tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בתום עונת ההשאלה חזר לשטוטגרט, והאריך את חוזהו עד לשנת 2016. דידאבי הרבה לסבול מפציעות בשלוש העונות הבאות, אך חזר בשלבי ההכרעה של עונות 2013/14 ו-2014/15 על מנת להציל את שטוטגרט מירידה אל הבונדסליגה השנייה.
בעונת 2015/16 הבקיע דידאבי 13 שערי ליגה, אך לא הצליח למנוע את נשירת שטוטגרט לבונדסליגה השנייה, לראשונה מזה 39 שנים.
ב-5 באפריל 2016, וולפסבורג הכריזו על החתמתו של דידאבי לחוזה עד שנת 2021, לאחר שירד ליגה עם שטוטגרט.
בעונת הבכורה שלו בוולפסבורג, הבקיע דידאבי ארבעה שערי ליגה ב-18 הופעות, וסיים עם הקבוצה במקום ה-16 שהוביל לצמד משחקי הישרדות מול איינטרכט בראונשווייג שסיימה במקום השלישי בבונדסליגה השנייה.
וולפסבורג ודידאבי ניצחו בשני המשחקים בתוצאה הזהה 0–1 ונשארו בבונדסליגה.
בעונת 2017/18 דידאבי הבקיע שמונה שערי ליגה ב-30 הופעות לטובת וולפסבורג, ושוב סיים עמה במקום ה-16 המוביל למבחנים, בהם גברה וולפסבורג בתוצאות 1–3 ו-0–1 על הולשטיין קיל ונשארה לעונה נוספת בבונדסליגה.
ב-29 ביוני 2018 חזר דידאבי לשטוטגרט, שהספיקה מאז שעזב לחזור לבונדסליגה, וחתם לשלוש שנים.
דידאבי רשם עונת בכורה מאכזבת, בה הבקיע שני שערי ליגה ב-20 הופעות, וירד ליגה עם הקבוצה לאחר שסיים עמה במקום ה-16 והפסיד עמה במבחני ההישרדות לאוניון ברלין.
בעונת 2019/20, תרם דידאבי 9 שערי ליגה, וסייע לשטוטגרט לחזור לבונדסליגה כעבור עונה אחת.
דידאבי שיחק בשטוטגרט שתי עונות נוספות, ובקיץ 2022 שוחרר מהקבוצה עם תום חוזהו, וכעבור זמן קצר פרש ממשחק פעיל.
דידאבי שיחק בכל נבחרות גרמניה הצעירות, ולזכותו חמש הופעות בנבחרת גרמניה עד גיל 21, בהן הבקיע שער אחד.
עם זאת, דידאבי טרם זומן לנבחרת גרמניה הבכירה, נכון לינואר 2017.
אביו של דידאבי נולד ברפובליקת דהומיי, כיום בנין, והיגר לגרמניה.
דניאל דניאלי (9 במרץ 1945 – 16 באוקטובר 1977) היה כדורגלן ישראלי ששיחק בעמדת הקיצוני הימני בהפועל תל אביב ובהפועל באר שבע, וכן שיחק בליגה הבכירה בדרום אפריקה ולזכותו הופעה אחת במדי נבחרת ישראל.
דניאלי נולד בתל אביב, למד שנתיים בבית הספר "נווה צדק", וסיים את לימודי בבית הספר "ביאליק" בעיר.
כשהיה בן 12 החל דניאלי לשחק כדורגל, ובגיל 16 הצטרף להפועל תל אביב.
בעונת 1961/1962 צורף דניאלי לסגל הקבוצה הבוגרת של המועדון, ובסופה זומן לנבחרת ישראל על ידי המאמן גיולה מאנדי.
ב-16 במאי 1962, חודשיים אחרי יום הולדתו ה-17, ערך את הופעתו היחידה בנבחרת, במשחק ידידות מול נבחרת טורקיה, והפך לשחקן הצעיר ביותר ששיחק בנבחרת ישראל, שיא שנשבר כעבור 46 שנים על ידי גיא אסולין.
בפברואר 1963 התגייס דניאלי לצה"ל, ושירת כנהג משאית בחיל התותחנים.
במקביל לשירותו הצבאי המשיך לשחק כדורגל, ואף נסע עם נבחרת חיל האוויר למשחקים מחוץ לישראל.
באפריל 1964 זומן דניאלי לסגל נבחרת הנוער של ישראל שהשתתפה לראשונה באליפות אסיה לנוער שנערכה בסייגון, לצידם של מרדכי שפיגלר, דרור קשטן, צביקה רוזן ויצחק ויסוקר.
דניאלי היה ממצטייני הנבחרת בטורניר, ובמשחק הפתיחה כבש שער בניצחון 4–0 על נבחרת תאילנד.
דניאלי שיחק בהפועל תל אביב עד תחילת שנת 1966, ואז עבר לשחק כמקצוען בליגה הבכירה של דרום אפריקה.
כעבור שלוש שנים חזר לישראל והצטרף לקבוצת הפועל באר שבע בעונת 1969/1970, אך לא הצליח לסייע לה להימנע מירידה לליגת המשנה.
בעונה זו ספגה הקבוצה את ההפסד הגדול בתולדותיה, 0–8 להפועל תל אביב, אך דניאלי לא שותף במשחק עקב הסכם בין האגודות.
בעונה שלאחר מכן כבש דניאלי 20 שערים והעפיל עם הקבוצה בחזרה לליגה הבכירה.
בעונת 1971/1972 הצליחה הקבוצה להישאר בליגה, ובסופה פרש דניאלי ממשחק פעיל.
לאחר פרישתו שימש דניאלי כמנהל הפועל באר שבע, ובבעלותו הייתה סוכנות למכירת כלי רכב.
אחיו הצעיר יהושע דניאלי היה גם הוא כדורגלן, ושיחק בהפועל מרמורק.
ב-16 באוקטובר 1977, בעת שהיה בשירות מילואים, נהרג דניאלי בתאונת דרכים בגיל 32. דניאלי הותיר אחריו אישה ושני ילדים, והוא נטמן בבית העלמין הצבאי בבאר שבע.
דניאלי הוא הכדורגלן היחיד ששיחק בנבחרת ישראל ונפל בעת שירותו הצבאי.
הרב דניאל דיין (נולד בשנת 1952) הוא רב קהילת ברסלב בצפת, שחקן ישראלי וחוזר בתשובה.
שימש כיושב ראש מרכז ברסלב העולמי.
נולד בקזבלנקה שבמרוקו למשפחה יהודית מסורתית.
ב-1961, כשהיה בן 9, עלה לישראל במסגרת עליית הנוער.
למד בכפר הנוער רמת הדסה בקריית טבעון וב"אומן הדסה" בעפולה.
מגיל צעיר גילה עניין במשחק.
בזמנו הפנוי היה צופה בסרטים רבים ועבד על פיתוח גוף.
למד תיאטרון ופנטומימה בבית רוטשילד בחיפה.
ב-1969 שיחק בהצגה "אהבה בסמטאות צפת" שכתב וביים ב.
בצה"ל שירת בגולני כמ"כ וכסמל מבצעים.
לאחר שירותו הצבאי עבר לאילת ואז עבר ל-ניו יורק בארצות הברית.
בתחילה עבד במלצרות, בנייה ואבטחה ב.
למד במכון לי סטרסברג לתיאטרון ולקולנוע והחל לשחק באוף ברודוויי.
שם הכיר את צבי פישמן.
לאחר מכן עבר ללוס אנג'לס ואז להוליווד.
התפקיד הראשון שגילם שם היה בשנת 1973 שייח' בפרסומת לתה ליפטון.
בשהותו בארצות הברית עסק בקונג פו, היאבקות, הרמת משקולות, יוגה, מדיטציה.
ב-2004 גילם את הרב בסרט "האושפיזין" שכתב שולי רנד וביים גידי דר.
ב-2005, בעידוד הרב שמואל אליהו, העביר (לצד שביט רבניצקי) סדנת תיאטרון בישיבת ההסדר צפת.
ב-2017 גילם מספר דמויות בסרט "סיפורי מעשיות של רבי נחמן" שכתב וביים צבי פישמן.
דניאל דימאג'יו הוא שחקן אמריקאי, המוכר בעיקר בשל תפקידו בתור אוליבר אוטו בסיטקום "אמא אמריקאית" (אנ') (2021-2016).
דימאג'יו נולד לשחקן ולסופר לו דימאג'יו, ולשחקנית לורטה פוקס.
בזמנו הפנוי הוא נהנה לגלוש על סקייטבורד, לרוץ מרתונים ולשחק בייסבול.
דניאל השתתף בקמפיין קסם הסיפורים של דיסני במטרה לעודד ילדים לקרוא.
דימאג'יו התחיל לשחק בפרסומות בגיל 8. התפקיד הראשון שלו היה בסרט הקצר "גיישו" בשנת 2010. הוא שיחק בתפקיד אורח בסדרת הטלוויזיה "סוכן מחוק" כמייקל ווסטן הצעיר.
הוא גילם את סופרמן הצעיר בסדרה "סופרגירל" בשנת 2016. בשנת 2017 הוא שיחק בסרט הקולנוע "גבר גבר 2".
בשנת 2016 לוהק דימאג'יו לתפקיד אוליבר אוטו, הבן האמצעי בקומדיית המצבים של ABC, "אמא אמריקאית".
הסדרה הוקרנה לראשונה ב-11 באוקטובר 2016. במסגרת תפקידו כאוליבר אוטו, דימאג'יו למד בלט.
לא הייתה לו הכשרה קודמת בבלט והוא לקח מספר שיעורים בשבוע כדי להיכנס לתפקיד בצורה הטובה ביותר.
+שנהסרטתפקידהערות2014A Tiger's Tailטום מרפי2015Tales of Halloweenמייקי2017גבר גבר 2דאסטי בצעירותו
דניאל דופרה הייתה זמרת, שחקנית טלוויזיה ומעצבת פנים צרפתייה.
ב-1957, רשות השידור הלוקסמבורגית הכריזה כי דופרה נבחרה לייצג את לוקסמבורג באירוויזיון 1957, עם השיר "Amours mortes (tant de peine)".
דופרה התאמנה על השיר פעם אחת בלבד, בחזרה הגנרלית לפני יום התחרות.
השיר מעולם לא הוקלט, ולכן לא פורסם כסינגל.
ב-3 במרץ 1957, דופרה הופיעה על בימת האירוויזיון.
דופרה הופיעה שנייה, לפני הממלכה המאוחדת ואחרי בלגיה.
דופרה זכתה במקום הרביעי עם שמונה נקודות.
בשנת 1958, דופרה פרשה מתעשיית המוזיקה.
