tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
קהילת חוּדַּאר מורכבת מתושבים המאכלסים את כפרי החוף ברחבי קטר, העוסקים בעיקר בפעילויות ימיות.
מקורה של קבוצה זו הוא בשבטים שונים אשר היו בדואים בעבר והתיישבו לאורך החוף כתושבי קבע.
השבטים הללו קיבלו לעיתים קרובות מונופול על אזורי חוף או שכונות ספציפיות, שעדיין ידועות בשמות השבטים שלהם כיום, כמו מחוזות אל-סלתאח' ואל חולאיפאת של דוחה העתיקה.
החיים של החודאר לא בהכרח היו קלים יותר מחיי הבדואים כיוון שכלכלית הם היו תלויים במידה רבה בים.
צורת חיים זו השפיעה על המבנה התרבותי והחברתי שלהם.
אל-הוואלה הן משפחות ערביות סוניות שהיגרו מקטר לחוף הפרסי הדרומי לפני ששבו לחצי האי ערב.
קבוצה זו כוללת משפחות כמו אל מרזוקי, אל אוביידלי, אל חמדי, אל ג'אבר, אל נאסורי ואל מחמוד.
הן שמרו על זהותן הערבית למרות שהותן בפרס.
עם שובן, הן התיישבו באזורים כמו קטר ובחריין, שם הם היו ידועים ביחד בשם אל - הוואלה.
בתחילת המאה ה-20 חיו בסביבות 2,000 הוולאים בדוחה ובאל-וכרה.
קהילת בוחארנה כוללת שבטים כמו אל סייג, אל חדד, אל מג'יד ואל ספאר.
קבוצה זו הייתה מעורבת היסטורית במלאכות שונות, ובדרך כלל שואבת את שמותיה ממקצועות שעברו בירושה.
לדוגמה, משפחת אל סייג, המתרגמת ל"צורף" הייתה מעורבה לאורך ההיסטוריה בתעשיית הצורפות במדינה.
בני הבחרנה, רובם מוסלמים שיעים, התמודדו עם אפליה בחברה הקטרית בשל אמונתם הדתית, למרות שורשיהם הערביים.
שבטי מעבר כוללים את אלה שחיו במקור אורח חיים נוודי, אך מאוחר יותר אימצו קיום כפול.
חיים באופן עונתי בין מדבר קטר לכפרי החוף.
שבטים אלה, כוללים את אל-מיידד, אל-דוואסיר ואל-סובי אשר עברו לאורח חיים מיושב מסיבות כלכליות.
משפחת אל-ת'אני השלטת שייכת לקטגוריה זו, לאחר שהיגרה מנג'ד לקטר בסוף המאה ה-17 והתיישבה בעיירות חוף שונות עד שבסופו של דבר הפכה לשלטת באמצעות פעילויות מסחר ופנינים.
האוכלוסייה האפרו-ערבית של קטר מוצאה מעבדים שהובאו ממזרח אפריקה לתעשיית הפנינים.
בתחילת שנות ה-1900 תועדו כ-6,000 אפרו-ערבים כגרים בקטר, מתוכם יותר מ-4,000 עבדים.
לאחר שקטר ביטלה את העבדות ב-1956, עבדים רבים המשיכו לשאת את שמות המשפחה של אדוניהם לשעבר ולפעול ברשת החברתית של אותה משפחה.
חוק האזרחות משנת 1961 הבטיח אזרחות לעבדים לשעבר שמשפחותיהם הובאו לקטר לפני שנות ה-30.
בעוד שחלק מהערבים עשויים לראות בקבוצה זו "פחות" קטרית, רובם רואים בהם אזרחים מלאים.
למרות אפליה מדי פעם, קבוצה זו משולבת היטב בחברה הקטרית, ונישואי התערובת הולכים ומתרבים.
העג'ם הם פרסים שיעים אתניים, היו פעילים היסטורית בבניית סירות ועדיין מדברים פרסית.
ממשלת קטר תמכה בגידול האוכלוסייה באמצעות סובסידיות נרחבות ותוכניות רווחה סוציאליות, כולל הלוואות לדיור, נדוניה מופחתת וקצבאות משפחה שגדלות עם מספר הילדים לזוג.
צעדים אלו נועדו לקדם נישואים ומשפחות גדולות יותר והובילו לגידול משמעותי באוכלוסייה.
מבחינה היסטורית, ממשלת קטר הייתה חשאית לגבי הגודל הכולל של אוכלוסיית הילידים שלה, ורואה בכך "סוד לאומי".
לאורך המאה ה-20, אוכלוסיית קטר חוותה שינויים דרמטיים.
ב-1904 העריך משרד החוץ הבריטי את האוכלוסייה בכ-27,000. קשיים כלכליים בתחילת המאה ה-20, שהוחרפו על ידי הירידה בשליית הפנינים והשפל הגדול, צמצמו את האוכלוסייה לסביבות 16,000 עד אמצע שנות ה-40. גילוי הנפט בסוף שנות ה-40 הפך מגמה זו, והוביל לגידול באוכלוסייה.
עד 1970, המפקד הרשמי הראשון רשם 45,039 קטרים ילידים, אם כי המספר האמיתי היה קרוב יותר ל-47,700 עקב ספירה חסרה.
הערכות סביב 1975 העלו כי האוכלוסייה עלתה ל-60,300, כאשר התאזרחות של נשים ילידות חוץ שנישאו לגברים קטרים נחשבה לתורמת המשמעותית ביותר לגידול.
בשנות ה-80, הפכו נתונים דמוגרפיים מדויקים ומקיפים יותר לזמינים.
במפקד האוכלוסין של 1986 נרשמו 101,859 אזרחים קטרים, מה שמשקף שיעור ריבוי טבעי גבוה ושיעורי התאזרחות בעלייה.
מפקד האוכלוסין של 1997 הראה אוכלוסייה ילידית של 151,771, עם עלייה ניכרת במספר הלידות.
עד 2010, אוכלוסיית הקטרים בני 10 ומעלה הייתה 174,279, כאשר סך האוכלוסייה המקומית נאמדת ב-240,042. הערכה בשנת 2022 מעמידה את אוכלוסיית הקטרים הילידים על כ-300,000. בשנים האחרונות ירד שיעור הפריון בקרב נשים קטריות, בעיקר בשל השכלה גבוהה ודחיית נישואים.
קיימות שתי הבחנות בין אזרחים קטרים: אלה שמשפחותיהם היגרו לקטר לפני 1930, המכונים בדרך כלל "קטרים ילידים", ואלה שמשפחותיהם הגיעו לאחר מכן.
בעבר, חוק האזרחות מ-1961 הגדיר אזרחים קטרים כמשפחות ששהו במדינה לפני שנות ה-30, אם כי זה בוטל בחוק האזרחות מ-2005. בשנת 2021 נחתם חוק על ידי האמיר תמים בן חמד אאל-ת'אני המגביל את זכויות ההצבעה בבחירות המקומיות למי שמשפחותיהם הגיעו לאחר שנות ה-30, מה שהוביל להפגנות ולחוסר הסכמה ציבורית.
זה הוביל את אאל ת'אני להכריז מאוחר יותר כי יתקן את החוק כדי לאפשר לכל האזרחים להצביע בבחירות עתידיות.
ילדים לאמהות קטריות ולאבות זרים אינם מקבלים אזרחות קטרית; עם זאת, החל משנת 2018, הם מקבלים מעמד של תושבות קבע, המזכה אותם בהטבות מדינה דומות לאלו של אזרחי קטר.
עם זאת, הממשלה מגבילה את מספר אשרות תושבות הקבע שהיא מנפיקה מדי שנה.
חוק האזרחות משנת 2005 מאפשר שלילת אזרחות ללא ערעור למשפחות בעלות אזרחות כפולה.
ערבית היא השפה הרשמית של קטר על פי סעיף 1 של החוקה.
ערבית קטרית, דיאלקט של ערבית המפרץ, היא הניב העיקרי המדובר.
כניב הנחשב ליוקרתי, ערבית קטרית לא רק מתפקדת בתקשורת היומיומית אלא גם ממלאת תפקיד משמעותי בשמירה על זהות תרבותית ולכידות חברתית בקרב העם הקטרי.
אוצר המילים של ערבית קטרית משלב שפע של מילות השאלה מארמית, פרסית, טורקית ולאחרונה גם אנגלית.
מבחינה פונטית, הוא משמר מאפיינים ערביים קלאסיים רבים כמו עיצורים מודגשים וצלילים שיניים, המבדילים אותו מניבים ערביים אחרים שפישטו את האלמנטים הללו.
מבחינה תחבירית, ערבית קטרית מציגה מבנים המתיישרים עם ניבים אחרים במפרץ אך עם התאמות ייחודיות, כגון צורות פועל ספציפיות ודפוסי שלילה.
מכיוון שאנגלית נחשבת ללינגואה פרנקה היוקרתית בקטר, המקומיים הדו-לשוניים שילבו אלמנטים של אנגלית בערבית קטרית כשהם מתקשרים בצורה לא רשמית.
תערובת זו של מונחים וביטויים באנגלית בשילוב ערבית קטרית ידועה בשפה הרווחת בשם קטרית.
המוסלמים הסונים מהווים את רוב הקטרים והם כ-85% עד 90% מהקטרים, כאשר 10% עד 15% הנותרים הם מוסלמים שיעים.
המוזיקה של קטר מבוססת על שירה עממית של יורדי ים הכוללת שירים וריקודים.
החשיבות ההיסטורית של שליית הפנינים הדהדה עמוקות בתוך הביטוי האמנותי של האזור, המתבטאת במנגינות מוזיקה וריקודים המשקפים את הקשר בין האדם לים.
מוזיקה שירתה בעבר מטרות תרבותיות רבות בקטר, החל משימוש בחתונות ובחגיגות אחרות ועד לטקסים דתיים, כשירי ערש ובמצעדים צבאיים.
העובדים היו גם שרים בתוך העמל של משימות היומיום שלהם, בעיקר במהלך פעילות בים.
בתקופות עכשוויות, מוזיקת חאליג'י ('מפרץ') צברה פופולריות בקרב המקומיים.
הפולקלור הקטרי סובב בעיקר סביב פעילויות מבוססות ים ושבחים של גיבורים עממיים ידועים.
כמו במקומות אחרים בחצי האי ערב, סיפורי עם - הידועים בקטר כחזאווי ממלאים תפקיד חשוב בתרבות של קטר.
לחלק מסיפורי העם של קטר יש אופי מקומי ייחודי בעוד שאחרים הועברו בעל פה על ידי שבטים נוודים המשוטטים בין המדינות הערביות במפרץ הפרסי.
סיפורי עם מקומיים תועדו רק לעיתים רחוקות ולרוב הועברו בעל פה מדור לדור.
