tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ייתכן כי שהר-י סוח'תה תוכל להוות עדות לקיומה של ציוויליזציה שהתקיימה ממזרח לפרס והייתה נפרדת מזו של מסופוטמיה.
שהר-י סוח'תה, המשתרעת על פני 1510 דונם, היא אחת הערים הגדולות ביותר מן התקופה העירונית המוקדמת.
בחלקה המערבי נמצא בית קברות גדול, המשתרע על כ-25 הקטרים.
תחילת ההתיישבות מתוארכת לסביבות 3200 לפנה"ס.
העיר עברה ארבע תקופות התיישבות ונשרפה שלוש פעמים לפני שננטשה סופית ב-1800 לפנה"ס.
האתר התגלה ונחקר בידי אורל שטיין בתחילת המאה העשרים.
בין השנים 1967–1978 נערכו חפירות באתר מטעם המכון האיטלקי לחקר אפריקה והמזרח (Istituto italiano per l'Africa e l'Oriente (IsIAO)) בראשות מאוריציו טוסי.
החפירות התחדשו בחסות הארגון למורשת תרבות ותיירות איראן.
בראש צוות החפירות עמד סייד מנצור סייד סג'אדי.
רוב הממצאים מהאתר תוארכו לתקופת 2700–2300 לפנה"ס.
הממצאים מעידים כי העיר הייתה מוקד של דרכי מסחר שקישרו את מסופוטמיה ואיראן עם תרבויות מרכז אסיה ותת-היבשת ההודית, ואף עם סין.
באזור סיסתאן, אזור מדברי השוכן בין אפגניסטן לפקיסטן, נמצאו עד כה כ-900 אתרים ארכאולוגיים המתוארכים לתקופת הברונזה.
אתר גדול שכזה הוא שהדאד (פרסית: شهداد).
בינואר 2015 נמצאה פיסת עור מקושטת ומעוטרת.
בדצמבר 2014 נמצא באתר ספל שיש ייחודי.
בדצמבר 2006 מצאו הארכאולוגים את העין המלאכותית הקדומה ביותר בעולם.
לעין המלאכותית צורת חצי כדור וקוטרה כ-2.5 ס"מ.
היא מורכבת מחומר קל מאוד, כנראה משחת ביטומן.
חלקה החיצוני של העין מכוסה בשכבה דקה של זהב ומעוטר בעיגול מרכזי (שאמור לסמל את הרשתית) ובקווי זהב המעוצבים כקרני השמש.
העין המלאכותית נמצאה לצד שרידי אישה שגובהה 1.82 מ', גבוהה בהרבה מגובהן הממוצע של נשות התקופה.
משני צדי העין נוקבו חרירים זעירים, דרכם ניתן היה להשחיל חוט זהב שהחזיק את העין במקומה.
בדיקת מיקרוסקופ גילתה כי בארובת העין יש שרידים של חוט הזהב, כך שניתן להניח כי האישה השתמשה בעין המלאכותית במהלך חייה.
שלד האישה תוארך לתקופת 2900–2800 לפנה"ס.
בשהר-י סוח'תה נתגלו משחק השש-בש, קוביות משחק וזרעי הכרוויה (קימל) הקדומים ביותר בעולם, כמו גם חפצי מתכת שונים.
באתר נמצאה גולגולת אנושית המעידה כי בוצע בה ניתוח מוח.
בגביע חימר שנמצא באתר רואים הארכאולוגים עדות ראשונה להנפשה.
שהכאב ימצא לו חברים הוא שיר שכתב, הלחין ועיבד סתיו בגר עבור ים רפאלי בהשראת סיפור חייו של רפאלי ויצא לאור כסינגל הבכורה שלו ב-1 ביולי 2018.
הוידאו קליפ צולם בתיאטרון הקאמרי על ידי עומר וייס, בבימויו של איתמר לידר שירי.
יוסי חרסונסקי ביקר את השיר ושיבח את רפאלי: "מצליח לתרגם את תחושות הפנים לשירה אמוציונאלית מסעירה".
באיאזיד (בטורקית עות'מאנית: شهزاده بايزيد, 1525 - 25 בספטמבר 1561) היה בנם של סולימאן הראשון והורם סולטאן.
באיאזיד נולד באיסטנבול בתקופת שלטונו של אביו סולימאן המפואר.
אמו הייתה הורם סולטאן, בתו של כומר אורתודוקסי, שהייתה אז פילגשו של הסולטאן.
בעת לידתו היו לבאיאזיד ארבעה אחים מלאים: מחמד (יליד 1521), עבדאללה (יליד 1522), מיהרימה סולטאן (ילידת 1523) וסלים (יליד 1524).
היה לו גם אח בכור למחצה מוסטפא (יליד 1515) ומאוחר יותר אח מלא צעיר אחד, ג'אהנגיר (יליד 1531).
בשנת 1533 או 1534, תוך שבירת מסורת, אביו שחרר את אימו ונישאה כחוק.
לאחר הוצאתו להורג של אחיו הגדול שהזאדה מוסטפא (שהיה היורש לכס המלוכה העות'מאני) בשנת 1553, הפך באיאזיד ליורש העצר הפופולרי בקרב הצבא.
במהלך כל שנות ה-50, כשסולימאן כבר היה בשנות השבעים לחייו, התבררה תחרות ממושכת על כס המלוכה בין באיאזיד לאחיו הגדול שהזאדה סלים.
לאחר שהובס בקרב ליד קוניה בשנת 1559 על ידי צבא הסולטאן בפיקוד סלים וסוקולו מהמט פאשה, נמלט באיאזיד לאימפריה הספווית הסמוכה, שם התקבל על ידי תהמאספ הראשון.
בשנת 1561, לאחר ניסיונות ממושכים מצד הסולטאן העות'מאני, שכללו גם העברות כספים ומתנות אחרות, איפשר תהמאספ לבאי כוחו של הסולטאן להוציא להורג את באיאזיד ואת ארבעת בניו בקזווין, בירת האימפריה הספווית באותה תקופה.
מאוחר יותר הם נקברו בעיר סיוואס באנטוליה.
שַׁהְרֶכֹרְד (בפרסית: شهركرد) היא עיר בפרובינציית צ'הארמחאל ובח'תיארי באיראן, המשמשת כבירת הפרובינציה.
זוהי העיר הגדולה ביותר במחוז, ונמצאת במרחק של 90 ק"מ מהעיר השלישית בגודלה באיראן, אספהאן.
שהרכרד מאוכלסת על ידי פרסים, ומצויים בה גם מיעוטים לורים וטורקים.
העיר ממוקמת כ-90 ק"מ דרומית-מערבית לאספהאן ו-512 ק"מ מטהראן.
העירממוקמת מבחינה טופוגרפית בצפון הרי זגרוס.
בהיותה ממוקמת 2,070 מטר מעל פני הים, שַׁהְרֶכֹרְד היא הגבוהה ביותר מבין בירות הפרובינציות של איראן ומכונה "הגג של איראן".
שדה התעופה שהרכרד הוא שדה תעופה פנים הממוקם בדרום העיר.
יוצאות ממנו טיסות פנים לטהראן ומשהד.
שהם שיינר הוא שחקן ישראלי.
זוכה פרס שחקן ראשי בפרס הבמה לילדים ונוער (2024).
שיינר נולד וגדל במבשרת ציון בן זקונים להורים חוזרים בשאלה, שעלו מגרמניה והונגריה בסוף שנות ה-50. רקד בלהקת "מחולה" והופיע איתה בטקס הדלקת המשואות ובפסטיבל המחולות בכרמיאל ופסטיבלים ברחבי העולם.
בצבא שירת בגרעין התיאטרון בנח"ל, בניהולה של נולה צ'לטון.
באותה העת יצא מהארון כהומו.
בוגר מגמת משחק בסטודיו של יורם לוינשטיין ועם סיום לימודיו משנת 2012 החל להופיע בתיאטרון הקאמרי.
נוסף לכך, שיחק גם בתיאטרון הילדים ה"מדיטק", בתיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער ובתיאטרון הנפש.
בתיאטרון תמונע השתתף בהצגות "According To Law" ו"לחם שחור ובננות".
בשנת 2014 שיחק בהצגה של "גורודיש" מאת הלל מיטלפונקט וזכה לביקורות מצוינות על משחקו: "כמו-כן, יש לציין על משחק משובח את שהם שיינר, אבי טרמין, עידו מוסרי."
בשנת 2019 שיחק שלל תפקידים בהצגה "אניהו" המבוססת על סיפורו של אתגר קרת וזכה לביקורות: "כריזמטי וחיינני" ו"גולת הכותרת: שוהם שיינר בשלל תפקידים שונים כמו עץ או מזרקה גונב את ההצגה, הוא קורע מצחוק בכל שנייה שלו על הבמה...
באמת אתה גאון" באותה שנה שיחק את השריף באסטר בהצגה "מיזרי" וזכה לביקורות נלהבות: "תפקיד קטנטן שבקטנטנים, מבליט את הלקויות בתפקידים הראשיים.
שהם שיינר משחק טמבל שימושי שהוא יותר דחליל משריף.
זהו תפקיד קטן אבל שלם שכתוב, מאופיין ומבוצע נהדר."
בינואר 2023 שיחק את לואיס איירונסון בהצגה "מלאכים באמריקה", שזכתה לביקורות מעולות.
ועליו נכתב: "שהם שיינר מייצר את כל האנטגוניזם שהוא אמור לייצר בתור לואיס, בן הזוג שנוטש את פריור לאחר שהוא מגלה שחלה." "שהם שיינר משחק באורח טוב מאוד את לואיס איירונסון.
יש לו יכולת משחק מאוד מוצלחת."
2021 - Hit and run (פגע וברח), ד"ר מנדל, נטפליקס
2023 - לבד בבית, ד"ר עירד, כאן חינוכית
עוץ לי גוץ לי - בתפקיד שר הארמון/המלך
גאון בכלוב - יונתן האוטיסט
מלאכים באמריקה - לואיס איירונסון.
2017 - אלואטה, בתפקיד עידו פויירשטיין
2018 - בוקר טוב גן עדן, סרט קצר של רון גולדין
2022 - אבודים בשטחים, בתפקיד משה
2024 - בהצגה "שחקי אותה נעה" - זכה בפרס שחקן בתפקיד ראשי בפרס הבמה לילדים ונוער
מלגה על שם אהוד מנור
פרס ראש עיריית תל אביב
שאהדאד (בפרסית: شهداد) היא עיר ובירת מחוז שהדאד שבאיראן.
העיר ממוקמת בשולי מדבר לוט, מהאזורים החמים בעולם.
