tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מקורו בדרום אמריקה, והוא נפוץ בבישול האינדיאני ובבישול הדרום-אמריקאי.
הזן המתורבת אומץ באופן נרחב מטבח ההונגרי והוא מחומרי היסוד בו.
המקומות העיקריים בהם מגדלים את פלפל הפפריקה הם סין, פרו וטורקיה.
בספרד שוכנים מפעלי יצור תבלין הפפריקה מהגדולים בעולם.
ייצור הפפריקה בהונגריה מהווה רק 2% מסך התוצרת העולמית (נכון ל-2012) והוא משמש בייחוד לשוק מקומי.
זני הפפריקה הגדלים בספרד ובמרוקו הם לרוב בעלי פירות קטנים ועגולים, בעוד שהזנים הגדלים בקליפורניה ובהונגריה הם מוארכים ובעלי צורת קונוס.
בישראל גידלו פפריקה בעיקר בנגב הצפוני ובעמק בית שאן, אך לאחרונה (2014) קרס הגידול בשל העלויות הגבוהות של המים ואי יכולת לעמוד בתחרות מול סין.
הזריעה בישראל מתבצעת במרץ והאסיף בסתיו.
בשונה מרוב מדינות העולם, האסיף בישראל ממוכן, ונעשה באמצעות קומביין ייעודי.
היבול מיועד לייבוש ולטחינה ורובו המכריע מיוצא למדינות מערב אירופה.
התוצרת הישראלית נחשבת לאיכותית ואמינה ביחס לתוצרת מסין או מפרו.
קבוצת הפלפלים האדומים והפפריקה בפרט מכילה כמות גדולה של ויטמין C, אך הוא נהרס בתהליך העיבוד והייבוש.
לעומת זאת מכילה הפפריקה, גם בצורתה המעובדת, בטא-קרוטן אשר הגוף הופך לוויטמין A.
צבעה של הפפריקה נובע מהמצאות זאקסנטין (Zeaxanthin), קרוטנואיד המצוי גם ברשתית העין.
כמו רוב התבלינים, נסחרת הפפריקה בשוקי הסחורות בעולם, ואיכותה נקבעת בעיקר על פי כמות בשר הפרי במעטפת שסביב גרעין הפרי.
איכות הפפריקה המתוקה נמדדת בעיקר על פי ריכוז הפיגמנט האדום שבה ועפ"י ערך זה נקבע גם מחיר הפפריקה.
ריכוז הפיגמנט האדום נקבע על ידי קריאה במכשיר ספקטרופוטומטר על מיצוי נוזלי של אבקת הפפריקה באצטון.
שיטת בדיקה זו פותחה ופורסמה על ידי ארגון אסטה (ASTA=American Spice Trade Association) ועל כן דרגות הצבע של הפפריקה נקראות דרגות אסטה (ASTA level).
פפריקה מתוקה סטנדרטית נמכרת ברמת אסטה של כ-100. בנוסף לאסטה, לאחרונה החלו במקומות שונים לקחת בחשבון את רמות המיקוטוקסינים (mycotoxins) במוצר, כמדד לאיכות.
בארצות הברית אסור לשווק תוצרת בעלת אחוז גבוה של מיקוטוקסין, ומעל לסף מסוים הסחורה נפסלת.
הפפריקה גם ממוינת לפי דרגות טעם.
בספרד החלוקה היא לשלוש דרגות טעם:
picante - בעל חריפות קלה.
בהונגריה החלוקה היא לשש רמות שונות, מ-Különleges (חריפות עדינה) ועד Erős (חריף מאוד).
חברות התבלינים מוסיפות לעיתים לתבלין הפפריקה הטחון פלפל אדום מסוג פלפל קאיין (cayenne) שמקורו בגיאנה הצרפתית, על מנת לחזק ולהדגיש את טעמו.
מאכלים הונגריים מסורתיים המתובלים בפפריקה הם גולאש ופפריקש עוף.
בשל צבעה הבולט, משתמשים בפפריקה גם לקישוט בבזיקה על מאכלים שונים, לתוספת צבע לממרחים ונקניקים וכחומר מקשר בין שמן לחומץ ברטבים.
יוסף לפיד ורות סירקיס כתבו ספר מתכונים הונגרי הנקרא "פפריקה".
פפנוטי צ'בישב נולד ב-16 במאי 1821 בכפר אוֹקָטובו (Окатово) במחוז קלוגה ברוסיה.
בשנת 1837 החל ללמוד באוניברסיטת מוסקבה, וסיים את לימודיו כעבור מספר שנים.
בשנת 1850 מונה לפרופסור באוניברסיטת סנקט פטרבורג, ושימש בתפקיד זה עד סוף חייו.
צ'בישב היה תלמידו של ניקולאי בראשמן, והמפורסם ביותר מבין תלמידיו הוא אנדריי מרקוב.
התפרסם בזכות מחקריו בתחום ההסתברות והסטטיסטיקה.
אי-שוויון צ'בישב, הנקרא על שמו, משמעו שההסתברות שמרחקו של משתנה אקראי (בעל סטיית תקן ) לא תפחת מ- סטיות תקן מהממוצע היא לא יותר מ-:
אי-שוויון זה שימש בהוכחת חוק המספרים הגדולים.
בנוסף, הוא ידוע בכך שהוכיח לראשונה כי כמות הראשוניים מתחת למספר נתון היא מסדר גודל של (גרסה חלשה של משפט המספרים הראשוניים).
למעשה, החסמים שלו היו מספיק חזקים ואפשרו לו להוכיח לראשונה את השערת ברטראן.
בתחום האלקטרוניקה ועיבוד האותות, מסנני צ'בישב הם משפחה של מסננים (פילטרים) אלקטרוניים, הנקראים על שמו.
גם פולינומי צ'בישב נקראים על שמו.
פפסין (Pepsin מיוונית עתיקה πέψις - עיכול) הוא אנזים פרוטאוליטי המופרש בקיבה והוא אחד מאנזימי העיכול העיקריים במערכת העיכול של האדם ובעלי חיים רבים אחרים.
פפסין התגלה בשנת 1836 על ידי הפיזיולוג הגרמני תאודור שוואן.
בשנת 1929, הביוכימאי ג'ון הווארד נורתרופ בודד וגיבש אותו וקבע כי מדובר בחלבון.
האנזים נוצר על ידי פעולה של חומצה מלחית (HCl) שבמיצי הקיבה על הזימוגן (פרואנזים) פפסינוגן, המופרש ברירית הקיבה.
לאחר שנוצרת כמות מסוימת של פפסין, הלה משמש כזרז להמרה נוספת של פפסינוגן לפפסין; זוהי דוגמה למנגנון משוב חיובי.
הפפסין מתחיל את פירוק החלבונים שבמזון על ידי ביקועם ליחידות קטנות יותר הנקראות פפטידים.
הוא גם אחראי להפרדה של ויטמין B12 שמגיע לקיבה קשור בדרך כלל לחלבונים כדי לאפשר את ספיגתו.
לפפסין שימושים מגוונים בתעשייה ובתעשיית המזון בפרט: פפסין המופק מקיבות של בעלי חיים הוא אחד מאנזימי ההגבנה המשמשים בתעשיית החלב.
משמש לביצוע שינויים בתכונות של חלבונים מהצומח (פולי סויה ואחרים) לשיפור הטעם, הענקת תכונות הקצפה, יצירת מקפאים וחטיפים לא חלביים ומזונות "אינסטנט" ותיבול מזונות ומשקאות.
משמש בתעשיית העור לסילוק שיער ושאריות רקמות ולמיחזור כסף מסרטי צילום על ידי עיכול שכבת הג'לטין המכילה אותו.
משמש כמרכיב פעיל בתכשיר להקלת גזים בתינוקות.
לפפסין שימוש חשוב במחקר הביולוגי בהכנה של "קטע קושר אנטיגן" (Fab) על ידי עיכול שאר חלקי הנוגדן.
שם המנהג נגזר משם האלה מהמיתולוגיה הסלאבית דודולה/פרפרונה, אלת הגשם ואשתו של פרון, האל הראשי.
על פי המיתולוגיה, כאשר דודולה חולבת את הפרות השמיימיות - העננים - יורד גשם.
באביב היא מתעופפת מעל השדות והיערות וזורה פריחה אביבית.
בקרב הסלאבים הדרומיים, הרומנים והמולדובנים מקיימים את הטקס בעונת האביב בתקופות של בצורת, במטרה לזרז את בוא הגשמים.
נערה צעירה העוטה חצאית העשויה צמחים שונים (ביניהם גפן) רוקדת ושרה ברחובות הכפר ועוצרת לפני כל בית ובני הבית מתיזים עליה מים.
היא מלווה באנשי הכפר השרים ורוקדים איתה.
המוזיקה והריקוד ייחודיים למסורת זו.
כיום בקרואטיה וסרביה הטקס מוצג לעיתים על ידי להקות פולקלור מקצועיות.
באזור טורופולי בקרואטיה, בחג גאורגיוס הקדוש, נערות מהכפר מתחפשות לאלה דודולה בשמלות עלים ושרות במהלך החג.
בסרביה נערך הטקס בתקופות ממושכות של מזג אוויר יבש.
הנערה שנבחרה לביצוע הטקס הייתה לרוב צועניה, היא עטתה צמחייה ופרחים וסבבה בכפר, בעוד מלוויה שרים את המזמור הטקסי.
במקדוניה המנהג התקיים עד שנות ה-60.
פפראצי היא תוכנית סאטירה ושעשועון טלוויזיונית אשר שודרה בערוץ yes ישראלי בשנים 2006-2007. בהנחיית ארז בן הרוש ומיכאל הנגבי, ובהשתתפות טל ברקוביץ' בתור "נערת הפפרצי".
התוכנית מבוססת על השעשועון הקומי "Shooting Stars" ששודרה בערוץ BBC.
בכל תוכנית מתארחים ארבעה מפורסמים אשר נשאלים שאלות הקשורות בהומור, ובתעשיית הבידור הישראלית.
ב-4 ביוני 2006 עלתה לשידור עונתה הראשונה של התוכנית בערוץ yes ישראלי שכללה 39 פרקים.
התוכנית חזרה לעונה שנייה בת 25 פרקים ב-13 בדצמבר 2006.
פָּפָּרַאצִי (מאיטלקית: Paparazzi) הוא הכינוי שניתן לצלמי עיתונות שעיקר עיסוקם בצילום ידוענים תוך חדירה לפרטיות שלהם.
פעמים רבות משמשת המילה ככינוי גנאי לצלמים אלה.
