tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשב"כ ובמשטרה קיימים אגפים שונים ולעיתים גם חופפים האחראים על עבירות ביטחוניות וסיכול ריגול, מניעה ואיתור עבירות ביטחון מידע ומעבר על צנזורה, בין אם בצה"ל, בשירות הביטחון בכלל או על ידי אזרחים ובפרט מול גורמי חוץ.
כמו מניעה וטיפול בפעולות ריגול מחוץ ובתוך שטחי מדינת ישראל.
בין העבירות הביטחונית נמנות פגיעה בביטחון לאומי, סיוע לאויב במלחמה, ריגול, בגידה, מעילה בתפקיד, ועבירות ביטחון מידע וצנזורה.
הלחימה בטרור היא חלק מביטחון פנים אך גם החוץ של מדינת ישראל.
בין מאמצי הלחימה בטרור נמנים: סיכול: מימון טרור, טרור יהודי בישראל, טרור ערבי בישראל, פשעים נגד האנושות, סיוע לאויב במלחמה, ושמירה על החוק למניעת פגיעה במדינת ישראל באמצעות חרם.
לרבות שיתוף פעולה מול אינטרפול בעניינים אלו.
בישראל קיימים ריבוי גופים העוסקים במניעה, סיכול ושמירה על הסדר הציבורי ושלום הציבור מפני טרור, מבפנים ומבחוץ; לרוב תוך חלוקת אחריות על אזורי שטח שונים.
המשטרה עוסקת בטיפול בפניות בנושאי עבירות גוף כמו אונס, תקיפה, הטרדה, אלימות, אלימות במשפחה, חטיפה, איום (הפחדה) (חוק מניעת הטרדה מאיימת), אלימות מינית.
עם עליה בתקופת מגפת הקורונה.
בהתייחס לעבירות מין שנמצאות תמידית בעליה; קיימים מחקרים הטוענים כי מדובר בשלב התפתחותי נפוץ בקרב גברים בגיל ההתבגרות, כשאם הנער לא עובר אותה בשלב זה כנראה יקיים אותה בשלב מאוחר יותר.
ואף אונס ושימוש בסם אונס.
עבירות תקיפה כוללות עבירות בהם נעשה שימוש באלימות פיזית כלפי אדם אחר, עבירות מין, שוד, תקיפת עובדי ציבור, איומים ועוד.
בשנת 2023 בתיקים הנוגעים לתקיפה (כולל של עובדי ציבור) אירע זינוק של 17% ליותר מ-60 אלף בעבירות תקיפה על פי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה חלה עלייה בשיעורי ההיפגעות החל משנת 2020. בשנת 2023 הייתה קפיצה חדה בשיעור ההיפגעות מעבירות אלימות שהיה הגבוה ביותר מזה עשור.
למרות הגידול בשיעור ההיפגעות בעבירות פרט, רוב הנפגעים לא דיווחו על הפגיעה למשטרה.
שיעור הדיווח למשטרה הנמוך ביותר בעשור האחרון היה בשנת 2023.
רצח יכול לקרות כחלק מאלימות במשפחה (רצח נשים בישראל) או כהתאבדות.
במקרי ארגוני פשע הוא מגיע לאחר איום ברצח ולרוב מבוצע על יד רוצח שכיר, בהתנקשות או סיכול ממוקד, לעיתים תוך הפעלת אמצעי טיוח רצח כהתאבדות.
בשנת 1975 נפתחו בישראל 44 תיקי רצח ובשנת 1980 נפתחו 80 תיקים.
זהו מספר הנרצחים הגבוה בתולדות המדינה.
בין שנת 2011 ל-2022 הייתה ירידה עקבית במספר מקרי הרצח בקרב יהודים – כ-60% במצטבר.
בשנת 2016 היו בחברה היהודית והנלווים אליה 46 מקרי רצח ובשנת 2022 היו 38 מקרי רצח.
בשנת 2023 הייתה עליה ברציחות בחברה היהודית ב-2023 נרצחו בישראל 53 יהודים ו-5 זרים וב-2024 נרצחו בישראל 44 יהודים ו–11 זרים.
העלייה בשנת 2023 הביאה את שיעור הנרצחים חזרה לשיעור שהיה בשנים 2013-2014. בשנת 2025 הייתה עלייה של 18% במספר הרציחות וניסיונות הרצח.
בקרב הערבים משנת 2015 עד 2021 יש עליה מתונה במספר מקרי הרצח, בשנת 2022, השנה בה הופעלה תוכנית "מסלול בטוח", ירידה מתונה, ומשנת 2023 ואילך יש זינוק משמעותי במקרי רצח:
בשנים 2018–2022 נרצחו 126 נשים בנות 13 ומעלה שהיו כ-17% מכלל קורבנות הרצח באותה תקופה.
בשנת 2023 נרצחו 33 נשים, מספר הרציחות הגבוה ביותר עד לאותה שנה.
בשנת 2024 מספר הנשים שנרצחו היה הגבוה ביותר מאז קום המדינה – 36 נשים.
התעללות ופגיעה בחסרי ישע לרוב מתייחסת להתעללות בילדים, התעללות בחוסים, חשיפה להזנחה והתעללות בגיל הרך בישראל, התעללות בקשישים, והתעללות בבעלי חיים.
בשנים 2006 וכן ב-2013 עלה לסדר היום הציבורי ולמוקד תשומת הלב הציבורית נושא ההתעללות בחסרי ישע, ובפרט קטינים ובמעונות יום.
יש מקרים של פגיעה בקטינים במדינת ישראל; החל מהטרדות מיניות וביצוע מעשים מגונים בתחבורה ציבורית בנוכחות קטינים, דרך פגיעה פיזית מכוונת בקשישים וקטינים, ואף רצח .
בקטגוריות עבירת המין נכללות אלימות מינית, אונס, ניצול מיני, חטיפה, והטרדה מינית.
לפי נתוני איגוד מרכזי הסיוע לנפגעות ונפגעי תקיפה מינית בישראל על אלימות מינית בישראל אחת מתוך אחת בישראל עוברות הטרדה מינית, אחת מ-5 עוברות אונס.
כששיעור העוברים הטרדות מיניות בגיל קטינות כפדופיליה כמעט זהה בין גברים לנשים.
תקריות גזעניות ופשעי שנאה הכוללים גם אלימות, ממשיכים להתרחש בין האוכלוסיות השונות המרכיבות את מדינת ישראל למרות חובות השוויון ושוויון ההזדמנויות במדינת ישראל, ובפרט כלפי מיעוטים בישראל.
רוב פשעי השנאה בישראל נובעים מגזענות ומתבטאים באפליה, הסתה ובפשעי שנאה על רקע דתי.
לפי טענות של גורמים פלסטינים, בשנים 2005–2015 היו 11,000 התקפות על פלסטינים על ידי יהודים ביהודה ושומרון ובמזרח ירושלים, כולל פעולות תג מחיר.
בשנים 2010–2015 נרצחו שלושה פלסטינים בהצתות.
דווח על הצתות ורכוש ב-15 בתים, 20 מסגדים וארבע כנסיות.
בארבעת החודשים הראשונים של 2018, היו 13 מקרים של פשעי שנאה שביצעו יהודים נגד פלסטינים.
במקביל גם התקיימו גם פעולות טרור ערבי כנגד יהודים.
מקרה מיוחד של פשעי שנאה התרחש בספטמבר 2007, כשנעצרו 8 מחברי הארגון הנאו-נאצי פטרול 36 אשר עסקו בתקיפת חרדים, הומוסקסואלים ועולים מאתיופיה.
קיימים מחקרים המראים על קורלציה בין פתיחת חקירה פלילית, העמדה לדין והרשעות וייחוס עדתי.
בין אם כמשוא פנים בבית המשפט או נטייה עדתית.
עבירות הרכוש הנפוצות ביותר הן: פריצה, שוד, גנבה, גנבת רכב, הסגת גבול (פלילי), הסגת גבול (אזרחי).
קיימים גם שוד קברים, שוד ימי, ועבירה על חוק העתיקות.
מאז תחילת שנות ה-90 חלה עלייה בשיעור מעשי השוד בישראל.
משנת 2013 עד שנת 2020 הייתה מגמת ירידה בעבירות רכוש בכלל ובגניבות רכב בפרט אך משנת 2020 חלה עליה במגמות אלה.
בשנת 2023 הייתה עליה של עשרה אחוזים בעברות הרכוש לעומת שנת 2022 ונקבע בה שיא שלילי במספר עברות רכוש מ-2018 בעבירות רכוש נכללים גם הונאות ביטוח.
פשע כלכלי יכול לבוא בצורות שונות כמו: מעילה, סחיטה, קבלת דבר במרמה, השתמטות ממס, חשבוניות פיקטיביות בישראל, הון שחור, הלבנת הון, שוק שחור, זיוף תעודות, הונאות אשראי, הימורים וגנבת זהות.
משטרת ישראל מפעילה מערך לאיתור ניסיונות הלבנת הון והעברות לא מאושרות דרך הבנקים.
ענף הסחר בסמים מהווה מקור רווחי לבודדים, כנופיות ומשפחות פשע, לאור היותו אפשרות לרווח כספי קל ומהיר.
סחר בסמים אינו חוקי לפי פקודת הסמים המסוכנים, בישראל התקיימה לגליזציה של סמים קלים לשימוש עצמי.
משטרת ישראל עדין מקיימת מלחמה בסמים המובאים למטרות סחר רחבות היקף בהקשר פנימי וחיצוני כאחד.
כשמתקיימת רשת הברחת סמים קשים מחוץ לארץ לארץ, וייצור עצמאי של סמי פיצוציות וקנאביס; במעבדות סמים ביתיות.
בישראל לא קיים עונש מוות על סחר בסמים.
המשטרה עוסקת בטיפול בעבירות תנועה כמו מעברי הולכי רגל באור אדום, מהירות רכב, נהיגה בגילופין, שימוש בסלולר בזמן נהיגה ועוד.
בין השנים 2017–2022 ירד מספר מקרי פשיעות הסייבר בישראל.
למשטרת ישראל מענה להתקפות סייבר ופריצות מידע נגד ארגונים ממשלתיים ופרטיים כאחד; אך לא קיימים מענים בהתאם לזכות לפרטיות וחוק הגנת הפרטיות לאינדיבידואלים שחוו פגיעה שכזו.
רוב מקרי הפשיעה בחקלאות היו בענייני גנבת צאן או בקר, או תנובה מזדמנת על ידי עוברי אורח.
