתוכיח כי הגבר שלו מיוחסת האבהות הוא אכן האב.
ילד שנולד מתרומת זרע אינו נחשב ילד מחוץ לנישואים, אך בדרך כלל אין לו כל זיקה משפטית לאביו הביולוגי (הוא אינו זכאי למזונות מאב זה, למשל).
היהדות רואה בכל בעילה מחוץ לנישואין בעילת זנות, ולכן היא נחשבת אסורה.
עם זאת, הילד אינו נפסל מסיבה זו כשלעצמה לבוא בקהל ה', היינו לשאת יהודייה כשרה, ואם אביו כהן יחשב הבן במקרה זה לכהן כשר.
אם היה פסול אחר - איסורי עריות או פסולי חיתון לכהונה או לישראל, יהיה הילד ממזר או חלל.
וקבעה התורה שאשה נשואה שזנתה לא תוכל יותר להמשיך לחיות עם בעלה ואסור לבעלה ולבועלה, והיא צריכה להתגרש ממנו תוך ויתור על הכתובה.
ואף לאחר גירושיה הוסיפה התורה עוד מצווה האוסרת על האיש והאשה שחטאו להינשא.
במילים אחרות: אשת-איש שחטאה בזנות נאסרה על שני אנשים לעולם, האחד הוא בעלה, והשני הוא זה שחטאה עימו.
בנוסף אם ממעשה הזנות של אשת האיש נולד ילד, אותו ילד הוא 'ממזר'.
ובעולם הבא דינו של הבועל אשת איש להתגלגל בגלגול נשמות בריחיים וכך כתב האריז"ל בספר הגלגולים "והנה הבא על אשת איש, אשר מיתתו בחנק, מתגלגל בריחיים, שנותנים בהם החטים, וטוחנים על ידי המים המגלגלים הריחים, ושם נידונים האיש והאשה ההיא, בסוד הכתוב תִּטְחַן לְאַחֵר אִשְׁתִּי וְעָלֶיהָ יִכְרְעוּן אֲחֵרִין".
ילד שנולד לאשה לא נשואה וזהות אביו אינה ידועה קרוי שתוקי, משום שכששואל את אמו מיהו אביו, משתיקה היא אותו, שמא ישמע אחד השכנים שאביו היה אדם פסול (למשל ממזר).
על שתוקי קיימות הגבלות נישואים.
לעומת זאת, כאשר האם טוענת שהאב היה כשר, היא נאמנת בתנאים מסוימים.
על גורלו של ילד שנולד מחוץ לנישואים מסופר בספר שופטים: .
מעמדו זה של יפתח הגלעדי לא מנע ממנו לכהן כשופט.
לעיתים, הרישום של ילד כמי שנולד מחוץ לנישואין נובע מכך שהוריו התחתנו בהתאם לחוק שאינו מוכר על ידי המדינה.
יהודים רבים באירופה לא נרשמו כנשואים על פי חוקי המדינה בה התגוררו, לעיתים בגלל שלא ראו בכך חשיבות ולעיתים בגלל מגבלות שהמדינה הפעילה על נישואי יהודים, והסתפקו בחופה וקידושין על פי ההלכה.
דוגמה למצב כזה מופיעה בספרו של ש"י עגנון, "אורח נטה ללון" (עמ' 386), שם מספר אחד הגיבורים "אבא לא היה נשוי לפי חוקי הממשלה וכתבו אותי על שם אמא".
ישנן חברות שבהן גבר ואשה אינם מתחתנים, אולם מנהלים ביחד משק בית משותף.
הילדים שלהם נחשבים ככאלו שנולדו מחוץ לנישואין, אולם זה נובע מכך שהוריהם העדיפו שלא להתחתן, ולא בגלל שהאב והאם לא היו במסגרת זוגית.
שוודיה נחשבת למדינה בה תופעה זאת רווחת.
בשנת 2009, 41% מהילדים שנולדו בארצות הברית נולדו לאמהות לא נשואות.
השיעור גבוה במיוחד (73%) בקרב שחורים, עמד על 53% אצל היספנים והיה 29% בקרב לבנים 86% של לידות בנות העשרה הן מחוץ לנישואין, בגילאי 20–24 מדובר בכ-60% וכשליש בגילאי 25–29. אמהות בנות העשרה ילדו כ-23% מהילדים שנולדו מחוץ לנישואין.
באיחוד האירופי, בשנת 2011, 37.3% מהילדים נולדו לאמהות לא נשואות.
באסטוניה השיעור היה 59.7% ובאיסלנד 64.3%
לפי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה לשנת 2016, כ-6.9% (9,211) מהילודים נולדו לנשים לא נשואות.
השיעור הגבוה ביותר של ילדים הנולדים מחוץ לנישואין הוא בדרום אמריקה.
בשנת 2007, 70% מהילדים בפראגוואי נולדו מחוץ לנישואין.
הגורמים הקשורים ללידות מחוץ לנישואין שנויים במחלוקת.
ישנם הטוענים לשיעורים גבוהים יותר בגלל תשלומי רווחה למשפחות חד הוריות ואחרים שוללים את הקשר.
טענה נוספת היא ששיעור הלידות מחוץ לנישואין תלוי ביחס של הקהילה לתופעה.
בארצות הברית מתנהל דיון סביב השפעת העבדות על שיעור הלידות מחוץ לנישואין.
ילד האריות היא טרילוגיית פנטזיה לילדים ולמבוגרים מאת זיזו קורדר (שם עט משותף של לואיזה יאנג ובתהּ איזאבל אדומקו יאנג).
הטרילוגיה, שיצאה לאור בין השנים 2003–2006, תורגמה ל-36 שפות, בהן עברית.
הטרילוגיה מספרת על ילד בשם צ'ארלי שיודע לדבר בשפת החתולים, לאחר שבטעות החליף דם עם גור נמרים.
צ'ארלי בורח לקרקס צף, כששישה אריות בעקבותיו, במטרה להחזירם לטבע של מרוקו על מנת להציל את הוריו שנחטפו על ידי תאגיד מרושע.
צ'רלי אשנטי חי בלונדון של העתיד, בעולם שבו רוב הילדים חולים בקצרת (אסתמה).
