tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
התפוצצות מכלית הדלק בבהאוולפור אירעה ב-25 ביוני 2017. משאית דלק שירדה מהכביש עקב תאונה עלתה באש והתפוצצה וגרמה למותם של 212 אנשים לפחות.
המשאית, שהובילה 40,000 ליטר של דלק, הייתה בדרכה מהעיר קראצ'י לעיר לאהור.
היא ירדה מהכביש והתהפכה בשעה 06:00 ליד העיר אחמדפור מזרח (Ahmedpur East) בחבל פנג'אב שבדרום פקיסטן.
התאונה ארעה לאחר שנהג המשאית ניסה לבצע פנייה חדה וצמיגים בה נתקלו בשפת הכביש והתפוצצו.
מאות כפריים שגרו ועבדו באזור נהרו אל המשאית ההפוכה על מנת לבזוז את הדלק שדלף ממנה, ולא נענו לדרישת המשטרה המקומית לפנות את המקום.
כ-45 דקות לאחר התאונה הוצת הדלק הדולף והמשאית עלתה בלהבות והתפוצצה.
הלהבות אחזו במהירות באנשים שהתגודדו סביבה.
הסיבה להצתת הדלק איננה ברורה, ונבעה ככל הנראה מהצתת סיגריה או מניצוץ מאחד המכוניות והאופנועים שנהרו למקום אחרי התאונה.
מכבי האש עמלו במשך יותר משעתיים כדי לכבות את השרפה שפרצה.
צבא פקיסטן שיגר מסוקים שהעבירו עשרות נפגעים לבתי חולים.
באסון נהרגו 212 לפחות אנשים (לרבות נהג המשאית), מהם עשרות שמתו בימים שלאחר האסון (מניין ההרוגים המיידי היה כ-140).
שש מכוניות ותריסר אופנועים נשרפו.
את רוב ההרוגים לא ניתן היה לזהות והם נקברו בקבר אחים.
אסון דומה מאוד בנסיבותיו התרחש ב-2 ביולי 2010 בכפר סאנג שבמזרח הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו.
באותו אירוע גרמו התפוצצות ושריפת משאית דלק למותם של 230 אנשים.
חלקם נספו כשהאש מהמשאית אחזה במבני מגורים בכפר.
התפוח (בפרסית: سیب, בתעתיק: סִיבּ) הוא סרט הבכורה משנת 1998 של הבמאית האיראנית סמירה מח'מלבאף, אותו יצרה בהיותה בת 17. הסרט הוא דוקו-דרמה המבוסס על סיפור אמיתי, ובהשתתפות הדמויות שחיו במציאות את המתרחש בעלילה.
הסרט הוקרן בפסטיבל קאן 1998, במדור Un Certain Regard, וזכה לתשבחות מן המבקרים.
במשך 11 שנים, שתי ילדות תאומות, מסומה וזהרה, חיות בביתן בטהראן מאחורי סורג ומנעול, כלואות על ידי הוריהן - גורבן עלי נדרי, איש מובטל ועני, ואשתו העיוורת, עזיזה מוחמדי.
האב לא מסכים שיצאו כי, לדבריו, "בנותיי הן כמו פרחים, והן עלולות לקמול באור השמש".
שכניהם מיידעים את משרד הרווחה לגבי המצב, והילדות - שסובלות מליקויים התפתחותיים - מוצאות מן הבית.
לאחר חקירה, משרד הרווחה מתיר לנערות לשוב לביתן, בתנאי שאביהן ירשה להן לצאת ולחקור את העולם.
הסרט עוקב אחר דרכן וגילוייהן של הנערות, בעוד אביהן מתקשה להתמודד עם הצו שנכפה עליו נגד אמונתו.
גורבן על נדרי - האב
מח'מלבאף יצרה את הסרט במהלך הכשרתה בבית הספר לקולנוע של אביה, הבמאי האיראני מוחסן מח'מלבאף, בעודה בת 17. היא שמעה על המקרה בחדשות, ותוך מספר ימים כבר יצאה עם מצלמתה והחלה לצלם את המעורבים.
לאחר מכן, הם עשו ביחד דרמטיזציה של חלק מהמאורעות שקדמו לחשיפת המקרה, אך אלה נעשו ללא תסריט, במילותיהם והבעותיהם של הדמויות עצמן.
מח'מלבאף האב כתב את התסריט וערך את הסרט.
לצד המעקב אחר צעדיהן בפועל של הילדות ומשפחתן, מח'מלבאף משתמשת בסרט בדימויים ויזואליים המסמלים דיכוי ותוצאותיו.
היא מבקשת, לדבריה, על פי המסורת הקולנועית האיראנית, לבחון מה קורה כשהחיים האמיתיים באים במגע עם הסינמה, ובכך מייצרת ערבוב מורכב של דרמה ודוקו.
מח'מלבאף ציינה שהמסר העיקרי שהיה ברצונה להעביר היה "כמה זה חשוב עבורנו שיהיה לנו מגע אנושי להיות בני אדם שלמים...
כפי שניתן לראות בסרט, בתחילה שתי הילדות נראות כמו חיות.
הן מוציאות מגרונן קולות של חיות.
צילמנו במשך 11 ימים, ובמשך זמן זה הן השתנו יותר מאשר במהלך כל 11 השנים קודם לכן, רק כי היה להן מגע עמנו".
הסרט זכה לביקורות נלהבות מרחבי העולם, ומיצב את מח'מלבאף כאחת הבמאיות הבינלאומיות המוכרות והמוערכות בקולנוע.
התפוצצות הוא סרט מותחן פוליטי אפל אמריקאי משנת 1981, שכתב וביים בריאן דה פלמה.
בסרט מככב ג'ון טרבולטה בתפקיד ג'ק טרי, איש סאונד מפילדלפיה, שבעקבות הקלטת סאונד לסרט סלאשר דל תקציב, הוא עד להתנקשות במועמד לנשיאות ארצות הברית.
ננסי אלן מככבת לצידו בתור סאלי בדינה, צעירה המעורבת בפשע.
צוות שחקני המשנה כולל את ג'ון לית'גו ודניס פרנץ.
הטאג ליין של הסרט הוא: "Murder has a sound all of its own" (בתרגום חופשי: "לרצח יש סאונד משלו").
שם הסרט מתכתב עם Blowup, יצירת המופת של מיכלאנג'לו אנטוניוני משנת 1966 המהווה השראה תמתית ועלילתית לסרט.
הסרט עוסק בתוכן דומה של חקירת רצח באמצעות אמנות, אך מחליף את מדיום הצילום במדיום הקלטת האודיו, ובכך הוא מתכתב גם עם הסרט השיחה של פרנסיס פורד קופולה (שגם הושפע מסרטו של אנטוניוני).
דה פלמה הגה את הקונפסט בזמן שעבד על המותחן לבוש לרצח (1980).
הסרט צולם בשלהי הסתיו ובחורף של 1980 בפילדלפיה, בתקציב נמוך יחסית של 18 מיליון דולר.
התפוצצות לא זכה להתעניינות הקהל בזמן אמת, למרות שזכה לביקורות חיוביות מרוב המבקרים.
המשחק של השחקנים הראשיים של טרבולטה ואלן, הבימויו של דה פאלמה והסגנון הוויזואלי צוינו כנקודות החוזקה של הסרט.
המבקרים זיהו גם את הקשר הסגנוני והעלילתי ליצירותיו של אלפרד היצ'קוק, שאותו דה פאלמה מעריץ, ולסרטי האימה האיטלקיים ג'אלו (Giallo).
בחלוף השנים, הסרט זכה למעמד של סרט פולחן וזכה להפצה מחודשת באוסף קריטון (Criterion Collection).
ג'ק טרי (טרבולטה) הוא טכנאי קול בפילדלפיה.
הוא עובד יחד עם המפיק שלו על פוסט-פרודקשן לסרט סלאשר דל תקציב.
המפיק דורש ממנו לספק צרחה ריאליסטית חדשה לסצנה עליהם הם עובדים.
לשם כך, ג'ק יוצא בלילה להקליט רעשי רקע חדשים בפארק מקומי.
בזמן ההקלטה, הוא מבחין במכונית הסוטה מהכביש אל נחל סמוך.
הנהג נהרג, אך ג'ק מצליח לחלץ אישה צעירה שנכלאה במכונית, סאלי (אלן) ולוקח אותה לבית חולים.
בבית החולים בלש חוקר את ג'ק על התאונה, וג'ק מבקש ממבקש מסאלי המטושטשת לצאת איתו לשתות.
מתברר כי נהג המכונית היה המושל ג'ורג' מקריאן, מועמד לנשיאות, וכי סאלי הייתה נערת הליווי שלו.
מקורביו של מקריאן מנסים להסתיר את מעורבותה של סאלי באירוע, ומשכנעים את ג'ק להבריח אותה מבית החולים ולהכחיש את הסיפור.
ג'ק לוקח את סאלי איתו למלון דרכים, שם הוא משגיח עליה ומאזין להקלטת האודיו שהקליט בזמן התאונה.
הוא מזהה בהקלטה קול ירייה, שקודם לרחש התפוצצות הצמיג שלכאורה גרם לתאונה.
הוא לומד מדו"ח חדשותי שצלם ושמו מני קארפ (פרנץ) היה גם הוא בפארק באותו לילה וצילם את התאונה.
קרפ מוכר סטילס מהסרט שלו לצהובון מקומי, וג'ק ממהר לקנון עותק וגוזר ממנו את התמונות.
ג'ק עורך את התמונות יחד לסרט ביתי ומסנכרן אותן עם האודיו שהקליט.
כשהוא מזהה את הירייה מההקלטה בסרט, הוא מבין שהתאונה הייתה למעשה התנקשות.
בינתיים, אדם מסתורי פורץ למחסן משטרתי בו מוחזק הרכב מהתאונה ומחליף את הצמיג המחורר בצמיג אחר.
לצופים מתגלה שסאלי וקארפ הם פושעים-שותפים, ואחד ממתחריו של מקריאן שכר אותם כדי להוציא את מקריאן מהמרוץ לנשיאות: התוכנית הייתה שסאלי תפתה את מקריאן וקארפ יארוב להם ויצלם תמונות של הסקנדל.
שותף נוסף בקונספירציה הוא האדם שפרץ למחסן המשטרתי: בורק (לית'גו), שתפקידו היה לארגן את כל המבצע.
עם זאת, בורק החליט לשנות את התוכנית על ידי פיצוץ הצמיג של מכוניתו של מקריאן בירי, ובכך גרם לתאונה ולמותו.
כשלבורק נודע שג'ק וסאלי מנסים לפענח את האמת מאחורי התקרית, הוא מתכנן למחוק את הקלטת של ג'ק ולהרוג את סאלי כדי להסתיר את העקבות שלו.