בין הגיבורים העממיים הבולטים ביותר של קטר ניתן למנות את קַטַרִי בִּן אל-פוּגַ'אאה , משורר מלחמה מהמאה ה-7, ורַחְמַה בִּן גַ'אבִּיר בִּן עַדְ'בִּי אל-גַ'לְהַמִי , פיראט ומנהיג של קטר מהמאה ה-18 וה-19. נושאים שחוזרים על עצמם בפולקלור הקטרי הם ג'יני, שליית פנינים והים.
כמעט לכל סיפור יש מוסר השכל חיובי מאחוריו, כמו כנות, חוזק או אדיקות דתית.
בקטר הבגדים דומים למדינות אחרות במפרץ הפרסי, בדרך כלל הם כוללים כאפייה, עגאל ות'ווב לגברים, ועבאיה ושיילה לנשים.
רעלות פנים, בדרך כלל ניקאב או בורקה, נלבשות לעיתים על ידי נשים.
ישנם הבדלים בין הלבוש המסורתי הכפרי (בדואי) והאורבני, אם כי וריאציות אלו הן לרוב מינוריות ושטחיות.
תכשיטים, בדרך כלל מעוטרים בזהב, נמצאים בשימוש נפוץ מאוד על ידי נשים קטריות באירועים מיוחדים כמו חתונות ופסטיבלים, ובמידה פחותה, לשימוש יומיומי.
רוב התכשיטים שעונדים נשים קטריות נעשים בעבודת יד, גם לאחר העלייה בפופולריות של תכשיטים מודרניים חסכוניים יותר.
בעידן המודרני, התכשיטים שעונדות הנשים הם בדרך כלל קטנים יותר בגודלם מאלה שהיו בעבר.
תכשיטים לשימוש יומיומי הם קלים ודקים, ואינם מעוטרים בצורה מצועצעת כמו תכשיטים לאירועים מיוחדים.
לעומת זאת, תכשיטים המשמשים לחתונה יכולים להיות כל כך רבים וכבדים עד כדי לגרום לכלה לבעיות ניידות.
קטרפילר D9 (D-9 או CAT D9) הוא טרקטור זחלי כבד מתוצרת חברת קטרפילר (Caterpillar Tractor Company).
טרקטורי די-9 נפוצים בעיקר כדחפורים (כלומר, מותקנת כף דחפור ("סכין") מלפנים).
ה-D9 הוא אחד הדחפורים הוותיקים והפופולריים של קטרפילר (כמחצית מכלל הדחפורים שקטרפילר מוכרת הם מדגם D9) והשלישי בגודלו שהחברה מייצרת.
אורכו כ-, הוא שוקל כ-50 טונות מוכן לעבודה ובעל עוצמה של .
ה-D9 זכה למוניטין גבוה בקרב חברות הנדסה, עבודות עפר ובנייה וכן בקרב מפעילי ציוד מכני הנדסי עקב כוחו הרב, אמינותו, עמידותו לתנאי עבודה קשים ועלויות ההפעלה הנמוכות שלו יחסית לכלים הנדסיים אחרים בעלי גודל דומה.
לציבור הרחב ולתקשורת בישראל ובעולם, ה-D9 ידוע בעיקר בזכות שימושו הצבאי בידי חיל ההנדסה הקרבית של צה"ל, ובפרט בפעולותיו באינתיפאדה השנייה ללחימה בטרור הפלסטיני, חלקן - כגון הריסת בתים - גרמו לתסיסה בקרב הפלסטינים וארגוני שמאל.
ה-D9 השתתף באופן פעיל ולעיתים אף מכריע גם במלחמות ובעימותים נמוכי עצימות אחרים (כגון מלחמת יום הכיפורים, הלחימה ברצועת הביטחון, מלחמת לבנון השנייה, מבצע עופרת יצוקה, מבצע צוק איתן ומלחמת חרבות ברזל).
נכון ל-2020, דחפור ה-D9 הוא אחד משלושת הדחפורים (לצד הקטרפילר D6 והקטרפילר D10) שקטרפילר משווקת בישראל דרך חברת טרקטורים וציוד ITE.
D9 הוא אחד הדחפורים הוותיקים והפופולריים של קטרפילר והשלישי בגודלו שהחברה מייצרת (אחרי ה-D10 וה-D11).
גובהו כ-4 מטרים, אורכו ללא התקנים הוא כ-5 מטר, אורכו עם התקנים הוא כ-8 מטר ומשקלו כ-50 טונות.
גובה הכף (9U) הוא 193 סנטימטרים והקיבולת שלה מעל 16 מטר מעוקב (מ"ק).
ה-D9 ידוע בזכות אמינותו ועמידותו בתנאי עבודה קשים.
ל-D9 החדש עוצמה (הספק נטו) של וכושר דחיפה (כוח גרר) של כ-70 טונות (716 קילוניוטון).
כוח הגרר שלו, התלוי בהספקו, באחיזת הקרקע שלו ובמשקלו, גדול ביותר.
לא אחת משמש דחפור ה-D9 לחילוץ כלי רכב כבדים שנתקעו או התהפכו לרבות טנקי מערכה ודחפורים כבדים ששוקלים למעלה מ-60 טונות.
הדחפור מצויד באופן סטנדרטי בכף קדמית, הנקראת בעגה של מפעילי הצמ"ה - "סכין", ומעקר אחורי, הנקרא "רוטר".
התקנים נוספים כוללים קבינה סגורה וממוזגת הממוגנת בגג קשיח נגד התהפכות (ROPS - Roll Over Protective Structure) ונגד נפילת חפצים (FOPS - Falling Objects Protective Structure).
מעל לכף מותקנת רשת סורגי פלדה כדי למנוע חדירת אבנים למנוע.
אפשר להזמין את הדחפור "פתוח" (ללא קבינה ומגיני מנוע) או "סגור" (עם קבינה סגורה וסבכות פלדה המגינות על המנוע מפני חדירת עצמים זרים).
מחירו של דחפור D9 (אזרחי, במפרט סגור סטנדרטי) נע בין חצי מיליון למיליון דולר.
במהלך השנים נעשו שיפורים בדחפורי ה-D9 ובמערכות הפנימיות שלו (כגון מנוע, תמסורת וממיר-מומנט, מערכות הידראוליות, מערכות שליטה ובקרה, וכו').
כל עשור בערך הושק דור חדש של ה-D9, כאשר "דור" מייצג דגם חדש בסדרת ה-D9 עם סדרת שיפורים משמעותיים.
דורותיו של ה-D9 מסומנים באותיות לטיניות בסדר עולה.
מלבד שיפורים טכנולוגיים כללו הדגמים גם שינוי בממדי הכלי ובעוצמתו.
השינוי בהספק המנוע נע בין של ה-D9 הראשון עד ל- של ה-D9L הגדול, עבור ב- של ה-D9R וה- של הדור הנוכחי, D9 מודל 2020.
בדגם ה-D9T המנוע הוא מנוע דיזל מדגם CAT C18 ACERT בנפח 18.1 ליטר.
הדגם הראשון של מנוע זה מספק "הספק גלגל תנופה" (הספק נטו) של ב-1,800 סל"ד אך הוא יעיל מקודמו, המנוע מדגם CAT 3408C HEUI של ה-D9R, בצריכת דלק ויותר ידידותי לסביבה (עומד בתקני זיהום אוויר מרמה Tier 2 ו-Tier 3).
בגלל השיפור במנוע, ניתן לנצל יותר טוב את העוצמה ולהפיק כושר דחיפה של במהירות 0.1 קמ"ש.
ב-2011 הכניסה קטרפילר סדרת שיפורים ל-D9T שהעיקריים שבהם הם שיפורים בממשק המפעיל, מסך המחוונים הדיגיטלי ושיפור נוחות תא המפעיל.
ב-2014 השיקה קטרפילר גרסה משופרת של ה-D9T ובה מנוע דיזל משופר וידידותי יותר לסביבה שעומד בתקן זיהום אוויר מחמיר יותר מרמה Tier 4. המנוע המשופר הוא מדגם CAT C18 ACERT Tier 4-Final שמפיק 436 כ"ס (325 קילוואט) ב-1,800 סל"ד וכולל לצידו מערכות קירור יעילות יותר.
גם הוא מספק כושר דחיפה של ובעל 3 גלגלי שיניים בזר המניע, כמו ב-D9R.
דגמי ה-D9R וה-D9 GC משתמשים במנוע ה-CAT 3408C HEUI הישן יותר, שמפיק (ב-R וב-GC, בהתאמה).
כמו ה-D9R, גם ה-D9T מצויד במערכות בקרה ממוחשבות שנועדו לייעל את עבודת הדחפור ולהקטין את צריכת הדלק.
הן כוללות מערכות שליטה וניהוג הדומות לאלה של ה-D9R (שני ג'ויסטיקים לשליטה בכף ובניהוג, או מערכת ידיות קלאסית, לפי בחירת הלקוח) ומערכות היזון חוזר ובקרת מנוע, דלק ושמן שמנטרות את פעולת הדחפור בזמן אמת וממטבות את ביצועיו על ידי התאמת פעילות המנוע וחלוקת הכוח בהתאם לצורך.
מערכות אלה כוללות את APECS המשפרת את ביצועי ההרמה והדחיפה, שסתום לחצים אוטומטי להורדת לחץ הידראולי כאשר ניתן, ומערכת Auto-Shift שאחראית על חלוקה אוטומטית של הכוח לזחלים בצורה יעילה בהתאם לתנאי המשטח עליו עובד הדחפור.
הדגמים החדשים של ה-D9T כוללים גם מחשב שליטה ובקרה מתקדם עם מסך מגע, המאפשר למפעיל לכוונן את הדחפור בהתאם לצרכיו והעדפותיו.
באופן סטנדרטי ה-D9 מצויד בכף קדמית כבדה (המכונה בעגת מפעילי הצמ"ה "סכין"), המיוצרת כיציקת פלדה אחת - לרוב מדגם 9U (עם קיבולת גדולה יותר) או 9SU (הקטנה יותר, שנועדה להשיג יותר חדירה) או 9S (כף שטוחה שנועדה ליישור קרקע).
הכף מחוברת ל-D9 באמצעות 5 זרועות: שתי זרועות עליונות המחוברות לבוכנות הידראוליות המרימות ומנמיכות את הכף, שתי זרועות תחתונות-צדדיות שמטים את זווית הכף וזרוע אחת מרכזית (נקראת tag-link) שנמצאת מתחת לרדיאטור ונועדה לשפר את השליטה בכף ולקרב אותה לטרקטור.
הכף נועדה בעיקר לעבודות עפר כגון דחיפת עפר אדמה וחצץ, חישוף ויישור קרקע.
