tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הופמייר הוא דמות שנויה במחלוקת בדרום אפריקה והיה מעורב במספר אירועים שנויים במחלוקת בעיקר בנושאים הקשורים לחייו האישים, ליחסי שחורים לבנים בדרום אפריקה וללאומנות האפריקאנרית.
בשנת 2006 בפסטיבל הלאומי לאמנויות קליין קארו, הוא תקף עיתונאי לאחר שהעיר הערה לא מחמיאה על נעליו, ואילו בשנת 2008 השליך כוס תה לפניו של עורך הירחון הויסחרוט כיוון שכעס על הסיקור התקשורתי שקיבל ענייניו מחוץ לנישואין וההשפעה שיש לו על נישואיו.
הופמייר מבטא בפומבי דעות ימניות אפריקאנריות, במקרים רבים בצורה פרובוקטיבית.
בפסטיבל Innibos בשנת 2014, למשל, הוא שר כמחאה נגד ממשלת הקונגרס הלאומי האפריקני את הקול, המנונה הישן של דרום אפריקה, מעל הבמה ודחק בנוכחים לעשות להצטרף.
לאחר מכן הוא התחיל לעשות זאת באופן קבוע בהופעותיו.
בזמן שגורמנים בימין האפריקאנרי תומכים בו ישנם אנשים רבים אחרים הסבורים כי אין צורך לגרום לחיכוך גזעני בכוונה במדינה בעוד אווירת הגזעים במדינה הולכת ומתדרדרת.
בציוץ בטוויטר הוא טוען כי האנשים השחורים עצמם היו אדריכלי האפרטהייד.
הציוץ עורר עימותים חדים ברשתות החברתיות ובתקשורת בין קבוצות השונות בדרום אפריקה.
הקומיקאי קונרד קוך קרא לנותני החסות של הופמייר כדי לשכנע אותם לא לתת לו חסות יותר, במהלך תוכנית הטלוויזיה שלו דרך הדמות צ'סטר, בובה שהוא מפעיל ומדובב.
בעקבות קריאה זאת הופמייר תבע את קוך על כך שניסה לגזול את הפרנסה שלו.
הפעיל החברתי דוקטור דן רוט פועל בבית המשפט בנושאי חופש הביטוי הגן על הופמייר ועל התבטאויות שלו.
במאי 2015 ביטל השופט נרן סוונאריין את צו ההגנה הזמני של הופמייר נגד קוך והבובה וקבע כי הציוץ של הופמייר הוא גזעני.
לאחר מחלוקת זו, מספר פסטיבלים הפסיקו להזמין את הופמייר, כשהרוב מבהירים כי אין להם דבר כנגד הופמייר, אך כי הם לא יאפשרו התנהגות פרובוקטיבית בפסטיבלים.
תגובתו של הופמייר היא לבקש ממעריציו להחרים את מי שמחרים אותו.
במאי 2015 הוא הודיע שהוא רוצה לעשות קריירה בפוליטיקה ולהקים מפלגה פוליטית משלו ברגע שתובטח לו מספיק תמיכה ציבורית.
בשני סקרי דעת קהל שונים משנת 2004 הוא דורג כדרום אפריקני ה-32 וה-13 הפופולרי ביותר אי פעם בהתאמה.
ב-2019 הופעל לחץ על פסטיבל "אפריקנאס זה אדיר" לבטל את ההשתתפות של הופמייר, לאחר שההנהלה סירבה פעילים שונים הפעילו לחץ על נותנות חסות שונות להוריד את התמיכה מן הפסטיבל.
בתגובה הנהלת הפסטיבל הודיע שאין בכוונת לבטל את ההופעה של הופמייר ופתח במימון המונים שזכה לתמיכה גדולה שאפשרה לפסטיבל להתקיים כרגיל ללא נותני החסות.
ספקית הטלוויזיה בתשלום וחברת הבת של חברת נאספרס, MultiChoice, הודיעו ב-30 באפריל 2019 כי לא תשדר שום קטע, כולל קטעי ארכיון, בהשתתפות סטיב הופמייר.
הופמייר בתגובה קרא להחרים את החברה, ולאחר שצילם את עצמו הורס את הממיר של החברה קרא לאחרים לעשות זאת גם.
הופמייר מתבטא רבות בנושא התקפות חווה ורציחות חוואים לבנים בדרום אפריקה.
הוא מחזיק בדעה שמתבצע רצח עם כנגד הלבנים בדרום אפריקה ומתבטא בנושא ברשתות החברתיות.
סטיבן ג'ורג' "סטיב" זאק (נולד ב-10 בדצמבר 1992) הוא שחקן כדורסל אמריקאי המשחק בעמדת הסנטר באלווארק טוקיו בליגה היפנית.
זאק גדל במדינת פנסילבניה ושיחק במכללת לה סאל.
ב-2015 החל את הקריירה המקצוענית שלו בליגה הלטבית ומאז שיחק במספר קבוצות אירופאיות.
בעונת 2019/20, כאשר שיחק בהפועל באר שבע היה זאק מלך הריבאונדים של ליגת העל.
ב-2022 זכה עם הפועל חולון באליפות המדינה.
זאק גדל במדינת פנסילבניה ושיחק כדורסל בתיכון רד לנד בלואיסבורג.
ב-2011 הצטרף למכללת לה סאל בפילדלפיה המתמודדת בליגת האטלנטיק-10. בעונתו הראשונה בקבוצה העמיד זאק ממוצע של כנקודה וחצי למשחק.
בעונתו השנייה קלע כשש וחצי נקודות למשחק ובשתי עונותיו האחרונות במכללה קלע כ-9 נקודות למשחק.
בעונתו השלישית בקבוצה הוביל זאק את הקבוצה בריבאונדים ונבחר לחמישיית ההגנה של האטלנטיק-10. בעונתו האחרונה הוביל את הקבוצה בריבאונדים ובחסימות.
הוא סיים את קריירת המכללות כחוסם השני בטיבו של המכללה בכל הזמנים.
לאחר שלא נבחר בדראפט ה-NBA ב-2015, שיחק זאק במדי פילדלפיה 76 בליגת הקיץ אך לא הצליח להשיג חוזה ב-NBA.
זאק החל את הקריירה המקצוענית שלו בליגה הלטבית בקבוצת לייפייאס לאובאס בעונת 2015/16. עונה לאחר מכן שיחק אקדמיק סופיה, זכה עמה באליפות הליגה הבולגרית והשתתף עמה ביורופקאפ.
בעונת 2017/18 שיחק זאק בטרפל סופוט בליגה הפולנית.
ב-2018 שב זאק ללטביה והצטרף לקבוצת VEF ריגה.
הוא זכה עמה באליפות הליגה הלטבית, נבחר לסנטר העונה וכן השתתף עמה בליגת ה-VTB.
בעונת 2019/20 שיחק זאק בהפועל באר שבע והיה מלך הריבאונדים של ליגת העל.
בעונת 2020/21 שיחק בפטקים ספור בליגה הטורקית.
זאק החל את עונת 2021/22 בקבוצה הספרדית סן פבלו בורגוס, זוכת ליגת האלופות בשנתיים הקודמות.
לאחר שהקבוצה החלה את העונה בצורה מאכזבת, המאמן ז'אן טבק פוטר וזאק שוחרר מהקבוצה ביחד עם שחקנים נוספים.
בנובמבר 2021 הצטרף להפועל חולון ובסיום עונת 2021/22 זכה עם חולון באליפות המדינה.
ב-2022 הצטרף זאק לקבוצת אקיטה בליגה היפנית.
ב-2024 הצטרף זאק לנגסאקי ולקה וכעבור עונה עבר לאלווארק טוקיו
סטיב פאריד יאגו הוא כדורגלן בורקינאי המשחק בעמדת הבלם באריס לימסול.
יאגו התחיל את הקריירה שלו בטולוז.
ב-25 בדצמבר 2012 יאגו ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בניצחון 0-1 נגד נאנסי.
יאגו שיחק בטולוז 7 וחצי שנים, בהן רשם 122 הופעות.
ב-31 בינואר 2019 יאגו הושאל ללה האבר מהליגה הצרפתית השנייה עד לסיום העונה.
ב-1 ביולי 2021, יאגו עזב את צרפת לראשונה בקריירה וחתם באריס לימסול מליגת העל הקפריסאית.
יאגו אמנם נולד בצרפת, אך בחר לייצג את בורקינה פאסו מולדת הוריו.
ב-23 במרץ 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בורקינה פאסו בניצחון 0-4 נגד .
ב-6 בפברואר 2022 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת במשחק על המקום השלישי בגביע אפריקה לאומות 2021, בו הפסידה בדו-קרב בעיטות עונשין ל.
דיטקו היה אמן, מאייר, וקומיקסאי אמריקאי שעבד לרוב כשותף של סטן לי בחברה מארוול קומיקס.
ידוע בעיקר בזכות לקיחת החלק שלו ביצירת הדמויות ספיידרמן ודוקטור סטריינג'.
דיטקו נולד ב-2 בנובמבר 1927 בג'ונסטאון, פנסילבניה.
הוריו היו דור שני לאמריקאים: ילדים של מהגרים נוצרים- קתולים ביזנטיים מהאימפריה האוסטרו-הונגרית.
אביו, סטיבן, היה אמן נגר מוכשר מבחינה אמנותית במפעל פלדה ואמו, אנה, עקרת בית.
הילד השני בגודלו במשפחה ממעמד הפועלים, קדמו לו האחות אנה מארי, ואחריו האחות אליזבת והאח פטריק.
בהשראת אהבתו של אביו לרצועות קומיקס בעיתונים, במיוחד הנסיך ואליאנט של האל פוסטר, מצא דיטקו בגיל צעיר את התעניינותו בקומיקס מואצת לאחר שקרא את הקומיקס הראשון של גיבור העל באטמן שיצא בשנת 1939, ועל ידי "הרוח" של ויל אייזנר, שהופיע בקטע קומיקס בצהובון.
דיטקו החל ללמוד בבית הספר לקריקטוריסטים ומאיירים (לימים בית הספר לאמנויות חזותיות) בניו יורק לאחר שגילה שאחד המאיירים האהובים עליו, ג'רי רובינסון, מלמד שם.
הוא נרשם לבית הספר לאמנות תחת ה-G.I.
רובינסון, שהזמין אמנים ועורכים לדבר עם כיתתו, הביא פעם את סטן לי, שאז היה עורך של מארוול קומיקס מבשר משנות ה-50 של מארוול קומיקס (שאז נקראה: אטלס קומיקס) ותיאר את הפעם כנקודת המפגש של סטן לי עם דיטקו שממנה התפתחה השותפות ביניהם.
