tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
באותה השנה זכתה בפרס "Best Female" בטקס פרסי MOBO של בריטניה.
לאחר מכן השתתפה בשיר "Cigarette", של מייבל וריי.
ב-2018 הוציאה את הסינגל "Pretty Girl" המלווה בקליפ שצולם בכותלי בית הספר "היל מיל" בלונדון.
סטפן אוּרוֹש הרביעי דוּשָאן או בקיצור סטפן דושאן (בסרבית: Стефан Урош Четврти Душан; 1308, שקודרה, ממלכת סרביה - 20 בדצמבר 1355, דבול, אזור קורצ'ה האימפריה הסרבית) היה מלך סרביה מ-1331 ועד 1346, מייסד האימפריה הסרבית והצאר הראשון שלה מ-1346 ועד למותו ב-1355.
סטפן דושאן נולד ב-1308 בשקודרה (כיום באלבניה) לסטפן אורוש השלישי דצ'אנסקי, מלך סרביה ולתאודורה לבית סימץ.
היה נכדו של סטפאן אורוש השני מילוטין.
ב-1314 הוגלה ביחד עם אביו לקונסטנטינופול.
בקונסטנטינופול רקם קשרים עם ראשי השלטון הביזנטי ורכש כישורים דיפלומטיים וצאביים.
בהמשך, שב לסרביה ולחם כמפקד לצד אביו במספר קרבות ובכללם הקרב ליד קיוסטנדיל שנערך ב-1330 ובו הובס צבא ממלכת בולגריה השנייה והצאר הבולגרי מיכאיל שישמן מצא את מותו.
בעקבות עימות ת בין סטפן דושאן לאביו סטפן דצ'אנסקי על רקע חוסר רצונו של אביו לתקוף את האימפריה הביזנטית נישל סטפן דושאן בסיוע ראשי הצבא הסרבי את אביו מכיסאו והוכתר ב-1331 למלך סרביה.
לאחר הכתרתו פעל דושאן להרחבת שטחי ממלכתו ותקף את האימפריה הביזנטית מחד והתעמת עם כוחותיו של קארוי הראשון מלך הונגריה מאידך.
ב-1341 פרצה מלחמת אזרחים באימפריה הביזנטית.
סטפן דושאן ניצל את חולשתה, כבש שטחים נרחבים במערב הבלקן ובכלל זה את העיר קוואלה.
ב-16 באפריל 1346 כינס סטפן דושאן אספה בסקופיה בנוכחות ראשי הכנסייה האורתודוקסית הסרבית והכנסייה האורתודוקסית הבולגרית, במהלכה הוסדר מעמדה של הכנסייה האורתודוקסית הסרבית וסטפן דושאן הוכרז כקיסר (צאר) סרביה.
מועד זה נחשב למועד ייסוד האימפריה הסרבית קצרת הימים.
סטפן דושאן המשיך במסע כיבושיו וצבאו כבש את אפירוס, אטוליה, אקארנאניה ותסליה.
לאחר מכן כבש שטחים בבוסניה.
ב-1355 נפטר סטפן דושאן באופן פתאומי והותיר אחריו ואקום שלטוני בממלכתו ובאזור כולו.
יורשו סטפן אורוש החמישי דושאן לא השכיל לשמור על הישגי אביו והאימפריה הסרבית נקלעה למאבקי כוחות פנימיים.
במקביל, בגבולות האימפריה הסרבית התחזקו העות'מאנים והחלו להוות איום ישיר על קיומה.
באמצע המאה ה-14, תקופת שלטונו של סטפן דושאן מתועדים יהודים שהתגוררו בממלכת סרביה.
עוד מתועד במועד זה, כי במהלך המגפה השחורה הואשמו יהודים במערב אירופה בהפצתה, ורבים נמלטו דרך הדנובה והגיעו לשטחי הממלכה ובכלל זה לבלגרד.
יחס השלטונות ליהודים היה סובלני יחסית לממלכות אחרות באירופה.
סטפן אבל סינדינג (בדנית: Stephan Abel Sindin; 1846, טרונדהיים – 1922, פריז) היה פסל נורווגי דני שפיסל בסגנון ריאליסטי וגם בסגנון סימבוליסטי.
סינדינג החל לימודי משפטים באוסלו אבל החליט לעבור לתחום האמנות ולמד באקדמיה לאמנות באוסלו שם למד רישום ומודל, בהמשך למד פיסול אצל הפסל אלברט וולף בברלין.
סינדינג שהה רוב חיו הבוגרים במקומות שונים בעיקר ברומא קופנהגן ולבסוף בפריז.
בין השנים 1874–1875 למד בפריז בסגנון ריאליסטי שם שאב השראה בעיקר מאוגוסט רודן ומפול דובואה.
זכה להכרה מועטה בנורווגיה מאחר שנחשב למודרני מדי.
סינדינג עבר בשנת 1883 לקופנהגן שם זכה להכרה.
הציג בתערוכה העולמית של פריז (1889) ושימש כפרופסור מיעץ ולימד תלמידים באופן פרטי.
סינדינג עבר בשנת 1910 לפריז שם חי עד ליום מותו שם נקבר בפר לשז.
סינדינג בן למהנדס מכרות אח של המלחין כריסטיאן סינדינג והצייר אוטו סינדינג והיה נשוי לשחקנית אנה אוגוסטה אלגה.
סטפן אודה הוא טניסאי צרפתי.
אודה התחיל לשחק טניס בגיל 8. הוא בעל נכות לאחר תאונת דרכים.
בשנת 1998 הוא סיים לימודי וטרינריה ופתח מרפאה פרטית.
בשנת 2005 הוא חזר לטניס והחל להתחרות בטניס בכיסאות גלגלים.
לאורך הקריירה זכה אודה במספר תוארי גראנד סלאם במיוחד בתחרויות זוגות ומדליות אולימפיות.
בשנת 2014 הוא היה הטניסאי הראשון שזכה ב-4 תחרויות גראנד סלאם בתחרויות זוגות בעונה יחידה.
סטפן אודה זכה ב-2 מדליות זהב אולימפיות: בשנת 2008 וב2016 בתחרות זוגות.
בתחרויות רבות הוא שיחק לצד שינגו קוניאדה וביחד הם זכו ב-9 פרסי גראנד סלאם לזוגות.
סטפדקטומיה היא הליך כירורגי המבוצע באוזן התיכונה על מנת לשפר את השמיעה.
בתהליך זה נכרת הארכוף (מעצמות השמע) ומוחלף בתותבת.
קיבוע של הארכוף גורם ליקוי בהולכת הקול ולאובדן שמיעה.
קיבוע הארכוף מתרחש באחד משני מצבים: 1. אוטוסקלרוזיס, תהליך של מינרליזציה לא תקינה של העצם שמביא לקיבועה.
בשני המצבים ניתן לשפר משמעותית את השמיעה על ידי כריתת הארכוף והחלפתו בתותבת זעירה או באמצעות יצירת חור בעצם הקיימת ו'הלבשת' תותבת קטנה מיוחדת שמשפרת את התפקוד, הליך זה נקרא סטפדוטומיה ולעיתים זהו התהליך המומלץ יותר בקרב מי ששמיעתם נפגעה כתוצאה מאוטוסקלרוזיס.
סטפן גיסליאן אקה הוא כדורגלן איבוארי, המשחק בעמדת הבלם בזירה מליגת העל האזרית.
אקה נולד באביג'אן שבחוף השנהב, אך גדל בוורונה שבאיטליה.
את הקריירה שלו החל אקה במחלקת הנוער של הלאס ורונה.
בקיץ חתם אקה בלנאגנו סאלוס מהליגות החובבניות של איטליה.
בקיץ חתם בבלונו, במדיה שיחק שנה.
בקיץ חתם אקה באוניברסיטת קראיובה מהליגה הרומנית השנייה.
בפברואר שוחרר מהמועדון, שסבל מבעיות כלכליות.
בקיץ חתם ביריבה העירונית, CSU קראיובה מליגת העל הרומנית.
ב-31 במרץ 2016 הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה, בניצחון 1–2 נגד בוטושאן.
בקיץ חתם אקה בארזורומספור מהליגה הטורקית השנייה בכדורגל, וסייע לה לעלות לליגת העל הטורקית, אך כעבור כחצי שנה שוחרר מהמועדון וחזר לקראיובה.
ב-18 ביוני 2021 חתם אקה בעירוני קריית שמונה מליגת העל הישראלית.
בספטמבר 2022 חתם בסקציה נס ציונה עם עלייתה לליגת העל.
ב-1 באוגוסט 2023 אקה חתם בזירה מליגת העל האזרית.
סטפי באום היא פיזיקאית ודוקטור לאסטרונומיה.
עיקר פעילותה היה בארגון "The Space Telescope Science Institute" (STScl) וכיום היא הדקאנית של הפקולטה למדעים באוניברסיטת מניטובה, קנדה.
היא הייתה חלק מצוות פיתוח טלסקופ החלל האבל (Hubble telescope), שם ביצעה מספר תפקידים, בהם ראש מחלקת תוכנה והנדסה.
על פעילותה זכתה, בין השאר, בפרס אנני ג'אמפ קאנון לאסטרונומיה המוענק לנשים אשר עשו מחקר פוסט דוקטורט בעל תרומה יוצאת דופן בתחום האסטרונומיה .
באום נולדה ב-1958 בשיקגו, אילינוי, בת למתמטיקאי לאונרד באום.
היא למדה בתיכון הציבורי של פרינסטון במגמת אלקטרוניקה.
לאחר התיכון למדה באוניברסיטת הרווארד לתואר ראשון בפיזיקה אותו סיימה בהצטיינות, ולאחריו המשיכה לדוקטורט באסטרונומיה באוניברסיטת מרילנד.
בנוסף, למדה מספר קורסים באוניברסיטה העברית בירושלים ובאוניברסיטת תל אביב.
בין השנים 1990–2002 עבדה בארגון The Space Telescope Science Institute" (STScl)" שנמצא באוניברסיטת ג'ונס הופקינס, מרילנד.
STScl הוא מרכז התפעול המדעי של פיתוח טלסקופים שונים, בהם טלסקופ החלל האבל וטלסקופ החלל ג'יימס וב (JWST).
באום עבדה בצוותי הפיתוח של שני הטלסקופים, ואף הגיעה לתפקיד ראש מחלקת התוכנה וההנדסה, במסגרתו ניהלה צוות של 140 מדענים, מהנדסים ומדעני מחשב.