דופרה מצאה עבודה חדשה כמעצבת פנים בנמל התעופה של העיר סאו פאולו.
בשנת 1999, רואיינה דופרה למגזין "OGAE" - מגזין צרפתי של אוהדי האירוויזיון.
דניאל דוהני הוא שחקן קנדי, אשר מוכר בעיקר בשל תפקידיו בסרטי הקומדיה "אלכס סטריינג'לב" ו-"החבילה".
דוהני נולד וגדל בוונקובר, קולומביה הבריטית, קנדה, שם סיים את לימודיו בבית הספר התיכון לורד בינג בשנת 2008. לאחר מכן המשיך ללמוד בסטודיו 58, תוכנית הכשרה מקצועית לתיאטרון במכללת לנגרה, שם סיים את לימודיו בשנת 2012.
בשנת 2013, דוהני שיחק שישה תפקידים במחזה "המלט" ולאחר מכן שיחק במחזה "הלילה השנים עשר"; שתיהן מאת ויליאם שייקספיר, במהלך פסטיבל הקיץ של בארד על החוף.
פסטיבל מחזות שייקספיר המתקיים מדי קיץ.
הוא חזר לשחק במסגרת הפסטיבל בשנת 2016 בנשות וינדזור העליזות.
בשנת 2017 כיכב בקומדיית הנעורים הקנדית "Adventures in Public School" בתור ליאם היפ, בנה של קלייר אותה גילמה ג'ודי גריר.
בשנת 2018 כיכב בתפקיד הראשי בקומדיה הרומנטית "אלכס סטריינג'לב" שביים וכתב קרייג ג'ונסון עבור שירות הזרמת המדיה נטפליקס, בתפקיד של אלכס טרולב, תלמיד כיתה י"ב, שמתכנן לאבד את בתוליו לחברתו, עד שהוא פוגש את אליוט הבחור החדש.
באותה שנה כיכב בסרט נוסף של נטפליקס "החבילה"; קומדיית נעורים אודות ארבעה חברים שמסכנים את הכל כדי להחזיר את חברם הביתה לאחר תאונה מצערת שקרתה לו.
בשנת 2019 דיבב בסדרת האנימציה "לגו נינג'גו" ברשת Cartoon Network, שם גילם את ג'ימי, ובהמשך דיבב בסדרת האנימה היפנית "סופרבוק" ברשת הטלוויזיה Christian Broadcasting Network.
בשנת 2021 שיחק במיני-סדרת האימה "טעם דובדבן חדש לגמרי" של נטפליקס בדמותו של ג'ונתן בורק.
הסדרה עלתה בבכורה בפלטפורמות של נטפליקס ב-14 באוגוסט 2021, וקיבל ביקורות חיוביות לרוב.
בהמשך השנה החל לככב בסדרת האימה "יום המתים" ברשת הטלוויזיה Syfy; בסדרה אשר מבוססת על סרט באותו שם משנת 1985 מאת הבמאי ג'ורג' רומרו, דוהני גילם בסדרה את לוק באומן, בנה של ראש העיר פאולה באומן.
שנה סרט תפקיד הערות 2012Hart Attak: First Gear דיין ג'רמיין 2017 Adventures in Public School ליאם היפ 2018 אלכס סטריינג'לב אלכס טרולב החבילה שון פלויד2021Drinkwaterמייק 2024המסדרוולטר וסט
שנה סדרה תפקיד הערות2016HumanTownדמויות שונותסרט טלוויזיה של CBC Television2017על טבעיג'רוד הייזפרק: "The Memory Remains"2018Beyblade Burstביסוקדיבוב; פרק: "Spryzen the Destroyer!"2019לגו נינג'גוג'ימידיבוב; 2 פרקיםסופרבוקקרטרדיבוב; פרק: "Nicodemus"2020My Little Pony: Pony Lifeטאנקדיבוב; 3 פרקיםLoudermilkראייןפרק: "Just What I Need"2021טעם דובדבן חדש לגמריג'ונתן בורקמיני-סדרהיום המתיםלוק באומןתפקיד ראשי; 10 פרקים2023המזל של האנקראסל6 פרקים
דניאל דנינו (נולד ב-13 באוקטובר 1996) הוא כדורסלן ישראלי, משחק בעמדות הרכז והקלע בהפועל עפולה.
דנינו החל את דרכו במחלקת הנוער של אליצור עירוני נתניה.
בשנת 2013, עלה דנינו לבוגרים אשר שיחקו באותה עונה בליגת העל.
באותה עונה שותף דנינו ב-4 משחקים בלבד, בהם קלע 1.3 נקודות ב-2.8 דקות בממוצע למשחק.
בתום העונה ירדה נתניה לליגה הלאומית ודנינו נשאר בקבוצה לעונה נוספת.
בקיץ 2014, שיחק דנינו בנבחרת הנוער במסגרת אליפות אירופה לנוער, והעמיד שם ממוצעים של 15.7 נקודות, 4.7 ריבאונדים ו-3.9 אסיסטים למשחק.
בלאומית העמיד דנינו ממוצעים של 7.4 נקודות ו-2.2 אסיסטים ב-30 משחקים, והגיע עם הקבוצה עד לחצי גמר הפלייאוף.
בשנת 2015, חתם דנינו בהפועל בני כפר סבא.
בכפר סבא שותף דנינו ב-29 משחקים, כשהוא מעמיד ממוצעים של 9.1 נקודות, 3.7 ריבאונדים, 2.1 אסיסטים ו-1.0 חטיפות ב-26.0 דקות למשחק, ועזר לקבוצה להגיע לרבע הגמר.
בקיץ 2016, שיחק דנינו בנבחרת העתודה במסגרת אליפות אירופה, כשהעמיד ממוצעים של 8.7 נקודות, 3.4 ריבאונדים ו-1.3 אסיסטים למשחק.
ב-4 באוגוסט 2016, חתם דנינו לשלוש שנים בהפועל אילת מליגת העל.
באילת שותף דנינו ב-16 משחקים, בהם קלע 1.8 נקודות ב-5.3 דקות בממוצע למשחק, לפני ששוחרר ב-5 במרץ 2017 מהקבוצה כדי לחזור להפועל בני כפר סבא.
דנינו עזר לכפר סבא לסיים את העונה הסדירה במקום השני ולהגיע עד לחצי הגמר, כשהוא מעמיד ממוצעים של 9.8 נקודות, 3.8 ריבאונדים ו-2.3 אסיסטים ב-11 משחקים.
ב-19 ביוני 2017, חתם דנינו בעירוני קריית אתא.
בעונתו הראשונה בקרית אתא, שותף דנינו ב-28 משחקים והעמיד ממוצעים של 13.3 נקודות, 5.8 ריבאונדים ו-3.5 אסיסטים ב-30.4 דקות.
בעקבות יכולתו, המשיך דנינו לעונה נוספת בקבוצה, בה שותף ב-29 משחקים והעמיד ממוצעים של 10.3 נקודות, 3.9 ריבאונדים ו-2.6 אסיסטים ב-24.9 דקות.
בעונתו האחרונה בקבוצה, שותף דנינו ב-22 משחקים, בהם העמיד ממוצעים של 11.7 נקודות, 4.8 ריבאונדים ו-3.6 אסיסטים ב-29.2 דקות.
ב-11 ביוני 2020, חתם דנינו בהפועל חבל מודיעין.
בקבוצה שותף דנינו ב-30 משחקים, בהם העמיד ממוצעים של 13.7 נקודות, 5.0 ריבאונדים ו-4.1 אסיסטים ב-33.7 דקות למשחק, ונבחר לחמישייה השנייה של העונה.
דנינו הגיע עם חבל מודיעין עד לרבע גמר הפלייאוף, שם הודחה הקבוצה לאחר הפסד 1–2 בסדרה להפועל גליל עליון.
ב-18 במאי 2021, חזר דנינו לליגת העל כשחתם עד תום העונה בהפועל ירושלים.
ב-7 ביולי 2021, דנינו שב ללאומית וחתם בהפועל עפולה.
דניאל דונסקוי הוא שחקן, במאי, מפיק תיאטרון ומוזיקאי גרמני-יהודי.
דניאל דונסקוי נולד במוסקבה למשפחה יהודית אוקראינית-רוסית.
אמו נולדה באוקראינה ואביו רוסי.
בשנת 1990, זמן קצר לאחר הולדתו של דונסקוי, היגרו ההורים לברלין.
דונסקוי דובר רוסית, עברית, גרמנית ואנגלית כשפות אם.
דונסקוי החל לנגן בפסנתר בגיל חמש; הוא שר במקהלות שונות ולימד את עצמו לנגן בגיטרה.
לאחר שנפרדו הוריו, הוא עבר לתל אביב עם אמו ובן זוגה החדש בשנת 2002.
בשנת 2008 כשהיה בן 18 חזר לברלין.
הוא רצה בתחילה ללמוד רפואה, אך לאחר מכן החל ללמוד ביולוגיה וניהול מדיה.
הוא עבד כברמן במרכז התרבות בברלין תכלס וגם לקח על עצמו עבודות שונות כדוגמן.
בגיל 20 לקח שיעורי בלט ונבחן בבתי ספר לדרמה בברלין, מינכן ולונדון.
בשנים 2011 עד 2014 למד משחק ומוזיקה בבית הספר לחינוך לאמנויות בלונדון, וסיים את לימודיו בתואר ראשון במוזיקה ותיאטרון.
בקיץ 2012 למד גם סמסטר במכון לי סטרסברג לתיאטרון ולקולנוע בניו יורק.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בתיאטרון בהצגה "Porn Virgins" מאת מוד מדלין ושארליט דייז'אק, שהוצגה בקיץ 2014 במסגרת פסטיבל קמדן פרינג' בלונדון.
בהצגה גילם את הגולש סטן, הנוסע ללונדון עם חברתו מארצות הברית ולאחר שעזב אותה, עובד כשחקן פורנו.
הוא שיחק בתיאטראות קרן אנדרו לויד וובר (2014), תיאטרון ארקולה (2015), תיאטרון האמנות בווסט אנד (2015), תיאטרון גאריק (2015) ותיאטרון סנט ג'יימס (2016).
הוא שיחק את ג'ים או'קונור במחזה "ביבר הזכוכית" בתיאטרון נוטינגהאם פלייהאוס בשנת 2016. מאז 2015 הוא עובד גם בלונדון כמנהל תיאטרון, מפיק תיאטרון ומחזאי.
בשנת 2016 החל להתמקד בקולנוע וטלוויזיה.
הוא שיחק בתפקידים ראשיים ואורחים בסדרות הבריטיות נפגעים (2016) וויקטוריה (2016).
