tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
באופן כללי, ככל שכמות היזם גדלה, מהירות הפילמור גדולה יותר, והפולימר המתקבל יהיה בעל מסה מולרית ממוצעת קטנה, ובעל שרשרות קצרות ומסועפות יחסית.
מתבצע בנוכחות יזם רדיקלי, כלומר מולקולה בעלת אלקטרון חופשי כדוגמת .
האלקטרון החופשי של היזם מגיב עם הקשר הכפול, ומתחבר אליו, תוך יצירה של יזם רדיקלי נוסף הממשיך את התהליך, לדוגמה:
החיסרון בתהליך זה הוא שהפולימר הנוצר מורכב מהסתעפויות רבות, ולכן הוא אמורפי ורך.
בתרשים: מנגנון פילמור רדיקלי של וניל על ידי יזם המבוסס על תרכובות אורגנו-מתכתית.
מתבצע באמצעות זרז קטיוני או אניוני.
כל מונומר מצטרף לקצה הפולימר ולא יכול לבצע הסתעפויות.
כך נוצרות מולקולות ארוכות ולא מסועפות, ולכן קשות יותר ויציבות.
בתרשים: מנגנון פילמור קטיוני של וניל הלוגן על ידי זרז קטיוני אלקטרופילי (חומצה).
בתרשים: מנגנון פילמור אניוני של ציאנו-אקרילט על ידי זרז אניוני נוקלאופילי.
פילמור על ידי דחיסה (נקרא גם: פילמור עיבוי, או פילמור גידול בשלבים) היא שיטה לחיבור של מונומרים המכילים, לפחות, שתי קבוצות פונקציונליות.
ברוב תהליכי הפילמור בדחיסה, חיבור המונומרים מתבצע תוך פליטה של מולקולה קטנה אל מערכת הפילמור (כגון: מים, כוהל, HCl ועוד - תלוי בסוג המונומר).
לעומת זאת, כשהקבוצות הפונקציונליות של המונומרים הן במצב בלתי רווי - כמו במונומרים טבעתיים, אזי תגובת הפילמור תתרחש ללא פליטה של מולקולות אל מערכת הפילמור.
פילמור דחיסה מסוג זה, מכונה "פוליאדיציה".
בפילמור דחיסה (שאינו פוליאדיציה), הרכב האטומים ביחידה החוזרת אינו זהה להרכב במונומר.
כל תהליכי הפילמור בדחיסה נעשים בשלבים, תחילה נוצרות מולקולות קצרות, ולאחר מכן המולקולות הקצרות מתחברות למולקולות ארוכות יותר, וכך הלאה - עד לסיום הגבתם של כל המונומרים.
לכן השיטה נקראת - פילמור בשלבים.
אחת הדרכים להפסקה של תהליך הפילמור מתבצעת על ידי הוספה של מולקולה בעלת קבוצה פונקציונלית אחת, המסוגלת להתפלמר לשלד השרשרת בקצה אחד בעוד הקצה השני לא מסוגל לעבור תגובת דחיסה.
בתרשים: פילמור דחיסה של דו-כוהל ודו-אמין לקבלת ניילון (תוך יציאה של מולקולת מים - תוצר הדחיסה).
בתרשים: פילמור דחיסה תוך פתיחת טבעת (פוליאדיציה) של קפרולקטון לקבלת פוליקפרולקטון.
בתרשים: פילמור דחיסה של דו-חומצה קרבוקסילית ודו-כוהל לקבלת פוליאסטר (תוך יציאה של מולקולת מים - תוצר הדחיסה) - תגובת איסטור.
השוואה בין פילמור סיפוח לפילמור דחיסה
פילמור סיפוחפילמור דחיסההמונומרמכילה לפחות קשר כפול אחדכל מולקולת מונומר מכילה לפחות שתי קבוצות פונקציונליותמנגנון הגדילהגידול בשרשרתגידול בשלביםמבנה השרשראות שמתקבלשרשרות ישרות ומסועפותשרשרות ישרותדרגת הפילמור הממוצעתנקבעת בהתאם לכמות היזם, כמות המונומר, ותנאי הפילמור.
כמו כן, ניתן להגיע לדרגות פילמור גבוהות ולהתפלגות מסה צרה.לא ניתנת לקביעה מראש.
הבחירה בתהליך הפילמור נעשית בהתחשב במשתנים שונים וביעד השימוש הסופי של הפולימר.
בין המשתנים שיש לתת עליהן את הדעת בעת בחירת תהליכי הפילמור הם: עלות מתקני הפילמור ועלות האנרגיה הדרושים להפעלתם ואחזקתם, יכולת שליטה במשקלים המולקולריים של הפולימר, מהירות התגובה, יכולת להיפטר מחום עודף, מורפולוגיה נדרשת מהפולימר, בטיחות, רעילות.
תהליכי פילמור הומוגניים (דוגמאות נבחרות)
פילמור צבר - מתבצע על ידי הכנסת המונומר והיזם בלבד למערכת התגובה.
זוהי שיטת פילמור זולה ביותר, אשר אינה דורשת ציוד ייחודי, ואינה כוללת שימוש בכימיקלים נוספים מעבר למונומר והיזם, אולם, חסרון השיטה הוא הקושי בשליטה על טמפרטורה אחידה במכל התגובה, בין היתר, בשל הבדלי צמיגיות שמתהווים כתוצאה מהתקדמות התגובה.
בנוסף, יש צורך לבצע הרחקה של מולקולות מונומר שלא הגיבו בסיום התהליך.
הפולימרים המיוצרים בשיטה זו הם בעלי מנעד רחב של משקלים מולקולריים.
פילמור ממס - מתבצע על ידי הכנסת המונומר והיזם יחד עם ממס (לרוב אורגני) למערכת התגובה.
על הממס לאפשר המסה מלאה של המונומר והיזם, ולאפשר אחידות בצמיגות הכללית, ובכך גם למנוע חימום לא אחיד של המערכת.
פילמור ממס מתאפיין בשליטה טובה יותר על מערכת הפילמור, אך יחד עם זאת עלותו יקרה יותר, והיא מחייבת שימוש בממס יציב כימית.
לעיתים קרובות השיטה הנה מועדפת כשהפולימר שמתקבל בסוף התהליך משווק יחד עם הממס כמוצר סופי, כגון בצבעים או דבקים פולימרים.
תהליכי פילמור הטרוגניים (דוגמאות נבחרות)
פילמור תרחיף - התהליך כולו מתרחש בפזה מימית רציפה.
למערכת הפילמור מוסיפים את המונומר ואת היזם שנדרש שיהיו לא מסיסים במים (הידרופובים), ובנוסף גם חומר פעיל שטח (חפ"ש) או פולימר מייצב המסיס בפזה המימית.
בתוך מכל התגובה מפעילים מערבל, שבעקבות פעולתו, נוצרים טיפות זעירות (50 עד 500 מיקרון) של מונומר שבתוכו מתמוסס היזם ומתחיל תהליך הפילמור.
כך שכל טיפת פולימר מהווה מערכת פילמור צבר עצמאית.
תפקיד החפ"ש הוא לייצב את הטיפה ההידרופובית בתוך הפזה המימית ולאפשר את שימור הטיפות במהלך התגובה (מונע יצירה של שכבות נפרדות).
פילמור תרחיף הפוך - זהה ברובו לשיטת הפילמור בתרחיף, כשההבדל הוא שהפזה הרציפה אינה מים, אלא ממס אורגני.
היזם והמונומר אינם מסיסים בפזה זו (הידרופילים).
פילמור תחליב - התהליך מתרחש בפזה מימית רציפה, בה מתמוסס היזם והחפ"ש.
המונומר אינו מסיס בפזה זו (הידרופובי).
בשיטה זו נעשה שימוש בחפ"ש הנמצא בריכוז המתאים לסף היצירה של המיצלות (מעל ה-CMC).
המיצלות שנוצרו מאפשרות את המסת המונומר ההידרופובי בתוכן ובהן מתרחש תהליך הפילמור.
פילמור תחליב הפוך - זהה ברובו לשיטת הפילמור בתחליב, כשההבדל הוא שהפזה הרציפה אינה מים, אלא ממס אורגני.
המונומר אינו מסיס בפזה זו, בעוד שהיזם והחפ"ש כן מסיסים בה.
פילמנט (מאנגלית: Filament; ובעברית קור) הוא שרשרת ארוכה עשויה חלבונים, למשל בשיער, בשרירים או בשוטון.
פילמנטים של חלבון מתחברים יחד כדי ליצור את שלד התא.
לעיתים קרובות הם מצטברים יחד כדי לספק לתא תמיכה, חוזק ונוקשות.
כאשר הפילמנטים נארזים יחד, הם מסוגלים ליצור שלושה חלקי תא שונים.
שלוש הקבוצות העיקריות של פילמנטים חלבוניים המרכיבות את שלד התא הן: פילמנטים של מיקרוטובולים, קורי אקטין וסיבי ביניים.
פילמנט – קיים גם בתחום התלת מימד כשם של גליל המהווה חומר גלם לתעשיית הדפסות תלת מימד.
פילנתרופיניזם הייתה תנועה לרפורמה חינוכית ברוח ערכי הנאורות, עם דגש על לימוד מדעי הטבע שהחלה בצפון גרמניה בשנות ה-70 של המאה ה-18. התנועה שאפה לתקן את החינוך המסורתי הכנסייתי ולהציע חינוך מודרני שמטרתו להכשיר אזרחים מועילים ומשכילים, אשר נסמך על הבנת הילד ואופני תפיסתו.
הילד, לשיטת הפילנתרופיניסטים, נבדל מן המבוגר ותופס בחושיו, ולכן יש ללמדו תוך גירוי החושים, לימוד מעשי ודוגמאות מוחשיות.
באותן שנים התגבשה גם תנועת ההשכלה המוקדמת היהודית בפרוסיה, והמשכילים היהודים שאבו משיטות ההוראה של הפילנתרופיניסטים שנקראו בעברית המשכילית של התקופה "פילנתרופין".
הפילנתרופיניזם, שהיה תנועה פילוסופית-אינטלקטואלית, לא התארגן כארגון ולא יצר רשת חינוך.
בתי ספר וספרי לימוד פילנתרופיניסטים חולקים עמדות משותפות, אך אינם כפופים לדוקטרינה סדורה או לממסד כלשהו, ולפיכך הם נבדלים זה מזה בדרכים ובדגשים.
