tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אליאס החליט לפרוש בסוף העונה, בגיל 30, כשלרשותו 123 הופעות במשחקי הליגה עם ברצלונה, לצד 62 עם אספניול.
אליאס השתתף ב-5 משחקי ידידות של נבחרת קטלוניה בין השנים 1941 ו-1947.
קופה דה אורו ארחנטינה (1):
ז'אבנו (בפולנית: Żabno; ידועה גם כדז'בנה) היא עיירה במחוז טרנוב שבפרובינציית פולין קטן בפולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
ז'אבנו נזכרת לראשונה במאה ה-12, ובשנת 1385 הוענקו לה זכויות עיר.
בשנת 1501 נשרפה העיירה בידי הטטרים, ובמחצית המאה ה-17 הוחרבה בידי גייסות האימפריה השוודית.
בחלוקת פולין בשנת 1773 נכללה העיירה בשטח אוסטריה, ולאחר מלחמת העולם הראשונה נכללה בתחומי הרפובליקה הפולנית השנייה.
יהודים ישבו בז'אבנו מסוף המאה ה-16, וקהילה מאורגנת התקיימה במקום מסוף המאה ה-17. במהלך מלחמת העולם הראשונה נגרם נזק רב לבתי העיירה, ובשנת 1918 פרעו פולנים מקומיים ביהודי המקום.
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-350 יהודים, כשליש מתושביה, והתקיימה בה פעילות ציונית.
עם כיבוש העיירה בידי הגרמנים בספטמבר 1939, הוטלו על יהודיה גזירות שונות, לרבות עבודות כפייה, והגיעו למקום פליטים יהודים.
במאי 1942 רוכזו כ-600 יהודי העיירה בגטו שהוקם בה, אליו הובאו עוד כמאה יהודים מכפרי הסביבה.
באמצע ספטמבר 1942 גורשו כל יהודי הגטו למחנה ההשמדה בלז'ץ.
כ-40 חברי היודנרט בעיירה ובני משפחותיהם שהושארו בגטו לאחר האקציה, נמלטו ממנו, והגרמנים ערכו אחריהם מצוד.
ז'אבינקה (בבלארוסית: Жабінка; בפולנית: Żabinka; ביידיש: זשאבינקע) היא עיירה במחוז ברסט שבמערב בלארוס, ממזרח לברסט ועל גדת נהר מוחאבץ, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
העיירה נזכרת לראשונה בשנת 1817, ובשנת 1882 נבנתה בה תחנת רכבת, בקו שחיבר בין ורשה, בריסק ומוסקבה.
לאחר מלחמת העולם הראשונה, ובהתאם להסכם ריגה, נכללה העיירה בתחום הרפובליקה הפולנית השנייה.
יהודים ישבו בעיירה מסוף המאה ה-19, הגם שרק בשנת 1903 הותר להם רשמית להתגורר בה.
בשנת 1921 נמנו בעיירה 445 יהודים, מתוך 610 תושבים.
בין מלחמות העולם גדל מספר היהודים ביישוב, והתקיימה בו פעילות ציונית.
כל יהודי העיירה נרצחו במהלך הכיבוש הגרמני של האזור במבצע ברברוסה, ככל הנראה באתר ההרג ההמוני ברונה גורה.
ז'אגאן (בפולנית: Żagań, נהגה: ; בגרמנית: Sagan; בצ'כית: Zaháň) היא עיר באזור ההיסטורי שלזיה שבמערב פולין.
העיר יושבת על נהר בובר .
העיר היא בירת מחוז ז'אגאן, ומאז 1999 משתייכת מבחינה מנהלית לפרובינציית לובוש.
נכון לסוף יוני 2016 התגוררו בעיר למעלה מ-26,000 תושבים.
העיר הוקמה במאה ה-12 והוכרה כעיר ב-1280.
בעיר שוכן ארמון גדול שנבנה עבור אלברכט פון ולנשטיין במאה ה-17, ובמחצית המאה ה-19, תקופת הזוהר של ז'אגאן, שימש את דורותיאה פון בירון , אשת החברה הגבוהה ואת חוג חבריה שעליו נמנו אישי רוח, מלחינים ומשוררים, כמו ורדי ופרנץ ליסט.
בין השנים 1628–1630 עבד בעיר האסטרונום יוהאנס קפלר.
כיום, העיר היא מקום מושבה של דיוויזיית הפרשים המשוריינת ה-11 הפולנית.
במסגרת מבצע פתרון אטלנטי מוצבת בז'אגאן בקביעות חטיבת שריון אמריקאית.
זָ'אִיר מֶסִיאָס בּוֹלְסוֹנָארוּ (בפורטוגזית: Jair Messias Bolsonaro, הגייה: ; נולד ב-21 במרץ 1955) הוא נשיא ברזיל לשעבר וקצין לשעבר בצבא ברזיל.
בולסונארו נבחר לכהן בבית הנבחרים, הבית התחתון של הקונגרס הלאומי של ברזיל מטעם המפלגה המתקדמת (Partido Progressista), מפלגת מרכז-ימין, והיה לחבר הקונגרס שקיבל את המספר הגבוה ביותר של קולות בבחירות הכלליות של מדינת ריו דה ז'ניירו ב-2014. העמדות שמייצג בולסונארו הן של הימין השמרני.
סיסמת הבחירות שלו הייתה "ברזיל מעל הכול, אלוהים מעל כולם".
בולסונארו נבחר לנשיא ברזיל בבחירות שהתקיימו במדינה באוקטובר 2018 בשני סבבים.
ב-7 באוקטובר התקיים הסבב הראשון של הבחירות, וז'איר בולסונארו זכה בכ-46% מהקולות.
בסבב השני הוא זכה ל-55% מהקולות.
מוקדם יותר, ב-6 בספטמבר 2018, נעשה ניסיון התנקשות בחייו של בולסונארו, והוא נפצע קשה לאחר שנדקר בבטנו בידי אודליו אוליביירה, חבר במפלגה הסוציאליסטית, בעת אספת בחירות שהתקיימה בעיר ז'ואיז דה פורה שבמדינת מינאס ז'ראיס.
למרות הפציעה ושהייתו בבית החולים ובביתו בתקופת ההחלמה הוא ניצח בבחירות.
לבולסונארו מספר רב של עוקבים ברשתות החברתיות.
הוא ביצע מספר צעדים לקדם בירוא יערות כדי לתמוך בחקלאים ובחברות כרייה.
הדבר הוביל לבירוא שטח נרחב של יער האמזונאס.
באוגוסט 2019 הוא טען כי אין לו תקציב להילחם בשריפת ענק שפרצה ביער, שהוצתה על ידי פעילי אקלים המתנגדים לשלטונו, ושלח כוחות לכיבוי האש רק לאחר לחץ מצד מדינות אחרות.
בשנת 2020 הופיע ברשימה השנתית של המגזין "טיים", טיים 100.
בולסונארו נולד ב-21 במרץ 1955 בעיר סאו פאולו למשפחה ממוצא איטלקי, הן מצד אביו (סבא רבא שלו ויטוריו בולסונארו היגר לברזיל עם הוריו בילדותו) והן מצד אמו (סבו וסבתו מצד אמו היגרו מטוסקנה).
מוצאו הגרמני מקורו מסבה של סבתו מצד אביו, קרל "קרלוס" הינצה, יליד המבורג בסביבות 1876, אשר היגר לברזיל בשנת 1883. אביו, פרסי ז'רלדו בולסונארו ואמו אולינדה בונטורי בולסונארו.
הוא בילה את רוב ילדותו במעבר בין דירות במדינת סאו פאולו עם משפחתו ובסופו של דבר התיישבה המשפחה באלדוראדו ב-1966, שם גדל עם חמשת אחיו.
אלדוראדו, עיירה המונה כ-15,000 איש (נכון ל-2020) וביערות הגשם האטלנטיים של ברזיל.
בשהותם בעיירה עסק אביו ברפואת שיניים ללא תואר לפרנסת המשפחה עד להגעתם של רופאי שיניים מוסמכים לעיירה אשר גרמו לו לעבור לעבודה על שיניים תותבות.
ז'איר, הילד השלישי במשפחה של שלושה בנים ושלוש בנות, למד במכינה הצבאית הברזילאית וסיים את לימודיו באקדמיה הצבאית אגולהס נגראס בשנת 1977.
אביו של בולסונארו, יליד 1927, נפטר ב-1995 בגיל 67. אמו, ילידת 1925. בראיון משנת 2000 לעיתון איסוט-א (IstoÉ) תיאר בולסונארו את יחסיו עם אביו:
בולסונארו סיים בשנת 1977 את לימודיו באקדמיה הצבאית של אגולהס נגראס (AMAN), הממוקמת ברזנדה, מדינת ריו דה ז'ניירו, וסיים את קורס הצניחה הצבאית שלו בבריגדת הצנחנים ריו דה ז'ניירו.
בולסונארו החליט ללכת אחר קריירה צבאית כבר בשנת 1970 עת היה בן 15, כשפגש כוחות צבא שנסעו לאלדוראדו במצוד אחר קרלוס למארקה, אשר ערק מהצבא ופיקד על כוחות גרילה בעמק ריביירה נגד משטר הדיקטטורה הצבאית בברזיל.
הוא קיבל תואר בחינוך גופני מבית הספר הצבאי לחינוך גופני בשנת 1983, ובהמשך היה אמן לקפיצות מצנח מבריגדת הצנחנים של ריו דה ז'ניירו.
לימודיו היו באקדמיה הצבאית אגולהס נגראס (AMAN), המציעה רקע מוצק במדעים מדויקים, היו שווי ערך לתואר בהנדסה.
האקדמיה הצבאית מוכרת כאחד ממוסדות החינוך המבוקשים ביותר בברזיל, הדומה לאקדמיה הצבאית של ארצות הברית (וסט פוינט).
הוא זכה במקום הראשון בכיתה בת 45 תלמידים בבית הספר לחינוך גופני הצבאי, כמו גם במקום הראשון בקורס הצוללים האוטונומיים שהתקיים בחסות מערך החיפוש וההצלה של מכבי האש בריו דה ז'ניירו.
ב-1986, מכיוון שכתב מאמר המגן על צעירים שזה עתה נכנסו לשירות הצבא מפני המערכת הבירוקרטית הקיימת ומפני מערכת ההכנסות שהקשתה עליהם, הוא נחשב כמפר את התקנות הצבאיות והיה כפוף למעצר בעוון הפרה משמעתית.
העונש שהוטל על בולסונארו עורר את חמתם ותגובתם של קצינים פעילים וקציני מילואים, כולל הגנרל ניוטון קרוז, לשעבר ראש הסוכנות המרכזית של שירות המידע הלאומי (SNI) בממשל ז'ואאו פיגיירדו.
