tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
באלבום השתתפו אמנים מוכרים דוגמת דן תורן, סטלה גוט, נומקה, יובל מנדלסון, האחים צברי, עומר מושקוביץ, תמר אפק, ג'נגו, אור אדרי ואמנים אלטרנטיביים נוספים מעולם הפאנק והפולק.
בשנת 2011 החל לעבוד על פרויקט החצר האחורית יחד עם תומר יוסף, איתמר ציגלר וגדי רונן.
בשנת 2013 יצא האלבום לאור לאחר שחברי הלהקה פתחו במסע גיוס כספים לאלבום באמצעות מימון המונים בלבד, ללא חברת תקליטים.
רוטבליט כתב את מילות כל ארבעה עשר השירים באלבום זה, הנושא את שם הלהקה.
בשנת 2017 הוציאה הלהקה את אלבומה השני.
שירים בולטים מהרפרטואר כוללים את:
"שייח' ג'ראח" – שיר מחאה פוליטי העוסק באי־צדק כלפי משפחות פלסטיניות במזרח ירושלים.
"מי הרג את ים המוות?" – שיר אקולוגי המתריע על תוצאות ההזנחה הסביבתית בישראל.
"הפליט" – עוסק בניכור והיעדר חמלה כלפי מהגרי עבודה ומבקשי מקלט.
"האם נדע להיוולד שוב?" – שיר פילוסופי־חברתי הבוחן את האפשרות לרנסאנס תרבותי ומוסרי בישראל.
"עובר ושווא" – שיר העוסק במציאות הכלכלית של השכבות המוחלשות, תוך ביקורת על השיטה הקפיטליסטית.
רבים מהשירים עוסקים בתמות של כיבוש, פערים חברתיים, משבר האקלים, דיכוי מוסדי ושאלות של זהות קולקטיבית.
סגנונה המוזיקלי של הלהקה מאופיין בשילוב בין רוק אלטרנטיבי, רגאיי, מוזיקה אלקטרונית ומקצבים מזרח־תיכוניים.
המוזיקה מהווה פלטפורמה להבעת עמדות ברוח אנטי־ממסדית, בשילוב אמירה פיוטית ואירונית.
האלבומים הופקו בעזרת קמפיינים של מימון המונים בלבד, מתוך בחירה עקרונית להישאר מחוץ למערך ההפצה של חברות התקליטים המסחריות.
בן דודו של רוטבליט הוא השחקן שלמה וישינסקי.
בשנות ה-70 הכיר לו דורי בן זאב את מי שהתפרסמה לימים כמורה רוחנית, רנה שני.
הם עברו לגור יחד וחיו כשנה בקליפורניה, אולם בסופו של דבר רוטבליט חזר לישראל.
ב-1982 נשא לאישה את אורנה, שהביאה איתה את בתה בת ה-5 מנישואיה הראשונים, לימים הזמרת עלמה זהר.
אורנה ילדה שתי בנות ובן, ונפטרה בשנת 1998 לאחר מחלה.
רוטבליט הקדיש לה את השיר "דרכנו" שהולחן על ידי יזהר אשדות ובוצע על ידי דני בסן.
למעט שנים אחדות שבהן שהה במקומות נוספים בישראל ומחוצה לה, רוטבליט התגורר מאז 1966 בירושלים, בשכונת אבו טור, בקרבת המקום בו נפצע במלחמה.
בהמשך עבר להתגורר בשכונת מחנה ישראל בירושלים.
בשנת 2021, רוטבליט ובת זוגו יוליה רזאייב הפכו להורים לבת בשם שירה.
יעף (ראשי תיבות: יעבץ, עזריאל פורת) הוא יישוב כפרי קהילתי באזור השרון, ליד תל מונד וקדימה-צורן, השייך למועצה אזורית לב השרון.
שמו של היישוב הוא ראשי תיבות של שמות שלושת המושבים המקיפים את היישוב יעבץ, עזריאל ופורת, היות שהוקם כמרכז כפרי של האזור.
עם זאת, כיום היישוב עצמאי ואינו משתייך לאף אחד מן היישובים האלה.
יעניים (שם מדעי: Struthionidae) היא משפחת עופות לא מעופפים המכילה כיום סוג אחד - יען (Struthio) ובו שני מינים.
שני מיני עופות אלה הם העופות הגדולים ביותר בעולם כיום.
היענים חיים כיום רק באפריקה שמדרום לסהרה, אך בעבר הם היו נפוצים גם בארץ ישראל.
הם בעלי נוצות שחורות לבנות עם פלומת נוצות פרועה וגסה ובעלי כנפיים ענקיות שאינם יכולים לעופף.
הרגליים חזקות, בעלות 3 אצבעות ומותאמות לריצה מהירה בסוואנה האפריקנית.
היענים הם עופות חזקים המסוגלים לבעוט בחזקה ברגליהם ולהפוך למסוכנים.
ברשת קיימים תיעודים רבים של רכיבת בני אדם על יענים או מרוצי רכיבה על יענים.
היענים חיים באזורים פתוחים בקבוצות קטנות.
הם מקננים על הקרקע ושני בני הזוג מטפלים בביצים בשווה.
סוג פכיסטרוטיו (Pachystruthio) - נכחד
יַעֶפֶת (הידועה גם בתור "גֵ'ט לֵג") היא הפרעה בשעון הביולוגי הנגרמת כתוצאה משינוי באזור זמן ושיבוש חלוקת היממה בשעון.
מקור המילה העברית הוא בשילוב של שני שורשים: השורש י.ע.ף שמשמעו עייף, והשורש ע.ו.ף.
שכן תופעה זו שכיחה בעיקר בעקבות טיסה אך לא בהכרח.
השעון הביולוגי מורכב ממקצב צירקדי שנקבע על ידי ההיפותלמוס שבמוח.
הבלוטה ניזונה ממידע של חלבונים המפוזרים בנקודות שונות בגוף הנקראים קריפטוכרומים ומשמשים כחיישני אור.
לאחר שהקריפטוכרומים המפוזרים על העור מאתרים ירידה ברמות האור שבסביבה, נשלח המידע דרך מערכת העצבים להיפותלמוס.
ההיפותלמוס מייצר את הורמון השינה הקרוי מלטונין באמצעות תהליכים כימיים מורכבים שונים.
המלטונין גורם לסדרת תופעות בגוף המסייעות לשינה.
אזור זמן הוא אזור על פני כדור הארץ שבו השעה זהה.
נקודת המוצא לקביעת אזור הזמן היא קו האורך שלו.
ביממה יש 24 שעות, וכדור הארץ מחולק למרידיאנים ב-360 מעלות, כך שרוחבו הממוצע של אזור זמן הוא 15 מעלות, ובין אזור זמן לאזור הסמוך לו מפרידה בדיוק שעה אחת.
המעבר מאזור זמן אחד לאחר במהירות גורם להפרעה בשעון הביולוגי המחלק את היממה ל-24 שעות משום שבעת טיסה ממדינה אחת שבה השעה מסוימת למדינה אחרת שבה השעה מוקדמת או מאוחרת יותר נגרם בלבול בשעון שעשוי לאחר או להקדים את הזמן באותו אזור זמן.
ההפרעה בשעון מתבטאת בייצור בלתי מבוקר של מלטונין כיוון שהשעון עדיין מתפקד על פי אזור הזמן הקודם.
באמצעות הטיסה המרחקים בין אזורי הזמן קטנים באופן משמעותי ולשעון אין זמן להתכוונן לפי אזור הזמן החדש.
הפרעה זו גורמת לעייפות יתר (ועל כן ההפרעה נקראת יעפת) ויכולה לגרום לבחילות ולמיגרנות בשל אי התאמה בין שעות התאורה באזור הזמן החדש לבין השעות שהשעון מנסה לאתר.
יעקב (געז: ያዕቆብ ) היה קיסר אתיופיה ובנו של הקיסר סרצה דנגל מאשתו הקיסרית היהודייה הראגו אמלאכ, נולד כנראה ב-1590. בזמן שלטון אביו כיהן כמושל אנריה.
הוכרז כקיסר אתיופיה ב-22 בספטמבר 1597 כאשר אביו נפטר, הוכתר בשם "מלאק סגד הצעיר" ("לו סוגדים המלכים").
יעקב שלט תחת מועצת שליטים שבראשה עמד ראס ביתוודאד אנטנאטווס שליט באגמדיר.
הודח על יד בן דודו זה דנגל ב-3 בספטמבר 1603, הוחזר לשלטון על ידי ראס זה סלאסי ב-13 באוקטובר 1604. הודח ונהרג בקרב צאצהובר בעמק זאת דברה שבגוג'אם על ידי בן דודו סוסניוס ב-10 במרץ 1607.
הטוען לכתר אתיופיה, שנודע בשם צאגא כרסטוס (1610?–1638), הציג עצמו בארצות אירופה שבהן סבב כבנו של הקיסר יעקב הראשון וכמי שנרדף על ידי הקיסר סוסניוס.
יעלימיט הוא מינרל סולפטי נדיר מאוד המכיל סידן ואלומיניום שנתגלה לראשונה בישראל.
נוסחת המבנה הכימי של היעלימיט היא (Ca4Al6O12(SO4
היעלימיט מתגבש במערכת הקובייתית, חבורת סימטריות נקודתית "גירודיאלית" , וחבורת סימטריות מרחבית I4132. הפרמטרים של תא היחידה הם: Åa=18.392.
גבישים מיקרוסקופים עד μm15 במקבצים.
הקשיות של המינרל טרם נקבעה ומשקלו הסגולי הממוצע המחושב הוא 2.61 גרם לסמ"ק.
המינרל מתפרק במים לאטרינגיט ו-Al(OH)3.
מקדם השבירה של היעלימיט הוא: n=1.568. גבישי היעלימיט שקופים למחצה, והם לבנים עד חסרי צבע.
היעלימיט נתגלה ב-1984 על ידי הגאולוגית שולמית גרוס בתצורת חתרורים והיא קראה לו על שם הר יעלים ונחל יעלים תוואי הנוף הבולטים בבקעת חתרורים מזרחית לערד.
היעלימיט מצוי בחלוקים בתוך בפסאודו-קונגלומרטים שנוצרו בטמפרטורות גבוהות (מעל ל-900°C).
המינרל נתגלה בטבע עד היום במקום אחד בעולם: בחלקה הנמוך של תצורת חתרורים, מזרחית לערד.
קיימת טענה שנויה במחלוקת כי המינרל נתגלה גם במכרה ליכטנברג אבסטצר (Lichtenberg Absetzer), מרבץ רונבורג U (Ronneburg U) ליד העיר גֶרָה (Gera) במדינת תורינגיה שבגרמניה.
