tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
במהלך הקורונה, שכנעה השותפות את הממשלה להקצות 700 מיליון שקלים להכשרות מקצועיות ל-100,000 מובטלים, וכן לשנות את דרכי העבודה של המערך הממשלתי להפעלתן, כך שהקורסים יפותחו ויבוצעו על ידי מוסדות איכותיים בשיתוף מעסיקים.
ניר ועמותת 121 מקדמים גם השקעה ממשלתית בחינוך לגיל הרך ולשם כך הקימה העמותה את שותפות "בידיים טובות - המטה להשקעה בגיל הרך", שדורש כצעד ראשון שהממשלה תשקיע בהכשרות מקצועיות לכל המחנכות שעובדות במסגרות לגילאי לידה עד שלוש.
יוזמה נוספת של העמותה היא שותפות "מתכון להצלחה - הפורום לקידום הזנה בחינוך", שמטרתה להבטיח שתלמידים בחינוך העל יסודי שסובלים מחוסר ביטחון תזונתי, יזכו לארוחות בבתי הספר שיאפשרו להם להתמיד בלימודיהם.
לקראת הבחירות לכנסת בספטמבר 2019, ניתחה את הבטחות המפלגות בנושאים החברתיים-כלכליים בפרויקט מיוחד עם חדשות 12.
בין השנים 2011–2015 הובילה ניר את הדרישה לאסור ניתוקי מים לחסרי אמצעים כלכליים.
היא הגישה עתירה לבג"ץ הדורשת לאסור את ניתוקי המים עד להסדרת הנושא.
פעילותה ביחד עם שותפיה לאגודה לזכויות האזרח ופעילים חברתיים מכל רחבי הארץ הביאה לכך שוועדת הכלכלה של הכנסת אימצה כללים חדשים שאוסרים ניתוקי מים לחסרי אמצעים החל מאפריל 2015.
קודם לכן, ניר עסקה בקידום זכויות מובטלים ומקבלי הבטחת הכנסה והייתה שותפה למאבק נגד תוכנית ויסקונסין, במתכונת בה פעלה.
מאבק זה הביא לכך שתוכנית ויסקונסין בוטלה באפריל 2010 על ידי ועדת העבודה, הרווחה והבריאות של הכנסת.
בעקבות כך, הייתה שותפה לניסוח הצעת חוק שהציעה חלופה לתוכנית וזו הוגשה על ידי כל חברי ועדת העבודה והרווחה דאז.
ניר הייתה שותפה גם לעבודת הקואליציה לרפואת שיניים ציבורית, שהישגה הראשון היה החלטת הממשלה להכליל את טיפולי השיניים לילדים בסל הבריאות החל מיולי 2010. כמו כן, היא הייתה שותפה למאבקים החברתיים של הקואליציה לדיור בר השגה, המטה לשוויון בשירותי בריאות ופורום הארגונים למאבק בעוני.
ניר כתבה דוח נרחב על שיטות ממשלות ישראל לצמצום השירותים החברתיים, שכותרתו "בין מימוש לייבוש" (פורסם ביולי 2012).
המחקר שבבסיס הדוח ביקש לחשוף כיצד נעשתה בפועל משנות ה-80 והלאה הנסיגה דרמטית של המדינה מאחריותה למימוש זכויות האדם בתחומי הדיור, הבריאות, החינוך, התעסוקה והרווחה.
בין השיטות שננקטו ונסקרות במחקר: קיצוצים תקציביים; הפרטה נרחבת של שירותים חברתיים; חקיקה אנטי-חברתית ובלימת יוזמות חקיקה חברתיות; אי יישום של חוקים ופסקי דין חברתיים; מדיניות מיסוי ששירתה את הכוחות החזקים בשוק; מסעי דה-לגיטימציה נגד מי שנפגעו מהמדיניות וביקרו אותה; וגיוס מערכת המשפט לגיבוי המהלכים שננקטו.
ביחד עם ד"ר שגית לוינר ניתחה ניר את מדיניות המיסוי של ממשלות ישראל במאמר שכותרתו: מדיניות חברתית באצטלה כלכלית: מטרותיה של מערכת המס בישראל, ופורסם ב"ספר לפידות" בעריכת דוד גליקסברג, בשנת 2015.
בתקופה שעבדה עם תושבי ירושלים המזרחית פרסמה ניר דוחות שחשפו את מצב זכויות האדם שלהם וייצגה אותם בשורה של עתירות בנושאי בינוי ותשתיות, שירותי חינוך, רפואת חירום, חופש תנועה, ועבודת המשטרה.
במסגרת זו פרסמה דוח על כשל הרשויות בהגנה על זכויות אדם באזורי ההתנחלויות שבירושלים המזרחית.
עו"ד טלי ניר הגישה מספר עתירות לבית המשפט העליון, שהתקבלו והפכו לפסקי דין תקדימיים, בהם:
פסק הדין בבג"ץ שאסר על גביית מס במקומות ציבוריים ובמחסומי דרכים.
פסק הדין בבג"ץ שחייב לספק חינוך חינם לכל ילדי ירושלים המזרחית.
פסק הדין בערעור שקבע כי אין למקם מוסד חינוכי בסמוך למפעל מזהם והורה על הזזת מפעל מזהם שפעל בסמוך לבית הספר שועפט ג' בראס חמיס.
פסק דין בערעור שהביא לפירוק עבודות פיתוח בשכונת ואדי חילווה שבסילוואן, שנעשו ללא הליכי התכנון הנדרשים.
ניר טענה שהעבודות נעשו להתאמת תוואי השכונה לתיירות באתר 'עיר דוד', תוך התעלמות מצרכיהם הבסיסיים של אלפי התושבים הפלסטינים וללא שיתופם בהליך התכנוני.
במהלך המחאה של קיץ 2011 ניסחה ניר בשיתוף חוקרים ופעילים בתחום הזכויות החברתיות הצעת חוק יסוד: זכויות חברתיות, השונה מהצעות קודמות, בכך שהיא כללה פירוט רחב של כל אחת מהזכויות הקונקרטיות ומגדירה את התוכן שלהן במונחים מעשיים.
מבנה חוק-היסוד המוצע דומה למבנה חוקי היסוד שבהם מוגנות חלק מהזכויות האזרחיות והפוליטיות: ההגנה החוקתית מוקנית בדרך של קביעת הזכות, ולצדה קבועה פסקת הגבלה המציבה תנאים לפגיעה באותה הזכות.
מכיוון שחיוב הממשלות בתחום החברתי מוגבל מעצם טבעו ליכולת הכלכלית של המדינה מוצע לקבוע בסעיף 3(ב) כי "המדינה מחויבת לפיתוח ולקידום מתמשך של התנאים להבטחת מימושן של הזכויות החברתיות עד כדי מירב המקורות העומדים לרשותה ובאופן הדרגתי בהתאם ליכולתה הכלכלית".
ההצעה הונחה ב-2011 על שולחן הכנסת על ידי ח"כים ממגוון סיעות, הן של הקואליציה והן של האופוזיציה: שלי יחימוביץ', זבולון אורלב, חיים כץ, אורלי לוי, שלמה מולה, אורי אורבך, זהבה גלאון, ניצן הורוביץ, דב חנין, איתן כבל, וג'מאל זחאלקה.
טלי אורן (נולדה ב-8 במאי 1977) היא שחקנית, קומיקאית, מדבבת, וזמרת ישראלית.
טלי אורן נולדה וגדלה בתל אביב לאם העוסקת בהנהלת חשבונות ואב זמר ומתופף.
בילדותה למדה נגינה קלאסית על פסנתר בקונסרבטוריון תל אביב ומאוחר יותר במסגרות פרטיות.
בגיל שבע חלתה בתסמונת גייאן-בארה והייתה משותקת חודש וחצי.
למדה במגמת המוזיקה ובהמשך במגמת התיאטרון בבית הספר לאמנויות תל אביב.
את לימודי התיכון עשתה אורן בתיכון עירוני א' בתל אביב במגמת תיאטרון.
את שירותה בצה"ל עשתה בתיאטרון חיל האוויר.
עם שחרורה מהצבא, הצטרפה לתוכנית הטלוויזיה "דומינו".
לאחר שתי עונות בתוכנית נסעה לשנת לימודים בלונדון בבית הספר לתיאטרון מוזיקלי GSA.
אורן כיכבה במחזמר לילדים "פרה-פרה" (תיאטרון הקיבוץ) בתפקיד ראשי בשנת 1997. לאחר חזרתה לישראל, הייתה חלק מאנסמבל במופע ההשקה של מערכת ההפעלה חלונות XP בשנת 2001 שם גם כיכבה ב"שיר המכווצת" שהלחין דורון מדלי.
בשנת 2002 שיחקה במחזמר "מרי לו" בתיאטרון הבימה.
כמו כן, נטלה חלק בשורה של ערבים מוזיקליים כגון "שרים בכיכר", ערב מחווה לנעמי שמר בפסטיבל ישראל, ערב מחווה לנתן אלתרמן עם התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון והשתתפה בפסטיבל שירי הילדים המחודש.
בשנת 2009 השתתפה במופע "לכבוד הקיץ", ערב מחווה לשירי להקת גזוז עם רועי בר-נתן וגורי אלפי, וב-2011 השתתפה בהעלאה המחודשת של אותו מופע.
בשנת 2014 השתתפה בהצגות תיאטרון הבימה "עת דודים" בבימויו של איציק ויינגרטן ובהצגה "הקמצן" מאת מולייר, בבימויו של אילן רונן.
באותה שנה החלה לשחק גם בתיאטרון חיפה במחזמר הישראלי "בילי שוורץ" בתפקיד הראשי, תפקיד עליו זכתה בפרס התיאטרון הישראלי.
בשנת 2015 שיחקה בהצגה "פאניקה" מאת רובין האודן בתפקיד דייזי (לסירוגין עם ליטל שוורץ) בתיאטרון הבימה בבימויו של אלון אופיר.
בשנת 2017 שיחקה בתפקיד פלורנס בהצגה "הזוג המוזר הגרסה הנשית" מאת ניל סיימון בתיאטרון בית ליסין.
בהמשך שנת 2017 גילמה את ולמה וון טאסל במחזמר "היירספריי" בתיאטרון תל אביב.
בשנת 2018 גילמה במשך שנה את דמותה של את מיס האניגן במחזמר "אנני", בהפקתו של מאור מימון בתיאטרון תל אביב.
