tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בעבר היה עוד מין בסוג - דוב משקפיים פלורידה (Tremarctos floridanus), שחי בפלורידה בתקופות הפליוקן והפליסטוקן.
לדובים אלה פנים קצרות וסימנים בהירים מיוחדים על עיניהם, אשר משווים להם מראה ממושקף ומכאן שמם.
סימנים אלה בעלי מוטציות שונות בדומה לפרוות של בעלי חיים רבים ולעיתים ישנם דובים כהים לחלוטין בדומה לפנתרים שחורים או אף חצי סימנים על הפנים.
דוב המשקפיים הוא טורף היבשה הגדול ביותר באמריקה הדרומית (אם כי היגואר מתקרב אליו) ומשקלו יכול להגיע ל-155 קילוגרם בזכרים בוגרים.
בעבר היו מינים קרובים גדולים בהרבה כמו דוב הבולדוג והארקטותריום שהגיע למשקל של למעלה מ-2.5 טון והיה טורף היבשה הגדול מעולם.
דוב משקפיים פלורידה (Tremarctos floridanus) - נכחד
טרמינל הנהר הצפוני הוא אחד משני טרמינלי נוסעים במוסקבה.
בניין הטרמינל נבנה בסגנון אדריכלות "סטלינסקי אמפיר" ונחשב לאתר אדריכלי בעל חשיבות אזורית.
המתחם נבנה כחלק מפרויקט תעלת מוסקבה במהלך שנות ה-30 של המאה ה-20. כמו יתר אתרי התעלה הוא נבנה על ידי אסירי גולאג.
הבנייה החלה בשנת 1933 והסתיימה בשנת 1937.
במרכז הבניין מגדל בגובה של 75 מ'.
מעל המגדל הותקן צריח מחודד באורך של 27 מ'.
לפי התכנון, הוא היה יורד בתקופות החורף כאשר אין תנועת אוניות.
חזית הבניין מעוטרת ב-24 יצירות פורצלן בקוטר 1.5 מ' של נטליה דנקו.
הן מתארות את הצלחותיו של השלטון הסובייטי.
חלקו הפנימי של הבניין מחולק למספר מתחמים, הכוללים אולם נוסעים ואת המתחם המרכזי, שבו היה מוצב בעבר פסל גדול של יוסיף סטלין.
בצדדים הוקמו רוטונדות הכוללות מזרקות.
סביב הבניין נבנה פארק בשטח 500 דונם.
במקור הוצבו בפארק 14 פסלים ומזרקות שלא שרדו עד היום.
בשנת 1960 הותקן בפארק פסל לכבוד אלכסיי קרילוב, פרי עבודתו של לב קרבל.
הטרמינל ממוקם ברובע לבוברז'ני במחוז הצפוני של העיר מוסקבה.
עם הזמן ולאור הקטנת השימוש במתחם, הגיע הבניין למצב ירוד.
בשנת 2009 נסגר המתחם לצורך שיפוצים, שהחלו רק בשנת 2018. ב-5 בספטמבר 2020 נפתח הטרמינל מחדש לאחר שיפוצים.
לאחר הפתיחה מחדש הפך המתחם לאתר תיירותי פופולרי.
תוך שנה ביקרו בו כ-1.5 מיליון אנשים.
"טרמינל 3" הוא סינגל של הזמר הישראלי דודו אהרון, אשר יצא לאור ב-3 במרץ 2015, כסינגל השישי מתוך אלבום האולפן השביעי שלו הנושא את אותו השם, על ידי חברת התקליטים NMC יונייטד אנטרטיינמנט.
השיר נכתב על ידי אהרון עצמו ביחד עם אבי אוחיון, הולחן על ידי השניים יחד עם אסף צרויה והופק על ידי יעקב למאי.
השיר הגיע למקום הראשון במצעד השבועי של מדיה פורסט, והיה לאחד מהלהיטים העבריים הבולטים ביותר לשנת 2015.
במצעד השבועי של מדיה פורסט, הגיע השיר למקום הראשון, עם 127 השמעות בתחנות הרדיו בישראל שנצברו באותו השבוע.
במצעדים השבועיים של גלגלצ ורדיו אמצע הדרך, הגיע למקום הרביעי, וברשת ג' הגיע למקום התשיעי.
במצעד סיכום שנת 2015 של מדיה פורסט, הגיע השיר אל המקום השני, כש"מסתובב" של אביב גפן ומתי כספי מנע ממנו להגיע לצמרת המצעד.
בטקס פרסי אקו"ם, הוכרז כי השיר הוא המושמע ביותר לשנת 2015. בסיכום השנה של יוטיוב ישראל, היה הווידאו קליפ של השיר ביוטיוב לנצפה ביותר לשנת 2015. במצעד השנתי של גלגלצ ווואלה!
NEWS, הגיע השיר למקום הרביעי.
בנובמבר 2015 ביצע הזמר הדרום אמריקאי מייק סטנלי גרסה בשפה הספרדית לשיר.
טרנבוד (בהונגרית: Tarnabod) הוא כפר במחוז הווש בצפון מזרח הונגריה.
על פי עדויות ארכאולוגיות חיו באזור בני אדם כבר בתקופת האבן.
בעת החדשה האזור מיושב לסירוגין מהמאה ה-13 עד ימינו, היישוב עצמו הוזכר לראשונה בכתבים משנת 1333.
הכנסייה הרומית-קתולית בכפר החלה להבנות בשנת 1720 והיא שופצה ונבנתה מחדש מאז מספר פעמים.
בשנת 1880 חיו בטרנבוד 16 יהודים, לפחות שלושה מהם נרצחו בשואת יהודי הונגריה.
טרנארש (בהונגרית: Tarnaörs) הוא כפר במחוז הווש בצפון מזרח הונגריה.
האזור מיושב לסירוגין מהמאה ה-13 עד ימינו, היישוב עצמו הוזכר לראשונה בכתבים משנת 1264.
יהודים חיו בטרנארש במאה ה-18 ובמאה ה-19. בשנת 1944 נרצחו יהודים מהכפר בשואת יהודי הונגריה.
טרמינל הנהר הדרומי הוא אחד משני טרמינלי נוסעים במוסקבה.
ממוקם במחוז האדמיניסטרטיבי הדרומי ברובע נאגאטינסקי זאטון.
טרמינל הנהר הדרומי המודרני נבנה בשנת 1985 ונפתח לנוסעים ב-1986.
באפריל 2021 החל שיקום רחב היקף של הטרמינל, פתיחתו התקיימה ב-28 באפריל 2023.
ההפלגה הראשונה של ספינת השייט לאחר השיפוץ הגיעה לתחנת הטרמינל הדרומי ב-8 במאי 2023. הספינה "בורודינו" פתחה דף חדש בהיסטוריה של התחנה.
טרנאיטליה (באיטלקית: Trenitalia S.p.A) היא חברת הרכבות הלאומית של איטליה.
החברה הנוכחית נוסדה בשנת 2000, המטה הראשי שלה ממוקם ברומא, והיא מוחזקת ומתופעלת על ידי חברת הרכבות של מדינת איטליה (באיטלקית: Ferrovie dello Stato Italiane S.p.A), אשר מניותיה נמצאות בבעלות חלקית של ממשלת איטליה.
אורכן הכללי של מסילות הברזל באיטליה הסתכם בשנת 2024 ב-17,350 ק"מ.
הרווח התפעולי של החברה בשנת 2023 הסתכם ב-422 מיליון אירו, והחברה הרוויחה רווח נקי בסך 196 מיליון אירו.
הרכבת הראשונה באיטליה יצאה ב-1839 מתחנה בנאפולי, והגיעה כעבור 11 דקות לנמל גראנאטלו (Granatello), הנמצאת קילומטרים בודדים דרומית מערבית לעיר.
זה היה קטע המסילה הראשון והיחיד שהיה קיים באותה העת.
קטע המסילה הבא נסלל בצפון איטליה, בין מילאנו-מונזה, לוונציה.
קטע זה כלל לראשונה גם גשר עילי.
במהרה החלו להיסלל קטעי מסילה נוספים.
ב-1844 נסללה מסילה בין העיר התעשייתית טורינול-ג'נובה, עיר נמל גדולה.
מסילה זו חוברה גם למערכת המסילות של צרפת ושווייץ, שתיהן קרובות יחסית לאזור.
נסללו מסילות גם באזורי רומא, פארמה וטוסקנה.
למסילות הרכבת החדשות נועד תפקיד חשוב בהנעת גייסות במלחמותיהם של המלך ויטוריו אמנואלה השני ועוזריו, לאיחודה של איטליה ב-1861. בעת איחוד איטליה היה אורך המסילות הכללי כ-2,000 ק"מ, ועד 1872 צמחו המסילות עד ל-7,000 ק"מ.
ברבע האחרון של המאה ה-19 נעשו ניסיונות לאחד בין שלוש החברות שתפעלו בזמנו את הרכבות באיטליה, אך ללא הצלחה.
החברות לא היו גדולות דיין והיו קווי רכבת רבים למקומות נידחים, שגרמו להפסדים, אשר עלו על הרווחים מקווים עמוסים.
ב-1905 הצליחה ממשלת איטליה לאחד את שלוש החברות לחברה אחת, שנקראה "FFSS" .
ההתרחבות הגדולה ביותר של רשת הרכבות הייתה בתקופה שלאחר עליית הפשיסטים ב-1922. באותה התקופה נסללו מסילות רבות לערים חשובות ומרכזיות.
מלחמת העולם השנייה הותירה אחריה מערכת רכבות איטלקית חבולה, עקב הפצצות, פלישות, ושימוש יתר.
תוכנית מרשל של ארצות הברית מימנה את שיקום המערכת ועד 1952 תוקנו נזקים, ניקנו ציוד חדש וקטרי דיזל וחשמל.
בשנות ה-60 וה-70 החלו לפעול קווי רכבת מהירות, אך רק בשנות ה-90 הפכו קווים אלו ליעילים, והשירות לנוסעים שופר.
בשנת 1999 הונהגו צמצומים במצבת העובדים, ומיד לאחר מכן החברה הופרטה, אם כי השליטה נשארה בידי ממשלת איטליה.
פעילות טרנאיטליה מתחלקת לקווים אזוריים, ולקווים בין עירוניים, בהם משולבות הרכבות המהירות.
הקווים הבין עירוניים מחולקים לארבעה אזורים גאוגרפיים.
הקווים הצפון טירניים-קווים אלו יוצאים מערי צפון מערב איטליה, דוגמת מילאנו טורינו וג'נובה, יורדים דרומה בכיוון רומא ולאחר מכן דרך נאפולי, עד סלרנו ובכיוון ההפוך.
