tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ביער מספר מסלולי טיול:מסלול קצר מסומן באדום - מתחיל בשמורת פרחי הבר.
יורדים במערכת מדרגות לעבר אנדרטת הצנחנים בה נמצא חניון מסודר עם שולחנות.
את הדרך חזרה ניתן לעשות באותו מסלול או לעלות דרומה לעבר רחוב משה דיין, עליה של כ-500 מטר במעלה הנחל בתוך יער מוצל.
מסלול בינוני - כניסה דרך שער הכניסה המזרחי הליכה על דרך הרכב עד למפגש עם 'שביל שפן הסלע' שמסומן בשחור, נגיע לדרך אפר רחבה המסומנת בירוק וקרויה "דרך היער".
נפנה בה מערבה (שמאלה) ונצעד לעבר חניון קק"ל באנדרטת הצנחנים.
במפגש שבילים נפנה ימינה לעבר חניון הצנחנים, משם עליה בשביל מסודר המסומן באדום לעבר שמורת פרחי הבר.
מסלול ארוך מסומן בירוק - המסלול קרוי "דרך היער" מגיע לחלקו המזרחי של היער במקביל לערוץ הנחל (ואדי אל חפי), הליכה של כקילומטר עד לנקודה המזרחית ביותר.
משם נפנה בדרך המתפצלת לצפון–מערב (שמאלה), נמשיך כ-300 מטר בהתאם לסימון הירוק, עד למפגש עם דרך אספלט, כאן נפנה דרומה בדרך העפר היורדת חזרה לעבר הערוץ המרכזי, נמשיך מערבה "בדרך היער" לנקודת ההתחלה באזור אנדרטת הצנחנים.
מסלול שביל השפן (סימון שחור) - הכניסה מצד טיילת ליפקין שחק.
נעבור את חלקה הבנוי, נחלוף על פני שער ירוק וממשיך כ-20 צעדים בדרך אפר לתחילת המסלול.
בדרך המתפצלת מדרך היער לימין (ישנו שילוט אל תחילת שביל השפן) נתחיל את המסלול ונרד המדרון היער, הדרך מפותלת מעט.
הירידה מסתיימת בסמוך למתקן המים של הגיחון.
כדי לעשות מסלול מעגלי ולחזור לנקודת ההתחלה ניתן להמשיך שמאלה עם הדרך המסומנת בירוק וקרויה "דרך היער" בשביל רחב.
נגיע עד פיצול שבילים ונפנה שוב שמאלה להמשיך עם דרך היער עד לחזרה לטיילת.
אתרי הטבע, הארכאולוגיה וההנצחה בשכונת פסגת זאב זכו בשנת 2019 למבט מחודש ותוכנית עבודה סדירה, ובניהם היער הקהילתי השוכן בין פסגת זאב ונווה יעקב.
התחום מנוהל במינהל הקהילתי באגף "טבע ומורשת בפסגה".
תחום הטבע והמורשת מקדם את היכרות התושבים עם האוצרות והסיפורים הפרוסים באזור, משמר את הטבע והמורשת שבפסגת זאב.
בין היתר האגף מוביל לתרבות פנאי בשטחים הפתוחים והטבעיים שבפסגת זאב, לצד קידום אופי פעילות ואורח חיים מקיים השומר על איכות הסביבה.
בשנת 2021 התחדשה פעילות היער וחזון היער שנכתב ב-2006 בשיתוף התושבים והמנהל הקהילתי הוקם לתחייה: יער מיר ישמש כיער קהילתי פתוח ונגיש לכל, מקום מפגש המאפשר מגוון פעילויות וחוויות, תוך איזון בין שימור הצומח, החי והמורשת, פיתוח ושימוש נאות.
היער משפיע על הקהילה והיא משפיעה עליו בעבר, בהווה ובעתיד.
(החזון הקהילתי ליער מיר, ספטמבר, 2006)
יער לביא הוא יער השוכן בסמוך לקיבוץ לביא ולמחלף גולני שבגליל התחתון.
שטח היער הוא כ-3,000 דונם, והוא ננטע במהלך שנות ה-50 ושנות ה-60 של המאה ה-20 על ידי הקרן הקיימת לישראל.
בשנותיו הראשונות ננטעו ביער עצי מחט, בעיקר אורן ירושלים וברוש מצוי, ובשולי הגבעות ניטעו גם אקליפטוסים.
כיום העצים הנפוצים ביער הם מהחורש הים-תיכוני: אלון התבור, אלה אטלנטית, חרוב מצוי, כליל החורש ושיזף מצוי.
ביער נותר בית הקברות של הכפר הערבי לוביה, שהיה במקום עד פינויו במלחמת העצמאות ביולי 1948. לאחר המלחמה נותרו ביער עצי הזית של הכפר.
על פי המסורת הדרוזית, נקברו בבית הקברות החכמים הדרוזים מהמאה ה-11 אבו אל-דרע ג'ושן ואבו אל-לקא ת'אבת.
היער חולש גם על אזור היישוב לביא מימי המשנה והתלמוד.
כיום (נכון ל-2023) פועל ביער מרכז חינוכי של קק"ל, אשר הוקם ב-1978, וכולל אכסניה ומרכזי לימוד.
ישנם ביער שלושה חניונים: חניון לביא, חניון פלוגת הסיור 288 וחניון דרום אפריקה.
בפברואר 2022 הוצע על ידי מועצה אזורית הגליל התחתון להקים מכינה קדם-צבאית מעורבת ביער.
יער סווינלי הוא שטח יער נרחב בבעלות הכתר הבריטי, המנוהל על ידי רשות היערות של אנגליה.
היער משתרע ברובו בתחומי המועצות המקומיות וינדלשאם שבמחוז סארי, ווינקפילד וקראות'ורן שבמחוז ברקשייר, אנגליה.
היער, הממוקם מדרום-מערב לפארק וינדזור הגדול, משתרע מהעיר בראקנל בצפון ועד פארק באגשוט בדרום.
שטחו משתרע על פני כ-2,600 אקר (11 קמ"ר) של אדמות מיוערות על גבעות מתונות.
אף שכיום היער מורכב ברובו מנטיעות מודרניות של אורן סקוטי, בעבר היה חלק מיער וינדזור ההיסטורי.
פארק סווינלי הקיף בעבר את בקתת סווינלי, שבה החזיק המלך את כלבי הציד המלכותיים בתקופה הג'ורג'יאנית.
האזור היווה את מרכזו של מחוז סווינלי, שהיה תת-מחוז של יער וינדזור.
במאה ה-18 נבנו ברחבי היער ביצורי עפר שנועדו לאימונים צבאיים לקראת מלחמות נפוליאון.
היער מציע מסלולי רכיבת אופני הרים מהמובילים בדרום-מזרח אנגליה.
במתחם פועל מרכז המבקרים "Look Out Discovery Centre" המציע תערוכות מדע אינטראקטיביות ומרכז טבע.
בשטח היער נמצא מבצר מתקופת הברזל הידוע בשם "מחנה קיסר", והוא המבצר היחיד מסוגו במזרח ברקשייר.
בשנת 2007 נפתח במקום מתקן הרפתקאות "Go Ape" המציע פעילויות טיפוס וגשרי חבלים בצמרות העצים.
חלקים נרחבים מהיער מוגדרים כאתר בעל חשיבות מדעית מיוחדת (SSSI).
היער מהווה חלק מאזור ההגנה המיוחד של אגן התמזה בשל נוכחותם של מיני ציפורים נדירות המקננות על הקרקע, ביניהן עפרוני עץ, סבכי דרטפורד וחרגולן האירופי.
באזור מצויים גם שטחי ביצה בהם חיים זוחלים וצמחי ביצה כדוגמת כותנה עשבונית.
יער סנסנה (מכונה גם יער כרמים) הוא יער בחבל יתיר, בישראל.
שטחו כ-7.5 קילומטר רבוע וגובהו כ-500 מטרים מעל פני הים.
מיקומו בשפלה, בגבעות התחתונות של הרי יהודה, בין יער יתיר ליער להב, אך הם מופרדים על ידי קילומטרים של מדבר.
היער נתחם מצפון על ידי סנסנה, ממזרח על ידי חבל מיתרים, ומדרום על ידי כביש 6. בצמוד ליער נמצאת חורבת סנסנה.
סמוך ליער גם היישוב כרמית.
בצפון היער עוברים שביל ישראל וכביש 2353.
שטחו של היער הוא כ-7,500 דונם, והעצים בו ניטעו על ידי יערני קרן קיימת לישראל בשנות ה-60 וה-70 של המאה ה-20, במסגרת נטיעת יער להב ויער דבירה.
היער נקרא על שם העיר העתיקה סנסנה הצמודה לו ממזרח, ומופיעה בספר יהושע כחלק מרשימת ערים אשר נחלו שבט יהודה.
הצמחייה העיקרית ביער כוללת שלהבית קצרת שיניים, מרווה ריחנית, סירה קוצנית, אלקנה סמורה, לשון-פר סמורה ושיכרון מרושת.
שיא החורף, בחודשים ינואר ופברואר, נחשבים לשיא עונת הפריחה ביער.
בתקופה זו פורחים בו כלניות, צבעונים, אירוסים, פטריות, עיריות ומרבדי דשא.
בתקופה זו היער כולו ירוק.
יער מיתר הוא יער נטוע בדרום ישראל, המקיף את היישוב מיתר מצפון וממזרח.
שטחו של היער כ-8,200 דונם, והוא נמצא בגובה של כ-450 מ' מעל פני הים.
הוא מהווה מרכיב מרכזי במרחב האקולוגי והנופי של האזור, תוך שהוא תורם לאיכות החיים של תושבי הסביבה ומשמש כאתר נופש ופנאי.
הקמת יער מיתר החלה בשנת 1982, במקביל לייסוד היישוב מיתר.
הנחת אבן הפינה ליישוב התקיימה ב-7 באוקטובר 1980. חזון התכנון של היישוב כלל יער נרחב כחלק בלתי נפרד מהמרחב העירוני, במטרה לשפר את איכות הסביבה ולהעניק לתושבים שטחים ירוקים נרחבים.
קרן קיימת לישראל (קק"ל) אימצה את הרעיון והחלה בנטיעות בשטח היער במקביל לבניית בתי היישוב.
יער מיתר שוכן בשוליים הצפוניים-מערביים של אזור הרי יתיר בחבל יתיר, ברום של כ-450 מטר מעל פני הים.
בשל מיקומו באזור ספר המדבר, גידול יער במקום זה מציב אתגרים אקלימיים, ובהשוואה ליער יתיר הסמוך – הנטוע בגבהים שבין 600 ל-850 מטר – תנאי הצמיחה בו קשים יותר.