הרעיונות המרכזיים של תפיסת הפילנתרופיניסטים שאובים מז'אן-ז'אק רוסו, אולם בעוד רוסו התעניין בפיתוח אינדיבידואלי והתנגד לספרי לימוד, הציבו הפילנתרופיניסטים את מטרת החינוך לשם הכשרת הילד להשתלבות במוסדות החברה והמדינה.
אף על פי שהתנגדו לבתי הספר הכנסייתיים המסורתיים, על תוכניהם המיושנים ודרכי ההוראה הדכאניות והמשמימות שלהם, שעיקרן שינון, הרי שהתיקון שהציעו היה יחסית שמרני וחתר לייצוב חברתי.
עיקרי תוכנית הלימודים היו מדעי הטבע, היסטוריה, גאוגרפיה, שפות וחינוך דתי ומוסרי.
הפילנתרופיניסטים האמינו כי חומר הלימוד צריך להימסר בדרך חווייתית, מעניינת ורלוונטית, ובאופן התואם את רמת הקליטה של הילדים.
לשם כך יצרו ספרי לימוד עשירים בהמחשות (כגון מפות ודיאגרמות) ותמונות (בעלי חיים, צמחים, מכשירים וכדומה), עודדו ניסויים ותצוגות בכיתה (ממדידה באמצעות מד-זווית ועד תצפית בבעלי חיים), סיורים, גינון ועוד.
אחד מן המאפיינים הבולטים של השיטה הוא הדגמת חוקים כלליים באמצעות דוגמאות פרטיות רבות, תיאורים חיים של פרטים ואף יוצאי-דופן ומוזרויות.
חלק ניכר של המידע מועבר בספרי הלימוד בדרך של דיאלוג המדמה שיחה בכיתה בין מורה (או קול סמכותי אחר) ותלמידיו.
למשל קטע מתוך פתיחה למקראה ללימוד תולדות הטבע:
את הקניית הידע שאפו הפילנתרופיניסטים לקיים באווירה נעימה ובריאה.
הם שללו מכל וכל ענישה גופנית והקפידו על שעות משחק, חינוך גופני ומלאכת יד שיגוונו את שעות הלימוד העיוני.
עם זאת, החינוך הקפיד על שמירת הסדר וכבוד לסמכות ולמוסדות הדת והמדינה וכיוון לנימוסים, היגיינה, דרישות מוסריות גבוהות ופטריוטיות (שהודגשה בלימודי השפה והספרות הגרמנית, ההיסטוריה והגאוגרפיה), אמנם בדרך דידקטית ולא מתוך ציות עיוור.
ב-1768 פרסם יוהאן ברנהרד באזדוב את ספר היסוד של התנועה Vorstellung an Menschenfreunde für Schulen, nebst dem Plan eines Elementarbuches der menschlichen Erkenntnisse ("מבוא פילנתרופיניסטי לבית ספר ותבנית של ספר-יסוד לידע האנושי") ובשנת 1774 הקים את בית ספר "פילנתרופינום" בדסאו (Philanthropinum Dessau) שיועד לבני המעמד הבורגני.
בית הספר התפרסם והיווה דגם לבית ספר מתקדם, אנשי חינוך פילנתרופיניסטים הגיעו לעבוד בבית הספר מכל רחבי המרחב הגרמני ולאחר שלימדו בו תחת הנחייתו של באזדוב חזרו למקומותיהם וייסדו בהם בתי ספר דומים.
סגנו, כריסטיאן היינריך וולקה (Christian Heinrich Wolke) הקים בית ספר דומה בסנקט פטרבורג ומתמחה אחר בבית הספר, איזק איסלין (Isaak Iselin) נטל את רעיונותיו לשווייץ.
כספר לימוד בסיסי ערך באזדוב יחד עם המאייר דניאל חודובייצקי את "ספר היסוד עם תמונות" (Elementarwerk mit Kupfern, 1774), שזכה לשבחיו של קאנט כחומר הלימוד לחינוך הרצוי.
בשנת 1773 הקים פרידריך אברהרד פון רוכוב (Friedrich Eberhard von Rochow) בית ספר פילנתרופיניסטי כפרי לילדי איכרים באחוזתו רקאן (Reckahn).
בית ספר זה שימש כדגם לבתי ספר כפריים בסביבתו, שרוכוב היה מעורב בהקמתם, כגון בגטין (1777) ובקריין (1779).
הוא חיבר את אחד מספרי הלימוד הפילנתרופיניסטים הראשונים: Versuch eines Schulbuches für Kinder der Landleute ("ספר לימוד נסיוני לילדי ארצנו", 1772) ואת המקראה המאוירת לילדי הכפר (הכוללת סיפורים מעולמם, המעוררים חשיבה רציונלית ומחזקים את ערכי המוסר) Der Kinderfreund ("ידיד הילד", 1776).
יואכים היינריך קאמפה לימד בבית הספר של באזדוב ולאחר מכן יסד וניהל בית ספר בהמבורג והיה אחראי על מערכת החינוך בבראונשווייג (בשני התפקידים ירש אותו ארנסט כריסטיאן טראפ (Ernst Christian Trapp)).
בין השנים 1785-1791 פרסם 16 כרכים של החיבור הפרוגרמטי Allgemeine Revision des gesammten Schul und Erziehungswesens ("תיקון כללי של בית הספר ומערכת חינוך") ותרגם את הספרים מחשבות אחדות אודות החינוך מאת ג'ון לוק ואמיל, או על החינוך מאת רוסו.
כמו כן חיבר ספרי ילדים בתוכם עיבוד ל"רובינזון קרוזו" וספרי מסעות.
כריסטיאן גוטהילף זלצמן (Christian Gotthilf Salzmann) ייסד ב-1784 את בית הספר שנפפנטאל (Schnepfenthal) בעיר גותה, שעדיין פעיל כפנימייה למחוננים והוא אחד מבתי הספר הטובים בגרמניה.
קשרי הפילנתרופיניזם ותנועת ההשכלה היהודית
המשכילים היהודים המוקדמים פעלו באותה סביבה גאוגרפית ואינטלקטואלית כמו ראשוני הפילנתרופיניסטים ובין פילנתרופיניסטים מובילים ומשכילים מוקדמים היו קשרי היכרות.
משכילים כגון שלמה מימון, משה מנדלסון, נפתלי הרץ וייזל, דניאל איציג, יצחק אייכל ודוד פרידלנדר עסקו רבות בחידוש החינוך ובהוראת המדעים ברוח ערכי הפילנתרופיניזם ובית הספר היהודי המודרני בברלין "חנוך נערים" (נחנך ב-1781) הוקם לפי תפיסה זו.
גם ספרי הלימוד של ההשכלה נכתבו על בסיס ספרי הפילנתרופיניזם.
בתי ספר יהודים פילנתרופיניסטים (משכיליים) קמו גם בברסלאו, דסאו, גיסן, קאסל, המבורג ופרנקפורט (שם נקרא בית הספר "פילנתרופין") ואף בפראג.
יהודה ליב בן-זאב, מחבר המקראה "לימודי מישרים" (1802) כתב:
ומוריץ לווה שלזינגר חיבר ב-1800 מניפסט פילנתרופיניסטי בעברית:
פיליצה (בפולנית: Pilica, ביידיש: פילץ) היא עיירה במחוז זוויירצ'ה שבפרובינציית שלזיה בפולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
פיליצה נזכרת מראשית המאה ה-12, ובשנים אלה נבנו בה כנסייה וארמון.
באמצע המאה ה-16 הוענקו לפיליצה זכויות עיר, ובמאה ה-17 הייתה העיירה למרכז כנסייתי.
באמצע המאה ה-17 הוחרבה העיירה בידי השוודים.
בחלוקת פולין בסוף המאה ה-18 נכללה העיירה בתחום אוסטריה, ובשנת 1815 נכללה בתחום פולין הקונגרסאית.
התיעוד הראשון לישיבת יהודים בעיירה הוא משנת 1581, ובמאה ה-17 הוקם בה בית כנסת.
מאמצע המאה ה-18 התקיימה בעיירה קהילה יהודית מאורגנת, ובשנים 1760 עד 1764 התכנס בעיירה ועד ארבע הארצות.
במהלך המאה ה-19 גדל מספר היהודים בעיירה, ואלו נטלו חלק מרכזי בפיתוחה התעשייתי.
משנת 1894 התקיימה בעיירה פעילות ציונית.
בתחילת המאה ה-20 נמנו בעיירה 2,688 יהודים, שהיוו רוב תושביה.
בשנת 1911 פרעו איכרים פולנים ביהודי העיירה, ובמהלך מלחמת העולם הראשונה נמלטו מהעיירה רוב יהודיה.
בשנים אלה כילו שריפות גדולות את רוב בתי היהודים בעיירה.
לאחר המלחמה, שבו לעיירה רק חלק מיהודיה.
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-2,000 יהודים, והתקיימה בה פעילות ציונית ענפה, שכללה תנועות נוער ציוניות ובית ספר עברי.
בשנות השלושים של המאה ה-20 סבלו יהודי העיירה מתקיפות אנטישמיות מצד איכרי הסביבה ומצד הפולנים תושבי העיירה.
במהלך השואה הושמדה לחלוטין קהילת פיליצה.
רבני העיירה: הרב יואב רוזנבוים (הראשון), בין השנים תקל"ח (1778) - תקס"א (1800) כיהן בעיר רבי אלעזר לעוו מחבר הספר "שמן רוקח".
הרב לעוו עמד גם בראשות ישיבה במקום.
בשנת תרפ"ד (1924) החל לכהן בעיר כרב ואדמו"ר רבי ברוך קלונימוס הורוביץ-שטרנפלד משושלת חנצ'ין.
כמו כן בלט בעיר "האופה מפילץ", רבי יעקב, שזכה להערכתו של החוזה מלובלין.
לזכרם של יהודי פיליצה שנרצחו במהלך מלחמת העולם השנייה התקיים מצעד חיים בנוכחות מאות משתתפים מישראל, פולין ואוסטרליה.
במצעד שוחזר אחד ממסעות ההרג של 20 מיהודי העירייה שהתרחש ב-5 בספטמבר 1942 מכיכר העירייה ועד קבר אחים שאותר ב-2014 במרחק של 600 מטר מכיכר העירייה.
פילנדיה (בספרדית: Filandia) היא עיר ורשות מקומית בחלק הצפוני של מחוז קינדיו, קולומביה.
העיר ממוקמת בצד המערבי של רכס הקורדיירה המרכזית בקולומביה, שהוא חלק מרכס הרי האנדים, 26 ק"מ צפונית לבירה המחוזית ארמניה.
