tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אמנם האיסור כולל רק הרבעת שני מיני בעלי חיים שונים, אך מותר להרביע שני מינים שונים של אותו המין, למשל מותר להרביע שני גזעים שונים של כבשים זה עם זה או שני גזעים שונים של חתולים או כלבים זה עם זה.
סימן להבדל בין שני מינים שונים של בעלי חיים לשני גזעים של אותו המין הוא יכולת הפריון של הוולד הנוצר מההכלאה.
כאשר הוולד מסוגל להוליד, הדבר מעיד על כך שהוריו אינם שני מינים שונים לחלוטין אלא תת-מינים שונים של אותו המין.
אך אם הוא לא מסוגל להוליד, הרי שהוא נוצר משני מינים שונים לחלוטין, שהשוני במבנה הכרומוזומים שלהם גורם לכך שהוולד הנולד משילוב הכרומוזומים שלהם יחד יהיה עקר.
לאורך אלפי שנים הייתה הרבעת חמור עם סוסה נחשבת להרבעה הנפוצה ביותר, היות שהוולד הנוצר מזיווג זה, הפרד, הוא בעל חיים המשלב בתוכו תכונות חיוניות לרכיבה, לעבודה ולמשא מאביו החמור ומאמו הסוסה: הוא חזק מאוד, בעל כח סיבולת רב ולא בררן במאכליו.
כבר במקרא מתועד שימוש בפרד – בעיקר לרכיבה אך גם למשא.
בהמשך, ביוון וברומא העתיקות הוא שימש בעיקר למשא, ונעשה בו שימוש למטרה זו עוד במלחמת העצמאות כאמצעי לוגיסטי לשינוע ציוד צבאי ועוד.
בתלמוד הבבלי, מובאת מחלוקת בין רבי אליעזר בן הורקנוס לחכמים בשאלה אם איסור כלאי בהמה וכלאי אילן נכללים בשבע מצוות בני נח (לפי רבי אליעזר) או לא (לפי חכמים).
יש אומרים שדעת חכמים היא שאמנם אין איסורים אלו כלולים בשבע מצוות בני נח, אך הם מודים לר' אליעזר שהדבר אסור גם לגויים באיסור שחומרתו פחותה מזו של שבע מצוות בני נח.
ויש אומרים שלדעת חכמים איסור כלאי בהמה ואילן כלל אינו נוהג בגויים.
להלכה, רוב הפוסקים סוברים שאיסור כלאי בהמה וכלאי אילן חל גם על גויים, אך יש החולקים.
כלאי האילן הם אחד מאיסורי הכלאיים, בהם התורה אסרה לערב שני מינים שכל אחד מהם בפני עצמו מותר בשימוש.
משמעות המצווה היא איסור הרכבת רוכב ממין עץ אחד על גבי כנה של מין עץ אחר.
בדרך כלל סיבת ההרכבה היא רצון לשלב בין מין אילן בעל פירות טעימים למין אילן חזק שאינו נוטה להידבק במחלות, וכך ליצור אילן עמיד המניב פירות טעימים.
בשונה מאיסור כלאי הכרם, בו נאסרים המינים המעורבים באכילה ובהנאה, באיסור כלאי אילן אין הפרי הנוצר מהרכבת שני המינים נאסר כלל, אף לא באכילה.
ואמנם פשט הפסוק עוסק באיסור כלאי זרעים, אולם חז"ל למדו מסמיכות הציווי 'שדך לא תזרע כלאים' לציווי 'בהמתך לא תרביע כלאים', שכשם שאיסור כלאי בהמה הוא בהרבעת מין בעל חיים אחד במין אחר, כך באיסור כלאי זריעת השדה כלול איסור הרכבת שני מיני עצים זה בזה:
לדעת רש"י אין לתת לאיסור זה הסבר שכן איסור כלאי אילנות מתואר בתורה כ'חוק': , ומשמעות המילה 'חוק', גזירת מלך ללא טעם המובן לבן אנוש.
לעומת זאת ישנם פרשנים רבים שנתנו טעמים למצווה זו.
לדעת הרמב"ם סיבת האיסור כדי להתרחק מהגויים, שדרכם הייתה להרכיב את האילנות תוך 'משגל מגונה' (ביאה שלא כדרכה), וכדי להרחיק את ישראל ממעשי כיעור אלו, נאסר עליהם לעסוק בהרכבת אילנות.
יש אומרים שטעמה הוא שהואיל וה' קבע את מיני האילנות במעשה בראשית, אין לאדם להתערב במעשה ידיו של בורא העולם וליצור מינים חדשים של פירות.
ויש שהוסיפו שהתערבות כזו כמוה כאמירה שמעשה ידיו של ה' אינם שלמים דיים.
איסור הרכבת כלאי אילנות חל על שני מינים שונים של עצים, אולם שני זנים שונים של אותו המין מותרים בהרכבה.
למשל, הרכבת תפוח מזן אדום ומתוק עם תפוח מזן ירוק וחמצמץ מותרת, משום שאלו שני זנים של אותו המין, התפוח.
גם שני מיני עצים שדומים מאוד זה לזה במראה העלים או הפרי, וגם טעם פירותיהם דומה, מותרים בהרכבה.
התעורר ספק בפוסקים לגבי הכלאת תפוח עץ מצוי עם תפוח עץ יערי, האם הם נחשבים לשני מינים שונים הואיל ופירותיו של התפוח היערי אינם טעימים.
כמו כן התעורר ספק לגבי פירות ההדר השונים, האם הם כלאים זה בזה או לא.
משמעות איסור כלאי אילן היא שאסור להרכיב שני אילנות ממינים שונים זה בזה.
אמנם קיימת מחלוקת בין הפוסקים האם גם קיום אילן מורכב אסור, או שלאחר שכבר נעשה האיסור והעץ הורכב, שוב אין איסור לקיימו, כשם שאין איסור לקיים בעל חיים שנוצר מכלאי בהמה.
ובתוך סיעת האוסרים את קיום האילן, קיימת מחלוקת מה כלול באיסור זה: יש אומרים שהאיסור הוא רק עד שהרוכב והכנה יתאחו זה בזה, אך לאחר מכן כבר אין איסור לקיים את העץ ולטפל בו.
יש אומרים שהאיסור הוא רק לטפל בעץ, אך מותר להשאירו נטוע באדמה ללא טיפול.
ויש אומרים שהאיסור מחייב לעקור את העץ.
אמנם גם מבין המחמירים, רבים סוברים שבהצטרף ספק נוסף מותר לטפל באילן על פי הכלל של ספק ספיקא - לקולא.
בתלמוד הבבלי מובאת מחלוקת בין רבי אליעזר בן הורקנוס לחכמים האם איסור כלאי בהמה וכלאי אילן נכללים בשבע מצוות בני נח (ר' אליעזר) או לא (חכמים).
רוב הפוסקים סוברים שלהלכה איסור כלאי בהמה ואילן חל גם על גויים.
ויש אומרים שההלכה היא שהאיסור אינו נוהג בהם.
אף על פי שהאילנות צומחים מהקרקע, איסור כלאי אילן אינו נוהג רק בארץ ישראל ככלאי הכרם וכלאי זרעים שאלו מצוות התלויות בארץ, אלא איסורו נוהג בכל מקום בעולם הואיל וההרכבה עצמה, שהיא פעולת האיסור, מתבצעת מעל הקרקע (לעומת כלאי הכרם והזרעים, ששם האיסור הוא בזריעה בקרקע).
חכמים למדו זאת מכך שהתורה השוותה (היקש) את איסור כלאי אילן לכלאי בהמה (הרבעת שני מיני בהמות זה בזה) שנזכרו יחד באותו פסוק, שכשם שאיסור כלאי בהמה אינו קשור לקרקע ונוהג בכל העולם, כך איסור כלאי אילן נוהג בכל העולם.
כָּלֵב בן אליהו אפנדופולו (בטורקית: Caleb Afendopolo; ב' בטבת ה'רכ"ה, 1 בדצמבר 1464 – י"ט באדר ה'רפ"ג, 6 במרץ 1523) היה משורר וחכם קראי.
נולד בעיר אדירנה (אדריאנופול) שבטורקיה, שימש כחכם קראי בעיר קונסטנטינופול השלים את ספר ההלכה הקראי של החכם הקראי אליהו בשייצי "אדרת אליהו" שהרי גם רבו וגיסו, היה תלמיד גם של הרב מרדכי כומטיאנו.
בעל ידע בחוכמות חיצוניות כמו אסטרונומיה והנדסה בנוסף שלט בשפות רבות, ובצמחי מרפא שונים.
היה בקיא בספרי הרמב"ם, והשפעת הרמב"ם ניכרת בספרו "עשרה מאמרות".
כתב שירי קודש וחול בשירתו ניכרת ההשפעה של תקופת הרנסאנס, ושירי עם טורקים.
התנגד ליהדות הרבנית וקבע שהרבנים הם שנפרדו מהיהדות, אחת הראיות לכך היא מזמור קי"ט בתהילים המדבר על שבח התורה ומעיד לדבריו על העדר תורה שבעל פה, בנוסף הוא מגדיר את הרבניים כגאים על זה שהטילו עונש מוות לעובר על דבריהם, ואילו לעובר על דברי התורה רק עונש מלקות.
חיבר ספרים ושירים רבים בהם עשרה מאמרות, גן המלך (דיוואן), פתשגן כתב הדת ועוד.
נישא לכרישווייד, אחות החכם אליהו בשייצי, להם נולדו שלושה בנים.
כלב הים הלבן הוא סרט קצר מונפש אמריקאי לכל המשפחה משנת 1975, המבוסס על סיפור בעל אותו שם מתוך הכרך הראשון של "ספר הג'ונגל" שנכתב על ידי רודיארד קיפלינג.
הסרט בוים, נכתב והופק על ידי צ'אק ג'ונס.
הסרט הופץ לראשונה בארצות הברית ב-24 במרץ 1975. בישראל הסרט הופץ לראשונה בדיבוב עברי על ידי קלסיקלטת בשנת 1991, יחד עם חלקו השני של הסרט "ריקי-טיקי-טאבי".
אורך הסרט הוא כ-24 דקות ושפת המקור שלו היא אנגלית.
הסרט מספר על קוטאק, כלב ים לבן ומיוחד.
בעקבות ניסיון ציד בכלבי הים על ידי בני האדם, החליט קוטאק למצוא אי לעדר שלו בו כלבי הים יהיו מוגנים מבני האדם.
בגרסה האנגלית והמקורית של הסרט, רודי מקדואל דיבב את כל הדמויות הגבריות של הסרט, ואילו ג'ון פוראי דיבבה את מאקה.
