tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בראיון שנתנה לאל-ג'זירה ב-2013 טענה תמימי כי ישראל לכאורה "שכרה את המאפיה הרוסית" להתנקש בחייה ובחיי משוחררי עסקת שליט נוספים, אך לא ציינה פרטים נוספים מעבר לכך.
לאחר השחרור, החלה תמימי לעבוד בערוץ אל-קודס הלבנוני, המזוהה עם החמאס, שם הגישה (עד לסגירת הערוץ ב-2019) תוכנית טלוויזיה בשם "נאזים אל-אחראר" (רוח החופשיים) העוסקת באסירים הביטחוניים הפלשתינאיים בבתי הכלא בישראל.
בפברואר 2025 ציווה מלך ירדן עבדאללה השני לגרש את תמימי מירדן, ודרש מהנהגת חמאס בקטר למצוא לה מקום מקלט אחר מחוץ לירדן, אחרת, היא תוסגר לארצות הברית.
בן זוגה ניזאר גורש עוד ב-2020 לקטר.
ב-15 ביולי 2013 הכינה מחלקת המשפטים של ארצות הברית במחוז קולומביה כתבי אישום כנגד תמימי באשמת קשירת קשר להפעלה של נשק להשמדה המונית כנגד אזרחי ארצות הברית מחוץ לארצות הברית (בפיגוע נרצחו בין היתר שני אזרחי ארצות הברית ונפצעו 4 נוספים), עבירה שגזר הדין עליה הוא מוות.
האישומים שוחררו לציבור ב-14 במרץ 2017. בית המשפט בירדן מסר כי הוא אינו יכול להסגיר את תמימי לארצות הברית עקב היעדר הסכם הסגרה בין שתי המדינות.
כתוצאה מכך, הוכנסה תמימי לרשימת הטרוריסטים המבוקשים ביותר על ידי ה-FBI, ופרס של 5 מיליון דולר מוצע למי שיספק מידע שיוביל למעצרה.
תמימי היא הטרוריסטית המוסלמית הראשונה ממדינות הליגה הערבית שעומדת בפני הליכים פליליים בארצות הברית, מה שציין שינוי בגישה של הממשל האמריקני למקרים כאלו לעומת מדיניות העבר.
האינטרפול הוציא אף הוא צו מעצר כנגד תמימי, אך ביטל אותו במרץ 2021.
אחמד בן עבדאללה א-נעמי היה טרוריסט סעודי ואחד מחוטפי טיסה 93 של יונייטד איירליינס, שהתרסקה בפנסילבניה, במהלך פיגועי 11 בספטמבר.
א-נעמי נולד במחוז עסיר, ערב הסעודית, ב-7 בדצמבר 1977 כמו ואיל א-שהרי, וליד א-שהרי ומוהנד א-שהרי.
הוא עזב את משפחתו בשנת 2000 כדי להשלים את החאג', אך מאוחר יותר נסע לאפגניסטן בדרכו למחנה אימונים של אל-קאעידה, שם התיידד עם חוטפים אחרים ונבחר להשתתף בפיגועים.
הוא הגיע לארצות הברית במאי 2001, עם ויזת תייר, שם השתקע בפלורידה עד הפיגועים.
בתחילת יוני התגורר א-נאמי בדירה 1504 בדירות דלריי ראקט קלאב עם סעיד אל-ר'אמדי בדלריי ביץ', פלורידה.
הוא התקשר למשפחתו בעסיר זמן קצר לאחר שהגיע לארץ.
ביוני הוא התקשר למשפחתו בפעם האחרונה.
הוא היה אחד מ-9 חוטפים שפתחו חשבון בנק ב-SunTrust עם הפקדה במזומן בסביבות יוני 2001, וב-29 ביוני קיבל תעודת זהות או רישיון נהיגה של מדינת פלורידה.
ייתכן שהוא היה אחד משלושת החוטפים שרשמו את תחנת חיל האוויר בפנסקולה, פלורידה ככתובתם הקבועה ברישיונות הנהיגה, אם כי מקורות אחרים טוענים שהוא רשם את הבית המשותף בדלריי.
ב-28 באוגוסט דווח כי א-נאמי ואחמד אל-עזנאווי הטרידו תושבת דלריי ביץ', מריה סיסקר סימפסון, לאפשר להם לעבור בדירתה כדי להוציא מגבת שנפלה מהמרפסת שלהם על ביתה.
ב-5 בספטמבר רכשו א-נעמי וסעיד אל-גאמדי כרטיסים לטיסה לניוארק ב-7 בספטמבר ב-Mile High Travel בשדרה המסחרית - ושילמו במזומן עבור הכרטיסים שלהם.
זיאד ג'ראח ואל-חזנאווי רכשו גם הם כרטיסים לאותה טיסה מחברת Passage Tours.
ב-7 בספטמבר, כל ארבעת חוטפי טיסה 93 טסו מפורט לודרדייל לנמל התעופה הבינלאומי ניוארק על סיפון ספיריט איירליינס.
ב-11 בספטמבר 2001 עלה א-נעמי על טיסה 93 של יונייטד איירליינס וסייע בחטיפת המטוס כדי שניתן יהיה להטיסו לקפיטול.
במקום זאת, המטוס התרסק לתוך שדה פתוח בפנסילבניה, במהלך התקוממות נוסעים, משום שהנוסעים קיבלו מידע ממשפחותיהם על שלושת המטוסים החטופים האחרים שפגעו במגדלי התאומים ובפנטגון.
על פי החשד, א-נעמי, יחד עם אחמד אל-חזנאווי, נשאו את הפצצה המשוערת שהובאה על סיפון טיסה 93. בהתרסקות נהרגו כל 44 האנשים שהיו על המטוס, כולל החוטפים.
א-נעמי נהרג יחד עם עוד 18 טרוריסטים באותו היום.
אחמד ע'אלב נאסר א-רהווי אל-יאפעי היה פוליטיקאי תימני שכיהן כראש ממשלת השינוי והבנייה (ראש ממשלת החות'ים) מ-10 באוגוסט 2024 עד הריגתו על ידי חיל האוויר הישראלי במבצע טיפת מזל ב-28 באוגוסט 2025.
א-רהווי נולד בח'נפר שבמחוז אביאן, והוא בן שבט א-רהווי.
אביו, ע'אלב נאסר א-רהווי, היה דמות פוליטית, ונהרג בשנות ה-70 של המאה ה-20. א-רהווי הפך לדמות פוליטית בעצמו, ובשנים 2000–2015 שימש במספר תפקידים פוליטיים מקומיים רמי דרג.
א-רהווי היה נתון למספר ניסיונות התנקשות, בהם נפצעו אחדים מבני משפחתו.
בשנת 2015 פוצץ ארגון אל-קאעדה את ביתו היחיד, ולאחר אירוע זה עבר א-רהווי להתגורר בצנעא, בירת תימן.
בשנת 2019 מונה למושל מחוז אביאן, ולחבר במועצה הפוליטית העליונה של החות'ים, הגוף המבצע בשטחי תימן הנשלטים בידי החות'ים.
א-רהווי היה חבר במפלגת קונגרס העם הכללי, וחבר הוועד המרכזי של המפלגה.
ב-10 באוגוסט 2024 מונה לראש ממשלת השינוי והבנייה (ממשלת החות'ים החדשה) על-ידי המועצה הפוליטית העליונה, במקומו של עבד אל-עזיז בן חבתור , ששימש כראש ממשלת ההצלה הלאומית.
ב-28 באוגוסט 2025 נהרג יחד עם שרים נוספים בצנעא, במבצע טיפת מזל של חיל האוויר הישראלי.
החליף אותו בתפקיד מוחמד אחמד מופתאח.
אחמד אוּיָחְיָא הוא פוליטיקאי ודיפלומט אלג'יראי אשר כיהן כראש ממשלת אלג'יריה.
אויחיא נולד בכפר איבודררן באלג'יריה ב-2 ביולי 1952. את לימודיו בבית ספר יסודי עשה באלג'יר ואת השכלתו התיכונית למד בבית ספר תיכון אל-אידריס.
בשנת 1972, אויחיא הצטרף לבית הספר ללימודי דיפלומטיה באלג'יר והתמחה בדיפלומטיה.
בשנת 1976 עזב את ההתמחות בדיפלומטיה על מנת לשרת בצבא אלג'יריה בין השנים 1978-1976.
בשנת 1979 הוא הצטרף למשרד חוץ האלג'יראי.
במהלך כהונתו במשרד, הוטל עליו ניהול המחלקה לענייני אפריקה.
ב-1980 הוא מונה להיות היועץ לענייני חוץ של שגריר של אלג'יריה בחוף השנהב, כיהן בתפקיד זה עד 1982. בשנת 1982 הוא מונה להיות היועץ לענייני חוץ של ראש משלחת אלג'יריה בעצרת הכללית של האומות המאוחדות בניו יורק.
הוא היה יועצו של שר החוץ של אלג'יריה מ-1990 עד 1991 ולאחר מכן כיהן כשנתיים בתור שגריר אלג'יריה במאלי.
בסוף 1995 היה המועמד המוביל לתפקיד ראש ממשלת אלג'יריה וניצח בבחירות.
עם בחירתו של עבד אל-עזיז בותפליקה לנשיאות אלג'יריה ב-1998 התפטר מתפקידו כראש הממשלה.
המצב הכלכלי הקשה שאלג'יריה הייתה שקועה בו מאז מלחמת האזרחים האלג'יראית הוביל לפופולריותו בקרב הציבור האלג'יראי.
בשנת 2003 חזר לתפקיד וכיהן בתפקיד עד שנת 2006.
אחרי שהיה מעורב בפגישות דיפלומטיות בינלאומיות בשנת 2008, נקרא אויחיא לשוב תפקיד ראש הממשלה על ידי הנשיא בותפליקה.
בהשבעתו השלישית והאחרונה, הוא התחייב "להמשיך ליישם את תוכנית המדיניות של נשיא הרפובליקה".
העיתונות הזרה והמקומית הגיבה על היחסים הסוערים שבין אויחיא ובותפליקה, הרי שניהם לא מאותה מפלגה ודעותיהם חלוקות בנושאים רבים.
כהונתו של אויחיא הסתיימה ב-3 בספטמבר 2012, והוא הוחלף על ידי עבד אל-מאלכ סלאל.
ב-16 באוגוסט 2017 חזר לכהן כראש הממשלה, אך הוחלף שוב ב-12 במרץ 2019 על ידי נור א-דין בדווי.