היו מספר ענפי סחר בבני אדם לישראל, כחטיפה למטרות עבודה בזנות ולעבודה חקלאית.
לישראל מסתננים עובדים זרים כשוהים בלתי חוקיים ללא אשרות עבודה ישראליות, כמו דרך מעברי גבול ללא אישור ובניגוד לחוק הכניסה לישראל.
פשיעת אוכלוסיות יכולות להיות ולהתבטא בכל תחום פשיעה, כשקיימים סוגי פשיעה ועבירות ייחודיים שנפוצים יותר בהתייחס לאוכלוסיות השונות.
מנהלת המכון הלטינו-אמריקאי של הוועד היהודי האמריקאי בוושינגטון די.
דינה סיגל ומספר קרימינולוגים נוספים טענו בספרם "Global Organized Crime" שנכון לשנת 2003, חלק משמעותי מהפשע בישראל (במיוחד פשעי רכוש) מבוצע על ידי תושבי הרשות הפלסטינית אך נתונים עדכניים יותר של משטרת ישראל סותרים את טענתם.
פשעי צווארון לבן לרוב מתייחס לעובדי ציבור ואקדמיה שלצורך קידום מאוויהם או עצמם משתמשים בתכסיסים ופעולות שחיתות כמו מעבר על דיני עבודה, דיני חוזים, דיני מכרזים, שוחד, טובות הנאה, מעילה, מרמה והפרת אמונים, סחיטה מינית ברשת, הטרדה מינית ואף סחיטה, במטרה לקדם את עצמם ורצונותיהם.
עובדי ציבור כפופים ל"חוק שירות המדינה (משמעת), תשכ"ג-1963".
אלימות כלפי קטינים היא בעיה גם בישראל.
בשנת 1999 תועדו כ-7,000 מקרים של פשעים נגד קטינים שכללו תקיפה פיזית (54%), הטרדה (37%) והתעללות פיזית חוזרת (9%).
עם זאת, קטינים ישראלים אינם רק קורבנות הפשע אלא לעיתים גם המבצעים.
אלימות של בני נוער בבתי ספר היא בעיה בישראל; המחקר הגדול הראשון על פשיעה של בני נוער במדינה של ט' הורוביץ ומ' אמיר ב-1981 הצביע על שלוש צורות אלימות עיקריות בבתי ספר בישראל: גניבה, פריצה, וונדליזם.
מחקרים העלו שצעירים ערבים ישראלים אלימים יותר מיהודים.
עובדה זו יוחסה להבדלים תרבותיים, חברתיים וכלכליים.
המאבק נגד הפשע המאורגן בישראל נעשה מתוקף חוק מאבק בארגוני פשיעה והמועדות הרבה לפשיעה חזורת.
הפשע המאורגן בישראל גדל באופן דרמטי במדינה מאז שנות ה-90 והוא מתואר על ידי ה-BBC ומשטרת ישראל כפורח ביותר.
קבוצות הפשע המאורגן הישראלי הרחיבו את פעילותן במדינות זרות כמו ארצות הברית, דרום אפריקה והולנד.
לפי דו"ח משטרת ישראל, הפשע המאורגן עוסק בעיקר בסחר בסמים, סחר בנשים למטרת ניצול מיני מסחרי, הימורים אסורים, תחנות דלק פיראטיות וסחיטה (עבירה) ודרישה לפרוטקשן בענף הנדל"ן.
רוב ארגוני הפשיעה בישראל מעורבים בפשעי דרישות דמי חסות, אלימות, איומים, סחיטה (עבירה), נשיאת נשק ללא רישיון נשק.
פשיעת שוטרים באה לידי ביטוי באופנים שונים כמו פשיעת צווארון לבן, אלימות שוטרים וכן פעולות המתרחשות לאחר סיום שירות כפרשת השוטרים הנוקמים.
לרבות פגיעה בחופש הביטוי ומעצרים בלתי חוקיים או ללא צו בית משפט.
בתי הסוהר בישראל מתופעלים על ידי שירות בתי הסוהר והאסירים מוגדרים כחוסים.
לפי פקודת בתי הסוהר 'התייחדות אסירים ועצורים' 04.47.00 קיימת זכות התייחדות אסירים או עצורים עם בני זוגם כביקור התייחדות במילוי טופס והמלצת מנהל אגף.
בנוסף קיימת אפשרות בקשת חנינה מנשיא המדינה בהוכחת שיקום משמעותי או כליאת שווא.
בשנת 2014–2017 עלתה לסדר היום הציבורי פרשת הסרסור בסוהרות בכלא גלבוע, בה קצין סרסר בסוהרות-חיילות לטובת שוחד מצד עצירים ביטחוניים.
לפי נתונים רשמיים רק כרבע מהאסירים המוחזקים בבתי הסוהר בישראל הם יהודים.
73 אחוז מהאסירים בסך הכל הם אסירים ביטחוניים לא יהודים ואסירים פליליים לא-יהודים מספר הקטינים מיהודי ביתא-ישראל הכלואים בכלא אופק הוא כ-20%–27% מתוך 135 אסירים קטינים ו-27 מתוך 65 אסירים יהודים בכלא זה.
פַשִיְרט (בהונגרית: Fasírt) היא קציצת בשר ואחת ממנות הבשר הנפוצות ביותר בהונגריה.
הפשירט עשויה בדרך כלל מבשר חזיר, בקר או הודו קצוץ או טחון גס, ביצה ולחמניות מקמח לבן ספוגות במים שנסחטו.
הפשירט מטוגנת בשמן או בשומן, אבל במקומות אחרים בעולם מכינים אותה גם על גריל (מזכיר קבב).
הפשירט הוא אחת התוספות הפופולריות ביותר לפוזלק.
המנה שהייתה עשויה מבשר טחון מתובל מאוד הייתה מוכרת כבר בימי קדם.
המאסטר שף הרומי ומחבר ספרי הבישול מרקוס גאביוס אפיקיוס הכין אותו לפי המתכון הבא:
"הסר את סיבי השריר מהמולים המבושלים, חתך אותם לחתיכות קטנות מאוד, ואז ערבב אותם עם קמח כוסמין מבושל, ביצים, פלפל שחור וגארום.
לאחר לישה תכין ממנו כדורים קטנים עם צנוברים ופלפל שחור באמצע."
לפי המחבר ולפי ספר הבישול המיוחס לו מהמאה ה-1, הרומאים הכינו קציצות גם מדיונון, תמנון, שרימפס, סרטן, מח, רכיכות וכמובן בשר, עוף, טווס, חזיר וארנב.
לפי אפיקיוס, הבשר הקצוץ מהסוג הזה המשובח ביותר היה עשוי מטווס.
ההכנה הייתה דומה מאוד לפשטידות הבשר של היום.
המרכיבים לבשר הקצוץ דק היה עם ביצים ולחם ספוג ביין אדום.
מקור השם ההונגרי של המנה מהפועל הגרמני faschieren וגרסת התואר (faschiert) היא טחון או קצוץ, וייתכן שהוא נכנס לאוצר המילים ההונגרי לאחר ששמעו את הביטוי הגרמני האוסטרי faschiertes fleisch (בשר חתוך).
בסלובקית המאכל נקרא בשם דומה: "פשירקה".
קיימות אינספור גרסאות של קציץ הבשר, החל בגודל של אגוז מלך, אפילו "קציץ בחתיכה אחת (בדומה ל"קלופס") העשוי מבשר טחון, כלומר גודל בשר טחון כרולדת קציצות בשר מוארכת שנאפית בחתיכה אחת.
אנשים רבים מסבירים את השם בשר חתוך או קצוץ בכך שהבשר הדרוש למנה לא נטחן מזמן, אלא נחתך לחתיכות קטנות, או לקוביות, וכך הוכנה מסת הבשר.
לדברי אחרים, בניגוד לפשירט, הם לא הכינו ממרכיבי הלישה קציצות בשר קטנות, אלא טיגנו את המסה ביחד ולאחר מכן חתכו אותה להגשה לפרוסות דקות.
פשע באמריקה הלטינית הפך לבעיה מרכזית באמריקה הלטינית.
ובעיקר בשנים שעברו מהמעבר משיטת שלטון משטר סמכותני לדמוקרטיה; כשבין השנים 2017-2000 האזור חווה יותר מ-2.5 מיליון רציחות.
יש הרואים באי-שוויון חברתי גורם מרכזי לרמת האלימות באמריקה הלטינית, בה המדינות נכשלות עקבית במניעת פשיעה וכשהפשע המאורגן אף פעיל וחותר להשתלט על אזורים במדינה, בהם המדינה אינה מסוגלת לסייע לחברה, כמו בקהילות עניות.
מלבד העלות האנושית הישירה, העלייה בפשיעה ובאלימות הטילה עלויות חברתיות משמעותיות והקשתה על תהליכי הפיתוח הכלכלי והחברתי, הגיבוש הדמוקרטי והאינטגרציה האזורית באמריקה הלטינית.
לפי הפייננשל טיימס באזור מתקיימים קרוב ל-40% מסך כל מקרי הרצח בעולם, ולמרות שהוא ביתם של רק 9% מאוכלוסיית העולם.
על פי LAPOP, אחד מכל ארבעה אמריקאים לטיניים הותקף ונשדד בשנת 2018. אמריקה הלטינית לכודה במעגל קסמים, שבו הצמיחה הכלכלית מסוכלת על ידי שיעורי פשיעה גבוהים, מה שמוביל רבים להאמין שבגלל חוסר ההזדמנויות הכלכליות באזור, אמריקה הלטינית אינה יכולה לנווט את דרכה החוצה מהבעיה.
עם זאת, ישנם גורמים רבים התורמים לבעיית הפשיעה והאלימות באמריקה הלטינית, כגון סחר בסמים, קרטלים ושחיתות במערכות הפוליטיות והמשפטיות.
סטטיסטיקות עדכניות מצביעות על כך שככל שעובר הזמן הפשיעה באמריקה הלטינית הופכת לבעיה גדולה יותר באמריקה הלטינית.
אמנסטי אינטרנשיונל הכריזה על אמריקה הלטינית כאזור המסוכן ביותר בעולם לעבודת עיתונאים.
הבנק הבין-אמריקאי לפיתוח מעריך כי התוצר המקומי הגולמי לנפש באמריקה הלטינית היה יכול להיות גבוה ב-25% אילו שיעורי הפשיעה באזור היו שווים לממוצע העולמי.
באופן דומה, הבנק העולמי זיהה מתאם חזק בין פשיעה לאי-שוויון בהכנסות.