קירבי סיפר ללי על תפיסת הדמות שלו משנות ה-50, שנקראת באופן שונה עכביש הכסף, שבה ילד יתום מוצא טבעת קסם שנותנת לו כוחות על.
היסטוריון הקומיקס גרג תאקסטון אומר שלי וקירבי "ישבו מיד לכנס סיפורים" ולי לאחר מכן הנחה את קירבי לעצב את הדמות ולצייר כמה דפים.
"יום או יומיים מאוחר יותר", קירבי הראה ללי את ששת העמודים הראשונים, ולי שנא את איך שהוא צייר את ספיידרמן.
לכן החליט לי לפנות לדיטקו, והוא אהב את זה.
לאחר מכן, הם הוציאו את הקומיקס הראשון של ספיידרמן באוגוסט 1962.
לדיטקו יש אחיין שנושא את שמו (סטיב דיטקו).
ככל הידוע, דיטקו מעולם לא לקח חלק במערכת יחסים ארוכת טווח ומעולם לא התחתן או הוליד צאצאים.
ב־29 ביוני 2018 נמצא דיטקו חסר הכרה בדירתו בניו יורק עקב אוטם שריר הלב, מחלה ממנה סבל זמן רב, ונקבע מותו זמן-מה לאחר שנמצא.
סטיב הארלי היה זמר-יוצר בריטי, אשר נודע במיוחד כסולן של להקת הגלאם רוק סטיב הארלי וקוקני רבל .
הארלי נולד בשנת 1951 בבדפטפורד, לונדון, השני מבין חמישה ילדים.
אביו, רוני, היה מחלק חלב וכדורגלן חובב־למחצה ואמו הייתה זמרת ג'אז חצי-מקצועית.
בקיץ 1953 חלה בפוליו והרופאים אמרו לאביו שהוא לא ישרוד.
הוא שרד, אך בילה ארבע שנים בבית חולים בין הגילאים שלוש עד שש־עשרה.
הוא עבר ניתוחים גדולים בשנים 1963 ו־1966. לאחר שהחלים מהניתוח הראשון, כשהיה בן 12, נחשף הארלי לשירתם של טי.
לורנס, לפרוזה של ג'ון סטיינבק, וירג'יניה וולף וארנסט המינגוויי, ולמוזיקה של בוב דילן – שהובילו אותו לכיוונים עתידיים הקשורים במילים ובמוזיקה.
בזמן שהותו בבית החולים הוא כתב שירה, ושאב השראה מבלדות של דילן.
החל מגיל תשע לקח הארלי שיעורי כינור קלאסי, וניגן בתזמורת של בית הספר התיכון שלו.
בגיל עשר החל ללמוד לנגן בגיטרה, לאחר שהוריו נתנו לו גיטרה ספרדית עם מיתרי ניילון כמתנת חג המולד, והוא התחיל לכתוב שירים בעצמו.
בשנת 1968, בגיל 17, הוא החל לעבוד בעתון Daily Express.
בשנת 1971 הארלי החל לנגן במועדונים.
בשנת 1972 הארלי הקים להקה, Cockney Rebel.
חברי הלהקה שלחו הקלטות עם שירים בביצועם לחברות שונות.
בסופו של דבר הם הוחתמו ב-EMI Records ל-3 אלבומים.
הסינגל הראשון, Sebastian, הגיע למקום הראשון במצעד הפזמונים בבלגיה ולשני בהולנד אך נכשל בבריטניה.
גם האלבום The Human Menagerie לא זכה להצלחה בבריטניה.
האלבום השני, The Psychomodo, הגיע למקום השמיני בבריטניה.
הארלי החליט לעזוב את הלהקה והחל לנגן עם מוזיקאים אחרים.
בשנת 1975 הוא פרסם את השיר Make Me Smile (Come Up and See Me) שזכה להצלחה גדולה.
הוא זכה למקום ראשון במצעד הפזמונים הבריטי.
במהלך שנות ה-70 הארלי המשיך לפרסם שירים שהגיעו למצעדי הפזמונים באירופה.
בשנת 1977 הארלי החליט להתחיל בקריירת סולו.
הוא נסע לארצות הברית והתיישב בבוורלי הילס.
אלבומו Hobo with a Grin משנת 1978 היה כישלון מסחרי.
הארלי חזר ללונדון ובשנת 1979 הוציא אלבום סולו שני, The Candidate.
בשנות ה־80, אותן תיאר מאוחר יותר כ"שנות המדבר" שלו, הארלי לקח פסק זמן מעסקי המוזיקה בזמן ששני ילדיו גדלו.
ביולי 1980 הוא יצא לסיבוב הופעות קצר בבריטניה עם הרכב חדש של להקת Cockney Rebel, ולאחר מכן ערך סיבוב הופעות נוסף בבריטניה לכבוד חג המולד.
בתחילת שנות ה-90 הארלי ולהקתו ערכו סבב הופעות באירופה.
בשנת 1999 הארלי הגיש תוכנית ב-BBC שהייתה מוקדשת למוזיקה של שנות ה-70.
בשנת 2000 הוציא הארלי מחדש על גבי דיסק את שני אלבומיו הראשונים כסולן – Hobo with a Grin ו־The Candidate – דרך חברת Comeuppance.
בין מרץ למאי הוא יצא לסיבוב הופעות אקוסטי בשם "Stripped Again", בליווי הגיטריסט של Cockney Rebel, רובי גלדוול.
ב־24 בנובמבר 2012 הופיעו הארלי ולהקתו יחד עם Orchestra of the Swan ומקהלתם הקאמרית, וביצעו לראשונה במלואם את שני האלבומים הראשונים של Cockney Rebel – The Human Menagerie ו־The Psychomodo – באולם הסימפוניה של בירמינגהאם.
ההופעה יצאה באוקטובר 2013 כאלבום כפול (CD כפול ו־DVD) בשם Birmingham.
האלבום הגיע למקום ה־158 במצעד האלבומים הבריטי ולמקום ה־36 במצעד האלבומים העצמאיים של בריטניה.
את אותו המופע ביצע הארלי שוב ארבע פעמים נוספות בשנת 2014 – באולם Bridgewater Hall שבמנצ'סטר, ב־Sage Gateshead, ב־Royal Albert Hall שבלונדון, ושוב באולם הסימפוניה של בירמינגהאם.
בשנת 1973 החל לצאת עם הזמרת ההולנדית יבון קילי.
הם חיו בעיקר בדירתו של הארלי בשכונת מרליבון בלונדון, למעט תקופה בשנת 1978 שבה גרו בבברלי הילס.
השניים שקלו להתחתן בשנת 1977, אך התוכניות לא יצאו לפועל והם נפרדו בשנת 1979.
הארלי הכיר את דיילת האוויר דורות'י קרומבי באוקטובר 1979 במהלך טיסה לניוקאסל, והם התחתנו במשרד הפנים של מרילבון בפברואר 1981. נולדו להם שני ילדים והם התגוררו בסאפוק, סמוך לגבול צפון אסקס.
בשנות ה־80, הארלי הפך למעורב בכנסייה האנגליקנית המקומית והיה חבר במועצת הכנסייה הפרויקטלית החל מ־1989. לאחר מכן שימש גם כראש מועצה במועצות Belchamp St Paul ו־Belchamp Otten עד 2023.
הארלי עסק בבעלות על סוסי מרוץ החל מ־1984, והמרוצים הפכו לתחביב המרכזי שלו עד למותו.
בשנת 2001 דווח כי הארלי היה שותף לבעלות על חמישה סוסי מרוץ.
בדצמבר 2023, דיווח הארלי באתר שלו כי הוא חולה בסרטן.
סטיב הרינגטון הוא דמות בדיונית המופיעה בסדרת הדרמת-מדע בדיוני של נטפליקס, "דברים מוזרים", שנהגתה על ידי האחים דאפר ומגולמת על ידי ג'ו קירי.
על אף שהחל את דרכו כספורטאי סטריאוטיפי, דמותו של סטיב זכתה לפיתוח-דמות לאורך חמישת עונותיה של הסדרה, והפכה למגוננת ואכפתית יותר; פיתוח זה שעברה דמותו זכתה לשבחי ביקורות והמעריצים כאחד; והובילה לכך שהפכה דמותו לאחת הדמויות האהובות ביותר מהסדרה ולאחת ל שלה.
לאחר שסטיב רואה את ג'ונתן וננסי ביחד, הוא מתעמת עם ג'ונתן, אך מובס על ידו בקרב.
הפסדו גורם לסטיב לראות את הטעות שבדרכיו ולנטוש את חבריו לשעבר.
כשהוא נוסע לביתם של משפחת באיירז על מנת להתנצל בפני ג'ונתן וננסי, הוא נקלע למאבקם נגד הדמוגורגון, שאותו הם מגרשים בהצלחה.
בסיום העונה, ננסי קונה לג'ונתן מצלמה חדשה ואילו סטיב מפתח ידידות כלפי ג'ונתן.
על רקע אירועי העונה הקודמת, יחסיהם של סטיב וננסי מתערערים, והוא נפרד ממנה לאחר שאין ביכולתה לומר שהיא אוהבת אותו.
במקביל, מוצא סטיב את עצמו מסוכסך עם בילי הארגרוב, תלמיד חדש בתיכון המאיים על מקומו בהיררכיה התיכונית.
בודד, דרכו של סטיב מצטלבת עם של מייק וילר וחבריו לאחר שדסטין מבקש ממנו לעזור למצוא את "חיית המחמד" שלו, ד'ארטניאן, בלי לדעת שמדובר יצור מהעולם ההפוך שאותו חבריו מכנים "דמודוג".
סטיב ודסטין מתחברים על רקע צרותיהם עם המין הנשי, ועד מהרה סטיב לוקח אותו, מייק, לוקאס ואת מקס, אחותו החורגת של בילי, תחת חסותו.
סטיב מגן על הילדים כשהדמודוגים מתחילים להרוס את הוקינס, ומסייע בקניית זמן עבור אילבן וג'ים הופר לסגור את השער אל העולם ההפוך וגירוש מצליף המוחות מגופו של ויל באיירז.
סטיב אף מגן על הילדים מפני בילי, ומאבד את הכרתו לפני שמקס מצליחה לנטרל את אחיה.
מאוחר יותר, במהלך ליל נשף השלג, סטיב מייעץ לדסטין בזמן שהוא מסיע אותו לנשף, ומודה לבסוף שאכפת לו ממנו.
לאחר שסיים את לימודיו בתיכון, מתחיל סטיב עובד בגלידריית "סקופס אהוי!" הממוקמת בקניון סטארקורט, יחד עם רובין באקלי, בת-כיתתו לשעבר הנוהגת להתגרות בו.