בורק מנסה לרצוח את סאלי, אבל לאחר מעשה הוא מבין שהוא בטעות רצח מישהי אחרת שדומה לה.
כדי לחפות על הרצח ועל הרצח המתוכנן של סאלי הוא מנסה לגרום לרצח להיראות כמו מעשה ידיו של רוצח סדרתי, "חונק פעמון החירות".
בניסיון להסתיר את עניין נערת הליווי, מקורביו של מקריאן לוחצים על סאלי לעזוב את העיר, אבל ג'ק משכנע אותה להישאר ומנסה לתחקר אותה בנוגע לתקרית.
תחילה סאלי מסתייגת, אך בסופו של דבר היא מסכימה לשתף עמו פעולה.
כשהם יוצאים לשתות, ג'ק מגלה לה כיצד עזב את הקריירה הקודמת שלו במשטרה בעקבות פעולת האזנות סתר בה היה מעורב הוביל למותו של שוטר סמוי.
כדי לסייע לג'ק לחקור את רצח מקריאן, סאלי גונבת את סרטו המלא של קארפ מליל התאונה.
כשג'ק מסנכרן את הסרט עם ההקלטה שלו מתגלה בבירור שמדובר בהתנקשות.
ג'ק מנסה להעביר את הקלטת למשטרה, אבל המשטרה מחזירה לו אותה בטענה שהיא ריקה.
מגיש תוכנית אירוח מקומית, פרנק דונהו (קורט מאי), מבקש לראיין את ג'ק בשידור ולשדר את הקלטות בטלוויזיה.
ג'ק מסתייג בהתחלה אבל בסופו של דבר מסכים.
בורק עוקב אחר ההתפתחות דרך האזנה לטלפון של ג'ק.
הוא מתקשר לסאלי ומציג את עצמו כדונהו, ומבקש ממנה לפגוש אותו בתחנת רכבת עם הקלטות.
כאשר סאלי מספרת לג'ק על הפגישה המתוכננת שלה עם "דונהו", ג'ק נעשה חשדן.
הוא מעתיק את קלטות האודיו, אך אין לו זמן להעתיק את הסרט לפני הפגישה של סאלי.
לפני הפגישה שלו עם סאלי, בורק רוצח זונה בתחנת הרכבת ומחתים אותה בסימן "פעמון החירות".
ג'ק מרשת את סאלי במכשיר האזנה כדי לעקוב אחר הפגישה, אבל מייד כשהוא שומע את קולו של בורק במקום קולו של דונהו הוא נבהל.
ג'ק מנסה להזהיר אותה, אך סאלי ובורק חומקים לפני שהוא מגיע אליהם.
ג'ק נוסע כמטורף ברחבי פילדלפיה, מנסה להדביק אותם ולהציל את סאלי, אך מרסק את הרכב שלו במהלך המרדף ומתעלף.
כשהוא מתעורר, בורק השיג כבר השיג את הסרט מסאלי וזרק אותו לנהר.
לאחר מכן הוא לוקח את סאלי לגג ותוקף אותה.
ג'ק מקשיב לתקיפה במכשיר ההאזנה שלו ומבחין בהם כשסאלי צורחת צרחת אימים.
הוא מפתיע את בורק ומצליח לדקור אותו למוות, אבל זה כבר מאוחר מדי: בורק כבר חנק את סאלי.
ג'ק לוקח את גופה חסר החיים בזרועותיו כשזיקוקים מאירים את השמיים.
מותו של בורק, בשילוב עם אובדן הסרט, מביאות לסיום מר: קלטות האודיו של ג'ק לבדו אינן מספיקות כדי להוכיח את הקונספירציה.
ג'ק מתחיל להאזין להקלטת הצרחה של סאלי שוב ושוב והופך לאובססיבי אליהן.
בסצנה הסיום הוא שוב בחדר העריכה משתמש בצרחת המוות של סאלי בסרט הסלאשר.
המפיק נלהב מכך שמצא צעקה מושלמת ואותנטית, ומנגן אותה מספר פעמים, וג'ק הנסער מכסה את אוזניו.
ג'ון טרבולטה – ג'ק טרי
דניס פרנץ – מני קרפ
ג'ון אקווינו – הבלש מקי
ג'ון מקמארטין – לורנס הנרי
לאחר שסיים לעבוד על סרטו " Dressed to Kill", דה פלמה שקל לביים מספר פרויקטים נוספים, ביניהם " אקט של נקמה" (בהמשך הופק כסרט טלוויזיה עבור HBO בכיכובם של צ'ארלס ברונסון ואלן בורסטין), פלאשדאנס ותסריט משלו בשם "אפקטים אישיים" שהיווה את הבסיס ל"התפוצצות" אך התרחש בקנדה.
דה פלמה העביר את מקום התרחשות העלילה לפילדלפיה, פנסילבניה, עיר הולדתו.
תקציב הרט עמד על 9 מיליון דולר, תקציב גבוה עבור דה פלמה באותם זמנים, וההפקה שילמה 9 מיליון דולר נוספים כדי לשווק את הסרט.
בנוסף לטרבולטה ואלן, דה פלמה ליהק שחקנים ואנשי צוות נוספים איתם כבר שיתף פעולה בעבר: דניס פרנץ (Dressed to Kill, The Fury, Body Double); ג'ון לית'גו (אובססיה, העלאת קיין בשנים מאוחרות יותר); הקולנוע וילמוס זיגמונד (אובססיה); העורך פול הירש (היי אמא!
אחיות , פנטום גן העדן, אובססיה, קארי, הזעם); והמלחין פינו דונאג'יו (קארי, סרטי בית, לבושים להרוג).
התפוצצות מתמקדת במכניקה של היצירה הקולנועית, ועוסקת באופן ארס פואטי רפלקסיבי בסרט כמדיום שבו, באופן שבו הסגנון הוא התוכן.
בסצנות רבות, הסרט מתאר את האינטראקציה בין סאונד לתמונה, את האופן שבו השניים מחוברים זה לזה, ושיטות בהן הם נערכים מחדש, מתוכננים מחדש ומאורגנים מחדש כדי לחשוף אמיתות חדשות או היעדר אמת אובייקטיבית כלשהי.
בסרט נעשה שימוש בכמה מן הטכניקות שנעשו לסימני ההיכר של דה פאלמה: מסך מפוצל, עדשת הדיופטר המפוצלת, והשוט ארוך.
כמו במספר סרטי דה פלמה אחרים, התפוצצות בוחן את כוח האשמה; גם ג'ק וגם סאלי מונעים לעזור לתקן את עוולות עברם, כשלמעשיהם השלכות טרגיות.
דה פלמה גם חוזר לבקר את נושא המציצנות, נושא שחוזר על עצמו בחלק גדול מהעבודות הקודמות שלו (למשל: "היי, אמא!", "אחיות", ו-"לבוש לרצח").
ג'ק מציג אלמנטים של אבל כזה שעובד עם צליל במקום תמונה.
וכן, סצנת הפתיחה מציגה גרסה מוגזמת ומחוצנת של המציצנות בקולנוע דרך הסרט בתוך הסרט.
שני מוטיבים אלו בולטים גם ביצירתו של היצ'קוק.
הסרט משלב רמיזות מרובות הן לסרטים אחרים והן לאירועים היסטוריים.
השחזור האובססיבי של הגיבור להקלטת שלו לחשיפת רצח אפשרי, מתכתבים הן עם יצרים והן עם "השיחה".
הסרט מרמז על אלמנטים מפרשת ווטרגייט ורצח קנדי והקונספירציות שנקשרו בהן.
הסרט גם נזכר באלמנטים מפרשת צ'פקווידיק אם כי דה פלמה ניסה במכוון להימנע מהדמיון.
דה פלמה התייחס במפורש לשניים מהפרויקטים הקודמים שלו.
בשלב מסוים בסרט, דניס פרנץ צופה בסרטו של דה פלמה Murder a la Mod בטלוויזיה.
במקור, הדמות הייתה אמורה לצפות Dementia 13 של קופולה, אך רוג'ר קורמן דרש יותר מדי עבור הזכויות.
הפלאשבק בו הגיבור נזכר באירוע שבו הוביל למותו של מודיע משטרתי, נלקח גם מפרויקט שדה פלמה זנח בשם "נסיך העיר", שבסופו של דבר בוים על ידי סידני לומט.
טרבולטה ואלן הם מבצעים קורנים".
בסקירה של רוג'ר איברט הטר העניק לסרט ארבעה מתוך ארבעה כוכבים בשיקגו סאן-טיימס וציין כי הסרט "מאוכלס על ידי אינטליגנציה קולנועית אמיתית.
אנו חולקים את ההתרגשות שבלהבין כיצד הדברים מתפתחים ונפרשים, כאשר לעיתים קרובות כל כך הסרטים זקוקים לנו רק כעדים פסיביים." באתר Rotten Tomatoes ניתן לסרט דירוג ממוצע של 85% בהתבסס על 47 ביקורות, עם ציון ממוצע של 7.75/10.
אף על פי שזכה לביקורות חיוביות, הסרט נכשל בקופות.
וזכה להכנסות נמוכות בהרבה מן המצופה.
עם זאת המוניטין הציבורי של הסרט צמח משמעותית בשנים שלאחר יציאתו לאור.
כסרט על יצירת סרטים, הוא זכה להערכה רבה בקרב חובבי ויוצרי קולנוע.
ביניהם, קוונטין טרנטינו ששיבח את הסרט בעקביות ודירג אותו לצד ריו בראבו ולצד נהג המונית כאחד משלושת סרטיו האהובים בכל הזמנים.
הסרט גם השפיע על בחירתו של טרנטינו ללהק את טרבולטה לסרט ספרות זולה.
בנוסף טרנטינו ערך מחווה לסרט, כשהשתמש במוטיב המוזיקלי "סאלי וג'ק" מתוך הפסקול, עבור סרטו שלו חסין מוות.
התוספות כוללות ראיונות חדשים עם בריאן דה פלמה וננסי אלן.
גרסת קריטריון כוללת גם את הסרט הראשון של דה פלמה באורך העלילה Murder a la Mod.
פרס קטגוריה נושא תוצאה פרס האגודה הלאומית למבקרי קולנוע הצילום הטוב ביותר וילמוס זיגמונד פרס סטלייט ה-DVD הקלאסי הטוב ביותר
התפוצה היהודית-הספרדית במזרח אירופה מנתה בשיאה אלפים בודדים של יהודים שעוד הזדהו כספרדים ושמרו על נוסח תפילה ומנהגים שונים מיהדות מזרח אירופה, שמנתה אז כמה מאות אלפים (שחלקם ממגורשי אשכנז או שהיו לא-אשכנזים שהתערבבו עמם ושאימצו את נוסח יהדות זו).