יום אחד כאשר חזר מבית הספר מגלה צ'רלי שהוריו נחטפו על ידי תאגיד מרושע שרוצה לנצל את הידע שלהם.
צ'רלי דובר חתולית, ובעזרת חתולי הרחוב הוא מגלה שהוריו מצאו את התרופה לקצרת, ונחטפו לאירופה.
הוא מגיע לקרקס צף הממוקם על פני ספינה גדולה.
שם הוא מתחיל לעבוד כעוזרו של מאלף האריות ויוצר קשר עם אריותיו של המאלף.
הוא מבטיח להם שיעזור להם לברוח למרוקו, ארץ מולדתם, ובתמורה הם יעזרו לו להגיע אל הוריו.
בדרכם הם מצרפים אליהם יצור ענק ומוזר שמצאו ליד מוזיאון הטבע, אריה קדמוני.
לאחר שקיבל מידע מחתול רחוב, והוא והאריות עולים על רכבת לכיוון ונציה.
בעקבותיו של צ'רלי והאריות רודף רפי סדלר, איש תאגיד מרושע שמנסה להביא את צ'רלי אל התאגיד.
החתול נתן לצ'רלי מידע שגוי, שכן הוריו של צ'רלי נמצאים באזור ונס שבצרפת, ולא בוונציה כפי שהבין (ונס וונציה נשמעים אותו דבר באנגלית).
הרכבת שעליה נמצאים צ'רלי האריות נתקעת באזור האלפים בשל סופת שלגים עזה.
על הרכבת פוגש צ'רלי בבוריס, מלך בולגריה, שעוזר לו ולאריות להגיע לוונציה.
בחשכת הלילה, מגיעים צ'רלי והאריות לוונציה.
כשסופסוף נראה שהעניינים מסתדרים, אדוארד, עוזרו של המלך בוריס, בוגד בהם והאריות נכלאים בארמון ונמסרים במתנה לשליט הרודן של ונציה.
רפי עולה על צ'רלי והוא בדרכו לוונציה.
צ'רלי שולח חתול אל המקום בו נמצאים הוריו, והוריו בורחים מהתאגיד.
כעת צ'רלי חייב לתכנן כיצד להוציא את האריות מהארמון ולברוח.
אדוארד מתכנן לביים נס, ולהלביש את האריה הקדמון בתחפושת של האריה של סן מרקו (סמל העיר ונציה, אריה בעל כנפיים).
צ'רלי רוקם קשרים עם גונדולייר (משיט גונדולות) והם מתכננים כיצד לברוח ביום בו אדוארד יחשוף את האריה של סן מרקו.
צ'רלי שולח מכתב למלך בוריס ומספר לו שהדברים לא הולכים כמתוכנן.
יום הנס מגיע, וצ'רלי והגונדוליירים מוכנים לפעולה.
לאחר שחשף אדוארד את האריה, האריה הקדמון מחליט להישאר בוונציה.
צ'רלי והאריות עולים לסירת מנוע, ומתחילים לשוט לכיוון מרוקו.
בדרכם למרוקו, הם נקלעים לסערה, סירתם טובעת והם נסחפים.
בבוקר הם מתעוררים על חוף ומגלים שהגיעו למקום הנכון, לאסווירה, המקום בו מקומו המאלף קנה את האריות.
הוריו של צ'רלי מגיעים אל הקרקס כדי לברר היכן צ'רלי, ושם הם פוגשים דודתו של צ'רלי, מאלפת הנמרים, שברחה בגיל 14 מהבית.
יחד עם דודתו הם מגיעים לאסווירה אחרי צ'רלי.
צ'רלי והוריו נפגשים סוף כל סוף, והסיפור נגמר בסוף טוב.
צ'רלי מוצא עצמו בדרך לאיים הקריביים, שם הוא נמסר לתאגיד המעוניין לנצל את יכולותיו החתוליות.
הוריו, יחד עם כמה אריות גדולים, הזיקית הקטנה נינו והחתול סרגיי (חתול הרחוב שליווה את צ'רלי לאורך כל הדרך), יוצאים להציל אותו, אבל האם יצליח צ'רלי לשטות בחוטפיו ולמוטט את היוזמה הזדונית של התאגיד?
זאת היא בכל מקרה התוכנית שלו, והוא מתכוון להוציא אותה לפועל כנגד כל הסיכויים.
לאחר שתוכניתו התממשה הוא מציל את עובדי שטיפת המוח ואת האסירים שבמקום.
צ'רלי אשנטי - ילד שחי עם הוריו בלונדון, ועקב תקרית בילדותו, בה התערבב דמו עם דם של נמר, הוא מבין את שפת החתולים.
דוקטור אנבה אשנטי - אביו של צ'רלי, דוקטור ומדען שעובד יחד עם אשתו על תרופה נגד אסתמה.
הוא ואשתו נחטפים בשל הידע שלהם, אך לבסוף מצילים את בנם ואת האריות שחבר להם.
פרופסור מגדלן סטארט - אמו של צ'רלי, פרופסורית ומדענית שעובדת יחד עם בעלה על תרופות לאלרגיות שונות.
היא ובעלה נחטפים בשל הידע שלהם, אך לבסוף מצילים את בנם ואת האריות שחבר להם.
האריה צעיר - האריה הכי קטן והכי הרפתקני מבין כל האריות.
האריה זקן - מנהיג האריות הישן עוד מהקרקס, אביהם של אלסינה הגורה והאריה הצעיר.
הלביאות - בקושי מדברות ומופיעות בספר, אך הקטלניות ביותר שבחבורה.
אחת מהן בצבע זהוב, אחת בצבע כסף ואחת בצבע ברונזה.
אלסינה - גורה קטנה, הרפתקנית כמו אחיה הגדול, האריה הצעיר.
היא מצליחה לברוח כאשר האריה הצעיר טומן מלכודת למלך בוריס ולקלאודיו מעל האוקיינוס האטלנטי.
סרגיי - חתול שהופך להיות נאמן לצ'רלי.
נינו - זיקית חכמה שמסוגלת לדבר לא רק אנגלית וחתולית, אלא את רוב שפותיהם של בני האדם בכל רחבי העולם, ואפילו בשפת מחשבים.
טרוי - הכלב של רפי סדלר, עוזר לו בפשעים.