לאחר שדסטין חזר ממחנה המדע והקים מגדל רדיו על מנת לדבר עם חברתו החדשה, סוזי, ביוטה, הוא מבקש מסטיב עזרה בתרגום הודעת רדיו ברוסית שקיבל.
רובין, שמתערבת, מסייעת לשניים בתרגום ההודעה העוסקת בשטח כלשהו בקניון הנמצא בשליטת הרוסים.
השלושה מגייסים את אריקה, אחותו של לוקאס, לטובת התגנבות לשטח שלהם בתמורה לגלידה בחינם; ועד מהרה הם מגלים בסיס סובייטי סודי הממוקם מתחת לקניון, המנסה לפתוח שער לעולם ההפוך.
על אף שסטיב ורובין נתפסים ומסוממים, מצליחים דסטין ואריקה להימלט ולחזור אל פני השטח על מנת להזהיר את האחרים.
במעצר, סטיב מודה בפני רובין שהוא נמשך אליה, וזו מגלה לו שהיא לסבית, ובתגובה הוא מקבל את מיניותה.
בקרב הבא נגד מצליף המוחות, סטיב מסייע לעצור את בילי אחוז-הדיבוק מלהטות את המכונית שהקבוצה משתמשת בה על מנת לפנות משם את אילבן, ומצטרף לשאר בהסחת דעתו של מצליף המוחות עם זיקוקים בעוד השער בבסיס הסובייטי נסגר.
עם הרס הקניון כתוצצאה מהקרב, סטיב ורובין מאבדים את עבודתם ב"סקופס אהוי!" ומקבלים עבודה בחנות המקומית להשכרת וידאו.
באביב 1986, לאחר שהמעודדת כריסי קנינגהם נמצאת מתה באופן מסתורי בתוך הקרוואן של אדי מנסון, סטיב ורובין מסייעים לדסטין ומקס לאתר את אדי; וחושפים בפניו את דבר קיומו של העולם ההפוך ושל הישות שהרגה את כריסי, וקנה.
כשוקנה מחזיק במקס, סטיב, לצד דסטין ולוקאס, משחרר אותה משליטתו על ידי השמעת השיר האהוב עליה, "Running Up That Hill", באוזניות שלה, לאחר שגילה מננסי ורובין שביכולתה של המוזיקה לשבור את אחיזתו של וקנה בקורבנותיו.
בהתבסס על דיווחה של מקס על מה שראתה בעודה אחוזת-דיבוק, סטיב והאחרים חוקרים את ביתו הנטוש של ויקטור קריל, שנעצר בעוון רציחת אשתו ובתו בשנות ה-50; שם הם מבחינים באורות מרצדים, שמתפוצצים בזמן שוקנה תובע את קורבנו השלישי.
מאוחר יותר, דסטין מבחין באי-תקינותו של המצפן שלו, ומבין ששער אל העולם ההפוך חייב להיות בקרבת מקום.
החבורה מתחקה אחר המקור לאגם האוהבים; לתוכו סטיב צולל על מנת לחקור את השער, אך הוא נגרר אל העולם ההפוך על ידי קנוקנת ומולקה על ידי יצורים דמויי-עטלף.
ננסי, רובין ואדי מגיעים ומחלצים אותו מהם.
בזמן מסעם בעולם ההפוך, מבחין אדי בכך שסטיב עדיין מאוהב בננסי ומעודד אותו לפעול לפי רגשותיו.
הקבוצה מוצאת שער נוסף באתר רציחתה של כריסי, דרכו הם נמלטים מהעולם ההפוך, אך במהלך ההימלטות, ננסי שוקנה משתלט על תודעתה, מאבדת הכרתה לזמן קצר כשסטיב לידה, וחוזה בחזיונות שוקנה מציג בפניה כולל קריעתה של הוקינס לגזרים.
בעקבות זאת, באותו הלילה, הקבוצה מתארגנת להרוג את וקנה; מקס מתנדבת לפתות את וקנה בזמן שהאחרים יתקפו אותו בעוד דעתו מוסחת.
סטיב, ננסי ורובין הולכים לבית קריל בעולם ההפוך; ובדרך, מודה סטיב בפני ננסי שהוא עדיין מאוהב בה, ומודה לה על שהפכה אותו לאדם טוב יותר.
סטיב, ננסי ורובין נלכדים על ידי גפני בבית קריל, אך משתחררים בעקבות אירועים מקבילים: השמדת דמוגורגונים בבית הכלא ברוסיה בו הוחזק הופר ומאבקה של אילבן בוקנה.
הם מוצאים את וקנה, סטיב ורובין מציתים אותו באמצעות בקבוקי תבערה בזמן שננסי יורה בו, וככל הנראה הורגת אותו.
עם זאת, וקנה מצליח להרוג לזמן קצר את מקס, מה שמאפשר את פתיחתו של שער רביעי ולשחרר רעידת אדמה שקורעת את הוקינס לגזרים.
יומיים לאחר מכן, העיירה עודנה מתאוששת מ"רעידת האדמה"; וסטיב, דסטין ורובין מתנדבים לעזור לקורבנות שנפגעו.
במהלך ההתנדבות, סטיב מעודד את רובין לדבר עם מושא אהבתה ולהתוודות בפניה על רגשותיה.
דמותו של סטיב מופיעה במשחק מרובה המשתתפים "Dead by Daylight" כדמות הניתנת להורדה, יחד עם ננסי וילר, כחלק מהחבילה "Stranger Things", בה מופיעים השניים כשורדים שניצודים על ידי הדמוגורגון ברחבי מעבדת הוקינס.
התפתחות דמותו של סטיב בעונה השנייה של הסדרה ומעברה מבריון סטריאוטיפי ורודפת שמלות לדמות-אח אכפתית ומגוננת זכתה לשבחי הביקורות והמעריצים, והובילה לכך שסטיב הפך לדמות אהובה על המעריצים ולשבחים על ביצועיו של ג'ו קירי.
המעריצים שיבחו במיוחד את חברותו המתהווה של סטיב עם דסטין הנדרסון ואת הדרך המגוננת שבה החל לדאוג לילדים, מה שהוביל לכך שמעריצים רבים התייחסו אליו כ-"Mom Steve" (בתרגום חופשי: "אמא סטיב").
תהליך התפתחותה של הדמות נמשכה בעונה השלישית עם הצגת עמיתתו לעבודה רובין באקלי.
הכימיה בין קירי למאיה הוק זכתה לשבחים, וכך גם פיתוחו של צד קומי חדש לדמותו של סטיב.
זכתה במיוחד לשבחי הביקורות סצנת תגובתו החיובית של סטיב ליציאתה של רובין כלסבית, והמבקרים שיבחו את כתיבת והצגת תגובתו של סטיב כמתחשבת ומכילה, דבר שנחשב לנדיר בשנות ה-80, במהלכן מתרחשת הסדרה.
סטיבן סקוט הארוול היה מוזיקאי אמריקאי, שנודע בעיקר כסולן של להקת הרוק Smash Mouth מאז הקמתה ב-1994 ועד פרישתו ב-2021. יחד עם הלהקה, הוא נודע בעיקר בזכות השיר "All Star".
הארוול התחיל כראפר בקבוצת FOS (Freedom of Speech) הוא עזב את הקבוצה בהשפעת פאבליק אנמי לאחר ששמע את האלבום The Chronic של Dr.
Dre מ-1992 והבין שהז'אנר משתנה.
גרג קאמפ הקים את Smash Mouth בשנת 1994 עם הארוול, קווין קולמן ופול דה ליסל.
הם זכו לראשונה להצלחה עם השיר "Walkin' on the Sun" משנת 1997.
הארוול השתתף בעונה השישית של תוכנית הריאליטי VH1 "The Surreal Life" בשנת 2006. הוא הופיע בתוכניות טלוויזיה ורדיו אחרות, כמו גם שותף במוזיקה של הסרט "מיליונר מי שגומר ראשון".
במהלך קונצרט של Smash Mouth באורבנה, אילינוי, ב-27 באוגוסט 2016, הארוול התמוטט על הבמה ונלקח באמבולנס לבית חולים.
הלהקה השלימה את ההופעה בלעדיו, דה ליסל שר במקומו.
במהלך מגפת הקורונה, באוגוסט 2020, הלהקה עלתה לנגן ב"עצרת האופנועים של סטורגיס" בדרום דקוטה, כשהארוול הכריז "עכשיו כולנו כאן ביחד הלילה.
לעזאזל עם חרא הקורונה הזה".
באוקטובר 2021, הלהקה הופיעה בפסטיבל בירה ויין ב-Bethel Woods Center for the Arts בניו יורק, שם צולם שיכור ומאיים על אנשים מהקהל וביצע מה שנראה כמו הצדעה נאצית.
לאחר מכן הוא הודיע על פרישה עקב בעיות בריאות מתמשכות.
להארוול היה בן בשם פרסלי, שמת בגיל שישה חודשים ביולי 2001 מלוקמיה לימפוציטית חריפה והיווה השראה לשם הקרן למניעת מחלות שהקים הארוול.
במשך רוב חייו, הארוול נאבק באלכוהוליזם.
בשנת 2013, הוא אובחן עם קרדיומיופתיה ואנצפלופתיה ע"ש ורניקה, מחלה נוירולוגית המשפיעה על תפקודים כמו דיבור וזיכרון.
הוא אושפז ב-2017 בגלל הקרדיומיופתיה שלו, מה שהוביל לביטול הופעה.
הארוול מת בביתו בבויסי, איידהו, ב-4 בספטמבר 2023, יום אחד לאחר שהמנהל שלו, רוברט הייז, הודיע שהוא נמצא בהוספיס בשל אי ספיקת כבד.
הוא היה בן 56 במותו.
סטיבן צ'ארלס "סטיב" ויטקוף הוא איל נדל"ן, משפטן ודיפלומט יהודי־אמריקאי.
שליחו המיוחד של נשיא ארצות הברית, דונלד טראמפ, לענייני המזרח התיכון.
ויטקוף נולד ב בניו יורק שבארצות הברית למשפחה יהודית וגדל בעיירות בולדווין הארבור (Baldwin Harbor) ואולד וסטברי (Old Westbury) בלונג איילנד.
בנם של מרטין, יצרן של מעילי נשים, ולויס ויטקוף.
למד משפטים באוניברסיטת הופסטרה .
לאחר סיום לימודיו ב־1983 עבד במשרד עורכי דין דרייר אנד טראוב, ואחד מלקוחותיו היה דונלד טראמפ.