אגדה מן המאה ה-16 מספרת כי הגירת יהודים לפולין הותרה בשל בקשתם של 5 רבנים מיהדות גרמניה בשנת 889, שהיו בעצמם נצר ליהודי ספרד (לפי שמות משפחותיהם), מנסיך פולין.
עוד טרם גירוש ספרד וגירוש פורטוגל הגיעו כמות קטנה של יהודים ספרדים למזרח אירופה, שהגיעו כסוחרים (ידוע סיפורו של אברהם בן יעקב הספרדי שעבר במסעותיו בפולין ב-966).
היהודים הספרדים הגיעו למזרח אירופה, אם כי בכמות קטנה, בעיקר בשל מקרי רדיפה כמו בפרעות קנ"א.
למשל, הלווים בני משפחת מייחסים את שורשיהם ליהודי בשם רבי זרחיה הלוי שנמלט מג'ירונה לצרפת בשל המהומות ב-1391 ואילו צאצאיו נדדו לעיירה הורוביץ בצ'כיה.
יצחק בק בא בשליחותו של אוזון חסן, השאה של פרס הטורקמנית שניסה להשיג בני ברית נגד הסולטאן מהמט השני.
מצוין בהקשר זה שרבים מהרופאים היהודים באימפריה העות'מאנית שימשו, בנוסף להיותם רופאים, גם כיועצים פוליטיים, דיפלומטיים, אנשי עסקים ובנקאים.
בניגוד לטענה לפיה "פולין קלטה יהודים-ספרדים רבים", עולה כי מספרם של הנ"ל היה קטן מאוד יחסית לשאר הקהילות היהודיות במקום, אולם השפעתם של אלה שנחשבו לאליטה, הביאה להם יוקרה שרבים מיהודי פולין רצו קשר אליה.
חלק מיהודי גרמניה היו בעלי שם המשפחה הגרמני "שפניאר" שפירושו: "ספרדי".
במזרח אירופה קיים גם שם המשפחה היהודי "Sfard" שלכאורה משמר בעיוות קל את המילה העברית "ספרד".
לאחר הגירוש נמצאו יהודים ספרדים מעטים במזרח אירופה; בעיקר לאחר גירושי יהודי אשכנז (גרמניה) למדינות האיחוד הפולני-ליטאי.
מספרם בפולין ובליטא היה כמה מאות ואילו בשל רקעם המקצועי (רופאים, בנקאים, מתורגמנים וכו') והמסחרי עם האימפריה העות'מאנית וארצות דוברות ערבית ושליטתם בשפות זרות שונות זכו כמיעוט ליחס מועדף על ידי מלך פולין, ביחס ליהודי מזרח אירופה ומגורשי אשכנז.
הם זוהו בשמות ייחודיים או בכינויים כגון "זפרדי" (Szafaradi - עיוות הפולנית למילה העברית "ספרדי"), "האיטלקי" (אף על פי שלא בהכרח שהגיעו לשם מאיטליה).
עם כיבוש הונגריה על ידי האימפריה העות'מאנית, התחולל גל הגירה של יהודים שהזדהו כ"ספרדים" מן האימפריה אל הונגריה.
כ-800 יהודים חיו בהונגריה בשנת 1580 כשמתוכם שליש נחשב ל"ספרדים" והגיע למטרות מסחר.
היהודים הספרדים הובילו לקשר בין יהדות הונגריה לבין קהילות ישראל בבלגרד ובשאר הבלקן; הרב אפרים בן יוסף הכהן, מנהיג יהודי הונגריה שישב בבודה ("בודון" בפי הספרדים), אימץ את נוסח הספרדים וחלק ממנהגיהם.
ב-1588, שמונה שנים מאז שנוסדה, התיישבו יהודים ספרדים ופורטוגלים בזמושץ'.
אבותיהם גורשו בשלהי המאה ה-15 ומאז חיו באיטליה (בעיקר בוונציה) ובאימפריה העות'מאנית ובניהם התגלגלו לזמושץ'.
הללו קיבלו אמנציפציה ופטור ממס למשך 25 שנים עבדו במקצועות נעלים יותר מן היהודים האשכנזים והלא-אשכנזים, והורשו להחזיק מקרקעין ולבנות לעצמם בית עלמין.
הם הורו לקלוט אך ורק יהודים ממוצא ספרדי ופורטוגזי אל קהילתם בהוראת השלטונות שראו רק בהם "גורם יהודי רווחי".
היהודים הספרדים של זמושץ' היו הקהילה הספרדית הצפונית ביותר במזרח אירופה.
חלקם שהו ברוב הזמן מחוץ לעיר, בעודם בנסיעות לצורכי מסחר ברחבי פולין.
בשל יחסיו הטובים והרווחיים של דון יוסף נשיא עם מלך פולין, הותרה הגירתם של כמה סוחרים יהודים ספרדים מטורקיה לפולין.
עד המאה ה-16 היה המושג "פרנקים" כינויים של יהודים מאירופה בפי יהודי ספרד ובספרותם, עם מעברם של יהודים ספרדים דוברי לאדינו, יהודים רומניוטים דוברי שפות ארצות הבלקן ויהודים דוברי פרסית למזרח אירופה, החלו יהודי מזרח אירופה להשתמש במושג "פרנקו" כלפי אותם היהודים-הספרדים והיהודים האחרים.
בשנות העשרים של המאה ה-17 התפרקה הקהילה היהודית הספרדית בזמושץ' בשל חובות כבדים שנצטברו לרעתם בשל הלוואות שלא החזירו לווים פולנים.
שרידי הקהילה הספרדית נטמעו במהגרים האשכנזים הרבים שפקדו את העיר ונעלמו מהנוף הייחודי.
לאחר שחרורה של הונגריה מן העול העות'מאני נדדו רוב יהודיה הספרדים והלא-ספרדים שהיגרו מתחומי האימפריה חזרה אל תחומי האימפריה להמשיך שם בסחר אותו ניהלו בהונגריה.
במהלך המאה ה-17 כונו בני הקהילה הספרדית בפולין בשם "הפורטוגלים" בשל היותם מהגרים יהודים-ספרדים ויהודים-פורטוגלים שחיו מאות שנים כאנוסים עד שנמלטו משם והתמקמו בהולנד; ממנה היגרו למזרח אירופה כמתווכים בסחר הבינלאומי.
לקראת סוף המאה ה-17 ותחילת המאה ה-18 חצו מהגרים יהודים ספרדים את הדנובה צפונה והתיישבו בנסיכות ולאכיה, בעיקר ביישובים שעל שפת הדנובה או בקרבתה - בטורנו סברין, בקורביה, בקאלאפאט, בסיליסטרה, בקראיובה, בפלוישט, בטורנו מגורלה, בג'יורג'יו, בקלראש, בבוקרשט ובקונסטנצה.
ביישובים אלה נוצרו קהילות יהודיות עם בתי תפילה, בתי ספר ובתי עלמין נפרדים.
יאן ד'אקוסטה (או "יאן לקוסטה") היה ליצן חצר ממוצא יהודי-ספרדי, ככל הנראה יליד סלא שבמרוקו שנדד ברחבי אירופה לצד אביו ונתן שיעורי נימוסין לאצילים בטרם פעל ברוסיה בשירותם של הצארים פיוטר הגדול, אנה איוואנובנה ושל העוצר ארנסט בירון.
בחלוף הזמן, המיר את דתו לנצרות פרוסלאבית.
בשנת 2010 פרסמה העמותה הישראלית לחקר שמות משפחה מאמר בכתב העת שלהם לפיו נאספו ראיות להיות הגאון מווילנה צאצא למשפחת דון יחיא שעזבה את ספרד ושבנדודיה הגיעו חלק ממנה לליטא.
השדלן, חיים סולומון, יליד פולין היה בעל שורשים ממגורשי ספרד מצד אביו ונדד לארצות הברית בה מימן את הצבא הקונטיננטלי כנגד האימפריה הבריטית עד לניצחונו.
חלק מבכירי הקהילה היהודית בפולין היו נצר לתפוצה הספרדית ובשל יחס השלטונות אליהם רצו יהודי פולין לטעון לקשר משפחתי לתפוצה היהודית הספרדית, ואף עודדו את שאר היהודים בפולין לפנות לתנועת ההשכלה היהודית.
משפחת הרצל מהונגריה ייחסה את מוצאה ליוסף טאיטאצאק; סב המשפחה מצד האב נולד בבלגרד.
מקס נורדאו טען כי מוצא משפחת אביו ביהודים פורטוגזים.
לדברי הביוגרף עמוס אילון, רבים מיהודי מערב אירופה המתבוללים במאה ה-19 התגנדרו במוצא ספרדי, משום שמלבד התפארת האצילית שנקשרה ביהודי ספרד של ימי הביניים, מוצא זה הפריד בין יהודי המערב לאוסטיודן העניים מפולין ורוסיה.
משה אברבנאל היה יהודי רוסי שאבותיו טענו כי הם צאצאי דון יצחק אברבנאל.
גאורג קנטור היה מתמטיקאי יהודי-רוסי ששורשיו מצד משפחת אביו התחקו ליהודי פורטוגל.
חלק מיהודי פודוליה טענו כי מוצאם מגירוש ספרד, לפי עדות מנחם נחום ליטינסקי מאודסה בספרו משנת 1895; לאחרים מביניהם היו טענות אחרות למוצא מקהילות יהודיות אחרות ממערב לפודוליה (מחבלי פולין, בוהמיה והונגריה) או ממזרח לה (מממלכת הכוזרים, מחצי האי קרים ומקייב) שמהן הגיעו.
לא רב החומר על התפוצה בעת הזאת אולם היו כאלה שעוד שימרו לעצמם מסורות לפיהן חלק מאבותיהם היו בעבר יהודים יוצאי חצי האי האיברי.
יהודה לייב פישמן מימון טען כי סבו, הרב מרדכי לייב, בחר בשם המשפחה "מימון" בשל ייחוס משפחת אשתו לרמב"ם.
אחותו הצעירה של יהודה הייתה עדה מימון, שכיהנה בכנסת הראשונה והשנייה מטעם מפא"י.
ב-1934 התאגדו ברומניה 11 קהילות ספרדיות בארגון גג.
במהלך שואת העם היהודי, נלקחו יהודים ממוצא יהודי-ספרדי מרחבי דרום אירופה ומקצת מצפון אפריקה אל מחנות הריכוז ומחנות ההשמדה הנאציים במזרח אירופה (בעיקר בפולין).
שם היו שחוו גזענות מצד חלק מיהודי מזרח אירופה שפקפקו ביהדותם בשל השוני במראה ובמנהגיהם.
