tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
זאת בניגוד לחוק במדינות רבות בעולם, לפיו על האפוטרופוס לפעול לפי רצונו של האדם, או לפחות רצונו המשוער.
אפוטרופוס - אחראי על מי שאינו מסוגל לדאוג לענייניו.
בארצות הברית המונח המקביל לאפוטרופוס הוא Legal guardian.
מקור המילה העברית במילה היוונית επιτροπος (אפיטרופוס) - שמשמעותה "ממונה".
במילוי תפקידיו חייב האפוטרופוס לנהוג לטובת החסוי כדרך שאדם מסור היה נוהג בנסיבות העניין.
הורה הוא אפוטרופוס טבעי של ילדו עד גיל 18, ולאחר מכן ניתן להאריך את האפוטרופסות רק על פי הוראת בית משפט.
ישנם מקרים בהם בית המשפט קובע כי הורה אינו יכול לשמש כאפוטרופוס ובית המשפט עלול לשלול את מעמד האפוטרופוס מהורים שאינם ממלאים את חובתם כלפי ילדיהם או למנות אדם נוסף כאפוטרופוס.
אפוטרופוס על פי מינוי - אדם או תאגיד (עמותה, כגון הקרן לטיפול בחסויים), או האפוטרופוס הכללי (האחרון לרוב אינו משמש כאפוטרופוס אף על פי שהאופציה הזו קיימת בחוק), שבית המשפט מינה לדאוג לצרכיו ולרווחתו של אדם שאינו מסוגל לדאוג בעצמו לענייניו, כולם או מקצתם.
לנפגעי שואה ניתן למנות כאפוטרופוס ועדת אפוטרופסות לנפגעי השואה, שבהרכבה חברים נציג משרד הבריאות ונציג גוף המטפל בענייני נפגעי השואה.
היחסים בין החסוי לבין האפוטרופוס הם יחסי נאמנות והאפוטרופוס הוא נאמן מיוחד החב בחובות אמון מוגבלות כלפי האדם שעליו מונה כאפוטרופוס.
על פי פסיקת בתי המשפט, חובת האמונים של האפוטרופוס כוללת בחובה את האיסור להימצא בניגוד עניינים בין האינטרס האישי שלו וטובתו של האדם שעליו מונה כאפוטרופוס.
בפסק דין בפרשת ר' שניתן לאחרונה בבית המשפט המחוזי בתל אביב, נקבע כי האיסור על הימצאות במצב של חשש לניגוד עניינים חל על כל סוגי האפוטרופוסים, בין אם מדובר באפוטרופוס לרכוש ובין אם מדובר באפוטרופוס לגוף.
במסגרת פסק הדין בוטלה מתנה שהעניקה אשה לאחיה אשר מונה עליה כאפוטרופוס לגוף, בשל ניגוד העניינים המובנה שבו נמצא.
בין חובותיו של האפוטרופוס על פי החוק ניתן למנות את חובתו של האפוטרופוס לשמוע את דעת החסוי ואילו החסוי חייב למלא אחרי הוראות האפוטרופוס בנושאים שנמצאים תחת אחריותו.
במקרה של מחלוקת בין הצדדים – יכולים האדם שמונה לו אפוטרופוס ו/או האפוטרופוס לפנות לבית המשפט ולבקש את התערבותו והכרעתו.
אדם אשר מינו לו אפוטרופוס יכול להגיש בקשה לבית המשפט לבטל את האפוטרופסות, לצמצם אותה או להחליף אותה:
אדם יכול לבקש כי האפוטרופסות עליו תבוטל וכי הוא יהיה עצמאי לחלוטין.
אדם יכול לבקש כי האפוטרופסות עליו תצומצם כך שהוא יישאר עם אפוטרופוס לרכוש אך ללא אפוטרופוס לעניינים אישיים.
אדם יכול לבקש כי חבר קרוב יהיה אפוטרופוס שלו במקום קרוב משפחה.
אפוטרופסות יכולה להיות מוגבלת לתחום מסוים בו זקוק החסוי לעזרה וכן לתקופת זמן מוגבלת.
אפוטרופסות לגוף - אפוטרופסות שעניינה דאגה לחסוי בנושאים הקשורים לבריאות, מגורים, תזונה, ביגוד, ניקיון ועוד.
אפוטרופסות לרכוש - אפוטרופסות שעניינה דאגה לרכושו של החסוי ולהכנסותיו (למשל קצבה) של החסוי.
אפוטרופוס לעניין מסוים – ניתן למנות אפוטרופוס לצורך החלטה ספציפית (כגון ניתוח רפואי) או תחום ספציפי (כגון ניהול חשבון בנק עם חסכונות).
אפוטרופסות כללית (על גוף ורכוש) - סוג האפוטרופסות השכיח ביותר בישראל.
אפוטרופסות זמנית - אפוטרופוס המוגבלת בזמן כפי שנקבע על ידי בית המשפט.
אפוטרופוס נוסף - בית המשפט רשאי, אם ראה סיבה מיוחדת לכך, למנות לחסוי יותר מאפוטרופוס אחד.
משעשה כן, יחליט בית המשפט אם להטיל את תפקידי האפוטרופסות על האפוטרופוסים במשותף או לחלקם ביניהם.
אפוטרופוס לדין - לצורך הליך משפטי, בית המשפט רשאי למנות אפוטרופוס לצורך ייצוג ענייניו המשפטיים של כל אדם (ואף אם אינו קטין או פסול דין).
זאת במקרים בהם בית המשפט סבור כי לאותו אדם, או האפוטרופוס שלו, לא יהיה ייצוג ראוי או שטובתו לא תישמע בפני בית המשפט.
בישראל החוק המסדיר את עניין מינוי האפוטרופוס הוא חוק הכשרות המשפטית והאפוטרופסות, תשכ"ב-1962. הנחת המוצא של החוק היא ש"כל אדם כשר לזכויות ולחובות מגמר לידתו ועד מותו" (סעיף 1 לחוק); אפוטרופסות קיימת על קטינים (שטרם מלאו להם 18 שנה) ועל בגירים שאינם מסוגלים לדאוג לענייניהם בעצמם.
החוק מאפשר מינוי אפוטרופוס על אדם בגיר בשתי סיטואציות עיקריות: הראשונה, כאשר מדובר באדם בגיר אשר "אינו יכול, דרך קבע או דרך ארעי, לדאוג לענייניו, כולם או מקצתם, ואין מי שמוסמך ומוכן לדאוג להם במקומו".
השנייה, כאשר מדובר ב"פסול דין", לאמור, מי ש"מחמת מחלת נפש או ליקוי בשכלו" אינו מסוגל לדאוג לענייניו.
גם בישראל התחוללו שינויים חשובים בסוף המאה ה-20. ראשית, חקיקת חוק יסוד: כבוד האדם וחירותו בשנת 1992 הביאה לשינוי משמעותי בתפיסת העולם הפטרנליסטית שבבסיס מוסד האפוטרופסות.
יש לפרש את חוק הכשרות המשפטית והאפוטרופסות בצורה מצמצמת, באופן הפוגע בצורה מינימלית בחירויות היסוד של הפרט ובאופן המעניק משקל רב לאוטונומיה ולחירות האישית של היחיד.
לכך יש להוסיף את עובדת חקיקת חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות התשנ"ח 1998, אשר קובע מפורשות בסעיף 4 כי "אדם עם מוגבלות זכאי לקבל החלטות הנוגעות לחייו על פי רצונו והעדפותיו והכל בהתאם להוראות כל דין".
נכון לשנת 2015 רשומים בישראל כ-50,000 אנשים אשר מונה להם אפוטרופוס, ומדי שנה ממונים אפוטרופוסים לכ-5,000 חסויים בממוצע.
ההשוואה למדינות אחרות מראה כי מספר החסויים במדינת ישראל גבוה באופן יחסי למדינות מערביות אחרות ושיעור הגידול שלו חריג - על-פי נתונים לא רשמיים מספר החסויים הכפיל את עצמו במהלך 15 שנים (שיעור הגידול החריג ניתן להסבר באמצעות שיעור הגידול החריג באוכלוסייה הכללית).
85% מהאפוטרופוסים הם בני משפחה וכ-15% מהאפוטרופוסים הם תאגידים ועמותות פרטיות.
ל-90% מהחסויים יש אפוטרופסות כללית, על גוף ורכוש יחד.
בתי משפט לענייני משפחה מחליטים למנות אפוטרופוס ב-94% המקרים המובאים בפניהם.
החל משנת 2018 קיימות שתי חלופות למינוי אפוטרופוס: יפוי כוח מתמשך ותומך בקבלת החלטות.
ביפוי כוח מתמשך, אדם ממנה לעצמו מיופי כוח אשר יפעלו במקומו ועבורו אם יגיע למצב בו יאבד את כשירותו.
תומך בקבלת החלטות ממונה על ידי בית המשפט ותפקידו להנגיש לאדם הנתמך את המידע החיוני לו לשם קבלת החלטה.
תומך בקבלת החלטות אינו אמור להחליט עבור הנתמך דבר, אלא רק לעזור לו להגיע להחלטה בעצמו.
שתי החלופות נחשבות מגבילות פחות ופוגעניות פחות מאפוטרופסות, ומשקפות את העמדה לפיה האפוטרופסות היא כלי קיצוני יחסית, ולכן יש צורך לעשות בה שימוש רק כאמצעי אחרון, תוך הקפדה על שמירת כבוד האדם וחירותו.
במדינות רבות כאשר ממנים לאדם אפוטרופוס, הוא מאבד את הזכות להצביע בבחירות, את הזכות להתחתן, את הזכות לפנות לבית המשפט באופן עצמאי; לעומת זאת במדינת ישראל צריך להכריז על אדם כפסול דין כדי שהוא יאבד את הכשרות המשפטית, וגם אז הוא שומר על שכבה מינימלית של זכויות.
ביום בתי המשפט בישראל נמנעים ככל יכולתם מהכרזה על אדם כפסול דין.
לפיכך רוב האנשים במדינת ישראל שיש להם אפוטרופוס אינם פסולי דין, כלומר, יש להם כשרות משפטית.
אף על פי שלעיתים קרובות המוגבלות אינה משליכה על התפקוד ועל היכולת של האדם לקבל החלטות בעניינו, בכל זאת מרבים למנות אפוטרופוסים על אנשים עם מוגבלות.
שני עשורים לאחר חקיקת חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות, נדמה שמבין כל זכויות האדם שעליהן נאבקים אנשים אלה - הזכות המופרת ביותר היא גם הזכות הבסיסית ביותר - הזכות לאוטונומיה אישית.