היער כולל מגוון מיני עצים ושיחים, בהם עצי אורן, שיטה סלילנית, אלת הבטנה, מיני אקליפטוס ועוד.
החלק הצפוני של היער נחשב לוותיק יותר, בעוד שבדרום ניכרת חלוקה לפסיפס של חלקות נטיעה בלימנים הסמוכות לשדות מעובדים.
בשטח היער פיתחה קק"ל חניוני נופש, מצפורים ודרכי גישה.
דרך נוף מסומנת ירוק, באורך של כ-13.5 קילומטרים, חוצה את היער מצפון לדרום ומתאימה לרכב פרטי.
הדרך מקשרת בין החניונים ואתרי היער המרכזיים, ומתחילה בכניסה מכביש 60. כמו כן, שביל ישראל עובר בתחומו של היער, ומאפשר למטיילים ליהנות מנופי האזור ומתחנות התרעננות לאורך הדרך.
בספטמבר 2022 נחנך ביער שביל חדש, "שביל הלימנים".
השביל הוקם על ידי קרן קיימת לישראל ובשיתוף עם תושבי מיתר לאחר תקופת הקורונה, מתוך הכרה בצורך לאפשר טיולים במקומות קרובים לבית.
השביל הוא מעגלי ואורכו כ-4 ק"מ.
משולבים בו תצפיות פנורמיות ומקומות בהם ניתן לראות שיטת הלימנים הייחודית לאגירת מים והשקייה.
יערה בן דוד (נולדה ב-27 בינואר 1947) היא משוררת, מבקרת ספרות ואמנית קולאז'ים ישראלית.
בן-דוד נולדה בבגדאד שבעיראק ב-1947 בבית משכיל ושוחר תרבות.
אביה היה כַּנָּר ובוגר בית-הספר 'אליאנס' בבגדד, ואמה למדה במכללה האמריקאית בבירות.
בן-דוד עלתה לישראל עם משפחתה ב-1952. היא בוגרת ספרות עברית ופילוסופיה מטעם אוניברסיטת תל אביב, מוסמכת האוניברסיטה העברית בספרות השוואתית.
שימשה כחברת מועצה בכתבי העת מאזנים ופסיפס וכלקטורית בפרסים ספרותיים.
הוציאה ספרי שירה וכן שתי אסופות של מאמרים עיוניים: "אהבה ממבט שני", הוצאת "עקד" (1997) ו"במבוך המראות", הוצאת "כרמל" (2012).
בשני הקבצים העיוניים יש התייחסויות לטקסטים בפרוזה ובשירה, כשכל יצירה נבחנת בהקשר ליצירות אחרות של אותו סופר או סופרים אחרים.
היצירות הנבחרות הן מהספרות העברית ומספרות העולם המתורגמת, ביניהן הגלגול מאת פרנץ קפקא, וכן יצירות של סמואל בקט, אנטון צ'כוב, גבריאל גרסיה מרקס, אהרן אפלפלד, זלדה ועוד.
חלק מהמאמרים המופיעים בספריה ראו אור בבמות ספרותיות שונות כגון: משא, "מאזנים", "עתון 77", "הארץ / ספרים", "גג", "מעריב" ועוד.
שיריה תורגמו לשפות: אנגלית, ספרדית (על ידי לואיסה פוטורנסקי), צרפתית, גרמנית, רוסית, ארמנית, הונגרית, פולנית וסלובנית וראו אור בכתבי עת ובעיתונות בארץ ובעולם.
לעשרות מהם נכתבו לחנים על ידי משה זורמן, מיכאל וולפה, אייל באט ואחרים.
אהבה ממבט שני: עיון בפרקי ספרות ישראלית וכללית, "עקד", תל אביב, תשנ"ז, 1997
סוס טרויאני מבטן התודעה ("כרמל", 2011)
במבוך המראות: קריאה בפרקי ספרות עברית וכללית, "כרמל", ירושלים, תשע"ב, 2012
איזון שביר "הקיבוץ המאוחד" 2015, מהדורה שנייה 2016 (ערכה והביאה לדפוס לאה שניר)
Une autre présence - שירים (תרגום לצרפתית: עמנואל מוזס, אסתר אורנר) 2019 Éditions Caractères, פאריס.
לובשת בגד הפוך – מבחר וחדשים, הוצאת הקיבוץ המאוחד 2020 (ערכה והביאה לדפוס לאה שניר)
Razón de más - שירים (תרגום לספרדית: מרטה טייטלבאום, לואיסה פוטורנסקי) Leviatan, בואנוס איירס 2021
זמן בוורטיגו - שירים, ספרי עיתון 77, 2025
על משה בן שאול ועזריאל קאופמן - שני עורכי 'מאזנים' שהלכו לעולמם, מתוך: "גבורות למאזנים", קובץ ספרותי מיוחד במלאת 80 שנה לביטאון אגודת הסופרים העברים במדינת ישראל, (כרך א'), הוצאת אגודת הסופרים העברים במדינת ישראל, עורך: ד"ר משה גרנות, תש"ע, 2009, עמודים 85–91.
(על זלדה) לאורם של שירי נפש חצויה.
(על צבע החיים - חייו ויצירתו של אלכסנדר פן מאת חגית הלפרין) 'אלכסנדר פן - האמת והמיתוס', מֹאזנַים טבת תשס"ח 2008 כרך פ"א גיליון 2.
פרס ראש הממשלה ע"ש לוי אשכול לשנת תשע"ג
פרס טשרניחובסקי מטעם אגודת הסופרים
מענקי קרן יהושע רבינוביץ לאמנויות, אקו"ם, קרן עמו"ס וקרן גולדברג
ציון לשבח בפרס ברנר 2016
יַעֲרָה הוא מושב בגליל העליון המערבי, ליד שלומי, המשתייך למועצה אזורית מעלה יוסף.
שמו של היישוב סמלי והוא מתייחס ליערות הגליל הסמוכים אליו.
המושב הוקם בשנת 1950 על אדמות הכפר ערב א-סמניה (ח'ירבת א-צואנה), על ידי עולים מתימן ככפר עבודה.
במאי 1952 עזבו המתיישבים את המקום.
לאחר שהמתיישבים הראשונים עזבו את המקום, התיישבו בו עולים מצפון אפריקה ובדואים תושבי הגליל.
בכך היה יערה ליישוב הראשון במדינת ישראל שהוקם כיישוב מעורב, שתושביו בני עמים שונים.
מאוחר יותר הצטרפו למושב עולים מארצות דוברות אנגלית.
בשנת 2006, במלחמת לבנון השנייה, נפגע היישוב ממתקפת טילים, ואחד התושבים, נוצרי בן 84, במקור מעקורי איקרית, נהרג מפגיעת פצצת מרגמה של החזבאללה.
ביערה נמצא בניין משטרה מנדטורי (משטרת באסה) שנבנה בסוף שנות ה-30 של המאה ה-20 כחלק מתוכנית כוללת לפריסת מצודות בגבול הצפון – מצודות טגארט.
לאחר הקמת המדינה שימש המבנה כבסיס של משמר הגבול, אחר כך בסיס של גדוד חרב, בתחילת שנות האלפיים, שימש למרכז הדרכה של חיל מודיעין השדה (יחידת מודיעין מטרות ,869).
מ-2018 ועד היום המבנה נטוש.
מספר התושבים ביישוב הוא, נכון לשנת 2023, כ-894. מספר זה כולל יהודים וערבים-בדואים.
כ-16% מתושבי המושב בדואים והשאר יהודים בעיקר מסורתיים.
התושבים מתפרנסים מחקלאות ומעבודות מחוץ למושב.
כמו כן תושבים רבים מתפרנסים מתיירות ובבעלותם צימרים ומסעדות.
במושב ממוקם מתנ"ס המשרת את תושבי הסביבה, וכן בית כנסת פעיל ומקווה טהרה.
כמו כן נמצאים במושב גני ילדים ו"פארק השכנות הטובה" שהוקם מתוך מטרה לאפשר שיתוף והתחברות תושבים משתי הקבוצות האתניות.
רב המושב הוא הרב שלמה דנינו.
יערון חרמוני, (שם מדעי: Apodemus hermonensis) הוא מין בסוג יערון, הוא עכבר שצבעו חום בהיר ושצבע גחונו לבן.
אורך גופו של היערון החרמוני 8.5 ס"מ ואורך זנבו 10 ס"מ.
הוא פעיל לילה וביום נמצא במאורה שהוא חפר בסלעים.
היערון החרמוני נחשב למין בסכנת הכחדה.
הוא התגלה לראשונה בשנת 1989 בחרמון.
יער שווייץ הוא יער המצוי במדרון היורד מרכס פוריה לעבר הכנרת (ממערב למזרח).
היער נמצא ממערב ומדרום לעיר טבריה ואף בשטחי העיר עצמה.
ביער סוגים מגוונים של עצים: עצי שיטה, ברושים, אקליפטוסים, טטרקליניסים, עצי אלה וחרובים.
מתכנני היער החליטו לא לטעת ביער עצי אורן.
באזור היער בנתה הקרן הקיימת דרכי מעבר למטיילים, חניונים לעשיית פיקניקים וכן מצפורים.
באזור שרידים ארכאולוגיים שנחפרים על ידי רשות העתיקות.
בקרבת יער שווייץ בהמשך הדרך נובע עין פוריה ששוקם ושופר על ידי הקרן הקיימת לישראל.
מצפור קרל לוץ מנציח את פועלו של קרל לוץ (1895-1975), דיפלומט שווייצרי שהוכר כחסיד אומות העולם בזכות פעולותיו להצלת למעלה מ-60,000 יהודים בהונגריה בתקופת מלחמת העולם השנייה.
המצפור ממוקם בחלקו הצפוני של יער שווייץ ומשקיף על הכנרת והרי הגולן.
האתר כולל רחבת תצפית מקורה בפרגולה, שביל נגיש וחניה לנכים, ומאפשר למבקרים ליהנות מהנוף ולהכיר את פועלו של לוץ.
מצפה אורון הוא אתר הנצחה שהוקם לזכרו של סמל ראשון אורון שאול, חייל צה"ל שנהרג במבצע צוק איתן בשנת 2014. המצפור נחנך ביום הזיכרון לחללי מערכות ישראל בשנת 2015 וממוקם ביער שווייץ בגליל התחתון.
האתר משקיף על נוף הכנרת וכולל פינות ישיבה ושלטי הנצחה, המספרים את סיפורו של אורון שאול ומנציחים את זכרו.