מקור המילה הוא בשמה של דמות מהסרט "לה דולצ'ה ויטה" של הבמאי האיטלקי פדריקו פליני - צלם העיתונות "סניור פפראצו".
בניגוד לשנים עברו, בהן צילומי הפפראצי הופיעו בעיקר בצהובונים, כיום ניתן למצוא צילומי פפראצי כמעט בכל עיתון, בארץ ובעולם.
עובדה זו גרמה לאנשים רבים לצאת נגד התופעה הזו.
זאת כיוון שלפי טענתם, צילומי הפפראצי חצו מזמן את גבול הטעם הטוב, וחודרים לפרטיות המצולמים.
בנוסף, טוענים המתנגדים כי הפפראצי מציג תמונות בלתי הולמות בעיתונים ראשיים, שאותם קוראים לעיתים קרובות גם ילדים.
מדובר בעיקר על תמונות של נשים בביקיני או טופלס, וכן תמונות של מפורסמים במצבים לא חינוכיים: שיכורים למשל.
מנגד, טוענים הצלמים כי תמונות אלו מייצגות את התרבות העכשווית והמערבית, ולכן אין בעיה עם תמונות כגון אלו.
כך או אחרת, ניתן לראות בצילומים רבים כי המפורסמים מתנגדים לפפראצי ואף נאבקים בהם, אך דעת הציבור מפולגת בעניין זה, ומתחלקת בין צורכי תמונות הפפראצי לבין המתנגדים לפפראצי.
דיאנה, הנסיכה מוויילס סבלה מצלמי פפראצי שגילו עניין רב בחייה.
חוקרי תאונת הדרכים שבה מצאה את מותה ב-1997, אף חשדו כי התאונה נגרמה עקב נסיונותיו של נהג המכונית שבה נסעה להימלט במהירות גבוהה מצלמי הפפראצי העוקבים אחריהם.
דו"ח של משטרת צרפת לא מצא בסיס להשערה זו, ואף צלם לא הורשע.
לפי הדו"ח, הנהג היה בגילופין.
מותה של הנסיכה דיאנה הצית דיון בינלאומי באשר לשיטות שבהן נוקטים צלמי הפפראצי לאיסוף המידע החדשותי ועל האופן שבו ניתן לפקח על שיטות אלה.
ממשלות רבות דנו מחדש בהגדרות שלהם לזכויות פרט וניסחו תקנות שמטרתן הייתה בעיקר צמצום הפגיעה בפרטיותם של ידוענים.
למרות הניסיונות להגביל את החודרניות של צלמי הפפראצי, לעיתים פורצת שערורייה בעקבות פעילותם שחורגת אף מהמקובל בקרב צלמים אלה והעיתונים המפרסמים את תצלומיהם.
דוגמה לכך היא תצלומי פפראצי שבהם הופיעה קנצלרית גרמניה, אנגלה מרקל, בעת שהיא מחליפה את בגדיה בחוף הים.
תצלומים אלה פורסמו בעיתון הבריטי "סאן", ועוררו זעם רב בגרמניה.
תצלומי פפראצי של קייט מידלטון טופלס, שפורסמו בכתב עת צרפתי, עוררו זעם בבריטניה.
מידלטון פנתה לבית משפט בצרפת, שאסר על הפצת התמונות והורה לפתוח בחקירה בחשד לפגיעה בפרטיותה.
חוק הגנת הפרטיות רואה כפגיעה בפרטיות "צילום אדם כשהוא ברשות היחיד" וכן "פרסום תצלומו של אדם ברבים בנסיבות שבהן עלול הפרסום להשפילו או לבזותו".
החוק קובע "לא יפגע אדם בפרטיות של זולתו ללא הסכמתו", ובכך מגביל את פעולתם של צלמי פפראצי בישראל.
יחד עם זאת, רואה החוק כהגנה טובה מפני תביעה העוסקת בפגיעה בפרטיות אם "בפגיעה היה עניין ציבורי המצדיק אותה בנסיבות העניין, ובלבד שאם הייתה הפגיעה בדרך של פרסום – הפרסום לא היה כוזב".
פפסי הוא משקה קולה פופולרי, המיוצר ומשווק ברחבי העולם, על ידי חברת פפסיקו וזכייניה.
פפסי היא המתחרה העיקרית של קוקה-קולה.
המשקה הומצא על ידי הרוקח כלב בראדהאם בארצות הברית ב-28 באוגוסט 1898, כמה שנים לאחר המצאת הקוקה-קולה.
המותג נרשם ב-16 ביוני 1903 ונמכר מאז תחת השם "פפסי-קולה".
מאז פותחו גרסאות רבות של משקה זה על ידי חברת פפסיקו בשם פפסי-מקס, פפסי-סמבה, פפסי-גולד ועוד.
ב-2007 הושק ביפן במהדורת קיץ מוגבלת - משקה פפסי קולה בטעם מלפפון.
ייצור הפפסי בבקבוקים החל בשנת 1903 בבית המרקחת של ממציאה.
כבר בשנה שלאחר מכן מכרה החברה 19,848 גלונים של המשקה.
בשנת 1906 הומצא הלוגו הראשון של החברה אשר הזכיר מעט בצורתו את זה של קוקה-קולה.
ב-1939 שינתה החברה את סמלה וגרסאות שונות במעט שלו היו בשימוש מאז.
ב-1923 פשטה את הרגל החברה בשל התייקרות מחירי הסוכר כתוצאה ממלחמת העולם הראשונה.
המותג נקנה על ידי משקיע אך החברה שוב פשטה את הרגל כ-8 שנים מאוחר יותר בשל שינוי מתכון המשקה.
ב-1934, בתקופת השפל הגדול שגשגה החברה בזכות השקת בקבוק גדול יותר אשר היה אטרקטיבי יותר באותה העת.
ב-1964 יצא המשקה דיאט פפסי והיה למשקה הדיאטתי הראשון מסוגו בארצות הברית.
סמלילה של פפסי השתנה והתפתח לאורך השנים.
משנת ההשקה ועד סוף שנות הארבעים, הלוגו החליף כמה גרסאות, אך שמר על שילוב הצבעים אדום-לבן ועל האותיות המסולסלות.
ב-1942 נעשה השינוי המשמעותי הראשון בלוגו, כשצורתו שונתה לצורה של פקק של בקבוק.
באותה שנה גם התווסף ללוגו לראשונה הצבע הכחול.
הצבעים אדום, לבן וכחול מלווים את הלוגו של פפסי עד היום.
החל מ-1961 הושמטה המילה "קולה" משם המשקה והלוגו, שהחל להיקרא בפשטות "פפסי".
ב-1973 חל שינוי משמעותי נוסף בלוגו, כשבמקום עיגול עם שוליים משוננים כשל פקק, נותר רק עיגול.
מאז עבר הסמליל סדרה נוספת של רענונים.
העיצוב האחרון של הלוגו נעשה בשנת 2008.
בנוסף למשקה הקולה הקלאסי, חברת פפסי יצרה עשרות וריאציות על המשקה הבסיסי שלה.
ב-1993 יצא לשוק "פפסי מקס", תחילה באנגליה, צרפת, הולנד ואוסטרליה, ומאוחר יותר בארצות נוספות.
בארצות הברית נמכר המשקה בשם "דיאט פפסי מקס", ובנוסחה מעט שונה מזו שנמכרת בשאר העולם.
בארצות הברית יצאו לשוק משקאות פפסי בטעם לימון, דובדבן, וניל, תות, פירות טרופיים ועוד.
ביפן נמכרו מהדורות מוגבלות של משקה פפסי קולה בטעם שעועית אזוקי, מלפפון ועץ באובב.
ברוסיה נמכר משקה פפסי קולה בטעם קפה, ומשקה פפסי קולה בטעם גלידה.
באיטליה נמכר משקה פפסי קולה בטעם מוחיטו.
בין המוזיקאים שהשתתפו בפרסומות של פפסי: מייקל ג'קסון, מדונה, דייוויד בואי, טינה טרנר, ספייס גירלז, בריטני ספירס, ביונסה, פינק, שאקירה, כריסטינה אגילרה, ג'סטין טימברלייק והכנרת הישראלית מירי בן-ארי.
ב-2011 פפסי הפכה לנותנת החסות הרשמית של אקס פקטור האמריקאית.
לצד הפרסים המובטחים לזוכה, פורסם כי הוא גם יככב בפרסומת הסופרבול של פפסי, שתשודר במהלך המשחק בפברואר 2011. יוצר ומנחה התוכנית, סיימון קאוול צוטט כשהוא מתייחס לפרס: "זה רק יעזור לזוכה להפוך לכוכב.
אני נפעם מהעובדה שפפסי הציעו דבר כזה...
בהתחשב בעבר המוזיקלי של פפסי, זה המותג היחיד שיכול לעשות דבר כזה.
המסר שזה מעביר למתחרים הוא שיש כאן הזדמנות ענקית שיכולה לשנות את חייהם".
הביטוי "מלחמות הקולה" הוזכר בשירו של בילי ג'ואל "We Didn't Start the Fire".
השורה "Rock & Roll and Cola Wars" מתייחסת למאבק של שתי החברות לגייס מוזיקאים מובילים לפרסומות שלהם.
ניסיונות לקבלת זכיין לייצור ושיווק פפסי בישראל נעשו לראשונה בשנות ה-60 של המאה ה-20; ב-1961 ביקש איש עסקים יהודי אמריקאי להקים מפעל של פפסי בקריית גת, וב-1966 ניהלה חברת המשקאות תבורי משא ומתן לקבלת זכיין, אך בלחץ החרם הערבי לא נכנסה לפעילות בישראל.
בשנת 1989 החלה חברת טמפו משקאות במשא ומתן לקבלת הזכיין.
חברת פפסיקו מצדה החליטה לערוך מעין מכרז בין זכיינים פוטנציאלים, ביניהם: קונצרן כלל, יפאורה, חברת עלית וטמפו עצמה; לבסוף באוגוסט 1991 בחרה בטמפו.
כחלק מהתנאים לקבלת הזכיין חברת טמפו התחייבה להפסיק לייצר את המותג שלה טמפו קולה (וגם "טמפו ליים" וה"אורנג'דה", שהוחלפו ב- ומירינדה).
המפעל החל לפעול במאי 1992. במטרה להתחרות בקוקה-קולה (שהיה לה כשרות של הרבנות הראשית בלבד) ולהיכנס לשוק החרדי, פנתה טמפו לקבלת כשרות בד"ץ העדה החרדית.
ב-2023 העבירה טמפו את ייצור המשקה למפעל של הזכיין ב ביריחו.