הוא שיתף פעולה עם עו"ד לורנס גלוק ממשרד דרייר אנד טראוב שבו עבדו, וביחד הקימו את חברת Stellar Management.
הם רכשו בניינים זולים בשכונת וושינגטון הייטס במנהטן.
הוא צבר פורטפוליו קטן של בניינים ובשנת 1995, הוא התרחב למנהטן תחתית, וקנה מספר בנייני משרדים זולים.
בשנת 1996, הוא השיג מימון מהבנק קרדיט סוויס פירסט בוסטון לרכישת מיידן ליין 33, מגדל בן 27 קומות שתוכנן על ידי פיליפ ג'ונסון.
עד מהרה התפתחה מערכת יחסים קרובה עם קרדיט סוויס פירסט בוסטון וויטקוף רכש נכסים נוספים – בדרך כלל תוך שימוש במעט מאוד מכספו – כולל בניין דיילי ניוז המפורסם.
בשנת 1998 רכש ויטקוף עם שותפו, רובי שראן, את בניין וולוורת' תמורת 137.5 מיליון דולר, והוא הרחיב את תיק ההשקעות שלו כדי לכלול רכישות נדל"ן בשיקגו, דאלאס ופילדלפיה.
בשנת 1998 בוטלה ההנפקה המתוכננת של החברה שלו עקב קריסת שוק הנדל"ן, וויטקוף וגלוק פירקו את השותפות.
גלוק לקח את נכסי המגורים וויטקוף את בנייני המשרדים.
ויטקוף הקים את קבוצת ויטקוף והתרחב לבנייה למגורים ושיקום.
הונו מוערך בכ־500 מיליון דולר, והוא מחזיק נכסים בלונדון, מיאמי וניו יורק.
בשנת 2013 רכש ויטקוף את מלון פארק ליין היוקרתי בניו יורק יחד עם איש העסקים המלזי ג'ו לואו, תמורת 654 מיליון דולר.
התוכנית המקורית להפוך את המלון למגדל דירות יוקרה לא יצאה לפועל בגלל הצפה של השוק באזור.
העסקה הסתבכה כאשר לואו נחשד במעילה של מיליארדים בכספי קרן העושר של מלזיה.
ב-2017 הורה משרד המשפטים האמריקני לוויטקוף ולשותפיו למכור את הנכס.
לאחר שלא הצליח למכור את המלון בסכום המבוקש של מיליארד דולר, נאלץ ויטקוף לקחת הלוואה על סך 615 מיליון דולר ב-2019.
ג'ואי אללהאם, יהודי ממוצא סורי ששימש כלוביסט של ממשלת קטר, הציג את ויטקוף לאנשי קרן ההשקעות הממשלתיות של קטר והמליץ להם להשקיע בפרויקטים שלו כדי לצבור השפעה בקרב קובעי מדיניות יהודים וקרובים לנשיא טראמפ.
ב-2017 נפגש ויטקוף עם נציגים בכירים של קטר במנהטן, בהם אחיו של אמיר קטר, יחד עם בנו אלכס.
ב-2022, בין שתי הכהונות של טראמפ בבית הלבן, קרן נדל"ן של אפולו שממומנת בחלקה על ידי קטר שיתפה פעולה עם ויטקוף במימון פרויקט מגורים יוקרתי בברוקלין.
באוגוסט 2023, קרן ההשקעות של ממשלת קטר רכשה מוויטקוף את מלון פארק ליין תמורת 623 מיליון דולר.
בספטמבר 2025 פרסם העיתון "ניו יורק טיימס" כי במקביל לתפקידו הדיפלומטי במזרח התיכון, שני בניו של ויטקוף – אלכס וזאק – פעלו לגייס מיליארדי דולרים מקרנות ממשלתיות בקטר, איחוד האמירויות וכווית.
לפי התחקיר, אלכס ויטקוף הציג למשקיעים הערבים תוכנית השקעות עם פוטנציאל רווחים של מאות מיליונים שיועברו ישירות לחברת ויטקוף.
במקביל דווח כי אלכס ביקש לגייס מהקטרים כ-4 מיליארד דולר לקרן ייעודית להשקעות נדל"ן בארצות הברית.
בתגובה לתחקיר, דוברת מטעם משפחת ויטקוף הכחישה את הטענות.
ביולי 2024 נשא ויטקוף נאום בלילה הרביעי של הוועידה הלאומית הרפובליקנית, שם דיבר על ידידותו הקרובה עם טראמפ.
ב־15 בספטמבר 2024, בזמן ששיחק גולף עם דונלד טראמפ במועדון הגולף הבין־לאומי בווסט פאלם ביץ' שבפלורידה, אירע ניסיון התנקשות בחייו של טראמפ.
בנובמבר 2024 נבחר ויטקוף על ידי הנשיא הנבחר של ארצות הברית, דונלד טראמפ, לעמוד בראש הוועדה המכוננת שלו בנשיאותו השנייה הקרובה, יחד עם קלי לפלר.
הוא נחשב לפרו־ישראלי, ומינויו נתפס כחיזוק הקשר בין ארצות הברית לישראל.
השליח המיוחד של ארצות הברית למזרח התיכון
ב-23 במרץ 2025, האשים ויטקוף את חמאס בהתחדשות הלחימה בעזה, ואמר: "לחמאס הייתה כל ההזדמנות להתפרק מנשקו, להסכים להצעה המגשרת שהייתה מאפשרת לנו הפסקת אש של 40 או 50 יום שבמהלכה ניתן היה לדון בפירוז ובהסכם סופי".
ב-11 במאי 2025, הוביל ויטקוף לשחרורו של החטוף הישראלי-אמריקאי עידן אלכסנדר, לוחם חטיבת גולני וחייל בודד שנחטף במהלך הקרב בקיבוץ נירים בטבח שבעה באוקטובר.
למוחרת שחרורו של אלכסנדר ויטקוף, ביקר אותו בבית החולים איכילוב, והעניק לו שרשרת מגן דוד שהייתה שייכת לבנו המנוח.
בנו של ויטקוף, אנדרו, נפטר ממנת יתר של אופיואידים בשנת 2011 והוא בן 22 – בגילו של עידן, שיציין 22 בסוף השנה.
ויטקוף סיפר כי אנדרו ענד את השרשרת על צווארו שנים ארוכות, וכעת הוא מבקש להעביר אותה לעידן, "אתה תעשה כבוד גדול לבן שלי אם תענוד אותה", אמר לו.
נאום ויטקוף בכיכר החטופים: ב-11 באוקטובר 2025, לאחר שהושג הסכם חמאס–ישראל לסיום המלחמה והשבת החטופים, הגיע ויטקוף יחד עם איוונקה וג'ארד קושנר לעצרת בכיכר החטופים בתל אביב ונשא נאום מול מאות אלפי ישראלים.
הנשיא טראמפ מינה את ויטקוף לשליח בפועל לנשיא רוסיה ולדימיר פוטין.
עד מרץ 2025, הפך ויטקוף לערוץ התקשורת העיקרי בין ממשל טראמפ לנשיאות רוסיה.
ב-11 בפברואר 2025, שלח טראמפ בחשאי את ויטקוף למוסקבה, שם נפגש עם הנשיא פוטין וניהל את המשא ומתן שהוביל לעסקת חילופי שבויים בין ארצות הברית לרוסיה שבמהלכה נפגש במשך שלוש וחצי שעות עם הנשיא ולדימיר פוטין בקרמלין.
לפי הוושינגטון פוסט, ויטקוף ניהל את המשא ומתן על העסקה בחשאי.
נוכחותו במוסקבה התגלתה רק כשטס לשם במטוסו הפרטי.
במסגרת העסקה שוחרר מארק פוגל, אזרח אמריקאי שהיה כלוא ברוסיה מאז 2021 ונעצר באשמת הכנסת קנאביס רפואי לרוסיה.
כחלק מעסקה עם הקרמלין הוטס אל מחוץ למדינה במטוסו של ויטקוף; בתמורה לשחרורו של האזרח הרוסי אלכסנדר ויניק.
ויטקוף היה מעורב בשיחות בין ארצות הברית לרוסיה בניסיון לסיים את הפלישה הרוסית לאוקראינה.
ב-18 בפברואר, נפגשו משלחות אמריקאית ורוסית, בראשות מזכיר המדינה מרקו רוביו ושר החוץ הרוסי סרגיי לברוב, בריאד בירת ערב הסעודית, במטרה לבסס מסגרת למשא ומתן עתידי.
רוביו היה מלווה בסטיב ויטקוף וביועץ לביטחון לאומי מייק וולץ.
ב־12 באפריל 2025 הוביל ויטקוף את המשלחת האמריקאית לשיחות משא ומתן על הסכם גרעין חדש עם איראן, שהתקיימו במסקט, בירת עומאן.
את המשלחת האיראנית הוביל שר החוץ עבאס עראקצ'י.
ב-18 אפריל 2025, קיים ויטקוף פגישה בלתי מתוכננת בפריז עם השר לעניינים אסטרטגיים רון דרמר וראש המוסד דדי ברנע לקראת הסבב השני של שיחות הגרעין בהובלת ארצות הברית מול איראן.
הוא ייצג את מאמצי ממשל טראמפ לפתרון דיפלומטי.
ב-20 באפריל 2025 קיים ויטקוף את הסבב השני של שיחות הגרעין עם איראן, שהתקיימו במתחם שגרירות עומאן ברומא, בירת איטליה.
בסיומן הודיעה עומאן כי שר החוץ של איראן והשליח האמריקני ויטקוף סיכמו להיכנס לשלב הבא של המשא ומתן – במטרה להגיע לעסקה שתבטיח שלאיראן לא יהיה נשק גרעיני.
ויטקוף גר באפר איסט סייד במנהטן.
בשנת 1987 התחתן עם לורן רפופורט, ונולדו להם שלושה בנים.
ב־2019 עבר להתגורר במיאמי ביץ', פלורידה.
בנם זאק הוא מייסד שותף של World Liberty Financial, חברת מטבעות קריפטוגרפיים.
בנם אלכסנדר הוא מנכ"ל משותף של קבוצת ויטקוף.
בשנת 2011, בנם אנדרו בן ה־22 מת ממנת יתר של אוקסיקודון במכון גמילה בקליפורניה.
ויטקוף שמר מאז מותו תליון עם מגן דוד שענד בנו.
14 שנים לאחר מכן העניק את התליון לחייל החטוף המשוחרר עידן אלכסנדר.
באוגוסט 2013 הגיש ויטקוף תביעה לבית המשפט העליון בלוס אנג'לס.
התביעה טענה כי המתקן אפשר לאנדרו לעזוב, להתחמק מבדיקות שתן ולרכוש סמים אסורים באינטרנט במהלך שהותו.