בזמנו במעצר בולסונארו קיבל יותר מ-150 מברקי סולידריות מרחבי ברזיל, בנוסף לתמיכתם הרשמית של קציני המכון להנדסה צבאית (IME) וקצינות, שערכו הפגנה מול פראיה ורמלה, מתחם צבאי בריו דה ז'ניירו.
רק כעבור שנתיים זוכה על ידי בית המשפט הצבאי העליון (STM).
אווירת חוסר שביעות הרצון בקרב הצבא המשיכה להדהד.
באותה הזדמנות דיווח מגזין וז'ה (Veja) על כך שעיתונאים מטעמו גילו תוכנית פלילית כביכול של ארגון פשע לא מוכר אשר נקראה "מבצע ללא מוצא", שמטרתו הייתה "לפוצץ פצצות ביחידות שונות של הצבא המוצבות באזורים הכפריים והמבודדים של ברזיל, באקדמיה הצבאית אגולהס נגראס ובמספר צריפים ששימשו מוצבי צבא".
אולם המבצע יבוצע רק אם העלאת הקצבה שניתנה לצבא על ידי הממשלה הפדרלית תישאר מתחת ל-60%, בניסיון לכאורה "להפחיד" את שר הצבא הפדרלי לאונידאס פירס גונזאלבס.
הסמכות על פיתוח התוכנית יוחסה לבולסונארו, שלמד באותה עת בבית הספר לקידום קצינים (EsAO) ולקפטן פאביו פאסוס דה סילבה.
ביוני 1988, לאחר תהליך ארוך שכלל ניתוחים פליליים בחקירה ממושכת, בולסונארו זוכה מכל האישומים בדבר מעורבותו בתוכנית.
עד היום הוא משמש קפטן במילואים של הצבא הברזילאי (הזרועה היבשתית של הכוחות המזוינים של ברזיל).
בולסונארו שירת בצבא בשנים 1971–1988, והשתחרר בדרגת קפטן (מקביל לסרן בצה"ל).
מיד עם שחרורו מהשירות הצבאי החל בקריירה הפוליטית שלו, כאשר נבחר למשרת חבר מועצת העיר ריו דה ז'ניירו, מטעם המפלגה הנוצרית-דמוקרטית.
הוא נחנך לתפקיד בינואר שלאחר מכן, וכיהן כהונה קצרה בתפקיד, שכן באוקטובר 1990 נבחר לחבר בית הנבחרים הפדרלי, הבית התחתון של הקונגרס הלאומי של ברזיל.
בשתי מערכות הבחירות, בסיסי התמיכה של בולסונארו נבעו מהקולות בבסיסים צבאיים ובאזורים מסוימים ברזנדה.
לאחר מכן הוא התפטר ממועצת העיר של ריו דה ז'ניירו בכדי לקחת את מושבו בבית הנבחרים בפברואר 1991, כאשר הצטרף לוועדת העבודה, המנהל והשירות הציבורי.
בעת כהונתו במועצת העיר של ריו, בולסונארו אמר פעם בריאיון: "האנשים העניים אינם יודעים דבר".
בלימה של התפוצצות האוכלוסין חייבת להתרחש "בתוך המעמד הנמוך ביותר".
בולסונארו נבחר לכהונה כחבר בית הנבחרים במשך ארבע קדנציות ברציפות.
במהלך השנים זוהה בולסונארו גם עם מספר מפלגות אחרות בברזיל.
רק שתיים מ-171 הצעות החוק שהעלה בולסונארו במהלך 26 שנות כהונתו בקונגרס, הפכו בסופו של דבר לחוקים.
במהלך הקריירה שלו, מיקם עצמו בולסונארו בקירוב לעמדות פוליטיות לאומיות, שמרניות ואנטי-קומוניסטיות.
בולסונארו הגן בגלוי על המשטר הצבאי ששלט בברזיל החל מ-1964 ועל הדיקטטורה שהחליפה אותו.
בשנת 2014 היה בולסונארו לפוליטיקאי שזכה במספר הגבוה ביותר של קולות בריו דה ז'ניירו, כשזכה לקבל את תמיכתם של 464,000 בוחרים.
ב-29 בספטמבר 1992, היה בולסונארו אחד מ-441 חברי בית הנבחרים שהצביעו בעד פתיחת הליך ההדחה של הנשיא פרננדו קולור דה מלו, שהואשם באחריות לפלילים לאחר השלמת עבודתה של ועדת הפרלמנט לנגישות המותקנת בקונגרס כדי לחקור את המגמות של שחיתות נגד אחד ממקדמי מסע הבחירות של הנשיא.
לאחר קבלת ההצבעה בעניין, קולור דה מלו התפטר מתפקידו עוד לפני אישור הדחתו על ידי הסנאט.
הוא הוחלף בתפקיד בידי סגנו, איתמר פרנקו, שמילא את תפקיד הנשיא הזמני.
באפריל 1993, בולסונארו היה מייסד מפלגת "הרפורמה הפרוגרסיבית" (PPR) שנולדה מהתמזגות המפלגה הדמוקרטית-נוצרית (PDC) עם המפלגה הדמוקרטית, ומפלגת אחדות חברתית (PDS).
באותה שנה יצא בולסונארו בקמפיין פוליטי שבו שיבח את המשטר הצבאי על יציבותו וסמכותו וקרא להשתקה זמנית של סמכויות הקונגרס.
הוא טען שהנשיא פרנקו בולם הליכים פוליטיים לחקר השחיתות וכי הצהרה זאת גרמה למספר מחאות והובילה את המפקח הכללי של הקונגרס, ויטל רז'ו, לבקש מהיועץ המשפטי לממשלה, אריסטידס ג'נקיירה, לפתוח בחקירה נגד בולסונארו בדבר פשע נגד בטיחות האזרחים, עבירה על החוקה ועל תקנון הלשכה.
היועץ המשפטי לממשלה קבע כי טענות אלו אינן תקפות ומנע קידום חקירה נגדו.
ב-1992 האשים בולסונארו את מושל מדינת סאו פאולו, לואיש אנטוניו פלאורי פילהו (Luís António Fleury Filho), בכך שהוא מאפשר דרך שוחד רכישה ומכירה של משרות ציבוריות של חברי המפלגה הסוציאל-דמוקרטית (PSD).
מטרתו של פלאורי, על פי בולסונארו, הייתה להרחיב את בסיס התמיכה שלו באספה המחוקקת של סאו פאולו ובקונגרס.
חברי בית הנבחרים אונאירבס מורא ונובל דה מורה היו לדבריו אחראים על יצירת קשר עם שאר חברי הקונגרס והצעת סכום השוחד כמסוכם עם פלאורי.
לדברי בולסונארו, אונאירבס הציע לו 85,000 דונם של שטחי בינוי ופיתוח עבור חתימה על תמיכה במפלגה הסוציאל-דמוקרטית והצהיר כי התשלום ייעשה "על ידי קבלן המקושר לממשלת סאו פאולו." פלאורי טען כי ההאשמה מגוחכת וחסרת בסיס.
בהמשך השנה השתנה יחסו של בולסונארו אל פלאורי, כאשר היה מבין הפוליטיקאים האחדים אשר תמכו במושל באירועי טבח קראנדירו.
באוגוסט 1994 ביקש בולסונארו שוב לסגור את הקונגרס הלאומי, והצהיר כי הוא מעדיף "לשרוד במשטר הצבאי מאשר למות בדמוקרטיה זו".
בולסונארו רץ לכהונה פרלמנטרית חדשה, ולאחריה נבחר מחדש בבחירות ב-3 באוקטובר אותה שנה.
פלטפורמת הקמפיין שלו כללה, בנוסף למאבק על שכר טוב יותר לאנשי הצבא, קריאה לסיום הסטטוס קוו בניהול השירותים הציבוריים ושכתוב של גבולות שמורות העמים הילידים.
הוא נבחר מחדש עם כמעט 135,000 קולות – יותר מפי שניים לעומת מהבחירות הקודמות.
רוב תומכיו הגיעו מבסיסו הפוליטי, הצבא.
באוקטובר אותה שנה החליט בית המשפט האזורי של ריו דה ז'ניירו לבטל את חישוב תוצאות הבחירות בחשד להונאה.
בחירות חדשות תוכננו לנובמבר, ובסופן אושררה בחירתו של בולסונארו.
הוא הושבע בפברואר שלאחר מכן, הפך לחבר בוועדת ההגנה הלאומית ומונה שוב לוועדת העבודה, המנהל והשירות הציבורי.
הוא הורד מתפקידו בפועל לאחר מספר חודשים לנוכח התעכבותה של חקירת ההונאות וחשד מפני הונאות גם בבחירות של נובמבר.
בנובמבר 1996 החליט בית המשפט העליון (TSE) לבטל את תוצאות הבחירות בנובמבר 1994 ולהחזיר את תוצאות הבחירות באוקטובר, וזאת לאחר סיום החקירה בדבר ההונאות.
בולסונארו, שניצח בשתי מערכות הבחירות, שב לכהונה בבית הנבחרים ב-17 בפברואר 1997.
בפברואר 1997 הצביע בולסונארו נגד התיקון החוקתי שקבע את זכות הקריאה לבחירות חוזרות לראשי ערים, מושלי מדינות ונשיא הרפובליקה.
במאי הוא היה אחד המחוקקים שהוקיעו בעיתונות את התיקון החוקתי, תיקון בחירות מחודשות.
בבחירות באוקטובר 1998 הוא התמודד פעם נוספת ונבחר מחדש עם 102,893 קולות.
בנובמבר התבטא נגד הרפורמה בפנסיה, שהציעה לקבוע מקסימום לפנסיה של עובדי ציבור ואימוץ קריטריונים לגיל מינימלי ולזמן תרומה למתן פנסיה במגזר הפרטי.
הוא הושבע לכהונתו החדשה בפברואר 1999 והיה לראש הוועדה לחוקה ולצדק ואזרחות, וועדת החוץ וההגנה הלאומית.
ביוני החליט דירקטוריון הלשכה להציע למליאה את השעייתו למשך חודש ימים, לאחר שהתבטא לנוכח משבר פוליטי חריף כי "במהלך הדיקטטורה, היו צריכים לירות ב-30,000 אנשים מושחתים, החל מהנשיא פרננדו אנריקה קרדוזו, מה שהיה לרווח גדול עבור האומה".
הדירקטוריון בחר רק לצנן את סמכויותיו לאחר שקיבל את נסיגתו מהתבטאויות אלו, אך חזר בו כאשר בולסונארו לא הודה בחזרתו בו, וטען כי חתימתו שהוא נסוג מדבריו זויפה.
