tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הדבר מושג על ידי שילוב של שער אפקט שדה וטרנזיסטור הספק ביפולארי, המשמש כמפסק, בהתקן יחיד.
טרנזיסטורים מסוג זה משמשים בעיקר ביישומי אספקת כוח ובקרת מנועים חשמליים.
טרנזיסטור ה-IGBT הוא המצאה חדשה יחסית.
הדור הראשון של התקנים אלו הופיע בשנות ה-80 ותחילת שנות ה-90 של המאה ה-20. זמן המיתוג של התקנים אלו היה ארוך יחסית והם נטו לסבול מתקלות כמו "היתפסות" מתח וכשלים הנובעים מחום.
התקנים מהדור השני היו אמינים יותר, והתקני הדור השלישי מהווים שיפור ניכר כאשר לאחרונים זמני מיתוג דומים לאלה של טרנזיסטורי MOSFET, אמינות מצוינת ועמידות טובה לעומס יתר.
התקני IGBT מהדור השלישי מתאימים גם ליצירה של פולסים חשמליים חזקים בתחומי כמו פיזיקת חלקיקים ופלזמה, כשהם מחליפים בהדרגה טכנולוגיות ישנות יותר.
הואיל ומחירי ההתקנים מסוג זה נמוכים יחסית, גם חובבים עושים בהם שימוש בניסויים כמו סליל טסלה, הדורשים הספקים גדולים בתדר גבוה.
יישום נוסף שהתאפשר בזכות תפוצתם הרחבה של טרנזיסטורי IGBT הוא כלי רכב חשמליים.
הדגם ההיברידי פריוס מתוצרת חברת טויוטה עושה שימוש בממיר חשמלי בהספק של 50 קילוואט המבוסס על טרנזיסטורי IGBT ליצירת המתח הדרוש למנוע החשמלי של המכונית.
נפת טְרֶנְטוֹ (באיטלקית: Provincia autonoma di Trento - הפרובינציה האוטונומית - טרנטו) היא אחת משתי הנפות שמרכיבות את מחוז טְרֶנְטִינוֹ-אַלטוֹ אַדיגֶ'ה שבצפון איטליה ובירתה טרנטו.
שטחה חופף במידה רבה לשטחו של האזור ההיסטורי "טרנטינו".
שטחה של טרנטו הררי ברובו כשעמק הגדול, הנקרא על שמו של נהר אדיג'ה שזורם בו, חוצה אותה במרכזה.
רוב עריה החשובות של הפרובינציה נמצאות בעמק זה.
העמק מחבר מזה דורות רבים את צפון איטליה עם אירופה.
עמקים חשובים נוספים הם: הידוע בתפוחים הגדלים בו, , ואחרים.
מבחינה אדמיניסטרטיבית הנפה נהנית מאוטונומיה רבה בתחומי החינוך, הבריאות, הרווחה והתשתיות.
מועצת הפרובינציה מורכבת מ-35 חברים שאחד מהם מייצג את מיעוט דוברי ה-לדינית.
יחד עם מדינת טירול האוסטרית ונפת דרום טירול, אשר שטחיהם חופפים כמעט לחלוטין לשטחי האזור ההיסטורי של טירול, היא מיוצגת באיחוד האירופי בשם האזור האירופאי טירול-דרום טירול-טרנטינו .
טרנוב (בפולנית: Tarnów ; יידיש: טארנא כשקיימת גם הצורה טארנע) היא עיר בדרום מזרח פולין, בחבל גליציה ההיסטורי.
טרנוב נחשבת אחת מהעתיקות שבערי פולין ומוזכרת לראשונה בכתובים בשנת 1124. במהלך המאה ה-13 העיר התפתחה הודות להגירה של מתיישבים גרמנים מקרקוב ונובי סונץ' והיא זכתה לזכויות עיר ב-7 במרץ 1330. במהלך המאה ה-16 הגיעו אליה מהגרים רבים מסקוטלנד.
בחלוקת פולין הראשונה הוכללה טרנוב ביחד עם שאר גליציה באימפריה האוסטרו הונגרית.
באותה עת הייתה טרנוב למרכז מסחר חשוב.
במהלך שנת 1915 הייתה טרנוב בחזית הלחימה בין גרמניה לרוסיה.
לאחר מלחמת העולם הראשונה הוכללה טרנוב בפולין העצמאית.
ב-8 בספטמבר 1939 נכבשה טרנוב על ידי הנאצים ששלטו בה עד שנת 1945.
האזכור הראשון לקיומה של קהילה יהודית במקום נכתב בשנת 1443, בהקשר של סוחרים.
מרביתם של היהודים התפרנסו מתעשיית מלבושים וכובעים.
בתחילת דרכה של הקהילה, היא הייתה מסופחת מבחינה דתית וכלכלית לקהילה הדתית החזקה של העיר קרקוב.
בשנת 1581 נבנה בעיר בית הכנסת הראשון.
בעל העיירה בתחילת המאה ה-16, קונסטנטין אוטרוגסקי, העניק ליהודים שוויון זכויות בתחום המסחר והדיור, כנראה משום שהאמין כי היהודים יסייעו לפתח את המסחר והכלכלה בעיירה.
הזכויות הללו אושררו מחדש במהלך המאות ה-17 וה-18.
בתחילת המאה ה-17 ניתן ליהודי טרנוב אישור להפיק ולמכור משקאות אלכוהוליים, מה שחיזק את מעמדם הכלכלי ופתח בפניהם אפשרויות חדשות לרווחה ושגשוג כלכלי.
יהודים רבים החלו לעסוק בתחום ועד לסוף המאה ה-19 הוא היווה מקור פרנסה מרכזי בשביל הקהילה.
קהילת טרנוב גדלה והתפתחה במהירות, הן מבחינה דמוגרפית והן מבחינה דתית-חברתית.
עד למחצית הראשונה של המאה ה-17 כבר הקימה הקהילה בית-כנסת ובית-עלמין יהודי.
בית-הכנסת הראשון שנבנה כמעט ונהרס במהלך מלחמות השוודים בשנים 7–1656, אך הוא שוקם עד לסוף המאה.
העיר כולה ספגה נזקים כבדים כתוצאה מהמלחמה, ונדרשו לה שנים רבות כדי להשתקם.
בשנת 1787 חולקה פולין בין האימפריות האירופאיות השונות.
טרנוב עברה לשליטת האימפריה האוסטרו-הונגרית, מה שסייע מאוד ליהודים בעיירה, שעסקו במסחר על הציר לכיוון הונגריה.
עד לאמצע המאה ה-19 כבר נסללו מסילות ברזל שחיברו את העיירה גם עם מרכזי היהודים בקרקוב, לבוב ובערים מרכזיות אחרות.
במחצית השנייה של המאה ה-16 הוקם בית הקברות בטרנוב, ובמקום נקברו רבים מבכירי הקהילה היהודית של העיר - רבנים, אמנים ושופטים.
בבית הקברות אף קיימת חלקה מיוחדת שבה טמונים חיילים יהודים שלחמו בצבא אוסטריה במהלך מלחמת העולם הראשונה, ונפטרו בבית חולים בפולין.
ב-1989 עבר בית הקברות לאחריות עיריית טרנוב והקהילה היהודית בקרקוב ונעשו בו עבודות שיקום ושחזור, שבמסגרתן נחשפו קברים ומצבות נוספים.
גדר בית העלמין שופצה וחלק ממנה נבנה מחדש.
כיום ניתן לראות בבית הקברות כ־4,000 מצבות, שהעתיקה בהן היא מהמאה ה-17. על חלק מהן מופיעים כיתובים והקדשות בשלוש שפות: עברית, פולנית וגרמנית.
מרבית המצבות ששרדו מתאפיינות בקישוטים שונים.
החל מאמצע המאה ה-19 ועד לשנות השלושים של המאה ה-20, טרנוב התפתחה מאוד, והיהודים בעיירה חוו שיפור הן במעמדם הכלכלי והן בתחום החברתי.
עד לאותה תקופה הייתה קהילת טרנוב קהילה דתית אורתודוקסית, ואילו בסוף המאה ה-19 התחזקה מאוד תנועת ההשכלה היהודית בקרב הקהילה.
שתי קבוצות אידאולוגיות פעלו בקרב הצעירים היהודים בטרנוב: התנועות הציוניות, בעיקר "הפועל המזרחי" הציונית-דתית; ותנועת "הבונד" הסוציאליסטית.
החינוך היהודי בעיירה התקדם מאוד, גם במסגרת בתי-ספר יהודיים וגם במסגרת תנועות הנוער היהודיות.
חיים נייגר שהיה בין ראשי הקהילה, היה נציג מערב גליציה במוסדות ציוניים עד שהיגר לפלשתינה־א"י בשנות ה-30 של המאה ה-20.
בסוף המאה ה-19 היהודים היוו כחמישים אחוז מתושבי העיר.
לפני מלחמת העולם השנייה חיו בעיר כ־25 אלף יהודים.
ב-3 בספטמבר 1939 הופצצה העיר על ידי הגרמנים.
רבים מתושביה היהודים ניסו לברוח למזרח ומנגד פליטים רבים מרחבי פולין הגיעו אליה.
ב-8 בספטמבר נכבשה העיר על ידי הגרמנים אשר מיד ניכסו לעצמם את הרכוש היהודי והחלו לחטוף יהודים לעבודות כפייה.
ב-9 בנובמבר שרפו הגרמנים את בתי הכנסת ובתי התפילה בעיר והוקם על ידם יודנראט, שכמו בערים רבות אחרות, נדרש לגבות את המיסים המיוחדים ולספק עובדים לעבודות הכפייה ולמשלוחים.
החל מה-18 בדצמבר 1939 נדרשו היהודים לענוד טלאי זיהוי ולהעביר את כל תכשיטיהם.
ב-14 ביוני 1940 נשלחו מבית המקווה שבעיר, שברחוב בוזניק, 708 פולנים ו-20 יהודים אסירים לאושוויץ.
במהלך 1941 כבדה יד הגרמנים יותר, הן בדרישות והן בהרג יהודים.
במרץ 1941 הוכרז על הקמת הגטו.
בתחילת יוני הועברו לגטו יהודים מכל הסביבה ומספר היהודים בגטו הגיע לכ-40,000 נפשות.
תנאי המחיה בגטו היו קשים ביותר.
חלק מהיהודים הועברו לגטו זקליצ'ין.
בין ה-11 ל-19 ביוני 1942 בוצעה האקציה הראשונה בהוראת מפקד משטרת הממשל הכללי פרידריך וילהלם קריגר ובסיוע גורמים מקומיים שונים.
