tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בעקבות המקרה, שלוש מתוך חמש המשתתפות בהופעה זוהו בפומבי כנאדז'דה טולוקוניקובה, מריה אליוקינה וויקטרינה סמוצביץ', והן הורשעו באשמת "חוליגניזם המונע על ידי שנאה דתית".
לאחר מכן דווח כי שתי המשתתפות הנוספות באירוע עזבו את המדינה ומעולם לא נודעו שמותיהן.
טולוקוניקובה נתפסת כפנים של הלהקה.
היא נולדה בנורילסק ולמדה באוניברסיטת מוסקבה.
משנת 2007 טולוקוניקובה ובעלה פיוטר ורזילוב היו חברים בקבוצת האומנות "וויינה", ובמהלך שנה זו הם היו מעורבים במופעי אמנות פרובוקטיביים.
אליוקינה היא אם חד הורית ומשוררת, שהייתה מעורבת באקטיביזם סביבתי.
היא הייתה סטודנטית במכון לעיתונות וכתיבה יוצרת במוסקבה.
סמוצביץ' הצטרפה לקבוצת "וויינה" בשנת 2008. היא מתכנתת והייתה חברה בבית הספר "ברודצ'נקו" לצילום ומולטימדיה במוסקבה.
גזר דינה של סמוצביץ' הושתק, ולאחר שחרורה היא נעלמה מעיני הציבור.
בשנת 2015 דרכיהן של טולוקוניקובה ואליוקינה נפרדו, ועל אף שהן עדיין פעילות בתחומים דומים ושומרות על קשר, פוסי ריוט מזוהה בעיקר עם טולוקוניקובה.
אליוקינה יצרה תוכנית משלה בשם "Pussy Riot: Riot Days", שעוסקת בחייה כפעילה רוסית ומופיעה בפסטיבלים שונים של אומנות שוליים.
במהלך גמר מונדיאל 2018 ברוסיה, שלושה אנשים המזוהים עם הלהקה פלשו למגרש בעודם לבושים במדי משטרה, במחאה נגד מעצרים לא חוקיים.
הפולשים היו פיוטר ורזילוב (בן הזוג של טולקוניקובה), ורוניקה ניקולשינה, שהייתה סטודנטית לכלכלה, העיתונאית אולגה קורצ'יובה ואולגה פאכטוסובה.
חברי פוסי ריוט התבטאו בתמיכתם בזכויות להט"ב, ובראיון שנערך בשנת 2012 אישרו כי הלהקה כללה לפחות אחד מחברי הקהילה הגאה.
טולוקוניקובה וסמוצביץ' השתתפו במצעד הגאווה במוסקבה בשנת 2011, שהתקיים על אף שהרשויות אסרו לקיימו, והן נעצרו לזמן קצר לאחר שהמצעד הופסק על ידי המשטרה.
בראיון בשנת 2018 דיברה טולוקוניקובה על החשיבות של זכויות טרנסג'נדרים ללהקה, והסבירה כי היא דוחה את הגישה המהותנית כלפי מגדר.
היא אמרה, "אנחנו מאמינות שאת לא באמת צריכה נרתיק או דגדגן כדי להיות אישה, וקיומו לא בהכרח הופך אותך לכזאת...
אנחנו תמיד אומרות שכל אחד יכול להיות חבר בפוסי ריוט, ואנחנו באמת מתכוונות לזה".
הלהקה נוסדה בחלקה בגלל כעס על מה שחברותיה ראו כמדיניות ממשלתית מפלה כלפי נשים.
חברות הלהקה ציינו במיוחד חקיקה ש"מציבה הגבלות על הפלות חוקיות".
בראיון שנערך בפברואר 2012 למגזין Vice, כינתה חברת פוסי ריוט "סרפימה" את השפעותיה הפמיניסטיות העיקריות, בהן סימון דה בובואר, אנדריאה דבורקין, אמלין פנקהרסט, שולמית פיירסטון, קייט מילט, רוזי בריידוטי וג'ודית באטלר.
חברות פוסי ריוט ראו את עצמן כאמניות פמיניסטיות, שהושפעו מתנועת ריוט גירל מקבוצות מוזיקליות כגון ביקיני קיל ו-"Cockney Rejects" ומז'אנר המוזיקה אוי!.
התקשורת הרוסית נטתה להתעלם מהמשמעויות הפמיניסטיות של ההופעות של פוסי ריוט.
לדברי אליאנה קאן לעיתון American Reader, הפמיניזם של פוסי ריוט התמקד בדיכוי שיוצרים משטרים סמכותניים, שמלווה באידיאליזציה של סקסיזם, מין וחיי משפחה פטריארכלים.
חברי פוסי ריוט השתדלו להבהיר כי ערכי הפמיניזם המודרני עדיין לא מומשו ברוסיה והדגישו את ההקשר הספציפי של המאבק הפמיניסטי במדינה.
Petersburg Times, הסבירו חברות הלהקה את עמדותיהן הפוליטיות והצהירו כי נקודת מבטן מאוחדת על ידי ערכים הקשורים בפמיניזם, אנטי-סמכותניות והתנגדות למדיניותו של הנשיא ולדימיר פוטין, שחברות הלהקה רואות את שלטונו כהמשך של הפוליטיקה האגרסיבית והאימפריאליסטית של המשטר הסובייטי.
הלהקה מתייחסת להופעות שאינן מאושרות על ידי השלטון כמימוש של עקרון פוליטי.
לדברי חברות הלהקה, הרשויות מתעלמות מעצרות מאושרות ואינן רואות בהן איום.
מסיבה זו, כל ההופעות של פוסי ריוט אינן חוקיות ומשתמשות במרחב ציבורי ככלי פוליטי.
בראיון ל-BBC, במהלך החזרות יום לפני ההופעה בקתדרלת ישו המושיע, טענו חברות הלהקה שרק הופעות חיות לא חוקיות זכו לתשומת לב תקשורתית במדינה.
במשך שנות פעולתה הוציאה הלהקה שירים שונים, כאשר כל אחד מהם כלל ביקורת בנושא אחר.
Club הגדיר את הלהקה כ"מצוינת".
פוסי ריוט לא הוציאו אלבומי אולפן שלמים.
שיריהם זמינים להורדה בחינם במספר אתרי אינטרנט, תחת רשימת ההשמעה "Ubey seksista" (הרוג את הסקסיסט).
הלהקה הייתה צפויה להופיע בישראל ב-16 במאי 2018. כחודש לפני המופע, ביטלה את המופע ללא הסבר בנוגע לסיבת הביטול.
מקורב להפקה טוען שמדובר בהתנהלות חובבנית של מפיק רוסי, שלא עמד בהסכמים שחתם.
ב-31 בינואר 2018 הכריזו פוסי ריוט על סיבוב ההופעות הראשון שלהם באמריקה הצפונית.
שנה לאחר מכן, הקליפ My Sex של הלהקה היה מועמד בקטגוריית האנימציה הטובה ביותר בטקס פרסי הווידאו של ברלין.
בשנת 2021, הקליפ של Panic Attack היה מועמד בקטגוריית הניסוי הטוב ביותר במהלך הטקס.
ב-1 באוקטובר 2011 העבירו טולוקוניקובה וסמוצביץ' הרצאה בנושא "פמיניזם פאנק" כחברות בקבוצת אומנות הרחוב "וויינה".
הן השמיעו הקלטה של השיר "Ubey seksista" והגדירו את מבצעי השיר כ"להקת פאנק רוסית חדשה בשם פוסי ריוט".
השיר כלל דגימה מקיפה של הקלטת "I'm Not Fool" של להקת "Cockney Rejects" משנת 1979.
הופעתן הפומבית הראשונה כחברות פוסי ריוט הייתה בנובמבר 2011, במהלכה בוצע השיר "Osvobodi Bruschatku" ("שחררו את המרצפות") בשטחי הרכבת התחתית של מוסקבה.
הן הופיעו על גבי במה מוגבהת וקרונות, וקרעו כריות מלאות נוצות, שהתפזרו על גבי רציף הרכבת.
השיר המליץ לאזרחים הרוסים למחות על הבחירות הקרובות לפרלמנט על ידי יידוי אבני ריצוף במהלך עימותי הרחוב במחאות ברוסיה.
ההקשר של האירוע היה הפגנות ופעולות מחאה שהתקיימו ברחבי המדינה בעקבות הבחירות הפרלמנטריות בשנת 2011, בהן ניצחה מפלגת השלטון רוסיה המאוחדת בהנהגתו של ולדימיר פוטין בהפרש ניכר.
לטענת כלי תקשורת, פעילים פוליטיים ואנשי ציבור שונים, התוצאות שיקפו זיוף קולות מאסיבי.
בבלוג הלהקה נכתב "ההצבעות שלך ישמשו כנייר טואלט על ידי הממשל הנשיאותי".
הסרטון הראשון מטעם הלהקה עלה ליוטיוב ב-6 בנובמבר.
השיר השתמש שוב בדגימה מוזיקלית נרחבת, הפעם מתוך הקלטת "Police Oppression" (דיכוי משטרתי) של להקת "Angelic Upstarts" משנת 1978. סרטון ההופעה הפך במהירות לוויראלי ועורר עניין בעיתונות הרוסית.
מאוחר יותר באותו החודש הופיעה הלהקה שוב, עם מספר חברים שביצעו את "Kropotkin Vodka" ("וודקה קרופוטקין") על גג אולם תצוגה לרכבים באזור חנויות יוקרה ובחלונות של חנויות אופנה, בעוד חברת להקה נוספת הפעילה מטפה לכיבוי אש.
שם השיר מתייחס לפילוסוף הרוסי פיוטר קרופוטקין, והשיר עסק באופן מטפורי ברצח "ממזרי קרמלין" על ידי הרעלה קטלנית.
ב-14 בדצמבר 2011 הופיעו חברי הלהקה על גבי מוסך, ליד מרכז המעצר מספר אחד במוסקבה, שבו הוחזקו בין השאר פעילי אופוזיציה.
הפעילים הפוליטיים אלכסיי נבלני ואיליה יאשין נעצרו שבוע קודם לכן במחאה המונית נגד תוצאות הבחירות לדומה.
הלהקה הופיעה עם שירה "Smert tyurme, svobodu protestu" (מוות לכלא, חופש להפגנות") - משחק מילים על הסיסמה של צבא השחרור העממי של יוגוסלביה במהלך מלחמת העולם השנייה, "מוות לפשיזם, חופש לעם".
הן זכו לתשואות מהאסירים שצפו מתוך הסורגים של חלונות תאיהם בכלא.