כיום, גידולה החקלאי העיקרי הוא תמרים.
בעיר נמצאו מרכזי מסחרי חשובים מתקופת הברונזה.
דגל המתכת העתיק ביותר הידוע בהיסטוריה התגלה בעיר, בנוסף לפסלי חרס ייחודיים, תכשיטים וכלי מתכת רבים.
ישנן טירות וחאנות רבות בסביבת העיר.
שהראם אמירי (בפרסית: شهرام امیری; 8 בנובמבר 1978 – 3 באוגוסט 2016) היה מדען גרעין איראני שנעלם מאיראן בשנים 2009–2010 בנסיבות שנויות במחלוקת, והוצא להורג על ידי ממשלת איראן באוגוסט 2016.
באביב 2009 הוא נעלם, ככל הנראה במסע עלייה לרגל למכה, ערב הסעודית.
על פי הפרסומים, אמירי ערך מחקר בפיזיקת חלקיקים ב בטהראן, מוסד הנשלט על ידי משמרות המהפכה האסלאמית.
כשנה לאחר היעלמותו, הופיעו שני סרטונים, שהתיימרו להיות הצהרות של אמירי, אך סתרו זה את זה.
באחד נטען כי הוא נחטף ועונה על ידי הסעודים והאמריקאים, ובשני כי הוא בארצות הברית מרצונו החופשי.
ביולי 2010, אמירי הופיע בוושינגטון די.סי.
במדור האינטרסים האיראניים בשגרירות פקיסטן, בבקשה לעזרה לשוב לטהראן.
זמן קצר לאחר מכן הוא ערך מסיבת עיתונאים בטהראן, וסיפר לעיתונאים כי נחטף, עונה ושוחד כדי לשתף פעולה עם ה-CIA, אך סירב.
בשנת 2009, ממשלת איראן האשימה את ממשלת ארצות הברית בחטיפתו.
מאוחר יותר, התקשורת הממלכתית האיראנית דיווחה כי הוא עבד כסוכן כפול עבור המודיעין האיראני.
לאחר שובו לאיראן, מקורות אמריקאיים אישרו כי הוא הגיע לארצות הברית בעזרת ה-CIA, אך התעקשו שהוא לא נלקח או הוחזק בניגוד לרצונו.
ABC News ועיתון הארץ טענו שאמירי "רצה לבקש מקלט".
לפי דיווח מ-2011 של חדשות NPR, הוא "נחשב לסוכן של ה-CIA", שהחליט "שהוא רוצה לצאת מאיראן", אך לאחר שהגיע לארצות הברית "נבהל" ו"חזר לאיראן".
למרות זאת, הוא נידון לעשר שנות מאסר לאחר שחזר, ובהמשך הוצא להורג באוגוסט 2016, וגופתו הוחזרה למשפחתו עם סימני חבל סביב צווארו.
באוקטובר 2009, רמז שר החוץ האיראני מנוצ'הר מותכי כי ארצות הברית מעורבת בהעלמתו של אמירי.
בעיתון PRESS TV האיראני נכתב בשם מותכי: "יש לנו ראיות לתפקיד אמריקאי בהיעלמות האזרח האיראני...
יש ראיות לכך שארצות הברית הייתה מעורבת".
בתגובה, דובר מחלקת המדינה של ארצות הברית אמר רק כי "המקרה אינו מוכר לנו".
ערב הסעודית "גינתה" את הטענה של טהראן כי אמירי נחטף בזמן עלייה לרגל.
מצד שני, בדצמבר 2009, ראש הארגון לאנרגיה אטומית של איראן (AEOI), עלי אכבר סאלחי, הכחיש שלאמירי היו קשרים עם ה-AEOI או שהוא היה מועסק אי פעם על ידו.
ההיעלמות התרחשה שלושה חודשים לפני חשיפת המתקן הגרעיני האיראני סמוך לעיר קום, מה שמעלה את האפשרות שאמירי "אולי מסר למערב מידע עליו או על חלקים אחרים בתוכנית הגרעין".
הניו יורק טיימס דיווח כי "מקורות" בוושינגטון אישרו כי אמירי היה מרגל אמריקאי באיראן במשך מספר שנים, ואף סייע לדו"ח "המודיעין הלאומי" ב-2007. לאחר מכן נסע לערב הסעודית, שם ה-CIA הבריחו אותו מהמדינה.
ממשל אובמה אמר כי החלטתו לשוב לאיראן היא מביכה, והוא חשש שהיא עלולה לערער את המאמצים לשכנע מדענים איראנים אחרים לפעול נגד המדינה.
לפי סוכנות הידיעות AP, גורמים אמריקאים אמרו שאמירי קיבל 5 מיליון דולר עבור "מידע מקורי משמעותי".
מותכי הגיש תלונה רשמית למזכ"ל האו"ם באן קי-מון על "היעלמותם של אמירי ושלושה איראנים נוספים בשנים האחרונות".
אחד מהם היה עלי-רזא עסגרי, סגן שר ההגנה לשעבר וגנרל במשמרות המהפכה שנעלם בטורקיה ב-2007, וייתכן שערק לארצות הברית.
לפי ה, גם עסגרי וגם אמירי היו חלק מתוכנית עריקה של ה-CIA נגד איראן בשם "בריחת המוחות", שהחלה ב-2005. ב-30 במרץ 2010 דיווחה ABC News כי אמירי פנה בתחילה לאמריקאים דרך מתווך, הסכים לערוק וכי הוא מתגורר בארצות הברית.
ב-13 ביולי 2010, לאחר שנה באמריקה, שינה אמירי את דעתו והחליט לחזור לאיראן, לאחר שקיבל מספר מכתבים מבנו בן ה-7, אמיר חוסיין, שביקש ממנו לשוב הביתה ולבקר את המשפחה.
לאחר שהחליט לשוב לאיראן, טען אמירי כי סומם ונחטף על ידי סוכנים אמריקאים בערב הסעודית, עונה והוחזק במשך שנים בניגוד לרצונו.
באוגוסט 2016 פורסמו ויקיליקס מספר מסמכים של המועמדת לנשיאות הילרי קלינטון, בהם נרמז שאמירי ערק במודע לארצות הברית.
ב-7 ביוני 2010, IRIB שידרה וידאו ממצלמת רשת באיכות ירודה, שככל הנראה הוקלט ב-5 באפריל 2010, ובו גבר שהוא לכאורה אמירי אומר כי הוא נחטף בכוח בערב הסעודית במאמץ משותף של שירותי המודיעין האמריקאים והסעודיים.
הוא הוסיף כי לאחר שנלקח לארצות הברית, הוא עונה והופעל עליו לחץ להצהיר בפומבי כי הוא ערק בכוונה ושלאיראן יש תוכנית נשק גרעיני סודית.
הוא קרא לארגונים בין-לאומיים ולארגוני זכויות אדם להפעיל לחץ על ארצות הברית לשחרורו והביע את רצונו לשוב לאיראן.
סרטון שני פורסם שעות לאחר מכן ביוטיוב, ובו אדם שנראה כאמירי אומר "אני חופשי כאן ומבטיח לכולם שאני בטוח", ומכחיש שנקט פעולה נגד איראן.
הוא מצהיר כי הוא בטוח ורוצה להמשיך את לימודיו בארצות הברית, וטוען כי "אינני מעורב במחקר נשק ואין לי ניסיון וידע בתחום זה".
מאוחר יותר ביוני, IRIB ראיין את אשתו של אמירי, והיא הביעה ספק אם אמירי נסע לארצות הברית מרצונו החופשי.
היא גם הבהירה שלמרות יותר משנה של היעלמות, אמירי לא יצר קשר עם אשתו ובנם בן השבע.
היא קראה לארגוני זכויות אדם להפעיל לחץ על ארצות הברית לשחרורו של אמירי.
ב-29 ביוני 2010 דיווח ה-BBC כי הטלוויזיה הממלכתית האיראנית שידרה סרטון של "אדם שטוען שהוא מדען גרעין איראני" ו"טוען כי ברח לאחר שנחטף על ידי סוכנים אמריקאים".
בסרטון, האיש אומר: "אני, שהראם אמירי, אזרח הרפובליקה האסלאמית של איראן ולפני כמה דקות הצלחתי להימלט מסוכני ביטחון אמריקאים בווירג'יניה.
כרגע, אני מפיק את הסרטון הזה במקום בטוח.
אני עלול להיעצר שוב בכל רגע".
ה-BBC מצטט אותו כאומר שהוא לא חופשי, אסור לו ליצור קשר עם משפחתו, שארגוני זכויות אדם צריכים ללחוץ על ארצות הברית לשחררו, וטוען כי "הסרטון השני שפורסם ביוטיוב על ידי ממשלת ארצות הברית, שבו אמרתי שאני חופשי ורוצה להמשיך את לימודיי כאן, זה לא נכון והוא בדיה מוחלטת.
אם משהו יקרה ולא אחזור הביתה בחיים, ממשלת ארצות הברית אחראית".
גורם אמריקאי אמר לסוכנות הידיעות AFP כי ההאשמות הן "מגוחכות", אם כי משרד החוץ סירב לומר אם אמירי נמצא במדינה.
רויטרס דיווחה ב-29 ביוני כי מוקדם יותר באותו חודש, איראן, שאין לה יחסים דיפלומטיים ישירים עם ארצות הברית, זימנה את שגריר שווייץ בטהראן ומסרה מסמכים בהם נטען כי אמירי נחטף על ידי ארצות הברית.
ב-4 ביולי דיווח ה-BBC על ההתפתחות הזו, והוסיף כי טיב המסמכים לא נחשף.
ב-13 ביולי 2010, אמירי הגיע במפתיע למחלקת האינטרסים האיראניים בשגרירות פקיסטן בבקשה לסיוע בחזרה לאיראן.
ב-14 ביולי דיווח ה-BBC כי אמירי "בדרך הביתה" לאיראן לאחר שביקש לשוב למולדתו.
הוא חזר לאיראן דרך טורקיה, שכן מארצות הברית אין טיסות ישירות לאיראן.
לאחר שלמדה על ההתפתחויות בתיק, אמרה מזכירת המדינה הילרי קלינטון כי "מר אמירי נמצא בארצות הברית מרצונו החופשי והוא חופשי ללכת".
לפי הוול סטריט ג'ורנל, איראני אנונימי שמכיר את מקרה אמירי אמר שהרשויות האיראניות איימו לפגוע במשפחתו של אמירי אם לא יחזור לאיראן.
"המשפחה שלו הייתה תחת לחץ עצום, הם אפילו איימו להרוג את בנו.