הקווים הדרום טירניים-יוצאים מהבירה רומא, לכיוון קלבריה, דרך הערים המרכזיות, וחזרה בכיוון הנגדי.
הקווים האדריאטיים-מערי הצפון המרכזיות מילאנו ובולוניה, דרך החוף המזרחי של איטליה בקרבת הים האדריאטי, לערי הדרום בארי, טאראנטו (Taranto), לצ'ה וחזרה צפונה.
הקו הסיציליאני-מרומא דרומה, דרך מסינה לערי סיציליה המרכזיות סירקוזה ופלרמו, וחזרה צפונה בכיוון ההפוך.
בדומה לטיסות, ברכבות נהוגה מחלקה ראשונה, בה התנאים המשופרים ביותר.
ההבדל בין מחלקה ראשונה לשנייה, מתבטא בעיקר ברוחבם של המושבים, והמרווח לרגליים.
קיים קרון מזנון וקרון עבור משפחות.
טרנאיטליה מספקת שירות בתשלום להסעת אופניים, וכן שירות לנכים ומוגבלים בתנועה.
אין מגבלה על גודל ומשקל הכבודה האישית.
קיימים שירותי הסעה של חיות מחמד, וברכבות המהירות מתאפשרת גישה לאתרי חדשות, לבידור ולסרטים.
שירותים משלימים נוספים ניתנים בתשלום, דוגמת ארגון סיורים ומדריכים מקומיים באתרים, בערים ובאזורים בהם יש תחנות רכבת.
קיים מגוון רמות של מחלקות, מחלקה ראשונה ושנייה.
יש בשימוש קרונות מזנון, קרונות מותאמי תיקים ומזוודות, קרונות מותאמי אופניים, ומותאמי נכויות ומגבלות.
לטרנאיטליה חברות בנות, המפעילות רכבות וגם סוגי תחבורה ושירותים אחרים, במספר מדינות באירופה:
גרמניה-החברה הבת הפעילה בגרמניה הנה קבוצת נטאינרה (Der Netinera-Konzern).
הקבוצה מפעילה משנת 2004 רכבות ושירותי תחבורה ציבורית אחרים ברחבי גרמניה.
צרפת-שמה של חברה הפעילה בצרפת הוא "טלו"(Thello).
חברה זו נוסדה ב-2011 ושמה הקודם היה "טרנאיטליה צרפת".
החברה מפעילה חמש נסיעות יומיות מפריז בצרפת, למילאנו בצפון איטליה, דרך ערים צרפתיות ודרך טורינו האיטלקית.
בריטניה-החל מ-2019 טרנאיטליה נכנסה לשותפות עם חברת הרכבות של החוף המערבי של בריטניה, בשיעור של 30%, ומפעילה קווים שונים לרבות רכבות מהירות.
בנוסף, טרנאיטליה פעילה בבריטניה באמצעות חברת הבת C2C, המקיימת שירות ב-26 תחנות במזרח לונדון לדרום אסקס (South Essex).
יוון-חברת הבת הפעילה ביוון היא "הלניק טרן" (Hellenic Train), שנוסדה בסוף שנת 2005. תחנת המוצא של הרכבת באיטליה נמצאת בפירנצה, ועיר היעד ביוון היא סלוניקי.
מספר קווים יוצאים מסלוניקי ליעדים מרכזיים ביוון, דוגמת אתונה.
חלק מקווי ההמשך ביוון, מתנהלים באמצעות אוטובוסים.
בתחנות רכבת בערים מרכזיות פועלות קופות מאוישות בבני אדם.
בתחנות ובמקומות פחות הומים, מכירת כרטיסים נעשית על ידי מכונות אוטומטיות.
ניתן לרכוש כרטיסים מקוונים באתר החברה, או באמצעות משרדי כרטיסים רשמיים רבים, שהוסמכו למכירה מקוונת.
קיים גם הסדר רכישת כרטיסים ללא כרטיס מודפס.
במסגרת ההסדר, מתקבל אישור רכישה לדואר האלקטרוני של הנוסעים.
רוב הקטרים של טרנאיטליה הנם קטרים חשמליים.
קיים מגוון גדול מאד של קטרים, בהתאם לתוואי הקרקע, הפסים, והמהירויות הנדרשות.
קטרי דיזל קיימים רק למשימות ומקומות מסוימים ומועטים, ואין קטרי קיטור.
גם הקרונות מותאמים לנסיעות אזוריות ולנסיעות למרחקים ארוכים.
בסוף שנת 2015 החלה תוכנית חידוש והרחבת צי הרכבות והקרונות באיטליה, ושיפור תשתיות ושירותים בשיתוף האיחוד האירופי.
לצורך ביצוע הפרויקט, נלקחה הלוואה של 316 מיליון אירו, מתוך עלות כוללת של 600 מיליוני אירו עבור צפון איטליה.
ב-2019 הכריזה קבוצת FS, חברת האם של טרנאיטליה על תוכנית רב שנתית לתוספת רכבות, החלפת ציוד מתיישן ושיפור שירותים, בהשקעה של מיליארד אירו.
התוכניות כוללות רכבות חסכוניות באנרגיה, ידידויות לסביבה-העשויות מחומרים שברובם ניתנים למיחזור.
בינואר 2024 התפרסם, כי טרנאיטליה הגיעה להסכם עם חברת הרכבות הגרמנית דויטשה באן, על שיתוף פעולה לפתיחת קו רכבת מהיר ממילאנו ומרומא באיטליה למינכן בגרמניה.
התוכנית אמורה להתממש עד סוף שנת 2026. בנובמבר 2023 הודיעה חברת היטאצ'י היפנית על חתימת הסכם, לפיו טרנאיטליה תרכוש עתידית 30 רכבות מהירות ביותר מתוצרתה, החל משנת 2026. בנובמבר 2024 הודיעו טרנאיטליה ו-רייל אירופה, על שיתוף פעולה בהפצת רכבות ושירותים לשווקים ואזורים חדשים באירופה.
בשנת 2022 בלבד אירעו באיטליה 69 תקריות ותאונות בדרגות חומרה שונות.
שנה זו נחשבת לקלה יחסית בטווח השנים שבמעקב, בין 2013 ל-2022.
התאונה החמורה ביותר-תאונת הרכבות החמורה ביותר באיטליה אירעה במרץ 1944. רכבת נוסעים נתקעה במנהרה בסמוך ל-באלוונו (Balvano), כ-150 ק"מ דרומית מזרחית לנאפולי.
בתאונה נהרגו 520 בני אדם, והיא מדורגת שביעית במספר האבדות בנפש בין כל תאונות רכבת בעולם, מאז ראשית עידן מסילות הברזל.
הנוסעים בתאונה זו נהרגו מגז רעיל שנפלט מקטר הרכבת התקוע, והתפזר במנהרה.
רק חלק מנוסעים ואנשי צוות ששהו בקרונות האחרונים הצליחו להינצל ולהישאר בחיים.
התאונה השנייה בחומרתה-תאונה זו אירעה ב-15 באפריל 1978, ליד העיירה ואדו (Vado), כ-24 ק"מ דרומית לבולוניה.
התאונה אירעה בתנאי מזג אוויר קשים מאד, שאילצו את בקרי הרכבת לשנות את המסלול של אחת הרכבות.
רכבת זו נתקלה בתלולית קרקע שנוצרה על הפסים עקב סחף אדמה, כתוצאה ממזג האוויר הגשום והקשה.
בהיתקלה בתלולית העפר ירד קרון מהפסים, והרכבת נתקעה.
כמה שניות מאוחר יותר, שלא השאירו זמן לפנות נוסעים מהרכבת שירדה מהפסים, הגיחה ממנהרה סמוכה רכבת מהכיוון הנגדי.
עקב תנאי מזג האוויר, ואולי גם בשל טעות אנוש, הנהג לא הספיק להגיב בזמן ואירעה התנגשות במהירות גבוהה.
בתאונה זו נהרגו 46 בני אדם, ו-76 נפצעו.
בין ההרוגים היו גם שני נהגי הקטרים.
תאונה חמורה מאד אחרת אירעה ביוני 2009, בתחנת ויארג'ו במחוז טוסקנה.
התאונה נגרמה כשקרון שהוביל גז פחממני מעובה (גז נפט נוזלי) מסוכן ירד מהפסים, והתנגש ברציף בתחנה.
בעת ההתנגשות הרכבת נסעה במהירות של כ-145 ק"מ לשעה, וארבעה קרונות נוספים ירדו מהפסים.
כתוצאה מההתנגשות ברציף נפער באחד הקרונות חור גדול, אשר דרכו השתחרר הגז הרעיל, ומהחום שנוצר נגרמה התפוצצות.
בתאונה נהרגו 38 בני אדם, ונפצעו 26. רוב הנפגעים היו דיירים שגרו בבניינים סמוכים לתחנת הרכבת ושאפו את הגז שהשתחרר.
בנוסף לנפגעים, כוחות ההצלה פינו מדירותיהם כ-1,000 דיירים.
טרמל טילמן הוא שחקן אמריקאי, זוכה פרס אמי.
הוא מוכר בעיקר בתור סת' מילצ'יק בסדרת המדע בדיוני והמסתורין "ניתוק" (2022–הווה).
טילמן גדל בשטח הגלילי , מרילנד, בסמוך ל, ויש לו חמישה אחים גדולים.
בצעירותו פיתח חיבה למשחק לאחר שהוריו לחצו עליו להשתתף איתם בהצגה שנערכה בכנסייה לכבוד חג המולד; בנערותו הצטרף לסוכנות כישרונות ובין היתר קיבל תפקיד של ניצב בסדרה "הסמויה".
למד בתיכון אלינור רוזוולט במרילנד ובאוניברסיטת זייבייר בלואיזיאנה , שם למד קדם-רפואה בכוונה להפוך להיות מנתח אורתופדי, אך סלד מתכני הלימוד ועבר לאוניברסיטת ג'קסון סטייט , שם קיבל תואר בתקשורת המונים.
לאחר מכן עבד ב"קרן ההגנה לילדים" , מוסד ללא כוונת רווח.
העניין בתחום המשחק דחף אותו להשיג גם תואר באמנויות יפות מאוניברסיטת טנסי ; הוא סיים את לימודיו במקום הראשון בכיתתו, היה הגבר האפרו-אמריקאי הראשון שסיים את לימודי התואר ומספר שנים לאחר מכן החל להופיע בניו יורק בתיאטרון ברודוויי.