בפברואר 2017 הוא נראה לראשונה בטלוויזיה הגרמנית.
בסדרת הטלוויזיה "סוקו לייפציג" שם גילם את החייל הישראלי אבי כהן, המגיע ללייפציג כדי לנקום את מות אמו שנרצחה.
בשנים 2018 עד 2020 מילא דונסקוי את התפקיד הראשי של כומר פושע בסדרה "סנקט מייק".
היו לו תפקידים ראשיים בסרטי הטלוויזיה "Tatort".
בשנת 2019 שיחק בסדרת הטלוויזיה "מכת מחץ" בתור הגנגסטר הישראלי דני דהאן.
בשנת 2020 שיחק בעונה הרביעית של סדרת נטפליקס "הכתר" כמאהבה של דיאנה, הנסיכה מוויילס, ג'יימס יואיט.
בינואר 2019 הוציא את הסינגל הראשון שלו "Cry By the River", ובעקבותיו הגיע מיני-אלבום הבכורה שלו "Didn't I Say So" במאי אותה שנה.
תחת שם האמן "DONSKOY" הוא הופיע בסיבוב ההופעות הראשון שלו במועדונים ברחבי גרמניה באוקטובר 2019 והוציא את הסינגל "24" על שמו באוקטובר 2020.
דניאל דונסקוי הוא מנחה תוכנית ההרצאה "יהודים של ליל שישי - שבת עם דניאל דונסקוי", ששודרה לראשונה ביוטיוב ובספריית המדיה של ARD ובהמשך בערוץ הטלוויזיה WDR.
נושא התוכנית הוא חיים יהודיים של צעירים יהודים בגרמניה.
בשנת 2021 כיכב במיני-סדרה הגרמנית "לזייף את היטלר" בדמותו של ליאו גולד.
שנה לאחר מכן הופיע בתפקיד פלאבוס בסדרת הטלוויזיה "ברברים".
בשנת 2023 גילם את מפקד האצ"ל דוד רזיאל בסרט הבריטי ההיסטורי "שושנה" (אנ') אודות ההתנקשות באברהם שטרן (יאיר), ממנהיגי ארגון לח"י.
באותה שנה גילם את איש הגסטפו קרל זילברבאואר במיני-סדרה "אור קטן" בסטרימיג של "דיסני+", אשר מגוללת את סיפורה של מיפ חיס.
דונסקוי מתגורר לסירוגין בלונדון ובברלין.
דניאל ד' מקרקן היה מדען מחשב אמריקאי, פרופסור למדעי המחשב בסיטי קולג', ומחברם של למעלה מ-24 ספרי לימוד על תכנות מחשבים, עם דגש על מדריכים לתכנות בשפות בשימוש נרחב כמו Fortran ו־COBOL, המדריך שלו לתכנות Fortran (ויילי, 1961) וממשיכיו היו ספרי הלימוד הסטנדרטיים בשפה זו במשך למעלה משני עשורים.
מק'קרקן נולד ב-23 ביולי 1930 בעיירת הכורים הוגסוויל במחוז ג'ודית' באסין, מונטנה, וסיים את לימודיו ב-1951 באוניברסיטת סנטרל וושינגטון עם תארים במתמטיקה ובכימיה, הוא עבד שבע שנים בחברת ג'נרל אלקטריק ביישומי מחשב והכשרת מתכנתים.
לאחר מכן עבד במרכז המחשבים של הוועדה לאנרגיה אטומית של ארצות הברית באוניברסיטת ניו יורק, והיה סטודנט לתואר שני במכון קוראנט למדעי המתמטיקה.
ב-1959 הפך ליועץ והמשיך לכתוב בנושאי מחשב, בשנת 1970 קיבל תואר שני של Master of Divinity מהסמינר התאולוגי של האיחוד בניו יורק.
מ-1976 עד 1978 היה סגן נשיא ה-ACM, מ-1978 עד 1980 היה נשיא ה-ACM, ובשנת 1994 קיבל את אות ההוקרה עמית ACM, הוא כיהן כנציג של ACM במועצת המנהלים של המכון להסמכת מקצועני מחשוב (ICCP) ונכנס להיכל התהילה שלו כעמית ICCP בשנת 1998.
ב-1981 הצטרף מק'קרקן למחלקה למדעי המחשב של הסיטי קולג' של ניו יורק, בשנת 1989 הוא קיבל את פרס נורברט וינר על אחריות חברתית ומקצועית מאנשי מקצוע בתחום המחשבים לאחריות חברתית (CPSR) .
ב-30 ביולי 2011 נפטר מק'קרקן בניו יורק שבוע לאחר יום הולדתו ה-81 ממחלת הסרטן.
הוא הותיר אחריו את אשתו השנייה, הלן בלומנטל, 7 ילדים, 9 נכדים ו-2 נינים.
דניאל דנה (נולד ב-22 בנובמבר 1945) הוא דוקטור למשפטים ישראלי-איראני, מומחה לתרבות איראן ופעיל פוליטי להפלת המשטר האיסלמי באיראן.
נולד כשיעי באיראן, ובבגרותו התגייר בישראל, ואף גילה את שורשיו היהודיים.
נולד בשם ג'משיד חסני (جمشید حسنی) בשנת 1945 בעיר שהרוד בצפון מזרח איראן.
אביו היה בן לשבט שאהסוון שהיו רועי צאן וחקלאים.
בהמשך עברה המשפחה להתגורר בח'וראמשהר שבמחוז ח'וזסתאן שבדרום המדינה ואת לימודיו התיכוניים סיים ב-1963 באהוואז.
בילדותו למד במסגרות שיעיות דתיות ויועד לו עתיד של איש דת, בייחוד מצד סבתו ששקדה על חינוכו המוסלמי.
עם זאת, בשנות נערותו התרחק מהדת והפך אתאיסט, בין היתר בהשפעתו של דודו מוסא שהיה בעל אידאולוגיה קומוניסטית.
הצטיין בספורט כמתאגרף ומתעמל מכשירים - בין היתר ייצג את אירן באולימפיאדת הסטודנטים במוסקבה וזכה בתחרות הסטודנטים הלאומית ב-1973. במסגרת התחרויות זכה אף להכיר ולהתיידד עם פארה פהלווי, אשת השאה.
לאחר סיום לימודיו התיכוניים התגייס בשנת 1963 לצבא ושירת ביחידה שכונתה Sepahe Danesh שפעילה מטעם חיל החינוך ועסקה בלימוד קריאה וכתיבה בקרב איכרים בספר.
לאחר כשנתיים של שירות בצבא התגייס למשטרה ושירת בה כשמונה שנים נוספות.
במסגרת שירותו זכה באותות כצלף מצטיין.
במקביל לשירותו המשטרתי למד משפטים באוניברסיטת טהרן ונרשם כעורך דין בלשכת עורכי הדין באיראן.
ב-1972 התחתן, ונולד בנו הראשון.
לאחר מכן יצא לצרפת להמשיך את לימודיו לתואר שני ושלישי בעצת פארה פהלווי, אשר ביקשה שישמש יועץ משפטי למשפחת המלוכה בעתיד.
התיזות שלו לתואר השני ולדוקטורט עסק בסכנה בתפיסות השיעיות האנטי הומניטריות כנגד תרבות המערב.
ב-1978 הגיע רוחאללה חומייני לפריז, חודשים ספורים טרם המהפכה האיסלמית.
דנה היה בין 16 הסטודנטים הראשונים שקיימו מחאות כנגד חומייני בצרפת.
לאחר המהפכה נפגש במרוקו עם המלכה הגולה פארה פהלווי והציע לה לנסות ולנצל את כישוריו כצלף על מנת להתנקש בחומייני, אולם הצעתו לא נתקבלה.
בהמשך הקים ארגון התנגדות, ג'וואן (פרסית: جوان, צעיר), שהיה הארגון הסמי-צבאי הראשון שפעל כנגד משטר המהפכה האיסלמית.
בשנת 1980 קיבל תואר שני במשפטים.
הפעולה הבולטת ביותר שביצעו חברי ארגון ג'וואן בהובלת דנה, הייתה חטיפת הספינה הצבאית האיראנית תברזין ב-1981. הפעולה בוצעה על ידי כ-20 מפעילי ג'וואן בשיתוף פעולה עם תנועת אזדיגן של הגנרל בהראם אריאנה .
הספינה שנרכשה עוד בימי השאה על ידי צבא איראן אמורה הייתה לצאת מנמל לה קורוניה בצרפת ולעבור דרך ספרד לכיוון איראן.
אנשי ג'וואן הגיעו לספינה באמצעות ספינת דיג מחוץ למים הטריטוריאליים של ספרד במסווה של אנשי משמר החופים הספרדי, והצליחו להשתלט עליה.
בהמשך עגנו בנמל הצבאי של קזבלנקה בתקווה שהשלטונות המרוקנים יאפשרו להם ליצור קשר עם משפחת השאה.
עם זאת לבסוף נאלצו לעזוב את הנמל ולהפליג לצרפת, שם עגנו בנמל הצבאי בטולון.
לאחר משא ומתן עם ממשלת צרפת, נאלצו לבסוף להעביר את הספינה לידי חיל הים הצרפתי שהעבירה לרפובליקה האיסלמית - תמורת קבלת מעמד מבקשי מקלט בצרפת.
פעולה נוספת בה היה מעורב במסגרת פעילות ארגון ג'וואן היה פיצוץ יסודות מסגד שאמור היה להיות הגדול ביותר באירופה, אותו ביקשה להקים הרפובליקה האיסלמית לרגל יום השנה השלישי להמפכה בכפר נופל א שאטו , במקום בו התגורר חומייני במהלך שהותו בצרפת.
דנה ואנשי הארגון אף בחנו את האפשרות להשתלט על כור גרעיני באירופה במטרה לאלץ את מנהיגי העולם החופשי לשחרר הצהרה מדוע אפשרו את המהפכה באיראן; הוא אף נסע לבגדאד במטרה לבחון שיתוף פעולה עם עיראק להפלת המשטר באיראן אולם תוכניות אלו נגנזו בסופו של דבר.
בשנת 1984 קיבל דנה תואר דוקטור למשפטים מאוניברסיטת פריז.
המודיעין הצרפתי יידע את דנה כי מעשיו במחתרת הובילו לכך שנדון לשלושה פסקי דין מוות נפרדים על ידי בתי דין של המשטר האיראני, ובשלב מסוים הוא אף ניצל מניסיון התנקשות.
ב-1986, מאס בחייו והתייצב בשגרירות איראן בצרפת וביקש לחזור לאיראן על מנת להיות מוצא להורג.
אלא שעם חזרתו לאיראן נמנעו השלטונות מביצוע פסקי הדין, משיקולים של פרופגנדה בינלאומית.