ב-20 בינואר 2012, שמונה מחברי הלהקה הופיעו עם השיר "Putin Zassal" מעל בימת לובנויה מייסטו בכיכר האדומה.
כותרת השיר תורגמה על ידי כלי התקשורת בשפה האנגלית כ"פוטין הרטיב במכנסיו", "פוטין התעלף" ו"פוטין מפחד".
סוכנות הידיעות AP הגדירה את ההופעה כ"פורצת דרך".
השיר קרא למרד עממי נגד ממשלת רוסיה ולכיבוש הכיכר האדומה.
על פי חברת פוסי ריוט המזוהה בשם "שיבה", השיר נכתב בהשראת אירועי ה-24 בדצמבר 2011, במהלכם השתתפו כ-100,000 איש בעצרות נגד פוטין במרכז מוסקבה.
היא אמרה לפייננשל טיימס, "ראינו איך חיילים מסתובבים במוסקבה, היו מסוקים בשמיים, הצבא הועמד בכוננות.
המשטר פשוט הרטיב במכנסיים באותו יום.
והסמל של המשטר הוא פוטין".
במהלך ההופעה הציתה חברת הלהקה רימון עשן, מה שהוביל לכך שהמופיעים נעצרו לזמן קצר באשמה של עבירות מנהליות.
השופט אשר דן באירוע מצא את שתי חברות הלהקה, גלקינה ושבלבה, "אשמות על פי סעיף 20.2 לחוק המנהלי" (הפרה של כללי עריכת עצרות) והטיל קנס של 500 רובל על כל אחת מהן.
"אם האלוהים, גרשי מכאן את פוטין"
ב-21 בפברואר 2012, כחלק מתנועת מחאה נגד בחירתו מחדש של ולדימיר פוטין, נכנסו 5 חברות הלהקה לקתדרלת ישו המושיע של הכנסייה הרוסית האורתודוקסית במוסקבה.
בעת כניסתן לא התקיים שירות מצד הכנסייה, ורק אנשים מעטים נכחו בקתדרלה.
בעודן מסירות את בגדי החורף, הן לבשו בלקלאוות צבעוניות, עלו במדרגות המובילות אל המזבח, והחלו לקפוץ מסביבו ולהכות באוויר.
לאחר פחות מדקה, הן לוו על ידי שומרים אל מחוץ לבניין.
מאוחר יותר שולב סרטון ההופעה בצילומים שצולמו בכנסייה אחרת, שזוהה על ידי דובר הכנסייה הרוסית האורתודוקסית וסבולוד צ'פלין כקתדרלת האפיפניה ביאלוכובו, כדי ליצור וידאו קליפ לשיר, שכותרתו "תפילת הפאנק: אם האלוהים, גרשי מכאן את פוטין".
השיר, שתואר אותו כפאנק מוֹלֵבֵּן (תפילת תחינה), השאיל את מנגינת הפתיחה מ-"Bogoroditse Devo, Raduisya" (אווה מריה) של סרגיי רחמנינוב, מתוך יצירתו למקהלה "ליל שימורים".
במילותיו קראו חברות הלהקה למרים, אם ישו להיפטר מראש ממשלת רוסיה ולדימיר פוטין, "להיות פמיניסטית", ולתמוך בהפגנותיהן.
הן רמזו על קשרים הדוקים בין הכנסייה לבין ארגון הק.ג.ב ("חלוקים שחורים, אפטות זהב"), ביקרו את התרפסותם של רוסים רבים בפני הכנסייה ("בני הקהילה זוחלים משתחווים") ותקפו את האמונות המסורתיות של הכנסייה ביחס לנשים ("כדי שלא לפגוע בהוד קדושתו, על נשים ללדת ולאהוב").
הן השתמשו בכינוי הגס "Срань Господняa" ששימש לתרגום הביטוי האנגלי "holy shit" בסרטים הוליוודיים, ואשר ניתן לפרשו באופן מילולי כ"חרא של אלוהים".
מאוחר יותר הן הסבירו את הביטוי באומרן, "זהו ביטוי אידיומטי, הקשור לטור הקודם בשיר, על המיזוג בין הפטריארכיה של מוסקבה והממשלה.
'חרא קדוש' הוא הערכתנו למצב במדינה".
הן התייחסו לפטריארך הרוסי האורתודוקסי קיריל הראשון כ"סוקה" (כלבה) והאשימו אותו כי האמין בפוטין יותר מאשר באלוהים.
הגברת הקשרים בין הכנסייה והמדינה ברוסיה היוותה יעד לביקורת ומחאה.
הפטריארך קיריל תמך בגלוי בבחירות המחודשות של פוטין בשנת 2012, וכינה את פוטין "נס מאלוהים", אשר "תיקן את דרכה העקומה של ההיסטוריה".
לאחר הופעתן בקתדרלה הצהירו חברי פוסי ריוט שהכנסייה היא "נשק במערכת בחירות מלוכלכת" וכינו את פוטין "אדם רחוק ככל האפשר מהאמת של אלוהים".
הופעתן הובילה להתייחסות בתקשורת העולמית ולמעצרן של שלוש חברות הלהקה נאדז'דה טולוקוניקובה, מריה אליוקינה ויקטרינה סמוצביץ'.
עם סיום התיק נגד שלוש החברות, באוגוסט 2012, הוציאה הלהקה שיר חדש בשם "Putin zazhigayet kostry" ("פוטין מדליק את המדורות").
השיר התייחס לנושאים הקשורים לתיק המשפטי, וכלל את השורה "7 שנות מאסר לא מספיקות, תן לנו 18!".
הלהקה הוציאה את השיר והווידאו קליפ הראשון שלה בשפה האנגלית בפברואר 2015. שם השיר, "I Can't Breathe" מתייחס למילים האחרונות שאמר אריק גארנר, כאשר שוטר ממשטרת ניו יורק החזיק אותו מוצמד על הקרקע בעודו נחנק.
בסרטון, חברות הלהקה לובשות מדים של יחידת משטרה רוסית לפיזור הפגנות, והן נקברות לאיטן בעודן בחיים.
לדברי חברות הלהקה אליוחינה וטולוקוניקובה, "שוטרים, חיילים, סוכנים, הופכים להיות בני ערובה ונקברים עם אלה שהם הורגים, באופן פיזי ומילולי".
במהלך הסרטון, מוצגות סיגריות כתומות עם שם המותג "האביב הרוסי", שמתייחס לתומכי הפלישה הרוסית לאוקראינה וסיפוח חצי האי קרים.
פוסי ריוט הייתה אחראית לקונספט והפקת הסרטון, בעוד שהלחנת השיר ומילותיו בוצעו על ידי שתי להקות רוסיות נוספות, ג'ק ווד וסקופרליין.
השיר יוצר הקבלה בין האכזריות של המשטרה והדכאנות של המדינה ברוסיה ובארצות הברית.
ב-3 בפברואר 2016 הוציאה פוסי ריוט את הקליפ עבור השיר "Chaika", הרומז לממצאי הקרן למניעת שחיתות של הפעיל הפוליטי אלכסיי נבלני.
בתגובה למועמדותו לבחירות לנשיאות ארצות הברית 2016 של המועמד מהמפלגה הרפובליקנית דונלד טראמפ, הוציאה פוסי ריוט את השיר והסרטון "Make America Great Again", שמתייחס לסיסמת הבחירות של טראמפ באותו השם, ואשר בוים על ידי ג'ונאס אקרלונד באוקטובר 2016. הסרטון מתאר עולם דיסטופי בו טראמפ, בגילומה של טולוקוניקובה, הוא הנשיא.
במהלכו, טראמפ אוכף ערכים שמרנים (התנגדות להפלות וזכויות להט"ב, מדיניות הגירה, החפצת נשים) באמצעות מכות, שיימינג וסימון קורבנות על ידי צריבת סימנים על גופם, בעוד אנשיו מענים את הקורבנות.
טולוקוניקובה שרה את המילים "תן לאנשים אחרים להיכנס, תקשיב לנשים שלך, תפסיק להרוג ילדים שחורים, הפוך את אמריקה לנהדרת שוב".
במרץ 2018 הוציאה פוסי ריוט יחד עם "TV on the Radio" את הסינגל והסרטון "Bad Apples".
השיר הוא הצהרה נגד שחיתות במערכת המשפט הפלילי.
בדצמבר 2019 הוציאה פוסי ריוט יחד עם ויק מנסה וג'ונגלפוסי את השיר "Hangerz".
השיר נכתב בתגובה לחקיקה נגד הפלות באלבמה.
כל ההכנסות מהשיר הועברו לארגון הורות מתוכננת המספק מגוון שרותי בריאות לנשים בו ניתן לקבל עזרה וליווי בתכנון משפחה, שימוש באמצעי מניעה, חינוך מיני, מחלות מין והפסקת הריון.
באוקטובר 2020, פוסי ריוט, יחד עם הרכב הדיסקו וילג' פיפל, הופיעו בהופעות אורח בסינגל הדוריאן אלקטרה "My Agenda".
מילותיה של פוסי ריוט בשיר קוראות למרד כלפי החוק נגד תעמולה גאה אשר הועבר ברוסיה ביוני 2013 האוסר על הצגת תכנים הומוסקסואלים במדיה, בתקשורת וציבור ומתייחסות גם לחוקים דומים נגד הומוסקסואלים במדינה האפריקאית אוגנדה.
השיר יצא באלבומה של הזמרת-יוצרת האמריקאית, דוריאן אלקטרה, תחת אותו השם, My Agenda באותה שנה.
ב-26 בפברואר 2012 נפתח תיק פלילי נגד חברות הלהקה שהשתתפו בהופעת קתדרלת ישו המושיע ב-21 בפברואר.
ב-3 במרץ נעצרו מריה אליוחינה ונאדז'דה טולוקוניקובה על ידי השלטונות הרוסים והואשמו בחוליגניזם.
הנשים הכחישו תחילה שהן חברות הלהקה ופתחו בשביתת רעב במחאה נגד שהותן בבתי הסוהר הרחק מילדיהן הקטנים.
ב-16 במרץ נעצרה חברה נוספת, יקטרינה סמוצביץ', שנחקרה קודם לכן כעדה בתיק.
הסנגור ניקולאי פולוזוב הצהיר כי גם טולוקוניקובה וגם סמוצביץ' היו חברות בקבוצת אמנות הרחוב "וויינה", ושתיהן ערכו בעבר הפגנות מול בבניין בית המשפט בטגנסקי, שם יישפטו.
