tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
חפירת בדיקה היא חפירה מדגמית הבאה לשלול נוכחות ממצאים ארכאולוגיים באתר בנייה, מכיוון שאין תקציב לממן חפירה ארכאולוגית בכל קרקע המיועדת לבנייה, מחייב חוק העתיקות את הקבלנים להמציא אישור מרשות העתיקות שבוצעה במקום חפירת בדיקה, החפירה ממומנת על ידי הקבלן ורמת הבדיקה שלה בהתאם לסיכוי למצוא ממצאים ארכאולוגיים.
באתרים שבהם נמצאו בעבר עתיקות החפירה נרחבת מאוד וכל ממצא שמתגלה בה יכול לעכב את הבנייה לשנים רבות.
רק לאחר שנותחו הממצאים מוחלט האם לבצע חפירת הצלה או לבטל את הפרויקט.
חפירת הצלה היא חפירה ארכאולוגית לא מתוכננת.
היא נעשית בעקבות פגיעה באתר עתיקות שנתגלה תוך כדי עבודת פיתוח בשטח, כגון בעת סלילת כביש, בנייה, חציבה וכדומה.
על פי החוק אם קורה אירוע של פגיעה באתר עתיקות יש להפסיק מיידית את עבודת הפיתוח בשטח ולקרוא לארכאולוג רשות העתיקות כדי שייבחן את המקום.
היזם נדרש לבצע חפירת הצלה באמצעות מכון ארכאולוגי מדעי מוכר ועליו לממן את החפירה.
מטרת החפירה היא לתעד את הנתונים בשטח ולאסוף את הממצאים.
חפירת הצלה היא רק המוצא האחרון להצלת המידע באתר העתיק ולהצלת האתר עצמו.
מדינת ישראל זרועה באתרי עתיקות.
תהליך הפיתוח המואץ שפוקד את המדינה זה יובל שנים מסכן את אתרי העתיקות.
חוק העתיקות נותן בידי השלטונות ובידי נציגיה – רשות העתיקות – את האחריות והסמכות לשמור על האתרים ככל הניתן.
השמירה על אתרי העתיקות מתחילה למעשה בתכנון מפעל הפיתוח.
אזור שאינו מוכר דיו – ייערך בו סקר ארכאולוגי ובו יזוהו כל השרידים העתיקים שהם מעשה ידי אדם.
על פי דרישתה של רשות העתיקות תוכניות הפיתוח יתואמו לתוצאות הסקר, כדי לצמצם את מידת הנזק הצפוי על פי התוכניות המקוריות.
מאחר שלא כל האתרים גלויים על פני השטח הרי שלמרות תכנון מאושר יש שמתגלות עתיקות באקראי במהלך עבודות הפיתוח.
בסמכותם של מפקחי רשות העתיקות לעצור בעד המשך העבודה הפוגעת בעתיקות.
ייערכו התייעצויות בין הגופים המבצעים לבין המתכננים והארכאולוגים בעניין המשך העבודה, ויוחלט אם לשנות את התכנון או לבטלו כליל.
אם הדבר לא ניתן, כאשר המשך העבודה חיוני לתכנון, (למשל: יסודותיו של גשר שמיקומו נקבע ע"פ תוואי הכביש והנחל) נערכת באתר חפירת הצלה.
בתום החפירה מתקיימת שוב התייעצות לאור התגלית.
אם שרידי המבנים יוצאי דופן בחשיבותם – תחייב רשות העתיקות שינוי בתוכנית הפיתוח ושמירת השרידים מתחת למפעל הפיתוח.
זהו פתרון קיצוני, נדיר ויקר ביותר למפתח.
ברוב המקרים, ולאור אופי האתר, תתיר רשות העתיקות את המשך עבודות הפיתוח באתר ורק הקטע המיועד לבניה מחודשת ייהרס, לאחר שהשרידים נחשפו, תועדו והעתיקות פונו במסגרת חפירת ההצלה.
על פי רשות העתיקות גם חפירה מתוכננת שנולדה בעקבות תוכנית פיתוח המיועדת להתבצע בשטח מסוים נקראת חפירת הצלה.
בפרויקטים גדולים כמו כביש 6 נעשה סקר ארכאולוגי מוקדם לפני התחלת סלילת הכביש ונעשו חפירות הצלה בנתיב המיועד.
חפירות הצלה נערכות גם באתרים שנפגעו בפעולות של חפירה בלתי מורשה (המכונה "שוד עתיקות") וגם בפעולות שבהם נתגלו באקראי קברים עתיקים.
הארכאולוגיה כוללת גם תחומי התמחות של ארכאולוגיה ימית וחפירות באתרים פרהיסטוריים.
חפירות באתרים אלה דורשת שיטות חפירה אחרות וידע בתחומים נוספים שאינה נדרשת בחפירה ארכאולוגית "רגילה".
חפירה תת ימית דורשת ידע בימאות, הבנת אופיו של הים, ידע בצלילה.
ארכאולוג תת-ימי חייב להיות צולל משום שעבודת החפירה נעשית מתחת לפני המים.
הארכאולוג נדרש לידע של תהליך טביעת כלי שיט והתכסותו על ידי חול הים.
ההפרדה הסטרטיגרפית בחפירה זאת נעשית לשם שחזור נכון של כלי השיט ומיקומם המדויק של חלקי המטען ולא לשם הבחנה בין התקופות כמו בחפירה יבשתית.
חפירה פרהיסטורית דורשת ידע בגאולוגיה, בהיווצרות מערות ועוד.
האדם הקדמון הושפע מאוד מהסביבה הטבעית בו הוא חי והיא הייתה חלק מהתפתחותו.
הארכאולוג הפרה היסטורי נדרש לידע של החי והצומח שיצרו את הנוף בהם הוא חי.
הממצאים באתרים פרהיסטוריים מורכבים בעיקר מכלי צור ועצמות בעלי חיים.
הממצאים הם עדינים ולכן ריבועי החפירה קטנים ושיטות העבודה הרבה יותר מדויקות מאשר בחפירה רגילה.
כל העפר נאסף ועובר תהליך של ניפוי וסינון.
חפץ חיים הוא החיבור הרבני הראשון המקיף את כל הלכות לשון הרע בהלכה.
הספר חובר על ידי הרב ישראל מאיר הכהן מראדין, יצא לאור לראשונה בווילנה בשנת 1873 (תרל"ג) בעילום שם המחבר ובמהרה הפך לספר העיקרי על הלכות לשון הרע.
על-שמו קיבל הרב את כינויו "החפץ חיים".
המקור לשם החיבור הוא הפסוק .
בתחילת הספר מובאות שלושים ואחת מצוות מהתורה הקשורות בלשון הרע.
בנוסף לכך כותב החפץ חיים שחטא לשון הרע הוא הסיבה להתארכות הגלות והצרות.
הטעם לכך שאיסור לשון הרע אינו ידוע בציבור למרות חשיבותו היא בגלל חוסר ידיעת ההלכות הרבות שבו.
כדוגמה לפרטים שלא ידועים לרוב האנשים הוא מביא את האיסור לומר לשון הרע גם אם הוא נכון, או את ההלכה שאיסור לשון הרע חל גם על השומע.
לפי החפץ חיים הסיבה לחוסר ידיעת הפרטים היא היעדרו של ספר הלכה שיסכם במקום אחד את כל ההלכות הקשורות בלשון הרע וברכילות.
מתוך שלושים ואחת מצוות שהרב מונה בספר, 17 מצוות הן מצוות לא תעשה, כלומר דברים שאסור לעשותם, ו-14 מצוות עשה, כלומר דברים שאדם חייב לעשותם.
מתוך שלושים ואחת מצוות אלו, על שמונה מצוות לפחות אדם עובר בכל לשון הרע, והשאר תלויות במקרה של לשון הרע.
בית המקדש השני חרב בגלל שנאת חינם.
הביטוי המעשי של שנאה זו הוא אמירת/קבלת לשון הרע על סוגיו (הוצאת שם רע/לשון הרע/רכילות), כך מסביר החפץ חיים.
החפץ חיים עושה חישוב שאת העונש על שנאת החינם שבגללה חרב בית המקדש כבר קיבלנו, וכרגע בית המקדש לא נבנה רק מכיוון שעדיין יש שנאת חינם, כלומר, מכיוון שעדיין לא הפסקנו לדבר לשון הרע.
לכתיבת הספר נעזר הרב בתורה, בתלמוד הבבלי, ובפוסקים הראשונים ובעיקר ממשנה תורה לרמב"ם, ספר מצוות גדול לרבי משה מקוצי ושערי תשובה לרבנו יונה, וכן בדבוק חברים גדולי תורה.
המקורות מפורטים במדור מיוחד בשם 'באר מים חיים'.
עבודתו של מחבר חפץ חיים דמתה מבחינה זו לעבודתו של רבי יוסף קארו, אף הוא אסף מדברי הראשונים, דן בהם וגיבש את מסקנותיו בצורת סעיפים ממצים וקצרים יחסית.
פתיחה להלכות לשון הרע ורכילות
"ציורים" - שלושה תיאורים (מילוליים) של תרחישים נפוצים, בהם יש להגדיר את המותר והאסור לומר.
העתק תשובות מפוסקים קדמונים בעניין איסור לשון הרע.
האדמו"ר אברהם מרדכי אלתר מגור, בעל ה"אמרי אמת", כתב לחסידיו לפני עלייתו ארצה: "כי היות שתכפו עלינו צרות רבות מבית ומחוץ, וחכמינו ז"ל בראייתם העמוקה הורונו שהסיבות לגלות זו הנם מלשון הרע ושנאת חינם, על כן הנני מציע שכולכם תלמדו ספר חפץ חיים וספר שמירת הלשון".
רבי חיים חזקיהו מדיני, בעל ה"שדי חמד", רבה של חברון, כתב בספרו: "נדפס ספר נחמד חפץ חיים לרב גדול בדורנו יצ"ו, הוא בנוי ומשוכלל על הלכות לשון הרע ורכילות אשר אסף הרב המחבר כל מאמרי חז"ל ודברי הפוסקים המדברים בעניינים אלו...
אשרי שיאחז בו ולא ירפנו להגות בו תמיד, וכולי האי ואולי נוכל לכוף יצרנו הרע בעזרתו יתברך שמו" (מערכת הל' כלל ס"ג).
הרב צבי יהודה הכהן קוק הדגיש בפני תלמידיו את חשיבות לימוד הלכות שמירת הלשון, והקפיד לקיים סדר לימוד בספר חפץ חיים בישיבת מרכז הרב.