לדנה אף הותר לשוב ולעבוד במדינה כעורך דין.
במסגרת תפקידו זה ייצג בין היתר אסירים פוליטיים ונשים שנדונו לסקילה בגין עבירות מוסר.
במקביל החל ללמד משפטים באוניברסיטת אזאד האסלאמית בטהרן.
בדיקות שביצע חשפו מעילה על סך כ-370 מיליון דולרים שביצעו פקידי ממשל בכירים.
כשפנה לשר המשפטים האיראני, הציע לו האחרון שוחד במטרה להשתיק את הפרשה.
עם זאת, דנה בחר לפרסם את העניין ובעקבות זאת נאלץ לגלות פעם נוספת.
ב-1989 הגיע לאוסטרליה בה קיבל אישור למקלט מדיני, וב-1990 התנצר ולמד במשך שלוש שנים לימודי הסמכה לכמורה אנגליקנית באוניברסיטת מלבורן.
ניסיונו לתרגם לפרסית את ספרו של הסופר סלמאן רושדי פסוקי השטן, גרם לו לחיכוכים עם גורמי הביון האוסטרלים.
בהמלצת גורמי הביון עבר לטסמניה, שם המשיך ללימודי פוסט דוקטורט במשפט בינלאומי פרטי וללימודי תואר שני בתאולוגיה באוניברסיטת הוברט, לאחר שהסכים לעצור את תרגום הספר.
כשנה לאחר מכן קיבל מלגה מ-Sir Henry Baker Institute בטסמניה על מנת להשתתף במחקר בן שמונה שבועות באוניברסיטה העברית בירושלים.
המחקר אמור היה לעסוק בהשוואה בין המשפט המערבי האוסטרלי למשפט השיעי.
ההגעה לישראל וגילוי שורשיו היהודיים
ב-24 בנובמבר 1994 הגיע לישראל עבור המחקר.
אלא שבמהלך שהותו, הודיעה לו השגרירות האוסטרלית כי בקשתו להארכת אשרת המקלט המדינו שלו באוסטרליה נדחתה לאחר שהוגדר על ידי גורמי הביון כסיכון לביטחון הלאומי של המדינה.
כך, נותר ללא דרכון או אזרחות ונאלץ להישאר בישראל.
השגרירות הנוצרית הבין-לאומית סייעה לו בדיור והעסיקה אותו במחקר השוואתי על התאולוגיה הנוצרית והמוסלמית
ב-1998 עשה התמחות בעריכת דין בישראל אצל עו"ד זאלי יפה.
במקביל עבד עם עו"ד אביגדור פלדמן כמתרגם בתיק בנוגע לדייל האיראני רזא ג'ברי אשר חטף מטוס נוסעים של חברת 'סאהא אייר' וביקש מעמד של מבקש מקלט בישראל.
הוא עבד והתפרנס מהוראת שפות: פרסית, צרפתית ואנגלית ומכתיבת ספרים ומחקרים ותרגום לפרסית עבור מזמינים שונים, בהם קהילת יהדות שיראז, ומאיר עזרי שגריר ישראל הראשון באיראן.
בנוסף עבד כשומר לילה בבניינים.
בהמשך החל להיבחן במטרה לקבל רישיון לעריכת דין בישראל - אותו קיבל בשנת 2002. כעורך דין מומחה לתחום הבינלאומי החל לייצג בעיקר לקוחות שענייניהם בחו"ל.
בשנת 2001 החל תהליך גיור, ובשנת 2005 קיבל אזרחות ישראלית.
בשנת 2003, במהלך תקופת הגיור נתגלתה בדמו מחלת תלסמיה אנמיה, מחלה האופיינית לדברי רופאיו ליהודים ממוצא ים תיכוני.
בשנת 2007 נפגש עם בת דודתו ד"ר מרים דנדה בארצות הברית ונתוודע לשורשיו היהודיים.
לדברי דנדה שהייתה בת דודו מוסא (אחי אימו), אביה התוודה בפניה טרם מותו כי הם נצר למשפחת אבאייף היהודית שהגיעה לאזור משהד לפני כשתי מאות מרוסיה.
בעקבות עלילת הדם במשהד ב-1839, נדדה המשפחה לבאקו שבאזרבייג'ן (אז בברית המועצות).
ב-1927 בעקבות עלייתו של השאה רזא פהלווי שדגל בחופש דת, שבה לצפון איראן.
עם זאת, מחשש לפוגרום עתידי נוסף - החלה המשפחה להסתיר את יהדותה והחליפה את שם המשפחה לשם מוסלמי-שיעי.
באותה התקופה אימו של דנה הייתה בת 3 בלבד והדבר הוסתר ממנה, אולם היה ידוע לאחיה הגדול בן ה-8. לדברי דנה, הגילוי הבהיר לו מדוע נהגה סבתו ה'שיעית' להפריד בין בשר וחלב.
עוד סבר, כי ייתכן שהדחיפה שנתנה לו סבתא להצטיין בלימודי הדת המוסלמית, הייתה במטרה להסוות את המשפחה טוב יותר כ'מוסלמית טובה'.
דנה מספק ייעוץ משפטי לפליטים, בייחוד מאיראן, המבקשים מקלט מדיני בישראל ופועל בתחום המשפט הבינלאומי.
הוא פעיל לקידום אחווה בין מאמיני כל הדתות המונוטאיסטיות.
לצד זאת, היה שותף בהקמת 'הארגון העולמי לשלום ואהבה' (PLIM), המבקש לקדם שלום ברחבי העולם המוסלמי, ושינוי תרבותי לא אלים באיראן, שיוביל להפלת שלטון משמרות המהפכה.
דנה מבקש לקדם קשירת קשרים תרבותיים בין איראנים לבין העולם המערבי, ישראלים, ויהודים יוצאי איראן בפרט.
לאורך השנים ארגן כנסים אליהם הוזמנו מנהיגי אופוזיציה ואנשי רוח איראנים מכל העולם.
ספרו 'שלושה חבלים לתלייה' שיצא לאור בהוצאת אוריון בשנת 2012, מתעד את תולדות חייו ואת מאבקו כנגד השלטון האיסלמי באיראן.
הספר תורגם לפרסית, אנגלית, גרמנית, צרפתית ורוסית.
דנה נישא בפעם השלישית לאישה ישראלית אותה הכיר בישראל.
אשתו השלישית מרינה, נפטרה בשנת 2022. מנישואיו הראשונים יש לו בן ובת.
מתגורר בירושלים, ויוצא מהארץ לעיתים תכופות לרגל עסקיו.
מקיים אורח חיים דתי ושומר שבת אך אינו חובש כיפה.
דניאל דנה, שלושה חבלים לתלייה, הוצאת אוריון, 2012.
דניאל דמידוב (נולד ב-22 באפריל 1989) הוא שחקן ישראלי.
הוריו של דמידוב הם השחקנים ישראל דמידוב וסבטלנה דמידוב.
דמידוב הוא אחיהם הגדול של השחקנים גיא דמידוב ועמנואל דמידוב.
דמידוב הוא בוגר של תיכון א' עירוני לאמנויות, תל אביב של שנת 2007. והוא גם בוגר של הסטודיו לאמנויות התיאטרון מיסודו של יורם לוינשטיין של שנת 2016. דמידוב זכה בשתי מלגות מקום 1 בתחרויות מונולוגים של חנוך לוין.בשנים 2007–2010 שירת בצה"ל בתור לוחם איסוף קרבי.
את קריית המשחק הראשונה שלו התחיל דמידוב בשנת 1997 כששיחק בסדרת הטלוויזיה של ערוץ 2 "פלורנטין" בה גילם את דמותו של דניאל.
בשנת 2006 גילם את דמותו של לב בסרט "גיבורים קטנים".
בשנת 2015 התארח בתפקיד עצמו בסדרה הקומית של ערוץ הילדים "נדחפים".
בשנת 2016 השתתף בעונה השנייה של סדרת הנוער ששודרה בערוץ הילדים של חברת Yes "שוברי גלים" שיחק את עמית "גוצ'י".
בשנת 2018 השתתף בעונה הרביעית של הסדרה הקומית המצליחה של רשת 13 "שנות ה-80" בתפקיד שירוזה טרטמן.
באותה השנה גם שיחק בסדרת הטלוויזיה "האוצר שלנו" ששודרה בכאן חינוכית.
בנוסף באותה השנה גם הופיע בסרט "פרופיל 120".
בשנת 2024 שיחק בסרט "מורסה" בתפקיד מתן.
חלק מההצגות והתיאטרונים שבהם שיחק
"קדוש מעונה" (2016) בתפקיד בנימי.
"איינשטיין הצעיר" (2019) בתפקיד אנטון.
"טימון בן אתונה" (2017) בתפקיד אפמנטוס.
הסטודיו למשחק של יורם לוינשטיין
"קליגולה", בתפקיד "קליגולה", מאת: אלבר קאמי, ובמחזמר שנקראה "צ'פלין – המחזמר" מחזמר על חייו של צ'ארלי צ'פלין.
דניאל סטיבנס דיקינסון היה פוליטיקאי ועורך דין אמריקאי, שהתבלט ביותר כחבר הסנאט של ארצות הברית בין השנים 1844 ל-1851.
דיקינסון נולד ב-11 בספטמבר 1800 בגושן, קונטיקט, ועבר עם הוריו לגילפורד, מחוז צ'ננגו, ניו יורק, בשנת 1806. הוא למד בבתי הספר הציבוריים, ולימד בבית ספר בוויטלנד, ניו יורק מ-1821 ואילך.
הוא היה סגן מושל ניו יורק מ-1843 עד 1844. בבחירות 1844, הוא היה אלקטור נשיאותי, והצביע לג'יימס ק.
בשנת 1844, הוא מונה כדמוקרט בסנאט האמריקני כדי למלא את התפקיד הפנוי שנגרם כתוצאה מהתפטרותו של נתנאל פ.
טולמדג', ולאחר מכן נבחר לכהונה מלאה, וכיהן בתפקידו מ-30 בנובמבר 1844 ועד 3 במרץ 1851. הוא היה יושב ראש ועדת הסנאט לענייני כספים של ארצות הברית (1849–1850), חבר בוועדה לייצור (הקונגרסים ה-29 וה-30), וחבר בוועדה לתביעות קרקע פרטיות (הקונגרס ה-31).
כסנאטור ולאחר מכן, היה דיקינסון מנהיג סיעת האנקר השמרנית של המפלגה הדמוקרטית בניו יורק, ובסופו של דבר יהפוך למנהיג ה"קשוחים" שהתנגדו לפיוס עם סיעת ברנבורנר הקיצונית יותר שעזבה את המפלגה ב-1848 כדי להצטרף למפלגת האדמה החופשית.
