tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
באותה תקופה חלקו פיינרמן וכנרות דירה בדרום תל אביב והחלו להשתעשע בכל מיני קטעי נגינה של מוזיקה ערבית שפיינרמן למד מאחיו עופר.
טובי השתתף בג'אמים האלה, ובנובמבר 2002 הוקמה בום פם רשמית כשלישייה, עם פיינרמן וכנרות בגיטרות חשמליות וטובי בטובה ובבייס דראם.
שם הלהקה הוצע על ידי כנרות, לפני אחת ההופעות הראשונות של השלישייה, על שם להיטו הגדול של אריס סאן.
בום פם ניגנה מוזיקה מקורית בסגנון בלקני ויווני, מוזיקה יהודית וקטעים ערביים: מוזיקת עמים עם המון שמחה והשפעות של רוק גולשים.
במהלך השנה החלה בום פם לצבור תאוצה והופיעה הרבה, בין השאר בבר "כלל" בבנין כלל הישן במרכז תל אביב.
ב-2003, אחרי שברי סחרוף שמע את הלהקה באחת מהופעותיה והתלהב מהצליל הייחודי שלה, הוזמנה הלהקה לחמם את מינימל קומפקט באיחודם בהיכל התרבות.
מאוחר יותר באותה שנה הצטרף ללהקה דודו כוכב.
הופעת החימום למינימל קומפקט הובילה למפגש נוסף בין סחרוף לבום פם, וב-2004 הם הקליטו יחד גרסה חדשה ללהיט של אריס סאן: "בום פם".
השיר (בו תופף רם גבאי) הצליח מאוד.
הקול של סחרוף יחד עם הנגינה של בום פם הביאו להשמעות רבות ולחשיפת הלהקה לקהל הרחב.
במהלך שנת 2004 יצרה הלהקה קשר עם מביא הבשורה של המוזיקה הצוענית החדשה, הדי ג'יי שאנטל הגרמני.
שאנטל הזמין אותם לסיבוב הופעות במסגרת ה"בוקובינה קלאב" שלו, שם ניגנו בבתי האופרה היוקרתיים בפרנקפורט ובברלין.
ההופעות שם זכו להצלחה והקנו ללהקה ביטחון ומחמאות בסצנת המוזיקה הבלקנית באירופה.
בהמשך שיתפו פעולה עם אנסמבל בת שבע במספר הופעות במרכז סוזן דלל.
ב-2005 חיממה בום פם את להקתו של במאי הקולנוע אמיר קוסטוריצה, ואת Gipsy Kings, כששתי הלהקות הופיעו בארץ.
העבודה על אלבום הבכורה לא פסקה וב-2005 נסעה הלהקה שוב לגרמניה כדי להקליט את האלבום באולפנים של שאנטל.
את האלבום הפיקו חברי הלהקה עצמם עם מעט עזרה מהדי-ג'יי.
בום פם המשיכה להופיע בארץ, במועדונים וחתונות.
היא המשיכה לשתף פעולה עם אומנים ישראלים ותיקים כמו אהובה עוזרי, איתה הופיעו, ועליזה עזיקרי, איתה הקליטו מחדש את הלהיט הגדול "נערה ממש אוצר" יחד עם ההרכב "היונים".
בשנת 2015, הוציאה הלהקה את השיר "תמיד לבד", ביחד עם הזמרת נטלי פרץ.
האלבום הראשון "בום פם" יצא ב-2006 בישראל בחברת התקליטים ה"תו השמיני" ובחו"ל בחברת "Essay Recordings" הגרמנית.
ב-2006 הקליטו בום פם שני שירים בעברית ב"אולפני הצוללת": "חתול וחתולה" שיצא בקיץ של אותה שנה כסינגל ראשון ו"עדי אדיוס", הסינגל השני.
"חתול וחתולה" זכה לרמיקס של הרכב הדי-ג'ייז "רדיוטריפ" כשיר מבדח שנקרא "חשיש".
האלבום המלא של בום פם, שכולל את שני השירים בעברית ואת הגרסה עם ברי סחרוף ל"בום פם" זכה להיענות באירופה, שם הצליח במצעדי מוזיקת עולם, והלהקה הוזמנה להשתתף בפסטיבל Womax בספרד.
באותה שנה השתתף ההרכב בפסקול הסרט "בקרוב יקרה לך משהו טוב" עם חידוש לשיר ספרדי ישן, "אי, כרמלה", יחד עם הזמר איטלו גונזלס.
האלבום השני "Puerto Rican Nights" (לילות פוארטו ריקו) יצא בתחילת ב-2009, גם הוא בתו השמיני / Essay Recordings.
האלבום מורכב כולו מקאברים (גרסאות כיסוי) ושיתוף פעולה עם זמרים רבים, בהם: מאור כהן, תומר יוסף ודרור אהבה רומם מהגרובטרון.
האלבום השלישי "Alakazam" יצא ב-2010 בחברות Hi-Fidelity ו-Audio Montage של רדיו טריפ.
שינוי נוסף ומשמעותי באלבום הוא הרכב הלהקה, שנפרדה מעוזי פיינרמן שהמשיך לקריירת סולו וחברות בהרכב שעמד בראשו בשם "האחים רמירז".
בנוסף, המתופף של שני האלבומים הראשונים, דודו כוכב, הוחלף באיתמר לוי (כיום מתופף בלהקה קין והבל 90210), המכונה "The Kid".
האלבום "Alakazam", מוצא את בום פם מגלים ומשלבים סגנונות נוספים ל"רפטרואר", כולל דיסקו וגיטרות כבדות, עם שמירה על הטעם הבלקני.
שם האלבום, שהוא גם הסינגל הראשון, הוא גרסת כיסוי לשיר "Abracadabra" של סטיב מילר בנד.
באלבום גם שני שירים שכתב עבורם הזמר אלן מון Light Up ו-U R Mine.
לשיר Light Up יצא גם קליפ בבימויו של קותימן.
באותה שנה התארחה הלהקה באלבום ריקודים על פי תהום של בני בשן.
ב-27 במאי 2024 הוציא ההרכב את השיר "כל החיים", שיתוף פעולה עם שי צברי.
בומביניים (שם מדעי: Bombinatoridae) היא משפחה בסדרת חסרי הזנב.
הבומביניים ידועים ברעילותם, עובדה הבאה לידי ביטוי בצבעי אזהרה בהם צבועה בטנם.
גופם של הפרטים בסוג Bombina שטוח, ועורם מכוסה ביבלות.
בעת מצוקה, הם מפעילים רפלקס (the unken reflex), שבמהלכו הם מקשתים את גבם וגפיהם על מנת לחשוף את בטנם הצבועה בצבעים בהירים.
הם עשויים אף להתהפך ולשכב על גבם.
מטרתו של מעשה זה היא להרתיע ולשמש כאזהרה לטורפים.
הקרקור של כמה מינים מסוג Bombina שונה מקרקורם של חסרי זנב אחרים, בכך שקול הקרקור מופק בעת השאיפה ולא בעת הנשיפה.
את ביציהם הם מטילים באגמים קטנים ובשלוליות.
הסוג Bombina חי באיי הפיליפינים ובבורנאו, בעוד את פרטי הסוג Barbourula ניתן למצוא ברחבי אירואסיה.
אלו האחרונים מעט פחות צבעוניים, והם בעלי קרומי שחייה גם באצבעות, נוסף על הקרומים באצבעות הרגליים.
עד כה לא נצפו ראשנים של הסוג Barbourula.
משפחת הבומביניים מכילה 2 סוגים:
Bombina - בו 8 מינים, ביניהם בומבינה אדומת-גחון.
נמצאו מאובנים של כמה מינים מהסוג Bombina, החל מתקופת הפליוקן ועד הפליסטוקן.
בומבוס האדמה (שם מדעי: Bombus terrestris) היא מין של דבורה בסוג בומבוס.
המין נפוץ באופן טבעי בחלקים גדולים של אירופה והלבנט.
במחצית הראשונה של המאה העשרים הוא הופיע לראשונה גם בישראל, בגליל העליון, ומאז מתפשט באופן קבוע דרומה.
בשל חשיבותו כמאביק מסחרי, הוא הופץ לארצות רבות שמחוץ לתחום תפוצתו הטבעי, ובחלק ניכר מהן הוא התאזרח ואף הפך למין פולש.
בומבוס האדמה היא דבורה חברתית.
בכוורת אחת יש מלכה אחת ו-70-400 פועלות.
אצל דבורת הבומבוס פועלות היוצאות להגן על הכוורת אינן מקריבות את עצמן.
הן אומנם עוקצות ומרתיעות את הגורם המאיים, אך זה אינו גורם למותן.
היא מאופיינת בגוף עבה בהשוואה לדבורים אחרות, חזה ובטנה שחורים, ובחלק התחתון של הבטן יש פס צהוב ופס לבן.על גופן של דבורי הבומבוס כמות רבה יותר של שערות מאשר על גופה של דבורת הדבש, והבדל זה משפר את ההאבקה.דבורת הבומבוס היא פחות תוקפנית כלפי אנשים.
לבומבוס האדמה חשיבות מסחרית רבה בישראל,למרות שאינה מייצרת דבש ברמה כלכלית.
היא מבצעת בהצלחה האבקת במגוון גידולים חקלאיים, לצד דבורת הדבש או במקומה.
חשיבות מיוחדת יש לבומבוס בהאבקת גידולי פירות ממשפחת הסולניים, כמו עגבנייה, פלפל וחציל.
פרחי הסולניים מואבקים בהאבקת זימזום.
דבורת הבומבוס יוצרת באמצעות שרירי גופה רטט בתדירות גבוהה.
רטט זה משחרר אבקה מתוך האבקנים ביעילות וכך תהליך ההאבקה יעיל יותר.
גידולים נוספים המואבקים מסחרית על ידי בומבוס בישראל כוללים מיני דלועיים (כגון מלון וקישוא) וורדיים (שקד, אגס) וכן אבוקדו.
הפוטנציאל הגבוה של בומבוס האדמה להתאקלם ולהתפשט במקומות רבים ברחבי העולם אליהם היא הוכנסה, נובע ממספר תכונות אופייניות, ביניהן יכולת לנצל מגוון רחב ביותר של צמחי אבקה וצוף, ויכולת שיחור גם בתנאי טמפרטורה נמוכה(החל מ-8 מעלות צלזיוס) ותאורה נמוכה יחסית.
הן גם פעילות במשך רוב היום, עד 18 שעות ביממה.