הוא טען כי שני הניסיונות הקודמים של הנשים לשיבוש הליכים באירועים ישנו את דעתו של השופט הדן בנושא המעצר, וימנעו הכרעה הוגנת באומרו, "אני מאמין שהשופט בהחלט יזכור את הלקוחות שלי, ויוכל בקלות להתעלל בהן, ולכן לא יוכל לקבל החלטה אובייקטיבית".
שלוש החברות העצורות הוכרזו כ-"אסירות פוליטיים" על ידי איגוד הסולידריות עם אסירים פוליטיים (SPP).
ב-25 במרץ כינה אותם ארגון זכויות האדם אמנסטי אינטרנשיונל שבויי מצפון בשל "חומרת תגובת השלטונות הרוסים".
בנאום שנערך בפגישת הליטורגיה הקדושה בכנסיית הנחת הגלימה במוסקבה ב-21 במרץ, גינה הפטריארך קיריל את פעולותיה של להקת פוסי ריוט כחילול הקודש ואמר כי "השטן צחק על כולנו...
אין לנו עתיד אם נאפשר לעג לעיני מקדשים גדולים, ואם יש הרואים בלעג כזה מעין גבורה, ביטוי למחאה פוליטית, פעולה מקובלת או בדיחה לא מזיקה".
עצומה הקוראת לחנינה עבור הנשים נחתמה על ידי כ-5,000 חברות הדיוט.
הפטריארך הוסיף כי "ליבו נשבר ממרירות" כששמע שמספר נוצרים אורתודוקסים ביקשו עבור רחמים וחנינה לנשים בנושא מעצרן.
כתב אישום רשמי נגד חברות הלהקה הוצג ב-4 ביוני, אשר היה כ-2,800 עמודים.
בסוף יוני 2012, אי שקט בנוגע למעצר השלישייה מבלי לקבוע מועד משפט ודאגה ממה שנחשב ליחס מוגזם ושרירותי, הוביל לכתיבת מכתב פתוח אשר נחתם על ידי אנשי אופוזיציה מובילים, כמו גם הבמאי פיודור בונדרצ'וק, תומך פוטין, והשחקנים צ'ולפן חמטובה ויבגני מירונוב, שניהם הופיעו בסרטוני קמפיין התומכים בבחירתו מחדש של פוטין.
הזמרת אלה פוגצ'ובה הגישה ערעור בשם הנשים, וקבעה כי יש להורות עליהן לבצע עבודות שירות ולא להיכלא.
משקיפים זרים תיארו את המשפט כ-"משפט ראווה".
ב-4 ביולי הודיעו לנאשמות כי יצטרכו לסיים את הכנת הגנתן עד 9 ביולי.
ב-21 ביולי האריך בית המשפט את מעצרם לפני קיום משפטן בשישה חודשים נוספים.
מימין: יקטרינה סמוצביץ', מריה אליוקינה ונאדז'דה טולוקוניקובה
משפטן של שלוש הנשים החל בבית המשפט המחוזי בחמובניקי במוסקבה ב-30 ביולי 2012 במהלכו, הואשמו ב-"חוליגניזם מכוון שבוצע על ידי קבוצה מאורגנת של אנשים המונעים משנאה או עוינות דתית", ועמדו לעונשים אפשריים של עד 7 שנות מאסר.
בתחילת חודש יולי, סקר שנערך במוסקבה מצא כי מחצית מהנשאלים התנגדו למשפט ואילו 36 אחוזים תמכו בו, השאר התלבטו.
ולדימיר פוטין הצהיר כי למרות שהוא לא ראה "שום דבר טוב" במחאת הלהקה, "למרות זאת, אני לא חושב שצריך לשפוט אותם בצורה כה קשה על כך".
הנאשמות הודו באשמה ואמרו כי לא התכוונו למחאתן לפגוע.
"שרנו חלק מהפזמון "חרא", אמרה טולוקוניקובה בבית המשפט.
"אני מצטערת אם פגעתי במישהו עם זה.
זהו ביטוי אידיומטי, הקשור לפסוק הקודם - על מיזוג הפטריארכיה של מוסקבה והממשלה.
"חרא" הוא הערכתנו למצב במדינה.
דעה זו היא לא חילול הקודש".
עורכי דינם ציינו כי נסיבות המקרה החיו את המסורת של משפט הראווה בתקופה הסובייטית.
ב-15 באוגוסט התאספו 20 מפגינים חובשי בלאקלאות לתמיכה בפוסי ריוט בקתדרלת ישו המושיע, והרימו שלטים בהם הציגו את המשפט "ברוך הרחמנים".
שומרי הקתדרלה נעו במהירות נגד המפגינים, ניסו לעצור אותם והורידו את הבלקלאבות שלהם.
ההפגנה עוררה סיקור תקשורתי רחב.
חברות פוסי ריוט אמרה כי מחאתם היא הצהרה פוליטית, אך התובעים סבכו כי הלהקה מנסה "להסית שנאה דתית" נגד הכנסייה האורתודוקסית.
בשיר "Putin Zassal", פוסי ריוט הצהירו כי "הדת האורתודוקסית היא איבר מין מוקשה, אשר כופה על נתיניה להסכים לנוחותה", בין דוגמאות אחרות להתנגדות הלהקה לכנסייה, הצהירה כי היא "מושחתת".
לפיכך, הסוגיות מרכזיות בתיק היו ההגדרה של "שנאה" כלפי הדת, והאם ניתן לקיים חילול השם במדינה חילונית.
פבל צ'יקוב, יו"ר האגודה לזכויות אדם של אגורה, הצהיר כי עורכי דינן של הנאשמות מיקסמו את הכרתן על ידי יצירת "סערה ציבורית עצומה על המקרה".
שלוש החברות הורשעו על ידי השופט ונידונו לשנתיים מאסר ב-17 באוגוסט 2012. השופט הצהיר כי הן "ערערו באופן גורף את הסדר החברתי" עם מחאתן, והראו "חוסר כבוד מוחלט למאמינים".
מארק פייגין, עורך דינן של השלישייה, הצהיר כי יערער על גזר הדין, אך כי "בשום פנים ואופן הבנות לא יבקשו חנינה מפוטין...
הן לא יתחננו וישפילו את עצמן לפני ממזר כזה".
טולוקוניקובה הצהירה לאחר פסק הדין כי "מאסרנו משמש סימן ברור וחד משמעי לכך שהחופש נלקח מכל המדינה".
במהלך אותו החודש, לאחר מתן גזר הדין, החלו הרשויות ברוסיה לחפש אחר שתי חברות ההרכב שהסתירו את פניהן במסכות בזמן אירוע המחאה, ובחשבון הטוויטר הרשמי של הלהקה נכתב כי "שתיים מחברות הלהקה שלנו עזבו בהצלחה את המדינה...
הן יאספו פמיניסטיות זרות כדי להיערך להפגנות חדשות!".
שימוע גזר דינן של חברות הלהקה עורר הפגנות תמיכה הן מתומכיה והן ממתנגדיה מחוץ לבית המשפט.
מנהיג האופוזיציה סרגיי אודאלצוב, שהפגין לתמיכה בנאשמות, עוכב על ידי המשטרה.
אלוף העולם לשעבר בשחמט וחבר האופוזיציה ותיק גאררי קספרוב, שניסה להגיע לקריאת פסק הדין, נעצר והוכה.
שר האוצר לשעבר, אלכסיי קודרין, הגדיר את פסק הדין כ-"עוד מכה למערכת המשפט ולאמון האזרחים בה אשר פוגע בתדמית הבינלאומית של המדינה".
פוטין השיב כי יש להגן על ארגונים דתיים, באומרו "למדינה יש זיכרונות קשים מאוד מהתקופה הראשונית של השלטון הסובייטי, כשמספר עצום של כוהנים סבלו.
כנסיות רבות נהרסו וכל האמונות המסורתיות שלנו ספגו נזק עצום".
בתגובה לשאלות שהוצגו על ידי עיתון הגרדיאן והועברו ללהקה באמצעות עורך דינן, האשימו חברי פוסי ריוט את פוטין ואת הכנסייה הרוסית האורתודוקסית בניהול התיק.
סמוצביץ' הצהירה בדצמבר 2012 כי "יותר מהכל, מה שרבים לא ראו במהלך המשפט היו אותם רגעים שבהם זכות ההגנה שלנו נפגעה.
זה לא שהיינו חסרות אונים, זה היה מצב של ייאוש".
בראיון לעיתון הוסיפה באומרה, "המשפט נבנה בצורה שלא יכולנו להגן על עצמנו.
יכולנו לשבת למטה, שם אתה מחכה עד שלוקחים אותך ולא להיכנס בכלל לאולם והכל היה הולך באותה הדרך.
העובדה שלקחנו חלק פיזית במשפט לא ממש שינתה שום דבר".
ב-1 באוקטובר 2012 נדחה דיון בערעור גזן הדין בבית המשפט העירוני במוסקבה לאחר שסמוצביץ' הודיעה להרכב של שלושה שופטים כי ברצונה לסיים את ייצוג הסנגורים שלה בטענה כי "עמדתה בתיק הפלילי אינה עולה בקנה אחד עם עמדתם".
בראיון לשידור יום הולדתו ה-60 ב-7 באוקטובר, זמן קצר לפני שמיעת הערעור, הצהיר פוטין כי חברות פוסי ריוט "ערערו את היסודות המוסריים של המדינה" וכי הן "קיבלו את מה שביקשו".
בתגובה, האשימה עורכת הדין של פוסי ריוט ויולטה וולקובה את פוטין שהפעיל לחץ על בית המשפט.
ב-10 באוקטובר, עורכת דינה החדשה של סמוצביץ', אירינה חרונובה, טענה כי מרשתה לא ביצעה למעשה את מעשי החוליגניזם בכנסייה מאחר שנמנע ממנה הגישה על ידי ביטחון הכנסייה.
בית המשפט קיבל טענה זו, ושחרר את סמוצביץ' על תנאי של שנתיים.
עם זאת, השופטים דחו את ערעוריהם של טולוקוניקובה ואליוחינה, תוך שמירה על הרשעותיהן וגזר דינן.
העיתונאית הרוסית-אמריקאית ג'וליה איופה, בכתיבתה עבור השבועון ניו ריפבליק, הגיבה כי בטענה שסמוצביץ' חף מפשע מכיוון שלא השתתפה, הגנתה של חרונובה מרמזת כי טולוקוניקובה ואליוקינה למעשה ביצעו פשע, וניתקו את "הדרך האחת לגאולה שהייתה למעשה ללהקה, התעלמות מהליכי בית המשפט ושלילת הלגיטימיות שלה".
חלק מהפרשנים ראו בשחרורו הבלתי צפוי של סמוצביץ' טקטיקת הפרדה ושלטון מצד השלטונות.