הצעת הדירקטוריון לא הגיעה לכדי הצבעה להשעיית בולסונארו בבית הנבחרים.
בדצמבר 2000 הוא היה חבר בית הנבחרים היחיד שהצביע נגד הקמת הקרן למאבק בעוני.
הקרן, שהוצעה על ידי הממשלה הפדרלית ומומנה על ידי תרומות זמניות, נכנסה לעבודה בשנה שלאחר מכן והקצתה כספים לתוכניות העברת הכנסה ולתברואה בסיסית.
בולסונארו המשיך להגן על האינטרסים של הכוחות המזוינים והדגיש את חוסר שביעות רצונו מהגברת הפיקוח האזרחי על הצבא לאחר הקמת משרד הביטחון על ידי ממשלת פרננדו אנריקה.
בעת כהונת שר הביטחון ז'רלדו קווינטאו, הוא מתח עליו ביקורת על כך שדחה את התאמת ההכנסות המחודשת של הצבא, הגדיר אותו כ"לא מוכן" והאשים אותו כי הוא "משרת את האינטרסים האמריקאים במדינה".
בנאום שנשא במליאה כמה ימים קודם לכן כינה אותו "נבל", ואדם "לא מוסרי".
בבחירות 2002 התמודד בולסונארו בפעם הרביעית על מושב פדרלי בריו דה ז'ניירו, נבחר מחדש עם 88,945 קולות, והושבע לכהונתו החדשה בפברואר 2003, חודש לאחר הקמת ממשלת לואיז אינסיו דה סילבה (לולה), ממפלגת הפועלים (PT).
בלשכה בולסונארו עמד בראש ועדות החוקה, המשפטים והאזרחות; ענייני חוץ והגנה לאומית, וביטחון הציבור ומלחמה בפשע מאורגן.
בתחילת 2003 הכריז על התנגדותו לרפורמה בפנסיה שהציעה הממשלה הפדרלית.
באפריל 2005, לאחר מעבר בין מספר מפלגות, שב לשורות המפלגה הפרוגרסיבית (PP).
בהמשך 2005 אירע משבר פוליטי במעורבותם של חברי ממשלת לולה וחברי פרלמנט, שהואשמו במימון לא חוקי של מערכות בחירות ובקניית ומכירת קולות לאישור תשתיות של הממשל הפדרלי.
במהלך המשבר בלט בולסונארו בהתקפותיו על לולה ועל הפוליטיקאים האחרים בני מפלגת הפועלים המעורבים בשערוריות.
במהלך נאום מליאתו של ז'וזה דירצ'ו, שהתמנה מטעם מפלגת הפועלים לחבר בית הנבחרים, כינה אותו בולסונארו "מחבל".
במקביל להתפתחות המשבר הפוליטי, התקדם קמפיין ההצבעה העממית בדבר החזקה פרטית של נשק והאפשרות לאסור אותה.
בולסונארו ביסס עצמו כמתנגד חריף של איסור ההחזקה הפרטית בנשק ולבסוף בבחירות זכו תומכי ה"לא" לאיסור מכירת נשק, שהשיגו 64% מהקולות לעומת 36% מהקולות שהשיגו תומכי ה"כן".
בבחירות 2006 הוא נבחר מחדש לכהונה החמישית ברציפות, עם 99,700 קולות.
הוא נכנס לתפקידו בפברואר 2007 והחזיק בראשות אותן ועדות שבהן אחז עוד מכהונתו הקודמת.
בשנת 2008 בולסונארו עסק במשבר שפרץ במדינת רונדוניה בעניין תיחום גבולות שטחי המרעה בידי הממשלה הפדרלית.
התיחום שבוצע על ידי הממשלה הפדרלית עורר את התנגדותה של ממשלת המדינה, והתרחשו עימותים בין חקלאים לבין גורמים מטעם הממשל הפדרלי.
בולסונארו פעל נגד התיחום הפדרלי שנועד לשמר את המערכת האקולוגית באזור, ואמר כי המשבר מסכן את היושרה הלאומית של הממשלה.
בבחירות 2010 נבחר מחדש לחבר בית הנבחרים הפדרלי עם 120,646 קולות והיה חבר הקונגרס בעל מספר הקולות הגדול ביותר במדינת ריו דה ז'ניירו.
בפברואר 2011 היה מועמד לראשות בית הנבחרים.
בבחירות אלו הוא השיג תשעה קולות, בעוד שחבר הקונגרס הנבחר, מרקו מאיה, קיבל 375 קולות, ושני הדוברים האחרים, סנדרו מייבל וצ'יקו אלנקר, בהתאמה, 106 ו-16.
הוא התמודד לכהונה נוספת בבית הנבחרים הפדרלי בשנת 2014, וניצח ברוב מוחץ של 464,000 קולות.
בכהונה זו של בית הנבחרים, הוא היה בתחילה ראש הוועדה לזכויות אדם ומיעוטים והוועדה לביטחון הציבור ולמאבק בפשע מאורגן.
בשנה שלאחר מכן, באפריל, הוא נדד מהמפלגה הפרוגרסיבית חזרה למפלגה הסוציאלית-נוצרית (PSC).
בשנה הראשונה לקונגרס החדש בולסונארו תמך בהדחת דילמה רוסף מנשיאות ברזיל.
בגין מספר האשמות ותביעות משפטיות, בספטמבר 2015, הגישו המשפטנית הליו ביקודו וחברת מפלגת הפועלים לשעבר ועורכת הדין יאניאנה פשואל, בקשה להדחתה של דילמה רוסף מהנשיאות.
לטענתה של דילמה רוסף היא עצמה עונתה על ידי יחידת העינויים של ה-DOI-CODI.
בשנת 2017, לרגל בחירות חדשות לראשות בית הנבחרים, בולסונארו היה מועמד לתפקיד בפעם השלישית.
בניסיון זה, בשל ההדחה שספגה הנשיאה הנבחרת דילמה רוסף והתפנות שהתקבלה בסגנית הנשיאות, התפקיד של יושב ראש בית הנבחרים בקונגרס יתאים גם לשני בתור הירושה הנשיאותית.
אולם במחלוקת המדוברת, בולסונארו קיבל הכי פחות הצבעות מבין ששת המועמדים, עם ארבעה קולות בלבד.
הנבחר היה רודריגו מאיה, מהמפלגה הדמוקרטית, שזכה לתמיכת מספר רב של מפלגות, כמו גם התמיכה הממשלתית בראשות מישל טמר שהחליף את דילמה רוסף לאחר הדחתה.
בהמשך 2017, ללא כל ערבויות על השקת שמו כמועמד לנשיאות הרפובליקה לקראת הבחירות בשנה שלאחר מכן, בולסונארו החל במשא ומתן פוליטי לקראת הקמתה של מפלגה חדשה.
לבסוף הצטרף בולסונארו לשורות המפלגה הסוציאל-ליברלית (PSL) במרץ 2018.
בניגוד לרוב הקריירה שלו, בולסונארו ניגש לבחירות 2018 כשהוא מקבל תמיכה לא רק מצד יוצאי צבא, אלה גם מצד אוונגליסטים נוצרים.
כנסייה זו, המונה מיליוני אנשים בברזיל, תמכה בו והעניקה לו כוח רב, בדומה לתמיכה שהעניקה לדונלד טראמפ.
בזמנו, המועמד בולסונארו ציין כי אף על פי שלא היו לו מבני מפלגה רחבים התומכים במועמדותו ואין זמן לפרסם בטלוויזיה, הוא סמך על הספונטניות של תומכיו, שיתגייסו בפלטפורמות דיגיטליות ויאפשרו קמפיין מסיבי אך בעלות נמוכה.
באירוע השקת המועמדות הוא הגן על מיזוג משרדים, הפרטת זרועותיה הכלכליים של הממשלה הפדרלית, בנוסף לסיום מה שכינה כ'תעשיית קנסות', בהתייחסו לכבישים וגם לגופים הקשורים להגנת הסביבה.
כמו כן בולסונארו הבטיח הסדר פיקוח תנאי העבודה.
כמו כן הושקו מועמדותם של שניים מבניו, פלאביו ואדוארדו, לתפקידי סנאטור וחבר בית הנבחרים בהתאמה – הראשון מטעם ריו דה ז'ניירו, ואילו השני מטעם סאו פאולו.
ובנוסף לביקורת על מפלגת הפועלים, שטרם השיקה רשמית מועמדות חדשה של הנשיא לשעבר לולה, שנמצא בכלא באותה העת, בולסונארו הפנה ביקורת כלפי המועמד ז'רלדו אלקמין, מועמד למפלגת הפועלים אשר קיבל תמיכה מצד מגוון רחב של מפלגות.
באוקטובר 2018, כשבוע לפני הבחירות בהן נבחר לכהן כנשיא ברזיל, אמר בולסונארו ביחס למתנגדיו הפוליטיים: "הקבוצה הזו, אם הם ירצו להישאר, יצטרכו לציית לחוקים שלנו.
או שהם יישארו בחוץ או שילכו לכלא".
בולסונארו תמך בנשיא ארצות הברית לשעבר דונלד טראמפ ואמר כי הוא שואב ממנו השראה.
לאורך הבחירות נשא בולסונארו בסיסמת הבחירות "ברזיל מעל הכול, אלוהים מעל כולם" (Brasil acima de tudo, Deus acima de todos).
לאחר שהקמפיין התחיל, המשיך בולסונארו בלוח הזמנים שלו ונאם בכנסי בחירות ברחבי ברזיל.
במהלך כנס בחירות בעיר ז'ואיז דה פורה, מדינת מינאס ז'ראיס, התקרב לעברו של בולסונארו אודליה אוליביירה, חבר במפלגה הסוציאליסטית, ודקר אותו בסכין מתחת לאפוד המגן שחבש.
סרטונים ששותפו ברשתות החברתיות הראו את הרגע בו הותקף בולסונארו.
ניתן לראות אותו מנופף לקהל כשהוא לופת לפתע את בטנו וזועק לפני שהוא נופל לאחור לזרועות הסובבים אותו.
המשטרה עצרה את אוליביירה ולאחר מכן בולסונארו פונה לבית החולים.
הוא אושפז ונאלץ לעבור שורה של התערבויות כירורגיות, כך שלפי התחזית לא היה יכול להמשיך בקמפיין הבחירות כרגיל.
לפרשה היו השלכות רחבות, ומבחינה אלקטורלית חיזקה את התמיכה העממית בבולסונארו לפי סקרים.
בולסונארו בחר במכוון להתאשפז בבית חולים שנמצא באחזקה יהודית.
