tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
תופעות הלוואי כוללות בין היתר בחילות, הקאות, חוסר תיאבון, כאבי בטן וטעם לא נעים בפה.
השפעות לוואי קיימות במערכת העצבים וכוללות כאבי ראש, סחרחורות, רעד, סיוטי לילה, עייפות והפרעות ראייה.
תופעת לוואי נוספת היא פוטוסנסיטיביות- תוגבה של רגישות יתר של העור לאור (נראה כמו כוויית שמש, תפרחות, אודם ושלפוחיות בעור).
תופעות לוואי נוספות הן דלקות או קרעים בגידים (טנדיניטיס) ולכן מומלץ להימנע ממתן תרופות אלו לחולים הנוטלים סטרואידים, ספורטאים, וכן קשישים או חולים הלוקים מראש בטנדינטיס.
התרופות עלולות לגרום לדלקת בכבד ויש לבחון תפקודי כבד בעת לקיחתן.
כמו כן התרופות מאריכות את מקטע ה-QT בתרשים החשמלי של האק"ג כתוצאה מחסימה של תעלות אשלגן.
התרופות גם עלולות לפגוע בכליות אם כי באופן נדיר יחסית.
ניתן לחלק את הקינולונים למספר דורות בהתאם לשנות הפיתוח של התרופה.
ככל שהדור וותיק יותר, כך התרופה יותר צרת טווח מבחינה בקטריאלית.
עם זאת, נהוג יותר להבחין בין הדור הראשון של התרופות, לבין הדור החדש יותר הכולל fluorine ולכן נקראות fluoroquinolones.
דור ראשון או non fluorinated: אב הבסיס של הקינולונים הוא ה-nalidixic acid.
תרופה זו מתאימה לטיפול בזיהומים בדרכי השתן.
fluoroquinolones: אלו הן תרופות חדישות יותר, בהן נגזרות סינתטיות של nalidixic acid ומכילות בנוסף fluorine, המאפשר ספיגה פומית טובה.
תחת תת-קבוצה זו ניתן למנות בין היתר את התרופות הבאות: דלפלוקסצין, floxacin, ciprofloxacin, enoxacin, levofloxacin ועוד.
תרופות אלו משמשות לטיפול בדלקות בדרכי השתן, ובזיהומים בדרכי הנשימה.
התרופה ציפרופלוקסצין (ciprofloxacin) משמשת לטיפול במחלת בסיבוכים חיידקיים של מחלת הלייפת הכיסתית (סיסטיק פיברוזיס).
בעבר מקובל היה בספרות הרפואית כי מתן קינולונים בעייתי בחולים הסובלים מחסר באנזים Glucose-6-Phosphate Dehydrogenase.
לאזהרה זו נודעה חשיבות מיוחדת בשל שכיחות גבוהה של המוטציה הים-תיכונית בתתי אוכלוסיות מסוימות בישראל, כערבים ויהודים-כורדים.
בשנת 2011 פרסמו במשותף האיגוד הישראלי לרפואת ילדים, האיגוד הישראלי לפרמקולוגיה קלינית והאגף להבטחת איכות של ההסתדרות הרפואית בישראל קווים מנחים (guidelines) הקובעים כי במינונים הטיפוליים אין סכנה במתן קינולונים לאנשים עם חסר באנזים G6PD.
קיניסקה הייתה נסיכה ספרטנית, מאמנת סוסים , רוכבת מקצועית והאישה הראשונה שזכתה במשחקים האולימפיים ביוון העתיקה.
היא התחרתה פעמיים בתחרות מרוץ מרכבות עם ארבעה סוסים וזכתה בשתי התחרויות.
קיניסקה נולדה בערך בשנת 440 לפנה"ס בספרטה, שהייתה פוליס חשובה ביוון העתיקה.
היא הייתה בתם של המלך ארכידאמוס השני (469–427 לפנה"ס) ושל אשתו השנייה, אופוליה (Eupoleia), הייתה אחותו של המלך אגסילאוס השני (400–360 לפנה"ס), וככל הנראה אחות למחצה של המלך אגיס השני (427 –400 לפנה"ס).
היא נקראה על שם סבה, זאוקסידמוס, שכינויו היה סיניסקוס.
מעט מאוד ידוע על קיניסקה ועל חייה האישיים מתוך הספרות היוונית.
לא ידוע אם הייתה נשואה או אם היו לה ילדים, וכמו כן, לא ידוע באיזו שנה מתה.
כבת למשפחת מלוכה עשירה, עלה בידה של קיניסקה לעסוק בעיסוק שהיה שמור למלכים ולעשירים בלבד, גידול סוסי מרוץ ואימונם.
על פי פאוסניאס, קיניסקה הייתה חדורת מוטיבציה להתמודד במשחקים האולימפיים בתחרות מרוץ המרכבות.
מכיוון שעל נשים נאסר להשתתף בתחרויות האולימפיות ביוון העתיקה, לא התאפשר לה להתחרות בעצמה.
בעלי הסוסים לא נהגו להשתתף בתחרויות, והם שכרו רַכּבים מקצועיים כדי שיתחרו בשמם, כך התאפשר גם לקיניסקה להשתתף בתחרות, מבלי להיות נוכחת בה.
בשנת 396 לפנה"ס, לאחר שנים בהן אימנה את סוסיה, שלחה קיניסקה מרכבה רתומה לארבעה סוסי מרוץ להתחרות באירוע החשוב של מרוץ המרכבות במשחקים האולימפיים.
קסנופון ופלוטרכוס ציינו בכתביהם, כי אחיה, המלך אגסילאוס, היה זה שלחץ עליה להשתתף בתחרות.
לטענתם, הסיבה למהלך זה הייתה רצונו להוכיח ליוונים, שזכייה ברכיבת סוסים היא בהכרח תוצאה של עושר ובזבוז, ולא של כישרון יוצא דופן ויכולות פיזיות, כמו בענפי תחרות אחרים.
סוסיה של קיניסקה זכו בתחרות, ועל אף העובדה שלא רכבה בתחרות ואף לא נכחה בה, היא הוכתרה כזוכה (ככל הנראה כשהייתה בת 40–50).
בשנת 392 לפנה"ס, השתתפה קיניסקה בתחרות בשנית במתכונת זהה, וזכתה בה פעם נוספת.
למעשה, קיניסקה הייתה האישה הראשונה בהיסטוריה שהוענק לה זר עלי זית, וניצחונה היווה תקדים היסטורי חשוב.
ככל מנצח שזכה במשחקים האולימפיים, הורשתה קיניסקה להציב אנדרטת ברונזה באלטיס שהייתה חורשה קדושה באולימפיה, בשורת הפסלים של מנצחי התחרויות.
פאוסניאס מציין שהאנדרטה של קיניסקה כללה פסל בדמותה, מרכבה עם סוסים ורַכּב, וכמו כן, שהיא נעשתה על ידי אפלס.
ניצחונה של קיניסקה הונצח גם באפיגרמה שנחקקה על בסיס אבן באולימפיה.
רק בסיס האנדרטה שרד, והוא נמצא היום במוזיאון ההיסטוריה של המשחקים האולימפיים בעת העתיקה באולימפיה העתיקה, ביוון.
רקע היסטורי - המשחקים האולימפיים בעת העתיקה
המשחקים האולימפיים היו חלק חשוב ובלתי נפרד מתרבותה של יוון העתיקה.
הם התקיימו לאורך כמעט 1,200 שנה, והיו פופולריים מאוד.
ראשיתן של תחרויות האתלטיקה המאורגנות מתוארכת למאה השמינית לפנה"ס, אך לא ידוע באיזו שנה נערכה האולימפיאדה הראשונה.
המשחקים האולימפיים הראשונים שתועדו, התקיימו בשנת 776 לפנה"ס במקדש של זאוס באולימפיה שבצפון מערב הפלופונסוס, ונחגגו כביטוי לחברה שיש לכל רכיביה דת, שפה, מנהגים וערכים חברתיים משותפים.
המשחקים נערכו כל ארבע שנים בשלהי הקיץ.
פרט לאולימפיה, שבה נערכו המשחקים המרכזיים, החשובים והיוקרתיים ביותר בדברי ימי יוון, נערכו גם פסטיבלי אתלטיקה נוספים.
המפורסמים ביותר היו הפסטיבלים הפאן-הלניים, שנערכו בדלפי (המשחקים הפיתיים), בקורינתיה (המשחקים האיסתמיים) ובארגוס (המשחקים הנמאיים).
הפסטיבלים של דלפי ואולימפיה נערכו כל 4 שנים, בעוד שבקורינתוס ובארגוס הם נערכו אחת לשנתיים.
כשהחלו המשחקים האולימפיים בשנת 776 לפנה"ס, הם נועדו להיות חגיגות דתיות לכבוד האל זאוס.
משחקיהם של היוונים הקדמונים היו קשורים למיתולוגיה ולאמונות דתיות.
על פי רוב הם נערכו בהקשר של פסטיבלים שכללו תפילות, הקרבת קורבנות, מוזיקה, ריקודים וחגיגות טקסיות.
המתחרים במשחקים היו בדרך כלל בני המשפחות העשירות והמכובדות.
רק להם היו האמצעים לשכור מאמנים, ורק להם היה הפנאי לנסוע לתחרויות שהתקיימו במרחק רב ממקום מגוריהם.
המשחקים האולימפיים בתקופה הקלאסית ביוון היו בעלי אופי לאומי אתני מובהק.
רק יוונים (בנים להורים יוונים) הורשו להשתתף בהם.
קריטריון נוסף להשתתפות במשחקים חייב את המתחרה להיות אזרח של פוליס.
מסוף המאה הרביעית לפנה"ס נחשבו כיוונים כל תושבי השטחים שהיו בשליטת היוונים, ומי שאימץ סממנים של תרבותם, כמו השפה היוונית.
המתחרים והצופים הגיעו מערי- מדינה שונות ביוון, שלעיתים היו יריבות ואפילו נתונות במצב מלחמה זו עם זו.
הפרס שניתן למנצחים במשחקים היה פרס סמלי וצנוע: זר עשוי מצמח בעל חשיבות דתית או סמלית.
לזוכים אמנם לא הוענק פרס כספי מטעם המארגנים, אך משמעות הניצחון הייתה תהילת נצח.
עטרת הניצחון הפכה לסטטוס חברתי, שהעניק למי שזכה בה יוקרה רבה.
האלופים האולימפיים זכו להטבות ולכיבודים רבים, כמו מושבים שמורים בתיאטרון, אספקה שוטפת של שמן זית וארוחות חינם לכל ימי חייהם, שמומנו על ידי בני העיר שאותה יצגו.