מאוחר יותר התגלו פרטים על "תרנגולת אם" לכאורה, אסירה שמרגלת אחר אסירים ומארגנת להם מניפולציות לשתף פעולה עם הרשויות בתמורה לזכויות ולשחרור על תנאי מוקדם.
רמאית מורשעת בשם אירינה אורלובה הוצבה באותו תא עם סמוצביץ', שם ככל הנראה זכתה באמונה ושכנעה אותה להחליף עורכת דין.
כל הסכם לכאורה עם הרשויות היה מחייב את סמוצביץ' לגנות בפומבי את עורכי דינה לשעבר.
דיווחים ראשוניים העלו כי הנשים ירצו את עונשן באחד משלושה מחוזות.
ההחלטה על מושבת תיקון נשים ביטחונית כללית (סוג הכלא הנפוץ ביותר ברוסיה) ברפובליקה של מורדוביה, כ-400 קילומטרים ממוסקבה, אושרה מאוחר יותר על ידי בעלה של טולוקוניקובה.
הנשים ביקשו מהרשויות לאפשר להן לרצות את עונשם במתקן מעצר לפני משפט במוסקבה.
בקשתן נדחתה, וטולוקוניקובה ואליוקינה נשלחו למושבות עונשין במורדוביה ובמחוז פרם, בהתאמה.
טולוקוניקובה נכלאה במושבת העונשין, IK-14, ואילו אליוחינה נשלחה למושבת IK-32. האחרונה היא מושבה של עבריינים ראשונים, בה ישנו בית חרושת לתפירה, ותוכנית מקצועית ניסיונית להכשרת אסירות להפיכת לאנימטורים מצוירים דיגיטליים.
התנאים בשטחה תוארו כנוחים יחסית, ואף אסירים או מפקחי זכויות אדם לא הגישו תלונות על תנאיו.
עם זאת, למושבת IK-14 ישנה תדמית קשה יותר.
בנובמבר 2012 ביקשה אליוחינה להיכלא מרצון בבידוד, בהתייחסה ל-"יחסים מתוחים" עם חברותיה לתא.
טולוקוניקובה הצהירה כי חוותה גם כן חיכוכים עם אסירות שראו אותה "במקרה הטוב בזלזול ובמקרה הגרוע ביותר בעוינות", על פי דיווח של אלכסיי ברנובסקי, רכז מרכז זכויות האדם "פסק דין רוסי".
ב-23 בספטמבר 2013 הכריזה על שביתת רעב במחאה על הפרות זכויות אדם במושבתה והעבירה מכתב עדות על עבודות כפייה של אסירים בתנאי גולאג אשר פורסם בעיתון הבריטי הגרדיאן.
ב-27 בספטמבר אושפזה במחלקה הרפואית לאחר שלא אכלה במשך חמישה ימים.
פעילת זכויות האדם הרוסית לודמילה אלכסייבה כינתה את פסק הדין כ-"מונע ממניעים פוליטיים לא תואמים את החוק, את השכל הישר או את הרחמים".
פעיל האופוזיציה אלכסיי נבלני הגדיר את פוסי ריוט כ-"טיפשות המבצעות פשעים קטנים לשם פרסום" אך התנגד לפסק הדין, שלדעתו נכתב על ידי ולדימיר פוטין כ-"נקמה בגין פעלול לא מספיק מסוכן מבחינה חברתית כדי להצדיק את החזקת הנשים מאחורי סורג ובריח".
ב-2 בנובמבר, אמר כי לא היה שולח את שלושת חברי פוסי ריוט למאסר, וחזר על כך שתקופת מעצרן לפני המשפט היוו עונש מספיק, אך הדגיש כי שחרור שתי האסירות הנותרות הוא עניין של בית המשפט.
משרדי החוץ של ארצות הברית ומדינות האיחוד האירופי כינו את המשפט כ-"לא מידתי".
נשיא ארצות הברית ה-44 ברק אובמה הביע את אכזבתו לגזר הדין, והבית הלבן הצהיר כי יש לו "חששות כבדים מהדרך בה טיפלו הנשים צעירות הללו על ידי מערכת המשפט הרוסית".
על פי תאגיד השידור הבריטי "BBC Monitoring", בעיתונות האירופית והאמריקאית הוגדר "גינוי כמעט אוניברסלי" של גזר הדין.
במהלך המשפט, שלוש החברות הפכו לגורם בינלאומי עקב הטיפול בהן.
אמנים, פוליטיקאים ומוזיקאים בינלאומיים רבים הביעו תמיכה בשחרורן והביעו דאגה מהגינות משפטן בהם פול מקרטני ואונג סן סו צ'י.
הזמרת-יוצרת האמריקאית מדונה, הביעה את תמיכתה בפוסי ריוט במופעה במוסקבה באומרה, "אני נגד צנזורה, וכל הקריירה שלי תמיד קדמתי את חופש הביטוי ולכן אני חושבת שמה שקורה להם אינו הוגן ואני מקווה שהן לא יצטרכו לרצות 7 שנים בכלא, זו תהיה טרגדיה.
אז מבחינתי קשה להפריד ולהיות אמנית ולא להיות פוליטית.
החלום שלי והתקווה שלי היא שלכולם בעולם יהיה את הזכות להביע את הדעות שלהם ועדיין יתייחסו אלינו כבני אדם.
ואני מתפללת עבור את החופש שלהן".
מאוחר יותר חשפה כיתוב על גופה בשם הלהקה לצד המשפט "ללא פחד" והופיעה עם כובע בלקלאווה כמחווה ללבושן.
הזמרת האיסלנדית ביורק קראה לחברות הלהקה להופיע עימה הקדישה עבורן את שירה, "Declare Independence".
משנת 2012 עד 2014 הקבוצה ללא מטרת הרווח, "Voice Project" המתמקדת בקידום חופש הביטוי האמנותי ריכזה תרומות באמצעות קרן הגנה ותמיכה משפטית בינלאומית לטולוקוניקובה ואליוקינה במהלך תקופת מאסרן, שתמכה בהוצאות המשפט של הנשים, סיפקה להן הפרשות במהלך מחנות הכלא ובטיפול בילדים, בנוסף ניטור בטיחות על ידי עורכי דין רוסים מקומיים.
הקבוצה ניהלה בנוסף מספר קמפיינים ויראליים לתמיכה בנשים במהלך מאסרם, כגון "איפה נדיה?" במהלך היעלמותה של טולוקוניקובה במשך 26 ימים בעקבות שביתת הרעב שלה, שבמהלכה הועברה לבית החולים בכלא בקרסנויארסק.
במהלך מאסרה של טולוקוניקובה, הקבוצה פנתה בדחיפות אל הדו"ח המיוחד של נציג האו"ם חואן א.
מנדז בנושא עינויים וביקשה כי האו"ם ילחץ על הפדרציה הרוסית לאכוף חוקים בינלאומיים בנושא זכויות אדם ועינויים ביחס לתקני המינימום שנקבעו על ידי פרוטוקולי האו"ם והאמנה האירופית לזכויות אדם.
מכתב תמיכה של 120 חברי הפרלמנט הגרמני, הבונדסטאג, נשלח לשגריר הרוסי בגרמניה, ולדימיר גרינין שהגדיר את ההליכים נגד הנשים כ-"חריפים מדי" ו-"בלתי מידיים".
ב-9 באוגוסט 2012 צעדו 200 תומכי פוסי ריוט בברלין, לבושים בבלקלאות צבעוניות, בהפגנת תמיכה עבור הלהקה.
בהשתתפות המשפט, גם חברת הפרלמנט הבריטי ושרת משרד החוץ לצל זכויות האדם, קרי מקארתי, תמכה בלהקה ותיאר את ההליכים כ-"סוריאליסטיים".
נשיא פולין לשעבר, לך ולנסה, מתח ביקורת על הופעת הלהקה בכנסייה כ-"חסרת טעם", אך למרות זאת כתב לולדימיר פוטין בדרישה לשחרור הנשים.
אמנסטי אינטרנשיונל כינה את ההרשעה כ-"מכה עזה לחופש הביטוי", ויו ויליאמסון, ממשמר זכויות האדם, הצהיר כי "האישומים והכרעת הדין מעוותים הן את העובדות והן את החוק....
הנשים הללו מעולם לא היו צריכות להיות מואשמות בפשע שנאה ויש לשחררן באופן מיידי".
סעיף 19, בית החירות והפדרציה הבינלאומית לזכויות אדם פרסמו הצהרות בגנות העונש גם כן.
ב-21 בספטמבר 2012 פרסמה העיתונות הפמיניסטית, Feminist Press, ספר אלקטרוני בשם, Pussy Riot!
A Punk Prayer for Freedom לגיוס כספים לצוות ההגנה המשפטי של הנשים.
ב-22 בספטמבר העניקה האמנית היפנית יוקו אונו ללהקה את מענק ה-"LennonOno" לשלום בשווי 50 אלף דולר, וקבעה כי בכוונתה לפעול לשחרורן המיידי של הנשים.
באוקטובר 2012 הוכרזה להקת פוסי ריוט כפינליסטית המועמדות לפרס סחרוב לחופש המחשבה של הפרלמנט האירופי על שמו של זוכה פרס נובל לשלום, אנדריי סחרוב.
העיר ויטנברג, שם מסר מרטין לותר קינג את 95 התזות שלו אל דלת הכנסייה, מינתה את פוסי ריוט לזוכת הפרס השנתי "נאום ללא פחד" של מרטין לותר קינג.
בשנת 2013, דייל אייזינגר מחברת המדיה Complex Networks דירג את הופעת הלהקה בקתדרלת ישו המושיע כאומנות הפרפורמנס ה-14 הטוב ביותר בהיסטוריה.
בזמן שהשתתפה בכנס הנשים העולמי בניו יורק ב-4 באפריל 2014, "Women in the World", הילרי קלינטון, מזכירת ארצות הברית לשעבר, הצטלמה עם טולוקוניקובה ואליוקינה לתמונה שהעלתה בטוויטר.
קלינטון התייחסה לפוסי ריוט כקבוצה של "נשים צעירות חזקות ואמיצות אשר מסרבות לתת לקול שלהן להיות מושתק".
הפגנות למען סולידריות עם פוסי ריוט הקוראות לשחרורן המיידי נערכו במדינות רבות ברחבי העולם לאחר הכרזת גזר הדין.
אמנסטי אינטרנשיונל הכריז על ה-17 באוגוסט כ-"יום העולמי של פוסי ריוט".
ברחבי ניו יורק, התכנסו מחאות של פעילים שם קראו השחקנית קלואי סביני, סגנית מיס העולם לשנת 1976 קארן פינלי ונוספים הצהרות של חברות הלהקות המורשעות.
