tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אחד ממושגי הספר הוא "המשולש הגדול", שפרוס על שני עמודים, שהוא כלי לסידור דמויות שונות מעולם הקומיקס כשהוא מבטא דמויות מוכרות ומסדר אותם על פי שלושה קריטריונים: ריאליסטי, אייקוני ומופשט.
מקלאוד מציב את הייצוג הריאליסטי בפינה השמאלית התחתונה, ייצוג אייקוני בפינה הימנית התחתונה, ותמונה מופשטת, בקצה המשולש האחרון.
סרטוט זה מאפשר שיבוץ ומיפוי של סגנונות על פי הקשת.
הספר קיבל ביקורות מצוינות מקרב אנשים רבים שעוסקים במקצוע הקומיקס, חלקם ישראלים וחלקם אף מפורסמים בעולם.
אלן מור הבריטי כתב על הספר כי הוא "הניתוח הטוב ביותר של מדיום הקומיקס שפגשתי אי פעם".
ניל גיימן, כותב רב המכר "סנדמן", כתב "אם אתם רוצים לראות רב-אמן בפעולה - אתם חייבים לקרוא את הספר הזה".
אתגר קרת הישראלי כתב כי הספר הוא "ספר מומלץ לכל מי שאוהב את אמנות הקומיקס וספר חובה לכל אלו שמזלזלים בה".
ויל אייזנר, אחד מגדולי הסופרים בתחום הקומיקס, תיאר את הספר כ"ניתוח פורץ דרך וסקירה אינטלקטואלית של הקומיקס כמדיום רב-ערך".
ארט ספיגלמן, כותב הספר מאוס פורץ הדרך, כתב כי הספר הוא "הקומיקס האינטליגנטי ביותר שראיתי זה זמן רב.
מפרק לגורמים את השפה הסודית של הקומיקס ואגב כך מגלה את סודות הזמן, המקום, האמנות והקוסמוס כולו".
ריינה טלגמאייר, כותבת קומיקס יחסית חדשה ביחס לשאר המצוטטים כאן, כתבה כי "הספר העיף לי את הראש ונתן לי ארגז כלים שמשמש אותי עד היום".
מישל קישקה הישראלי גם הוא כתב ש"[הוא] ספר קומיקס עשיר, מעמיק ומרתק, שמוכיח הלכה למעשה ששפת הקומיקס היא גם כלי לימודי יוצא דופן".
רותו מודן, אף היא ישראלית (זוכה שני פרסי אייזנר), כתבה ש"להבין קומיקס שינה את הדרך שבה אני קוראת קומיקס והשפיע על איך שאני מציירת קומיקס.
זה ספר חובה לכל חובב ולכל מי שרוצה להיות אמן קומיקס מקצועי".
ארי פולמן, הבמאי והמאייר, כתב כי "ספר מומלץ לכל חובב קומיקס, ובעיקר ספר חובה לכל מי שגר באותו בית עם חובב קומיקס ולא מבין WTF".
"להבין קומיקס" זכה במספר פרסי "הארווי" בשנת 1994 עבור הרומן הגרפי הטוב ביותר / חומר מקורי והמצגת הביוגרפית, ההיסטורית או העיתונאית הטובה ביותר.
בנוסף, זכה מקלאוד בפרס הארווי לסופר הטוב ביותר בשנת 1994. הספר זכה בפרס אייזנר היוקרתי באותה שנה בקטגוריית ספר הקומיקס הטוב ביותר.
מקלאוד זכה בפרס אדמסון לשנת 1994 לספר הקומיקס הבינלאומי הטוב ביותר.
הספר עלה לגמר פרס הוגו בשנת 1994 לספר הספרים הטוב ביותר.
יחד עם הספר "קומיקס ואמנות רצף" של ויל אייזנר, הספר "להבין קומיקס" הוא ספר חובה ללימודי קומיקס בארצות הברית ובריטניה, ומי שבוחר במסלול זה באוניברסיטה מחויב לרכוש אותו כחלק מספרי הלימוד.
הספר תואר כ"אחד הספרים התבוניים ביותר העוסקים בעיצוב ממשקי גרפים שנכתבו אי פעם" על ידי אחד מיוצרי מחשב אפל, מקינטוש, אנדי הרצפלד.