הכף היא התקן פריק וניתן להחליפה בכפות שונות (כגון ה-9U וה-9SU), מגובים וכלים שונים בהתאם לצורך וסוג העבודה הנדרש.
הכף של ה-D9 מיוצרת כיציקת פלדה אחידה, היא גדולה מאוד וכבדה.
כף ה-9U שוקלת גובהה , רוחבה וקיבולתה 16.4 מ"ק.
הכפות החדשות גדולות מהכפות הישנות שניתן למצוא על דחפורים ישנים יותר מדגמי D9N ומטה (למשל: כף 9SU של דגם N שוקלת 4,272.91 ק"ג, רוחבה 3.05 מטרים, גובהה 1.57 מטר וקיבולתה 9 מ"ק).
כף הפלדה עשויה מפלדה ברמת קשיות DH-2 ואילו ה"ציפורניים" עשויות מפלדה ברמת קשיות DH-3 מאחר שהן מועדות ליותר שחיקה.
הכפות המודרניות מצוידות ברשת פלדה מעליהן, כדי למנוע חדירת אבנים ובולדרים לרדיאטור.
בירכתיו מצויד ה-D9, בדרך כלל, במעקר אחורי ("רוטר") שנועד לעקור בולדרים מהקרקע ולחדור אדמה טרשית ואף טונדרה.
מעקר קרס יחיד שוקל , ניתן להרימו לגובה 88.2 ס"מ והוא יכול לחדור לתוך הקרקע עד לעומק של 123 ס"מ בכוח מקסימלי של .
התקנים אלה פריקים וניתן להחליפם בכפות, מחרשות, כננת (Winch) וכלים שונים בהתאם לצורך.
הזחל (או בשמו המקצועי מזקו"ם) בדחפורים מדגמי D9L ואילך, מתאפיין בתכנון ייחודי: High Drive או Elevated Sprocket.
כתוצאה ממשקלו הכבד של הדחפור, והמומנט הגבוה שמפיק המנוע, נוטה ציר ההנעה האחורי (זה הנושא את זר השיניים המניע את הזחל) להישחק, להזדעזע, ואף להישבר במהלך עבודתו השוטפת של הדחפור.
לכן, תוכנן המזקו"ם בדגמי D9L ואילך, באופן בו הזר המניע (Drive sprocket) אינו נושא עוד את משקלו של הדחפור, והוא משמש להנעת הזחלים בלבד.
במבנה החדש, הזר המניע מותקן מעל לשורת הבוגים (מרכובים) באופן המעניק לזחל צורה משולשת.
בתכנון זה קטן העומס על מערכות ההנעה, וחלקן אף מתייתרות (כגון מערכת ההנע הסופית (final drive system) הנוטה להישבר) או מוחלפות במערכות יעילות יותר, כאשר הן אינן פגיעות עוד לזעזועים ולחבטות.
תכנון זה מסייע בהארכת זמן החיים של מערכות ההינע, ועצם הניתוק הפיזי של המזקו"ם מגוף הטרקטור מאפשר גם תנועת עִל-רוד חופשית למערכת הזחלים, גמישות, ואחיזה טובה יותר מבעבר.
מאידך, הזחל צריך לעבור יותר כיפופים ממקבילו בעל התצורה הסטנדרטית, דבר המקטין את משך השימוש שלו.
שימוש בזחל מסוג SALT (ראשי תיבות של Sealed and Lubricated Track), שהוא זחל המגורז באופן תמידי, נועד לפתור בעיה זו.
הזחל הבסיסי מורכב מ-43 חוליות (בכל צד) ברוחב 61 ס"מ.
אורך הזחל שנוגע ברצפה הוא 3.47 מטר, כך שנוצר שטח מגע של 4.24 מטר רבוע.
על הזחל נעים 8 גלגלי מרכוב (בוגים).
גובה הגחון הוא 59.6 ס"מ (כ-0.6 מטר), דבר המגדיל את עבירוּת הכלי.
חוליות הזחל עצמן עבות וחזקות, ונועדו לעמוד בתנאי עבודה תובעניים כגון תוואי קרקע קשה.
בניגוד למזקו"ם של רכב קרבי משוריין כגון טנקים, פריסת זחל ב-D9 היא אירוע נדיר ביותר.
האבטיפוס של ה-D9 יוצר לראשונה ב-1954 ונקרא D9X.
שנה אחר כך, ב-1955, יוצר ה-D9 הסדרתי עם והיה הגדול בזמנו.
הדחפור פותח בין השאר להתמודד עם דחפור Euclid TC-12. ב-1956 שופר הספק המנוע ועלה ל-320 כ"ס.
ב-1961 הופיע ה-D9G, שהיה בעל וכושר דחיפה (drawbar pull) של 61 טון במהירות 0.1 קמ"ש, ושקל כ-45 טון.
דגם זה שלט ללא מחליף כ-13 שנה, והפך לדחפור הכבד הנפוץ באתרי עבודה קשה.
ב-1965 איש העסקים באסטר פטרסון חיבר זוג דחפורי D9G כדי לדחוף מגרדות כבדות.
ב-1986 קנתה קטרפילר את הזכויות על הרעיון וכך נוצר ה-DD9G (ה-D שלפני הדגם מייצגת Dual, כלומר "כפול") בעל 770 כ"ס.
פטרסון גם פיתח את ה-SxS D9G שכלל שני דחפורי D9G זה לצד זה בעלי "סכין" (כף דחפור) משותפת והוא הוצג על ידי קטרפילר ב-1969. ב-1974 הגיע ה-D9H הגדול יותר, עם וכושר דחיפה של 63 טון.
גם לו יוצרו דגמי DD9H ו-SxS D9H.
עד להופעתו של דחפור ה-D10 ב-1977 היה ה-D9H הדחפור הקונבנציונלי הגדול ביותר של קטרפילר.
החל מהדור של D9L, שנכנס לשימוש ב-1980, החלה קטרפילר לייצר את דחפורי ה-D9 עם תכנון גלגל-הינע מוגבה, שהוצג לראשונה בדחפורי CAT D10 הגדולים יותר.
ה-D9L היה דחפור ה-D9 הגדול ביותר בהיסטוריה, עם עוצמה של נטו, כושר דחיפה של 75 טון, משקל של כ- ו-4 גלגלי שיניים בזר המניע.
ב-1987 הוחלף ה-D9L בדחפור ה-D9N הקטן יחסית (עוצמה של , כושר דחיפה של 64 טון).
למעשה, ה-D9N היווה הגדלה של ה-D8L בעוד שהמחליף האמיתי של ה-D9L מבחינת גודל היה ה-D10N.
ה-D9N הוחלף ב-1996 בידי ה-D9R הגדול יותר עם עוצמה של שהוא הדגם הנפוץ ביותר בשימוש כיום.
ה-D9N וה-D9R הם בעלי 3 גלגלי שיניים בזר המניע, לעומת 4 ב-D9L.
ה-D9R הושק ב-1996 וכולל שורת שיפורים במערכות המנוע, בקרה והשליטה.
המנוע של ה-D9R הוא מדגם CAT 3408C HEUI בעל הספק של 474 כ"ס ברוטו ו- נטו ("הספק גלגל תנופה").
ה-D9R מצויד במערכות בקרה ממוחשבות שנועדו לייעל את עבודת הדחפור ולהקטין את צריכת הדלק.
ב-2004 השיקה קטרפילר את ה-D9T, ששונה מה-D9R בכך שהמנוע הוחלף למנוע CAT C18 ACERT בנפח 18.1 ליטר המספק ב-1,750 סל"ד.
ב-2014 השיקה קטרפילר גרסה משופרת של ה-D9T ובה מנוע דיזל משופר וידידותי יותר לסביבה שעומד בתקן זיהום אוויר מחמיר יותר מרמה Tier 4. המנוע המשופר הוא מדגם CAT C18 ACERT Tier 4-Final שמפיק ב-1,800 סל"ד וכולל לצידו מערכות קירור יעילות יותר, וכן מערכות שליטה ובקרה ממוחשבות משופרות.
ב-2020, כחלק ממהפך כולל בקו הדחפורים שלה, השיקה קטרפילר דגם משופר – D9 מודל 2020 – הנקרא פשוט D9 או New D9 ולו מנוע דיזל מדגם CAT C18 שמפיק ב-1,750 סל"ד.
במרץ 2021 השיקה קטרפילר את ה-D9 GC, גרסה מעודכנת של ה-D9R, עם אותו מנוע - 3048C - אך עם הספק משופר .
קו ה-GC משווק ככלים חסכוניים וזולים יותר.
ה-D9 נחשב לדחפור כבד וחזק, ועל כן הוא נמצא בשימוש בעיקר במיזמי בנייה וחפירה גדולים.
ניתן למצוא אותם במיזמי תשתיות כמו למשל סלילת כבישים ועבודות עפר גדולות, וכן במכרות, מחצבות, בירוא יערות וניהול אתרי פסולת.
התחרות העיקרית של ה-D9 כיום היא מצד הדגם הגדול יותר ה-CAT D10, ומצד דחפור קומטסו D275 השקול לו בעוצמתו.
תפקידו העיקרי של ה-D9 הוא בעבודות העפר: דחיפת עפרות במכרות ובמחצבות, הקמת סוללות עפר, יישור שטחים וכדומה.
ה-D9 יכול לדחוף עפר בכמויות עצומות, ושימושי לדחיפת עפר עד למרחקים של 100 מטר (מעבר לכך, כדאי להשתמש בציוד אחר).
ה-D9 משמש גם בתחום הפריצה ההנדסית ופילוס דרכים, כגון פריצת תוואי דרך בשטחים הרריים ומסולעים.
העבירות של ה-D9 ויכולתו "לגלח" את מה שמלפניו ולהשאיר אחריו שביל רחב של עפר כבוש וקרקע ישרה הופכים אותו ליעיל בתפקיד זה.
תפקיד נוסף של ה-D9 בהכנת תשתיות הוא ביישור ראשוני של השטח והכנת הקרקע לבנייה או סלילה.
ה-D9 מסלק מפני הקרקע מכשולים המפריעים לבנייה כגון עצים, צמחייה, פסולת, סלעים גדולים ("בולדרים") ועוד, וכן דוחס את הקרקע באמצעות משקל ה"סכין" והזחלים.
ה-D9 משמש גם להכשרת קרקע לצורכי חקלאות.
בגלל גודלם ועמידותם משמשים דחפורי ה-D9 גם ללוחמה בשרפות בשטחים פתוחים: הן בכיבוי שרפות קיימות באמצעות כיסוי האש בחול ועפר, והן במניעת שרפות על ידי חישוף שטחי צמחייה יבשה וקוצים, המשמשים חומר בעירה דליק במיוחד המתלקח בקלות בחום השרבי.
