tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
+ ניקוד קהל שופטים 12 נקודות 10 נקודות 8 נקודות 7 נקודות 6 נקודות 5 נקודות 4 נקודות 3 נקודות 2 נקודות 1 נקודות
אלבן רמוסאי (; נולד ב-7 במרץ 1996) הוא זמר-יוצר ודוגמן אלבני.
הוא נולד בעיר איידה שבהולנד, וגדל בטירנה, בירת אלבניה.
הוא השתתף בגרסה האלבנית לאקס פקטור ב-2012, וב-"The Voice" אלבניה ב-2013. בשנת 2021, רמוסאי ניצח במהדורה ה-22 של תחרות השירה "Kënga Magjike".
רמוסאי נולד למשפחה ממוצא אלבני בעיר איידה שבהולנד.
מקור משפחתו נעוץ בעיר פודויבו שבקוסובו.
בשנת 2012 נבחן לעונה הראשונה של "אקס פקטור אלבניה".
הוא ביצע באודישין שלו את השיר "Kryptonite" של להקת , ולא העפיל לשלב הבא.
בשנת 2013 השתתף בעונה השלישית של "The Voice", והגיע עד לשלב רבע הגמר.
בשנת 2016 הוציא לאור את המיני-אלבום הראשון שלו, .
השיר "A më do", שנכלל במיני-אלבום, הגיע למקום הראשון במצעד הסינגלים האלבני, ואף שהה שם ארבעה שבועות רצופים.
through his single "A më do" בשנת 2018 הופיע בפרסומת של חברת הביגוד דולצ'ה וגבאנה.
במאי 2021, רמוסאי השתתף במהדורה ה-22 של "Kënga Magjike", שבסופה הוכרז כמנצח עם השיר "Thikat e mia".
הסינגל הבא שלו, "Shpirto", הגיע למקום הרביעי במצעד המוזיקה המקומי.
בנובמבר אותה השנה הכריזה רשות השידור האלבנית על המתמודדים של הקדם האלבני לאירוויזיון 2022, פסטיבלי אי קנגס, ורמוסאי נמנה ביניהם.
ב-29 בדצמבר הופיע בגמר הקדם עם השיר "Theje", וסיים במקום השני.
אלבניה השתתפה באירוויזיון 2023, שהתקיים בליברפול שב עם השיר "Duje" של אלבינה & פאמיליה קלמנדי.
זו הייתה השתתפותה ה-19 של המדינה בתחרות הזמר של האירוויזיון.
בדומה לשאר שנותיה בתחרות תבחר רשות השידור האלבנית את נציגה באמצעות הקדם הלאומי פסטיבלי אי קנגס.
קדם לאירוויזיון 2023 אלבניה השתתפה 18 פעמים בתחרות, מאז הצטרפותה בשנת 2004. בשנת 2012 הגיע נציגת אלבניה, רונה נישליו, עם השיר "Suus", למקום החמישי בערב הגמר – המיקום הגבוה ביותר אליו הגיעה אלבניה בגמר האירוויזיון.
באירוויזיון 2022 רונלה הייאטי עם השיר "Sekret" כשלה בניסיון להעפיל לגמר.
רשות השידור האלבנית, Radio Televizioni Shqiptar (RTSH), משדרת בקביעות את פסטיבלי אי קנגס, כאירוע הבחירה הלאומי שלה לאירוויזיון.
רק באירוויזיון 2004 נבחר הנציג באופן פנימי, ולא באמצעות הקדם.
רשות השידור אישרה את כוונתה להשתתף באירוויזיון 2023 כבר ב-3 ביוני 2022. איגוד השידור האירופי הכריז על כך באופן רשמי ב-20 באוקטובר בסרטון שהופץ ברשתות החברתיות על רשימת המדינות המשתתפות.
בנובמבר 2022 אישרה RTSH את צוות ההפקה של המהדורה ה-61 של פסטיבלי אי קנגס.
מגישת האירוע הייתה ארבאנה אוסאמי, שהגישה בעברה במשך שמונה עונות את תוכנית הריאליטי "האח הגדול".
בויקן לאקו היה מנהלה האמנותי של האירוע, אדוארד גרישאי מונה למנהל התחרות ואילו שפטים סראצ'י ניהל את התחום המוזיקלי.
RTSH פתחה את תקופת הגשת המועמדויות להשתתפות בקדם ב-3 ביוני 2022. הרשימה הסופית, שמנתה עשרים ושישה אמנים, ב-27 באוקטובר.
ב-20 בנובמבר 2022 אישר המנחה ארבנה אוסמני כי השירים בקדם לא יפורסמו עד להופעות החיות.
בשני חצאי הגמר הראשונים כל 26 האמנים ביצעו את שיריהם לראשונה.
בתום חצי הגמר השני, חמישה מתוך עשרה המתמודדים במקצה האמנים החדשים נבחרו על ידי השופטים, ועלו לשלב הבא.
כל 16 האמנים המתמודדים במקצה האמנים הגדולים עלו לגמר באופן אוטומטי.
חצי הגמר הראשון של המהדורה ה-61 של פסטיבלי אי קנגס התקיים ב-19 בדצמבר 2022. האורחים המיוחדים באירוע היו אולטה דאקו ומרגריטה קספה.
חצי הגמר השני של המהודרה ה-61 של פסטיבלי אי קנגס שודר ב-20 בדצמבר 2022.
ערב שלישי – ערב נוסטלגיה
ערב הנוסטלגיה שודר ב-21 בדצמבר 2022.
הגמר התקיים ב-22 בדצמבר 2022. במהלך המופע חולקו פרס הלהקה הצעירה או האלטרנטיבית הטובה ביותר ופרס הקריירה המוזיקלית הטובה ביותר.
חבר השופטים בחר את שלושת המקומות הראשונים, ואילו הקהל לבדו בחר את זהותו של נציג אלבניה באירוויזיון 2023. ההצבעה הייתה זמינה באלבניה ובקוסובו.
אלבניה הגיעה למקום ה-22 בגמר עם 76 נקודות; 17 נקודות מהשופטים, ו-59 נקודות מהקהל.
אלבניה השתתפה באירוויזיון 2024, שהתקיים במאלמה שבשוודיה, עם השיר "Titan" בביצוע הזמרת בסה.
השיר, שנקרא במקור "Zemrën n'dorë", נבחר בהצבעה נפרדת שנערכה במהדורה ה-62 של פסטיבלי אי קנגס – אירוע הקדם המסורתי של אלבניה לתחרות הזמר של האירוויזיון – שמאורגן על ידי תאגיד השידור במדינה, Radio Televizioni Shqiptar (RTSH).
אלבניה הוגרלה להשתתף בחצי הגמר השני של אירוויזיון 2024, שהתקיים ב-9 במאי.
מאוחר יותר נודע כי היא הופיעה שנייה בסדר ההופעות, לפני ואחרי .
בסיום המופע כשלה המדינה בניסיון להעפיל לגמר.
לאחר התחרות נחשף כי היא דורגה במקום ה-15 עם 14 נקודות.
קדם לאירוויזיון 2024 השתתפה אלבניה 19 פעמים בתחרות מאז הצטרפותה בשנת 2004. בשנת 2012 הגיעה נציגת המדינה, רונה נישליו עם השיר "Suus", למקום החמישי בערב גמר התחרות – המיקום הגבוה ביותר אליו הגיעה אלבניה באירוויזיון.
הישגה השני בטיבו נרשם באירוויזיון 2004 בו סיימה אנייזה שהיני עם "The Image of You" את ערב הגמר במקום השביעי.
במרוצת השנים כשלה המדינה שמונה פעמים בניסיון להעפיל לגמר, כשהפעם האחרונה מביניהן אירעה ב-2022 אז נשלחה רונלה הייאטי עם השיר "Sekret".
תאגיד השידור האלבני, Radio Televizioni Shqiptar (RTSH), משדר בקביעות את פסטיבלי אי קנגס, כאירוע הקדם הלאומי של המדינה לאירוויזיון.
ב-30 באוגוסט 2023 אושר על ידו כי בכוונתה של המדינה להשתתף באירוויזיון 2024 באמצעות טריילר שפורסם לאירוע הקדם החדש.
זמן קצר לאחר מכן נודע כי שיטת הבחירה תישאר על כנה – פסטיבלי אי קנגס.
אירועי פסטיבלי אי קנגס ה-62 נערכו בין התאריכים 19–22 בדצמבר 2023 בארמון הקונגרסים בטירנה.
הם שימשו כשיטת בחירת הנציג והשיר הארצית של תאגיד השידור האלבני לאירוויזיון 2024. הערבים הוגשו על ידי אדריאנה מאטושי, קלדי קדיו, ג'וליאנו דולה וקריסה צ'אושי.
בסך הכול שודרו ארבעה מופעים מטעם הפסטיבל: שני חצאי גמר ב-19 וב-20 בדצמבר, "ערב נוסטלגיה" שהופק יום לאחר מכן, וערב הגמר הגדול למחרת.
פרטים אלו נחשפו במסיבת עיתונאים שנערכה ב-1 בנובמבר.
שיטת ההצבעה החדשה, שהונהגה לראשונה אשתקד, נשארה על כנה גם השנה.
חבר שופטים בן אחד-עשר משתתפים קבע את שמונת המעפילים לגמר משלבי החצאים, שהוכרזו בסוף "ערב הנוסטלגיה", וכן גם את הזוכה בגמר האירוע.
אמנים ידועים העפילו לגמר באופן אוטומטי, אך בכל זאת הופיעו גם בשלבים המוקדמים.
נציג אלבניה לאירוויזיון 2024 נבחר באמצעות מערכת הצבעה נפרדת, המבוססת על הצופים והייתה פתוחה מסוף חצי הגמר השני ועד לערב הגמר.
חבר השופטים הורכב מאלכסנדר ג'וקה, אינדריט מסיטי, אדלינה איסמאילי, פיטנטה טודה, אלנה קדרה, נטשה לאקו, אנילה אליו, שפטים קושטה, ויקטור ואן ווגט, זאנה שוטריקי ושקומבין אחמטג'קאיי.
תאגיד השידור האלבני, RTSH, פתח ב-1 בספטמבר 2023 את תקופת הגשת המועמדויות לאמנים ולמלחינים המעוניינים להשתתף בקדם הארצי.
מאוחר יותר פורסם כי המועד האחרון ננעץ ל-10 באוקטובר.
בתום התקופה הוגשו לתאגיד למעלה מ-80 מועמדויות.
על-אף התוכנית המקורית, על פיה ישתתפו בתחרות 14 אמנים ותיקים ו-13 זמרים חדשים, פורסמה לבסוף ב-17 באוקטובר רשימה של 31 מוזיקאים ללא הבחנה מסוימת.