קטעים מתוך הספר פורסמו בעיתון "גיבורים מדהימים # 200" (אפריל 1992); גיליון זה זכה אחר כך בפרס דון תומפסון משנת 1992 בקטגוריית היצירה הטובה ביותר לספרות בדיונית.
מקלאוד פרסם את התצוגה המקדימה של הספר בוועידת אומנויות הקומיקס העולמית באוגוסט 1992. הספר פורסם לראשונה על ידי הוצאת "טונדרה" בשנת 1993; מהדורה שנייה יצאה לאור על ידי ההוצאות "Kitchen Sink Press", "קומיקס DC", "ורטיגו קומיקס" ו-"HarperPerennial".
את הספר ערך מארק מרטין, ואת גופן האותיות יצר בוב לפן.
הוצאת "Kitchen Sink Press" (ינואר 1993) [כריכה רכה]
הוצאת קומיקס DC (מאי 1999)
הוצאת "Kitchen Sink Press" (אוגוסט 1993) [כריכה קשה]
להבות יוני היא יצירה בצבעי שמן של הצייר האנגלי פרדריק לייטון משנת 1895. היא נחשבת יצירת המופת של לייטון כצייר בעידן הקלאסיציזם.
הדמות ביצירה מזכירה נימפות שפוסלו ביוון העתיקה.
היצירה נעלמה בתחילת המאה ה-20, והיא התגלתה רק בסביבות שנת 1960. זמן קצר לאחר מציאת היצירה, היא נמכרה בזול במכירה פומבית עקב חוסר הפופולריות של ציורים ויקטוריאניים באותה תקופה.
מאוחר יותר, (MAP) שבפוארטו ריקו רכש אותה, ועד היום היא נמצאת בהחזקתו.
הציור שימש תחילה כמודל ליצירת פיסול בשיש לחדר הרחצה של הצייר, אולם הוא התלהב מהרעיון והחליט ליצור ציור על סמך המודל.
הציור דמה מאוד ליצירתו של מיכלאנג'לו "לילה", שלייטון החשיב כאחת מהיצירות החשובות של העת המודרנית.
הפוזיציה של הנערה בציור היוותה אחד מהקשיים הגדולים עבור הצייר.
הוא צייר כמה סקיצות, והתקשה לצייר בדיוק, בפרט את ידה הימנית של הנערה.
לייטון יצר ארבע סקיצות לפני היצירה הסופית, ובכללם למעט אחת הנערה הייתה עירומה.
הציור מאופיין בריאליזם שניכר בשמלה השקופה של הנערה, בשיש ברקע, בשימוש באור טבעי ובשקיעה.
ענף ההרדוף הרעיל המופיע בצידה העליון בימין הציור מסמל את השבריריות בין המוות לבין השינה.
המגזין "" קנה את היצירה על מנת ליצור בדמותה כרטיסי ברכה לחג המולד של 1895. לאחר מותו של לייטון, ב-1896, מוזיאון אשמוליאן השאיל את היצירה וסמוך לשנת 1900 הוא נעלם.
בסביבות שנת 1960 אנדרו לויד ובר גילה את הציור ורצה לרכוש אותו, אולם סבתו סירבה לתת לו כסף מפני שהיא חשבה כי היו אמנות נחותה.
בשנת 1963, לואיס פייר, העתיד להיות מושל פוארטו ריקו, יצא למשלחת לאירופה כדי לרכוש יצירות למוזיאון פונסה לאמנות.
פייר רכש את היצירה תמורת 1,000 דולר אמריקאי באמסטרדם.
"להבות יוני" הוצגה בתערוכות ברחבי העולם; במוזיאון הפראדו שבמדריד ב-2008, ב ב-2009 ובאוסף פריק שבניו יורק סיטי ב-2015. היצירה גם הוצגה ב, באותו מקום שבו נוצרה.
קיימת מחלוקת בנוגע לדוגמנית שהיוותה השראה לנערה בציור.
רבים סוברים כי לייטון נעזר באחת משתי הדוגמניות האהובות עליו; או .
לויד דגמנה רק ציורי ראש או ידיים ולא ציורי עירום, כך שייתכן כי הדוגמנית ביצירה הייתה דין.
להב משונן הוא מותחן פשע אמריקאי משנת 1985 בבימויו של ריצ'רד מרקנד, עם גלן קלוז, ג'ף ברידג'ס, פיטר קויוטי ורוברט לוג'יה בתפקידים הראשיים.