עודד מנשה - קוטאק / כלבי ים שונים
יוני חן - סיקץ' / לוויתן כחול / סיוויץ' / כלבי ים שונים
אפי בן ישראל - מאקה
מיכה אוזין סליאן - מספר / כלבי ים שונים
כלב אטרוסקוס או זאב אטרוסקוס (שם מדעי: Canis etruscus) הוא מין טורף נכחד, שהשתייך לסוג כלב.
הוא חי בתחילת הפליסטוקן באירואסיה בתחום שבין ספרד לסין, לפני 1.9 עד 1.6 מיליון שנה מהיום והיה קשור לזאב האפור המודרני ולמין הנכחד כלב מוסבכנסיס.
המאובנים שלו נמצאו לראשונה באירופה שלחופי הים התיכון, כשלראשונה התגלו סביב נהר ארנו בקרבת העיר ארצו שבפירנצה, איטליה.
מאובניו היו קשים לזיהוי והם תוארו ב-1877 בידי הרופא השווייצרי ממוצא סקוטי צ'ארלס עמנואל פורסיית' מייג'ור שתיאר 3 מיני זאבים מהאזור: Canis falconeri שככל הנראה שייך לסוג קסנוקיון, כלב ארננסיס (Canis arnensis) ומין זה, שכנראה התפתח מהאחרון.
ממצאים מצפון יוון שזוהו כמין כלב נפרד בשם המדעי Canis apolloniensis, אוחדו עם מין זה עקב הבדלים קטנים מאוד ביניהם.
כלב זה היה קטן יחסית, לא יותר גדול מתן זהוב והיה בעל לסתות ארוכות יחסית עם שיניים טוחנות גבוהות מעט.
הוא היה אוכל כל ולא טורף מובהק.
הוא התפשט באירופה סביב 1.8 מיליון שנה עם התפשטותם של טורפים גדולים מהיבשת כמו הפכיקרוקוטה הענקי ומיני כלבים כמו שועל ראקון או האאוקיון הקטנים, שהותאמו לתנאים של נוף פתוח ויבש יותר, שנגרם עקב ההתייבשות של תחילת הפליסטוקן והתקררות האקלים.
כלב-מעופף (שם מדעי: Cynopterus) הידוע גם כעטלף פירות פני-כלב או עטלף פירות קצר-חוטם, הוא סוג של עטלף קטן-בינוני במשפחת עטלפי הפירות, שכולל 7 מינים הנפוצים בדרום ודרום-מזרח אסיה.
הסוג הוקם בשנת 1824 על ידי הזואולוג הצרפתי פרדריק קיוויה ומשמעות שמו המדעי היא "כלב עם כנפיים" בהתייחס לאנטומיה של הגולגולת.
לכלב המעופף גוף קטן, גוצי ומוצק, גולגולת רחבה וקצרה דמוית כלב קטן, וחרטום מחודד.
האוזניים קירחות ומעוגלות, וגודלן משתנה בין המינים.
העיניים גדולות במיוחד ומותאמות לראיית לילה.
האף גדול ורחב והנחיריים בולטים וצינוריים.
השפה העליונה שסועה עם תלם אנכי.
הזנב קצרצר וקרום התעופה האחורי מסתכם ברצועה קטנה לאורך פנים הרגליים.
הפרווה של הכלב המעופף קצרה וצפופה עם מרקם משי רך.
צבעה הכללי משתנה בהתאם למין ולאזור הגאוגרפי, ונע בין חום אפרורי לחום זית, בז', אוכרה, קינמון, זהוב, אדמדם, חום שוקולד כהה או אפרפר.
אצל רוב המינים, יש סביב הכתפיים והצוואר צווארון או גלימה בולטת בצבע כתום עז, צהוב או אדמוני; הגלימה בולטת ושומנית יותר אצל הזכרים.
הראש עשוי להיות כהה או חיוור משאר הגוף.
על העיניים, שולי הכנפיים והאוזניים יש לעיתים כתמים בהירים.
הכנפיים שחרחרות-סגלגלות, והזרועות והרגליים בצבע ורוד או בורדו.
אישוני העיניים בצבע אדום, כתום או אוכרה.
מיני הכלב המעופף מצויים ברחבי בדרום ודרום-מזרח אסיה בשפלות וחופים עד רכסים הרריים ברום 1,850 מטר מעל פני הים; טווח התפוצה של הסוג כולל את מזרח פקיסטן, הודו, סרי לנקה, בורמה, לאוס, וייטנאם, קמבודיה, תאילנד, דרום סין העממית, מלזיה, אינדונזיה, מזרח טימור והפיליפינים.
הסוג נוכח ברוב איי סונדה, כולל: סומטרה, בורניאו, ג'אווה, סולאווסי, באלי, טימור, סומבאווה, סומבה, פלורס, לומבוק וקומודו.
בית הגידול של הכלבים המעופפים מגוון למדי, וכולל יער גשם טרופי, יער עננים, יער מנגרובים, יער גדותיים, יער סובטרופי יבש, סוואנה טרופית, בתה חופית, ואפילו אדמות חקלאיות, מטעים ואזורי מגורים.
כיתר העטלפים, הכלבים המעופפים פעילים בשעות הלילה ומסתייעים בחושי הראיה והשמיעה המצוינים שלהם כדי למצוא את מזונם; את שעות היום הם מבלים במערות מוארות למחצה, עצים חלולים, תחת חופת יער צפופה או במבנים נטושים.
המינים בסוג עשויים לבנות לעצמם מחסה באמצעות נבירה בתוך אשכולות תמרים או חיתוך חלקי של כפות דקל.
הכלבים המעופפים חיים בבדידות או בקבוצות קטנות של 5–20 פרטים.
הארגון החברתי מתחלק לשלושה: קבוצות הרמון שמורכבות מזכר וכ-4 נקבות, קבוצות נקבות עד 20 פרטים וזכרים צעירים או מבוגרים החיים בגפם.
התזונה של הכלבים המעופפים מורכבת מפירות, צוף ואבקנים; בין הפירות המועדפים על הסוג ניתן למנות מנגו, גויאבה, ליצ'י, ספודילה, תאנה, בננה, אפרסק, אבוקדו, תמר, ועוד.
הכלבים המעופפים צורכים בדרך כלל את העיסה הרכה של הפרי ומוצצים את המיץ.
הרגלי האכילה שלהם הופכים אותם מחד למזיקים משמעותיים למטעים, ומאידך למפיצי זרעים ומאביקים חשובים בדרום-מזרח אסיה.
הרבייה מתרחשת לאורך השנה ללא עונה קבועה, ולרוב הנקבה ממליטה פעמיים בשנה.
ההיריון נמשך 4-3.5 חודשים ולאחריהם נולד גור יחיד - לרוב בתקופה של שפע בפירות.
הזכר והנקבה נושאים יחדיו בטיפול והנקת הצאצא, שכן גם לזכר יש בלוטות חלב זהות לנקבה.
תוחלת החיים של המינים בסוג עד 30 שנה.
הכלבים המעופפים ניצודים לעיתים קרובות לבשר או עבור שימוש בחלקי גופם ברפואה העממית באסיה.
חלק מהמינים בסוג משמשים כחיית מאגר עבור דלקת המוח היפנית ונגיף הקורונה מהסוג "Betacoronavirus".
כלב בן דוד (נולד ב-7 בפברואר 1960), הוא עיתונאי ומגיש טלוויזיה אמריקאי-ישראלי.
מגיש תוכנית האקטואליה The Rundown בערוץ i24NEWS.
שימש כעורך בכיר בג'רוזלם פוסט וכראש המטה הישראלי של סוכנות החדשות בלומברג.
כלב בן דוד נולד בפברואר 1960 בברוקלין וגדל בעיר צפון וודמיר במדינת ניו יורק.
בן דוד עלה לישראל בשנת 1985. שירת בחיל התותחנים.
בן-דוד עבד ככתב לענייני משטרה במחוז ירושלים וכן ככתב סרטים ואומנות בג'רוזלם פוסט משנת 1988 ועד 1990. בשנת 1991 החל לעבוד בג'רוזלם ריפורט, שם שימש עורך מדור האומנות עד לשנת 1996. בשנת 1997, בן דוד שב לג'רוזלם פוסט כעורך מגזינים וככותב טורי דעה.
בשנת 2005, בן דוד הצטרף ל־The Israel Project, ארגון פרו ישראלי ללא מטרות רווח הפועל מוושינגטון, על מנת להקים את מטה הארגון בירושלים, ושימש כמנהל הפרויקט בישראל עד שנת 2007.
בשנת 2008 הוא מונה לראש המטה הישראלי של סוכנות הידיעות "בלומברג".
בהמשך שימש ככתב המדיני עד 2016.
בשנת 2016, בן-דוד הצטרף לערוץ החדשות הבינלאומי i24NEWS כמגיש חדשות, והחל משנת 2017 מגיש את מהדורת הערב היומית, The Rundown.
בן דוד היה עורך ושותף בכתיבת ביוגרפיה על חייו של יצחק רבין, אשר פורסמה ב-1996 וזכתה בפרס ה־US National Jewish Book Award.
בשנת 2002 הוא זכה בפרס סימון רוקוור המוענק לעיתונאים יהודים, על מאמרו ב-Hadassah Magazine.
בן דוד לימד עיתונות בחוג לתקשורת באוניברסיטת רייכמן.
בן דוד מתגורר בירושלים, נשוי לאווה ולזוג שני ילדים.
גישוש הוא היכולת של כלב להבחין, לזהות ולעקוב אחר ריח מסוים.
כלבים בעלי חוש ריח טוב מהרגיל יכולים להבחין, לעקוב ולמצוא את מקורם של ריחות מסוימים.
ההבנה העמוקה של הכלבים במנגנון הפיזיולוגי המעורב במעקב הכלבי אחר הריחות, אפשרה לבני אדם להפיק תועלת ממנה במספר דרכים.
בעזרת ביות, והבנתו של חוש הריח של הכלבים על ידי בני האדם, הומצאו מספר שיטות המיועדות למעקב אחר ריחות.
כיום יכולות המעקב של הכלב מנוצלות בעיקר על ידי בני אדם, אם כי בעבר יכולת זו הייתה הישרדותית ונועדה ללכידת טרף.
תקשורת בין בעלי חיים מערבת החלפת מידע באמצעות אותות כימיים, בין שולח למקבל.
אות כימי כזה יכול להיות מופרש ללא נוכחות של כלב ומזוהה גם ללא מפריש הריח; כלומר, לכלבים יש את היכולת לזהות אותות ללא נוכחות של כלב אחר.
