tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
על גבי קירות הבניין נקבעו מפות מוזאיקה, המתארות את המבצעים הצבאיים והלוגיסטיים של ארצות הברית בצפון אפריקה ובמפרץ הפרסי במהלך המלחמה.
מפות נוספות מתארות את המבצעים הצבאיים נגד גרמניה שנערכו בזירות אחרות ואת המלחמה נגד יפן.
הכיתוב על קירות האנדרטה הוא באנגלית, צרפתית וערבית.
בפינת הבניין הפונה אל שטח הקבורה נמצא בית תפילה (Chapel).
הוא מעוטר בשיש, פסלים ודגלים.
לאורך השדירה המובילה מן הכניסה לבית הקברות אל בניין האנדרטה נבנה כותל מאבן גיר, 111 מטר אורכו, המעוטר בפסלי שיש.
נחרתו עליו שמות החללים האמריקניים בצפון-אפריקה שמקום קבורתם לא נודע – 3,724 במספר.
ציון מיוחד נחרת ליד שמות הנעדרים שמקום קבורתם אותר לאחר הקמת כותל הזיכרון.
על גבי הקיר נחרתו גם שמות הקרבות שבהם נטלו חיילי ארצות הברית חלק בזירה זו.
מרבית החללים שנקברו בבית הקברות נפלו בקרבות במרוקו, אלג'יריה ותוניסיה בחדשים נובמבר 1942 עד מאי 1943. אחרים נפלו במהלך שירותם בארצות אחרות בצפון אפריקה וכן בפרס.
240 מן הקברים בבית הקברות הם קברי אלמונים.
שלושה זוגות של אחים נקברו בו זה בצד זה.
בבית הקברות נקבר חייל אחד אשר עוטר במדליית הכבוד של הקונגרס, העיטור הצבאי הגבוה ביותר של ארצות הברית – טוראי ניקולס מינו (Nicholas Minue) מן הדיוויזיה המשוריינת ה-1.
אדריכלי בית הקברות והאנדרטה היו מור והאצ'ינס (Moore and Hutchins) מניו יורק.
אדריכל הנוף היה בריאן לינץ' (Bryan J.
Lynch), גם הוא מניו יורק.
פסלי השיש באתר עוצבו על ידי הנרי קרייס (Henry Kreis).
המפות בבניין האנדרטה עוצבו על ידי פול הולמן (Paul D.
בית הקברות וסט פוינט הוא בית קברות צבאי היסטורי, הנמצא בתחומי הקמפוס של האקדמיה הצבאית של ארצות הברית במדינת ניו יורק.
נקברו בו בוגרים של האקדמיה ואנשי סגל שלה, מהם שנהרגו בקרב מראשית המאה ה-19 ועד היום.
אתר בית הקברות, המשקיף על נהר ההדסון, הוכרז כבית הקברות של האקדמיה ב-1817, אך כבר קודם לכן שימש כאתר קבורה לתושבי אזור וסט פוינט ולנופלים במלחמת העצמאות של ארצות הברית.
שטח בית הקברות הורחב מספר פעמים מאז הקמתו, והוא משתרע כעת על פני כ-50 דונם.
הזכאים לקבורה בו הם בוגרי האקדמיה ואנשי הסגל שלה שנהרגו בקרב או נפטרו, מי שמתו בעת הצבתם באקדמיה ובני משפחותיהם של כל אלו.
בסך הכל נטמנו בו למעלה מ-8,000 איש וביניהם 24 חיילים שעוטרו במדליית הכבוד של הקונגרס ו-25 ממפקדי האקדמיה.
בשנים האחרונות נקברו בו בוגרים של האקדמיה שנהרגו בקרבות במלחמות בעיראק ובאפגניסטן.
בתחומי בית הקברות ניצבים מספר מבנים ואנדרטאות:
ליד הכניסה לבית הקברות ניצב בית התפילה הישן של הצוערים (Old Cadet Chapel), שהקמתו הושלמה ב-1837. מצויים בו לוחות זיכרון לגנרלים של הצבא הקונטיננטלי במלחמת העצמאות האמריקנית ולבוגרי האקדמיה שנהרגו במלחמת ארצות הברית–מקסיקו.
בשטח בית הקברות ניצבות מספר אנדרטאות לזכר אנשי האקדמיה, שנהרגו בקרבות בתחומי ארצות הברית במחצית הראשונה של המאה ה-19.
בית המשגיח של בית הקברות הוקם ב-1872. כיום הוא משמש כבניין המטה של המפקח הכללי של האקדמיה (שהוא המבקר ונציב הקבילות שלה).
וינפילד סקוט – הגנרל המפקד של צבא ארצות הברית (1841 - 1861) ומפקד הכוחות האמריקניים במלחמת ארצות הברית–מקסיקו;
רוברט אנדרסון – מפקד בסיס פורט סאמטר, שהופגז בקרב הראשון של מלחמת האזרחים האמריקנית;
ג'ורג' ארמסטרונג קסטר - מפקד בחיל הפרשים במלחמת האזרחים האמריקנית ובמלחמות האינדיאנים.
הוא נהרג בקרב ליטל ביגהורן ב-1876;
אלכסנדר פאץ' – מפקד הארמייה השביעית באירופה במלחמת העולם השנייה;
ג'יימס גאווין – מפקד הדיוויזיה המוטסת ה-82 במלחמת העולם השנייה (1944-45);
נורמן קוטה – מגיבורי הנחיתה בחוף אומהה בפלישה לצרפת, שם שירת כסגן מפקד הדיוויזיה ה-29;
דוד מרכוס – האלוף הראשון של צה"ל, שנהרג במלחמת העצמאות;
ויליאם וסטמורלנד – מפקד כוחות ארצות הברית במלחמת וייטנאם (1964-68) וראש מטה צבא ארצות הברית;
אדוארד היגינס וייט – מראשוני האסטרונאוטים בתוכנית אפולו.
הוא נספה בתאונת אימונים במרכז החלל קנדי.
עלון על בית הקברות באתר westpoint.edu.
עמוד מידע על בית הקברות (1) באתר usma.edu.
עמוד מידע על בית הקברות (2) באתר usma.edu.
בית הקברות הצבאי טיין קוט הוא בית קברות צבאי, הממוקם בקרבת העיר איפר שבפלנדריה, במערב בלגיה.
נקברו בו חיילי צבאות האימפריה הבריטית שנהרגו בקרבות איפר במלחמת העולם הראשונה.
זהו הגדול בבתי הקברות הצבאיים של האימפריה הבריטית משתי מלחמות העולם.
כיום קבורים בו 11,956 חללים.
בשטח בית הקברות ניצבת גם אנדרטה, המנציחה את זכרם של 34,935 חיילי צבאות האימפריה הבריטית, שנהרגו בקרבת איפר במלחמת העולם הראשונה ומקום קבורתם לא נודע.
ב-2023 הוכרז אתר מורשת עולמית של אונסק"ו בשם אתרי קבורה וזיכרון של מלחמת העולם הראשונה (החזית המערבית), הכולל בין היתר את בית הקברות ואת האנדרטה של טיין קוט.
בקרבות סביב איפר נהרגו מאות אלפים מחיילי צבאות האימפריה הבריטית.
מקום קבורתם של עשרות אלפים מהם לא נודע.
בית הקברות והאנדרטה ניצבים בין הכפרים פאסנדלה (Passendale) וזונבקה (Zonnebeke), כ-9 קילומטרים מצפון-מזרח לעיר איפר.
במקום זה עמד אסם, אשר יחידת רובאי נורת'מברלנד נתנה לו את השם טיין קוט או טיין קוטג' (Tyne Cottage).
סביבו נבנו שישה בונקרים גרמניים, אשר נכבשו על ידי הדיוויזיה האוסטרלית ה-3 ב-4 באוקטובר 1917, בעת ההתקדמות אל פאסנדלה במהלך קרב איפר השלישי.
באחד הבונקרים התמקמה אז תחנה רפואית של צבאות ההסכמה.
לידה הוקם בית קברות של שדה שבו נקברו מאוקטובר 1917 ועד למרץ 1918 343 חללים – בריטים וקנדים.
באפריל 1918 כבשו הגרמנים את השטח שסביב בית הקברות והוא שב ונכבש מידיהם רק בספטמבר אותה שנה על ידי הצבא הבלגי.
המקום בו ניצב אתר בית הקברות מהווה את גבול ההתקדמות לצפון שהשיגו צבאות מעצמות ההסכמה בגזרה זו של חזית המלחמה.
לאחר שביתת הנשק במלחמה הורחב בית הקברות הקטן שהוקם במקום עד לגודלו הנוכחי, לאחר שהובאו אליו חללים מבתי קברות אחרים במבלט איפר, שחלקם פורקו.
מתחם בית הקברות הוא שטח מלבני ברובו, אשר אנדרטת טיין קוט, שצורתה כקשת, מהווה את גבולו הצפון-מזרחי.
שטחם הכולל של שטח הקבורה והאנדרטה הוא כ-46 דונם.
קרוב לטבורו של המתחם, על גבי הבונקר הגרמני ששימש כתחנה רפואית, ניצב כיום צלב ההקרבה – מרכיב אחיד בבתי הקברות הצבאיים של האימפריה הבריטית.
הצלב הוצב על הבונקר לפי הצעתו של המלך ג'ורג' החמישי, כשביקר באתר בשנת 1922. בשטח בית הקברות ניצבים עוד שלושה בונקרים גרמניים.
ממזרח לצלב ההקרבה ניצבת אבן הזיכרון, אף היא מרכיב אחיד של בתי הקברות הצבאיים הבריטיים.
על גביה חרות פסוק מספר בן סירא - Their Name Liveth for Evermore ("שמם יחיה לדור ודור").
בשטח שביניהם פזורות קבוצות הקברים הראשונים שהוקמו באתר.
בניגוד למרבית הקברים באתר, קבוצות אלו ניצבות בשורות בלתי סדירות, כעדות לתנאים שבהם נקברו אותם חללים.
בסך הכל הוקמו בבית הקברות 67 חלקות קבורה.
שמונה מהן משתרעות בחצי גורן למרגלות קיר האנדרטה.
בבית הקברות נקברו 11,956 חיילים של צבאות האימפריה הבריטית.
8,369 מן הקברים הם קברי אלמונים.
חיילים אלו הגיעו מבריטניה, קנדה, ניופאונדלנד, אוסטרליה, ניו זילנד, דרום אפריקה ואיי הודו המערבית.