לא הייתה לו ברירה אלא לשחק את התסריט שהמשטר נתן לו ולחזור לאיראן".
דובר במשלחת איראן באו"ם בניו יורק סירב להגיב לדברים.
ב-15 ביולי 2010 חזר אמירי לאיראן והתקבל על ידי פקידים איראנים, כולל פקידי משרד החוץ, אשתו ובנו בן ה-7. במסיבת עיתונאים מיוחדת בטהראן אמר כי הוא סבל מהתעללות נפשית על ידי סוכנות הביון האמריקאית (CIA) לאחר חטיפתו.
"הם הציעו לי 50 מיליון דולר כדי לשתף איתם פעולה ולספר לתקשורת שאני אדם חשוב מאוד בתוכנית הגרעין של איראן וברחתי מאיראן ומבחינה פוליטית אני פליט לארצות הברית.
הם רצו שאראה מחשב נייד בטלוויזיה ואגיד שהשגנו מידע חשוב מאוד על תוכנית הנשק הגרעיני של איראן.
אבל הבטחתי לעצמי לא לספר [להם] שום דבר נגד המדינה שלי".
לאחר שובו לאיראן, סוכנות הידיעות פארס טענה כי אמירי עבד בסתר עבור המודיעין האיראני בזמן שהותו בארצות הברית, וכי הוא אסף מידע בנוגע לתוכניות ה-CIA לאיסוף מודיעין על היכולות הגרעיניות האיראניות.
גורמים אמריקאים הפריכו את הטענה הזו, וטענו שמעולם לא הייתה לו גישה למידע מסווג.
יוסף בן אלאווי בן עבדאללה, פקיד עומאני שהיה מעורב בשחרורה בערבות של בספטמבר 2010, אמר שאיראן הייתה מוכנה לדון בהחלפת שורד תמורת אמירי, אך "בבית הלבן 'לא כולם היו בעד".
בן אלוואי נמנע מלטעון ששחרור שורד היה חלק מחילופין מוסכמים, אך רמז ש"ייתכן שזה סייע" לכך שאמירי חזר לאיראן.
לפי חדשות NPR, אמירי נכלא לאחר הגעתו לאיראן ובמאי 2011 "עמד לדין בגין בגידה".
אם כי נטען גם שהוא נידון למוות.
ב-6 ביולי 2014, אמירי הופיע בבית המשפט, וסיפר לבני משפחתו שהוא שובת רעב.
ב-2 באוגוסט 2016 התקיים ביקור אחרון, שבו שהראם אמירי עצמו הודיע להוריו על מותו הקרוב.
אמירי הוצא להורג ב-3 באוגוסט 2016, בחשד שסיפק מידע חיוני למודיעין האמריקאי על תוכנית הגרעין של איראן.
הידיעה על הוצאתו להורג הוכרזה לראשונה על ידי אמו, ולאחר מכן אושרה על ידי דובר מערכת המשפט האיראנית.
שהראם איראני (בפרסית: شهرام ایرانی) הוא קצין בצבא איראן בדרגת אדמירל משנה, המשרת כמפקד חיל הים האיראני הנוכחי, ה־20 במספר, מאז שהחליף בתפקיד זה את ב-17 באוגוסט 2021. מוצאו כורדי.
הוא נולד בסננדג' בשנת 1967 וקיבל את השכלתו מ ומ של צבא איראן.
שו-רו הוא מתקן קולי לבטיחות בדרכים המפיק שריקה בתדירות גבוהה, אותה אין בני אדם שומעים.
את המתקן מרכיבים בחזית כלי רכב על מנת ששריקתו תבריח קנגורו וחיות בר אחרות בזמן נסיעה במרחבי אוסטרליה.
המתקן קטן יחסית (ישנם דגמים שאינם עולים על 5 סנטימטרים) ומבוסס על כך שככל שמהירות הרכב גבוהה יותר, כך נכנס אוויר במהירות רבה יותר ועוצמת המכשיר חזקה יותר.
שוּ הא רי (בקאנג'י: 守破離, בהיראגאנה: しゅはり) הוא מושג מאמנויות הלחימה היפניות המתאר את שלבי הלמידה עד דרגת אמן.
המונח משמש לעיתים גם בתחומים אחרים (לדוגמה בגו), בעיקר כדי לתאר דרגות שונות של התמחות וכישורים.
תרגום מקורב של שלושת השלבים:
שו - ידע מסורתי: למידת יסודות, טכניקות, היוריסטיקה וכללים.
בשלב זה, על התלמיד למלא בנאמנות הוראותיו של מורה יחיד.
התלמיד עדיין אינו מוכן לחקור ולהשוות דרכים שונות ועליו להתנסות ברמה הבסיסית.
הא - התנתקות מהמסורת: גילוי יוצאים מן הכלל, התעמקות בנכונותם, מציאת דרכים, טכניקות וכללים חדשים.
בשלב זה, התלמיד מוכן להתנסות בדברים חדשים.
רי - התעלות/עצמאות: אין טכניקות וכללים, כל המהלכים טבעיים ואין צורך בחשיבה מודעת.
"שו"ת מן השמים" הוא חיבור הלכתי מראשית המאה ה-13 מאת ר' יעקב הלוי ממרויש.
ספר שאלות ותשובות זה הוא יוצא דופן וייחודי בספרות ההלכה משום שהרב המחבר ענה על השאלות שלפניו בעזרת "שאלת חלום" – מצב שבו אדם נענה לשאלותיו ביום בחלום במשך הלילה.
השימוש בשאלת חלום כדי להכריע בסוגיה הלכתית יוצא דופן בספרות ההלכה שהעיון השכלי והמסורת הם הכלים הכמעט בלעדיים שבאמצעותם מוכרעות בה השאלות.
על אף שתשובות שו"ת זה ניתנו באמצעות 'שאלת חלום', הוא מצוטט לרוב בספרות שלאחריו, והרדב"ז, מגדולי וחשובי האחרונים מרבה לצטטו בתשובותיו, וכותב כי ר' יעקב ממרויש זכה לחלומותיו "על ידי התבודדות ותפילה והזכרת שמות".
למרות היותו של נושא פסיקת ההלכה על־פי רוח הקודש או על־פי נבואה שנוי במחלוקת, אף חכם לא טען אי־פעם שלר' יעקב ממרויש לא הייתה התגלות ברוח הקודש של תשובות לשאלותיו, אלא היו שאמרו שאסור לפסוק הלכה על־פיה.
יש להעיר שגם ר' יעקב ממרויש לא היה מעלה בדעתו לטעון שפסקיו הם בגדר נבואה, שכן ידוע שאין הנבואה שורה אלא בארץ ישראל בזמן שרוב עם ישראל יושב בארצו, כפי שניסחו זאת הרמב"ם ורבי יהודה הלוי.
וגם בנבואה אסור לחדש דברי תורה - "שאין הנביא רשאי לחדש דבר מעתה".
הרב ראובן מרגליות ההדיר והוציא ב-1926 את החיבור (לבוב, תרפ"ו ומהדורה ב' בתרפ"ט, מהדורה מורחבת: ירושלים, מוסד הרב קוק תשי"ז), כאשר הוא מקדים לו סקירה ארוכה וממצה של השתלשלות הדיון אודות פסיקת הלכה על־פי חלומות נבואה ורוח הקודש, מן המשנה והתלמוד ועד ימינו אלה.
תשובה מפורסמת בשו"ת זה היא בשאלת המחלוקת בין רש"י ורבנו תם על סדר הפרשיות שבתפילין:
כמו כן שואל המחבר על קץ הגאולה, ולא עונים לו דבר.
החיד"א דן באריכות בכמה מספריו בנושא הכרעת ההלכה באמצעות חלומות שבחיבור זה, ומעמת אותה מול הכלל "לא בשמים היא".
גם הרב עובדיה יוסף מתייחס לשאלה זו ולדעתו מותר להיעזר בפסיקת ההלכה בשאילת החלום.
אך אין לפסיקה המתקבלת בדרך זו עדיפות על פסיקה רגילה, ורשות נתונה לחכם לחלוק עליה מכוח סברתו.
לפי ישראל מ' תא-שמע שלוש תשובות בספר זויפו על ידי רמד"ל.
שו הוא אל הרוח (או האוויר) במיתולוגיה המצרית, והוא נחשב לאחד מראשוני האלים שנוצרו.
הוא בעלה ואחיה של תפנות אלת הערפל והלחות ואביהם של גב ונות.
הוא ואחותו תפנות, נוצרו בידי אתום, האל הראשון, או על פי גרסאות אחרות על ידי רע.
במגילת הפפירוס "Book of Overthrowing Apophis" נמצא שיר המתאר כיצד אל השמש רע יצר את האלים שו ותפנות לאחר שביצע בעצמו מין אוראלי וירק את נוזל הזרע אל האדמה.
אחרי שנולדו גב ונות, היה עליו להשליט סדר בעולם הצעיר, ולכן הוא נעמד ביניהם ומנע מהם מלהיפגש.
מאותו ריק נוצרה מאעת, אלת הצדק, שהגיעה בתחילה בצורת נוצה.
רק בתפקידו כלוחם ומגן כאל השמש ולעיתים הוא מקבל ראש אריה.
הוא נושא ענח', סמל החיים.
שוֹ (אות גדולה: Ϸ, אות קטנה: ϸ) הייתה אות שנוספה לאלפבית היווני לצורך כתיבת השפה הבקטריאנית.
האות ייצגה עיצור חוכך בתר-מכתשי אטום (/IPA:/ʃ; כמו ש ימנית), פונמה שאינה קיימת ביוונית.
על אף הדמיון הגרפי, אין קשר בין שו ובין האות הגרמאנית ת'ורן (Þ), המשמשת עד היום באיסלנדית.
שו סין היה מלך שומרי מן השושלת השלישית של אור.
לפי רשימת המלכים השומרית היה בנו של אמר-סין, אבל חלק מן החוקרים סבורים ששו-סין היה אחיו של אמר-סין.
שו-סין, כמו קודמיו, נלחם (בעיקר במזרח ומערב) לכל אורך מלכותו.
בשנה השלישית למלכותו הוא הרס את שימנום והפך את התושבים המקומיים לעובדי כתר באזור ניפור.
שו-סין חיתן את הבת שלו עם אנסי אנשן כדי לחזק את הגבול במזרח.
כמו קודמיו, שו-סין בנה מקדשים חדשים .
בשנת שלטונו האחרונה הושלמה בנייתו של "בית אל שרה" באומה.
שו-סין הואלל עוד בחייו, באזורים שונים של שומר נמצאו מקדשים לכבוד מלך-אל שו-סין.
