tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
המשלחת הצפינה במעלה הנהר עד פואבלו טאוס (Taos Pueblo) של ימינו, כשאלווראדו מכריז שכל השטח שבו היו כמה פואבלו שייך מעתה לשלטון ספרד.
בסוף המסע הגיעה המשלחת לפואבלו של ביגוטס, פואבלו סיקויה, שהיה הפואבלו המזרחי ביותר ושניהל קשרי מסחר מפותחים עם שבטי האינדיאנים של המישורים הגדולים.
אלווראדו סייר במשך חמישה ימים נוספים מזרחה על מנת לראות את העדרים הגדולים של הביזונים האמריקאים שאותם תיאר ביגוטס לקורונדו.
בערך באותו הזמן הגיעה למקום משלחת חלוץ בפיקודו של גרסיה לופס דה קרדנס.
מחוז טיוואי תואר כאזור המשגשג ביותר שאנשי המשלחת ראו עד אז, כשהריו גראנדה זורם במדבר רחב שטוח שבו שדות תירס מושקים נרחבים.
אלווראדו שלח הודעה לקורונדו שבה הציע להעביר את כל המשלחת לשם למשך החורף הקרוב.
בסיקויה פגש אלווראדו באינדיאני שהיה שבוי בידי הטיווה.
האינדיאני, שהספרדים כינו "אֶל טוּרְקוֹ" (El Turco), כלומר "הטורקי" בגלל היותו שחום, סיפר לאלדוראדו כי במקום שממנו הגיע, "ממלכת קִיווירָה" (Quivira) השוכנת מזרחה, מצוי זהב בשפע, אנשים אוכלים מכלי כסף והכדים עשויים זהב.
בשומעו את החדשות נטל אלווראדו את הטורקי ויצא מסיקויה למחנה העיקרי בקופור על מנת לפגוש את קורנדו.
הטורקי חזר על סיפוריו באוזני קורונדו, והוסיף גם שכאשר נפל בשבי בני סיקויה הם שדדו ממנו צמידי זהב, וכאשר הספרדים יעזרו לו להחזיר את הצמידים הוא יוכל להוכיח להם את איכות הזהב.
אלווראדו חזר לסיקויה ודרש מביגוטס להחזיר את הצמידים.
ביגוטס הנדהם הסביר שלא היו דברים מעולם, ושכל הסיפורים של "הטורקי" על זהב בקיווירה הם שקרים.
אבל הספרדים העדיפו להאמין ל"טורקי", ולכן אסר אלווראדו את ביגוטס ולקח אותו לקורונדו בקופור.
בסופו של דבר שהה צבאו של קורונדו בקופור בחורפים של 1540–1541 ו-1541–1542. חברי משלחתו סחרו בחרוזים ובתכשיטים זולים עם בני הפואבלו של טיוואי תמורת מזון וביגוד לתקופת החורף.
בחורף של 1540–1541, היה לפחות מקרה אונס אחד של אישה אינדיאנית ובעלי החיים של המשלחת אכלו את מרבית קלחי התירס שנותרו לאחר האסיף שבהם השתמש בני הפואבלו בעבר לבישול ולחימום בחורף.
הוא שלח את קרדנס יחד עם כוח גדול של ספרדים ובני הברית אינדיאנים על מנת לכבוש פואבלו של בני טיווה שהספרדים כינו בשם ארנל (Arenal).
מלחמת טיוואי הסתיימה בטבח שהספרדים שמעו את הנמלטים והרגו את מרבית הגברים וכמה מהנשים.
בני הטיווה נטשו את כל כפרי הפואבלו עד שמשלחתו של קורונדו יצאה לחפש את ממלכת קיווירה, ואז נטשה אותם שוב כשהמשלחת חזרה.
במהלך כל חורף 1541–1542 ניהלו בני הטיווה מלחמת גרילה כנגד הספרדים ממחבואם בהרים.
קורונדו נסוג למקסיקו באפריל 1542 והספרדים לא חזרו לאזור במהלך 40 השנים הבאות.
ב-23 באפריל 1541 עזב כל הצבא הספרדי את קופור ונע לסיקויה, שם שוחרר ביגוטס.
תחילה הם נעו לדרום-מזרח והגיעו למישורים הגדולים כשה"טורקי" מוביל אותם.
משערים כי "הטורקי" השתייך לשבט ויצ'יטה (Wichita) או פאוני (Pawnee) וכי מטרתו הייתה להטעות את קורונדו בתקווה שהצבא ילך לאיבוד בשממה הנרחבת.
בהנחיית "הטורקי" חצו קורונדו וצבאו את הערבה השטוחה והמונוטונית הקרויה לאנו אסטקדו (Llano Estacado) בפנהנדל של טקסס (Texas Panhandle), כשהם עוברים דרך המקומות שכיום שוכנות העיירות הרפורד (Hereford) וקנדיאן (Canadian).
הספרדים היו מוכי תדהמה ממראות הלאנו."הארץ שבה הם (הביזונים) עברו הייתה כה חלקה שאם אם מישהו יביט עליהם הוא יכול לראות את השמיים בין רגליהם".
האנשים והסוסים חשו אבודים במישור חסר תוואי נוף וקורונדו חש כאילו נבלע בים.
בלאנו נתקל קורונדו בעדרי הביזונים העצומים.
במסעו לקיווירה נתקל קורונדו ביישוב של אינדיאנים אותם כינה קֶרֶצ'וֹס (Querechos).
הקרצ'וס לא הוכו בתדהמה למראה הספרדים ונראה שלא התרשמו מנשקם ומה"כלבים הגדולים" (הסוסים) שלהם.
"הם לא עשו דבר יוצא דופן כשראו את הצבא שלנו, מלבד לצאת מאוהליהם להביט בנו, ואז באו לדבר עם חיל החלוץ ושאלו מי אנחנו".
כפי שקורונדו מתאר אותם היו הקרצ'וס נוודים שנעו בעקבות עדרי הביזונים במישורים.
מספרם של בני הקרצ'וס היה רב.
רושמי תולדות המסע מזכירים יישוב אחד שבו כמאתיים טיפי – עובדה המרמזת על אוכלוסייה של יותר מאלף נפשות שחיה יחד לפחות חלק מהשנה.
החוקרים מסכימים שהקרצ'וס היו אינדיאנים משבט האפאצ'י.
קורונדו הותיר את הקרצ'וס מאחוריו והמשיך בכיוון דרום-מזרח בכיוון שהטורקי סיפר לו שבו שוכנת ממלכת קיווירה.
הצבא ירד מהרמה של הלאנו אסטקדו לתוך ארץ הקניונים של מתלול קייפרוק (Caprock Escarptmen).
באזור זה פגשו הספרדים קבוצה נוספת של אינדיאנים, הטאייאס, אויבי הקרצ'וס.
מספרם של הטאייאס, כמו הקרצ'וס היה רב וגם הם צדו ביזונים, אם כי היו להם מקורות מזון נוספים.
בקניונים שבהם התגוררו גדלו עצים וזרמו בהם פלגי מים והם גידלו או תרו אחרי שעועית, אבל ככל הנראה לא תירס משום שאף אחד מרושמי תולדות המסע לא מזכיר זאת.
מכל מקום, הספרדים ציינו שבאזור גדלו עצי תות, ורדים, ענבים, עצי אגוזים ושזיפים.
מאורע מעניין התרחש כשבין הילידים בני הטאייאס פגש קורונדו באדם מזוקן זקן עיוור ששנים רבות קודם לכן הוא פגש "ארבעה כמונו".
הוא דיבר קרוב לוודאי על קבסה דה ואקה, שיחד עם שלושה נוספים מאותה ספינה (אחד מהם היה אסטווניקו שנרצח אחר-כך בסיבולה) עשה דרכו לאורך דרום טקסס עשור לפני קורונדו.
החוקרים חלוקים בדעתם לאיזה קבוצה אינדיאנית היסטורית היו הטאייאס שייכים.
מרביתם מאמינים כי היו דוברי קדואן וקרובים לאידיאנים משבט ויצ'יטה.
בין ההשערות היה כי מדובר בעם שהספרדים כינו "טאחס" (Tejas), שם שהפך אחר-כך לשם האזור תחת שלטון הספרדים והתגלגל לשפה האנגלית כטקסס.
גם המקום בו מצא קורונדו את הטאייאס שנוי במחלוקת.
ייתכן שהמסתורין הובהר בעקבות גילוי מה שנראה כמחנה של קורונדו.
בעוד צבא קורונדו שוהה באזור הקניונים, הוא נחשף לאחד מתופעות האקלים הקיצוניות הנפוצות במישורים.
"סערה הופיעה יום אחד אחר הצהריים יחד עם רוח עזה וברד...
הברד שיבר אהלים רבים ופגם בקסדות, ופצע רבים מהסוסים, ושבר את כל כלי החרס והדלעות שהיו אובדן לא קטן".
ב-1993 מצא ג'ימי אואנס (Jimmy Owens) ראשי חץ של קשת מוצלבת בקניון בלנקו (Blanco Canyon) במחוז קרוסבי בטקסס.
חפירות ארכאולוגיות באתר חשפו שברי חרס, יותר מארבעים ראשי חץ, ועשרות מסמרי פרסות מתוצרת ספרד, בנוסף ללהב אבן בסגנון מקסיקני.
ממצאים אלו מחזקים את העדות שקורונדו גילה את הטאייאס בקניון בלנקו.
הטאייאס סיפרו לקורונדו שהוא צועד בכיוון שגוי.
נראה כי בנקודה זו איבד קורונדו את אמונו שמחכה לו עושר בהמשך הדרך.
הוא שלח את מרבית הצבא בחזרה לניו מקסיקו והמשיך עם ארבעים חיילים ספרדיים, כמרים, מספר לא ידוע של חיילים אינדיאנים, משרתים ומורי דרך.
מכך ניתן להסיק שקורונדו התכוון לערוך סיור ולא מסע כיבוש.
לאחר מסע שערך יותר משלושים ימים, במהלכו חצה קורונדו את מדינת אוקלהומה של ימינו וחצה את הנהר קנדיין (Candian River) גילה קורונדו נהר גדול מכל הנהרות שנתקל בהם עד אז.
היה זה נהר הארקנסו, ככל הנראה כמה קילומטרים מזרחית לעיירה דודג' סיטי בקנזס.
הספרדים ובני בריתם האינדיאנים עקבו אחרי הנהר בכיוון צפון מזרח במשך כשלושה ימים וגילו קיווריאנים צדים ביזון.