איגודי עסקים באזור מדרגים את הפשיעה כבעיה מספר אחת המשפיעה לרעה על סחר והשקעות.
אלימות הקשורה לפשיעה מהווה גם את האיום הגדול ביותר על בריאות הציבור, ופוגעת ביותר קורבנות מאשר איידס או מחלות זיהומיות אחרות.
חוקרי הבנק העולמי הוכיחו קיומה של 'אינרציה פלילית', שבה ששיעורי הפשיעה הגבוהים נמשכים זמן רב גם לאחר שהסיבות החברתיות-כלכליות הסמויות להופעתן נעלמו או טופלו באמצעות התערבויות מדיניות..
סיבה נוספת שנתנו החוקרים לפשיעה הנמשכת באמריקה הלטינית היא מערכת החינוך היסודי הציבורית הגרועה, שלטענתם "הולידה צעירים ללא עבודה או ציפיות לתעסוקה - ובכך מלבה את הבעיה הגוברת של אלימות הכנופיות במרכז אמריקה, מקסיקו, ג'מייקה, טרינידד, קולומביה וברזיל."
בקולומביה: קיימות 3 קבוצות טרור עיקריות הפועלות במדינה והם:
השיחות האחרונות שהיו בין המדינה ל-ELN היו בשנת 2008 ובשנים האחרונות ה-ELN החל לפעול בשיתוף עם ה-FARC.
אולם, לאחרונה ה-ELN הביע נכונות להצטרף לשיחות השלום של ה-FARC מול הממשל בתהליך רשמי באוסלו.
ונצואלה בעבר העניקה תמיכה ל-ELN ול-FARC ולשתי הקבוצות היו נוכחות ארוכה בשטחיה.
אולם כל זה השתנה בשנת 2011 בעקבות הסכם ונצואלה-קולומביה בנושא גבולות וביטחון, וכשהנשיא הוגו צ'אווס הצהיר כי ממשלתו לא תתיר נוכחות של קבוצות חמושות בלתי-חוקיות בשטחי ונצואלה.
נכון ל-2013, לאחר מותו של צ'אווס רוב האנשים משערים כי שיתוף הפעולה בין וונצואלה לקולומביה בנושא הגבולות תימשך.
פעילי זכויות אדם באזור מאשימים תכופות קבוצות פארא-מיליטריות כ-FARC ו-ELN בטבח, "היעלמויות", התנקשות, חטיפה, מקרים של עינויים וסחיטה.
בקובה: מאז 1982 הוכרזה קובה כמדינת חסות לטרור (יחס עם איראן, סודאן וסוריה).
לפי דו"ח הטרור משנת 2011 קובה העניקה מקלט לחברים נוכחים ולשעבר של ה-Basque Fatherland and Liberty (ETA) וטיפול רפואי ופוליטי ל-FARC הקולומביאנים- כשקובה גם סייעה בשיחות השלום בין ה-FARC לממשלה הקולומביאנית.
ממשלת קובה העניקה מקלט למבוקשים מארצות הברית וכן העניקה להם סיוע בתחום הדיור, רפואה ומזון.
במקסיקו: במשך 6 שנות כהונתו של הנשיא פליפה קלדרון (2006-2012) עלו שיעורי הרצח הקשורים לפשע המאורגן לבין 47,000 - 65,000 מקרים.
מקסיקו היא נקודת המעבר העיקרית של הסחר בקוקאין והמקור העיקרי לייצור וסחר במריחואנה, מתאמפטמין והרואין.
ארצות הברית הערכיה כי הרווח מסחר בסמים שחוזר למקסיקו מארצות הברית עומד על בין 8-22 ביליון דולר.
שוק רווחי זה יצר תחרות על מי ישלוט בנתיבי הסחר לארצות הברית ובחלקים של הסחר הפנים מדינתי בסמים, שהולך וגדל.
ממשלתו של קלדרון שם במוקד מדיניותו את המאבק בארגוני הסחר בסמים- DTOs, דבר שגרם למעברם לאזור מרכז אמריקה.
וכן להסבה בסחורה הנסחרת, שגרם למעבר מסחר בסמים לסחר בבני אדם, לחטיפות, סחיטות, גניבות ועוד.
ה-"transnational criminal organizations (TCOs) דרך יצירת שיתוף פעולה ביטחוני כפתרון לבעיה, ביקש ממקסיקו בשנת 2008 את עזרתה של ארצות הברית.
בשנים האחרונות הפעילויות והרציחות של ה-DTOs הפכו לאכזריות במיוחד, אולם עד לשנת 2012 לא הוכרזו קרטלי הסמים המקסיקנים כארגוני טרור שכן לא היה ניתן להגדירן כקבוצות טרור, אלא אולי ניתן להגדירם כמאפיות.
הקרטלים והכנופיות חוטפים בין היתר נשים ונערות לשימושן כשפחות מין אישיות.
לפני מלחמת הסמים במקסיקו, היו כ-300 רציחות בסיודאד חוארס בשנת 2007. בשנת 2010, דיווחו פקידי המדינה על שיא של 3,622 מקרי רצח.
עם שיעור של 272 רציחות לכל 100,000 תושבים, העיר סיודאד חוארס לבדה הייתה בעלת שיעור הרציחות הגבוה ביותר בעולם, אם כי השיעור ירד בהתמדה מאז והגיע לכ-300 רציחות בלבד בשנת 2015.
בוונצואלה: ונצואלה תומכת ב-FARC, באיראן ובחזבאללה, אולם בהקשר ל-FARC הכל השתנה בשנת 2011 בעקבות הסכם ונצואלה-קולומביה בנושא גבולות וביטחון, וכשהנשיא צ'אווס הצהיר כי ממשלתו לא תתיר נוכחות של קבוצות חמושות בלתי-חוקיות בשטחי ונצואלה.
בהקשר לאיראן, ונצואלה מעניקה לה שיתוף פעולה כלכלי, פיננסי ודיפלומטי.
ראש הפיקוד הדרום אמריקאי, הגנרל דאגלס פרייזר, טען כי אין חשש ממשי מחבירה בין ונצואלה לאיראן שכן חבירה שכזו היא בעיקר דיפלומטית וכלכלית, וכי החשש האמיתי מכך עלול להיות בעקבות העמקת הקשרים עם ארגון הטרור חזבאללה.
שכן גם בהפיגוע בבניין הקהילה היהודית בארגנטינה משנת 1994 בבואנוס איירס היו מעורבים משתפי-פעולה וונצואליים.
בנושא גרעין: בשנת 2009 הכריז צ'אבס על שיתוף-פעולה איראני וונצואליאני להקמת תוכנית גרעין וונצואלית למטרות שלום.
ב-2010 הסכימה רוסיה להעניק לוונצואלה סיוע בתחום הגרעין.
אולם ב-2011 לאחר האסון הגרעיני בפוקושימה, החליט צ'אבס להשהות את תוכנית הגרעין שלו.
באזור המשולש הגבולות שבין ארגנטינה, ברזיל ופרגוואי: ובפרט הערים פוז דו איגואסו ועיר סיודד דל אסטה קיימות אוכלוסיות מוסלמיות גדולות.
כשאזור זה משמש מזה זמן רב להברחות וסחר בנשק וסמים, הברחת סחורה גנובה, זיוף מסמכים והונאות מטבע, לרבות הלבנת הון וייצור והתנעה של סחורות גנובות.
ונצואלה מדורגת גבוה גם ברמה הבינלאומית בקרב המדינות עם שיעורי החטיפה גבוהים בעולם, עם דירוג במקום ה-5 בעולם בחטיפות לשנת 2013.קראקס אף כונתה:"בירת החטיפות של העולם" לשנת 2013 וציינה כי בוונצואלה היה שיעור החטיפות הגבוה ביותר בעולם וכי בה כ-5 אנשים נחטפים מיד יום תמורת תשלום כופר.
מחלקת המדינה של ארצות הברית וממשלת קנדה אף הזהירו מבקרים זרים כי הם עלולים להיות נתונים לסכנת שוד או חטיפה תמורת כופר או מכירה לארגוני טרור ורצח, וכי על תיירים דיפלומטיים לנסוע באזורים אלו בכלי רכב משוריינים בלבד.
משרד החוץ, חבר העמים והפיתוח המליץ נגד כל נסיעה לוונצואלה.
בהתייחס לפשעים האלימים, כולל שוד, שוד מזוין, שוד מכוניות, רצח ותקיפה מינית, שיעורם גבוה בברזיל ובמיוחד בערים ריו דה ז'ניירו, רסיפה וערים גדולות אחרות.
הנתונים הסטטיסטיים שפורסמו על ידי פורום הביטחון הציבורי הברזילאי מצביעים על כך שבשנת 2019 בוצעו למעלה מ-47,000 פשעים אלימים.
עקב כנופיות השולטות באזור, רמות הפשיעה בפאבלות הברזילאיות גבוהות משמעותית מבאזורים אחרים .
כנופיות פשע מאורגנות גדולות נוהגים לשדוד ולתקוף, על פי דיווחים, מבקרים בחופים.
בעשור האחרון, ידוע על כ-60,000 מקרי רצח מתועדים מדי שנה, רובם בהקשרי סמים ושוד.
נפוצים בערים גדולות גם מקרי 'חטיפות אקספרס', בהן אנשים נחטפים ונאלצים למשוך כספים ממכונות תשלום אוטומטיות כדי להבטיח את שחרורם.
'חטיפות אקספרס', בהן אנשים נחטפים ונאלצים למשוך כספים ממכונות תשלום אוטומטיות כדי להבטיח את שחרורם, נפוצות בערים גדולות, כולל ריו דה ז'ניירו, סלבדור ורסיפה.
אנשים נשדדו והותקפו בעת שימוש במוניות לא רשומות.
פשעים קטנים כמו כייסות וגניבת תיקים נפוצים.
גנבים פועלים בשווקים חיצוניים, בבתי מלון ובתחבורה ציבורית.
באל סלוודור: תחילת 2012 אופיינה בממוצע של כ-16 רציחות ביום, אך החל מסוף מרץ מספר זה ירד לפחות מ-5 ביום.
ב-14 באפריל 2012, לראשונה מזה למעלה מ-3 שנים לא היו רציחות במדינה.
נשים ונערות, אזרחיות וזרות, נופלות תדיר קורבן לסחר בבני אדם באל סלוודור, תוך אונס ופגיעה פיזית ונפשית, במקומות רבים ברחבי המדינה.
