tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ההודעה על ביטול המופע הגיעה יומיים בלבד לפניו.
Please Please Me (אנא הנעימי לי) הוא אלבום הבכורה של להקת הביטלס.
האלבום הוקלט ב-11 בפברואר 1963 בהקלטה שנמשכה 13 שעות, ויצא לאור בתאריך 22 במרץ אותה שנה.
האלבום כלל גם 4 שירים שהוקלטו קודם לכן, ויצאו כאיי-סייד ובי-סייד בשני תקליטונים (Love Me Do ו-P.S.
כדי למנוע מחברת EMI להוציא שניים משירי האלבום כתקליטון נפרד, הקליטו הביטלס עוד קודם להקלטת האלבום תקליטון חדש ובו השירים From Me To You ו-Thank You Girl.
התקליטון יצא ב-12 באפריל 1963, שבועיים אחרי צאת האלבום.
שירי התקליט מייצגים מבחר מהשירים הטובים יותר שהיו בידי הביטלס באותה עת, ומגוון משיריהם של זמרים ולהקות שהיו אהובים עליהם, כמו השירלז, הקוקיז והמלחין ארתור אלכסנדר.
חמישה מהשירים שאינם פרי עטם של הביטלס היו גרסאות רוקנרול לשירים אמריקאיים בסגנון "בניין בריל" ואחד - A Taste of Honey היה שיר ישן וסנטימנטלי שהביא פול.
בשנת 2003 דורג האלבום במקום 39 על ידי המגזין רולינג סטון ברשימת 500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים.
Chains (ג'רי גופין/קרול קינג) (2:26)
Boys (לותר דיקסון/ווס פארל) (2:27)
Love Me Do (2:22) שיר בסגנון מוזיקת פולק שנכתב על ידי פול מקרטני, אך הקרדיט ניתן ללנון-מקרטני
Baby It's You (מאק דייוויד/ברני ויליאמס/ברט בכרך) (2:38)
A Taste of Honey (בובי סקוט/ריק מרלו) (2:05)
Twist and Shout (פיל מדלי/ברט ראסל) (2:33)
ג'ון לנון - שירה, גיטרת קצב, גיטרה אקוסטית, מפוחית, מחיאות כפיים
פול מקרטני - שירה, גיטרת בס, מחיאות כפיים
ג'ורג' האריסון - שירה, גיטרה מובילה, גיטרה אקוסטית, מחיאות כפיים
רינגו סטאר - תופים, טמבורין, מרקה, מחיאות כפיים, שירה (Boys)
ג'ורג' מרטין - מפיק מוזיקלי, הוספת הסדרים, פסנתר (Misery), לסטה (Baby It's You)
אנדי וייט - תופים (Love Me Do ו-P.S.
PDH (ראשי תיבות באנגלית של "היררכיה פלזיוכרונית דיגיטלית") הוא פרוטוקול תקשורת במערכות טלפוניה.
משמעות המילה פלזיוכרוני קשורה לעובדה כי רשתות מבוססות טכנולוגית PDH, עובדות במצב בו חלקים שונים מהרשת אינם מסונכרנים.
רוב ממשקי PDH מועברים על זוגות שזורים חשמליים (עד קצב נתונים של 45 מגהביט/שנייה) או במערכות רדיו מיקרוגל, אולם ישנם מקרים מועטים בהם נעשה שימוש גם בסיבים אופטיים עבור קצב של 140 מגהביט/שנייה.
טכנולוגיה זו מוחלפת בהדרגה בטכנולוגיית SDH.
המימוש האמריקאי והאירופאי שונים במקצת מבחינת רוחב המסגרות, אבל מבוססים על אותם עקרונות.
המימוש של ה-E-carrier האירופאי מפורט פה:
מסגרת התקשורת הבסיסית - E1 - היא בקצב של 2048 קילו סיביות לשנייה (קס"ש).
לצורך העברת טלפוניה היא מחולקת ל-30 ערוצי שיחה של 64 קס"ש ו-2 ערוצי איתותים וסינכרון של 64 קס"ש כל אחד.
בצורה אלטרנטיבית, כל המסגרת בקצב 2048 קס"ש יכולה לשמש להעברת נתונים.
כדי להעביר מספר אפיקים של 2 מס"ש במקביל ניתן לרבב ארבע מסגרות E1 לתוך מסגרת אחת.
זה נעשה על ידי לקיחת הסיבית הראשונה מהמסגרת הראשונה, את הסיבית השנייה מהמסגרת השנייה, מהשלישית ואז מהרביעית.
המרבב גם מוסיף עוד סיביות בסוף המסגרת החדשה שנוצרה לצורך סנכרון.
המסגרת החדשה שנוצרה נקראת E2 והיא ברוחב של 8,448 קס"ש (בערך 4 מס"ש).
באותה צורה ניתן לרבב ארבע מסגרות E2 לקבלת מסגרת E3 ברוחב 34 מס"ש.
כל היררכית ריבוב מוסיפה סיביות סנכרון ולכן רוחב הפס תמיד גדל ביותר מפי-4.
החיסרון העיקרי של הפרוטוקול הוא שהוא מצריך שימוש במרבב עבור כל היררכיה של מסגרות.
לדוגמה: כדי לשלוף ערוץ שיחה בודד מתוך מסגרת E3 יש צורך במרבב שיוציא את מסגרת ה-E2 ממסגרת ה-E3, מרבב שיוציא את מסגרת ה-E1 ממסגרת ה-E2 ומרבב שיוציא את אפיק השיחה הבודד מתוך מסגרת ה-E1.
Please Please Me (אנא ספקי אותי) הוא שיר רוק של להקת הביטלס מהאלבום Please Please Me.
השיר יצא בתור סינגל ב-11 בינואר בבריטניה וב-25 בינואר בארצות הברית בשנת 1963. השיר הופק על ידי ג'ורג' מרטין ואורכו 2:04 דקות.
הבי-סייד של השיר בארצות הברית הוא From Me to You בריטניה Ask Me Why.
השיר הגיע למקום הראשון במצעדים של NME ומלודי מייקר ולמקום השני בRecord Retailer (שבהמשך הפך למצעד הסינגלים הבריטי).
כמו כן, הוא נבחר על ידי המגזין רולינג סטון למקום ה-186 ברשימת 500 השירים הגדולים בכל הזמנים.
Playtime (נכתב גם Play Time) הוא סרטו הרביעי באורך מלא של הבמאי הצרפתי ז'אק טאטי ונחשב לאחד מסרטיו הנועזים ביותר.
הסרט צולם בין השנים 1964–1967 ויצא לאקרנים בשנת 1967. ייחודו של הסרט בא לידי ביטוי בסט העצום שעליו צולם - ז'אק טאטי תכנן אותו במיוחד בשביל הצילומים, אך יותר מכך בשפה הקולנועית המוכרת שבה ז'אק טאטי משתמש, המאופיינת בקומדיה ויזואלית מתוחכמת לצד עריכת סאונד יצירתית הגורמת לדיאלוגים להישמע כרעשי רקע.
הסרט מחולק לשישה מקטעים, המקושרים בין שתי דמויות שבאופן עקבי פוגשות אחת בשנייה.
ברברה - תיירת אמריקאית צעירה, המטיילת בפריז עם קבוצה המורכבת בעיקר מנשים אמריקאיות בגיל המעבר, וממר הולו, גבר צרפתי חסר אוריינטציה ומבולבל, המתקשה להסתגל למודרניות החדשה של פריז.
מקטע ראשון - שדה התעופה.
קבוצת המטיילים האמריקאים מגיעה לשדה התעופה האולטרה-מודרני "אורלי" בפריז.
מר הולו מגיע לפגישה חשובה באחד מבנייני הזכוכית והפלדה.
הוא אובד במבוך החדרים והמשרדים ולבסוף מוצא את עצמו בתערוכת מסחר, שנראית כמו עיצוב משרדי עסקים ומרוהטת בצורה כמעט זהה לצורה של שאר הבניין.
מקטע שלישי - תערוכת המסחר.
מר הולו והתיירים האמריקאים נחשפים להמצאות החדשות ביותר, ביניהן דלת הנטרקת בדממה מוחלטת ומטאטא עם פנסי חזית.
גדולתה הוויזואלית של פריז מוזכרת רק כדוכן מוכר פרחים והשתקפות אחת של מגדל אייפל באחת מזגוגיות הבתים.
לילה יורד ומר הולו פוגש חבר ותיק שמזמין אותו לדירתו המודרנית, המרוהטת בדלילות וחזיתה עשויה זכוכית.
מקטע זה מצולם כולו מהרחוב, כשכל דירות הבניין חשופות והצופה רואה את כל הנעשה בדירות כתמונה על קיר.
אורכו של מקטע זה כמעט כמחצית מהסרט כולו.
במועדון-מסעדה מתאחד מר הולו עם כמה מהדמויות שבהן נתקל במהלך היום יחד עם עוד כמה חדשות, ביניהן זמר בלדות נוסטלגי ואיש עסקים אמריקאי פרוע.
מקטע שישי - קרוסלת המכוניות.
מר הולו קונה לברברה מתנה קטנה כמזכרת מפריז לפני שהיא עוזבת, ובמרכזו של בלט בין מכוניות במעגל התנועה, האוטובוס של התיירים חוזר לשדה התעופה.
הסרט התפרסם גם בזכות הסט הבנוי הייחודי והעצום שלו ובזכות במת הרקע שלו הידועה בשם Tativille, שעלויות בנייתה ותחזוקתה היו גבוהות מאוד.
הסט הצריך את העסקתם של 100 פועלי בניין לבנייתו ולבניית תחנת כוח פרטית בשבילו.
סערות, משברי תקציב ואסונות אחרים משכו את זמן הצילומים ל-3 שנים ואילצו את טאטי לקחת הלוואות גדולות ולהשתמש בכספו האישי כדי לכסות את הוצאות ההפקה שלא נגמרו.
עריכת הסרט נמשכה כ-9 חודשים.
Playtime היה תלוי ברובו בויזואליות הקומית ובעריכת הסאונד.
טאטי בחר לצלם את הסרט ברזולוציה גבוהה, על סרט צילום ברוחב 70 מ"מ ועם מערכת סאונד סטריאופונית מסובכת (יחסית לאותו זמן).