בין השנים 2002–2004 השתייכה לארגון אמריקאי של פיזיקה ומדע למטרה דיפלומטית "American Institute of Physics" (AIP), ועבדה לקידום מדעי החקלאות ושימור אוכל במדינות מפותחות ומתפתחות.
קרלסון הוא מרכז בין תחומי ללימודים ומחקר בתחום הצילום והתמונות.
החל משנת 2014, ד"ר באום היא הדיקנית של הפקולטה למדעים באוניברסיטת מניטובה, קנדה.
בנוסף, היא מרצה לאסטרונומיה ופיזיקה.
ד"ר באום נשואה לד"ר כריס אודיה, להם ארבעה ילדים שחיים ברחבי ארצות הברית.
ד"ר באום פעילה בתוכנית STEM K-12. התוכנית עוסקת בקידום מדע, טכנולוגיה, הנדסה ומתמטיקה בגישה בין תחומית המתייחסת להנדסה, עיצוב, תכנון ולחדשנות.
היא עובדת עם קבוצות אוכלוסייה שונות: צעירים, מבוגרים, סטודנטים, ועם התעשייה.
נוסף על כך, ד"ר באום אימנה קבוצת לקרוס לנשים וגם קבוצת כדורגל לנשים.
תחום המחקר העיקרי שלה הוא המקור והטבע של הגלקסיות, וכן מפגש של גלקסיות והחורים השחורים שבמרכזן.
בתחום מדעי התמונה היא עסקה בפיתוח ויישום של כלים חללים ומשימות, לדוגמה טלסקופ החלל האבל, ובפיתוח אלגוריתמים ושיטות לניתוח תמונות בחקר המוח.
ד"ר באום פרסמה מעל 500 מאמרים, ומעל 230 מהם התפרסמו בעיתונים מדעיים.
היא שימשה מנטורית ל-29 דוקטורנטים, סטודנטים לתואר ראשון ושני ולתלמידי תיכון.
עבודתה ב-15 שנים האחרונות (נכון ל-2018) קיבלה מימון של 20 מיליון דולר ממקורות חיצוניים שהיא גייסה.
סטפן איירפטיין (באסטונית: Stefan Airapetjan; נולד ב-24 בדצמבר 1997) הוא זמר-יוצר אסטוני ממוצא ארמני.
הוא השתתף שלוש פעמים בקדם האסטוני לאירוויזיון אסטי לאול.
בשנת 2018, כחבר בלהקת Vajé, הוא שר את השיר "Laura" באסטי לאול.
שנה לאחר מכן התחרה פעם נוספת בקדם האסטוני לאירוויזיון 2019, עם השיר "Without You", שהגיע למקום השלישי גם כן.
ב-13 בנובמבר 2019 הכריזה רשות השידור האסטונית (ETV) כי סטפן ישתתף באסטי לאול לאירוויזיון 2020, עם השיר "By My Side".
הוא העפיל לגמר מחצי הגמר הראשון של האירוע, וסיים במקום השביעי.
ב-4 בדצמבר 2021 השתתף ברבע הגמר השלישי של הקדם האסטוני לאירוויזיון 2022, אסטי לאול, והעפיל לשלב חצי הגמר, ששודר ב-5 בפברואר 2022. הוא הגיע למקום הראשון בגמר הקדם, עם השיר "Hope".
סטפן קופי אמברוסיוס הוא כדורגלן גרמני-גנאי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת סנט גאלן מליגת העל השווייצרית.
אמברוסיוס גדל במחלקות הנוער של זנקט פאולי והמבורג.
בשנת 2017 החל לשחק בקבוצת המילואים של המבורג.
ב-31 במרץ 2018 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של המועדון, בתיקו 1-1 נגד שטוטגרט במסגרת המחזור ה-28 בבונדסליגה לעונת 2017/2018.
ב-16 באוגוסט 2022 הושאל אמברוסיוס למשך עונה אחת לקרלסרוהה מהבונדסליגה השנייה.
ב-20 באוגוסט ערך אתת הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 6-0 על יאן רגנסבורג במסגרת המחזור החמישי בליגה לעונת .
אמברוסיוס היה חלק מסגל נבחרת גרמניה עד גיל 21 בטורניר אליפות אירופה עד גיל 21 בשנת 2021.
בחודש יולי 2022 פורסם כי בחר לייצג את נבחרת גאנה.
סטפן אלכסנדרובסקי היה צייר דיוקנאות וצבעי מים רוסי.
בנעוריו הוא תכנן לפתח קריירה ברפואה, אך עד מהרה מצא את עצמו נמשך לאמנות.
להגשמת היעד הזה, הוא עבר לסנט פטרסבורג והחל שיעורי אודיטינג באקדמיה הקיסרית לאמנויות.
אחד מדיוקנאותיו זכה במדליית כסף קטנה בשנת 1861. הוא היה בין תלמידיו של פיודור ברוני.
הוא היה משתתף קבוע בתערוכות האקדמיה וזכה בתואר "אמן" בשנת 1864. מאוחר יותר הפך ל"אמן מן השורה הראשונה" (1869).
הוא זכה בתואר "אקדמי" בשנת 1874 על דיוקנו של שר המלחמה, דמיטרי מיליוטין.
עד 1884, הוא היה "אמן חופשי" וחבר כבוד באקדמיה.
הוא היה אחד מהחברים המייסדים של אגודת צבעי המים הרוסיים.
בין יצירותיו הידועות ביותר ניתן למצוא סדרת אלבומי דיוקנאות: שלושים מנהיגים מכובדים ממרכז אסיה שהגיעו למוסקבה להכתרת אלכסנדר השלישי (1884); ארבעים וחמישה מאבירי מסדרים צבאיים שונים (1886) וחברי שגרירות של האמיר מבוכרה (1889).
הוא גם סיפק איורים למספר כתבי עת והשתתף בתערוכות שערכה החברה האימפריאלית לעידוד האמנויות.
סטפן אוסוולד הוא טייס קרב ואסטרונאוט לשעבר בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א.
אוסוולד נשוי למרי בונו שהייתה חברה בבית הנבחרים של ארצות הברית בשנים 1998–2013. הוא אב ל-3 ילדים מנישואים קודמים.
סטפן אוסוולד נולד בסיאטל וגדל בבלינגהאם.
לאחר סיום לימודי בית ספר הוא למד באקדמיה הימית של ארצות הברית אותה סיים בשנת 1973 עם תואר בהנדסת אווירונאוטיקה.
לאחר סיום הלימודים אוסוולד סיים קורס טיס והוצב בנושאת מטוסים מידוויי (CV-41) כטייס "ווט A-7 קורסייר II".
לאחר שירות של שלוש שנים אוסוולד נשלח לקורס טייסי ניסוי.
הוא היה טייס ניסוי במשך מספר שנים.
בהמשך אוסוולד פרש מהצי והתחיל לעבוד ב"וסטינגהאוס".
במקביל הוא המשיך בשירות מילואים בצי.
כקצין מילואים הוא שירת מספר שנים במטה בפנטגון.
לאחר שירות קצר בנאס"א, בשנת 1985 אוסוולד נבחר ליחידת האסטרונאוטים של נאס"א.
בשנת 1992 הוא השתתף במשימת STS-42 כטייס של מעבורת החלל דיסקברי (רונלד גרייב היה מפקד צוות).
המטרה העיקרית של הטיסה הייתה מחקר בתחום חוסר כבידה.
במשימת STS-56 באפריל 1993 הוא היה טייס מעבורת החלל דיסקברי (קנת קמרון היה מפקד צוות).
צוות ביצע מספר ניסויים בעזרת מערכת ATLAS-2. בשנת 1995 הוא טס כמפקד צוות על סיפון מעבורת החלל אנדוור במשימה STS-67. במהלך הטיסה בוצעו מחקרים בעזרת מערכת Astro II.
לאחר טיסה זו אוסוולד עבר למטה נאס"א ומונה לתפקיד ניהולי.
בשנת 1998 הוא חזר ל"משרד האסטרונאוטים" ובשנת 2000 פרש מנאס"א.
לאחר פרישה מנאס"א אוסוולד חזר לשירות מילואים פעיל וכיהן בתפקיד במטה בפנטגון וקודם לדרגת אדמירל משנה.
סטפן רישי אומאונגה הוא כדורגלן בלגי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת פאנסראיקוס.
אומאונגה שיחק בקבוצות אבלינו, גנואה, היברניאן, סרקל ברוז' ופסקארה.
בחודש אוגוסט 2021 חתם בליבינגסטון מליגת העל הסקוטית.
אומאונגה היה חלק מסגל נבחרת בלגיה עד גיל 21.
סטפון ג'בונטה קאסל הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדות הרכז והקלע בסן אנטוניו ספרס מליגת ה-NBA.
קאסל גדל בקובינגטון, ג'ורג'יה ולמד בתיכון ניוטון בעיר.
בשנתו השלישית בקבוצת הכדורסל של בית הספר הוא העמיד ממוצעים של 16.6 נקודות, 6.5 ריבאונדים ו-3.2 אסיסטים למשחק, ובשנתו הרביעית והאחרונה רשם 20.1 נקודות, 9.5 ריבאונדים, 4.8 אסיסטים, שלוש חטיפות ושתי חסימות למשחק והוביל את הראמס לרבע גמר אליפות המדינה בדרג 7A.
בנוסף נבחר קאסל למשחק מקדונלד'ס אול-אמריקן 2023 ודורג במקום ה-12 מכל שחקני התיכונים בארצות הברית על ידי ESPN.
ב-19 בנובמבר 2021 התחייב קאסל לשחק כדורסל מכללות באוניברסיטת קונטיקט, על אף הצעות מאוניברסיטת אובורן, אוניברסיטת ארקנסו, אוניברסיטת ג'ורג'יה, המכון הטכנולוגי של ג'ורג'יה ואוניברסיטת המדינה של אוהיו.
קאסל שיחק עונה אחת בלבד ב-UConn, במהלכה העמיד ממוצעים של 11.1 נקודות, 4.7 ריבאונדים ו-2.9 אסיסטים למשחק ונבחר לפרשמן העונה באזור הביג איסט.
בנוסף, הוא לקח חלק בזכייה של ההאסקיז בטורניר אליפות המכללות בכדורסל ואף נבחר לחמישיית הפיינל פור.
בסיום העונה, לאחר שנה אחת בלבד במכללות, הוא נרשם לדראפט ה-NBA.
ב-26 ביוני 2024 נבחר קאסל במקום הרביעי בדראפט ה-NBA 2024 על ידי סן אנטוניו ספרס.
הוא נבחר לרוקי העונה לשנת 2025.
