tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
על הדגל הישן של צפון אירלנד מופיע כוכב בעל שישה קודקודים הדומה למגן דוד, ובתוכו יד אדומה ("היד האדומה של אלסטר").
הדגל מקובל בקרב היוניוניסטים (תומכי האיחוד עם בריטניה) ומגן הדוד המסומן עליו אינו ברור, ייתכן שזהו רמז למלוכנות וקשר לבית דוד.
הסבר אחר הוא שששת קודקודי הכוכב מסמלים את ששת מחוזות צפון אירלנד.
במרכז דגל בורונדי מופיעים שלושה כוכבים בני שישה קודקודים, כל אחד מהם אדום עם שוליים ירוקים.
בעבר הופיע כוכב בן שישה קודקודים בצבע אדום בדגל של נסיכות ג'נדאראואולו (Candaroğlu), אחת מהנסיכויות הבייליקיות שהתקיימה באנטוליה בין השנים 1292–1461, ובדגל של נסיכות קאראמאן, נסיכות אנטולית נוספת שהתקיימה בשנים 1237–1486. דגל זה גם היה דומה בצבעיו לדגל הישראלי בן ימינו.
מגן דוד הוא אחת מהצורות השימושיות בהיכרות ראשונה של תלמידים בבית הספר היסודי ובבית הספר התיכון עם כללי הגאומטריה והטריגונומטריה, ומאפשר בקלות להדגים אלמנטים כגון דמיון משולשים, חפיפת משולשים, יחסים בין זוויות וצלעות.
במרחב אוקלידי ניתן להגדיר מגן דוד כללי כשני משולשים שווי צלעות חופפים, שצלעו של כל אחד מהם חוצה שתי צלעות של האחר, כך שהשטח המשותף הוא משושה משוכלל.
בנוסף, מגן דוד הוא הכיכוב היחיד של משושה והכיכוב היחיד של תמניון הוא מגן-דוד תלת־ממדי, המורכב משתי פירמידות משולשות.
מספר תרגילי גאומטריה קלאסיים מבוססים על תכונות אלמנטריות של מגני דוד משוכללים: חלוקה של כל אחת מצלעות המשולשים הגדולים לשלושה חלקים שווים, וקיום שתי זוויות בלבד: 60 מעלות ו-120 מעלות.
תרגיל בסיסי בטריגונומטריה מתייחס ליחס הגדלים בין מגן דוד החסום במגן דוד, ובין המגן דוד החוסם אותו; זאת כהכנה לתרגילים מורכבים יותר של משולש החסום במעגל.
לפתרון התרגיל נדרשים רק שלושה משפטים טריגונומטריים: יחס בין צלעות במשולשים דומים מעידה על יחס בין המשולשים, משפט פיתגורס ומשפט הצלע מול זווית 30 מעלות במשולש ישר-זווית.
בפרקטל "פתית השלג של קוך" מתקבל מגן דוד בשלב השני.
מגן הקהילה של התאחדות הכדורגל הוא מפעל כדורגל אנגלי בדמות משחק המתקיים אחת לשנה בין אלופת הפרמייר ליג לבין מחזיקת גביע ההתאחדות.
מגן הקהילה הוא בעצם טורניר הסופר-קאפ האנגלי.
אם קבוצה זוכה בדאבל (אליפות וגביע באותה העונה), היא משחקת במשחק מגן הקהילה מול סגנית האלופה בליגה.
המשחק מתקיים בתחילת העונה העוקבת, ובאופן מסורתי מתקיים באצטדיון ומבלי, אף על פי שבשנים 2001–2007 הוא התקיים באצטדיון המילניום כיוון שאצטדיון ומבלי עבר שיפוץ.
טורניר המגן מחזיק תפקיד מפתח במאמצי התאחדות הכדורגל האנגלית לגייס כספים למטרות צדקה.
מקורות המימון כוללים את הרווחים ממכירת הכרטיסים ותוכניות המשחק.
חלק מהכספים מחולקים למועדונים שהשתתפו בהגרלת הסיבוב הראשון של גביע ההתאחדות, אשר בתורם מתבקשים לבחור ארגון או קרן צדקה שלהם יתרמו הכספים.
יתרת הכספים יתרמו לאחר מכן לגופים הפעילים בתחום הכדורגל ואשר נבחרים מחדש בכל שנה.
המשחק על המגן התקיים לראשונה בשנת 1908, במקום טורניר "מגן הצדקה של השריף של לונדון" שהונהג בין השנים 1898–1907 (אף על פי שטורניר "מגן הצדקה" חזר והתקיים מאוחר יותר, במקביל למגן הקהילה, כ"משחק לאיסוף צדקה" – 7 פעמים בין השנים 1931–1983).
מגן הקהילה במתכונתו הראשונה המשיך את המסורת של קודמה במשחקים בין מקצוענים לחובבנים.
במסגרת כדורגל הנשים באנגליה, קיים מגן הקהילה לנשים, שהוא משחק שמתקיים מאז שנת 2001 בין אלופת ליגת הנשים האנגלית ובין מחזיקת גביע ההתאחדות האנגלית לנשים.
המפגש הראשון בין מנצ'סטר יונייטד (מקצוענים) וקווינס פארק ריינג'רס (חובבנים) היה היחיד שבו הקבוצה המקצוענית ניצחה לאחר משחק גומלין.
שני המשחקים התקיימו בסטאמפורד ברידג'.
התחרות לא הייתה חשובה, המשחקים היו בלתי רשמיים, ומפגשי סוף העונה קוימו לעיתים קרובות רק לשם המשחק.
בחלוף השנים הוזנח עקרון המקצוענים נגד חובבנים, ומבנה התחרות התפתח בהדרגה למשחק בין הזוכים באליפות הליגה והזוכים בגביע ההתאחדות.
מדי פעם היו חריגות מהפורמט, לדוגמה ב-1950, אז שיחקה נבחרת גביע העולם של אנגליה מול קבוצת התאחדות הכדורגל שיצאה למסע משחקים בקנדה באותו הקיץ.
תאריך המשחק הוזז לתחילת העונה בשנת 1959, ובשנת 1974 יצר מזכיר התאחדות הכדורגל, טד קרוקר, את מבנה הטורניר הנוכחי במסגרתו תמיד יתקיים המשחק בין האלופה ומחזיקת הגביע (או האלופה וסגניתה, אם קבוצה זוכה בדאבל) באצטדיון ומבלי, והכספים שיאספו בקופות יופנו לצדקה.
המשחק הראשון בוומבלי זכור בעיקר בשל הרחקתם של קווין קיגן ובילי ברמנר שהתקוטטו.
שניהם נקנסו בסכום של 500 ליש"ט, קיגן הורחק לשלושה משחקים וברמנר לשמונה.
בשיטת הגביע הנוכחית מוכרע המשחק ביום אחד בדו-קרב פנדלים אם המשחק מסתיים בתוצאת תיקו.
בין השנים 1949 ל-1993 היה המגן משותף לשתי הקבוצות אם המשחק הסתיים בשוויון.
וסטהאם יונייטד ואסטון וילה הם שני המועדונים היחידים שזכו במגן משותף עם קבוצה אחרת, אך לא זכו בו בלעדית.
עם השינוי במבנה הליגות והשקת הפרמייר ליג ב-1993, משחק המגן הפך למפגש בין אלופת הפרמייר ליג למחזיקת גביע ההתאחדות.
שמה של התחרות שונה ב-2002 ל"מגן הקהילה", בעקבות שערורייה שהתפתחה בנושא חלוקת כספי הצדקה לגורמים השונים.
ארסנל הייתה הזוכה הראשונה במגן הקהילה בשמו החדש עם ניצחון 0–1 על ליברפול.
הקבוצות המצליחות ביותר בטורניר הן מנצ'סטר יונייטד (17 זכיות בלעדיות ו-4 משותפות), ארסנל (17 זכיות בלעדיות ו-1 משותפת) וליברפול (10 זכיות בלעדיות ו-5 משותפות)
שיא ההבקעות במשחק אחד במסגרת הטורניר הוא בניצחון 8–4 של מנצ'סטר יונייטד מול קבוצת סווינדון טאון במגן של שנת 1911.
מגן האוהדים הוא פרס שנתי הניתן לקבוצה בעלת המאזן הטוב ביותר בעונה הסדירה של ה-MLS, ליגת הכדורגל הראשונה של ארצות הברית וקנדה.
מגן האוהדים מוענק מדי שנה מאז 1999, והוא הוכר כתואר על ידי הליגה.
בפרס מגן האוהדים משתמשים בשיטה הנהוגה ברוב הליגות בעולם, לפיה הקבוצה שזוכה במספר הנקודות הרב ביותר בעונה הסדירה היא האלופה.
מאז 2006, הקבוצה הזוכה במגן האוהדים משתתפת בליגת האלופות של CONCACAF בעונה הבאה.
יונייטד ולוס אנג'לס גלאקסי הן הקבוצות שזכו הכי הרבה פעמים בתואר, ארבע פעמים כל אחת.
הזוכה הנוכחית (2025) היא פילדלפיה יוניון, שזכתה בתואר בפעם השנייה בתולדותיה.
ב-MLS, לאחר העונה הרגילה מתקיים פלייאוף שבסופו משחק הגמר גביע ה-MLS.
הקבוצה שסיימה במקום הראשון מקבל את המועדון שסיים במקום הנמוך ביותר מבין כל הקבוצות שעלו לפלייאוף.
בשנת 1997 הציע אוהד הכדורגל ניק לורוס את הרעיון של הענקת תואר לקבוצה המסיימת ראשונה בסיום העונה הסדירה, לאחר שקבוצת טמפה ביי מיוטיני, שסיימה את העונה הסדירה עם המאזן הטוב ביותר, הודחה בגמר האזורי ולא העפילה לגביע ה-MLS.
ועדה המורכבת מנציגים של אוהדי כל קבוצות ה-MLS שינתה את השם ל"מגן האוהדים", אך בשל חילוקי דעות בין חברי הוועדה, ההצעה לא יצאה אל הפועל.
בשנה שלאחר מכן ניסתה קבוצה אחרת בהנהגת הכדורגלן סם פיירון להחיות את הרעיון על ידי מתן פרס לאלופת העונה הסדירה.
ה-MLS סירבה לממן את הרעיון, פיירון החל לגייס כספים כדי לרכוש גביע בעזרת תרומותיהם של אוהדי קבוצות הליגה השונות.
גיוס הכספים הועלה לתודעה בעזרת פרשן ה-MLS של ESPN באותה העת, פיל שוהן.