יַעֲרָה אִיטַלְקִית (שם מדעי: Lonicera Etrusca, באנגלית: Etruscan honeysuckle - "יונק דבש אטרוסקי", בערבית: "סולטאן אל-ג'בל" - "מלך ההרים") הוא צמח מטפס ממשפחת היערתיים, הפורח בחודשים אפריל - יוני.
הצמח מפיץ ריח מתקתק, ומותאם להאבקה על ידי פרפראים ליליים.
היערה האיטלקית גדלה בחבל הים-תיכוני של ישראל, והיא אחד המטפסים האופייניים לחורש הים-תיכוני.
כל מיני היערה, בהם יערה איטלקית, הם צמחים מוגנים בישראל.
קרובה של היערה האיטלקית היא היערה היפנית, הנפוצה כצמח נוי בגנים ובחצרות.
פרחי היערה ערוכים בזוגות - זה מקביל לזה לאורך הגבעול.
בראש הגבעול הם מסודרים כאשכול ובו עד 15 פרחים.
הפרחים הצעירים לבנים ובצורת משפך, ואבקניהם מציצים כלפי חוץ.
המאביקים - פרפראי לילה שונים - נמשכים לפרחים הלבנים בעקבות ריחם וצבעם, ומוצצים את הצוף שבבסיס הפרחים בעזרת החדק הארוך שלהם.
תוך כדי החדרת החדק מואבקים הפרחים.
פרחים זקנים שהואבקו משנים את צבעם לצהוב - צבע הבולט פחות בלילה, ומאבדים את ריחם.
הפירות הם עַנָבות, אשר צבען אדום ואחר כך נהפך לשחור.
על פי האמונה העממית, הצמח משמש כתרופה לדיזנטריה, אבנים בכליות, מחלות דרכי הנשימה, עצירות ומחלות כבד.
יערה יפנית (שם מדעי: Lonicera japonica) היא צמח נוי מטפס הנפוץ בישראל.
קל להבדיל אותה מהיערה האיטלקית, הגדלה בר בחבל ההררי, על-פי העלים: ליערה היפנית עלים מוארכים בעלי חוד בקצה, ואילו ליערה האיטלקית עלים כמעט עגולים.
היערה היפנית גדלה באופן טבעי במזרח אסיה, בין השאר ביפן, בקוריאה, בסין ובטאיוון והגיעה לחדירה רבה בדרום אמריקה.
הצמח מטפס, תופס מרחב רב, ופריחתו בולטת וריחנית בחודשי האביב והקיץ.
גם בחודשי הסתיו והחורף הוא שומר על צבע ירוק ועליו אינם נושרים.
הוא נחשב למטפס מבוקש בגינות ציבוריות, שכן אין לו דרישות גבוהות להשקיה ולקרקע נוחה.
יש לה כושר פיתול, בדומה לעלי הגפן.
היא עשויה להגיע לגובה עד 10 מטר.
הפרח נחלק כמו לשון כפולה ובעל צבע לבן עם נטייה לצהוב.
הפרי עגולי בצבע כחול כהה, בקוטר 8-5 ס"מ וכולל גרעינים בודדים.
היערה היפנית נחשבת לצמח פולשני במדינות ארגנטינה, ברזיל ומקסיקו.
מקור במדינות אילינוי ווירג'יניה שבארצות הברית יש הגבלות על גידולה.
בנוסף, פיתוליה עלולים לגרום לחניקת עצים מסוימים.
יש לה ערך רפואי ברפואה הסינית המסורתית.
היערות הבראשיתיים של עצי האשור בהרי הקרפטים הוא השם הקיבוצי שניתן לקבוצה של עשרה אתרים בהרי הקרפטים במחוז זקרפטיה מדרום לעיר לבוב במערב אוקראינה, ובמחוז פרשוב מזרחית לעיר פרשוב במזרח סלובקיה, עת הוכרזו בשנת 2007 כאתר מורשת עולמית מטעם ארגון אונסק"ו.
בשנת 2011 הורחבה ההכרזה כך שהיא חלה על חמישה אתרים נוספים ברחבי גרמניה, ושמה שונה ליערות הבראשיתיים של עצי האשור בהרי הקרפטים ויערות האשור העתיקים בגרמניה.
קיים שוני בין היערות שנכללו בהכרזה המקורית לבין אלה שנוספו לה בשנת 2011, שוני האמור לייצג את מגוון יערות האשור ברחבי אירופה.
האתר הורחב פעם נוספת ב-2017 ונוספו יערות אשור באוסטריה, באיטליה, באלבניה, בבולגריה, בבלגיה, בסלובניה, בספרד, בקרואטיה וברומניה.
כמו כן שמו שונה ליערות האשור העתיקים והבראשיתיים של הרי הקרפטים ושל אזורים אחרים באירופה.
האתר הורחב פעם שלישית ב-2021, שטח האתר הורחב באיטליה ובסלובקיה ונוספו יערות אשור בבוסניה והרצגובינה, במקדוניה הצפונית, בפולין, בצ'כיה, בצרפת ובשווייץ.
האתרים ערוכים בשתי קבוצות - האחת במזרחו של מחוז זקרפטיה והשנייה משני צידיו של קו הגבול הבינלאומי בין סלובקיה לבין אוקראינה, ושטחם הכולל הוא 292,789 דונם.
עשרת האתרים נמתחים לאורך 185 ק"מ מרכס הקרפטים בכיוון דרום-מזרח צפון-מערב, ואלה הם:
חמשת היערות מפוזרים ברחבי צפון גרמניה ומשתרעים על-פני שטח כולל של 43,912 דונם:
שם האזור המוכרז מדינה ומחוז שטח (דונם) קואורדינטות יזמונד מקלנבורג-מערב פומרניה 4925 זראן 2681 גרומזין ברנדנבורג 5901 הייניך תורינגיה 15,734 קלרוואלד הסה 14,671
בשל הפעילות האנושית רבת השנים ברחבי אירופה וצפיפות היישוב, הצטמצם שטחם של יערות הבראשית ברחבי היבשת.
יערות אלה כיסו כ-40% משטחה של אירופה לפני כ-6,500 שנים, אך עם התפתחות התרבות האנושית, הם נכרתו כדי לפנות מקום לחקלאות, משאבי היער נוצלו לצורכי האדם ואופיים הושפע והשתנה כתוצאה מפעילותו.
עם זאת, בהרי הקרפטים השתמרו יערות בתוליים וחלקם זכו להגנה כבר לפני מאה שנים ויותר, ונחקרו במשך 50 שנים ויותר.
האשור האירופי (Fagus sylvatica) הוא העץ העיקרי באזורים הממוזגים במרכז אירופה, והוא מרכיב חשוב ביערות המשתרעים מספרד במערב, שוודיה ואנגליה בצפון, קשת הרי הקרפטים במזרח והבלקן והרי האפנינים בדרום.
האשור האירופי יוצא דופן בין עצי העולם בסתגלנותו לסביבות שונות, ובכך שבתנאים המתאימים, הוא נוטה להשתרר על הסביבה האקולוגית מבלי לאפשר דריסת רגל למיני עצים אחרים.
מסיבה זו, יערות אלה נשלטים פעמים רבות על ידי האשור האירופי, אך הדבר אינו מונע מצמחים אחרים ומבעלי חיים להתפתח בצל חופת הצמרות שלו.
בין אלה נמנים 1,067 מיני צמחים וסקולאריים, והפאונה ביערות כוללת את הדוב החום, את הביזון האירופי, זאבים, שונר, אייל קנדי, חתולי בר ועוד.
עם זאת, הן בעלי החיים והן הצמחים אינם תלויים ביערות לשם קיומם, ויש להם ייצוג טוב יותר בסביבות אקולוגיות אחרות ברחבי העולם.
בשטח ההכרזה המקורית 123 יערות מזנים שונים של אשור הצומחים בין גובה של 600 מטר ל-1,940 מטר, ובתנאי שטח בהם שוררים כמויות משקעים ותנאי טמפרטורות שונים.
היערות גדלים על מצעי סלע שונים, ביניהם אבן גיר, אנדזיט ואבן חול, ועל מספר סוגי קרקע.
יערות אלה כוללים את השרידים הגדולים ביותר של יערות הבראשית של עצי האשור באירופה, ואת הפריטים הגדולים והגבוהים ביותר של עצים אלה בעולם כולו.
עוד נחשבים יערות אלה לכוללים את כל היסודות והתנאים הנדרשים להשתמרותם ולשימור המערכת האקולוגית הקשורה אליהם, ויתרונם הוא בבתוליותם אשר השתמרה ללא התערבות אנושית, למעט לצורכי שימור.
חמשת היערות ברחבי גרמניה נחלקים לשלושה אתרים בגבהים נמוכים - האתרים במקלנבורג-מערב פומרניה ובברנדנבורג, שגובהם נע מגובה פני הים ועד לגובה של 140 מטרים; ולשני אתרים גבוהים יותר, בגבהים של 222 עד 626 מטרים מעל פני הים.
על-כן, היערות שבגרמניה מרחיבים את גיוון ההכרזה, ומביאים לייצוג טופוגרפי רציף מגובה פני הים, דרך שטחים גבעיים ועד לאזור ההררי.
חמשת היערות שבגרמניה צעירים בהרבה ביחס ליערות האשור בהרי הקרפטים והם אינם "יערות בראשית", אם כי הם הדוגמאות הקרובות והטובות ביותר ליערות כאלה בגרמניה.
האדם לא התערב ביערות אלה משך עשרות ולעיתים מאה שנים, ובכל אחד מהם מובלעות "בראשית" קטנות בשטח של 50 עד 500 דונם.
יערות אלה שונים מיערות הרי הקרפטים בסוג הקרקע ובמשטר הצומח שהתפתח בהם לצד עצי האשור, והם תורמים להבנת התפתחות יערות האשוח האירופי ברחבי היבשת.
יערות הגשם גונדוואנה של אוסטרליה שנודעו בעבר בשם שמורת יערות הגשם המרכז מזרחית, הם שמם הקיבוצי של מספר יערות הגשם סובטרופיים הנחשבים לנרחבים בעולם.
יערות אלה מוגנים במסגרת יותר מחמישים שמורות טבע, ששטחן הכולל הוא 3,665 קמ"ר.
השמורות מרוכזות לאורך הגבול בין קווינסלנד וניו סאות' ויילס, והן הוכרזו כאתר מורשת עולמית בשנת 1986.
