tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מיקום השיא של הקבוצה בליגה הפורטוגלית היה בסוף עונת 1966/1967 כאשר סיימה כסגנית של בנפיקה ליסבון האלופה.
החל מעונת 1973/1974 המועדון שיחק בליגת העל הפורטוגלית לאחר שבסיום עונת 1972/1973 זכה באליפות הליגה השנייה.
בעונת הגיע לרבע גמר הגביע הפורטוגלי והפסיד לקבוצת ריו אבה.
בסיום עונת 2015/16 הקבוצה ירדה לליגת משנה ומאז לא חזרה לליגה העליונה.
בסיום עונת 2021/2022 אף נשרה לליגה השלישית.
אקו פארק הוא רומן מאת מייקל קונלי, שיצא בעברית בשנת 2009 בהוצאת מודן.
גיבור הספר הוא גיבורו הקבוע של קונלי, בלש המשטרה הארי בוש.
זהו הספר ה-12 בסדרת הספרים שכתב קונלי אודותיו.
עלילת הספר נפתחת כאשר בלש המשטרה הארי בוש, גיבורו הראשי של קונלי, חוקר מחדש תיק רצח משנת 1993. גופתה של מרי גסטו מעולם לא נמצאה, ובוש לא הצליח לסגור את התיק.
בשנת 2006 התובע המחוזי, ריק אושיי, מציע עסקת טיעון לחשוד בסדרת רציחות.
בתמורה להמתקת גזר הדין מעונש מוות למאסר עולם הסכים הרוצח, ריינרד וייטס, להתוודות על רציחות נוספות ובהן מרי גסטו.
בוש, שבעברו שירת בצבא ארצות הברית כלוחם ביחידה מובחרת של "עכברושי מנהרות" ולחם במלחמת וייטנאם, נדרש לאמת את סיפורו בטרם תתבצע עסקת הטיעון, לתמרן בין שתי חקירות ולהתמודד עם נבלים מסוגים שונים ובכלל זה שוטרים מושחתים, שיכורים, סחטנים ואנשי החברה הגבוהה.
אקו-ויקי הוא אנציקלופדיה מקוונת] מבוססת ויקי, המכילה תוכן אנציקלופדי בנושאי קיימות, סביבה והגנת הסביבה, כלכלה ותופעות חברתיות ותכנים נוספים בנושאים סמוכים, כדי לשמש כלי להרחבת השיח בנושאים אלה; באתר ערכים אנציקלופדיים, אך גם מאמרי דעה, ספרים מתורגמים ואף מדריכים להתנהלות מקיימת.
תפעול ופיתוח האתר מבוצעים מאת חברי העמותה לכלכלה בת קיימא ומאת מתנדבים שאינם חברי העמותה, אך פתחו חשבון באתר.
"אקו-ויקי" מכיל אלפי ערכים אנציקלופדיים, מדריכים, ספרים ומאמרים מתורגמים ועוד; בדומה לפלטפורמות ויקי אחרות, המאגר פתוח לכתיבה על ידי הציבור הרחב, שיכול לכתוב בו ערכים חדשים ולתרום לערכים קיימים, לאחר הרשמה לאתר.
עד סוף שנת 2014, הגיע מספר הצפיות הכולל של דפים באתר ל־12 מיליון.
בנוסף, המאגר הוכר כפרויקט חברתי בעל השפעה רחבה וזכה בציון לשבח ב־"פרס פראט" במסגרת הקטגוריה תקשורת מקומית.
האתר קם בשנת 2005 על ידי הפעילים החברתיים נועם סגל, שחר דולב ודרור רשף.
הוא נוסד כבסיס תוכן נגיש אינטרנטית לקורס בנושא "ביקורת הכלכלה" (על כלכלה נאו קלאסית) במכללה הכלכלית חברתית אך בהמשך הוחלט להרחיבו לאתר תוכן כללי יותר.
העמותה לכלכלה בת קיימא נרתמה לסייע בכך והיא והפכה אחראית על תפעול ופיתוח האתר – היא מנגישה בו את תוכניות העבודה שלה, מסכמת בו את פרוטוקולי ישיבות העמותה ומשתמשת בו ככלי מרכזי להנגשה של הידע המצטבר בפעילותה וחבריה תורמים לתוכנו באופן כללי.
להנגיש כלים שונים, תאורטיים ומעשיים, לאורח חיים מקיים ופעילות חברתית בנושא.
להיות מקום מפגש מקוון לאנשים בעלי עניין בקידום סדר יום של קיימות, כמו העיסוק בזיהום אוויר, באלימות, באי שוויון חברתי, בעוני ובנושאים נוספים.
לאפשר במה לדיון כלכלי ביקורתי, במסגרת נרחבת יותר מן התאוריות של הכלכלה הנאו-קלאסית הרווחות כיום בלימודי הכלכלה, ומנוגדות בחלקן לתאוריות של כלכלה אקולוגית.
אקו פארק הוא סרט דרמה קומית משנת 1986 עם סוזן דיי וטום הולס בתפקידים הראשיים.
שם הסרט נובע מרובע אקו פארק בלוס אנג'לס שם מתרחשת עלילת הסרט.
העלילה מתארת אנשים הגרים בבניין אחד עם חלומות להצליח במה שהם חושבים שהם טובים, אבל חלומות לחוד ומציאות לחוד.
מיי (סוזן דיי) היא אם יחידנית הגרה עם בנה הנרי בבית עץ בשכונת אקו פארק בלוס אנג'לס.
לפרנסתה היא עובדת כמלצרית במסעדה ונתונה כל הזמן להטרדות מיניות.
היא שואפת להתקדם בחייה ולהיות שחקנית, אבל כל בקשותיה נדחות.
כדי לשפר את הכנסתה היא מחליטה להשכיר חדר בדירתה.
לאחר פסילת שורת מועמדים מגיע אליה בחור צעיר בשם ג'ונתן (טום הולס) שמתפרנס כשליח פיצות, אך יש לו שאיפות להיות פזמונאי מפורסם.
בדירה הסמוכה גר אוגוסט (מייקל בוואן), שרירן אוסטרי העובד במכון לפיתוח גוף ושואף להיות כארנולד שוורצנגר.
גם הוא שואף להתפרסם, אך כל מה שהוא מגיע זה תפקיד קטן בסרטון פרסומת לדאודורנט.
כאשר הוא רוצה להיכנס לבית שגריר אוסטריה לקבלת פנים לשוורצנגר הוא מסולק בבושת פנים.
ג'ונתן מאוהב במיי המבוגרת ממנו, אך היא מתחברת יותר לאוגוסט השרירן.
מיי מקבלת לבסוף הזמנה לאודישן, אך מתברר שזה לתפקיד של שחקנית-חשפנית המבצעת מברק מזמר.
היא מעדיפה לעבוד בזה במקום במלצרות.
ג'ונתן מתחבר עם הנרי ושניהם עובדים בחלוקת פיצות, עד שהם נקלעים למסיבה בה מופיעה מיי כחשפנית מזמרת.
הנרי ההמום נמלט מהמקום ומיי וג'ונתן מחפשים אחריו כל הלילה.
אוגוסט המתוסכל מתפרע במכון הכושר ונלקח למעצר.
מי שמשחררים אותו הם שכניו, ג'ונתן ומיי.
הם חוגגים בבית ובאותו זמן מגיע מכתב אל מיי המזמין אותה לאודישן לפרסומת בטלוויזיה, פסגת שאיפותיה.
אקו אריאל מורגנשטרן (נולדה ב-13 בנובמבר 1988), המוכרת לרוב בשמה הפרטי בלבד, אקו, היא ראפרית, זמרת ומפיקה ישראלית.
אקו נולדה בארצות הברית וגדלה בכפר ורדים.
בגיל 15 חזרה עם משפחתה לארצות הברית אך לאחר חצי שנה עברה שוב לישראל.
היא לא למדה בבית ספר ונשרה ממסגרות חינוכיות שונות.
בגיל 19 החלה לכתוב ולשיר.
אקו מעבירה סדנאות היפ הופ לנערות בסיכון.
בשנת 2011 הקימה ביחד עם תום אידן את הרכב האלקטרו גרוב "Echo & Tito" (אקו וטיטו).
הצמד משלב מוזיקה אתנית עם הז'אנר האלקטרוני, דאב והיפ הופ.
אקו מופיעה כזמרת ושרה בעיקר באנגלית.
תום מתקלט ויוצר את המוזיקה החיה.
בארץ הופיעו בשוליים של המוזיקה ובעולם הופיעו במדינות כמו הודו, ג'מייקה, מצרים, אירופה וארצות הברית.
בחלק מן ההופעות התארחו בהופעותיהן של אינפקטד מאשרום ובלקן ביט בוקס.
בשנת 2012 הוציאו אלבום EP, שנה לאחר מכן הוציאו את אלבום הבכורה המשותף "Into The Out", אשר הופק על ידי הצמד.
בשנת 2015 יצא אלבומם השני "The Bastard"; באוגוסט 2017 הם הופיעו עם השיר "Ana Mabsuta" בתוכנית מועדון תרבות.
בשנת 2016 אקו הוציאה ביחד עם קרן דוניץ, הסולנית של להקת האינדי "באטרינג טריו", את האלבום "Yey4Ney" בשם "KerenDun & Echo".
הסינגל "I'll Follow You" יצא עם קליפ ב-2014. אקו שרה את רוב השירים באלבום בעוד דוניץ אחראית על התכנותים, הסינתיסייזרים והסימפולים.
בשנת 2016 יצא אלבום הבכורה האנגלי, "Calling On Wonders", בו שיתפה פעולה עם מפיקים מהלייבל Raw Tapes.
הסינגל הראשון מהאלבום הוא "Come Sit With Us".
בשנת 2018 יצא אלבום הבכורה העברי, "אחת", שהופק על ידי שאנן סטריט, סולן ההדג נחש.
סטריט עבד עם אקו על הטקסטים של האלבום בפגישות שבועיות שנמשכו כשנתיים.
כמעט כל שיר באלבום הופק על ידי מפיק אחר: מיכאל כהן, אברי ג'י, איציק פצצתי, מתן אגוזי, ריג'ויסר, נמרוד בר, ישגב דותן ואורי שוחט.
האלבום מומן בחלקו בעזרת מימון המונים דרך הדסטארט; בסרטון ויראלי שהופק לקידום הפרויקט השתתפו נצ'י נצ', פלד, ג'ימבו ג'יי ו-קרולינה, שגם שרה ביחד עם אקו את השיר "ברק שחור".
הסינגלים הראשונים שיצאו מהאלבום הם "שמש" ו-"בוס".