בגואטמלה: ארגוני הפשע של גואטמלה הם בין המתוחכמים והמסוכנים ביותר באמריקה הלטינית.
הם כוללים אנשי צבא לשעבר, סוכנויות מודיעין ואנשי משטרה פעילים.[ כמעט 60% מ-50,000 קורבנות הסחר בבני אדם בגואטמלה הם ילדים, על פי דו"ח יוניצ"ף והוועדה של האו"ם נגד חסינות בגואטמלה (CICIG), המעריכה את שווי התעשייה ב-1.6 מיליארד דולר בשנה.
כשגם נשים העובדות במגזרי עבודה בעלות נוכחות נשית דומיננטית מתמודדות עם אפליה והתעללות מתמשכת על רקע מין.
עובדות ילידות משק בית אינן מקבלות שכר מינימום, אין הגבלה על שעות העבודה ביום או זכאות לחופשות חג.
במעמד ראיון עבודה הן נאלצות לענות על שאלות הנוגעות להריון קיים ולרוב נשללת מהן הטבות הריון וגישה לזכויות רפואיות ובריאותיות.
בהונדורס: פשיעה היא בעיה מרכזית בהונדורס, בה שיעורי הרצח הגבויםה ביותר מכל מדינה אחרת.
על פי משרד האו"ם לסמים ופשיעה, בהונדורס יש את שיעור הרצח המכוון הגבוה ביותר בעולם, עם 6,239 מקרי רצח מכוונים בשנת 2010. נתון זה גבוה משמעותית מהשיעור באל סלוודור שהוא בעל שיעורי הרצח המכוון השני בגובהו בעולם.
על פי קבוצת המשברים הבינלאומית, האזורים האלימים ביותר מחוץ לאזורים העירוניים העיקריים בהונדורס נמצאים בגבול גואטמלה, ומקושרים לנתיבי הסחר בסמים הרבים שפעילים באזור.
בפוארטו ריקו: פוארטו ריקו הפכה לנקודת מעבר מרכזית לסמים בלתי חוקיים המוברחים ממדינות מקור כמו קולומביה ופרו ליבשת ארצות הברית.
רובם מועברים אל האי ודרכו מארגוני סחר בסמים ברפובליקה הדומיניקנית, קולומביה, פלורידה וארגוני פשע בפוארטו ריקו.
אחת הדרכים הנפוצות ביותר להברחת סמים לאי היא באמצעות כלי שיט ימיים מסחריים ופרטיים, וטרמינלים של מכולות כמו נמל סן חואן.
זהו הנמל העמוס ביותר בקריביים והשני העמוס ביותר באמריקה הלטינית.
בין השנים 1993 ו-2000, 1,000 שוטרים בפוארטו ריקו איבדו את מקום עבודתם עקב אישומים פליליים, ובין השנים 2003 ו-2007 הורשעו 75 שוטרים בבית משפט פדרלי בגין שחיתות משטרתית.
סחר בסמים והלבנת הון הוא נושא מרכזי ומתמשך באיראן.
איראן היא נקודת מעבר מרכזית להרואין מדרום מערב אסיה בין אפגניסטן ולאירופה.
הסם הנפוץ ביותר באיראן הוא האופיום.
איראן כמעט ואינה מייצרת אופיום משלה; האופיום מובא למדינה מאפגניסטן השכנה.
בשנת 2006, למעלה מ-53 אחוז מהאופיום המיוצר באפגניסטן עזב את המדינה דרך איראן.
איראן הפכה לדמות מובילה במאבק בסחר בסמים; עד כה הרשויות האיראניות ביצעו למעלה מ-85% מסך תפיסות האופיום בעולם.
בין השנים 2009 ו-2010, כמות הסמים הבלתי חוקיים שנתפסו על ידי משטרת איראן הסתכמה ביותר מ-340 טון.
באיראן כ-2.8% מהאוכלוסייה מכורים לסמים, לאיראן יש אחד משיעורי ההתמכרות לסמים הגבוהים בעולם, שהחלה בתקופת ההפלישה הבריטית-סובייטית לאיראן.
המתחרים ב-10-15% של ההמכורים לסמים אפגניסטן.
על פי נתונים שפורסמו, עד כה נקטעו חייהם של קרוב ל-3,500 שוטרים וקציני ביטחון לטובת המלחמה בסמים באיראן, שעולה למדינה מדי שנה כמעט מיליארד דולר וגורם נזק שנתי של כ-8.5 מיליארד דולר לכלכלת איראן.
כשמאות מבריחי סמים גם נתלו.
ממשלת איראן העריכה בשנת 2015 כי היקף הרווח מסחר בסמים באיראן מסתכם ב-10 טריליון 42,125 טומאן בשנה, שחלקו מצא את דרכו ל"בחירות ולהבטחת קולות" כדי להשפיע על הפוליטיקה במדינה.
העלמת מס מעלימי מס מעורבים בדרך כלל בפעילויות במגזר האפור של הכלכלה או בשוק הסודי, אותן הם אינם חושפים.
אחרים עוסקים בהברחות ובשוק השחור.
ההפסדים שווים ל-20% עד 25% מהכנסות התוצר המקומי הגולמי של המדינה.
בשנת 2014, כלי תקשורת בינלאומיים דיווחו כי אזרחים איראנים נכללו ברשימה בין מעלימי המס בשערוריית HSBC בשווייץ.
סחר בבני אדם על פי מחלקת המדינה של ארצות הברית: "איראן היא מקור, מעבר ויעד לנשים הנסחרות למטרות ניצול מיני ועבדות כפויה.
נשים איראניות נסחרות באופן פנימי למטרות זנות בכפייה ולצורך נישואים בכפייה כדי ליישב חובות משפחתיים.
ילדים איראניים וילדים אפגאנים נסחרים לאיראן למטרות נישואים בכפייה, ניצול מיני מסחרי ועבדות כפויה כקבצנים או פועלים.
על פי מקורות לא ממשלתיים, נשים ונערות איראניות נסחרות גם לפקיסטן, טורקיה, קטר, כווית, איחוד האמירויות הערביות, צרפת, גרמניה ובריטניה למטרות ניצול מיני מסחרי".
הברחת אלכוהול איראן החלה להגביל את ייצור וצריכת האלכוהול זמן קצר לאחר המהפכה האיראנית.
כשבראשית המהפכה, למרות איסור זה, היו אלו בעיקר הכורדים שעסקו בפעולויות הברחה, הברחת אלכוהול עדיין פופולרית באיראן כיום.
למרות סכנת הגילוי על ידי כוחות אבטחת הגבול המתנגשים שוב ושוב עם המבריחים ורבים מ-2 הצדדים מתים או נפגעים תדיר.
כשדווח כי למעלה מ-2.5 מיליון דולר של אלכוהול מוברחים לאיראן מדי יום.
מבריחים מתקשים לעיתים קרובות להבריח אלכוהול לאיראן;
הברחת נפט הברחת נפט הפכה לבעיה גדולה באיראן.
איראנים משלמים מחיר ממוצע של 25 סנט לליטר עבור בנזין, בעוד שמדינות שכנות משלמות יותר מדולר לליטר, מה שהופך את הברחת הנפט לעסק רווחי עבור מבריחים.
מדי שנה מוברחים באיראן למעלה מ-1.8 מיליארד ליטר של מוצרי נפט מזוקקים למדינות שכנות.
מדינות אלה כוללות את אפגניסטן, עיראק, פקיסטן וטורקיה.
נקמת דם ורצח על חילול כבוד המשפחה
נקמת דם ורצח על כבוד המשפחה באיראן תועדו מספר מקרים של רצח על כבוד המשפחה אשר עלו לכותרות בינלאומיות.
בעוד בעבר רצח על כבוד המשפחה היה נפוץ בעיקר בקהילות הכורדיות באיראן, תופעה זו הולכת ותופסת תאוצה באוכלוסייה הכללית.
במאי 2021, באבק חורמדין גבר בן 46 המתגורר בלונדון, נדקר למוות על ידי אמו בת ה-74 ואביו בן ה-81, באמצע ויכוח לאחר שגילו שבנם עדיין רווק ואינו מעוניין או רוצה להתחתן.
לאחר הרצח, גופתו של חורמדין הושחתה, נקצצה לחתיכות והוכנסה לשלוש שקיות נפרדות.
יתר על כן, אותו זוג רצח גם את אחותו וגיסו של באבק לפני מותו.
ההורים האשימו את בנם בהטרדה ובניסיון להרוס את המוניטין שלהם.
יתר על כן, הם הצהירו שהם "גאים" ו"לא הראו חרטה".
בפברואר 2022 הופץ באיראן סרטון של גבר (סג'אד היידארי), מחייך ונושא את ראשה הכרות של אשתו בת ה-17. סוכנות הידיעות אירנא התייחסה לאירוע כתוצאה של "רצח על כבוד המשפחה".
האישה נמלטה לטורקיה אך הוחזרה לאיראן ונרצחה זמן קצר לאחר מכן.
סעיף 630 בחוקה האיראנית פוטר בעל מעונש אם הוא רוצח את אשתו בשל ניאוף.
איראן אינטרנשיונל מדווח כי כ-60 נשים נפלו קורבן לרציחות על רקע כבוד המפחה בין השנים 2020 ל-2021, על פי ארגון זכויות נשים באהוואז, "כולל כמה שהיו בנות 10 או 15. כשאף אחד מהמבצעים לא הובא לדין" ומעטות מהמשפחות אף הגישו תביעה.
למרות היות איראן חברה באומות המאוחדות ומחויבת לההכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם; באיראן מתקיימים תדיר הפרות זכויות אדם, בין אם בזכות לחיים, פגיעה בחופש הביטוי או חופש העיסוק בהעדפת משפחות עובדי משמרות המהפכה באקדמיה ובמשרות ממשלתיות ובכלל, ובפרט תוך פגיעה בזכויות מיעוטים כאפליה וגזענות.
כשבעיקר כורדים, יהודים, להט"בים ונשים מהווים את האוכלוסיות הכי פגיעות לעניין זה.
אופן ביטוי הפרות זכויות אלו כוללות: הסתה, ניצול לרעה של פסיכיאטריה, אונס, רצח, כליאות תכופות, ארוכות ושרירותיות, רדיפות אישיות ושל המשפחה ופגיעה בזכות לחיים ופגיעות כלכלית בחופש העיסוק ועוד.
בהתייחס לכורדים באיראן, קיים איסור בחוק האיראני ללימוד תרבות, מורשת ושפות כורדיות; גם במחוזות וכפרים שכל התושבים בהם כורדים.