בשנת 2019 גילמה את דמותה של הרכילאית הדה הופר במחזמר "צ'פלין" בתיאטרון תל אביב.
בנוסף, לקחה אורן חלק בקונצרט "לא רק ירוקה" המבוסס על עלילות ארץ עוץ.
ב-2020 השתתפה אורן בשנית בפסטיגל בתפקיד חוזר מפסטיגל 2019.
בשנת 2022 עלה מופע היחיד שלה, "לא מתחתנת" בבימויו של יותם קושניר.
בנוסף, היא מככבת במחזמר "החבדניקים" בבימויו של אודי גוטשלק, ובמחזמר "מרי לו" על פי שירי צביקה פיק, בבימוי של צדי צרפתי.
בשנת 2023 החלה לשחק במחזמר "מלצרית" בתיאטרון הקאמרי בתפקיד "בקי".
בצל מלחמת חרבות ברזל השתתפה לצד מיקי קם ומשי קליינשטיין בהופעה "הקבינט הנשי" שכתב וערך בעלה אורן יעקובי, בהפקת התיאטרון הארצי.
בשנת 2024 החלה לשחק במחזה הקומי "חתונה מושלמת" בתיאטרון הארצי מיסודו של סמי לוי בתפקיד ג'ולי החדרנית שנקלעת לתסבוכת גודלה ביום הנישואים של ביל ורייצ'ל.
באוגוסט 2024 פורסם כי תשחק בתפקיד ראשי במחזמר "אוון הנסן היקר" של התיאטרון הקאמרי בתפקיד היידי הנסן, אימו של אוון.
באוגוסט 2025. חזרה אורן לגלם את הדמות המיתולוגית מיס האניגן במחזמר אנני והפעם לצידם של עוז זהבי מיי פיינגולד רועי ווינברג (שגילם את אחיה גם ב-2018) והאנניות: יעל לוי, ליה צמח ורוני אורגד.
בין סדרות הטלוויזיה בהן השתתפה: "חשופים", בה גילמה את הדמות סמדר גורן; "ארץ נהדרת", "שנות ה-90", "רמזור", "השיר שלנו", "לילה גוב", "ערב וראייטי".
אורן השתתפה גם בתוכניות ילדים ונוער כגון "קופיקו", "דני הוליווד", "חטף פתח", "זומזום"; "מה שלמה?", "צמר ויעלי", "מולי וצומי", "החוף של רינת", "הקלמרים", "מריו", "נעלמים", "הסדרתיים".
בקולנוע השתתפה בסרט "הסודות" (2007) של הבמאי אבי נשר, ובשנת 2013 בסרט המוזיקלי של איתן פוקס "בננות" לצידם של דאנה איבגי, ענת וקסמן, עפר שכטר, יעל בר זוהר ואחרים.
כמו כן, דיבבה בשורה של סרטים: "שרק השלישי", "סוד כמוס", "במבי 2", "אחי הדוב 2", "הארי פוטר", "לפגוש את הרובינסונים", "מרי פופינס חוזרת" ואת דמותה של דורי ב"מוצאים את דורי".
בשנת 2012 שיחקה בתפקיד אורח בסדרה הקומית "משפחה לא בוחרים" בערוץ 2 ובשנת 2013 גילמה את מיה בסדרה הקומית של ערוץ 10, "חברות" לצד מגי אזרזר, לירית בלבן וליטל שוורץ שגם יצרה את הסדרה.
בנוסף ב-2017 הצטרפה לקאסט של הסדרה "ג'ינג'י", ובהמשך אותה שנה הצטרפה גם לסדרה "אחותי קפצה כיתה" שעלתה בערוץ Yes Kidz, בתפקיד מלי.
באותה שנה החלה להשתתף בעונה השנייה של תוכנית האלתורים "הכל הולך" בזכיינית רשת.
בשנת 2018 דיבבה את מרי פופינס בגרסה החדשה לסרט.
כמו כן שיחקה בסדרה "קופיקו" בתור שושנה בפרקים חדשים של "קופיקו במשטרה".
בשנת 2024 שיחקה בסדרת הרשת הקומית "חזרנו" לצד יניב סוויסה.
ב-6 בדצמבר 2016 פורסם שאורן נפרדה מהתסריטאי והמחזאי אורן יעקובי, לו הייתה נשואה במשך 13 שנים, במהלכן נולדו לזוג שני ילדים, אך בשנת 2017 חזרו השניים לחיות יחד.
טלי מץ (נולדה ב-29 באוקטובר 1982) היא אשת תקשורת ישראלית.
שימשה מבזקנית בחברת החדשות של קשת 12 ובעבר הגישה את "העולם הבוקר" לצד אברי גלעד ברשת 13.
מץ נולדה בקריית ים לבני, מהנדס מכונות, ומרינה, אשת ביטוח.
היא בתם השנייה מתוך שלושה ילדים.
את לימודי התיכון עשתה במגמת תקשורת בבית הספר ע"ש "רודמן" בקריית ים.
עם סיום לימודיה, הצטרפה למערכת השבועון "בעיר" מבית מעריב ככתבת מוניציפלית-פוליטית, ולצוות רדיו חיפה כשדרנית ומפיקה ב"רדיו 1", רצועת צעירים.
בהמשך החלה גם לקריין מבזקי חדשות.
נמנתה עם צוות ההקמה של "רדיו K-City", תחנת-בת של רדיו חיפה, שם שידרה שתי תוכניות: "בקטנה" ו"ספיישל K", וכן החלה לשדר גם בתחנות הרדיו "99" ורדיו תל אביב.
ב-2010 הצטרפה לחברת החדשות כמגישת חדשות בערוץ החדשות באינטרנט ובמבזקי החדשות של ערוץ 2, והיא המשיכה בתפקיד זה גם לאחר פיצול הערוץ בנובמבר 2017 לקשת 12 ולרשת 13, עד לפרישתה מהחברה.
במרץ 2014 הגישה את התוכנית "איזו מדינה" במסגרת שידורי קשת בערוץ 2. התוכנית שודרה מדי שבת, ועסקה במגוון נושאים חברתיים, ובמסגרתה התארחו אורחים שונים בנושא הנדון באותו השבוע.
ב-24 בפברואר 2019 הצטרפה כמגישה לצוות התוכנית "העולם הבוקר" בערוץ רשת 13. פורסם בתקשורת שהיא תעזוב את התפקיד בתחילת מאי 2021, מחליפתה תהיה רותם ישראל.
ב-2021 החלה להנחות את מגזין הבריאות "סטטוסקופ" ברשת 13 לצד פרופ' איתן פרידמן ואיתי גל.
מץ היא בעלת תואר ראשון בתקשורת ובמדעי החברה מבית הספר לתקשורת של המכללה האקדמית עמק יזרעאל.
מץ היא אמא לשתי בנות.
בינואר 2022 נפרדה מבעלה לאחר עשר שנות נישואים.
טלי גולדברג (נולדה ב-1978) היא כנרת ישראלית, חברת אנסמבל סולני תל אביב ובקולקטיב הבארוק הישראלי - הבארוקדה.
גולדברג היא בוגרת בית הספר גילדהול למוזיקה ודרמה, שם למדה אצל פרופ' יפרח נאמן.
גולדברג היא ממייסדות הרביעייה הישראלית העכשווית והייתה חברה בה עשר שנים.
הרביעייה זכתה בפרס הראשון בתחרות בינלאומית למוזיקה עכשווית בפולין, והופיעה בקביעות בפסטיבלים בעולם ובישראל.
היא נגנית מובילה באנסמבל סולני תל אביב, ונגנית אורחת בתזמורת השוודית קאמרטה נורדיקה וקאמרטה ברן בשווייץ.
טלי גם פעילה בתחום המוזיקה העתיקה, והיא מנגנת בויולה ובכינור בארוק באנסמבל סולני באך הישראלים, בתזמורת הבארוק ירושלים ובהרכבים קאמריים שונים.
בשנים 2011–2015 הייתה חברה ברביעיית רובנס ההולנדית.
משנת 2018 חברה ברביעיית כרמל.
טלי מלמדת כינור ומדריכה הרכבים קאמרים במסגרת הקונסרבטוריון הישראלי למוזיקה בתל אביב, המרכז למוזיקה ירושלים ומכללת לוינסקי.
טלי בן יוסף-שורוש (נולדה ב-1983) היא שחקנית, קומיקאית, מנחה ומדבבת ישראלית.
טלי בן יוסף נולדה וגדלה בירושלים, בת הזקונים מבין שלושה ילדים.
אביה, ישראל בן יוסף עלה מבולגריה ב-1949 ועבד כמנהל תפעול במפעל אמקור בירושלים, אמה, שרלי בן יוסף עלתה מארצות הברית ב-1966 ועבדה כמנהלת הזמנות במחלקת אספקה בבית החולים הדסה עין כרם שבירושלים.
טלי למדה במגמה הספרותית בתיכון סליגסברג ברנדייס שבירושלים.
בצה"ל שירתה כקצינת ביקורות בפיקוד צפון.
היא בוגרת בית הספר לאמנויות הבמה "בית צבי" 2002. זוכת מלגת גיורא גודיק.
בשנה השלישית ללימודיה שיחקה בהצגה "אמדאוס" בבית צבי.
איתי טיראן, בן כיתתה, גילם את אמאדוס, ובן יוסף גילמה את אשתו קונסטנצה.
בהפקה זו צפו בה נציגי בית ליסין והזמינו אותה לאודישן ל"פרפר ברשת" ושם התחילה בן יוסף את דרכה בתיאטרון הרפרטוארי.
ב-2008 סיימה גם לימודי משחק מול מצלמה אצל רותי דייכס.
לאחר לימודיה בבית צבי, החלה בן יוסף לשחק בקומדיה "פרפר ברשת" בתיאטרון בית ליסין, מאת ריי קוני ובבימויו של לסלי לאוטון.
היא גילמה את דמותה של הנערה הצעירה ויקי סמית', בתו של ג'ון סמית', ספי ריבלין שהפך למורה הדרך של בן יוסף.
ההצגה הבאה בה שיחקה בבית ליסין הייתה "רק אתמול נולדה", בבימויו של אילן רונן.
גילמה את דמותה של החדרנית אלן ושיחקה לצידם של ספי ריבלין ורמה מסינגר.
אחר כך שיחקה ב"כלוב העליזים" בהפקת צח כרמלי, בבימויו של לסלי לאוטון, שוב לצידו של ספי ריבלין.
