tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הקהילה ניסתה גם למנוע מחבריה להיכנס לשותפות סמויה עם נוכרי בהתמודדות על השגת ארנדה, ובכך להימנע מתשלום דמי ההסכמה.
לעומת זאת הגנו תקנות הקהילה, על בעל ארנדה מפני תחרות מצד חברים אחרים בקהילה.
רבנים שונים (המהר"ם מלובלין למשל) דנים בשו"ת לענייני הארנדה וביחסי העבודה בין נוצרים ליהודים ובבעיות המתפתחות עקב כך כמו העסקת צמיתים בשבת, מסחר בבהמות לא כשרות וכדומה.
בשל חשיבות הארנדה החקלאית בחיי הקהילות היהודיות הגיעו עניינים רבים הקשורים לנושא זה לדיון בפני רבני ועדי הארצות.
אחת התקנות המרחיקות לכת שתוקנה על ידי הוועד הליטאי עסקה בעניין ה"חזקה".
בדומה לדין המערופיא ועל מנת למנוע תחרות בין יהודים על זכויות של ארנדה חקלאית, נקבע עונש ליהודי המנסה לזכות בחכירה שמוחזקת בידי יהודי אחר במשך שלוש שנים.
תיקונים אחרים עסקו בשמירת שבת ובסוגיות הלכתיות שעלו כתוצאה מהמגע עם נוכרים במהלך ניהול האחוזות.
עסקי ניהול האחוזות העמידו את היהודים בתווך בין האצולה התובעת את הגברת התפוקה והרווחים לבין הצמיתים האיכרים שונאי האצילים.
יחסם של היהודים אל האיכרים היה בעיקרו טוב יותר מאשר יחסם של בעלי האחוזות.
כך למשל יש עדות משנת 1602 על כינוס קהילת ולאדמיר והחלטה לתבוע ממעסיקים יהודים לשחרר את האיכרים הנוכרים מעבודה בשבתות ובחגים.
לכן אסור לו לישראל להניח להגויים הכפריים לעשות מלאכה בשבת וביום טוב...
מוותר ומניח להם ימי שבת ויום טוב לגמרי".
השנים האחרונות של רפובליקת האצולה בפולין 1648 -1772 היו שנים של דעיכה כלכלית ותרבותית על רקע המאבקים בכנסייה הנוצרית בין קתולים לרפורמציה.
השלטון המרכזי הלך ואיבד מכוחו ואצילים מקומיים חשו חופשיים ליטול את החוק לידיהם.
תנאי החכירה ואופי עסקיהם של היהודים הושפעו לרעה מהתפתחות זאת.
מנתוני מפקד האוכלוסין משנת 1764 מראים כי כ-2% מכלל יהודי פולין חוכרים עסקים קטנים במסגרת ארנדה, בעיקר מסבאות בערים.
באזור לובלין למשל, כ-89% מהחוכרים היהודים הם בעלי מסבאות.
שלמה מימון באוטוביוגרפיה שלו מסוף המאה ה-18 מתאר את חייהם העלובים של חוכרים יהודים בצל הפחד המתמיד מהאציל בעל האדמה.
"...דבר זה גרם לדלדולה של אחוזת החכירה...והגשרים היו נתונים במצב רעוע, אירע לא אחת, שהגשרים האלה נשברו תחתיהם בה בשעה שאחד האצילים הפולנים עבר עליהם עם בני-לווייתו המרובים, וסוס ורכבו שקעו בביצה.
מיד הבהילו את החוכר המסכן, השכיבוהו ליד הגשר ועמדו והלקו אותו, עד שסבורים היו, שהתנקמו בו כל צרכם." והוא ממשיך ומתאר גם את דלות בתי המרזח היהודים ותנאי החיים הקשים של בעליהם.
למרות השם הרע שיצא לשיטת הארנדה במאה ה-18, היא היוותה במשך זמן לא מבוטל גורם משמעותי בפריחה הכלכלית והחברתית של יהודי פולין.
במאה ה-19 פחתה חשיבותה של הארנדה החקלאית בחיי הכלכלה של יהודי מזרח אירופה במקביל להתקדמות המהפכה התעשייתית, תהליך העיור המוגבר והגירת יהודים אל הערים המתחזקות.
ארנבת הודית או ארנבת שחורת-עורף (שם מדעי: Lepus nigricollis) היא מין של ארנבת החיה בתת-היבשת ההודית ואוכלוסייה נוספת אנדמית לאי ג'אווה שבאינדונזיה.
הארנבת גם הופצה בידי האדם ברחבי העולם והפכה למין פולש.
ארנבת זו מגיעה לאורך 33–53 סנטימטרים ולמשקל 1.8-3.5 קילוגרם, כשהממוצע 2.5 קילוגרם.
ארנבת זו בעלת פרווה אפורה לאורך הגב והראש כשהעורף שחור והרגליים וצידי החזה כתומים-חומים.
הבטן והסנטר לבנים והזנב גם לבן ועגלגל.
הארנבות החיות באזורי מדבר בהירות יותר כהסוואה.
הארנבות של צפון הודו קטנות מאחיהם של הדרום והנקבות כבדות יותר מהזכרים במעט.
ארנבת זו בעלת תפוצה רחבה בתת-היבשת ההודית מפקיסטן לבורמה, נפאל ובנגלדש.
היא נפוצה לאורך כמעט כל הודו וסרי לנקה, אך לא בהרי ההימלאיה הגבוהים ביותר ובביצות מנגרובים של הסונדרבאנס.
תפוצה היא ממדבריות יבשים, דרך סוואנות, יערות יבשים פתוחים ובמורדות הרי נילגירי שבקצה הרי גהט המערביים ובמורדות ההימלאיה.
הארנבת פעילה בשעות הדמדומים ובלילות ואז יוצאת לחפש צמחייה כמו עשב, דגניים שונים, צמחים רב-שנתיים שונים וגם ירקות כמו בטטה וחסה.
באזורים מסוימים הם מזיקים לחקלאות.
הארנבות מתרבות בקצב מהיר כשהשיא הוא בעת המונסון, אז הן ממליטות בין 1 ל-5 גורים המתבגרים מהר.
צפיפות הארנבות גבוהה מאוד ובאזורים מדבריים הצפיפות מעטה יותר.
לארנבת טורפים רבים ביניהם: חתוליים, כלביים שונים, סמוריים, נחשים גדולים ועופות דורסים.
הארנבת לא מצויה בסכנה ברוב אזורי תפוצתה.
ארנבת אלסקה (שם מדעי: Lepus othus) המכונה גם ארנבת הטונדרה היא מין של ארנבת ממשפחת הארנביים החיה רק בחצי האי אלסקה ובמערב מדינת אלסקה, באזורי הטונדרה.
זו הארנבת השנייה החיה באלסקה בטבע, לצד ארנבת השלג.
ארנבת זו היא אחת מהגדולות שבארנבות החיות.
היא מגיעה לאורך של 50–70 ס"מ עם כפות רגליים באורך 20 ס"מ ולמשקל של 2.9-7.2 ק"ג (בממוצע 4.8 ק"ג), מה שהופך אותה לגדולה שבארנבות לאחר המינים ארנבת אירופית וארנבת הקוטב, קרובתה.
בדומה לארנבת הקוטב היא לבנה כמעט לגמרי עם עיניים, אף וקצוות אוזניים שחורים וטלאי פרווה אפורים-בהירים.
בקיץ לעומת זאת הפרווה נהפכת לחומה-אפורה ברוב השטח למעט הבטן והחזה.
לארנבת ישנם אוזניים קצרות יחסית כדי למנוע מהם לקפוא וגם כדי לעזור בהסוואתה.
לארנבת זו טורפים שונים ביניהם עופות דורסים, גרגרנים, שועלי שלג ודובי קוטב וכן ציידים אנושיים.
הארנבת מסתתרת עם הסוואתה נגד הטורפים וברגע האחרון היא תימלט בקפיצות חזקות שמרחיקות אותה מאויביה.
הארנבת ניזונה בעיקר מחזזיות, קליפות, פירות ועלים שונים.
היא פעילה בעיקר בשעות בין הערביים ובתחילת הבקרים.
ארנבת זו חיה לבדה רוב השנה ונפגשת עם קרובותיה רק לצורכי הזדווגות ורבייה.
ארנבת הערבה (שם מדעי: Lepus townsendii) היא מין של ארנבת החיה במרכז אמריקה הצפונית באזורים ממוזגים.
במראה היא דומה לארנבת השלג, לארנבת אלסקה ולארנבת ארקטית.
זוהי ארנבת גדולה יחסית, הגדולה מבין הארנבות המכונות "Jackrabbit" (ביניהם ארנבת האנטילופה וארנבת שחורת-זנב).
היא מגיעה לאורך 56–65 סנטימטרים, עם זנב באורך 6–10 סנטימטרים ולמשקל 2.5–4.3 קילוגרם.
הארנבות החיות בתחומים הצפוניים גדולות יותר מאלה שדרומיות מהן, והנקבות השרויות בהריון מתקדם נוטות לעלות במשקלם כשרובן מגיעות למשקל 3,600 גרם עד 3,800 גרם.
בססקצ'ואן דווח על ארנבת מסוג זה במשקל של 9 קילוגרם.
ארנבת זו צבועה בחודשי האביב והקיץ באפור, אפור-חום או חום כהה עם בטן וחלקים תחתונים לבנים.
לארנבת אוזניים גדולות ושחורות עם פנים ורודות ורגליים ארוכות מאוד, העוזרות לה לנתר במהירות ולברוח מאויביה.
בחורף הארנבת משירה את פרוותה ומצמיחה פרווה לבנה ומעט אפרפרה כדי להסתוות מאויביה.
הארנבת ממליטה בחודשי הקיץ 4 עד 5 גורים מפותחים יחסית.
הארנבת נפוצה במרכז-דרום קנדה ב:קולומביה הבריטית, אלברטה, ססקצ'ואן, מניטובה ואונטריו ובמרכז-מערב ארצות הברית בוושינגטון, אורגון, קליפורניה, נבדה, יוטה, איידהו, מונטנה, ויומינג, קולורדו, ניו מקסיקו, דקוטה הצפונית, דקוטה הדרומית, נברסקה, קנזס, מינסוטה, ויסקונסין, איוה, מיזורי ואילינוי.
הארנבת מצויה סביב מישורים ממוזגים, מורדות הרים עד לגובה 3,000 מטר כמו בהרי הרוקי, ולעיתים גם ביערות מחטניים פתוחים יחסית.