האתר הקיבוצי מכונה על-שמה של היבשת הקדומה גונדוואנה, שכן מאובנים מעידים שכאשר היבשת הקדומה הייתה קיימת, היו בה יערות גשם דומים מבחינת החי והצומח לאלה המתקיימים בשמורה היום.
גובה השמורה נע מגובה פני הים עד כמעט 1,600 מטרים, ובה למעלה ממאתים מיני חי וצומח הנחשבים לנדירים או הנמצאים בסכנת הכחדה.
בשנת 1984 הוכרזו אזורי השמורה הנמצאים בניו סאות' ויילס ששטחם כ-3,600 קמ"ר, ובשנת 1994 נוספו להם שטח של 592 קמ"ר בקווינסלנד.
מספר המבקרים בשמורה הוא כשני מיליון בשנה, וחלקיה המתוירים ביותר הם הפארק הלאומי דוריגו והגשר הטבעי המהווה חלק משמורת ספרינגברוק.
יערה בר-און (נולדה ב-17 ביוני 1963) היא היסטוריונית וחוקרת תרבות, מכהנת כדיקנית בית הספר לחינוך במכללה למינהל, לשעבר רקטור האקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל ונשיאת מכללת אורנים.
יערה בר-און נולדה בקיבוץ רביבים, אביה היה הפסיכולוג והפרופסור דן בר-און.
את לימודי התיכון השלימה במגמת מחול בבית הספר התיכון של האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים.
שירתה כמש"קית חינוך וכמורה לאוכלוסיות מיוחדות וחיילי מקא"ם בצה"ל.
לאחר שחרורה משירות סדיר עברה לתל אביב ולמדה אמנות וריקוד בבית הספר מימד.
למדה באוניברסיטת תל אביב פילוסופיה והיסטוריה כללית.
בתואר השני התמחתה בהיסטוריה חברתית ולימודי נשים ובדוקטורט התמקדה בהיסטוריה של לידה, יילוד ואמהות בעת החדשה באירופה.
בשנת 2000, לאחר הדוקטורט פרסמה את ספרה הראשון, "רואות את הנולד", בהוצאת אוניברסיטת חיפה וזמורה-ביתן.
יצרה את סדרת השידורים "היסטוריה של נשים ולידה" במסגרת "אקדמיה באלף" ברשת א'.
בין השאר עסקה בכתיבת ביקורות ספרים בעיתון הארץ.
בין שנת 1997 לשנת 1999 למדה כעמיתה בבית הספר למנהיגות חינוכית של מכון מנדל.
את פרויקט הגמר כתבה על "אופקים חדשים: חינוך לתרבות הומניסטית".
בשנת 1999 מינה שר החינוך, יוסי שריד, את בר-און לעמוד בראש המטה לתרבות יהודית ולחינוך אזרחי במשרד החינוך.
על המטה הוטל ליישם את דו"ח ועדת קרמניצר העוסק בלימודי האזרחות בישראל, ולשלבו עם יישום המלצות דו"ח ועדת שנהר ליהדות כתרבות.
בשנת 2004 מונתה כמשנה לנשיא (רקטור) לעניינים אקדמיים בבצלאל, שם שימשה גם כמרצה בכירה ללימודי תרבות.
במקביל ערכה יחד עם פרופסור עזרי טרזי את הספר "חצרות אחוריות".
בשנת 2005 פרסמה את ספרה השני, "זריחה בים התיכון: אמריקאית בגדוד העבודה" העוסק בחיי אישה באמצעות ביוגרפיה של חלוצה בתקופת היישוב בארץ-ישראל.
ספרה השלישי "מכשפה יהודייה בחצר מלך צרפת" עסק בחיי נשים ובתקשורת המונים בתקופת הנאורות.
בעקבות מחקר זה מונתה לפרופסור חבר בבצלאל.
במקביל למחקריה האקדמיים פרסמה בר און סדרת מאמרים העוסקים בחברה הקיבוצית, ומושפעים מילדותה בקיבוץ רביבים.
מאמריה משלבים מחקר אנתרופולוגי והיסטורי יחד עם כתיבת מסות בסגנון הממואר האירופי.
בר און מתארת במאמריה את הלינה המשותפת בבית הילדים, את אחוות האחים בגיל הנעורים, חשיבותו של חדר האוכל כמקדש קיבוצי, ועזיבתה את הקיבוץ לעיר.
מעיסוק בחקר החברה הקיבוצית המשיכה בר און לחקר של תפקיד הקיבוץ בתולדות החברה הישראלית בכללותה.
הדבר התבטא בכתיבת מסות נוספות העוסקות בספרות ובפזמונאות הישראליות, כגון "'במשעול בלב שדות: קווים לדמותו של הישראלי".
השתתפה בסדרה התיעודית "הקיבוץ" בבימויה של ענת זלצר.
הסדרה תיעדה את ההשפעה שהייתה לניסוי הקיבוצי על כלל החברה הישראלית, וזכתה בפרס האקדמיה לטלוויזיה לשנת 2012. כתבה מאמר ביקורת על הסרט חלוצות בכתב עת לקולנוע דוקומנטרי "תקריב".
מ-2013 ועד 2019 שימשה בר-און כנשיאת מכללת אורנים שליד קריית טבעון.
משנת 2021 מכהנת כדיקנית בית הספר לחינוך במכללה למינהל.
הייתה נשואה פעמיים - לאמן פיליפ רנצר ולהיסטוריון אביעד קליינברג.
"רואות את הנולד", הוצאת אוניברסיטת חיפה וזמורה-ביתן, 2000; עסק בתולדות הלידה והיילוד
"זריחה בים התיכון: אמריקאית בגדוד העבודה", הוצאת הקיבוץ המאוחד ויד טבנקין, 2005; עוסק בסיפורה של חלוצה אמריקאית בגדוד העבודה
"מכשפה יהודיה" בחצר מלך צרפת: משפטה של לאונורה גליגאי, 1617", הוצאת כרמל, תשע"א 2010
יער שקד הוא אזור חורש טבעי בקרבת יער ריחן והיישוב שקד.
היער ניטע על ידי הבריטים בתקופת המנדט הבריטי.
היער לא הוכרז כשמורת טבע, אלא הוגדר כשטח חקלאי.
בנובמבר 1998 הוחלט לכרות את היער על מנת לאפשר הקמת בסיס צבאי על שטחו, במסגרת פריסה מחדש של מחנות צה"ל בשומרון.
בניסיון למנוע את כריתת היער הוגשו לאלוף פיקוד המרכז שמונה הצעות חלופיות למיקום המחנה, אך כולן נדחו.
באוגוסט 1999 החלה כריתת יער שקד.
אולם, בעקבות עתירות של יישובי האזור לבג"ץ הוצא ב-3 באוגוסט 1999 צו על תנאי שעצר את הכריתה עד בירור העתירה.
לאחר שמיעת עמדת צה"ל המליצו השופטים לתושבים למשוך את עתירתם.
בספטמבר 2010 הורה שר התיירות, סטס מיסז'ניקוב, על העברת תקציב לצורך סלילת מסלולי אופניים ביער שקד.
יער שרווד הוא יער במחוז נוטינגהאמשייר שבאזור מזרח המידלנדס באנגליה המזוהה עם האגדה אודות רובין הוד.
האזור מיוער מתקופת הקרח, אך היער התכווץ עם השנים, ושטחו כיום הוא 4,230 דונם בלבד.
רוב היער מנוהל בידי ועדת היערנות הבריטית, שהסדירה בו שבילים לטיול.
חלק קטן ממנו הוכרז כפארק מחוזי, והוא באחריותה של מועצת המחוז.
ב-2002 הוכרז היער כשמורת טבע, ושטחה הורחב ב-2007. במרכז היער ממוקם מרכז לאמנויות ואומנויות, שבו נערכים גם אירועים שונים.
מדי שנה מבקרים ביער כחצי מיליון תיירים.
בקיץ נערך בו "פסטיבל רובין הוד", באווירת ימי הביניים, הכולל תחרות הפלה ברומח, הופעות של ליצנים ובולעי אש, דוכני אלכימיה, מוזיקת רקע אופיינית ועוד.
"האלון הגדול" ("The Major Oak"), שבו, לפי האגדה, הסתתר רובין הוד, מושך אף הוא מבקרים רבים.
גילו של העץ מוערך ב-800 עד אלף שנה.
יַעֲרוֹן (שם מדעי: Apodemus) הוא מכרסם קטן גוף ממשפחת העכבריים.
היערון הוא אצן מהיר ובעל יכולת קפיצה.
יש לו אוזניים בולטות, זנב ארוך ושתי רגליים אחוריות ארוכות המאפשרות לו לקפוץ.
בישראל יש מספר מינים של היערון, ביניהם יערון חרמוני אשר תפוצתו באזור החרמון בישראל, סוריה ולבנון.
יערה פֶּלציג (נולדה ב-28 באוגוסט 1988) היא שחקנית תיאטרון, טלוויזיה וקולנוע ישראלית.
פלציג נולדה, גדלה והתחנכה בירושלים, הקטנה מבין שלוש אחיות.
אביה וסבהּ פרלי פלציג, אמנים במקצועם וחובבי ארכאולוגיה חפרו באדמה וגילו בית בן אלפיים שנה והפכו אותו לבית המשפחה.
פלציג גדלה בבית זה עד שהייתה בת שש, אז הוריה התגרשו והיא עברה עם אמה, פסיכולוגית במקצועה, לתל אביב.
פלציג למדה מכיתה א' בבית ספר א.ד.
גורדון ובכיתה י' עברה לעירוני א'.
בצעירותה למדה התעמלות קרקע ושרה במקהלה.
תמיד שאפה להיות שחקנית והחלה ללמוד משחק בחוג תיאטרון, במרכז ביכורי העיתים בכיתה ג' ואחר-כך למדה בחוג תיאטרון, של תיאטרון הילדים אורנה פורת.
עשתה שירות לאומי במעון בית חם לנערות במצוקה בבת ים.
למדה במכינת מבוגרים לסטודיו למשחק ע"ש ניסן נתיב, תל אביב (2007-2006) ואחר-כך למדה משחק במסלול התלת-שנתי בניסן נתיב (2010-2007).
בכיתתה למדו בין השאר מגי אזרזר, ליאל דניר, ג'ייסון דנינו הולט, יעל איתן, גל לב, אריאל וולף ואיתי זבולון.
יערה פלציג שיחקה בסדרת הנוער בערוץ הילדים "אליפים", ב-2010. היא גילמה את דמותה של דנה, דלידית, יוד ביתניקית, חננית שנמצאת כל היום במעבדה ואינה משתלבת בהתנהגותם הפרועה של הדלידים.