לאיראן יש אחד משיעורי ההוצאות להורג הגבוהים ביותר (שני רק אחרי סין).
ניאוף וקיום יחסים הומוסקסואליים נחשבים למעשים בלתי חוקיים על פי החוק האיראני ובנסיבות מסוימות עלולים לגרור עונש מוות.
ענישה על שימוש וסחר בסמים יכולה להיות חמורה; כל מי שהורשע באחזקה, שימוש או סחר בסמים בלתי חוקיים יכול לצפות לעונשי מאסר ארוכים, קנסות כבדים ואף עונש מוות.
פשע בהודו תיעוד הפשיעה בהודו מתבצע עוד מתקופת הראג' הבריטי, כאשר סטטיסטיקות מקיפות נאספות מדי שנה על ידי הלשכה הלאומית לרישומי פשיעה (NCRB), תחת משרד הפנים של הודו.
כשכמגמה כללית אחוזי הפשיעה בהודו נמצאים בירידה.
מדובר בירידה שנתית של 7.65% מ-66,01,285 פשעים בשנת 2020. בשנת 2021, 30% מסך הפשעים המדווחים היו בנושאי עבירות גוף, 20.8% עבירות רכוש, ו-29.7% עבירות משפטיות שונות הניתנות לזיהוי.
כשבשנת 2021 שיעור כתבי האישום שהוגשו על כלל הדיווחים עמד על 72.3%, שיעורי ההרשעות עמדו על 57%.
51,540 מקרי רצח נחקרו על ידי המשטרה, מתוכם הוגשו כתבי אישום ב-26,382 מקרים.
46,127 מקרי אונס נחקרו על ידי המשטרה, מתוכם הוגשו כתבי אישום ב-26,164 מקרים.
185,836 מקרי אונס נשפטו בבתי משפט, מתוכם ניתנה הרשעה ב-3,368 מקרים.
שיעור ההרשעות ברצח היה 42.4% ושיעור ההרשעות באונס היה 28.6%.
בדו"ח של ה-NCRB שהשווה בין שיעורי הפשיעה בין השנים 1953 ו-2006 עלה כי שיעורי הפריצות ושוד בתים בהודו ירדו במשך 53 שנים ב-79.84%, וששיעור הרציחות גדלו ב-7.39%.
נכון ל-2019, בדלהי שיעור הפשיעה הגבוה ביותר בהודו לתושב, גבוה פי 4.1 מהממוצע הארצי.
מדינות צפון מזרח הודו דיווחו באופן עקבי על שיעורי פשיעה נמוכים בהרבה.
בשנת 2018, באוטר פרדש דיווח על המספר הגבוה ביותר מבחינת ערך מוחלט של מקרי פשע.
לאחר שעמדה מהאראשטרה בראש הרשימה ב-4 השנים הקודמות, קרלה ירדה למקום השלישי במספרים מוחלטים, והייתה אחראית ל-10.1% מכלל הפשעים בהודו.
עם זאת, מבחינת מספרים מוחלטים של מקרים, אוטר פרדש דיווחה על השכיחות הגבוהה ביותר של פשעי אלימות, המהווים 15.2% מכלל פשעי האלימות בהודו.
גורמים תורמים שונים לפשע בהודו הם: שחיתות, אי-שוויון חברתי, אבטלה, עוני והכנסה נמוכה לנפש, אשר משפיעים על שיעורי הפשיעה בהודו.
מניעת פשיעה קריטית לשמירה על החוק והסדר במדינה.
הרתעת פושעים באמצעות פריסת שוטרים כנוכחות בשטח היא אחת האסטרטגיות העיקריות הנהוגות בהודו למניעת פשיעה.
רישומים משטרתיים מראים על שכיחות גבוהה של פשעים נגד נשים בהודו.
תקיפות מיניות נגד נשים בהודו הופכת לנפוצות יותר ויותר.
כ-70% מהנשים בהודו הן קורבנות לאלימות במשפחה, על פי רנוקה צ'אודרי, לשעבר שרת האיחוד להתפתחות נשים וילד .
כשלפי הלשכה הלאומית לרישומי פשיעה כל שלוש דקות מתרחש בהודו אירוע פשע נגד נשים, כל 29 דקות אישה נאנסת, כל 77 דקות מתרחש מוות על רקע נדוניה מתרחש, וכל תשע דקות מתקיים מקרה אחד של אכזריות על ידי הבעל או קרוב משפחה כלפי נשים.
פשעי נדוניה נפצים מאוד בהודו, כשבעל או ארוס מתעלל, אלים, משדל להתאבדות או רוצח את אשתו במטרה לנכס לעצמו את הנדוניה, כמו אפשרות לשאת אישה נוספת אחרת עם אפשרות לעוד נדוניה.
נדוניה נחשבת לתורם מרכזי לאלימות נגד נשים בהודו.
רוב מקרי המוות כתוצאה מנדוניה מתרחשים כאשר האישה הצעירה, בעוד אינה מסוגלת לשאת את הטרדות או עינויים, וכתוצאה מכך מתאבדת.
כשרוב מקרי ההתאבדות מתרחשים בתלייה, הרעלה או באש.
לפעמים האישה נרצחת בהצתה כשמקרים אלו לפעמים מלווים בטיוח כהתאבדות או תאונה- ידוע בכינוי שריפת כלה.
בשנת 2012 דווחו ברחבי הודו 8,233 מקרי מוות כפשע נדוניה.
מקורות רשמיים מראים כי מקרי האונס בהודו הוכפלו בין השנים 1990 ו-2008. עם זינוק נוסף בשנת 2013. כשמקרי אונס מטרידים של קשישים ותינוקות הופכים נפוצים יותר ויותר.
שכיחות מקרי האונס עלתה משמעותית במהלך מגפת הקורונה בהודו.
נכון לשנת 2018, אונס היה הפשע הרביעי בשכיחותו נגד נשים.
סחר בבני אדם בהודו הוא בעיה רצינית ונפוצה ומתרחש במצג הצעת אפשרות תעסוקתית לעניים וחסרי השכלה.
נשים נמכרות לעבודה בזנות בבתי בושת או למשפחות כעוזרות, שם הן בדרך כלל נאנסות, מעונות ומותקפות מינית.
בשנת 2021, הודו העבירה הצעת חוק למאבק בסחר בבני אדם.
על פי הלשכה הלאומית לרישומי פשיעה, בשנת 2021 הוכפלו מקרי הסחר בבני אדם המתועדים לעומת שנה קודמת.
נכון לנתוני 2021, קיימים 1,21,351 מקרים בהודו של ילדים נעדרים, כשרבים מהם יכולים להוות קורבנות פוטנציאליים לסחר בבני אדם, ואף סחר באיברים.
סחר בסמים בלתי חוקיים הודו ממוקמת בין שני מרכזי ייצור אופיום גדולים באסיה - הסהר הזהוב הכולל את פקיסטן, אפגניסטן ואיראן ומשולש הזהב הכולל את בורמה, תאילנד ולאוס.
כאשר כמויות מסוימות מועברות דרך נפאל.
בשל מיקומה הגאוגרפי, דרך גבולות הודו עוברים סחורות סמים רבים.
הודו היא היצרנית הגדולה בעולם של אופיום חוקי למטרות סחר כתרופות, אך כמות לא ידועה של אופיום מופנית לשוקי סמים בינלאומיים לא חוקיים.
רוב ההרואין שנשלח מהודו מיועד לאירופה.
דווח על הברחות הרואין ממומבאי לניגריה.
סקר שנערך בשנים 2003–2004 על ידי הלשכה לבקרת סמים מצא כי בהודו יש לפחות ארבעה מיליון מכורים לסמים.
הסמים הנפוצים ביותר בשימוש בהודו הם קנאביס, חשיש, אופיום והרואין.
מהאראשטרה, מומבאי היא מרכז להפצת סמים.
הסם הנפוץ ביותר במומבאי הוא הרואין הודי.
סחר בסם זה נעשה בעיקר באמצעות תחבורה ציבורית (תחבורה בכבישים וברכבות) ותחבורה פרטית.
סחר בנשק על פי דו"ח משותף שפורסם על ידי אוקספם, אמנסטי אינטרנשיונל ורשת הפעולה הבינלאומית בנושא נשק קל (IANSA) בשנת 2006, ישנם כ-40 מיליון כלי נשק קלים בלתי חוקיים בהודו מתוך כ-75 מיליון הנמצאים במחזור עולמי.
רוב כלי הנשק הקלים הבלתי חוקיים מגיעים למדינות ביהאר, צ'האטיסגאר, אוטר פרדש, ג'הרקהאנד, אוריסה ומדהיה פרדש.
כמות גדולה של כלי נשק קלים בלתי חוקיים מיוצרים במפעלי נשק בלתי חוקיים שונים באוטר פרדש וביהר ונמכרים בשוק השחור תמורת 5.08 דולר בלבד.
בצפון מזרח הודו, ישנה זרימה עצומה של נשק קל עקב קבוצות המורדים הפועלות שם.
הנשק הקל בצפון מזרח הודו מגיע מקבוצות מורדים בבורמה, משווקים שחורים בדרום-מזרח אסיה, פקיסטן, בנגלדש, נפאל וסרי לנקה.
כמו שוק שחור בקמבודיה, סין, מקבוצות מורדים כמו טיגריסי השחרור של טמיל אילם, המפלגה הקומוניסטית של הודו (מאואיסטית), המפלגה הקומוניסטית של נפאל (מרכז מאואיסטי), ממדינות הודיות כמו אוטר פרדש ומגניבות ממפעלי נשק חוקיים, ארגוני פשע הפועלים בהודו ובמדינות דרום אסיה ומשווקים בינלאומיים כמו רומניה, גרמניה וכו'.
נשק בלתי חוקי שנמצא בצפון מזרח הודו כולל נשק קל כמו M14, M16, AK-47, AK-56 ו-AK-74, אך גם מקלעים קלים, רימוני יד סיניים, מוקשים, משגרי רימונים ותת-מקלעים וכו'.
ציד בלתי חוקי וסחר בחיות בר
היקף תופעת הסחר הבלתי חוקי בחיות בר בהודו גדל.
סמיר סינה, ראש TRAFFIC India , זרוע ניטור הסחר בחיות בר של הקרן העולמית לשימור חיות הבר ו־IUCN, אמר בראיון לרויטרס כי: "המצב בנוגע לסחר הבלתי חוקי בחלקי חיות בר בהודו קודר מאוד.