במחקרים חדשים של מדען ישראלי הסתבר שלדבורת הבומבוס יש יכולת למידה מהירה המאפשרת להן לשרוד במצבים משתנים.והן מתאפיינות גם ביצירתיות.
בניסוי התברר שדבורי בומבוס גרסו בריסטול ועטפו בחתיכות את הכוורת.
התוצאה הייתה בידוד תרמי ואיזון מדד הלחות בכוורת.
על פי מחקר שביצעו אמוץ דפני ואבישי שמידע בפארק הכרמל, ישנן עדויות לתחרות על משאבי שיחור בין דבורי בומבוס האדמה לדבורי בר אחרות.
שכיחות דבורי הבר על צמחי הניסוי ירדה באופן הדרגתי עם התפשטות דבורי הבומבוס בכרמל ושיחורן על אותם צמחים.
דבורי הבומבוס משחרות בעיקר בשעות הבוקר המוקדמות, בזמן שבו רוב מיני הדבורים עדיין לא פעילים.
כאשר מינים אלו יוצאים לשחר, כמות הצוף בפרחים קטנה באופן משמעותי עקב ניצולם על ידי הבומבוס.
הדבר עלול לגרום לפגיעה באוכלוסיותיהן של דבורים אלו, ואולי אף לסייע להכחדת מינים מסוימים.
בנוסף, ריבוי הביקורים של דבורי הבומבוס בצמחי הבר על חשבון מינים אחרים של דבורים עלול לפגוע בהצלחה הרבייתית של מינים מסוימים של צמחים, אשר אינם מותאמים מבחינה מורפולוגית להאבקה על ידי בומבוסים, בעוד האחרונות מנצלות אותם כמקור אבקה או צוף.
בומבוס האדמה הגיעה לארץ ישראל מלבנון, ועם השנים היא ממשיכה להתפשט דרומה.
לא ברור עדיין מה גרם להתפשטות המין בישראל דווקא במאה העשרים, אולם ייתכן מאוד שהדבר קשור בפעילות האדם.
בנוסף, עם התפתחות היישוב היהודי בארץ ישראל במאה העשרים, חלה עלייה משמעותית בשטחי הגינון באזור זה.
שטחים אלו מספקים לבומבוס מגוון פרחי שיחור גם בעונת הקיץ, שבה משאבי השיחור בשטחים הטבעיים הם דלים, אך הבומבוס עודנה פעילה.
כמו כן, הבומבוסים שגשגו במיוחד בשטחים שנשרפו בפארק הכרמל, וייתכן שגם ריבוי השריפות מסייע להתפשטותן.
השימוש המסחרי בדבורי בומבוס להאבקת גידולים חקלאיים ברחבי הארץ עלול לסייע גם כן להתפשטות המין בישראל.
הבומב היה התקן אלקטרו-מכני אשר שימש את המפענחים הבריטיים ככלי לפענוח הודעות האניגמה במהלך מלחמת העולם השנייה.
מכונת הבומב התבססה על התקן פולני משנת 1938 ותוכננה על ידי אלן טיורינג.
גורדון ולצ'מן שיפר מאוחר יותר את המכונה.
מקור השם "בומב" בהתקן פענוח בשם "בומבה" אשר תוכנן בשנת 1938 על ידי מריאן רייבסקי מהביורו שיפרוב (שמו הפולני של מטה ההצפנה).
אניגמה סטנדרטית הכילה שלושה רוטורים .
כל אחד מהם היה יכול להיות באחד מבין 26 מיקומים שונים.
הבומב ניסתה כל מיקום רוטור אפשרי ועבור כל ניסיון ביצעה בדיקה מסוימת.
הבדיקה פסלה אלפי מיקומים אפשריים של שלושת הרוטורים.
הפתרונות האפשריים המעטים שנותרו נבדקו באופן ידני.
על מנת להשתמש בבומב היה על המפענח לייצר "עריסה" - אזור של טקסט מוצפן שעבורו ניתן היה לנחש את הטקסט המקורי.
הצבא הנאצי והלופטוופה עשו שימוש במכונות אניגמה בעלות 3 רוטורים.
הרוטורים הכילו כל אחד כ-26 מגעים חשמליים בכל קצה.
החיווט בין מגעי הקלט למגעי הפלט בכל רוטור עורבל.
שלושת הרוטורים חוברו לתוף משקף נייח, אשר הסיט את הזרם החשמלי חזרה בכיוון הפוך דרך הרוטורים.
אוסף הרוטורים והמשקף מכונים "מערבל" בהמשך הערך ומסומנים באות S.
כל רוטור יכול היה להיות באחד מ-26 מיקומים וכך נוצרו 26x26x26=17,576 אופנים שונים שבהם הרוטורים יכלו לארגן מחדש את אותיות האלפבית.
המיקומים ההתחלתיים של הרוטורים יצרו חלק מהמפתח הסודי של האניגמה ומטרת הבומב הייתה למצוא את המיקומים של הרוטורים.
בכל צעד של ההצפנה, לפחות רוטור אחד ("הרוטור המהיר") התקדם במיקום אחד.
בנקודות זמן מסוימות הרוטורים הנוספים קודמו גם הם.
ברם, כאשר המפענחים השתמשו במכונת הבומב הם הניחו, עבור מספר אותיות מצומצם, שרק הרוטור המהיר נע ושהנותרים נותרו נייחים.
הסימון S1 ישמש למיקום כלשהו של המערבל.
הסימון S2 ישמש לאותו מיקום אך כאשר מניחים שהרוטור המהיר התקדם במיקום בודד.
הסימונים S3, S4 ימשיכו קו זה.
קושי נוסף שהציגו מכונות האניגמה הצבאיות של הנאצים בפני המפענחים היו לוח התקעים (הקרוי בגרמנית "שטקרברט") אשר תרם ערבול נוסף לאותיות.
המספר העצום של חיווטי תקעים אפשריים הפך את תהליך הפענוח לקשה בהרבה.
אותיות הוחלפו בזוגות: אם האות A \הוחלפה באות R אזי R הוחלפה באות A.
החוקיות הזו נוצלה על ידי "הלוח האלכסוני" של ולצ'מן, אשר הוכנס כשיפור למכונת ה"בומב".
אם נסמן את לוח התקעים באות P, אזי מאחר שהלוח יצר החלפה של זוגות אזי הפעלת האופרטור P פעמיים החזיר את המקור : .
ניתן להתבונן בתהליך ההצפנה כהפעלת P, לאחר מכן הפעלת S ולבסוף הפעלת P שוב.
מתמטית תהליך ההצפנה של האניגמה יכול להיכתב כך : .
האניגמה היא גם בעל תכונה של "היזון=חוזר": הפענוח זהה להצפנה כך שמתקיים : .
במכונת הבומב נעשה שימוש באוסף רוטורים בעלי חיווט פנימי זהה לזה שבאניגמה.
אולם הרוטורים תוכננו כך שיסובבו על ידי מנוע כך שכל התצורות האפשריות עבור מיקומי הרוטורים תסרקנה.
הרוטורים בבומב הכילו אוסף כפול של מגעים וכן חיווט על מנת לחקות את השיקוף שבאניגמה.
מכונת הבומב הכילה מספר אוספים של רוטורים שחווטו בהתאם לתפריט שהוכן מראש על ידי המפענחים.
בכל מיקום של הרוטורים, בוצעה בדיקה חשמלית.
מספר רב של תצורות שנבדקו נפסלו מאחר שהבדיקה החשמלית הובילה לסתירה לוגית.
אם הבדיקה לא העלתה סתירה לוגית המכונה עצרה וצלצלה בפעמון על מנת לאפשר בחינה ידנית מעמיקה של הפתרון המוצע.
בדרך כלל בוצעה הבדיקה הידנית על גבי העתק של מכונת אניגמה, על מנת לבחון האם הפענוח מוביל למילים תקינות בגרמנית.
לרוב נדרשו מספר רב של ניחושים שגויים והתאמות כושלות בטרם נמצא הפענוח הנכון.
הבדיקה בוצעה על ידי ביצוע היקשים מתוך קטע קצר, של טקסט מקור ידוע (או מנוחש), אשר כונה עריסה.
למשל, מפענח עשוי היה לחשוד שהביטוי ATTACKATDAWN היה מיוצג על ידי רצף תווים בטקסט המוצפן כ- WSNPNLKLSTCS:
תהליך מציאת העריסה לא היה פשוט.
הוא דרש היכרות משמעותית עם העגה הצבאית הגרמנית ועם הרגלי התקשורת של המפעילים.
האניגמה הצבאית של הנאצים הכילה לוח תקעים (P) אשר אפשר חיווט למטרת החלפת אותיות לפני ואחרי פעולת המערבל הראשי (S).
אילו לא היה לוח תקעים כלל, היה זה יחסית פשוט לבדוק את תצורת הרוטורים.
ניתן היה אז לאתחל עותק של האניגמה עם אות העריסה A מוצפנת עליו, ומושווית עם הטקסט המוצפן W.
אם הם התאימו ניתן יהיה לעבור לאות הבאה ולבדוק ש T מתאים ל S וכך הלאה עבור העריסה כולה.
אם בנקודה כלשהי לא תהיה התאמה בין האותיות, אזי תצורת הרוטורים ההתחלתית תידחה.
רוב התצורות השגויות ייפסלו לאחר בדיקת שתי אותיות בלבד.
הבדיקה הזו הייתה יכולה להתבצע באופן ממוכן עבור כל 17,576 התצורות האפשריות של הרוטורים.
ברם, עם לוח התקעים היה קשה בהרבה לבצע הצפנות ניסוי משום שלא היה ידוע אילו טרנספורמציות התבצעו בין אותיות העריסה והטקסט המוצפן.
למשל, P(A) וכן P(W) היו בלתי ידועות משום שתצורות לוח התקעים היו נעלם.
היקשים לוגיים אודות ערכי התקעים
טיורינג גרס שאף על פי שערכי P(A) or P(W), היו בלתי ידועים, עדיין העריסה סיפקה קשרים ידועים בין הערכים הללו - שהם הערכים לאחר טרנספורמציית לוח התקעים.
על ידי שימוש בקשרים הללו, יכול היה מפענח למצוא סתירה לוגית שבמסגרתה תצורת הרוטורים הנבדקת יכלה להיפסל.
לדוגמה: מפענח עשוי לנחש ש P(A)=Y.
תוך התבוננות במיקום 10, ניתן להבחין שהאות A מקודדת לאות T כלומר :
מאחר ש P הוא ההפכי של עצמו, ניתן להפעיל את הפונקציה עבור שני הצדדים על מנת להשיג את המשוואה הבאה :
משוואה זו מדגימה את היחס בין P(A) לבין P(T).