ב-2006 החלה לשחק בהצגה "חיים פרטיים" בבימויו של לסלי לאוטון, לצידם של ליאור אשכנזי ודפנה רכטר, בו גילמה את סיביל, אשתו הצעירה והנוירוטית של אליוט.
ב-2009 חזרה לבית ליסין לשחק בהצגה "תקלה קלה" פרי עטו של ריי קוני, בתפקיד ג'יין ווטקינס, בבימוי לסלי לאוטון, שוב לצידו של אשכנזי ששם שיחקו גם אלברט כהן, מורדי גרשון, מיכל לוי ושמעון מימרן.
ב-2013 החלה לשחק בהצגה "מדליה להארי" של בית ליסין בבימויו של אלון אופיר, בתפקיד פאולה.
ב-2014 החלה לשחק בהצגה "אוצר יקר" של בית ליסין בבימויו של לסלי לאוטון, בתפקיד קריסטין.
ב-2015 החלה בן יוסף לשחק בהצגה "זוגות בזיגזג" בהפקת מרים עציוני בבימויו של לסלי לאוטון לצידם של גיא לואל ויניב פולישוק.
החל מפברואר 2015 היא משתתפת בהצגה "אנגינה פקטוריס", סטירה פוליטית מצחיקה, לצד דב גליקמן.
ב-2015 שיחקה בן יוסף בהצגה "מת על החיים" של תיאטרון הסימטה, מחזה של רוני נוימן בבימויו של שלום שמואלוב בתפקיד "מלכה שוורץ" לצידו של יובל סגל.
ההצגה זכתה בפרס ההצגה הטובה ביותר בפסטיבל "אביב".
ב-2016 החלה לשחק בן יוסף בהצגה "אנגינה פקטוריס" של תיאטרון צוותא במחזה מאת מיכל אהרוני, בבימויו של ציון אשכנזי, בתפקיד מצדה יסעור.
ב-2016 החלה לשחק בהצגה "דרושה עוזרת" בהפקת שלמה צח וציפי מייזלר, בבימויו של רוני מנדלסון ובכיכובה של ציפי שביט.
ב-2018 החלה לשחק בעיבוד המחודש להצגה "אמי הגנרלית" בהפקתם של מאור מימון וציפי מייזלר, בבימויו של רוני מנדלסון ובכיכובה של ציפי שביט.
מאז שנת 2005 משחקת בן יוסף בהצגה "תמונה משפחתית" של תיאטרון הקיבוץ בבימויו של אלי דור חיים, לצידו של השחקן הוגו ירדן.
ההצגה היא זוכת פרס הבמה לילדים ונוער לשנת 2006.
ב-2007 שיחקה ב"עץ הדומים תפוס" של תיאטרון הקיבוץ בשיתוף עם מדיטק חולון על פי סיפרה של גילה אלמגור בעיבודה של דפנה אנגל-מחרז ובביומו של משה קפטן.
הצגה זו זכתה בפרס הצגת השנה לשנת 2007.
מאז שנת 2008 היא משחקת בהצגה "המצחיקה עם העגילים", בתיאטרון הארצי לנוער על פי סיפרה של יעל רוזמן, "המצחיקה עם העגילים", ובעיבודן וביומן של שלומית ארנון ויפעת זנדני.
בן יוסף משחקת בשני תפקידים שעליהם הייתה מועמדת לפרס שחקנית המשנה הטובה ביותר בהצגות הילדים והנוער.
ב-2011 השתתפה בפסטיבל חיפה עם ההצגה "ארץ קליק" של תיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער שם הפקה זו קטפה את הפרסים: מחזה (יובל ברגר), בימוי (יעל טילמן) שחקנית (שי-לי הירש), הצגה ("ארץ קליק" לתיאטרון אורנה פורת), תאורה (עדי שימרוני).
באפריל 2012 החלה טלי בן יוסף לשחק בהצגה "הרפתקה בחולות" על פי ספרם של איריס ארגמן ואלכס פז-גולדמן, בעיבודן של שלומית ארנון וליאת פישמן לני ובבימויה של ארנון בתיאטרון אורנה פורת.
כמו כן משחקת בן יוסף, בתיאטרון המדיטק חולון בהצגה "אוזו ומוזו מכפר קאקארוזו" על פי ספרו של אפרים סידון ובבימויו של ישראל גוריון.
משחקת גם בתיאטרון מופע ב"דמעות של אריה", מחזה של גליה בארי בבימויו של רועי שגב.
ב-2014 החלה לשחק בתפקיד ליאת בהצגה "התפקיד הראשי" של תיאטרון אורנה פורת בבימויו של גיל צרנוביץ'.
ב-2015 החלה לשחק בהצגה "הבחירה" של תיאטרון אורנה פורת בבימויה של שלומית ארנון.
ב-2015 החלה לשחק במופע מחול "דורותי בארץ עוץ" של תיאטרון ארצי לנוער בשיתוף להקת פרסקו, מחזה של שירילי דשא, בבימויים של משה בן שושן ורענן פררה וכוריאוגרפיה של יורם כרמי.
בן יוסף שיחקה בסדרת הטלוויזיה "טיפול נמרץ" בבימויה של רוני קיי, שהוקרנה בערוץ 2 של טלעד בשנים 2002–2003.
את התוכנית "הקייטנה של הופ" ואחר כך את "ספיישל חנוכה".
זוהי תוכנית אירוח בה השתתפה לצדה בובה בשם "ים ים" (אבי יקיר).
בן יוסף הצטלמה לסדרה "הפסיכופת" ששודרה ב-ynet, בשיתוף עם ערוץ אגו וענני תקשורת בשנת 2012. זוהי סאטירה על עולם הריאליטי אותה כתבו דניאל נחנסון ואלי חביב.
ב-2014 גילמה בן יוסף את דמותה של בשמת בסדרה "עממיות" בבימויו של נאור ציון שהוקרנה בערוץ 2 של רשת.
ב-2014 שיחקה בתפקיד הכלה בסדרה "גבי והעיר הגדולה" שנכתבה על ידי הדר לוי ובימויה על ידי אופיר לובל.
ב-2015 שיחקה בסדרה הקומית "רון" של yes בבימויים של רון פלדמן וענת אורן.
ב-2023 דיבבה את "המורה צביה" בסדרה "קיף".
הופיעה בערוץ 3 - ב"יצפאן" במערכונים.
שרה כזמרת הליווי של להקת "שליחי הבלוז".
דיבבה דמויות רבות בסרטים ובסדרות מונפשים.
עבדה בדיבוב ובקריינות באולפני וידאופילם, באולפני אלרום ובמוזיאון המדע בחיפה.
נשואה לשחקן אמיר שורוש, ולהם שני ילדים.
הם מתגוררים בשכונת יד אליהו בתל אביב-יפו.
תוכנית/סדרה תפקיד ערוץ במאיגבי והעיר הגדולהכלהynetאופיר לובלרוןYesרון פלדמן וענת אורןעממיותבשמתערוץ 2נאור ציון הפסיכופת חמוטל ynet, בשיתוף עם ערוץ אגו וענני תקשורת דניאל נחנסון הקייטנה של הופ עצמה (מנחה) ערוץ הופ!
ספיישל חנוכה יובל גוז'נסקי טיפול נמרץ ערוץ 2 רוני קיי מילים קסומות DVD האגודה להגנת הילד-אל"י רובי מוסקוביץקופה ראשיתמלי שמעוני (אשתו של ניסים)כאן 11אורן שקדי וקובי חביה
טלי אברהמי (נולדה בכ"ה בטבת תשכ"ט, 15 בינואר 1969) היא יוצרת, במאית ומפיקה חרדית -ישראלית, חסידת חב"ד.
אברהמי, מורה לשעבר, עוסקת בהפקות תיאטרון וקולנוע המיועדות לציבור החרדי הנשי.
נולדה ברחובות והתחנכה במוסדות חב"ד.
למדה בתיכון בית רבקה בכפר חב"ד ולאחר מכן במכללת בית רבקה שבכפר חב"ד תואר ראשון אקוויוולנטי בחינוך עם התמחות בתורה שבעל פה (1995–1996) ותואר שני אקוויוולנטי בהוראה בחינוך (2002–2004).
אברהמי עסקה בהוראה כמחנכת במשך 17 שנים, עד לשנת 2004.
ב-2004 פתחה את משרד ההפקות "הרוח החיה" המיועד לציבור החרדי, משרד העוסק בפיתוח סדנאות חינוכיות וחווייתיות, הפעלות לבתי ספר, מוסדות וארגונים.
בד בבד, החלה אברהמי לעסוק בפיתוח הצגות והופעות קומדיה לנשים ולבנות.
הופעותיה עוסקות בהעצמת והאדרת כוחה של האישה בבית היהודי ובגילוי ומימוש הפוטנציאל של כל אחת ואחת.
ההופעה הראשונה הייתה "הכח שבך", מופע שיצא בשנת 2005 וגרף הצלחה גדולה ברחבי הארץ.
לאחריו הגיעו המופעים "החן שבך", "קולות", "כאן בונים", "שעשני כרצונו", "עד כאן", "חצי חצי", "נעבור את זה", "אמא בחופשה" "בלי לחץ", "הנותן לעייפה כח", "אגרוייסע קולולולו" "החיים טובים"." ויוצאת לחופשי"
בשנת 2010 נכנסה אברהמי לראשונה לתחום הקולנוע בהפקת הסרט שרה – אחת מול כולן שמדבר על שרה קצנלבוגן שארגנה את יציאת חסידי חב"ד מברית המועצות בשנים 1946–1947. בשנת 2011 ביימה את הסרט הגדר על גזרת הקנטוניסטים ותנועת ההשכלה היהודית.
בפסח 2012 יצא הסרט מלאכיות בלבן, בסוכות תשע"ג (2012) יצא סרטה בומביי על מתקפת הטרור במומבאי .
בפסח תשע"ד (2014) הסרט סניורה, העוסק בסיפורה של דונה גרציה נשיא.
לאחר מכן יצא הסרט הריני מוחלת, ובמהלך 2017 יצא הסרט עלה קטן ובסוכות (2018) יצא הסרט לשם שינוי
בשנת 2012 נבחרה אברהמי להשתתף בפרויקט החממה ליוצרות קולנוע חרדיות הנקרא בשם "פתיחת מסך" מטעם קרן גשר לקולנוע רב תרבותי.
זהו הפרויקט הראשון מסוגו במגזר החרדי.