+שנהסרטתפקידהערות2024Sweetheartsהמאמן ריסBarron's Coveפליקס2025משימה בלתי אפשרית: חשבון סופי2026Good Sexסרט של נטפליקסTBAYour Mother Your Mother Your Mother
+שנהסדרהתפקידהערות2015אנשים קשים שומרוני טובפרק: "Devil's Three-Way"2018דיאטלנד (אנ')סטיבןתפקיד ראשי; 10 פרקים2019אלמנטריהבלש אוקסיופרק: "Miss Understood"הסנדק של הארלםבובי רובינסון6 פרקים2020ציידיםהבלש סאמרס2 פרקים2022Play on Podcastsאורסינו / אדמונדפודקאסט; 16 פרקים2022–הווהניתוקסת' מילצ'יק (אנ')תפקיד ראשי (2 עונות); 19 פרקים2024היט מאנקידאבל-טאפדיבוב; 7 פרקיםTBARamble Onקניסדרה עתידית
+שנהמחזהתפקידהרעות2018כרמן ג'ונס (אנ')סמל בראוןאוף ברודוויי2019The Great Societyבוב מוזס (אנ')תיאטרון ויויאן בומונט (אנ') בברודוויי2022–2023Good Night, Oscarאלווין פיניתיאטרון גודמן (אנ') בשיקגו
שנה פרס קטגוריה עבור תוצאה מקור2023פרס גילדת שחקני המסךהופעה יוצאת מן הכלל של אנסמבל בסדרת דרמהניתוק2025פרס אמי לבידור בפריים טייםשחקן המשנה הטוב ביותר בסדרת דרמה2026פרס בחירת מבקרי הטלוויזיה
טְרֵמָצִינָה (באיטלקית Tremezzina, ו-Tremezena בקומסקית, הניב המקומי של אגם קומו), היא עיירה וקומונה על החוף המערבי של אגם קומו באיטליה הצפונית.
העיירה היא תוצר של איחוד מנהלי בין ארבעה יישובים שהיו קיימים במקום, אחד מהם טרמצו, כלול ברשימת הישובים היפים ביותר באיטליה (i piu belli borghi d'italia).
מספר התושבים בעיירה הוערך ב-4,976 בתאריך 1 בינואר 2025. מספר התושבים המאומת עמד על 5,027 בסוף שנת 2021.
אין תיעוד כתוב לגבי שמה של טרמצינה, וגם לשם עצמו אין משמעות בשפה האיטלקית.
אחד היישובים המרכיבים את טרמצינה נקרא "טרמצו" (Tremezzo), וזה השם שהוביל ביצירת השם החדש טרמצינה, בעת איחודם של ארבעה יישובים באזור.
ייתכן שהשם הנוכחי גזור משם קדום יותר "טרה די מצו" (terra di mezzo) שמשמעותו האדמה התיכונה, או האדמות באמצע.
משמעות זו נתמכת על-ידי מיקומה הגאוגרפי של טרמצינה, בערך באמצע מעלה החוף של אגם קומו, בכיוון דרום-צפון.
אפשר שהשם בא מביטוי איטלקי מקביל "טְרַה-מֶצוֹ" (Tra-mezzo), שגם משמעותו דומה, באמצע, או בין לבין.
כיוון שמדובר באיחוד של ארבעה יישובים, הפזורים לאורך של למעלה מ-8 ק"מ על חוף אגם קומו, גם ההיסטוריה של היישובים משותפת, ולאור המרחקים הקצרים, ההיסטוריה של המקום משותפת במידה רבה עם זו של יישובים אחרים באותו החוף, מהעיר קומו וצפונה.
עידן הקרח האחרון הסתיים לפני למעלה מ-10,000 שנה, ואז נוצר אגם קומו, כתוצאה מהמסת קרחונים.
באלף הראשון לפני הספירה שהו באזור שבטים קלטים, שלא השאירו אחריהם עדויות כתובות, אך נמצאו ממצאים ארכאולוגיים, של אביזרי קבורה וכלי יום-יום שימושיים, כדים וכדומה.
בשנת 196 לפני הספירה כבשו הרומאים את האזור, בהובלתו של הקונסול מרקוס קלאודיוס מרקלוס (Marcus Claudius Marcellus (consul 196 BC)).
הרומאים סללו באזור את "ויה רגינה", דרך שחיברה את החוף המערבי של האגם עם אזורים גאוגרפיים אחרים, ואפשרה מעבר צבאות, וגם קיום של מסחר בין-אזורי.
עם דעיכת האימפריה הרומית החלה תקופה ארוכה של פלישות לאזור, שהיו כרוכות בשוד, בהרס ובהרג.
בימי הביניים החלה בניית מבני דת נוצריים, דוגמת מנזר אקוואפרדה (Acquafredda) ביישוב לֵנוֹ.
המגמה באה לביטוי מיוחד בהפיכת האי הקטן קומאצ'ינה (Comacina) שמול חופי העיירות ממרכז צבאי, למרכז דתי-נוצרי.
האזור היה מעורב במלחמה ארוכה בין קומו למילאנו.
במלחמה זו צידדו במילאנו יישובי החוף המערבי-דרומי של האגם, בתמיכתו של הקיסר הגרמני פרדריק "אדום הזקן".
ב-1169 קומו השתלטה עי יישובי החוף באלימות, הרסה, הרגה וגרשה תושבים.
בין השאר, שרידי תושבי האי קומאצ'ינה נמלטו לחוף המזרחי של האגם, והחלו שם בחיים חדשים בעיירה וארנה.
עד המאה ה-18 היה כל האזור נתון במלחמות ירושה של דוכסות מילאנו, בתחילה של משפחת ספורצה, ולאחר מכן של משפחת ויסקונטי.
בתקופה שלאחר מכן, השפיעו מלחמות הרפורמציה של מרטין לותר ומאוחר יותר הקונטרה-רפורמציה.
גם הרפובליקה של ונציה הגיעה לאזור, וכן הגיעו כיבוש ספרדי וכיבושו של נפוליאון ואחריו, הכיבוש של אוסטרו-הונגריה.
רק במאה ה-19 חלה רגיעה, ותיירים עשירים ואצילי אירופה גילו את המקום.
ב-1861 נוצרה איטליה המאוחדת, תחת מלכותו של המלך ויטוריו אמנואלה ה-2, ואזור אגם קומו צורף לאיחוד.
במלחמת העולם ה-2 היה החוף תחת כיבוש נאצי, ובניטו מוסוליני נתפס באפריל 1945 על-ידי פרטיזנים בדונגו, הנמצאת במרחק לא גדול צפונית לטרמצינה.
טרמצינה היא עיירה שנוצרה בשנת 2014, כתוצאה ממיזוג מנהלי של 4 יישובים.
האיחוד הראשון של יישובים אלו בוצע ב-1807 בתקופת שלטונו של נפוליאון בונפרטה, אך האיחוד בוטל על-ידי אוסטריה, שנים אחדות לאחר מכן.
איחוד נוסף של שלושה מהישובים נוצר ב-1928, ובוטל שוב כעבור פחות מ-20 שנים, בשנת 1947. האיחוד הנוכחי של 4 יישובים נוצר ב-2014. היישובים המרכיבים את העיירה המאוחדת הם: לנו (Lenno), מצגרה (Mezzegra), אוסוצ'יו (Ossuccio), וטרמצו (Tremezzo).
העיירה נמצאת בצפון איטליה, בתחומי מחוז לומברדיה, בנפת קומו, במקטע המרכזי של חוף המערבי של אגם קומו.
האגם דומה בצורתו לאות "ווי" באנגלית (y), שהפכו אותה כך: ʎ.
המיקום של העיירה על הזרוע השמאלית של האות ההפוכה, מעט מתחת לחיבור בין שתי הזרועות.
טרמצינה היא עיירה שנוצרה מאיחודם של 4 יישובים.
התחום המוניציפלי של ארבעת היישובים משתרע על פני קטע חוף של יותר מ-8 ק"מ.
שכנותיה של טרמצינה הן גריאנטה (Griante) בצפון וקולונו (Colonno) מצד דרום.
מצד מערב סוגרים הרים על היישוב, לרבות ההר הקדוש "סקרו מונטה די אוסוצ'יו" (Sacro Monte di Ossuccio).
המרחק עד הגדה המזרחית של הזרוע המערבית נע בין קילומטר אחד לכשלושה ק"מ.
עיר הנפה קומו אינה רחוקה, כ-30 ק"מ, וכך גם מעבר הגבול לשווייץ בקיאסו (chiasso).
בקו אווירי הגבול עם שווייץ קרוב הרבה יותר.
עיר המחוז מילאנו נמצאת במרחק של כ-78 ק"מ.
ממוצע הגובה של טרמצינה מעל פני הים עומד על 225 מטר.
תקופת הקיץ חמה, אך לא חמה מאוד.
בחורף קר, אך ממוצע הטמפרטורות אינו יורד אל מתחת ל-0, ונדיר שהטמפרטורה צונחת אל מתחת למינוס 4. האזור גשום, בממוצע יש 108 ימי גשם בשנה, ועוד 1.1 ימים בהם יורדים גשם ושלג חליפות, או שלג בלבד, במשך 0.3 ימים בשנה בממוצע.
כמות הגשם בממוצע רב שנתי עומדת על 1,005.9 מ"מ.
מדי פעם יורד שלג, אך לא נמצאה סטטיסטיקה בלבדית אודות כמויות שלג, בנפרד מגשם.
אחוזי העננות נעים בין 32% ל-55% בכל חודשי השנה, והשמים מכוסים עננים בממוצע ב-46.66% מהזמן.
מהירות הרוח בעיירה נמוכה, בממוצע שנתי 6.52 קמ"ש בלבד.
מרכזים היסטוריים: לכל אחד מארבעת היישובים המאוגדים בעיירה יש מרכז היסטורי, עיר עתיקה משלה.
בכל מרכז היסטורי מבוך של סמטאות, חנויות וכיכר מרכזית.
המרכז ההיסטורי הגדול ביותר נמצא בטרמצו, שהיא גם היישוב הגדול בין הארבעה.
בעיירה בנויות מספר וילות מתקופות היסטוריות שונות:
וילה קרלוטה: הווילה (Villa Carlotta) בנויה בטרמצו, הוקמה במאה ה-17. נרכשה ב-1843 על-ידיי הנסיכה מריאנה מנסאו, שנתנה אותה במתנה לבתה קרלוטה ב-1847, ומכאן גם שמה "וילה קרלוטה".
לווילה גנים רחבי ידיים בשטח 70,000 מ"ר.
הווילה עצמה בנויה בשלושה מפלסים.
מופעלת כמוזיאון לאומנות ומוצגים בה גם חפציה האישיים והביתיים של הנסיכה קרלוטה.
הגנים הם גנים בוטניים וגנים בסגנון איטלקי.
הווילה בבעלות ממשלת איטליה, ומופעלת על מלכ"ר.