יעלימיט נוצר גם באופן מלאכותי בצמנט אלומו-סולפטי ולעיתים באופן אקראי גם בצמנט פורטלנד.
למרכיב היעלימיט יש חשיבות גדולה.
כאמור, בתוספת מים ובנוכחות יונים של סידן וסולפטים הוא מתפרק למינרל הסיבי אטרינגיט הנותן את החוזק לבטון אלומו-סולפטי.
הוא נוצר בחימום בטמפרטורות סביב 1000-1100°C של כמויות מתאימות של תחמוצת אלומיניום, פחמת הסידן וסולפט הסידן טחונים דק, עדיף בנוכחות זרזים.
יענקל אדלר (בפולנית: Jankiel Adler; 26 ביולי 1895 - 25 באפריל 1949) היה צייר ואמן הדפס יהודי-פולני.
נולד כשביעי מבן עשרה ילדים בעיירה טושין, פרבר של העיר לודז' בפולין.
בשנת 1912 החל ללמוד תחריט אצל דודו בבלגרד.
בשנת 1914 עבר לגרמניה שם התגורר זמן מה עם אחותו בבארמן (Barmen, כיום כלולה בעיר וופרטל) ולמד שנים במכללה לאמנות ולאומנות.
בשנים 1918–1919 חזר ללודז' שם היה לקח חלק פעיל בקבוצה של אמני אוונגרד צעירים.
בשנת 1920 הוא שב לגרמניה.
בשנת 1922 עבר לדיסלדורף, שם החל ללמד באקדמיה המקומית לאמנות.
בדיסלדורף אדלר נפגש עם פאול קלה, אשר ממנו הושפע בהמשך.
בשנת 1928 זכה ציורו של אדלר במדליית זהב בתערוכת אמנות גרמנית בדיסלדורף.
שם גם הצטרף לקבוצת האמנים יונג ריינלנד.
בשנים 1929 ו-1930 הוא יצא לסיורי לימוד במיורקה ובאתרים נוספים בספרד.
בעת מערכת הבחירות בגרמניה בחודש יולי 1932 הוא פרסם יחד עם קבוצה של אמנים ואינטלקטואלים פעילי שמאל מנשר נגד המדיניות של המפלגה הנאצית ובתמיכה ברעיונות הקומוניזם.
עם עליית היטלר לשלטון בשנת 1933 הוצגו שתיים מיצירותיו על ידי המפלגה הנאצית בתערוכה שנערכה במרכז האמנות במנהיים כדוגמאות לאמנות מנוונת.
אדלר עזב את גרמניה ומצא מקלט בפריז תוך שהוא יוצא לביקורים רבים בפולין, יוגוסלביה, צ'כוסלובקיה, רומניה וברית המועצות.
בשנת 1937 הוחרמו 25 מיצירותיו בגרמניה מאוספים ציבוריים וארבע מהן נכללו בתערוכה הנודדת על אמנות מנוונת עת הוצגה במינכן.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה התנדב אדלר לצבא הפולני.
בשנת 1941 שוחרר מן השרות מסיבות בריאות והגיע כפליט לסקוטלנד, שם התגורר ב-Kirkcudbright.
בשנת 1943 עבר ללונדון ונהיה מעורב בעולם האומנות המקומי.
הוא נפטר בוויטלי קוטג' (Whitley Cottage) באלדבורן שבאנגליה בשנת 1949. כל תשעת אחיו ואחיותיו נספו בשואה.הוא הובא לקבורה בבית העלמין בושי שבמחוז הרטפורדשייר.
אדלר הושפע בעבודתו באופן בולט מיצירותיהם של פיקאסו ולז'ה.
הוא נהנה לנסות שילובי חומרים שונים, כך למשל, הוא שילב ביצירותיו תערובות חול.
רבות מיצירותיו עוסקות בנושאים יהודים ומעטות מהן יצירות מופשטות.
יצירותיו של אדלר מוצגות במוזיאונים בולטים באנגליה, סקוטלנד, ארצות הברית, פולין, גרמניה וניו זילנד.
רבות מיצירותיו נמכרו לאורך השנים במכירות פומביות, חלקן בעשרות אלפי דולר
ב- 17.6.1975, הנפיק השירות הבולאי סדרה של שלושה בולי דאר שנקראה אמנות הציור 1975, שבה נכלל בול של ציור של אדלר שכותרתו משחק פורים שהוצג במוזיאון תל אביב.
יְעֵנָאִים (שם מדעי: Struthioniformes) היא סדרת עופות גדולים חסרי יכולת תעופה, במקורה מהיבשת הקדומה גונדוונה, השייכות לקבוצת עופות קדומים חסרי שיניים.
בעבר היו בסדרה זו מספר משפחות גולות אך כיום רוב החוקרים סוברים שישנה רק משפחה אחת - יעניים (Struthionidae) ובה סוג אחד, יען (Struthio) ושני מינים קיימים: יען מצוי ויען סומלי.
שניהם העופות הגדולים ביותר בעולם שמשקלו של הראשון מגיע ל-104-156 ק"ג ושל השני ל-90-130 ק"ג.
הם חיים רק ביבשת אפריקה.
ננדיים (Rheidae) - עברה לסדרה ננדאים (Rheiformes).
אמואיים (Dromaiidae) - עברה לסדרה קזואראים (Casuariiformes).
קזואריים (Casuariidae) - עברה לסדרה קזואראים (Casuariiformes).
אפיאורניים או עופות הפיל (Aepyornithidae) - נכחדה.
יעקב־הר (בהירוגליפים מצריים: 𓇌𓂝𓈎𓃀𓉔𓂋) היה פרעה מצרי מתקופת הביניים השניה של מצרים .
מוצא שמו הוא שמי צפון־מערבי, ומשייך אותו לחיקסוס.
יעקב־הר ידוע אך ורק מחרפושיות רבות הנושאות את שמו שנמצאו במצרים ובכנען, והדבר מקשה על תארוך חייו ושיוכו לאחת משושלות מצרים העתיקה.
החוקרים חלוקים האם השתייך לסוף השושלת ה־14 או לתחילת השושלת ה־15.
שמו של יעקב־הר מופיע בווריאציות מגוונות על החרפושיות: יעקבהר, יעקפהר, יקבהר, יעקבער, יכבער, יכבע.
מוצאו של השם "יעקב־הר" הוא שמי צפון־מערבי.
שמות עם הרכיב "יעקב" נפוצים בקרב שמיים מערביים בתקופת הברונזה (אף אחד מהם לא מזוהה עם יעקב המקראי).
הרכיב "הר" כנראה מכוון לאלוהות בשם "הר".
היו שפירשו את הרכיב כ"אל", ואולם, על אף שהשם "יעקב־אל" היה נפוץ במזרח הקדום, ויליאם אולברייט כתב שיעקב־הר לא יכול להתפרש כ"יעקב־אל".
על פי חרפושיות מסוימות, יש חוקרים שמפרשים ששמו היה גם "יעקב־בעל".
תקופת הביניים השניה של מצרים כוללת פרעונים שהידע עליהם מגיע מחרפושיות הנושאות את שמם בלבד, ולכן סדר מלוכתם והשושלת שאליה השתייכו אינם ודאיים.
עם זאת, חוקרים הדבקים בדמיון הסגנוני הרב בין חרפושיות יעקב־הר לבין חרפושיות ובני משפחתו, סבורים שניתן לשייך את הכלים שאיתם נמצאה החרפושית בשקמונה לתקופה רחבה יותר, ומציינים גם דמיון באופן שבו כתבו יעקב־הר וח'יאן את "שם הכס" שלהם.
על כן, אותם חוקרים מתארכים את יעקב־הר לתחילת השושלת ה־15.
יענקל'ה (יעקב) יעקובסון (נולד ב-5 בדצמבר 1951) הוא מחזאי, במאי, שחקן, מספר סיפורים וסופר ישראלי.
יענקל'ה יעקובסון נולד וגדל בפתח תקווה בבית מסורתי/דתי.
אביו, מנחם, היה ניצול השואה.
אמו, ציפורה, עלתה לישראל בשנות השלושים והייתה בהכשרה בקיבוצים שונים.
אביו עבד כמנהל חשבונות במושב הדרגה (כפר מעש) ולאחר מכן ניהל שם את הצרכנייה.
אמו שאהבה תיאטרון השתתפה בלהקות חובבים שונות, אחת מהן בהנחיתו של שחקן תיאטרון האהל מאיר מרגלית.
כילד הרבה לבקר עם אמו בהצגות.
בצבא היה בגרעין נח"ל של בני עקיבא ולאחר מכן עבר לחיל האוויר ושרת שם ביחידת שדה אווירית.
מייד בתום שירותו הצבאי נרשם ללימודי משחק.
הוא בוגר מחזור י"א בסטודיו למשחק ניסן נתיב (1976-1973).
מורתו החשובה בסטודיו הייתה ניקול קסל.
אחת מהצגות הסיום בניסן נתיב הייתה "אנטיגונה" מאת ז'אן אנוי, בבימויה של ניקול קסל.
ההצגה המשיכה ורצה בתיאטרון באר שבע.
ביחד עם יעקובסון המשיכו עם ההצגה בבאר שבע בני כיתתו רבקה נוימן, יהודה מור ואיתמר בילו.
בבאר שבע שיחק בין השאר בהצגות "מלכת שבא", "הלילה השנים עשר", "אנדורה", "אופרה בגרוש", "הרולד ומוד", "רומיאו ויוליה", "הבט אחורה בזעם" ו"החשבון".
לאחר מכן שיחק כשנה בתיאטרון ילדים ונוער (כיום תיאטרון אורנה פורת).
ב-1980 שיחק בהצגה "במושבת עונשין" על פי קפקא, בבימויו של אשר צרפתי, בתיאטרון המדרגות אותו הקים צרפתי.
משם עבר לשחק במרכז התיאטרוני בנווה צדק, שהקים עודד קוטלר.
במסגרתו שיחק בין היתר בהצגות "מחלקה 3, כיתה 1", "עד מוות", "הפטריוט" "עבירת מוסר" ו"מחזור".
בשנת 1983 שירת יעקובסון במשך מספר חודשים כאיש מילואים בלבנון בעת מלחמת שלום הגליל ומששב כתב סיפור.
לפי הצעת מורתו מהסטודיו ע"ש ניסן נתיב, ניקול קסל, הוא עיבד את סיפורו למופע יחיד, אותו ביימה קסל, בשם "הסיסמה: עוגת קרם" בשנת 1984. ההצגה זכתה בפרס מסקין.
במקביל באותה העת, כתב יעקובסון סיפורים לילדים והפך אותם למופע יחיד בשם "פנטזיה בחרוזים" שאיתו הופיע בבתי הספר ברחבי הארץ.