בשנת 2018 זכתה אברהמי בפרס תרבות יהודית ע"ש אורי אורבך – בקטגוריית קולנוע פורץ דרך בעל זהות יהודית.
אברהמי נשואה לשמעון, מתגוררת בקריית גת ואם לתשעה ילדים.
בנה הבכור התאבד ובעקבות כך הוציאה אברהמי הצגה שעוסקת בנושא.
טלי הלטר-שנקר (נולדה ב-5 באוקטובר 1959) היא עורכת סרטים ישראלית.
הלטר-שנקר נולדה בתל אביב לאב יצחק הלטר ולשחקנית דבורה קידר.
בנעוריה התחנכה בתיכון גימנסיה הרצליה.
בהמשך למדה לתואר ראשון בחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב.
עם תום הלימודים נסעה ללונדון למספר שנים שם התברגה בתעשיית הקולנוע והטלוויזיה המקומית.
לאורך השנים שימשה כמרצה לעריכת סרטים בבתי הספר המובילים לקולנוע בארץ.
בין השנים 1991–1993 בחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב, בין השנים 1992–1999 בקמרה אובסקורה - בית הספר לאמנות, ובין השנים 1999–2009 בבית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה.
ב-2011 ערכה את סרט התעודה הדולפין, ב-2014 ערכה את הסרט "פנסיון פראכט" ביחד עם טל קלר וב-2015 ערכה את סרטה של דורית חכים, "ירח בבית 12".
בשנים האחרונות משמשת במגוון תפקידים ציבוריים ביניהם לקטורית במיזם לקולנוע וטלוויזיה בירושלים.
בשנת 2012 זכתה בפרס ראשון על עריכה בפסטיבל הסרטים טרייבקה שבניו יורק על עריכת הסרט התיעודי "הדירה" בבימויו של ארנון גולדפינגר.
נשואה למוזיקאי דורון שנקר ומתגוררת בכפר מרדכי.
1990 - פרס אופיר לעריכת הסרט "שורו".
1993 - פרס אופיר לעריכת הסרט "נקמתו של איציק פינקלשטיין".
1995 - פרס אופיר לעריכת הסרט "חולה אהבה בשיכון ג'".
1988 - פרס ראשון עבור עריכת הסרט "הכלוב" מטעם המכון הישראלי לקולנוע.
1999 - פרס אופיר לעריכת הסרט "החברים של יאנה".
2003 – פרס אופיר לעריכת הסרט "האסונות של נינה".
2012 – פרס לעריכת הסרט "הדירה" בפסטיבל הסרטים טרייבקה.
טלי למקוף (נולדה בשנת 1997) היא שחיינית ישראלית.
היא אלופת ישראל 3 פעמים ברציפות במשחה ל-1500 מטר חופשי ואלופת ישראל בשחייה במים פתוחים שנתיים ברציפות.
היא שיאנית ישראל הנוכחית (2015) במשחה ל-400 מטר חופשי (בריכת 25 מטר).
היא שוחה מגיל 8 וכיום מתאמנת בקבוצת הפועל דולפין נתניה בהדרכת עדי ולפמן.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בסוף יולי 2010 סיימה למקוף במקום שביעי במשחה ל-1500 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 18:51.47 דקות.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה באוגוסט 2011 זכתה למקוף במדליית כסף במשחה ל-1500 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 17:49.25 דקות, אחרי מרדית בודנר מהפועל ירושלים (17:17.48 דקות) ולפני אפרת רוטשטיין מירושלים רבתי (17:59.82 דקות).
נוסף לכך, היא סיימה במקום חמישי במשחה ל-800 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 9:27.13 דקות, במקום תשיעי במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 4:34.94 דקות ובמקום עשירי במשחה ל-200 מטר פרפר בשיא אישי חדש של 2:26.69 דקות.
באליפות ישראל הראשונה ל-5 ק"מ בבריכה, שנערכה במכון וינגייט ב-2 בדצמבר אותה שנה זכתה למקוף במדליית זהב בתוצאה של 1:01:38.43 שעות.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה ביולי 2012 בהיותה בת 15, זכתה למקוף בשתי מדליות, זהב וארד.
מדליית זהב, במשחה ל-1500 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 17:38.91 דקות, לפני יעל דניאלי מפארק מים רעות (17:47.39 דקות) ומרטינה מרקס ממכבי קריית אונו (17:47.80 דקות).
נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 9:31.81 דקות ובמקום עשירי במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:28.55 דקות.
אלופת ישראל בשחייה במים פתוחים
במסגרת גביע העולם בשחייה במים פתוחים אשר נערך זו השנה השנייה באילת במרץ 2013 זכתה למקוף בתואר אלופת ישראל בשחייה במים פתוחים למרחק של 10 ק"מ בתוצאה של 2:08:33.30 שעות, לפני רותם עמית (2:09:59.85 שעות) ורותם שמרון 2:12.22.00 שעות.
בתחרויות השחייה של המכביה התשע-עשרה שנערכו ביולי אותה שנה השתתפה למקוף בתחרויות הנוער וזכתה במדליית זהב, במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 4:22.14 דקות.
נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:07.89 דקות ובמקום שישי במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:27.42 דקות.
שבועיים לאחר מכן, באליפות ישראל בשחייה היא זכתה ב-3 מדליות, 1 זהב ו-2 כסף.
מדליית זהב בפעם השנייה ברציפות, במשחה ל-1500 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש לבני 16 של 17:27.62 דקות (השיא הנוכחי), לפני יעל דניאלי (17:37.05 דקות) ורוני בווה מהפועל ירושלים (17:42.58 דקות).
נוסף לכך, היא סיימה במקום שישי במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:07.88 דקות.
באליפות ישראל בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה בפברואר 2014 זכתה למקוף במדליית כסף במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בשיא אישי חדש של 2:19.11 דקות, אחרי נסטיה קורוטקוב חברתה לאגודה (2:16.72 דקות) ולפני יהודית עיני מהפועל ירושלים (2:20.31 דקות).
נוסף לכף, היא סיימה במקום רביעי במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בשיא אישי חדש של 4:53.40 דקות ובמקום שביעי במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:18.53 דקות ובמקום 15 במשחה ל-200 מטר חזה בשיא אישי חדש של 2:46.13 דקות.
במסגרת סבב אירופה בשחייה במים פתוחים שנערך באילת באפריל אותה שנה, זכתה למקוף בתואר אלופת ישראל בשחייה במים פתוחים.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה באוגוסט אותה שנה זכתה למקוף בשתי מדליות, זהב וארד.
מדליית זהב בפעם השלישית ברציפות, במשחה ל-1500 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 17:25.97 דקות, לפני יעל דניאלי (17:43.88 דקות) ושירז גלעדי חברתה לאגודה (18:00.04 דקות).
מדליית ארד, במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 9:10.40 דקות, אחרי ג'סיקה אנטילס מהפועל ירושלים (9:01.31 דקות) ומרטינה מרקס (9:09.28 דקות).
נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:28.49 דקות.
שיא זה החזיק מעמד כשנה ונשבר על ידי אנדראה מורז (4:07.21 דקות)
טלי אלון (נולדה ב-18 באוגוסט 1974) היא סופרת ומשוררת ישראלית, שכתבה מאות שירים והוציאה לאור שני ספרי שירה ושני ספרי ילדים.
ניהלה את תחום ההתנדבות במחלקה לשירותים חברתיים במועצה האזורית חבל אילות, משנת 2004 עד תחילת 2019. משנת 2020, ניהלה את אזור הדרום בחברה לתועלת הציבור קרן שמש מקבוצת עוגן.
כיום עוסקת בתחום ההתנדבות בחירום ברשות מקומית בדרום.
נולדה בתל אביב בשם טל עמיר.
נדדה עם משפחתה ברחבי הארץ וארצות הברית עד שהמשפחה קבעה את מגוריה במושב ערוגות, שם למדה בבית הספר התיכון האזורי "באר טוביה".
בוגרת תואר שני במסלול מחקרי, במחלקה לניהול ויישוב סכסוכים במסגרת לימודי מדעי החברה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
נשואה לעופר אלון ואם לשניים - בת ובן.
אלון מתגוררת עם בעלה וילדיהם בדרום הארץ משנת 1995. הם נדדו מתל אביב לאילת, שם התגוררו מספר שנים, אחר כך עברו לקיבוץ לוטן ומשם לקיבוץ גרופית ואילת.
כיום מתגוררת עם משפחתה בדרום הארץ.
אלון החלה לכתוב בגיל 10, אז זכתה במקום הראשון בתחרות כתיבה אזורית ובגיל 13 התפרסם שירה הראשון במוסף ספרות בעיתון המקומי "כאן דרום".
בשנת 1995 הוציאה בהוצאת "סער" את ספר הביכורים שלה "עכשיו אני יודעת איך" הכולל שירים שנכתבו מאז החלה לכתוב בגיל 10 ולמשך עשור.
בשנת 2004 הוציא לאור בעלה כהפתעת יום הולדת את הספר "ביום חורפי שטוף שמש" בהוצאת פרדס.
הספר אוצר בתוכו שירים שכתבה למגירה ונאספו ללא ידיעתה לספר.
אלון שנישאה בגיל צעיר (20), עבדה כשכירה במגזר הפרטי ובשנת 2004 עברה לעבוד במגזר הציבורי במחלקה לשירותים חברתיים במועצה האזורית חבל אילות.
במסגרת עבודתה היא שילבה את אהבתה לכתיבה וכתבה בעיתון המקומי "בקצה המדבר", תחילה כתבה טור הנקרא "משימה אפשרית בהחלט" ובהמשך לאחר הפסקה ממושכת חידשה את הטור האישי שלה באותו עיתון בשם "טור בהתנדבות".
בטורים סיפרה על מקומות ההתנדבות במועצה האזורית בהם ניתן לקחת חלק ולהתנדב.
בשנת 2005 יצא ספר הילדים הראשון שלה "נולד לי אח והפיפי ברח" אשר נכתב בהשראת לידת בנה השני.
בשנת 2008 יצא ספר הילדים השני "אפרים בורח מהמים".
ספר זה נכתב בהשראת בעיה שהתעוררה בקרב משפחתה והיווה ניסיון להסבר מדוע פעוטות חוששים להתרחץ.
בשנת 2008 זכתה בפרס עובדת מצטיינת ברשות המקומית מועצה אזורית חבל אילות.