דיקינסון חידש את עריכת הדין ב-1851. הוא היה נציג לוועידה הלאומית הדמוקרטית של 1852, שם, בהצבעה ה-48, לאחר שנכשלו המאמצים למנות את פרנקלין פירס, וירג'יניה החליפה באופן דרמטי את קולותיה מפירס לדיקינסון.
התגובה הנלהבת באולם העלתה כי ייתכן שהייתה דריסה של נציגים לדיקינסון, אך דיקינסון פנה אז לוועידה ו"הסיר את שמו שלו ברהיטות", מה שאיפשר לפירס להשיג את המועמדות בהצבעה הבאה.
בשנת 1853, הנשיא פירס מינה אותו כגבאי של נמל ניו יורק, אך הוא סירב להיכנס לתפקידו.
ב-1860 הוא תמך בג'ון ברקינרידג' לנשיאות.
הוא תמך באיחוד במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית.
הוא נבחר לתובע הכללי של מדינת ניו יורק בנובמבר 1861 מטעם ועידת מדינת העם העצמאי (הדמוקרטים הפרו-מלחמתיים), ואושר על ידי הרפובליקנים.
הוא מונה לנציב ארצות הברית ליישוב הסופי של תביעות חקלאיות מפרץ הדסון ומפרץ פיוג'יט ב-1864.
דיקינסון נחשב כסגן נשיא אפשרי כאשר אברהם לינקולן התמודד לבחירה מחדש ב-1864 ורצה לצידו דמוקרט פרו-מלחמתי כדי להפגין תמיכה במדיניות המלחמה שלו, אך לבסוף רץ עם אנדרו ג'ונסון.
דיקינסון תמך בבחירתו המחודשת של לינקולן, והתמנה לתובע של ארצות הברית במחוז הדרומי של ניו יורק ב-1865, תפקיד בו כיהן עד מותו.
ב-12 באפריל 1866, מת דיקינסון בפתאומיות בעיר ניו יורק בביתו של חתנו סמואל ג'.
קורטני, ונקבר בבית הקברות ספרינג פורסט בבינגהמטון.
סיבת המוות שלו דווחה כבקע.
דיקינסון נקרא של הכפר פורט דיקינסון, ניו יורק (והעיר המקיפה), מחוז דיקינסון, איווה, ומחוז דיקינסון, קנזס.
רחוב דיקינסון בבינגהמטון נקרא על שמו של דיקינסון.
פסל ברונזה של דיקינסון מאת אלן ג'ורג' ניומן הוקם מול בית המשפט של מחוז ברום בבינגהמטון, ניו יורק בשנת 1924.
נכדתו טרייסי דיקינסון מיגט הייתה מחזאית ופציפיסטית סוציאליסטית.
דניאל דנקלין היה פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כמושל החמישי של מדינת מיזורי בין השנים 1832–1836. קודם לכן היה סגן מושל מיזורי השלישי בין השנים 1828–1832. הוא נחשב ל"אבי בתי הספר הציבוריים" של מיזורי.
על שמו נקרא מחוז דנקלין השוכן באזור "המגף של מיזורי".
דניאל דנקלין נולד ב-1790 בגרינוויל שבקרוליינה הדרומית, בנם של שרה מרגרט (סאליבן) וג'וזף דנקלין הבן.
בשנת 1805 רכש אביו אדמה במחוז קולדוול שבקנטקי והתכוון להעביר לשם את משפחתו, אך הוא נפטר לפני שההעברה יצאה לפועל.
אחיו הבכור של דנקלין ואמו הצליחו להעביר את המשפחה לשם בשנה העוקבת.
דנקלין, שהיה אז נער, ניסה לעסוק בחקלאות ללא הצלחה, ובמקביל למד את כתביו של ויליאם בלקסטון ואחרים בתקווה לפתח קריירה כעורך דין.
בשלהי 1810 עבר דנקלין עם אמו לטריטוריית לואיזיאנה (ששמה שונה לטריטוריית מיזורי ב-1812).
בתחילה התגוררו בסנט ג'נבייב, וב-1811 התיישבו באזור העיר פוטוסי דהיום, על קרקע שקיבל דנקלין במענק מהאימפריה הספרדית.
במהלך מלחמת 1812 שירת במיליציית מיזורי ונלחם בקרבות אחדים במיזורי ובאילינוי.
לאחר המלחמה שב דנקלין לזמן קצר לקנטקי כדי להינשא לאהבת נעוריו, אמילי ויליס "פמלה" היילי, ב-2 במאי 1815. זמן קצר לאחר מכן חזרו השניים לאזור פוטוסי, שם עסק דנקלין בכרייה וכן הקים וניהל פונדק.
עד אז גם הגשים את חלומו הישן, והפך לעורך דין פעיל באזור.
בשנת 1815 מינה אותו מושל הטריטוריה, ויליאם קלארק, לשריף מחוז וושינגטון, תפקיד בו כיהן עד 1821. עם קבלתה של מיזורי כמדינה בארצות הברית נוצר צורך בחוקה מדינתית.
דנקלין נבחר כחבר בוועידת החוקה של מיזורי בשנת 1820, ושנים לאחר מכן שירת בממשל המדינתי שסייע בהקמתו.
הוא נבחר לבית הנבחרים של מיזורי וכיהן בו כשנה, ולאחר מכן שב לעסקיו הרבים בפוטוסי.
ב-1828 נבחר דנקלין לסגן המושל השלישי של מיזורי.
בבחירות 1832 הגיע דנקלין למשרה הגבוהה ביותר במדינה כאשר הביס את ג'ון בול מהמפלגה הרפובליקנית הלאומית, עם 50.8% מהקולות לעומת 45.2% – ובכך הפך למושל מיזורי החמישי.
דנקלין השתייך לזרם "הגוורדיה הוותיקה" של הפוליטיקה הג'פרסוניאנית.
בהתאם לכך, הוא התנגד לבנק השני של ארצות הברית , תמך בשיפורים פנימיים ברמת המדינה והתנגד למכסים גבוהים מנימוקים של זכויות המדינות בארצות הברית.
בדומה לסנאטור תומאס הארט בנטון ודמוקרטים ג'קסוניאנים נוספים, תמך דנקלין תמך בתורת המטבע היציב (hard-money currency).
כמושל, הוא שלט גם ברשת של פטרונות פוליטית בבירה ג'פרסון סיטי.
במסגרת מערכת הפטרונות, עורכי עיתונים ואנשים ממעמד הביניים יכלו להביע נאמנות למפלגה באמצעות כתיבת מאמרים אוהדים, תמיכה במועמדי המפלגה, ארגון כנסים פוליטיים ושכנוע מצביעים.
בתמורה, המושל ומנהיגי המפלגה יכלו לגמול לעורכים על ידי מינוי לתפקידי ניהול נתיבי דואר, סיפוק מנויים לעיתון, או הענקת חוזים משתלמים להדפסת מסמכים רשמיים.
קלווין גאן וג'ון סטיל היו שני עורכים שקיבלו חוזים מדנקלין להדפסת פרוטוקולי האספה הכללית של מיזורי בבירת המדינה.
ב-1833, אחד מצעדיו הראשונים של דנקלין כמושל היה מינוי ועדה לענייני חינוך.
גוף בן שלושה חברים זה נועד לבחון את צורכי המדינה ולגבש תוכנית להקמת מוסדות חינוך ציבוריים.
דו"ח הוועדה הוצג למושל ב-1834, ובזכות מאמציו התקבלו המלצותיה על ידי האספה הכללית בשנה שלאחר מכן.
בכך, למעשה, הוקמה מועצת חינוך מדינתית, נקבעו סטנדרטים למערכת החינוך ונמצא מקור למימונה, מה שהציב את מיזורי בחזית החינוך של ארצות הברית, תוך שהיא אף מקדימה מדינות ותיקות בחוף המזרחי.
דנקלין גם הניח את היסודות להקמת אוניברסיטת מיזורי, כאשר בשנת 1834 המליץ על מכירת אדמות לטובת מימון האוניברסיטה וקביעת אתר להקמתה.
בתקופת כהונתו הופחת משמעותית החוב המדינתי של מיזורי, ונוספו תשעה מחוזות חדשים למדינה.
בנוסף, הוא פיקח על בניית בית הסוהר המדינתי של מיזורי ופעל לצמצום הענישה הגופנית במערכת הכליאה של המדינה.
אחד הנושאים השנויים במחלוקת במהלך כהונתו של דנקלין היה הטיפול במתיישבים המורמונים במדינה.
בשנת 1831, ג'וזף סמית' הבן הקים מאחז של כנסיית ישוע המשיח של קדושי אחרית הימים במחוז ג'קסון שבמיזורי, מתוך חזון שתוקם שם עיר ציון בסמוך לעיירה אינדפנדס.
זרם המתיישבים החדשים הדאיג את תושבי המקום הלא-מורמונים, שחששו לאבד את השפעתם הפוליטית.
בעקבות זאת בוצעו סדרת פעולות אלימות מצד מתנגדי המורמונים, שהובילו לגירושם בכוח של המתיישבים למחוז קליי הסמוך בשנת 1833.
סמית' פנה למושל דנקלין בבקשה לסעד.
דנקלין מצדו המליץ למורמונים לפנות למערכת המשפט כדי לתבוע את זכויותיהם.
המורמונים פירשו את דבריו של דנקלין כהבטחה לקבלת תמיכה צבאית מצד כוחות המדינה כדי לשוב לאדמותיהם במחוז ג'קסון, והדבר מילא תפקיד בתוכניות "מחנה ציון".
סוגיית המורמונים המשיכה להיות סוגיה נפיצה בפוליטיקה של מיזורי גם עבור יורשו של דנקלין, לילברן בוגס, עד שבוגס פרסם את צו מס' 44 של מיזורי, שנודע כ"צו ההשמדה" שבעקבותיו גורשו המורמונים ממיזורי.
דנקלין התפטר מתפקידו בקיץ 1836, לאחר שקיבל מינוי פדרלי מנשיא ארצות הברית אנדרו ג'קסון לתפקיד מודד כללי של מיזורי ואילינוי.
בתפקיד זה, במהלך ארבע השנים הבאות, הוא פיקח על מדידת כמעט כל המחוזות שמדרום לנהר המיזורי.
ב-1843 שוב היה מעורב במדידות כחבר בוועדה שנועדה להסדיר את גבול מיזורי-ארקנסו.
מלבד מעורבותו בוועדת הגבולות של ארקנסו, הקדיש דנקלין את שנותיו האחרונות לענייניו העסקיים ולמשפחתו.