בסופו של דבר נאסף סכום של כמעט 3,000 דולר אמריקאי, והגביע יוצר מכסף על ידי האמנית פאולה ריצ'רדסון תמורת 2,200 דולר.
בסופו של דבר הגביע היה מוכן והפרס הוענק לראשונה בשנת 1999 לדי.סי.
בפברואר 2006 החליטה פדרציית הכדורגל של ארצות הברית שזוכת מגן האוהדים תייצג את המדינה בליגת האלופות של CONCACAF, יחד עם אלופת ה-MLS.
במקרה והזוכה בגביע ה-MLS היא גם הזוכה במגן האוהדים, הקבוצה בעלת המאזן השני הטוב ביותר בעונה הסדירה תעפיל איתה.
בשנת 2011 הודיעה הליגה כי זוכת מגן האוהדים תפגוש בשלב רבע גמר גביע ה-MLS את הקבוצה שסיימה במקום הנמוך ביותר מבין הקבוצות שהגיעו לשלב זה.
החל מעונת 2000 מערכת הניקוד ב-MLS זהה למערכת הניקוד הבין-לאומית: שלוש נקודות לניצחון, אחת עבור תיקו ואפס נקודות להפסד.
במקרה של שוויון בסך הנקודות המתצטברות בסוף העונה ייעשה שימוש בשוברי השוויון הבאים:
נקודות שליליות (מעבירות וכרטיסים צהובים ואדומים)
קבוצות שהתפרקו מסומנות בכתב נטוי.
מגן האמונה או מגינת האמונה הוא תואר כבוד בו נעשה שימוש על ידי בתי מלוכה שונים, ובעיקר על ידי המלוכה הבריטית מאז המאה ה-16.
התואר הוענק למלך אנגליה הנרי השמיני ב-17 באוקטובר 1521 על ידי האפיפיור ליאו העשירי, כאות כבוד על כך שכתב את הספר "ההגנה על שבעת הסקרמנטים" (Assertio Septem Sacramentorum) אשר דן בקדושת מוסד הנישואין בנצרות וקבע את מעמדו העליון של האפיפיור על כל הנוצרים.
ספר זה נכתב על מנת להאבק ברפורמציה שהחלה באותה עת בצפון אירופה וברעיונותיו של מרטין לותר.
בין השנים 1653–1659, תקופת שלטונם של אוליבר קרומוול וריצ'רד קרומוול לא נשאו השנים את התואר, אולם לאחר השבת בית המלוכה (הרסטורציה) שבו המלכים להשתמש בתואר.
כיום מהווה התואר חלק מתארו הרשמי של המונרך הבריטי ונושא אותו צ'ארלס השלישי.
התואר מופיע על כל מטבעות הממלכה המאוחדת בצורת הקיצור "F D" או "FID DEF" מאז שנת 1714. בשנת 1849, בתקופת שלטונו של המלך ג'ורג' הראשון הוחלט להוריד את הקיצור ממטבע הפלורין, אולם בעקבות מחאה רבה הושב התואר למטבע.
במרבית ממלכות חבר העמים הבריטי המונרך אינו נושא את התואר, ובמקום מילות התואר נקרא המונרך "בחסד האל" ("by the Grace of God").
בחלק ממדינות חבר העמים הבריטי פסק השימוש בתואר בשל הפיכתן לרפובליקות (דרום אפריקה ואירלנד), ובפקיסטן פסק השימוש בתואר בשנת 1953 בשל היות המדינה מוסלמית (בעוד שהתואר מתייחס למגן האמונה הנוצרית).
רק בממלכה המאוחדת, קנדה וניו זילנד נושא המונרך את התואר "מגן האמונה".
בשנת 1811 בעת שאנרי כריסטוף הכריז על עצמו כמלך האיטי הוא קרא לעצמו בתואר "Défenseur de la Foi" - "מגן האמונה" בצרפתית.
כמו כן, התואר בצרפתית מהווה חלק מתוארו הרשמי של צ'ארלס השלישי מלך קנדה, מאחר שבקנדה השפה הצרפתית היא שפה רשמית.
עמותת מגן לעורף היא עמותה שנוסדה בדצמבר 2008, ופועלת להגברת המודעוּת הציבורית בישראל לנושא איום הרקטות והטילים על ישראל, ולמענה לאיום - פיתוח מערכות הגנה מפני טילים.
במיוחד מנסה העמותה לקדם פתרון של יירוט רקטות ופצצות מרגמה באמצעות מערכות נשק לייזר.
ראשי העמותה, קבוצת מומחים לנושא, מנסה לקדם פעילות בתחום הביטחון הלאומי של המדינה, בדרך של דיון ציבורי.
העמותה היא עמותה שנייה הפועלת בנושא, לאחר העמותה הישראלית להגנה בפני טילים.
יצירת מודעות ציבורית רחבה ליתרונות שבהוספת מערכות הגנה וטכנולוגיות מתקדמות אל מול האיומים בפניהם ניצבת ישראל.
שכנוע מקבלי ההחלטות בצורך להשקעה במערכות נשק לייזר להגנה על תושבי מדינת ישראל.
קיום כנסים ומהלכי הסברה בקרב הציבור
הפעלת אמצעי תקשורת ופרסום ליצירת מודעות
פגישות עם נבחרי ציבור ומקבלי החלטות להצגת הנושא בפניהם
מעקב אחרי תהליך קבלת ההחלטות עד להחלטה על ההצטיידות הראשונה.
ד"ר עודד עמיחי - יו"ר העמותה, מומחה למערכות לייזר ויועץ לפיתוח עסקי בתחומי הלייזר והאלקטרו-אופטיקה.
יזם וניהל ברפא"ל בשנות ה-70 פרויקט חדשני ומקורי בלייזר רב עוצמה.
היה מיוזמי פרויקט "נאוטילוס" בראשית שנות ה-90.
תא"ל (מיל') צבי שור - נשיא העמותה.
לשעבר היועץ הכספי לרמטכ"ל וראש אגף התקציבים במשרד הביטחון.
מגן הקהילה לנשים היה המשחק מקביל למגן הקהילה בכדורגל הנשים באנגליה.
מגן הקהילה היה המשחק הרשמי הראשון של העונה.
במשחק התמודדו אלופת הפרמייר ליג ומחזיקת גביע ה-FA לנשים.
משחק הצדקה הראשון נערך כאשר התאחדות הכדורגל האנגלית ארגנה מפגש בשנת 2000 בין צ'רלטון אתלטיק ליידיס לארסנל, ולצורך כך השתמשה באצטדיון קרייבן קוטג' של פולהאם.
משחק מגן הקהילה הרשמי התקיים לראשונה בעונה שלאחר מכן, וזכה לחסויות ממקומות רבים באנגליה.
שנה זוכה תוצאה סגנית 2000 ארסנל
מגן יוהאן קרויף (בהולנדית: Johan Cruijff Schaal) הוא טורניר כדורגל הולנדי הקרוי על שמו של חלוץ העבר של נבחרת הולנד, יוהאן קרויף, ומשמש למעשה כמשחק הסופר-קאפ ההולנדי.
הטורניר, שנערך כשבוע לפני פתיחת עונת המשחקים בהולנד, מוכרע במשחק אחד בין אלופת הולנד לבין מחזיקת הגביע.
אם האלופה היא גם מחזיקת הגביע, יתקיים משחק בין האלופה לבין סגניתה בליגה.
מחזיקת הגביע הנוכחית (2025) היא קבוצת פ.ס.וו.
איינדהובן, שגברה על גו אהד איגלס.
הטורניר שוחק לראשונה ב-25 ביוני 1949, והפגיש בין קבוצת SVV לקבוצת קוויק 1888 (מהעיר ניימכן).
SVV ניצחה במשחק בתוצאה 0–2. על אף שהיה זה לאירוע חד פעמי באותה תקופה, הוא עדיין נחשב לסופר קאפ ההולנדי הראשון.
התאחדות הכדורגל ההולנדית המלכותית החזירה את הטורניר לפעילות בשנת 1991, תחת השם גביע PTT טלקום.
לאחר שלוש שנים של חסות, המשיך המפעל עד שנת 1996 תחת השם הסופר קאפ ההולנדי.
בשנים אלו התקיים המשחק באופן מסורתי באצטדיון פיינורד שברוטרדם.
בשנת 1996 שונה שמו של המפעל למגן יוהאן קרויף, ומאז הוא מתקיים באצטדיון אמסטרדם ארנה.
ההחלטה לקיים את המשחק באצטדיון באמסטרדם עוררה מחלוקת בקרב אוהדי המשתתפות בטורניר של שנת 2003, פ.ס.וו.
אוהדי אוטרכט מחו נגד החוקים המיוחדים לגבי הגעתם לאמסטרדם ולאצטדיון, שהתקבלו על מנת למנוע עימותים וחוליגניזם, בעוד אוהדי פ.ס.וו מחו על היציעים שהוקצו עבורם באצטדיון, ולבסוף נכחו במשחק 700 קוני כרטיסים בלבד.
פ.ס.וו איינדהובן היא שיאנית הזכיות (15) וההופעות (22) בטורניר.
שמונה קבוצות שונות זכו בתואר, האחרונה שבהם הייתה מחזיקת הגביע לעונת , זוולה.
בשנת 2008 שונתה שיטת צבירת הכרטיסים בטורניר, ונקבע כי כרטיסים צהובים לא ייצברו בין משחקי סופר קאפ.
לעומת זאת, הוחלט כי שני כרטיסים צהובים במשחק, שמשמעותם כרטיס אדום, יגררו הרחקה ממשחק סופר קאפ אחד, עם הגבלת זמן של שלוש שנים.
כרטיס אדום ישיר יחייב הרחקה ממשחק אחד בכל אחד מהטורנירים המאורגנים על ידי ההתאחדות, כך שכרטיס אדום במשחק יכול לגרור הרחקה ממשחק ליגה או גביע.
בשנת 2014 החליטה התאחדות הכדורגל כי משחק שיסתיים בשוויון בתום 90 דקות, לא יעבור להארכה אלא יוכרע ישירות בדו-קרב בעיטות הכרעה, על מנת למנוע עייפות בקרב השחקנים בטרם החלה העונה הסדירה.
לפני כן, שני משחקי גמר הוכרעו בהארכה, כשהראשון שבהם, בו ניצחה אייאקס אמסטרדם את פיינורד ב-1995, הוכרע בשער הזהב, ואף משחק לא הוכרע בבעיטות הכרעה.
איינדהובן0-22020בוטל עקב מגפת הקורונה בהולנד2021אייאקספ.ס.וו.
