tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
האוונג'רס מתאחדים (החליפה את האוונג'רס: סדרת האנימציה) (7 ביולי 2013 - הווה)
האלק וצוות הריסוק (11 באוגוסט 2013 - הווה)
שומרי הגלקסיה (5 בספטמבר 2015 - הווה)
השוואה בין הסדרות שמשודרות כיום בארצות הברית ובריטניה
דיספוֹריה (Dysphoria; מיוונית: δύσφορος, מורכב מ-δυσ, קשה ו-φέρειν, לשאת) היא מצב רוח של חוסר שביעות רצון או אי-נוחות עמוקה.
בהקשר פסיכיאטרי, לדיספוריה עלולים להתלוות דיכאון, חרדה וסערה נפשית.
למונח זה משמעות גם בתחושת אי-נוחות עם הגוף, במיוחד במקרים של דיספוריה מגדרית.
תגובות שכיחות לדיספוריה הן מצוקה רגשית ואדישות.
מצבים רבי-עוצמה של מצוקה ושל אי-נוחות מגבירים את הסיכוי להתאבדות, כמו גם תחושת אי-הנוחות של אדם עם עצמו.
הקלה בדיספוריה היא אפוא בעדיפות גבוהה בטיפול הפסיכיאטרי.
ניתן לטפל בגורמים הבסיסיים כגון דיכאון והפרעה דו-קוטבית, או בתסמינים הדיספוריים עצמם.
דיספוריה מגדרית היא אי-נוחות, אומללות או מצוקה שחש אדם כתוצאה ממגדרו או ממינו הפיזיולוגי.
בגרסה הנוכחית (DSM-5) של המדריך לאבחון וסטטיסטיקה של הפרעות נפשיות מוזכר מונח זה בעדיפות גבוהה יותר על המונח "הפרעת זהות מגדרית".
ב-DSM-5 מוצג המונח "אי-הלימה מגדרית" (gender incongruence) כמזהה טוב יותר ופחות כיוצר סטיגמות.
דיספוריה מגדרית בילדות (נקראה בעבר באופן רשמי גם "הפרעת זהות מגדרית בילדות") היא אבחנה פורמלית המשמשת פסיכיאטרים לתיאור מצב בו ילדים חשים אי נוחות משמעותית מהמין המולד שלהם, המגדר שלהם או עם שניהם.
ילדים אשר מפגינים התנהגות מגוונת מגדרית באופן מובחן ואף עושים זאת באופן משמעותי ועקבי המעיד על נון-קונפורמיות מגדרית לרוב ידווחו כי הייעוד המגדרי שניתן להם שגוי והם למעשה בנות בגוף זכרי או בנים בגוף נקבי.
הקריטריונים לאבחנה של דיספוריה מגדרית בקרב ילדים וילדות על פי DSM-5:
חוסר התאמה בין השיוך המגדרי בלידה (בן או בת) ובין החוויה או ההבעה המגדרית (פרפורמנס) של האדם.
תחושה זו של אי התאמה צריכה להימשך לפחות שישה חודשים ולבוא לידי ביטוי לפחות באחד מששת תת-הסעיפים של קריטריון A (תת-סעיפים אלה קשורים בהעדפה של המאפיינים הפיזיולוגיים, הרגשיים והחברתיים שנחשבים קשורים למגדר שעמו האדם מזדהה ולדחייה של המאפיינים שנחשבים כתואמי המגדר שאליו האדם שויך בלידה, והם מפורטים ב-DSM-5).
מצוקה נפשית ניכרת שקשורה לחוסר ההתאמה בין חוויית המגדר של האדם ובין המגדר הנתפש או המיוחס לו או לה על ידי הסביבה, או פגיעה בתפקוד החברתי, הלימודי או בתחומי חיים אחרים.
דיספוריה מגדרית בילדות מתאפיינת בחוסר נוחות לגבי המין המולד, ורצון להשתייך למין השני (או התעקשות שהם שייכים למין השני).
כן קיימים העדפה חזקה וחיקוי ללבוש של המין השני, למשחקי דמיון בהם הילד ממלא את תפקידי המגדר של המין השני, למשחקים ותחביבים המשויכים בדרך כלל למין השני, וכן העדפה חזקה לשחק עם בני המין השני.