באלגברה ליניארית, מושג החפיפה מתייחס לקשר בין שתי מטריצות ו- כאשר קיימת מטריצה הניתנת להפיכה כך שניתן לקבל את מ- על ידי שינוי הבסיס באמצעות המטריצה .
המשמעות היא ש- ו- מייצגים את אותה תבנית ביליניארית בבסיסים שונים.
יחס חפיפה זה, כהגדרתו הוא גם יחס שקילות, כלומר עבור כל מטריצות, ו-, אם חופפת ו- חופפת , אז חייבת גם לחפוף .
בנוסף, כל מטריצה חופפת את עצמה ואף מטריצה לא חופפת את מטריצת האפס.
מושג החפיפה קשור קשר הדוק לרעיון של תוצרים פנימיים וניתן להשתמש בו כדי לקבוע מתי שתי מטריצות מייצגות את אותו מכפלה פנימית.
מטריצה היא מערך מלבני של מספרים, סמלים או ביטויים, המסודרים בשורות ובעמודות.
מטריצות משמשות לעיתים קרובות לייצוג טרנספורמציות ליניאריות וניתן להוסיף, להחסיר ולהכפיל אותן לפי כללים מסוימים.
תהיינה מטריצות חופפות אם קיימת מטריצה הפיכה ,
כך ש: , כאשר הוא הצמוד ההרמיטי של (מעל שדה ממשי: (שחלוף מטריצות) אך מעל שדה המספרים המרוכבים: , כלומר: לשחלוף נוספת הצמדה מרוכבת).
ניתן להראות כי כל שתי מטריצות המייצגות את אותה תבנית ביליניארית בבסיסים שונים הן חופפות.
מכך נובע גם כי מטריצה מייצגת מכפלה פנימית אם ורק אם היא חופפת למטריצת היחידה .
מכאן נובע שקיימת מטריצה הפיכה כך ש-.
נותר להוכיח כי מטריצה חיובית.
הביטוי האחרון שקיבלנו הוא המכפלה הפנימית הסטנדרטית ב-, לכן .
שוויון מתקבל אם ורק אם , וכיוון ש- הפיכה, אזי השוויון יתקבל אם ורק אם .
נניח כי מייצגת מכפלה פנימית.
תהי מטריצת מעבר מהבסיס הסטנדרטי לבסיס אורתונורמלי במובן הבא (הדלתא של קרונקר).
כפי שמוצג בדוגמה הקודמת, נוכל למצוא מטריצה הפיכה המקיימת , ולכן ו- חופפות.
לא ניתן למצוא מטריצה הפיכה המקיימת , ולכן ו- אינן חופפות.
משפט הפירוק הספקטרלי: משפט הפירוק הספקטרלי קובע שכל מטריצה נורמלית (מטריצה שהיא גם הרמיטית וגם יחידה) ניתנת ללכסון על ידי מטריצה יחידה.
המשמעות היא שקיימת מטריצה יחידה כך ש- היא מטריצה אלכסונית.
פירוק לערכים סינגולריים: פירוק לערכים סינגולריים היא שיטה הקובעת שכל מטריצה ניתנת לפירוק למכפלה של שלוש מטריצות: , כאשר ו- הן מטריצות יחידות ו- היא מטריצה אלכסונית.
פירוק זה ייחודי עד לבחירת הסימנים של העמודים של ו-.
מכפלה פנימית: מטריצה A מייצגת מכפלה פנימית אם ורק אם היא עולה בקנה אחד עם מטריצת היחידה , כלומר קיימת מטריצה הניתנת להפיכה כך ש-.
תהליך גרם-שמידט: תהליך גרם-שמידט הוא אלגוריתם לבניית בסיס אורתונורמלי מקבוצה נתונה של וקטורים.
הוא מסתמך על הרעיון של חפיפה בין וקטורים למכפלה הפנימית.
מכניקת הקוונטים: במכניקת הקוונטים, החפיפה של שתי פונקציות גלים היא מדד לדמיון ביניהן.
החפיפה של שתי פונקציות גל ניתנת על ידי המכפלה הפנימית של פונקציות הגל, שניתן לייצג אותה כמטריצה.
עיבוד אותות: בעיבוד אותות, ניתן להשתמש במטריצות לייצוג אותות וניתן לקבוע את החפיפה בין שני אותות על ידי חישוב החפיפה בין המטריצות המתאימות.
ניתוח נתונים: בניתוח נתונים, ניתן להשתמש במטריצות לייצוג מערכי נתונים וניתן לקבוע את החפיפה בין שני מערכי נתונים על ידי חישוב החפיפה בין המטריצות המתאימות.
עיבוד תמונה: בעיבוד תמונה ניתן להשתמש במטריצות לייצוג תמונות וניתן לקבוע את החפיפה בין שתי תמונות על ידי חישוב החפיפה בין המטריצות המתאימות.
חֲפָף יִשרְאֵלִי (שם מדעי: Capoeta damascina) הוא דג ממשפחת הקרפיוניים.
תפוצת מין זה בישראל, סוריה, דרום טורקיה ובנהרות הפרת והחידקל.
צבעו אפרפר וגודלו כ-20 ס"מ בנחלים קטנים ועד 40 ס"מ בנהרות ובאגמים.
דג זה תואר ב-1842 על ידי אשיל ולנסיין.
לחפף קשקשים רבים המכסים את רוב גופו.
הדג ניזון בעיקר מאצות שאותן הוא מגרד מאבנים.
בנוסף הוא ניזון מחסרי חוליות קטנים.
עונת הרבייה של החפף היא בחורף.
לאחר שהנקבה מטילה את הביצים היא מכסה אותן בחול .
חׇפְנִי וּפִינְחָס היו שני בניו של עלי הכהן, השופט של בני ישראל בתקופת השופטים, ששימש גם ככהן הגדול.
חפני ופינחס שימשו ככהנים במשכן שילה.
סיפורם מופיע בספר שמואל א', פרקים -.
על כסא שלמה המלך היו מצוירים עלי הכהן ושני בניו חפני ופינחס.
חפני ופינחס מכונים על ידי המקרא בכינוי החריף "בני בליעל", על חטאם: בכל פעם שבא אדם להקריב קרבן במשכן, הם היו באים לכלי בו התבשל הבשר, ולוקחים לעצמם.
בנוסף, לפני שהיו מקטירים את החֵלֶב על המזבח, היו לוקחים בשר חי מאת המקריב, ולא מסכימים כשביקש שיחכו עד שיקריבו את החלב.
בגמרא התייחסו לחטא זה והסבירו את הפסוק שלא כפשוטו: , אלא שכאשר הנשים היו באות להקריב את קרבנותיהם, היו מעכבים אותן, וגורמים להן להשתהות, ובכך מנעו אותן מקיום מצוות פרייה ורבייה על בעליהן, ולפיכך .
בגמרא מובאת שיטה האומרת שרק חפני חטא והפסוק מציין גם את פינחס בחטא, כי לא מיחה בו.
עלי אביהם שמע על חטאם, וניסה להוכיח אותם, אך הם לא שמעו לו והמשיכו לחטוא.
בעקבות זאת, בא איש האלוהים אל עלי, והודיע לו שכעונש על חטא בניו ייענשו כל צאצאיו, ואף אחד מהם לא יזכה להגיע לזקנה.
הוא אף נתן לו סימן שהנבואה תתקיים: ששני בניו, חפני ופינחס, ימותו שניהם באותו יום.
באותה תקופה היה שמואל הנביא ילד, והוא גדל במשכן עקב נדרהּ של אמו חנה, שהילד שייוולד לה יוקדש ל-ה' לכל ימיו.
באחד הלילות שמע שמואל קול קורא לו, וחשב שזה עלי, אך לאחר שבא אל עלי שלוש פעמים ובכל פעם אמר עלי שלא הוא שקרא לו, הבין עלי שזוהי נבואה, וציווה על שמואל לשכב במקומו.
כששמע שוב שמואל את הקול הקורא לו, השיב: "דבר כי שומע עבדך", והתנבא גם הוא נבואת פורענות על בית עלי, לפיה לא יכופר לבית עלי לעולם.
בני עלי חפני ופנחס נתקללו שימותו באותו יום, אבל גם צאצאיהם נתקללו שלא יאריכו ימים, וכן שיהיו עניים :
עם זאת, האמוראים מצאו שעיסוק בתורה יביא תרופה לקללת הצאצאים.
במשפחות טוויל עוברת מסורת שהם מבני עלי וכוהנים הם.
"וּבָנִיתִי לוֹ בַּיִת נֶאֱמָן, וְהִתְהַלֵּךְ לִפְנֵי-מְשִׁיחִי כׇּל-הַיָּמִים" - זו הפסקת הכהונה הגדולה מבני איתמר, והעברתה לצאצאי אלעזר הכהנים בני צדוק.
בהקדמת "עץ חיים" לר' חיים ויטאל, כתב שיש ברייתא מבית מדרשו של רבי ישמעאל, שמסייגת את תוקפן של שלוש השבועות בשיר השירים, "השבעתי אתכם" ומצמצמת אותן לאלף שנה.
מוסבר שם, כי שבועת / קללת עולם, תקפה עד 1000 שנה ולא יותר.
לפיכך יובן מדוע כל הנבואות שנתנבא שמואל על בית עלי, היו אומנם תקפות בזמן התנאים והסיפור על צאצאיו מוכיח זאת.
אולם, בדורנו, לאחר שעברו עוד כאלף שנים מאז, נמצא שהן בטלות וממבוטלות.
לאחר זמן, יצאו ישראל למלחמה בפלשתים, אך הפסידו במערכה הראשונה, בה נהרגו 4,000 איש מישראל.
זקני ישראל הציעו להביא לשדה הקרב את ארון הברית, וכך לגרום ש-ה' יבוא ויסייע בידם.
העם שלח שליחים, והביא את הארון, ואתו באו גם חפני ופינחס.
אך כאשר פלשתים שמעו שבא הארון, הם נבהלו, כי פחדו שישראל ישעבדו את כולם, ולכן התחזקו מאוד - והביסו את ישראל.
30,000 איש נהרגו מישראל באותו יום, וביניהם חפני ופינחס, וארון הברית נפל בשבי פלשתים.
כך התקיימה נבואתו של איש האלוהים.
כאשר הגיע שליח לשילה, להודיע על התבוסה, נפל עלי מכסאו ומפרקתו נשברה.
כשאשתו של פינחס, שהייתה בהיריון, שמעה על מות בעלה, אחזוה צירי לידה, וילדה בן שקראה לו 'אי כבוד'.
חפיפת שיער היא פעולה של היגיינה אישית הכוללת את שטיפת השיער וסיבונו באמצעות שמפו, סבון או חומרים מרככים אחרים.