בתוך בית הקברות מוצבות אנדרטאות ל-80 חיילים, שמקום קבורתם אינו ידוע, אך ידוע או סביר שהם קבורים בבית קברות זה.
נמצאת בו גם אנדרטה ל-20 חיילים שקבריהם במקום הושמדו על ידי אש ארטילרית.
בבית הקברות נקברו שלושה חיילים שעוטרו בעיטור צלב ויקטוריה – העיטור הגבוה ביותר של האימפריה הבריטית.
היו אלו שני חיילים אוסטרלים וחייל קנדי.
בבית הקברות נקברו גם חייל צרפתי אחד ושלושה חיילים גרמנים.
לפרסום רב זכה הכיתוב האישי על מצבתו של סגן ארתור קונווי יאנג (Arthue Conway Young), שנהרג באוגוסט 1917 ונקבר בטיין קוט:
האנדרטה היא קיר אבן גיר קשתי באורך של למעלה מ-150 מטרים ובגובה של 4.25 מטר.
עליו נחרתו שמות 34,935 חללים מצבאות בריטניה וניו זילנד, שנהרגו במבלט איפר ומקום קבורתם לא נודע.
33,783 מהם היו בריטים והיתר ניו זילנדים.
שמות הנעדרים הניו זילנדים נחרתו על גבי חלקה המרכזי של האנדרטה.
שני פתחים בקיר מובילים אל שתי חצרות עגולות שהוקמו מאחוריו, אשר גם על קירותיהן חרותים שמות נעדרים (היה זה אמצעי להגדיל את שטח קיר האנדרטה מבלי להאריך אותה).
בשני קצות קיר האנדרטה הוקמו ביתנים בעלי פתחים קשתיים וכיפה מעוגלת, שעל גביה מוצבת דמות מפוסלת.
שמות מרבית נעדרי צבאות האימפריה הבריטית במבלט איפר הונצחו על גבי אנדרטת שער מנן שבעיר איפר.
כיוון שבעת תכנון השער התברר כי לא ניתן יהיה להנציח עליו את שמות כל הנעדרים, הוחלט להקים כהשלמה את האנדרטה שבטיין קוט.
על גביה נרשמו שמות הנעדרים שנהרגו בסביבות איפר מה-16 באוגוסט 1917 ואילך (תאריך זה נבחר באופן שרירותי).
לאורך קיר האנדרטה בראשו נחרתה הכתובת הבאה:
כאן נרשמו שמותיהם של קצינים וחיילים של צבאות האימפריה הבריטית
האנדרטה נחנכה ב-20 ביוני 1927.
אדריכל בית הקברות והאנדרטה היה סר הרברט בייקר (Herbert Baker).
פרטי הפיסול באנדרטה הם יצירתם של ג'וזף ארמיטאג' (Joseph Armitage) ופרדיננד ויקטור בלאנדסטון (Frank Victor Blundstone).
האתר הוקם במתכונתו הנוכחית ומתוחזק על ידי ועדת חבר העמים לקברי מלחמה.
בית הקברות הצבאי חוף כיאט הוא בית קברות צבאי בריטי, השוכן במבואות הדרומיים של העיר חיפה.
בית הקברות הצבאי הוקם בשנת 1941 וטמונים בו 887 חללים.
בית הקברות ניצב ממזרח לכביש תל אביב-חיפה (כביש 4), כ-500 מטר מצפון למחלף חיפה דרום שעליו.
הוא מהווה חלק ממתחם בתי הקברות של מערב חיפה.
שמו של בית הקברות ניתן לו על שם משפחת כיאט שבבעלותה היה השטח מחוף כיאט הסמוך ועד נחל שיח.
מתחם בית הקברות הוא שטח מלבני נטוע דשא, ששטחו כ-65 דונם.
פאתו הצרה פונה אל הכביש.
החללים נקברו בו ב-11 חלקות.
במרכז שטח בית הקברות ניצב צלב ההקרבה.
בצד שער הכניסה למתחם ניצבת תיבת ארד ובה ספר המרשם (Register) של החללים שנקברו באתר.
מרבית חללי האימפריה הבריטית נהרגו במלחמת העולם השנייה, אך 95 מהם נהרגו שלא במסגרתה.
מרבית אלו היו חיילים שנהרגו בפעולות צבאיות בארץ ישראל בשלהי ימי המנדט הבריטי.
ימאים של צי הסוחר הבריטי.
חלקם נספו כאשר טובעה אוניית המטען זילנד (SS Zealand) על ידי צוללת גרמנית U-97 דרומית לחיפה ב-28 ביוני 1942.
מלחים מהמשחתת הבריטית אה"מ יאנוס (HMS Janus) - ב-9 ביוני 1941, במהלך המערכה על סוריה ולבנון, נפגעה מאש שנורתה לעברה מהמשחתות הצרפתיות בסמוך לנמל צידון, דבר אשר גרם למותם של 13 מאנשי צוותהּ.
Norman Harvey - חייל שעוטר בצלב ויקטוריה – העיטור הצבאי הרם ביותר של הצבא הבריטי.
נורמן הרווי, יליד 1899, עוטר בעיטור על לחימתו בבלגיה, ב-25 באוקטובר שנת 1918 במסגרת מלחמת העולם הראשונה.
ב-1939 שב והתגייס לצבא הבריטי.
הוא הוצב בארץ ישראל ונהרג בה בפעולה ב-16 בפברואר 1942, סמוך לחיפה.
Erwin Müller - קצין בדרגת סרן (Hauptmann) בלופטוואפה.
ארווין מילר היה קצין סיור מוטס בטייסת מס' 2 של להק המודיעין והצילום Aufklärungsgruppe 123. המטוס, מדגם יונקרס JU 88 D-1 שבו טס יחד עם צוותו, התרסק במהלך גיחת צילום באזור מפרץ חיפה ב-20 באפריל 1943.
בית הקברות הצבאי קנצ'נבורי הוא בית קברות צבאי של מדינות חבר העמים הבריטי, השוכן בעיר קנצ'נבורי שבתאילנד.
נקברו בו שבויי מלחמה מצבאות האימפריה הבריטית ומצבא הולנד, שנפלו בשבי היפני במלחמת העולם השנייה ומתו בשביים.
מרביתם מתו בעקבות עבודת כפייה בה הועסקו על ידי שוביהם בבניית מסילת רכבת מתאילנד לבורמה.
כיום קבורים בבית הקברות 6,980 חללים.
בשנת 1942 החליט הצבא היפני לבנות מסילת רכבת מצפון תאילנד אל תוך בורמה, שאליה פלש בראשית אותה שנה.
המסילה, שנבנתה באופן חלקי לפני המלחמה, נועדה להתמשך מבנגקוק אל רנגון, והייתה אמורה לאפשר הזרמת אספקה לצבא היפני בבורמה.
לצורך בניית יתרת המסילה גייסו היפנים צבא של עובדי כפייה.
בניית המסילה נעשתה בעבודת פרך בתנאי שטח ואקלים קשים ביותר, בתנאי תברואה קשים ללא אספקת מזון או טיפול רפואי נאותים לעובדים.
עקב כך מתו על פי הערכה 80–100 אלף מעובדי הכפייה האזרחיים וכ-13 אלף משבויי המלחמה – בעיקר בריטים, אוסטרלים והולנדים, וכן אמריקנים, קנדים וניו זילנדים.
מקצתם נספו בהפצצות של מטוסי בעלות הברית שהונחתו על אתרים בהם שהו.
הקורבנות מקרב השבויים נקברו במחנות בהם הוחזקו השבויים ובאתרים מפוזרים לכל אורך תוואי המסילה.
לאחר המלחמה אסף הצבא הבריטי את גופותיהם של השבויים שמתו מאתרי הקבורה המפוזרים וכינסן לשלושה בתי קברות צבאיים שהוקמו לשם כך – שניים בתאילנד ואחד בבורמה.
בית הקברות שוכן בחלקה הצפון-מערבי של העיר קנצ'נבורי, כ-130 קילומטרים מצפון-מערב לבנגקוק.
הוא נבנה במרחק קצר ממקומו של מחנה השבויים קנבורי (Kanburi) – אתר ידוע לשמצה, שדרכו עברו מרבית שבויי המלחמה שהועסקו בבניית המסילה בדרכם לאתרי הבנייה השונים.
בית הקברות הוא מתחם מלבני בעיקרו ששטחו כ-30 דונם, הנטוע דשא וצמחייה.
החללים נקברו בו ב-10 חלקות.
מצבות החללים בו אינן מצבות הלוח האנכיות השכיחות בבית הקברות הצבאיים של האימפריה הבריטית, אלא מצבות ארד נמוכות ושטוחות.
שני מעברים רחבים חוצים את המתחם לאורכו ולרוחבו, וברחבת המפגש ביניהם ניצב צלב ההקרבה.
בצפון-מערב המתחם, בקצהו של אחד המעברים, ניצבת אבן הזיכרון.
ביתן הכניסה לבית הקברות ניצב בפאתו הצפון-מזרחית.
על קירו נקבעה על גבי לוח מתכת כתובת זו (באנגלית):
של הגבורה וההקרבה של הקבוצה האמיצה
אשר נספתה בעת בניית מסילת הרכבת מתאילנד לבורמה
אלו שמקום קבורתם לא נודע הונצחו בשמם ברנגון, סינגפור והונג קונג
וחבריהם לנשק נחים בשלושה בתי הקברות הצבאיים של קנצ'נבורי, צ'ונגקאי וטנביוזאיאט
בבית הקברות נקברו 5,084 חיילים של צבאות האימפריה הבריטית, מהם כ-3,600 בריטים וכ-1,400 אוסטרלים.
כמו כן קבורים בו 1,896 חיילים הולנדים.
כולם מתו בעבודת הכפייה לאורך הקטע הדרומי של תוואי המסילה מתאילנד לבורמה.
אפרם של 300 חיילים, שמתו (מרביתם במגפת כולרה באביב 1943) וגופותיהם נשרפו, נטמן מתחת לשתי מצבות בבית הקברות.
שמותיהם נחרתו על גבי לוחות בביתן הכניסה.
בביתן מונצחים גם שמותיהם של 11 חיילים הודים, שנקברו בבתי קברות מוסלמיים בתאילנד ושלא ניתן היה עוד לתחזק את קבריהם.
בית הקברות במתכונתו הקבועה תוכנן על ידי קולין סנט קלייר אוקס (Colin St Clair Oakes), נבנה על ידי ועדת חבר העמים לקברי מלחמה ומתוחזק על ידה.