אף על פי שכלבים מסוגלים לעקוב אחר אותות ויזואליים ואותות ריח, חוש הריח של הכלבים הוא היעיל ביותר.
חוש הריח של כלבים טוב בהרבה מחוש ריח אנושי, הודות לאנטומיה שלהם ולכך שחלק גדול מהמוח שלהם מיועד לזיהוי ריחות.
מאפיינים פיזיים ונוירולוגיים עוזרים לכלב לזהות ולהבדיל בין ריחות חלשים ביותר.
רמת הדיוק של זיהוי זה מוערכת בעזרת "קבוצת ריחות" - שילוב של מספר ריחות, שתוצאתו היא ריח אופייני ליצור חי או לחפץ כלשהו.
חוש הריח של כלב חזק מספיק בשביל לזהות אדם באמצעות הריח שלו, ואפילו לשייך ריחות לחלקי גוף של אנשים.
זיהוי הריחות יעיל יותר כאשר הריח הופרש זה עתה, ונהפך לקשה יותר כאשר הריח מתחיל להתפוגג.
תהליך הגישוש מתבצע בשלושה שלבים:
שלב החיפוש: זהו השלב שבו הכלב מנסה למצוא מסלול המוביל לריח.
הכלבים מרחרחים מהר מאוד, במהירות של 10 עד 20 פעמים בשנייה.
שלב ההכרעה: אפשר לראות שהכלב מנסה לזהות את המסלול כאשר הכלב מהסס, ואז הוא הולך בצעדים קטנים יותר, ותדירות הרחרוחים שלו מתארכת, פעם ב-3 עד 5 שניות.
שלב המעקב: דומה לשלב החיפוש.
ההליכה ותדירות הרחרוח הופכים למהירים יותר.
אף על פי שכלבים משתמשים בשיטות פיזיולוגיות כדי לזהות מסלול ריח, הם משתמשים בשיטות המתאימות לסביבה שבה הוא נמצא.
האדם הנעקב על ידי הכלב מזוהה באמצעות ריחו או באמצעות הפרעה באוויר.
הדרך שבה כלבים עוקבים אחר אדם היא משתנה, במיוחד אם הריח של אותו אדם הופרש על הקרקע או לא.
ריח המופרש באוויר הוא ריח המופרש מאדם לתוך האוויר, כתוצאה מהפרשת חומרים (לדוגמה זיעה).
הבקטריות הנמצאות על החומר המופרש מאפשרות לכלבים מעקב.
ריח המופרש על הקרקע הוא הריח המופרש מחרקים, בוץ או אבק, המגיעים לקרקע (לדוגמה באמצעות טביעות רגליים).
החומר המופרש לקרקע יכול להרוג צומח בסביבה, מה שמשפיע על הריח, ומאפשר לכלבים לזהות את המסלול.
בזמן שריח המופרש באוויר חזק יותר, ריח המופרש על הקרקע ניתן לזיהוי במשך יותר זמן, ומתפוגג לאט יותר.
שילוב של שני הריחות הנ"ל יוצר ריח מסוג חדש, שאותו גם ניתן לזהות באמצעות שילוב של ריחות אנושיים וסביבתיים.
גורמים המשפיעים על יכולת המעקב
ישנם גורמים רבים המשפיעים על המעקב, ביניהם גילו, מגדרו ואף אישיותו של הכלב.
כלבים זכרים נוטים להיות מדויקים יותר מנקבות, ככל הנראה עקב התפתחות אבולוציונית, המסייעת להם לזהות ולסמן טריטוריות.
חוש הריח של הכלבים נשחק ככל שהם מתבגרים, לכן כלבים צעירים יעילים יותר ממבוגרים.
ישנה גם חשיבות לשיטת העבודה של הבעלים והכלב.
האדם משתמש בכלבי גישוש למטרות רבות, ביניהן:
כלבי מעקב ידועים ביכולתם לזהות ולעקוב אחר הפרעות בסביבה, ולזהות ריחות ישנים.
כלבי מרדף יעילים יותר בחיפוש אחר אנשים, ביניהם פושעים, ונמצאים בשימוש רב על ידי המשטרה.
כלבי אבטחה מיומנים לזהות ריחות שמופרשים לאוויר ולהתעלם מריחות בקרקע, ולזהות ריחות מסוימים ולמצוא את מיקומם.
ישנם שני סוגים של כלבי אבטחה:
כלבי איתור: מיומנים לגלות ריחות ביולוגיים ולא-ביולוגיים, ומיומנים להתעלם מריחות אחרים ולהתמקד בריחות ספציפיים.
כלבי זיהוי: מטרת כלבי הזיהוי היא למצוא ולעקוב אחר ריחו של אדם מסוים.
אימון גישוש נועד לעודד את הכלב להשתמש בחוש היעיל ביותר שלו - חוש הריח, וללמד אותו לעקוב אחר ריחות.
אימון הגישוש מורכב בתחילתו מחיפושים קצרים ופשוטים, שמורכבותם עולה בהדרגה עם התקדמות האימונים.
בדרך כלל, הריחות מפוזרים לאורך מסלול מסודר, שמסומן כבר באותו יום של אימון הגישוש.
המסלול נבחר כך שהמאמן יכול למצוא את הכלב בקלות.
כֶּלֶב יָם נְזִירִי מָצוּי (ידוע גם בשם כֶּלֶב יָם נְזִירִי יָם־תִּיכוֹנִי; שם מדעי: Monachus monachus) הוא מין בסוג היחידי "Monachus" שבעבר סווג בסוג כלב ים נזירי.
זהו אחד היונקים הנדירים ביותר בעולם.
מדובר במין כלב הים עם האוכלוסייה הקטנה ביותר מבין כל כלבי הים בעולם.
הוא נמצא בסכנת הכחדה, ואוכלוסייתו כוללת רק כמה מאות פרטים בוגרים.
כלב ים נזירי ים-תיכוני הוא כלב הים היחיד שהסתגל לחיים בימים טרופיים וסובטרופיים.
הוא פעיל ביום ובלילה וצד בשעות הגאות.
חוש השמיעה שלו אינו מפותח, אולם חושי הראייה, ריח ומישוש מפותחים למדי.
במים עכורים, נעזרים כלבי הים הנזיריים בשפמם לצורך התמצאות.
כלב ים זה נמצא בחלקים של הים התיכון, במזרח האוקיינוס האטלנטי, ובאזורים אחרים בחוג הסרטן.
במהלך המאה העשרים נכחד מרוב מדינות הים התיכון.
נקבת כלב הים נמנעת מלהמליט או מלטפל בגוריה בקרבת בני אדם, לכן התגברות הבנייה והתיירות בחופי הים התיכון פוגעת בהתרבותו.
דייג יתר בים התיכון הוא גורם משמעותי נוסף המשפיע באופן שלילי על אוכלוסיית כלבי הים.
שרדו שלוש אוכלוסיות עיקריות: אחת בים האגאי באיי יוון וטורקיה, השנייה בארכיפלג הפורטוגלי מדיירה, והשלישית באוקיינוס האטלנטי בגבול מרוקו-מאוריטניה.
הקבוצות נבדלות זו מזו ולא תועד קשר ביניהן.
מספר אזורים מבודדים יחסית עם תנאים טובים להמלטות וגידול (עם נקרות באזור החוף) הוכרזו כשמורות טבע סגורות לטובת כלבי הים הנזיריים.
ביוון, כלבת הים ארגירו הפכה לאטרקציה, כשהייתה מגיחה לחופיו המתוירים של האי סאמוס, ונשכבת על מיטות החוף כאחת התיירות.
הרשויות ביוון דאגו להפריד בינה לבין האוכלוסייה, כדי למנוע נזק הדדי.
דווח כי ארגירו פגעה בשתי תיירות בעת שחייתן, ייתכן שתוך כדי משחק.
ב-2017 היא נהרגה בירי ודקירה בידי אלמונים.
בישראל נצפו פרטים בודדים בצפון החוף של הים התיכון, שכנראה הגיעו מחופי לבנון.
בשנת 1934 ניצודו אם וגור בחוף דור-הבונים.
החוקר ישראל אהרוני מספר שנתפסו אם ושלושה גורים בחוף הכרמל, ומאז נכחדו מנוף הארץ.
בסוף 2009 התקבלו במחמל"י שני דיווחי על כלבי ים שנראו מול החוף.
בשנת 2010 צולמה נקבה בשם "מאיה" ליד המרינה בהרצליה.
זמן קצר לאחר מכן, נצפה כלב ים נזירי זכר באזור ראש הנקרה וב-2012 נצפה על ידי דייגים בחוף הבונים.
ביוני 2014 נצפה שוב כלב ים נזירי ליד ראש הנקרה ושוב באפריל 2015. ב-4 בנובמבר 2018 נצפה כלב ים נזירי סמוך לחוף בת גלים שבחיפה.
במאי 2023 עלתה כלבת ים שכונתה "יוליה" לנוח בחוף ביפו.
ככל הנראה הגיעה לאחר מסע ארוך מטורקיה.
למעט גיחות קצרות לים, היא נותרה לנוח על החוף במשך כמה ימים, כדי להשיר את פרוותה.
מדובר בתיעוד הראשון של כלב ים שעלה ליבשה בחוף ישראלי, ומשך סקרנים וחובבי טבע.
בשל כך מיקמה רשות הטבע והגנים גדרות סביבה והציבה שמירה בנקודה, כדי למנוע הפרעה.
ב-31 במאי 2023, עלתה לחוף עזה אך הוברחה במהרה חזרה למים.
כלבת הים "יוליה" נעה מחוף לחוף בישראל במשך חודשיים.
נקבות כלב הים הנזירי הים-תיכוני ממליטות אחת לשנתיים בממוצע.
בלידה, אורכו של כלב ים נזירי הוא בסביבות 80 ס"מ.
לרוב הגורים נולדים במערות, מאורות ונקרות, רחוק מעין האדם.
זאת בשל העובדה שהנקבות נמנעות מהמלטה או מטיפול בגורים באזור עם נוכחות של בני אדם.
בדרך כלל הגורים נולדים בעיקר בסתיו.
בגיל שבועיים הם מסוגלים לשחות ולצלול.
בגיל 18 שבועות הם נגמלים מיניקה.
הם מגיעים לבגרות מינית בסביבות גיל ארבע.
משקלו הממוצע של זכר הוא 320 ק"ג ומשקל הנקבה 300 ק"ג.
צבע פרוותם הוא חום או אפור כהה, ובטנם לבנה.
תוחלת חייהם הממוצעת נעה בין 20 ל-25 שנים.
הפרווה שומרת על כלב הים מחוץ לים, אם כי את רוב שעות היממה הוא מבלה במים.