תדירות ההתקפות של האמוריים עלתה בתקופת שלטונו, והוא היה צריך לבנות ביצורים יותר מהר מאשר קודמיו.
הוא הורה לבנות חומה באזור פרת.
אורך החומה היה בערך 200 קילומטר וכונתה "מפרידה דידנים".
דידנום או דודנום היה שמו של אחד השבטים האמוריים.
שו-סין שלט במשך 9 שנים.
שו"ת רבנו חטר בן שלמה אלד'מארי (מסאיל מנצור אבן סלימאן אלד'מארי בשמו המקורי) הוא ספר שאלות ותשובות שנכתב במאה ה-15 על ידי רבנו חוטר בן שלמה, חכם יהודי-תימני ומחבר הספר "נר השכלים" (סראג' אלעקול).
הספר נכתב בערבית והוא מכיל 54 שאלות ותשובות שונות.
שו"ת רבנו חטר בן שלמה אלד'מארי עוסק בשאלות יסוד ביהדות, בהן העולם הבא, ימות המשיח, תחיית המתים ובריאת העולם.
הספר עוסק בעיקרו במחשבה ומוסר, אך גם בהלכה, והוא מושפע, בדומה לחיבורים יהודיים-תימניים נוספים, ממשנתם של רב סעדיה גאון, רבינו בחיי והרמב"ם.
ספר זה בנוי במתכונת של שאלות ותשובות, בהם מנהל המחבר דו-שיח מדומה עם עצמו, בדומה לספר "מקור חיים" לרבי שלמה אבן גבירול או "ספר הכוזרי".
במתכונת זו נעזר רבנו חוטר בן שלמה על מנת להציג ולדון בשאלות שונות שאינן קשורות אחת בשנייה, מבלי ליצור קשר ענייני אחד ביניהן.
הספר פורסם לראשונה על ידי האגודה להצלת גנזי תימן, בתרגומו וביאורו של הרב יוסף קאפח, יחד עם שני חיבורים נוספים של רבני תימן - "גן השכלים" של ר' נתנאל בירב פיומי ו"ספר המעלות לדרגות ימות המשיח" (על ידי מחבר שלא נודע שמו).
שו-נינואה היה מלכה ה-54 של אשור לפי רשימת המלכים האשורית.
שו-נינואה היה בנו של בזאיה, הוא תפס את השלטון מידי לוליה והחזיר את שליטת השושלת האדאסית על אשור.
שׁוּ גִ'יַאיִין (בסינית: 许家印; באנגלית: Xu Jiayin; נולד ב-9 באוקטובר 1958), או הואי קא יאן בקנטונזית, הוא מיליארדר סיני, יזם נדל"ן, מקים ויושב ראש קבוצת אוורגרנדה.
נולד ב-1958 בעיר שבמחוז חנאן.
התקבל ללימודים גבוהים, ובהמשך הגיע למשרת ניהול בחברה ממשלתית שעסקה ביצור פלדה.
ב-1996 הפך ליזם בשוק הפרטי והקים את מה שיהיה לימימ קבוצת אוורגראנד באזור הכלכלי המיוחד שנג'ן.
הוא מחזיק המניות הגדול ביותר של הקבוצה, המנהלת יותר מ-700 פרויקטים ביותר מ-240 ערים ברחבי סין כולל בייג'ינג, שאנגחאי, גואנגג'ואו ושנג'ן.
באוקטובר 2017, לפי מדד רשימת העשירים הורון, הוא קפץ למקום הראשון בעשירי סין עם הון מוערך של 43 מיליארד דולר.
חבר בוועידה הפוליטית העממית המייעצת של העם הסיני.
הוא נשוי עם שני ילדים וגר במרכז גואנגג'ואו.
שׂוּ'ן קוָאנְג (בסינית מסורתית: 荀子, בסינית מפושטת: 荀子, בפין-יין: Xún Kuàng.
313-238(?) לפנה"ס), ידוע גם בכינוי הכבוד שלו שׂוּ'ן דְזְה (סינית: 荀子; פין-יין: Xún Zǐ, "החכם שׂוּ'ן"), היה פילוסוף סיני קונפוציאני שחי במהלך תקופת המדינות הלוחמות ולקח חלק במאה האסכולות.
ספר בשם שׂוּ'ן דְזְה מיוחס לו.
התאוריות של שׂוּ'ן דְזְה היו בעלות השפעה רבה בעיצוב ההגות המדינית של שושלת הָאן, אך השפעתו נחלשה במהלך שושלת טָאנְג ביחס לזו של מנציוס.
שׂוּ'ן דְזְה דן בספרו בדמויות כקונפוציוס, ג'ואנג דזה ומו דזה, אנשי אסכולת השמות חְווֵי שְׁה וגונְגְסוּן לונְג, ולגאליסטים כשֶׁן בּוּהָאי ושֶׁן דָאו.
שׂוּ'ן דְזְה הוא גם הראשון בהיסטוריה הסינית שתיעד בכתב את לאו דזה כדמות, והשתמש במושגים דאואיסטיים, למרות שהוא דחה את גישתם.
חלק מהטקסטים טוענים כי שמו היה סוּן (孫) במקום שׂוּ'ן, בין אם בגלל שבימי קדם הם נשמעו דומה, ובין אם בגלל שהיה טאבו על השם שׂוּ'ן במהלך שלטונו של הקיסר שׂוֵ'אן מהָאן (73-48 לפנה"ס), ששמו היה שׂוּ'ן, כאשר תאוריית הטאבו נחשבת סבירה יותר בעיני החוקרים הרברט ג'יילס וג'ון נובלוק.
שנותיו הראשונות של שׂוּ'ן דְזְה אפופות מסתורין.
דבר לא ידוע על ייחוסו.
סה-מה צ'יין טוען כי הוא נולד במדינת גָ'או, ומחוז אָנְדְזֶה הקים אולם הנצחה גדול במקום לידתו המשוער.
הוא זכה לפרסום לראשונה בגיל 50, בסביבות שנת 264 לפנה"ס, כאשר הלך למדינת צִ'י ללמוד וללמד באקדמיית גִ'ישְׂיָה.
שׂוּ'ן דְזְה זכה לכבוד רב בצִ'י כאשר המלך שְׂיָאנְג מצִ'י כיבד אותו כמורהו וכאחראי על הנסך.
בערך באותו זמן ביקר שׂוּ'נְדְזְה במדינת צִ'ין, שיבח את ממשלה והתנצח בנושאי צבא עם האדון לִינְווּ (臨武君) בחצר המלך שְׂיָאוצֶ'נְג מגָ'או.
מאוחר יותר הושמץ שׂוּ'נְדְזְה בחצר מלך צִ'י, והוא ברח דרומה למדינת צ'וּ'.
בשנת 240 לפנה"ס הזמין אותו האדון צ'וּ'נְשֶׁן, ראש ממשלת צ'וּ לשרת במשרת מושל נפת לָאנְלִינְג (蘭陵令), הוא בתחילה סירב אך לבסוף נענה.
בשנת 238 לפנה"ס נרצח האדון צ'וּנְשֶׁן בידי יריב בחצר המלוכה ושׂוּ'ן דְזְה איבד את תפקידו.
הוא פרש לגמלאות, נשאר בלָאנְלִינְג (אזור במחוז שָׁאנְדונְג של היום) לשארית חייו, ושם גם נקבר.
שנת מותו אינה ידועה בוודאות.
שׂוּ'ן דְזְה היה עד לתוהו ששרר עם נפילת שושלת ג'וֹאוּ ועליית שושלת צִ'ין, ששימש כר פורה לתאוריות העוסקות בשליטה במדינה באמצעות חוק ועונשים ("לגאליזם").
בדומה לשָׁאנְג יָאנְג, האמין שׂוּ'ן דְזְה כי היצר האנושי המולד הוא רע ושנורמות מוסריות הומצאו כדי להעלות אנשים על דרך הישר.
ומכאן שלגרסתו של שׂוּ'ן דְזְה לקונפוציאניזם היה גוון אפל ופרגמטי יותר מהקונפוציאניזם האופטימי של מנציוס, אשר נטה לראות את יצר הטוב שבאדם, למרות שבדומה לרוב הקונפוציאנים שׂוּ'ן דְזְה עדיין האמין שניתן לעדן אנשים באמצעות חינוך וטקסים.
ואולם שׂוּ'ן דְזְה סבר כי רק העילית של החברה האנושית יכולה להשתפר כך, ולכן התאים את הקונפוציאניזם למואיזם וללגאליזם ואפשר לחוקי העונשין לשמש בתפקיד לגיטימי, גם אם משני, בניהול המדינה.
במסגרת פעילותו החינוכית במדינת צִ'י, לימד שׂוּ'ן דְזְה לגאליסטים בולטים וביניהם את ראש הממשלה בצ'ין לִי סְה ואת יריבו לעתיד, הפילוסוף הָאן פֵיי.
לפיכך נחשב שׂוּ'ן דְזְה לעיתים למבשרו של הָאן פֵיי או ללגאליסט בעצמו.
שׂוּ'ן דְזְה דחה את הטענות בספר האדון שָׁאנְג ובג'ואנג דזה על כך שהדרך משתנה עם הזמן, וטען שהדרך הומצאה על ידי החכמים הקדמונים ואין צורך לשנות אותה.
בשלב זה נראה שהוא נקט בטכניקות הוויכוח ותפיסת המודל של המואיסטים (בדומה ללגאליסטים), באמרו כי "הקונפוציאנים שמים להם כמודל את מלכי העבר".
שלא כמו הלגאליסטים, שׂוּ'ן דְזְה ממעט להדגיש קווים כלליים, ומעודד שימוש בדוגמאות פרטניות כמודל.
בסופו של דבר, סירב שׂוּ'ן דְזְה להפריד תאוריות הנוגעות לניהול המדינה מאלו של טקסים וטיפוח עצמי, וטען כי איש המעלה הוא אמת המידה המוחלטת, ולא אמות המידה אותם הציגו הלגאליסטים.
תפיסתו את המלך איש המעלה וממשלתו, הנעזרים במעמד המלומדים הקונפוציאניים, קרובה למדי לזו של מנציוס, אולם ללא אותה סובלנות לפיאודליזם.
שו"ת הרא"ש הוא ספר המשתייך לסוגת ספרות השו"ת שנכתב על ידי הרב אשר בן יחיאל.
בכל דפוסי שו"ת הרא"ש סודרו התשובות במאה ושמונה כללים.
הרא"ש כתב תשובות רבות לשואליו והן קובצו ב"שאלות ותשובות הרא"ש".