אחמד פאשה אל-ג'זאר ; 1720 – 23 באפריל 1804) היה מושל צפון ארץ ישראל בשם האימפריה העות'מאנית בין השנים 1775–1804. הוא ידוע במיוחד בבנייה הנרחבת שערך בעיר מושבו, עכו, ובעמידתה של העיר המבוצרת במצור שהטיל עליה נפוליאון בשנת 1799. בשל אכזריותו ומִנהגו להטיל מומים בנתיניו כונה "אל-ג'זאר" – "הקצב".
בין השנים 1740 לערך ועד לשנת 1775 שלט במחוז עכו הנרחב השליט העצמאי השייח' הבדואי דאהר אל-עומר.
במשך כשלושים וחמש שנים תמרן דאהר בין נאמנות לאימפריה העות'מאנית, השַליטה במזרח התיכון כולו, שלהלכה היה כפוף לה, ובין עצמאות ותמיכה ביריבותיה של האימפריה.
לאחר שנלחם מספר פעמים כנגד שליחי האימפריה העות'מאנית, התערב דאהר כנגד האימפריה במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית.
בשנת 1774 הסתיימה המלחמה, ודאהר איבד את הגנת בעלי בריתו הרוסים.
בשנת 1775 נשלח צבא האימפריה העות'מאנית להחזיר את מחוז עכו לתחומי האימפריה.
בראש הצבא עמד קצין ממוצא בוסני, שליט צידון מטעם האימפריה הטורקית, ושמו אהמט פאשה או אחמד באשה (לימים אל-ג'זאר).
את תפקיד הוואלי של צידון קיבל אהמט פאשה אחרי שהוכיח נאמנות והישגים כוואלי בווילאייט קטן באסיה הקטנה.
לאחר שהגיע אל-ג'זאר לגליל, והחל במצור על עכו, נרצח דאהר אל-עומר בידי אנשיו, ואל-ג'זאר היה לשליט הגליל.
תוארו היה עדיין הוואלי של צידון, אך הוא עשה את עכו לבירתו.
בשנים הראשונות לשלטונו נאבק בבני משפחתו של אל-עומר, שעדיין שלטו בחלקים נרחבים מן הגליל, ובשיעים של דרום הלבנון וצפון הגליל, המכונים "מתואלים", שאף הם היו מתומכיו של אל-עומר.
לאחר שהגלה את בנו של אל-עומר, עלי דאהר, והכה בשבטי הבדואים ובהתנגדותם של המתואלים, שלט למעשה אל-ג'זאר בארץ כולה.
שלטונו של אל-ג'זאר היה אוטונומי כמעט כשלטונו של דאהר אל-עומר.
היחלשות השלטון המרכזי גרמה ליצירת מעמד של מושלים מקומיים, שהקשר שלהם אל השלטון המרכזי היה רופף, והם שלטו בכוח הזרוע או בכוחם של חיילים זרים שהובאו מכל קצות האימפריה.
מדי פעם סכסוכים בין "אפנדים" מקומיים היו מעלים נסיך מקומי, שהיה שולט, תוך מידה זו או אחרת של כפיפות לשלטון המרכזי, עד שהיה נופל בידי שליט חזק ממנו.
אל-ג'זאר היה אחד משליטים מקומיים אלו, אם כי מעולם לא הכריז על עצמאותו מן השלטון המרכזי, ולא פעל בניגוד לאינטרסים של השער הנשגב כפי שעשה אל-עומר.
בתקופתו של דאהר אל-עומר פרח הגליל.
ערי החוף כחיפה ועכו בוצרו, והפכו את הגליל למרכז סחר בינלאומי על הנתיב העובר בדרך למכה.
כן נבנו ובוצרו הערים שפרעם, טבריה ודיר חנא.
השודדים הבדואים, שהיו שליטי הדרכים בימים שלפני דאהר, מוגרו.
אל-ג'זאר המשיך את מלאכת קודמו: הוא חיזק את החומה שבנה דאהר בעכו, אשר פנתה אל צד הים, וסיים את המלאכה כאשר בנה את חלק החומה הפונה אל היבשה.
כן בנה את המסגד אל-ג'זאר ולצדו את חמאם אל-באשה, הקים את אמת המים שהובילה מים לעיר עכו, ואת בניין החאן הידוע כחאן אל-עומדאן.
את חיי המסחר בארץ ניהל אל-ג'זאר ביד רמה, ובאופן אוטונומי.
עד מהרה הבין כי יוכל לשמור על שלטונו ולהגדיל את אוצרו, אם ישמור על המונופול בתחום הייבוא והייצוא.
כל התערבות זרה במסחר דוכאה.
בשנת 1780 סירב לקבל קונסול צרפתי בעכו, וב-1791 גירש את הסוחרים הצרפתים שישבו בצידון ובחאן אל-פראנג' בעכו.
כך צבר אל-ג'זאר עושר רב ועוצמה, וזכה באהדתם של אדוניו בדמשק ובאיסטנבול.
עם זאת, מדיניות זו רוששה את הארץ, והביאה לעוני רב בכפרים.
השלטון המרכזי החזק בימי אל-עומר ואל-ג'זאר הביא לנהירת תושבים לגליל, חלקם סורים ולבנונים, ואף יהודים.
עוד בימי אל-עומר הוזמנו יהודים לגור בטבריה.
בשנת 1777 החלו עולים לארץ תלמידי הבעש"ט בראשות הרב מנחם מנדל מוויטבסק, והתיישבו בצפת ובטבריה.
יועצו הקרוב של אל-ג'זאר היה היהודי חיים פרחי.
אל-ג'זאר סמך על פרחי בכול, אך בעת חימה הורה לנקר את עינו ולחתוך את חוטמו.
רבי יהוסף שווארץ, מספר: .
איור מפורסם מאותם הימים מראה את אל-ג'זאר היושב במשפט ודן בדיני נפשות, כשלידו יועצו היהודי שרטייה על עינו.
אל-ג'זאר הבין היטב שכדי לשמור על שליטתו הפוליטית והצבאית בסוריה, שלטונו זקוק לבסיס כלכלי איתן.
אל-ג'זאר רכש את הכנסתו ממגוון אמצעים, מיסים, מסחר, אגרות וסחיטה.
הוא המשיך וחיזק את המונופולים הרווחיים על כותנה ותבואה שהקים זהיר.
בשנות ה-80 גירש את סוחרי הכותנה הצרפתים מעכו ומיפו.
שיפורים בפיתוח החקלאי והגדלת הסחר מארץ ישראל חיזקו את השגשוג הכלכלי של מובלעות שטח מסוימות בתחומו, במיוחד ערי החוף עכו, צידון וביירות.
הוא דיכא בהצלחה שבטים בדואים שודדים ובכך הגביר את הביטחון ושמר על הסדר בשטחיו.
למרות שהוא ניסה למשוך מהגרים, כולל נוצרים ויהודים, להתיישב בתחומיו, מוסד אל-ג'זאר ואכיפה קפדנית של מדיניות מיסוי מחמירה וגבוהה הכבידו על האוכלוסייה עד כדי כך שרבים היגרו מהאזורים שבהם שלט לאזורים השכנים.
בתיאור שלטונו של אל-ג'זאר בעכו, כתב הקונסול הצרפתי ז'אן-פייר רנודו כי אל-ג'זאר היה .
בהתייחסו לשיטת השלטון שלו, כתב אל-ג'זאר
אל-ג'זאר שמר על רמה משמעותית של פופולריות והיכרות עם תושבי עכו, ולעיתים קרובות היה מזמין את תושביה העניים יותר של העיירה לשמוע את תלונותיהם ולנחם אותם.
לדברי אוליבייה, לאל-ג'זאר יהיו .
בשנת 1798 כבש נפוליאון את מצרים במטרה להשתלט בסופו של דבר על האימפריה העות'מאנית כולה, ולהתגרות באימפריה הבריטית.
ממצרים יצא נפוליאון צפונה, למסע בארץ ישראל, וכבש את יפו.
ביפו טבח במגיניה, והרג כאלפיים איש שנפלו בידיו.
ייתכן שסבר שהדבר ירתיע את אל-ג'זאר.
משם התקדם וכבש את חיפה.
בשלב זה היה כבר נפוליאון בתחומי שלטונו של אל-ג'זאר.
אל-ג'זאר נעזר ביועצו היהודי חיים פרחי, בקצין הנדסה צרפתי מלוכני ממתנגדי נפוליאון, אנטואן דה פיליפו, וביועץ נוסף, האדמירל הבריטי סר סידני סמית'.
חלק מצבאו של נפוליאון התקדם אל עמק יזרעאל ואל נהר הירדן, והגנרל הצרפתי ז'אן-בטיסט קלבר אף ניצח בקרב תבור (1799) אל מול חילות שהתאספו מהרי שומרון ומהגליל, על מנת לעצור אותו.
אולם עיקר הצבא עלה על כוחותיו של אל-ג'זאר הנצורים בעכו, בירתם.
במשך שלושה חודשים בשנת 1799 צר נפוליאון על עכו.
על העיר הגנו גם המלחים האנגלים בפיקודו של סמית'.
לאחר שלושה חודשי מצור, ולאחר שרבים מחייליו מתו הן בקרב והן במגפות שפרצו בקרבם (הצרפתים השאירו פצועים וחולים שלא ניתן היה לפנותם, עם רעל כדי שיוכלו להתאבד), החליט נפוליאון לעזוב את ארץ ישראל.
הוא ציווה לירות את יתרת התחמושת של הכוח הצרפתי לתוך עכו, וטען שאין טעם בכיבוש עיר שנפגעה ונהרסה.
לקראת סוף מאי נסוגו הצרפתים בהיחבא.
במהלך נסיגתם הם הותקפו על ידי אויביו של נפוליאון מהשומרון.
ביוני חזר הכוח הצרפתי למצרים.
לאחר שעזב נפוליאון את ארץ ישראל, נותר אל-ג'זאר על כיסאו כמושל הגליל.
הוא המשיך בביצורים ובבנייה המקיפה בעכו עד מותו בשנת 1804 בגיל 82, ונקבר במבנה נאה שהוקם בחצר מסגד אל-ג'זאר בעכו.
לאל-ג'זאר לא היו בנים, אף על פי שהיו נשים רבות בהרמונו, ולכן עוזרו, הממלוכ סולימאן פאשה, היה למושל תחתיו ואחריו ממלוכ אחר של אל-ג'זאר - עבדאללה פאשא.
אחמד אסמאעיל עלי היה איש צבא ומדינאי מצרי.
כיהן כשר ההגנה וכמפקדו העליון של צבא מצרים במלחמת יום הכיפורים ב-1973. נחשב לאחד האחראים למתקפה המצרית המוצלחת על קו בר-לב ב-6 באוקטובר 1973, התקפה שהפתיעה את צה"ל ואת ישראל.