האינדיאנים חששו מפני הספרדים, אבל נרגעו כשאחד ממורי הדרך של קורונדו פנה אליהם בשפתם.
קורונדו הגיע לקיווירה אחרי כמה ימי מסע נוספים.
הוא מצא שהיישובים של קיווירה "ממוקמים היטב...לאורך נהרות".
קורונדו העריך כי בקיווירה היו 25 יישובים.
הן הגברים והן הנשים היו כמעט ערומים לחלוטין.
קורונדו התרשם מגודלם הפיזי של בני קיווריה וכל האינדיאנים שפגש.
הם היו "אנשים גדולים הבנויים היטב".
קורונדו שהה בקרב הקיווריאנים 25 ימים בניסיון להבין האם יש ממלכות עשירות יותר מעבר לאופק.
הוא לא מצא דבר מלבד כפרי בקתות קש שבהם עד כמאתיים בתים ושדות של תירס, שעועית וסקווש.
תליון מנחושת היה העדות היחידה לעושר שגילה.
בני קיווירה היו כמעט ללא כל ספק האבות הקדמונים של האינדיאנים מבני ויצ'יטה.
תוך הסתייעות במורה דרך מקומי הגיע קורונדו לגבולה של קיווירה המכונה טבס (Tabas), שם התחילה ארץ האראהי (Harahey).
הוא זימן את "אדון האראהי" שיחד עם מאתיים מנתיניו, הגיע לפגוש את הספרדים.
האינדיאנים של האראהי היו "כולם עירומים – עם קשתות, וכל מיני דברים על ראשם, וחלקיהם המוצנעים מכוסים חלקית".
הם לא היו האנשים העשירים אותם חיפש קורונדו.
מאוכזב, הוא חזר לניו מקסיקו.
לפני שעזב את קיווירה הורה קורונדו להוציא להורג בחניקה את "הטורקי".
היכן היו קיווירה, טבס והאראהי?
עדויות ארכאולוגיות מחזקות את ההשערות שקיווירה הייתה במרכז קנזס.
הכפר המערבי ביותר היה בסמוך לעיירה הקטנה ליונס (Lyons) על הנהר קאו קריק (Cow Creek), והיא התפשטה עד כ-30 קילומטרים מזרחית ליובל הארקנסו "ליטל ארקנסו" , וצפונה 30 קילומטרים נוספים לעיירה לינדסבורג (Lindsborg) על יובל של הנהר "סמוקי היל" (Smoky Hill River).
טבס הייתה ככל הנראה על הנהר סמוקי היל.
הארכאולוגים מצאו אתרים רבים מהמאה ה-16 באזורים אלו שכללו ככל הנראה כמה מהיישובים בהם ביקר קורונדו.
בהאראהי "היה נהר, עם יותר מים ויותר תושבים מאשר במקומות אחרים".
על פי תיאור זה נראה שקורונדו הגיע לנהר סמוקי היל בסמוך לסאלינה (Salina) או אבילן (Abilene).
זהו נהר גדול יותר מאשר קאו קריק או ליטל ארקנזס והוא שוכן בערך במרחק של 25 ליגות מליונס המרחק שקורונדו כתב שהוא עבר בקיווירה.
נראה כי תושבי האראהי היו קדואן, משום "שהיה זה סוג המקום, עם יישובים כמו אלו, ובערך באותו גודל" כמו קיווירה.
ככל הנראה הם היו אבות קדמונים של פאוני.
קורונדו חזר מקיווירה למחנה החורף בטיוואי שבניו מקסיקו.
הוא תכנן לארגן מסע נוסף צפונה באביב 1542, אבל במועד כלשהו ("לאחר שהחורף עבר" לדברי קסטנידה (Castañeda), כותב קורות המסע), ככל הנראה במרץ 1542, הוא נפל מסוסו בזמן מרוץ סוסים ונפצע קשה מפרסותיה של סוסה דוהרת.
במהלך ההחלמה הארוכה, הוא ושותפיו למסע החליטו לחזור לספרד החדשה (מקסיקו).
משלחת קורונדו נפרדה מניו מקסיקו בתחילת אפריל 1542, כשהם משאירים מאחור שני כמרים (שנרצחו אחר-כך בידי האינדיאנים).
בדרכם חזרה ערקו חיילים רבים מצבאו, ולמסדר במקסיקו סיטי בפני מנדוסה, המשנה למלך ואחד הממנים של המשלחת, הגיע קורונדו עם פחות ממאה איש.
אף שנשאר מושל נואבה גליסיה עד 1544, המשלחת גרמה לו לפשוט רגל והוא הואשם בגללה בפשעי מלחמה יחד עם קרדנס.
אין ספק שקורונדו אשם במותם של אידיאנים רבים מבני הפואבלו, הן בקרבות שניהל כנגדם והן בדרישות למזון וביגוד שהוא הטיל על כל כלכלתם השברירית.
עם זאת, 39 שנים אחר-כך כאשר הספרדים ביקרו שוב בדרום-מערב ארצות הברית, הם לא מצאו עדות כלשהי שלמשלחת קורונדו הייתה השפעה תרבותית מתמשכת על האינדיאנים.
על מנת להנציח את משלחת קורונדו הקימה ארצות הברית ב-1952 את מצבת הזיכרון הלאומית לקורונדו (Coronado National Memorial ) ליד העיירה סיירה ויסטה (Sierra Vista) באריזונה בקרבת הגבול עם מקסיקו, בסמוך למקום המשוער שבו עברה משלחת קורונדו ב-1540.
מקומות הקרויים על שם קורונדו
קורונדו הייטס (Coronado Heights) היא גבעה גדולה צפונית מזרחית ללינדסבורג (Lindsborg) בקנזס.
הבעלים הקודמים של הגבעה בנה טירה קטנה על פסגת הגבעה במטרה להנציח את ביקורו של קורונדו באזור ב-1541. הטירה והשטח סביבה הם כיום אתר נופש וקמפינג ציבורי.
שלושה בתי ספר תיכונים: בלובוק (טקסס) ובאל פאסו שבטקסס ובסקוטסדייל שבאריזונה קרויים על שם הקונקיסטאדור הספרדי.
העיירה ברנאליאו (Bernalillo) סמוך לאלבקרקי בניו מקסיקו מכונה "עירו של קורונדו" ("City of Coronado") משום שקורונדו שהה בסמוך במשך שני חורפים.
רחוב קורונדו (Coronado Road) בפיניקס בירת אריזונה קרוי על שם פרנסיסקו קורונדו.
בסרט אינדיאנה ג'ונס ומסע הצלב האחרון מסופר על הצלב של קורונדו.
על פי הסרט ניתן צלב זהב זה, שנתגלה במערות ביוטה, לקורונדו מהרנאן קורטס ב-1521. בנוסף, כאשר אינדיאנה לוקח משודדים את הצלב על סיפון אונייה מול חופי פורטוגל, ניתן לראות כי הספינה קרויה "קורונדו".
ב-1992 יצר הבמאי קרייג בלדווין (Craig Baldwin) את הסרט "או לא קורונדו!" ("O No Coronado!") המספר את סיפור משלחת קורונדו באמצעות השימוש בקטעים ממוחזרים ממערבונים, סרטי כיבוש וסדרת הטלוויזיה על הפרש הבודד.
השיר "קורונדו והטורקי" (Coronado And The Turk) נכתב והולחן בידי הזמר וכותב השירים האנגלי סטיב טילסון (Steve Tilston) ונכלל באלבומו "על ביצות והרי שולחן" (Of Moor And Mesa), והוא מבוסס על סיפורה של משלחת קורונדו.
פרנסיסקו חאבייר רודריגס (בספרדית: Francisco Javier Rodríguez; נולד ב-20 באוקטובר 1981) הוא כדורגלן עבר מקסיקני ששיחק בעמדת הבלם.
רודריגס, יליד מסטלאן שבמקסיקו, החל את קריירת הכדורגל המקצועית בגוודלחרה מליגת העל המקסיקנית, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה בעונת 2002. ב-9 במאי 2008, נודע כי רודריגס הועבר אל הקבוצה ההולנדית פ.ס.וו.
איינדהובן תמורת סכום של 1.8 מיליון דולר והפך אותו למקסיקני השני בסגל ההולנדים יחד עם קרלוס סלסידו.
רודריגס פתח את עונת הבכורה שלו במועדון בעיקר על הספסל.
הוא כבש את שער הבכורה שלו במועדון ב-25 בנובמבר 2008, בבעיטה חזקה מ-25 מטרים במשחק הליגה נגד הראקלס אלמלו.
ב-14 ביולי 2011, רודריגס חתם על חוזה לשלוש שנים בקבוצת הבונדסליגה הגרמנית שטוטגרט תמורת סכום שלא פורסם.
רודריגס ערך את הופעת הבכורה שלו בבונדסליגה ב-6 באוגוסט 2011 בניצחון 3-0 על שאלקה 04. במשחק זה, רודריגס בישל את השער השני לקאקאו.
ב-2 בינואר 2013, רודריגס עבר לקבוצה המקסיקנית קלוב אמריקה.
בעונה שלאחר מכן, ב-4 ביוני 2014, הוא חתם בקרוס אסול.
פרנסיסקו לאון דה לה בארה אי קיחנו (בספרדית: Francisco León de la Barra y Quijano; 16 ביוני 1863 – 23 בספטמבר 1939) היה פוליטיקאי ודיפלומט מקסיקני, נשיא מקסיקו ה-32.
דה לה בארה השלים תואר שני במשפטים בטרם נכנס לפוליטיקה הארצית במקסיקו.
בשנת 1896 הצטרף לסגל הדיפלומטי של מקסיקו ושירת במדינות דרום אמריקה: ברזיל, ארגנטינה, אורוגוואי, פרגוואי; באירופה: בבלגיה ובהולנד; ובין השנים 1909–1911 בארצות הברית.
במהלך כהונתו כשגריר מקסיקו שכנע את נשיא ארצות הברית ויליאם הווארד טאפט שהמרד שפרץ ב-1911 נגד שלטונו ארוך השנים של פורפיריו דיאס אינו מצדיק התערבות אמריקנית.
מיד לאחר בחירתו של דיאס בפעם השביעית לכהונת נשיא מקסיקו באוקטובר 1910, פרצה המהפכה המקסיקנית.
ב-25 במרץ 1911 התמנה דה לה בארה למשרת שר החוץ של מקסיקו, וכאשר הצליחו המורדים בראשות פרנסיסקו מדרו לאלץ את דיאס לחתום על הסכם סיודאד חוארס ב-21 במאי 1911 שבו התחייב להתפטר ממשרתו.