וילה בלבינלו: הווילה (Villa del Balbianello) נבנתה במאה ה-18 על לשון יבשה החודרת לים מחוץ לעיירה לנו, ולה גנים גדולים ונוף אל אגם קומו.
בווילה מוצגים חפצים של הבעלים האחרונים, דוגמת כאלה שהיו אתו בעת טיפוס על הר האוורסט.
הווילה מבוקשת על-ידי תיירים רבים, כיוון ששימשה אתר הסרטה לסרטי קולנוע ידועים.
וילה אמילה: וילה אַמִילָה (Villa Amila) היא וילה בסגנון מודרני רציונליסטי, שנבנתה בשנת 1931 בטרמצו, עבור איגוד סירות המנוע של לאריו (כינוי לאזור בו האגם נמצא, ולאגם עצמו).
הווילה נמצאת בבעלות פרטית, לאחר שהאיגוד נקלע לקשיים כספיים ונאלץ למכור אותה.
טיילת האגם: בארבעת החלקים המרכיבים את העיירה נמשכת לסירוגין טיילת על חוף אגם קומו, עם נוף לאגם, עצים וצמחייה וספסלים למנוחה.
סקרו מונטה: סקרו מונטה הוא הר סמוך לטרמצו.
הוא חלק מעשרה הרים קדושים בצפון איטליה, שהוכרו על-ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית.
על ההר בנויה כנסייה מהמאה ה-16, שנבנתה על אתר קדום, אשר שימש בעבר הרחוק לטקסיי דת פגאניים.
בכנסייה 10 קפלות (חדרי תפילה פרטיים), המוקדשים לנושאים שונים בנצרות.
מההר נשקף נוף אל העיירה ואל אגם קומו.
וילה קולינה: וילה קוֹלִינָה (Villa Collina) נמצאת בגריאנטה (Griante) הקרובה מאוד לטרמצינה.
נבנתה ב-1899 על-ידי משפחת סוארדי (Suardi).
לווילה גינה גדולה בשטח 27,000 מ"ר, עם צמחייה, מרפסות ובריכות נוי.
קנצלר גרמניה קונרד אדנאואר נהג לנפוש בווילה, ולאחר מותו קרן קונראד אדנאואר רכשה את המתחם ומקיימת בו כנסים, פורומים וסמינרים, וגם משכירה את המתחם לאירועים פרטיים.
קומו: קומו נמצאת כ-30 ק"מ דרומית לטרמצינה.
בקומו בנויות קתדרלה מרכזית גדולה ועוד כנסיות נוספות.
בעיר נמצא מוזיאון וולטה (Tempio Voltiano), המנציח את זכרו של אלסנדרו וולטה ממציא הסוללה החשמלית.
כן נמצאים בעיר אתרי עתיקות מתקופת הברזל, וילה אולמו, טירת (קסטלו) באראדלו, רכבל (פוניקולר) לברונטה (Brunate) הפועל משנת 1894 ומאפשר תצפית נופית היקפית לאגם ולעיר, ושרידי החומה העתיקה של העיר.
דונגו: בדונגו הנמצאת כ-24 ק"מ צפונית לטרמצינה, נמצא מוזיאון קץ המלחמה, המוקדש לסיום מלחמת העולם ה-2. המוזיאון נבנה בדונגו, כיוון ששם נלכד בניטו מוסוליני על-ידי פרטיזנים.
המוזיאון אינטראקטיבי, ומנחה את המבקרים באמצעים קוליים וחזותיים.
מסלולי הרים: העיירה נמצאת לרגלי הרים, בהם ניתן למצוא מסלולי הליכה ותצפית בכל דרגות הקושי.
האי קומאצ'ינה: האי זעיר וממוקם מול שכונת אוסוצ'יו בעיירה.
תושבי האי נמלטו ב-1169מאימת הכובשים מקומו.
ועל האי בנויים כנסייה שנשארה שלמה, ומספר בתים חדשים יחסית.
מהאי מתאפשרת תצפית לטרמצינה, לאגם קומו ולכמה מחופיו.
על האי קיים מוזיאון היסטורי הנקרא מוזיאון האנטיקאריום של אוסוצ'יו (Museo Antiquarium di Ossuccio).
וילה בלבינלו שימשה אתר להסרטת קטעים מסרטים ידועים.
סדרת מלחמת הכוכבים: באחד מסרטי סדרת סרטי מלחמת הכוכבים של ג'רורג' לוקאס, מלחמת הכוכבים – פרק 2: מתקפת המשובטים (2002) Attack of the Clones, Star Wars, הוסרטה בווילה בלבינלו בטרמצו, סנצה רומנטית של נישואין סודיים בין אנאקין סקייווקר לבין המלכה פאדמה.
סדרת ג'יימס בונד: בסרט קזינו רויאל (2006), בהשתתפות דניאל קרייג, ג'יימס בונד מוצא פינה שקטה בגנים של וילה בלבינלו, בסמוך לחוף אגם קומו.
חודש ליד האגם: וילה בלבינלו אירחה גם צילומים של הסרט חודש ליד האגם (1995 ,A Month by the Lake), בהשתתפותה של ונסה רדגרייב.
הסרט צולם גם בווילות אחרות שלחוף האגם.
שווקים: ימי השוק נערכים בנפרד בחלקים השונים המרכיבים את העיירה המאוחדת.
בטרמצו השוק מתקיים בימי חמישי בבוקר, בוויה סטטלה (הכביש הראשי החוצה את העיירה).
בלנו השוק נערך בימי שלישי, ונמשך מהבוקר עד שעות הערב.
גם במצגרה השוק נפתח בוויה סטטלה, בימי שישי בבוקר.
בין המפורסמים שביקרו בטרמצינה בווילה בלבינלו, ניתן למנות את מלחין האופרות האיטלקי ג'וזפה ורדי, המלכה ויקטוריה מבריטניה, הקיסר וילהלם ה-2 מגרמניה והמשורר האיטלקי ג'וזפה פאריני.
הסופר הצרפתי גוסטב פלובר שהה בעיירה בווילה קרלוטה.
השחקנית הבוליוודית דיפיקה פדוקון נישאה לשחקן ההודי רנוויר סינג בווילה בלבינלו.
קנצלר גרמניה לשעבר קונראד אדנאואר, נהג לנפוש בווילה קולינה הסמוכה לעיירה.
כלכלת העיירה מבוססת במידה רבה על נגזרות שונות של תיירות, אירוח, הסעדה, הסעות, שייט, מכירת חפצים ומזכרות, ענפי ספורט מים לתיירים, וענפים נוספים.
חלק מתושבי העיירה עדיין עוסקים בענפים כלכליים מסורתיים של דייג וחקלאות, דוגמת גידול בעלי חיים, גפנים ויין וזיתים ושמן זית.
תושבים אחרים עוסקים במסחר, וגם לחלקים מהמסחר עצמו יש נגיעה בתיירות.
כבישים: הכביש העובר בחלקי העיירה וממשיך בחוף אגם קומו הוא SS340 (Via Statale).
כביש SP13 נמצא קרוב ועולה מערבה להרים לכיוון הגבול המשותף עם שווייץ.
האוטוסטרדה הקרובה היא A9 כ-28 ק"מ דרומית לטרמצינה, וכיוונה צפון-דרום, החלק הצפוני של האוטוסטרדה עובר את הגבול השווייצרי, וממשיך שם תחת שם אחר.
אוטובוסים: קו אוטובוס מספר C10 יוצא מהעיר קומו, מגיע לטרמצינה וממשיך צפונה, וכך גם בכיוון הנגדי לקומו.
רכבת: לא קיימת מסילת רכבת לאורך החוף המערבי של אגם קומו.
תחנת הרכבת הקרובה ביותר היא תחנת סן ג'ובאני הנמצאת בעיר קומו, במרחק נסיעה של כ-29 ק"מ מטרמצינה, לכיוון כללי דרום.
תעופה: נמלי תעופה בין-לאומיים הקרובים לעיירה הם נמל התעופה מילאנו מלפנסה, הוא הקרוב ביותר במרחק של כ-74 ק"מ.
נמל התעופה מילאנו לינאטה מרוחק כ-86 ק"מ, ונמל התעופה הבין-לאומי אוריו אל סריו (הסמוך לעיר ברגמו) מרוחק כ-90 ק"מ מטרמצינה.
שיט/הפלגה: לטרמצינה יש שני מעגנים, בלנו ובטרמצו.
שירות של מעבורות וספינות קיים מהמעגנים, לרוב היישובים שסביב חופי אגם קומו.
השירות מאפשר הפלגה חד-כיוונית, וגם הפלגה מעגלית החוזרת לנקודת המוצא.
ענפי הספורט המצויים הם שיט, קיאקים, צלילה, צנרור, סקי מים, וענפי ספורט מים נוספים.
מסלולי הליכה וטיפוס, וענפי ספורט תיירותי אחרים.
בעיירה הסמוכה מנאג'ו קיים מסלול גולף.
טרן הורי קילם הוא שחקן וקומיקאי אמריקאי.
הוא זכה לחשיפה ראשונית בעקבות השתתפות קצרה בעונתה השביעית של סדרת המערכונים "מד טי.וי" בשנים 2001–2002, ולאחר מכן התפרסם כשחקן קבוע בתוכנית "סאטרדיי נייט לייב" בין השנים 2010–2016.
קילם הופיע גם בסדרות טלוויזיה נוספות, בהן , "המופע של אמנדה", "איך פגשתי את אמא" ו"הבחורה החדשה", ונמנה עם צוות השחקנים הראשי של הסיטקום .
הוא מוכר גם בזכות סרט הטלוויזיה של ערוץ דיסני.
בנוסף, דיבב את הדמות הראשית בסדרת האנימציה לילדים "טבע של חתול" של רשת PBS.
ב־2017 גילם את המלך ג'ורג' השלישי במחזמר "המילטון".
בשנת 2023 שב לברודוויי בהפקת "ספאמלוט", שם גילם את הדמות לנסלוט עד תחילת 2024.
קילם נולד ב־1 באפריל 1982 ב שבקליפורניה, וגדל ב עד גיל 15. אמו הייתה זמרת־יוצרת, ויצאה לסיבובי הופעות עם .
אביו היה חבר בקבוצת התיאטרון City Garage Theatre Group.
קילם הוא גם קרוב משפחה של , רעייתו של השחקן רוברט סטאק.
בהמשך למד בבית הספר לתיאטרון, קולנוע וטלוויזיה של אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס במסלול תיאטרון מוזיקלי, וציין כי הקדיש חלק ניכר מזמנו לעבודה במסגרת פסטיבל התיאטרון של האוניברסיטה.