ב-1840 מכר את כל נכסיו ועסקיו באזור פוטוסי ועבר להתגורר בחווה חקלאית ליד הרקיולניאום שבמיזורי.
דנקלין, שהיה רוב חייו אדם אמיד ובעל אדמות, נקלע לסערה עזה בעת ששהה מחוץ לביתו.
לאחר שנרטב לחלוטין, פיתח דלקת ריאות ונפטר זמן קצר לאחר מכן ב-25 באוגוסט 1844. הוא נטמן בשדה מחוץ לביתו.
צאצאיו לא הצליחו בעסקים כמוהו, ונאצלו למכור את האחוזה.
שטח קטן ממנה נשמר כבית עלמין משפחתו, וגופותיהם של דנקלין ורעייתו הוצאו מקברן ונקברו מחדש במקום.
בהווה מתוחזק האתר כאתר ההיסטורי המדינתי "קברו של המושל דניאל דנקלין".
דניאל דדוויילר היא שחקנית וקולנוענית אמריקאית.
בשנת 2025 נכללה ברשימת 100 האנשים המשפיעים ביותר של מגזין טיים.
דדוויילר נולדה וגדלה באטלנטה, ג'ורג'יה.
היא בת להורים שעבדו כמזכירה משפטית ומפקח רכבת, ויש לה שלושה אחים.
היא למדה בתיכון גריידי וסיימה תואר ראשון בהיסטוריה ולימודים אפרו-אמריקאיים במכללת ספילמן.
בהמשך, השלימה תואר שני בלימודים אמריקאיים באוניברסיטת קולומביה ותואר שני נוסף בכתיבה יוצרת באוניברסיטת אשלנד.
דדוויילר היא אם לבן אחד.
דדוויילר החלה את דרכה האמנותית בתיאטרון המקומי של אטלנטה, שם הופיעה בהפקות שונות, כולל תפקידים בולטים ב־"For Colored Girls Who Have Considered Suicide / When the Rainbow Is Enuf" וב־"The C.A.
היא זכתה לשבחים על הופעותיה והייתה מועמדת לפרסים מקומיים.
את הופעת הבכורה הקולנועית שלה עשתה דדוויילר בשנת 2012 בסרט הדרמה "A Cross to Bear".
בהמשך, השתתפה בסרטים ובסדרות טלוויזיה, כולל תפקידים בולטים בסדרות "The Haves and the Have Nots", "עמק-P", "תחנה אחת-עשרה" ו"מאפס".
בשנת 2021 שיחקה בתפקיד קופי בסרט המערבון "נקמה מרה", תפקיד שזיכה אותה במועמדות לפרס NAACP.
בשנת 2022 גילמה את מאמי טיל בסרט הביוגרפי "סיפורו של אמט טיל", תפקיד שזיכה אותה בשבחים רבים ובפרסים, כולל פרס גות'הם להופעה הראשית הטובה ביותר.
בשנת 2024 הופיעה בסרטים "Parallel", "ראיתי את הטלוויזיה זוהרת", "שיעור פסנתר" ו־"".
על תפקידה בסרט "שיעור פסנתר" הייתה מועמדת לפרס גילדת שחקני המסך לשחקנית משנה.
שנהשםדמותהערות ופרסיםסרטים2010Cyburbiaסייברביהסרט קצר2012A Cross to Bearאריקה מוזס2013ארץ מתוקהנדיזייסרט קצר2014Ir/Reconcilableמריהסרט קצר, גם מפיקה2015The Youthהודהסרט קצר2017חיבור פשוטעובדת במקלט לבעלי חייםאהבה בדרכיםמלצרית מלון2018Jane and Emmaג'יין מאנינג2019The Devil to Payלמון קאסידיגם מפיקה2020It's Timeקארן פיליפסBygone Billyטרודי ווייק2021נקמה מרהקאפי זוכת פרס גות'הם לאנסמבל הטוב ביותר (2021)
זוכת פרס אגודת מבקרי הקולנוע האפריקאים-אמריקאים לאנסמבל הטוב ביותר (2022)
זוכת פרס NAACP Image לצוות השחקנים הטוב ביותר בסרט קולנוע (2022)
מועמדת פרס NAACP Image לשחקנית המשנה הטובה ביותר בסרט קולנוע (2022)
מועמדת פרס איגוד מבקרי הקולנוע האמריקאי לאנסמבל המשחק הטוב ביותר (2022)
מועמדת פרס Black Reel להופעה פורצת הדרך הטובה ביותר של אישה (2022)2022סיפורו של אמט טילמיימי טיל זוכת פרס גות'הם להופעה הראשית הטובה ביותר (2022)
זוכת פרס סטלייט לשחקנית הטובה ביותר בסרט קולנוע (2023)
זוכת פרס אגודת מבקרי הקולנוע האפריקאים-אמריקאים לשחקנית הטובה ביותר (2023)
מקום שני בפרס איגוד מבקרי הקולנוע של לוס אנג'לס להופעה הראשית הטובה ביותר (2022)
מועמדת פרס איגוד מבקרי הקולנוע האמריקאי לשחקנית הטובה ביותר (2023)
מועמדת פרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד ראשי (2023)
מועמדת פרס גילדת שחקני המסך לשחקנית הטובה ביותר (אנ') (2023)
מועמדת פרס NAACP Image לשחקנית הטובה ביותר בסרט קולנוע (2023)2024ראיתי את הטלוויזיה זוהרתברנדהParallelונסהגם מפיקה שותפהשיעור פסנתר (אנ')ברניס צ'ארלס זוכת פרס אגודת מבקרי הקולנוע האפריקאים-אמריקאים לאנסמבל הטוב ביותר (2025)
זוכת פרס אגודת מבקרי הקולנוע האפריקאים-אמריקאים לשחקנית המשנה הטובה ביותר (2025)
זוכת פרס Black Reel להופעת המשנה הטובה ביותר (2025)
מועמדת פרס איגוד מבקרי הקולנוע האמריקאי לשחקנית המשנה הטובה ביותר (2025)
מועמדת פרס גילדת שחקני המסך לשחקנית המשנה הטובה ביותר (אנ') (2025)
מועמדת פרס אינדפנדנט ספיריט להופעת המשנה הטובה ביותר (2025)
מועמדת פרס סטלייט לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד משנה (2025)
מועמדת פרס NAACP Image להופעה פורצת דרך הטובה ביותר בסרט קולנוע (2025)
מועמדת פרס NAACP Image לצוות השחקנים הטוב ביותר בסרט קולנוע (2025)
מועמדת פרס אינדפנדנט ספיריט להופעת המשנה הטובה ביותר בסדרה מתוסרטת חדשה (2023)2022מאפסזורהמיני-סדרה
דניאל דושי הוא מגיש הסכת, יוצר תוכן ומנחה ישראלי.
דושי מנחה ומפיק את הפודקאסט "הפודקאסט של דניאל דושי" שמתמקד בשיחות בנושאים מדע, פוליטיקה, כלכלה, חינוך, פסיכולוגיה וזהות ישראלית.
הפודקאסט זוכה להצלחה, עם יותר מ-50,000 מנויים ולמעלה מ-10 מיליון צפיות בערוץ היוטיוב שלו, ועשרות אלפי מאזינים בפלטפורמות ספוטיפיי ואפל פודקאסטס.
הפודקאסט הושק בתחילת 2022. הוא כולל שיח עם אורחים כגון פרופסור צבי מזא"ה, פרופסור אמיר חצרוני, יאיר לפיד, מיקי זוהר, אורנה בנאי, שמחה רוטמן, רודי סעדה, עירית לינור, מנכ"ל משרד הבריאות לשעבר, פרופסור יורם לס, היזם דב מורן, מוקי, פרופסור ירון זליכה, ועידן עמדי.
דרור רפאל בביקורת במעריב טען "הוא המקשיב הלאומי, הוא האדם הכי מאזין שקיים בתקשורת.
לא חותך מרואיינים, לא מפעיל מניפולציות, לא מחפש, לא רודף כותרות.
הוא הקונטרה האולטימטיבית לתקשורת הממסדית".
דושי פעיל גם באינסטגרם עם כ-14,000 עוקבים, שם הוא משתף קטעים מפודקאסטים ותובנות אישיות.
הוא התארח כמראיין-אורח בפודקאסטים אחרים, כמו "בדרך לשלמות" (פרק 34, יולי 2024), שם דיבר על ביטחון עצמי והשראה אישית.
בנוסף, הוא הופיע בתוכניות כמו "כל הקלפים על השולחן" (נובמבר 2024), שם דן בקיצון פוליטי ומאבק חברתי.
דניאל דויטש (נולד ב-1983), הוא פרופסור מן המניין בבית הספר למדעי המחשב באוניברסיטת תל אביב, וחוקר בתחום מסדי נתונים.
למד לתואר ראשון במדעי המחשב באוניברסיטת תל אביב, במקביל לתיכון.
בגיל 26 קיבל תואר דוקטור למדעי המחשב מאוניברסיטת תל אביב, על עבודה בהנחיית טובה מילוא שכותרתה "Querying Web-Based Applications Under Models of Uncertainty".
לאחר תקופת פוסט דוקטורט באוניברסיטת פנסילבניה וב-INRIA בצרפת שב לישראל כחבר סגל.
פרסם כ-100 מאמרים בתחום מסדי נתונים.
מאמרו זכה בפרס המאמר הטוב ביותר בכנס VLDB לשנת 2017. זכה במענקי מחקר מטעם האיחוד האירופי (ERC), קרן ישראל-ארצות הברית למדעים (BSF) והקרן הישראלית למדעים (ISF, מספר פעמים).
פרופ' דויטש הנחה תלמידי מחקר רבים, ושניים מהם מכהנים כיום כמרצים בכירים באוניברסיטאות בישראל (ד"ר אמיר גלעד באוניברסיטה העברית וד"ר יובל מוסקוביץ' באוניברסיטת בן-גוריון בנגב).
דניאל ובסטר היה עורך דין, סנאטור, ומזכיר המדינה של ארצות הברית.
ובסטר היה מהפוליטיקאים האמריקאים הבולטים של המחצית הראשונה של המאה ה-19, ונודע במיוחד בזכות כישרונו הרטורי כנואם מזהיר, כפטריוט מובהק, וכאחד מסמלי המאבק על עיצובה של ארצות הברית כמדינה פדרלית מאוחדת.
זאת על רקע השאלות המרכזיות שהטרידו ופילגו את אמריקה באותם ימים, בהן שאלת העבדות ושאלת גבולות סמכותו של השלטון הפדרלי כנגד שאיפות המדינות המקומיות לניהול עצמאי של מדינותיהם.
ובסטר נולד בסולסברי שבניו המפשייר למשפחת חוואים ענייה.