11,500 יהודים, שלא החזיקו באישור עבודה (SD), נשלחו למחנה ההשמדה בלז'ץ.
פאול רייס וחברי יודנראט נוספים שהצהירו כי יהיו הראשונים להישלח - נורו.
בין ההרוגים היה הרב ישראל יוסף אונגר שכיהן כאדמו"ר בעיר.
באותה עת נורו ונרצחו בדם קר ברחובות העיר ובגדר בית הקברות היהודי כ־3,000 יהודים ו-7,000 נוספים מצאו את מותם בגיא ההריגה שביערות בוצ'ינה ליד זביליטובסקה גורה, ביניהם 800 ילדים שנלקחו מבית היתומים שבעיר.
הילדים הוכנסו לשקים והגרמנים חבטו בהם בקתות הרובים עד שהשקים חדלו מלפרכס, אז השליכו אותם הגרמנים אל הבור ביער.
ב-29 ביוני 1942 נתבקשו היהודים הנותרים להיכנס לגטו שהיה מכותר בחומת עץ בגובה של שני מטרים וגדרות תיל ונאסרה עליהם היציאה ממנו.
בהוראת קריגר נדרשו היהודים לעזוב את בתיהם ולהגיע לככר השוק יחפים.
כמה נשלחו לעבודת כפייה והחולים והזקנים נשלחו לבלז'ץ.
ב-10 בספטמבר 1942 נערכה סלקציה בככר מגדבורג, הככר המרכזית של הגטו, כל 10,000 התושבים נדרשו על ידי מפקד הגסטאפו פאלטן להגיע לככר.
כמה מהם נורו, בעיקר על ידי הקצינים אופרמן וליבור, וב-12 לחודש נשלחו כ-8,000 איש נוספים לבלז'ץ.
בנובמבר נשלחו כ-2,500 איש נוספים.
בתקופת משלוחי המוות התארגנה בטרנוב תנועת התנגדות יהודית.
רבים ממנהיגיה השתייכו לתנועת הנוער "השומר הצעיר".
באוקטובר 1942 חולק הגטו לשני חלקים: חלק A אורגן כמחנה לעבודות כפייה נפרד לנשים ולגברים מעל גיל 12. מפקד המחנה היה בלכר.
חלק B כלל יהודים שאינם עובדים ומשפחות גדולות.
ב-15 באוקטובר 1942 בוצעה אקציה נוספת על ידי פאלטן.
יהודים במספר משמעותי, מדרי אזור B, החליטו להתחבא.
בתחילת ינואר 1943 הפך קצין האס אס הפך למפקד הגטו של היהודים שנותרו בשני החלקים.
באמצע אוגוסט 1943 נערך בקרקוב מפגש במשרדו של וילהלם קופה - מחליפו של קריגר - עם מפקד המשטרה באזור יוליאן שרנר, שבו הוחלט על הריסת הגטו של טרנוב ואחרים.
כ-300 יהודים היו אמורים לסייע וכ־2,000 יהודים מבית החרושת לבגדים מדריטש נשלחו למחנה הכפייה פלאשוב.
ב-3 בספטמבר 1943 כותר הגטו והיהודים משני החלקים רוכזו בבית החרושת זינגר.
חלק נורו על ידי גוט ואנשי אס אס אחרים, כ-7,000 נשלחו למותם באושוויץ וכ-3,000 לפלאשוב.
בסוף 1943 העיר הוכרזה כ"יודנריין".
רבים מהבורחים מהגטו הצטרפו לפרטיזנים ביערות וחלקם נהרגו על ידי יחידות הגסטאפו.
אחרים היו מעורבים בארגון נתיבי בריחה להונגריה, שנחלו הצלחה חלקית בלבד.
ב-18 בינואר 1945 נכנסו הכוחות הסובייטים המשחררים לעיר.
שלושה מאנשי הביטחון הובאו למשפט בעוון ביצוע פשעים נגד היהודים בטרנוב: קרל אופרמן, גאא וליבור.
קורט ריינהרד היה קצין ורמאכט ממוצא אוברטי שהוצב בעיר ופעל להצלת יהודים.
על פעילותו הוא זכה בתואר חסיד אומות העולם.
יהודים נוספים הוסתרו על ידי אנה דוברוצקה ומשפחת בראדלו.
לאחר מלחמת העולם השנייה חזרו להתגורר בטרנוב כשבע מאות יהודים, אך הם עזבו זמן קצר לאחר מכן עקב התנכלות התושבים המקומיים.
כיום אין יהודים מזוהים בעיר אך ניתן למצוא עדות לקיומה של קהילת העבר ברחובות, בניינים ואנדרטאות, בארכיונים, במוזיאונים ובבתי הקברות.
ישנן תצוגות במוזיאון האזורי ובמוזיאונים :, Dąbrowa Tarnowska Bochnia, יום זיכרון ופסטיבל.
בעיר ישנו רחוב Goldhammera הנקרא על שם ד"ר אליאס גולדהאמר, שהיה סגן ראש העיר.
בינואר 2010, הרב הראשי של פולין מיכאל שודריך, ערך בעיר טקס זיכרון בהשתתפות החשמן הקתולי של האזור.
במשך השנים הוקמו ארגונים של יוצאי העיר בישראל ארצות הברית, צרפת וקנדה לשימור זיכרון יהודי העיר.
בדצמבר 2020, בית המשפט העליון בפולין קבע כי כנסייה, שהוקמה על אדמה שנגזלה באופן לא חוקי מבעליה, ניצולת שואה יהודייה, תוחזר לבעליה.
הכנסייה הוקמה של שטח עליו הייתה אחוזה של משפחת גולדמן.
בת המשפחה בלנקה גולדמן שרדה את השואה, ואחר כך היגרה לאוסטרליה.
שכן פולני השתלט על האחוזה ומכר חלק מהשטח, כולל השטח שעליו הוקמה הכנסייה ב-1973.
איגנץ גלב (Ignace Gelb), היסטוריון ואשורולוג
בנימין בודנר, איש פלמ"ח, נפל במלחמת העצמאות
חיים אורמיאן, חתן פרס ישראל לחינוך לשנת 1981 ומראשוני הפסיכולוגים בישראל
יהודה לייב קורץ, ממיסדי חברת "אהבת ציון" למען יישוב ארץ ישראל ופובליציסט
יהושע יורטנר, חתן פרס ישראל בכימיה לשנת 1982 ולשעבר נשיא האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים
יוסף דמסט, מנופלי כפר עציון
יצחק הלוי שטינברג, רבם של הערים: ליטש, ירוסלב ובריסל, ראב"ד בבית הדין הרבני בתל אביב, ורבו של בית הכנסת ישורון
יצחק שיפר, מההיסטוריונים היהודים החשובים שפעלו בפולין, חבר הסיים הפולני ואיש ציבור, שנספה במיידנק
ירוחם צייזל, ראש עיריית חיפה
מרדכי דוד ברנדשטטר, סופר ומשורר, שהתגורר בעיר לאחר נישואיו.
זכריה שפירא, פעיל ציוני ומורה, מייסד אגודת "אהבת ציון" וממקימי היישוב מחניים, שהתגורר בעיר
נפתלי קלר Naphtali Keller, משורר וסופר
פליציה לנגר, עורכת דין ופעילת זכויות אדם
רומן ברנדשטטר Roman Brandstaetter משורר, סופר, מחזאי ומתרגם
שלום בארון, היסטוריון ומחנך יהודי-אמריקאי, אבי ההיסטוריה היהודית בארצות הברית
שמואל שניידר, חוקר בתחום הספרות העברית וחינוך יהודי
מנחם אדר (Eder) בין מקימי חברת הספנות צים, מומחה בעל שם עולמי לביטוח ימי
אברומק (אברהם) מינצר, ממקימי קיבוץ "המעפיל"
משה שטיגליץ, אביהם של הרבנים יעקב, ישראל, יועזר ויגאל אריאל.
טרֶנטוֹ (באיטלקית: ; בגרמנית: Trient) היא עיר באיטליה השוכנת בעמק נהר אדיג'ה במחוז האוטונומי טרנטינו - אלטו אדיג'ה (דרום טירול).
טרנטו היא בירת נפת טרנטו, שהיא אחת משתי הנפות המרכיבות את המחוז.
טרנטו נודעה כמקום כינוסה של ועידת טרנטו, ועידה אקומנית שהתכנסה בעיר בשנים 1545–1563 והייתה לאחת הוועידות האקומניות החשובות בתולדות הכנסייה הקתולית.
בימינו טרנטו היא מרכז חינוכי, מדעי, כלכלי ומדיני לחבל טרנטינו בפרט ולצפון איטליה בכלל.
בעיר פועלת אוניברסיטת טרנטו, המדורגת בין האוניברסיטאות הבולטות באיטליה.
מרכז העיר מתאפיין בבניינים ציוריים מתקופת ימי הבינים והרנסאנס, בהם בולטים הקתדרלה של טרנטו וטירת בונקונסיליו (Castello del Buonconsiglio).
טרנטו היא עיר מודרנית בעלת שירותים חברתיים מפותחים.
היא זוכה לדירוג גבוה בין כל ערי איטליה במדדי איכות חיים, רמת החיים, והזדמנויות תעסוקה ועסקים.
טרנטו היא אחת הערים העשירות והמצליחות באיטליה, השוכנת בנפה שאף היא אחת מן העשירות במדינה, עם הכנסה ממוצעת לנפש של 29,500 אירו.
שטחה של העיר טרנטו גדול יחסית לגודל אוכלוסייתה והוא כולל את מרכז העיר ופרברים נרחבים השוכנים באזורים גאוגרפיים מגוונים.
חלק מפרברי העיר שומרים עדיין על צביונם הייחודי של כפרים הרריים.
ליבה של העיר טרנטו שוכן בעמק קרחוני ושמו אדיג'ה למרגלות רכס הרי הדולומיטים, שם מקורותיו של נהר אדיג'ה.
העמק מוקף בהרים עם פסגות שחלקן בגובה מעל 2,000 מטרים.
מועד הקמתה של העיר טרנטו נתון במחלוקת.
חלק מן החוקרים טוענים כי תחילתה כישוב בפרובינציית רייטיה.
אזור זה ידע השפעות מתרבויות שכנות, כולל ונטים אדריאטים, אטרוסקים, קימברים וגאלים.
לדעת חוקרים אחרים היו אלה הגאלים שייסדו את העיר במאה הרביעית לפני הספירה.