בית הקברות הצבאי והאנדרטה האמריקניים בקיימברידג' שוכנים בקרבת העיר קיימברידג' שבבריטניה.
זהו בית הקברות הצבאי האמריקני היחיד בבריטניה של חללי מלחמת העולם השנייה.
נקברו בו 3,812 חללים ומונצחים בו שמותיהם של 5,126 נעדרים.
במלחמת העולם השנייה הייתה בריטניה לבסיס עבור כוחות מדינות בעלות הברית.
הם ניהלו ממנה את המלחמה האווירית נגד גרמניה ובכללה מערכת ההפצצות האסטרטגיות באירופה ואת המערכה נגד הצוללות הגרמניות באוקיינוס האטלנטי.
בריטניה שימשה לכוחות הברית בסיס יציאה ועורף לוגיסטי לפלישה לצפון אפריקה בנובמבר 1942 ולפלישה לצרפת ביוני 1944.
במהלך שנות המלחמה הגיעו לנמלי בריטניה כמעט שני מיליון אנשי צבא אמריקניים.
עבור הכוחות האמריקניים הוקמו על אדמת בריטניה מאות בסיסי צבא ושדות תעופה.
מ-1942 ועד סיום המלחמה ערכו כלי טיס אמריקניים מבסיסים בבריטניה למעלה מחצי מיליון גיחות נגד מטרות במערב אירופה.
בית הקברות הסמוך לקיימברידג' הוקם כבית קברות ארעי ב-1943, על קרקע שנתרמה על ידי האוניברסיטה שלה.
לאחר המלחמה הוא נבחר להיות בית הקברות הצבאי האמריקני הקבוע היחיד בבריטניה.
הוא נחנך במתכונת הקבע שלו ב-1956.
בית הקברות ניצב כחמישה קילומטרים ממערב לקיימברידג', בסמוך לכפר מדינגלי (Madingley).
מתחם בית הקברות, שצורתו היא כרבע מעגל, משתרע על פני כ-123 דונם.
המצבות, הערוכות בשורות מעוגלות על פני משטח נטוע דשא, תופסות את מרבית שטחו.
הכניסה למתחם מצויה בחלקו הדרום-מערבי, ולידה ניצב בניין מרכז המבקרים של האתר.
מן הכניסה מתמשכות שתי שדירות הניצבות זו לזו, האחת לצפון והשנייה למזרח.
ליד הכניסה נמצאת כיכר עגולה ומוגבהת, שממנה נשקף מראה האתר כולו.
במרכזה ניצב תורן הדגל האמריקני.
שטח האתר כולו משופע בעצים ופרחים.
השדירה המתמשכת מן הכניסה לאתר לכיוון מזרח מובילה אל בניין האנדרטה.
לאורך השדירה ניצב טור של שלוש בריכות מים המוקפות שיחי פרחים, ובפאתה הדרומית מתמשך כותל ההנצחה.
שורת עצים מפרידה בינה לבין אזור הקבורה שמצפון לה.
בנין האנדרטה, הבנוי אבן גיר, ניצב בפינתו הדרום-מזרחית של האתר.
אורכו הוא 26 מטר, רוחבו תשעה מטר וגובהו 8.5 מטר.
בחזיתו הצפונית, הפונה אל שטח הקבורה, ניצבים חמישה עמודים, שעליהם נרשמו השנים 1941 עד 1945 – שנות השתתפות ארצות הברית במלחמה.
על גבי חזיתו הדרומית מוצבת מפה גדולה של בריטניה ועליה מסומנים כל האתרים ששימשו כבסיסים ליחידות אמריקניות (בגודל של גדוד או יותר) בימי המלחמה.
על דלתות העץ של הבניין הורכבו תבליטי ארד של כלי רכב, כלי לחימה וכלי שיט שונים.
מרבית שטח הבניין מוקדשת למוזיאון.
המוצג העיקרי בו הוא מפה של האוקיינוס האטלנטי, מרכז ומערב אירופה והים התיכון (9 x 5.5 מטרים), המוצבת על גבי הכותל הדרומי של הבניין.
היא מציגה את נתיבי הים של בעלות הברית לרוחב האוקיינוס האטלנטי וסוגי כלי השיט ששימשו אותן, ואת סוגי כלי הטיס ששימשו ללחימה נגד הצוללות הגרמניות.
כ"כ מציגה המפה את נתיבי האוויר העיקריים ששימשו לתקיפת יבשת אירופה על ידי חילות האוויר של צבא ארצות הברית וחיל האוויר המלכותי.
המוזיאון מכיל גם שורה של מפות קטנות יותר, המתארות את התפתחות המלחמה נגד גרמניה ונגד יפן.
בפינה המרוחקת של בניין האנדרטה ממוקם בית תפילה קטן ובו מזבח וקישוטים שונים.
המוזאיקה על גבי תקרתו מוקדשת לזיכרון חללי כוחות האוויר של ארצות הברית באירופה.
כותל ההנצחה, המתמשך לאורך 144 מטרים, מנציח את שמותיהם של 5,126 איש, שמקום קבורתם לא נודע או שנקברו בים.
3,524 מהם היו חיילי הצבא וחיל האוויר של הצבא.
1,371 היו אנשי הצי, 201 - אנשי משמר החופים ושלושים היו חיילי חיל הנחתים.
מרבית הנעדרים נפלו בקרב על האוקיינוס האטלנטי ובמהלך מתקפת ההפצצות האסטרטגיות על גרמניה.
בין החללים ששמותיהם מונצחים על גבי הכותל נכללים המוזיקאי גלן מילר (שנספה בדצמבר 1944) והטייס ג'וזף קנדי ג'וניור, אחיו של נשיא ארצות הברית לעתיד ג'ון קנדי (שנפל באוגוסט 1944).
כמו כן הונצח על גבי הכותל שמו של סגן-אלוף ליאון ואנס (Leon R.
Vance), מעוטר מדליית הכבוד של הקונגרס.
צמודים אל כותל ההנצחה, במרחקים שוים ביניהם, ניצבים ארבעה פסלים מאבן חול – של דמויות חייל, מלח, אוויראי ואיש משמר החופים.
לאורך הכותל כולו, בראשו, נחרתו דברים שנשא הנשיא אייזנהאור לזכר הנופלים האמריקניים במלחמת העולם השנייה, בעת מסירת ספר ובו שמותיהם למשמורת בקתדרלת סנט פול בלונדון:
האמריקנים ששמותיהם מופיעים כאן, היו חלק מן המחיר שאנשים חופשיים
נאלצו לשלם בפעם השנייה במאה זו על מנת להגן על זכויות האדם וחירותו.
תהא זו תזכורת לכל אלו שיחיו מעתה ואילך כבני חורין
שלאנשים אלו ולחבריהם לקרב אנו חבים חוב שיש לקיימו,
מתוך זיכרון אסיר תודה של קורבנם ובהחלטה נחושה, שהמטרה שלמענה מתו תחיה לעד.
בבית הקברות טמונים כ-42 אחוזים מן החללים האמריקניים שנקברו בבריטניה ובאירלנד במהלך המלחמה (האחרים הוחזרו לארצם לאחר המלחמה לקבורת קבע).
חלק ניכר מתוכם היו אנשי צוות של מטוסי חיל האוויר של צבא ארצות הברית שפעלו מבסיסים בבריטניה.
האחרים נהרגו בפלישות לצפון אפריקה ולצרפת, בקרב על האוקיינוס האטלנטי ובתאונות אימונים בבריטניה.
24 מן הקברים בבית הקברות הם קברי אלמונים.
יש בו שני קברי אחים – האחד לשני חיילים והאחר לשלושה.
אלו מסומנים בנוסף לצלב שעליהם גם בטבלת ארד נושאת שמות החללים, הקבועה בדשא שלמרגלותיו.
בין החללים שנקברו בבית הקברות נכלל רב-סרן ג'ון סירלי (John J.
Seerley), אלוף טיס ממלחמת העולם הראשונה.
אדריכלי האתר היו פרי, שו, הפבורן ודין (Perry, Shaw, Hepburn and Dean) מבוסטון, ואדריכלי הנוף שלו - האחים אולמסטד (Olmsted Brothers) ממסצ'וסטס.
מפת מיקום הבסיסים האמריקניים בבריטניה נוצרה על ידי האמן הבריטי דייוויד קינדרסלי (David Kindersley).
המפה המרכזית במוזיאון נוצרה על ידי הרברט גוט (Herbert Gute), המוזאיקה בתקרתו נוצרה על ידי פרנסיס סקוט ברדפורד (Francis Scott Bradford), והפסלים לאורך כותל ההנצחה עוצבו על ידי וילר ויליאמס (Wheeler Williams) (כולם אמריקנים).
האתר נבנה במתכונתו הקבועה ומתוחזק על ידי הוועדה האמריקנית למצבות קרב.
בית הקברות והאנדרטה באתר הוועדה האמריקנית למצבות קרב.
תאריך כניסה: 14 באוקטובר 2011.
עלון מידע על בית הקברות והאנדרטה באתר הוועדה האמריקנית למצבות קרב.
תאריך כניסה: 15 באוקטובר 2011.
בית הקברות הצבאי והאנדרטה האמריקניים בלוקסמבורג שוכנים בעיר לוקסמבורג, בירת דוכסות לוקסמבורג.
בבית הקברות טמונים 5,076 חללים אמריקניים שנהרגו במלחמת העולם השנייה.
על גבי האנדרטה מונצחים שמותיהם של 371 נעדרים ממלחמה זו.
בית הקברות והאנדרטה שוכנים בליבו של אזור מיוער בפאתיה המזרחיים של העיר לוקסמבורג, בקרבת נמל התעופה לוקסמבורג-פינדל.
בתוך כיכר עגולה מוקפת דשא, המשתרעת בחלקו הצפוני של האתר, ניצבים בניין בית התפילה והאנדרטה לנעדרים.
בנין בית התפילה, שגובהו 15 מטרים, בנוי מאבן לבנה.
הוא ניצב על גבי בימה מוגבהת.
חזיתו מעוטרת בפסל גרניט ושמונה תבליטי ארד משובצים בדלתותיו.
פנים הבניין מעוטר בדגלי ארצות הברית, במזבח משיש שחור, בחלון ויטראז' ובתקרת מוזאיקה.
האנדרטה היא זוג קירות אבן רחבים מצופי לוחות גרניט, הניצבים מדרום לבית התפילה.
על צידיהם הפונים זה מזה נחרתו שמות הנעדרים.