במסגרת התחרות עם קוקה-קולה לאורך השנים שהחלה בעיקר בשנות השבעים, פפסי הנהיגה מבחני טעימה עיוורים בחנויות שנקראו "אתגר הפפסי".
המבחנים הראו שיותר צרכנים העדיפו את הטעם של פפסי על פני הטעם של קוקה-קולה.
בעקבות מבחני הטעימה, המכירות של פפסי החלו לטפס, והחברה הרחיבה את פעילות "אתגר פפסי" בארצות הברית.
היריבות זכתה לכינוי "מלחמת הקולה".
ב-1985, חברת קוקה-קולה שינתה את הנוסחה שלה, והציגה את "הקולה החדשה" (the new coke).
תגובת הצרכנים למשקה החדש הייתה שלילית, והמשקה החדש הפך לכישלון שיווקי.
שלושה חודשים לאחר השקת המשקה החדש, חברת קוקה-קולה החזירה לשוק את המשקה המקורי, הפעם כשהוא מכונה "הקלאסי" (classic).
היו שהציעו שהמשקה החדש של קוקה-קולה הומצא כתגובה לאתגר פפסי.
תאוריה אחרת גרסה שמדובר היה בתעלול שיווקי, שכל מטרתו הייתה לעורר כעס בקרב הצרכנים וליצור ביקוש גדול לקוקה-קולה המקורי.
בשונה מחברת פפסי, שמראשיתה השתמשה בסלבריטאים וידועים לצורך שיווק ופרסומות, כולל סלבריטאים הוליוודים ומבוליווד, חברת קוקה-קולה בשנים הראשונות והמשמעותיות השתמשה באנשים מגוונים, מכלל ענפי החיים והמעמדות ובעיקר ממעמד הפועלים.
ב-2018 השיק המותג את "מבחן הטעם" בישראל, עם דוכני טעימה עיוורת בין פפסי מקס לקוקה-קולה.
פפרוני (Pepperoni) הוא נקניק יבש ומתובל, העשוי לרוב מבשר חזיר או מבשר בקר.
הפפרוני הוא פיתוח אמריקאי של נקניק הסלמי, שמוצאו בדרום איטליה.
מקור שמו של הפפרוני במילה האיטלקית peperone, שפירושה גמבה, ובאיטליה עצמה הוא מכונה salamino piccante ("סלאמי חריף").
בניגוד לנקניקים אחרים, לא נהוג לאוכלו בנפרד.
הפפרוני הוא תוספת פיצה נפוצה בארצות הברית.
באירופה נהוג לאכול את המקור האירופי - ה"סלאמי", בעיקר מאיטליה ומגרמניה.
הגרסה ה"קלאסית" של הפפרוני מיוצרת כאמור משילוב של בשר חזיר ובקר יחדיו, אך ניתן להכין פפרוני מסוגי בשר שונים כמו אווז וכו'.
פפירוס נאש הוא כינוי לארבעה מקטעי פפירוס שהתגלו בשנת 1898 במצרים על ידי הארכאולוג וולטר ל' נאש (Nash), ופורסמו לראשונה בשנת 1903.
בפפירוס, הכתוב בכתב עברי מרובע מהצורה של שלהי תקופת בית שני, מופיע נוסח קדם-מסורה של עשרת הדיברות, כשלאחריו מופיעה תחילתה של פרשת שמע ישראל.
עד גילוי מגילות מדבר יהודה ולוחיות ברכת כהנים, היה נוסח זה הטקסט המקראי הקדום ביותר שהתגלה, ובעל משמעות רבה לחקר נוסח המקרא.
מקטעי הפפירוס נרכשו בשנת 1898 מסוחר מצרי מקומי על ידי הארכאולוג וולטר ל' נאש, והם נמסרו לספריית אוניברסיטת קיימברידג', שם הם מופקדים כיום (מס' 233).
הם פורסמו לראשונה בשנת 1903 על ידי סטנלי ארתור קוק , שתיארך אותם למאה השנייה לספירה; אולם מחקרים שבאו לאחר מכן הקדימו את תיארוך הפפירוס למחצית השנייה של המאה השנייה לפנה"ס (150–100 לפנה"ס).
באותם ימים היה זה גילויו של הטקסט המקראי הקדום ביותר שנמצא אי פעם, וחשיבותו לחקר נוסח המקרא הייתה גדולה.
כחמישים שנה לאחר מכן התגלו בחורבת קומראן שבמדבר יהודה כדי חרס עם מאות מגילות (לצד מספר מגילות שנמצאו באתרים נוספים באזור) שזמנם קדום לפפירוס נאש, המתוארכים למאה השנייה לפנה"ס, ואשר הזניקו את חקר נוסח המקרא מספר צעדים קדימה.
לשם השוואה, הממצא הקדום ביותר שנמצא נכון להיום הוא לוחיות ברכת כהנים – שתי לוחיות כסף גלולות שנמצאו במערת קבורה בכתף הינום בירושלים, המתוארכות בקירוב לשנת 600 לפנה"ס.
ארבעת מקטעי הפפירוס מרכיבים 24 שורות, וניתן לזהות חלקים מ-2–3 אותיות שככל הנראה הרכיבו את השורה ה-25. הפפירוס קטוע כאמור בחלקו התחתון ובשני שוליו, אולם על סמך הטקסט ששרד ניתן לשער את החסר.
ב-21 השורות הראשונות מופיע נוסח קדם-מסורה של עשרת הדיברות, כשבסיומו (באמצע השורה ה-21) הותיר הסופר רווח עד לסוף השורה.
בשורות הבאות מופיעה תחילתה של פרשת שמע ישראל (המופיעה במקרא בספר דברים בסמיכות לפרשת עשרת הדיברות) גם היא בנוסח קדם-מסורה.
[אנכי י]הוה אלהיך אשר [הוצא]תיך מארץ מ[צרים]
[לוא יהיה ל]ך אלהים אחרים [על פ]ני לוא תעשה [לך פסל]
[וכל תמונה] אשר בשמים ממעל ואשר בארץ [מתחת]
[ואשר במי]ם מתחת לארץ לוא תשתחוה להם [ולוא]
[תעבדם כי] אנכי יהוה אלהיך אל קנוא פק[ד עון]
[אבות על בני]ם על שלשים ועל רבעים לשנאי [ועשה]
[חסד לאלפים] לאהבי ולשמרי מצותי לוא ת[שא את]
[שם יהוה א]להיך לשווא כי לוא ינקה יהוה [את אשר]
[ישא את ש]מה לשווא זכור את יום השבת ל[קדשו]
[ששת ימי]ם תעבוד ועשית כל מלאכתך ו ביום [השביעי]
[שבת ליהוה] אלהיך לוא תעשה בה כל מלאכ[ה אתה]
[ובנך ובתך] עבדך ואמתך שורך וחמרך וכל ב[המתך]
[וגרך אשר] בשעריך כי ששת י[מ]ים עשה י[הוה]
[את השמי]ם ואת הארץ את הים ואת כל א[שר בם]
וינ[ח ביום] השביעי עלכן ברך יהוה את [יום]
השביעי ויקדשיו כבד את אביך ואת אמ[ך למען]
ייטב לך ולמען יאריכון ימיך</span> על האדמה [אשר]
יהוה אלהיך נתן לך לוא תנאף לוא תרצח לו[א]
[תג]נב לוא ת[ע]נה ברעך עד שוא לוא תחמוד [את]
[אשת רעך לו]א תת[א]וה את ב[י]ת רעך שד[הו ועבדו]
[ואמתו וש]ורו וחמרו וכל אשר לרעך
[ואלה החק]ים והמשפטים אשר צוה משה את [בני]
[ישראל] במדבר בצאתם מארץ מצרים שמ[ע]
[ישרא]ל יהוה אלהינו יהוה אחד הוא וא[הבת]
[את יהוה א]ל[היך בכ]ל ל[בבך ...]מקרא
השוואת השינויים מתבססת על נוסח המסורה של המקרא בספר שמות, כשהחלקים השונים משם סומנו בהתאם.
מקטעים בעלי רקע ירוק - נוסח השונה מנוסח המסורה בספר שמות, והזהה לנוסח המסורה בספר דברים
מקטעים בעלי רקע סגול - נוסח השונה משני נוסחי המסורה שבשמות ובדברים גם יחד, והזהה לנוסח תרגום השבעים
מקטעים בעלי רקע תכלת - נוסח ייחודי לפפירוס נאש, התואם את צורת הכתיבה של אותה תקופה (כתיב מלא, ועוד).
[מקטעים המוקפים חצאי סוגריים מרובעים] - שיחזור משוער של הטקסט המקורי שלא שרד
פפלגוניה (לטינית Paphlagonia; יוונית Παφλαγονία) היא חבל ארץ היסטורי בצפון אסיה הקטנה ולחופי הים השחור.
פפלגוניה שכנה בין ביתיניה ממערב ופונטוס ממזרח ומצפון לפריגיה ולקפדוקיה.
תושבי פפלגוניה כמעט שלא נזכרו לאורך ההיסטוריה אך הם היו מיושביה המוקדמים של אסיה הקטנה ונזכרו באיליאדה.
ייתכן שהיו מקורבים אתנית לתושבי קפדוקיה.
הומרוס ופליניוס הזקן ציינו שלאחר חורבן טרויה הוביל אנטנור, מייסדה המיתולוגי של פדובה, את האנטים (Eneti) מפפלגוניה אל חופיו הצפון-מערביים של הים האדריאטי, ושם התערבבו באוגנים (Euganei), שבט מקומי מיתולוגי למחצה, והיו לונטים האדריאטים.
פפלגוניה יושבה בידי שבטים יוונים במחצית הראשונה של האלף הראשון לפנה"ס, והעיר סינופ נוסדה בשנת 630 לפנה"ס לערך.
הרודוטוס ציין כי פפלגוניה נכבשה בידי קרויסוס מלך לידיה במאה ה-6 לפנה"ס וכי לאחר מכן עמדה לצידו של כורש.
כל הנסיכים ששלטו בפפלגונים נקראו "פילמנס" (Pylaimenes) על שמו של מנהיגם המיתולוגי, ונראה כי שמרו על עצמאות יחסית בשל מיקומה המבודד יחסית של ארצם, בין הרי צפון אנטוליה לים השחור.
במאה ה-4 לפנה"ס נשלטה פפלגוניה בידי מוקדון ולאחר מותו של אלכסנדר מוקדון באה תחת שלטונו של אאומנס.
למרות זאת, המשיכו נסיכי פפלגוניה לשלוט בארצם עד שנבלעה בהדרגה על ידי פונטוס החל בזמנו של מיתרידטס הראשון, מלך פונטוס במחצית הראשונה של המאה ה-3 לפנה"ס, ובאופן מוחלט כמאה שנה לאחר מכן.