כדי לחסוך כסף, חלק מהבניינים וחלק מאזוריו הפנימיים של שדה התעופה "אורלי" היו בעצם תמונות ענקיות, שהיה להם גם יתרון מאחר שלא החזירו השתקפויות מהתאורה למצלמה.
המונומנטים הפריזאים שברברה רואה שהשתקפו בדלת הזכוכית, גם הם תמונות.
כמו כן, טאטי השתמש בתמונות אנשים בגודל מלא על מנת לחסוך בהוצאות על ניצבים.
מר הולו וקבוצה של תיירים אמריקאיים מנסים לנווט את דרכם בפריז העתידנית, הבנויה מקווים ישרים, זכוכית מודרנית, גורדי שחקים מפלדה, כבישים מרובי נתיבים וריהוט מלאכותי וקר.
סביבה זו מבטאת בעיקר את הנון-קונפורמיזם הבלתי מרוסנת של הטבע האנושי, יחד עם גילויי הערכה מקריים בלבד כלפי הימים הישנים והטובים הנושפים חיים אל תוך ההפך - עולם סטרילי ועירוני.
הטכנולוגיה התעשייתית המודרנית מוצגת על ידי טאטי כמכשול לחיים היומיומיים וכגורם מפריע לאינטראקציה הטבעית של האדם.
טאטי רצה שהסרט כולו יהיה בצבע אבל ניכר שהסרט צולם בשחור-לבן.
הצבעים השולטים בסרט הם אפור על כל גווניו, כחול, שחור ולבן-אפרפר.
השימוש בירוק ובאדום נעשה במקרים אחדים בלבד.
נאמר כי טאטי מיקם חפץ אדום בכל השוטים שצילם.
למעט דוכן פרחים בודד, בכל הסרט אין שימוש בצמחים ירוקים אמיתיים או עצים.
טאטי תיעב צילומי קלוז-אפ כי חשב שהם גסים, ומכיוון שהוא השתמש בפילם 70 מ"מ, לא רצה שהשחקנים ותנועותיהם יהיו תמיד נראים לעין, גם אם היו ברקע הרחוק של סצנת קבוצה.
טאטי העדיף להשתמש בטכניקות סאונד כדי למשוך את תשומת לב הצופה ולא בטכניקות ויזואליות.
לאונרד מאלטין כתב שטאטי היה "האדם היחיד בהיסטוריית הקולנוע שגרם לאנשים לצחוק מסאונד של אור ניאון".
מבקר הסרטים, פיליפ קמפ, הגדיר את עלילת הסרט כחקר "כיצד הפנייה החזירה לעצמה את היכולת להמשיך בקו ישר".
התקדמות זו מתקיימת במספר דרכים.
בתחילת הסרט, אנשים הולכים בקווים ישרים ופונים בזויות ישרות.
רק פועלי בניין ממעמד הפועלים (המייצגים את מר הולו ואת "פריז הישנה") ושני מתבגרים אוהבי מוזיקה נעים בצורה מעגלית וטבעית לבני אדם.
חלק מההתנהגות "הרובוטית" מתחילה להשתחרר בסצנת המסעדה, לקראת סוף הסרט, כשהמשתתפים זונחים את התפקידים שלהם ולומדים ליהנות אחרי אסונות ליל הפתיחה.
על פני כל הסרט, התיירים האמריקאים מסודרים בשורה ונספרים, אף שברברה בורחת פעם אחר פעם מהקבוצה וחוזרת אליה.
לפני סוף הסרט, ברברה משלימה את סיבובה וממשיכה בקו הישר (בעזרת מתנתו של מר הולו - צעיף מרובע שמתאים לראשה העגול), ובנסיעתה באוטובוס בחזרה אל שדה התעופה היא נעלמת במעגל התנועה האינסופי.
Pleasure to Kill (מאנגלית: תענוג להרוג) הוא האלבום השני של להקת הת'ראש מטאל הגרמנית קריאייטור.
האלבום יצא לאור באפריל 1986, ונחשב לקלאסיקת ת'ראש מטאל ולאחד האלבומים המשפיעים והמוערכים ביותר בתחום.
האלבום דורג במקום הראשון ברשימת "50 אלבומי הת'ראש מטאל הטובים בכל הזמנים".
שירים 10-12 (מהגרסה המחודשת) לקוחים מהמיני אלבום Flag Of Hate.
יורגן רייל - תופים, שירה בשירים 3, 5, 8.
האריס ג'ונס - הפקה, הנדסה מוזיקלית
פיל לאוור - עטיפת האלבום
Please Me הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית קארדי בי, בשיתוף עם הזמר ברונו מארס.
השיר יצא לאור ב-15 בפברואר 2019, כסינגל שלא מתוך אלבום, על ידי חברת התקליטים אטלנטיק רקורדס.
השיר נכתב על ידי קארדי בי, ברונו מארס, ג'יימס פאונטלרוי, ג'ונתן ייפ, ריי רומולוס, ג'רמי ריב וריי מקולו השני והופק על ידי מארס והסטריאוטיפים.
השיר הוא שיתוף הפעולה השני של השניים, כאשר הקודם היה בשיר "" שהפך ללהיט.
טרם יצא הווידאו קליפ הרשמי של השיר, העלתה קארדי בי לערוץ ה-Vevo שלה את האודיו של השיר.
האודיו מציג בתוכו את עטיפת הסינגל בה מופיעים קארדי בי וברונו מארס.
בסמוך לכך, הועלה ליוטיוב קליפ המילים של השיר.
נכון לדצמבר 2019, מונה הצפיות של הקליפ עומד על למעלה מ-285 מיליון צפיות.
מקוםתאריםמכירותארצות הברית (RIAA)פלטינה 3×3,000,000בריטניה (BPI)כסף200,000קנדה (Music Canada)פלטינה80,000 מכירות + הזרמת מדיה בלבד
מדינהתאריך יציאהפורמטחברת תקליטיםמקורעולם15 בפברואר 2019הורדה דיגיטלית • הזרמת מוזיקהאטלנטיקבריטניהרדיו להיטיםאיטליההאחים וורנרארצות הברית19 בפברואר 2019אטלנטיק
Playtime Is Over (בעברית: זמן המשחק נגמר) הוא המיקסטייפ הראשון של הראפרית הטרינידדית ניקי מינאז'.
המיקסטייפ יצא לאור ב-5 ביולי 2007, על ידי חברת התקליטים דירטי מאני רקורדס.
במיקסטייפ מתארחים האמנים הל רד, רד קפה, מורדה מוק, רנסום, גרבי, ליל ויין, אנג'ל דה מר ורו ספיטס.
אחריי שהוציאה חמישה שירים עם הרכב הראפ The Hoodstars, עזבה מינאז' את ההרכב לטובת הוצאת מוזיקה באופן עצמאי.
כתוצאה מכך, היא החלה להעלות מוזיקה למייספייס וחברה למפיקים מוזיקליים.
במקביל, יצרה קשר עם מנכ"ל חברת התקליטים דירטי מאני רקורדס, פנדי.
פנדי החתים את מינאז' בחברת הבת דירטי מאני רקורדס ובעצם החלה להוציא סדרה של אלבומי די וי די בשם "The Come Up".
הזמר ליל ויין שמנהל את חברת התקליטים יאנג מאני שם לב למינאז' בזכות "The Come Up" והחתים אותה בחברה שלו.
מינאז' הייתה מעורבת בכל כתיבת השירים במיקסטייפ.
מבחינה מוזיקלית, השירים במיקסטייפ הם שירי ראפ וכל האמנים המשתתפים בו הם ראפרים.
על מנת ליצור פזמון לכל שיר מינאז' השתמשה באינסטרומנט של אותו שיר.
מבחינה לירית, רוב השירים באלבום כוללים משחקי מילים ומילים בעלי אופי זועם כלפי אנשים שלא האמינו ביכולת של מינאז' להיות ראפרית ממין נקבה.
המילים לשירים זכו לביקורות חיוביות שכן הרבה אנשים טענו שהמילים לשירים טובות יותר משירים רגילים שיוצאים לחנויות הדיגיטליות.
רוב האינסטרומנטיים באלבום הם סמפולים משירים אחרים ואינסטרומנטיים המקוריים מבוססים על אותו סגנון.
Playlist: The Very Best of Britney Spears הוא אלבום האוסף הלא רשמי של זמרת הפופ האמריקאית בריטני ספירס.
האלבום יצא לאור ב-6 בנובמבר 2012, על ידי חברת התקליטים לגאסי רקורדינגס.
Playlist: The Very Best of Dixie Chicks (בעברית: רשימת שירים: הטוב ביותר של דיקסי צ'יקס) הוא אלבום אוסף של להקת הקאנטרי האמריקאית דיקסי צ'יקס.
אלבום האוסף יצא לאור ב-1 ביוני 2010, בארצות הברית בחברת הבת של סוני מיוזיק קולומביה נאשוויל כחלק מהפרויקט של סוני "Playlist series".
אלבום האוסף מכיל בתוכו אוסף של 12 שירים אשר נבחרו על ידי הלהקה עצמה.
על מנת לקדם את אלבום האוסף, שימשו כמופע פתיחה בסיבוב ההופעות של להקת האיגלס באותה השנה.
בשנת 2012, הוא הופץ מחדש בשם Wide Open Spaces: The Collection על ידי סוני מיוזיק.
באלבום האוסף נכלל הלהיט שלהן "Cowboy Take Me Away", אשר כבש את פסגת מצעד שירי הקאנטרי.
אלבום קיבל ביקורות חיוביות מרוב מבקרי המוזיקה בעיקר על בחירת השירים.
סטיבן תומאס ארלוויין מ-"AllMusic" נתן לאלבום ציון של 4 מתוך 5 כוכבים וכתב: "הרצועות נבחרו בקפידה ונראה כי מדובר באוסף ייצוגי ממש טוב".
מאט ביורק מ-"Roughstock" נתן ציון של 3 וחצי מתוך 5 כוכבים וכתב "האוסף הוא ייצוג נהדר שמראה את מי שהן כאמניות".
Playlist: The Very Best of Ciara (בעברית: פלייליסט: הטוב ביותר של סיארה) הוא אלבום האוסף הראשון של הזמרת-יוצרת האמריקאית סיארה.
האלבום יצא לאור ב-29 במאי 2012 על ידי חברת התקליטים לגאסי רקורדינגס.
ב-AllMusic קיבל האלבום דירוג של כשלושה וחצי כוכבי זהב מתוך חמישה.