רק לאחר פרישתם של קייסי טולה, סמנטה קרבלה וסארדי סטוגאיי והחלפתם באירמה לפורי, רביעיית פיטר-פן ועדן באיה נחשפה הרשימה הסופית, בה נכללו 14 אמנים ותיקים, ואילו שבעה-עשר מתמודדים חדשים.
בין הוותיקים נמנתה אלסה לילה, שזכתה בתחרות בשנים 1996–1997 ו-2022.
שלבי חצאי הגמר של פסטיבלי אי קנגס ה-62 התקיימו יום אחר יום החל מ-19 בדצמבר.
הם שודרו בשעה 21:00 CET, ואילו סדר ההופעות נקבע באמצעות הגרלה, שנערכה ב-1 בנובמבר.
אומברטו טוצי וויולה ג'יזלי הופיעו בחצי הגמר הראשון, אלכסנדר ג'וקה, אינדריט מסיטי ורייצקל אנדריוטי ביצעו כמה שירים בחצי הגמר השני.
ערב הנוסטלגיה של התחרות התקיים יום לאחר שידור חצי הגמר השני, ב-21 בדצמבר 2023 בשעה 21:00 CET.
כלל המתמודדים ביצעו שירים מוכרים שהתחרו בפסטיבלי אי קנגס או באירועי האירוויזיון הקודמים בדואט עם משתתפים אחרים או אורחים.
אדלינה איסמאילי הופיעה כאורחת מיוחדת.
בינואר 2024 אישרה בסה כי "Zemrën n'dorë" יעבור תהליך הפקה חדש לקראת התחרות.
הגרסה החדשה, שהושרה בשפת האנגלית, פורסמה ב-11 במרץ בליווי וידאו קליפ.
כחלק מקידום השיר לקראת התחרות אישרה בסה את השתתפותה ב-PrePartyES במדריד ב-30 במרץ, במסיבת האירוויזיון בברצלונה ב-6 באפריל, במסיבת האירוויזיון של לונדון ב-7 באפריל, בקונצרט האירוויזיון באמסטרדם ב-13 באפריל, במסיבת האירוויזיון הנורדית בסטוקהולם ב-14 באפריל ובמסיבת האירוויזיון של קופנהגן ב-4 במאי.
ב-22 במרץ ביצעה את "Titan" במהלך משחק כדורגל בין אלבניה לצ'ילה, שנערך בפארמה שבאיטליה.
בנוסף, הופיעה בכפר האירוויזיון במאלמה ב-7 במאי.
שני חצאי הגמר והגמר שודרו באלבניה ב-RTSH 1, RTSH Muzikë ו-Radio Tirana.
פרשנות סופקה בכל המשרדים על ידי אנדרי ג'אחו.
אלבניה בחרה להציג את קייסי טולה, נציגת המדינה לאירוויזיון 2009 ואת רונה נישליו, נציגת המדינה לאירוויזיון 2012, שדורגה במקום החמישי.
בסה השתתפה בחזרות טכניות למופע ב-29 באפריל וב-2 במאי, ולאחר מכן בעוד שלוש חזרות גנרליות ב-6 וב-7 במאי.
הופעתה של אלבניה נפתחת בתצלום של בסה עומדת במרכז הבמה החשוכה, כשאור זרקור מאיר עליה ואחת הרקדניות יושבת מולה.
היא לבושה בשמלת טורקיז, וקפוצ'ון בגוון כהה יותר.
הרקדניות ושני זמרי הליווי לבושים בבגדי כסף.
בקטע המקשר בין הבית הראשון לפזמון מוקרנים על המרקע המרכזי של הבמה שתי כפות ידיים.
כשהפזמון הראשון מתחיל בוקע מבעד למסכים אור צהוב, שמחכה לפרוץ מבעד לערמת אבנים.
רק בקטע הראפ מצטרפת הרקדנית השנייה של בסה.
בפזמון השני מופיעות ארבע כפות ידיים בכל קצה של רצפת הבמה, ובמסך המרכזי מוקרנת דמות אישה.
בגשרית עולים לבמה שני זמרי הליווי, והאור שהוסתר בידי האבנים מתפרץ והופך לכחול.
שלל דמויות, הן של נשים והן של גברים, מוקרנים על המסך לסירוגין.
בקטע הסיום עומדים המלווים מסביב לבסה, ששרה את המילים האחרונות של השיר.
בסוף המופע הוכרז כי אלבניה סיימה את הערב בין שש המדינות שכשלו בניסיון להעפיל לשלב הגמר.
מאוחר יותר התברר כי היא דורגה במקום ה-15 עם 14 נקודות.
חבר השופטים האלבני הורכב מראל חוג'ה, יוליאן בולקו, ארינה סייטלרי, אולימפיה סמאיילאיי וזנה פרלה.
בחצי הגמר השני הגיעה אלבניה למקום ה-15 עם 14 נקודות, ולא העפילה לשלב הגמר.
היא העניקה בגמר את 12 הנקודות שלה ל (שופטים) ול (קהל).
מגיש ההצבעה מטעם אלבניה היה אנדרי ג'אחו, מנחה טלוויזיה אלבני.
אלבמה נכנסה לשירות באוגוסט 1942. במשימתה הראשונה צורפה לצי הבית הבריטי בהגנה על שיירות לברית המועצות.
ב-1943 היא הועברה לאוקיינוס השקט לפעולות נגד יפן; הראשון שבהם היה המערכה באיי גילברט ומרשל שהחלה בנובמבר אותה שנה.
בזמן שפעלה באוקיינוס השקט, היא שירתה בעיקר כמלווה של כוח המשימה של נושאות המטוסים המהירות כדי להגן על נושאות המטוסים מפני התקפות שטח ואוויריות.
היא גם הפגיזה לעיתים קרובות עמדות יפניות לתמיכה בהתקפות אמפיביות.
היא השתתפה במערכה על איי מריאנה ופלאו ביוני-ספטמבר ובמערכה בפיליפינים באוקטובר-דצמבר.
לאחר שיפוץ בראשית 1945, היא שבה לצי לפעולות במהלך קרב אוקינאווה וסדרת ההתקפות על היבשת היפנית ביולי ואוגוסט, כולל מספר הפגזות של יעדי תעשייה בחופים.
אלבמה סייעה במבצע מרבד קסמים לאחר המלחמה, ונשאה כ-700 חיילים הביתה מאזור המלחמה לשעבר.
היא הושבתה ב-1947 והוצבה בצי העתודה של האוקיינוס השקט, שם נשארה עד 1962, כאשר נמחקה רשמית מרשימות הצי.
קמפיין להצלת האונייה מגריטה הביא לשימורה כספינת מוזיאון במפרץ מוביל, אלבמה.
סדרת דקוטה הדרומית הוזמנה בהקשר של חימוש ימי עולמי במהלך התמוטטות מערכת אמנת וושינגטון ששלטה בבניית אוניות מערכה במהלך שנות ה-20 ותחילת שנות ה-30. על פי הסכמי וושינגטון ולונדון, אוניות מערכה הוגבלו להדחק בתפוסה סטנדרטית של 35,000 טונות ארוכות (36,000 טונות) וסוללה ראשית של תותחי 14 אינץ' (356 מילימטרים).
אלבמה קיבלה סדרה של שינויים במהלך הקריירה שלה בזמן המלחמה, המורכבת בעיקר מתוספות לסוללת הנ"מ שלה וסוגים שונים של מערכות מכ"ם.
מאוחר יותר היא קיבלה סטים של Mark 12/22 במקום מכ"מי ה-Mark 4. אלבמה קיבלה גם משבש TDY.
עוד ארבעה צריחים מרובעים של תותחי 40 מ"מ נוספו בסוף 1942, אבל עד שהיא עברה את השיפוץ שלה בנובמבר 1943, החימוש שהוקצה הוגדל לשנים עשר צריחים מרובעים.
שני צריחים נוספים היו אמורים להתווסף לסיפון הקדמה בשנת 1945, אך ניסיון עם אוניות אחרות הוכיח שהן נרטבים יתר על המידה ברוב תנאי הים ולפיכך בלתי ניתנים לשימוש, כך שהן מעולם לא הותקנו על גבי אלבמה.
במאי 1943 הותקנו לה עוד שמונה תותחי 20 מ"מ, מה שהביא את הסך הכולל ל-53 תותחים.
עד 1945, סוללת תותחי ה-20 מ"מ גדלה ל-56 תותחים, כולם בצריחים בודדים.
היא הייתה אמורה להחליף את אלה בארבעים צריחים תאומים, אבל העבודה לא נעשתה לפני שהמלחמה הסתיימה והיא הוצאה משירות.
השדרית של אלבמה הונחה ב-1 בפברואר 1940 במספנת הצי של נורפוק.
היא הושקה ב-16 בפברואר 1942; ספינת העגורן מס' 1 (לשעבר קירסיירג') סייעה בהתקנת השריון והחימוש הכבדים של האונייה.
היא נכנסה לשירות רק שישה חודשים לאחר מכן ב-16 באוגוסט.
לאחר מכן החלו עבודות האבזור, וב-11 בנובמבר היא החלה את שיוט הניסויים שלה במפרץ צ'ספיק.
לאחר מכן היא החלה בהכשרה ראשונית כדי להכין את צוות האונייה לשירות בזמן מלחמה, תחילה מתוך מפרץ קאסקו, מיין.
ב-11 בינואר 1943, אלבמה חזרה למפרץ צ'ספיק להכשרה נוספת לפני שעברה לנורפוק.
לאחר מכן היא שובצה לקבוצת משימה (TG) 22.2 ונשלחה חזרה למפרץ קאסקו ב-13 בפברואר לאימון טקטי.
הפריסה הראשונה של אלבמה נערכה באפריל עם משימה זמנית יחד עם צי הבית הבריטי כדי לתגבר את כוחות הצי של בעלות הברית הזמינים לליווי השיירות הארקטיות לברית המועצות.
באותה תקופה, הבריטים שלחו כמה אוניות ראשה לים התיכון כדי לתמוך בפלישת בעלות הברית לסיציליה, תוך שהרחיקו את הכוחות הדרושים כדי להתמודד עם כוח הצי הגרמני בנורווגיה, ובעיקר אוניית המערכה טירפיץ.
בהתאם לכך, אלבמה ואחותה דקוטה הדרומית יצאו לדרך ב-2 באפריל כחלק מכוח המשימה (TF) 22. מלוות על ידי חמש משחתות, שתי אוניות המערכה הפליגו לאיי אורקני דרך Little Placentia Sound ותחנת הצי ארגנטיה, ניופאונדלנד, והגיעו לבסיס הצי הבריטי הראשי בסקפה פלו ב-19 במאי.