הגיעו לפתחו שאלות כה רבות, עד שנאלץ בשלב מסוים להגביל את המענה לדיינים ורבנים בלבד.
רבי משה די ברושליש חיבר קיצור לתשובות הרא"ש בשם "חזה התנופה".
בסוף חיבור זה מובאות 64 תשובות חדשות.
שו"ת הרא"ש נדפס לראשונה בקונסטנטינופול בשנת ה'רע"ז.
לאחר מכן הוא הודפס בוונציה בשנת ה'שי"ב.
הדפוס השלישי היה גם הוא בוונציה בשנת ה'שס"ח ובו נוספו מספר תשובות.
שו ג'יאיו (בסינית: 徐嘉余; נולד ב-19 באוגוסט 1995) הוא שחיין סיני, הוא פעמיים סגן אלוף אולימפי (ריו דה ז'ניירו 2016 ופריז 2024) ופעמיים ברציפות אלוף העולם (בודפשט 2017 וקוואנגג'ו 2019) במשחה ל-100 מטר גב.
שו נולד וגדל בוונג'ואו, ג'ג'יאנג.
הוא החל ללמוד לשחות בגיל 4 על ידי אימו שהייתה שחיינית מקצועית והתמחתה בסגנון הפרפר.
הוא בוגר של אוניברסיטת ג'יאו טונג שאנגחאי.
באולימפיאדת לונדון (2012) סיים שו במקום 28 במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:00.26 דקות.
באליפות העולם שנערכה בברצלונה, ספרד באוגוסט 2013 סיים במקום שביעי במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 1:57.13 דקות, בשלב חצי הגמר הוא קבע תוצאה של 1:56.42 דקות ובמקום עשירי במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 53.84 שניות, בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 53.63 שניות.
באליפות העולם שנערכה בקאזאן, רוסיה באוגוסט 2015 סיים שו במקום רביעי במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 52.89 שניות ובמקום שישי במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 1:55.20 דקות.
בשלב חצי הגמר שו קבע תוצאה של 1:55.13 דקות ועלה למשחה הגמר מהמקום השלישי.
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) זכה שו במדליית כסף במשחה ל-100 מטר גב בשיא לאומי חדש של 52.31 שניות, אחרי ראיין מרפי מארצות הברית שקבע שיא אולימפי חדש של 51.97 שניות ולפני דייוויד פלמר מארצות הברית (52.40 שניות).
באליפות העולם (בריכת 25 מטר) שנערכה בווינדזור, אונטריו, קנדה בדצמבר אותה שנה הוא זכה במדליית ארד במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 50.02 שניות, אחרי מיץ' לרקין מאוסטרליה (49.65 שניות) ואנדריי שבסוב מרוסיה (49.69 שניות).
באליפות סין שנערכה באפריל 2017 קבע שו במשחה ל-50 מטר גב שיא לאומי חדש של 24.42 שניות ובמשחה ל-100 מטר גב שיא לאומי חדש נוסף של 51.86 שניות, מאית השנייה לאט משיא העולם של ראיין מרפי (51.85 שניות).
באליפות העולם שנערכה בבודפשט, הונגריה באוגוסט 2017 זכה שו בשתי מדליות, זהב וארד.
מדליית זהב במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 52.44 שניות, לפני מאט גריוורס (52.48 שניות) וראיין מרפי (52.59 שניות), שניהם מארצות הברית.
מדליית ארד במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב משולב ביחד עם קנדה בשיא אסיה חדש של 3:41.25 דקות, אחרי ארצות הברית שקבעה שיא עולם חדש של 3:38.56 דקות ואוסטרליה (3:41.21 דקות).
כשחיין ראשון הוא קבע תוצאה של 52.37 שניות.
נוסף לכך, הוא סיים פעמיים במקום חמישי, במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 24.74 שניות, בשלב חצי הגמר הוא קבע תוצאה של 24.67 שניות ובמשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 1:55.26 דקות, בשלב חצי הגמר הוא קבע תוצאה של 1:54.79 דקות ועלה ראשון למשחה הגמר.
באליפות העולם (בריכת 25 מטר) שנערכה בהאנגג'ואו, הרפובליקה העממית של סין בדצמבר אותה שנה הוא זכה בשתי מדליות, כסף וארד.
באליפות העולם שנערכה בקוואנגג'ו, דרום קוריאה ביולי 2019 זכה שו במדליית זהב במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 52.43 שניות, לפני יבגני רילוב מרוסיה (52.67 שניות) ומיץ' לרקין (52.77 שניות) ובכך הגן על תוארו.
בשלב חצי הגמר הוא קבע שיא אליפות חדש של 52.17 שניות.
נוסף לכך, הוא סיים במקום שישי במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 24.64 שניות וסיים חמישי בשלב המוקדמות במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 1:57.15 דקות, אך פרש מהמשך התחרות.
באולימפיאדת טוקיו זכה במדליית כסף במשחה שליחים משולב 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:38.86 דקות, אחרי הממלכה המאוחדת שקבעה שיא עולם חדש של 3:37.58 דקות ולפני אוסטרליה (3:38.95 דקות), כשחיין ראשון הוא שחה את סגנון הגב בתוצאה של 52.56 שניות.
נוסף לכך, הוא סיים במקום חמישי במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 52.51 שניות.
באליפות העולם שנערכה בבודפשט, הונגריה ביוני 2023 הוא סיים במקום עשירי במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 53.49 שניות ולא הצליח להגן על תוארו ובמקום 12 במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 24.90 שניות.
נוסף לכך, הוא סיים במקום שישי במשחה שליחים משולב 4x100 מרט מעורב בתוצאה של 3:43.55 דקות, כשחיין ראשון הוא שחה את סגנון הגב בתוצאה של 52.90 שניות והשתתף במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בשלב המוקדמות.
מדליית זהב, במשחה שליחים משולב 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:38.57 דקות, לפני אוסטרליה (3:39.03 דקות) וארצות הברית (3:40.19 דקות), כשחיין ראשון הוא שחה את סגנון הגב בתוצאה של 52.42 שניות.
מדליית כסף במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:29.00 דקות, אחרי ארצות הברית שקבעה שיא אליפות חדש של 3:27.20 דקות ולפני אוסטרליה (3:29.62 דקות), כשחיין ראשון הוא שחה את סגנון הגב בתוצאה של 53.39 שניות.
מדליית ארד במשחה של-50 מטר גב בתוצאה של 24.50 שניות, אחרי האנטר ארמסטרונג (24.05 שניות) וג'סטין רס (24.24 שניות), שניהם מארצות הברית, בשלב חצי הגמר הוא קבע שיא לאומי חדש של 24.41 שניות ועלה שני למשחה הגמר.
נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 52.64 שניות, 6 מאיות השנייה איטי ממדליית ארד.
באולימפיאדת פריז זכה ב-3 מדליות, 1 זהב ו-2 כסף.
מדליית זהב במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:27.46 דקות, לפני ארצות הברית (3:28.01 דקות) וצרפת (3:28.38 דקות), כשחיין ראשון הוא שחה את סגנון הגב בתוצאה של 52.37 שניות.
שו"ת הרב הראשי הוא סדרת ספרי שאלות ותשובות בהלכה מאת הרב מרדכי אליהו (4 כרכים).
סדרת ספרים זו נערכה במקביל לסדרת ספריו שו"ת מאמר מרדכי.
בסדרה זו ליקטו העורכים מבחר תשובות לשאלות שהופנו לרב מרדכי אליהו בעת כהונתו כרב הראשי לישראל בשנים תשמ"ג עד תשנ"ג.
בספרים אלו עונה הרב אליהו על יותר מאלף שאלות אקטואלית רבות בהלכה לדוגמה בנושא קול באשה ערווה, שירות לאומי לבנות, שאלות הנוגעות לחיילי צה"ל, עצירת טרמפים ועוד.
שאלות אלו נשאלו על ידי שואלים שונים, דתיים וחילונים, החל מרבני ערים ומושבים, רבני קהילות מהארץ ומחו"ל, ראשי ישיבות, שרים, חברי כנסת, ראשי אולפנות, מנהלי בתי ספר, מורים, תלמידי ישיבות ואולפנות, תלמידי בתי ספר ואף אזרחים מן השורה שרצו לקבל תשובה לשאלתם.
על אף שהתשובות נכתבו הרבה שנים קודם לכן בעת כהונתו כרב הראשי לישראל, רק בשנת ה'תשס"ט יצא כרך א.
בשנת ה'תש"ע יצא כרך ב'.
וכרך ג' יצא בשנת ה'תשע"ג, כ-3 שנים לאחר פטירת הרב.
בעת כהונתו כרב הראשי לישראל, ענה הרב מרדכי אליהו על שאלות רבות שנשלחו אליו מכל העולם.
הרב השתדל לענות לכל מי ששאל אותו.
על חלק מהתשובות ענה בעצמו ובחתימתו.
על חלק מהתשובות הורה בעל פה לעוזריו הרב שמואל זעפרני והרב אליהו בן דהן מה לענות, והם השיבו בשמו וחתמו את שמם.
רוב ככל השאלות נשמרו ותויקו בקלסרים בלשכת הרב הראשי.
בשנת תשס"ח פנו עו"ד שלמה בן אליהו והרב יוסף אליהו, בניו של הרב אליהו, לרב שמואל כ"ץ, חוקר הרבנות הראשית וביקשו ממנו לערוך ביחד עם אביו את תשובותיו בהלכה שכתב בכעת כהונתו כרב הראשי.
השאלות והתשובות המקוריות היו מצויים בקלסרים בלשכת הרב עוד מכהונתו כרב ראשי.
בעת עריכת הכרך הראשון, נכדת הרב, מיכל כפרי, ערכה וסגננה את השאלות שיובנו היטב.
הרב אליהו עבר ביחד עם העורך הרב שמואל כ"ץ, על כל התשובות, הרב אליהו הוסיף להם הסברים, הרחבות, נימוקים ומקורות נוספים, והבהיר את כל מה שהיה צריך.
בניגוד לספרי שו"ת אחרים, המטרה בסדרת ספרים אלו הייתה שהיא תהיה מובנת לכולם.
הרב אליהו הספיק לעבור על כל הכרך הראשון ולראותו עוד בחייו.
על הכרך השני עבר הרב מתוך חולי גדול אך בכל זאת ניאות לבקשת העורך והשיב על כל שאלותיו וספיקותיו.
הכרך השלישי נערך לאחר פטירת הרב על ידי הרב שמואל כ"ץ וצוות רבנים נוספים ממכון דרכי הוראה לרבנים אך ללא עריכה נוספת של הרב.