ההתפטרות נכנסה לתוקף ב-25 במאי, ובהתאם לחוקת 1857 של מקסיקו התמנה שר החוץ דה לה בארה לנשיא זמני מאז ועד 6 בנובמבר באותה שנה, עת נכנס לתפקידו הנשיא החדש פרנסיסקו מדרו.
דה לה בארה התמודד בבחירות לקונגרס המקסיקני ונבחר ב-1912 כסנטור.
הוא שיתף פעולה עם שגריר ארצות הברית הנרי ליין וילסון בתוכניתו להדחת מדרו.
לאחר רצח מדרו וכינון שלטונו של ויקטוריאנו ורטה, חזר דה לה בארה לתפקידו במשרד החוץ מ-11 בפברואר 1913 עד 4 ביולי 1914. בהמשך 1914 נבחר כמושל מדינת מקסיקו, אך התפטר מיד לאחר בחירתו לטובת קריירה במשפט הבינלאומי שהתעתד לפתח באירופה.
הוא התמנה כשגריר בצרפת ובמקביל כיהן כנשיא בית המשפט לבוררות בהאג, הוא עשה חיל בתחום המשפט הבינלאומי באירופה שלאחר מלחמת העולם הראשונה וכתב פרסומים רבים בתחום.
עד סמוך למותו בספטמבר 1939 היה מעורב בתיווך בינלאומי.
פרנסיסקו לאזארו (21 בינואר 1891 — 15 ביולי 1912) היה אתלט פורטוגזי, רץ המרתון האולימפי הפורטוגזי הראשון באולימפיאדת סטוקהולם (1912).
הוא גם האתלט הראשון שמת במהלך ריצה במשחקים האולימפיים.
בדומה לכל האתלטים האולימפיים בתקופתו, היה לאזארו ספורטאי חובב; הוא התפרנס מעבודתו כנגר במפעל מכוניות בליסבון.
לפני האולימפיאדה הוא השתתף וזכה בשלוש אליפויות מרתון במולדתו, כאשר התחרה במסגרת קבוצת ס.
לאזארו התמוטט במהלך ריצת המרתון באולימפיאדת 1912, בקילומטר ה-30 של המרתון.
נטען כי סיבת המוות הייתה כפי הנראה התייבשות חמורה, הקשורה גם לטמפרטורה הגבוהה שנרשמה במהלך האירוע.
מאוחר יותר התגלה כי לאזארו כיסה חלקים גדולים של גופו בשעווה, כדי למנוע כוויות שמש, אך בסופו של דבר השעווה הגבילה את ההזעה הטבעית של הגוף, דבר שהוביל לחוסר איזון אלקטרוליטי חמור.
הרומן "בית הקברות לפסנתרים" (2006) מאת הסופר הפורטוגזי ז'וז'ה לואיז פיישוטו, מבוסס על סיפורו של לאזארו.
פרנסיסקו מסיאס נגמה (בספרדית: Francisco Macías Nguema; 1 בינואר 1924 – 29 בספטמבר 1979) היה נשיאה הראשון של גינאה המשוונית, משנת 1968 עד הפלתו בשנת 1979. נחשב אחד הדיקטטורים האכזריים והמושחתים ביותר בהיסטוריה של אפריקה המודרנית, ואף זכה לכינוי "נירון השחור"
עם בחירתו לנשיא בשנת 1971, לקח מסיאס נגמה לעצמו סמכויות נרחבות.
ביולי 1972 העביר סעיף בחוקה המגדיר אותו כנשיא לכל החיים.
בשנת 1973, סמכויותיו במדינה הפכו למוחלטות.
הוא שינה את שמו של האי פרננדו פו לשם 'מסיאס נגמה ביוגו' על שם עצמו.
הוא שלט בשידורי הרדיו ובעיתונות, ואסר את נסיעותיהם של תושבי המדינה לחו"ל.
בשנים 1975–1977, היו במדינה מעצרי שווא רבים, והוצאות להורג ללא משפט, אשר הביאו למחאות מצד מנהיגי העולם, ומצד ארגון זכויות האדם אמנסטי אינטרנשיונל.
בתקופה זו החלה עזיבה המונית של אזרחי גינאה המשוונית, ובשנת 1976 ממשלת ניגריה, החזירה למולדתם את אזרחיה שהיגרו לגינאה המשוונית, כדי לעבוד במטעי הקפה שלה.
הוא הושווה לפול פוט בגלל האופי האלים, הבלתי צפוי והאנטי-אינטלקטואלי של ממשלתו.
בספטמבר 1979 הודח נגמה על ידי אחיינו לוטננט קולונל תיאודורו אוביאנג נגמה מבאסוגו.
ב-29 בחודש הוא הוצא להורג.
פרנסיסקו דה חסוס סולואגה רודריגס (בספרדית: Francisco De Jesus Zuluaga Rodriguez; 4 בפברואר 1929 – 8 בנובמבר 1993) היה אחד מהשחקנים הבולטים בכדורגל הקולומביאני.
זכור בעיקר כשחקן שכבש את השער הראשון אי פעם של נבחרת קולומביה במונדיאל, אשר נכבש בטורניר של 1962 כמו כן הוא זכור כקפטן הגדול ביותר שהיה לקבוצת מיונאריוס והשחקן שזכה עימה בהכי הרבה תארים.
סולואגה החל את הקריירה המקצוענית שלו ב-1948, אותה שנה שבה הקימה הדימיור את הליגה המקצוענית בקולומביה.
הוא החל לשחק בקבוצת מיונאריוס בתקופת "הזהב" של הכדורגל הקולומביאני, וזכה לשחק עם שחקנים כמו אלפרדו די סטפנו, אדולפו פדרנרה, נסטור ראול רוסי, חוליו קוסי וגבריאל אוצ'ואה אוריבה.
מכיוון שלא הייתה הגבלה על כמות הזרים שכל קבוצה יכולה להביא, סולואגה היה הקפטן והקולומביאני היחידי שהיה שחקן משמעותי בקבוצה הכחולה של אותם הימים.
בנוסף, הוא השחקן שזכה בהכי הרבה תארים בהיסטוריה של מיונאריוס - שש אליפויות סך הכל ועוד גביע אחד.
ב-1962 שיחק סולואגה עם נבחרת קולומביה במונדיאל 1962 שנערך בצ'ילה, הראשון בו השתתפה.
הוא שיחק במשחק הראשון מול אורוגוואי וכבש שער בפנדל, השער הראשון אי פעם של קולומביה בטורניר גביע העולם.
באותה שנה עבר לקבוצת אינדפנדיינטה סנטה פה, לאחר 14 שנים שבהן לבש את המדים של היריבה העירונית, מיונאריוס.
סולואגה פרש ממשחק פעיל ב-1966 במדי קבוצת אתלטיקו נסיונל והפך להיות עוזר המאמן של נסטור ראול רוסי תחילה בהורקאן הארגנטינאית ואחר כך במיונאריוס.
ב-1968 מונה למאמנה של מיונאריוס ולאור הצלחתו, קיבל את אימון הנבחרת למוקדמות מונדיאל 1970. קריירת האימון הקצרה שלו הסתיימה שנה מאוחר יותר, לאחר שאימן את אתלטיקו נסיונל.
נפטר ב-8 בנובמבר 1993 כשהוא נחשב לאחר מהשחקנים הגדולים ביותר ששיחקו במיונאריוס בפרט, וכן לאחד הגדולים בכדורגל הקולומביאני בכלל.
פרנסיסקו מורנו (בספרדית: Francisco Pascasio Moreno; 31 במאי 1852 – 22 בנובמבר 1919) היה חוקר ומגלה ארצות ארגנטיני.
פירוש המונח "פריטו" הוא מומחה.
מורנו זכור בעיקר בזכות תרומתו הרבה לקביעת חלוקת פטגוניה בין ארגנטינה לצ'ילה.
בהשפעתו קיבלה ארגנטינה כשלושה רבעים משטח פטגוניה.
לאחר קביעת אופן חלוקת השטח תרם רבות לפיתוח פטגוניה.
קרחון פריטו מורנו נקרא על שמו.
מורנו נולד בבואנוס איירס למשפחה דתית.
למד בבית ספר פרטי נוצרי.
את זמנו הפנוי הקדיש לאיסוף מאובנים ביחד עם אביו.
בגיל 14 הקים מוזיאון ביתי בו הוצגו המאובנים שאסף.
בשנת 1872 היה בין מייסדי האקדמיה הלאומית למדעים של ארגנטינה.
מיד לאחר מכן יצא למסע מחקר ראשון לפרובינציית ריו נגרו, שבפטגוניה.
מסע זה היה הראשון בסדרת מסעות לגילוי אזור זה.
בינואר 1876 הגיע לאגם נאוול ואפי הנמצא בחלק הדרומי של הרי האנדים.
ב-15 בפברואר 1877 גילה את אגם ארחנטינו ונתן לו את שמו.
ב-2 במרץ באותה שנה גילה את הר פיץ רוי וקרא לו על שמו של רוברט פיצרוי, שהיה קפטן של ספינת המחקר הביגל.
בנוסף לגאוגרפיה התמחה מורנו גם באנתרופולוגיה.
ב-1 ביולי 1880 מורנו הרצה לפני האגודה האנתרופולוגית של פריז על שתי גולגולות פרה-היסטוריות שמצא באזור ריו נגרו.
במסעו בשנת 1880 נאסר על ידי בני שבט טוולצ'ה ונידון למות.
הוא הצליח להימלט יום לפני הוצאתו להורג.
בשנים 1882 ו-1883 חקר את הרי האנדים מבוליביה לכיוון דרום.
ב-1884 ו-1885 חקר אזורים בפטגוניה הדרומיים מריו נגרו.
מורנו ידוע גם בזכות עמידת ועל האינטרסים של ארגנטינית במסגרת הסכם הגבולות מ-1881 בין צ'ילה לארגנטינה.
קביעת הגבול הסתמכה במידה רבה על סקרי שטח שביצע.
פרנססיקו מורנו נפטר בשנת 1919 ונקבר בבית הקברות לה רקולטה.
בשנת 1944 הועברו שרידי גופתו לאי Centinela שבאגם נאוול ואפי.
ניהול מוזיאונים והקמת אתרים לאומיים
בשנת 1888 ייסד מורנו את מוזיאון לה פלטה להיסטוריה של הטבע.
זהו המוזיאון החשוב מסוגו בדרום אמריקה.
מרונו אף ניהל את המוזיאון הזה.