פלציג הופיעה בתפקידי אורח בסדרות "חטופים" ו"סרוגים".
פלציג שיחקה בסרטו של אלון זינגמן "בין השמשות" (2011), בתפקיד תמר, נערה בת 15 שחולה בסרטן.
פלציג שיחקה בסרטו של נדב לפיד, "השוטר" (2011), בתפקיד הראשי של שירה.
שיחקה משוררת, אחת מבנות החבורה הרדיקלית, שרוצה להנהיג מהפכה חברתית ומחליטה לחטוף אילי הון ישראלים, כדי לפנות בטלוויזיה אל העם ולעורר אותו למהפכה.
לצידה שיחקו יפתח קליין, מיכאל אלוני, מנשה נוי, מיכאל מושונוב ורונה-לי שמעון.באותה שנה בהצגה "מונוגמיה" בתיאטרון הבימה.
בה גילמה את רותם, נערת מתבגרת ומרדנית, בתם של רמי הויברגר (שגם ביים) ואסנת פישמן, שאביה העיתונאי עוזב את הבית ואז היא בורחת בעצמה.
היא שיחקה בהבימה גם בתפקיד הודיה בהצגה "אם יש גן עדן".
ב-2012 שיחקה בתפקיד הראשי בסרטו של נוני גפן "לא בתל אביב".
לצד נוני גפן ורומי אבולעפיה.
הסרט מספר על מורה שאחרי שמפטרים אותו מבית-הספר, חוטף תלמידה והם יוצאים למסע בריחה שאליו הם לוקחים את אהבת הנעורים שלו וביניהם נרקם משולש אהבה.
הסרט זכה בפסטיבל לוקרנו בנמר הכסף - פרס להפצה בינלאומית.
באוקטובר 2012 משתתף בפסטיבל בוורשה ובנובמבר 2012 השתתף בפסטיבל AFI, לוס אנג'לס.
היא שיחקה מאז סיום לימודיה בסטודיו של ניסן נתיב בהצגה "כשהאנייה שוקעת", שמספרת על טביעתה של הטיטניק.
שם היא שיחקה מיליונרית מבוגרת שמסבירה למה הגיוני להציל את העשירים ורק אחר-כך את העניים, אם בכלל.
זו הייתה הצגת הסיום שלה בניסן נתיב והיא רצה בצוותא ובה שיחקו כמעט כל בני כיתתה, כ-14 איש.
היא שיחקה בהצגה "לקפוץ מעל העננים" בתיאטרון הנפש, בתפקיד הראשי של אלונה (במציאות זו עדי אלטשולר), שבגיל 16 טיפלה בילד מוכה שיתוק מוחין, גילתה שאין מסגרת חברתית לילדים במצבו והקימה את תנועת הנוער "כנפיים של קרמבו", לילדים עם צרכים מיוחדים.
יערה פלציג שיחקה בוידאו ארט "93 (Cover Version)" של ניר עברון, שמספר על התאבדותן הקולקטיבית של 93 מורות ותלמידות שהעדיפו למות מאשר ליפול לידיהם של החיילים הנאצים.
היא שיחקה בווידאו-ארט "ללא כותרת" של עמית ברלוביץ', שמספר על זוג שאובד ביער, פוגש אדם שלישי ונוצר ביניהם משולש אהבה.
היא הופיעה בפרסומות טלוויזיה ואינטרנט ובקליפים לדניאל סלומון, רוקפור, חן קליין ואייל אבן צור, יונתן כנען.
אחותה האחת, תמר פלציג, היא שחקנית בלוס אנג'לס ואחותה השנייה מעצבת גרפית.
בשנת 2014 שיחקה בעונה הראשונה של סדרת הדרמה "זגורי אימפריה" המשודרת בערוץ HOT3, בתפקיד "שחר", חברה של אביאל (עוז זהבי), וב2026 עם חזרת הסדרה בעונה שלישית חזרה לתפקיד.
ב-2014 שיחקה בתפקיד רננה בסדרה "עממיות" של נאור ציון בערוץ 22.
ב-2014 גילמה את שירלי, הדמות המרכזית בסדרה "משפחה טובה", לצד ענת וקסמן, ליאור אשכנזי ואחרים.
בשנת 2015 כיכבה בסרט "ירח בבית 12", בתפקיד הראשי, לצד יובל שרף וגפן ברקאי.
בשנת 2016 סיימה לימודי תסריטאות בבית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה.
בשנת 2021 לקחה חלק בסדרת הטלוויזיה הישראלית-אמריקאית של נטפליקס "פגע וברח" שיצרו ליאור רז ואבי יששכרוף.
בשנת 2022 הופיעה בסרטו של ארז תדמור "בחורים טובים" בתפקיד האקסית של ברוך (מאור שוויצר).
שנה סרט תפקיד מפיק במאי 2016 ירח בבית 12 לני דוד מנדיל דורית חכים2015התאבדותנופרשחר צפניהבני פרדמן 2012 לא בתל אביב אנה איתי תמיר, לילה סרטים נוני גפן 2011 השוטר שירה נדב לפיד בין השמשות תמר אסף אמיר, נורמה הפקות אלון זינגמן2022בחורים טוביםהאקסית של ברוךלאון אדריארז תדמור
יערות הגשם של אטסינאנאנה הוא אתר מורשת עולמית שהוכרז על ידי אונסק"ו וכולל 13 אזורים בשישה פארקים לאומיים בחלק המזרחי של מדגסקר.
ששת הפארקים הם: מרוג'ג'י, מאסואלה, זאהאמנה, ראנומאפאנה, אנדרינגיטרה, אנדוהאהלה.
יערות הגשם הללו הם מרכיב חשוב בשמירה על המגוון הביולוגי של מדגסקר, המשקף את ההיסטוריה הגאולוגית של האי.
האי נפרד סופית מאפריקה לפני למעלה מ-60 מיליון שנים, כך שהפאונה והפלורה שלו התפתחו בסביבה מבודדת יחסית.
היערות הוכרזו על ידי אונסק"ו בזכות חשיבותם בתהליכים ביולוגיים ואקולוגיים, ובשל המגוון העשיר והמינים בסכנת הכחדה הגדלים בהם.
מינים רבים הם נדירים ומאוימים, אך בין המינים היותר מוכרים ניתן למנות כאלו המשתייכים לפרימטים וללמוריים.
אופי השטח המחוספס והגישה הגרועה לרוב האזורים המוגנים מעניקים להם מידה גבוהה של הגנה אינהרנטית, ולכן האיומים נוטים להיות מקומיים וברמה נמוכה יחסית.
עם זאת, ישנם מספר רב של אנשים החיים בסמיכות לרבים מיערות הגשם התלויים במשאבי יער ולעיתים קרובות מנצלים אותם באופן בלתי חוקי ולא בר קיימא.
קהילות תושבות מקומיות מחזיקות לעיתים קרובות באמונות מסורתיות וטאבו מקומי ששימשו להגנה על מיני יערות מסוימים כגון למורים באזורים מסוימים.
מערכות אמונה מסורתיות כאלה ויתרונות השימור שהן מביאות יכולות להיות משובשות על ידי זרם של אנשים הנמשכים על ידי כריתת עצים בלתי חוקית והזדמנויות כרייה אומנותיות.
בשל הפגיעה המשמעותית ליערות שגרמו כריתת העצים וציד בלתי חוקי הוחלט ב-2010 להכניס את היערות להגדרת אתר מורשת עולמית בסיכון.
בשנים שלאחר מכן ממשלת מדגסקר, בתמיכה בין-לאומית, ביצעה מספר פעולות לשיפור המצב, כולל ניהול היערות בצורה מסודרת יותר, הגברת הפיקוח על כריתה, מעקב לווייני ופטרולים בשטח.
בעקבות השינויים תועד שיקום משמעותי בשטח שעבר בירוא, עצירה של הכריתה הבלתי-חוקית ושפל בציד הבלתי-חוקי של למורים.
יערה שחורי (נולדה ב-28 ביוני 1977) היא סופרת משוררת, עורכת ודוקטור לספרות עברית.
שחורי נולדה בתל אביב בשנת 1977 וגדלה בקיבוץ אפק.
היא בעלת תואר דוקטור מהחוג לספרות עברית באוניברסיטה העברית בירושלים, בעבודת הדוקטורט שלה התמקדה בפן האימהי ביצירת חיים נחמן ביאליק.
עבודת התזה שלה בתואר השני, שאותה כתבה בחוג לתורת הספרות באוניברסיטת תל אביב, עוסקת באינטרטקסטואליות בשירתה של דליה רביקוביץ'.
שחורי היא עורכת ספרי מקור בהוצאת כתר ספרים, שם גם החלה את דרכה המקצועית כעורכת תחום הקלאסיקה של ההוצאה בשנת 2007. בסדרת הקלאסיקה והקלאסיקה המודרנית שערכה ראו אור ספרים של טרומן קפוטה, סימון דה בובואר, וירג'יניה וולף, אלפרד דה מיסה, קייט שופן, מרגריט דיראס ועוד.
בעבר הייתה גם עורכת הפרוזה במפעל קסת לספרות ביכורים השייך למרכז הספר והספריות.
שחורי הייתה בין יוזמי ועורכי "אדומה - אנתולוגיה לשירה מעמדית" ו"לצאת - אסופת שירה נגד המלחמה בעזה".
שתי האסופות יצאו במסגרת המגזין הפוליטי "אתגר", שבו שימשה חברת מערכת.
שחורי אחראית על גילוי שירים גנוזים של המשוררת יונה וולך, שנמצאו במחברותיה וביומניה.
השירים התפרסמו בספר "זאת היונה - השירים, המחברות הגנוזות, הראיון" אשר ערכו הלית ישורון ויאיר קדר ויצא לאור בהוצאת מודן ב-2013. בספר הופיע גם מאמר פרי עטה על אותם שירים אחרונים של וולך.
לאורך השנים התפרסמו שיריה וסיפוריה בכתבי עת כ"הו!", "גרנטה","שבו", "אתגר", "מטעם", "המוסך" ועוד.
בנוסף כתבה רשימות רבות של ביקורת ספרות ותרבות, אשר התפרסמו בבמות כעיתון הארץ, וואלה, nrg ועוד.
ב-2010 התפרסם ספרה הראשון, "אצבע, שן, כנף", ספר שירה, בהוצאת עם עובד.
ספר הפרוזה "שנות החלב", שבו שלוש נובלות וסיפור קצר אחד, התפרסם בהוצאת כתר ב-2013. הרומן "אקווריום" ראה אור במאי 2016, גם הוא בכתר.