טרנטו נכבשה על ידי רומא העתיקה בשלהי המאה הראשונה לפני הספירה, לאחר מספר התנגשויות עם שבטים רייטיים.
הרומאים העניקו ליישוב את השם טרידנטום (Tridentum), על שם שלושת ההרים המקיפים את העיר.
על בניין העירייה הישן עדיין חרוטה האמרה הלטינית: Montes argentum mihi dant nomenque Tridentum ("ההרים נותנים לי כסף ואת השם טרנטו"), המיוחסת לפרה ברתולומאו דה טרנטו (נפטר בשנת 1251).
לאחר נפילת הקיסרות הרומית המערבית שלטו בטרנטו חליפות האוסטרוגותים, ביזנטים, לומברדים ופרנקים, לבסוף היא הפכה לחלק מן האימפריה הרומית הקדושה.
בשנת 1027 יצר הקיסר קונראד השני את בישופות טרנטו והעניק לה סמכויות מדיניות ודתיות על חלק נרחב מצפון איטליה.
אולם, לאורך מאות שנות קיומה התחלקה השליטה באזור בין הבישופות של טרנטו לבין מחוז טירול (היה החל משנת 1363 היה תחת שליטת בית הבסבורג).
בשנת 1200 לערך הפכה העיר למרכז מכרות, לאחר שהתגלו באזור מרבצי כסף, והבישוף השליט, פדריקו ואנגה, הוציא את היתר הכריה הראשון באזור האלפים.
פרק אפל בהיסטוריה של העיר נרשם בשנת 1475 וידוע בשם עלילת הדם בטרנטו.
זאת לאחר שילד נוצרי בן שלוש, סימונינו, שכונה לימים סימון מטרנט, נעלם בערב יום שישי הטוב.
הקהילה היהודית בעיר הואשמה בהריגת הילד לצורך שימוש בדמו לטקס יהודי.
שמונה מיהודי העיר עונו והועלו על המוקד, משפחותיהם אולצו להמיר את דתן.
הבישוף של טרנטו, יוהנס הינדרבך, הכריז על סימונינו קדוש ופרסם את הספר הראשון שהודפס בטרנטו: "סיפורו של ילד נוצרי שנרצח בטרנט" אשר עוטר ב-12 תחריטי עץ.
רק מקץ כ-500 שנה, בוועידת הוותיקן בשנת 1965 החליט האפיפיור פאולוס השישי לשלול את התואר "קדוש" מסימונינו.
במאה ה-16 הפכה טרנטו ידועה בזכות ועידת טרנטו (1545–1563) אשר סימנה את תחילת תקופת הקונטרה-רפורמציה.
מאותה עת נולד התואר הלטיני Tridentine, אשר מובנו המילולי הוא "שייך לטרנטו" והיכול להתייחס לאנשים ולאירועים.
בין הבולטים בשליטי טרנטו באותה עת היו ברנרדו קלזיו (אשר שלט בשנים 1514–1539, והצליח להביא להחלטה לקבוע את מקום מושבה של הוועידה הדתית בטרנטו) וכריסטופורו מדרוצו (שלט 1539–1567).
שני בישופים-שליטים אלה נודעו בזכות יכולותיהם המדיניות ואימוץ רעיונות רנסאנס הומניים.
אחד הביטויים לרוח ההומנית בעיר באותה תקופה היה קיומו של בית דפוס יהודי בטרנטו.
בשנת 1558 הקרדינל מדרוצו העניק רשות ליוסף אוטולנגו, רב גרמני, להדפיס ספרים בעברית בעיר.
המדפיס בפועל היה יעקב מרכריה, רופא יהודי מקומי, ועם מותו בשנת 1562 פסקה עבודת בית הדפוס.
בין השנים 1558–1562 הודפסו בעיר 32 ספרים ועל רובם מופיע סמלו של הקרדינל מדרוצו.
טרנטו נותרה בישופות עד לתקופה הנפולאונית, אז החלה השליטה בה לעבור מיד ליד בין מדינות שונות.
עם ארגונה מחדש של האימפריה הרומית הקדושה, בשנת 1802, בישופות טרנטו הפכה לישות חילונית ועברה תחת שליטת מלכי בית הבסבורג.
חוזה פרסבורג, משנת 1805, העביר את טרנטו לשליטת בוואריה, והסכם שנברון, שנחתם בשנת 1809, העבירה לשליטת ממלכת איטליה הנפוליאונית.
לאחר תבוסתו של נפוליאון בונפרטה בשנת 1814 וקונגרס וינה, טרנטו הועברה לשליטת אוסטרו-הונגריה והפכה לחלק מפרובינציית טירול הגרמנית.
תחת שליטה גרמנית במאה ה-19 ידעה העיר תנופת פיתוח כלכלי ומודרניזציה ובשנת 1859 נסללה מסילת הברזל הראשונה בעמק אדיג'ה.
בשלהי המאה ה-19 היו עדיין טרנטו וטריאסט, שתיהן ערים בעלות רוב אתני איטלקי, תחת שליטה אוסטרית והפכו לסמלי תנועת אירדנטה איטלקית.
לתקופה קצרה בשנת 1908 היה בניטו מוסוליני עובד בעיתון מקומי.
ובתקופת מלחמת העולם הראשונה הצטרפו כמה מבני העיר ללחום לצד הכוחות האיטלקים במטרה להפסיק בה את שליטת האימפריה האוסטרו-הונגרית ובמטרה לצרפה לממלכת איטליה.
שניים מבני העיר, צ'זרה בטיסטי ודמיאנו צ'יאסה, נלכדו על ידי הכוחות האוסטרים, הואשמו בבגידה והוצאו להורג בטירה המקומית.
הוצאתם להורג גרמה להתעוררות ציבורית וכיבוש טרנטו על ידי כוחות איטלקים צוין על ידי ממשלת איטליה כ"שחרורה של טרנטו".
באזור טרנטו היו כמה מן הקרבות הקשים ביותר בתקופת מלחמת העולם הראשונה.
עם תום מלחמת העולם הראשונה הועבר אזור טרנטו והנפה הדוברת איטלקית סביבה, כמו גם העיר בולצנו וכן החלק בטירול המשתרע מדרום לקו פרשת המים האלפינית (אשר רובו דובר גרמנית) לידי איטליה.
בשנת 1943, עם הדחת מוסוליני וכניעת איטליה לבעלות הברית, אשר כבשו את איטליה מדרום, השתלטו כוחות גרמניה הנאצית על צפון איטליה, כולל נפת טרנטו, וסיפחו אותו לגרמניה והקימו את הרפובליקה של סאלו.
רבים מתושבי האזור ממוצא גרמני בקשו לנקום בתושבים אחרים ממוצא איטלקי, אולם רבות מפעולות אלה נמנעו על ידי כוח הכיבוש אשר ביקשו להמשיך ולקיים יחסים טובים עם הכוחות הפשיסטים באיטליה.
החל מחודש נובמבר 1944 ועד אפריל 1945 הופצץ אזור טרנטו מן האוויר בידי כוחות הברית, כחלק מן הקרב על מעבר ברנר, מעבר הרים בעל חשיבות אסטרטגית לכוחות הגרמנים.
בתקופה זו נהרסו מספר מבנים בולטים בעיר, אולם רוב הבניינים מתקופת ימי הביניים והרנסאנס ניצלו.
החל משנות ה-50 ידעה טרנטו צמיחה כלכלית מחודשת, בין השאר הודות למעמד האוטונומי המיוחד שלו זכה האזור.
שמונה מאות שנים של חיים בבישופות עצמאית, עצמאות יחסית משאר אירופה, השליטה האוסטרית והתחושה העזה של שייכות קהילתית, הותירו חותם ברור על אופייה התרבותי של העיר והיא מתאפיינת בנטייה פוליטית סוציאל-קתולית, יוצאת דופן באיטליה.
לאורך השנים היה לעיר תפקיד מרכזי בקשר שבין איטליה לבין צפון אירופה, המשתרעת מצפון לעמק אדיג'ה, שבו שוכנת העיר.
נהר אדיג'ה היה לאורך תקופות ארוכות נתיב מסחר מרכזי באזור האלפים.
מקורות ההכנסה העיקריים בטרנטו היום הם בתחום המסחר, השירותים, תיירות, חקלאות ותעשיית המזון.
היא אף משמשת למרכז כנסים ומחקר הודות לאוניברסיטה הקטנה אך הידועה הנמצאת בה.
מפעלי התעשייה אשר צצו בעיר לאחר מלחמת העולם השנייה, נסגרו ברובם.
בהרים סביב העיר עדיין כורים פורפיר וניתן לראות אבן זו משולבת ברבים מבנייני העיר, חדשים וישנים כאחד.
קטינים עד גיל 18 היוו 18.01% מתושבי העיר ואנשים מעל גיל פרישה היוו 19.37% מן התושבים.
הגיל הממוצע של תושבי העיר הוא 41 שנה (לעומת הממוצע האיטלקי לאומי של 42).
בחמש השנים שבין 2002–2007 גדלה אוכלוסיית העיר בשיעור 5.72%, בעוד אוכלוסיית איטליה כולה גדלה בשיעור 3.56% בלבד.
רוב תושבי העיר שאינם איטלקים הם מהגרים מארצות אירופיות אחרות (בעיקר אלבניה ורומניה), המהווים 4.13% מאוכלוסיית העיר, ומהגרים מצפון אפריקה מהווים 1.08% מן האוכלוסייה.
בתוך תושביה האיטלקים של העיר נמנה אף מיעוט קטן ממוצא אתני גרמני.
לעיר הסכמי ערים אחיות עם:
טרנד מיקרו היא חברת אבטחת מידע אמריקאית-יפנית העוסקת בפיתוח תוכנת אנטי-וירוס ומערכות הגנה מפני נוזקות, רוגלות, דואר זבל ואיומים אפליקטיבים.
מטה החברה ממוקם באירווינג, טקסס, ארצות הברית, מלבדו נציגויות נוספת בעיר טוקיו, יפן ובטורונטו, קנדה.
טרנד מיקרו מחזיקה מספר חברות בנות ברחבי העולם ומעסיקה כ-7000 עובדים ב-50 מדינות שונות.
חברת טרנד מיקרו הוקמה בשנת 1988, על ידי אווה צ'אן (Eva Chen), סטיב צ'אנג (Steve Chang) וג'ני צ'אנג (Jenny Chang) במטרה לפתח פתרון להגנה על מחשבים מפני וירוסים.
בשנת 1993, החלה חברת נובל לשלב את מערכות ההגנה של טרנד מיקרו במערכת ההפעלה שלה.