בשנת 2010 קיבלה אלון את פרס מגן שר הרווחה כרכזת תחום ההתנדבות לאחר שהגתה רעיון לקיום "יריד מקומות התנדבות" המבוסס על יריד מקומות תעסוקה.
בשנת 2011 השתתפה אלון במיזם "אגדות ושירים מתחת לעצים" וכתבה שיר על שיח אברהם, השיר מתנוסס על שלט מתחת לשיח במרכז שכונת השחמון באילת.
בשנת 2014 יצא לאור ספר בשם "מעבר לעצמי - למען הזולת, למען החברה" מאת משה גרומב המציג את סיפורם של 73 אנשים התורמים לזולת ולחברה מתוך אמונה ומחויבות פנימית.
אחד הפרקים מתוך הספר הוקדש לתרומתה של אלון לזולת.
בהמשך השנה החלה אלון לכתוב טור אישי באתר האינטרנט לאימהות "אמא של".
בתחילת שנת 2015 החלה לפרסם את שיריה בעמוד הפייסבוק האישי שלה ובמקביל הציגה תערוכה הנקראת "מאחורי המילים אל מול המצלמה" המשלבת את שיריה בטרם ירידתם לדפוס עם צילומים מרהיבים של גיא דרי, בן 14 מקיבוץ גרופית.
התערוכה החלה בקיבוץ ונדדה למרכז הבריאות האזורי.
בהמשך השנה סיימה אלון את לימודיה לתואר ראשון באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
ביוני 2015 השתתפה אלון במיזם "משוררי ישראל מקריאים משיריהם" במסגרתו מקליטים המשוררים בהקראה שניים משיריהם.
חלק מהשירים שובצו בתוכניות "קול ישראל" השונות וכלל השירים נאספים לפסקול אחד למען שימור התרבות והמורשת של ישראל.
ביולי 2015 הוצגה תערוכת השירים "מאחורי המילים אל מול המצלמה" בלובי שדה התעופה של אילת.
באוקטובר נדדה התערוכה אל אוניברסיטת בן-גוריון באילת.
בנובמבר 2015 שודר ברדיו המקומי של אילת - רדיו קול הים האדום השיר "כוכבים בשמיים", שכתבה טלי והולחן ובוצע על ידי שגיא נווה, זמר מקומי.
בנובמבר 2017 יזמה יחד עם עו"ד אפי פדידה - תחרות ארצית לעידוד יצירה נשית בתחומי הצילום והשירה הכתובה.
בשנת 2017 סיימה את לימודי התואר השני במדעי החברה הכוללים מחקר תיזה בתחום ההתנדבות, באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
עכשיו אני יודעת איך - 1995 (הוצאת סער)
ביום חורפי שטוף שמש - 2002 (הוצאת פרדס)
נולד לי אח והפיפי ברח - 2005 (הוצאת פרדס)
אפרים בורח מהמים - 2008 (הוצאת פרדס)
טלי בן עובדיה (נולדה ב-2 בפברואר 1962) היא עיתונאית ויוצרת סרטי תעודה ישראלית.
המשמשת כמנכ"לית חדשות 13. שימשה בעבר כמנהלת פיתוח התוכן בחדשות 10, עורכת ראשית של התוכנית "שישי", עורכת ראשית של התוכנית "זמן אמת" בכאן – תאגיד השידור הישראלי והעורכת הראשית של מיזם הטלוויזיה "רלוונט".
בן עובדיה היא אחת משלוש בנותיהם של יצחק, ממייסדי קול ישראל בערבית, וזהבה בן עובדיה, יועצת בקישור בין אזרחים ערבים מירושלים ומשטחי יהודה ושומרון, לבין רשויות הממשל הצבאי ומדינת ישראל.
אמה זהבה נרצחה במשרדה, בידי מחבל מתנועת הפתח ממשוחררי עסקת ג'יבריל, ב-1986. המחבל שוחרר מאוחר יותר בעסקת שליט.
בן עובדיה למדה היסטוריה באוניברסיטת תל אביב.
את הקריירה העיתונאית שלה החלה כראש דסק חדשות בשלהי שנות השמונים בעיתון "חדשות".
ב-2002 עברה לערוץ 10 והייתה בצוות ההקמה של "חדשות 10".
שימשה עורכת בתוכנית "זה הזמן" בהנחיית עמנואל רוזן.
סיימה את תפקידה ב-2005, וחזרה לחדשות 10 ב-2008, לאחר שמונתה לסמנכ"ל החדשות והעורכת הראשית של "המהדורה המרכזית".
יצרה את הסרט הביוגרפי על יהודה פוליקר "דברים שרציתי לומר" ששודר ב"ערוץ 10".
היא סיימה את תפקידה במרץ 2010.
הסרטים שודרו במסגרת שידורי קשת בערוץ 2.
בסוף 2012 מונתה לסמנכ"לית התוכן ועורכת אתר האינטרנט "וואלה", תפקיד ממנו התפטרה לאחר חודשים ספורים, עקב התערבותו התכופה של המנכ"ל אילן ישועה בתוכן החדשות.
ב-2013 מונתה למנהלת פיתוח התוכן ב"חדשות 10" ועורכת ראשית של התוכנית "שישי", לצד טלי מורנו ואלון בן דוד.
במאי 2017 הצטרפה לכאן – תאגיד השידור הישראלי ומשמשת עורכת תוכנית התחקירים "זמן אמת" מיומה הראשון של התוכנית.
בינואר 2021 הודיעה בן עובדיה על סיום עבודתה כעורכת "זמן אמת".
עם הקמת ערוץ רלוונט בנובמבר 2023, הצטרפה אליו כעורכת ראשית, תפקיד אותו עזבה לאחר שמונה חודשים.
ביוני 2024 קראה להתפטרותו של הרמטכ"ל, הרצי הלוי, בנימוק שכשל בהשגת מטרותיה של מלחמת חרבות ברזל ואינו מתאים להמשך הובלתה.
בנובמבר 2024 אישר דירקטוריון חדשות 13 את מינויה למנכ"לית חדשות 13 באופן זמני.
בינואר 2026 הודיע ערוץ 13 כי דירקטוריון חברת החדשות אישר את מינוייה של בן עובדיה כמנכ"לית קבועה.
טלי (רויטל) אמיתי-טַבִּיב (נולדה ב-11 באוגוסט 1953) היא צלמת אמנית ישראלית.
את מצלמתה הראשונה קיבלה במתנה מסבה (ד"ר שטפן איקלהיימר, מייסד חברת 'איקאפרם', מחלוצות תעשיית התרופות בארץ) בגיל 11. בשל דיסלקסיה לא הושלמה מעולם השכלתה הפורמלית (9 שנות לימוד בלבד) וצילום הוא עיסוקה העיקרי.
דודה מצד אביה הוא הסופר מרדכי טביב ובןֿ דודתה גם הוא מצד אביה, הוא הצייר אבשלום עוקשי.
במשך שנים רבות עבדה במעבדות צילום והתמחתה בהדפסות אמנותיות.
הקריירה האמנותית שלה החלה רק ב-1999 בתערוכת יחיד שהוצגה בגלריה לימבוס בתל אביב.
מאז הציגה ב-11 תערוכות יחיד, בישראל ומחוצה לה ובעוד תערוכות קבוצתיות רבות.
בעבודתה עוסקת אמיתי טביב בעיקר בחמרים היסטוריים.
כמו למשל בסדרה 'תחנות תרבות' המורכבת משלוש סדרות משנה: ספריות, מוזיאונים ואולמות קונצרטים.
כל אחת מהסדרות צולמה במקומות בהם התפתחה במהלך ההיסטוריה תופעה תרבותית שהפכה אותם לסמלי תרבות ידועים (ספריות - אוקספורד, מוזיאונים - פירנצה, אולמות קונצרטים - וינה).
בשנת 2009 הוזמנה אמיתי-טביב לתעד את מוזיאון נסים דה קמונדו בפריז.
התיעוד הפך לפרויקט בעל אמירה אישית על נוכחותם של הנעדרים והוצג במוזיאון לאמנות והיסטוריה יהודית בפריז, כמו גם במוזיאון חיפה לאמנות בתערוכה 'חיי מדף'.
הסדרה 'קירות ורוח' שנוצרה בין השנים 2006–2009 מתבוננת ב-103 חדרי עבודה של סופרים ומשוררים ישראלים.
מחווה ל-100 שנים של ספרות ושירה עברית.
בין השנים 2003–2009 צילמה במצלמת לומו , יומן מצולם בו היא מנהלת דיאלוג עם תחנות נוסטלגיות של ילדותה.
חלקים של הפרויקט הוצגו בתערוכות קבוצתיות רבות כמו גם בשתי תערוכות יחיד.
אמיתי-טביב עובדת עדיין בטכניקת הצילום בפילם ומדפיסה את צילומיה בעצמה – בחדר חושך.
לאחרונה החלה לצלם במצלמה דיגיטלית ולעבד את התצלומים לכדי אלבומים פיקטיביים המתארים תקופות היסטוריות דרך סיפורן האישי של דמויות אמיתיות (טרודל, מקרה שנלר).
רונית מטלון, "על קירות, שולחן, דרדר ורוח", מתוך ההקדמה לספר:
1999 - 'בדרך הגדולה', גלריה לימבוס, תל אביב.
2000 - 'מעברים', קמרה אובסקורה, תל אביב.
2001 - 'ספריות', הגלריה האוניברסיטאית לאמנות ע"ש גניה שרייבר, תל אביב.
(אוצרת: הדס מאור, אוצר אחראי: פרופ' מרדכי עומר)
2004 - 'מוזיאונים', גלריה דביר, תל אביב.
2005 - 'לומו – יומן מצולם', תיאטרון מינארד, גנט, בלגיה.
2008 - 'תחנות תרבות' גלריה אוליביה וולטמן, פריז.
2009 - 'ביום של לילה – דיאלוג עם אבשלום עוקשי', בית קנר, ראשון לציון.
2009 - 'קמונדו', גלריה אוליביה וולטמן, פריז.
2001 – 'לומו תל אביב', גלריה אוליביה וולטמן, פריז.
2011 - 'קירות ורוח' - מוזיאון תל אביב לאמנות.
2014 - 'טרודל' - גלריה אוליביה וולטמן, פריז.
תל אביב פוטו, תל אביב, יריד סקופ, ניו-יורק.
2018 - "אמא'לה, אני כל כך אוהבת אותך את כל כך לבנה" הגלריה לצילום SBY תל אביב.