אדם שמונה לו "אפוטרופוס לרכוש" מאבד את מרבית זכויותיו הכלכליות.
חשבון הבנק שלו נמצא בניהול האפוטרופוס, סניפי הבנק לא ימסרו לו מידע כספי והוא נדרש להישמע להוראות האפוטרופוס בכל הנוגע לשימוש בכספו.
אדם שמונה לו "אפוטרופוס לגוף" מוגבל אף יותר.
האפוטרופוס יכול להחליט על שינוי מקום מגוריו, על העברתו למוסד בניגוד לרצונו וכן לקבל בעבורו החלטות רפואיות.
הלוגיקה של מינוי אפוטרופוס פשוטה לכאורה - יש אנשים שאינם מסוגלים לדאוג לענייניהם באופן עצמאי וזקוקים לסיוע בניהול חייהם ובקבלת החלטות.
ואולם בפועל, הפתרון שמציע המשפט הישראלי הוא גורף ועלול להיות פוגעני הרבה מעבר לנדרש.
חוק הכשרות המשפטית והאפוטרופסות בישראל מושפע מתפישת עולם פטרנליסטית, שלפיה אנשים עם מוגבלות זקוקים להגנה מפני אחרים ומפני עצמם.
בימינו, כאשר תפישות של אוטונומיה אישית, זכויות אדם והעצמה הן שמתוות את מדיניות הרווחה, אין מקום לחוק במתכונתו הנוכחית.
אמנת האו"ם בדבר זכויות אנשים עם מוגבלויות, אותה אשררה גם ישראל, דורשת אימוץ מודלים חדשניים, המגשימים את המטרה מבלי לרמוס את האדם.
למשל, מינוי "ידיד קרוב" לאדם, שיסייע לו להגיע להחלטותיו בלי לפגוע באוטונומיה שלו.
בתי המשפט לענייני משפחה, שלהם הסמכות לשלול כשרות משפטית ולמנות אפוטרופוס, מטפחים לא פעם את הגישה הפטרנליסטית שבחוק.
שופטים רבים מסתמכים על חוות דעת רפואיות בעת מינוי אפוטרופוס, מבלי לשמוע או לראות את האדם עם המוגבלות.
בנוסף, אף שהחוק מאפשר למנות אפוטרופוס רק לתקופה מוגבלת או לתחום ספציפי, בפועל רוב הפסיקות הן גורפות; כ-90% לפי נתוני האפוטרופוס הכללי.
לאחר המינוי, יש פיקוח מינימלי על תפקוד האפוטרופוסים.
גם המודעות הציבורית לנושא מצומצמת.
לעיתים אנשי מקצוע אינם מודעים לאפשרויות הביניים ותומכים בהגשת בקשות גורפות לעניין אפוטרופסות.
הורים החוששים, בצדק, כי ילדיהם ייפלו קורבן לניצול כלכלי, למשל, לא תמיד מודעים לפתרונות מידתיים קיימים, בשל העדר הכוונה מצד האפוטרופוס הכללי.
דוגמה לפסיקה תקדימית בנושא אפוטרופסות לאנשים עם מוגבלויות משנת 2013 היא המקרה של ג'ני האטש, בת 29, עם תסמונת דאון מווירג'יניה בארצות הברית, שהייתה לסמל למאבק למען אנשים עם מוגבלויות.
בניגוד לרצונה, הוריה ביקשו להתמנות לאפוטרופוסים שלה כדי שתהיה להם הסמכות להחליט על מקום מגוריה, אופן הטיפול הרפואי בה ואף לקבוע אם מי היא יכולה להיפגש.
המאבק של האטש לעצמאות זכה בתמיכה רחבה.
עמוד הפייסבוק שהקימה עם חבריה "Justice for Jenny" קיבל אלפי לייקים.
התומכים אף ניצבו לצדה בבית המשפט, כשהם לובשים חולצות עם הלוגו של המאבק.
בהחלטה תקדימית, פסק בית משפט בארצות הברית כי ג'ני האטש תוכל לבחור מי יהיו האפוטרופוסים שלה והיכן תגור.
משפט זה היווה ציון דרך חשוב בשיח זכויות של אנשים עם מוגבלויות וג'ני הפכה לסמל של תקווה.
גם בארץ התקבלה פסיקה תקדימית בדבר ביטול אפוטרופסות לאישה עם שיתוק מוחין.
דנה כרמון מחיפה, בת 39, הייתה תחת חסות אפוטרופוס שלא אפשר לה לעשות קורס פסיכומטרי ולהחזיק בכלב.
כשפנתה לארגון ב"זכות" הם סייעו לה בביטול האפוטרופסות ובמציאת "תומך החלטות" בתחום הכלכלי.
בזכות פעולה זו היא מחזיקה בכלב ועשתה קורס פסיכומטרי כפי שכל כך רצתה.
אחת הסיבות העיקריות לשימוש בכלי האפוטרופסות בזקנה נובעת משכיחותה הגבוהה יחסית של תופעת ההתעללות בזקנים.
על פי סקר מקיף וראשון שנערך בשנת 2004 בישראל, לבחינת היקף תופעת ההתעללות בזקנים המתגוררים בקהילה, עלה כי 18.4% מהזקנים היו חשופים לסוג אחד או יותר של פגיעה – אלימות פיזית ומינית, התעללות מילולית, הזנחה, הגבלת חופש וניצול כלכלי.
ההתמודדות עם תופעת ההתעללות בזקנים נעשית בעיקרה בשתי דרכים; האחת טיפולית והשנייה משפטית, כאשר בין החוקים הרלוונטיים לעניין האפוטרופסות כלולים חוק הכשרות המשפטית והאפוטרופסות, התשכ"ב – 1962; חוק ההגנה על חוסים, התשכ"ו – 1966; תיקון מספר 26 לחוק העונשין (פגיעה בקטינים ובחסרי ישע), התש"ן - 1989 ועוד.
חוקים אלו אינם מבהירים במפורש מי היא אוכלוסיית היעד שיש להפעיל כלפיה התערבות משפטית.
מי נחשב לחסר ישע כלפיו חלה חובת הדיווח?
ומיהו הזקן שיש לפעול להגנתו באמצעות מינוי אפוטרופוס?
אי בהירות זו מעוררת דילמות אתיות ומשפטיות, ובפועל התוצאה היא כאמור שימוש מוגבר בכלי האפוטרופסות כלפי זקנים.
מחקרים מצביעים על כך שברוב המכריע של מינויי אפוטרופסות המבוצע ביחס לאנשים זקנים, קולם אינו נשמע בפני בתי המשפט - אם משום שאינם מיוצגים על ידי עורכי דין או שכלל אינם מוזמנים להליך (בניגוד לסעיף 36 לחוק הכשרות המשפטית והאפוטרופסות, התשכ"ב – 1962).
כך מאבדים אותם זקנים את מלוא חירותם האזרחית מבלי שניתן להם הסבר הולם אודות משמעות ההליך וקיומן של אלטרנטיבות חוקיות נוספות פחות קיצוניות.
על אף שהמחקר האמפירי בכל הנוגע לאפוטרופסות על בגירים בישראל עדיין מצומצם, אותם מחקרים מעטים מצביעים על כך שניתן בקלות יתרה למנות אפוטרופוס על אנשים זקנים, וכי עדיין אין מודעות מספקת לצורך להשתמש בכלי משפטי זה בזהירות רבה ורק כאמצעי אחרון לאחר שמוצו כל יתר האפשרויות.
יתרה מכך, כמעט שאין מודעות בישראל לצורך לפתח ולהשתמש בכלי תכנון משפטיים אישיים, כגון: צוואה בחיים, ייפוי כוח מתמשך או הנחיות מקדימות – המאפשרים ליחיד להגדיר באופן עצמאי וללא צורך בהליך משפטי פורמלי, מי יהיה אחראי מטעמו על קבלת החלטות משפטיות בשעה שיאבד את צלילות דעתו.
ביקורת רבה מופנית כלפי מוסד האפוטרופסות בשל הקלות בה ניתן למנות אפוטרופוס לאדם זקן.
לרוב מתבצע מינוי כללי גם לגוף וגם לרכוש ואינו מוגבל לאותם עניינים שבהם הזקן אינו יכול לטפל.
ברוב המקרים לא מוצעות חלופות או הליך גישורי למינוי אפוטרופוס.
כמו כן, רוב ההחלטות בנדון אינן כוללות נימוק מפורט מדוע ניתן המינוי ומה הצידוק לכך.
יתר על כן, קיימת ביקורת רבה על איכותן של חוות הדעת הרפואיות המוגשות לבית המשפט לגבי מצבו הרפואי של הזקן, אשר להן משקל רב בהחלטת בית המשפט לגבי מינוי אפוטרופוס עבורו.
בעולם ובארץ, נשמעת ביקורת גוברת על מוסד האפוטרופסות.
מינוי אפוטרופוס שולל את הכשרות המשפטית של החסוי ופוגע בזכויות האדם היסודיות ביותר — הזכות לכשרות משפטית, לאוטונומיה, לחירות, לכבוד ולקניין.
אפוטרופסות מייצרת הדרה ודחיקה לשוליים של אנשים עם מוגבלות וזקנים והם הקבוצה המרכזית אשר עדיין סובלת מהגבלת כשרותם המשפטית.
הסכמתו של האדם החסוי אינה נחוצה לצורך קבלת החלטות על חייו - נותני שירות פונים לאפוטרופוס מעל לראשו והחלטות רבות מתקבלות שלא בנוכחותו וודאי שלא בהסכמתו.
ברב המכריע של המקרים, ממונים אפוטרופוסים לאנשים זקנים ומוגבלים באופן גורף וגלובלי, מבלי שאלו יהיו מיוצגים או נוכחים בבית המשפט ומבלי שהוסבר להם אודות המשמעות של ההליך.
אופן פעולתו של מוסד האפוטרופסות מציג חוסר מידתיות בהיקף השימוש בכלי האפוטרופסות, היעדר עקרונות מנחים לאופן תפקוד האפוטרופוס ומכך שהפיקוח של האפוטרופוס הכללי אינו אפקטיבי.
במרבית המקרים כלל לא נעשה מעקב הולם ולא נבחן האם ועד כמה האפוטרופוסים אכן ממלאים את תפקידם נאמנה.
אפוטרופסות מייצרת קרקע פורייה לניצול ולמרמה וזאת בשל מתן הכוח המופרז לאפוטרופוס תוך שלילה כמעט מוחלטת של זכויות החסוי.