בתחילת המאה הרביעית לספירה, לאחר התפשטות הנצרות ודעיכת האמונה באלי יוון, חדלו המשחקים למלא תפקיד משמעותי בחברה.
בשנת 394 לספירה הופסקו המשחקים בהוראתו של תיאודוסיוס הראשון, הקיסר הרומי שהתנצר והפך את הנצרות לדת הרשמית של האימפריה.
הוא אסר על קיומם של פסטיבלים פגאניים, ובכללם המשחקים האולימפיים.
הנשים הספרטניות, שלא כמו נשים במדינות יוון האחרות, עסקו באימון גופני ובענפי ספורט כמו: היאבקות, הטלת דיסקוס, זריקת כידון וריצה.
שלושה מרוצי סוסים תפסו מקום של קבע בתוכנית האירועים האולימפית.
המרוץ הראשון היה ה"טתריפון": מרכבה רתומה לארבעה סוסים.
מרוץ זה נערך לראשונה באולימפיה בשנת 680 לפנה"ס.
מרוץ נוסף היה ה"סינוריס": מרוץ מרכבה רתומה לשני סוסים, שנוסף למשחקים האולימפיים בשנת 408 לפנה"ס.
המרוץ השלישי שהתקיים באולימפיאדה היה ה"קלס": מרוץ סוסים בו המתחרים לא עשו שימוש במרכבות, אלא רכבו על הסוסים.
לראשונה, נערכה תחרות זו בשנת 648 לפנה"ס.
תחרות מרוץ מרכבות נחשבה בימים אלה לאירוע בולט במשחקים האולימפיים ולמחזה שהלהיב מאוד את הקהל הצופה בו.
הפופולריות של ענף זה הלכה וגדלה במהלך השנים, והיא הגיעה לשיאה בהיפודרומים של רומא וקונסטנטינופול.
המרכבה הייתה בת שני גלגלים, והרכב נהג בה בעמידה.
לאחר שניתן האות בתרועת חצוצרה, הסוסים היו פורצים קדימה.
מרוץ המרכבות הרתומות לארבעה סוסים, נחשב לענף תחרותי יוקרתי ביותר, שהיה מנת חלקם של האצילים והעשירים.
באמצעות ניצחון בתחרות זו יכלו המנצחים להפגין את עושרם ועוצמתם, ובכך לרומם את מעמדם ומעמד עירם.
מרוץ מרכבות נחשב לספורט מסוכן, הן לרוכבים והן לסוסים, אך זכה לאהדה רבה מצד הקהל.
תאונות, אלימות ומוות היו חלק בלתי נפרד ממרוצי המרכבות בעולם העתיק.
פינדרוס ציין את העובדה, שבמשחקים של שנת 462 לפנה"ס רק מתחרה אחד מתוך 41 המרכבות שיצאו מקו הזינוק, הצליח להגיע בשלום לנקודת הסיום.
על בעלי המרכבה לא חלה חובת נוכחות במרוץ עצמו.
השתתפותם של בעלי הסוסים בתחרויות הייתה נדירה, ובדרך כלל הרכבים השכירים היו עבדים, בעלי מומחיות ברכיבה.
לרכב המנצח בתחרות הוענק סרט שעשוי היה מצמר כבשים, אך הזר האולימפי ניתן לבעלי הסוסים.
במאה החמישית לפנה"ס התבלטו הספרטנים בניצחונות מרוצי מרכבות במשחקים האולימפיים.
משנת 448 עד שנת 420 לפנה"ס ניצחו הספרטנים את מרוץ המרכבות ב-7 מתוך 8 אולימפיאדות.
קינטייר (בגאלית סקוטית: Cinn Tìre) הוא חצי אי במערב סקוטלנד, בדרום-מערב מחוז ארגייל וביוט.
חצי האי משתרע לאורך כ-48 קילומטרים, מצוקי קינטייר (מול אוף קינטייר) בדרום ועד מזרח לוך טרברט בצפון.
האזור שמצפון לקינטייר ידוע כ-Knapdale.
קינטייר הוא חצי אי ארוך וצר, בשום נקודה הוא לא יותר רחב מ-18 ק"מ מהחוף המערבי לחוף המזרחי, ורוחבו פחות משני קילומטרים בנקודה שהוא מתחבר לקנאפדייל.
בצד המזרחי של חצי האי קינטייר משתרע רכס קילברנן סאונד, עם מספר פסגות כמו טור מור.
עמוד השדרה המרכזי של חצי האי הוא בעיקר מורם הררי, הנקודה הגבוהה ביותר היא Bein Tuirc בגובה 454 מטר.
אזורי החוף והשטח האחורי, לעומת זאת, עשירים ופוריים.
קינטייר היה זה זמן רב אזור חשוב להתיישבות אנושית, כולל הסקוטים המוקדמים שנדדו מאולסטר למערב סקוטלנד והוויקינגים או אנשי הצפון שכבשו והתיישבו באזור בדיוק לפני תחילת האלף השני.
קינטייר מכיל כמה אתרים מתקופת האבן, בין השאר שלישיית מגליתים, מספר מערות קבורה עדיין עומדות בבלסטהיל (ליד סאות'אנד, ארגיל).
באזור גם שרידים מתקופת הברזל, החשוב בהם הוא דאן סקייג, מצודת גבעה קלטית, הממוקמת בקצה הצפוני של קינטייר.
ההיסטוריה של התושבים הפיקטיים בקינטיר אינה מתועדת, אך מצודת אבן מהמאה ה-2 לפני הספירה שרדה בקילדונאן (ליד סאדל).
קינומקס היא מפעילת רשת בתי קולנוע רוסית.
הרשת מאגדת 36 בתי קולנוע ב-24 ערי רוסיה.
לפי Nevafilm Research, החברה מדורגת במקום הרביעי מבחינת מספר בתי הקולנוע ברוסיה.
באמצע שנות ה-90 הציע טום גרמן, מנהל הנציגות הרוסית של חברת קודאק, ליצור רשת בתי קולנוע ברוסיה.
בשנת 1996 נפתח במוסקבה קולנוע קודאק קינומיר.
קודאק רצתה לפתוח בתי קולנוע במוסקבה ובסנקט פטרבורג, ולפתח רשת אזורית ליצירת חברה בשיתוף עם החברה הרוסית Tekhsoyuz, העוסקת בהפצת מוצרי צילום.
עקב המשבר הכלכלי שפרץ ברוסיה ב-1998 והירידה במכירות הסרטים, קודאק שינתה את אסטרטגיית הפיתוח שלה וזנחה את פרויקט הקולנוע.
מייסדי חברת Tekhsoyuz בוריס אסרייב ואיגור אניסימוב החליטו לפתח בעצמם את עסקי הקולנוע ובשנת 1999 נרשמה חברת המניות קינומקס.
קולנוע "קינומיר" הפך לחלק מהרשת המתהווה.
ב-1999, לאחר בנייה מחדש, פתחה חברת קינומקס את קולנוע אורל בצ'ליאבינסק, שהפך לפרויקט העצמאי הראשון של הרשת.
בתחילת פעילותה, קינומקס רכשה או שכרה בתי קולנוע סובייטיים ישנים ושיפצה אותם.
עם התפתחות הקמת מתחמי קניות ובילוי, החלה החברה לשכור שטחים לטווח ארוך לארגון הקרנת סרט בהם, וכן להשקיע בהקמת בתי קולנוע בשלב התכנון או הבנייה הראשונית של קניון הקולנוע.
החברה גם הזמינה בתי קולנוע אחרים להצטרף לרשת שלה על בסיס זיכיון.
נכון ל-1 בדצמבר 2016 היו 211 אולמות אודיטוריום ל-30 בתי קולנוע של קינומקס, שהיוו 5% מסך בתי הקולנוע במדינה.
בנוסף לבתי קולנוע, החברה כוללת מחלקת רפרטואר, מחלקת פרסום ומחלקת פיתוח.
לדברי בוריס אסרייב, הכנסות החברה בשנת 2005 התבססו על פי החלוקה הבאה: הקרנת סרטים – 50%, מזון ומשקאות – 35% (כולל בית הקפה סאן ופיצריית PizzaMax בבעלות קינומקס), אטרקציות – 5–7%, פרסום – 7%.
קינטיקה 1 (בסינית: 快舟, Kinetica 1 (Lijian-1, PR-1)) הוא משגר שפותח בסין על ידי חברה CAS Space וייצורו נמשך.
זה משגר מנוע דלק מוצק בעל 4 שלבים.
החברה המפתחת הוקמה בשנת 2018 בבייג'ינג ובהמשך עברה לגואנגג'ואו.
היא נמצאת בבעלות חלקית של אקדמיה סינית למדע.
החברה מפתחת סוגים נוספים של המשגרים לרבות משגרים לשימוש רב פעמי.
המשגר פותח על בסיס טיל בליסטי מדגם DF-31. בדיקות קרקע של המשגר הסתיימו בשנת 2021. ביולי 2022 בוצע שיגור ראשון.
הוא בוצע מכן שיגור LA-4 במרכז שיגור הלוויינים ג'יוצ'ו'אן.
המשגר יכול להביא מטען של כ-2,000 למסלול לווייני נמוך או כ-1,650 ק"ג למסלול מסונכרן שמש.
בשנת 2022 בוצע שיגור נוסף שכלל 26 לוויינים שונים.
החברה מציע שיגורים מסחריים בעזרת המשגר.
עד כה בוצעו שיגורים רק ללקוחות מסין עצמה.
השיגור יכול להתבצע 6 חודשים לאחר חתימת חוזה ודורש כשבוע פעילות באתר השיגור.
מתוכנן להתאים את המשגר לשיגור מאסדה ימית.
קינטיקה תלוית לחץ מתארת כיצד קינטיקה של תגובה כימית, כלומר מהירות ותוצרי תגובה כימית, עשויים להשתנות עם שינויים בלחץ.
כאשר מדובר על תגובות בלחצים גבוהים, בכלי התגובה יש מספיק התנגשויות בין מולקולריות כדי שתוצרי הביניים האנרגטיים הנוצרים במהלך התגובה יתייצבו במהירות, מה שמאפשר התייחסות לתהליך התגובה הכללי כאל תהליך טורי של תגובות אלמנטריות המתרחשות אחת אחרי השנייה כאשר הן מתנהגות על פי מודל משוואת הקצב של אהרניוס.
קצבי התגובה בלחץ גבוה תלויים רק בטמפרטורה ותחום טווח הערכים שלהם בלחצים גבוהים נקרא "מגבלת הלחץ הגבוה".