העלילה היא על עורכת דין שמקבלת על עצמה בחוסר רצון, להגן על בעל שנאשם ברצח אשתו.
שם הסרט נובע מהמכשיר בו בוצע הרצח - סכין עם להב משונן.
הסרט קיבל ביקורות טובות והצליח באופן מסחרי.
רוברט לוג'יה היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר, אך הפסיד לקלאוס מריה ברנדאואר על תפקידו בסרט "זיכרונות מאפריקה".
פייג' פורסטר, אשתו של בעל עיתון נפוץ בסן פרנסיסקו ג'ק פורסטר (ג'ף ברידג'ס), נרצחת באופן אכזרי בווילה שלהם על החוף.
אלמוני מכוסה פנים חודר לבניין, קושר אותה ומשסף את צווארה בסכין עם להב משונן.
ג'ק נעצר כחשוד ברצח אך מכחיש וטוען שלא היה במקום וכי לא היה לו כל סכסוך עם אשתו.
על התביעה מתמנה התובע המחוזי תומאס קראסני (פיטר קויוטי).
ג'ק מבקש מעורכת הדין טדי בארנס (גלן קלוז) לייצג אותו.
בארנס מסרבת בתחילה, היא עזבה את התחום הפלילי לפני חמש שנים כשהייתה סגניתו של קראסני לאחר שהוא הסתיר ממנה פרטים ממשפט של נאשם שלבסוף הורשע והתאבד בכלא.
בארנס היא גרושה שמגדלת בביתה בן ובת.
לאחר הפצרות היא מסכימה לייצג את ג'ק ושוכרת את הבלש סם ראנסום (רוברט לוג'יה) לעבוד איתה.
עם הזמן מתפתח רומן אהבה לוהט בין ג'ק לבארנס.
הם מקיימים יחסים והיא נוטה לחשוב שהוא אכן לא אשם.
במשך החקירות היא מקבלת מכתבים אנונימיים ובהם פרטים על אנשים שיכולים לתת עדות במקרה.
ראנסום מזהה שהמכתבים הודפסו במכונת כתיבה מסוג קורונה משנת 1942.
במשפט נחקרות נשים שהיו בקשר עם ג'ק - וירג'יניה האוול (ליי טיילור-יאנג) ואיילין אוורי (דיאן אריקסון) ובארנס לומדת שג'ק הזה הוא רודף נשים ויחסה אליו משתנה, היא רוצה בתחילה להתפטר אבל לאחר שכנוע שלו היא חוזרת.
התביעה מביאה את בובי סלייד (מרשל קוט) שהיה המאהב של פייג' וכן את השוער במועדון של ג'ף (לואיס ג'מבבלו) שהעיד שראה סכין משוננת בתא הבגדים של ג'ק אך בארנס מצליחה לבלבל אותו.
לבסוף בעקבות מכתב אנונימי שקבלה, מזמנת בארנס את ג'ולי ג'נסון (קארין אוסטין) מוורה קרוז שהותקפה 18 חודשים לפני כן באופן שבו נרצחה פורסטר.
ההגנה מנסה להוכיח שמדובר כאן ברוצח סדרתי ולא בג'ק.
קראסני מנסה לשכנע כי כל זה איננו אלא מניפולציה של ג'ק, אבל השופט קריגן (ג'ון דנהר) מזהיר אותו כי לטענתו אין ביסוס כי ישלול את רישיונו להופיע בבית משפט.
לבסוף מזכה חבר המושבעים את ג'ק פורסטר.
לאחר הזיכוי מבלים בארנס וג'ק בביתו של ג'ק וכאשר הוא יוצא לרכיבה מגלה בארנס בארון את מכונת הכתיבה קורונה 1942, בה נכתבו המכתבים האנונימיים.
היא כעת בטוחה שג'ק הוא הרוצח ועוזבת במהירות את המקום בתירוץ שלילד שלה יש חום גבוה.
ג'ק מתקשר אליה והיא מטיחה בו את ההאשמה על הרצח לאור מציאת מכונת הכתיבה.
ג'ק אומר שהוא מגיע אליה כדי להסביר לה.
בארנס מתכוננת ומעירה את ראנסום, ונשכבת במיטה עם אקדח מתחת לשמיכה.