קבוצה זכיות סגנויות שנים בהן זכתה שנים כסגניתפ.ס.וו.
מגן ישראל ברושי (1929 – 14 ביולי 2020) היה ארכאולוג והיסטוריון ישראלי, האוצר הראשי של היכל הספר בירושלים והארכאולוג הראשי של מוזיאון ישראל.
כיהן כחבר בוועדת השמות הממשלתית.
נולד בירושלים לאסתר לבית וולך ועזריאל ברושי, איש העלייה השלישית, מחלוצי אנשי ידיעת הארץ ומדריכי הטיולים בתקופה שלפני קום המדינה.
הוא גדל בתל אביב, ולמד בבית הספר היסודי "נס ציונה" ובגימנסיה הרצליה.
במלחמת העצמאות התגייס לחטיבת עודד.
אחרי המלחמה עבר לירושלים, ולמד ארכאולוגיה באוניברסיטה העברית.
במשך כשלושים שנה, בין השנים 1964–1994, היה מגן ברושי האוצר הראשי של היכל הספר.
ברושי נחשב אחד מבכירי החוקרים של תקופת בית שני וההתיישבות במדבר יהודה.
היה חבר "ועדת המגילות" שעסקה בטיפול ושימור ופרסום המגילות הגנוזות, בפרט אלה שהיו במוזיאון רוקפלר ועברו לרשותה של מדינת ישראל לאחר מלחמת ששת הימים.
ברושי מונה כאחראי לעניין כדי לזרז את ההליך שיאפשר את פרסומן של מגילות אלה, בעקבות לחץ בינלאומי לסיום השתהות פרסום המגילות.
כשעלו קולות מקרב היסטוריונים שהטילו ספק בקיומה של כת האיסיים בקומראן, התייצב ברושי להגן על העמדה המקובלת.
ברושי הגדיר את קומראן כ"מנזר הקדום ביותר בעולם המערבי".
בשנות השבעים עמד ברושי בראש החפירות הארכאולוגיות סמוך לחומות העיר העתיקה.
הוא חשף את הימצאותן של כתובות ערביות המעידות על בניית מגדלים ושיקום חומות העיר על ידי השליט האיובי אל-מלכ אל-מעט'ם עיסא בן המאה ה-13. המגדל הראשון מדרום לשער יפו והשני ממזרח לשער ציון.
בשנת 1973 עסק ברושי בחפירת הצלה באזור העיר רמלה, באזור בו נתגלתה רצפת פסיפס מהמאה ה-8 ובה בין היתר תשליבים גאומטריים ופסוק מהקוראן.
ברושי חקר את מעמדו של היין בארץ ישראל לאורך תקופה בת למעלה מ-5,000 שנה, בחברה, בדת ובפולחן.
את מחקריו פרסם בספר "על היין בארץ-ישראל הקדומה".
ברושי היה חבר מועצת המערכת של כתב העת לספרות וחברה "מקרוב" שבהוצאת מכללת ספיר.
הוא נפטר ב-14 ביולי 2020. היה נשוי למוזיקאית עופרה ברושי, בתו של יריב אזרחי, מנהל קונסרבטוריון רון שולמית.
בשנות השבעים ייסדה עופרה ברושי את שלוחת הקונסרבטוריון בירושלים.
גיסו של מגן ברושי היה פרופסור ירון אזרחי.
למגן ולעופרה ברושי בת ושני בנים: מיכל ברושי (נולדה ב-1958), אוצרת מוזיאונים ומרצה באקדמיה לאמנות בצלאל; עודד ברושי (נולד ב-1960), מפתח המצאות, מוזיקאי ויזם סטארט-אפ.
היה בעבר מבקר האמנות של עיתון ידיעות אחרונות; וד"ר יואב ברושי (נולד ב-1962), פסיכולוג קליני, מטפל ומרצה בבתי ספר לפסיכותרפיה.
עסק בעבר בהפקה בתחום הקולנוע.
מגילות מדבר-יהודה: ארבעים שנות מחקר, ירושלים, תשנ"ב (1992)
המגילות הגנוזות, הוצאת יד בן צבי
מדריך לטיולים החברה לחקירת ארץ ישראל ועתיקותיה (1957)
ספריית אדם ועמלו: על היין בארץ-ישראל הקדומה
בין חרמון לסיני, קובץ מאמרים בידיעת הארץ, בעריכת מגן ברושי
מגן אשכים (גם: מגן ביצים, ג'וקסטראפ) הוא בגד תחתון המשמש כתומך באיבר המין הזכרי במהלך פעילות ספורטיבית או גופנית נמרצת אחרת.
הוא מורכב מחגורה (בדרך כלל גמישה) עם כיס תומך עבור האיברים המוצנעים ושתי רצועות גומי המחוברות לבסיס הכיס ומשני צדדיו אל חגורת מותן.
חלק מהדגמים מכילים גם מגן מפלסטיק שמטרתו להגן על הפין או האשכים מפציעה ותקיפת מפשעה.
מגן האשכים הומצא בשנת 1874 על ידי ס.
בנט שעבד בחברת שארפ & סמית' - חברה לציוד ספורט בשיקגו, כדי לספק נוחות ותמיכה עבור רוכבי אופניים לרכיבה ברחובותיה המרוצפים של בוסטון.
בשנת 1897 בנט הקימה את החברה לאופניים בשם "Bike" שהוציאה פטנט והחלה בייצור המוני של מגני אשכים.
ג'וקסטראפ נפוץ בקרב הומוסקסואלים, בעיקר כאביזר שמעשיר את חוויית יחסי המין.
מגן אנושי היא טקטיקה של שימוש באזרחים, כדי להגן על מטרות צבאיות (כגון תשתיות וחמושים).
טקטיקה זו איננה חוקית והיא מנוגדת לאמנות ז'נבה.
השימוש בטקטיקה זו מתבסס על ההנחה לפיה הצד השני בלחימה ישמור על ערכי מוסר, לפיהם יש להימנע מלפגוע במכוון בחפים מפשע.
על כן אם המשתמש בטקטיקה זו יסתיר מטרות צבאיות מאחורי אזרחים בלתי מעורבים, הצד השני ימנע מלפגוע במטרות אלו.
יש הטוענים כי טקטיקה זו משרתת גם מטרה תעמולתית, שכן במידה והצד השני בוחר להעדיף את שיקולי הלחימה על פני ההגנה על אותם החפים מפשע, או לחלופין פוגע בהם מבלי להתכוון, ניתן להשתמש בזאת על מנת להכפיש את אותו צד לוחם, לפגוע בתדמיתו, ולעורר ולחזק התנגדות אליו.
המושג "מגן אנושי" מתאר שיטת לחימה אסורה בדיני לחימה בינלאומיים.
שיטה זו עושה שימוש באזרחים, בין אם התנדבו לכך ובין אם נכפה עליהם, על ידי שינוע שלהם בצמוד לאזורים ומטרות צבאיות במטרה להגן על אותם אזורים או מטרות מפני תקיפה של כוחות אויב.
השימוש במגן אנושי נחשב לטקטיקה ותיקה, בעבר נעשה בה שימוש בעימותים מזוינים בין מדינות (international armed conflict) ובעימותים מזוינים לא-מדינתיים (non-international armed conflict).
שיטה זו כיום, באה לידי ביטוי בעיקר בעימותים לא-מדינתיים, בין השאר בקמבודיה, סיירה לאון, צ'צ'ניה וסומליה.
שימוש במגן אנושי נחשב לפשע מלחמה באמנת רומא.
בנוסף, ניתן למצוא את האיסור לשימוש בפרקטיקה זו באמנות ז'נבה השונות ובפרוטוקול הראשון של אמנות ז'נבה.
נכון להיום, אין איסור המגדיר באופן ברור כי לא ניתן לעשות שימוש ב"מגן אנושי" בעימות מזוין לא מדינתי (non-international armed conflict) עם זאת, בפרוטוקול השני לאמנות ז'נבה (הדן בעימותים מזוינים לא-מדינתיים) יש התייחסות להגנה על אזרחים מפני מבצעים צבאיים.
רוב הסעיפים בפרוטוקולים ואמנות הבינלאומיים העוסקים ב"מגן אנושי" נחשבים לסעיפים מנהגים במשפט הבינלאומי הפומבי, כך שעל-אף שלא כל המדינות חתומות על אותן אמנות, הן עדיין מחויבות לפעול על-פי אותם סעיפים.
הסטטוס המשפטי של אזרח הפועל בתור "מגן אנושי" מרצון
ההגדרה המשפטית של אזרחים הפועלים מרצונם בתור "מגן אנושי" שנויה במחלוקת, כאשר יש מספר גישות בנושא.
ראשית, יש להבהיר כי "מגנים אנושיים" הם אזרחים, וככאלה, יש איסור על פגיעה מכוונת בהם.
עם זאת, הפגיעה באזרחים מותרת במידה והם לוקחים "חלק ישיר במעשי איבה".
לפי אחת הגישות, אזרח המשמש בתור מגן אנושי מרצון, יסווג בתור אזרח הלוקח "חלק ישיר במעשי איבה" וככזה, ניתן יהיה לתקוף אותו.
תומכי הגישה טוענים כי עצם הפעולה של "מגן אנושי", קרי, נטרול הפעולה של כוחות האויב מהווים יתרון צבאי משמעותי של היריב ועל כן, ניתן להגדירם כ"לוקחים חלק ישיר" (Direct participant).
גישה אחרת, דוחה את הסיווג של אותם אזרחים ככאלה ה"לוקחים חלק ישיר במעשי איבה" ממספר סיבות.
בין היתר, נטען כי אותם אזרחים לא עומדים בכל התנאים הדרושים כיוון שהם לא מבצעים שום פעולה פיזית, אלא רק נוכחים במקום ולכן, הלכה למעשה לא מהווים כל איום על התוקף.
עוד נטען כי חובה להבחין בין אזרחים שהתנדבו להיות "מגן אנושי" ובין כאלה שלא התנדבו ולכן נחשבים לאזרחים והפגיעה בהם אסורה.
מכיוון שפעולה זו בלתי אפשרית במהלך עימות מזוין, לא ניתן להגדיר "מגן אנושי" כאזרח שהפגיעה בו מותרת.
קושי נוסף בהבחנה מתייחס לצד העושה שימוש באותם מגנים אנושים ולשאלה כיצד ניתן להבחין מתי נעשה שימוש במגן אנושי ומתי לא.
לדוגמה, במידה וכוח פועל מתוך אוכלוסייה אזרחית, ניתן יהיה להאשימו באחת משתיים.