קאסל שיחק במדי נבחרת ארצות הברית עד גיל 18 באליפות האמריקות לנוער 2022, והעמיד ממוצעים של 5.5 נקודות ו-2.2 ריבאונדים למשחק כשארצות הברית זכתה במדליית הזהב.
Stefan; נולד ב-1 במאי 1955) הוא הארכיבישוף החמישי של אוחריד ומקדוניה, מטרופולין של סקופיה, פרימט והמנהיג הרוחני של הכנסייה האורתודוקסית המקדונית.
הארכיבישוף סטפן, שמו החילוני הוא סטויאן ווליאנובסקי (במקדונית: Стојан Вељановски), נולד ב-1 במאי 1955, בכפר דוברושבו, ברפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה, היום במקדוניה הצפונית.
ב-1969, הוא נרשם לסמינר התאולוגי האורתודוקסי המקדוני של סנט קלמנט מאוחריד בדרצ'בו, שם סיים לימודיו ב-1974. באותה שנה המשיך ללמוד בפקולטה לתאולוגיה של אוניברסיטת בלגרד, וסיים את לימודיו ב-1979. לאחר סיום הלימודים, הסינוד הקדוש של הכנסייה האורתודוקסית המקדונית מינה אותו למורה בסמינר התאולוגי בסקופיה.
ב-1980, הוא יצא ללימודים מתקדמים במכון סנט ניקולאס בבארי, איטליה, שם התמחה בלימודים אקומניים וביזנטיים.
לאחר שחזר מאיטליה, הוא הפך לפרופסור בפקולטה לתאולוגיה של סנט קלמנט מאוחריד בסקופיה, שם לימד את הקורסים הכתובים הקדושים של התנ"ך ופאטריסטיקה.
הוא נדר את נדר הנזירות בסנט נאום באוחריד ב-3 ביולי 1986, וב-12 ביולי מונה למטרופוליטן של זלטובו וסטרומיצה.
לאחר מכן, הוכתר כבישוף של ברגלניצה.
בשנים שלאחר מכן, הוא עבד כפרופסור בפקולטה הדתית האורתודוקסית בסקופיה, שימש דיקן בפקולטה לתאולוגיה בסקופיה, היה דובר הסינוד הקדוש של הכנסייה האורתודוקסית המקדונית, וערך את העיתון הרשמי של הכנסייה "חיים בכנסייה" (Црковен живот).
באוחריד ב-9 ו-10 באוקטובר 1999, האספה הלאומית של הכנסייה ― קיבוץ של אנשי דת ואזרחים ― בחרה בו כארכיבישוף החמישי (הראש) של הכנסייה האורתודוקסית המקדונית.
ב-2002, הוא העניק מדליות של ישו למיליציות מהיחידה ליאונים ("האריות"), מהלך שזכה לביקורת מצד פעילי זכויות אדם, מנהיגים פוליטיים אלבנים ומפלגות אופוזיציה.
ב-16 במאי 2022, הוא הפך לארכיבישוף הראשון של אוחריד שהוכר באופן קנוני מאז דוסיתיאוס השני, בזכות ההחלטה של הסינוד הקדוש של הכנסייה האורתודוקסית הסרבית לקבל את המעמד הקנוני של הכנסייה האורתודוקסית המקדונית.
במהלך המרד במקדוניה 2001, הוא קרא למלחמת דת נגד ה"טרוריסטים האלבנים שגונבים את שטחינו." עבורו, נישואים של זוגות מאותו המין "לא רק שהם הפרה של רצון האל הקדוש, אלא ...
הקדמה ודרישה להתמוססות המשפחה כגרעין הבסיסי של כל ציוויליזציה וחברה." כאשר היה בקריית הוותיקן ב-2008 על קברו של הקדוש קירילוס, הוא אמר כי עבודתו כמעט הושמדה בעיר מולדתו סלוניקי, דבר שגרם לביקורת מצד פקידים ולקהילת הכנסייה היוונית.
בשנת 2010, יחד עם ראשי הקהילות הדתיות האחרות, הוא הציע לשנות את החוקה המקדונית ולהגדיר נישואין כקשר בין גבר לאישה בלבד, ולמנוע מזוגות חד-מיניים והורים יחידנים לאמץ ילדים.
בשנת 2011, מועדון התרבות הבולגרי בסקופיה טען כי אמר כי ספאסקה מיטרובה, מקדונית עם דרכון בולגרי, משתייכת ל"פסולת החברה, בוגדים וחריגים".
המועדון דרש התנצלות ממנו ואיים לפנות להכנסייה האורתודוקסית הבולגרית לשחזר את המטרופוליה ההיסטורית שלה במקדוניה אם לא יתנצל.
בשנת 2022, הוא הצהיר כי הכנסיות היווניות לא יכפו לקרוא לכנסייה האורתודוקסית המקדונית בשמה ושהמונח "מקדוני" לא יימחק מהשם.
יחד עם מנהיגים דתיים אחרים במקדוניה הצפונית, בשנת 2023, הוא דרש את הסגת הצעות החוק בנוגע לרישום לידה ושוויון מגדרי, בטענה כי הם סותרים את תורת כל הקהילות הדתיות.
במאי 2024, הוא דחה את תנאי הפטריארך קונסטנטינופול לעצמאות הכנסייה, והצהיר כי לא יוותר על השם "מקדוני".
כנסיית מקדוניה הצטרפה למוסקבה נגד הכנסייה האורתודוקסית של אוקראינה ובספטמבר 2024, הארכיבישוף סטפן הביע תמיכה בכנסיית אוקראינה האורתודוקסית הפרו-רוסית.
סטפן בַּנַךְ (בפולנית: , נכתב גם באנאך; 30 במרץ 1892 - 31 באוגוסט 1945) היה מתמטיקאי פולני, ממייסדי ענף האנליזה הפונקציונלית.
הוכיח משפטים רבים וחשובים באנליזה מתמטית הנקראים על שמו.
בנך נולד בקרקוב שבפולין ב-1892, והיה הרוח החיה באסכולת לבוב במתמטיקה שהתקיימה בפולין בין שתי מלחמות העולם.
בנך היה אוטודידקט במתמטיקה וגאוניותו התגלתה רק במקרה על ידי המתמטיקאי הוגו שטיינהאוס.
בפרוץ מלחמת העולם השנייה, היה בנך נשיא החברה המתמטית הפולנית.
בזכות היותו שותף-חבר באקדמיה למדעים באוקראינה ובעל קשרים טובים עם מתמטיקאים סובייטים, הוא הורשה לשמור על תפקידו למרות הכיבוש הסובייטי של העיר ב-1939. בנך אף הצליח לשרוד את כיבוש הנאצים הברוטלי מ-1941 על ידי כך שמכר את דמו לניסויי פרופסור רודולף וייגל.
כמובן, עובדה זו גרמה לירידה בבריאותו ובמשך שנות הכיבוש אף לקה בסרטן ריאות.
לאחר המלחמה חזרה העיר לבוב לידי הסובייטים ובנך מת שם, מבלי שהספיק לחזור לפולין.
בנך נקבר בבית העלמין של Lychakivskiy.
הישגו הגדול והחשוב ביותר של בנך היה ייסוד האנליזה הפונקציונלית - זהו ענף החוקר את תכונותיהם של מרחבים וקטוריים בעלי נורמה (שזו מעין הכללה למושג האורך או הגודל של וקטור) ובייחוד את תכונותיהם של מרחבי פונקציות, אופרטורים ופונקציונלים.
בנוסף, בנך תרם רבות לתורת הקבוצות ולתורת המידה.
בנך פרסם מספר ספרים, ביניהם:
תרומות למתמטיקה של בנך ומושגים הקרויים על שמו
מרחב בנך (השם שניתן למרחב וקטורי נורמי שלם)
משפט ההעתקה הפתוחה ומשפט הגרף הסגור
משפט נקודת השבת של בנך
סטניסלב אולם, מתמטיקאי נוסף מאסכולת לבוב במתמטיקה, ייחס את הציטוט הבא לבנך:
סטפן כריסטיאן הולם (בשוודית: Stefan Christian Holm; נולד ב-25 במאי 1976) הוא אתלט עבר שוודי.
הוא אלוף אולימפי וסגן אלוף העולם בקפיצה לגובה.
למרות גובהו הנמוך יחסית לקופץ (1.81 מטר), הולם נחשב לאחד מטובי הקופצים בשנות האלפיים המוקדמות.
הולם נולד בפורשגה שבמערב שוודיה.
כילד התאמן בכדורגל ושיחק בתפקיד שוער.
בגיל 15 החל להתאמן תחת הדרכתו של אביו בקפיצה לגובה.
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בבודפשט, הונגריה 1998 סיים הולם במקום השביעי בקפיצה לגובה (2.27 מטר).
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בסביליה, ספרד בשנת 1999 סיים הולם במקום עשירי בקפיצה לגובה (2.25 מטר).
באולימפיאדת סידני (2000) סיים הולם במקום רביעי בקפיצה לגובה (2.32 מטר), המנצח בתחרות היה סרגיי קליוגין מרוסיה (2.35 מטר).
ששת הקופצים מהמקום השני ועד המקום השביעי קפצו אותו הגובה, 2.32 מטר וההכרעה נפלה לפי מספר פסילות.
באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה בליסבון, פורטוגל במרץ 2001 זכה הולם במדליית זהב בקפיצה לגובה (2.35 מטר).
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה במינכן, גרמניה בשנת 2002 זכה הולם במדליית כסף בקפיצה לגובה (2.29 מטר).
באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה בברמינגהאם, בריטניה במרץ 2003 זכה הולם בפעם השנייה ברציפות במדליית זהב בקפיצה לגובה (2.35 מטר).
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בפריז, צרפת באוגוסט אותה שנה זכה הולם במדליית כסף בקפיצה לגובה (2.32 מטר), אחרי ג'ק פרייטג מדרום אפריקה (2.35 מטר) ולפני מארק בוסוול מקנדה (2.32 מטר).
באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה בבודפשט, במרץ 2004 זכה הולם בפעם השלישית ברציפות במדליית זהב בקפיצה לגובה (2.35 מטר).
באולימפיאדת אתונה (2004) זכה הולם במדליית זהב בקפיצה לגובה כשקפץ לגובה של 2.36 מטר, לפני מאט המינגוויי מארצות הברית (2.34 מטר) ויארוסלב בבה מצ'כיה (2.34 מטר).
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בהלסינקי, פינלנד בשנת 2005 סיים הולם במקום שביעי בקפיצה לגובה (2.29 מטר).
באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה במוסקבה, רוסיה במרץ 2006 סיים הולם במקום החמישי בקפיצה לגובה (2.30 מטר).
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בגטבורג, שוודיה באוגוסט אותה שנה זכה הולם במדליית ארד בקפיצה לגובה (2.34 מטר).
באליפות העולם באתלטיקה 2007 שנערכה באוסקה, יפן סיים הולם במקום רביעי בקפיצה לגובה (2.33 מטר).
2007 World Championships in Athletics – Men's high jump באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה בוולנסיה, ספרד במרץ 2008 זכה הולם בפעם הרביעית במדליית זהב בקפיצה לגובה (2.36 מטר).
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) סיים הולם במקום רביעי בקפיצה לגובה (2.32 מטר) ולא הצליח להגן על תוארו.
המנצח בתחרות היה אנדריי סילנוב מרוסיה (2.36 מטר).
הולם חי בקרלסטאד עם אשתו ובנו.
הוא פרש מתחרויות בסוף עונת הקיץ ב-2008.
סטפן דנב הוא מנצח צרפתי המשמש כמנהלה המוזיקלי של תזמורת סנט לואיס, של התזמורת הפילהרמונית של בריסל ושל תזמורת העולם החדש של מיאמי.
דנב נולד בטורקואן, צרפת והוא בוגר הקונסרבטואר של פריז.
הוא עבד כעוזר מנצח לגאורג שולטי בתזמורת פריז, ז'ורז' פרטר באופרה הלאומית של פריז
וסייג'י אוזאווה בפסטיבל סאיטו קינן של 1998. הופעתו הראשונה בניצוח בארצות הברית הייתה באופרה של סנטה פה בשנת 1999 ב"הדיאלוגים של הכרמליטיות" (פרנסיס פולנק).
דנב ניצח על עוד רבות מן התזמורות החשובות בעולם.
דנב היה המנהל המוזיקלי של התזמורת הסקוטית הלאומית בין השנים 2005–2012, בשנתו הראשונה שם ניצח על התזמורת קונצרטי הפרומס בלונדון ובהופעתה הראשונה מאז היווסדה בצרפת.
סטפן הנשוז (נולד ב-7 בספטמבר 1974 בבילנס, שווייץ) הוא כדורגלן עבר שווייצרי ששיחק בעמדת המגן.
הנשוז ערך 72 הופעות במדים הלאומיים של הנבחרת השווייצרית, והוא שותף עימה ביורו 1996 ויורו 2004.
הנשוז התפרסם לראשונה באירופה כאשר שיחק במועדון הגרמני מן הבונדסליגה המבורג.
אחרי שחתם בבלקברן רוברס בשנת 1997, הנשוז נהנה משתי עונות אישיות מוצלחות על אף שהקבוצה לא הרשימה.
כאשר בלקבורן ירדה ליגה לאחר עונת , הנשוז נשאר לשחק בפרמייר ליג אחרי שעבר לידי ליברפול תמורת 3.5 מיליון לירות שטרלינג.
בליברפול, הנשוז נהפך להיות לשחקן הרכב קבוע, כאשר עיצב יחד עם שותפו להגנה סמי הופייה מרכז הגנה יציב ומשמעותי.
השותפות ביניהם הייתה חלק חשוב מן הזכייה ההיסטורית של ליברפול בטרבל בשנת 2001, אף על פי שנגיעת יד של הנשוז בכדור בדקה ה-90 של משחק גמר גביע הליגה האנגלית כנגד ברמינגהאם סיטי הובילה את המשחק להארכה (המשחק עצמו הוכרע רק בפנדלים).
עקב פציעה הנשוז הוחלף על ידי הבלם הקרואטי איגור בישאן.
לאחריה, הצמד הנשוז-הופיה הוחזר לתפקוד בעונת ועזר לקבוצה לסיים במקום הרביעי בליגה.
כאשר רפא בניטז החליף את ז'ראר הוייה כמאמן הקבוצה, החליט המאמן לנסות לשפר את ההגנה שלו עם הצבת המגן האנגלי ג'יימי קראגר במקומו של הנשוז.
הצעד הוביל לסיום הקריירה של השווייצרי באנפילד.
קרגר, שלפני כן תופקד כמגן, הפך להיות בלם באופן קבוע, והנשוז לבסוף חתם בסלטיק הסקוטית לחצי שנה בהעברה חופשית.
למרות זאת, לאחר שפג תוקפו של החוזה עליו חתם, החליט הנשוז לחזור לשחק בפרמייר ליג במדי העולה החדשה ויגאן.
הנשוז עזב את ויגאן לאחר שנה אחת בלבד, לאחר שחתם על חוזה עד סוף עונת בקדנציה שנייה בבלקברן רוברס.
הוא שימש במהלך העונה בסגל בעיקר בתור מחליף של שחקנים פצועים.
בתום שתי עונות הודיע על פרישה ממשחק פעיל.
סטפן מוריס דיון הוא שגרירה של קנדה בגרמניה ושליח מיוחד לאיחוד האירופי.
שימש כשר החוץ של קנדה מנובמבר 2015 עד ינואר 2017. כיהן כמנהיג המפלגה הליברלית בקנדה וראש האופוזיציה בפרלמנט הקנדי בשנים 2006–2008. חבר פרלמנט לשעבר מטעם מחוז בקוויבק.
הוא מחזיק בדוקטורט למדעי המדינה ולימד באוניברסיטה טרם כניסתו לחיים הפוליטיים באמצע שנות התשעים.
דיון נולד בקוויבק סיטי, למשפחה קתולית ממוצא צרפתי.
הוא היה השני מבין חמישה ילדים.
אמו דניס הייתה סוכנת נדל"ן שנולדה בצרפת ואביו לאון היה איש אקדמיה.
הוא למד מדעי המדינה באוניברסיטת לאוול באותה מחלקה שבין מייסדיה היה אביו.
שם גם פגש את אשתו לעתיד, ג'נין קרייבר.
לאחר שסיים את לימודי תואר שני נסע עם אשתו להמשך לימודים בצרפת במכון למדע המדינה בפריז, שם קיבל את תואר הדוקטורט בשנת 1983. בין השנים 1984–1996 לימד מינהל ציבורי באוניברסיטת מונטריאול.
מעורבותו הראשונה בפוליטיקה של סטפן דיון, הייתה בזמן משאל העם שנערך בקוויבק בשנת 1995 בשאלת ההיפרדות מקנדה.
דיון ששימש אז כמרצה באוניברסיטת מונטריאול היה מעורב במערכה המוצלחת לשכנוע תושבי קוויבק לתמוך בהישארות במסגרת קנדה.
פעילותו הנמרצת בנושא זה משכה את תשומת לב של ראש-ממשלת קנדה באותה תקופה, ז'אן קרטיין, שהזמין אותו בינואר 1996 להצטרף לממשלתו כשר לתיאום בין-שלטוני האחראי על הקשרים בין הממשלה הפדרלית לפרובינציות.
בשנת 2004 מונה לשר לאיכות הסביבה בממשלתו של פול מרטין.
בדצמבר 2006 ניצח בבחירות המקדימות לראשות המפלגה הליברלית והפך ליושב ראש האופוזיציה.
במערכת הבחירות שנערכה בשנת 2008 הדגיש דיון את נושא איכות הסביבה, המאבק בעוני וצימצום הפערים הכלכליים-חברתיים.
בבחירות שנערכו ב-14 באוקטובר 2008, נחלש כוחה של המפלגה הליברלית ל-77 מושבים, וסטיבן הרפר, מנהיג המפלגה השמרנית, נבחר שוב לתפקיד ראש הממשלה.
בעקבות כישלונו בבחירות, הודיע דיון שיעזוב את תפקיד מנהיג המפלגה הליברלית עד חודש מאי 2009. דיון הוא החבר השני בהיסטוריה של המפלגה הליברלית הקנדית שנבחר לראשות המפלגה, אך לא לראשות הממשלה (הראשון היה אדוארד בלייק, מנהיג המפלגה בין השנים 1880-1887).
ב-27 בנובמבר, 6 שבועות בלבד לאחר הבחירות, איים דיון להפיל את הממשלה בהצבעת אי אמון, ואף חבר לשתי המפלגות האחרות באופוזיציה, על מנת להקים ממשלת קואליציה חלופית בראשותו, דבר שלא נעשה קודם לכן מעולם בהיסטוריה הקנדית.
ראש הממשלה הרפר נפגש עם המושלת הכללית מיקאל ז'אן ושכנע אותה בצורך להקפיא את פעילות הפרלמנט עד סוף ינואר 2009, בקשה שנענתה בחיוב.
בעקבות כישלונו בהקמת הממשלה החלופית גברה הביקורת על תפקודו של דיון, והוא נאלץ להקדים את התפטרותו.
ב-10 בדצמבר 2008 נבחר לתפקיד במקומו מייקל איגנטייף.
לאחר שגם איגנטייף הפסיד בבחירות התמנה לתפקיד ג'סטין טרודו שניצח בבחירות בשנת 2015 ומינה את דיון לשר החוץ בממשלתו.
דיון הוחלף בינואר 2017 והוכרז כי הוא ימונה לשגריר קנדה לאיחוד האירופי וגרמניה.
הוא החל בתפקידו בחודש מאי, אך בעקבות התנגדות של האיחוד לכך ששגריר אליהם יתפקד במקביל כשגריר למדינה מעמדו ירד לדרגה של "שליח מיוחד" לאיחוד.
דיון עמד על מחויבותו ליחסי ידידות עם ישראל והביע תמיכה מלאה בזכותה להתקיים במזרח-התיכון בשלום ובביטחון.
הוא עמד על הערכים הדמוקרטים המשותפים לקנדה וישראל.
בזמן מלחמת לבנון השנייה ביקר דיון את התמשכות פעולותיה של ישראל בלבנון וקרא להשגת הפסקת אש בהקדם האפשרי.
הוא טען שביקורתו על מדיניות ממשלת ישראל נעשית מנקודת מבט של ידיד ישראל שסבור שהתמשכותה של המלחמה לא תביא תועלת לישראל.
נולד בברטיסלאבה למשפחה יהודית דוברת הונגרית ולמד פרוונות כנער מדודו.
ב-1938 עלה לישראל עם אחיו הגדול.
החל משנות ה-50 בית האופנה שלו ברחוב אלנבי בתל אביב, שעסק בפרוונות (עיצוב בגדי פרווה) הפך לאחד החשובים בעיר, ובראון היה אחד מן המעצבים המובילים ל"חברה הגבוהה" הישראלית של אותם ימים, ליהדות התפוצות ואף לכוכבות כמו מרלן דיטריך, אליזבת טיילור וסופיה לורן.