Playlist: The Very Best of Toni Braxton (רשימת שירים: הטוב ביותר של טוני ברקסטון) הוא אלבום הלהיטים הרביעי של זמרת ה-R&B האמריקאית טוני ברקסטון אשר יצא כחלק מסדרת אלבומים של חברת סוני BMG והופץ על ידי חברות הבת שלהם לגסי רקורדס ולה-פייס רקורדס.
אלבום הלהיטים יצא לאור בארצות הברית ב-28 באוקטובר 2008.
האוסף מכיל את השירים המצליחים ביותר של ברקסטון לצד מספר שירים פחות מוכרים וגרסת רמיקס לשיר "Spanish Guitar".
סך הכל מכיל האלבום 14 שירים.
בשנת 2013, יצאה מהדורה מחודשת לאלבום הלהיטים, אשר חלק משירי האלבום המקורי הוחלפו בשירים אחרים פחות מוכרים של ברקסטון.
גם מהדורה זו כללה 14 שירים.
Playlist: The Very Best of Destiny's Child (בעברית: רשימת שירים: הטוב ביותר של הדסטיניז צ'יילד) הוא אלבום האוסף השלישי של להקת הבנות האמריקאית דסטיניז צ'יילד אשר יצא לאור ב-9 באוקטובר 2012 על ידי קולומביה רקורדס על מנת לציין 15 שנים מקום הלהקה.
האלבום מכיל 14 שירים מכל אלבומי האולפן של הלהקה.
עם יציאתו האלבום קיבל ביקורות חיוביות ממבקרי המוזיקה ששיבחו את בחירת השירים אם כי חלק מהם גם מתחו ביקורת על כך שאין שום שיר חדש באלבום.
האלבום הגיע למקום ה-77 במצעד האמריקאי ולמקום ה-17 במצעד אלבומי ה-R&B וההיפ-הופ ובכך הפך לאלבום שדורג הכי גבוה במצעדים במסגרת סדרת הוצאות אלבומי האוסף של סוני מיוזיק.
"Playing with Fire" (בעברית: "משחק/ת באש") הוא סינגל שהוקלט על ידי להקת בנות הקיי-פופ הדרום קוריאנית בלאקפינק, מתוך הסינגל אלבום השני שלה, Square Two.
השיר יצא לאור ב-1 בנובמבר 2016, על ידי חברת התקליטים YG אנטרטיינמנט, כסינגל הראשון מתוך הסינגל אלבום.
השיר נכתב על ידי טדי פארק ואר.
טי והופק על ידי טדי פארק גם כן.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-155 מיליון השמעות.
הווידאו קליפ הרשמי של השיר פורסם ב-1 בנובמבר 2016, יום לפני צאתו כסינגל.
בפחות מ-24 שעות, צבר הקליפ למעלה מ-3.7 מיליון צפיות, מה שהופך אותו לאחד מהקליפים הראשונים של הלהקה שהצליחו לעשות זאת.
כמו כן, נחשב הקליפ לאחד מ-20 הקליפים הקוריאנים הנצפים ביותר בכל הזמנים.
נכון לפברואר 2024, מונה הצפיות של הקליפ עומד על למעלה מ-863 מיליון צפיות.
Plectrumelectrum (מבוטא: פְּלֵקטרוּם אֶלֶקטרוּם) הוא אלבום האולפן ה־36 של המוזיקאי האמריקאי פרינס, והראשון (והיחיד) בשיתוף להקת הליווי שלו, 3rdeyegirl .
הוא יצא לאור ב־26 בספטמבר 2014 על ידי NPG Records ברישיון הפצה בלעדי לוורנר רקורדס.
שם האלבום מתייחס לכך שהמוזיקה שבו מבוססת על גיטרות חשמליות: "Plectrum" בתרגום לעברית הוא מפרט (במקרה זה: של גיטרה).
"Electrum", בהקשר זה, מתבסס על המילה האנגלית "Electricity" (בעברית: חשמל.
שוּנה לצורך חריזה), ומתייחס לגיטרה החשמלית.
"3rdeyegirl", להקת הליווי של פרינס, ליוותה אותו מאז שהקים אותה בסוף 2012, עד מותו ב־2016. היא הורכבה מהמתופפת האמריקאית חנה וולטון־פורד , הגיטריסטית הקנדית דונה גרנטיס והבסיסטית הדנית אידה קריסטן נילסן .
לפחות שתיים מבין חברות הלהקה הוזמנו לאודישנים לאחר שפרינס צפה בסרטוני יוטיוב שלהן.
הגיטריסטית דונה גרנטיס סיפרה שהן גילו לראשונה על השם של הלהקה בהופעה בתוכניתו של ג'ימי פאלון:
חברות הלהקה השתתפו בכמה מהופעות סיבוב ההופעות "Hit and Run" (בעברית: "פגע וברח"), שנקרא כך משום ההתרעות הקצרות ביותר – לעיתים של יום אחד – להופעות.
לעיתים גם חברות הלהקה למדו באותו אמצעי על הופעות שבהן היו צריכות להשתתף:
פרינס כתב את השירים, אך נתן לחברות הלהקה חופש יחסי בנגינה.
עד שהגיעו לשלב השירה הן לא ידעו שאלבום מתוכנן לצאת.
בהופעות פרינס שינה את רשימת השירים בהתרעות קצרות וברמזים, וחברות הלהקה היו צריכות להיות דרוכות לשינויים המהירים.
האלבום (יחד עם Art Official Age) ציין את חזרתו של פרינס לעבודה עם "Warner Records" לאחר הסכסוך ביניהם בשנות ה־90. הצדדים הגיעו להסכם שפרינס יקבל את הזכויות על המאסטרים של להיטיו הגדולים שיצאו דרך החברה, תמורת הסכמתו להוציא לאור מהדורת דלוקס של "Purple Rain".
ההסכם אמנם כלל את קבלת הזכויות של פרינס על המאסטרים שלו, אך המשיך להבטיח ל"וורנר רקורדס" הפצה בלעדית בכל הנפקה עתידית של האלבומים.
למרות התקפתו על האינטרנט בעת הקידום של אלבומו הקודם 20Ten (אז אמר ש"האינטרנט גמור" ושלא יעבוד עם "אייטונס") שינה פרינס את דעתו והתיר הורדה של האלבום (גם דרך "אייטונס").
האלבום תואר על ידי פרינס כ"אלבום להקה קלאסי".
רנדל רוברטס מ"לוס אנג'לס טיימס" תיאר את האלבום כאלבום רוק, הכולל מילים ואפקטים של סאונד עם "מוזרות אצילית" ו"חוש הומור" אופייניים לפרינס.
Club" כתבה שהוא "נוקט בגישה בלתי־שטותית לפאנק", וש"במרביתו הוא מנגן ליד החופים הרדודים של המים העצומים של הרוק".
ג'ון דולן מ"רולינג סטון" תיאר את האלבום כסדרה של "קטעי פאנק רוק ניסיוניים מחקריים".
האלבום נכנס בהשקתו למקום השמיני במצעד בילבורד 200, תוך שהוא מוכר 26,000 עותקים במשך השבוע הראשון.
בשבוע השני צנח האלבום למקום ה־47 במצעד, תוך שהוא מוכר 7000 עותקים – סך הכל כ־33,000 עותקים בשבועיים הראשונים להשקתו.
עם יציאתו לאור, קיבל "Plectrumelectrum" ביקורות חיוביות באופן כללי ממבקרי המוזיקה.
במדד מטקריטיק, קיבל האלבום ציון ממוצע משוקלל של 61, בהתבסס על 20 ביקורות.
מבקר "AllMusic", סטיבן תומאס ארלוויין, מציין את העובדה שבאלבום לא רק פרינס שר כמוביל בשירים, אלא גם בנות ההרכב, וטוען שהדבר "הולם את סגנון הקרנבל של האלבום הווירטואוזי מפעם לפעם, כשהוא גולש משירי רוק סמיכים לשירים איטיים – לפני שהוא מחזיר את עצמו לחיים בסדרה של דיסטורשנים".
ארלוויין מתייחס גם לאלבום שיצא במקביל, "Art Official Age" וכותב שיש "הבחנה ברורה" ביניהם בכך שב־"Plectrumelectrum" יש "אלסטיות למקצבים שמנוגדת לדיוק של הביטים (של "Art Official Age")".
הוא טוען ש"אם תיקחו מהאלבום את ההסתמכות על הגיטרות הרוקיסטיות שלו, הוא יונק מאותם מקורות של מוזיקת נשמה איטית חלקה, פופ וראפ מוגזם שמרגיש שהוא במתכוון מנתק את עצמו מההיפ הופ".
ארלוויין מסכם בכך ש"יותר מכל, האלבום מרגיש כאילו הוא שייך ליקום פרטי קטן משלו, שחוגג לא רק את הצלילים האהובים על פרינס, אלא גם את הסטיות והשיגעונות שלו", וש"גם אם אותם שיגעונות לא מרגישים מוזרים או מקפיצים כבעבר...
זה עדיין די מלהיב לשמוע את פרינס מתנצח עם שותפים ראויים, כפי שהוא עושה לאורך כל האלבום".
Club", אביגיל קובינגטון, מתארת את האלבום כ"חכם אבל לא מבריק, שניתן להקשיב לו, אבל בסופו של דבר ניתן לשכוח אותו" – אם כי ישנם גם "רגעים מבריקים" באלבום, כדוגמת התיפוף "המהפנט" של האנה ולטון־פורד ב־"whitecaps", כמו גם זִמרתה ב־"Stopthistrain".
כל השירים נכתבו על ידי פרינס למעט "Plectrumelectrum", שנכתב על ידי הגיטריסטית דונה גרנטיס ועובד על ידי פרינס.
כל שמות השירים מסוגננים באותיות רישיות בלבד.
סופיה ארטיס – ראפ ב־"Boytrouble"
ג'ושוע וולטון – זִמרת רקע ב־"Stopthistrain"
פרינס – מפיק ומעבד (קרדיטים לפרינס ול־3rdeyegirl)
ג'יימי לואיס – טכנאי קול, מיקס
כריס ג'יימס – טכנאי קול, מיקס
ג'ושוע וולטון – טכנאי קול, מיקס
מדיסון דאב – צלם, ארט דיירקטור
ג'ס דרקסלר – צלם, ארט דיירקטור
Playlist: The Very Best of Jessica Simpson (בעברית: רשימת שירים: הטוב ביותר של ג'סיקה סימפסון) הוא אלבום האוסף הראשון של הזמרת ג'סיקה סימפסון, אשר יצא ב-12 באוקטובר 2010 על ידי אפיק ולגסי רקורדס.