בשנת 1998, החלה להיסחר בבורסה לניירות ערך בטוקיו והחל מחודש יולי 1999, בבורסת הנאסד"ק שבארצות הברית.
במאי 2005, רכשה את חברת Braintree האמריקאית תמורת 15 מיליון דולר.
ביוני 2005, רכשה את חברת Kelkea, שפתחה פתרונות הגנה נגד איומים והונאות בדואר האלקטרוני.
במרץ 2007, רכשה זכויות על תוכנת HijackThis, שהייתה פתרון הגנה מפני רוגלות.
באוקטובר 2007, רכשה את חברת Mountain View האמריקאית, שספקה פתרונות למניעת אובדן נתונים.
בפברואר 2008, רכשה את חברת Identum, שעסקה בהצפנות הודעות דואר אלקטרוני.
ביוני 2012, רכשה את חברת AffirmTrust, ששמשה כספק תעודות SSL תמורת סכום שלא פורסם.
באוקטובר 2012, רכשה את חברת BroadWeb Digital האוסטרלית.
באוקטובר 2015, רכשה מחברת HP את חברת TippingPoint, תמורת 300 מיליון דולר.
בנובמבר 2017, רכשה את חברת IMMUNIO, שספקה פתרונות להגנה על שירותי ענן.
ביוני 2018 חתמה החברה על הסכם לרישוי פטנטים עם חברת אבטחת המידע הישראלית-אמריקאית פינג'אן החזקות.
בנובמבר 2018 הודיעו מוקסה טכנולוגיות ו"טרנד מיקרו" על הקמת תאגיד משותף בשם TXOne Networks אשר יתמקד בצרכי האבטחה של האינטרנט התעשייתי של הדברים (IoT).
בין השנים 2008-2004, סיפקה שירותי סריקת דואר אלקטרוני בשירות Hotmail של מיקרוסופט.
בשנת 2004, הכריזה החברה שתחלק בחינם תוכנת אנטי וירוס לטלפונים ניידים.
בשנת 2005, סבלה החברה מריבוי אזעקות שווא במערכות ההגנה שלה, דבר שהפך למטרד וגרם לקריסת מחשבים ברחבי אסיה.
בשנת 2008, תבעה טרנד מיקרו את חברת ברקודה על שמכרה את מוצר ClamAV כחלק משירותיה על אף שרשום כפטנט.
בחודש פברואר 2018, הכריזה טרנד מיקרו על שיתוף פעולה עם חברת פנסוניק במטרה לפתח מערכת מאובטחת למכוניות אוטונומיות.
בחודש אפריל 2018, פרסמה כלי המסייע בזיהוי דיוג בדואר האלקטרוני.
בתאריך 18 במרץ 2020, פרסמה החברה מידע לגבי מספר פגיעויות במוצריה העלולות לאפשר לתוקף הרצת קוד מרחוק.
בחודש נובמבר 2020, הכריזה החברה על תוכנית SheForce להכשרת נשים מומחיות בתחום הסייבר.
לטרנד מיקרו כ-18 חברות בת ברחבי העולם: טאייוואן, ארצות הברית, דרום קוריאה, איטליה, גרמניה, אוסטרליה, ברזיל, צרפת, סין, מקסיקו, בריטניה, אירלנד, סינגפור, ניו זילנד, מלזיה ותאילנד.
בשנת 2014, הקימה בפיליפינים את TrendLabs במטרה שתשמש מערך המודיעין שלה ולצורך פיתוח ומחקר של איומי סייבר.
בחברה מועסקים כ-1200 מומחי סייבר ומהנדסים האחראים על הנושאים הבאים:
ניטור שותף של איומים והתקפות במרחב הקיברנטי.
איסוף ושליחת אינדיקטורים לצורך נטרול איומים פוטנציאלים.
לספק מענה כנגד התקפות שונות ולמזר נזקים וסיכונים.
מוצרים למגזר הפרטי ומשרדים ביתיים
Internet Security - שירות הגנה ביתי המספק הגנה מפני נוזקות, רוגלות, הונאות, הגנת גלישה ודואר האלקטרוני והגנת ילדים.
Antivirus Plus Security Software - אנטי וירוס ביתי המספק הגנה מפני איומים שונים, חסימת גלישה לאתרים זדוניים והגנה מפני הונאות.
Worry-Free Business Security Services - חבילת הגנה הכוללת אנטי וירוס והגנה על הדואר האלקטרוני הארגוני מספאם ופישינג.
Web Security - הגנה על אתרי האירנטרנט הארגוניים מפני התקפות אפליקטיביות.
InterScan Messaging Security - הגנה מפני דלף מידע ואיומים בתשתית ענן.
NeatSuite Advanced - הגנה על שרתי קבצים, צמתי רשת, שרתי דואר אלקטרוני.
Deep Discovery Inspector - ניטור תעבורת רשת, הגנה מפני איומים שונים וביצוע תגובה אוטומטית על מנת לחסום את פעילותם.
טרנזיסטור ביפולרי, טרנזיסטור דו־קוטבי או טרנזיסטור דו־נושאי הוא טרנזיסטור העושה שימוש הן בזרם של אלקטרונים והן בזרם של חורים.
הטרנזיסטור הביפולרי הוא רכיב אלקטרוני בעל שלושה הדקים העשוי מוליך למחצה מאולח ויכול לשמש כמגבר או כמתג.
הטרנזיסטור הביפולרי מורכב משני צומתי PN: בטרנזיסטור NPN, מוליך למחצה מסוג n בא במגע עם מוליך למחצה מסוג p, שבא במגע עם מוליך למחצה נוסף מסוג n.
בטרנזיסטור PNP סוגי האילוח הפוכים.
ניתן להתייחס למבנה זה כשתי דיודות המחוברות גב אל גב כך שיש להן אנודה משותפת.
ריכוז האילוח באחד מאזורי ה-n גדול ביחס לאחר.
הצד המאולח יותר נקרא הפולט (emitter, מסומן E), והצד המאולח פחות נקרא הקולט (collector, מסומן C).
אזור ה-p ביניהם נקרא הבסיס (base, מסומן B).
כאשר המתח החשמלי בין הבסיס לפולט חיובי (כלומר הפוטנציאל החשמלי בבסיס גדול מזה שבפולט) והמתח בין הקולט לבסיס חיובי גם הוא, אלקטרונים מהפולט מפעפעים דרך אזור הדלדול לעבר הבסיס ומשם נסחפים דרך אזור הדלדול הנוסף לקולט כתוצאה מכוח חשמלי.
אם המתח בין הקולט לבסיס גדול מספיק, זרם האלקטרונים מהפולט לקולט נקבע רק על ידי המתח בין הבסיס לפולט, שקובע את גרדיאנט ריכוזם בבסיס, בהתאם לחוק הדיפוזיה של פיק.
במצב כזה ניתן לראות בזרם הנכנס לבסיס זרם בקרה, הקובע את גודל הזרם הזורם מהקולט לפולט ללא תלות במתח ביניהם.
היחס בין זרם הפולט לזרם הבסיס בקירוב קבוע והוא מסומן .
בטרנזיסטור PNP, כיוון הזרם הוא מהפולט לקולט.
לפי חוק הזרמים של קירכהוף:
הגברי הזרם מקיימים את היחסים הבאים:
לטרנזיסטור ביפולרי ארבעה מצבי פעולה:
פעיל קדמי: במצב זה הפוטנציאל בקולט גדול מזה של הבסיס, והפוטנציאל בבסיס גדול מזה של הפולט.
במצב זה הזרם בין הקולט לפולט עומד ביחס ישר לזרם הבסיס, כאשר קבוע הפרופורציה אופייני הוא מסדר גודל של 100.
רוויה: במצב זה הפוטנציאל בבסיס גדול מזה שבפולט, אך המתח בין הקולט לבסיס אינו גדול מספיק על מנת לאפשר לכל האלקטרונים להיסחף מהבסיס לקולט.
במצב כזה הזרם תלוי במתח בין הקולט לבסיס באופן ליניארי בקירוב.
קטעון: אם הפוטנציאל בבסיס נמוך מזה שבפולט, לא יוכל לזרום זרם מהקולט לפולט על אף שהפוטנציאל בקולט גדול מזה שבבסיס ומזה שבפולט.
מצב זה מדמה נתק במעגל.
פעיל אחורי: מאחר שההבדל היחיד בין הקולט לפולט הוא ריכוז האילוח שלהם, במקרה שפוטנציאל הבסיס קטן מזה של הפולט ופוטנציאל הקולט קטן מזה של הבסיס, הטרנזיסטור פועל באופן דומה למצב פעיל קדמי אולם תפקידי הקולט והפולט מתהפכים.
כתוצאה מכך שריכוזי האילוח הפוכים, הגבר הזרם במצב פעולה זה קטן מזה של המצב הפעיל קדמי, והשימוש בו במעגלים חשמליים אינו נפוץ.
עם זאת, בדרגת הכניסה של מעגלים ספרתיים מסוג TTL משתמשים בטרנזיסטורים באזור פעיל אחורי.
מודל אברס-מול (Ebers–Moll) נותן משוואות המקשרות בין המתחים והזרמים השונים בטרנזיסטור ביפולרי:
כאשר: זרם הקולט, זרם הבסיס, זרם הפולט, הגבר הזרם הקדמי (20 עד 500), הגבר הזרם האחורי (0 עד 20), זרם הרוויה האחורי (בסדר גודל של 10−15 עד 10−12 אמפר), המתח בין הבסיס לפולט, המתח בין הבסיס לקולט, ו- המתח התרמי (בקירוב mV26 בטמפרטורה של 300 קלווין, טמפרטורת החדר), המוגדר:
כאשר הוא קבוע בולצמן, הוא הטמפרטורה בקלווין ו־ הוא מטען האלקטרון.
טרנזיסטור MOSFET (ראשי תיבות של Metal Oxide Semiconductor Field Effect Transistor), או טרנזיסטור תוצא שדה, הוא סוג של טרנזיסטור בו שדה חשמלי משפיע על התכונות של מוליך למחצה (לרוב סיליקון) ובכך מאפשר שליטה על הזרם החשמלי הזורם דרכו.
זהו הטרנזיסטור הנפוץ ביותר כיום, והוא משמש בעיקר במעגלים לוגיים ספרתיים.
ה-MOSFET הוא אבן בניין של האלקטרוניקה המודרנית, ואחד המכשירים המיוצרים ביותר בהיסטוריה.
ליבו של טרנזיסטור MOSFET הוא קבל MOS, אשר באמצעותו מושרה השדה החשמלי על המוליך למחצה ובכך פותח או סוגר את המתג.