המוצגים המדעיים והאנתרופולוגיים שמורנו אסף תרמו לעיצוב המורשת התרבותית של ארגנטינה.
בשנת 1903 תרם מורנו שטחים שניתנו לו בפטגוניה, כהוקרה על תרומתו לקביעת גבולות בפטגוניה המקונים לארגנטינה את מרבית השטח, לצורך הקמת פארק לאומי.
מורנו תרם רבות למחקר של פטגוניה.
על תרומתו זו קיבל בשנת 1907 מדליית זהב מהחברה הגאוגרפית המלכותית של בריטניה.
בשנת 1909 קיבל מדליית זהב הנקראת Cullum Geographical Medal.
Cullum Geographical Medal היא מדליה הניתנת על ידי החברה הגאוגרפית האמריקאית.
Cullum Geographical Medal היא הפרס הוותיק ביותר הניתן על ידי החברה הגאוגרפית האמריקאית החל משנת 1896.
פרנסיסקו אנטוניו משאדו מוטה קטסרו טרינקאו (בפורטוגזית: Francisco António Machado Mota Castro Trincão; נולד ב-29 בדצמבר 1999), המוכר בקיצור כפרנסיסקו טרינקאו, הוא כדורגלן פורטוגזי המשחק בעמדת הקיצוני בספורטינג ליסבון ובנבחרת פורטוגל.
ב-4 באפריל 2016 ערך טרינקאו את הופעת הבכורה שלו במדי בראגה ב' נגד פרימונדה במסגרת ליגת המשנה בפורטוגל.
ב-28 בדצמבר 2018 שיחק את משחק הגביע הראשון שלו עם הקבוצה הראשונה של בראגה בניצחון 4–0 נגד ויטוריה סטובאל.
ב-2 בינואר 2019, חמישה ימים לאחר משחק הגביע, ערך את הופעת הבכורה שלו במדי בראגה הבוגרת נגד מאריטימו במסגרת הליגה הפורטוגלית.
כבש את שערו הראשון במדי בראגה ב-12 בדצמבר 2019, במשחק האחרון בשלב הבתים של הליגה האירופית נגד סלובן ברטיסלאבה.
המשחק הסתיים בתוצאה 4–2 לטובת בראגה, בו רשם טרינקאו שער ובישול.
ב-4 בינואר 2020 הבקיע את שער הליגה הראשון שלו כשקבוצתו ניצחה 7–1 את בלננסש.
ב-25 בינואר 2020, שיחק טרינקאו לראשונה בגמר גביע הליגה הפורטוגלית נגד פורטו, לאחר שעלה מהספסל בדקה ה-50. אותו משחק הסתיים בניצחון של בראגה בתוצאה 1–0.
בחורף 2020 חתם בברצלונה תמורת 31 מיליון אירו, כשחוזהו נכנס לתוקף ב-1 ביולי 2020. ב-7 בפברואר 2021 כבש את שער הבכורה שלו במדי ברצלונה, בניצחון 2–3 על ריאל בטיס.
ב-4 ביולי 2021 הושאל טרינקאו לוולברהמפטון וונדררס לעונה אחת.
ב-13 ביולי 2022 הושאל לספורטינג ליסבון לעונה אחת, בסופה חתם בקבוצה.
ביולי 2018 היה טרינקאו חלק מנבחרת פורטוגל עד גיל 19, שזכתה באליפות אירופה עד גיל 19 לאחר שגברה 4–3 על נבחרת איטליה לאחר תוספת הזמן, באותו המשחק הוא רשם שער ובישול.
יחד עם חברו לנבחרת, ג'וטה, סיים טרינקאו כמלך השערים של הטורניר עם חמישה שערים.
טרינקאו אף השתתף עם הנבחרת הפורטוגלית עד גיל 20, במסגרת גביע העולם עד גיל 20, כשבמהלך הטורניר הוא כבש שער אחד נגד נבחרת דרום קוריאה.
ב-5 בספטמבר 2019 ערך את הופעתו הראשונה במדי נבחרת פורטוגל הצעירה (עד גיל 21) נגד נבחרת גיברלטר הצעירה, באותו המשחק הוא רשם שער ובישול.
ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת פורטוגל הבוגרת ב-5 בספטמבר 2020, כשהחליף את ברנרדו סילבה בדקה ה-78, בניצחון 1–4 על קרואטיה.
פרנסיסקו פאסקואל אובמה אסואה (בספרדית: Francisco Pascual Eyegue Obama Asue; נולד ב-21 באפריל 1949) הוא פוליטיקאי שכיהן כראש ממשלת גינאה המשוונית בין השנים 2016–2023. לפני שמילא תפקיד זה, כיהן כשר החקלאות, שר הבריאות והרווחה ושר הנוער והספורט.
פרנסיסקו חאבייר מונטרו רוביו (בספרדית: Francisco Javier Montero Rubio; נולד ב-14 בינואר 1999 בסביליה שבספרד) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת מלאגה מהליגה הספרדית השנייה.
מונטרו נולד בסביליה שבספרד והחל לשחק במחלקת הנוער של המועדון המקומי נרביון, ובשנת 2014 עבר למחלקת הנוער של אתלטיקו מדריד.
בשנת 2018 זומן לראשונה לסגל הקבוצה הראשונה של המועדון על-ידי המאמן דייגו סימאונה.
ב-23 בספטמבר 2018 שיחק מונטרו לראשונה בקבוצת המילואים של המועדון, במשחק במסגרת הליגה הספרדית השלישית.
ב-30 באוקטובר שיחק מונטרו לראשונה בקבוצה הראשונה של המועדון, במשחק במסגרת שלב שמינית הגמר של גביע המלך הספרדי.
ב-6 בנובמבר הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות, כשהחליף את חוסה מריה חימנס הפצוע בניצחון 0–2 על בורוסיה דורטמונד במסגרת שלב הבתים לעונת 2018/2019. ב-10 בנובמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בלה ליגה, בניצחון 2–3 על אתלטיק בילבאו.
בסך הכול ערך מונטרו תשע הופעות ליגה בעונת 2018/2019.
ב-2 בספטמבר 2019 חידש מונטרו את חוזהו במועדון עד לשנת 2014, והושאל לדפורטיבו לה קורוניה מהליגה הספרדית השנייה למשך עונה.
ב-7 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 0–1 לאלבסטה במסגרת המחזור הרביעי בליגה לעונת .
הוא ערך 30 הופעות ליגה במדי המועדון במשך תקופת ההשאלה, בסופה ירדה דפורטיבו לה קורוניה לליגה הספרדית השלישית.
ב-2 בספטמבר 2020 הושאל מונטרו לבשיקטש מליגת העל הטורקית למשך עונה.
ב-24 בספטמבר הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד לריו אבה בדו-קרב בעיטות עונשין במסגרת סיבוב ההעפלה השלישי לליגת האלופות לעונת 2020/2021. ב-4 באוקטובר ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל הטורקית, בהפסד 0–1 לגנצ'לרבירלי במסגרת המחזור הרביעי.
במשך תקופת ההשאלה ערך מונטרו 13 הופעות ליגה במדי בשיקטש.
ב-1 בספטמבר 2021 חתם מונטרו על חוזה קבוע בבשיקטש.
ב-15 בספטמבר הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בהפסד 1–2 לבורוסיה דורטמונד במסגרת שלב הבתים של ליגת האלופות לעונת 2021/2022. ב-15 בינואר 2023 הושאל להמבורג.
באוגוסט 2023 הושאל לארוקה הפורטוגזית.
פרנסיסקו מדינגה הוא כדורגלן מלאווי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת דילה גורי מליגת העל הגאורגית ובנבחרת מלאווי.
מדינגה החל את הקריירה המקצוענית שלו במייטי וונדררס מליגת העל המלאווית.
ב-7 בינואר 2020 חתם בדילה גורי מליגת העל הגאורגית.
ב-1 במרץ 2020 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשנכנס כמחליף והבקיע שער בניצחון 2-0 על טורפדו כותאיסי במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת .
בסך הכל ערך בעונה זו 12 הופעות ליגה, בהן הבקיע שני שערים.
ב-24 במרץ 2021 ערך מדינגה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת מלאווי, בניצחון 1-0 על נבחרת דרום סודאן במסגרת מוקדמות גביע אפריקה לאומות 2021.
פרנסיסקו סאנס קאבוט (בספרדית: Francisco Sans Cabot; 9 באפריל 1828 – 5 במאי 1881) היה צייר קטלוני ששימש כמנהל מוזיאון הפראדו בין השנים 1873 ל-1881.
אביו היה נווט בצי המלכותי הספרדי.
הוא למד מ-1850 עד 1855, התחיל בצורפות (בהתאם לרצון משפחתו), אך החליט להמשיך בציור במקום זאת.
בשנה שלאחר מכן, הוא נסע לפריז כדי להמשיך את לימודיו אצל תומאס קוטיר והוראס ורנה.
בשנת 1858, הוא זכה במדליה בתערוכה ברומא על דמותו של פרנסיסקו דה קוודו כשהוא רואה את מרטין לותר בגיהנום.
לאחר מכן, החליט להתמחות בציור סצנות היסטוריות.
ב-1865, הוא חזר לספרד והוזמן על ידי סוכנות ממשלתית לצייר את הגנרל חואן פרים בקרב במהלך המלחמה הספרדית-מרוקאית.
לאחר הפלת המלכה איזבל השנייה, הוא חזר לז'ירונה.
עם זאת, זמן קצר לאחר ייסוד הרפובליקה הספרדית הראשונה, הוא מונה למנהל מוזיאון הפראדו, במקומו של אנטוניו גיסברט, שהתפטר בגלל התנגדותו לממשלה החדשה.
בעודו שם, הוא הקדיש את עצמו לפיקוח על שחזור הציורים העתיקים ביותר שבה.
במהלך כהונתו קיבל המוזיאון כתרומה את "הציורים השחורים" של פרנסיסקו דה גויה, שהוסרו מהקירות בביתו של גויה והועברו לקנבס על ידי סלבדור מרטינס קובלס, משחזר אמנות ידוע.
לאחר 1875, סאנס קיבל תואר אקדמי באמנויות יפות.
לקראת סוף חייו, הוא שינה שוב את סגנונו, הפעם בכיוון של ריאליזם.
בשנת 1881, הוא קיבל את מה שתהיה המשימה הגדולה האחרונה שלו מאוניברסיטת ברצלונה לצייר את המלך אלפונסו ה-12 לבוש במדי מסדר גיזת הזהב.