בעקבות הצלחת ההצגה "עוגת קרם" כתב יעקובסון הצגות יחיד נוספות, ביניהם: "מבט לאחור: האיש עם המעיל והכובע", "ניסו 1" ו"לאן אתה רץ", כולן למבוגרים.
הוא הציג קטעים מהצגותיו בתוכניות אירוח רבות בטלוויזיה, בהן "סיבה למסיבה", ובתוכניותיהם של דודו טופז ויאיר לפיד.
יעקובסון הופיע עם הצגות היחיד שלו אלפי פעמים משנת 1983 עד לשנת 2009.
בשנת 1987, כששוש אביגל קיבלה את ניהול תיאטרון ילדים ונוער (כיום תיאטרון אורנה פורת), היא ביקשה מיעקובסון לכתוב מחזה על מאחורי הקלעים של עולם התיאטרון ולעשות זאת בדרך יצירתית ולא דידקטית.
יעקובסון יצר עם ישראל גוריון את המחזה "ביקור ראשון בתיאטרון", אותו ביים גוריון, והיה זה המחזה הראשון שיעקובסון כתב לילדים.
בשנות השמונים שיחק בתפקיד צביקה בסדרה "קרובים קרובים".
בשלהי שנות התשעים שיחק במספר פרקים בסדרה "פלורנטין", בתפקיד אביהו שביט, אבא של תומר (אבשלום פולק).
בשנות השמונים השתתף בתפקידי אורח בהפקות זרות שצולמו בישראל, בהן: "אישה ושמה גולדה" (1982), מיני-סדרה בהפקת חברת פראמונט, בכיכובה של אינגריד ברגמן וסרט הפעולה "רמבו 3" (1988), בכיכובו של סילבסטר סטאלון.
ב-1987 שיחק בתפקיד הראשי בסרט הקצר "שלום למחסל" מאת ובבימוי יצחק פלורנטין.
הסרט זכה באותה השנה ב"פרס מוגרבי".
בשנות השמונים כתב ביחד עם ישראל גוריון את סדרת הילדים "סמוך עליי", שכללה למעלה מעשרים פרקים.
בסדרה ששודרה בטלוויזיה הישראלית (הערוץ היחיד באותם ימים) שיחק גוריון ביחד עם חבורת ילדים.
החל משנת 1988 משתתף בפסטיבל מספרי סיפורים שנערך באוסטריה והמדינות הסובבות אותה.
ב-1997 נכלל בכתב עת בארצות הברית, ברשימת 100 מספרי הסיפורים הטובים בעולם.
ב-2003 שיחק יעקובסון בקומדיה "האחים מבורך", סרטו האחרון של נדב לויתן.
יעקובסון שיחק בתפקיד הראשי, ויקי, בעל חנות לצורכי כתיבה.
הוא ושני אחיו סמו, מנהל סניף בנק קטן ואיצקו, המנוסה בעסקים כושלים (אשר צרפתי ועמוס לביא), הם האחים מבורך.
כלפי חוץ הם מנהלים חיים שמרניים וכלפי פנים הם מתמכרים כמתבגרים לשעשועי מין.
רוזינה קמבוס שיחקה את אשתו.
ב-2003 שיחק בסרטו של שבי גביזון "האסונות של נינה".
הוא גילם את דמותו של איזי, בן-זוגה של אלונה (ענת וקסמן), אחותה של נינה (איילת זורר).
ב-2005 שימש כיועץ אמנותי להצגת היחיד "חזי" של יחזקאל לזרוב בתיאטרון גשר .
ב-2007 שימש כיועץ אמנותי להצגת הצגת היחיד "הילד" בבימויו ובביצועו של רועי אסף.
מאז שנת 2005 מלמד קורס במגמות בימוי, משחק ותיאטרון מחול בבית ספר לאומנויות הבמה של סמינר הקיבוצים.
הוא מעביר את הקורסים שלו דרך שימוש באמנות הסיפור.
יענקל'ה יעקובסון נשוי מאז שנת 1979 לזוהר יעקובסון, בעלת סוכנות שחקנים.
להם שני ילדים: ליאור הבכור, עובד בסוכנות של אמו, וטל, שנפטרה ב-2009 ממחלת הסרטן.
2009 - פרס למפעל חיים מטעם פרס הבמה לילדים ונוער.
2008/9 – שישה פרסים להצגה "הקץ של העץ" בקטגוריית הצגת השנה לגיל הרך, מטעם פרס הבמה לילדים ונוער.
2005/6 - פרס הבמה לילדים ונוער להצגה "אבטיח".
2003 – שבעה פרסים להצגה "מוף ומוריס", פסטיבל חיפה להצגות ילדים.
1997 - יעקובסון נכלל ברשימת 100 מספרי הסיפורים הטובים בעולם בכתב עת בארצות הברית.
1996 – שמונה פרסים להצגה "הקץ של העץ", פסטיבל חיפה להצגות ילדים.
1986 - פרס מסקין על הצגת היחיד "הסיסמה עוגת קרם".
1987 - פרס מוגרבי לסרט הקצר "שלום למחסל" שבו שיחק יעקובסון את התפקיד הראשי.
שבעה ממחזותיו נכתבו בחרוזים והיתר בפרוזה.
כל הצגותיו בנויות כ-story-telling, כשהמציאות והדמיון מתערבבים זו בזה.
משחקים בהם 4-2 אנשים ובדרך כלל הן מיועדות לילדים אך לא רק.
שי בר יעקב כתב עליו בידיעות אחרונות:
שחקן הגר בשכנות לקוסמת מצוננת, נאלץ להביא עבורה טיפות אף ולסכן לשם כך את חייו, על מנת שיוסר מעליו הכישוף שהטילה הקוסמת.
כתב ביחד עם ישראל גוריון שביים.
סיפור על מנצח שיצירתו נעלמת מיתוך דפי התווים בסמוך לתחילת הקונצרט.
ביים ישראל גוריון, ששיחק לחלופין עם עזרא דגן, בנוסף לאלון נוימן ודנה שרייר.
משל חברתי סאטירי בחרוזים מאת יענקל'ה יעקובסון אודות ינשוף אינטלקטואל ועורב קשה יום המנהלים ריב שכנים על עץ משותף.
ההצגה הועלתה לראשונה ב-1996 בבימויה של דניאלה מיכאלי בהפקת נאוה הפקות, ב-2009 הועלתה בשנית בבימויו של יענקל'ה יעקובסון, כשנוסח המחזה עבר מספר שינויים.
בהצגה שיחקו ארז שפריר, אודי רוטשילד, ניר רון, יהויכין פרידלנדר.
משל פוליטי על חמור ה"מורץ" לשלטון ביער.
שיחקו רמי ברוך, שמיל בן ארי וערן בן זאב.
ההצגה הייתה מועמדת לפרס התיאטרון הישראלי.
מבוסס על סיפור הילדים הקלאסי "סיפורו של פרדיננד" מאת מונרו ליף.
פר חובב פרחים, חולם על קריירה מוזיקלית ומסרב להילחם בזירת השוורים.
ההצגה הייתה בנויה כדיאלוג בין השחקן גולן אזולאי לרקדן עמנואל גת שאף יצר את התנועה.
את ההצגה עטפה לכל אורכה יצירה מוזיקלית שהלחין רמי בר דוד.
ההצגה נכתבה ובוימה על ידי יענקלה יעקובסון.
ההצגה עלתה בבפסטיבל חיפה לתיאטרון ילדים, ב-2001.
אגדת מחול על רקדן המתכונן לתחרות ריקודים.
ציפור מסתורית "לוחשת לו" על קיומם של ריקודים נפלאים ברחבי העולם, והרקדן יוצא בעקבותיהם לארבעת קצוות תבל, אך מאבד למענם את זהותו.
בהצגה שיחקו שני שחקנים: ארז שפריר ודור צויגנבום.
בה ארבעה רקדנים, ביניהם עמנואל גת ורננה רז.
בחופש הגדול לוקחת האם את בנה המפונק למושב של אחיה, כדי שיהפוך אותו שם ל"בן אדם".
זוהי ההצגה הראשונה שהציגה בתיאטרון המדיטק.
בהצגה השתתפו יגאל נאור, דב נבון ועירית קפלן.
ההצגה נכתבה ובוימה על ידי יענקל'ה יעקובסון.
סיפור על פסיכולוג בשם מוריס ועל הכלב שלו, מוף.
בעקבות תמונה שבה הכלב, מוף, רואה את עצמו מצולם עם אחיו הגורים, הוא דורש מהפסיכולוג לפגוש את אותם האחים מהתמונה המשפחתית.
ארז שפריר גילם את דמותו של הכלב מוף, ואוהד שחר היה הפסיכולוג שבנוסף גם גילם את אחיו של הכלב.
ההצגה נכתבה ובוימה על ידי יענקל'ה יעקובסון, והועלתה לראשונה בפסטיבל הילדים הבינלאומי בחיפה ב-2003.
מחזה של יעקובסון אותו כתב וביים על פי סיפורים אוטוביוגרפיים של אדוה בולה, שהייתה תלמידתו בסמינר הקיבוצים.
זהו סיפור על משפחה יוצאת הולנד, הורים, שלוש בנות, דוד תימהוני, וחתול מת בשם נזק שסיים את חייו תחת משאית זבל.
המחזה נכתב בעקבות הסיפור "הנסיך המאושר" מאת אוסקר ויילד, סיפור שיעקובסון אהב כילד.
מלך שולח את הצייד ליער כדי להביא לו ארנבת טרייה.
איש ברזל העולה מתוך האגם שביער, אוסר על הצייד לצוד ודורש ממנו לראות את המלך.
המלך יוצא לפגוש את איש הברזל, ובדרכו אליו עובר מסע פנימי המשנה את חייו.
הצגה נכתבה ובוימה על ידי יעקובסון, ושיחקו בה יחזקאל לזרוב, שיצר את התנועה, ואמנון וולף.
סיפורו של איש מילואים צעיר בתקופת מלחמת לבנון הראשונה, שיחידתו מתמקמת על גג ביתה של משפחה מקומית.
בין החייל לבת המשפחה בת ה-17 נוצרת מערכת יחסים מיוחדת, שבמהלכה מתגלה לחייל שהיא מחביאה את אחד מבני הכפר החשוד כמחבל.
ההצגה בוימה על ידי ניקול קסל והציגה כאלף פעמים.
מבט לאחור: האיש עם המעיל והכובע
אוסף של שלושה סיפורי נעורים שלתוכם נשזר השחקן המפרי בוגרט, גיבור קולנועי שיעקובסון העריץ בנעוריו.
מוסכניק, בן דמותו של ה"ערס המצוי", אך מלא חן וממזריות.