אפוטרופסות היא ביטוי להתנערות המדינה מחובותיה כלפי אוכלוסיות חלשות.
הלשכה לשירותים חברתיים מתקשה לתת מענה ללקוחותיה בשל העומס הרב ועל כן במקרים שבהם יש צורך במעורבות אינטנסיבית וכאשר מדובר בלקוח עם מוגבלות, ודאי כאשר אין מעורבות רצויה של בן משפחה, תיזום ה-רווחה מינוי של אפוטרופוס.
מינוי אפוטרופוס עשוי להחליש את הלקוח עם המוגבלות במקום להעצים אותו לחיים עצמאיים.
חוקרים מצביעים על כך שאפוטרופסות משפיעה לרעה על תפיסת האדם החסוי את עצמו ואת יכולותיו.
על גבי המוגבלות השכלית או הנפשית של האדם נוספת המוגבלות שהחברה מייחסת לו והחסמים שהחברה מציבה בפניו והדבר בא לידי ביטוי בהגברת , באובדן יכולות ובאי-פיתוח רצונות.
יש זיקה ישירה בין שלילת כשרות משפטית של אדם לבין השמה במוסדות.
הדבר בולט כאשר המינוי הוא של אפוטרופוס חיצוני אשר פוטר את עצמו מחובותיו עם העברת החסוי למסגרת טיפולית.
ייפוי כוח הוא הסמכה שמעניק אדם לאדם אחר (כל אדם מן השורה) לפעול בשמו בעניינים שונים, לפי בחירתו.
ייפוי כוח יכול להוות חלופה לאפוטרופסות, הפוגעת פחות בחופש הבחירה והרצון של החסוי.
רק אדם שכשרותו לא הוגבלה רשאי לערוך ייפוי כוח.
ייפוי הכוח נעשה מראש ובאופן שקול וענייני, תוך יכולת לתכנן את כל היבטיו, ולא בדיעבד, לאחר שאדם כבר אינו מסוגל לנהל את ענייניו.
דוגמאות נפוצות לייפויי כוח: ייפוי כוח רפואי על פי סעיף 16 לחוק זכויות החולה או ייפוי כוח שלקוח נותן לעורך דינו לבצע עבורו פעולות מסוימות.
יתרונותיו של ייפוי הכוח הוא שהאדם מייפה הכוח הוא היחיד שמחליט (ולא בית המשפט) מי יהא מיופה הכוח שלו ומהם העניינים שבהם יוכל בא כוחו לפעול למענו.
ייפוי כוחו של אדם אחר אינו שולל אפשרות למנות למייפה הכוח אפוטרופוס.
לרוב בית המשפט לא ימנה אפוטרופוס למי שייפה מראש את כוחו של אדם אחר.
בתי המשפט נוהגים לכבד ייפויי כוח, אולם השיקול היחיד שידריך אותם לגבי מינוי אפוטרופוס הוא טובתו של החסוי.
ביטול של ייפוי הכוח - מייפה הכוח רשאי לבטל את ייפוי הכוח בכל עת לפי רצונו, או לפי תנאים שיקבע ויצוינו על גבי ייפוי הכוח עצמו.
החתימה על ייפוי הכוח מוגבלת לאנשים מעל גיל 17, צלולים וכשירים משפטית.
על ייפוי הכוח חותמים בנוכחות שורה של בעלי מקצוע שביכולתם לאשר את זהות הצדדים (מייפה הכוח ומיופה הכוח) - רופא, פסיכולוג, עובד סוציאלי, אחות או עורך דין.
רצוי שהעד הנבחר יהיה זה שמכיר את האדם לאורך זמן.
ייפוי כוח מתמשך והנחיות מקדימות
בחוק זכויות החולה קיים ייפוי כוח עתידי לעניינים רפואיים בלבד.
ב-2012 הוגשה בישראל הצעה לתיקון חוק הכשרות המשפטית והאפוטרופסות - תיקון מס' 32 א-כה (ייפוי כח מתמשך, הנחיות מקדימות והוראות שונות), התשע"ב–2012, המבקשת להרחיב את הכלי הזה גם לעניינים אישיים אחרים ולענייני רכוש.
על פי ההצעה לתיקון החוק זו יוכל אדם, בזמן היותו כשיר ומסוגל לדאוג לענייניו, למנות מיופה כח שיהיה מוסמך לפעול בענייניו ולקבל החלטות בשמו, אם יגיע למצב בו הוא יחדל להיות מסוגל להבין בעניין לגביו ניתן ייפוי הכח ולקבל החלטות בקשר אליו, עקב ליקוי שכלי או נפשי.
ייפוי הכח המתמשך ימשיך לעמוד בתוקפו ומיופה הכח יהיה מוסמך לפעול על פיו, גם כאשר הממנה כבר לא יהיה בעל כשירות לתת אותו.
ייפוי הכח יוכל להינתן לגבי ענייניו האישיים של אדם, לרבות ענייניו הרפואיים, כולם או חלקם, או לגבי ענייני רכושו, כולם או חלקם והוא יוכל להינתן גם לעניין מסוים – אישי או רכושי.
כן מוצע לאפשר לאדם לתת הנחיות מקדימות גם ללא מינוי מיופה כח, למקרה שבו בית המשפט ימנה לו בעתיד אפוטרופוס.
החל מאפריל 2017, ניתן להפקיד באופן מקוון ייפוי כוח מתמשך, הנחיות מקדימות למינוי אפוטרופוס ומסמך הבעת רצון לעניינים אישיים הכוללים עניינים הנוגעים לרווחתו האישית של אדם, לצרכיו היום–יומיים, למקום מגוריו, לבריאותו, או לענייניו הגופניים, הנפשיים או החברתיים, ולמעט עניין הנוגע לרכושו, וכן לענייני רכושו של הממנה.
כל אדם בגיר בעל כשירות המבין את המשמעות של מתן ייפוי כוח מתמשך רשאי למנות מיופה כוח אחד או יותר, וכן למנות מיופה כוח מחליפים.
על מיופה הכוח להיות בגיר וכשיר, ולענייני רכוש, אינו יכול להתמנות אם הוא פושט רגל או לקוח מוגבל חמור.
כמו כן לא ימונה מי שיש בינו לבין הממנה זיקה של טיפול, ייצוג או תלות במקרים שנמנים בחוק.
אדם אינו רשאי להתמנות מיופה כוח ליותר משלושה אנשים.
הממנה רשאי לקבוע שמיופה הכוח יהיה זכאי לשכר בעבור ביצוע תפקידו.
שכר שישולם מנכסי הממנה ובשיעור שקבע הממנה.
תכליתו של התיקון לחוק היא לאפשר חלופה למינוי אפוטרופוס, וקביעת מנגנון של שמירה על כבודו וככל הניתן גם על עצמאותו, פרטיותו, חירותו וזכויותיו של נותן ייפוי הכוח המתמשך.
תוקפו, אם לא הוגבל בבחירת נותן ייפוי הכוח, בלתי מוגבל בזמן ועד מות הנותן, אך בכל 3 שנים חייב האפוטרופוס הכללי לשלוח הודעה לממנה ובה תזכורת ושאלה האם הוא מעוניין להמשיך.
במסגרת מנגנון קבלת החלטות נתמכת מתמנה תומך החלטות, תומך החלטות הוא אדם הממונה לצורך סיוע למי שמתקשה בקבלת החלטות ובביצוע פעולות משפטיות.
פעמים רבות אנשים אינם זקוקים למישהו שיחליט עבורם, אלא הם צריכים עזרה בקבלת ההחלטות.
תומך ההחלטות אינו מחליף את שיקול דעתו של הנתמך בשיקול דעתו שלו, אלא מסייע לנתמך וכך שומר על עצמאותו ועל וזכות ההחלטה שלו.
זאת בניגוד לאפוטרופוס, שבמקרים רבים מקבל את ההחלטה במקום לעזור לאדם להגיע להחלטה בעצמו.
יש צורך לבחון האם האדם יכול לקבל מישהו שתפקידו יהיה תומך בקבלת החלטות.
תומך ההחלטות מסייע לנתמך ומעניק ליווי ותמיכה בקבלת החלטות.
דוגמה מבריאות הנפש, במסגרת סל שיקום, ישנם מלווים אשר עוזרים לאדם פגוע הנפש בקבלת החלטות בנושאים כגון: סידורים חשבונאים, החלטות על מקום מגורים ועוד, אך כל זה לא במקומו, כי אם בשיתוף פעולה אתו.
ניתן להפסיק את יחסי התמיכה על ידי הודעה חד צדדית של הנתמך שהוא אינו מעוניין בהמשך תמיכתו של התומך.
החלופות המוצעות לאפוטרופסות בתחום הכלכלי נחלקות לשלושה תחומים: מקרקעין, בנקאות וחוזים.
במקרים רבים, באמצעות שימוש באמצעי זהירות אלה, ניתן להימנע ממינוי אפוטרופוס ולהגן על הפעולות הכלכליות של אנשים הזקוקים להגנה.
חלופות למינוי אפוטרופוס בתחום המקרקעין - הערת אזהרה, נאמנות, פיצול בין בעלות לפירות.
חלופות למינוי אפוטרופוס בתחום הבנקאות - הוספת שותף בחשבון, הרכב חתימה מיוחד, הגבלה על משיכת כספים, הגבלות נוספות בחשבון, השקעת הכסף, ייפוי כוח נוטריוני וחשבון נאמנות.
חלופות למינוי אפוטרופוס בתחום החוזים - אי השתכללות של חוזה, ביטול חוזה, הגנות מכוח דיני הצרכנות, פיתוח פרוצדורה יעילה לביטול חוזים ושינוי הדין המהותי.
אֱפוֹדִי הזהב או פסיון זהוב (שם מדעי: Chrysolophus pictus) הוא מין של פסיון גדול מסדרת התרנגולאים החי בטבע באזור מערב סין.
הוא הופץ על ידי האדם גם לאזורים אחרים.
לפסיון צבעים זהובים ובוהקים ומכאן שמו.
זנבו הארוך מהווה כשני שלישים מאורכו.
לפסיונים הזכרים לבוש מרשים וצבעוני: על ראשם ציצת זהב עם קצה אדום; מתחת צוארם מעין מניפה כתומה, מפוספסת בשחור; הבטן אדומה; הגב והכנפיים ירוקים עם מעט כחול; הרגליים צהובות, והזנב אפור-לבן מנוקד.
הנקבות אפורות ומוסוות טוב יותר.
הן קטנות מהזכרים ומגיעות בדרך כלל רק לאורך 70 ס"מ.
הפסיונים חיים ביערות הרריים במערב סין, ביערות סבוכים.