מטרת פעולה זו היא שמירה על שיער נקי, וחפיפה שגרתית עשויה גם לעזור לשמור על בריאות השיער.
לאחר חפיפת השיער לעיתים משתמשים במרכך שיער, כדי לשפר את המרקם של השיער ואת חוזקו.
מספר מוצרים בשוק מציעים שילוב בין מרכך השיער לבין השמפו.
בשפה השיווקית הם נקראים "שניים באחד" ("Two in one"), ולרוב הכוונה היא שקיימים שני חומרים פעילים, אחד משמש כשמפו והשני כמרכך.
אדם יכול לחפוף את השיער בעצמו או להיעזר בשירותי חפיפת שיער מסחריים.
שירות חפיפת השיער במערב החל כאשר השיח' דין מחמוד פתח סלון הודי לחפיפת שיער ב-1759. הסלון היה בסגנון חמאם טורקי, הלקוחות קיבלו טיפול של חפיפה טורקית ועיסוי.
שירותיו של השיח' הוערכו והוא מונה להיות החופף של ג'ורג' הרביעי ושל ויליאם הרביעי.
רוב מעצבי השיער בצפון אמריקה, דרום אמריקה ואירופה, נוהגים לחפוף את השיער כשירות לפני או אחרי תספורת.
המטרה היא לרכך את השיער לרך ונוח לעבודה מצד מעצב השיער.
אם החפיפה נעשית אחרי תספורת, היא נועדה גם להסיר קווצות שיער שנותרו על הראש ועלולות להיות טורדניות ללקוח.
בנוסף, החפיפה עצמה עשויה להרגיע את הלקוח, כמעין עיסוי ראש.
בחלקים מסוימים של העולם, כגון סין, אין זה נדיר לראות מה שמכונה "חפיפה זקופה": הלקוח יושב בכיסא כמו במספרות המערביות, אולם הוא יושב בצורה זקופה והחפיפה לא נעשית מעל הכיור.
במספרות מקצועיות, הלקוח לרוב מתיישב בכיסא, ומשעין את ראשו אחורה לתוך כיור שעוצב במיוחד לכך, עם שקע לעורף.
מעצב השיער עומד מאחורי הלקוח וכך רק השיער נרטב בזמן החפיפה.
לחלופין, ניתן לחפוף את השיער בהישענות קדימה מעל הכיור, וכך המים נוטפים מעל הכיור במקום על הרצפה או על הבגדים.
חֵפֶץ הוא מחזה בן שתי מערכות מאת חנוך לוין משנת 1972. המחזה, שנדחה על ידי "התיאטרון הקאמרי" ו"הבימה", הועלה בתיאטרון חיפה והיה להצלחתו הגדולה, הביקורתית והקופתית, הראשונה של לוין.
בתחילת שנת 1972 עודד קוטלר, המנהל האמנותי של תיאטרון חיפה, נסע לתל אביב כדי לשוחח עם המחזאי והבמאי חנוך לוין.
באותה עת לוין היה במאי מנודה עקב המהומה שנוצרה לאחר שהעלה את "מלכת אמבטיה".
הוא חי בתנאי עוני, ואף תיאטרון לא היה מעוניין ביצירותיו.
קוטלר החליט להעלות בתיאטרון חיפה מחזה של לוין, על אף התנגדות הוועדה האמנותית של התיאטרון, שחששה שאירוע כזה ירתיע את המנויים.
החששות התבדו, וההצגה זכתה להצלחה.
המחזה מתחיל שבועיים לפני חתונתם של פּוגרָא ווַרשביָאק.
הוריה של פוגרא, טיגלך וכלמנסע, יוצאים לבקר את בתם וארוסה.
חפץ, לא יוצלח, קרוב משפחה רחוק שלהם, מתגורר בביתם זה 17 שנה.
חפץ נעלב מאוד מכך שהודיעו לו על החתונה זמן קצר מראש ובדרך אגב ומציק להם.
בתגובה, טיגלך (שמצידו מושפל על ידי אשתו ובתו), יוזם מחזה קומי שבו הוא וכלמנסע מציגים בפניו את סיפור חייו בצורה קומית, ובו חפץ מוצג כדמות נלעגת.
פעם הוא מוצג כמציצן שמנסה להציץ לכלמנסע העירומה דרך חור המנעול ופעם אחרת מציגים אותו כמי שלא נוקף אצבע כשאימו על ערש דווי.
חפץ בייאושו מחליט לקפוץ מהגג ביום חתונתה של פוגרא.
פוגרא מתייחסת בהתנשאות אל הוריה ואל בעלה ורשביאק המתרפס אליה ומעריצה בצורה עיוורת.
כל הדמויות לועגות לחפץ ומשפילות אותו, למעט חנה צ'רליץ' המלצרית בבית הקפה.
חפץ מזמין את חבריו וקרוביו לצפות בהתאבדותו.
אדש-ברדש, חברו של חפץ, היפוכונדר החדור רחמים עצמיים, מבקש את ידה של חנה המלצרית לאחר התלבטויות רבות, וזו נענית מיד.
אך לבסוף היא חוזרת בה מההחלטה להינשא, כשהיא נוכחת לדעת עד כמה הוא מעורר רחמים.
חפץ מצפה שיניאו אותו מהתאבדותו, אולם להפך, כולם מעודדים אותו לכך.
וכשמגיע הרגע להתאבד, הוא אינו מוצא אומץ לכך ומתחרט, אבל פוגרא הנוכחת במקום דוחפת אותו מהגג.
בראיון לבועז כהן אמר קוטלר: "ההצלחה הרקיעה שחקים, שמעה של 'חפץ' יצא ורבים צבאו על דלתות התיאטרון, ישבו על המדרגות, עמדו במעברים, נתלו על מעקים.
לא ידעתי שאפשר לשאוג כך מצחוק במהלך הצגה ולהריע ממושכות כל כך בסופה, בקידת השחקנים לקהל.
ההימור שלי על חנוך היה נכון."
המחזה זיכה את לוין בפרס נשיא המדינה לספרות לשנת תשל"ב; אולם לוין סירב לקבל את הפרס מידי הנשיא זלמן שזר, וכתב לו: "לאחר פרסום ברבים על מורת-רוחך מהענקת הפרס על שמך עבור המחזה "חפץ"...
כפי שנמסר, נעוצה הסיבה בהצגתי הקודמת "מלכת אמבטיה".
לפיכך, אני רואה לי לכבוד לשחרר אותך ממעמד הפגישה עמי ומוותר על הפרס".
המחזה נכלל בתוכנית הלימודים הישראלית בספרות עברית וכללית של משרד החינוך לחטיבה העליונה.
חפץ: מחזה בשתי מערכות, תל אביב: ספרי סימן קריאה, / מפעלים אוניברסיטאיים להוצאה לאור, 1972.
מחזות 1 - חפץ ואחרים, ספרי סימן קריאה / הוצאת הקיבוץ המאוחד.
1. תיאטרון חיפה – הצגת בכורה: מרץ 1972
יוצרים: בימוי – עודד קוטלר, עיצוב תפאורה – רות דר, מוזיקה – אבל ארליך.
בהשתתפות: נתן מייזלר - טיגלך; מרים גבריאלי - כלמנסע; לאורה ריבלין - פוגרא; אילן תורן - ורשביאק; אמנון מסקין - חפץ; מרדכי בן-זאב - אדש ברדש; הלן קופילביץ' - חנה צ'רליץ'; גדליה בסר - שוקרא.
2. תיאטרון הקאמרי - הצגת בכורה: 3 באוגוסט 1996
יוצרים: בימוי – אילן רונן, עיצוב תפאורה ותלבושות – בוקי שיף, מוזיקה – ערן דינור, עיצוב תאורה - פליס רוס.
משתתפים: חפץ - יעקב כהן, טייגלך - יוסף כרמון, כלמנסע - תיקי דיין, אדש ברדש - יצחק חזקיה, פוגרא - קרן מור, שוקרא - יונתן צ'רצ'י, חנה צ'רליץ' - מירב גרובר, ששי סעד - ורשביאק.
3. תיאטרון הבימה - הצגת בכורה: 14 בינואר 2023
יוצרים: בימוי - מירי לזר, עיצוב תפאורה - אדם קלר, עיצוב תלבושות - מאור צבר, מוזיקה - מירי לזר, עיצוב תאורה - מאיר אלון.
משתתפים: טֵיגָלך - צביקה הדר, כְּלָמנסֵעַ - אסנת פישמן, פוגרה - הגר טישמן, ורשביאק - נדיר אלדד/אבישי מרידור, חפץ - בן יוסיפוביץ', אדש ברדש - דניאל סבג, שוּקרא - אורי הוכמן/אסף פריינטא, חנה צ'רליץ' - אושרת אינגדשט.
חפץ בּבַּקבּוּק (מכונה גם בָּקבּוּק בִלתי אפשרי, מאנגלית: Impossible bottle) הוא סוג של חידה מכנית.
החידה מורכבת מבקבוק ובתוכו עצם כלשהו אשר לא מתאים להכנסה דרך פתח הבקבוק, אך בכל זאת נמצא בתוכו.
הסוג הנפוץ ביותר של חפץ בבקבוק הוא ספינה בבקבוק, אך ישנן גרסאות נוספות, בהן יש שימוש בחפצים שונים ביניהם אצטרובלים, קופסאות גפרורים, מספריים, כדורי טניס, חפיסות קלפים ועוד.
ישנן מספר דרכים להכניס ספינה לבקבוק.
הדרך הפשוטה ביותר היא קיפול התרנים והמפרשים ולהעלות אותם רק כאשר הספינה כבר בבקבוק.
הדבר נעשה באמצעות חוטים וחבלים דקים אשר מחוברים אל הספינה בנקודות שונות ומשמשים להעלאת החלקים.
דרך נוספת היא לבנות את הספינה בעזרת כלים מוארכים שהוכנו מראש כאשר היא כבר בתוך הבקבוק.
סוג נוסף של חידה זו הוא אצטרובל בבקבוק, כאשר כאן מנוצלת הנטייה של האצטרובל להתרחב כאשר הוא יבש.
לבקבוק מוכנס אצטרובל בגודל מתאים, אשר מתייבש בתוכו וגדל.
"חפץ חיים ברוח הגוברת" (ידוע כ"גשם עומד לרדת") הוא שיר מתוך מה נשמע, אלבומה השני של הזמרת ירדנה ארזי, ואחד משירי המחאה שנכתבו נגד מלחמת לבנון הראשונה.
השיר נכתב על ידי רחל שפירא ב-1983 על רקע מלחמת לבנון הראשונה והוא מתאר התרחשות אפוקליפטית בדגש על תיאורי קרב.