לעומת זאת, בלחצים נמוכים קבועי הקצב תלויים גם בלחץ (יציאה ממגבלת הלחץ הגבוה) ובכלי התגובה יש פחות התנגשויות מייצבות.
זה מאפשר לתוצרי ביניים אנרגטיים לעבור איזומריזציה או התפרקות לפני שהם מתייצבים במלואם, מה שנותן יחסי תוצרים שחורגים ממגבלות הלחץ הגבוה.
לשם הדוגמה, למולקולה C המופיעה באיור ישנן רמות אנרגיה שונות שהיא יכולה להגיע אליהן לאחר שהיא נוצרה.
רמות אנרגיה אלו משתנות בהתאם למספר ההתנגשויות שהמולקולה חווה לאחר שהיא היווצרותה.
כאשר מספר ההתנגשויות במולקולה גדל (לחץ גבוה), האנרגיה של המולקולה "נספגת" במולקולות הפוגעות והיא הופכת ליציבה יותר.
אך, ייתכן שבמקרים מסוימים, כאשר מספר ההתנגשויות במולקולה נמוך (לחץ נמוך), המולקולה C נשארת עם מספיק אנרגיה כדי להמשיך להגיב.
במקרים אלו, המולקולה C יכולה להמשיך להגיב ולהפוך לתוצר D או לשני התוצרים מכיוון שיש לה מספיק אנרגיה על מנת לחצות את המחסום האנרגטי.
במצב שכזה יחסי התוצרים שמתקבלים בסוף התגובה יכולים לחרוג משמעותית מאלה שהיו מתקבלים אילו לחץ המערכת היה גבוה.
בנוסף לכך במצב צבירה גזי, צפיפות המגיבים יכולה להשפיע באופן משמעותי על תדירות ההתנגשות, וכתוצאה מכך, על קצב התגובה.
הסיבה לכך היא שפעילות הגז עומדת ביחס ישר ללחץ החלקי של הגז.
זה דומה להשפעה של הגדלת ריכוז התמיסה.
בתגובות כימיות רבות, הקצב שבו מגיבים מומרים לתוצרים תלוי במספר גורמים, כולל טמפרטורה, ריכוז ולחץ.
בהינתן תגובה: 𝐴 + 𝐵 ⇌ 𝐴𝐵
קצב התגובה הוא: (בלחץ גבוה, ניתן להזניח את התלות בלחץ ולחשב את קבוע הקצב ).
ניתן לראות כי ריכוז החומר משפיע על הקצב הכולל של התגובה, r, בעוד שטמפרטורה ולחץ משפיעים על קבוע הקצב של התגובה, k.
בעוד שהשפעת הטמפרטורה והריכוז על קצבי התגובה נחקרה והובנה בהרחבה, השפעת הלחץ על קינטיקה של התגובה זכתה לתשומת לב גוברת בעשורים האחרונים.
גורמים המשפיעים על קינטיקה תלוית לחץ במערכת
התלות בלחץ של מהירות התגובה נקבעת בעיקר על ידי הגורמים הבאים:
מנגנון התגובה: בתגובות חד מולקולריות (unimolecular reactions), שבהן מולקולה אחת מתפצלת לשתיים בפאזה גזית (למשל איזומריזציה, דיסוציאציות, אסוציאציות), קבועי הקצב יכולים להיות תלויים מאוד בלחץ.
הסיבה לכך היא שבתגובות אלה נדרשות התנגשויות רבות של התוצר עם גז אינרטי (למשל N2, He) כדי לייצבו.
לעומת זאת, תגובות דו-מולקולריות (bimolecular reactions) היוצרות ישירות תוצרים יציבים, תלויות פחות בלחץ.
תדירות התנגשויות: התדירות של ההתנגשויות בין מולקולות מגיבים יכולה להשפיע גם היא על קצב התגובה.
כאשר הלחץ עולה, המרחק הממוצע בין המולקולות יורד, וזה מוביל להגברה בתדירות ההתנגשויות.
כאשר יש יותר התנגשויות, יש יותר הזדמנויות למולקולות להגיב וליצור תוצרים, ולכן קצב התגובה מהיר יותר.
בתגובות שבהן המגיבים הם גזים, המרחקים בין מולקולות גז בדרך כלל גדולים יותר מאשר בנוזלים או מוצקים, ולכן ההתנגשויות פחות תדירות.
על ידי הגברת הלחץ, המרחקים הללו קטנים ותדירות ההתנגשויות עולה.
שיטות לחקר קינטיקה תלוית לחץ
ישנן שיטות שונות לחקור קינטיקה תלוית לחץ:
ניסויי צינור הלם: צינורות הלם מאפשרים לחוקרים לחקור תגובות בתנאי לחץ גבוה וטמפרטורה גבוהה, ומספקות תובנות לגבי תלות הלחץ של קצבי תגובה על פני מגוון רחב של לחצים.
כימיה חישובית: בעזרת שימוש בשיטות חישוביות כגון: כימיה קוונטית ותיאוריה של מצבי מעבר, ניתן לחזות קבועי קצב תלויי לחץ של מערכות קינטיות שונות.
הבנת הקינטיקה התלויה בלחץ היא חיונית בתחומים שונים, כולל כימיה אטמוספירית, בעירה וקטליזה.
קינשאסה היא עיר הבירה והגדולה בעריה של הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו הנמצאת במרכז אפריקה.
אוכלוסייתה מונה כ-14,970,460 איש (נכון לשנת 2021), והיא העיר השנייה בגודלה באפריקה שמדרום לסהרה, והשלישית בגודלה ביבשת כולה אחרי לאגוס וקהיר.
היא קיבלת את שמה הנוכחי בשנת 1966 ועד אז נקראה ליאופולדוויל (Leopoldville).
קינשאסה שוכנת במערב המדינה, לאורך הגדה הדרומית של נהר קונגו, כ-500 קילומטר מחופי האוקיינוס האטלנטי, ישירות מול העיר ברזוויל – בירת המדינה השכנה: הרפובליקה של קונגו.
קינשאסה וברזוויל הן שתי ערי הבירה היחידות בעולם הצופות ישירות אחת על השנייה בקרבה כה רבה.
קינשאסה משמשת כעיר נמל, אך היא מנותקת מן האוקיינוס האטלנטי בשל האשדות הרבים בנהר.
קינשאסה היא עיר בעלת ניגודים חדים, אזורי מגורים ומסחר יוקרתיים מתקיימים לצד שכונות עוני.
העיר היא מרכז אדמיניסטרטיבי, תקשורתי ומסחרי.
התעשיות הגדולות בעיר הן עיבוד מזון ומשקאות, עיבוד עורות, בנייה, תיקון ספינות וייצור כימיקלים, שמני מינרלים, טקסטיל ובטון.
שתי השפות העיקריות בקינשאסה הן צרפתית (רשמית) ולינגאלה.
קינשאסה נוסדה בשנת 1881 כתחנת מסחר, על ידי הנרי מורטון סטנלי, שהעניק לה את השם "ליאופולדוויל" על שם פטרונו מלך בלגיה – ליאופולד השני.
סטנלי בחר את המקום בזכות קרבתו לנהר, דבר שאיפשר תעבורה ושיט אליו וממנו.
בנוסף האזור היה נוח מכיוון שהיה רחב וקל להגן עליו (city of Kinshasa website).
תחנת המסחר שגשגה, מאחר שהייתה הנמל הראשון הניתן לשיט בנהר קונגו מעל מפלי ליווינגסטון (סדרה של אשדות לאורך כ-350 ק"מ מתחת לליאופולדוויל המונעים גישה מהאוקיינוס).
בשנים 1884–1885 כונסה ועידת ברלין, ועידה שכונסה במטרה להסדיר את הקולוניאליזם האירופאי והמסחר ביבשת אפריקה במהלך תקופת האימפריאליזם החדש.
ועידה זו החליטה על העברת שטח נרחב במרכז אפריקה לרשותו של לאופולד השני מלך הבלגים, שהפך אותה לרכושו הפרטי ונתן לה את השם "מדינת קונגו החופשית".
באותה מדינה "חופשית" הייתה האוכלוסייה המקומית נתונה להתעללות קשה מצד הלבנים במטעי גומי.
עיר הבירה של המדינה, "ליאופולדוויל" (לימים "קינשאסה"), הייתה ללא מוצא לאוקיינוס, שכן בנהר היו הרבה אשדות שלא אפשרו שיט.
לכן החליט ליאופולד השני על בניית מסילת רכבת- "מסילת הדמים", אשר בנייתה הושלמה בשנת 1898. אורכה של המסילה הוא כ-300 ק"מ, היא מתחילה ממפלי ליווינגסטון שליד קינשאסה ומסתיימת בחוף האוקיינוס האטלנטי.
לשם בניית המסילה היה צורך לכרות עצים, ולשאת משאות כבדים לאורך 300 ק"מ.
על מנת לעמוד בפרויקט שאפתני זה, קבע ממשלו של ליאופולד השני כי כל כפר ומשפחה יעמידו לרשותו את הגברים החזקים שלהם, אותם הוא ריכז בכפייה במחנות עבודה.
על גבם של אנשים אלה העביר את המשאות הכבדים ובתמורה סיפק להם תנאי מחיה מינימליים.
ההנחה הרווחת כיום היא, שבעקבות תנאי העבדות הקשים בזמן הקמת המסילה נהרגו כ-3 מיליון אנשים, על כל קילומטר מתו כעשרת אלפים איש, לכן היא נקראת כיום "מסילת הדמים".
קינשאסה היא עיר, אך יש לה מעמד של מחוז פדרלי.
הפרובינציה של קינשאסה בעלת שטח של 9,965 ק"מ, כאשר אזור זה גדול יותר מהעיר.
קינשאסה מחולקת לארבעה מחוזות, ו-24 רשויות מוניציפליות.
קינשאסה מחולקת לשתי יחידות עיקריות: המודרנית (לשעבר האירופית) והמסורתית.
החלק המודרני מתוכנן היטב ונחלק למספר רבעים בהתאם לתפקודם:
רובע התעשייה – בקצה המערבי של העיר.
שוכן בתחום הגרעין העתיק של קינשאסה, ובשוליו רובע המגורים קינטמבו (Kintambo).
רובע קאלינה – משמש מרכז מינהלי ומגורים לבעלי המעמד הגבוה.
רובע נדולו – אזור הנמל ומוקד התעשייה.
את החלק המסורתי מאפיין ריכוז של אוכלוסייה ענייה, בתיו בנויים בצפיפות ובצורה בלתי מתוכננת, הוא משתרע מדרום לרובע קינשאסה.