נקרא סמילודון פאטאליס בשפה המדעית.
נוצר במעבדה כתוצאה מהתערבבות של DNA.
הוא אומץ על ידי הוונציאנים, והפך להיות מעין אליל.
לבסוף חוזר ליערות הפרא, יחד עם אלסינה.
פטרה - חתולה דרוכה שמשוטטת ליד ביתו של צ'רלי.
מקומו - המאמן האכזרי של האריות.
מקנא בצ'רלי, ומסמם אריות לצורכי שעשוע.
היה בקשר עם מייבל סטארט ורצה להתחתן איתה, אבל הוא היה שחור והיא הייתה לבנה.
מייבל סטארט - ארוסתו לשעבר של מקומו ודודתו של צ'ארלי, מאמנת נמרים מקצועית.
בספר השני מתגלה שהיא אחותה של מגדלן (אימו של צ'רלי) וברחה מהבית כדי להצטרף לקרקס.
רפי סדלר - עובד בשביל התאגיד, פושע מסוכן בעל כלב.
לבסוף הופך לקורבן של התאגיד בו הוא עובד.
הדוג'ה - מנהיג ונציאני מושחת, שמודח מהשלטון בזכות פרימו, קלאודיו ואחרים.
ילד הסוסים הוא ספר אוטוביוגרפי משנת 2009 מאת רופרט אייזקסון.
הספר מספר את סיפורם של רופרט ואשתו כריסטין המחפשים אחר ריפוי עבור בנם האוטיסט, רואן.
בתחילה חיפשו ההורים דרכים שונות לעזור לבנם באמצעות בעלי מקצוע שונים, אך ראו כי אין בכך תקווה.
באחד הימים לקח רופרט את בנו רואן לרכב על סוסה ושמה בטסי.
החיבור שנוצר בין רואן לסוסה היה מיוחד והיא החלה לחולל אצלו שינוי.
במטרה להמשיך את הריפוי באמצעות סוסים, טסו רואן והוריו למסע בערבות מונגוליה.
הם החלו את מסעם ברכב מקרטע שקנו והמשיכו אותו על גב סוסים בחיפוש אחר שבטי שמאניזם מונגוליים העוסקים בריפוי באמצעות טקסים.
המסע תועד והפך לסרט שיצא לאקרנים בשנת 2009.
ילד חוץ הוא כינוי לילד שלא היה מבני הקיבוץ והצטרף לקיבוצים שבהם הוסדרה לינה משותפת או חברת ילדים ומסגרת חינוכית מופרדת ועצמאית מהחברה הבוגרת, כדוגמת מוסדות החינוך של הקיבוץ המאוחד.
בהיעדר משפחה ביולוגית בסביבה, הוצמדה לילד "משפחה מאמצת" מתושבי הקיבוץ.
ההורים ששלחו את הילדים ללמוד בקיבוץ מסיבות אידאולוגיות וחינוכיות, עשו זאת מתוך מחשבה שזה החינוך הטוב ביותר עבור ילדיהם.
מרביתם התקשו בגידול ילדיהם בשל התמודדות עם שכול או היעדרות של אחד ההורים.
בהמשך, חלק מהילדים הגיעו ממשפחות במשבר שהתקשו במסגרות העירוניות.
ובעיקר נשלחו ילדים שהוגדרו כבעלי יכולת, אך התקשו להסתגל וחוו בעיות אישיות שונות, ולא נמצאה עבורם מסגרת חינוכית מתאימה בעיר.
במקרים מסוימים, קיבוצים שחברת הילדים בהם הייתה קטנה, יזמו את קליטתם של ילדי חוץ על מנת להגדילה.
כך ילדים שהוריהם לא חיו בקיבוץ אומצו במשפחות, בעיקר בגיל בית הספר.
קיבוצים כמו גבעת ברנר פתחו את מערכות הלימוד שלהם לילדים שלא התגוררו בקיבוץ כבר מראשיתו.
הכינוי "ילד חוץ" והפער בין מעמדם וזכויותיהם של ילדי בני הקיבוץ הוביל, בחלק מהמקרים, לבעיות השתלבות בקיבוץ ולרגשי נחיתות מצד ילדי החוץ.
בחלק מהמקרים התייחס המושג לנוער מקבוצות חינוכיות כמו בחברות נוער של עליית הנוער והמפעל להכשרת ילדי ארץ ישראל או הכשרה צעירה.
אולם נוער מקבוצות אלה נקלט גם במושבים וכפרי נוער והגיע לקיבוצים מאירופה כאמצעי להימלט מהשלטון הנאצי.
מספר סיפורים נכתבו על תופעה ייחודית זו – חלקם על ידי מי שהיו "ילדי חוץ" בעצמם, וחלקם על ידי סופרים מובילים בתחום ספרות הילדים.
בין הסיפורים: "ילדת חוץ" על ידי הסופרת נורית זרחי, שבעצמה הייתה "ילדת חוץ" בקיבוץ גבע, שאליו נשלחה להתחנך לאחר מות אביה, "ילד חוץ: סיפורו של ילד עזוב" של גלילה רון פדר והסיפור "ילדי חוץ" מאת שמעון בלס.
נו-ואר הוא דמות בדיונית של גיבור-על שמופיעה בחוברות הקומיקס האוונג'רס ביקום מארוול קומיקס.
דמותו הופיעה לראשונה בחוברת Marvel Boy Vol.2 #1 מאוגוסט 2000 ונוצרה על ידי הכותב גרנט מוריסון והמאייר ג'פרי גלן ג'ונס.
נו-ואר הוא השישי לשאת את זהותו של קפטן מארוול, אחרי סוכן הסקרול הרדום קהנ'נר.
לאחר הופעתו באירועי "פלישה סודית" משנים 2008-2009, הוא הצטרף לקבוצת האוונג'רס האפלים כקפטן מארוול.
נו-ואר שירת על סיפון המפרשית הדיפלומטית הבין-גלקטית של גזע הקרי, "הפלא" (Marvel), שעורכת מסע דרך מיליוני ממדים חלופיים במשימתה לשמור על השלום ועל ההפרדה בין כוחות הקרי והסקרול באותם ממדים.