ביוני 2019, בית משפט ברזילאי חנן את אוליביירה בטענה שפעל בעודו לוקה בנפשו בעת ניסה להתנקש בחייו של בולסונארו.
בולסונארו ומפלגתו היו למפלגה בעלת פלח הקולות הרחב ביותר בסיבוב הראשון של הבחירות.
הסיבה לכך היא שבולסונארו לא רק היה הנבחר בעל כמות הקולות המרבי בבחירות לנשיאות, עם 49.2 מיליון קולות, המקבילים ל-46% מהקולות הרשומים, אלא גם הצליח להביא לבחירת מספר רב של חברי קונגרס ומושלים שתמכו בו במערכה, למרות מבנה המפלגה הזעיר.
52 חברי בית הנבחרים נבחרו מטעם המפלגה הסוציאל-ליברלית, כולל בנו של ז'איר, אדוארדו בולסונארו, והמפלגה השיגה את הכמות השנייה בגודלה של מושבים בבית הנבחרים, בעוד ארבעה נציגים מטעמה נבחרו לסנאט הפדרלי, אחד מהם בנו הבכור של ז'איר, פלאביו בולסונארו.
בסיבוב השני של הבחירות לנשיאות היה אז ז'איר בולסונארו, קדימה בבחירות וגם בסקרים, ומצד שני פרננדו חדאד, ממפלגת הפועלים.
כמה מפלגות בחרו בנייטרליות בין שני המועמדים, אך רוב חברי בית הנבחרים בזמנו הכריזו על תמיכה במועמד בקצה הימין הקיצוני של הספקטרום האידאולוגי.
ב-28 באוקטובר 2018 התקיים הסיבוב השני ובולסונארו נבחר לנשיא הרפובליקה, עם 57.8 מיליון קולות, שווה ערך ל-55% מהקולות הנספרים חוקית.
חדאד מצידו השיג 47 מיליון קולות, שהיוו 44.8 אחוזים מהקולות שנספרו.
כנשיא הנבחר, בולסונארו התחיל במשא ומתן להרכב צוות הקבינט שלו, אשר, כפי שהוצע, הצטמצם ל-22 שרים, עקב מיזוג תיקים.
הוא הגן, באותה עת, על קריטריונים טכניים של מינוי והחשיב מינויים אלו כלא-אידאולוגיים, אף על פי שבחר למנות שמונה חיילים לתפקידים אלה.
הבולטים ביותר, המועמדים בעלי ההשפעה הגדולה ביותר היו שר הכלכלה, פאולו ז'ואדס וסרז'יו מורו, שמונה אז לשר המשפטים והביטחון הציבורי והיה אחראי על משפטו של הנשיא לשעבר לולה בדבר פרשיות שחיתות.
ב-1 בינואר 2019 הושבע בולסונארו לנשיאה ה-36 של הרפובליקה הברזילאית והחליף את מישל טמר בתפקיד.
בנאום השבעתו קרא לרפורמות מרחיקות לכת, לקח על עצמו התחייבות למאבק בפשיעה וב"אידאולוגיה מגדרית", לאחר שברך את המשפחה והתייחס למודל שמרני ומסורתי של הממסד המשפחתי.
הוא גם לקח על עצמו התחייבות, תחת הסיסמה "יותר ברזיל ופחות ברזיליה", להוריד מסמכות הממשל הפדרלי ולקרב את הפוליטיקה לתחום המקומי.
בהדגשת תוכניות שקידם עוד מהיותו חבר בית הנבחרים, בולסונארו קידם הגנה על החזקת נשק פרטית, הבטיח תמיכה ממשלתית במגזר החקלאי והגנה על השוק החופשי כמו גם תשתיות חברתיות וממסדיות, בהן הבטחה להקמת מערכת בריאות לאומית.
ברזיל עמדה בפני פריחה כלכלית גדולה עד שנת 2013. התוצר של ברזיל צמח פי 40 תוך 13 שנים בלבד.
הוצאות המדינה והשחיתות יצאו מכלל שליטה מה שהוביל לעצירת הפריחה.
מאז 2014, הכלכלה הברזילאית נתונה במצוקה.
האבטלה, כמו גם הגירעון, נמצאים בעלייה היסטורית.
המשבר הכלכלי היה גורם מרכזי שהוביל לבחירתו של בולסונארו לנשיאות.
אחת הבעיות הגדולות ביותר העומדות בפני הכלכלה הברזילאית היא הוצאות הענק עבור פנסיות.
ממשלת ברזיל, בעת התמנה בולסונארו לנשיא, שילמה יותר מ-8% מהתמ"ג של המדינה בעבור פנסיות.
תשלומים מופרזים אלה היו לגורם מרכזי בפרוץ הגירעון.
אולם הפנסיה אינה רק בעיה כלכלית.
כיוון שהפנסיה משפיעה על פרנסתם של מספר רב של ברזילאים, הרי שהנושא התפתח לכדי סוגיה פוליטית.
ממשלתו של מישל טמר כשלה בניסיונה לקדם רפורמות בפנסיות.
משקיעים רבים תמכו בבולסונארו בעודם מקווים כי יוכל לקדם רפורמה בתחום הפנסיות.
ב-22 באוקטובר 2019, אישר הסנאט הברזילאי רפורמה גורפת שקידמה ממשלת בולסונארו במערכת הפנסיה.
ההצבעה עברה בתוצאה של 60 – 19. ההצבעה בסנאט הייתה השלב האחרון בתהליך תיקון חוקתי הנדרש לשינוי חוקי הפנסיה, שכן הזכות להטבות פרישה חקוקה בחוקת המדינה מ-1988. הנשיא בולסונארו העביר את הצעת החוק לרפורמה בפנסיה לקונגרס עוד ב-20 בפברואר.
הממשלה העריכה כי רפורמה זו תצמצם את ההוצאה הציבורית לפנסיה ב-800 מיליארד ריאל ברזילאי בעשר השנים הבאות.
במסגרת המערכת החדשה קצבת הפנסיה מבוססת על ממוצע כל השכר לאורך חיי העבודה של הפרט, בשונה מ-80% שהיו קודם לכן.
הכלכלה הברזילאית מונעת על ידי המדינה.
בולסונארו קידם הפרטה של החברות בכדי לייעל אותן ולהיפטר מהשחיתות שלהן, אך סירב להעביר אותן לידי משקיעים זרים.
בתחום מדיניות המס בולסונארו הציע לצמצם באופן דרסטי את מס ההכנסה של חברות ועסקים עצמאיים.
הוא סבור כי הורדות מס אלה יחד עם פישוט קוד המס יובילו לעלייה עצומה בהשקעות התאגידים.
בכך ציפה כי יוכל לבלום את בעיית האבטלה הגדלה של ברזיל מהשנים האחרונות.
בולסונארו טען כי הורדות מס ייצרו מיליוני מקומות עבודה והן התשובה המושלמת לבעיית האבטלה.
בעת נשיאותו היה דונלד טראמפ יריב נחרץ להסכם הסחר החופשי של צפון אמריקה (NAFTA).
התנגדותו נבעה מהטענה שמדינות אחרות מרוויחות על חשבון ארצות הברית בעסקאות סחר כאלה.
הוא קידם נטישה של עסקאות סחר אלה לטובת עסקאות דו-צדדיות נוספות עם מדינות שונות, בהן ארצות אמריקה הדרומית.
הערכה כלכלית זאת נתמכת גם בידי בולסונארו.
הוא התנגד נחרצות להסכם מרקוסור שיש לברזיל ביחד עם מדינות דרום אמריקאיות אחרות.
הוא סבור כי ההסכם מחייב ומגביל באופן מיותר וכי אינו מאפשר לברזיל למצות את מלוא הפוטנציאל שלה.
במטרה לחזק את השותפות הכלכלית בין ברזיל וארצות הברית, יעצו הנשיאים לגורמי המשא ומתן שלהם להעמיק את השיחות לקראת החתימה האפשרית על הסכם סחר דו-צדדי.
בולסונארו וטראמפ נפגשו מספר פעמים להתדיין על הסכם הסחר האפשרי.
בולסונארו מתח פעמים רבות ביקורת על הרפובליקה העממית של סין, וביסס חלק נרחב מקמפיין הבחירות שלו על רטוריקה נגד סין.
עם זאת, סין היא הקונה הגדולה ביותר של סחורות ברזילאיות.
למעשה, המיתון בכלכלה הברזילאית נגרמה בין לבין מכיוון שהסינים החלו לרכוש פחות מוצרים ברזילאים.
ברית מיוחלת בין ברזיל וארצות הברית עלולה לפגוע באינטרסים הברזילאים מכיוון שהסינים הם בעלי העניין העיקריים בכלכלתם.
בברזיל נמצאים יערות הגשם הטרופיים הגדולים בעולם באגן האמזונאס.
עד לפני כמה שנים הייתה ירידה בקצב כריתת היערות בברזיל, באמצעות אכיפה וקנסות.
הדבר נתקל בהתנגדות מצד חקלאים בברזיל שמתגוררים ליד היערות וטוענים כי יש להגביר את קצב בירוא היערות.
בולסונארו וממשלתו מתחו ביקורת על מדיניות שימור היערות, והובילו לירידה חדה של החרמת עץ שנכרת באופן לא חוקי.
בולסונארו הזמין את נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ להגביר את קצב ניצול אוצרות הטבע מיערות ברזיל.
בשנת 2008 הקימה ממשלת ברזיל את "קרן האמזונאס", מדינות תרמו כספים לארגונים לשימור יערות.
בולסונארו הודיע כי כל הכסף שייתרם לקרן יעבור לחוואי הבקר, דבר שהוביל לסגירת הקרן.
על פי "וושינגטון פוסט", "בולסונארו תומך בעסקים חקלאיים ...
ועשוי להעדיף רווחים על שימור...
בולסונארו לחץ על גופים זרים שמנסים להגן על יערות הגשם באמזונאס, קבוצות כמו קרן חיות הבר בעולם, ואמר כי הוא לא יסבול את סדר היום שלהם בברזיל, הוא גם יצא בחריפות נגד שטחים שמורים לשבטים ילידיים, ויועצי בולסונארו גם אומרים שהוא מתכנן להרחיב את הכוח הגרעיני וההידרואלקטרי לאמזונאס".
בחודש מאי 2019 נרשם שיא חדש בקצב בירוא יערות הגשם בברזיל, 739 קמ"ר ב-31 ימים.
בשנת 2019 פרצו 73 אלף שריפות ביערות הגשם עד אוגוסט, לפי סוכנות החלל הברזילאית, זו עלייה של 80% לעומת שנת 2018.