נחשב כטיפוס אפור ולא מבריק, אך מנגד, נחשב כמפקד מסור וחרוץ ששם דגש על מקצוענות צבאית והיה חף מיומרה פוליטית.
סיים את האקדמיה הצבאית של קהיר ב-1938. שירת בארמייה השמינית של הצבא הבריטי בקרבות המערכה במדבר המערבי במלחמת העולם השנייה.
לחם כמפקד בריגדה בצבא המצרי במלחמת העצמאות של ישראל.
מאוחר יותר עבר הכשרה צבאית נוספת בבריטניה ונטל חלק כמפקד בצבא המצרי במשבר סואץ.
לאחר מכן השתלם בברית המועצות ושימש כמפקד חזית סיני במלחמת ששת הימים.
היה בין המפקדים הבכירים הבודדים שלא הודחו בעקבות המלחמה וזאת הודות לתמיכתו של סאדאת, לו נשאר נאמן בהמשך דרכו.
לאחר המלחמה מונה למפקד חזית תעלת סואץ.
אסמאעיל מונה לרמטכ"ל צבא מצרים במרץ 1969, לאחר מותו של הרמטכ"ל הקודם, עבד אל-מונעם ריאד מפגיעת הארטילריה הישראלית.
ממועד זה עלתה מלחמת ההתשה מדרגה מבחינת תכיפות וחומרת האירועים.
בספטמבר באותה שנה פוטר על ידי גמאל עבד אל נאצר, לאחר שורת פשיטות מוצלחות של צה"ל שהגיעה לשיאה במבצע רביב שנערך ב-9 בספטמבר.
במאי 1971 מינה נשיאה החדש של מצרים, אנואר סאדאת, את אסמאעיל, שהיה ידידו, לתפקיד ראש המודיעין הכללי המצרי.
באותה עת חשש סאדאת משר ההגנה מוחמד צאדק, שנחשב כאנטי-סובייטי (מגמה שהייתה פופולרית במצרים באותן שנים), אשר פיתח קשרים אישיים עם מועמר קדאפי שליט לוב בניגוד לדעת סאדאת והתנגד למלחמה נוספת מול ישראל.
ב-1972 הדיח סאדאת את צאדק בטענה כי הוא מסרב להכין את הצבא למלחמה ומינה תחתיו את ידידו אסמאעיל, שהיה חף מיומרות פוליטיות, לאחר שזה ביקר במוסקבה, יחד עם ראש הממשלה עזיז צדקי.
באותה הזדמנות קודם אסמאעיל לדרגת גנרל.
שיקול נוסף למינוי אסמאעיל היה קשור במינויו של סעד א-שאזלי לרמטכ"ל, מינוי שנעשה מוקדם יותר, גם הוא על מנת להצר את צעדיו של צאדק שהיה ביריבות עם שאזלי.
על ידי מינוי אסמאעיל, סאדאת חפץ כנראה להצר את צעדיו של שאזלי.
בין שאזלי ובין אסמאעיל שררה יריבות אישית עוד מימי מלחמת האזרחים בקונגו ב-1961. אסמאעיל היה אז מפקד הכוח המצרי שתמך בפטריס לומומבה, בעוד ששאזלי פיקד על הכוח המצרי בכוח הבינלאומי של האו"ם לשמירת השלום.
לטענת שאזלי, לאחר הדחת לומומבה, החל אסמאעיל להתערב בענייני הכוח שבפיקודו והמתח ביניהם הגיע עד תגרת אגרופים.
הסכסוך האישי הועצם במלחמת ששת הימים בעת ששאזלי קיבל מאסמאעיל פקודת נסיגה ונאלץ לבצעה בניגוד לדעתו.
סאדאת החליט על המינוי למרות שהיה ידוע לו כי אסמאעיל סובל ממחלת הסרטן.
בחודשים שקדמו למלחמה לא פגעו החיכוכים בין אסמאעיל לשאזלי בהכנות הצבא המצרי.
גם בתחילת הקרבות הם שיתפו פעולה, אולם ב-11 באוקטובר דרשה סוריה ממצרים להגביר את לחצה בגזרת סיני על מנת לגרום להקלת הלחץ הישראלי ברמת הגולן.
קריאותיה של סוריה מצאו אוזן קשבת גם במוסקבה, אצל ליאוניד ברז'נייב, וזו מצדה לחצה גם היא על מצרים לקדם את כוחותיה לעבר מעברי המיתלה והגידי.
הרמטכ"ל שאזלי התנגד בצורה נחרצת לצעד זה בשל היותו מנוגד לתוכנית המתקפה המקורית, שנועדה לכבוש רצועה בחלקה המזרחי של תעלת סואץ ובמיוחד בשל חוסר בחיפוי אווירי מול חיל האוויר הישראלי מאחר שלסוללות הנ"מ המצריות לא היה טווח מספיק לקו המעברים ולשטחים ממזרח לו.
לאסמאעיל לא הייתה עמדה ברורה בוויכוח, אך בסופו של דבר הוא נכנע ללחץ הפוליטי ופקד על התקפה מצרית, התקפה שנערכה ב-14 באוקטובר ונסתיימה בכישלון מוחץ בצד המצרי ובהתמוטטתו הפיזית של סעד א-דין מאמון, מפקד הארמייה השנייה, שהוחלף על ידי עבד אל-מונעם ח'ליל.
ויכוח נוסף שפרץ בין שאזלי ובין אסמאעיל היה על רקע חציית תעלת סואץ על ידי הכוחות הישראליים.
שאזלי טען שיש להסיג חלק מהכוחות בסיני לעברה המערבי של התעלה כדי שיסייעו בהתמודדות מול הכוח הישראלי שחדר לשם.
אסמאעיל, לעומתו, חשש מבהלה שתפרוץ כתוצאה מהנסיגה בקרב הפיקוד המצרי והתנגד לצעד זה.
סאדאת ושאר הפיקוד הבכיר תמכו בעמדת אסמאעיל וסאדאת אף הצהיר כי אף חייל ואף רובה לא יעברו את התעלה מערבה.
במקום הנסיגה ביצעו המצרים התקפת נגד על מסדרון הצליחה באזור דוורסואר.
על שירותו במהלך המלחמה הוענק לו בין היתר עיטור מסדר כוכב סיני.
בנובמבר 1973 הועלה אסמאעיל לדרגת מֻשיר (פילדמרשל).
כשנה לאחר תום המלחמה, בדצמבר 1974, נפטר אחמד אסמאעיל עלי ממחלת הסרטן.
אחמד אבן פדלאן היה נוסע ערבי, מזכיר השגריר ששלח הח'ליף העבאסי אל-מקתדר אל האלטבר הבולגרי, אלמיש, ב-21 ביוני 921. מטרת המשלחת אינה ברורה באופן חד משמעי.
ייתכן כי נשלחה על מנת לבסס ולחזק את הקשרים של החליף הסוני עם השליטים המוסלמיים בבולגריה.
אפשרות אחרת היא כי המטרה הייתה כלכלית בעיקרה ונועדה לאפשר מעבר סחורות ומשלחות באופן בטוח.
במהלך המסע הממושך (שארך כמעט שנה) מבגדאד עד בולגריה של הוולגה רשם אבן פדלאן את אירועי המסע, מנהגי העמים שפגש בדרכו והתרשמויות ששמע על עמים אחרים.
המסע התארך גם משום שנועד לעקוף את ממלכת הכוזרים, אולם, למרות שלא עבר דרך כוזריה, רשם פדלאן ידיעות, מפי השמועה, על הכוזרים ומנהגיהם.
העתק של רישומי אבן פדלאן נמצא ותורגם על ידי המזרחן הטורקי זקי ולידי טוגאן (1939), ותוכנו מספק ידיעות רבות על מנהגי התקופה ועל העמים שחיו באזור ממלכת הכוזרים.
אבן פדלאן ומשלחתו אינם מוזכרים על ידי היסטוריונים אחרים.
המקור היחיד אודות מסעו זה הוא חיבורו שלו, הנקרא "רסאלה" (כך אצל יאקות) או "כתאב" (כך בכותרת החיבור עצמו).
בשנת 1999, יצא לאקרנים סרט על מסעו של אבן פדלאן, בשם "הלוחם ה-13" (אנטוניו בנדרס בתפקיד אבן פדלאן).
הסרט אמנם מציג את מסעו עד לבולגריה של הוולגה אך שם העלילה משתנה כאשר הוא מפליג עם קבוצת ויקינגים לארץ מולדתם.
לאחר ההגעה הוא נקלע למלחמה בין הוויקינגים לשבט עוין המאיים על עמם.
הוא נבחר להיות הלוחם ה-13 מבין ה-12 האחרים שעתידים להנהיג הלחימה.
הסרט אינו היסטורי, שהרי אבן-פדלאן חוזר למזרח התיכון לאחר סיום תפקידו בבולגריה של הוולגה.
הסרט מבוסס על הספר "אוכלי המתים" של מייקל קרייטון
אחמד אבן רוסתה אספהאני (בפרסית: احمد ابن رسته اصفهانی) היה גאוגרף ומגלה ארצות פרסי בן המאה ה-10. הוא נולד ברוסתה שליד אספהאן, עיר עליה הרבה לכתוב.
הוא תיאר את עשרים הרבעים סביב אספהאן בהרחבה, ואודות העיר עצמה ציין כי הייתה עגולה בצורתה, ובחומתה קבועים מאה מגדלים וארבעה שערים.
בנוסף כתב אבן רוסתה אודות העמים הטורקים ועמים לא-מוסלמים באסיה ובאירופה, ואף על האיים הבריטים.
במסעותיו פקד את נובגורוד ואת הקווקז, ודיווח מכלי שני על המדיארים, הסלאבים, הבולגרים, והכוזרים.
עוד הירבה אבן-רוסתה לנסוע לחצי האי ערב והגיע עד לעיר צנעא בדרומו.
אחמד באדר (1981 - 9 בספטמבר 2003) היה מפקד הזרוע הצבאית של החמאס בחברון, שימש כקצין המבצעים של החמאס בחברון תחת עבדאללה קוואסמה.
בהיותו בן 22 היה אחראי על השילוח של המחבל לפיגוע בקו 2 בירושלים, פיגוע שבו נרצחו 23 ישראלים.
כמו כן, באדר היה שותף לפיגוע נוסף בקו 14 בירושלים בחודש יוני 2003.
אחרי הריגתו של קוואסמה בפעולה של הימ"מ הפך באדר מתחילת יולי 2003 ועד למותו למפקד התא בחברון.