בניגוד לרוב היונקים, כלבי ים משירים את פרוותם בבת אחת.
תהליך ההשרה בכלב ים נזירי ים-תיכוני נמשך כשבועיים.
בשלב הראשון הפרווה הופכת לחומה, ובשלב השני היא נושרת.
תחילה מהראש והסנפירים ואחר כך מהגב והבטן.
במהלך ההשרה כתמי הפרווה והעור המת מתקלפים, ואז צומחת פרווה חדשה.
התהליך דורש אנרגיה מרובה, ולכן במהלכו נוהגים כלבי הים לרבוץ על החוף, לרוב במערות, כדי לחסוך באנרגיה.
כלבי ים הם פעילי יום וניזונים מדגים (סרדינים, דגי סולית ומולית), מרכיכות, תמנונים ודיונונים, עד ל-3 ק"ג ביום.
הם מעדיפים לצוד את טרפם באזורי ים פתוחים, המאפשרים להם לנצל את מהירותם באופן יעיל יותר.
הם מקבלים מים מתוקים מהדגים שהם אוכלים, משריפת רקמות שומן () או מ"שתייה" של מי ים.
הכליות שלהם מותאמות להפרדת המלח ולסילוקו דרך מערכת השתן.
בעבר נחשב כלב הים הנזירי המזרח תיכוני לאחד מ-12 היונקים הנדירים בעולם.
בעקבות זאת הוגדר כב"סכנת הכחדה חמורה" .
עם זאת, החל משנת 2015 הצטברו נתונים המצביעים על עלייה קלה בתת-האוכלוסיות של כלבי הים הנזיריים בים התיכון.
נתונים אלו הביאו לעדכון סטטוס השימור ל"סכנת הכחדה" .
כלב הים הנזירי הים תיכוני מוגן משפטית בכל תפוצתו באמצעות חוקים לאומיים, אמנות אזוריות ובינלאומיות ובתקנות האיחוד האירופי.
בטורקיה מבוצעות פעולות דומות בחמישה אתרים בחופי במדינה.
בכל טווח המינים ננקטו פעולות נרחבות על מנת לעורר זהירות בקרב האוכלוסיות המקומיות.
למשל, הגנה על מערות הרבייה, הגבלת הצייד והדייג, עצירת שיטות דייג מזיקות, פיתוח תוכניות ניטור ופרוטוקולי התערבות, וכן הגברת כושר השיקום של פרטים חולים ופצועים, בדגש על גורים.
נחתמו הסכמים, אמנות והסכמים רבים (ברמה אזורית, לאומית ובינלאומית) כדי להגן על כלבי ים נזירים, וסדנאות וכנסים הפגישו מדענים כדי לדון בנושאים ובעיות של שימור כלבי הים הנזיריים.
יתר על כן, גופים ופורומים בינלאומיים העלו יוזמות והצעות על מנת לשפר את האיומים הקיימים, ולהפחית לחצים מצד מגזרים רלוונטיים.
במסגרת ה"אמנה בדבר שימורם של מינים נודדים של חיות בר" בוצעה רשימת פעולות, כגון הקמת מנגנונים לתיאום ומימון השימור, ניטור וחקר האוכלוסייה, הגנה על בתי גידול וחינוך סביבתי.
כלב נחייה הוא כלב שפועל כחיית שירות שעבר הכשרה מיוחדת ונועד לסייע ולענות לצרכיו של אדם עם עיוורון או לקות ראייה.
כלבי נחייה נבחרים, על פי רוב, מגזעי כלבים חזקים ושקטים כמו לברדור רטריבר, גולדן רטריבר, פודל, בורדר קולי, לברדודל ורועה גרמני או מבן כלאיים בין הסוגים.
בישראל נעשה שימוש בעיקר בגולדן רטריבר ובלברדור רטריבר.
אחד האזכורים הראשונים בהיסטוריה לשימוש בכלב המסייע לכבד ראייה, מופיע בספרו של רבי יצחק עראמה "עקדת יצחק" (שער תשעים) מהחצי השני של המאה ה-15, בו הוא כותב: "הראית שהזקן כשחלשה ראיתו הלא יבקש לו המראות הזכוכיות [משקפיים], ובאין עיניים יקשור כלב בידו ומקלו יגיד לו".
אימון כלבי נחייה בצורה מסודרת החל במהלך מלחמת העולם הראשונה בגרמניה, בארצות הברית נפתח בית הספר הראשון לכלבי נחייה ב-1929 בניו ג'רזי, ושנתיים לאחר מכן נפתח מרכז דומה בבריטניה.
האנקדוטה מספרת על רופא בגרמניה שלאחר מלחמת העולם הראשונה, אשר טייל עם חייל פצוע שהתעוור בגן בית החולים.
לפתע הרופא נקרא בדחיפות פנימה והוא השאיר את החייל ישוב על ספסל יחד עם כלבו של הרופא.
לאחר זמן מה החל לרדת גשם והרופא נזכר בחייל היושב בגן.
כאשר הגיע הרופא לגן נוכח לראות שכלבו הוביל את החייל פנימה.
הרעיון שהבזיק בראשו של הרופא הביא להקמת בתי ספר לאילוף כלבי נחייה, במסגרת הצבא הגרמני בתחילה ואחר כך כגוף אזרחי.
את בית הספר הראשון בארץ לכלבי נחייה הקימה ד"ר רודולפינה מנצל בקריית חיים בשנת 1953. המקום היה פעיל עד לתחילת שנות השבעים אך נסגר עקב הפסקת העברת תקציבים ממשרד הסעד וחוסר יכולתה של ד"ר מנצל להחזיק את המקום ללא תקצוב הולם.
אולם כבר בספטמבר 1949, הוצמדו כלבי נחייה לחיילים נכי מלחמה.
הכלבים סומנו בקולר לבן שעליו סמל מגן דוד אדום.
במקביל להקמת בית הספר בקריית חיים קמה עמותת "העיוורים הנעזרים בכלבי נחייה" שהפכה לגוף המייצג את הצרכים של חבריו ומאגד אותם יחד.
לאחר סגירת בית הספר בקריית חיים החלו עיוורים לנסוע לבתי ספר בחו"ל.
בשל הצורך לנסוע לחו"ל (לרוב לארצות הברית) נמנעה מאנשים רבים האפשרות לקבל כלב נחייה, על רקע העדר תקציב, העדר שפה, בריאות לא תקינה.
מצב זה תוקן בתחילת שנות התשעים עם הקמת בתי הספר בארץ.
מרבית בתי הספר לכלבי נחייה מפתחים גרעין רבייה, שנועד להספקה סדירה של כלבים באיכות מתאימה מבחינת בריאות ותכונות האופי הנדרשות.
בגיל שישה שבועות עד חודשיים נמסר הגור למשפחה אומנת (בישראל המשפחות פועלות בהתנדבות מלבד מימון צורכי הכלב), המקבלת הדרכה מהארגון האחראי על הכשרת הכלב; הוא גדל שם כשנה.
במהלך תקופה זו הוא נחשף לחיי היום-יום של משפחה ולגירויים סביבתיים עימם יתמודד בהמשך, כגון נסיעה בתחבורה ציבורית ושהייה במקומות הומים, סביבה מרובת ריחות מגוונים (לדוגמה שווקים), עלייה וירידה במדרגות נעות, כניסה דרך דלתות אוטומטיות, ועוד.
הוא לומד מספר מיומנויות והרגלים שנדרשים להמשך, למשל לשלוט על צרכיו ולעשותם בעודו מחובר לרצועה לפי הוראת האדם המלווה אותו; להתנהג באופן רגוע ושקט (גם ללא נוכחות בעליו וגם בזמן שבעליו עסוק בישיבות, הרצאות, המתנה בתור ועוד); ללכת בקו ישר ובמרכז המדרכה, משמאל לאדם המוליך אותו.
בסוף שנת האומנה חוזר הגור לארגון האחראי על הכשרתו.
שם הוא עובר הערכה פיזית והתנהגותית מקיפה, כדי לבדוק תחומים כגון רצונו לרָצות את בעליו, הביטחון העצמי שלו, התנהגותו בסביבות השונות, דומיננטיות או כניעות מול המאלף, והתנהגותו החברתית.
בסוף ההערכה נקבע האם הגור מתאים לתוכנית האימון.
גורים שלא עוברים את ההערכה המקצועית מועברים לאנשים עם צרכים מיוחדים הנעזרים בכלבים, וחלקם מוחזרים למשפחות האומנה.
בשלב השני עובר הכלב אילוף שנמשך בין חמישה לשבעה חודשים, במטרה ללמד אותו נחיית עיוורים ולקויי ראייה במצבים שונים.
הוא לומד ללכת בקו ישר, לעצור בשפת המדרכה, לעקוף מכשולים, לחצות כביש בבטחה, ולא לעבור מתחת לעצמים שגבוהים ממנו אך עלולים לפגוע באדם העיוור.
לאחר שלב האילוף, מועבר הכלב לאדם עיוור, ושניהם עוברים הכשרה משותפת של מספר שבועות בתנאי פנימייה, בה האדם לומד להכיר את הכלב ולטפל בו.
בסיום ההכשרה במרכז, האדם חוזר עם כלבו לסביבת מגוריו, וממשיך הכשרה ביתית למשך שבוע.
הכלב נושא בתפקידו בממוצע 7–8 שנים, ובפרישתו מתפקידו הוא מועבר למשפחה מאמצת כחיית מחמד, ובעליו יכול לקבל כלב נחייה אחר.
מתוך כ-26,000 עיוורים ולקויי ראייה החיים בישראל, רק כ-200 נעזרים בכלב נחייה.
עלות הכשרת הכלבים ממומנת על ידי "המרכז הישראלי לכלבי נחייה" או עמותת "עיניים מנחות לעיוור", לרוב מכספי תרומות וכן תמיכה ממשלתית.
החל מהצמדת הכלב לאדם, ממומנת מחייתו על ידי קצבה שמקבל האדם העיוור מהמשרד הרווחה והביטחון החברתי.
החוק בישראל מאפשר לנעזר בכלב נחייה גישה חופשית למקומות ציבוריים.
החוק אוסר על אפליית אדם הנעזר בכלב נחייה בכל צורה שהיא.
אדם הנעזר בכלב נחייה בתחבורה ציבורית פטור מתשלום בעבורו והכלב אינו מחויב במחסום לפה (להבדיל מכלבים אחרים).
החל מיולי 2016, אושר סופית "חוק איסור הפליית עיוורים, גם על אומנים לכלבי נחייה" המחייב ארגונים ומקומות ציבוריים כגון: מרכזי קניות, מרכולים, מקומות בילוי ובתחבורה ציבורית לאפשר גישה לכלבי נחייה באימון ובעליהם.