כחלק מהעבודה על האלבום החדש, אקו השתתפה בתוכנית דוקו-ריאליטי "ביטים" של חברת הכבלים HOT שעקבה אחר ראפרים בתחילת דרכם.
ב-19 באוקטובר 2019, אקו חגגה שנה לצאת אלבומה העברי והפיקה את פסטיבל "אחת" שנמשך 6 שעות במועדון הבארבי.
בפסטיבל הופיעו מוזיקאיות ויוצרות רבות, דוגמת קרולינה, גל דה פז, לונא אבו נסאר, עדי אולמנסקי, ג'ני פנקין, אלברט טיילז ו-La Deo.
לקראת הפסטיבל יצא הסינגל והקליפ "רוצה את זה/ יש לי".
ב-6 בינואר 2021, הוציאה אקו את הסינגל "קארמה".
ב-3 באוגוסט של אותה שנה, הוציאה את הסינגל "חיימשלי".
ב-20 בספטמבר הכריזה אקו שאלבומה השני, "שנייה", עתיד לצאת ב-10 באוקטובר.
ב-5 באוקטובר הוציאה אקו את הסינגל הראשון מתוך האלבום, "כולם על הגל".
ב־6 בנובמבר 2022 הוציאה אקו את הסינגל "מושלמת", כחלק מאלבום שלישי שעתיד לצאת לקראת סוף השנה.
בשנת 2011 אקו דיבבה את הדמות של "דובת פנדה קדמונית" בסרט פנדה קטן גדול.
ובשנת 2012 דיבבה את הדמות של "מרג'ורי" בסדרה הפרוגלים.
בשנת 2016 השתתפה באלבום "שותפים בעם" של הדג נחש עם השיר "הכל חוזר".
בשנת 2017 השתתפה במיזם המוזיקלי "ילדי בית העץ", שם שרה את השיר "ילדת כדורגל".
בשנת 2019 יצא הסינגל "chin chin" ביחד עם היוצרת נגה ארז.
השתיים הופיעו יחד בפסטיבל אינדינגב באותה שנה.
בשנת 2021 יצא הסינגל "אישה קשה" ביחד עם ג'יין בורדו, והקליפ שלו יצא ב-7 בפברואר 2021.
באותה שנה נבחרה לבצע את פסקול הסדרה "המפקדת" ששודרה בכאן 11, לצד המפיק המוזיקלי תומר כץ.
הסדרה עלתה לשידור באפריל 2021 ובמאי 2021 יצא פסקול הסדרה הרשמי כאלבום בשם: Hamefakedet - Dismissed.
האלבום זכה לתשומת לב רבה ברשת והתקבל בביקורות חמות בתקשורת.
שיר הנושא מתוכו: "עיניים אליי"הפך ללהיט והשיר "Oh My Life" נכנס לפלייליסט של גלגלצ.
מלבד זאת אקו עצמה מילאה תפקיד אורח בסדרה.
ביוני של אותה השנה, התארחה אקו בתוכנית הרשת המוזיקלית "Succulent Sessions", בה ביצעה כמה משיריה לצד קאברים.
באוקטובר 2021 הוציאה את הסינגל "בנות" בשיתוף עם שירי מימון ואניה בוקשטיין.
ב-2021 השתתפה באלבומו של סגול 59, באלבומו האב, הבן וראש העיר בשיר "רוח וצלצולים".
2021: "המפקדת - dismissed" (פסקול הסדרה "המפקדת", כאן11)
2020: מאבד את זה (במסגרת פרויקט "הגל השני")
2021: אנחנו באים (עם טדי נגוסה ודורי סדובניק)
2021: בנות (עם שירי מימון ואניה בוקשטיין)
2022: נסיכת הקלאב (עם כרקוקלי)
פרסשנהקטגוריהעבורתוצאהמקורפרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה2024מוזיקה מקוריתהמפקדת
מועדון הספורט והנוער אקהיסאר (בטורקית: Akhisar Belediye Gençlik ve Spor Kulübü), הידועה בכינוי אקהיסארספור או אקהיסרספור, היא קבוצת כדורגל טורקית מהעיר אקהיסאר, אשר הוקמה בשנת 1970 ומתמודדת בליגה הטורקית השלישית.
למועדון תחרות עזה עם המועדונים טורגוטלוספור ומניסאספור.
אקהיסארספור העפילה לליגה הבכירה בטורקיה לראשונה בתולדותיה בשנת 2012. ב-10 במאי 2018 זכתה לראשונה בגביע הטורקי.
אקהיסארספור נוסדה ב-1970 ממיזוגן של שלוש קבוצות כדורגל שונות: Güneşspor, Gençlikspor ו-Doğanspor מהעיר מניסה.
מייסד הקבוצה היה אילמאז אטבארוט שהיה נשיא הקבוצה הראשון.
המועדון התחרה בליגות האזוריות והחובבניות בטורקיה עד 1984, כאשר העפילה לליגה הרביעית בחשיבותה.
עשר שנים מאוחר יותר, ב-1994, הקבוצה חזרה לליגה החובבנית למשך עונה אחת.
ב-1995, אקהיסארספור חזרה לליגה השלישית.
בעונת 2000/2001, הקבוצה התקדמה לליגה השנייה ותשע שנים לאחר מכן העפילה לליגת המשנה.
הקבוצה זכתה באליפות הליגה והעפילה לליגת העל הטורקית.
הקבוצה סיימה את עונת הבכורה במקום 14. את עונת 2016/2017, אקהיסאר סיימה במקום השביעי, שהוא הישג השיא שלה בליגה.
ב-10 במאי 2018 זכתה הקבוצה בגביע טורקי, שהיה לתואר הראשון בהיסטוריה שלה, שהעניק להם לראשונה את הזכות להשתתף בפעם הראשונה בליגה האירופית.
עונת 2020/21 הקבוצה סיימה במקום האחרון בליגה ובעקבות כך ירדה לליגה שלישית.
עונהתחרותשלבמועדון יריבביתחוץ2018/2019הליגה האירופיתשלב הבתים סביליה–– קרסנודאר0–1– סטנדרד לייז'––
אקו פארק הוא פארק עירוני בעיר חדרה.
הפארק נחנך בשנת 2017 והוא משתרע על 72 דונמים.
הפארק ממוקם בליבה של שכונת הפארק בעיר הקרויה על שמו, בחלקה המזרחי של חדרה, בקטע שבין מרכז העיר לשכונת בית אליעזר.
את הפארק תכנן משרד שריג-וקסמן אדריכלות נוף.
אבן הפינה לפארק הונחה באפריל 2015. בבנייתו הושקעו 32 מיליון שקלים.
הפארק נבנה על פי עקרונות אקולוגיים.
כך, הוא תוכנן לשימור הנגר העילי על מנת לצמצם את ההשקיה בפארק, והותקנה בו תאורת לד חסכונית.
בפארק מתקני משחק, מתקני משחק אינטראקטיביים, אגם מלאכותי ובו דגי נוי, מסלול אופניים אתגרי ונקודת תצפית גבוהה המשקיפה על הפארק.
בפארק נטועים כ-300 עצי הדר המאפיינים את עברה של חדרה.
הכניסה לפארק בחינם, ובצמוד לו חנייה בתשלום בכל ימי השבוע.
בתחומי הפארק מקיימת העירייה אירועי בידור רבים הפתוחים לציבור.
אקו היא עיירה שנמצאת באזור הצפון-מערבי של קמרון.
העיירה ממוקמת בצפון-מערב קמרון, כ-15 קילומטרים מהגבול של קמרון עם ניגריה.
היא נמצאת כ-314 קילומטרים מעיר הבירה יאונדה וכ-114 קילומטרים מבירת האזור במנדה.
העיירה נמצאת כ-27 קילומטרים מהכביש הלאומי N11.
אקו-פואטיקה היא שירה עם דגש או מסר אקולוגי חזק.
לפני טביעת המונח, הופיעו במספר שירים מסרים אקולוגיים.
אף על פי שהמשוררים שכתבו אותם לא הזכירו את המילה הזו, הם היו בבירור "אקו-פואטיים" באופיים.
הדוגמאות כוללות את: "השיר הלבן" מאת ג'יי רמסאי וקארול ברוס (הוצאת "ריבלין גראפמה" 1988), "בוסקו" (הוצאת "עין שומעת", 1999; 2001) ו"מים כבדים: שיר לצ'רנוביל" (הוצאת "אנייתרמון", 2004).
ביצירה העברית מקובל להציג את החיבור "האדם והטבע" של אהרון דוד גורדון כספר הגות מכונן הכולל את הבסיס ההגותי של האקולוגיה והאקו-פואטיקה העברית בקשר ליחסים בין האדם הטבע והיצירה.
כמו כן השיר 'גבנו לברושים' מאת לאה גולדברג נחשב על ידי סבינה מסג כאחת היצירות העבריות המבשרות את הסוגה האקו-פואטית בשירה העברית החדשה.
הז'אנר האקו-פואטי התפתח במערב במחצית השנייה של המאה העשרים כחלק מהתפתחות התנועות הסביבתיות, זאת לאחר שהחלו להיוודע עוצמות המשברים הסביבתיים של התיעוש והחיים המודרניים.
אחד ממספר טקסטים מעמיקים שסייעו להחדיר את המונח לשימוש נרחב ומשמעותי היה "אקו-פואטיקה: מבוא קריטי" בעריכת ג'יי סקוט ברייסון (2002).
דוגמה נוספת לשימוש המתפתח במונח בתחילת המילניום היה כתב העת "אקופואטיקס", אשר הרחיב את המונח משירה לפואזיס המתפרש "כהכנה" או בכתיבה באופן כללי יותר.
מאז, הופיעו אנתולוגיות של שירה וספרים, שהזכירו את המילה במפורש או שהשתמשו ברעיון כעיקרון מנחה.
אחד המאפיינים העיקריים של אקו-פואטיקה, כפי שהוגדר על ידי ג'יימס אנגלהרדט, הוא כי היא מחוברת אל העולם באופן שמשמעותו אחריות.
בדומה למודלים אחרים המחקים ומניחים מעורבות (מרקסיזם, פמיניזם וכו'), אקו-פואטיקה "מוקף שאלות אתיות".
כאמצעי לתיאור שירה או פרויקטים פואטיים המאמצים את הצו האקולוגי של רגישות אישית ושינוי חברתי, אקו-פואטיקה הוזכרה על ידי סופרים כמו ג'ון ברנסייד ומריו פטרוצ'י.
בשנת 2018 נוסד בישראל פרס 'כליל' לאקו-פואטיקה בפרס זכתה המשוררת מאיה ויינברג ויצא ספרה 'עיר ותנוחת ההר' בהוצאת הקיבוץ המאוחד.