הוריו העניקו לו חינוך מעולה באמצעות מורים פרטיים, ואף שלחו אותו לפנימיית הלימודים הנחשבת "פיליפס אקסטר" שבניו המפשייר.
ובסטר עזב את הפנימייה כעבור תשעה חודשים בלבד, כנראה מכיוון שהוריו לא עמדו בתשלום שכר הלימוד הגבוה בבית הספר היוקרתי, והשהייה בו הייתה עבור ובסטר חוויה טראומטית.
כילד הייתה בו "אימת קהל" שלא יכול היה לכבוש כשהיה צריך לשאת דברים בפני בוחניו, מטלה שהייתה חובה בשיטת החינוך שהייתה נהוגה באותם ימים.
עניין זה הוא אירוני למדי, בהינתן העובדה שבהמשך נחשב ובסטר כאחד מגדולי הנואמים האמריקנים.
בהמשך, למד ובסטר משפטים בדארטמות' קולג' בהנובר שבניו המפשייר, וסיים בהצטיינות בשנת 1801. בשלב זה של חייו כבר התגבר על פחדיו לדבר בפני ציבור, ונעזר בזכרונו יוצא הדופן ובכישרון כתיבת הנאומים שלו.
הוא הצטרף לאגודת הסטודנטים באוניברסיטה, בה שכלל את כושרו הרטורי.
ובסטר הצליח עד כדי כך, עד שזמן קצר לאחר שסיים את לימודיו הזמינו אותו פרנסי הנובר לשאת את נאום יום העצמאות - מה שנחשב לכבוד גדול והכרה ציבורית בכישרונו.
את הסטאז' בעריכת דין עשה ובסטר אצל שניים מהידועים במשפטנים שבניו המפשייר, וב-1805 פתח משרד פרטי מצליח.
ב-1808 נישא ובסטר לגרייס פלטשר, שמתה 20 שנים אחר כך, ונולדו להם חמישה ילדים בין השנים 1810–1822.
ובסטר החל להתפרסם כעורך דין מוכשר, והפך למנהיג במפלגה הפדרליסטית בניו המפשייר.
ב-1812 נבחר ובסטר לבית הנבחרים האמריקני, והיה ממתנגדיה המובהקים של מלחמת 1812 שהתנהלה בין ארצות הברית לבריטניה.
ב-1816, לאחר שתי קדנציות, עזב ובסטר את הקונגרס והעתיק את מגוריו לבוסטון.
בשנת 1818 התבקש ובסטר לייצג משפטית את דארטמות' קולג' שבו למד, כנגד הניסיון להלאמתו על ידי שלטונות ניו המפשייר בראשות אנשי המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית, אשר הוסיפו את אנשיהם להנהלת הקולג' ושינו את חוקתו.
ובסטר סייע במאבק בהלאמה שהגיע עד לפתחו של בית המשפט העליון של ארצות הברית.
בנאום הסיכום שלו בפני בית המשפט, הביא ובסטר טיעונים רגשיים ולוגיים, ובית המשפט פסק בזכותו לטובת הבעלים החוקיים של האוניברסיטה.
ב-1823 נבחר ובסטר שוב לקונגרס והפעם כנציג בוסטון, וב-1827 נבחר לסנאט כנציג מסצ'וסטס.
זמן קצר אחר כך מתה אשתו, גרייס, ומספר שנים אחר כך נישא ובסטר לקרוליין לירוי.
לאחר פירוקה של המפלגה הפדרלית, הצטרף למפלגה הרפובליקנית הלאומית (מפלגה שהתקיימה בשנות ה-20 וה-30 של המאה ה-19, והפכה אחר כך למפלגה הוויגית).
הוא חבר למזכיר המדינה הנרי קליי, ושניהם פעלו נמרצות לקידום יוזמות פיתוח תשתיות תחבורה באזורי מערב ארצות הברית (בשטחי לואיזיאנה הצרפתית לשעבר).
ב-1828, כמענה לתמורות הכלכליות שהתחוללו במזרח ארצות הברית, כמו המעבר המואץ לכלכלה מתועשת, תמך ובסטר בחוק מכסי המגן הגבוהים, שנועד לעודד את התעשייה המקומית אל מול היבוא הזול מבריטניה.
מאבקו קומם נגדו את מדינות דרום מזרח ארצות הברית, ובמיוחד את דרום קרוליינה, שהחליטה שלא לכבד חוק זה.
בדיון בסנאט ב-1830, הגן ובסטר על ההחלטה בנאום שבו השמיע את המשפט המפורסם "חרות ואיחוד, עכשיו ולתמיד, יחיד ובלתי ניתן לחלוקה" ("Liberty and Union, now and forever, one and inseparable"), שהפך בהמשך למוטו של מדינת דקוטה הצפונית.
נאום זה נחשב לאחד מהנאומים החשובים שנישאו אי פעם בסנאט ארצות הברית.
ב-1833 הצטרף ובסטר לנשיא אנדרו ג'קסון במאבקו נגד ניסיונות חוזרים ונשנים של דרום קרוליינה לעקר את חוק המכס, כמו גם את הסמכות הפדרלית.
במקביל נאבקו ובסטר וחבריו במפלגה הוויגית בנשיא בעניינים אחרים, כגון בניסיונותיו להצר את צעדיו של הבנק השני של ארצות הברית (שקדם לבנק הפדרלי).
ב-1836 היה ובסטר אחד משלושת המועמדים של המפלגה הוויגית לנשיאות ארצות הברית, אך קיבל רק את תמיכתה של מסצ'וסטס.
היה זה הראשון מבין מספר ניסיונותיו להיבחר לנשיא.
בשנת 1841 מינה הנשיא ויליאם הנרי הריסון את ובסטר למזכיר המדינה.
האריסון מת כחודש בלבד לאחר היבחרו, אך ובסטר המשיך להחזיק במשרה גם תחת הנשיא הבא ג'ון טיילר.
בשנת 1842 התערב ובסטר ביישוב הסכסוך עם קנדה (אז בשליטת בריטניה), כתוצאה ממה שכונה "פרשיית הספינה קרוליין".
קרוליין הייתה ספינה אמריקנית קטנה ששייטה בנהר הניאגרה, בתחום הגבול שבין ארצות הברית לקנדה, וסיפקה סיוע צבאי לקבוצות קנדיות (בראשות ראש עיריית טורונטו) שמרדו בשלטון הבריטי, כבשו את בסיס הצי האמריקאי באי שבנהר וביקשו לעצמם עצמאות.
בתגובה, תקפו כוחות קנדיים-בריטיים את הספינה והעלו אותה באש.
ובסטר ניהל משא ומתן עם הלורד אשברטון - נציג בית המלוכה הבריטי, והביא לחתימת "הסכם ובסטר-אשברטון", שבו הוגדרו באופן מוסכם הגבולות בין ארצות הברית לקנדה.
הסכם זה חתם באופן סופי את הסכסוך המתמשך שבין ארצות הברית לבריטניה.
למרות הצלחה זו, נאלץ ובסטר להתפטר מתפקיד מזכיר המדינה ומהקבינט של הנשיא טיילר במאי 1842, עקב חילוקי דעות עם מפלגתו הוויגית בשאלת הבנק המרכזי.
בשנת 1845 נבחר ובסטר שוב לסנאט.
בקדנציה זו הוא התנגד להשתלטות על טקסס ולמלחמת ארצות הברית–מקסיקו.
אלא שבתקופה זו הבעיה המרכזית הייתה בשאלת העבדות.
למרות התנגדותו הנחרצת להתרחבות ארצות הברית לשטחי טקסס, מצא ובסטר את עצמו מתרכז בסכנה הנשקפת של פירוק האיחוד בשאלת העבדות.
ב-7 במרץ 1850 נשא את אחד מנאומיו החשובים ביותר בסנאט, בו תמך בפשרת 1850, כשהדף את איומי מדינות הדרום לפרישה מהאיחוד, ולחץ על מדינות הצפון להעביר חוק חד-משמעי ונחוש בעניין עבדים שברחו וערקו מבעליהם.
ביולי 1850 מונה ובסטר שוב למזכיר המדינה תחת הנשיא מילרד פילמור, ופיקח באופן הדוק על אכיפתו של חוק העבד הנמלט.
פעולתו זו הפכה אותו לבלתי פופולרי עד מאוד בלובי של מתנגדי העבדות.
בכל מקרה, פעולתו הנמרצת למניעת פרישת המדינות הדרומיות מהאיחוד נחשבת כאחת הפעולות האפקטיביות ביותר ששמרו על האיחוד ומנעו, בשלב זה, את פירוקו.
דניאל ובסטר מת ב-24 באוקטובר 1852 משטף דם מוחי, לאחר שנפל מסוסו וקיבל חבטה קטלנית בראשו.
כושרו הרטורי של דניאל ובסטר כנואם וכעורך דין, הפך לאגדה ולחלק מהפולקלור האמריקאי.
על בסיס זה כתב הסופר והמשורר האמריקאי סטיבן וינסנט בנה (Stephen Vincent Benét) את הסיפור הקצר השטן ודניאל ובסטר, אחד מהסיפורים המפורסמים בפולקלור האמריקאי.
הסיפור, המתרחש בתחילת המאה ה-19, מתאר חוואי עני מניו המפשייר, בשם יעבץ סטון, שנקלע למצוקה כלכלית קשה ולחוסר מזל בכל מעשיו, ומצהיר שיהיה מוכן למכור את נשמתו תמורת חיי רווחה.
לא יבשו המילים על שפתיו, ומופיע בביתו השטן בדמות מיסטר סקראץ', והשניים מגיעים להסכם לתקופה של שבע שנים.
האיכר נהנה בכל תקופת ההסכם מחיי שפע ותהילה, אלא שבתום התקופה מגיע השטן לגבות את חובו.
האיכר מבקש לבטל את רוע הגזירה, ומגייס להגנתו את הטוב בעורכי הדין - דניאל ובסטר.
ובסטר דורש מן השטן כי סטון יובא בפני חבר מושבעים שיחרוץ את דינו.
השטן נענה לדרישה, ומגייס את הגרועים שבבני הבליעל מן ההיסטוריה של ארצות הברית שישמשו בדיון כשופט וכחבר מושבעים, אותם שלף, לצורך העניין, מירכתי הגיהנום.
עיקר הסיפור מתרכז בדיון המשפטי המבריק שבין השטן ודניאל ובסטר, ובדילמה המוסרית הכרוכה בסיטואציה (המזכירה את סיפור פאוסט של גתה).
