tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לצורך זה, הוא משתמש בדוגמה של בובת אוטומטית הנועדה לשחק שחמט מהמאה ה-18 בשם הטורקי כאנלוגיה לחומרנות היסטורית.
הטורקי, שהוצג כמכונה אוטומטית המסוגלת לנצח משחקי שחמט מול מתחרים מיומנים, הסתיר למעשה בתוכו אדם, שעל פי הסיפורים היה גמד, אשר הפעיל אותו מבפנים.
הוא טען כי זהו אינו המטריאליזם ההיסטורי "האמיתי" אלא משהו שזכה לשם זה מצד אידאולוגים מסוימים.
הפילוסוף מרקסיסטי מייקל לואי הצביע על כך ששימושו של בנימין במירכאות מדגיש את ההבחנה בין חומרנות היסטורית "אמיתית" לבין גרסתה המעוותת שהפכה לנפוצה על ידי האינטרנציונל השני והשלישי.
בנימין מבקר את תפיסת ההיסטוריה כתהליך של התקדמות ליניארית, מדגיש כי היסטוריה אינה עוברת בזמן הומוגני וריק, אלא מורכבת מרגעים שבהם התקדמות וקטסטרופות נפגשים.
לפי בנימין, "ההיסטוריות מתארת את תמונת העבר ה'נצחית'; המטריאליסט ההיסטורי, חוויה עימה, העומדת בפני עצמה" (תזה י"ז).
בנימין טוען נגד הרעיון של "תמונת נצח" של ההיסטוריה ומעדיף את רעיון ההיסטוריה כחוויה העומדת בפני עצמה.
בדיוק כמו שולם, שראה ב"אנג'לוס נובוס" את "תפיסת הבארוק של היסטוריה" כהתפרקות בלתי ניתנת לעצירה, כך גם מרגרט כהן רואה את התפיסה הקבלית של התיקון, כלומר "שיקום ותיקון" המשיחי של כל הדברים במקורם.
יושרה, אשר מצוינת בבירור בתזה ט' בביטוי: "העיר את המתים, והשלם את מה שניפץ" (גרמנית: "die Toten wecken und das Zerschlagene zusammenfügen").
בתזה הוא מדגיש פרספקטיבה מדעית של זמן רק כדי לעקוב אחריה עם כמה מטפורות פרובוקטיביות:
עמיתו של בנימין גרשם שלום, המצוטט במאמר, סבר שביקורתו של בנימין על המטריאליזם ההיסטורי הייתה כל כך סופית, עד שכפי שיכתוב מארק לילה, "לא נותר דבר מהמטריאליזם ההיסטורי [...] אלא המונח עצמו.
שלום גם הציע שדחייתו המוחלטת לכאורה של המאמר הצפוי את המטריאליזם ההיסטורי המרקסיסטי לטובת חזרה לתאולוגיה ולמטפיזיקה של כתביו הקודמים של בנימין באה לאחר שבנימין התאושש מההלם העמוק שחש בעקבות הסכם מולוטוב-ריבנטרופ מ-1939, כאשר ברית המועצות וגרמניה הנאצית, יריבות מרות בעבר, הכריזו על הסכם אי-התקפה.
בנימין שלח עותק של החיבור לפילוסופית חנה ארנדט, שהעבירה אותו לתיאודור אדורנו.
בנימין ביקש שהחיבור לא יפורסם, אך הוא הודפס לראשונה בשם Walter Benjamin zum Gedächtnis ( לזכרו של ולטר בנימין ).
ב-1947 הופיע בכתב העת "זמנים מודרניים", תרגום לצרפתית ("Sur le concept d'histoire") מאת פייר מיסאק, '' .
חנה ארנדט הקריאה טיוטה של העבודה לפליטים אחרים שנמלטו מהרייך השלישי באירופה באונייה שאורגנה על ידי וריאן פריי שהבריח אותה ושל מהגרים יהודים אחרים לארצות הברית.
היא פרסמה את החיבור המרכזי שלה תחת הכותרת "מושג ההיסטוריה" ב-1957, בין השאר כמחווה ליצירה זו של ולטר בנימין, שעבודתו עדיין לא הייתה ידועה.
"תזכורת לעצמי" הוא אלבומו השני של הזמר-יוצר הישראלי יושי, שיצא לאור ב-12 בפברואר 2024. האלבום מבוסס על הקלטות קוליות שהקליט יושי לעצמו בטלפון הנייד, מהן גיבש את שירי האלבום.
לאחר הצלחת אלבום הבכורה שלו "זרים מכירים", החל יושי לעבוד על חומרים חדשים, אך בניגוד לתהליך עבודה מסורתי, האלבום "תזכורת לעצמי" נולד נתזכורות קוליות ששמר בטלפון.
יושי, לדבריו, הוא "מקליט אובססיבי של תזכורות": שורות, מנגינות ורעיונות שצצו לו בהליכה ברחוב, כשהוא עם ילדיו, לפני הופעה או בשעות הלילה המאוחרות.
כשחזר להאזין לכל ההקלטות, הבין כי למעשה יש בידיו אלבום שלם שכבר נכתב.
יושי תיאר את תהליך היצירה כמעין מסע פנימי: הוא מדגיש את הקשר בין המוזיקה לבין הזיכרון האישי, ומשתמש בשירים ככלי של התבוננות עצמית.
האלבום הושפע גם מהאירועים שהתרחשו במדינת ישראל החל מטבח שבעה באוקטובר.
יושי סיפר כי בתקופה זו הפסיק לשמוע מוזיקה ולכתוב, ולאחר מכן, כאשר חזר לעסוק ביצירה, החליט לגנוז חלק מהשירים שכבר הוקלטו.
במהלך תקופה זו פעל גם בשטח – הופיע בבתי חולים ובבסיסים צבאיים כחלק מהניסיון לתמוך ולהרים את המורל הלאומי.
האלבום כולל 13 רצועות בסגנון פולק-פופ.
השירים משקפים את חוויותיו האישיות של יושי ומציגים נושאים של התבגרות, זהות ותקווה.
השיר הפותח של האלבום, "ידידים", אותו בחן בהופעות חיות זמן רב לפני יציאתו הרשמית.
יושי סיפר כי גברים ניגשים אליו בסוף ההופעה ומזדהים עם השיר, מבלי לדעת שזהו סיפורו האישי.
בנוסף, ישנו באלבום דואט עם קרולינה בשם "דרך".
הרצועה "אני רוצה את החיים שלי בחזרה" צוינה כאחד השירים האישיים באלבום.
תזכור את זה הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 2008.
אנה, עולה חדשה, משמשת כמפקדת בבסיס טירונות.
מתוך רצון עז להשתלב בחברה הישראלית ולהוכיח את עצמה במערכת הצבאית, היא מתנדבת לשאת באחריות על ניקיון חדר האוכל.
עם זאת, ככל שיכולת השליטה שלה בחיילים מתערערת וביטחונה העצמי מתערפל, כך גם נסדקת אמונתה במערכת וביכולתה למלא את תפקידה.
שחקנ/יתתפקידתמרה קלינגוןאנהמעיין הרושאודיהילה מצקרלימורעדי בילסקימ"ממעין וינשטוקמפקדתטליה אלקמפקדתיונתן גבעמפקדיואב ברתלסמלרון שמעוניירוןטל נגרדןמורד אגרייביוסיטל אנג'לחייםשלומי חממיחיילגיא מוכתרחייל
פרס הסרט הישראלי הטוב ביותר מהפסטיבל הבינלאומי לסרטי סטודנטים, ומבית הספר לקולנוע וטלוויזיה ע"ש סטיב טיש, הסרט זכה גם בפרס של 9,000 שקל.
אלגוריתם ראונד-רובין הוא אחד האלגוריתמים בהם משתמשים מתזמני הליכים ותקשורת נתונים.
במשמעות הנפוצה של הביטוי, קבועי זמן מוקצים לכל תהליך בחלקים שווים ובסדר מעגלי, תוך טיפול בכל התהליכים ללא עדיפות.
תזמון ראונד-רובין הוא פשוט, קל ליישום ונטול הרעבה.
ניתן ליישם תזמון ראונד-רובין על בעיות תזמון אחרות, כגון תזמון חבילות נתונים ברשתות מחשבים.
שם האלגוריתם מגיע מעקרון ראונד-רובין המוכר מתחומים אחרים, שבו כל אדם לוקח חלק שווה ממשהו בתורו.
מקור המונח במאה ה-17 מצרפתית "ruban rond" (סרט מעוגל) המונח מתאר חתימה על עצומות נגד סמכות (בדרך כלל פקידי ממשל במוחים כנגד הכתר) בצורה מעוגלת, בה אין היררכיה ולא ניתן לגלות מיהו המנהיג.
כדי לתזמן הליכים בצורה הוגנת, מתזמן Round-Robin משתמש בדרך כלל בשיתוף זמן (אנ'), נותן לכל משימה משבצת זמן או קוונטום (זמן המעבד המוקצב לה), ומפסיק את המשימה אם היא לא הושלמה עד אז.
המשימה מתחדשת בפעם הבאה שמשבצת זמן מוקצית לתהליך זה.
אם התהליך מסתיים או משנה את מצבו להמתנה במהלך קוונט הזמן המיוחס לו, המתזמן בוחר את התהליך הראשון בתור המוכן לביצוע.
בהיעדר שיתוף זמן, או אם הקוונטים היו גדולים יחסית לגודל העבודות, תהליך שייצר עבודות גדולות היה מועדף על פני תהליכים אחרים.
אלגוריתם ראונד-רובין הוא אלגוריתם מקדים שכן המתזמן מאלץ את התהליך לצאת מהמעבד לאחר שפג מכסת הזמן.
לדוגמה, אם משבצת הזמן היא 100 מילישניות, ומשימה 1 אורכת זמן כולל של 250 מילישניות להשלמתה, מתזמן הראונד-רובין יעצור את המשימה לאחר 100 מילישניות ויעניק למשימות אחרות את הזמן שלהן על המעבד.
לאחר שהמשימות האחרות קיבלו את חלקן השווה (100 מילישניות כל אחת), משימה 1 תקבל הקצאה נוספת של זמן מעבד והמחזור יחזור על עצמו.
תהליך זה נמשך עד שהמשימה תסתיים ואינה זקוקה לזמן נוסף על המעבד.
משימה 1 = זמן כולל להשלמה 250 אלפיות שנייה (קוונטי 100 אלפיות שנייה) .
הקצאה ראשונה = 100 אלפיות השנייה.