שדרת "ה-30 ביוני" היא העורק הראשי של קינשאסה, היא מקשרת בין קינטמבו, ההתיישבות האירופאית הראשונה בעיר, לבין החלק המנהלי של העיר – מחוז העסקים הממוקם חמישה ק"מ מזרחה.
התשתית בקינשאסה זקוקה לעבודה רבה.
מלבד מסילת הברזל, הבנויה לאורך קינשאסה עד לנהר קונגו, אשר מובילה מסחר רב לרחבי אפריקה, אין מסילות המקשרות לתוך המדינה, ודרכים המקשרות לשאר המדינה נדירות או נמצאות במצב רע.
שדה התעופה N'Djili מקשר את העיר לערים מעטות.
קינשאסה היא מרכז הצרכנות החשוב ביותר במדינת הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, ולמעשה מהווה את מרכז הליבה של פעילות התעשייה והמסחר שלה.
העיר משמשת כמטה של תאגידים ציבוריים גדולים ושל חברות תעשייה ומסחר בבעלות פרטית.
תאגידים אלו שולטים למעשה על החיים הפיננסיים והמסחריים של קונגו, ובעיקר שמים ידם על משרדי רשויות ובנקים.
הענפים העיקריים של קינשאסה הם עיבוד מזון, וייצור טקסטיל, הלבשה, נעליים ושתייה, בדרך כלל עבור שוק מקומי.
הבינוי וענפי השירותים השונים תרמו להתפתחות כלכלת העיר, אך המשבר הפוליטי - מאז נפילתו של מחוז זאיר, הדחתו מהשלטון של הדיקטאטור מובוטו ססה סקו ב-1997, ומלחמות האזרחים הנמשכות עד היום (נכון לפברואר 2025) - החליש את פעילותה הכלכלית של העיר.
ההגירה המהירה של האוכלוסייה, הבורחת מהמלחמות לכיוון של קינשאסה, יצרה בעיות קשות באספקת העיר.
קיים איום מתמיד של מחסור במזון.
המצב החריף עקב בעיות כלכליות של המדינה מאז סוף 1990. השווקים התקיימו בקושי ורוכלים רבים נאלצו להיפטר מסחורות.
קינשאסה, שהייתה ספקית מזון ראשית לכל חלקי המדינה הפכה לצרכנית: מצרכי המזון מגיעים אליה מאזורים אחרים במדינה או שהם מיובאים.
קינשאסה מסווגת כבעלת אקלים טרופי בעל שתי עונות: עונה גשומה ועונה יבשה.
העונה הגשומה בקינשאסה היא ממושכת ומשתרעת מאוקטובר עד למאי.
היא מאופיינת בסופות טורנדו גשומות שנמשכות מספר שעות, כאשר לאחרהן השמיים מתבהרים והשמש מחממת.
לעומת זאת, העונה היבשה אשר בין החודשים יוני לספטמבר, מאופיינת בחוסר גשם, טמפרטורות קרירות יותר ושמים מעוננים.
הטמפרטורות בקינשאסה נשארות יחסית קבועות לאורך כל השנה.
קינשאסה היא מרכז תרבותי ואינטלקטואלי מרכזי במרכז אפריקה, עם קהילה משגשגת של מוזיקאים ואומנים.
פעמים רבות מתייחסים לקינשאסה כבירתה של המוזיקה האפריקאית בשל המוזיקה הפופולרית שבה הנקראת "נדומבולו" (Ndombolo).
Papa Wemba ו-Kofi Olomide הן שתי הלהקות (הקינשאסיות) הבולטות.
• קברו של הנשיא לשעבר לורן קבילה (Laurent Kabila)
• אזור קינסוקה (Kinsuka) – לאוהבי אמנות אפריקאית
• השוק של תחנת הרכבת
• התזמורת הסימפונית של האמנות.
אירוע תרבותי היסטורי רב משמעות בחיי העיר אירע ב-30 באוקטובר 1974, כאשר קינשאסה אירחה את קרב האיגרוף "rumble in the jungle": מוחמד עלי נגד ג'ורג' פורמן.
באותו זמן לא איפשרה ארצות הברית לעלי להתחרות בתחומה, לאחר שסירב לגיוס לצבא ועקב עמדותיו.
שליט זאיר (כיום "הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו") מובוטו ססה סקו, שהיה מעוניין לתת פרסום לארצו, הזמין את מוחמד עלי וג'ורג' פורמן לקיים את הקרב בקינשאסה.
הקרב עצמו החל בשעה 4:00 לפנות בוקר, על מנת שהאמריקאים יוכלו לצפות בו בטלוויזיה בשעות הפריים טיים.
אף על פי שההימורים היו באופן חד משמעי לטובת פורמן, עלה מוחמד עלי לזירה ולאחר מהלך טקטי מזהיר, ניצח והחזיר לעצמו את תואר אלוף העולם.
קינשאסה אינה נחשבת מקום בטוח.
הזרים המטיילים והמתגוררים בקינשאסה מתבקשים באורח קבע לנהוג בזהירות ולשמור על מודעות ביטחון בכל עת.
למרות חתימת הסכמי השלום באפריל 2003 בין קבוצות מורדים לבין השלטון בקונגו, אשר הביא לירידת הסכסוך ברחבי המדינה, נותרה קינשאסה בלתי יציבה.
האו"ם אישר עד 16,700 אנשי צבא "כוחות השלום" שיתפרסו בקונגו, ואת פעילותם המתמשכת במזרח.
לפני התפרצות האלימות במאי ויוני 2004, הביטחון השתפר ברוב האזורים בהם שהו כוחות האו"ם, בשאר המקומות הוא נותר קלוש.
בעבר נהגה הממשלה הקודמת להטיל עוצר עם אזהרה מינימלית.
בעוד שמנהג זה שכך במידה רבה, מטיילים צריכים בכל זאת לוודא באופן מקומי את סטטוס העוצר.
טיול בדאונטאון קינשאסה, וערים נוספות, לרוב בטוח בשעות היום.
אזורי הפריפריה פחות בטוחים בשל היעדר הכשרה מתאימה/פיקוח של כוחות הביטחון, ואחוזים גבוהים של פשיעה.
על מטיילים להימנע מהפרעות אזרחיות שעלולות להתרחש ללא אזהרה מוקדמת בכל האזורים, שכן יש להן פוטנציאל להפוך לאירוע אלים.
מחוץ ובתוך קינשאסה יכולים להיות מחסומים צבאיים, במיוחד לאחר רדת החשכה.
לעיתים קרובות מחפשים ברכבים כלי נשק, ולמטיילים נבדקות תעודות זהות.
חיילים מחפשים שוחד באופן תדיר.
אם נתקלים במצב שכזה, כדאי להישאר אדיבים ורגועים.
בקינשאסה, תנאים כלכליים קשים ממשיכים לטפח פשע, במיוחד באזורים עירוניים.
גנבות רכב, פריצות ושוד מזוין מתרחשים ברחבי המדינה.
קֵינָן הוא דמות מקראית, בנו של אנוש ונינם של חוה ואדם, ואביו של מהללאל.
כך לפי המסופר ב וכן בדברי הימים א, א', ב'.
הוא נולד בשנת שכ"ה לבריאת העולם (3436 לפנה"ס) ומת בשנת א'רל"ה (2526 לפנה"ס).
בנו מהללאל נולד כשהיה בן 70. היו לו בנים ובנות נוספים.
ב"ספר הישר" מסופר שהיה קינן למלך הראשון שמלך על בני האדם.
אטימולוגיית השם "קינן" היא מהמילה "קין" עם ניון.
להרחבה עוד משמעות השם ראו קין#מקור השם.
לפי ספר היובלים, נשא לאישה את אחותו שנקראה מהוללת או מהללאית.
קינלי הוא מותג מים מבוקבקים ומי סודה השייך לחברת קוקה-קולה ומשווק במגוון ארצות באירופה ובאסיה ובכללן ישראל.
תחת המותג משווקים גם משקאות מוגזים כמו ג'ינג'ר אייל, ביטר למון וכן טעמי פירות שונים.
המותג משווק באוסטריה, איטליה, אל סלוודור, בלגיה, בולגריה, גרמניה, דנמרק, הודו, הונגריה, המלדיבים, הרשות הפלסטינית, זמביה, ליטא, לוקסמבורג, צ'כיה, שוודיה ושווייץ.
החל מיולי 1976 ועד לאוגוסט 2000 נמכר בישראל משקה מוגז בשם "קינלי" - בטעמים תפוז, לימון, מנגו ואפרסק (בגרסאות רגילות ודיאט), וכן מי סודה נטולי טעם ומי טוניק.
המשקה נמכר בשם "קינלי", במקום שמו המקובל בשאר העולם, "פאנטה", כיוון שהזכויות לסימן המסחרי "פנטה" היו בידי מפעל משקאות ישראלי קטן מטבריה שייצר משקה בשם זה, וחברת קוקה-קולה לא הגיעה איתו להסכמה על מחיר סימן המסחר.
בשנת 1994, בעקבות בקשה של חברת קוקה-קולה, הורה רשם הפטנטים לבטל את סימן המסחר של מפעל "פנטה הגליל" בעקבות חוסר-שימוש בשם המותג בשנים שקדמו לבקשה, וכך התאפשר לבסוף שימוש בשם העולמי למשקה המוגז גם בישראל.
ב-1998 השיקו את משקה "פאנטה" בישראל, בטעם אורנג' בלבד, תוך המשך שיווק מותג קינלי על כל טעמיו כבעבר.
בעקבות הצלחת החדרת מותג פאנטה לשוק הישראלי, הוחלט להתמקד במותג זה ולהרחיב את מבחר טעמיו, על חשבון מותג "קינלי", והוא הורד מהמדפים באוגוסט 2000.
שנה לאחר מכן, באוגוסט 2001 המותג "קינלי" הושק מחדש, תחת עיצוב חדש, כמותג מי סודה בלבד, תחת השם "קינלי סודה".
ב-2005 הושק מחדש מותג "קינלי סודה" בעיצוב חדש, השקת גדלים חדשים לבקבוקים והעלאת קמפיין פרסומת, בהשקעה של 3 מיליון ש"ח.
מטרת המהלך הייתה לייצר מיצוב חדש למותג לאור צמיחה בשוק הסודה בישראל.
בשנת 2008 הושקה סדרת משקאות מוגזים בטעמי פירות בשם "מוגז עדין", בהשקעה של 10 מיליון שקלים.