פילפ אדן (אטווש) בק (בהונגרית: Beck Ö.
Fülöp או בשמו המלא: Beck Ötvös Fülöp או Beck Ödön Fülöp, פאפא, 23 ביוני 1873 – בודפשט, 31 בינואר 1945) היה פסל הונגרי-יהודי, אמן מדליות מתכת שנספה בשואה, הוא אחיו הגדול של וילמוש פמש בק אמן המתכת ואביהם של הפסל אנדראש בק והציירת יודית בק.
בק נולד למשפחה יהודית בת עשרה ילדים בעיר פאפא, בנם של פאל בק וארנסטין גולד.
בין השנים 1888–1893 למד בניית מודלים בבית הספר לאומנות שימושית (לימים אוניברסיטת מוהולי-נאג' לאמנות ועיצוב) בבודפשט אצל הפסל אנטל לוראנפי והאדריכל/צייר אלברט שיקדנץ.
במהלך מסע הלימוד שלו לוונציה בשנת 1892 הבין את המקור הפנימי של שאיפותיו האמנותיות.
הוא החשיב מאותו רגע את תחילת יצירתו האומנותית.
הוא יצא ללימודים לווינה למספר חודשים.
בשנת 1894 הוענקה לו מלגה ונסע לפריז.
שם ב-Ecole des Beaux-Arts היה משנת 1895 תלמידו של המאסטר הוברט פונסקרמה (1903-1927) שהיה גם המנחה שלו.
שם זכה בק בפרס ד'אטלייר.
הוא עיצב את דוגמת ההטבעה של הקרונה בעלת הערך 1 של האימפריה האוסטרית-הונגרית ואז הקדיש את תשומת לבו לעיצוב "מדליית המילניום" (אלף שנה להונגריה בשנת 1896).
מפריז הגיש את הצעתו למכרז למדליית תערוכת המילניום וזכה.
בשנת 1897 הציג תערוכה בגלספלאסט במינכן.
יצירות סדרת המדליות שלו שהוצגה במוזיאון לאומנויות שימושיות בבודפשט בשנת 1898 הגדירה לראשונה את המדליה כסוגה אומנותית עצמאית.
בשנת 1900 זכה במדליית כסף ביריד העולמי בפריז, ואז נסע לטיולי לימודים לאיטליה וגרמניה.
בשנת 1906 זכה בפרס הגדול במילאנו.
באותה תקופה תשומת ליבו עברה לפיסול.
ב־31 בינואר 1907 התחתן עם לאורה בארדוש שהייתה צעירה ממנה ב -12 שנים, בתם של קארוי בארדוש ווילמה ברכפלד.
בסביבות 1907 התחבר בק יותר לסופרים של כתב העת ניוגט, עד כדי כך שתכנן גם את סמל המגזין שהושק בסוף אותה השנה (רשמית בשנת 1908).
באופן ספציפי, מטבע ההנצחה של קלמן מיקש נבחר כסמל כתב העת ניוגט (עוצב על ידו מחדש באופן חלקי לאחר מכן).
משנת 1910 עבד בסדנא שלו בעיר גד, ובו גילוף את פסליו החזקים והסגורים.
בשנת 1914 הציג לראשונה תערוכת יחיד במוזיאון ארנסט בבודפשט.
"אפרודיטה", אחת מיצירותיו העיקריות, הושלמה בשנת 1915.
ב־30 ביוני 1917 התנצרו הוא ואשתו ועברו לדת הפרוטסטנטית.
התנצרותו לא עזרה לו הרבה.
בשנת 1944, לאחר הכיבוש הגרמני של הונגריה הועבר בק לאחד מבנייני הטלאי הצהוב שמשם נמלט.
בתקופת שלטון מפלגת צלב החץ נאלץ להתחבא יחד עם אשתו, במרתף ביתו של חבר.
ב־31 בינואר 1945 נעלם משם ללא עקבות, כנראה נרצח.
דמויות בעלי חיים (תרנגול וארנב) (1911) - בית ספר דרך סנטאנדרה
הנצחת חללי המלחמה של מכללת פאפא (1922) - הוקם בשנת 1931, פסל ברונזה
נער רוקד, אמנות, מסחר (1926) - חנות כלבו קורווין.
אישה יושבת (1927) - בודפשט, רובע 5., כיכר לאיוש קושוט, פסל אבן
קבר פרנץ פרדיננד באומגרטן (1928)
אנדרטת הגבורה של פאפא (1931)
לוח הזיכרון של פרנץ ליסט (1935)
יוז'ף קטונה (סנטאנדרה, לא גמור)
ז'יגמונד מוריץ', מיהאי באביץ' וזולטאן קודאי.
המפורסמים מבין 500 המטבעות שלו הם: שנדור פטפי, פרנץ ליסט, אנדרה אדי, מיהאי באביץ', קלמן מיקש.
פילמור איסט היה אולם הופעות רוק בבעלותו של ביל גרהם בלואר איסט סייד בניו יורק (פינת השדרה השנייה ורחוב 6 מזרח באיסט וילג' במנהטן תחתית).
בשל חשיבותו, זכה המקום לכינוי "Church of Rock 'n' Roll" (כנסיית הרוק'נ'רול).
באולם, שהכיל כ-2,700 מושבים, הופיעו והקליטו אלבומי הופעה מיטב אמני התקופה, בהם גרייטפול דד, ג'ניס ג'ופלין, ג'ימי הנדריקס, קינג קרימזון, ג'פרסון איירפליין, אולמן ברדרס בנד, הדלתות, הבירדס, ג'ו קוקר, מיילס דייוויס, בי.
קינג, ואן מוריסון, קרוסבי, סטילס, נאש ויאנג, ניל יאנג, Ten Years After, פרנק זאפה, The Who, ג'ון לנון ויוקו אונו, סליי אנד דה פמילי סטון, מרווין גיי, טראפיק, אל קופר, פול באטרפילד, פרוקול הארום, איירון באטרפליי, לד זפלין ורבים אחרים.
המועדון נקרא על שם המועדון בו העלה גרהם מופעים בסן פרנסיסקו, הפילמור אודיטוריום (מאוחר יותר פתח גרהם מועדון משלו בסן פרנסיסקו בשם פילמור וסט).
הקמת המבנה הסתיימה ב-1926 והוא שימש כתיאטרון יידיש בשם "הקומודור".
לאחר מכן שימש כבית קולנוע (בשם "תיאטרון הווילג'") עד שנרכש על ידי גרהם ב-1968, כאתר הופעות בניו יורק, שישלים את האולם בבעלותו בסן פרנסיסקו.
ב-6 במרץ 1968 נפתח הפילמור בהופעתה של ג'ניס ג'ופלין עם ה-Big Brother and the Holding Company, אלברט קינג וטים באקלי.
בדרך כלל התקיימו שני קונצרטים בשבוע, ביום שישי ובשבת, שכללו הופעה ובה שלושה סטים, חלק מההופעות היו כפולות והתקיימו גם ב-20:00 וגם ב-23:00. ההופעות התחלפו בין החוף המזרחי לחוף המערבי.
במקום הוקלטו כחמישים אלבומי הופעה חיה רשמיים (בנוסף ללא מעט בוטלגים).
בהם שישה תקליטים של הגרייטפול דד, שלושה של האולמן ברדרס, שלושה של ג'פרסון איירפליין, שניים של קינג קרימזון, שניים של פרנק זאפה ושניים של ג'ימי הנדריקס.
"להקת הבית" של המועדון, שהופיעה בו פעמים רבות, הייתה האולמן ברדרס ותקליטם בהופעה חיה, (At Fillmore East (1971, נחשב לאחד מתקליטי ההופעה הטובים ביותר בכל הזמנים, ולרוב לטוב שבהם.
האלבום האחרון שהוקלט בחייו של ג'ימי הנדריקס ואלבום ההופעה היחיד שלו היה Band of Gypsys, שהוקלט בערב השנה החדשה.
חלל הבמה היה צבוע שחור ועל הקיר האחורי הוקרנו מופעי אורות וסרטים פסיכדליים.
השינויים בעולם ההופעות החיות הובילו לכך שהופעות רוק לא התקיימו עוד באולמות של אלפי מושבים בודדים אלא באצטדיונים ואולמות ספורט (ארנות) עם 10,000 מושבים ומעלה.
ב-27 ביוני 1971 ערך גרהם מופע פרידה בהשתתפות האולמן ברדרס ואמנים אורחים (בהם הביץ' בויז) ולאחריו סגר את אולם המופעים.
לאחר הסגירה נפתחו ונסגרו במקום מספר אולמות מופעים.
בין השנים 1980 ל-1988 פעל במקום דיסקוטק לקהילת הלהט"ב.
לאחר מכן נהרס חלק מהמבנה ובמקומו הוקם פרויקט מגורים.
באזור המבואה ההיסטורי נפתח ב-2013 סניף בנק.
פילמור וסט היה אולם הופעות רוק, שהופעל על ידי ביל גרהם במרכז סן פרנסיסקו (פינת מרקט סטרייט ושדרת ון-נס דרום).
המועדון נקרא על שם המועדון בו העלה קודם לכם גרהם מופעים בסן פרנסיסקו, הפילמור אודיטוריום (מאוחר יותר פתח גרהם מועדון משלו בניו יורק בשם פילמור איסט).
במבנה שכן מועדון ריקודי סווינג בשם קרוסל בולרום (Carousel Ballroom).
ב-1968 הופעל המקום כאולם הופעות על ידי קולקטיב שכלל את חברי הלהקות Quicksilver Messenger Service, גרייטפול דד, ג'פרסון איירפליין, ו-Big Brother and the Holding Company (להקתה של ג'ניס ג'ופלין).
כתוצאה מהתדרדרות אזור פילמור, בו שכן הפילמור אודיטוריום, בו העלה ביל גרהם מופעי רוק, חיפש גרהם מקום אחר.
ביולי 1968 החל גרהם להעלות מופעי רק במבנה ושינה את שמו לפילמור וסט (בניגוד לפילמור איסט, אותו רכש חצי שנה קודם לכן בניו יורק).
"להקת הבית" של הפילמור וסט, שהופיעה 64 פעם בין 1968 ל-1971 הייתה הגרייטפול דד.
בדרך כלל התקיימו שני קונצרטים בשבוע, ביום שישי ובשבת, שכללו הופעה ובה שלושה סטים, חלק מההופעות היו כפולות והתקיימו גם ב-20:00 וגם ב-23:30. ההופעות התחלפו בין החוף המזרחי לחוף המערבי.
