tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בכך מהווה המצר צוואר בקבוק מהמעלה הראשונה באספקת הנפט העולמית.
ביולי 1988 הופל מטוס נוסעים איראני בשמי המצר בידי ספינת טילים אמריקאית, וכל 290 נוסעיו נהרגו.
האיראנים איימו בפעולה נגד כוחות אמריקניים.
עד היום נסיבות הפלתו של המטוס נותרו שנויות במחלוקת.
אזור המפרץ הפרסי בכלל ומצר הורמוז בפרט מהווים מוקד מתיחות ותשומת לב רבה במלחמה נגד הטרור הבין לאומי בתקופה שלאחר פיגועי 11 בספטמבר ב-2001 ומלחמת עיראק שהחלה ב-2003. ארצות הברית מרכזת באזור מפרץ עדן ומצר הורמוז כוחות ימיים, אוויריים ויבשתיים גדולים לשמירת האינטרסים שלה ושל העולם המערבי.
בעקבות תוכנית הגרעין האיראנית, איימה איראן בדצמבר 2011 ובינואר 2012 לחסום את מצר הורמוז בפני תנועה ימית אם יופעלו נגדה סנקציות כלכליות הכוללות איסור על קניית נפט מאיראן.
ב-2 ביוני 2021 עלתה באש ואחר כך טבעה אוניית חיל הים האיראני ח'ארג, כשהייתה במרחק של כ-140 קילומטרים ממצר הורמוז וסמוך למפרץ עומאן, ליד העיירה האיראנית ג'סק.
ב-10 בפברואר 2025 איים מפקד הכוח הימי של משמרות המהפכה כי אם הסנקציות שהוטלו על איראן יגרמו לכך שלא תשתמש במצר הורמוז אז היא תחסום את האזור.
ב-22 ביוני 2025, בעקבות הצטרפות צבא ארצות הברית לתקיפות נגד תוכנית הגרעין האיראנית, אישר הפרלמנט האיראני כסנקציה את סגירת מצר הורמוז.
אך פעולה זו תלויה באישור כוחות הביטחון של איראן.
מצר דובר או מצר קאלה (בצרפתית Pas de Calais) הוא מצר ים הנמצא בפתחה הצפון-מזרחי של תעלת למאנש ומהווה את מעבר המים הצר ביותר בתעלה זו - רק 34 ק"מ בין דובר בחוף האנגלי לכף גריס-נז בחוף הצרפתי.
המצר מקשר בין הים הצפוני לבין תעלת למאנש וממנה לאוקיינוס האטלנטי.
מימיו של המצר רדודים יחסית - בין 35 ל-55 מטר עומקם.
מצר דובר נחשב כנתיב השיט העמוס ביותר בעולם, עם כ-200,000 ספינות בשנה.
מרבית הספינות השטות בין האוקיינוס האטלנטי ומדינות צפון אירופה, עוברות בו וחוסכות את השיט הארוך והסוער המקיף את סקוטלנד.
המצר צעיר מאוד במונחים גאולוגיים, ונוצר בסביבות 6500 לפנה"ס, כשקרס מחסום הגיר שהפריד בין תעלת למאנש והים הצפוני.
הקריסה נבעה מהפעילות האירוזית החזקה של גלי האוקיינוס על סלע הגיר הרך, ומפעולת מחזורי הגאות והשפל הבלתי פוסקים במקום זה.
הפעילות האירוזית נמשכת גם היום בקצב של כסנטימטר אחד בשנה, ומדי מספר שנים ניתקים גושי גיר מצוקי דובר שבחוף האנגלי ללא התראה מוקדמת.
בשל כך מוזהרים המבקרים במקום שלא להתקרב לשפת המצוק מעבר לחמישה מטרים.
שרידים פרהיסטוריים, המעידים על תנועה ימית ומסחרית בין חופי היבשת והאי האנגלי, התגלו במימי המצר.
ב-1974 התגלה במפרץ לנגדון שבחוף האנגלי ליד דובר אוצר ארכאולוגי מתקופת הברונזה, שכלל יצול (שדרת מתכת) עשוי ברונזה של סירה עתיקה שמקורה ביבשת וסביבו כלי נשק, כדים, גביעים וממצאים אחרים.
ב-1992 התגלתה סירה בעומק של כ-6 מ' סמוך לדובר, שתוארכה בבדיקת פחמן 14 לשנת 1550 לפנה"ס, היא תקופת הברונזה (אחת הסירות העתיקות ביותר שתוארכו במדויק).
שני הממצאים מוצגים במוזיאון העיר דובר.
פלישות רומיות — שלוש פלישות רומיות לכיבוש אנגליה בוצעו במצר דובר.
השתיים הראשונות נערכו על ידי יוליוס קיסר, יצאו מבולון-סור-מר שבחוף הצרפתי, נחתו ליד דיל שמצפון לדובר, ונסוגו בפני התקפות המקומיים ופגעי מזג האוויר כעבור זמן קצר בלבד.
הפלישה הראשונה נערכה ב-55 לפנה"ס והשנייה ב-54 לפנה"ס.
הפלישה השלישית התבצעה רק כ-100 שנים אחר-כך, ב-43 לספירה, ובה פלש הצבא הרומי בפקודתו של הקיסר קלאודיוס לאנגליה ליד סנדוויץ' מצפון לדובר.
הפלישה הביאה ליצירתו של ראש גשר בעיר ריצ'בורו שעל נהר סטור והחלה את עידן בריטניה הרומית, שנמשך כ-400 שנים.
הפלישה הנורמאנית — ויליאם הראשון ("הכובש") נחת ב-1066 ליד פבנסי דרומית לדובר, הביס את הכוחות הסקסונים בקרב הייסטינגס דרומית לדובר, והוכתר כמלך אנגליה.
במצר דובר אירעו כמה מהקרבות הימיים הידועים בהיסטוריית המלחמות שבין בריטניה ליריביה ביבשת:
קרב דובר (1217) — קרב ימי סמוך לעיר סנדוויץ', בו הביסו האנגלים בפיקוד הוברט דה-בורג את הצי הצרפתי תחת שלטון לואי השמיני.
הצרפתים העבירו אספקה לכוח נחיתה צרפתי שתמך במרד הברונים נגד המלך ג'ון.
הניצחון האנגלי הביא לנסיגת הצרפתים מכל דרום מזרח אנגליה ולחתימת "הסכם לאמבת'" בין צרפת לאנגליה, שהותיר שליטה מלאה למלך האנגלי הנרי השלישי (בנו של המלך ג'ון).
קרב גרייבליינס (1588) — קרב ימי שנערך מצפון לקלה, ובו הביסו האנגלים תחת פיקודם של האדמירל צ'ארלס הווארד ופרנסיס דרייק את הארמדה הספרדית.
האנגלים השתמשו בקרב זה בטקטיקת מלחמה ימית דינמית שלא הייתה מקובלת עד אז (שיוט עורפי מהיר וירי תוך כדי תמרוני תנועה), וגברו על הארמדה הספרדית האגדית למרות נחיתותם המספרית.
קרב גודווין סאנדס (1652) — קרב ימי שבו הטביעו האנגלים שתי ספינות הולנדיות שליוו שיירת ספינות מסחר.
קרב זה סימן את תחילתה של מלחמת הולנד-אנגליה הראשונה, שהוכרזה כחודש אחריו.
במאי 1940, במהלך מלחמת העולם השנייה, כותרו כוחות בעלות הברית במובלעת דנקרק שמצפון לקלה.
במבצע דינמו, אשר נמשך מספר ימים, עד 4 ביוני 1940, פונו מדנקרק דרך מצר דובר, מאות אלפי חיילים בריטים וצרפתים, תחת אפם של הגרמנים.
הערים המרכזיות בחוף הצרפתי הן לה-טוקה, בולון, קאלה ודנקרק.
הערים המרכזיות בחוף הבריטי הן פרלייט, פולקסטון, דובר, סנדוויץ', דיל וראמסגייט.
הצוקים הלבנים של דובר מאפיינים את החוף האנגלי, ונופלים אל מי הים מגובה של כ-100 מטר.
מראם הדומיננטי הנראה למרחוק, טבוע באמנות, בפולקלור, בספרות ובשירה האנגלית.
השיר "ציפורים כחולות מעל הצוקים הלבנים של דובר" היה, לדוגמה, אחד השירים המושרים ביותר על ידי בעלות הברית והחיילים הלוחמים במלחמת העולם השנייה, והביע את הגעגועים והתקווה לעולם טוב יותר ולשלום.
על-פי הסברה המקובלת, אלביון, שמה העתיק של אנגליה, מקורו במילה הלטינית albus (לבן), ונובע מהצוקים הלבנים של דובר הנראים מחופי קאלה.
בעבר, מרבית הנוסעים בין החופים השתמשו במעבורות.
היום מתבצע עיקר מעבר הנוסעים במנהרת התעלה העוברת מתחת למצר.
בתוכנית הטלוויזיה טופ גיר (האנגלית), חצו שלושת מנחי התוכנית את תעלת למאנש דרך מצר דובר, כשהם שטים על גבי רכב שהוסב על ידי אחד מהם לכלי שיט.
מצר יבשה או איסתמוס הוא רצועת יבשה שמקשרת חטיבות יבשה רחבות ומפרידות בין שטחים ימים.
השם הלועזי איסתמוס, שפירושו ביוונית (ἰσθμός) "מעבר צר", הוא שמו המקורי של מצר קורינתוס וגם משמש בתור המונח הגאוגרפי לכול מצרי היבשה.
לעיתים קרובות בונים תעלות דרך מצרי יבשה על מנת ליצור קיצורי דרך לתחבורה ימית.
דוגמאות לכך הן תעלת פנמה ותעלת סואץ שנבנו במצר פנמה ובמצר סואץ, בהתאמה.
מצר דייוויס הוא מצר ים בין גרינלנד לאי באפין, בשטח הטריטוריה הקנדית נונאווט.
עומק מי המצר נע בין 1 ל-2 ק"מ, והוא רדוד משמעותית מים לברדור הדרומי לו וממפרץ באפין הצפוני לו.
ככל הנראה מצר זה נוצר בשל שבר גאולוגי בתקופת הפלאוגן לפני כ-45 עד 62 מיליון שנים.
המצר נקרא על שם מגלה הארצות האנגלי ג'ון דייוויס אשר חקר את האזור בחיפוש אחר המעבר הצפון-מערבי.
מצר דנמרק (בדנית: Danmarksstrædet, באיסלנדית: Grænlandssund – מצר גרינלנד) הוא מצר ים הנמצא בין גרינלנד, מצפון־מערב, לאיסלנד, מדרום מזרח.