חלק מתפוצתה היא נמצאת עם קרובתה - ארנבת שחורת-זנב, אך לרוב האחרונה מעדיפה אזורים נמוכים וחמימים יותר.
היא אוכלת צמחים, בעיקר עשב, עלים ונצרים.
הארנבת מתגוננת באמצעות ההסוואה, תוך שהיא קופאת בין הצמחייה בשקט ומצמידה את אוזניה לקרקע.
אם היא מתגלה היא תרוץ במהירות של עד 55 קמ"ש ותקפץ בזגזוגים, לעיתים עד לגובה 5 מטרים.
לארנבת טורפים רבים, ביניהם שונרים, פומה, קויוט, זאב אפור, גירית אמריקאית, שועל אדום, שועל אפור מצוי וגם נחשים כמו עכסנים יצודו את הצעירים.
גם עופות דורסים כמו עיטים, נצים, בזים וינשופים שונים אך רובם מתמקדים בצעירים.
עם זאת עקב פרוגינוס, אוח וירג'יניה מאיימים גם על הבוגרים.
עיט זהוב מתעלם מהצעירים ומתמקד בבוגרים.
ארנבת סטארקי (שם מדעי: Lepus starcki) היא מין של ארנבת ממשפחת הארנביים המצויה בטבע רק ברמת אתיופיה שבשטחי המחוזות הקדומים שאווה, מחוז בלה ומחוז ארסי באתיופיה.
בעבר נחשבה לתת-מין של ארנבת מצויה, וקודם לכן לארנבת אירופית.
ארנבת זו בינונית בגודלה ובעלת גוונים אפורים עם צידיים ערמוניים, בטן וחזה לבנים, אוזניים ורדרדות בעלות קצוות שחורים וזנב לבן ומעוגל.
אורכה 46 עד 60 סנטימטרים, משקלה 2-3.5 קילוגרם בשני הזוויגים.
הארנבת דומה לשני מיני ארנבות החיות באזורה: Lepus habessinicus ו-Lepus victoriae.
הארנבת היא חיה פעילת יום, אז היא רועה במרחבי הערבות והרמות הגבוהות של רמת אתיופיה בגובה שבין 2,500 ל-4,000 מטרים.
הארנבת צמחונית הניזונה מצמחי מרעה ממשפחת הדגניים כמו Agrostis, Eleusine, Festuca, Poa וצמחים קטנים נוספים.
הארנבת עצמה נטרפת בידי הזאב החבשי, כאשר 1.6% מתזונתו מבוסס עליה.
בנוסף נטרפת הארנבת בידי עיט סוואנות ועופות דורסים נוספים.
מצבה בטבע מבוסס ומצב השימור שלה הוא "ללא חשש".
ארנבת סוואנה (שם מדעי: Lepus microtis) היא מין של ארנבת החיה בערבות ובסוואנה ברחבי אפריקה.
ארנבת זו בינונית בגודלה ומגיעה לאורך 41 עד 58 סנטימטרים בממוצע ולמשקל 1.5 עד 3.3 קילוגרם בשני הזוויגים.
הארנבת בעלת אוזניים ארוכות ופרווה זהובה-אפורה עם גפיים כתומות-אדמדמות וזנב קצר לבן בעל פסים שחורים.
היא בעלת גפיים ארוכות העוזרות לה לזנק היטב בעת ריצה, והיא יכולה להגיע בעת הצורך למהירות של 70 קמ"ש לטווח קצר.
במראה היא דומה מאוד לארנבת המצויה, אך בעלת שיניים חותכות ארוכות יותר.
הארנבת פעילה במשך הלילה ברחבי הערבות הפתוחות של רוב אפריקה ומחפשת עשבים, שורשים וצמחייה נוספת וכן פטריות.
כמו מרבית הארנבות היא ניזונה מהצואה שלה כדי לעכל את מזונה בצורה מוצלחת יותר.
היא עצמה נטרפת בידי מגוון טורפים, לרבות תנים, עופות דורסים וחתוליים שונים והיא מסתמכת בעיקר על הסוואה להתגוננות או על ריצה וזינוקים מהירים ועקלתונים המבלבלים את מרבית הטורפים.
ארנבת זו מתרבה במשך כל השנה וממליטה שגרים קטנים כל פעם.
הצעירים נולדים מוכנים לריצה זמן קצר לאחר הלידה והם נגמלים בערך בגיל חודש.
ארנבת סמית' אדומה (שם מדעי: Pronolagus rupestris) היא מין של יונק ממשפחת הארנביים החי בסוואנות של אפריקה הדרומית.
היא מצויה בעיקר בקניה, נמיביה, לסוטו, מלאווי, רודזיה, טנזניה, זמביה ודרום אפריקה (באזור הכף הצפוני, המדינה החופשית והפרובינציה הצפון-מערבית).
הארנבת קרויה על שם החוקר שגילה אותה - הזואולוג הסקוטי אנדרו סמית' .
ארנבת זו אינה שייכת לסוג ארנבת (Lepus) אלא לסוג ארנבת אדומה (Pronolagus), החי באפריקה בלבד.
ארנבת סמית' אדומה קטנה מעט יותר משאר הארנבות והקטנה בסוגה.
אורכה 43 עד 65 סנטימטרים, עם זנב קצר באורך 5 עד 11 סנטימטרים ומשקלה הממוצע 1.3 עד 2 קילוגרם.
לארנבת פרווה אפורה-אדמדמה עם גפיים וזנב כתומים עם קצוות חומים כהים, ראש בהיר עם מצח חום, לחיים בהירות ואוזניים ורודות.
הארנבת בעלת טפרים חדים וקצרים ברגליה וזנבה ארוך מעט ביחס לארנבות.
היא ממליטה בעונת הרבייה בתוך קן עשוי מעלווה ומפרווה או שיער גור או שניים המתבגרים תוך 3 שנים.
הארנבת היא פעילת לילה או בשעות בוקר מוקדמות, והיא אוכלת בעיקר עלים של צמחייה קרקעית.
הארנבת נצפית לעיתים אוכלת לצד שפנים.
ארנבת אדומה (שם מדעי: Pronolagus) הוא סוג של יונקים ממשפחת הארנביים החיים רק באפריקה.
סוג זה קרוב לארנבת, אך קטן יותר לרוב ובעל פרווה אדמדמה, ממנה קיבלו את שמם.
בעבר נכללו מיני הסוג עם הארנבות האמיתיות, אך הסוג הוגדר ב-1904 בידי החוקר מרקוס וורד ליון ג'וניור.
ארנבות אלה קטנות יחסית ובעלות דמיון לארנבים, וייתכן שמהן התפתחו הארנבות הרגילות.
הן בעלות שיניים חותכות קצרות, אך בולטות יותר, זנב ארוך יותר והן פעילות לילה ברובן.
הן חיות רק בדרום ובמרכז אפריקה, באזורי סוואנה עד שיחיות יבשות.
מזונן העיקרי הוא עלי צמחייה עשבונית שונה וזרעים.
הן מושכות טורפים כמו תנים, עופות דורסים, נחשים וחתוליים שונים אחריהן.
ארנבות ראוונסבריק הוא כינוי שניתן לאסירות פולניות שהיו קורבנות לניסויים רפואיים של הנאצים במחנה ראוונסבריק.
הכינוי "ארנבות" ניתן להן על ידי הנאצים משום שהן שימשו שפני ניסוי.
ראוונסבריק נודע כמחנה הריכוז הגדול ביותר לנשים שהוקם ב-1939, בעיקר עבור אסירות פוליטיות בהן ביצעו רופאים גרמניים למשל הרטה אוברהויזר, פריץ פישר (רופא) ניסויים רפואיים אכזריים .
בספטמבר 1941 נערך טרנספורט ה"ארנבות" מוורשה לברלין ברכבת.
הן הורדו ברציף פירסטנברג על נהר האבל, כמאה קילומטר מצפון לברלין ומשם נלקחו למחנה הריכוז ראוונסבריק בצפון מזרח גרמניה.
כשהוקם, היה מחנה זה קטן יחסית אך לקראת סיום מלחמת העולם השנייה, הוא הפך למחנה ההשמדה הגדול ביותר לנשים יהודיות ואחרות (70,000 נשים) ושימש אף כמחנה מעבר.
האסירות נשלחו לראוונסבריק בשל פשעים אנטי נאציים, עבירות אלימות ,זנות או בשל היותן יהודיות וכל זאת כדי לשרת את הכלכלה הגרמנית ולספק את צורכי הנאצים בעבודת כפייה.
כך הפך המחנה למעין מרכז טקסטיל בו עסקו הנשים בתפירה, בחיתוך פרוות שנגזלו מרחבי הרייך הגרמני, נפרמו והפכו לבגדים ממוחזרים למען ספק את צורכיהם שהנאצים.
באוגוסט 1942 החלו הגרמנים בפינוי האסירות היהודיות מן המחנה לאושוויץ שם השתמשו חלקן בכישוריהן כתופרות והפכו לצוות התופרות בסלון התפירה העילית שהקימה הדוויג הס יחד עם מרתה פוקס.
בשנת 1942 החלו רופאי אס אס לבצע ניסויים רפואיים באסירות פולניות בריאות בראוונסבריק שחלקן נבחרו להיות "חיות מעבדה" על ידי היינריך הימלר באופן אישי.
לאחר שהאסירות הורעבו, נקרעו מאמותיהן, אחיותיהן וחברותיהן ועונו, הן עברו מספר ניתוחים כדי להכינן לניסויים.
הרופאים שברו את עצמותיהן בכלים חדים ומזוהמים, השתילו בגופן רקמות מזוהמות ותרביות זכוכית על מנת לקדם זיהומים בגופן ולבדוק את יעילותן של תרופות סולפה.
חלק מהאסירות מתו כתוצאה מניסויים שבוצעו בגופן וחלק נשארו נכות מבחינה פיזית ונפשית.
הרופאים אף בדקו באמצעים שונים אפשרות לעיקור המוני של אסירים.
"ארנבות ראוונסבריק" לאחר מלחמת העולם השנייה
במשך תקופת שהייתן של ה"ארנבות" במחנה ראוונסבריק הן פיתחו שיטה של העברת מידע מהמחנה לעולם באמצעות מסרים מוצפנים שנכתבו בשתן.
לאחר מלחמת העולם השנייה כשהמידע החל להתפשט בארצות הברית ובאירופה, פעלה קרוליין פרידיי רבות למען ה"ארנבות" שנותרו בחיים.
בסוף שנות ה-60 נסעה פרידיי לוורשה במטרה להעביר את ה"ארנבות" ששרדו לארצות הברית, כדי לשקם אותן.