לבסוף עזב את לימודיו כדי להתמקד בקריירת המשחק.
בשנת 1994 הופיע קילם לראשונה בקולנוע בתפקיד קטן בסרט "האקדח מת מצחוק ⅓33: העלבון האחרון".
בהמשך השתתף בתוכנית המערכונים של ערוץ ניקולודיאון "המופע של אמנדה".
בשנים 2001–2002 הצטרף קילם לצוות השחקנים של תוכנית המערכונים "מד טי.וי" בעונתה השביעית, והופיע ב־13 מתוך 25 פרקי העונה.
היה השחקן הצעיר ביותר שהצטרף לצוות התוכנית, והיחיד שהחל את דרכו בתוכניות ילדים.
לאחר מכן, היה שחקן קבוע בעונות השלישית והרביעית של תוכנית האלתורים .
בשנת 2005 השתתף בתפקיד ראשי בפיילוט הטלוויזיוני , שלא שודר ברשתות הטלוויזיה, אך זכה לפופולריות לאחר שהודלף לרשת.
קילם שיחק גם בסרט הטלוויזיה של ערוץ דיסני משנת 2004. לאחר סיום דרכו ב"מד טי.וי" הופיע בסדרות טלוויזיה שונות, בהן , , "בוסטון פאבליק", "דרייק וג'וש", , "רוזוול" ו"המשפט של איימי".
בנוסף, גילם את הדמות ג'ימי בסדרות "סקראבס" ו־.
בדצמבר 2006 הופיע כמתמודד בפרק של תוכנית השעשועים .
בקולנוע השתתף בין היתר בסרטים "שקרן בריבוע", "ירח דבש מטורף", ו.
קילם היה חבר בלהקת האלתור והמערכונים , ופרש בשנת 2012.
ב־25 בספטמבר 2010 הצטרף קילם לצוות השחקנים של סאטרדיי נייט לייב בעונתה ה־36. בכך היה לשחקן השני שהגיע מערוץ ניקולודיאון (אחרי קינן תומפסון) שהצטרף לתוכנית, ולשחקן השני בצוות שכיכב בעבר בתוכנית המערכונים "מד טי.וי" (אחרי ).
קילם ציין את אדי מרפי כחבר צוות התוכנית האהוב עליו, ואת ארקייד פייר כאורחים המוזיקליים האהובים עליו.
באוגוסט 2016 עזבו קילם ו את התוכנית.
קילם סיפר כי לא נאמר לו מדוע חוזהו לא חודש.
בשנת 2011 הופיע בפרק של הסדרה "קומיוניטי" בתפקיד מר רדיסון (מר רד), פרודיה על דמותו של מהסדרה Glee.
בשנת 2012 הופיע בפרק של iCarly בתפקיד סוכן השירות החשאי.
בשנת 2013 השתתף בסרט הקומדיה "עצבניות אש", ודיבב את הדמות זיפ "פרנטיק" דיינג'ר בסדרת האנימציה של הולו.
באותה שנה נכנס לעולם הקומיקס וכתב, יחד עם , את מיני־סדרת הקומיקס , שצוירה על ידי קווין שארפ ויצאה לאור בהוצאת IDW Publishing.
הסדרה, בת שישה גיליונות, עוסקת בקבוצת אחים שנולדו מחוץ לנישואים הנדרשים להחליף את אביהם המנוח, בתפקידו כמרגל.
הגיליון הראשון פורסם בדצמבר 2013 וזכה לביקורות מעורבות.
קילם הופיע בסרט "12 שנים של עבדות" ב־2013 בתפקיד אברם המילטון, אחד מהאנשים שחטפו את סולומון נורת'אפ לעבדות.
בנוסף, הוא חובב מוצהר של צבי הנינג'ה, וציין כי רפאל הוא הצב המועדף עליו; הוא השתתף בסרט משנת 2014 בתפקיד קטן כעובד של ערוץ חדשות 5.
קילם הופיע בשש הופעות אורח בדמות גארי בלאומן בסדרה "איך פגשתי את אמא", שבה כיכבה אשתו, קובי סמולדרס.
בשנים 2015–2025 דיבב את הדמות הראשית בסדרת הילדים "טבע של חתול" של PBS Kids, לצד חבריו מ־SNL קייט מקינון, בובי מויניהן וקינן תומפסון.
בינואר 2017 החליף את בתפקיד המלך ג'ורג' השלישי במחזמר המילטון בברודוויי.
בשנת 2017 הפיק, כתב, ביים וכיכב בסרט הקומדיה "גונתר חייב למות", שיצא בסתיו באותה השנה.
ארנולד שוורצנגר, שגילם את דמותו של גונתר, שימש כמפיק בפועל של הסרט.
במרץ 2018 לוהק לתפקיד ראשי בפיילוט הקומי של רשת ABC, אשר הפך לסדרה, ששודרה בספטמבר באותה השנה.
משנת 2024 הוא מגלם תפקיד חוזר בדמות לודו רדוביץ' בסדרה "פוטנציאל גבוה".
לאחר מספר שנות זוגיות התארס קילם לשחקנית קובי סמולדרס בינואר 2009. השניים נישאו ב־8 בספטמבר 2012 ב שבקליפורניה.
לבני הזוג שתי בנות, שנולדו בשנים 2009 ו־2015. בינואר 2025 נהרס ביתם שבשכונת בשרפות בלוס אנג'לס.
קילם הוא אוהד מושבע של קבוצת הפוטבול לוס אנג'לס ראמס.
שנה שם תפקיד הערות 1994 האקדח מת מצחוק ⅓33: העלבון האחרון ילד 2002 שקרן בריבוע ברט קאלווי 2003 ירח דבש מטורף דיקי מקנרני 2006 The Showdown החובט סרט קצר Dr.
שנה שם תפקיד הערות 2015 חנות קטנה ומטריפה אורין סקריבלו ודמויות נוספות אוף־ברודוויי; 2017 המילטון המלך ג'ורג' השלישי הופעת בכורה בברודוויי; החליף את 2023–2024 ספאמלוט סר לנסלוט ברודוויי 2023 המפיק האורח ברודוויי; הופעה חד־פעמית 2024 סגן המנהל דאגלס פאנץ' מרכז ג'ון פ.
טרנזיסטור הוא רכיב אלקטרוני בעל שלושה הדקים הבנוי מחומר מוליך למחצה ומשמש למגוון רחב מאוד של מטרות.
בצורה הפשטנית ביותר, ניתן לראות טרנזיסטור כמתג המסוגל לשלוט בזרם בין שניים מההדקים, כתלות בזרם הנכנס מההדק השלישי, או במתח המופעל עליו.
מקור השם טרנזיסטור הוא בכך שניתן לתאר אותו כנגד (Resistor) בין שניים מההדקים, שערכו תלוי בהדק השלישי (נקבע לפי המתח על הדק זה או הזרם העובר דרכו).
הטרנזיסטור הוא רכיב מפתח בכל תעשיית האלקטרוניקה המודרנית.
במעגלים ספרתיים משמש הטרנזיסטור כמתג חשמלי, כאבן בניין לבניית שערים לוגיים, זיכרון גישה אקראית (RAM) והתקנים אלקטרוניים אחרים.
במעגלים אנלוגיים משמשים טרנזיסטורים להגברה, ליצירת תנודות, לייצוב מתח או זרם, לאיפנון ולעירבול.
בעבר, טרנזיסטור היה גם השם הנפוץ לרדיו טרנזיסטור, מקלט רדיו נייד שהופעל בסוללות, שהכיל טרנזיסטורים (במקום שפופרות ריק) למימוש המעגלים החשמליים.
זוהי עדיין אחת מההגדרות המילוניות לטרנזיסטור, אף כי מכשירי רדיו-טרנזיסטור אינם נפוצים כבעבר.
המצאת שפופרות הריק בתחילת המאה ה-20 בישרה את תחילתה של הטכנולוגיה האלקטרונית.
אולם, עם הרחבת השימוש בשפורפרות, חסרונותן – גודלן, כמות החום שהן יצרו, צריכת האנרגיה הגבוהה שלהן, ושבירותן – הפכו לבעייתיות יותר ויותר.
בעקבות התפתחויות חדשות בתחום הפיזיקה התאורטית ומכניקת הקוונטים, אשר הצביעו על האפשרויות הגלומות בחומרים מוליכים למחצה, נבחר ויליאם שוקלי על ידי מעבדות בל לנהל מחקר על חומרים מוליכים למחצה.
ב־1945 הציע שוקלי תכנון של מגבר בו שדה חשמלי יווסת את זרם האלקטרונים ליד שכבת סיליקון.
ניסויים עם חומרים שונים לא הניבו תוצאות מעודדות עד נובמבר 1947. אז, בעקבות תובנה תאורטית מבריקה, טעות ומזל, הצליחו המדענים תוך כחודש ליצור מגבר העשוי מחומר מוליך למחצה.
ב־23 בדצמבר 1947, הציגו שוקלי ועמיתיו ג'ון ברדין ווולטר בראטיין, טרנזיסטור מבוסס על גביש של גרמניום פועל בפני בכירים בחברה.
טרנזיסטור זה זכה לכינוי טרנזיסטור מגע נקודה (point-contact transistor).
גילוי זה זיכה את שלושתם בפרס נובל לפיזיקה בשנת 1956. בעקבות הניסוי המוצלח, פיתח שוקלי תכנון משופר של הטרנזיסטור – טרנזיסטור הצומת.
באופן אירוני, התכנון המקורי היה מאמץ לפתח טרנזיסטור־תוצא־שדה (Field Effect Transistor, בראשי תיבות: FET), שאותו חזה כבר בשנת 1925 יוליוס אדגר לילינפלד, אך לבסוף נבנה התקן שהפך לטרנזיסטור ביפולרי (Bipolar Junction Transistor, בראשי תיבות: BJT).
במהלך שנות החמישים, טרנזיסטורים הפכו לנפוצים יותר, והופיעו במרכזיות טלפון (1952), מכשירי עזר לשמיעה (1953) ומקלטי רדיו ניידים (1954).
ב־1953 הופיע ה־CK722, הטרנזיסטור הראשון (והיחיד כמעט במשך כעשור) לחובבי אלקטרוניקה.
טרנזיסטורים מסדרת ה־CK722 היו בעצם טרנזיסטורים שיוצרו על ידי ריית'יאון (Raytheon) עבור מכשירי עזרי השמיעה שלהם, אולם לא עמדו בבקרת האיכות.
כמחצית מכלל הטרנזיסטורים שיצרה החברה לא עמדו בבדיקה זו, הם חולקו לשתי קבוצות (לפי מדד נוסף) והקבוצה הנחותה נמכרה לחובבים.