מצפון מזרח למצר נמצא האי הנורווגי יאן מאיין (Jan Mayen).
המצר מחבר בין אוקיינוס הקרח הצפוני לבין האוקיינוס האטלנטי.
אורכו 480 קילומטר ורוחבו המינימלי 290 קילומטר.
זרם מזרח גרינלנד הקר והמהיר עובר דרך המצר ונושא עמו קרחונים דרומה, אל צפון האוקיינוס האטלנטי.
במהלך מלחמת העולם השנייה, ב-24 במאי 1941, התחולל במצר קרב מצר דנמרק.
מצר הדסון (באנגלית Hudson Strait; בצרפתית Détroit d'Hudson) הוא מצר ים המקשר את האוקיינוס האטלנטי אל מפרץ הדסון שבקנדה.
המצר משתרע בין האי באפין לבין החופים הצפוניים של קוויבק.
הכניסה המזרחית אל המצר ניכרת על ידי כף צ'ידליי (Cape Chidley) והאי רזולושן (Resolution Island).
המצר התגלה על ידי מגלה הארצות הבריטי הנרי הדסון ששט לתוכו על סיפונה של האונייה הבריטית דיסקברי במטרה לגלות את המעבר הצפון-מערבי.
מצר לה פרוז , הנקרא גם מצר סויה (ביפנית: 宗谷海峡), הוא מצר ים המפריד בין החלק הדרומי של האי הרוסי סחלין לבין החלק הצפוני של האי היפני הוקאידו, ואשר מקשר בין ים יפן ממערב לים אוחוצק ממזרח.
המצר קרוי על שמו של מגלה הארצות הצרפתי ז'אן-פרנסואה לה פרוז, שחקר אותו ב-1787 כחלק ממסע מסביב לעולם.
אורכו של המצר הוא 40 ק"מ ועומקו נע בין 20 ל-40 מטר.
בחלקו הצפון-מזרחי של המצר ישנו אי סלעי קטן השייך לרוסיה ונקרא קאמן אופסנוסטי ("אי הסכנה" ברוסית).
בקרבת החוף היפני ישנו אי קטן נוסף הנקרא בנטנג'ימה.
המים הטריטוריאליים של יפן משתרעים רק 3 מיילים ימיים לתוך המצר, במקום 12 מיילים כמקובל.
ככל הנראה מצב זה נקבע כדי לאפשר לספינות וצוללות גרעיניות אמריקאיות לעבור בו ללא הפרה של החוק היפני נגד נשק גרעיני.
מצר טורס הוא לשון ים המפרידה בין האי גינאה החדשה, האיים המלנזיים ואוסטרליה.
המצר מחבר בין ים האלמוגים וים אראפורה.
רוחב המצר בנקודה הצרה ביותר הוא כ-150 ק"מ.
המצר תחום מדרום בחצי האי כף יורק, חלקה הצפוני ביותר של יבשת אוסטרליה, ומצפון בפרובינציה המערבית של פפואה גינאה החדשה.
במצר עצמו מצויים 274 איים, שרק 17 מתוכם מיושבים באופן קבע.
האיים, כיחידה אחת, נקראים איי מצר טורס.
אף על פי שהמצר מהווה נתיב תחבורה ימי חשוב, בשל רדידותו היחסית וריבוי האיים והשרטונות הגדולים שבו הוא נחשב לנתיב שיט מסוכן.
האירופי הראשון שהפליג במצר היה מגלה הארצות הספרדי לואיס ואס דה טורס ב-1605, ועל שמו קרוי המצר.
טורס שימש כסגנו של פדרו פרננדס דה קיירוס אשר הפליג מפרו בניסיון לגלות את טרה אוסטרליס.
בשנת 1769 קרא הקרטוגרף הסקוטי אלכסנדר דאלרימפל את יומנו של טורס שבו הוא מעיד על קיומו של מצר זה, ודלרימפל כלל נתון זה בספרו "אוסף היסטורי של מספר מסעות ותגליות בדרום האוקיינוס השקט" (שנדפס ב-1771).
הספר הפך למפורסם בעקבות הטענה שהועלתה בו כי קיימת יבשת דרומית מאוסטרליה (שמאוחר יותר כונתה אנטארקטיקה), וכך גם שמו של המצר כפי שכונה בספר הפך למקובל.
מתחילת המאה ה-19 ועד שנות השבעים של המאה ה-20, הייתה במצר תעשייה גדולה של שליית פנינים, אשר קרסה עם התחזקות מוצרי הפלסטיק והפיכתם לשכיחים.
רק ב-1978 הושג הסכם בין אוסטרליה לבין פפואה גינאה החדשה על הגבול הימי ביניהם.
בספרו הנודע "עשרים אלף מיל מתחת למים", מזכיר ז'ול ורן את מצר טורס כמקום מסוכן בה חונה לפרק זמן קצר הצוללת נאוטילוס.
מצר לוזון (בפיליפינית: Kipot ng Lukon) הוא מצר ים בין האי טאיוואן לבין האי לוזון בפיליפינים.
המצר מחבר בין ים הפיליפינים לים סין הדרומי במערב האוקיינוס השקט.
רוחב המצר כ-250 ק"מ ובו מספר איים בשתי קבוצות, איי בטנס המהווים את פרובינציית בטנס בפיליפינים, ואיי בבויאן השייכים לפרובינציית קגאיאן בפיליפינים (שתי הפרובינציות הן חלק ממחוז עמק הקגאיאן).
תעלת בבויאן עוברת בין האי לוזון לאיי בבויאן, המופרדים מאיי בטנס על ידי תעלת באלינטאנג.
צפונה יותר, בין איי בטנס לאי טאיוואן, עוברת תעלת באשי.
מצר לוזון הוא נתיב שיט חשוב בו עוברות אוניות רבות בדרכן מיבשת אמריקה לנמלים המרכזיים של מזרח אסיה.
במצר עוברים כבלי תקשורת תת-ימיים חשובים המקשרים בין סין, הונג קונג, טאיוואן, יפן וקוריאה הדרומית.
במלחמת העולם השנייה היה מצר לוזון חלק מנתיב הפלישה היפנית בדצמבר 1941.
מצר האסקל הוא שמו של מעבר אוקיינוס בדרום מצר מקמרדו, הנמשך בין כף ארמיטאז', האי רוס וכף ספנסר-סמית, וייט איילנד, אנטארקטיקה.
מבחינה אוקיינוגרפית, הוא מבדיל את מצר מקמרדו מאגן האוקיינוס (מכתש מדף הקרח) מתחת למדף הקרח רוס.
רוחב המצר עצמו הוא בסביבות 25 ק"מ ועומקו מגיע במקומות מסוימים ליותר מ-900 מטרים.
זרמים של קרוב לחצי קשר נמדדו במצר, אף כי זרמים טיפוסיים נמוכים יותר.
המצר מכוסה ברובו הקרח ממדף הקרח מקמרדו וקרח מוצק בדרום מצר מקמרדו.
לעיתים רחוקות נפרץ הקרח וחושף את הפינה הצפון-מערבית של מימי המצר, ואז יכולים כלי שיט לעגון ממש ליד בסיס סקוט.
המצר היה זירת דרמה כבירה בתקופת העידן ההרואי של חקר אנטארקטיקה.
אפסלי צ'רי-גארארד מתאר את מאמצי האנשים בקבוצות המשלחת של סקוט להעביר את עצמם ואת סוסי הפוני שלהם מעבר לקרח עם מתפורר, על פני מארבים של לווייתנים קטלניים ומעלה אל חומת הקרח.
בסיס סקוט, תחנת המחקר המדעי של ניו זילנד, נוסד במהלך השנה הגאופיזית הבינלאומית 1957 ומשקיף אל מצר האסקל.
המצר נקרא ב-2009 על שם ד"ר טימותי ג.
האסקל, מדען קוטב ניו זילנדי.
לא ברור מדוע לא כונה קודם כמצר.
ייתכן, שהסיבה היא שהמצר מכוסה על פי רוב בקרח וחוסה בצל חומת מדף הקרח מקמרדו.
עם זאת, הוא עולה במידה רבה בגודלו על מצרים אחרים באזור.
בהיותו אחד המצרים הגדולים הדרומיים ביותר בעולם, מצר האסקל מושפע במידה רבה מאוד מסיבוב כדור הארץ.
הוא גם המוצא המערבי אל מכתש מדף הקרח רוס - גוף מים ענקי, בלתי נודע מעיקרו.
המכתש הוא מקור עיקרי של מים בצינון-על, כלומר, מים שהצטננו בעומק רב מתחת למדף הקרח ובהשתחררם נמצאים קרים יותר מן הטמפרטורה המקפיאה.
מים כאלה משפיעים על צמיחת קרח ים המשפיע, בתורו, על תהליכים אקלימיים בסדר גודל כלל-עולמי.
מצר לומבוק (באינדונזית: Selat Lombok) הוא מצר ים באינדונזיה (בארכיפלג המלאי) בין האי באלי ממערב לאי לומבוק ממזרח.
המצר מקשר בין האוקיינוס ההודי שמדרום לו לבין ים באלי (שבאוקיינוס השקט) שמצפונו.
רוחבו של המצר בנקודה הצרה ביותר, בדרום, הוא 18 קילומטר – בין קצהו המזרחי של האי נוסה פנידה לקצהו הדרום-מערבי של האי לומבוק.
האי נוסה פנידה למעשה מחלק את המצר לשני נתיבי שיט: הנתיב המערבי או מצר באדונג שמפריד את נוסה פנידה מבאלי, והנתיב המזרחי – ואילו בצפון המצר מתרחב ונפתח לכדי רוחב של 40 קילומטר.
עומקו של המצר בחלקו הדרומי אינו עולה על 100 מטר בנתיב המערבי, ועל 250 מטר בנתיב המזרחי, בעוד שבצפון הוא מגיע לכ-1,400 מטר.
המצר היה מוצף גם בתקופת הקרח הפלייסטוקנית.
דרך המצר שאורכו 60 קילומטר עובר קו וולאס המפריד בין הפאונה האסייתית לפאונה האוסטרלית (בהמשך וצפונה יותר עובר הקו בין האי בורנאו לאי סולאווסי – דהיינו דרך מצר מקאסאר).
הקו קרוי על שמו של חוקר טבע בריטי וידידו של צ'ארלס דרווין, אלפרד ראסל וולאס שחקר את איי אינדונזיה במחצית השנייה של המאה ה-19.
בשל עומקו, נחשב המצר לנתיב תחבורה נוח עבור צוללות גרעיניות העוברות בו בדרכן מהאוקיינוס ההודי לאוקיינוס השקט.