הקצאה שנייה = 100 אלפיות השנייה.
הקצאה שלישית = 100 אלפיות השנייה אך משימה 1 מסתיימת מעצמה לאחר 50 אלפיות השנייה.
זמן המעבד הכולל של משימה 1 = 250 מילישניות
גישה נוספת היא לחלק את כל התהליכים למספר שווה של קוונטות תזמון כך שגודל הקוונטים יהיה פרופורציונלי לגודל התהליך.
לפיכך, כל התהליכים מסתיימים באותו הזמן.
במיתוג מנות במאמץ הטוב ביותר ובריבוב סטטיסטי אחר, ניתן להשתמש בתזמון ראונד-רובין כחלופה לתור על בסיס "מי שבא ראשון" .
מרבב, מתג או נתב המספק תזמון סיבובי כולל תור נפרד לכל זרימת נתונים, כאשר זרימת נתונים ניתנת לזיהוי על ידי כתובת המקור והיעד שלה.
האלגוריתם מאפשר לכל זרימת נתונים פעילה שיש לה מנות נתונים בתור להעביר מנות בערוץ משותף בסדר חוזר על עצמו באופן תקופתי.
התזמון הוא חוסך עבודה, כלומר אם זרימה אחת נגמרה להן מנות, זרימת הנתונים הבאה תתפוס את מקומה.
לפיכך, התזמון מנסה למנוע משאבי קישור מלהיות ללא שימוש.
תזמון ראונד-רובין מביא להוגנות מקסימלית-מינימלית אם חבילות הנתונים שוות בגודלן, מכיוון שזרימת הנתונים שחיכתה הכי הרבה זמן מקבלת עדיפות לתזמון.
ייתכן שזה לא רצוי אם גודל חבילות הנתונים משתנה מאוד ממשימה אחת לאחרת.
משתמש שמייצר חבילות גדולות יזכה להעדפה על פני משתמשים אחרים.
במקרה כזה, תור הוגן יהיה עדיף.
אם מוצעת איכות שירות מובטחת או מובחנת, ולא רק תקשורת לפי המאמץ הטוב ביותר, ניתן לשקול תזמון סבבי-רובין של גירעון (DRR), תזמון סבבי-רובין משוקלל (WRR), או קביעת תורים הוגנים משוקלל (WFQ).
ברשתות מרובות גישה, בהן מספר מסופים מחוברים למדיום פיזי משותף, תזמון ראונד-רובין עשוי להינתן על ידי תוכניות גישה לערוצים של העברת אסימונים כגון Token Ring, או על ידי סקר או הזמנת משאבים מתחנת בקרה מרכזית.
ברשת רדיו אלחוטית מרכזית, שבה תחנות רבות חולקות ערוץ תדר אחד, אלגוריתם תזמון בתחנת בסיס מרכזית עשוי לשריין משבצות זמן לתחנות הניידות בצורה של "סיבוב רובין" ולספק הוגנות.
עם זאת, אם נעשה שימוש בהתאמת קישורים, ייקח זמן רב יותר להעביר כמות מסוימת של נתונים למשתמשים "יקרים" מאשר לאחרים מכיוון שתנאי הערוץ שונים.
יהיה יעיל יותר להמתין עם השידור עד שתנאי הערוץ ישתפרו, או לפחות לתת עדיפות לתזמון למשתמשים פחות יקרים.
תזמון "סיבוב רובין" אינו משתמש בכך.
תפוקה גבוהה יותר ויעילות ספקטרום מערכתית ניתנות להשגה על ידי תזמון תלוי ערוץ, לדוגמה אלגוריתם הוגן באופן יחסי, או תזמון תפוקה מקסימלית.
שימו לב שהאחרון מאופיין ברעב תזמון לא רצוי.
סוג זה של תזמון הוא אחד האלגוריתמים הבסיסיים ביותר עבור מערכות הפעלה במחשבים, אשר ניתן ליישם באמצעות מבנה נתונים של תור מעגלי.
תְּזוּנַת בַּעֲלֵי חַיִּים היא מזון הניתן לחיות משק, ובמיוחד למקנה, במסגרת גידול בעלי חיים.
קיימים שני סוגים בסיסיים: מספוא ומרעה.
מזון לבעלי חיים הוא תשומת ייצור מרכזית בחקלאות של בעלי החיים, ומהווה בדרך כלל את העלות הגבוהה ביותר בגידול ובטיפול בחיות.
החקלאים בדרך כלל מנסים להפחית עלות זו על ידי גידול עצמי של המזון, מרעה של חיות המשק, או תוספת של מזונות יקרים עם תחליפים, כמו פסולת מזון, למשל .
רווחת בעלי החיים תלויה מאוד במזון המשקף תזונה מאוזנת היטב.
חלק מהשיטות החקלאיות המודרניות, כמו פיטום פרות באמצעות דגנים או במכלאות פיטום, גורמות להשפעות מזיקות על הסביבה ועל החיות.
לדוגמה, הגדלת תירס או דגנים אחרים במזון לפרות הופכת את ה שלהן לחומצית יותר, מה שמחליש את מערכות החיסון שלהן והופך את הפרות לווקטור פוטנציאלי יותר של חיידקי אי קולי, בעוד ששיטות האכלה אחרות יכולות להפחית את ההשפעות השליליות של בעלי החיים על הסביבה.
למשל, האכלת פרות בסוגים מסוימים של אצות מפחיתה את ייצור המתאן שלהן, מה שמפחית את מפליטת גזי החממה מייצור הבשר.
כאשר משבר סביבתי, כמו בצורת או מזג אוויר קיצוני הנגרם על ידי שינוי אקלים, פוגע בחקלאים או ברועים, הם נאלצים לעבור למזון יקר יותר המיוצר לבעלי חיים, דבר שיכול להשפיע לרעה על הכדאיות הכלכלית שלהם.
לדוגמה, בצורת בסנגל בשנת 2017 הפחיתה את זמינות אדמות המרעה, מה שהוביל לזינוק בביקוש ובמחירים של מזון מיוצר לבעלי חיים, וגרם לחקלאים למכור חלקים גדולים מהעדרים שלהם.
בנוסף, חקלאות לייצור מזון לבעלי חיים מפעילה לחץ על שימוש בקרקע: גידולי מספוא דורשים אדמה שעלולה לשמש למזון אנושי ועלולים להיות אחד הגורמים לבירוא יערות, ל ולשינוי האקלים.
"מספוא" מתייחס במיוחד למזונות הניתנים לבעלי החיים (כולל צמחים שנקצרו והובאו אליהם), בניגוד לאלו שהם מלקטים בעצמם.
הוא כולל חציר, קש, תחמיץ, מזונות דחוסים ומגולענים, שמנים ומנות מעורבות, ודגנים וקטניות מונבטים.
עשב ושאריות יבול הם המקור החשוב ביותר למזון לבעלי חיים ברמה עולמית.
דגנים מהווים 11% מסך החומר היבש הנצרך על ידי חיות משק ברמה עולמית, ותוצרי לוואי של גידולי צמחי שמן כמו פולי סויה מהווים 5%.
כמות הדגנים המשמשת לייצור אותה יחידת בשר משתנה באופן ניכר בין מינים ומערכות ייצור.
על פי ארגון המזון והחקלאות, מעלי גירה דורשים בממוצע 2.8 ק"ג דגנים כדי לייצר 1 ק"ג בשר, בעוד ש דורשים 3.2. נתונים אלו נעים בין 0.1 במערכות גידול נרחבות של מעלי גירה ל-9.4 במכלאות פיטום בקר, ובין 0.1 בגידול תרנגולות ביתי ל-4 בייצור חזירים תעשייתי.
גם דגים בבריכות דגים יכולים להיות מוזנים בדגנים, והם צורכים אפילו פחות מעופות.
שני דגני המספוא החשובים ביותר הם תירס וסויה, וארצות הברית היא ללא ספק היצואנית הגדולה ביותר של שניהם, עם ממוצע של כמחצית מהסחר העולמי בתירס ו-40% מהסחר העולמי בסויה בשנים שקדמו לבצורת של 2012. דגני מספוא אחרים כוללים חיטה, שיבולת-שועל, שעורה תרבותית ואורז ורבים אחרים.
מקורות מסורתיים למזון לבעלי חיים כוללים שאריות מזון ביתיות ותוצרי לוואי של תעשיות עיבוד מזון כגון טחינה ובישול (בירה).
חומרים הנותרים מטחינת גידולי שמן כמו בוטנים, סויה ותירס הם מקורות חשובים למספוא.
שאריות הניתנות לחזירים קרויות באנגלית "slop", ואלה הניתנות לתרנגולות נקראות "chicken scratch".
היא תוצר לוואי של הכנת בירה ונמצאת בשימוש נרחב כמזון לבעלי חיים.
מזון מורכב הוא מספוא המעורבב מחומרי גלם ותוספים שונים.
תערובות אלה מותאמות לדרישות הספציפיות של בעל החיים המיועד.
הן מיוצרות על ידי יצרני מזון מורכב בצורת אבקה, כופתיות או פירורים.
המרכיבים העיקריים המשמשים במזון מוכן מסחרית הם דגני מספוא, הכוללים תירס, סויה, דורה, שיבולת-שועל ושעורה תרבותית.
מזון מורכב יכול לכלול גם תערובות מוכנות מראש (premixes), שנמכרות גם בנפרד.
תערובות אלה מורכבות ממיקרו-מרכיבים כגון ויטמינים, מינרלים, חומרים משמרים כימיים, אנטיביוטיקה, תוצרי תסיסה ומרכיבים אחרים הנרכשים מחברות מתמחות בתערובות מוכנות, לרוב בצורת שקים, לצורך ערבוב במנות מזון מסחריות.
בזכות זמינותם של מוצרים אלה, חקלאים בארצות הברית המשתמשים בדגנים שלהם יכולים להתאים את מנות המזון של עצמם ולהיות בטוחים שחיותיהם מקבלות את הכמויות המומלצות של מינרלים וויטמינים, אף על פי שהם עדיין כפופים לחוק "" של מנהל המזון והתרופות האמריקאי.
על פי , נרכשים מדי שנה מרכיבי מזון בשווי של עד 20 מיליארד דולר.
מוצרים אלה נעים מתערובות דגני מספוא ועד קליפות תפוזים וגפת סלק.
תעשיית המזון היא אחד הענפים התחרותיים ביותר במגזר החקלאי והיא ללא ספק הקונה הגדולה ביותר של תירס אמריקאי, דגני מספוא וקמח סויה.