זהו סחר עצום ומגוון, החל מהברחת צמחי מרפא נדירים ועד פרפרים, טווסים ונמרים, וקשה לחזות עד כמה הוא גדול, אך האיומים והממדים מצביעים על כך שהסחר הולך וגדל".
כשנמרים, קרנפים, זוחלים, ציפורים, חרקים ומינים נדירים של צמחים מוברחים מהודו למדינות דרום מזרח אסיה ולסין.
על פי דו"ח שפורסם על ידי הסוכנות לחקירות סביבתיות (EIA) בשנת 2004, הודו היא מקור עיקרי עבור לסוחרי עורות חיות בר.
בין השנים 1994 ו-2003, היו 784 מקרים בהם נתפסו עורות של טיגריסים, נמרים או לוטרות.
באותן שנים תועדו גם ציד וכליאה של 698 לוטרות בהודו.
קטמנדו היא נקודת עצירה מרכזית לעורות בלתי חוקיים שהוברחו מהודו לטיבט ולסין.
דו"ח ה-EIA ציין כי לא מתקיים שיתוף פעולה מספיק ואף קיים חוסר רצון פוליטי וחוצה גבולות בין ממשלות הודו, נפאל וסין לתאם פעולות אכיפה בכדי לטפל ביעילות בפשעים נגד חיות הבר.
ציד פילים הוא בעיה משמעותית בדרום הודו ובמדינות נאגאלנד ומיזוראם בצפון מזרח.
בשנים 2015-17, מבצע "שיקאר" הוביל למעצרם של 72 פילים ולתפיסת 464 ק"ג שנהב.
רוב מקרי ציד הטיגריסים מתרחשים במאדהיה פרדש, אוטר פרדש, אודישה, מערב בנגל, אסאם וארונאצ'ל פרדש.
בשנת 2021 התרחש מקרה מפורסם של ציד נמרים במנקולם בקרלה.
הודו הייתה ועודנה יעד מרכזי לביזה ושוד של אוצרות תרבות ואמנות.
התופעה בהודו מתחלקת לכמה תקופות וסוגי ביזה.
תקופת השלטון הבריטי ותקופות קולוניאליסטיות אירופיות אחרות כמו הדנים, הצרפתים והפורטוגזים הייתה תקופה של ביזה שיטתית ורחבת היקף.
מיליוני פריטי אמנות ועתיקות נלקחו מהודו, לעיתים קרובות תחת אצטלת "מתנות" או שלל מלחמה.
פריטים אלו מצאו את דרכם למוזיאונים פרטיים וציבוריים ברחבי אירופה, במיוחד בבריטניה.
בין הדוגמאות הבולטות: יהלום הקוהינור.
לאחר קבלת העצמאות ב-1947 התקיימו בהודו רשתות סחר בינלאומיות של מבריחי עתיקות שהמשיכו בביזה ובשוד של אוצרות תרבות.
שיטות הפעולה כוללות פריצה למקדשים כפריים, אתרים ארכאולוגיים ומחסנים שאינם מאובטחים מספיק, גניבת פסלים, כתבי יד, תכשיטים וחפצי פולחן.
הפריטים מוברחים מחוץ למדינה דרך רשתות מורכבות של סוחרים, מתווכים וגלריות מזויפות, ולבסוף נמכרים לאספנים פרטיים ומוזיאונים בחו"ל.
ראש ממשלת הודו נרנדרה מודי, שם דגש מוגבר על השבת אוצרות תרבות גנובים.
המאמצים כוללים: שיתוף פעולה בינלאומי ויוזמות אזרחיות.
למרות שתאי לוחמה בפשעי סייבר הוקמו בערים גדולות, פבן דוגל, עורך דין בבית המשפט העליון של הודו ומומחה למשפט סייבר, ציין שהבעיה היא שרוב מקרי הפשעי הסייבר נותרים ללא דיווח עקב חוסר מודעות.
בשנת 2001, הודו וארצות הברית הקימו פורום אבטחת סייבר כחלק מדיאלוג ושותפות במלחמה נגד הטרור.
על פי נתוני NCRB בשנת 2021 נרשמו בהודו 52,974 מקרים של פשעי סייבר, עלייה של 5% בהשוואה לשנת 2020. בשנת 2021, המניע מאחורי 60.8% מפשעי הסייבר היה הונאה, ואחריו סחיטה וניצול מיני ב-8.6% (4,555) ואחריו סחיטה באיומים ב-5.4%.
על פי דו"ח לשנת 2021 של CloudSEK חברה החוזת איומי סייבר, הודו דורגה במקום השני בעולם מבחינת פשעי סייבר במערכות בריאות.
הנתונים שנפרצו כללו רישומי חיסונים, מידע אישי מזהה, כמו שם, כתובת, דוא"ל, מספר טלפון ומגדר, ופרטי כניסה של בתי חולים.
התקפות כאלה יכולות גם להשבית ציוד במהלך ניתוח או ביחידות טיפול נמרץ.
שחיתות נפוצה בהודו בכל מגזר ובכל רמה בחברה.
השחיתות רווחת בפוליטיקה ההודית ובאה לידי ביטוי בשוחד, מעילה בכספי ציבור, התחמקות ממסים ופיקוח על חליפין וכו'.
כשהמשטרה לעיתים קרובות מעכבת ומענה חפים מפשע עד לקבלת "הודאה" במטרה להציל עבריינים עשירים ובעלי השפעה.
כשיש הטוענים כי הגורם המרכזי לאלימות משטרתית בהודו הוא חוסר אחריות מצד המשטרה.
בין פשעים נוספים הנפוצים בהודו נמנים: כייסות, גניבת חפצי ערך ממזוודות ברכבות ובאוטובוסים, הונאות נגד מטיילים זרים והונאת מוניות.
פשע בארצות הברית הפשיעה בארצות הברית תועדה מאז ייסודה, והיא משתנה באופן משמעותי לאורך זמן.
רוב הנתונים הזמינים ממעיטים בערכה של הפשיעה לפני שנות ה-30 בשל מערכי נתונים לא שלמים וגורמים אחרים.
מה שנותן את הרושם השגוי שהפשיעה הייתה נמוכה בתחילת המאה ה-20 ועלתה בחדות לאחר מכן.
כשבפועל בתקופה הקולוניאלית פשיעה אלימה הייתה גבוהה פי 3 מהשיעורים המודרניים הזמינים בנתונים הגבוהים ביותר.
כשלמעשה מגמת הפשיעה הייתה בירידה מאז התקופה הקולוניאלית.
כאשר שמונה ערים גדולות בארצות הברית מדורגות בין 50 הערים עם שיעור הרצח הגבוה ביותר בעולם לשנת 2022. עלות הפשיעה הכוללת בארצות הברית משמעותית, עם שווי מוערך של 4.9 טריליון דולר שדווח לשנת 2021. נתונים מהמחצית הראשונה של 2023, ממקורות ממשלתיים וממגזר פרטי, מראים כי שיעור הרצח במגמת ירידה.
עם זאת, הירידה בשיעורי הרצח אינה אחידה ברחבי המדינה, כאשר ערים מסוימות כמו ממפיס מראות על מגמת עלייה בשיעורי הרצח.
מערכת נתוני הפשיעה של ה-FBI
כפי שמציין פרויקט מרשל, "עד שנת 2020, כמעט כל סוכנות אכיפת חוק נכללה במסד הנתונים של ה-FBI".
אך עדין חסרים נתונים רבים במערכת החדשה, שנכנסה לתוקף בשנת 2021. בשנת 2022, 32% ממחלקות המשטרה הפסיקו לדווח על נתוני פשיעה, ו-24% נוספים מהמחלקות דיווחו על נתוני פשיעה רק בחודשים מסוימים במהלך השנה.
כתוצאה מכך, הנתונים שהושמטו אינם נספרים, מה שמוביל לתפיסת שיעורי פשיעה נמוכים משמעותית על פי נתוני המערכת מהמציאות.
ההיבט הבסיסי של פשע מתחשב ב:עבריין, קורבן, סוג הפשע, חומרתו, רמתו ומיקומו.
אלו הן השאלות הבסיסיות שנשאלות על ידי גורמי אכיפת החוק כאשר הם חוקרים לראשונה כל מקרה.
קטגוריות תיעוד אלו כמידע מעוצבות לתיעוד ממשלתי באמצעות דוח מעצר משטרתי, המכונה גם דוח אירוע.
טפסים אלו מפרטים את כל המידע הדרוש כדי להכניס ולתעד את הפשע למערכת ומאפשרים מתווה שליפת מידע וסטטיסטיקות ברור לסוכני אכיפת חוק נוספים לבחינה.
נתוני איסוף המידע על הפשיעה של המערכת משתנים בהתאם לסוג הפשיעה ובהתאם לגורמים חברתיים משפיעים מסוימים של העבריין או הקורבן או סביבתם.
כמו מצב סוציו אקונומי, נתוני פשיעה סמויה , נתוני אוכלוסייה וגאוגרפיה.
שני המקורות העיקריים לנתוני פשיעה לאומיים הם דוחות הפשיעה האחידים של הלשכה הפדרלית לחקירות המדרגים שמונה סוגי עבירות שתועדו על ידי רשויות אכיפת החוק; וסקרי קורבנות הפשיעה הלאומיים של הלשכה לסטטיסטיקה משפטית העשויים לכסות עבירות שלא דווחו למשטרה.
בנוסף לדוח הפשיעה האחיד העיקרי המכונה "פשיעה בארצות הברית".
ה-FBI מפרסם דוחות שנתיים על מצב אכיפת החוק בארצות הברית.
הגדרות הדו"ח לפשעים ספציפיים נחשבות לסטנדרט על ידי סוכנויות אכיפת חוק אמריקאיות רבות.
פשיעה אלימה מורכבת מחמש עבירות פליליות: רצח והריגה שלא ברשלנות, אונס, שוד, תקיפה בנסיבות מחמירות ואלימות כנופיות.
פשעי רכוש כוללים פריצה, גניבה, גניבת רכב מנועי והצתה.
הגורמים המרכזיים שתרמו לתופעת הפשיעה בארצות הברית ושימורה: אי-שוויון חברתי גבוה, גזענות ואפליה כלפי מיעוטים, תנודות מחזוריות באבטלה ובשכר, זמינות גוברת של נשק וסמים, נוכחות גוברת של כנופיות, תרבות אלימות, אלימות משטרתית, שחיתות במשטרה ובמוסדות מערכת המשפט הפלילי, ושחיתות ושוחד ברמות גבוהות.
