tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בדומה לכנסיות האחרות באזור, גם כנסייה זאת נבנתה מאבן ולבנים לפי המבנה האדריכלי של הכנסייה הביזנטית' הכולל מבואה חיצונית, נרתקס, חדר קבורה, ספינה עם שלושה אפסידים וצריח.
האפסידים מעוגלים מבפנים ובעלי מבנה של מחומש מבחוץ.
האפסיס המאכלס את המזבח עומד בנפרד ולו שתי גומחות.
הציורים בתוך הכנסייה בוצעו בסגנון הביזנתי בתקופת שלטונו של פטרו רארש על ידי צייר לו ידוע.
מתוך הציורים המקוריים נותרו רק אלה שבמבואה החיצונית ובנרתקס.
כל יתר הציורים שוחזרו ביד לא מאומנת בשנת 1844 ולאחר מכן בין השנים 1996 - 2001 במסגרת פרויקט בינלאומי.
הציורים החיצוניים בוצעו בשנת 1532 ביוזמתו של בן דודו של פטרו רארש, גריגורה רושקה, לימים המיטרופוליט של מולדובה.
הציורים התבלו במשך הזמן בשל פגעי מזג האוויר ולא שוחזרו.
על הקיר הדרומי אפשר עדיין להבחין בקטעים מ"אילן ישי" ו"המנון הלל והודיה לבתולה".
כנסיית "הבשורה למרים" במנזר מולדוביצה
כנסיית הבשורה למרים שליד מנזר מולדוביצה הוקדשה על ידי פטרו רארש בשנת 1532.
הציורים בוצעו בשנת 1537 על ידי טומה מהומור.
החלוקה הפנימית רגילה, כוללת נרתקס גדול, חדר קבורה צר, נמוך וחשוך, ספינה מרווחת מוארת באמצעות ארבעה חלונות בינוניים, ושלושה אבסידים.
מעל הספינה מתנשא הצריח שצורתו החיצונית מתומנת, מעוטר, בדומה למבנה כולו בשורות של גומחות.
האפסידים מעוטרים בתמונות של קדושים מתפללים ליד פיתגורס, אפלטון, אריסטו וסופוקלס הנחשבים למבשרי הנצרות.
ציור הקיר החשוב ביותר נמצא בספינה ומתאר את צליבת ישו.
מעל המזבח מצוירת הסעודה האחרונה.
בין ציורי הקיר הפנימיים גם תמונות של פטרו רארש, אשתו אלנה ושני ילדיהם איליאס ושטפן, קדושים, ישו ומריה, יוחנן המטביל, תרדמת מרים, בריאת העולם, ויום הדין האחרון.
הציורים בחזית הדרומית, שהשתמרו בצורה טובה, מתארים את "המנון הלל והודיה לבתולה" והמצור על קונסטנטינופול, "הסנה הבואר" ו"אילן ישי".
כנסיית התחייה בסוצ'ביצה היא המאוחרת מתוך הכנסיות המצוירות במולדובה.
היא נבנתה בין השנים 1582 – 1584, בתקופתו של שליט מולדובה פטרו השישי "הפיסח" במימון משפחת מובילה.
שניים מבני המשפחה, נכדיו של פטרו רארש היו לימים נסיכי מולדובה (ירימיה בין השנים 1595 – 1606 וסימיון בין השנים 1606 – 1607).
האח השלישי, גאורגה מובילה, המיטרופוליט של מולדובה בין השנים 1588 – 1605, (עם מספר הפסקות) היה יוזם בניית הכנסייה.
הכנסייה נבנתה בסגנון המקובל של הכנסיות במולדובה.
החלל הפנימי מלבני בעל צלעות של 100 ו-104 מטר כולל ספינה עם שלושה אפסידים, חדר קבורה, נרתקס סגור וצריח.
עם עלייתו לשלטון של ירמיה מובילה נוספו לכנסייה שתי מרפסות כנסייה קטנות והוחל במלאכת הציור.
הציירים יואן וסופרוניה, הושפעו מהאומנות הפולנית והרוסית.
בין הציורים המופיעים בתוך הכנסייה נמצא ציור "אם האלוהים עם התינוק ישו" מעל המזבח, "ישו פנטוקרטור" ליד פתח הצריח, סיפורי הבריאה ו"אוהל מועד" בספינה.
אוהל המועד היה נושא שכיח בכנסיות בוולאכיה כבר מבהמאה ה-14. התמונות מחיי משה המופיעות בחדר הקבורה הן יחידות במינן במולדובה.
בכניסה לכנסייה, על תקרת הנרתקס, ניצב ציור "ביקור המלאכים באוהל אברהם" ועל הקירות צוירו תמונות מחיי הקדושים.
במפרסת הכניסה ניצבים ציור יום הדין האחרון, תמונות מחיי הקדוש יואן החדש מסוצ'אבה, וחלום נבוכדנצר המבוסס על ספר דניאל.
ציורי הקיר החיצוניים שבוצעו בשנת 1596, נשמרו בצורה הטובה ביותר מבין ציורי כל הכנסיות במולדובה.
צבע הרקע השולט הוא ירוק.
על הקיר החיצוני הצפוני מוצג הציור "הסולם של יואן קלימקס" המתאר את המאבק בין הטוב לרע.
זאת הכנסייה היחידה בה נשמרו הציורים בקיר הצפוני.
החזיתות בצד דרום ומזרח מעוטרים בציורים הרגילים "המנון הלל והודיה לבתולה", "אילן ישי", תפילות הקדושים.
באופן חריג, במקום "המצור על קונסטנטינופול", בפעם הראשונה במולדובה, מופיע כאן ציור שלא נלקח מהמסורת הביזנטית אלה מהמסורת הסלבית.
מדובר ב"הגנתה של אם האלוהים" המתבסס על אירוע שהתרחש לכאורה בכנסייה בקונסטנטינופול - אם האלוהים הופיע לפני המתפללים יחד עם קדושים רבים והבטיחה את עזרתה.
כנסיית אליאנס ירושלים ברחוב הנביאים 55 בירושלים נבנתה בשנת 1908 ביוזמתו ובתכנונו של כהן הדת האוונגלי האמריקאי ד"ר אלברט אדוארד תומפסון (Albert Edward Thompson) (1876-1929).
תומפסון הגיע לירושלים עם משפחתו בשנת 1903, ממדינת מיין בארצות הברית, כדי להקים את הכנסייה.
השלטון העות'מאני התנגד לבניית בית תפילה נוצרי, וכך גם היהודים שגרו בסמוך.
אחרי מאמצי שכנוע רבים, ניתן היתר לבניית בית מרחץ, שהיה בעצם כיסוי לבית טבילה, וכך הוקמה הכנסייה בשנת 1908. על גג הרעפים מתנשא מגדל פעמונים קטן.
בשנת 1970 עוטרו החלונות בויטראז'ים ובהם מוטיבים של שבעת המינים.
הכנסייה היא קהילה אוונגליסטית, בעיקר ערבית נוצרית.
המקום מנוהל על ידי הארגון האוונגליסטי Alliance Church in the Holy Land.
הכנסות ממיסים הוא שמו של מדד המבטא את ההיקף הכספי של המסים שגובה המדינה מתוך סך התוצר בפרק זמן מסוים (בדרך כלל שנה).
הכנסות ממיסים הוא סכום של שני חלקים: הכנסות ממיסים ישירים (שהוא מס המוטל על הכנסה כמו מס הכנסה, תשלומי הביטוח הלאומי, מס חברות וכו' ביחס לתוצר) והכנסות ממיסים עקיפים (שהוא מס המוטל על הצריכה כמו מע"מ, מס רכישה וכו' ביחס לתוצר).
מדד זה אינו משקלל את שוויוניות גביית המס אלא את היקפו הכולל בלבד.
הכנסה ממיסים היא נתון חשוב לבחינת מצב המשק.
הכנסות ממיסים גבוהות הוא גורם המדכא צמיחה כלכלית, מדכא יוזמה פרטית, מעודד העלמות מיסים, מעודד בריחת הון (השקעה של הון בחו"ל), מעודד הגירה שלילית (בעיקר של בעלי השכלה גבוהה ובעלי הון).
הכנסה ממיסים נמוכה ממיסים היא גורם המעודד את התופעות ההפוכות.
עם זאת, הכנסות ממיסים נמוכות מדי עלול לרמז על רמת שירותים נמוכה שמספקת המדינה לאזרחיה.
השינוי בהכנסות ממיסים עם השינוי בבסיס המס אינו קבוע, אלא תלוי בבסיס המס עצמו.
עקומת לאפר מציגה את היקף ההכנסות ממיסים הצפוי עבור כל רמת מיסים.
לצורך ההמחשה, נהוג להציג עקומה זו בצורת "U" הפוכה, כלומר ברמות מיסים נמוכות היקף ההכנסות ממיסים עולה עם עליית רמת המס, עד לנקודת מקסימום, ממנה ההכנסות ממיסים יורדות עם עליית רמת המס.
ההסבר לכך נעוץ בהשפעת בסיס המס על התנהגות הפרטים והחברות במשק: ככל שבסיס המס גבוה מאוד התמריץ הכלכלי לעבוד חלש יותר, שכן התמורה נטו מהמאמץ בעבודה נמוכה מאוד.
בהלכה, הכנסה לכיפה או כפייה לכיפה היא עונש מאסר שתכליתו גרימת מותם של עבריינים ללא הוצאתם להורג.
בתי הדין השתמשו בעונש זה, שאין לו מקור מקראי, במקרה של אדם שהמשיך לעבור על איסור שעונשו כרת למרות שלקה עליו פעמיים, או במקרים בהם ברור שהנידון רצח, אך לא חייב מיתה בשל פגם פורמלי בהליכי הדין המקובלים.
על פי דברי המשנה והסברו של רב ששת במסכת סנהדרין, מכניסים את הנידון ל"כיפה", מעין צינוק, ושם "נותנין לו לחם צר ומים לחץ עד שיוקטן מעיינו", ואחר כך "מאכילין אותו שעורין עד שכריסו מתבקעת".
מקור השם כיפה הוא בשורש כפ"ף, על שום היות האדם הנמצא בתוכה כפוף, או בגלל צורתו הקמורה של המבנה שהיה רחב מלמטה וצר מלמעלה, כעין כיפה.
הרמב"ן בפירושו לתורה מביא את פירוש הרד"ק הקושר בין הביטויים "בית הסוהר" ו"כיפה" המסמלים שניהם מבנה עגול.