בסוף שנות ה-80, לאחר שדעת הקהל בנושא זכויות בעלי חיים התפתחה וקראה להפסקת קיומה של תעשיית הפרוות, ירדה קרנה של החנות, עד למכירתה.
בראון נפטר שנים ספורות לאחר מכן ב-1990 מדום לב.
בראון הותיר את כל הונו לחייט אליעזר (לצי) ראט, שהיה בן זוגו לחיים מאז תחילת שנות ה-50. לאחר מותו, משפחתו של בראון ניהלה מאבק משפטי על עזבונו שהסתיים בהשארת צוואתו המקורית על כנה.
ב-2007 יצא לאקרנים סרטו התיעודי של איתמר אלקלעי, "סטפן בראון", העוסק בחייו הסוערים של הפרוון וביחסיו עם ראט ובני משפחתו.
בראון נפטר בגיל 75 ונפטר בבית העלמין קריית שאול.
במקום שבו עמד סטודיו הפרוונות של בראון נפתחה מסעדה הנושאת את שמו, "סטפן בראון".
סטפן גרפלי היה כנר ומוזיקאי ג'אז צרפתי.
מזוהה יותר מכול עם הגיטריסט ג'אנגו ריינהארדט.
סטפן גרפלי ניגן על כינור קלאסי רגיל.
גרפלי נולד בפריז לאב ממוצא איטלקי ולאם צרפתייה, ב"תקופה יפה", גרפלי איבד את אמו לפני הגיעו לגיל חמש.
אביו היה המרקיז ארנסטו גרפלי מלאציו.
גרפלי גדל אצל אביו, עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, גויס אביו לצבא האיטלקי ולכן ביקש מאיזדורה דאנקן לטפל בגרפלי הצעיר.
כך החל ררפלי ללמוד בבית הספר הניסיוני בהנהלתה של איזדורה דאנקן, בו התרחש ביצוע תזמורתי של הפתיחה "אחר הצהריים של פאון" מאת דביוסי ,דבר שהטביע עליו את חותמו המוזיקלי העמוק הראשון.
במהלך מלחמת העולם הראשונה, עם סגירת בית הספר של איזדורה דאנקן, נשלח לבתי יתומים מוזנחים, ומדי פעם, חי ברחובות ונידון מהיד אל הפה.
גרפלי תיאר לעיתים את ילדותו כ"סיפור של דיקנס", וביתי היתומים נהפכו לשריד לכל ימי חייו.
סטפן הגדיר את עצמו כ"זהיר" בענייני כספים, דבר שכנראה נבע מילדותו.
עם זאת, הוא טען כי הוא אף פעם לא החסיר הנאה מתענוגות החיים, נקודת ראות שהשתקפה בנגינה ספונטנית שמלאה בעליזות .
אחרי המלחמה, החל לנגן לפרנסתו בגיל 12, בהופעות רחוב ובחצרות עם כינור קטן-ממדים.
הוא לימד את עצמו לנגן בכינור .
הוא השתתף בקורס סולפדג' והרמוניה בקונסרבטוריון של פריז, ובגיל 15 קיבל עבודה בתזמורת לליווי סרטים אילמים.
זמן קצר לאחר מכן, נחשף למוזיקה האמריקאית החדשה, באמצעות תיבת נגינה פרימיטיבית, שרצה לנגן בה.
"הרגשתי שנולדתי עם הג'אז" – וחיפש מעריצים עמיתים ותקליטים של הגיבורים הראשונים שלו, ארמסטרונג וביידרבקה.
מאחר שהתקשה בהשגת עבודה ככנר ג'אז, גרפלי פנה לקריירה שנייה כפסנתרן.
הוא ניגן בשני הכלים עם גרגור והגרגוריאנים שלו בשנות העשרים המאוחרות ובשנות השלושים, ואף ניגן זמן מה על סקסופון אלט.
פגישתו הראשונה עם ג'אנגו ריינהארדט הייתה ב־1931, אבל רק ב־1934, במהלך הפסקות במסיבות תה וריקודים במלון קלאריג', נולדה הלהקה האגדית Quintet of the Hot Club of France.
תקליטים כמו "מיי סוויט" ו-"מיינור סווינג" הציבו אותם כלהקה אירופית מוצלחת.
הליריות החזקה של גרפלי, תאמה היטב את הסגנון הדומיננטי של ריינהארדט, אף על פי שברמה האישית, מנהגי הצועני הכעיסו לעיתים את שותפו .
המעבר לבריטניה (שכינה אותה כ"מולדתו השנייה") החלה בשגגה ובאופן שאינו מבשר טובות בהיותו נטוש בלונדון בתחילת מלחמת העולם השנייה.
לאחר שנחת על רגליו, הצליח לרכוש קהל ניכר תוך השלמת עבודתו עם Hatchett's Swingtette בווסט אנד, הקליט ויצא לסיבוב הופעות רבות עם הלהקות שלו ויצר שותפות מוזיקלית מלהיבה עם ג'ורג' שירינג הצעיר.
ההצלחה והביטחון שלהם זכה בבריטניה גרמו לו להסתייג מחידוש היחסים שלו עם ריינהארדט אחרי תום המלחמה.
מלבד כמה תקליטים וסיבובי הופעות עם ההרכב הישן, נפרדו דרכם, כאשר גרפלי בחר בחיים מלאים, יחסית ללא אירועים מיוחדים כשהוא מנגן מוזיקה מגוונת לקהל מגוון.
הוא המשיך באותה דרך כשחזר לצרפת ב־1954, שם זכה מהדור הצעיר יותר של חובבי בי-בופ, לכבוד של "מוזיקאי ענק" שמתעניין תמיד בהתפתחויות חדשות, אך לא תמיד מוערך על ידי הקהל הרחב.
ההזנחה המתונה הזו נמשכה עד שנות ה-60, וגברה עם תחילתה של הרוק והג'אז החופשי, שתי התפתחויות שהיו זרות לטעמו של גרפלי שבמובנים אחרים היה ליברלי.
ב־1967 עבר לגור במלון הילטון בפריז ונשאר שם עד 1972, כשהוא מוקף בסועדים וברוקדים, ואילו קונצרטים והקלטות הוכיחו שהוא מנגן טוב יותר מאי-פעם.
במשך שלושה עשורים היה גרפלי לשם נרדף לכנר ג'אז.
הוא שיתף פעולה עם אמני ג'אז רבים בהם הפסנתרנים אוסקר פיטרסון, דיוק אלינגטון ומישל פטרוצ'יאני, נגן הויברפון גארי ברטון, הכנר ז'אן לוק פונטי, והגיטריסטים ג'ו פאס אייק אייזקס ואחרים.
הוא השתתף בהקלטת אלבום הסולו של הזמר פול סיימון ב-1972 וניגן עם הכנר הקלאסי יהודי מנוחין ב-1975 והצ'לן הקלאסי יו-יו מה ב-1989
איך הפך מר מנוחין לאוהד של גרפלי?
חבר משותף שלו נתן לו אוסף של תקליטי גרפלי לפני שמונה שנים – אדם שבזמן המלחמה היה נוהג ללכת כמעט בכל ערב למופעים של גרפלי בלונדון.
"נדהמתי ומלא התפעלות מדרך נגינת הכינור שלו, שלא שמעתי מעולם.
היו שילוב של טכניקת אלתור וטכניקה שלנגינת כינור מרשימה.
זה משהו שקורה באופן ספונטני, כמו שהיה; ועדיין יש בה סוג של מגע וודאי כך שהיא לעולם לא נראה שתרד מהפסים.
היא דומה ללוליין קסום שזורק מקלות וצלחות באוויר ותופס אותם שוב באורח פלא.
היה מעודד והרפתקה, כמו שהיה התקליט עם המוזיקה המזרחית והמערבית עם נגן הסיטרה רבי שנקאר.
הוא מעולם לא ניגן עם להקת קצב כמו ההקלטה הזו עם גרפלי.
ב-1983 נכנס גרפלי להיכל התהילה של הג'אז של המגזין דאון ביט וב-1997 זכה לפרס גראמי על מפעל חיים.
החלטתו לעזוב את הילטון, נבעה חלקית בגלל הופעתו המפורסמת בתוכנית הטלוויזיה של מייקל פרקינסון עם יהודי מנוחין, בדצמבר 1971, שהובילה לרצף של דואטים ידועים, אך גם בגלל שעמום, כפי שאמר, "טיפשי לשהות במקום אחד לזמן ממושך כל כך".
תוך זמן קצר, חזר לסיבובי הופעות, ופעל במקומות רבים יותר משהיה לפני כן.
ב־1973, הגיטריסט דיז גיסלי איחד שוב את גרפלי עם הליווי של גיטרה וקונטרבס של ימי Hot Club וחשף אותו לקהל עצום ונלהב של צעירים, שנשבו בעליזות האבהית והטבעית שלו, אחרי מוזיקת הרוק הפסיכו-דרמטית.
ההצלחה הענקית של גרפלי עם השלישייה של דיסלי בפסטיבל העממי של קיימברידג' ב-1973 פתחה רשמית את עלייתו לתהילה הבינלאומית, שהתרחבה במהלך שנות השבעים, והמשיכה עד למותו.
גרפלי נפטר ב-1 בדצמבר 1997 ונקבר בבית הקברות פר לשז בפריז.
במאי 1935 לגרפלי הייתה פרשה קצרה עם סילביה קארו שכתוצאה ממנה נולדה בת בשם אבלין.
בתקופת מלחמת העולם השנייה, סילביה נשארה בפריס עם בתה.
האב והבת התאחדו מחדש ב־1946 כאשר אבלין נסעה מצרפת ללונדון כדי לגור עם גרפלי למשך כשנה אחת.
מ־1952 עד 1980 הוא חילק את מרבית חייו עם ידידה בשם ג'ין ברקלי, אליה הוא חש חיבה עמוקה כמו בין אחים.
אולם גרפלי מעולם לא התחתן ומקובל ברבים שהוא היה הומוסקסואל.
ב-1981 הוא פגש את יוסף אולדנהובה, שהפך לבן-זוגו עד למותו.
הוא נפטר בסוף 1997 במהלך ניתוח בקע.
הוא נטמן בבית העלמין Père Lachaise.