בנוסף למהדורה הרגילה יצאה לאלבום מהדורה בריטית שכונתה כ-The Collection וכללה שני שירים נוספים.
מדינה תאריך מהדורה חברות הפצה מקור.
ארצות הברית 12 באוקטובר 2010 סטנדרטית אפיק • לגסי בריטניה 25 באוקטובר 2010 The Collection סוני מיוזיק
Plena Ilustrita Vortaro de Esperanto (המוכר גם בראשי התיבות PIV, עברית: מילון האספרנטו המאוייר השלם) הוא מילון חד-שפתי לאספרנטו, שפורסם לראשונה בשנת 1970 על ידי קבוצה גדולה של מומחים לשפה וחוקריה.
זהו המילון החד-שפתי הרחב והמקיף ביותר בשפה (על אף שישנם מילונים דו-שפתיים רחבים ממנו), ונחשב לאחד המקורות ברי הסמכא ביותר באשר לפירושן של מילים.
הוא יוצא לאור על ידי הארגון העולמי Sennacieca Asocio Tutmonda, בעל הנטיות הסוציאליסטיות והוא זמין לעיון ברשת בחינם.
על אף המוניטין שהמילון זכה לו, נמתחה עליו לאורך השנים גם ביקורת בטענה שיש בו השפעה גבוהה מדי של השפה הצרפתית ושישנה בו הטיה פוליטית.
המילון הרחב ביותר שקדם לפרסום PIV, היה Plena Vortaro (המוכר גם כ-PV, 'המילון השלם') שפורסם בשנת 1930 ונערך על ידי אמיל גרוסיאן-מאופיין, ושיצא אף הוא לאור על ידי SAT (מהדורת 1934 של PV כללה 6,900 שורשים).
המונח 'מאוייר' (Ilustrita) בשם המילון עשוי להתייחס לכך שערכי המילון מקוטלגים לקטגוריות המצוינות לצד שם הערך באמצעות סמלים קטנים וגם בשל שילובם של איורים ורישומים לצד חלק קטן מערכי המיון לשם הבהרה (בעיקר שמות בעלי חיים, צמחים וכלים).
מבנה שפת האספרנטו כולל מילים רבות המורכבות משורש עם קידומת, דוגמת הקידומת mal ההופכת את משמעות השורש (כך - juna משמעו צעיר, ואילו maljuna משמעו זקן).
מילון PIV מסודר על פי הסדר האלפביתי של השורשים, כך שהמילה maljuna תופיע בהמשך למילה juna ולא בין אלפי המילין המתחילות בפתיחית mal.
המילון מציין גם את מקורם של שורשים רבים, דוגמת שורשים שמקורם במילון שצורף לפונדמנטו דה אספרנטו או לאחד מתשעת הפרסומים הרשמיים שלאחריו או חידושים של סופרים מרכזיים בשפה.
הוא מביא גם דוגמאות לשימוש במילים השונות.
ההוצאה הראשונה של PIV ב-1970 כללה 15,200 שורשים המרכיבים 39,400 ערכים לשוניים.
היא נכתבה על ידי קבוצה גדולה של מומחים לשפה בהדרכתו של גסטון וורינגהיין (תלמידו של גרוסיאן-מאופיין).
ב-1987 יצאה מהדורת מילואים שלוותה על ידי גסטון וורינגהיין ורולנד לברווד, וכיסתה 1000 שורשים נוספים ו-1,300 ערכים לשוניים.
האיורים במהדורות אלו צורבו בדפיו האחרונים של המילון.
וורינגהיין אסף לצורך הכנת המילון צוות בן 59 משתתפים מומחים לאספרנטו, ללקסוגרפיה ולטרמינולוגיה.
רובם היו אקדמאים וכמעט כולם כתבו קודם לעבודה על PIV מילוני מונחים בתחומי דעת ספציפיים, או שהיו שותפים בעריכה ובדיון על מילונים מוקדמים יותר בשנות החמישים והשישים.
בשנת 2002 יצא המילון במהדורה חדשה, תחת הכותרת La Nova Plena Ilustrita Vortaro de Esperanto (מילון האספרנטו המאוייר השלם החדש).
העורך הראשי של המהדורה היה מישל דוק-גונינז, והיא כללה 16,780 שורשים ו-46,890 ערכים לשוניים.
במהדורה זו, שולבו האיורים לאורך המילון כולו בערכים הרלוונטיים.
המהדורה החדשה הושקה בקונגרס SAT ב-Alicante שבספרד ביולי 2002. עד שנת 2004 נרכשו כל 2000 העותקים המודפסים של המילון והוא יצא במהדורה נוספת תוך תיקון מספר טעויות שנפלו בו במרץ 2005.
באוגוסט 2010 הודיעה SAT כי הגיעה להסכמות עם הארגון החינוכי E@I ליצור מהדורה דיגיטלית של PIV שתעפשר גם מנגנון חיפוש נוח.
ה-SAT שבעבר חששה להעלות גרסה וירטואלית של הספר מחשש לצמצם את הביקוש למהדורה המודפסת שלו תרמה את הזכויות לשימוש בטקסט לטובת המיזם הווירטואלי בלא חיוב.
E@I העריכו כי העלות המשוערת של הפרויקט תעמוד על 10,000 יורו.
ב-14 באפריל הצליחו לאסוף 13,540 יורו לפרויקט ו-E@I הודיעו כי הם מתחילים את העבודה על הפרויקט.
ב-4 באפריל 2012 עלתה גרסת הבטא של האתר ונפתחה לציבור.
ב-2020 פורסמה מהדורה מודפסת נוספת של המילון, לציון יובל לפרסום המהדורה הראשונה.
בהמשך מתוכנן לעדכן רק את אתר האינטרנט של המילון ולהוציא מהדורות מודפסות חדשות רק לפי דרישה, בהתאם לגרסה המעודכנת ביותר באתר.
שלושה מילונים דו-לשוניים התבססו על PIV ותרגמו את הגדרותיו - מילון אספרנטו-סינית שיצא ב-1987, מילון אספרנטו-איטלקית משנת 1984 ומילון אספרנטו-פרסית משנת 2000.
Please Excuse Me for Being Antisocial הוא אלבום הבכורה של הראפר האמריקאי רודי ריץ'.
האלבום יצא לאור ב-6 בדצמבר 2019, על ידי חברות התקליטים אטלנטיק רקורדס ובירד ויז'ן אנטרטיינמנט.
האלבום מכיל הופעות אורח של גאנה, ליל דורק, מיק מיל, מאסטרד, טיי דולה סיין וא בוגי ויט דה הודי.
האלבום הגיע היישר אל המקום הראשון במצעד הבילבורד 200 ושהה במשך ארבעה שבועות לא רצופים במקום הראשון במצעד.
האלבום מכיל את חמשת הסינגלים: "Big Stepper", "Start wit Me" בהשתתפות גאנה, "Tip Toe" בהתתפות א בוגי ויט דה הודי ו-"High Fashion".
לפני צאתו כסינגל, השיר "The Box" הגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100 והפך לשיר של רודי ריץ' שהגיע למקום הגבוה ביותר במצעד.
לאחר מכן, הפך השיר לסינגל הרביעי מתוך האלבום.
האלבום זכה בפרס BET לאלבום השנה.
גם שירות המוזיקה אפל מיוזיק העניק לאלבום את תואר "אלבום השנה", על כך שהיה לאלבום המושמע ביותר לשנת 2020 בשירות המוזיקה.
בראיון ל-Revolt חשף טכנאי הקול של האלבום כריס דניס כמה ממפגשי ההקלטה של האלבום.
דניס נזכר בפגישה הראשונה עם רודי ריץ' בישיבת אולפן ביום אחד במרץ 2019, שם אחרי שהם "פשוט המשיכו לעבוד מאז ועד היום" מאותו יום.
ריץ' חזר זה עתה לארצות הברית לאחר שהשתתף בסיבוב ההופעות של פוסט מאלון על מנת לקדם את אלבומו של מאלון, Beerbongs & Bentleys.
חברת התקליטים של ריץ' רצתה להתחיל לעבוד על אלבום הבכורה שלו, דבר שריץ' גם הביע בו עניין.
דניס אמר שהם בילו "שנה סולידית" בעבודה על האלבום, שינו את רשימת הרצועות שלו כל הזמן והקליטו מוזיקה חדשה.
ריץ' לא רצה להשתמש בהרבה אפקטים מוזיקליים, כי "הוא אוהב את הדברים שלו ממש נקיים, יבשים ובפנים שלך.
זו הייתה עקומת הלמידה בהתחלה - השגת הקולות הנקיים שלו.
אתה גם צריך לעבוד מהר כי הוא יכול להקליט שיר תוך 10 דקות", אמר דניס.
"The Box", למשל, הוקלט בכ-15 דקות.
בשיר "War Baby", נעשה שימוש במקהלה.
המקהלה סודרה דרך בן דודו של ריץ'.
דניס הצהיר כי הרבה מהשירים האלו יופיעו במקום באלבומים אחרים.
ארגוןדירוגמיקוםמקורבילבורד100 אלבומי הראפ הגדולים בכל הזמנים: רשימת צוות80
האלבום הגיע היישר אל המקום הראשון במצעד הבילבורד 200, עם 101,000 יחידות שקולות לאלבום בשבוע הראשון.
זהו האלבום הראשון של רודי ריץ' שהגיע למקום הראשון במצעד.
בשבוע השני, ירד האלבום למקום השלישי במצעד, עם 81,000 יחידות.
בשבוע השלישי נותר האלבום במקום השלישי במצעד וצבר 73,000 יחידות נוספות באותו השבוע.
בשבוע הרביעי עלה האלבום למקום השני במצעד עם 74,000 יחידות.
בשבוע החמישי, חזר האלבום למקום הראשון וצבר 97,000 יחידות שקולות לאלבום, 31% יותר מסך היחידות בשבוע הקודם.
האלבום הגיע לראש המצעד בפעם השלישית עם 95,000 יחידות שנמכרו בשבוע השמיני לצאתו.
בהמשך, חזר האלבום למקום הראשון במצעד בפעם הרביעית, עם 79,000 יחידות שנמכרו בשבוע העשירי שלו במצעד.