סדרה זו הושקה על ידי במטרה "לרכב" על טרנד הבריאות באמצעות שיווק משקאות הנחשבים לבריאים יותר.
ב-2012 עבר המותג מיתוג מחדש נוסף על ידי חברת המיתוג "פירמה", יחד עם השקת שלוש סדרות מוצרים חדשות - סדרת בסיס, סדרת קינלי עדין וסדרת קינלי פרי.
מהלך המיתוג מחדש זכה בפרס Distinction בתחרות המיתוג הבינלאומית REBRAND 100 Global Awards.
נכון ל-2024, ישנו מוצר אחד בלבד המשווק תחת מותג "קינלי סודה" - מי סודה.
מוצרי הסודה בטעמים תחת מותג "קינלי סודה" ירדו מהמדפים, והמותג ירד בתעדוף של חברת קוקה-קולה פעם נוספת, כעת למותג "נורדיק מיסט" שתחתיו משווקים מוצרי סודה בטעמים ומשקאות מוגזים במבחר טעמים.
קינמטיקה היא תחום במכניקה הקלאסית המתאר תנועה של גופים במרחב.
קינמטיקה עוסקת במהלך התנועה ובחיזוי המשך התנועה על פי נתונים מסוימים, אך אינה עוסקת בכוחות הגורמים לתנועה (הדינמיקה).
הגדלים העיקריים בהם עוסקת התורה, הם הווקטורים: העתק, מהירות ותאוצה.
מיקומו של גוף מוגדר בתור וקטור המרחק של גוף מנקודה שרירותית במרחב המכונה "נקודת יחוס".
העתק של גוף מוגדר כהפרש בין שני מיקומים של הגוף בזמנים שונים.
ההעתק אינו תלוי בבחירת ראשית מערכת הצירים ("נקודת הייחוס").
מהירות אינה אלא שיעור השינוי בהעתק, או נגזרת של המיקום לפי הזמן:
כמו כן, את שיעור השינוי במהירות (או, הנגזרת של המהירות לפי הזמן) נהוג לכנות "תאוצה":
התאוצה יכולה לשנות את גודל המהירות, את כיוונה, או את שניהם יחדיו.
לשם הפשטות ניתן לחלק את הקינמטיקה לכמה חלקים.
ראשית ניתן לחלק את הקינמטיקה לתנועה שוות תאוצה, הניתנת לפתרון על ידי אוסף מצומצם של משוואות, ותנועה עם תאוצה משתנה, בשבילה קיימות מערכות שונות של משוואות.
עם זאת, כדי לחקור תנועה שתאוצתה משתנה, לרוב פשוט יותר להשתמש בשיקולי אנרגיה.
ישנן ארבע נוסחות בסיסיות המתארות תנועה שוות תאוצה:
מסמל את מיקומו הסופי של הגוף, את מיקומו ההתחלתי, את מהירותו ההתחלתית, את המהירות הסופית, את התאוצה ו- את הזמן.
בעזרת נוסחות אלו, ניתן לקבל ערך חסר אם ידועים כל הערכים האחרים הרלוונטיים.
לדוגמה, אם ידועה המהירות ההתחלתית (), התאוצה ומשך התנועה, ניתן לחשב את המהירות בתום קטע התנועה בעזרת הנוסחה הראשונה.
לחלופין, אם ידועה המהירות בתחילה ובסוף התנועה וכן ההעתק ההתחלתי () וההעתק הסופי, ניתן, בעזרת הנוסחה השלישית, לחשב את משך התנועה.
במקרה, שבו אין לגוף תאוצה, כלומר גודל וקטור התאוצה שווה ל-0, המהירות ההתחלתית הופכת למהירות קבועה.
במקרה זה ניתן לגזור מהנוסחה השנייה את הנוסחה לתנועה במהירות קבועה:
לתנועה האנכית יש מספר מאפיינים ייחודיים.
ראשית, אלא אם מדובר במקרים חריגים של הפעלת כוח נוסף על הגוף, התאוצה היא תאוצה קבועה, תאוצת הכובד המסומן באות .
גודלה של תאוצת הכובד של כדור הארץ הוא בקירוב (בחישובים תאורטיים מקורבים רבים נהוג להשתמש בקירוב גס עוד יותר, לפיו ).
כיוונה של התאוצה, יהיה תמיד כלפי מרכז הכוכב.
כמו כן, כדי לסמן גובה מקובל
במקרים רבים, נהוג לעבוד במערכת צירים בה נקודת הזריקה היא והכיוון החיובי הוא כלפי מעלה.
כמובן שבמקרים מסוימים ייתכן גם העתק שלילי (למשל זריקה של גוף מבניין).
בבואנו להתאים את הנוסחות המובאות מעלה לתנועה אנכית, נציב: , , .
הנוסחות שנקבל עבור תנועה אנכית שוות תאוצה הן:
תנועה בליסטית היא תנועתו של גוף שנזרק בזווית השונה מ-90°, כלומר לא בזריקה אנכית.
במקרה זה מבצע הגוף בעת נפילתו מסלול פרבולי כמתואר בתרשים.
הגוף נע בדו-מימד, כלומר גם במישור האופקי וגם באנכי.
כדי לבצע חישובים במסלולים בליסטיים, יש לפרק את התנועה לרכיב אופקי ולרכיב אנכי כשהמהירות האופקית שווה ל- והאנכית ל-.
במידה ולא פועל שום כוח נוסף על הגוף בזמן תנועתו אפשר להתייחס לתנועתו מעלה-מטה כאל תנועה בעת זריקה אנכית, ולתנועתו קדימה כתנועה שוות מהירות.
זאת כיוון שהכוח היחיד שפועל הוא כוח הכובד והוא פועל רק כלפי מטה, ולא במישור האופקי.
לרוב בעת חישוב חישובים בליסטיים משתמשים במערכת משוואות, משוואה אחת מהתנועה האנכית, ואחת מהתנועה האופקית.
למשל ניתן למצוא את משך הנפילה בקלות בעזרת תנועה אנכית ואז כשידוע הזמן ניתן למצוא את המרחק שעבר הגוף.
כל בעיה תיפתר בעזרת משוואות שונות, תלוי בנתונים, אך עקרון ההפרדה בבליסטיקה הוא עיקרון חשוב המהווה את הפתרון הכללי לבעיה הבליסטית.
חישוב המהירות של גוף הנזרק בזווית (שיפוע) מופרד לשני רכיבים קרטזיים X,Y והמשוואה היא:
כאשר החישוב הכולל (X+Y), נערך לפי משוואת פיתגורס, להלן:
בתנועה הבליסטית מוגדר המונח טווח כמרחק האופקי המקסימלי, שגוף עובר על פני מישור הזריקה.
את הנוסחה ניתן להכליל לנוסחה הבאה: כאשר עבור המקרה הפרטי מקבלים את הנוסחה המקורית (אשר עבורה ), ועבור יתקבל ביטוי לתנועה עם תאוצה משתנה.
לדוגמה, עבור יתקבל הביטוי: .
זהו ביטוי לתנועה שבה קצב השתנות התאוצה קבוע.
כזכור, תאוצה היא קצב שינוי המהירות ומהירות היא קצב שינוי ההעתק.
ניתן להמשיך בפיתוח זה לכל m טבעי.
כיון שתנועה הרמונית היא תנועה שבה הכח תלוי במרחק, התאוצה לא קבועה, לא בכיוונה ולא בגודלה.
מכאן שצריך ליצור מערכת משוואות חדשה.
המשוואה הבסיסית היא משוואה של העתק כנגד זמן והיא מהצורה הבאה:
היא התדירות הזוויתית של תנודות המערכת.
המשרעת היא ההעתק המקסימלי של המערכת.
נקראת הפאזה של המערכת, או המופע שלה.
גודל זה מתאר את מצב המערכת בזמן , כלומר את הזווית הנוצרת במעגל שרדיוסו הוא המשרעת, בין כיוון המשרעת לקו, המחבר את מרכז המעגל עם נקודת המפגש של האנך למיקום הגוף על פני המשרעת, עם המעגל.
הפונקציות האחרות, של המהירות והתאוצה כתלות בזמן הן הנגזרת הראשונה והשנייה של הפונקציה הזו, כלומר:
מכאן ניתן גם לקבל פונקציות של מהירות ותאוצה כתלות במיקום:
תנועה מעגלית שונה ביסודה משאר התנועות.
לכן היא לא ניתנת לפתרון מתמטי על ידי הנוסחות שמובאות לעיל כיוון שהתאוצה של גוף הנע בתנועה מעגלית כל הזמן משתנה, לפחות בכיוונה.
הבדל נוסף בין התנועה במעגל לשאר התנועות הוא, שהמהירות על פני הרדיוס של התנועה המעגלית אינה זהה - ככל שמתרחקים ממרכז המעגל כך גדלה המהירות המשיקית, המרחקים, שעוברות הנקודות השונות על פני הרדיוס שונים גם הם.
השינוי המשותף לכלל הנקודות על פני הרדיוס הוא השינוי בזווית.
שינוי במיקום זה נקרא העתק זוויתי ומסומן באות .
ההעתק הזוויתי נמדד יחסית לציר החיובי ונגד כיוון השעון ביחידות של רדיאנים.
אם כן, המהירות המתאימה להעתק הזוויתי, היא המהירות הזוויתית, המוגדרת כזווית אותה עובר הרדיוס ליחידת זמן .
המהירות הזוויתית מסומנת באות היוונית, אומגה .
היא נמדדת ברדיאנים לשנייה (), כלומר ב-.
התאוצה המתאימה למהירות לגדלים אלה, היא התאוצה הזוויתית, המוגדרת כשינוי במהירות הזוויתית ליחידת זמן.
היא מסומנת באות ונמדדת ב (, כלומר ב-.
הצבת גדלים אלו במשוואות הקינמטיקה הבסיסיות תיתן:
ההעתק הזוויתי אינו באמת וקטור, אלא זווית.
לעומתו, המהירות הזוויתית והתאוצה הזוויתית הן וקטורים לכל דבר, הפונים בכיוונם בניצב למישור התנועה המעגלית.
קינרה היא פמוט אפרו-אמריקני בעל שבעה קנים הדומה למנורת בית המקדש היהודית ומשמש לחגיגת הקוואנזה בארצות הברית.
צורתו המפוצלת של פמוט הקינרה מסמלת את השורשים שיש לאפרו-אמריקנים ביבשת אפריקה ואמורה לחזק את הקשר שלהם למורשתם.