2019 - 'לגלות את אמריקה", גלריה אוליביה וולטמן, פריז.
1999 – Critical Landscape, המרכז לתרבות עכשווית, ברצלונה.
(אוצרות: פרופ' יעל מוריה וסיגל ברניר)
2004 – תערוכת אוסף ז'אק וגניה אוחנה, מוזיאון תל אביב לאמנות.
2005 - 'צלמים ישראלים מצלמים את עצמם', הגלריה האוניברסיטאית לאמנות ע"ש גניה שרייבר תל אביב.
2006 - 'מעבר לאושר', מוזיאון אורי ורמי נחושתן, אשדות יעקב.
2006 - 'מצבים משתנים', בית בנמל, תל אביב (אוצרת: הדס מאור)
2006 – 'אור מטאפיזי בצילום הישראלי' מוזיאון בת-ים לאמנות.
2009 - 'Camondo Splendor', המוזיאון לאמנות ולהיסטוריה של היהדות, פריז
2010 – 'הדפקט כאפקט', הגלריה האוניברסיטאית ע"ש גניה שרייבר.
2010 - 'חיי מדף' מוזיאון חיפה לאמנות, (אוצרת תמי כץ-פרימן)
2016 - 'מקרה שנלר' - בית האמנים בירושלים.
קירות ורוח – 103 חדרי עבודה של סופרים ומשוררים ישראלים, עורך: תמיר להב-רדלמסר, הוצאת עם עובד, 2011.
טלי חרותי-סובר היא עיתונאית בהארץ וב-TheMarker, מרצה מן החוץ בנושא שוק העבודה בישראל במחלקה לניהול באוניברסיטת בן-גוריון.
היא בעלת תואר ראשון ושני ביחסים בינלאומיים עם התמחות באמריקה הלטינית מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנים 2003–2005 סיקרה כלכלה ותיירות ב-ynet וביצעה תחקירים ב"7 ימים".
בשנים 2005–2006 סיקרה את תחום היזמות ב"גלובס" וכתבה ב"ליידי גלובס".
מאז נובמבר 2006 עורכת חרותי סובר את מדור שוק העבודה: ניהול יזמות וקריירה ב-TheMarker.
בנוסף היא כותבת בבלוג "אישה עובדת" ב"הארץ".
במהלך עבודתה הצביעה על בעיות ניהול תקין בהסתדרות המורים, בהסתדרות הכללית, ברשת עמל, במכון הטכנולוגי חולון, במכון אבני ועוד.
בנוסף היא מפרסמת סדרת כתבות מתמשכת על אישים המשתמשים בתוארי דוקטור ופרופסור באופן שאינו הולם את הכשרתם המקצועית או האקדמית.
בעקבות סדרת כתבות אלו נפתחה חקירה גלויה של ראשי תעשיית התארים הפיקטיביים בישראל.
חרותי-סובר היא אמא לשני ילדים.
בסוף 2016 פרסמה חרותי-סובר הקלטה של שיחת טלפון מאיימת שקיבלה בעקבות פרסומים בנושא המכללה הערבית בחיפה.
כמה מכתבותיה ספגו ביקורת בשל פרסום מידע שגוי, והיו שהעלו טענות על פגמים באתיקה עיתונאית.
ב-2014, בלבלה בין חבר הכנסת דאז הרב בני אלון לבין אחיו הרב מוטי אלון ופרסמה כי הוא עבריין מין מורשע בעיתון, סרטון וכתבה אינטרנטית.
עקב שתי כתבות שפרסמה הגיש ארגון נכי צה"ל שתי תביעות דיבה נגד The Marker וחרותי-סובר, ובהתאם לפשרה שהושגה פרסם העיתון הודעת תיקון טעויות והתנצלות, ללא פיצוי כספי לארגון נכי צה"ל.
עקב שתי כתבות נוספות שפרסמה הגיש ארגון נכי צה"ל תביעת דיבה נוספת נגד The Marker וחרותי-סובר, וזו הסתיימה בפרסום הבהרה משותפת על ידי הצדדים, גם הפעם ללא פיצוי כספי לארגון נכי צה"ל.
תביעת דיבה שהגיש הנטרופת אלי טופר נגדה ונגד "הארץ" ועורכו אלוף בן הסתיימה בפשרה שבה חויב העיתון לתקן את נוסח הכתבה של חרותי-סובר אודותיו, וכן לשלם לו 12 אלף ש"ח.
טלי בן בסט (נולדה ב-1959) היא ציירת ישראלית.
טלי בן בסט נולדה בראשון לציון.
ב-1983 היא סיימה לימודי אמנות במכון אבני.
היא בוגרת המדרשה לאמנות במכללת בית ברל (1986) ולימודי המשך בשנקר.
בציוריה בן בסט "חוקרת את המתחים וההשפעות ההדדיות בין הטכנולוגיות החדשות והציור הידני המסורתי, כמו גם את שפת הציור עצמה כשהיא מתווכת באמצעות תוכנות מחשב."
נושא המגדר ומעמד האישה בתרבות ובחברה הם הנושאים המרכזיים ביצירתה של בן בסט כאשר "ההתחקות אחריהם נעה בין המרחב הפרטי אל הציבורי, מן הביתי אל החברתי, מן הפיזי אל הנפשי."
בשנת 1996 הציגה בן בסט את תערוכת היחיד הראשונה שלה בגלריה לימבוס בשם "בגדים", עליה כתבה תמר אלאור כי "ייצוגי אפנה הם נגיעה בבטן הרכה שפירושה ללכת על גבול מסוכן.
עבודותיה של בן בסט בתערוכה חומקות מהמגבלות הסוציולוגיות של הצגת האפנה כסוכנת של דיכוי האישה וכסרסורית הענק של הבורגנות.
עבודותיה ש בן בסט חורצות לעצמן דרך של אהבה מפוקחת בחזרה אל הבגדים עצמם.
נדמה כי בן בסט הייתה רוצה לקפוץ אל תוך הבגדים שלה ולהתלבש בהם אך בו בעת היא אינה מרשה זאת לעצמה או אולי כבר אינה יכולה.
היא מסלקת עצמם מתוכם למרות העקבות המלאים שהותירה בהם.
היא תולה אותם, מעמידה אותם, מניחה אותם ומתבוננת בהם מהחוץ.
היא מפרקת אותם לגורמים המדמים שורה של ברבורים המשייטת לרוחבו של הגוף שנעלם.
פירוק הגוף למרכיבים בלתי מענגים סוגר חשבון עם העין הפורנוגרפית ונותן לה את מה שהיא לא מבקשת.
אולם הפירוק של בן בסט את ייצוגי הגוף מצליח לענג ולהטריד בו זמנית.
הבד לעולם אינו שלם והאישה נמצאת או לא נראית כך ניצלים שניהם מעמדת האובייקט והאהבה לשניהם - לאישה ולבגד, שורדת".
ב-1998 אצרה והציגה בגלריה לימבוס תערוכה בשם "מלכודת פנינים".
בתערוכה צילום אחד בשחר לבן וצילומים המוצגים בקופסאות תאורה.
הדימויים לקוחים מחומרים אישיים: צעיפי נוצות, שערות ושרשראות פנינים שעוברות תהליכים של שכפול, מניפולציה וארגון מחדש.
בכל הסיטואציות מושם דגש על הפיזיות של הדימויים.
אותם דימויים הנראים עתה ארוטיים יותר, סבוכים יותר, ממלכדים את העין ומובילים את הלב לזיכרון של איבר מין נשי או זיכרון אינטימי אחר, רחוק ומעומעם שמקורו בהיר וממוקד בחומר – פקעת סבוכה ומפתה, בוהק כפנינה, מגע של נוצה.
בתערוכה מתקיים דיאלוג בין החומרים לאסוציאציות העולות מהם והאינטרפרטציה שהם מקבלים בעבודות.
ב-2003 הציגה בן בסט תערוכת יחיד במוזיאון הרצליה "מרחב מודולרי" באוצרות של דליה לוין.
התערוכה תוארה כ"כוללת עבודות צילום גדולות ממדים המסתפקות במינימום הכרחי כדי לתאר מקומות ואתרים בהם שוכנת ריקנות.
המרחבים עטופים בסגנון אחיד בו מתקיימים הבדלים מינוריים בלבד החושפים תהליכי התרוקנות פיזי המשליך על תחושות ומצבים נפשיים עמוקים.
התרחשות בתוך מרחב נייטרלי המבטאים שפה מנטלית הממחישה ריק עיצובי, נתק רגשי ובדידות.
הפער העמוק בין העיצוב המוקפד והנקי של החללים לריקנות, מצביע על הפרעה מנטלית המפעפעת מתחת לפני שטח מושלמים כביכול.
ראשיתה של העבודה בצילום של חדרים ומשרדים ממשיים בבתי מגורים ומשרדים של חברים ומכרים בהם מצאה בן סט גודש של פרטים שהפריעו לה ולכן בחרה להוציא חלק מהם מה שהביא לדלדול הדחיסות הסביבתית.
אולם בכך לא היה די והיא שאפה להשאיר חלל ריק אותו יצרה בעצמה עד כדי שקשה לאפיין בבירור את השימוש של החדרים.
המרחבים ריקים מאדם ואינם מעוגנים לסביבה ספציפית: אין נקודת מבט אל החוץ או אל הנוף וכן לא נמצאים אובייקטים מגדירי תקופה.
כך נוצר חלל הזוי חסר הווה, עבר ועתיד.
אך מבט סקרני חושף ניואנסינים המיצגים רבדים נסתרים של חוסר שלמות ואף סכנה: בלימה של חיים תוססים ונטישה.
החללים הבלתי מציאותיים וחסרי הממשות משרים מצב של הלם המותרים את הצופה במצב של דיסאוריינטציה גאוגרפית, רגשית ומנטלית.
ככל שהצפייה מתארכת, מתעצמת תחושת ההלם הבקשה להיאחז בסממן מסוים, באירוע מסוים או באתר מסוים היא צורך אנושי שלא מוצא לו מזור".
"אחרי שהשמש שוקעת" – תערוכת יחיד שהתקיימה בגלריה ג'ולי מ.
ב-2012 – הציגה סדרת ציורים של בן בסט הכוללת דיוקנאות אייקונים של גברים ונשים המישירים מבט חצוף ומתגרה אל הצופה.