האפשרות הראשונה היא שהוא לא נוקט באמצעי זהירות מספקים כלפי האוכלוסייה האזרחית ולמעשה מעמיד אותם בסיכון.
אפשרות נוספת היא שהוא משתמש בהם כ"מגנים אנושיים".
הדרך לבחון זאת תהיה לפי היסוד הנפשי של אותו כוח, קרי, האם הייתה לו כוונה.
אולם, יש קושי רב להוכיח כוונה, כך שלמעשה כמעט ולא ניתן להבחין בין השניים.
במשך תקופה מסוימת השתמש צה"ל בנוהל שכן בו שכן או קרוב של המשפחה היה נשלח לבשר למחבלים אותם רצה צה"ל לעצור, שהם מוקפים בידי כוחות גדולים, ולהציע להם להיכנע כדי להימנע מלפגוע בחפים מפשע.
לפי הצבא נעשה שימוש בנוהג כ-1,200 פעמים משנת 2000 עד שנת 2005, במהלכם נפגע רק ילד אחד כתוצאה מהשימוש בנוהל זה.
ב-2005 פסק בג"ץ נגד הנוהל ואסר עליו בטענה שהוא למעשה שימוש בלתי-חוקי באזרחים פלסטינים בתור מגן אנושי.
צוות הבדיקה של האו"ם בנושא העימות בעזה, אמנסטי אינטרנשיונל ושוברים שתיקה טענו שצה"ל השתמש באזרחים כמגן אנושי לצורכי הגנה על עמדות שתפס הצבא, סריקת מבנים חשודים ובדיקת חפצים חשודים ואף הליכה עם אזרחים לפני חיילים.
לעומת זאת, לדברי אמנסטי לא נמצאו מקרים של שימוש בפלסטינים כמגן אנושי בידי חמאס.
ישראל וצה"ל דחו את הטענות והאשימו את ועדת גולדסטון ואמנסטי בכתיבת דו"ח מוטה, המתעלם מפשעי מלחמה שביצע חמאס, ומאשים את צה"ל ללא ביסוס – שכן הדו"חות מבוססים על עדויות פלסטינים שאינם חופשיים לומר את האמת בגלל פחד מעינוי או הוצאה להורג בידי חמאס.
כשנתיים לאחר מכן, ראש צוות הבדיקה של האו"ם ריצ'רד גולדסטון, כתב מאמר בוושינגטון פוסט בו טען ש"אם הייתי יודע אז מה שאני יודע היום, דו"ח גולדסטון היה מסמך שונה".
המקרה הידוע ביותר של שימוש במגן אנושי מצד צה"ל הוא אירוע בו שני חיילים מחטיבת גבעתי הורו לילד פלסטיני לפתוח תיקים חשודים כדי לבדוק שהם לא ממולכדים.
מצ"ח פתחה בחקירה בנושא ובסופה החיילים הורשעו.
באוגוסט 2024 פורסם תחקיר בעיתון "הארץ" לפיו צה"ל מפעיל אזרחים פלסטינים שאינם חשודים בטרור בתור מגנים אנושיים לסריקת מנהרות ומבנים במהלך הלחימה ברצועת עזה במלחמת חרבות ברזל.
עוד קודם לכן, ארצות הברית מסרה כי היא מוטרדת מהדיווחים על שימוש בעצורים כמגן אנושי בעזה.
בצה"ל הודו כי התרחשו מספר מקרים שבהם פלסטינים ששימשו כמגן אנושי נורו למוות לאחר מכן.
במהלך האינתיפאדה השנייה עשו הפלסטינים שימוש נרחב באזרחים, ובפרט בילדים, כמגן אנושי.
במספר רב של מקרים חמושים פלסטינים ירו מאחורי ילדים אל עבר כוחות צה"ל.
תשתיות טרור מוקמו בלב אוכלוסייה אזרחית ולעיתים קרובות בתוך בתים בהם גרו אזרחים.
במהלך מבצע חומת מגן בתים אזרחיים רבים מולכדו במטעני חבלה על ידי ארגוני הטרור, דבר שהצריך את פיצוצם באופן מבוקר או הריסתם באמצעות דחפורים משוריינים.
ארגוני שמאל רדיקלי, הידוע שבהם הוא ה-ISM, שימשו מגן אנושי למחבלים, בפרט בהגנה על יאסר ערפאת שנכלא במוקטעה ובמצור על כנסיית המולד במהלך מבצע חומת מגן.
חלק מהתרגולת של פעילי ISM לשיבוש או עצירת פעולות צה"ל הייתה לשמש מגן אנושי ולהסתובב באזורי קרבות ובשטח צבאי סגור.
כתוצאה מכך נהרגו או נפצעו קשות מספר פעילי ISM, הידועה שבהם היא רייצ'ל קורי שנהרגה בתאונה כשניסתה לחסום בגופה דחפור D9R משוריין ליד ציר פילדלפי ברפיח.
במבצע עופרת יצוקה עשו חמאס וארגוני טרור אחרים שימוש נרחב בטקטיקת המגן האנושי, כחלק מדוקטרינת הלחימה שלהם.
הסתרת תשתיות צבאיות במבנים אזרחיים לרבות בתים, מסגדים, בתי חולים ומוסדות חינוכיים.
קריאה לאזרחים להתאסף במבני טרור על מנת למנוע מצה"ל להפציץ אותם.
שימוש בילדים כמגן אנושי: מחבלים הקיפו את עצמם בילדים בעת לחימה על מנת להימלט מאזור הקרב.
דובר צה"ל הפיץ סרט שצולם על ידי כטב"ם במבצע עופרת יצוקה המתעד מחבל פלסטיני משגר רקטה מגג בניין מגורים ואז בורח בחסות ילדים המקיפים אותו כדי למנוע מכוחות צה"ל לפגוע בו.
בעימותים בגבול ישראל-רצועת עזה 2018
במהלך העימותים בגבול ישראל-רצועת עזה (2018) הרבו הפלסטינים להשתמש באזרחים כמגן אנושי על ידי ביצוע פעולות טרור - הכוללות ירי, יידוי מטעני חבלה ורימוני רסס, שילוח עפיפוני תבערה ובלוני תבערה ונפץ, וניסיונות חדירה ופגיעה בגדר – בחסות הפרות סדר אלימות בהן משתתפים אלפי אזרחים, בהם ילדים ונשים.
בנוסף, נשים וילדים נשלחים לפגוע בגדר המערכת סביב רצועת עזה ולבצע פעולות טרור.
צלפי צה"ל העידו על מקרים רבים של מחבלים שהשתמשו בילדים כמגן אנושי, בהם מקרה בו מחבל ידה רימון יד כאשר הוא אוחז בילד.
ב-14 באוקטובר 2022 תועדו מחבלים מפת"ח שביצעו ירי ליד אמבולנס של הסהר האדום הפלסטיני והשתמשו בו כמגן אנושי.
במהלך מלחמת חרבות ברזל ב-2023 הציג דובר צה"ל תא"ל דניאל הגרי הוכחות לכך שחמאס הקים את המפקדה הצבאית המרכזית שלו מתחת לבית החולים שיפא בעזה, דבר אשר מסכן את עובדי בית החולים והמטופלים בו, בעת מלחמה עם ישראל.
כמו כן פורסמו צילומים מחקירות של אנשי חמאס, אשר מספרים בקולם כיצד חמאס משתמש בבית החולים גם לצורך מקום מסתור עבורם.
ב-12 בנובמבר פרסם האיחוד האירופי גינוי לחמאס על שימושו באזרחים כמגן אנושי.
במתיחות בחצי האי קרים (2014)
מגן חום הוא גוף שנועד להגן על חומר מפני חום גבוה ממקור חיצוני כלשהו.
מגן החום מגן באמצעים שונים: הוא מתכלה, משקף או פשוט סופג את החום.
מגן החום משמש לפעמים בשביל לבקר את פליטת החום של החומר.
חללית הבאה לנחות על כוכב לכת בעל אטמוספירה, כמו כדור הארץ, מאדים או נוגה, ברוב המקרים מתקרבת אליו במהירות גבוהה ומסתמכת על החיכוך עם האטמוספירה שיאט אותה ובכך נחסך הצורך להשתמש בטילים רקטיים.
תופעת הלוואי של שיטה זו היא שהחום האדיר הנוצר מהחיכוך יכול להיות הרסני.
לשם כך נועד מגן החום האירודינמי.
מגן החום האירודינמי מורכב משכבות הגנה מחומרים מיוחדים.
ישנם שני סוגים בסיסיים של מגני חום אירודינמיים הנמצאים בשימוש:
מגן חום מתכלה מורכב משכבה של שרף פלסטי; חלקו החיצוני מתאדה והופך לגז ובאמצעות הסעה נושא את החום משם והלאה.
מגני חום כאלו היו בשימוש בחלליות מרקורי, ג'מיני ואפולו.
מגן סופח חום מבודד באמצעות ספיחת החום ופליטת חלק ממנו בצורת קרינה.
סוג זה של מגן חום היה בשימוש במעבורות החלל ונבנה מאריחי קרמיקה שהורכבו על רוב שטחה של המעבורת.
במקומות בהם היה החום קיצוני ביותר, כגון בקדמת הכנפיים ובחרטום המעבורת, השתמשו בפחמן מחוזק בסיבי פחמן (RCC).
בחלק מהחלליות משמש מגן החום כדי להגן על מכלי הדלק ועל ציוד נוסף מהחום הנוצר בבעירת מנוע רקטי גדול.
מגני חום כאלו היו בתא השירות בחללית אפולו וברכב הנחיתה הירחי.
ברוב כלי הרכב נמצאים מגני חום, מבודדים, שתפקידם הוא להגן על רכיבים ברכב מחום המנוע.
מלבד הגנה על רכיבים, מגן החום יכולים לתרום להפחתת הטמפרטורה תחת מכסה המנוע.
מגן לחולה היא עמותה ישראלית העוסקת במתן ייעוץ רפואי, בהשאלת ציוד רפואי, בהטסת חולים ועוד.
העמותה הוקמה ומנוהלת על ידי הרב בנימין פישר.
עמותת מגן לחולה נוסדה על ידי הרב בנימין פישר בשנת 1994 בעידודו של רבו מימי לימודיו בישיבת קול תורה הרב שלמה זלמן אוירבך.
לדברי הרב פישר, היכרותו עם תחום הרפואה החלה עוד בבחרותו, בשנות לימודיו בישיבה, כשחברו לישיבה נפצע בתאונת דרכים ופישר שהה לצידו ועזר לו רבות במשך הזמן בו שהה בבית החולים.