מצר מאדורה (באינדונזית: Selat Madura; לפעמים נקרא גם "מצר סורבאיה" על שם העיר סורבאיה) הוא מצר ים בין האי ג'אווה ממערב לאי מאדורה ממזרח במחוז (פרובינציה) מזרח ג'אווה שבאינדונזיה.
המצר מקשר בין ים באלי (באוקיינוס השקט) שמדרום לו לבין ים ג'אווה (אף הוא באוקיינוס השקט) שמצפונו.
רוחבו של המצר בנקודה הצרה ביותר הוא כ-4.9 ק"מ, ואורכו כ-60 ק"מ.
גשר סוראמאדו באורך של 5.4 ק"מ, הנחשב לגשר הארוך באינדונזיה, חוצה את המצר מסורבאיה שבאי ג'אווה לאי מאדורה ומקשר אותה לעיר באנגקאלאן .
מצר דמיטרי לאפטב הוא מצר ים ברוסיה (ברפובליקת סאחה-יקוטיה) הממוקם בין האי בולשוי ליאחובסקי (הגדול באיי ליאחובסקי ) לחופה הצפוני של יבשת אירואסיה.
המצר מקשר בין ים לאפטב שמערבה לו לבין ים סיביר המזרחי שמזרחית לו.
המצר שמכוסה קרח מרבית ימות השנה קרוי על שמו של דמיטרי לאפטב (1701–1771) , מגלה ארצות רוסי שחקר את האזור הארקטי וגילה אותו בשנת 1740.
מצר דה לונג הוא מצר ים בצפון-מזרח רוסיה בין האי וראנגל ליבשת סיביר (במחוז האוטונומי צ'וקוטקה).
המצר מקשר בין הים הצ'וקצ'י שממזרח לו לים סיביר המזרחי שמערבה ממנו.
רוחבו של המצר בנקודה הצרה ביותר הוא 141 ק"מ (בין כף בילינגס ביבשת לבין כף בלוסום באי וראנגל).
המצר שמכוסה קרח מרבית ימות השנה קרוי על שמו של קפטן יו אס אס ג'נט ומגלה ארצות אמריקני ג'ורג' וושינגטון דה-לונג (George Washington DeLong) (1844–1881).
מצר טיימיר הוא מצר ים בים קארה, ברוסיה (בתחומי מחוז המשנה טיימיר של מחוז קרסנויארסק) בין חצי האי טיימיר מדרומו לבין האי טיימיר מצפונו.
המצר מקשר בין מצר פלאנדר שמערבה לו לבין מפרץ טיימיר שמזרחית לו.
רוחבו הממוצע של המצר הוא כ-3 ק"מ ואורכו למעלה מ-30 ק"מ.
צפונית למצר ולאי טיימיר ממוקם ארכיפלג נורדנשלד ( או ).
המצר מכוסה קרח מרבית ימות השנה.
מצר מאליגין הוא מצר ים בים קארה ברוסיה (במחוז האוטונומי של ימלו-ננץ) בין חצי האי ימאל (Яма́л) מדרומו לבין האי בֶּלי (Белый) מצפונו.
רוחבו של המצר נע בין 9 ק"מ בנקודה הצרה ביותר ועד 27 ק"מ.
מימיו רדודים – עומקו המרבי הוא 19 מ', ואורכו 63 ק"מ.
המצר שמכוסה קרח מרבית ימות השנה קרוי על שם סְטֵפָן מאליגין (Степан Гаврилович Малыгин; נפטר ב-1764), מגלה ארצות רוסי שחקר את האזור הארקטי, היה שותף פעיל במשלחת לחקר סיביר וקמצ'טקה (הידועה גם בשם "המשלחת הצפונית הגדולה", "Великая Северная экспедиция") וחצה את המצר בשנת 1737.
מצר יוגורסקי הוא מצר ים ברוסיה (במחוז האוטונומי ננץ השייך למחוז ארכנגלסק) בין האי וייגאץ' לחצי האי יוגורסקי.
המצר מקשר בין ים קארה שממזרח לו לבין ים פצ'ורה (המהווה חלק מים ברנץ) שמערבית לו.
רוחבו של המצר נע בין 2.5 ק"מ בנקודה הצרה ביותר ועד 12 ק"מ.
מימיו רדודים – עומקו המרבי הוא 36 מ', ואורכו כ-40 ק"מ.
במצר שוכנים מספר איים, כשהחשוב והגדול מביניהם הוא "סטורוז'בוי" (Сторожевой).
קפטנים אנגלים ארתור פט (Arthur Pet) וצ'ארלס ג'קסון (Charles Jackman) בשרות חברת הסחר המוסקבאית () היו הראשונים לחצות את המצר ב-1580 שכונה "מצר פט" (על שמו של ארתור פט).
ההולנדים קראו לו "מצר נאסאו" (Straat Nassau).
לחופו של המצר הוקמה ב-1913 תחנת מחקר (полярная станция) רוסית "יוגורסקי שאר" ששימשה תקופה ארוכה את הסובייטים.
מְצַר ליטקה הוא מצר ים במפרץ קרגינסקי (Карагинский залив) שבים ברינג, לחופו הצפון-מזרחי של חצי האי קמצ'טקה שברוסיה.
המצר מפריד בין קמצ'טקה ממערב לבין האי קרגינסקי (Карагинский остров) ממזרח.
רוחבו של המצר נע בין 21 ק"מ בנקודה הצרה ביותר ועד 72 ק"מ ואורכו למעלה מ-120 ק"מ.
המצר מכוסה קרח מדצמבר ועד יוני.
קרוי על שם מגלה ארצות רוסי ממוצא גרמני פיודור ליטקה.
לחופו המערבי של המצר (בצדו של חצי האי קמצ'טקה) שוכן היישוב אוסורה (Оссора) שמשמש כמרכז אדמיניסטרטיבי של מחוז המשנה קרגינסקי.
מְצַר הטטרים הוא מצר ים באוקיינוס השקט בין האי סחלין לבין יבשת אסיה במזרח הרחוק הרוסי.
המצר מקשר בין ים יפן שמדרום לו לבין ים אוחוצק (דרך מצר נבלסקוי, לימן האמור ומפרץ סחלין) שמצפונו.
רוחבו של המצר נע בין 7.3 ק"מ בנקודה הצרה ביותר (מצר נבלסקוי) בצדו הצפוני ועד 324 ק"מ בפתחו הדרומי; עומקו – בין 20 מ' ל-4 מ' ואורכו המרבי כ-860 ק"מ.
נמל ואנינו (Ванино), בחבל חברובסק, לחופו המערבי של המצר, מקושר באמצעות מסילת הרכבת באיקל-אמור למרכז סיביר, וכן מאז 1973 באמצעות קו מעבורות מובילות רכבות מטען ונוסעים לנמל חולמסק (Холмск) שלחופו המזרחי של המצר, בדרום סחלין.
מצר טאיוואן (או מצר פורמוזה שנגזר משם שניתן על ידי הפורטוגזים לאי טאיוואן – Ilha Formosa, דהיינו "האי היפה"; נודע גם בכינוי "התעלה השחורה") הוא מצר ים בין המחוז הסיני פוג'יין ממערב לבין האי טאיוואן ממזרח.
המצר מקשר בין ים סין הדרומי שמדרום לו לבין ים סין המזרחי שמצפונו.
רוחבו של המצר בנקודה הצרה ביותר הוא 130 ק"מ (בין שינג'ו שבטאיוואן לבין פּינג-טאן שבסין) בצפון, והוא נפתח לכדי 180 ק"מ במרכז.
עומקו הממוצע הוא כ-60 מטר (לעומת זאת, בתעלת פנגו מגיע עומקו ל-177 מ') ואורכו כ-380 ק"מ.
ערי הנמל העיקריות לחופי המצר הן פוג'ואו (בירת המחוז פוג'יין הסיני), שיאמן, וגאושיונג.
במצר שוכנים איים רבים: ג'ינמן, שיאמן, פּינג-טאן ומאדזו סמוכים לחופה הדרום-מזרחי של סין, בעוד שאיי פנגו ממוקמים כ-50 ק"מ מערבית לחופה של טאיוואן ומופרדים ממנה על ידי תעלת פנגו.
בדצמבר 2008 חודשו לראשונה מאז שנת 1949 טיסות ישירות, משלוחי דואר ותובלה ימית (ובכלל זה בין הנמלים משני צדי המצר) בין סין לטאיוואן, קשרים שזכו לכינוי "Three Links" .
נתיב השיט משמש תכופות את אוניות המכולות (לאורך החוף הסיני) וסירות דיג.
כמו כן, הוא משמש את סחר הטרנזיט באנרגיה – שינוע נפט גולמי, גז טבעי נוזלי, בנוסף למצר לוזון, בדרכו מהמפרץ הפרסי, אפריקה ואוסטרליה ליפן וקוריאה הדרומית.
מצר וילקיצקי הוא מצר ים ברוסיה (בצפון מחוז קרסנויארסק) בין חצי האי טיימיר מדרומו לבין האי בולשביק (Большевик; האי הדרומי ביותר בארכיפלג סברניה זמליה) מצפונו.
המצר מקשר בין ים קארה ממערב לבין ים לאפטב ממזרח.
רוחבו של המצר בנקודה הצרה ביותר הוא 56 ק"מ (בין כף צ'ליוסקין לבין לכף טיימיר), עומקו נע בין 100 ל-150 מטרים בחלקו המערבי (באזור איי הייברג) ומגיע לכדי יותר מ-200 מ' בחלקו המזרחי.
ביציאה המזרחית מהמצר, בים לאפטב, מרחק של כ-42 ק"מ דרום-מזרחית לאי בולשביק, שוכן האי מאלי טיימיר (Малый Таймыр).
בסמוך לו, מצפון-מערב, ממוקם אי קטן יותר – סטרוקדומסקי (остров Старокадомского), שבינו לבין האי בולשביק עובר מצר יבגנוב (пролив Евгенова).
מצר וילקיצקי הוא המצר הצפוני ביותר במעבר הצפון-מזרחי או בנתיב הימי הצפוני הרוסי.
חוקר האזור הארקטי, הברון אדולף אריק נורדנשלד, היה הראשון לגלות את המעבר ולחצות את המצר ב-1878. עם זאת, המצר קרוי על שמו של בוריס וילקיצקי (Борис Андреевич Вилькицкий), קצין בצי הרוסי הקיסרי, הידרוגרף ומגלה ארצות, שהגיע אליו ב-1913.