האלבום הפך לאלבום הראפ שצעד במצעד בזמן הרב ביותר, ולאבום הראפ הראשון שהגיע היישר אל המקום הראשון במצעד מאז 2003. ב-5 בנובמבר 2020, קיבל האלבום את תואר הפלטינה הכפולה מאיגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי, על יחידות משולבות של מכירות ויחידות שקולות לאלבום של למעלה מ-2 מיליון בארצות הברית.
פרסשנהקטגוריהתוצאהמקורפרס המוזיקה האמריקאית2020אלבום מועדף - ראפ/היפ הופפרסי אפל מיוזיק2020אלבום השנהפרסי ה-BET2020אלבום השנהפרסי ההיפ הופ של ה-BET2020אלבום ההיפ הופ של השנהפרס המוזיקה של בילבורד2020אלבום הראפ המוביל
מדינהתוארמכירותקנדה (Music Canada)פלטינה80,000דנמרק (IFPI Denmark)זהב10,000ניו זילנד (RMNZ)זהב7,500הממלכה המאוחדת (BPI)כסף60,000ארצות הברית (RIAA)פלטינה ×22,000,000
"Please Don't Suck" (בעברית: "בבקשה אל תבאס") הוא הסינגל הבינלאומי הראשון של הזמרת הישראלית נועה קירל והראשון מאלבום הבכורה שלה.
הסינגל הוא הראשון של הזמרת שיצא תחת הוצאת חברת התקליטים אטלנטיק רקורדס.
בחודש יוני 2020 הוכרז כי קירל חתמה בחברת התקליטים האמריקאית אטלנטיק רקורדס על חוזה בין-לאומי בשווי מיליוני דולרים.
בחודש נובמבר של אותה השנה טסה קירל ללוס אנג'לס על מנת לעבוד על אלבום הבכורה שלה.
ב-8 ביולי 2021 פרסמה קירל פוסט בחשבון האינסטגרם שלה, בו פרסמה את עטיפת הסינגל ותמונה מהווידאו קליפ הנלווה לשיר.
בפוסט נראית גם קירל בתמונה משותפת עם במאי הקליפ, ג'ייק וילסון וכוריאוגרף הקליפ, שון בנקהאד.
יום לאחר מכן פרסמה קירל טיזר של השיר בחשבונות המדיה החברתית שלה.
ב-10 ביולי השיקה קירל אתגר טיקטוק לקידום השיר.
ב-13 ביולי, יום לפני צאת השיר, ערכה קירל מסיבת עיתונאים להשקת הקריירה הבינלאומית שלה לצד פיט גנברג, מנהל מחלקת הניהול האמנותי של אמנים בחברת אטלנטיק רקורדס.
במהלך מסיבת העיתונאים סיפרה: .
בספטמבר יצאו לשיר שתי גרסאות חדשות - גרסה אקוסטית וגרסת רמיקס בהפקת התקליטן ההולנדי אפרוג'ק וההרכב המוזיקלי Black V Neck.
השיר כולל סימפול של השיר "Mr.
Sandman" מאת להקת הנשים האמריקאית הקורדטס.
את השיר כתבה קירל לצד אלידה גרפסטד פק, אנדרה דוידסון, ג'קלין יאנג, מייק קארן, פט בלארד ושון דוידסון.
קירל הסבירה כי השיר הוא .
לפני צאתו של השיר, ציין מגזין Time Out תל אביב כי הטיזר בן 30 השניות לשיר .
עמי פרידמן סקר את השיר בישראל היום וציין כי השיר נשמע כמו שיר פופ מוצלח וקליל אך .
בן שלו כתב באתר הארץ על השיר כי הוא אך ציין לרעה את חוסר המקוריות של השיר באמרו .
עינב שיף ציין באתר ynet אף הוא את הדמיון לשיר "Kiss Me More": .
דודי פטימר סקר את השיר וכתב כי הוא קליט - אך אינו מיוחד או מקורי: .
נדב מנוחין סקר את השיר באתר וואלה!
תרבות וציין כי אין בשיר מרכיבים המאפיינים מוזיקה ישראלית.
בנוסף, ציין כי בניגוד לשיריה הישראליים, השיר נשמע "גנרי ומהונדס" וכי קירל בשיר היא "זמרת ללא זהות בכלל".
הסינגל זכה להצלחה מתונה בישראל.
הסינגל הגיע למקום השישי במצעד השירים העבריים של מדיה פורסט, ולמקום השלישי במצעד השבועי של גלגלצ.
במצעדי המוזיקה של שנת תשפ"א הגיע השיר למקום ה-17 במצעד של גלגלצ ואתר וואלה!
במדינות שאינן ישראל, קודם השיר בפלייליסטים של מוזיקת פופ בפלטפורמות הסטרימינג השונות, וכמו כן הקליפ שודר בערוצי MTV באירופה.
למרות זאת, הסינגל לא זכה להצלחה ונכשל להיכנס למצעדים.
נכון לחודש פברואר 2022, צבר השיר כ-4.1 מיליון השמעות בספוטיפיי, בעוד גרסת הרמיקס של השיר עם אפרוג'ק צברה כ-1.4 מיליון השמעות בפלטפורמה.
את הווידאו קליפ ביים ג'ייק וילסון, שביים גם את הקליפ לשיר "Truth Hurts" של ליזו.
קירל עבדה על הכוריאוגרפיה לקליפ עם הכוריאוגרף האמריקאי שון בנקהאד, שעבד בעבר עם נורמני על הווידאו קליפ לשיר "Motivation".
יום לפני צאת הקליפ הוציאה קירל טיזר בן 22 שניות בחשבונות המדיה החברתית שלה.
עם צאת הסינגל עלה הווידאו קליפ לחשבון היוטיוב הרשמי של קירל.
הווידאו קליפ צולם בחודש אפריל 2021 בעת ביקור של קירל בלוס אנג'לס ועלותו הייתה כחצי מיליון דולר.
בקליפ משתתפים הדוגמנים ארסני סביטקי ובטיסטה זוריו.
נכון לחודש ינואר 2026, צבר הקליפ כ-27 מיליון צפיות בערוץ היוטיוב של קירל.
Playin' with My Friends: Bennett Sings the Blues (בעברית: לשחק עם חבריי: בנט שר את הבלוז) הוא אלבום האולפן ה-49 של זמר הג'אז האמריקאי טוני בנט.
את האלבום הוציאה לאור ב-6 בנובמבר 2001 חברת התקליטים קולומביה רקורדס.
בחלק משיריו משתתפים אמנים נוספים דוגמת סטיבי וונדר, דיאנה קרול ושריל קרואו.
Playground Politica (בעברית: פוליטיקה של גן המשחקים) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית נטע ברזילי בהשתתפות מר איזי.
את השיר הוציאה לאור ב-31 באוגוסט 2022 חברת התקליטים קורב רקורדס, כסינגל שלא מתוך אלבום אולפן.
בסמוך לצאתו עלה לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, שם הצליח לצבור למעלה מ-210 אלף השמעות.
הווידאו קליפ הרשמי פורסם ב-31 באוגוסט 2022, יום צאת השיר.
הוא בוים ועובד על ידי אדם ג'יימס ותומר חיימן.
נכון לספטמבר 2022 עומד מונה הצפיות של הקליפ על למעלה מ-348 אלף צפיות.
אזורתאריך יציאהפורמטחברת תקליטיםמקורעולם31 באוגוסט 2022הזרמת מוזיקה • הורדה דיגיטליתקורב רקורדס
"Please Please Please" הוא שיר של הזמרת-יוצרת האמריקאית סברינה קרפנטר.
הוא יצא לאור ב-6 ביוני 2024, באמצעות איילנד רקורדס, כסינגל השני מתוך אלבום האולפן השישי שלה, Short n' Sweet (2024).
לאחר ההצלחה המסחרית של "Espresso", הזמרת הכריזה על אלבום האולפן השישי שלה, Short n' Sweet, ב-3 ביוני 2024. במקביל, היא הבטיחה הפתעה למעריציה, שהתבררה כסינגל חדש.
יומיים בלבד לאחר מכן, פרסמה קרפנטר ברשתות החברתיות הודעה על יציאת השיר ושיתפה טיזר מהווידאו קליפ הנלווה הכולל קליפים ויזואליים המראים את כישורי המשחק שלה.
הקליפ מציג אותה לבושה בבגד אדום תחרה בסצנה המזכירה שוד, וכן במערכת יחסים רומנטית עם פושע המגולם על ידי בן הזוג שלה במציאות, בארי קיוגאן.
בפברואר 2025, פורסם כי קרפנטר משתפת פעולה עם דולי פרטון בגרסה מחודשת לשיר, שתיכלל במהדורה המורחבת של אלבומה Short n' Sweet בפברואר 2025.
השיר מתאפיין בשילוב סגנונות, המשלב אלמנטים של קאנטרי פופ, סינת'-פופ ודיסקו.
מבקרים תיארו את הסגנון המוזיקלי כעיבוד מודרני לדמויות איקוניות כמו ננסי סינטרה, או כשילוב בין דולי פרטון ללהקת אבבא.
השיר מוגדר כבלדת פופ קלילה ונינוחה המקרינה ביטחון שקט, ובו בזמן משלבת אלמנטים של "רודאו" ו"רולר-דיסקו".
המבנה המוזיקלי של השיר כולל בתים, פזמון "מתוק-חמוץ" וגשר.
אלמנט בולט במבנה הוא השימוש במודולציה בין הבתים, שתואר כבעל אופי "קליל ומחוייך".
השיר נחשב למלודי מאוד ומתאים לשירה בציבור, במיוחד בשל השורות הקליטות שבו.
ההרכב הכלי בשיר מציג ניגוד בין כלים אקוסטיים לאלקטרוניים - שימוש בסינתיסייזרים המזוהים עם עבודתו של אנטונוף, וארפג'ו של סינתיסייזר בעל גוון מלכותי.
כמו כן, נעשה שימוש בסינתיסייזרים בסגנון שנות ה-80. גיטרה אקוסטית המנוגנת ברכות מלווה את השיר לאורכו.
נעשה שימוש במקצבי תופים דקים ומתוזמנים.
קרפנטר משתמשת בשירה לחישתית כמעט ובהרמוניות קוליות עשירות.