בחודשים הראשונים הם סבלו מקשיי תקשורת חמורים שכן לא דיברו גרמנית, יידיש או פולנית, שהיו שפות הדיבור העיקריות במחנות.
ב-2014, תוקנו בספרד ופורטוגל חוקי קבלת אזרחויות לצאצאי מגורשי ספרד ופורטוגל.
בדיקה גניאולוגית של יהדות ליטא ולטביה ב-2016 העלתה כי מספר קטן של יהודים ספרדים אכן הגיע לשם במאה השנים לאחר הגירוש.
מחקר אחר העלה כי רק 20 מתוך 70,000 שמות המשפחה של יהודי מזרח אירופה הם ספרדיים מובהקים, אם כי בגרסה רוסית של השמות המקוריים.
התפוצצות מכלית הדלק במורוגורו הוא אסון שאירע ב-10 באוגוסט 2019 בעיר מורוגורו שבטנזניה.
התהפכות מכלית דלק גרמה לפיצוץ ולשרפה שהרגו לפחות 89 אנשים ופצעו רבים נוספים.
ההתפוצצות התרחשה ב-10 באוגוסט 2019, בסביבות השעה 08:30, סמוך למסוף האוטובוסים המרכזי בעיירה מורוגורו.
מכלית דלק התהפכה כשנהגהּ ניסה להימנע מהתנגשות באופנוע, וגרמה לדליפת דלק.
מקומיים רבים ניגשו אל המכלית והחלו לאסוף דלק במכלים שהביאו איתם, ולא הפסיקו גם כשהמכלית החלה לעלות באש.
הפיצוץ שהתרחש זמן קצר לאחר ההתנגשות פגע בעיקר באנשים האוספים דלק, אך גם בעוברי אורח נוספים.
בפיצוץ נהרגו 89 אנשים ונפצעו רבים נוספים.
פעולות החילוץ נמשכו עד השעה 15:00. רוב הפצועים נפגעו מכוויות.
נשיא טנזניה, ג'ון מגופולי, הביע את תנחומיו למשפחות הנפגעים אך גם מורת רוח על האופן שבו פעל הקהל במקום.
התפוצצות מכלית הדלק במבובה הוא אסון שאירע ב-6 באוקטובר 2018 בכפר מבובה שברפובליקה הדמוקרטית של קונגו.
התנגשות בין מכלית דלק לטרקטור גרמה לפיצוץ ולשרפה שהרגו לפחות 53 אנשים ופצעו רבים נוספים.
ההתפוצצות התרחשה ב-6 באוקטובר 2018, לאחר התנגשות בין מכלית דלק לטרקטור שגרמה לדליפת דלק.
מקומיים רבים ניגשו אל המכלית והחלו לאסוף דלק במכלים שהביאו איתם.
מספר דקות לאחר מכן פרצה שריפה, שהתפשטה במהירות למבנים סמוכים.
בפיצוץ נהרגו 53 אנשים ונפצעו למעלה ממאה נוספים.
בהכרזה הראשונית של משרד הבריאות של הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו דווח כי 20 אנשים נהרגו במקום ו-19 נוספים מתו בבתי החולים, אך יומיים לאחר מכן אישר כי מספר ההרוגים עומד על 53.
הפצועים פוזרו בבתי חולים בעיר הסמוכה, קיסנטו, וחלקם נשלח לבתי חולים בעיר הבירה קינשאסה.
נשיא הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, ז'וזף קבילה, הכריז על שלושה ימי אבל לאומיים ועל הקמת ועדת חקירה.
הממצאים הראשוניים העלו כי נהג הטרקטור נהרג במקום, אך לא נמצאו עקבותיו של נהג המכלית.
התפוצצות מכלית הדלק בג'ובה הוא אסון שאירע ב-17 בספטמבר 2015 בעיר ג'ובה, בירת דרום סודאן.
בפיצוץ מכלית הדלק נהרגו לפחות 193 אנשים ונפצעו רבים נוספים.
מכלית הדלק, שהייתה בדרכה לצאת מעיר הבירה, סטתה מהכביש והתהפכה אך טרם התפוצצה.
בעת שהנהג נסע לעיירה הסמוכה להזעיק עזרה, תושבים מקומיים הגיעו אל המשאית והחלו לשאוב ולגנוב ממנה דלק במכלים שנשאו עימם.
התפוצצות המכלית אירעה מסיבה שאינה ברורה.
רוב הנפגעים והקורבנות היו מבין אלו שעסקו בשאיבת הדלק.
מקורות רשמיים מסרו כי הפיצוץ אירע בשל סיגריה דולקת, אך רבים מהניצולים טענו כי הפיצוץ אירע בשל ירי של חיילים ושוטרים שניסו להרחיק את התושבים מהמכלית.
בתי החולים המקומיים הוצפו בנפגעים, ופקידי המדינה פנו לבקשת עזרה מהצלב האדום ומכוחות האומות המאוחדות.
ההערכות הראשונות היו כי ישנם כ-170 הרוגים, אך לאחר מכן המספר עלה ל-193 הרוגים.
מספר הפצועים איננו ידוע, מכיוון שרבים מהם נמלטו מזירת האסון מחשש שייענשו על גניבת הדלק.
התפוצצות מכלית הדלק באקטפק דה מורלוס אירעה ב-7 במאי 2013 בעיר אקטפק דה מורלוס שבמקסיקו, ובה מעורבות של מכלית דלק בתאונת דרכים גרמה לפיצוץ ולשרפה שבהם נהרגו 27 אנשים ונפצעו 36 נוספים.
ההתפוצצות התרחשה ב-7 במאי 2013, בסביבות השעה 05:15, בכביש מהיר החולף בעיר אקטפק דה מורלוס, בירתהּ של מדינת מקסיקו.
עומאר דיאס אוליברס, נהג מכלית הדלק שהייתה מלאה בגז פחמימני מעובה, איבד שליטה על המכלית לאחר שנהג במהירות מופרזת, לכאורה.
המכלית התנגשה במספר כלי רכב ובתים לפני שהתפוצצה.
מאוחר יותר הצהיר הנהג, שאושפז ונעצר, כי איבד שליטה לאחר שניסה להימנע מתאונת דרכים עם רכב שחלף במקום.
הפיצוץ הוביל לשרפות נרחבות שגרמו נזק ל־45 בתים ול־16 כלי רכב.
דיווחים בתקשורת המקומית תיארו את האזור כדומה ל"אזור מלחמה".
כתוצאה מהפיצוץ והשרפה נהרגו 27 בני אדם בהם 10 ילדים, ולמעלה מ-30 בני אדם נוספים נפצעו.
בין ההרוגים הייתה משפחה בת ארבע נפשות, בהן שני ילדים בני 11 ו-6. 23 בני אדם אושפזו בבית החולים, שמונה מהם במצב קשה.
רבים מהנפגעים ישנו בבתיהם שבשולי הכביש בזמן התאונה.
נשיא מקסיקו, אנריקה פניה נייטו, הכריז כי נסיבות התאונה ייחקרו.
מושל מדינת מקסיקו, ארוביאל אווילה, שהיה בדרכו לפגישה רשמית בקריית הוותיקן, ביטל את נסיעתו והכריז כי לוויות ההרוגים ייערכו במימון ממשלתי, וכי המשפחות שנפגעו יקבלו מהמדינה 50,000 פסו מקסיקני לבנייה מחודשת של בתיהם, ועוד 25,000 פסו לקניית מכשירי חשמל וחפצים שנהרסו בפיצוץ ובשרפה.
המזכירות לפיתוח עירוני של מדינת מקסיקו הכריזה כי לפחות 110 משפחות המתגוררות ליד הכביש המהיר יועברו למקומות בטוחים יותר.
התפוצצות מכלית הדלק באוקובי הוא אסון שאירע ב-12 ביולי 2012 סמוך לכפר אוקובי שבניגריה, ובו מעורבות של מכלית דלק בתאונת דרכים גרמה לפיצוץ ולשרפה שבהם נהרגו 121 אנשים ונפצעו לפחות 75 נוספים.
מכלית הדלק התהפכה לתעלה לאחר שנהגהּ ניסה להימנע מהתנגשות באוטובוס, וההתהפכות גרמה לדליפת דלק משמעותית.
מאות מקומיים הגיעו אל המכלית והחלו לשאוב ולגנוב ממנה דלק, והם היו הנפגעים העיקריים בפיצוץ, שהתרחש כ-40 דקות לאחר ההתהפכות.
נהג המכלית ניסה להזהיר את המקומיים מהצפוי, אך ללא הועיל.
מניין ההרוגים עמד בתחילה על 95 אנשים, אך עודכן ל-121 אנשים לאחר שהוחזרו לבית החולים גופות שנלקחו מיד אחרי הפיצוץ על ידי בני משפחות הנפגעים.
מספר הפצועים שפונו לבתי החולים עמד על 75, אם כי ההערכות הן שמספר הפצועים היה גבוה הרבה יותר, אך הם העדיפו לקבל טיפול במרפאות פרטיות או אצל קרובי משפחותיהם.
נשיא ניגריה, גודלאק ג'ונתן, אמר כי הוא "עצוב מאוד מאובדן חיים רבים" ו"מבוהל במיוחד מהעובדה ששוב, כל כך הרבה חיים אבדו באסון שניתן היה להימנע ממנו".
התפוצצות מכלית הדלק באלאקיה הוא אסון שאירע ב-1 בדצמבר 2010 באלאקיה שבמדינת לאגוס, ניגריה.
פיצוץ מכלית דלק והשרפה שפרצה בעקבותיו הרגו לפחות 20 אנשים, ורבים נוספים נפצעו.
נהג מכלית הדלק מלאת הבנזין איבד שליטה על המכלית כשניסה להימנע מלפגוע ברכב אחר שניסה לעקוף אותו בצורה מסוכנת, וזו התהפכה ותכולתה נשפכה על הכביש.
נהג המשאית ניסה לעצור את התנועה וקרא לנהגים להתרחק מהאזור, אך אלו התעלמו ממנו.
כשהבנזין הזורם פגש מזבלה בוערת סמוכה, אירע פיצוץ ופרצה שרפה.
הפיצוץ גבה את חייהם של לפחות 20 אנשים, ביניהם אישה בהיריון.
אחרים, שניסו להימלט, נפלו לתוך תעלות באזור ונפצעו ברמות שונות.
התפוצצות מכלית הדלק במולו הוא אסון שאירע ב-31 בינואר 2009 במולו שבקניה.
פיצוץ מכלית דלק והשרפה שפרצה בעקבותיו, הרגו לפחות 113 אנשים, ולמעלה מ-200 נוספים נפצעו.