לחדר נכנס אלמוני מכוסה כולו, מצויד בחבלים וסכין משונן.
הוא מתחיל להכין את החבלים אך היא יורה בו מספר יריות והורגת אותו.
אז מגיע למקום ראנסום, מוריד את הכיסוי מפני התוקף ומתגלים פניו של ג'ק פורסטר.
שם השחקן/יתשם הדמותהערותגלן קלוזטדי בארנסעורכת דיןג'ף ברידג'סג'ק פורסטרנאשם ברצחפיטר קויוטיתומאס קרסניתובע מחוזירוברט לוג'יהסם ראנסוםבלש פרטיג'ון דנהרקאריגןשופטמרשל קוטבובי סליידעדקארין אוסטיןג'ולי ג'נסוןעדהליי טיילור-יאנגוירג'יניה האוולעדהלואיס ג'אמבבלואנתוני פבריציעד
משגר רקטות "להב" הוא משגר רקטות ישראלי על בסיס משגר PULS של אלביט מערכות יבשה (לשעבר תעש מערכות, כיום חטיבה ב-אלביט מערכות) שמותקן על גבי משאית HEMTT 8×8 של אושקוש.
את המשגר ניתן לחמש ברקטות מתקנות מסלול של תעש וברקטות מסוגים אחרים.
המשגר עצמו מותקן בירכתי המשאית, ניתן לצידוד ולהגבהה הידראוליים וכולל בסיס לשני מארזי רקטות.
הכלי כולל מנוף אינטגרלי לטעינה מהירה של מארזי הרקטות.
ה"להב" משרת בצה"ל בחיל התותחנים.
משגר רקטות PULS עם צריח מסתובב ובו מקום לשני מארזי רקטות ("פודים").
תמיכה במספר סוגי רקטות ושילוב מארזים שונים.
הרקטות מאוחסנות בזבילים אטומים על מנת להגן עליהן מפני פגעי מזג האוויר ונזקים אחרים.
מרכב של משאית מנוף מדגם HEMTT תוצרת אושקוש.
מנוע דיזל קטרפילר C15 עם הספק של .
הנעת שטח לכל 8 הגלגלים (8×8) המאפשרת עבירות גבוהה בשטחים לא סלולים וכן בדרכים סלולות.
ניוד עצמי ונסיעה מהירה (100 קמ"ש) בכבישים.
ארבע חצובות (רגליים מייצבות) מתקפלות על מנת לייצב את הכלי בעת הירי.
סגרי מסע לצידוד ולהגבהה, המאפשרים נסיעה מנהלתית בטוחה.
מנוף אינטגרלי המאפשר טעינה מהירה (כ-10 דקות) של מארזי רקטות.
מערכות שליטה ובקרה, C4ISTAR ובקרת אש המאפשרות ביצוע ירי מהיר ומדויק.
שליטה בכלי ובמשגר מתוך תא הנהג, שמשמש גם כתא מפעיל.
מיגון לתא הנהג מפני רשף הרקטות.
ה"להב" פותח על בסיס משגר ה-PULS של אלביט מערכות שהותקן על גבי משאית מנוף אושקוש HEMTT.
הוא נכנס לשירות בצה"ל ככל הנראה ב-2020. ב"להב" נעשה שימוש רשמי ראשון בשנת 2023 במלחמת חרבות ברזל, בה לוחמי גדוד 334 של חטיבת האש 282 שיגרו רקטות רומח על מטרות טרור ברצועת עזה.
בסוף אפריל 2025 נעשה שימוש מבצעי ראשון ברקטת ה"בר", ששוגרה ממשגר "להב" על מטרות טרור ברצועת עזה.
להב אל.אר רילאסטייט בע"מ המוכרת בשם המקוצר "להב אל.אר" היא חברה ציבורית ישראלית שניירות הערך שלה נסחרים בבורסה לניירות ערך בתל אביב ועוסקת בנדל"ן מניב ובאנרגיה סולארית.
להב אל.אר נוסדה בדצמבר 1963 על ידי עמירם שור ואריה שמש, כחברה פרטית בשם מ.ל.ל.
מכון לסטטיסטיקה ומיכון משרדי בע"מ, ועסקה במשך השנים בתחום טכנולוגיית המידע.
באוקטובר 1982 שם החברה שונה ל-"מ.ל.ל.