הספינה נמשכת לעבר יקום מארוול והיא מיורטת על ידי כוחותיו של דוקטור מידאס, מולטי מיליונר שאובססיבי להשיג כוח באמצעות ספיגת קרניים קוסמיות.
מידאס משמיד את הספינה מתוך מטרה להשיג את מנועיה, המונעים בידי קרינה קוסמית.
נו-ואר הוא היחיד ששורד את המתקפה, בה נהרגים חבריו לצוות.
בהיותו בעל מזג חם, נו-ואר נשבע לנקום באנשי כדור הארץ על האופן בו קיבלו אותם.
הוא מתחיל להשמיד גושי בניינים שלמים בעיר ניו יורק, עד שזוכה להתערבותה של סוכנות S.H.I.E.L.D.
סוכני על, בעלי כוחות המשלבים את כוחותיהם של קפטן אמריקה ושל הענק הירוק, נשלחים לעצור אותו, אך הוא הודף את מתקפתם בקלות יתרה בעזרת טכנולוגיית הקרי שברשותו.
בהמשך, נו-ואר מגלה כי טפיל תאגידי בשם הקסוס שוחרר מכלאו כאשר הספינה התרסקה.
הקסוס שם פעמיו לכדור הארץ כדי לגרום לשעבודם של בני האדם ובכך להשיג שליטה בעולם על ידי השתלטות על אמצעי המסחר העולמיים.
נו-ואר מצליח להתעמת עם כוחות התאגיד בעל הבינה המלאכותית, חשף את סודותיו וסיפק אותם למתחריו.
בכך עזר לשתק את העסק ולבסוף להשמידו.
עד מהרה, נו-ואר מוצא את עצמו נרדף בידי דוקטור מידאס, ששולח את בתו אקסטרמינטריקס ללכוד את הגיבור הצעיר.
היא מצליחה ללכדו ומעבירה אותו לאביה, אך בהמשך היא משנה את דעתה כאשר נו-ואר חושף את מידת רחמנותה ומשחרר אותה משליטתו של אביה.
מידאס מאתר את השניים בעזרת מתקן איתור במסכתה של אקסטרמינטריקס ושולח אחריהם יצורים מהממד האפל.
אקסטרמינטריקס מצליחה לערוף את ראשו של היצור, בעוד נו-ואר מתעמת עם מידאס, שבינתיים עבר מוטציה בעזרת הקרניים הקוסמיות לאיש הקוסמי.
בעימות האחרון בין נו-ואר למידאס, אקסטרמינטריקס עוזרת לנו-אר ומשתמשת בראשו הערוף של היצור כדי להביס את אביה.
סוכני S.H.I.E.L.D מקיפים אותם ולוקחים את נו-ואר תחת מעצר.
הדבר מוביל את אקסטרמינטריקס למסע טרור בדרישה לשחרר אותו, אך לבסוף היא נלכדה והובלה למאסר במתקן הכליאה "הרפסודה".
נו-ואר, מצדו, מוחזק במתקן הכליאה "הקוביה".
הוא מכריז מלחמה על האנושות ונשבע להפוך את כדור הארץ לחלק מאימפריית הקרי.
בשלב מסוים, מעשיו של נו-ואר מעוררים את תשומת לבם של חברי האילומינטי (צ'ארלס אקסבייר, מיסטר פנטסטיק, דוקטור סטריינג', איירון מן, נאמור וחזיז שחור), שמפקחים ומשגיחים על כדור הארץ מפני איומי חוץ ופנים.
הם מודאגים מכך שנו-ואר הכריז מלחמה על כדור הארץ ומנסים לשנות את דעתו.
הם עורכים ביקור באמצעות הקרנה אסטראלית במתקן הכליאה בו הוא מוחזק, וכל אחד מהם מספר לו בתורו על מורשתו של קפטן מארוול, וכי נו-ואר יכול לבחור להיות גיבור הלוחם לצד הטובים או שיבלה את שארית חייו בכלא.
הם משאירים בידיו את הבחירה ואומרים לו לזכות בדרכו לגאולה.
במהלך מלחמת האזרחים בעקבות חוק רישום העל-אנושיים, המנהלת בפועל של סוכנות S.H.I.E.L.D, מריה היל, עורכת ביקור ב"קובייה", בית כלא לחייזרים פושעים, שבו שטפו את מוחו של נו-ואר כך שהוא יציית לפקודות מנהל הקוביה, ומצווה על המנהל שילכוד את קבוצת ה-Runaways.
נו-ואר מתקיף אותם ואת קבוצת האוונג'רס הצעירים, שובר את מפרקתה של חברת Runaways קסווין מגזע הסקרול, ורודף אחר שאר חברי הקבוצה.
כאשר הסוהר האכזרי של "הקוביה" חש שמשימתו של נו-ואר הושלמה, הוא קורא להחזרתו.
האוונג'רס הצעירים ו-Runaways מובילים מתקפה על "הקוביה" על מנת לשחרר ארבעה מחבריהם שנחטפו למוסד.
נו-ואר מובס, וויז'ן מצליח לבטל את ההשפעה המנטלית עליו.
לאחר מכן, נו-ואר משתלט על מתקן הכליאה ומכריז עליו כעל עיר הבירה החדשה של אימפריית הקרי.
כאשר האסירים הכלואים במתקן "הקוביה" משוחררים כתוצאה מווירוס חייזרי אותו העלו הסקרול, נו-ואר מודיע כי "הגיע זמן ללכת".
בעת שהוא נמלט על מטוס סילון גנוב של סוכנות S.H.I.E.L.D, הוא נעצר בידי קהנ'נר הגוסס מפצעיו.
בתחילה, הוא טעה לחשוב שמדובר במאר-וול המקורי ועצר כדי לשמוע את מילותיו האחרונות.
קהנ'נר מינה אותו להיות מגן כדור הארץ החדש, סחף אותו בעקבות התפקיד אותו מילא קפטן מארוול המקורי, וביקש ממנו לעצור את הסקרול - להם קרא שקרנים ובוגדניים חסרי כבוד.
לאחר מכן, נו-אר היה עד לשינוי צורתו של קהנ'נר המת חזרה לחזותו כחבר גזע הסקרול, ונותר מלא יראה כתוצאה מגילוי מרעיש זה.