בעקבות חוסר מודעות הציבור הרחב לחוק זה - מונעים ממשפחות האומנה כניסה לאתרים ציבורים שונים והן נדרשות לא פעם להסביר לגופים שונים, פרטיים וציבוריים כאחד, על החוק וחשיבות של חינוך הכלבים והקניית המשמעת הבסיסית טרם הגעתם לקורס עצמו.
החוק במדינת ישראל מאפשר לכל אדם עיוור או לקוי ראייה הנעזר בכלב נחייה להיכנס לכל מקום ציבורי שהוגדר בתקנות, ללא החובה להציג תעודה כלשהי.
כלבי שירות לאנשים עם לקויות שונות
המושג כלב נחייה מתייחס אך ורק לכלב המשרת אדם עיוור או לקוי ראייה לצורך ניידותו.
כלבים המשמשים אנשים עם מגבלות אחרות מכונים כלבי שירות.
כלב שירות יכול לסייע לאדם עם לקות תנועה קשה להשיג חפצים שונים.
אדם לקויי תנועה קשה עם רגליים משותקות ותנועת גב וידיים מוגבלת עשוי להסתובב עם כלב שירות הקשור אל כיסא הגלגלים הממונע שלו ועוזר לו להרים חפצים שאין ביכולותו להשיג.
אנשים עם אפילפסיה קשה עשויים להיעזר בכלבים ששומרים עליהם בזמן התקף כדי שלא יזיקו לעצמם כשהם לא בשליטה.
אדם בהתקף אפילפטי עלול ליפול מהמדרגות או לקבל כווייה מחפץ חם.
כלבים אלה מאומנים גם להגיש לאדם תרופות שמונעות התקפי אפילפסיה כאשר אלו מזהים סימנים ראשונים של התקף אפילפסיה, שאף נסתרים מאנשים, או כאשר האדם כבר בהתקף.
כלב שירות ללוקים בתסמונות הקשת האוטיסטית הוא כלב ייחודי, שניתן אף לאפיינו כחיה המשמשת לטיפול בעזרת בעלי חיים.
כלב כזה יכול לעזור לאדם עם אוטיזם, שאינו עומד ברשות עצמו, שלא לאבד את האנשים שהוא תלוי בהם.
ישנם אנשים עם אוטיזם, שמתקשים להישאר בטווח ראייתם של בני לוויתם ומתקשים לענות, כשמי שמחפש אותם קורא להם.
הכלב מסמן להם מתי הם מתרחקים מבני לוויתם ונובח כשקוראים להם.
בכך הוא גם מסייע להם שלא להיתפס בעיני החברה כתמהונים, מסייע להם לתרגל שימוש בשפה למטרות תקשורת ולחוש פחות בדידות חברתית.
הבדל נוסף בין כלבי שירות לאוטיסטים לבין כלבי שירות אחרים הוא העובדה שהם גדלים בביתו של האדם עם האוטיזם מינקותם ולא מבלים את השנים הראשונות של חייהם אצל משפחה אומנת.
הסיבה לזה היא, שבגלל קשיי התקשורת של אנשים עם אוטיזם, יש הבדל משמעותי ביכולת להבין אותם בין מי שמכיר אותם היטב למי שמכיר אותם פחות - כלב שבילה שנה או שנתיים אצל משפחה אומנת עשוי להבין אותם פחות טוב מכלב שגדל אצלם מינקותו.
לכן כלבים אלה מאומנים בחברת האנשים שהם עתידים לשרת, לעיתים בידי בני משפחתם.
מרכזי הכשרת כלבי נחייה בישראל
מרכז ישראלי לכלבי נחיה לעיוורים - עמותה ללא מטרות רווח, שנוסדה ב-1991 על ידי נח בראון.
המרכז שוכן מ-1994 בבית עובד.
עד להקמתו נאלצו העיוורים לקבל כלבי נחייה מחו"ל.
המרכז מכשיר כיום כלבי נחייה ובנוסף נותן מענה טיפולי והדרכה גם לאחר קבלת הכלב.
המתקנים במרכז כוללים כלבייה, תאי המלטה, חצר הרצה, מרפאה וטרינרית, מסלול מכשולים וכן בניין "ליידי קיי" בו מתקיימות הדרכות ופעילויות לעיוורים לקידום שיקומם.
המרכז מפעיל גם קבוצות תמיכה, קייטנות וסמינרים לנוער עיוור, מפגשי הורים לילדים עיוורים ועוד.
עיניים מנחות לעיוור בישראל - עמותה ללא מטרות רווח, שנוסדה ב-1989 ושוכנת סמוך לצבעון בגליל.
המרכז מכשיר כלבי נחייה, בודק את ההתאמה בין הכלבים לעיוורים שמקבלים אותם, מבצע הדרכות לעיוורים בתנאי פנימייה במתקני המרכז, ומלווה אותם לאחר קבלת הכלב.
כלב ההרים הפירנאי הוא גזע של תת המין כלב הבית.
כלב ההרים הפירנאי נמנה עם הגזעים העתיקים שהשתמרו עד ימינו.
מקורו בחבל הבסקים בהרי הפירנאים, שם שימש רועה צאן ושומר.
שרידים של פרטים מגזע זה שנמצאו משויכים לתקופת הברונזה (1000-1800 לפנה"ס).
מאז ימי הביניים מוצאים פסלים ותבליטים של כלבי הרים פירנאים.
בכתבים מ-1407, מתואר השימוש בפירנאים ככלבי משמר ב"טירת לורדס".
כלבים אלה היו מבוקשים מאוד על ידי אצילי צרפת בטירותיהם.
ב- 1675 הכתיר אותם לואי ה-14, ככלבי החצר של מלכי צרפת.
הם שמרו על הארמונות, הצטרפו לקרבות והעבירו ציוד והודעות דרך ההרים.
הגזע חודש במאמצים של דרטצן עיתונאי פריזאי ב-1907, הוא נסע בחברת הרוזן הנרי דה בילנדט להרי הפירנאים, ושם איתרו כלבים בעלי תכונות ומאפיינים גנטיים טהורים של הגזע.
והביאו אותם לבית גידול בפרברי פריז.
דרטצן נחשב כמי שהציל את הגזע הפירנאי מהכחדה, הטמעה ושכחה.
ב- 1923 נוסד בעיירה "טארבס" בפירנאים הצרפתים, מועדון כלבי ההרים הפירנאים הראשון, וב-1927, פורסם לראשונה התקן לגזע, שממנו נובעים התקנים המקובלים בעולם, בשינויים קלים, עד היום.
עקב גודלו הרב, והדמיון שלו לכבשה (בגלל צבעו הלבן) משמש כלב זה בעיקר לרעיית צאן, אך מתפקד גם כשומר.
גודלו העצום וכוחו עושה אותו לכלב הגנה ושמירה טוב.
המועדונים בצרפת, בספרד ובמקומות נוספים באירופה בוחנים את הפירנאים לא רק במראה ומבנה, אלא גם במבחני אופי והתנהגות.
הפירנאי מטבעו, הוא כלב הגנה ושמירה טוב.
מאות שנים של רעיית צאן ושמירה על העדרים מפני זאבים, דובים וטורפים אחרים, כשהוא נמצא בשטח לבדו ואחראי לשלום ה"להקה" שלו, בנו את אופיו המיוחד - חוש אחריות מפותח, אומץ לב, נאמנות ומסירות, שלווה וביטחון עצמי, יחד עם חשיבה עצמאית, יכולת לקבל החלטות לבד וסובלנות לבעלי חיים אחרים.
למרות היותו בעל אינסטינקט שמירה בריא, הפירנאי איננו אגרסיבי, והוא בעל אופי נוח ורגוע.
כלב הרים פירנאי, ישתמש רק במידת הכוח הנחוצה, ויגיב באיום רק כשיבחין בסימן ברור לכוונות רעות.
גם אז, ישתמש קודם בהרתעה, בעזרת מראה מאיים ונביחות אזהרה, ורק בעת צורך אמיתי יפעל להבריח את הפולש, אבל לא ימשיך לרדוף אחריו או לפגוע בו ללא צורך או פקודה מפורשת.
כלב נגד טנקים היה כלב שהיה נושא מטען חבלה, ועבר אימונים לרוץ תחת כלי רכב משוריינים של האויב.
כאשר הכלב היה מגיע למטרה, מטען החבלה היה מתפוצץ, וכך כלי הרכב של האויב היה עולה באש.
פטנט זה הומצא בזמן מלחמת העולם השנייה בברית המועצות.
הסובייטים אימנו כלבים אלו באמצעות הנחת מזון מתחת לטנקים.
הכלבים הופעלו על ידי הצבא הסובייטי במהלך מלחמת העולם השנייה כנגד טנקים של חיל השריון הגרמני, אך היות שבאימונים נעשה שימוש בטנקים סובייטים, אשר בשונה מהטנקים הגרמניים פעלו על דיזל ולא על בנזין, הכלבים העדיפו לרוץ דווקא אל מתחת לטנקים הסובייטיים, אשר נדפו ריח דיזל ולא אל טנקי האויב.
למעשה, הכלבים אף לא גילו התלהבות לרוץ לכיוון טנקים פעילים כלל.
כך הפכו הכלבים הללו לקטלניים עבור שני הצדדים שבשדה הקרב.
הצבא הגרמני למד את השימוש בכלבים נגד טנקים (Hundeminen) ובחזית המזרחית כלבים נורו מיד, בטענה שהם נגועים בכלבת.
כתוצאה מכך התמעטו הכלבים, מה ששיבש את השימוש בכלבים כנשק מפתיע.
השימוש בכלבים נגד טנקים הופסק סופית בשנת 1942, לאחר שהכלבים אילצו דיוויזיית טנקים סובייטית שלמות לסגת.
לפי הנתונים הסובייטים, הושמדו במהלך המלחמה כ-300 טנקי אויב באמצעות כלבים נגד טנקים.
לפי אותם נתונים, בקרב קורסק לבדו הושמדו בדרך זו 12 טנקים גרמניים.
כלב ים נזירי הוואי (שם מדעי: Neomonachus schauinslandi) הוא מין בסוג כלב ים נזירי והמין היחידי שנותר בסוג, לאחר היכחדות המין כלב ים נזירי קריבי.
כלב ים נזירי זה מצוי בסכנת הכחדה ונפוץ באיי הוואי.
שמו ניתן לו בשל ראשו העגול המכוסה בשערות קצרות, המזכיר מראה נזיר מימי הביניים.