ב-2019 ראה אור ספרה "שנות העשרים" בהוצאת כתר.
ב-2022 ראה אור ספרה "שעת השקרנים" בהוצאת כתר.
בנובמבר 2024 ראה אור ספרה "הזמנים הרועדים שלנו" בהוצאת פרדס.
שחורי נשואה לאמן גיא בן נר ולשניים בת משותפת.
ספר הביכורים שלה "שנות החלב" עורר תשומת לב ביקורתית רבה וזיכה אותה בפרסים הבאים:
פרס שרת התרבות והספורט לסופרים בתחילת דרכם לשנת תשע"ה (2011) | מנימוקי השופטים: "בשלוש נובלות ובסיפור קצר אחד כותבת יערה שחורי עולם סוריאליסטי ופנטסטי שאינו מתחמק מן הנושאים הגדולים של מציאות חיינו.
הסיפורים עתירי המצאה – הן ברמה התוכנית והן ברמה הלשונית, ומעידים על הכרות עשירה ועמוקה עם שדה הספרות".
בשנת 2017 זכתה בפרס ברנשטיין לרומן עברי מקורי לשנת תשע"ז על ספרה "אקווריום".
חבר השופטים כלל את פרופ' ניצה בן דב ופרופ' זיוה שמיר.
מנימוקי השופטות: "לפנינו כעין רשומון המתעד את העולם מתוך זוויות ראייה ייחודיות ומתוך ריבוי של נקודות תצפית.
ריבוי זה מעניק לספר את מורכבותו, ומעניק לקוראו עמדה של שופט-חוקר המשתתף בבניית המציאות המתוארת.
יערה שחורי הצליחה לתאר בחרט אמן את עולמן של שתי הילדות המתבוננות בעולם בראייה ילדית, וגם אם אחד מחושיהן החשובים ניטל מהן, הן מפצות על אבדנו באמצעות חיזוקם של החושים האחרים."
כמו כן בשנת 2017 זכתה במלגה מטעם קרן פולברייט, קרן חינוך אמריקה-ישראל, לצורך השתתפות בתוכנית הכותבים הבינלאומית בבית הכותבים באיווה סיטי, איווה, ארצות הברית.
בנובמבר 2022 זכתה שחורי בפרס עגנון לאמנות הסיפור לשנת תשפ"ג.
מנימוקי השופטים ענבל גזית, עמוס נוי ושלומית נעים נאור: "יערה שחורי מתגלה כסופרת מרכזית, המשמיעה קולו של דור שלם.
כתיבתה הבוטחת, עושרה הלשוני והיכרותה המעמיקה עם אבני היסוד של התרבות העברית והכללית ניכרות ביצירותיה השונות....
ספריה שופכים אור על חוויות יסוד ייחודיות ואנושיות המלמדת אותנו מהו להיות אדם, כאן בישראל".
יערה בנבנישתי (נולדה ב-23 ביוני 1989) היא דוגמנית ושחקנית ישראלית.
בנבנישתי נולדה בירושלים, לאב צבר שמוצא משפחתו מבולגריה, ולאם צברית שמוצא משפחתה מניצולי שואה מהולנד ומרומניה.
הוריה הם רות בנבנישתי, עובדת סוציאלית קלינית; ורמי בנבנישתי, פרופסור אמריטוס לעבודה סוציאלית וזוכה פרס א.מ.ת.
לשנת 2016. היא בת הזקונים מבין ארבעה אחים.
היא גדלה במישיגן שבארצות הברית מגיל 4 עד 6 וחצי עקב שליחות של הוריה.
כששבו ארצה התגוררו ביישוב רעות.
בילדותה הייתה מתעמלת קרקע, עד שבגיל עשר אובחנה אצלה בעיית גב גנטית והיא נאלצה לפרוש.
למדה בתיכון פיזיקה ותיאטרון, והייתה בצופים.
את שירותה הצבאי עשתה דרך עמותת "שר-אל", המביאה מתנדבים מכל רחבי העולם לסדנאות בצה"ל.
אחרי הצבא, עברה לתל אביב.
ב-2011 למדה במכון לי סטרסברג לתיאטרון ולקולנוע שבניו יורק, במשך כחצי שנה.
לה תואר בכלכלה ובפסיכולוגיה מהאוניברסיטה הפתוחה.
בנבנישתי אמנם מיוצגת על ידי סוכנות הדוגמנות עלית ישראל מגיל 14, אך קריירת הדוגמנות שלה פרחה רק לאחר הצבא.
נכון ל-2017, מיוצגת גם על ידי מספר סוכנויות דוגמנות מחוץ לישראל, ועל ידי סוכנות השחקנים זוהר יעקובסון.
הופיעה בפרסומות והובילה והשתתפה בקמפיינים לחברות: "דולצ'ה וגבאנה", "פורד", "לוריאל", "גארנייה פראקטיס", "דיור", "ולה", "זארה", "H&M", "רמינגטון", "עמנואל", "קוקה-קולה", "סנפרוסט", "טיק טק", "נביעות", "דיוטי פרי", "אפריל", "נטורל פורמולה", "יאנוש", "העין השלישית", "קסטרו", ו"קניוני עזריאלי".
הופיעה על השערים של כתבי העת הישראלים: "סגנון", "פנאי פלוס", "בלייזר", "מגזינה", "ראש אחד", "זמנים בריאים" ו"זמנים פלוס".
בשנת 2013 כתב העת העסקי "פורבס ישראל" דירג אותה במקום השישי ברשימת הדוגמניות המרוויחות בישראל.
שיחקה בסדרות הישראליות: "האלופה", "שנות ה-80", "פאודה", "Oboy", "פולמון", "החברים של נאור", "בת אל הבתולה", "סברי מרנן"; ב-2015 שיחקה בסרט הזר דובר-האנגלית "Exodus to Shanghai" בתור מוזיקאית יהודייה בשם פניה, וב-2017 שיחקה בסרטו של דורון ערן "רוח חדשה".
בנוסף השתתפה בסרט "הרני מוחלת" של הבמאית החרדית טלי אברהמי.
ב-2018 הגישה פינה שבועית שעוסקת בעמותות ב"לפני החדשות" עם אודי סגל ועם הילה קורח, ברשת 13, ולפני כן התארחה בנושא ב-2017 ב"פותחים שישי" עם אלעד זוהר ונועה רוזין ברשת 13.
ב-2018 השתתפה בתוכנית "נינג'ה ישראל VIP" בקשת 12, בו סיימה במקום התשיעי.
בשנת 2018 שיחקה תפקיד משני בסדרה אקדמיית החממה כמגישת חדשות.
ניהלה אירועים באולם, עבדה כברמנית מספר שנים, ועבדה בקרן השקעות של אוניברסיטת תל אביב.
לאחר שהיא ובעלה עברו לתאילנד ב-2019, החלו לנהל בית הארחה פרטי על החוף באי קופנגן עם 16 בונגלואים קטנים.
ב-2016 נישאה ליזם הנדל"ן, אור גרינבלום, והזוג התגורר בתל אביב.
יערון קטן (שם מדעי: Apodemus sylvaticus) הוא בעל חיים מסדרת המכרסמים וממשפחת העכבריים.
הוא קרוב מאוד למין יערון צהוב-צוואר שבעבר היה תת-מין שלו.
היערון הוא בעל חיים לילי.
לטמפרטורה בסביבה אין השפעה על פעילותו.
הוא חי במחילות מסועפות שעומקן תלוי בשיעור האור.
מיומנותו של היערון הקטן היא טיפוס על עצים, לעזר בהתנהלותו, ולמחייתו.
אורך הגוף של היערון הקטן הוא 8.6 ס"מ, אורך הזנב שלו הוא 9.7 ס"מ, אורך אפרכסת האוזן 1.6 ס"מ, אורך כף הרגל 2.2 ס"מ ומשקלו כ-20 גרם.
אין הבדלים משמעותיים בין הזוויגים (הזכר והנקבה).
צבע הפרווה שלו חום-צהבהב עם גוון אפור.
בדרך כלל מופיע כתם אורך צהוב על הגחון.
היערון הקטן נפוץ בארץ בחורשים, בגליל ובכרמל, אך היערון הקטן מעדיף לחיות בקרחות היער או בשטחי בתה (נוף צומח האופייני לחבל האקלים הים-התיכוני) מכוסים פטל או סירה קוצנית.
בחרמון הוא חי גם בנוף פתוח, אך בדרך כלל בסלעים שבמדרונות הדולינות.
בעולם ניתן להבחין בו ביבשות אסיה, אירופה (חוץ מאזורי הצפון הרחוק) עד צפון בורמה בדרום וכן גם בצפון אפריקה.
היערון הקטן ניזון מבלוטי אלון, זרעים, פירות, נבטים, צמחים, חרקים וחלזונות.
היערון הקטן חי בין השאר גם בחרמון, שם הוא ניזון בחורף ממזון שאגר במחילות מבעוד מועד.
עונת ההזדווגות באירופה - באביב ובראשית הקיץ.
משך ההיריון של היערון הקטן הוא בין 23–26 יום.
בישראל חלות ההמלטות בסוף החורף.
ישנן כ-3–4 המלטות בשנה, ובכל המלטה נולדים בין 3–9 ולדות.
כעבור שבועיים מלידתם הם פותחים את העיניים.
בגיל שלושה שבועות הם מגיעים לעצמאות, ובגיל חודשיים הם מגיעים לבגרותם המינית.
יערון גדול (שם מדעי: Apodemus mystacinus) הוא מין של מכרסם ממשפחת העכבריים והגדול ביותר במיני הסוג יערון.
הוא נפוץ בעיקר בחבל הים-תיכוני.
יערון גדול הוא מכרסם בינוני.
לעיתים הוא בגוון חום ולעיתים עם אפור.
האפרכסות שלו ארוכות וכאשר הוא מתמתח הן יכולות לכסות את העיניים.
עיניו גדולות, הזנב ארוך יותר מהגוף, וגב הזנב כהה.
אין הבדלי גודל משמעותיים בין הזכר לבין הנקבה.
היערון דומה בצורתו לחולדה, אך קטן ממנה, וצבע זנבו שהוא אפור שונה מצבע זנבה של החולדה שהוא ורוד
בכפות רגליו ישנן גבשושיות עור שעוזרות לו לטפס על סלעים, הגבשושיות בולטות בעיקר ברגליו האחוריות.
היערון הגדול נמצא בחבל הים התיכוני בחורש סבוך ובשרידי חורש העשירים בסלעים.