היא יצרה קשר עם פולנים בעלי תפקידים בכירים, רכשה את אמונן של הנשים באמצעות פעילויות שערכה איתן כמו הוצאתן לטיולים (למשל בקיץ 1959, ערכה איתן טיול מסן פרנסיסקו ועד ניו יורק שם הן נפגשו עם סנטורים ונציגים) וכך התאפשרה הבאת 35 "ארנבות" לארצות הברית לשחזור ניתוחים ולטיפול בהן.
כמו כן פעלה פרידיי יחד עם העיתונאי נורמן קאזנס, למען הכרה של ב"ארנבות" כקורבנות לפשעי מלחמה ואכן הן זכו בפיצויים מממשלת גרמניה.
ארנדל (באנגלית עתיקה: Earendel, "כוכב השחר"), או WHL0137-LS, הוא כוכב אשר התגלה על ידי טלסקופ החלל האבל בשנת 2022 באמצעות עידוש כבידתי.
הכוכב מרוחק 28 מיליארד שנות אור ממערכת השמש, ולאורו לקח 12.9 מיליארד שנים להגיע לכדור הארץ.
נכון לעתה, הוא הכוכב המרוחק ביותר הידוע למדע.
אארנדל הוא גם שמו של חצי-העלף אארנדיל (בשיבוש קל) המופיע בסילמריליון, שם הוא עוטה למצחו את הסילמריל ומרחוק הוא נראה ככוכב השחר.
האסטרונומית מטעם נאס"א, מישל ת'אלר הודיעה כי ההרמז לג'.
ארנדו (בספרדית: Arnedo) היא עיירה הנמצאת בקהילה האוטונומית לה ריוחה בצפון ספרד.
על פי ממצאים ארכאולוגיים שונים שנמצאו, אזור ארנדו היה מיושב עוד בתקופה הנאוליתית.
נבנו בה גם מבני דת נוצריים, אך בתחילת המאה ה־8 היא נכבשה על ידי המוסלמים.
בשנים 908–909 נכבש האזור מחדש על ידי הנוצרי סנצ'ו הראשון מפמפלונה כחלק מהרקונקיסטה.
בשנת 1369 נמכרה ארנדו לבית בורבון, אך לאחר כשנה, ב־24 באפריל 1370, היא נמכרה לקסטיליאנים.
עסקה זו אושרה סופית על ידי חואן הראשון, ב־17 באפריל 1379. לאחר כחודש הומלך חואן למלך קסטיליה.
בשנת 1388 נחתם הסכם הגנה הדדי בין ממלכת קסטיליה לבין ממלכת צרפת.
בהסכם זה הוחלט גם על המלכת נסיך אסטוריאס הראשון – אנריקה השלישי (בנו של חואן הראשון).
בשנת 1654 קיבלה ארנדו תואר של עיר ממלך ספרד, פליפה הרביעי.
במאה ה־19, התעשייה בארנדו התפתחה מאוד; נבנו בה מפעלים לסבונים ולמשקאות חריפים, בית דפוס ועסקי בורסקאים וכלי חרס.
בתחילת המאה ה־20 התפתחו תעשיות ההנעלה, הגומי והקרטון.
התפתחות התעשייה בארנדו היוותה גורם משיכה לתושבים.
בשנים 1931–1932, עקב השפעות המשבר הכלכלי העולמי, אירעו במפעל ההנעלה הגדול בארנדו גלי פיטורים שהובילו לעימותים.
המשמר האזרחי הספרדי ירה למוות ב־11 בני אדם שהתפרעו.
ארנדו שוכנת במזרח הקהילה האוטונומית לה ריוחה, אשר ממוקמת בצפון ספרד.
היא ממוקמת למרגלות ההרים האיבריים , ולכן גובהה הממוצע עומד על 550 מטרים מעל פני הים.
היא נמצאת כ־35 קילומטרים מדרום־מזרח ללוגרוניו, בירת הקהילה האוטונומית, וכ־70 קילומטרים מדרום־מערב לפמפלונה.
נהר סידקוס , יובל של נהר אברו, עובר בעיירה.
האקלים בארנדו הוא שילוב של האקלים הימי והאקלים הצחיח למחצה (Cfb ו־BSk לפי שיטת קפן).
עקב כך, הטמפרטורות יכולות לעלות אל מעל ל־35 מעלות צלזיוס ולרדת אל מתחת לאפס.
יולי ואוגוסט הם החודשים החמים ביותר, בעוד שדצמבר וינואר הם הקרים ביותר.
משקעים יכולים לרדת במשך כל השנה, אם כי אפריל ומאי הם הגשומים ביותר.
בשנה ממוצעת יורדים כ־450 מילימטרים של משקעים.
נכון לשנת 2021, אוכלוסיית ארנדו מונה 14,954 תושבים.
כלכלת ארנדו מתבססת בעיקר על ההנעלה, ומסיבה זו היא מכונה "עיר ההנעלה".
בנוסף, בעיר שוכן מוזיאון להנעלה.
כמו כן, בעיירה קיימים בית בד, יקבים ומפעלים לגומי, לקרטון ולרהיטים.
גם החקלאות מהווה מרכיב חשוב בכלכלת ארנדו – באזור מגודלים בעיקר זיתים וגפנים.
ארנדיס היא עיירה באזור ארונגו שבמערב-מרכז נמיביה.
היא נקראה בירת האורניום של העולם מכיוון שהוא ממוקם רק 15 ק"מ מחוץ למכרה האורניום הפתוח הגדול בעולם, מכרה האורניום רוסינג.
ארנדיס, שהוקמה עבור עובדי אורניום רוסינג ב-1978, קיבלה מעמד עיר ב-1994. מתגוררים בה כ־5,200 תושבים, שרובם קשורים באופן מסוים למכרה.
בשטח העיר 29 קילומטרים רבועים של אדמה.
בשנות ה-2000 נרשמה עלייה מחודשת בצמיחה הכלכלית בכפר ארנדיס.
עם פרוץ משבר האנרגיה העולמי והמשבר הכלכלי העולמי ב-2008, חלה עלייה משמעותית בביקוש לאנרגיה גרעינית הידידותית לסביבה, והגדילה את הביקוש לאורניום בארנדיס.
בנקים שנסגרו קודם לכן ובני נוער שעזבו קודם לכן את העיירה בחיפוש אחר עבודה במקום אחר, חזרו לארנדיס.
בשנת 2008, המשא ומתן היה בשלב מתקדם עבור חברה סינית, "Namibia Industrial Mining Limited", לבנות מפעל לייצור חומרי בניין בארנדיס.
לאחר שנערך כנס השקעות ב-2011, משקיעים החליטו להקים מרכז קניות בעיר.
בניית הקניון החלה זמן קצר לאחר מכן, והוא נפתח במאי 2013.
ארנדספיס (שם מדעי: Arandaspis) הוא סוג דג נכחד חסר לסתות שהשתייך לקבוצה דמויי פטרספידים והוא התקיים לפני 480 עד 470 מיליון שנה מזמננו במשך האורדוביק של אוסטרליה.
הסוג תואר למדע ב-1977 בידי החוקרים ריצ'י וגילברט-טומלינסון כשהמין העיקרי בסוג הידוע הוא Arandaspis prionotolepis, אם כי ישנו עוד מין לא מזוהה שאולי משתייך אליו.
ממצאי המאובנים שלו התגלו ליד אליס ספרינגס, הטריטוריה הצפונית ב-1959 והוא קרוי על שם אנשי ארנטה האבוריגנים.
משמעות שמו היא: "שריון ארנטה".
דג קדום זה היה חסר לסתות אמיתיות וקטן מאוד באורך של עד 15 ס"מ, בדומה לאסטרספיס.
במקום לסתות הוא שאב מים עם חומרים מזינים כמו פלנקטון לעבר לועו כמו מרבית מסנני הפלנקטון.
הוא היה חסר סנפירים והתקדם באמצעות חבטות של זנבו באופן דומה לראשן.
"ארנבות משוקולד" הוא אלבום ילדים של הזמרת-יוצרת הישראלית קורין אלאל.
הוא העשירי מבין אלבומי האולפן שלה, והיחיד המוקדש לשירי ילדים.
את האלבום הוציאה בשנת 2011 לאור חברת התקליטים PIL.
בכל הרצועות שרה אלאל עם הילדה סילאן אבישר, והוא כולל שירי משוררות כמו מרים ילן-שטקליס ולאה גולדברג אותם הלחינה אלאל.
ארנבת ולשית (Welsh Rabbit או Welsh Rarebit) היא מאכל בריטי העשוי מפרוסת לחם קלוייה בתנור ברוטב גבינה חריף.
השם המקורי של המנה, המתועד עוד מהמאה ה-18, הוא שם היתולי, שכן המנה אינה מכילה ארנבת כלל.
במרוצת השנים שונה השם מ־Welsh rabbit ל־Welsh rarebit, דהיינו "דבר-מאכל נדיר ולשי".
גרסאות אחרות של המנה הן ארנבת אנגלית, ארנבת סקוטית, ארנבון, ארנב זהוב וארנבון סמוק.
למרות שאין ראיות מוצקות לכך שאומנם מקור המנה הוא במטבח הוולשי, הרי שהיא מזוהה לפעמים עם המאכל הוולשי "caws pobi", העשוי מגבינה אפויה, ומתועד עוד משנת 1500 לערך.
על פי מתכונים מסוימים, יש לפזר גבינה מגוררת על טוסט ולקלות בתנור, מה שהופך מאכל זה לזהה לטוסט גבינה.
אחרים מכינים את הרוטב מגבינה, בירה אנגלית וחרדל, ומתבלים בפלפל קאיין או פפריקה.
מתכונים אחרים מוסיפים יין או רוטב ווסטרשייר.
מתכונים אחרים ממזגים גבינה וחרדל לרוטב בשאמל.
ההתייחסות המתועדת הראשונה למנה הייתה בשם "ארנבת ולשית" בשנת 1725 בהקשר אנגלי, אך מקור המונח אינו ידוע.
היה זה כנראה שם היתולי שנועד להגחיך את הוולשים.
"ולשי" שימש ככל הנראה ככינוי גנאי, שמשמעותו היא "כל דבר לא-תקני או וולגרי", ורומז ש"רק אנשים עניים וטיפשים כמו הוולשים יאכלו גבינה ויקראו לה ארנבת", או ש"הדבר הקרוב ביותר לארנבת שהוולשים יכלו להרשות לעצמם היה גבינה מותכת על טוסט".
לחלופין, אולי היה זה רמז ל"תזונה החסכנית של אנשי וילס ההררית".