העוקץ המתגלה הוא כי השטן אינו חפץ רק בנשמתו של סטון, אלא ברצונו לשעבד אף את נשמתו של ובסטר, וובסטר נתון בסיכון אישי, ותלוי בכוחו הרטורי לעצם קיומו ולנצחיות נשמתו.
במהלך הדיון מבטא ובסטר בדבריו את "הרוח האמריקאית" הפטריוטית, וגובר על השטן, המגלם בסיפור את הרוע ה"זר".
חבר המושבעים נשבה בקסמו של ובסטר, שהוליד בהם מחדש את הרוח הפטריוטית, ולמרות זאת פסיקתם לטובת החוואי אינה מצילה אותם מאש "הגיהנום", אליו משיב אותם השטן.
על בסיס הסיפור הופקו בארצות הברית שני סרטים, האחד ב-1941 שזכה באוסקר על הפסקול המוזיקלי, והשני בשנת 2002 בבימויו של אלק בולדווין ובכיכובו של אנתוני הופקינס.
הסיפור תורגם לעברית בשנות ה-60, ויצא ב"ספריית תרמיל" (סדרת סיפרונים בהוצאת משרד הביטחון ובהם מבחר הספרות העולמית, עבור חיילי צה"ל).
במהלך "פרשיית הספינה קרוליין" משנת 1842 המתוארת לעיל, טענו הבריטים שתקיפת הספינה על ידם הייתה פעולת "הגנה עצמית מניעתית" לגיטימית.
ובסטר, במהלך הדיונים עם הבריטים, הביע את עמדתו, והגדיר את הגבולות והסייגים למה שיכול להיכלל בהגדרה של "הגנה עצמית מניעתית", כלהלן:
רמת הנחיצות - חייבת להיות נחיצות מיידית, כנגד סכנה מהותית, וכשאין זמן לפעול באופן אפקטיבי באמצעים אלטרנטיביים אחרים.
מידתיות ויחסיות - פעולת ההגנה העצמית חייבת להתאים מבחינת היקפה לפעולה אותה רוצים למנוע.
הגדרות אלה הן ההגדרות המודרניות הראשונות לסייגים במושג "הגנה עצמית", ומשמשים עד היום כבסיס וכנקודת ייחוס, בכל מה שקשור להגדרת הלגיטימיות של "התקפת מנע" (וראו גם קישור חיצוני).
דניאל הארדינג הוא מנצח בריטי, שעלה כבן חסותו של סיימון ראטל וכיהן כמנהלה המוזיקלי של התזמורת הקאמרית מאהלר.
הארדינג ניצח על האופרה כך עושות כולן של מוצרט בפסטיבל איי בשנת 2005 ושוב ב-2006. הוא מנצח על תזמורת לה סקאלה, מילאנו בשנת 2006. בשנת 2004 התמנה גם למנצח אורח ראשי של התזמורת הסימפונית של לונדון.
ממלא את תפקיד המנצח הראשי של התזמורת הסימפונית של רדיו שוודיה מ-2007, שם יסיים את תפקידו ב-2026.
בין השנים 2016 - 2019 הוא שימש כמנהלה המוזיקלי של תזמורת פריז.
בשנת 2023 התמנה למנהל המוזיקלי של התזמורת הסימפונית של האקדמיה הלאומית למוזיקה סנטה צ'צ'יליה ברומא.
דניאל הנדלר , מוכר יותר בשם העט למוני סניקט (Lemony Snicket) הוא סופר אמריקאי ממוצא יהודי.
הנדלר נולד בסן פרנסיסקו שבארצות הברית.
אביו לואיס הנדלר היה פליט יהודי מגרמניה ואימו, סנדרה הנדלר (לבית וולפול), הייתה בעבר דיקנית הסיטי קולג' של סן-פרנסיסקו.
הוא בוגר אוניברסיטת וסליאן מ-1992.
הנדלר נשוי לליסה בראון, מעצבת גרפית אותה הכיר באוניברסיטה.
מלבד היותו סופר הנדלר הוא מוזיקאי מצטיין, וניגן באקורדיון במספר הקלטות.
הוא היה חבר בשתי להקות: The Edith Head Trio (שלישיית אדית' הד) ו-Tzamboni (טזמובני).
הוא ניגן גם בפרויקט מריט השישי, שסיפק מוזיקה לספרי האודיו של "סדרה של צרות".
הנדלר תרם לפרויקט מגנטיק פילדס "69 שירי אהבה".
הנדלר היה גם מעורב בכתיבת תסריטים.
הוא הפיק את התסריט לסרט "ריק", המבוסס על האופרה של ורדי ריגולטו, ואת "הרוג את העני", המבוסס על ספר מאת ג'ואל רוז.
הנדלר היה מועמד לכתיבת התסריט לסרט "סדרה של צרות", אך בסוף הוחלט שאת התסריט יכתוב רוברט גורדון.
הנדלר השלים שמונה טיוטות לסרט עד שהוחלף.
הנדלר היה מעורב בכתיבת התסריט עבור הסדרה של נטפליקס, "סדרה של צרות".
הספר הראשון שכתב הנדלר, "The Basic Eight" ("השמונה הבסיסיים"), נדחה על ידי מו"לים רבים בעקבות החומרים המופיעים בספר (מבט אפל על חייה של נערה) והטון בו הוא מסופר.
הנדלר טוען שהספר נדחה 37 פעמים עד שפורסם.
סגנון הספר משמש כמין תמריץ לעבודותיו של הנדלר בתור למוני סניקט.
ספרו השני, "Watch Your Mouth" ("שמור על הפה שלך"), הושלם עוד לפני ש-"The Basic Eight" פורסם.
הספר מספר על נושא יותר אופראי, ומושלם על ידי הוראות בימוי ומערכות מגוונות.
ספרי הרפרקולינס, המדפיסים החדשים של הספר, מתארים אותו כ"אופרה מינית".
בספר יש מרכיבים מהמיתולוגיה היהודית ומיניות מודרנית.
ספרו השלישי, "Adverbs" (מילולית: "תוארי פועל"), הוא אוסף המכיל 17 סיפורים קצרים העוסקים כולם באהבה והתאהבות מזוויות שונות.
הספר פורסם באפריל 2006, והוא הראשון שתורגם לעברית - יצא בקיץ 2009 בשם "בקיצור ביחד".
את ספרי "סדרה של צרות" החל הנדלר לכתוב תחת השם למוני סניקט ב-1999, עקב המלצתם של מו"לים של ילדים שקראו את "The Basic Eight".
הספרים מגוללים את סיפורם של שלושה יתומים, שקורים להם עוד ועוד דברים רעים.
תפקידו של סניקט הוא מספר הסיפור והביוגרף של הילדים.
ספרי "סדרה של צרות" הצליחו ברוב העולם, אך הצלחתם בישראל הייתה יחסית מועטה.
בסדרה יצאו שלושה עשר ספרים, מתוכם רק חמישה ספרים תורגמו לעברית.
פרופסור הרב דניאל הרשקוביץ (נולד ב-2 בינואר 1953, ט"ו בטבת ה'תשי"ג) הוא פוליטיקאי ומתמטיקאי ישראלי, מכהן כממלא מקום נציב שירות המדינה וכרב שכונת אחוזה בחיפה.
הוא פרופסור אמריטוס למתמטיקה וכיהן כיו"ר המועצה הלאומית למחקר ולפיתוח (המולמו"פ), כנשיא אוניברסיטת בר-אילן, כשר המדע והטכנולוגיה, כיושב ראש מפלגת "הבית היהודי" וחבר הכנסת מטעמה בכנסת ה-18, כדיקן הפקולטה למתמטיקה בטכניון וכנציב שירות המדינה.
דניאל הרשקוביץ נולד בחיפה (1953), לדוד אהרן הרשקוביץ ושרה נעמי לבית שלזינגר, ניצולי השואה מהונגריה.
האב, ניצול אושוויץ, נפצע במלחמת העצמאות ועבד במשרד המסחר והתעשייה.
האם, נצר למשפחת רבנים (אביה היה צאצא דור 11 מרבי מרדכי יפה "בעל הלבושים"), ניצלה בילדותה בבודפשט ברכבת קסטנר, ובישראל לימדה במכללת שאנן.
הרשקוביץ סיים בגיל 16.5 את לימודיו התיכוניים בתיכון הדתי לבנים "יבנה" בחיפה ולאחר מכן למד בישיבת מרכז הרב בירושלים, אך לדבריו "לא הפכתי להיות קוקניק".
הרשקוביץ שירת למעלה מחמש שנים בחיל המודיעין והגיע לדרגת רב-סרן.
את השכלתו האקדמית רכש בטכניון – תואר ראשון, תואר שני ותואר דוקטור – כולם במתמטיקה.
המנחה שלו לדוקטורט היה פרופסור אברהם (אבי) ברמן.
במשך כשלוש שנים כיהן כפרופסור באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון בארצות הברית.
החל משנת 1996 כיהן כפרופסור מן המניין בפקולטה למתמטיקה שבטכניון (לימים פרופסור אמריטוס).
בין השנים 1996–1999 שימש כראש היחידה ללימודי המשך ולימודי חוץ של הטכניון, בין השנים 2000–2004 כיהן כדיקן הפקולטה למתמטיקה, ובשנים 2005–2009 כיהן כיו"ר ארגון הסגל האקדמי בטכניון.
הוא מחזיק בקתדרה ע"ש יוג'ין ומרלין שפירו.
הרשקוביץ מחזיק במספר ארדש 2.
הרשקוביץ פרסם כ-90 מאמרים מדעיים.
שימש חבר בוועדות המארגנות של כינוסים מדעיים בינלאומיים רבים, ובחלק מן המקרים אף עמד בראש הוועדה המארגנת.
בין 2002 ל-2008 כיהן כנשיא האגודה הבינלאומית לאלגברה ליניארית.
שימש כנשיא אוניברסיטת בר-אילן מאוקטובר 2013 עד אוקטובר 2017. בתחילת מרץ 2018 מונה ליו"ר המועצה הלאומית למחקר ולפיתוח (המולמו"פ).
שר המדע והטכנולוגיה, אופיר אקוניס, אמר כי "פרופ' דניאל הרשקוביץ מביא לתפקיד שילוב ייחודי של עולם האקדמיה והמחקר עם היכרות מעמיקה מבפנים של עולם הממשל והמדיניות.
שילוב זה עושה אותו ראוי ומתאים במיוחד לתפקיד."
לצד עיסוקיו האקדמיים, מכהן הרשקוביץ כרבה של שכונת אחוזה בחיפה.
הוא הוסמך לרבנות על ידי הרב שאר ישוב כהן, הרב שלמה שלוש והרב נחמיה ראטה (תשנ"ה), ובעל כושר לרבנות שכונה מהרבנות הראשית לישראל (תשס"א).