התאוריה של טרנזיסטורי MOS פותחה על ידי ויליאם שוקלי בשנות ה-30 של המאה ה-20, כתחליף לשפופרת הריק והטריודה, אולם טכנולוגיית המוליכים למחצה לא הייתה מפותחת אז, והיה קושי מעשי לשלוט בתכונות החומרים, בעקבות זיהומים קטנים ששיבשו את אופן הפעולה של החומר.
טרנזיסטור ה-MOSFET הומצא על ידי המהנדסים מוחמד מ.
אטאללה ודאון קאהנג במעבדות בל בשנת 1959, והוצג לראשונה ב-1960.
הטרנזיסטור בנוי משני סוגים של חומרים מוליכים למחצה (לרוב סיליקון) שעברו אילוח: חומר מסוג N (negative) וחומר מסוג P (positive).
מוליך למחצה שרוב נושאי המטען החופשיים בו הם אלקטרונים, נקרא חומר מסוג N, ומוליך למחצה שרוב נושאי המטען החופשיים בו הם חורים (כלומר מצב שבו יש חוסר באלקטרונים), נקרא חומר מסוג P.
שמו של הטרנזיסטור, Metal Oxide Semiconductor Field Effect Transistor (בתרגום חופשי: טרנזיסטור אפקט-שדה מתכתי-תחמוצתי-מוליך למחצה), נגזר מאופן פעולתו: שדה חשמלי פועל על תעלה, העשויה מוליך למחצה, המחברת בין שני ההדקים.
השדה החשמלי מביא למצב של היפוך של סוג נושאי המטען שבתעלה, מה שמאפשר לזרם לזרום דרכה.
מרכז הטרנזיסטור עשוי מבסיס של חומר מוליך למחצה בעל אילוח (סימום) מסוים הנקרא מצע (Substrate).
על המצע מושתלים בשני אזורים חומר מוליך למחצה בעל אילוח הפוך לאילוח המצע והם נקראים המקור (Source) והשפך (Drain).
אם המצע עשוי מוליך למחצה מסוג P, אז המקור והשפך יהיו מסוג N , ולהפך.
מעל התעלה נמצא השער (Gate), מגע מתכתי המבודד מהמוליך למחצה על ידי שכבה דקה של חומר מבודד הנקרא מבודד השער או תחמוצת השער.
בטרנזיסטורים המבוססים על סיליקון, מהווה תחמוצת סיליקון מבודד טוב.
עם זאת, החל משנת 2007, בדורות המתקדמים של מעבדים, תחמוצת הסיליקון הוחלפה בחומרים דיאלקטריים בעלי מקדם גבוה, המבוססים בעיקר על תחמוצות הפניום.
כאשר המצע עשוי מחומר מוליך למחצה מסוג P, יהיו בו חורים רבים ומעט אלקטרונים חופשיים.
לעומת זאת, במקור ובשפך, העשויים מחומר מסוג N, המצב הוא הפוך – נושאי מטען הרוב הם אלקטרונים.
בצורה זו הטרנזיסטור מתפקד כמתג:
ללא הפעלת שדה חשמלי נוצרים צומתי PN בין התעלה למקור ובין התעלה לשפך.
צומתי PN מהווים דיודה המונעת מעבר זרם חשמלי מכיוון אזור ה-N אל אזור ה-P.
במצב כזה קיים נתק חשמלי בין המקור לבין השפך, והטרנזיסטור, או המתג, נמצא במצב סגור.
כאשר מופעל מתח חיובי על השער, נוצר שדה חשמלי המושך אלקטרונים (נושאי מטען המיעוט בתעלה, מסוג P) מהמצע לעבר השער.
באופן זה, אזור דקיק בתעלה בסמוך למבודד השער עובר היפוך (אינוורסיה) והופך למוליך למחצה מסוג N.
במצב כזה המגעים בין התעלה למקור ולשפך מפסיקים לתפקד בתור דיודה ואין מחסום לזרם בין המקור לשפך – הטרנזיסטור נמצא במצב פתוח.
במצב זה הפרש מתחים בין המקור לבין השפך יביא לזרימת זרם בטרנזיסטור.
טרנזיסטור MOS בעל מצע מסוג P נקרא nMOS (משום שההולכה בו היא הולכה של אלקטרונים, שמטענם שלילי), ואילו טרנזיסטור בעל מצע מסוג N נקרא pMOS (שבו ההולכה היא של חורים, שמטענם חיובי).
בתמונה למעלה מתואר טרנזיסטור nMOS.
התנגדות התעלה של טרנזיסטור nMOS נמוכה יותר מזו של pMOS משום שניידות האלקטרונים גבוהה מניידות החורים.
טרנזיסטורי MOSFET (nMOS ו־pMOS) מתחלקים לשני סוגים: סוג שיפור (enhancement mode) וסוג דלדול (depletion mode).
בסוג השיפור, המצע מאולח כך שאינו מוליך ללא מתח בשער.
בסוג הדלדול, המצע מאולח כך שיוליך ללא מתח כמעט במצב רוויה .
רוב טרנזיסטורי ה-MOSFET הם מסוג השיפור, אך קיימים גם טרנזיסטורי nMOS מסוג דלדול.
הטרנזיסטור מתפקד כמתג חשמלי – הפעלת מתח על אחד ההדקים יוצרת שדה חשמלי שמאפשר זרימת זרם דרך שני ההדקים האחרים.
ככל שאורך התעלה בה האלקטרונים נעים יהיה קטן יותר, כך תקטן התנגדות הטרנזיסטור ומהירות המיתוג שלו תגדל.
מסיבה זו ומסיבות נוספות אורך התעלה הוא אחד הפרמטרים החשובים ביותר בטכנולוגיה.
עם השנים, הטכנולוגיה השתכללה ואִפשרה ייצור טרנזיסטורים בעלי תעלה קצרה יותר ויתר.
בעבר אורך התעלה היה נמדד במיקרונים וכיום בננומטרים, והוא משמש לעיתים קרובות לציון הרמה הטכנולוגית של המעגל משולב.
עם זאת, בעשור האחרון, מספר הננומטרים אותו מציינים מהווה יותר שם של הרמה (node) הטכנולוגית מאשר את אורך התעלה בפועל, ולרוב קיימים הבדלים של עשרות אחוזים ביניהם.
התחזית לגבי ההקטנה ההדרגתית של אורכי התעלה עם השנים זכתה לשם הפופולרי חוק מור.
באלקטרוניקה אנלוגית, מחלקים את התנהגותו של טרנזיסטור MOS ל-3 מצבי פעולה עיקריים, התלויים במתחים המופעלים על הדקיו, כאשר הוא המתח בין השער (G) למקור (S), הוא המתח בין השפך (D) למקור, ו- הוא מתח הסף, כך שאם אז הזרם בין השפך למקור זניח, כלומר המתג סגור.
התיאור הבא הוא מודל מקורב של התנהגות טרנזיסטור MOSFET בשלושת מצבי הפעולה.
מודל זה שימושי לצורך ניתוח והבנה של התנהגות מעגל חשמלי, אך בכלי הדמיה מודרניים נעשה שימוש במודלים מורכבים ומדויקים בהרבה.
הניתוח להלן מתאים ל־nMOS מסוג שיפור (enhancement mode).
עבור pMOS מסוג שיפור צריך להפוך את סימני האי־שוויונים ולהחליף את (ניידות אלקטרונים) ב־ (ניידות חורים).
כאשר , אין כמעט תעלה של שכבת היפוך (שכבת אינוורסיה), ולכן הזרם מהמקור לשפך זניח.
במצב זה, הטרנזיסטור מעביר זרם חלש (זרמי זליגה) על ידי פעפוע כתלות במתחים ו־.
הקשר בין המתח לזרם במצב זה הוא מעריכי, ומתקבל על ידי:
כאשר הוא רוחב התעלה, הוא אורך התעלה, היא הטמפרטורה ו־ הם קבועים התלויים בתהליכי הייצור של הטרנזיסטור, בין השאר.
כאשר אך , נוצרת שכבת היפוך והטרנזיסטור מעביר זרם (על ידי סחיפה שנוצרת מן השדה החשמלי) כתלות במתח אך גם במידת ההיפוך שתלוי במתח .
ככל שמתח השער עולה, יותר נושאי מטען מוזרקים מהמקור אל התעלה, שכבת ההיפוך גדלה, וזורם זרם חזק יותר בין המקור לשפך.
במצב פעולה זה הטרנזיסטור מתנהג בקירוב כנגד, ולכן נקרא המצב "אוהמי".
התנגדותו של הנגד קטנה ככל ש־ גדל.
הקשר בין המתח לזרם במצב זה מתקבל על ידי:
סף המעבר בין מצב ליניארי למצב רוויה מתרחש כאשר .
במצב זה מתח המקור-שפך הוא .
כאשר , הטרנזיסטור מפסיק להתנהג כנגד; מהירות תנועת נושאי המטען בטרנזיסטור הגיעה לרוויה, תלות הזרם ב־ נחלשת משמעותית והזרם תלוי בעיקר ב־.
במצב זה, ההתקן משמש בקירוב כמקור זרם מבוקר מתח, והקשר בין הזרם למתח הוא ריבועי:
ניתן לנסח את התנאי למצב רוויה גם כ־ או כ־.
שני התנאים שקולים לחלוטין ל־.
טַרְנובְּזֶ'ג (בפולנית: Tarnobrzeg, ביידיש: דזיקאוו או דזשיקאוו) היא עיר בדרום-מזרח פולין, על גדתו המזרחית של נהר הוויסלה.
אוכלוסייתה מונה 47,387 תושבים, נכון ל-31 בדצמבר 2017. מבחינה מנהלית משתייכת טרנובז'ג מאז 1999 לפרובינציית פודקרפצקיה (Województwo Podkarpackie), אך בשנים 1975 עד 1998 הייתה בירת פרובינציית טרנובז'ג, כשיחידה מנהלית זו התקיימה.
העיר גובלת, בין היתר, בעיר סנדומייז', בצפון-מערב.
חסידות דז'יקוב נקראת על שם עיר זו.
בשנת 1757 הייתה עלילת דם בדז'יקוב, לאחר שנעלם ברתלומיאיי קובאקי Bartłomiej Kubacki בן ה-15 ממיכוצין (Miechocin) הואשמו היהודים בחטיפתו.
מספר יהודים הועמדו למשפט ונרצחו באכזריות.