ב-2009 בן בסט יצרה יצירת אמנות במסדרון בקומה השנייה של מלון ארטפלוס בתל אביב: שני צידי המסדרון חושפים עולם מיתולוגי המשולב בנופים, בעלי חיים ודמויות אנושיות בהשראת המסורת הרומנטית של סוף המאה ה-19. היצירה אפופה באווירת מסתורין.
בצד אחד של המסדרון יש נופים פתוחים דרמטיים בשחור ואדום, חיות פצועות שוכבות ליד גזעי עצים צרובים.
הציפורים השחורות ברקע, שנדמה כי הוצאו מסרטי אימה, חלפו על פני הנופים, רומזים על אסון קרוב.
בצד השני של המסדרון, הצבע הוא עדין יותר מחדש.
באמצעות שקפים מוארים, עבודות שבוצעו בצבעי מים מגלות את סיפורה של נערה צעירה, שמתמזגת עם הנוף או אולי מתעמתת עם חיות פרא.
המסדרון כולו אפוף תחושה אפוקליפטית של שתיקה רועמת, תוך שמירה על האסתטיקה והניקיון הקפדניים האופייניים לעבודתה של בן בסט.
1983-1986 - המדרשה בית ספר לאמנות מכללת בית ברל
2002 - פרס רכישה משרד המדע, התרבות והספורט
2003 - פרס עידוד משרד המדע, התרבות והספורט
2020 - פרס אלימה ריטה לאמנות ההדפס.
1996 - בגדים לימבוס תל אביב
1998 - מלכודת פנינים לימבוס תל אביב
2000 - עבודות מרחב לאמנות המיצג תל אביב
2003 - מרחב מודולרי מוזאון הרצליה לאמנות
2004 - FUSCHIA תיאטרון תמונה תל אביב
2005 - פריכות גלריה הדר אמנות עכשווית תל אביב
2007 - בועות מוסררה ירושלים
2009 - מרחבים אפורים מוזאון תל אביב לאמנות
2009 - נוף עם ציפורים אינסטלציה קבועה במלון ART תל אביב
2012 - אחרי שהשמש שוקעת גלריה ג'ולי מ.
2012 - להסתכל באווה רוטשילד גלריה ג'ולי מ.
2015 - פורטרט קבוצתי גלריה ג'ולי מ.
2021 - תנועה עתידה לבוא, גלריה אלמסן, יפו
טלי לטוביצקי (22 בספטמבר 1976 - 15 במרץ 2019) הייתה משוררת ועורכת ספרותית, מסאית ופעילה חברתית ישראלית, חוקרת ומרצה במחלקה לספרות עברית באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
טלי לטוביצקי נולדה ב-22 בספטמבר 1976 בהוד השרון לעמנואל עמי, איש צבא; ודניאלה לטוביצקי.
למדה בתיכון א' לאמנויות תל אביב ולתואר ראשון באוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנת 2006 קיבלה תואר שני מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב על עבודת גמר שכותרתה "רטוריקה של אגרסיה - הנשי והנפשי בשירתו המוקדמת של יצחק לאור" בהנחיית פרופ' זהבה כספי ופרופ' יגאל שוורץ.
בשנת 2015 קיבלה תואר דוקטור בספרות עברית מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב על עבודה שכותרתה "'אור נפש נפרדת' - הפואטיקה של המלנכוליה : קריאה בין-סוגתית ביצירתו העברית של יעקב שטיינברג", אותה כתבה בהנחיית פרופ' יגאל שוורץ וד"ר ענת ויסמן.
לימדה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב ובבית הספר מנשר לאמנות בתל אביב.
שיריה פורסמו בכתבי העת "הליקון", "שבו", "מטעם", "הכיוון מזרח", "דקה" ו"החוטם" ובאסופות "בעט ברזל", "לצאת!" ו"ואהבתם".
שיריה תורגמו לאיטלקית, לאנגלית ולפולנית.
זכתה בציון לשבח במסגרת הפרס למשוררים בראשית דרכם מטעם שר התרבות (2008).
"Camera obscura", ובו שיריה בעברית ובאיטלקית (2008, יצא לאור באיטליה)
"נסי מלים כלליות יותר", הוצאת קשב לשירה (2010)
"הזכות לשלמות הגוף", הוצאת פרדס (2019, בעריכת ענת לוין).
ספרי מחקר בסדרת "מסה קריטית" בהוצאת דביר
"דושינקא, נשמה", מאת איריס אליה כהן.
הייתה בת הזוג של טל לוין, מבקרת המחול של "הארץ", ולהן שתי בנות - אילה (יולי), שנולדה ב-2016 ואייר, שנולדה ב-2019.
לטוביצקי נפטרה ב-15 במרץ 2019, לאחר שבע שנים של מאבק במחלת הסרטן.
ספר שיריה "הזכות לשלמות הגוף", יצא לאור כחודשיים לאחר מותה.
טלי טל (נולדה ב-27 במאי 1960) היא פרופסור בפקולטה למדע וטכנולוגיה בטכניון וחוקרת בכירה במוסד שמואל נאמן.
היא מכהנת כנשיאת הארגון הבינלאומי לחינוך מדעי NARST, ועומדת בראש ועדת המקצוע מדעי הסביבה.
תחומי המחקר שלה הם למידה מחוץ לכיתה ולבית הספר (במוזיאונים, טבע, גנים בוטניים ועוד) וחינוך לקיימות.
טלי טל גדלה והתחנכה בקריית אונו.
את שירותה הצבאי עשתה כמדריכה בבית ספר שדה הר מירון, שם החלה לפתח עניין באקולוגיה של הצומח ובחינוך בסביבות לא-פורמליות.
את התואר הראשון (1984) והשני (1989) למדה בפקולטה למדעי החיים באוניברסיטת תל אביב.
מחקרה לתואר השני בהנחייתו של עמרם אשל, התמקד באקולוגיה של הצומח.
את הדוקטורט (1998) בנושא "פרויקטים בתעשייה ואיכות הסביבה – פיתוח מודל והערכתו", השלימה בטכניון, בפקולטה (אז מחלקה) לחינוך למדע וטכנולוגיה, בהנחייתם של ראובן לזרוביץ ויהודית דורי.
טל השלימה פוסט-דוקטורט באוניברסיטת מישיגן בתחום של למידה באמצעות פרויקטים בהדרכתו של Joseph Krajcik.
מאז שנת 2000, טל היא חברת סגל בפקולטה לחינוך למדע וטכנולוגיה בטכניון, ומכהנת כראש קבוצת חינוך סביבתי ולמידה חוץ כיתתית.
בשנים 8–2007, 2014-15 שהתה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי ובאוניברסיטת המדינה של מישיגן באיסט-לאנסינג שם ערכה מחקרים משותפים עם מכון CREATE for STEM.
טל הייתה חברה בוועד המנהל של האגודה הישראלית לאקולוגיה, בוועד המנהל של החברה להגנת הטבע, ובוועד המנהל של NARST.
בנוסף, היא השתתפה ומשתתפת בוועדות מקצועיות רבות, ולקחה חלק בארגון כנסים בישראל ומחוצה לה בתחום החינוך המדעי.
טל נחשבת לחוקרת מובילה בתחום החינוך הסביבתי וחינוך לקיימות ובחינוך מדעי חוץ-בית ספרי.
היא הנחתה כ-30 סטודנטים לתואר שני ושלישי, ופרסמה כ-70 מאמרים בכתבי עת והשתתפה בוועדות עורכים של מספר כתבי עת בינלאומיים.
בן זוגה הוא ד"ר אבשלום גינוסר.
לתפיסתה של טל, יש לראות בלמידה אירוע מתמשך במשך כל החיים, שאינו מוגבל לזמן ולמקום.
לפיכך, ההבחנה בין למידה בכיתה והלמידה מחוץ לכיתה, בסביבה לא פורמלית, מהוות רצף טבעי.
לפיכך יש לבחון הוראה טובה ולמידה אפקטיבית ללא קשר למקום התרחשותן.
טל שואפת לגשר בין סביבות למידה ובין מאפיינים פדגוגיים של הוראה.
טל ידועה במחקריה על למידה בסביבות חוץ כיתתיות – במוזיאונים, בטבע ובגנים בוטניים.
מחקריה בתחום נתמכו על ידי הקרן הלאומית למדע (ישראל) והניבו ידע רב על הסיור הלימודי הכיתתי, יתרונותיו, והאתגרים הכרוכים ביישום מוצלח שלו.
עבודתה בתחום החינוך הסביבתי קידמה מאוד את התחום בישראל מאז יזם מוסד שמואל נאמן, ב-2004, פרסום בעל תפוצה רחבה ומאז פרסום ספר נוסף, בעריכתה של טל, על ידי המשרד להגנת הסביבה ב-2009.
בשנים האחרונות, עבודתה מתמקדת בלמידת חקר בשדה ובלמידה משמעותית באמצעות מדע אזרחי.
טל היא אחת מהחוקרים הראשיים במרכז "מדע אזרחי בבית הספר", מרכז מצוינות ללמידה משמעותית.
טל מהווה חלק מקבוצת חוקרים מאוניברסיטת חיפה והטכניון, שבתמיכת הקרן הלאומית למדע ומשרד החינוך, הקימו ב-2017 את מרכז "מדע אזרחי בבית הספר" למחקר על למידה משמעותית.
תחומי מחקר אלה משלבים את תחומי העניין של טל – אקולוגיה, למידה בשדה, ולמידת חקר.
טלטשטווה (בהונגרית: Töltéstava) הוא כפר במחוז גיור-מושון-שופרון, שבצפון-מערב הונגריה.
בטלטשטווה חיו מעט יהודים בתקופות זמן שונות, על פי התיעוד במקורות הונגריים רשמיים חיו בכפר 5 יהודים בשנת 1840 ו-6 יהודים בשנת 1941
רויטל (טלי) גוֹטְלִיבֿ (נולדה ב-3 בנובמבר 1975, כ"ט בחשוון ה'תשל"ו) היא עורכת דין ופוליטיקאית ישראלית, המכהנת כחברת הכנסת ה-25 מטעם מפלגת הליכוד.
גוטליב נולדה בשם רויטל רז ב־1975 בבני ברק לשמעון ולרות רז (רדזינסקי) בבית דתי-לאומי.
היא שירתה בצה"ל כמדריכת תותחנים.
לגוטליב תואר ראשון ותואר שני במשפטים מאוניברסיטת בר-אילן.
את ההתמחות שלה בעריכת דין עשתה במחוז תל אביב (פלילי) של פרקליטות המדינה.