מצר יבגנוב הוא מצר ים באוקיינוס הקרח הצפוני בין האי בולשביק (Большевик; האי הדרומי ביותר בארכיפלג סברניה זמליה) מצפון-מערב, לבין האי סטרוקדומסקי (остров Старокадомского; אף הוא מאיי סברניה זמליה) מדרום-מזרח.
המצר מקשר בין מצר וילקיצקי מדרום לים לאפטב בצפון-מזרח.
המצר שמכוסה קרח רוב ימות השנה קרוי על שמו של הד"ר ניקולאי איוואנוביץ' יבגנוב (Николай Иванович Евгенов), חוקר האזור הארקטי, הידרוגרף ואוקיינוגרף רוסי וסובייטי נודע.
מצר ויקטוריה הוא מצר ים בטריטוריית נונאווט שבצפון קנדה, המפריד בין האי ויקטוריה ממערב, לבין האי המלך ויליאם (King William Island) ממזרח.
המצר מקשר בין תעלת מקקלינטוק (M'Clintock Channel) ולארסן סאונד (Larsen Sound) מצפונו, לבין מפרץ הנסיכה מוד (Queen Maud Gulf) מדרומו.
רוחבו של המצר נע בין 80 ק"מ בנקודה הצרה ביותר ועד 129 ק"מ, ואורכו כ-160 ק"מ.
המצר הוא אחד המעברים במעבר הצפון-מערבי.
בסמוך לכניסה למצר (מצפון) נלכדו בים הקרח וננטשו ב-22 באפריל 1848, אה"מ "ארבוס" ואחותה אה"מ "טרור", שיצאו ב-1845 מאנגליה למסע לאזור הארקטי במשלחת בראשותו של ג'ון פרנקלין, להשלמת חקר המעבר הצפון-מערבי.
ב-1967 עברה לראשונה במצר שוברת קרח – "ג'ון אֵי.
המצר קרוי על שמה של המלכה ויקטוריה, שהייתה השליטה של קנדה בין השנים 1867–1901.
מצר הנסיך מוויילס הוא מצר ים באוקיינוס הקרח הצפוני בתחומי הטריטוריות הצפון-מערביות הקנדיות, המפריד בין האי בנקס מצפון-מערב, לבין האי ויקטוריה מדרום-מזרח, ומקשר בין ויקונט מלוויל סאונד (Viscount Melville Sound) מצפון-מזרח לבין מפרץ אמונדסן (Amundsen Gulf) מדרום-מערב.
רוחבו של המצר בנקודה הצרה ביותר הוא 12 ק"מ, עומקו המרבי מגיע ל-160 מטרים (במעבר הדרומי), ואורכו – כ-275 ק"מ.
מצר הנסיך מוויילס מהווה נתיב ימי חלופי למצר מקקלור הקופא במעבר הצפון-מערבי.
רוברט מקקלור (Robert McClure, 1873-1807), חוקר אירי של האזור הארקטי בצי המלכותי הבריטי, היה הראשון לגלות את המצר בשנת 1850. המצר נקרא על שמו של הנסיך מוויילס דאז, אלברט אדוארד, בנה של המלכה ויקטוריה ולימים המלך אדוארד השביעי.
מצר וילקינס הוא מצר ים בארכיפלג הארקטי הקנדי, העובר בעיקרו בחלקן העליון של הטריטוריות הצפון-מערביות אף שמעברו המזרחי ביותר ממוקם בנונאווט.
הגבול בין שתי הטריטוריות עובר לאורך קו אורך 110 מערב (110th meridian west).
המצר מפריד בין האי בורדן (Borden Island) מצפון לבין האי מקנזי קינג (Mackenzie King Island) מדרום והאי ברוק (Brock Island) מדרום-מערב – שלושת האיים שהם חלק מאיי המלכה אליזבת.
הוא קרוי על שמו של חוקר קוטב וגאוגרף אוסטרלי יוברט וילקינס.
מצר דולפין ויוניון הוא מצר ים בנונאווט ובטריטוריות הצפון-מערביות של קנדה, המפריד בין האי ויקטוריה לבין היבשת ומחבר את מפרץ אמונדסן (Amundsen Gulf) מצפון-מערב עם מפרץ קורוניישן (Coronation Gulf) מדרום-מזרח.
מצר דמפיר הוא מצר ים באוקיינוס השקט, המפריד בין איי פפואה גינאה החדשה – בריטניה החדשה ממזרח ואומבוי (Umboi) ממערב – ומחבר את ים ביסמרק מצפון עם ים שלמה מדרום.
המצר קרוי על שמו של ימאי אנגלי ויליאם דמפיר, האירופאי הראשון שהפליג בו בשנת 1700.
מצר ויטיאז הוא מצר ים באוקיינוס השקט, המפריד בין בריטניה החדשה לבין חצי האי הואון (Huon Peninsula) שבחוף המזרחי של פפואה גינאה החדשה, ומחבר את ים ביסמרק מצפון עם ים שלמה מדרום.
המצר קרוי על שמה של קורבטה רוסית "ויטיאז" (Витязь).
מצר האי בל הוא מצר ים קנדי המחבר בין מפרץ סנט לורנס לים לברדור, זהו המוצא הצפוני של מפרץ סנט לורנס.
המצר מפריד בין האי ניופאונדלנד לחצי האי לברדור בקנדה.
בחורף חלק מהמצר מכוסה קרח.
שמו של המצר ניתן לו משמו של האי בל שנמצא בפתח המצר.
מצר לה מייר (בספרדית: Estrecho de le Maire) הוא מעבר ימי בין אי המדינות לקצה המזרחי של החלק הארגנטינאי של ארץ האש.
יאקוב לה מייר ווילם סכאוטן גילו את המצר בשנת 1616, כאשר ניסו למצוא אפשרות ניווט שתקשר בין האוקיינוס האטלנטי לאוקיינוס השקט, וזמן קצר לפני שגילו את כף הורן.
שמו של המצר מנציח את יאקוב לה מייר.
מצר לה מייר נמצא בשליטת ארגנטינה, אבל אוניות צ'יליאניות משתמשות בו כדרך גישה היסטורית, בתוקף החוק הימי הבינלאומי.
פינגווין מגלן שוכן במצר לה מייר; לפינגווין זה יש מושבות קינון על אי המדינות, הדרומיות ביותר באוקיינוס האטלנטי.
מצר ז'רלאש (Gerlache) הוא מצר המפריד בין ארכיפלג פאלמר לבין חצי האי האנטארקטי.
המשלחת האנטארקטית הבלגית, בהנהגת לויטננט אדריאן דה ז'רלאש, חקרה את המצר בינואר ופברואר 1898.
ז'רלאש קראה למצר על שם ספינת המשלחת "בלגיקה".
מאוחר יותר שונה השם כאות הוקרה למפקד המשלחת עצמו.
מצר טקומה הוא מצר ים, המפריד בין שני חלקי מפרץ פיוג'יט במדינת וושינגטון שבארצות הברית.
המצר הימי מפריד בין חצי האי קיטסאפ לבין העיר טקומה.
מאחר שמצר הים צר, מהירות זרמי המים בו עשויים להגיע ל-6 קשרים.
על המצר מצוי הגשר הכפול גשר מצר טקומה (גשר שעמד במקום זה קודם התמוטט זמן קצר לאחר שנפתח).
שמו של המצר ניתן לו בשנת 1841 על ידי צ'ארלס וילקס, במהלך משלחת החקר האמריקאית.
המצר מהווה אתר ספורט מים ובייחוד - שיט בקיקים.
מצר האדמירליות הוא מצר ים המשתרע בכיוון צפון-מזרח-דרום מערב ומפריד בין האיים סימור וסנואו היל לאי ג'יימס רוס, סמוך לקצה הצפוני-מזרחי של חצי האי האנטארקטי.
לחלקו הרחב, הצפון-מזרחי, של המצר ניתן השם לשון ים האדמירליות על ידי המשלחת הבריטית בראשות ג'יימס קלארק רוס, שגילתה אותו ב-6 בינואר 1843. תוואי הנוף הוגדר כמצר ולא כמפרץ בשנת 1902 על ידי המשלחת השוודית לאנטארקטיקה בראשות אוטו נורדנשלד.
מצר הרברט הוא מצר ים בארכיפלג ג'יימס רוס, שלמול חופי חצי האי האנטארקטי, בארץ גרהאם שבאנטארקטיקה.
ראשיתו של המצר בין כף לכמן, וראש קלטי שמצפון-מערב, וקצהו בנקודת פולס איילנד שמדרום-מזרח.
המצר מפריד בין האי וגה והאי ג'יימס רוס; ומחבר את ערוץ הנסיך גוסטב עם מפרץ ארבוס וטרור.
ב־6 בינואר 1843 קפטן ג'יימס קלארק רוס גילה מפרץ רחב מזרחית למצר.
רוס קרא למפרץ "מפרץ סידני הרברט" (Sidney Herbert Bay) על שם סידני הרברט, באותה עת המזכיר הראשון לאדמירליות.
המצר עצמו התגלה ומופה לראשונה על ידי המשלחת השוודית לאנטארקטיקה, אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1901–1904, בפיקודו של אוטו נורדנשלד.
נורדנשלד, שמיפה גם את המפרץ הסמוך, קרא למצר "מצר סידני הרברט" (Sidney Herbert Sound).
אזור המפרץ שגילה רוס קרוי היום "מפרץ ארבוס וטרור".
מצר הנארוז הוא מצר המפריד בין הרבעים של סטטן איילנד וברוקלין בניו יורק.
הוא מחבר את מפרץ ניו יורק העליון ומפרץ ניו יורק התחתון, ומהווה את הערוץ העיקרי שבאמצעותו נשפך נהר ההדסון לאוקיינוס האטלנטי.
הנארוז נחשב ל"שער" הימי לעיר ניו יורק, ומבחינה היסטורית ואסטרטגית, הוא היווה את אחת הכניסות החשובות ביותר לנמלים של ניו יורק וניו ג'רזי, בהתאם הייתה רמת החשיבות של ההגנה עליו.
מצר ה-Narrows נוצר ככל הנראה לאחר שקיעת מורנת הרבור היל כ-18,000 שנים לפני סוף עידן הקרח האחרון.
בעבר, סטטן איילנד וברוקלין היו מחוברים ונהר ההדסון נשפך לאוקיינוס האטלנטי דרך נהר רריטאן, במסלול מערבי יותר, דרך חלקים מצפון ניו ג'רזי של ימינו, לאורך הצד המזרחי של הרי הוואטצ'ונג עד באונד ברוּק, ניו.
ג'רזי, ואז הלאה אל האוקיינוס האטלנטי דרך מפרץ רריטאן.