באוגוסט 2019 התחוללו שריפות ענק באמזונאס.
ההערכה היא כי שריפות אלו החלו כתוצאה מהצתות מכוונות.
חוואים רבים הכריזו על "יום אש" כדי לבער אדמות באמזונאס, נוכח תמיכת ממשלת בולסונארו בצעד זה.
היערות בערו במשך 3 שבועות.
לפי הערכות מדעני סביבה, קרוב ל-20% משטח האמזונאס נפגעו בשריפה.
סוכנות החלל של ארצות הברית זיהתה את השריפות מהחלל.
העשן מהשריפה הגיע עד סאו פאולו, מרחק 3,500 ק"מ מהיער, וגרם לתושבים להסתגר בבתים ולסגור תריסים כדי להימנע מזיהום האוויר הכבד.
תמונות לוויין מראות כי העשן כיסה כמחצית מברזיל והגיע לפרו, לבוליביה ולפרגוואי.
בולסונארו טען בתחילה כי אין לממשלתו די כסף כדי לעצור את השריפה הענקית, וטען גם כי פעילי סביבה הם שהציתו את האש.
לאחר הפעלת לחץ מצד מדינות אירופאיות ולאחר הפגנות מול שגרירויות ברזיל ברחבי העולם, שלח בולסונארו כוחות צבא לכבות את האש.
ב-24 בדצמבר 2019 החליק בולסונארו באמבטיה ונפל במעונו הנשיאותי בברזיליה ואיבד את ההכרה לזמן מה.
בהמשך, בראיון טלוויזיוני לערוץ 'בנד', אמר "בשלב מסוים איבדתי חלקית את הזיכרון.
למחרת בבוקר הצלחתי להתאושש ועכשיו אני בסדר.
אבל לא ידעתי, למשל, מה עשיתי אתמול".
בינואר 2020, לאחר ששר הפנים, רוברטו אלווים, יצא בנאום טלוויזיוני אשר קיבל השראה מהרטוריקה של שר התעמולה הנאצי, יוזף גבלס, בולסונארו פיטר אותו מיידית.
בסוף פברואר 2020 החלה שביתה כללית של שוטרים במדינת סיארה.
השוטרים דרשו העלאה מיידית בשכרם מצד הממשל הפדרלי ובעודם שובתים גאתה הפשיעה ברחבי המדינה.
בולסונארו הורה על שליחת 2,500 חיילים של הכוחות המזוינים לסיארה בכדי לשמור על הסדר הציבורי.
147 אזרחים נהרגו בתוך חמישה ימים ובין לבין נהרג גם הסנאטור סיד גומז כאשר ניסה לפזר הפגנה.
בתגובה לפשעים אמר בולסונארו "לאנשים שמבצעים את הפשעים – עליכם להבין שהגברים בירוק באים, וזה הולך להיות מגעיל".
בסופו של יום הצבא השתלט על אי הסדרים במדינה בעוד הממשל סירב להיענות לדרישות השוטרים.
לנוכח התפרצות נגיף הקורונה החדש בברזיל, הצהיר בולסונארו במרץ 2020 כי "אין סיבה להיבהל" וכי אנשים "חייבים להקפיד על המלצות המומחים כאמצעי ההגנה הטוב ביותר".
ב-12 במרץ דווח כי פאביו וויינגרטן, מזכ"ל העיתונות של בולסונארו, אובחן חיובי לנגיף הקורונה.
בשל כך, הוא היה במגע עם הנשיא והקבינט שלו.
וויינגרטן היה במגע גם עם נשיא ארצות הברית, דונלד טראמפ וסגן הנשיא של ארצות הברית, מייק פנס, במהלך ביקורו של בולסונארו במיאמי ב-7 במרץ והעלה חשש שהוא עלול להדביק אותם.
ב-13 במרץ בולסונארו נבדק בבדיקת גילוי נגיף הקורונה, ותוצאותיה יצאו שליליות.
משרד הבריאות פרסם אזהרה בה המליץ לברזילאים וזרים המגיעים לברזיל להישאר בבידוד לפחות 7 ימים.
ב-24 במרץ, פרסם הנשיא ז'איר בולסונארו הודעה פומבית שלישית, ומתח ביקורת על הממשלות המקומיות על הנפקת הסגר בשל "שפעת קטנה", והאשים את התקשורת בהפחדת האוכלוסייה.
בולסונארו טען שהטלת סגר מחמיר בארצו תוביל לכך שהאנשים ימותו מרעב בבתיהם והמדינה תקרוס כלכלית.
ב-6 באפריל 2020 התלקחו עימותים בין בולסונארו לשר הבריאות, לואיז אנריקה מנדטה, אשר טלטלו את הממשלה והחברה.
הנשיא איים לפטר את השר, אך החזיר אותו לאחר התנגדות פוליטית.
ב-16 באפריל פיטר בולסונארו את מנדטה, בגלל חילוקי דעות ביחס להנחיות לריחוק חברתי.
הוא אמר שהוא ימנה שר בריאות שתומך בפתיחת עסקים מחדש "מהר ככל האפשר".
זמן קצר לאחר מכן מונה נלסון טייץ' להחליף אותו.
ב-20 באפריל בולסונארו, ללא מסיכה, הצטרף להפגנה נגד סגר הקורונה.
בולסונארו התנגד למגבלות שהטילו מושלי מדינות שונים.
ב-7 ביולי הודיע בולסונארו כי נדבק בנגיף הקורונה.
הוא הבריא ואז פורסם שאשתו נדבקה.
ב-9 באוגוסט בית המשפט העליון והקונגרס, שביקרו את הטיפול של בולסונארו במגפה, הכריזו בהתאמה על שלושה וארבעה ימי אבל לאומיים בעקבות ציון הדרך העגום של 100 אלף מתים.
הנשיא לא התייחס לכך בפומבי.
בינואר 2021 החלה התפרצותו של זן חדש של הנגיף שנחשד בהיותו מידבק יותר מקודמיו.
במרץ, כאשר כמות הנדבקים חצתה שחקים פעם נוספת, יצא בולסונארו בהצהרה פומבית ובה אמר: "מספיק לדאוג ולבכות.
כמה זמן עוד תישארו בבית ותסגרו הכול?
אי אפשר לסבול את זה יותר".
ביוני 2021, מספר המתים חצה את חצי המיליון.
לאורך נשיאותו קידם בולסונארו אנשי צבא בכירים למשרות אזרחיות בממשלו, מתוך ציפייה לקבל את תמיכת הצבא לנוכח תסיסה אזרחית ומאבקים בין הממשל הפדרלי שבראשותו לבין ממשלי המדינות.
נוסף על כך קידם צו מצב חירום לאומי לנוכח מגפת הקורונה בשביל לחזק את עמדתו.
ב-29 במרץ פיטר בולסונארו את שר ההגנה, פרננדו אזבאדו אה סילבה, שטען להגנתו כי שימר את 'מוסדותיו החוקיים' של הצבא ולא ערער אותם.
למחרת, מפקד חיל האוויר – אנטוניו קרלוס מורטי ברמודז', מפקד חיל הים – אילקווס ברבוזה ומפקד צבא היבשה – אדסון ליאל פוז'ול, התפטרו כולם ממשרותיהם.
התפטרותם המתואמת של מפקדי חילות הכוחות המזוינים נועדה להפגין התנגדות צבאית להתערבות פוליטית בצבא.
המשבר הצבאי שפרץ העלה חשש מפוליטיזציה של הצבא ומהאפשרות שבולסונארו, לנוכח המשברים, יבצע הפיכה עצמית.
בולסונארו לבסוף מינה את הגנרל ולטר סוזה בראגה נטו לשר הביטחון החדש.
התפטרותם של מפקדי זרועות הכוחות המזוינים הייתה משבר חסר תקדים בתולדותיה של הרפובליקה הברזילאית החדשה מאז נפילתו של המשטר הצבאי.
בולסונרו נדקר בבטנו בעצרת בחירות ב-2018 על-ידי אחד ממתנגדיו.
הוא נפגע קשות בכבד, סבל מדימום פנימי ונשלח לניתוח.
מאז ניסיון ההתנקשות אושפז בולסונרו כמה פעמים.
ביולי 2020 הודיע כי הוא נדבק בקורונה.
בקיץ 2021 פונה לטיפול בגלל חסימת מעיים, אחרי שיהוקים שנמשכו 10 ימים.
בינואר 2022 הוא קטע חופשה ואושפז עקב כאבים בבטן.
ב-30 באוקטובר 2022 ניצח לואיז אינסיו דה סילבה (לולה) את בולסונרו, בסיבוב השני של הבחירות לנשיאות, לאחר שזכה ב-50.9% מהקולות, לעומת 49.1% לבולסונרו.
לאחר שהפסיד בבחירות, טען בולסונארו כי הן זויפו.
תומכיו לא קיבלו את תוצאות הבחירות, קראו להתערבות הצבא וערכו הפגנות המוניות.
חוקרים טוענים כי הרשתות החברתיות של תומכי בולסנרו התמלאו בקריאות לתקוף תחנות דלק, מתקני זיקוק ותשתיות אחרות, כמו גם קריאות לאנשים לבוא ל"מסיבת קריאה למלחמה" בבירה, ב-8 בינואר 2023. ה"מסיבה" הזו הייתה הסתערות של אלפי מתומכי בולסונארו על בניין הקונגרס, ארמון הנשיאות ובית המשפט העליון בברזיל.
בשנת 2020 אישר בית המשפט העליון בברזיל לפתוח בחקירה נגד בולסונארו בחשד להתערבות בעבודת המשטרה הפדרלית במדינה.
הקונגרס בברזיל פתח בסוף אפריל 2021 בחקירה פרלמנטרית של ניהול משבר הקורונה בידי הנשיא ז'איר בולסונארו.
החקירה גרמה לכך שבית המשפט העליון אישר לתובעים פדרליים לפתוח בחקירה.
בית משפט פדרלי לענייני בחירות בברזיל קבע בסוף יוני 2023 כי בולסונרו יורחק מהפוליטיקה עד לשנת 2030, לאחר שהטיל ספק באמינות מכונות ההצבעה לנשיאות.
בנובמבר 2024 הואשם על ידי המשטרה המקומית בעבירות מרובות הקשורות לניסיון הפיכה.
ב-11 בספטמבר 2025 הורשע על ידי בית המשפט העליון של ברזיל בלקיחת חלק בארגון פשיעה, ניסיון לבטל את הדמוקרטיה באופן אלים, תכנון הפיכה, פגיעה ברכוש ממשלתי ופגיעה בנכסי תרבות.
הוא נידון ל-27 שנות מאסר.