על צידיהם האחרים מתנוססות מפות צבעוניות, המתארות את המהלכים הצבאיים של כוחות ארצות הברית במערב אירופה וביתר זירות המלחמה.
שטח הקבורה, המשתפל על גבי מדרון, משתרע מדרום לבית התפילה.
שורות המצבות בו, המתפרשות בקשתות, מכונסות בשלוש גזרות (בכל אחת שלוש חלקות), שביניהן מפרידות שתי שדרות.
השדרות מעוטרות במרבדי פרחים וניצבות בהן מזרקות ובריכות מים.
ביניהן לבין כיכר בית התפילה ניצבים שני תרנים שעליהם מונפים דגלי ארצות הברית.
ממזרח לבית התפילה ניצבים שערי הכניסה לאתר, המעוטרים בנשרים וזרי מתכת מוזהבים, ובניין מרכז המבקרים של האתר.
בית קברות צבאי הוקם לראשונה באתר זה על ידי הארמייה האמריקנית השלישית ב-29 בדצמבר 1944. לאחר תום מלחמת העולם השנייה נבחר האתר לשמש כאחד מ-12 בתי קברות אמריקניים קבועים באירופה ממלחמה זו, ולפיכך נקברו בו חללים שהועברו מאתרי קבורה זמניים בקרבתו.
בבית הקברות נקברו 5,076 חללים, מהם אישה אחת.
101 מן החללים הם אלמונים.
22 זוגות של אחים קבורים בו זה בצד זה.
שניים מן החללים שנקברו באתר עוטרו במדליית הכבוד של הקונגרס – העיטור הצבאי הגבוה ביותר של ארצות הברית.
מרבית החללים נהרגו במהלכו של הקרב על הבליטה בדצמבר 1944 וינואר 1945. אחרים נהרגו בקרבות בהתקדמות אל נהר הריין וממזרח לו ובפעולות אוויריות בשמי מערב אירופה.
בבית הקברות נקבר הגנרל ג'ורג' פטון, מפקד הארמייה האמריקנית השלישית.
הוא נקבר שם בדצמבר 1945, לאחר שנפטר בעקבות פציעתו בתאונת דרכים שבה היה מעורב בגרמניה.
הוא נקבר תחילה בצד חללים של הארמייה השלישית.
ב-1947 הועברה גופתו לאתר אחר בבית הקברות, בין שטח הקבורה לבין כיכר בית התפילה.
השימוש בשטח האתר הוענק על ידי לוקסמבורג לארצות הברית לצמיתות וללא תשלום, בהתאם להסכם שנעשה ביניהן ב-1951.
האתר תוכנן על ידי משרד האדריכלים קילי ופטרסון (Keally and Patterson), ואדריכל הנוף היה אלפרד גייפרט (Alfred Geiffert) – כולם מן העיר ניו יורק.
הוא הוקם ומנוהל על ידי הוועדה האמריקנית למצבות קרב.
בית הקברות והאנדרטה נחנכו ב-4 ביולי 1960.
בית הקברות הצבאי סן קרלוס הוא בית קברות צבאי בריטי באיי פוקלנד שבדרום האוקיינוס האטלנטי.
נקברו בו 14 חיילים בריטים, שנפלו במלחמת פוקלנד בשנת 1982.
לאחר קרבות אוויר עם הארגנטינים פלשו הבריטים ב-21 במאי לאי המזרחי באיי פוקלנד ובתום קרבות כבדים השלימו עד ה-14 ביוני את הכנעת הכוחות הארגנטינים באיים כולם.
המלחמה עלתה בחייהם של 257 אנשי הכוחות המזוינים של בריטניה ו-649 חיילים ארגנטינים.
174 מן ההרוגים הבריטים הם חללים שמקום קבורתם לא נודע, או שנקברו בים.
67 מן החללים הוחזרו לקבורה במולדתם.
קברי יתר 16 החללים נותרו באיי פוקלנד, לבקשת בני משפחותיהם.
כולם למעט שניים נקברו בבית הקברות הצבאי סן קרלוס.
בית הקברות שוכן ליד היישוב סן קרלוס שלחופו הצפון-מערבי של האי המזרחי.
הוא שוכן בקרבת החוף הכחול – אחד משבעת חופי הנחיתה שבהם נחתו הכוחות הבריטים ב-21 במאי 1982.
בית הקברות מוקף חומת אבן מעגלית בגובה של מטר, בסגנון הדומה לחומות מכלאות הצאן הנוהגות באיים.
הוא כולל שתי חלקות קבורה, שבכל אחת מהן נקברו שבעה מן החללים.
על קבריהם הוצבו מצבות מאבן גיר.
הכניסה לבית הקברות פונה אל הים.
מולה נקבעה בחומת האתר אנדרטה הנושאת שבעה לוחות לווחה.
על גבי הלוח המרכזי נחרתו סמלי החילות שנטלו חלק בלחימה וכתובת זו:
לכבודו של כוח המשימה הדרום-אטלנטי
ולזכרם המתמיד של המלחים, החיילים והאוויראים
שנתנו את חייהם ושלהם אין קבר זולת הים
כאן בצד קברי חבריהם לנשק נושא גלעד זה את שמותיהם
על גבי הלוחות שמשני צידי הלוח המרכזי נחרתו שמות החללים הנעדרים הבריטים במלחמה.
בבית הקברות נקבר סגן-אלוף הרברט ג'ונס, מפקד הגדוד השני של הרגימנט המוצנח.
הוא עוטר בעיטור צלב ויקטוריה – העיטור הצבאי הבריטי הרם ביותר - על פעולתו בקרב גוז גרין ב-28 במאי 1982, שבו נהרג.
בית הקברות תוכנן על ידי ועדת חבר העמים לקברי מלחמה על פי בקשת משרד ההגנה הבריטי.
הקמתו הייתה כרוכה בקשיים בהובלת חומרי הבנייה אליו, והושלמה בסיוע חיילי חיל ההנדסה הבריטי.
בית הקברות והאנדרטה נחנכו ב-10 באפריל 1983.
ב-21 במאי 2002, במלאת 20 שנה לנחיתה הבריטית באיים נערך בבית הקברות טקס זיכרון לנופלים במעמד מושל האיים וכ-300 מתושבי האיים ואנשי חיל המצב המוצבים בהם.
בבית הקברות האזרחי של העיר סטנלי, בירת האיים, קבורים 33 חיילים בריטים שנפלו בשתי מלחמות העולם.
מקצתם נפלו בקרב איי פוקלנד בשנת 1914.
בית הקברות הצבאי סן-סמפוריאן הוא בית קברות צבאי ממלחמת העולם הראשונה, השוכן בדרומה של בלגיה.
הוא מראשוני בתי הקברות הצבאיים שהוקמו במלחמה זו.
קבורים בו 513 חיילים, כמחציתם חיילי האימפריה הבריטית והיתר גרמנים.
ב-4 באוגוסט 2014 ערכה ממשלת בריטניה בבית הקברות אירוע זיכרון מרכזי לרגל מלאת מאה שנה לפרוץ מלחמת העולם הראשונה.
האתר נבחר לארח את האירוע לפי המלצת ועדת חבר העמים לקברי מלחמה, שניתנה בשל ייחודו ההיסטורי והאסתטי של המקום.
ב-2023 הוכרז אתר מורשת עולמית של אונסק"ו בשם אתרי קבורה וזיכרון של מלחמת העולם הראשונה (החזית המערבית), הכולל בין היתר את בית הקברות הצבאי סן-סמפוריאן.
ב-23 וב-24 באוגוסט 1914 ניטש בבלגיה קרב מונס, הקרב הראשון במלחמה בין הצבא הבריטי לבין צבא הקיסרות הגרמנית.
חיילי חיל המשלוח הבריטי החזיקו בקו הגנה ליד העיר מונס מול הארמייה הגרמנית הראשונה.
הם לחמו היטב ובמיומנות והצליחו להסב לאויביהם אבדות כבדות, אך נאלצו לבסוף לסגת נוכח עדיפותם של הגרמנים במספר הלוחמים ובציוד.
לאחר הקרב נקברו חלליו משני הצבאות בבתי קברות אזרחיים באזור.
בנובמבר 1915 החלו הגרמנים להעביר את גופותיהם לבית קברות שהקימו ליד הכפר סן-סמפוריאן, כארבעה קילומטרים מדרום-מזרח למונס.
בעל הקרקע באתר סירב למוכרה, אך הסכים שתשמש כבית קברות צבאי ובלבד שלחללים הבריטים יינתן כבוד צבאי כמו לחללים הגרמנים.
הם הקימו בבית הקברות שלוש אנדרטאות לחללים הבריטים, שהגדולה שבהן הוקדשה לכל חללי המלחמה.
בית הקברות נחנך ב-6 בספטמבר 1917 במעמד מפקדים גרמנים בכירים - נסיך הכתר רופרכט מבוואריה ואלברכט, דוכס וירטמברג.
בית הקברות נמצא בידי הגרמנים עד לשביתת הנשק במלחמה.
לאחריה נקברו בו גם חיילים בריטים וגרמנים שנהרגו בימי המלחמה האחרונים.
בהמשך הוא נמסר לטיפולה של הוועדה האימפריאלית לקברי מלחמה.
לבית הקברות מבנה ייחודי, השונה מאוד מאלו של מרבית בתי הקברות הצבאיים של מלחמת העולם הראשונה.
הוא משתרע על פני שטח אליפטי, שחלקו הוא מישורי ובחלקיו האחרים מתנשאים חמישה תלים.
על גבי שני התלים הגבוהים ביותר, שנוצרו עוד לפני המלחמה מעפר שנכרה במכרות פוספטים סמוכים, ניצבות אנדרטאות, ועל גבי שלושת האחרים ממוקמות חלקות קבורה.
בבית הקברות מצויות תשע חלקות קבורה נפרדות – שלוש גרמניות ושש בריטיות.
בשונה מבאתרים אחרים מצבות הנופלים בחלקות אינן ערוכות בתבנית אחידה.
בכל חלקה ניצבות המצבות בתבנית שונה – שורות, ריבוע, פרסה ומעגל.
טורי מדרגות מעפילים אל חמשת התלים, ושבילים להולכי רגל מתפתלים בין התלים והחלקות ומחברים ביניהם.
שטח בית הקברות משופע בדשא וצמחייה וחלקו מיוער.
בבית הקברות ניצבות חמש אנדרטאות: על גבי אחד התלים ניצבת אנדרטה בת שבעה מטרים מאבן אפורה, שהוקמה על ידי הצבא הגרמני, ועל תל אחר מולה הוצב לאחר המלחמה צלב ההקרבה (הניצב בכל בית קברות צבאי של האימפריה הבריטית).