בישראל בדר"כ נעשה שימוש בדחפור די-9 משוריין של צה"ל למטרות אלו.
בנוסף לתפקידים אלה, ה-D9 משמש גם כטרקטור וגורר או דוחף עצמים כבדים כגון בולדרים (גושי סלע), ציוד כבד, מגרדות, כלי רכב תקועים ועוד.
התכונות שהפכו את ה-D9 לפופולרי בביצוע עבודות קשות ותובעניות, הפכו אותו גם לשימושי ביישומים צבאיים של הנדסה קרבית, ביצורים ובנייה/הריסה תחת אש.
חיל ההנדסה הקרבית של צה"ל מפעיל דחפורים כבדים החל ממלחמת העצמאות.
הדחפורים מופעלים על ידי יחידות הצמ"ה של חיל ההנדסה הקרבית ופעילים במגוון תחומים ומשימות, בעתות שגרה ובעתות מלחמה.
ב-1954 הומצא לראשונה ה-D9 ועד מהרה מצא את דרכו אל ההנדסה האזרחית בישראל ומשם לשורות צה"ל.
כיום צה"ל מחזיק דחפורי D9 רבים, במספר דגמים - L, N וכיום בעיקר R ו-T.
הצבא ממגנם בחליפת מיגון כבד הכוללת תא מפעיל משוריין, חלונות מזכוכית משוריינת, מיגון כלוב, לוחות שריון על המערכות המכניות וזחלים משוריינים.
חליפת המיגון הצה"לית ל-D9 הקנתה לדחפור עמידות כנגד איומים רבים והוכיחה את עצמה כיעילה ומצילת חיים.
בנוסף מתקין הצבא על הדחפורים מערכת כיבוי אש ומערכות קשר, וניתן להתקין עליהם גם מקלע (מאג 7.62x51 מ"מ) ומדוכות עשן (תוצרת התעשייה הצבאית) בעת הצורך.
צוות הדחפור מורכב משני חיילים: מפעיל ומפקד.
המפעיל נוהג בדחפור ומפעיל את הכלים, ואילו המפקד משמש כאחראי קשר, תצפית ומקלען בעת הצורך.
במלחמה כוללת, ייעודיהם של דחפורי חיל ההנדסה הם:
פריצה הנדסית - פתיחת צירים, הרס סוללות, כיסוי תעלות, סלילת דרכים, ניקוי זירות מטענים ופינוי מוקשים.
על פי תורת החילוץ הרק"ם בצה"ל, לחוליית המחלצים של חיל החימוש מצטרף דחפור המאבטח את הכוחות על ידי בניית חומת מפגע סביבם, ובמקרה הצורך הופך, דוחף או גורר טנקים וכלי רכב.
בניית עמדות מגנן וסוללות עפר לטנקים של חיל השריון כנגד ירי נ"ט.
הריסת תשתיות אויב (לאחר שהשתלטו עליהם) ובהן מבנים, מוצבים, דרכי גישה ועוד.
חישוף צבאי, כגון גילוח צמחייה שיכולה להסתיר מטעני צד ומארבים של כוחות אויב.
בעימות נמוך עצימות, בלחימה בשטח בנוי ולוחמה בטרור, הדחפורים הממוגנים הורסים מבנים ובתים ממולכדים או שבהם מתבצרים מחבלים חמושים היורים על הכוחות.
השריון של ה-D9 מקנה לו עמידות כנגד נשק קל ומטעני חבלה, ולכן הוא מועדף על פני כלי צמ"ה אחרים (כמו מחפר ויעה אופני) כאשר יש סכנה של ירי ומטענים מהמבנה.
בעת שגרה משמשים הדחפורים לפעילות ביטחון שוטף, עבודות עפר, סיוע בעבודות בנייה וביצור, הכשרת צירים ופעילות הנדסית לצד כלי צמ"ה אחרים.
דחפורי D9 משמשים גם את יחידות הס"פ (סילוק פצצות) של חיל ההנדסה, כולל את פלוגת הס"פ של יהל"ם, המצוידת גם בדחפורי D9 המופעלים בשלט רחוק.
בשל עמידותו הגדולה כנגד מטעני גחון (כולל מטעני גחון כבדים במשקלי מאות ק"ג) ומטעני צד הפך ה-D9 המשוריין לכלי המועדף לפתיחת צירים בשטחים עוינים, כגון יהודה, שומרון ועזה ורצועת הביטחון בדרום לבנון.
כיום עיקר שימושו של ה-D9 הוא בעימות עם גורמי הטרור הפלסטינים, בפעילות ביטחון שוטף בגבול הצפון ובפעולות הנדסה שגרתיות.
במשך שנים ארוכות סבלו מפעילי ה-D9, כשאר מפעילי הצמ"ה, מדימוי שלילי בצה"ל.
אולם, עם השימוש הגובר בדחפורים במלחמה בטרור, ובמיוחד לאחר תרומתם המכרעת בקרב במחנה הפליטים בג'נין ובמקומות אחרים במהלך מבצע חומת מגן, חלה תמורה משמעותית בדימוי זה ומפעילי הדי-9 נתפשו כלוחמים קרביים לכל דבר ועניין.
הפופולריות של הכלי גדלה במיוחד במהלך האינתיפאדה השנייה ויחידות רבות ביקשו להסתייע בכלי ובמפעיליו.
מספר מומחים צבאיים טוענים כי ה-D9 המשוריין הוא אחד הגורמים המרכזיים האחראים למספר האבדות המועט יחסית שיש לצה"ל באינתיפאדה השנייה.
ל-D9 היה חלק מרכזי ומכריע בקרב במחנה הפליטים ג'נין במבצע חומת מגן (אפריל 2002).
בתחילה שימשו הדחפורים בעיקר לניקוי צירים ממטעני חבלה ולפתיחת דלתות ממולכדות.
המחבלים הפלסטינים העידו שאחת הסיבות העיקריות לכניעתם הייתה חוסר יכולתם לעצור את דחפורי ה-D9 המשוריינים של צה"ל.
ה-D9 השתתף גם במלחמת לבנון השנייה שם עסק בפריצת צירים, חישוף והריסת תשתיות חזבאללה וחילוץ כלי רכב משוריינים שנפגעו, כולל טנקים.
במהלך המלחמה נהרגו שני מפעילי D9 וכן קצין צמ"ה (שעוטר בצל"ש הרמטכ"ל), מירי טילי נ"ט.
ה-D9 השתתף באופן חשוב במבצע עופרת יצוקה ברצועת עזה בשנת 2009. במבצע זה לא נהרג אף מפעיל D9 למרות ירי נ"ט כבד על הדחפורים.
במבצע צוק איתן ב-2014 המשימה העיקרית של התמרון הקרקעי הייתה איתור, חשיפת והשמדת מנהרות הלחימה של רצועת עזה, משימה אותה הוביל חיל ההנדסה הקרבית.
כתוצאה מכך נטלו כלי הצמ"ה, ובהם דחפורי ה-D9, חלק חשוב ביותר במבצע צוק איתן, הן בחשיפת מנהרות, הן בפתיחת צירים והן בהריסת תשתיות טרור.
חשיבות ה-D9 התבטאה בצל"שים שהוענקו בתום המבצע, ובהם 2 צל"שים, אות הצטיינות ואות הערכה מטעם הרמטכ"ל למפעילי D9 וכן צל"ש רמטכ"ל יחידתי לגדוד ציוד מכני הנדסי פיקוד מרכז.
במהלך המבצע נהרג מפעיל D9 מירי טיל נ"ט ועוד מספר מפעילים נפצעו קשה.
במלחמת חרבות ברזל, ה־D9 היה כלי מרכזי ואפקטיבי ביותר בתמרון הקרקעי ברצועת עזה - הן מבחינה הגנתית והן מבחינה התקפית - והוביל את כוחות החי"ר והשריון בלוחמה בשטח בנוי ובהריסת תשתיות טרור, בפריצת צירים בטוחים, בנטרול מטעני חבלה ומבנים ממולכדים, ובחישוף פירי מנהרות ומשגרי רקטות מוטמנים.
הדחפורים הרסו ביעילות מבנים רבים (בעיקר ברצועת עזה ודרום לבנון) ששימשו לטרור, כולל רבי-קומות.
במלחמה זו ה-D9 היה כלי אסטרטגי חיוני ומכריע, והציל חיים רבים.
במלחמת וייטנאם השתמש צבא ארצות הברית בדחפורי די-9 לא ממוגנים לפריצת צירים בתוך יערות.
אחרי המלחמה הוחלפו כל הדחפורים בדחפורי CAT D7 הקטנים יותר.
בשנות ה-80 של המאה ה-20 פיתח צבא צרפת גרסה משוריינת של D9 שנועדה לפריצת שדות מוקשים.
בגרסה זו, הכלי צופה בלוחות שריון עם חרכי ירי, והכף הוחלפה במגובים ייעודיים.
לקראת מלחמת עיראק 2003 רכשו צבא ארצות הברית וחיל הנחתים האמריקני מישראל דחפורי D9R משוריינים וערכות מיגון ישראליות, שנמצאו שימושיים ביותר הן ללוחמה בשטח בנוי והן לעבודות הנדסה אזרחית ועבודות עפר בתנאי מדבר קשים.
היתרון של ה-D9 הצבאי היה בכוחו הרב, במיזוג האוויר האינטגרלי בתוך הקבינה ובכך שהיא הייתה מספיק גדולה לשני אנשי צוות, כך שמתאפשרת עבודה במשמרות.
לוחמי הנדסה אמריקניים העריכו ש-D9 אחד יכול לבצע את העבודה של שניים עד ארבעה דחפורי D7. הבעיה העיקרית עם ה-D9 הייתה שמפאת משקלו של הכלי לא היו מספיק מובילי צמ"ה כבדים לנייד את הכלי בין זירות העבודה בעיראק רחבת הידיים.
ה-D9 זכה לחוות דעת אוהדות וחיוביות מהחיילים שנעזרו בשירותיו.
ב-2007 השתמש צבא לבנון בדחפורי D9 בעלי מיגון מאולתר הכולל לוחות פלדה ורשתות ננ"ט, למלחמה בארגון פתח אל-אסלאם במחנה הפליטים נהאר אל-בארד.
ב-2013 השתמש צבא מצרים בדחפורי D7 ו-D9 בעלי מיגון מצרי בעת דיכוי המהומות של האחים המוסלמים בעקבות ההפיכה במצרים (2013).
ב-2015 השתמש צבא סוריה בדחפורי קטרפילר (ככל הנראה מדגמי D7, D8 או D9) בעלי שריון מאולתר ומיגון כלוב, במסגרת מלחמת האזרחים בסוריה.