מאז שנת 2000 היא עורכת דין בתחום הפלילי ומשרדה שוכן בבני ברק.
כעורכת דין התפרסמה גוטליב בעיקר כמייצגת של נאשמים בעבירות מין ובאונס.
בנוסף, ייצגה גברים גרושים רבים ופעלה לקידום זכויותיהם במהלך הליך הגירושין שלטענתה מפלה גברים.
בשנת 2012 הגישה גוטליב מועמדות לשיפוט אך נפסלה במרכז הערכה למועמדים על סעיף "מזג שיפוטי".
בשנת 2015 התמודדה לראשות לשכת עורכי הדין בישראל כנגד אפי נוה והייתה האישה הראשונה שהתמודדה לתפקיד זה.
היא הגיעה למקום האחרון עם 4.8% מהקולות.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים ואחת שנערכו ב-2019 הייתה בין מקימות מפלגת "שווים", שהצהירה שעקרונותיה הם שוויון בזכויות הוריות ושוויון לאנשים עם מוגבלויות.
היא הוצבה במקום השני ברשימה, אך המפלגה זכתה ל־401 קולות בלבד.
בשנת 2020 הגישה מועמדות לתפקיד פרקליטת המדינה, אך לא נבחרה לתפקיד.
עד מאי 2022 השתתפה בפאנל התוכנית "זמן שישי עם אילה חסון" של רשת 13. במהלך משפט נתניהו היא משתתפת בקביעות בצוות "האולפן הפתוח" של כנרת בראשי.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים וחמש שנערכו ב-2022, הצטרפה גוטליב למפלגת הליכוד.
היא התמודדה בפריימריז המפלגתיים לאחר שראש המפלגה, בנימין נתניהו, אישר את התמודדותה על אף שלא עמדה בתנאי תקופת האכשרה.
היא שובצה במקום ה־25 במסגרת הבטחת ייצוג לאישה חדשה, ולאחר שמפלגת הליכוד זכתה ב-32 מנדטים, הפכה גוטליב לחברת כנסת.
היא נבחרה לכהן מטעם סיעת הליכוד כחברה בוועדת החוקה, חוק ומשפט, ועדת העבודה והרווחה, הוועדה לענייני ביקורת המדינה, הוועדה לזכויות הילד והוועדה המיוחדת לדיון בהצעת חוק-יסוד: הממשלה, וכממלאת מקום בוועדת החוץ והביטחון.
היא פעילה בכנסת כחברה בשדולה למען ארץ ישראל, השדולה לריבונות בבקעת הירדן תחילה, השדולה למען חופש יהודי בהר הבית והשדולה למען האישה החרדית והדתית.
הפצת תאוריות קונספירציה וחקירה על חשיפת מידע מסווג
ב-24 בינואר 2024 קידמה גוטליב תאוריית קונספירציה לפיה בעלה של שקמה ברסלר שוחח עם יחיא סינוואר מספר ימים לפני טבח שבעה באוקטובר, ושראש המוסד דוד ברנע קיבל על כך התרעה מה-CIA.
משרד ראש הממשלה והמוסד הגיבו בתגובה רשמית ואמרו שגוטליב מפיצה שקרים.
ראש השב"כ רונן בר טען שדבריה של גוטליב הם פגיעה בביטחון המדינה בכך שהיא חושפת פרטים אסורים על אנשי השב"כ.
במענה לתביעת דיבה שהגישה נגדה ברסלר, סירבה גוטליב להגיש כתב הגנה בטענה כי "צווי בית-המשפט אינם חלים על חברת כנסת טלי גוטליב עת עומדת לה חסינות מוחלטת"..
בדצמבר 2024 הפיצה תיאוריית קשר שקרית לפיה ביום הטבח יאיר גולן היה "מעורב בריגול ובתכנון מתקפת חמאס".
גולן הגיש תביעת דיבה נגד גוטליב ובית המשפט השלום דחה אותה על הסף כשהוא מקבל את טענתה של גוטליב שעומדת לה חסינות פרלמנטרית על הדברים.
גולן ערער לבית המשפט המחוזי.
גוטליב החלה לקדם הצעת חוק להרחבת חוק חסינות חברי הכנסת.
לפי הצעת החוק, לא יוכלו להתנהל תביעות פליליות או אזרחיות נגד חברי הכנסת, אלא אם כן תתיר הכנסת את התביעה ברוב של 90 חברי כנסת, ותאשר כי המעשה לא נעשה במסגרת מילוי תפקידו הפרלמנטרי.
בנובמבר 2024 החוק עבר בקריאה טרומית.
היועצת המשפטית של הכנסת, עו"ד שגית אפיק, דרשה מגוטליב להצהיר שהצעת החוק לא תחול עליה אישית או על הליכים שכבר נפתחו.
אולם, לפי דיווחים, נראה שהנוסח לא שונה כמתבקש ושההתחייבות לא בוצעה.
בחוות דעת שהוכנה לדיון בחוק בוועדת הכנסת במרץ 2025, כתבה היועצת המשפטית של הוועדה, עו"ד ארבל אסטרחן, כי הצעת החוק תחליש את שלטון החוק, תסכל אכיפה נגד נבחרי ציבור ותעניק חסינות רחבה מדי לחברי הכנסת ולשותפיהם.
ביוני 2024 הורתה היועמ"שית גלי בהרב-מיארה לפתוח בחקירה פלילית כנגד גוטליב באשמת חשיפת מידע מסווג.
בינואר 2025 הורתה הפרקליטות לגוטליב להתייצב לחקירה פלילית במשטרה, אך גוטליב סרבה להתייצב, בטענה שקרית לפיה החוק הקיים מעניק לה חסינות מפני חקירה כזו.
ביולי 2025 הודיעה פרקליטות המדינה לגוטליב כי היועצת המשפטית לממשלה גלי בהרב-מיארה שוקלת להעמידה לדין פלילי בכפוף לשימוע, בחשד לעבירה על חוק השב"כ.
גוטליב מרבה להתייצב לדיונים משפטיים שבהם היא מפריעה למהלך הדיון:
באוקטובר 2024 התייצבה למשפטם של אלי ציפורי ואבי וייס והפריעה שוב ושוב למהלך הדיון.
באוגוסט 2025 גוטליב הפריעה למהלך הדיון בתנאי השחרור של יונתן אוריך בפרשת קטרגייט, והשופט הורה לאנשי משמר בית המשפט להוציאה מן האולם.
היא התעמתה עם אנשי המשמר וכאשר אחד מהם אמר לה שהוא רק עושה את עבודתו היא אמרה לו "גם היודנראטים אמרו".
התבטאותה זכתה לגינויים רבים, כולל מחברים במפלגתה.
בנובמבר 2025 התפרצה פעמים אחדות במהלך דיון בבג"ץ בעתירה שהגיש חבר הכנסת אחמד טיבי מחד"ש-תע"ל, ובהוראת נשיא בית המשפט העליון יצחק עמית הוציא אותה משמר בתי המשפט מאולם המשפטים.
לטענת דוברות בתי המשפט גוטליב כינתה את מאבטחי בית המשפט "רוטויילרים".
גם במשפט נתניהו הפריעה בהערותיה למהלך הדיון.
גוטליב הגישה מספר תלונות לנציב תלונות השופטים בשל הוצאתה בכוח ממספר דיונים בבתי משפט, אך תלונותיה נדחו ונקבע כי הרחקתה הייתה תקינה.
לאחר פיגוע הדריסה בשכונת רמות בפברואר 2023 כתבה גוטליב בטוויטר כי נשיאת בית המשפט העליון אסתר חיות אשמה בפיגוע.
ב-21 במרץ הוענשה על ידי ועדת האתיקה של הכנסת בשל התבטאות זאת ונאסר עליה לדבר במליאה לשתי ישיבות ולדבר בוועדות הכנסת לשלוש ישיבות.
גוטליב הציגה את מועמדותה לוועדה למינוי שופטים של הכנסת העשרים וחמש, במקביל לקארין אלהרר, ובניגוד לעמדת סיעת הליכוד.
בעקבות זאת הוטלו עליה סנקציות על ידי יושב ראש הקואליציה אופיר כץ - נמנעה ממנה הזכות להעלות הצעות חוק, לדבר בשם הסיעה במליאה ולכהן בוועדות עד להודעה חדשה.
באפריל 2025 הפרה גוטליב צו איסור פרסום וחשפה מידע על פרשה ביטחונית שפרטיה היו אסורים לפרסום.
בנובמבר 2025 הפרה גוטליב צו איסור פרסום של בית משפט השלום וחשפה את זהותו של ניצב שעוכב לחקירה במח"ש.
ביולי 2025 שיבחה ברשתות החברתיות הפגנה אלימה של פעילי ימין נגד חבר הכנסת איימן עודה בנס ציונה, במהלכה שברו המפגינים את זגוגית רכבו וקראו קריאות "מוות לערבים" לעברו.
בפברואר 2025 חויבה לפצות נהג מונית ב-30,000 ש"ח ועוד הוצאות בסך 16,600 ש"ח, בעקבות תביעת לשון הרע שהגיש נגדה על שני פוסטים שפרסמה נגדו טרם בחירתה לכנסת.
גוטליב ערערה על פסק הדין.
ערעורה נדחה, והיא חויבה בתשלום הוצאות נוסף בסך 12,000 ש"ח.
עד לגירושיה הייתה נשואה לנומרולוג ניר גוטליב ולהם שלושה ילדים: זוג תאומים בנים ובת המאובחנת על הקשת האוטיסטית.
בתחילת שנות השלושים לחייה יצאה בשאלה.
היא צמחונית, ומתנגדת לחיסוני קורונה.
טלי וייס (נולדה ב-27 במאי 1977) היא משוררת ועורכת ספרותית ישראלית.
טלי וייס נולדה בחיפה לשושנה ואברהם, ילידי ישראל.
בגיל 6 עברה עם משפחתה לכרמיאל ולמדה בתיכון "מגדים" בעיר.
שירתה בצה"ל כמש"קית ח"ן בחיל החינוך.
בעלת תואר ראשון בתקשורת וניהול מהמסלול האקדמי המכללה למינהל ותואר שני בספרות בתוכנית לכתיבה יוצרת מאוניברסיטת חיפה (סיימה ב-2008).
למדה לימודי תעודה בתסריטאות באוניברסיטה הפתוחה וביבליותרפיה במכללת אורנים.
וייס מציירת והציגה מציוריה בתערוכות מקומיות באזור עמק יזרעאל.