בשנת 2019 ראה אור הספר "לדובים שהיו כאן פעם", ספר הביכורים של צוריאל אסף בהוצאת הקיבוץ המאוחד.
הספר "מכתב לאדם אחרון" מאת ניגון קוליקובסקי ראה אור במסגרת כליל בשנת 2021. במסגרת הפרס ראו אור גם שתי אסופות שירה- 'קומפוסט' בשנת 2020, ו"תערובת שתילה" בשנת 2022 – שתי האסופות יצאו בהוצאת 'כליל- מקום'.
בשנת 2023 ראה אור בהוצאת אפיק הספר "מה שיש עכשיו" מאת ליאור מעין, בשנת 2024 זכה בפרס כליל המשורר לירון גרייף על ספרו "שירת געגועים אל ים קדום" שראה אור בהוצאת הקיבוץ המאוחד.
בפרס בשנת 2026, זכה המשורר ערן צלגוב והוא עתיד לראות אור בהוצאת הקיבוץ המאוחד.
בשנת 2023 ראה אור ספר העיון בשם "מהי אקו-פואטיקה" בהוצאת הקיבוץ המאוחד.
הספר כולל דיון מפורט על התפתחות הסוגה בעולם ובישראל.
אקו אטלנטיק או EAC (ראשי תיבות באנגלית של: Eko Atlantic City), באופן רשמי עיר המסחר הבינלאומית של ניגריה (Nigeria International Commerce city) היא עיר מתוכננת בלאגוס, ניגריה, העיר נבנית כולה על קרקע מאוחזרת מהאוקיינוס האטלנטי.
עם השלמתה, תהווה העיר חצי אי שצפוי להכיל לפחות 250,000 תושבים.
הפיתוח נועד גם כדי לעזור לעצור את שחיקת קו החוף של לאגוס.
בשנת 2020 החל אכלוס בניינים ראשונים בעיר.
אקו והבאנימן היא להקת פוסט-פאנק אנגלית, שהוקמה בליברפול בשנת 1978.
הלהקה נוסדה בידי הסולן איאן מקאלך, הגיטריסט ויל סרג'נט והבסיסט לס פטינסון.
בשנת 1980 הצטרף פיט דה פרייטאס כמתופף הלהקה.
אלבום הבכורה שלהם משנת 1980, Crocodiles, נכנס לראשונה 20 של מצעד האלבומים בבריטניה.
לאחר שהוציאו את אלבומם השני "Heaven up Here" במהלך שנות השמונים זכתה הלהקה להצלחה בבריטניה: ב-1983, נכנס הלהיט שלהם "The Cutter" לטופ 10 במצעד הבריטי, והאלבום ממנו הגיע השיר, Porcupine הגיע למקום השני.
האלבום Ocean Rain, המשיך את הצלחת הלהקה עם הסינגל "The Killing Moon" שנכנס לעשירייה הראשונה.
ב-2001 השתתף השיר בפסקול של סרט הפולחן דוני דארקו.
לאחר שהוציא אלבום סולו בשנת 1987, עזב מקאלך את הלהקה והוחלף בידי נואל בורק.
בשנת 1989 נהרג דה פרייטס בתאונת אופנוע.
ומקאלך וסרג'נט הקימו את הלהקה מחדש יחד עם פטינסון.
מאז עשתה הופיעה הלהקה ברחבי העולם, כולל בישראל והוציאה מספר אלבומים נוספים.
אקו והבאנימן הופיעו לראשונה בישראל במועדון הזאפה ב-7 וב-8 במרץ 2006. לאחר מכן חזרו להופעה נוספת ב-2011 במועדון הרידינג 3.
אקדמיק פלובדיב (בבולגרית БК Академик Пловдив) בעבר אקדמיק פלובדיב בולטקס 99 הוא מועדון כדורסל בולגרי מהעיר פלובדיב.
המועדון הוקם בשנת 1948 כמועדון חובבני ושיחק בשיטה זו עד עונת 2014/2015 אז הצטרף לליגה הבולגרית השנייה, אז הוחלט בקבוצה להפוך למקצועית כאשר התאגיד הבולגרי בולטקס 99 משמש כנותן חסות רשמי, עונה לאחר מכן (2015/16) נרשמה הקבוצה לליגה הראשונה בבולגריה, בה היא משחקת כיום.
בעונתה הראשונה של הקבוצה בליגה הבכירה סיימה במקום ה-9. בעונת 2016/2017 נחלה הקבוצה הצלחה וסיימה במקום ה-2 אך הודחה בשלב רבע הגמר לאחר הפסדים לצ'רנו מורה וארנה, בעונה זו העפילה הקבוצה לחצי גמר הגביע הבולגרי.
בעונת 2017/2018 סיימה הקבוצה פעם נוספת במקום ה-2 והעפילה לראשונה לחצי הגמר בו הודחה על ידי בלקן בוטבגרד, באותה עונה העפילה פעם נוספת לחצי הגמר בגביע הבולגרי.
בעונת 2018/2019 סיימה הקבוצה במקום ה-4 והדחה ברבע הגמר על ידי רילסקי ספורטיסט, באותה עונה העפילה הקבוצה פעם נוספת לחצי גמר הגביע.
בעונת 2019/2020 סיימה הקבוצה במקום 6 כאשר הופסקה הליגה עקב מגפת הקורנה.
את משחקיה מארחת הקבוצה בהיכל הספורט סטויטאל המכיל כאלף מקומות ישיבה.
הקבוצה השתתפה בליגה הבלקנית החל מעונת 2017/2018, הישג השיא של הקבוצה הוא סגנות אליפות הליגה הבלקנית בעונת 2020/2021
אקו היא סדרת דרמת גיבורי-על אמריקאית שנוצרה על ידי מריון דייר, שאף משמשת כתסריטאית ראשית, עבור שירות הזרמת המדיה "דיסני+", המבוססת על דמותה של אקו מבית מארוול קומיקס.
הסדרה מופקת על ידי אולפני מארוול, בשיתוף פעולה עם חטיבת הטלוויזיה של אולפני המאה ה-20, והיא חלק מהיקום הקולנועי של מארוול בהפקת אולפני מארוול ומשמשת כספין אוף עבור הסדרה "הוקאיי".
הסדרה עלתה לשידור בשירות "דיסני+" ב-10 בינואר 2024, בבינג' מלא של 5 פרקים.
בעקבות אירועי הסדרה "הוקאיי", מיה לופז שבה לעיר מולדתה, שם היא נאלצת להשלים עם עברה ולהתחבר מחדש לשורשיה, משפחתה וקהילתה.
אלקווה קוקס – מיה לופז/אקו, ילידת אמריקה חירשת, שביכולתה להעתיק בצורה מושלמת את תנועותיהם של אנשים אחרים.
זאן מקלרנון – ויליאם לופז, אביה המנוח של מיה ומנהיג מאפיית "הטרנינגים" לשעבר.
וינסנט ד'אונופריו – וילסון פיסק/קינגפין, דודה המאמץ של לופז וברון פשע בכיר בניו יורק.
צ'ארלי קוקס – מאט מורדוק/דרדוויל, עורך דין עיוור מהלס קיצ'ן, שמנהל חיים כפולים כפורע חוק רעול-פנים; המחפש אחר בת בריתו לשעבר.
בנוסף, נמסר כי צ'אסקה ספנסר, טנטו קרדינל, דיברי ג'ייקובס, קודי לייטנינג וגרהאם גרין לוהקו לתפקידים שטרם פורסמו.
בדצמבר 2020, נמסר על ליהוקה של השחקנית אלקווה קוקס לגילום דמותה של מיה לופז/אקו, וכי היא תופיע לראשונה במהלך עלילת הסדרה "הוקאיי".
במרץ 2021, נמסר כי סדרת טלוויזיה שתהווה ספין אוף עבור "הוקאיי" ותתמקד בדמותה של לופז נמצא בשלבי פיתוח ראשוניים עבור שירות "דיסני+", וכי על פיתוח, כתיבת והפקת הסדרה יהיו אמונים איתן כהן ואשתו, אמילי.
בנובמבר 2021, הוכרז רשמית על הפקת הסדרה.
ובנוסף לכך נמסר כי על פיתוח וכתיבת הסדרה תהיה אמונה מריון דייר, שתחליף את הזוג כהן.
ברט וברטי, שביימו את הפרק ב"הוקאיי" בו דמותה של לופז מוצגת לראשונה, העירו כי מעטים הסיכויים שהם יהיו מעורבים בסדרת הספין-אוף וציינו כי מוטב שמישהו מהקהילה האינדיאנית יהיה זה שימשיך לספר את סיפורה של הדמות.
במרץ 2022, שיתפה סידני פרילנד מודעת ליהוק בעמוד האינסטגרם שלה, והצביעה בכך על מעורבותה בסדרה כבמאית.
במאי 2022, אושר על ידי אולפני מארוול כי פרילנד וקטריונה מקנזי יהיו אמונות על בימוי פרקים בסדרה.
על הפקת הסדרה בפועל אמונים קווין פייגי, לואי ד'אספוסיטו, ויקטוריה אלונסו, בראד וינדרבאום, סטיבן ברוסארד וריצ'י פאלמר, יחד עם דייר, ג'ייסון גאווין ופרילנד.
בהפקת הסדרה מעורבת גם אולפני המאה ה-20.
במרץ 2022, נמסר רשמית על כינוס חדר התסריטאים.
בנוסף לדייר, על תסריטאי הסדרה נמנים שושנה סטרן, ג'וש פלדמן, רבקה רונהורס, בובי וילסון, סטיבן פול ג'אד, ג'ייסון גאווין, קן קריסטנסן, דארה רזניק, ג'סיקה מקלנבורג, קייטלין ג'פרס ופאלומה לאמב.
בפברואר 2022, נמסר כי לפחות שני פרקים נכתבו, בעוד שכתיבת השאר עדיין נמשכה.
מנהל הלוקיישנים, ריאן שאצל, הצהיר כי הסיפור יתמקד בעיירה קטנה.
בהמשך, נמסר מטעם מארוול כי הסדרה תחקור את השלכות מעשיה של אקו ב"הוקאיי" ותחשוף את סיפור המקור שלה.
עם האישור כי דמותו של מאט מורדוק/דרדוויל תופיע במהלך הסדרה, נמסר כי קו העלילה שלו יכלול את חיפושיו אחר בת ברית לשעבר; על פי דיווחים מסוימים, ג'סיקה ג'ונס.