להעצמת האפקט הדרמטי בשיר הצטרפו אל ארזי תלמידי תיכון עירוני י"א בתל אביב.
השיר יצא לרדיו בסמוך לצאת שירה הקודם של ארזי "הביתה", אף הוא שיר מחאה נגד המלחמה, ולאחר שהופיעה בעצמה מול החיילים בהרי השוף ונקלעה במהלך ההופעה לסכנת מוות.
בחורף 2017 יצאה לרדיו גרסת ההופעה לשיר בביצוע ירדנה ארזי והגבעטרון.
השיר הוצג ב-28 בפברואר 1984 ושהה עשרה שבועות במצעד מהם שבועיים במקום הראשון.
במצעד הפזמונים העברי השנתי 1984 הגיע השיר למקום ה-9 וארזי הוכתרה לראשונה כזמרת השנה.
ירוסלב יעקובוביץ – הפקה מוזיקלית ועיבודים
מיכה מיכאלי – גיטרה בס
אלונה טוראל – פסנתר חשמלי
דריו מלכי – סינטיסייזר Roland Jupiter-8
מזי כהן, פנינה בריק, מוטי דיכנה, ורדינה כהן, אילנית בן צוק, דרור משולם ותלמידי בי"ס עירוני י"א ת"א – קולות רקע
חפץ חשוד הוא מונח המתאר פריט או אובייקט הנראה מחוץ למקומו הטבעי או המוכר, ועשוי להיראות כמאיים, חשוד או מסוכן.
במקרים רבים, המונח משמש לתיאור חפצים שעלולים להכיל חומרי נפץ, מטען חבלה, כימיקלים מסוכנים או חומרים אחרים בעלי פוטנציאל להזיק.
חפצים כאלה מעוררים חשש וגורמים לאנשים לנקוט אמצעי זהירות במרחב הציבורי, בעיקר במקומות הומי אדם כמו תחנות רכבת, נמלי תעופה או מתקנים ציבוריים.
חפץ נטוש – פריט שנראה מחוץ להקשרו, כגון תיק, מזוודה, או קופסה המונחים במקום ציבורי ללא השגחה.
חפץ חריג – פריט בעל צורה, צבע, ריח או סימנים חיצוניים מעוררי חשד (לדוגמה, חוטים או חיבורים בולטים).
חפץ בלתי מזוהה – פריט שלא ברור מה מטרתו או מי הניח אותו במקום.
על פי הוראות משטרת ישראל, יש להתרחק מחפץ חשוד במרחק של עד 50 מטר (מאחורי מחסה) או 100 מטר בשטח עירוני ומרחק של עד 150 מטר בשטח פתוח, ולדווח על האירוע למוקד המשטרה.
רק חבלן משטרה רשאי לטפל בחפץ החשוד.
המושג נכנס לשימוש באוקטובר 1967 לאחר שתושבת מזרח ירושלים הניחה מטען חבלה בקולנוע ציון שהתגלה בעוד מועד.
בשנות ה-70 וה-80 של המאה ה-20 היו פזורים ביישובים בישראל "מתקנים לקליטת חפצים חשודים" שכונו גם "בורות ביטחון".
מתקנים אלה היו לרוב מבנה תת-קרקעי מדופן בטון, מכוסה במכסה נתיק.
עסקים שונים חויבו בהקמת מתקנים אלו על פי חוק רישוי עסקים התשכ"ח-1968, לפי מפרט אחיד 130.
עם התפתחות הטכנולוגיה, מתבצע הטיפול בחפצים החשודים באמצעות רובוט חבלה, הנשלט בשלט רחוק, הכולל מצלמות וזרוע עם צבת.
לרוב השיטה הפשוטה והבטוחה מכולן לנטרול חפץ חשוד, היא פיצוץ מבוקר באזור מאובטח.
שיטה נוספת היא פירוק החפץ מבלי לגרום לפיצוצו.
רבי חפץ בן יצליח (גם רבי חפץ אלוף, ורבי חפץ גאון) מהגאונים, חי ופעל במחצית השנייה של המאה העשירית סוף תקופת הגאונים, מקום חייו ופעילותו אינן ידועים.
כמעט ואין בידנו פרטים על קורות חייו או מקום פעילותו של רבי חפץ.
הוא נזכר בתארים שונים כגון 'ראש כלה' או 'רבי חפץ גאון', וככל הנראה היה בתקופת סוף הגאונים.
על פי רבי שלמה פרחון שמזכירו במחברת הערוך שחיבר, היה רבי חפץ עיוור: .
רבי חפץ נזכר בספרי הראשונים, כדוגמת הרי"ף, הרי"ץ גיאת, חובות הלבבות, האור זרוע, הגהות מיימוניות, הרמב"ם ועוד.
בדרך כלל הוא נזכר בהקשר של ספר המצוות שחיבר על התרי"ג מצוות.
בהקדמה לספר הריקמה מזכיר אותו רבי יונה אבן ג'נאח בין הגאונים: {{ציטוטון|ספרי החכמים הגאונים...
כרב סעדיה ורב שרירא ורב האיי ורב שמואל בן חפני ראש הישיבה וחפץ ראש כלה.....}}
רבי חפץ חיבר ספר על מניין תרי"ג מצוות, בדומה לראשונים רבים.
הרמב"ם מביאו בהקדמתו לספר המצוות שלו, ומאריך לחלוק עליו במה שמנה גם מצוות דרבנן כחלק ממניין תרי"ג מצוות.
עד לשנת 1912 לא היה ידוע על עותק של ספר זה ששרד.
בשנת 1912 מצא ד"ר כשלושה רבעים מתוך הספר, בערבית, בין קטעי הגניזה הקהירית שנרכשו על ידי מרכז למחקרי יהדות מתקדמים (בשמו דאז: דרופסי קולג'), ארצות הברית.
בשנת 1913 השלים הלפר את עריכת הקטעים, כולל תרגומם לעברית.
ספר המצוות נזכר ברבים מספרי הראשונים.
הרמב"ם במקומות אחדים מזכיר 'ספר מצוות' ללא פירוט למי כוונתו, ורבים סבורים שכוונתו לספר המצוות של רבי חפץ הרמב"ם אף כותב כי רב חפץ היה אחד הספרים שעליהם הסתמך בכתיבת פירוש המשנה בגרסתו הראשונה.
רבינו בחיי בהקדמתו לספרו 'חובות הלבבות מזכיר סוגי חיבורים שונים וביניהם כולל את רבי חפץ: .
ספרו נזכר אף בספרו של רבי יהודה אבן בלעם, ונראה מדבריו שהספר היה מחולק לשערים.
כמו כן מהרמב"ם בספר המצוות נראה, שהשער הראשון עסק במצוות הנוגעות לענייני דעת ומחקר.
חכמי אשכנז הראשונים מהמאה ה-12 וה-11 מזכירים לעיתים חיבור בשם "ספר חפץ": לראשונה נזכר הספר בראב"ן, לאחריו הוא נזכר בראבי"ה, בסמ"ג, בשו"ת מהר"ם מרוטנבורג, בהגהות מיימוניות ובמרדכי.
בעבר עלתה הסברה שמחבר 'ספר חפץ' הוא רבינו חננאל, השערה שהתקבלה על החיד"א, שאף כתבה בספרו שם הגדולים: .
לעומתם טוען שי"ר שמדובר בזיהוי שגוי, המבוסס על פענוח של ראשי התיבות 'ר"ח פסק בספר חפץ', כ, אך הפענוח הנכון לראשי התבות הוא 'ר"ח' הוא רבי חפץ.
גם מהר"ץ חיות הוכיח מדברי התוספות שמחברו של ספר חפץ הוא אינו רבנו חננאל.
בעקבות דחיית זיהויו של ספר חפץ עם רבינו חננאל, שיער שי"ר שמחברו הוא רב חפץ בן יצליח גאון.
השערתו אומצה על ידי חוקרים רבים במשך תקופה ארוכה: ב.
הלפר, אביגדור אפטוביצר, ובנימין מנשה לוין.
אך שמואל אברהם פוזננסקי דחה את הייחוס לרב חפץ, ודעתו מקובלת כיום במחקר.
ספר 'והזהיר' מכיל קבצים של פסקי הלכה ושל דרשות על פי סדר הפרשות.
חלק מקבצי ההלכה מתחילים במיליה "והזהיר" או "והזהיר הק'[דוש]" - ומכאן קיבל הספר את שמו.
מהדיר הספר, הרב ד"ר ישראל מאיר פריימן שאף קבע את שם הספר מייחסו לרבי חפץ אלוף.
את ההוכחות לשם הספר ולייחוסו הוא מפרט במבוא לספר שמות, אך יש חולקים על ייחוס.
יש דמיון רב בין קטעים רבים מספר חפץ לספר מתיבות, ולכן סבר אפטוביצר כי ספר חפץ וספר מתיבות הם ספר אחד.
בהמשך התגלו דפים נוספים מספר חפץ, וגם בהם ישנו דף המקביל לספר מתיבות.
אולם חוקרים אחרים סבורים שאלו שני ספרים נפרדים, וככל הנראה בעל ספר חפץ השתמש רבות בספר מתיבות לעריכת ספרו.
חפסה בנת עומר הייתה אחת מנשותיו של מוחמד, נביא האסלאם.
חפסה הייתה בתו של עומר בן אל-ח'טאב וזיינב בנת מט'עון.
היה נישאה לח'ניס בן חד'יפה, אך התאלמנה באוגוסט של שנת 624.
ברגע שהסתיימה תקופת ההמתנה לאחר התאלמנותה, ניסה עומר לשדך בינה לבין אבו בכר, ולאחר מכן בינה לבין עות'מאן, אך שניהם סרבו.
כשעומר הלך אל מוחמד לדבר איתו על הנושא, מוחמד ענה: "אללה יחתן את עות'מאן לטובה מבתך, ויחתן את בתך לטוב מעות'מאן".
מוחמד נישא לחפסה בחודש שעבאן.
חפסה נפטרה בשנה ה-45 לאחר ההג'רה, באוקטובר או נובמבר בשנת 665. אף על פי שהסברה הרווחת היא שהיא נפטרה בשנת 665, ישנה דעת מיעוט שהיא נפטרה ארבע שנים קודם לכן, בשנת 661.
חֶפְצִי-בָהּ היא דמות מקראית, אשת חזקיהו מלך יהודה ואם בנו מנשה מלך יהודה.
שמה מופיע פעם אחת ב.
שמה נעדר בסיפור המקביל על מלכות מנשה בנה ב.
חז"ל סברו כי הנביא ישעיהו נתן לחזקיהו את בתו וממנה נולדו מנשה ורבשקה: "נתן לו ישעיהו את בתו ויצא ממנו מנשה ורבשקה.