ההוצאות להורג התקיימו ב-19 באפריל 1757 (ה'תקי"ח) בשדה צ'פוצ'וב, היכן שנמצאים כיום אצטדיון העיר ומתקני הספורט ברחוב Aleja Niepodległości (אזור זה נתרם לעיר בשנת 1925 על ידי הרוזן זדז'יסלב טרנובסקי (Zdzisław Tarnowski) הנער שנעלם חזר לביתו לאחר זמן.
ההיסטוריון גרשון דוד הונדרט (Gershon David Hundert) כתב בספרו Jews in Early Modern Poland בעמוד 134 על האירוע.
ובהמשך הוא מביא נתונים ש"הקורבן" המדומה היה חי בשנת 1774.
בלילה של 21–22 בדצמבר 1927 התרחשה שרפה ב"טירת דז'קוב" של הרוזן זדז'יסלב טרנובסקי, שהיה משפחת טרנובסקי שמשלו במקום בזמן העלילה.
היהודים במקום ואף העיתונות היהודית הזכירו את הדבר ואף תלו אותו כעונש מהשמים.
דבר זה גרם לד"ר מיכאל מרצ'אק (1886-1945) להזכיר בספרו את האירוע.
הוא עצמו הועסק כספרן וארכיונאי בספריית טרנובסקי על ידי זדז'יסלב יאן טרנובסקי וניהל בזמן השרפה את פעולות החילוץ של אוצרות האומנות של הארמון.
ואולם הוא אינו מזכיר שברתלומיאיי קובאקי חזר אחר כך לביתו.
הסופר יעקב פליישר שהוא עצמו יליד דז'קוב כתב בספר יזכור לקהילת טרנובז'ג-דז'יקוב מאמר בשם "הקדושים" (עמוד 23) על עלילת הדם הזו .
שתי משפחות שמקורם בדז'יקוב מייחסים עצמם לנרצחים.
משפחת נוסבאום ומשפחת שליסל .
משפחת שליסל מיוחסים ל"יוסקי הקדוש" - יוסף שקולניק.
ומשפחת נוסבאום מיוחסים ללייביש, ונקראה מאז משפחת "דגל הזהב" ביידיש-"גאלדענע פינדל" כיוון שלאחר שנודע שלא היה רצח הרוזנת רוזה טרנובסקה Róża Konstancja Tarnowska (Dunin Karwicka h.
Łabędź) Łabędź) שלחת למשפחה כאות חרטה דגל זהב.
במאה ה-19 ייסד רבי אליעזר הורוביץ את חסידות דז'יקוב.
בין מלחמות העולם חיו בטרנובז'ג כ-2,100 יהודים – כשני שלישים מאוכלוסייתה.
הגרמנים כבשו את טרנובז'ג בספטמבר 1939. במחנה עבודה שהוקם בטרנובז'ג בקיץ 1941 נכלאו כ-500 יהודים מהאזור.
בסוף 1941 הוקם במקום גטו.
ב-19 ביולי 1942 חוסל הגטו ויושביו נשלחו משם ובהמשך גורשו למחנה ההשמדה בלז'ץ, לאושוויץ ולמחנות עבודה באזור קרקוב.
מחוז טרנופול (באוקראינית: Тернопільська область), הוא מחוז באוקראינה.
מרכזו המנהלי הוא טרנופול, שדרכו זורם נהר סערט, יובל של הדנייסטר.
מחלוקת פולין הראשונה ב-1772 ועד מלחמת העולם הראשונה היה רוב מחוז טרנופול הנוכחי חלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית במחוז גליציה.
רק הקטע הצפוני ביותר היה בגבולות רוסיה.
מ-1918 עד מלחמת העולם השנייה השתייך מחוז טרנופול למדינה העצמאית החדשה של פולין.
כפי שהיה מקובל בכל רחבי מערב אוקראינה, הייתה האוכלוסייה הלא אוקראינית מרוכזת בערים.
לפני מלחמת העולם השנייה הורכבה אוכלוסיית המחוז מ-36% פולנים, 54% אוקראינים, ו-8% יהודים.
הדבר השתנה באופן מהותי ובימינו מהווים האוקראינים כ-90% מאוכלוסיית המחוז.
מיולי 2020, לאחר יישום רפורמה במחוזות משנה של אוקראינה, מחוז טרנופול מחולק ל-3 מחוזות משנה כדלהלן:
שם בעברית שם באוקראינית שטח(קמ"ר) אוכלוסייה2020 מרכז מנהלי מחוז משנה טרנופול Терно́пільський 6162 566,900 טרנופול מחוז משנה צ'ורטקוב Чорткі́вський 5028 334,300 צ'ורטקוב מחוז משנה קרמניץ Кремене́цький 2634 144,700 קרמניץ
טרנזילה בע"מ היא חברה ישראלית שמספקת שירותי סליקת כרטיסי תשלום וניהול עסקאות מתקדם עבור המסחר האלקטרוני של חברות ישראליות.
המערכת של החברה, הקרויה באותו שם, נוסדה בשנת 1999 על ידי איציק נוסצקי מחברת אינטרספייס.
בהמשך נפרדה היחידה המפעילה את המערכת מחברת אינטרפייס, והפכה לחברה עצמאית – "טרנזילה".
משרדי החברה שוכנים בנתניה, ומועסקים בה כ-80 עובדים, בניהולו של המנכ"ל גדי בלנדר.
בשנת 1999 הקים איציק נוסצקי מחלקה בחברת אינטרפייס שתעסוק בפעילות משלימה לשירותי נוכחות באינטרנט של החברה.
היוזמה הגיעה על רקע זיהוי הצורך של אתרי אינטרנט במסחר אלקטרוני.
בתחילת הדרך הובילו את החברה נוסצקי כמנהל כללי וטכני, ודרור גליקסמן כמנהל שיווק ומכירות.
גליקסמן היה זה שגם שהקנה לה את שמה.
בתקופה זאת טרנזילה התבססה כפתרון לאתרי אינטרנט.
ב-2004 היחידה שניהלה את המערכת נפרדה מאינטרספייס, ונרשמה כחברה עצמאית.
ב-2006 הייתה לחברה הראשונה בישראל לקבל אישור ולעבור תהליך הסמכה ואישור לפרוטוקול האבטחה 3DS מMasterCard ו-Visa העולמיות.
בעזרת הידע שנצבר, ודרך מערכות שעברו הסמכה, הנחתה ועזרה טרנזילה לחברות האשראי הישראליות לעבור בעצמן הסמכה.
ב-2010 היו מערכות חברת טרנזילה מהראשונות בישראל להציג תעודת אבטחה המאשרת שמערכת הסליקה עומדת בתקן אבטחה עולמי בדרגה הגבוה ביותר PCI DSS level-1. באותה שנה, טרנזילה היא החברה הראשונה בישראל, ומן הבודדות מחוץ לארצות הברית אשר חתמה על הסכם שיתוף פעולה עם חברת "פייפאל" העולמית.
ב-2012 מונה כמנכ"ל החברה גדי בלנדר, שכיהן עד אז כסמנכ"ל המסחרי של החטיבה העסקית של חברת נטוויז'ן.
ב-4 באפריל 2017 העניק בנק ישראל רישיון "סולק" לחברה, כדי לאפשר לה להפוך בעתיד לחברת כרטיסי אשראי, אחרי למעלה מעשרים שנה שלטו בשוק רק 3 חברות כרטיסי אשראי בישראל.
סליקה מקוונת - סליקה מקוונת לאתרי מסחר אלקטרוני בשילוב של מגוון אמצעי תשלום: סליקת כרטיסי אשראי, תשלום בפייפאל, חיובים בהוראות קבע בנקאיות.
סליקה מאובטחת באמצעות EV-SSL ועומדת בתקן אבטחה PCI DSS לפי דרישת חברות האשראי.
מערכת טוקניזציה כתחליף לשמירת כרטיסי אשראי לחיובים חוזרים.
סליקה במשרד הממוחשב - סליקה ממוחשבת המחליפה את מכשירי הסליקה ה"קופסתיים" במסכי מחשב, ומאפשרת ניהול ובקרה מתקדם.
סליקה ניידת - תמיכה במחשבים ניידים ומכשירים סלולריים היכולים לשמש כעמדות מכירה ניידות.
טרנגנו (במלאית: Terengganu) היא מדינה במלזיה.
נמצאת בחלקה המערבי של מלזיה, בחצי האי המלאי, והיא גובלת בקלנטן בצפון-מערב, ים סין הדרומי במזרח ופהנג בדרום-מערב.
בירתה, המשמשת גם כבירה המלכותית שלה (מקום מושבו של הסולטאן), היא קואלה טרנגנו.
שמה המורחב של המדינה הוא טרנגנו דרול אימן (במלאית: Terengganu Darul Iman, בג'אווי: ترڠڬانو دار الإيمان).
מיקומה של טרנגנו בחוף ים סין הדרומי הפך אותה למרכז מסחרי חשוב כבר במאה ה-6. האזור המשיך לשגשג במאות שלאחר מכן תחת שליטת אימפריית סריביג'איה (Srivijaya) ובהמשך תחת אימפריית מג'פהיט.
בשלב מסוים טרנגנו הפכה למדינה וסאלית של סולטנות מלאקה, אך היא הצליחה לשמור על מידה רבה של אוטונומיה.
בתחילת המאה ה-18 צמחה בטרנגנו סולטנות אשר הייתה נתונה להשפעה רבה של סולטנות ג'והור.
במאה ה-19 טרנגנו נהפכה למדינה וסאלית של סיאם, אם כי בפועל היא קיבלה מידה רבה של אוטונומיה.
הסיאמים קראו לאזור טרנגקנו (ตรังกานู).
ב-1909 נחתם חוזה בין בריטניה וסיאם במסגרתו הועברו מספר שטחים סיאמיים, בהם טרנגנו, לידי הבריטים.
התושבים המקומיים לא קידמו בברכה את שלטון בריטניה ואף ביצעו ניסיון מרידה ב-1928 שדוכא על ידי הבריטים.
ב-1941, במהלך מלחמת העולם השנייה, טרנגנו נכבשה כמו יתר חצי האי המלאי על ידי האימפריה היפנית.
היפנים העבירו את טרנגנו עם עוד מספר שטחים מלאים לבעלת בריתם תאילנד, שהשיבה את השם טרנגקנו.
ב-1945, עם סיום המלחמה, טרנגנו הוחזרה לבריטניה.
ב-1946 טרנגנו צורפה לאיחוד המלאי, שהפך ב-1948 לפדרציית מלאיה.
ב-1957 פדרציית מלאיה קיבלה את עצמאותה והיא הייתה בין הישויות שהרכיבו את מלזיה ב-1963.