ישנו קונצנזוס שדיספוריה מגדרית שמתעצמת עם תחילת הבגרות המינית, צפויה להימשך בבגרות.
הסיכוי לכך גדול יותר אצל בנות מאשר אצל בנים, ואצל בני מעמד חברתי נמוך יותר מאשר אצל בני מעמד חברתי גבוה.
קבלה של הזהות והביטוי המגדרי של ילדים המתמודדים עם דיספוריה מגדרית מקלה על ההתמודדות באופן משמעותי, כאשר לתמיכת המשפחה ישנה חשיבות ניכרת במיוחד.
במידת הצורך והרצון, ישנה הקלה בדיספוריה גם כתוצאה מתהליכי התאמה מגדרית.
עם זאת, בין יתר הגורמים המכשירים את הקרקע לַדיספוריה או תורמים להתמדתה נמנים קשיים חברתיים עם קבוצת השווים, פסיכופתולוגיה הורית, וחיזוק להתנהגויות המזוהות עם המגדר הנגדי.
במקרים אלו ההמלצה הטיפולית עשויה להיות עידוד התנהגויות אופייניות למגדר של הילד וקשרים חברתיים עם בני מינו, והגבלת לבוש והתנהגות המזוהים עם בני המין השני, יחד עם פסיכותרפיה לחקר שורשי התנהגות זו, שעשויה לנבוע מפנטזיה לפיה הצטרפות למין השני תהפוך את הילד למאושר או מוערך יותר.
הטיפול נועד במקביל לתמוך גם בהורים, להדגיש את חשיבות התמיכה שלהם בילד ללא ביקורת, לעזור להם לסייע לילד בהתמודדותו מול התגובות והסטריאוטיפים בחברה לגבי התנהגותו, וכן להסביר להם את חשיבות ההתערבות המוקדמת, בין אם תוביל לשינוי בזהותו המגדרית של הילד ובין אם לאו.
מחקרי עוקבה שונים מהעשור השני של המאה ה-21 מצאו כי רוב הילדים החווים דיספוריה מגדרית בילדות לא יאובחנו בדיספוריה מגדרית בהגיעם לבגרות.
עם זאת, מחקר עוקבה משנת 2022 שעקב אחרי 317 ילדים שהזדהו כטרנסג'נדרים וטרנסג'נדריות מצא כי רק 8 מהם (2.5%) חזרו להזדהות כסיסג'נדרים לאחר 5 שנים, וכי אף אחד מבין ה-8 לא החל טיפול בלתי-הפיך במהלך תקופת המחקר.
דיסני+ או דיסני פְּלוּס הוא ספק שירותי הזרמת מדיה אמריקאי, בבעלות חברת וולט דיסני, ובניהול שירותי דיסני סטרימינג , חברת בת של חברת וולט דיסני העוסקת בצרכן תוכני הווידאו הבינלאומי.
השירות עלה ב-12 בנובמבר 2019, והתמקד בתוכן של אולפני וולט דיסני, תוכן מקורי ותוכן המבוסס על נכסים קיימים של אולפני פיקסאר, אולפני מארוול, מלחמת הכוכבים ונשיונל ג'יאוגרפיק.
על מתחרי השירות נמנים נטפליקס והולו (האחרון גם הוא בבעלות רוב של דיסני).
השקת השירות התקיימה לאחר שפג תוקף הסכם ההפצה בין חברת דיסני לנטפליקס.
ב-16 ביוני 2022 הושק שירות הסטרימינג בישראל.
באוגוסט 2016 רכשה דיסני מניות מיעוט בחברת הסטרימינג BAMTech בכמיליארד דולר, עם אופציה לרכישת מניות הרוב בעתיד.
בעקבות הרכישה, הודיעה ESPN שבבעלות דיסני על תוכניותיה לפרויקט OTT המבוסס על הטכנולוגיה שלה (+ESPN) כדי להחליף את שירותי הטלוויזיה הליניאריים שלה.
ב-8 באוגוסט 2017 הגישה דיסני את הצעתה לרכישת רוב מניות BAMTech בתמורה ל-1.58 מיליארד דולר והגדילה את חלקה ל-75%.