הצטברות מים במפרץ העליון אפשרה לנהר לפרוץ וליצור את ה-Narrows לפני פחות מ-12,000 עד 13,000 שנים, כפי שהוא קיים היום.
הכניסה האירופית המתועדת הראשונה למצר הייתה בשנת 1524 על ידי ג'ובאני דה וראצאנו, שעגן במיצר, וקיבל את פני קבוצת הילידים משבטי לנאפי, שחתרה לקראתו במיצר.
הוא ומשלחתו לא נכנסו למפרץ ניו יורק העליון.
באוגוסט 1776, הכוחות הבריטיים בפיקודו של ויליאם האו שחנו בסטטן איילנד, ביצעו מבצע אמפיבי מעבר למצר, ונחתו בברוקלין, שם הכניעו את צבאו של ג'ורג' וושינגטון בקרב על לונג איילנד וכיבוש ניו יורק.
מאז תחילת ההתיישבות האירופאית באזור, הגנת נמלי ניו יורק ניו ג'רזי, או הגנת מפרץ ניו יורק העליון, הלכה בד בבד עם ההגנה על המצר, שהיווה נקודת מעבר הכרחית לכל תוקף או מגן.
בשנת 1779, הבריטים ששלטו בעיר מאז סיום מלחמת אנגליה הולנד בשנת 1654, וביתר שאת לאחר כיבוש ניו יורק על ידי כוחותיו של ויליאם האו, ביצרו את המקום, והשתמשו בו להגנת נמל ניו יורק והעיר, עד לסיום מלחמת העצמאות האמריקאית בשנת 1783.
מדינת ניו יורק החלה בתחילת המאה ה-19, לתכנן בניית ביצורים למיניהם, כדי לסייע בהגנה על המצר והנמלים.
בשנת 1812, הכריזה ארצות הברית מלחמה על בריטניה הגדולה.
נמל ניו יורק היה אחד הנמלים הגדולים של האומה החדשה, והיה זקוק לביצורים נוספים להגנתו.
על החוף הדרומי של ברוקלין, סמוך לכניסה למצר, הוקם פורט המילטון, על כלי נשקו הכבדים, ועמד על המשמר מהצד המזרחי של המצר.
שטח המבצר משמש כיום כמחנה צבאי של מספר יחידות צבא.
ממולו, פורט וודסוורת', הגן עליו בצורה דומה מהצד המערבי של המצר, בסטטן איילנד.
המבצר הפסיק להיות בשימוש צבאי עם סיום המלחמה הקרה.
המבצר משמש כיום כאתר היסטורי, והשטח הסמוך לו כשכונת מגורים של אנשי צבא הקבע.
מכיוון שהמצר היווה את שער הכניסה לנמל, הצבא החליט להגביר את ההגנה עם מבצר נוסף, ממש ליד פורט המילטון.
הם בחרו ב"שונית מחסום" ממש בצמוד לחוף ברוקלין, במה שהוא כיום סמוך לשכונת ביי רידג', ובנו עליה מבצר שנקרא בסופו של דבר פורט לה פאייט.
לקראת סיום מלחמת העולם השנייה, המבצר הפסיק לשמש לצרכים צבאיים, ובשנת 1960 הרסו את המבצר, כדי לבנות עליו את המגדל המזרחי של גשר ורזאנו נרוז.
בנוסף לשלושת המבצרים הללו, שהיו ממוקמים בצמוד למצר, נעשה שימוש במבצר נוסף, מרוחק יותר, מדרום למצר - פורט האנקוק - שמוקם בסנדי הוק שבניו ג'רזי, ותותחיו ארוכי הטווח היו מכוונים לעבר המצר, וממילא גם למפרץ ניו יורק התחתון.
מנהרת סטטן איילנד, שאמורה הייתה לשאת את הרכבת התחתית של העיר ניו יורק מתחת למצר, נבנתה בחלקה במהלך שנות ה-20, אך מעולם לא הושלמה.
גשר ורזאנו נרוז הושלם מעל המצר בשנת 1964. לעת ההיא הוא היה הגשר התלוי הארוך ביותר בעולם.
מצר לונג איילנד הוא מצר גאות ושפל של האוקיינוס האטלנטי.
המצר שוכן בעיקר בין מדינת קונטיקט שבארצות הברית מצפון, לבין לונג איילנד במדינת ניו יורק מדרום.
ממערב למזרח, המצר משתרע לאורך 180 ק"מ, מהאיסט ריבר וגשר ת'רוגס נק בעיר ניו יורק, לאורך החוף הצפוני של לונג איילנד, עד מצר בלוק איילנד שבאוקיינוס, מדרום למדינת רוד איילנד .
במצר שילוב של מים מתוקים מיובלים, ומים מלוחים מהאוקיינוס האטלנטי.
עומקו משתנה מעומק של 20 עד 70 מ'.
הערים המרכזיות בקונטיקט על המצר הן סטמפורד, נורווק, ברידג'פורט, ניו הייבן וניו לונדון .
העיירות בצד הניו יורקי של המצר הן ריי גלן קוב , ניו רושל, נורת' האמפסטד , אויסטר ביי , סמית'טאון , פּוֹרט ג'פרסון , ברוקהייבן ריברהד , לארצ'מונט , האמארונק וחלקים מרובעי קווינס והברונקס בניו יורק.
אוכלוסיית אגן הניקוז כולה, מונה לפי מפקד האוכלוסין של 2010 כ-8.93 מיליון נפש, ואילו לחופי המצר גרים כ-4 מיליון בני אדם.
בשל אורכו של נהר קונטיקט, ערים ועיירות רבות לצד הנהר, ממדינות: מסצ'וסטס; ניו המפשיר; ורמונט; בנוסף למדינת קונטיקט, נכללות באגן הניקוז של מצר לונג איילנד.
האקלים של מצר לונג איילנד הוא חם ממוזג.
הקיץ הוא חם ולח, לעיתים קרובות עם ממטרים קונבקטיבים ושמש חזקה, בעוד שהחודשים הקרירים כוללים טמפרטורות קרות ושילוב של גשם ושלג מדי פעם.
לפני כ-18,000 שנה, מדינת קונטיקט, מצר לונג איילנד וחלק גדול מלונג איילנד היו מכוסים ביריעת קרח עבה, שהייתה חלק מקרחון ויסקונסין המאוחר שהיה חלק משכבת הקרח של לורנטייד שכיסתה את כל אזור קנדה וצפון ארצות הברית עד לפני 25,000 שנה.
עוביו עמד על כ-1,000 מ' בחלק הפנימי שלו וכ-400 עד 500 מ' עובי לאורך הקצה הדרומי שלו.
זה היה האחרון מבין סדרת הקרחונים שכיסו את האזור במהלך 10 מיליון השנים האחרונות.
מפלס הים באותה תקופה היה נמוך בכ-100 מ' מאשר היום.
נסיגת הקרחון קרעה חריץ עמוק ביבשה ויצרה את אגם קונטיקט .
מצר לונג איילנד נוצר כאשר המורנה הסופית שסכרה את מימיו של אגם קונטיקט הקרחוני נפרצה, ומי הים שמפלסם עלה, התערבבו עם המים המתוקים של האגם.
לפני הקולוניאליזם האירופאי, ההערכה היא שכ-10,000 עד 15,000 ילידים התגוררו לאורך האגם.
אלו היו צאצאיהם של ציידים-לקטים מהתקופה הפלאוליתית שנכנסו לצפון אמריקה מעַרְבָת הממותות של צפון אסיה דרך הגשר היבשתי בֶרינג, שנוצר בין צפון מזרח סיביר למערב אלסקה, עקב ירידת פני הים במהלך סוף עידן הקרחון המקסימלי האחרון (מ-26,000 שנה עד 19,000 שנה לפני ההווה).
האירופי הראשון שרשם את קיומו של מצר לונג איילנד היה הנווט ההולנדי אדריאן בלוק , שנכנס למצר מהאיסט ריבר ב-1614.
ככל שהמהפכה התעשייתית גדלה, מצר לונג איילנד החל להיות מנוצל יותר עבור תעשיות שקיימות שם עד היום, כמו: טקסטיל, גימור מתכת, דיג וקציר צדפות.
אלו הביאו להגברת זיהום מי המצר.
בסביבות שנות ה-50 וה-60 של המאה ה-20, ממשלת ארצות הברית החלה להכיר בהשפעות הסביבתיות שיש לזיהום על איכות המים, כמו גם על בריאות האדם באזורים כמו מצר לונג איילנד.
הכרה זו הביאה לחקיקת חוק המים הנקיים הפדרלי ב-1972, כדי להגן על איכות המים ברחבי ארצות הברית.
הסוכנות להגנת הסביבה של ארצות הברית שיתפה פעולה עם מדינות קונטיקט וניו יורק, כדי להקים ב-1985 את (מכון) מחקר מצר לונג איילנד (LIS), עם תוכניות למיזמי שיקום וניקיון באזור.
יותר תקני שימור בתי גידול, ותחנות ניטור מוקדי זיהום, הוקמו בין ניו יורק לקונטיקט בשנים שחלפו מאז, כדי להגן על שפך המצר עבור הדורות הבאים.
מצר ויניארד הוא קטע מהאוקיינוס האטלנטי, המפריד בין איי אליזבת' והחלק הדרום-מערבי של קייפ קוד, לבין האי מרתה'ס ויניארד, הממוקם מול חופי מדינת מסצ'וסטס בארצות הברית.
התעשייה המשגשגת של אמריקה של סוף המאה ה-19 העלתה את מצרי ויניארד וננטקט לנתיבי המים העמוסים ביותר, לפי הערכות מסוימות במקום השני אחרי תעלת למאנש במונחים של תנועה ימית.
ברם לאחר פתיחת תעלת קייפ קוד, היקף התנועה ירד דרמטית, עלה שוב בשנות ה-30 של המאה ה-20, וירד שוב דרמטית עם פרוץ מלחמת העולם השנייה.
כיום התנועה היא בעיקר של מעבורות לאיים השונים באזור.
מצר טֵווּאַנטפֶּק הוא מצר במקסיקו שבו נמצא המרחק הקצר ביותר בין מפרץ מקסיקו לאוקיינוס השקט.
לפני פתיחת תעלת פנמה, הוא היה נתיב תחבורה יבשתי ראשי "דרך טוואנטפק".
המצר והדרך קרואים כשמה של העיירה טוואנטפק (Tehuantepec) שבמדינת ואחאקה השם נגזר מהמונח הנאוואטלי Tēcuāntepēc שפירושו "הר היגואר".
המצר עובר דרך ארבע מדינות במקסיקו: וראקרוס, ואחאקה, ממערב למצר ואזורים קטנים בצ'יאפס וטבסקו שנמצאות מזרחה לו.