יום אחד הרכיבם חזקיהו על כתפיו והביאם לבית המדרש.
אמר אחד מהם: ראשו של אבא טוב לצלות עליו דגים קטנים, אמר השני: ראשו של אבא טוב להקריב עליו לעבודה זרה.
חזקיהו חבטם בקרקע (השליכם ארצה), מנשה נשאר חי ורבשקה מת".
יש שסברו כי הנביא ישעיהו רמז לשמה בנבואת הגאולה, שתבוא לשתיים מאמהות מלכי יהודה עזובה וחפצי-בה: לֹא-יֵאָמֵר לָךְ עוֹד עֲזוּבָה, וּלְאַרְצֵךְ לֹא-יֵאָמֵר עוֹד שְׁמָמָה--כִּי לָךְ יִקָּרֵא חֶפְצִי-בָהּ, וּלְאַרְצֵךְ בְּעוּלָה.
אחרים טוענים כי השם המופיע בפסוק ניתן לעיר ירושלים על ידי ישעיהו בתגובה לייאוש אשר אחז בעם לאחר החורבן והתחושה שה' אינו רוצה בעירו ירושלים עוד.
בתגובה עונה הנביא כי שמה החדש של ירושלים הוא חפצי-בה כלומר ה' חפץ בעירו.
בספרו קדמוניות היהודים מציין יוסף בן מתתיהו כי מוצאה של חפציבה מהעיר ירושלים.
בתרבות הישראלית חפלה מזרחית, או פשוט חפלה היא כינוי בעגה למסיבת זמר ים־תיכונית.
חפלה נערכת לרוב בחצרות בתים, מרפסות וגגות לקהל של בני משפחה וחברים, אך גם במועדונים קטנים וביוזמות עירוניות בהיכלי תרבות.
חפלה מתאפיינת בשירה מהסוגה המזרחית והערבית, בלווי כיבוד קל, שתייה חריפה ולעיתים נרגילות.
החפלה הושפעה רבות מתרבות בני עדות המזרח, ושזורה בהתפתחות הזֶמר המזרחי הישראלי החל משנות ה-60. עת כונו ערבי שירה "חפלות", כשהמפורסמות שבהן נערכו בכרם התימנים.
חפלות אלו היו נחוצות לצמיחתם של זמרים, בשעה שהממסד שלט בכל תחנות הרדיו ומנע השמעת מוזיקה מזרחית.
בין להקות החפלות החלוציות מאותה תקופה נמנים "השובלים", "צלילי הכרם" ו"צלילי העוד", וכן הזמרים סולימאן הגדול, דקלון, חופני כהן, אהובה עוזרי, בעז שרעבי ופלפל גורג'י.
ברבות השנים נעשתה החפלה בעלת אופי אינטימי, והצטמצמה לחוגים משפחתיים וחברתיים.
אף שבתרגום חופשי מהשפה הערבית "חפלה" פירושה מסיבה, בהקשר המוזיקלי מתייחסת לקונצרט או אירוע מוזיקלי גדול.
חפציבה (חפצי) זוהר (נולדה ב-26 באוקטובר 1968) היא ד"ר לביוכימיה מולקולרית המשמשת סגנית וממלאת-מקום ראש העיר באר שבע מאז 2008.
זוהר נולדה וגדלה בבאר שבע, כחפציבה אזולאי.
היא התחנכה בעיר, לרבות לימודים לתואר שני ושלישי ומחקר בתחום הביוכימיה המולקולרית.
בשנת 1986 התגייסה לצה"ל ועד שנת 1990 שימשה כקצינה בתפקידי הדרכה שונים בבה"ד 12 עד לתפקיד של מפקדת פלוגת צוערות בקורס קצינות.
בשנים 1990–1993 למדה לתואר ראשון במחלקה לכימיה באוניברסיטה העברית בירושלים, ומיד אחר-כך המשיכה לתואר שני באוניברסיטת בן-גוריון בנגב אותו סיימה בהצטיינות בשנת 1996. בשנת 2002 סיימה לימודים בבית ספר מנדל למנהיגות חינוכית.
את הדוקטורט שלה בנושא "קטליזה הטרוגנית במערכות סלולריות צמודות" סיימה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב בשנת 2000. במהלך לימודי הדוקטורט שלה, בשנת 1998, זכתה בפרס וולף (מלגה) לדוקטורנטים מצטיינים.
במהלך לימודיה עסקה בהוראה ומחקר באוניברסיטה, שימשה כסגנית יו"ר ועד הסגל האקדמי הזוטר הארצי וכיו"ר ועד הסגל האקדמי הזוטר באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
במהלך מחקרה באוניברסיטה פרסמה עשרה מאמרים בכתבי עת מדעיים בינלאומיים.
בנוסף, עסקה בתקופת לימודיה בהוראת תלמידים מחוננים, ובשנים 2007–2008 שימשה כמפקחת הארצית על הוראת המחוננים במשרד החינוך.
במסגרת זו כתבה והפיצה בשנת 2010, יחד עם שלומית רחמל, לכלל בתי הספר "קווים מנחים לתוכניות לטיפוח המצוינות וההצטיינות בבתי הספר".
החל משנת 2008, משמשת זוהר כסגנית וממלאת מקום ראש העיר באר שבע, ומחזיקת תיק החינוך.
בין השנים 2013–2018 החזיקה גם בתיק הרווחה בעירייה.
בנוסף, משמשת כיום כיו"ר ועדת החינוך בעירייה, כמ"מ יו"ר ועדת כספים, כמ"מ יו"ר הוועדה למיגור אלימות, וכמ"מ יו"ר ועדת מל"ח.
היא חברה במועצות המנהלים של החברה העירונית "כיוונים", בית יציב ושל פארק קראסו למדע.
היא נשואה לאילן זוהר ואם לשלושה.
אות בן-גוריון מטעם אוניברסיטת בן-גוריון בנגב., פברואר, 2017.
מצוינות והצטיינות –אאוריקה גיליון 28, פברואר 2015
חפציבה זוהר ושלומית רחמל "קווים מנחים לתוכניות לטיפוח המצוינות וההצטיינות בבתי הספר".
חפירה היא תהליך של הסרת חומר ממשטח מוצק, בדרך כלל אדמה, חול או סלע.
חפירה היא שילוב של שני תהליכים: שבירה או חיתוך של המשטח, והסרה והעברה של החומר שנמצא שם.
בחפירה פשוטה, שני התהליכים עשויים להתבצע בתנועה אחת, כאשר כלי החפירה משמש הן לשבירת המשטח והן להרחקת החומר שהוצא.
חפירות מתבצעות תוך שימוש שימוש באיברי הגוף כטפרים או ידיים.
בני אדם חופרים גם באמצעות כלים מכניים, ידניים או ציוד כבד.
רבים מיני בעלי החיים העוסקים בחפירה, אם כחלק מיצירת מחילות או על מנת לחפש מזון או מים מתחת לפני הקרקע.
גם המין האנושי עסק בחפירה משתי הסיבות הללו.
חפירה על ידי בני אדם
מחקר שנערך בראשית המאה ה-20 העלה כי לבני אדם יש רצון אינסטינקטיבי לחפור בורות באדמה, שבא לידי ביטוי מובהק בתקופת הילדות.
קיים מגוון רחב של סיבות שבגללן חופרים בני אדם בורות, תעלות ומבנים תת-קרקעיים אחרים.
כמו חיות אחרות, חפרו בני אדם באדמה כדי למצוא מזון ומים.
בארות מים מכוסות עץ ידועות מהתרבות הנאוליתית הקדומה של כלי חרס הליניאריים, למשל ב-Kückhoven וב-Eythra שבאוסטריה, המתוארכות ל.
תעלות השקיה נחפרו כבר בעת העתיקה, לאורך הנהרות הגדולים: הפרת והחידקל במסופוטמיה, הנילוס במצרים העתיקה, האינדוס בתת-היבשת ההודית, עמק זניה בפרו ועוד.
בני אדם יוצאי דופן בקרב בעלי החיים בנוהג של קבורת מתים.
קבורה מכוונת, במיוחד לצד חפצים, עשויה להיות אחת הצורות המוקדמות ביותר של פולחן, שכן, כפי שמציע פיליפ ליברמן , היא עשויה להצביע על "דאגה למתים שמתעלה על חיי היומיום".
עדויות מצביעות על כך שהניאנדרטלים היו המין האנושי הראשון שקבר בכוונה את מתיו, בקברים רדודים יחד עם כלי אבן ועצמות בעלי חיים.
הקבורה האנושית הבלתי מעורערת הקדומה ביותר שהתגלתה עד כה מתוארכת לכ-100,000 שנים לפני זמננו: במערת קדומים נמצאו שרידי שלד אנושיים מוכתמים באוכרה, המעלים השערה כי פולחן קבורה טקסי בעל משמעות סמלית רווח כבר לפני כמאה אלף שנה.
אתרים נוספים לדוגמה כוללים את מערת שנידר בעיראק, מערת כבארה בישראל ואתר קרפינה בקרואטיה.
עם זאת, ישנם חוקרים הטוענים שייתכן שהגופות הוטמנו מסיבות לאו דווקא דתיות – קבורת המתים מונעת מחלות הקשורות להימצאות גופות, ומונעת הימשכות של אוכלי נבלות וטורפים אחרים.
ככל שהטכנולוגיה התקדמה, החלו להשתמש בחפירה לחקלאות, כרייה ועבודות עפר, ופותחו טכניקות וטכנולוגיות חדשות כדי להתאים למטרות אלו.
כיום חופרים בני אדם ממגוון סיבות, כמו לצורך חקלאות וגינון, כרייה וחציבה לחיפוש מינרלים, מתכות וחומרי גלם אחרים, הכנה לבנייה, בניית ביצורים, ארכאולוגיה, חיפוש מאובנים וסלעים ועוד.
בני אדם מסוגלים לחפור בחול ובאדמה בידיים חשופות, אך לרוב החפירה מתבצעת בקלות רבה יותר עם כלים.
הכלי הבסיסי ביותר לחפירה הוא האת.
בתקופה הנאוליתית ואף לפניה, לעיתים קרובות שימשה עצם השכם של חיה גדולה כאת חפירה.
בזמנים המודרניים, אתים עשויים בדרך כלל ממתכת, עם ידית עץ.
מכיוון שחלק מהחפירה עשוי להתבטא בחיתוך, במיוחד כאשר האדמה הנחפרת מכילה שורשי צמחים, החפירה נעזרת באת מושחזת.