בבוקר ה-9 בספטמבר 2003 החלו כוחות מיוחדים מיחידת דובדבן, יחידת ההנדסה יהל"ם, כוחות מחטיבת הנח"ל וכוחות שב"כ לכתר בניין בן 8 קומות בשכונת כתילה במרכז העיר חברון, שבו התבצרו אנשי חמאס חמושים.
בבניין שהו על-פי החשד, כמה מבני משפחת קוואסמה, מראשי החמאס בחברון אשר אחראים לרצח ישראלים רבים.
הכוח קרא למתבצרים לצאת מהבניין כאשר המתבצרים סרבו, קרא הכוח לאזרחים לפנות את הבניין, האזרחים שיצאו מהבניין נשלחו בחזרה על ידי הכוח כדי לבדוק האם ישנם עוד אזרחים בתוך הבניין.
המחבלים אשר סירבו לצאת ניהלו קרבות עזים משעות הבוקר עם הכוח עד לשעה 16:30, בשלב מסוים בלחימה הכוח החל לירות טילים ופגזים לעבר הבניין, לא היו נפגעים בקרב החיילים.
בקומה הראשונה גילה הכוח שתי גופות של המחבלים אחמד באדר ועוזרו עז א-דין מיסק.
על פי מערכת הביטחון היו השניים אחראים למותם של 55 ישראלים ופציעתם של 260 ונחשבו לפעילי החמאס הבכירים ביותר ביהודה ושומרון מאז חיסולו של עבדאללה קוואסמה.
לצד הגופות נתגלו רובים, אקדח, תחמושת ואמצעים לראיית לילה.
בתום הפעילות פוצצו כוחות צה"ל את הבניין בן ה-8 קומות.
אחמד אל-בלאד'רי (ערבית: أحمد بن يحيى بن جابر البلاذري; 820-892) היה היסטוריון מוסלמי ממוצא פרסי, שפעל במאה התשיעית בחצרו של הח'ליף העבאסי אל-מתוכל הראשון שבבגדאד.
עבודותיו משמשות כבסיס למחקר היסטורי בתולדות האימפריה המוסלמית.
נפטר בשנת 892 כתוצאה מאכילת צמח הבלדור ומכאן שמו.
דבר לא ידוע על ילדותו וחייו של אל-בלאד'רי.
פרסומו בא לו מספר ההיסטוריה שכתב, יצירה מונומנטלית בשם ספר (فتوح البلدان, פתוח אלבלדאן), שבו מתוארת התפשטות האסלאם ובניית האימפריה המוסלמית.
בספר מתוארים ההסכמים שנכרתו עם תושבי השטחים שנכבשו.
בתקופתו השתרעה האימפריה המוסלמית ממצרים, צפון אפריקה וספרד במערב, עד לעיראק, איראן וסינד במזרח.
אל-בלאד'רי כתב ספר נוסף לפני מותו, (أنساب الأشراف - אנסאב אל-אשראף), והוא מכיל 40 כרכים בהם מתוארות משפחותיהם של מוחמד, בית עבאס ובית אומיה.
עבודות אלו שימשו בסיס לכתבים מאוחרים יותר של היסטוריונים מוסלמיים, כגון אבן ח'לדון.
מולאי אבו אל-עבאס אחמד אל-מנסור מכונה גם אל-מלכ א-דהבי – המלך המוזהב (1549, פאס, מרוקו – 25 באוגוסט 1603, פאס) היה סולטאן מרוקו משנת 1578 ועד פטירתו בשנת 1603. היה השישי במספר, והמפורסם מבין שליטי השושלת הסעדית.
פרסומו במהלך המאה ה-16, הן באפריקה והן באירופה, הגיע בעקבות צבאו החזק, מיקומו ויכולותיו האסטרטגיות.
מולאי אחמד קיבל את השלטון בירושה מאחיו עבד אל מאלכ, לאחר קרב שלושת המלכים, קרב שסיים תקופה ארוכה של חוסר יציבות שלטונית במרוקו.
הוא כונן קשרים עם מוראט השלישי סולטאן האימפריה העות'מאנית, קשרים שהביאו להפסקת התערבותה של האימפריה בענייני מרוקו.
בעקבות התבוסה בקרב, השפעתה של פורטוגל על מרוקו גם היא הצטמצמה.
הוא כבש מידי הספרדים את ארזילה – עיר מבוצרת בקצה הצפון-מערבי של החוף האטלנטי של מרוקו.
כיבושה של ארזילה התאפשר עקב היחלשות הספרדים בעקבות תבוסת הארמדה הספרדית בקרב גרייבליינס.
בעקבות ניצחונותיו אלו נוספה לשמו של מולאי אחמד תוספת הכבוד "אל-מנסור", שמשמעותה "המנצח".
הוא קבע את מרקש כעיר הבירה של ממלכתו, בנה בה בנייני פאר וביצר אותה ואת רבאט.
בקרב שלושת המלכים נפלו בידי אל-מנסור שבויים רבים, וכתוצאה ממכירתם הפך לעשיר גדול.
ניצחונותיו של אל-מנסור ועושרו הגבירו את ביטחונו, והוא פנה לדרום מרוקו לכבוש את ממלכת סונגהאי.
מרכז הממלכה היה בעיר טימבוקטו שעל שפת נהר הניז'ר, והיא נודעה במדרסות ששכנו בה.
בקיאותם של חכמי הדת של טימבוקטו בתורת האסלאם הייתה כה רבה, עד שחבריהם ממרוקו היו באים לשם כדי ללמוד במדרסות שלהם.
אנשי הדת של מרוקו מחו נמרצות נגד רצונו של אל-מנסור לכבוש את טימבוקטו ולפגוע באחיהם המוסלמים, אך עושרה של טימבוקטו קסם לאל-מנסור והוא התעלם ממחאותיהם.
בשנת 1591 כשהוא נעזר ב-3,000 שכירי חרב ספרדיים ונשק חדיש, הביס אל-מנסור את צבא ממלכת סונגהאי והעיר נבזזה.
עיקר השלל היה בזהב, וכשחזרו החיילים עם השלל למרוקו, נוסף לאל-מנסור הכינוי "א-דהבי" שמשמעותו "המוזהב".
אנשי הדת של מרוקו לא סלחו לאל-מנסור על החרבתה של טימבוקטו על מדרסותיה.
הם אף תלו את הבצורת, שהשתררה במרוקו מיד לאחר החרבת טימבוקטו ונמשכה 3 שנים, במעשיו אלו, וקבעו כי הבצורת היא עונשו של האל.
נתיניו של אל-מנסור החלו אט אט להשתכנע מדבריהם של חכמי הדת, וכשפרצה מחלת הדבר ובעקבותיה מותם של חללים רבים, נעלמה התמיכה בו לחלוטין.
מי שניצל את המצב שנוצר היה אחד מבני המלך שמרד באביו תוך שהוא מקבל את תמיכת התושבים.
האב ברח מביתו, והמלך שכונה "המנצח" ו"המוזהב" מת בדבר.
עם מותו תמה תקופה יציבות שלטונית בת 25 שנה, והאנדרלמוסיה שבה לשרור במרוקו.
אחמד אל-יעקובי היה היסטוריון וגאוגרף ערבי חשוב בן המאה ה-9. נחשב לאחד מראשוני ההיסטוריונים של תרבויות העולם באסלאם של ימי הביניים.
אחמד אל יעקובי נולד בבגדאד במחצית הראשונה של המאה ה-9. בצעירותו הוא נסע לאזור ארמניה ועד שנת 873 שירת בח'וראסאן את השושלת הטאהרית ועסק בכתיבת היסטוריה.
לאחר נפילתה של השושלת הטהארית יצא אל-יעקובי והתיישב במצרים, שם הוא חי עד מותו בתחילת המאה ה-10 (בסביבות שנת 905).
במהלך חייו אל-יעקובי נסע בין ארצות שונות כולל באזור ארמניה, הודו וצפון אפריקה.
שלושה מחיבוריו של אל-יעקובי נשמרו עד ימינו.
חיבוריו הם בעלי חשיבות בין היתר עקב זה שהם מהווים כמה מהחיבורים האסלאמים הראשונים העוסקים בהיסטוריה של העולם, והוא מספק פירוט גם לגבי תרבויות ועמים לא-אסלאמים.
במהלך כתביו הוא עושה שימש יוצא דופן יחסית במקורות לא-אסלאמים, וכך למשל בתיאוריו על ההיסטוריה של בני ישראל הוא מצטט מהתנ"ך בתרגומו לערבית וכן מושפע מפרשנויות המדרש.
בתיאוריו על ישו הוא מצטט מהברית החדשה.
"תאריח' אבן-וודיע" - "כרוניקת אבן-וודיע", הידועה גם בשמה המקובל "תאריח' אל-יעקובי" .
ספר זה הוא ספר היסטוריה רחב-יריעה שמחולק לשני חלקים.
הראשון עוסק בהיסטוריה של שלל עמים וקבוצות מהתקופה הטרום אסלאמית, ובעיקר של הדתות והספרות שלהם; בין השאר מופיעים בו כתבים מתורגמים של פילוסופים יוונים עתיקים, תיאורים לגבי מסורות הודיות עתיקות, ההיסטוריה של בני ישראל והיהודים, ואף האזכור הראשון לדמות הבדיונית סינבד.
החלק השני של הספר עוסק בהיסטוריה המוסלמית מראשיתה עד ימיו של אל-יעקובי, ולגבי חלק זה בספר נטען שנטייתו של אל-יעקובי לטובת הפלג השיעי באסלאם ניכרת בכתיבו.
"כִּיתַאבּ אל-בּולדאן" - "ספר הארצות" , ספר גאוגרפיה שבו אל-יעקובי כתב את רשמיו ממסעותיו ברחבי העולם המוסלמי והודו.
חלק מספר זה אבד ולא ידוע לחוקרים מודרניים מה נכתב בו, אך מרב הספר שרד, ומופיעים בו נתונים ומידע רב לגבי הארצות והערים הרבות שבהם אל-יעקובי ביקר.
"אל-משאקלת א-נאס לזמאנהם" - חיבור קצר המציג באופן סכמטי את האופן שבו חייהם ומנהגיהם של אנשים מתעצבים על פי הח'ליפים שבזמנם הם חיים.
החיבור עוסק באופן כרונולוגי בכל הח'ליפים מאבו בכר עד אל-מעתדד.
אחמד אל-עכאישי הוא כדורגלן עבר תוניסאי ששיחק בעמדת החלוץ.
לפני עונת 2009/10 אל-עכאישי שיחק בקבוצה אטואל דו סאהל התוניסאית ובחודש אוגוסט הבקיע ארבעה שערים במשחק אחד נגד היריבה העירונית חמאם-סוסה בניצחון הקבוצה 1-5. בקיץ 2011 אל-עכאישי עזב את הליגה המקומית והצטרף לאינגולשטאדט 04 מההבונדסליגה השנייה.