שם, הן התארגנו כ-TF 61, צי הבית, והאוניות החלו בהכשרה יסודית כדי להכשיר את האוניות האמריקאיות עם מקבילותיהן הבריטיות לפעולות משותפות.
על TF 61 פיקד אדמירל משנה אולף מ.
הוסטבדט; במהלך שלושת החודשים הבאים, הן פעלו לעיתים קרובות עם אוניות המערכה אנסון ודיוק אוף יורק.
אלבמה, דקוטה הדרומית וכמה יחידות בריטיות חיפו על מבצע לחיזוק האי שפיצברגן באוקיינוס הארקטי בתחילת יוני.
בחודש שלאחר מכן, אלבמה השתתפה במבצע גוברנור, שנועד להסיח את תשומת הלב הגרמנית במהלך הפלישה לסיציליה.
בעלות הברית גם קיוו לפתות את טירפיץ להטביע אותה, אך הגרמנים לא שמו לב לאוניות ונשארו בנמל.
ב-1 באוגוסט, אלבמה ודקוטה הדרומית נותקו כדי לחזור לארצות הברית; הן עזבו מיד והגיעו לנורפוק ב-9 באוגוסט, שם עברה אלבמה שיפוץ לקראת פעולות נגד כוחות יפנים בזירת האוקיינוס השקט.
אלבמה הגיחה מהמספנה ב-20 באוגוסט והחלה את המסע לאוקיינוס השקט דרך תעלת פנמה, שאליה עברה ב-25 באוגוסט.
היא הגיעה לאפאטה בהברידים החדשים ב-14 בספטמבר.
בהגיעה לדרום האוקיינוס השקט, אלבמה החלה בתוכנית אימונים נרחבת שנמשכה חודש וחצי כדי להכין את אוניית המערכה לפעול עם כוח המשימה של נושאות המטוסים המהירות.
לאחר מכן היא יצאה לפיג'י ב-7 בנובמבר לפני שעזבה ארבעה ימים לאחר מכן כדי לתמוך במערכה באיי גילברט ומרשל, שהחלה עם הפלישה לטאראווה ב-20 בנובמבר.
אלבמה ליוותה את נושאות המטוסים בזמן שהן תקפו בשדות תעופה יפניים באיים הסמוכים באיי מרשל כדי לנטרל את יכולתן להפריע לנחיתה.
לאחר מכן היא תמכה בנחיתה על בטיו באטול טאראווה ב-20 בנובמבר, ולאחר מכן בנחיתה במקין.
אלבמה ירתה פעמיים לעבר מטוסים יפניים שהתקרבו לצי בליל 26 בנובמבר.
אלבמה וחמש אוניות מערכה מהירות אחרות הפגיזו את נאורו ב-8 בדצמבר, שבה השתמשו היפנים כמקור לפוספטים.
המשחתת בויד, שנפגעה מאש ארטילריה יפנית, הגיעה לצד אלבמה והעבירה שלושה פצועים לאוניית המערכה.
לאחר מכן ליוו האוניות את המובילים בנקר היל ומונטריי בחזרה לאפאטה, אליה הגיעו ב-12 בדצמבר.
אלבמה יצאה לדרך ב-5 בינואר 1944 לפרל הארבור, והגיעה ב-12 בינואר לצורך תחזוקה שכללה החלפת אחד מהמדחפים שלה.
היא הגיעה לפונאפוטי שבאיי אליס ב-21 בינואר, שם הצטרפה לצי למבצע הבא במערכה.
היא שובצה לקבוצת משימה (TG) 58.2, אשר יצאה לדרך ב-25 בינואר כדי להתחיל במבצע פלינטלוק, הפלישה לקווג'לין.
אלבמה, דקוטה הדרומית וקרוליינה הצפונית הפגיזו את האי רואה-נאמור במהלך 29 ו-30 בינואר, כשהם מכוונים לעמדות הגנה, שדות תעופה ומתקנים אחרים.
במשך שארית המערכה, היא סיירה מצפון לקווג'לין כדי להישמר מפני התקפת נגד יפנית אפשרית שלא יצאה לפועל.
במהלך החודשיים הבאים, כוח המשימה של נושאות המטוסים המהירות יצא לסדרה של פשיטות על איים שבשליטת יפן במרכז האוקיינוס השקט כדי להתכונן למתקפה הגדולה הבאה.
האוניות של TG 58.2 התייצבו ב-12 בפברואר כדי להשתתף במבצע כדור ברד, פשיטה גדולה על האי טרוק, שהיה אזור ההיערכות העיקרי של הצי היפני במרכז האוקיינוס השקט.
אלבמה ליוותה את נושאות המטוסים שתקפו את האי במהלך 16–17 בפברואר, והסבה נזק כבד לכוחות ולתשתית היפנים שם.
הצי המשיך לפשוט על בסיסים יפניים בסאיפאן, טיניאן וגואם.
במהלך מתקפה אווירית יפנית על הצי ב-21 בפברואר, הצריח מספר 9 של אלבמה של תותחי 5 אינץ' ירה בטעות לתוך צריח מס' 5, הרג חמישה ופצע אחד עשר אנשי צוות.
באותו יום, אלבמה השתתפה בסריקה לדרום מזרח סאיפאן כדי לחפש כלי שיט יפניים שעשויים להיות באזור.
לאחר שלא מצאה אף אחד, הצי הפליג למג'ורו כדי למלא דלק ותחמושת.
בהיותה שם, היא שימשה כאוניית הדגל של תת אדמירל מארק מיצ'ר, מפקד כוח המשימה של נושאות המטוסים המהירות, בין 3 ל-8 במרץ.
אלבמה ושאר הצי עזבו את מג'ורו ב-22 במרץ כדי לתקוף את מערך המטרות הבא: פלאו, יאפ, אוליטי ו-וולאי באיי קרוליין.
בשלב זה, אלבמה הועברה ל-TG 58.3 כחלק מהחיפוי של נושאת המטוסים יורקטאון.
במהלך הדרך לאיי קרוליין, האוניות הותקפו על ידי קבוצת מטוסים יפניים בליל 29 במרץ ואלבמה הפילה את אחד המטוסים וסייעה בהפלת אחר.
למחרת, נושאות המטוסים החלו בפשיטות שלהם ואלבמה עמדה מנגד, והעסיקה מטוסים יפניים כשהם תקפו את הצי.
היא עזרה להרחיק מטוס יפני בודד מאוחר באותו יום לפני שהצליח לצמצם טווח לתקיפה.
לאחר מכן חזר הצי למג'ורו להתחדשות בטרם יצא שוב ב-13 באפריל; אלבמה ליוותה כעת את נושאת המטוסים הוותיקה אנטרפרייז לשורה של תקיפות לאורך חופי מערב גינאה החדשה לתמיכה בפעולות הצבא במערכה בגינאה החדשה.
הפעולה האחרונה בסדרת הפשיטות כללה את חזרת הצי לאיי קרוליין כדי לפגוע בפונפיי, שאותה הפגיזו אלבמה וחמש אוניות מערכה נוספות ב-1 במאי.
לאחר מכן חזרה הקבוצה שוב לאניווטוק ב-4 במאי כדי להתחיל בהכנות לפלישה לאיי מריאנה.
המערכה על איי מריאנה ופלאו
אלבמה התייצבה עם שאר TF 58 בתחילת יוני, כעת כחלק מ-TG 58.7; הצי הגיע אל היעד הראשוני, סאיפאן, ב-12 ביוני.
למחרת, אלבמה השתתפה בהפגזה הכנה על האי שנועדה להחליש את ההגנות היפניות כדי ששולות מוקשים יוכלו להתחיל לפנות גישות לחוף הנחיתה.
התותחנים של אלבמה לא היו מנוסים בהפגזות חוף כמו אוניות הפגזה ייעודיות אחרות, והירי שלה לא היה יעיל במיוחד.
לאחר מכן היא חיפתה על נושאות המטוסים כשהם תקפו עמדות יפניות ברחבי האי, וכוחות קרקע נחתו על האי ב-15 ביוני.
הנחיתה הייתה פריצה של היקף ההגנה הפנימי של יפן שהניעה את הצי היפני לשגר מתקפת נגד גדולה עם הצי הנייד הראשון, כוח הפגיעה העיקרי של נושאות המטוסים.
הצי היפני הגיע ב-19 ביוני, והוביל לקרב ים הפיליפינים.
אלבמה הייתה האונייה הראשונה שגילתה את המטוסים היפנים המתקרבים על המכ"ם שלה, 141 מיילים ימיים (261 ק"מ) משם, בשעה 10:06. אוניית המערכה איווה אישרה במהירות את הדיווח, ו-40 דקות לאחר מכן הגיעו המטוסים היפנים מעל הצי.
בסך הכל שבעה גלים פגעו בצי האמריקאי, אם כי רק שלושה מהם פגעו ב-TG 58.7. מתוכם, אלבמה הצליחה ירות לעבר מטוסים יפניים בשניים מהתקיפות.
במהלך אחת ההתקפות, זוג מטוסים חדרו מבעד לסיור האוויר הקרבי ותקפו את דקוטה הדרומית, ואלבמה הייתה בין הכלים שירו עליהם.
כשעה לאחר אותה מתקפה, שני מפציצי טורפדו ניסו לתקוף שוב את דקוטה הדרומית, אך אלבמה עזרה להרחיק אותם עם מטח של אש נ"מ.
במהלך המתקפה האחרונה הזו, מפציץ צלילה בודד הצליח להשתמש בהסחת דעת התותחנים עם מפציצי הטורפדו כדי להתקרב לאלבמה, אך הטייס החטיא בכל זאת עם הפצצות שלו ולא גרם לנזק.
תת-אדמירל ויליס א' לי, מפקד ה-TG 58.7, שיבח את מפעילי המכ"ם של אלבמה על הזיהוי המהיר של המטוסים היפנים, מה שאפשר לנושאות המטוסים האמריקאיות לשגר את מטוסי הקרב שלהן מבעוד מועד ליירט את התוקפים הרחק מהצי.
אלבמה נשארה בעמדה, ליוותה את נושאות המטוסים בזמן שהם פשטו על סאיפאן, גואם, טיניאן ורוטה לאורך המערכה.
לאחר מכן היא נותקה מהצי לאניווטוק באיי מרשל לצורך תחזוקה תקופתית.
לאחר מכן הפכה האונייה לאוניית הדגל של אדמירל משנה אדוארד הנסון, מפקד פלגת אוניות המערכה (BatDiv) ה-9, ועזבה את האי ב-14 ביולי יחד עם בנקר היל.