לאורך ההיסטוריה, חפירה ידנית באמצעות אתים (לעיתים קרובות בשילוב עם ניכוש) הייתה האמצעי העיקרי לחפירה בבנייה, כרייה וחציבה, ופרויקטי חפירה העסיקו מספר רב של אנשים.
לאחר המהפכה התעשייתית, מיכון באמצעות אתי קיטור ומאוחר יותר ציוד הידראולי (מחפרים כגון מחפרון ויעה אופני) החליף בהדרגה את רוב האתים הידניות.
עם זאת, עדיין נעשה שימוש נרחב בחפירה ידנית, בין אם לצורך משימות חפירה קטנות (כגון טיפול בגינות בבתים פרטיים) ובין אם בשל המצאות מכשולים תת-קרקעיים (כגון כבל חשמלי) העלולים להפגע מכלים מכניים כבדים.
ביצוע של חפירה משנה את פני השטח ויוצר בור, תעלה או מנהרה.
החומר המסולק מהחפירה נקרא שפוכת, והוא יכול להיות מורחק מאזור החפירה או להיערם על גדותיה – למשל לצורך מילוי החפירה מחדש.
תחתית החפירה היא הנקודה הנמוכה ביותר אליה הגיעה החפירה, ומסביב לחפירה נמצאות דפנות.
באופן טבעי, דפנות החפירה מתייצבות בזווית כלפי תחתית החפירה, התלויה בסוג החומר (הקרקע, בדרך כלל) בו בוצעה החפירה, כך שרוחב החפירה נגזר מעומקה ומסוג הקרקע.
תכונה זו ניתנת לשינוי באופן מלאכותי באמצעות דיפון.
בעבודת חפירה כרוכות סכנות לרכוש ולחיי אדם:
נפילת חומרים, כלים ובני אדם.
חפירות עלולות גם להשפיע על מבנים סמוכים מסיבות שונות ולגרום לסדקים או התמוטטויות.
במדינות רבות ביצוע חפירה, הן בשטח ציבורי והן בשטח פרטי, דורש היתר מרשויות שונות.
חפיר כלכלי הוא מונח מתחום הכלכלה המתייחס ליתרון תחרותי של חברה, המאשר לה לשמור על מעמדה בשוק ועל רווחיותה לאורך זמן.
המטרה ליצור מכשול בכניסה של מתחרים לשוק ולאפשר לחברה לשמור על רווחיותה גם אל מול תחרות חזקה.
המונח הובא לתודעה הציבורית על ידי המשקיע וורן באפט, אשר הדגיש את חשיבת "חפיר כלכלי" בהצלחת החברות וביצירת ערך למשקיעים.
נאמנות למותג: חברות עם זיהוי מותג חזק (כגון; נייקי ואפל) ונאמנות ללקוחות יכולות להנות מחפיר כלכלי.
לקוחות רואים במותג ערך מוסף ונוטים לשלם יותר עבור המוצרים או השירותים מהמותג, מה שהופך את התחרות לקשה יותר.
יתרון בעלויות: חברות שנהנות מהטבות כלכליות, כגון חברות המיצרות בעצמן חומרי גלם בתהליך או טכנולוגיה פטנטית.
בכך אפשר לייצר מוצרים או שירותים בצורה יעילה יותר ובעלות נמוכה יותר, מה שמאפשר להן לשמור על רווחיות גבוה.
אפקטי רשת: אפקטי הרשת מתרחשים כאשר הערך של מוצר או שירות עולה ככל שיותר אנשים משתמשים בו.
חברות שנהנות מאפקטי רשת, כמו רשתות חברתיות, טלוויזיה או שווקים מקוונים (כגון; אמזון), יכולות להנות מחפיר כלכלי גדול מכיוון שקשה יותר למתחרים חדשים למשוך משתמשים מפלטפורמות מוכרות.
רגולציה: בחלק מהתעשיות החברות נמצאות בפני חוקים ותקנים שיש לעמוד בהם, יכול להיות קשה לחברות חדשות להיכנס לשוק.
חברות הפועלות בתעשיות שכאלו יכולות להנות מהגנת התקנים ולחזק את החפיר הכלכלי שלהן.
אפל - חברת אפל היא דוגמה למימוש חפיר כלכלי גדול.
היא מצליחה לשמור על עמדתה בשוק הטכנולוגי בזכות יתרון תחרותי ברמה גבוהה.
תכנון מוצרים חדשני, נאמנות למותג ושירות לקוחות מעולה הם רק חלק מהמרכיבים של החפיר הכלכלי של אפל.
קוקה קולה - קוקה קולה היא עוד דוגמה לחפיר כלכלי בשוק המשקאות.
המותג של קוקה קולה נחשב לאחד החזקים ביותר בעולם, והתוקף שלו מקורו בנאמנות הלקוחות ובאסטרטגיות שיווק מעולות.
השוואה לאסטרטגיות אחרות בתחום העסקים
חפיר כלכלי ו"גלולת הרעל" (Poison pill - מעולם ההשתלטות עוינת) הם שני מונחים בתחום העסקים שמתייחסים לאסטרטגיות המשתמשות בהן חברות על מנת להגן על עצמן מפני תחרות ומניעת כניסת מתחרים לשוק, אך הם שונים בהיבטים מרכזיים:
חפיר כלכלי מתייחס ליתרון תחרותי שברשות חברה, המאפשר לה לשמור על מעמדה בשוק ועל רווחיותה לאורך זמן.
זהו יתרון תחרותי חיוני שנוצר על ידי ערכים ומשאבים שאינם ניתנים לשכפול בקלות על ידי מתחרים.
גלולת הרעל, מאידך, היא אסטרטגית מניעתה השתלטות על חברה על ידי משקיע שאינו מבוקר על ידי הנהלת החברה.
האסטרטגיה כוללת שימוש באמצעים שונים על מנת למנוע רכישת שליטה בחברה או ליצור תנאים שיאפשרו לגורמים בתוך החברה לשמור על השליטה.
בעיקר באמצעים התחום זכויות וחובות בעלי מניות.
לסיכום, חפיר כלכלי הוא כלי אסטרטגי שחברות משתמשות בו על מנת ליצור ולשמור על יתרון תחרותי בשוק, בעוד שגלולת הרעל היא אסטרטגיה שמטרתה למנוע השלטת רוב בחברה על ידי משקיע שאינו מבוקר על ידי הנהלת החברה.
חפרפרת (שם מדעי: Talpa) היא יונק ממשפחת החפרפרתיים בסדרת אוכלי החרקים בעל כושר חפירה מפותח – במשך דקה אחת היא מסוגלת לחפור באדמה רכה תעלה שאורכה יותר ממטר.
לעיתים מבלבלים בין החפרפרת לבין החולד.
המקור לבלבול היא העובדה ששני בעלי החיים שוכנים מתחת לאדמה ושניהם עיוורים, אך למעט דמיון זה, אין כל קשר ביניהם.
חפרפרות וחפרפזים פיתחו בנפרד אותו מבנה גוף ואורח חיים, אך הם קרובים יותר ליונקים אחרים ובהם תחשי נהרות, שנבובים ופילים.
לחפרפרת לרוב פרווה חומה ועבה.
היא שוכנת מתחת לפני הקרקע וממעטת לצאת מעליהם, ומשום כך איבדה את יכולת הראייה כמעט לחלוטין, שכן עיניה קטנות מאוד.
במהלך חייה היא בונה מערכת מסועפת של מחילות.
במקום עיניה, החפרפרת משתמשת באפה ובאוזניה על מנת למצוא את מזונה.
חוש הריח של החפרפרת מאפשר לה לא רק לזהות את טיבו של מקור הריח, אלא גם לאתר את מקומו בצורה מדויקת.
לחפרפרת יש שני נחיריים, שבכל אחד מהם קולטני ריח, המעבירים אותות למוחה.
המוח של החפרפרת מסוגל לעבד את האות המגיע מכל נחיר כדי לזהות במדויק את הכיוון שממנו מגיע הריח.
אפה הרגיש מסוגל להתחקות אחר דרכו של השלשול, מזונה העיקרי, באדמה.
החפרפרות משוטטות במנהרותיהן ללא הרף ומחפשות שלשולים, תולעים ובעלי חיים זעירים אחרים למאכל.
החפרפרת מסוגלת לאכול ביום אחד מזון כמשקל גופה, ולכן היא נאלצת לחפש מזון מדי שעות אחדות.
מין חפרפרת אלטאי (Talpa altaica)
מין חפרפרת עיוורת (Talpa caeca)
מין חפרפרת קווקזית (Talpa caucasica)
מין חפרפרת אירופאית (חפרפרת מצויה; Talpa europae)
מין חפרפרת האב דוד (Talpa davidiana)
מין חפרפרת לבנטית (Talpa levantis)
מין חפרפרת רומית (Talpa romana)
מין חפרפרת בלקנית (Talpa stankovici)
החַפָּרִיתיים היא משפחה בסדרת חסרי הזנב.
במשפחה קיים סוג אחד בלבד: חַפָּרִית (Pelobates).
סוג זה מכיל ארבעה מינים.
המשפחה נפוצה באירופה, ארצות הים התיכון, צפון-מערב אפריקה ומערב אסיה.
צבעם של הפרטים דהוי במידת מה.
פרטיו הם חסרי זנב הנוהגים לחפור באדמות חוליות.
לשם מטרה זו, יש להם בליטה קשה על כפות הרגליים, המאפשרת להם לחפור בחול מבלי לפגוע ברגליהן העדינות.
הם מתחפרים במחילות לתקופה ארוכה, ומגיחים מהן בתקופות הגשם.
הם מתרבים בשלוליות, אשר לרוב קיימות באופן זמני בלבד.
הראשנים של משפחה זו חיים באופן עצמאי בסביבה מימית.
חפרית מצויה (Pelobates syriacus) נקראה בעבר חפרית עין החתול, הנציגה היחידה של המשפחה בישראל.
חפרית אירופאית מצויה (Pelobates fuscus)
חַפָּרִית מצויה שם מדעי: Pelobates syriacus; בעבר, חפרית עין החתול) היא חסר זנב ממשפחת החפריתיים.
מצב סיכון אזורי (CR(A1c2c,E בישראל שמהווה את גבול התפוצה הדרומי של המין.
חפרית זו אובליגטורית לשלולית חורף, פעילה לילית וניזונה מחלזונות ומחיפושיות.
הראשנים הם יצורים חברתיים ואף צדים ביחד על ידי הכאה בזנבותיהם בקרקע השלולית, פעולה המשחררת אורגניזמים קטנים אשר מהם ניזונים הראשנים.
בתקופת הקיץ מתחפרת החפרית המצויה באדמה.