עשרות אלפי חקלאים עם מפעלי מזון בחוות שלהם מצליחים להתחרות עם תאגידי ענק בעלי הפצה ארצית.
גידולי מספוא הניבו הכנסה של 23.2 מיליארד דולר בחוות אמריקאיות בשנת 2001. במקביל, חקלאים הוציאו באותה שנה סך של 24.5 מיליארד דולר על מזון לבעלי חיים.
עם התקדמות שינוי האקלים ובצורות חוזרות ונשנות, חקלאות מרעה נרחבת סובלת באופן הולך וגובר ממחסור במרעה.
גישות חדשניות להחלפת מרעה כוללות קציר ועיבוד של שיחים למזון לבעלי חיים.
גישה זו נחקרה ויושמה באופן נרחב בנמיביה, תוך שימוש בביומסה של פסולת הנוצרת מ.
בשנת 2011, יוצרו מדי שנה ברחבי העולם כ-734.5 מיליון טונות של מזון לבעלי חיים.
חרקים כמזון הם מינים של חרקים המשמשים כמזון לבעלי חיים, בין אם לחיות משק (כולל חקלאות ימית) ובין אם למזון לחיות מחמד.
ייצור מזון לחיות משק צורך כ-33% משטחי העיבוד החקלאי בעולם.
לכן, לחרקים יש פוטנציאל להוות השלמה למזון זה.
הם יכולים להפוך פסולת אורגנית בעלת ערך נמוך למזון, הם מזינים ובעלי השפעה סביבתית נמוכה.
כלאטורים במזון לבעלי חיים הם תרכובות אורגנו-מתכתיות המוספות למזון, שמטרתן לספק מקורות של מתכות שונות כדי לשפר את בריאות החיה או את סחירותה.
מלחי מתכות נפוצים נגזרים מקובלט, נחושת, ברזל, מנגן ואבץ.
מטרת ההשלמה עם יסודות קורט היא למנוע מגוון של מחלות מחוסר במינרלים.
יסודות קורט ממלאים תפקידי מפתח בתהליכים מטבוליים רבים, ובעיקר כקופקטורים לאנזימים והורמונים, והם חיוניים לבריאות מיטבית, גדילה ופריון.
לדוגמה, תוספים של מינרלים מסייעים להבטיח גדילה טובה, התפתחות העצם, התפתחות נוצות בעופות, איכות הפרסות, העור והשיער ביונקים, מבנה ותפקודי האנזימים, ותיאבון.
חוסר ביסודות קורט משפיע על תהליכים מטבוליים רבים ולכן עשוי להתבטא בסימפטומים שונים, כגון גדילה ותיאבון ירודים, כשלים ברבייה, תגובות חיסוניות פגומות ותחלואה כללית.
משנות ה-50 ועד שנות ה-90 של המאה ה-20, מרבית תוספי יסודות הקורט בתזונת בעלי החיים היו בצורת מינרלים אנאורגניים, ואלו מיגרו במידה רבה את מחלות החוסר הקשורות בחיות משק.
תפקידם בפוריות ובמחלות רבייה של בקר לחלב מדגיש כי צורות אורגניות של אבץ נשמרות טוב יותר ממקורות אנאורגניים, ולכן עשויות להעניק תועלת רבה יותר במניעת מחלות, במיוחד בדלקת עטין וצליעה.
ההנחה היא שבעלי חיים סופגים, מעכלים ומנצלים טוב יותר כלאטורים מינרליים מאשר מינרלים אנאורגניים או מלחים פשוטים.
תאורטית, ניתן להשתמש בריכוזים נמוכים יותר של מינרלים אלה במזון לבעלי חיים.
בנוסף, חיות המוזנות במקורות כלאטיים של יסודות קורט חיוניים מפרישות כמויות נמוכות יותר בצואה, וכך יש פחות זיהום סביבתי.
סוג המזון מהמרעה הוא חומר צמחי (בעיקר עלים וגבעולים) הנאכל על ידי חיות משק הנמצאות במרעה.
באופן היסטורי, המונח התייחס רק לצמחים הנאכלים על ידי החיות ישירות מהשדה כגון אחו, או גידולי דגן לא בוגרים, אך הוא משמש גם בצורה חופשית יותר כדי לכלול צמחים דומים שנקצרים עבור מספוא ונישאים לחיות, במיוחד כחציר או תחמיץ.
בעוד שלמונח צמחי מרעה יש הגדרה רחבה, המונח "גידול מספוא" משמש להגדרת יבולים, חד-שנתיים או דו-שנתיים, המגודלים על מנת שינוצלו על ידי רעייה או קציר של היבול בשלמותו.
תזמורת היא הרכב מוזיקלי כֵּלי גדול.
התזמורת מחולקת לסקציות שונות, לפי סוגי כלי הנגינה המנגנים בה.
השמות תזמורת סימפונית ותזמורת פילהרמונית נרדפים ומשמשים שניהם לתיאור תזמורת קלאסית בגודל מלא, בה שישים נגנים ויותר.
מספר הנגנים משתנה בהתאם ליצירות המנוגנות, ועשוי להגיע ליותר ממאה.
השם תזמורת סינפונייטה משמש לחלופין להתייחסות לתזמורת סימפונית קטנה ולתזמורת המורכבת רק מכלי קשת.
תזמורת קאמרית היא תזמורת קטנה בה מנגן בדרך כלל נגן אחד בכל כלי.
סוג נוסף של תזמורת קאמרית משתמש בכלים אותנטיים לביצועים תקופתיים של יצירות מתקופת הרנסאנס או הבארוק.
מחוץ למסורת הקלאסית ניתן למצוא סוגים אחרים של תזמורות: תזמורת מארש, המנגנת בצעידה, ובה כלי נשיפה והקשה; תזמורת ביג בנד, המנגנת ג'אז, ובה כלי נשיפה וחטיבת קצב; ותזמורות עממיות שונות, כמו תזמורת כלי מיתר ערבית או תזמורת כלי נשיפה מזרח אירופאית.
לא ניתן להצביע על הרכב כלי היסטורי כעל התזמורת הראשונה; בקרב העדויות ההיסטוריות לא ניתן למצוא גורם מאחד לכל ההרכבים הגדולים אשר ניגנו בסוף המאה ה-16 ובתחילת המאה ה-17, רק ניתן לסכם שהם אינן אחידים בהרכבם, בהמשכיותם, ובמטרתם.
במאות ה־15 וה־16 באיטליה (תקופת הרנסאנס) החזיקו בני האצולה בחצרותיהם קבוצות נגנים, שתפקידם היה לספק מוזיקה לנשפי ריקודים ואירועים חגיגיים.
כלי התזמורת של ימינו התפתחו בהדרגה, חלקם היו שונים בתקופת הבארוק וחלקם לא היו קיימים כלל והתפתחו במהלך המאה ה־18 או שהשתכללו ושינו את היקף צליליהם בהתאם לדרישות המלחינים.
ההרכב הראשון אם כן, שעבד בקביעות וניתן לראות בו את הגרעין של התזמורת ההיסטורית (זו שמבוססת בעיקר על כלי קשת) היה "עשרים-וארבעה הכינורות אשר למלך" אשר הורכב מכלי קשת גבוהים, בינוניים ונמוכים.
ההרכב התגבש לצורתו הכמעט קבועה בסביבות השנה 1620 בחצר המלוכה הצרפתית, וניגן באופן קבוע בתחילה בבאלטים, אירועי חצר וחגיגות ציבוריות.
השם העברי תזמורת מקורו בחידושיו הלשוניים של אליעזר בן יהודה.
במקור התכוון בן יהודה בחידושו הלשוני תזמורת חלופה עברית למילה קונצרט אך המילה תזמורת התקבעה לבסוף לתיאור ההרכב המבצע.
השם הלועזי orchestra עבר גלגולים רבים.
במקור נועד המונח לתאר את המקום בבמה בו ממוקמים הזמרים והנגנים ביצירות בימתיות בהם הם משתתפים.
רק החל מסוף המאה ה-17 החלו להתייחס למילה orchestra במובנה המודרני.
התזמורת הסימפונית (או פילהרמונית) היא התזמורת הנפוצה ביותר בין התזמורות, שבה מיוצגות כל הסקציות במוזיקה והיא הגדולה ביותר מכל התזמורות.
תזמורת זאת מכילה עשרות או מאות נגנים ומורכבת בדרך כלל מכלי קשת (כינור, ויולה, צ'לו, קונטרבס), שהם הרוב בתזמורת; כלי נשיפה ממתכת (חצוצרה, קרן יער, טרומבון, טובה), כלי נשיפה מעץ (פיקולו, חליל צד, אבוב, קלרינט ובסון) וכלי הקשה (טימפני, צ'לסטה, פעמונים, מצלתיים וקסילופון).
לכל קבוצת כלים נגן ראשון, האחראי לקבוצה כולה ולעיתים אף מתבקש לנגן קטעי סולו ביצירה (למשל, קטע הכינור ב"בנדיקטוס" במיסה סולמניס של בטהובן).
הכנר הראשי, ה"קונצרטמייסטר", עומד בראש התזמורת ומסייע למנצח בעבודתו בשעת הצורך.
לפעמים אף מצטרפים לתזמורת כלים ייחודיים ליצירה, כמו פסנתר, עוגב או כלי פריטה כמו נבל.
בדרך־כלל, הקבוצה הגדולה ביותר בתזמורת היא של הקשתנים, אך יש יצירות שבהן חלקם של כלי הנשיפה גדול כשלהם ולעיתים אף יותר.
דוגמה לתזמורת סימפונית היא התזמורת הפילהרמונית הישראלית, שבה יש כ־100 נגנים.
התזמורות הסימפוניות מנגנות בדרך כלל מוזיקה קלאסית, שיכולה להקיף את כל התקופות, מתקופת הבארוק ועד למוזיקה בת ימינו, בהרכבי כלים משתנים לפי הצורך.
יצירות כמו המיסה בסי מינור או מתאוס פסיון של באך דורשות הרכב שונה של כלים מיצירה של מאהלר, למשל, וביצוע יצירה של יוזף היידן דורש הרכב שונה מזה הדרוש ליצירה של סטרווינסקי.
את נגינת התזמורת הסימפונית מדריך מנצח, שתמצית תפקידו להורות לנגנים את המפעם והדינמיקה, אך ניצוח על תזמורת כולל הרבה מעבר לכך.
ה"כימיה" שמנצח יוצר עם התזמורת הכרחית להשגת ביצוע, שאיננו מִתמצה בנגינת הצלילים לפי הכתוב בפרטיטורה.