ויטקוף כיהן בוועד הפועל של מועצת הנדל"ן של ניו יורק, כנאמן עבור קרן אינטרפיד, ובחבר הנאמנים של אוניברסיטת הופסטרה.
סטיבן "סטיב" הורנשטיין (נולד ב-1948) הוא מוזיקאי ישראלי-אמריקאי, נגן סקסופון וחליל צד, העוסק גם בהלחנה והפקה מוזיקלית, הוראה ומחקר של מוזיקה.
הורנשטיין יוצר מוזיקה המשלבת ג'אז, אלתור חופשי ומוזיקה מודרנית.
הורנשטיין נולד במשפחה יהודית בעיירה מרבלהד, במסצ'וסטס.
אביו היה בעליה של חנות נעליים, ואמו פסנתרנית קלאסית, החל ללמוד קלרינט מגיל שבע, סקסופון מגיל תשע, והקים רביעיית ג'אז כשהיה בן 14. בהמשך החליט לפתח קריירה בתור חלילן קלאסי.
ונסע ללמוד חליל בקונסרבטוריון בוורמונט.
בהמשך למד לתואר ראשון בטריניטי קולג' בקונטיקט.
כאשר המוזיקאי ביל דיקסון הגיע להופעה בעיירה הורנשטיין ניגש וניגן לפניו בחליל, והוא מאוד התרשם מהיכולת שלו.
כשנודע לו שהוא גם מנגן סקסופון, דיקסון הציע להורנשטיין להצטרף לתזמורת שלו.
מאז במשך עשר שנים היה ליד ימינו, כנגן סקסופון מוביל בתזמורת שלו.
במקביל באותן השנים למד קומפוזיציה לתואר שני בבנינגטון קולג' והחל לעבוד כמרצה.
הורנשטיין הגיע לישראל לראשונה ב-1968, לאחר שנודע לו שעליו להתגייס למלחמת וייטנאם.
לאחר ששהה בישראל כמה חודשים, נודע לו שהצבא האמריקאי ויתר עליו, הוא חזר לארצות הברית והמשיך לעבוד עם ביל דיקסון.
ב-1980 עלה שוב לישראל והחל לעסוק גם בהלחנה, מחקר והוראה.
במשך השנים הורנשטיין שיתף פעולה עם אמנים רבים, ביניהם: איסמו נוגוצ'י, סטיב פקסטון, ישראל הדני, רנה שינפלד, להקת המחול הקיבוצית, להקת המחול ורטיגו, אסתי קינן-עופרי, יובל אביטל, ז'אן-קלוד ג'ונס ואחרים.
בשנת 1983 ביצע יצירה שכתב בפסטיבל תל חי במופע חוצות ייחודי, שבמרכזו עמד השימוש בהר המשקיף על תל־חי ורמקולים ענקיים שניצבו במקום, ושימוש בדיליי של שתי שניות הנגרם בגלל הריחוק וקצב התפשטות גלי־הקול.
המופע כלל מוזיקה מוקלטת ונגינה של הורנשטיין.
לימים סיפר שבעקבות מופע זה הפך סקסופון בריטון לכלי הנגינה העיקרי שלו, בגלל הצורך בשימוש בכלי עוצמתי עבור המופע.
בשנת 1985 הקליט את אלבום הבכורה שלו "קולאז'ים, ירושלים 85'".
באותה שנה הלחין והפיק את "אגדות" יצירה מוזיקלית לאנסמבל קאמרי, המתבססת על מקורות תנ"כיים, שהוזמנה על־ידי פסטיבל ישראל ושהושמע בו בביצוע בכורה.
בשנת 1990 אירח הורנשטיין את המוזיקאי ביל דיקסון בישראל, לצורך סיבוב הופעות עם האנסמבל שלו, וסדרת סדנאות אמן.
בשנת 1998 הקים הורנשטיין קרן לתמיכה במוזיקאים לזכרו של המלחין הבריטי-אמריקאי אריק סידיי, יחד עם משפחתו של סידיי.
סידיי הוא מלחין שנודע בעיקר בזכות עבודתו החלוצית בתחום המוזיקה אלקטרואקוסטית ופיתוח הקונספט של "הלוגו הצלילי".
בשנת 2020 הלחין הורנשטיין יחד עם מתן דסקל יצירה תזמורתית בהשראת סידיי שעלתה בפסטיבל ישראל.
השניים גם ניהלו פרויקט לקטלוג ארכיון האולפן של סידיי, שכלל הקלטות אנלוגיות רבות שמעולם לא פורסמו.
בשנת 2024 הוציאו לאור אלבום מחווה "צלילי סידיי: צד א'", שכולל שתי יצירות שכתבו.
בישראל השלים הורנשטיין דוקטורט ב.
עבודת הדוקטורט שלו חקרה את השפעת המוזיקה על תפיסת הזמן.
לאחר מכן יושם המחקר כדי לפתח גישה הוליסטית להלחנה וניתוח של יצירות מוזיקליות.
כעמית של קרן מנדל-ישראל, חקר הורנשטיין את המוזיקה ככלי לפיתוח זהות אתנית ותרבותית.
באמצעות מענק של קרן "Covenant" בארצות הברית הוא פיתח תוכנית לימודים מוזיקלית לדוגמה לבתי ספר אמריקאים.
פרויקט מחקר נוסף שלו, שהוזמן על ידי משרד החינוך (בשיתוף עם האוניברסיטה העברית), חקר כיצד תוכניות מוזיקה יעילות משפיעות באופן משמעותי על בריאות הילד והסביבה הבית ספרית.
מחקר זה היה במקביל למתודולוגיות חדשות להוראת מוזיקה לנוער בסיכון שפיתח הורנשטיין ומחקר על השפעת המוזיקה על חולי אלצהיימר, באמצעות "המכון הירושלמי למוזיקה בת זמננו" אותו הקים ב-1988, בסיוע הקרן לירושלים.
כאמן אורח שהה ב: אוניברסיטת יורק (אנגליה); אוניברסיטת סטנפורד; מכללת ויליאם ומרי והמכון לאמנויות בקליפורניה.
פעילותו החינוכית כללה במשך השנים: הדרכת מוזיקאים צעירים במסגרת מתא"ן (מפעל תרבות ואמנות לנוער), סדנאות מוזיקה לצעירים עם קשיי ריכוז שנשרו מבתי ספר, הדרכת הרכב מוזיקלי של נוער בסיכון בלוד.
בהדרכתו למדו הבסיסט אבישי כהן, הגיטריסט עמוס הופמן, הטרומבוניסט רפי מלכיאל והגיטריסט עופר גנור ומוזיקאים רבים נוספים.
בנוסף הקים וניהל בירושלים את "אנסמבל הנוער למוזיקה בת-זמננו".
במשך השנים קיבל הורנשטיין פרסים ומענקים רבים, בהם: פרס מפעל הפיס למלחינים, פרס הקרן הלאומית לאמנויות של ארצות הברית, עמית קרן מנדל, עמית קרן התרבות אמריקה-ישראל ופרס קרן סידי ליצירה מוזיקלית.
בשנת 2013 זכה בפרס ראש הממשלה לקומפוזיטורים.
בסך הכל הקליט כ-20 אלבומים והיה ושותף כנגן בהקלטת אלבומים רבים נוספים.
ReComp - 2008 - נגן סקסופון באלבומו של ז'אן-קלוד ג'ונס.
2024 - "צלילי סידיי: צד א'"- אלבום מחווה למלחין אריק סידיי, שהופק בשיתוף מתן דסקל.
מוזיקה לתיאטרון, מחול, מופעים וסרטים
"יומן ירושלים" (מוזיאון ישראל 1981) - מופע המבוסס על מוזיקה מאת הורנשטיין, שכלל אנסמבל של ארבעה נגנים, רקדנית וצלילים מוקלטים.
"מוזיקאי, רקדן, מלחין וכוריאגרף", "אימפרוביזאציות בירושלים" (מוזיאון ישראל 1982) - ניהול מוזיקלי של סדרת מופעי מחול, גאז' ומולטימדיה.
"ילד טוב ירושלים" (1984) - מוזיקה למחזה של תיאטרון הקופסה, כתיבה ובימוי נעמי יואלי והדס עפרת.
"הכלה המתה" (תיאטרון החאן 1985) - מוזיקה למחזה מאת יוסי יזרעאלי המבוסס על יומנה של אנה פרנק.
"הגן הקסום" (1988) - מוזיקה למופע לציון עשר לחנוכת גן פעמון הדרור בירושלים.
"בורדומינו" (2006) - מוזיקה למופע של להקת המחול ורטיגו.
"Spiritus Humanus" (2005) - יצירה שנכתבה במיוחד עבור פסטיבל "לילה לבן" בתל אביב.
"מזמור לדוד" (2006) - ניהול מוזיקה, ניצוח ונגינה במופע קהילתי של מוזיקה יהודית.
"האנסמבל הירושלמי למוזיקה חדשה" - הרכב שהקים עם נגן כלי ההקשה ג'פרי קובלסקי, ופעל בשנות ה-80 וה-90.
"השתקפויות" (1984) - מופע של וריאציות על נושאים של ארבעה מלחינים: דיוק אלינגטק, ג'ק קולטריין, צ'ארלס מינגוס וביל דיקסון; עם הרכב שכלל את: ג'רי גרבל, גיל דור, אלי מגן, אלברט פיאמנטה, אורן פריד ואחרים.
"אגדות" (1985) - לצורך ביצוע היצירה שכתב הקים הרכב שכלל את: ג'פרי קובלסקי, רוז'ה ישי, ג'רי גרבל, יובל מסנר, ג'פרי שטרן, נבט בן־חיים וגבי פרנק.
"דיאלוג ראשון" (1992) - מופע משותף עם המתופפת מאירה אשר ונגן הקונטרבס ז'אן-קלוד ג'ונס.
"תל אביב ארט אנסמבל" - הרכב שהוקם ב-2002 במטרה לקדם יצירת מוזיקה אינסטרומנטלית ישראלית מקורית.
הורנשטיין הצטרף למספר הופעות של ההרכב, שכלל בין השאר את: אלברט בגר, ארנון זימרה, ז'אן קלוד ז'ונס, צבי יפה, הרולד רובין, איזבלה אורדנונג, יואב זוהר ושמיל פרנקל.
אנסמבל 'אפקט הפרפר' - הרכב הכולל את ליאור נבוק וג'פרי קובלסקי הפועל החל מ-2010 ומתמחה ביצירת מוזיקה חיה בזמן אמת לסרטים אלמים מראשית ימי קולנוע, עד לשנת 1929.