התהפכות מכלית הדלק בשל תאונת דרכים יצרה דליפת דלק, שהביאה למקום מאות מקומיים כשבידיהם ג'ריקנים ומכלים ובכוונתם לבזוז את הדלק.
כוחות ההצלה שיערו כי השרפה פרצה בשל חשמל סטטי או בשל סיגריה שנזרקה בטעות.
הפצועים נשלחו לבתי חולים מקומיים, וחלקם הוטסו לעיר הבירה, ניירובי.
גופות שנשרפו ללא היכר היו מוטלות על הכביש בימים שלאחר הפיצוץ, בשל מחסור בשקים לאריזת גופות.
התפוצצות מכלית הדלק באיבדאן הוא אסון שאירע ב-5 בנובמבר 2000 באיבדאן שבניגריה.
פיצוץ מכלית דלק והשרפה שפרצה בעקבותיו, הרגו בין 100 ל-200 אנשים.
נהג מכלית הדלק איבד שליטה על המכלית והתנגש בטור ארוך של כלי רכב שעמד בפקק תנועה.
ההתנגשות יצרה דליפת דלק, שהובילה לפיצוץ.
ממשלת ניגריה הכריזה על 96 גופות שחולצו, אך כלי תקשורת מקומיים ובינלאומיים מעריכים שמספר ההרוגים היה בין 100 ל-200. משטרת ניגריה הודיעה כי היא חילצה מזירת הפיצוץ 115 כלי רכב הרוסים.
המשטרה וכוחות ההצלה הגיעו לזירה זמן רב לאחר הפיצוץ, משום שניידת משטרה שהגיעה למקום מיד אחרי הפיצוץ הותקפה והוצתה בידי המון זועם.
ההערכה היא כי גופות רבות נשרפו כליל, ונוספות חולצו ונקברו בטרם הגעת כוחות ההצלה על ידי מתנדבים או על ידי בני משפחה.
בתי החולים המקומיים הוצפו בנפגעים ברמות פציעה שונות, והודיעו כי הם לא עומדים בעומס וכי חסר להם ציוד רפואי בסיסי.
תושבים מקומיים טענו כי הפקק נוצר בתחילה בשל ניידות משטרה שיצרו מחסום מאולתר במטרה לגבות דמי חסות, אך כוחות השיטור הכחישו את הדבר.
התפוצצות מכלית הדלק ביֵן-אָן הוא אסון שאירע ב-26 באוגוסט 2012 בין-אן שברפובליקה העממית של סין.
בפיצוץ מכלית דלק ובשרפה שפרצה בעקבותיו נספו 36 אנשים ונפצעו נוספים.
בשעה 02:40 לפנות בוקר, אוטובוס שינה דו-קומתי שיצא מחוחחוט שבמונגוליה הפנימית לכיוון שיאן, התנגש מאחור במכלית דלק מלאה במתנול.
באוטובוס היו באותו זמן 37 נוסעים ושני נהגים.
ההתנגשות גרמה לפיצוץ המכלית, והיא והאוטובוס עלו בלהבות.
36 אנשים נהרגו כתוצאה מהפיצוץ ומהשרפה, בין השאר בשל העובדה שישנו בעת ההתנגשות ולא הספיקו להימלט.
רק שלושה מיושבי האוטובוס נותרו בחיים, ואושפזו בבתי החולים עם פציעות שונות.
ב-5 בספטמבר הודיעה הלשכה לביטחון הציבור כי 35 מגופות ההרוגים זוהו, ואחת נותרה בלתי מזוהה.
התפוצצות מכלית הדלק במיכאילשט הוא אסון שאירע ב-24 במאי 2004 במיכאילשט שברומניה.
פיצוץ מכלית דלק והשרפה שפרצה בעקבותיו, הרגו כ-18 אנשים ופצעו 13 נוספים.
בשעה 04:57 התהפכה מכלית דלק שהייתה מלאה ב-20 טון אמוניום חנקתי והחלה לעלות בלהבות לאחר שהנהג, כפי הנראה, נרדם בנהיגה והמכלית החליקה על הכביש הרטוב.
שתי כבאיות הגיעו למקום והחלו בכיבוי השריפה.
לזירה הגיעו גם צוות טלוויזיה ומספר מקומיים סקרנים.
בשעה 05:47 אירע פיצוץ קטן ושתי דקות לאחר מכן – פיצוץ גדול.
בפיצוץ נהרגו שבעה לוחמי אש, שניים מאנשי צוות הטלוויזיה, נהג המשאית ושמונה אזרחים.
גופות נהג המשאית ואחד מלוחמי האש הושחתו לחלוטין, וזיהויים בוצע באמצעות בדיקת DNA.
הפיצוץ יצר מכתש בעומק שישה מטרים וחצי ובקוטר 21 מטרים, ופיזר פסולת ושרידי אדם ברדיוס של מאות מטרים, כמו גם על גגות סמוכים.
בעקבות האירוע שופרו נוהלי הבטיחות בהסעת חומרים כימיים מסוכנים ורגישים.
מנהלי שתי החברות המעורבות בהובלת החומר במכלית ללא אמצעי בטיחות מתאימים הואשמו בהריגה ברשלנות ובהשחתת רכוש, ונידונו לארבע שנות מאסר ולתשלום פיצויים לקרבנות.
התפוח הוא סרט מדע בדיוני קומי-מוזיקלי משנת 1980 שביים מנחם גולן, על פי מחזמר מאת קובי רכט ואיריס יוטבת (אז איריס רכט).
הסרט מתרחש בשנת 1994, עוסק בנושאים של קונפורמיות מול מרד, ועושה שימוש באלגוריה מקראית של סיפור אדם וחוה.
בסרט מככבת קתרין מרי סטיוארט בתור זמרת צעירה בשם ביבי.
צילום הסרט נעשה בסוף 1979 במערב ברלין.
הסרט זכה לביקורות שליליות ודורג כאחד הסרטים הגרועים ביותר שנעשו אי פעם, אך הפך במרוצת השנים לסרט פולחן.
הסרט מתחיל בפרולוג בן שני שירים המספר על האל "מר טופס" היוצר גן עדן ואת האדם הראשון, בשם "אלפי", מתוך סלע, ושולח אותו לכדור הארץ לפגוש את "ביבי".
השניים לוקחים חלק בפסטיבל שירים ב-1994. למרות היותם המבצעים המוכשרים ביותר, הם מובסים על ידי חברת תקליטים והמנהל שלה, מר בוגאלו, שמשתמשים בטקטיקות סתמיות כדי להבטיח ניצחון.
מר בוגאלו ניגש לצמד כדי להחתים אותם בלייבל המוזיקה שלו, אבל עד מהרה הם מגלים את הצד האפל של תעשיית המוזיקה.
ביבי שקועת באורח חיים פרוע, בעוד שאלפי מסכן את חייו כדי לשחרר אותה מהציפורניים המרושעות של חברת התקליטים.
אלפי בסופו של דבר משכנע את ביבי לברוח איתו, והזוג חי כהיפים במשך שנה (ומולידים ילד) לפני שמר בוגאלו מאתר אותם ומתעקש שביבי חייבת לו 10 מיליון דולר.
אלפי וביבי ניצלים על ידי קץ הזמנים, וכל הנשמות הטובות נלקחות על ידי "מר טופס" שמגיע למקום ברכב רולס רויס מעופף.
בשנת 1975, קובי רכט, מפיק רוק ישראלי מצליח, הוחתם לראשונה בלייבל גדול, "Barclay Records", אשר הוקם והובל על ידי המפיק הצרפתי אדי ברקלי.
רכט תיאר את העבודה עם ברקלי, "הוא באמת האמין בי.
אבל היה שם משהו שלא יכולתי לסמוך עליו.
אני לא יודע למה, אבל הבחור נראה לי כמו נבל.
הניסיון שלו עם ברקלי, כמו גם היותו "בחור מוסרי" שמעולם לא אהב את מה שהתרחש בשואו ביזנס, היוו השראה לסיפורו של המחזמר אותו רכט ואשתו איריס כתבו במשך שישה שבועות בזמן שהותם בפריז.
במהלך כתיבת המחזמר ב-1977, קובי ואיריס הקליטו 17 שירים בעברית עבור המחזמר, אותו ביקשו לעלות בישראל אך אף מפיק לא התלהב ממנו.
לאחר מכן הודיע לו חבר שיוצר הסרטים מנחם גולן נמצא בביקור קצר בישראל, לאחר שעבר להוליווד.
רכט הכיר את גולן מגיל תשע, שהופיע בהצגות בתיאטרון ילדים שניהל גולן.
רכט התקשר לגולן, הם נפגשו ולאחר ששמע את השירים שכתוב החליט גולן לביים ולהפיק גרסה קולנועית של "התפוח".
שכתוב המחזמר לסרט ותרגום השירים
בשנת 1979 נסעו קובי ואיריס רכט ללוס אנג'לס, שם התגוררו בוילה שגולן שכר להם ונפגשו מדי פעם בביתו של גולן בכדי לעבוד על הסרט.
גולן בילה שלושה שבועות בכתיבת שש טיוטות של תסריט.
לדברי רכט, גולן כתב מחדש את הסיפור ואת כל השירים עד כדי כך שהם היו שונים לחלוטין ממה שכתבו במקור, הגרסה של גולן לעלילה הייתה קומית יותר וסותרה את הטון האורוולאני של המחזמר במקור, שהיה אומר להתרחש ב-1984 (בדומה לספר "1984").
קלינטון, שהיה לו קריירה מבוססת ככותב שירים ומוזיקאי, הצטרף לפרויקט תרגום המילים מעברית לאנגלית, לאחר שהומלץ לתפקיד על ידי מזכירתו של גולן קתי דויל.
קלינטון עבד עם גולן, רכט ויטבת על התרגומים בביתו של גולן בשעות אחר הצהריים.
לרכט וליוטבת היה הרבה יותר נוח לעבוד עם קלינטון מאשר עם גולן, שתרגם את המילים בעברית לאנגלית.
כפי שהסביר רכט, "העבודה עם ג'ורג' הייתה נהדרת, אהבתי את זה כי שנינו היינו תמלילים".
לאחר סיום התרגומים, בוצעו הקלטת הדגמות, שבהם שר קלינטון.
ההפקה של "התפוח" עברה ללונדון, שם התקיימו חודשיים של אודישנים, חזרות והקלטה ומיקס של השירים.
האודישנים נערכו במשך כשבוע, בהשתתפות כ-1,000 איש.
בסביבות 200 אנשים השתתפו באודישנים לרקדנים, אחת מהם קתרין מרי סטיוארט, שהייתה תלמידה בבית הספר לאמנויות הבמה תפסה את תשומת ליבו של רכט.