במהלך שבעת ימי הקוואנזה מוצבים שבעה נרות בקינרה: שלושה ירוקים משמאל, אחד שחור באמצע ושלושה אדומים מימין (כצבעי הלאומיות האפריקאית והצבעים הסמליים של החג), ושבעת הנרות מסמלים את שבעת עקרונות הקוואנזה.
אופן הדלקת הקינרה דומה לאופן הדלקת החנוכיה: הנר השחור מודלק ביום הראשון; ביום השני מודלק, יחד עם השחור, הנר האדום והמרוחק ביותר מהמרכז; ביום השלישי מוסיפים את הירוק המרוחק ביותר, וכך כל יום מדליקים נר נוסף ומתקרבים למרכז עד שביום השביעי מודלקים הנרות כולם.
קינסייל היא עיירה במחוז קורק שבאירלנד.
העיירה שוכנת במרחק 25 קילומטרים דרומית לעיר קורק וליד נהר בנדון, בקרבת לשון היבשה "אולד הד אוף קינסייל".
אוכלוסיית העיירה מונה 2,257 תושבים, ובעונת התיירות היא מגיעה לשיאה בגלל הגעת תיירים למטרות שיט.
במפקד אוכלוסין שנערך באפריל 2006 נמצא כי הבריטים מהווים 9% בלבד מאוכלוסיית העיירה.
ב-1601 הייתה העיירה מוקד של קרב בו הביסו כוחות אנגליים כוח ספרדי-אירי משולב, שהונהג על ידי הנסיכים יו רו או'דונל ויו או'ניל.
לאחר הקרב התרחשה בריחת הרוזנים, במסגרתה נמלטו מספר אריסטוקרטים אירים לאירופה, תוך כדי נטישת אדמותיהם.
ליד העיירה שוכן מבנה בשם מבצר צ'ארלס, המתוארך לשנת 1677 ומגן על הכניסה לנמל העיירה מפני פלישה צרפתית או ספרדית לאירלנד.
מבצר ג'יימס הסמוך שוכן על חצי האי קאסלפארק.
שרשרת תת-ימית חיברה בעבר בין שני המבצרים לאורך פתח הנמל, ובזמן מלחמה שימשה לפגיעה בתחתית כלי השיט של האויב.
ב-7 במאי 1915 הטביעה צוללת גרמנית את אוניית הנוסעים "לוסיטניה" במרחק 14 מייל ימי מאירלנד, וחלק מההרוגים והניצולים הובאו לעיירה, וחלק מהבדיקות של גופות ההרוגים בוצעו בחצר בית המשפט של העיירה.
לזכר האירוע ומאמצי ההצלה הוקמה אנדרטה.
קינסייל היא אתר תיירות פופולרי עבור אירים ותיירי חוץ, וידועה במסעדות הרבות ובפעילויות הפנאי המתנהלות בשטחה, כולל שיט יאכטות, דיג ימי וגולף, ואחת לשנה עורכת העיירה "פסטיבל גורמה".
בעיירה יש גם מספר גלריות לאמנות ובית ספר ללימוד אנגלית.
הבניינים הבולטים בעיירה הם כנסיית סנט מאלטוס (הכנסייה האירית), כנסיית יוחנן המטביל (הכנסייה הקתולית), בית השוק ובית הכלא הצרפתי המכונה גם טירת דזמונד.
חברת האוטובוסים Bus Éireann מספקת את רוב אמצעי התחבורה הציבורית לקינסייל.
מספר קווי אוטובוס פועלים באופן סדיר בין קינסייל לקורק, ורובם עוברים דרך נמל התעופה קורק.
קינסייל והעיירה בנדון מקושרות באמצעות קווי אוטובוס של חברת West Cork Rural Transport.
ב-8 באוקטובר 2005 הפכה קינסייל לעיירת הסחר ההוגן השנייה של אירלנד, וקדמה לה קלונקילטי.
לקינסייל יש ברית ערים תאומות עם ניופורט שברוד איילנד ומאמבלס שבוויילס.
קינסטזיה היא התחושה של מנח ותנועה של הגוף והגפיים והיא חלק מהמערכת הפרופריוספטיבית.
מקור השם מהשפה היוונית: קין = תנועה וסטזיס = תפיסה, כלומר תפיסת התנועה.
קינסטזיה נדרשת על מנת ללכת, להחזיק חפצים, לכתוב ועוד.
בעזרת הקינסטזיה אנו מקבלים משוב קינסתטי אשר מספק לנו מידע על לחץ השריר, בקרת התנועה, היכן אנו או חלק מגופנו נמצאים ביחס למרחב, למידה של תנועות חדשות וזכירה של תנועות קודמות.
מידע קינסטטי מתקבל מהמפרקים, השרירים והגידים באזור המוח הקטן.
האזור המוטורי העיקרי מעורב בעיקר בהיבטים הקינסטזיים והדינמיים של התנועה הרצונית.
זאת בעוד שיתר קליפת המוח הקדמית מקושרים להכנה ולתכנון של תנועות רצוניות כתגובה לגירויים חיצוניים או פנימיים.
קינת דוד על אבנר היא קינה קצרה מספר שמואל, אותה נשא דוד המלך לאחר שנודע לו על הירצחו של אבנר בן נר.
אבנר היה בן-דודו של שאול, ואף כיהן כשר צבאו כשהיה המלך.
לאחר מות שאול, אבנר היה זה שהמליך במחניים את אשבעל בנו של שאול על ישראל, שירת כשר צבאו ובפועל ריכז בידו את מרבית הכוח הפוליטי, כך שאשבעל לא שלט אלא למראית עין.
אבנר הגיע לידי כך שלקח את רצפה בת איה, אחת מפילגשי שאול לאישה.
זקני העם שמרו אמונים לו ולא לבן שאול, ואף אשבעל הכיר בכוח השפעתו והתיירא מפניו.
ניתן לשער שאבנר ניסה לאחד את המחוזות עליהם שלט שאול, ומשום כך נלחם בדוד.
מלחמה זו ארכה זמן רב בימי מלוך דוד בחברון.
קרב מכריע נערך על הגבעה בגבעון.
על פי הכתוב, פתחו הצדדים הלוחמים במשחקי קרב של שנים עשר נערים מכל צד שכולם נפלו, חיל אבנר ניגף ונרדף, ואבנר הוכרח נגד רצונו להמית את עשהאל, אחי יואב שרדף אחריו.
אבנר ביקש שביתת נשק וחזר אל מחניים.
לאחר שזקני ישראל הכירו בחולשתה של ממלכת אשבעל, הם ביקשו להמליך את דוד גם על ישראל; בראש תנועה זו עמד אבנר.
הוא הציע לדוד כריתת ברית.
כאות לנאמנותו דרש דוד מאבנר כי יחזיר לו את מיכל אשתו, בת שאול.
דוד נטה להצעותיו של אבנר, אולם יואב שר צבאו של דוד, שלא לקח חלק במשא ומתן זה, רצח את אבנר בצאתו מן העיר.
סיבות הרצח היו: גאולת דם עשהאל אחיו, חשד בנאמנותו, וחשש שמא ידחה אותו מעמדתו ותפקידו.
לפי הסיפור התעצב דוד על מות אבנר, התאבל עליו, קונן עליו קינה וקילל את הרוצח, ואף נטר לו בליבו את דבר הרצח עד יום מותו.
בארבע הזדמנויות נושא דוד דברים על מות אנשים קרובים או מוכרים לו: מות שאול ויהונתן בשדה הקרב, רצח אבנר בידי יואב, מות בנו הראשון מבת שבע ורצח בנו אבשלום בידי יואב.
מכל קינות דוד, הקינה על אבנר היא הבלתי אישית ביותר ואולי אף הפשוטה ביותר.
קינה היא חיבור שירי המביע צער (לפעמים אירוני) על הכליה.
ברוב הקינות בתנ"ך תופיע המילה איך או איכה, בה מובעים רגשי צער והשתוממות, הקריאה מבליטה את הצד הטראגי שבמאורע; נזכרות מידותיו ותכונותיו המשובחות של המת או הנחרב, הניגודים בין תכונותיו לשעבר לבין מצבו בהווה; ונשים ומקוננות שזו אומנותן, נקראות לבכות ולקונן על האסון.
בקינת דוד הקצרה על אבנר כמעט שאין אף אחת מתכונות הקינה הללו, מלבד הפועל "נפל" והזכרת שם המת; אפילו מעלותיו של המת אינן מוזכרות.
בקינה מופיעה רק קובלנה על אופן מיתתו של אבנר, שאינה ראויה לגיבור.
אפשר שהקינה אינה אלא קטע קטן מקינה ארוכה יותר, או קינה אחת מבין רבות שקוננו על אבנר.
הצירוף "וַיְקֹנֵן הַמֶּלֶךְ" מורה על כך שדוד משתתף בקבורה בתפקידו הרשמי כמלך, ומטרתו להפגין לעיני כל שבית המלוכה מתנער מן הרצח.
במובלע, ובלי להזכיר את שמו, הוא מטיל אשמה על יואב בן צרויה.
השאלה הרטורית "הַכְּמוֹת נָבָל יָמוּת אַבְנֵר", מבטאת את הזעזוע מן העובדה שאבנר מת כנבל, כלומר פושע, במקום גיבור מלחמה.
המילים "יָדֶךָ לֹא-אֲסֻרוֹת וְרַגְלֶיךָ לֹא-לִנְחֻשְׁתַּיִם הֻגָּשׁוּ" מדגישות כי אבנר מעולם לא נפל בשבי וגם כעת ידיו לא היו אסורות ורגליו לא היו באזיקים – בנחושתיים.
הביטוי "אסר בנחושתיים" בא במקרא רק בקשר למנהיג אשר נפל בשבי האויב.
אבנר הבלתי מנוצח נפל בשל תרמיתם של בני עוולה "כִּנְפוֹל לִפְנֵי בְנֵי-עַוְלָה נָפָלְתָּ".
אבנר הוא ניגודו של הנבל ואילו בני צרויה הם בני העוולה.
אבנר הגיבור לא התנגד למרצחו, ולא משום שידיו היו אסורות, אלא משום ההפתעה והמרמה, שהותירו אותו חסר כוח.
קינת דוד היא הקינה שנשא דוד על שאול ויהונתן לאחר מותם בקרב מול הפלשתים שנערך על הר הגלבוע.
בקינה ביטא דוד את היגון, העצב והצער שחש לנוכח מותם של שאול ויהונתן ואת סערת הרגשות שהתחוללה בו.
קינה זו היא אחת היצירות המפורסמות במקרא, ופסוקים וביטויים ממנה מצוטטים תדיר בימינו ושגורים בשפה העברית.