בפברואר 1983 הונפקו מניות החברה בבורסה לניירות ערך בתל אביב והיא הפכה לחברה ציבורית.
החברה שענתה את שמה ל"גאון נכסים" ועסקה בנדל"ן.
ביוני 2009 נמכרה פעילות הנדל"ן שלה והיא הפכה לשלד בורסאי.
ביוני 2010 רכשה חברת ש.י.ר שלמה נדל"ן שבשליטת שלמה שמלצר 50.85% מ"גאון נכסים" תמורת כ-24.5 מיליון ש"ח, ואיליק רוז'נסקי רכש 21% מהבעלות תמורת כ-10.1 מיליון ש"ח.
החברה שינתה את שמה ל"אס.אר.
ביוני 2011 רכש אלי להב את חלקה של ש.י.ר שלמה נדל"ן בחברה, כשהיא עדיין בסטטוס של שלד בורסאי.
בדצמבר 2011 רכשה החברה מרכז קניות בגרמניה.
בינואר 2012 שונה שמה של החברה מ"אס.אר.
אוברסיז השקעות בע"מ" לשמה הנוכחי.
בשנת 2019 מכרה ל"קרן ג'נריישן קפיטל" את החזקותיה בחברה הציבורית "סולגרין".
בפברואר 2020 השלימה החברה גיוס הון בהיקף של כ-180 מיליון ש"ח, מתוכם השקיע אבי לוי, מנכ"ל חברת מליסרון לשעבר, כ-107 מיליון ש"ח ובכך הפך לבעל השליטה בחברה, עם החזקה של כ-38.5% מהון החברה.
בהמשך החודש מונה אבי לוי ליו"ר דירקטוריון החברה.
בשנת 2021 להב רכשה שישה סניפי דקטלון בגרמניה תמורת 26 מיליון יורו.
באפריל 2024 החליף איליק רוז'נסקי את חוה זמיר טואף כמנכ"ל החברה.
יושב ראש דירקטוריון החברה הוא אבי לוי.
משרדי החברה שוכנים בבניין איטליה שבפארק ההיי-טק "יורופארק" שבקיבוץ יקום שבשרון.
נדל"ן מניב- בתחום זה עיקר פעילותה של החברה נמצא בגרמניה, שם היא פועלת משנת 2012 ומחזיקה בכ-80 מרכזים מסחריים המשרתים את האוכלוסייה המקומית ובתי מלון.
בנוסף לכך, מחזיקה החברה גם בזכויות בנכס מניב ב"סיטי טאוור" שברמת גן.
בשנת 2012 נכנסה החברה אל תחום האנרגיה הירוקה ועסקה בהקמה, רכישה ואחזקה של מערכות לייצור חשמל פוטו וולטי בישראל.
בהמשך, פעילות זו מוזגה לחברה הציבורית "סולגרין" שהייתה בשליטת החברה.
בשנת 2019 מכרה החברה את החזקותיה ויצאה מתחום זה.
במאי 2020 חזרה החברה אל התחום ורכשה כ-89 מתקנים סולאריים.
דלק ישראל- באוקטובר 2020 רכשה כ-35% ממניות "דלק" חברת הדלק הישראלית.
במהלך 2021 הגדילה את אחזקותיה בחברה לכ-40%.
החברה עוסקת בהחזקת נדל"ן ובהפעלת תחנות דלק בישראל.
באפריל 2021 פוצלה מ"דלק" חברת דלק ישראל נכסים, וביולי 2025 מניותיה של זו נרשמו למסחר בבורסה לניירות ערך בתל אביב, כשלהב אל.אר מחזיקה ב-30.56% מהבעלות.
בעל השליטה בחברה הוא איש העסקים הישראלי אבי לוי.
לוי מחזיק בכ-43.33% ממניות החברה באמצעות החברה הפרטית "אלדע ייעוץ והשקעות (1995)", שנמצאת בבעלותו המלאה.
להב חצוי הוא סרט קולנוע ישראלי-אמריקאי דובר אנגלית משנת 1992 בכתיבתו ובימויו של עמוס קולק, עם עמוס קולק ופיי דאנאוויי בתפקידים הראשיים.
העלילה היא על עיתונאית אמריקאית שמגיעה לישראל כדי לסקר את החיים בשטחים ומתאהבת בקצין ישראלי שמשרת שם.