כמו כן, כיאה לשו"ת, היו שאלות שהיו פרטיות ובשל כך השמיטו אותן.
סדר התשובות הוא בסדר כרונולוגי לפי תאריך הדפסת התשובות.
סדר זה נועד למקם את התשובות לפי סדר המאורעות.
לעיתים הוסיף עורך הספר, הערות היסטוריות כדי שהקורא יבין את הרקע לשאלות.
בנוסף, כל תשובה בספר הודפסה עם התאריך המקורי שלה, ועם החותמת של הרב הראשי או של אחד מעוזריו.
בסדרה זו היה אמור להיות מודפס גם כרך ד' אשר יכיל את התשובות של השנים תשמ"ג עד תשמ"ה, אך בפועל תוכנית זו לא יצאה לאור.
לאחר כמה שנים, בשנת תשע"ט, הוחלט במכון דרכי הוראה לרבנים לערוך מחדש את הסדרה הזו ולצרף אליה גם התשובות שהיו אמורות להופיע בכרך ד'.
בשנת תשע"ט הוחלט במכון דרכי הוראה לרבנים בראשות בנו של הרב, הרב יוסף אליהו, לערוך מחדש את סדרת הספרים במהדורה חדשה ומורחבת שעתידה להכיל כמה כרכים.
לתועלת הלומדים, במהדורה זו, סודרו התשובות לפי סדר השולחן ערוך בניגוד למהדורה הקודמת ששם התשובות היו לפי סדר כרונולגי.
נעשתה השוואה מחדש של השאלות והתשובות אל מול המקור.
והורחבו המקורות, נעשו הפניות לספרים אחרים של הרב אליהו בהם הרחיב יותר בביאור התשובה.
בנוסף, במהדורה זו, השמיטו העורכים את כל השאלות, ואת מבנה הדף שהיה קים במהדורה הקודמת, והוסיפו את התשובות שהיו חסרות מהשנים תשמ"ג-תשמ"ה.
נכון לשנת תש"פ יצאו לאור שני כרכים מסדרה זו:
כרך א' - אורח חיים סימנים א-רמב.
כרך ב' - אורח חיים סימנים רמב-תרצז.
שו"ת חתם סופר, הוא ספר שאלות ותשובות מפורסם שחובר על ידי רבי משה סופר.
אליעזר כץ מנה 1225 תשובות בשו"ת.
הספר נקרא כשאר ספרי רבי משה סופר בשם "חתם סופר", שהוא ראשי תיבות, חידושי תורת משה - סופר.
במקומות רבים בספר חזר בו מתשובתו הראשונה, הרב עקיבה יוסף שלזינגר כתב על תופעה זו, .
בתשובות מצוי חומר היסטורי רב על החיים החברתיים, הכלכליים, המדיניים והדתיים של יהודי הונגריה וארצות אחרות בתקופה הדינמית של המאבק על שוויון זכויות.
כמו כן הגהות לספר נדפסו מאת המהרש"ם מברז'אן, מאת הרב ירוחם פישל פרלא,, מאת הרב עקיבה יוסף שלזינגר, מאת הרב דוב בעריש וויידענפלד ומאת הרב שלמה זלמן אוירבך.
הרב בנימין פרידמן ממישקולץ חיבר בשנת תרפ"ה קיצור לספר ונדפס בברוקלין תש"ס.
בדרך כלל פסקיו הולכים אחרי הרמ"א, וכלשונו: "ודברי רמ"א אמיתיים ומשה אמת ותורתו אמת" "ומי שבא להוציא מרמ"א ומנהגיו עליו הראיה" "אני מתיירא לצאת חוץ לגדר המורא אפילו כחוט השערה...
והיא תהלתי ותפארתי" אך לעיתים רחוקות חולק על דבריו.
לדוגמה פסק שאסור לשנות מנוסח אשכנז לנוסח ספרד וביקר את החסידים ששינו, וכך כתב נגד ההשתתפות בהילולת רבי שמעון בר יוחאי בל"ג בעומר, ועוד.
ישנן תשובות שפורסמו מאוד דוגמת תשובתו על חשיבות הדפסת פירוש הרמב"ן לתורה ועל המנהג להדפיס ספר ללא הסכמה.
על איסור הדפסת ספרים שלא לשם שמים, על מציאות הנבואה לאחר הפסקתה, שדין ספר הזוהר כשאר מדרשים , על איסור אמירת פיוט מכניסי רחמים ועוד.
בעקבות יוזמתו של ר' צבי הירש קלישר לחידוש עבודת הקורבנות ובמיוחד קרבן פסח, הוא כותב לחותנו ר' עקיבא איגר ש"הוא (הסולטן הטורקי) קפדן גדול כי ההוא אמר לבל יקרב שם מי שאינו מאמונת ישמעאל כי שם נבנה בית עבודה שלה" ולכן לא נוכל לקיים את הקרבת קרבן הפסח בהר הבית.
אולם הבעיות הטכניות כביכול כגון טומאה וחוסר בכהנים מיוחסים ובשקלי הציבור - כל אלה אינם סיבה לעיכוב.
כמו כן כתב באריכות ובתקיפות נגד הרפורמים ובעיקר נגד אהרן חורין.
היו שדייקו מחתימות התאריך הלכות, למשל שמרבים בשמחה אפילו באדר א, ושלפני תשעה באב קוראים לחודש אב "אב" ולאחריו "מנחם אב", - לדיני גיטין.
שו"ת הרשב"א, הוא ספר שאלות ותשובות מאת רבי שלמה בן אדרת (הרשב"א), רב בקטלוניה ומגדולי הראשונים.
השו"ת התקבע כאחד מספרי היסוד בארון הספרים ההלכתי היהודי.
הוא ספר השו"ת הגדול ביותר שנשתמר מתקופתו, ימי הביניים.
הרב שלמה בן אדרת המכונה "הרשב"א" שלח בחייו אלפי תשובות לרחבי העולם היהודי בנושאי אורח חיים, חושן משפט, יורה דעה, אבן העזר, מנהג, ביאורי מקראות, הגות והשקפה ועוד.
תשובותיו נערכו במספר צורות, על ידו ככתבן ועל ידו בקיצור.
וכן על ידי אחרים בחייו ולאחר מותו, ככתבן ובקיצור, קיצורים ועריכות אלו הובילו לשיבושים ולאי הבנות בדבריו.
הרשב"א השיב לשואליו תוך כדי כתיבת חידושיו לתלמוד.
עריכה של אלפי תשובות לפי נושאים נעשתה על ידי רבי חיים אבן חביב, ממגורשי פורטוגל שבאו לפאס תחת השם ספר הבתים.
הספר בן שני כרכים גדולים מצוי בכתב יד בספרייה הבודליינית.
הספר לא נדפס אך נעשה בו שימוש.
השו"ת נדפס לראשונה בדפוס העברי הקדום ברומא בשנת ר"ל בערך, ולאחריו בעשרות מהדורות.
כמות התשובות שבידינו הוא שלושת אלפים ארבע מאות חמשים ושתים, תשובות רבות כפולות וחלקם מאת מחברים אחרים.
הרשב"א שלח את תשובותיו לרחבי העולם היהודי, ולרבנים מכל קצוות היישוב, לרא"ה בברצלונה, לרא"ש באשכנז, למהר"ח אור זרוע, בגרמניה, לרבי דוד הנגיד, לרבי יוסף דשאנטיש בעכו, לרבי דוד בן זכרי בפאס, לרבי שלמה פטיט בטולידו, לוירצבורג, קנדיא, צרפת, פורטוגל, קונסטנטינופול, תלמסאן ועוד מקומות רבים.
במשך הדורות נדפס שו"ת הרשב"א עשרות פעמים, עשרה סוגי קבצים יצאו לאור:
רומא ר"ל, ארבע מאות ועשרים תשובות.
קושטא רע"ו, מאה ותשע עשרה תשובות, שמחה עמנואל הראה שקובץ זה מלוקט מספר ארחות חיים לרבי אהרון מלוניל.
קושטא רע"ו שבע תשובות בענייני אגדה.
ונציה רע"ט, בשם תשובות הרמב"ן, אולם יחוסם לרמב"ן מוטעה וככל הנראה הגיע מחמת ששתי תשובות בספר הם לרמב"ן אך שאר הספר הוא לרשב"א.
מאתים ושמונה תשובות, מפורסם כחלק ח.
בולוניא רצ"ט, אלף מאתים חמישים וחמש תשובות, בספר תשובות מקוצרות ותשובות מאת מהר"ם מרוטנבורג, מפורסם כחלק א.
תולדות אדם, ליוורנו תי"ז, נדפס על ידי רבי דוד סביבי, ארבע מאות וחמש תשובות, הקובץ מפורסם כחלק ב.
ליוורנו תקל"ח, על ידי רבי חיים אברהם ישראל, ארבע מאות ארבעים ושש תשובות, מפורסם כחלק ג.
סלוניקי תקס"ג, שלוש מאות חמישים תשובות, נדפס על ידי רבי רפאל הלוי המכונה בכור, מפורסם כחלק ד.
ליוורנו תקפ"ה, על ידי רבי חיים פלאג'י, מאתים תשעים ושלוש תשובות, מפורסם כחלק ה.
ורשה תרנ"ט, על ידי רבי דוד פיפאני, מאתים שמונים ושש תשובות, מפורסם כחלק ו.
חלק נוסף הוא דפוס ורשה תרנ"ט, על ידי רבי דוד פיפאני, חמש מאות ארבעים תשובות, קובץ זה הוא ליקוט מחלק א וחלקים אחרים, מפורסם כחלק ז.
חלק מהתשובות לוקטו ונדפסו על פי סדר המסכתות כך לפי סדר מסכת פסחים ועל ידי הרב אלחנן וסרמן למסכת יבמות.
חיים זלמן דימיטרובסקי החל להדפיס את הספר מסודר מחדש לפי סדר התנ"ך והש"ס בחייו הספיק להוציא כרך אחד ולערוך כרך נוסף שניהם על סדר התנ"ך.
מוסד הרב קוק המשיך להדפיס את התשובות על פי רוחו של דימיטרובסקי, נכון לתשפ"ב נדפסו שלושה כרכים נוספים: ברכות וזרעים, שבת עירובין, פסחים וחגיגה.
המהדורה הנפוצה כיום היא מהדורת מכון ירושלים אשר הדפיסו את שמונת החלקים הנ"ל, והוסיפו חלק נוסף מכתבי יד.
שמחה עמנואל חוקר באופן מקיף את תשובות הרשב"א, ב-2023 פרסם מפתח לתשובות בכתבי היד.