דוגמאות נוספות לשמות אוכל היתוליים שכאלה הם קוויאר ולשי (לאבאברד ); אריה בנוסח אסקס (עגל); תרנגול נורפוק (הרינג); משמש אירי (תפוח אדמה); צדפות הרי הרוקי (אשכי שור); וחרטומן סקוטי (ביצים מקושקשות ואנשובי על טוסט).
ארנבי שובבי היא סדרת טלוויזיה מונפשת צרפתית-סינגפורית-קנדית לילדים, שנוצרה על ידי חברות ההנפשה CarpeDiem Film & TV ,Planet Nemo Animation ו-Scrawl Studios.
הסדרה שודרה במקור ב-20 בספטמבר 2010 ב-Ici Radio-Canada Télé.
בישראל הסדרה בדיבוב לעברית שודרה בשנת 2011 בערוץ לולי.
הסדרה היא בת עונה אחת ו-78 פרקים באורך 4 דקות.
העלילה מספרת על ארנבי שובבי, אשר בכל פרק לומד על העולם שסביבו, על התמודדות עם רגשות, רצונות והתנסויות חדשות עם חבריו בפעם הראשונה.
בסוף ובתחילת כל פרק מספר לצופים על חוויה מרגשת ומפחידה שהוא עבר, בנושא פעמים ראשונות.
ארנבי שובבי: ארנב לבן, הדמות המרכזית בתוכנית.
אחות קטנה: ארנבת לבנה עם כתמים חומים, אחותו של ארנבי שובבי.
בר: עכברה אפורה, חברתו של ארנבי שובבי.
סאזר: כלב חום, חבר של ארנבי שובבי.
מלי: ברווזה צהובה, חברתו של ארנבי שובבי.
נטלי: חתולה חומה, מורתו של ארנבי שובבי.
הדיבוב העברי הופק על יונית עוזרי מנחם ובוים על ידי אלן אזגי.
שם הדמותמדבב\ת בעבריתארנבי שובביבר מיניאליאחות קטנהנועה בכראימו של ארנבי שובביאלן אזגיאביו של ארנבי שובביעדי רזדמויות שונותאורן בכרמאי אזגי
ארנבת קורסיקנית או ארנבת אפנינית (שם מדעי: Lepus corsicanus) היא מין של ארנבת החי בטבע בדרום ובמרכז איטליה ובקורסיקה.
המין תואר לראשונה בשנת 1898 על ידי הזואולוג הבריטי בעזרת דגימות של המין מקורסיקה.
מאוחר יותר הוא נחשב כתת-מין של הארנבת האירופית, או ששניהם הוגדרו כתת-מינים של הארנבת המצויה.
כיום מתייחסים אליה לעיתים קרובות כאל מין נפרד מכיוון שלא נראה שהיא בת כלאיים עם הארנבת האירופית, שכן תחומי תפוצתם חופפים ומחקרי גנום מיטוכונדרי מצביעים על כך שהיא שייכת לשושלת מובהקת שהתמיינה במקלטים מבודדים במהלך עידן הקרח האחרון.
הארנבת הקורסיקנית דומה לארנבת האירופית במראה, בהיותה חומה ברובה עם בטן בצבע לבן-שמנת.
אולם היא שונה בכך שיש לה בסיסים אפורים ולא לבנים בשערות הפרווה התחתונה.
אוזניה ורגלותיה האחוריות ארוכות יחסית ואורכן נע בין 9–12.6 ס"מ ו-11.4–13.5 ס"מ בהתאמה.
הארנבת חיה, בין היתר, בשטחי מאקי ובחוליות.
היא בעלת תפוצה רחבה בסיציליה, שם היא מופיעה מגובה פני הים עד 2,400 מטר על הר אטנה.
ביבשת איטליה, תפוצתו מקוטעת יותר ומתפרשת בצורה חלקה צפונה עד טוסקנה בחוף המערבי ופוג'ה בחוף המזרחי.
היא הובאה לקורסיקה על ידי בני אדם, ככל הנראה בין המאה ה-14 ל, וכיום היא נדירה שם ותיעודים עדכניים שלה מהאי הם מועטים.
נראה כי אוכלוסייתה של הארנבת נמצאת בירידה והיא מסווגת כמין במצב "פגיע" על ידי ה-IUCN.
המין מאוים מאובדן בתי גידול, ציד ותחרות עם הארנבון המצוי ועם אוכלוסיותיו.
כיום הוא מוגן מציד אך הדמיון בינו לבין הארנבון המצוי מקשה על אכיפת ההגנה.
ארנגול ושודדי האוצר האבוד הוא סרט הרפתקאות קומי מונפש משנת 2022 בהפקת nWave Pictures, שנכתב על ידי דייוויד קולרד ובוים על ידי בנג'מין מוסקט (בבימויו הראשון) ובן סטאסן; הסרט מבוסס על הרומן הגרפי "ארנגול" מאת כריס גרין.
הסרט עוקב אחר הרפתקאותיו ומסע ההתבגרות של ארנגול, גיבור ייחודי שנולד חצי ארנב וחצי תרנגול, אשר להוט להשתלב ולהפוך להרפתקן למרות ההבדלים בינו לבין עצמו.
זהו אחד מתפקידיו האחרונים של בראד ונבל בסרט.
סרט המשך בשם "ארנגול וחבורת גנבי הזמן", יצא לאקרנים בשנת 2025.
האחים הארנבים פיטר ולפין מבקרים במקדש בג'ונגל בחיפוש אחר אוגר האופל המיסטי, אך אינם מצליחים במסעם.
מחוץ למקדש, הם מגלים גור כלאיים של ארנב ותרנגול, אותו פיטר מאמץ וקורא לו בשם ארנגול.
ככל שהוא גדל, ארנגול מתאהב בתוכניות ללכת בדרכי אביו כהרפתקן, אך גם מתקשה עם ביטחון עצמי, מכיוון שהוא מנודה על ידי חבריו בשל היותו שונה.
עשרים שנה לאחר מכן, ארנגול מנסה לעבור את מבחני אגודת ההרפתקאות המלכותית כדי להפוך להרפתקן, אך התחפושת בה הוא משתמש כדי לכסות את תווי פניו של התרנגול מכבידה עליו וגורמת לו להיכשל במבחן.
ללא הרתעה, הוא מחליט לחפש את אוגר האופל כדי להוכיח את עצמו כהרפתקן ומבקר את לפין, שנכלא לאחר שניסה להדיח את פיטר כמלך זקן הנוצה אך יש לו מידע על החפץ.
לפין נמלט באמצעות אחת מנוצותיו של ארנגול ויוצא עם צוות של אסירים כדי למצוא גם את החפץ.
נחוש לעצור את לפין, ארנגול, יחד עם משרתו הצב אייב, עוקבים אחריו.
הצמד מגיע לעיר מדברית כדי למצוא מדריך שיעזור להם לעבור במדבר המוות, אך נתקע על ידי שני בריוניו של לפין.
השניים חולצים על ידי מג, בואשת חוקרת, שמסכימה להדריך אותם במדבר.
הקבוצה נלכדת מאוחר יותר ביער במבוק על ידי פיגמים, יצורים שבטיים דמויי חזירים שחושבים בטעות שארנגול הוא אל, והמנהיג מצווה עליהם להכין סעודה.
הפיגמים כלאו את מג, ארנגול ואייב.
בזמן שהם כלואים, ארנגול מאשים את הופעתו בחוסר מזלו, אך מג משחררת אותו ממנה בכך שהיא מספרת לו כיצד אימצה את טבעה כבואשת בעבר ומעודדת את ארנגול לעשות את אותו הדבר.
שלושת החברים בורחים מהפיגמים וממשיכים במסעם.
בהרים הקפואים, ארנגול, מג ואייב נכנסים למקדש ומשלימים שלושה ניסיונות כדי להגיע לאוגר האופל, ובסופו של דבר מגלים שרביט קרח בקבר האוגרים שנכחדו מזמן.
לפין וצוותו מגיעים ולוקחים את השרביט, מזמנים את רוחות האוגרים להשתלט על זקן הנוצה ומשאירים את השלישייה תקועה במקדש.
מג מזכירה לארנגול כיצד תווי פניו יוצאי הדופן הובילו אותם למקדש, והוא משתמש ביכולות הטיסה הבלתי צפויות שלו כדי להציל את מג ואייב ולהשיג את לפין.
בחזרה לזקן הנוצה, לפין השתלט על הממלכה בעזרת רוחות האוגרים.
בעזרת אייב ומג, ארנגול מחזיר את השרביט מלאפין, אך כוחו של השרביט מגיב רק למי שמשתמש בו ראשון.
ארנגול מחליט להשמיד אותו ורץ לשטחי הניסויים של אגודת ההרפתקאות המלכותית, בתקווה להפיל את השרביט לבור העצום שמתחת לזירה.
לאחר קרב, ארנגול ולפין נלחמים על השרביט ושניהם נופלים לבור.
ארנגול מציל את עצמו על ידי תעופה, בעוד שלפין נופל אל מותו לכאורה.
לאחר שהשרביט מושמד, רוחות האוגרים נעלמים, ואנשיו של לפין נעצרים.
לאחר זמן מה, ארנגול מחליט להפוך להרפתקן עצמאי עם מג ואייב, ופיטר נותן לו את המצ'טה הזהובה היקרה שלו כאות תמיכה.
ג'ורדן טרטקוב בתפקיד ארנגול, חצי ארנב וחצי תרנגול ששואף להיות הרפתקן
ג'ואי לוטסקו בתפקיד אייב, צב גלאפגוס סרקסטי, משרתו וחברו הטוב ביותר של ארנגול.
ליילה ברזינס בתפקיד מג, בואשת מפוספסת ואמנית לחימה והרפתקנית מומחית שמציעה להדריך את ארנגול ואייב במסע שלהם.
בראד ונבל וכריס מק'קון בתור פיטר, אביו המאמץ של ארנגול, שהוא גם שליט ממלכת זקן הנוצה וגם חוקר נערץ.
ג'ון מלקוביץ' בתפקיד לפין, דודו של ארנגול, ארנב חמדן ומניפולטיבי שחולם לשלוט בזקן הנוצה.
ג'וזף קאמן בתפקיד לותר, גורילת הרים מצד אביו ועוזרו הוותיק של לפין
דינו אנדרדה בתפקיד בארי, ברווז מנדרין שהוא עוזרו של לפין
סדריק ויליאמס ומרקוס גריפין בתור לאנס ווייטי, תרנגול וארנב בהתאמה, שהם הילדים המגניבים של זקן-נוצה ומציקים לארנגול בגלל הופעתו.