הוא גם עיטר כמה תיאטראות, כולל התיאטרון המלכותי, תיאטרון אפולו, ויצר ציורי קיר באלקאזר של טולדו.
פרנסיסקו מיירה מיישדו (בפורטוגזית: Francisco Meira Meixedo; נולד ב-19 במאי 2001 בפורטו שבפורטוגל) הוא כדורגלן פורטוגזי המשחק בעמדת השוער בקבוצת פיירנסה מהליגה הפורטוגלית השנייה.
מיישדו החל לשחק במחלקות הנוער של פורטו ופדרואנסה.
בשנת 2019 החל לשחק בקבוצת המילואים של פורטו במסגרת הליגה הפורטוגלית השנייה.
ב-14 במאי 2022 שיחק את משחקו הראשון בקבוצה הראשונה של פורטו, בניצחון 1-0 על אשטוריל במסגרת המחזור ה-34 בליגת העל הפורטוגלית לעונת 2022/2023.
ב-14 ביולי 2024 חתם מיישדו על חוזה ל-3 שנים באסטרלה דה אמדורה מליגת העל הפורטוגלית.
ב-1 ביולי 2025 חתם בפיירנסה מהליגה הפורטוגלית השנייה.
מיישדו נכלל בסגל נבחרת פורטוגל עד גיל 21 לטורניר אליפות אירופה עד גיל 21 בשנת 2023, אך לא שיחק בטורניר.
פרנסיסקו סוארס (בספרדית: Francisco Suárez; ינואר 1548 - 25 בספטמבר 1617) היה כומר ישועי, פילוסוף ותאולוג סכולסטי-קתולי ספרדי, דמות מפתח באסכולת סלמנקה.
הגותו נחשבת לנקודת מפנה ב, בין תקופת הרנסאנס לתקופת הבארוק בסכולסטיקה.
ספרו מ-1597 Disputationes metaphysicae, ("מחלוקות מטאפיזיות"), היה מהנקראים במאה ה-17 באירופה, ונחשב על ידי חוקרים לספרו המעמיק ביותר.
סוארס נחשב לפילוסוף והתאולוג החי הגדול בזמנו, וזכה לכינוי Doctor Eximius et Pius, ("דוקטור יוצא דופן ואדוק").
כתביו כוללים מסכתות על משפט, יחסי המדינה והכנסייה, מטאפיזיקה ותאולוגיה, והוא נחשב מאבות המשפט הבינלאומי.
פרנסיסקו סוארס נולד בגרנדה שבאנדלוסיה ב-5 בינואר 1548, כבנה הצעיר של משפחת אצולה שנוסדה על ידי עורך הדין גספר סוארס דה טולדו ואשתו אנטוניה ואסקס דה אוטיאל.
לאחר שלוש שנות לימודים מקדימים מגיל עשר, ב-1561 החל סוארס ללמוד משפטים באוניברסיטת סלמנקה, והוא בן 13. ב-1564, בגיל 16, נכנס סוארס למסדר הישועי בסלמנקה ועבר שנתיים של אימון רוחני אינטנסיבי בהנחיית הכומר הישועי .
באוגוסט 1566 נדר את נדרי המסדר הישועי ובאוקטובר אותה שנה החל ללמוד תאולוגיה באוניברסיטת סלמנקה.
הוא נכשל פעמיים במבחן הכניסה, ועבר רק בניסיונו השלישי.
ב-1570, עם סיום לימודיו, החל סוארס ללמד פילוסופיה; תחילה כעוזר הוראה באוניברסיטת סלמנקה, ובמרץ 1572 הוסמך כפרופסור במכללה הישועית בסגוביה.
בספטמבר 1574 עבר למכללה הישועית בוואיאדוליד ללמד תאולוגיה, תחום שילמד מאז עד סוף חייו.
ב-1597, עבר בהזמנת פליפה השני לאוניברסיטת קוימברה, להיות ראש הקתדרה לתאולוגיה.
שם נשאר, להוציא תקופת לימוד קצרה ברומא, עד מותו ב-1617.
ב-1613, ביוזמת האפיפיור פאולוס החמישי, כתב סוארס חיבור המוקדש לנסיכים הנוצרים של אירופה, בשם Defensio catholicae fidei contra" anglicanae sectae errores", ("הגנה על האמונה הקתולית נגד שגיאות הכת האנגליקנית").
חיבור זה היה מכוון נגד שבועת הנאמנות שג'יימס הראשון דרש מנתיניו.
המלך ג'יימס הורה לשרוף את החיבור, אסר על קריאתו תחת "העונשים הכבדים ביותר" והתלונן בפני פליפה השלישי על כך ששוהה בתחומיו אויב מוצהר של כס המלוכה.
לאחר מותו, ספרייתו של סוארס נשלחה לאתיופיה באמצע המאה ה-17, אך חלק מן הספרים אבדו או מצאו את דרכם לגואה הפורטוגזית.
הישגיו הפילוסופיים המרכזיים של סוארס היו בתחומי המטאפיזיקה והפילוסופיה של המשפט.
הוא טען בעד תומיזם מתון ופיתח את המטאפיזיקה כחקירה שיטתית.
לדעת סוארס, מטאפיזיקה הייתה מדע המהויות הריאליות.
הוא עסק ביש ריאלי יותר מאשר ביש קונצפטואלי, וביש לא חומרי יותר מאשר ביש חומרי.
סוארס טען, בדומה לסכולסטיקנים מוקדמים יותר, שהמהות והקיום חד הם באשר לאל (הטיעון האונטולוגי), אך חלק על אקווינס ואחרים שהמהות והקיום של ישויות סופיות אכן מובחנים.
הוא טען כי למעשה הם מובחנים רק קונצפטואלית: במקום באמת להיות מובחנים, הם יכולים רק להיתפש לוגית כמובחנים.
בעניין ה, סוארס צידד בעמדת ביניים בין הריאליזם של סקוטוס לנומינליזם של איש אוקאם.
עמדתו קרובה לנומינליזם מעט יותר מזו של תומאס אקווינס.
לעיתים הוא מוגדר "נומינליסט מתון", אך הודאתו ב מציבה אותו דווקא כריאליסט מתון.
גישתו המטאפיזית השיטתית משלבת בין שלוש האסכולות המקובלות בזמנו: תומיזם, ונומינליזם, לכדי אסכולה חדשה המכונה "סואריזם" או "סוארסיאניזם", שעקרונותיה המרכזיים הם:
על ידי הישות הקונקרטית הטהורה של דברים
היחידני כאובייקט הקוגניציה האינטלקטואלית הישירה
הבחנה רציונלית מנומקת בין המהות והקיום של ברואים
אפשרותיות העצם הרוחני נבדלת זו מזו רק כמותית
האינקרנציה הייתה מתרחשת אף לו אדם הראשון לא היה חוטא
תקפות הנדר רק במסגרת החוק הכנסייתי
מערכת ה המעירה על ה על ידי הכנסת נסיבות סובייקטיביות, כמו גם של מרחב וזמן, תומכת בפעולת ה ובפרדסטינציה, טרם היתרונות הצפויים
אפשרות החזקת האמת האחת והיחידה על ידי מדע ואמונה גם יחד
קבלת הסמכות האלוהית נכללת בפעולת האמונה
הפיכת בשרו ודמו של ישו בטרנסובסטנציאציה מהווה את הקורבן האוכריסטי
חסדה הסופי של מרים הבתולה הקדושה נעלה על זה של המלאכים והקדושים גם יחד
סוארס ערך חקירה חשובה של היש, תכונותיו וחלוקותיו ב-Disputationes metaphysicae מ-1597, שהשפיעה על התפתחות התאולוגיה בעולם הקתולי.
בחלקו השני של הספר, מחלוקות 28–53, סוארס מתקן את ההבחנה בין ens infinitum (אלוהים) ו-ens finitum (ברואים).
החלוקה הראשונה של היש היא בין אלוהים וברואים.
במקום לחלק את היש לאינסופי וסופי, ניתן גם לחלקו ל-ens a se ו-ens ab alio, כלומר יש מעצמו ויש אשר מזולתו.
הבחנה שנייה ומקבילה היא בין ens necessarium ו-ens contingens, כלומר יש הכרחי ויש קונטינגנטי.
הצרנה נוספת של אותה הבחנה היא בין ens per essentiam ו-ens per participationem, כלומר יש שקיים בשל מהותו ויש שקיים רק על ידי השתתפותו ביש שקיים בעצמו.
הבחנה זו התקבלה כבר על ידי תומאס אקווינס במכלול התאולוגיה.
הבחנה נוספת היא בין ens increatum ו-ens creatum, כלומר יש שלא נוצר ויש שנוצר.
הבחנה אחרונה היא בין יש כ-actus purus ויש כ-ens potentiale, כלומר יש כמציאות טהורה ויש כיש פוטנציאלי.
סוארס בחר בסיווג הראשון של היש ל-ens infinitum ו-ens finitum כיסודי ביותר, שממנו קישר את הסיווגים הנוספים.
במחלוקת האחרונה, 54, סוארס עוסק ב-entia rationis, כלומר ישים רציונליים, שהם אובייקטים מכוונים בלתי אפשריים, שנוצרים בשכלנו אך אינם יכולים להתקיים במציאות.
בתאולוגיה, סוארס קשר עצמו ל של , פרופסור ישועי מ.
מולינה ניסה ליישב את דוקטרינת הפרדסטינציה עם הרצון החופשי וההשקפות הפרדסיטיניות הדומיניקניות, על ידי הטענה שהפרדסטינציה נובעת מידיעת האל על הרצון החופשי, שלכן אינו מושפע מפרדסטינציה כזאת.
סוארס ניסה ליישב השקפה זו עם הדוקטרינות היותר אורתודוקסיות של החסד האפקטיבי ו, וטען כי אף על פי שכולם שותפים ב מספק לחלוטין, ניתן לנבחרים חסד מותאם לנטיותיהם ונסיבותיהם עד כדי שללא טעות, אם כי בחופשיות, הם נכנעים להשפעתו.
מערכת תיווך זו נודעה בשם "קונגרואיזם".
בתחום הפילוסופיה של המשפט, חשיבותו העיקרית של סוארס נובעת מעיסוקו במשפט הטבע ומטיעוניו הנוגעים ל ולמעמדו של מונרך.
בספרו מ-1612 Tractatus de legibus ac deo legislatore ("מסכת על החוק ועל אלוהים המחוקק"), הוא במידת מה מבשרם של גרוטיוס ופופנדורף, בהבחנתו החשובה בין משפט הטבע למשפט בינלאומי, אותו ראה כמבוסס על מנהג.