השלב הבא במערכה, הפלישה לגואם, החל ב-21 ביולי ואלבמה ביצעה את תפקידה של ליווי נושאת מטוסים במהלך המבצעים שם במשך שלושת השבועות הבאים.
ב-11 באוגוסט, היא עזבה כדי לחזור לאניווטוק לפני שיצאה למתקפה הבאה ב-30 באוגוסט, בשם הקוד מבצע קיפאון II; זה כלל סדרה של נחיתות על פלליו, אוליטי ויאפ.
בשלב זה, כוח המשימה של נושאות המטוסים המהירות הועבר מהצי החמישי לצי השלישי ובהתאם לכך סומנה היחידה מחדש כ-TF 38, ואלבמה הייתה כעת חלק מ-TG 38.3. היא ליוותה את נושאות המטוסים בזמן שהם פתחו בסדרת תקיפות על האיים בין 6 ל-8 בספטמבר כדי להתכונן להתקפות האמפיביות.
לאחר התקיפות באיי קרוליין, כוח המשימה של נושאות המטוסים המהירות עזב את האזור כדי להתחיל בפשיטות ראשוניות בפיליפינים, כאשר התקיפות הראשונות התרחשו בין 12 ל-14 בספטמבר.
מטוסים של נושאות המטוסים פגעו בבסיסים יפניים באיים סבו, לייטה, בוהול ונגרוס.
סדרה נוספת של תקיפות, שהתרכזה סביב הבירה מנילה, התרחשה ב-21 וב-22 בספטמבר, ובמרכז הפיליפינים ב-24. אלבמה חזרה לסייפאן ב-28 בספטמבר לפני שהמשיכה לאוליטי, שהייתה כעת אזור היערכות מרכזי של הצי האמריקאי, ב-1 באוקטובר.
חמישה ימים לאחר מכן, התייצב כוח המשימה של נושאות המטוסים המהירות להתחיל בפשיטה גדולה על האי פורמוזה (טאיוואן) ואיים אחרים כדי לנטרל את שדות התעופה שם לקראת הפלישה לפיליפינים.
אלבמה המשיכה ללוות את נושאות המטוסים במסגרת TG 38.3, וסיפקה תמיכה כבדה נגד מטוסים.
ב-14 באוקטובר, הצי פנה דרומה כדי להתחיל בפשיטות על לוזון בפיליפינים ואלבמה ירתה לעבר מטוסים שניסו לתקוף את הצי.
התותחנים של האונייה טענו כי השמידו שלושה מטוסים יפניים וגרמו נזק לאחרים.
אלבמה תמכה בנחיתה בלייטה ב-15 באוקטובר לפני שחזרה לחפות על נושאות המטוסים כדי ללוות אותם לסדרה נוספת של תקיפות אוויריות על איים ברחבי הפיליפינים ב-21 באוקטובר, עד שהועברה ל-TG.
38.4. הנחיתה על לייטה הובילה להפעלתו של מבצע Sho-Gō 1, המענה המתוכנן של הצי היפני לנחיתה של בעלות הברית בפיליפינים.
נושאות המטוסים של אוזאווה, שעד כה התרוקנו מרוב כלי הטיס שלהם, היו אמורות לשמש פתיון לאוניות המערכה של קוריטה ונישימורה, שהיו אמורות להשתמש בהסחת הדעת כדי לתקוף את צי הפלישה ישירות.
אוניותיו של קוריטה זוהו במצר סן ברנרדינו ב-24 באוקטובר 1944, ובקרב בים סיבויאן שלאחר מכן, הטביעו מטוסי נושאות מטוסים אמריקאים את אוניית המערכה החזקה מוסאשי, מה שגרם לקוריטה להפוך באופן זמני למסלול.
זה שכנע את האדמירל ויליאם פ.
הולסי, מפקד הצי השלישי, לשלוח את כוח המשימה של נושאות המטוסים המהירות להשמיד את הכוח הצפוני, שעד אז זוהה.
כשהולסי שלח את מיצ'ר צפונה לרדוף אחרי נושאות המטוסים היפניות, הוא הקים את TF 34, המורכבת מאלבמה וחמש אוניות מערכה מהירות נוספות, שבע סיירות ושמונה עשרה משחתות, בפיקודו של תת-אדמירל לי.
TF 34 הועמד לפני נושאות המטוסים, ושימש עבורן כמסך חיפוי.
בבוקר 25 באוקטובר, החל מיצ'ר את ההתקפה הראשונה שלו על הכוח הצפוני, ויזם את הקרב מול כף אנגניו; במהלך שש תקיפות על הצי היפני, האמריקנים הטביעו את כל ארבע נושאות המטוסים ופגעו בשתי אוניות מערכה ישנות שהוסבו לנושאות מטוסים היברידיות.
ללא ידיעת הולסי ומיצ'ר, קוריטה חידש את גישתו דרך מצר סן ברנרדינו בסוף 24 באוקטובר ועבר למפרץ לייטה למחרת בבוקר.
עם זאת, הולסי המתין יותר משעה לאחר שקיבל פקודות מאדמירל צ'סטר וו.
נימיץ, מפקד צי האוקיינוס השקט, לנתק את ה-TF 34; העיכוב הוסיף שעתיים להפלגת אוניות המערכה דרומה.
הצורך לתדלק משחתות האט עוד יותר את התקדמות TF 34 דרומה.
התנגדות כבדה של טופי 3 הביאה את אוניות המערכה והסיירות של קוריטה לאי סדר והובילה אותו להפסיק את המתקפה לפני שוושינגטון ושאר TF 34 יכלו להגיע.
הולסי ניתק את אוניות המערכה איווה וניו ג'רזי בתור TG 34.5 לרדוף אחרי קוריטה דרך מצר סן ברנרדינו בעוד לי לקח את שאר אוניותיו רחוק יותר לדרום מערב כדי לנסות לנתק את בריחתו, אך שתי הקבוצות הגיעו מאוחר מדי.
וילמוט שיער שלו הולסי היה מנתק את TF 34 באופן מיידי ולא מעכב את אוניות המערכה על ידי תדלוק המשחתות, יכלו האוניות להגיע בקלות למצר לפני הכוח המרכזי, ובשל העליונות הניכרת של התותחים הראשיים המוכווני מכ"ם שלהם, להשמיד את אוניותיו של קוריטה.
לאחר שלא הצליחו ליירט את הצי היפני הפורש, אלבמה ושאר אוניות TF 34 חזרו לתפקידיהם בחיפוי על נושאות המטוסים.
ב-30 באוקטובר, הצי נסוג לאוליטי כדי לחדש תחמושת ודלק.
ב-3 בנובמבר, הצי יצא לסדרה נוספת של פשיטות על שדות תעופה יפניים ומתקנים אחרים על לוזון, כאשר הכוח האמפיבי התכונן לנחיתה הבאה שלו באי מינדורו במערב הפיליפינים.
במהלך השבועות הבאים, אלבמה שייטה עם המובילים, והגנה עליהם מפני מטוסים יפניים, בזמן שנושאות המטוסים תקפו מטרות על לוזון וויסאיאס במרכז הפיליפינים.
הצי חזר לאוליטי פעם נוספת ב-24 בנובמבר ועד תחילת דצמבר אלבמה הייתה עסוקה בתחזוקה שוטפת ואימונים עם כלי שיט אחרים בצי.
במהלך תקופה זו, הצי אורגן מחדש ואלבמה שובצה ל-TG 38.1. הצי יצא שוב ב-10 בדצמבר לתקיפות נוספות על לוזון שנמשכו בין 14 ל-16 בדצמבר; נושאות המטוסים אספו כל כך הרבה מטוסים שהם יכלו לדכא את שדות התעופה היפניים כל הזמן כדי למנוע מהם להפריע למעבר צי הפלישה של מינדורו.
ב-17 בדצמבר נסוג הצי כדי לתדלק בים, אך מאוחר ביום סחף טייפון קוברה את האזור ופגע בצי.
תנאי הסופה - אלבמה רשמה משבי רוח בגובה של 83 קשרים (154 קמ"ש) וים סוער שגרמו לה להתגלגל עד שלושים מעלות - הטביעו שלוש משחתות וגרמו נזק חמור למספר כלי שיט אחרים, אם כי אלבמה יצאה עם נזק קל בלבד למבנה העילי שלה, ושני המטוסים שלה נהרסו.
הצי חזר לאוליטי ב-24 בדצמבר ואלבמה נותקה לצורך שיפוץ במספנת הצי בפיוג'ט סאונד.
היא נכנסה למבדוק היבש שם ב-18 בינואר 1945 לעבודה שנמשכה עד 25 בפברואר, ואז היא הוצפה החוצה מהמבדוק היבש לצורך תיקונים נוספים, שהסתיימו ב-17 במרץ.
לאחר מכן החלה האונייה סדרה של ניסויים ימיים ותרגילי אימון לאורך חופי קליפורניה לפני שיצאה ב-4 באפריל לפרל הארבור.
היא הגיעה לשם ב-10 באפריל, בילתה שבוע בתרגילי אימון נוספים, ולאחר מכן המשיכה לאוליטי, והגיעה לשם ב-28 באפריל.
פעולות מול יפן וסיום המלחמה
באוליטי, אלבמה הצטרפה מחדש לכוח המשימה של נושאות המטוסים המהירות, שבשלב זה חזר לצי החמישי.
כוח המשימה של נושאות המטוסים המהירות יצא לדרך ב-9 במאי כדי לתמוך בכוחות הנלחמים בקרב אוקינאווה, שעלו לחוף ב-1 באפריל.
היפנים אספו עתודות משמעותיות של מטוסים לתקיפות קמיקזה נגד צי הפלישה.
במהלך מתקפה אחת כזו ב-14 במאי, כ-120 מייל דרומית-מזרחית לאי הבית היפני קיושו, אלבמה הפילה שני מטוסים יפניים ועזרה להשמיד שניים אחרים, אך קמיקזה אחת בכל זאת חדרה להגנה נגד מטוסים של הצי ופגעה באנטרפרייז.
הפעולות מול אוקינאווה נמשכו במשך השבועיים הבאים וב-4–5 ביוני, הצי נפגע מטייפון נוסף ואלבמה - חלק מ-TG 38.1 בזמן זה - שוב נגרם נזק שטחי בלבד, אם כי כלי שיט רבים אחרים בקבוצה ניזוקו קשות.
הצי חידש את פעילותו הרגילה לתמיכה בקרב אוקינאווה ב-7 ביוני, כולל תקיפות אוויריות על שדות תעופה יפניים בקיושו למחרת בהם תמכה אלבמה.