במהלך השנים שלאחר ההקמה התפתחה העמותה וכיום היא עוסקת במתן ייעוץ רפואי ללא תשלום, וכן בסיוע בהתאמה לוגיסטית וביורוקרטית של טיפול רפואי מתאים לפונים, בהשאלת ציוד רפואי, שינוע חולים לטיפולים רפואיים וליווי החולים לאורך התהליך הרפואי כולו.
בהנהלה חברים לצד פישר גם מומחי רפואה, רבנים ואישי ציבור ידועים.
ביניהם, רב העיר רחובות הרב שמחה קוק, פרופסור אריה דורסט ראש מחלקת כירורגיה לשעבר בבית החולים הדסה עין כרם, פרופסור שאול ענתבי, פרופסור אברהם שטיינברג ועוד.
העמותה מפעילה "מחלקה לבריאות הנפש", העוסקת בייעוץ והכוונה בכל הנוגע לבעיות שאינן קשורות בבריאות הגוף, ושנוגעות לקשת הרחבה של הפגיעות הנפשיות.
בראש המחלקה עומד הרב שלמה ריין, יועץ חינוכי בהכשרתו.
מגן דמיאנסק היה עיטור צבאי שהוענק בזמן מלחמת העולם השנייה לחיילים שלחמו באזור דמיאנסק, מול כוחות הכיתור הסובייטים במבצע דמיאנסק.
העיטור מסמל את ההצלחה הגרמנית בעמידה מול הכוחות הסובייטים (בין היתר באמצעות הפעלה מוצלחת של רכבת אווירית) ואת פריצת המצור.
העיטור נוסד על ידי אדולף היטלר ב-25 באפריל 1943, והוענק עד ל-1 ביולי 1944.
בראש המגן עומד עיט הרייך פורס כנפיים האוחז בטפריו זר עלי דפנה המקיפים צלב קרס.
משני צידי הזר עומדים פילבוקסים ומתחתיו הכיתוב "DEMJANSK".
החלק המרכזי של המגן כולל שתי חרבות מוצלבות ובראשן ברקע מטוס חד מנועי.
קיימות שתי גרסאות של העיטור הנבדלות זו מזו בצורת המדחף (ישר או מעוקל).
האות יוצר בתחילה מאבץ מצופה כסף, אך לבסוף נפסק הציפוי משיקולי תקציב.
האות הוצמד לחלק העליון של השרוול השמאלי של המדים על רקע שהשתנה בין הזרועות השונות על פי הפירוט:
ירוק-אפור בהיר (אפור שטח) – חיל היבשה
שחור – יחידות שריון (פנצר)
אפור שטח – ואפן אס אס
האות בצורתו המלאה נענד על מדים בלבד, אך צורפה אליו סיכה לענידה על בגדים אזרחיים.
מקבל העיטור היה מקבל חמישה העתקים של העיטור ותעודה המעידה על הזכאות.
בעיטור שלאחר המוות קיבלה משפחת החייל עותק אחד של העיטור ותעודה המעידה על הזכאות.
כוחות צבא היבשה, כולל הואפן אס אס: שירות באזור כיס דמיאנסק במשך 60 יום, או פציעה תוך כדי שירות באזור.
כוחות הלופטוואפה: 50 גיחות לחימה או אספקה לאזור.
לאחר המלחמה הוציאה גרמניה המערבית גרסה של האות ללא הסמלים הנאציים.
על פי חוק המדליות ענידת האות מותרת לזכאים, בגרסה שאינה כוללת את הסמלים הנאציים.
מגן אמה הוא מגן המיועד לספוג את המהלומה שתחטוף האמה.
מגנים מסוג זה נפוצים בקרב מתאמנים באמנויות לחימה מכיוון שבמהלך הקרבות נדרשים הספורטאים להדוף מכות של היריב באמצעות היד, ובפרט בעיטות באמצעות האמה.
ללא המגן, ישנה אפשרות גבוה כי היד תישבר.
ישנם מגנים אליהם מחוברת גם כפפה או מגן למרפק.
המגנים לרוב נלבשים מתחת לשרוול.
המגנים מורכבים מגומי או בד, שבתוכו ספוג, לעיתים קשיח ולעיתים רך.
ישנם שני סוגים עיקריים של מגנים: מגנים אותם ניתן להדק אל האמה באמצעות סקוצ'ים, והם עשויים גומי.
הסוג השני הוא של מגנים העשויים מבד ונלבשים כמו "גרב" על גבי היד, אלו נפוצים פחות ומחירם זול יותר.
את המגנים ניתן לרכוש במידות שונות, והם מיוצרים על ידי מגוון רב של חברות.
מחירם נע בין עשרות שקלים ועד למאות שקלים.
מגן אכילס הוא מגינו המפורסם של גיבור היצירה איליאדה של הומרוס, אכילס בו השתמש בעת הקרב מול הקטור.
המגן עוצב במיוחד עבורו בידי הפייסטוס לאחר שמגינו נבזז באחד הקרבות כשחברו, פאטרוקלוס מת.
תיאור המגן ואופן הכנתו מפורטים בעמודים 478–608 בספר ה-18מתוך 24 ספרי האיליאדה.
במהלך המלחמה, אכילס נעדר לתקופה ארוכה לצאת אל המלחמה בשל סכסוכו עם אגממנון שלקח את פילגשו, בריסאיס.
לאחר קרבות ממושכים בין היוונים לבין הטרויאנים, כשהכף נטתה לטובת הטרויאנים והיו היוונים הולכים ונהדפים לעבר קו החוף שבו עגנו אוניותיהם, התיר אכילס לרעו הטוב פאטרוקלוס לקחת את שריונו ולצאת לעזרת היוונים מיד צר.
הקטור מצליח להדוף ולהרוג את פאטרוקלוס.
תטיס הפצירה באכילס כי ימתין עד הבוקר, ובמהלך הלילה עלתה שוב לאולימפוס, הפעם כדי לפגוש את הפייסטוס, נכה הרגליים, אל האש ופטרונם של הנפחים וחרשי המתכת, על-מנת שיחשל עבור אכילס כלי מלחמה חדשים.
הפיסטוס הכין לאכילס מגן מפואר, שריון, קסדה ומְצחות (מגיני רגליים), ובסיוע כלי מלחמה אלו, כמו גם סיועה של אתנה, לכד לבסוף אכילס את הקטור והרגו.
חלק נכבד משיר שמונה עשרה מוקדש עבור תיאור מגנו של אכילס.
זהו אקפראסיס ביצירה מתאר בפרוטרוט את התבליטים והקישוטים אותם נושא המגן ממרכזו כלפי חוץ, שכבה אחר שכבה ונותן רוח ליצירה האמנותית שנמצאת על המגן.
מעגל חיצוני (שורות 89–484): המעגל החיצוני מתאר את השמים, הים, הארץ, הירח והכוכבים.
מעגל הערים (שורות 490–540): הפיסטוס מעצב שתי ערים.
האחת עורכת חתונה ומשפט והיא סמל לחיים, סדר ושלטון.
השנייה היא עיר הנמצאת במצור, חילות של שני הצבאות נלחמים זה בזה ומתכננים מארבים על הרועים.
עיר זו מזכירה לנו את מצבה הנוכחי של טרויה.
כמו גם, המארב על הרועה מזכיר לנו את סיפור משפחתה של אנדרומאכה.
קטע זה מזכיר גם את תיאור הפרות בספר 11, כיצד ניתן להנות בשדה ברגע אחד וברגע הבא להיטרף בו.
התגרה המתפתחת בין הרועים מזכירה את המאבק על מגן הרקלס.
המעגל הבא מתאר את חיי הכפר וכיצד אנשים יוצאים לקצור ולשתול את התבואה במהלך ארבע עונות השנה.
תיאורי המעגלים ממשיכים עד שהם חוזרים במידה מה אל התיאורים הראשונים.
בין המעגלים האחרונים מתוארת רצפת ריקודים (שורות 590–606) המזכירה את המעגל השני המתאר תיאורים של חתונה.
לפעמים נראה כי הם רוקדים בשורות (602) אך הדגש על המעגליות.
בקטע זה יש שוב אקפראסיס קטן המתאר את מלאכת הקדר ואולי רומז על תפקידו של המשורר.
המעגל האחרון מתאר את האוקיינוס הגדול (שורות 607–609).
קטע האקפרסיס באמצע עלילת המלחמה גרם למבקרי ספרות רבים לתהות מדוע בחר הומרוס דווקא בנקודה זו לתאר את המגן ומה החשיבות של תיאור זה.
ייצוג של ניגודים בעולם: השכבות של מגן הן במידה רבה זוגות.
זוגות של ניגודים כמו מלחמה ושלום, עבודה ופסטיבל רצח ומשפט וכן הלאה, המזכירים כי האדם נמצא תמיד במאבק.
המגן הוא מיקרוסקופ של עולם: באמצעותו המשורר מעביר לקורא אילו חלקים ברצונו להדגיש ביצירה.
מבחינתו הוא מתאר לקורא את החיים השלווים כשהמוות והרס נמצאים כחלק בלתי נפרד ממנו.
החיים הכפרים נהרסים בידי האריות, והעיר נהרסת בידי לגיונות חיילים.
בתוך המיקרו עולם הזה יש תזכורת לאירועים באיליאדה, המצור, וכן גם איך יש לראות את האירועים הבאים - מותו של הקטור בעלילה כולה.
באופן כזה המשורר נותן פרספקטיבה ביחס לעולם כולו.
הוא מאפשר לקורא לקחת צעד לאחור ולהביט על אופן התנהלות העולם כולו.
אנשים נלחמים, כועסים, אוהבים ולבסוף מתים ולא נותר דבר מכל זה.
בתוך הכאוס ופרץ היצרים שמהללת את מעשי גיבורים יש יכולת להראות אנושיות בעולם טרגי וחסר סדר.
העולם היפה והמתורבת שבו טרויה חיה בעת המצור הולך לההרס.
זה רק השקט לפני הסערה ובמידה מסוימת האומנות של האומן מרפדת את הכל לשכבות יפות ומייצרת סדר בכאוס הגדול שמתקיים ואין בו שליטה.
בתוך אי הסדר הזה יש קרן של חמלה ועם זאת, שני הגיבורים, אכילס והקטור בוחרים לצאת למלחמה אף על פי ששניהם יודעים כי ימצאו בה את מותם.
מה תאבד טרויה כשתיפול: אחת הפרשנות יוצאת נגד התפיסה כי אליאדה היא שיר הירואי המהלל מלחמה.