טכניקה בולטת במיוחד היא האינטונציה של קרפנטר, הכוללת "מבטא קאנטרי" או משיכה של המילים, במיוחד בשורות הכוללות שפה בוטה.
ההפקה מוגדרת כמינימליסטית ומאופקת, המעניקה מקום לקולה של הזמרת להדהד.
אסטרטגיית ההפקה המרכזית של אנטונוף הייתה שימוש במינימום שכבות קוליות ליצירת צליל גדול, תוך הדגשת הקול של קרפנטר על פני אפקטים כבדים.
בשיר יש רק שמונה שכבות קול, מתוכן שלוש לא משמעותיות במיוחד, אך אנטונוף תיאר כי הן יוצרות את התחושה של "שמים נפתחים".
הנושא המרכזי של השיר הוא תחינה של הדוברת כלפי בן זוגה שיימנע מלהביך אותה או לפגוע במוניטין שלה בפומבי.
השיר בוחן את הדינמיקה שבין כוח התשוקה הבלתי רציונלי לבין המציאות של התנהגות בעייתית מצד בן הזוג.
במרכז היצירה עומד הקונפליקט בין "שיקול דעת טוב" לבין בחירות רומנטיות המוטלות בספק על ידי הסביבה, כאשר הדוברת מודה באירוניה כי רק היא חושבת שיש לה טעם טוב בגברים.
מילות השיר מאופיינות בשילוב בין סגנון הגשה מתוק והרמוני לבין שפה ישירה, בוטה ועתירת הומור שחור.
בשורה "Don't bring me to tears when I just did my makeup so nice", קרפנטר משתמשת בדימוי של איפור מוקפד כדי להמחיש את המאמץ לשמור על חזות חיצונית אל מול הכאב הרגשי.
הדוברת מציינת מפורשות כי "שברון לב הוא דבר אחד, האגו שלי הוא דבר אחר", ובכך מעמידה את המוניטין החברתי שלה במרכז העניין.
קרפנטר פונה לבן זוגה ומזהירה: "Whatever devil's inside you, don't let him out tonight" , דימוי המרמז על נטייתו של בן הזוג להתנהגות פרועה או הרסנית.
השורה הבוטה "I beg you, don't embarrass me, motherfucker" מושרת בטון שמתואר כ"נהמה מאיימת" המעורבת במשיכת מילים בסגנון קאנטרי, מה שיוצר אפקט סרקסטי ומודע לעצמו.
השיר כולל התייחסות לבן הזוג כאל "ליצן חצר" המשתוקק לאוויר צח, מה שממחיש את חוסר הנוחות שלו בתוך מסגרת יציבה או "נחמדה".
הפרשנות הרווחת ביותר בקרב המבקרים והקהל היא שהשיר נכתב על מערכת היחסים של קרפנטר עם השחקן האירי בארי קיוגאן.
קיוגאן אף מופיע בקליפ של השיר בתפקיד פושע המשוחרר מהכלא, מה שנתפס כהתייחסות ישירה למילות השיר על "התנהגות רעה".
בנוסף, מבקרים ראו בשיר הומאז' מודרני לדמויות איקוניות כמו ננסי סינטרה, המשלב פגיעות עם עמדה נועזת וחסרת פשרות.
השיר פורש גם כביטוי ל"חרדת קפאין" ולפגיעות המאפיינת מערכות יחסים מודרניות, שבהן הדוברת מנסה "להגן על עצמה" מפני אכזבה ידועה מראש.
הווידאו קליפ לשיר "Please Please Please" משמש כהמשך לווידאו קליפ לשיר "Espresso" שיצא בתחילת 2024. בווידאו קליפ לשיר "Espresso", קרפנטר נעצרת בסוף.
"סיימתי את הקליפ הקודם במעצר, אז באופן טבעי חשבתי שיהיה מספק להתחיל את הקליפ של 'Please Please Please' בכלא," אמרה הזמרת.
"אהבתי את הרעיון של להתאהב בפושע ולהיות מופתעת ומובכת בכל פעם שהוא מבצע פשעים.
הייתי כל כך ברת מזל להשיג את בארי קיוגאן לקליפ כי הוא פשוט קסום על המסך," אמרה הזמרת לאחר יציאת הקליפ.
השחקן האירי התגלה כבן זוגה של קרפנטר לאחר שהחלו להיראות יחד בדצמבר 2023 ולאורך 2024.
השיר "Please Please Please" זכה לקבלת פנים ביקורתית חיובית באופן גורף, כאשר מבקרים רבים סימנו אותו כאחד מרגעי השיא בקריירה של קרפנטר וכאחד השירים הבולטים של שנת 2024. מרבית המבקרים שיבחו את השיר על השילוב הייחודי שבין ביטחון שקט, הומור שנון והפקה מוזיקלית מוקפדת.
השיר תואר כ"להיט ממכר" וככזה שמצליח להציג את אישיותה של קרפנטר בצורה חדה וברורה יותר מסינגלים קודמים.
המבקרים החמיאו ליכולת של השיר לנוע בין ז'אנרים.
מגזין Paste תיאר את השיר כערבוב מוצלח של "ניצוץ רולר-דיסקו ורודאו".
ב-Billboard ציינו כי הגישה הרב-ז'אנרית של השיר היא שהופכת אותו למוצלח כל כך וכתבו שהשיר .
אנתוני פנטנו ציין כי השיר הוא "סמאש אפילו גדול יותר" מ-"Espresso", והחמיא להרמוניות הקוליות ולדינמיקה ה"פראית" שנוצרת בזכות הניגוד בין השירה המתוקה למילים העוקצניות, ואמר כי השיר .
ב-The Independent תיארו את המעבר של קרפנטר מטון "סוכרי" ל"נהמה מאיימת" כאלמנט מרשים.
במגזין רולינג סטון ציינו כי השיר הינו .
בעיתון The Standard השיר סווג כ.
חלק מהמבקרים הסתייגו מעט מההפקה של ג'ק אנטונוף.
ב-Teen Vogue נטען כי השירים שהופקו על ידי אנטונוף, ובכללם "Please Please Please", מרגישים לעיתים "טרנדיים" מדי או נשענים יתר על המידה על סינתיסייזרים משנות ה-80. מבקרים אחרים ב-Sputnikmusic ציינו כי מדובר בשיר חזק שנושא על גבו את שאר האלבום, אך טענו כי חלקים אחרים בהפקה מרגישים "תפלים" לעומתו.
כתב עתרשימהמיקוםמקורGenius25 השירים הטובים ביותר של 2024 (עד כה)8
ההופעה של קרפנטר הוצגה על ידי סינדי לאופר.
קרפנטר התחילה את ההופעה עם השיר "Please Please Please" על נדנדה כסופה ומנוצנצת שהתנוססה מעל הקהל.
פרסתאריךקטגוריהתוצאהמקורפרס הווידאו קליפים של MTV11 בספטמבר 2024שיר הקיץהבימוי הטוב ביותרהבימוי האמנותי הטוב ביותרפרס גראמי26 בינואר 2025שיר השנהפרס בחירת הילדים של ניקלודיאון21 ביוני 2025שיתוף פעולה מוזיקלי אהוב
"Pledging My Time" הוא שיר בלוז של הזמר האמריקאי בוב דילן מתוך אלבום האולפן השביעי שלו, Blonde on Blonde משנת 1966. השיר, שנכתב על ידי דילן והופק על ידי בוב ג'ונסטון, הוקלט ב-8 במרץ 1966 בנאשוויל, טנסי.
דילן שר ומנגן בגיטרה ובמפוחית, כשהוא מגובה על ידי הגיטריסט רובי רוברטסון ואנסמבל של אנשי סשן ותיקים מנאשוויל.
כמו רוב שירי האלבום, גם "Pledging My Time" הולחן והוקלט תוך מספר שבועות.
השיר יצא לראשונה, בצורה מקוצרת, שבועיים לאחר הקלטתו, כבי-סייד של הסינגל "Rainy Day Women #12 & 35", להיט טופ 10 בארצות הברית ובבריטניה.
שני השירים גם פותחים את Blonde on Blonde, אלבום הרוק הכפול הראשון, שיצא רשמית ב-20 ביוני 1966.
"Pledging My Time", המנוגן בסגנון שיקגו בלוז, מתאר בחור צעיר שמתחייב למאהבת פוטנציאלית.
ההשפעות המוזיקליות והליריות של השיר כוללות ככל הנראה את "Come on in My Kitchen" של רוברט ג'ונסון, "It Hurts Me Too" של אלמור ג'יימס, ואת הקלאסיקה של מיסיסיפי שייקס "Sittin' on Top of the World".
דילן ביצע את "Pledging My Time" ב-21 קונצרטים מ-1987 עד 1999. הוא חידש אותו שני עשורים מאוחר יותר, ב-2021, לפסקול סרטו "Shadow Kingdom: The Early Songs of Bob Dylan".
השיר זכה גם לגרסאות כיסוי באלבומי מחווה של אמנים כמו לותר "גיטר ג'וניור" ג'ונסון, מוזיקאי הפולק גרג בראון ולהקת האמריקנה Old Crow Medicine Show.
Pledging My Time הוא שיר בלוז 8 תיבות שכותבים שונים קושרים להשפעות של אגדות שיקגו בלוז אלמור ג'יימס ומאדי ווטרס, כמו גם גדולי המיסיסיפי דלתא רוברט ג'ונסון והמיסיסיפי שייקס.
דילן נחשף לראשונה לבלוז כנער בשנות החמישים.
הוא כתב והקליט קומץ שירי בלוז לאלבומיו האקוסטיים המוקדמים אך החל להתמקד בז'אנר עם אלבומו Highway 61 Revisited משנת 1965, שכלל מספר רצועות בלוז חשמליות.
בתחילת סתיו 1965, כחודש לאחר יציאת Highway 61 Revisited, דילן חזר לאולפני קולומביה בניו יורק כדי להתחיל לעבוד על אלבומו הבא.
לאחר חמישה סשנים שנמשכו עד תחילת 1966 והניבו רק רצועה שמישה אחת, המפיק בוב ג'ונסטון שכנע את דילן להעביר את ההקלטות לנאשוויל, שם עבד ג'ונסטון קודם לכן באולפני קולומביה ב-Music Row האגדי של העיר.
דילן, שהיה בסיבוב ההופעות העולמי שלו בצפון אמריקה ב-1966, הגיע לנאשוויל באמצע פברואר עם שני שירים חדשים בלבד ורק שני מוזיקאים מהסשנים בניו יורק, הגיטריסט רובי רוברטסון ונגן האורגן אל קופר.