ייתכן ששמו משקף גם את העובדה שכלב הים הנזירי חי חיים בודדים יותר, בהשוואה לכלבי ים אחרים שמתאספים לעיתים במושבות גדולות.
מקורו של כלב הים הנזירי הוואי הוא מאבות קדמונים שהתקיימו לפני זמן רב והם הקדמונים שבמשפחת כלבי הים, אלו נפרדו מכלבי הים האחרים לפני כ-15 מיליון שנה.
לכלבי הים הנזיריים הוואי הבוגרים עור חום במקצת.
כלבי הים הצעירים הם כסופים עם בטן, בית חזה וצוואר לבנים.
הגורים שחורים וצמריים עם שיער קצר ורך.
עיקר פעילותם היא בלילה, אז הם צוללים בחיפושם אחר מזון, ואילו במהלך שעות היום החמות הם נחים.
הם מסוגלים לצלול לעומקים של 500 מטרים ואף יותר.
רוב ההמלטות מתרחשות בין מרץ ליוני לאחר היריון האורך עד 11 חודש, כשבדרך כלל נולד גור אחד בכל המלטה.
הנקבות ממליטות ומניקות את גוריהן על החוף.
הגורים נגמלים מיניקה בגיל שישה שבועות.
במהלך זמן ההנקה ממעטת האם לאכול ומפחיתה עד 90 ק"ג ממשקלה.
הנקבות מגיעות לבגרות מינית בסביבות גיל חמש שנים.
תוחלת חייהם של כלבי הים הנזיריים נעה בין 25 ל-30 שנים.
כלבי הים הנזיריים הוואי נמצאים בסכנת הכחדה.
כלב הים הנזירי הוואי הוכר באופן רשמי כמין בסכנת הכחדה ב-23 בנובמבר 1976 ובימינו הוא מוגן על פי חוק.
במהלך השנים האחרונות חלה ירידת באוכלוסייתם של כלבי הים עקב ההתפשטות המהירה של פעילות האדם אף לאזורים המבודדים והמנותקים באיי הוואי הצפוניים.
בעבר נודעה לכלבי הים הנזיריים חשיבות כלכלית והם ניצודו בשל בשרם, שמן, או עורם.
בהוואי, הגורמים הבאים תרמו לירידה באוכלוסייתם: מוות מטריפה בידי כרישים, ירידה בשיעור הישרדותם של הגורים כתוצאה מהפרעות האדם, הרעלה, יחס זכרים גבוה ביחס לנקבות במהלך תקופת הרבייה והסתבכות ברשתות דיג.
כלב ים נזירי (שם מדעי: Neomonachus) הוא סוג במשפחת כלבי הים.
מין ביישן ורגיש, מסתתר במערות מבודדות ונמנע מאזורי התיישבות אדם.
אורכו של כלב ים נזירי הוא בסביבות 80 ס"מ עד 2.4 מטר ומשקלו עשוי להגיע עד ל-320 ק"ג.
צבעו של כלב הים חום אפור כהה ובטנם בהירה לבנה.
הגורים נולדים לרוב בסתיו, נכנסים למים בגיל שבועיים.
הם מגיעים לבגרות מינית בסביבות גיל 4 ואורך חייהם הוא כעשרים שנה.
הוא אחד היונקים הימיים בסכנת הכחדה בעולם, עם פחות מ-600 פרטים ששורדים כיום.
המין מתואר כ"סכנת הכחדה חמורה" על ידי איגוד השימור העולמי (IUCN) והוא רשום בנספח של האמנה בדבר סחר בינלאומי במינים בסכנת הכחדה (CITES).
היסטוריה וניצול : בני אדם צדו כלבי ים נזירים ים תיכוניים לצורך הצרכים הבסיסיים להישרדותם - פרווה, שמן, בשר, תרופות - אך בתחילת העת העתיקה לא הרגו אותם בכמות גדולה מספיק כדי לסכן את קיומם כמין.
עדויות מצביעות על כך שהמין התדלדל קשות במהלך התקופה הרומית.
השם חותם הים "נזיר" הוצע על ידי יוהאן הרמן בשנת 1779, כאשר חוקר הטבע פרסם את התיאור המדעי המודרני הראשון של המין על סמך תצפיות בשטרסבורג.
בית גידול: כלבי ים נזירים ים תיכוניים מחפשים בעיקר מפלט במערות בלתי נגישות, לעיתים קרובות לאורך חופים נידחים, תלויים בצוקים.
למערות כאלה עשויות להיות כניסות תת-מימיות, שאינן נראות מקו המים.
כלב ים נזירי בישראל: למרות שכלב הים הנזירי נחשב למין שלא קיים יותר בחופי ישראל, מאז 2010 התקבלו 100 דיווחים מאומתים על תצפית של כלב הים הנזירי בחופי הארץ.
הדיווחים מראים על מגמה של זליגת כלב הים הנזירי מאזורי המחיה שלו בטורקיה, יוון וקפריסין חזרה לאזור ישראל, וזאת ככל הנראה עקב התרבות הפרטים באזורי המחיה הרגילים שלהם.
דיווחים נוספים על תצפית כלב ים נזירי התקבלו גם מכל המרחב, מלבנון, סוריה, מצרים ותוניסיה.
המסקנות הראשונות הראו כי כיום אין בארץ מערות ימיות שמתאימות לשהות ארוכה של כלב הים.
במסגרת שיתוף פעולה אזורי עם טורקיה, יוון, קפריסין וספרד, הוחלט לייצר לכלבי הים מקומות מנוחה ורבייה חדשים במרחב, וזאת כדי שהם יישארו באזורים האלו.
כחלק מההחלטה, מערות שהיו בעבר בשימוש ושנהרסו עם השנים ישוקמו.
נתיב נוסף שהוחלט לפעול בו הוא של חפירת מערות מלאכותיות ובתי גידול מלאכותיים עבור המין הנדיר הזה.
שמורות הגנה: במקומות אחדים יש כיום שמורות להגנת כלב הים הנזירי.
אחת מהן נמצאת באי מליט שביוגוסלויה, העשיר במערות.
שמורה אחרת נמצאת בקפרי שבחוף האיטלקי.
תזונה: כלב הים הנזירי פעיל בעיקר בשעות האור, וטורף מדי יום דגים ורכיכות (כגון תמנונים ודיונונים) בכמות השווה לחמישה אחוזים לערך ממשקל גופו.
כלב ים נזירי קריבי (Neomonachus tropicalis) - נכחד, נצפה בפעם האחרונה בשנת 1952
עד שנת 2014 המין כלב ים נזירי מצוי (Monachus monachus) גם שויך לסוג, עד שהתגלה כי המינים כלב ים נזירי "הוואי" ו"הקריבי" בעלי מטען גנטי דומה, יותר מאשר זה "המצוי".
בהתאם לכך הוגדר סוג חדש בשם "Neomonachus".
הגילוי הקודם של סוג חדש במשפחת כלבי הים היה בשנת 1870 לערך.
כלב ים נזירי קריבי (שם מדעי: Neomonachus tropicalis) הוא מין נכחד בסוג כלב ים נזירי.
כלב הים הנזירי היה הנציג היחידי מעל-משפחת הטורפים הימיים שחי באזור הים הקאריבי ומפרץ מקסיקו.
מין זה נכחד מאזור המפרץ והים הקאריבי בשלהי שנות ה-50 של המאה ה-20. התיעוד האחרון של יונק ימי זה בארצות הברית היה בשנת 1932, בחופיה של מדינת טקסס.
התיעוד האחרון המהימן של מין זה הוא להקה קטנה שתועדה ב"סראלינה בנק", ג'מייקה, בשנת 1952.
צבע עורו היה חום ובטנו הייתה בצבע צהבהב דהויי.
זכרי כלב הים הנזירי הקריבי שקלו למעלה מ-200 ק"ג ואורכם נע בין 2-2.5 מטר.
הנקבות היו קטנות יותר ולפיכך ניתן היה להבדיל בין הזוויגים.
כלב ים נזירי קריבי נהג לבלות את רוב זמנו במים.
כששהה מחוץ למים, הוא שכן בקו החוף הסלעי או החולי לשם מחסה ולמטרות רבייה.
תזונת כלב ים נזירי קריבי התבססה על צלופחים, לובסטרים, סרטנים ושאר דגי השונית.
מלטזי הוא כלב קטן מגזע כלבי לוויה הידוע בפרוותו הלבנה החלקה והארוכה.
הגזע הופץ בימי קדם בשנת 300 לפני הספירה.
הסוחרים בני הממלכה הפינקית הביאו ככל הנראה לאיטליה את גזע ה"מליטה" הקדום (שמה הארכאי של מלטה) לפני יותר מאלפיים שנה.
להבדיל מכלבים אחרים לכלב המלטזי אין ריח כלבי והוא אינו משיר שיער ושיערו, בדומה לשיער האדם, מתארך כל הזמן.
המלטזי הוכר כגזע על ידי הפדרציה הבינלאומית לתקינת כלבים בשנת 1954 והתקן האחרון של הארגון לגזע זה נקבע ב-27 בנובמבר 1989. בארצות הברית הוכר הגזע על ידי מועדון הכלבנות האמריקאי עוד בשנת 1888.
בין מאפייניו הבולטים של המלטזי נמצא גולגולת עגלגלה.
אפו שחור, גופו דחוס ואורכו שווה לגובהו.
אוזניו שמוטות, שערו ארוך ועיניו כהות מאוד ומוקפות בעור שחרחר (המכונה "הילה").
אפו עשוי להבהיר ולהפוך לוורוד או חום בהיר כאשר הכלב אינו נחשף לשמש.
במקרים רבים האף יהפך כהה שוב לאחר חשיפה מוגברת לשמש.
פרוותו של המלטזי ארוכה ומשיית והוא חסר שכבת פרווה תחתונה.
אף שאוזניים בצבע קרם או צהוב בהיר מותרות אף הן, אלו אינן תכונות רצויות לגזע.
מותרים אף גוונים של צבע שנהב בפרוותו.
שרידים של כתום בהיר בפרווה הם פגם.
משקלו של מלטזי בוגר נע בין 2.3 עד 5.4 ק"ג, אף שהתקנים המקובלים לגזע מגבילים את טווח המשקל בין 1.8 ל-3.2 ק"ג.
אופיו של המלטזי מאפשר את החזקתו בחיק בעליו והוא אוהב תשומת לב.
אלה כלבים שובבים ועירניים, אף בגיל בוגר.
חלק מן הכלבים המלטזיים עשויים להיות תוקפניים ויש להשגיח על ילדים קטנים בקרבתם, אף שגידולם בחברת ילדים עשויה לסייע במיגור תכונה זו.