עם ההכרזה על פיתוח הסדרה במרץ 2021, נמסר כי קוקס עתידה לשוב לגלם את דמותה של מיה לופז/אקו, ליהוק שאושר רשמית עם ההכרזה על הפקת הסדרה בנובמבר 2021. באוגוסט 2021, נמסר כי תהליך הליהוק החל, וכי אולפני מארוול מעוניינים ללהק נשים ילידיות או לטיניות חירשות.
באפריל 2022, נמסר כי וינסנט ד'אונופריו וצ'ארלי קוקס ישובו לגלם את דמויותיהם של וילסון פיסק/קינגפין ומאט מורדוק/דרדוויל מפרויקטים קודמים של היקום הקולנועי של מארוול.
בשלהי אפריל, נמסר על ליהוקה של דיברי ג'ייקובס לתפקיד שטרם פורסם.
במאי 2022, מארוול אישרה את ליהוקה של ג'ייקובס, לצד ליהוקם של צ'אסקה ספנסר, טנטו קרדינל, קודי לייטנינג וגראהם גרין, צד שובו של זאן מקלרנון לגילום דמותו של אביה של אקו, ויליאם לופז.
ביולי 2022, אושר רשמית כי קוקס וד'אונופריו ישובו לגלם את דמויותיהם בסדרה.
באפריל 2022, נמסר כי אולפני מארוול מחפשים אמני רקע וניצבים, במיוחד ממוצא ילידי, עבור שתי תקופות צילומים – הקבוצה הראשונה, שתכלול כ-30 איש, תגלם את תושבי עיירת מולדתה של לופז, בעוד שהקבוצה השנייה תכלול רקדני רקע וזמרי פוואו.
על עיצוב התלבושות אמונה המעצבת סטייסי קבאלרו, לאחר שעבדה בעבר על הסרטים "תור: ראגנארוק" ו"הפנתר השחור: ואקאנדה לנצח" בתור עוזרת מעצבת תלבושות.
צילומי הסדרה החלו ב-21 באפריל 2022, באטלנטה ובג'ורג'יה.
בנוסף, משלהי אפריל ועד סוף אוגוסט 2022, צילומי הסדרה התרחשו בפיצ'טרי סיטי, ג'ורג'יה.
במקור, הצילומים התעתדו להתחיל בפברואר 2022, ולאחר מכן נדחו לתחילת אפריל.
צילומי השוטים המכוננים עבור שני פרקים הראשונים התקיימו בגרנטוויל, ג'ורג'יה בין ה-16 ל-20 במאי.
הצילומים שכללו את קבוצת הניצבים הראשונה התקיימו מחוץ לאטלנטה בסביבות 1 ביוני, והצילומים שכללו את הקבוצה השנייה התקיימו במשך כשלושה שבועות ביולי.
צילומי הסדרה נארכו 92 ימים, והסתיימו בשלהי אוגוסט 2022.
כל פרקי הסדרה עלו לשידור בשירות "דיסני+" ב-10 בינואר 2024, והם חלק מהשלב החמישי של היקום הקולנועי של מארוול.
שנהפרסקטגוריהעבורתוצאהמקור2024פרס אמי אמנותי לבידור בפריים טייםתלבושות פנטזיה/מדע בדיוני הטובות ביותראמבר ריגלי, קיזי מרטין לילאס, קריסטינה איליין טיילור, גארנט פילו ואמנדה סטילי
אקהארט מאלוטקי הוא בלשן גרמני-אמריקאי, הידוע בעבודתו הנרחבת על תיעוד שפת ותרבות ההופי, ובמיוחד בשל הפרכת המיתוס לפיו להופי אין מושג זמן.
מאלוטקי הוא פרופסור אמריטוס באוניברסיטת צפון אריזונה.
הוא למד אצל הפילוסוף והבלשן הלמוט גיפר (Helmut Gipper) באוניברסיטת מינסטר ועבודתו המוקדמת הייתה המשך של עבודת המנטור שלו.
מחקר תפיסת הזמן בלשון ההופי
בארבע שנות מחקר בבאריזונה (בנפת Hotevilla-Bacavi) חקר את ההתייחסות הלשונית של ההופי למרחב ולזמן.
מאלוטקי חקר את שפת ההופי בעבודת שטח, בין השאר.
בשנת 1983 פורסם ספרו "זמן ההופי" ובו הוא מביא ציטוט שתרגומו הוא "למחרת, די מוקדם בבוקר, בשעה שבה האנשים מתפללים אל השמש, בערך בזמן הזה אפוא, הוא העיר את הילדה שוב." (אקהרט מאלוטקי, רשימות מהשטח על שפת ההופי, 1980).
בספרו תיאר ב-677 עמודים את שלל ביטויי הזמן בשפת ההופי ואת מערכת הזמנים הדקדוקיים שלה.
מאלוטקי פרסם שני כרכים, אחד בגרמנית, Hopi-Raum (מרחב הופי), ואחד באנגלית, "זמן הופי".
לאחר מכן פרסם טקסטים ומיתוסים בשפת ההופי.
עבודתו תוארה כתחילת שלב חדש של מחקר אתנוגרפי שבו שיח ההופי הפך זמין בשפתם.
מאלוטקי קרא תיגר על ניתוחיו של וורף את ביטויי הזמן והמושגים של שפת ההופי עם דוגמאות רבות בהן הראה איך ההופי מתייחסים לזמן.
מאלוטקי טען שבשפת ההופי שיטת מערכת הזמנים מורכבת מעתיד ולא-עתיד, וכי ההבדל היחיד בין מערכת שלושת הזמנים בשפות אירופיות לבין מערכת ההופי, הוא שההופי משלבים עבר והווה לקטגוריה אחת.
ביקורתו של מאלוטקי צוטטה בהרחבה כראיה המפריכה את רעיונותיו של וורף ואת תורת היחסיות הלשונית שלו.
מאלוטקי היה בונה הנתונים הראשי והעורך השותף של מילון הופי (Hopìikwa Lavàytutuveni) וסיפק את הכתוביות בשפת ההופי לטרילוגיית קצ'י (Qatsi trilogy) שכללה את הסרט "הנבואה".
רפובליקת אקוודור (בספרדית: República del Ecuador, , רפּוּבְּלִיקָה דֶל אֶקְוָדוֹר) ובקיצור אקוודור (בספרדית: Ecuador) היא מדינה בחלקה הצפון-מערבי של דרום אמריקה, הגובלת מצפון בקולומביה, מדרום וממזרח בפרו וממערב באוקיינוס השקט.
אקוודור היא אחת משתי המדינות היחידות באמריקה הדרומית שלא גובלות בברזיל (השנייה היא צ'ילה).
שטחה של אקוודור הוא 253,370 קמ"ר וכולל את איי גלאפגוס (7,880 קמ"ר) - 127 איים הנמצאים באוקיינוס השקט במרחק של כ-1,000 קילומטר מערבית לאקוודור המטרופוליטנית.
עיר בירתה היא קיטו בה מתגוררים (ב-2023) יותר מ-2 מיליון תושבים בשטח המוניציפלי ויותר מ-3 מיליון תושבים בשטח המטרופוליטני כולו.
במאה ה-16 כבשו הספרדים את האזור וקראו לו אקוודור (Ecuador, קו המשווה) כיוון שקו המשווה עובר באקוודור ואקוודור משתרעת משני צידיו של קו המשווה.
ממלכה אינדיאנית מפותחת התקיימה באקוודור עוד לפני כיבוש האינקה בשנת 1470. ב-1533 כבשו הספרדים את אקוודור.
ב-1822 פרץ מרד גדול בהנהגת הגיבור הלאומי של אקוודור אנטוניו חוסה דה סוקרה.
לאחר מרד זה הצטרפה אקוודור לרפובליקת קולומביה הגדולה, שכללה גם את ונצואלה וקולומביה.
ב-1830 פרשה אקוודור מן הברית והייתה למדינה עצמאית.
השלטון באקוודור ידע תהפוכות רבות ומרידות, ולא היה יציב.
בין השנים 1904 ו-1942 איבדה אקוודור שטחים ברצף קרבות עם שכנותיה.
סכסוך הגבולות בין אקוודור לפרו על חלק משמעותי מהג'ונגל האנדי ביניהן נפתר בצורה יצירתית על ידי הסכמה על אזור דו-לאומי בו הוקמה שמורת טבע אשר הניבה הכנסות כספיות ניכרות לשתי המדינות.
אקוודור הייתה המדינה הראשונה באמריקה הלטינית שחזרה למשטר דמוקרטי, לאחר תקופה ארוכה של אי יציבות, כבר בשנת 1978, זמן לא רב לאחר שינוי המשטר בספרד.
הנשיא נבחר על ידי העם לתקופת כהונה של ארבע שנים, והוא ראש המדינה וראש הרשות המבצעת.
הרשות המחוקקת היא האספה הלאומית, המורכבת מבית אחד בן 137 חברים.
הבחירות לאספה הלאומית הן אזוריות: כל אחת מ-24 הפרובינציות של אקוודור שולחת שני נציגים לפחות, ומספר נוסף של נציגים על פי גודל האוכלוסייה.
המערכת הפוליטית היא רב מפלגתית, ובאספה הלאומית הנוכחית, שנבחרה ב-2017, מיוצגות 11 מפלגות.
מפלגת השלטון, "אליאנסה פאיס", מונה 74 צירים, וזוכה לרוב מוחלט.
עד שינוי החוקה ב-2008 הייתה המערכת הפוליטית בלתי יציבה, והתקיים מאבק כוחות בין הנשיא לקונגרס (הרשות המחוקקת כפי שנקראה עד אז).
רפאל קוראה הושבע לנשיא בינואר 2007 לאחר ניצחון בסיבוב השני בבחירות שנערכו ב-2006. קוראה התמודד מטעם קואליציה רחבה בשם "אליאנסה פאיס", ולא מטעם אחת המפלגות שהיו מיוצגות בקונגרס.
הוא משתייך לשמאל הפוליטי והכלכלי.
בחודש ספטמבר 2008 הצליח הנשיא רפאל קוראה להעביר במשאל עם חוקה חדשה, הנותנת לנשיא סמכויות נרחבות, ומבטלת את השפעת הקונגרס והצבא.
החוקה אושרה ברוב גדול של כשבעים אחוזים, בעיקר בגלל תמיכה מסיבית של תושביה העניים של המדינה.
בחודש אפריל 2009 נבחר הנשיא רפאל קוראה מחדש לארבע שנים נוספות, בבחירות שהתחייבו מעצם שינוי החוק.
גם ניצחונו זה הושג ברוב גורף.
ב-2013 נבחר קוראה לכהונה שלישית.