לצד התיאורים של המלחמה והילולי הגיבורים תמיד יש תזכורת לעצב ולאבל.
הקבלה בין ידי הפיסטוס להומרוס: אדוארד בספרו "הומרוס, משורר של האיליאדה" טען כי התיאור של מגן אכילס מייצר הקבלה בין הנפח האלוהי להשראה של המוזות על המשורר.
על מנת לקבוע מי יזכה בשריון נערכה תחרות בה ניצח אודיסאוס (בסיועה של אתנה).
יצירתו של סופוקלס, איאס מתארת אירועים אלו.
מגן דוד דרום היא סדרה קומית מוקומנטרית ישראלית העוקבת אחר צוות חובבני של תחנת רפואת חירום באזור ים המלח.
הסדרה שודרה החל מ-20 ביולי עד 9 בנובמבר 2019 ברשת 13.
הסדרה עוקבת אחר ארגון רפואת חירום בדיוני באזור ים המלח הנקרא "מגן דוד דרום" (מהווה פרודיה על מגן דוד אדום).
הצוות מתאפיין בכך שחבריו מעורערים בנפשם מפגינים אזלת יד ורשלנות רפואית, ומתנהגים בחובבנות.
דוביק כץ (רוברט הניג) – מנהל התחנה.
ארתור גיפאק (שראל פיטרמן) – נהג האמבולנס של התחנה.
נוהג לירות באקדח בחוסר אחריות.
עודה בן דויד (איתמר מלול) – הפרמדיק של התחנה.
יעל גל (יעל טל) – חובשת בכירה.
עידו כץ (גיא גורביץ) – חובש.
סולק מבית ספר לרפואה בתל אביב בשנה ג'.
בעל חוש צדק ונוהג לנזוף בחבריו לעבודה.
אופיר חזן (שלומי טפיארו) – חובש בכיר.
חסר אחריות ומסתבך בצרות לעיתים קרובות אך יודע להיחלץ מהן בדרכים לא אחראיות.
שרה בירן בוחבוט (מוריה בן הרוש) – מוקדנית התחנה.
מגן ישראל הייתה תוכנית לאומית למאבק במגפת הקורונה בישראל.
על התוכנית אחראי משרד הבריאות, ומנהל התוכנית הוא פרויקטור הקורונה סלמאן זרקא.
מטרת התוכנית, הייתה להוריד את מקדם ההדבקה (אשר נקרא R), ולשמר אותו בסכום הקטן מ-1 לאורך זמן.
חלק ניכר מעשרות העובדים במסגרת התוכנית, הם עובדים חיצוניים המועסקים במיקור חוץ לתקופת משבר הקורונה, כשלצידם עובדים אנשי משרד הבריאות.
עם הקמת תוכנית מגן ישראל ביולי 2020, נכנסו ארבעה אנשים לתפקידי מפתח, מנהל מגן ישראל (פרויקטור הקורונה), ראש דסק בחברה החרדית, ראש דסק בחברה הערבית וראש מטה מגן ישראל, וכולם הם דוקטורים או פרופסורים, שלפני כן לקחו חלק במערכת הבריאות בישראל.
פרופסור גבי ברבש החליט לפרוש מתפקידו כמנהל מגן ישראל עוד לפני שנכנס רשמית לתפקיד, הסיבה לכך הייתה סכסוך פנימי בינו לבין שרי הממשלה.
במקומו, מנהל איכילוב רוני גמזו מונה כפרויקטור הקורונה וכמנהל מגן ישראל.
בנובמבר 2020 מונה נחמן אש לתפקיד, וביוני 2021, מינה שרה הבריאות ניצן הורוביץ לתפקיד את סלמאן זרקא, מנכ"ל המרכז הרפואי זיו, שמכהן עד היום.
מנהלי התוכנית לא לוקחים חלק בקבינט הקורונה, כמו שאר חברי הכנסת, אלא רק מייעצים ומדווחים.
מגן לקהילות היהודיות היא עמותה הפועלת בישראל בתחום הסיוע לנפגעי אלימות מינית פיזית ומילולית, ומניעת אלימות במשפחה ומחוצה לה.
העמותה פועלת באמצעות הפצת מידע, חינוך והדרכה להורים ואנשי מקצוע, ליווי ותמיכה לנפגעי אלימות ומשפחותיהם בהתמודדות עם רשויות החוק האכיפה.
בעקבות פניות רבות שהיא קיבלה מנשים מהחברה החרדית שנפגעו בתקיפות, היא החליטה לפתוח עמוד פייסבוק בשם "לא תשתוק" וצרפה אליה את צביקי פליישמן ורחל גוטליב רושגולד, גם הם מהחברה החרדית.
עמוד הפייסבוק הזה הפך לכתובת עבור ילדים נפגעי עבירות בחברה החרדית והוביל לשיח על פגיעות, והארבעה אף הקימו יחד עמותה בשם "לא תשתוק".
לאחר מספר שנות פעילות החליטה היילברון שלא לקחת חלק פעיל בניהול עמותת "לא תשתוק", שהתפרקה כעבור זמן מה.
עמותת מגן לקהילות היהודיות לקחה על עצמה את האחריות לדף הפייסבוק ולהמשך הסיוע לנפגעי אלימות בחברה החרדית, ואף הוסיפה את ההאשטג "לא תשתוק" ללוגו שלה.
העמותה מצהירה שמטרותיה לפעול למען שורדי התעללות וניצול מיני באמצעות מערכת המשפט.
חזון העמותה הוא לפעול לטובת יצירת קהילות יהודיות בטוחות יותר בישראל וברחבי העולם, באמצעות פיתוח ויישום תוכניות ושירותים שמטרתם ליצור שקיפות ולהעמיד בראש סדר העדיפויות את רווחתם של הקורבנות.
העמותה פעילה מזה שנים בקהילה החרדית בישראל, ובפעילותה מטילה אחריות על תוקפים, ושואפת לבטל את הסטיגמות הנלוות לנפגעי תקיפות מיניות.
פליישמן ורושגולד הצטרפו לעזור בפעילות, ופליישמן הוא חבר הוועד המנהל של מגן לקהילות היהודיות.
השניים נבחרו בשנת 2018 במסגרת פרויקט "40 הצעירים המבטיחים" ורושגולד נבחרה לפרויקט האקטיביסטיות של ישראל 2019, שניהם של היומון הכלכלי גלובס.
בשנת 2022 זכתה רושגולד בפרס רפפורט במרץ 2021 לקחו חלק בחשיפת מעשיו של יהודה משי זהב אחרי שרבים אחרים ידעו והשתיקו את הפרשה במשך שנים.
השניים גם היו מעורבים בחשיפה של פרשת מלכה לייפר, מנהלת בית ספר חרדי במלבורן שהוסגרה לבסוף לשלטונות האוסטרליים.
הם פעלו על מנת להוכיח שלמרות הטענות, לייפר כשירה לעמוד לדין.
מגן אברהם הוא חיבור מהמאה ה-17, מאת רבי אברהם אבלי הלוי גומבינר על חלק אורח חיים בשולחן ערוך.
החיבור הוא מן החשובים שבנושאי כליו של השולחן ערוך, וכחיבורים רבים בסוגה זו כולל הן פרשנות על דברי השולחן ערוך והמפה, הן תוספות על דבריו, והן פסקי הלכה מחודשים.
מאז פרסומו נחשב הספר כספר בסיס בפסיקת הלכה בתחומי "אורח חיים".
במקורו, כלל החיבור פירוש חלקים נוספים בשולחן ערוך, אך רק החיבור על חלק אורח חיים שרד.
חיבורו של המגן אברהם נכתב בשתי מהדורות, את מהדורתו הראשונה הוא כתב בשנת תכ"ה (1665) עוד קודם הגיעו לגיל שלושים, ועסק בחיבורו שש שנים; בשנת תל"א (1671) סיים את חיבורו וקיבל הסכמות מרבני פולין.
אחיו, רבי יהודה, נסע בשנת תל"ג לאמסטרדם כדי להדפיס את הספר, אך נפטר בדרכו, והספר הוחזר לרבי אברהם שכתב מהדורה נוספת שכללה שינויים והרחבות, בעיקר בנוגע לספר עולת תמיד שהתפרסם באותה העת, ואשר רבי אברהם הרבה לחלוק עליו.
בנו היחיד, רבי חיים, שביקש להדפיס את הספר לאחר פטירת אביו, עמד בפני קשיים רבים.
כתב היד של הספר נפל בידי זרים שלא רצו להחזירו, על אף פסקי דין מבתי דין שונים, ולבסוף רק חרם מוועד ארבע ארצות שכנע אותם להחזירו.
בהמשך עמדה לו לרועץ בעיית המימון: הוא הצליח לאסוף בקאליש רק חלק קטן מן הסכום הדרוש.
עמל רב נדרש ממנו, כדי לשכנע את המדפיס רבי שבתי משורר בס להשקיע את יתר הסכום.
החיבור לא נדפס (ועד היום) כספר נפרד.
הוא נדפס לראשונה בדיהרנפורט תנ"ב (1692), בתוך "ספר מגני ארץ" (להלן), הכולל את הביאור לאורח חיים של הרב גומבינר בייחד עם ביאור הט"ז (טורי זהב).
אולם בנו, שהדפיס את הביאור יחד עם ביאורו של רבי דוד בעל הט"ז, החליט בכל זאת לקראו בשם אביו, אם בשל רצונו לכבד את אביו או כדי למצוא שם בעל משמעות שיתאים יחדיו לשני המחברים שחיבורם נדפס לראשונה.
הפירוש זכה לתפוצה ניכרת, הודפס עם רוב המהדורות של השולחן ערוך מאז וזכה ליוקרה עצומה בחוגי הלומדים.
כמעט בכל מחלוקת בינו לבין הטורי זהב או בינו ובין ה"עולת תמיד" של הרב שמואל דיין נתקבלה להלכה דעתו של המגן אברהם.
דבריו קצרים, עם הרבה הפניות לעיין במקומות אחרים בלי לפרש מה כוונתו.
על המגן אברהם נכתבו פירושים שונים לפרש את דבריו הסתומים, כשהמפורסם שבהם הוא פירוש מחצית השקל מהרב שמואל הלוי קעלין.
פירושים אחרים שנכתבו הם "אשל אברהם" (בתוך "פרי מגדים") של רבי יוסף תאומים, "בגדי ישע" של הרב ישעיהו ווינר, "יד אפרים" של הרב אפרים זלמן מרגליות ו"לבושי שרד" של הרב דוד שלמה אייבשיץ.