הם ביישנים ונסתרים ונדיר לצפות בהם.
כמו רוב התרנגולאים, הם נוטים לשהות הרבה על הקרקע, ולא לעוף אלא בשעת סכנה.
בלילות הם לנים על ענפי עצים.
בגלל צבעיו המרשימים אפודי הזהב הופץ על ידי האדם לאזורים אחרים כגון לבריטניה.
מזונם העיקרי הוא עלים, זרעים, פירות יער וחסרי חוליות קטנים.
מצב השימור של אפודי זה הוא ללא חשש.
אפודי סהרוני (שם מדעי: Chrysolophus amherstiae) הוא מין של עוף בינוני ממשפחת הפסיוניים שבסדרת התרנגולאים, והוא קרובו של הפסיון הזהוב, החי באותו אזור.
שמו המדעי קרוי על שם המושל הכללי של בנגל ויליאם אמהרסט (William Amherst), ששלח ב-1828 ללונדון את הדוגמה הראשונה של העוף.
מין זה חי בעיקר בסין הדרומית מערבית ובבורמה, אך הופץ על ידי האדם לאזורים אחרים בעולם כגון לבריטניה, שם חלק מהאוכלוסיות חיות בטבע.
הוא מזכיר מאוד במראהו את הפסיון הזהוב: הנוצות ירוקות, עם רשת שחורה של נוצות, בחזה והקצה הקדמי של הכנפיים וכן תחילת הראש, הבטן והעורף לבנים והכנפיים כחולות.
הזנב ארוך מאוד ולבן עם נוצות צדדיות אדומות ואדומים גם החלק התחתון של הבטן וקצה הראש.
על הצוואר מניפה לבנה היכולה להתנפח.
כמו רוב הפסיונים האחרים, גם לנקבת האפודי הסהרוני צבעי הסוואה חומים עמומים והיא הרבה יותר קטנה מהזכר.
הם נמצאים רוב הזמן על הקרקע וניזונים מתבואה, עלים, זרעים וחרקים.
תפוצתם רחבה ומצב השימור שלהם מוגדר ללא חשש.
אפודי (שם מדעי: Chrysolophus) הוא סוג של עופות ממשפחת הפסיוניים ומסדרת התרנגולאים והם בעלי נוצות צבעוניות גדולות ומקושטות ונפוצים גם במשכנות האדם, לעיתים זנבם גדול ביותר והוא מקושט בנוצות לבנות מפוספסות בשחור.
במקרים רבים הם הופצו מסביבתם הטבעית של אזור אסיה לעבר גנים באירופה ואף השתחררו לטבע באירופה.
אפוגוניים (שם מדעי: Apogonidae) היא משפחה של דגים מסדרת הדקראים החיים בימים ובאוקיינוסים כשכמה מינים חיים במים מליחים וחלק מבני הסוג Glossamia חיים אפילו במים מתוקים.
אורכם הממוצע הוא 10 ס"מ אך חלקם גדולים יותר.
דגים אלה בעלי פה גדול, סנפירי חזה קטנים וזנבות בעלי אונות ארוכות.
רבים מדגים אלה מקושטים ובעלי צבעים מרשימים.
הם ניזונים מפלנקטון ומסרטנים קטנים או דגים קטנים.
רבים מהם חיים בשוניו אלמוגים או בלגונות לאורך החופים.
חלק מדגים אלה הם דגי נוי באקווריומים.
סוג ומין יחיד קרדינל בנגאי (Pterapogon kauderni)
אפוטקס (Apotex) הוא תאגיד תרופות קנדי, והיצרן הגדול ביותר של תרופות גנריות בקנדה המוכר בלמעלה ממיליארד דולר קנדיים בשנה.
אפוטקס נוסדה בשנת 1974 על ידי בארי שרמן.
נכון ל-2016 העסיקה החברה למעלה מ־10,000 איש, מייצרת יותר מ־300 מוצרים הנמכרים ב־115 מדינות.
החברה מייצרת ומפיצה תרופות גנריות למגוון מחלות בהן סרטן, סוכרת, כולסטרול גבוה, גלאוקומה, זיהומים ויתר לחץ דם.
אפוטקס חברה בהתאחדות חברות הפרמה הגנריות בקנדה (CGPA), התאחדות יצרניות התרופות הגנריות (GPhA), וחברה שלא מן המניין במכון בריאות החיות הקנדי (CAHI) וההתאחדות הקנדית לניהול הפצת תרופות (CAPDM).
ב-1980 הייתה אפוטקס הראשונה לשווק גרסה גנרית של התרופה ללחץ דם פרופנולול.
באמצע שנות התשעים הרוויחה אפוטקס ממכירות כ־700 מיליון דולר בשנה, ובכך היא שלטה ב-40% משוק התרופות הגנריות בקנדה.
ב־2003 החלה אפוטקס לשווק לראשונה גרסה גנרית של התרופה נוגדת הדיכאון פארוקסטין, שבמקור נרשמה בפטנט על ידי החברה הבריטית גלקסו סמית' קליין.
שיווק התרופה נעשה "בסיכון", לפני תום הדיונים בנוגע לפטנט בין החברה לגלקסו סמית' קליין.
ב־2006 הסכימו היצרניות ובעלות הפטנט של תרופת פלוויקס (Plavix) סאנופי אוונטיס ובריסטול מאיירס סקוויב עם אפוטקס לישב את התביעה שלהן בעניין הפטנט.
במסגרת ההסכם הסכימה החברה שלא לשווק גרסה גנרית של פלוויקס עד ספטמבר 2011 בתמורה לסכום כסף שלא פורסם.
במסגרת ההסכם נכלל סעיף שאפשר לאפוטקס להתחיל לשווק את הגרסה הגנרית בארצות הברית עוד לפני תום הפטנט, במקרה שבו ההסכם ביניהן לא יתקבל על ידי משרד הסחר הפדרלי האמריקאי.
ביולי ההסכם לא אושר בארצות הברית, וב־8 באוגוסט 2006 החלה אפוטקס לשווק את הגרסה הגנרית, כשבמשך חמישה ימים שבהם התאפשר לה לייצר את התרופה הציפה החברה את השוק במלאי לחודשים של הגרסה הגנרית.
ב־2007 רכשה אפוטקס את יצרנית התרופות הגנרית הבלגית Topgen ESV על מנת להרחיב את עסקיה של אפוטקס באירופה.
באותה השנה רכשה החברה גם את החברה הספרדית Lareq Pharma SL מידי Industria Quimica Y Farmaceutica כדי להרחיב את נוכחותה במערב אירופה.
ב־2010 השיקה אפוטקס גרסה גנרית של התרופה להורדת כולסטרול ליפיטור של פייזר בקנדה, לאחר דיונים עם פייזר בנוגע לפטנט שנמשכו ארבע שנים.
הגרסה הגנרית ששיווקה אפוטקס שווקה בשם Apo-Atorvastatin.
ב־2012 החלה החברה לשווק Apo-Rosuvastatin, גרסה גנרית של התרופה הקרדיווסקולרית קרסטור שפותחה ונרשמה במקור על ידי אסטרהזניקה.
ב־2010 הוצבה אפוטקס במקום השמיני ברשימת יצרניות התרופות הגנריות הגדולות בארצות הברית בדוח של FiercePharma, שהתבססה על מכירות במהלך שנת 2009.
ב־2013 השיקה אפוטקס גרסה ביוסימילרית של ניאולסטה של אמג'ן באירופה, המיועדת לטיפול בחולי סרטן המקבלים טיפול כימותרפיה.
הגרסה של אפוטקס לתרופה נקראת גרטופיל (Grastofil) ורשומה באירופה על ידי Stada Arzneimittel.
ביולי 2017 תבעה טבע תעשיות פרמצבטיות את אפוטקס ומנכ"ל החברה ג'רמי דסאי וכן עובדת לשעבר בטבע ברינדר סנדהו, בטענה לגניבת סודות מסחריים.
בינואר 2018 התפטר ג'רמי דסאי.
ב־15 בדצמבר 2017 נמצאה גופתו של מייסד החברה ברנרד שרמן ושל אשתו בביתם, ומשטרת טורונטו חקרה את המקרה בחשד שנרצחו.
אפולו 11 הוא סרט דוקומנטרי אמריקאי משנת 2019 בהפקתו של טוד דאגלס מילר.
הסרט מתמקד במשימת אפולו 11 משנת 1969, המשימה המאוישת הראשונה שנחתה על הירח.
הסרט מורכב מקטעי ארכיון בלבד המציגים את המשימה מתחילתה ועד סופה.
כמו כן הוא לא מכיל קריינות או ראיונות.
אפולו 11 ערך הקרנת בכורה בפסטיבל הסרטים סאנדנס ב-24 בינואר 2019 ויצא באופן רשמי לאקרנים ב-1 במרץ 2019. הסרט זכה לשבחים רבים ממבקרי קולנוע וגרף מעל 15 מיליון דולר בקופות.
בשנת 2016, חברת ההפקות 'CNN Films' פנתה לבמאי טוד דאגלס מילר וביקשה ממנו לעשות סרט דוקומנטרי לכבוד השנה ה-50 לנחיתת אפולו 11 על הירח.
באותו הזמן, מילר בדיוק סיים סרט דוקומנטרי בשם The Last Steps על משימת אפולו 17. רעיונו של מילר היה ליצור דוקומנטרי בגישה ישירה המציגה את המשימה בלבד.
הסרט בעריכתו הסופית לא מכיל קריינות או ראיונות ומציג קטעי ארכיון בלבד.
במאי 2017, לאחר שיתוף פעולה בין מילר, נאס"א והארכיון הלאומי של ארצות הברית, נמצאו קטעי וידאו באיכות גבוהה של 70 מ"מ אשר צולמו בעת מאורע השיגור של הסטורן 5 ובעת חזרתם של צוות האסטרונאוטים לכדור הארץ עם תא הפיקוד.
קטעי הווידאו כוללים צילומים ממתחם השיגור 39 שבמרכז החלל קנדי, צופים אשר הגיעו לצפות במאורע, שיגורו של הסטורן 5, חילוצם של צוות האסטרונאוטים ניל ארמסטרונג, באז אולדרין ומייקל קולינס מתא הפיקוד לאחר נחיתתם והגעתם לנושאת המטוסים 'USS Hornet' מיד לאחר מכן.
לצד קטעי וידאו אלה, הדוקומנטרי כולל גם קטעי וידאו באיכות של 35 ו-16 מ"מ, תמונות ומספר מצומצם של קטעי וידאו משידורי הטלוויזיה.