הקינה מופיעה ב, מתחילה כהערת המספר המקראי (), וכוללת תשעה פסוקים ().
המבנה של קינת דוד אינו אופייני לקינה אלא לשירת ניצחון של השירה הישראלית המוקדמת.
בתחילת הקינה פונה דוד אל "הצבי ישראל", היינו יופיו, הודו של ישראל; אליו הוא אומר: "על במותיך חלל, איך נפלו גיבורים" כלומר: ראה כיצד על הריך ההדורים נפלו הגיבורים.
יש שהציעו לפרש את הפניה לא כהלל אלא כשאלה רטורית.
הצבי מתפרש כצירוף של ה' השאלה, לשם העצם צבי, והמשמעות הכוללת היא האם ישראל הם כמו צבי שבורח?
לפי פירוש זה בקינת דוד ישנה גם ביקורת כלפי בריחת ישראל בקרב מול הפלשתים וכלפי התנהלות הקרב על הגלבוע.
לאחר מכן הוא מתייחס לשמחה לאיד הרבה השוררת במחנה האויב בעקבות נפילת מלך ישראל, ומבקש רטורית שלא יודיעו בחוצות הערים הפלשתיות – גת ואשקלון – פן יחגגו שם את הניצחון.
דוד מקלל את הרי הגלבוע, שבהם נפלו שאול ויהונתן, שלא ירדו בהם גשמים.
ראשוני הציונות שהתיישבו באזור הגלבוע מצאו את ההר יבש יחסית, וללא עצים (כנראה כתוצאה מרעיית יתר).
יערות האורן שאנו רואים על הגלבוע כיום הם כולם נטיעות של הקק"ל.
בלט במיוחד בשממונו הר אחד, אותו קראו תושבי העמק "הר הקללה".
שם ששונה מאוחר יותר לשמו הנוכחי – הר שאול.
עם זאת נראה שהגלבוע לא היה יבש לאורך ההיסטוריה, ואף קיימים בו יקבים מתקופות שונות.
מעבר לגבורתם של שאול ויהונתן, מבכה דוד גם את מותו של שאול שדאג לבנות ישראל ו"הלבישן שני עם עדנים"; את יהונתן מבכה דוד כרע, ומצהיר כי אהבתו של יהונתן נפלאה לו יותר מאהבת נשים.
פסוק זה נתפס לעיתים כרומז על קיום יחסים הומוסקסואליים בין דוד ויהונתן, אם כי חוגים דתיים מתנגדים בתוקף לפרשנות כזאת.
הדבר היה, בין השאר, נושא לוויכוח סוער בכנסת בין חברת הכנסת דאז יעל דיין לבין ח"כים דתיים.
לפי פרשנות אחרת, רומז הפסוק לאהבה אפלטונית שלא קיבלה ביטוי גופני.
קינת דוד מושמעת רבות בטקסי יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל.
קינת דוד היא השירה השנייה מבין שלוש שירות בספר שמואל: שירת חנה (שמואל א' ב), קינת דוד, ושירת דוד (שמואל ב' כ"ב).
בין שלוש השירות ישנם קווי דמיון וביטויים חוזרים.
בין הביטויים החוזרים: "משיח", "קשת", "גיבורים".
הקינה מחולקת לארבעה נושאים: פתיחה ב, תבוסת הלוחמים ב, דברי שבח על גבורת הלוחמים שנפלו בקרב ב והאבל על מות שאול ויהונתן ב.
ישנם פרשנים הטוענים, כי הקינה נכתבה בתקופה מאוחרת למותם של שאול ויהונתן, הואיל ולא הייתה חלק מטקסי האבל:
כמו כן, לטענתם של אותם פרשנים, הקינה מופרדת באמצעות פסוקים יג-טז:
לעומתם, יש המפרשים, כי הקינה חוברה בעיתוי הסמוך למותם של שאול ויהונתן, שכן אין תועלת בכתיבת הקינה בתקופה מאוחרת יותר.
יש הסוברים, כי בני פמלייתו של דוד חיברו את הקינה, ומנגד יש הטוענים כי דוד הוא העומד מאחורי חיבורה, שכן, דוד נודע היה בכישוריו המוזיקליים.
הקינה היא בעלת אופי חילוני, ושמו של אלוהים אינו מוזכר בה.
הקינה תועדה ב"ספר הישר", שהוא מקור ספרותי שהיה בישראל ואבד.
הספר הכיל, כנראה, שירות קדומות ונקרא גם "ספר השר" ו"ספר השיר".
יש הטוענים כי הקינה נועדה לנקות את דוד מכל חשד למעורבות במותו של שאול, וכי בדומה לתגובתו של דוד למותו של אבנר, בשני המקרים האבל הפומבי ומטרת הקינה גם פוליטית.
דוד נשא את הקינה ונתן הנחיות ללמד את בני יהודה קשת.
לפי פרשנויות מסוימות, היגד זה אינו חלק מהקינה, אלא הערת מחבר הספר, המעיד כי מטרת הקינה היא לזרז את בני יהודה שיתנו דעתם ללמוד מלחמה ביתר מקצועיות.
רש"י פירש: "מעתה שנפלו גיבורי ישראל צריכים בני יהודה ללמדם מלחמה ולמשוך בקשת", ומבסס את פירושו על הפסוק: .
רד"ק פירש, כי דוד מעוניין היה לחזק את רוחם של בני יהודה בעקבות התבוסה ומותם של שאול ויהונתן.
רלב"ג ערך בפירושו השוואה בין בנימין ליהודה: חובה ללמד את בני יהודה קשת, מכיוון ששאול ויהונתן היו מבני בנימין שנודעו כקלעי אבן מהוללים: בנוסף, בני בנימין נודעו גם כקשתים מעולים: .
לעומת בני בנימין, יוחדו בני יהודה כנושאי צנה ורמח: .
פרשנות אחרת, טוענת כי מדובר בתיאור האופן שבו צריכים בני יהודה ללמוד קשת, מכיוון שנפילתו של שאול על חרבו קרתה עקב חוסר מיומנותו בשימוש בקשת.
כלומר, אילו היה מלומד קשת, זה לא היה קורה.
יהונתן, לעומת אביו, היה מלומד קשת .
פרוש נוסף: תכלית הקינה היא להטיף לבני יהודה, להוכיח אותם כדי שיהיו אנשי מלחמה ויפתחו מיומנויות של אחיזת קשת.
קינת דוד בנויה במבנה טבעתי וחתימתה היא מעין הפתיחה.
הפסוק הראשון () מכיל את הקריאה "איך נפלו גיבורים" שגם חותמת את הקינה (), אמצעי זה הופך את הקריאה לפזמון חוזר.
חזרה זו מבטאת את הניגוד בין גבורתם של שאול ובנו לבין גורלם.
רוב הפסוקים שבקינה מאורגנים בזוגות.
ב מופיע פעמיים האיסור: "אל" ולאחר מכן הנמקה.
הפסוקים בנויים באופן דומה, אם כי בסדר מצטלב: בתחילת פסוק מופיעה פעמיים מ' השימוש ולאחר מכן מוזכרים יהונתן ושאול.
ב מוזכרים תחילה שאול ויהונתן ובסופו באה פעמיים מ' השימוש.
פסוק כד מוקדש לשאול לבדו, ואילו פסוק כו מוקדש ליהונתן לבדו.
מילים רבות בקינה מקושרות לתיאור הקרב על הגלבוע, המתואר ב:
+ויפלו (), נפלים ()נפלו (פסוקים , , )חללים (פסוקים , )חלל, חללים (פסוקים , , כה)הר הגלבוע (פסוקים , )הרי הגלבוע ()קשת ()קשת ()חרב ()חרב ()הערלים ()הערלים ()לבשר ()תבשרו ()
קינת דוד עשירה באמצעים ספרותיים ואמנותיים:
הקו המאפיין את הקינה הוא ריבוי הפניות, כמעט בכל פסוק מופיעה פנייה: אל ישראל: , אל המבשרים: , אל הרי הגלבוע: , אל בנות ישראל: ואל יהונתן: .
הפניות מעניקות לקינה אופי חד וישיר, וביטויי הרגשות נעשים עזים יותר.
הן ממוענות גם אל מי שאינו נוכח, ואין באפשרותו לשמוע: הן אל הטבע הדומם והן אל האדם המת.
גם המשאלות המובעות בקינה – שלא לבשר בערי הפלשתים ושלא ירד טל ומטר על הרי הגלבוע – אף הן אינן מציאותיות, ותכליתן להעצים את ביטוי הרגשות על ידי שיתוף אנשים וכוחות רבים באבל על האסון.
בבואו לקונן על שני אישים אלה, ניצב דוד בפני קושי, עקב מערכת היחסים שחווה עם כל אחד מהנופלים.
דוד מתגבר על הקושי בכך שהוא נותן לשאול את הכבוד הראוי למלך, ומזכיר אותו, בגוף שלישי, פעם אחת יותר מאשר את יהונתן, הביטוי: "הצבי ישראל" הוא פניית כבוד לשאול, ואילו אהבתו של דוד ליהונתן, רעו ואהוב נפשו, באה לידי ביטוי בכך שדוד פונה אליו בגוף שני.
ברם, באופן מפורש, קיים איזון בין השמות שאול ויהונתן המופיעים בקינה.
מלבד הכותרת, "הצבי ישראל" (ב), מופיע כל שם ארבע פעמים.
את הכבוד לשאול מבטא דוד בכך ששמו מופיע בקינה תחילה, ובמספר כפול (בחלק זה) משמו של יהונתן.
מכיוון שעתיד היה דוד לרשת את כס המלוכה, הוא לא היה מעוניין להיחשד כמי שבא על סיפוקו ממותו של שאול.
הקינה מלאה בכמה תקבולות נרדפות המוסיפות מידע על הצלע הראשונה: , .
קיים שימוש בצלילים, המחקים קולות טבעיים של אנחה ובכי (אונומטופיה).
לדוגמה: שימוש מרובה במילה "איך" (נפלו גבורים) אשר מחקה את צליל האנחה הטבעית: אח!
השימוש המרובה בצליל "י-ם", המופיע בקינה שלוש עשרה פעמים, בא לחקות קול ממושך של יבבה ובכי.
וכך גם הצליל ו-ו-ו המזכיר קול יבבה של מתאבל.
צליל זה מלווה את הקינה לכל אורכה וחוזר ונשנה שש עשרה פעמים.
קינת דוד משופעת במשחקי מילים.