עמדותיו על החברה והמשטר בברזיל
בולסונארו תומך בעונש המוות, ובהתערבות מעמיקה של צבא ברזיל במתרחש במדינה, לצד תמיכתו בממשלת המיליציה הצבאית ששלטה בברזיל בשנים 1964–1985. ב-1993 לאחר השבת הדמוקרטיה לברזיל, אמר בולסונארו כי המשטר הצבאי הוביל את ברזיל לשגשוג וליציבות.
בולסונארו אף הציג את נשיא פרו, אלברטו פוג'ימורי, כמודל לחיקוי להתערבות צבאית מוצלחת נגד מערכת המשפט והרשות המחוקקת.
ב-1999 קבע כי לא ניתן לשנות דבר במדינה באמצעות הצבעה, וכי שינוי יתרחש רק כאשר תפרוץ מלחמת אזרחים והצבא יעשה את מה שהשלטון הפוליטי נמנע מלעשות.
בהקשר זה אמר בולסונארו: "אם כמה חפים מפשע ימותו זה בסדר".
בראיון בשנת 1999 אמר "אני בעד עינויים, וגם העם תומך בכך".
בראיון שהעניק בולסונארו לעיתונאי קלאודיו דנטאס סקוויירה מה-O Antagonista, אמר בולסונארו ש"על אף השתוללות המדיה השמאלנית" המכוונת נגדו, עמדותיו חופפות במישרין לאלו של עמדות המרכז-ימין האמריקאי, ביחס לבעלות על נשק, הפלות, מיניות ויחסי מין, ומסחר.
בולסונארו חזר וציין שהוא מתכוון לשנות ב-180 מעלות מספר חוקים העוסקים באיסור על החזקת נשק, לשפר את הביטחון ולהעצים את קשרי המסחר עם ארצות הברית אשר התקלקלו, לטענתו, במהלך כהונותיהם של ממשלות סילבה ורוסף.
בולסונארו מתנגד ללגליזציה של איחוד אזרחי בין בני אותו המין ולנישואים חד-מיניים.
בולסונארו מתנגד להנהגת העדפה מתקנת או לשיריוּן מכסות לכל קבוצה חברתית שהיא, כמו גם ללגליזציה של סמים קלים.
שורה של עמדות והערות בוטאו על ידי בולסונארו כלפי הפוליטיקאית מריה דו רוזאריו, ועוררו פולמוס מסוים.
על ההערות הללו נמתחה ביקורת חריפה, והשופטת טטיאנה דיאס דה סילבה, חייבה את בולסונארו לפצות את דו רוזאריו בסכום של 10,000 ריאל ברזילאי.
בולסונארו ידוע באמירותיו נגד קהילת הלהט"בים והכריז בעבר שהוא "הומופוב גאה".
לדבריו, אסור לעודד תיירות גאה בברזיל.
עוד אמר שאם בנו היה הומו לא היה יכול לאהוב אותו, וכי במקרה כזה היה מעדיף שבנו ייהרג בתאונה ("ילדיי לא יכולים להיות הומואים, הם מחונכים טוב מדי").
בנוסף טען כי אם יראה שני גברים מתנשקים ברחוב הוא יכה אותם.
בולסונארו צוטט שהצהיר כי "פושע טוב הוא פושע מת".
בתחילת 2019 הכריז על מבצע למיגור הפשיעה ברחבי ברזיל.
בתחילת המבצע בריו דה ז'ניירו נהרגו בחילופי אש 13 בני אדם, ונמצאו כמויות של כלי נשק שונים, כגון אקדחים ורימונים.
בולסונארו הוא תומך נלהב של מדינת ישראל.
במהלך מסע הבחירות שלו בשנת 2018 הבטיח כי אם ייבחר לנשיא יעביר את שגרירות ארצו בישראל לירושלים, ויסגור את השגרירות הפלסטינית בברזיליה.
כמו כן הצהיר כי מסעו המדיני הראשון כנשיא יהיה לישראל.
באירוע בהשתתפות חברי הקהילה היהודית בריו דה ז'ניירו הכריז בולסונארו כי ליבו "צבוע בירוק, צהוב, כחול ולבן".
בנוגע ליחסו ליהודי ברזיל אמר בולסנארו "נתייחס לכולם בצורה שווה.
אני נוצרי, רעייתי אוונגליסטית, ונכבד את כולם בצורה שווה.
המדינה היא חילונית, ז'איר בולסונארו הוא נוצרי".
ב-28 בדצמבר 2018 נפגש עם ראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו, בריו דה ז'ניירו לאחר שהוזמן באופן רשמי לטקס ההשבעה של בולסונארו.
ביקור זה הוא ביקור רשמי ראשון של ראש ממשלת ישראל בברזיל.
על אף הבטחתיו, בולסונארו לא העביר במהלך כהונתו את השגרירות הברזילאית לירושלים ולא סגר את השגרירות הפלסטינית בברזיליה.
בולסונארו נשוי שלוש פעמים ואב לחמישה ילדים.
אשתו הראשונה הייתה רוג'ריה נאנט בראגה (ממנה יש לו שלושה בנים: פלביו, קרלוס ואדוארד).
נישואיו השניים היו עם אנה כריסטינה ואלה (איתה נולד לו בן, רנן).
בשנת 2007 התחתן עם אשתו השלישית והנוכחית מישל דה פאולה פירמו ריינאלדו (עמה יש לו בת, לורה).
בזמן שעבדה בקונגרס, העסיק בולסונארו את מישל כמזכירה, ובשנתיים שלאחר מכן היא קיבלה יחס חריג והשכר שלה שולש.
הוא נאלץ לפטר אותה לאחר שבית המשפט הפדרלי העליון קבע כי נפוטיזם אינו חוקי במנהל הציבורי.
החל משנת 2018 מתגוררים בולסנארו ואשתו בבארה דה טיז'וקה, ריו דה ז'ניירו.
זָ'אבָּאלִי (בסרבית קירילית: Жабаљ, בסרבית בכתב לטיני: Žabalj, תעתיק מדויק לעברית: זָ'אבָּאל) היא עיירה ורשות מקומית בסרביה השוכנת במחוז באצ'קה הדרומי אשר בפרובינציית וויבודינה, סמוך לנהר טיסה.
תיעוד ראשון בכתובים ליישוב בשם ז'בלה הוא מ-1514 עת נשלט האזור על ידי ממלכת הונגריה.
בהמשך המאה ה-16 נכבש היישוב על ידי צבאו של סולימאן הראשון, סולטאן האימפריה העות'מאנית.
במהלך מלחמת האימפריה העות'מאנית-הליגה הקדושה (1683–1699) נכבש האזור על ידי צבא ממלכת הבסבורג ולאחר חתימת הסכם קרלוביץ נותר בשטח הספר של הממלכה.
בהמשך נשלט היישוב על ידי האימפריה האוסטרו-הונגרית ובראשית המאה ה-20 נמנו במקום 8,000 תושבים.
לאחר מלחמת העולם הראשונה נכללה ז'אבאלי בשטחי ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים אשר הפכה בהמשך לממלכת יוגוסלביה.
אזור ז'אבאלי נמסר לחזקת הונגריה.
ההונגרים ביצעו טבח בתושבי העיירה היהודים, הסרבים ובני רומה ובמהלכו רצחו 666 תושבים.
לאחר המלחמה נכלל היישוב בשטח הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה והפך למרכז חקלאי ותעשייתי אזורי וכלל תעשיית מזון וחומרי בניין.
לאחר התפרקות יוגוסלביה נכללת העיירה בשטח סרביה.
לאחר מלחמת העולם השנייה ועד לראשית המאה ה-21 היה גידול מתון ויציב במספר תושבי העיירה.
החל מהעשור השני של המאה ה-21 התהפכה המגמה והחל קיטון מתון.
הגיל הממוצע של תושבי העיירה הוא 37.7. למעלה מ-90 אחוזים מתושבי העיירה הם ממוצא סרבי.
תיעוד לקהילה יהודית בעיירה קיים מסוף המאה ה-19. ב-1904 הוקם בית הכנסת הקהילתי.
ב-1931 נמנו בעיירה 41 יהודים, ובפרוץ מלחמת העולם השנייה מנתה הקהילה 100 נפשות.
לקהילה זו השתייכו יהודי הכפרים גוֹסְפּוֹגִ'ינְצִי וג'וּרְגֶ'בוֹ .
קהילות קמה שם בסוף המאה ה-19 וב-1900 הוקמו בתי כנסת.
מספר יהודי הכפרים הלך וקטן לאחר מלחמת העולם הראשונה, ובפרוץ מלחמת העולם השנייה נמנו בגוספוג'ינצי 10 יהודים ובג'ורג'בו 22.
בין 6 ל-23 בינואר 1942 ערך צבא הונגריה את הראצייה בכל אזור דרום באצ'קה, ובמהלכה הוציאו ההונגרים להורג כ-4,000 יהודים, סרבים ובני רומה.
לז'אבאלי ולגוספוג'ינצי הגיעו ההונגרים ב-7 בינואר, ובמשך יומיים עצרו את בני הקהילה.
ההונגרים רצחו לפחות 29 מקהילת ז'אבאלי ואת כל יהודי גוספוג'ינצי וג'ורג'בו.
אלו שלא נרצחו בראצייה נרצחו בהמשך כחלק משואת יהודי הונגריה.
ב-1948 נהרסו מבנה בית הכנסת בגוספוג'ינצי ובג'ורג'בו, וב-1950 נהרס מבנה בית הכנסת בז'אבאלי על ידי השלטונות היוגוסלביים.
ז'איר אמאדור סילוס (בפורטוגזית: Jair Amador Silos; נולד ב-21 באוגוסט 1989) הוא כדורגלן פורטוגלי ממוצא כף ורדי, המשחק בעמדת הבלם באייבר מהליגה הספרדית השנייה.
אמאדור התחיל את הקריירה שלו בוינובנסה הספרדית.
בקיץ הושאל להרנאן קורטס בה שיחק שנתיים.
בשנת הושאל למיחאס בה שיחק עונה וחצי.
בינואר חזר לווינובנסה, בה הפך לשחקן הרכב.
במהלך העונה, שיחק 36 משחקים וספג שמונה כרטיסים צהובים.
ב-1 ביולי 2016 חתם בווסקה מליגת המשנה בספרד.
בעונת היה השחקן היחיד ששיחק הדקות של אותה עונה בליגה והיה שותף לעלייה של הקבוצה לליגה הראשונה לראשונה בתולדותיה.
ביוני 2018 חתם במכבי תל אביב על חוזה לשלוש שנים וזכה עם הקבוצה בשתי אליפויות רצופות.