סטפן פרדריק הֵסֵל (Stéphane Frédéric Hessel; 20 באוקטובר 1917 – 27 בפברואר 2013) היה דיפלומט, הוגה דעות ופעיל זכויות-אדם יהודי-צרפתי-גרמני, שהיה חבר ברזיסטנס הצרפתי נגד הנאצים וממנסחי ההכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם.
נולד בברלין לסופר והמתרגם פרנץ הסל, שהיה בן למשפחה יהודית שהתנצרה לדת הלותרנית ולאם גרמנייה לותרנית, הלן גְרוּנְד.
הוריו של הסל היוו את ההשראה לסיפור המפורסם "ז'יל וג'ים" מאת אנרי-פייר רושה.
בשנת 1924 עברה המשפחה לפריז.
הסל סיים את לימודיו התיכוניים בגיל 15, ובשנת 1937 החל ללמד באקול נורמל סופרייר.
בשנת 1939 קיבל אזרחות צרפתית, ובאותה שנה, שבה פרצה מלחמת העולם השנייה, גויס לצבא הצרפתי.
הסל סירב לשתף פעולה עם משטר הבובות של וישי, ברח ללונדון והצטרף לכוחות הגולים של שארל דה גול בשנת 1941. הוא נשלח לצרפת כדי לארגן את תאי ההתנגדות לקראת הפלישה לנורמנדי.
במהלך פעילותו החשאית נתפס הסל על ידי הגסטאפו ונשלח לבוכנוואלד ואחר כך לדורה-מיטלבאו, שם עונה.
הוא הצליח להימלט ביחד עם לוחמי מחתרת נוספים מבוכנוואלד לאחר שהחליפו זהויות עם אסירים שמתו מטיפוס.
לאחר המלחמה שימש במגוון תפקידים דיפלומטיים מטעם צרפת.
בשנת 1948 היה מעורב בניסוח ההכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם יחד עם אלינור רוזוולט.
בשנים 1946–1950 שימש כעוזר הראשון של מזכ"ל האו"ם לעניינים חברתיים.
בשנים 1970–1972 שימש כמנהל בתוכנית הפיתוח של האומות המאוחדות.
בשנים 1976–1981 היה הנציג הצרפתי בז'נבה.
בשנת 1982 הוא מונה לראש הרשות לשידורי רדיו וטלוויזיה בצרפת.
בשנת 2010 יצאה מסה פרי עטו, "Indignez-vous!", אשר זכתה להצלחה רבה בצרפת, מכרה מיליוני עותקים ותורגמה לשפות רבות.
במנשר קרא למחאה לא-אלימה כנגד תופעות בצרפת המודרנית כמו הפער בין העשירים מאוד לעניים מאוד, הטיפול של צרפת במהגרי עבודה לא-חוקיים, הזנחת איכות הסביבה, קריסת מערכת הרווחה וכן מצוקת הפלסטינים.
בשנת 1939 נישא לוויטה מירקין.
לאחר שוויטה נפטרה בשנת 1986, נישא שנה מאוחר יותר לכריסטינה שברי.
שלום סטפן גרָאיֶיק (בפולנית: Stefan Grajek; 15 בדצמבר 1915 – 13 ביוני 2008) היה מלוחמי מרד גטו ורשה.
גראייק נולד בשנת 1915 לחיה וישראל בוורשה שבפולין.
בשנות ה-30 נמנה עם מנהיגי תנועת פועלי ציון.
בפרוץ מרד גטו ורשה גראייק היה בין הלוחמים בפיקודו של אליעזר גלר באזור בתי המלאכה של טבנס ושולץ, של התעשיין הגרמני ולטר טבנס.
לאחר ימים אחדים יצא מהגטו כדי להכין דירות מסתור ומפלט ללוחמים לאחר הקרבות, וחזר לגטו כדי להוביל לוחמים לדירות שהכין.
לאחר המרד התפזרו הלוחמים שנותרו באזור היערות שמסביב לוורשה.
גראייק עמד בראש הקבוצה הראשונה של חברי האי"ל, שהתמקמה בחורשת לומיאנקי, כשבעה קילומטרים מוורשה.
עם פרוץ המרד הפולני, גראייק ורבים מחבריו הצטרפו לפרטיזנים הפולנים שלחמו באזור בצבא הנאצי.
אחרי דיכוי מרד ורשה ב-1944 הסתתר גראייק עם קבוצת חברים בהנהגת מורדי גטו ורשה בדירות ובמרתפי מסתור.
לאחר סיום מלחמת העולם השנייה פעל גראייק בפולין לשיקום שארית הפלטה היהודית בפולין.
היה ממייסדי "ועד הבריחה" בלובלין, שהגה את תוכנית הבריחה של שארית הפלֵטה, ריכוזה והכנתה לעלייה לארץ ישראל.
בניגוד לאבא קובנר, מנהיג קבוצת הלוחמים שתמכו בהעלאת חברי התנועות החלוציות לארץ ישראל לאלתר, גראייק (בדומה לצביה לובטקין ויצחק צוקרמן) גרס, שיש להישאר באירופה ולרכז את המאמץ בארגון כל הניצולים לעלייה המונית ארצה במסגרת "תנועת הבריחה".
מי שהייתה לרעייתו, אוטה וארגון-גראייק, נטלה חלק בפעולה מיוחדת לאסוף ולרכז אלפי ילדים ולהכינם לעלייה ארצה באמצעות תנועת הבריחה.
גראייק עלה לישראל ב-1949 והיה ממקימי קיבוץ לוחמי הגטאות.
גם בארץ הוא היה פעיל ציבורית.
בין השאר שימש כיו"ר ארגון הפרטיזנים העולמי ויו"ר התאחדות עולי פולין.
היה חבר ההנהלה והוועד המנהל של יד ושם.
גראייק חיבר שלושה ספרים על המרד והשנים שלאחריו.
הקים את המרכז היהודי העולמי ללימוד ולחקר יהדות פולין באוניברסיטת תל אביב.
נפטר בתל אביב ונטמן בבית העלמין הישן בהרצליה ליד רעייתו, אוטה (1925–2005).
בעלה של נכדתו, שי גראייק, סרן רועי נגרי, נהרג בקרב על בארי במתקפת הפתע על ישראל ב-2023.
סטפּן אנדריוביץ' בנדרה (באוקראינית: Степан Андрійович Бандера; 1 בינואר 1909 – 15 באוקטובר 1959) היה פעיל פוליטי לאומני אוקראיני מראשי התנועה הלאומנית האוקראינית.
על פעילותו למען עצמאות אוקראינה הוא ישב בכלא הפולני והנאצי ובשנת 1959 נרצח על ידי סוכן ק.ג.ב.
בחלק מאוקראינה בנדרה נחשב לגיבור לאומי ומרטיר, שמת עבור המאבק הלאומי.
התייחסות לפעילותו היא לא חד-משמעית.
תושבי אוקראינה המערבית רואים בו גיבור לאומי.
בפולין וברוסיה רואים בו משתף פעולה עם הנאצים, האשם בהריגה של אזרחים לפחות 100 אלף יהודים, והסכים לשתף פעולה עם הנאצים ובעקבות כך נכלא במחנה עבודה.
עם זאת, תחת פיקודו אנשיו ביצעו פוגרום ומעשי רצח של אלפי יהודים.
בתקופת ברית המועצות המונח "תומך בנדרה" התייחס לכל הלאומנים האוקראינים ללא תלות בקשריהם עם האיש.
בשנת 2010 הוענק לסטפן בנדרה תואר "גיבור אוקראינה" שבהמשך נשלל ממנו בעקבות החלטת בית המשפט.
הצעה להעניק את הפרס לבנדרה נדחתה על ידי הפרלמנט האוקראיני באוגוסט 2019.
סטפן בנדרה נולד בכפר בגליציה באזור שהיה שייך לאימפריה האוסטרו-הונגרית.
אביו היה כומר בכנסייה היוונית-קתולית.
אביו של סטפן היה לאומן אוקראיני ובביתו התקיימו פגישות של ארגונים לאומניים.
בשנת 1941, לאחר שהכפר בו התגורר סופח לברית המועצות, נעצר אביו של בנדרה על ידי סוכני נ.ק.ו.ד.
והוצא להורג ביולי 1941. אמו של בנדרה נפטרה בשנת 1922 משחפת.
במשפחה היו 7 ילדים והיא התגוררה בבית השרד של הכומר.
כאשר היה הילד בן 5 החלה מלחמת העולם הראשונה ואזור הכפר היה במרכז הקרבות.
תבוסת האימפריה האוסטרו-הונגרית במלחמה הביאה להתפרצות לאומנית אוקראינית.
אביו של סטפן היה בין מארגני המרד האוקראיני ונבחר לפרלמנט של הרפובליקה האוקראינית קצרת המועד שהוקמה.
ביולי 1919 הובס הצבא האוקראיני והשטח עבר לשליטת פולין.
הדבר קיבל הכרה בינלאומית, אך פולין חויבה לתת לאוקראינים אוטונומיה מסוימת.
בשנת 1919 עבר בנדרה לסטרי והחל ללמוד בגימנסיה האוקראינית המקומית.
בשנת 1922 התקבל לארגון לאומני אוקראיני והתקדם בו בסולם התפקידים.
במחצית 1927 סיים בנדרה את לימודיו ורצה להתקבל לאקדמיה כלכלית אוקראינית בעיר פודברדי (צ'כוסלובקיה), אך הפולנים לא הנפיקו לו אישור יציאה מגבולות המדינה.
בשנה זו הוא החל להיות פעיל בארגון צבאי אוקראיני שפעל במחתרת.
בשנת 1928 הוא עבר ללבוב (אז בשטח פולין) והחל ללמוד אגרונומיה.
בשנת 1929 הוקם ארגון לאומנים אוקראינים ובנדרה היה בין חבריו הראשונים.
בשנת 1932 בנדרה נשלח לדנציג (אז בשטח גרמניה) ועבר קורס הכשרה במודיעין.
עם חזרתו לפולין הוא קיבל תפקיד פיקודי בזרוע הצבאית של "ארגון הלאומנים האוקראינים".
ב-22 בדצמבר 1932 ביום הוצאה להורג של מספר לאומנים אוקראינים ארגן בנדרה הפעלת פעמונים בכל הכנסיות של לבוב.
במהלך ההולודומור באוקראינה הסובייטית בנדרה ארגן פעולות נגד פעילים קומוניסטים בלבוב.
ב-3 ביוני 1933 הוא היה מעורב בהתנקשות בקונסול סובייטי בלבוב.
במהלך כנס הארגון בפראג בנדרה הציע שינוי ארגוני רחב והצעתו התקבלה.