לצד הרכישה, הודיעה החברה על תוכנית נוספת שלה, להקמת שירות ממותג שיציע לצרכן את התוכן שלה, ואשר יושק לאחר שיפוג תוקף הסכם ההפצה בין דיסני לנטפליקס ב-2019.
בדצמבר 2017 הודיעה דיסני על כוונתה לרכוש נכסי בידור מרכזיים מידי פוקס המאה ה-20. הרכישה נועדה לחזק את הצעת התוכן של דיסני לשירות הסטרימינג שלה.
בינואר 2018 נמסר כי קווין סווינט, מנהל בכיר באפל וסמסונג לשעבר, מונה לסמנכ"ל בכיר והמנהל הכללי של השירות החדש המדווח למנכ"ל BAMTech.
בחודש יוני 2018, מונה ריקי שטראוס לנשיא לענייני תוכן ושיווק של השירות.
ב-8 בנובמבר 2018 הודיע מנכ"ל דיסני, בוב אייגר, כי השירות ייקרא "דיסני+" וכי החברה מתכננת להשיקו בסוף 2019.
השירות עלה בהתחלה בארצות הברית, קנדה והולנד ב-12 בנובמבר ולאחר מכן במדינות נוספות.
למרות שנטען בעבר כי השירות יכלול גם את ישראל במהלך 2019–2020, באפריל 2020 חברת דיסני חזרו מהחלטתם, והודיעו כי אין בכוונתם להפיץ את השירות באזור המזרח התיכון בעתיד הקרוב, וכי היא תספק את התכנים הבלעדיים לשרתים אזוריים שונים.
בינואר 2022 הודיעו דיסני על כוונתם להיכנס למזרח התיכון בכלל וישראל בפרט בקיץ 2022 כחלק מרשימה של יותר מ-40 מדינות.
ב-12 באוגוסט 2021 הכריזה חברת דיסני בשיחת משקיעים כי תפיץ את השירות במספר מדינות באפריקה ובמזרח התיכון, ביניהן גם ישראל, בקיץ 2022.
בתחילת ינואר 2021 הגיעה ל-95 מיליון מנויים, עלייה לעומת 60 מיליון מנויים באוגוסט 2020. לנטפליקס היו באותה תקופה 204 מיליון מנויים.
ב-9 במרץ 2021 הודיע מנכ"ל "דיסני", בוב צ'אפק , ששירות "דיסני+" חצה את רף 100 מיליון המנויים, ובכך היה למתפתח והמוביל בין שירותי הסטרימינג החדשים.
ב-12 באוגוסט 2021 נודע בשיחת המשקיעים כי לחברה 116 מיליון מנויים.
בינואר 2022 הודיעה חברת דיסני לעיתונות כי שירות דיסני+ יושק ב-42 מדינות, ביניהן ישראל בקיץ 2022. בחודש יוני אותה שנה הושק השירות בישראל.
השירות נבנה סביב התוכן של האולפנים הראשיים של דיסני, כולל וולט דיסני הפקות, וולט דיסני אנימציה, פיקסאר, אולפני מארוול ולוקאס פילם.
השירות יפעל לצד Hulu (שנמצא בבעלות חלקית של פוקס המאה ה-20, שהיא בבעלות של דיסני).
בוב איגר הצהיר כי דיסני+ יתמקד במיוחד בתוכן לכל המשפחה בעוד Hulu יתמקד בבידור "כללי".
השירות צפוי לכלול כ-7,000 פרקי טלוויזיה ו-500 סרטים.
הסרטים מתוך ספריית אולפני דיסני יהיו זמינים באמצעות השירות.
גם התוכן של ערוץ נשיונל ג'יאוגרפיק נכלל בשירות.
יעד התוכן המקורי של השירות תוכנן כך שיכלול ארבעה עד חמישה סרטים מקוריים וחמש תוכניות טלוויזיה חדשות בתקציבים של 25–100 מיליון דולר.
השירות יכלול גם את כל סרטי האנימציה של דיסני, כולל הסרטים שנשמרו בכספת.
בנוסף, אולפני מארוול אישרו כי הם מתכוונים להוציא לשירות 7 סדרות שונות שיתמקדו בדמות אחת או שתיים: וונדה-ויז'ן, לוקי, הוקאיי, הפלקון וחייל החורף, גברת מארוול, מון נייט, שי-האלק.