שלוש האנדרטאות האחרות הן קטנות יותר, ושתיים מהן משולבות בחלקות הקבורה.
בבית הקברות נקברו 229 חיילי האימפריה הבריטית - מהם 65 אלמונים - ו-284 חיילים גרמנים.
באחת החלקות קבורים בריטי וגרמני זה בצד זה.
מצבות חללי האימפריה הבריטית עשויות בתבנית האחידה שנקבעה על ידי ועדת חבר העמים לקברי מלחמה.
לעומתן המצבות לגרמנים כוללות מספר עיצובים שונים.
בבית הקברות טמונים שלושה חיילים, שהם ככל הנראה החלל הראשון מכוחות האימפריה הבריטית שנפל בחזית המערבית במלחמת העולם הראשונה ושני חללי האימפריה האחרונים שנפלו במלחמה בחזית זו.
הראשון הוא ג'ון פאר (John Parr), שנהרג ב-21 באוגוסט 1914. שני האחרים הם ג'ורג' אליסון (George Ellison) וג'ורג' פרייס (George Price), שנהרגו זמן קצר לפני שעת שביתת הנשק במלחמה - השעה 11:00 ב-11 בנובמבר 1918.
חלל אחר שנקבר באתר הוא מוריס ג'יימס דיס (Maurice James Dease), שנהרג בקרב מונס.
הוא הבריטי הראשון שעוטר במלחמה בעיטור צלב ויקטוריה – העיטור הצבאי הבריטי הגבוה ביותר, והראשון במלחמה זו שהעיטור הוענק לו לאחר מותו.
בית הקברות והאנדרטה האמריקניים בשדה פלנדריה הם מכלול של בית קברות צבאי ומבנה זיכרון השוכנים בחבל פלנדריה במערבה של בלגיה.
זהו בית הקברות הצבאי האמריקני היחיד בבלגיה ממלחמת העולם הראשונה, והקטן שבין בתי הקברות הצבאיים האמריקניים באירופה.
בית הקברות והאנדרטה שוכנים בעיר וארכם (Waregem), כ-60 קילומטרים ממערב לבריסל.
הם הוקמו בסמוך לאתר שדה קרב שבו נגרמו לדיוויזיה האמריקנית ה-91 אבדות רבות במהלך פעולתה (ביחד עם הדיוויזיות ה-37, ה-27 וה-30) בסוף אוקטובר ותחילת נובמבר 1918 – הפעולה הקרבית היחידה של כוחות אמריקניים בבלגיה במלחמת העולם הראשונה.
המתחם משתרע על פני שטח של כ-25 דונמים.
שטחו רבוע וסביב כל היקפו נטועים עצים, הממסכים אותו מסביבתו.
במרכזו, באמצעה של כיכר פתוחה ושקועה, ניצב מבנה האנדרטה.
ארבע חלקות הקבורה המלבניות משתרעות בצמוד לארבע פאות הכיכר.
שני צירים אלכסוניים המצטלבים במבנה האנדרטה חוצים את המתחם.
הם מחברים בין האנדרטה לבין שערי המתחם שבפינתו המערבית ופינות ישיבה מעוגלות ומוקפות עצים, שהוקמו בשלוש פינותיו הנותרות.
בבית הקברות נקברו 368 חללים, מהם 21 אלמונים.
שמונה מהחללים היו יהודים ומצבותיהם עוצבו בצורת מגן דוד.
מצבות צלב ניצבות על קברי האחרים.
האנדרטה היא מבנה אבן לבנה גבוה בעל חתך מתומן.
בתוכה מצוי מזבח העשוי שיש שחור ולבן, שדגלים (של ארצות הברית, בלגיה, צרפת, בריטניה ואיטליה) ניצבים משני צדדיו.
ריהוט המבנה עשוי עץ אלון.
בתקרת המבנה קבועה יצירת מוזאיקה.
על לוחות שיש על גבי קירותיה הפנימיים של האנדרטה נחרתו שמותיהם של 43 חללים אמריקנים שמקום קבורתם לא נודע.
ציון מיוחד נקבע לצד שמם של אלו שגופותיהם אותרו לימים וזוהו.
שטח בית הקברות נטוע דשא ומשופע בצמחייה.
בקרבת שערי הכניסה לבית הקברות ממוקמים בניין המבקרים ומולו תורן הדגל האמריקני.
בית הקברות והאנדרטה תוכננו על ידי האדריכל פול פיליפ קרה (Paul Pillippe Cret) מארצות הברית ועל ידי ז'אק גרבר (Jacques Greber) מצרפת (אדריכל נוף).
הם הוקמו על ידי הוועדה האמריקנית למצבות קרב ונחנכו ב-8 באוגוסט 1937.
ב-30 במאי 1927, יום הזיכרון האמריקני (ו-9 ימים לאחר טיסתו ההיסטורית לחציית האוקיינוס האטלנטי) טס חלוץ התעופה צ'ארלס לינדברג מעל האתר בטיסת הצדעה והטיל עליו פרחי פרג.
ב-26 במרץ 2014 ביקר באתר נשיא ארצות הברית ברק אובמה בלוויית מלך הבלגים פיליפ וראש ממשלת בלגיה אליו די רופו, והם הניחו זרים במקום.
לרגל ביקורם הוצבו דגלוני ארצות הברית ובלגיה לפני כל אחת מהמצבות.
בית הקברות הצבאי פובונזקי הוא אתר פולני ממלכתי, הממוקם בחלקה המערבי של העיר ורשה בירת פולין.
בית הקברות נוסד ב-1912 ולאחר הקמתה מחדש של פולין העצמאית ב-1918 הפך לבית קברות ממלכתי.
נקברו בו רבים שנפלו בקרב למען ארצם מאז המאה התשע עשרה.
הם כוללים בין השאר חללים מקרב ורשה (1920), המערכה בפולין בראשית מלחמת העולם השנייה ומרד ורשה הכושל ב-1944. קברי האחרונים, שרבים מהם הם אלמונים, מכסים חלק ניכר משטח האתר.
בחלק מהחלקות בו קבורים יחד חברים לנשק מאותן יחידות.
בבית הקברות גם נמצאים מספר קברי אחים של אזרחים שהוצאו להורג על ידי שלטון הכיבוש הגרמני בפולין.
בשנת 1964 שינה השלטון הקומוניסטי בפולין את שם האתר ל"בית הקברות הקהילתי" (Communal Cemetery).
בשנת 1998 הושב לו שמו המקורי.
מספר רב של אנשי צבא פולנים בכירים הובאו לקבורה באתר, בהם:
וויצ'ך ירוזלסקי – לוחם בצבא הסובייטי, שר ההגנה וראש הממשלה של פולין הקומוניסטית (1923–2014)
אדווארד אוחאב – לוחם בצבא הסובייטי, מנהיג פולין הקומוניסטית ונשיאה (1906-1989)
מיכל רולה-ז'ימיירסקי – מפקד צבא פולין ושר ההגנה (1890-1989)
זיגמונט ברלינג – מפקד ארמייה פולנית בצבא הסובייטי (1896–1980)
אנתוני כרושצ'ל (Antoni Chruściel) – פיקד על הכוחות הפולנים במרד ורשה (1895–1960)
סטניסלב גז'מוט-סקוטניצקי (Stanisław Grzmot-Skotnicki) – מפקד גיס פולני, נהרג במהלך המערכה בפולין (1894–1939)
סטניסלב סוסאבובסקי (Stanisław Sosabowski) – מפקד חטיבת צנחנים שהשתתפה במבצע מרקט גארדן בהולנד (1892–1967)
סטפן באוק (Stefan Bałuk) – מאנשי הקומנדו הפולנים הגולים שאומנו בבריטניה והוצנחו בפולין הכבושה (צ'יכוצ'מני (Cichociemni)) (1914-2014)
בית הקברות הצבאי קריית שאול בתל אביב הוא אתר הקבורה הצבאי השני בגודלו בישראל במספר החללים הקבורים בו - למעלה מ-3,000. הוא משמש כבית הקברות הצבאי העיקרי למטרופולין תל אביב.
בית הקברות הוקם לאחר מלחמת העצמאות, שחלליה שנפלו באזור תל אביב ובנותיה נקברו בבית הקברות הצבאי נחלת יצחק.
מאחר שבנחלת יצחק נותר מקום מועט לקבורה צבאית, פנה משרד הביטחון אל חברה קדישא תל אביב בבקשה להקצות חלק משטח בית הקברות האזרחי החדש קריית שאול שבצפון תל אביב לשם הקמת בית קברות צבאי חדש.
הבקשה נענתה והשטח שהוקצה היה גבעה בעברו המזרחי של בית הקברות.
הקבורה במקום החלה בשנת 1951. בשנים שלאחר מכן הועברו אליו ארונותיהם של כארבעים מהרוגי מלחמת העצמאות.
בית הקברות שוכן בשטח דמוי טרפז בפינתו הצפון-מזרחית של מתחם בית הקברות קריית שאול, וגדר מפרידה בינו לבית בית הקברות האזרחי.
הוא משתרע על פני שטח כולל של כ-45 דונם.
חלקו המזרחי הוא מישור ויתרתו היא מדרון מתון המשתפל ממזרח למערב ומדרום לצפון.
שער הכניסה הראשי לאתר מצוי בפינתו הדרום-מזרחית.
בקרבת שער הכניסה ממוקמת רחבת טקס גדולה.
בבית הקברות עשרים ואחת חלקות קבורה.
16 החלקות המקוריות שלו הן חלקות מלבניות מוגבהות, שבכל אחת מהן כ-150 מקומות קבורה.
רשת של דרכים נמוכות ומרוצפות משתרעות ביניהן.
אחת מהחלקות (מס' 7) מיועדת לקבורת חללי משטרת ישראל.
יתר החלקות, שבו קבורים חללים שנפלו החל משנות התשעים, ממוקמות בחלקו הצפוני של האתר ובמפלס נמוך יותר מהאחרות, בשטח שכבר שייך מוניציפלית לרמת השרון.
כמקובל בבתי הקברות הצבאיים בישראל משופע שטח האתר בעצים וצמחים.
בשל גודלו של בית הקברות ומיקומו המרכזי נערך בו ביום הזיכרון לחללי מערכות ישראל טקס אזכרה רב משתתפים.
על פי מסורת שהתגבשה מיוצגת הממשלה בטקס בבית קברות זה על ידי שר הביטחון.