בליווי של חמש משחתות ב-9 ביוני, אלבמה, אינדיאנה ומסצ'וסטס הפליגו להפגיז מתקנים יפניים באי מינאמי דייטו ג'ימה; הן חזרו על המתקפה למחרת.
הצי חזר לאחר מכן למפרץ לייטה כדי להתחיל בהכנות לסדרה של התקפות על איי הבית היפנים.
הצי השלישי חידש את השליטה בצי נושאות המטוסים עבור פעולות אלו, שהחלו ב-1 ביולי כאשר הצי יצא ממפרץ לייטה.
נושאות המטוסים ביצעו התקפות רחבות טווח על יעדים צבאיים ותעשייתיים שונים ברחבי יפן, במיוחד כשהם התרכזו באזור סביב טוקיו.
בלילה שבין 17 ל-18 ביולי, אלבמה, ארבע אוניות מערכה אמריקאיות נוספות, אוניית המערכה הבריטית אה"מ קינג ג'ורג' החמישי וזוג סיירות הפגיזו שישה מתקנים תעשייתיים מצפון-מזרח לטוקיו.
ב-9 באוגוסט הפגיזה אלבמה מטרות בקמאישי בחברה עם שתי אוניות מערכה ושש סיירות אמריקאיות ובריטיות.
באותו יום העבירה אלבמה גורם רפואי למשחתת אאולט, שלקחה אותם למשחתת בורי, שנפגעה מקמיקזה ונזקקה לסיוע רפואי.
כאשר קיבלה את ההודעה על הכניעה היפנית ב-15 באוגוסט, אלבמה עדיין הייתה בים מול חופי יפן.
היא תרמה מלחים ונחתים לכוח הכיבוש הראשוני, והיא שייטה עם נושאות המטוסים בזמן שהם השתמשו במטוסיהם כדי לחפש מחנות שבויים.
ב-5 בספטמבר, אלבמה הפליגה לתוך מפרץ טוקיו, שם היא העלתה מחדש אנשי צוות שעלו לחוף.
היא נשארה שם עד 20 בספטמבר, אז יצאה לדרך לאוקינאווה, שם לקחה 700 חיילים, שרובם השתייכו לגדודי הבנייה של הצי, כדי לשאת אותם בחזרה לארצות הברית כחלק ממבצע ממבצע מרבד קסמים.
האונייה הגיעה לסן פרנסיסקו ב-15 באוקטובר ונשארה שם לחגיגות יום הצי שנערכו שם ב-27 באוקטובר, שם אירחה כ-9,000 מבקרים.
יומיים לאחר מכן, היא נסעה לסן פדרו, קליפורניה, שם עגנה עד 27 בפברואר 1946, אז יצאה לדרך לשיפוץ בפיוג'ט סאונד כדי להכין אותה להשבתה.
אלבמה הושבתה ב-9 בינואר 1947 בתחנת הצי בסיאטל והוקצתה לצי העתודה הפסיפי, שהוצב בברמרטון, וושינגטון.
תוכניות גובשו במהלך התקופה שבה הייתה במילואים לחדש את אלבמה ואת שאר אוניות הסדרה שלה אם יהיה צורך בהן לשירות פעיל עתידי.
ב-1 ביוני 1962, אלבמה נמחקה מרשימות הצי ונועדה לגריטה; בעקבות ההחלטה על הגריטה, מדינת אלבמה העבירה הצעת חוק להקמת "נציבות אוניית המערכה של USS אלבמה" במטרה לשמר את אוניית המערכה כספינת מוזיאון.
המושל ג'ורג' וואלאס חתם על החוק ב-12 בספטמבר 1963, והוועדה החלה לגייס כספים לרכישת האונייה; בסופו של דבר נאספו כ-800,000 דולר, מתוכם שמינית הגיעה מילדים במדינה, השאר הגיעו בעיקר מתרומות תאגידים.
ב-16 ביוני 1964 העניק הצי את האונייה למדינה, עם הוראה שלפיה תישמר לצי את היכולת להחזיר את האונייה לשירות במקרה חירום.
אלבמה נמסרה רשמית ב-7 ביולי במהלך טקס בסיאטל, ולאחר מכן היא נגררה למוביל, אלבמה כדי לשחזר אותה כמוזיאון, דרך תעלת פנמה.
בדרך לתעלה טבעה בטעות אחת הסירות הגוררות.
מדחפים של האונייה הוסרו לצורך ההפלגה כדי למנוע כל נזק.
נושאת המטוסים לקסינגטון, ותיקה בכוח המשימה של נושאות המטוסים המהירות ועדיין בשירות, ליוותה את האונייה בזמן שהיא נגררה דרך מפרץ מקסיקו.
אלבמה הגיעה למוביל ב-14 בספטמבר לאחר שעברה כ-5,600 מיילים ימיים (10,400 ק"מ), הגרירה הארוכה ביותר של כלי שיט שלא היה ספינת מלחמה פעילה.
התעלה במפרץ מוביל למעגן הקבוע שלה טרם הושלם, והיא נאלצה להמתין עד סוף החודש עד לסיום עבודת החפירה.
לאחר שהאונייה עגנה במעגן שלה, החלו עבודות להכנת האונייה למבקרים, כולל ניקוי בהתזה משטחים צבועים, מריחת פריימר ולאחר מכן צביעה מחדש של האונייה כולה.
המוזיאון נפתח ב-9 בינואר 1965.
בתחילת שנות ה-80, כאשר הצי הפעיל מחדש את ארבע אוניות המערכה מסדרת איווה, חלקים נלקחו מקרוליינה הצפונית ומשאר אוניות המערכה שהשתמרו, כולל קרוליינה הצפונית ומסצ'וסטס, כדי להחזיר את אוניות האיווה לשירות.
רכיבי חדר מכונות שלא היו זמינים עוד במלאי של הצי היוו את רוב החומר שהוצא מהאוניות.
האונייה הוכרזה כנקודת ציון היסטורית לאומית בשנת 1986. במהלך הקריירה שלה כספינת מוזיאונים, אלבמה שימשה כתפאורה לכמה סרטים, כולל מצור ימי ב-1992 ו-USS אינדיאנפוליס: אנשי אומץ ב-2016.
בתחילת שנות ה-2000, המוזיאון גייס כספים להשלמת תיקונים גדולים באלבמה, כולל הסרת 2.7 מיליון גלונים של מים מזוהמים עם מזוט מהאונייה.
הדבר כלל הקמת סכר סביב האונייה ושאיבתו עד לייבוש האזור, מה שאפשר גם לעובדים לתקן את גוף האונייה.
במקביל, הצוללת USS דראם, כלי שיט נוסף במוזיאון, הועברה מהמים לתצוגה ביבשה כדי שניתן יהיה לתקן את גוף האונייה שלה.
אלבמה נפגעה בהוריקן קתרינה בספטמבר 2005, ספגה מים ונטייה שמאלה; התיקונים בוצעו על ידי Volkert, Inc.
אולבני הוא מתחם דירות בפיקדילי, לונדון.
בית המידות בן שלוש הקומות נבנה בשנות ה-1770 וחולק לדירות ב-1802.
אלבני נבנה בשנים 1771–1776 על ידי סר וויליאם צ'יימברס עבור הוויקונט הראשון של מלבורן, אשר קנה את הקרקע ואת בית המגורים (בית פיקדילי) שהיה מיועד להחלפה מהנרי פוקס, הברון הראשון הולנד תמורת 16,500 פאונד.
הוא נקרא בית מלבורן ועלה לפחות 50,000 פאונד לבנות.
זה בית מידות בן שלוש קומות, ברוחב שבע גומחות (חלונות), עם זוג אגפי שירות אשר מכילים ביניהם חצר קדמית.
בשנת 1791 לורד מלבורן, שעד אז צבר חובות ניכרים כדי לממן את אורח החיים האקסטרווגנטי שלו ושל אשתו, הצטמצם על ידי החלפת בית מלבורן ב-Dover House, Whitehall (כיום משרד ממשלתי) עם הנסיך פרדריק, הדוכס מיורק ואלבני שהתחתן מעט לפני כן, ואשר נצרך לנכס גדול יותר כדי "לארח בסטייל".
מחיר המכירה היה 23,571 פאונד.
בשנת 1802 ויתר גם הדוכס על הבית והוא הוסב על ידי הנרי הולנד ל-69 דירות רווקים (הידועות כ"סטים").
ההסבה בוצעה על ידי חלוקת משנה של הבלוק הראשי ושל שני אגפי השירות שלו, ועל ידי הוספת שני בניינים ארוכים מקבילים חדשים המכסים את רוב הגן, עד לבניין שער אחורי חדש בגני ברלינגטון.
הבניינים החדשים של הולנד, מן השנים 1802–1803, נקראו The Ropewalk.
ביניהם יש שביל מכוסה הנתמך על עמודי ברזל דקים ומכוסה גג המתעקל כלפי מעלה (upswept roof).
הבלוקים צבועים לבן בסגנון ריג'נסי פשוט יותר מעבודתו של צ'יימברס.
רוב הסטים נגישים דרך גרמי מדרגות משותפים ללא דלתות, כמו מכללות אוקסברידג' ואכסניות המשפט.
מאז הסבתו, אלבני היה קבוצה יוקרתית של דירות רווקים.
על התושבים נמנו המשורר לורד ביירון, ראש הממשלה לעתיד ויליאם יוארט גלדסטון ואריסטוקרטים רבים.
במהלך מלחמת העולם השנייה, ספג אחד המבנים נזק משמעותי מפצצה גרמנית, אך שוחזר לאחר המלחמה כך שיהווה שחזור מדויק של המבנה הישן.
קרן אלבני נקראת על שם הבניין, שכן היא קיימה את פגישות ההתנעה שלה שם בסוף שנות ה-50, בביתם של נאמניו המייסדים , ז'קטה הוקס ו-JB Priestley.
הדיירים כבר לא חייבים להיות רווקים, אף כי ילדים מתחת לגיל 14 אינם מורשים לגור שם.
הדירות או ה"סטים" הם בבעלות פרטנית כנכסים מעופפים, כאשר הבעלים ידועים כ"בעלי שליטה (proprietors)"; סט שהוצע למכירה ב-2007 פורסם עם מחיר מומלץ של 2 מיליון פאונד.
כמחצית מהסטים היו בבעלות Peterhouse, מכללה של אוניברסיטת קיימברידג'.
אלה נרכשו על ידי ויליאם סטון (1857–1958) במהלך מלחמת העולם השנייה.