בבולגריה, אזרחים הניחו מסכות פנים, דומות לאלו של פוסי ריוט, על פסל סובייטי כמחאה.
בטורונטו, כ-100 איש הפגינו מחוץ לקונסוליה הרוסית.
באדינבורו שבסקוטלנד, שחקני תיאטרון שוליים קראו את עדויות המשפט של הנשים.
באותו זמן, מתכנתים אסטונים השיקו חיקוי של משחק האינטרנט "Angry Birds", בו צחקו על השלטונות הרוסים.
בקייב, בירת אוקראינה, הפעילה הפמיניסטית מנהיגת תנועת הנשים פמן, אינה שבצ'נקו, השתמשה במסור בעודה לבושה כטופלס עבור הריסת פסל עץ של ארבעה מטרים של ישו על הצלב, על גבעה המשקיפה על מרכז העיר אשר הוקם במהלך המהפכה הכתומה בשנים 2004–2005, להנצחת קורבנות הדיכוי של שלטונו הדיקטטורי של סטלין כמחאה.
עם זאת, המעשה זכה לביקורת מצד מריה אליוקינה המורשעת, שאמרה כי "מופעי ההפתעה והמחאה של פמן נגד סמכותיות דומים לנו, אבל אנו מסתכלים על הפמיניזם אחרת, במיוחד צורת הדיבור.
לא היינו מורידות את הבגדים.
הפעולה האחרונה שלהם, ניסור הצלב, לא יוצרת תחושת סולידריות, לצערי".
באוגוסט, בשגרירות רוסיה בוושינגטון התקיימה מחאה והופעה של להקות פאנק.
ב-19 באוגוסט, שני גברים ואישה לבושים כחברי פוסי ריוט ערכו הפגנה במהלך שירות בקתדרלת קלן בגרמניה.
השלישייה צעקה סיסמאות והרימו כרזה עבור אסירים פולטים עם הכיתוב "Free Pussy Riot and all prisoners" (שחררו את פוסי ריוט וכל שאר האסירים).
הם הוצאו על ידי פקידי הקתדרלה ולאחר מכן הואשמו בהפרעה לשירות דתי והפרת שלום.
העיתון המקומי Kölner Stadt-Anzeiger דיווח כי "הפרעה בממסד דתי" עלולה להביא לקנס או עד שלוש שנות מאסר, אם כי בסופו של דבר ניתנו להם קנסות על תנאי של 1200 אירו ו-3 חודשי מאסר על תנאי.
כתב האישום בגין תקיפה בוטל.
אחד השלושה, המזוהה כ-"פטריק ה", ערער על הרשעתו ועל גזר דינו.
בית המשפט אישר את ערעורו והחליף את גזר דינו בקנס של 150 אירו.
ברחבי רוסיה נכרתו לפחות כ-4 צלבים לאחר גזר הדין.
חבר פרלמנט של המפלגה השמרנית רוסיה המאוחדת הצהירו כי האירועים היו בהשראת פוסי ריוט, וכינו את הפעולות "שטניזם אמיתי".
פעילים אורתודוקסים ערכו הפגנות נגד, פרצו לאירוע תמיכה בלהקה בתיאטרון וצעקו סיסמאות בהן "חזרו בתשובה" ו-"למה אתם שונאים את העם הרוסי?".
המפגינים פלשו בנוסף למוזיאון לאמנות שתמך בגלוי בשחרור חברות הלהקה.
בתחילת ספטמבר 2012 ציירו פעילים לא מזוהים קריקטורה פמיניסטית של נינו הקדוש בכנסיית קוואשווטי בטביליסי, גאורגיה, מלווה במילים "!Free Pussy Riot".
ב-16 בספטמבר, יורי פיוטרובסקי, בן 62 יליד סנקט פטרבורג המתגורר בגרמניה, שפך דיו על אייקון בקתדרלת ישו המושיע לתמיכה בפוסי ריוט.
מאוחר יותר הואשם בסעיף החוק הפלילי בגין חוליגניזם.
ב-31 באוקטובר 2012 שידר הערוץ קומדי סנטרל את פרק "סיבה למחיאות כפיים" בסדרת הטלוויזיה סאות' פארק, שמסתיים בכך שישו קורע את גלימתו כדי לחשוף את הסיסמה "שחררו את פוסי ריוט!".
הפרק בחן את הצורך שאנשים יאמינו במטרה גדולה מעצמם ובנטייה ל-"זניחת השכל הטוב" לתמיכה בסיבות אלה.
באוגוסט 2013 התקיים מופע סולידריות של פוסי ריוט, מחוץ לשגרירות רוסיה בוושינגטון הבירה.
בינואר 2013, יצא סרט דוקומנטרי בריטי בשם Pussy Riot: A Punk Prayer על פרשת הלהקה על ידי חברת ייצור סרטי התעודה הבריטית "Roast Beef Productions".
הסרט בוים על ידי מיק לרנר ומקסים פוזדורובקין וכלל הצצה למשפט של חברות הלהקה ולראיונות עם משפחתן אך לא איתן.
הוא הופיע לראשונה בהקרנת בכורה ב-פסטיבל סאנדנס 2013 ולאחר מכן חברת הלהקה יקטרינה סמוטסביץ' הציגה שאלות מהקהל באמצעות סקייפ.
בין היתר חזרה על כך שאין בכוונתה להפוך את פוסי ריוט למיזם מסחרי.
הסרט זכה בפרס חבר מושבעים מיוחד לקולנוע העולמי על "רוח הפאנק" בפסטיבל.
לאחר מכן רכשה רשת הטלוויזיה "HBO" את זכויות הטלוויזיה האמריקאית לסרט.
הסרט היה בין 15 הסרטים התיעודיים שנמצאו ברשימה המועמדת לפרס האוסקר לשנת 2014, אולם לא הגיע לרשימת המועמדים הסופית.
באותה שנה, יצא הסרט הדוקומנטרי הרוסי Pussy versus Putin אשר סקר את ההיסטוריה של הלהקה שביים קולקטיב הקולנוע הרוסי, "Gogol's Wives".
הוא זכה בפרס הסרט התיעודי הטוב ביותר באורך הבינוני בפסטיבל אידפא לקולנוע תיעודי באמסטרדם.
ב-19 בדצמבר 2013 אישרה הדומה הממלית של הפדרציה הרוסית חנינה כללית לאסירים שונים, בין אלה שהעפילו לחנינה היו אלה שנכלאו בגין עבירות לא אלימות ואמהות לילדים קטנים.
במהלכה היה צפוי כי חברות פוסי ריוט יהיו בין המשוחררים.
לאחר שחרורה, נפגשה אליקיונה עם ארגוני זכויות אדם.
במהלך פגישתה עם עיתון הניו יורק טיימס הצהירה כי, "לא ביקשנו שום חנינה.
הייתי יושבת עד סוף תאריך גזר הדין כי אני לא צריכה רחמים מפוטין".
"אני חושבת שזה ניסיון לשפר את תדמית הממשלה הנוכחית, לפני אולימפיאדת סוצ'י - במיוחד עבור מערב אירופאים.
אבל אני לא רואה בזה הומא או רחום.
טולוקוניקובה הוסיפה כי, "בין אם תרצו או לא, ללכת לאולימפיאדה ברוסיה היא קבלה של המצב הפוליטי הפנימי במדינה, קבלה של הקורס שעושה אדם המתעניין באולימפיאדה מעל הכל - ולדימיר פוטין".
הצמד הצהירו כי הן לא יופיעו בהופעות אלא הן מקימים ארגון שיפעל למען תנאים טובים יותר לאסירים בכלא והוסיפו כי המתנגד הסובייטי ולדימיר בוקובסקי הוא המודל לחיקוי שלהן, אדם שלטענתה של טולוקוניקובה הוא "אלוף לזכויות אדם שלא מפחד מהפחד".
תיקים ואירועים משפטיים לאחר המעצר
באוגוסט 2012 הגישה תושבת נובוסיבירסק, אירינה רוזנקינה, תביעה בסך 30,000 רובל (כ-1,000 דולר) בגין "נזקים מוסריים", בעודה טוענת כי סרטון של פוסי ריוט גרם לה ל-"כאבי ראש ועלייה בלחץ הדם".
התביעה נדחתה על ידי בית המשפט המחוזי קונצבו במוסקבה ב-7 בספטמבר 2012. טענות דומות של תושב ברדסק יורי זדוי ותושב נובוסיבירסק איוון קראסנצקי נדחו על ידי אותו בית משפט ב-3 באוקטובר, כגון ערעורה לאחר מכן של רוזנקינה לבית המשפט העירוני במוסקבה ב-18 בפברואר 2013.
בתחילת נובמבר 2012 פנו התובעים במסגרת החקיקה נגד קיצוניות לבית המשפט המחוזי בזמושקורצקי בבקשה לאסור מספר סרטוני פוסי ריוט, כולל סרטון הופעת הלהקה בקתדרלת ישו המושיע.
חומרים המתגלים כקיצוניים על ידי בית משפט מתווספים לרשימה הפדרלית של חומרים קיצוניים המתוחזקים על ידי משרד המשפטים, מה שעלול להפוך את הפצתם לעבירה פלילית בתוך רוסיה.
לאחר דיון ב-29 בנובמבר, הוכרזו ארבעה סרטוני פוס ריוט, כולל "תפילת הפאנק" בקתדלה, כקיצוניים.
פסק הדין הגביל את הגישה לסרטונים ולבלוג LiveJournal" של הלהקה ואתרים נוספים.
דמיר גאינוטינוב מקבוצת זכויות האדם של אגורה טען כי החוקים נגד הקיצוניות מיושמים בצורה לא הולמת והצהיר כי "כולם אומרים שסרטון הופעת קתדרלת ישו המושיע פגע ברגשותיהם של אנשים דתיים, אך הוא לא הכיל פעולות קיצוניות, כך שהוא לא יכול להיות קיצוני".
יקטרינה סמוצביץ' כינתה את פסק הדין "הכרה ישירה בצנזורה אמנותית ברוסיה".
במקרה של אמהות לילדים קטנים, החוק הרוסי מאפשר לדחות עונש מאסר עד שהילד מגיע לגיל 14. בקשה כזו ניתנה במחלוקת בשנת 2011 לאנה שבנקובה, שנידונה לשנתיים וחצי חודשי מאסר בגין הריגה על ידי רכב.
מאוחר יותר נטען כי בקשתה נענתה בשל קשריה המשפחתיים.