הרמב"ם מתאר את צורת ה"כיפה": "מושב מאסר עושין אותו בבתי הסוהר, ויש בגובהו כקומת האדם בלבד, ואין לו בו איפה לשכב ולא לישון".
האמורא ריש לקיש מצא רמז לעונש זה בפסוק בספר תהלים: "תמותת רשע רעה", כלומר, רעתו (המתמדת) של הרשע גורמת להמתתו.
לדעת רש"י והרמ"ה מקור העונש בהלכה למשה מסיני, אבל מדברי הרשב"א והריב"ש עולה שמדובר בתקנת חכמים כאשר הייתה השעה צריכה לכך, המבוססת על סמכות חכמים להעניש גם בעונשים שאינם כתובים בתורה במקום צורך.
מטרת ההכנסה לכיפה היא התמודדות עם מצבים קיצוניים בהם ברור לבית הדין כי טוב מותו של הנאשם מחייו, מחמת קלקול מוסרי מוחלט, או מחמת היותו רוצח שיש קשיים פורמליים בפסיקת דינו למוות.
המצבים בהם משתמשים בהכנסה לכיפה הם:
אדם שעבר עבירה שחייבים עליה כרת וקיבל מלקות כדין, אך חזר ועבר עליה מספר פעמים.
ישנה מחלוקת אחרי כמה פעמים מכניסים לכיפה, והרמב"ם פוסק שבפעם השלישית אין מלקים אלא מכניסים לכיפה.
רוצח שלא ניתן להוציא אותו להורג כי לא הייתה התראה או שהייתה בעיה בעדות.
בחשבונאות הכנסה בְּעַיִן או הטבה בְּעַיִן היא הכנסה שאינה בכסף, אלא בשירותים או מצרכים.
על פי עקרונות חשבונאיים מקובלים יש להכיר בהכנסה בעין על פי שוויה המוערך.
הכנסות בעין נפוצות בגופים הפועלים במגזר השלישי, שבו חלק ניכר מהפעילות נעשית על ידי מתנדבים, שעבודתם נחשבת כהכנסה בעין.
במדינות רווחה הטבות רבות הניתנות על ידי המדינה לתושביה, כגון דיור ציבורי, חינוך חינם וכו' הן בגדר הטבות בעין.
תגמול עובדים נעשה גם באמצעות הטבות בעין, כגון רכב צמוד, ביגוד, מגורים וכו'.
הטבות אלה הן חלק מהכנסתו החייבת במס של העובד, ובישראל המס עליהן מחושב לפי הגבוה מבין העלות למעביד או מחיר השוק.
בשוק ההון הכנסה בעין היא אירוע שבו חברה ציבורית מעבירה לבעלי מניותיה נכס שאינו מזומן.
כאשר מדובר בדיבידנד, האירוע נקרא דיבידנד בעין (להבדיל מדיבידנד במזומנים).
דיבידנד בעין נפוץ כאשר חברה ציבורית רוצה להפריד בין הפעילויות השונות שלה.
מיסוי אירוע של דיבידנד בעין זהה בדרך כלל למיסוי אירוע של דיבידנד במזומנים, ברמת בעל המניות.
לחברה עצמה נקבעים כללים מיוחדים, מאחר שיש לקבוע את השווי ההוגן של המניות אשר לא חולקו בעין, כתוצאה מניכוי מס במקור, מאחר שהחברה אינה משלמת את מסיה במניות עצמן כי אם במזומן.
הקהילה האדוונטיסטית של שומרי השבת (או: המשיחית שומרי השבת) היא זרם אדוונטיסטי (המאמין בביאתו השנייה של ישו המשיח) בנצרות הפרוטסטנטית שבו מקדשים את יום השבת, בניגוד למרבית הזרמים, המחשיבים את יום ראשון כיום השבתון המקודש.
הכנסייה נוסדה באופן רשמי בשנת 1863 בארצות הברית.
רבים מעיקרי האמונה של הקהילה נשענים על חלק מכתביה של אלן גולד וייט , שהחל משנת 1844 ובמשך 19 שנה ראתה "חזיונות" או "נבואות" במקומות ציבוריים, ובהמשך חייה התנבאה בנושאים שונים הקשורים לתפקודה של הקהילה בעולם.
אין כמורה רשמית בכנסייה זו, אבל יש רועי קהילה (Pastors), המנהיגים את הקהילה.
באופן רשמי הכנסייה טוענת שאינה שוללת את קיומן של כנסיות נוצריות אחרות, אך "מעדיפה את הטקסים והמוסדות" שלה, וחשוב לה שחבריה יהיו אלו "שראו את האור".
יש בארצות הברית המגדירים כנסייה זו ככת, בייחוד עוזבי הכנסייה, אך רבות מהכנסיות בארצות הברית רואות בה כנסייה נוספת עם מנהגים שונים.
כת ידועה שהוקמה מפורשי הכנסייה הייתה כת הדייווידים של דייוויד כורש.
חוק - החוק האלוהי מגולם בעשרת הדיברות.
שבת - יום השבתון חל ביום השביעי בשבוע, משקיעת השמש ביום שישי עד שקיעת השמש בשבת.
ההתגלות השנייה של ישו וקץ הימים - ישו יחזור לארץ בגופו אחרי תקופת עקה, שבמהלכה השבת תהיה שעת מבחן עולמית.
ההתגלות השנייה תתחיל תקופה של אלף שנים של מלכות השמים.
הטבע המאוחד של האנושות - האנושות היא גוף אחד שאינו ניתן לחלוקה.
לבני אדם אין נשמה נצחית, ואין קיום תודעתי לאחר המוות.
חיי נצח מותנים - החוטאים אינם נידונים לגיהנום נצחי, אלא מושמדים לעד.
המאבק הגדול - האנושות מצויה במאבק בין ישו המשיח לבין השטן.
המנוחה השמימית - בעזיבתו את הארץ, החל ישו בהנהגת שלטון של כפרה מהמקדש השמימי.
דין המבוסס על חקירה - משפטם של הנוצרים המוצהרים החל בשנת 1844. החקירה תקבע מי יזכה לישועה ותוכיח לכל הברואים כי האל עושה משפט צדק עם בני האדם.
שארית הפליטה - יהיו אלו אשר ישמרו את מצוות אלוהים בתורה ויחזיקו ב"עדותו של ישו".
רוח הנבואה - שליחותה של אלן ג.
וויט נקראת רוח הנבואה, וכתביה נחשבים ל"מקור אמת" אשר משלים, אך לא מחליף, את הכתובים, שמטרתם להעניק לקהילת המאמינים כלי שבו היא תוכל לבצע את תפקידיה המגוונים למען קיום מצוותיו של אלוהים בעידן הנוכחי והפצת בשורת הישועה באל ובבנו.
כך לדוגמה, אחד הספרים שלה הנקרא בעברית "אבות האומה ונביאי ישראל" יצא לאור לאחרונה.
ספר זה מתאר את ראשיתה של האנושות ונפילתה בחטא ומביא את סיפוריהם של אבות ואימהות האומה, אדם וחווה, נח, יעקב ורחל, יוסף, משה רבנו, דוד המלך ורבים אחרים.
הספר מתאר את אותו צור אמונה שממנו שאבו אבות האומה והנביאים את הכוח וההשראה שבו שמו את מבטחם.
מאז היווסדה בשנות ה-60 של המאה ה-19, הכנסייה דוגלת בתזונה צמחונית, במיוחד צריכת מזונות כשרים המתוארים בספר ויקרא פרק 11, כלומר הימנעות מבשר חזיר, ארנב, רכיכות ובעלי חיים אחרים שנאסרו כ"טמאים".
הכנסייה אוסרת על חבריה לצרוך משקאות אלכוהוליים, טבק וסמים לא חוקיים.
בנוסף, חלק מהאדונטיסטים נמנעים ממזון מעובד ומקפאין.
לקהילה יש מיסיון בישראל שתפקידו לפנות ליהודים ולאחרים על מנת להמיר את דתם.
בתי הקהילה בישראל נקראים "בתי כנסת", ונמנעים בהם מצורת הצלב – שאינו מקובל בקהילה בישראל כסמל הרשמי שלה.
אגף זה פעיל בארגנטינה, צ'ילה, אורוגוואי, הולנד, ארצות הברית (בעיקר בפלורידה) ובישראל.
אנשי הקהילה מפעילים בישראל 28 מרכזי קהילה, רובם למען עובדים זרים ברומנית, ספרדית, רוסית ואנגלית, וכן מרכז באמהרית ובעברית.
ארבעת האחרונים פונים ליהודים עולי אתיופיה, עולי הארצות דוברות האנגלית והרוסית, ויהודים ישראלים.
לקהילה האדוונטיסטית לשכה הנקראת 'קרן הידידות עם היהודים', ובראשה ריצ'רד אלופר (Richard Elofer).
בסוף שנת 2000 הוזמן אלופר למפגש ראשי כנסיות נוצריות עם נשיא מדינת ישראל משה קצב.
בשנת 2003 פורסמה כתבה אוהדת על ריצ'רד אלופר ופועלו בישראל בקרב שוהי עבודה ואחרים.
הכנסייה מפיצה ספרות בעברית שנועדה לציבור היהודי בישראל, דתי כחילוני.
חלק מאתר האינטרנט שלה מוקדש ומיועד ליהודים (הוא נקרא: "הקהילה האדוונטיסטית בני ציון").
הכנסה רעיונית היא מושג בדיני מיסים המתאר מצב בו רשויות המס מכירות בהכנסה שלא התקבלה בכסף, כאשר ניתן נכס או שירות בחינם או במחיר הנמוך משווי השוק, או כאשר ניתנת הלוואה ללא ריבית או בריבית הנמוכה ממחיר השוק.
זאת כאשר מתן השירות/הלוואה/נכס ניתן במסגרת אחת ממערכות היחסים הבאות: ממעביד לעובד, מספק ללקוח, בעל שליטה או קרובו המקבל את ההטבה מחברה שבשליטתו.
עקב ההכרה בהכנסה זו, נדרש בעל ההכנסה לשלם מס הכנסה בגינה.
הכנסה רעיונית הוכרה במשפט הישראלי כבר בשנות ה-60 של המאה ה-20. בפסק דין שמרלינג ושפר נקבע, שגם הכנסה בשווה כסף חייבת במס.
פסק הדין הנ"ל עוסק במקרה שקבוצת חקלאים עיבדה קרקע עבור פרדסנים, והפרדסנים בתמורה נתנו להם לשתול עגבניות בפרדס, נפסק כי לפרדסנים הכנסה מדמי שכירות ולחקלאים הכנסה ממשלח יד, למרות שכסף ממשי לא עבר בין שתי הקבוצות.