בעוד שהעריסה לא מאפשרת לנו להחליט מהם הערכים המתקבלים לאחר המעבר דרך לוח התקעים, העריסה מספקת אילוץ.
במקרה זה העריסה מדגימה כיצד P(T) ידוע לחלוטין אם P(A) ידוע.
באותו אופן, T מקודד ל L במיקום 8. על ידי שימוש ב S8, ניתן להקיש את ערך התקעים עבור L ולקבל :
במיקום 6, K מקודד ל L.
מאחר שמכונת האניגמה היא בעלת משוב עצמי, הרי ש L יכול להיות מקודד גם ל K.
לכן, ניתן להקיש ערך עבור P(K), שהוא :
ולפי אותם שיקולים במיקום 7 ניתן לקבל:
ברם, במקרה זה, הגענו לסתירה מאחר שהנחנו בתחילה ש P(A)=Y.
המשמעות היא שההנחה הראשונית הייתה שגויה ושעבור תצורת הרוטורים הנוכחית P(A)≠Y
(טיעון מסוג זה מכונה "הוכחה בדרך השלילה").
עבור תצורה בודדת של הרוטורים, יכול היה המפענח לנסות כל אפשרות עבור P(A).
אם כל האפשרויות מובילות לסתירה אזי תצורת הרוטורים יכולה להיפסל.
ה"בומב" ממכנת את התהליך, ומבצעת את ההיקשים הלוגיים מיד תוך שימוש בחיבורים חשמליים וכן תוך ביצוע בדיקה חוזרת עבור כל 17,576 התצורות האפשריות של הרוטורים.
מיכון ההיקשים באמצעות מעגל חשמלי
על מנת למכן את ההיקשים הלוגיים, הבומב הפכה למעגל חשמלי.
זרם עבר במעגל כדי לייצג את כל ההיקשים הלוגיים האפשריים שניתן היה לקבל עבור מיקום מסוים.
על מנת לייצר את המעגל, הבומב השתמשה במספר קבוצות של רוטורים אשר חוברו יחד בהתאם להוראות שניתנו בתפריט אשר נגזר מעריסה.
מאחר שבכל אניגמה היו 26 קלטים ופלטים, הקבוצות של הרוטורים חוברו יחד באמצעות כבלים 26 צדדיים.
בומבס עשו שימוש במספר קבוצות של רוטורים שהסתובבו יחד על מנת לבדוק השערות אודות תצורות אפשריות של האניגמה כמו למשל סדר הרוטורים בקבוצה.
בעוד שהבומב של טיורינג עבדה בתאוריה, נדרשו עריסות ארוכות באופן לא הגיוני על מנת לאפשר למכונה לפסול מספר גדול של תצורות.
גורדון ולצ'מן מצא שיטה להשתמש בסימטריה של תקע האניגמה על מנת להגדיל את כוח ה"בומב".
הוא הציע להצמיד לבומב לוח אלכסוני שהגדיל את יעילות ה"בומב".
ה"בומבס" נבנו ב-לצ'וורת' בבריטניה, תחת הנחייתו של הארולד קין.
כל בומב הייתה ברוחב 213 סנטימטרים, בגובה 198 סנטימטרים ובעומק 60 סנטימטרים.
משקל כל מכונה היה טון.
בחזית כל בומב היו 108 מקומות בהם ניתן היה למקם רוטורים.
הרוטורים סודרו ב-3 קבוצות של 12 שלשות.
כל שלשה, סודרה אנכית וייצגה את שלושת הרוטורים במכונת האניגמה.
הרוטורים בבומב הכילו מגעים וחיווטים כפולים על מנת לחקות את השיקוף באניגמה.
הקלט והפלט של כל שלשת רוטורים חוברו לכבלים.
כך ניתן היה לחווט מחדש את הבומב בהתאם למתודולוגיות של טיורינג וולצ'מן ובהתאם לכל אחד מהטקסטים המוצפנים.
תוך שימוש בשיטות פיענוח שפותחו על ידי הפולנים, הצליחו מפענחים בריטיים בבלצ'לי פארק לקרוא את הודעות האניגמה בתחילת מלחמת העולם השנייה.
ההצלחה נבעה מהיכולת לנצל פרצות בנוהלי התפעול הגרמניים.
המפענחים חששו שהגרמנים ישנו בעתיד את הנהלים ויהפכו את שיטות הפענוח הקיימות לעקרות.
על מנת להקדים תרופה למכה, תכנן המתמטיקאי הבריטי אלן טיורינג את הבומב לפי עקרון כללי יותר - ההנחה שקיים טקסט שהמפענחים מסוגלים לפענח במקום כלשהו בהודעה.
שיטה זו עשתה שימוש בעריסה.
(הפולנים גם כן ניצלו עריסות.
למשל הגרמנים נהגו להשתמש בצירוף "ANX" עבור המילה "עבור" ("TO" באנגלית) שלאחריה האות "X" שייצגה רווח).
מכונת הבומב הראשונה, אשר התבססה על התכנון המקורי של טיורינג ולא הכיל את הלוח האלכסוני, הגיעה לבלצ'לי פארק במרץ 1940 וכונתה "ניצחון".
המכונה השנייה אשר כונתה "אגנוס" צוידה בלוח האלכסוני של ולצ'מן והותקנה ב-8 באוגוסט 1940. המכונות המשופרות כונו בומבס מסוג "ספידר".
עד סוף מרץ 1941, פותחה גרסה מתקדמת יותר של הבומב אשר כונתה "ג'מבו".
במהלך שנת 1940, פענחו שתי המכונות כ-178 הודעות.
עד סוף שנת 1941 היו בשימוש כ-16 מכונות בומב.
עד סוף שנת 1942 גדל מספר המכונות ל-49. בסוף שנת 1943 הוכפל המספר ל-99 מכונות בומב פעילות.
עד מאי 1945 פעלו 211 מכונות שלצורך תפעולן נדרש כוח אדם של כ-2,000 אנשים.
הגרמנים שינו את כיול המכונות שלהם בכל יום בחצות.
הבריטים שמו לעצמם כיעד למצוא את התצורה החדשה לפני סוף היום (רצוי עד הצהריים).
עם מנוע שהסתובב במהירות של 120 סיבובים לדקה, כל הצירופים נבדקו בפחות מ-6 שעות.
בממוצע, לקח חצי מהזמן הזה למצוא התאמה נכונה.
היו חמש תחנות מרחביות שהפעילו מכונות "בומב" מחוץ לאתר בבלצ'לי פארק.
הן מוקמו באדסטוק, בגיהורסט, בוייבנדון, בסטנמור ובאיסטקוט.
לאחר מלחמת העולם השנייה, כ-50 בומבס נשמרו באתר שבאיסטקוט, בעוד המכונות הנותרות הושמדו.
הבומבס שנשמרו הופעלו על צפנים של הגוש המזרחי.
על פי הידוע "חלק מהמכונות נועדו למשמורת בעוד אחרות נועדו להריץ מטלות חדשות."
בספטמבר 2006, קבוצה שהובלה על ידי ג'ון הרפר התקרבה לסוף העבודה על פרויקט שארך כ-10 שנים ומטרתו הייתה לשחזר מכונת בומב עובדת.
האתגר שבמכונת אניגמה בעלת 4 רוטורים
בסוף 1941 חווה הצי הגרמני מפלות אשר בשילוב עם דוחות מודיעין שכנעו את האדמירל קרל דניץ שבעלות הברית מסוגלות לקרוא את התשדורות של הצי הגרמני.
זו הסיבה שרוטור רביעי דק בעל חיווט סמוי הוכנס לאניגמות של הצי הגרמני על מנת ליצור את מערכת ה"טריטון".
ל"טריטון" היה מנגנון שאפשר תאימות עם מכונות בעלות 3 רוטורים בעת הצורך.
למזלן של בעלות הברית, בדצמבר 1941, לפני כניסת המכונה לשירות מבצעי, נשלחה בטעות הודעה מצוללת תוך שימוש ב-4 רוטורים.
לאחר מכן נשלחה ההודעה שוב אך הפעם תוך שימוש ב-3 רוטורים.
הדבר הביא לחשיפת החיווט של הרוטור הנוסף.
בפברואר 1942, הפך השינוי במספר הרוטורים לרשמי, ויכולת הבריטים לקרוא הודעות של צוללות גרמניות כמעט ופגה עד אשר הגיע ציוד חדש שהיה ביכולתו לעשות שימוש במידע אודות החיווט של הרוטור הרביעי.
האביב היה מוצלח עבור הצוללות הגרמניות.
הן נחלו ניצחונות בהתקפות על הספינות של בעלות הברית בשל מידת האבטחה של התקשורת שלהן וכן בשל יכולתן המודיעינית לקרוא את ההודעות ששלחו ספינות של בעלות הברית באמצעות "קוד הצי מספר 3".
בין ינואר למרץ 1942, הטביעו צוללות גרמניות כ-216 ספינות.
במאי 1942 החלו האמריקאים להשתמש בשיטת השיירות וכן דרשו מערי חוף להחשיך את התאורה בלילה על מנת שהספינות של בעלות הברית לא יחשפו.
אולם אמצעים אלו הועילו רק במעט לספינות של בעלות הברית.
לאור הנסיבות, הופעלה בבלצ'לי פארק תוכנית חירום.
מטרת התוכנית הייתה לתכנן מכונות בומב שיוכלו לפענח את האניגמה בעלת ארבעת הרוטורים, עד אוגוסט או ספטמבר 1942. הצורך הבהול, הוביל את האמריקאים לחקור במקביל תכנון מכונות תחליפיות לבומב.
המאמץ האמריקאי התבסס על תרשימים שסופקו לקציני הצי האמריקני בעת ביקור שקיימו בבלצ'לי פארק ביולי 1942. ב-3 בספטמבר 1942 כבר הוצבה דרישה לתקציב עבור מאמץ הפיתוח האמריקאי.
ביום הבא כבר אושר התקציב.
מאמץ הפיתוח האמריקני הובל על ידי ג'וזף דש מחברת NCR במעבדת הצי האמריקני לחקר המחשוב באוהיו.
הבומבס האמריקניות החלו לפעול בסוף מאי 1943. רוחב כל מכונה היה כ-3 מטרים, גובהה כ-2 מטרים, עומקה שישים ס"מ (10x7x2 רגל) ומשקלה מעל 2 טון.
כ-120 מכונות נבנו לפני שהוחלט להפסיק את היצור בספטמבר 1944 בשל ההתקדמות המהירה במלחמה.