לקראת סוף שנות החמישים מספר הטרנזיסטורים המיוצרים בשנה עמד כבר על עשרות מיליונים, ובארצות הברית פעלו בתחום קרוב ל־20 חברות.
עולם האלקטרוניקה התחיל במגמת מיזעור, שהאיצה עם המצאת טרנזיסטור MOS (Metal-Oxide-Semiconductor) בשנת 1960, וטכנולוגיית CMOS (Complementary Metal-Oxide-Semiconductor) בשנת 1967. מגמת מזעור הרכיבים קיימת עד היום, ובמשך תקופה ארוכה מספר הטרנזיסטורים שניתן לכלול ברכיב בודד מוכפל כל כשנתיים, מגמה הקרויה חוק מור.
חומר מוליך למחצה הוא חומר בעל מוליכות חשמלית נמוכה יחסית לחומרים מוליכים, אך גבוהה יותר מזו של חומרים מבודדים.
ייחודם של חומרים אלה הוא במבנה הכימי של גבישיהם, המאפשר, על ידי הכנסת "זיהום" (doping) בכמות קטנה, ליצור אוכלוסייה של נושאי מטען בחומר, ובכך לשנות את המוליכות של החומר.
ריכוז נושאי המטען באזורים שונים של הגביש ניתן לשינוי באמצעים חשמליים וכך ניתן לממש התקנים חשמליים מורכבים.
הזיהום המדובר הוא אטומים של יסוד אחר מעמודה סמוכה בטבלה המחזורית לזו של המוליך למחצה.
בהתאם לסוג החומר המזהם, יהיו נושאי המטען בחומר שליליים (אלקטרונים עודפים) או חיוביים (אלקטרונים חסרים, הנקראים לעיתים גם חורים).
פעולת הזיהום נקראת בעברית גם אילוח.
על ידי זיהום מבוקר ניתן לשלוט לא רק בסוג נושאי המטען בחומר, אלא גם בכמותם.
את החומר המוליך למחצה המזוהם, נהוג לסמן באותיות ובסמלים בהתאם לסוג נושאי המטען שנוצרו בו ולכמותם.
חומר שקיים בו ריכוז נמוך של נושאי מטען חיוביים יסומן למשל בסימון p-, כאשר p מייצג "חיובי" ומינוס מייצג "קצת", וחומר שקיים בו ריכוז גבוה של נושאי מטען שליליים יסומן בסימון n+.
באופן כללי ניתן לומר שקיימים ארבעה סוגים של זיהומים:
אם כי רמות הזיהום יכולות להשתנות בצורה משמעותית בתוך הגדרות אלה.
טרנזיסטור MOSFET (Metal Oxide Semiconductor Field Effect Transistor, או בקיצור FET) הוא הטרנזיסטור הנפוץ ביותר כיום, ומשמש בעיקר במעגלים לוגיים.
שמו נגזר מאופן פעולתו – שדה חשמלי יוצר תעלה שבה קיים ריכוז גבוה של נושאי מטען, ולכן יכול לזרום בה זרם חשמלי.
אופן הפעולה של טרנזיסטורי FET דומה לזה של הטריודה אולם טכנולוגיית המוליכים למחצה אפשרה בניית התקן מוקטן ללא צורך בשפופרת ריק (מצב מוצק).
הטרנזיסטור מתפקד כמקור זרם תלוי-מתח – הפעלת מתח (שיוצר שדה חשמלי) מאפשרת זרימת זרם דרכו – וזה השימוש הדיגיטלי שלו.
ככל שאורך התעלה קטן יותר, זמן המיתוג (מעבר ממצב של נתק למצב של העברת זרם) מתקצר.
אורך התעלה הוא לכן אחד הפרמטרים החשובים ביותר בטכנולוגיה.
עם השנים, הטכנולוגיה משתכללת, ומאפשרת ייצור טרנזיסטורים בעלי אורך תעלה הולך וקטן.
אורך התעלה נמדד בננומטרים, לאחר שאורכי התעלה ירדו מסדר גודל של עשרות מיקרונים לננומטרים בודדים, ומשמש לעיתים קרובות לציון הרמה הטכנולוגית של המעגל משולב.
טרנזיסטור MOSFET בנוי מבסיס של חומר מוליך למחצה בעל אילוח מסוים – הנקרא מצע (Bulk) – כשעל המצע מושתלים שני אזורים של חומר מוליך למחצה בעל אילוח שונה, המקור (Source) והשפך (Drain).
מעל ההתקן נמצא השער (Gate) – הדק מתכתי המבודד מהמוליך למחצה על ידי שכבה של חומר מבודד.
בטרנזיסטורים העשויים מסיליקון המבודד הוא תחמוצת סיליקון, כמו זכוכית מסוג סיליקה.
כאשר המצע עשוי מחומר מוליך למחצה מסוג p, במצע יהיו הרבה חורים ומעט אלקטרונים חופשיים.
האזורים המושתלים, לעומת זאת, עשויים מחומר n ולכן יש בהם הרבה אלקטרונים.
על ידי הפעלת מתח חיובי על השער, ייווצר שדה חשמלי, שימשוך אלקטרונים מהמצע לעבר השער (הסבר מפורט ניתן למצוא בערך של קבל MOS).
כך תיווצר שכבת אלקטרונים, שנקראת "שכבת אינוורסיה" (מלשון היפוך, שכן מדובר באזור p, שבו קיים לכאורה רוב של נושאי מטען חיוביים, אלא שהמתח בשער יוצר שכבה שבה רוב נושאי המטען הם שליליים) או "תעלה".
כעת אם יופעל מתח חשמלי בין המקור לשפך, יזרום זרם אלקטרונים בין המקור לשפך דרך התעלה.
טרנזיסטור MOS בעל מצע מסוג P נקרא NMOS (משום שההולכה בו היא הולכה של אלקטרונים), ואילו טרנזיסטור בעל מצע מסוג N נקרא PMOS (שבו ההולכה היא של חורים).
בתמונה למעלה מתואר טרנזיסטור NMOS.
לטרנזיסטור מסוג N התנגדות תעלה נמוכה יותר מזו של סוג P עקב הבדלי ניידות בין אלקטרונים וחורים.
ניתן לייצר את הטרנזיסטור בשתי טכנולוגיות, דלדול (depletion mode) והשבחה (enhancement mode).
בהשבחה, המצע מאולח כך שאינו מוליך ללא מתח בשער, אך בדלדול, המצע מאולח כך שיוליך ללא מתח כמעט במצב רוויה .
רוב טרנזיסטורי ה־MOSFET מיוצרים בטכנולוגיית ההשבחה, אך קיימים גם טרנזיסטורים מסוג NMOS בטכנולוגיית דלדול.
ניתן לחלק את התנהגותו של טרנזיסטור MOS ל־3 מצבי פעולה עיקריים, התלויים במתחים המופעלים על הדקיו:
תת־הולכה (sub-threshold) – כאשר המתח על השער נמוך ממתח הסף, אין כמעט שכבת אינוורסיה, ולכן לא יכול לזרום זרם מהמקור לשפך.
במצב זה, הטרנזיסטור מעביר זרם חלש (זרמי זליגה) על ידי דיפוזיה כתלות במתחים Vds ,Vgs.
ליניארי – כאשר המתח על השער גבוה ממתח הסף, נוצרת שכבת אינוורסיה, והטרנזיסטור מעביר זרם (על ידי סחיפה שנוצרת מן השדה החשמלי) בתלות במתח Vds אך גם במידת האינוורסיה שתלויה במתח Vgs (מתח השער).
ככל שמתח השער עולה, יותר נושאי מטען מוזרקים מהמוצא אל התעלה, האינוורסיה גדלה, ההתנגדות קטנה ויכולה לאפשר זרם גדול יותר.
במצב פעולה זה הטרנזיסטור מתנהג בקירוב כנגד בין השפך למקור (Drain to Source), והוא שימושי בעיקר למיתוג וניתוב של אותות חשמליים.
רוויה (saturation) – כאשר Vds גדול מ-Vgs-Vt, הטרנזיסטור מפסיק להתנהג כנגד.
מהירות תנועת נושאי המטען בטרנזיסטור הגיעה לרוויה.
הזרם לא יגדל כמעט עם הגדלת Vds.
כדי להגדיל את הזרם יש לחזק את האינוורסיה על ידי הגדלת Vgs, במצב זה ההתקן משמש מקור זרם מבוקר מתח־שער למגבר.
טרנזיסטור BJT (Bipolar Junction Transistor – טרנזיסטור ביפולרי או דו־קוטבי) הוא התקן בעל שלושה הדקים.
זרם חשמלי המוזן לבסיס (Base) מווסת את הזרם בין הפולט (Emitter) לקולט (Collector).
האנלוגיה לפעולת טרנזיסטור ביפולרי הוא הפעלת שסתום המווסת זרימה של מים בצינור.
כוח קטן אשר מופעל על השסתום – זרם הבסיס – פותח פתח ומאפשר זרימת זרם חזק מאוד – זרם מהקולט לפולט.
השימוש העיקרי בטרנזיסטור ביפולרי הוא להגברה – זרם קטן המוזרם לבסיס גורם לזרימת זרם גדול יותר, וכך אות חלש מוגבר לאות חזק יותר.
לטרנזיסטור ביפולרי יש גם כן שלושה מצבי פעולה, התלויים בזרמים המפעילים אותו:
נתק (cutoff) – במצב זה לא זורם זרם בסיס משמעותי ולכן אין גם זרם מהקולט לפולט.
פעיל – במצב זה, הזרם בין הקולט לפולט הוא פרופורציונלי (בערך) לזרם הבסיס אבל גדול הרבה יותר.
במצב זה הטרנזיסטור בעצם מגביר באופן כמעט ליניארי.
באופן עקרוני ניתן להפעיל את הטרנזיסטור בכיוון ההפוך, אם נחבר את הטרנזיסטור באופן הפוך במעגל, הקולט והפולט פשוט יחליפו תפקידים.
אולם הטרנזיסטור אינו סימטרי ותוכנן לעבוד באופן מסוים, היפוך הקולט והפולט יביאו לירידה בביצועיו.
מצב פעיל בו הטרנזיסטור מחובר כשורה נקרא מצב פעיל קדמי, המצב השני נקרא מצב פעיל אחורי.
רוויה (saturation) – טרנזיסטור נכנס למצב זה כאשר זרם הבסיס נהיה גדול מספיק והזרם בין הקולט לפולט לא יכול לגדול עוד.
ישנם סוגים אחרים של טרנזיסטורים, אלה הם בעיקר וריאציות של שני הטרנזיסטורים שתוארו לעיל.