המלטזי פעיל מאוד בתחום הבית, הוא מעדיף לשהות במבנים סגורים.
לכן גם ניתן להחזיקו בדירות.
מלטזים אף עשויים לסבול מחרדת נטישה ובעת גידולו יש לשים לב לתכונתו זו.
כלבי המלטז הם כלבים מאוד שתלטנים, וכאשר מתקרבים לשטחם האישי הם נעשים תוקפניים.
כלבי המלטז מתחברים מאוד לבעליהם אך במקרה הצורך לא יהססו לתקוף גם אותם.
כלבים אלה רועשים מאוד ונובחים ללא הרף.
במחקר שנעשה באוסטרליה נמצא כי בעליהם של כלבים מלטזיים נוטים יותר לנטוש את כלביהם כיוון שכלבים אלה נובחים ללא הרף.
באוסטרליה הגזע המלטזי הוא הכלב הננטש ביותר.
אף בקוריאה הדרומית זהו גזע הכלבים הננטש ביותר.
לכלב המלטזי אין שכבת פרווה תחתונה ואינו משיר שיער.
בדומה לכלבי פודל ובישון פריזה, הכלב המלטזי נחשב להיפואלרגני ואנשים רבים שהם אלרגיים לכלבים עשויים שלא להיות אלרגיים לכלב המלטזי.
הטיפול העיקרי בכלב צריך להתמקד בניקוי דמעות סביב ארובת העין כדי למנוע תופעה של הכתמת הפרווה.
כתמים כהים סביב העיניים, המכונים "כתמי דמעות", הם בעיה ידועה בגזע זה המשתנה בחומרתה מכלב לכלב.
ניתן להסיר כתמי דמעות בהברשה עדינה במסרק מתכת, לאחר הרטבת האזור במים פושרים.
פעולה שעליה יש לחזור מדי ימים ספורים.
כתמים אלו יש להרבה סוגי כלבים אך אצל המלטזי זה בולט מכיוון שצבעו לבן.
פרוות הכלב חייבת ניקוי והברשה יומיומית כדי לשמור על צורתה האוורירית ומניעת קשרים וסיבוכים.
בעלי מלטזים רבים מספרים את הכלב בתספורת קצרה, 2-5 ס"מ, המשווה לכלב מראה של גור.
אחרים, המגדלים כלבים לתצוגות, מקפידים לעטוף את פרוותו של הכלב בבגד ולחשוף את פרוותו רק בעת התצוגה.
מלטזים רבים רגישים ל"עיטוש הפוך" הנשמע כנחירה, צפירה, או קולות מחנק, הנובעים מהתרגשות-יתר, מאלרגיות, או בשעת יקיצה.
אין זה מצב מסכן חיים, אולם יש לנסות ולהרגיע את הכלב בשעת תגובה זו.
הגזע הובא לראשונה לישראל בשנת 1979 על ידי יאיר צברי, הגורים הובאו מחוות הגידול בדרום אפריקה והפכו לפופולריים מאוד משנות ה-80 ועד היום.
כֶּלֶב כְּנַעֲנִי, המוכר גם בשמות "זאב כנעני", "רועה ארץ ישראלי" ו"רועה כנעני", הוא הכלב הגזעי היחיד שמוצאו בארץ ישראל.
הגזע הכנעני משתייך לתת-המשפחה כלבי שפיץ.
בעבר היה הגזע הכנעני נפוץ מאוד בכל אזור ארץ ישראל, מחצי-האי סיני ועד אזור הלבנט.
הוא מוכר עוד מימי התנ"ך ומופיע בציורי קיר באתרים ארכאולוגיים בני אלפי שנים.
בעת העתיקה חיו כלבים אלה ככלבי להקה פראיים.
מי שהביאה בעת החדשה להיכרות עם הגזע הייתה פרופ' רודולפינה מנצל – שעלתה לארץ ישראל מאוסטריה בשנת 1934 – והקימה ארגון של כלבי שירות לטובת ארגון "ההגנה".
פרופ' מנצל מצאה כי הכלבים שמוצאם באזור זה הם המתאימים ביותר לשמש ככלבי עבודה, בזכות יכולתם להסתגל לתנאי הסביבה הקשים ולתנאי אקלים קיצוניים, ומשום היותם קלים לאילוף ובעלי תכונות של נאמנות, קנאות לסביבתו ונכונות לעבודה.
במהלך השנים התרחש חיבור בינם לבין נוודי האזור והכלבים שימשו ככלבי עבודה וכן ככלבי שמירה, וגם כיום כלבים אלו נמצאים בשימוש נרחב בקרב חקלאים ובעלי חוות, לטובת שמירה על עדרי כבשים ומרעה.
כבן למשפחת כלבי השפיץ, הכנעני הוא כלב נאמן ביותר למשפחתו, אולם מעט מרוחק.
נטייתו לחפור בורות מעידה על חיי הבר, בהם נהג דרך קבע לחפור בורות כדי להטמין בהם מזון לעת חירום.
עקב אופיו הפראי, הכנעני ניחן באינטליגנציה וביכולת הישרדות גבוהה מאוד.
הכנעני הוא כלב טריטוריאלי ביותר ושומר בקנאות על סביבתו, לכן הוא כלב שמירה מעולה.
הוא כלב חשדן ולרוב לא ייתן לאף אדם לגעת בו למעט בעליו.
אם פולש לשטחו כלב זר, הוא עלול לתקוף במטרה להרוג.
בדומה לזאבים, הלהקות נשלטות על ידי זכר אחד ונקבה אחת ושאר חברי הלהקה מדורגים במדרג חברתי.
קיימות להקות של כלבים כנעניים פראיים שחיות בטבע.
בישראל ישנם כלבים פראיים בצפון בצבעי שחור ושחור לבן וככל שמדרימים הופכים הצבעים בהירים יותר ויותר.
הכנעני רואה במשפחה של בני האדם שאימצו אותו לחיקם כלהקה שלו - ולפיכך יכול לקרות מצב בו הוא יינכס לעצמו מנהיגות כלפי להקה זו של בני אדם ולשמור עליהם מכל משמר.
הכנעני אף ינהג בקופצניות תוקפנית ובנביחות אימתניות כנגד זרים גמורים (בפרט גברים זרים) - וכן עשוי להרתיע כך גם כלבים זרים.
על-מנת למנוע מצב זה יש לאלף את הכנעני מגיל צעיר.
הכנעני לא-ינשוך אדם לעולם, אלא אם יראה בכך כמצב קיצון על-מנת לבצע למען ההגנה על הטריטוריה שלו, על משפחתו, על זכויותיו ועל מעמדו בלהקה.
במקרים רבים, הוא נוטה לגונן באופן מוגזם על הילדים במשפחה.
הכנעני הוא כלב גדול עד בינוני.
שרירי, זריז, וחזק ביחס לגודלו.
כמו רוב כלבי השפיץ ואפם המחודד עליו הם קרויים, גם לו אוזניים זקופות וזנב הנישא גבוה ולעיתים גם מגולגל מעל הגב.
פרוותו עבה, חלקה וקשה והיא מגנה עליו מפגעי מזג האוויר.
צבע חום-מוזהב, לבן, שחור, מפוספס מנוקד או גוונים של חול כהסוואה בסביבות מדבריות.
ידועים שני טיפוסים של כלבים כנענים:
"טיפוס הקולי", בעל המבנה הריבועי.
"טיפוס הדינגו", שאינו-כלול עוד בתקן הגזע – גופו מאורך יותר, צווארו קצר יותר, אוזניו נפולות או מקופלות-למחצה, ראשו מאסיבי וכבד יותר.
גובהו הממוצע של הכנעני נע בין 50 ל-60 ס"מ, ומשקלו הממוצע בין 18 ל-25 ק"ג.
תוחלת החיים של הכנעני ארוכה יחסית – בין 16 ל-18 שנה, והוא אף יכול להגיע לגיל 20.
כלב חשאי היא סדרת אנימציה אמריקאית שנוצרה על ידי בוץ' הארטמן המשודרת באנגלית בערוץ ניקלודיאון האמריקאי ומדובבת לעברית בערוץ ניקלודיאון הישראלי.
פרק הבכורה של העונה הראשונה שודר בתאריך ה-2 באוקטובר 2011, מקביל יציאה של הסדרה פלאנט שין ופרק סיום העונה הראשונה שודר לראשונה בישראל בעולם.
פרק פתיחת העונה השנייה שודר בארצות הברית ב-10 בדצמבר 2011.
הסדרה נוצרה על ידי יוצר הסדרה "קסם של הורים".
ט.א.ף (טורבו אוכפי-חוק פרוותיים) הוא ארגון של סוכנות חשאית, הנלחם בארגון הרשע, א.ב.ד.ו.ן (ארגון בוזזים דורסים ונוקמים) בהנהגת ורמיניוס סנפטרפ, אשר הוא, ופושעים אחרים, רוצים להשתלט על כול העיר פטרופוליס.
בראש ט.א.ף, יושב פרעוש בשם המברט דאמברוסקי.
ממציא הטכנולוגיה של הארגון הוא פרופסור קזוויק.
הסוכנים החשאיים המוצלחים ביותר של הארגון הם דאגלס פאפי וקיטי קאטסוול.
סוכני ט.א.ף מוסמכים (הדמויות הטובות)
דאגלס "דאדלי" פאפי: כלב מעורב, עליו מבוססת על הסדרה.
לפני שגויס למפקדת ט.א.ף עשה את דברי הכלבים הרגילים כמו לחפור באדמה.
לפעמים הוא חולם שהוא הסוכן הטוב ביותר שהיה.
כל מה שמעניין את דאדלי בחיים הוא אוכל.
באחד מן הפרקים, הופנט על ידי סנפטרפ, מה שגרם לו לפוטר מארגון ט.א.ף.
אוהב לשתות מים מן השירותים וללעוס את הישבן.
קיטי קאטסוול: חתולה, אלופה בקראטה.
קיטי כותבת בלוג, ומעדכנת אותו אחרי כל משימה שלה.
בניגוד לדאדלי, שום דבר לא מסיח את דעתה מלהילחם נגד הפשע.
קיטי מגלה רשע בקלות, ויש לה אינסטינקטים טובים.
בזכותה דאדלי חזר לעבודה לאחר שפוטר.
בחלק מהפרקים היא מוצגת כמזכירה.
פרופ' קזוויק: קזוויק הוא חיה דמיונית מוזרה ושילוב של הרבה חיות שנוצרה לסדרה בשם קזוויק.
הגאון במפקדת טאף, יש לו פחד מבנות, הוא מרבה לגמגם כשהוא מדבר ולפעמים אף מתעוות והוא בונה קזוויק-נקבה.