"תזמורת המעבדה" של האקדמיה למוזיקה ולמחול בירושלים - הרכב שכולל 12 מוזיקאים צעירים בניצוחו והדרכתו של הורנשטיין.
"סטיב הורנשטיין טריו" - הרכב שכולל את חגי פרשטמן בתופים ואסף שחורי בקונטרה-באס.
סטיב לורנס היה זמר, קומיקאי ושחקן אמריקאי.
הוא היה ידוע בעיקר כחבר בצמד הפופ "סטיב ואידי" עם אשתו אידי גורמה, ובשל הופעתו כמורי סליין, המנהל והחבר של הדמויות הראשיות בסרט "האחים בלוז" משנת 1980 ובסרט ההמשך שלו.
סטיב ואידי הופיעו לראשונה יחד בתוכנית הטלוויזיה "Tonight Starring Steve Allen" ב-1954 והמשיכו להופיע כצמד עד לפרישתה של גורמה ב-2009.
לורנס נולד ב-8 ביולי 1935 בשם סידני ליבוביץ', להורים יהודים ברובע ברוקלין בניו יורק.
אביו, מקס, היה חזן בבית הכנסת "בית שלום תומחי הרב" בברוקלין, ואמו, הלן, הייתה עקרת בית.
הוא למד בבית הספר התיכון תומאס ג'פרסון.
במהלך התיכון, לורנס היה "בורח" מבית הספר כדי לבלות במרכז של חברות התקליטים בבניין בריל בתקווה להיות מועסק כזמר.
ב-1952, בהיותו בן 16 בלבד, חתם לורנס על חוזה עם חברת התקליטים "קינג רקורדס" לאחר שזכה בתחרות כישרונות בתוכנית הטלוויזיה של ארתור גודפרי ברשת CBS.
בשנה שלאחר מכן, מנחה תוכנית האירוח סטיב אלן , שכר את לורנס להיות אחד הזמרים בתוכנית הלייט נייט המקומית של אלן בניו יורק ב-WNBC-TV, עם הזמרים אידי גורמה ואנדי ויליאמס.
התוכנית נבחרה על ידי NBC לצפייה ברשת הארצית, והפכה ל-"The Tonight Show", ולורנס, גורמה וויליאמס נשארו בה עד 1957.
בסוף שנות ה-50 גויס לורנס לצבא ארצות הברית ושירת כסולן הרשמי של להקת צבא ארצות הברית "Pershing's Own" בוושינגטון הבירה.
לורנס זכה להצלחה במצעדי הלהיטים המוזיקליים בסוף שנות ה-50 ותחילת שנות ה-60 עם להיטים, ביניהם "Party Doll" (מקום 5 בארצות הברית), "Pretty Blue Eyes" (מקום 9 בארצות הברית), "Footsteps" (מקום 7 בארצות הברית), "Portrait of My Love" (מקום 9 בארצות הברית) ו-"Go Away Little Girl" (מקום 1 בארצות הברית).
השיר "Go Away Little Girl" מכר למעלה ממיליון עותקים וזכה באלבום זהב.
עם זאת, חלק ניכר מהקריירה המוזיקלית של לורנס התרכזה במועדוני לילה ובבמה המוזיקלית.
ב-1964 כיכב לורנס במחזמר בברודוויי "מה גורם לסמי לרוץ?" , שבמרכזו צעיר שאפתן שמפלס את דרכו לפסגה בהוליווד.
המופע הועלה 540 פעמים ב"תיאטרון רחוב 54" .
לורנס וגורמה הופיעו יחד במחזמר "קשת הזהב" בברודוויי, שרץ מפברואר 1968 עד ינואר 1969. אף על פי שהמופע לא זכה להצלחה גדולה, המופע הכיל את השיר הבלתי נשכח "I've Gotta Be Me".
שיר זה הושר במקור על ידי לורנס בסוף המערכה הראשונה של המחזמר.
מאוחר יותר, הזמר סמי דייוויס ג'וניור הקליט גרסה של השיר שהגיעה למקום ה-11 במצעד הסינגלים של בילבורד הוט 100 בארצות הברית בשנת 1969.
לורנס כיכב בתפקיד גארי מקברייד בסרט "Stand Up and Be Counted" משנת 1972. ב-1980, גילם את דמותו של מאורי סליין בסרט "האחים בלוז", וחזר על התפקיד בסרט ההמשך "האחים בלוז 2000" משנת 1998. סרטיו האחרים של לורנס כוללים את "הבחור הבודד" (1984) ו"החצרות" (2000).
לורנס גילם את אביו של מארק מקורמיק, סוני דיי, בשני פרקים של דרמת הפשע "הארדקאסל ומקורמיק" .
הוא הופיע בסדרה "נני" מספר פעמים - תחילה בתפקיד עצמו בעונה 2, פרק 14, ולאחר מכן בתפקיד מורטי פיין, אביה של פראן פיין בכמה מהפרקים האחרונים של הסדרה.
ב-2011 גילם את ג'ק, מושא אהבה עשיר של דמותה של בטי ווייט בסיטקום "חם בקליבלנד" .
ב-2014 הופיע בתפקיד אורח בפרק של הסדרה "שני גברים וחצי" ברשת CBS ושר את שיר הנושא של המיני-סדרה הקומית "שלל בבל" .
לאחר מות בנם, גורמה ולורנס לקחו הפסקה של שנה לפני שיצאו שוב לסיבוב הופעות.
אידי גורמה נפטרה ב-10 באוגוסט 2013, בגיל 84, לאחר מחלה לא ידועה.
ביוני 2019, בעקבות שמועות ציבוריות לגבי בריאותו, הודיע לורנס כי הוא נמצא בשלבים מוקדמים של מחלת האלצהיימר וכי הטיפול להאטת התקדמותה הצליח עד כה.
לורנס נפטר מסיבוכים עקב מחלת האלצהיימר בלוס אנג'לס, ב-7 במרץ 2024, בגיל 88. הוא נקבר לצד אידי גורמה בבית הקברות הילסייד ממוריאל פארק בקלבר סיטי, קליפורניה.
בנם של איידי וסטיב, דייוויד לורנס, יצא לסיבוב הופעות עם מופע מחווה להוריו בשם "הרמת כוסית לסטיב ואיידי".
סטיב לורנס גולם על ידי השחקן מייק מאיירס במערכון הפופולרי של סאטרדיי נייט לייב "קבוצת סינטרה", כאשר ויקטוריה ג'קסון גילמה את אשתו, אידי גורמה.
סטיב (סטיפן) ויינר (נולד ב-31 ביולי 1948) הוא פרופסור אמריטוס בפקולטה לכימיה במכון ויצמן למדע וביחידה לארכאולוגיה מדעית.
לשעבר ראש המחלקה לביולוגיה מבנית ומנהל מרכז קימל למדעי הארכאולוגיה.
נודע כמומחה בעל שם עולמי לביומינרליזציה ולמיקרוארכאולוגיה.
חתן פרס אמינוף של האקדמיה המלכותית השוודית למדעים בתחום הקריסטלוגרפיה לשנת 2011 ומדליית הזהב של החברה הישראלית לכימיה לשנת 2021.
סטיב ויינר נולד וגדל בפרטוריה שבדרום אפריקה, בנם של מולי (לבית אברמסון) ומוטי (לאונרד) ויינר.
הוריו נולדו בפרטוריה למשפחות שהיגרו לשם מליטא בראשית המאה ה-20.
ב-1966 החל את לימודיו לתואר ראשון בגאולוגיה ובכימיה באוניברסיטת קייפטאון, אותם השלים ב-1969. באותה שנה עלה לישראל ולמד לתואר שני בגאוכימיה באוניברסיטה העברית בירושלים.
עם השלמת לימודים אלה ב-1972, נסע לארצות הברית ולמד לתואר שלישי בגאוביולוגיה במכון הטכנולוגי של קליפורניה (קלטק).
עבודת הדוקטורט שלו, שהוגשה ב-1976 בהנחיית פרופ' היינץ א' לוונשטאם ופרופ' לירוי הוד , נשאה את הכותרת "היבטים של הביוכימיה של המטריצה האורגנית של רכיכות בנות-זמננו ומאובנות".
עם שובו לישראל שהה כעמית בתר-דוקטורט במחלקה לחקר האיזוטופים במכון ויצמן למדע.
ב-1979 מונה למדען במחלקה זו, וכעבור כשנה היה למדען בכיר.
ב-1985 מונה לפרופסור חבר וב-1990 לפרופסור מן המניין.
ב-2018 יצא לגמלאות אך ממשיך לעסוק במחקר פעיל.
ב-1990–1991 מילא את מקומו של פרופ' איתמר פרוקצ'יה כדקאן הפקולטה לכימיה.
בסיום תקופה זו מונה לראש המחלקה לביולוגיה מבנית וכיהן בתפקיד זה כשנתיים.
לאחר מכן שימש כראש המחלקה למדעי הסביבה וחקר האנרגיה עד 1997. ב-1996 ייסד את מרכז קימל למדעי הארכאולוגיה במכון ויצמן וניהל אותו עד 2017. ב-2002–2004 שימש כראש הוועדה לקידומים ומינויים במכון.
ויינר חיבר למעלה מ-370 מאמרים וכתב שני ספרים.
הוא אחד מהחוקרים הישראלים המעטים שמדד הירש (h-index) שלהם עומד על למעלה מ-135.
במחקרו של ויינר, בשיתוף פעולה עם פרופ' ליאה אדדי, מנצלים את המגוון הרחב של תהליכי הביומינרליזציה בטבע כדי להבין מנגנוני יצירת מינרלים.
במעבדתו חוקרים אורגניזמים מגוונים כגון חלזונות ימיים, קיפודי ים, חוריריות, דגי זברה עובריים וקשקשי דגים.
בנוסף, ויינר ואדדי בוחנים כיצד אורגניזמים שונים משתמשים במינרלים כדי לשלוט באור.
הדבר החל בשנות ה-90 במחקר על קיפוד ים שבזרועותיו עדשות רבות, והמשיך במחקרים על תפקיד גבישי גואנין ביצירת צבעים בדגים ובחסרי חוליות.
יחד עם פרופ' רון שחר מהאוניברסיטה העברית ויינר מבצע מחקרי מבנה-תפקוד בעצמות ושיניים.
המחקר כולל דימות תלת-ממדי של מבנה הקולגן בעצם באמצעות מיקרוסקופ קרן כפולה, ושימוש במכשיר microCT ובמערכת עומסים ייחודית, במטרה לחקור כיצד שיניים מגיבות ללחץ בזמן לעיסה.