סטון, שזכה לכינוי "האדון מפיקדילי", היה מלומד לשעבר של פיטרהאוס, רווק ודייר אולבני במשך כל חייו.
הוא הוריש לקולג' 37 סטים, בנוסף לתרומות נוספות.
אולבני מנוהלת על ידי מועצת נאמנים מטעם הבעלי השליטה.
שכר הדירה השנתי של סט יכול להגיע עד 50,000 פאונד, ודיירים פוטנציאליים נבדקים על ידי ועדה לפני שהם מורשים להתגורר בו.
רק לאחרונה הורשו נשים להגיש מועמדות.
נעשה שימוש בשני השמות: "אלבני" ו"האלבני".
הכללים שאומצו ב-1804 קבעו כי "המקום המוזכר בסעיפים שלעיל ייקרא אלבני".
שני השמות שימשו במאות ה-19 וה-20. בביקורת משנת 1958 על ספר על הבניין, Peace in Piccadilly, כתב ה"טיימס" : "אלבני או האלבני?
זה מבחן סנובי עתיק של ידע אינטימי של הווסט אנד.
אם משתמשים באחד השמות, אדם יכול לחוש עליונות בכך שישתמש במשנהו.
כאשר GS Street כתב את The Ghosts of Piccadilly ב-1907, הוא אמר ש'האלבני' היה אז 'אוניברסלי', אבל שלדיירים המוקדמים ביותר זה היה 'אלבני'."
גיבור הרומן של בנג'מין דיזראלי סיביל (1845), צ'ארלס אגרמונט, חי שם; מצוין גם באמצע הספר כי דיוקן מאת כריסטיפאנו אלורי תלוי מעל האח שלו.
הרומן הרווק של אולבני (1847) מאת מרמיון וילארד סאבאג' סובב סביב הבניין.
מר Fascination Fledgeby, מלווה כספים ברומן של צ'ארלס דיקנס, Our Mutual Friend (1865) מתואר כחי שם, וכמה סצנות בספר מתרחשות בדירתו.
ברומן "תמונתו של דוריאן גריי" (1890) מאת אוסקר ווילד, לורד פרמור, דודו של הדמות לורד הנרי ווטון, מתגורר באולבני.
במחזה של אוסקר ווילד, The Importance of Being Earnest (1895), לדמות ג'ון (ג'ק) וורת'ינג יש סט באולבני (מספר B.4), שם הוא מתגורר בזמן שהוא שוהה בלונדון תחת השם הבדוי ארנסט.
בסיפור The Queer Feet (1910) מסדרת האב בראון של GK Chesterton, נאמר על דמותו של מר אודרי שהוא "[נראה] כמו רווק עדין ומפונק, עם חדרים באולבני - מה שהוא היה".
בסיפור הקצר הקומי " Uncle Fred Flits By " (1935) מאת PG Wodehouse, הג'נטלמן הצעיר פונגו טוויסטלטון מתגורר באולבני.
ב-The Foundling (1948), רומן מאת ג'ורג'ט הייר, קפטן גדעון וור מהמשמר המלכותי שוכר סט חדרים באולבני.
בסרט "לבבות וכותרות חביבות" (1949), לואי מאציני לוקח סט קטן באלבני כשהוא עולה בסולם החברתי.
ברומן מסדרת ג'יימס בונד Moonraker מאת איאן פלמינג (1955), מסופר כי מקס מאייר, שותפו לברידג' של סר הוגו דראקס, מתגורר באלבני.
ב"הגורם האנושי" של גרהם גרין (1978), ד"ר פרסיבל מתגורר בסט D.6. ברומנים מסדרת מייג'ור הארי מקסים מאת גאווין ליאל, לג'ורג' הארבינגר, הבוס של הארי, המופיע לראשונה בסרט "המשרת החשאי" (1980), יש דירה באלבני שבה הוא מתגורר עם בת זוגו, אנט.
ברומן בלגרביה של ג'וליאן פלובס (2016), מר ג'ון בלסיס מתגורר בדירה באלבני.
אוניית המערכה אלבמה (BB-8) הייתה אוניית מערכה פרה-דרדנוט מסדרת אילינוי שנבנתה עבור צי ארצות הברית.
היא הייתה האונייה השנייה בסדרה שלה, והשנייה שנשאה שם זה.
השדרית שלה הונחה בדצמבר 1896 במספנת ויליאם קרמפ ובניו, והיא הושקה במאי 1898. היא הוכנסה לשירות בצי באוקטובר 1900. היא הייתה חמושה בסוללה ראשית של ארבעה תותחי 13 אינץ' (330 מילימטרים) ויכלה להפליג במהירות מרבית של 16 קשרים (30 קמ"ש).
אלבמה שירתה במהלך שבע השנים הראשונות של תקופת שירותה בצי הצפון-אטלנטי בניהול אימונים בזמן שלום.
ב-1904 ביקרה באירופה וסיירה בים התיכון.
היא השתתפה בשייט של הצי הלבן הגדול עד שנזק למכונות שלה אילץ אותה לעזוב את השייט בסן פרנסיסקו.
במקום זאת היא השלימה הקפה קצרה יותר יחד עם אוניית המערכה מיין.
מ-1909 עד 1912 עברה האונייה מודרניזציה נרחבת, ולאחר מכן שימשה כספינת אימונים בצי העתודה האטלנטי.
היא המשיכה בתפקיד זה במהלך מלחמת העולם הראשונה.
לאחר המלחמה, נמחקה אלבמה מרשימות הצי והוקצתה לניסויי הפצצה שנערכו בספטמבר 1921. היא הוטבעה בניסויים על ידי מפציצים של שירות האוויר של צבא ארצות הברית ולאחר מכן נמכרה לגריטה במרץ 1924.
הוויכוח הראשוני בשאלה האם לבנות תכנון חדש עם בולט נמוך כמו סדרת אינדיאנה שהייתה בשירות או כלי שיט עם בולט גבוה יותר כמו איווה (אז בבנייה) הוביל להחלטה לאמץ את הסוג האחרון.
אלבמה הייתה באורך כולל של , רוחב של ושוקע של .
ההדחק בריק של האונייה היה וההדחק בטעון .
היא הונעה על ידי מנועי קיטור תלת דרגתיים, שהניעו שני מדחפים.
האונייה הייתה חמושה בסוללה ראשית של ארבעה תותחי 13 אינץ' (330 מ"מ) /35 קליבר בשני צריחי תותחים דו-קניים על קו האמצע, לפני ומאחורי המבנה העילי.
חגורת השריון הראשית של אלבמה הייתה בעובי מעל מחסני התחמושת וחללי מכונות ההנעה ובעובי בשאר האזורים.
לצריחי תותחי הסוללה הראשיים היו חזיתות בעובי , והברבטות התומכות היו עם חיפוי שריון בעובי על הצדדים החשופים שלהם.
בצריח הניתוב היו דפנות בעובי .
אלבמה הונחה במספנת William Cramp &amp; Sons בפילדלפיה ב-2 בדצמבר 1896 והושקה ב-18 במאי 1898. היא נכנסה לשירות ב-16 באוקטובר 1900, האונייה הראשונה מהסדרה שלה שנכנסה לשירות.
המפקד הראשון של הספינה היה קפטן וילארד ה.
אלבמה שובצה לשייטת הצפון-אטלנטית, אם כי היא נשארה בפילדלפיה עד 13 בדצמבר, אז ביקרה בניו יורק, שם נשארה עד ינואר 1901. ב-27, אלבמה יצאה דרומה למפרץ מקסיקו, שם הצטרפה לשאר השייטת הצפון-אטלנטית לאימון מול פנסקולה, פלורידה.
באוגוסט 1901, בזמן שהשייטת הצפון-אטלנטית ערכה אימון מטרות על יד האי ננטקט, אלבמה חוותה התפרצות של חזרת והושמה בהסגר, ללא יכולת להשתתף באימונים.
במשך שש השנים הבאות, היא עקבה אחר דפוס של אימוני צי במפרץ מקסיקו ובאיים הקריביים במהלך החורף, ואחריו תיקונים ולאחר מכן פעולות מול החוף המזרחי של ארצות הברית מאמצע השנה ואילך.
ההפרעה היחידה אירעה בשנת 1904, כאשר היא, אוניות המערכה קירסיירג', מיין ואיווה, והסיירות הממוגנות אולימפיה, בולטימור וקליבלנד ביקרו בדרום אירופה.
במהלך הטיול הם עצרו בליסבון, פורטוגל, לפני שסיירו בים התיכון עד אמצע אוגוסט.
לאחר מכן חצו מחדש את האוקיינוס האטלנטי, עצרו באיים האזוריים במהלך הדרך, והגיעו לניופורט, רוד איילנד ב-29 באוגוסט.
לקראת סוף ספטמבר, נכנסה אלבמה למבדוק יבש במספנת הצי של ליגה איילנד לצורך תיקונים, שהסתיימו בתחילת דצמבר.
ב-31 ביולי 1906, האונייה הייתה מעורבת בהתנגשות עם אוניית האחות שלה אילינוי.
הפעולה המשמעותית הבאה של אלבמה הייתה השייט של הצי הלבן הגדול ברחבי העולם, שהתחיל בסקירת צי עבור הנשיא תאודור רוזוולט בהמפטון רודס.
לאחר מכן חידש הצי את מסעו במעלה חוף האוקיינוס השקט של אמריקה, ועצר בסן פרנסיסקו, שם אלבמה נותקה משאר הצי.
האונייה לא יכלה לעמוד בקצב של הצי בגלל ראש צילינדר סדוק, מה שחייב תיקונים במספנת הצי של האי מייר.
גם אוניית המערכה מיין עזבה את הצי, שכן הדוודים שלה התגלו כמאוד לא יעילים, ודרשו כמויות מופרזות של פחם.
ב-8 ביוני, החלו אלבמה ומיין בחציית האוקיינוס השקט באופן עצמאי, דרך הונולולו, הוואי, גואם ומנילה, הפיליפינים.
לאחר מכן הפליגו דרומה לסינגפור באוגוסט וחצו את האוקיינוס ההודי, ועצרו בדרך בקולומבו, ציילון ועדן בחצי האי ערב.
האוניות עברו לאחר מכן דרך הים התיכון, עצרו רק בנאפולי, איטליה, לפני שעצרו לגיברלטר ואז המשיכו לחצות את האוקיינוס האטלנטי בתחילת אוקטובר.
הם עצרו באיים האזוריים לפני שהגיעו לחופה המזרחי של ארצות הברית ב-19 באוקטובר; לאחר מכן נפרדו שתי האוניות, כאשר אלבמה הפליגה לניו יורק, בעוד מיין הפליגה לפורטסמות', ניו המפשייר.