דודי בגליקטר - בארי גולדפרב
גילן שחף - ווייטי / ראסטי
אמנון וולף - מנהיג חזרזירים
מדבבים נוספים: גדי לוי, ערן מור, אורנה כץ, גולן גרוס, תומר קאופמן, ספיר רון ארגמן ומיכאל דובוביק
ארנה בן-נפתלי (נולדה ב-1956) היא מומחית למשפט בינלאומי, רקטור המסלול האקדמי המכללה למינהל וכן מופקדת הקתדרה לזכויות אדם ע"ש אמיל זולא, בבית הספר למשפטים ע"ש חיים שטריקס, המסלול האקדמי המכללה למינהל.
בן-נפתלי שימשה כדקן בית הספר למשפטים ע"ש חיים שטריקס, בין השנים 2008 לבין ספטמבר 2011.
בן-נפתלי היא בתם של דינה ועורך הדין, אברהם בן-נפתלי.
לבן-נפתלי תואר ראשון ותואר שני במשפטים מהפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב, תואר שני בהיסטוריה מאוניברסיטת הרווארד ותואר שני ודוקטורט מ-Fletcher School of Law and Diplomacy באוניברסיטת טאפטס.
בן-נפתלי שירתה בכוחות השלום של האו"ם בין השנים 1993 ו-1996 ומאז היא מכהנת מדי קיץ כיועצת מיוחדת באו"ם.
בן-נפתלי פרסמה שורה ארוכה של מאמרים בישראל ומחוצה לה בנושאים הקשורים למשפט הבינלאומי ההומניטארי.
ב-2005 ראה אור הספר "משפטים על אהבה" שערכה יחד עם חנה נוה.
ב-2006 ראה אור הספר "המשפט הבינלאומי: בין מלחמה לשלום" שכתבה יחד עם פרופסור יובל שני.
החל משנת 2017 משמשת בן-נפתלי כיו"ר ועדת פרס ספיר של מפעל הפיס.
לצד פעילותה האקדמית, פעילה בן-נפתלי בהתנדבות בארגוני החברה האזרחית, ובין היתר היא מכהנת כחברת הנהלה ב"בצלם".
בשנת 2012, ייסדה פרופ' בן-נפתלי את הקתדרה לזכויות אדם ע"ש אמיל זולא, אשר פועלת בבית הספר למשפטים ע"ש חיים שטריקס.
הקתדרה עוסקת בזכויות האדם, ותורמת לקידום שיח זכויות האדם בישראל, הן דרך לימודי המשפטים והן באמצעות שיתופי פעולה אינטרדיסציפלינריים אחרים.
בין היתר, בן-נפתלי, באמצעות הקתדרה, פתחה תואר שני במשפטים ששמו "תקנה" אשר מתרכז במשפטים ובזכויות אדם.
נכון לשנות 2016 נפתחו שני מחזורים של התוכנית, שבמסגרתה נהנים 12 סטודנטים במלגת לימודים מלאה.
הקתדרה לזכויות אדם ע"ש אמיל זולא מפיקה את כתב העת המשפטי "'המשפט' ברשת: זכויות אדם", אותו עורכת בן-נפתלי.
לכתב העת שני פורומים - האחד, הכולל טקסטים מארחים ועליהם מגיבים כותבים.
השני, "מבזקי הארות פסיקה", שבמסגרתם מגיבים אנשי אקדמיה ופרקטיקה לפסקי דין העוסקים בזכויות אדם.
לדידה, פסיקת בית המשפט חורגת מההלכה המשפטית, ופוגעת בשלטון החוק במובנו המהותי.
בן נפתלי מנתחת את מדיניות הסיכולים הממוקדים, ומסקנתה היא שבעוד שחלקם אכן מוצדקים משפטית, ישנם סיכולים ממוקדים שאינם מוצדקים ומהווים התנהגות מעוולת של המדינה, וחלקם אף עולים כדי פשע מלחמה.
לדידה, גישה זו איפשרה לצבא להתנקש בחייהם של מנהיגים פוליטיים.
בן נפתלי מוסיפה כי מדיניות הסיכולים הממוקדים סובלת מבעיה דמוקרטית מובנית, שעה שהכללים החלים עליה סודיים ואינם חשופים לביקורת שיפוטית.
לדידה, אין די בכך שהפרקליטות הצבאית בוחנת את מדיניות הסיכולים הממוקדים ומאשרת אותה, שכן מדובר במדיניות הוצאות להורג המבוססת על איסוף ראיות והפללת המחבל, ועל-כן יש מקום לאפשר בחינה של המדיניות, הן באמצעות ביקורת שיפוטיתו הן באמצעות ביקורת ציבורית, שאינה מתאפשרת נוכח חסיון הנהלים.
בן נפתלי מסכמת את עמדתה במענה לשאלה אימתי מותר למדינת ישראל לבצע סיכול ממוקד:
לוחמים (combatants) הם מטרות לגיטימיות אם כל האמצעים לשים יד עליהם נכשלים.
פעולת מנע כלפי אינידבידואלים המהווים סכנה מידית לביטחון ישראל צריכה להיות בגדר אמצעי חריג ביותר, ולא מדיניות.
על ישראל רובץ הכבד ביותר לבסס את הטענה שהאדם אשם במעשיו.
מבלי ביקורת שיפוטית על הליך קבלת ההחלטות, האינדיבידואל מנושל מאמצעים להגן על עצמו ועל חפותו.
נטל כבד זה צריך להגביל את יכולתה של ישראל להשתמש בכלי היכולים הממוקדים, ולהפחית באורח דרסטי את השכיחות שלהם.
יש להגביל אפוא את האפשרות לביצוע סיכולים ממוקדים למקרים בהם יש הסתברות גבוה מאוד שהאינדיבידואל מהווה סכנה משמעותית לביטחון ישראל ואין דרך אחרת לסכל סכנה זו.
לא לוחמים (non-combatants) לא יהיו יעד לסיכול ממוקד.
ככח כובש, ישראל מחזיקה ביכולת לעצור את החשוד וצריכה למצות את כל האמצעים שביכולתה לעשות.
ככל שהדבר אינו מתאפשר, ישראל עודנה לא יכולה לבצע סיכול ממוקד, אפילו החשוד בדיוק חוזר מפעולה צבאית.
חייהם של מי שהם חברים בהתארגנות צבאית פלסטינית אך אינם לוחמים בעצמם (כדוגמת ד"ר טבת) לא צריכים להיות מקופחים.
ניתן להעמידם לדין על סיוע לכוח צבאי שאיפשר מתקפה על אזרחים ורכושם, אבל מכיוון שאלה אינם מהווים סכנה מידית לביטחון ישראל לא ניתן לבצע סיכול ממוקד שלהם.
כל פעולת סיכול ממוקד שמציבה סיכון לאזרחים צריכה לקחת בחשבון בשיקולי המידתיות גם את אחריות ישראל לחייהם ורכושם, בהיותם תושבים מוגנים.
בהינתן שהשטחים הפלסטינים מיושבים בצפיפות, ושרוב המבצעים יכולים להתבצע רק באזורים אלה, רק נסיבות יוצאות דופן יכולות לאפשר ביצוע של פעולות שלא תהיה להן השפעות מזיקות משמעותיות.
הדבר רלוונטי גם ביחס לדרכי הפעולה בהן נוקטת ישראל במבצעים אלה.
בן נפתלי מסיקה שבעוד שישנם סיכולים ממוקדים בנסיבות מסוימות שעומדות בתנאי הדין הבינלאומי, מדיניות בכללותה איננה.
אחותה, מיכל בן-נפתלי היא סופרת שזכתה בפרס ספיר בשנת 2016.
ארנה אמיל יאקובסן (בדנית: Arne Emil Jacobsen; 11 בפברואר 1902 – 24 במרץ 1971) ארכיטקט ומעצב דני ממוצא יהודי.
בנוסף על עבודתו כארכיטקט התפרסם יאקובסון כאחד מן המעצבים הבולטים של סגנון העיצוב הדני במחצית השנייה של המאה ה-20.
בשנת 1924 החל יאקובסון את לימודיו באקדמיה הלאומית לאמנויות בקופנהגן.
הוא סיים את לימודיו בשנת 1927. בשנת 1925 הוא הציג כיסא בתערוכה הבינלאומית לאמנויות דקורטיביות ותעשייתיות מודרניות בפריז.
על עיצובו זכה במדליית כסף.
בשנת 1929, לאחר תקופה של עבודה עם הארכיטקט פול הולסה (Paul Holsoe) הוא פותח משרד עצמאי בעיר הלראפ (Hellerup).
פרסומו החל בעקבות "פרויקט בית העתיד" (1929), שיתוף פעולה בו עוצב בית מעוגל בסגנון מודרניסטי כשעל גגו מנחת מסוקים.
ב-1943, בשל מוצאו היהודי, ברח לשוודיה במסגרת הצלת יהודי דנמרק מפני הנאצים.
במהלך שנות החמישים של המאה ה-20 יצר יאקובסון שורה של עיצובי רהיטים שהדגימו קו עיצובי מקורי.
"כיסא הנמלה" שעיצב יאקובסון בשנת 1952 יוצר בידי חברת פריץ הנסון על ידי חיבור של רגלי פלדה קלות לגוף העשוי מעץ לבוד מכופף וחתוך בקווים מעוגלים.
צורת החיתוך, הדומה לצורתה של נמלה העניקו לכיסא את שמו.
"כיסא מס' 7" (1955), שהפך להצלחה בינלאומית לאחר שנוצר ביותר מ-5 מיליון יחידות, המשיך את הקו העיצובי של כיסא הנמלה.
אף "כיסא הביצה" וה"ברבור", שנוצרו בשנת 1958 שנבנו מכורסת עור על גבי רגל העשויה פלדה ועוצבו עבור בית מלון בקופנהגן, מציגים את הקו המעוגל והארגונומי המאפיין את עבודתו של יאקובסון בפרט ושל מעצבים דנים נוספים מן התקופה בכלל.
ארנה לבוב (באוקראינית: Арена Львів) הוא אצטדיון כדורגל הממוקם ברחוב סטרייסקה בעיר לבוב שבמערב אוקראינה והוא בעל תכולה של 34,915 מושבים.
האצטדיון השתתף באירוח משחקי יורו 2012 והוא שימש כמגרשה הביתי של קבוצת קרפטי לבוב במשך 8 שנים.
כיום מארחת בו קבוצת הכדורגל לבוב, שהחלה לארח בו מאז העפילה לליגת העל האוקראינית בכדורגל ב-2018.