משחק מילים באמצעות קישור צלילי
שרשור באמצעות אנאפורה (חזרה על מילה שבראש משפטים רצופים) בחרוז הראשון, ובדרך האנאפורה והאפיפורה בחרוז השני
אל תגידו בגת/ אל תבשרו בחוצות אשקלון / פן תשמחנה בנות פלשתים / פן תעלוזנה בנות הערלים.
בפסוק הראשון מתקשרת כל מילה למילה המופיעה אחריה, בקשר של משחק-צלילים
הצבי ישראל (האות יו"ד בסוף המילה "הצבי" מתקשרת עם האות יו"ד בראש המילה "ישראל").
על (במותיך) חלל (משחק מילים באות למ"ד).
אל תגידו בגת: תג(ידו) (ב)גת.
כי שם נגעל מגן גבורים מגן שאול בלי משיח בשמן
משחק מילים בצליל וי"ו (בי"ת רפויה) וחרב וי"ו-בי"ת רפויה (שאול לא תשו)ב (בי"ת רפויה)
משחק מילים בצליל "אל" ובאות שי"ן (בנות) ישראל אל (שאול) (אל-אל = אול)
משחק מילים באות למ"ד על לבושכן, צר לי עליך
משחק מילים באות נו"ן יהונתן – נעמת
הצבי ישראל – הצבי – מלשון חמדה ותפארת (; ועוד).
הצבי ידוע כחיה יפה ואצילית.
יש שמייחסים אותו לכינוי לאצילי העם, לפי ט'בי באוגריתית צביא בארמית שפירושו חיה.
ייתכן שהכוונה ללוחם קל רגליים.
קיימת פרשנות, כי הביטוי "הצבי" לא בא להלל כי אם לבטא תמיהה רטורית.
קרי, האם ישראל הוא כצבי הנס על נפשו מפני האויב ונופל חלל על ההרים?
הפרשנות המקובלת היא, כי הביטוי "הצבי ישראל" ממוען לשאול או ליהונתן.
פרשנות נוספת, כפי שבאה לידי ביטוי בתרגום השבעים ובתרגום יונתן (ובמידה מסוימת גם בוולגטה), היא כי מדובר בשורש י.צ.ב, וכי מדובר לפיכך בפקודה להציב חלל, וייתכן כי על הבמות שמעלים עליהן קרבנות.
על במותיך חלל – בהשראת המחקרים באוגריתית הוכר, כי משמעות המונח "במת" במקרא הוא לעיתים "גב", כמו בישעיהו (), שמשמעו: אעלה על גב הענן.
במשך הזמן קיבלה המילה "במת" מובן נוסף של גופה מתה.
חלל הוא מי שנדקר למוות.
ומכאן, "על במותיך חלל" – על גבך, חלל, כלומר: נפלת חלל על גבך.
איך נפלו גבורים – התיבה "איך" מזכירה צליל של מלת אנחה – אח!
כך גם בפתיחת מגילת איכה: "איכה ישבה בדד!" המובעת תוך אנחה כבדה – אח!
המשורר מביע את תדהמתו, כיצד יכול היה לקרות דבר כה נורא: איך נפלו גיבורים!
אחד המאפיינים של קינות הוא שימוש בשאלות רטוריות כדוגמת "איך נפלו גיבורים".
אל תגידו בגת – הבקשה שבשורת מותם לא תגיע לאוזני האויב שלבנות פלשתים לא תגיע הבשורה, שלא תהיה להן אפשרות לעלוז על התוצאה.
המקונן מצר על שמחת אויביו, הפלשתים בגת, ומתאווה למנוע מהם את שמחת הניצחון, אולם מדובר בפנייה רטורית, שכן יודע הוא כי אויביו צוהלים ועולזים.
עליזות היא שלב גבוה יותר מהשמחה.
העליזות כוללת גם שובבות ומתן פורקן חיצוני לתחושת השמחה הפנימית.
אם ייוודע דבר הניצחון בוודאי תצאנה בנות פלשתים בתופים ובמחולות לקראת המנצחים השבים משדה הקרב.
כך נהגו בנות ישראל כאשר ניצחו שאול ודוד את הפלשתים:
בנות הערלים – שאול השתמש בכינוי זה בדבריו אל נושא כליו: "פֶּן-יָבוֹאוּ הָעֲרֵלִים הָאֵלֶּה וּדְקָרֻנִי וְהִתְעַלְּלוּ-בִי" (), וכן דוד כינה את גלית הפלשתי "הערל הזה".
הרי בגלבוע, אל טל ואל מטר עליכם – כך מקלל דוד את המקום בו נפלו בקרב שאול ויהונתן.
להרי הגלבוע הייתה חשיבות אסטרטגית וכלכלית.
בעל הקינה מקלל את מקום נפילתם של שאול ויהונתן, שלא ירד עליהם לא טל ולא מטר.
הרי הגלבוע נקראים לעונש של בצורת ושל אי פריון, הואיל ובמקום זה אירעה הטרגדיה.
באגדת אקהת מקלל דנאל, אביו של הלוחם אקהת, בעקבות הריגתו בידי ענת, את הארץ: .
ושדי תרומות – בל יהיה במקום ההוא (הרי הגלבוע) שדה הראוי להיקצר ושאפשר יהיה ליטול ממנו תרומה.
או שדי תרמית, קרי כינוי גנאי להרי הגלבוע הבוגדניים.
או הקבלה של הצירוף "שדי תרומות" ל"מרומי שדה", קרי שדות גבוהים, לפי .
אפשרות נוספת, על סמך המקבילה בשירת אוגרית: כאמור לעיל, באגדת אקהת מקלל דנאל את הארץ: ..
כי שם נגעל מגן גיבורים – מגן שאול נפגם ונמאס ככלי אין חפץ בו, או שהתלכלך המגן מדם חללים מחלב גיבורים.
הסבר לקללה הוא שמגן שאול צריך להימצא נקי ובבטחה במחנה הישראלי, אך במקום זאת, כתוצאה מהקרב, הוא שוכב מזוהם במדרון ההר.
אפשר גם שדוד מתייחס לשמן כהטרמה למאבקים עתידיים.
לפני הקרב נהגו למשוח את עור המגן בשמן כדי שכלי התקיפה יחליקו עליו בעת פגיעה.
המקונן מבקש לתאר את גודל התבוסה באמצעות המגן המוזנח שלא נמשח בשמן ונכשל בהגנה על הגיבורים ועל שאול.
משיחת המגן בשמן תכליתה להכין את המגן המצופה בעור למלא את ייעודו.
המגן של שאול מושלך ארצה בשדה הקרב לאחר התבוסה והוא מוזנח ומלוכלך (נגעל) ואינו ממורק ומשוח בשמן כפי שהיה בחייו של שאול.
מדם חללים מחלב גיבורים – אפשר שהכוונה היא לחללי האויב ולגיבוריו, והמקונן מבקש לתאר את חיצי קשתו של יהונתן ואת חרבו של שאול, אשר רוו מדם חללי האויב ומחלב גיבוריו; או, החללים והגיבורים הם שאול ויהונתן, וכלי נשקם של השניים נגעלו והתלכלכו בדמם שלהם.
חרבו של שאול וקשתו של יהונתן לא נסוגו אחור מפני כל מעצורים עד אם כילו מלאכתם.
הצבעה על גבורתם של יהונתן ושאול בשדה הקרב.
קשתו של יהונתן פעלה כיאות, וחיציה לא נסוגו אחור, קרי החצים פגעו בגוף האויבים ולא נהדפו לאחור על ידי מגיני האויב או שריוני הקשקשים שעטו.
כך גם חרבו של שאול לא שבה ריקם, אלא פגעה בגוף האויבים ורוותה מדמם ומחלבם.
שאול ויהונתן מתוארים כלוחמים המתים כגיבורים.
כוונת המקונן היא לתאר כיצד חדלו כלי נשקם של שאול ויהונתן לפעול.
רמז שחרב שאול ננעצה בגופו כאשר הפיל עצמו עליה: קשת יהונתן לא נשוג אחור ריקם.
המילה "ריקם" מוסבת לא רק על חרב שאול אלא גם על קשת יהונתן.
הנאהבים והנעימים בחייהם ובמותם לא נפרדו – שאול ויהונתן מוזכרים ביחד כלוחמים וכגיבורים מנצחים.
בן ואב שלא נפרדו בחייהם עקב קרבת דם, וכך גם במותם המשותף.
ההתנכרות בין שאול ויהונתן מתוארת ב: .
אפשר שהקינה מצביעה על התפייסות ביניהם.
מנשרים קלו מאריות גברו – הדימויים למלך החיות ולמלך העופות מביעים את ההלל על הנופלים ביתר עוצמה.
המלבישכם שני עם עדנים – שני – בגדים צבעוניים ואדומים.
עדנים – בשיכול אותיות: תכשיטים הניתנים לענידה.
בנות ישראל מצוות להתאבל על שאול, כזיכרון לשגשוג, לצמיחה ולפריון שסיפק במהלך כהונתו.
פסוק זה חוזר על הנאמר ב, אך חל שינוי, סדר הצלעות הפוך.
הצלע "איך נפלו גיבורים" הורחבה באמצעות הוספת הצירוף "בתוך המלחמה", והצלע "על במותיך חלל" הורחבה באמצעות "יהונתן".
איך נפלו גיבורים – הקריאה "איך" אופיינית לקינה.
כלי מלחמה – לפי רש"י הכוונה לשאול ויהונתן עצמם.
אחי יהונתן – את אהבתו וקרבתו הנפשית ליהונתן מבטא דוד בכנותו אותו "אחי".
נפלאתה – צירוף של שתי צורות: נפלאה ונפלתה.
המשמעות היא שאהבתו של יהונתן לדוד נפלאה הייתה מאהבת נשים.
פסוק זה הוא שיאה של הקינה.
רגשותיו של דוד אל יהונתן מובעים באופן אישי ובגוף ראשון.
שלוש פעמים מופיעה המילה: "לי" וכנגדה שלוש פעמים שימוש בגוף שני.
דבר זה רומז על הקשר ההדוק בין דוד ליהונתן.
הפנייה הישירה אל יהונתן כאילו הוא נמצא בין החיים מעידה על היעדר הרצון או היכולת להשלים עם מותו.
הפסוק האחרון בקינה, המסכם את הנאמר לפני כן.
החלק הראשון של הפסוק חוזר באופן מילולי על הנאמר בפסוק הראשון, ובכך יוצר מסגרת לקינה כולה.
כלי המלחמה בחלק השני של הפסוק מייצגים את בעליהם.
אובדן כלי המלחמה מעידה על אובדן שאול ויהונתן.