אורך המצר בקו אווירי, בנקודה הצרה ביותר, בין העיר ספולימפיה (Spolimpia) שלחוף מפרץ מקסיקו בצפון לבין סאלינה קרוס (Salina Cruz) שלחוף האוקיינוס השקט בדרום, הוא כ-200 קילומטרים.
באמצעות הכביש הפדרלי 185 אורך הדרך הוא כ-300 קילומטרים.
בשנת 1907 נחנך קו רכבת החוצה את המצר, במסגרת הפרויקט "המסילה הטרנס-איסטמית" (Tehuantepec Isthmus Railway), באורך כולל של 308 ק"מ.
מסילת הרכבת, עוברת במעבר צ'יוולה (Chivela Pass) שבה נמצאת הנקודה הגבוהה ביותר לאורך המסילה, 224 מטר מעל פני הים.
עם זאת הקושי העיקרי בסלילה לא נבע מהגובה, אלא ממעבר בשטחי ביצות וג'ונגלים.
אזור סלבה זוקה (Selva Zoque) שבחלק המזרחי-מרכזי של המצר הוא אזור בעל חשיבות אקולוגית, בשל היותו מכוסה ביערות גשם טרופיים והוא מכיל את רוב המגוון הביולוגי היבשתי במקסיקו.
חיפוש מעבר ימי בין האוקיינוסים היה רעיון מרכזי כבר בימי המלוכה הספרדית, ובמיוחד עבור המלך קרל החמישי, שרצה לחבר בין "ספרד החדשה" ופרו.
בשנת 1520, הרנאן קורטס (הכובש הספרדי של מקסיקו) השתמש בנתיב זה כדי להעביר ציוד ואספקה למספנה שהקים על חוף האוקיינוס השקט.
היתרון במסלול היה השימוש בנהר קואצקואלקוס (Coatzacoalcos) שבו אפשר היה לשוט במעלה הנהר כ-200 קילומטרים, כשני-שלישים מהמצר ולהעביר, חומרים וציוד לבניית ספינות, אספקה וכלי נשק.
המשך הדרך נעשה רגלית, עם סבלים ילידים אל החוף המערבי, ממנו יצאו משלחות לעבר אקפולקו ומשם המשיכו אל הפיליפינים ודרום סין.
יתרונו של המסלול הוביל כבר במאה ה-16 להצעה לחפור תעלה בין-אוקיינית, אך קשיים שונים גרמו לכך שהאופציה בפנמה האפילה על טוואנטפק כמעבר מועדף.
האקלים השולט באזור הוא סוואנה טרופית (בעיקר בדרום) ומונסון טרופי (בעיקר בצפון).
אזורים עם אקלים ממוזג יותר נמצאים ברמה הגבוהה שבין האוקיינוסים.
מצר מלאקה הוא מצר ים בין חצי האי המלאי לבין האי סומטרה שבאינדונזיה, והוא מחבר את ים אנדמן שבאוקיינוס ההודי אל ים סין הדרומי שבאוקיינוס השקט.
אורך המצר כ-800 קילומטרים, ורוחבו בנקודה הצרה ביותר (מערבית לסינגפור) כ-2.8 קילומטר.
מצר מלאקה הוא נתיב השיט העיקרי בין האוקיינוס ההודי והאוקיינוס השקט ולו חשיבות כלכלית ואסטרטגית.
דרכו עוברת, בין השאר, התעבורה הימית בין שלוש מהמדינות המאוכלסות ביותר בעולם: הודו, אינדונזיה וסין.
המעבר במצר מקצר את הדרך בין האוקיינוסים בכ-1,600 קילומטר (כשלושה ימי הפלגה) לעומת ההפלגה דרומה אל מצר לומבוק ושיט לאורך חופם הדרומי של ג'אווה וסומטרה או הפלגה דרומה אל מצר סונדה, שאינו מתאים לחלק מכלי השיט, ושיט לאורך סומטרה.
במצר עוברים מדי שנה כ-50,000 כלי שיט, בנפח מטען המהווה כרבע מהתעבורה הימית העולמית (יותר מכפול מהתעבורה הימית בתעלת סואץ).
כמעט כל יבוא הנפט והגז הטבעי לסין וליפן עובר דרך מצר מלאקה.
מדי כמה שנים עולה יוזמה מצד שלטונות תאילנד לבדיקת היתכנות כריית תעלה בתחומה, שתהווה נתיב שיט חליפי למצר מלאקה.
המיזם שנוי במחלוקת, בעיקר בשל עלותו.
גורמים אלה הפכו את מצר מלאקה ליעד מועדף לשוד ימי ולנתיב רגיש לפעילות טרור.
בתחילת המאה ה-21 גברו מעשי השוד הימי במצר, מכ-25 פעולות ב-1994 לכ-220 פעולות בשנת 2000. תקיפות שודדי ים במצר מלאקה במהלך שנת 2003 היוו כשליש מכלל הפעולות הפיראטיות הימיות בעולם.
חלקן מבוצעות נגד יאכטות, ומקורן בעיקר מכיוון חופי סומטרה.
עם התגברות תקיפות השוד הימי במחצית הראשונה של 2004 ועליית הטרור הבינלאומי לאחר פיגועי 11 בספטמבר 2001, נחתם הסכם לשיתוף פעולה בין סינגפור, מלזיה ואינדונזיה, ומאמצע 2004 מתקיימים סיורים ימיים משותפים במימי המצר.
המאמצים נשאו פרי, ולקראת סוף העשור הראשון של המאה ה-21 חלה ירידה משמעותית במספר ניסיונות השוד הימי.
מצר מגלן (בספרדית: Estrecho de Magallanes) הוא מצר ים העובר בין הקצה הדרומי היבשתי של אמריקה הדרומית לבין איי ארץ האש.
המצר משמש למעבר בין האוקיינוס האטלנטי לאוקיינוס השקט.
המצר קרוי על שמו של פרדיננד מגלן, שגילה אותו בשנת 1520 במהלך מסעו הימי למציאת הדרך לעבור את יבשת אמריקה ולהמשיך מערבה אל דרום-מזרח אסיה.
המצר כולו נמצא בתחומי צ'ילה, אך משמש כנתיב שיט בינלאומי והמעבר בו פתוח לכל מדינה.
לחופיו שוכנת העיר פונטה ארנס, שלה הנמל הראשי במצר, והכפר פורבניר.
האיים הבולטים מצידו הדרומי של המצר הם האי הגדול של ארץ האש, האי דוסון , האי קלרנס והאי סנטה אינס .
האירופאי הראשון לגלות את מצר מגלן היה מגלה הארצות פרדיננד מגלן, שיצא בשירות מלך ספרד למסע בניסיון להגיע לאיי התבלין שבדרום-מזרח אסיה באמצעות שיט לכיוון מערב.
מגלן יצא לדרך מספרד ב-20 בספטמבר 1519 כשבפיקודו 5 ספינות.
לאחר שחצה את האוקיינוס האטלנטי, החל לגשש את דרכו דרומה לאורך חופי דרום-אמריקה, בחיפוש אחר מעבר ימי שיאפשר להמשיך מערבה.
לאחר תלאות מרובות, בהם איבד את אחת מספינותיו, הסנטיאגו, הגיע מגלן ב-21 באוקטובר 1520 לכף וירחנס, בפתחו של המצר.
נראה היה שאכן מדובר בפתחו של מעבר ימי, שכן המים לא איבדו ממליחותם ככל שהתקדמו בו, והצי של מגלן החל להתקדם לאורך המצר בזהירות תוך שהוא שולח ספינות לחקור הסתעפויות שונות ולחפש את המעבר.
במהלך חקירות אלה, אחת הספינות, הסן אנטוניו, ערקה ושבה לספרד.
3 הספינות נותרות, הטרינידד, הקונספסיון, והויקטוריה, אחרי שהתייאשו מלמצוא את הסן אנטוניו, צלחו את המצר ויצאו לים הפתוח בצידו השני ב-28 בנובמבר 1520, והמשיכו בחציית האוקיינוס השקט.
מגלן קרא למצר בשם "מצר כל הקדושים" (Estrecho de Todos los Santos), משום שיום כל הקדושים, ה-1 בנובמבר, חל במהלך חציית המצר.
בתחומי המצר איים רבים, וגדותיו תלולות, מבותרות ומפורצות.
השיט בו קשה בדרך כלל, הן בשל המבנה המפותל שלו, והן בשל האקלים הסוער השורר בו ברוב ימות השנה.
עם זאת, עד פתיחתה של תעלת פנמה ב-1914 היה מצר מגלן המסלול העיקרי לספינות קיטור ששטו מהאוקיינוס האטלנטי לאוקיינוס השקט.
מצר זה נחשב לעיתים קרובות כדרך הבטוחה היחידה לעבור בין האוקיינוסים, מאחר שמעבר דרייק, המעבר בין כף הורן (הקצה הדרומי של דרום אמריקה) לאנטארקטיקה, ידוע במזג האוויר הסוער והבלתי צפוי שבו.
כמו כן צפים בו קרחונים רבים שעלולים לסכן ספינות.
ספינות מפרש, לעומת זאת, העדיפו בדרך כלל את מעבר דרייק, שכן היה להן בו מרחב רב יותר לתמרון, וכן בשל משטרי הרוחות והזרמים המשתנים במצר.
היום המצר משמש בעיקר לתנועה ימית מקומית של ספינות מצ'ילה ומארגנטינה.
מצר מסינה (באיטלקית: Stretto di Messina) הוא מצר ים שנמצא בין הקצה המזרחי של סיציליה לבין הקצה המערבי של קלבריה באיטליה.
רוחבו של המצר הוא 3,100 מטר במקום הצר ביותר, וליד העיר מסינה רוחבו 5,100 מטר.
מערבולת טבעית שנוצרת במצר היא המקור לאגדת המיתולוגיה היוונית אודות סקילה וכריבדיס.
ב-1957 הוקם קו מתח חשמלי שחיבר בין שתי גדותיו של המצר, אך מאוחר יותר הוחלף בקו תת-ימי.
עמודי קו המתח עדיין ניצבים במקומם.
את המצר חוצות מעבורות ורחפות, והרעיון להקים גשר שיקשר את שתי גדותיו הועלה כבר על ידי הרומאים.
בתחילת שנות האלפיים החל תכנונו של גשר מעל למצר אך הפרויקט הוקפא בשנת 2006 על ידי ממשלת איטליה.
מצר פלורידה הוא מצר המקשר בין מפרץ מקסיקו לאוקיינוס האטלנטי.