רואים את הסיטואציה כאילו הפרדסנים השכירו לחקלאים את הקרקע, ולכן יש להם הכנסה מדמי שכירות, ובכסף הרעיוני הזה, הם שילמו לחקלאים עבור עיבוד הקרקע, ולכן רואים את החקלאים כבעלי הכנסה משירותי עיבוד הקרקע.
בפסק דין מנחם, השופט ויתקון קובע במקרה של הכנסה בשווה כסף, אנו רואים את העסקה כאילו בוצעו כאן שתי עסקאות נפרדות, החייבות במס, גם אם כסף ממשי לא ניתן בין שני הצדדים :
" אין גם להתעלם מן העיקרון, שעסקה או פעולה, שבדרך רגילה יוצרת הכנסה-שבפירות, אינה חדלה להיות מקור להכנסה חבת-מס בשל כך בלבד שהיא נעשתה לא תמורת כסף אלא תמורת נכס או הנאה אחרת הניתנת להפך לכסף.
כל עסקת-חליפין, למעשה כרוכות בה בעסקה אחת שתי עסקאות.
צד אחד -הוא הנישום - משכיר נכס או, למשל, נותן הלוואה או שירות כלשהו אך במקום לקבל כ- quid pro quo שכר דירה או ריבית, עמלה או כל תמורה אחרת המתאימה לסוג השירות או הפעולה, יקבל הוא נכס הון או שירות כלשהו.
ואילו הצד השני נותן את הנכס או את השירות תמורת ההשכרה, ההלוואה או השכירות, שהוא מקבלו "
בפס"ד זילברשטיין מינץנקבע כי סעיף 2 לפקודת מס הכנסה הוא המקור למיסוי הכנסה רעיונית, וסעיף 3(ט) לפקודה הוא רק סעיף כימות ותחימה של ההכנסה, ואינו יוצר מקור הכנסה עצמאי, אלא מפנה לסעיף 2, לצורך קבלת מקור המיסוי.
הכנסה פסיבית היא הכנסה הנובעת מתזרים מזומנים, הדורשת מינימום מאמץ על ידי בעליו (תאורטית השקעת מאמץ חד פעמי).
ניתן לסווג הכנסה לשלושה סוגים: הכנסה פעילה, הכנסה פסיבית והכנסות מתיק.
הכנסה פסיבית מגיעה רק משני מקורות: פעילות השכרה או "פעילות מסחרית או עסקית בה אינך משתתף באופן מהותי".
מוסדות פיננסיים וממשלתיים אחרים מכירים בה גם כהכנסה המתקבלת מצמיחה בהון או ביחס לתכנון שלילי.
הכנסה פסיבית בדרך כלל מלווה במס.
הכנסה פסיבית שונה מהכנסה פעילה והכנסות מתיקי השקעות במגוון דרכים.
הכנסה פסיבית מוגדרת בדרך כלל כזרם של הכנסה שנצבר עם מעט מאמץ, והיא נקראת הכנסה פסיבית פרוגרסיבית כאשר יש מעט מאמץ אשר נדרש מן הפרט המקבל את ההכנסה הפסיבית על מנת להגדיל את זרם ההכנסות.
דוגמאות להכנסה פסיבית כוללות הכנסות מהשכרה וכל פעילות עסקית שבה בעל הרווחים אינו משתתף באופן מהותי במהלך השנה.
מס הכנסה מגדיר הכנסה פסיבית כהכנסות ממקורות הכנסה אשר אין הם "עסק או "משלח-יד", כגון הכנסות מדמי שכירות, הכנסות מתמלוגים, מדיווידנד ומריבית, מדמי מפתח וכדומה, נחשבות להכנסות פסיביות והן תמוסינה על פי סעיף 2(6) או 2(7) לפקודת מס הכנסה (נוסח חדש), התשכ"א-1961 (להלן: "הפקודה").
דוגמאות להכנסות שהמוסד לביטוח לאומי רואה בהן הכנסות פסיביות הן: דיווידנד, שכר דירקטורים, הכנסות מחוץ לארץ, ריבית, דמי ניכיון, דמי שכירות ועוד.
הכנסה פסיבית שונה מהכנסה פעילה המוגדרת כהכנסה שהורווחה.
הכנסה פעילה ליניארית מתייחסת לאחת שנדרשת כל הזמן להישאר פעילה כדי לשמור על זרם ההכנסה, וברגע שאדם בוחר להפסיק לעבוד ההכנסה גם תעצר, דוגמאות להכנסה פעילה כוללות שכר, הכנסה עצמית, שותפות.
ההכנסות מתיק ההשקעות נגזרות מהשקעות וכוללות רווחי הון, ריבית, דיבידנדים ותמלוגים.
ישנם שני סוגים של פעילויות פסיביות:
כל הכנסה אשר מניבה תזרימי מזומנים - הכוללים רווחים מבעלות על הון, דמי שכירות מבעלות על משאבים כגון הכנסות מהשכרה ותזרים מזומנים נכנס מנדל"ן או מקרקעין כלשהו וריבית מנכסים פיננסיים.
דוגמאות להכנסה מסוג זה: דירה המושכרת לדיירים, שטח מסחרי המושכר לפעילות עסקית כלשהי או כסף המושקע בקרן נאמנות או בפק"מ (פיקדון קצר מועד) ונושא ריבית מניבה.
פעילות מסחרית או עסקית בה לא משתתפים באופן מהותי במהלך השנה.
צורות של שותפויות מסוימות עשויות להיחשב כפסיביות כל עוד אין לשותף תפקיד כלשהו בחברה ומחליפות את השקעת ההון שלהן בתמורה לנתח מהרווחים.
הכנסייה באלוני אבא היא כנסייה אוונגלית השוכנת במרכז המושב אלוני אבא.
הכנסייה הוקמה בשנת 1916, בידי תושבי המושבה הטמפלרית ולדהיים, לאחר שחלק מהטמפלרים שבו אל חיק הכנסייה הלותרנית.
במהלך מלחמת העולם השנייה הביעו הטמפלרים את תמיכם בשלטונו של היטלר ובגרמניה הנאצית.
הבריטים חששו שיפעלו נגדם צבאית מתוך תמיכה זו, וגירשו את הטמפלרים מהארץ.
רוב הטמפלרים גורשו לאוסטרליה והשאר לאירופה ולאסיה.
המקום שימש ככנסייה עד סוף שנות החמישים, עם גירוש אחרוני הטמפלרים.
באפריל 1948 נכבשה המושבה בידי מתיישבים יהודים.
לאחר הקמת המושב אלוני אבא בשנת 1955 שופצה הכנסייה.
המבנה שימש כבית תרבות מאותה שנה ועד לשנת 1971 ולאחר מכן נזנח והפך למרכז בילוי בעבור בני נוער.
הכנסייה עוצבה בסגנון נאו-גותי, והאבנים להקמתה נחצבו בנחל ציפורי.
הכנסייה באובר היא יצירה באמצעות צבע שמן של הצייר ההולנדי וינסנט ואן גוך מ-1890. הכנסייה עצמה נמצאת באובר-סיר-אוּאז (Auvers-sur-Oise), כ-27 קילומטר מצפון-מערב לפריז.
לצד ציורים אחרים מתקופת הזמן הקצרה באובר-סיר-אואז, כגון "בית העירייה באובר" וציורים של בתים עם גגות סכך, נראה כי ציור זה מזכיר סצנות מהנופים הצפוניים של ילדותו ונעוריו של ואן גוך.
ואן גוך חש נוסטלגיה לנופי ילדותו בתקופה ההיא, והוא ציין במכתב כי הוא צייר יצירות מנופי הצפון בהתבסס על זיכרונו.
ואן גוך השתמש בצבע כחול קובלט ליצירת השמיים בציור, צבע שהוא השתמש גם כדי ליצור את "Portrait of Adeline Ravoux" שנעשה באותה תקופה.
המוטיב של דרכים מתפצלות המתואר בציור מופיע גם באחת מיצירותיו האחרונות, "שדה חיטה עם עורבים".
החצר של הכנסייה מואר בשמש, בניגוד לכנסייה עצמה הנמצאת בצל.
בצעירותו, ואן גוך רצה להיות כומר, אך הוא פוטר מתפקידו.
במכתב לאחיו, תיאו, מיולי 1880 הוא ציטט את "הנרי הרביעי" של ויליאם שייקספיר על הריקנות האפלה שבתוך הכנסייה.
הכנסייה באובר הופיעה בפרק העשירי בעונה החמישית של סדרת הטלוויזיה "דוקטור הו" בשנת 2010. למרות שבפרק הוצגה הכנסייה באובר, למעשה זאת הייתה קתדרלת לאנדאף שבווילס.
הכנסה לנפש או הכנסה ממוצעת היא מדד לקביעת ההכנסה הממוצעת שאדם מרוויח באזור נתון (עיר, אזור, מדינה וכו') בשנה מסוימת.
במדינות רבות, ההכנסה לנפש נקבעת באמצעות סקרי אוכלוסין רגילים, כמו סקר הקהילה האמריקאית .
סקר זה מאפשר חישוב של הכנסה לנפש הן עבור המדינה כולה והן עבור אזורים או קבוצות דמוגרפיות ספציפיות.
עם זאת, השוואת הכנסה לנפש בין מדינות שונות לעיתים קרובות תהיה מורכבת, מכיוון שמתודולוגיות, הגדרות ואיכות הנתונים עשויים להשתנות באופן משמעותי.
מאז שנות ה-90, ה-OECD ערך סקרים קבועים בקרב 38 המדינות החברות בו, תוך שימוש במתודולוגיה סטנדרטית ובמערכת של שאלות.
הכנסה לנפש משמשת לעיתים קרובות למדידת ההכנסה הממוצעת של מגזר ולהשוואת העושר של אוכלוסיות שונות.
הכנסה לנפש משמשת לעיתים קרובות גם למדידת רמת החיים של מדינה.
כאשר משתמשים בה להשוואת רמות הכנסה בין מדינות שונות, היא מתבטאת בדרך כלל באמצעות מטבע בינלאומי נפוץ, כגון אירו או דולר אמריקאי.
מדד זה הוא אחד משלושת המרכיבים של מדד הפיתוח האנושי של מדינה.
בעוד שהכנסה לנפש יכולה להיות שימושית עבור מחקרים כלכליים רבים, יש לה גם מגבלות:
השוואות של הכנסה לנפש לאורך זמן צריכות להתחשב באינפלציה.