עם זאת, המיגון הסורי הוכח כנחות לעומת המיגון הישראלי.
המונח די-ניין משמש בעברית כדימוי לכלי הרס רב עוצמה.
למשל: "האם כבוד הנשיא במחנה ה-D9...?"
חברת קטרפילר היא חברה אמריקאית העוסקת בייצור מנועים וציוד מכני הנדסי (צמ"ה).
מטה החברה נמצא באירווינג שבטקסס (מאז 2022), ארצות הברית.
מניות החברה נסחרות בבורסת ניו יורק ומסומנת באותיות CAT, שם שהפך לכינוי הלא-רשמי של החברה.
בתרגום מילולי לעברית הוא "זחל", על שום מערכת המזקו"ם המורכבת בדחפורים שתנועתה דומה לתנועת הזחל.
מניית החברה היא אחת משלושים המניות המרכיבות את "מדד מניות התעשייה של דאו ג'ונס".
על פי האתר הרשמי של קטרפילר, החברה היא "היצרן המוביל בעולם של ציוד לבנייה, כרייה, מנועי דיזל ומנועי גז טבעי וכן טורבינות גז תעשייתיות." בשנת 2018 דורגה החברה במקום 73 בדירוג 500 החברות הגדולות בארצות הברית על פי מגזין פורצ'ן.
החברה מפורסמת בזכות הדחפורים הזחליליים מתוצרתה, הצבועים בדרך כלל בצבע צהוב הייחודי לחברה, אף שהחברה מוכנה לצבוע את דחפוריה בכל צבע שהקונה מבקש.
לקטרפילר מגוון גדול של מוצרים בתחום כלים מכניים-הנדסיים.
החברה מקנה זיכיונות לייצור מוצרים נלווים הנושאים את שמה ואת סימנה המסחרי, ובפרט ביגוד, נעליים וצעצועים.
בישראל מיוצגת החברה על ידי חברת טרקטורים וציוד (I.T.E) בע"מ שבבעלות זוקו שילובים (שנוצרה ממיזוג החברה הישראלית לטרקטורים וציוד כבד בע"מ, יבואנית קטרפילר מ-1948, וזוקו בע"מ ב-2001).
קטרפילר נוסדה ב-15 באפריל 1925 ממיזוג של חברת Holt Manufacturing Company ו-C.
חברת הולט הייתה החלוצה בשימוש בזחל על גבי טרקטורים בזמן מלחמת העולם הראשונה.
כבר בשנתה הראשונה הסתכמו מכירות החברה ב-13 מיליון דולר.
בשנת 1929 היו מכירות החברה 52.8 מיליון דולר והחברה המשיכה לצמוח בכל שנות השפל הגדול בארצות הברית.
בשנים הראשונות שלאחר היווסדה עברה החברה שינויים משמעותיים בייצור מכונות, כולל אימוץ מנוע דיזל.
בתקופת מלחמת העולם השנייה זכו מוצרי החברה לתהילה עת שימשו את חטיבות ההנדסה של הצי האמריקאי, אשר סללו מסלולי נחיתה ודרכים בזירת האוקיינוס השקט.
בשגשוג הכלכלי שלאחר מלחמת העולם גדלה החברה בקצב מהיר ובשנת 1950 הקימה את מפעל הייצור הראשון שלה מחוץ לגבולות ארצות הברית.
צעד זה היווה אבן דרך בהפיכתה של החברה לתאגיד רב-לאומי.
בשנים 1997–1998 החברה התרחבה לתחום ייצור מנועי דיזל כאשר רכשה חברה גרמנית (חברת בת של קרופ) וחברה בריטית מנועי פרקינס.
במאה ה-21 החלה קטרפילר ברכישת חברות רבות על מנת להגדיל את היקף עסקיה.
בשנת 2010 החליטה קטרפילר להיכנס לתחום הקטרים והרכבות ורכשה מספר חברות העוסקות בתחום.
ב-2010, בעקבות תוכנית הגרעין האיראנית והלחץ הבין-לאומי נגד איראן הודיעה קטרפילר שתפסיק למכור ציוד לאיראן, כולל מכירת ציוד דרך מתווכים ("צד שלישי").
בשנת 2020 החלה קטרפילר במהפך בשיטת השיום והמספור של כלי הצמ"ה שלה, בעיקר בכל הנוגע למספור הדורות של כל כלי (שהתבצע עד אז באמצעות אות אנגלית עולה אחרי מספר הכלי, למשל: D9L, D9N, D9R ו-D9T.
הדגם הכי חדש, D9 מודל 2020, נקרא מעכשיו פשוט D9).
נכון לתחילת שנת 2006, כ-44% מכלל מכירות החברה הן ללקוחות מחוץ לגבולות ארצות הברית.
מוצרי החברה נמכרים בכמעט 200 מדינות ברחבי תבל.
לחברה 220 סוכנים בעולם, מתוכם 63 בארצות הברית.
מוצרי החברה מיוצרים ב-51 מפעלים שונים בארצות הברית וכן 58 מפעלים במדינות: אוסטרליה, בלגיה, ברזיל, קנדה, אנגליה, צרפת, גרמניה, הונגריה, הודו, אינדונזיה, איטליה, יפן, מקסיקו, הולנד, צפון אירלנד, סין, פולין, רוסיה, דרום אפריקה ושוודיה.
קטרפילר אף מעניקה רישיון לקבלני משנה לייצר תחת שמה אביזרי ביגוד, הנעלה, צעצועים ועוד.
המפעל הראשון וההיסטורי של קטרפילר, בעיר פאוריה באילינוי, משמש כמטה החברה ומרכז המחקר והפיתוח שלה.
ארבעה מן המפעלים המרכזיים של החברה פועלים עדיין בעיר פאוריה, אף שרבים מן החלקים למוצרי החברה מיוצרים במפעלים אחרים.
בעיר פועלים מפעל חישולי מייפלטון, שבו יוצקים את מנועי הדיזל וחלקים גדולים אחרים; מפעל מזרח פאוריה שבו מורכבים הטרקטורים של החברה מזה למעלה מ-70 שנה; מפעל המנועים מוסוויל אשר נבנה לאחר מלחמת העולם השנייה ומפעל החלקים מורטון.
החברה מפיצה את מוצריה דרך ספקים שונים.
בישראל יוצגה קטרפילר על ידי החברה הישראלית לטרקטורים וציוד, שפעלה מ-1948 עד לתחילת המאה ה-21, אז מוזגה לחברת זוקו שילובים, המשמשת כנציגת קטרפילר בארץ באמצעות חברת הבת טרקטורים וציוד (ITE) בע"מ.
לחברה רשימה של כ-400 מוצרים אותם ניתן לרכוש באמצעות סוכני החברה בעולם.
בין המוצרים הבולטים נמנה מגוון רחב של ציוד מכני הנדסי לרבות דחפורים, מחפרים, מעמיסים קדמיים (יעים אופניים וזחליים), מחפרונים, מיני-מעמיסים זחליים ואופניים (נקראים "מיני-קאט") טרקטורים, מפלסות, מכונות לכריית מנהרות, ציוד בנייה, ציוד סלילת כבישים ומשאיות עפר.
קטרפילר היא היצרן הגדול בעולם של יעה אופני.
כלים אלה מתוכננים במתקן החברה בעיר אורורה באילינוי.
מעמיסים קדמיים בגודל בינוני מיוצרים במפעלי החברה בארצות הברית, יפן, בלגיה, ברזיל וסין.
מעמיסים קדמיים גדולים מיוצרים אך ורק במפעל החברה באורורה שבאילינוי.
קטרפילר מייצרת גם את מנועי הדיזל והבנזין וכן את טורבינות הגז המיועדים לכלים המכניים הנדסיים מתוצרת החברה.
מנועים אלה נמכרים גם כמוצר נפרד.
מנועי החברה משמשים בין השאר להנעת כלים הנדסיים, קטרי רכבת, משאיות ומשאיות סמי-טריילר, אוניות וכן להפעלת גנרטורים.
בנוסף, קטרפילר מייצרת כיסאות עור איכותיים (במקור למפעילי הציוד), וכן מעניקה רישיון לייצור מוצרים הנושאים את שמה וסימנה המסחרי, כגון: בגדים, הנעלה, שעונים, מזכרות, צעצועים, ספרים וסרטים המתעדים את החברה ואת מוצריה.
קטרפילר היא אחת מהחברות ה"מצטיינות" שהופיעו ברב המכר "In Search of Excellence" שפרסם "גורו-המנהלים" טום פיטרס ב-1982. החברה מעסיקה כיום כ-97,000 עובדים ושוויה הוא למעלה מ-26 מיליארד דולר.
במסגרת חטיבת Caterpillar Defense Products מוכרת החברה כלי צמ"ה המוסבים לשירות צבאי, בהם דחפור D7R משוריין.
עם זאת, דווקא דחפור הקטרפילר D9 זכה לפרסום עקב שימושו הצבאי בידי צה"ל, כאשר את פיתוח השריון, ההסבה והתקנת המיגון מבצעים צה"ל והתעשיות הביטחוניות של ישראל.
קו הדחפורים של קטרפילר הוא אחד מהמוצרים המזוהים ביותר עם החברה.
הדחפורים מסומנים באות D ואחריה מספר המציין את הגודל של הדחפור, כאשר הדחפור הקטן ביותר הוא ה-D1 והגדול ביותר הוא ה-D11. הדחפורים צבועים בצבע צהוב ובאים במפרטים שונים על פי דרישות הלקוח.
אחד ממוצריה המפורסמים ביותר הוא הדחפור CAT D9, שפותח ב-1954 ומהווה עד היום את הדחפור הנמכר ביותר של החברה, כאשר כמחצית מכלל הדחפורים שהיא מוכרת הם מדגם זה.
ה-D9 היה במשך שנים הדחפור הגדול והחזק בעולם, אך בשנות ה-70 של המאה ה-20 איבד את תוארו לדחפורים של חברות אחרות.
כדי להתחרות בהן פיתחה קטרפילר את ה-D10 ומאוחר יותר את ה-D11, הדחפור הגדול ביותר של קטרפילר נכון ל-2017.
בסוף שנות ה-70 של המאה ה-20 הציגה קטרפילר את תצורת ה-Elevated Sprocket שמכונה גם High Drive.
זהו תכנון ייחודי של המזקו"ם שבו הזר המניע ממוקם מעל שורת גלגלי המרכוב בצורה שיוצרת לזחל צורה של מעין משולש.
יתרון תכנון זה הוא בהפחת העומס על מערכות ההינע והקטנת פגיעותן לזעזועים.
גם היום קטרפילר היא מהחברות הבודדות המשתמשות בתכנון זה.