האצטדיון נמצא בבעלות החברה הממשלתית למתקני ספורט של אוקראינה (Державний концерн «Спортивні арени України») שמשכירה אותו בדמי שכירות גבוהים, שקרפטי לבוב התקשתה לעמוד בהם ולכן ויתרה על אירוח משחקים בו ועברה לאצטדיון "אוקראינה" בעיר, אצטדיון קטן יותר המכיל 28,051 מושבים.
לאחר הבחירה באוקראינה ובפולין לארח את יורו 2012, הוחלט לבנות בלבוב אצטדיון חדש לקראת התחרות, אשר החליף את אצטדיון אוקראינה.
האצטדיון נחנך ב-28 באוקטובר 2011.
אָרֶנָה אַרְמֶיֶיץ סופיה (בבולגרית: Арена Армеец София) הוא היכל ספורט רב-תכליתי השוכן בעיר סופיה, בירת בולגריה.
האולם נפתח ב-30 ביולי 2011 ותכולתו נעה בין 12,373 ל-17,906 אלף מקומות ישיבה (בהתאם לסוג האירוע המתקיים בו).
מאז פתיחתו משמש האולם כמגרשה הביתי של קבוצת הכדורסל הבולגרית אקדמיק סופיה במשחקיה בליגת העל הבולגרית וביורוקאפ.
ב-2012 אירח האולם את משחקי השלב האחרון באליפות העולם בכדורעף.
בשל מלחמת חרבות ברזל, האולם מארח את משחקיה הביתיים של הפועל תל אביב במסגרת עונת 2025/2026 ביורוליג.
מעת לעת, פרט למופעי הספורט, מארח האולם מופעי מוזיקה, כמו אירוויזיון הילדים 2015 שהתקיים בו בנובמבר 2015 והופעות של זמרים כמו טום ג'ונס, טאריה טורונן, ואן ריפאבליק וסלאבי טריפונוב.
ארנה ברי (נולדה ב־19 בדצמבר 1949, כ"ח בכסלו, ה'תש"י) היא מדענית, דוקטור למדעי המחשב, יזמת היי-טק, אשת עסקים, מנהלת בכירה במגזרי המדע והטכנולוגיה בישראל.
האישה הראשונה בישראל שכיהנה בתפקיד המדענית הראשית וראש מנהל המו"פ התעשייתי של משרד התעשייה המסחר והתעסוקה בממשלת ישראל (1996–2000).
ארנה ברי נולדה בירושלים לראיסה ויואש צידון.
היא גדלה והתחנכה בתל אביב ובצרפת.
היא אחותם של עורך הדין רם צידון ושל דניאל צידון, פרופסור לכלכלה, שכיהן כמשנה למנכ"ל וראש חטיבת שוקי הון בבנק לאומי.
אמה של ברי, ראיסה לבית שרירא, הייתה אחות במקצועה ושימשה במגוון תפקידים בתקופת טרום המדינה בשירות הפלמ"ח ובמחנות המעפילים בקפריסין, ולאחר קום המדינה, בבית החולים תל השומר ובשירותי הרפואה הציבורית במגזר החרדי.
אביה יואש צידון (צ'אטו), היה פעיל ההעפלה, מראשוני טייסי הקרב של חיל האוויר וחבר הכנסת בכנסת ה-12, מטעם מפלגת צומת.
בנאום שנשאה ברי בעת קבלת אות יקירת הנגב, הקדישה ברי את הפרס להוריה, "מקור ההשראה שלי, אשר הנחילו לי ערכים של אכפתיות ונתינה ציבורית".
את שירותה הצבאי עשתה כקצינת תיאום הדרכה בבית הספר לטיסה של חיל האוויר, והשתחררה בדרגת סגן בשנת 1970.
בשנת 1975 סיימה לימודי תואר ראשון (B.A) במתמטיקה וסטטיסטיקה באוניברסיטת חיפה, ולאחר שקיבלה תואר שני (M.A) בסטטיסטיקה ובחקר ביצועים מאוניברסיטת תל אביב, יצאה בשנת 1979 ללימודים באוניברסיטת דרום קליפורניה (USC) שבארצות הברית.
ב-1982 סיימה תואר שני נוסף (M.Sc) במדעי המחשב, ובשנת 1986 קיבלה תואר דוקטור במדעי המחשב.
בשנת 2015 אובחן אצל ברי סרטן הרחם והשחלות וכן גידול סרטני בבלוטת התריס.
ב-2018 השתתפה בסרטון שהפיקה מיקרוסופט ישראל לרגל מחאה נגד אלימות כלפי נשים בישראל, וחשפה כי סבלה מאלימות פיזית מבן זוגה לשעבר.
במהלך לימודיה האקדמאים שימשה עמיתת מחקר בתאגיד ראנד, והמחקר האקדמי שערכה בנושא "האצת חישוב" - - ופורסם בשנת 1986, הדגים כי תוכניות מבוזרות מסוגלות לפעול מהר יותר.
בתום לימודי הדוקטורט הצטרפה לחברות , Burroughs ו-UNISYS, שם החלה את פעילותה בתחום רשתות התקשורת המקומיות (LAN).
עם שובה מארצות הברית לישראל בשנת 1987 הצטרפה אל מעבדת המחקר של IBM בחיפה, ובמסגרת זו עסקה בסימולציות חומרה על ארכיטקטורות שונות של שבבי אינטל.
בשנת 1989 הצטרפה לחברת "פיברוניקס" ועסקה בפיתוח פרויקטים בתחום רשתות תקשורת מקומיות מסוג FDDI ו-Token ring.
במהלך שנת 1993 חברה ברי להקמת חברת "אורנט טכנולוגיות תקשורת נתונים בע"מ" (), אשר פיתחה מתגי Ethernet.
בד בבד עם גיוס הכספים לאורנט שימשה ברי כמנהלת הטכנולוגית של פרויקט תעשייתי בחברת אלביט מערכות וייעצה לחברת אינטל.
בספטמבר 1995 נרכשה אורנט על ידי חברת סימנס הגרמנית.
בינואר 1997 מונתה למדענית הראשית ומנהלת מערך המחקר ופיתוח התעשייתי של משרד התמ"ת.
ברי היא האישה הראשונה והיחידה ששימשה בתפקיד זה.
התקציב הכולל של תוכניות לאומיות ובינלאומיות בראשות המדען הראשי הסתכמו ב-450 מיליון דולר בשנה.
מתוקף תפקידה שימשה גם כיו"ר קרן בירד שהוקמה על ידי ממשלות ישראל וארצות הברית על מנת לטפח ולממן פרויקטי מחקר ופיתוח משותפים לשתי המדינות, הובילה את השתתפותה של ממשלת ישראל בפעילויות בתחומי המדע והטכנולוגיה של האיחוד האירופי, ועמדה בראש קרנות הון משותפות עם קנדה, הממלכה המאוחדת, קוריאה הדרומית וסינגפור.
ברי השתתפה בוועדות שונות, כדוגמת ועדת ברודט (2007) וועדת טישלר (2012), שהוקמו לשם בחינת תקציב הביטחון והתאמת סעיפיו המרכזיים לצורכי מערכת הביטחון.
בקיץ 2000 עזבה ברי את המגזר הציבורי, חזרה למגזר העסקי הפרטי, והצטרפה לקרן הון סיכון ג'מיני בה שימשה שותפה עצמאית עד ינואר 2011. במסגרת זו שימשה יו"ר חברת הסטארט-אפ PrimeSense של ג'מיני, שמאוחר מומנה גם על ידי ג'נסיס, קאנאן ו-Silver Lake Sumeru.
PrimeSense פיתחה את טכנולוגיית חיישני Kinect, ואת רכיבי התלת-ממד המשמשים את קונסולת משחקי הווידאו Xbox 360 של מיקרוסופט.
בשלהי 2006 מונתה ליו"ר איגוד קרנות ההון סיכון של ישראל (Israel Venture Association – IVA), תפקיד שבו כיהנה במשך שלוש שנים עד 2009, ובשנת 2008 הצטרפה למיזם ראשון מסוגו בעולם, שהקימו 40 בכירי הייטק ישראלים במטרה להשקיע בחברות הזנק ישראליות עוד בשלב הרעיון (Pre seed).
במסגרת תפקידיה ב-EMC הובילה ברי בשנת 2011 את הקמת מרכז הפיתוח של החברה בבאר שבע, אשר שנה לאחר הקמתו הכפיל את יעד מצבת כוח האדם שלו.
בשנת 2014 הורחבה האחריות הניהולית של ברי בחברת EMC עם מינויה לסגנית נשיא לחדשנות וצמיחה, האחראית על מרכזי המצוינות של החברה באירופה, המזרח התיכון ואפריקה, אמריקה הצפונית ואמריקה הדרומית.
מאז המיזוג בין דל ו-EMC הוגדר תפקידה של ברי כסגנית נשיא Dell EMC ומנכ"לית מרכז המצוינות שלה בישראל עד מרץ 2018. מאז עוסקת ברי במתן הרצאות בגופים אקדמיים, בפורומים של חשיבה, ומרצה אף בנושאי ביטחון ומדיניות.
באוקטובר 2021 הצטרפה ארנה כחברת הנהלה לגוגל קלאוד ישראל ומשרד ה-CTO.
במסגרת פעילותה בישראל שימשה ברי בהתנדבות כדירקטורית עמותת קו משווה לקידום שוויון בתעסוקת אקדמאים ערבים, כדירקטורית בחברת היישום "בי ג'י נגב טכנולוגיות" (BGN Technologies), וכחברה בוועדת הפטנטים ובוועדה לקביעת מדיניות קניין רוחני של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
על פעילותה זו קבלה את אות "יקירת הנגב" לשנת 2012 מטעם אוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
בנוסף השתתפה ברי בפעילויות שונות של הקהילה האירופית בארגון Women in Industrial Research (WIR) של הנציבות האירופית (The European Commission), ובמועצה למחקר EURAB) European Research Advisory Board), בה החליפה את פרופ' רות ארנון כחברה בארגון.
ברי נטלה חלק בצוות המחקר של ACM, הארגון החינוכי הגדול בעולם לקידום המחשוב כמדע וכמקצוע.
עבודת המחקר של ACM Job Migration Task Force התמקדה בהשפעת הגלובליזציה על השינויים בתוכניות הלימוד בתחום מדעי המחשב בארצות הברית ובעולם ועל הרחבת בסיס התעסוקה לנשים על סמך יכולותיהן המקצועיות, ופורסמה בשנת 2006.
בין 2009–2017 שימשה ברי כיו"ר לשכת המסחר ישראל-ניו זילנד-אוסטרליה.