הוא סיפר, "פתאום ראיתי אותה ואמרתי לעצמי: זה ביבי.
זה בדיוק מה שחשבתי כשכתבתי את התסריט".
לדברי רכט, הוא ויטבת תכננו בתחילה להפיק את "התפוח" בעלות של 4 מיליון דולר, "אבל כשהיינו בלונדון, מנחם [גולן] נהג לנסוע כמעט כל שבוע לברלין ולחזור עם עוד מיליון.
ואז הגענו ל-10 מיליון דולר.
זה הוביל את גולן לצלם סצנות שנראו גדולות ומורכבות יותר ממה שרכט ויוטבת כתבו במחזמר המקורי שהיה אמור לעלות על במה.
שלב הצילום העיקרי התרחש מספטמבר עד דצמבר 1979 במערב ברלין.
רצף הקונצרטים הפותח את הסרט צולם באולם המרכזי של מרכז הקונגרסים הבינלאומי של ברלין, במשך חמישה ימים ברציפות.
הרצף של הרצועה "ספיד" צולם במועדון הלילה "מטרופול".
סצנות ההיפים החיצוניות צולמו בפארק שלוס.
כמה סצנות בסרט צולמו במפעל שיצר בעבר גז רעיל במהלך מלחמת העולם השנייה.
רוב הניצבים בסרט היו תלמידים בבית הספר התיכון האמריקאי בברלין.
איריס יוטבת גם שיחקה בתפקיד משנה בסרט.
סכסוכים בין גולן לרכט התרחשו עם תחילת הצילומים; רכט עדיין היה בלונדון והפיק את השירים, וגולן התקשר אליו תכופות בטלפון בדרישה שיגיע לאתר הצילומים בברלין.
כשהוא נסע לברלין כדי להגיע לסט הצילום, הדבר הראשון שראה היה את גולן מצלם את הפתיח הלא חתוך של "יום גן העדן", שעלותו הייתה כמיליון דולר אך רוב הפתיח נחתך בעריכה ומעולם לא הגיע למסך.
הסצנה צולמה במיקום חיצוני באולפני "שפנדאו".
ג'וס אקלנד, שגילם את "מר טופס", נזכר שהסצנה הייתה מורכבת משילוב של חיות אמיתיות ו"מזויפות" כאחד, כולל דינוזאורים.
דב הוניג היה עורך בסרטיו הקודמים של גולן ובתחילה תוכנן להיות גם עורך של "התפוח".
הוא גם היה על הסט עם גולן בימי הצילום של הסרט.
רכט תיאר אותו כ"שותף הרוחני שלו", בנימוק שהוא האדם היחיד שעבד על הסרט שהסכים עם הרעיונות הסגנוניים של רכט ויוטבת.
עם זאת, גולן והוניג התווכחו ביניהם במהלך הצילומים והוא פוטר.
רכט ויוטבת החליטו אז לעזוב את ברלין ולחזור לישראל לפני סיום הצילומים.
אלן יעקובוביץ' החליף את הוניג וטען ברטרוספקטיבה שהוא נהנה לערוך את "התפוח", במיוחד את הסצנות המוזיקליות של הסרט.
עם זאת, הוא גם תיאר זאת כ"חוויה מוזרה" בשל האופי המוגזם של הסרט ועלילתו הקיטשית.
הסרט נערך בקצב מהיר של כקליפ מוזיקלי.
כולל חיתוך רוב היבטי גן עדן של הסיפור, וסצנת "יום גן העדן", מאחר שגולן ביקש לעמעמם את הנימה הדתית של הסרט כדי שהסרט יהיה יותר קליט עבור הקהל.
ההקלטה והמיקס של המוזיקה נערכו באולפן הקלטות בשכונת וומבלי בלונדון.
התזמורת הפילהרמונית של לונדון ביצעה את העיבודים התזמורתיים הן לשירים והן לפסקול הסרט.
קלינטון שימש כמנצח וזו הייתה הפעם הראשונה שלו שניצח על תזמורת מקצועית מלאה.
את כל המילים והלחנים כתבו קובי רכט ואיריס יוטבת.
אלבום הפסקול יצא לאור על ידי Cannon Records בשנת 1980. גרסאות של מספר שירים באלבום ("Coming", "Showbizness", "Master" ו-"Child of Love") שונות באופן מהותי מאלה המשמשות בסרט.
בקיץ 1981 רכט הוציא לאור בישראל כסינגלים גרסאות בעברית לשני שירים מתוך הסרט, "התקפת לב בגן עדן" ו"רגאי הודי", אותם הקליט עם קלינטון.
הקרנת הבכורה של הסרט נערכה בפסטיבל הסרטים העולמי של מונטריאול ב-1980, שבה הקהל קיבל תקליטי ויניל של מוזיקה מהסרט.
הסרט קיבל תגובות שליליות ברובן בפסטיבל, כמה צופים זרקו את תקליטי הוויניל על המסך.
עם זאת, הביקורת גם החמיאה להיבטים הטכניים של הסרט, במיוחד על עבודת המצלמה של דוד גורפינקל.
באתר הביקורות Rotten Tomatoes, לסרט יש ציון של 27% על סמך 11 ביקורות, עם דירוג ממוצע של 4/10. ב- Metacritic, לסרט יש ציון ממוצע משוקלל של 39 מתוך 100, מבוסס על 5 מבקרים, מה שמצביע על "ביקורות לא חיוביות בדרך כלל".
הסרט יצאה לאור כ-DVD ב-24 באוגוסט 2004 על ידי חברת MGM.
ב-2008 תבע המוזיקאי קובי רכט 12 מיליון דולר מאולפני MGM בגין הפרת זכויות יוצרים, על הפצת ה-DVD ללא רשותו.
כללי התעתיק מעברית לאותיות לטיניות הם מערכת להעברת מילים מהאל"ף־בי"ת העברי לאל"ף־בי"ת הלטיני.
כלומר התעתיק אינו לאנגלית אלא לאותיות לטיניות, בלי קשר לשפה מסוימת שנכתבת באותיות לטיניות.
ואולם האנגלית השפיעה על החלטות האקדמיה ללשון העברית (לדוגמה תעתיקהּ של האות שי"ן).
כבר בוועד הלשון בשנת 1955 החל הדיון על כללי התעתיק העברי, והוא נסתיים ב־1956. בשנת 1966 החלה האקדמיה ללשון העברית לדון שנית בכללי התעתיק, ובשנת 2000 קבעה כללים חדשים.
הדיון השלישי והאחרון החל ב־2006 והסתכם ב־2011.
עיקר השימוש בכללים אלו הוא בשלטי רחובות, בתחנות האוטובוס ובתחנות הרכבת.
אין מטרת התעתיק החלפת כתיבים מושרשים
השפה העברית היא שפה עתיקה, לכן השתרשו בה כתיבים בחלוף השנים, לדוגמה Haifa ו־Jerusalem ואף Israel.
את הכתיבים המושרשים הללו לא נוקיע, אלא נוסיף לכותבם כבעבר.
מובן שאין מניעה לתעתק מילים כלליות (כגון 'עלייה' ו'הללויה', שאינן שמות פרטיים אלא מילים עבריות של ממש) לפי כללי התעתיק – Aliya, Sho'a, Hal'luyah.
אין מניעה לתעתק גם שמות לפי כללי התעתיק, אך זה מקובל פחות ובדרך כלל משתמשים בכתיב המושרש (Jacob ולא Ya'akov למשל).
האקדמיה ללשון קבעה שני סוגים של תעתיק: תעתיק פשוט ותעתיק מדויק.
התעתיק הפשוט נועד לשימוש יום־יומי, כגון תעתוק שלטים ושמות.
התעתיק המדויק נועד לשימוש מדעי לצורכי מחקר ולמפות מדויקות.
התעתיק המדויק הוא אך הרחבה של התעתיק הפשוט, כלומר נעשו בו שינויים מזעריים (=מתן סימן ייחודי לכל אות עברית).
+התעתיק הפשוטהאות העבריתתעתיקה הלטיניא *'בּB bבֿV vגG gדD dהH hהּ (מפיק)ahו *V vזZ zח *H̱ ẖט *T tיY yכּK kכֿ *Kh khלL lמM mנN nסS sע *'פּP pפֿF fצ *Ts tsק *K kרR rשׁ *Sh shשׂ *S sתT t
דגש חזק יסומן על ידי הכפלת אות, אלא אם כן האות הדגושה היא דו־אות
יו"ד דגושה אחרי תנועת i לא תוכפל רק בתעתיק הפשוט: Tsiyon (צִיּוֹן)
כל מילה צריכה להתחיל באות רישית
אין מכפילים את האות הראשונה במילה אחרי אותיות השימוש מש"ה.
הדגש החזק מסומן על ידי אות רישית: HaYeled (הַיֶּלֶד)
גם אחרי אותיות וכל"ב תהיה אות גדולה, אף שלא תמיד יש שם דגש: VeYeled (וְיֶלֶד)
כאשר יש רצף אותיות שעלול להתפרש כדו־אות, יש להטיל גרש מפריד: Yits'har (יִצְהָר), Hal'luyah (הַלְלוּיָהּ)
אם כלתה נפשנו לסמן את הטעם, נשתמש בסימן הטעמה ראשית (acute accent) : Á á, É é, Í í, Ó ó, Ú ú
האותיות אל"ף ועי"ן תתועתקנה כאשר הן עיצוריות (כלומר שומעים אותן) ולא בתחילת מילה או בסופה: Aharon (אַהֲרֹן), Gilboa (גִּלְבּוֹעַ).
+סימני הניקודהתנועהסימני הניקוד עבורהaקמץ גדול, פתח, חטף פתחeצירי (חסר ומלא), סגול (חסר ומלא), חטף סגול, שווא נע הגויiחיריק (חסר ומלא)oחולם (חסר ומלא), קמץ קטן, חטף קמץuקובוץ ושורוק
שווא נע הגוי הוא שווא נע שרוב הדוברים מבטאים אותו.
לדוגמה במילה רְחוֹב השווא הנע הגוי, לכן נתעתק Reẖov.
לעומת זאת את השם העיר בְּנֵי בְּרַק נתעתק Bne Brak ולא Bene Berak כיוון שהשוואים הנעים הללו אינם נהגים בפי הציבור הרחב
בתעתיק המדויק ניתן לתעתק כל שווא נע על ידי e.
+העיצורים בתעתיק המדויקהאות העבריתתעתיקה הלטיניא'וW wחḤ ḥטṬ ṭכֿḴ ḵע'צṢ ṣקQ qשׁŠ šשׂŚ ś
כל אל"ף (שאינה אם קריאה כמו במילה הוּא) מתועתקת – 'Aharon
כל עי"ן מתועתקת – Gilboa' – שימו לב שהגרש שמסמן את העי"ן מסומן אחרי ה־a בגלל הפתח הגנובה
יו"ד דגושה אחרי תנועת i תוכפל: Ṣiyyon
אפשר לתעתק את השי"ן השמאלית כ־S s
לא נסמן דגש חזק על ידי אות רישית אלא על ידי הכפלת אות: Hayyeled.