זה היה תרוץ עבור יעקובסון לומר דברים שרצה, כשהוא מסתתר מאחורי דמותו של ניסו המוסכניק.
סיפור שחלקו התרחש תוך כדי ריצה על הבמה.
הרץ פוגש בדרכו איש המספר סיפורים בדרך ייחודית ומציב לו דרכם מעין מראה.
"הראש בעננים", איורים – חנן קמינסקי, הוצאת ביתן, 1987.
"מוהה ובוהה"', איורים – יפעת גת, הוצאת קוראים, 2003.
"הג'וק", הוצאה עצמית, איורים - שירלי ויסמן, 2013.
"26 תמונות", הוצאה עצמית, איורים - שירלי ויסמן, 2013.
תיאטרון לילדים ונוער (היום תיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער)
הצגה מחזאי במאי שנה מעלה קרחות אפרים סידון ציפי פינס 1980
הצגה מחזאי במאי שנה במושבת עונשין עיבוד לסיפור של פרנץ קפקא אשר צרפתי 1980
יהושע נולה צ'לטון מספר תפקידים 1983 שחקנים משחקים שחקנים איציק ויינגרטן עודד קוטלר מספר תפקידים 1984
הצגה שנה לא עכשיו יקירתי 1983
תסכית תוכנית ערוץ מחבר במאי שנה איים של חרדה רדיו דרמה רשת א' ערן בניאל ערן בניאל 1980 עוגת קרם רדיו דרמה רשת א' יעקב יעקובסון ניקול קסל 1985
יעלים (שם מדעי: Caprini), הוא שבט של פרסתנים בתת-משפחת היעלים, הכוללים 7 סוגים ו-23 מינים.
הסוגים בשבט מתאפיינים במידות גוף קטנות עד בינוניות, והם חיים באזורים הרריים באסיה, אירופה, אפריקה ואמריקה הצפונית.
חלקם משויכים לקבוצת אנטילופות-עז ורובם דומים יותר לכבש הבית או לעז הבית.
המינים בשבט מתאפיינים בקרניים גדולות יחסית שמתעקלות לאחור או לצדדים בצורת רבע עיגול עד עיגול שלם.
בניגוד לשבט צפירים, למרבית מיני שבט היעלים יש דו-צורתיות זוויגית בולטת, המתבטאת בעיקר בקרניים, במידות הגוף ובצבעי הפרווה.
בית הגידול של המינים הוא רכסי הרים צחיחים או מיוערים, אם כי יש מספר מינים שחיים גם באזורים טרופיים.
המין הגדול בשבט הוא יעל בורג והמין הקטן הוא טאר ערבי.
יען סומלי (שם מדעי: Struthio molybdophanes) הוא מין של עוף ממשפחת היעניים המצוי רק בקרן אפריקה והוא קטן מעט מהעוף הגדול ביותר - יען מצוי.
הוא נחשב לתת-מין שלו עד שבשנת 2014 החשיבו אותו כמין עצמאי מאותו סוג.
אורכו של יען זה 200-240 ס"מ בממוצע ומשקלו 90-130 ק"ג והוא העוף השני בגודלו בעולם.
הוא דומה מאוד לקרובו, היען המצוי: נוצות שחורות-לבנות אצל הזכר, צוואר ורגליים ארוכים מאוד ו-3 אצבעות חזקות ברגל.
הראש קטן עם מקור ורוד והנוצות פרועות ועבות.
כמו שאר קרוביו הוא חסר יכולת תעופה.
יען זה נפוץ באזור קרן אפריקה - בעיקר באתיופיה וסומליה.
הוא נפוץ בערבות, סוואנות ובאזורים יבשים יותר.
הוא מותאם לחיים באזורים פתוחים - רגליו מהירות מאוד והוא יכול לדהור במהירות, ראשו מוצב גבוה ועיניו צופות על כל מי שמתקרב אליו מכל הכיוונים.
הנקבה והאפרוחים מוסווים עם פלומתם האפורה בין העשבים היבשים.
היען הוא אוכל-כול הניזון מעשבים, פירות, חרקים, יצורים קטנים ואפילו ממתכות ואבנים קטנות.
יען זה נעשה נדיר, בעיקר עקב ציד בלתי חוקי במדינות חיותו - אתיופיה וסומליה בהם קשה לאכוף את החוק.
הוא ניצוד לבשר, אפרוחים ונוצות וכן למוצרים רפואיים.
יען, המכונה בטעות גם בת יענה (שם מדעי: Struthio), הוא סוג של עופות לא מעופפים ובו שני מינים.
שני עופות אלה הם העופות הגדולים ביותר בעולם כיום: יען מצוי המגיע לגובה 260 ס"מ ולמשקל 130 ק"ג ויען סומלי הקטן מעט ומגיע לגובה 200–240 ס"מ ולמשקל 90–130 ק"ג.
מוטת כנפיים אצל יען בוגר יכולה להגיע עד לשני מטרים.
יענים הם המהירים מכל העופות היבשתיים, הם יכולים לרוץ במהירות גבוהה (עד ל-60 קמ"ש), ובנוסף יכולים לבעוט בעוצמה רבה באמצעות רגליהם השריריות.
היענים הם בעלי הביצים הכבדות ביותר.
עופות אלו הם אוכלי כל שלעיתים בולעים אבנים קטנות וחפצים נוספים המשמשים כגסטרוליתים בקיבתם.
מיני יענים אלה חיים כיום רק בסוואנות של אפריקה ובעבר היו כמה מינים שחיו במדבריות מזרח התיכון ואף בישראל.
קסנופון מתאר צייד יענים במדבריות סוריה.
בשנות ה-70 של המאה ה-20, כשהיענים בישראל היו בסכנת הכחדה, הובאו לישראל ביצי יען מאריתריאה.
כיום ישנו גרעין רבייה של יענים בחי-בר יטבתה.
ניתן לראות יענים בישראל גם במספר גני חיות.
במרץ 2021 דווח על משלוח ביצי יען, מחי-בר יטבתה ישראל לסנגל, בה היענים נמצאים בסכנת הכחדה מיידית, ולאחר שעברו התאמה גנטית באוניברסיטה העברית בירושלים.
בינואר 2023 נחשפו שמונה ביצי יען בנות יותר מ-4,000 שנים בחפירות ארכאולוגיות באזור באר מילכה בדרום.
במצריים הקדמונית וברומא העתיקה היען נחשב מלכותי.
הירוגליף של יען מייצג צדק ואמת.
מקליפות הביצים היו מכינים כוסות יקרות ערך שהיו נסחרות ומגיעות עד לסין.
מהנוצות שהיו שוות באורכן היו מכינים מניפות לבני המלוכה.
בשרן היה מוגש בסעודות מפוארות ומתואר כי אלאגבאלוס נהג להגיש לאורחיו בשר יען לעיתים קרובות תוך שהוא מציין כי בשר זה כשר לאכילה לפי דת משה (אף כי הדבר אינו נכון).
באחת הסעודות מתואר כי הוגשו 600 ראשי יענים.
יעקב (יענקל'ה) סגל הוא מוזיקאי ישראלי.
בוגר בית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה במחלקה לג'אז וגיטרה בס.
בשנת 2001 השתתף כנגן גיטרה באלבומו של יוסי בנאי, "לאט", שיצא חמש שנים לפני מותו של בנאי.
בשנת 2007 השתתף סגל בעיבוד המוזיקלי של אלבומם של עילי בוטנר ורן דנקר, "שווים".
ב-2008, שנה לאחר מכן, הצטרף להרכב המוזיקלי "הפרויקט של עידן רייכל", כנגן טאר, בוזוקי ועוד באלבום הפלטינה "בין קירות ביתי".
בין הלהיטים הבולטים בהם ניגן מתוך האלבום ניתן למנות את "מי נהר" ו-"Todas las Palabras".
ב-2009 השתתף בסיבוב ההופעות הנלווה של האלבום הנושא את שמו, שזכה להצלחה רבה, במסגרתו הופיע הפרויקט בישראל, ניו יורק, לוס אנג'לס, דרום אמריקה ואפריקה.
עוד באותה השנה, השתתף בניגון השירים "דג זהב" ו"עיניים צבע שקט", מתוך האלבום של שרית חדד, "מרוץ החיים".
ב-2011 יצא האלבום "הביתה, הלוך חזור" של הפרויקט של עידן רייכל, בו נכללו קטעים מתוך סיבוב ההופעות "בין קירות ביתי".
בשנת 2012 השתתף בהקלטת האלבום "The Tel Aviv Session" של ההרכב "טורה-רייכל קולקטיב", המורכב מעידן רייכל ומוזיקאי המאלי ויו פארקה טורה, תוך שניגן בטאר בשיר "Kfar".
ב-2013 ניגן גיטרה בס באלבום "רבע לשש" של הפרויקט של עידן רייכל, שזכה בתואר פלטינה מרובעת.
עוד באותה השנה, ניגן גם באלבומו של ויו פארקה טורה, Mon Pays, ובאלבומו של עידן עמדי, "בזמן האחרון", ובאלבומו עידן רפאל חביב, "לאבד עניין בזמן".
באותה השנה השתתף בהופעתה של הזמרת האמריקאית אלישה קיז בישראל כנגן כלי מיתר יחד עם עידן רייכל ואייל סלע.
ב-2015 ניגן גיטרה בס גם באלבום "היד החמה" של עידן רייכל.
יענקל יענקל הוא אלבום סולו מספר 19 של הזמר יוצר החסידי אברהם פריד.
האלבום יצא ב-2009 בחברת גל פז והוא מורכב מ-12 ניגוני חב"ד.
האלבום יצא ב-2009 ובו 12 ניגוני חב"ד ביניהם "הנשמה יורדת לתוך הגוף", "ברוך הוא אלוקינו" ועוד
יעלם הוא דמות מקראית, בנו של עשו ואהליבמה.
ליעלם היו שני אחים: יעוש וקרח, ושני אחים למחצה: רעואל ואליפז.
מקור השם יעלם הוא מהשורש הערבי ע'לם שפירושו הוא: היה חזק, התבגר או נהיה עלם.
יש דיון בין החוקרים האם השם יעלם בעברית הוא בהקשר של עלם אך פועל בעתיד או שזה אינו פועל.
יען אסייתי (שם מדעי: Struthio asiaticus) הוא מין נכחד של יען ממשפחת היעניים, אשר חי החל מהפליוקן ברחבי תת-היבשת ההודית עד שנכחד במשך ההולוקן ככל הנראה לפני 25,000 עד לפני 8,000 שנה מזמננו, מעט לאחר עידן הקרח האחרון.
ממצאים נוספים שלו התגלו אולי במזרח אסיה ובאפריקה אך אלה בעלי קושי זיהוי ונחשבים למוטלים בספק.