בנוסף, פרסם מאמרים רבים העוסקים בשו"ת.
בשו"ת הרשב"א (חלק א תיד-תיח) נדפסו חילופי תשובות בנושאי פילוסופיה.
הרקע לתשובות הוא העיסוק הנרחב בפילוסופיה בספרד בכלל ובעיר מונפלייה בפרט.
רבי אבא מרי הירחי שחשש מהדבר שלח לרשב"א אגרת בה קבל על המצב, הרשב"א בתגובה שלח בשנת ה'ס"ד (1304) אגרות לחכמי ישראל בספרד ובפרובנס לחקור את הנושא, על מנת לבדוק אם להטיל חרם על לומדי הפילוסופיה.
רבי ידעיה הבדרשי שלח תשובה לרשב"א בעד הפילוסופיה, תשובתו נדפסה בשו"ת תשובה תיח ואינה משקפת את השקפת הרשב"א.
תשובות הרשב"א אלה ותשובות אחרות נדפסו בספר מנחת קנאות לרבי אבא מרי.
הספר הוכנס למהדרות שו"ת הרשב"א של מוסד הרב קוק.
מספר תשובות בשו"ת הרשב"א התפרסמו מאד, תשובה בעניין קביעת ברכות ועוד.
הערות וביאורים לספר נדפסו ממספר רבנים:
רבי ברוך פרנקל-תאומים, לחלק א, חמ"ד תשל"ד.
הרב ברוך שמעון שניאורסון, לחלק א, חמ"ד, תשל"ד.
רבי רפאל הלוי, לחלק ד, סלוניקי תקס"ג.
רבי ישראל יהושע מקוטנא, פיוטרקוב, תרמ"ג.
רבי חיים פלאג'י, לחלק ה, ליוורנו תקפ"ה, בשם רחמים לחיים.
רבי ירוחם פישל פרלא, ירושלם תשמ"א, בתוך ספר "ציונים מפתחות והגהות לשו"ת הרשב"א".
רבי תם אבן יחיא מחבר שו"ת אהלי תם.
מהרש"א אלפנדרי בתוך ספר אדעתא דרבנן.
שוּ זִי צ'וּ הוא איש עסקים יליד סינגפור, המכהן כמנכ"ל טיקטוק משנת 2021.
שו זי צ'ו נולד ב-1 בינואר 1983 בסינגפור.
אביו עבד בתחום הבנייה ואמו מנהלת חשבונות.
שירת במשך שנתיים וחצי שירות צבאי חובה כקצין בצבא סינגפור.
לאחר השחרור למד ביוניברסיטי קולג' לונדון, ובשנת 2006 סיים תואר ראשון בכלכלה.
בשנת 2010 סיים תואר שני במנהל עסקים באוניברסיטת הרווארד, שבמהלכה היה מתמחה בחברת פייסבוק, בתחילת דרכה.
משנת 2006 עבד בחברת גולדמן זקס בלונדון, ולאחר מכן הצטרף לקרן הון סיכון DST Global, שבשנת 2013 השקיעה בחברת ByteDance.
בשנת 2015 מונה למנהל הכספים של חברת שיאומי, ובשנת 2019 מונה למנהל השיווק הבין-לאומי של החברה.
במרץ 2021 מונה למנהל הכספים של חברת ByteDance, ולאחר זמן קצר מונה למנכ"ל טיקטוק, חברת בת של ByteDance.
במרץ 2023 העיד שו זי צ'ו בפני ועדה מיוחדת של הקונגרס של ארצות הברית, הדנה בהגבלות שהוטלו על חברת טיקטוק בארצות הברית.
באפריל נכלל ברשימה השנתית טיים 100 של מגזין טיים.
שו זי צ'ו נשוי לוויויאן קאו ולהם שני ילדים.
קאו היא אשת עסקים אמריקאית ממוצא טאיוואני, ממייסדות חברת לולולמון אתלטיקה.
שו האופנג (במנדרינית תקנית: 徐浩峰; נולד ב-27 בינואר 1999 בצ'נגדו שבסצ'ואן, סין) הוא כדורגלן סיני המשחק בעמדת המגן הימני בקבוצת שנג'ן מליגת העל הסינית ובנבחרת סין.
שו גדל במחלקת הנוער של טיינג'ין טיינהאי.
בחודש יולי 2020 חתם בשנג'ן מליגת העל הסינית, והחל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון.
ב-20 ביולי 2022 ערך שו את הופעת הבכורה שלו בנבחרת סין, בהפסד 3-0 לנבחרת קוריאה הדרומית במסגרת אליפות מזרח אסיה .
שו דמיי (בסינית: 徐徳妹; נולדה ב-23 במאי 1967) היא אתלטית סינית, אלופת עולם (טוקיו 1991) ואלופת אסיה (קואלה לומפור 1991) בהטלת כידון.
שו נולדה בג'ג'יאנג שברפובליקה העממית של סין.
באליפות אסיה שנערכה בנובמבר בניו דלהי שבהודו זכתה במדליית כסף בהטלת כידון בתוצאה של 57.32 מטר.
במשחקי אסיה שנערכו בספטמבר-אוקטובר בבייג'ינג שברפובליקה העממית של סין זכתה במדליית כסף בהטלת כידון בתוצאה של 61.92 מטר.
באליפות העולם שנערכה בספטמבר בטוקיו שביפן זכתה במדליית זהב בהטלת כידון בתוצאה של 68.78 מטר, לפני פטרה פלקה (68.68 מטר) וזילקה רנק (66.80 מטר), שתיהן מגרמניה.
באליפות אסיה שנערכה באוקטובר בקואלה לומפור שבמלזיה זכתה במדליית זהב בהטלת כידון בתוצאה של 59.84 מטר.
באולימפיאדת ברצלונה שנערכה ביולי-אוגוסט סיימה במקום 14 בהטלת כידון בתוצאה של 59.98 מטר.
שׁוֹאֵבָה הוא יישוב כפרי מערבית לירושלים, השייך למועצה אזורית מטה יהודה.
היישוב הוקם בשנת 1950 על חורבות הכפר סאריס, ככפר עבודה לעולים ממרוקו ומטריפולי.
בשנת 1952 החליטו המוסדות המיישבים שאין למקום זכות קיום ודרשו מהמתיישבים להתפנות.
משסירבו, צומצמו אספקת המים ושירותים אחרים כדי להניע את התושבים לעזוב.
בשנת 1957 הוקם היישוב מחדש במקום בו שכנו בתי המהנדסים של תחנת השאיבה.
שמו של היישוב מציין תחנת שאיבה בקו צינור המים ראש העין-ירושלים שהיה בסמוך למושב.
מהבחינה הארגונית היישוב משתייך לתנועת הנוער התנועה החדשה.
בשנת 1974 הוחלט להרחיב את היישוב ולקלוט משפחות נוספות, חלקם מקרב הבנים שלא זכו לנחלה.
עם העלייה בביקוש למגורים בבתים מחוץ לעיר התרחב גם המושב שואבה.
בשנת 1987 הוחלט על הרחבה נוספת.
שואבה מתחלקת לשני חלקים - שואבה הישנה ושואבה החדשה המכונה גם שואבה הרחבה.
שואבה החדשה מורכבת מדור ההמשך של שואבה הישנה וממתיישבים חדשים.
בשואבה ישנו קן של תנועת הנוער התנועה החדשה, בו פעילים ילדי ונוער המושב.
ב-15 באוגוסט 2021 במהלך השרפה בהרי ירושלים פונה היישוב.
למחרת 16 באוגוסט הורשו התושבים לחזור לבתיהם.
שואב אבק הוא מכשיר שאיבה המשמש לניקוי חללים ומשטחים על ידי ואקום ללא עזרת מים או חומרי ניקוי.
שואבי אבק מיוצרים בגדלים שונים, הם מבוססי טכנולוגיות שונות, ומיועדים למגוון שימושים ביתיים ותעשייתיים.
במילון אבן שושן, במילון כנעני ובמילון אלקלעי מצוי ההלחם שַׁאֲבָק.
אלקלעי הציע במילוניו את צמד החידושים שִׁאֲבֵק (ניקה בשאבק) ושׁׂאֲבַק.
עם זאת, כל אחד מן החידושים הללו לא נקלט בפי דוברי עברית.
שואבי האבק הראשונים הופעלו באופן ידני.
נדרשו שני אנשים על מנת להפעיל את המכונות הללו, האחד את המפוח והאחר להזיז את הפיה על פני הרצפה כשהאוויר ננשף לחלל החדר.
לפני תחילת השימוש ב"מכשירי שאיבה חשמליים", השתמשו מרבית עקרות הבית במטאטא ויעה.
במרבית הבתים של התקופה הוויקטוריאנית היו שטיחים ומרבדים בגדלים שונים ושטיחים במרבית החדרים העיקריים.
על מנת להסיר את לכלוך, אבק וקשקשי חיות, היו מסירים את המרבדים והשטיחים וחובטים בהם במחבט שטוח גדול.
מסמכי רישום פטנט (מספר 29,077 ארצות הברית) מצביעים על כך, שמטאטאי אבק נרשמו על שם דניאל הס ב-10 ביולי 1860. הס, שהתגורר בווסט יוניון במדינת איווה בארצות הברית, קרא להמצאתו "מטאטא שטיח" ולא שואב אבק.
המכונה שהמציא כללה מברשת סובבת ומנגנון מפוח בחלק העליון, שנועד ליצור את פעולת היניקה.
המצאה זו הפתיעה בכך, שהיא כללה שני "תאי מים" שנועדו ללכוד אבק ולכלוך עדין.
עם זאת, אין כל ראיות שהפטנט הגיע לכלל יצור בפועל.
מודל מוקדם נוסף, המכונה "Whirlwind" נרשם כפטנט מספר 91,145 ב-8 ביוני 1869 על ידי אייב מקגאפי משיקגו.
מכשיר זה ייצר ריק (ואקום) באמצעות מאוורר מונע בחגורה שהונעה באופן ידני באמצעות ידית.
כל ההמצאות הללו היו מגושמות ויקרות מאוד.
בשלהי שנות השבעים של המאה השמונה עשרה החל מלוויל ביסל לייצר את המצאתו שנקראה "מטאטא שטיחים".
מכשיר זה הונע על ידי מברשות סובבות שקלטו את האבק ואחסנו אותו בתוך תא מיוחד בגוף המכשיר.
המכשיר התבסס על פעולת הסיבוב של הגלגלים שהניעו את מנגנון הטיאטוא והסירו אך ורק פירורים מהשכבות העליונות ביותר של פני השטיח.