ללא התאמה לאינפלציה, הנתונים נוטים להפריז בהשפעות הצמיחה הכלכלית.
השוואות בינלאומיות יכולות לתת תוצאה מעוותת על ידי הבדלי יוקר המחיה שאינם משתקפים בשערי החליפין.
כאשר המטרה היא להשוות את רמת החיים בין מדינות, התאמה להבדלים בשווי כוח הקנייה תשקף בצורה מדויקת יותר את מה שאנשים באמת יכולים לקנות בכספם.
מדד הכנסה לנפש הוא ערך ממוצע, ואינו משקף את חלוקת ההכנסה במדינה או באזור שבו נערכה הבחינה.
אם חלוקת ההכנסות של מדינה אינה מאוזנת באופן קיצוני, מעמד עשיר קטן יכול להגדיל את ההכנסה לנפש באופן משמעותי בעוד שלרוב האוכלוסייה אין שינוי בהכנסה.
מבחינה זו, הכנסה חציונית שימושית יותר בעת מדידת שגשוג מאשר הכנסה לנפש, מכיוון שהיא פחות מושפעת מחריגים.
פעילות שאינה כספית, כגון סחר חליפין או שירותים הניתנים בתוך המשפחה, בדרך כלל לא נספרת.
חשיבותם של שירותים אלה משתנה מאוד בין כלכלות.
ההכנסה לנפש אינה מתייחסת לשאלה אם ההכנסה מושקעת בגורמים העלולים לשפר את התפתחות האזור, כגון בריאות, חינוך או תשתיות.
הכנסות מפרסום מהוות מקור הכנסה משמעותי עבור מגוון רחב של גורמים, מחברות ענק ועד ליחידים.
הן נוצרות כתוצאה מהצגת פרסומות בתשלום במגוון רחב של פלטפורמות, הן דיגיטליות והן פיזיות.
בעוד שהאינטרנט והמדיה החברתית שולטים בחלק הארי משוק הפרסום העולמי, קיימות גם אפשרויות פרסום מסורתיות כמו טלוויזיה, רדיו, עיתונות ומגזינים, שלטי חוצות, תחבורה ציבורית ועוד.
גוגל, פייסבוק, אמזון ומיקרוסופט שולטות בחלק הארי משוק הפרסום הדיגיטלי העולמי.
עם זאת, התפתחותן של פלטפורמות נוספות והגידול בהשפעתם של יוצרי תוכן עצמאיים, אושיות רשת ומשפיענים, יצרו הזדמנויות רווחיות גם עבור גורמים נוספים במרחב הדיגיטלי והפיזי.
הקשר ההדוק בין עיתונות לפרסום הוא תוצר של התפתחות היסטורית ארוכה, שראשיתה במאה ה-15 עם המצאת הדפוס.
מודל זה, שצמח והתפתח עם השנים, עיצב את פני העיתונות המודרנית והשפיע עמוקות על התנהגות הצרכנים והחברה בכללותה.
לפני המצאת הדפוס, מודעות פרסום הופיעו בצורת כרוזים שהוצמדו לקירות או הוקראו ברחובות.
עם המצאת הדפוס, מודעות אלה מצאו את דרכן לעיתונים הראשונים, ששימשו בעיקר ככרוזים חדשותיים.
עליית העיתונות העצמאית ובכך גם עליית שוק הפרסום, הובילה לתחרות רבה יותר של עיתונות כלומר, נוספו הרבה מתחרים חדשים לשוק.
המחקר מחדש ראיות אמפיריות לטענה כי תנאי השוק בכלל, וצמיחת הפרסום בעיתונים בפרט מסבירים את העצמאות הפוליטית של התקשורת.
נמצא, כי עצמאות העיתונים הייתה קשורה באופן חיובי לתעריפי הפרסום המקומיים ומותאמת לפי תפוצה.
כלומר, באזורים בהם הייתה צמיחה מהירה יותר של תחום הפרסום, סביר כי העיתונים היו בו עצמאיים ולא פוליטיים.
בעקבות העלייה בשוק העיתונות העצמאית, האזרח הפשוט הפך להיות יותר מעודכן בכל, גם בפוליטיקה וגם בפרסומים.
במאה ה-19, עם התפתחות התעשייה והמסחר, חלה עלייה משמעותית בביקוש לפרסום בעיתונים.
כדי לממן את ההוצאות הגבוהות של הדפסה והפצה, עיתונים רבים אימצו את "מודל עיתונות הפני".
מודל זה, שבו רוב הכנסות העיתון מגיעות מפרסום מודעות ולא ממכירת העיתון עצמו, הפך לדומיננטי בעולם העיתונות.
הפרסום החל להוות מקור הכנסה חלופי עבור העיתונים.
שוק העיתונות הסתמך פחות על תמיכה כספית ממפלגות ויכול היה להתנהל באופן עצמאי יותר.
מודל זה אפשר לעיתונים להציע מחירים נמוכים יותר לקוראים, להשקיע יותר במשאבים עיתונאיים ולספק למפרסמים גישה לקהל רחב.
עם זאת, הוא העלה שאלות אתיות וחברתיות לגבי השפעת הפרסום על העיתונות ועל הציבור.
עלה חשש כי הדגש על הכנסות מפרסום עלול לפגוע באובייקטיביות העיתונאית ולהוביל לירידה באיכות התוכן העיתונאי.
כיום ישנן מגוון שיטות בשוק הפרסום שבהם אינדיבידואלים וחברות יכולים להשתמש על מנת ליצור רווחים מהרשת.
בין השיטות הללו ניתן למצוא פרסומות הנלוות לאתר האינטרנט של הגופים השונים או תוכן המופץ ברשתות החברתיות השונות.
ענקיות הטכנולוגיה הדיגיטלית כגון גוגל, פייסבוק, יוטיוב, אמזון ומיקרוסופט מאפשרות לבעלי אתרים ויוצרי תוכן לקיים שיתופי פעולה ולהציג תוכן פרסומי ברשת הדיגיטלית שלהם.
תוך שיתוף פעולה עם חברות הענק האלו, יוצרי תוכן אלו יכולים לקבל נתח גדול מהכנסות הפרסום.
אנשים וארגונים יכולים להרוויח הכנסה משמעותית מפרסום.
בארצות הברית ההכנסות מפרסום באינטרנט צמחו ב־22.6% ב־2017 בהשוואה ל־2016 והגיעו ל־40.1 מיליארד דולר.
הכנסות שהרוויחו אנשים, ארגונים ואושיות רשת ממקורות פרסום מקוונים נחשבות חייבות במס במספר מדינות, וגם בישראל.
על כל תוכן שממנו האינדיבידואל או החברה תייצר הכנסה עליהם לדווח לרשויות המס וגם לציין זאת בתוך הפרסום, אי ציון צמד המילים "פרסום ממומן" או "בשיתוף עם" יכול להוביל לתביעת כנגד המפרסם על הטעיית הציבור.
בנוסף, מדידת הכנסות מפרסום, בעיקר בעידן הדיגיטלי, הפכה למשימה מורכבת ומאתגרת.
ההתפתחות המהירה של פלטפורמות פרסום חדשות, כמו רשתות חברתיות, מנועי חיפוש, ומכשירים ניידים, יצרה מגוון רחב של פורמטים וטקטיקות פרסום.
לצד זאת, עלייתו של הפרסום הסמוי והשיווק המשפיעני מעמידה אתגר נוסף על מדידת ההכנסות.
קושי זה נובע מקושי להבחין בין תוכן שיווקי לתכנים אורגניים, וכן מהעובדה שפעמים רבות קשה לעקוב אחר המסלול המדויק של הלקוח עד לביצוע רכישה.
מדידה לא מדויקת עלולה להוביל להחלטות עסקיות שגויות, לבזבוז תקציבים ולהקשות על אופטימיזציה של אסטרטגיות השיווק.
מכאן ניתן להסיק את חשיבות השיקוף לתוכן ממומן.
בנוסף, טכנולוגיית חסימת פרסומות היא בעייתית עבור אותם חברות ואנשים פרטיים המעוניינים להרוויח כסף על ידי הצגת פרסומות לצד התוכן שלהם.
כיום, רבים מן המשוטטים ברשת משתמשים בטכנולוגיה המצמצמת או מונעת מהן לחלוטין להיחשף לפרסומות הקופצות למסך בעת הגלילה ברשת.
אחד הסקרים בנושא מצא כי 16% מהמשתמשים באינטרנט ברחבי העולם משתמשים בחוסמי פרסומות.
שיעור זה גבוה במיוחד בקרב צעירים, כאשר 24% מהמשתמשים בגילאי 18–34 משתמשים בחוסמי פרסומות.
טכנולוגיה זו מאפשרת למשתמשים לחסום פרסומות בזמן ביקור באתר נתון, ובכך להגביל את חשיפת המפרסמים.
דבר זה עלול לפגוע בהכנסתם המתבססת על כמות הצפיות או כמות הקלקות על הפרסומת.
התקשורת המסורתית, הכוללת עיתונות מודפסת, רדיו וטלוויזיה, חוותה ירידה משמעותית בהכנסות מפרסום בשנים האחרונות.
זאת בשל מעבר הדרגתי של הצרכנים לצריכת מדיה דיגיטלית.
פלטפורמות דיגיטליות כמו גוגל, פייסבוק, יוטיוב, ואינסטגרם מציעות למפרסמים מגוון רחב יותר של אפשרויות טרגוט, מדידה מדויקת יותר של ביצועי הקמפיינים, והזדמנות להגיע לקהל יעד מגוון וממוקד יותר.
בישראל התמונה דומה למגמות העולמיות.
ענקיות הטכנולוגיה זוכות לחלק הארי מהתקציבים הפרסומיים, בעוד שהתקשורת המסורתית נאבקת לשרוד.
עם זאת, גם בישראל התקשורת המסורתית עדיין מחזיקה בחלק משמעותי מהשוק, במיוחד בתחומים מסוימים כמו חדשות ופוליטיקה.
גוגל היא ענקית הפרסום, הטכנולוגיה ושם דבר בעולם הפרסום המקוון.
היא נחשבת לאחת מפלטפורמות הפרסום הגדולות והמשפיעות ביותר בכל העולם.
עם נתח שוק אדיר של למעלה מ־90% מהחיפושים העולמיים, נכון למרץ 2019. יתרה מזאת, גוגל מחזיקה בעמדת מפתח בכל הנוגע לפרסום דיגיטלי.