הבומב האחרונה שיוצרה ממוקמת בתצוגה במוזיאון ההצפנה הלאומי שבארצות הברית.
הבומבה הייתה מכונה ייעודית שתוכננה ב-1938 על ידי המפענח מריאן רייבסקי מהביורו שיפרוב (מטה ההצפנה הפולני בורשה), במטרה לפצח את צופן האניגמה הגרמני.
האניגמה עשתה שימוש במפתח על מנת לשלוט בתפעול המכונה: סדר הרוטורים, הרוטורים שנבחרו ותצורת התקעים על גבי לוח התקעים.
תצורת הרוטורים נקבעה בשלשות על מנת לציין את האופן שבו היה צריך המפעיל לאתחל את המכונה.
מפעילי האניגמה הגרמניים קיבלו לידיהם רשימות של מפתחות, מפתח ליום.
כדי לאפשר תקשורת בטוחה אפילו יותר, כל הודעה הוצפנה באמצעות שינוי קוד מזערי נוסף.
המפעיל בחר באופן אקראי תצורת שלושה רוטורים עבור כל הודעה (למשל "PDN").
המפתח הזה היה מוקלד פעמיים ("PDNPDN") ואז מוצפן באמצעות המפתח היומי.
בנקודה זו, כל מפעיל היה מאתחל את המכונה שלו למפתח ההודעה, ששימש ליתרת ההודעה.
מאחר שהתצורה של אוסף הרוטורים של האניגמה השתנתה בכל לחיצה של מקש, החזרות על אותיות לא באו לידי ביטוי בטקסט המוצפן שכן אותיות זהות מטקסט המקור קודדו לאותיות שונות בטקט המוצפן.
(למשל "PDNPDN" בטקסט המקור עשוי היה להפוך ל "ZRSJVL" בטקסט המוצפן).
הגרמנים סברו כי נוהלי התפעול הנוקשים בהם נקטו הבטיחו רמת תקשורת בטוחה אולם הם טעו.
המתמטיקאי מריאן רייבסקי מהביורו שיפרוב מצא שיטה להתגבר על נוהלי הגרמנים.
הוא עשה שימוש בידע ששלוש האותיות הראשונות של ההודעה היו זהות לשלוש האותיות הבאות אחריהן.
כך, עלה בידי ריבסקי לקבוע מהם החיווטים הפנימיים של האניגמה ולשחזר את המבנה הלוגי של ההתקן.
השיטה צלחה עבור מכונות שהיו בשימוש הדיפלומטיה הגרמנית אולם לא עבור מכונות שהיו בשימוש הצבא הגרמני.
המכונות שהיו ברשות הצבא הציגו אתגר שונה לחלוטין.
פריצת הדרך של ריבסקי הייתה רק ההתחלה בדרך לפענוח האניגמה שכן עדיין היה צורך לבדוק כל אחד מהמפתחות היומיים הפוטנציאליים על מנת לפענח הודעה מוצפנת.
מאחר שהיו אלפים רבים של צירופי מפתחות, ומאחר שהמורכבות של האניגמה ונוהלי תפעולה רק גדלו עם הזמן, אתגר הפענוח הפך להיות אימתני.
על מנת למכן ולהאיץ את התהליך, המציא מריאן רייבסקי, את מכונת ה"בומבה" באוקטובר 1938. הייתה זו מכונה אלקטרו-מכנית שהיוותה דבוקה חשמלית של שש אניגמות.
הבומבה התבססה על העובדה שחיבורי התקעים לא שינו את כל האותיות, בדומה לשיטת ה"גריל".
אך בעוד ששיטת ה"גריל" הצריכה זוגות של אותיות שלא עברו שינוי, השיטה של ה"בומבה" הסתפקה אפילו באותיות בודדות שלא עברו שינוי.
ההשלכה הייתה שניתן היה להפעיל את השיטה למרות שמספר חיבורי התקעים היה בין 5 ל-8. באמצע נובמבר 1938 היו מכונות ה"בומבה" מוכנות, ושחזור המפתחות היומיים של הגרמנים ארך כשעתיים.
עד 25 ביולי 1939 פעלו הפולנים בקדחתנות כדי לפענח הודעות אניגמה.
הם עשו זאת לאורך תקופה של שש וחצי שנים מבלי ליידע את בעלות בריתן, צרפת והממלכה המאוחדת.
ב-15 בדצמבר 1938, הוכנסו שני רוטורים חדשים, IV וכן V.
בעת הפעלת האניגמה נבחרו שלושה מחמשת הרוטורים.
משמעות הדבר, כפי שהעיד רייבסקי, הייתה עלויות פענוח גדולות יותר במשאבי כוח אדם ובציוד פיענוח.
לפי סברות אחדות הפולנים החליטו בשנת 1939 לשתף את הבריטים ואת הצרפתים בטכניקות הפיענוח שלהם ולחשוף בפניהם את הציוד משום שהם נתקלו בקשיים טכניים משמעותיים.
לטענתו: "לא היו אלה קשיי פענוח שהובילו אותנו לשתף פעולה עם הבריטים ועם הצרפתים אלא היה זה רק המצב המדיני שהתדרדר.
אילו לא היו לנו כלל קשיים, עדיין היינו חולקים את הישגנו עם בעלות בריתנו כחלק מהמאבק נגד גרמניה."
בום קרנבל הוא האלבום הרביעי של להקת ההיפ הופ הישראלית "שבק ס'".
האלבום יצא בשנת 2008, אחרי שמונה שנות הפסקה מאז האלבום הקודם, "כנען 2000".
04:03 - מלחמה בשידור ישיר
01:05 - ולסיום: גרמניה האחרת
ג'יימס (גל סיון) - תופים.
בהופעות שליוו את האלבום, ניגן תומר צדקיהו.
מוקי די (דני ניב) - שירה
פילוני (דני קרק) - גיטרות וקולות
חמי (כפיר ארצי) - שירה
מירו (עמיר ירוחם) - שירה
נימי נימ (נמרוד רשף) - שירה
פלומפי B (אמיר בסר) - גיטרות וקולות
דוידי (דוד מוסקטל) - באס
זוהי הפעם הראשונה שבה ההרכב הזה יצר במשותף אלבום שלם.
בומברדיה דאבל דק קוץ' (אנגלית Bombardier Double-deck Coach - "קרון נוסעים דו-קומתי מבית בומברדיה") היא רכבת מו־דו דו־קומתית לנוסעים, תוצרת חברת בומברדיה הקנדית.
דגם זה נמצא בשימוש במספר חברות רכבת באירופה ובצפון אמריקה.
הרכבת הגרמנית (DB) רכשה למעלה מאלף יחידות מהדגם מאז שנת 1992, והרכבת הדנית (DSB) רכשה ממנו 67 קרונות בסך הכל החל ב־2001. הדגם נמצא גם בשימושה של רכבת ישראל שרכשה 146 קרונות ממנו מאז שנת 1999. רובם נבנו בגרמניה וחלקם הורכבו במפעל רמתא של התעשייה האווירית.
בשנת 2010 הוזמנו 78 נוספים שסופקו החל מסוף 2011. נכון לשנת 2020 פועלים ברכבת ישראל כ-500 קרונות בערך מסוג זה.
הקרונות שבשימוש רכבת ישראל ערוכים בדרך כלל במבנה של שתיים עד חמש יחידות רגילות וקרון ניהוג וכוח, וכן קטר.
בשנת 2019 נוספו למצבת רכבת ישראל קטרי בומברדייה טראקס רבי עוצמה חשמליים.
אלו מסוגלים לגרור עד שבע יחידות רגילות וקרון ניהוג שבו אין גנרטור מכיוון שהחשמל לרכבת בתצורה זו מסופק ישירות מן הקטר.
בשל כך קרונות הניהוג שמסופקים החל משנת 2019 אינם כוללים גנרטור.
בומברד הוא כינוי לתותח כבד שהיה בשימוש בשלהי ימי הביניים.
הבומברד נכנס לשימוש בסופה של המאה ה-14; משקלו הגיע לעיתים לכמה עשרות טונות, קוטרו היה גדול והוא ירה כדורי תותח במשקלים עצומים של כמה מאות קילוגרמים, שנטענו דרך לוע התותח.
שימושו העיקרי היה הבקעת חומות האויב.
מספר דוגמאות לבומברדים בימי הביניים:
מונס מג (Mons Meg), בומברד סקוטי מ-1449. קוטרו 50 ס"מ, המונס מג ירה קלעי ברזל במשקל 175 קילוגרם.
המלכים הסקוטים עשו לא אחת שימוש בתותח זה בהכנעת אצילים מורדים שהתבצרו בטירותיהם.
דול חריט (Dulle Griete), או "התותח הגדול של גנט" נוצק ב-1382 וירה קלעי גרניט במשקל של 300 ק"ג לערך.
תותח דרדנלים (Dardanelles Gun), משקלו 16.8 טון וקוטרו 51 ס"מ, אלו השתתפו במצור על קונסטנטינופול ב-1453 בפיקודו של מהמט השני 'הכובש'.
בומבו לגוארו (Bombo legüero ובקיצור - בומבו) הוא תוף ארגנטינאי ממשפחת הממברנופוניים שמקורו בסנטיאגו דל אסטרו.
תואר השם legüero מציין שקולו נשמע למרחוק, אף למרחק של ליגה.
המתופף נקרא בספרדית בומביסטו (bombisto).
הבומבו שייך למשפחת הממברנופוניים, מורכב משתי ממברנות עשויות עור- לרוב עם השערות עליהן, המתוחות על גבי גליל עשוי עץ - לרוב פלטת עץ מעוגלת וסגורה לצורת גליל.
מתופפים בעזרת שני מקלות תיפוף מעץ המכוסים עור בקצותיהם ואשר נקראים פאלוס (palos) או פאליז'וס (palillos), כאשר התיפוף מתבצע על ממברנת העור (להפקת קולות עמוקים) על שולי העץ של הבומבו (להפקת קולות נקישה חדים), וגם זה בזה.
גוף הבומבו (Caja, Cuerpo, או Carcasa) עשוי מגזע חלול, לרוב מעץ סייבו (ceibo, שם מדעי: Erythrina crista-galli ובעברית: אלמוגן כרבולתי - העץ הלאומי של ארגנטינה ואורוגוואי).
העץ מיובש בדרך כלל, דבר המבטיח את איכות הצליל ועמידות הבומבו, אך יש המשתמשים בעץ לא מיובש ופוגעים בכך באיכות הכלי.