חלק מההופעות החיות הוקלטו וראו אור באלבומי הופעה רשמיים, בהם אריתה פרנקלין וחצי מאלבומה הכפול של להקת קרים Wheels of Fire.
ב-4 ביולי 1971 (שלושה שבועות לאחר סגירת הפילמור איסט) ערך גרהם מופע פרידה בהשתתפות להקת סנטנה, Creedence Clearwater Revival, Quicksilver Messenger Service והגרייטפול דד והמשורר אלן גינסברג.
האירוע הוסרט וארה אור בשם Fillmore: The Last Days.
לאחר הסגירה שימש המקום שנים ארוכות כסוכנות רכב הונדה.
ביוני 2018 נפתח במקום אולם ההופעות SVN West.
פילמור אודיטוריום היה אולם הופעות בסן פרנסיסקו.
בין השנים 1954 ל-1966 הופעל על ידי צ'ארלס סאליבן ובין השנים 1966–1968 על ידי בילי גרהאם.
על שמו של הפילמור הקים גרהם את אולם הפילמור איסט בניו יורק ואולם הופעות מרכזי יותר בסן פרנסיסקו, פילמור וסט.
בניין האודיטוריום ממוקם בפינת שדרות גירי ורחוב פילמור () ברובע פילמור בסן פרנסיסקו.
ב-1936 השתכן בו מועדון הריקודים "אמבסדור" (Ambassador Dance Hall) ובין 1939 ל-1952 פעלה במקום זירת החלקה על גלגיליות.
ב-1954 רכש צ'ארלס סאליבן, אפרו-אמריקאי מקורב למאפיה, את המקום ושינה את שמו לפילמור אודיטוריום והפעיל בו ערבי ריקודים.
במקום הופיעו כלהקות לריקודים הביג בנדס של ליונל המפטון, דיוק אלינגטון, ג'יימס בראון, הטמפטיישנס ועוד לקהל אפרו-אמריקאי.
גרהאם שכר מדי פעם את המקום מסאליבן עבור העלאת מופעי רוק.
בדצמבר 1965 רכש בילי גרהאם את המקום והחל להעלות בו הופעות רוק ובפרט היה מרכז למוזיקה פסיכדלית.
בין היתר הופיעו במקום הגרייטפול דד (51 הופעות), ג'פרסון איירפליין, Quicksilver Messenger Service, הדלתות, The Jimi Hendrix Experience, הבירדס, ג'ניס ג'ופלין ו־Big Brother and the Holding Company, סנטנה, פרנק זאפה, The Who, פינק פלויד וקרים.
נוסף על רוק, העלה גרהם במקום הופעות ג'אז, מוזיקת נשמה ובלוז משל בי.
קינג, מיילס דייוויס, צ'ארלס לויד, אריתה פרנקלין, אוטיס רדינג והקראות שירה (למשל של אלן גינסברג).
לקראת הופעה של הוולווט אנדרגראונד וניקו ב-27 במאי 1966, עיצב דני ויליאמס (Danny Williams), מעצב התאורה של הלהקה, סט למופע אורות על הבמה.
בכך יצר למעשה את התקן לעיצב תאורה במופעי רוק.
הפילמור הזמין אותו לעצב את מערכת התאורה הקבועה שלו, ולהוסיף חידושים ששינו את התחום.
ב-1968, בשל התדרדרות השכונה, העביר גרהאם את פעילותו בסן פרנסיסקו לפילמור וסט.
במקום נפתח לתקופה קצרה מועדון בשם The New Old Fillmore, שנסגר ב-1970. בשנות השמונים פעל במקום מועדון פאנק בשם The Elite Club.
המקום תועד ביצירתו של האנטר ס.
תומפסון, "פחד ותיעוב בלאס וגאס".
פילמון ברטולומה ולה הבן הוא פוליטיקאי ומשפטן אמריקאי, שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-34 של מדינת טקסס, מאז 2013. ולה, חבר המפלגה הדמוקרטית, ייצג מחוז קונגרס השוכן בדרום טקסס בין הערים קורפוס כריסטי ובראונסוויל.
וולה נולדה בהרלינגן שבטקסס, וגדלה בבראונסוויל הסמוכה.
אביו, פילמון ולה האב, היה שופט פדרלי בשנים 1980–2004, ושירת בבית המשפט המחוזי הפדרלי עבור דרום טקסס.
אמו, בלנקה סאנצ'ס ולה, כיהנה כראשת העיר הראשונה של בראונסוויל משנת 1999 עד יוני 2003. ולה למד בבית הספר התיכון אקדמיית סיינט ג'וזף (Saint Joseph Academy), ובשנת 1985 השלים לימודי תואר ראשון באוניברסיטת ג'ורג'טאון.
כסטודנט באוניברסיטה זו, היה מתמחה במרכז השיפוט הפדרלי, סוכנות המחקר והחינוך של בתי המשפט הפדרליים בארצות הברית.
הוא גם היה עוזר משפטי עבור סולומון אורטיז בוושינגטון הבירה.
ב-1987 השלים ולה באוניברסיטת טקסס באוסטין לימודי תואר שני במשפטים.
בתיק המשפטי "איגוד בתי הספר אדינבורג נגד לנדמארק" ייצג את עיריית אדינבורג, אשר נאבקה למען הרחבת המימון שלה.
בעקבות תוצאות מפקד האוכלוסין של ארצות הברית שהתקיים בשנת 2010, נוצר מחוז הקונגרס ה-34 של טקסס.
לקראת הבחירות ב-2012, החליט ולה להתמודד לייצוג המחוז.
בבחירות המקדימות שהתקיימו במפלגה הדמוקרטית ב-29 במאי 2012 גבר על שבעה מיריביו וזכה ב-40 אחוז מהקולות.
עם זאת, משלא גרף לפחות 50%, התמודד בסיבוב שני ב-31 ביולי בו גבר על יריבו עם 67%.
בבחירות הכלליות ניצח את ג'סיקה ברדשו, מועמדת המפלגה הרפובליקנית, וזכה בכ-62% מקולות הבוחרים.
עם התכנסות הקונגרס ה-113 של ארצות הברית, ולה הושבע לתפקידו.
ביולי 2013 עזב ולה את השדולה ההיספנית בקונגרס בשל התנגדותו ל"תיקון הובן-קורקר", שקשר את ביטחון בגבול ארצות הברית–מקסיקו למסלול לאזרחות אמריקאית.
לדבריו, "הקמת גדר גבול נוספת תתקע טריז בין קהילות השוכנות על גבול, אשר מאוחדות מבחינה תרבותית".
בינואר 2021 הועמד בידי הנשיא הנבחר של ארצות הברית ג'ו ביידן לסגן יו"ר הוועדה הדמוקרטית הלאומית.
ב-21 בינואר נכנס לתפקידו כאחד מארבעת של סגניו של יו"ר הוועדה ג'יימי הריסון לצדם של גרטשן ויטמר, תמי דקוורת' וקן מרטין.
בשנים 2019-2017 היה סגן יו"ר ועדת החקלאות של בית הנבחרים, עד אשר החלפיה אותו אלמה אדמס.
במרץ 2021, לקראת בחירות 2022, הכריז ולה על פרישתו מהקונגרס.
פרישתו באה על רקע חלוקה מחודשת של מפת מחוזות הקונגרס בטקסס.
ולה, שמחוזו בעל הרוב הלטיני ושמשתרע ממזרח עמק ריו גראנדה צפונה בואכה סן אנטוניו, זוהה כיעד פוטנציאלי להדחה בידי המפלגה הרפובליקנית.
לאחר שהנשיא לשעבר דונלד טראמפ שיפר את שיעורי התמיכה בו באזור זה, ולה נאלץ להתמודד עם צמצום הפופולריות שלו במחוז ביתו.
ב-24 במרץ 2022 הודיע ולה כי בכוונתו להתפטר ממושבו בבית הנבחרים בטרם יתפזר הקונגרס ה-117 של ארצות הברית, ובכך לסיים את כהונתו מוקדם מן הצפוי.
פילפ וייס (בהונגרית: Weiss Fülöp; פשט, 31 בדצמבר 1859 – ציריך, 28 במרץ 1942) היה כלכלן יהודי-הונגרי, נשיא בנק, חבר הבית העליון של הפרלמנט ההונגרי.
פילפ וייס נולד במשפחה יהודית כבנם של אברהם וייס ושל קרולין סטרנסקי.
הוא למד בדרזדן, שם סיים את לימודיו באקדמיה למסחר.
בשנת 1882 הצטרף לבנק המסחרי ההונגרי של פשט, בו הפך למנכ"ל בשנת 1911. לאחר מותו של לאו לאנצי (1921), נבחר לנשיא הבנק עד להתפטרותו בשנת 1938. וייס ניהל את חברות המסחר והתעשייה של הבנק והיה פעיל משמעותי בתחום הפיננסי בבלקן.
אחרי מלחמת העולם הראשונה היו לו זכויות רבות בהקמת חברות טקסטיל ובפיתוח הענף בהונגריה.
הוא היה נשיא "האיגוד הלאומי של יצרני הטקסטיל ההונגריים", חבר בוועד הפועל של "התאחדות התעשיינים הלאומית" והיועץ הראשי של הבנק הלאומי ההונגרי.
רעייתו הייתה פלורה גאראי (1864–1929), איתה התחתן ב-26 באוקטובר 1884 בבודפשט.
אלאונורה וייס, בכינוייה אלי (1885–?).
בעלה הראשון היה קורנל קלטי (1877–1943), בעל מפעל לכימיקלים, ובעלה השני היה לאיוש ואלקו, חבר הפרלמנט ושר.
בעלה היה פאל בירו (1881–1955), שהיה כלכלן ומנהל חברות, חבר האספה הלאומית של הונגריה במשך שנים רבות.
פופין פרש , הידוע יותר בשם פילסברי דאובוי , הוא קמע פרסומי של חברת פילסברי, המופיע בפרסומות רבות שלה.
פרסומות רבות ששודרו מ-1965 עד 2005 (כמה מהן עם GEICO בין 2009 ל-2017) הסתיימו כאשר אצבע אנושית לוחצת על הבטן של דאובוי.
כאשר האצבע לוחצת על בטנו, הוא מגיב בצחקוק ואומר "".
את פילסברי דאובוי יצר רודי פרז, רעיונאי הקשור לחבר במשרד הפרסום של פילסברי, ליאו ברנט.