תורמן שואב אבק שהיה מבוסס על מנוע בנזין וכמה היסטוריונים
מייחסים לו את המצאת שואב האבק הממונע הראשון.
המכונה של תורמן נרשמה כפטנט מספר 634,042 ב-3 באוקטובר 1900. יותר מאוחר תורמן גם המציא שואב אבק שהיה מופעל על ידי סוסים.
הוא הציע שירותי שאיבה מדלת לדלת בעיר סנט לואיס תמורת ארבעה דולרים לביקור.
הקפיצה הטכנולוגית הבאה הגיעה בשנת 1901 כשיוברט ססיל בות מלונדון המציא את שואב האבק החשמלי.
הוא היה כה גדול, שמשאבת הריק והמנוע שלו אוחסנו בכרכרה שהונעה על ידי סוסים, ממנה נמשך צינור באורך של 33 מטרים לתוך הבית.
אירוע כזה היה כה רב רושם, עד שנשות החברה של אנגליה הוזמנו בלווית חברותיהן ל"מסיבות שאיבה".
השטיחים של המלכה ויקטוריה נוקו בצורה כזו, וכן כל מבני המגורים של הצי האנגלי, מה שהביא, בדרך אגב, לחיסולה של מגפה שהתחוללה בצי האנגלי בשלהי תחילת המאה העשרים.
שואב האבק שיפר באופן ניכר את הסניטציה ובריאות הציבור.
טונות של אבק עמוס בחיידקים הוסרו ממושבים באולמות תיאטרון, בתים ורצפות בחנויות.
בערך באותה תקופה, שני אמריקאים הציגו מוצרים דומים מעבר לאוקיינוס.
קורין דופור המציאה מכשיר ששאב את האבק לתוך ספוג רטוב.
המכונה הענקית של דייוויד אי.
קני הותקנה במרתף וחוברה לרשת של צינורות שהובילו לכל חדר ברחבי הבית.
קבוצה של מנקים העבירו את המכונה מבית לבית.
בשנת 1905 נרשם פטנט על "שואב האבק המשופר של גריפית להסרת אבק מרצפות" על ידי Walter Griffiths Manufacturer מבירמינגהם שבאנגליה.
הפטנט כלל מכשיר שאיבה מיטלטל וקל לאחסון, שהונע על ידי "כל אחד" (הכוונה בעיקר לעובדי משק בית) שתפקידו ללחוץ על מתקן שנועד לשאוב אבק באמצעות צינור גמיש ניתן להסרה, אליו חוברו פיות שונות.
צ'פמן וסקינר מסן פרנסיסקו המציאו שואב אבק נייד בשנת 1905. הוא שקל ארבעה עשר ק"ג וכלל מאוורר בקוטר 18 אינצ'ים שנועד ליצור את היניקה.
עקרת הבית נזקקה תמיד לגבר שיסייע לה להעביר את המכשיר מחדר לחדר, מה שנתן לראשונה משמעות חדשה למונח אחזקת הבית.
המידות הגדולות וההפעלה המגושמת של המכשיר לא הביאו לפופולריות שלו בציבור.
אדם נוסף שהמציא שואב אבק המוכר בזכות שמו הוא ג'יימס קירבי, ששם לו למטרה בחיים להקל על כל מטלה שהייתה כרוכה בעבודה מתישה.
לאחר שצפה בעבודת הבית הקשה של אימו בתחום סילוק האבק, שהיה חוזר ושוקע מחדש על כל פריט בבית, הוא פיתח את התפישה שלו בתחום שואבי האבק.
המנקה הראשון של קירבי, שהומצא בשנת 1906, השתמש במים להפרדת אבק.
בשנת 1907, לאחר שלא היה מרוצה מהצורך להיפטר מהמים המלוכלכים, הוא חזר אל שולחן התכנון והמציא מערכת שהתבססה על פעולה צנטריפוגלית ובד על מנת לסנן את הלכלוך.
ג'יימס מארי ספנגלר, ממציא ועובד ניקיון מקנטון שבמדינת אוהיו, רשם ב-2 ביוני 1908 פטנט מספר 889,823 על מכונת שאיבה חשמלית ניידת שהקלה על פעולת ניקיון הבית.
ספנגלר, שהיה חולה אסתמה, רצה שואב אבק קטן ממדים שיסייע לו לצמצם את כמות האבק בביתו.
בשנת 1908 הוא מכר את הפטנט שלו לוויליאם הובר, שהיה בעלה של בת דודתו והפך שותף במפעל Hoover's Electric Suction Sweeper Company.
בתוך זמן קצר צצו חברות רבות ליצור שואבי אבק שניצלו את העלייה בפופולריות של מכשירים מונעים בחשמל והחששות של הציבור מפני חיידקים.
איש עסקים מדטרויט בשם פרד וארדל, הקים את חברת Eureka Vacuum Cleaner Company בשנת 1909. בשונה משואבי האבק של מתחריו שהיו כבדים, קשי תמרון ולא אמינים, שואבי האבק של Eureka היו רב שימושיים וקלי משקל.
החברה גם הציעה מספר תוספות שימושיות לניקוי ריפודים, קירות ורצפות חשופות ואפילו תוספת שנועדה ליבוש שיער.
שואבי האבק של Eureka תוכננו בצורה כה מוצלחת שהם זכו לפרס בתערוכה הבינלאומית שהתקיימה בסן פרנסיסקו בשנת 1915. בשנת 1919 יצרו במפעלי Eureka מדי יום 2,000 שואבי אבק במפעל המודרני שהשתרע על 3.5 דונמים.
בשנת 1910, שני מהנדסים מהעיר ראסין שבמדינת ויסקונסין בשם צ'ארלס סיץ' ופרדריק אוסיוס ואיש שיווק מבריק בשם לואיס המילטון, המציאו מנוע חשמלי קטן שהונע בזרם ישר ובזרם חילופין - הזינוק הגדול קדימה בתחום מוצרי העזר החשמליים למשק הבית.
אוסיוס השתמש בהמצאה זו במכשיר השאיבה ששווק על ידי חברת Hamilton Beach בשם Mother's Little Helper שהיה שואב האבק החשמלי הנייד הראשון למשק הבית.
אחרי מלחמת העולם הראשונה הסכים ג'ים קירבי לעצב שואבי אבק באופן בלעדי עבור ג'ורג' סקוט וקארל פצר.
במשך השנים הבאות הוא פיתח מספר רב של המצאות וחידושים בתחום שואבי האבק.
בשלב מאוחר יוצר שואב האבק הלא-חשמלי מדגם Vacuette על ידי חברת Scott and Fetzer, שהפך לאב-טיפוס של שואבי האבק המודרניים מרובי התוספות המתחברות.
חברת Air-Way Sanitizor מטולדו שבמדינת אוהיו, הציגה את שואב האבק הראשון שלה עם שקית חד פעמית בשנת 1920.
חברת Aerus הוקמה בשנת 1924 תחת השם Electrolux, בשעה שגוסטף סאהלין הציג את שואב האבק Electrolux מבוסס המכל בארצות הברית.
כמעט בן לילה הפך עיצוב זה לתקן המצוינות בתחום.
בשנת 1926 פיתחה חברת הובר מנגנון אגיטציה חיובית, מה ששיפר באופן משמעותי את יכולת קליטת האבק על ידי השואב.
דגם אחד כלל מוט חביטה קשיח שנוצל בשילוב עם מברשת על האגיטטור על מנת להפריד את הלכלוך מפני השטיח.
בשנות השלושים של המאה העשרים הופיעו שואב האבק הראשון מפלסטיק וכמה דגמים כללו גם נורות תאורה בחלק הקדמי של המכשיר.
בשנת 1935 הציגה חברת Scott and Fetzer את דגם Model C, הראשון בסדרה ארוכה של שואבים שנשאו את שמו של קירבי.
קירבי המשיך לעבוד על רעיונות חדשים עבור החברה עד שנות השישים.
בשנות החמישים הופיעו שואבים מתקפלים שהוצבו באופן אנכי.
שואב האבק הראשון המונע מעצמו הוצג בשנת 1969. בשנים הבאות הוצגו שואבים בעלי עוצמת שאיבה הולכת וגדלה עם תכונות משופרות הכוללות דאגה לסביבת העבודה וסינון חלקיקים שונים.
בשנת 1993 המציא סיר ג'יימס דייסון מבריטניה את שואב האבק הראשון בשיטת הציקלון, ללא צורך בשקיות להפרדת האבק.
היה זה לאחר שהוא הרגיש כי עוצמת השאיבה של שואב האבק שלו הלכה ופחתה ככל ששאב יותר אבק ונקבוביות השקית נסתמו.
נדרשו לו חמש שנים ו-5,127 דגמי אב- טיפוס עד שהגיע לדגם המסחרי הראשון.
דייסון מיהר והציע את המצאתו לחברת הובר הבריטית, אשר נחשבה אז למובילה העולמית בתחום.
בהובר דחו את המצאתו מכיוון שלא רצו להפסיד את שוק השקיות לשואבים - שוק שהוערך ב-500,000$ בשנה.
הצלחת הטכנולוגיה של דייסון, הובילה את הובר ואחריהם חברות אחרות רבות לייצר שואבי אבק ציקלונים.
נמצא בעיקר בשימוש בצפון אמריקה.
זו היא מערכת ניקוי מרכזית שהיא חלופה לשואב האבק המסורתי.
במערכת מסוג זה מותקנת משאבה מרכזית אחת וצינורות המונחים בתוך שלד הבית (מתחת לרצפה, בקירות או בתקרה) מובילים ממנה לשקעי שאיבה ברחבי הבית.
השאיבה עצמה מתבצעת על ידי צינור שאיבה חסר מנוע, שאותו מחברים לשקעי השאיבה.
יתרונה של מערכת זו הוא במנוע גדול וחזק יותר (כיוון שלא נדרשת ניידות), בכך שאין צורך לנייד את המנוע אלא רק את צינור השאיבה ובצורך לרוקן את השק המתמלא באבק לעיתים תכופות פחות.
יתרון נוסף של שואב אבק מרכזי טמון באופן הפעולה שלו.
לעומת שואב אבק נייד שפולט חזרה לחלל האוויר חלקיקי אבק, פעולתו של שואב אבק מרכזי נחשבת לחסרת עכבות מבחינה זו.
מחקר קליני מטעם בי"ס דייוויס לרפואה של אוניברסיטת קליפורניה, מצא יתרון מובהק לשאיבה מרכזית בכל המדדים שהוגדרו, לרבות איכות השינה, דלקות עיניים, אסתמה ונזלת, בקרב קבוצה של 25 נבדקים שסבלו מאלרגניות.