מילר נעזר בחברת הפוסט-פרודקשן Final Frame מניו יורק כדי לבצע סריקות דיגיטליות באיכות גבוהה של כל קטעי הווידאו.
על מנת להעביר את הרכיבים הארכיוניים אל ומהארכיון הלאומי של ארצות הברית בוושינגטון די.
סי., נעשה שימוש ברכבי ואן מיוחדים וממוזגים.
צוות ההפקה קיטלג מעל ל-11,000 שעות של הקלטות אודיו ומאות שעות של וידאו.
בין הקלטות האודיו, היו הקלטות ממרכז הבקרה של המשימה.
בן פייסט, מהנדס תוכנה קנדי, פיתח תוכנה על מנת לשפר את איכות ההקלטות והעורך הבריטי סטיבן סלייטר ביצע את עבודת סינכרון קטעי הווידאו עם קטעי האודיו.
במהלך העבודות, הצליח צוות ההפקה לזהות את השיר "Mother Country" של הזמר ג'ון סטיוארט ברקע קטעי האודיו מרכב הנחיתה הירחי.
עקב כך, השיר בסופו של דבר נכלל במהלך הסרט.
הקרנת הבכורה העולמית של הסרט נערכה ב-24 בינואר 2019 בסולט לייק סיטי בפסטיבל הסרטים סאנדנס.
ב-1 במרץ 2019 הסרט יצא לאקרנים בארצות הברית.
בישראל הסרט הוקרן במהדורה מצומצמת בבתי קולנוע בודדים.
ב-24 במאי 2019, הוקרן הסרט בפסטיבל הסרטים דוקאביב.
בחודשים שלאחר מכן הוקרן הסרט בסינמטקים שונים ברחבי הארץ וביניהם סינמטק חיפה, סינמטק הרצליה, סינמטק ירושלים וסינמטק תל אביב.
הקרנת טרום-בכורה של הסרט לרגל יום השנה ה-50 שנה לנחיתה על הירח.
נערך באודיטוריום סמולרש, יולי 2019
ב-14 במאי 2019, אולפני יוניברסל הוציאו DVD, Blu-ray והורדה דיגיטלית של הסרט.
הדיסקים כוללים 2 קטעים נוספים; קטע וידאו באורך 3 דקות בשם Apollo 11: Discovering the 65mm וטריילר של הסרט.
לאחר הקרנת הבכורה של בפסטיבל הסרטים סאנדנס, הסרט קיבל ביקורות חיוביות ממבקרי קולנוע ששיבחו את איכות קטעי הווידאו בסרט.
באתר Rotten Tomatoes המאגד ביקורות של סרטים, הסרט מחזיק בדירוג של 98% ביקורות חיוביות בהתבסס על 102 ביקורות.
ההסכמה הכללית של האתר היא ש"אפולו 11 משתמש בקטעי ארכיון מחודשים בצורה אומנותית ומעוררת השראה כדי לשלוח את הצופים בחזרה אל זמן מכריע בהיסטוריה האמריקאית".
באתר Metacritic, הסרט מחזיק בציון ממוצע של 87 מתוך 100, בהתבסס על 29 ביקורות.
מבקר הקולנוע דייוויד ארליך מאתר IndieWire החמיא ליכולת של מילר להפוך את קטעי הנחיתה על הירח למיוחדים ומותחים, ושיבח את בהירות וצלילות איכות הווידאו.
אוון גלייברמן מהמגזין וראייטי שיבח את קטעי הווידאו וציין כי הם מרהיבים.
מבקרים רבים השוו את סרט זה לסרט הביוגרפי האדם הראשון של דמיאן שאזל.
גלן קני מהניו יורק טיימס ציין כי הסרט מעורר השתאות וכתב "למרות שאנו יודעים את תוצאתה של המשימה, הסרט מייצר מתח ודריכות".
מאט זולר סייץ מהאתר RogerEbert.com נתן לסרט ציון של 4 מתוך 4 כוכבים וטען כי הסרט הוא "זריקת אדרנלין של פלא וכישרון...
סרטים כאלו מתוכננים וממומשים הם כל כך נדירים שכאשר הם מגיעים, הם גורמים לרוב הסרטים הטובים האחרים להיראות תת-הישגיים.
כל מידע שאתם שואבים במהלך הצפייה בסרט הוא משני ביחס לחוויה הפנימית אשר היא הצפייה וההאזנה לסרט".
בסוף השבוע הראשון ליציאתו לאקרנים, גרף הסרט 1.6 מיליון דולר מ-120 בתי קולנוע ודורג במקום ה-15 בהכנסות באותו השבוע.
בסוף השבוע השני ליציאתו, גרף הסרט 1.3 מיליון דולר נוספים מ-405 בתי קולנוע ודורג במקום ה-10 בהכנסות.
נכון ליוני 2019, גרף הסרט 8.8 מיליון דולר בצפון אמריקה.
פרס תאריך הטקס קטגוריה מקבלי הפרס תוצאהפסטיבל הסרטים סאנדנס2 בפברואר 2019 Special Jury Award for Editing טוד דאגלס מילר פסטיבל הסרטים סאנדנס2 בפברואר 2019 US Documentary Grand Jury Prize טוד דאגלס מילר
אפולו היא דלקת הלחמית, אשר התפרצותה הגלובלית החלה בגאנה ובהמשך התפשטה בכל העולם והשפיעה על חייהם של מיליונים.
המחלה הופיעה לראשונה ביוני 1969 בפרבר המזרחי של אקרה והתפשטה לאורך קו החוף של מערב אפריקה במהלך השנים 1969-1970. מקור שמה הייחודי של המחלה, מגיע בעקבות סמיכותם של הדיווחים על המחלה לנחיתת האדם הראשון על הירח בחללית 'אפולו 11'.
רבים מתושבי אפריקה ראו בסמיכות זו כלא מקרית ואלו סבורים כי המחלה הגיעה ישירות מהחלל.
אפולו היא מחלה שפירה, בדרך כלל חולים אינם מסוגלים לעבוד למשך מספר ימים אך החלמה מלאה מוערכת כשבועיים.
עם זאת, במהלך המגפה ההודית בשנת 1971, המחלה הייתה, לעיתים רחוקות, מלווה בסיבוכים נוירולוגים כמו מעורבות עצבית גולגולתית.
סיבוכים דומים הוכרו יותר ויותר בארצות אחרות.
מחקר משותף בסריולוגיה בין מדענים הודים ויפנים אישר קשר סיבתי בין 'אפולו' והסיבוכים הנוירולוגים וכן הדגים כי לנגיף יש איזשהו נוירולוגיה עצבית כאשר נבדק בקופים.
הפוטנציאל לנוירובירולנציה בנגיף ה'אפולו' צריך להיות נזכר ולקבל הערכה מחדש בשביל לקחים להתפרצויות עתידיות של מחלות אנושיות.
במהלך 1969 המחלה התפשטה לחוף השנהב, ניגריה וקמרון, בעוד במרוקו נקודת השיא של המגפה היה דצמבר 1970 עד ינואר 1971. מדינות אחרות שנדבקו בשנת 1970 היו: טוגו, דהומיי, ליבריה, סיירה לאון (פברואר עד יוני), גמביה (אוקטובר) וסנגל (ספטמבר עד דצמבר).
'אפולו' הופיעה לראשונה בקינשה, זאיר, בשנת 1972. ממרוקו זה התפשט דרך אלג'יריה, תוניסיה ולוב ככל הנראה בשנים 1971 ו-1972, זאת על פי דיווחים של רופא עיניים מקומי.
במזרח אפריקה, 'אפולו' הופיעה בעיר חוף בקניה בשנת 1971, התפשטה לפנים הארץ והגיעה לניירובי לקראת סוף 1971 ותחילת שנת 1972. ככל הנראה, המגפה בקניה יובאה בדרך הים.
נראה כי המוקד האסייתי היה ג'אווה, אינדונזיה, וככל הנראה המחלה התפשטה משם לחלקים אחרים של אסיה.
חלה שמועה לא מאוששת, ש'אפולו' כבר קיימת במקומות אחרים באזור, בג'קרטה ובאלי, וגם בווייטנאם בשנת 1969 אך אישור אפידמיולוגי לא היה אפשרי.
למרות זאת, אין ספק לגבי המגפה שאובחנה על ידי רופאי עיניים בג'קרטה, באלי וסורביה בצפון-מזרח ג'אווה בשנת 1970 (יולי עד דצמבר).
התפרצויות אלה היו בהיקפים דומים עם אלה במערב אפריקה.
לאחר מכן, 'אפולו' פלשה לסינגפור בספטמבר ובאוקטובר של שנת 1970. בשנת 1971 התפשטה המגפה בהיקף רחב ברחבי אסיה, בתוך כך, אינדונזיה, בורמה, הודו, פקיסטן, סרי לנקה, מלזיה, תאילנד, וייטנאם, קמבודיה, לאוס, הונג קונג, טאיוואן, סין, הפיליפינים, קוריאה ויפן.
מהירות התפשטות המגפה הייתה דומה לזה של "שפעת אסייתית[TC6] ".
בהודו 'אפולו' הוכרה לראשונה בבומביי במרץ 1971. זה התפשט ברחבי הודו וסרי לנקה באותה השנה.
מפני שנראה כי ההתפרצות התרחשה מוקדם יותר במערב המדינה, ספק אם הוא הגיע מאינדונזיה, והאמונה הרווחת היא כי פליטים העבירו איתם את המחלה לבנגל ממלחמת בנגלדש.
בהתאם לכך, זה נקרא "מחלת שמחה בנגלה" או "דלקת הלחמית בנגלדש".
בכלכותה בלבד מספר המקרים שדווחו הגיע למיליון.
במדינות אחרות בדרום אסיה ובמזרח הרחוק, 'אפולו' הופיעה במהלך חודש אוגוסט לדצמבר 1971 למעט בבנגקוק שם החלה ביוני.
ביפן המגפה החלה לראשונה באוגוסט 1971 בקיושו בדרום-מערב ומשם התפשטה צפונה.
השיא הגיע בחודשים אוקטובר-דצמבר בטוקיו ומדצמבר עד ינואר של השנה הבאה בסאפורו.
אף על פי שהמזרח התיכון ממוקם גאוגרפית בין אפריקה ואסיה, המגפה לא תפסה ממדים רחבים כמו ביבשות האחרות.
הדיווח הראשון על המחלה הגיע מבריירין בשנת 1971 אבל המגפות בתימן וג'דה, ערב הסעודית, דווחו בפברואר 1972 ובראשית 1973, בהתאמה.