בנוסף הוא גם שוכן בטרשונים (סלעים חשופים, בעלי חריצים ושקעים) בחרמון בגובה של 1900 מטרים.
הוא נמצא גם במדינות אחרות כגון: יוגוסלביה, טורקיה, קווקז, עיראק, סוריה, לבנון וירדן.
היערון הגדול פעיל בשעות הלילה.
הוא אינו חופר מחילות משלו, אלא נח בקן בסדקי סלעים.
היערון הוא צמחוני, הוא מגוון את תפריטו במזון מן החי כגון חרקים ושבלולים.
היערון הגדול חי בטבע 7–8 חודשים.
אויביו של היערון הגדול הם: נחשים, דורסי לילה ויונקים טורפים (בעיקר דלק סלעים).
יערון צהוב-צוואר (שם מדעי: Apodemus flavicollis) הוא מין מכרסם ממשפחת העכבריים.
הוא קרוב מאוד למין יערון קטן, ובעבר נחשב לתת-מין, אך הופרד ממנו בשנת 1984.
מכרסם זה חי בטבע בעיקר בדרום אירופה אך התפשט לאורך אירופה עד למזרח אירופה (עד הרי אורל), לסקנדינביה ולבריטניה.
הוא נפוץ גם במספר אזורים במזרח התיכון לרבות בישראל.
הוא דומה ליערון הקטן, אך בעל פרווה צהובה לאורך צווארו והוא בעל אוזניים גדולות יותר וזנב ארוך יותר.
צבעו חום-אפור והבטן והרגליים לבנים.
היערון חי לאורך יערות נשירים, בעיקר לאורך קצה היער, אך באזורים הרריים הוא מצוי גם בפנים היער.
כמו כן הוא מצוי בבתות ושיחיות ובמטעים וגנים עירוניים.
היערון מעדיף לחיות בין עצים גדולים כמו אלון ולוז וגם עצי אלנוס.
היערון פעיל במשך כל השנה כולל בחורפים ולעיתים קבוצות יערונים יצטופפו יחדיו כדי לשמור על החום.
הוא מאחסן את מזונותיו בחורים ובמאורות בעצים ובקרקע.
היערון הוא אוכל-כול הניזון בעיקר מאגוזים אותם הוא מפצח עם שיניו החזקות.
בנוסף הוא ניזון מניצנים, פירות, זרעי צמחים וחסרי חוליות קטנים.
הוא עצמו יכול להיטרף בידי מגוון טורפים לרבות ינשופיים, שועלים וסמוריים.
היערון מתגונן בעזרת שמיעתו הטובה שעוזרת לו לנתר ממקום הסכנה ברגע.
יערה קידר (נולדה ב-23 במאי 1980) היא אוצרת תערוכות אופנה ישראלית ומומחית בהיסטוריה של האופנה.
קידר נולדה במאי 1980, במושב רמות השבים.
סיימה את בית הספר התיכון הרצוג בכפר סבא, בוגרת בהצטיינות של המחלקה לעיצוב אופנה בשנקר, מחזור 2006. בתום לימודיה עבדה כמעצבת אופנה בקסטרו ובמקביל כתבה על אופנה בבלוג עצמאי.
לאחר שלוש שנים עזבה את קסטרו, החלה לעצב שמלות כלה ופנתה לעסוק בחקר האופנה.
בשנת 2012 עברה לניו יורק, וב-2016 סיימה לימודי תואר שני ב-NYU.
זכתה בפרס סמואל אשבורן של NYU למנהיגות והצטיינות.
במשך שנתיים התמחתה במכון התלבושות של מוזיאון המטרופוליטן.
קידר מרצה ב-NYU SPS, מעבירה סיורים במטרופוליטן והרצאות על עיצוב אופנה בישראל ובעולם.
מ-2013 היא אוצרת תערוכות בתחומי האופנה וחקר ההיסטוריה.
דוקטורנטית במחלקה ללימודי תרבות באוניברסיטה העברית בירושלים.
היא כתבה בעיתונות על אופנה: בשנים 2015-2011 במעריב ובשנים 2016–2017 בהארץ וידיעות אחרונות.
קידר מתגוררת בתל אביב החל מסוף שנת 2019.
קידר מתמחה בהיסטוריה ובאוצרות של עולם האופנה, ומתמקדת בלבוש בהקשר החברתי, התרבותי והאמנותי.
בתקופת לימודיה בשנקר התמקדה קידר באופנה כחלק משדה רחב של אמנויות.
במהלך לימודיה בארצות-הברית הקימה ותחזקה את עמוד האינסטגרם של אוניברסיטת ניו יורק והתמחתה במכון התלבושות במוזיאון המטרופוליטן.
תערוכת הסיום של לימודיה בניו יורק עסקה בהיסטוריית ההתייחסות לנשים במידות גדולות מאז המאה ה-18.
ב-2013 אצרה תערוכה בחולון בשם "עד עצם היום הזה", שהציגה עיצובים לא שגרתיים של שמלות כלה של מעצבים ישראלים.
באותה שנה אצרה תערוכה נוספת בחולון בה הוצגו בשדרות דב הוז בעיר למעלה ממאה צילומי חתונה מהשנים 1910–1990. הצילומים משקפים את אילן היוחסין של המשפחות, מעידים על אופנה כמשתנה תקופתי, ומבדילים בין אופן התיעוד אז והיום.
בנובמבר 2017 אצרה תערוכת אופנה שהתמקדה בנעליים כמושג קונספטואלי יותר מאשר פרקטי, ובה הוצגו יותר משישים הצעות ייחודיות שעוצבו על ידי בוגרי ותלמידי האקדמיה לעיצוב "בצלאל", ביניהם: סיגלית לנדאו, דניאלה להבי, קובי לוי (מעצב).
התערוכה הוצגה בניו יורק בגלריית Parasol, וזכתה לחשיפה שהביאה אותה גם אל גלריית Refusalon Gallery בסן פרנסיסקו.
בסוף 2017 אצרה במוזיאון העיצוב חולון את התערוכה "ז'ה טם, רונית אלקבץ".
מחקר התערוכה ערך שנה וחצי שבהן נחשפה קידר לאוסף בגדיה של רונית אלקבץ מתקופות שונות בחייה.
מטמון זה זימן את קידר לאצור תערוכת אופנה שלא מתמקדת באסתטיקת הפריטים אלא במטענם החברתי-תרבותי.
התערוכה ליוותה את תחנות חייה השונות של אלקבץ, דרך ארכיון הבגדים ששימרה בארונה לאורך הקריירה.
ב-2018 הכניסה את כובע הטמבל של אתא לתערוכה במוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק ולאוסף הקבוע של המוזיאון.
ביולי 2021 נפתחה תערוכת אופנה במוזיאון העיצוב בחולון "הנשף the ball" אותה אצרה קידר.
בתערוכה יצרה קידר ציר זמן של היסטוריית הלבוש בנשפים החל מהמאה ה-18 ועד שנות ה-80 של המאה ה-20, בין היתר על ידי עיצובים של מעצבים ישראלים לדגמים קלאסיים.
דרך התערוכה עוסקת קידר בקשר בין אסקפיזם ו-אגדות לעולם האופנה.
התערוכה הייתה הפרויקט היקר והשאפתני ביותר של מוזיאון העיצוב מימיו, לדברי מנכ"ל המוזיאון דני וייס, והתערוכה המצליחה ביותר בתולדות המוזיאון עם 150,000 מבקרים.
בספטמבר 2022 עלתה במוזיאון העיצוב בחולון התערוכה אלבר אלבז: מפעל החלומות באוצרותה של קידר.
בגלריה התחתונה מוצגים דגמי מותג האופנה "AZ פקטורי", אותו הקים אלבז, ובגלריה העליונה דגמי הקוטור שעוצבו על ידי עילית המעצבים ברחבי העולם לתצוגת האופנה ב-2021 שהתקיימה לזכרו בהשראת דמותו ואימרתו "אהבה מביאה אהבה".
במסדרון ההיקפי של המוזיאון שרטטה קידר את מסלול חייו של המעצב כבזמן הווה תוך שימוש בקטעי עיתונות, טקסטים מקוריים, תצלומי ארכיון נדירים ואביזרים שונים.
במרץ 2025 נפתחה במוזיאון העיצוב בחולון התערוכה גיבורות: אופנה ותקווה במלחמת העולם השנייה.
התערוכה מוקדשת לכוחה של אופנה בתקופה של משבר קיומי ומתמקדת בתפקידם של בגדים ופריטי לבוש בסיפוריהן של נשים שמצאו דרכים להתמודד עם מציאות בלתי אפשרית, לשמור על צלם אנוש ולהיאחז בתקווה.
קידר היא דור שלישי לשורדי שואה והתערוכה היא ניסיון ליצור יקום אלטרנטיבי שבו כולן גיבורות.
התערוכה מספרת גם כיצד תעשיית האופנה התגייסה לשקם את העורף ומוצגים בה מאות אביזרים, עשרות מערכות לבוש, קטעי וידאו וצילומים לצלילי פסקול מקורי של המוזיקאי אורן ברזילי.
קידר שיתפה פעולה בתערוכה עם מוסדות תרבות חשובים בארץ ובעולם, בהם המוזיאון היהודי של מילווקי ויד ושם.
במחווה לגיבורות שבעה באוקטובר המוזיאון מארח את התערוכה "גיבורות חרבות ברזל" של מרכז היצירה השיקומי לנכי צה"ל של משרהב"ט "שלהבת".
2012: עד עצם היום הזה: שמלות הכלה נתפרות מחדש, גלריית החווה, חולון.
2015: Beyond Measure: Fashion Plus Size, גלריית 80WSE, ניו יורק (אוצרת שותפה) | התערוכה הראשונה שהוקדשה לנושא המידות הגדולות באופנה, וזכתה לסיקור נרחב וריאיון מיוחד בניו יורק טיימס.
2016: סינדרום סינדרלה, מסע בעקבות הסטילטו, גלריית החווה, חולון | תערוכה שהוקדשה לאמנות נעלי העקב, בשיתוף מעצבי אופנה ישראלים.
2017: A Walk of Art: Visionary Shoes פרסול, ניו יורק | תערוכה שהוקדשה לאמנות הנעליים בשיתוף בצלאל, סרטון פייסבוק של התערוכה זכה ל-63 מיליון צפיות.
2018: ז'ה טם, רונית אלקבץ, מוזיאון העיצוב חולון.
התערוכה, שנפרשה על פני כל חלקי המוזיאון הוקדשה לאמנות הלבוש של אלקבץ, ושברה את שיא המבקרים במוזיאון עד אז.