כלכלת טרנגנו מסתמכת על הפקה ועיבוד של נפט וגז טבעי, המנוהלים בעיקר על ידי חברת הנפט הלאומית פטרונס, תיירות, דיג וחקלאות, הכוללת בין היתר גידול בננות, רמבוטן ואבטיחים.
טרנטולה אדומת אחוריים גואטמלית היא מין של טרנטולה יבשתית מהסוג ברכיפלמה הנפוצה באזור יערות הגשם של פטן-וראקרוס, בעיקר באזור גואטמלה וכפי הנראה גם בצד המקסיקני של היערות.
המחקר על מין זה מועט יחסית, אך מסביבת המחיה שלו ניתן להסיק כי הוא מעדיף אזורים לחים יותר ממינים אחרים בסוג ברכיפלמה.
אדומת האחוריים הגואטמלית דומה לטרנטולה האדומה הקוסטה-ריקנית (Brachypelma angustum), אך לגואטמלית יותר שערות אדומות על הרגליים ובאזור הבטן.
צבעה הכללי שחור, וגודלה בבגרות מגיעה ל-12 עד 15 ס"מ (נקבה).
מזגה של הטרנטולה נחשב נוח במיוחד, היא אינה נוטה לנשוך, אך היא נוטה לבעוט שערות צורבות מבטנה או לאיים ברגליים מורמות כשהיא מרגישה מאוימת.
תכונות אלה הפכו אותה לחיית מחמד פופולרית.
בדומה לכל המינים בסוג ברכיפלמה, גם אדומת האחוריים הגואטמלית מופיעה בנספח II של CITES ואין להוציא פרטים מהטבע ולסחור בהם.
בפועל רוב הטרנטולות הנמכרות המסווגות תחת מין זה הן בנות כלאיים של מין זה ודומיו עם מינים דומים נוספים כגון B.
טרנובקה (באוקראינית: Тернівка, טרניבקה; בפולנית: Ternówka; ביידיש: טערנעווקע) היא עיירה במחוז ויניצה שבאוקראינה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
העיר טריאנובקה נקראה על ידי חסידי קרלין בשם זה על שם שלושת האבות רבי אהרן מקרלין, ורבי אשר מסטולין, ורבי ישראל מסטולין, שהיו המנהיגים הרוחנים של העירה .
(רוב יהודי העירה היו חסידי קרלין וסטולין) בית הכנסת בעיירה היה של חסידי סטולין.
במשך כל השנים חיו בשלווה יהודי העיר בשל העובדה שלא היו שם מתנגדים וחילוקי דעות בין הקהילות.
פשוטי עם ויהודים מאמינים היו יהודי טרנובקה.
בשנות העשרים של המאה ה-20 נמנו בעיירה כ-3,000 יהודים, רוב תושביה.
בתקופה הסובייטית פעלו בעיירה מועצה יהודית ממלכתית ובית ספר יידי, ובאמצע שנות השלושים של המאה ה-20 נסגרו בתי הכנסת ביישוב.
שוחט העיר היה רב יעקב שמשון מלמד לאחר פטירתו נתמנה בנו רבי יצחק מלמד, כרב העיר אשר כיהן כרב העיירה עד שנת 1935. לאחר מכן ירש את מקומו בנו יהושע מלמד שגם היה חזן נחשב בכל החגים.
רוב יהודי העירה היו חסידי לוצק.
ובכל שנה היה מגיע הרבי מלוצק רבי יוחנן פרלוב (בנו של רבי ישראל פרלוב מסטולין) בתאריך ל"ג בעומר לעיירה שם התקבל בסבר פנים יפות למשך כמה ימים.
הוא היה מתארח אצל רב העירה רבי יצחק, אשר כונה דער טרעיניבקער רבי, רבי יצחק מלמד היה רב מאוד נחשב אצל חסידי לוצק בשל העובדה שקיבל סמיכה לרבנות מרבי אהרן מקרלין כשהיה צעיר בגיל 18 בלבד.
בשנת 1920 הייתה מלחמה בין הרוסים הקומוניסטים והפולנים, הרמטכ"ל אז היה פלסודוסקי.
באחד מן הקרבות שנמשכו על ידי טרנובקה נסוגו הרוסים, וכוח צבאי פולני נכנס לעירה, והכריז תיכף שיבדקו את הגגות והמרתפות אולי נמצאים שמה רוסים שיתנפלו על הצבא הפולני שצריך תכף להיכנס, היהודים ענו שאין רוסים מבלי שבדקו, וכשנכנסו הפולנים ירו עליהם מכמה גגות.
אז צווה הסגן אלוף ברבצקי שנכנס עם הצבא הפולני להוציא בגלל זה את הרב יצחק לתליה פומבית במרכז העיר.
ברגע האחרון הצילו ממוות, לאחר מכן התאחסן הרמטכ"ל פלסודסקי בבית הרב, ואחר כמה שיחות הם נתיידדו מאוד, והרמטכ"ל אף היה מתייעץ עמו בניהול המלחמה במשך תקופה עד גמר המלחמה.
הרמטכ"ל פלסודסקי מת ב־13 במאי 1935 כפי התאריך היהודי י"ג שבט תרצ"ה שנפטר הרב.
לאחר מות הרמטכ"ל פלסודסקי מונה האלוף ריגז שמיגלי למלא מקומו של פלסודסקי.
בסוף יולי 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו ריכזו את יהודייה תוך זמן קצר בגטו שהוקם בה, וחייבו את יושביו בענידת סרט זרוע.
בהמשך, הגיעו לגטו שבעיירה יהודים שניצלו ממעשי הטבח באומן וביישובי הסביבה.
בסוף שנת 1941 רצחו הגרמנים והאוקראינים חלק מיושבי הגטו שבעיירה, והעבידו את הגברים במקום בעבודות כפייה, תוך שליחת חלקם למחנות עבודה, בהם נספו.
ב-27 במאי 1942 נערכה בגטו שבעיירה אקציה גדולה, במהלכה רצחו הגרמנים והאוקראינים כ-2,400 יהודים בסמוך לעיירה.
למחרת נרצחו 45 יהודים שנתפסו במקומות מסתור בעיירה.
מעט היהודים שהושארו בגטו, ויהודים נוספים שנתפסו, רוכזו בשני בתים בעיירה, ואליהם צורפו יהודים נוספים מהסביבה.
כולם נרצחו ב-2 באפריל 1943, לרבות רבה של העיירה יהושע מלמד ומשפחתו.
טרנוגרוד (בפולנית: Tarnogród; ביידיש: טארנעגראד) היא עיירה במחוז בילגוריי שבפרובינציית לובלין בפולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
טרנוגרוד היא מהעתיקות שבערי פולין, ושוכנת באזור מיוער, לצד מספר נהרות.
אזכורה הראשון הוא משנת 1241. בשל מיקומה על הדרך הראשית שבין ורשה ולובלין התפתחה טרנוגרוד בהתמדה, ובשנת 1567 הוענקו לה זכויות עיר.
בחלוקת פולין הראשונה בשנת 1772 נכללה העיירה בתחום אוסטריה, ובשנת 1815 נכללה בתחום פולין הקונגרסאית.
בעת פרעות ת"ח ות"ט כמעט שהושמדה הקהילה ביישוב, אך זו השתקמה לאחר מכן.
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה 2,515 יהודים, כמחצית תושביה, והתקיימה בה פעילות של החוגים הציוניים ושל אגודת ישראל.
ב-15 בספטמבר 1939 נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו פרעו ביהודיה, והטילו עליהם תשלום כופר והגבלות תנועה.
לאחר כשבוע נכנס לעיירה הצבא האדום, אך בהמשך החודש שבו למקום הגרמנים בהתאם להסכם ריבנטרופ–מולוטוב.
בדצמבר 1939 הגיעו לעיירה 371 פליטים יהודים מלודז'.
יודנרט שמונה בעיירה נצטווה לספק לגרמנים עובדים יהודים לעבודות כפייה.
במרץ 1941 הובאו לעיירה כ-200 פליטים יהודים מבילגוריי.
במאי 1942 רוכזו יהודי העיירה בגטו שהוקם בה, אליו הובאו גם יהודים מכפרי הסביבה, ואשר מספר יושביו הגיע לכ-3,000 איש.
בשל התנאים הקשים מגטו, מתו רבים מיושביו.
ב-9 באוגוסט 1942 שולחו כ-800 יהודים מהגטו למחנה ההשמדה בלז'ץ, ובהם ראש היודנרט.
ב-2 בנובמבר 1942 הוצעדו כ-2,500 היהודים שנותרו בגטו שבעיירה לבילגוריי, וממנה נלקחו למחרת לבלז'ץ.
כ-50 קשישים וחולים יהודים נרצחו בשעת האקציה.
לאחר שחרור העיירה בידי הצבא האדום שבו אליה יהודים בודדים ששרדו את המלחמה בברית המועצות, אך לאחר רצח אחד מהם בידי תושבים מקומיים, עזבו אותה כולם.
בניין בית הכנסת בטרנוגרוד שהוקם בשנת 1686 שרד עד היום אך משמש סיפרייה.
נהר הטרנט (באנגלית River Trent) הוא השלישי באורכו בנהרות הממלכה המאוחדת.
הטרנט נחשב לגבול המבדיל בין דרום אנגליה האנגלו-סקסי לצפון אנגליה הקלטי.
ראשיתו של הטרנט בסטפורדשייר כ-11 קילומטר צפונית לסטוק-און-טרנט, ממנה הוא זורם דרום מזרחה לעוד 68 קילומטר עד הגיעו לאזור וויצ'נור.
משם הוא זורם צפון מזרחה דרך בורטון על הטרנט ונוטינגהאם ולאחר עוד כמה עשרות קילומטרים פונה צפונה עד לנקודת מפגש עם נהר האוז, בה שני הנהרות מתחברים ליצירת ההאמבר.
מי הנהר מגיעים לבסוף לים הצפוני דרך מפרץ האמבר.
הנהר ידוע בשל הצפות ענק שפוקדות אותו בשל סופות והמסת שלגים באביב.
בימים עברו הצפות אלו גרמו לעיתים לערוץ הנחל לשנות את מסלולו.
בתקופות מסוימות בשנה נוצר נחשול גאות בנהר הטרנט המגיע עד לגובה של מטר וחצי, תופעה זו מכונה טרנט אגיר על שם אל הים הנורדי, אגיר.
תופעה זו מתרחשת כאשר גאות האביב מתמזגת עם הזרם התמידי של הנהר.