ב-2009 הציגה קטרפילר לראשונה דחפור דיזל-חשמלי – CAT D7E.
בשנת 2020 ארגנה קטרפילר מחדש את קו הדחפורים שלה ושינתה את שיטת השיום.
כעת, אף אחד מהדגמים אינו כולל אות לטינית אחרי המספר (למשל: הדגם D9T הוחלף בדגם משופר שנקרא פשוט D9 או New CAT D9).
בנוסף, כעת קו הדחפורים כולל את כלל המספרים מ-D1 הקטן ביותר ועד D11 הגדול ביותר, כאשר ה-D6K2 הפך ל-D4 וה-D6N הפך ל-D5.
המחלוקת על מכירת דחפורים לישראל
צה"ל משתמש במשך עשרות שנים בציוד מכני הנדסי ודחפורים תוצרת קטרפילר.
כלי הצמ"ה העיקריים שבשימוש חיל ההנדסה הקרבית הם דחפורי D9 משוריינים שמבוססים על טרקטור זחלי קטרפילר די-9 שעליו מותקן שריון לכלי רכב תוצרת ישראל.
כלי צמ"ה נוספים כוללים מחפרים זחליים ויעים אופניים, שגם הם זוכים למיגון ישראלי.
השימוש של צה"ל בדחפורים המשוריינים באינתיפאדה השנייה לצורכי לוחמה בטרור, הריסת בתים ופעולות חישוף, וכן השימוש של ישראל בציוד של החברה לבניית גדר ההפרדה, ומעורבות דחפור החברה במותה של רייצ'ל קורי – גרמו להפגנות ומחאות כנגד החברה מצד תנועות שמאל רדיקלי, ארגוני זכויות אדם וקבוצות פרו-פלסטיניות.
הם דרשו שקטרפילר תפסיק לאלתר למכור לישראל ציוד וחלקי חילוף שמשמשים את ישראל ללחימה בפלסטינים.
מספר כנסיות אף משכו השקעות בחברה בסך 2.2 מיליון דולר.
הנהלת חברת קטרפילר – שמוכרת לצה"ל דחפורים וציוד במסגרת הסיוע האמריקני לישראל – סירבה מכל וכל ודחתה את הדרישה להפסיק למכור ציוד לישראל.
קטרפילר נימקה צעד זה בכך שגם היא "מודאגת מהמצב הפוליטי הקשה במזרח התיכון", אך היא אינה עוסקת בפוליטיקה, וגם "אין לה את האמצעים או את הזכות להשגיח כיצד משתמשים בציוד שלה".
כמו כן, בעקבות הצלחת דחפורי הדי-9 בשטחים, החלה קטרפילר לספק דחפורי די-9 גם לצבא האמריקני, כאשר ישראל מוכרת לאמריקנים את ערכות המיגון שפיתחה ל-D9R.
ב-14 באפריל 2005 דחתה מועצת בעלי המניות של קטרפילר הצעת החלטה הקוראת להפסיק למכור דחפורים וציוד לישראל.
ב-2008 נחתם הסכם בין קטרפילר ונציגיה בארץ, חברת זוקו שילובים, לצה"ל, ובו נקבע שהחברה תאחסן ותתחזק את כלי הצמ"ה של צה"ל לשעת חירום, ובעת מלחמה יגויסו עובדיה בארץ לחיל החימוש ויסייעו באחזקת ותיקון הכלים.
בנוסף, משפחתה של רייצ'ל קורי (שנהרגה בתאונה עם דחפור D9R משוריין אחרי שניסתה להפריע לו בעבודתו) הגישה תביעה נגד קטרפילר בטענה שהיא מפירה זכויות אדם ומבצעת פשעי מלחמה בכך שהיא מוכרת ציוד מכני הנדסי לצה"ל.
בית המשפט האמריקני דחה את התביעה ואמר שאין זה מסמכותו להתערב במדיניות החוץ של ארצות הברית.
תביעתה של קורי נדחתה גם בישראל, כאשר בית המשפט המחוזי קבע שמותה של קורי היה תאונה שהתרחשה בעת פעילות מבצעית בשטח מסוכן ורווי איומים.
באוקטובר 2010 פורסם שעסקה למכירת כמה עשרות דחפורי D9 לישראל הושעתה, כנראה בשל המשפט המתנהל בישראל שבו תובעת משפחתה של רייצ'ל קורי את ישראל ואת החברה.
ב-2012 החלו להגיע לחיל ההנדסה הקרבית דחפורי D9R ו-D9T חדשים ומשוכללים יותר שעליהם התקין צה"ל מיגון ישראלי משופר.
ביוני 2014 החליטה הכנסייה הפרסביטריאנית בארצות הברית למשוך את השקעותיה בחברת קטרפילר (כמו גם במוטורולה ובחברת HP) בשל מעורבותה ב"פעולות שלא בדרכי שלום" (non-peaceful pursuits).
ב-2017 רכש צה"ל עשרות דחפורים וכלי צמ"ה חדשים מקטרפילר, בעיקר כדי להילחם במנהרות הטרור ברצועת עזה.
חלק מכלים אלו פעלו במבצע מגן צפוני ב-2019 לאיתור ונטרול מנהרות טרור שחפר חזבאללה מלבנון לתוך שטח ישראל.
קָטָרָקְט (בעברית: יָרוֹד, במקורות גם תְּבַלּוּל, חֲוַרְוַר או חֲוְרוּר) היא מחלה של העין המתבטאת בעכירות של עדשת העין.
ירידה בראייה – ראייה מטושטשת.
סינוור וכתמי צבע (Glare and Halos).
שינוי ברפרקציה – שינוי מיופי (קוצר ראייה) או היפראופי (רוחק ראייה).
לא נראה עין אדומה, דמע מוגבר או תלונות על כאבים המאפיינות מחלות עיניים אחרות הפוגעות בראייה.
גרעיני (Nuclear Sclerosis) – הקטרקט הסנילי, הסוג השכיח ביותר.
עכירות פיזיולוגית של העדשה המתגברת ככל שהגיל מתקדם.
קורטיקלי (Cortical) – מופיע ככל שהגיל מתקדם.
הפגיעה היא באזורים קורטיקלים (היקפיים) של העדשה.
הפרעת הראייה בולטת בעיקר בשעות הלילה כתוצאה מהרחבת האישונים בזמן חושך.
סאב-קפסולרי אחורי (Posterior SubCapsular) – נובעת כתוצאה מנדידת תאים לקפסולה (מעטפת) האחורית.
הסוג שהכי מפריע לראייה, החולה יתלונן על סנוור רב בעיקר בשעות היום.
בשל (Mature) – העדשה מלבינה ולפעמים נראית מקומטת, בהמשך יכולה לעבור התנזלות (Hyper Maturation) ולגרום לדלקות עיניים.
מחייב ניתוח דחוף להחלפת העדשה.
מולד – קטרקט המופיע כבר בלידה, ייתכן וקשור גם לחשיפה למזהמים תוך רחמיים.
מהווה מצב חירום ויש לנתח תוך שבוע מהלידה או תוך חודש מהלידה אם המחלה מופיעה בשתי העיניים, כדי למנוע התפתחות עין עצלה ופזילה.
גיל – תופעת הקטרקט מבוססת גיל.
ככל שמתבגר האדם בשנים כך עולה בהתאמה אחוז הופעת הקטרקט.
חשיפה לקרינה אלקטרומגנטית (בעיקר קרני UV).
תורשה – חשיבות לסיפור משפחתי של קטרקט.
מחלות עיניים – דלקת עיניים (אובאיטיס), ניתוחים תוך עיניים, קוצר ראייה וכו'.
מחלות סיסטמיות – סוכרת, אי ספיקת כליות כרונית, דרמטיטיס (מחלת עור) וכו'.
הטיפול בקטרקט הוא באמצעות ניתוח פשוט יחסית, בהרדמה מקומית או כללית, שבו מוחלפת העדשה בתותב עדשה המותאם לעין החולה, העדשה המושתלת קבועה ואיננה גמישה אופטית.
העדשה מושתלת בלשכה האחורית של העין.
רעיון החלפת הקטרקט בעדשה מלאכותית פותח על ידי האופתלמולוג הבריטי סר הארולד לויד רידלי.
בשיטה הנפוצה בימינו המנתח חותך חיתוך זעיר בקרנית העין, ובאמצעות טכנולוגיית אולטרא סאונד (השיטה נקראת פקואמולסיפיקציה) מבצע ריסוק ושאיבה של העדשה העכורה.
לאחר מכן הוא מחדיר את העדשה המלאכותית, בעזרת מזרק מיוחד.
העדשה מוכנסת כשהיא מקופלת, והיא נפתחת בתוך העין והמנתח מקבע אותה במקומה.
את הניתוח מבצע המנתח באמצעות מיקרוסקופ, כדי להבטיח דיוק מרבי.
הרדמת העין נעשית בהזלפת טיפות עליה.
בתום הניתוח נסגרים החתכים מעצמם, בלי צורך בתפרים.
משך הניתוח הוא בין 10 ל-30 דקות.
לעיתים נדירות ינקוט המנתח את השיטה הידנית, שבה יבצע חתך גדול יותר, ובאמצעותו יוציא את העדשה העכורה בשלמותה ויכניס תחתיה את העדשה המלאכותית.
בתום הניתוח יסגור את החתך באמצעות תפרים.
החלפת העדשה מאפשרת לבצע התאמה מלאה לעיניו של המטופל, ולצמצם את השימוש שעשה עד אז במשקפיים.
המטופל יידרש לבחור אם יעדיף להשתמש במשקפיים לקריאה או למרחק.
ההתאמה הסופית של המשקפיים תיעשה לאחר כ-6–8 שבועות אחרי הניתוח.
בסיום הניתוח קם המטופל מהמיטה ומשתחרר לביתו.
העין תהיה מכוסה בתחבושת למשך כמה שעות, ובהדרגה תחזור לאיתנה והראייה בה תשתפר.
במשך כמה שבועות יצטרך להזליף טיפות עיניים, שנועדו למנוע זיהום ולשפר את קליטת העדשה בעין המנותחת.
בדרך כלל יש צורך לבצע את הניתוח בשתי העיניים, אך אין מנתחים את שתי העיניים יחדיו, אלא בהפרש של כמה שבועות זו מזו.
השיפור בראייה דרמטי, והוא בולט במיוחד כאשר העין השנייה טרם נותחה.
בעוד העין המנותחת רואה את העולם בצבעים בהירים וחיים, הראייה בעין השנייה, שבה עדיין קיים הקטרקט, היא כאילו מבעד למשקפי שמש.
השינוי הזה אחרי הניתוח גורם לתחושת סנוור בשבועות הראשונים, בעיקר באור יום ובשמש מלאה.