האזור הדרומי ביותר בישראל, ולמעשה בעולם, שבו ניתן למצוא את החפרית המצויה הוא שמורת בריכת רוברטס, דרומית לאשדוד.
בנוסף היא מצויה בעוד מספר נקודות כמו מישור החוף, השומרון, הגליל התחתון והעליון ורמת הגולן.
למרות שהתפוצה נחשבת רחבה, בישראל החפריות עדיין נחשבות מין נדיר והן מופיעות באוכלוסיות בודדות.
לאחר כארבע שנים נותרו 600 חפריות, שהטילו כמות גדולה מאוד של ראשנים.
במרץ 2021, במסגרת מבצע התנדבות מיוחד ברמת השרון, הועברה אוכלוסיית חפרית עין החתול יחד עם הקרפדה הירוקה, טריטון הפסים והאילנית המצויה, מבריכת החורף שלהם לבריכה חדשה בשטחי הכפר הירוק.
כמו כן נצפו פרטים מהמין בשלולית פונדוק, שלולית חורף הסמוכה לכביש 55, בין הכפרים אל-פונדוק וג'ינסאפוט.
חפציבה מנוחין הייתה פסנתרנית יהודייה-אמריקאית ופעילה למען זכויות אדם.
אחותם של הכנר יהודי מנוחין והפסנתרנית, הציירת והמשוררת ילטה מנוחין.
בילדותה הוריה לימדו אותה קרוא וכתוב, והיא לא למדה בבית הספר.
כילדה הופיעה עם אחיה הבכור יהודי, ובגיל 12 הקליטה את תקליטה הראשון ביחד עם אחיה (16).
נישאה ללינדסיי ניקולאס, בוקר אוסטרלי ובנו של ג'ורג' ניקולאס (ממייסדי חברת התרופות שפיתחה את האספירין).
היא עברה יחד איתו לאחוזת Terrinallum במערב ויקטוריה, שם הקימה ספרייה ניידת לילדים, וילדה את שני ילדיה: קרונרוד ומרסטון ניקולאס.
כמו כן, האגודה האוסטרלית - מוזיקה ויוה - נולדה בסלון ביתה.
אחיה, יהודי מנוחין, התחתן עם נולה ניקולאס, אחותו של לינדסיי, אך נישואי שני הזוגות לא החזיקו מעמד והם התגרשו.
מאוחר יותר התחתנה חפציבה עם ריצ'רד האוזר, סוציולוג אוסטרי ואביה של אווה קוקס.
הם עברו עם בתם קלרה מנוחין-האוזר לאנגליה, שם אימצו למשפחתם את מישל אלכסנדר מורגן.
הם הקימו את ה'מוסד לזכויות אדם ואחריות' ואת ה'מרכז למחקרים חברתיים'.
הזוג ניהל יחד בדרום לונדון מקלט למשפחות חסרות בית, אסירים משוחררים ועוד.
לבסוף, עברו לביתם הקבוע בקצה המזרחי של לונדון.
חפציבה וריצ'רד האוזר הקימו בית-מחסה לזכויות אדם בביתם שבפימליקו.
הם פעלו למען פיוס הדרגתי וניסו לעזור למיעוטים ברחבי העולם.
חפציבה הייתה פעילת למען השלום ופירוק הנשק.
ב-1977 נבחרה לנשיאת הסניף הבריטי של 'ליגת הנשים העולמית לשלום וחירות' ותומכת נלהבת של זכויות נשים וילדים.
ב-1 בינואר 1981 נפטרה לאחר מחלה ממושכת.
נקברה בבית הקברות היהודי בצפון לונדון.
חפציבה דיור ואחזקות בע"מ הייתה חברת נדל"ן ובנייה שעמדה בראש קבוצה של חברות בנייה, מהגדולות בישראל, עד לקריסתה באוגוסט 2007. מנהלי החברה הואשמו בפלילים על אופן ניהול החברה שהביא לקריסתה ועל שלא הבטיחו את כספם של הרוכשים בערבויות כחוק.
חפציבה דיור הייתה חברה פרטית, אך שלוש מהחברות הבנות שלה פעלו בבורסה לניירות ערך בתל אביב:
חפציבה גלובל בע"מ - חברה ציבורית שעסקה בנדל"ן ברומניה.
חפציבה ג'רוזלם גולד בע"מ - חברה ציבורית שעסקה בפיתוח ובהפעלה של נדל"ן מניב.
חפציבה חופים בע"מ - חברה פרטית שעסקה בייזום ובהקמה של פרויקט נדל"ן למגורים באזור חדרה, תאגיד מדווח עקב מכירת איגרות החוב שלה בבורסה.
בנוסף כללה הקבוצה חברות פרטיות אחדות, ובהן:
חפציבה בניה פיתוח והשקעות בע"מ
הקבוצה החלה כחברה משפחתית בבעלותו של הקבלן הירושלמי מרדכי יונה, אשר ייסד אותה ב־1968 וקראה על שם אשתו – חפציבה.
בסוף שנות השמונים עבר ניהול החברה לבועז יונה, בנו של מרדכי יונה.
בשנת 1983 רכשה החברה את פרויקט התחנה המרכזית החדשה של תל אביב אשר הייתה בתהליכי בנייה למעלה מ-25 שנים ושסיומה התעכב במשך יותר מעשר שנים לאחר שנקלעה לקשיים כלכליים.
חפציבה הביאה את הפרויקט לידי גמר, והתחנה נפתחה לפעילות ב-1993.
בתחילת 2007 הייתה החברה אחראית לכ-10% מהבנייה למגורים בישראל באותה שנה.
שיטת הפעולה של החברה הייתה להתמקד בדירות קטנות וזולות יחסית ולמכור אותן ברווח נמוך למדי.
מודל הרווח של החברה היה מבוסס על מכירת דירות רבות.
החברה ידועה גם בשל פרויקטים של בנייה אותם ביצעה ביהודה ושומרון ובבנייה לציבור החרדי.
בפברואר 2006 עתרה תנועת שלום עכשיו לבג"ץ כנגד אכלוס בתים שבנתה החברה בשכונת מתתיהו מזרח במודיעין עילית, משום שלטענת התנועה, נבנו בניגוד לחוק ועל קרקעות פלסטינים ובג"ץ נתן צו להקפאת האכלוס.
ב-5 בספטמבר 2007 דחה בג"ץ את עתירת התנועה ואישר את המשך הבנייה והאיכלוס בשכונה.
ביוני 2007 סיפר מנכ"ל החברה, בועז יונה, על כוונתו להנפיק את מניותיה בבורסה לניירות ערך בתל אביב לפי שווי של 350-250 מיליון דולר.
רמז למצבה הקשה של קבוצת החברות ניתן בדוחות הכספיים של החברות הבנות הציבוריות שלה, שנמסרו לרשות ניירות ערך.
בדו"ח לשנת 2006 של חפציבה חופים בע"מ, למשל, נאמר:
בתחילת אוגוסט 2007 פורסם שהחברה נתונה בקשיים כלכליים חמורים: חובותיה נאמדו בכ־1.5 מיליארד שקל.
עקב כך החלו רוכשי דירות רבים שבניית דירתם טרם הסתיימה לפלוש לדירות שרכשו ברמלה, ירושלים, נתניה, מודיעין עילית, בית שמש וביתר עילית.
התברר כי לרבים מרוכשי הדירות לא ניתנו ערבויות כנגד הכספים ששילמו, בניגוד לחוק.
אף שהפלישה לדירות בפרויקט "מתתיהו מזרח" שבעיר מודיעין עילית היוותה הפרה של צו ביניים של בג"ץ, שאסר על אכלוס הדירות בשכונה, קבע בג"ץ שאין לפנות את הפולשים.
סמוך למועד קריסתה, נחתמה עסקה לרכישת חפציבה על ידי אלקטרה נדל"ן מקבוצת אלקטרה, אך העסקה לא הושלמה ואלקטרה חזרה בה מכוונתה לרכוש את חפציבה.
עם קריסתה של החברה נעלם המנכ"ל בועז יונה, והטיפול בבעיות שנוצרו עבר לאחרים.
ב-6 באוגוסט 2007 ניתן לחברה צו הקפאת הליכים זמני, כדי לאפשר לה להציג תוכנית הבראה.
הכונס הרשמי שלמה שחר מונה לנאמן החברה.
בעקבות היעלמותו של המנכ"ל בועז יונה, והחשד שהקריסה נבעה ממעשים פליליים שעשה, הוצא כנגדו צו מעצר בינלאומי.
ב-30 באוגוסט 2007 נעצר יונה באיטליה, והחלו הליכים להסגרתו לישראל.
בסוף שנת 2008 הורשע בועז יונה בישראל בעבירות של גניבה, קבלת דבר במרמה, זיוף ורישום כוזב במסמכי תאגיד במסגרת עסקת טיעון ונדון ל-7 שנות מאסר ופיצוי לנפגעי החברה בסך של 8 מיליון ש"ח.
בערעור לבית המשפט העליון הוקטן הפיצוי והועמד על 4 מיליון ש"ח.
בכירים נוספים בחברה הועמדו לדין והורשעו:
מנהל הכספים של קבוצת חפציבה הפרטית, זאב טננבאום, הורשע בהסדר טיעון בשלוש עבירות של סיוע לגנבה בידי מורשה, מרמה והפרת אמונים, רישום כוזב במסמכי תאגיד, ובעשרות מקרים של עבירות על חוק המכר (דירות), ונגזר עליו עונש 20 חודשי מאסר בפועל, ומתן פיצוי של 600 אלף ש"ח לרוכשי הדירות.
עדיה בן משה הורשע במסגרת הסדר טיעון בעבירות של סיוע לגנבה בידי מורשה, בשתי עבירות של רישום כוזב במסמכי תאגיד ובעבירה על חוק ניירות ערך, ונגזר עליו עונש של 4 חודשי מאסר בפועל.
סמנכ"ל השיווק של חפציבה, אודי הררי, הורשע בהסדר טיעון בסיוע לקבלת דבר במרמה בידי אחר, ונגזר עליו עונש של חמישה חודשי עבודות שירות ושישה חודשי מאסר על תנאי.
רו"ח פרדי אלגמיל, שהיה משנה למנכ"ל חפציבה, הורשע בהסדר טיעון בעבירות על חוק המכר (דירות), סיוע לרישום כוזב במסמכי תאגיד ועבירות על חוק ניירות ערך, ונגזר עליו עונש של שישה חודשי עבודות שירות ומתן פיצוי בסך 400 אלף ש"ח לנפגעי הפרשה.
חלק מרוכשי הדירות מחפציבה קיבלו את המפתחות לבתיהם עוד לפני המפולת וכמעט לא נפגעו מהקריסה.