משלב זה היה גורלה של פפלגוניה זהה לזה של פונטוס, ויחד עימה נכבשה והייתה לפרובינקיה הרומית פונטוס בשנת 65 לפנה"ס.
בירתם הקדומה של הפפלגונים הייתה גנגרה (Gangra) שנקראה מאוחר יותר גרמניקופוליס (Germanicopolis) וכיום צ'נקרה (Çankırı).
ערים חשובות אחרות בפפלגוניה היו אמסריס (Amastris, כיום אמאסרה) ואמיסוס (Amisus, כיום סמסון) שעל גבול פונטוס.
פפסי ואן הוא משקה מוגז קל נטול סוכר בטעם קולה המיוצר על ידי חברת פפסיקו.
מקור שמו בערך הקלורי הנמוך - פחות מקלוריה בכוס.
משווק בארצות הברית כתחליף אפשרי לפפסי קולה ולדיאט פפסי.
ההודעה על הולדתו של המוצר ניתנה שעה אחת בלבד לאחר שמינהל המזון והתרופות האמריקני אישר את השימוש בממתיק המלאכותי אצסולפאם-K (הידוע בארצות הברית כ-Ace-K) במשקאות קלים בשנת 1998 הודיעה חברת פפסיקו על השקת המשקה החדש שבו נעשה שימוש בממתיק זה.
המשקה התבסס על מוצר אחר ששווק עוד קודם לכן במדינות אחרות ונקרא פפסי מקס, עם שינויים קלים בנוסחת הטעם שנועדו להתאימו לשוק האמריקני.
כבר בשנת 1999 הגיע היקף המכירות לכ-225 מיליון דולר.
על כן נחשב המוצר לאחד מעשרת מוצרי המזון והמשקה המצליחים ביותר שהושקו לאחר 1997.
המתקת המשקה נעשתה תחילה על ידי שילוב של אספרטיים ואצסולפאם-K.
בשנת 2005 הוחלף האספרטיים בסוכרלוז (מיוצר תחת שם המותג Splenda) המשמש מאז כממתיק השני, והמשקה הושק מחדש.
המשקה ממוצב בארצות הברית כמתחרה העיקרי של קוקה-קולה זירו של חברת קוקה-קולה, ומתחרה למעשה גם ביתר משקאות הקולה המוגזים נטולי הסוכר כגון דיאט קוקה-קולה ודיאט פפסי.
בישראל המשקה מוכר בשם פפסי מקס.
מרכיבי המשקה הם: מים, פחמן דו-חמצני, קרמל, חומרי טעם טבעיים ומלאכותיים, חומצה זרחתית, אשלגן בנזואט, סוכרלוז, קפאין, חומצת לימון ואצסולפאם-K.
ערכו התזונתי למנה (240 מיליליטר): 1 קלוריה, 25 מ"ג נתרן.
במוצר אין חלבונים, פחמימות ושומנים.
פפירוסי הכישוף היוונים הם אוסף של פפירוסים, בהם טקסטים שנכתבו ביוונית עתיקה (חלקם נכתבו בכתב דמוטי ובקופטית) שנמצאו במצרים.
הם נכתבו בין המאה השנייה לפני הספירה למאה החמישית לספירה.
הכתבים שופכים אור על העולם הדתי והאמונות שרווחו במצרים בתקופה היוונית והרומית.
ג'יבואני אנאסטסי רכש את הפפירוסים בשנת 1827. בהמשך הוא מכר את האוסף הגדול בחלקים למוזיאונים שונים באירופה ועתה הם נמצאים במוזיאון הבריטי, הלובר ומוזיאונים נוספים.
האמונות והטקסים המתוארים בפפירוסים מציגים תמונה של סינקרטיזם ייחודי המשלב בין אמונות יווניות, מצריות, יהודיות, וכן נוצריות ובבליות.
פפן הוא האי השלישי בגודלו בלגונת טרוק שבמדינות הפדרטיביות של מיקרונזיה.
האי הוא גם האי השלישי בגודלו בקבוצת איי מריאנה הצפוניים, השוכנת במזרח האוקיינוס השקט.
שטחו הכולל של האי הוא 13.2 קמ"ר.
החלק הצפוני של האי הוא הררי והנקודה הגבוהה באי היא בגובה 298 מטרים מעל פני הים.
משרד החינוך של צ'וק מפעיל בתי ספר ציבוריים.
בית הספר התיכון סאות'רן נמונאס (Southern Namoneas High School) ממוקם על האי פפן.
פפירוס רינד ), הוא פפירוס מצרי המהווה אחד המקורות הקדומים ביותר העוסקים במתמטיקה בכלל ובמתמטיקה מצרית עתיקה בפרט.
הוא נכתב בתקופת הביניים השנייה של מצרים (סביבות 1650 לפנה"ס) בכתב היראטי, והוא נקנה בידי עורך-הדין וחובב העתיקות הסקוטי אלכסנדר הנרי רינד ב-1858 בעת סיורו בשוק בלוקסור שבמצרים.
חשיבותה של המגילה לא הוכרה מיד.
היה זה רק ב-1923, לאחר שהאגיפטולוג תומאס א.
פיט פרסם תרגום מקיף ראשון שלה, שהיסטוריונים של המתמטיקה הבינו את מלוא חשיבותה.
בשנת 1926 פרסם אוטו נויגבאואר בגטינגן את הספר "יסודות חשבון השברים המצרי" (Die Grundlagen der ägyptischen Bruchrechnung), שניתח ופירש את הפפירוס וחשיבותו.
את תוכנו המתמטי של פפירוס רינד מקדימה פתיחה, בה מביא כותב הפפירוס, אדם בשם אחמס, פרטים רבים הן אודות מקורות הפפירוס ומטרותיו והן אודותיו הוא.
אחמס כותב בהקדמתו כי הפפירוס נכתב בשנה ה-33 של אפופיס הראשון מלך החיקסוס, והוא למעשה מעתיק מחדש פפירוס קדום יותר מתקופת אמנמחת השלישי (המאה ה-19 לפנה"ס).
על הצד האחורי של המגילה נמצא גם כתב מאוחר יותר, אך הוא שייך כנראה לממשיך דרכו של אפופיס - ח'מודי.
אף על פי שהדבר אינו חד משמעי, ככל הנראה נחשף הפפירוס בחפירות ארכאולוגיות לא-מאושרות ברעמסאום, ועבר בין סוחרי עתיקות עד שהתגלגל לשוק בלוקסור.
בשנות ה-50 של המאה ה-19 יצא אלכסנדר הנרי רינד, שסבל מבעיית ריאות, למצרים כדי לשלב את צרכיו הרפואיים עם חיבתו לתרבות ועתיקות.
במהלך מסעותיו לאיסוף חומרים ומידע לספרו על "תבאי - קבריה ושוכניהם" (שיצא לאור בשנת 1862) רכש רינד בין היתר את הפפירוס של אחמס, אך באותה עת איש מהמעורבים בעסקה לא הכיר בחשיבותו.
רינד הלך לעולמו בשנת 1863 בגיל 30, אך טרם מותו העביר חלקים גדולים מאוספו, ובכלל אלו את פפירוס רינד ואת מגילת העור המתמטית המצרית, פפירוס מתמטי בעל מאפיינים דומים, למוזיאון הבריטי.
פפירוס רינד השלם הוא למעשה מגילה בגובה 33 סנטימטרים הנפרשת לרוחבה לאורך יותר מחמישה מטרים.
מרבית הפפירוס נמצא במוזיאון הבריטי בלונדון, אך חלקים ממנו נמצאים במוזיאון ברוקלין בניו יורק.
פרט להקדמה של אחמס נהוג לחלק את פפירוס רינד לשלושה חלקים (ספרים, כפי שנקראו על ידי ראשוני החוקרים) - החלק הראשון כולל את טבלת ה-2/n וכן 40 שאלות בעלות אופי אריתמטי ואלגברי, החלק השני כולל 19 בעיות בגאומטריה של המישור והמרחב, והחלק השלישי כולל שוב 24 בעיות בעלות אופי אלגברי.
כדי להבין את תוכן הפפירוס יש לומר כמה מילים על הסימונים המתמטיים של המצרים הקדמונים.
היות ששיטת הכתיבה המתמטית במצרים העתיקה לא הייתה מפותחת כפי שהיא היום, והרעיון של מונה ומכנה לא היה מוכר, יכולתם של המצרים לכתוב שברים הייתה מוגבלת למדי.
השברים הוגבלו לשברים יסודיים, כלומר שברים עם 1 במונה, ויוצגו באמצעות שילובו של הסימן למילה "חלק" עם מה שכיום היה המכנה.
בנוסף לכך היו קיימים סימנים מיוחדים לשברים ה"שימושיים" , ו-.
מגבלות טכניות אלו של ייצוג שברים היקשו על המצרים לחשב שברים פשוטים נוספים, ועיקר התוכן של פפירוס רינד עוסק בפתרון בעיה זו.
בנוסף לכל הפרטים שצוינו לעיל, בהם מזכיר אחמס את הפפירוס המקורי (שמעולם לא נמצא) ואת המלכים השונים תחתם בוצעה העבודה, משתף אותנו אחמס בשאיפותיו לגבי מטרות כתב היד, ובין היתר הוא מציין שלקורא יתאפשר "אומדן מדויק של חקירות הדברים והבנה של הכל - תעלומות ...
אף על פי שהיכולת לכתוב שברים עם 2 במונה לא הייתה בנמצא, אין משמעות הדבר שלא היה בהם צורך, ובחלקו הראשון של פפירוס רינד מובאת רשימה מלאה של כל השברים מהצורה עם אי-זוגי מ- (אף על פי שכאמור היה לשבר זה סימן ייחודי) ועד .
חוקרי מתמטיקה מצרית הראו כי בכיתוב מודרני ניתן לבטא בפשטות את מרבית הזהויות בטבלה, אולם לא ניתן להתעלם מהאלגנטיות שבהצגת זהויות כגון ו- ללא שימוש בסימונים מתמטיים מודרניים.
לאחר שטבלת ה-2/n הציגה כיצד שברים רבים עם 2 במונה ניתנים להצגה כשברי יחידה, מביא אחמס טבלה נוספת, בה הוא מדגים כיצד ניתן להשתמש בשברים הפשוטים (שברי יחידה ושני השברים בעלי הסימון הייחודי) כדי ליצור שברים שבייצוג מודרני היו עם 10 במכנה.
כך למשל מובאת בטבלה הזהות .