נו-ואר בוחר סוף כל סוף בצד במלחמה, ומשתמש באנרגיה הסולארית שבצמידי השלילה של קפטן מארוול, מה שגורם לפיצוץ גדול באמצעו של הקרב בניו יורק.
הוא מכריז בפני צבא הסקרול כי הפלישה הסתיימה.
נורמן אוסבורן אומר לנו-ואר כי הוא גיבור מלחמה וכי הוא רוצה שיהיה מה שנועד להיות באמת.
הוא מגייס אותו לקבוצת האוונג'רס האפלים שלו, ונו-ואר נוטל את זהותו של קפטן מארוול.
כאשר מתרחש רצח המוני בכנסייה בקרוליינה הדרומית לאחר הגילוי כי נו-ואר נטל את שמו של קפטן מארוול, קרול דנברס מגיעה לשם כדי לחקור את הנושא.
לאחר שקרול מנסה לתקוף אותו ומאשימה אותו על מה שהכנסייה עשתה בשמו של קפטן מארוול המקורי, הוא מסביר לה כי קפטן מארוול שעבורו הוקמה הכנסייה היה למעשה סוכן סקרול והוא מת בזרועותיו, לא לפני שאמר שאהב את העולם הזה וביקש ממנו להגן עליו מפני איומים חיצוניים.
קרול אינה מאמינה לו, והוא עף משם, באומרו כי היא יכולה להאמין למה שהיא רוצה, אך עליה לזכור את פגישתם, משום שהוא לא הרים עליה יד.
לאחר המשימה הראשונה של קבוצת האוונג'רס האפלים, נו-ואר מתחיל לפתח התאהבות ב"גברת מארוול" של הקבוצה, נבלת-העל קרלה סופן.
חברי הקבוצה מחליטים לנוח במגדל האוונג'רס.
בערב, נו-ואר עושה את דרכו לחדרו כשקרלה מזמינה אותו לחדרה.
לאחר שהם שוכבים, קרלה מדליקה את הטלוויזיה ומבקשת לבדוק כיצד אוסבורן יסביר בפומבי את היותם חבורה המלאה בפושעים.
נו-ואר מוכה בתדהמה שחבריו לקבוצה הם כולם פושעים שמתחזים לגיבורים, ומאז נעלמו עקבותיו.
מאז שנטש את הקבוצה, נו-ואר שמר על פרופיל נמוך תוך שהוא חומק מהאוונג'רס האפלים ומנסה להבין את תפקידו בעולם בו הוא חי כעת.
הוא מנסה לתקן את דרכיו ומזהיר את וולברין מפני השתלטותו של אוסבורן על מתקן בזמן שהיה חבר בקבוצתו.
השניים חוברים יחדיו, משחררים את המתקן מידיו של אוסבורן, ומשאירים אותו לידיו האחראיות של פנטומאקס.
בהמשך, נו-ואר מתחבר לבחורה בשם אנני אך נמצא בידי הסנטרי, שמגיע לקחת אותו חזרה לאוסבורן.
קרב מתחולל בין שניהם באמצע מנהטן, ונו-ואר עומד להפסיד כאשר אנני יורה על הסנטרי מטח מנשקו של נו-ואר ומסיחה את דעתו.
נו-ואר נמלט מהמקום וחוזר לבניין נטוש שבו בנה מתקן תקשורת בטכנולוגיית הקרי כדי ליצור קשר עם "האינטלקט העילאי" (Supreme Intelligence), מחשב-העל של הקרי.
הוא מקבל שדר מהאינטלקט העילאי שאומר שמעשיהם של הסקרול במהלך הפלישה הסודית הותירו את כדור הארץ בסכנה חמורה בהרבה, וכי נו-ואר הוא המגן החדש של הכוכב.
זאת ועוד, האינטלקט העילאי מעניק לו את האמצעים לרכוש כוחות חדשים בצורת צמידי שלילה מתקדמים יותר מאלה של מאר-וול.
הצמידים מספקים לו תלבושת חדשה ומונעים מהאוונג'רס האפלים לאתר את מיקומו.
אחרי שנו-ואר מוצא את אנני ומודה לה על עזרתה, הוא משתגר משם.
ללא ידיעתו, גם באקי ברנס וגם סטיב רוג'רס צופים בו ומנסים להחליט אם יש לו פוטנציאל להיות בן ברית כנגד אוסבורן.
נו-ואר מופיע לבסוף כגיבור-העל החדש פרוטקטור ("מגן").
זמן מה עבר מאז, והוא נצפה כשהוא עורך מסע ביחד עם אנני.
אשה בלתי מזוהה הנושאת שריון קרב משוכלל ביותר מופיעה מהעתיד, בניסיון לבחון את נו-ואר.
נו-ואר הופך לפרוטקטור ונלחם בה.
היא מגלה שהיא נלחמת בגרסה צעירה וחלושה יותר של הגיבור אותו היא מכירה מהעתיד, ולפני שהיא מצליחה להרוג אזרחים חפים מפשע, נו-ואר מהמם אותה.
היא מתגלה כאנני המבוגרת, שאומרת לו ש"הכל יהיה הגיוני יותר...
מתישהוא" לפני שהיא נעלמת בזרם הזמן.
נו-ואר מגויס לקבוצת האוונג'רס כדי לעזור להם לבנות מכונת זמן שתעזור להם להציל את העתיד.
טוני סטארק מנסה לשכור אותו עקב הידע הרב שלו, כדי "לשחרר את המוח החייזרי על פני העולם".
נו-ואר מסרב להצעה, משום שנשבע לשמור על סודות הקרי מתושבי כדור הארץ.
תוך זמן קצר, נו-ואר יוצר מסך הקרנה לתוך מרחבי הזמן והחלל, מה שמאפשר לחברי האוונג'רס לצפות ביקומי מארוול החלופיים (כמו ימי עבר עתידי ועידן אפוקליפס), לפני שזרם הזמן מתמוטט.
לאחר מכן, הוא עוזר לאוונג'רס להילחם בוונדר מן הזועם, שמשוכנע כי הקמתה מחדש של הקבוצה היא טעות.
בהמשך, הם מותקפים בידי גרסה עתידית של אפוקליפס וארבעת פרשיו, שאבדו בזמן.