יענים גם נמצאו על כלי חרס בסין, כך שאולי חיו לצד האדם שם ואולי נכחדו בגללו.
היען ידוע משרידים מאובנים חלקיים ושבורים, בעיקר מהודו, מונגוליה, סין וביצי אולי אולי התגלו גם בקזחסטן.
מממצאי ה-DNA נראה שהיה שייך לסוג יען (Struthio).
הוא תואר למדע בידי החוקר הצרפתי אלפונס מילנה-אדוארד ושמו המדעי מרמז על שהתקיים באסיה (בדומה ליען סורי שנכחד בהמשך).
יען זה קרוב מעט ליען המצוי ונחשב למעט גדול ממנו.
מדידה של מאובני יען אסייתי שהתגלו במרוקו מרמזים שהיה כבד ב-20% מהיען המודרני, אך ממצאים אלה נחשבים במבוטלים, מאחר שהחומר המאובן בהם רעוע מדי.
יַעַף בתעופה מתאר מצב שבו כלי הטיס (או החללית) נכנס למתאר טיסה מבצעי המתאים לשימוש במערכת לצורך ביצוע משימה בצמוד למטרה.
לדוגמה, טיסה באזור, בגובה, בכיוון ובמהירות המתאימים לצורך צילום.
ב-14 ביוני 1927 הוקדשה כתבה בעיתון הצפירה לנושא התעופה ובה הופיע המושג מעבר ביעף (מעבר בטיסה); המילה יעף היא נגזרת מן המילה מעוף שהקדימה את המילה טיסה.
ב"מילון למונחי תעופה וטכניקה תשכ"א" המונחים יעף ומעוף מובאים כחלופות נרדפות למונח הצרפתי sortie, אך במקומם השתרש המונח גיחה בתחום התעופה הצבאית ונמצא בשימוש עד היום.
המונח מעוף נזנח, ואילו המונח יעף התקבל כחלופה העברית למונח האנגלי pass – מעבר מעל מטרה תוך ביצוע המשימה.
תמונות של מטוסי קרב במהלך ביצוע יעף
המונח יעף משמש לרוב בתעופה צבאית ומתאר לרוב פרופיל טיסה או תמרון המאפשר שימוש במערכת או בחימוש.
כניסה למתאר טיסה לצורך ירי תותח מכונה יעף צליפה.
יעף שבו מוטלות פצצות מכונה יעף הפצצה, אם כי יעף הפצצה בגובה נמוך וכן יעף שבו נורות רקטות ייקרא לרוב יעף תקיפה.
במתארים מבצעיים אלו המטוס עלול להימצא במצב מסוכן במהלך היעף שידרוש תמרון היחלצות.
המונח יעף משמש לציון מתאר טיסה גם בשימוש במערכות אחרות, דוגמת מצלמות, מערכות מודיעין אותות, מערכות לוחמה אלקטרונית ואף בזריעת עננים.
באמצעי חימוש המעופפים בצורה עצמאית, כגון טילי שיוט וחימוש משוטט, יעף הוא השלב הסופי של הטיסה של החימוש, שבו האמצעי נכנס למתאר שמאפשר פגיעה במטרה לאחר תמרונים אחרים דוגמת התחמקות או איתור מטרה.
בתעופת חלל יעף משמש לתיאור מעבר על פני גוף אסטרונומי, כגון כוכב לכת, ירח או אסטרואיד, לשם איסוף נתונים או צילום.
יענקל'ה (יעקב) הרשקוביץ (22 ביולי 1910, אפטא - 25 במרץ 1972, לודז') היה זמר רחוב בתקופת השואה בגטו לודז'.
הרשקוביץ' היה פזמונאי וזמר יהודי, זמר רחוב בגטו לודז'.
הוא חיבר שירים סאטיריים ביידיש ללחנים עממיים, על החיים בגטו.
הוא שר לעוברים ושבים ברחובות גטו לודז'.
מסוף 1941 הופיע בדואט עם קרול רוזנצווייג, שליווה אותו בגיטרה או בציתר.
הרשקוביץ' נולד באופטוב ועבר ללודז' עם משפחתו לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה, בשנת 1938. עם משפחתו היה אסיר בגטו לודז'.
בספטמבר 1942, במהלך "השפרה הגדולה", הועברו יהודי לודז' לרצח בחלמנו.
בגטו החל הרשקוביץ' לכתוב, להלחין ולבצע את שיריו ברחובות.
אחרי "השפרה" הוא נאלץ להפסיק לתת קונצרטים ברחוב.
הוא התחיל לעבוד בחנות, מאפייה, בית דפוס (ברחוב ויסקה פולסקייגו 10 היום) שם המשיך לכתוב, להלחין ולשיר.
באוגוסט 1944, במהלך חיסול הגטו, הועבר למחנה הריכוז אושוויץ-בירקנאו ומשם למחנה עבודה בבראונשווייג.
לאחר המלחמה חזר ללודז' והמשיך לכתוב ולהלחין.
בשנת 1966 הוקלטו יצירותיו על ידי תחנת הרדיו הפולנית בלודז'.
אחת מהן נשמרה בספריית הקלטות של תחנת הרדיו הפולנית בלודז'.
הוא התחתן והוליד שני בנים.
לאחר האירועים האנטישמיים במרץ 1968 בפולין, כאשר יהודים רבים היגרו מרצון או בכפייה, הוא נשאר במדינה.
הוא נקבר בבית הקברות היהודי החדש בלודז' ברחוב בראקה.
"ביצת רעב" (אביב 1940) - שיר המתאר פרעות בגטו מחוסר מזון, שהתרחשו באביב 1940.
"גטו, גטו" (1940) - השיר מתייחס למאורעות בגטו בקיץ 1940, כאשר התרחשו הפגנות מחאה נגד רומקובסקי; לאחר המלחמה בוצעה היצירה על ידי יעקב רוטנברג, ובשנת 1984 הקליטה את הביצוע גילה פלם מהספרייה הלאומית.
"קרטופל" (1942) - שיר סאטירי על תפוח אדמה, שהיה בסיס מזון לאסירי הגטו המורעבים.
"רומקובסקי" - סאטירה על רומקובסקי, נשיא היודנרט בגטו לודז'.
לאחר המלחמה הוקלטה על ידי להקת הכליזמרים Brave Old World והופיעה באלבומם Song of the Lodź Ghetto משנת 2006.
"שטובן אלסטר" – יצירה שנוצרה במהלך שהותו של הרשקוביץ' באושוויץ
בשנת 1999 נעשה סרט אנימציה בן 50 דקות בשם "המלך והליצן" (על שם שיר נשמה בגטו לודז'), בבימוי אלעד דן ויוסי גודארד, עם מוזיקה של אבי בנימין.
ב-5 בספטמבר 2012, לרגל חגיגות 70 שנה ל"שפרה", בוצעה הקרנת בכורה פולנית לסרטו של דוד קאופמן "שיר גטו לודז': סרט תיעודי חוגג את הטרובדור המורדים הפולנים", על חייו ויצירתו של הרשקוביץ.
יענקל'ה (יעקב) פילצר (נולד ב-2 באוגוסט 1993, ט"ו באב ה'תשנ"ג), הוא כוריאוגרף, רקדן, במאי תנועה, שחקן, דוגמן ומנהל אמנותי ישראלי.
פילצר פיתח את שיטת הכוריאוגרפיה "כוריאוגרפיה בקוד פתוח".
פילצר נולד בירושלים למשפחה דתית, שם נחשף לסגנון הריקוד החסידי בבית הכנסת ובאירועים חרדיים.
הוא חונך בבית הספר לבנים "מקור חיים" שבירושלים ובמקביל למד בחוג למחול.
המפגש בין העולם הדתי לעולם המחול בילדותו יצר מתח שמקבל ביטוי ביצירתו.
בכתבות שיתף כי מתח זה הביא אותו להחביא הכיפה בחוג הריקוד ולצעוד ברגל שעות להופעות שהתקיימו בימי שבת.
בשנת 2000 התחיל ללמוד ולרקוד בלהקת מחולה ירושלים.
בשנים 2006–2010 שימש כרקדן הבית ב"קפה תו" בפסטיבל חוצות היוצר ובפסטיבל ישראל בירושלים.
בשנת 2007 עזב את הדת והתמסר ללימודי המחול.
בשנת 2011 סיים בהצטיינות את לימודיו בתיכון האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים.
כבן למשפחת מהגרים דתית ומרובת ילדים, נעזר במלגות כדי לאפשר את לימודיו.
עם סיום לימודי התיכון מימן את המשך הכשרתו המקצועית בעבודה כרקדן רחוב.
במקביל ללימודיו בתיכון, יצר פילצר את מיזם "אמנות ברחוב", שכלל אירועי אמנות ספונטנית ברחובות ירושלים, תל אביב וערד והשתתפו בו כאלף איש ואישה.
בשנת 2012, כחלק מהמיזם, צולם ללא ידיעתו על ידי צלם העיתונות איליאן מרשק בסרטון שהוצג בעשרות אתרים ברחבי הרשת וכן בתערוכה "עדות מקומית" במוזיאון ארץ ישראל שבתל אביב.
הסרטון צולם כשפילצר רקד תחת זרם מים שנוצר בעקבות רכב שפוצץ צינור כיבוי אש ברחוב.
בשנת 2011 התחיל ללמוד במסלול להכשרת רקדנים בתל אביב, בניהולם האמנותי של נעמי פרלוב ואופיר דגן.
לקראת סיום לימודיו החל לעבוד כרקדן עצמאי.
במהלך הקריירה שלו עבד עם יוצרים שונים כמו אוהד נהרין, דפי אלטבב, ורוני חדש, וכן השתתף בעבודות וידאו וטלוויזיה עם עידן שרעבי, נדב צלנר, אביחי חכם ועוד.
במהלך השנים, שיתף פעולה כרקדן וככוריאוגרף עם מוזיקאים שונים כמו אחינועם ניני, יהונתן מרגי, נגה ארז, נטע ברזילי ואחרים.
במקביל ליצירתו הבימתית, עבד גם כבמאי תנועה.
בשנת 2014 הצטרף כמתלמד לאנסמבל בת שבע בניהולו האומנותי של אוהד נהרין.
לצד יצירות אחרות מרפרטואר הלהקה, השתתף בקאסט המקורי של היצירה "Project Secus" מאת נהרין ובווידאו "אחד מי יודע" שהוצג במוזיאון ישראל.
באותה תקופה יצר פילצר את עבודת המחול הראשונה שלו, "אוטוסאן", בהשתתפות עשרה מרקדני אנסמבל בת שבע.