תופי בומבו העשויים מסייבו נחשבים לנדירים ויקרים, מכיוון שלוקח שנים רבות עד שהעץ מגיע לקוטר המבוקש, ולכן בעלי מלאכה רבים מייצרים אותם ממספר שכבות של דיקטים מכופפים מעצים אחרים, אך הצליל שלהם אינו זהה.
הממברנה (Membrana או Parche de Cuero) עשויה מעור כבש או עז, ולפעמים גם מבהמות אחרות; ובדגמים קטנים ולא תקניים - גם מעור של חיות בר.
מומלץ להשתמש בשתי ממברנות שונות - מעור כבש ומעור עז - כדי להצליח להפיק צלילים שונים.
שני חישוקים עץ מחזיקים את הממברנות מתוחות על גבי גליל העץ, ומשמשות לכיוון גובה הצליל המופק מהממברנות ואיכותו.
בנוסף- ניתן לתופף אף עליהן, עם גוף מקלות התיפוף, כדי לקבל צלילים חדים יותר.
לכל אחד ממקלות התיפוף רפידת עור בקצה.
התיפוף על הממברנה מתבצע לרוב ברפידות, ועל החישוקים או זה בזה - בגוף העץ של המקלות.
במקרים מסוימים הבומביסטו יעדיף לתופף בחלקו החשוף של מקל התיפוף.
לאחר הרכבת הבומבו יש צורך לכוון אותו, ולחזור על כך מדי פעם תוך כדי שימוש שוטף: העור והעץ מתייבשים ומתלחלחים בשל שינויים במזג האוויר, וגם עצם השימוש משפיע עליהם.
מתיחת הממברנות נעשית בעזרת שרוכים המחברים ביניהן לסירוגין, והחישוקים משמשים לקיבוען.
לבומבו היו שימושים נוספים בצפון ארגנטינה כמו העברת מידע באמצעות התיפוף, או ציון מרחקים - הגאוצ'וס לא התרחקו מעבר למרחק בו נשמע הבומבו (בתנאים אופטימליים במרחבי הפמפס - למעלה משתי ליגות).
הבומבו משמש ככלי ליווי בהרכבים הפולקלוריים במוזיקה הארגנטינאית, כשבחלק מהמקרים הליווי מינימלי ונועד להדגיש את הסינקופות, ובמקרים אחרים הליווי דומיננטי יותר.
את הבומבו מקובל להחזיק מתחת לבית השחי כשהוא תלוי על השכם, אך לעיתים גם במאונך על הארץ או על מעמד מתאים.
הזמרת מרסדס סוסה ליוותה את עצמה בבומבו בתחילת דרכה כזמרת.
בומבה לנוני (שם מדעי: Bumba lennoni) הוא מין של טרנטולה מהסוג בומבה, שבו נתגלו עד כה ארבעה מיני עכבישים.
המין התגלה בשנת 2015 ביער הלאומי של קחיואניה, במדינת פארה שבצפון ברזיל.
מוטת הרגליים של העכביש מגיעה לכ-2.5 עד 3.5 ס"מ, והוא נחשב קטן יחסית לטרנטולה.
העכביש קרוי על שמו של ג'ון לנון, שלדברי מגלה העכביש תרם בהפיכת העולם למקום טוב יותר.
הלנוני נפוץ בצפון ברזיל, ופעיל בעיקר בלילה.
למרות גודלו הקטן יחסית, הרי שהוא קרוב משפחה של ה-Bumba horrida הגדול ממנו בהרבה, שמוטת רגליו מגיע לכ-13 ס"מ.
ללנוני תכונות שונות המרמזות כי הוא קרוב משפחה של התראפוזה בלונדי, העכביש הכבד ביותר המוכר כיום, והשני בגודלו מבחינת מוטת הרגליים.
כמו כל יתר הטרנטולות מהעולם החדש, גם ללנוני שערות צורבות אותן הוא מנער על תוקפיו.
בום טכנולוגיה היא חברת הזנק שמתכננת לייצר מטוס נוסעים אזרחי על-קולי שיוכל להטיס 80 נוסעים.
החברה, שבסיסה בדנוור, הוקמה בשנת 2014. המטוס שמתכננת החברה עתיד להגיע למהירות של 2.2 מאך (2,335 קמ"ש), כלומר, יוכל לטוס מניו יורק ללונדון בשלוש שעות ו-24 דקות, במחיר משוער של 5,000 דולר אמריקאי.
החברה השתתפה בתוכנית הסיוע בהתחלת פרויקטי הזנק של "Y קומבינטור" בתחילת שנת 2016 וקיבלה מימון מסם אלטמן מ-"Y קומבינטור", מ"קבוצת שרף", מ"שמונה שותפים" של ג'ו לונסדייל ומממנים נוספים.
ריצ'רד ברנסון אישר שחברת וירג'ין אטלנטיק תזמין עשרה מטוסים ובנוסף מסר שחברת ספינת החלל, חברת בת של וירג'ין גלקטיק, תהיה שותפה בייצור ובניסוי.
נוסף על כך מסרה בום שחברת תעופה אירופאית נוספת הזמינה 15 מטוסים אופציונאלים נוספים, מה שמעלה את ערך ההזמנות האופציונאליות שלה ל-5 מיליארד דולר.
מחירו החזוי של מטוס בודד (ללא תוספות ועיצוב פנים) עומד על 200 מיליון דולר.
בחודש מרץ 2016 הציגה החברה שרטוטי קונספט של המטוס ודגם עץ שלו.
באוקטובר 2016 הוצג עיצוב חדש שהגדיל את המטוס ל-47 מטרים ו-24 סנטימטרים, ואפשר תוספת של עשרה מקומות ישיבה, עד ל-50 נוסעים.
גם מוטת הכנפיים הוגדלה בהתאם, והתווסף מנוע שלישי במטרה לאפשר למטוס טווח פעולה נוסף של 180 דקות במקרה חירום.
ב-15 בנובמבר 2016 נחשף בדנוור המטוס XB-1 הידוע גם בכינוי "בייבי בום".
מדובר בדגם מוקטן שגודלו שליש מגודל המטוס המתוכנן; כ-21 מטר אורך, כ-17.2 מטר מוטת כנפיים, ובעל משקל מקסימלי בהמראה של 6.1 טון.
המטוס מונע בשלושה מנועי J85-21 של חברת ג'נרל אלקטריק ללא מבער אחורי בעלי דחף של 16 kN ובעלי מבנה שמאפשר שינוי ביניקה והפליטה.
מנועים אלו אמורים להיות מסוגלים לאפשר מהירות של 2.2 מאך לטווח של 1,000 מילים ימיים.
המטוס בנוי מחומרים קלים, בעל תא טייס המכיל שני אנשי צוות ומנשק זוויתי בגחון המטוס וכיפוף באחורי הכנף.
המטוס הסופי תוכנן להכיל 45 מושבים או 55 מושבים בעיצוב צפוף יותר, ולטוס לראשונה ב-2023.
מבנה המטוס הוא של כנף דלתא סטנדרטי לגרר על-קולי נמוך, כמו 75% מגודלו של מטוס קונקורד.
בדומה ל-QSST, הוא לא צפוי לייצר בום על-קולי ובדומה ל-Aerion AS2 גם לא זרימה שכבתית על-קולית.
בגלל יחס מוטת הכנף הנמוך שלו (כ-1.5), הגרר גבוה במהירויות נמוכות והמטוס זקוק לדחף חזק על מנת להמריא.
"בום" רוצה להשתמש במנועי בעלי יחס זרימה מתון וללא מבער אחורי, בשונה ממנועי האולימפוס של רולס-רויס ששימשו את הקונקורד.
המנועים הקיימים בשוק הם אלה של מטוסי קרב סילוניים, החסרים את החיסכון בדלק ואת האמינות הדרושה לטיסות מסחריות.
יצרני מנועים אינם מסוגלים לפתח מנועים כאלה על בסיס 10 רכישות צפויות.
"בום" צריכה להתייחס גם ליחס החרטום כלפי מעלה בנחיתה, לרעש המנוע ולצריכת הדלק המשולשת ליחידת מרחק ולמושב של מטוס רחב גוף מודרני.
בינואר 2025 המטוס XB-1 חצה את מהירות הקול בטיסת ניסוי, שבה הגיע בגובה של כ-35,000 רגל למהירות של מאך 1.1.
בומבוס (שם מדעי: Bombus, שם עממי: Bumblebee) הוא סוג של דבורים במשפחת הדבוריים, הכולל למעלה מ-250 מינים.
עיקר תפוצתו באזורי אקלים ממוזג בחצי הכדור הצפוני, אולם מספר מינים נפוצים באמריקה הדרומית.
מינים אירופיים של בומבוס הופצו על ידי האדם גם לאיים מרוחקים כמו ניו זילנד וטסמניה.
דבורי הבומבוס הן חרקים חברתיים המקימים מושבות הנשלטות לרוב על ידי מלכה אחת.
המושבות קטנות יותר מאלה של דבורי הדבש, ובמינים מסוימים מונות רק 50 פרטים בשיא גודלן.
חלק מהמינים בסוג הם בעלי אורח חיים טפילי; מינים אלה שייכים לתת-הסוג Psithyrus, שנחשב בעבר לסוג בפני עצמו.
בהשוואה לדבורי הדבש, דבורי הבומבוס גדולות יותר ובעלות גוף רחב יותר.
למינים רבים לשון ארוכה המאפשרת איסוף צוף מפרחים בעלי מבנה צינורי.
גופן של דבורי הבומבוס מעוגל ומכוסה בשיער רך, תכונות המקנות להן מראה המזכיר חיה פרוותית.
דגמי הצבע שלהן אפוסמטיים (צבעי אזהרה), לעיתים קרובות עם פסי רוחב בצבעים מנוגדים.
נקבות של בומבוס יכולות לעקוץ מספר פעמים, אך לרוב אינן תוקפות בני אדם ובעלי חיים אחרים.
מינים שונים של חרקים חסרי עוקץ כגון זבובי רחף, פיתחו מראה המדמה מינים מסוימים של בומבוס, המקנה להם הגנה.
דבורי הבומבוס הן מאביקות חשובות ביותר של מגוון רחב של צמחי בר ותרבות, אך לעיתים קרובות הן שודדות צוף מפרחים (על ידי חירור בסיס הפרח והחדרת החדק דרך החור) בלי להאביק אותם.
אופן השיחור של דבורת הבומבוס על הפרחים (ביקור לגיטימי המביא להאבקה, לעומת שדידת צוף) תלוי בהתאמה המורפולוגית בין הפרח לדבורה, והוא משתנה בין מינים שונים של בומבוס ומינים שונים של פרחים.