כאמור, גוגל היא תאגיד רב לאומי עצום המשפיע על חיינו בכל דרך אפשרית, משום שהיא מתמחה בשירותים ומוצרים הקשורים לאינטרנט, החל ממנוע חיפוש ועד לפרסום מקוון.
ההצלחה של גוגל נובעת ממערכת הפרסום המתקדמת שלה, הכוללת מגוון רחב של שירותים ומוצרים, למשל: גוגל היא פלטפורמת החיפוש הפופולרית ביותר בעולם, היא מאפשרת למפרסמים להציג את המודעות שלהם בפני קהל רחב וגדול יותר של משתמשים רלוונטיים.
בנוסף, חלק מפלטפורמת החיפוש בגוגל היא Google AdSense שהיא רשת פרסום שמאפשרת לאתרים להציג מודעות באמצעות גוגל ולקבל על כך תשלום עבור כל לחיצה על המודעה.
מערכת הפרסום של גוגל מספקת הכנסות אדירות הן עבור החברה עצמה והן עבור בעלי אתרים וחברות קטנות המשתתפים כאמור ב-Google AdSense.
בשנת 2018 פרסום מקוון היווה 84% מההכנסות של Alphabet Inc (חברת האם של גוגל) וזה הפך אותו למקור ההכנסה העיקרי של החברה.
ניתן לומר שההשפעה של חברת גוגל היא עצומה ורחבה מאוד, עם זאת, היא זכתה לביקורות רבות בנוגע לזכויות יוצרים ופרטיות.
אולם, אין ספק שהיום גוגל היא אחת החברות המשפיעות ביותר בעולם.
השירותים והמוצרים שלה הם חלק בלתי נפרד מהחיים שלנו.
פייסבוק היא אחת הרשתות החברתיות הגדולות והפופולריות בעולם, עם מיליארדי משתמשים פעילים מדי חודש.
הפרסום בפייסבוק מהווה חלק משמעותי מהכנסות החברה ומאפשר לעסקים להגיע לקהל רחב ומגוון.
מערכת הפרסום של פייסבוק נקראת Facebook Ads Manager.
זו פלטפורמה מקיפה המאפשרת ליצור, לנהל ולמדוד קמפיינים פרסומיים.
פייסבוק מאפשרת לעסקים לפרסם בכל אתר האינטרנט שלה, תוך שימוש בידע המעמיק שלה על הדמוגרפיה והאינטרסים של המשתמשים, כדי להבטיח שלכל פרסומת נתונה יש סיכוי טוב להגיע לקהל היעד הספציפי שלה.
פייסבוק גובה עמלה עבור כל קליק על פרסומת, המכונה עלות פר קליק.
פלטפורמת פרסום נוספת שהחברה מציעה נקראת "Facebook Ad Breaks" מאפשר למשתמשים להרוויח הכנסות מפרסומות שמתנגנות במהלך הסרטונים שלהם.
על הסרטונים להיות באורך של שלוש דקות לפחות, כאשר הפרסומת לא תופיע עד סוף הדקה הראשונה לפחות.
ההכנסות מפרסום וידאו דיגיטלי צמחו ב-35.8% ל-5.2 מיליארד דולר ב־2017. עם מיליארדי משתמשים פעילים, פייסבוק מספקת גישה למגוון רחב של קהלים בכל רחבי העולם.
יוטיוב הוא אתר שיתוף סרטונים פופולרי, הנמצא תחת חברת האם של גוגל, חברת Alphabet Inc.
בשנת 2006 גוגל רכשה את יוטיוב תמורת סכום נכבד של 1.65 מיליארד דולר, צעד שהפך אותה לשחקנית מרכזית בעולם שיתוף התכנים.
כיום, יוטיוב עומדת בפני עצמה כאימפריית מדיה מרשימה, עם שווי מוערך של 70 מיליארד דולר, נכון לשנת 2015. האתר מושך אליו קהל עצום של למעלה מ־30 מיליון מבקרים יום יומיים בממוצע, דבר ההופך אותו לפלטפורמה אטרקטיבית עבור מפרסמים המעוניינים להגיע לקהל רחב.
עד שנת 2022 יוטיוב היה האתר עם כמות הכניסות הרב ביותר, אחרי גוגל, אולם בהמשך הוא ירד למקום שני בשל עליית אפליקציית הטיקטוק.
יוטיוב אינה רק פלטפורמת פרסום עבור חברות גדולות אלא גם נותנת במה ליוצרי תוכן מכל העולם ומאפשרת להם לייצר הכנסות נאות מהסרטונים שהם מעלים.
ביוטיוב יש מגוון אפשרויות להכנסות מפרסום; למשל, תוכנית שותפים של יוטיוב שהיא תוכנית המאפשרת ליוצרים להציג מודעות לפני, במהלך או אחרי הסרטונים שלהם, זאת בתמורה לתשלום עבור כל לחיצה או צפייה.
אפשרות נוספת היא שיווק סחורה.
הכוונה למכירת מוצרים ממותגים הקשורים לערוץ, מעין מרצ'נדייז שמזוהים עם בעלי הערוץ.
שיווק שותפים הוא מודל עסקי שבו אדם או חברה מקדמים מוצרים או שירותים של חברה אחרת תמורת עמלה על כל מכירה או ליד שנוצר כתוצאה מהקידום.
המפרסם יוצר תוכנית ליוצרי התוכן ומספק להם כלים וחומרי שיווק, כגון קישורי שותפים, באנרים וטקסטים שיווקיים.
יוצר התוכן משתמש בכלים אלה כדי לקדם את המוצרים או השירותים של המפרסם באתר האינטרנט שלו, ברשתות החברתיות או בערוצים אחרים.
כאשר לקוח רוכש מוצר או שירות דרך קישור שותפים, המפרסם מזהה את יוצר התוכן ומעניק לו עמלה.
לדוגמה: בלוגרים רבים מקדמים מוצרים ושירותים קשורים לתחום שלהם באמצעות שיווק שותפים, דוגמה נוספת הם יוטיוברים הכוללים קישורי שותפים בסרטונים שלהם.
תשלום פר קליק (CPC): מודל המבוסס על תשלום עבור כל לחיצה על המודעה.
המפרסם משלם רק כאשר המשתמש לוחץ על המודעה, ולא עבור הופעת המודעה עצמה.
זהו מודל תמחור נפוץ בפרסום דיגיטלי, במיוחד במנועי חיפוש וברשתות חברתיות, כיוון שהוא מבטיח שהמפרסם משלם רק אם וכאשר ישנה אינטראקציה ממשית עם המודעה.
תשלום לפעולה (CPA): מודל בו המפרסם משלם רק כאשר מתבצעת פעולה מוגדרת מראש, כמו רכישה, הרשמה, או מילוי טופס.
מודל זה מספק למפרסמים מדד ישיר של החזר על ההשקעה בפרסום (ROI), כיוון שהתשלום מתבצע רק כאשר המודעה מביאה לתוצאה הרצויה.
תשלום לצפייה (CPV): מודל המתמקד במודעות וידאו.
המפרסם משלם עבור כל צפייה במודעה.
לרוב, צפייה מוגדרת כצפייה במודעה במשך זמן מינימלי מסוים (למשל 30 שניות) או אינטראקציה אחרת עם הווידאו.
מודל זה נפוץ בפלטפורמות כמו YouTube ובאתרים אחרים שמציעים פרסום וידאו.
תגובות למגמות העולות בשוק הפרסום וההשפעה על הכנסות מפרסום
חסימת מודעות מתייחסת לשימוש ביישומי מחשב או בתוכנות שונות במטרה להסיר פרסומות מקוונות.
טכנולוגיה זו מסכנת את ההכנסות של יוצרי תוכן ובעלי אתרים.
בשנת 2018, גוגל הודיעה על השקת תוכנה לחסימת פרסומות בדפדפן האינטרנט שלה, כרום, שמטרתה לטפל באתרים או פרסומות הפוגעות בחוויית המשתמש ואינן ניתנות להסרה מיידית.
גוגל הודיעה כי טכנולוגיית חסימת הפרסומות שלה תהיה זמינה למשתמשי מנוע החיפוש שלה ללא צורך בהורדת אפליקציות צד שלישי או התקנת תוכנות חיצוניות.
חסימת פרסומות על ידי דפדפן כרום, שהוא אחד מהדפדפנים הפופולריים ביותר בעולם, יכולה להקטין באופן משמעותי את הכנסות הפרסום של אתרים.
אם חלק רחב מן המשתמשים משתמשים בחסימת פרסומות, מספר הקליקים על פרסומות ומספר ההופעות שלהן (impressions) רדו, מה שיוביל לאובדן הכנסות ישיר עבור אתרים אלו.
ישנו חשש כי גוגל, כשחקן מרכזי בתחום הפרסום המקוון, עושה שימוש בכוחה הדומיננטי בדפדפן כרום על מנת לקבוע את הסטנדרטים של פרסום באינטרנט.
יש המרגישים שגוגל מכתיבה את חוקי המשחק באופן שעשוי להיטיב עם עסקיה שלה על חשבון מתחרותיה.
בעוד שחסימת פרסומות בלתי ניתנות להסרה יכולה לשפר את חוויית המשתמשים, היא גם מגבילה את האתרים בדרכים שבהן הם יכולים להציג תוכן וליצור קשר עם משתמשיהם, דבר שיכול לפגוע ביצירת קשרים משמעותיים ובמודלים עסקיים מבוססי פרסום.
עולם הפרסום המקוון מתמודד עם אתגרים משמעותיים כתוצאה משינויים בהתנהגות הצרכנים.
צרכנים כיום מודעים יותר לטכניקות שיווק ומפתחים "עיוורון פרסומי", המקשה על מפרסמים להגיע אליהם ביעילות.
טכנולוגיות חסימת פרסומות, התעלמות מפרסומות, חשדנות כלפי מסרים שיווקיים וחיפוש אחר אותנטיות הם רק חלק מהגורמים שמקשים על מפרסמים להציג את תוכניהם בפני קהל היעד.
צרכנים נוטים לסמוך יותר על המלצות מחברים וקהילות מקוונות מאשר על פרסומות מסורתיות.
כדי להתמודד עם אתגרים אלה, נדרשים מפרסמים לפתח אסטרטגיות חדשות ויצירתיות.
פרסום מותאם אישית, שיווק תוכן, שיתופי פעולה עם משפיענים, התמקדות בחוויית הצרכן ושקיפות ואמינות הן רק חלק מהדרכים להתמודד עם שינויים אלה.