דו"ח משנת 1997 של משרד המשפטים האמריקאי קבע כי "רוב ההתנהגויות האלימות הן התנהגות נלמדת".
כשחשיפה לאלימות בילדות קשורה לעלייה בהתנהגות אלימה כמתבגר בשיעור של עד 40%.
לפי נתוני דיווח הפשע האחיד של ה-FBI לשנת 2019, קטינים (0–17 שנים) היוו 7.13% מהמעצרים (מבוגרים: 92.87%); נתון זה ירד מ-12.65% בשנת 2010, כאשר המספר הכולל של מעצרי קטינים ירד ב-55.5%; נתון זה מוסבר על ידי ירידה של 21.0% במעצרים בכל הגילאים.
הנתונים מראים כי סך המעצרים עולה פי עשרה מגיל 12–14 ואז מכפיל את עצמו בערך כל 3 שנים מגיל 14 עד לשיא עד גיל 19 שנשאר קבוע יחסית עד גיל 35. אנשים נוטים לפחד ולהיות פחות אמפתיים כלפי עבריינים עם היסטורית פשעי אלימות או מין, גם אם חד-פעמית.
וזאת למרות שהיסטוריה פלילית של אלימות מוגדרת על ידי ה-FBI ככל עבירה, כולל אונס, רצח, תקיפה בנסיבות מחמירות ושוד.
בשנת 2011, סקרים הצביעו על יותר מ-5.8 מיליון קורבנות אלימות ו-17.1 מיליון קורבנות רכוש בארצות הברית; על פי נתוני הלשכה לסטטיסטיקה משפטית, קורבנות פשעי רכוש נפלו קורבן פעם אחת בכל משק בית, ואילו קורבנות לפשעי אלימות נפלו מספר פעמים תחת אותה הקטגוריה.
נמצא דפוס מסוים בקורבנות הפשע בארצות הברית שנטו יותר לדווח, שברובם אופיינו כ: בעלי הכנסה נמוכה יותר, מתחת לגיל 25, ולא שייכים לקבוצת האדם הלבן.
להכנסה, מין וגיל הייתה ההשפעה הדרמטית ביותר על הסיכוי שאדם יהיה קורבן לפשע, בעוד מאפיין הגזע היה תלוי בפשע שבוצע.
הנתונים מראים כי הסיכוי להיות קורבן לפשע אלים יורד משמעותית עם הגיל מאשר הסיכוי להפוך לקורבן לפשע רכוש.
לדוגמה, 3.03% מהפשעים שבוצעו נגד אנשים צעירים היו גניבה, בעוד ש-20% מהפשעים שבוצעו נגד קשישים היו גניבה.
כשאלו מתחת לגיל 25 היו בעלי סיכוי גבוה יותר ליפול קורבן לפשע אלימות.
סקר קורבנות הפשע הלאומי פרסם בשנת 2019 כי "אחוז קורבנות האלימות שדווחו למשטרה היה גבוה יותר בקרב נשים (46%) מאשר בקרב גברים (36%)".
כשאחוזי הקורבנות האלימות שדווחו למשטרה, לא כולל תקיפה פשוטה, היו דומים בקרב נשים (47%) וגברים (46%).
נכון לשנת 2007, פשעי אלימות נגד חסרי בית נמצאת במגמת עלייה.
על פי נתונים שנאספו בין השנים 2010 ל-2020, נשים מהוות 89% מקורבנות האונס, בעוד שגברים מהווים 11%.
עם שיעור של 93% גברים מבצעים.
בארצות הברית הפשע היקר ביותר מבחינת ההשפעה הכלכלית הכוללת על קורבנותיו והפשע המדווח הכי פחות הוא אונס.
בשנת 2021 נכנס לתוקף חוק הפסקת השחתת איבר המין הנשי בארצות הברית משנת 2020, המעניק לרשויות הפדרליות סמכות העמדה לדין של אלו המבצעים או קושרים קשר לבצע השחתת איבר המין הנשי, וכן מגדיל את עונש המאסר המרבי מ-5 ל-10 שנות מאסר.
אלימות נגד ילדים מלידה ועד גיל ההתבגרות נחשבים ל"תופעה עולמית שלובשת צורות רבות (פיזיות, מיניות, רגשיות) ומתרחשת במגוון סביבות, כולל בבית, בבית הספר, בקהילה, במערכות הטיפול והמשפט, ובאינטרנט".
על פי דו"ח קרן החירום הבין-לאומית של האו"ם לילדים משנת 2001, בארצות הברית יש את שיעור מקרי המוות הגבוה ביותר כתוצאה מהתעללות והזנחה של ילדים מבכל מדינה מתועשת אחרת.
על פי משרד הבריאות האמריקאי, במדינת טקסס יש את שיעור התמותה הגבוה ביותר בקרב ילדים, אחריו ניו יורק, באורגון וניו המפשייר.
דו"ח משנת 2018 של שירות המחקר של הקונגרס קבע בין השנים 2014 ל-2016 קיימת מגמת עליה לאומית בשיעורי הפשיעה האלימה ורצח ילדים.
נתונים ממערכת הנתונים הלאומית להתעללות והזנחת ילדים העלו כי בשנת 2016 כ-1,750 ילדים מתו כתוצאה מהתעללות או מהזנחה.
עם ציון שיערו של 44.2% מהמקרים כמציינים התעללות פיזית ספציפית כלפי ילד.
עוני, חסרות בית, היסטורית כליאה, איידס ושימוש בסמים מגבירים את הסיכוי להתעללות הורים בילדים במשפחה.
דו"ח משנת 2016 של Child Welfare Information Gateway ציין כי הורים אחראים ל-78% ממקרי האלימות נגד ילדים בארצות הברית.
נתונים מראים כי עד כ-2% ממשפחות האומנה בארצות הברית מתעללות בילדיהם המאומצים, כשהערכה ופיקוח לקויים של מטפלי האומנה עלולים להגביר את הסיכון להתעללות.
מחקרים מבוססי תלונות ודיווח עצמי מצאו שיעורי שכיחות גבוהים יותר של הטרדות מיניות בילדים בטיפול חוץ ביתי מאשר באוכלוסייה הכללית, כאשר השכיחות הגבוהה ביותר היא במעונות.
שיעורי השכיחות במשפחות האומנה לא היו שונים מהאוכלוסייה הכללית.
לפי הממצאים ילדים ובני נוער במסגרת שלטרים נמצאים בסיכון מוגבר להטרדות מיניות בהשוואה לילדים במסגרות אומנה.
סחר בבני אדם מסווג לשלוש הקבוצות הבאות:
סחר בבני אדם למטרות זנות;
סחר בבני אדם למטרות זנות ובעבודה;
סחר בבני אדם למטרות עבודה.
שיעור הסחר בקטינים למטרות מין במשפחה גדל באופן אקספוננציאלי במהלך השנים.
סחר בבני אדם למטרות מין, המכונה גם ניצול מיני מסחרי של ילדים, מסווג למטרות לפי הצורות הבאות: פורנוגרפיה, זנות, תיירות מין של ילדים ונישואי ילדים.
לרוב ילדים אלו יאספו למטרות אלו בחטיפה.
בשנת 2016, רובם המכריע (84.9%) של הסוחרים בקטינים למטרות אלו היו גברים, בגיל ממוצע של 36. כ-70% מהעבריינים היו אזרחי ארצות הברית, וכמעט מחציתם (49.4%) היו בעלי עבר פלילי מינימלי או ללא עבר פלילי קודם.
מחלקת המשפטים של ארצות הברית מגדיר ניצול מיני מסחרי של ילדים (CSEC) כמגוון פשעים ופעילויות הכרוכות בהתעללות מינית או ניצול של ילד לטובתו הכלכלית של אדם אחר כלשהו, או בתמורה לכל דבר בעל ערך (כולל הטבות כספיות ולא כספיות) הניתנות או המתקבלות על ידי אדם כלשהו.
פשעים אלו נגד ילדים, שיכולים להתרחש בכל עת ובכל מקום, גוזלים מהם את ילדותם ופוגעים בהתפתחותם הרגשית והפסיכולוגית.
מתוך 7,254 פשעי שנאה שדווחו בשנת 2011, נמצא כי 47.7% (3,465) היו מונעים מגזענות, כאשר 72% (2,494) מתוך האחרונים הונעו ממניעי גזענות נגד שחורים.
בנוסף, 20.8% (1,508) מפשעי השנאה היו מונעים מיחס בהתייחס לנטייה מינית, כאשר 57.8% (871) מתוכם היו נגד גברים הומוסקסואליים.
גורם המוטיבציה השלישי בגודלו לפשעי שנאה היה דת, המייצג 18.2% (1,318) מכלל המקרים.
כאשר 62.2% (820) מכלל אירועים אלו היו בעלי מניע של דת ואנטי-יהודיים.
בארצות הברית קיים שיעור זיכויים נמוך – בין אם במעצרים שבוצע או בפתירת תיקים.
כשלשם השוואה שיעורי הזיכוי במקרי רצח באוסטרליה, בריטניה וגרמניה גבוהים בהשוואה לאלו בארצות הברית.
לכל מדינה יש מערכת חוקים הניתנים לאכיפה בגבולותיה.
למדינה אין סמכות שיפוט מחוץ לגבולותיה, במקרים אלו עליה לבקש הסגרה מהמדינה שאליה נמלט החשוד.
בשנת 2014 היו 186,873 חשודים בעבירות קלות מחוץ לתחום שיפוט של מדינה ספציפית, שנגדם לא התבקשה הסגרה.
בפילדלפיה יש כ-20,000 חשודים שלא בתחום שיפוט המדינה התובעת, וזאת מכיוון שהיא קרובה לגבול עם ארבע מדינות אחרות.
עלות ההסגרה מוערכת בכמה מאות דולרים לכל תיק.
ניתוח נתוני מעצרים מקליפורניה מצביע על כך שהסיבות הנפוצות ביותר למעצר פלילי הן בגין עבירות אלימות כמו: שוד ותקיפה, עבירות רכוש כמו פריצה וגניבת רכב, ועבירות סמים.
בהתייחס לעבירות קלות, הסיבות הנפוצות ביותר למעצר הן: עבירות תנועה ובראשן נהיגה בשכרות, עבירות סמים ואי התייצבות בבית המשפט.
סיבות נפוצות אחרות למעצר בגין עבירות קלות כללו עבירות רכוש קלות כמו גניבה או כייסות.
בארצות הברית קיימת סבירות גבוהה יותר למעצר של שחורים והיספנים ועל רקע אפיון גזעי.