בכל הסדרות, השחקנים מהסרטים יחזרו לשחק את הדמויות (בסדרה נוספת, מה אם...?
אנסמבל דמויות ושחקנים רחב מהיקום הקולנועי של מארוול יחזרו לדבב את הדמויות).
בנוסף אולפני לוקאס פילם אישרו וחשפו 10 סדרות חדשות ובלעדיות לדיסני+ ובניהן: לאנדו (סיפור מלחמת הכוכבים), הספר של בובה פט, סיפור דרואידים, חזיונות (אנימה), אובי-וואן קנובי, באד באצ', אקולייט, אסוקה, rangers of the new republic, עונות 3+4 של המנדלוריאן ואנדור.
במדינות מסוימות, השירות זמין בכל מכשירי האנדרואיד ו-iOS וגם בקונסולות המשחקים פלייסטיישן 4, Xbox One ובטלוויזיות חכמות.
בספטמבר 2024, דיסני+ החל בתוכנית גלובלית להמרת משתמשים שמשתפים סיסמאות ללקוחות משלמים, בדומה לנטפליקס.
מנויים של דיסני+ קיבלו הודעה על כך שאפשרויות ה"שיתוף בתשלום" זמינות באופן רחב, כך שניתן לשלם על גישה לשירות עבור בני משפחה או חברים שלא גרים איתם ומשתמשים בחשבון שלהם בצורה לא מורשית.
הודעת החברה מבהירה שמנוי דיסני+ מיועד לשימוש בתוך "משק הבית", כלומר אוסף מכשירים הקשורים למקום המגורים הראשי של המנוי.
עבור משתמשים מחוץ למשק הבית של הלקוח, יש לשלם על מנוי משלהם או להיות "חבר נוסף" בעלות חודשית נוספת לחודש.
מכתש דיסני הוא מכתש פגיעה הנמצא על כוכב חמה אשר קרוי על שמו של מפיק סרטי האנימציה וולט דיסני.
האיגוד האסטרונומי הבינלאומי הכריז על שמו של המכתש ב-2012. שם זה ניתן למכתש משום שהוא מזכיר את מיקי מאוס.
דיספור היא עיר הבירה של מדינת אסאם שבצפון-מזרח הודו, שיחד עם עוד שש מדינות מופרדות מהודו על ידי בנגלדש ובהוטן, ומקושרות במעבר יבשתי צר.
העיר היא עיירת לוויין לייד העיר גוואהטי והייתה לבירת מדינה זו בשנת 1973, לאחר ששילונג נהפכה לבירת מדינת מגהלאיה שנוסדה על בסיס שטחים שנלקחו ממדינת אסאם.
ב-7 ביוני 1972 הודיע המושל שבירת מדינת אסאם תהיה דיספור.
אבן הפינה לפרויקט עיר הבירה הונחה ב-2 באוקטובר 1972 על ידי המושל לשעבר של צ'נאי, שרל בישנו רם מדהל.
ב-2 באוקטובר 1973 מזכירות ממשלת המדינה עברה לעיר הבירה החדשה.
בשנת 1972 כ-20,000 אנשים על משפחותיהם הגיעו לעיר בעקבות הפיכתה לעיר בירה.
דיסני-פורמציה הוא הסכת ישראלי עצמאי בתחום התרבות והסרטים, העוסק בסרטי דיסני והחל מפרק 105, בסרטי פיקסאר.
יוצרי הפודקאסט הם זיו הרמלין-שד"ר, בת זוגו סיגל צחורי, וסתיו צימרמן פולק.
זיו משמש כמנחה הפודקאסט, ולצידו בכל פרק אורח אחד או יותר.
הפודקאסט החל את שידורו באוגוסט 2020, ואחת לשבוע מתפרסם פרק.
נכון לאוקטובר 2025, הפודקאסט מונה 154 פרקים.
הרעיון אשר עומד מאחורי הפודקאסט הוא רצונו של הרמלין-שד"ר לצפות לראשונה בכל סרטי דיסני, בהם לא צפה בילדותו, עד גיל 30. בילדותו צפה רק בסרטי דיסני הבאים: פיטר פן, ספר הג'ונגל, וסרטי גופי.
בפודקאסט, מארח הרמלין-שד"ר בכל פרק אורח אחד או יותר, ומשוחח אתו על אחד מהסרטים של דיסני, בו הוא צפה לראשונה בסמוך למועד הקלטת הפודקאסט.