ב-19 באוקטובר 2012 דחה בית המשפט המחוזי בחמובניקי במוסקבה ערעור על דחיית עונש שהגישה ויולטה וולקובה בשם טולוקוניקובה ואליוקינה, בנימוק שהמקרה "לא היה בסמכותה".
לאחר מכן הגישה טולוקוניקובה ערעור לבית המשפט המחוזי זובובו-פוליאנסקי במורדוביה, שם נכלאה, ואליוחינה לבית המשפט המחוזי ברזניקי בפרם.
ערעורה של אליוחינה נדחתה ב-16 בינואר 2013, בעוד כי השופט קבע כי נוכחות ילדתה כבר נלקחה בחשבון במהלך גזר דינו המקורי.
ב-24 ביולי 2013 נדחה ערעורה של מריה אליוחינה על פסיקת בית המשפט.
נוכחות באולימפיאדת החורף של סוצ'י
טולוקוניקובה, אליוחינה ושלוש נשים לא מזוהות נוספות תכננו לבצע שיר בשם "פוטין ילמד אותך מהי אהבת מולדת" בתור פוסי ריוט במהלך אולימפיאדת החורף 2014 בסוצ'י.
הפעולה הייתה אמורה להתייחס לאסירים שבכיכר בולוטנאיה, פקידים אולימפיים מושחתים, מצוקתו של איש הסביבה יבגני ויטישקו אשר נעצר על ידי הרשויות ודיכוי החירויות ברוסיה.
ב-18 בפברואר 2014 נעצרו בסוצ'י יחד עם קבוצה של 12–15 אזרחים ביניהם יבגני פלדמן, עיתונאי נובאיה גאזטה.
הרשויות הסבירו כי המעצר היה בקשר ל-"גניבה במלון בסוצ'י".
על פי כתב "BBC", רפאל סאקוב, חמש הנשים יצאו מתחנת המשטרה בבלקלאבות וביצעו את שירן "Putin Will Teach You to Love the Motherland" (פוטין ילמד אותך מהי אהבת מולדת) ברחובות אדלר לצד צלמים ואזרחים.
באותו יום נציג הוועד האולימפי הבינלאומי דחק בפוסי ריוט שלא להופיע בפארק האולימפי בסוצ'י בעוד שציין כי מעצרם של פוסי ריוט בסוצ'י אינו קשור לקיום המשחקים האולימפיים.
עורך דינם של חברי הלהקה מסר כי הן טופלו בבית חולים בגלל פציעות שנגרמו במהלך מופען על ידי השוטרים.
במהלכה, אליוקינה ספגה זעזוע מוח לאחר שנפגעה בזריקת צנצנת זכוכית מצד התוקפים.
בשנת 2014 הקימו טולוקוניקובה ופיטר ורזילוב את "MediaZona", אתר חדשות רוסי עצמאי המתמקד בהתעללות ושחיתות במערכת המשפט הפלילי.
ב-27 בפברואר 2018 נעצרו שלושה חברי להקה על ידי המשטרה הרוסית בין מוסקבה לחצי האי קרים לאחר שהפגינו מחוץ לכלא סיבירי עבור שחרורו של במאי הקולנוע האוקראיני אולג סנטסוב.
מאוחר יותר באותו יום צייצה פוסי ריוט כי חברי הלהקה העצורים בטוחים.
פלישה לגמר המגרש של המונדיאל
ב-15 ביולי 2018, שלוש חברות פוסי ריוט וגבר אחד (פיוטר ורזילוב, הידוע כבעלה של נאדז'דה טולוקוניקובה), בעודם לבושים כשוטרים, ביצעו פלישת מגרש כדורגל לאצטדיון לוז'ניקי במוסקבה במהלך המחצית השנייה של גמר מונדיאל 2018 במשחק בין צרפת וקרואטיה.
הם כינו את הופעתם כ-"השוטר נכנס למשחק".
בהודעה שפרסמה פוסי ריוט פורטו מטרות המחאה והדרישות שלהם לשלטונות הרוסים בהם,
הפסקת מעצרים בלתי חוקיים בעצרות ציבוריות.
הפסקת תפירת תיקים פליליים וכליאת אנשים ללא מעצר.
על הארבעה, המזוהים בשמות: ורזילוב, ורוניקה ניקולשינה, אולגה פכטוסובה ואולגה קורצ'יובה, נגזרו 15 ימי מאסר על פי הקוד המנהלי של רוסיה.
השדרן והסופר סקוט סיימון, מנחה תוכנית החדשות של Weekend Edition בערוץ "NPR" הצהיר כי,
חברי פוסי ריוט נאדז'דה טולוקוניקובה ומריה אליוקינה הופיעו בפרק ה-3 בעונה ה-3 של הסדרה בית הקלפים.
במהלכו, נכללו גם צילומי מופעים של הלהקה.
טולוקוניקובה הופיעה בווידאו האומנות של "I Love You And That Makes Me God" מאת האמנית פאון רוג'רס.
בשנת 2016 הוציא יוצר השירים הנורווגי מודדי גרסת כיסוי באנגלית לשיר "תפילת הפאנק" מאת פוסי ריוט באלבומו Unsongs.
הסדרה המקורית מבית היוצר של נטפליקס, בובה רוסית, כללה את שיר הלהקה "Organs" בפרק ה-7, במהלך מתן הקרדיטים בסופו.
פוסידון הוא סרט הרפתקאות/אסונות אמריקאי מ-2006 בבימויו של וולפגנג פטרסן.
הסרט מבוסס על הספר בעל השם הזהה פוסידון שנכתב על ידי פול גאליקו.
סרט זה הוא עיבוד קולנועי שני על ספינת הפוסידון, לאחר צאת הסרט הרפתקה בפוסידון משנת 1972.
פוסידון, ספינת שעשועים בה חוגגים את כניסת השנה החדשה, עושה דרכה לעבר ניו יורק.
ג'ניפר וכריסטיאן - זוג שמתארס אך חושש לספר לאביה של ג'ניפר, רוברט רמזי (קורט ראסל), ראש עיריית ניו יורק לשעבר.
נוסעת סמויה בשם אלנה שהתגנבה לשיט בעזרת החבר שלה, ולנטיין, העובד במטבח.
נוסעים נוספים - ריצ'רד נלסון, ארכיטקט מיואש שנעזב על ידי אהובו; דילן, מהמר הבית של הקזינו; מגי וקונור, אם ובן.
גל עצום, בגובה כ-45 מטר מאיים על הספינה ברגע כניסת השנה החדשה.
נלסון מנסה להתאבד, אבל חוזר בו כשמגלה את הגל ויורד לבטן האוניה.
הצוות מנסה להפנות את החרטום לגל אבל נכשל, והספינה מתהפכת.
עשרות נוסעים נהרגים בהתהפכות ובנפילה למים.
צוות ההגאים מת במקום, וצוות המטבח מת מהתפוצצויות גז.
באולם הנשפים ההפוך, רב החובל מייקל ברדפורד קורא לכולם להישאר רגועים ואומר שאות מצוקה נשלח.
דילן מסרב להישאר ומתחיל לעזוב כשמגי וקונור הולכים אחריו.
רוברט רמזי, נואש למצוא את בתו שנתקעה באולם הריקודים התחתון (שעכשיו מעליהם), מצטרף למרות מחאות רב החובל.
נלסון, הארכיטקט, מודיע להם שהחלונות לא יחזיקו מעמד בלחץ, מה שמחזק את דעת החבורה לעזוב.
ולנטיין לוקח אותם לעבר מעלית השירות ליד חדר האוכל, אולם הוא נופל למותו.
החבורה עולה לאולם הריקודים, שם הם מוצאים את אלנה, ג'ני ונוסע בשם לארי שהצילו את כריסטיאן מחפצים שנפלו עליו.
הם מגיעים למדרגות ומטפסים על כבל ברזל לצד השני, אולם בזמן שלארי השיכור מנסה לעבור, מנוע נופל על הכבל והורג אותו במקום.
דילן קופץ לשלולית שבתחתית המדרגות עם צינור והופך אותו למין אומגה בשביל ג'ני ורוברט.
בינתיים, אחד המנועים מבחוץ מתפוצץ ומשקע את הספינה עוד יותר.
כפי שנלסון חזה, חלונות אולם הנשפים מתחילים להיסדק.
רב החובל ברדפורד מבין שהוא טעה ומתחבק בדמעות עם זמרת האונייה גלוריה.
החלונות נשברים וכל מי שנשאר באולם טובע במקום.
החבורה מטפסת אנכית דרך פיר אבל מגלה שהפתח מוברג.
קונור, עם ידיו הקטנות, מצליח להבריג החוצה שנים מהברגים עם צלב של אלנה, והם מצליחים לצאת רגע לפני שהפיר מוצף.
הם מגיעים לתא לחץ שהשסתום שלו יכול להיפתח רק בלחץ אדיר.
בלית ברירה הם מציפים את המכל וברגע האחרון, לפני שנגמר להם האוויר, השסתום נפתח והם עוברים לתא הבא.
בזמן הצלילה השמלה של אלנה נתפסת בחוטי ברזל והיא טובעת למוות, אחרי שהיא מקבלת מכה בראש.
החבורה מגיעה למבוי סתום, אולם פיצוץ נוסף, מרים מעט את האונייה מעל המים והחבורה מצליחה להגיע לחדר המדחסים, שפועלים במלוא הכח פנימה.
קונור נתפס בתוך כלוב, אבל דילן מצליח למוצא פתח ולהוציא אותו לפני שהוא טובע.
חדר הבקרה של המדחסים נמצא עמוק מתחת לפני המים.
רמזי צולל לתוך חדר הבקרה כדי לעצור את המדחסים, אבל הידית שבורה.
רגע לפני שהוא טובע למוות, רמזי מצליח להפוך את תנועת האוורור כלפי חוץ.
דילן זורק מכל גז לעבר המדחס הקרוב ועוצר אותו.
החבורה קופצת מבעד לפתח למים ושוחה לסירת ההצלה שצפה מחוץ לספינה, בדיוק בזמן לצפות באונייה מתהפכת בחזרה ושוקעת.
פוסידון, הוא כלי צלילה בלתי מאויש (כצב"ם) דמוי טורפדו שפותח על ידי רוסיה.
המשימה העיקרית של הכצב"ם היא לשאת ראשי נפץ גרעיניים לחופי אויב ולהבטיח נזק בלתי הפיך לערי החוף של המדינה על ידי יצירת אזורי ענק של זיהום רדיואקטיבי, צונאמי ותוצאות הרסניות אחרות של פיצוץ גרעיני רב עוצמה.