הואיל ואחרי ו' החיבור אין דגש, יש לתעתק Veyeled.
התפוצצות מכלית הדלק בבוקסבורג היא אסון שאירע ב-24 בדצמבר 2022 בעיר בוקסבורג שבפרובינציית חאוטנג שבדרום אפריקה.
פיצוץ מכלית דלק והשרפה שפרצה בעקבותיו הרגו לפחות 41 אנשים, ופצעו רבים נוספים.
המשאית הובילה 60,000 ליטר של גז בישול מנמל ריצ'רדס ביי לבוצוואנה.
בבוקר 24 בדצמבר 2022, נהג המשאית ביצע פנייה לא נכונה, וניסה לחזור למסלולו.
הדרך שבה השתמש כדי לחזור למסלולו עברה תחת גשר רכבת המרוחק כ-100 מטרים מבית החולים המקומי.
הנהג חשב כי המשאית נמוכה מספיק כדי לעבור מתחת לגשר, אך כשחלף שם, בשעה 06:15 בבוקר – פגעה המשאית בתחתית הגשר, ומִכְסֵהָ נפגם.
הנהג התקשר מיד למכבי האש, ואף ניסה לחסום את האזור באמצעות מאבטח שעבר במקום ובסיוע שני עוברי אורח, אך ללא הצלחה.
מכבי האש הגיעו למקום באיחור, והמשטרה, שהוזעקה גם כן, לא הגיעה כלל.
הנהג, שנפגע משאיפת גז, פונה באותה שעה לבית חולים.
בסביבות השעה 06:45 בבוקר, המשאית התלקחה.
בשעה 07:05, בעוד הכבאים עדיין מנסים להשתלט על השריפה, התפוצצה המכלית.
הפיצוץ הראשוני לווה בשני פיצוצים קטנים יותר.
סדרת פיצוצים זו משכה קהל גדול של צופים, והביאה למספר גבוה יותר של נפגעים והרוגים כאשר פיצוץ רביעי – גדול מקודמיו – אירע בערך בשעה 07:30. הפיצוץ האחרון פגע בבניינים ברדיוס של 400 מטר, והורגש כרעידת אדמה עד למרחק של ארבעה קילומטרים.
הפיצוץ גרם למספר גבוה של הרוגים ופציעות, ולנזק רב לרכוש ולתשתיות.
בית החולים הסמוך למקום הפיצוץ נפגע קשות; שמונה אנשי צוות של בית החולים (שבע אחיות ונהג) נהרגו בחניון בית החולים, ו-24 חולים ו-13 אנשי צוות, שנכחו ביחידת המיון של בית החולים בזמן הפיצוץ, ספגו כוויות קשות.
הפיצוץ גרם לקריסה חלקית של תקרת יחידת המיון, מה שחייב את העברת כל החולים למתחם התיאטרון בירכתי בית החולים.
הנזק לבית החולים הותיר אותו ללא יכולת להגיש סיוע מיד לאחר מכן, למרות קרבתו לאתר האסון.
שני בתים ומספר מכוניות נהרסו בפיצוץ, וכן כבאית שניסתה לכבות את השריפה.
נכסים באזור נפגעו קשות מהשריפות והפיצוצים, ותושבים שהיו באזור כדי לסייע נהרגו.
הפיצוץ הרס גם את גשר הרכבת שמתחתיו התרחש.
למחרת התקרית, שירות המשטרה של דרום אפריקה הצהיר כי הנהג, שספג פציעות קלות בלבד במהלך התקרית, נעצר בבית חולים מקומי ויעמוד בפני אישומים על נהיגה בקלות ראש, רשלנות וסעיפים מרובים של אשמה ברצח ופגיעה בזדון ברכוש.
הוא היה צפוי להופיע בפני בית משפט השלום בבוקסבורג ב-28 בדצמבר 2022, אולם באותו יום דווח כי הוא שוחרר והאישומים נגדו בוטלו, מאחר שלא היו מספיק ראיות נגדו.
במאי 2022 דיווח תאגיד השידור הדרום אפריקני כי הנהג "נוקה" מכל חשד, אך ביוני 2023 פרסם התאגיד כי התביעה עדיין לא הכריעה האם להגיש כתב אישום נגדו.
במהלך החקירה נחשף כי גובהה של המשאית היה ארבעה מטרים, ועל הגשר היה מצוין כי הגבלת הגובה לעוברים תחתיו עומדת על 3.6 מטרים, כך שמדובר היה ברשלנות מצד הנהג.
עם זאת, עיתון מקומי דיווח כי שלט האזהרה על הגבלת הגובה על הגשר היה לא קריא, אך דו"ח עירוני קבע מאוחר יותר כי השלט קריא ותמונות שצולמו במהלך ההצפה האחרונה באזור הראו שהוא הוצמד לגשר לפני הפיצוץ.
חברת המשאיות פתחה בחקירה עצמאית על נסיבות הפיצוץ, וקבעה כי לנהג היה ניסיון של שבע שנים בהובלת חומרים מסוכנים, וכי הוא "לא התרשל ועשה כל שביכולתו להתריע בפני אנשים על הסכנות במצב".
החברה גם מסרה את ממצאי חקירתה לרשויות.
התפוצצות מכלית הדלק בטַסַחֶרָה היא אסון שאירע ב-6 ביולי 2020 בטסחרה שבמחוז מגדלנה שבקולומביה.
בפיצוץ מכלית דלק ובשרפה שפרצה בעקבותיו נספו לפחות 45 אנשים, ונפצעו רבים נוספים.
הכפר טסחרה (Tasajera) הוא כפר דייגים עני הבנוי על רצועת אדמה צרה בין הים הקריבי לביצה.
רבים מתושבי הכפר גרים בסוכות שנבנו על ערמות אשפה.
היו מקרים בעבר שבהם תושבי הכפר שדדו משאיות תקועות ולקחו את הסחורות שהיו עליהן.
ב-6 ביולי 2020, מכלית דלק העבירה בנזין לאורך הכביש המהיר הקריבי .
בסביבות השעה 08:30, חצה תנין את הכביש, ובניסיון להתחמק ממנו איבד הנהג את השליטה על המשאית והתהפך.
הנהג הצליח לחלץ את עצמו מהמכלית ההפוכה.
למשמע הידיעה על התאונה התאספו תושבים מהעיירות הסמוכות עם דליים ריקים כדי לגנוב את הבנזין מהמשאית.
בשל הקהל הרב שהגיע, השוטרים שהיו במקום לא הצליחו לעצור את הביזה.
בזמן שמספר אנשים שאבו בנזין, התפוצצה לפתע המכלית ועלתה בלהבות.
שבעה אנשים נהרגו במקום, ויותר מחמישים בני אדם נוספים נפצעו, רובם מתו במהלך השבועיים שלאחר מכן.
גופותיהם של השבעה שנהרגו במקום נשרפו כליל, והקורבנות זוהו באמצעות שימוש בבדיקות DNA.
כל הקורבנות היו גברים, רובם מתחת לגיל 30, חלקם אף היו קטינים.
כמה מהקורבנות היו בני אותן משפחות.
בסרטון שצילם אחד מעדי הראייה בטלפון הסלולרי נתפס הרגע המדויק של הפיצוץ, אך לא מובן ממנו מה גרם לפיצוץ.
לפי עדי הראייה, הדליקה נוצרה כאשר שניים מהאנשים ניסו לנתק את המצבר של המכלית.
לעומת זאת, מומחים טוענים כי ייתכן שחשמל סטטי הוא שיצר את הפיצוץ, כפי שמשערים שקרה במקרים נוספים.
ב-6 באוגוסט 2020, חודש לאחר האסון, מאות קרובי משפחה וחברים של הקורבנות חנכו ציור קיר במקום בו אירע הפיצוץ, עם תמונות ושמות הנפטרים.
התפוצצות הקרון המכלי בוייברלי היא אסון שאירע ב-24 בפברואר 1978 בווייברלי שבטנסי, ארצות הברית.
בפיצוץ קרון מכלי ובשרפה שפרצה בעקבותיו נספו 16 אנשים, ונפצעו רבים נוספים.
בסביבות השעה 22:30 ב-22 בפברואר 1978, עשרים וארבע קרונות של רכבת משא ירדו מהפסים באזור מרכז העיר וייברלי שבטנסי.
חלק מהקרונות היו קרונות מכליים שהכילו חומרים מסוכנים, כולל שני קרונות שכל אחד מהם הכיל 114,170 ליטרים של גז פחמימני מעובה.
שירותי החירום המקומיים שהגיעו למקום בחנו את הקרונות כדי לבדוק שהחומרים המסוכנים לא דלפו, והניחו שמדובר בקרונות בעלי דופן כפולה, למרות שהדבר לא היה כך, והם דיווחו למשרד ההגנה האזרחית של טנסי (TOCD) , הגוף הממשלתי האחראי לניהול מצבי חירום, כי אין דליפה של חומרים מסוכנים.
מפקד תחנת הכבאות המקומית החליט לשמור על טמפרטורת הקרונות באמצעות ריסוסם בזרמים של מים.
בשעה 05:10 בבוקר ב-23 בפברואר, ה-TOCD שלח צוות מומחים כדי להעריך את המצב.
הם הסכימו עם החלטת הפקידים המקומיים לשמור על טמפרטורת הקרונות באמצעות מים, והחליטו לכבות את שירותי הגז והחשמל באזור ולפנות רדיוס של 1/4 מייל סביב הקרונות, ליתר ביטחון.
בשלב זה, צוותי מסילת הרכבת החלו בפינוי הפסולת, כדי לפתוח את המסילה מחדש.
אחד מהקרונות המכליים שהכילו גפ"מ נקבר תחת קרונות אחרים, והצוותים פינו אותם ולאחר מכן גררו את הקרון המחולץ ופינוהו מהמסילה.
פעולות הפינוי הושלמו עד השעה 14:15 ב-23 בפברואר, ובשעה 20:00 המסילה נפתחה חלקית לשימוש.
בסביבות השעה 13:00 ב-24 בפברואר הגיע למקום צוות המתמחה בטיפול בחומרים מסוכנים, שהביא איתו מכלית דלק, כדי להעביר אליה את הגז.
ב-22 וב-23 בפברואר נעה הטמפרטורה במקום בין 7− ל-1− מעלות צלזיוס, ושלג נערם, אך ב-24 בפברואר התבהרו השמיים, והטמפרטורות נעו בין 10 ל-16 מעלות צלזיוס.