לכן מומלץ להצטייד במשקפי שמש.
הניתוח בטוח ושיעור הסיבוכים הוא נמוך אך עדיין ייתכנו סיבוכים כגון:
פגיעה ופתיחת המעטפת האחורית של העדשה – המעטפת האחורית לא מוסרת במהלך הניתוח (אלא המעטפת הקדמית וגוף העדשה).
איבוד חלקי עדשה או פגיעה בשלמות האישון.
מתרחשים לאחר גמר הניתוח ויכולים להופיע גם תקופה ארוכה אחרי הניתוח, לרוב הסיבוכים נדירים
קטרקט משני – מצב בו החלק האחורי של נרתיק העדשה מפתח עכירות.
תופעה זו ניתנת לתיקון מהיר ופשוט באמצעות לייזר.
אסטיגמטיזם גבוה – מצב בו קיימים שני מרשמים שונים בעין אחת.
אסטיגמטיזם קל או בינוני (אפילו עד 2 דיופטר) ייתכן כמצב טבעי או כחלק מהמרשם, אולם משיכה של תפר בקרנית (בחלק מניתוחי הקטרקט) עקב הידוק יתר עלולה לגרום לאסטיגמטיזם גבוה 3-4-5 צילינדר, הדורש שחרור התפר.
אובאיטיס – דלקת של העין.
אנדופטלמיטיס – הסיבוך החמור ביותר, דלקת של חלל העין, מצב חירום המחייב טיפול מיידי.
היפרדות רשתית ניתוח להחלפת קטרקט מהווה גורם סיכון להתפתחות היפרדות רשתית.
קטרן (quatrain באנגלית), (מלשון quatro = ארבע בלטינית), שיר או בית בן ארבע שורות.
בימי קדם שימש הקטרן הרבה יותר כיחידה בשירים או בפואמות - מאשר כיום.
נבואותיו של נוסטרדמוס כתובות בקטרנים, וכן שיריהם של עומר ח'יאם ומחסאטי גנג'בי מממלכת פרס הסלג'וקית.
קטשופ הוא רוטב העשוי בעיקר מעגבניות.
המרכיבים הבסיסיים של הקטשופ המודרני הם עגבניות, חומץ, סוכר, ומלח.
לעיתים מוסיפים לו תבלינים ומרכיבים נוספים כגון: פלפל אנגלי, ציפורן, קינמון, בצל, סלרי או ירקות אחרים.
הקטשופ התחיל כסוג של רוטב העשוי מפטריות או דג מלוח עם עשב ורטבים.
קטשופ פטריות עדיין קיים בכמה מדינות, כמו בריטניה.
בעבר, היו למתכון הקטשופ מספר סוגי ירקות, כמו מלפפונים ועוד.
את הקטשופ נוהגים לאכול עם מזונות מלוחים, בשר ובעיקר צ'יפס.
ישנם סוגים מתוקים יותר ופחות, וכן ברמות חריפות שונות.
קטשופ מעורב עם מיונז מהווה לעיתים את הבסיס לרוטב אלף האיים, ולעיתים גם ביצירת רוטב ברביקיו, במקום רכז עגבניות.
חברת היינץ מובילה את נתח שוק הקטשופ העולמי.
בישראל מקובל קטשופ (בפרט הסוג המתוק) בעיקר כרוטב למאכלי ילדים ולמזון מהיר.
בשנת 2015 נאסר על חברת היינץ להשתמש בשם "קטשופ" במוצר שבתוצרתה לאחר שחברת אוסם טענה כי הוא אינו עומד בדרישות התקן הישראלי, ובמקומו היא השתמשה בשם "מתבל עגבניות".
לאחר כשנה שונה התקן, אך היינץ החזירה את שם המוצר לקטשופ רק בשנת 2023.
קי (ספרדית: Cayo, אנגלית בריטית: Cay או אמריקאית: key) הוא אי אלמוגים נמוך הנמצא באזורי אקלים טרופי ונפוץ בעיקר בים הקריבי, בשונית המחסום הגדולה הסמוכה לאוסטרליה, ובשונית המחסום של בליז.
פירוש המילה קי בספרדית ובאנגלית הוא אי קטן.
קי נוצר באזור טרופי בו נפוצות שוניות אלמוגים.
זרמי הים, והרוח מביאים להצטברות חול על השוניות.
בהגיען לגובה מסוים, גדלים בשוניות עצי מנגרוב.
רקב עלי העצים וכן לשלשת הציפורים מצטברים בין שורשי העצים ומגדילים את שטח האי.
סופות הוריקן יכולות להגדיל את האי (באמצעות הבאת חול וסחופת ימית של ענפי עצים) או לחלופין לצמצמו ואף להעלימו.
קטרינה סרבוטניק (סלובנית: Katarina Srebotnik; נולדה ב-12 במרץ 1981) היא טניסאית מקצוענית מסלובניה.
דורגה בשיאה במקום הראשון בעולם בזוגות (אוגוסט 2011).
דירוג השיא שלה ביחידות היה מקום 20 בעולם בסבב ה-WTA.
סרבוטניק זכתה עד היום ב-10 תוארי יחידות (4 WTA ו-6 ITF) וב-46 תוארי זוגות (27 WTA ו-19 ITF).
סרבוטניק זכתה ב-6 תוארי גראנד סלאם בזוגות (1 בזוגות נשים ו-5 בזוגות מעורבים).
בשנת 2011 היא זכתה בטורניר וימבלדון בטורניר לזוגות נשים.
5 תארים בטורניר לזוגות מעורבים באליפות צרפת הפתוחה (1999, 2006 ו-2010), באליפות ארצות הברית הפתוחה (2003) ובאליפות אוסטרליה הפתוחה (2011).
סרבוטניק שיחקה בנבחרת סלובניה בין השנים 1997 ו-2011. מאזנה עומד על 32 ניצחונות (19 במשחקי יחידות ו-13 במשחקי זוגות) ו-19 הפסדים (12 במשחקי יחידות ו-7 במשחקי זוגות).
קטרפילר די-10 הוא דחפור זחלי כבד תוצרת קטרפילר.
זהו הדחפור השני בגודלו שמייצרת קטרפילר (אחרי ה-D11) עם 580 כוחות סוס (433 קילוואט) ומשקל של 66 טונות (66,000 ק"ג).
ה-D10 היה הדחפור הראשון להשתמש בתכנון זר מניע מוגבה, שאומץ בהמשך על ידי כל דחפורי החברה.
נכון ל-2016, דחפור ה-D10T הוא אחד משלושת הדחפורים (לצד הקטרפילר D6 והקטרפילר D9) שקטרפילר משווקת בישראל דרך חברת טרקטורים וציוד ITE.
דחפור ה-D10 הומצא בעקבות צורך לדחפור יותר גדול מדחפור CAT D9 שהיה הגדול ביותר שייצרה קטרפילר עד אז.
מתחריה של קטרפילר בנו דחפורים חזקים יותר מה-D9. חברת אליס צ'אלמרס הציגה בכנס Conexpo 69 בשיקגו את דחפור HD-41 בעל 524 כוחות הסוס, שהיה בזמנו הגדול בעולם.
מאוחר יותר התמזגה חברת אליס צ'אלמרס לחברת פיאט אליס והציגה את 41-B בעל 524 כוחות סוס.
ל-D9 של אותה תקופה, ה-D9H, היו רק 410 כוחות סוס.
חברת הצמ"ה היפנית קומטסו בנתה ב-1976 דחפור גדול יותר, ה-D455A, עם 620 כוחות סוס ומשקל של 76 טונות.
כתוצאה מכך החליטה קטרפילר לפתח את ה-D10.
הדגם הניסיוני הראשון של ה-D10, דחפור D10X1, הוצג לראשונה ביולי 1973 בפגישת הנהלת חברת קטרפילר.
אבות-טיפוס נוספים הוצגו ב-1975 ו-1977. במרץ 1977 אבות הטיפוס P-1 ועד P-10 הופיעו ונוסו באתרי עבודה שונים.
ה-D10 הוצג לראשונה בפגישה עסקית של הדירקטורים של קטרפילר בסתיו 1977. הדחפור היה כה גדול כך שהעבודה שהוא יכל לעשות הייתה גדולה ב-50% מזה של ה-D9H.
בין השנים 1978 ו-1986 יוצרו כ-1,000 יחידות של ה-D10 במפעל של קטרפילר במזרי פאוריה, אילינוי.
ה-D10 זכו להצלחה ומכירותיהם השתוו לאלה של פיאט אליס וקומטסו יחדיו.
עם הצגת סדרת N בשנת 1986/1987 כל הדגמים שודרגו בגודל.
ה-D9N החליף למעשה את ה-D8L, ה-D10N החליף את ה-D9L (שהיה בעל 460 כ"ס, ה-D9 הגדול בהיסטוריה) וה-D11N החליף את ה-D10.
ה-D10 הבשל הוצג לראשונה ב-1977. בזמנו הוא היה הדחפור החזק ביותר שנבנה עם 700 כוחות סוס.
הוא היה מצויד בכף כללית (כף U) ברוחב 5.8 מטר ושקל 82 טונות.
גרסאות מאוחרות יותר שקלו 86 טונות.
גובה כף ה-U היה 2.1 מטר ויכלה לדחוף 32 מטר מעוקב עפר לפי קטרפילר.
אחד מדחפורי ה-D10 הראשונים שיוצרו מוצב היום לפני המפעל Ill במזרח פאוריה, בו הוא יוצר.
ה-D10 היה מצויד במנוע D348 מסוג V-12 עם מגדשי טורבו תאומים.
מנוע זה כבר נוסה בהצלחה על משאית עפר קטרפילר 777 ועל היעה האופני 922/922B בעלי 550 כ"ס (מאז 1969).
ה-D10 הראשונים באו עם צינור מפלט יחיד בחרטום הכלי, אך זה יצר בעיות במנוע ותוקן בהוספת צינור שני, בשנת 1980.
ב-1986 הציגה קטרפילר את ה-D11, דחפור בעל 770 כוחות סוס, שהיה גדול יותר מה-D10 ונועד להחליפו.
כמו קודמו, ה-D11 השתמש גם הוא בתכנון זר מניע מוגבה.
ה-D10N שהוצג מאוחר יותר, איננו מחליפו של ה-D10 המקורי אלא של ה-D9L, ובעל עוצמה קטנה יותר מזה של ה-D10 המקורי.
ההבדל העיקרי כולל מערכות פנימיות משופרות, בעיקר המנוע, שבין השאר שודרג כדי לעמוד בתקני פליטה מחמירים יותר (Tier 4 Final).
תכנון הזר מניע המוגבה הוא ייחודי לדחפורים של חברת קטרפילר.