JFET (Junction FET) – סוג נוסף של מגבר אפקט שדה.
בטרנזיסטור מסוג זה, השער יוצר מוליך למחצה עם התעלה.
הוא מיוצר בטכנולוגיית דלדול ולפיכך טרנזיסטור זה מאפשר מעבר זרם כל עוד לא הופעל מתח על השער.
יתרונו של טרנזיסטור זה על פני טרנזיסטור הצומת הביפולרי נעוץ בכך שהבקרה נעשית על ידי מתח ואין זרם בקרה.
מצד שני, הם מציגים הגבר נחות.
HEMT (High Electron Mobility Transistor) – נקרא גם heterostructure FET) HFET) טרנזיסטור חדש יחסית אשר בו משתמשים בצומת העשוי מחומרים שונים, בהשוואה לשאר הטרנזיסטורים שבהם משתמשים בצומת העשוי מחומר אחד המאולח באופן שונה.
שימוש בצומת בין אלומיניום־גליום־ארסניד וגליום ארסניד (GaAs) יוצר התקן בעל התנגדות נמוכה מאוד (ניידות גבוהה של האלקטרונים) ולכן גם מהיר מאוד.
ז'ורס אלפרוב והרברט קרמר קיבלו את פרס נובל לפיזיקה לשנת 2000 (יחד עם ג'ק קילבי), בגין תגליותיהם בתחום זה.
בטרנזיסטור זה הפולט עשוי מחומר בעל פער אנרגיה רחב, ואילו הבסיס עשוי מחומר אחר, בעל פער אנרגיה צר יותר.
הדבר מאפשר להגדיל את אילוח הבסיס, ולהגדיל בכך את מהירות הטרנזיסטור.
טרנזיסטורי HBT העשויים ממערכת החומרים אינדיום פוספיד וגליום אינדיום ארסניד הם המהירים ביותר כיום.
טרנזיסטורי HBT העשויים מסגסוגת סיליקון גרמניום מהירים מעט פחות, אבל ניתן לשלבם עם מעגלי CMOS רגילים, המיוצרים על פיסות סיליקון.
הטרנזיסטור הוא רכיב מפתח בתעשיית האלקטרוניקה המודרנית.
חשיבותו של הטרנזיסטור נובעת מן היתרונות המשמעותיים אשר מציע הטרנזיסטור לעומת שפופרת ריק – גודל זעיר, אמינות גבוהה, צריכת הספק נמוכה והאפשרות לייצר בזול רכיבים המכילים מספרים עצומים של טרנזיסטורים וחיבורים ביניהם.
כל אלה חוללו מהפכה בעולם האלקטרוניקה בכלל ובתעשיית המחשבים בפרט.
הטרנזיסטור הפך לרכיב המחליף כמעט באופן מוחלט כל מטלה שאינה מכנית.
במכשירים רבים, גם פשוטים יחסית, לרוב זול יותר להשתמש במעגל משולב (הבנוי מכמה מיליוני טרנזיסטורים) מאשר בהתקן מכני כדי לבקר את פעולתו.
כיום, החליפו הטרנזיסטורים את רוב ההתקנים האלקטרומכניים, והם הבסיס לכל הציוד האלקטרוני המודרני, בעיקר במחשבים (מעבד מודרני מכיל מיליארדי טרנזיסטורים), ציוד תקשורת, ורכיבי זיכרון (כגון Flash Disk).
ישנן טכנולוגיות רבות ליצירת שערים לוגיים מטרנזיסטורים, אך הנפוצה ביניהן היא טכנולוגיית ה־CMOS.
בטכנולוגיה זו משתמשים בשילוב של שני סוגי הטרנזיסטור (NMOS ו־PMOS) למימוש שערים לוגיים.
המעגל המתואר בתרשים מממש מהפך (פעולת NOT).
המעגל מורכב מטרנזיסטור PMOS (למעלה), טרנזיסטור NMOS (למטה), מקור מתח גבוה Vdd (למעלה) ומקור מתח נמוך Vss (למטה).
בגלל המבנה שלהם, טרנזיסטורי PMOS מוליכים כאשר מופעל על השער מתח שלילי יחסית ל־Vdd (שמושך חורים) ואילו טרנזיסטורי NMOS מוליכים כאשר מופעל על השער מתח חיובי יחסית ל־Vss.
כאשר המתח בשערי הטרנזיסטורים הוא נמוך (0 לוגי), טרנזיסטור ה־NMOS הנמצא למטה קטוע ולא מעביר זרם.
טרנזיסטור ה־PMOS מעביר זרם ומחבר את המוצא אל מקור המתח הגבוה.
כאשר המתח בשערי הטרנזיסטורים הוא גבוה (1 לוגי), טרנזיסטור ה־PMOS הנמצא למעלה קטוע ולא מעביר זרם.
טרנזיסטור ה־NMOS מעביר זרם ומחבר את המוצא אל מקור המתח הנמוך.
השם CMOS מתייחס לצורת בניית השערים אך גם לטכנולוגיית הייצור.
עם תחילת הייצור של מעגלים משולבים בשנות ה-70 לטכנולוגיה זו היו מגבלות אולם אמינות הייצור שלה השתפרה ויתרונותיה רבים, כגון צריכת הספק נמוכה במצב סטטי (כאשר האותות אינם משתנים), וקלות התכנון בה איפשרו את מהפכת המידע של העשורים האחרונים.
כיום כמעט כל הייצור של רכיבים לוגיים מבוצע ב-CMOS.
לפני הטרנזיסטור מילאו שפופרות הריק את תפקיד המגברים.
לטרנזיסטורים יתרונות רבים שאיפשרו להחליף את השפופרות כמעט בכל התפקידים:
מידות קטנות – למרות הקטנת שפופרות הריק, טרנזיסטורים היו קטנים בהרבה מהשפופרות מתחילת השימוש בהם.
כיום, מידות הטרנזיסטורים נמדדות במיקרונים.
היעדר נימת להט ולכן פיזור הספק נמוך יותר.
הפעלת שפופרת ריק דרשה זרם חשמלי מתמיד דרך נימת הלהט על מנת לפלוט אלקטרונים.
הפעלה מיידית ללא צורך בחימום התחלתי, ואמינות גבוהה בהרבה (שפופרות יכולות להישרף לאחר מספר מסוים של הפעלות וכיבויים – בעיה שלא קיימת בטרנזיסטור).
עמידות גבוהה יותר לתנאי סביבה.
זאת אף על פי ששפופרות עמידות יותר לפולס אלקטרו מגנטי (EMP).
ייצור המוני המאפשר מחיר כמעט אפסי לכל יחידה, ויכולת בניית מעגלים משולבים.
מתחי עבודה נמוכים יותר ההולכים וקטנים ככל שהטכנולוגיה מתקדמת והטרנזיסטורים נעשים קטנים יותר.
שפופרות ריק נמצאות עדיין בשימוש ביישומים שונים אם כי תפוצתן נמוכה מאוד.
במגברי שמע מסוימים משתמשים במגברים מבוססי שפופרות.
לעיתים נטען כי תכנון כזה מפיק צלילים נעימים יותר לאוזן, אולם טענה זו אינה נתמכת בתאוריה או במדידות.
שפופרות ריק משמשות פיזיקאים במהלך ניסויים מסוימים, בגלל יכולתן לעמוד בשינויי עומס גדולים יותר.
בנוסף, השפופרות עדיין משמשות במגברים שבהם יש צורך בהספק יציאה גבוה, לדוגמה בתחנות מכ"ם ורדיו.
הדור השני של המחשבים שהגיע בשלהי 1950 ו־1960 הכיל לוחות המלאים בטרנזיסטורים בודדים וליבות מגנטיות.
התפתחות טכנולוגיית המעגל המשולב איפשרה יצירה של מעגל אחד עם הרבה טרנזיסטורים על אותה פיסת סיליקון משולבים עם רכיבים אחרים (בעיקר קבלים וסלילים).
כל החיבורים הוכנסו לתוך רכיב אחד הניתן לייצור המוני.
מספרם של הטרנזיסטורים הבודדים זעום יחסית למספר הטרנזיסטורים הנמצאים במעגלים משולבים.
למרות זאת הם עדיין שימושיים במעגלי הספק ומעגלים אנלוגיים.
קבוצות רבות של מדענים מנסות זה עשרות שנים לייצר טרנזיסטורים קטנים ויעילים ככל האפשר.
בשנת 2005, סטודנטים ופרופסורים באוניברסיטת אלברטה יצרו טרנזיסטור המורכב ממולקולה יחידה.
קיימים גם ניסיונות למצוא חומרים ביולוגיים שיתפקדו כטרנזיסטורים, למשל מחקריה של ג'נין באו.
טרנטה הוא כינוי סלנג לכלי רכב ישן שיכולותיו המכניות מוגבלות, ולעיתים אף אינו מסוגל לנוע.
לרוב אין הכוונה לרכבי אספנות שמורים היטב, אלא למכוניות זולות, שחוקות ובמצב טכני רע.
מקור המילה הוא, ככל הנראה, במילה האוקראינית дрантя שמשמעה "סמרטוט".
מילה זו נקלטה ביידיש כ"טרנטה" ושימשה כינוי לחפץ שהתבלה, התיישן והפך חסר ערך.
ייתכן ומקור השם הוא בסוג של כרכרה שהייתה בשימוש ברוסיה במאה ה-19 בשם "טרנטס" (Тарантас) .
אף שהשימוש הנפוץ כעת הוא בהתייחסות לרכב בלוי ביותר, מקובל להשתמש במילה גם לתיאור מוצר בעל ליקויים רבים שאינו יכול להגשים את ייעודו באופן משביע רצון.
בעבר נעשה במילה שימוש גם לתיאור אדם חסר תוחלת, אך שימוש כזה אינו שכיח כיום.
הביטוי "טרנטה דה-לוקס" (לפעמים נכתב "דלוקס") נועד לתאר טרנטה במצב ירוד במיוחד.
אחד משיריה של להקת "איילון" שפעלה בישראל בשנות החמישים של המאה ה-20 נקרא "טרנטה דה-לוקס" והשווה בלעג בין המדינה לבין מכונית מאותה שנת ייצור.
הביטוי "טרנטה, אבל לפניך" ששימש תחילה כסטיקר הומוריסטי שנתלה על הצד האחורי של מכוניות ישנות, קיבל גם הוא משמעות שאולה.
כיום משתמשים בו לתיאור של אדם, גוף או מוצר בעל ליקויים רבים שבכל זאת זכה להישגים, או באופן כללי יותר למי שעקף את מתחריו מעמדת נחיתות ברורה.
כאשר הטרנטה מגיעה למצב שבו עלות תחזוקתה גבוהה מדי, נדרש בעליה להחלטה על גורלה.