הפגיעה בהם יכולה להיות באי השלמת מבני ציבור או פיתוח סביבתי שהקבלן התחייב להם ונבצר ממנו להשלים.
חלק מרוכשי הדירות, פלשו לדירות בשלבי בנייה שונים והתארגנו בקבוצות להסדר מול כונס הנכסים יצחק מלכו והבנקים.
חלקם הצליחו להביא את הבנקים לממן כ-70% מההפסד שילמו בעצמם את השאר.
גם אלו שלא פלשו לדירות הצליחו להגיע להסדרים שונים עם הבנקים על השתתפות חלקית בהפסד והמשך הבניה.
קבוצה קטנה של רוכשים רכשו דירות "על הנייר".
בחלק מהפרויקטים הקרקע עוד לא הייתה בבעלות חפציבה או שהתמורה עבורה לא שולמה והיא חזרה לבעלים.
קבוצה זו ניזוקה יותר למרות שההתארגנות הכללית העבירה לזכותם סכום כסף מתוך הגבייה הכללית ומימוש הנכסים.
אולם סכומים אלו לא הספיקה לבנייה או לרכישת קרקעות.
חפרפרת הוא כינוי למרגל מטעם מדינה זרה, המשרת בשירות המדינה או בארגוני הביטחון של המדינה שאחריה הוא מרגל ונאמנותו נתונה להם למראית עין.
יש המשתמשים במונח החפרפרת כדי לציין כל סוכן של מדינה זרה, הפועל במסגרת מנגנון ממשלתי של המדינה שאחריה הוא מרגל.
לעומתם, יש הרואים כחפרפרת רק את מי שהיו למרגלים עוד בטרם נחשפו למידע מסווג במסגרת עבודתם בשירות המדינה שאחריה הם מרגלים (בשונה ממי ששוכנעו לרגל רק לאחר שנחשפו למידע שכזה).
דוגמאות ידועות לחפרפרות הם חברי חמישיית קיימברידג', אשר גויסו לריגול על ידי הק.ג.ב.
- ארגון המודיעין הסובייטי - בעת לימודיהם באוניברסיטת קיימברידג', והיו לאחר מכן לחברים בדרגים הגבוהים של הממשל הבריטי ופעלו כמרגלים בתוכו.
עקב הקושי להחדיר חפרפרות למנגנון הממשל של מדינה זרה ומשך הזמן הארוך הנחוץ לשם כך, ועקב הסתרתו של מידע על פעילות זו, נדירים המקרים שבהם ידוע על חפרפרות שהצליחו להתמקם בדרגים הגבוהים של ממשל המדינה שבה ריגלו.
חפרפרות ידועות יותר בעבודת ארגוני משטרה במסגרת חדירתם לתאי פשע.
בהקשר זה מכונה החפרפרת "סוכן סמוי".
הכינוי של ארגוני המאפיה לסוכן שכזה הוא "עכברוש" (Rat).
הביטוי חפרפרת משמש גם לתיאור כל אדם העובד במסגרת ארגון פלוני ומבקש להשיג בו מידע חסוי שאותו יעביר אל הארגון שאליו נתונה נאמנותו בפועל.
המונח נגזר מבעל החיים חפרפרת ומתכונות החפירה העמוקות שלו - באופן הדומה לחדירה עמוקה של הסוכן בארגון היעד.
המונח חפרפרת נזכר לראשונה בספרו של סר פרנסיס בייקון תולדות שלטונו של המלך הנרי השביעי (History of the Reign of King Henry VII) (1626).
בעת המודרנית הופיע הביטוי בספריו של ג'ון לה קארה.
לה קארה טען בריאיון עיתונאי ב-1976 כי זה היה ביטוי של הק.ג.ב.
דמויות של חפרפרות הופיעו בסרטי קולנוע, סדרות טלוויזיה ורומנים, ובכללם סרטים בסדרת ג'יימס בונד, החפרפרת, הסדרה "24" והרומן הישראלי "בוגד".
זאב אבני – דיפלומט ישראלי שריגל בשירות ברית המועצות;
ישראל בר – עובד משרד הביטחון וממקורביו של דוד בן-גוריון, שריגל עבור ברית המועצות;
מרקוס קלינגברג – סגן מנהל המכון למחקר ביולוגי בישראל, שהעביר מידע מסווג על עבודתו לברית המועצות.
אשרף מרואן - יועץ הנשיא אנואר סאדאת, ששימש כמרגל ישראלי בצמרת השלטון המצרית;
אלי כהן - ישראלי ששימש כמרגל בצמרת השלטון הסורית עד שנתפס;
יונתן פולארד - יהודי אמריקני ששירת כאזרח באגף המודיעין של הצי האמריקני וריגל שם למען ישראל;
פיוטר פופוב – הקצין הראשון, אשר גויס על ידי סוכנות הביון המרכזית של ארצות הברית (CIA) מתוך המודיעין הצבאי הסובייטי;
אולג פנקובסקי - קצין במודיעין הצבאי הסובייטי, שהעביר מידע רב חשיבות לשירותי הביון של בריטניה וארצות הברית;
קרל קוכר – סוכנת סובייטית, שפעלה בשורות ה-CIA;
אולדריץ' איימס, שהיה למרגל עבור ברית המועצות לאחר שהגיע לתפקיד בכיר בשורות ה-CIA;
ארל אדווין פיטס – סוכן לשכת החקירות הפדרלית של ארצות הברית (FBI), שגויס לריגול על ידי ברית המועצות.
חַפָּרִית אירופית מצויה (נקראת גם חפרית השום; שם מדעי: Pelobates fuscus) היא מין של קרפדיים מהסוג חפרית (Pelobates).
החפרית המצויה נפוצה באזור המשתרע ממרכז אירופה למערב אסיה.
זכרי החפרית המצויה מגיעים לגודל של 6.5 סנטימטרים בקירוב, בעוד הנקבות מגיעות ל-8 ס"מ.
צבע עורן של החפריות המצויות משתנה, והוא תלוי בבית הגידול, בזוויג ובאזור, אך הוא לרוב נוטה להיות בגוון של אפור בהיר או חום בחלק הגבי.
עורה מוכתם בנקודות שצבען כהה יותר.
הבטן של החפרית המצויה לבנה, ולפעמים מנומרת בצבעי אפור.
יצוין כי נצפו גם פרטים לבקנים.
כשהחפרית המצויה מרגישה סכנה, היא מפרישה חומר שריחו כשל השום.
חפציבה היא דמות בדיונית של גיבורת-על חייזרית המופיעה בחוברות הקומיקס אקס-מן וסדרת הבת אקס פורס ביקום מארוול קומיקס.
חפציבה היא חייזרית מכוכב הלכת טריל'סארט שהיה נתון לשליטתה של אימפריית השי'אר העריצה.
כאשר קורסייר היה שבוי בידיו של הקיסר ד'קאן מאימפריית השי'אר, חפציבה עזרה לו להימלט מהשבי יחד עם אסירים נוספים, ואלה יסדו את קבוצת פיראטי החלל הבין-גלקטיים סטארג'אמרס.
כאשר חפציבה ננטשת על פני כדור הארץ, היא מצטרפת לשורות האקס-מן.
היא ו-וורפאת' חולקים בקשר מיוחד.
לחפציבה יכולות על-אנושיות כמו מהירות, זריזות ורפלקסים מוגברים, כמו גם חושים מחודדים וטפרים נשלפים.
ביכולתה לשנות את אופן התנהגותם של אחרים על ידי הפרשת פרומונים.
חפרפרת אירופית (שם מדעי: Talpa europaea), הידועה גם בשמות חפרפרת מצויה וחפרפרת צפונית, היא מין בסוג חפרפרת ממשפחת החפרפרתיים בסדרת אוכלי החרקים הנפוצה בעיקר במרכז אירופה אך גם במערב אירופה ומזרח אירופה.
היא תוארה בידי החוקר קארולוס ליניאוס ב-1758.
החפרפרת חיה במחילות מסועפות שאותן היא מרחיבה באופן קבוע.
החפרפרות משוטטות במנהרותיהן ללא הרף אחר טרפן.
הן ניזונות משלשולים, חרקים, נדלים ואפילו עכברים וחדפיים.
הרוק שלה מכיל רעלן המשתק בעיקר את השלשולים.
גופה בצורת גליל ואורכו כ-12 ס"מ.
הנקבות לרוב קטנות יותר מהזכרים.
עיניה קטנות ומוחבאות מאחורי פרוותה.
אוזניה קטנות ובולטות במקצת מעורה.
פרוותה לרוב בצבע אפור כהה.
חֲפַרְפַּזִּיִּים (שם מדעי: Chrysochloridae) היא משפחה של יונקים קטנים מסדרת הטנרקאים, והם חיים באזורים חמים ויבשים בדרומה של אפריקה.
הם מותאמים לחיי מחילות ולחיים מתחת לחול והם מבלים את רוב זמנם מתחת לאדמה.
למרות שמם הם אינם חפרפרות אמיתיות, למרות שבעבר נחשבו כשייכים לסדרת אוכלי החרקים.
הם קרובים לטנרקים דמויי קיפוד שחיים באפריקה ובמדגסקר.
החפרפזיים עיוורים, ויש להם רגליים קצרות בעלות טפרים חזקים שבאמצעותם הם חופרים את דרכם במדבריות כמו מדבר נמיב ותרים אחר טרף כמו נמלים, טרמיטים וחיפושיות מדבר.
הם בעלי פרווה צפופה בצבע צהוב או כתום, הדומה לרקע המדברי ומכאן הם קיבלו את שמם.
סוג ומין יחיד חפרפז גראנט (Eremitalpa granti).
סוג ומין יחיד חפרפז ארנדי (Carpitalpa arendsi).
חפריתיים אמריקאיים (שם מדעי: Scaphiopodidae) היא משפחה של דו-חיים מסדרת חסרי הזנב ובה שני סוגים: Scaphiopus ו-Spea ובהם שבעה מינים.
משפחת קרפדות זו דומה לחפריתיים האירופאיים, והיא נפוצה רק באמריקה הצפונית, בדרום קנדה, בארצות הברית ובצפון מקסיקו.
הן חיות במגוון בתי גידול, כולל יבשים כמו בערבות העשב האמריקניות או באדמות שפלה.
הן מעוגלות ומנופחות במראן, בעלות רגליים קצרות ועיניים מגודלות ועורן יבש וגבשושי.
יש להן טפרים על רגליהן, העוזרים להן לחפור מחילות כדי להימלט מהחום ומהיובש.
רובן בעלות צבעי אדמה חומים ובהירים, מה שעוזר להן להסתוות.
מין חפרית ניו מקסיקו (Spea bombifrons)