בשאלות 1-6 על הקורא לחלק מספר משתנה של ככרות לחם בין 10 אנשים.
בשאלות 7-20 על הקורא להכפיל את הביטויים ו- בביטויים שונים.
בשאלות 21-23 על הקורא למצוא מספר חסר להשלמת תרגיל חיבור, או בייצוג מודרני יותר - לבצע פעולת חיסור.
בשאלות 24-34 על הקורא לפתור תרגיל שבייצוג מודרני ייקראו משוואות ליניאריות.
כך, למשל, שאלה 32 תתרגם למשוואה .
בשאלות 35-38 על הקורא לבצע חלוקות שונות של נפחים שונים (לפי יחידת המידה הקאט).
בשאלות 39-40 שוב מתבקש הקורא לחלק ככרות לחם בין מספר אנשים, אך באופן שונה.
בשאלות 41-46 על הקורא למצוא את נפחם של אסמים בעלי בסיס מלבני ומעגלי.
משאלות אלו ניתן להסיק כי למצרים הייתה הערכה של .
בשאלה 47 על הקורא להמיר יחידות של תוך שימוש בשיטת ספירה ייחודית - עינו של רע.
בשאלות 48-55 על הקורא לחשב מגוון שטחים, ובהם (בשאלה 48) את שטחו של עיגול.
בשאלות 56-60 על הקורא לחשב כמה אלמנטים הקשורים בשיפועים של פירמידות.
בשאלה 61 על הקורא לכפול שברים, ובפרט ניתנת שיטה לחישוב המכפלה , במה שייראה בכתיב מודרני כך: .
בשאלות 62-78 שוב מתבקש הקורא לפתור כמה בעיות בעלות אופי אלגברי.
בשאלות 79-84 על הקורא לפתור כמה בעיות מתקדמות יותר של סכימת שברים וטורים הנדסיים, חלקם תוך שימוש בשיטת הכיתוב של העין של רע.
וירג'יניה "פפר" פוטס היא דמות בדיונית המופיעה בחוברות הקומיקס איירון מן ביקום מארוול קומיקס.
דמותה הופיעה לראשונה בחוברת Tales of Suspense #45 מספטמבר 1963 ונוצרה על ידי הכותב סטן לי והמאייר דון הק.
פפר פוטס משמשת כמזכירתו ומושא אהבתו של טוני סטארק, גיבור-העל הידוע בזהות איירון מן.
בשנת 2007 - לאחר קשת הסיפור הנרחבת "מלחמת האזרחים" - פפר הצטרפה ל"יוזמת חמישים המדינות" תחת שם הקוד הרה, ולאחר שניתנה לה חליפת שריון משלה נטלה את שם הקוד רסקיו (הצלה) בחוברת Invincible Iron Man #14.
את דמותה של פפר פוטס מגלמת השחקנית גווינת' פלטרו בסרטי היקום הקולנועי של מארוול: "איירון מן", "איירון מן 2", "הנוקמים", "איירון מן 3", "הנוקמים: מלחמת האינסוף", "הנוקמים: סוף המשחק", ואף בהופעת קמע ב"ספיידרמן: השיבה הביתה".
וירג'יניה פוטס, הנקראת בשם החיבה "פפר" (Pepper, פלפל) בשל נמשיה והשיער הג'ינג'י שלה, התקבלה כמזכירתו של טוני סטארק לאחר שתיקנה טעות בחישוב בהנהלת החשבונות שלו.
היא מאוהבת בסתר בטוני, ובשל כך היא עונה לעוקצניותו של הארולד "האפי" הוגאן, נהגו ועוזרו האישי של סטארק, בהערות ארסיות.
דבר זה מעמיד את השלושה במרכזו של משולש אהבים רומנטי כבר מההתחלה.
למשך זמן מה, פפר מעוניינת באיירון מן, והיא אינה מודעת לעובדה שאיירון מן וטוני סטארק אחד הם.
אולם, היא מתאהבת בסופו של דבר בהוגאן ונישאת לו בסתר.
פפר והוגאן עוזבים את "תעשיות סטארק" להרי הרוקי ולאחר מכן לקליבלנד, שם הם מאמצים ילדים כאשר הם מגלים שאינם יכולים להביא ילד לעולם, והשניים נעלמים מעלילת הכותרים המרכזית.
לאחר שפפר נחטפת בידי יריבו של סטארק, אובדיה סטיין, היא אומרת לסטארק להתרחק מחייהם.
אולם, פפר והוגאן מתגרשים והיא מתחילה לנהל מערכת יחסים עם חבר למכללה.
כאשר סטארק חוזר בעקבות אירועי "הגיבורים נולדים מחדש", פפר והוגאן מצטרפים לחברתו החדשה של סטארק, "פתרונות סטארק", והופכים לדמויות מרכזיות בשנית.
לאחר זמן מה, היא והוגאן מחדשים את מערכת היחסים ביניהם ונישאים מחדש, ואף שוקלים להרות ילד משלהם.
טוני מפקיד בידיה שלט רחוק מיוחד שמאפשר את השבתתו של שריון איירון מן.
אולם, פפר נלכדת, עוברת עינויים ונאלצת למסור את השלט.
הטראומה ממאורע זה גורמת לה להפיל את תינוקה שטרם נולד.
איירון מן הצליח לטפל באירוע, אך נותר מלא רגשות אשם על כך שהעמיד אותה בכזו סכנה.
לאחר שהאפי הוגאן סובל מפציעות חמורות בעקבות הקרב בינו לבין הספיימאסטר באירועי "מלחמת האזרחים", פפר מבקשת מטוני שיכבה את המכונה ששומרת על הוגאן בחיים בעזרת כוחות האקסטרמיס שלו.
העמודים האחרונים בחוברת Invincible Iron Man Vol.
4 #14 מראים את מותו לכאורה של הארולד "האפי" הוגאן, ואין זה ידוע אם סטארק הסכים לבקשתה או שמדובר במוות טבעי.
לאחר אירועי מלחמת האזרחים של מארוול, פפר מצטרפת ליוזמת חמישים המדינות כחברת 'המסדר', קבוצת גיבורי-על הנתונה לחסותה של ממשלת ארצות הברית ואשר פועלת בקליפורניה.
היא נוטלת את שם הקוד הרה, על שם האלה היוונית ומשתמשת בציוד ובטכנולוגיה מתקדמים כדי לנטר אחר משימות הקבוצה.
עם מיזוגו של 'המסדר' עם היוזמה, סטארק מציע לפפר משרה בקבוצת הפרויקטים המיוחדים ב"תעשיות סטארק", והיא מסכימה.
פפר פוטס חוזרת לשמש כמזכירתו של טוני סטארק.
כאשר זיק סטיין, בנו של אובדיה סטיין, גורם לפיצוץ במהלך מסיבה שנערכה לכבוד סטארק בטאיפיי, פפר נלכדת מתחת לחורבות ונפצעת מרסס.
היא סובלת ממספר רב של פציעות פנימיות ואינה מסוגלת לשרוד ניתוח ממושך.
אי לכך, סטארק מחבר אלקטרומגנט חזק (בדומה למגנט "כור הקשת" שבסרט הקולנוע) לחזה שלה, בכך למעשה הופך את פפר לקיבורגית, התלויה באחזקתו של האלקטרומגנט כדי לשמרה בחיים.
פפר שורדת את התהליך, אך אין זה ברור כלל אם האלקטרומגנט ניתן להסרה.
בנוסף, גופה של פפר מחוזק בקיברנטיקה ושדרוגים נוספים לאלקטרומגנט, והיא חוששת שהיא מאבדת את אנושיותה והופכת לכלי נשק.
סטארק אומר לה שהטכנולוגיה אינה מיוצרת על ידי "תעשיות סטארק" ואינה מותאמת לשמש ככלי נשק, אלא מעוצבת לפי סוללה חדשה פרי פיתוחו של דני ראנד, גיבור-העל הקורא לעצמו איירון פיסט.
מנוחמת בידי עובדה זו, פפר מקבלת את השינוי אותו עברה ומסתגלת ליכולותיה המגנטיות החדשות, כולל גלישה על חוטים מגנטיים.
כאשר סטארק מואשם בפלישת גזע הסקרול משנה הצורה, נורמן אוסבורן משתלט על סוכנות S.H.I.E.L.D ומחליף אותה בארגון משלו, H.A.M.M.E.R.
סטארק ומריה היל מפוטרים יחד עם שאר עובדי S.H.I.E.L.D.
סטארק מבין שאוסבורן מבקש לגלות את זהותם של גיבורי-העל, לכן הוא מחליט לרדת למחתרת עם מריה ולמחוק את המידע מזכרונו.
הוא ממנה את פפר ליו"ר "תעשיות סטארק" וסומך רק עליה שתשבית את החברה בהיעדרו.
היא מגלה במשרדו של סטארק חדר סודי ובו חליפת שריון המותאמת במיוחד בשבילה.
כאשר אוסבורן מוציא צו מעצר נגד טוני סטארק ושולח צוותים להשתלט על "תעשיות סטארק", פפר משתמשת בחליפת השריון ונמלטת בעצמה ממעצר.
בשעה שפפר מתאמנת בשימוש בשריון החדש, ומונחית בידי הבינה המלאכותית שנבנתה בדמותו של אדווין ג'רוויס (משרתו של סטארק, שמנהל איתו תקשורת מתמדת בחליפת איירון מן), רעידת אדמה גדולה מתרחשת והיא מצילה קבוצת תלמידים ממש לפני שבית הספר מתמוטט עליהם.
הדבר גורם לארגון H.A.M.M.E.R לאתר אותה, ואוסבורן פוקד על הפלתו של מטוס נוסעים רק כדי לגלות את יכולותיה של חליפת השריון של פפר.
פפר מצליחה לתפוס את המטוס, אך כאשר היא מנחיתה אותו בשלום בשדה התעופה הקרוב, היא נעצרת בידי סוכני H.A.M.M.E.R.
היא נחקרת בידי אוסבורן, ואומרת כי כל מפרט השריון חוקי וכי העיצובים חופשיים לשימוש כולם.
כמו כן, היא מתעקשת שאינה יודעת את מקום הימצאו של סטארק.
למרות שאוסבורן מאיים על שלום קרוביה אם היא תפריע לחיפושו אחר סטארק, אחרי שחרורה היא יוצאת לחפש את טוני בעצמה.
כאשר פפר נפגשת עם הרופא שהשתיל בחזה שלה את האלקטרומגנט, ג'רוויס מודיע לה על פיצוץ ממגורה ועל בקשת הצלה מיידית, מה שנותן השראה לפפר לקרוא לעצמה בשם הקוד "רסקיו" (Rescue, הצלה).