מלבד הפירושים והביאורים השיטתיים, דנים האחרונים השונים רבות בשיטתו.
וכן נכתבו חיבורים חשובים רבים המסתמכים על המגן אברהם כספר פסיקה מרכזי, כמו חיי אדם, שולחן ערוך הרב, ומשנה ברורה.
בפירוש המגן אברהם, הרב גומבינר מרבה להתווכח בקיצור נמרץ עם דעות אחרות תוך הסברת סיבת המחלוקת והבאת ראיות לשיטתו, הכל תוך כבוד לדעה החולקת.
אמנם את דעותיו של רבי שמואל בן יוסף בספריו "עולת תמיד" ו"עולת שבת" הרבה לדחות על הסף, מבלי לבאר את הסיבות לכך.
אכן, לעיתים הביא את דבריו, והסכים להם.
מגן דוד הוא ספר חסידות שחיבר האדמו"ר רבי דוד מטאלנא.
ספר זה נחשב כספר סגולה.
הספר נדפס בפעמים הראשונה בשנת ה'תרי"ב (1852) בבית הדפוס של "האחים שפירא" בזיטומיר.
בהקדמתו למהדורתו השלישית של הספר הבטיח המחבר: "והנני אומר אשר כל איש חכם לב אשר יקנה את הספר הזה ויהגה בו אקווה שיהיה עליו תרופה לגופו ונפשו ברוחניות וגשמיות בזה ובבא, ויצליח בהצלחות זמניות ונצחיות.
הספר נדפס בחיי המחבר 6 פעמים.
ובארץ ישראל נדפס לראשונה בשנת ה'תש"כ בתל אביב על ידי האדמו"ר רבי יוחנן טווערסקי מטאלנא.
בפתח הספר מופיע הקדמת המחבר והתנצלות מהמעתיק.
בספר מצטט המחבר רבות מ"ספרי המקובלים" (בדרך כלל לא ציון המקור).
כן מובאים בספר ענייני מוסר והתעוררות רבים ובהם גם מאמר בשם "הדרכה ישרה".
בסוף הספר מופיעים ליקוטים שונים והשמטות (לפעמים של שורות שלימות) מחמת שיבושי הדפוס או הצנזורה.
במהדורה שנדפסה בארץ ישראל נוסף בסוף הספר גם הנהגות מאדמור"י טאלנא וטשרנוביל.
כמו-כן בחלק מהמהדורות נתווספו מגילות יוחסין מאת המדפיס.
מגן דוד - מהדורה ראשונה, ז'יטומיר, ה'תרי"ב
מגן דוד - ז'יטומיר, ה'תרל"ג
מגן דוד - וילנא, ה'תרל"ג
מגן דוד - לובלין, ה'תרל"ג.
מגן דוד - לבוב, ה'תר"מ
מגן דוד - תל אביב, ה'תש"כ
מגן דוד - ארץ ישראל, ה'תשל"ד
מגן דוד - בית שמש, ה'תשס"ח
מגן בליסטי, המכונה גם מגן טקטי או מגן עמיד לכדורים, הוא כלי הנועד להגן על יחידות של המשטרה או הצבא, תפקידו של המגן הוא לעצור או להסיט כדורים וקליעים אחרים שנורו לעבר המוביל שלהם.
מגנים בליסטיים מגנים גם מפני איומים פחות חמורים כמו חפצים שנזרקו.
מגנים בליסטיים דומים למגני התפרעויות, אך מציעים הגנה רבה יותר והם משמשים בדרך כלל על ידי יחידות מיוחדות או במצבים שבהם מגני מהומות לא יציעו הגנה מספקת.
מגנים קטנים מספיק שניתן לשאת על ידי אדם יחיד נקראים "מגנים אישיים", והם נשאים באופן סטנדרטי על ידי כוחות המשטרה בארצות הברית כחלק מהציוד הנייד שלהם.
האם נעשה שימוש במגן או לא יהיה תלוי הן במדיניות והן במצב האישי.
ייתכן שהמדיניות של כוח משטרה להשתמש במגנים רק במצבי הגנה, כגון הקמת היקפית והמתנה לתגבורת, בעוד שאחרים עשויים להתיר את השימוש בהם במצבים פוגעניים, כגון מחסום תנועה בסיכון גבוה או התקרבות לחשוד הנחשב כמסוכן.
תכונות מומלצות של מגנים בליסטיים למשטרה כוללים מערכת נשיאה המאפשרת להחזיק אותו לטווח ארוך ללא עייפות, ויכולת גם לטעון אקדח תוך החזקת המגן וגם לירות אותו בצורה מדויקת ביד אחת.
מגנים בליסטיים דומים ללוחות שריון במבנה שלהם, בדרך כלל הם מיוצרים מחומרי פלסטיק המחוזקים בסיבים שמקורם בפוליאתילן או ארמיד בעל מסה מולקולרית גבוהה מאוד.
הם עשויים, כמו שריון קרמי, לשלב שכבה קרמית על פני השטח החיצוניים שלהם כדי לאפשר להם להביס כדורים חודרי שריון בליבת פלדה.
הם יכולים לכלול תכונות כמו חלונות מזכוכית חסינת כדורים, ידיות הפעלה משני הצדדים ומנורות לשימוש בלילה, ויכולים להיות נשאים ביד או מותקנים על מסגרות עם גלגלים.
הם משתנים בגדלים שלהם, כאשר חלקם עוצבו להגנה על חלקו העליון של הגוף בלבד, ואחרים נועדו להגנה על כל הגוף.
שלא כמו אפוד בליסטי, קליעים שנעצרו בהצלחה על ידי מגן בליסטי לא יעבירו טראומה או כאב לנושא, מכיוון שהם מתוכננים כך שלא יהיו במגע ישיר עם הגוף.
מגנה כרטה ליברטטום היא כתב הזכויות שהעניק בעל כורחו ג'ון, מלך אנגליה, לברוניו ב-15 ביוני 1215, בעקבות איומם לצאת במרד גלוי נגדו אם לא יגדיל את זכויותיהם וסמכויותיהם.
מסמך זה הגביל את סמכויות הכתר ונחשב לראשית המשפט החוקתי האנגלי ולציון דרך מרכזי בתולדות הדמוקרטיה.
אי מימוש תנאי החוזה יגרום לאבדן זכויות המלך, כפי שהדבר נכון לגבי זכויות הברונים והלורדים.
כלומר – מלך על-תנאי: אם לא ימלא את חובותיו, יאבד את המלוכה.
זהו מסמך יסוד להתפתחות החוק החוקתי של הממלכה המאוחדת.
כתב הזכויות הוענק בראנימד שעל יד טירת וינדזור, בפיקוחו של הארכיבישוף של קנטרברי, שהבטיח את ההגנה על זכויות הכנסייה.
המלך לא כיבד את התחייבויותיו, והאפיפיור אינוקנטיוס השלישי ביקש להוביל למלחמת אזרחים.
בנו של המלך ג'ון, הנרי השלישי, שב ואישר את כתב הזכויות ב-1216, אך בפועל השתמש בו באופן חלקי שרוקן את רוב הנושאים מתוכנם.
לאחר מאבקים שב ואישר חלקים נוספים ב-1217 כחלק מהסכם שלום כולל.
מאבקים נוספים הביאו לאישור מחודש ב-1225. הכנסת כתב הזכויות כחלק מהמשפט האנגלי נעשתה רק על ידי בנו של הנרי, אדוארד הראשון ב-1297.
בשנים 1216–1422 חזרו נושאי הכתר או מיופי כוחם ואשררו את המגנה כרטה כשישים פעמים, דבר המעיד על חשיבותה במערכת הפוליטית.
חשיבותה הרבה של המגנה כרטה בהתפתחות החוקתית של אנגליה טמונה בעיקר בסעיפים העוסקים בהגבלת סמכויותיו של המלך.
סעיף מסוג זה חייב, למשל, את קבלת הסכמתה של "מועצת ברונים כללית" לכל דרישה של הכתר לתשלום "דמי סיוע" החורגים מן הנוהל הפיאודלי המקובל והוא מהווה את הבסיס לצורך בהסכמת הפרלמנט להטלת מסים חדשים.
תפקיד דומה בהגבלת עוצמתו של נושא הכתר מילא גם הסעיף שקבע את כינונו של גוף בן 25 אנשים, שחבריו היו ברונים ואשר תפקידו היה לפקח על שמירת הזכויות שנקבעו במסמך.
הסעיף העניק לגוף זה סמכות לאלץ את המלך "בכל דרך אפשרית" לפעול בהתאם למוסכם.
בין המאות ה-14 וה-16 הלכה ופחתה הרלוונטיות של המגנה כרטה, עקב חוקים רבים שהתקבלו בינתיים בפרלמנט האנגלי, שקיבעו נושאים שונים הקשורים בזכויות אלו.
לעומת זאת, בסוף המאה ה-16 התגבר העניין הציבורי במגנה כרטה.
היו היסטוריונים שטענו כי המגנה כרטה משקפת חוקה אנגלית עתיקה, שהכיבוש הנורמני ב-1066 ביטל אותה, ואילו כותבי המגנה כרטה שיחזרוה.
אף על פי שלטענה זו אין בסיס רציני, משפטנים מפורסמים כדוגמת אדוארד קוק בראשית המאה ה-17 השתמשו בה בניסיון לצמצם את מה שנחשב כ'זכות האלוהית' של המלך, כפי שראו אותה מלכי בית סטיוארט.
המיתוס הפוליטי של המגנה כרטה כמייצגת זכות חירות אישית עתיקה, נמשך גם לאחר מהפכת 1688, ונודעה לו השפעה גם על החוקה האמריקנית, בעוד שכבר בתקופה הוויקטוריאנית הראו חוקרים כי המגנה כרטה אינה כתב זכויות של היחיד והפרט, אלא של הברונים.
במאות ה-19 וה-20, עם התקדמות מערכות המשפט וההכרה בזכויות הפרט, אין ערך מעשי למגנה כרטה, אבל היא עדיין משמשת סמל לחירות, ומצוטטת על ידי פוליטיקאים והוגי דעות.
הלורד דנינג קובע: "המגנה כרטה היא המסמך החוקתי הגדול ביותר של כל הזמנים, העמידה של חופש הפרט נגד הסמכות השרירותית של הרודן".
ארבעה עותקים מקוריים של המגנה כרטה מ-1215 נמצאים כיום בספרייה הבריטית, בקתדרלת לינקולן ובקתדרלת סולסברי, וכן עותקים ספורים מכתבי הזכויות החוזרים ב-1216, 1217, 1225 ו-1297. העותקים המקוריים נכתבו על יריעות קלף באמצעות קולמוסים עשויי נוצה, ונחתמו בחותם המלכותי הגדול באמצעות שעוות דבורים ושרף.