בשנת 2013 חזר למולדת ושיחק באספרנס תוניס ובקבוצה בה התחיל, אטויל דו סאהל.
בין לבין התעניינה בשירותיו קבוצת הצ'מפיונשיפ, רדינג, אולם המעבר לא יצא אל הפועל.
בשנת 2016 חתם באל-איתיחאד מהליגה הסעודית.
אל-עכאישי זומן לנבחרת לראשונה בטורניר גביע אפריקה לאומות 2010 שנערך באנגולה.
כמו כן, הופיע אל-עכאישי במדי הנבחרת גם בגביע אפריקה בשנת 2015. באותו טורניר כבש שלושה שערים והיה אחד מחמשת מלכי השערים של הטורניר.
את אחד משעריו באותו טורניר כבש אל-עכאישי בתיקו 1-1 נגד קונגו, אשר העלה את תוניסיה לשלב הבא מהמקום הראשון בבית.
אחמד עיסא אל-מוחמדי עבד אל-פתאח הוא כדורגלן עבר מצרי ששיחק בעמדת הקשר הימני וגם כמגן ימני.
אל-מוחמדי התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של חאזל אל מחאלה.
בשנת הצטרף לקבוצה הבוגרת בה שיחק שנתיים, בסופן חתם בקבוצת ENPPI.
היכולת הגבוהה שהציג בתקופתו בקבוצה משכה את תשומת לבן של כמה מועדונים באירופה.
בקיץ פורסם כי קיבל הצעות מהרטה ברלין שלא עמדה בדרישות אותן הציגה ENPPI ומראפיד בוקרשט לה סירב עוד בהתחלה.
ב-25 בנובמבר 2008 נבחן בבלקברן רוברס מהפרמייר ליג במשך חמישה ימים, אך לא חתם בגלל פערים כספיים.
באוגוסט נבחן בסנדרלנד, אך לא הוחתם בקבוצה.
במקביל, קלאב ברוז' ווסט ברומיץ' אלביון התעניינו בשירותיו של אל-מוחמדי.
בסופו של דבר ב-1 ביולי 2010 הושאל לסנדרלנד עד לסיום העונה תמורת 500,000 פאונד עם אופציה לרכישה תמורת שני מיליון פאונד.
ב-14 באוגוסט 2011 אל-מוחמדי ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 2-2 נגד ברמינגהאם סיטי.
ב-11 במרץ 2011 סנדרלנד הודיעה כי תממש את האופציה על אל-מוחמדי וב-9 ביוני 2011 חתם בקבוצה לשלוש עונות תמורת שני מיליון פאונד.
ב-2 באוקטובר 2011 אל-מוחמדי הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 2-2 נגד וסט ברומיץ' אלביון.
במהלך העונה סטיב ברוס עזב את הקבוצה ומרטין אוניל החליף אותו.
תחת אוניל, אל-מוחמדי איבד את מקומו בהרכב וסיים את העונה עם מאזן של 18 הופעות בליגה.
ב-30 באוגוסט 2012 הושאל להאל סיטי עד לסיום העונה.
בהאל, התאחד עם סטיב ברוס שאימן אותו בסנדרלנד.
יומיים לאחר החתימה, ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה במשחק הליגה נגד בולטון וונדררס.
ב-18 בספטמבר 2012 אל-מוחמדי הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 2–3 נגד לידס יונייטד בו גם בישל את שני השערים הנוספים של קבוצתו.
ב-16 בינואר 2013 סנדרלנד החליטה להחזיר את אל-מוחמדי לשורותיה, אך כעבור שבועיים הושאל בחזרה להאל.
ב-20 באפריל 2013 אל-מוחמדי נבחר לשחקן השנה של הקבוצה.
ב-28 ביוני 2013 אל-מוחמדי חתם לשלוש שנים בקבוצה.
ב-23 ביוני 2016 האריך את חוזהו בשלוש שנים נוספות.
ב-19 ביולי 2017 אל-מוחמדי חתם באסטון וילה, בה הוא משחק תחת שרביטו של סטיב ברוס בפעם השלישית בקריירה.
באוגוסט אל-מוחמדי ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת מצרים במשחק ידידות נגד .
במחזור הפתיחה של גביע הקונפדרציות 2009 נגד , אל-מוחמדי הורחק לאחר שהדף נגיחה של לוסיו בעזרת ידו.
בנוסף, ברזיל קיבלה פנדל אותו הבקיע קאקה ומצרים הפסידה 3–4.
ב-20 בינואר 2010 אל-מוחמדי הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0–2 נגד במסגרת שלב הבתים של גביע אפריקה לאומות 2010, בו זכתה נבחרתו.
אחמד אל-ג'אבר א-סבאח היה שייח' כווית העשירי, מ-29 במרץ 1921 עד מותו ב-29 בינואר 1950.
אחמד היה בנו של ג'אבר השני אל-סבאח, השליט השמיני של כווית בין השנים 1915 ו-1917. הוא ירש את דודו סאלם אל-סבאח, השליט התשיעי של כווית, בפברואר 1921.
אחמד בא מסעוד הוא כדורגלן סעודי המשחק בעמדת המגן השמאלי בקבוצת אל-איתיפאק מליגת העל הסעודית ובנבחרת ערב הסעודית.
בא מסעוד גדל במחלקת הנוער של אל-הילאל.
ב-31 באוגוסט 2016 חתם על חוזה מקצועני ראשון במועדון.
ב-20 ביוני 2017 הושאל בא מסעוד למשך עונה אחת לאל-פייחה מליגת העל הסעודית.
ב-5 ביוני 2018 חתם על חוזה קבוע לשלוש עונות במועדון.
בסך הכל ערך 91 הופעות ליגה במדי המועדון במסגרת ליגת העל הסעודית וליגת המשנה הסעודית, בהן הבקיע שלושה שערים.
ב-29 באוגוסט 2022 חתם בא מסעוד על חוזה לשלוש עונות באל-איתיחאד מליגת העל הסעודית.
ב-3 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 0-0 נגד אל-איתיפאק במסגרת המחזור השני בליגה לעונת .
ב-27 בספטמבר 2022 ערך בא מסעוד את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ערב הסעודית, בתיקו 0-0 נגד נבחרת ארצות הברית במשחק ידידות.
אחמד אל-חשאני הוא פוליטיקאי תוניסאי שכיהן כראש ממשלת תוניסיה.
חשאני למד בפקולטה למשפטים ומדעי המדינה של אוניברסיטת תוניס .
הוא הועסק כמנהל משאבי אנוש בבנק המרכזי של תוניסיה .
ב-1 באוגוסט 2023, חשאני מונה על ידי הנשיא קייס סעיד להקים את הממשלה.
הוא החליף את נג'לא בודן רמדאן שהודחה באותו יום.
ב-7 באוגוסט 2024 פוטר מתפקידו על-ידי הנשיא, והוחלף על-ידי כמאל אל-מדורי.
הוא תומך בחילוניות ובשוויון בין נשים לגברים, והוא עוין למפלגות איסלמיסטיות.
אחמד בן חוסיין אל-ע'שמי היה נשיאה הרביעי של צפון תימן מאוקטובר 1977 ועד הירצחו ביוני 1978. אל-ע'שמי עלה לשלטון לאחר חיסולו של קודמו אבראהים אל-חמדי.
אחמד אל גשמי נולד בחמדאן שבמחוז צנעא.
לאחר ההפיכה הצבאית ב-26 בספטמבר 1962 החלה מלחמת האזרחים בצפון תימן (1962–1970).
אל-גאשמי השתתף בה לצדו של עבדאללה א-סלאל נגד מוחמד אל-בדר.
כאשר אבראהים אל-חמדי היה נשיא תימן, אל-גאשמי היה סגן נשיא מועצת ההנהגה וראש הסגל.
ב-11 באוקטובר 1977 נרצח אל-חמדי ואל-גאשמי תפס את השלטון במדינה.
אף על פי שהחשוד העיקרי ברצח אל חמדי היה סוכן סעודי, גם אל-גשמי עצמו נחשד בהתנקשות.
הנשיא אל גשמי החזיר את חוקת 1970, שהושעתה על ידי אל-חמדי בשנת 1974. עם זאת, גוף חשוב כמו המועצה המייעצת לא הוחזרה, ובמקביל הונהג תפקיד הנשיא.
הוא מינה את עלי עבדאללה סאלח למושל הצבאי של תעז.
אל גשמי נרצח ב-24 ביוני 1978 בעת שנפגש עם שליח שנשלח על ידי נשיא דרום תימן סלים רובאי עלי, ותיק המסמכים שהביא איתו השליח התפוצץ ושניהם נהרגו.
לא ידוע בוודאות מי גרם לפיצוץ.
אחמד אל-ג'אנחי הוא כדורגלן קטרי המשחק בעמדת קשר כנף בקבוצת אל-ע'ראפה מליגת העל הקטרית ובנבחרת קטר.
אל-ג'אנחי נולד בדוחה שבקטר, וגדל באקדמיית אספייר המקומית.
בשנת 2019 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של אל-ע'ראפה במסגרת ליגת העל הקטרית.
ב-31 בדצמבר 2023 ערך אל-ג'אנחי את הופעת הבכורה שלו בנבחרת קטר, בניצחון 3-0 על נבחרת קמבודיה במשחק ידידות.
נכלל בסגל נבחרת קטר לטורניר גביע אסיה 2023.
שייח' אחמד אל-פהד אל-אחמד אל-ג'אבר א-סבאח , הידוע גם בשם אחמד אל-פהד, הוא פוליטיקאי כוויתי, בן למשפחת סבאח, שליטי כווית.
החל מ-18 יוני 2023, הוא מכהן כסגן ראש הממשלה ושר ההגנה של כווית.
אל פהד היה מעורב בשערוריות בכווית וכן בשערוריות בין-לאומיות.
אל-פהד הוא בעל תואר ראשון בכלכלה ובמדעי המדינה, מאוניברסיטת כווית.
למד באקדמיה הצבאית של כווית, ובשירותו הגיע לדרגת מייג'ור בצבא כווית.
את חייו המקצועיים התחיל בתחום הספורט עד שנכנס לתחום הפוליטי וכיהן בכמה ממשלות, שבהן החזיק במספר תיקי שרים:
בשנת 2000 הוא מונה לשר המידע של כווית.
ב-14 בפברואר 2001 מונה לשר ההסברה וב-10 בפברואר 2003 מונה כממלא מקום שר הנפט, בנוסף להיותו שר ההסברה.