רשומות ארכאולוגיות מורכבות משני חלקים: זה שניתן לראות בעין, הרשומה המקרוסקופית, וזה הנחשף רק באמצעות מכשירים, הרשומה המיקרוסקופית.
שחזור הרשומה הארכאולוגית, ובהתאם גם שחזור התנהגות האדם בעבר, הוא אתגר עצום.
לכן חשוב למצות מידע מהימן ככל האפשר כבר במהלך החפירה.
לשם כך מוקמת מעבדה באתר, המאפשרת ניתוח בזמן אמת של הממצאים המיקרוסקופיים, מתבצעת התאמה של אסטרטגיית החפירה, ונעשה איסוף מיטבי של דגימות להמשך מחקר.
הכלים המרכזיים במעבדה הם מיקרוסקופ פטרוגרפי וספקטרומטר פורייה (FTIR).
רבים מרעיונות אלה של ויינר פותחו עם פרופ' אליזבטה בוארטו ממכון ויצמן, במסגרת מרכז קימל למדעי הארכאולוגיה (פרופ' בוארטו היא המנהלת הנוכחית של המרכז).
ויינר לקח חלק בחפירות של מערות פרהיסטוריות לצד פרופ' עופר בר-יוסף מאוניברסיטת הרווארד, כמו גם בחפירות היסטוריות בתל דור, תל צפית ותל שמרון.
בשנות ה-80 הוא בחן את מצבן של המגילות הגנוזות יחד עם פרופ' וולפי טראוב ופרופ' עמנואל גיל-אב.
פרס סמואל ירוסלבסקי על מחקרים בביוגיאוכימיה של רקמות מינרליות (1980)
פרס ארנסט דוד ברגמן בכימיה על מחקרים בתהליכי הביומינרליזציה (1984)
מלגת ברץ', מכון הסמית'סוניאן, וושינגטון די.סי.
יו"ר כנס גורדון למחקר בנושא ביומינרליזציה (2002)
מנהל-שותף, המכון ללימודים מתקדמים של נאט"ו (NATO-ASI) (פורטוגל) (2003)
מנהל-שותף, סדנת ביומינרליזציה, האגודה המינרלוגית של אמריקה והאגודה הגאוכימית (2003)
חבר בוועדה המייעצת של מכון מקס פלאנק לקולואידים וממשקים (2005 ואילך)
פרס הצטיינות של החברה הישראלית לכימיה (2010)
פרס אמינוף של האקדמיה המלכותית השוודית למדעים בתחום הקריסטלוגרפיה (2011)
מנהל-שותף של מרכז מקס פלאנק-מכון ויצמן בתחומי ארכאולוגיה ואנתרופולוגיה אינטגרטיבית (2012)
פרס פומרנץ על תרומות מדעיות לארכאולוגיה, מטעם המכון הארכאולוגי של אמריקה (2013)
מארגן-שותף של הכנס הבין-לאומי על הכימיה והביולוגיה של רקמות מינרליות, מונטריאול (2019)
מדליית הזהב של החברה הישראלית לכימיה, יחד עם פרופ' ליאה אדדי (2021)
חבר בחברה הפילוסופית האמריקאית (2022)
ויינר נשוי לנעמי ואב לשלושה.
סטיבן (סטיב) כהן Cohen; נולד ב-11 ביוני 1956) הוא איש עסקים יהודי-אמריקאי הבעלים והמנכ"ל של קרן הגידור Point72 והבעלים והמנכ"ל של קבוצת הבייסבול ניו יורק מטס.
כהן גדל בגרייט נק שבמדינת ניו יורק.
ב-1978 סיים תואר ראשון בכלכלה מבית הספר וורטון של אוניברסיטת פנסילבניה.
כהן עבד בוול סטריט בבית ההשקעות ".Gruntal & Co" עד שב-1992 הקים את קרן הגידור "SAC Capital", שבשיאה ניהלה השקעות בהיקף של 15 מיליארד דולר והניבה למשקיעים תשואות בולטות במיוחד.
ב-2013 נאלץ להפסיק את פעילות החברה בעקבות הרשעתה בשימוש במידע פנים במסחר, על החברה הוטל קנס של 1.8 מיליארד דולר.
כהן עצמו לא הורשע אך הגיע ב-2016 להסדר עם הוועדה לניירות ערך ובורסות של ארצות הברית לפיה לא ינהל הון חיצוני למשך שנתיים עם תקופת השעיה על תנאי של שנתיים נוספות.
תדמיתו של כהן כמשקיע חד וחסר סנטימנטים, העושה שימוש במידע פנים, היוותה השראה לדמות הגיבור הראשי בסדרת הדרמה "מיליארדים".
ב-2014 הקים את חברת Point72 תחילה כ-Family Office.
ב-2018, בתום תקופת ההשעיה של כהן, נרשמה כחברת השקעות ומנהלת נכון ל-2025 הון של כ-41.5 מיליארד דולר.
הונו של כהן מוערך על ידי פורבס בכ-21.3 מיליארד דולר.
פעילות עסקית, ציבורית ופילנתרופית נוספת
ב-2012 רכש כהן 8% ממניות קבוצת הבייסבול ניו יורק מטס, ב-2020 היה לבעל השליטה במועדון עם אחזקות של כ-97% ממניות הקבוצה.
הוא מכהן כמנכ"ל הקבוצה ורעייתו אלכסנדרה משמשת כנשיאה.
כהן הוא אספן אומנות המחזיק בין השאר ביצירות של פבלו פיקאסו, ג'ספר ג'ונס, ג'קסון פולוק, אנדי וורהול, פיטר דויג, ג'ף קונס, ריצ'רד סרה, קית' הרינג, אלברטו ג'קומטי, וילם דה קונינג, דמיאן הירסט ומארק קווין, חלק ניכר מהיצירות מוצגים במשרדים השונים של חברת Point72 ברחבי העולם.
כמו כן הוא תורם למוזיאונים בולטים ובהם מוזיאון סולומון ר.
גוגנהיים, המוזיאון לאמנות מודרנית, מוזיאון דל בריו והיכל התהילה של הרוק אנד רול.
כהן הוא מייסד הארגון הפילנתרופי Cohen Veterans Network (CVN) העוסק ברווחת משוחררי השירות הצבאי ומפעיל קליניקות ברחבי ארצות הברית המטפלות בין השאר בפוסט טראומה של משוחררים.
הוא הקים את הארגון בעקבות שירותו של בנו בחיל הנחתים.
כהן היה נשוי לפטרישיה משנת 1979 עד גירושיהם ב-1990, ולהם שני ילדים משותפים.
ב-1992 נישא לאלכסנדרה גרסיה ולהם ארבעה ילדים משותפים וילד נוסף של אלכסנדרה מלפני נישואיהם.
סטיבן ג'ון נאש הוא מאמן כדורסל קנדי וכדורסלן לשעבר ששיחק בעמדת הרכז.
נאש נחשב לאחד הספורטאים הקנדים הגדולים בכל הזמנים ולאחד הרכזים הטובים בתולדות הכדורסל.
לאחר קריירת כדורסל מוצלחת בליגות התיכונים, קיבל נאש ב-1993 מלגת לימודים לאוניברסיטת סנטה קלרה והחל לשחק כדורסל בנבחרתה.
בארבע עונותיו בסנטה קלרה, העפילה נבחרת האוניברסיטה שלוש פעמים לטורניר אליפות המכללות, כאשר נאש זכה פעמיים בתואר שחקן השנה של ליגת המחוז הדרום-מזרחי.
את תקופת לימודיו בסנטה קלרה סיים כמוסר האסיסטים המוביל בתולדותיה.
בדראפט ה-NBA לשנת 1996 נבחר נאש על ידי פיניקס סאנס במקום ה-15. תחילה הייתה השפעתו בפיניקס מועטת, וב-1998 הועבר לדאלאס מאבריקס.
בעונתו השלישית בדאלאס נבחר לראשונה למשחק האולסטאר ונבחר לראשונה לאחת מחמישיות העונה.
יחד עם דירק נוביצקי ומייקל פינלי, הוביל נאש את דאלאס לגמר המערב בעונה שלאחר מכן.
בתום עונת הסתיים חוזהו עם דאלאס, והוא חזר לפיניקס סאנס.
בעונת הוביל נאש את פיניקס לגמר המערב ונבחר ל-MVP של העונה הסדירה.
הוא זכה בתואר ה-MVP גם בעונת .
בשנת 2006 נבחר על ידי ה-ESPN לרכז התשיעי בטיבו בכל הזמנים.
בכמה עונות במהלך הקריירה שלו הוא הוביל את הליגה במספר האסיסטים שמסר ובאחוזי הקליעה מקו העונשין.
כמו כן, הוא ממוקם במעלה הרשימות של שחקני ה-NBA המצטיינים בכל הזמנים, בקליעת שלשות, בקליעת זריקות עונשין, בסך האסיסטים ובמספר האסיסטים הממוצע למשחק.
ב-2006 הטיים מגזין דירג אותו כאחד ממאה האנשים המשפיעים ביותר בעולם.
ב-28 בדצמבר 2007 זכה נאש לכבוד הגדול ביותר לאזרח קנדי, כאשר קיבל את אות מסדר קנדה, וב-3 ביוני 2008 הוא קיבל כוכב בשדרת הכוכבים של קנדה.
ב-18 בספטמבר 2009 קיבל תואר דוקטור לשם כבוד במשפטים מטעם אוניברסיטת ויקטוריה, על הישגיו כספורטאי ועל פעילותו בתחום הצדקה, בין היתר דרך "קרן סטיב נאש" שהקים.
נאש נולד בדרום אפריקה וגדל בוויקטוריה, על האי ונקובר במדינת קולומביה הבריטית שבקנדה.
בגיל 13 החל לשחק כדורסל וכבר אז האמין שישחק בליגת ה-NBA ויהפוך לכוכב.
בתחילה שיחק בתיכון מונט דאגלס סקונדארי, אך לאחר מספר שנים, החליטו הוריו להעבירו לתיכון סיינט מייקל, בו שיחק בנבחרות הכדורסל, הכדורגל והראגבי.
בעונתו האחרונה בתיכון, כמעט העמיד עם 21.3 נקודות, 11.2 אסיסטים ו-9.1 כדורים חוזרים למשחק והוביל את סיינט מייקל לאליפות אזורית כשהוא נבחר לשחקן המצטיין של הליגה.
לאחר סיום לימודיו, שלח מאמנו של נאש בתיכון, לן הייד-ליי, מכתבים ללמעלה מ-30 אוניברסיטאות בארצות הברית, בבקשה לקבל את נאש אליהן, אך נדחה על ידי כולן.