ב-19 באוגוסט 2020 חתם בריאל סרגוסה מהליגה הספרדית השנייה.
אמאדור נולד בליסבון שבפורטוגל, לזוג מהגרים מכף ורדה, אך ננטש על ידי הוריו כאשר היה תינוק ומעולם לא ראה אותם.
כשהיה בן שש, אומץ על ידי משפחה ספרדית ממחוז בדחוס.
אמאדור הצהיר בראיון, כי פפה משמש כמודל לחיקוי עבורו.
מחוז משנה ז'אבינקה (בבלארוסית: Жáбінкаўскі раён) הוא אחד מ-16 מחוזות משנה המרכיבים את מחוז ברסט בבלארוס.
מרכזו המנהלי היא העיר ז'אבינקה.
בתקופת עריכת מפקד האוכלוסין של בלארוס (2009) , מנתה אוכלוסיית מחוז המשנה ז'אבינקה 24,469 בני אדם.
ההרכב האתני של האוכלוסייה במחוז היה: 88.6% בלארוסים, 5.5% רוסים, 4.3% אוקראינים ו-1.0 פולנים.
ז'אומה סוספדרה אי ז'וליה (בקטלאנית: Jaume Sospedra i Julià, לעיתים נקרא בשם הספרדי "חיימה" (Jaime); 5 בנובמבר 1913 – 31 ביולי 1990) היה כדורגלן ספרדי-קטלאני ששיחק בעמדת הקיצוני במהלך שנות ה-30 וה-40 של המאה ה-20. נודע בעיקר בשל תקופתו במדי ברצלונה, שבמדיה שיחק במשך 8 שנים.
סוספדרה היה קיצוני שהתבסס על יכולת הכדרור שלו ובהרמות לרחבה.
בצעירותו שיחק בשורות קבוצה קטנה מקולוניה גואל.
ב-1931 הצטרף לקבוצת סנטבויה שמן העיירה סנט בוי דה ליוברגט, עיירת הולדתו.
שלוש שנים מאוחר יותר עבר לגאווה, ושנה לאחר מכן הצטרף לסבדל, ששיחקה אז בליגה השנייה בספרד.
ב-1936 פרצה מלחמת האזרחים הספרדית, במהלכה הושבת הכדורגל.
עם תום המלחמה ב-1939, עבר סוספדרה לברצלונה, הקבוצה הבכירה בקטלוניה ומהבכירות שבכדורגל בספרד.
התקופה שלאחר מלחמת האזרחים הייתה קשה עבור ברצלונה, שרוב שחקניה ברחו לגולה ולא שבו בזמן המלחמה.
סוספדרה השתלב במהרה בקבוצתו החדשה והיה שותף לקשייה הרבים.
בעונתו הראשונה בברצלונה, שבה היא סיימה במקום התשיעי, שותף ב-17 מ-22 משחקי הליגה, בהם הבקיע שלושה שערים.
העונה הבאה הייתה מוצלחת עבור יותר עבור ברצלונה בכלל וסוספדרה בפרט.
סוספדרה הבקיע 5 שערי ליגה במהלך העונה, כולל צמד בקלאסיקו נגד ריאל מדריד בו ניצחה ברצלונה 3–0 ב-1 בדצמבר 1940, וברצלונה סיימה במקום הרביעי.
עונת 1941/1942 הייתה מהעונות הקשות בתולדות המועדון, עונה בה הקבוצה הייתה על סף ירידה לליגה השנייה.
ב-22 במרץ 1942, במשחק נגד סביליה, הבקיע סוספדרה שער והיה חלק מניצחון בתוצאה 6–2 שבזכותו עלתה ברצלונה מעל לקו האדום, למקום ה-12, שעליו שמרה עד סוף העונה וכך נשארה בליגה הראשונה.
על אף חוסר ההצלחה בליגה, זכתה הקבוצה בגביע.
משחק הגמר נגד אתלטיק בילבאו, שנערך ב-21 ביוני באצטדיון צ'מרטין, הגיע להארכה לאחר ש-90 הדקות הראשונות שלו הסתיימו בתוצאת תיקו 3–3. בהארכה, הרים סוספדרה כדור מדויק לראשו של מריאנו מרטין, שנגח פנימה את שער הניצחון שהעניק לברצלונה את התואר.
בעונת 1942/1943 התאוששה ברצלונה מהמשבר שפקד אותה בעונה הקודמת והיא סיימה את הליגה במקום השלישי.
במהלך העונה הבקיע סוספדרה חמישה שערים.
בנוסף, במשחק הראשון של חצי גמר הגביע נגד ריאל מדריד ב-6 ביוני 1943 כבש סוספדרה שער וברצלונה ניצחה 3–0. אולם, במשחק הגומלין הובסה ברצלונה בתוצאה 11–1 והודחה מהטורניר.
לאחר שבעונת 1943/1944 ערך שלוש הופעות בלבד, בעונת 1944/1945 כבש סוספדרה שני שערים ב-10 הופעות ובכך לקח חלק בזכייתה של ברצלונה באליפות ספרד השנייה בתולדותיה.
בעונת 1945/1946 לא שותף באף משחק, ובעונה שלאחר מכן תרם שער אחד בשבע הופעות, בדרכה של ברצלונה למקום הרביעי בליגה.
בשמונה שנותיו של סוספדרה בברצלונה, ערך 161 הופעות, בהן הבקיע 38 שרים.
בקיץ 1947 עבר סוספדרה מברצלונה ליריבה העירונית שלה, אספניול, שם שיחק במשך עונה אחת.
בעונה זו הופיע ב-19 משחקי ליגה, בהם כבש שלושה שערים.
ב-1948 עבר לאספניה אינדוסטריאל, קבוצה קטנה מהעיר ברצלונה.
כעבור שנה שב לעיר הולדתו והוא שיחק למשך עונה בודדת במדי סנטבויה.
בתום השנה הצטרף לאאוזבי גואל, קבוצה קטנה מפאתי העיר ברצלונה.
ב-1954, כעבור ארבע שנים במדיה, פרש ממשחק.
קופה דה אורו "ארחנטינה": 1945
ז'אט הוא אי בנהר הסן, במחוז רמות הסן שליד העיר פריז בירת צרפת.
האי שוכן בגבולה המערבי של פריז.
הוא מוכר כאתר שבנופיו צוירו ציורים על ידי אחדים מציירי צרפת הידועים.
האי משתרע באפיק הסן מצפון מזרח לדרום מערב.
אורכו הוא כשני קילומטרים ורוחבו המקסימלי הוא 200 מטרים.
מרבית שטחו תפוסה על ידי מבנים.
תעלת המים המשתרעת לאורך גדתו הדרומית של האי צרה בהרבה מן התעלה המשתרעת לאורך גדתו הצפונית.
שתי דרכים לרכב חוצות את הנהר דרך שטח האי.
פירוש שמו של האי הוא "אי הקערה".
בשנת 1818 רכש לואי פיליפ, דוכס אורלאן את ארמון נואי (Château de Neuilly) שבגדה שמדרום לאי ז'אט.
הוא הקים פארק שבו נכלל גם האי, אשר באותה עת לא היו נטויים אליו שום גשרים.
הוא גם העביר אל האי מפארק מונסו שבפריז את מבנה מקדש מארס (Temple de Mars) - ביתן עמודים בעל כיפה עגולה, אשר נבנה בהזמנת אביו.
המבנה הוצב בקצה הצפוני של האי ושמו השתנה למקדש האהבה (Temple de l'amour).
ב-1930 הוא הועבר לקצה הדרומי של האי.
בין 1850 ל-1870 נערכו שינויים נוספים באי על ידי נפוליאון השלישי והברון אוסמן.
בשלהי המאה ה-19 יצא שמו של האי לפניו בזכות ציירים - בעיקר מן הזרם האימפרסיוניסטי - אשר ציירו את נופיו.
ביניהם נמנו ז'ורז' סרה, קלוד מונה, וינסנט ואן גוך, אלפרד סיסלי, אמיל ברנאר, פייר בונאר, שארל אנגראן (Charles Angrand), אלבר גלייז (Albert Gleizes) ואלכסנדר נוזאל (Alexandre Nozal).
בשנת 2009 הוקם באי שביל הליכה סיבובי, שבו מוצגים פרטי ציורים אימפרסיוניסטים.
ניקולא סרקוזי, פוליטיקאי, נשיא צרפת לשעבר
כריסטיאן קלאבייה (Christian Clavier), שחקן
פטריסיה קאס (Patricia Kaas), זמרת
אלסנדרה סאבלט (Alessandra Sublet), אשת רדיו וטלוויזיה
ז'אזון ברטומייה הוא כדורגלן צרפתי המשחק בעמדת הקשר בואלנסיין.
ברטומייה התחיל את הקריירה ב-2008 בעיר הולדתו במועדון מונליסון (Montluçon), לפני שעבר בעונת 2009/2010 לקבוצה החובבנית דומרט ששיחקה בליגות האזוריות.
לאחר מכן עבר לקבוצת החובבנים מולן שם שיחק בין השנים 2010–2014, כשהוא מבקיע 31 שערים ב-110 הופעות.
בקיץ 2014 הצטרף לבורק-אן-ברס, שם שיחק בין השנים 2014–2017. בעונתו הראשונה בקבוצה פתח באופן קבוע בהרכב ועזר לקבוצה לעלות בפעם הראשונה בתולדותיה לליג 2. בעונתו הראשונה בליגה מקצוענית הוא הבקיע 6 שערים ובישל 5 שערים ב־37 במשחקים.
הוא שיחק עוד עונה בקבוצה ובסיומה עבר לברסט, גם היא מהליגה השנייה.
לאחר עונה אחת בברסט הוא חתם ב-26 ביוני 2018 על חוזה לשלוש שנים בטרואה מהליגה השנייה.
הוא שיחק בששת המחזורים הראשונים בהם קבוצות הפסידה 5 פעמים.
לאחר מכן הוא איבד את מקומו בהרכב ובינואר 2019 חתם על חוזה לשנתיים וחצי בקלרמון פוט.
ז'אטם איי לאב יו טרמינל הוא סרט רומנטי ישראלי משנת 2010 בבימויו של דני מנקין, עם דני ניב (מוקי) ונרונה קפלן דה מאסדו בתפקידים הראשיים.
העלילה היא על רומן רומנטי קצר בין בחור ישראלי ותיירת אנגליה הנפגשים במקרה בפראג ומבלים ביחד 24 שעות.
שם הסרט לקוח מהשיר "טרמינל לומינלט" של מאיר אריאל והוא מאפיין את הרומן הקצר שהתחיל בטרמינל (שדה תעופה) בנתב"ג והסתיים בטרמינל בפראג.