ב-14 ביולי 2003 מונה לשר האנרגיה, במשרד חדש שהוקם לאחר מיזוג משרדי הנפט, החשמל והמים, למשרד אחד.
ב-15 בספטמבר 2004, בוועידת השרים של ארגון המדינות מייצאות הנפט – OPEC, הוא מונה לנשיא הארגון (מינוי שנתי) לשנת 2005.
ב-11 באפריל 2005 מונה במקביל גם כממלא מקום שר הבריאות.
ב-9 בפברואר 2006 מונה מחדש לתפקיד שר האנרגיה.
ב-12 ביולי 2006 מונה לראש שירות הביטחון הלאומי.
ב-29 במאי 2009 מונה לסגן ראש הממשלה לענייני כלכלה, שר המדינה לענייני שיכון ושר המדינה לענייני פיתוח.
ב-8 במאי 2011 מונה לסגן ראש הממשלה, שר המדינה לענייני שיכון ושר המדינה לענייני פיתוח.
ביוני 2011 התפטר מתפקידיו (ראה להלן)
ב-18 ביוני 2023 הוא מונה לסגן ראש הממשלה ושר הביטחון.
בנובמבר 2010, הואשם שייח' אחמד בפרלמנט, בניהול ענייני ממשלה, בתחומים שמחוץ לאחריותו.
אחת הדוגמאות שהוצגו הייתה מינויו של אחיו, השייח' , לראש "המנגנון לביטחון המדינה" של כווית.
ביוני 2011 כחודש לאחר שמונה לתפקיד סגן ראש הממשלה, שר המדינה לענייני שיכון ושר המדינה לענייני פיתוח, אחמד אל-פהד הודיע על התפטרותו מתפקידיו, לאחר שהוצגו בפניו ממצאי חקירה, שהצביעו על מעורבותו במעשי שחיתות, הקשורים לחוזים ממשלתיים, בערך של 900 מיליון דולר.
בדצמבר 2013, כמה מבעלי בריתו של אחמד אל-פהד טענו שברשותם קלטת המראה, לכאורה, כי שני אישים בכירים לשעבר – ראש הממשלה נאסר אל-מוחמד ויו"ר הפרלמנט – דנו בתוכניות להפיל את ממשלת כווית.
אחמד אל-פהד הופיע בערוץ הטלוויזיה המקומי אל-וטן ושטח את הטענות.
באפריל 2014 אסרה ממשלת כווית על התקשורת לדווח על הנושא.
בהמשך, אחמד אל-פהד קרא התנצלות פומבית בטלוויזיה הממלכתית של כווית ואמר שהסרטון מזויף.
בדצמבר 2015 הורשע אל-פהד ב"חוסר כבוד לתובע הציבורי" ונענש במאסר של שישה חודשים, על תנאי וכן קנס בסך 1,000 דינר כוויתי.
בינואר 2016, בית המשפט לערעורים בכווית ביטל את פסק הדין וניקה אותו מכל האישומים.
בין השנים 1988–2005 כיהן אל פהד במספר רב של תפקידים בספורט הכוויתי והאזורי:
ייסד את והיה נשיא פדרציית החתירה הפאן-ערבית, פדרציית היאכטות הפאן-ערבית ופדרציית הירי הפאן-ערבי,
נשיא הוועד האולימפי הלאומי של כווית (1991–2001),
נשיא איגוד הוועדים האולימפיים הלאומיים (ANOC) (2018–2012),
יו"ר מועצת המשחקים האפרו-אסייתית (1998–2003),
סגן נשיא בכיר של התאחדות הספורט הסולידריות האסלאמית (החל מ-1999),
נשיא כבוד של כמה מועדוני ספורט בכווית, במדינות ערביות ובאסיה.
במסגרת הוועד האולימפי הבין-לאומי, כיהן אל פהד בתפקידים הבאים:
נשיא ועדת הסולידריות האולימפית (2012–2018)
סגן יו"ר ה-Olympic Channel בשווייץ (2015–2018)
בנובמבר 2018, הואשם אל-פהד, בשווייץ, יחד עם ארבעה אחרים, בזיוף הקשור לעריכת בוררות מדומה בשווייץ, כדי לאמת את הסרטון המזויף שהציג מזימת הפיכה בכווית.
כעבור זמן קצר, אחמד פרש זמנית מתפקידו בוועד האולימפי הבין-לאומי.
ב-10 בספטמבר 2021, שיח' אחמד הורשע בזיוף יחד עם ארבעת הנאשמים הנוספים.
הוא נידון ל-30 חודשי מאסר, מחציתו על תנאי.
הוא הכחיש את עבירה וערער על הרשעתו.
טרם ניתן פסק הדין על הערעור.
באפריל 2017, אחמד התפטר ממועצת פיפ"א לאחר שחבר ועדת הביקורת של פיפ"א מגואם, ריצ'רד לאי, הודה בבית משפט בארצות הברית בלקיחת שוחד של $950,000 מהמועצה האולימפית של אסיה.
על פי החשד, שהוגדר כ"יד ימינו של השייח' אחמד אל-פהד א-סבאח" נתן את השוחד כדי להשפיע על מינויים מרכזיים, בגופי כדורגל אזוריים ובין-לאומיים.
אחמד אל-פהד הכחיש "בתוקף" כל עבירה.
באוגוסט 2023, אחיו של שייח' אחמד, חוסיין אל-מוסאלם ו"חברת קש" שעל פי החשד, נשלטה על ידי אל-פהד עצמו, הוזכרו במסמכי בית המשפט בארצות הברית, כמי שקיבלו מיליוני דולרים מקטר, כשוחד וכן לצורך העברת תשלומי שוחד נוספים לבכירים בפיפ"א.
התערבות בבחירת אחיו למועצה האולימפית של אסיה
ביולי 2023, ראש ועדת האתיקה של הוועד האולימפי הבינלאומי ה-IOC שלח מכתבים לשייח' אחמד אל-פהד ובהם הזהיר אותו מפני התערבות בבחירות הקרובות למועצה האולימפית של אסיה, בבנגקוק, "כדי להימנע מכל סוג של הפרעה לפעילות התנועה האולימפית".
ב-27 ביולי 2023, הוועד האולימפי הבינלאומי השעה את אל-פהד ל-3 שנים, ובכך אישר את המלצת ועדת האתיקה, שמצאה שהייתה לו השפעה על הבחירות בבחירת אחיו טלאל למועצה האולימפית של אסיה (OCA - Olympic Council Of Asia).
ב-13 באוקטובר 2023, ועדת האתיקה הודיעה ל-OCA כי יש לבטל את הבחירות שלה ב-2023 ומועמדותו של טלאל "הייתה להיות מוכרזת כפסולה מלכתחילה".
אחמד אל-פהד נשוי לשייח'ה משעל אל-אחמד אל-ג'אבר א-סבאח, ולהם חמישה ילדים: פדילה (בת), שייח' פהד, מרים (בת), פהדה (בת), אל-עונוד (בת).
אחָיו: טלאל פהד אל-אחמד א-סבאח ، עד'בי פהד אל-אחמד א-סבאח ، ח'אלד אל-פהד אל-אחמד א-סבאח ، ביבי אל-פהד א-סבאח (بيبي الفهد الصباح).
כוחות מיוחדים, פרס אומץ מטעם צבא ארצות הברית
אזרחות כבוד של העיר הירושימה
פרס הצטיינות ספורט מנשיא טורקיה
הפרס האזרחי הגבוה ביותר מטעם נשיא קזחסטן
דוקטור לשם כבוד במדעי המדינה מאוניברסיטת דונג-א, בוסאן (קוריאה)
דוקטור לשם כבוד ביחסים בין-לאומיים, מאוניברסיטת טאיפיי
דוקטור לשם כבוד במדעי הספורט, מאת האקדמיה האמריקאית
אחמד בהשתי (בפרסית: احمد بهشتی; נולד ב-1935), הוא אייתוללה ופוליטיקאי איראני.
הוא היה נשיא אוניברסיטת קום, וכיהן כחבר בכינוס הראשון והשני באספה המייעצת האסלאמית (הפרלמנט האיראני) כנציג מטעם מחוז פארס, וכן היה חבר בקדנציה השלישית, הרביעית, החמישית והשישית של מועצת המומחים האיראנית.
אחמד בהשתי נולד ב-1935 במיאן דה, פאסה, פרובינציית פארס.
הוא נולד למשפחה דתית; אביו, חאג' שייח' עבדול מג'יד בהשתי, היה איש דת שיעי ומנהיג תפילה בעיר הולדתו.
אחמד החל תחילה את לימודי האסלאם שלו עם אביו, ולאחר מכן בעצת אביו למד בסמינר אגה באבא חאן בשיראז בשנת 1949. בהיותו שם, לימד אותו חוסיין אייתוללהי ואחרים.
הוא שהה שם עד 1954, לפני שלמד בבית הספר החאן בשיראז.
בשנת 1959, הוא היגר לבסוף לקום כדי להמשיך את לימודי האסלאם שלו בחווזה של קום.
בהיותו בקום, הוא התמקד בלימודי פילוסופיה אסלאמית, כמו גם בנושאים העיקריים כמו תורת המשפט האסלאמית ואחרים כדי להגיע לאיג'תיהאד.
הוא למד אצל אנשי דת בכירים כגון כמו מוהגה דמד, רוחאללה חומייני וחוסין בורוג'רדי.
לאחר שהפך לאייתוללה, אחמד למד אז באוניברסיטת ח'ארזמי בטהרן כדי ללמוד פילוסופיה.
בשנת 1966, הוא קיבל דוקטורט בפילוסופיה ומורטזה מוטהארי היה אחד מהפרופסורים שלו באוניברסיטה.
לאחר מכן חזר לקום, כדי ללמד אסלאם בסמינרים וכן להיות פרופסור באוניברסיטאות בטהרן ובקום.
לפני המהפכה האיראנית ב-1979 התנגד בהשתי לשלטון שושלת פהלווי.
השלטונות של הממלכה האיראנית הוציאו נגדו מספר צווי הגבלות נסיעה על היותו פעיל נגד שלטון השאה והוא אף נעצר.
לאחר המהפכה ייצג את מחוז פארס בפרלמנט האיראני במשך שתי קדנציות.
הוא היה נשיא אוניברסיטת קום משנת 2010 עד 2013 לאחר מותו של האייתוללה חוראמאבאדי.
הוא ייצג את פארס במועצת המומחים מאז 1998. מאז 2014, הוא גם האימאם של תפילת יום שישי במיאן דה, פאסה.
בבחירות השניות לראשות המועצה בשנת 2004, זכה ל-36.04% בסיבוב הראשון, בעוד ראש המועצה היוצא השייח' איברהים אבו מחארב זכה ב-35.85%.