לאחר הגעתה, צומצמה אלבמה למעמד מילואים ב-3 בנובמבר.
היא נשארה בניו יורק, וב-17 באוגוסט 1909, היא הושבתה לשיפוץ גדול שנמשך עד תחילת 1912.
אלבמה חזרה לשירות ב-17 באפריל 1912 בצי העתודה האטלנטי, בפיקודו של קומנדר צ'ארלס פ.
האוניות של צי העתודה האטלנטי - שכללה שמונה אוניות מערכה נוספות ושלוש סיירות - נשמרו בשירות עם צוותים מופחתים, שניתן היה להגדיל עם אנשי מיליציות ומתנדבי הצי במקרה חירום.
היו מספיק קצינים ואנשים בצי העתודה האטלנטי לאייש באופן מלא שתיים או שלוש אוניות, מה שאפשר להם לקחת אותן לים בסבבים כדי להבטיח שהאוניות יהיו במצב טוב.
ב-25 ביולי, אלבמה הוצבה זמנית בשירות מלא בצי האטלנטי במהלך אימוני הקיץ, לפני שהוחזרה למעמד מילואים ב-10 בספטמבר.
באמצע 1913 החל הצי להשתמש בצי העתודה האטלנטי כדי להכשיר יחידות של מיליציות ימיות.
אלבמה פעלה מול החוף המזרחי של ארצות הברית וערכה שתי הפלגות אימונים לברמודה באותו הקיץ כדי להכשיר גברים ממיליציות הצי של כמה מדינות.
פעולות אלו הסתיימו ב-2 בספטמבר, וב-31 באוקטובר היא שוב הושבתה.
האונייה נותרה לא פעילה ברובה בפילדלפיה במשך שלוש השנים הבאות.
ב-22 בינואר 1917, היא הפכה לספינת קליטה של מתגייסים ימיים.
אלבמה הועברה לדרום צ'ספיק כדי להתחיל בהכשרת טירונים באמצע מרץ.
זמן קצר לאחר מכן, ב-6 באפריל, הכריזה ארצות הברית מלחמה על גרמניה.
יומיים לאחר מכן, הפכה אלבמה לאוניית הדגל של הפלגה הראשונה, הצי האטלנטי, ולמשך שאר המלחמה היא המשיכה במשימת האימונים שלה בחוף המזרחי של ארצות הברית.
במהלך תקופה זו, היא ביצעה שייט אחד למפרץ מקסיקו מסוף יוני ועד תחילת יולי 1918. ב-11 בנובמבר חתמה גרמניה על שביתת הנשק שסיימה את הלחימה באירופה; אלבמה המשיכה לאמן טירונים ימיים, אם כי ברמת אינטנסיביות מופחתת.
היא השתתפה בתמרוני הצי בפברואר ובמרץ 1919 באיי הודו המערבית לפני שחזרה לפילדלפיה באפריל לתיקונים.
לאחר מכן יצא שייט אימון קיץ לצוערים מהאקדמיה הימית של ארצות הברית; אלבמה עזבה את פילדלפיה ב-28 במאי לכיוון אנאפוליס, לשם הגיעה למחרת.
לאחר שלקחה על עצמה קבוצה של 184 צוערים, היא יצאה מאנאפוליס ב-9 ביוני.
היא שייטה לאיי הודו המערבית ועבר דרך תעלת פנמה ובחזרה.
באמצע יולי, האונייה שייטה מול חופי ניו אינגלנד.
היא חזרה דרומה באוגוסט לתמרונים, ובסוף החודש החזירה את הצוערים לאנאפוליס לפני שעגנה בפילדלפיה.
אלבמה הושבתה בפעם האחרונה ב-7 במאי 1920, לאחר שהעבירה את תשעת החודשים קודם לכן ללא פעילות בפילדלפיה.
האונייה הועברה למחלקת המלחמה לשימוש כספינת מטרה ב-15 בספטמבר 1921, והיא נמחקה מרשימות הצי.
היא הוקצתה לניסויי הפצצה שנערכו על ידי שירות האוויר של צבא ארצות הברית ב-27 בספטמבר 1921, תחת פיקוחו של הגנרל בילי מיטשל.
בנוסף לאלבמה, אוניות המערכה הישנות ניו ג'רזי ווירג'יניה היו אמורות להיות מוטבעות בניסויים.
השלב הראשון של הניסויים החל ב-23 בספטמבר, וכלל ניסויים עם פצצות כימיות, כולל גז מדמיע וזרחן לבן, כדי להדגים כיצד ניתן להשתמש בנשק כזה כדי להשבית מערכות פיקוד ובקרה ולהרוג אנשים חשופים.
באותו לילה, נערך מבחן נוסף עם פצצות במשקל 300 פאונד (136 ק"ג), שמטרתו הייתה לקבוע האם אבוקות יכולות להאיר את המטרה באופן מספק עבור הפצצה מדויקת.
השלב השני התרחש למחרת בבוקר, והיה הרבה יותר גדול.
בניסויים, שנועדו לדמות תרחיש לחימה, השתתפה החטיבה האווירית הזמנית הראשונה.
קבוצה של שמונה מטוסי Royal Aircraft Factory SE5, חמושים בפצצות 25 פאונד (11 ק"ג) התיקפו תחילה; הפצצות וירי המקלעים שלהם נועדו לדמות את פינוי הסיפונים מתותחנים נגד מטוסים לקראת המפציצים הכבדים.
שתיים מהפצצות פגעו בסיפון לכיוון החרטום.
לאחר מכן התקיפו שלושה מטוסי NBS-1 נוספים עם פצצות 1100 פאונד (499 ק"ג) חודרות שריון, אם כי אף אחת מהן לא פגעה.
ב-25 בספטמבר 1921 התקיים סבב הניסויים האחרון.
שבעה מטוסי NBS-1 נוספים תקפו את האונייה; שלושה נשאו פצצות 1,100 פאונד (499 ק"ג), בעוד שהארבעה האחרים נשאו כל אחד פצצת .
אחת הפצצות נחתה קרוב לאונייה בצד השמאלי; השפעת הפיצוץ גרמה לנזק ניכר, ואלבמה החלה לנטות שמאלה.
המפציצים השיגו עוד שתי החטאות קרובות עם פצצות, ה-2,000 פאונד ואחריהן פגיעה ישירה ושתי החטאות קרובות עם פצצות ה-1,100 פאונד (499 ק"ג).
הפצצה האחרונה, במשקל 2,000 פאונד (907 ק"ג), פגעה באונייה בירכתיה.
הפיצוץ שבר את שרשראות העוגן שלה, והאונייה החבוטה החלה להיסחף לעבר השרידים של סן מרקוס ואינדיאנה, שהאחרונה הוטבעה בניסויי הפצצה מוקדמים יותר באותה שנה.
שרידי האונייה השקועה נמכרו לגריטה ב-19 במרץ 1924.
אלבלינג הוא זן של ענבים לבנים (Vitis vinifera כלומר גפן היין) אשר כיום גדל בעיקר בחלקים במעלה הזרם של אזור היין של נהר המוזל בגרמניה ובלוקסמבורג, שם הנהר נקרא מוּסֶל.
לזן יש היסטוריה ארוכה, ונהג לכסות חלק גדול מהכרמים של גרמניה מימי הביניים והיה הזן המתורבת הנפוץ ביותר במדינה זו עד תחילת המאה ה-20, אך מאז נמצא בדעיכה מתמדת.
נכון לשנת 2006, היו בגרמניה רק 14,400 דונם של כרמי אלבלינג, מה שהפך אותו לזן הענבים ה-23 בגודלו במדינה.
משטח הכרם הזה נמצאו 14,200 דונם או 98.6% באזור המוזל באותה שנה גדלו בלוקסמבורג 3,040 דונם של אלבלינג.
עלתה השערה שהאלבלינג גדל לאורך מוזל כבר בתקופה הרומית, ושהוא אפילו יכול להיות זהה ל-Vitis albuelis שתואר על ידי לוקיוס קולומלה ב-De re rustica שלו ול-Vitis alba שתואר על ידי פליניוס הזקן, אם כי זה לא הוכח כלל.
שני השמות הלטיניים פירושם "הענב הלבן" ואז תורגמו לא נכונה לאלבלינג בשלב מאוחר יותר.
פרופיל DNA הצביע על כך שאלבלינג הוא צאצא של Gouais blanc בצרפתית (הידוע גם בשם הגרמני Weißer Heunisch) והוא הכלאה בין Traminer (ידוע גם כ-Savagnin), לבין זן לא מזוהה.
מוצא זה תואם את היותו של אלבלינג זן ענבים עתיק, והוא חולק הורים קדומים זהים לזה של ריזלינג.
ההולדה וההיסטוריה הזו מאפשרות להניח שמקורו של האלבלינג אי שם באזור הריין.
אלבלינג נוטה לתת תירוש דל בסוכר, ויינות עתירי חומצה ובעלי אופי נייטרלי למדי, מה שהופך אותו לשימוש בעיקר ליין נתזים, כמו מוזל סקט ללא תווית זנים.
כאשר מכינים אותו ליין יחיד זני, הוא נותן יין אשר הושווה לגרסה קלילה וחמוצה יותר של סילבאנר (Silvaner).
יין אלבלינג זני נמצא לרוב בלוקסמבורג.
אלבלינג ידוע תחת המילים הנרדפות הבאות: אלבנה, אלבה, אלבן, אלביג, אלבואלין, אלביאליס, אלמנד, אלמנד בלאן, אלססיאן, אלווה, ארגנטין, בילה זרבנינה, ביאלובקה, בילובקה, בלזץ, בלסק, בורז'ואה, בורגואר, בורגר.
אלבן ז'ול מישל היה מוציא לאור צרפתי.
הוא הקים ב-1902 את ההוצאה לאור הנושאת את שמו.
אלבן מישל נולד ב-1873 בכפר בורמון (Bourmont) במחוז מארן עילית בחבל שמפאן-ארדן שבצרפת.
כילד החמישי מבין ששת ילדיהם של הרופא פרנסואה מישל (1915-1832) ושל פרנסואז אמלי מאייר(Françoise Emilie Mayeur) (1915-1840).
בילדותו התרשם עמוקות מאישיותו של ידיד משפחה, המוציא לאור ארנסט פלמריון שביקר בביתם בכפר.
מישל למד בנפשאטו כמו אחיו אשר המשיכו לאחר מכן בלימודים בפריז:ז'ורז' - בבית הספר לכירורגיה, פרדינאן באקול פוליטקניק ולואי התכונן למבחני הבנק של צרפת.