יש הנוטשים אותה ברחוב, כמכונית חונה, (פעולה אסורה על-פי חוק), ושם היא שוהה עד שהרשות המקומית, בנוהל הקבוע לכך, מפנה אותה למגרש גרוטאות.
יש המוכרים אותה (או מוסרים אותה) לפירוק, כדי שתשמש כמקור לחלקי חילוף.
בשנת 2010 החלה מדינת ישראל לעודד בעלי מכוניות שיוצרו לפני עשרים שנים ומעלה להביאן לגריטה; בתמורה שילמה המדינה לבעלים סכום של 3,000 ש"ח.
בשנת 2013 הופסקה פעולת העידוד עקב חוסר תקציב.
בארצות הברית פורחת תעשיית יוקרה (בעיקר באזור הוליווד) של הפיכת טרנטות לרכבים בגרסת לוקסוס.
מתחת למעטה החלוד ותוך שימוש באביזרים מקוריים (בדרך כלל של דגמי אספנות) נבנית מכונית חדישה לחלוטין במחיר מרקיע שחקים.
הכוונה היא למשוך את עיני הצופים בעוד שהנהיגה עצמה היא ברמה מהמתקדמות ביותר שיש.
תוכנית ריאליטי בולטת בז'אנר זה היא פימפ מיי רייד של MTV בהנחיית הראפר Xzibit.
אחד המאמרים הקלאסיים של ג'ורג' אקרלוף, חתן פרס נובל לכלכלה – "שוק הלימונים" – עוסק בכשל שוק הנובע ממידע אסימטרי, ולוקח כמשל מכוניות טרנטה אמריקאיות (lemons - לימונים בסלנג) שהמוכר יודע מה מצבן והקונה לא.
טַרְנוֹפּוֹל (ביידיש: טאַרנאָפּאָל, באוקראינית: Тернопіль, טֶרְנוֹפִּיל; בפולנית: Tarnopol) היא עיר באוקראינה המערבית, 132 ק"מ מזרחית ללבוב.
היא שוכנת על הנהר סֶרֶט, יובלו של הדניסטר, והיא מרכז מחוז טרנופול.
עיר חשובה בחבל גליציה ההיסטורי.
ב-1540 מסר מלך פולין זיגמונד הראשון את האזור לשליטתו של יאן טרנובסקי, ונתן לו זכות להקים במקום עיר.
ב-1548 קיבלה העיר זכויות מגדבורג.
ב-1567 עברה העיר לשליטת משפחת אוסטרוז'סקי.
ב-1575 נהרסה העיר חלקית בפלישת הטטרים.
ב-1623 עברה העיר לשליטת משפחת זמויסקי.
ב-1648 סבלה מאוד במרד בוגדן חמלניצקי, ב-1675 נהרסה כמעט לחלוטין על ידי הטורקים, ושוקמה על ידי אלכסנדר קוניצפולסקי.
ב-1690 נעשתה נחלתה של מלכת פולין, מרי קזימיר, אשתו של יאן סובייסקי.
ב-1694 שוב נכבשה על ידי הטטרים, בפעם האחרונה.
ב-1710 נפגעה במלחמה הצפונית הגדולה, וכך גם במלחמת הירושה הפולנית ב-1733. ב-1747 הזמין יוזף פוטוצקי נזירים דומיניקנים, שהקימו את הכנסייה הדומיניקנית בעיר, כיום קתדרלה.
בין 1768–1772 התרחשו בעיר קרבות בין נציגי לבין הצבא הרוסי.
ב-1770 הייתה בעיר מגפת אבעבועות שחורות.
ב-1772 עברה העיר לידי האימפריה האוסטרית בעקבות חלוקת פולין הראשונה.
תושבי העיר תלו תקוות רבות בנפוליאון בונפרטה לחידוש העצמאות הפולנית, ואכן ב-1809 הייתה העיר לחלק מדוכסות ורשה.
ב-1811 עברה העיר לידי הרוסים, אך ב-1815 חזרה לאוסטריה לפי קונגרס וינה.
ב-1820 התיישבו בעיר הישועים שגורשו מפולוצק שברוסיה הלבנה על ידי הרוסים, והקימו בה בית ספר ישועי.
ב-1870 נבנתה מסילת ברזל ללבוב דרך העיר, וכתוצאה מכך התעצמה התפתחות העיר.
הצבא הרוסי נסוג בקיץ 1917, ובנסיגתו הצית חלק מהעיר.
מ-22 בנובמבר עד 30 בדצמבר 1918 הייתה טרנופול בירת הרפובליקה העממית של מערב אוקראינה.
ב-15 ביולי 1919 נכבשה על ידי הצבא הפולני, וכעבור שנה, ביולי-אוגוסט 1920, על ידי הצבא האדום.
לפי הסכם ריגה חזרה לפולין.
בשנות שלטונה דאגה פולין לפולניזציה של האוקראינים והיהודים, הדבר הביא לעליית פעילותם של הלאומנים האוקראינים ולאנטישמיות.
ב-1939, בעקבות הסכם ריבנטרופ–מולוטוב, עברה העיר לשליטת הסובייטים, ופולנים רבים הוגלו לקזחסטן.
ב-1941 נכבשה על ידי הגרמנים שרצחו את כל היהודים שנשארו בעיר.
ב-1944 נכבשה העיר על ידי הסובייטים.
לאחר המלחמה עברה העיר לרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית, וכיום היא נמצאת באוקראינה העצמאית.
על האישים הבולטים שחיו בעיר נמנים:
יהודים התיישבו בעיר עם היווסדה.
הקהילה חויבה בשמירה על העיר, והוקצו לה עמדות הגנה בפיקודו של "הטמאן" יהודי.
כמעוז המרכזי נקבע בית הכנסת הבנוי מאבנים, שהיה נראה כמבצר לכל דבר, עם עמדות ירי לארבעה צדדים.
בעת גזרות ת"ח ת"ט מנתה הקהילה 300 משפחות, ורובן הגדול נרצחו בידי חילות הקוזקים.
ב-1665 הייתה הקהילה במצב דחוק, אך במאה ה-18 כבר נחשבה בין המבוססות.
לאחר 1772, כשסופחה לאימפריה האוסטרית, הייתה העיר למרכז חשוב של תנועת ההשכלה היהודית.
ב-1788 הוקם בה בית ספר ברוח זו על ידי הרץ הומברג, וב-1813 הקים בה יוסף פרל "בית חינוך".
בעיר גם הוקם בית דפוס עברי.
עם משכילי העיר הידועים נמנו ר' נחמן קרוכמל (רנ"ק) ושלמה יהודה רפפורט (שי"ר), שאף כיהן כרב העיר בשנים 1838–1839. מינוי של שי"ר כרב העיר גרר פולמוס חריף ואף אלים, וכעבור שנים ספורות הוא עזב את התפקיד לטובת פראג.
בשנים 1837–1858 שלטו בעיר מצדדי התבוללות תרבותית פולנית.
בשנות ה-90 החלה פעילות ציונית בעיר.
בעיר גם הייתה השפעה ניכרת של תנועת החסידות מהערים הסמוכות בגליציה.
בין רבני העיר התפרסם במיוחד הרב יוסף באב"ד.
במפקד 1880 נמנו בעיר כ-13500 יהודים, כמחצית מתושבי העיר.
מבין רבני העיר, ידועים אחד עשר רבניה האחרונים:
רבי יהושע השל באב"ד (הראשון) – הראשון ממשפחת באב"ד כרבה של טרנופול
רבי יעקב בנו של יצחק סג"ל לנדא.
רבי שלמה יצחק היילפרין, חתנו של הרב הקודם (משנת תקכ"ז-תקמ"ד)
רבי שמואל פאלקנפלד, בעמח"ס "בית שמואל אחרון" (משנת תקנ"ג-תקנ"ה)
רבי יהושע השל באב"ד (השני) (מפנה המאה ה-19) - מחבר "ספר יהושע" (משנת ה'תקס"א-ה'תקצ"ח)
רבי שלמה יהודה לייב רפפורט [שי"ר] (1837–1840) - ממייסדיה ומאישיה הבולטים של תנועת חכמת ישראל
רבי שמעון באב"ד (1874–1909) - בנו של הרב הקודם, חיבר הערות על ספרו של אביו
רבי יהושע השל באב"ד (1909–1919) - בנו של הרב הקודם, הצטיין כבעל מידות ומכניס אורחים
רבי מנחם מוניש באב"ד (1919-1938) - מחבר "חבצלת השרון" (שו"ת) ומגדולי פוסקי גליציה
רבי יעקב שליטא (1919-1942) - חתנו של הרב הקודם יהושע השל באב"ד.
כיהן במקביל לרב באב"ד, בכפוף אליו ובהסכמתו.
ב-1921 התגלעה ביניהם מחלוקת לאחר שהממשלה הפולנית הסכימה להכיר ברב אחד בלבד
רבי יהושע השל באב"ד (1938–1942) - חתנו של הרב מנחם מוניש באב"ד, נספה בשואה עם אשתו סימה וכל בני משפחתו
הרב ד"ר שמואל טויבלס (נפטר 1940) - היה המטיף האחרון בטמפל שהוקם בעיר בידי יוסף פרל
הצבא הסובייטי נכנס לעיר ב-17 בספטמבר 1939; במקביל כבש הוורמאכט את פולין, ואלפי יהודים ברחו משטח הכיבוש הגרמני לשטח הרוסי.
הרוסים התחילו מיד בדיכוי כל האלמנטים הלא-קומוניסטיים, ויהודים אמידים רבים נאסרו ונשלחו לסיביר.
הגרמנים נכנסו לעיר ב-2 ביולי 1941. ב-4 ביולי כבר נערך פוגרום ביהודים, בשיתוף פעולה של האוקראינים.
הפוגרום נמשך כשבוע, ובמהלכו נרצחו כ-5,000 יהודים.
בספטמבר אותה שנה נוסד בעיר גטו, הראשון מסוגו בגליציה המזרחית.
רוב היהודים ששוכנו בו הועסקו בבניית כביש קייב-לבוב.
ב-25 במרץ 1942 נרצחו 1,000 יהודים על ידי הגרמנים, ובסוף אוגוסט-תחילת ספטמבר באותה שנה נשלחו 4,000 יהודים למחנה ההשמדה בלז'ץ.
לאחר המלחמה חזרו לעיר כמה מאות יהודים בלבד.
הרמן מילר היה מראשי האס אס בעיר ונשפט למאסר עולם.
טרנזיסטור IGBT הוא סוג של טרנזיסטור שבו שילוב תכונות של טרנזיסטור MOSFET וטרנזיסטור BJT.