כל הטכנולוגיה של מפקדת ט.א.ף נוצרה על ידו, אך לעיתים קרובות, המצאותיו מסוכנות ולעיתים אף מאיימות להשמיד את מפקדת ט.א.ף, סוכני טאף לא מעריכים אותו מספיק.
באחד מן הפרקים קזוויק נחטף על ידי סנפטרפ (כדי שיבנה את מפקדת א.ב.ד.ו.ן מחדש) .
אימו ואביו רוצים שהוא יהיה רופא.
קזוויק אומר לפעמים בטעות שהוא חייזר מיקום מקביל בשם "קזוויקיה", שהושמד כשהוא עבר אל העולם האמיתי, דבר אשר נכון אך אינו רוצה שיגלו זאת.
מנהל את מפקדת ט.א.ף, כיוון שהוא קטן, יש לו מצלמה שמחוברת אליו, שמקרינה אותו על מסך טלוויזיה.
בעבר היה סוכן השטח המהולל ביותר של מפקדת ט.א.ף, יש לו רגל ביונית, הוא שחקן פוקר, וחלומו הוא להיות בגודל אנושי.
החפץ שהוא הכי אוהב, זה כדור הכדורת שלו, אומרים באחד הפרקים שיש לו סיפורי אהבה אבל הוא מנסה להסתיר זאת.
חברי א.ב.ד.ו.ן ופושעים אחרים (הדמויות הרעות)
ורמיניוס סנפטרפ: עכברוש ביבים בורמזי, מנהיג את ארגון "א.ב.ד.ו.ן." סנפטרפ הוא הפושע המבוקש ביותר בט.א.ף, הוא שונא את לארי, חבר בארגונו, כי לארי כל הזמן מתפרץ לדבריו.
הוא בעל אקווריום כרישים, שלשם הוא זורק בכל פרק מחדש את לארי.
סנפטרפ מאוהב באימו של דאדלי, וקורא לה פגי פו, ובפרק אחד, הסכים לוותר על הרשע למענה.
סנפטרפ הוא שליט היקום בממד שדאדלי יצר בשעון נסיעה בזמן שקזוויק בנה, סנפטרפ אלרגי לגבינה ולכן בכל פעם שהוא אוכל גבינה הוא מתנפח.
אינו חבר בא.ב.ד.ו.ן אבל חבר ב"החברה הרעים".
לובש חליפה מיוחדת הגורמת לו לשנות צורה, ומשום כך, מכנים אותו "אמן התחפושות".
אף משקפיים לא עולים עליו כיוון שעיניו כל הזמן זזות ממקומן.
באחד הפרקים, הזיקית חימם את כל פטרופוליס והפך אותה למדבר, דמות הזיקית היא פלגיאט, ונגנבה מפרק 12 בסדרת הבת של "חוש-חש הבלש" "חוש חש והחושחשים".
בפרק "פנים אל מול פנים אל מול פנים" בסדרת הבת, החושחשים שחררו מתא הכלא את מפלצת הזיקית, שהתחזה לקולונל שפמצ'יק, מבלי שהם ידעו שזהו מתחזה.
ב"כלב חשאי", הזיקית הוא זיקית אמיתית ושונה בהרבה מהזיקית ב"חוש חש והחושחשים".
מוח ציפור: ציפור סולת חסרת מעוף.
מוח ציפור אינו חבר באבדון אבל חבר ב"החברה הרעים" .
מעשיות הפשע שלו לרוב לא מרושעים.
שותפתו לפשע היא ציפי אשר היא יכולה לעוף ומעודדת את מוח ציפור להאמין שהוא יכול לעוף.
יש לו "בריונים" עם שמות מוזרים או דברים אחרים שגורמים בלבול כל הזמן.
לארי נוהג להתפרץ לדבריו של סנפטרפ, מה שמעצבן את סנפטרפ ולכן בכל הפרקים, סנפטרפ זורק את לארי לאקווריום הכרישים שלו, באחד הפרקים לארי הקים ארגון רשע משלו בשם "חידלון".
אולי הוא הזה שנותן לסנפטרפ רעיונות.
כשלסנפטרפ יצאה שן בינה אולי נתן לו קומיקס גנוב, וכך החלה החברות ביניהם.
כשהיה קטן, פרנסיסקו אכל את האוגר של סנפטרפ.
העוזרת של מוח ציפור, מנסה לשכנע אותו שיוכל לעוף בעזרת רצון.
הכלב הרע: כלב פיט בול טרייר וחבר במפקדת האבדון.
האחראי על האקווריום של סנפטרפ.
לא מופיע בכל הפרקים בהם סנפטרפ ושאר חברי האבדון מופיעים.
הדוב השטני: דוב גריזלי וחבר במפקדת האבדון.
ממלכת הים שייכת לו, רוצה להשתלט גם על היבשה.
לשעבר סוכן ט.א.ף הטוב ביותר.
גונב ומוכר סוכנים לנבלים, מה שהופך אותו לנבל מרושע.
דוקטור כלבת ומאדאם קטסטרופה: כלב וחתולה.
נבלים אשר דומים באופן מפתיע לדאדלי וקיטי.
במספר פרקים, מנסה הפרה המשוגעת לברוח מבית הסוהר, ובפרק "אבא-סנאפ", הפרה המשוגעת גונבת מוצרים.
בעל סירחון הרסני, סוכני ט.א.ף הבריחו אותו מהעיר פטרופוליס והוא נשבע לנקום, עוזרו פרסיוול טיפש מאוד.
היה פעם מנחה בסדרת ילדים.
סנואופלייק וסלאש התמודדו בתחרות החלקה על הקרח וכדי לזכות בה, חטפו את המתמודדים הנוספים ובכך גרמו להם להפסיד.
ריטה פיתחה רצון משלה להשתלט על העולם, והפכה לנבלית.
בלופלו: בופלו שמשתמש בבלופים לעבוד על אנשים.
היה שותפו של המפקד בבאולינג.
קאטי קטסוול: אחותה התאומה של קיטי קאטסוול, מכנה אותה "אחותי התאומה והטובה", בזכותה התחממו היחסים בין דאדלי וקיטי אחרי שעצרו אותה וחיבקו אחד את השני.
קישלון: ילדים שרוצים להיות רעים וגרים בצריף במגרש המיני גולף.
הם תמיד לוקחים מהאבדות ומציאות דברים שיכולים להשמיד את העולם שסנפטרפ מאבד.
כשהם מפעילים אותם גם הם נמצאים בסכנה ואז ט.א.ף מנטרלים את הדברים ומכניסים אותם לכלא.
פגי פאפי: אימו החד-הורית של דאדלי, שלא מרשה לו לעבוד בעבודה מסוכנת בה הוא עלול להיפגע.
באחד מהפרקים יצאה לדייט עם סנפטרפ, מנהיג ארגון "א.ב.ד.ו.ן".
סנטה קלאוס: מחלק המתנות לסוכנים הבכירים כשהם מצילים את העולם.
וולף ספיצר: זאב אפור, כתב החדשות של פטרופוליס.
Love 14 בפברואר 20155-בנקמה בשחקיםSoar Loser586-אשקר או מתDead or a Lie 28 בפברואר 20156-במלכודת לתיירTourist Trap597-אמסע בין ממדיםPuff Puppy 4 באפריל 20157-בלחץ קטלניStressed to Kill608רוטב למחשבהT.U.F.F.
בגרסה העברית מבצע את שיר הפתיחה דן קיזלר.
הפתיח מספר את חיו של דאדלי לפני שגויס על ידי טאף, לאחר שגויס הוא לוחם פשע נגד הרעים.
כמו בקסם של הורים, יש בדיחה חוזרת של גיטרה בסופה של הפתיח והיא משתנה בין פרק.
בישראל השתמשו רק בגרסה שהגיטרה מתפוצצת שדאדלי מחזיק אותה.
"פטרופוליס": העיר בה מתרחשת העלילה.
"ט.א.ף" (טורבו אוכפי-חוק פרוותיים): ארגון הלוחם בפשע המנוהל על ידי הפרעוש המברט "המפקד" דאמברוסקי.
"החברה הרעים": שיתוף פעולה שמנוהל על ידי שלושת הפושעים סנפטרפ, הזיקית, ומוח ציפור לאחר פגישתם בפרק "קללתו של המלך הב".
"א.ב.ד.ו.ן (ארגון בוזזים דורסים ונוקמים) ": ארגון הרשע של סנאפטרפ, הרוצה להטיל אימה על העולם.
"טקס פרסי האבדון": טקס שניתן בו כל שנה פרס לנבל המרושע ביותר.
"לבה-לנד": לונה פארק, בו כל המתקנים עשויים מלבה.
"הצבי הטעים": המסעדה בה סוכני ט.א.ף אוכלים.
תמיד מקבלים שם את אותו פרס כשקונים אוכל: דמות של בעל המקום.
"בית הספר לרשע": בית הספר לרשע של סנפטרפ.
בבית ספר לומדים איך להיות רשעים.
"בית הכלא": המקום אליו פושעים נכלאים לאחר שט.א.ף עוצרת אותם, בפרקים אחדים גם ט.א.ף נשלחת בכוונה לכלא.
כלב משטרה הוא כלב שהוכשר במיוחד לצרכים משטרתיים כמו חילוץ, רחרוח אחר חומר נפץ, תפיסה של פושעים ואכיפת חוק כלשהו.
הכלבים מופעלים על ידי יחידות כלבנים שהוכשרו במיוחד לאמן ולהפעיל את הכלבים.
יחידות אלו מכונות באנגלית "K9" מאחר שצירוף זה נהגה כמו Canine שפירושו "כלביים".
הזנים הנפוצים ביותר של כלבי המשטרה הם רועה גרמני, רועה בלגי, כלב דם, רועה הולנדי ולברדור רטריבר.
גזעים מסוימים משמשים לאכיפת סדר חוק ציבורי על ידי איום על חשודים, רדיפה אחר חשודים וכדומה.
גם בצבאות יש יחידות כלבנים, ואלו מבצעים תפקידים דומים.
עם זאת כל כלב צריך אימון כדי שיהפוך לכלב משטרה פעיל ואינו נולד עם מודעות לביצוע יכולות אלה.
יש הסוברים, כי כלבים שימשו כבר בזורואסטריות לזיהוי זהותו של הנפטר במסגרת טקס ( "מבט כלב").
באירופה, לפחות מאז ימי הביניים, שלטונות השתמשו בכלבים במסגרת חיפוש אחרי אנשים שהסתתרו מהעונשים שהטילו עליהם אותם השלטונות.