הוא מייתר את הצורך במערכת הינע סופית שנוטה להתקלקל לעיתים קרובות.
המזקו"ם של הזר המניע בנוי באופן מודולרי.
אפשר לפתוח את הזחל ולהוציא החוצה את הזר המניע.
כתוצאה מכך, אפשר גם להוציא את התמסורת מאחור.
מאחר שהמנוע ומערכות ההינע ממוקמות גבוה בדחפורים רגילים, מוט המחצית (half shaft) מהדיפרנציאל יוצא מעל הזר המניע ודורש גלגל שיניים בסוף המוט ועוד גלגל שיניים גדול יותר, שמחובר לזר המניע.
תכנון הזר המניע המוגבה מייתר את מערכת ההינע הסופית ומחליף אותה במערכת הינע מסוג planetary final drive שהיא יותר יעילה בספיגת המומנט שמפיק המנוע, שכן היא מחלקת את הכוח על מספר שיניים בגלגלי השיניים במקום על שן יחידה.
החסרון של תכנון זה הוא שהזחל מתקפל יותר פעמים (3 לעומת 2 בתכנון המסורתי) ובכך מקטין את חיי הזחל.
קטרפילר טוענת שפתרה בעיה זו באמצעות זחל SALT (ראשי תיבות של Sealed and Lubricated Track) שזהו זחל סגור ומגורז תמידית.
זחל SALT הומצא בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20 על ידי קטרפילר.
קטרפילר די-7 הוא דחפור זחלי בינוני תוצרת חברת קטרפילר, ארצות הברית.
הדחפור שוקל כ-25 טונות ובעל עוצמה של 235 כוחות סוס (כ"ס).
ב-1996 הוא הוחלף בידי ה-D7R ובשנות ה-2000 שודרג ל-D7R Series 2. ב-2009 הושק הדור האחרון של ה-D7, דחפור ה-D7E הדיזל-חשמלי.
הדחפור הוא CAT D7E (ה-E בשם הדגם הוא תחילת המילה "Electric") ובו מנוע הדיזל מפעיל גנרטור המפעיל מנועים חשמליים אשר בתורם מניעים את הזחלים ואת המערכת ההידראולית של הדחפור (בדומה לאופן פעולתם של כל קטרי הדיזל בעולם).
בניגוד למכונית היברידית טורית, שבה יש מצבר ביניים שהגנרטור טוען, והמנוע החשמלי מוזן ממנו, ב-CAT D7E, גנרטור הדיזל, מספק את החשמל ישירות למנוע החשמלי, ללא צורך במצבר ביניים, כך שהדחפור הוא למעשה דחפור חשמלי הנושא עמו את תחנת הכוח שלו.
בעבר הפעיל חיל ההנדסה הקרבית של צה"ל דחפורי D7 בחזית ובעורף, לצד דחפורי ה-D9 הכבדים יותר, כאשר רוב דחפורי ה-D7 לא היו ממוגנים.
בשנות ה-80 של המאה ה-20 הוחלפו דחפורי ה-D7 לטובת דחפורי D9 משוריינים.
כיום צה"ל משתמש במספר מועט של דחפורי D7 רק לעבודות הנדסיות בעורף.
הכוחות המזוינים של ארצות הברית השתמשו בדחפורי D7G ו-D7H לא ממוגנים לניקוי שדות מוקשים ועבודות עפר.
מאוחר יותר פיתחה תע"ש ערכת מיגון, שהותקן על הדחפורים.
המיגון כלל בעיקר לוחות פלדה, וחלונות תא המפעיל הוחלפו בחלונות קטנים וחרכי ירי שפגעו בראות.
ב-1998 פיתח צבא ארצות הברית את ה-D7G MCAP, דחפור די-7 בלתי-מאויש בשלט רחוק שנועד לפינוי מוקשים וטיפול במטעני חבלה.
ב-2003 החלו צבא ארצות הברית וחיל הנחתים האמריקאי להצטייד בדחפורי קטרפילר D9R עם ערכות מיגון שרכשו מישראל.
דחפורי ה-D9 הממוגנים גדולים וחזקים יותר מדחפורי הדי-7 ונמצאו מתאימים ויעילים יותר לעבודות עפר ובנייה/הריסה בתנאי עבודה קשים, כגון אלה של המדבריות בעיראק.
למרות זאת, יש עדיין שימוש נרחב בדחפורי ה-D7 לעבודות עפר, סלילת כבישים ופינוי מוקשים.
בשנים האחרונות משווקת קטרפילר דחפור D7R משוריין לשימושי הנדסה קרבית.
ה-D7R המשוריין נרכש על ידי צבא ארצות הברית ועל ידי צבא עיראק המחודש, שם הוא משמש לניקוי שדות מוקשים ולחימה בדאעש.
"קטשופ" הוא רביו סאטירי מאת חנוך לוין שהוצג לראשונה במרץ 1969 במרתף "הקברט הסאטירי" (מרתף קולנוע פריז) בתל אביב.
"קטשופ" הייתה עבודתו השנייה של לוין, שהועלתה שנה אחרי שהוצג הקברט הסאטירי "את ואני והמלחמה הבאה".
בשתי יצירות אלה יצא לוין כנגד פאתוס המיליטריזם הישראלי, לעג לאזלת ידם ושאננותם של מדינאי ישראל ועסק באופן מקאברי בשכול.
מאפיינים אלו היו סממנים מקדימים למחזה "מלכת אמבטיה", שהועלה שנה לאחר מכן בתיאטרון קאמרי והיה לאחד המחזות השנויים ביותר במחלוקת בתולדות התרבות הישראלית.
שלושת המחזות הללו הציבו את לוין כמחזאי מהפכני בראשית דרכו.
המחזה פורסם בכרך "מערכונים ופזמונים 1 - מה אכפת לציפור" שהודפס לראשונה בשנת 1987 בהוצאתם המשותפת של ספרי סימן קריאה, הוצאת הקיבוץ המאוחד וספרי תל אביב.
המחזה הועלה לראשונה בבימויו של דוד לוין, אחיו של חנוך.
בהצגה השתתפו השחקנים תיקי דיין, טוביה צפיר (לסירוגין עם שמעון לב-ארי) וקובי רכט ועל הלחנת המוזיקה הופקדו אלכס כגן ובני נגרי.
הניהול הארגוני הופקד בידי דני טרץ', שהפיק גם את מחזהו הראשון של לוין והיה ידידו הקרוב.
שיחות שלום במזרח התיכון - סדרה של חמישה מערכונים סאטירים המפוזרים לאורך המחזה ומתארים חמישה סיבובי שיחות שלום בין ישראל למצרים: "גישוש", "גו הגדול וחבורתו בבית-קפה", "גו הגדול הוא שוודי", "גו הגדול מסכסך" ו"גו הגדול בריו" .
הסדרה נכתבה בעקבות שיחות השלום למזרח התיכון בין מחמוד ריאד ואבא אבן, שרי החוץ של מצרים וישראל דאז בהתאמה, בתיווכו של שליח האו"ם השוודי גונאר יארינג.
ארץ נפלאה - מערכון קצר בין תייר (מר צ'לסי) המנסה להחמיא לזוג ישראלים על מזג האוויר הנפלא בישראל, אך הזוג בעל הראייה המיליטריסטית מפרש הכל כמחמאות לצה"ל וליכולות הלחימה המופלאות כביכול שלו.
טנגו דם ואש - שיר בן חמישה בתים.
השטחים - סאטירה על ציד המכשפות והחשדנות כלפי אלו התומכים בהחזרת השטחים הכבושים.
אני לא מקיים הבטחות שנתן אלוהים לאברהם - שיר בן חמישה בתים שהפך לאחד מסמלי הפציפיזם הישראלי.
מסתיים בבית: "הנה הארץ השלמה, ועליה לא אמסור נפשי, \ ומה שמבטיח אלוהים, שיקיים על חשבונו הפרטי; \ כי אני אינני חול אשר על שפת הים, \ ואני לא מקיים הבטחות שנתן אלוהים לאברהם".
השיר הולחן ביד אלכס כגן.
בשנת 1999 הקליט דודי לוי את השיר בלחן משלו.
עונש מוות - מערכון סאטירי בין עיתונאית למחבל ערבי שנידון למוות אל עמוד התלייה.
הריאיון מתחיל מיד לאחר שהתליין כורך את חבל התלייה מסביב לצווארו של המחבל ומסתיים במותו.
במערכון מבקר לוין את הסברה שעונש מוות למחבלים ירתיע מחבלים אחרים באמצעות תשובותיו הציניות של המחבל.
בצער לא רב, ביגון לא קודר - שיר מקאברי על השכול המציג את הזמן בתור תרופה לצער וליגון: "בצער לא רב, ביגון לא קודר \ כי הזמן את העצב ליד המתים קובר." השיר הולחן ביד אלכס כגן וב-1988 זכה לחידוש מאת ריקי גל ללחנו של מתי כספי.
הביצוע המקורי מופיע באוסף השירים של חנוך לוין שיצא ב-2008 "כשתחשכנה עיניי".
פקחים וחבלנים - סדרה של תשעה דיאלוגים קצרים וסאטירים אודות הבידוק הביטחוני.
השלום - דיאלוג קצר בין שני אנשים אודות השלום.
מרובעים בבית הקברות - שיר מקאברי אודות השכול ופגישות שקבעו טוראים בחייהם ומתממשות להן בבית הקברות.
Caterpillar 349 תיאור יצרן חברת Caterpillar, ארצות הברית תפקיד מחפר זחלי כבד צוות מפעיל אחד מחיר ?
קטרפילר 349 הוא מחפר זחלי גדול תוצרת חברת הצמ"ה האמריקאית קטרפילר.
מחפר CAT 349 הוא בעל עוצמה של 396 כוחות סוס, משקל של כ-53 טונות, מומנט זרוע של 145 קילוניוטון-מטר ועומק חפירה של עד 6.5 מטר.
מחפר זה משמש לעבודות חפירה גדולות, עבודות עפר, כרייה, בנייה והריסת מבנים.
את המחפר ניתן להזמין במספר תצורות, בהן אורך זרוע החפירה וחוזקה, גודל היעה, אורך ורוחב הזחלים שונים בהתאם ליעוד.
גרסה ממוגנת של דגם 349E נמצאת בשימוש חיל ההנדסה הקרבית של צה"ל (במערך הציוד המכני ההנדסי) ומכונה באגר E-349. זהו המחפר הגדול והמתקדם ביותר של צה"ל.
המחפר הממוגן פעל לראשונה במבצע צוק איתן בעיקר לחישוף פירים ואיתור מנהרות הלחימה של רצועת עזה, ביחד עם דחפורי D9 משוריינים.