עמדת היסוד של הספר היא שכל כוח חקיקתי או פטרנלי נובע מחוקו הנצחי של אלוהים, וכי סמכותו של כל חוק נובעת בלעדית מחוקו הנצחי של אלוהים.
סוארס התנגד לתאוריית האמנה החברתית, אם כי חלק מהגותו, כפי שהועברה על ידי גרוטיוס, מצאה הדים בתיאוריות פוליטיות ליברליות.
סוארס התנגד גם לזכותם האלוהית של מלכים; לטענתו, לאדם יש אופי חברתי שהעניק לו האל, ובכללו היכולת לחוקק חוקים.
אולם כאשר נוצרת חברה פוליטית, סמכותה של המדינה אינה ממקור אלוהי אלא ממקור אנושי; לפיכך, טבעה נבחר על ידי העם המעורב, וכוח החקיקה הטבעי שלהם ניתן לשליט.
כיוון שהעם נתן כוח זה, שמורה לו הזכות להתקומם נגד השליט אם הוא נהג בו סרה, אך על העם לנהוג במתינות ובצדק.
בפרט, על העם להימנע מלהרוג את השליט, לא משנה כמה עריץ הוא נעשה.
לעומת זאת, אם שלטון נכפה על העם, שמורה לו הזכות להגנה עצמית על ידי מרד ואף הזכות להרוג את השליט העריץ.
אף על פי שסוארס הושפע מאוד מאקווינס בהגותו המשפטית, ישנם כמה הבדלים בולטים.
אקווינס הגדיר "חוק" כ"מעשים מחייבים ומדידים, הגורמים לאדם לפעול או להימנע מלפעול" (ST 1-11, qu.
סוארס טען שהגדרה זו רחבה מדי, משום שהיא חלה על דברים שאינם לחלוטין חוקים, כמו פקודות בלתי מוצדקות או .
סוארס התנגד גם להגדרה הפורמלית יותר של אקווינס ל"חוק" כ"פקודה בעלת הגיון לטובת הכלל, שהוצאה על ידי הדואג לקהילה, ופורסמה" (ST 1-11, qu.
הגדרה זו, טען סוארס, אינה מכירה בכך שחוק הוא קודם כל מעשה של רצון ולא של הגיון, ותחשיב בטעות פקודות ליחידים מסוימים כחוקים.
לבסוף, סוארס חלק על טענתו של אקווינס שביכולתו של אלוהים לשנות או להשעות חלק מהכללים המשניים של משפט הטבע, כמו האיסור על רצח, גניבה וניאוף (ST 1-11, qu.
סוארס טען שמשפט הטבע לא ניתן לשינוי כל עוד טבע האדם לא משתנה, וכי מה שנדמה כשינויים אלוהיים במשפט הטבע הוא למעשה רק שינוי העניין.
לדוגמה, כאשר אלוהים מצווה על הושע לקחת אשת זנונים, אין זה פטור מלא תנאף, "כי בכוחו של אלוהים להעניק לגבר שליטה על אישה ללא הסכמתה, וליצור קשר כזה ביניהם, שמכוח קשר זה, האיחוד איננו עוד זנות".
תרומתו של סוארס למטאפיזיקה ולתאולוגיה השפיעה משמעותית על התאולוגיה הסכולסטית במאות ה-17 וה-18, הן בקרב קתולים והן בקרב פרוטסטנטים.
הודות לכוחו הרב של המסדר הישועי בו היה חבר סוארס, Disputationes metaphysicae שלו נלמד בהרחבה בבתי הספר הקתוליים בספרד, פורטוגל ואיטליה.
הוא נלמד גם באוניברסיטאות לותרניות רבות בגרמניה, בעיקר על ידי מי שהעדיפו את גישתו של מלנכתון על פני גישתו של לותר לפילוסופיה.
באופן דומה, לסוארס הייתה השפעה רבה על המסורת הקלוויניסטית בגרמניה ובהולנד, הן במטאפיזיקה והן במשפט.
הגותו זכתה לתשבחות רבות, לדוגמה, מהוגו גרוטיוס.
השקפותיו של סוארס על מקורו האנושי של הסדר הפוליטי, והגנתו על הרג עריצים כחלק מהתקוממות עממית, זכו לביקורת חריפה מצד הפילוסוף האנגלי רוברט פילמר בספרו "פטריארכה".
פילמר האמין שקלוויניסטים וקתולים כמו סוארס הם יריבים מסוכנים לזכותם האלוהית של מלכים.
פרנסיסקו מריה סאנצ'ז (11 באפריל 1805 - 8 בספטמבר 1862) היה פוליטיקאי, קצין צבא וחוואי מקליפורניה, ששימש כאלקלדה (ראש עיר) ה-8 של סן פרנסיסקו ומפקד הפרסידיו של סן פרנסיסקו.
סאנצ'ז היה הזכיין של ראנצ'ו סן פדרו בשטח של 36,122 דונם ובנה את פארק סאנצ'ז אדובי בפסיפיקה.
הוא היה אחיו של חוזה דה לה קרוז סאנצ'ז, ששימש כאלקלדה ה-11 של סן פרנסיסקו.
פרנסיסקו סאנצ'ז נולד בסן חוזה, קליפורניה והיה בנם של אנה ג'וזפה סוטו ושל חוזה אנטוניו סאנצ'ס (1773–1843), זכיין של רנצ'ו בורי בורי.
אחיו של פרנסיסקו, חוזה דה לה קרוז סאנצ'ז, היה גם אלקלדה של סן פרנסיסקו.
הוא התחתן עם מריה תאודורה היגורה ונולדו להם תשעה ילדים.
במהלך 1842 עד 1846, סאנצ'ז הקים את פארק סאנצ'ז אדובי באזור שהוא כיום פסיפיקה, קליפורניה.
הוא גם שימש כמנהיג התגובה הצבאית המקסיקנית הכושלת למרד הרפובליקה של קליפורניה ב-14 ביוני 1846, אשר ביסס את שליטת ארצות הברית בקליפורניה המקסיקנית.
סאנצ'ז נקבר במיסיון סן פרנסיסקו דה אסיס בסן פרנסיסקו.
פרנסיסקו חוויאר גוטיירס דיאס (בספרדית: Francisco Javier Gutiérrez Díaz; נולד ב-5 ביולי 1973) הוא במאי, תסריטאי ומפיק קולנוע ספרדי.
מועמד פעמיים לפרס מלייס הזהב האירופי, גוטיירס נודע בזכות סרטיו הקצרים Brazil ו-Norman's Room, ובשל סרט הבכורה העלילתי שלו "לפני הנפילה" .
גוטיירס נולד בעיר קורדובה, ספרד.
במהלך לימודיו בבית הספר למשפטים, הוא החל גם ללמוד משחק והפיק את סרטיו הקצרים הראשונים.
בשנת 2001 הקים חברת הפקות קולנוע עצמאית.
סרטו הקצר "ברזיל" (Brasil), אשר זכה בפרס הסרט הקצר הטוב ביותר בפסטיבל הקולנוע של סיטג'ס והיה מועמד לפרס מלייס הזהב האירופי, סימן את תחילת דרכו הבין-לאומית וחשף את סגנונו הייחודי.
בשנת 2001 ייסד גוטיירס חברת הפקות קולנוע משלו, במטרה להפיק סרטים בעלי אופי בין-לאומי.
בשנת 2002 הוזמן על ידי תוכנית הטלוויזיה הספרדית "Versión Española" לביים קטע עבור סדרת הסרטים הקצרים Diminutos del Calvario II.
באותה שנה התפרסמו בארצות הברית ידיעות על סרטו "החדר של נורמן" (La habitación de Norman), מחווה קלאוסטרופובית לסרט "פסיכו" של היצ'קוק.
בנוסף, גוטיירס זכה בפרס אולפני יוניברסל, שאפשר לו לבקר בלוס אנג'לס לראשונה.
בשנת 2007 קיבל הצעה מאנטוניו בנדרס ואנטוניו פרס לביים את סרטו העלילתי הראשון, "לפני הנפילה", שהוקרן במסגרת הרשמית של פסטיבל הסרטים הבין-לאומי בברלין.
הקרנת הבכורה שלו בפסטיבל עוררה תגובות מעורבות מצד הקהל והמבקרים.
בעוד שמבקרת דיילי טלגרף, רבקה דייוויס, שיבחה את הסרט כאחד מהטובים בפסטיבל, וגילתה כי "הוא מוכיח שסרטים על מטאורים אפוקליפטיים יכולים להיות אינטליגנטיים ומרגשים", המבקר ג'יי וייסברג מ-Variety ביקר אותו על האלימות שבו, ותיאר אותו כבלתי נעים ובלתי הולם.
עוד לפני הקרנת הבכורה שלו בספרד בפסטיבל הקולנוע של מלאגה, הסרט נמכר להפצה במדינות רבות, כולל יפן, ואף קיבל שתי הצעות לעיבוד מחודש באנגלית – אחת מהן מידי הבמאי וס קרייבן.
בשנת 2008 עורר הסרט עניין רב באירופה.
בספרד, הוא זכה בפרסים המרכזיים בפסטיבל הסרטים של מלאגה, כולל פרס הסרט הטוב ביותר ופרס התסריט הטוב ביותר, כמו גם בפרס Miradas (TVE) עבור סרט השנה.
בנוסף, הסרט היה מועמד לפרס הקולנוע האירופי לשנת 2008 וזכה בפרסים בפסטיבלים יוקרתיים לז'אנר המדע הבדיוני והפנטזיה, כולל פרס מלייס הכסוף בפסטיבל Imagine באמסטרדם, פרס האסטרואיד בפסטיבל Trieste Science+Fiction באיטליה, ופרס Crystal Skull לסרט המדע הבדיוני הטוב ביותר בפסטיבל ScreamFest בלוס אנג'לס.
בשנת 2009, דורג הסרט במקום השלישי ברשימת הצפייה הבין-לאומית של הוליווד.
בהמשך הקריירה שלו, עבד גוטיירס על חידוש לסרט הפולחן משנות ה-90 "העורב", המבוסס על קומיקס של ג'יימס או'באר, והופק על ידי Relativity Media ואדוארד ר.
עם זאת, ביוני 2014 חתם על חוזה לבימוי הסרט הבא בזיכיון "הצלצול", מה שמנע ממנו לביים את "העורב".
על פי דיווח של Deadline Hollywood, גוטיירס נותר כמפיק בפועל של "העורב".