בבית הקברות נקברו חללי צה"ל וכוחות הביטחון מכל מלחמות ישראל וחללים שנהרגו בפעולות צבאיות שונות ובעת שירותם.
כרבע מהם נפלו במלחמת יום הכיפורים.
החללים בעיקר מתל אביב, רמת גן, גבעתיים, רמת השרון ובקעת אונו.
בבית הקברות מוצבות מצבות לזכר חללים שמקום קבורתם לא נודע.
בבית הקברות נקברו 51 חללים שעוטרו בעיטורי צה"ל, לרבות שני מעוטרי עיטור הגבורה - צבי עופר וגדעון גלעדי, וכן 35 חללים שזכו לציון לשבח.
בבית הקברות נקברו גם שישה רמטכ"לים של צה"ל - מרדכי מקלף, חיים לסקוב, צבי צור, מרדכי גור, דן שומרון ואמנון ליפקין-שחק, וכן רבים מאלופי צה"ל.
בית הקברות לחללי מלחמת העולם הראשונה הוא בית קברות ישן בנפת סוקול, מוסקבה, רוסיה.
בית הקברות נפתח בשנת 1915 ונהרס בתקופה הקומוניסטית בשנת 1932. בשנת 2004 לאחר נפילתה של ברית המועצות ושל האימפריה הסובייטית שופץ ושוקם בית הקברות ונפתח מחדש תחת השם "פארק הזיכרון לגיבורי מלחמת העולם הראשונה".
תחילתו של בית הקברות בתקופת האימפריה הרוסית כאשר הכריזה הדוכסית אליזבת נסיכת הסן על הקמת בית קברות מפואר עבור חללי המלחמות על יד מוסקבה בשם: בית קברות האחווה.
בבית הקברות הוקמה כנסייה, אנדרטאות, וגן רחב ידיים.
בבית הקברות נקברו גם חיילים "יהודים" וגם "מוסלמים" ששירתו עבור האימפריה הרוסית.
בין החיילים הידועים הקבורים בבית הקברות הם פאבל פלווה, ניקולאי רמזוב, ולדימיר טוקארב ואחרים.
לאחר הקמת ברית המועצות הוחלט להרוס את בית הקברות ולהקים עליו "בית קולנוע" בשם: "קולנוע לנינגרד".
בשנת 1925 נסגר בית הקברות באופן סופי ובשנת 1932 החלה הממשלה הסובייטית בהריסת הקברים והקמת "גן שעשועים" והכריזה על הקמת "שכונת מגורים" על שטחו המזרחי של בית הקברות.
ברם, גם במהלך התקופה הקומוניסטית בה נאסרה כל פעילות לשימור וזיכרון התקופה של הצאר נעשו ניסיונות רבים לשמר את הזיכרון של בית הקברות ובשנת 1980 הציבו אזרחים "צלב גדול" בשטחו של בית הקברות למרות שנאסרה כל פעילות דתית.
בשנת 1995, לאחר נפילת הממשלה הקומוניסטית, הוקמה קרן מיוחדת לשיחזור ושיקום בית הקברות ואולם רק בשנת 1998 החליטה ממשלת רוסיה לשקם את הפארק לרגל ציון 80 שנה לסיום מלחמת העולם הראשונה ביחד עם שיקום מחדש של הכנסייה ושל כמה אנדרטאות שהיו במקום.
בתאריך 1 באוגוסט 2004 נפתח הפארק המשוקם לרגל ציון 90 שנה לפרוץ מלחמת העולם הראשונה.
מאז 2013 משמש האתר כאתר מרכזי לטקס יום הזיכרון להרוגי מלחמת העולם הראשונה, המצוין מדי שנה ב-1 באוגוסט.
ב-30 באפריל 2015 נערך בכנסייה המרכזית טקס הלוויה מחודש של הדוכס הגדול ניקולאי ניקולאייביץ', ששרידיו הועברו מצרפת עם שרידי רעייתו אנסטסיה ניקולאייבנה.
בטקס נכחו יושב ראש הדומה הממלכתית של הפדרציה הרוסית סרגיי נארישקין, ראש עיריית מוסקבה סרגיי סוביאנין, סגן שר ההגנה של רוסיה ניקולאי פנקוב וצאצאי שושלת רומנוב.
שרידי הדוכס הגדול נשרפו ואפרו נקבר במתחם.
4 — אובליסק "הנופלים למען חירות ועצמאות המולדת"
6 — שלט זיכרון לזכר הכנסייה ההרוסה
7 — קברו של החייל סרגיי אלכסנדרוביץ' שליכטר
8 — האנדרטה לזכר טייסי חיל האוויר הרוסי הקיסרי
9 — אובליסק להרוגי מלחמת העולם הראשונה שנים 1914–1918
10 — אנדרטה לזכר האחיות הרוסיות הרחמניות
12 — אנדרטת קומפלקס פארק הזיכרון לגיבורי מלחמת העולם הראשונה
13 — האבן המרכזית של בית קברות "האחווה" Братского кладбища
14 — פסל הצבי עם הצבאים
15 — לוח הזיכרון "להרוגי מלחמת העולם השנייה"
17 — בית הקולנוע "לנינגרד"
18 — בית קפה "האלמנט השביעי"
בית הקברות מאונט סיני הוא בית הקברות היהודי הגדול ביותר בקליפורניה ובמערב ארצות הברית., מקום מנוחתם האחרונה של יהודים רבים מאנשי תעשיית הבידור האמריקאית.
בית הקברות בבעלותה ובניהולה של הקהילה היהודית-קונסרבטיבית ב"סיני טמפל" שבלוס אנג'לס.
בית הקברות כולל שני בתי עלמין יהודיים באזור לוס אנג'לס:
בין הידוענים הקבורים בבית הקברות: אנטון ילצ'ין, ברנדון טרטיקופף , בוב סאגט, הלל סלובק, סידני סקולסקי , פיל סילברס, טיבור רובין, מארק רובסון , העיתונאי דניאל פרל, לאונרד כצמן, ג'ק קלוגמן, המתמטיקאי סולומון גולומב, בוני פרנקלין, טוטי פילדס , פריץ פלד , נורמן פל, קאס אליוט, לי ג'יי.
בית הקברות מאונט סיני בלוס אנג'לס שבניהול סיני טמפל, כולל בית מתים ושני בתי עלמין באזור המטרופולין לוס אנג'לס.
במקור בית הקברות שכן ב-5950 Forest Lawn Drive בשכונת הוליווד הילס
באופן רשמי הוא הוקם ב-1953 על ידי בית הקברות השכן Forest Lawn-Hollywood Hills Cemetery.
ב-1959 הפך לבית עלמין יהודי בלבד וב-1967 נרכש על ידי סיני טמפל של לוס אנג'לס, בית הכנסת הקונסרבטיבי הוותיק והגדול ביותר בעיר.
רבים מהכוכבים והידוענים של תעשיית הבידור נקברו בפארק, שהוא ממוקם בלא רחוק מאולפני האחים וורנר
בית הקברות חסד של אמת הוא בית קברות יהודי בעיר סנט לואיס במדינת מיזורי שבארצות הברית.
בית הקברות, השוכן בעיר יוניברסיטי סיטי, נפתח בשנת 1893 על ידי אנשי הקהילה האורתודוקסית חסד של אמת, שנוסדה על ידי מהגרים יהודים מרוסיה (נוסדה ב-1888, התפרקה ב-1996).
תחילה עמד שטחו על כשישה דונם וב-1926 הורחב בכ-77 דונם נוספים.
ב-1967 הקימה הקהילה בית קברות נוסף ונפרד בעיר צ'סטרפילד במערבה של סנט לואיס.
בלילה שבין 19 ל-20 בפברואר 2017 חולל בית הקברות במה שנראה כאקט ונדליזם אנטישמי, כאשר כ-170 עד 200 מצבות בו הופלו ממקום עומדן.
בית הקברות הצבאי והאנדרטה האמריקניים בלורן שוכנים בחבל גראנד אסט שבצפון-מזרח צרפת.
בית הקברות נוסד ב-1945, וכיום קבורים בו 10,489 חללים של ארצות הברית שנפלו במלחמת העולם השנייה.
זהו בית הקברות הצבאי האמריקני הגדול ביותר באירופה ממלחמה זו.
בית הקברות ממוקם מצפון לכפר סנט אבו (St.
Avold), כ-30 קילומטרים ממזרח לעיר מץ וכקילומטר מגבול צרפת-גרמניה.
האתר נכבש על ידי הדיוויזיה האמריקנית ה-80 ב-27 בנובמבר 1944. צבא ארצות הברית פתח ב-16 במרץ 1945 בית קברות ארעי באתר שמעט מצפון לאתר הנוכחי.
במקור נקברו בו 4,221 חללים.
לאחר המלחמה נבחר המקום להיות אחד בתי הקברות הקבועים של ארצות הברית באירופה (אחד מ-11 בצרפת, משתי מלחמות העולם).
אז הוקם האתר הנוכחי, ואליו הועברו גופות חלק מהחללים מהאתר המקורי וכן מבתי קברות ארעיים אחרים.
בניית בית הקברות והאנדרטה במתכונתם הקבועה הוצאה לפועל על ידי הוועדה האמריקנית למצבות קרב, שגם אחראית להפעלתם.
הבנייה הסתיימה בשנת 1960 והאתר נחנך ב-19 ביולי באותה שנה.
אדריכלי בית הקברות והאנדרטה היו מרפי ולוקראפט (Murphy &Locraft) מוושינגטון די.
אדריכל הנוף היה אלין ג'נינגס (Allyn R.
שטחו הכולל של מתחם בית הקברות הוא כ-460 דונם.
אזור הקבורה נמצא בחלקו המזרחי של האתר, וממערב לו נמצאת האנדרטה.
מבנה האנדרטה ניצב בעברו המערבי של בית הקברות.
המבנה הוא מגדל מלבני בגובה של 20 מטר, המצופה באבן גיר לבנה.
אור יום מאיר לתוכו מבעד לחלון גדול בכותלו הצפוני.
מעל פתח המגדל, המצוי בעברו המזרחי, קבוע בקיר פסלו של הקדוש המעונה הנוצרי נאבור , הנקרא גם סנט אבו, המשקיף אל אזור הקבורה.
מדרגות רחבות מובילות מפתח המגדל אל אזור הקבורה.