קוראה הצעיד את אקוודור לכלכלה סוציאליסטית תוך שיתוף פעולה הדוק עם ונצואלה, בוליביה, איראן ורוסיה, המנסות להפוך לגורם משפיע בכלכלת העולם על ידי וויסות מחירי הנפט.
לאחריו עלה לשלטון לנין מורנו, שהושבע ב-24 במאי 2017 לאחר ניצחון דחוק בסיבוב השני בבחירות לנשיאות, שנערך ב-2 באפריל.
מורנו התמודד מטעם מפלגתו של קוראה, "אליאנסה פאיס".
בבחירות 2021 זכה גיירמו לאסו, בנקאי ואיש עסקים בעל אוריינטציה ניאו ליברלית.
בבחירות 2023 ושוב בבחירות 2025 זכה דניאל נובואה ממפלגת Acción Democrática Nacional.
בינואר 2024, בעקבות בריחתו מהכלא של מנהיג כנופיה בכיר, הוכרז מצב חירום בן 60 יום במדינה.
אבדה שליטה בשישה בתי כלא והאסירים לקחו את הסוהרים בני ערובה.
חמושים ניסו לפרוץ לאוניברסיטה ופרצו לתחנת טלוויזיה.
הכוחות המזוינים מורכבים מ-4 זרועות: צבא, חיל הים, חיל האוויר ופיקוד הסייבר.
שטח אקוודור מחולק ל-5 "אזורי כוח משימה משותפים" (Fuerzas de Tarea Conjunta), 4 ביבשת אקוודור, החמישי הוא אזור הימי (כולל איי גלאפגוס).
כלכלת אקוודור מתבססת בעיקר על גידולים חקלאיים ועל תעשייה לעיבוד התוצרת החקלאית לייצוא ולצריכה מקומית.
באקוודור גדלים מספר מיני עצים כמו עץ הצינכונה שממנו מפיקים את תרופת הכינין המעכבת את התפתחות מחלת המלריה.
תעשייה חשובה בכלכלת המדינה היא עיבוד מוצרי עץ ותוצרי עצים.
מרכז התעשייה במדינה נמצא בעיר גואיאקיל, שבה גם נמל גדול, ובו נמצאים מפעלים שונים כמו מפעלי עץ, פלדה, מזון ומשקאות.
ערי מסחר מרכזיות וחשובות הן ריובמבה וקואנקה.
התיירות הנכנסת היא מקור הכנסה נוסף.
לאחר משבר פיננסי החליטה הממשלה לאמץ את הדולר האמריקני כמטבע החוקי במדינה החל משנת 2000. ב-12 בדצמבר 2008, הודיע נשיא אקוודור, רפאל קוראה, שאקוודור הפכה לחדלת פירעון.
כלומר אין באפשרות המדינה להחזיר את חובותיה ואף לא לשלם את הריבית על איגרות החוב שלה.
זו הפעם השנייה שאקוודור הודיעה הודעה דומה, אחרי שב-1999 הגיעה להסדרים עם הנושים.
באקוודור נכרה ומזוקק נפט המשמש בעיקר את אקוודור.
בשנת 2018 נכנסה לשימוש תחנת כוח של סכר קוקה קודו סינקלייר שאמורה לספק כמחצית מחשמל הנצרך במדינה.
אקוודור וצ'ילה הן שתי המדינות היחידות בדרום אמריקה שאין להן גבול יבשתי עם ברזיל.
אקוודור נחלקת לשלושה חלקים עיקריים: קוסטה - אזור החוף בחלקה המערבי של המדינה אשר בדרומו מתגוררת מרבית אוכלוסיית המדינה, סיירה - שרשרת ההרים במרכז המדינה, ואוריינטה - חלקה המזרחי של המדינה ובו אגן האמזונאס המכוסה ג'ונגל עבות ואוכלוסייתו דלילה וברובה אינדיאנית מסורתית.
בשטחה של אקוודור נמצאות כמה מן הפסגות הגבוהות ביותר של הרי האנדים, כמו גם הרי געש פעילים וכבויים.
הר הגעש צ'ימבורסו (6,300 מטר) איננו פעיל עוד בימינו.
הר הגעש קוטופקסי (5,945 מטר) הוא אחד מהרי הגעש הפעילים הגבוהים ביותר בעולם, הוא פעיל ביותר ומסוכן לסביבתו.
חופיה של אקוודור מפורצים וסלעיים בחלקם.
מצפון לדרום חוצים אותה הרי האנדים בשתי שרשרות הרים הנקראות הקורדילרה המזרחית והקורדילרה המערבית.
בין שתי הקורדילרות משתרע אזור נמוך יותר, מבותר גם הוא על ידי הרים וגיאיות.
גובהו של אזור זה נע בין 2,000 ל-3,000 מטר, הוא האזור הפורה ביותר באקוודור ואדמתו מתאימה ברובה לעיבוד.
מזג האוויר באקוודור הוא הפכפך ונוטה לקיצוניות.
ההבדלים בין הטמפרטורות ביום ובלילה יכולים להגיע ל-C° 18. הטמפרטורה עשויה לעמוד על C° 20 ומעלה במישור ובו זמנית על C° 6 מתחת לאפס בפסגות ההרים.
הגורמים לכך הם שני זרמי הים העוברים לאורך חופי אקוודור.
זרם הומבולדט, המגיע מדרום ומביא איתו אוויר קר, וזרם דרום אמריקה המגיע מצפון ומביא איתו אוויר חם.
באקוודור ישנו מגוון ביולוגי גדול ביותר הכולל מגוון בעלי חיים ממוצא נאוטרופי, כאשר רבים מהם אנדמיים לה.
באקוודור ריכוז גדול של בעלי חיים לאורך אגן האמזונאס והנהרות הדרומיות, כשחיות נוספות מצויות במורדות האנדים, לאורך החופים ואוכלוסייה אנדמית של בעלי חיים באיי גלאפגוס המרוחקים מעל 900 ק"מ מהיבשה.
באקוודור יש בעלי חיים רבים כמו יגוארים, קופים, נחשים, טפיריים ועצלנאים.
רבים מבעלי החיים באקוודור מצויים בסכנת הכחדה עקב כריתת היערות, הבאת מינים פולשים והמינים באיי גלאפגוס מאוימים בידי התמוטטות הדגה בידי אל ניניו ועוד וכן עקב הבאת מינים פולשים לאיים.
אוכלוסייתה של אקוודור מונה, על פי המפקד של שנת 2017, 16.62 מיליון בני אדם.
בבירה קיטו מתגוררים 1.9 מיליון נפש והיא המרכז המנהלי, השלטוני והתרבותי.
העיר גואיאקיל משמשת כנמל הראשי וכמרכז הכלכלי והמסחרי של אקוודור, והיא העיר הגדולה במדינה ובה 2.6 מיליון נפש.
כ-40% מן האוכלוסייה הם ילידים מתרבות האינקה דוברי שפת הקצ'ואה.
כ-40% הם מסטיסים (בני תערובת בין לבנים לאינדיאנים) דוברי ספרדית.
כ-10% הם ממוצא אירופי, שרבים מהם מהווים חלק משכבת העשירים ובעלי המפעלים והאחוזות.
כ-10% אחרים הם ממוצא אפריקני.
על פי נתוני 2017, 77% מהאוכלוסייה מגדירים עצמם קתולים, 14% פרוטסטנטים, 1.3% עדי יהוה, 1% דתות אחרות (יהדות, אסלאם, בודהיזם ובאהים) ו-7% חסרי דת.
באקוודור קהילה יהודית קטנה המונה כ-290 איש, המרוכזת רובה ככולה בבירה קיטו והיתר בקואנקה.
בקיטו פועל בית ספר יהודי על שם אלברט איינשטיין.
אַקְוָוה (בלועזית: אַקְוִויפֵר; מלטינית: aquifer - "נושא מים") היא מאגר מים תת-קרקעי (מי תהום) המורכב משכבות סלע (בדרך כלל סלעים קשים) נקבוביות המאפשרות מעבר מים ואגירתם על גבי שכבות סלע אטומות (אקוויקלוד).
המאגר נוצר בשל היקוות מי התהום על גבי שכבות סלעים כאשר מי משקעים (גשם, שלג וכו') אשר חלחלו אל הקרקע, נלכדים בתוך שכבות סלע אטומות.
אופיין הנקבובי של שכבות הסלע התת-קרקעיות מאפשר למים שנספגו לנוע בחופשיות, עד לשכבות סלע בלתי חדירות למים (דוגמת חרסית) הצמודות לאקווה מתחתיה או מצדדיה ומונעות מהמים לנוע מתוכה.
כאשר הלחץ המופעל על המים הלכודים באקווה גדול מספיק הם פורצים ממנה, לרוב בצורת נביעת מעיינות.
מי האקוות נשאבים ומנוצלים לצורכי האדם.
המילה אקווה נגזרת מהשורש ק.ו.ה.
שעניינו הצטברות של נוזל במקום אחד (מקווה, היקוות) והיא תשמו"ץ באשר היא תרגום של המונח אקוויפר תוך שמירה על דמיון פונטי בין המילים.
מתחת לפני הקרקע, מי התהום מוכלים ברובם בחללים וסדקים קטנטנים, מיקרוסקופיים ברובם, שבתוך הסלעים, כמו מים המרווים ספוג.
השלד המוצק של הסלע שבתוכו החללים המתמלאים במי התהום נקרא "תווך נקבובי".
מידת הנקבוביות של התווך מוגדרת בהתאם לנפח היחסי של החללים מתוך הנפח הכולל.
מידת הקישור בין החללים, גודל החללים, צורתם הגאומטרית ומידת החיכוך בדפנות החללים קובעים את יכולת הזרימה של המים בסלע.
תכונה זו נקראת המוליכות ההידראולית של התווך הנקבובי.
בתחתית האקווה נמצא האקוויקלוד, שכבת סלע או קרקע אטימה למים, המונעת ממי התהום לחלחל כלפי מטה.
דוגמאות לסלעים או קרקעות היוצרים אקוויקלוד: חרסית, חוואר, גבס, גרניט ומלחים שונים.
המשותף לחומרים המרכיבים את שכבת האקוויקלוד היא היותם בנויים מגרגירים זעירים שביניהם מרווחים דקים מאוד, דרכם המים אינם יכולים לחלחל.
החלק התחתון של האקווה, המלא במים, מכונה האזור הרווי.
החלק העליון, שבו לא כל הנקבוביות מלאות במים, נקרא האזור הבלתי רווי, או "אזור מאוורר".
הגבול המפריד בין האזור הרווי לאזור הבלתי רווי, נקרא הרמה הפריאָטית (מפלס המים).
הרמה הפריאָטית עולה ויורדת בהתאם לנסיבות וחילופי העונות.