תזמורת קאמרית היא תזמורת קטנה, המורכבת ממספר מצומצם של כלי קשת, אליהם מתווספים לפעמים כלי נשיפה נבחרים.
תזמורת סינפונייטה היא תזמורת גדולה מהתזמורת הקאמרית, אך קטנה מתזמורת סימפונית בגודל מלא.
תזמורת צועדת מורכבת מכלי נגינה המאפשרים נגינה בעת צעידה, לרוב כלי הקשה וכלי נשיפה.
כבר לפני הספירה השתמשו בתזמורות מארש למצעדי כיבוש.
כיום נוהגים לנגן מזיקת מצעדים בטקסים ממלכתיים או צבאיים.
ישנן גם תזמורות המורכבות רק ממספר נגנים המנגנים באותו סוג כלי נגינה, למשל הרכב קאמרי של כלי מיתר או תזמורת כלי נשיפה.
תזמורת כזו, המורכבת מכלים אותנטיים לתקופה (עתיקים, או העתקים נאמנים למקור), שואפת לשחזר בנאמנות הרבה ביותר האפשרית את הצליל, אליו התכוון המלחין בעת כתיבת היצירה.
תזמורת הגוונדהאוס (גרמנית: Gewandhausorchester) היא תזמורת גרמנית שמקום מושבה הקבוע בלייפציג, סקסוניה.
היא קרויה על שם אולם הקונצרטים שבו היא שוכנת, הגוונדהאוס ("בית האריג").
ראשיתם של הקונצרטים בלייפציג בשנת 1743. תחילה קיימו אותם בבתים פרטיים, ואחר כך בפונדק, לפני שהתזמורת עברה לגוונדהאוס בשנת 1781. בראשית המאה ה-19 היה פליקס מנדלסון מנצחה הראשי.
בשנת 1885 עברה התזמורת לאולם חדש.
בשנת 1936 הרסו הנאצים את האנדרטה לזכר מנדלסון שהוקמה בחזית בית הגוונדהאוס.
בשנת 1944 נהרס אולם הגוונדהאוס.
הבניין הנוכחי הוא הבניין השלישי הנושא שם זה.
הוא נפתח בשנת 1981. בשנת 2008 נחנכה מחדש אנדרטה משוחזרת של מנדלסון, ליד כנסיית סנט תומאס.
בשנים הראשונות לקיום התזמורת היה קשר הדוק בין התזמורת לבין מקהלת הנערים סנט תומאס.
המקהלה פעלה בהנהלת עיריית לייפציג, והודות לקשריה עם המקהלה, זכתה התזמורת למעמדה כמוסד עירוני.
במשך שנים רבות כיהנה מקהלת סנט תומאס כמקהלה הרשמית של תזמורת הגוונדהאוס, ועד סוף המאה ה-19 הופיעה עמה בקביעות.
התזמורת והמקהלה הרבו להופיע בשתי הכנסיות העיקריות של לייפציג - סנט ניקולאי וסנט תומאס.
על ביצוע המוזיקה הליטורגית בכנסיות אלה היו אחראים חלילני העיר.
עקב הביקוש הגובר והולך למוזיקה במהלך המאה ה-18, היה עליהם לגייס נגנים נוספים, כדי לעמוד בהתחייבויותיהם.
נגנים אלה באו, במספרים גדלים והולכים, משורות התזמורת.
בשנת 1789 קיבל המנהל המוזיקלי של תזמורת הגוונדהאוס, יוהאן אדם הילר, את הסכמת מועצת העיר לקבל עוד שבעה נגנים בשכר מלא לתזמורת הכנסייה, שאותם הביא מתזמורת הגוונדהאוס.
מכאן ואילך היה תפקידו הרשמי של הילר מנצח ומנהל מוזיקלי מטעם העירייה.
בשנת 1835 התמנה פליקס מנדלסון למנהל המוזיקלי והמנצח הראשי של תזמורת הכנסייה, ובשנת 1840 זכו 27 הנגנים, שהיוו את גרעין התזמורת והיו זכאים לתשלום גמלאות, למעמד של תזמורת העיר, שחייב אותם להשתתף בטקסי הפולחן בשתי הכנסיות הראשיות, בימי ראשון ובחגים.
מנדלסון השתדל לשכנע את מועצת העיר לקבל לשורות התזמורת העירונית את כל נגני הגוונדהאוס, ולאחר שנים רבות, רק ב-1920, הושגה המטרה וכל נגני תזמורת הגוונדהאוס היו לעובדים בעיריית לייפציג.
עם עליית הנאצים לשלטון בשנת 1933, בוטלו הופעות התזמורת ומקהלת תומאס בכנסיות.
בשנות מלחמת העולם השנייה הופיעו התזמורת והמקהלה רק בנגינה ושירה של מוטטים, שבוצעו מדי שבת.
הופעות אלה של שבת אחר הצהריים המשיכו להוות נקודת שיא בלוח ההופעות של נערי המקהלה.
המקהלה והתזמורת ממשיכות להופיע עד היום בטקסי התפילה בכנסייה בביצוע קנטטה של יוהאן סבסטיאן באך, שהיה מנצח המקהלה.
בין המנצחים המאוחרים יותר ארתור ניקיש, וילהלם פורטוונגלר, ברונו ולטר, ואצלב נוימן, ומשנת 1970 עד 1996 קורט מאזור.
ב-1998 קיבל עליו הרברט בלומסטדט את המשרה, עד 2005. מחליפו הוא ריקרדו שאיי שסיים בשנת 2016 את תפקידו.
המנצח הלטבי אנדריס נלסונס התחיל את כהונתו כמנהל המוזיקלי של התזמורת בשנת 2018.
אנדריס נלסונס (2018 - ממשיך)
תזמורת האלה היא מן התזמורות הוותיקות ביותר בבריטניה, ומשכנה הקבוע הוא במנצ'סטר.
התזמורת נוסדה במאי 1857 על ידי הפסנתרן והמנצח צ'ארלס האלה במטרה להופיע בתערוכת אוצרות האמנות של מנצ'סטר.
לאחר שהתערוכה נסגרה באוקטובר, החליט האלה להמשיך את פעילות התזמורת כארגון רשמי.
הקונצרט הראשון תחת הנהלה זו התקיים ב-30 בינואר 1858. ביתה הראשון של התזמורת היה היכל המסחר החופשי.
כבר ב-1861 נקלעה התזמורת לקשיים כספיים, ובמהלך אותה שנה היא הופיעה בשני קונצרטים בלבד.
בשנת 1888 מונה הכנר הגרמני וילי הס לכנר הראשי של התזמורת, תפקיד בו החזיק עד 1895. במקביל, הוא שימש החל מפתיחתו ב-1893 כפרופסור הראשי לכינור בבית הספר המלכותי למוזיקה במנצ'סטר.
הנס ריכטר שימש כמנהל המוזיקלי של התזמורת בין השנים 1899 ל-1911. במהלך כהונתו ניגנה התזמורת בביצוע בכורה את הסימפוניה מס' 1 של סר אדוארד אלגר.
בשנת 1943 עמדה התזמורת שוב בפני משבר, כאשר מספר נגניה הצטמצם לכ-30 בלבד.
סר ג'ון ברבירולי, המנהל המוזיקלי הבא, כיהן בתפקיד במשך 27 שנים, מ-1943 עד 1970, ובמהלכן שיקם את מעמדה של התזמורת והחזיר אותה למרכז הבמה הלאומית.
ב-3 בפברואר 1946 ביצעה התזמורת ומקהלת האלה (בניצוחו של ברבירולי) את האופרה "אאידה" באולם בל ויו במנצ'סטר.
בשנים אלו, בנוסף להופעות ברחבי בריטניה, יצאה התזמורת לסיבובי הופעות נרחבים שכללו מדינות רבות באירופה, מרכז ודרום אמריקה ואיי הודו המערבית.
ברבירולי והתזמורת ערכו יחד הקלטות רבות, ובהן ההקלטה הראשונה של הסימפוניה מס' 8 מאת רייף ווהן ויליאמס, שאת ביצוע הבכורה שלה גם ניגנו.
במהלך כהונתו של ברבירולי, אחד הנגנים הבולטים בתזמורת היה הכנר הראשי מרטין מילנר, שכיהן בתפקיד בין 1958 ל-1987. ברבירולי החשיב את מילנר כ"יד ימינו" ואף כתב לו פעם כי הוא "הכנר הראשי הטוב ביותר שהיה לי בקריירה הארוכה למדי שלי".
קנט נגאנו כיהן כמנצח הראשי של התזמורת בין השנים 1992 ל-1999. ב-1996 עברה התזמורת מ"היכל המסחר החופשי" לביתה הנוכחי, ברידג'ווטר הול, המשמש כאולם הקונצרטים העיקרי שלה.
במהלך כהונתו של נאגנו, הוא ספג ביקורת על תכנון קונצרטים שאפתני ויקר, וכן על שכר הניצוח שלו.
עם זאת, התזמורת סבלה באותה תקופה גם מניהול כספי כושל שתרם לצרותיה הפיסקליות.
התזמורת התמודדה עם קשיים כספיים חמורים בסוף שנות ה-90, כולל גירעון של 1.3 מיליון ליש"ט ב-1998, עד כדי כך שקיומה עמד בסכנה עקב איום בהפסקת מימון מ"מועצת האמנויות" ואפשרות לפשיטת רגל.
במהלך 1997 התנהלה התזמורת במשך שמונה חודשים ללא מנכ"ל.
לאחר מכן, שימש לסלי רובינסון כמנכ"ל למשך שנתיים, והוא יזם שינויים מבניים במטרה להתחיל ולהשתלט על הבעיות הפיננסיות של התזמורת.
צעדים אלו כללו גיוס כספים ציבורי שהניב 2 מיליון ליש"ט, צמצום מספר חברי הדירקטוריון במחצית, והקטנת מספר הנגנים בתזמורת מ-98 ל-80 נגנים.
ב-1999 מונה ג'ון סאמרס למנכ"ל התזמורת, והוא המשיך בצעדי הניהול הפיסקלי של רובינסון כדי להשיב יציבות כלכלית גדולה יותר לתזמורת.
בשנת 2001 העניקה מועצת האמנויות לתזמורת מענק בסך 3.8 מיליון ליש"ט, שאפשר לה לכסות חובות שנצברו ולהעלות את שכר הנגנים, שהיה קפוא במשך ארבע שנים.
בספטמבר 2000 נכנס סר מרק אלדר לתפקיד המנהל המוזיקלי, לאחר שמונה לתפקיד שנה קודם לכן.