פרז ישב במטבח שלו באביב 1965, כשהוא נתון תחת לחץ ליצור קמע פרסומי לקו מוצרי הבצק בקירור של פילסברי (ביסקוויטים, לחמניות, לחמניות מתוקות ועוגיות).
ויליאמס, דמיינה בחור חי מבצק שמבצבץ מתוך פחית רולס של פילסברי והגתה את הסיסמה "אמור שלום לבצק של פופין פרש".
פילסברי דאובוי אויר עם צעיף, כובע שף ושתי עיניים כחולות גדולות.
הוא תוכנן במקור על ידי מילט שפר ונוצר באמצעות סטופ מושן בשילוב אנימציה בפלסטלינה.
על מנת להציג את פילסברי דאויבוי כיום, משתמשים ב-CGI; תוכנות מחשב ליצירת תוכן ויזואלי, תת-תחום של הגרפיקה הממוחשבת.
פרז הגה במקור את הדאובוי כדמות מונפשת, אך שינה את דעתו לבסוף.
אנימטור הסטופ מושן, ג'ורג' פאל, נשכר כדי להנפיש אותו.
הפרסומות בכיכובה של הדמות שודרו בנובמבר 1965. מאז, פילסברי השתמשה בדמות ביותר מ-600 פרסומות ליותר מחמישים ממוצריה.
לאחר מותו של פריס בשנת 1986, ג'ף ברגמן לקח על עצמו את התפקיד לדבב אותו, עד 2013. כיום, מדבב אותו ג'ובי סרני.
בשנות השבעים נוצרה משפחת פילסברי דאובוי, שנמכרה כבובות בנפרד ובצורה של משחקי משחק שונים.
פופי פרש (ידועה גם כגברת פופין פרש ופילסברי דאוגירל).
יש המשערים שמדובר באחותו, אשתו או בת זוגו של פילסברי דאובוי.
פופר (ילד) ובאן-באן (תינוקת, ילדה)
במאי 2010 העבירו עורכי הדין של פילסברי הודעה על הפסקת שיתוף הפעולה עם , קמעונאית עוגיות בסולט לייק סיטי, יוטה.
במרוצת השנים אוזכרה דמותו של פילסברי דאובוי במספר יצירות שונות:
בשנת 1994 הוציא הצמד אאוטקאסט את אלבום הבכורה שלו, Southernplayalisticadillacmuzik, הכולל את השיר "", בו ישנו אזכור לפילסברי דאובוי.
בשנת 2005 הוציא הראפר פאט ג'ו את אלבומו, All or Nothing, הכולל את השיר "Everybody Get Up", בו ישנו אזכור לפילסברי דאובוי.
בשנת 2007 הוציא הזמר דה-דרים את אלבומו, Love/Hate, הכולל את השיר "Playin' in Her Hair", בו ישנו אזכור לעוגיות של פילסברי.
בשנת 2012 הוציא הראפר צ'אנס הראפר את מיקסטייפ הבכורה שלו, , הכולל את השיר "Nostalgia" בו ישנו אזכור לביסקוויטים של פילסברי.
בשנת 2013 הוציא הראפר אייסאפ פרג את אלבומו, Trap Lord, הכולל את השיר "Lord" בביצוע משותף עם Bone Thugs-n-Harmony, הכולל אזכור לפילסברי דאובוי.
בשנת 2019 הוציא הראפר יאנג ת'אג את אלבום הבכורה שלו, So Much Fun, בו נכלל השיר "Cartier Gucci Scarf" בביצוע משותף עם ליל דוק, הכולל אזכור לפילסברי דאובוי.
רצועת הקומיקס שפורסמה ב-18 בפברואר 2021 כללה אזכור לפילסברי דאובוי.
פילפ סנש, (במקור ליפוט שטרן, בהונגרית: Szenes Fülöp; טרקסנטמיקלוש, 3 במאי 1863 – בודפשט, 28 בנובמבר 1944) היה צייר יהודי-הונגרי שניספה בשואת יהודי הונגריה.
ליפוט שטרן נולד במשפחה יהודית כבנם של לאזאר רודולף שטרן, יינן, ושל מריה ויינברגר.
בין השנים 1897 לבין 1901 למד ב"בית הספר לציור מודלים" (כיום שמו האוניברסיטה ההונגרית לאמנויות יפות) הוא היה תלמידם של הציירים ברטלאן סקיי ושל קארוי לוץ.
הוא למד אמנות גם בבית הספר המאסטר של דיולה בנצור וכן במינכן, פריז ובמושבת האמנים של באיה מארה.
סנש צייר "תמונות חיים" ובעיקר דיוקנאות.
בשנת 1905 ערך את תערוכת האוסף הראשונה שלו בסלון הלאומי.
ב-1907 הציג חמישה עשר מציוריו בסלון פרטי בפריז.
בתערוכת החורף של הסלון הלאומי בשנת 1909, הוענקה מדליית זהב לציורו "דיוקן אישה.
לאחר נסיעת לימודים לפריז פתח סטודיו באיטליה, שם שהה 15 שנה.
בחוץ לארץ וגם לאחר שובו, הוא נשאר בעיקר צייר דיוקנאות.
ב-1917 הציג תערוכת אוסף נוספת בהיכל האמנות (בודפשט), וב-1927 שוב בסלון הלאומי.
בשנות ה-30 הוא התגורר בנג'ווארד במשך תקופה ארוכה.
לאחר פרסום החוק היהודי הראשון בשנת 1938 הוא יכול היה להציג רק בפני קהל יהודי.
בתערוכת האמנויות היפות של אומיקה - ההתאחדות הלאומית היהודית-הונגרית לחינוך בשנת 1939, שאורגנה כבר לאחר החוק היהודי השני, שמו הוזכר כבר בין האמנים היהודים המציגים.
הוא השתתף בתערוכות אומיקה - ההתאחדות הלאומית היהודית-הונגרית לחינוך גם בשנים 1940 ו-1943. ב-1944 גורשה למחנה ריכוז בתו היחידה אדל, שסעדה אותו במהלך מחלתו.
האמן הקשיש מת, בגטו בודפשט ככל הנראה מרעב ב-28 בנובמבר 1944 או בתאריך סמוך לא ידוע.
הוא היה חסיד של מושבת האמנים של באיה מארה וצייר בסגנון הציור של "plein air" כלומר "אוויר פתוח" (משמע, לא בסטודיו לציור).
באחד מספרי הזיכרונות הוא מוזכר כ"אמן בפורמט גדול לגמרי" שלאורך כל הדרך "התמיד בסגנונו של תחילת המאה.
הוא היה אמן, אבל לא במובן של אומן.
אשתו הייתה רגינה דויטש (1862–1940), בתם של אדולף דויטש, צובע בדים בכחול מאובודה, ושל ארז'בט דויטש, הם נשאו ב-3 בספטמבר 1889 בבודפשט.
פילפהאזה (בהונגרית: Fülöpháza) הוא כפר יחסית חדש בנפת קצ'קמט שבמחוז באץ'-קישקון במרכז הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה גם בפילפהאזה אוכלוסיית הכפר נמצאת בירידה, כך, בשנת 1990 חיו בכפר 927 תושבים ובשנת 2021 חיים רק 804 תושבים.
האזור מיושב מאות שנים, אך היישוב עצמו הוקם רק בשנת 1948 והוכרז ככפר עצמאי לאחר שנפרד מפלפסאלאש (Fülöpszállás).
פילפיאקב (בהונגרית: Fülöpjakab) הוא כפר יחסית חדש בנפת קצ'קמט שבמחוז באץ'-קישקון במרכז הונגריה.
האזור מיושב מאות שנים, אך היישוב עצמו הוקם רק בשנת 1989 והוכרז ככפר עצמאי לאחר שנפרד מקונסאלאש (Kunszállás).
פילפ שיי קורומלאי (בהונגרית: Schey Fülöp; בגרמנית: Philipp Schey von Koromla; קסג, 20 בספטמבר 1798 – באדן ביי וינה, 26 ביוני 1881) היה אציל יהודי-הונגרי-אוסטרי, סיטונאי, הפטרון הגדול ביותר של עניי קסג.
פילפ שיי היה היהודי ההונגרי הראשון שקיבל דרגת אצולה באימפריה האוסטרו-הונגרית.
פילפ שיי נולד במשפחה יהודית כבנו השלישי של הסוחר מוזס (משה) שיי.
המשפחה הגיעה למערב הונגריה ממוראביה והתגוררה בלקומפק (היום לקנבך, אוסטריה) באחוזת אסטרהאזי.
תוך ניצול ההזדמנות שניתנה על ידי כתב הסובלנות של יוזף השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, עבר סבו ישראל שיי, סוחר, ובנו מוזס לקסג בסביבות 1785–1786. פילפ, נולד ב-20 בספטמבר 1798 כבר בקסג, היה השלישי מבין חמשת ילדיו של מוזס.
פילפ התחתן בגיל 18, אשתו הייתה פרנצישקה.
משנת 1823 הוא ניהל עסק עצמאי, בשנת 1831 שילם מיסים לעיר קסג כסוחר מדרגה ראשונה.
בשלב זה, קיבל מאביו את ניהול אחוזתו החכורה בפולאן, במחוז שומוג' בנפת קאפושוואר.
הוא שמר על קשרים עסקיים טובים עם משפחות האצולה הגבוהה הנסיכים אסטרהאזי, הנסיכים ורוזנים בתיאני, ועם משפחת ארדדי.
אחיינו פרידייש שיי התיישב בווינה בשנות ה-30 של המאה ה-19 ועבד בבית בנק לנדאואר (Landauer).
הוא היה המייסד של האקדמיה למסחר של וינה (Wiener Handelsakademie) ואחד מהבעלים הפרטיים של התיאטרון העירוני של וינה (Wiener Stadttheater) ובמשך זמן מה נבחר לסגן נשיא הבורסה של וינה.
הקשרים שלו עזרו מאוד לעסקים של פילפ.
בתחילה עבד פילפ בבית בנק ורטהיימשטיין (Wertheimstein Bank) ברובע השני של וינה - לאופולדשטאדט - אך מאוחר יותר רכש הון לא מבוטל כסיטונאי עצמאי.
בשנת 1844 היה חבר מייסד של בנק החיסכון של קסג והחזיק ב-11 מתוך 300 המניות.
הוא היה סגן נשיא הבנק בין 1846–1868 ולאחר מכן המנכ"ל והנשיא בין 1870 ל-1874. ניהולו השיג תוצאה כזו שהבנק חילק דיבידנד של 60%.