מלבד אלה, לא היו דיווחים על התפרצות המחלה במדינות אחרות באזור.
נראה כי לא הייתה התפשטות בצפון ודרום אמריקה, אם כי היה דיווח בנומיאה, קלדוניה, בשנים 1972 עד 1974.
באירופה, התפרצויות קטנות של המחלה דווחו בלונדון, רוטרדם, מוסקבה בשנת 1971. במיוחד מאז 1972 המחלה נפוצה בצרפת ובנלוקס, והתפרצות די מבודדת התרחשה במורסקה-סובוטה, יוגוסלביה, 1973.
בהשוואת חוץ, אין מקבילה להופעה של וירוס בסדר גודל כזה.
סביר מאוד שבהתחלה היו שני מוקדים למגפה, בגאנה ובג'אווה שהתרחשו במקביל במרחק של כ-13,000 ק"מ זה מזה, וכך במהרה התפשטה למדינות נוספות באפריקה ובאסיה.
חוקרים הודים שחקרו את התפשטות המגפה העלו מספר סברות להתגלות נגיף ייחודי זה בשני מקומות מרוחקים בערך באותו זמן באופן עצמאי.
סברה אחת שהועלתה על הדעת היא מצוות החג' באסלאם.
יכול להיות שמצוות העלייה לרגל המוסלמית מילאה חלק בתחילת הפצת המחלה וכך הביאה להפצה בשני המוקדים.
סברה שנייה שעלתה מעלה את האופציה כי מדובר בנגיף שהגיע מבעלי חיים אשר לוקח חלק מהתהליך האבולוציוני של הברירה הטבעית לדילול אוכלוסיית בני האדם.
לפי סקר שנעשה בניגריה על ידי החוקר סלמי, שיעור התחלואה במחלת האפולו בקרב גילאי 5–6 היה 9%, בקרב גילאי 11–12 הוא עלה ל-15.3%, והגיע ל-34.6% בקרב ילדים מעל גיל 13. במחקרו סלמי הבחין כי שיעור התחלואה הנשית גבוה יותר, אך חשד כי ייתכן והדבר נובע מחוסר דיווח של בנים.
ממחקרו ניתן להבחין כי אחוז החולים בקרב ילדים מתחת לגיל 10 היה קטן יחסית לשכבות גיל מבוגרות יותר [1].
להלן טבלה שמציגה התפלגות גילאים של חולים עם אפולו תחת טיפולים במרפאות עיניים בהתפרצות הראשונה של ארבע מדינות שונות (כל המספרים, למעט מספר מקרים, מוצגים באחוזים):
קבוצת גילסינגפור, שנת 1971בנגקוק, תאילנד 1971גוואהטי, הודו 1971ניירובי, קניה
ניתן לראות כי ילדים מתחת לגיל 10 היוו אחוז קטן יותר מהמקרים מאשר קבוצות גיל מבוגרות.
השיעורים הגבוהים ביותר היו בקבוצה בת 10- עד 20 בבנגקוק ובסינגפור ובקבוצה בת 20 עד 30 בהודו, ניירובי ויפן.
שיעור גבוה יחסית של חולים מבוגרים נצפה ביפן.
הבדלים אלה עשויים לשקף התפשטות קהילתית באזורים טרופיים והתפשטות הטרוגנית מרוכזת עיניים ביפן.
נתוני הגילאים בסך הכל תואמים את שיעורי ההתקפה הספציפיים לגיל המדווחים מניגריה.
אולם, שכיחות הנוגדנים לאחר המגפה הייתה הגבוהה ביותר בקרב ילדים מתחת לגיל 9 בפונטיאנק, מערב בורניאו, כמו גם באקרה, גאנה.
תצפיות אלה מראות כי תינוקות וילדים עשויים לחוות זיהום גבוה יותר אך שיעורי התקף קליני נמוכים יותר.
סקר שנעשה בפריטאון שבסיירה לאון איתר 582 חולים ב-154 משקי בית (3.8 מקרים למשפחה) בקרב 1,547 תושבים.
שיעורי ההתקפה המשפחתית נמצאו פרופורציונליים למספר הנפשות בחדר: 20.3 אחוז במשקי בית עם 1.9 נפשות לחדר אך 48 אחוז בקרב אלה עם יותר מ־3.5 נפשות לחדר.
נתונים אלה מראים כי צפיפות יתר מגבירה את התפשטות האפולו.
הקשר בין המחלה ל"אפולו 11"
ביוני 1969 במקביל לדיווח בגאנה על דלקת עיניים וכי היא מתפשטת במהירות כמגפה ברחבי המדינה, חל אירוע נוסף גדול ומשמעותי בעולם - נחיתת האדם הראשון על הירח בחללית שכונתה "אפולו 11".
סמיכות אירועים אלו יצרה דעה רווחת בקרב אזרחי המדינה אשר קיים קשר ישיר בין המחלה לבין נחיתת החללית על הירח.
מלבד שהחליטו להעניק למחלה שם זהה, דבקו רבים בטענה כי המגפה הובאה מהחלל אל כדור הארץ.
אנתרופולוגים טוענים כי קהילות קטנות ובעלות מבנה חברתי מגובש באפריקה נוטות להאמין בקסמים משום שהן חשות מאוימות.
נושא האמונות התפלות והכישופים נפוץ מאוד במדינות שונות ביבשת אפריקה, הם מאמינים כי קיים קשר בין התפרצותה של מחלה מסוימת לאירועים שונים שקורים הגורמים לכישוף שהתוצאה שלו היא מחלה מסוימת ואף מוות.
למשל, בדרום אפריקה מאמינים כי כל מוות שלא נובע מזקנה או אלימות נגרם מכישוף כלשהו.
כך גם מחלת האפולו, נתפסת כאחת שנגרמה מכישוף כאשר הובאה מהחלל על ידי האסטרונאוטים שנחתו על הירח וחזרו בשלום לכדור הארץ.
על פי ההלכה, אַפּוֹטְרוֹפּוֹס הוא אדם הממונה לפקח על נכסי אחרים, בדרך כלל של יתומים קטנים, ולטפל בצרכיהם.
מקור המילה אפוטרופוס הוא מיונית, ופירושה הוא אדם האחראי על מי שאינו מסוגל לדאוג לענייניו, בהלכה המושג אפוטרופוס הורחב ומשמש לכל מי שממונה לטפל בענייני אחרים.
האפוטרופוס הנידון בהלכה הוא המטפל בנכסי קטנים, או בנכסי גדולים שאינם נמצאים כאן או שאינם בני דעת.
לרוב השימוש במינוח הוא לגבי המטפל בנכסי יתומים קטנים.
בחז"ל אין התייחסות כשאדם ממנה בעצמו אפוטרופוס על נכסיו, שהרי אדם יכול לעשות בשלו כרצונו.
אדם מתמנה לאפוטרופוס באחד משני האופנים הבאים: על ידי אבי היתומים בחייו, או על ידי בית דין לאחר מות האב, וכך הוא לשון הרמב"ם:
חובת המינוי היא כשחלק להם המוריש את הנכסים בחייו, או כשהגדולים אינם רוצים להתעסק בשותפות עם הקטנים אלא לחלק את הירושה, אבל אם הגדולים רוצים להיות בשותפות עם הקטנים ויכולים להשביח את הנכסים, עדיף כך.
כמו כן ישנה אפשרות להיעשות אפוטרופוס באופן אוטומטי כשהיתומים בוטחים בו והוא נעשה אפוטרופוס דה פקטו.
העמדת אפוטרופסות ליתומים היא מצווה מהתורה, ותוקף פעולותיו הוא מדין זכין לאדם שלא בפניו, מאחר שכל פעולות האפוטרופוס הם לזכות היתומים.
האפוטרופוס עושה כל הדרוש לעשות בנכסים כפי מה שיראה בטובת היתומים, ומכלכלם כפי הממון וכפי הראוי להם, לא יותר מדי ולא פחות מדי, ואף יכול למכור את נכסיהם המטלטלין, כדי להאכיל אותם, אבל לא בשביל להניח המעות, שמא יגנבו המעות, או משום שבח בית אביהם, שנוי וכבוד הוא להם.
כמו כן מוכר שדה ליקח שוורים לעבודת שדות אחרות, שהשוורים הם עיקר כל נכסי שדות ואין מוכר שדה רחוקה בשביל לקנות קרובה, ולא רעה בשביל לקנות יפה, שמא תשתדף אותה שקנה.
אפודה הוא פריט לבוש סרוג, אשר עשוי במרבית המקרים מצמר או מכותנה.
האפודה במרבית המקרים דומה לסוודר וזאת בניגוד לקרדיגן אשר דומה לז'קט, לאור הדמיון בין פריטי הלבוש המילה משמשת לא פעם כמילה נרדפת לסוודר.
אפודת ספורט היא בגד ספורט, חולצה או גופייה, שלובש חבר בקבוצת ספורט, שבעזרתה ניתן לזהות לאיזו קבוצה הוא משתייך, אפודה שכזו מכילה את שמו של הספורטאי שלובש אותה ואת מספרו.
קיימים מקרים בהם האפודה גם כוללת את הלוגו של הספונסר של הקבוצה.
אפוד זוהר הוא בגד בצבע בולט (בדרך כלל צהוב) הנלבש על פלג הגוף העליון כדי להבטיח נראות טובה יותר של הלובש אותו, ובכך לשפר את בטיחותו.
לשיפור נוסף של הנראות כולל האפוד פסים מחזירי אור.
שימוש נפוץ באפוד זוהר הוא בעת עצירת חירום בשולי הדרך, לשם שיפור הנראות של הנהג היוצא מרכבו וצמצום הסיכון של פגיעה בו מרכב חולף.
אנשי ביטחון המפקחים על אירוע רב משתתפים נוהגים אף הם ללבוש אפוד זוהר, כדי שיהיה קל לזהותם.
במכונית אפוד זוהר הוא חלק מערכת בטיחות הכוללת גם משולש אזהרה וערכת עזרה ראשונה.
בלילה חשוך, נהג שעצר בצד הדרך נראה למרחק של 30 מטר ללא אפוד זוהר, ולמרחק של 150 מטר עם אפוד זוהר.
החזקת אפוד זוהר ברכב ולבישתו בעת יציאה ממכונית שעצרה בצד דרך שאינה דרך עירונית, הפכה לחובה במדינות רבות בתחילת המאה ה-21. בישראל נקבעה חובה זו ב לפקודת התעבורה, שנכנס לתוקף ב-1 בינואר 2006.
מאפייניו של אפוד זוהר נקבעו בתקן אירופי וגם בתקן ישראלי: ת"י 1258 חלק 4.