הקונצרטים שלו עם התזמורת זכו באופן עקבי לביקורות חיוביות, והוא נחשב למי שהשיב את התזמורת לסטנדרטים מוזיקליים וביקורתיים גבוהים.
אלדר האריך את חוזהו מספר פעמים, עד שבנובמבר 2013 הוכרז על הארכה שתחזיק עד "לפחות 2020".
אלדר הודיע בפברואר 2023 על כוונתו לפרוש מתפקיד המנהל המוזיקלי בסיום עונת 2023–2024, ומעונת 2024–2025 הוא נושא בתואר מנצח אמריטוס של התזמורת.
אחת היוזמות בתקופה זו הייתה בחינת לבוש חלופי לנגנים במקום חליפות הערב המסורתיות ("חליפות הפינגווין"), אך רעיון זה לא יצא לפועל.
כמו כן, התזמורת החלה להוציא הקלטות CD חדשות תחת תווית הקלטות משלה.
ב-2017, התזמורת החלה בסדרת הקלטות בשיתוף פעולה עם מלחין הפסקולים בנסון טיילור.
במרץ 2006 נאלצה התזמורת לבטל סיבוב הופעות מתוכנן בארצות הברית בשל העלות והקשיים האדמיניסטרטיביים בהשגת ויזות לנגנים, תוצאה של תקנות הוויזה המחמירות יותר שנועדו להילחם בטרור.
בפברואר 2023 ניצח וונג קא צ'ון לראשונה כאורח על התזמורת.
ביוני 2023 הכריזה התזמורת על מינויו של וונג למנצח הראשי והיועץ האמנותי הבא שלה, החל מעונת 2024–2025, בחוזה ראשוני לחמש עונות.
תזמורת הטיילת של בוסטון היא תזמורת סימפונית קלה אמריקאית שממוקמת בבוסטון שנוסדה בשנת 1885 כנספחת אל התזמורת הסימפונית של בוסטון, שהוקמה ארבע שנים קודם.
עיון ברשימות הנגנים של תזמורות "טיילת" או "פסטיבל", העומדות בקשר עם תזמורת סימפונית קבועה באותה קהילה, מלמד, שהנגנים הראשיים בהרכב "קל" מסוג זה תופסים על פי רוב משרה של נגן עוזר או נגן ראשי חבר בהרכב "האם".
בשפה פשוטה, תזמורת הטיילת של בוסטון מתוארת כ"סימפונית של בוסטון ללא נגניה הראשיים".
"גרעין העלית" של התזמורת הסימפונית של בוסטון מהווה נספח נפרד לתזמורת זו ומופיע לצד תזמורת הטיילת בשם "הנגנים הקאמריים של הסימפונית של בוסטון", הרכב בן 12 חברים, שנוסד בשנת 1964. ההסדרים האלה, והסדר דומה עם פסטיבל טנגלווד מספקים לנגנים תעסוקה לכל אורך השנה.
להוציא אי אילו תמורות בטעם במהלך מאה שנים, התוכנית המוקדמת הייתה דומה להפליא לתוכנית העכשווית של תזמורת הטיילת.
תזמורת הטיילת של בוסטון לא אימצה לה מנצח רשמי משלה עד 1930, כשארתור פידלר החל בתקופת כהונה בת חמישים שנה כמנצח הטיילת.
הקריירה של פידלר כמנצח הטיילת הביאה לתזמורת פרסום ותהילה ברחבי העולם.
פידלר לא שבע נחת מן השם שיצא למוזיקה קלאסית כמיועדת אך ורק לקהל מאזינים אליטיסטי, אריסטוקרטי, מן המעמד העליון.
פידלר השתדל להביא את המוזיקה הקלאסית לקהל מאזינים רחב יותר.
הוא קבע סדרה של קונצרטים ללא תמורה בקונכייה של האספלאנאד, פארק ציבורי על חוף נהר צ'ארלס.
במקביל לתביעתו הבלתי מתפשרת, שתזמורת הטיילת תנגן מוזיקה פופולרית לצד יצירות קלאסיות מוכרות, פתח פידלר נישה חדשה בתרבות הפופולרית, שעודדה "הורדה לעם" של מוזיקה קלאסית.
ערים אחרות ייסדו להן תזמורות "טיילת" משלהן, אבל תזמורת הטיילת של בוסטון עודנה המפורסמת והנודעת ביותר.
בניהולו של פידלר הוציאה תזמורת הטיילת הקלטות זמינות מסחרית במספר רב יותר מכל תזמורת אחרת בעולם, וסך כל המכירות של אלבומים, תקליטונים, סרטי הקלטה וקלטות שמע של הקלטותיה עולה של 50 מיליון.
מכל קטעי המוזיקה שהופקו במשך השנים, היצירה המפורסמת והפופולרית ביותר היא ההפקה של פידלר ל"נסיעה במזחלת" של לרוי אנדרסון.
העיבודים רוכשי הכבוד והקליטים לאוזן באלבום "ארתור פידלר ותזמורת הטיילת מנגנים את הביטלס", שיצא בשנת 1971, פקחו עיניים רבות לסגולות המוזיקליות של לנון ומקרטני.
פידלר זכור בעיקר בבוסטון כמייסד המסורת השנתית של קונצרט הטיילת ומפגן הזיקוקים ב-4 ביולי על האספלאנאד, אחת מחגיגות יום העצמאות המקובלת ורבת הנוכחות ביותר באמריקה, שמספר הצופים בה נאמד בין 200,000 ל-500,000 איש מדי שנה.
קית' לוקהארט קיבל עליו את תפקיד המנצח הראשי של תזמורת הטיילת בשנת 1995. הוא ממשיך בתפקיד זה ומוסיף לקונצרטים נופך של התלהבות תוססת ונטייה לדרמטי.
ויליאמס ממשיך להיות מנצח כבוד של תזמורת הטיילת ומנצח על שבוע של קונצרטים ברוב השנים.
לוקהארט הביא אמני פופ רבים לנגן עם התזמורת, ביניהם גוסטר, איימי מאן ואלוויס קוסטלו.
תזמורת בולטימור היא תזמורת אמריקאית שמקום מושבה הקבוע הוא בולטימור, מרילנד.
התזמורת נוסדה בשנת 1916 והייתה בראשיתה מוסד עירוני.
בשנת 1942 הייתה התזמורת למוסד פרטי.
המנהל המוזיקלי משנת 1998 עד אמצע 2006 היה יורי טמירקאנוב.
בזה אחר זה שינו את פני התזמורת להרכב בעל שם בינלאומי.
בשנת 2005 התמנתה מרין אלסופ למחליפו של טמירקאנוב והייתה לאישה הראשונה בהיסטוריה בראש תזמורת אמריקאית גדולה.
היא נכנסה לתפקיד בסתיו 2007. המינוי יצר חילוקי דעות בין ועד המנהלים לנגני התזמורת, שסברו כי לא הייתה התייחסות לעניינים הנוגעים להם בתהליך קבלתו של מנהל מוזיקלי חדש.
משכנה העיקרי של תזמורת בולטימור הוא אולם הקונצרטים על שם ג'וזף מאיירהוף.
ביתה המשני הוא מרכז המוזיקה בסטראתמור, במחוז מונטגומרי, מרילנד, במרחק 50 מייל מבולטימור.
מנהיגותו של מנהל המבצעים של התזמורת, ג'ון גידוויץ (בין השנים 1984 ל-2003) היא שעמדה מאחורי התמורה שחלה בתזמורת מלהקה מחוזית למעמדה המודרני.
על אף קשיים בסוף שנות ה-80' בנושא יחסי עבודה, תזמורת בולטימור נודעה עם הזמן כתזמורת האמריקאית הראשונה שיצאה לסיור מעבר למסך הברזל (בייחוד התפרסמה בתשואות הנלהבות שקיבלה בנגינת הדרנים של "טוויסט וצעקה"), ובהמשך, כאחת התזמורות הטובות בארצות הברית.
היוזמה האחרונה של גידוויץ הייתה הקמת אולם סטראתמור.
האולם, שנבנה בעזרה משמעותית ממדינת מרילנד ומוועד הנאמנים של התזמורת, מאפשר גישה לקונצרטים של התזמורת לפרבריה העשירים של וושינגטון הבירה, שהיו מעוזה המסורתי של התזמורת הסימפונית הלאומית של ארצות הברית.
תזמורת דטרויט היא תזמורת סימפונית אמריקאית, שמשכן הקבע שלה הוא בדטרויט, מישיגן.
התזמורת נוסדה בשנת 1914 והופיעה בשידור הרדיו הראשון של קונצרט סימפוני ב-10 בפברואר 1922, עם הפסנתרן ארתור שנאבל.
לתזמורת סדרות קונצרטים קבועות, הכוללות סדרת קונצרטי חינם חינוכיים לילדים, שראשיתה בשנת 1926. התזמורת הוציאה הקלטות רבות בחברות שונות.
בשנת 2005 נפתח בית ספר גבוה לאמנויות, שנבנה על קרקע הנמצאת בבעלות התזמורת.
עד 1919 הופיעה התזמורת בבית האופרה הישן של דטרויט.
כאשר אוסיפ גברילוביץ' התמנה למנהל מוזיקלי בשנת 1918, התנאי שלו לקבלת המינוי היה הקמת אולם קונצרטים חדש לתזמורת.
כתוצאה מכך הוקם אולם התזמורת.
בשנת 1956 עברה התזמורת לפורד אודיטוריום שעל חוף נהר דטרויט.
התזמורת נשארה באתר זה 33 שנים, אבל אז חזרה לאולם התזמורת המשופץ, שהאקוסטיקה בו, כך סבורים, טובה יותר.
המנהל המוזיקלי של התזמורת הוא יאדר בנימיני שהתחיל את תפקידו בספטמבר 2020.
תזמורת אמני הצליל (גרמנית: Tonkünstler-Orchester Niederösterreich) היא תזמורת סימפונית אוסטרית היושבת בווינה ובסנקט פלטן, אוסטריה תחתית.
המנצח היפני יוטקה סאדו הוא מנצחה הראשי מאז שנת 2015.
תזמורת אמני הצליל יושבת דרך קבע בווינה ובאוסטריה התחתית.
בווינה היא מופיעה ב"אולם הזהב" של ה-"מוזיקפראיין" (Musikverein) ואולם החזרות שלה נמצא גם הוא באותו אתר, ב"אולם הזכוכית".