הוא היה פעיל ב"איגוד הלבד והצמר של קסג" (Kőszegi Posztó és Gyapjúszövetgyár Egyesület), שם רכש 15 מניות מתוך 550.
נאמנותו לחצר ההבסבורגית הגדילה את עושרו.
במהלך מהפכת 1848 בהונגריה השעה את פעילות חנויותיו בעיר.
עושרו גדל עוד יותר על ידי השילוחים של אספקה צבאית לצבא הקיסרות ההבסבורגית בשנים 1848–1849. הוא שמר על נאמנותו לחצר הקיסרית לאורך כל הדרך, אך לקח חלק משמעותי בצמצום מס המלחמה הענקי שנכפתה על קסג.
בשנת 1854 העניק לו הגוף המייצג של קסג מכתב תודה על התמיכה שניתנה לעניים המקומיים.
ב-3 במרץ 1859 קיבל את האצולה האוסטרית של הכפר קורומלק מפרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה, וככזה הוא היה הראשון מבין יהודי הונגריה.
הוא זכה באבירות ב-4 בדצמבר 1863, ואחר כך ב-25 בדצמבר 1869 קיבל את התואר ברון.
הוא היה הבנקאי החביב על הארכידוכס אלברכט, דוכס טשן, וגם מימן את משמר שומרי הראש שלו בחצר.
עושרו הפרטי אפשר לו להקדיש משאבים ניכרים למטרות צדקה.
בין היתר, השלים את בית החולים העירוני של קסג בשנת 1856, בית הכנסת שנבנה בסגנון נאו-גותי בשנים 1858–1859 ואת "בית העניים" (Szegényház) שקרא לו בשם אלברכטינום (Albrechtinum) לכבוד ארכידוכס אלברכט, דוכס טשן.
הוא תמך בבניית קו הרכבת גיור – גראץ דרך קסג בסכום גדול, אך לא ניתן היה לממש זאת על פי תוכניותיו.
בשנת 1868, לכבוד אליזבת, נסיכת בוואריה ומלכת הונגריה (אליזבת, קיסרית אוסטריה תרם להקמת גן ילדים אליזבתינום שם התקבלו ילדים ללא קשר לדתם.
בשלבים המאוחרים של חייו, הוא שהה על פי רוב בווינה ובבאדן ביי וינה הסמוכה, אך בילה חלק מהשנה בקסג.
הוא מת ב-1881. לאחר מותו העביר את תואר האצולה והברונות שלו באישור מלכותי לאחיינו פרידייש, יהודי גם הוא, כי לא היו לו ילדים.
את תואר האבירות והברונות ירשו גם אחייניו, הברון פרידייש שיי, האבירות קארוי שיי והברון פילפ שיי.
גם רעייתו פרנצישקה שיי - בתו של נשיא הקהילה היהודית של נג'קניז'ה - הייתה ידועה ומוערכת למרחקים בזכות מעשי הצדקה שלה.
בצוואתו הזכיר ותרם לבית המדרש לרבנים בבודפשט, לבית העניים היהודי בווינה ולישיבה בנגימרטון.
כמו כן, דאג לתחזוקת בית הכנסת קסג ולטיפול במשכורת הרב.
אלברכטינום 1856. בניין הדירות ברחוב פק (Pék) בקסג של היום נבנה במקור כבית עניים.
הוא תרם 13,000 פורינט הונגרי לבית העניים ו-12 אנשים קיבלו דירת סטודיו: 4 קתולים, 2 פרוטסטנטים ו-6 יהודים.
בית הכנסת של קסג 1858–1859. בכיפת בית הכנסת עדיין ניתן לראות את הכתובת "ב-Ehre Gottes gebaut von Philip Schey von Koromla 1859".
אליזבתינום (Kisdedóvó) 1868. הוא תרם 18,000 פורינט הונגרי ובית לאגודת גני הילדים בתנאי שיקבל את התואר מייסד הראשי, ושהמוסד ייקרא על שם המלכה אליזבת (סיסי), ושילדים יתקבלו ללא הבדל דת.
המוסד עמד מ-1871 ועד 1973. היום יש במקומו בניין מגורים.
בית הקברות היהודי 1874. בית הקברות היהודי לשעבר ניצב בפינת רחוב טמטה ורחוב הפארק (Temető utca és Park utca).
מעל הכניסה, לוח השיש המקורי מציין את שם המייסד ואת שנת הייסוד.
הוא הקדיש את בית הלוויות בבית העלמין לזכרו של אביו.
כיום בית הקברות הוא אזור מוקף עצים.
לוח שיש מעל הכניסה לבית הקברות היהודי בקסג
בשנת 2008, כדי להציל את בית הכנסת, עיריית מחוז ואש יזמה את הקמת "קרן פילפ שיי".
פילמוגרפיה היא רשימה של סרטי קולנוע הקשורים יחדיו לפי אחד או יותר קריטריונים.
לדוגמה: פילמוגרפיה של קריירת שחקנית או שחקן, היא רשימת הסרטים שבהם הופיעו.
פילמוגרפיה של במאי קולנוע היא רשימת הסרטים שאותו במאי מסוים ביים, ואפשר גם להיות יותר מפורטים ולהתייחס לרשימה חלקית המתמקדת בז'אנר מסוים מתוך בסרטיו לדוגמה פילמוגרפית סרטי האימה שביים.
המונח, אשר נמצא בשימוש לפחות משנת 1957, הופיע לראשונה במילון ובסטר לשפה האנגלית, ומבוסס על מונח אחר "ביבליוגרפיה" שהיא רשימה של ספרים.
רשימות פילמוגרפיות נבדלות מאוד מהמושגים "סינמטוגרפיה" ו"וידאוגרפיה", המתייחסים לתהליכים עצמם בקולנוע ובמקום זאת מקבילים לצילום.
פילמוגרפיות אינן חייבות להיות מוגבלות לאנשים מסוימים, לדוגמה, ישנן גם פילמוגרפיה של ז'אנרים (סוגות).
פילישמארוט (בהונגרית: Pilismarót) הוא כפר במחוז קומארום-אסטרגום, בנפת אסטרגום.
הכפר שוכן במחוז קומארום-אסטרגום, בעיקול הדנובה, על הגדה הימנית של הנהר, למרגלות הרי המארוטי השייכים להרי וישגראד (סותר במידת מה את הקידומת "פיליש" כי היישוב איינו שייך להרי פיליש).
היישוב שוכן בסמוך לכביש מהיר 11, בצד הנגדי של הדנובה מזבגן וסוב.
הוא מחובר לזבגן וסוב במעבורת.
היישוב היה מיושב עוד מימי קדם, כפי שמעידים הממצאים הארכאולוגיים הרבים שנמצאו שם.
במקום הכפר עמד היישוב הרומי לשעבר קסטרה עד הרקולם (Castra Ad Herculem).
שמו של מארוט מוזכר לראשונה בשנת 1138 באמנה של בלה השני, מלך הונגריה, השם נכתב בצורת Marout באותה תקופה.
במהלך פלישת המונגולים לאירופה הפכה את מארוט לשממה, יחד עם היישובים שמסביב.
בשנת 1260, המלכה מריה לסקרינה תרמה את היישוב למנזר הבנדיקטיני אנדראס הקדוש בווישגראד.
בשנת 1278 לאסלו הרביעי, מלך הונגריה תמלל ואישר את תעודת התרומה של המנזר.
בשנת 1391, מלך הונגריה, זיגיסמונד, קיסר האימפריה הרומית הקדושה לקח את אחוזת מארוטי מהבנדיקטינים ותרם אותה לפרובוסט של אישטוואן הראשון, מלך הונגריה באסטרגום.
בשנת 1398, לעומת זאת, היישוב שוב היה ברשותו של מנזר אנדראס הקדוש.
בשנת 1493 המלך אולסלו השני, מלך בוהמיה והונגריה תרם את אחוזות מארוט של המנזר הבנדיקטיני של אנדראס הקדוש בווישגראד למסדר הפאוליסטי (משורש פאולוס).
מארוט נשאר עם הפאוליסטים עד 1786.
בתקופת הטורקים, מארוט נחשבה שוב בין היישובים ההרוסים, רק פה ושם נותר תושב אחד או שניים.
במהלך מלחמת העצמאות של ראקוצי, כתוצאה מהמלחמות והקרבות שעברו במארוט וסביבתו, הפך הכפר לשומם שוב, אך אנשי הפאוליסטים התיישבו בכפר וגם הונגרים וסלובקים מהונגריה העליונה שבמחוז ניטרה.
כנסייה קתולית שנבנתה בשנת 1821
כנסייה קלוויניסטית שנבנתה בשנת 1685
פסל מיהאי ואילונה דובוזי ו
אחוזת Heckenast - נבנתה על ידי גוסטב הקנסט בסביבות שנת 1860.
האנדרטה ההיסטורית עם הדגל הלאומי (התיישבות המדיארים במרכז אירופה, מהפכת 1848 בהונגריה, חוזה טריאנון, המרד ההונגרי)
ארפאד לנדיאל, רופא, אחד הרופאים על הספינה קרפטיה (RMS Carpathia) שהשתתפה בחילוץ במהלך הטרגדיה של הטיטניק.
פילפ שטיין (בהונגרית: Stein Fülöp; ניטרה, 30 במרץ 1867 – בודפשט, 25 בספטמבר 1918) היה דוקטור לרפואה יהודי-הונגרי, מהדמויות הראשונות והחשובות במאבק באלכוהוליזם בהונגריה ביחד עם אישטוואן הולוש.
פילפ שטיין נולד במשפחה יהודית כבנם של דויד שטיין ושל שרולטה אנגל.
הוא השלים את לימודיו ברפואה באוניברסיטת וינה וקיבל שם את הדוקטורט שלו (MD).
בבודפשט הוא עבד תחילה במחלקת בריאות הציבור של משרד הפנים ההונגרי, אחר כך במכון הפסיכיאטרי אנגיאלפלד, ולאחר מכן היה הרופא הראשי של מכון שוורצר.
בתנועה בהונגריה שטיין היה המנהל, הלוחם, החלוץ והמנהיג הרוחני עד מותו.
הוא היה סגן הנשיא הבינלאומי של מסדר הטמפלרי הטוב לצד הפסיכיאטר השווייצרי אוגוסט-אנרי פורל.
על זכויותיו הוא קיבל את התואר "יועץ חצר מלכותי".