אֶפּוּאַס היא גבינה תחומה חוקית לייצור בכפר אפואס וסביבותיו במחוז קוט-ד'אור, בערך באמצע הדרך בין דיז'ון לבין אוסר, בדוכסות בורגונדי לשעבר, צרפת.
ייצורה מתבסס על תהליכים חקלאיים ומשאבים שנמצאים באופן מסורתי באזור זה.
אפואס היא גבינה חריפה רכה מחלב פרה.
היא מבשילה במריחה, ב"קליפה שטופה" (שטופה בתמלחת וב"מארק דה בורגון", ברנדי חרצני הענבים - דומה לגרפה - המקומי).
היא עגולה בסביבות ה-10 ס"מ קוטר או 18 ס"מ קוטר, בצבע אדום-כתום רך ייחודי.
היא מיוצרת מחלב גולמי או מפוסטר, נמכרת בקופסת עץ עגולה ולעיתים מוגשת במסעדות עם כפית בשל מרקמה הרך במיוחד.
הגבינה מוגשת לרוב עם בירה טראפיסטית או סוטרן.
בתחילת המאה השש עשרה, הכפר היה ביתם של קהילת נזירים ציסטרציאנים במנזר Cîteaux שלפי האגדה שבעל פה, החלו בייצור הגבינה.
מאתיים שנה מאוחר יותר, כשהקהילה עזבה, ירשו החקלאים המקומיים את המתכון, שהתפתח במהלך המאה שלאחר מכן.
נפוליאון אהב במיוחד את הגבינה, והמשפטן והפוליטיקאי המפורסם ז'אן אנטלם בריה-סאווארן סיווג אותה כ"מלך כל הגבינות".
אף על פי שהייתה פופולרית בתחילת המאה העשרים, עם למעלה מ-300 חוות שייצרו את הגבינה, הייצור כמעט גווע עד סוף מלחמת העולם השנייה.
הדבר נבע מאובדן חלק ניכר מאוכלוסיית הגברים, והותיר את הנשים לעבוד בשדות, מה שהוביל בתורו להזנחה של עסקי החלב המקומיים ושל ייצור הגבינות.
בשלב הראשון של הייצור, החלב המלא מחומם לסביבות 30 מעלות צלזיוס כאשר ההתקרשות נמשכת לפחות 16 שעות.
את הגבן השביר מנקזים בתבניות, ולאחר מכן נותנים למי גבינה לזלוג החוצה.
כ-48 שעות לאחר מכן מסירים את הגבינה מהתבניות, ממליחים אותה ומניחים על מתלים לייבוש.
לאחר שהתייבשה, היא מועברת למרתפים להתיישנות.
כל גלגל גבינה נשטפת עד שלוש פעמים בשבוע בתערובת של מים וה"ברנדי חרצני ענבים", ומצוחצחת ביד כדי לפזר את החיידקים באופן שווה על פני השטח.
השמרים וחומרי התסיסה מייצרים את המראה החיצוני הכתום-אדום הייחודי, כפי שהוא מתפתח על פני תקופה של כשישה שבועות.
בשנת 1991 זכתה הגבינה למעמד כינוי מקור מבוקר (AOC), הקובע כי הייצור חייב לפעול לפי הכללים הבאים:
יש לבצע את הקרשת החלב על ידי חומצת לקטית ולהמשיך אותה במשך 16 שעות.
יש לחתוך את הגבן בגסות ולא לשבור.
לאחר הניקוז, מותר להשתמש רק במלח יבש.
על פי תקנת AOC, רק גבינה המיוצרת בקומונות הרשומות במחלקות קוט-ד'אור, הוט-מארן ויון יכולה לשאת את הכינוי.
אפוינט (בבורמזית: အပွင့်) הוא מונח תרבותי ייחודי למיאנמר המתאר אנשים שהוגדרו כזכר בלידתם המזדהים בגלוי כנשים ונמשכים לגברים.
מחוץ להקשר המקומי, "אפוינט" נחשבות לרוב כאישה טרנסית.
עם זאת, לפי ורונזה, "בניגוד לאפיונים מערביים טיפוסיים (כגון בקהילת הלהט"ב) המשתמשים בקטגוריות נפרדות כדי להגדיר זהויות מיניות ומגדריות, קבוצת תוויות אחת משמשת לעיתים קרובות ברחבי אסיה כדי לאפיין זהויות מיניות ומגדריות כאחד.
מונח נוסף בבורמזית הוא אפונה (အပုန်း) ומשמש לתיאור גברים "שהם בעלי אוריינטציה מינית כלפי גברים אחרים אך מסתירים את העדפותיהם המיניות ברוב התחומים או הנסיבות החברתיות ולעיתים קרובות מכונים כ'נסתרים' או 'נחבאים' בשל הצגתם כ'גברים' בסביבות ציבוריות ובסביבות חברתיות מסוימות".
שני המונחים חולקים את ה"נשי" הפנימי, אך נבדלים זה מזה בביטוי המגדר החיצוני שלהם.
סעיף 377 של חוק העונשין הקולוניאלי הבריטי, שהגדיר פעילות מינית אנושית שהיא "בניגוד לסדר הטבע" כפלילי, נאכף במהלך השלטון הבריטי בבורמה ושימש לרדיפת אפוינט.
עם תום השלטון הבריטי ב-1948, מיאנמר עדיין שמרה על החוק כמורשת קולוניאליסטית.
משטרת מיאנמר ממשיכה להשתמש בסעיף 377 כדי לרדוף את האפוינט, אשר "נחשב לגבר בעיני החוק", גם אם הם אינם עוסקים בפעילות מינית כלשהי, שכן הדבר נקבע כהוראה בסעיף 377. "אפוינט" מוגדרים כ"סוטים ופושעים" ומאוימים על ידי המשטרה במעצר.
המשטרה תועדה כשהיא משתמשת באיומים כדי לאלץ את "אפוינט" "לבקש שוחד או טובה מינית" בתמורה לאי-מעצר.
כתוצאה ממעמדם בחברה, הקריירה והסיכוי להתפתח כלכלית של אפוינט מוגבלים מאוד.
אפולדה היא עיר במרכז מדינת תורינגיה, גרמניה, ובירת מחוז ויימארר לנד.
העיר ממוקמת במרכז המשולש שבין הערים ויימאר, יינה ונאומבורג (על נהר זאלה), היא סמוכה גם לנהר אילם, כ-15 קילומטרים מצפון-מזרח לוויימאר.
תחנת הרכבת של אפולדה נמצאת על קו הרכבת האלה–בברה, אשר מהווה חלק מהמסלול הראשי המחבר בין ברלין לפרנקפורט.
האזכור ההיסטורי הראשון של אפולדה מתוארך לשנת 1119. עד 1633, הייתה העיר מקום מושבם של בני משפחת האצולה ויצטהום (Vitzthum), אשר נהנו ממידה מסוימת של עצמאות.
בין השנים 1633 למלחמת העולם הראשונה, הייתה העיר בבעלות אוניברסיטת ינה.
בין 1691 ל-1809 הייתה חלק מדוכסות סקסוניה-ויימאר, ולאחר מכן עד 1918 הייתה חלק מהדוכסות הגדולה של סקסוניה-ויימאר-אייזנך.
בסביבות שנת 1700 החלה להתפתח בעיר תעשיית הסריגה, אשר הגיעה לשיאה בסוף המאה ה-19, אז הייתה אפולדה לעיר העשירה ביותר באזור.
ב-12–17 ביולי 1945 הנפיקה העיר סדרת שלושה בולים משלה, שתיארו ענף חדש הצומח מתוך גדם עץ.
לאחר מלחמת העולם השנייה, הפכה תורינגיה לחלק מהרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית (מזרח גרמניה).
עד איחוד גרמניה ב-1990 הייתה אפולדה ידועה בזכות תעשיית הטקסטיל שלה, אך מאז חוותה העיר שפל כלכלי ניכר.
הבולט מבין ראשי העיר היה ארנסט שטגמן, אשר כיהן בתפקיד במשך 33 שנים (1901–1934).
להלן רשימה של ראשי העיר הבולטים:
העיר מכילה מספר כנסיות ומונומנטים, בהם אנדרטה לזכרו של כריסטיאן צימרמן (1759–1842), אשר פיתח את תעשיית האריגים המקומית, ובכך הפך את אפולדה לאחת הערים החשובות בתעשייה זו בגרמניה.
בשנת 1900 היו בעיר מפעלים לצביעת בדים, יציקות פעמונים, ומפעלי קטרים ומנועי קיטור.
עם איחוד גרמניה, רוב המפעלים הללו נסגרו מסיבות כלכליות.
אתרי התיירות המרכזיים בעיר כוללים:
כנסיית מרטין הקדוש (נבנתה ב-1119), משלבת סגנונות רומנסקי, גותי ובארוקי
בית העירייה של אפולדה (נבנה ב-1558/9), בסגנון הרנסאנס
כנסיית בוניפציוס הקדוש (נבנתה ב-1894)
בית פראגר (נבנה ב-1925), המשמש אתר הנצחה להשואה
הפעמון החופשי הגדול בעולם, Decke Pitter שבקתדרלת קלן, יוצר באפולדה.
אפולדה היא עיר תאומה לערים הבאות:
קרל פרידריך לואיס דוברמן (1834–1894), מפתח גזע הדוברמן
אוטו פרנץ גאורג שילינג (1911–1973), מתמטיקאי
אלבר רייסנר (1922–2011), מוזיקאי ומנחה טלוויזיה
מייק מורינג (נולד ב-1971), פוליטיקאי
אַפּוֹלוֹנְיָה־אַרְסוּף (גם תֵּל אַרְשָׁף) היא מצודה עתיקה ועיר ששרידיה נמצאים במישור החוף על מצוקי הכורכר בשרון הדרומי, ממערב לשכונת נוף ים בהרצליה, בקרבת סידנא עלי של ימינו.
המקום הוכשר לביקורי מטיילים והוקם במקום גן לאומי.
העיר ארשף הוקמה בראשית התקופה הפרסית (המאה ה־6 עד המאה ה־4 לפנה"ס) על ידי הפיניקים, ונקראה על שם רשף, אל הסער והמלחמה הפיניקי.
המקום נכלל בתחומי השפעתה של העיר צידון, שקיבלה את אזור השרון לניהולה מידי השלטון הפרסי כפי שמוזכר בכתובת אשמונעזר.
היישוב הפיניקי שהתקיים במקום בתקופה זו עסק ביצור צבע הארגמן וקיים קשרי מסחר עם האזור הים האגאי ויוון.