הצלחתם של מפרסמים בעתיד תלויה ביכולתם להתאים את עצמם לצרכים ולרצונות של קהל היעד, תוך יצירת חווית משתמש חיובית ומתן ערך אמיתי לצרכנים.
עיוורון הפרסומי אינו תופעה ייחודית לעולם הדיגיטלי.
גם בעולם הפרסום המסורתי, כפי שציינו אוונס, צ'פאר ופלמר (2011): "משתתפים התעלמו באופן עקבי מפרסומות מבוססות טקסט, והדגימו נטייה חזקה לעיוורון בפרסומות מסוג זה".
מסתבר שצרכנים מפתחים מנגנוני הגנה מפני מסרים שיווקיים.
כרזות ענק, שלטי חוצות וספאם בדואר הן רק חלק מהפרסום המסורתי שצרכנים נוטים להתעלם ממנו.
גם בעולם המסורתי ניתן לראות שינויים בהתנהגות הצרכנים, לדוגמה: ירידה בצפייה בטלוויזיה המסורתית לטובת שירותי סטרימינג, שמציעים חווית צפייה ללא פרסומות.
השלכות חברתיות וכלכליות של עליית הפרסום והרווחיות ממנו
הכנסות מפרסום משפיעות באופן טבעי על הכלכלה במגוון דרכים, חלקן חיוביות וחלקן שליליות.
פרסומות מביאות לכך שצרכנים יהיו יותר מודעים למוצרים החדשים או אלה שכבר קיימים, וזה מוביל לעלייה במכירות ולצמיחה כלכלית מדינית ועולמית.
בנוסף, פרסום מעודד תחרות בין החברות, דבר המוביל לשיפור השירותים ללקוחות.
כמו כן, הכנסות מפרסום מעודדות להעסיק מספר רב יותר של אנשים בישירות או בעקיפין ובכך ליצור עוד מקומות עבודה.
בנוסף, הכנסות מפרסום מסייעות במימון אמצעי תקשורת, מה שמאפשר להם לספק לציבור חדשות ומידע באופן אובייקטיבי, שלא תלוי בכספי פוליטיקה או השפעות חיצוניות.
לצד זאת, קיימות גם השפעות שליליות של צמיחת שוק הפרסום והפיכתו לרווחי ומייצר הכנסה, למשל: עלייה במחירים, מניפולציה בצרכנים ויצירת מצב של צרכנות יתר בו הצרכנים עלולים לקנות דברים שהם לא באמת צריכים.
בהיבט זה ניתן למצוא פרסום שקרי, במטרה להשלות את הצרכן וגם אתרים המוכרים מוצרים בצורה פיקטיבית, אשר גובים כספים כספים ומספקים ללקוח את המוצר.
מכאן חשיבות המודעות להשפעות החיוביות והשליליות של ההכנסות מפרסום.
הכנסייה האוונגלית של האחים הצ'כים (בצ'כית:Českobratrská církev evangelická או ČCE) היא הכנסייה הפרוטסטנטית הגדולה ביותר ברפובליקה הצ'כית ואחרי הכנסייה הרומית-קתולית, הכנסייה הנוצרית השנייה בגודלה במדינה זו.
היא הוקמה ב-1918 בצ'כוסלובקיה על ידי מיזוגן של הכנסיות הלותרניות והקלוויניסטיות והיא יורשת הכנסיות האלה ושל כנסיית "אחדות האחים" שפעלה בצ'כיה עד 1620.
ב-2019 הכנסייה דיווחה על 69,715 חברים בה ביותר מ-250 קהילות מקומיות, ה מחולקות לפי 14 "סניוראטים" או "פרסביטראטים" ברחבי הרפובקליה הצ'כית.
החל מ-1924 הכנסייה מוציאה לאור את הביטאון "Český bratr" (האח הצ'כי).
בארצות הצ'כיות התחילה כבר במאה ה-15 הרפורמציה הבוהמית או הצ'כית, מאה שנה לפני הרפורמציה של מרטין לותר.
באותה תקופה רוב הצ'כים (כ-85%) היו פרוטסטנטים.
קמו שתי כנסיות פרוטסטנטיות צ'כיות:הכנסייה ההוסיטית האוטרקוויסטית (1620-1431) והכנסייה המורבית או "אחדות האחים" (1620-1457).
האחרונה קמה מחדש באופן חלקי בשנות ה-שנות ה-1720 מחוץ לשטחי צ'כיה, תחת השם "הכנסייה המורבית".
עם זאת הכנסיות הלא קתוליות הוצאו מחוץ לחוק ב-1620 כשהובס סופית המרד הבוהמי והשליטים ההבסבורגים המנצחים כפו צעדים של קונטרה-רפורמציה בנחלות הכתר הבוהמי.
החרם על הנוצרים הרפורמים התמתן ב-1781 בעקבות צו הסובלנות (Toleranzpatent) של הקיסר יוזף השני שהתיר את פעילותן של הכנסיות הלותרניות והקלוויניסטיות ברחבי האימפריה ההבסבורגית.
דרישות לאיחוד הקהילות הפרוטסטנטיות הלותרניות והקלוויניסטיות הועלו בעוצמה כבר ב-1848. הפרוטסטנטים זכו חוקית לשוויון מלא עם הכנסייה הקתולית רק ב-1867 עם הקמת האימפריה האוסטרו-הונגרית.יחד עם זאת כנסיות צ'כיות קטנות המשיכו להיות אסורות עד להקמת הרפובליקה הצ'כוסלובקית הראשונה ב-1918.
אחרי מלחמת העולם הראשונה והכרזת הרפובליקה הצ'כוסלובקית, נציגי הקהילות הצ'כיות באספתם הכללית בדצמבר 1918 החליטו האופן חופשי להתמזג
הכנסייה האוונגלית של האחים הצ'כים הוקמה ב-1918 על י באמצעות איחוד הכנסיות הלותרניות והקלוויניזטיות בבוהמיה, מורביה ושלזיה הצ'כית.
לצד מסורות הכנסייה הלורתנית מאוגסבורג והמסורת הקלוויניסטית השווייצרית, היא נועדה לרשת את כנסיית "אחדות האחים" ואת הרפורמציה הצ'כית בכלל.
שמה משקף את הכרתה באוונגליון של ישוע הנוצרי לאור עדותן של הברית הישנה והברית החדשה, ככלל האמונה והחיים.
הכנסייה האוונגלית של האחים הצ'כים היא חברה במועצת הכנסיות העולמית, כמו כן בקהיליית הכנסיות הפרוטסטנטיות באירופה, בוועידת הכנסיות האירופיות, בפדרציה הלותרנית העולמית וכן בקהילייה העולמית של הכנסיות הרפורמיות.
הכנסייה מאורגנת בקהילות לפי שלוש רמות:
פרוכיה או "כנסייה" היא קהילה, יחידת יסוד של הכנסייה במובנה הרחב.
בראשה עומד פרסיבטריום או מועצת זקני הקהילה, הנבחרים על ידי אספת הקהילה, הבוחרת גם את הפסטור.
הפסטור ואחד הפרביסטרים - ה"קוראט" נחשבים לנציגי הכנסייה ומייצגים אותה רשמית.
הכנסייה האוונגלית של האחים הצ'כית כוללת 264 פרוכיות.
הקהילה הסניורית או הסניוראט כוללת כמה קהילות ממחוז מסוים לצורך פעילות וניהול משותף של הכנסייה.
ענייניה נקבעים על ידי אספת הסניוראט הנוקראת "קונבנט" שחבריה נבחרים על ידי אותן הקהילות לתקופה של ארבע שנים.
הקונבנט בוחר מספר שווה של פרסביטרים ופסטורים בוועד של הסניוראט שבראשותו עומד סניור או קוראטור של הסניוראט.
מושב הסניוראט הוא בקהילה שבה משרת הסניור כפסטור.
אוחרנובסקי - שאין לו בסיס גאוגרפי אלא כולל את הקהילות של "אחדות האחים" לשעבר
הרמה הכלל ארצית: האספה הכללית
בראש הכנסייה עומד מועצת הסינוד המורכבת מ-3 כמרים מפארוכיות ו 3 נציגים עמאים .
האספה הכלליץ או פרלמנט הכנסייה הכוללת את הנציגים נבחרים, נקראת
הסניור של הסינוד והקוראטור של הסינוד פועלים בשם הכנסייה כולה.
החל ממאי 2023 הסינוד של הכנסייה הרשה בהצבעה לאפשר ברכת זוגות חד-מיניים.
הדיאקונאט של הכנסייה האוונגלית של האחים הצ'כים הוקם מחדש ב-1989 והוא מספק סיוע סוציאלי, בריאותי ורוחני וסעד לאנשים מוגבלים, קשישים, חולים או בודדים, המצויים במצוקה, זאת ב 29 מרכזים בכל אזורי הרפובליקה הצ'כית.
הוא מפעיל 8 בתי ספר לילדים עם צרכים מיוחדים ונכויות משולבות.
ב-2004 נפתח הוספיס אוונגלי ראשון:"ציטדלה" בולאשסקה מזיז'יצ'י.
החל מ-1989 הכנסייה מעורבת במתן שירות רוחני בצבא ובבתי הסוהר.
מוסד לחינוך גבוה למטיפים ולעמאים:
הפקולטה האוונגלית לתאולוגיה באוניברסיטת קארל בפראג.
מוסדות לחינוך תיכוני ואקדמי :
האקדמיה האוונגלית בפראג - בית ספר גבוה לענייני חברה ומשפט ובית ספר תיכון
האקדמיה האוונגלית בברנו - בית ספר גבוה לענייני חברה ומשפט
האקדמיה האוונגלית בברנו - תיכון רפואי
האקדמיה האוונגלית בנאחוד - לעבודה סוציאלית (רווחה וחינוך)
האקדמיה האוונגלית באולומואוץ - * [ https://web.archive.org/web/20090227055803/http://ckonz.cz/ קונסרבטוריון כנסייתי]
הכנסייה מפעילה בית ספר יסודי "בית ספר האחים" בפראג.
בשיגור לחלל, הכנסה למסלול היא תמרון מסלולי המתאים את מסלולה של חללית, ומאפשר כניסה למסלול סביב כוכב לכת, ירח או גוף שמימי אחר, והופך ללוויין מלאכותי.
תמרון הכנסה למסלול כרוך בהאטה ממהירות העולה על מהירות המילוט של הגוף הרלוונטי, או האצה אליה ממהירות נמוכה יותר.