שטיין כתב מאמרים ומחקרים רבים בעיתונים הונגריים וזרים בתחום האלכוהול, הנוירולוגיה וההיגיינה.
הוא נפטר צעיר, בגיל 51, בבודפשט ב-1918. הוא היה הראש הראשון של המכון לטיפול באלכוהוליסטים .
שטיין הובא למנוחות בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה בבודפשט.
בודפשט, 1903 (הודעות שבועיות רפואיות)
הרצאה באיגוד הלאומי לבריאות הציבור ב-1903. פברואר ומרץ.
בודפשט, 1904 (פרסומים מדעיים של כתב העת של בודפשט)
על מצבי המאניה-דפרסיה המתרחשים אצל אימבצילים.
בודפשט, 1904 (מודעות שבועיות של אורב)
הקונגרס הבינלאומי העשירי נגד אלכוהוליזם שנערך בבודפשט.
בודפשט, 1906 ("אוראניה" האגודה ההונגרית למדע.
על המצב הנוכחי של שאלת האלכוהול, בודפשט, 1910
בודפשט, 1917 (הדפס מיוחד מכתב העת ה"רפואה")
פיליקודי (באיטלקית: Filicudi) הוא אחד מהאיים האיאוליים מצפון לסיציליה, בדרום איטליה.
פיליקודי נמצאת כ-17 קילומטר מערבה מסלינה וכ-13.5 קילומטר מזרחה מאליקודי.
הוא בעל צורה אליפטית והיקפו כ-14.5 קילומטר.
אורכו, מצפון מערב לדרום מזרח הוא כ-4.5 קילומטר ורוחבו כ-2.8 קילומטר.
על האי שלושה הרי געש כבויים ש קרא להם: פרמרה (Permera), דלה פוסה (Della Fossa) ומונטגנואלה (Montagnuolo).
גובה הפסגה הגבוהה הוא 792 מטר מעל פני הים.
בקצה הדרום מזרחי של האי, מחובר אליו במצר יבשה, חצי אי בצורה קונית בגובה של כ-113 מטר.
קרקע האי מורכב בעיקרו מגושי לבה מרובי ברזל או מינרלי חרסית, משובצים בפצלת השדה לבנה וטורמלין שחור, מעורבים בסקוריה, חול ופוצולנה.
הממצאים הקדומים ביותר בפיליקודי משתייכים ל"תקופת דיאנה" המשתייכת לתקופה הנאוליתית המאוחרת, סוף האלף ה-5 לפנה"ס והמחצית הראשונה של האלף ה-4 לפנה"ס.
מהאלף ה-3 לפנה"ס נמצאו באי שרידים של תרבות הכאפו גרזיאנו, שהיא בעלת סממנים דומים לתרבות האגאית באותה תקופה.
דמיון זה מביא חוקרים לטעון להיותה של פיליקודי, יחד עם האיים האיאוליים האחרים תחנה חשובה במסחר הבינלאומי באותה תקופה.
השרידים באי כוללים שרידי חמש בקתות ושברי חרסים מפוזרים בפיאנו דל פורטו (Piano Del Porto) על חוף הים, הנחשב שלב ההתיישבות הראשון של תרבות הכאפו גרזיאנו באי.
בנוסף, בלה-מונטגנולה דל כאפו גרזיאנו (La Montagnola Del Capo Graziano), הממוקם על מדף בגובה 100 מטר מעל גובה פני הים על המורדות המערביים של הר המונטגנולה, נמצא אתר מאוחר יותר בו נחפרו קרוב ל-30 בקתות אבן אליפטיות קטנות.
אלו כללו רצפה מונמכת, שרידי תנורים מחוץ לבקתות, וכלי חרס פשוטים.
רבים מכלי החרס כוללים בתוכם אדמה מקומית, דבר המעיד על ייצור מקומי של הכלים, אולם החרס היה מיובא שכן אינו נמצא באופן טבעי בפיליקודי.
נמצאו גם להבי אובסידיאן שככל הנראה יובאו מליפארי.
על פי אבחון העצמות באתר מאותה תקופה, החי כלל בעיקר כבשים ועיזים, עם מעט חזירים ובקר, ורכיכות ימיות.
יש גם ממצא נדיר של עצמות צבי וציפורים.
המעבר לתקופת הברונזה האמצעית בפיליקודי נראה שעבר בצורה חלקה ללא זעזועים וללא שינויים משמעותיים.
השכבות העליונות של לה-מונטגנולה דל כאפו גרזיאנו כוללים כבר כלים של התרבות המילאצ'אשית.
יישובי התקופה נהרסו או ננטשו בתקופה קצרה בסביבות שנת 1270 לפנה"ס יחד עם שאר יישובי התרבות המילאצ'אשית.
מתקופת הברונזה המאוחרת נמצאו באי תערובת של חרסים מיקנים, ו.
בקרבת האי, מתחת למים, נמצאה אונייה פונית המתוארכת לשנים 180-170 לפנה"ס, ונשאה כלי חרס שהובאו מ בקמפניה.
סטראבון כותב שהאי שימש למרעה בלבד.
במהדורת 1913 של מדריך לים התיכון נאמר שלאי הגיע קו ספנות אחת לשבועיים ממסינה.
כתב בספרו שיצא בשנת 1824 שבתי האי הם בעלי גגות שטוחים ולצדם בורות מים.
באי אין שוטר או בית כלא והסכסוכים המועטים מתבררים בפני הכומר.
בשנת 1971 לא היו באי כבישים, חשמל או תשתיות מים זורמים.
ביוני 1971 הוגלו לאי 15 אנשי מאפיה בליווי כוחות משטרה.
אנשי האי התנגדו להגעתם, הקימו מחסומים למנוע את הכניסה ומלאו את כל חדרי האירוח באי באורחים מאיים שכנים.
הם שרפו את כרטיסי הבוחר שלהם כמחאה ועזבו את האי בדרישה שהאי לא ישמש כבית כלא.
אולם עם הזמן חזרו תושבי האי חזרה לפיליקודי.
לאחר כחודשיים הועברו אנשי המאפיה לאי אחר.
באי אין משאבי טבע בעלי ערך כלכלי משמעותי ומעט מאוד מים ראויים לשתייה.
בשנות ה-70 של המאה העשרים עסקו התושבים בעיקר בדייג.
כתב בספרו שיצא בשנת 1824 שבאי גדלו פשתן, חיטה, שעורה, גפנים, וזיתים.
מדריך לאיטליה משנת 1900 כתב שהאי כמעט ואינו מעובד.
בשנת 1971 התגוררו באי כ-240 תושבים.
וילהלמוס סימון פטרוס פורטאון, הידוע יותר כפּים פורטאון (הולנדית: Pim Fortuyn [ˈpɪm fɔrˈtœyn]; 19 בפברואר 1948 – 6 במאי 2002) היה סופר, איש עסקים ופוליטיקאי הולנדי מן הימין הלאומני.
פּים פורטאון נולד למשפחה קתולית בעיירה קטנה בהולנד.
בשנות השבעים הגיע לאמסטרדם כדי ללמוד סוציולוגיה.
בחר במסלול אקדמי, הגיע לתואר פרופסור ושימש מרצה באוניברסיטת ארסמוס שברוטרדם.
בעשר השנים האחרונות לחייו היה גם בעל טור ופרשן בעיתונות.
כן כתב כמה ספרים בנושאי סוציולוגיה ופוליטיקה.
פורטאון החזיק בדעות שלא מקובל למצוא בכפיפה אחת אצל אותו אדם: הוא היה הומוסקסואל גלוי התומך בזכויות ההומוסקסואלים, ובה בשעה היה איש ימין לאומני המתנגד לזכויות מיעוטים אתניים.
פורטאון הקים מפלגה ימנית לאומנית שלושה חודשים לפני הבחירות הכלליות בהולנד, שאמורות היו להתקיים ב-15 במאי 2002. המפלגה התנגדה להגירת זרים להולנד, בייחוד מוסלמים, שאותם כינה פורטאון נחשלים ומפגרים.
המפלגה תמכה בזכויות ההומוסקסואלים אך התנגדה לנישואין בין בני זוג מאותו המין.
פורטאון השתמש בהומוסקסואליות כעילה להתנגד לאסלאם, אשר שולל את ההומוסקסואליות.
הוא הדהים את דעת הקהל בהולנד כאשר בחודש פברואר 2002 קרא לבטל את הסעיף הראשון בחוקה ההולנדית האוסר אפליה.
ב-6 במאי 2002, שבוע לפני הבחירות, כאשר הסקרים הראו כי מפלגתו עשויה לזכות בכ-30 מושבים מתוך 150 חברי הפרלמנט של הולנד, נורה פורטאון למוות בהיכנסו ללימוזינה שלו שחנתה ליד תחנת רדיו בעיר הילברסום, לאחר שהעניק לתחנה ראיון.
המתנקש, פולקר ון דה חראף, בן 33, נעצר דקות אחדות לאחר הרצח כשבידו אקדח ועליו סימני דם.
בבדיקת DNA סימני הדם התאימו לדמו של פורטאון.
בתחילה סברו כי המתנקש הוא מהגר מוסלמי.
אולם לאחר כמה שבועות, כשפורסמה זהותו של הרוצח - איש שמאל הולנדי לבן, נדהמה המדינה, והולנד החלה בתהליך של חשבון נפש.
לאחר ששמר על שתיקה במשך חודשים רבים, הודה ון דה חראף ברצח בסוף נובמבר 2002. הוא הסביר את המניע לרצח בהתנגדות לדעותיו של פורטאון ובחשש שפורטאון עומד להגיע להישגים בבחירות ועלול להתמנות לראש ממשלה.
הוא הורשע ב-15 באפריל 2003 ונידון ל-18 שנות מאסר.
במאי 2014, לאחר שריצה שני שלישים מעונשו, שוחרר בתנאים מגבילים: אזיקים אלקטרוניים, התייצבות שבועית אצל קצין מבחן, איסור שהייה ברוטרדם, בהילברסום ובהאג, ומגבלות נוספות.
בבחירות שנערכו לאחר הרצח הייתה מפלגתו של פורטאון לשנייה בגודלה בפרלמנט.
לאחר הצטרפותה לממשלה קיבלה ארבעה תיקים בממשלת הולנד, וכן את ניהול משרד ההגירה.
ריו פילקומאיו (Rio Pilcomayo; בארגנטינה נהגה כפילקומאז'ו) הוא יובלו של נהר פרגוואי ויובל המשנה של נהר פרנה.