בסיבוב השני ניצח אלאסד את אבו מחארב ברוב של 51.61%.
בבחירות 2008 זכה בסיבוב הראשון ל-22.67% מהקולות, בעוד יריבו ח'אלד אלסאנע זכה ב-31.55% מהקולות ואילו אבו מחארב זכה ל-19.02% בלבד.
בסיבוב השני ניצח אותו אלסאנע ברוב של 55.25%.
בבחירות 2013 התמודד לראשות המוצעה וזכה בסיבוב הראשון ל-35.63% מהקולות, לעומת סאלם אבו עאיש שזכה ב-34.34% ואלסאנא חאלד שזכה ב-26.23% מהקולות.
עם זאת, בסיבוב השני ניצח אותו אבו עאיש ברוב של 51.93%.
בבחירות 2018 זכה בסיבוב הראשון ל-35.43% מהקולות, אך אף מתמודד לא חצה את רף ה-40% (ראש המועצה היוצא אבו עאיש לא התמודד לקדנציה נוספת).
בסיבוב השני התמודד מול איברהים נסאסרה וניצח ברוב של 52.1% (3,060 לעומת 2,813 קולות).
במהלך הבחירות נרשמו אירועי אלימות ביישוב.
באוגוסט 2022 פורסם כי אלאסד נעצר בחשד לאלימות כלפי זוגתו ובביגמיה, לאחר שהגישה תלונה במשטרה.
מספר חודשים אחר כך, הוגש נגדו כתב אישום בגין תקיפת מנהל בית ספר ביישוב.
על בנו ואל אלאסד נגזרו 7.5 שנות מאסר לאחר שבמאי 2021 במהלך מבצע שומר החומות הקים עם ארבעה חברים נוספים מחסום בכביש, רגמו כלי רכב באבנים, הציתו אותם ותקפו נהגים באלימות.
לאורך השנים התבטא בתמיכה במדיניות הימין הישראלי.
בשנת 2023 התבטא בתמיכה במדיניות ממשלת נתניהו בתקצוב החברה הערבית, ואמר: "מי שכבש והקים את ההתנחלויות זה השמאל – לא הימין.
לכן תמיד אמרתי שהימין הכי טוב".
בבחירות 2024 התמודד אך זכה רק ל-5.2% מהקולות בסיבוב הראשון.
אחמד אל-ג'וואדי הוא שחיין תוניסאי, אלוף העולם (סינגפור 2025) במשחים ל-800 מטר חופשי ול-1500 מטר חופשי.
אלוף העולם בבריכת 25 מטר (בודפשט 2024) במשחה ל-1500 מטר חופשי.
אל-ג'וואדי החל להתאמן במרטיג שבדרום צרפת, לחופי הים התיכון, בשנת 2023, בהדרכתו של פיליפ לוקה, מאמנם של לור מנודו, אורלי מולר, שרון ון רוונדאל, דוד אוברי, אנסטסיה קירפיצ'ניקובה, ז'רמי דפלנש, שרלוט בונה ועוד.
באליפות אפריקה שנערכה בתוניס, תוניסיה באוגוסט 2022 הוא זכה ב-5 מדליות, מהן 2 זהב, 2 כסף ו-1 ארד.
מדליות כסף, במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:10.34 דקות ובמשחה שליחים 4x200 מטר חופשי ומדליית ארד במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:52.21 דקות.
באולימפיאדת פריז הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 7:42.83 דקות.
בשלב המוקדמות הוא קבע שיא אישי חדש של 7:42.07 דקות.
נוסף לכך, הוא סיים במקום שישי במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 14:43.35 דקות, ובמקום תשיעי במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 3:46.19 דקות.
אלוף עולם בבריכת 25 מטר
באליפות העולם בבריכת 25 מטר שנערכה בבודפשט שבהונגריה בדצמבר 2024 הוא זכה בשתי מדליות, זהב וארד.
מדליית זהב, במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 14:16.40 דקות, לפני פלוריאן ולברוק מגרמניה (14:17.27 דקות) וקוזיי טונצ'לי מטורקיה (14:20.64 דקות).
מדליית ארד במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 7:31.93 דקות, אחרי זאלאן שארקאן מהונגריה (7:30.56 דקות) ופלוריאן ולברוק (7:31.90 דקות).
נוסף לכך, הוא סיים במקום שביעי במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 3:39.32 דקות.
בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 3:38.57 דקות.
באליפות העולם שנערכה בסינגפור ביולי 2025 הוא זכה בשתי מדליות זהב, במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 7:36.88 דקות, לפני סוון שוורץ (7:39.96 דקות) ולוקאס מרטנס (7:40.19 דקות), שניהם מגרמניה ובמשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 14:34.41 דקות, לפני סוון שוורץ (14:35.69 דקות) ורוברט פינק מארצות הברית (14:36.60 דקות).
אחמד מאזן אחמד אל-חיג'אזי אל-גאמדי הוא כדורגלן סעודי המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת ניאום מליגת המשנה הסעודית, בהשאלה מאל-איתיחאד, ובנבחרת ערב הסעודית.
אל-גאמדי נולד בג'דה שבערב הסעודית, ובגיל שנה עבר עם משפחתו לוונקובר שבקנדה.
בגיל 18 החל ללמוד באוניברסיטת קולומביה הבריטית.
אל-גאמדי שיחק במחלקות הנוער של אקדמיית בלייז ורינוס טייגרס.
בשנת 2019 שיחק בקבוצת פסיפיק במסגרת ליגת העל הקנדית, ובסך הכל ערך שמונה הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שער אחד.
ב-27 בינואר 2020 חתם אל-גאמדי על חוזה לחמש שנים באל-איתיפאק מליגת העל הסעודית.
הוא ערך 49 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שער אחד.
ב-28 בינואר 2024 הושאל לאל-איתיחאד מליגת העל הסעודית עד לתום עונת 2023/2024, ובתום העונה חתם על חוזה קבוע במועדון.
ב-30 בינואר 2025 הושאל לניאום מליגת המשנה הסעודית עד לתום עונת .
אל-גאמדי, שנולד בערב הסעודית וגדל בקנדה, היה יכול לבחור לייצג כל אחת מהמדינות בזירה הבין-לאומית.
בשנת 2022 זכה אל-גאמדי עם נבחרת ערב הסעודית עד גיל 23 בטורניר גביע אסיה עד גיל 23.
ב-9 בינואר 2023 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ערב הסעודית, בהפסד 0–2 לנבחרת עיראק במסגרת גביע המפרץ לאומות לשנת .
נבחרת ערב הסעודית עד גיל 23
אחמד אל-חסן אל-ח'טיב היה פוליטיקאי סורי, שכיהן כנשיא סוריה במשך 97 יום, לאחר מהפכת התיקונים ועד מינויו בפועל של חאפז אל-אסד לנשיא סוריה.
כיהן גם כיו"ר מועצת העם וראש ממשלת איחוד הרפובליקות הערביות הווירטואלית.
אחמד אל-חסן אל-ח'טיב נולד בשנת 1933 בכפר נימר במחוז דרעא, סוריה.
סיים את לימודיו במכון הגבוה להוראה, ולאחר מכן במחלקה לשפה הערבית באוניברסיטה הסורית בדמשק.
לאחר סיום לימודיו עבד בהוראה והיה למנהל בית הספר התיכון , מבתי הספר התיכוניים הבולטים בדמשק.
אל-ח'טיב הצטרף למפלגת התחייה הערבית הסוציאליסטית ב-1963. השתתף במועצה הלאומית לפיקוד המהפכנית הראשונה שנערכה לאחר הההפיכה בסוריה ב-1966. באותה תקופה, הוא היה חבר מן השורה ללא תפקידי הנהגה בכירים.
בהמשך הוא קיבל את תפקיד ראש סינדיקט (איגוד) המורים בסוריה, אותו מילא עד מהפכת התיקונים בבנובמבר 1970.
ב-18 בנובמבר 1970 במהלך ההפיכה, לאחר הדחת נשיא סוריה נור א-דין אל-אתאסי, מונה בידי חאפז אל-אסד לנשיא הזמני של הרפובליקה הערבית הסורית.
ב-22 בפברואר התפטר מתפקידו, ומעצת העם הכריזה על חאפז אל-אסד כנשיא המדינה, והכריזה על הבחירות לנשיאות סוריה שנערכו ב-12 במרץ 1971 בהם חאפז אל-אסד התמודד כמועמד יחיד.
לאחר סיום כהונתו כנשיא סוריה, מונה אחמד אל-חסן אל-ח'טיב לתפקיד יושב ראש מועצת העם – הרשות המחוקקת של הרפובליקה הערבית הסורית.
בתקופת כהונתו התבסס שלטון חאפז אל-אסד, ותפקידו של אל-ח'טיב במועצה נותר ברובו טקסי ובעל אופי ממסדי, כחלק ממערך השליטה של מפלגת הבעת'.
כהונתו התאפיינה ביציבות פרלמנטרית פורמלית, מבלי שבלט בעשייה פוליטית עצמאית.
הוא כיהן בתפקיד זה עד 15 באוגוסט 1976.
ב־1 בינואר 1972, עם גיבוש איחוד הרפובליקות הערביות – איחוד מדיני בין סוריה, מצרים ולוב – מונה לראש מועצת השרים בפדרציה.
תפקידו במסגרת הפדרציה היה סמלי בעיקרו, והמועצה הפדרלית לא פעלה בפועל באופן משמעותי.
האיחוד בין שלוש המדינות לא התממש הלכה למעשה, והמוסדות שנקבעו בהסכמים נותרו ברובם על הנייר בלבד.
אחמד אל-חסן אל-ח'טיב היה חבר בפיקוד האזורי של מפלגת הבעת' הסורית – הגוף העליון והמוביל במפלגה בסוריה – מה־13 בנובמבר 1970 (לאחר "התנועה המתוקנת" של חאפז אל-אסד) ועד אפריל 1975.
אחמד אל-ע'אמדי היה טרוריסט סעודי שהיה אחד מחוטפי טיסה 175 של יונייטד איירליינס, שהתנגשה בבניין הדרומי של מגדלי התאומים.
אחמד אל-ע'אמדי נולד בערב הסעודית בשנת 1979. אחיו הגדול של חמזה אל-גמדי, אל-ר'אמדי חלק את אותה השתייכות שבטית לחוטפים אחרים, סעיד אל-גאמדי, חמזה אל-גמדי ואחמד אל-עזנאווי.
קבוצה זו ידועה כחלק מהדתיים יותר מבין החוטפים, והם סבורים שהם נפגשו מתישהו ב-1999.