בתקשורת הרוסית נטען כי המערכת, שהיא למעשה מעין טורפדו גרעיני, פותחה במטרה לתקוף אזורי חוף בתרחיש של מלחמה גרעינית, ולחולל הרס אדיר בעזרת "צונאמי רדיואקטיבי".
בתקשורת הרוסית דווח כי אורכו 20 מטר, קוטרו 1.8 מטר והוא שוקל 100 טונות.
הטיל נע כאמור בעזרת יחידת הנעה גרעינית.
נשיא רוסיה ולדימיר פוטין טען שהכור הגרעיני שלו "קטן פי 100" מהכורים שמשמשים צוללות גרעיניות.
בנוסף מעריכים שהטווח של הטיל מגיע לכ-10,000 ק"מ, ושהוא יכול לנוע במהירות של כ-185 קמ"ש.
הם מעריכים גם כי הוא מסוגל לשאת ראש קרב גרעיני רב-עוצמה – בעוצמה של כ-2 מגה-טון.
באוקטובר 2025 הכריז נשיא רוסיה ולדימיר פוטין כי רוסיה ערכה ניסוי מוצלח במערכת הפוסידון, הוא לא ציין היכן בוצע הניסוי וזו הפעם הראשונה שבה הנשק שוגר מצוללת האם שלו ואז הפעיל את יחידת ההנעה שלו – כור גרעיני קטן.
פוטין לא פירט כמה זמן נמשך הניסוי, וציין רק ש"פוסידון" ביצע טיסה שנמשכה "זמן מסוים".
פוסמוביל היא מכונית רודסטר, 2 מושבים בעלת מנוע בעירה פנימית, אשר יוצרה על ידי George Foote Foss בקנדה בין השנים 1896–1897.
ה"פוסמוביל" היה הרכב הראשון שיוצר בקנדה.
ה"פוסמוביל" יוצר בבית המלאכה ב"Sherbrooke" בפרובינציה קוויבק
ה"פוסמוביל" נמכר בשנת 1902 תמורת 75 דולר, לאחר שהיצרן נהג ברכב 4 שנים
מערכת היגוי - מוט (ממוקם מימין לנהג)
פוסטרדוואן (בהונגרית: Pusztaradvány) הוא כפר זעיר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
בפוסטרדוואן חיו לתקופת זמן מוגבלת מעט יהודים
פוסטפלו (בהונגרית: Pusztafalu) הוא כפר קטן במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה גם אוכלוסיית הכפר נמצאת בירידה שנים רבות מ-311 תושבים בשנת 1990 עד ל-167 תושבים בלבד בשנת 2018 (ירידה של כ-46%).
במפקדי אוכלוסייה בשנים 1840 ו-1880 נרשמו בכפר 17 יהודים.
פוסיליירים הם חיילים רגליים שבאופן היסטורי נשאו רובה (פוסיל בצרפתית) מסוג מוסקט.
במהלך המאה ה-18 הלכה ופחתה המשמעות המקורית של הפוסיליירים, שכן מוסקטים בעלי מצת חלמיש הפכו לרובה הסדיר של הצבאות המודרניים.
החל מהמאה-18 השימוש בכינוי "פוסילייר" קיבל משמעות שונה ממדינה למדינה, החל מכינוי כללי לחייל רגלי סדיר, עד לכינוי לנחתים ימיים וכוחות מיוחדים.
בעוד שבכוחות המזוינים של בלגיה אין כיום יחידת פוסיליירים, הכינוי הניתן לחיילי הרגלים הבלגים הוא "פוסיליירי סער" .
עד לשנות ה-90, חיל הים הבלגי כלל יחידת רגלים להגנה על מתקני החיל אשר נקראה "פוסיליירים נחתים".
במאות ה-18 וה-19, חיילי הרגלים הפורטוגלים כונו "פוסיליירים" כדי להבדילם מגרנדירים ומחיילי רגלים קלים (קאזדורס ואטילדורס), כינוי זה נפסק ב-1860 בפורטוגל, אך עודנו בשימוש בצבא הברזילאי אשר משמר הרבה מהמסורות ההיסטוריות של הכוחות הפורטוגלים.
חיל הנחתים הפוטוגלי והברזילאי נקראים שניהם "פוסיליירים ימיים" (בפורטוגזית: Fuzileiros Navais).
ברחבי ממלכות ונסיכויות גרמניה ובעיקרן פרוסיה השימוש בכינוי "פוסילייר" השתנה לאורך השנים.
"פוסילייר" היה בשימוש נרחב לכינוי יחידות משמר הרגלים (Leibgarde zu Fuss) החל מ-1705 בפרוסיה, לאחר מכן היה זה כינוי לציון יחידות רגלים באיכות נמוכה.
בתחילת המאה ה-19 ולקראת סוף המאה ה-19 פוסיליירים היו יחידות עילית עם מאפיינים של חיל רגלים קל.
עם סופו של צבא האימפריה הגרמנית ב-1918, היו 15 רגימנטים פוסיליירים:
רג' הפוסיליירים ה-33 "הרוזן רון" (מזרח פרוסיה)
רג' הפוסיליירים ה-34 "המלכה ויקטוריה משוודיה" (פומרניה)
רג' הפוסיליירים ה-35 "הנסיך הנרי מפרוסיה" (ברנדנבורג)
רג' הפוסיליירים ה-36 "הרוזן בלומנטל" (מגדנברג)
רג' הפוסיליירים ה-37 "וון שטיינמץ" (מערב פרוסיה)
רג' הפוסיליירים ה-38 "הרוזן מולטקה" (שלזיה)
רג' דרום ריינלנד הפוסיליירים ה-39 רג' הפוסיליירים ה-40 "הנסיך צ'ארלס אנטון"
רג' הפוסיליירים ה-73 "הנסיך אלברט מפרוסיה" (הנובר)
רג' הפוסיליירים ה-80 "וון גרדסדורף" (הסן)
רג' הפוסיליירים ה-86 "מלכה" (שלזביג-הולשטיין)
רג' הפוסיליירים דוכסות מקלנברג ה-90
רג' הפוסיליירים ה-122 "הקיסר פרנץ יוזף מאוסטריה" (וורטמברג)
רג' הקלעים המלכותי הסקסוני (פוסיליירים) ה-108 "הנסיך ג'ורג'"
כיום בבונדסוור הגרמני אין יחידות פוסיליירים אך במלחמת העולם השנייה, דיוויזיית גרוסדויטשלנד כללה רגימנט "פאנצרפוסיליירים" - שווה ערך ליחידות הפאנצרגרנדירים, כחלק משימור המסורת של יחידות העילית הפרוסיות.
אחד משני רגימנטי המשמר הרגליים של הולנד הוא "רגימנט המשמר פוסיליירים הנסיכה איריינה" (בהולנדית: Garderegiment Fuseliers Prinses Irene; על שם איריינה, נסיכת הולנד).
בצבא הבריטי במהלך סוף המאה ה-17 הוקמו שלושה רגימנטים, רגימנט הרגלים ה-7 הפוסלירים המלכותי - כיום רגימנט הפוסיליירים המלכותי; רגימנט הרגלים ה-21 הסקוטי - כיום הרגימנט המלכותי של סקוטלנד; ורגימנט הרגלים ה-23 הוולשי - כיום הרגימנט הוולשי המלכותי.
תפקידם ההיסטורי של יחידות הפוסיליירים בצבא הבריטי היה אבטחה של יחידות התותחנים, מתוך מחשבה שמצתי החלמיש בטוחים יותר לשימוש בסמוך לאבק השריפה ששימש את תותחי השדה.
המסורות ואופן הלבוש של הפוסיליירים הבריטים היה דומה לזה של הגרנדירים, עם כובע ברסקין וסמל הרימון המאפיין את הגרנדירים, מה שהקנה להם סטטוס של יחידות עילית במהלך המאות ה-18 וה-19. מאפיין נוסף של הפוסיליירים הוא ענידת נוצת מצנפת בכובע או בכומתה.
כיום רגימנט הפוסיליירים המלכותי הוא היחיד בצבא שמשמר את הכינוי "פוסילייר" מבין תשעה רגימנטים פוסיליירים היסטוריים שנוצרו לאורך השנים, רובם במהלך המאה ה-19.
רג' נורת'מברלנד פוסיליירים המלכותי - כיום חלק מרגימנט הפוסיליירים המלכותי.
רג' הפוסיליירים המלכותיים (רגימנט העיר לונדון) - כיום חלק מרגימנט הפוסיליירים המלכותי.
רג' לנקשייר פוסיליירים - כיום חלק מרגימנט הפוסיליירים המלכותי.
רג' הפוסיליירים הסקוטים המלכותי - כיום חלק מהרגימנט המלכותי של סקוטלנד.
רג' הפוסיליירים הוולשים המלכותי - כיום חלק מהרגימנט הוולשי המלכותי.
רג' הפוסיליירים אניסקילן המלכותי - כיום חלק מהרגימנט האירי המלכותי.
רג' הפוסיליירים האירים המלכותי - כיום חלק מהרגימנט האירי המלכותי.
רג' הפוסיליירים מונסטר המלכותי - פורק עם עצמאות אירלנד ב-1922.
רג' הפוסיליירים דבלין המלכותי - פורק עם עצמאות אירלנד ב-1922.
במאה ה-18 השימוש בכינוי פוסילייר בצבא הצרפתי התפתח לכדי השם הניתן לחיל הרגלים הסדיר, בכך להבדילם מהיחידות המיוחדות בהם הגרנדירים, הוולטיגרים, השאסורים והקרבינרים.
כיום אין יחידות פוסיליירים בצבא הצרפתי, אך בחיל האוויר והצי הצרפתי יחידות ההגנה על מתקנים יבשתיים "קומנדו פוסיליירים"; "קומנדו הפוסיליירים של האוויר" ו-"כוח קומנדו הפוסיליירים הימי" בהתאמה.
בשנת 1969 נוסדה "חטיבת הפוסיליירים המוצנחים" (בספרדית: Brigada de Fusileros Paracaidistas) הכוללת שני גדודים מוצנחים וגדוד אימון, החטיבה משמשת עתודה אסטרטגית והיא יושבת במקסיקו סיטי.
הצבא הקנדי נוצר כחלק מצבא האימפריה הבריטית וכן חולק הרבה מהמסורות הצבאיות הבריטיות, כאשר רוב היחידות (בהן גם יחידות הפוסיליירים) נוסדו תחת שלטון בריטי ומשרתות כיום כחלק מהצבא הקנדי.