הפודקאסט החל בסמוך ליום הולדתו ה-29 של הרמלין שד"ר, ולא השיג את מטרתו לצפות בכל סרטי דיסני עד גיל 30 והמשיך מעבר לכך.
לאחר סיום סרטי דסני, הפודקאסט ממשיך במתכונת דומה בסקירת סרטי פיקסאר.
בכל פתיחת פרק, האורח של אותו הפרק פותח את הפרק במשפט: "ועכשיו הסרט, ובסופו (משהו)" - כאשר בכל פרק ה"משהו" משתנה ומותאם לסרט שאותו סוקרים באותו הפרק.
משפט זה הוא מחווה למשפט שהיה פותח בעבר את קלטות דיסני בישראל "ועכשיו הסרט, ובסופו - הפתעה", וגם פתיחת הפודקאסט התחילה במשפט דומה, המופיע גם בתיאור הפודקאסט ביישומוני ההסכתים: "ועכשיו וידוי - ובסופו - הפתעה".
אורחים המתארחים בפעם השנייה או יותר, הופכים את היוצרות וכעת הם אלו שעושים שאלון מהיר על דיסני עם שאלות שהם עצמם חיברו, ומנחה הפודקאסט עצמו, הרמלין-שד"ר, הוא זה שעונה על השאלון.
בפרקים אשר עסקו בסרטי דיסני השונים (פרקים 1-104), אות הפתיחה והסיום של כל פרק כללו מנגינת קאבר לשיר "התכבדי" , מהסרט היפה והחיה.
החל מפרק 105, עם המעבר לסקירת סרטי פיקסאר, אות הפתיחה והסיום של הפרקים השתנה ובכל פרק יש מנגינת קאבר אשר קשורה לסרט הספציפי אשר נסקר באותו הפרק.
מלחיני הקאברים הם נועם טבצ'ניקוב ואוהד לוי.
לכל פרק יש תמונה מלווה, הקשורה לסרט או נושא הפרק המדובר.
תמונות אלו, וגם תמונת הלוגו של ההסכת כולו (מופיעה בראש הערך) עוצבו על ידי המעצב של הפודקאסט, טל סולומון ורדי.
מספר פרקים מיוחדים הם פרקים אשר הוקלטו מול קהל חי (לייב), כאשר הרמלין-שד"ר והאורח מנתחים את הסרט של אותו הפרק אל מול הקהל אשר גם משתתף בהערות ובשאלות.
באחד מפרקים אלו, אירח הרמלין-שד"ר את תומר שרון, אחד ממדבבי דיסני הבולטים בישראל.
פרקי לייב נוספים הוקלטו עם הקומיקאי גיא אדלר.
בהסכת ישנם גם מספר פרקים אשר עוסקים בסרטים שאינם של דיסני או פיקסאר, כבונוס מיוחד לחובבי ההסכת או כתוצאה מסקר שנעשה בדף הפייסבוק של ההסכת ובו בחרו המאזינים "סרט בתחפושת", כלומר סרט שאינו של דיסני אבל ישתתף בהסכת.
הסרט שנבחר באותו סקר, הוא הסרט אנסטסיה, מבית חברת פוקס - פרק 47 בהסכת.
פרקים נוספים בהסכת כלל לא עוסקים בסרטים אלא בנושאים מסביב הקשורים לעולם של דיסני, כמו ביקור בפארק דיסנילינד בפריז, פרק על הדיבוב העברי של הסרטים, ופרק על ההיסטוריה של פיקסאר.
האורח בפרק הוא אביו של הרמלין-שד"ר.
שני קיניסו 30/06/23 1:09:25קרוסאובר עם מגישי הפודקאסט "טראשטוק".
פלג ליליאן 35 07/09/23 1:15:26 88 היי סקול מיוזיקל עם דנה אברמוביץ' היי סקול מיוזיקל דנה אברמוביץ' 14/09/23 1:13:34 89 שודדי הקאריביים עם פושעי הולסום (טל כהן ובן סגרסקי) שודדי הקאריביים: קללת הפנינה השחורה טל כהן,
ההרפתקאות של אנדריי ווואלי ב.