כאשר התוצאה היא מסלול העברה, למשל הכנסה למסלול ירידה, התמרון הוא הזרקת מסלול.
המסלולים אליהם מוכנסות החלליות הם מסלולים מחזוריים או קוואזי-מחזוריים, בדרך כלל סביב גוף שמימי מרכזי כמו כדור הארץ או השמש.
הם יכולים להיות גם מסלולים סביב נקודות לגראנז' במערכת מרובת גופים כמו מערכת כדור הארץ-ירח .
(לדוגמה, נאס"א השתמשה במסלול הלו עבור משימת קפסטון).
מסלולים נמוכים הם מסלולי עמוק בתוך "באר הכבידה" של גוף מרכזי.
דוגמאות לכך כוללות מסלול לוויני נמוך סביב כדור הארץ, ומסלול נמוך סביב הירח.
הכנסה למסלול נמוך יכולה לדרוש האטה משמעותית ביחס לגוף המרכזי, או תאוצה משמעותית כדי להגיע למהירות מסלולית עבור שיגור מפני השטח של כוכב לכת.
מסלולים בעלי אנרגיה גבוהה יותר, כמו מסלול גיאוסטציונרי, מושגים לעיתים קרובות באמצעות מסלולי העברה אליפטיים.
סוג אחד של הכנסה למסלול משמש בעת לכידה למסלול סביב גוף שמימי.
מהירות עודפת של מסלול העברה בין-כוכבי בדרך כלל נשמטת באמצעות ירי רקטי המכונה "שריפת הכנסה למסלול".
עבור תמרון כזה, מנוע החללית משמש להאטת מהירותה יחסית לגוף המטרה.
לדוגמה, כל משימת נחיתה על הירח מוצלחת של תוכנית אפולו השתמשה לראשונה בהנעה של מודול השירות של אפולו כדי להיכנס למסלול ירח נמוך.
עבור מסלולי הגעה מסוימים, הנעה בעלת דחף נמוך מספיקה כדי להשיג הכנסה למסלול.
החללית היטן השתמשה בגישה זו לראשונה, בשנת 1991.
הסוג השני של הכנסה למסלול משמש עבור לוויינים ששוגרו לאחרונה וחלליות אחרות.
רוב משגרי הלוויינים והחלליות המשמשים כיום יכולים לשגר מטען רק לטווח צר מאוד של מסלולים.
הזווית יחסית לקו המשווה והגובה המרבי של מסלולים אלה מוגבלים על ידי הרקטה ואתר השיגור בהם נעשה שימוש.
בהינתן מגבלה זו, רוב המטענים משוגרים תחילה למסלול העברה, שבו נדרש תמרון דחף נוסף כדי להפוך את המסלול האליפטי למעגלי הנובע מהשיגור הראשוני לחלל.
ההבדל העיקרי בין תמרון מסוג זה לבין הכנסה למסלול טרנספלנטרי ממונעת הוא השינוי הקטן משמעותית במהירות, הנדרש כדי להרים או להפוך מסלול פלנטרי קיים למעגלי, לעומת ביטול המהירות הניכרת של שיוט בין-כוכבי.
למרות שתמרוני הכנסה למסלול נוכחיים דורשים שריפות מתוזמנות מדויקות של רקטות כימיות קונבנציונליות, נעשתה התקדמות מסוימת בשימוש באמצעים חלופיים לייצוב מסלולים, כגון מנועי הנעה יונים או מנועי הנעה פלזמה כדי להשיג את אותה התוצאה תוך שימוש בפחות דלק לאורך זמן ארוך יותר.
בנוסף, מחקר על השימוש בקשרים חלליים מוליכים חשמלית לדחייה מגנטית של השדה המגנטי של כדור הארץ הראה פוטנציאל מסוים, דבר שיבטל כמעט לחלוטין את הצורך בדלק.
הכנסייה האשורית המזרחית (בארמית סורית: ܥܕܬܐ ܕܡܕܢܚܐ ܕܐܬܘܖ̈ܝܐ, בערבית: كنيسة المشرق الآشورية), פלג בנצרות, אשר התפלג משאר הכנסייה במאה ה-5 בעקבות המינות הנסטוריאנית.
לעומתו נסטוריוס דיבר על שתי פרסונות, ישויות נפרדות, כך שבצליבה ובסבל והעינויים שבמהלכה הייתה זו הפרסונה האנושית ולא האלוהית.
דעתו זו גונתה והוכרזה כמינות בוועידת אפסוס ב-431. נסטוריוס, אשר דחה טענות אלה מכל וכל, אך עם זאת סירב לחזור בו, גונה ונודה מהכנסייה.
המלחמה בין האימפריה הביזנטית לסאסאנית, אשר התרחשה בשנים 610–628, החלישה את הכנסייה האשורית, וכמה ממחוזותיה עברו למונופיזיטים; בנוסף על כך, נאסר על הכנסייה לבחור לעצמה קתוליקוס-פטריארך, וכומר ושמו הנאנה החל להטיף לתורתו של אוריגנס כנגד תורתו של תאודורוס ממופסואטיה, התורה המסורתית של הכנסייה האשורית.
במצב זה, באבאיי, שלאחר מכן כונה "הגדול", ניהל את הכנסייה למעשה למרות שתפקידו הרשמי היה "מפקח המנזרים שבצפון".
מאמציו של באבאיי נשאו פרי בשנת 612, כאשר כנס של הכנסייה האשורית הכריז על תורתו של תאודורוס ממופסואטיה כתורה המחייבת את כל המאמינים; כמה שנים מאוחר יותר, הנאנה תומך תורתו של אוריגנס, גונה ולעומת זאת הכריסטולוגיה שפיתח באבאיי נקבעה כמחייבת.
אנשי הכנסייה האשורית עסקו רבות בפעילות מיסיונרית במזרח.
כבר במאה ה-5 שליחי הכנסייה האשורית הגיעו לתימן ולקטר של היום, ואף להודו.
בשנת 635 קבוצת מיסיונרים אשוריים הגיעה לסין, וכעבור זמן לא רב משלחות דומות הגיעו למונגוליה, טיבט וסמרקנד.
עם זאת, התפשטות האמונה האשורית לא צלחה - בסין השליטים המקומיים דיכאו אותה, ובהודו בין המאות ה-16 וה-19 השתלטה הכנסייה הקתולית על הנוצרים המקומיים.
במאה ה-15 הוחלט, כי הפטריארך של הכנסייה לא ייבחר, אלא התואר יעבור בירושה מדוד לאחיין.
בשנת 1552 קבוצת היררכים של הכנסייה התמרדה כנגד הסדר זה, פרשה והקימה את הכנסייה הכשדית בראשותו של מר יוחנן ה-8, אשר עד מהרה קשרה עצמה עם הכנסייה הקתולית והצטרפה לקהילייה הקתולית בראשות האפיפיור.
עתה היו לכנסייה האשורית שני פטריארכים יריבים: האחד - מסורתי, שמקום מושבו בעיירה אלקוש בכורדיסטן העיראקית דהיום, והשני - קתולי, שמקום מושבו בדיארבקיר שבמזרח טורקיה דהיום.
מצב זה נמשך עד שנת 1662, כאשר מר שמעון ה-13, הפטריארך של דיארבקיר, החליט לפרוש מהקהילייה הקתולית ולחדש את הקשר עם הפטריארך של אלקוש, ועקר מדיארבקיר לעיירה קוכאניס במזרח אנטוליה, בגבול עיראק של ימינו.
האפיפיור מצדו מינה פטריארך אחר תחתיו עבור אלו מהקהילה האשורית בדיארבקיר שנשארו נאמנים לקהילייה הקתולית; קבוצה זו נודעה לימים ככנסייה הכשדית הקתולית.
בשנת 1804 הצטרפה אליה הקהילה האשורית שהתרכזה סביב הפטריארך של אלקוש, לאחר שהשושלת של אלקוש נפסקה.
בסוף מלחמת העולם הראשונה הנוצרים האשורים בקוכאניס מרדו בשלטון העות'מאני.
לאחר כישלון המרד הם ברחו מטורקיה, רובם לעיראק, שהפכה למדינה עצמאית תחת פיקוח בריטי.
ברם, בשנת 1933, עם תום המנדט הבריטי על עיראק, הטינה בין השלטון ההאשמי בעיראק לבין האשורים גרמה לשפיכות דמים, והפטריארך מר שמעון ה-23, ועמו רוב המאמינים, ברחו גם מעיראק, תחילה לקפריסין, משם לשיקגו, ולבסוף התבססו בסן פרנסיסקו.
בשנת 1964 שוב נוצר קרע בקרב הכנסייה האשורית על רקע ירושת תפקיד הפטריארך וקבלת הלוח הגרגוריאני.
הפורשים בחרו כנגד הפטריארך מר שמעון ה-23 את מיטרופוליטן הודו, מר תומא דרמו.
בשנת 1973 מר שמעון ה-23 התפטר מתפקידו והתחתן, מה שמנע את המשך כהונתו גם אם חלק מהמאמינים חפצו בכך, ובשנת 1975, תוך כדי משא-ומתן על איחוד מחדש של הכנסייה, הוא נרצח ותחתיו נבחר בישוף טהראן, מר דינכא הרביעי, אשר הכריז כי הפטריארכיה תפסיק להיות נורשת.
ברם, הדבר לא גרם לאיחוד הכנסייה האשורית, והכנסייה הפורשת קיימת עד היום ככנסייה העתיקה של המזרח, הכוללת 5 מחוזות (הכנסייה האשורית בראשות מר דינכא כוללת 12).
ב-11 בנובמבר 1994 האפיפיור יוחנן פאולוס השני נפגש עם מר דינכא הרביעי ושני ההייררכים חתמו על "הצהרה כריסטולוגית משותפת" והקימו ועדה תאולוגית משותפת לשני הצדדים.
כמו כן, בעקבות צעד זה השתפרו יחסיה של הכנסייה האשורית עם הכנסייה הקתולית הכשדית: בשנת 1996 מר דינכא הרביעי והפטריארך הכשדי רפאל הראשון נפגשו בסאות'פילד שבמדינת מישיגן וחתמו על הצהרה משותפת.
בראש הכנסייה האשורית-נסטוריאנית עומד הפטריארך, ומקום מושבו הוא שיקגו; עד לאחרונה תפקיד הפטריארך עבר בירושה מדוד לאחיין, אך מאז שנת 1964 אין הדבר כך.