בסך הכל במהלך השנים 1930–1933 בנדרה נעצר חמש פעמים אך בכל פעם לתקופה קצרה.
באפריל 1933 הפלג הצבאי של הארגון החליט לבצע התנקשות בשר הפנים של פולין, פייראצקי ועל בנדרה הוטל לארגן את ההתנקשות.
השר נרצח ב-15 ביוני 1934. הרוצח הצליח להימלט מחוץ לגבולות פולין.
בנדרה, שנעצר יום לפני הרצח במהלך ניסיון לעבור לצ'כוסלובקיה נחקר ותוך זמן קצר התברר שקיים קשר בינו לבין המתנקש.
ב-18 בנובמבר 1935 בוורשה החל משפט נגד מספר לאומנים אוקראינים.
כבר בישיבה הראשונה בנדרה הכריז על עצמו כאזרח אוקראינה שלא מכיר בחוק הפולני והתנגד לתת עדות בשפה הפולנית.
לאור הופעתו הלוחמנית הדעה הכללית הייתה שבנדרה יקבל עונש מוות.
ב-13 בינואר 1936 בנדרה ושני נאשמים נוספים קיבלו עונש מוות שהומר למאסר עולם.
ב-25 במאי 1936 בלבוב החל משפט נוסף שבסופו בנדרה קיבל עונש מאסר עולם נוסף.
במהלך המעצר הוא הועבר למבצר ברסט ליטובסק.
לאחר תחילת המערכה בפולין, ב-13 בספטמבר 1939 בנדרה ולאומנים אוקראינים נוספים נמלטו מהכלא.
תוך זמן קצר הוא הגיע ללבוב שעברה לשליטה של ברית המועצות.
לאחר הערכת המצב הוא החליט שהארגון צריך להתרכז במאבק נגד השלטון הסובייטי.
לאחר הגעה ללבוב היה בנדרה במחתרת במשך כשבועיים.
בתקופה זו הוא נפגש עם מפקדי שטח ועל כולם היה מוסכם שיש לפעול נגד השלטון הסובייטי באוקראינה.
מחשש למעצר על ידי סוכני נ.ק.ו.ד.
הוא ומספר מעוזריו עברו את הגבול והגיעו לקרקוב שהיה בשטח הכיבוש הגרמני.
בהיותו בקרקוב ב-3 ביוני 1940 הוא התחתן.
בנובמבר 1939 עבר בנדרה לסלובקיה, אחר כך לווינה.
באותה תקופה החל פילוג בארגון הלאומנים האוקראינים.
החל מאוגוסט 1939 בראש הארגון מונה אנדריי מלניק, אך רבים מהצירים שהשתתפו בהצבעה תמכו בסטפן בנדרה.
בנדרה היה בדעה שיש לפעול באופן עצמאי תוך מאבק מזוין לטובת אוקראינה העצמאית.
מלניק, לעומתו, סבר שיש להתבסס על עזרה של גרמניה לקבלת מדינה עצמאית.
ב-10 בפברואר 1940 התאספו תומכיו של בנדרה בקרקוב והכריזו עליו כראש הארגון.
ב-5 באפריל 1940 נפגשו מלניק ובנדרה בצפון איטליה.
מלניק סירב להפסיק קשרים עם הגרמנים לפגישה לא היו תוצאות.
באפריל 1941 החלק המתפלג ארגן אספה מארגנת ובנדרה נבחר לראש הארגון.
הארגון החל בהכנת תאים צבאים בשטח אוקראינה הסובייטית.
ערב הפלישה לברית המועצות, סייע בנדרה לנאצים בהקמת שני גדודי אוקראינים, "גדוד נכטיגל" ו"גדוד רולאנד", וכן הקימה תנועתו "קבוצות ניידות", שנעו עם הצבא הגרמני לתוך אוקראינה והקימו את הממשל המקומי ואת משטרת העזר האוקראינית.
באביב 1941 החל בנדרה בהקמת גדודים אוקראינים שנועדו למאבק מזוין למען עצמאותה של אוקראינה.
הבסיסים הוקמו בשטח גרמניה ובתמיכה גרמנית שסיפקה לגדודים הדרכה וציוד.
בהמשך כתב בנדרה שהכוונה הייתה לנצל את הכוח הצבאי למאבק נגד הסובייטים והתמיכה הגרמנית היה אילוץ.
ב-22 ביוני החלה גרמניה הנאצית בפלישה לברית המועצות.
ב-30 ביוני לבוב נכבשה על ידי הנאצים.
יחד עם הוורמאכט נכנסו לעיר חלק מראשי ארגונו של בנדרה.
עם זאת, הגרמנים מנעו ממנו עצמו להיכנס ללבוב, כנראה מתוך חשש שינקוט פעולות חד-צדדיות ללא אישורם.
ואכן, עם כניסת הגרמנים ללבוב ב-30 ביוני 1941 הכריז סגנו של בנדרה, ירוסלב סטצקו, על חידוש המדינה האוקראינית העצמאית, וזאת בלא אישור הגרמנים.
במקביל, במשך ארבעה ימים מ-30 ביוני 1941 ועד 3 ביולי 1941 ערכו אנשי ארגון הלאומנים האוקראינים של בנדרה לצד חיילי גדוד נכטיגל ואנשי המיליציה הלאומית האוקראינית פוגרום ביהודי לבוב, בו נרצחו כמעט 4,000 יהודים ונפגעו רבים נוספים.
אף על פי שבנדרה ותומכיו היו בעד שיתוף פעולה עם הגרמנים במאבק נגד הסובייטים, לא אהב השלטון הגרמני את הכרזת העצמאות ותוך מספר ימים ראשי המדינה החדשה נעצרו וב-5 ביולי נעצר גם סטפן בנדרה עצמו.
כאשר הוא סירב לגנות את הכרזת העצמאות הוא נשלח למחנה מעצר בזקסנהאוזן.
בהיותו במחנה הוא היה באגף האסירים הפוליטיים בתנאים סבירים יחסית.
בנדרה היה במעצר, אך תומכיו הצליחו להקים באוקראינה הכבושה צבא אוקראיני של ממש שלחם בעיקר נגד פרטיזנים פולנים ופרטיזנים סובייטים.
אנשי הצבא האוקראיני ערכו טבח באוכלוסייה פולנית בווהלין ורצחו יהודים, שהצליחו להימלט ליערות מהגטאות.
ב-25 בספטמבר 1944 שוחרר בנדרה, אך כתנאי לשיתוף פעולה עם הנאצים דרש מהם להכיר באוקראינה העצמאית.
מאחר שלא הייתה לכך הסכמה גרמנית, הוא לא שיתף פעולה עם הנאצים אך גם לא נעצר שוב.
רומן שוחביץ' שהיה ראש הארגון באוקראינה הציע להכריז על בנדרה כראש הארגון.
בפברואר 1945 נבחר בנדרה לעמוד בראש הארגון.
לאחר סיום מלחמת העולם השנייה הוא נשאר להתגורר בגרמניה.
הארגון האוקראיני ניהל מאבק מזוין נגד השלטון הסובייטי בשטח אוקראינה, עם יחידות צבאיות של עשרות אלפי לוחמים שהסתתרו ביערות ובמחתרת ונלחמו נגד הצבא האדום ופעילים קומוניסטים.
המאבק נמשך עד לשנות ה-50, וכולל הרג, גירוש משפחות ומעצרים המוניים.
ב-1948, בנדרה ניסה לקבל החלטה באספת הארגון על מעבר לאוקראינה, אך גם תמיכת ראש הארגון רומן שוחביץ' לא הועילה, והוחלט שעליו להישאר בגרמניה.
בתחילת שנות ה-50 עבר למינכן, לאחר שחשש ממעצר על ידי השלטון הבריטי, והתגורר שם באופן חוקי עד לשנות ה-60. מאז 1947 הסובייטים ניסו לחסלו, אך הצליחו להתנקש בו רק ב-1959. רוצחו, בוגדן סטשינסקי, הצליח להימלט לברית המועצות, שם עוטר בעיטור הדגל האדום על פעולת ההתנקשות.
ב-1961 הוא ערק למערב, הודה ברצח, וב-1962 נידון ל-8 שנות מאסר בגרמניה.
סטפן דה פְרַיי (בהולנדית: Stefan de Vrij; נולד ב-5 בפברואר 1992) הוא כדורגלן הולנדי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת אינטר מהסרייה א' ובנבחרת הולנד.
דה פריי שיחק בקבוצת הנוער של פיינורד, ובשנת 2009 חתם על חוזה ועלה לקבוצת הבוגרים.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במדי פיינורד בסיבוב הראשון של הגביע ההולנדי, ובמהרה קנה את מקומו בהרכב הפותח של הקבוצה.
הוא סייע לפיינורד לסיים את העונה במקום הרביעי בליגה ולהעפיל עד לגמר הגביע ההולנדי, בו הפסידו לאייאקס אמסטרדם.
דה פריי ביסס את מעמדו בהרכבה של פיינורד, ובתום עונתו השנייה במועדון חתם על חוזה בקבוצה עד סוף עונת .
לקראת עונת , עם עזיבתו של רון פלאר לאסטון וילה החליט מאמנה של פיינורד, רונאלד קומאן, למנות את דה פריי לקפטן הקבוצה, אך עקב יכולת חלשה נשלל ממנו התואר במהרה והועבר לחלוץ גרציאנו פלה.
ב-30 ביולי 2014 חתם בשורות לאציו האיטלקית.
ב-2 ביולי 2018 חתם באינטר מילאנו.
דה פריי ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הולנד בכדורגל במשחק ידידות מול .
הוא זומן לסגל על ידי לואי ואן חאל, מאמן הנבחרת הלאומית, לקראת מונדיאל 2014. במשחק הראשון בטורניר, כבש דה פריי את שער הבכורה שלו במדים הלאומיים בניצחון 1–5 על נבחרת ספרד.
סטפן דה מיסטורה (Staffan de Mistura; נולד ב-25 בינואר 1947) הוא מדינאי ודיפלומט איטלקי אשר כיהן במספר רב של תפקידים בינלאומיים מטעם האו"ם וארגוניו.
כיום (2017) הוא משמש כשליח מיוחד מטעם מזכ"ל האו"ם והליגה הערבית לסוריה.
דה מיסטורה נולד בשוודיה, בן לאם שוודית ולאב איטלקי.
משפחת האב נמלטה מדלמטיה בשלהי מלחמת העולם השנייה.
ב-1971 החל דה מיסטורה לעבוד בשירות ארגון האו"ם.