פלג ליליאן 31/05/24 1:28:56 118 דיסנילנד למתקדמים עם יהונתן גינת הפרק לא עוסק בסרטים, אלא בפארקים של דיסני.
היורשים: עלייתה של רדמעין ואלמה רוגל21/7/251:27:36151החבובות עם לוטן פולקהחבובותלוטן פולק31/7/2546:18152החתול של שרק: משאלה אחת ודי עם טמיר אהרוניהחתול של שרק 2: משאלה אחת ודיטמיר אהרוני4/8/251:11:11153מרד התרנגולות עם בן סגרסקי וטל כהןמרד התרנגוליםבן סגרסקי וטל כהן14/8/2558:04154101 כלבים וגנבים עם זוהר בלאס וסיגל צחורי101 כלבים וגנביםזוהר בלאס וסיגל צחורי4/9/251:12:03
דיסני צום צום (ביפנית: ディズニー ツムツム, תעתיק לאנגלית: Dizunī Tsumutsumu) הוא צעצוע אספנות יפני המבוסס על דמויות בבעלות דיסני.
השם נגזר מהפועל היפני tsumu שמשמעותו "לערום", מכיוון שצורת הדמויות היא מלבנית והן נועדו להיערם זו על גבי זו וליצור צורת פירמידה.
ישנן גם גרסאות ויניל שלהן מתוצרת Jakks Pacific.
סדרת הצעצועים שוחררה לראשונה ביפן בשנת 2013 כתוספת למשחק המכונה בשם Tsum Tsum ולמשחקים הסלולרים בהתאמה שפותחו על ידי Konami ו-Line Corporation.
דיסני החלה למכור אותם בארצות הברית ביולי 2014, ובדיסנילנד פריז חודש לאחר מכן.
בערך באותו זמן, דיסני שחררה את דמויות הצום צום לשוק הדרום קוריאני, וחילקה אייקונים לשימוש במערכות צ'אט מקוונות.
נכון לשנת 2014, נמכרו 1.8 מיליון צעצועי צום צום.
נכון לפברואר 2019 הזיכיון הגיע לכ-2.5 מיליארד דולר בהכנסות משולבות ממכירת משחקי מובייל ומוצרים נלווים.
בובות צום צום עשויות במקור מבד, אם כי יש גם דגמי פלסטיק קשיח.
הן אליפטיות בצורתן וניתן למצוא אותן בגדלים שונים.
דיסני מציעה עשרות דמויות בסדרת צום צום.
הסדרה כוללת דמויות מרכזיות קלאסיות כמו מיקי מאוס, מיני מאוס, דונלד דאק, דייזי דאק, צ'יפ ודייל, פלוטו וגופי, כמו גם דמויות דיסני משניות כמו במבי, פינוקיו, היפהפייה והיחפן, טינקר בל, סינדרלה ואחרים.
דמויות עכשוויות מיוצגות גם הן, כולל אלה מלילו וסטיץ', פו הדב, צעצוע של סיפור, מפלצות בע"מ, 6 גיבורים, חתולים בצמרת, פיניאס ופרב, מלחמת הכוכבים ומכוניות.
ישנן גם דמויות מארוול המיוצגות, כגון ספיידרמן, הענק הירוק, איירון מן, דוקטור סטריינג' ואחרים.
דיסני על הקרח (Disney on Ice) היא סדרת מופעי קרח המופקים בשיתוף עם חברת וולט דיסני, בדרך כלל עבור קהל יעד של ילדים, במופעים משתתפים מחליקים אמנותיים על הקרח המגלמים דמויות דיסני בהופעה הלקוחה מתוך סרטי דיסני.
המופעים החלו ב-1981 תחת השם "העולם על הקרח של וולט דיסני" (Walt Disney's World on Ice), ב-1987 נערך לראשונה מופע בינלאומי, ב-1998 שונה השם לדיסני על הקרח.
מנחי המופע הם בדרך כלל מיקי מאוס ומיני מאוס, המופעים גם מרבים לשלב בעת המופע דמויות של הסרטים החדשים של דיסני, כחלק מטקטיקה של קידום מכירות.
המופע נערך גם בישראל בהיכל יד אליהו.
דיסק קשיח או כונן קשיח או דיסק קבוע או בשמו המלא כונן דיסק קשיח ), הוא רכיב במחשב המשמש לשמירת נתונים.