ארבעת פרשיו כללו את מכשפת השני כרעב, ספיידרמן כמגפה, הענק האדום כמלחמה ו-וולברין כמוות.
נו-ואר מצליח להרגיע את ספיידרמן, שמתלונן על עתידו האפשרי.
נו-ואר עוזר לבנות מכונת זמן נוספת, ויחד עם וולברין, קפטן אמריקה ואיירון מן הוא עורך מסע בזמן ומביס גרסה עתידית של קבוצת האוונג'רס.
הם נלקחים למנהיגם, ענק המאסטרו, ששמח לראותם, משום שהוא עובד לצד גרסה עתידית של טוני סטארק.
במהלך אירועי "אוונג'רס נגד אקס-מן", נו-ואר מגלה בסיס A.I.M.
האוונג'רס מתאספים יחדיו, משביתים את הבסיס מכל פעילות עוינת ועוזרים לכלוא את המדענים שברחו לאחר תבוסתו של אוסבורן.
לאחר הקרב, האינטלקט העילאי של היקום הנוכחי מיידע את נו-ואר כי כוח הפניקס מתקרב לכדור הארץ, וכי עליו לתחום את הישות הקוסמית בכל מחיר, אפילו אם זה אומר גרימת מותם של חברי האוונג'רס.
בחלל, לאחר שהאוונג'רס נכשלים לעצור את כוח הפניקס, נו-ואר בוחן את הסיבה לכישלונם ומגלה כי מקבתו של תור, מיולניר, יכולה לפצוע ולספוג לתוכה את הפניקס.
אולם לפני שתהיה להם הזדמנות לחגוג על תגלית זו, נו-ואר מצהיר שהוא ייקח את האנרגיה הקולקטיבית בחזרה לאימפריית הקרי.
בחלל, טעות קטלנית שנוצרה כתוצאה ממפגש עם כוח הפניקס גורם לספינתם להיסחף לכיוון השמש.
נו-ואר לוקח את האנרגיה הכלואה לאינטלקט העילאי, שמודיע כי אין הוא מתכוון להשתמש בה כדי להציל את כדור הארץ.
הדבר גורם לנו-ואר להתנגד לאינטלקט העילאי ולהמלט משם עם האנרגיה.
האוונג'רס מגלים את דבר בגידתו, לוקחים ממנו את האנרגיה, ומצהירים עליו כאויבם וכי אין עליו לשוב חזרה לכדור הארץ.
נו-ואר נשאר כשהוא נמלט על חייו מגזע הקרי הרודף אחריו.
כחלק מההרצה המחודשת של כותרי מארוול קומיקס, "מארוול עכשיו!", נו-ואר מופיע בקבוצת האוונג'רס הצעירים החדשה.
נו-ואר הוא חבר אימפריית הקרי, אם כי מיקום חלופי.
הגנים שלו שודרגו עם DNA של חרקים, מה שעוזר לו להדגים רפלקסים מהירים, מהירות גבוהה, כוחות על וסיבולת גבוהה יותר מזו של בני אדם רגילים.
הוא מסוגל לחווט מחדש את הדחפים הניורולוגים שלו על מנת להימנע מכאבים פיזיים וכן להדחיק גירויים שאותם הוא לא רוצה להרגיש - מה שהופך אותו ליריב קטלני בקרב.
במהלך אירועי "מלחמת אזרחים", הוא מסוגל היה לבצע "הרצה לבנה", המדחיקה כל דבר שאינו קשור לקרב ממוחו, ובכך הצליח להביס בקלות את חברי האוונג'רס הצעירים תוך חמש שניות.
בנוסף, לנו-ואר יש מפרקים מכופלים ומשולשים, מה שמקנה לו את היכולת להתגמש באופן בלתי אנושי ולשרוד בתנאים קשים.
הוא מסוגל לטפס על המשטחים החלקלקים ביותר, כמו קירות אנכיים, חלונות זכוכית ותקרות.
אם יש צורך בכך, באפשרותו לעכל כל חומר אורגני ללא כל תופעות לוואי, כמו אוכל רקוב או רעיל.
בדרך זו הוא מסוגל להתאושש מפצעים או מלחץ גבוה.
הרוק של נו-ואר מכיל מאפיינים שמדביקים את אלה אשר באים איתו במגע.
הדבר מוביל ליצירת אשליות ומאפשר לנו-ואר מידה מסוימת של שליטה באחרים.
ציפורניו יכולות לגדול לצורת חודים קוצניים קטלניים, ובבואם במגע הם יכולים לגרום לפיצוץ עז ולנזק היקפי רחב.
בהמשך, נו-ואר יוצר קשר עם אימפריית הקרי, וניתנים לו צמידי שלילה מתקדמים יותר מאלה של קפטן מארוול המקורי, מאר-וול.
לנו-ואר יש גישה למגוון רחב של טכנולוגיית הקרי, כמו כלי נשק מתקדמים ביותר, ביניהם רימוני יד המשתכפלים מעצמם, רובי פלזמה, וכן שדה קרב ממוזער שיכול לשמש כסימולציה.
כמו כן, לנו-ואר ידע נרחב במדעי מסעות בין-ממדים.
הוא יכול לבנות ולתפעל מתקנים הצופים במרחבי הזמן והמרחב, וכן לערוך בהם מסעות.
"ילד מזדקן" הוא שיר של להקת כוורת מאלבומה הראשון "סיפורי פוגי" שיצא בשנת 1973.
במקור הופיע השיר ב"פינות פוגי" שהקליטו דני סנדרסון, מאיר פניגשטיין, אלון אולארצ'יק וגידי גוב לתוכנית "ממנו אלייך" של דורי בן זאב בגלי צה"ל.
בגרסה זו נקרא השיר "פוגי מתחשמל" והיה חלק מתיאור עלילותיו הדמיוניות של פוגי בהומור נונסנס:
כאשר פנתה כוורת בשנת 1973 להקליט את אלבומה הראשון על בסיס הקלטותיה המוקדמות, טען אולארצ'יק כי לחן השיר טוב מכדי ללוות טקסט הומוריסטי וכתב לשיר מילים חדשות, תחת השם "ילד מזדקן".