ג'ונסטון הרכיב להקת אולפן שכללה כמה מאנשי הסשן המובילים של נאשוויל, כולל המתופף קנת בוטריי, הפסנתרן הרגוס "פיג" רובינס, הבסיסט הנרי סטרז'לצקי והגיטריסטים צ'ארלי מקוי, ויין מוס וג'ו סאות'.
בוב דילן - שירה, מפוחית
ג'ו סאות' - גיטרה חשמלית
הנרי סטרז'לצקי - בס חשמלי
השיר יצא לאור בנובמבר 2000 כסינגל המוביל מתוך אלבום האולפן הראשון שלהם, "Episode II".
השיר הופק על ידי מייקל פרסברג, ומשלב מוזיקת תופים קצבית עם קטעים של מוזיקה אלקטרונית.
הסינגל מכר מיליון וחצי עותקים ברחבי העולם, והפך לסינגל הרביעי הנמכר ביותר אי פעם באירופה.
הוא הגיע לראש מצעד הסינגלים הדני, ולראש מצעד הסינגלים השווייצרי והגיע למקום השני בהולנד, גרמניה ובלגיה (פלנדריה וולוניה).
השיר הגיע למקום השישי בבריטניה ולמקום השביעי במצעד שירי הדאנס קלאב של הבילבורד האמריקאי.
מצעד (2001)מיקוםאוסטריה (Ö3 אוסטריה טופ 40)34בלגיה (אולטרה-טופ 50 פלנדריה)3בלגיה (אולטרה-טופ 50 וולוניה)11קנדה (Nielsen SoundScan)28דנמרק (IFPI)24אירופה (יורוצ'ארט הוט 100)10גרמניה (המצעדים הגרמניים הרשמיים)3אירלנד (IRMA)69הולנד (40 המובילים בהולנד)1הולנד (סינגל טופ 100)12רומניה (100 המובילים ברומניה)73ספרד (PROMUSICAE)1שוודיה (Sverigetopplistan)40שווייץ (Schweizer Hitparade)2סינגלים בריטיים (OCC)108
מצעד (2000–2009)מיקוםגרמניה (המצעדים הגרמניים הרשמיים)46הולנד (סינגל טופ 100)53
+מדינהתאריםמכירותבלגיה (BEA)פלטינה50,000דנמרק (IFPI דנמרק)6× פלטינה48,000גרמניה (BVMI)3× זהב900,000הולנד (NVPI)פלטינה60,000נורווגיה (IFPI נורווגיה)זהבשוודיה (GLF)זהב15,000שווייץ (IFPI שווייץ)פלטינה50,000בריטניה (BPI)כסף200,000
Point-to-Point Tunneling Protocol (בראשי תיבות: PPTP) הוא פרוטוקול תקשורת המאפשר ליישם רשת פרטית וירטואלית (VPN) בין המשתמש הפרטי לספק שירותי האינטרנט באופן מאובטח מעל גבי TCP/IP.
פרוטוקול PPTP פותח על ידי PPTP Forum אשר היה מורכב מאיחוד של ארגונים הבאים:
פרוטוקול PPTP מאפשר חיבור מאובטח לרשת ארגונית דרך האינטרנט ובכך מאפשר להפחית הוצאות כלכליות שקשורות לנושא.
פרוטוקול זה שימושי בעיקר לבעלי תפקידים המאפשרים עבודה מהבית או סוכנים ניידים שחייבים להיעזר ברשת ארגונית כדי לבצע פעילויות שונות קשורות לתפקידם.
PPTP מתפקד בצורה יעילה ביותר אצל משתמשים בחיבור לאינטרנט בפס רחב.
חברת מיקרוסופט השתתפה ב-PPTP Forum כדי להיות מעורבת בפיתוח תקן אשר יאפשר להרחיב את אפשרויות גישה מרחוק לרשתות ארגוניות מבוססת על מערכות הפעלה שלה.
לפני PPTP התחברות לשרתי גישה מרחוק (RAS) של חברת מיקרוסופט, הייתה מתבצעת בעזרת שיטות חיבור כמו קווי טלפון, ISDN
ו-.X.25. מיזוג של אפשרויות שרת RAS עם PPTP, תקני הצפנה ואימות, הרחיב את אפשרויות חיבור לרשתות ארגוניות בנוסף להפחתת הוצאות לרכישת ציוד ותחזוקתו והקל על תפעול שוטף של תשתיות גישה מרחוק בארגונים.
תמיכה ב-PPTP קימת בכל מערכות ההפעלה העדכניות של מיקרוסופט אך יצרנים רבים אחרים מיישמים שימוש בפרוטוקול זה.
רשימת חלקית יצרנים שמיישמים שימוש ב-PPTP:
למרות פופולריות של PPTP תקן זה לא אושר על ידי IETF וקיימים פרוטוקולים שמאפשרים חיבור מאובטח יותר מזה שמציע PPTP.
PPTP הוא למעשה שילוב של מספר טכנולוגיות -
PPP (Point to Point Protocol) - כפי שהוא, משמש ליצירת חיבור בין המשתמש לספק שירותי האינטרנט בתוך רשת התקשורת המחברת ביניהם (רשת טלפונים, רשת הכבלים וכו'...).
GRE (Generic Encapsulation Protocol) משמש על מנת לעטוף (encapsulate) חבילות של פרוטוקול PPP בתוך חבילות IP (שניהם פרוטוקולים משכבת הרשת של מודל ה-OSI).
למעשה לא מיושם GRE טהור, אלא פרוטוקול שונה במעט שנוצר על ידי מיקרוסופט - אבל נושא את אותו השם.
גם כאן לא מדובר בפרוטוקול ה-CHAP התקני, אלא בגרסה מתוצרת מיקרוסופט הנקראת MSCHAP-v2.
MPPE (Microsoft Point to Point Encryption) משמש להצפנת המידע המועבר בין המשתמש לספק שירותי האינטרנט.
תקשורת ראשונית נוצרת על ידי PPP.
זיהוי המשתמש על ידי השרת מתבצע באמצעות CHAP.
המשתמש והשרת מסכימים ביניהם על אופן ההצפנה באמצעות MPEE.
התקשורת מתבצעת באופן שקוף למשתמש כאשר MPPE משמש להצפנת הנתונים ו-CHAP משמש לווידוא זהות המשתמש מפעם לפעם.
(התקשורת כולה מתנהלת מעל גבי TCP במפתח (port - פורט) 1723 ברמת שכבת התעבורה של מודל ה-OSI, ו-IP ברמת שכבת הרשת של מודל ה-OSI.
כל היישום של PPP באמצעות IP מנוהל באמצעות GRE).
Poets Of The Fall (בתרגום לעברית: "משוררי הסתיו") היא להקת רוק פינית, אשר נוסדה בשנת 2003 בהלסינקי אשר בפינלנד.
הלהקה התפרסמה בעקבות השיר Late Goodbye, שכיכב במשחק המחשב Max Payne 2.
אלבומה הראשון של הלהקה, Signs Of Life (בתרגום לעברית: סימני חיים), יצא ב-19 בינואר 2005 והפך במהרה לאלבום זהב ולאחר מכן לאלבום פלטינה אשר מכר יותר מ-30,000 עותקים ברחבי העולם.
האלבום כיכב בראש מצעד הפזמונים הפיני במשך יותר משנה (כ-56 שבועות) והיה לאחד האלבומים הפינים המצליחים ביותר בעולם.
אלבומם השני נקרא Carnival Of Rust (בתרגום לעברית: קרנבל של חלודה) ויצא לאור ב-12 באפריל 2006.
משוררי הסתיו זכו במספר פרסים, בהם "השיר המקורי הטוב ביותר למשחק מחשב" בשנת 2004, אשר בו Late Goodbye לקח את המקום הראשון במשחק המחשב Max Payne 2. הלהקה גרפה גם את "התגלית הפינית הטובה ביותר" ב-2004 וב-2005, וב-2005 הלהקה נחשבה ל-"פריצת השנה" ול-"אלבום הבכורה הטוב ביותר" בטקס פיני.
עוד תואר נחשב הלהקה קיבלה בטקס פרסי MTV ב-2006 כ-"הלהקה הפינית הטובה ביותר".
ב-12 באפריל 2008, יצא אלבומה השלישי של הלהקה, Revolution Roulette.
באותו חודש הופיעה הלהקה לראשונה בארצות הברית בלוס אנג'לס.
חברי הלהקה נקראים בכינויים "מארק", "אולי" ו-"קפטן".
השלושה באים מרקעים מוזיקליים שונים ולטענתם מקפידים לבטא זאת באלבומיהם.
Point of No Return הוא אלבום של הזמר האמריקני פרנק סינטרה, זהו אלבום האולפן ה-29 של הזמר וה-20 בחברת ההקלטות קפיטול רקורדס.
שמו של האלבום משקף את העובדה כי היה זה אלבומו האחרון של סינטרה בחברת ההקלטות קפיטול, לפני שעבר לצמיתות לחברת ההקלטות רפרייז שהייתה בבעלותו וזאת כדי להשיג יותר חופש אומנותי באלבומיו.
כבר בשנת 1960 החל סינטרה להקליט בחברת ההקלטות רפרייז ואף הוציא שלושה אלבומים: Ring-A-Ding-Ding, I Remember Tommy, ו Sinatra Swings לפני שהחל את הקלטותיו האחרונות בקפיטול.
את ההקלטות לאלבום הוא עשה ביומיים בלבד, בחודש ספטמבר 1961 וזאת כדי להשלים את החוזה בקפיטול.
בכל זאת היה האלבום לאירוע מיוחד וזאת בעקבות שיתוף הפעולה שלו עם אקסל סטרודהל, איתו עבד בתחילת הקריה שלו בשנות ה-40. כמו כן דאג סינטרה כי זמרי הליווי בהקלטות לאלבומו הראשון בחברת קפיטול, בשנת 1953, ישתפו עמו שוב פעולה, כך שההקלטות נתנו תחושה של סגירת מעגל לתקופתו בקפיטול.
אקסל סרדהל - מארגן, מנצח
Pocket God (תרגום חופשי לעברית: אל בכיס) הוא משחק סימולציה שנוצר ופותח על ידי חברת Bolt Creative בו השחקן שולט על אי ועל חיי תושביו.