באזורים רבים בעולם ניכרת ירידה באוכלוסיותיהן של דבורי בומבוס, דבר המעלה חשש לגבי עתיד התפוקה החקלאית של גידולים תלויי האבקת חרקים.
לירידה זו מספר גורמים, בעיקר אובדן בתי גידול, שימוש בחומרי הדברה, ופתוגנים שונים.
דבורי הבומבוס מסוגלות לווסת את חום גופן בעזרת קרינת השמש, מנגנונים פנימיים של רעד, וקירור קרינתי דרך הבטן.
תכונה זו מקנה להן יתרון באקלימים קרים.
תפוצתם של מינים מסוימים של בומבוס מגיעה צפונה יותר מכל מין אחר של דבורה, ומינים רבים משחרים בתנאי טמפרטורה ומזג אוויר בהם דבורים אחרות אינן פעילות.
דבורי בומבוס אינן מתקשרות בעזרת "ריקוד" כמו דבורי הדבש.
פועלת שחזרה מגיחת שיחור מוצלחת מתרוצצת במהירות ברחבי הקן, תוך זמזום הכנפיים, לפני שתצא לגיחה נוספת.
פעילות זו עשויה לעורר את הפועלות האחרות לצאת לשחר בעצמן, אולם היא אינה כוללת מידע על מיקום משאבי השיחור ביחס לקן.
גודל המושבה של הבומבוס משתנה בין מינים שונים, אך בדרך כלל נע בין 50 ל-400 פרטים; במקרים מסוימים נצפו קינים של 20 בלבד או של אפילו 1,700 פרטים.
מושבות אלה קטנות ביחס למושבות דבורי הדבש, שיכולות להגיע ל-50,000 פרטים.
מינים רבים מקננים בחללים מתחת לקרקע, כגון מחילות נטושות של מכרסמים.
קינים אלה מוגנים בפני קרינת שמש ישירה, העלולה לגרום לחימום יתר.
מינים אחרים מקננים במצעים שונים מעל הקרקע, כגון עצים חלולים.
הקן אינו בנוי כחלת משושים כמו בדבורי הדבש, אלא כצבר תאים בצורת כד או כדור, ללא מבנה מסודר.
הפועלות מסלקות זחלים ובוגרים מתים מהקן ומשליכות אותם מבעד לפתח הקן, על מנת לשמור על ניקיונו ולמנוע התפשטות זיהומים ומחלות.
באזורים הממוזגים, המושבות הן בדרך כלל חד-שנתיות ואינן שורדות את החורף.
בתחילת האביב, המלכה יוצאת מהדיאפאוזה ומחפשת אתר מתאים לייסוד המושבה.
היא בונה תאי שעווה בהם תטיל את ביציה, שהופרו בשנה שעברה.
מהביצים יבקעו נקבות פועלות, שיטפלו בצאצאים הבאים שיבקעו, יאספו צוף ואבקה להאכלתם וינקו את הקן.
באזורים הממוזגים, מלכות צעירות עוזבות את הקן בסתיו ומזדווגות, לעיתים יותר מפעם אחת, עם זכרים שמסולקים בכוח החוצה מהמושבה.
הזכרים והפועלות מתים עם ירידת הטמפרטורה לקראת החורף; המלכות הצעירות מקבלות מזון רב על מנת לאגור די שומן כדי לעבור את החורף.
הן עוברות את החורף במצב של דיאפאוזה, בדרך כלל מתחת לקרקע, עד לעליית הטמפרטורה עם בוא האביב, אז הן חוזרות לפעילות.
במלכות מזווגות, השחלות נהיות פעילות רק כשהמלכה מתחילה להטיל את הביצים.
ההפריה נעשית רק בשלב ההטלה, והמלכה יכולה להטיל ביצים מופרות או לא מופרות, לפי הצורך.
ביצים לא מופרות יתפתחו לזכרים האפלואידיים; ביצים מופרות יתפתחו לפועלות ומלכות, שהן דיפלואידיות.
אצל הפועלות, ההורמונים האחראים על התפתחות השחלות מדוכאים, כל עוד המלכה דומיננטית.
על מנת להתפתח, הזחלים זקוקים להאכלה בצוף (מקור לפחמימות) ובאבקה (מקור לחלבון).
הפועלות מאכילות את הזחלים בצוף על ידי חיתוך חור קטן בתא הזחל, והקאת הצוף לתוכו.
בחלק מהמינים, הפועלות מאכילות את הזחלים גם באבקה, בעוד שבמינים אחרים האבקה כבר מאוחסנת בתחתית התאים, והזחלים מגיעים אליה בעצמם.
לאחר בקיעת הדור הראשון או השני של הצאצאים, הפועלות נוטלות על עצמן את מלאכת שיחור המזון, והמלכה מעבירה את רוב זמנה בהטלת ביצים וטיפול בזחלים.
המושבה גדלה בהדרגה ובסופו של דבר מתחילה לייצר זכרים ומלכות חדשות.
בניגוד לפועלות של חרקים בעלי חברתיות מפותחת יותר כגון דבורי דבש, הפועלות של הבומבוס הן פוריות, ומסוגלות להטיל ביצים הפלואידיות שאינן מופרות, שיתפתחו לזכרים בוגרים.
רק מלכות מופרות יכולות להטיל ביצים דיפלואידיות שיתפתחו לפועלות ומלכות חדשות.
במושבה צעירה, המלכה מצמצמת את התחרות הרבייתית עם הפועלות על ידי דיכוי הטלת הביצים שלהן, באמצעות תוקפנות פיזית ושימוש בפרומונים.
כמעט כל הביצים המוטלות על ידי פועלות נטרפות על ידי פועלות אחרות – תופעה המכונה שיטור פועלות.
עקב כך, המלכה היא בדרך כלל האם של כל הזכרים הבוקעים ראשונים.
מאוחר יותר בעונה, יכולתה של המלכה לדכא את הפועלות יורדת, ומתחילים להופיע זכרים שהם צאצאי פועלות.
עקב קיומה של התחרות הרבייתית בין המלכה לפועלות, דבורי הבומבוס נחשבות לבעלות חברתיות פרימיטיבית, בניגוד לחברתיות המפותחת של דבורי הדבש.
במינים מסוימים של בומבוס, בחלק ממחזור החיים של המושבה ישנן מספר מלכות הפעילות בו זמנית ומטילות ביצים מופרות, באותה המושבה.
דבורי בומבוס מתת-הסוג Psythirus הן בעלות אורח חיים טפילי, ואינן מייסדות קינים.
המלכות שלהן פולשות לקינים של מיני בומבוס אחרים, הורגות, מגרשות או מדכאות את המלכה שלהם, ומטילות את ביציהן במקומה.
הפועלות של הפונדקאי ממשיכות לאסוף צוף ואבקה ולתחזק את הקן, ועוזרות לגדל את צאצאי המין הטפיל.
הן מתייחסות לנקבה הטפילה כאל מלכה משלהן, בזכות הפרומונים שהיא מפרישה, המחקים את מלכת הפונדקאי.
המין הטפיל אינו כולל מעמד של פועלות, אלא מלכות וזכרים בלבד.
מכיוון שאינן נוטלות חלק בתחזוקת הקן ובאיסוף המזון עבור האכלת הצאצאים, איבדו נקבות המינים הטפיליים את איבר איסוף האבקה (corbicula) האופייני על הרגל האחורית, הקיים בשאר מיני הבומבוס.
בישראל, הסוג בומבוס מיוצג על ידי שלושה מינים, הנבדלים בקלות לפי דגם הצבעים שעל גופם:
בומבוס האדמה (Bombus terrestris) - נפוץ בחבל הים תיכוני.
ככל הנראה התפשט דרומה מלבנון והופיע בישראל רק במאה העשרים, ייתכן שעקב פעילות אנושית.
מהווה מין מתפרץ, שאוכלוסיותיו ממשיכות להתפשט דרומה גם כיום.
מהווה מאביק חקלאי חשוב, בייחוד בגידולי חממות כגון עגבניות ופלפלים.
בומבוס החרמון (Bombus niveatus) - נפוץ במרומי החרמון.
בומבוס ארך-ראש (Bombus argillaceus) - מין נדיר מאוד, ידוע מאזור הר מירון, רמת דלתון והחרמון הנמוך.
אומרה "בומבינו" מוקטר (Omara "Bombino" Moctar) בן שבטי הטוארג, הוא זמר-יוצר וגיטריסט בינלאומי מאגאדז שבניז'ר.
המוזיקה שהוא יוצר מתכתבת לעיתים קרובות עם הבעיות הגאופוליטיות של שבטי הטוארג ונכתבת בשפת הטוארג, הטאמאשק.
בנוסף, אומרה חבר מרכזי בלהקת "קבוצת בומבינו".
ב-2010 יצא הסרט הדוקומנטרי "אגאדז, המוזיקה והמרד", כאשר אומרה משחק בתפקיד הראשי את עצמו.
בומבינו נולד ב-1980 בטידנה, ניז'ר, מחנה מקומי של שבט הטוארג כ-80 קילומטר צפון-מזרחית לאגאדז.
אומרה חבר בשבט האיפוגס (Ifoghas tribe) ששייך לקונפדרציה השבטית הטוראגית קל איר (Kel Air).
בעקבות פריצת מרד שבטי הטוארג ב-1990 בממשל הניז'רי, בומבינו, ביחד עם אביו ואימו, נאלצו להימלט לאלג'יריה השכנה על מנת לשמור על ביטחונם.
התפרצותו של המרד נבעה מפגיעת הממשל הניז'רי בעצמאות השבטים, כאשר שמם של הנוודים הטוארגים החיים במדבר סהרה הולך לפניהם בכל מה שקשור לשמירה על עצמאותם ובסירובם לקבל כל מרות העלולה לפגוע בחופש או בתרבות שלהם.במהלך תקופתו בגלות קרובים שהגיעו לבקר השאירו באחד הביקורים גיטרה, ובומבינו החל ללמד את עצמו לנגן.
עד מהרה הצטרף ללהקתו של נגן הגיטרה המצליח בן שבטו חג'ה ביבי, שם, כצעיר בחבורה זכה לכינוי הדבק בו עד היום "בומבינו", שמשמעותו ילד קטן, הנגזר מהשפה האיטלקית השגורה באלג'יריה ולוב.
במקביל לעבודתו כמוזיקאי, אומרה עבד כרועה צאן במדבר ליד לוב.