כתזמורת הממלכתית של אוסטריה תחתית, היא מופיעה ב"אולם הפסטיבלים" של בירת המחוז, סנקט פלטן.
החל הקיץ 2007 היא משמשת כתזמורת הבית של פסטיבל גראפנג הבינלאומי החדש למוזיקה.
מקור שמה של התזמורת הוא ב"אגודת אמני הצליל" של וינה, שארגנה קונצרטים בתקופתם של יוזף היידן ווולפגנג אמדאוס מוצרט.
השם המשיך להתקיים ב"אגודת התזמורת של אמני הצליל", שנוסדה בראשית המאה ה-20. הקונצרט הראשון התקיים ב"מוזיקפראיין" בשנת 1907, בנגינת יצירות משל קרל גולדמארק, אדוורד גריג, פרנץ ליסט ולודוויג ואן בטהובן.
בשנת 1913 הייתה תזמורת אמני הצליל הוינאית הראשונה לבצע את "שירי גורה" של ארנולד שנברג.
מופעי יום א' אחר הצהריים של התזמורת היו מקובלים מאוד על קהל המאזינים הוינאי.
בשנות מלחמת העולם הראשונה נאלצה התזמורת להתמזג עם ה-"Vienna Concertverein"
האגודה המשיכה לארגן קונצרטים עד 1933.
כאשר ייסדה אוסטריה תחתית את התזמורת הסימפונית הממלכתית שלה בשנת 1946, דבקו אנשיה במסורת וקראו לה "תזמורת אמני הצליל של אוסטריה תחתית", ואף השיבו לחיים את מסורת הקונצרטים של ימי א' אחר הצהריים.
במשך השנים ניצחו על התזמורת מנצחים אורחים מפורסמים, ביניהם קלמנס קראוס, פאול הינדמית, ארוויד יאנסונס ומאריס יאנסונס, זובין מהטה, כריסטוף פון דוהנאני וג'פרי טייט.
גם סולנים ידועי שם רבים ניגנו עם התזמורת, כמו ארתור גרומיו, לאוניד קוגן, וולפגנג שניידרמן, מסטיסלב רוסטרופוביץ', איזבלה ואן קוילן, היינריך שיף, אלפרד ברנדל, רודולף בוכבינדר, גריגורי סוקולוב וכריסטה לודוויג.
המלחינים הקלאסיים היידן, מוצרט ובטהובן, כמו גם מלחיני התקופה הרומנטית, החל בשוברט וברהמס וכלה בברוקנר ומאהלר מהווים בסיס חשוב לרפרטואר התזמורת.
כיום התזמורת נודעת גם בביצועי מוזיקה של המאה ה-20.
תזמורת אמני הצליל הייתה התזמורת האוסטרית הראשונה בעלת מחלקה שהתמקדה אך ורק בתוכנית לימודים מוזיקליים.
לאחרונה סיירה התזמורת בבריטניה ובמדינות הבלטיות.
סיור נוסף בבריטניה וקונצרטים בגרמניה, סלובניה, צ'כיה, הונגריה ואסיה מתוכננים לשנים 2007 ו-2008.
תזמורת גולבנקיאן (בפורטוגזית: Orquestra Gulbenkian) היא תזמורת סימפונית חשובה בפורטוגל, היושבת דרך קבע בעיר הבירה ליסבון.
קרן קאלוסטה גולבנקיאן הקימה את התזמורת בשנת 1962 בתור תזמורת קאמרית, המורכבת מ-12 נגנים.
לאחר מכן, התזמורת התרחבה בגודלה וקיבלה את שמה הנוכחי ב-1971.
התזמורת ערכה את הופעת הבכורה שלה בצפון אמריקה בנובמבר 1997 בניוארק בניו ג'רזי.
מנצחים ראשיים קודמים של התזמורת כללו את קלאודיו סקימונה, מוחאי טאנג ולורנס פוסטר.
מנצחים אורחים ראשיים בעבר כללו את ג'ואנה קרניירו.
במאי 2013, התזמורת מינתה את סוזנה מלקי כמנצחת האורח הראשית הבאה שלה, עם חוזה ראשוני של 3 שנים, החל מיולי 2013.
בינואר 2017, לורנצו ויוטי ניצח לראשונה על התזמורת, וחזר באותה עונה להופעת ניצוח אורח שני.
באוקטובר 2017, הודיעה התזמורת על מינויו של ויוטי למנהל המוזיקלי הבא שלה, החל בעונת 2018–2019, עם חוזה ראשוני של 3 עונות.
ויוטי התפטר כמנהל מוזיקלי בשנת 2021 וכעת יש לו את התואר מנצח אורח ראשי בתזמורת.
בנובמבר 2022, הודיעה התזמורת על מינויו של האנו לינטו למנצח הראשי הבא שלה, החל מעונת 2023 - 2024.
תזמורת אלסטר היא התזמורת הסימפונית היחידה במשרה מלאה בעיר בלפסט שבצפון אירלנד ואחת התזמורות החשובות בממלכה המאוחדת.
התזמורת נוסדה ב-1966, עם יאנוש פירסט ככנר ראשי ומוביל, ובהמשך כעוזר מנצח.
התזמורת קיימת בצורתה הנוכחית מאז 1981, כאשר "תזמורת ה-BBC של צפון אירלנד" התפרקה; אירוע זה הביא לעליה במספר נגני התזמורת.
כיום היא מונה 63 נגנים במשרה מלאה ו-17 אנשי סגל מנהלי תומך.
התזמורת מרבה בסיורי קונצרטים באירופה, אסיה וצפון אמריקה.
רוב הקונצרטים מתקיימים באולם אלסטר ובאולם המזח.
מנצח הכבוד של התזמורת הוא רפאל פייראר ואמן הבית הנוכחי של התזמורת הוא ג'יימס גולוויי.
המנהל הראשי הנוכחי של תזמורת אלסטר הוא תומאס קוקסיס.
מימון התזמורת בא בחלקו מחסויות פרטיות ומסחריות, אבל הרוב מקורו במועצת האמנויות של אירלנד הצפונית, מועצת העיר בלפסט וה-BBC.
ה-BBC מחזיק בזכויות הפצה בלעדיות להופעות התזמורת, המשודרות ברדיו אלסטר המקומי וברחבי בריטניה ברדיו BBC 3. התזמורת הוציאה גם מעל 60 הקלטות ומכירותיהן, יחד עם מכירות הכרטיסים, מתגברות את הכנסותיה (2003).
התזמורת עוסקת במספר מיזמי טיפוח, בכוונה לפתח כישרונות מוזיקליים מקומיים ולהגביר את הנאת הקהל העתידי ממוזיקה תזמורתית.
נגנים מן התזמורת מקיימים דרך קבע סדנאות בבתי ספר באירלנד הצפונית והתזמורת מארגנת גם שורה של מיזמי טיפוח והכשרה קהילתיים, כמו שיחות לפני קונצרטים וכיתות אמן אינסטרומנטליות.
תזמורת הבארוק ירושלים היא תזמורת ישראלית המתמחה בביצוע אותנטי של יצירות מתקופת הבארוק, שמקום מושבה הקבוע הוא ירושלים.
את התזמורת ייסד בשנת 1989 המנצח ונגן הצ'מבלו דוד שמר.
הייתה זו תקופת שגשוג למוזיקה עתיקה ובעולם קמו תזמורות בארוק רבות, שהתמחו בביצוע בכלים אותנטיים, אך בישראל היה מחסור הן בכלים והן בנגנים.
בתקופה הראשונה נאלצו נגני התזמורת להתפשר, הן בנגינה בכלים מודרניים עם מיתרי גיד והן בהופעה בהתנדבות מלאה, הן של הנגנים והן של המנצח.
המנצח האנגלי אנדרו פארוט משמש כמנצח כבוד של התזמורת.
כיום תזמורת הבארוק ירושלים תופסת מקום נכבד בעולם המוזיקה הישראלי, עם קהל מאזינים נאמן בסדרות מנויים ואורחים ידועי שם מרחבי העולם.
מנצחה, דוד שמר, מאמין, שלמוזיקה עתיקה יש פוטנציאל רב יותר להגיע אל הדור הצעיר מאשר למוזיקה קלאסית, המדברת אל הקהל המבוגר יותר.
התזמורת מופיעה בדרך קבע באולם ימק"א בירושלים, בהיכל התרבות בתל אביב, באולם רפפורט בחיפה ובית העם ברחובות.
תזמורת גירצניך היא תזמורת סימפונית שמקום מושבה בקלן, גרמניה.
ראשיתה של התזמורת בשנת 1827, כשאחד מתושבי קלן מימן את הקמתה של "העמותה הקונצרטטנטית של קלן", שנועדה להגיש קונצרטים לחברי העמותה וקונצרטים למנויים.
משנת 1857 ואילך התקיימו הקונצרטים האלה באולם בשם גירצניך, שנתן לתזמורת את שמה.
בשנת 1986 נעשתה בית "הפילהרמוניה של קלן" למשכנה הקבוע של התזמורת.
תזמורת גירצניך מנגנת גם בהפקות אופרה בבית האופרה של קלן (גר')
כמוה כתזמורות רבות, תזמורת גירצניך הגיבה על משבר ההקלטות הקלאסיות של ראשית שנות ה-2000 בהקמת חברת הקלטות משלה, "GO live!".
בחלק מן ההקלטות היא מתוארת כ-"Gürzenich-Orchester Kölner Philharmoniker" או כ-"התזמורת הפילהרמונית של קלן".
אנדרס אורוסקו-אסטרדה (2025 - ממשיך)
תזמורת ג'וזפה ורדי של מילאנו (באיטלקית: Orchestra Sinfonica di Milano Giuseppe Verdi) היא תזמורת איטלקית השוכנת במילאנו.
בלשון דיבור מתייחסת התזמורת לעצמה בשם "לה ורדי" ("הוורדי").
משכנה העיקרי של התזמורת הוא האודיטוריום די מילאנו פונדאציונה קאריפלו.
ולדימיר דלמן (Vladimir Delman) ייסד את התזמורת בשנת 1993 כארגון בלתי-תלוי בהנהגה עצמית.
בשנת 1998 נוסדה מקהלה לצד התזמורת, "המקהלה הסימפונית ג'וזפה ורדי של מילאנו" (Coro Sinfonico Giuseppe Verdi di Milano).
בשנת 2002 השתתפה התזמורת בפסטיבל ספולטו וניגנה ב צרפת, ספרד, פורטוגל ושווייץ במסעה הראשון לאירופה.