בתחילת דרכו שם היה עד למותו של ילד שנורה על ידי צלף בקפריסין המחולקת.
חוויה טראומטית זו הניעה אותו לדבריו להקדיש את חייו לניסיון להביא לסיום קונפליקטים בדרכי שלום.
עד 1987 עבד דה מיסטורה בארגון האו"ם למזון וחקלאות ומילא שליחויות הומניטריות ביוגוסלביה, סודאן, צ'אד, אתיופיה, וייטנאם ולאוס.
בהמשך היה מנהל הפעולות של ארגון המזון והחקלאות.
מ-1988 עד 1991 שימש בתפקיד בכיר במשרד התיאום של האו"ם באפגניסטן.
בהמשך שימש כמנהל אגף יחסי הציבור של ארגון יוניצף ושימש כנציג הארגון בסומליה.
ב-1997 שימש תקופה קצרה כמתאם ההומניטרי של האו"ם בעיראק.
ב-1999 שימש כיועץ מיוחד לנציב האו"ם לפליטים בקוסובו.
לאחר מכן ניהל את פעולות האו"ם באזור מיטרוביצה בקוסובו.
לאחר מכן שימש עד 2001 כמנהל מרכז המידע של האו"ם ברומא.
מ-2001 עד 2004 שימש כשליח מיוחד מטעם מזכ"ל האו"ם בדרום לבנון, שם ניהל בהצלחה מבצע לפינוי מוקשים.
לאחר מכן שימש כסגן השליח המיוחד של מזכ"ל האו"ם בעיראק וב-2007 מונה לשליח המיוחד בעיראק (לאחר שניהל את מכללת המטה של האו"ם בטורינו שבאיטליה) וכיהן בתפקיד עד 2009. אחר כך מונה לסגן מנהל קשרי החוץ של תוכנית המזון של האו"ם.
ב-2010 מונה לשליחו המיוחד של מזכ"ל האו"ם באפגניסטן ולראש משלחת הסיוע של האו"ם במדינה.
ב-2011 מונה דה מיסטורה לתת-שר החוץ של איטליה בממשלתו של מריו מונטי.
במסגרת זאת הופקד ב-2012 על יישוב סכסוך שפרץ בין איטליה לבין הודו, לאחר ששני חיילים איטלקים שהוצבו על סיפון אוניית סוחר איטלקית במשימה נגד פיראטים ירו למוות בשני דייגים הודים בקרבת חופי הודו.
במאי 2014 מונה ליושב-ראש חבר הנאמנים של המכון האירופי לשלום בבריסל.
סמוך לאחר מכן, ביולי 2014, מינה אותו מזכ"ל האו"ם באן קי-מון לשליח מיוחד מטעמו ומטעם הליגה הערבית בסוריה, בניסיון להביא לסיום מלחמת האזרחים שם.
דה מיסטורה הוא בעל אזרחות איטלקית ושוודית, ותואר מרקיז.
הוא נשוי, ואב לשתי בנות.
הוא דובר שבע שפות: איטלקית, שוודית, אנגלית, צרפתית, גרמנית, ספרדית וערבית.
בספטמבר 2021 הסכימה מרוקו למינויו של סטפן דה מיסטורה, שליח אישי של האו"ם לסהרה המערבית.
סטפן פייר איב גיבארש הוא כדורגלן צרפתי ששיחק בעמדת החלוץ.
גיבארש הפגין יכולת כיבוש מרשימה בליגות המשניות בצרפת, שהובילו אותו לככב גם בליגת העל הצרפתית.
הוא זכה בדאבל המקומי עם אוסר, וזכה בתואר מלך השערים של הליגה במשך שתי עונות רצופות (במדי סטאד רן ואוסר).
בהמשך הוא שיחק גם בפרמייר ליג במדי ניוקאסל יונייטד לתקופה קצרה, וזכה בטרבל עם גלאזגו ריינג'רס.
גיבארש ייצג לתקופה קצרה את , בין היתר במונדיאל 1998 הביתי בו זכה עמה בתואר אלופת העולם.
גיבארש החל את קריירת המשחק בקבוצת הנוער של ברסט.
בעונת החל את דרכו בקבוצה הבוגרת של המועדון בליגת העל הצרפתית, אך התקשה להשתלב בסגל הקבוצה.
בסיום עונת הורדה הקבוצה לליגת המשנה בעקבות בעיות כלכליות קשות, וגיבארש נותר לשחק בקבוצה חצי עונה נוספת בליגת המשנה.
בסך הכול בשתי עונות וחצי במדי הקבוצה הבוגרת ערך גיבארש 16 הופעות ליגה במצטבר בלבד, בהן כבש פעמיים.
בדצמבר 1991 עבר גיבארש לגנגאן מליגת המשנה, שם הפגין את יכולת כיבוש השערים הגבוהה שלו.
לאחר חצי עונה בה כבש שלושה שערים ב-12 הופעות, היה גיבארש לשחקן הרכב קבוע ולכובש המוביל של הקבוצה.
הוא כבש 14 שערי ליגה בעונת , שבסיומה ירדה קבוצתו לליגה השלישית.
במהלך שתי העונות הבאות עלתה גנגאן שתי ליגות והגיעה עד לליגה הבכירה.
גיבארש, שכבש 28 שערים בליגה השלישית ועוד 23 שערים בעונת העלייה, סיים את דרכו בקבוצה לאחר שלוש וחצי עונות עם מאזן שערים מרשים של 68 כיבושים ב-110 משחקים בלבד, ממוצע של שער כל פחות משני משחקים.
יכולת הכיבוש המרשימה של גיבארש צדה את עינו של מאמן אוסר, גי רו, שהחתימו בקבוצה לקראת עונת .
גיבארש החל היטב את דרכו באוסר, אך נפצע ואיבד את מקומו בהרכב.
עד לתום העונה שותף גיבארש ב-23 משחקים, בהם כבש שלושה שערים בלבד, והיה לחלק מהקבוצה שזכתה בדאבל המקומי.
גיבארש לא שותף בגמר הגביע הצרפתי, בו גברה אוסר 2-1 על נים בדרך לזכייה.
בעונת נשלח גיבארש להשאלה בסטאד רן.
הקבוצה הצליחה להינצל מירידה לליגת המשנה כשסיימה במקום ה-16, שלוש נקודות מעל לקו האדום, בזכות שעריו של גיבארש שכבש 22 שערי ליגה ב-36 משחקים, והיה למלך השערים של הליגה.
בתום עונת ההשאלה חזר גיבארש לאוסר, הפעם על תקן החלוץ המוביל של הקבוצה, ושמר על תואר מלך השערים עונה שנייה ברציפות, כשכבש 21 פעמים ב-32 הופעות ליגה.
במקביל, הפגין החלוץ יכולת טובה גם במשחקי גביע אופ"א, והיה למלך שערי הטורניר באותה עונה עם שבעה כיבושים.
אוסר סיימה את דרכה מול לאציו ברבע גמר המפעל.
היכולת הגבוהה בליגה הצרפתית והופעותיו בטורניר מונדיאל 1998, זיכו את גיבארש במעבר לפרמייר ליג, שם חתם במדי ניוקאסל יונייטד של המאמן קני דלגליש לקראת עונת .
הקדנציה של גיבארש בקבוצה הוגדרה ככישלון חרוץ.
העסקה היקרה לא הניבה פירות, לאחר שגיבארש כבש רק פעם אחת בארבע הופעות, החמיץ משחקים רבים עקב פציעה חוזרת בקרסול, ולא תרם כמעט כלל על המגרש.
נוסף על כך, המאמן שהביאו לקבוצה פוטר מתפקידו חודשים ספורים מפתיחת העונה והוחלף ברוד חוליט.
ב-6 בנובמבר 1998, לאחר חודשים ספורים בלבד בקבוצה, נמכר גיבארש על ידי חוליט לגלאזגו ריינג'רס של המאמן דיק אדבוקאט, תמורת סכום של כ-3.5 מיליון ליש"ט.
גיבארש החל את דרכו החדשה בריינג'רס בהצלחה, כשהתקבל בתשואות על ידי הקהל וגמל בצמד שערים כבר בהופעתו הראשונה בניצחון 7-0 על סנט ג'ונסטון.
עם זאת, במהלך העונה המשיך לסבול מהפציעה בקרסולו, כשחזר ממנה מוקדם מדי ולא הספיק להתאושש ממנה כראוי.
הוא היה לחלק מהקבוצה שזכתה בטרבל המקומי, ואף כבש את שערה הראשון בניצחון 2-1 בגמר גביע הליגה הסקוטית על סנט ג'ונסטון, אך בליגה תרם רק חמישה שערים ב-14 הופעות.
לאחר החוויה הלא מוצלחת באי הבריטי, חזר גיבארש לקדנציה שלישית באוסר.
המאמן גי רו האמין בניסיונו של גיבארש וביכולתו לשמש דוגמה לשחקניה הצעירים של הקבוצה, ואף העניק לו את סרט הקפטן.
בעונת החזרה שלו כבש 14 שערי ליגה ב-32 הופעות.
במהלך עונתו השנייה בקבוצה כבש גיבארש 11 שערים ב-28 הופעות, אך במהלך העונה איבד את מקומו בהרכב לג'יבריל סיסה.
לקראת עונת , בתום שתי עונות באוסר, חזר גיבארש לקדנציה שנייה בגנגאן.
עקב פציעות חוזרות בברכו ובקרסולו הושבת גיבארש לאורך רוב העונה, וערך 11 הופעות ליגה בלבד בהן כבש שער אחד.
בסיום העונה פרש גיבארש ממשחק פעיל בגיל 32.
הופעת הבכורה של גיבארש בנבחרת צרפת נערכה במשחק ידידות מול ב-11 באוקטובר 1997. המאמן איימה ז'אקה העניק את הופעת הבכורה בנבחרת לארבעה שחקנים במהלך המשחק, בהם גיבארש, תיירי הנרי ואלן בוגוסיאן.
גיבארש כבש באותו המשחק את שערו הראשון והיחיד במדי צרפת, שער השוויון הזמני בדרך לניצחונה של צרפת 2-1.
בשתי העונות שקדמו לטורניר מונדיאל 1998, סיים גיבארש כמלך שערי הליגה הצרפתית.
בכך, קנה לעצמו את המקום בסגל של ז'אקה לטורניר אותו אירחה צרפת.
במשחק הפתיחה של הטורניר מול דרום אפריקה עלה גיבארש כחלוץ בודד, אך נפצע בדקה ה-26 והוחלף על ידי כריסטוף דוגארי.