בשנת 1997 חזר למולדתו ובמהרה שלט ברזי הצלילים השבטיים של בני עמו.
הבמאי הישאם מאייט (Hisham Mayet) הצליח לאתר ולהקליט את בומבינו ואת להקתו האלקטרונית קבוצת בומבינו ב-2007 בעת הופעתם בחתונה.
ההקלטות האלו, ביחד עם הקלטות הופעות אקוסטיות שביצעו, הוצאו לאור ב-2009 באלבום "Group Bombino - Guitars from Agadez, vol.
מאוחר יותר בשנת 2007 המתיחות בניז'ר שוב עלתה והתפרץ מרד נוסף של שבטי טוארג.
בתקופה זו, כחלק מניסיון לעצור את המרד, הממשל הניז'רי החרים את כל הגיטריסטים של בני השבט טוארג.
כלי הגיטרה נראה בעיני הממשל כסמל המרד, כיוון שבעזרת הגיטרה בני הטוארג ליוו שירים שנכתבו על מנת ללמד את הקהילה על מטרות המרד.
בומבינו ציין בנושא באחד מראיונותיו: "אני לא רואה את הגיטרה שלי ככלי נשק, אלא כפטיש שבעזרתו ניתן לעזור לבנות בית לבני שבט הטוארג".
כתוצאה מהמרד שניים מחברי להקתו של בומבינו הוצאו להורג, ולכן הוא נאלץ להימלט לגולה.
בינואר 2010, בסיום המרד, היה באפשרותו של בומבינו לחזור לביתו באגדאז.
על מנת לחגוג את סוף הקונפליקט נערכו קונצרטים גדולים בבסיס המסגד הגדול באגדאז.
בומבינו ולהקתו ניגנו בפני מעל אלף אנשים בהופעה, כאשר כולם רקדו וחגגו את סוף מאבקם.
במהלך שהותו של בומבינו בגולה בבורקינה פאסו, התסריטאי רון ווימן שמע הקלטה של יצירותיו והחליט לאתר אותו.
ווימן עודד את בומבינו להקליט כראוי את המוזיקה שלו, ובהסכמתו של בומבינו הם יצרו אלבום ביחד באגדאז, בעזרתו של כריס דקטו, מלחין מוזיקה לסרטים ידוע.
תקליטיו של בומבינו הגיעו לשיאם באלבומו "אגדאז" ששוחרר באפריל 2011, כאשר אלו הופיעו לראשונה בראש הדירוג העולמי של iTunes.
ההצלחה של האלבום "אגדאז" משכה אל בומבינו מוזיקאים מובילים, כשביניהם דן אורבך מלהקת הקלידים השחורים (The Black Keys).
ביוני 2012, אורבך התחיל להפיק את אלבום הסולו הבינלאומי השני של בומבינו הנקרא "Nomad".
האלבום שוחרר על ידי חברת ההקלטות Nonesuch Records ב-2 באפריל 2013, והגיע למקום הראשון בדירוג העולמי של iTunes ובדירוג העולמי של Billboard.
בומבינו החל בסבב הופעות בארצות הברית במאי 2013. הסבב כלל הופעות בפסטיבלי מוזיקה גדולים, כולל Bonnaroo ופסטיבל ה-Newport Folk.
ב-2013, בומבינו הוזמן לפתוח את ההופעות של רוברט פלאנט, אמאדו ומרים וגוגול בורדלו.
ב-1 באפריל 2016, בומבינו שחרר את אלבומו הבינלאומי השלישי "Azel" שהופק על ידי דויד לונגסטרס בחברת "Dirty Projectors".
האלבום מציג את ניגונו של בומבינו בגיטרה במרכז הבמה, כאשר הוא נשאר נאמן לשורשיו הבלוזיים המדבריים כאשר הוא שר בשפת מולדתו הטמאשאק.
כיום, במבינו זוכה להשוואות מחמיאות בידי מבקרי מוזיקה בולטים לשורה של מוזיקאים חשובים, כגון ג'ימי הנדריקס וקרלוס סנטנה.
במגזין המוזיקה הידוע ה"רולינג סטון" נכתב על אלבומו Nomad "התאמה מושלמת בין סאונד ונשמה שמציגה גיבור גיטרה חדש".
ברזומה של אומרה שלושה אלבומים מוצלחים והוא נחשב לגיבור תרבות בניז'ר ומייצג דור חדש של טוארגים.
בום בום הוא פזמון שכתב יוש גרנות, ללחן עממי, ביצע השאם מסאלחה ויצא לאור בשנת 1990.
את השיר, המבוצע בסגנון המוזיקה המזרחית, הוציא לאור הזמר הערבי-ישראלי השאם מסאלחה.
יוש גרנות כתב אותו על פוליטיקאים שעסוקים בדיבורים ובהבטחות.
השיר היה ללהיט בתקופת יציאתו.
הזמר דודו יסמין ביצע לשיר גרסת כיסוי, וכך גם הזמר הישראלי-טורקי אג'אר.
הזמר מוטי טקה הוציא את השיר "בום בום" המבוסס על השיר.
בום באפ הוא סגנון הפקה מוזיקלית שהיה בולט בחוף המזרחי באמצע שנות השמונים ועד תחילת שנות התשעים.
המונח "בום באפ" הוא אונומטופיה המייצגת את הצלילים המשמשים לתוף הבס (קיק) ותוף הסנייר בהתאמה.
הסגנון מתאפיין בדרך כלל בלולאת תופים ראשית המלווה במדגם תוף בס אקוסטי קשיח על פעימות הפעילות, מדגם תוף סנייר אקוסטי מהודק על פעימות הפעולה, ותערובת שמע המדגישה את לולאת התוף.
בין אמני ההיפ הופ הבולטים ששילבו במוזיקה שלהם בום באפ הם נאז, אל אל קול ג'יי, גאנג סטאר, KRS-One, מוב דיפ, וו טאנג קלאן והנוטוריוס בי.
מפיקי המפתח של סגנון הבום באפ כוללים, בין היתר, את די ג'יי פרמייר, ריק רובין, באקווילד, פיט רוק, לורד פינס, דיאמונד די ופרו ארה.
בומבה הוא סינגל שהוקלט על ידי ההרכב המוזיקלי הישראלי הדג נחש.
השיר יצא לאור ב-3 באוגוסט 2020, על ידי חברת התקליטים הליקון, כסינגל שלא מתוך אלבום.
השיר נכתב והולחן על ידי חברי להקת הדג נחש, בשיתוף עם ג'וני גולדשטיין, שגם הפיק את השיר ועוסק במחאה נגד ממשלת ישראל השלושים וחמש.
חברי הלהקה סיפרו על התהליך והרקע של יצירת השיר:
השיר, המכיל בתוכו את סגנון ההיפ הופ המחאתי, בשילוב עם הפקה מוזיקלית בסגנון הרגאטון, עוסק במחאה נגד ממשלת ישראל השלושים וחמש, שהחלה בעקבות התפרצות נגיף הקורונה בישראל והשלכותיו.
בשיר מוזכרים גם האישומים הפליליים נגד ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו ופרשת אברה מנגיסטו, שחצה את גדר המערכת לתוך רצועת עזה, באזור חוף זיקים, וגורלו לא היה ידוע (מנגיסטו הוחזק על ידי חמאס ושוחרר בפברואר 2025 בהסכם חמאס–ישראל).
בפזמון של השיר: "מירי (מירי רגב), ביבי (בנימין נתניהו), מיקי (מיקי זוהר), ביבי, בני (בני גנץ), ביבי", קורא הדובר לשבור את ה"מעגל" שהם מרכיבים.
נדב אגמי מ-Time Out ישראל הפנה כלפי השיר ביקורת מעורבת, באומרו כי "השיר מצוין" וההאזנה לשיר הייתה בשבילו "חוויה כפית", ואילו "מרגיש שאפשר היה להחליף את הטקסט ל'איזה כיף לי בקיץ על הים, זאת עם הביקיני, איזה גוף מושלם', ועדיין כל זה היה עובד".
יוסי חרסונסקי נתן לשיר ביקורת חיובית, באומרו כי "שירת העם מגיעה בקצב מדליק", והוסיף כי השיר הוא "פיצוץ של שיר", ו"מותאם לאווירה", תוך שהעניק לשיר ציון של ארבעה כוכבי זהב וחצי מתוך חמישה.
דודי פטימר ממעריב העניק לשיר ביקורת חיובית גם הוא, באומרו כי השיר הוא "השיר הכי חריף" שיצא באותו השבוע ו"שיר מחאה בועט".
הווידאו קליפ הנלווה שהופק לשיר פורסם ב-3 באוגוסט 2020, בסמוך לצאת הסינגל עצמו.
הקליפ, שבוים על ידי יואב רודה, מכיל בתוכו קטעי וידאו מתוך המחאה נגד ממשלת ישראל השלושים וחמש, ואת חברי הלהקה שרים את מילות השיר על רקע חשוך.
נכון לספטמבר 2024, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-751 אלף צפיות.
בומבולוני (באיטלקית ברבים: Bomboloni; ביחיד: Bombolone, בומבולונה) הן סופגניות איטלקיות (בדומה לברלינר ).
את הבומבולונה אוכלים כחטיף או כקינוח.
שמו של המאפה קשור מבחינה אטימולוגית ל"בומבה" (פצצה), ובאזורים מסוימים באיטליה, אותו סוג מאפה נקרא גם פצצה ("בומבה").
הקשר האטימולוגי נובע כנראה מהדמיון לרימון או לפצצה מיושנת, וייתכן שניתן לראות היום גם התייחסות לצפיפות הקלוריות הגבוהה של מתכון זה (כלומר, "פצצת קלוריות").
בעוד בומבולונה עשוי להיות קשור בעיקר לטוסקנה, הוא נחשב למאכל מסורתי באזורים אחרים באיטליה, אם כי עם שינויים קלים במתכון.
באזורים שהיו בשליטת אוסטריה בעבר, כגון טרנטינו-אלטו אדיג'ה, ונטו ופריולי-ונציה ג'וליה, ההערכה היא שמסורת הבומבולוני מקורה ב"קראפפן" האוסטרי (כלומר, ברלינר), והמתכון שלהם שם כולל ביצים, שאינן מצויות בזן הטוסקני.
לעיתים יש למאפייה שלטים בכתב יד עבורם, ומבקרת המזון אמילי ויז כתבה שאולי המבקרים לא יכולים לקחת סופגניות במילוי חם באזור עם סלמי חזיר בר וכריכים עם שמן כמהין המוצעים, אלא שתושבי טוסקנה נהנים מהם אפילו בחוף.