פילצר שאב השראה לעבודה מהתרבות החסידית ומאירועים משמעותיים בחייו האישיים.
מבקרת המחול רות אשל כינתה אותה: "רעננה ומטורפת במובן הטוב ביותר של המילה", ונהרין כתב כי "יענקל'ה מצליח ביצירתו לזקק רגש לרגעים מחוליים מרהיבים.
הוא עושה זאת בהומור, תבונה וחוש מפותח לקומפוזיציה".
בשנת 2015 הצטרף ללהקת המחול ענבל בניהולו האמנותי של ברק מרשל.
שם הוא עבד גם עם היוצרים נועה צוק וסהר עזימי.
בשנת 2016 השתתף בתוכנית המלגות Danceweb מבית פסטיבל המחול Impulstanz בווינה, שבאוסטריה, בליווי המנטור טינו סגל.באותה השנה גם הוכשר כמטפל בשיטת אילן לב.
בשנת 2017 הוסמך כמורה גאגא, שפת התנועה שפיתח נהרין, והחל ללמד את השיטה בארץ ובעולם.
בין השנים 2018–2019 רקד כסולן בפרויקט של להקת המחול הקיבוצית.
בשנת 2018 השתתף בתוכנית הריאליטי "רק רוצים לרקוד" מבית קשת הפקות.
במסגרת התוכנית, על אף היותו רקדן של סגנון המחול העכשווי, הצטרף לנבחרת ההיפ הופ של הכוריאוגרפית עדן שבתאי.
פילצר היה בין המתמודדים הבולטים בתוכנית, הגיע לגמר וזכה לשבחים מהשופטים.
לאחר השתתפותו בתוכנית יצר מספר עבודות מחול שעסקו בביקורת על תרבות הצריכה.
יצירתו "Heaven on Earth", שנוצרה בתקופה זו זכתה לשבחים בעיתונות הצרפתית.
בעיתון "La Provence" נכתב כי השפה התנועתית של העבודה "מבטאת עולם פנימי שלם" וכי יחד עם "המיקס הגאוני של הפסקול, נוצר מופע מלא נעורים ורגש".
עבודה נוספת שלו, "זירו", שנוצרה באותה עת, שילבה קטעי תנועה שיצרה הכוריאוגרפית עדן שבתאי.
מאז, ממשיכה יצירתו להתאפיין בשילוב קטעי תנועה קיימים של כוריאוגרפים שונים (רדי מייד).
פרקטיקה זו שואבת השראה מגישת "הקוד הפתוח" השייכת לתחום הטכנולוגיה, שבהשראתה פיתח פילצר שיטת יצירה המכונה "כוריאוגרפיה בקוד פתוח".
שיטה זו הפכה למרכזית בכוריאוגרפיה שלו.
משנת 2019 החל לשמש כמנהל האמנותי של פסטיבל "As Is" של מרכז סדנאות הבמה והמחול, תוך שיתוף הקהל בתהליכי היצירה בשיטת "כוריאוגרפיה בקוד פתוח".
בשנת 2020 הצטרף לעמותת הכוריאוגרפים בישראל.
בשנת 2021 שיתף פעולה ככוריאוגרף וכרקדן עם המוזיקאי אביתר בנאי, בקליפ שהקביל בין יחסיו של בנאי עם בנו ליחסיו של פילצר עם אביו.
באותה השנה, הציג גם מופע משותף עם ההרכב "שוטנז" מבית בלקן ביט בוקס, תמיר מוסקט ואורי קפלן בפסטיבל הג'אז במוזיאון ישראל.
בשנת 2022 הצטרף לסצנת הנשפים המתפתחת בישראל וזכה ב-Grand Prix בתחרות מבית Tel Aviv Ballroom.
סצנת הנשפים וריקוד הווג מהווים השראה ליצירתו מאז.
בעקבות התקפות הטרור שאירעו ב-7 באוקטובר 2023, שהשפיעו על משפחתו הקרובה של פילצר, יצר את פרויקט המחול ההתנדבותי "פתקים של אהבה".
הפרויקט כלל הופעות ברחבי הארץ עבור ניצולי ומפוני מלחמת חרבות ברזל.
במקביל, יצר בשנת 2024 את עבודת המחול "Knot War", שבה שיתף בסיפור המלחמה ברחבי העולם.
היצירה כללה אמנות קשירה יפנית ("שיבארי"), והיא הוצגה בלוס אנג'לס, גואטמלה וישראל בחללי מופע לא שגרתיים ובבתים פרטיים.
ההופעות בעולם שימשו לגיוס תמיכה בפרויקט ההתנדבותי בארץ.
פילצר הוזמן ליצור כוריאוגרפיה עבור מסלולי הכשרת רקדנים בישראל ובעולם כמו סטודיו XL ברג'יו אמיליה, איטליה, המסלול להכשרת רקדנים בתל אביב, והסדנה להכשרת רקדנים של ורטיגו בירושלים.
משנת 2016 הוא עבד כמורה למחול במוסדות ומרכזים ברחבי העולם, בהם אוניברסיטת USC שבלוס אנג'לס, אוניברסיטת Chapman שבאורנג', בית המחול Les Hivernales CDCN באביניון, להקת ענבל פינטו ואבשלום פולק.
כמו כן, הוא שימש גם כמורה לגאגא ברחבי הארץ והעולם וכשופט בתחרויות מחול שונות.
בשנת 2013 שיחק בתפקיד הראשי בסרט "המארג" מאת רון גרבר ואלון ברזילי.
באותה שנה, למד משחק בשיטת צ'בק עם שחר רוזן.
בשנת 2021 שיחק בתפקיד ראשי בסרט "טיול לילי" מאת אורי בירגר שזכה בפרסים.
בנוסף, הוא השתתף בתפקידי אורח בסרט "איש הולך ברחוב" ובסדרות "שלטון הצללים" (הוט) ו"דאנס סטורי" (דיסני).
פילצר עבד כדוגמן של חברות שונות בארץ ובעולם כמו H&M, אמריקן איגל, אופטיקנה, ושבוע האופנה בתל אביב.
כמו כן, הוא עבד כשגריר של המותג האיטלקי Ellesse בישראל וכפרזנטור של המותג Homecore Paris.
פילצר אף הופיע כדוגמן במגזינים כדוגמת ווג האיטלקי.
בין השנים 2015–2018 יוצג פילצר על ידי סוכנות הדוגמנות יולי, ובשנת 2016 הוא הוגדר כחלק מ"הפנים הבאות בדוגמנות בישראל" במגזין את.
שם היצירהשנת בכורהמקום בכורהמופיעיםהופעות נוספותפרטים נוספים ופרסיםאוטוסאן2015"רקדני אנסמבל בת שבע יוצרים"צ'יאקי הוריטה/ אסאמי אידה, מתן כהן, יוני סימון, איתי אקסלרוד, קייל שוריך, דורון פרק, שיין קופאץ', קלווין וו, עידו גידרון, אביתר עומסי, יותם ברוך ויענקל'ה פילצר.
מוזיקה חיה: דניאלה תורג'מן.תיאטרון ענבל, "מחסן 2", פסטיבל חשיפה בינלאומית מי קאסה סו קאסה מאת המריה קונג בפאסאז' התיאטרון הערבי יהודי ביפו, אוניברסיטת בר-אילן, ננוצ'קה, כולי עלמא, יפו קריאייטי, בית Eagertourist, Israel Abou.זוכת התחרות "דיאבלוג".
על בסיס היצירה נוצר הסרט הקצר "Otousan – the dream" מאת גרגורי אבו.Man O To2016מוזיאון תל אביב באוצרות ליאור אביצוראסאמי אידה, יענקל'ה פילצר."פרפורמה" בסטודיו נעה דר, תיאטרון התיבה ביפו.Fuck Love2017מרכז כלים בת יםאופל מרקוס, יענקל'ה פילצר.
מוזיקה חיה: גל ורבורג וניב גרינשפן.מרכז סוזן דלל, "פרפורמה" בסטודיו נעים.Heaven on Earth2018Theatre De La Charite, Carpentras, Alpilium, St.
מוזיקה חיה: אלדר ברוך.Hôtel De Ville, Beaumes-De-Venise, צרפת.נוצרה על בסיס התנדבותי בליווי קמפיין מימון המונים ותמיכה בינלאומית.Knot War2024Ranchom, קליפורניהנדב גל, סתיו בן צור, Madison Olandt, Natalya O.
Mellman ויענק'לה פילצר.פסטיבל המחול גואטמלה.נוצרה כחלק מתוכנית רזידנסי ב-Ranchom, קליפורניה.
2010-2011: מלגה מלאה עבור פרויקט המצוינות של להקת בת שבע.
2007-2011: קרן קלור לישראל והאקדמיה למוזיקה ולמחול.
2011-2013: מוסדות חינוך, עבור לימודים במסלול להכשרת רקדנים בתל אביב.
2016: תמיכת משרד התרבות והספורט עבור תוכנית המלגות Danceweb בווינה.
2019: הקרן ליוצרים עצמאיים מבית משרד התרבות והספורט.
2021: "בא בזמן" מאת קרן רבינוביץ' ועיריית תל אביב.
2023: מלגה מלאה להשתתפות בפסטיבל הסתיו B12 ב-Dock11, ברלין.
2018: מרכז סדנאות הבמה והמחול, תל אביב.
2019: סטודיו MiMoDa, לוס אנג'לס, קליפורניה.
2021: Ranchom, לוס אנג'לס, קליפורניה.
2023: תוכנית שנייה ב-Ranchom, לוס אנג'לס, קליפורניה.
2023-2024: תוכנית שלישית ב-Ranchom, לוס אנג'לס, קליפורניה.
"יַעְלָם שָׁבַנִי" הוא פיוט גאולה בן שישה בתים שחיבר ישראל נג'ארה.
לפיוט שישה בתים, הנושאים בראשם את אקרוסטיכון שם המחבר: ישראל בן משה.
בכל צלעית חמש הברות, ובכל בית שלושה חרוזים פנימיים, וחרוז אזורי במילה המסתיימת ב"רָם", כשארבעת הבתים הראשונים מסתיימים במילה "עירם".
הוראתה של מילה זו משתנה מבית לבית;
בבית הראשון והשלישי בהוראת עִיר (יישוב גדול) או מלאך (עִיר, בארמית), כשהפייטן מבקש שיחזרו ישראל למקום מושבם - עיר הקודש.
בבית הראשון ייתכן שהפייטן רומז גם לעירם אלוף עשו היושב כעת במקומם של ישראל, או למקום מושבם של אנשי עיר משבט בנימין שבית המקדש נבנה בנחלתם.
בבית השני כאזכור לעירם - אחד מאלופי אדום (כמו גם מגדיאל בשורה שלפניו) אליו משועבדים ישראל.