היא יורדת בעונות יבשות, כאשר האקווה לא מתמלאת מחדש או מתמלאת בקצב אטי יותר מקצב התרוקנותה, ועולה בעונות הרטובות.
כאשר האקווה נמצאת בקרבת הים נוצר מגע בין המים המתוקים באקווה לבין מים מלוחים המצויים מתחת לים.
קו המגע בין המים המתוקים למים המלוחים נקרא פן ביני.
המים המתוקים קלים יותר ולכן הם צפים מעל שכבת המים המלוחים.
מיקומו המדויק של הפן הביני תלוי בנפח המים הזורמים ובגרדיאנט ההידרולגי (שיפוע מפלס מי התהום) באקווה.
בישראל, לדוגמה, במצב הטבעי שבו שיפוע מי התהום הוא 1–2 פרומיל, קצה הפן הביני חודר כמה מאות מטרים מערבה (לים התיכון).
אם שיפוע פני המים גדל, הפן הביני מתקדם כלפי מערב, ואם השיפוע קטן הפן הביני נסוג מזרחה.
לסוגיה זו חשיבות עליונה לתכנון הניצול באקווה - שאיבות יתר עלולות להביא למעבר הפן הביני מזרחה ולכניסת מים מלוחים לאקווה של מים מתוקים.
אקווה פריאטית/חופשית (Phreatic/Free Aquifer) - אקווה אשר בינה לבין פני השטח קיימות שכבות סלע נקבובי שמים זורמים בה בחופשיות.
מתחתיה שכבת סלע אטומה (אקוויקלוד) המונעת מעבר מים מטה.
האקווה מתמלאת בגשמים היורדים ישירות מעליה.
אקווה כלואה (Confined Aquifer) - אקווה אשר נמצאת בין שתי שכבות סלע אטומות (אקוויקלודים).
האקווה מתמלאת רק במקום שבו חשופה שכבת האקווה על פני השטח באזור טופוגרפי גבוה הנקרא אזור המילוי החוזר, שנמצא רק במעלה האקווה.
אם שואבים ממנה מים, האקווה תתמלא לאט בגלל שאזור המילוי החוזר קטן מאוד.
המים באקווה כלואה נתונים בלחץ גבוה ולכן, באר שתיחפר אל השכבה הכלואה תהיה על פי רוב באר ארטזית בה המים עולים מאליהם.
אקווה שעונה (Perched Aquifer) - אקווה חופשית מקומית בעלת השתרעות מצומצמת הנמצאת באזור הבלתי רווי האזורי.
לדוגמה במקום בו יש עדשת חרסית אטומה, המים יצטברו אף על פי שהם לא בתוך האקווה עצמה.
אקוויטרד (Aquitard) - שכבת סלע שיכולת זרימת המים בה מוגבלת.
יש לה מוליכות נמוכה יחסית לאקוות אחרות.
האטימות שלה לא מושלמת, אך היא גם לא אוגרת ולא אוצרת את המים, אלא היא דולפת.
האקוות עשויות להימצא בעומקים שונים.
אקוות הנמצאות סמוך לפני השטח – סביר יותר שתשמשנה לאספקת מים והשקיה, אך הן גם פגיעות לזיהומים שונים.
אקוות מסוג כזה נמצאות בעיקר באזורים מדבריים, כגון חלקים של הרי האטלס בצפון אפריקה, סוריה, ישראל ולבנון, ג'בל אחדר בעומאן, חלקים של סיירה נבדה ודרום מערב ארצות הברית.
באזורים הללו האקוות רדודות מכיוון שהן מנוצלות תדיר.
כדי לשאוב את מי התהום מהאקווה, יש צורך בחפירה באדמה ולהגיע לפחות עד מתחת למפלס מי התהום.
משתמשים בבור גלילי צר קוטר הנקדח באמצעות מכונת קידוח, עד לעומק של מאות מטרים.
טחינה באמצעות ספיראלה/אוגר כשמעוניינים בקידוחים רדודים.
הקשה באמצעות אזמל כבד (תלוי על כבל ומונע באמצעות גלגלת) המרסק את הסלע בבסיס הקידוח והמטחן (הרסק) נאסף בהפסקות שבין ההקשות.
קידוח באמצעות מכונת קדיחה סיבובית בעלת ראש קשיח, כשהמטחן מוצא באמצעות בוץ צמיג המוזרק בצינור המרכזי, עולה בהיקף החיצוני ומטייח את קירות הקידוח.
בגמר הקידוח מוכנסים לחור הקידוח צינורות דיפון למניעת קריסת הקירות.
בחלקו העליון של הקידוח משתמשים בצינורות אטומים ולאורך המקטע שניתן לשאוב ממנו את מי התהום משתמשים בצינורות מחוררים (מעין מסננת).
המרווח שבין קירות הקידוח לצינורות ממולא בחצץ או בחומר אטימה בהתאם לצורך.
שאיבת מי התהום נעשית כיום באמצעות משאבה אנכית היורדת לתוך חור הקידוח אל מתחת למפלס המים ומסוגלת לשאוב בקצב של מאות ואף אלפי מטרים מעוקבים בשעה.
בישראל קיימות מספר אקוות, והעיקריות הן: אקוות החוף, אקוות ההר, אקוות הגליל המערבי ואקוות החרמון.
אקוות נוספות, האוגרות ומספקות מים בכמויות קטנות יותר, משתרעות גם באזור הגליל המזרחי, הגולן, הכרמל, מנשה, הנגב הדרומי והערבה.
אקוות אלו משמשות לעיתים מקור מים בלעדי ליישובי האזור (כגון בערבה), בשל היעדר קשר למוביל הארצי החדש המחבר את מקורות המים העיקריים של ישראל.
אקוות החוף ואקוות ההר מספקות כמחצית ממקורות המים המתוקים הזמינים בישראל, ובאופן תדיר נשאבות מהם כמויות גדולות של מים.
מחסור במים ושנות בצורת הביאו לשאיבת יתר מן האקוות, ובשל כך התעוררה לא פעם סכנה להמלחתן ולפגיעה באיכות המים.
על מנת למנוע סכנה זו מוחדרים לאקוות מעת לעת מים ממקורות אחרים.
איכות המים באקוות מאוימת גם על ידי חלחול של חומרים מזהמים דוגמת דשנים חקלאים, דלקים וכדומה.
אקוות החוף היא מאגר מי תהום המשתרע תחת מישור החוף של ישראל על פני שטח של כ-2,000 קמ"ר, מהכרמל בצפון ועד חבל עזה בדרום, ולרוחב רצועה הנמשכת מקו החוף במערב ועד 7–20 ק"מ מזרחה.
נפח המים בתוכה נאמד בכ-20 מיליארד מטר מעוקב, כשהמילוי החוזר הטבעי שלה מוערך בכ-250 מלמ"ק/שנה (כ-15% מכלל הצריכה בישראל), והיא מנוצלת במלואה במאות קידוחים הפרוסים בכל שטחו.
אקוות החוף מורכב ברובה מאבן חול גירית, המגיעה לעובי של עד כ-150 מטרים ליד הים.
השכבה הולכת ונעשית דקה עד להיעלמותה בכיוון מזרח.
מתחת לשכבה האוצרת מים נמצאת שכבת חרסית אטומה.
לחתך האנכי של אקוות החוף צורת משולש, המתרחב ממטרים ספורים במזרח ועד לכ-150–200 מ' במערב.
צלעו העליונה מקבילה לפני השטח.
צלעו התחתונה, היא בסיס האקווה, מונחת על גבי שכבות חרסית עבות ונטויה מערבה.
שכבות אלו אוטמות את האקווה בבסיסה ומנתקות אותה מהאקוות העמוקות.
האקווה עצמה בנויה בעיקר מסלעי חול וכורכר (אבן חול גירית) עם עדשות ושכבות דקות של חרסית.
לסלעי החול מוליכוּת הידראולית ונקבוביות גבוהות.
לעדשות החרסית מוליכות הידראולית נמוכה בכמה סדרי גודל.
במערב האקווה שכבות החרסית מתעבות ומהוות שכבות חוצצות המחלקות את האקווה למספר תת-אקוות.
הצלע השלישית של האקווה מחברת בין קו החוף (פני השטח) לבסיס האטום.
צלע זו מותווית על הפן הביני.
העומק הרדוד של אקוות החוף הפך אותה לזמינה ולנוחה ביותר לניצול מחד, ולרגישה ביותר לזיהומים מפני השטח מאידך.
באופן טבעי מהווה התווך הבלתי רווי "מסנן" טבעי למים המחלחלים מפני השטח.
מים אלו עוברים תהליכים כימיים שונים ומגיעים לאקווה כשהם "נקיים" מזיהומים.
באזורים אחדים ובעיקר במערב האקווה, התווך הבלתי רווי דק למדי, וזמן המעבר בו קצר יחסית.
כך, דווקא תחת האזור המיושב והמתועש ביותר בארץ, נמצאת האקווה הרגישה ביותר.
רגישות זו באה לידי ביטוי בחדירה של מזהמים ממקורות שונים, החל מתשטיפי מזבלות וכלה בדליפות דלק.
נוסף על כך, מחלחלים גם עודפי השקיה משדות השלחין הממוקמים מעל אקוות החוף.
עם זאת, איכות המים במחצית מהבארות השואבות באקווה החוף טובה - עם ערכים של פחות מ-250 מ"ג כלור/ליטר (ריכוז מרבי רצוי, לפי משרד הבריאות), ופחות מ-45 מ"ג חנקה/ליטר.
ביתר הבארות ריכוז הכלור גבוה יותר ומגיע לכ-600 מ"ג/ליטר או שריכוז החנקה גבוה יותר ומגיע עד כ-70 מ"ג/ליטר (הריכוזים המרביים המותרים על פי משרד הבריאות) ובמיעוט הבארות הנותרים, נמצאו מים באיכות גרועה, בעיקר עקב ריכוזי חנקה הגבוהים מהמומלץ לפי משרד הבריאות.
בשנה ממוצעת נאמדת תרומת המים של אקוות החוף למשק המים הישראלי בכ-240–300 מלמ"ק/שנה, ומעמידה אותה במקום השלישי לאחר אקוות ההר והכנרת.
אולם, אקווה זו מהווה מאגר תפעולי חשוב מכיוון שהיא היחידה שיכולה לאגור נפח מים גדול לתקופה רב-שנתית.
ואכן, בשנים ברוכות מוחדרים לאקווה בנקודות שונות מים הנאספים ממאגרים אחרים בארץ וכן מי שיטפונות.
אקוות ההר היא מאגר המים התת-קרקעיים הגדול של מדינת ישראל.