הם נמכרים גם לעגלות על החוף והם נבדלים מעט מהסופגניות הממולאות במדינות אחרות בכך שהם מכניסים את המילוי מלמעלה, שם הוא נראה לעיתים, ולא מזריקים אותו מהצד.
מסעדת "A Voce" בניו יורק מגישה אותם עם רוטב שוקולד, ופירנצה מעדיפה את הבומבולוני חמים, כשהם מוגשים "היישר מהתנור" ומלאים בפודינג, בשוקולד או בריבה.
אוסף מוזיקה של הזמרת האיטלקייה ג'אנה נאניני משנת 1996 נקרא Bomboloni וכולל את השיר "Bomboloni" עם מילים על סופגניות חמות ופצצות.
הקליפ כולל ריקודים שבטיים, תלבושות, פצצות שחורות עגולות עם נתיכים, וסופגניות רבות כשהן נאכלות, מוכות במחבטי בייסבול ונזרקות לכל עבר.
בום ז'זוש דו מונטה (פורטוגזית Santuário do Bom Jesus do Monte - "המתחם הקדוש של ישו הטוב של ההר") הוא אתר קתולי קדוש, השוכן על מורדות הר אספיניו (Espinho), סמוך ממזרח לעיר בראגה בצפון פורטוגל.
האתר מוקדש לישו הטוב ונחשב לאחד מאתרי העלייה לרגל החשובים במדינה.
המכלול הוא מתחם אדריכלי-נופי המשלב בזיליקה כנסייתית, גרם מדרגות מונומנטלי שכולל דרך קדושה, קפלות, גנים, חורשה, אזור מיוער, פוניקולר ובתי מלון.
האתר מוכר כמונומנט לאומי מאז 1970 ובשנת 2019 הוכרז כאתר מורשת עולמית.
האתר ממחיש את המסורת האירופית של הקמת "הרים קדושים" (Sacri Monti), כפי שקודם בידי הכנסייה הקתולית בוועידת טרנטו במאה ה-16.
בהר אספיניו הייתה נוכחות נזירית החל במאה ה-14, וכבר ב-1373 שכנה במקום קפלה המוקדשת לצלב הקדוש.
ב-1629 הוקמה במקום "אחוות ישו הטוב של ההר" אשר נוסדה בתגובה לרפורמציה הפרוטסטנטית, ואשר הקימה במקום כנסייה, שש קפלות המוקדשות לפסיון של ישו, צריפים עבור עולי רגל, וכן בנתה מחדש את המבדדים הנזיריים.
האחווה מנהלת את האתר מאז ועד היום.
כנסייה מעוגלת וקפלות נוספות הוקמו ב-1725 ונסלל שביל המחבר בין המבנים אשר שימש כ"דרך קדושה" (Via Sacra).
בערך בשנת 1781 החליט הארכיבישוף של ברגנסה להקים את גרם המדרגות וכנסייה חדשה במקום הכנסייה העגולה שנצבה באתר, שהייתה קטנה מידי ושמצבה התדרדר.
הכנסייה הנוכחית בסגנון נאו-קלאסי, הוקמה בין השנים 1784–1811. היא הוקדשה בשנת 1834, אך פנים הכנסייה הושלם רק ב-1857. הפוניקולר נוסף ב-1882 והוא מאפשר גישה אל ראש ההר, שלא באמצעות גרם המדרגות.
בתקופה זו הלכו צריפי עולי הרגל והפכו לבתי מלון, והדבר מסמן את הפיכת המקום מאתר עלייה לרגל לאתר שגם מאפשר הלנת תיירים.
החורש והגנים הושלמו בסוף המאה ה-19, והחל תהליך של חידוש המבנים באתר אשר נמשך אל תוך המאה ה-20. ב-5 ביולי 2015 הועלתה הכנסייה לדרגה של בזיליקה מינורית.
האתר הוא מכלול אדריכלי-נופי אשר התפתח במשך 600 שנים, הכולל מבנים ומאפיינים אומנותיים דוגמת קירות, גרמי מדרגות, חצרות פטיו, גנים, קפלות, כנסייה, מזרקות ופסלים.
באזור החורש יש מערך שבילים ואגמים וכן בניינים בשימוש חילוני.
המכלול כולל מבנים בעיקר בסגנון הבארוק, אך גם בסגנון הרוקוקו ובסגנון נאו-קלאסי, והם בנויים בעיקר מגרניט.
במרכז המכלול "דרך צלב" (Via Crucis) ארוכה המובילה דרך גרם מדרגות מסוגנן בסגנון הבארוק במעלה הר אספיניו בצידו המערבי.
הגרם מונה 581 מדרגות וגובהו 116 מטרים.
הוא כולל קפלות שבהם פסלים המתארים את הפסיון של ישו, מזרקות, פסלים אלגוריים וגן פורמלי.
גרם המדרגות מחולק לשלושה מקטעים: מדרגות הפורטיקו בחלק התחתון של גרם המדרגות, ובו 10 קפלות; מדרגות חמשת החושים בתווך שבהן שש מזרקות המוקדשות לחושים; ומדרגות שלוש המעלות בחלקו העליון של גרם המדרגות שבהן שלוש מזרקות המוקדשות למעלות הטובות - אמונה, תקווה וצדקה.
גרם המדרגות מסתיים ברחבת משה שלפני הבזיליקה.
הבזיליקה תוכננה על ידי האדריכל קרלוש אמראנטה והיא נחשבת לאחד המבנים הראשונים בפורטוגל אשר נבנו בסגנון נאו-קלאסי.
החזית מתאפיינת בשני מגדלי פעמונים והיא מחולקת לשלוש קומות.
הקומה התחתונה מעוצבת בדמות פורטיקו הניצב על גבי ארבעה עמודים.
משני צידי דלת הכניסה ניצבים פסליהם של ישעיהו וירמיהו.
בקומה השנייה קבועים חמישה חלונות גדולים והיא מעוצבת כמרפסת שבה ניצבים פסליהם של ארבעת המבשרים.
בקומה השלישית שולט הסדר הקורינתי ובה, נוסף על מגדלי הפעמונים, גמלון הנושא צלב.
עוד קבוע בחזית סמלו של ז'ואאו השישי, מלך פורטוגל, אשר פרס את חסותו על הכנסייה ב-1822.
הפוניקולר נבנה בידע שווייצרי החל בשנת 1880 ונחנך ב-25 במרץ 1882. הפניקולר הוא הראשון שנבנה בחצי האי האיברי, ובנוסף הוא נחשב לפוניקולר העתיק בעולם המונע בכוח כבידת מים.
הפוניקולר זכה להצלחה רבה ובעקבותיו הזמינה העיר ליסבון את הקמת הפוניקולרים הפועלים בה עד היום.
הפוניקולר שוכן מצפון לגרם המדרגות ומקביל לו.
אורכו 274 מטרים והוא מתאפיין בשיפוע של 42%.
הוא עשוי משתי מסילות נפרדות ברוחב של 1,435 מ"מ כל אחת ובמרכזה של כל אחת מהן פס משונן לגלגל השיניים של הקרונות.
לכל אחד מהקרונות מכל מים המתמלא בתחנה העליונה ומתרוקן בתחנה התחתונה, וכך מושגים הבדלי הכבידה המניעים את המערכת.
בומבמלה היה פסטיבל בסגנון העידן החדש שהתקיים בעבר בישראל.
הפסטיבל התקיים במשך מספר ימים בחול המועד פסח, החל משנת 1999. הוא התקיים בחוף ניצנים.
מקור שמו הוא מאירוע הקומבה מלה המתקיים בהודו.
מפיקי הפסטיבל היו האחים רוני וגילי טבצ'ניק והאחים יוסי ורועי שוורץ.
במשך השנים הגיעו לפסטיבל כ-40 אלף איש בכל שנה.
אתר הפסטיבל חולק למתחמים שונים שכונו כפרים.
בנוסף התקיימו בפסטיבל הופעות מוזיקה.
מארגני הפסטיבל נאלצו להתמודד עם דרישת רשויות המדינה שלא לקיים אותו, בטענה לפגיעה בסביבה.
בשנת 2011 התקיים הפסטיבל באילת.
בומבינה אדומת-גחון (שם מדעי: Bombina bombina) היא מין של קרפדה רעילה ממשפחת הבומביניים, החיה באירופה.
זוהי קרפדה קטנה ופרימיטיבית יחסית, באורך של 5.6 ס"מ בקירוב בצבע אפור עד חום-ירוק כשהבטן בעלת גוון אדום אש (מה שנתן לה את שמה האנגלי) ועליה כתמים שחורים המשמשים כצבעי אזהרה.
הקרפדה מצויה לאורך מרכז ומזרח אירופה, בטווח שבין מזרח גרמניה, דנמרק ודרום-מזרח שוודיה ומזרחה לעבר רוסיה (עד לוולגה ולהרי אוראל) ודרומה עד לבולגריה וטורקיה.
כמו כן ידועה אוכלוסייה מבודדת שלהן בצרפת.
היא מצויה בטבע בביצות, בריכות ונהרות איטיים בהם הן מתחבאות סביב הקנים והצמחייה המיימית או על הקרקעית הרדודה.
הקרפדות טורפות של פרוקי-רגליים כמו קפזנבאים וחרקים כמו זבובים, נמלים וחיפושיות.
בתורה היא נטרפת לעיתים בידי נחשים ועופות שונים.
הראשנים נטרפים גם בידי דגים ועלוקות.
להגנה מטורפים היא מתבססת על צבעי אזהרה, המסמנים לטורפים שהקרפדה רעילה.
כאשר מתקרבים אל הקרפדה היא מתגוננת במתיחתת רגליה לעבר בטנה ולעיתים גם מתהפכת , כדי לחשוף את צבעי האזהרה שלה.
הדבר גורם לטורפים רבים לעזוב אותה לאחר מכן.
בחורף הקרפדה נמצאת בתרדמת חורף באדמה או בבולי עץ בהם היא נחה עד בוא האביב.
בעונת הרבייה הנקבות מטילות במים כ־15 עד 40 ביצים, אשר לרוב מוטלות בלילה או בתחילת הבוקר.
לאחר שבוע בוקעים הראשנים ולאחר גדילה מואצת הם הופכים לבוגרים כעבור חודש.
הקרפדה איננה בסכנת הכחדה, אף שהיא נפגעה מזיהום מים ופגיעה בבתי גידול לאורך אירופה.
גם באזורים בהם היא נפוצה היא איננה מחזה שכיח, ובכמה אזורים נכחדה כנראה לגמרי.