בבית הרביעי משמשת המילה בהוראת "העַיִר (חמור צעיר) שלהם", עליו ירכב הגואל על פי הנביא זכריה.
שני הבתים האחרונים מסתיימים במילה "מזורם" אשר משמשת בשתיים ממשמעויותיה ההפוכות לסירוגין: א.
תחבושת או תרופה ("להיות מזורם") ב.
חולי או מכה ("יסיר מזורם").
בראש השיר, מתאר את הפייטן את מצבו של עם ישראל, אשר שבוי ביד הגויים המיוצגים על ידי "יעלם" – אחד מבני עשיו, ולא ידוע להם תאריך גאולתם.
בבתים הבאים (5-2), פונה נג'ארה אל צור ישראל, ומבקש ממנו להכיר בעניים של עמו ולגאלם.
בבית האחרון מתוארת הגאולה עם שירת הלוויים במקדש, ורמז לתחיית המתים, כמו גם תיקון המידות ורפואת ישראל.
השיר מופיע במספר כתבי יד של קובצי "זמירות ישראל" ונדפס פעמים רבות בסדורים ובסדרי פיוטים.
כותרתו של השיר בכתב יד קאופמן היא: "פיוט נאה מחודש לחן ניאם זובאני קייאק זמאני טורקי חוסייני".
אבטליון בן מרדכי מקושטא, הלחין את הפיוט בצורת "קייאר", וכך היא כותרתו בסדר "שירי ישראל בארץ הקדם" תחת מקאם 'חוסייני': לחן קייאר סימן ישראל".
תווי הלחן פורסמו על ידי יצחק אלגזי ב-1925. לפיוט לחנים מסורתיים נוספים, כמו גם ביצועים מודרניים.
ברוב כתבי היד בהם מופיע השיר, הוא וכולל בתים נוספים, המשמשים כרפריין מוזיקלי עם הברות, לעיתים ללא משמעות (Terenüm) ומודגשים להלן:
יעלם שבני,נעלם זמנימתי שב אני,אל מושב עירם
שור צור ישראל,בנך עבד אלאלוף מגדיאל,ואלוף עירם
אנא אל נא לי האזן חנון גילה גילה תגדיל ותנני אצלך חונהאל חי תן לי חוסןחונני חונן דל אל חי תן
לי חונןעטרה וגדולה צור חוסן לי מבטן גוחי אל אמן: אל חי
ראה לחוצים,ביד לוחציםיהיו נקבצים,מהר אל עירם
אל ציון הפסע,ולשבי פשעצדיק ונושע,רוכב על עירם
אנא אל נא לי האזן חנון גילה גילה צור חוסן
בן דוד שלח,אל טוב וסלחאל עם נאלח,להיות מזורם
חונני חונן חנון ומכוני כונן חנון הט לי אומן חונני אדיר תן לי חוסן עטרה וגדולה צור חוסן לי מבטן גוחי אל אמן:
רבי יעקב אביחצירא (מכונה אביר יעקב; ה'תקס"ו, 1806 – כ' בטבת ה'תר"ם, 4 בינואר 1880) היה רבה של תאפילאלת שבמרוקו, מקובל, פוסק, מחבר, דרשן ופייטן, סבו של הבבא סאלי, מאבות משפחת אביחצירא ומגדולי רבני מרוקו.
נחשב לבעל מופת ולמי שזכה לגילוי אליהו.
נולד בשנת ה'תקס"ו (1806), בתאפילאלת שבמזרח מרוקו, לרבי מסעוד, דור תשיעי לרבי שמואל אלבז, משפחה רמת יחס (לימים תכונה "אבוחצירא").
בצעירותו למד אצל אביו תנ"ך וטעמי המקרא ולאחר מכן משנה ותלמוד.
בידי צאצאיו ישנה מסורת שכבר בגיל שש עשרה היה מלא וגדוש בפרד"ס התורה, וזכה לדברי שבח מפי רבו הרב מרדכי בן שאול, אשר חיבר שיר לכבודו.
לאחר שנסמך לרבנות על ידי הרב ישועה דנינו, החל לשמש כמנהיג הקהילה בתאפילאלת, ושימש בה כרב, מנהיג ודרשן עשרות שנים.
כבר בשנות השלושים לחייו, נחשב לאחד מגדולי רבני ופוסקי דורו, ועדות למעמדו הן שאלות שנשלחו אליו מכל גדולי מרוקו בדורו, שחלקן מובאות בספרי השו"ת של חכמי זמנו.
בנו ותלמידו, הרב יצחק, בהקדמה לספרו "מחשוף הלבן", מעיד שאביו מעולם לא שח שיחת חולין, וכשהיה ער לא שכב בפאת המיטה ומעולם לא חטפתו שינה, וכל אכילתו ושתייתו היו במידה, במשקל ובמשורה, ורוב ימיו היו בתעניות לכפר על ישראל.
הרב שלמה חיון, תלמידו המובהק, ששהה תדיר במחיצתו, וכדבריו בהקדמה לספרו "פתוחי חותם" - "שלא זזה ידו מתוך ידו", מתאר את אורח חייו בזו הלשון: "בהבלי העולם הזה מאס, ובמעשה הצדקה פזר ונתן לאביונים ולחכמים עמלי תורה".
רבי יעקב נהג להתבודד בלימודו שרובו היה בתורת הקבלה.
נודע בגינוני קדושה, והתפרסם כבעל מופת ונס בערי המערב, במצרים, ובארץ ישראל.
סופר שזכה ונגלה אליו אליהו הנביא.
רבים היו באים אליו ממקומות שונים להתברך מפיו, והוא היה נערץ גם על ההמון המוסלמי בארצו ונכבדיו, והשתמש במעמדו לטובת היהודים.
כן עסק בצרכי עדתו, בתיקון צורכי דת, שלום בית, והיה מכתת רגליו לאסוף כסף לחלקו לעניים.
רבי יעקב אהב מאוד את ארץ ישראל ושאף לעלות אליה, אך בני קהילתו בתאפילאלת התנגדו, עיכבו ומנעו ממנו לעזוב אותם.
הוא ניסה לעלות לארץ שש פעמים, ורק בפעם השישית, בשנת ה'תר"ם (1879), הצליח לשכנע את בני קהילתו, שבנו רבי מסעוד, יכול לשמש כרב הקהילה במקומו, והם הניחו לו לצאת לדרכו.
בדרכו לארץ ישראל עבר דרך אלג'יריה, תוניסיה, לוב ומצרים.
בט"ו בטבת הוא הגיע לאלכסנדריה ושהה בה מעט, ובי"ז בטבת הגיע לעיר דמנהור הסמוכה, והתארח אצל רבי משה סרוסי, שם חלה לפתע קשות, ונפטר בכ' בטבת ה'תר"ם (4 בינואר 1880) ונקבר בדמנהור.
צאצאיו המשיכו לכהן ברבנות בתאפילאלת, עד עלותם ארצה.
רבים מהם שימשו ומשמשים כרבנים ואדמורי"ם במדינת ישראל, הבולט שבהם היה נכדו רבי ישראל אבוחצירא המכונה "באבא סאלי".
יום פטירתו נקבע ליום הילולא, והמון מיהודי מצרים ומחוצה לה נהרו בו להשתטח ולהתפלל על קברו, אך ברבות השנים והתמעטות היהודים במצרים פחת מספר העולים לקברו.
מפעם לפעם הגיעו קבוצות יהודים מהארץ ומהתפוצות, חלקם בראשות בני משפחתו וצאצאיו, לאוהל קברו.
בשנת 2012 נערכה ההילולא האחרונה ואחר כך פסקה כי נאסרה על ידי השלטונות.
בדצמבר 2022 הגיעה משלחת מישראל באישור השלטונות ושיפצה את הקבר.
המטרה להמשיך ולשפצו ולקיים בעתיד הילולות נוספות
על שמו היישוב כוכב יעקב שבמועצה אזורית מטה בנימין.
נכד נכדו, רבי דוד חי אבוחצירא הקים בנהריה את מוסדות "אביר יעקב" על שמו.
כמו כן מוסדות תורה ובתי כנסת רבים נקראים על שמו.
בעיר יבנה ישנו בית ספר יסודי ממלכתי דתי הקרוי על שמו של "אביר יעקב".
רבי יעקב השאיר אחריו ארבעה בנים ושתי בנות:
רבי מסעוד אבוחצירא - רב וראש ישיבה בריסאני.
רבי דוד אבוחצירא - הוצא להורג בשנת ה'תר"פ (1919) על ידי השליט המקומי בתפלילאת'.
רבי ישראל אבוחצירא - "באבא סאלי".
ראש ישיבה בריסאני ובבודניב ורב בארפוד.
לימים עלה לישראל והשתקע בנתיבות, לשם נהרו אליו רבים.
קברו בנתיבות מהווה אתר עלייה לרגל.
רבי מאיר אבוחצירא - "בבא מאיר".
רב במידלת ובארפוד וראש ישיבה במידלת.
בארץ נודע כמקובל וניהל מוסדות באשדוד.
רבי אלעזר אבוחצירא - "בבא אלעזר".
רבי פנחס אבוחצירא - ממשיך מוסדות אביו בבאר שבע, רב שכונה ה' בעיר וראש כולל אברכים.
רבי דוד חי אבוחצירא - נודע כמקובל.
רבי יקותיאל אבוחצירא - נודע כמקובל.
רבי רפאל אבוחצירא - נודע כמקובל.
חתנו הרב חיים פינטו (בעל בתו זהרי) - רבן של הערים אשדוד וקריית מלאכי.
הרב יאשיהו פינטו - נודע כמקובל.
חתנו הרב עמינדב קריספין (בעל בתו סוליקה) - רבה של קריית ביאליק.
חתנו הרב יוסף טולדאנו (בעל בתו מרגלית) - רבה של גבעת זאב.
רבי ברוך אבוחצירא - "בבא ברוך".
רבי יצחק אביחצירא - "באבא חאקי".
לימים רבן של רמלה ולוד וחבר מועצת הרבנות הראשית לישראל.
נהרג בתאונת דרכים בשנת ה'תש"ל.
הרב אברהם אבוחצירא - "באבא הנא".
אהרן אבוחצירא - חבר הכנסת ושר הדתות מטעם מפד"ל, תמ"י והליכוד.
הרב יחיאל אבוחצירא - רבה של רמלה.
הרב אליהו אבוחצירא - דיין ומורה צדק בארפוד.
הרב מכלוף אבוחצירא - רבה של מרקש.
הרב יוסף אבוחצירא - רבן של פאס ויבנה.
הרב דוד אבוחצירא - רבה של יבנה.
הרב ישראל אבוחצירא - "בבא סאלי הגדול".