בפנים המגדל קבועות בכותלו המערבי חמש דמויות מפוסלות: במרכז ניצב פסל המסמל את הצעירים ומשני צידיו פסלי דמויות הגיבורים ההיסטוריים של דוד המלך, הקיסר קונסטנטינוס, המלך ארתור וג'ורג' וושינגטון.
הפסלים עוצבו על ידי מייקל לנץ (Michael Lantz).
מתחתיהם ניצב מזבח שמשני צידיו מתנופפים דגלי ארצות הברית.
על גבי הכותל שמימין (הצפוני) נחרתה כתובת הקדשה לזכר המתים הנחים בבית הקברות.
על גבי הכותל הנגדי (הדרומי) נקבעו מפות קרמיקה, המתארות את המלחמה בצפון מערב אירופה בכלל ובאזור שסביב בית הקברות בפרט, בצירוף הסברים מפורטים.
בעורף מגדל האנדרטה מצפון ומדרום לו ובמקביל לחזיתו ניצבים קירות זיכרון.
נחרתו עליהם שמותיהם ופרטיהם של חיילים נעדרים, אשר נפלו באזור שסביב בית הקברות ומקום קבורתם לא נודע.
סימן מיוחד הוצב ליד שמות אלו שקבריהם אותרו לאחר הקמת האתר.
בקרבת מגדל האנדרטה ניצב בניין המבקרים של בית הקברות.
אזור הקבורה כולל תשע חלקות עגלגלות, המשתרעות באופן סימטרי מצדי הציר מזרח-מערב של האתר.
שבילי הליכה קשתיים מפרידים ביניהן.
מצבות הנופלים ניצבות בחלקות בשורות ישרות.
בעברו המזרחי של האתר, מנגד למבנה האנדרטה, ממוקמת רחבת תצפית מוגבהת, שממנה נשקף מראה בית הקברות כולו והשטח שסביב לו.
בבית הקברות טמונים 10,489 חללים ומונצחים 444 חללים שמקום קבורתם לא נודע.
רוב החללים שירתו בארמייה השלישית ובארמייה השביעית של ארצות הברית ונהרגו בקרבות בעיר מץ וסביבה בשלהי 1944 ובקרבות על אדמת גרמניה בחדשים הראשונים של 1945. אחד הקברים הוא קבר אחים ובו נטמנו שלושה חיילים.
202 מהחללים היו יהודים ומצבותיהם עוצבו בצורת מגן דוד.
151 מהקברים בבית הקברות הם קברי אלמונים.
בבית הקברות קבורים שלושים זוגות של אחים, שנטמנו זה לצד זה.
ארבעה מהחללים שנקברו בבית הקברות עוטרו בעיטור מדליית הכבוד של הקונגרס, העיטור הצבאי האמריקני הגבוה ביותר.
בית הקברות לחללי מלחמת העולם הראשונה הוא בית קברות ישן בפושקין (צארסקויה סלו) שבמחוז לנינגרד, רוסיה.
בית הקברות נפתח בשנת 1914 ונהרס בתקופת ברית המועצות.
מתחם בית הקברות שוכן בצמוד לבית הקברות קאזאן המשמש כבית קברות צבאי מאז 1790. בית הקברות הוקם ביוזמת הנסיך הגדול ולדימיר אלכסנדרוביץ'.
בתקופת בניית בית הקברות בשנים 1914–1917 שכנה במרכזה כנסייה קטנה.
עם תחילת מלחמת העולם הראשונה נקברו בה חיילי הצבא הרוסי הקיסרי שנהרגו במלחמה, זאת ביוזמת אלכסנדרה מלכתו רעייתו של ניקולאי השני.
לקראת סוף שנת 1914 נקברו בבית הקברות 25 לוחמים (10 חיילים ו-15 קצינים).
בית הקברות החל להיקרא בית קברות "האחווה", בדומה למקבילו המוסקבאי.
באוגוסט 1915 הונחה אבן פינה לכנסיית עץ שנבנתה על ידי האדריכל ס.
באותה העת כבר נקברו במתחם יותר מ-400 חיילים.
לאחר מהפכת אוקטובר 1917 נזירי הכנסייה נטלו לעצמם את הטיפול בבית הקברות וטיפוחו, ברם בפברואר 1938 הכנסייה נסגרה והשלטונות הסובייטים חיללו את בית הקברות בבולדוזרים בשנות 1950 ללא השארת זכר.
לאחר התפרקות ברית המועצות התפילות במקום חודשו בשנת 2000. במתחם שבו עמדה בעבר הכנסייה הוצב בפברואר 2001 צלב עץ גדול והוחל בעבודות ניקוי.
בשנת 2006 האתר הוכנס לרשימת אתרי מורשת תרבותית של רוסיה.
ב-11 בנובמבר 2008 הוצב במתחם בית הקברות ההרוס אסטלת זיכרון ענקית לזכר גיבורי מלחמת העולם הראשונה והוחל בתכנון פיתוח האתר כאתר זיכרון להרוגי המלחמה.
ביולי 2014 צוות עבודה של המועצה להגנה על מורשת התרבות של מועצת סנקט פטרבורג אישרה תוכנית עבודה להכנסת האתר למאגר הממלכתי המאוחד.
מה-1 ועד ה-4 באוגוסט 2015, במלאת 100 שנה לתחילת מלחמת העולם הראשונה, האתר שימש כאחד מהאתרים העיקריים שנערכו בהם טקסי הזיכרון הממלכתיים להרוגי המלחמה.
בנובמבר אותה שנה ועדת הבינוי והאדריכלות של סנקט פטרבורג אישרה תוכנית עבודה של האדריכל מיכאיל פיליפוב לבניית קומפלקס זיכרון עם השם "קבר החייל האלמוני ממלחמת העולם הראשונה" (Могила Неизвестного Солдата Первой мировой войны) ובו מתחם עם דגלונים ודגלי הצבא הרוסי הקיסרי ואש תמיד.
לפי התכנון יוצבו 26 צלבים לזכר כל היחידות שנטלו חלק בלחימה, שלטי זיכרון עם התאריכים העיקריים של המלחמה ושלט זיכרון לאחיות שטיפלו בפצועים.
בנוסף תיבנה כנסייה משוחזרת בדמות כנסיית העץ שנהרסה.
בית הקברות לחלליות, הידוע גם כ"נקודת נמו" ("Point Nemo"), וידועה גם כ-"oceanic pole of inaccessibility", הוא אזור בדרום האוקיינוס השקט, 3,900 ק"מ מדרום-מזרח לוולינגטון שבניו זילנד המשמש באופן שגרתי כנקודת הריסוק של לוויינים, חלליות ופסולת חלל.
האזור תואם את "נקודת נמו", האזור הרחוק ביותר באוקיינוס מכל יבשה.
נקודה זו נבחרה לריסוק חלליות משום הריחוק שלה מאזורים מיושבים או חיים תת-מימיים.
האדמה הקרובה ביותר לנקודה זו נמצאת כ-2,688 ק"מ מבית הקברות.
השם "נקודת נמו" נבחר כמחווה לקפטן בספר "20 אלף מיל מתחת למים" של ז'ול ורן.
השם מתאים ביותר, שכן פירוש המילה 'Nemo' בלטינית משמעה "אף אדם".
מבין החלליות שרוסקו בנקודה זו הידועה ביותר היא תחנת החלל מיר.
כמו כן ניתן למצוא מספר חלליות אספקה בלתי מאוישות של תחנת החלל הבינלאומית: החללית HTV של הסוכנות היפנית לחקר החלל,
ואת החללית ATV של סוכנות החלל האירופית.
חלליות המתרסקות באזור זה הן בדרך כלל חלליות השוקלות מעל שני טון, שאינן מתפרקות לחלוטין בתוך האטמוספירה.
מכיוון שקיימת אי ודאות במידול התפרקות החללית במהלך כניסתה לאטמוספירה, נעשה תמרון מיוחד במהלך דעיכת המסלול של החללית לתיקון והכוונת החללית לאזור זה.
לא ניתן לכוון לאזור זה חלליות שאינן תחת שליטה (עקב תקלה או סוף חיים) כגון תחנת החלל הסינית טיאנגונג 1.
למרות הריחוק הגאוגרפי, ועל אף זרמי ים הגורמים לדלילות חומרי מזון, הרי שקבוצת מחקר שהגיע למקום ב-2025 גילתה כי גם שם מתקיימים חיים שונים, לרבות עופות.
בית הקברות הצבאי והאנדרטה האמריקניים במנילה שוכנים במטרופולין מנילה, בירת הפיליפינים.
בית הקברות נוסד ב-1948, וכיום קבורים בו 17,206 חללים של ארצות הברית שנפלו במלחמת העולם השנייה.
ככזה הוא בית הקברות הצבאי האמריקאי הגדול ביותר מחוץ לארצות הברית לחללי מלחמה זו.
במקום מונצחים גם שמותיהם של כ-36 אלף נעדרים.
הקמת בית הקברות החלה בשנת 1948 לצורך קבורת קבע של חיילי ארצות הברית שנהרגו במהלך המלחמה בפיליפינים ובאתרים נוספים בזירת האוקיינוס השקט, שבמלחמת העולם השנייה, האתר הוא גבעה נישאה הנראית מרחוק ממזרח, מדרום וממערב, הממוקמת ליד המטה הכללי של צבא הפיליפינים, בשטחו של מחנה צבאי אמריקאי לשעבר.
האתר נתרם לשם הקמת בית הקברות על ידי ממשלת הפיליפינים ללא תמורה.
עבודות תשתית נרחבות נדרשו לשם הכשרת האתר לייעודו.
בית הקברות נחנך ב-8 בדצמבר 1960.
בית הקברות הוא בעל צורה כללית של עיגול, שבטבורו אנדרטת הזיכרון לנופלים ולנעדרים.
דרכים מעגליות משתרעות סביב טבורו.
שדרה רחבה, שבתחילתה כיכר ומזרקה ובצידיה עצים, מובילה מהכניסה לבית הקברות שבצפון-מערב אל האנדרטה.
בניין המבקרים של האתר ממוקם בקרבת שער הכניסה.
שטחו של האתר הוא 615 דונם והוא משופע בדשא, עצים ושיחי פרחים.
בית הקברות תוכנן על ידי גרדנר א.
Dailey), הוקם על ידי הוועדה האמריקנית למצבות קרב ומתוחזק על ידה.
האנדרטה ממוקמת בטבורו של בית הקברות וכוללת את בניין האנדרטה, אכסדרות הנעדרים וחדרי המפות.
בניין האנדרטה הוא מגדל המצופה אבן לבנה בגובה של 18 מטר.