ב-2004 הייתה לתזמורת הבית בפסטיבל האומות של עיריית קאסטלו (Festival delle Nazioni of Città di Castello).
התזמורת יוצאת לסיורים ברחבי איטליה, כמו למשל בסתיו 2006. ב-24 באפריל 2008 הופיעה לפני האפיפיור בנדיקטוס ה-16 ונשיא הרפובליקה האיטלקית ג'ורג'ו נפוליטנו, לכבוד יום השנה השלישי להכתרת בנדיקטוס השישה-עשר.
באותה שנה השתתפה התזמורת גם במופע האופרה החגיגי "כוכבי העולם", בביצוע אריות מאופרות של ורדי ופוצ'יני.
המנהל המוזיקלי הראשון של התזמורת, בשנים 1999 עד 2003, היה ריקרדו שאיי.
שאיי נושא כיום בתואר מנצח כבוד.
רודולף ברשאי הוכרז מנצח כבוד בשנת 2006. מנצחים ראשיים אורחים היו הלמוט רילינג וויין מרשל .
במרץ 2009 הודיעה התזמורת על מינויה של שיאן ג'אנג למנהלת המוזיקלית הבאה שלה, האישה הראשונה שתכהן בתפקיד מנהלת מוזיקלית של תזמורת סימפונית איטלקית.
ג'אנג כיהנה בתפקיד עד שנת 2016 ומ-2017 מכהן בתפקיד המנהל המוזיקלי קלאוס פטר פלור.
תזמורת המהפכה היא גוף יוצר למוזיקה מקורית בהובלת זהר שרון ורועי אופנהיים המעלה פרויקטים מוזיקליים בשילוב אמנויות הבמה.
לתזמורת סדרה שנתית באופרה הישראלית, סדרת המהפכה, מאז 2017.
תזמורת המהפכה נוסדה בשנת 2004 על ידי שני סטודנטים מהאקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים, זהר שרון ורועי אופנהיים.
לדברי אופנהיים "המטרה של התזמורת היא לתת במה ליוצרים ישראלים ולהיות מעבדה ניסיונית למבצעים ולמלחינים צעירים".
"אנחנו רוצים לתפוס את התזמורת לא כז'אנר, אלא ככלי נגינה שאפשר לעשות אתו כל מיני דברים, ממש כמו גיטרה חשמלית.
אנחנו נראים כמו תזמורת, אבל חושבים כמו הרכב רוק.
אנחנו רוצים לנגן מוזיקה שאנחנו יצרנו, בלי תווית של סגנון מסוים.
חשוב לנו לשבור את הקונצפט המוכר של קונצרט, לפתוח אותו לדיון מחודש.
לכן הפרויקט הנוכחי שלנו משלב מוזיקה עם אנימציה".
זהר שרון משמש בתור מלחין הבית ומנהל אמנותי ורועי אופנהיים משמש בתור מנצח ומנהל אמנותי.
מלבדם, נגני האנסמבל אינם קבועים והם בוגרים של האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים ובתל אביב.
האנסמבל מונה בהופעותיו בין 12 ל-40 נגנים.
התזמורת היא עמותה רשומה הנתמכת על ידי משרד התרבות והספורט ועיריית תל אביב-יפו, ומקיימת סדרה שנתית של מופעים במסגרת "סדרת המהפכה" במשכן לאמנויות הבמה בתל אביב ובהיכל אמנויות הבמה הרצליה, והחל מ-2025 גם באודיטוריום חיפה.
בשנים 2008–2010 אימצה העיר ראשון לציון את התזמורת תחת חסותה של התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון, ולאחריה עברה התזמורת לחסות עיריית תל אביב.
התזמורת הופיעה עם אמנים מובילים במוזיקה הישראלית כמו ירמי קפלן ואביתר בנאי.
כחלק מהחזון הבינתחומי של התזמורת, היא מופיעה בשיתופי פעולה ייחודיים עם תיאטראות כגון הקאמרי וחיפה, וגופי מחול כגון ורטיגו, לצד מופעים המשלבים וידאו, קולנוע ומשחק.
בחו"ל הופיעה התזמורת בין היתר ברויאל אלברט הול, לונדון, בפסטיבל FITS ברומניה ובפסטיבל התיאטרון הבינתחומי של טביליסי.
זהר שרון ורועי אופנהיים זכו בפרס רוזנבלום לאמנויות הבמה מטעם עיריית תל אביב-יפו לשנת 2024 על פועלם במסגרת התזמורת.
זהר שרון זכה בפרס נבון לשנת 2024 לשימור וטיפוח תרבויות ישראל מטעם משרד התרבות על יצירתו המוזיקלית העשירה בתזמורת בכלל.
אדבר איתך - שתי שפות, אהבה אחת.
حب واعد.: מופע שירי האהבה העברי ערבי של תזמורת המהפכה בשיתוף בית הגפן - מרכז תרבות עברי-ערבי בחיפה, בהשתתפות נור דרוויש, תמר שאוקי, אכרם עודה ובר צברי.
רועי אנהיים, זהר שרון וניזאר אלכאטר אצרו את מיטב שירי האהבה הגדולים, העבריים והערביים, וצוות מתרגמים - שאדיה חאמד, ג'ודת עיד ויותם בנשלום בשיתוף הזמרים - יצרו להם תרגומים בשפה האחרת.
במופע זה מבוצעים השירים בבכורה עולמית בשפה האחרת.
המופע הוכתר כ" אירוע התרבות המרגש ביותר של 2024" (יעל שוב, טיים אאוט).
על הווידאו ארט, המגיש את המילים במקור לכל שיר תוך כדי השירה בשפה האחרת - אורן גבאי.
הבשורה על פי מונטי פייתון - קרקס מוזיקלי לתזמורת, מקהלה ותוכי מת: מופע שכתבו ביחד זהר שרון ורועי אופנהיים, שכולו באנגלית, וחוגג את הנונסנס והטירוף של חבורת מונטי פייתון.
הארכיון השופע שלהם בתוספת למעלה מ-70 משתתפים - מבן פרי (ציפורלה) במבטא בריטי מושלם ועד מקהלת מורן שמסתכלת על הצד הבהיר של החיים.
יצירה היא הכי פייתונית שיש ומאידך כולה made in Israel.
בבימוי משותף של רועי אופנהיים ואיתי זבולון ועם ברכת הדרך ממונטי פייתון, המופע צולל לאקווריום הדגים, מבקר בקמלוט, מספים אותנו לצד קצת ביצים ונקניקיות, וכמובן - עושה כבוד אחרון לנורווגי הכחול.
המופע גם זכה לאזכור באתר העולמי של מונטי פייתון.
על הווידאו ארט אמון אורן גבאי.
חובזה - תזמורת המהפכה מנגנת אתגר קרת: חמישה סיפורים מצחיקים, משונים, מופלאים ופיוטיים, של הסופר עטור הפרסים, אתגר קרת, מתלכדים לאירוע בימתי מרהיב אחד.
נהג אוטובוס שחושב שהוא אלוהים, טבח לוזר שמאוהב בלקוחה, "שלמה הומו כוס אל אומו" שמנסה להבין מדוע הילדים שונאים אותו, דני שמנסה לצבוע את העולם בצבעים עליזים, ילדה אחת שכל מה שרצתה שיהיו לה עיניים נוצצות - כולם מחפשים אחר האושר.
יצירה מקורית מפתיעה, בהשתתפות תזמורת המהפכה, זמרת אופרה וקבוצת הקאמרי | דור חדש.
על הבימוי רוני ברודצקי, על המוזיקה קובי ליליאן, ועל הניצוח רועי אופנהיים.
מצבי רוח - מופע לתזמורת בתנועה: מופע תנועה ייחודי של תזמורת המהפכה בעקבות פרלוד של שופן.
נגני תזמורת המהפכה נעים על הבמה תוך כדי נגינה כחלק ממסע חיפוש אחר התנועה המוזיקלית.
מסע מוזיקלי בימתי שמתחיל ב"פרלוד" של שופן ומוצא עצמו ב"מוזיקת יציאה" של רדיוהד.
הטקסט והבימוי במופע של רועי אופנהיים והמוזיקה של זהר שרון.
על עיצוב התנועה - אריאל וולף, ועיצוב הווידאו ארט בידי יואב כהן.
התאורה עוצבה על ידי קרן גרנק, הבמה - על ידי זוהר שואף, והתלבושות - על ידי רעות שייבה.
עידו ריקלין ערך את הטקסטים במופע.
על עיצוב הסאונד ולרי קוטלר ועל תכנות הווידאו ארט דניאל בסין.
לנוע בלי לזוז - פנטזיה מוזיקלית: יצירה בין-תחומית לשחקן, תזמורת ווידאו-ארט שהיא ביקורת נוקבת על הצד האפל של עולם היצירה.
מסע בדרכו הלא נודעת של יוצר הבורא עולמות חדשים ומנסה למצוא את מקומו בכל אחד מהם.
היצירה נכתבה ובוימה על ידי רועי אופנהיים ועידו ריקלין, והולחנה על ידי זהר שרון.
יואב כהן אמון על הווידאו ארט הייחודי, מירי לזר על עיצוב התנועה של השחקן וחברי התזמורת, ורונן נג'ר על עיצוב התאורה לאורך המופע.
ב-2024 העלתה התזמורת גרסה מחודשת של המופע בכיכובו של עידו ברטל.
חופרים בקלאסיקה: "טעימות" מתוך יצירות מופת קלאסיות (מאת באך, ויוואלדי, מוצרט, בטהובן, רימסקי-קורסקוב, גריג, מוסורגסקי, שוסטקוביץ') מתקופות שונות בתולדות המוזיקה המערבית שטעונות "אנרגיה רוקיסטית".
המופע מיועד לחטיבות הביניים והתיכונים.
פעימות: מופע לילדים לתזמורת, שחקן וסרט אנימציה של דודו שליטא.
המופע נוצר בתמיכת תוכנית "קלאסי לייק" של מפעל הפיס.
מופעי קלאסי רוק: מוזיקה ישראלית בעיבודים מחודשים לאמן / הרכב ותזמורת: הדג נחש ותזמורת המהפכה, דודו טסה ותזמורת המהפכה, עברי לידר ותזמורת המהפכה.
פרויקט האנימציה (התזמורת חיה בסרט): מוזיקה ישראלית מקורית וסרטי אנימציה שנוצרו במיוחד לפרויקט זה על ידי סטודנטים מהמחלקה לאנימציה בבצלאל וממחלקות למוזיקה באוניברסיטאות בישראל.