המשחק יצא למכשירים מבוססי iOS ב-9 בינואר 2009, ל-Verizon Wireless ב-1 בספטמבר 2010, לאנדרואיד ב-1 בדצמבר 2010 ול-Windows Phone ב-4 בדצמבר 2010.
גרסת פייסבוק יצאה לאור ב-23 בדצמבר 2010.
תפקידו של השחקן בתור ישות עליונה הוא לשלוט באופן מוחלט בחייהם של ילידים קדמונים ("פיגמים") ובאי בו הם חיים בעזרת "כוחות-אל" שונים ביניהם מתן כלים מועילים כמו חכת דייג, לבין תמרון של כוחות טבע כמו סופות, שליטה מלאה בשמש, מזג האוויר וכוח המשיכה למטרות הרס או שעשוע.
לצורך סימולציות המשחק משתמש בחיישני תנועה המובנים במכשיר כדי לדמות רעידות אדמה וכוחות כבידה.
רובם של "כוחות האל" ניתנים להפעלה וביטול בתפריטי המשחק.
אחת התכונות הבולטות ביותר של המשחק היא שחרור עדכוני תוכן בתדירות קבועה, במתכונת "פרקים".
עדכונים אלו היו מבוססי נושא, והוסיפו תכונות חדשות ובמקביל אתגרים חדשים, אזורי משחק (איים), פריטים ומשחקונים חדשים.
בפרק 27 נוספה חנות להורדת חבילות תוכן בתשלום (DLC) המאפשרות לשנות את נראות הדינוזאור, ומאז שוחררו חבילות התאמה נוספות לשלל דמויות במשחק לפי נושאים כמו: חגים, חלל, רחבת ריקוד ורבים אחרים.
בדצמבר 2012 הוכרז כי פרק 47 יהיה העדכון המשמעותי האחרון של המשחק.
סדרת ספרי קומיקס המתבססת על דמויות המשחק והרפתקאותיהם פורסמה בהפצה דיגיטלית ב-iTunes ב-3 באוגוסט 2010.
במשחקים בסדרה הדמויות הם ילידים מקומיים ולבושים בביגוד קדמוני אופייני חצאית מעשב ושיערם אסוף לקוקו ומוחזק בעצם.
בוגה – המשוגע של החבורה.
העצם שמחזיקה לו את השיער מחודדת ויש לו שיער בחזה.
נובי – הטיפש של החבורה.
מדבר לעצמו בגוף שלישי, בעל שיניים בולטות וחלקה הימני של העצם בשיער שלו שבור.
דובי – ההיפי של החבורה.
בעל זקן קטן ותסרוקת מתולתלת, העצם בשיער שלו ארוכה ומחוררת.
קליק – החכם של החבורה.
קלאק – הפחדן של החבורה.
בעל קוקו ארוך במיוחד ותפר בלחי הימנית.
כשנתקל במישהו הופך לנמר וחוצה אותו לשתיים.
נחשף לראשונה בפרק 38 במשחק.
תום – בחור משוגע, עקשן ורגזן.
נחשף לראשונה בפרק 47 במשחק, במבנה האפוקליפסה בחדר השישי.
שמש – הבחורה היחידה במשחק.
מופיעה לראשונה בפרק 47 במשחק כאשר סוגרים את השעון על המפלצת, אך נאכלת בדקה האחרונה.
דמות שניתן לשחרר ולשחק במשחק הספין-אוף Ooga Jump.
Pocket God: Journey to Uranus (אל בכיס: מסע לאורנוס) הוא גרסה נוספת של Pocket God רק ששם העניינים מתנהלים אחרת: אפשר להביא אותם לחלל, משחקים חדשים וכוכבי לכת שם אפשר לנחות.
צ'ארלי, תום ושמש לא משתתפים בגרסה הזו ויש רק 2 איים שנמצאים גם בגרסה המקורית.
Plymouth היא תוכנת מסך splash ללינוקס, התומכת באנימציות בזמן עליית מערכת ההפעלה, ומאפשרת אינטראקציה עם המשתמש בזמן האתחול.
פדורה - נכלל לראשונה בגרסה 10 של הפצה זו (ששוחררה ב-25 בנובמבר 2008), והחליף את אנימציית העלייה של Red Hat Red Hat Graphical Boot).
אובונטו - החל מגרסה 10.04, ששוחררה ב-29 באפריל 2010, במקום XSplash.
מנדריבה - החליפה את splashy בגרסת 2010.0.
ניוּמוֹנוֹאוּלְטְרָמִיקְרוֹסְקוֹפִּיקסִילִיקוֹווֹלְקַנוֹקוֹנַיאוֹסִיס () היא מילה שמתייחסת למחלת ריאות שידועה בשם "סיליקוזיס".
זו המילה הרביעית באורכה בשפה האנגלית, בת 45 אותיות, והמילה הארוכה ביותר באנגלית שפורסמה במילון ראשי.
המילה היא הלחם בסיסים של דלקת ריאות קטלנית (Pneumono) הנגרמת משאיפת חלקיקי אפר מיקרוסקופים (ultramicroscopic) סיליקוניים (silico) הנפלטים מהרי געש (volcano).
על פי המילון האנגלי של אוקספורד, זו "מילה ארוכה מלאכותית שפירושה כביכול מחלת ריאות הנגרמת על ידי שאיפת אבק אפר וחול".
מילה זו הומצאה על ידי א.מ סמית, נשיא בליגה הלאומית puzzlers N.P.L, בכינוס השנתי שלה.
המילה מובלטת ככותרת למאמר שפורסם בהראלד טריביון ב-23 בפברואר 1935.
Poem to a Horse (בעברית: שיר עבור סוס) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת הקולומביאנית שאקירה, מתוך אלבומה החמישי, Laundry Service.
השיר יצא לאור ב-13 בפברואר 2004, כסינגל השיווקי הראשון והיחידי מתוך אלבום ההופעה השני שלה, Live & off the Record.
עם יציאתו נכנס השיר היישר אל המקום ה-31 במצעד שבולוניה, ה-38 במצעד שבצ'ילה, וה-5 במצעד שבפולין.
את השיר כתבה שאקירה ביחד עם לואיס פרננדו אוצ'ואה, והוא הופק על ידה גם כן.
השיר נכלל באלבום ההופעה השני של שאקירה, Live & off the Record.
באלבום ההופעה נכללו מרבית שירי האלבום.
עם השיר הופיעה הזמרת בסיבוב ההופעות השלישי שלה, "Tour of the Mongoose".
הווידאו קליפ המלא שצולם לשיר הועלה לערוץ ה-Vevo של שאקירה בשנת 2009. הקליפ שילב בתוכו קטעים מתוך כמה מהופעותיה שבהן ביצעה אותו ובנוסף, שילב בתוכו גם קטעים אשר צולמו כחלק מהקליפ עצמו.
הקליפ זכה להצלחה פחותה משאר הקליפים שיצאו מתוך האלבום, כאשר נכון לדצמבר 2017, מונה הצפיות שלו עומד על כ-5 מיליון צפיות.
Pocophone F1 הוא טלפון חכם שפותח על ידי שיאומי, והוכרז ב-22 באוגוסט 2018. זהו מכשיר ביניים אשר מציע מפרט דגל במחיר נמוך ממתחרים אחרים.
המכשיר מצויד במסך מגע קיבולי מסוג IPS LCD , בגודל 6.18 אינץ' וברזולוציית 1080×2246 פיקסלים, ביחס רוחב-גובה בן 18.7:9.
המכשיר מופעל על ידי מעבד בעל שמונה ליבות, כאשר 4 מהן פועלות בתדר עבודה של 2.8 ג'יגה הרץ, וה-4 הנותרות פועלות בתדר עבודה של 1.8 ג'יגה הרץ.
במכשיר ישנה מערכת על שבב מדגם Snapdragon 845 מתוצרת קוואלקום.
האחסון הפנימי של המכשיר הוא בנפח 64 או 128 ג'יגה בייט.
למכשיר יש זיכרון RAM בנפח 6 או 8 ג'יגה בייט.
כמו כן, המכשיר מופעל על ידי סוללת ליתיום פולימר בקיבולת של 4000 מיליאמפר-שעה, שאינה ניתנת להסרה.
המכשיר מצויד במערך בעל שתי מצלמות אחוריות, ומצלמה קדמית אחת, הכולל: חיישן ראשי ברזולוציה 12 מגה פיקסל הכולל פוקוס אוטומטי ופלאש LED; חיישן משני לצילום עומק ברזולוציה 5 מגה פיקסל; כמו כן, מצלמה קדמית המיועדת לסלפי ברזולוציה 20 מגה פיקסל.
בינואר 2019 בעדכון תוכנה נוסף הקלטת וידאו של 960 פריימים לשנייה ב-slo-mo ומצב לילה.
המכשיר הושק כשמותקנת עליו מערכת ההפעלה אנדרואיד 8.1 (אוראו) המבוססת על הממשק MIUI 9.6. כמו כן, המכשיר עודכן בעדכון תוכנה למערכת ההפעלה אנדרואיד 10 המבוססת על הממשק MIUI 12.
מאז הכרזת המכשיר באוגוסט 2018, הוא הפך לרב מכר עם 700 אלף יחידות שנמכרו עד דצמבר.
Po co (בעברית: בשביל מה) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הפולנייה קאיה בשיתוף המוזיקאי הישראלי עידן רייכל.
השיר יצא לאור ב-26 באפריל 2017, כסינגל שלא מתוך אלבום, על ידי חברת התקליטים קאייקס.
עם יציאתו, נכנס השיר אל המקום ה-3 במצעד הפזמונים השבועי שבפולין.
השיר נכתב על ידי קאיה, הולחן על ידי עידן רייכל והופק על ידי קאיה ויאן סמוצ'ינסקי.
בסמוך לצאתו כסינגל, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שצבר למעלה מ-2 מיליון השמעות.
הווידאו קליפ הנלווה שצולם לשיר, הועלה לערוץ היוטיוב של חברת קאייקס ב-26 באפריל 2017, בסמוך לצאת הסינגל.
נכון לאפריל 2020, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-20 מיליון.
Plus500 היא חברת פינטק גלובלית המספקת שירותי מסחר מקוון בחוזי הפרשים (CFDs), מסחר במניות, מסחר בחוזים עתידיים ואופציות על חוזים עתידיים.