על גבי חזיתו קבוע תבליט של ג'ורג' הקדוש הלוחם בדרקון.
מצוי בו חדר תפילה, המואר באור יום דרך חלונות חרכים הקבועים בכותלו המערבי.
במגדל משולב קריון, אשר נתרם בשנת 1985 על ידי אגודת ותיקי המלחמה האמריקאים ממלחמת העולם השנייה, קוריאה ווייטנאם.
בקרבת המגדל ממוקמים ארבעה חדרי מפות, שעל גבי קירותיהם מוצגות 25 מפות מוזאיקה.
הן מתארות את המערכות שניטשו במלחמה באוקיינוס השקט, בסין, בהודו ובבורמה וכן באירופה.
בהיקף אזור האנדרטה ממוקמות שתי אכסדרות קשתיות שביניהן מפרידה כיכר דשא, שבה מונפים על תרנים דגלי ארצות הברית והפיליפינים.
על גבי קירות האכסדרות נחרתו שמותיהם של 36,286 חיילי ארצות הברית שנפלו בקרבות בזירות אסיה והאוקיינוס השקט ומקום קבורתם לא נודע.
ברצפות האכסדרות נקבעו חותמי המדינות והטריטוריות של ארצות הברית.
אזור הקבורה מכיל אחת עשרה חלקות בעלות מבנה קשתי, המשתרעות סביב טבור האתר.
מצבות השיש של החללים סדורות בחלקות בשורות ישרות.
מצבות מגן דוד הוצבו על קברי 164 חיילים יהודים.
22 מהמצבות הוצבו על גבי קברי אחים של 128 חללים.
בבית הקברות נקברו 17,206 חללים - 16,636 חיילי ארצות הברית שנהרגו במערכות בפיליפינים בשנים 1941-1942 ו-1944-1945 וכן בגינאה החדשה ובאתרים נוספים.
וכן 570 חיילי הפיליפינים, שלחמו לצידם.
3,740 מן החללים הקבורים באתר הם אלמוניים.
עשרים זוגות של אחים קבורים באתר זה בצד זה.
בין החללים שנקברו באתר נמצאים 28 חיילים אשר עוטרו במדליית הכבוד של הקונגרס - העיטור הצבאי הגבוה ביותר של ארצות הברית.
בית הקברות לכלבים באשקלון הוא מקבץ של למעלה מאלף שלדי כלבים מהתקופה הפרסית בארץ ישראל שהתגלה בשנות ה-80 של המאה ה-20 באתר הארכאולוגי אשקלון.
בתי קברות עתיקים לכלבים הם אתרים ארכאולוגיים, בעיקר בארצות המזרח הקרוב, שנמצאו בהם גופות כלבים שנקברו בצורה מכובדת.
לרוב השלדים מצביעים על קבורת הכלבים כשהם על צידם, כשבכל בור ישנו לרוב רק כלב אחד.
קברים אלה שונים מאתרים אחרים שנמצאו בהם עצמות כלבים עתיקות במצבורי אשפה.
בתי קברות דומים התגלו גם בערים אשדוד בישראל, צידון וביירות בלבנון, ובכמה מקומות נוספים, אך בהם התגלו רק שלדים בודדים של כלבים.
האתר התגלה בעיר העתיקה של אשקלון, בקרבת חוף הסלע (הדרומי) על ידי משלחת החפירות ע"ש ליאון לוי מטעם אוניברסיטת הרווארד בראשות לורנס סטייגר.
האתר זוהה בשכבה ארכאולוגית בעיר שבעבר התקיימה כעיר פיניקית.
עד תום החפירות התגלו מעל 1,000 כלבים, חלקם בעלי שלד מלא וחלקם בעלי שלד חלקי.
בית קברות זה נחשב לייחודי על ידי חוקרים רבים בשל הצורה המכובדת והמסודרת בה הכלבים נקברו, ובשל הכמות האדירה של הגופות שנקברו באותו אתר.
לא ניתן לראות שרידים בשטח.
בית הקברות תוארך על ידי החוקרים לתקופה הפרסית, שנת 500 לפנה"ס לערך.
חפירות בעיר אשקלון התבצעו בין השנים 1986–1990, על ידי משלחת החפירה "לאון לוי".
במהלך הסקר הארכאולוגי באזור נמצאו, ממצאים וחפצים שתואמים תקופות היסטוריות שונות, כגון מהתקופה הפלאוליתית, מתקופת הברזל, שלטון הפרסים, התקופה ההלניסטית והרומית, מהתקופה הביזנטית, מתקופת השלטון המוסלמי המוקדם, מתקופת מסעות הצלב והממלוכים, מהשלטון העות'מאני ומתקופת המנדט הבריטי.
הממצאים של כלבי אשקלון תוארכו לפי הבניין שבו הם התגלו, ולפיו מדובר על תחילת השלטון הפרסי בארץ ישראל, כלומר בסביבות 500 לפנה"ס.
הפרסים האמינו בדת הזורואסטרית שנתנה יחס מיוחד לכלבים.
הארכאולוג לורנס סטייגר הסביר באחד ממאמריו על האתר באשקלון כי בקוסמולוגיה של הזורואסטרים הפרסיים, הכלבים היו מדורגים לצד בני אדם בעולם הזה ובעולם הבא.
לדוגמה, בטקסי המוות הזורואסטרים, הכהן היה נותן לכלב לאכול ביצה, שהיא סמל לאלמוות.
אחר כך הוא היה מוביל את הכלב אל ביתו של המת, שם הכלב היה אוכל שלוש חתיכות לחם מהחזה של גופת המת.
לאחר מכן, היו שוטפים את המת ומכסים אותו, ואז במשך שלושה ימים הכלב היה אוכל בשמו של המנוח שלוש ארוחות ביום.
בכל יום במשך 40 הימים הבאים, הכהן האכיל את הכלב בשלוש חתיכות של לחם אפוי ובביצה מבושלת בביתו של המנוח.
הממצאים מראים שהכלבים נקברו ישירות בבורות בתוך האדמה.
עובדה זו לא מתיישבת עם הידיעה כי הפרסים הזורואסטרים התייחסו לאדמה חשופה כמשהו מזוהם.
ומכאן עלתה השאלה מדוע הם קברו באשקלון את בני האדם והכלבים שנחשבו ליצורים חשובים ביותר בעולם במקום שנחשב על ידם כמזוהם?
אחת התשובות יכולה להיות קשורה לאופי העיר בתקופה הפרסית, אשקלון הייתה עיר מסחר קוסמופוליטית גדולה בתוך האימפריה.
אכן מצאו גם רמזים להימצאות של פרסים, פיניקים, פלשתים, מצרים, יוונים ויהודים באזור.
אפשר לומר שההגדרה ה"פרסית" לתקופה זו באשקלון היא יותר פוליטית מאשר תרבותית.
הממצאים שנמצאו בחפירות בהחלט העידו על נוכחות של אלמנטים שונים באוכלוסיית העיר בתקופה של אמצע המאה ה-6 לפנה"ס ועד המאה ה-4 לפנה"ס, יחד עם ממצאים מועטים יחסית של השפעה פרסית ישירה.
כלומר, מאפייניה של כל אחת מתרבויות אלו עשויה לספק רמזים להבנת המשמעות של בית הקברות כלבים שנמצא.
ידוע על חפירות ארכאולוגיות שנמצאו בהן שלדי כלבים בהם שרידי כלבים שלמים וחלקיים, שנקברו בקבוצות או כבודדים, לעיתים בתנוחות מסוימות ולעיתים כשהם נזרקו לבורות באקראי.
חלק מהשלדים נמצאו עם גורים וחלק עם חפצים אחרים כמו חרוזים וחרסים.
אולי ניתן ללמוד על אופי וטיב היחסים בין האדם לכלב מעצם העובדה שכלבים החלו להיקבר במכוון.
כאשר כלב נקבר עם אדם כלשהו, לא מצאו עקביות בין אם הוא מבוגר, צעיר או תינוק, זכר או נקבה, ולכן מניחים שהכלב לאו דווקא נקבר עם בעליו.
זה עשוי להצביע על כך שלכלבים באופן כללי הייתה חשיבות טקסית ורוחנית בקבורה ובכלל.
רוב הממצאים המוקדמים של שלדי כלבים מבויתים נמצאים במזרח הקרוב.
לדוגמה, ידוע שהפרעונים ייחסו חשיבות גדולה לכלבים ואף נהגו להיקבר עמם.
אמנם, מספר קטן נמצא גם ביבשות אמריקה ואירופה, ברוסיה וביפן.
אחת הראיות התרבותיות הראשונות לקשר המיוחד בין הכלבים והאדם נמצאה באתר התרבות הנאטופית עינן בישראל, ותאריכה כ-15,000-14,000 שנים לפני זמננו: קבורה מכוסה אבן ובו שלד של אדם מבוגר, כנראה אישה, כאשר היד השמאלית שלה מונחת על בית החזה של גור כלבים.
ניתן לשער שהגור היה מאולף ומוערך מאוד על ידי מי שנקבר או נקברה איתו.
ממצא עתיק נוסף של קבורת כלבים מכוונת עם אדם היא באזור אוברקסל שבעיר בון (גרמניה).
השלדים שם תוארכו לשנת 14,000 לפני זמננו.
קבורות כלבים עתיקות נוספות נמצאו במספר מקומות: קוסטר (אילינוי, ארצות הברית) שתוארך לשנת 8500 לפני זמננו ובו שלושה כלבים, ג'יאהו (סין) שתוארך לשנים 9000–7800 לפני זמננו ובו אחד עשר כלבים, אתר Kamikuroiwa Rock Shelter (יפן) שתוארך לשנים 8500–8000 לפני זמננו ובו כלב אחד ועוד.
בית הקברות לכלבים התגלה בשנת 1985 בריבוע החפירה מספר 57 בין שתיים מהשכבות הארכאולוגיות של החפירה.
בריבוע הסמוך, מספר 50, התגלה מבנה בעל שישה חדרים כמעט זהים.
נראה שהחדרים שימשו כמחסנים שהרכיבו בית אחסון בגודל של 30 על 60 פיט (כ- 9 על 18 מטרים), כשכל אחד מחדרי האחסון היה בעל שטח של כ-76 מטרים רבועים.
על רצפת המחסנים נמצאו כמה פריטים, ביניהם אמפורות פיניקיות, כלים יווניים ועצמות שכם של גמלים, מהם היו מכינים חפצי נוי.
בסך הכל נמצאו למעלה מ-1,000 שלדים, חלקם הגדול היו שלמים.