יש המשערים שיישובם של ארשף ותל מיכל בקרבה כה גדולה הוא ביטוי של התחרות בין צידון לצור ביישוב המוגבר בדרום פיניקיה בתחילת התקופה הפרסית, כאשר ארשף הייתה עיר חסות צידונית ותל מיכל הייתה צורית.
בתקופה ההלניסטית המשיך היישוב במקום להתפתח.
בתקופה זאת נכללה העיר בתחומי השליטה של הממלכה הסלאוקית, והעיר שימשה כנמל ומעגן עבור ספינות ששטו בין יפו לדור, הנמלים המוגנים היחידים באזור.
האוכלוסייה הנוכרית בעלת הנטיות ההלניות שהרכיבה את המארג הדמוגרפי המקומי הביאה לשינוי שם האתר מ"אַרְסוּף" (שם שמי) ל"אַפּוֹלוֹנְיָה" (שם יווני).
שני האלים רשף ואפולו היו מזוהים זה עם זה.
בתקופה הרומית גדלה העיר והתפתחה.
היישוב הפך למרכז עירוני לאזור כולו, והעיר הייתה נקודת היישוב הגדולה בין יפו לקיסריה על דרך החוף.
בשנת 113/4 נפגעה העיר ברעידת אדמה, אך שוקמה במהירות.
בתקופה זאת הוקם במקום נמל, והעיר עסקה במסחר ימי עם איטליה וצפון אפריקה.
בתקופה הביזנטית המשיכה העיר לגדול ושמה שונה לסוזוסה (שם שפירושו עירו של הפודה).
במאה החמישית והשישית הייתה העיר היישוב הגדול בשרון, אחרי קיסריה.
בעיר הייתה כנסייה גדולה והתגוררו בה נוצרים רבים, לצד אוכלוסייה שומרונית גדולה (ייתכן שאחת המסורות השומרוניות שזיהתה במקום את קבר עלי הכהן מקורה בתקופה הביזנטית).
בעיר התפתחה תעשיית זכוכית, ושטחה בתקופה זאת הגיעה ל־280 דונם.
בתקופה זאת הייתה העיר עיר פרזות (כלומר לא מוקפת חומה).
ב־640 נכבשה העיר בידי המוסלמים.
העיר בוצרה והוקפה חומה בעקבות התקפות חוזרות ונשנות בידי הציים הביזנטיים מן הים כפי שהדבר מתבטא בתיאורו של מוקדסי (ראה סידנא עלי).
שטח העיר הצטצמם ל־90 דונם וכך גם גודל הנמל.
בתקופה זאת הוקמו שווקים גדולים ותעשיית קדרות מפותחת.
ב־809, בעקבות מותו של הח'ליף הארון א־רשיד, נערכו פרעות בקהילה השומרונית המקומית ונהרס בית הכנסת שלה.
ב־1099 לאחר כיבוש ירושלים צרו הצלבנים על ארסוף, אך נכשלו.
ב־1101 נכבשה ארסוף על ידי הצלבנים בראשות בלדווין הראשון שנעזר בצי אוניות מג'נובה.
במאה ה־12 הפכה ארסוף לאחוזה פאודלית בשם "אַרְסוּר" (Arsur), ושליטה היה ז'אן הראשון מארסור (Jean I, seigneur d'Arsur; 1168–1198).
בעקבות המפלה הצלבנית בקרב קרני חיטין בשנת 1187 הייתה ארסוף תחת שליטה מוסלמית במשך ארבע שנים, וביצוריה נהרסו.
ב־7 בספטמבר 1191 נערך בסמוך ליער ארסוף (יער האלונים שהיה באזור) קרב גדול בין ריצ'רד לב הארי לצלאח א־דין.
הקרב הסתיים בניצחון צלבני, שקיים את הממלכה במשך העשורים הבאים.
החל מ־1207 החליפה ארסוף אדונים צלבניים רבים.
ב־1241 בוצרה העיר, נבנתה מצודתה הגדולה והוקם בה נמל חדש.
בשנים ההן היתה לעיר תעלת ההגנה היבשה (חפיר) הרחבה והמושקעת ביותר במבצרי הארץ, שהגנה על דרך החוף מיפו לקיסריה, והמעגנה שלה איפשרה לצלבנים קשר ימי עם אירופה והעברת אספקה, חיילים וסחורות.
ב־1261 עברה העיר ומבצרה לרשות מסדר ההוספיטלרים.
במרץ 1265 עלה הסולטאן הממלוכי ביברס בראש צבאותיו על העיר, ולאחר 40 ימי מצור היא נפלה.
בכך תמו 164 שנים של שלטון נוצרי כמעט רצוף במבצר ובעיר.
ביברס הרס את חומותיה ואת מבצרה, והיא נותרה מאז שוממה.
הנזיר הפרנציסקני אז'ן רוז'ה ביקר בארסוף במחצית הראשונה של המאה ה־17 ודיווח כי זהו כפר גדול המאוכלס מוסלמים, יהודים ויוונים.
זוהי העדות היחידה ליישוב יהודי באפולוניה.
עדות של חייל בריטי שלחם במלחמת העולם הראשונה באפולוניה, מתארת "קמרונות ואבנים ששימשו לנו כשוחות מאולתרות...
האם הארכיאולוג של הדורות הבאים, כאשר יבחן עמודים וטירה מתמוטטת, יחשוב עלינו, שחפרנו בקברים חצובים בסלע והתחבאנו במערות בתחתית הצוק, בעוד תותחים רועמים מעל אחו פורח?".
החיילים הבריטים הציבו מקלע על קיר המצודה והתאמנו בירי לכיוון הים, ולכן נמצאו במקום תרמילים וקליעים רבים ממלחמת העולם הראשונה.
בכפר שמריהו נתגלו ב־1962 מאות מערות קבורה, שמאמינים כי שימשו את תושבי אפולוניה.
בשנות השבעים והתשעים נערכו בתחומי האתר חפירות ארכאולוגיות שנוהלו על ידי פרופ' ישראל רול ואיתן אילון; רול מצא את "הוילה הרומית" - מבנה מרשים המתוארך למאה הראשונה לספירה, אשר ככל הנראה שימש בית מכס.
במבצר שהלך ונחשף עם התקדמות החפירה, התגלה בין השאר בור ספיגה מימי המצור הממלוכי ובו כ-1500 כלי אוכל שלמים ובצדם עצמות רבות.
מאז מנוהלות החפירות על ידי פרופ' אורן טל מאוניברסיטת תל אביב.
במסגרת החפירות נחשפו חלקים נרחבים מהעיר, ובתוכם מקטע פסיפס מהתקופה הביזנטית, ככל הנראה שריד לבית כנסת שומרוני.
אולמות המבצר נחפרים אף הם במטרה למצוא פריטים שהיו בקפלת המבצר ונפלו למטה.
בין הממצאים שנאספו מהקפלה - שברי ויטראז' עם איורי דמויות, ושרידי ראש של מִפְלָץ שכנראה הוצב על מזוזת הכניסה למבצר והושחת.
מתחת למבצר התגלו מנהרות תת קרקעיות שכנראה חפרו הממלוכים בזמן הפלישה, מהצד המזרחי אל המבצר, בעוד הצלבנים חפרו במקביל מנהרה נגדית מחצר המבצר מערבה.
האתר הוכשר לביקורי מטיילים והוכרז כגן לאומי ושביל ישראל עובר למרגלותיו.
הסיור בגן הלאומי מתבצע לאורך שני שבילים קצרים – אחד העובר לאורך קו מצוק הכורכר, והשני (למתקשים בהליכה) עובר דרך מרכז הגן.
לפי עבודתה של ד"ר אווה גרוסמן, באפולוניה קיימת מעגנה קטנה ולא נמל.
בסקר תת־ימי שבוצע בסוף שנות ה־90 כחלק מעבודת המאסטר שלה, מיפתה ד"ר גרוסמן את השרידים התת־ימיים שנמצאים בשמורת החוף.
עקב השינויים שחלו בתנועת המים והחול, נחשפו בים שרידים חדשים שכללו כלי שיט וסחורות כדוגמת אבני ריחיים מבזלת ותותח ברזל.
במחצית 2012 חשפה משלחת חפירות משותפת לאוניברסיטת תל אביב ולרשות הטבע והגנים מטמון מטבעות זהב בתוך כלי חרס שבור מתחת למרצפות אחד החדרים במבצר.
המטמון נמצא על ידי ד"ר מתי יוחננוף, והוא הכיל 108 מטבעות זהב, אשר הוחבאו ככל הנראה בתקופה המוסלמית, והוטמנו שוב בתקופה הצלבנית.
המטמון מכיל מטבעות ממלוכים רבים ומתוארך למאה ה־13 חלק מהמטבעות הם מהתקופה הפאטימית וחלקם מהתקופה האיובית.
אפולוניה בנויה על רכס הכורכר המערבי מבין שלושה לאורך מישור החוף שעובר תהליך בלייה מואץ ובחלקו גולש לים.
בבדיקה שנערכה על ידי רשות העתיקות הסתבר באמצעות צילומי אוויר ותצפיות שבוצעו לאורך החוף ובקרקעית הים, כי חלה נסיגה משמעותית בקו החוף והחל תהליך מואץ של הרס המצוק החופי, בין השאר עקב בניית מרינה הרצליה.
תהליך נסיגת קו החוף באפולוניה, משותף גם לאתרים ארכאולוגיים אחרים של ערי חוף בים התיכון כדוגמת קיסריה ואשקלון.
יש הטוענים שבקצב הנסיגה הנוכחי ולאור התחזיות לעלייה במפלס הים העולמי, בתוך כ־10–20 שנה ייעלמו חלק ניכר מערי החוף העתיקות של ישראל.
רשות העתיקות פועלת לשיפור המצב באפולוניה בשיתוף עם רשות הטבע והגנים, עיריית הרצליה ואוניברסיטת תל אביב.
זיהום קרקע מי תהום וים באפולוניה
בצמוד לגן הלאומי אפולוניה, פעל במשך עשרות שנים מפעל של תע"ש שייצר בין השאר חומרי נפץ.
המפעל הביטחוני נסגר בשנת 1995 והותיר אחריו זיהום קרקע.
פעולות ראשונות של סקר קרקע בוצעו כבר בסוף שנות ה־90' ומושלמות בשנת 2016–2017 במסגרת שיקום הקרקעות המזוהמות של המדינה.
נראה כי הזיהום זלג למי התהום ולמי הים וחופי רחצה סמוכים סגורים לרחצה בהוראת משרד הבריאות.