צורת המשפך של הנהר מעצימה את התופעה, בכך שהיא גורמת לגל ענק לנוע במעלה הזרם עד גיינסבורו שבלינקולנשייר, ולעיתים אף מעבר.
הגל לא יכול להתקדם הרבה מעבר לגיינסבורו בשל תוואי הנהר שלא מאפשר זאת.
טרנטולה הוא סרט מדע בדיוני משנת 1955 בבימויו של ג'ק ארנולד, בכיכובם של לאו ג.
כתוצאה מכך, דימר הופך, בהדרגה, יותר ויותר מעוות, בעוד שהטרנטולה - שגדלה לממדים עצומים - עושה שמות.
טרנט סיינסבורי הוא כדורגלן אוסטרלי המשחק בסנטרל קואסט מארינרס מליגת העל האוסטרלית ובנבחרת אוסטרליה בעמדת הבלם.
סיינסבורי התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של פרת' גלורי, אליה הצטרף בגיל 16. שנה לאחר מכן, הצטרף לאקדמיית AIS.
בשנת חתם בסנטרל קואסט מארינרס.
ב-24 בנובמבר 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בדרבי נגד ניוקאסל ג'טס.
עד לסיום העונה, סיינסבורי שיחק תשעה משחקי ליגה.
במהלך עונת חתם על חוזה לשנתיים בקבוצה.
בעונת נבחר לשחקן השנה בקבוצה, בסיום העונה זו זכה עם הקבוצה באליפות ראשונה בתולדותיה.
ב-3 באפריל 2013 הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1–2 נגד גוויז'ואו רנה במסגרת ליגת האלופות האסיאתית.
בדצמבר הבקיע את שער הבכורה שלו בליגת העל האוסטרלית בניצחון 1–2 נגד פרת' גלורי.
בינואר סיינסבורי חתם לשנתיים וחצי בזוולה מליגת העל ההולנדית.
ב-6 בפברואר 2014 סיינסבורי ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה במשחק הליגה נגד אוטרכט, אך בדקה ה-72 של המשחק נפצע בברכו וסיים את העונה.
סיינסבורי חזר לשחק בסופר קאפ ההולנדי, בו ניצחה זוולה 0–1 את אייאקס.
בינואר חתם בג'יאנגסו סונינג מליגת העל הסינית לשלוש שנים תמורת 1.5 מיליון דולר.
ב-31 בינואר 2017 הושאל לאינטר מילאנו מהסרייה א' לחצי שנה.
ב-28 במאי ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 2–5 נגד אודינזה, ובכך הפך לשחקן האוסטרלי הראשון שמשחק באינטר.
בפברואר הושאל לגראסהופרס ציריך עד לסיום העונה.
ב-7 באוגוסט 2018 סיינסבורי חתם בפ.ס.וו.
ב-29 באוגוסט 2019 סיינסבורי חתם במכבי חיפה.
ב-31 באוגוסט 2019, ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 0-0 נגד הפועל חיפה.
את שער הבכורה כבש ב-18 בינואר 2020 בניצחון 4:0 על סקציה נס ציונה.
באוגוסט 2020 שחורר ממכבי חיפה לאחר 31 הופעות בהן כבש שני שערים.
לאחר שעזב את מכבי חיפה, הצטרף סיינסבורי למועדון קורטרייק הבלגי.
בצעירותו, סיינסבורי שיחק בנבחרות הצעירות של אוסטרליה והשתתף בגביע העולם בכדורגל עד גיל 20 בשנת .
במאי זומן לראשונה לסגל הנבחרת הבוגרת.
בספטמבר , סיינסבורי ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בהפסד 0–2 ל.
סיינסבורי נכלל בסגל הנבחרת לקראת גביע אסיה בכדורגל 2015, בו זכתה אוסטרליה לראשונה בתולדותיה.
במשחק הגמר אף נבחר לשחקן המצטיין.
גביע דרום אסיה עד גיל 16:
כדורגלן השנה של סנטרל קואסט מארינרס:
נבחרת העונה של הליגה האוסטרלית:
השחקן המצטיין של גביע אסיה בכדורגל: 2015
נבחרת הטורניר של גביע אסיה בכדורגל: 2015
טרנט ג'ון אלכסנדר-ארנולד הוא כדורגלן אנגלי המשחק בעמדות המגן הימני והקשר בריאל מדריד מהלה ליגה ובנבחרת אנגליה.
כשהיה בן 6, אירח מועדון הכדורגל ליברפול מחנה קיץ, אשר אליו הוזמן בית ספרו.
בהגרלה שנערכה בבית הספר, נשלף שמו של אלכסנדר-ארנולד מתוך כובע, והילד הצעיר הוזמן להשתתף במחנה.
במהלך המחנה אותר על ידי מאמן האקדמיה איאן באריגן, אשר הציע לו להצטרף לאקדמיה של ליברפול.
אלכסנדר-ארנולד התחיל להתאמן פעמיים עד שלוש פעמים בשבוע.
בהמשך הפך הנער לקפטן הקבוצות של ליברפול עד גיל 16 ועד גיל 18. במשחקי קדם עונת זומן לראשונה לסגל הקבוצה הבוגרת של ליברפול, תחת המאמן ברנדן רוג'רס, וערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת במשחק ידידות מול סווינדון טאון.
לאחר שלקח חלק במסע טרום עונת 2016/2017 שנערך בארצות הברית, ב-25 באוקטובר 2016 ערך אלכסנדר-ארנולד את הופעת הבכורה שלו במשחק רשמי בקבוצה הראשונה של ליברפול, בניצחון 1–2 על טוטנהאם הוטספר, בסיבוב הרביעי של גביע הליגה.
במשחק זה ספג אלכסנדר-ארנולד כרטיס צהוב עקב עבירה שביצע על בן דייוויס.
לאחר מכן הוחלף בדקה ה-68 על ידי נתניאל קליין.
לאחר הופעת הבכורה המוצלחת, קיבל אלכסנדר-ארנולד שבחים רבים, כאשר בין היתר אמר עליו קפטן העבר סטיבן ג'רארד כי הוא צפוי להפוך לשחקן מוביל.
בנוסף, נבחר לקבוצת המחזור, לצד חברו לקבוצה דניאל סטארידג'.
ב-8 בנובמבר 2016 יצאה הודעה מצד ליברפול כי אלכסנדר-ארנולד חתם על חוזה חדש ארוך-טווח במועדון.
בהמשך אותו חודש רשם אלכסנדר-ארנולד את הבישול הראשון שלו במדי הקבוצה הבוגרת, כאשר בישל לדיבוק אוריגי, בניצחון 0–2 על לידס יונייטד במסגרת גביע הליגה.
יתר על כן, נבחר אלכסנדר-ארנולד לאיש המשחק.
ב-14 בדצמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בפרמייר ליג, כאשר נכנס כמחליף בדקות המאוחרות, בניצחון 0–3 על מידלסברו.
לאחר כחודש פתח לראשונה בהרכב ליברפול במסגרת הפרמייר ליג, מול מנצ'סטר יונייטד, במשחק שהסתיים בתיקו 1-1.
ב-9 במאי 2017 נבחר אלכסנדר-ארנולד לשחקן הצעיר של העונה בליברפול.
מאוחר יותר באותו חודש היה מועמד לשחקן המצטיין בפרמייר ליג המילואים.
בסיכום עונת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת, ערך 12 הופעות בכל המסגרות.
במהלך ההכנות לעונת 2017/2018 חתם אלכסנדר-ארנולד על חוזה חדש ארוך-טווח בליברפול.
ב-15 באוגוסט 2017 כבש את שער הבכורה בליברפול בבעיטה חופשית, בהופעת הבכורה שלו במסגרת אירופית, בניצחון 1–2 על הופנהיים במסגרת מוקדמות ליגת האלופות.
בכך, הפך אלכסנדר-ארנולד לשחקן השלישי הצעיר ביותר להבקיע בהופעת הבכורה האירופית שלו, אחרי דייוויד פיירקלאף ומייקל אואן.
במהלך שלב הבתים כבש אלכסנדר-ארנולד פעם נוספת, בניצחון 0–7 על מריבור, שהיה לניצחון החוץ הגדול ביותר במסגרת אירופית של קבוצה אנגלית.
ב-26 בדצמבר כבש את שער הפרמייר ליג הראשון שלו, בניצחון 0–5 על סוונסי סיטי באנפילד.
ב-4 באפריל 2018 הפך אלכסנדר-ארנולד לשחקן האנגלי הצעיר ביותר שפותח בהרכב קבוצתו בשלב רבע גמר ליגת האלופות, לאחר שעשה זאת בניצחון 0–3 על מנצ'סטר סיטי.
במשחק זה נבחר לאיש המשחק, וזכה לשבחים רבים על הופעתו ועל יכולתו לנטרל את הקיצוני של סיטי, לירוי סאנה.
השחקן הרשים פעם נוספת במשחק הגומלין, שהסתיים בניצחון ליברפול 1–2. ההעפלה של ליברפול לחצי הגמר הייתה הראשונה מזה 10 שנים.
ב-10 במאי זכה אלכסנדר-ארנולד בפרס השחקן הצעיר של העונה בליברפול בפעם השנייה ברציפות.
בהמשך אותו חודש היה שותף להעפלה של ליברפול לגמר ליגת האלופות 2018, הגמר האירופי ה-11 בתולדות המועדון.
הוא היה השחקן הצעיר בתולדות ליברפול שמעפיל לגמר ליגת האלופות.
במשחק הגמר, שנערך נגד מחזיקת הגביע פעמיים ברציפות, ריאל מדריד, פתח אלכסנדר-ארנולד בהרכב.
המשחק הסתיים בהפסד ליברפול 3-1.
בשלבים המוקדמים של העונה הבאה ערך אלכסנדר-ארנולד את הופעתו ה-50 במדי ליברפול, בניצחון 1–2 על טוטנהאם.
באוקטובר 2018 הוכרז כמועמד לזכייה בפרס קופה, אשר ניתן לכדורגלן הטוב בעולם שטרם מלאו לו 21, על ידי כתב העת פראנס פוטבול.
בעונה זו סיימה ליברפול במקום השני בטבלת הפרמייר ליג, עם 97 נקודות.
ב-4 במאי, בניצחון 2–3 על ניוקאסל יונייטד, קבע אלכסנדר-ארנולד, יחד עם חברו לקבוצה אנדרו רוברטסון, את שיא הבישולים לעונה אחת באנגליה לשחקן הגנה, כאשר כל אחד מהם בישל 11 שערים, שיא אותו שבר ארנולד בעונה שלאחר מכן.