היא מגיעה עם דעות פרו-פלסטיניות אבל מסתבר לה שהסכסוך מורכב ומסובך ולשני הצדדים יש טענות שיש להתחשב בהן.
הסרט מסקר את הסכסוך הישראלי פלסטיני ומתראיינים בו טדי קולק, אבא אבן, חנאן עשראווי, זיאד אבו זיאד, הרב מאיר כהנא ונעמי אלטרץ, אלמנתו של אלי אלטרץ (שנרצח בפיגוע דקירה ב-21 באוקטובר 1990) בפיגוע בשכונת בקעה.
הסרט צולם בירושלים וסיבבתה בקיץ 1990, אך יצא לאקרנים שנתיים אחר כך.
הסרט היה מועמד לפרס אופיר לסרט העלילתי הטוב ביותר ועמוס קולק לפרס אופיר לשחקן הראשי הטוב ביותר על תפקידו בסרט.
פיי מילאנו (פיי דאנאוויי) היא עיתונאית של ניו יורק הראלד שמגיעה לישראל לשלושה שבועות כדי לסקר את הסכסוך הישראלי פלסטיני.
בדרכה לירושלים הוא עוצרת לחייל ישראלי במילואים בשם דייוויד (עמוס קולק).
הוא מתחיל לחזר אחריה בדרך מצ'ואיסטית שגורמת לה להורידו מהרכב.
בדרך למערכת העיתון היא נתקלת בהפגנה של פלסטינים במזרח ירושלים, מבחינה בשוטר רודף אחרי נערה ומתכונן להכות אותה אך נסוג בגלל פיי שמצלמת זאת ודואגת שהתמונה תופץ.
פיי נפגשת עם משה (שמואל שילה) מנהל מערכת העיתון בירושלים והוא מגיע אתה לביתו של שאפיק (מכרם ח'ורי), פעיל פלסטיני שבנו נהרג באחת ההפגנות.
שאפיק מספר לפיי כי היה מוכן למסור את אבריו של בנו להשתלה אפילו ליהודים אבל אחיינו מוסטפא (מוחמד בכרי) סירב.
בהמשך מגורש שאפיק ללבנון אך מסתנן בחזרה לישראל ונהרג לאחר שמשתפי"ם בגדו בו.
פיי מתארחת בביתו של מוסטפא וצופה באנשי שב"כ מתפרצים לדירה והמפקד (יוסי וירז'נסקי) פוקד עליו להתלוות לחקירה.
פיי מצלמת זאת וכותבת כתבה גדולה לעיתון שזוכה לשבחים מהעורך הראשי.
הצנזורית הצבאית (ענת עצמון) מזמנת את פיי ושוללת ממנה את תעודת העיתונאי בגלל ששלחה כתבה עוינת ללא אישורה.
פיי פוגשת בדייוויד שהוא סופר והוא מארגן לה פגישה עם דודו טדי קולק.
בהמשך מראיינת פיי גם את אבא אבן, חנאן עשראווי, זיאד אבו זיאד, הרב מאיר כהנא ונעמי אלטרץ, שבעלה נדקר למוות על ידי מחבל פלסטיני.
הידידות בין דייוויד לפיי מתהדקת.
פיי נוסעת לכפר פלסטיני לצפות בפיצוץ בית של מחבל ופוגשת שם את דייוויד.
הוא לוקח אותה לפגישה עם מוסטפא ומשפחתו.
מוסטפא מבקש ממנה להעביר מכתב לאדם מסוים היות שהוא לא יכול לצאת מהבית.
פיי עושה זו ובעת שהוא פותח את הדלת, יורה בו מוסטפא למוות ותולה את גופתו ברחוב למען יראו מה דינו של משת"פ, לתדהמתה של פיי.
פיי מקבלת ידיעה שבפיצוץ הבית נכווה ילד פלסטיני.
היא מגיעה לבית החולים, מצלמת בהיחבא את הילד ושולחת כתבה עוינת לעיתון.
כאשר מתברר לה שהילד נכווה ללא קשר לפיצוץ היא מתקשרת לעורך ומבקשת לבטל את הכתבה אבל הוא מסרב כי זה חומר טוב.
פיי מתחילה להבין שהסכסוך אינו חד וחלק וידידותה עם דייוויד מתהדקת.
לקראת סוף תפקידה היא נוסעת לטיול בשטחים עם דייוויד ובתו.