אורכו 1,609 ק"מ ולפיכך הוא יובל המשנה הארוך ביותר בעולם.
הוא מתחיל בהרי האנדים שבבוליביה בגובה של 3,960 מטר, לא הרחק ממקורות נהר ממורה, זורם דרך הגראן צ'אקו ומשמש גבול בין פרגוואי לארגנטינה.
הוא נשפך לנהר פרגוואי סמוך לאסונסיון.
בחלקו התחתון הוא חוצה אזורי ביצות ומשום כך משתנה אפיקו לעיתים.
יפה לשיט ספינות נהר בלבד.
פימו (FIMO) הוא סוג של חומר פולימרי המיועד לעיצוב המשווק על ידי מותג מכשירי הכתיבה הגרמני שטדלר (Staedtler).
הניסויים בפימו החלו בשנת 1939 על ידי קתה קרוזה (Kaethe Kruse).
המשפחה החלה בשיווק החומר בשנת 1954 תחת השם FIMOIK.
באותה תקופה החל יבוא מוצרים לארץ על ידי צעצועי האן.
בשנת 1964 קנתה חברת אברהרד פאבר (Eberhard Faber) את כל הזכויות על החומר, וכעבור שנתיים החלה בשיווק החומר תחת השם המקוצר פימו.
ב-1978 הפכה אברהרד פאבר לחלק מחברת שטדלר והחל משנת 2010 משווק פימו תחת המותג שטדלר.
על אף שקיימים כמה סוגים של חומר פולימרי, פימו ידוע כנוח ביותר לעיבוד ולשימוש.
למרות שישנם עוד סוגים של חומר פולימרי המיועד לעיצוב, הפימו הוא המוכר מביניהם ושמו הפך בשימוש עממי לשם הכללי של חומרים אלה.
הפימו של שנות התשעים נקרא פימו קלאסי.
פימו קיים במגוון צבעים וגימורים.
ניתן ליצור בעזרתו תכשיטים, פסלונים ואביזרים שונים.
אחד השימושים לחומר הוא בניית מיניאטורות.
לאחר שעוצב הפימו לצורתו הרצויה מחממים אותו בתנור ביתי במשך כ-30 דקות בטמפרטורה נמוכה על מנת להקשות אותו.
אפשר לחתוך ולצבוע את הפימו רק לפני החימום כיוון שבחום הוא מתקשה ואינו ניתן עוד לעיבוד.
פימפ מיי רייד היא תוכנית מציאות ששודרה בערוץ MTV משנת 2004 עד 2007. בתוכנית, הראפר אקזיביט וחברי מוסך West Coast Customs מאתרים צופים בעלי מכונית ישנה או חבוטה ומשפצים אותה בצורה יוצאת דופן וצבעונית.
התוכנית מצליחה מאוד, נחשבת לאחת מתוכניות הדגל של הערוץ ואף הולידה שתי גרסאות-בת - בריטית ובינלאומית.
כל פרק של התוכנית מציג בעל מכונית צעיר (בגילאי 18 - 24) אשר חי באזור לוס אנג'לס/דרום קליפורניה.
הפרק מתחיל בשידור קטע וידאו קצר בו בעל המכונית מסביר מדוע המכונית שלו זקוקה לשיפוץ.
לאחר מכן התוכנית מציגה את הראפר אקזיביט מגיע לבית הצעיר הנבחר ומודיע לו על קבלתו לתוכנית תוך שהוא סוקר את הרכב המיועד לשיפוץ ומשמיע הערות סרקסטיות ומשעשעות על מצבו העגום בדרך כלל של הרכב.
הרכב מובל לסדנת West Coast Customs (או WCC בקיצור) ועובר לידיהם של מכונאי הרכב במוסך.
לפני הטיפול המכונאים ואקזיביט מקיימים ישיבה בה הם מחליטים כיצד ובאיזה סגנון לשפץ את הרכב.
טיפול ממוצע במוסך כולל צביעה בצבעים ייחודיים ותבניות יוצאות דופן (כדוגמת צביעה בשחור עם תבניות של להבות בצדדים), התקנת מערכות שמע משוכללות עתירות רמקולים ומסכי פלזמה קטנים ולבסוף התקנת "גימיק" ייחודי ומפתיע במכונית.
בין הגימיקים המפורסמים: לבחור האוהב לרבוץ במיניוואן שלו הותקן ג'קוזי לשניים, לנהגת חובבת סרטים הותקן מקרן בתא המטען כך שעם הפעלתו הוא מקרין סרט על השמשה הקדמית של הרכב ולנהגת טנדר חובבת ביליארד הותקן שולחן ביליארד שלם בחלקו האחורי של הרכב.
בסיום הפרק מובל בעל הרכב לפגוש את רכבו.
עם הסרת הכיסוי מהרכב, פורץ בדרך כלל בעל הרכב בצעקות שמחה היסטריות בעוד אקזיביט וחברי WCC סוקרים בפניו את השיפוצים והשיפורים שנעשו ברכבו.
לאחר מכן נוסע בעל הרכב חזרה לביתו לפגוש את משפחתו או חבריו על מנת שגם הם יביעו את שמחתם מהמכונית המשופצת והמשודרגת.
התוכנית מסתיימת עם צילום של בעל הרכב עוצר את רכבו ליד המצלמות ואומר: "תודה MTV שסירסרתם לי את האוטו!".
התוכנית הפכה במהירות לאחת מהתוכניות המצליחות ביותר ששודרו ב־MTV.
הצופים התאהבו בלשונו החלקלקה של המנחה אקזיביט ובחברי מוסך WCC - חבורה צבעונית עתירת קעקועים ופירסינג.
ההצלחה לא פסחה על משתתפיה הקבועים של התוכנית - אקזיביט הרחיב באופן משמעותי את קהלו, חברי מוסך WCC התרחבו ופתחו שלושה סניפים נוספים והרשת MTV הפיקה תוכניות נוספות בסגנון דומה (רשימה מלאה בהמשך) אשר גם זכו להצלחה.
בתום העונה הרביעית הודיע בעליו של WCC על פרישתו מהתוכנית עקב רצונו להתמקד ביצירת סניפים חדשים ופיתוח סדרת טלוויזיה עבור ערוץ דיסקברי.
את מקומו יתפוס המוסך Galpin Auto Sports (או בקיצור - GAS).
בנוסף לאמור לעיל, לתוכנית הייתה גם השפעה על השפה האנגלית - היא הוציאה את הפועל "pimp" ("לסרסר") מהגטו האפרו-אמריקני אל הציבור הרחב.
בעבר, אמצעי המדיה והבידור תיארו סרסורים כאנשים עם טעם ראוותני, צעקני ומופגן בבגדים, מכוניות ונשים.
כתוצאה מהתיאור השנוי במחלוקת הזה, הפך התואר "מסורסר" (Pimped) לתיאור של כל דבר אשר משודרג ומשופץ בראוותנות.
לא רק רכב ניתן ל"סרסור", גם בית מושקע או מערכת קולנוע ביתית מפוארת יתוארו כ"מסורסרים", ובמשחקי מחשב המוניים - כלי נשק עתירי בונוסים ופונקציות מיוחדות מכונים אף הם "מסורסרים".
לפני עליית התוכנית לאוויר שימוש נרחב בביטוי היה קיים רק בקרב האוכלוסייה האפרו-אמריקנית.
הביטוי תפס מקום בתרבות הפופולרית עם עליית התוכנית לאוויר והצלחתו של ז'אנר הבלינג בלינג בהיפ הופ, המהלל את דמות הסרסור, ונציגיו הבולטים הם 50 סנט וסנופ דוג.
כיום הביטוי רווח בכל המגזרים בארצות הברית, כאשר הדוגמה הקיצונית ביותר לנפיצותו הוא השימוש שנעשה בו במגזין המדע המוביל, נייצ'ר; כתבה על ריפוי באמצעות נוגדנים משופרים כונתה "סרסר לי את הנוגדן".
עקב הצלחת התוכנית קמו לה תוכניות-בת, ספין אוף ופרודיות לרוב.
חלקן רשמיות, מבית היוצר של MTV, וחלקן לא רשמיות, ברשתות אחרות ואתרי אינטרנט.
ביוני 2005 הושקה תוכנית הבת הראשונה: "פימפ מיי רייד UK" בהנחיית די.
ג'יי טים וסטווד וחברי המוסך Carisma Automotive.
ב־MTV גרמניה הושקו התוכנית "פימפ מיי פאהראד" אשר מתמקדת בשיפור אופניים ו"פימפ מיי ואטאבר" אשר משפרת הכול - מבית שימוש ועד מלונות.
ב־MTV איטליה הושקה "פימפ מיי ווילס" אשר משפרת אופנועים.
כיום MTV אירופה מחפשת מועמדים להשתתף בגרסה הבינלאומית של "פימפ מיי רייד".
יצרנית הרכב פולקסווגן פרסמה מודעות בהן נראים מהנדסי החברה הורסים מכוניות "מסורסרות" ומחליפים אותם במכוניות פולקסווגן חדשות.
הפרסומת לוותה בסלוגן - "אנ-פימפ מיי רייד" (אל תסרסר לי את הרכב).
בסדרה האנימציה למבוגרים Robot chicken הוצג פרק הנקרא "פימפ מיי סיסטר" (סרסר את אחותי) בו סרסור הופך את אחותו של אחד המשתתפים לזונה.
באתר האינטרנט פימפ מיי סנאק (סרסר את החטיף שלי) משתפים הגולשים זה את זה ברעיונות להפיכת חטיפים מסחריים פשוטים לקינוחים ראוותניים.
הקדימונים לטקס פרסי ה-MTV לשנת 2005 הציגו את הדמות בוראט (בגילומו של סשה ברון כהן) "מסרסר" עגלה קזחסטנית תחת הסלוגן "פימפ מיי ווגן" (סרסר את העגלה שלי).
בסרט הקולנוע מת לדייט ("Date Movie") הוצגה פארודיה על התוכנית, כשדמותה של השחקנית אליסון האניגן עברה "שיפוץ" כללי, בדומה לשיפוץ המבוצע במכוניות בסדרה.
בסדרת הטלוויזיה המצוירת "משפחת סימפסון" הייתה פארודיה על "פימפ מיי רייד": בפרק "Homer Away From Homer" מתוך העונה ה-17, צפה הומר בסדרת טלוויזיה בשם "Chop Shop".
בסדרה, בתור מתיחה על השחקן ג'ייסון בייטמן (שהתארח בפרק), פירקו את מכוניתו לגורמים.