אקוות ההר משתרעת לרגלי ההרים מהר הנגב בדרום עד למורדות הרי הכרמל.
אקוויפר ההר מורכב מסלעי גיר ודולומיט, המאפשרים את חלחול המים הודות לתופעת הקרסט.
מתחת לשכבה זו מצויים סלעי חוואר המהווים אקוויקלוד.
איכות המים באקוות ההר טובה ביותר: מליחות המים באזורי המחשופים היא 30–50 מ"ג כלור/ליטר והיא עולה עם ההתרחקות מאזורי המחשופים עד לכדי 200–300 מ"ג כלור/ליטר.
תחת גוף המים המתוק באגן ירקון-תנינים מצוי גוף מים מלוח במגע חד.
ניצול אינטנסיבי של אגן ירקון-תנינים יגרום, בין היתר, לעליית המים המלוחים לשכבות שהיום רוויות במים מתוקים.
בצפון האגן נצפתה תופעה זו כתוצאה משאיבת יתר בקידוחים הממוקמים לרגלי שדרת ההר.
בצפון הנגב שואבים משני גופי המים (המתוק והמלוח) במקביל על מנת למנוע את התפשטות המים המלוחים צפונה.
מקובל לחלק את אקוות ההר על פי כיוון הניקוז שלהם: אקוויפר ירקון תנינים זורם לכיוון הים התיכון, ואילו האקוויפרים המזרחיים מתנקזים לבקעת הירדן.
אקוויפר זה נמצא למרגלות הרי הכרמל ומגיע עד לאזור באר שבע, ומגב הרי יהודה ושומרון במזרח ועד שפלת יהודה.
במערב הוא משתרע על שטח של למעלה מ-3,500 קמ"ר.
אקוויפר ירקון-תנינים נתגלה בשנות ה-20 על ידי קידוח בקיבוץ רמת הכובש שנועד למצוא מים ליישובים חדשים באזור השרון.
לפני שהתחילו לשאוב מהאקוויפר התנקזו מימיו באופן טבעי דרך שני מקומות: מעיינות ראש העין שהזינו את נחל הירקון (כ-220 מיליון מטר מעוקב לשנה מים שפירים) ומעיינות התנינים (כ-110 מיליון מטר מעוקב לשנה מים מליחים).
התפתחות השאיבה מהאקוויפר גרמה לירידה במפלסים.
מעיינות ראש העין התייבשו כליל בשנות השישים וגם שפיעת התנינים הושפעה בכך שירדה עד ל-25 מלמ"ש.
במשך התקופה 1951–1991 חלה ירידת מפלסים בשיעור של כ-12 מ', שמשמעותה כרייה של כמיליארד מ"ק מהאוגר.
בחורף 1991–1992, שהיה גשום יחסית, המפלסים שבו לרמה בה היו בשנות החמישים, מעיינות ראש-העין חזרו לשפוע וכך גם שפיעת התנינים עלתה .
כיום שפיעת המעיינות נמצאת במגמת ירידה.
גילויו של האקוויפר הביא עמו תקופה חדשה בניצול מקורות המים בארץ ישראל.
אקוויפר זה נתגלה כמאגר מי התהום הגדול ביותר בארץ ישראל, ומהווה אחד המרכיבים שבונים את המערכת התלת אגנית הקשורה במוביל המים הארצי.
שכבות הסלע החיצוניות משתרעות על שטח של קצת פחות מ-1,400 קמ"ר וכמות המים המחללת דרכם נאמדת ב-360 מיליון מ"ק בשנה בממוצע.
השכבות ההרריות צונחות בכיוון מערב ונעלמות בפני הקרקע.
מעל לאקוויפר הסלעי ישנן שכבות מאוחרות יותר ואטומות, אשר כולאות את המים הנמצאים באקוויפר ומונעות את עלייתן כלפי מעלה ואת זרימתן אל תוך הים.
מבנהו התת-קרקעי של אקוויפר הירקון הוא בצורת מרזב רחב, שקצוותיו גדולים ממרכזו.
אקוויפר זה מתנקז בכיוון צפון מפני שכיוון זרימתו הטבעית היא מהדרום לצפון.
מספר אגנים קטנים בחלק המזרחי: מתנקזים במעיינות עמק בית שאן, בקעת הירדן והמעיינות שלאורך שפת ים המלח.
כמות המים הניתנת לניצול ממקורות אלו היא כ-260 מלמ"ש.
האזור המשתרע ממזרח לשדרת ההרים, מכפר ברדלה בצפון, דרך רמאללה, ירושלים וחברון ועד בקעת ערד בדרום, מתנקז למספר אגנים קטנים בבקעת הירדן ובים המלח.
בחלקו הצפוני, מוצאיו הטבעיים הם מעיינות קטנים בוואדיות המוליכים לבקעה: ואדי אל-מליח, נחל תרצה (פריעה), פצאל וקלט (באזור יריחו) וזרימת עודפים מועטה אל אפיק נחל הירדן.
בחלקו הדרומי, מוצאיו הטבעיים הם מעיינות גדולים לשפת ים המלח: צוקים (65 מלמ"ק/שנה), קנה וסמר (35 מלמ"ק/שנה) ועין גדי (כ-3 מלמ"ק/שנה), וכן נביעות תת-ימיות בלתי מנוטרות, צמוד לחוף ים המלח עצמו.
האגנים הקטנים בבקעת הירדן מנוצלים בקידוחים בעיקר בשני אזורים: אזור גב ההר (בחלק מן המקומות, כמו באזור הרודיון, בצורה אינטנסיבית ביותר) ובאזור יריחו, כאשר השאיבה נעה בין כ-31 לכ-42 מלמ"ק/שנה.
אגן שכם-גלבוע - בחלק הצפוני: אגן שכם-גלבוע מתנקז מאזור העיר שכם צפונה, אל עבר ג'נין ובית שאן.
האקווה ניזונה גם מגשמים היורדים על אקוות חבורת עבדת (מגיל איאוקן), נוסף למי הגשם היורדים על חבורת יהודה.
פוטנציאל המים של האגן הוא כ-140 מלמ"ק/שנה, כאשר שפיעתו כיום במוצאיו הטבעיים, במעיינות הנובעים למרגלות הגלבוע, בעמק בית שאן ובצפון הבקעה היא כ-70 מלמ"ק/שנה.
נוסף על כך מנוצל האגן בעשרות קידוחים רדודים המרוכזים במוקדי אוכלוסייה באזור ההר וכן באזור המוצאים בסך כולל של כ-76 מלמ"ק/שנה.
במהלך השנים נצפו באקווה ירידות מפלסים בצד הקטנת שפיעת המעיינות, והמלחת המים במוצאים.
אקוות החרמון מצויה בתוך שכבות סלע הגיר שמהן בנוי הר החרמון.
אזור החרמון הוא העשיר ביותר במשקעים בישראל, ובכל שנה הוא מתכסה בשלג.
המים מחלחלים דרך הסדקים שבגיר ונובעים בשולי החרמון, בסוריה במזרח ובישראל במערב, וכן במעיינות של הנחלים דן, שניר ובניאס בדרום.
מעיינות אלה הם המקורות המרכזיים של נהר הירדן, והם מזרימים מדי שנה כ-500 מלמ"ק מים אל הכנרת.
מי התהום באזור הגליל המערבי הם, בדרך כלל, באיכות גבוהה אך חשופים ביותר לתהליכי זיהום.
כמות המים הניתנת לניצול מאקווה זאת מוערכת בכ-140 מלמ"ש.
לאחרונה הוחל בהקמת מתקני סינון למעיינות כברי והגעתון, במטרה לצמצם סיכונים של זיהום ולהתאים את עכירות המים לנדרש בתקנים גם בזמני גשמים ועלית ריכוז חומר מרחף במים.
אקווה ג'וגינג (ריצה במים עמוקים) היא פעילות טיפולית במים שמטרתה לחזק את השרירים הפושטים והכופפים של מפרקי הרגל (ירך, ברך וקרסול) במטרה לשקם תפקוד הליכה אצל פגועי רצועות (במיוחד צולבות) בברכיים, ואצל נפגעי מחלות ראומטיות.
הפעילות נעשית על ידי תרגילי הליכה שונים שמתבצעים במים עמוקים (בסיוע מאזן ציפה) ובמים רדודים.
טיפול באקווה ג'וגינג עשוי להמשך מספר שבועות עד חודשים, במהלכם תוכנית הטיפול נבנית באופן הדרגתי ומבוקרת על ידי יכולת ההליכה מחוץ למים.
הפעילות מתחילה עם ירידתו של המשתקם מהמיטה (לאחר תקופת שכיבה ומנוחה מוחלטת), וממשיכה עד לשיקום מרבי של תפקוד ההליכה.
בראשית הפעילות המשתקם ילך במים עמוקים בלבד.
לאחר שבועות אחדים הוא יעבור לפעילות במים רדודים עם נשיאת משקל רבה יותר, בד בבד עם תרגול ההליכה ביבשה.
את הפעילות יש להתחיל ולסיים עם תרגילי התעמלות במים שיכללו בעיקר מתיחות של הרגלים והגו.
במשך כל הפעילות יש להקפיד הקפדה רבה על ביצוע כל התרגילים על-פי התוכנית, תוך זהירות רבה שלא להפעיל כוחות על הברך במישור החזיתי, אלא כמידת האפשר במישור החיצי (מאחורה, קדימה, ולהפך) בלבד.
הפעילות מאמצת למדי את מערכת הלב-ריאה, וניתן להגיע בנקל לדופק עבודה גבוה ברמות שבין 170-220 פעימות לדקה.
על כן יש להיזהר בייחוד עם אוכלוסייה מבוגרת ולשלול, על ידי בדיקה רפואית מתאימה, קיומם של ליקויים במערכת הלב-ריאה.
אקווה אורה הוא מינרל המיוצר בצורה מלאכותית.
המינרל מיוצר במעבדה מגבישי קוורץ המצופים בשכבה דקיקה של מתכת.
הגביש מחומם בתא בו שורר ריק לטמפרטורה של °C870 ואז מוסיפים לתא מתכת שעברה איוד בחום גבוה.
אטומי המתכת מתמזגים עם פני השטח של גביש הקוורץ והתוצאה היא גביש בעל ברק ססגוני.
התהליך פותח בשנות ה-80, כאשר המתכת הפופולרית ביותר בשימוש היא זהב והוא נותן לגביש הקוורץ גוון כחול עז שנתן למינרל את שמו (בלטינית אקווה היא מים, ואורה היא תחילת המילה זהב).