בצד המזרחי של המצר נמצאים איי בהמה, בצד המערבי האזור הדרומי של מדינת פלורידה, ובצד הדרומי קובה.
קו היבשה הצפוני של מצר פלורידה נקרא הקיז (Florida Keys) - שורה של איים (ארכיפלג) המשתרעים על מאות קילומטרים ומחברים בין פלורידה לעיר קי וסט שנמצאת על האי האחרון והמערבי ביותר (ומשם שמה של העיר).
סופות רבות באזור נוצרות בעקבות הסתעפות של זרם הגולף המניע מים חמים דרך מצר פלורידה.
במצר קיימת כמות גדולה של חסילונים, ספוגיים וכרישים.
חמש בארות נקדחו במי המדינה מדרום לפלורידה קיז משנת 1947 עד 1962. חברת נפט המפרץ קדח שלוש בארות במים הפדרליים מדרום למפתחות פלורידה בשנת 1960 ו-1961. כל הבארות היו חורים יבשים.
הגבול בין האזור המים הכלכליים הבלעדיים של ארצות הברית וקובה נמצא באמצע הדרך בין קובה לפלורידה, כפי שנקבע על ידי הסכם הגבול הימי של קובה 1977
לקובה שלושה שדות נפט במרחק של 5 ק"מ מהחוף הצפוני של פלורידה.
הסקר הגאולוגי האמריקני מעריך כי אגן צפון קובה מכיל 5,500,000,000 חביות של נפט שלא נחשפו, ו-9.8 טריליון רגל מעוקב של גז טבעי, כמעט כולם בחלק החוף של האגן.
סוגיית חקר נפט וגז בפלורידה מטעם מדינות זרות הפכה לנושא שנוי במחלוקת בבחירות לנשיאות ארצות הברית בשנת 2008. בטור שפורסם ב-5 ביוני 2008, כתב העיתונאי והפובליציסט ג'ורג' ויל כי חברת נפט סינית קדחה אז במים קובניים כ-97 ק"מ מחוף פלורידה, טענה שחוזרת על ידי המועמדים התומכים בקידוחים מהחוף.
למעשה, אז לא התרחשו קידוחים בחלק זה של המים הקובניים.
בשנת 2004 חברת הנפט הספרדית רפסול קדחה במים קובניים עמוקים בין קובה לפלורידה קיז, ומצאה מאגר נפט;
באוקטובר 2008 חתמה קובה על הסכם עם חברת הנפט הממלכתית הברזילאית פטרוברז, בו נחתם כי החברה תספק קידוח נפט וגז במים עמוקים מהחוף הצפוני של קובה, ועד מאי 2011 פטרוברז פרשה מההסכם עקב סיכויים קלושים למציאת נפט.
ביולי 2009, קובה חתמה על הסכם עם ממשלת רוסיה העניקה לחברת הנפט הרוסית Zarubezhneft זכויות לחקר נפט מחוץ לחוף הצפוני של קובה.
בשנת 2009 הודיעו חברת הנפט של איי פוקלנד החברה הנורווגית אקווינור סטאט-אויל על מיזם משותף לקידוח נפט במי איי הבהאמה, צפונית לקובה ומדרום-מזרח לפלורידה.
ממשלת איי בהאמה הצביעה כי בקשות לקידוחים מחוץ למדינה נמצאות בהמתנה למשא ומתן עם קובה, ארצות הברית, ואיי טרקס וקייקוס על הגבולות המדויקים בין אזורי הכלכלה הבלעדיים שלהם.
השחייה מעבר למצר בוצעה על ידי סוזי מרוני האוסטרלית (שצללה בכלוב מוגן-כרישים) בשנת 1997, ודיאנה ניאד האמריקאית, שהייתה האדם הראשון בהיסטוריה לשחות מהוואנה לקי וסט, מרחק של 177 ק"מ, ללא סנפירים וללא כלוב הגנה נגד כרישים.
מצר מֶקמֶרדו הוא מצר שאורכו ורוחבו כ-55 ק"מ המצוי בין ים רוס למדף הקרח רוס ובין האי רוס לבין ארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה.
על חוף המצר, על האי רוס, ממוקמת תחנת מקמרדו - תחנת המחקר המרכזית של ארצות הברית באנטארקטיקה.
המצר התגלה על ידי רב החובל ג'יימס קלארק רוס בפברואר 1841 ונקרא על שם ארצ'יבלד מקמרדו מאוניית הוד מלכותה טרור.
מצר נארס הוא מצר ים בין האי אלסמיר (האי הצפוני ביותר בטריטוריית נונאווט שבקנדה) לבין גרינלנד.
המצר מקשר את מפרץ באפין עם ים לינקולן שבאוקיינוס הארקטי.
המצר מחולק למספר גופי מים (מדרום לצפון): מצר סמית', אגן קיין, תעלת קנדי, אגן הול ותעלת רובסון.
בשנת 1964 ניתן למצר שמו, והוא קרוי על שם קצין הימייה הבריטי ג'ורג' סטרונג נארס, בהסכמת ממשלת דנמרק וממשלת קנדה.
מימי המצר מסוכנים לניווט ספינות בשל הקרחונים הרבים שבו.
לפני לשנת 1948 הצליחו לחצות את המצר רק חמישה כלי שיט.
כיום יכולות אוניות שוברות קרח לחצות את המצר בחודשי הקיץ.
במרכז המצר מצוי האי הנס.
הן קנדה והן דנמרק טוענות לבעלות על האי הבלתי מיושב.
מצר סמית' הוא מצר ים בין גרינלנד לאי הצפוני ביותר בקנדה - האי אלסמיר.
המצר מקשר בין מפרץ באפין לבין אגן קיין ומהווה חלק ממצרי נארס.
המצר התגלה בשנת 1616 על ידי ויליאם באפין ונקרא על ידו בשם "מפרץ סר תומאס סמית'" על שם הדיפלומט האנגלי סר תומאס סמית'.
המצר נקרא בשם זה עד שנות ה-50 של המאה ה-18. לאחר שהאזור נחקר על ידי ג'ון רוס בשנת 1818 החל המצר להיקרא בקיצור "מצר סמית'".
באפין וג'ון רוס חשבו כי המצר הוא למעשה מפרץ, וכי מאחוריו יש רכס הרים (שנקראו על ידי רוס - "גבעות קרוקר" - Crocker Hills) היה זה אדוארד אגוסטוס אינגלפילד שגילה בעת מסע המחקר שלו בשנת 1852 כי מדובר במצר ים ולא במפרץ.
מצר סינגפור (באינדונזית ובמלאית: Selat Singapura) הוא מצר ים באורך של 105 ק"מ וברוחב של 16 ק"מ, המחבר בין מצר מלאקה ממערב לבין ים סין הדרומי ממזרח.
מצפון למצר שוכן האי סינגפור וחופיו הדרומיים של חצי האי המלאי, ומדרום הוא גובל באיי ריאו השייכים לאינדונזיה.
נמל סינגפור, ששוכן בחופו הצפוני של המצר, הוא מהנמלים הגדולים בעולם בהיקף הפעילות שלו, והמצר, המחבר בין האוקיינוס ההודי לאוקיינוס השקט, הוא מנתיבי הספנות העמוסים והצפופים בעולם.
לצפיפות תנועת כלי השיט במצר תורמים רוחבו הקטן והאיים הרבים הפזורים בתחומו.
מצר מוזמביק (בפורטוגזית Canal de Moçambique; בצרפתית Canal de Mozambique) הוא מצר ים השייך לאוקיינוס ההודי, ומשתרע בין קווי הרוחב 12° דרום ו-26° דרום לאורך כ-1,600 ק"מ.
המצר מפריד בין האי מדגסקר לבין מוזמביק שבאפריקה, ורוחבו המינימלי, בין אנגוצ'ה שבמוזמביק לבין טמבוהורנו במדגסקר, עומד על 460 ק"מ.
בחצי הדרך בין שני גופי היבשה מגיע המצר לעומק מרבי של 3,292 מטר.
דרך המצר זורם זרם מים חמים החובר לזרם אגוליאס שמדרום לו.
במצר שוכנת מדינת האיים קומורו וכן מספר איים השייכים לצרפת, מיוט ואיי אפארסה.
מצר סיציליה (איטלקית: Canale di Sicilia; סיציליאנית: Canali di Sicilia, ערבית: مضيق صقلية) הוא מצר ים ברוחב של כ-160 ק"מ בין חופי סיציליה מצפון-מזרח לחופי תוניסיה מדרום-מערב.
מצר סיציליה מחבר את אגנו המזרחי של הים התיכון עם אגנו המערבי, ובמרכזו שוכן האי האיטלקי פנטלריה.
בדומה למצר גיברלטר, גם במצר סיציליה זורמים זרמי הים העמוקים ממזרח למערב, בעוד שקרוב לפני המים כיוונם הפוך, היינו, ממערב למזרח.
חלקו המזרחי של מצר סיציליה, בין סיציליה המצויה מצפונו לאיי מלטה המצויים מדרומו, נקרא תעלת מלטה (וכן "תעלת סיציליה-מלטה" ו"תעלת מלטה-סיציליה").
מצר פלק (Palk) הוא מצר ים המפריד בין מדינת טאמיל נאדו שבהודו לבין סרי לנקה.
קרוי על שם סר רוברט פלק שהיה השליט של מדראס מטעם חברת הודו המזרחית הבריטית מ-1763 ועד 1767.
מצר פלק מחבר בין מפרץ בנגל, הנמצא מצפונו, לבין מפרץ מנר, מדרום.
במצר יש ארכיפלג של שרטונים, שוניות ואיים קטנים, הקרוי גשר אדם (או גשר ראמא), ומהווה קשר יבשתי לא רציף בין הודו לבין סרי-לנקה.
האי הקרוב לטאמיל נאדו, ראמסוואראם, מחובר ליבשת על ידי גשר פמבן, הגשר הימי הארוך ביותר בהודו (אורכו 2.3 ק"מ).
המים הרדודים וסדרת השוניות והשרטונים מונעת מאוניות לחצות אותו, אם כי ספינות דיג ואוניות משא קלות יכולות להפליג בו.
על מנת לחסוך לאוניות את הצורך להקיף את סרי לנקה ולהיות חשופות לרוחות העזות והסערות שבחופה הדרומי, הוצע מספר פעמים לחפור במצר תעלה.
מצר סן ברנרדינו (San Bernardino) הוא מצר ים בפיליפינים, המפריד בין חצי האי ביקול שבאי לוזון לאי סאמאר.
האזכור הראשון לספרדים ולמצר סן ברנרדינו הוא ממשלחתו של רוי לופס דה וייאלובוס, בין השנים 1543–1545, אשר נשלח על ידי המשנה למלך במקסיקו בפקודת קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, על מנת לייסד מושבה ספרדית בקרבת איי מאלוקו הפורטוגזים.