דייוויד יוצא מהרכב ללוות את בתו לצרכיה ופיי נשארת ברכב כשילדי הכפר סביבה, מנענעים את הרכב.
ילד אחד מתכוון לזרוק אבן גדולה.
פיי מתאוששת מתדהמתה, שולפת אקדח ומאיימת עליו ובמצב הזה מסתיים הסרט (זאת גם תמונת הפרסומת של הסרט).
שם השחקן/יתשם הדמותהערותעמוס קולקדייווידפיי דאנאווייפיי מילאנועיתונאישמואל שילהמשהעיתונאימוחמד בכרימוסטפאמכרם חורישאפיקענת עצמוןצנזורית צבאיתמיכאל שניידרמקסעיתונאייוסי וירז'נסקיאיש שב"כטדי קולקבתפקיד עצמואבא אבןבתפקיד עצמוחנאן עשראוויבתפקיד עצמההרב מאיר כהנאבתפקיד עצמוזיאד אבו זיאדבתפקיד עצמונעמי אלטרץבתפקיד עצמה
להב החרמש היא סדרת ספרי מדע בדיוני לנוער מאת ניל שוסטרמן.
הדמויות הראשיות בסדרה הן סיטרה טרנובה ורואן דמיש.
הספר הראשון בטרילוגיה, "חרמש", יצא לאור בשנת 2017, השלישי בסדרה, "הצלצול" יצא בשנת 2020. והאחרון "ליקוטים" יצא בעברית בשנת 2025.
ספרי הסדרה מתרחשים בעולם מושלם, ללא רעב, ללא מחלות וללא סבל.
האנושות גם הצליחה להכניע את המוות.
העולם המאוחד והשליו נשלט על ידי בינה מלאכותית מיטיבה וכמעט כל-יכולה שנקראת העננה, אשר שמה לעצמה סייגים ולכן אינה פוגעת באנשים לרעה.
על מנת למנוע פיצוץ אוכלוסין נקבע כי גוף מיוחד יהיה אחראי על נטילת חייהם של אנשים, והחברים בו נקראים "חרמשים" (היות שבתרבות הפופולרית החרמש משמש כנשקו של מלאך המוות).
"להב החרמש" היא טרילוגיית ספרי דיסטופיה לנוער.
הסדרה אפלה אך אופטימית ועוסקת בשאלות קיומיות כמו טבע האדם, החיים והמוות, משמעות החיים ובחירה חופשית.
בסוף שנת 2022 יצא ספר ספין אוף הנקרא "Gleanings" שתורגם לעברית ב-2025 בשם: "ליקוטים".
בשנת 2042, מתגלה האלמוות באופן יעיל, כך שהוא מאפשר לבני אדם לאפס את גילם הפיזי תוך שמירה על זיכרונם (עד גיל עשרים).
בנוסף, טכנולוגיה רפואית מתקדמת מאפשרת תיקון של כל פציעה, אפילו קטלנית (חוץ משרפה למוות), תוך ימים ספורים באמצעות ננובוטים (או עבור פציעות חמורות יותר, הליך בית חולים המכונה החייאה).
בנוסף לכך, בינה מלאכותית כמעט כל יכולה הנקראת ה"עננה" (Thunderhead) נוצרה בסביבות אותה התקופה, המתוארת כ"התפתחות הענן".
העננה עוצבה בקפידה עם מניעים מושלמים ואכפתיים, מתוך רצון להיות השומרת האוהבת של האנושות.
תחת שימוש בכל הידע והכוח של האנושות, העננה הצליחה לפתור את ההתחממות הגלובלית, מחלות נפשיות, רעב ואפליה.
על מנת להביא לחיים משמעות ולמנוע פיצוץ אוכלוסין העננה החליטה שהמוות עדיין הכרחי, אבל שהיא לא תהיה אמצעי המוות, כיוון שהיא לא רוצה ולא מסוגלת להיראות כרוצחת.
זהו מסדר של אנשים ("חרמשים" ו"חרמשות") שאחראים על הרג של אחרים לצמיתות, ללא אפשרות החייאה על פי חוק, פעולה שנקראת "ליקוט".
ברגע שנהפכים לחרמשים, הם חייבים להחליף את שמם לפטרון היסטורי (כמו החרמש פאראדיי או החרמשה קירי).