לילי מנקין המגלמת בקולה את אמו של מוקי, היא במציאות אמו של דני מנקין.
מוקי שר את שיר הנושא "אם לא עכשיו אז מתי" שחיבר ללחנו של פילוני.
תל אביב 2009 בן (מוקי) הוא זמר צעיר המנהל שיחה עם חברתו הילרי הגרה בניו יורק.
הילרי רוצה למסד את הקשר שלהם ודורשת מבן להחליט.
הוא מתקשה להחליט והשיחה ניתקת אולם לאחר מחשבה נוספת הוא מתקשר אליה ומודיע כי החליט להתחתן אתה והוא יטוס מיד לניו יורק.
בנתב"ג הוא עומד בתור שמתארך בגלל ויכוח בן איש ביטחון לתיירת בריטית.
הוא ניגש לראש התור, מדבר עם איש הביטחון שמשחרר את שניהם (סצנה זאת הוצאה בעריכה).
במטוס הם יושבים ביחד, הוא מציג את עצמו בתור בן מתל אביב הטס לניו יורק והיא מציגה את עצמה בתור אמה (נרונה קפלן דה מאסדו), תושבת בריטניה הטסה לסן פרנסיסקו שם היא לומדת באוניברסיטת ברקלי.
לשניהם יש טיסת ביניים (קונקשן) בפראג.
בנמל התעופה בפראג מסתבר להם שאיחרו את טיסתם לארצות הברית.
אמה מקבלת פיצוי של מלון ל-24 שעות ובן מצטרף אליה ומזמין חדר נפרד.
לאחר שהסתדרו במלון הם יוצאים לטייל בפראג.
מטיילים לאורך הנהר ולטבה ומבלים בפארק שעשועים.
אמו של בן מתקשרת אליו ודורשת ממנו לבקר את אחותה, הדודה הלנה (הלנה רהקובה - אישה צ'כית ,לא שחקנית).
היא מכינה להם ארוחת צהרים ושואלת על היחסים ביניהם.
בן לא אוכל ובצאתם מתקשרת אליו שוב אמו ושואלת אם הוא לובש סוודר ומי הבחורה שאתו ודורשת ממנו לחזור לאחותה ולהתנצל.
אמה מכריחה את בן לקנות טבעת להילרי.
הם ממשיכים בטיול בפראג ומבלים במועדון לילה.
יחסיהם מתהדקים והם חושבים אם כדאי להם להישאר בפראג.
בשעה מאוחרת בלילה הם חוזרים למלון ואמה מזמינה אותו לחדרה לרגל יום ההולדת שלה.
הם שוכבים על המיטה, בן מנגן ושר את "אם לא עכשיו, מתי" ומפנטז על קשר מיני (סצנה שהוצאה בעריכה) אך הם נרדמים מעייפות ללא מגע מיני.
למחרת בבוקר הם נוסעים לנמל התעופה, מתחבקים ונפרדים.
שם השחקן/יתשם הדמותהערותדוד ניב (מוקי)בןזמרנרונה קפלן דה מאסדואמהסטודנטיתלילי מנקיןאמא של בןקול בלבדחן קסטןהילריקול בלבדהלנה רהקובהדודה הלנה
ז'איר דה רוסה פינטו (בפורטוגזית: Jair Da Rosa Pinto; 21 במרץ 1921 – 28 ביולי 2005), או בקיצור ז'איר, היה כדורגלן ומאמן ברזילאי, ששיחק בעמדת הקשר התקפי.
הוא אחד מגדולי הכדורגלנים הברזילאים בשנות ה-40 וה-50, הזכור בעיקר בזכות הופעתיו בקמפיין מונדיאל 1950. ז'איר, ששיחק לעיתים בעמדת החלוץ מרכזי, נודע בסגנון המשחק החופשי והיכולות הטכניות שלו.
ז'איר ערך את הופעת הבכורה במדי נבחרת ברזיל ב-5 במרץ 1940, בתבוסה 6–1 לארגנטינה, על אף שכבש את השער היחיד לזכותה.
לאורך שנות ה-40 ז'איר שיחק בה בקביעות, כשהרגע הגדול ביותר שלו בתקופה זו הגיע בשנת 1944, כאשר כבש שלושער נגד אורוגוואי במשחק ידידות בסאו פאולו.
הוא לקח חלק בנבחרת שסיימה כסגנית בטורנירי קופה אמריקה 1945 ו-1946, והיווה חלק חשוב בזכייתה בקופה אמריקה 1949, שנערך בברזיל.
ז'איר סיים כמלך שערי הטורניר עם 9 שערים וכבש צמד בניצחון 0–7 על פרגוואי.
בשנת 1950 הכישרון של ז'איר הוערך ברחבי העולם, כאשר גביע העולם נערך בברזיל.
לצד זיזיניו ואדמיר, ז'איר היה משחקניה הבולטים שעזרו לנבחרת להגיע להישגים בטורניר.
הוא הבקיע שני שערים, הראשון בסיבוב הראשון בניצחון 0–4 על מקסיקו, והשני הגיע בסיבוב השני בניצחון 1–6 על ספרד.
ז'איר פתח במרקנאסו נגד אורוגוואי, משחק שבו ברזיל הייתה זקוקה לתיקו כדי להיות אלופת העולם.
במחצית הראשונה החמיץ מצב קורץ כאשר בעט לקורה, ומשם הפסידו 2–1 בתום המשחק.
ההפסד הפך עבור הברזילאים לטרגדיה לאומית, שקיבלה את הכינוי "אסון המרקאנה".
מאוחר אחרי ההפסד במרקנאסו צוטט ז'איר אומר: "אני אקח את ההפסד הזה לקבר".
הוא בהחלט קיבל זמן להרהר על ההפסד, כאשר לא שותף בה מאז עד ינואר 1956, אז ערך רק שתי הופעות נוספות במדי הנבחרת ופרש ממנה.
ז'איר אימן מספר קבוצות, בהן סנטוס, פלמיירס ומאדוריירה שם התחיל את הקריירה ככדורגלן.
ניתן לו קרדיט על כך שעזר להכניס את פלה, אחד מגדולי הכדורגלנים בכל הזמנים, לתוך הקבוצה סנטוס.
ז'איר נפטר ב-28 ביולי 2005 בגיל 84, כתוצאה מזיהום בריאות.
נשיא ברזיל לשעבר, ז'איר בולסונארו, נולד ביום הולדתו ה-34 ונקרא על שמו.
אליפות ריו דה ז'ניירו: 1945
מלך השערים בקופה אמריקה: 1949
ז'אירו אסטפנו ז'אן הוא כדורגלן האיטי המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת אקטובה מליגת העל הקזחית ובנבחרת האיטי.
ז'אן החל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצת קלוב ספורטיף סנט לואי מהליגות הנמוכות בהאיטי, ובשנת 2018 חתם באמריקה דה קאי מליגת המשנה ההאיטית.
בהמשך שיחק בקבוצות קלוב אתלטיקו סן קריסטובל ודון בוסקו חרבקואה מליגת העל של הרפובליקה הדומיניקנית.
בשנת 2021 חתם ז'אן בריאל סנטה קרוס מליגת העל הבוליביאנית, ובתחילת שנת 2023 חתם באולווייס רדי מליגת העל הבוליביאנית.
ב-1 במרץ 2023 הושאל לריאל סנטה קרוס, וב-30 ביוני 2023 חזר לאולווייס רדי.
ב-20 ביוני 2023 ערך ז'אן את הופעת הבכורה שלו בנבחרת האיטי, בתיקו 0-0 נגד נבחרת טרינידד וטובגו במשחק ידידות.
נכלל בסגל הנבחרת לטורניר גביע הזהב 2023, וערך שלוש הופעות בטורניר.
ז'אטץ (בצ'כית: Žatec; בגרמנית: Saaz, "זאץ") היא עיירה ב במחוז אוסטי נד לבם שבצפון-מערב צ'כיה.
היא שוכנת על הנהר .
ז'אטץ מפורסמת במסורת של למעלה מ-700 שנה של גידול כשותנית זאץ המשמשת מספר מבשלות בירה.
אתר המורשת העולמית ז'אטץ ונוף הכשותנית של זאץ נכלל ברשימת המורשת העולמית של אונסק"ו בשנת 2023. מרכז העיירה ההיסטורי שמור היטב ומוגן על פי חוק מ-1961 כשמורת מונומנט עירוני ובחלקו גם כאזור מונומנט עירוני.
השם ז'אטץ מקורו במילה בצ'כית עתיקה záteč או zateč שמשמעותה היא מקום בנהר שבו מצטבר קרח בערוץ צר.
ז'אטץ ממוקמת כ-18 קילומטרים מערבית ל ו-62 קילומטרים צפונית-מערבית לפראג.
היא שוכנת בנוף חקלאי של .
הנקודה הגבוהה ביותר נמצאת בגובה 337 מטרים מעל גובה פני הים.
מפגש הנהרות אוהז'ה ו ממוקם על הגבול המוניציפלי המזרחי של העיירה.
האזכור הראשון בכתב של ז'אטץ הוא בכרוניקה הלטינית של תיטמר ממרסבורג משנת 1004. בשנת 1248, ז'אטץ נקראה לראשונה כעיר.
בשנת 1265 היא קיבלה את הפריבילגיות של עיר מלכותית מ.
במאה ה-16 מנתה ז'אטץ כ-5,000 תושבים והיא הייתה אחת הערים המאוכלסות ביותר בממלכה.
בשנת 1827 נבנה גשר שלשלאות מעל האוהז'ה, גשר השלשלאות הראשון בבוהמיה.
מפרוץ המלחמות ההוסיטיות ב-1419 ועד למלחמת שלושים השנים, הייתה העיירה הוסיטית או פרוטסטנטית, אך לאחר קרב ההר הלבן (1620) עזב חלק גדול מהתושבים הצ'כים את העיירה.
היא נשארה גרמנית וקתולית עד 1945. באמצעות הסכם מינכן הפכה זאץ לחלק מגרמניה הנאצית ב-1938. ב-3 ביוני 1945 קיבצו הצ'כים כ-5,000 תושבים גרמנים בכיכר העיר והם הוצעדו ל, שם נרצחו לפחות 763, ההערכות נעות עד ל-2,000 קורבנות שנהרגו על ידי הצבא הצ'כוסלובקי בז'אטץ ובצעדה.
ב-1948 אפשרה צ'כוסלובקיה לחיל האוויר הישראלי שזה עתה הוקם להחזיק את מטוסיו בשדה תעופה בז'אטץ, עד שניתן היה להעבירם לישראל.