בסופו של דבר הצליח נאש להתקבל לאוניברסיטת סנטה קלרה.
לקראת עונת קיבל מלגת לימודים וכבר בעונתו הראשונה במכללות הוביל את סנטה קלרה ברונקוס לאליפות המחוז המערבי (ליגת ה-WCC) ולהופעה ראשונה מזה חמש שנים, בטורניר אליפות המכללות, בו התמודדו בסיבוב הראשון נגד אוניברסיטת אריזונה.
במשחק עצמו הצטיין נאש והוביל את הברונקוס לניצחון, לאחר שקלע 6 זריקות עונשין ב-30 השניות האחרונות.
עם זאת הודחה סנטה קלרה בסיבוב הבא על ידי אוניברסיטת טמפל.
בעונת , התקשו הברונקוס ונאש לשחזר את יכולתם בעונה הקודמת וסיימו את הליגה המחוזית במאזן של 7 הפסדים לעומת 5 ניצחונות בלבד.
בעונה שלאחר מכן, חזרה הקבוצה למסלול הניצחונות ובהובלת נאש שנבחר לשחקן העונה המחוזי, זכתה שוב באליפות המחוז המערבי.
למרות הצלחתם בליגה המחוזית לא הצליחו הברונקוס ונאש לעבור את הסיבוב הראשון של טורניר אליפות המכללות והודחו על ידי אוניברסיטת מיסיסיפי.
לאחר עונה זו, שקל נאש להירשם לדראפט ה-NBA לשנת 1995, אך החליט להישאר בסנטה קלרה עונה נוספת.
בעונת , משך נאש תשומת לב רבה מכלי תקשורת בינלאומיים ומ רבים של קבוצות ה-NBA.
הוא הוביל את סנטה קלרה לאליפות המחוז המערבי ונבחר בפעם השנייה ברציפות ל-MVP של הליגה.
בכך הפך לשחקנה הראשון של סנטה קלרה שעושה זאת מאז קורט ראמביס.
בסיבוב הראשון של טורניר אליפות המכללות, הוגרלו סנטה קלרה ונאש לשחק נגד אוניברסיטת מרילנד.
במצב של שיויון 3 בניצחונות ביניהן, התייצבו הקבוצות למשחק שביעי מכריע, בו קלע נאש 28 נקודות והוביל את הברונקוס לניצחון בסדרה.
למרות יכולתו המצוינת של נאש, הודחו הברונקוס כבר בסיבוב הבא על ידי אוניברסיטת קנזס.
נאש שהציג יכולת מעולה לאורך כל העונה וקבע ממוצעים של 17 נקודות ו-6 אסיסטים למשחק, נבחר לנבחרת האול-אמריקן על ידי סוכנות הידיעות האמריקאית וארגון כתבי הכדורסל של ארצות הברית.
נאש סיים את קריירת המכללות שלו כמלך האסיסטים של סנטה קלרה בכל הזמנים (510).
בנוסף על הוא מוביל את סנטה קלרה גם באחוזים מקו העונשין (86.2%) ובקליעות וזריקות לשלוש נקודות (656-263).
הוא מדורג שלישי ברשימת קלעי כל הזמנים של סנטרה קלרה (1,689) ומחזיק בשיא המכללה באחוזים מקו העונשין בעונה אחת (89.4%).
בספטמבר 2006, הצהירה סנטה קלרה כי בתור אות כבוד לנאש אף שחקן שלה לא ילבש את חולצה מספר 11. בכך הפך נאש לספורטאי הראשון בתולדות במכללה שזוכה לכבוד.
לאחר שסיים את לימודיו עם תואר במדעי החברה, נאש נבחר במקום ה-15 על ידי פיניקס סאנס בדראפט ה-NBA לשנת 1996. עם ההודעה על בחירתו של נאש, פצחו אוהדי פיניקס בקריאות בוז וחוסר הסכמה על בחירת שחקן לא מוכר יחסית.
זאת מכיוון שנאש, אף שהציג יכולת טובה במיוחד בתקופתו במכללות, לא שיחק באחד מהמחוזות הבכירים ב-NCAA.
בעונת הרוקי שלו, קיבל רק 10.5 דקות משחק בממוצע, אך בעונתו השנייה בליגה עלו דקות המשחק שקיבל ל-21.9 בממוצע והוא אף דורג במקום ה-13 מבין שחקני הליגה באחוזים לשלוש נקודות.
אף על פי כן, לא זכה לקביעות בפיניקס וחווה עליות ומורדת רבות בדקות המשחק שקיבל.
בתקופתו בסנטה קלרה, נאש פגש והתיידד עם עוזר המאמן של קבוצת דאלאס מאבריקס, דוני נלסון, שעבד עבור גולדן סטייט ווריורס בתקופה זו.
לאחר מעברו לדאלאס, הצליח נלסון לשכנע את אביו, דון נלסון, אז המאמן והמנכ"ל של דאלאס, לרכוש את כרטיס השחקן של נאש.
במהלך דראפט ה-NBA לשנת 1998, הועבר נאש לדאלאס מאבריקס בתמורה למרטין מוורספ, בובה וולס, בחירת הדראפט פאט גאריטי ובחירת דראפט עתידית בסיבוב הראשון (1999, #9 - שון מריון).
כבר בעונתו הראשונה בדאלאס (עונת השביתה-המקוצרת ), התבסס נאש כשחקן מוביל בקבוצה ופתח בחמישייה בכל 40 המשחקים בהם שותף.
עד לסיום העונה קבע ממוצעים של 7.9 נקודות, 5.5 אסיסטים ו-2.9 כדורים חוזרים למשחק.
עם זאת, דאלאס כשלה בניסיונה להעפיל לפלייאוף.
עם פתיחת עונת נפצע נאש בקרסול והושבת למשך חודשיים.
עם חזרתו לפעילות, שיפר משמעותית את יכולתו ואף הציג שישה משחקי דאבל-דאבל בחודש האחרון של העונה.
בסך הכל סיים את העונה עם ממוצעים של 8.6 נקודות ו-4.9 אסיסטים למשחק.
דאלאס, אותה הובילו בעונה זו דניס רודמן, דירק נוביצקי ומייקל פינלי, השתפרה משמעותית לעומת העונה הקודמת, אך עם זאת, שוב לא הצליחה להעפיל לפלייאוף.
בעונת , קבע נאש ממוצעים של 15.6 נקודות ו-7.3 אסיסטים למשחק, בעונת הפריצה שלו בליגה.
כאשר נאש מרכז את המשחק בצורה מעולה, נוביצקי ופינלי מציגים יכולת שיא ושחקן הרכש ג'וואן האוורד משלים, דאלאס הצליחה להעפיל לפלייאוף מהמקום השישי בליגה והגיעה עד לחצי גמר המערב, שם הודחה על ידי סן אנטוניו ספרס.
בעונת , קבע נאש ממוצעי שיא של 17.9 נקודות ו-7.7 אסיסטים.
הוא נבחר לראשונה בקריירה להשתתף במשחק האולסטאר ונבחר לחמישיית העונה השלישית.
כאולסטאר, זכה נאש לתשומת לב רבה מגופי תקשורת והחל להתפרסם גם בקרב אוהדי הקבוצות האחרות.
יחד עם נוביצקי ופינלי היה חלק מה"שלישייה הגדולה" של דאלאס.
גם בעונה זו הצליחה דאלאס להעפיל לפלייאוף, אך שוב הודחה בחצי גמר המערב, הפעם על ידי סקרמנטו קינגס.
בעונת , כמעט והעתיק את העונה הקודמת מבחינה אישית.
הוא קבע 17.7 נקודות ו-7.3 אסיסטים למשחק, ושוב נבחר למשחק האולסטאר ולחמישיית העונה השלישית.
נאש ונוביצקי הובילו את דאלאס ל-14 ניצחונות רצופים עם פתיחת העונה ולחלוקת המקום הראשון בליגה בסיום העונה הסדירה יחד עם סן אנטוניו ספרס, כאשר לשתי הקבוצות מאזן זהה של 60 ניצחונות לעומת 22 הפסדים בלבד.
בפלייאוף הגיעה דאלאס עד לגמר המערב אך הודחה על ידי סן אנטוניו ספרס, שהמשיכה לגמר ה-NBA ולבסוף זכתה באליפות.
בדרכה לגמר הדיחה דאלאס את פורטלנד טרייל בלייזרס וסקרמנטו קינגס.
בעונת , בעקבות רכישתם של אנטואן ווקר ואנטואן ג'יימיסון וריבוי שחקני ההתקפה בדאלאס ירד נאש בכמות הנקודות שקלע לעומת העונה הקודמת.
בעקבות זאת לא זומן למשחק האולסטאר ולא נבחר לאחת מחמישיות העונה, על אף שקבע שיאי קריירה באסיסטים למשחק (8.8) ובאחוזים מקו העונשין (91.6%).
בפלייאוף, לא הצליחו נאש ודאלאס לעבור את הסיבוב הראשון והודחו שוב על ידי סקרמנטו קינגס.
לאחר עונת , הפך נאש לשחקן חופשי והחל לנהל משא ומתן עם בעליה של דאלאס, מארק קיובן על חתימת חוזה ארוך טווח.
קיובן ביקש לשמר את כספי הקבוצה כדי שיוכל להחתים את דירק נוביצקי עם סיום חוזהו ולכן לא רצה להסתכן בהחתמתה של נאש על חוזה ארוך טווח.
הצעתו של קיובן בסופו של דבר הייתה חוזה לארבע שנים בשווי 36 מיליון דולר, עם אופציה לשנה נוספת.
קבוצתו הקודמת של נאש, פיניקס סאנס הציעה לשחקן חוזה לשש שנים בשווי 63 מיליון דולר.
נאש, שבתחילה הסתייג מעזיבה ניגש לקיובן וניסה לשכנעו להשלים את הפערים בין ההצעות, משלא הסכים, החליט השחקן לחתום בפיניקס לאחר שש עונות בדאלאס.
לאחר שזכה בשני תוארי MVP של העונה הסדירה בשתי העונות הבאות בפיניקס, התראיין קיובן בתוכנית המאוחרת עם דייוויד לטרמן ב-14 ביוני 2006 ואמר: "...אתה יודע שסטיב הוא אדם נפלא ואני אוהב אותו, אך למה הוא לא שיחק כמו MVP עבורנו?".
בפיניקס חבר נאש לשלישיית הצעירים המבטיחה, שון מריון, ג'ו ג'ונסון ואמארה סטודמאייר.
את העונה שלפני הגעתו סיימו פיניקס עם מאזן רע במיוחד של 53-29, ובקבוצה התכוננו לעונה גרועה נוספת.