בקנדה ישנם חמישה רגימנטים פוסיליירים:
רגימנט ההיילנד פוסיליירים של קנדה
רגימנט הפוסיליירים של הנסיכה לואיס
פוסי/ורדון היא מיני-סדרה ביוגרפית אמריקאית בכיכובם של סם רוקוול בתפקיד הבמאי והכוריאוגרף בוב פוסי ומישל ויליאמס בתפקיד אשתו, השחקנית והרקדנית גוון ורדון.
הסדרה, המספרת את סיפור היחסים האישיים והמקצועיים הבעייתיים של הזוג, מבוססת על הביוגרפיה Fosse מאת סם ווסון.
נורברט ליאו בוץ ומרגרט קוואלי משתתפים גם הם בסדרה, ומגלמים את דמויותיהם של פאדי צ'ייבסקי ואן ריינקינג בהתאמה.
הסדרה, בת 8 פרקים, הוקרנה בבכורה ב-9 באפריל 2019, ב-FX.
בטקס פרסי האמי ה-71, הסדרה קיבלה שבע מועמדויות, כולל מיני-סדרה הטובה ביותר, ומועמדויות בקטגוריות משחק עבור רוקוול, ויליאמס וקוואלי.
פוסי/ורדון מספרת את סיפור "השותפות הרומנטית והיצירתית בין בוב פוסי לגוון ורדון.
הוא היה קולנוען ואחד הכוריאוגרפים והבמאים המשפיעים ביותר על התיאטרון; היא הייתה הרקדנית הגדולה ביותר בברודוויי בכל הזמנים.
יחד, הם שינו את הפנים של הבידור האמריקאי - במחיר מסוכן".
סיפור הסדרה כולה נפרש דרך פלשבקים ופלשפורוורדים של מערכת היחסים של בני הזוג לאורך השנים.
כמו כן מוצגים ההיפוכים של יחסי הכוחות והמעמד של השניים, וכן ההקשרים לאירועים אשר איפשרו לכל זה לקרות.
בנוסף, הסדרה מציגה גם את תרומתם של פוסי וורדון לתעשיית הבידור, למרות כל הבעיות האישיות שלהם.
שם השחקן/ית שם הדמות אודות הדמות סם רוקוול בוב פוסי במאי וכוריאוגרף, בעלה של גוון ורדון מישל ויליאמס גוון ורדון שחקנית ורקדנית, אשתו של בוב פוסי נורברט ליאו בוץ פאדי צ'ייבסקי תסריטאי, מחזאי וסופר, חברו הטוב של פוסי מרגרט קוואלי אן ריינקינג שחקנית-רקדנית
בין המשתתפים הנוספים בסדרה: אוואן הנדלר (בתפקיד במאי התיאטרון הארולד פרינס), פול רייזר (בתפקיד מפיק התיאטרון סיי פיור), לין-מנואל מירנדה (בתפקיד השחקן רוי שיידר), קלי ברגלנד (בתפקיד גוון ורדון הצעירה).
במהלך תקופת השידור המקורית של הסדרה, מדי שבוע יצא מיני-אלבום, הזמין להורדה ולהשמעה באמצעות סטרימינג בפלטפורמות שונות, עם שידורו של כל פרק חדש.
בנוסף למוזיקה מקורית, הפסקולים כוללים שירים פופולריים מהקריירות השונות של בובי פוס וגוון ורדון, בביצוע צוות שחקני הסדרה, בהם "Big Spender" מתוך "צ'ריטי המתוקה" ו-"Corner of the Sky" מתוך "פיפין".
הזכויות להפיק מיני-סדרה המבוססת על Fosse, ספרו הביוגרפי של סם וסון, נמכרו לרשת FX Networks על ידי המפיק הבכיר ג'ורג' סטלזנר.
בקיץ 2016, באישור המנהלים הקריאייטיבים של FX, פנה סטלזנר אל השחקן והמחזאי לין-מנואל מירנדה ואל הבמאי תומאס קייל, יוצרי המחזמר "המילטון", וניסה לצרפם לפרויקט.
מירנדה וקייל הכירו היטב את ספרו של ווסון, שכן ווסון ומירנדה למדו יחד באוניברסיטת וסליאן.
הבא להצטרף לפרויקט היה יוצרו של המחזמר "אוון הנסן היקר", המחזאי עטור הפרסים סטיבן ליוונסון.
ליוונסון וקייל המשיכו לעבוד יחד, על מנת לעבד את הספר לפורמט של מיני-סדרה טלוויזיונית.
במהלך השלבים המוקדמים של תהליך הפיתוח, קייל ולבנסון הצליחו לצרף לפרויקט את ניקול פוסי, הבת המשותפת היחידה של בוב פוסי וגוון ורדון, והמנהלת של העזבון שלהם.
ב-5 ביולי 2018, רשת FX הודיעה על הזמנת מיני -סדרה בת שמונה פרקים בשם פוסי/ורדון (Fosse/Verdon), כאשר סם רוקוול יגלם את דמותו של בוב פוסי ומישל ויליאמס תגלם את דמותה של גוון ורדון.
ב-25 באוקטובר 2018 דווח כי קייל יביים לפחות ארבעה משמונת הפרקים של הסדרה.
בסופו של דבר, הוא ביים בסך הכל חמישה פרקים.
המפיקים הבכירים כללו את לבנסון, קייל, מירנדה, סטלזנר, רוקוול וויליאמס, כשניקול פוסי שימשה כמפיקה משותפת, והכוריאוגרף אנדי בלנקנבולר (המילטון) שימש כמפיק-שותף.
ב-26 באוקטובר 2018, הוכרז כי ג'ואל פילדס, ה-showrunner של סדרת הדרמה המוערכת של רשת FX "האמריקאים" יצטרף להפקה כתסריטאי ומפיק בפועל נוסף.
ב-23 בינואר 2019, הוכרז מועד שידור הבכורה של הסדרה נקבע ל-9 באפריל 2019.
לצד ההודעה על הזמנת הסדרה, פורסם כי סם רוקוול ומישל ויליאמס לוהקו לתפקידים הראשיים.
ב-19 בנובמבר 2018, פורסם כי מרגרט קוואלי ונורברט ליאו בוץ לוהקו גם הם לתפקידים קבועים בסדרה, וכי איה קאש, נאט קורדרי, סוזן מיסנר, ביאנקה מרוקין, קלי בארט, אוואן הנדלר, ריק הולמס, פול רייזר, איתן סלייטר, ברטון קאופרת'ווייט ביירון ג'נינגס, ולורה אוסנס הצטרפו לצוות השחקנים, בתפקידי אורח חוזרים.
צילומי הסדרה החלו בנובמבר 2018 באולפני Silvercup Studios בניו יורק, ונמשכו עד מרץ 2019.
ב-6 בינואר 2019 שוחרר טריילר לסדרה.
על פי אתר Metacritic, שעושה שימוש בממוצע משוקלל, לסדרה ציון של 68 מתוך 100, המבוסס על 34 מבקרים, שרובם כתבו "ביקורות חיוביות בדרך כלל".
פוסטן-ארקאנז' טואדרה הוא פוליטיקאי ומתמטיקאי מרכז אפריקני, נשיא הרפובליקה המרכז-אפריקאית מאז מרץ 2016. בעבר כיהן כראש ממשלה מינואר 2008 ועד ינואר 2013. בבחירות לנשיאות בדצמבר 2015 ובפברואר 2016 הוא נבחר לנשיא בסיבוב שני לאחר שגבר על יריבו, ראש הממשלה לשעבר אניסה ז'ורז' דולוגלה.
הוא נבחר לכהונה שנייה ב-27 בדצמבר 2020.
טואדרה נולד בשכונה העממית בואה-ראב של בנגי במשפחה בת עשרה ילדים; בנם של נהג ואיכרה, משפחתו במקור מדמארה, צפונית לבנגי.
הוא השלים את לימודיו התיכוניים במכללת "ברתלמי בוגנדה" בבנגי וסיים את בחינות הבגרות בשנת 1976, לפני שהמשיך לימודיו באוניברסיטת בנגי ובאוניברסיטת קוקודי באביג'אן.
הוא בעל דוקטורט במתמטיקה משנת 1986 מאוניברסיטת ליל למדע וטכנולוגיה בצרפת, ודוקטורט נוסף, גם במתמטיקה, מאוניברסיטת יאונדה בקמרון בשנת 2004.
בשנת 1987 הוא הפך לעוזר מרצה למתמטיקה באוניברסיטת בנגי והיה סגן דיקן הפקולטה למדעים באוניברסיטה בשנים 1989–1992. בשנה האחרונה התמנה למנהל מכללת ההדרכה למורים.
הוא הצטרף לוועדה הבינלאומית לתקינה של תוכניות מתמטיקה במדינות דוברות צרפתית ובאוקיינוס ההודי (CIEHPM) בשנת 1999, כיהן כיושב ראש הוועדה משנת 2001 עד 2003. ב-2000 התמנה למרצה בכיר ובמאי 2004 התמנה לסגן דיקן אוניברסיטת בנגי .
לאחר מכן שימש כרקטור האוניברסיטה משנת 2005 עד 2008 ובמהלכן השיק מספר יוזמות מרכזיות, כמו תוכנית הכשרה ליזמות ויצירת הקונסורציום האוקלידי.
בשנת 2008, יזם את הקמת ה"קונסורציום אוקליד" בחסות אוניברסיטת בנגי והקמת אוניברסיטה אוקליד (צרפתית: Université Euclide).
בתפקידו כראש ממשלה חתם טואדרה על מנגנון השתתפות של הרפובליקה המרכז אפריקאית במאי 2010. ראש הממשלה, סמפליס סרנג'י, חתם גם הוא על הסכם זה במרץ 2011.
טואדרה מונה לראש הממשלה על ידי הנשיא פרנסואה בוזיזה ב-22 בינואר 2008, לאחר התפטרותו של אלי דוטה.
ממשלתו, שהייתה מורכבת מ-29 חברים – ארבעה שרי מדינה, 17 שרים ושבעה צירים לשר, יחד איתו כראש ממשלה – הושבעה ב-28 בינואר.
דיאלוג לאומי נערך בדצמבר 2008, ובוזיזה אז פיזרה את ממשלת טואדרה ב-18 בינואר 2009 לקראת הקמת ממשלת אחדות לאומית.
טואדרה מונה מחדש לראש הממשלה ב-19 בינואר.
בהמשך אותו יום מונתה ממשלתו החדשה שכללה 31 שרים, כאשר רק 10 שרים ממשיכים בתפקידיהם; מורדים לשעבר רבים נכללו בהרכב החדש כדי להכין את המדינה לבחירות המקומיות ב-2009 ולבחירות הנשיאותיות והפרלמנטריות ב-2010.