בשנת 2000 עזב אל-גאמדי את בית הספר כדי להילחם בצ'צ'ניה נגד הרוסים, וקיבל ויזה לארצות הברית ב-3 בספטמבר של אותה שנה.
בנובמבר הוא ו טסו לביירות, אם כי בטיסות נפרדות ובמועדים שונים.
אל-גאמדי טס באותה טיסה עם פעיל בכיר בחזבאללה, אם כי הוועדה לחקר אירועי 11 בספטמבר לא מצאה ראיות לכך שאף אחד מהם הכיר את השני.
משפחתו טוענת שראתה אותו לאחרונה בדצמבר.
הוא התקשר להוריו ביולי 2001, אך לא הזכיר שהוא נמצא בארצות הברית.
ביום הפיגועים, 11 בספטמבר 2001, השתלטו אל-גמדי ועוד ארבעה טרוריסטים נוספים על טיסה 175 של יונייטד איירליינס, שתוכננה לטוס מבוסטון ללוס אנג'לס, וריסקו אותה לתוך מגדל התאומים הדרומי במרכז הסחר העולמי.
פגיעת המטוס גרמה להתרסקות המגדל ולהרג של מאות בני אדם.
אחמד אל-עזנאווי אל-ע'אמדי היה טרוריסט סעודי ואחד מחוטפי טיסה 93 של יונייטד איירליינס, שהתרסקה בפנסילבניה, במהלך פיגועי 11 בספטמבר.
אל-עזנאווי נולד במחוז אל-באחה, ערב הסעודית, ב-11 באוקטובר 1980. גדל בכפר חזנה, שם עבד אביו כאיש דת במסגד באזור השוק המרכזי של הכפר.
אל-חזנאווי השתייך למשפחה שהייתה חלק משבט ע'אמד הגדול יותר, וחלקה את אותה השתייכות שבטית עם חוטפים אחרים סעיד אל-גאמדי, חמזה אל-גמדי ואחמד אל-גמדי.
קבוצה זו ידועה כאחת הדתיות היותר מבין החוטפים, וככל הנראה הם נפגשו מתישהו ב-1999.
הוא עזב את משפחתו כדי להילחם בצ'צ'ניה בשנת 2000.
בשלהי שנת 2000 נסע אל-חזנאווי לאיחוד האמירויות הערביות, שם רכש המחאות נוסע שככל הנראה שולמו על ידי .
חמישה חוטפים נוספים עברו גם הם באיחוד האמירויות ורכשו המחאות נוסעים.
הוא הגיע לארצות הברית ביוני 2001 בהכוונת אל-קאעדה לביצוע פיגועים, לאחר שהגיע לארצות הברית, הוא התיישב בפלורידה ועזר לתכנן כיצד יתרחשו המתקפות.
ב-8 ביוני הוא הגיע למיאמי, עם ואיל א-שהרי.
הוא היה אחד מתשעה חוטפים שפתחו חשבון בנק ב-SunTrust עם הפקדה במזומן בסביבות יוני 2001. על פי ההערכות, הוא עבר לגור עם זיאד ג'ראח, שקיבל דירה חדשה בבוגנווילה, לאחר ששניהם מסרו לבעל הבית צילומים של הדרכונים הגרמניים שלהם, שאותם העביר מאוחר יותר ל-FBI.
ב-10 ביולי השיג אל-חזנאווי רישיון נהיגה מפלורידה, ומאוחר יותר השיג עותק נוסף ב-7 בספטמבר 2001, באמצעות מילוי טופס שינוי כתובת.
חמישה חוטפים אחרים קיבלו גם הם רישיונות כפולים מפלורידה ב-2001, ולאחרים היו רישיונות ממדינות שונות.
יש המשערים שזה היה כדי לאפשר למספר אנשים להשתמש באותה זהות.
ג'ראח ואל-חזנאווי קיבלו שניהם את כרטיסי הטיסה שלהם בכיוון אחד לטיסה 93 של יונייטד איירליינס, ב-5 בספטמבר.
ב-7 בספטמבר כל ארבעת חוטפי טיסה 93 טסו מפורט לודרדייל לנמל התעופה הבינלאומי ניוארק על סיפון ספיריט איירליינס.
ב-11 בספטמבר עלה על טיסה 93 של יונייטד איירליינס והשתלט עליה יחד עם עוד שלושה טרוריסטים.
על אף שניסו לרסק את המטוס לתוך הקפיטול או הבית הלבן, תוכניותיהם סוכלו לאחר שנוסעי המטוס התקוממו נגדם, מה שאילץ את החוטפים לרסק את המטוס בשדה פתוח במדינת פנסילבניה.
אל-עזנאווי נהרג יחד עם עוד 18 טרוריסטים באותו היום.
אחמד אל-עבדאללה אל-אחמד אל-סבאח הוא כלכלן, פוליטיקאי כוויתי ובכיר במשפחת השלטון, בית סבאח המכהן כראש ממשלת כווית מ-15 במאי 2024.
סבאח נולד ב-5 בספטמבר 1952. הוא קיבל תואר ראשון במימון מאוניברסיטת אילינוי בשנת 1975.
סבאח עבד בבנק המרכזי של כווית בין השנים 1978 ל-1987. לאחר מכן עבד במוסדות פיננסיים פרטיים בין השנים 1987 ל-1999. במהלך תקופה זו היה יו"ר בנק בורגן SAK.
בשנת 1999 הוא מונה לשר התקשורת.
במרץ 2007 הוא מונה לשר הבריאות, אך קיבל הצבעת אי אמון במועצה הלאומית שהובילה להתפטרותו מהמשלה ב-4 במרץ.
בפברואר 2009 מונה סבאח לשר הנפט.
בין נובמבר 2008 לפברואר 2009 כיהן מוחמד סבאח אל סבאח כשר הנפט בפועל.
כהונתו של אחמד אל סבאח כשר הנפט הסתיימה במאי 2011 כאשר מוחמד אל בוסיירי החליף אותו בתפקיד זה.
סבאח מונה לראש חצר נסיך הכתר בשנת 2021. הוא מונה לראש הממשלה המיועד ב-15 באפריל 2024, וירש את מוחמד סבאח א-סאלם אל-סבאח בתפקיד, לאחר שהקים את הקבינט והשביע את כס המשרתים בפני אמיר כווית ב-15 במאי.
סבאח נשוי ואב לשלושה ילדים.
אחמד ג'מאל פאשא (בטורקית עות'מאנית: احمد جمال پاشا; 6 במאי 1872 – 21 ביולי 1922) היה איש צבא ומדינאי טורקי מהטורקים הצעירים, מתכנן רצח העם הארמני, שר הימייה, שליט וילאייט סוריה (לרבות לבנון, ארץ ישראל, עבר הירדן והחג'אז) ומפקד הארמייה הרביעית של צבא האימפריה העות'מאנית בזמן מלחמת העולם הראשונה.
אחמד ג'מאל נולד בעיר מיטילנה שבאי לסבוס, לאב שהיה רופא צבאי.
לאחר שהוצב בשנת 1898 בארמייה השלישית שבסלוניקי הצטרף לתנועת "הטורקים הצעירים", תנועה של קציני צבא, אנשי מינהל ומשכילים שהתארגנה במחצית השנייה של המאה ה-19 לפעול נגד שלטונו של הסולטאן עבדול חמיד השני.
אחמד ג'מאל היה חבר בסיעת מועצת האיחוד והקידמה ונעשה לאחד מבכיריה.
בשנת 1908 מרדו הטורקים הצעירים בסולטאן והחלה שורה של הפיכות והפיכות-נגד שזעזעו את הממלכה, ואף גרמו לקרע ולפילוג בתנועת הטורקים הצעירים.
בשנים אלו שימש אחמד ג'מאל בשורה של תפקידי מטה ופיקוד, במטרה לדכא כל מרידה בשלטון החדש.
בשנת 1913 תפסה את השלטון בהפיכת חצר קבוצה של שלושה שליטים אשר היו מזוהים עם מועצת האיחוד והקידמה – שכונתה בשם "טריומווירט שלושת הפאשות": אנוור פאשה, טלעת פאשה וג'מאל פאשה.
מלבד היותו חלק מהשלישייה השלטת, בין תפקידיו מונה אחמד ג'מאל למפקד הארמייה הראשונה המוצבת באיסטנבול ולמושל העיר; עם עלייתו לשלטון החל לדכא את התנועות הליברליות.
הטריומווירט שלט באימפריה עד התמוטטותה.
לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה מונה אחמד ג'מאל למושל צבאי של מחוז סוריה.
ארצ'יבלד וייוול, בספרו "מסעי-המלחמה בארץ-ישראל", כותב על תפקודו בכהונה זאת במילים: "היה שואף גדולות, אמביציוזי ובלתי מרוסן.
כישרונו הצבאי היה קטן, אך כאיש מִנהלה גילה יכולת ומרץ".
הצבא תחת פיקודו סבל ממחסור בקצינים מקצועיים, ממערך לוגיסטי לקוי, והחמור ביותר - ממורל נמוך וממגפת עריקות.
בשלב הבא נלקחה היוזמה ההתקפית על ידי חיל המשלוח המצרי בפיקוד בריטי.
ביוני 1917, עם החרפת המצב הצבאי בחזית ארץ ישראל, נערך ארגון מחדש של שדרות הפיקוד העות'מאני העליון בזירה.
פורקה הארמייה הרביעית בפיקודו של ג'מאל והוקמה קבוצת ארמיות 'ילדרים'.
ג'מאל הוסט לתפקיד, ייצוגי מעיקרו, 'המפקד הכללי של צבאות סוריה וערביה'.
במהלך 1918 נלקח ממנו גם תפקיד זה והועבר תחת אחריותה של 'ילדרים'.
המערכה על סיני וארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה הסתיימה בתבוסה עות'מאנית, איבוד שטחי ארץ ישראל, לבנון, סוריה, מסופוטמיה וחצי האי ערב, חידלונה של האימפריה העות'מאנית, כניעה בהסכם סוור (1920) והסכם לוזאן (1923) וכינונה של הרפובליקה הטורקית בגבולותיה המודרניים.
בראשית שלטונו הצהיר ג'מאל כי הוא מתנגד רק לציונים, ואינו שונא יהודים.
הוא המשיך במדיניות רדיפת הציונים שנקטו קודמיו, מבלי להתאנות לכלל היישוב היהודי.
לפני מלחמת העולם הראשונה הוא נזכר לפעמים טובה בעיני יהודים: אחרי יסוד תל אביב ביום כ' בניסן התרס"ט 11 באפריל 1909, התפתח היישוב מהר, ובא ג'מאל פאשה אל ה"קאימקאם" של יפו, ואמר לו: "כך בונים עיר?