לאחר מתן עזרה וסיוע, היא עושה את דרכה לרוסיה, שם היא מוצאת את טוני.
בתחילה, סטארק אינו מזהה את חליפת השריון אותו עיצב עבורה - בגלל המצב המנטלי החמור בו הוא שרוי - והוא מתקיף את פפר בחושבו כי מדובר בנשק שנשלח על ידי אוסבורן.
לבסוף, סטארק מזהה את פפר ועוצר את מתקפתו.
השניים נלכדים ומעונים בהמשך בידי הנבלית מאדאם מאסק, שנשכרה בידי אוסבורן למצוא את סטארק.
למרות שמאסק הייתה אהובת ליבו של סטארק בעבר, הוא בוחר בפפר על פניה.
פפר - בחליפת השריון "רסקיו" - מבקשת מסטארק שיברח בשעה שהיא ומאסק נלחמות אחת בשניה.
פפר מביסה את מאסק, מתחזה לה ומסתננת לתוך ארגון H.A.M.M.E.R.
היא מציגה בפני אוסבורן את שריון "רסקיו" כשלל הקרב.
היא מתגלה בפני האלמנה השחורה ומריה היל, אותן היא מצילה ממגדל האוונג'רס, בשעה ששריון "רסקיו" מעלה וירוס לתוך מערכת ארגון H.A.M.M.E.R ומאפשר שליטה מחודשת בחליפות השריון שעל סיפון נושאת המטוסים המרחפת.
הן משיבות את הכונן הקשיח שסטארק ביקש ממריה היל להשיג לידיו של קפטן אמריקה.
כחלק מתוכנית האתחול מחדש של סטארק (שמוחו נכנס למצב של צמח), האלקטרומגנט שבחזה של פפר מוסר ומוחדר לתוכו.
על זכרונותיו של טוני סטארק להיות משוחזרים מתוך גיבוי שאותו עשה לפני שנים, מה שאומר שהוא אינו זוכר את מאורעות מלחמת האזרחים או את תפקידו לאחריה, כפועל יוצא מכך, הוא אינו זוכר גם את הרומן שניהל עם פפר.
פפר שורדת את הסרת האלקטרומגנט מתוך החזה שלה, אך דורשת שאלקטרומגנט חדש יותקן במקומו.
לאחר החלמתו המלאה של סטארק, הוא מעניק לה במתנה חליפת שריון חדשה של "רסקיו".
כאשר ג'אסטין האמר, בתו של תעשיין הנשק ג'סטין האמר, משתמשת בחליפת שריון משלה - "פלדת דטרויט" - כדי לחבל בחברתו החדשה של סטארק, "סטארק רסיליאנט", פפר עוטה את שריון "רסקיו" ומצטרפת לוור משין בעזרתם לסטארק.
כאשר הם מגלים כי "פלדת דטרויט" והיחידות הנלוות מתבייתים על טכנולוגיית ההדף, וור משין ורסקיו מכבים את עצמם, כולל את האלקטרומגנט שבחזה שלה, מה שמוביל אותה כמעט לחוויית סף מוות.
במהלכה, ג'רוויס - המסווה את עצמו כ"האפי" הוגאן - שולח לפפר חיזיון מסתורי ואזהרה לעתיד לבוא.
השתלים הקיברנטיים המוחדרים לחזה של פפר גורמים למספר שינויים פיזיים לגופה: הם מתקנים את ראייתה (היא נזקקה למשקפיים לפני כן), הגבירו את חילוף החומרים שלה, הפכו אותה לחזקה יותר, שיפרו את זמן התגובה והרפלקסים שלה, וכן העלו את רמת האינטלקט שלה.
האלקטרומגנט העניק לה גם יכולת שליטה על שדות מגנטיים אשר בסביבתה, ואפילו את האפשרות לרחף באוויר במקרה אחד.
בנוסף, היא מסוגלת למוסס כדורים בעזרתו.
חליפת השריון של פפר, Mark-1616, דומה לחליפת השריון של איירון מן ומסוגלת לעוף.
היא כוללת את הבינה המלאכותית של ג'רוויס, שעוזרת לה בשעת הצורך.
החליפה מותאמת אישית לביולוגיה של פפר ולשדרוגים הקיברנטיים אותם עברה.
אולם, מתוך כבוד לבקשתה של פפר שלא תהפוך לנשק, חליפת השריון אינה כוללת כלי נשק כלל והיא מותאמת להצלה וסיוע בלבד.
החליפה כוללת את טכנולוגיית ההדף וגנרטורים של שדות מגנטיים המאפשרים לה לגרור משקל רב ומונעים בידי לוחות סולאריים.
פַּפַּנַש היא סופגנייה או לביבת גבינה, קינוח נפוץ מהמטבח הרומני.
להכנת הקינוח יוצרים כדורים מגבינה רכה (למשל ריקוטה, גבינת קש), קמח וסולת, המטוגנים בשמן עמוק או מבושלים במים רותחים.
פפנש מכיל גם ביצים וסוכר.
כדורי הפפנש מעוצבים עם שקע בראשם, שימולא לאחר הטיגון בשמנת חמוצה.
יש היוצרים מהבצק שהוצא מהשקע כדורון, שלאחר הטיגון מונח מעל השקע.
הקינוח מוגש חם, עם שמנת חמוצה וריבה, לרוב ריבת פירות יער כגון דובדבנים חמוצים, תות או אוכמניות.
פפסיקו היא תאגיד רב-לאומי אמריקאי המייצר ומשווק מוצרי מזון ושתייה מגוונים.
הנהלתו ממוקמת בפֵּרְצְ'ס שבמדינת ניו יורק.
המשקה "פפסי" פותח בקרוליינה הצפונית על ידי הרוקח האמריקאי קיילב ברדהאם .
ב-1898 החל לשווק את המשקה בבית המרקחת שלו בניו ברן, תחת השם "פפסי-קולה".
ב-1902 הקים את חברת "פפסי-קולה" ורשם פטנט על המתכון בשנה לאחר מכן.
אולם, ב-1923 החברה פשטה רגל עקב קשיים כלכליים שנבעו משינויים בשוק הסוכר לאחר מלחמת העולם הראשונה.
הסימן המסחרי והמתכון נרכשו על ידי חברת "קרייבן הולדינג" .
בשנת 1931 רכו אותם רוי מגארגל, ברוקר בוול סטריט, ושותפו צ'ארלס גוט.
גוט היה נשיא חברת "Loft", יצרנית ממתקים מובילה מלונג איילנד, והשתמש במעבדות ובכימאים שלה כדי ליצור מחדש את המתכון של פפסי.
בשנת 1965 התמזגה חברת "פפסי קולה" עם חברת החטיפים "פריטו-ליי", והפכה בעקבות כך לתאגיד "פפסיקו".
בעקבות כך עבר מטה החברה לניו יורק בשנת 1970.
בין סוף שנות ה-70 עד לאמצע שנות ה-90, פפסיקו התרחבה באמצעות רכישת עסקים מחוץ למוקד הליבה שלה - מותגי מזון ומשקאות ארוזים; בעיקר רשתות של מסעדות מזון מהיר, בהם: פיצה האט, KFC וטאקו בל, אך גם חברת ציוד הספורט וילסון (Wilson) וחברת הלוגיסטיקה North American Van Lines.
רכישות אלו גם נועדו להרחיב את נתח השוק שלה מול קוקה קולה, כך לדוגמה ב-1986 רכישת KFC אשפרה לבחרה להחליף את קוקה קולה ב-2,000 המסעדות שלה.
באוקטובר 1997 הופרדו עסקי המסעדות מקבוצת פפסיקו, והפכו לחלק מחברה חדשה בשם "טרייקון גלובאל רסטורנטס" (Tricon Global Restaurants).
ויצאה מהעסקים שלא היו חלק מפעילות הליבה שלה.
במקביל ביצעה רכישות רבות בתחום המזון, והחלה להרחיב את פעילותה מעבר למשקאות קלים וחטיפים אל קווי מזון ומשקאות נוספים, בהם "טרופיקנה" (1998) ו"קוואקר" (2001).
באוקטובר 2006 מינתה פפסיקו לראשונה אישה, אינדרה נויי, לתפקיד המנכ"ל, והייתה לחברה הגדולה בעולם במונחי שווי שוק שמינתה אשה לתפקיד המנכ"ל.
היא שימשה בתפקיד עד 2018.
באוגוסט 2009 רכשה, תמורת 7 מיליארד דולר, שניים מהמפיצים הגדולים ביותר שלה בצפון אמריקה מוצריה : Pepsi Bottling Group ו-PepsiAmericas.
בשנת 2010 הושלמה רכישה זו, וכתוצאה מכך הקימה חברת בת חדשה בבעלות מלאה בשם Pepsi Beverages Company
בפברואר 2011, ביצעה פפסיקו את הרכישה הבינלאומית הגדולה ביותר שלה, רכישת -Wimm-Bill-Dann Foods, חברת מזון רוסית המייצרת חלב, יוגורט, מיצי פירות ומוצרי חלב.
לאחר הרכישה הפכה פפסיקו הפכה לחברת המזון והמשקאות הגדולה ביותר ברוסיה.
בעשור השני של המאה ה-21, פפסיקו הפיצה עשרות מוצרים ביותר מ-200 מדינות ומעסיקה 297 אלף עובדים.
הכנסותיה ב-2011 היו 66 מיליארד דולר, והיא הייתה החברה השנייה בגודלה בעולם בתחום המזון והשתייה.
בשנת 1959, ברית המועצות קיימה תערוכה של טכנולוגיה ותרבות סובייטית בניו יורק וארצות הברית קיימה תערוכה בפארק סוקולניקי, במוסקבה.
אחד המוצרים האמריקאים שהוצגו היה פפסי קולה.
עקב הגבלות סובייטיות על הותטץ מטבע אל מחוץ למדינה, פפסיקו ביצעה עסקת חליפין לפיה וודקה סטוליצ'ניה הוחלפה בסירופ פפסי.
בתגובה להסכם זה ארגוני הלובי היהודי בארצות הברית הודיעו שיחרימו את "פפסי", כחלק מהמאבק לעליית יהודי ברית המועצות.
בשנת 1989, על רקע ירידה במכירות הוודקה, פפסיקו קיבלה ב-2 מכליות נפט סובייטיות חדשות, 17 צוללות שהוצאו משירות (תמורת 150,000 דולר כל אחת), פריגטה, ספינת סיור ומשחתת, אותן יכלו למכור בתורן תמורת מטבע שאינו סובייטי.