ובין 2010–2017 היא כיהנה כיו"ר הוועד המנהל של המכללה האקדמית תל אביב-יפו.
בשנת 2014 הצטרפה כחברת נשיאות האיגוד לאלקטרוניקה והתוכנה.
בשנת 2023 הצטרפה גם לוועד המנהל של סיינסאברוד - ארגון המדענים הישראלים בחו"ל (עמותה).
ברי היא גרושתו של דניאל ברי ואם לשלושה.
היא מתגוררת בגני צהלה, תל אביב.
2005: הציב ירחון הטכנולוגיה האמריקני Red Herring את ברי כ"אחת מ-25 הנשים המשפיעות והחשובות בעולם הטכנולוגי לשנת 2005"
2008: דורגה במקום הרביעי ברשימת הנשים המשפיעות ביותר בשוק ההון בישראל בסקר של האתר החדשות "כלכליסט".
2011: זכתה בבפרס Viterbi מטעם אוניברסיטת דרום קליפורניה (USC), שהוענק לה ב-8 באפריל 2011, על היכולת לשלב יזמות עסקית עם מצוינות מקצועית.
2012: ברי דורגה במקום ה-70 ברשימת 100 האנשים המשפיעים בישראל של המגזין הכלכלי דה-מרקר
2013: זכתה ב"אות יקירת הנגב" מטעם אוניברסיטת בן-גוריון בנגב
2014: ברי זכתה בפרס "" לשנת 2014 מטעם ארגון WITI (), המוענק מדי שנה כאות הוקרה והערכה על תרומתן של נשים לקהילות המדע והטכנולוגיה ברחבי העולם,
2017: קיבלה ברי תואר עמיתת כבוד מהמכללה האקדמית תל אביב יפו בגין תרומתה למכללה ופועלה למען הטכנולוגיה והמדע בישראל, למען הנגב, לקידום נשים, ובגין החדשנות והיזמות שלה.
2017: קיבלה תואר עמיתת כבוד מאוניברסיטת רייכמן על תרומתה לתעשייה הטכנולוגית ופעילותה ארוכת השנים במגזר הפרטי והציבורי לקידום מדע וטכנולוגיה בישראל ומחוצה לה, לפיתוח הנגב ולקידום נשים ומיעוטים.
2018: קיבלה ד"ר ברי את אות מגן הסייבר במסגרת שבוע הסייבר בישראל, בגין תרומתה הייחודית למחקר הסייבר בישראל.
2021: הוענק לברי פרס על שם התעשיין הוגו רמניסיאנו מטעם אוניברסיטת תל אביב.
2021: הוענק לה אות אבירות מרכז פרס לשלום ולחדשנות 2021.
2022: קיבלה ברי תואר דוקטור לשם כבוד מטעם אוניברסיטת בר-אילן.
2023: קיבלה תואר עמיתת כבוד מהמרכז האקדמי רופין על תרומה ארוכת שנים למדע ולכלכלה בישראל, על ניפוץ תקרת הזכוכית שחסמה נשים בתעשיית ההייטק ובמגזר הציבורי, על הקול הברור והאמיץ שהיא משמיעה בנושאים רגישים כמו אלימות במשפחה ומעמד האישה בישראל.
2023: פרס חדשנות מטעם האיגוד הישראלי לאיכות.
דו"ח בנושא ניתוח אסטרטגי של סוגיות במדיניות המדע והטכנולוגיה, אתר הנציבות האירופית, 2010
דו"ח בנושא פעילויות EURAB לשנת 2005, אתר הנציבות האירופית, 2005
ארנה דה ז'ובנטודה (בפורטוגזית: Arena da Juventude, זירת הנוער (ארנת הנוער); נודע גם כארנה דאודורו) הוא היכל ספורט שהוקם בשכונת דאודורו שבריו דה ז'ניירו.
ההיכל מהווה חלק מהתשתית הנרחבת לאירוח אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו.
הוא מכיל כ-5,000 מקומות ישיבה ביציע אחד (3,000 מהם מיועדים יפורקו לאחר האולימפיאדה) ויארח את טורניר הסיף בקרב חמש במשחקים האולימפיים (מול 4,000 צופים) ובאולימפיאדת הנכים וחלק ממשחקי כדורסל הנשים.
המבנה בנוי בבנייה קלה ומבוסס על שלד פלדה קליל המחופה עץ וחומרים שקופים למחצה ומוקף בעמודי פלדה הנושאים את הגג.
בגג נפערו שורת אשנבים צרים וארוכים המאפשרים חדירת אור ואף אוורור האולם.
האולם מוקם לצד מתקני ספורט נוספים באזור דאודורו שיארחו תחרויות באולימפיאדה, ובהם המטווח האולימפי, פארק לתחרויות אופני הרים ואופני BMX, מסלולים לתחרויות חתירה וקרב חמש, וגם זירת ההיפודרום האולימפי מצויה בקרבת מקום.
ארנה אמזוניה (בפורטוגזית: Arena Amazônia) הוא אצטדיון כדורגל הממוקם בעיר מנאוס, בירת מדינת אמזונס שבברזיל, ומונה 39,118 מקומות ישיבה.
ארנה אמזוניה הוא אחד מ-12 האצטדיונים שלקחו חלק באירוח משחקי מונדיאל 2014 שנערכו בברזיל.
האצטדיון נבנה באתר בו עמד אצטדיון ויואלדו לימה (Vivaldo Lima), המכונה "ויולדאו", שנסגר ונהרס בשנת 2010 על מנת לאפשר את בניית האצטדיון החדש.
הוויולדאו שימש במה מרכזית לאליפות אמזונאס ואירח מספר משחקי ליגת העל הברזילאית וכן משחקי הנבחרת הברזילאית.
האצטדיון נחנך ב-9 במרץ 2014.
ארנה אמזוניה הוא אצטדיון רב-תכליתי, שמיועד לשמש עבור ענפי ספורט אחרים וכן עבור הופעות.
בתכנון האצטדיון הושם דגש רב על ידידותיות לסביבה, ולשם כך הוקמה מערכת איסוף מי גשם לצורכי האצטדיון וכן שימוש באנרגיית השמש.
מתכנני האצטדיון שאבו השראה מיער האמזונאס, בעיקר בשימוש באזורים ירוקים ובכיסוי השקוף למחצה, וצורתו המזכירה סלסלה, מוצר נפוץ באזור.
ארנה דאס דונאס (בפורטוגזית: Arena das Dunas) הוא אצטדיון כדורגל הממוקם בנאטאל, בירתה של מדינת ריו גראנדה דו נורטה שבברזיל.
האצטדיון תוכנן בעקבות בחירת נאטאל כאחת הערים אשר יארחו משחקי מונדיאל 2014 והוא ממוקם באתר בו עמד קודם האצטדיון "משאדאו".
תכולתו הרשמית של ארנה דאס דונאס היא של 32,000 צופים, אך לעת המונדיאל הוגדלה תכולת האצטדיון לכ-38,958 צופים באמצעות יציעים זמניים.
ארנה דאס דונאס תוכנן להיות אצטדיון ידידותי לסביבה, וזכה בשני פרסים בתחרות של אדריכלות קורפורטיבית בברזיל.
שם האצטדיון מתייחס לאזור הדיונות שבנאטאל, אשר משתרע על שטח גדול ומושך מספר רב של תיירים מברזיל ומחוץ לה.
עבודות הבנייה החלו ב-15 באוגוסט 2011, איחור של 15 חודשים מהמתוכנן.
האצטדיון נחנך ב-26 בינואר 2014.
במסגרת מונדיאל 2014 נבחר האצטדיון לארח ארבעה משחקים משלב הבתים של הטורניר.
להלן רשימת המשחקים שנערכו באצטדיון בזמן הטורניר.
שעות המשחקים הן בזמן UTC-03.
אצטדיון ז'ואקים אמריקו גימראאס (פורטוגזית: Estádio Joaquim Américo Guimarães), הידוע גם כארנה דה ביישאדה (Arena da Baixada), הוא אצטדיון כדורגל, הממוקם בעיר קוריטיבה שבמדינת פרנה אשר בברזיל.
האצטדיון, אשר מכיל 38,533 מקומות ישיבה, נמצא בבעלותה של קבוצת אתלטיקו פרנאאנסה ומשמש כמגרשה הביתי.
ארנה דה ביישאדה הוא אחד מ-12 האצטדיונים שלקחו חלק באירוח משחקי מונדיאל 2014 שבברזיל, במסגרתו אירח ארבעה משחקים משלב הבתים של הטורניר.
בשנת 1914 הורה נשיא קבוצת הכדורגל אינטרנסיונל מקוריטיבה, ז'ואקים אמריקו גימראאס, לבנות אצטדיון לקבוצה.
הוא בחר כאתר לאצטדיון את השפלה (בפורטוגזית: Baixada) של "אגווה ורדה" (Água Verde), היום שכונה יוקרתית ומרכזית בקוריטיבה.
מאז, מוכר האצטדיון כ"ארנת השפלה" ("Arena da Baixada").
בשנת 1924 התאחדה אינטרנסיונל עם קבוצת אמריקה מקוריטיבה ויחד הן יצרו קבוצה חדשה בשם אתלטיקו פרנאאנסה.
הקבוצה החדשה ירשה את אצטדיון ארנה דה הביישאדה, ושינתה את שמו הרשמי ל"אצטדיון ז'ואקים אמריקו גימראאס".
האצטדיון היה בשימוש אתלטיקו פרנאאנסה עד לשנת 1987, עת החלה הקבוצה לשכור את ה"פינייראו" (Pinheirão), אז אצטדיון חדש של התאחדות הכדורגל של פרנה, כמגרשה הביתי.
אתלטיקו שחקה בפינייראו עד ל-1993, אז חזרה לארנה דה ביישאדה.
ב-1994 בוצעו בו שיפוצים, במסגרתם חודשו חלק מהבטונדות והמושבים.
בשנת 1997 נהרס האצטדיון הישן כליל לטובת בנייה של אצטדיון מודרני במקומו.
האצטדיון החדש נחנך ב-1999 ונחשב אז לאחד מהאצטדיונים המודרניים ביותר בדרום אמריקה.
זמן קצר לאחר כניסתה לאצטדיון המשודרג, זכתה אתלטיקו פרנאאנסה בשנת 2001 באליפות הליגה הברזילאית לראשונה בתולדותיה.
למרות שנחשב לאצטדיון מודרני, לא כל התוכנית המקורית יצאה לפועל בבניה שהסתיימה ב-1999. בין היתר, רק שלושה מתוך מארבעת יציעי האצטדיון נבנו.