המגזין ואניטי פייר בחר בה לאחת מ-15 תערוכות החובה בעולם לשנת 2018.
2018: אמנות הטקסטיל של צורי גואטה , המרכז לאמנות הטקסטיל, ניו יורק.
תערוכה שנבחרה להציג במסגרת חודש הטקסטיל של ניו יורק, ביוזמת לי אדלקורט .
אוסף צילומי אופנה משנות השמונים שהתגלה בפח אשפה והפך לתערוכה בטיימס סקוור.
התערוכה זכתה לסיקור נרחב הכולל כתבה בניו יורק טיימס.
2021: הנשף: אופנה ואסקפיזם, מוזיאון העיצוב חולון.
התערוכה שברה את שיא המבקרים של המוזיאון עם יותר מ-150,000 מבקרים.
2022: אלבר אלבז: מפעל החלומות, מוזיאון העיצוב חולון.
התערוכה מוקדשת לחייו ויצירתו של מעצב העל אלבר אלבז והיא הגדולה והנרחבת שהוצגה אודותיו אי פעם.
2025: גיבורות: אופנה ותקווה במלחמת העולם השנייה, מוזיאון העיצוב חולון.
התערוכה מתמקדת בתפקידם של בגדים ופריטי לבוש בסיפוריהן של נשים שמצאו דרכים להתמודד עם מציאות בלתי אפשרית בימי מלחמת העולם השנייה.
ז'ה טם רונית אלקבץ, חולון: הוצאת מוזיאון העיצוב חולון, 2017. 240 עמודים
רונית אלקבץ: חלומות מארון הבגדים
Walk of Art, ירושלים: הוצאת בצלאל, 2017. 160 עמודים
הנשף: אסקפיזם בתפירה עילית, הוצאת מוזיאון העיצוב חולון, 2021. 240 עמודים
אלבר אלבז: מפעל החלומות, הוצאת מוזיאון העיצוב חולון, 2022. 260 עמודים
הבננה לובשת פראדה: המפגש בין אופנה ואוכל בתוך אורי ברטל, מיכל איתן, רונית ורד (עורכים), מחשבות על אוכל, הוצאות בצלאל ורסלינג 2021
גיבורות: אופנה ותקווה במלחמת העולם השנייה, הוצאת מוזיאון העיצוב חולון, 2025. 260 עמודים
יערה קידר, סבתא שלי התביישה במה שעברה באושוויץ.
יצרתי יקום אלטרנטיבי בשבילה | מגזין את, 23 באפריל 2025.
יערה כחולה (שם מדעי: Lonicera caerulea) היא מין של שיח נשיר ממשפחת היערתיים.
תפוצתה בחצי הכדור הצפוני הממוזג במדינות כמו קנדה, יפן, רוסיה ופולין.
בניגוד לשאר המינים במשפחתה, היערה הכחולה אינה שיח מטפס אלא שיח קטן הצומח לגובה 1.5–2 מטר.
הפרי בצבע כחול וצורתו מלבנית.
הקטיף בסוף האביב ובתחילת הקיץ.
הפירות מוכנים לקטיף כאשר השכבה הפנימית סגולה כהה או כחולה.
שיח יערה כחולה מתחיל להניב יבול משמעותי (כ-3 קילוגרמים) כשהוא בן 3–4 שנים.
השיח מניב יבול משמעותי עד 30 שנים.
ניתן להשתמש ביערה כחולה במאפים להכנת ריבות, מיץ, גלידות, יוגורט, רטבים, סוכריות ויין.
היערה הכחולה עמידה לקור ויכולה לשרוד בטמפרטורה נמוכה במיוחד של 47 מעלות מתחת לאפס.
מחלת הקימחון עלולה לפגוע בשיח, בדרך כלל לאחר הבשלת הפירות (מאמצע הקיץ עד סופו).
בניגוד ליערה הכחולה שפירותיה אכילים, המינים בישראל ממשפחת היערתיים הם רעילים (יערה איטלקית למשל).
יערה שפירא (נולדה ב-23 באוקטובר 1995) היא עיתונאית ישראלית המשמשת כתבת תאגיד השידור הישראלי בכנסת.
שפירא נולדה בתל אביב, בתם של פרופסור רון שפירא וד"ר קרן שפירא-אטינגר.
במהלך לימודיה בתיכון עירוני ד', כיהנה כיו"ר ודוברת מועצת התלמידים והנוער הארצית במחוז תל אביב, שידרה ברשת א' והייתה כתבת פרילנסרית בידיעות תל אביב.
בשנת 2013 התגייסה לגלי צה"ל ושירתה ככתבת לענייני איכות הסביבה ובריאות.
במהלך שירותה חשפה שפירא ב-2015 כי שר הבריאות ליצמן מקדם את העשרת מי הברז בכל הארץ בפלואור.
הניסיון ספג ביקורת ציבורית, אך לימים ההחלטה התקבלה.
ב-2016 חשפה את הסכסוך המתמשך בין בתי החולים הדסה ושערי צדק בירושלים על הטיפול בפצועים ה"מתוקשרים" מהפיגועים בגל הטרור, שלטענת חלק מהרופאים הוביל גם לפגיעה במטופלים.
עם שחרורה בשנת 2016, זכתה בפרס מפקד גל"צ עבור תוכניתה "בארץ זרועה" שהציגה סיפורים של פליטים סורים.
שפירא הקליטה את רוב הראיונות במרכז לפליטים בברלין כשהיא משתמשת בזהות בדויה.
בשנת 2016 שפירא החלה לעבוד בתאגיד השידור הישראלי ככתבת לענייני בריאות ולקחה חלק במחאות שסבבו את הקמת התאגיד.
בשנת 2017 מונתה לכתבת "כאן 11" בירושלים.
בהיותה כתבת האזור, פרסמה ב-2018 תחקיר שמצא כי 54 תיקים של עבירות בנייה נעלמו מלשכתה של תמר נמרודי בבית משפט השלום בירושלים, ולפי התלונות עורכי דין גבו סכומי עתק כדי שהם ייגנזו.
עוד פרסמה ב-2018 את ממצאי נתיחת גופתו של קאסם עבאסי, תושב ירושלים בן 17 שנהרג מירי כוח צה"ל סמוך למחסום פוקוס, שמגלים כי הוא נורה בגבו – בניגוד לטענת חיילי "נצח יהודה" כי ירו בו בעודו נוסע לכיוונם.
בשנת 2019 מונתה לכתבת "כאן" בכנסת.
ב-2021 התעוררה סערה לאחר שפרסמה לקט התבטאויות עבר של מועמדת מפלגת העבודה בבחירות, אבתיסאם מראענה, ובהן פוסט שכתבה על כך שנהנתה לא לעמוד בצפירת יום השואה והתייחסות לעזה כ"גטו".
הפרסום ספג ביקורת של עיתונאים ואנשי שמאל שחשבו שהוא בלתי-ראוי.
בעקבותיו, פסלה ועדת הבחירות את מראענה מלהתמודד, אך בית המשפט העליון הפך את ההחלטה והיא נבחרה לחברת הכנסת ה-24.
בשנת 2023 פרסמה הקלטה שבה נשמע הנשיא לשעבר ראובן ריבלין מספר כי בזמן שתיווך בשיחות להקמת הממשלה ה-35, ממשלת החילופים נתניהו-גנץ, הזהיר את יו"ר המחנה הממלכתי בני גנץ כי נתניהו לא יקיים את ההסכם.
במהלך מלחמת חרבות ברזל פרסמה לקט הקלטות של ראש הממשלה נתניהו מהשנים והחודשים שקדמו למלחמה, שבהן נשמע כשהוא מעריך כי חמאס מורתע ולא יפעל נגד ישראל.
בין השנים 2021 ל-2023 הגישה את התוכנית "הכל פוליטי" בכאן11 במוצאי שבת.
כשהתוכנית ירדה מהמסך, עברה להגיש את מהדורת סיכום השבוע של "מהדורת חמש" בימי שישי.
שפירא משמשת מגישה מחליפה בתוכניות "הבוקר הזה", "עצם העניין", "בחצי היום", "סדר יום" ו"קלמן ליברמן" ברשת ב'.
שפירא היא דוקטורנטית בחוג למדע המדינה באוניברסיטת תל אביב, החוקרת כלכלה פוליטית.
בוגרת בהצטיינות של התואר השני במדע המדינה, ושל התואר הראשון בתוכנית המצטיינים בפילוסופיה, כלכלה ומדע המדינה באוניברסיטת תל אביב.
משמשת מרצה בחוג לתקשורת באוניברסיטת אריאל.
שפירא נשואה לד"ר רועי בהרד, מרצה בכיר בפקולטה למשפטים באוניברסיטה העברית.
יערה יצחקי (נולדה ב-27 באוגוסט 1998) היא כדורסלנית ישראלית, המשחקת בעמדת הרכזת בקבוצת הנשים של הפועל ראשון לציון.
נוסף על כך, היא שימשה בעבר כקפטנית נבחרת ישראל בכדורסל נשים ויושבת ראש ארגון שחקניות הכדורסל בישראל.
היא החלה לשחק כדורסל בגיל 9 בקבוצת הבנים של הקט-סל של הפועל גבעתיים.
בין כיתות ז'-ט' שיחקה במחלקת הנערות של מכבי רמת חן.
עונת 2016/17 בקבוצת מכבי רעננה הייתה עונתה הראשונה של יצחקי בקבוצת הבוגרות.
יצחקי שיחקה בקבוצה עונה נוספת ובעונת 2018/19 עברה לשחק בקבוצת אליצור רמלה, אולם עקב פציעה מתמשכת עברה ניתוח והפסידה את העונה.
בעונת 2019/20 עברה לשחק כקפטנית במכבי עירוני רמת גן.
עקב משבר הקורונה הופסקה הליגה ורמת גן שהייתה באותה עת במקום הראשון הוכרזה כאלופת ליגת העל לנשים.
בעונת 2025/26 חתמה יצחקי בהפועל ראשון לציון.
יצחקי שיחקה בכל נבחרות ישראל הצעירות.
ב-2012 השתתפה עם הנבחרת בטורניר אליפות אירופה עד גיל 14.
בשנתיים שלאחר מכן השתתפה עם הנבחרת בטורניר דרג ב' של אליפות אירופה עד גיל 16.
בהמשך אותה שנה ביולי, השתתפה עם נבחרת ישראל עד גיל 20 באליפות אירופה דרג ב' שנערכה במונטנגרו.
חודש לאחר מכן, השתתפה באליפות אירופה 3X3 עד גיל 18 שנערכה בבלארוס.