מכליות הנפט הושכרו דרך חברה נורווגית, בעוד ששאר הספינות נמכרו מיד לגרוטאות.
עסקאות אלו גם יצרו עובדה שגויה הטוענת כי לאחר רכישת הצי הסובייטי, פפסיקו החזיקה לזמן קצר באחד מציי הים החזקים בעולם.
למעשה, ספינות המלחמה היחידות שרכשה פפסיקו היו "ספינות קטנות, ישנות, מיושנות ולא כשירות לשיט".
מהקמתה בשנת 1965 ועד תחילת שנות ה-90, רוב קו המוצרים של פפסיקו כללו משקאות קלים מוגזים וחטיפים מלוחים ומתוקים, בעלי ערך תזונתי נמוך.
פפסיקו הרחיבה את קו המוצרים שלה באופן משמעותי לאורך שנות ה-90 ותחילת המאה ה-21 עם רכישה ופיתוח של מה שמנכ"לה כינה מוצרים "טובים בשבילך", כולל "קוואקר שיבולת שועל" ומיץ תפוזים "טרופיקנה".
מכירות מותגי פפסיקו בעלי אוריינטציה בריאה יותר הסתכמו ב-10 מיליארד דולר בשנת 2009, כ-18 אחוזים מסך הכנסות החברה באותה שנה.
בנוסף התחייבה להוריד את כמות הסוכר במשקאות שלה.
פעילים סביבתיים הביעו דאגה בנוגע להשפעות הסביבתיות הקשורות לפסולת של מוצרי המשקאות בבקבוקים של פפסיקו.
בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20 החלה החברה לשווק את המשקאות שלה בקבוקי פלסטיק, במקום בקבוקי זכוכית לשימוש חוזר או מיחזור.
באותה תקופה לא היה ניתן למחזר פלסטיק והבקבוקים נזרקו לפח, אך העלות הזולה שלהם הייתה כדאית לחברה.
בשנת 2009 שיעורי מיחזור הבקבוקים של מוצרי החברה עדיין עמד בממוצע רק על 34 אחוזים בארצות הברית.
בשנת 2019, קרן BreakFreeFromPlastic כינתה את פפסיקו בין עשרת מזהמי הפלסטיק המובילים בעולם זו השנה השנייה ברציפות.
הביקורת על זיהום הפלסטיק שהחברה מייצרת הביא אותה בין השאר לרכוש את חברת סודהסטרים.
חברות פפסי וקוקה קולה הואשמו בניצול נשים בתעשיית הסוכר בהודו.
נשים נאצלו להינשא בגיל צעיר, ואף לעבור ניתוחי כריתת רחם כדי למנוע וסת והיריון, ובכך להגביר את תפוקת העבודה שלהן.
ניסיונות לקבלת זכיין לייצור ושיווק פפסי בישראל נעשו לראשונה בשנות ה-60 של המאה ה-20; ב-1961 ביקש איש עסקים יהודי אמריקאי להקים מפעל של פפסי בקריית גת, וב-1966 ניהלה חברת המשקאות תבורי משא ומתן לקבלת זכיין, אך בלחץ החרם הערבי לא נכנסה פפסיקו לפעילות בישראל.
באפריל 1990 קיבלה מפפסיקו חברת "כלל ליסינג", מקבוצת כלל (ישראל), זיכיון להקמת מסעדות של רשת "פיצה האט" (שהייתה אז בבעלותה של פפסיקו).
במקביל ניהלה כלל גם משא ומתן לייצור ושיווק פפסי בישראל; חברת פפסיקו מצדה החליטה לערוך מעין מכרז בין זכיינים פוטנציאלים של פפסי, ביניהם: טמפו משקאות, יפאורה, חברת עלית וחברת אסם השקעות.
אך בזיכיון זכתה לבסוף, באוגוסט 1991, חברת טמפו משקאות.
באותה שנה גם קיבלה חברת עלית זכיין לשיווק החטיפים המלוחים של פפסיקו, בהם: צ'יטוס ודוריטוס; וחברת כלל גם קיבלה זיכייון לרשת KFC של פפסיקו.
בשנת 1992 החלה חברת עלית (שמוזגה אחר כך לתוך שטראוס גרופ) לייצר את החטיפים המלוחים של פפסיקו במפעל שלה בשדרות.
בשנת 1999 רכשה פפסיקו 50% מהבעלות עליו תמורת תמורת 10 מיליון דולר.
המפעל שולב בחטיבת החטיפים המלוחים של פפסיקו -פריטו-ליי והוא פועל תחת השם "שטראוס פריטו ליי".
בשנת 2007 נכנסה פפסיקו לשותפות שווה עם שטראוס גרופ בחברת "סברה" לייצור ושיווק חומוס בארצות הברית.
ב-2009 הייתה "סברה" ליצרנית החומוס הנמכר ביותר בארצות הברית עם נתח שוק של 57%.
במרץ 2011 הודיעו פפסיקו ושטראוס כי יקימו חברה משותפת בתחום הסלטים והמטבלים הטריים, שתפעל מחוץ לארצות הברית.
המיזם המשותף החל לפעול תחילה במקסיקו, תחת שם המותג "אובלה", אחר כך הקימה ורכשה פעילות באוסטרליה ובאירופה.
בעקבות סדרה של תקלות של בקרת איכות "סברה" איבדה את מעמדה המוביל בשוק סלטי החומוס בארצות הברית.
בנובמבר 2024 מכרה שטראוס לפפסיקו את חלקה בחברת "סברה" ובחברת "אובלה" תמורת 244 מיליון דולר.
ב-2018, פפסיקו רכשה את "סודהסטרים" הישראלית ב-3.2 מיליארד דולר.
באותה שנה גם הקימה פפסיקו בישראל חממה טכנולוגית - "פפסיקו לאב", המשקיעה בשותפויות עם קרנות הון סיכון וחברות הזנק בתחומי: אגרו-טק, חדשנות בייצור, שיווק, דאטה, ואיכות הסביבה.
ב-2022 חתמה על הסכם עם "אימפקס" לרכישת פקקים חכמים ללמידת הרגלי השתייה.
פפרידג' פארם היא חברה אמריקאית לייצור ומכירת מוצרי מאפה.
החברה נוסדה בשנת 1937 בידי מרגרט ראדקין, ונרכשה כעבור כ-25 שנים בידי חברת המזון "Campbell's" (בשמה המלא Campbell Soup Company, ).
ראשיתה של החברה בשנת 1937, כאשר מרגרט ראדקין החלה לאפות לחם עבוד בנה הצעיר שהיה אסתמטי, ואלרגי ביותר למזון מעובד תעשייתי, ולכן אפתה ראדקין לחם מיוחד שבנה יוכל לאכלו.
הרופא של בנה המליץ על כך למטופליו האחרים ועודד אותה לאפות עוד לחם.
היא פנתה אל פרדריק מרשל, בעל חנות מכולת בסטמפורד שבקונטיקט, והציעה לו את מכירת לחמה.
לאחר שטעם ממנו, קנה ממנה את כל הכיכרות שהיו באמתחתה והזמין עוד.
במקביל, הנרי, בעלה של מרגרט, החל לקחת עימו ככרות לחם למכור לחנויות.
ב-1947 פתחה מרגרט מאפייה תעשייתית מודרנית בנורוולק.
ב-1961 מכרה ראדקין את פפרידג' פארם לחברת מרק קמפבל.
פפרזה היא שכונה במערב אאוגסבורג, שהייתה עד 1911 עיר עצמאית.
ב וה-19 התקיימה בה קהילה יהודית גדולה.
פפרזה נזכרת בכתובים לראשונה בשנת 800 לספירה, אך קיים יסוד להניח שהיישוב במקום התקיים ברציפות לפחות מאז ימי הרומאים.
בימי הביניים היה הכפר בבעלות פרטית, סמוך לעיר אאוגסבורג.
החל מאמצע המאה ה-19 חל פיתוח תעשייתי מואץ במקום והוקמו בו מפעלים.
בראשית ינואר 1911 השתלב באאוגסבורג כפרבר תעשייתי.
בימי מלחמת העולם השנייה העסיקו הנאצים עובדי כפייה ממחנה הריכוז דכאו בפפרזה, בעיקר במפעל של מסרשמיט.
יהודים ישבו בפפערשא כבר מן המאה ה-16. במאה ה-18 הייתה הקהילה היהודית במקום, הקהילה המרכזית באזור, ומקום מושבו של רבה הראשי של שוואביה.
כמה מרבני פפערשא התפרסמו בכינוי "חכמי פפערשא".
רבי ליברמן, בן זמנו וחברו של רבי יוסלמן מרוסהיים.
רבי חנוך הניך, שנמלט מפולין בעת פרעות ת"ח ות"ט לפראג, ולאחר תקופת רבנות קצרה באטינגן הגיע לפפערשא.
רבי יהודה ליב, בנו, החליף אותו כרבה של פפערשא, הוא השלים את ספרו של אביו "ראשית ביכורים" וחיבר ספרים נוספים.
רבי חנוך זונדל, חתנו של רבי יהודה ליב.
בנו רבי יעקב יהודה ליב פפערשא היה דיין בקהילות אה"ו, מחבר "לשם זבח"
רבי יהודה ליב ב"ר יששכר בער אופנהיים, מחבר "מנחת יהודה" ואחיינו של רבי דוד אופנהיים
רבי אברהם בנימין זאב וולף שפירא (נפטר ב-1792)
באמצע המאה ה-19 גדל היישוב היהודי באאוגסבורג עצמה, בין היתר גם על חשבון היישוב בפפערשא שהלכה והתרוקנה מיהודיה.
ב-1904, בעת כתיבת האנציקלופדיה היהודית, כבר לא ישבו יהודים במקום.
מפורסם גם ש"ס פפערשא, כתב יד של התלמוד הבבלי שהיה בידי הקהילה ומצוטט בספרות התורנית.
כתב היד הועבר לאוניברסיטת מינכן, ונודע בכינויו כתב יד מינכן 95. הוא שימש את הרב רפאל נתן נטע רבינוביץ בכתיבת "דקדוקי סופרים".
פפקסי (בהונגרית: Papkeszi) הוא כפר במחוז וספרם שבמרכז הונגריה.
כמו כפרים רבים באירופה גם בפפקסי מספר התושבים נמצא בירידה.
בפפקסי חיו יהודים בתקופות זמן שונות.
פפרדלה היא פסטה גדולה, רחבה מאוד, שטוחה, בדומה לפטוצ'יני רחב, שמקורה באזור טוסקנה.