שם השיר ניתן לו על פי שורתו הראשונה, המנוסחת כאוקסימורון.
על אף אווירתו הקלילה של שאר האלבום, שיר זה הוא בעל אופי רציני ונטול משחקי מילים או רמיזות הומוריסטיות.
על אף פער זה, כוללים גם שירים נוספים באלבום כדוגמת "שירות עצמי" ו"ביום ובלילה" אווירה של ספקות וכישלונות, אך אלו עטופים בלשון קלילה יותר.
פתיחת השיר, המשמשת גם כפזמון, מתארת אדם, בוגר על פי גילו, המתקשה להתנהג כמצופה ממנו וממשיך להתנהג כילד:
שני בתי השיר מתארים את קשיי הילד ואת כישלונו לעמוד בציפיות הוריו והחברה ולנהוג כאדם בוגר.
בסוף השיר פונה הילד בגוף ראשון אל אימו ומבקש את תמיכתה ברצונו להישאר ילד:
ייאושו וכישלונו של הילד ניכרים גם בהוריו, והשיר מסכם:
באלבום "סיפורי פוגי" הסולן בשיר הוא גידי גוב.
בהתייחס לשיר זה, סיפר גוב כי הושפע בסגנון השירה מסגנון הביצוע של אלי מגן בלהקת אחרית הימים ובשירים נוספים.
כמו שירים רבים באלבום זה של כוורת, זכה גם "ילד מזדקן" להצלחה רבה והפך לאחד מלהיטיה הבולטים.
לשיר הוקלטו מספר גרסאות כיסוי.
מחבר השיר אלון אולארצ'יק הקליט אותו עבור אלבום הסולו הראשון שלו, "אולארצ'יק", משנת 1985 ובשנת 1995 ביצעו את השיר גידי גוב, אולארצ'יק ואביב גפן בתוכנית לילה גוב (ביצוע זה הופיע באלבום השלישי בסדרת אלבומי לילה גוב משנת 2019).
בשנת 1989 הקליט את השיר יהודה פוליקר בהופעה יחד עם גידי גוב וביצוע הופעה של גוב לבדו נכלל באלבומו "דרך ארץ: הופעה" משנת 1988.
אריק איינשטיין ביצע את השיר באלבום "עבודה עברית - מחווה לחמישים שנות יצירה מקורית" משנת 1998.
בשנת 2010 הוציא הזמר עידן עמדי גרסת כיסוי של השיר במסגרת התכנית כוכב נולד ובמסגרת חמישים שנות יצירה מאת דני סנדרסון.
להקת כנסיית השכל ביצעה את השיר יחד עם התזמורת האנדלוסית אשקלון במסגרת פרויקט של גלי צה"ל במלאת 40 שנה לצאת "סיפורי פוגי" בשנת 2013.
כמו כן ביצעו את השיר אומנים נוספים, ביניהם חמי רודנר, אבי סינגולדה, רפי גינת, מוש בן ארי וג'יין בורדו.
אהוד בנאי, בשירו "מהרי נא" ("הילד בן שלושים") מתאר מצב דומה של אדם מבוגר המיואש מחייו הבוגרים, חוזר אל בית הוריו ומייחל לקרבתה של אימו.
הנצרות מייחסת מעמד של ממזר לילד שנולד מחוץ למסגרת הנישואין.
מבחינה רשמית סבלו ילדים מחוץ לנישואין מסנקציות קשות, כמו איסור על מגורים בעיר ושלילת זכאותם לירושה, אולם לעיתים קרובות הסנקציות לא ייושמו במלואן ויחס החברה לילדים מחוץ לנישואין היה טוב מכפי שהכתיבו החוקים הרשמיים.
קודקסים של חוקים ומסמכים משפטיים מקהילות נוצריות בימי הביניים מתייחסים לסוגיה זו בפירוט, ומוכיחים כי היה מדובר בתופעה חברתית רחבה ומשמעותית.
כך למשל, פיליפ דה בומנואר (1296-1250), מאבות המשפט הצרפתי, התייחס לסוגיה זו בפירוט במסמך Coutumes de Beauvoisis, וספר חוקים שנכתב בבוורלי שבצפון אנגליה במאה ה-14. הוא נכנס לפרטי פרטים בניסיונו להגדיר מי נחשב לילד מחוץ לנישואין.
במסמך הצרפתי מפורטים מספר חוקים בקשר לילדים מחוץ לנישואין.
באחד מהסעיפים כתוב כי: יש לדעת כי כל אלה הנולדים לאחר הפרדת הנישואין או לאחר חלוף 39 שבועות ויום מאז מות הבעל, הריהם ממזרים.
כי על כן, אישה אינה יכולה ללדת לאחר למעלה מ-20 שבועות ויום אחד, ומכאן שהרתה אותו אחרי מות הבעל, ועל כן ממזרותו מוכחת, לאור משך הזמן הארוך.
כלומר ישנה הגדרה ברורה לשאלה מיהו ממזר, תוך ירידה לפרטים מדוקדקים ביותר כמו מתי הרתה האישה.
ייתכן ועשו זאת במטרה למנוע אי הבנות, ומצבים בהם ממזרים יוכלו להיחשב כילדים חוקיים בגלל אי הבהירות של החוק.
אך מקריאת סעיף זה עולה השאלה האם אין בעיה עם הזמן שמאפשרים לאישה להיות בהריון אחרי שבעלה נפטר.
אמנם, מהחישוב שלהם הריון נמשך כתשעה חודשים, אך ישנם הריונות שנמשכים זמן רב יותר.
יחס מוסדות הדת בענייני ממזרים
מבחינת הכנסייה, ממזר הוא התגלמות החטא של קיום יחסי מין אסורים: ניאוף או זימה.
אך מנגד, רעיון קדושת החיים עמד כערך עליון אצל הכנסייה שהתנגדה להרג התינוקות הממזרים.
הפתרון שמצאה הכנסייה שיקף את היחס האמביוולנטי שלה אל תופעה זו: מצד אחד, לא הכבידה הכנסייה על גורל הממזרים - הם היו כשרים לנישואין, ובהינתן אישור מיוחד אף הורשו לעבוד בכנסייה.