פטר והזאב - הסיפור האמיתי, מופע המבוסס על יצירתו של סרגיי פרוקופייב, פטר והזאב, בליווי סרט אנימציה מאת סוזי טמפלטון, עיבוד: אפרים סידון ורפי קדישזון.
קריין: איציק ויינגרטן (החליף את נתן דטנר).
היום בו נקבר מרטין בובר, מבוסס על תסכית מאת יהודה עמיחי (1968), מוזיקה: דניאל רן.
בשיתוף פעולה עם המרכז לאופרה פרינג'.
תמונות בתערוכה, בהשראת היצירה מאת מודסט מוסורגסקי, המופע נוצר עבור כנס השפה העברית בראשון לציון.
המופע מורכב משבע יצירות/"תמונות" מוזיקליות חדשות בשילוב וידאו-ארט, אשר נכתבו על ידי מלחינים ישראלים צעירים.
כל אחת מ"התמונות המוזיקליות" מנהלת דיאלוג עם טקסט עברי המופיע כ"תמונת" וידאו-ארט.
המדריך ב"מוזיאון המוזיקלי" הוא ג'קי לוי.
2013: עברי לידר ותזמורת המהפכה - בהופעה חיה (עם עברי לידר)
2015: הדג נחש ותזמורת המהפכה - בהופעה חיה (עם הדג נחש)
2015: בילי שוורץ - פסקול המחזמר בהשתתפות תזמורת המהפכה.
2022: ג'ונגל בחוץ - שיר עם גידי גוב, תרגום לעברית של It's a jungle out there של רנדי ניומן.
2024: אדבר איתך - קליפ בעברית וערבית של תזמורת המהפכה בהשתתפות אכרם עודה ודיקלה.
2024: נור דרוויש ותזמורת המהפכה, הכניסיני תחת כנפייך
2024: גרשווין - גרסת המהפכה - אלבום עיבודים ליצירות הגדולות של המלחין האמריקאי הגאון וכן פנטזיות בהשראתו שהלחינו ועיבדו מאיה בלזיצמן, גיא מינטוס ויונתן אלבלק.
2024: החבדניקים - פסקול המחזמר, בהשתתפות תזמורת המהפכה.
תזמורת דיוואן מזרח-מערב היא תזמורת סימפונית רב-תרבותית המקבצת נגנים ממדינות שונות ובפרט יהודים וערבים אשר נוסדה בשנת 1999 על ידי המאסטרו דניאל בארנבוים וידידו אדוארד סעיד.
מטרת התזמורת היא לעודד יצירה משותפת של אמנים ממדינות עוינות בסכסוך הישראלי-ערבי וכן להופיע בכל אותן מדינות, כמו גם במדינות אחרות.
בארנבוים הגדיר את התזמורת כ ותיאר את הסיבות להקמתה:
שמה של התזמורת נגזר משמו של אוסף פואמות בעל אותו שם של יוהאן גתה.
בתזמורת מנגנים ישראלים (יהודים וערבים), פלסטינים, לבנונים, סורים, מצרים, איראנים וכן בני לאומים רבים שונים מעבר לסכסוך הישראלי-ערבי ובהם ספרדים.
התזמורת מקבלת את חסות ממשלת ספרד וזוכה ממנה לסיוע ותמיכה.
מיזם נוסף שמהווה המשך לתזמורת הוא אקדמיית ברנבוים-סעיד.
התזמורת יוצאת לסיבוב הופעות מדי שנה והופיעה באירועים רבים לאורך השנים.
בין האירועים הבולטים ניתן לציין את הופעתה בפני בנדיקטוס השישה עשר (2012), את פסטיבל הפרומס (מספר פעמים), כאשר במהלך פסטיבל הפרומס 2012 הייתה התזמורת הראשונה מאז 1942 לבצע את כל תשע הסימפוניות של בטהובן בפסטיבל זה.
כמו כן התזמורת זכתה בפרס פרמיום אימפריאלה מטעם קיסרית יפן, בשנת 2007.
הסרט הדוקומנטרי "ידיעה היא ההתחלה" שנעשה על התזמורת זכה בפרסים רבים, ובהם פרס אמי הבינלאומי (The International Emmy Award) לסרט דוקומנטרי.
תזמורת הגדנ"ע הייתה תזמורת סימפונית ישראלית של נערים ונערות בגילאי 12–18 שהוקמה בשנת 1953 במסגרת הגדנ"ע והופיעה בארץ וכן בחוץ-לארץ, שם זכתה להצלחה ותהילה וגם זכתה ארבע פעמים במקום הראשון בתחרויות בינלאומיות.
התזמורת הייתה הבסיס וקרש הקפיצה לנגניה הצעירים להשתלב מאוחר יותר בתזמורות הסימפוניות המקצועיות המובילות ובחיי המוזיקה הקלאסית בישראל.
בשנת 1957 קיבלה התזמורת תגבורת של נגנים מתזמורת צה"ל ושינתה את שמה ל"תזמורת גדנ"ע-צה"ל" או "תזמורת הנוער הישראלית" .
רעיון הקמת התזמורת נהגה בשנת 1953 על ידי אלוף-משנה עקיבא עצמון, המפקד (השני) של פיקוד הגדנ"ע, שבנעוריו ניגן מוזיקה קלאסית בכינור.
הוא ניסח את חזונו במנשר מיוחד שכתב לקראת הקונצרט הראשון של התזמורת:
עצמון גייס תקציבים והתמסר להיבטים הלוגיסטיים והמִנהליים, ונעזר בהיבטים המקצועיים-מוזיקליים של הקמת התזמורת בעמנואל עמירן-פוגצ'וב, מפקח מרכז במחלקת הפיקוח על החינוך המוזיקלי שליד משרד החינוך והתרבות, ובעוזרו בן-ציון אורגד, שניהם מלחינים בעצמם.
כמנצחים של התזמורת וכמדריכיהם של 71 הנערים והנערות שנקבצו ובאו להשתתף בתזמורת, נבחרו המוזיקאים ארטור גלברון מירושלים ואיתן לוסטיג מתל אביב.
לימוד נגינת היצירות והחזרות לקונצרט הבכורה נמשכו כחמישה חודשים, בסופי-שבוע במחנה הגדנ"ע בגבעת אולגה, שהוכשר והותאם לקליטת הנגנים.
שני המנצחים-מדריכים היו צריכים להתגבר על קשיים רבים, בהם חוסר בנגנים של ויולות (נגני כינור היו בשפע), חוסר בנגנים בכלי נשיפה למיניהם והיעדר ניסיון של רוב הנגנים בנגינה משותפת בצוותים תזמורתיים.
בחופשת הפסח של שנת 1953 נקראו הנגנים הצעירים לכנס של חמישה ימים מרוכזים ומפרכים של הכנות לקונצרט ובתוספת של אימוני גדנ"ע רגילים כמו תרגילי סדר, מסעות לילה ואימון גופני.
בתום הכנס התקיימה מעין חזרה גנרלית, שאליה הוזמנו בני המשפחות ומורי הנגינה של הנגנים, לקראת קונצרט הבכורה הפומבי, שנערך בחודש אוגוסט בבית ציוני אמריקה בתל אביב.
התזמורת ניגנה יצירות של יוהאן סבסטיאן באך, אנטוניו ויוואלדי, וולפגנג אמדאוס מוצרט, פרנץ שוברט ובלה בארטוק, וכן שתי יצירות של מלחינים ישראלים: קראל שלמון וחנוך יעקבי, וזכתה לתשואות הקהל.
המנצח והפסנתרן אריה ורדי שימש בעבר כמפקד התזמורת.
התזמורת לא הייתה תזמורת צועדת של בני-נוער שמנגנת בעיקר בכלי נשיפה, תופים ומצלתיים, אלא תזמורת סימפונית, שהקנתה לנגניה ערכים חינוכיים ותרבותיים של למידה ונגינה בצוותא של מוזיקה קלאסית והופעות בפני חיילים וקהל מאזינים צעירים, שבחלקם לא נחשפו קודם לכן למוזיקה קלאסית.
זו הייתה תזמורת נוער של חובבים שלא קיבלו שכר בעד נגינתם, שהקדישו את זמן הפנאי שלהם לתזמורת בהתנדבות.
מספר נגנים היו מבאר שבע, שנחשבה אז לפריפריה, והגיעו לחזרות חרף הקשיים.
המועמדים נדרשו לעמוד במבחני כניסה קפדניים.
הנגנים קיבלו מהגדנ"ע מזון ולינה בכנסים השנתיים כשם שקיבלו גדנ"עים אחרים בפעילויות אחרות.
ההוצאות השוטפות של התזמורת כוסו על ידי פיקוד הגדנ"ע, וכאשר יצאה התזמורת למסעות בחוץ-לארץ גויסו תרומות מגופים לא-מסחריים.
בקונצרטים הראשונים של התזמורת הופיעו הנגנים בחאקי וחולצות צהובות, ואילו הסולן בן ה-10 דניאל בארנבוים (לימים פסנתרן ומנצח נודע) הופיע ליד הפסנתר במכנסיים קצרים לבנים.
לימים לבשו כל הנגנים חולצות לבנות.
להופעות בחוץ-לארץ לבשו ביגוד יצוגי עם סמל הגדנ"ע.
מדי שנה, בחופשות מבית הספר, התקיימו כנסים שאליהם זומנו נגני התזמורת לחזרות ואימונים אישיים לנגינה של יצירות חדשות.
בכנסים התגבשה חברות בין הנגנים, שהולידו גם מספר זוגות נשואים.
עם זאת, נשמרה המסגרת הטרום-צבאית של הגדנ"ע (משמעת, מסדרי בוקר, תרגילי סדר, שמירות) והתקיימה פעילות ספורט.
נבחרות של כדורסל ושל כדורגל ייצגו את התזמורת בתחרויות עם קבוצות אחרות.
כנסים כאלה התקיימו בגבעת אולגה, בעין זיתים (ליד צפת), ברמת אביב (שייח' מוניס), בגלילות, בכפר הנוער הדסים ובבן שמן.
בשנת 1953/54, לאחר קונצרט הבכורה, הופיעה התזמורת בניצוחם של גלברון ולוסטיג ברחבי הארץ, במחנות צה"ל, ובערים תל אביב, ירושלים, חדרה, נתניה, רמת גן, באר שבע ועוד.
את המנצחים גלברון ולוסטיג החליף המנצח הצעיר עמי מעייני, שהיה הכנר הראשון בראשיתה של התזמורת, ולאחר מכן למד ניצוח אצל לוסטיג.