רוחב הסוגים הטריים הוא שניים עד שלושה סנטימטרים ועשויים להיות בעלי קצוות מחורצים, בעוד לפפרדלה ביצים מיובשות יש צדדים ישרים.
בעוד שהטליאטלה היא סוג של פסטה עם מסורת במקורה באמיליה-רומאניה גרידא, הפפרדלה, על אף שהושפעה מההשפעה האמיליאנית, היא מהמסורת הטוסקנית האופיינית.
חוסה לואיס גרסיה ואיה (בספרדית: José Luis García Vayá; נולד ב-11 באוגוסט 1998), הידוע בכינויו פֶּפֶּלוּ, הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת ולנסיה מהלה ליגה.
בשנת 2012 הצטרף פפלו למחלקת הנוער של לבאנטה, ובשנת 2014 חתם בקבוצה על חוזה מקצועני עד לשנת 2021, והצטרף לקבוצת המילואים של המועדון.
ב-15 בדצמבר 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת, בהפסד 1–2 לאספניול במשחק גביע המלך.
באוגוסט 2017 הושאל לעונה אחת להרקולס מהליגה הספרדית השלישית.
ב-26 ביולי 2019 הושאל לעונה אחת לטונדלה מליגת העל הפורטוגלית, ובמחזור האחרון של העונה כבש בעיטת עונשין מכריעה שהותירה את הקבוצה בליגה.
ב-8 בספטמבר 2020 הושאל לעונה אחת לוויטוריה דה גימארייש, גם היא מליגת העל הפורטוגלית.
כשחזר לספרד ביולי 2021, הפך לשחקן הרכב בקבוצה.
ביוני 2022 האריך את חוזהו עד ליוני 2032.
פֶפְלוֹס הוא בגד באורך-גוף שנוצר כלבוש טיפוסי עבור נשים ביוון העתיקה עד שנת 500 לפנה"ס בקירוב, בזמן התקופה הארכאית המאוחרת והתקופה הקלאסית.
פפלוס היה בד מלבני ארוך שקצהו העליון מקופל כלפי מטה בערך בחציו, כך שחלקו העליון של המלבן עטוף כעת מתחת למותניים, וחלקו התחתון של המלבן נמצא באזור הקרסול.
ניתן להשאיר צד אחד של הפפלוס פתוח, מוצמד או תפור.
בלטינית ובהקשר רומי הבגד נקרא גם פאלה (palla).
ביום האחרון של החודש פיאנפסיון , כוהנת אתנה והארפורוי , קבוצת בנות שנבחרה לעזור בהכנת הפפלוס הקדוש, הקימו את הנול שעליו הפפלוס הענק נארג בידי הארגסטינאי , קבוצת בנות נוספת שנבחרה להעביר תשעה חודשים באריגת הפפלוס הקדוש.
הן טוו את אתנה מביסה את אנקלדוס ואת האלים האולימפיים מביסים את הענקים.
הפפלוס הוחלף כל שנה בעת הפלינטריה .
פפרומיה (שם מדעי: Peperomia) הוא סוג של צמחים ירוקי עד, המופיעים בכל האזורים הטרופיים והסובטרופיים של העולם.
סוג זה הוא אחד משני סוגי הצמחים במשפחת הפלפליים (Piperaceae).
ההערכה היא שיש למעלה מ-1,000 מינים של פפרומיה, מקור רובם בדרום ומרכז אמריקה, אך עשויים להימצא גם בדרום צפון אמריקה, באיים הקריביים, באפריקה, באוקיאניה ובחלקים הדרומיים והמזרחיים של אסיה.
קשה לקבוע את מספר המינים המדויק, מכיוון שצמחים מסוימים תועדו מספר פעמים בשמות שונים, ומינים חדשים ממשיכים להתגלות.
צמחי פפרומיה הסתגלו לסביבות רבות ושונות והמראה שלהם שונה מאוד.
חלקם אפיפיטים (הגדלים על צמחים אחרים) או ליתופיטים (הגדלים על סלע או בסלעים), ורבים הם קסרופיטים (עמידים לבצורת, עם מבנים עסיסיים עבים כדי לחסוך במים) או בעלי פקעות תת-קרקעיות (גאופיטים).
רוב המינים הם שיחים או גפנים רב-שנתיים קומפקטיים.
לחלק מהפפרומיות יש עלים וגבעולים עבים ומבריקים; ואחרים עדינים למדי, עם עלים דקים כנייר.
מינים רבים של פפרומיה לא ישרדו באור שמש ישיר, וזקוקים לאור בעוצמה בינונית ולא ישירה, ולכן מתאימים לבית ולמשרד כצמחי בית.
לרוב מיני הפפרומיה יש מערכות שורשים קטנות ביותר, אשר נראית לא יותר מאוסף של תוספות זעירות דמויות שיער המשמשות לעיגון הצמח.
שורשים אלו, אמנם עדינים, אך גם מאפשרים לצמחים לשרוד בתנאים פחות אידיאליים; עם זאת, השבריריות שלהם גם מציבה אותם בסיכון גדול יותר לריקבון של השורשים אם המים לא מתנקזים במהירות מספקת.
שם הסוג פפרומיה (Peperomia) נטבע על ידי הבוטנאים הספרדים רואיס לופס () ופבון חימנס () בשנת 1794 לאחר מסעותיהם בפרו ובצ'ילה.
לרוב המינים השונים של צמחי "פפרומיה" אין שם נפוץ מקובל, ויש הטוענים כי עדיף להשתמש בשם הסוג, כפי שקורה לעיתים במינים של צמח הפטוניה והבגוניה.
הם נקראים לפעמים צמחי רדיאטור, מכיוון שרבים מהם נהנים מסביבות מוארות ויבשות בדומה לאדן החלון מעל רדיאטור.
המינים השונים של פפרומיה משתנים במידה ניכרת במראה ואין שיטה מקובלת אוניברסלית לסווג אותן, אם כי ניתן להבחין בשלוש קבוצות עיקריות.
רוב המינים הם קומפקטיים ולרוב אינם עולים על 30 סנטימטרים (12 אינץ') בגובה.
ראשית הם צמחים בעלי עלווה דקורטיבית, שלעיתים קרובות גדלים ביערות גשם או עננים כאפפיטים.
הם מותאמים לחיים בנקיקים קטנים ומוצלים על, למשל, עצים, בעלי מערכות שורשים קטנות.
מכיוון שאין להם גישה למי תהום, הם בדרך כלל בשרניים במידה מסוימת, כאשר מינים רבים מופיעים עם עלים ובשרניים, בעלי משטח מבריק, ולעיתים הם גליים.
העלים עשויים להיות סגלגלים עם גבעול העלה במרכז להב העלה או בסמוך לו, או שהם עשויים להיות בצורת לב או בצורת רומח; גודל העלים משתנה בין 2.5 ל־10 סנטימטרים.
הם עשויים להיות ירוקים או עם פסים, משוישים או מתוחמים בירוק חיוור, אדום או אפור, והפטוטרות (החלק המחבר את העלה לגבעול) עשויות להיות אדומות.
הם זקוקים לטמפרטורה חמה או טמפרטורת חדר, ולא ישרדו בקור עז, זקוקים לאור שמש לא ישיר או לתאורת חדר, והם גדלים כל השנה ולא באופן עונתי (ירוקי עד).
הקבוצה השנייה מורכבת מפפרומיות בשרניות יותר, אשר גדלות באקלים צחיח יותר, שנמצאות לרוב בגבהים גבוהים יותר.
הם מותאמים לעמוד בעונה חמה ארוכה ואחריה חורף קר יותר ומעט מאוד גשמים.
הם אוגרים מים הן בגבעולים החזקים והן בעלים העסיסיים שלהם, שבדרך כלל יוצרים מעין "צינור" או "בוריטו", המופיעים בצורת U או V בחתך רוחב, לעיתים קרובות עם חלונות אפידרמיס בצד העליון.
הקבוצה השלישית מכילה פפרומיות גאופיטיות.
לצמחים אלה יש עלים הנושרים בעונה היבשה הקרה יותר, שורדים בשל הפקעות התת-קרקעיות שלהם, ומצמיחים את העלים בחזרה ככל שיורד יותר גשם.
נכון לעכשיו ידועים מעט פחות מ-50 מינים של פפרומיות גאופיטיות, אך חדשים ממשיכים להתגלות.
רוב מיני הפפרומיה נחווים כחסרי ריח לבני אדם.
חלקם הקטן (שאינם נחשבים צמחי נוי ביתיים) נושאים ריח מעופש או אפילו לא נעים, כגון P.
הפרי הוא פרי יער שבסופו של דבר מתייבש ומראה את הזרע הקטן דמוי הפלפל.
ישנם למעלה מאלף מיני פפרומיה, אם כי המספר המדויק אינו ברור מכיוון שצמחים מסוימים תועדו מספר פעמים עם שמות שונים ומינים חדשים ממשיכים להתגלות.
לפי הקונצנזוס כיום מדובר על כ-1,400 מינים מוכרים.
פפרומיות נמצאות באזורים טרופיים וסוב -טרופיים ברחבי העולם.
בחלק הצפוני של דרום אמריקה ובמרכז אמריקה גדל באופן טבעי המספר הגדול ביותר של מינים, אך ניתן למצוא פפרומיות בטבע גם באפריקה, בדרום אסיה ובאוקיאניה.
המספר המדויק של מיני פפרומיה ממשיך להשתנות ככל שמתגלים צמחים חדשים.
לכן הטבלה שלהלן נותנת רק רושם כללי ולא ממצה של התפוצה העולמית.
+תפוצה של מיני פפרומיה אזור מינים דוגמאות למינים אנדמיים (מבוסס על POWO) פרו 405 P.
rugosa קוסטה ריקה 155 P.
ramboi האיים הקריביים 72 P.
verticillata איי האוקיינוס השקט (חוץ מהמוזכר) 45 P.
thomsonii דרום מזרח אסיה (הודו-סין) 7 P.
יש להעיר, שפפרומיות רבות נמצאות באזורים חופפים רחבים, למשל בכל מקום באמריקה הטרופית או באסיה, ולכן ייתכן שלא נכללו בספירת המינים עבור אזורים בודדים.
סוג הפפרומיה הוא בין צמחי הנוי המשרדיים הנפוצים.
מדובר בצמחים שאינם דורשים השקיה מרובה, ושורדים היטב בתאורה בינונית של חדר.
עליהם בעלי צורה ייחודית יפה, ומינים רבים נחשבים קלים לגידול בבתים ובחממות.
צמחים מסוג הפפרומיה אינם רעילים, ומתאימים למשקי בית עם ילדים או בעלי חיים.