לפני שהחלו במלאכת הפינוי, בדק הצוות את השטח באמצעות ציוד מיוחד לגילוי דליפת גז ולא מצא כזו.
בשעה 14:58, במהלך הפינוי, התגלתה דליפה, ולפני שהספיקו להגיב – התרחש פיצוץ אד מתפשט של נוזל רותח.
בפיצוץ נהרגו מיד 6 אנשים.
הפיצוץ הורגש במרחק כמה רחובות והשרפה שפרצה בעקבותיו התפשטה למבנים, לקרונות הרכבת האחרים ולכלי רכב סמוכים.
חתיכה שעפה מהקרון שהתפוצץ הגיעה למרחק 100 מטרים ממקום הפיצוץ.
הקרון המכלי השני שהכיל גז היה סמוך ללהבות, אך לא התפוצץ.
במהלך השעות הבאות הגיעו למעלה מ-250 רכבי חירום לאתר הפיצוץ, חלקם מנאשוויל ומממפיס.
אמבולנסים אוויריים מבסיס פורט קמפבל הסמוך נשלחו לאתר ופינו את הפצועים קשה לנאשוויל, וחלקם הועברו למחרת לבתי חולים בערים אחרות, המתמחים בטיפול בכוויות.
רדיוס הפינוי הורחב למייל (1.6 ק"מ), למקרה שהקרון המכלי השני יתפוצץ.
שירותי הכבאות השיגו שליטה על השרפות עד השעה 19:00. השרפות המשיכו עד 25 בפברואר, אז עלה באש קרון עמוס במוצרי נייר, אך היא כובתה במהירות.
בשעה 22:30 רוקן קרון הגז השני, וב-26 בפברואר ב-08:30 בבוקר הורשו התושבים לשוב לבתיהם.
בסך הכל נהרגו מיד בפיצוץ שישה אנשים ועשרה נוספים מתו לאחר מכן בבתי החולים.
בנספים נמנו ארבעה עובדי הרכבת, שלושה כבאים (כולל מפקד התחנה), מפקד המשטרה המקומית, נציג ה-TOCD ועובד בצוות פינוי החומ"ס.
43 אנשים נוספים אושפזו עם פציעות שונות.
16 מבנים נהרסו, ועוד 20 ניזוקו קשות.
המועצה הלאומית לבטיחות בתעבורה פתחה בחקירת האירוע, וקבעה כי הרכבת סטתה ממסלולה בשל גלגל שנשבר מחום יתר; הסטייה הובילה לסדק בקרון המכלי, שהתרחב כאשר הוא פונה מהפסים וגרם ללחץ יתר במכל, מה שהוביל לפיצוץ.
החוקרים שיבחו את העיר וייברלי על מוכנותה למצב חירום, אך ציינו כי קיים צורך רציני בהכשרה של אנשי המקצוע המגיבים לתאונות שבהן מעורבים חומרים מסוכנים.
אסון זה הוביל לאחר מכן להקמתה של הסוכנות הפדרלית לניהול מצבי חירום.
התעשייה הקיבוצית בישראל מתייחסת לסך כל הפעילויות התעשייתיות המתקיימות בתוך הקיבוצים, אשר הן קהילות חקלאיות שיתופיות.
המאפיין הבולט של התעשייה הקיבוצית הוא האינטגרציה בין עקרונות השיתוף והקהילתיות המאפיינים את החיים בקיבוץ, לבין יזמות ופעילות תעשייתית בשוק החופשי.
המפעלים הקיבוציים מגוונים בתחומי פעילותם, וכוללים תעשיות קלות וכבדות, אגרו-טכנולוגיה, תעשיית מזון, טכנולוגיה גבוהה ועוד.
במהלך השנים, התעשייה הקיבוצית התפתחה והתרחבה וכיום מונה מעל ל-250 מפעלים, עם מחזור שנתי של כ-40 מיליארד שקלים.
היא נחשבת לאחד מהגורמים המרכזיים בכלכלת הקיבוצים, והשפעתה ניכרת גם בכלכלת ישראל כולה.
התפתחות התעשייה הקיבוצית כללה גם את הקמת מפעלים אזוריים, המהווים שיתוף פעולה בין מספר קיבוצים לצורך ייצור משותף, ותרמה להתמודדות עם אתגרי הייצור והשיווק בסדר גודל גדול יותר.
התחלתה של התעשייה הקיבוצית מצוינת בקום מפעלים גדולים בסוף שנות ה-30, כיוזמה אוטונומית של הקיבוצים ובמקרים מסוימים, כיוזמה של פעילי התנועה הקיבוצית.
עם זאת, התיעוש לא נתפס כמטרה מוצהרת של מנהיגות התנועה הקיבוצית עד לשנות השבעים, כאשר במקרים רבים הנהגה קיבוצית התנגדה או הססה לקדם את התפתחותו.
בשנת 1960, התפתח דגם חדש של תעשייה קיבוצית עם הקמת "מפעלים אזוריים", שהם שותפויות בין קיבוצים.
הדרישה להקמת מפעלים אזוריים גדלה עם ההתמקדות בייצוא יבולים והצורך בבתי קירור, אריזה וטכנולוגיות נוספות.
המפעלים האזוריים דרשו כוח אדם רב, שרובו נשכר מהסביבה הקרובה, והם הציגו תכונות קפיטליסטיות משמעותיות.
בסוף שנות השישים ותחילת שנות השבעים, הקיבוצים נכנסו לתקופה של שינוי דורי וחידוש.
המנהיגות החדשה שאפה ליישם חידושים טכנולוגיים וארגוניים, ולפתח "תעשייה חכמה" שתתמוך בכלכלת הקיבוץ.
עם זאת, הרבה מהמפעלים הקיבוציים נוהלו כבר לפי עקרונות קפיטליסטיים, מה שהוביל למאבק אנשי האסכולה החדשה לשמרנים - בין אלו שראו בתיעוש הזדמנות לחזק את הקיבוצים, לבין אלו שחששו מההשפעות השליליות שלו על עקרונות השיתוף והשוויון.
מאז שנות התשעים, התעשייה הקיבוצית עברה תהליך של הפרטה, תהליך ששינה את המבנה הכלכלי והחברתי של הקיבוצים.
ההצלחה הכלכלית של המפעלים נרכשה לעיתים קרובות במחיר של התרחקות מעקרונות הקיבוץ השיתופיים.
התפוצצות זימוניות חזבאללה, מכונה גם "פיצוץ הביפרים" או "מתקפת הביפרים" הייתה סדרת התפוצצויות מתואמת של אלפי זימוניות (בִּיפֵּרים) ומאות מכשירי ווקי-טוקי של פעילי חזבאללה בלבנון ובסוריה, בתאריכים 17–18 בספטמבר 2024 שבוצעה על ידי המוסד כחלק מזירת לבנון במלחמת חרבות ברזל.
לפחות 59 אנשים נהרגו בלבנון ובסוריה (מהם לפחות 12 אזרחים), וכ־4,500 נפצעו, מתוכם מאות פצועים באורח קשה עד אנוש.
המתקפה פגעה בעיקר בפעילי חזבאללה, אך גם באנשי רפואה המקושרים לארגון, בשגריר איראן בלבנון מוג'תבא אמאני ובאזרחים ששהו בסביבת נושאי הזימוניות של חזבאללה.
על פי רויטרס, כ־1,500 מחבלים בארגון יצאו מכשירות, לאחר שהתעוורו או נפצעו פציעות קשות בראש ובגפיים בעקבות ההתפוצצות.
תחילה לא לקחה ישראל אחריות על האירוע, אך לאחר כחודשיים, במהלך התמרון הקרקעי בלבנון, אישר ראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו, כי ישראל היא זו שביצעה את התקיפה.
מזכ"ל חזבאללה חסן נסראללה אמר כי מתקפה זו על ארגונו הייתה מכה "חסרת תקדים בהיסטוריה של ההתנגדות בלבנון, בלשון המעטה".
מבצע הביפרים הנחית מכה קשה על חזבאללה ונחשב לצעד הראשון בהסלמה של זירת לבנון לקראת מבצע חיצי הצפון והפיכתה של לבנון לזירת הלחימה העיקרית במלחמת חרבות ברזל.
ארגון הטרור חזבאללה הלבנוני, שלוח־איראן, הצטרף מצפון ללחימה במלחמת חרבות ברזל, יום לאחר טבח שבעה באוקטובר שהוציא חמאס מרצועת עזה באוקטובר 2023. הלחימה בחזית זו נמשכה מאז תחילתה, וגרמה להרוגים ולהרס רב בשני צידי גבול ישראל–לבנון.
ב־15 בספטמבר 2024 הצהיר שר הביטחון יואב גלנט שהשקט לא ישוב לצפון ללא פעולה צבאית.
ב-16 בספטמבר 2024, במהלך פגישה עם עמוס הוכשטיין, אמר ראש הממשלה בנימין נתניהו כי "לא ניתן יהיה להחזיר את תושבי הצפון ללא שינוי יסודי במצב הביטחוני בצפון".
ב-17 בספטמבר 2024, כ-11 חודשים לאחר תחילת הלחימה ופינוי עשרות אלפי תושבים מצפון ישראל, התקבלה בקבינט המדיני-ביטחוני של ישראל החלטה, שיצירת תנאים לחזרת תושבי הצפון לבתיהם היא אחת ממטרות המלחמה.
ההחלטה הסמיכה את שר הביטחון יואב גלנט וראש הממשלה בנימין נתניהו "לנקוט בפעולות הגנה והתקפה נגד חזבאללה על מנת לעמוד במטרת המלחמה".
על פי תחקיר תוכנית "60 דקות", פיצוץ מכשירי הקשר תוכנן במשך כעשר שנים.
בשנת 2018, קצינת מודיעין ישראלית של המוסד ניסחה תוכנית שתשתמש בטכניקה דומה כדי להשתיל חומר נפץ לתוך סוללת זימונית, המוסד הבין כי חזבאללה מתעניין ברכישת זימוניות חדשות לאנשיו.
בעקבות זאת, פותחה במוסד תוכנית מתוחכמת למלכוד הזימוניות, שנוסתה תחילה על בובות כדי להבטיח שהפגיעה תתרחש אך ורק במי שאוחז בזימונית.
BAC, החברה ההונגרית שייצרה את הביפרים, הוקמה במאי 2022 במטרה לייצר מכשירים מתפוצצים ולהעבירם לידי פעילי חזבאללה.
ראש "המוסד", דדי ברנע, חשף כי המשלוח הראשון של 500 הזימוניות הגיע ללבנון מספר שבועות לפני טבח שבעה באוקטובר.