בשנת 2017 ביים גוטיירס את הסרט "הצלצול 3", הסרט השלישי בזיכיון האמריקאי "הצלצול", שהופק על ידי וולטר פ.
פארקס ולורי מקדונלד עבור סרטי פרמאונט.
הסרט יצא לאקרנים בארצות הברית ב-3 בפברואר 2017, דורג במקום השני בקופות המקומיות, והכניס 83 מיליון דולר ברחבי העולם מול תקציב של 25 מיליון דולר.
פרנסיסקו "צ'יקו" לחובסקי (בפורטוגזית: Francisco Lachowski; נולד ב-13 במאי 1991) הוא דוגמן-על ברזילאי.
הוא ידוע בשל הופעתו בפרסומות למותגים שונים, ביניהם דיור, בלמיין, הוגו בוס, אטרו, לוריאל, ארמני, H&M וטומי הילפיגר.
פרנסיסקו לחובסקי נולד ב-13 במאי 1991 בקוריטיבה, ברזיל, לרוברטו לחובסקי, ברזילאי ממוצא פולני מלא, ולמריה לחובסקי, ממוצא פורטוגלי וגרמני.
לחובסקי החל לראשונה לדגמן בשנת 2008 כאשר בת דודתו, מעצבת האופנה והאדריכלית נטליה קנאלי, הזמינה אותו להשתתף בתצוגת אופנה קטנה שערכה בבית ספרה.
שם פנתה אליו סוכנות דוגמנות.
הוא הופיע בקמפיינים עבור חברות רבות ברחבי העולם, ביניהם: DKNY, לקוסט, ארמני אקסצ'יינג', אטרו, דיור, מאבי ג'ינס, בלמיין ו-טומי הילפיגר.
בשנת 2016 לחובסקי נבחר על ידי אתר Models.com לדוגמן השנה, לצידו של הדוגמן ג'ורדן בארט.
באותה השנה הוא הופיע בקליפ של השיר "Wolves" של הזמר קניה ווסט.
בשנת 2018 הוא זכה בתואר "The Top Model" של גרסת פורטוגל הירחון GQ, ואף הופיע על שער המגזין בשנים 2018/2019.
בשנת 2010 לחובסקי פגש את הדוגמנית ג'סיאן גראבל בילנד במהלך חופשה ביפן, בשנת 2013 הם נישאו.
להם שני בנים, מילו ולאסלו.
במרץ 2019, לחובסקי ומשפחתו פרסמו ספר.
ב-30 ביוני 2025 ג'סיאן, אשתו של פרנסיסקו, חשפה בעמוד האינסטגרם שלה על הריון שלישי.
ב-12 בדצמבר 2025 נולד לפרנסיסקו ילד שלישי.
שמו של הילד הוא בואן.
פרנסס הודג'סון ברנט הייתה סופרת אמריקאית ממוצא אנגלי, נודעה בעיקר ככותבת ספרי הילדים "סוד הגן הנעלם", "לורד פונטלרוי הקטן" ו"נסיכה קטנה".
פרנסס אליזה הודג'סון נולדה בעיר מנצ'סטר שבאנגליה, לאב ששימש כמנהל חברת מסחר.
בגיל 4 התייתמה מאביה ומשפחתה הצטמצמה לאם וארבעה אחים ואחיות.
עקב מותו של אביה, מצבה הכלכלי של המשפחה היה רע, והם רעבו ללחם.
בצעירותה חיברה סיפורים שהציגה בתיאטרון בובות לפני משפחתה.
את ספריה הראשונים כתבה על מנת לסייע בפרנסת המשפחה.
בשנת 1864, כאשר הייתה בת 15, היגרה יחד עם משפחתה למדינת טנסי שבארצות הברית.
בשנים האלו החלה ברנט בקריירה הספרותית שלה.
היא החלה לפרסם סיפורים שנדפסו בשבועונים לנשים, וזכו להצלחה.
בשנת 1877 יצא ספרה הראשון, "אותה עלמה או'לאורי", שבו תיארה את חיי הכורים האנגלים.
לאחר נישואיה עברה יחד עם בעלה הרופא לוושינגטון, שם חיברה כארבעים סיפורים ומחזות.
ספרה הידוע ביותר, "לורד פונטלרוי הקטן", החל כסיפורים שסיפרה לילדיה, ומאוחר יותר יצא לאור כסיפור בהמשכים בעיתון הילדים האמריקאי "סנט ניקולס".
בשנת 1886 יצא לאור כספר.
תורגם לעברית על ידי א"ל יעקבוביץ עקיבא בשנת 1922, הוצא לאור בשנית בעברית תחת השם "הלורד הקטן" בשנת 1951. תורגם ב-1974 על ידי אוריאל אופק, ב-2000 על ידי יחיעם פדן ועל ידי רנה ורבין בשנת 2015.
בערך באמצע שנות התשעים של המאה ה-19 חזרה ברנט לאנגליה, ושהתה שם כ-12 שנים, במהלכם לקחה חלק חשוב במאבק על הבטחת זכויות יוצרים לסופרים על יצירותיהם, מאבק שהוביל בסופו של דבר להכרה בזכויות הקניין הרוחני של הסופרים באנגליה.
במהלך שהותה באנגליה התגרשה ברנט מבעלה הראשון, והתחתנה בשנית בשנת 1900. בשנת 1909 חזרה ברנט לארצות הברית.
ב-29 באוקטובר 1924 נפטרה פרנסס ברנט בניו יורק.
לורד פוֹנְטְלְרוֹי הקטן (1886. תרגום אברהם-אריה עקביא, ורשה 1922; אוריאל אופק, 1974; יחיעם פדן, 2000; רנה ורבין, 2015) – קורותיו הרצופות תהפוכות של סדריק הנלבב, שחי עם אמו בחדר דל בניו-יורק ומפליג לאנגליה, לרשת את תוארו ונחלתו של סבו, הרוזן הגלמוד וקשה-הלב.
הופק לסרט קולנוע ב-1936 עם פרדי ברת'ולומיו בתפקיד הראשי.
אֶדִיתָה והפורץ (1888. תרגום אברהם בירמן, 1966 [כלול בספר הבא]) – מפגש לילי בין ילדה תמימה וגנב.
שרה קְרוּ (1888. תרגום אברהם בירמן, 1966) – סבלותיה של ילדה אצילת-נפש, המתגוררת בעליית-גג, עד בוא גאולתה.
ג'וֹבָנִי והאחר (1892) – קורותיהם של ילדים שבדו מלבם סיפורים.
זו שהכרתי טוב מכל (1893) – סיפור אוטוביוגרפי על נעורי המחברת.
מלכת פעמון-הכסף (1906. תרגום דורית וינה בשם פעמונית הכסף, 1981)
סוד הגן הנעלם (1911. תרגום אוריאל אופק, 1968; עידית שורר בשם הגן הנסתר, 2006) – קורותיה של מרי היתומה, שהגיעה אל אחוזת דודה, גילתה גן סודי, הפכה את דודנה החולני לבריא בגופו ובנפשו, והצלחת השניים להפוך את הגן העזוב לפינת-קסם.
הנסיך האובד (1915. תרגום שרה זילברברג, 1979) – נער לונדוני יוצא להעביר את בשורת המרד בארץ סאמביה השדודה ומתגלה כנסיך הממלכה.
פרנסיסקנה לה פלטה (שם מדעי: Pontoporia blainvillei) הוא לווייתן שיניים שנפוץ במי האוקיינוס האטלנטי לחופיה הדרום-מזרחיים של דרום אמריקה.
מבחינה טקסונומית הוא שייך לעל-משפחת דולפיני הנהרות, והוא ייחודי בקבוצה זו בשל חיותו במי האוקיינוס ובמי שפכי נהרות שהם מים מלוחים.
פרנסיסקנה לה פלטה הוא המין היחיד בסוגו ובמשפחתו.
הוא תואר לראשונה על ידי שני החוקרים הצרפתים פול ז'רווה ( (Paul Gervaisואלסיד ד'אורביני (Alcide d'Orbigny) ב-1884. מקור שמו של לווייתן הפרנסיסקנה הוא בכינוי שהודבק לו בארגנטינה ובאורוגוואי, ושאומץ לאחר מכן בינלאומית.
לדולפין לה פלטה הוא בעל החוטם הארוך ביותר מכל הלווייתנים ביחס לגודל גופו.
הזכרים מגיעים לאורך של 1.6 מטרים, והנקבות לאורך של 1.8 מטרים.
צבע גופו חום-אפרפר, כאשר צידו התחתון מעט בהיר יותר.
גם הסנפירים גדולים באופן משמעותי יחסית לגוף.
הם רחבים, אולם הם הופכים צרים במקום החיבור עם הגוף.
עובדה זו הופכת את צורתם לדמוית משולש.
נחיר הנשיפה הוא בצורת קשת, והוא נמצא מול קמט על הצוואר.
הסנפיר הגבי הוא בעל בסיס רחב והוא מעוגל בקצהו.
משקלו הממוצע של לווייתן הפרנסיסקנה הוא מעל 50 קילוגרמים, ותוחלת חייו היא 20 שנים.
תקופת ההריון אורכת 10–11 חודשים, והוולדות מגיעים לבגרות תוך שנים ספורות.
הנקבות יכולות להוליד גורים מגיל חמש שנים.
לווייתן הפרנסיסקנה לה פלטה הוא לווייתן כמעט לא מורגש.
הוא שוחה באיטיות ובצורה חלקה, ולכן קשה לזהותו אלא בתנאי ראייה טובים ובמים רגועים.
לרוב הם שוחים בגפם או בקבוצות קטנות.
עם זאת, הם נצפו גם בקבוצות גדולות שמנו 15 פרטים, אולם מקרים כאלו הם נדירים למדי.
בדרך-כלל הם ניזונים ממזון הנמצא בקרקעית המקום, וממצאים ממעיים של דולפיני לה פלטה הראו כי הם אוכלים בממוצע 24 מינים שונים של דגים, בהתאם לתפוצת המינים באזור מחייתם.
בנוסף, הם ניזונים לעיתים מתמנונים, מדיונונים ומשרימפס (Caridea).
הם עצמם נאכלים על ידי לווייתני אורקה ומספר מינים של כרישים.
לווייתן הפרנסיסקנה לה פלטה נמצא בחוף הדרום-מזרחי של דרום אמריקה, וכן בשפך הנהר בריו דה לה פלטה.
הוא החבר היחיד בעל-משפחת דולפיני הנהרות שחי בפועל באוקיינוס ובמים מלוחים ולא במים מתוקים.