במהלך משלחת זו, ספינה אחת בלבד, "סן חואן דה לטרן", עם צוות מצומצם של 20 אנשים בלבד, הפליגה יותר מ-5,000 ק"מ במים מסביב לפיליפינים, בכללם מצר סן ברנרדינו ומצר סן חואניקו בין סאמאר ללייטה.
הסן חואן אף הקיפה את האי מינדנאו וניסתה לשוב למקסיקו, אך נאלצה לעגון באיי מריאנה בשל סערה בצפון האוקיינוס השקט.
היא הפליגה בחזרה ל"פיליפינאס" (השם שניתן לסאמאר וללייטה על ידי וייהלובוס), וב-3 בינואר 1544 עלתה על שרטון בשל הזרמים במצר סן ברנרדינו.
במלחמת העולם השנייה, במהלך קרב מפרץ לייטה, העביר האדמירל היפני טקאו קוריטה את הצי שלו דרך המצר על מנת להגיע לאוניות התובלה אשר עגנו במפרץ לייטה.
מצר סוריגאו הוא מצר ים בפיליפינים.
הוא מפריד בין האיים מינדנאו ולייטה.
המצר מחבר בין ים בוהול למפרץ לייטה, ומהווה עורק תחבורה ראשי למעבורות המעבירות אנשים וסחורות בין קבוצת ויסאיאס למינדנאו.
במהלך מלחמת העולם השנייה, ב-25 באוקטובר 1944, התנהל במצר קרב מצר סוריגאו, בו הושמדה שייטת יפנית בדרכה למפרץ לייטה.
מצר פריס הוא מצר ים המפריד בין שני האיים הקוריליים איטורופ ואורופ ומחבר בין ים אוחוצק לאוקיינוס השקט.
המצר נקרא על שם מגלה הארצות ההולנדי מארטן חריטס פריס (Maarten Gerritsz de Vries), האירופאי הראשון שתועד חוקר את האזור בשנת 1643.
בחוזה שימודה, שנחתם בין האימפריה הרוסית לאימפריה היפנית בשנת 1855, נקבע המצר כקו גבול בין שתי המדינות: האיים הקוריליים שמדרום לקו זה סופחו ליפן, ואילו אלה שמצפון לו סופחו לרוסיה, קו שנשמר עד לחוזה סנקט פטרבורג ב-1875.
במצר עובר קו מיאבה, קו גבול בוטני בין הצמחייה הסוב-ארקטית בצפון לצמחייה הממוזגת של מזרח אסיה בדרום.
הקו הוגדר בידי מיסאו טטוואקי בשנת 1933 ונקרא על שם הבוטנאי קינגו מיאבה שחקר את צמחי האיים הקוריליים.
רוחבו של המצר 42 ק"מ.
מצר פנמה הוא מצר יבשה שמפריד את הים הקריבי מהאוקיינוס השקט ומחבר את צפון אמריקה לדרומה.
במצר נמצאת מדינת פנמה ובה תעלת פנמה שמחברת בין שני הימים.
המצר נוצר כשלושה מיליוני שנים לפני זמננו במהלך הפליוקן כתוצאה מתהליכים גאולוגיים שהגביהו את קרקעית הים עד לגובה שמעל פני הים.
קיומו של המצר השפיע רבות על כדור הארץ.
דוגמה להשפעתו על האקלים העולמי, היא יצירתו של זרם הגולף.
דוגמה להשפעתו על עולם החי היא ההחלפה האמריקנית הגדולה.
לפני התהוות המצר הפריד גוף מים גדול בין צפון אמריקה ודרום אמריקה, בו התערבו מי האוקיינוס השקט והאוקיינוס האטלנטי.
מתחת לפני השטח החל הלוח הפסיפי לנוע לכיוון הלוח הקריבי ונדחק תחתיו.
הלחץ והחום שנגרמו בשל ההתנגשות יצרו הרי געש תת-ימיים שחלקם גדלו לגובה שמעל מפני הים ויצרו איים.
במקביל, גם תנועת הלוחות הגביהה את קרקעית הים, איים נוספים נוצרו ואלו הקיימים גדלו.
במהלך הזמן, כמות גדולה של משקעים נסחפה מצפון ודרום אמריקה אל בין האיים ומסביבם, עד שלאחר מיליוני שנים נוצר רצף יבשה.
מצר מנאי (בוולשית: Afon Menai; "נהר המנאי") מצר ים באורך של כ-25 קילומטרים, המפריד בין ויילס באי הבריטי לבין האי אנגלסי, אשר נמצא במרחק מספר מאות מטרים אל תוך הים האירי.
רוחבו של המצר משתנה, כאשר בפתחו הדרום-מערבי המרחק בין האיים הוא כ-400 מטרים, לאחר מכן הוא מתרחב לכ-1,000 מטרים באזור קרנארבון ובהמשך הרוחב קטן לכדי 500 מטרים היכן שהוקמו גשר מנאי וגשר בריטניה החוצים אותו.
בפתח הצפון-מזרחי, המצר מתרחב ונפתח לכדי רוחב של כ-7.5 קילומטרים בין האיים.
משני צידי המצר נמצאים כיום המחוזות גוויניד' ואנגלסי, כאשר באופן היסטורי אזור זה כולו מזוהה עם ליבה של ממלכת גוויניד' שהתקיימה במהלך ימי הביניים.
בשנת 1826 הוקם גשר מנאי אשר חצה מעל למצר, הוא הוקם כדי לשאת את כביש ה-A5 החדש שחיבר את לונדון להוליהד ולדבלין.
בשנת 1850 הוקם בקרבתו גם גשר בריטניה, אשר כיום משמש כנתיב התחבורה היבשתי העיקרי החוצה את המצר באמצעות כביש ה-A55.
מצר סונדה (באינדונזית: Selat Sunda) הוא מצר ים בין האיים האינדונזיים ג'אווה וסומטרה.
המצר מקשר בין ים ג'אווה (באוקיינוס השקט) מצפון-מזרח לבין האוקיינוס ההודי מדרום-מערב.
רוחבו של המצר בנקודה הצרה ביותר הוא כ-30 ק"מ (בין אזור העיר צ'ילגון בחופה הצפון-מערבי של פרובינציית בנטן שבמערב ג'אווה לבין כף טואה שבסומטרה), ואילו בדרום-מערב המצר מתרחב ונפתח לכדי רוחב של כ-100 ק"מ.
במצר שוכנים איים געשיים רבים, בהם קרקטאו, שבשנת 1883 אירעה בו התפרצות געשית אדירה (התפרצות פליניאנית) שגרמה לגלי צונאמי ענקיים ולמותם של כ-36,000 אנשים בג'אווה ובסומטרה.
מימיו של המצר רדודים בחלקו המזרחי, ואילו בין קרקטאו לאי סבסי הם מגיעים לעומק של 18 מטרים בלבד, מה שיוצר קשיי מעבר לאוניות גדולות (למשל מכליות, שחלקן נאלצות להשתמש במקומו במצר מלאקה או אף לעבור לנתיבים חלופיים כגון מצר לומבוק, מצר מקאסאר העמוקים ואחרים).
מזרחית לקרקטאו עומקו הוא פחות מ-100 מטר.
לעומת זאת, בחלקו המערבי מגיעים מימי המצר לעומק רב ובפתחו הוא מגיע לעומק של 1,500 מטרים.
המצר נחשב לנתיב שיט חשוב לאורך מאות בשנים, ובייחוד בתקופה שבה חברת הודו המזרחית ההולנדית השתמשה בו כשער כניסה לאיי התבלינים.
ב-1 במרץ 1942 נערך במצר קרב בין כוחות בעלות הברית לכוחות היפנים, הקרב קיבל את שמו על שם המצר .
מְצַר מקאסאר (באינדונזית: Selat Makassar) הוא מצר ים באינדונזיה בין האי סולאווסי ממזרח לבין האי בורנאו (קלימנטן) ממערב.
המצר מקשר בין ים ג'אווה שמדרום לו לבין ים סלבס (ים סולאווסי) שמצפונו.
רוחבו של המצר נע בין 130 קילומטרים ל-370 ק"מ.
עומקו נע בין כ-2,500 מטרים במעבר הצפוני ל-930 מ' במעבר הדרומי.
על חופיו באי סולאווסי שוכנים ערי הנמל מקאסאר (שהיא גם העיר הגדולה ביותר על האי ועל שמה קרוי המצר) ופאלו (בתוך המפרץ שיוצא למצר), ואילו על חופו בבורנאו – באליקפאפאן .
במצר שוכנים איים רבים, שהבולטים שבהם הם האי לאוט (שטחו 2,062 קמ"ר ואוכלוסייתו כ-80,000 תושבים) בקצהו הדרום-מערבי, והאי סבוקו השכן.
בשל עומקו הרב משמש המצר (יחד עם מצר לומבוק) כנתיב שיט חלופי למצר מלאקה עבור אוניות גדולות (מכליות נפט גדולות).
דרך המצר שאורכו כ-800 ק"מ עובר קו וולאס, המפריד בין הפאונה האסייתית לפאונה האוסטרלית (בהמשך ודרומה יותר עובר הקו בין האי באלי לאי לומבוק דרך מצר לומבוק).
מצר מטוצ'קין הוא מצר ים ברוסיה (במחוז ארכנגלסק) בין האיים סברני ויוז'ני של הארכיפלג נובאיה זֶמליה.
המצר מקשר בין ים קארה שממזרח לו לבין ים ברנץ שמערבית לו.
רוחבו של המצר בנקודה הצרה ביותר הוא כ-600 מטרים, עומקו כ-12 מ' ואורכו כ-100 ק"מ.
בסביבת המצר בוצעו בשנים 1963–1990 כ-39 ניסויים גרעיניים תת-קרקעיים.
צפונית לחלקו המערבי של המצר (בכֵּף סוּחוֹי נוֹס Сухой Нос שבאי סברני) נערך ב-30 באוקטובר 1961 הניסוי הראשון והיחיד בפצצת הצאר שהוטלה בגובה 10.5 ק"מ.
מצר סאניקוב הוא מצר ים ברוסיה (ברפובליקת סאחה) בין האי מאלי ליאחובסקי (האי השני בגודלו מבין איי ליאחובסקי) מדרומו לבין האי קוטֶלני (הגדול באיי אנז'ו) מצפונו.
רוחבו של המצר בנקודה הצרה ביותר הוא 50 ק"מ, עומקו 24 מ' ואורכו – 100 ק"מ.