כמו כן נעשה שימוש במתכות טיטניום (צבע ססגוני בדומה לאופאל) ואינדיום (צבע סגול).
האקווה אורה היא אבן פופולרית לשימוש בתכשיטים.
זוהי אבן לא יקרה יחסית וקלה לרכישה.
ניתן לחתוך אותה וללטשה לחרוזים לשימוש בתכשיטים קטנים כדוגמת עגילים או צמידים.
לעיתים נעשה שימוש בכל גביש הקוורץ בתליונים ובתכשיטים גדולים אחרים.
באקווה אורה נעשה שימוש רב בריפוי בעזרת קריסטלים.
יש אנשים המאמינים כי ענידת גביש האקווה אורה משחררת לחצים ומשככת כעסים.
אקווה - עמותה ישראלית לדגי נוי הוקמה בשנת 2004 על ידי מספר חובבים, אשר ביקשו לאגד תחת גג אחד את החובבים, היבואנים ואת בעלי החנויות בתחום דגי נוי, ובכך לעודד, לקדם ולטפח את קהילת חובבי גידול דגי הנוי בישראל.
העמותה מתקיימת ממכירת שטחי פרסום בפורטל שהיא מפעילה ומדמי החבר.
פורטל AQUA - פורטל אינטרנט המאפשר גישה חופשית למערכת פורומים מקצועיים.
AquaDex - אינדקס הכולל דגי מים מתוקים ומלוחים, צמחים, אצות, חסרי חוליות, ולאחרונה אף בתי עסק וציוד.
ארגון וכינוס קובץ מאמרים מקוריים ומתורגמים.
מועדון העמותה - מועדון הטבות.
מטרות העמותה הן לעודד, לקדם ולטפח את קהילת חובבי גידול דגי הנוי בישראל, ולקדם את האינטרסים של כלל החובבים בישראל אגב סיוע בהכוונה מקצועית.
העמותה יוזמת כנסים, ימי עיון, הרצאות, דיונים פתוחים, סדנאות וחוגים, וכן מנהלת אתר אינטרנט ומפרסמת פרסומים אחרים.
העמותה מבקשת לקדם את הידע והמחקר בתחום עיסוקה, מקיימת קשר עם ארגונים דומים בעולם ומחליפה עימם מידע.
עוד מבקשת העמותה לשמר את ערכי הטבע בישראל, תוך יצירת קשרים עם משרדים ממשלתיים וגופים נוספים.
אקווה אלטה (באיטלקית: Acqua alta - מים גבוהים) היא תופעת טבע, המתרחשת בלגונה של ונציה במהלך הסתיו והחורף, ובה מוצפים חלקים מהעיר (ומהאיים הסמוכים לה) במי הלגונה של ונציה, בזמן הגאות.
מחמת שקיעת ונציה ומחמת שינויים במשטר הזרימה בלגונה, הוחרפו תכיפות התופעה וחומרתה בין שנות ה-50 לשנות ה-70 של המאה ה-20, וכיום היא מתרחשת עשרות פעמים בשנה.
רוב ההצפות מתרחשות בין אוקטובר לפברואר ואורכות כשלוש שעות בממוצע.
במקרים אחרים נהרסו בתים ששקעו בקרקע הבוצית, ונבנו בתים חדשים על יסודות גבוהים יותר.
בעבר היו ההצפות מתרחשות מספר פעמים בשנה, והתושבים, המורגלים במים, הסתגלו אליהן.
את מפלס המים בוונציה מודדים באופן מסורתי בהשוואה למפלס פני הים הממוצע, כפי שנמדד במד שהותקן ליד בית המכס בעיר (מול כיכר סן מרקו) ב-1897. גאות רגילה יכולה להגיע לגובה של 80 ס"מ מעל ממוצע זה ובה אין העיר מוצפת כלל.
ככל שעולים המים מעל לכך, מוצפים חלקים הולכים וגדלים של העיר.
כיכר סן מרקו ורחובות סמוכים לה הם הראשונים להיות מוצפים, שכן זהו האזור הנמוך ביותר בעיר.
המקרה החמור ביותר של אקווה אלטה התרחש ב-4 בנובמבר 1966. באסון זה הגיע מפלס המים ל-194 ס"מ מעל רמתם הממוצעת - שיטפון שלפי ההערכות מתרחש בממוצע אחת ל-180 שנה.
כל ונציה הייתה שקועה במים בעומק ממוצע של חצי מטר, במשך יותר מ-22 שעות.
כיכר סן מרקו הייתה מתחת למים בעומק של 1.25 מטר, במשך 15 שעות.
אלפי אנשים פונו מבתיהם ונזק רב נגרם למבנים וליצירות אמנות בעיר.
אונסק"ו ארגן מבצע "הצילו את ונציה" וברחבי העולם הוקמו עמותות כדי לממן את שימורן של יצירות האמנות שניזוקו ואת שחזורן.
אירוע זה העלה את המודעות לסכנת ההרס המאיימת על ונציה, ולאחריו החלו מאמצים הדרגתיים להפסיק את שקיעת העיר, להגן עליה מפני גאויות חריגות ולהסדיר את החיים בעיר בזמן האקווה אלטה.
התופעה נתנה את שמה גם לכנס מדעי בינלאומי באותו שם, הדן בהגנה משיטפונות, בתוצאות של שינויי אקלים ובהתמודדות עם אסונות.
ב-1 בדצמבר 2008 ארעה הצפה חמורה נוספת, עקב הגשמים המרובים, וגובה הגאות הגיע ל-156 ס"מ, הרמה הגבוהה ביותר מאז 1986.
בחודש נובמבר 2019 עלו המים במשך חמישה ימים מעל 140 ס"מ, וב-12 בנובמבר נרשם השיא השני אי פעם (מאז 1966) בגובה מפלס המים – 187 ס"מ.
הנזקים הוערכו ביותר ממיליארד יורו, וראש עיריית ונציה ומושל מחוז ונטו הכריזו על מצב חירום אקלימי.
בגלל התחממות עולמית עלה מפלס המים הממוצע בלגונה ב-11 ס"מ במהלך המאה ה-20. העיר, לעומת זאת, שקעה ב-12 ס"מ.
מתוך 12 הס"מ, ההערכה היא ש-4 ס"מ נגרמו משקיעה טבעית ו-8 ס"מ הם תוצאה של חפירת בארות ששאבו מים מהאקוויפר שבקרקע מתחת לעיר, לשימושים תעשייתיים.
בשנות השבעים, לאחר שהובן שהשאיבה גורמת לשקיעה מואצת, נאסרה השאיבה בחקיקה.
הפסקת השאיבה האטה את קצב שקיעת העיר, אך התהליך עדיין נמשך לאיטו, ככל הנראה בגלל משקלם העצמי של הבניינים, שגורם ליסודות לשקוע עמוק יותר בקרקע הרכה של הלגונה.
גורם נוסף לשקיעת העיר הוא שינויים במשטר הזרימה בלגונה, שנגרמו מחפירת נתיבי שיט עמוקים, כדי שמכליות גדולות יוכלו לעגון בנמל מרגרה הסמוך.
השינויים בזרימה מאפשרים לזרמי הגאות להכות בוונציה ללא הפרעה ולסחוף איתם מיליוני טונות של חול מיסודות העיר בחזרה אל הים.
בסך הכול שקעה ונציה במהלך המאה ה-20 כ-23 ס"מ בהשוואה לפני הים, דבר שגרם לתופעת האקווה אלטה להתרחש בתדירות גבוהה יותר ובעוצמה מוגברת.
אם ב-1900 הוצפה כיכר סן מרקו שבע פעמים, הרי ב-1996 הוצפה 99 פעמים.
תופעת ה"אקווה אלטה" בכיכר סן מרקו נפוצה בתחילת המאה ה-21 פי 50 מאשר בתחילת המאה העשרים וכיום יש בכל שנה עשרות מקרים של אקווה אלטה, לעיתים פעמיים באותו היום.
אקווה אלטה חמורה במיוחד נוצרת כאשר יש התלכדות של מספר גורמים: גאות אסטרונומית (המקסימלית היא עם מולד הירח ובזמן ירח מלא), לחץ אטמוספירי נמוך (ירידה של 10 מילימטר כספית בלחץ האטמוספירי גורמת לעלייה של 13 ס"מ בגאות) ורוחות בורה או שירוקו מדרום הים האדריאטי, שגורמות לגלים גבוהים ומחמירות את ההצפות.
אקווה בסה (Acqua bassa) היא תופעה הפוכה לאקווה אלטה, המתרחשת כאשר שפל מתלכד עם לחץ אטמוספירי גבוה ועם רוחות חריגות.
צירוף נסיבות אלו מופיע בדרך כלל מספר ימים בודדים מדי שנה, בחודשים פברואר - מרץ, ומביא לירידת מפלס המים בוונציה, לעיתים עד 70 - 80 ס"מ מתחת לקו המים הממוצע.
במצב זה הגונדולות נתקעות בבוץ שבתחתית התעלות, קרקעיתן של חלק מהתעלות הקטנות בעיר נחשפת לגמרי, ובאחרות יורד מפלס המים לרמה שאינה מאפשרת שיט בחלק מהנתיבים, ולפיכך יש הפרעות לתחבורה בעיר, במשך מספר שעות.
האקווה בסה החמורה ביותר שנמדדה הייתה ב-1882. בשיאה ירד מפלס המים ב-1.24 מטר מתחת לפני הים.
ההצפות גורמות נזק רב, והן מפריעות לחיים הסדירים של התושבים, שמספרם פחת מאוד מחמת הגירה שלילית מתמשכת, בין היתר בגלל האקווה אלטה.
בראש ובראשונה הפגיעה היא בהפסקת תחבורת הסירות בתעלה הגדולה, שהיא עורק התחבורה הראשי של העיר.
השיט בתעלה מוגבל בזמן ההצפות, מכיוון שרוב הסירות אינן יכולות לעבור מתחת לגשרים וקשה לשמור על יציבות הסירות השטוחות, במי הגלים הגואים.
בעיר שהאספקה מגיעה אליה ברובה בסירות שטוחות והמשטרה, האמבולנסים ומכבי האש נעים בסירות, הרי בשעת האקווה אלטה העיר משותקת כמעט לחלוטין.
כמו כן נגרם נזק מצטבר למבנים העתיקים בעיר: מי המלח מאכלים לאיטם את העצים ושאר חומרי הבניין בבתים.
גם התיירות נפגעת, אם כי התיירים רואים בתופעה אטרקציה.
ההצפה מהווה גם סכנה תברואתית, שכן מי התעלות אינם נקיים, ומכיוון שאי אפשר לפנות אשפה מהעיר עד תום האקווה אלטה.