אף על פי שמספר מינים בעל-המשפחה מבלים את חלק מחייהם מחוץ לנהרות, פרטים רבים נותרים במשך כל חייהם בנהר, ואינם מסתכנים ביציאה ממנו למים מלוחים.
מצב השימור של לווייתן הפרנסיסקנה מוגדר על ידי ארגון ה-IUCN כ"מצב לא ברור" (Date Deficient).
עם זאת, דירוג זה מכסה על דאגה רווחת בקרב ה"משמרים" כי אוכלוסיית לווייתני הפרנסיסקנה לא תוכל לספוג את מספר התאונות המקריות שקורות בכל שנה.
בדרך זו מצב האוכלוסייה יהיה לא יציב, נתון בעל השלכה מסוכנת על המשך קיומה.
סכנה נוספת המאיימת על המין היא היעדר מזון, וזאת בשל מכמורות הדיג המיוחדות המשמשות לדיג מקרקעית החוף.
מרבית ההריגות המתועדות משנות ה-70 מקורן באורוגוואי, אולם מחקרים עכשוויים מצביעים על כך שהרשתות המדוברות בחופי ברזיל וארגנטינה מסוכנות יותר.
מדענים מכל שלוש המדינות הביעו את דאגותיהם, וביקשו סיוע בינלאומי בהעלאת מצוקתו של הלווייתן לסדר היום.
נכון ל-2006, לא קיימים נתונים על האוכלוסייה של לווייתן הפרנסיסקנה לה פלטה.
פרנסס אליזבט אלן הייתה מדענית מחשב אמריקאית, מעובדי חברת IBM.
אלן הייתה האישה הראשונה שמונתה כעמיתת IBM וכן האישה הראשונה שזכתה בפרס טיורינג.
עבודתה הייתה רבת השפעה בנושאי מהדרים, אופטימיזציה של תוכנה ועיבוד מקבילי.
אלן נולדה וגדלה בחוה בעיירה פרו שבצפון מדינת ניו יורק.
היא סיימה תואר ראשון במתמטיקה ב-SUNY (אוניברסיטת אולבני (אנ')) בשנת 1954 והחלה לעבוד כמורה בעיירת הולדתה.
כעבור שנתיים החלה ללמוד לתואר שני במתמטיקה באוניברסיטת מישיגן, וקיבלה תואר זה בשנת 1957. באותה שנה החלה לעבוד בחטיבת המחקר של חברת IBM בפוקיפסי.
היא הכשירה עובדים חדשים בשפת התכנות Fortran.
היא תכננה לחזור להוראת המתמטיקה לאחר שתסיים לפרוע את ההלוואה שלקחה לשם מימון לימודיה, אך נשארה לעבוד ב-IBM למשך 45 השנים הבאות.
היא הוצבה בפרויקט המחשב IBM 7950 ששימש את ה-NSA לקריפטואנליזה.
היא ניהלה את צוות האופטימיזציה למהדר של מחשב זה ושל המחשב IBM 7030 Stretch .
בשנות ה-60 השתתפה בפרויקט ACS-1 לפיתוח מחשב-על, ובשנות ה-70 תרמה לשפת PL/I.
בשנים 1970–1971 הייתה בשבתון באוניברסיטת ניו יורק, ובמשך שנים אחדות המשיכה ללמד שם כמורה מן החוץ.
בשנת 1977 הייתה בשבתון באוניברסיטת סטנפורד.
בשנת 1989 נבחרה לעמיתת IBM, והייתה לאישה הראשונה שזכתה לכך.
בשנת 2002 פרשה מ-IBM אך המשיכה בקשר עם החברה.
בשנת 1994 נבחרה לאקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים.
בשנת 2010 נבחרה לאקדמיה הלאומית למדעים.
הייתה עמיתת IEEE ועמיתת ACM.
בשנת 2006 זכתה בפרס טיורינג על תרומתה בתחום המהדרים ומיטוב הקוד שהם יוצרים.
היא האישה הראשונה שזכתה בפרס זה, לאחר 40 שנים שבהן זכו בו רק גברים.
בשנת 2009 קיבלה תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת מקגיל.
פרנסס אלן נישאה בשנת 1972 לג'ק שוורץ, פרופסור למתמטיקה ומדעי המחשב באוניברסיטת ניו יורק, והתגרשה ממנו לאחר עשר שנים.
פרנסס או'קונור היא שחקנית ובמאית קולנוע אוסטרלית.
פרנסס או'קונור נולדה בוונטג' שבאוקספורדשייר, אנגליה.
בגיל שנתיים עברה עם משפחתה לחיות בפרת' שבאוסטרליה, אביה היה פיזיקאי ואמה פסנתרנית.
או'קונור קבלה חינוך קתולי קפדני והתחנכה בבית ספר של מנזר בפרת'.
היא למדה באקדמיה לאמנויות הבמה של אוסטרליה המערבית, ויש לה תואר ראשון בספרות מאוניברסיטת קרטין.
בין תפקידיה הבולטים היו התפקיד הראשי, פאני פרייס, בסרטה של פטרישה רוזמה, מנספילד פארק משנת 1999, עיבוד לרומן של ג'יין אוסטן.
בשנת 2000 גילמה את דמותה של אמה בובארי בסדרת טלוויזיה על פי ספרו של גוסטב פלובר "מאדאם בובארי".
עוד הופיעה בסרטו של סטיבן ספילברג "אינטליגנציה מלאכותית", ובעיבוד קולנועי למחזה של אוסקר ויילד "חשיבותה של רצינות" לצידם של קולין פירת' ורופרט אוורט.
שיחקה בסדרת הטלוויזיה מר סלפרידג'.
בן זוגה הוא ג'רלד לפקווסקי, בנם הבכור לוקה נולד באפריל 2005.
כריסטי הופר 2022אמילי Emily ----במאית ותסריטאית TBA Poor Boy בשלבי הפקה
שנה שם שם באנגלית תפקיד הערות 1993 Law of the Land מריסה גרין סדרת טלוויזיה 1994 The Damnation of Harvey McHugh ג'ורג'ינה בפרק "Heaven Knows Mr.
פרנסס בפרק "The Feeding" 1996 Blue Heelers גייב גרינוויי 3 פרקים G.P.
פרנסיסקוס סילביוס היה רופא ומדען הולנדי שהתמחה בפיזיולוגיה, כימיה ואנטומיה.
סילביוס היה חסיד של עבודתם של: רנה דקארט, יאן בפטיסט ואן הלמונט וויליאם הארווי.
היה בין התומכים הראשונים של התאוריה של מחזור הדם בהולנד.
בין תלמידיו היה גם פרדריק ראוש, שלימים נעשה מדען ורופא מפורסם בהולנד, ותרם בנושא האנטומיה ושימור איברים.
סילביוס קיבל את ההכרה על המצאת הינייבר שממנו התפתח הג'ין.
פרנסס דה לה טור היא שחקנית קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון בריטית זוכת פרס טוני.
התפרסמה בזכות הופעותיה בסרטים "הארי פוטר וגביע האש", "נערי ההיסטוריה" ו"הנבחר".
דה לה טור נולדה בכפר בובינגדון שבדרום-מזרח אנגליה למוירה ולצ'ארלס דה לה טור.
אחיה הוא השחקן אנדי דה לה טור.
למדה בבית הספר "מרכז לדרמה לונדון" (Drama Centre London).
בתחילת דרכה כשחקנית תיאטרון קיבלה דה לה טור שני פרסי תיאטרון על שם לורנס אוליביה.
התפרסמה לראשונה בסיטקום הבריטי "Rising Damp", שבו הופיעה בתפקיד ראשי בתור מנהלת הקולג', מיס רות' ג'ונס.
בשנת 1980 שיחקה לצד בוב הוסקינס במיני סדרה הקומית "Flickers".
בשנת 2005 התפרסמה בשובר הקופות "הארי פוטר וגביע האש", בתפקיד מנהלת בית הספר בובאטון מאדאם אולימפה מקסים.
ב-2006 זכתה בפרס טוני על הופעתה במחזה "נערי ההיסטוריה", בתור המורה להיסטוריה, גברת לינטוט.
באותה שנה הופיעה בתפקיד גם בעיבוד הקולנועי המצליח והייתה מועמדת לפרס באפט"א.
ב-2010 שיחקה בסרט הפעולה הבדיוני "הנבחר", בפנטזיה התלת-ממדית הכושלת "מפצח האגוזים" והשתתפה בתפקיד קטן בהפקתו הרווחית ביותר של טים ברטון "אליס בארץ הפלאות".
בשנת 2015 שיחקה בסרט הקולנוע "הליידי בקרוואן" (The Lady in the Van) לצד השחקנית זוכת פרס אוסקר מגי סמית'.
לדה לה טור בן ובת מגרושה, השחקן טום קמפינסקי.
פרנסס אלדה הייתה זמרת סופרן אופראית, שנולדה בניו זילנד וגדלה באוסטרליה.
המוניטין שלה נבנו במהלך שלושת העשורים הראשונים של המאה ה-20 הודות לקולה יוצא הדופן, הטכניקה המעולה שלה ואישיותה הססגונית, בד בבד עם ריבוי הופעותיה המשותפות עם אנריקו קרוזו על בימת המטרופוליטן אופרה.
אלדה נולדה בשם פאני ג'יין דייוויס בכרייסטצ'רץ', ניו זילנד, בשנת 1879. אמה, לאונור (לשעבר סימונסון), זמרת מבטיחה ממשפחה מוזיקלית, מיאנה להסתגל לחיי הבית והמשפחה ובשנת 1880 התגרשה מבעלה כדי לחדש את קריירת השירה שלה.
פאני הקטנה בילתה את שנותיה הראשונות במסעות עם אמה בסיורי הופעות בין בתי אופרה.
אחרי התחלות כושלות באוסטרליה ובארצות אסיה, לקחה ב-1883 את פאני ואת אחיה הצעיר לסן פרנסיסקו.
לאונור דייוויס נישאה בשנית אבל מתה מדלקת הצפק בדצמבר 1884. אחרי מות אמה נשלחה אלדה לגור עם סביה מצד אמה במלבורן.
אלדה שרה בהפקות של מחזות גילברט וסאליבן במלבורן ובגיל 22 עזבה את אוסטרליה ויצאה לאירופה כדי להשתלם בלימודיה ולפתח קריירת זמרה בינלאומית כדוגמת יריבתה לעתיד, הסופרן נלי מלבה.
אחרי שלמדה בפריז אצל המורה ידועת-השם מתילדה מרקזי, שהעניקה לה את שם הבמה שלה.