בספטמבר 1890 אחרי שנכשל בבחינות הבגרות עבר אלבן מישל לגור בפריז כשבכיסו המלצות מארנסט פלמריון.
הוא התקבל לעבודה בחנויות הספרים של אוגוסט ואיאן, שהיה שותף של פלמריון.
עבודתו הראשונה הייתה כמוכר בחנות ברחוב רסין 26 ברובע אודיאון.
אחרי שהצטיין בעבודה, התמנה ב-1897 מנהל סניף שפעל בשדרת האופרה ושהייתה באותה עת גאוותו של בית פלמריון.
ב-1901 התחתן עם קלר וויום (1909-1881), בת של רופא וטרינר שנפטרה כעבור שמונה שנים.
אלבן מישל הציע להיכנס כשותף עם חברת פלמריון אבל סורב על ידי ואיאן.
ב-1902 פתח חנות ספרים משלו ברחוב דה מטורן 59 ונעשה שותף לחנות ספרים של אדולף פורז'ו בבורדו.
הוא מכר ספרים קלים, קצת ארוטיים ומאויירים
הספר הראשון שהוציא לאור בהצלחה רבה היה " L'Arriviste " (הקרייריסט) מאת פליסיאן שאנזור (Félicien Champsaur).
המחבר היה שנוי במחלוקת וכדי להשיק את הרומן נעזר אלבן מישל בפרסומות בתשלום.
הוא נהג לומר "מוכרים כל דבר, צריך רק לדעת למכור".
ב-1903 התחיל מישל לפרסם בהצלחה סדרת ספרי כיס, זולים מאוד, ב-30 סנט כל אחד, ובהמשך גם רומנים בפחות מפרנק.
עם ספרים אלה נמנו יצירות של אז'ן סי, הקטור מלו ואחרים.
ב-1905 הייתה ההוצאה לאור גאה לקבל פרס פמינה עבור הרומן "ז'אן כריסטוף של רומן רולאן, אירוע שחיזק את תדמית המותג בדעת הקהל.
אט-אט הקיף אלבן מישל את עצמו בסופרים מצליחים כמו פייר בנואה, פרנסיס קרקו, פייר מק אורלן, רולאן דורז'לס ופרסם גם מחברים זרים כמו קרונין, דפני דו מורייה, קונאן דויל ומאוחר יותר נבוקוב.
הוא רכש מהר חושים של מגלה הכישרונות.
ב-1910 עבר אלבן מישל למקום מרווח של 1400 מ"ר ברחוב הויגנס 22 בפריז, בהתחלה בשכירות, והחל מ-1922 בבעלותו.
ב-1922 הקים סדרת ספרים חדשה "אמני הספרות הזרה "
(Les Maîtres de la littérature étrangère) שכללה יצירות מאת מרק טוויין, רודיארד קיפלינג, ה.ג'.
ב-1924 תוך סיכון כלכלי, רכש מישל בכסף רב את הקרנות אולנדורף שהיו בעלות זכויות על יצירותיהם של אונורה דה בלזק, ויקטור הוגו, מופאסאן, קולט, ואחרים.
קידם מסות, כמו סדרתו המפורסמת "האבולוציה של האנושות" L'Évolution de l'humanité אותה הקים יחד עם אנרי בר, ושבה פרסם ספרים של לוסיאן פבר, מרסל גראנה, מרק בלוך.
בשנים שבין מלחמות העולם פרסמו יצירות של פייר בנואה, רומן רולאן, קולט, מופאסאן ואחרים.
בימי חייו של מישל זכתה ההוצאה לאור שלו בשלושה פרסי גונקור.
מישל לא שכח את מלאכתו הראשונה והקים גם פרס למוכרי ספרים.
אחרי שסגר את העסק בהתחלת שנת 1940 בעקבות הפלישה הגרמנית, חתנו רובר אמנאר (Esménard) פתח אותו מחדש בחודש יוני.
הוא החליט לפרסם את אירן נמירובסקי ולעזור לה מבחינה כלכלית כאשר כל המו"לים בפריז סירבו להוציא לאור את כתביה.
ביולי 1942 היא נשלחה לאושוויץ שם מתה כעבור חודש.
דומה היה גם גורל בעלה מישל אפשטיין בנובמבר אותה שנה.
הזוג השאיר שתי ילדות - דניז, בת 13, ואליזבת בת חמש.
יחד עם המנהל הספרותי אנדרה סבטייה, ב-1945-1944 סייע אמנאר לשתי ילדות.
אלבן מישל היה נשוי פעמיים.
ב-1901 התחתן עם קלר וויום איתה נולדו לו שני ילדים:בן בשם אנדרה (André)שמת בגיל שלוש, ובהמשך בת, אנדרה (Andrée) (2002-1906).
קלר מתה צעירה אחרי שמונה שנות נישואים וב-1911 התחתן מישל עם ז'ורז'ט דזה
בתו אנדרה התחתנה עם רובר אמנאר.
אלבן מישל נפטר במרץ 1943 עקב דלקת סימפונות זיהומית והובא לקבורה בבית הקברות בבור-לא רן.
בתחילת המאה ה-21 ההוצאה לאור אלבן מישל היא התאגיד הרביעי בתחום ההוצאה לאור בצרפת.
אָלְבָּנוֹפּוֹלִיס (באלבנית: Albanopolis ביוונית: Ἀλβανόπολις) הייתה עיר של השבט האילירי האלבנוי.
שרידי אלבנופוליס אותרו על ידי חוקרים שונים בכפר והיו שטענו שהזיהוי אינו נכון.
מקור השם הוא שם שבט בצירוף המונח פוליס, שמשמעותו ביוונית הוא עיר (או טירה, או מבצר).
הדיפלומט והחוקר האוסטרי טען שהסיומת "פוליס" נוספה כנראה מאוחר יותר על ידי מחברים אחרים, שכן במהדורות מסוימות היא מוזכרת כ-"Albanos polis" או "Albanos".
שמות אתניים עתיקים נמצאים לעיתים רחוקות, בשילוב עם "polis".
שם השבט והעיר נתנו את שמם לאלבניה של ימינו, בנסיבות שכבר אינן ניתנות לזיהוי.
שם המקום אלבנופוליס נמצא בכתובת הלוויה בגורנו סוניה (Gorno Sonje), ליד העיר סקופיה בצפון מקדוניה המודרנית הכתובת בלטינית היא "POSIS MESTYLU F[ILIUS] FL[AVIA] DELVS MVCATI F[ILIA] DOM[O] ALBANOP[OLI] IPSA DELVS" והתרגום: "פוסיס מסטילו, בן פלביה, בת דלוס מוקאטי, שמוצאו מאלבנופוליס".
הכתובת מתוארכת לסוף המאה ה-1 או תחילת המאה ה-2 לספירה.
תלמי (100-170 לספירה) הוא המחבר היחיד שמזכיר את אלבנופוליס, בספר השלישי גאוגרפיה (Geographia) כעיר של שבט שהוא מכנה "אלבנו".
החוקר הראשון שקידם את הרעיון שזגרדהש היה אתר אלבנופוליס העתיקה היה הדיפלומט האוסטרי יוהאן גאורג פון האן שביקר בזגרדהש, במהלך מלחמת העולם הראשונה.
לדברי ההיסטוריון השערתו של האן אינה חד משמעית, אך ראוי לחקור אותה בעתיד.
הפרופסור האלבני טען אף הוא שזגרדהש היא המיקום ההגיוני ביותר, באשר שבט אלבנו חי באזור.
עם זאת, כמה ארכאולוגים (כמו Thomas Maurer וכן Elvana Metalla מאוניברסית פרנקפורט) טענו שלא ניתן לזהות בוודאות את האתר בזגרדהש עם אלבנופוליס והציעו שאלבנופוליס שכנה ממזרח; בעמקי הנהרות של הדרין השחור או במעלה נהר וארדאר ברכס שר פלנינה.בנוסף, היו ארכאולוגים שסברו שמיקום אלבנופוליס הוא ליד קרויה .
כמו ערים איליריות אחרות, אלבנופוליס נבנתה על גבעה.
ששטחה השתרע על פני עשרה דונם.
העיר מורכבת משלושה מתחמים - האקרופוליס, הקדום שבהם, העיר התיכונה והעיר הקטנה.
האקרופוליס מתוארך לתקופת הברזל הקדומה (בסביבות שנת 1000 לפני הספירה) והביצורים מאוחרים יותר ומתוארכים למאות ה-3–4 לפני הספירה.
באתר נמצאים שרידים של: אקרופוליס, מבנים, שלושה מגדלי שמירה וחומות שנבנו מגושי אבן מסיביים.
ב 9–2018 קבוצת ארכאולוגים אלבנים וגרמנים חשפה כלי נשק איליריים, כלי חרס וקברים ביזנטיים וכן שרידי כנסייה מאוחרת יותר.
העיר העתיקה אלבנופוליס אינה מופיעה באף מדריך תיירים.
המקום אינו מתוחזק ואין בו אלא כמה שלטי "תיירות".
במהלך השנים, תושבי הכפר זגרדהש פגעו בשרידי האתר ולקחו אבנים לשימוש משני, פרטי.
אלבר לברן היה נשיא צרפת, האחרון שנשא בתפקיד זה בזמן הרפובליקה הצרפתית השלישית.
הוא למד באקול פוליטקניק ובאקול נסיונל סופרייר דה מין (בית הספר הגבוה להנדסת מכרות בפריז), וסיים את שניהם בציונים גבוהים.
לאחר מכן החל לעבוד כמהנדס מכרות, אך חדל מכך בגיל 29, עת נכנס אל הפוליטיקה.
לברן נבחר לבית הנבחרים (הבית התחתון של הפרלמנט הצרפתי על פי חוקת הרפובליקה הצרפתית השלישית) בשנת 1900, כחבר המפלגה הרפובליקנית השמאלית.
לאחר מכן כיהן כשר המושבות בין 1911–1914. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה עזב את תפקידו בממשלה ונלחם כחייל קרבי.
בין היתר לחם בקרב ורדן.
בשנת 1917 שב לממשלה ועד שנת 1919 כיהן כ"שר האזורים המשוחררים".
הוא היה קיצוני בדרישותיו מגרמניה ועל רקע מה שראה כוויתורים של ז'ורז' קלמנסו התפטר מהממשלה.
הוא הצטרף ל"ברית הדמוקרטית" ונבחר מטעמה לסנאט (הוא הבית העליון) בשנת 1920 ממחוז מרת ומוזל.
הוא נבחר לכהן כסגן נשיא הסנאט בשנת 1925, ובסוף 1931, בעקבות מותו של נשיא הסנאט שימש כנשיא הבית.