הצד הרביעי גבל בבית ספר שיועד לעבור לאתר אחר, אולם שנים של מאבק משפטי עברו עד שניתן היה להוציא לפועל את התוכנית להשלמת האצטדיון.
בשנת 2009 נחנך המפלס התחתון של היציע הרביעי, אשר הגדיל את תכולת האצטדיון ב-4,700 צופים לתכולה של 28,273.
האצטדיון נבחר להיות אחד מ-12 האצטדיונים שלקחו חלק באירוח משחקי מונדיאל 2014, ועל כן עבר שדרוג על מנת לעמוד בדרישות פיפ"א.
השדרוג כלל בין היתר השלמת היציע הרביעי, קירוי מלא של היציעים, החלפת כלל המושבים, שינוי המעטפת החיצונית של האצטדיון ועוד.
לאחר עיכובים רבים במועד סיום העבודות, נחנך האצטדיון באופן רשמי ב-14 במאי 2014 במשחק בין אתלטיקו פרנאאנסה לבין קורינתיאנס שהסתיים בתוצאה 2-1 לטובת קורינתיאנס.
אַרְנָה גולן (בן דרור) (נולדה ב-1935) היא חוקרת ומרצה לספרות עברית וסופרת.
גולן היא בת קיבוץ מסדה, חניכת "בית החינוך המשותף" ו"תיכון בית ירח" שבעמק הירדן.
בוגרת סמינר למורים ב"בית ברל".
בשנת 1975 קיבלה תואר דוקטור בספרות עברית מטעם האוניברסיטה העברית בירושלים.
מרצה לשעבר לספרות עברית במוסדות האקדמיים: האוניברסיטה העברית בירושלים, האוניברסיטה הפתוחה ומכללת לוינסקי לחינוך.
שירתה בשליחות חינוכית במקסיקו סיטי בשנות ה-60, הרצתה בסמינר למורים בבואנוס איירס בשנות ה-70 והייתה מרצה אורחת מטעם האוניברסיטה העברית באוניברסיטה ללימודים מתקדמים במקסיקו סיטי (1984-1987).
שהתה בשליחות בשגרירות ישראל במוסקבה בשנות ה-90 עם בעלה, הסופר שמאי גולן, שמילא את תפקיד נספח התרבות בשגרירות.
גולן פרסמה מאמרים ומחקרים בנושאי ספרות עברית, מתחילת שנות ה-70 למאה הקודמת.
מחקריה, ראשיתם בחישוף מאמרי ביקורת ספרותית לסוגיהם בכתבי העת של המחצית השנייה של המאה ה-19 וראשית המאה ה-20, ובתיאור הדינמיקה ההיסטורית של התמורות בפואטיקה הביקורתית שבהם.
בייחוד תואר מפעלם של מבקרים ועורכי כתבי עת מרכזיים.
במקביל, הציגה אפשרויות קריאה חדשות בסיפורי ש"י עגנון.
מאוחר יותר התמקדו מחקריה של גולן בתיאור מאפייניהם של סוגים סיפוריים בסיפור הישראלי ובהתפתחותם הפנימית ברצף היסטורי ממלחמת העצמאות ועד שנות ה-80 של המאה ה-20.
בספריה המאוחרים של גולן, נבחנות יצירות בשיר ובסיפור – יצירה בודדת, חתך נושאי ביצירתו של סופר או עיון במכלול יצירתו – על פי שני נושאים עיקריים: לבטי זהות אישית, מקורם והשלכותיהם, ותפיסות מפורשות או מובלעות של הגבריות, הנשיות והמיניות, העמדות העולות מהן וזיקתן לביוגרפיה של היוצר ולתקופתו.
בנוסף, ערכה והקדימה מבואות לאנתולוגיה של סיפורת ישראלית מתורגמת לספרדית, שראתה אור בהוצאת האוניברסיטה במקסיקו, ולאנתולוגיה של ספרות ילדים ישראלית מתורגמת לרוסית, בהוצאת כתב העת הרוסי "ספרות ילדים".
ערכה וכתבה מבוא לספר: "אחרון הוותיקים" של משה בן דרור.
ארנה גולן הייתה נשואה לסופר שמאי גולן עד למותו ב-2017. אם לארבעה.
משה בן דרור - "אחרון הוותיקים" (סיפורים ושירים מעיזבונו), עריכה ואחרית דבר, הוצאת ענבר, 2010
"ספרות לילדים בישראל", אנתולוגיה בצירוף מבוא, מתורגמת לרוסית, בהוצאת כתב העת הרוסי "ספרות לילדים", 1998
אנתולוגיה בצירוף מבוא, מתורגמת לספרדית, הוצאת "אל קולחיו דה מחיקו", 1986
"בין בדיון לממשות – סוגים בסיפור הישראלי", הוצאת האוניברסיטה הפתוחה (1983 – 1985)
"גבר, אשה, תעודת זהות – שאלות של זהות בספרות העברית", הוצאת חורב, 2004
"גבריות, נשיות ומשא הזהות – שאלות על מיניות וזהות בספרות העברית", הוצאת עקד, 2010
[http://www3.openu.ac.il/ouweb/owal/new_books1.book_desc?in_mis_cat=109466 "בעבותות הביקורת] – פרקים בתולדות ביקורת הספרות ובסיפורי עגנון", הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2006.
בעבותות הביקורת הוא ספר שמכונסים בו מאמרים שהתפרסמו בכתבי-עת לחקר הספרות ובמאספים ספרותיים.
עיונים במדיניות הספרותיות באחדים מכתבי-העת המרכזיים, שבהם צמחה הספרות העברית במאה ה-19 ועל סף המאה ה-20 (ביניהם "השחר", "המליץ", ו"הצופה"), ובחינת הזיקה שבין מדיניות זו להשקפותיהם של העורכים בביקורת הספרות.
התאוריה של הביקורת ושל הספרות היפה בהגותו של שלמה צמח.
עיונים בסיפורים של ש"י עגנון, תוך חשיפת מקורותיהם - מן המקרא ועד למקורות מאוחרים יותר, כולל בתורת הקבלה.
מבחר ממאמריה ומחקריה של גולן
ניתוח הפרק "החולה", שהופיע גם כסיפור בספר "המארב", מתוך ספרה "גבר, אשה תעודת זהות", הוצ.
ביוגרפיה וספרים – "לקסיקון היסטורי של הסופרים העברים מאז תש"ח (1948"), ערך: ד"ר משה גרנות, הוצאת אגודת הסופרים העברים במדינת ישראל בשיתוף עם "דני-הוצאת ספרים", 2009
"כשאמא ואבא היו ילדים" על סיפוריה של עפרה אליגון.
מי מפחד מ"אתה חברה שלי" של יונה וולך, דברים בבית-הסופר באירוע ליום האישה, 16 במרץ 2010, חדשות אהוד בן עזר, גיליון 621, 28 בפברואר 2011
מיניות וארוטיקה בשירי ארץ ישראל החלוצית של שלונסקי – הפרדוקס הגדול של המיניות והארוטי.
"שיינדל" כותבת מכתב ליאירה גינוסר: בעקבות הופעת ספר שיריה "שיינדל" (עמ' 38–40) מאזנים, כרך פ"ה, גל' 3 (אב תשע"א, אוגוסט 2011)
"הלקסיקון ההיסטורי של הסופרים העברים מאז תש"ח" – מפעל של איש אחד או: מה היה המנוע שהניע את משה גרנות למסע הביו-ביבליוגרפי הגדול?, חדשות אהוד בן עזר, מכתב עיתי לֵילִי חינם מאת סופר נידח, גיליון מס' 761. 19 ביולי 2012
"מן הריק אל האין סופי" – על ספרו של פרופ' הלל ברזל: "שירה והתגלות", הוצאת עקד 2011, התפרסם ב"עתון 77", גיליון 362, אוגוסט-ספטמבר 2012
ביקורת על יצירתה של ד"ר ארנה גולן
עלי קדם, ילדה של קיבוץ - היו גם נקודות אור, קיבוץ קיבוץ, 19 בספטמבר 2012.
אהוד בן עזר, "ילדה של קיבוץ" לארנה גולן, ספר מכונן ואמיתי לעומת הXXX שבני קיבוץ מטילים במכורתם, ארנה גולן: "ילדה של קיבוץ", הוצאת עקד, תל אביב 2012. 335 עמ'
בלפור חקק, בעבותות של קסם - ארנה גולן — וספרה "בעבותות הביקורת"
ברעם אשל, עינת, על "בעבותות הביקורת".
הקולות והצבעים של הרפובליקה הספרותית.
על "גבר, אישה, תעודת זהות" "גבר, אשה, תעודת זהות": שיחה עם ד"ר ארנה גולן על ספר מחקר בשירה ובפרוזה.
גבריות, נשיות ומשא הזהות - לקסיקון הספרות העברית
שמאי גולן, על סיפורי קובץ "חופה": חמש נשים דוברות אל הסופר שברא אותן
ארנה חימקי הוא אצטדיון כדורגל בעיר חימקי שבמחוז מוסקבה, רוסיה.
האצטדיון מכיל 18,636 מקומות ישיבה, והוא נפתח בשנת 2008 כדי לשמש כמגרשה הביתי של קבוצת הכדורגל חימקי.
לאחר שבשנת 2009 נשרה חימקי מליגת העל הרוסית ועברה לשחק באצטדיון רודינה, החלה קבוצת דינמו מוסקבה לקיים את משחקיה בארנה חימקי.
דינמו מוסקבה וצסק"א מוסקבה העתיקו באופן זמני את משחקיהן לארנה חימקי עד להשלמת בנייתם של האצטדיונים החדשים שלהן (אצטדיון דינמו נסגר לשיפוצים בנובמבר 2008 ובמקומו נבנה VTB ארנה שנחנך ב-2019, ואילו אצטדיון צסק"א מוסקבה נחנך ב-2016).
כך גם טורפדו מוסקבה אירחה כאן באופן זמני עד להשלמת האצטדיון שלה, אצטדיון אדוארד סטרלצוב.
ב-31 במאי 2009 אירח האצטדיון את משחק הגמר של הגביע הרוסי בין צסק"א מוסקבה לרובין קאזאן שהסתיים בתוצאה 1–0 לטובת צסק"א.
ב-5 באוגוסט 2009 נערך באצטדיון משחק במסגרת סיבוב המוקדמות השלישי של ליגת האלופות בין דינמו מוסקבה לבין סלטיק, שהסתיים בהפסד דינמו 0–2. ב-15 באוקטובר 2011 הפך הארנה חימקי לאצטדיון הראשון ברוסיה המשדר משחק כדורגל בפורמט תלת-ממד.