כשההסתברות לכליאת אלו לאחר מעצר גם גבוהה יותר, עם סיכוי מועט להוכחת מעצר שווא או כליאת שווא.
למרות שאמריקאים רבים מאמינים כי מהגרים נוטים לבצע יותר פשעים, למהגרים ללא תיעוד יש שיעורי פשיעה נמוכים משמעותית מאשר לאזרחים ילידי ארצות הברית.
לפי נתונים מטקסס, מדינת גבול והמדינה היחידה שאוספת מעצרים לפי סטטוס הגירה בהשוואה למהגרים ללא תיעוד, אזרחים ילידי ארצות הברית נוטים להיעצר פי 2 ממהגרים על פשעי אלימות, פי 2.5 בגין עבירות סמים, ופי 4 בגין עבירות רכוש.
כשלפי חוקרים במכון CATO ישנן ראיות לכך שקשר דומה מתקיים ברחבי ארצות הברית.
מהגרים נוטים להיעצר 60% פחות מאזרחים ילידי ארצות הברית.
על פי נתוני מפקד האוכלוסין של ארצות הברית מ-150 השנים האחרונות, מהגרים נכלאו באופן עקבי בשיעור נמוך בהשוואה לאזרחים ילידי ארצות הברית לאורך תקופה זו, ופער זה שהתרחב מאז 1960.
לפי מחקרים מהשנים האחרונות אפרו-אמריקאים ומיעוטים נוספים החיים בעוני נוטים לבצע פשעי אלימות בכוונת תחילה במטרה להיעצר ולהיכלא, וזאת כפתרון עצמי לאבטלה ודיור ואי יכולת לממן לעצמם מזון.
כשאי-קיומם של תוכניות שיקום אסירים אפקטיביות בארצות הברית והדרה מתמשכת משוק העבודה גם של אסירים משוחררים, מהוות תמריץ מאותה הסיבה לשוב לחיי הפשע והכלא.
בארצות הברית שיעורי ההכליאה הגבוהים ביותר בעולם.
כשמאז 1980, אוכלוסיית בתי הכלא בארצות הברית הוכפלה פי 4. נכון לשנת 2009, 2.3 מיליון איש היו כלואים בארצות הברית, כולל בתי כלא פדרליים ומדינתיים ובתי כלא מקומיים, מה שיוצר שיעור כליאה של 793 איש לכל 100,000 איש מהאוכלוסייה הלאומית.
במהלך 2011, 1.6 מיליון איש היו כלואים תחת סמכות השיפוט של רשויות פדרליות ומדינתיות.
בסוף 2011, 492 איש לכל 100,000 תושבי ארצות הברית היו כלואים בבתי כלא פדרליים ומדינתיים.
מתוך 1.6 מיליון אסירים מדינתיים ופדרליים, כמעט 1.4 מיליון איש היו תחת סמכות השיפוט של המדינה, בעוד ש-215,000 היו תחת סמכות שיפוט פדרלית.
מבין 1.35 מיליון אסירים מדינתיים שנידונו בשנת 2011, 725,000 איש נכלאו בגין פשעי אלימות, 250,000 נכלאו בגין עבירות רכוש, 237,000 איש נכלאו בגין עבירות סמים, ו-150,000 נכלאו בגין עבירות אחרות.
מתוך 200,000 האסירים הפדרליים שנידונו בשנת 2011, 95,000 נכלאו בגין עבירות סמים, 69,000 נכלאו בגין עבירות של הפרת סדר, 15,000 נכלאו בגין פשעי אלימות, ו-11,000 נכלאו בגין עבירות רכוש.
בארצות הברית קיים חוק המאפשר סירוס עברייני מין סדרתיים מורשעים, מעל ל-3 מקרים.
המדינות הן: קליפורניה, פלורידה, ג'ורג'יה, לואיזיאנה, מונטנה, אורגון, טקסס, ויסקונסין, איווה ואלבמה.
במדינות קליפורניה, קנזס, מונטנה, נבדה, אוהיו, אורגון, פנסילבניה, אלבמה, אריזונה, ארקנסו, פלורידה, ג'ורג'יה, איידהו, אינדיאנה, קנטקי, לואיזיאנה, מיסיסיפי, מיזורי, נברסקה, קרוליינה הצפונית, אוקלהומה, קרוליינה הדרומית, דקוטה הדרומית, טנסי, טקסס, יוטה וויומינג.
קיימת אפשרות לעונש מוות חוקי ופעיל.
ובעיקר על הרשעות בעבירות של: רצח, בגידה, ריגול, סחר בסמים בקנה מידה גדול, מעשי טרור, רצח נשיא, סגן נשיא, שופט בית משפט עליון, או חבר קונגרס.
בתפקידים צבאיים: מרידה והסתה, כפייה על מפקד להיכנע, סיוע לאויב, הימור לא ראוי בכלי שיט או טייס, רצח, עריקה בזמן מלחמה, תקיפת קצין בכיר בזמן מלחמה או אי ציות מכוון לפקודה של קצין בכיר בזמן מלחמה.
פשיעת שוטרים בארצות הברית לרוב כוללת מעצרים שרירותיים וכליאות שווא ובעיקר מול אוכלוסיות מופלות כמו: שחורים, היספנים, אסייתים או מזרח תיכוניים; בין היתר במטרה למנוע או לבטל אופציות תעסוקתיות.
בנוסף ל: התעללות בבני זוג רומנטיים, מעורבות בנטילת ראיות מתיק שנסגר (כמו סמים או ציוד יקר) לצורך מכירה ולעיתים אף מעורבות ישירה בסחר בסמים, מעורבות בשוד בתים וחלוקת שלל, מעורבות בשיבוש הליכי חקירה וראיות בתמורה לשוחד, כמרמה והפרת אמונים במעורבות בפעילויות שחיתות מול עובדי ונבחרי ציבור ובעלי הון.
ולעיתים אף תוך פעולות שחיתות של נטרול תביעות אמת נגד המדינה, עובדי ונבחרי ציבור ובעלי הון – לרבות תלונות חושף שחיתות.
פשע במצרים מתייחס למעשים פליליים המתרחשים בשטחי רפובליקת מצרים.
רוב הפשעים במצרים מבוצעים ומדווחים במרכזי אוכלוסייה גדולים כמו קהיר, גיזה, אלכסנדריה ופאיום.
סחר בבני אדם, נשק וסמים הם מבין מחוללי הפשע הגדולים באזור.
מצרים דווחה תחת משטרי אנואר סאדאת וחוסני מובארכ עם פשעי צווארון לבן באחוזים גדולים.
בין השנים 2012-2018 חלה עליה חדה בפיגועי טרור.
בין הגורמים התורמים לפשע במצרים נמצאו: תנאים כלכליים ירודים, אבטלה גבוהה, גידול אוכלוסין ושינויים בנורמות חברתיות.
דו"ח משנת 2005 קובע כי בין השנים 1998 ו-2001, 79% מרציחות הכבוד במצרים בוצעו כתוצאה מחשד לבגידה מצד האישה, ו-41% מהרציחות בוצעו על ידי בעלים כלפי נשותיהם.
כשלמעשה החוק המצרי מכיל צעדים להפחתת עונשים על רצח על רקע כבוד המשפחה, כאשר גברים מסוגלים להוכיח בגידה.
אלימות מינית היא בעיה נפוצה וחוזרת במצרים, כאשר אונס הוא אחד מהפשעים הנפוצים ביותר במצרים.
המרכז המצרי לזכויות נשים (ECWR) כינה את הבעיה "סרטן חברתי" וטען כי קוד הלבוש אינו מרתיע כלל.
דו"ח של האו"ם משנת 2013 על מצרים קבע כי 99.3% מהנשים שהגיבו לסקר דיווחו על כך שחוו הטרדה מינית, כאשר גם דיווח על מקרי של השחתת איבר המין הנשי היה גבוהה מאוד.
למרות שיעורים גבוהים אלו, פשעי מין המתרחשים במדינה כמעט ואינם מדווחים עקב בושה מצד הקורבן.
במצרים קיימים גם מקרי אונס המוני ואף אונס פומבי של נשים.
עם דוגמאות בולטות לתקיפות מיניות פומביות של עיתונאיות כמו: לארה לוגן וקרוליין סינץ.
במהלך האביב הערבי רגשות אנטי שחיתות הגיעו לשיא במצרים ובאו לידי ביטוי במחאות המוניות.
כשנכון לשנת 2023 מצרים מדורגת במקום ה-108 מתוך 180 במדד תפיסת השחיתות השלטונית.
מצרים משמשת כמדינת מעבר לנשים שנסחרו ממזרח אירופה לישראל למטרות ניצול מיני מסחרי.
גברים ונשים ממדינות אפריקה שמדרום לסהרה ואסיה נחשבים כנסחרים דרך מדבר סיני לישראל ואירופה לצורכי עבודה.
בנוסף לכך, קורבנות סחר בבני אדם במצרים צפויים להיות ילדים מצרים שנסחרו לאזורים אחרים במצרים כדי להעסיקם בעבודות כפייה כמו ניקיון, חקלאות או ביצוע שירותי משלוחים.
ילדים החיים ברחוב במיוחד מכוונים למטרות אלו, בנוסף לעיסוק על ידי ארגוני פשיעה בקיבוץ נדבות כצורה של עבודת כפייה, שבסופה כל הנדבות מועברות לאלו הסוחרים בהם.
מטרה נוספת של סחר בבני אדם במצרים היא סחר באיברים וקצירתם, כאשר מצרים היא יצואנית מרכזית באיברים אנושיים.
עם התפשטות נגיף הקורונה שיעור הסחר בבני אדם ירד זמנית במצרים, כאשר ממשלת מצרים הטמיעה הגברת בקרת גבול והגבלת נסיעות.
רוב הסמים הנסחרים במצרים הם: קנאביס, הרואין ואופיום, כאשר היעד הסופי של רבים מסמים אלו הוא ישראל, אירופה ומדינות אחרות בצפון אפריקה.
ייצור סמים הוא בעיה קשה במצרים, כאשר האזור הצפוני של חצי האי סיני מהווה בית גידול לחוות פרג אופיום וקנאביס.
במהלך שנות ה-80, פשיעה קלה הייתה בעיה משמעותית במצרים, אך מאז היא נמצאת בירידה.
גניבת כלי רכב, פשיעה נגד נשים וקטינים, ומקרי חטיפה גברו בקהיר בשנת 1988.
מצרים סובלת מאלימות דתית וטרור, במתקפות תדירות על תיירים ומיעוטים דתיים.