הרב שלום אביחצירא - רבה של מרסיי.
רבי אברהם - עלה לארץ ישראל.
נפטר תרע"ג, קברו נמצא בטבריה.
אשתו מרת מרים (נפטרה תרע"ח).
מעתוקה - נישאה לרבי שמעון ואעקנין.
רבי יצחק - מחבר הפיוט "אעופה אשכונה" (בגיל 14).
נרצח בי"ד בשבט ה'תרע"ב בידי שודדים ערבים, בעת שיצא לגייס כספים לצדקה.
קברו שבתולאל שמור מאוד וכמותו גם בית המדרש המפואר שלצידו.
רבי יצחק אבוחצירא - רב שכונת קריית אליעזר בחיפה.
הרב דוד אבוחצירא - רב שכונת קריית אליעזר בחיפה.
אסתר (ללה סטי) אשת רבי מכלוף אדהאן.
הרב יחיא אדהאן - רב בישיבת תאפילאלת.
הרב אברהם בן חמו הידוע בתור ה "בבא נינא" נכד רבי אהרון אבוחצירא מבתו מרת פירחא (אמא חזאן)
במשנתו התורנית התמקד רבי יעקב ועסק רבות בעיקר בתורת הקבלה והנסתר.
אך על אף החשיבות הרבה שראה בלימוד זה, התנגד ללימוד הקבלה בלא לימוד הפשט והתלמוד קודם, וכך כתב בהקדמתו לספרו "אלף בינה": .
כן המליץ על סדר הלימוד אותו למד:
רבי יעקב חיבר עשרות שירים לכל מועדי השנה, אשר קובצו יחד לספר יגל יעקב.
הוא היה הראשון במשפחת אבוחצירא אשר חיבר שירים (או לכל הפחות פרסמם), ושאר צאצאיו הלכו בדרכו.
יורו משפטיך ליעקב - שאלות ותשובות, מכיל 145 תשובות, רובן בדיני ממונות, ומיעוטן בהלכות אבילות וגיטין.
הודפס לראשונה בירושלים בשנת ה'תרמ"ג (1883).
בשנת ה'תש"ן (1990) הדפיס אחד מצאצאיו, הרב שמואל אבוחצירא, ביבנה, מהדורה חדשה ומתוקנת של הספר).
שערי ארוכה - ספר מוסר לימים נוראים ולחודש תשרי.
הודפס בירושלים בשנת ה'תרמ"ג (1883).
בגדי השרד - פירוש על הגדה של פסח על דרך הקבלה.
הודפס בירושלים בשנת ה'תרמ"ד (1884).
דורש טוב - 17 ("טו"ב" בגימטריא) דרשות על נושאים שונים מתובלות במוסר על פי הקבלה.
גנזי המלך - ביאור על תחילת ספר בראשית (207 הסברים שונים על המילה הראשונה בתורה - "בראשית") ועל השבת בדרך הפרד"ס.
הודפס בירושלים בשנת ה'תרמ"ט (1889).
מחשוף הלבן - דרשות וביאורים על התורה על דרך הקבלה.
הודפס בירושלים בשנת ה'תרנ"ב (1892).
מעגלי צדק - פירוש על התנ"ך, פרפראות בפשט, עיקרו עוסק במזמור קי"ט שבתהלים (הפרק הארוך ביותר בתנ"ך).
הודפס בירושלים בשנת ה'תרנ"ג (1893).
אלף בינה - ספר קבלה ומוסר על פי פרקי התהילים המסודרים לפי א"ב, ובעיקר מזמור קי"ט.
פתוחי חותם - פירוש על התורה בדרך הפרד"ס.
הודפס בירושלים בשנת ה'תרס"ג (1903).
יגל יעקב - פיוטים של רבי יעקב וצאצאיו.
הודפס באלג'יריה בשנת ה'תרס"ה (1905).
שערי תשובה - ביאור המילה "תשובה" וענייניה על דרך הקבלה.
לבונה זכה - חידושים על התלמוד לפי סדר פרשת השבוע.
"שבת קודש"- ביאורים על השבת.
אבד בעת הנסיעה בדרך לבית הדפוס.
חיבור על עץ חיים - נשרף מיד עם כתיבתו.
בשנת 2013 יצאו לאור כל הספרים במהדורה חדשה בתוספת ביאורים והערות, על ידי מכון אור לישרים בשיתוף מכון עוז והדר, ביוזמת נכד נכדו רבי דוד חי אבוחצירא מנהריה, ובתמיכתו של המיליארדר החרדי הערשי פרידמן.
העריכה התבצעה על ידי צוות עורכים בראשות הרב מנחם מנדל פומרנץ.
רבי יעקב היה יהודי צרפתי, בן המאה ה-13 בחוג של רבי יחיאל מפריז.
במקור מסוים מכונה 'רבי יעקב הנזיר'.
נשלח כשד"ר מארץ ישראל לגיוס כספים עבור ישיבתו של יחיאל מפריז.
תולדות חייו וכן שנת לידתו ושנת מותו אינם ידועים.
מהעובדה שכונה בכתב יד מסוים "יעקב הנזיר" נראה שנהג מנהגי צניעות ופרישות, אך אין הכרח שהכוונה בכינוי זה לנזירות על כל דקדוקיה ההלכתיים.
לאחר הקמת הישיבה בעכו בשנות ה-60 של המאה ה-13, נשלח על ידי רבו, רבי יחיאל מפריז, שהיה באותה העת מנהיג העלייה, לגייס כספים כשד"ר עבור הקהילה של רבו בעיר.
במהלך מסע זה הכין יעקב השליח רשימה של קברי צדיקים בארץ ישראל.
על פועלו זה של יעקב השליח מסופר בראשית הרשימה:
ישיבת פריז או ישיבת "פריז" בעכו
ההיסטוריונים חלוקים ביניהם האם יעקב השליח נשלח מפריז לארץ ישראל על מנת לגייס תרומות ובביקורו זה הכין את רשימת הקברים (כך סבר למשל יצחק בן-צבי).
לאור זאת לא ברור כיצד הצליח יעקב השליח לגייס כספים דווקא בארץ ישראל.
אפשרות אחרת היא שיעקב השליח נשלח מעכו לגייס כספים עבור ישיבתו של רבו ששכנה בעיר.
את התרומות קיבץ מקהילות יהודיות באירופה ובמזרח התיכון וגם בארץ ישראל גופה.
בתוך שליחותו בארץ ישראל הכין רבי יעקב את רשימת הקברים.
החוקר אברהם יערי בספרו 'שלוחי ארץ ישראל' אוחז באפשרות השנייה.
את רשימת הקברים מסביר אברהם יערי כחומר תעמולה שנועד לסייע לו בגיוס התרומות.
הבעיות שמתעוררות לפי פירוש זה הם, א.
כינויה של הישיבה מדרש הגדול דפריש המלמד על כך שהישיבה הייתה ממוקמת בפריז, שאותה מיישב יערי בכך שהישיבה בעכו נשאה את שם ישיבת פריז שנסגרה ועברה לארץ ישראל.
היישוב היהודי בעכו היה באותה עת קטן מאוד, בוודאי קטן מכדי להכיל ישיבה עם שלוש מאות תלמידים.
ניתן להסביר את המספר שלוש מאות כלשון גוזמה.
עם זאת, יש לציין שלשיטת פרופ' תא-שמע, וכן שמחה עמנואל, כי אף שרבינו יחיאל מפריז התחיל את המסע לארץ ישראל, הוא מעולם לא הגיע אליה, ולכן לטענתם הכספים נאספו עבור הישיבה בפריז.
רשימת הקברים מחולקת לפי ערים.
ראשית כותב רבי יעקב השליח על העיר עכו ממנה כנראה יצא למסעותיו.
לאחר מכן כותב על הדרך מעכו דרומה לחיפה.
בחיפה הוא מציין כנראה את מערת אליהו.
מחיפה ממשיכה הדרך אל מגידו וממנה אל העיר שכם.
בשכם הוא מציין את הר גריזים והר עיבל וכן את קבר יוסף.
לאחר מכן כותב רבי יעקב על ירושלים והקברים הרבים אשר בה.
לאחר ירושלים הוא מציין את הקברים מסביב לירושלים, מערת המכפלה אשר בחברון, וכן קברות רחל בבית לחם וקבר שמואל הנביא.
כמו כן כותב הוא על קברו של רבי שמעון בן יוחאי וכן על העיר טבריה והקברים המצויים בה.
כמו כן כותב רבי יעקב על הערים תדמור שבסוריה ובגדאד שבעיראק.
בין שאר הקברים שזיהה יעקב השליח, קברי הסנהדרין ומערת שמעון הצדיק - בירושלים, וקבר רבן גמליאל - ביבנה.
כתב היד של רשימתו של יעקב השליח היה מצוי במרוקו.
הספרייה הלאומית בפריז רכשה אותו.
בשנת 1841 (תר"א), פרסם אליקים כרמולי שעבד בספרייה הלאומית בפריז את רשימתו של יעקב השליח בחוברת קצרה בשם "אלה המסעות".
לצד תיאורי מסעות בארץ ישראל ישנו גם חלק על קברים הנקרא "סימני הקברים".
ישנה טענה שרק חלק זה נכתב על ידי יעקב השליח.
רשימת קברי הצדיקים תורגמה לצרפתית על ידי כרמולי.
בשנת 1929 (תרפ"ט) פרסם יצחק בן-צבי את החוברת במהדורה חדשה.
הרב ד"ר יעקב אביגדור (תרנ"ו – תשכ"ז; 1896–1967) היה רב וסופר יליד גליציה, ניצול שואה, כיהן כרב הראשי של דרוהוביץ'-בוריסלב וכרב הראשי של יהדות מקסיקו.
נולד למשפחת רבנים בעיירה שבמרכז גליציה, בין הערים סאנוק ופשמישל (כיום בדרום-מזרח פולין).
אביו היה הרב אברהם ישכר בער מטרווה ("דער טערעווער רב" ביידיש) ואמו רחל בת רב דוד גאללער.
הצטיין בלימודי קודש ונסמך לרבנות בגיל 16, על ידי רבותיו הרב נטע יעקב סג"ל דים מהעיר סאנוק, הרב משה מייזליש בפשמישל, וכן על ידי הרב מאיר אריק והרב דוד הורוביץ.
באותה שנה נבחר לכהן כרבה של העיירה טרווה-וולוסקה במקום אביו שנפטר.
בשנת תרע"ח פרסם מאמר פובלציסטי ב'המצפה' בו תיאר את הערכתו הן לאנשי התורה העומדים על משמר חומות היהדות והן לפעילים חילוניים הפועלים להטבת מצבו החומרי של העם היהודי.