טקסט המגנה כרטה חולק ל-63 סעיפים על ידי סר ויליאם בלקסטון ב-1759. המגנה כרטה המקורית מהווה טקסט רציף.
ב-2015 חגגו בספרייה הבריטית 800 שנה לחתימת המגנה כרטה, והציגו לציבור את העותק המקורי.
סעיף 1 עוסק בחופש הכנסייה, ובקיומו של הסכם זה לדורות.
סעיפים 10 ו-11 עוסקים בהליכי החזרת חובות.
סעיף 13 מבטיח שערים על כל סוגיהן, ובפרט, הסיטי של לונדון ימשיכו להחזיק בכל חירויותיהן העתיקות.
סעיפים 17 ו-18 עוסקים בהפרדת המלוכה מהמשפט.
סעיף 20 עוסק בהגינות הליכי האשמת נאשמים, כדי למנוע עונשים מוגזמים וחשיבות הרשעת אדם על סמך עדויות.
סעיף 39 מפרט את הליכי המשפט וזכויות היחיד לפיהן "לא ייעצר אדם חופשי, לא ייכלא, לא ינושל מנכסיו, לא יוצא אל מחוץ לחוק, לא יוגלה, לא יומת בכל דרך שהיא, וכן לא נרדוף אותו או נשלח לרדפו, אלא בהתאם להחלטה חוקית של בני מעמדו או על פי חוק המדינה."
סעיף 40 עומד על חשיבות משפט צדק.
סעיפים 39 ו-40 נחשבים לאזכור הראשון בהיסטוריה של זכויות אדם בסיסיות.
סעיף 41 עוסק בחופש הכלכלי של סוחרים באנגליה ומחוצה לה.
סעיף 42 עוסק בזכותו של כל אדם לצאת את הממלכה ולחזור אליה, למעט בתנאים מסוימים.
מָגֵן-שָׁאוּל הוא מושב הממוקם למרגלות הגלבוע ושייך למועצה אזורית גלבוע.
שמו של היישוב לקוח מקינת דוד המופיעה בספר שמואל, המקוננת על מותו של שאול בגלבוע.
המושב הוקם בשנת 1975 על ידי בני מושבים סמוכים, מרביתם מחבל תענך.
בשלב הראשון של היישוב התגוררו 45 המשפחות המייסדות במחנה זמני עד בניית מושב הקבע בשנת 1977 על ידי משרד השיכון.
במעבר ליישוב הקבע קבלה כל משפחה קרקעות חקלאיות לעיבוד מהסוכנות היהודית ואמצעי יצור ועיבוד קרקע שונים.
תחילת פעילות המושב החלה בשיתופיות.
כל התוצרת החקלאית שווקה לתנובה, התשלומים נכנסו לקופה משותפת וממנה נתנו דמי קיום לחברים ומגוון אמצעי יצור וכלים חקלאיים.
בשנת 1979 נקלט הגל השני של בני התענכים, אשר כקודמם התמקמו במבנים זמניים עד להשלמת בתי הקבע.
במקביל החל להתפתח ענף הפרחים כענף החקלאי העיקרי של מגן שאול, וחממות ורדים וגיבסניות רבות נבנו במושב.
בשיא פריחתו היה מגן שאול למושב הגדול בארץ לגידול ורדים עם 220 דונמים.
לאחר קריסת ענף יצוא הפרחים בשנות ה-90 ננטשו מרבית חממות המושב והוסבו לגידולי תבלינים ירוקים, יצור חשמל סולרי כשמשקים ספורים עדיין ממשיכים לגדל פרחים.
באלקטרומגנטיות קלאסית, מִגְנוּט (או מגנטיזציה) הוא השדה הווקטורי המסמן את צפיפות מומנטי הדיפול המגנטיים בחומר מגנטי, ואת כיוונם.
עבור תחום הומוגני בנפח V, שבו N דיפולים מגנטיים m, המגנוט M מוגדר:
במערכת היחידות הבין-לאומית נמדד המגנוט ביחידות אמפר למטר, A/m.
מַגְנוּם אוֹפּוּס (או אופוס מגנום) הוא ביטוי לטיני שפירושו "היצירה הגדולה" או "יצירת המופת" (masterpiece).
הביטוי מתייחס בדרך כלל ליצירה הטובה או הפופולרית ביותר של סופר, אמן או מלחין.
לרוב מדובר גם ביצירה הגדולה ביותר מבחינת היקף.
לדוגמה, שלושת חלקי הקומדיה האלוהית מהווים יחד את האופוס מגנום של דנטה אליגיירי.
הביטוי נמצא בשימוש בהקשר אחר, במסורות רוחניות ומיסטיות, כגון אלכימיה, הרמטיציזם וקבלה.
בהקשרים אלו, בדרך כלל הכוונה אינה ליצירה הגדולה, אלא ל"עבודה הגדולה" או ל"מטרה הגדולה".
באלכימיה, ה"עבודה הגדולה" זוהי אבן החכמים, סדרת השלבים שבסופם ניתן להמיר מתכת פשוטה לזהב.
בדרך כלל, תהליך זה כלל ארבעה שלבים:
בתורות מיסטיות מדובר במטרת העל, שהיא האיחוד הגמור עם הרוח או האלוהים.
פירוש זה דומה לשימוש המטפורי שנעשה במושג הגביע הקדוש, כביטוי למטרה הנכספת ביותר של תחום מסוים.
על-פי תורת הבנייה החופשית, המגנום אופוס היא המילה האבודה, תוכנית סודית עתיקה אבודה, ומטרתם של הבונים החופשיים היא לגלות אותה ולהפיח בה חיים חדשים.
מגנום אופוס 1-3, הוא פרויקט אמנות בין השנים 1994-1998 של האמנית אורית אשרי והצלם דניאל רובינשטיין.
מגנום אופוס, הוא שיר של להקת הרוק האמריקאית קנזס, מתוך האלבום Leftoverture, שיצא לאור ב-1976.
Magnum Opus, הוא שם האלבום הסולו של הגיטריסט השוודי אינגווי מלמסטין משנת 1995.
מָגְנַאט הוא תואר שניתן ברחבי אירופה לאציל או לאדם בעל עוצמה כלכלית.
בהקשר החברתי של ימי הביניים וראשית העת החדשה, מגנאט הוא אציל בעל אחוזות רבות ותוארו הוא נסיך שולט, בישוף, דוכס או רוזן, ובכך הוא מובחן מן האצולה הזוטרה.
בדוכסות ליטא, וכן בפולין (והאיחוד הפולני-ליטאי), המגנאטים היו מעמד חברתי של אצילים עתירי נכסים בעלי אגד אחוזות שניהלו משק אוטרקי.
הם היו במאבק מתמיד עם האצילים הנמוכים, שבבעלותם היו האחוזות הקטנות, ועם המלוכה, שבפולין הייתה לרוב חלשה וחסרת יכולת פעולה.
במאה ה-17 הפכו המגנאטים לבעלי הכוח העיקריים בפולין כאשר השתלטו על רוב האחוזות הקטנות ועל הפרלמנט - הסיים.
כוחם הגדול של המגנאטים בפרלמנט אפשר להם לקבוע את תקנת ליברום וטו (liberum veto), כלומר זכותו של כל חבר בפרלמנט להטיל וטו על כל החלטה פרלמנטרית.
על פי חוקי הסיים, אם בתוך שישה שבועות מהצעת חוק לא מתקבלת ההחלטה פה אחד, ההחלטה בטלה.
בנוסף, על פי חוקת הסיים, בכל מושב פרלמנטרי מאוגדים כל החוקים לקובץ אחד, המפורסם בתום המושב.
אם אחד החוקים במושב הפרלמנט נדחה (ולו על ידי חבר פרלמנט אחד) – כל קובץ החוקים בטל.
אופן פעולה זה מנע ממשל אפקטיבי בפולין ועודד את שכנותיה רוסיה, פרוסיה ואוסטריה לנגוס משטחה של פולין ללא התנגדות.
באופן אירוני, אחת הפעולות הראשונות של שלטון הכיבוש הרוסי הייתה לחסל את כוחם של המגנאטים ואף להגלות את חלקם לאזורים מרוחקים ברוסיה.
באנגליה כונו בשם "מגנאטים" האצילים שקיבלו את כוחם ואת עצמאותם היחסית מן השלטון המרכזי בעקבות אופן ההורשה של אדוארד השלישי.
מלך זה חילק את ממלכתו בין בניו, כולל בניו הלא-חוקיים, במקום להוריש אותה לבן יחיד.
יצירתם של בתים חזקים בעלי טענות לכתר גרמו קרוב למאה שנות סכסוך חמוש בין המגנאטים לבין עצמם ובינם למלך.
שיאם של הסכסוכים היה מלחמת האזרחים הידועה בכינוי מלחמת השושנים 1455 – 1485. בתקופה זאת לא נקבע היורש לכתר על פי סדר הירושה אלא על פי ניצחונות בשדה הקרב.
כוחם של המגנאטים באנגליה חוסל עם עלייתו של בית טיודור לשלטון.
הנרי השביעי שלל ממגנאטים רבים את כספם, תאריהם וחסינותם מעינויים ואף הוציא להורג כמה מהם.
במלאכת דיכוי המגנאטים המשיך בנו הנרי השמיני.
בממלכות שונות היה המגנאט אציל בעל זכות הצבעה בפרלמנט - בהונגריה נקרא הבית העליון בפרלמנט "בית המגנאטים".
מגנאטים התקיימו בממלכות נוספות, כגון בספרד שם כונו גרנדה (Grande) ובשוודיה, שם כונו סטורמן (Storman).
מגנום הוא שם קוד עבור סדרת לווייני האזנה אמריקאיים שהופעלו על ידי משרד הסיור הלאומי עבור ה-CIA.
התוכנית עצמה נותרה מסווגת והמידע הקיים אודותיה דל ביותר.
מאמינים כי שוגרו שניים או שלושה לוויינים במסגרת הסדרה בין השנים 1985 לשנת 1990 באמצעות משימות מעבורות החלל.
המשימות ששימשו לשיגור הלוויינים הן:
ייתכן שלוויין שלישי שוגר גם ב-STS-38, שנת 1990
הלוויינים שקלו על פי הדיווחים בין 2,200 ל-2,700 ק"ג והוצבו במסלולים כמעט גיאוסינכרוני.