אך בכל הקשור לשאלת הירושה נקטה הכנסייה ביד קשה, ועל פי רוב לא הרשתה הורשת רכוש לממזרים ואף לא הרשתה לממזר לשאת את שם אביו.
בימי הביניים, היות האדם בעל רכוש, ובעיקר בעל קרקע, הייתה נכס יקר מפז.
קרקע זו הייתה עוברת בירושה, ראשית אל הבנים ורק אם לא היו בנים, הייתה עוברת הקרקע אל הבנות.
ייתכן שכאן נעוצה הסיבה בה החמירו עם הממזרים: כיוון שאם מגדירים ילדים רבים כממזרים החלקה החקלאית מתחלקת בין, יחסית, מעט יורשים.
החל מהמאה ה-14, בחלק מארצות מערב אירופה, הועברו כמה מענייני האישות לטיפולם של בתי דין חילוניים.
כתוצאה מכך, נרשם שינוי ביחס הרשמי לילדים מחוץ לנישואין גם בסוגיית הירושה.
בערי מערב אירופה, העונש על הולדתם של ילדים מחוץ לנישואים היה, על פי רוב, קנס כספי שהוטל על האישה או על אביה (באנגליה אף ישנו מונח מיוחד לקנס בעוון לידת ילד מחוץ לנישואין, childwyte).
במקביל הוקלו הקריטריונים וילדים נוספים, שקודם לכן נחשבו לילדים מחוץ לנישואים, נכללו במסגרת המשפחה הנורמטיבית.
כך למשל, בצרפת נפוץ הנוהג להחשיב ילד ללגיטימי גם במקרים שבהם הרתה אותו אישה לא נשואה, ובלבד שנישאה בטרם הלידה.
כך למשל כותב המחוקק הצרפתי: כאשר גבר מתייחד עם אישה מחוץ לנישואין והוא נושא אותה אחרי כן לאישה, או בשעה שהיא הרה, הילד שתלד יהיה חוקי מכוח הנישואין.
ייתכן שמבחינת המחוקק הייתה חשיבות לשמירה על מבנה משפחתי תקין ככל הניתן ועל כן שאפו למצוא פתרונות לילדים העשויים להיקרא ממזרים.
יחס החברה לילדים מחוץ לנישואין היה, פעמים רבות, טוב מכפי שהכתיבו החוקים הרשמיים, והמעמד של ילד מחוץ לנישואין לא בהכרח נחשב לאות קלון חברתי.
נראה כי בספרי הדרכה שונים נכתב שאם לבעל יש צאצאים לא חוקיים, מתפקידה של האישה האלמנה לדאוג להם, לגדל אותם ולהגן עליהם.
בתקנות ובחוקי הערים השונות במערב אירופה נקבעו זכויותיו של הממזר והמגבלות שחלו עליו באשר לירושה ולאפשרות התקבלותו כאזרח העיר, אך ישנן דוגמאות רבות לכך שבפועל דאגו האנשים לזכויות הממזרים והם כן זכו לירושה.
בפריז ידוע על מקרה בו איש משפחה בורגני הוריש לבתו הלא חוקית מכספו ואף השיאה לבחיר ליבה; ילדה לא חוקית בגרמניה קיבלה ירושה מספיק גדולה, כך שיכלה לתת ממנה לאחיה החוקיים.
כלומר, אף על פי שממזר נחשב לפסול משפחה, משפחתו סייעה לו בדרכים שונות כדי שיוכל לקבל ירושה ובדרך זו יקים משפחה משלו.
דוגמה אחרת נוגעת לאישה מוונציה, שעל ערש דווי התוודתה בפני בעלה על כך שאחד הילדים אינו שלו.
הבעל לא רצה לדעת באיזה ילד מדובר וגם מחל לאשתו.
במקורות השונים אין התייחסות לכך שלמעשה בחוק הממזרות הנושא בעונש הוא הילד, שנענש על מעשי הוריו.
כלומר, הוא מגיע לעולם עם כתם על לא עוול בכפו.
אולי יחס כזה אל הממזרים הוא התפתחות מאוחרת יותר.
ייתכן שיחסה המשופר של החברה בפועל נבע מכך שהתופעה של ילדים מחוץ לנישואין הייתה נפוצה וחוצת מעמדות.
כדוגמה לכך יכולה לשמש בתו מחוץ לנישואין של סוחר לונדוני שנישאה לאחד האבירים הזוטרים או המשרתים של המלך ריצ'רד השני, כאשר אביה נתן נדוניה בעבורה.
בכך, אביה סייע לה בהקמת משפחה חדשה למרות לשון החוק המחמירה שאסרה זאת.
בקרב האצולה היו ממזרים רבים, כך למשל, הרוזן מסולסברי הוריש סכום כסף נכבד לגידול ולחיתון בנו הלא חוקי.
אציל אחר נאבק למען הלגיטמציה של צאצאיו הלא חוקיים ולקבלתם אל שכבת האצולה.
כלומר, בפועל היחס אל הממזרים לא היה כה נוקשה כמו בלשון החוק, וממזרים בשכבת האצולה בצרפת אף הגיעו לעמדות כוח.
על פי רוב, הקהילה האנגלית לא הוקיעה את הממזר ולעיתים אף תמכה בו מול בן חוקי שטען כי אל לו לקבל ירושה וניסה לנשלו ממנה.
ידועים מקרים שבהם התאפשר לנשים שנולדו מחוץ לנישואין לשמש כנזירות ואף להתמנות לתפקיד אם המנזר.
כלומר, גם אם ראו את הממזרות בעין לא יפה, ניתן היה לכפר עליה באמצעים פשוטים יחסית ולקבל מחילה בעזרת תשלום כסף.
ילד האתמול הוא ספר מדע בדיוני מאת אייזק אסימוב ורוברט סילברברג שנכתב בשנת 1992 ותורגם לעברית בהוצאת כתר בשנת 1993.
הספר מהווה הרחבה לסיפור קצר בשם הילד הקטן והמכוער שנכתב על ידי אסימוב בשנת 1958 (תורגם לעברית בקובץ מחר כפול תשע בשנת 1972 ושוב ב-2005, וכן בקובץ כתבי אייזק אסימוב חלק 4 בשנת 2014).
אסימוב הכתיר את הסיפור בתור הסיפור השלישי האהוב עליו ביותר.