תחת הפטריארך נמצאים שלושה מיטרופוליטנים, המפקחים על שלושת הגלילות (archdioceses) של הכנסייה - הגליל של אירופה, סוריה ולבנון (כולל את מחוזות לבנון, סוריה ואירופה), הגליל של הודו והגליל של עיראק ורוסיה (כולל את מחוז בגדד ומחוז צפון-עיראק - רוסיה).
נוסף על אלה יש לכנסייה מחוזות כנסייתיים שלא תחת הגלילות הנ"ל - מחוזות ארצות הברית-מזרח, ארצות הברית-מערב, מערב קליפורניה, קנדה, אוסטרליה - ניו זילנד ואיראן.
רבים אומרים כי הכריסטולוגיה של הכנסייה האשורית היא נסטוריאנית, שכן האשורים פרשו מהכנסייה בגלל האשמתו של נסטוריוס בהפרדת ישו לשניים.
אולם, הכריסטולוגיה המחייבת של הכנסייה האשורית אשר גובשה על ידי באביי הגדול במאה ה-7 והמתוארת בחיבורו "ספר האיחוד", גורסת כי לישו היו שתי מהויות (בסורית: qnome) שהתאחדו באישיותו האחת והמאוחדת.
הכנסייה האשורית, כמו הכנסייה הקתולית והכנסייה האורתודוקסית, מכירה בשבעה סקרמנטים; ברם, סקרמנטים אלה שונים מעט מאלה הנוהגים אצל הקתולים והאורתודוקסים.
טבילה - כמו בשאר זרמי הנצרות, הטקס המציין את הצטרפותו של אדם אל הכנסייה.
סעודת האדון - החלק המרכזי בתפילה היומית, והיא דומה בעיקרה לסעודת האדון אצל הקתולים והאורתודוקסים, בהשמטת דבריו של ישו, שהלחם הוא בשרו והיין הוא דמו.
במשך זמן רב הדבר גרם לכך, שטקס סעודת האדון האשורי נחשב ללא-תקין, אך בשנת 2001 האפיפיור יוחנן פאולוס השני הכיר בטקס זה כתקין, והרשה לקתולים לקבל את סעודת האדון האשורית בהיעדר אפשרות לקבלה לפי הדין הקתולי.
ביטול החטאים (בשונה מהווידוי הנוהג אצל הקתולים/אורתודוקסים).
סקרמנט החמץ הקדוש - על-פי האמונה של הכנסייה האשורית, השליחים תומא וברתולומאוס הביאו למזרח מעט מהלחם שאכל ישו בסעודה האחרונה.
שיירים אלה שולבו בתוך הלחם שהם הכינו עבור טקס סעודת האדון, ובכל פעם שמכינים לחמים לטקס זה, מוסיפים לתוכם שיירים מהלחמים הקודמים.
הכמרים והדיאקונים האשוריים רשאים להינשא, גם לאחר שהוסמכו (בניגוד לחוקי הכנסייה האורתודוקסית, שלפיהם כומר ודיאקון רשאים להינשא לפני ההסמכה, אך לא לאחריה).
הכנסייה האנגליקנית העולמית (Anglican Communion) היא הארגון העולמי של הכנסיות שהשקפתן הדתית היא אנגליקניזם, זרם בנצרות שהתפתח בכנסיית אנגליה בהדרגה לאחר הרפורמציה, בייחוד מן המאה ה-17. האנגליקניזם הוא פרוטסטנטי בבסיסו, אך חלק ממרכיביו קרובים מאוד למסורת הקתולית, והוא מסווג לעיתים כתנועת ביניים.
רוב הכנסיות האנגליקניות בעולם, מחוץ לכנסיית-האם באנגליה, הן תוצאה של פעילות מיסיונרית בריטית.
הארכיבישוף מקנטרברי נחשב ל"ראשון בין שווים" בין הבישופים בקומוניון, אך אין לו סמכות מעשית.
החברות השונות בקומוניון מצויות באחדות כנסייתית, מלאה, ומכירות בהיררכיה ובתקפות הטקסים של רעותיהן.
ישנן כארבעים כנסיות החברות בארגון בכל רחבי תבל, עם כ-85,000,000 חברים בסך הכל.
בתוך הקומוניון העולמי שורר מתח קשה בין שמרנים מן החוגים האוונגליסטיים, שבסיס כוחם מצוי בעיקר בדרום הגלובלי, לבין ליברלים (במובן התאולוגי והחברתי גם יחד), בשאלות של סמיכת נשים לכמורה ולבישופות, היחס ללהט"ב וכדומה.
ב-2008 הקימו השמרנים את "האחווה העולמית של האנגליקנים המאמינים" (GAFCON), המונה כנסיות אנגליקניות רבות באפריקה ודרום אמריקה.
ב-2025, בתגובה לבחירתה של הארכיבישוף-לעתיד שרה מלאלי, הכריזה "האחווה" על ניתוק קשריה עם כנסיית אנגליה.
הכנסייה האמיתית של ישו היא ענף סיני של הזרם הפנטקוסטלי של הנצרות, אשר החל דרכו בראשית המאה ה-20. זוהי כנסייה עצמאית אשר נוסדה בבייג'ינג ב-1917.
יושב ראש הנוכחי הנבחר של האספה הבינלאומית של הכנסייה הוא המטיף יונג ג'י לין.
האספה הבינלאומית נוסדה ב-1967 בלוס אנג'לס.
ישנם כמיליון וחצי מאמינים בדוקטרינות הכנסייה, הפזורים על פני חמש יבשות.
עשר הדוקטרינות העיקריות של הכנסייה
רוח הקודש: קבלת רוח הקודש, כפי שנראית בדיבור בשפות, היא ההבטחה של ירושת ממלכת גן עדן על ידי המאמין.
הטבילה: הטבילה היא טקס מחילה לחטאים והתחדשות.
הטבילה מתרחשת במקום מים זורמים כמו נחל, ים או מעיין.
הבפטיסט שכבר טבל וקיבל את רוח הקודש ביצע את הבפטיזם בשמו של ישו.
אדם שקיבל זאת חייב להיטבל עם ראש מורכן ופניו כלפי מטה.
רחיצת הרגליים: פולחן שטיפת הרגליים מאפשר לאדם להיות אחד עם ישו.
כמו כן הוא משרת כתזכורת מתמדת שהאדם צריך אהבה, קדושה, ענווה, סלחנות ושירות.
כל אדם אשר הוטבל צריך שרגליו ישטפו בשם ישו.
שטיפת רגליים הדדית צריכה להיעשות כאשר הדבר מתאים.
אכילת לחם הקודש: אכילת הלחם ושתיית היין היא פולחן לזכר מותו של ישו הנוצרי.
הפולחן מאפשר למאמין להתכבד בבשרו ובדמו של ישו ולהיות קרובים אליו כך שיוכל לחיות חיי נצח ולקום ביום האחרון.
יש להשתמש רק בלחם אחד ויין אחד.
שמירה על יום השבת: יום השבת, היום השביעי של השבוע הוא יום קדוש ומבורך על ידי האלוהים.
יום זה נשמר תחת חסדו למען הנצחת הבריאה, הגאולה והתקווה למנוחה פנימית בחיים שיבואו.
ישו: ישו, אשר נצלב למען גאולתם של החוטאים, קם לתחיה אחרי שלושה ימים ועלה לשמיים.
הוא הדרך היחידה לגאולה, וקיים ביחד עם האב ורוח הקודש (אם כי הכנסייה מתנגדת לטרמינולוגיה "השילוש הקדוש", משיקולים סמנטיים).
תנ"ך: לתנ"ך הקדוש, המכיל את הברית הישנה והחדשה, השראה המגיעה מאלוהים, ובו האמת הכתובה היחידה ואמת המידה לחיים נוצרים.
גאולה: ישועה ניתנת בחסד האל באמצעות האמונה לבדה.
מאמינים חייבים לסמוך על רוח הקודש על מנת לרדוף אחר קדושה, לכבד את אלוהים ולאהוב את האנושות.
הכנסייה: הכנסייה האמיתית של ישו, הוקמה על ידי ישו הנוצרי באמצעות רוח הקודש בעת המַלְקוֹשׁ שכבר החלה, היא התחדשות הכנסייה האמיתית מזמן השליחים.
יום הדין: בואו השני של האל יתרחש ביום האחרון כאשר הוא ירד מגן העדן לשפוט את העולם: הצדיקים יזכו בחיי נצח בזמן שהרשעים יהיו מגונים לעד.
הכנסייה האנגליקנית (או כנסיית אנגליה – Church of England) היא הכנסייה הממלכתית של ממלכת אנגליה.
היא הוקמה במאה השישית על ידי מיסיונרים בשליחות האפיפיור, והייתה כפופה לרומא עד הרפורמציה במאה ה-16. המלך הנרי השמיני ניתק את הכנסייה משליטת האפיפיור והפכה לעצמאית.
למרות שהיא נמנית עם הזרמים הפרוטסטנטיים במובן הרחב, הכנסייה נקטה בדרך כלל גישות שמרניות ביחס לכנסיות הרפורמציה באירופה היבשתית, והמונח "אנגליקניזם" הפך לתפישה דתית העומדת בפני עצמה.
כנסיית אנגליה היא אבן הראשה של ה"קומוניון האנגליקני" העולמי, הכולל כנסיות בעלות השקפה דתית דומה בעשרות מדינות ו-85 מיליון מאמינים.
המושל העליון של הכנסייה הוא מלך בריטניה צ'ארלס השלישי, ובראשה עומד הארכיבישוף מקנטרברי.
באנגליה חיים 26 מיליון איש שנטבלו לכנסייה, קרוב לשני שלישים מהאוכלוסייה, אם כי לפי מפקד 2011 רק מחציתם מזדהים כאנגליקנים.
לפי אומדנים, רק מיליון משתתפים באוכריסטיה באופן קבוע.
הראייה ההיסטורית הראשונה לקיומה של כנסייה נוצרית מאורגנת באנגליה היא מתחילת המאה השלישית.
בישופים אנגליים נכחו בכנסים נוצריים באירופה הרומאית במאה הרביעית.
תאולוגיית הכנסייה הושפעה על ידי מיסיונרים קלטים וגאלים בעיקר.
אך, אחרי הגעתו של אוגוסטינוס הקדוש מקנטרברי מרומא בשנת 597, אימצה הכנסייה את מנהג הכנסייה הרומאית (הקתולית).
במאות הבאות התחזקו היחסים בין הוותיקן לאנגליה בזכות הכיבוש הנורמני של אנגליה (1066).
במקביל, האפיפיורים הקתולים הגבירו את כוחם באנגליה.