דיסק קשיח יכול להכיל בדרך כלל כמות גדולה של נתונים לעומת זיכרונות אחרים, אך פעולתו איטית לעומת הזיכרון הפנימי של המחשב (RAM).
הדיסק הקשיח הוא התקן זיכרון בלתי נדיף המאפשר אחסנה אמינה של נתונים דיגיטליים בנפח גדול ובזמן גישה קצר יחסית להתקני זיכרון מכניים אחרים.
בהשוואה להתקני זיכרון אחרים באותה הקיבולת, הדיסק הקשיח זול משמעותית, אולם זמן הגישה לנתונים בדיסק ארוך בהשוואה לזיכרון הפנימי (RAM) – דיסק קשיח מכני איטי פי 100,000 מהזיכרון הפנימי.
הדיסק הקשיח מופיע בשתי תצורות: פנימית – כרכיב המוטמע בתוך המחשב, וחיצונית – כמכשיר עצמאי המתחבר למחשב באמצעות כבל מסוגים שונים.
מערכת ההפעלה משתמשת במערכת קבצים על מנת לנהל את הקבצים שמאוחסנים על גבי הדיסק.
המחשב הראשון שהותקן בו דיסק קשיח היה ה־IBM 305 RAMAC, בשנת 1956. הדיסק שקל קרוב לטונה והיה בעל 50 דיסקיות אלומיניום בקוטר 24 אינץ' המצופות בחלודה (תחמוצת ברזל מגנטית).
היו לו שני ראשי קריאה-כתיבה וזמן גישה ממוצע של כ־600 מילישניות.
הדיסק היה בעל קיבולת של חמישה מיליון סימני 7bit.
הדיסק פותח במעבדות יבמ בסן חוזה שבקליפורניה בידי צוות בראשותו של ריינולד ג'ונסון.
במשך שנים רבות הדיסקים הקשיחים היו מכשירים גדולים ומגושמים, אך בה בעת רגישים מאוד, ולכן התאימו לשימוש רק בחדרי מחשבים או במשרדים גדולים.
לפני שנות השמונים המוקדמות, היו רוב הדיסקים בקוטר של 20 ס"מ (8 אינץ') או 35 ס"מ (14 אינץ').
השימוש בהם דרש ארונות ייעודיים או שטח רצפה גדול מאוד, בעיקר בדגמים בעלי מדיה נתיקה, שכונו "מכונות כביסה" בשל גודלם.
מסיבות אלה השימוש בהם בשילוב עם מיקרו מחשבים לא היה נפוץ עד שנת 1980, אז הוציאה חברת סיגייט את ה-ST-506, דיסק קשיח בגודל 5.25 אינץ' ובנפח 5 מגה בייט.
המחשב האישי (PC) המקורי של חברת IBM, ה-IBM 5150, לא כלל בתצורתו המקורית דיסק קשיח.
בראשית שנות ה-80 לא שווקו הכוננים הקשיחים תחת שם החברה המייצרת אלא כחלק מ"מערכת אחסון קבצים" על ידי חברות כמו אפל.
ה-IBM PC/XT כלל אפשרות להתקנת דיסק קשיח פנימי; החלטה זו של IBM הובילה להכללת דיסק קשיח פנימי בכל מחשב אישי כחלק מהמחשב.
החל מאמצע שנות ה-90 של המאה העשרים, אפשר היה כבר לרכוש כוננים קשיחים בחנויות קמעוניות, ישירות על ידי הצרכן.
כוננים קשיחים פנימיים הפכו לנורמה במחשבים תואמי IBM-PC, אולם הכוננים החיצוניים המשיכו להיות פופולריים במחשבי מקינטוש עוד זמן רב אחר כך.
כל מחשב מקינטוש שיוצר בין 1986 ל-1998 כלל מחבר SCSI שאפשר חיבור קל ונוח של אביזרים חיצוניים דוגמת דיסק קשיח.
במחשבי מקינטוש מדגמים מוקדמים כלל לא היה קיים מקום לדיסק קשיח פנימי.
כיום, עם התפשטותם של תקני חיבור חיצוניים מהירים כ-USB ו-FireWire שוב קיימת עלייה בפופולריות של כוננים קשיחים חיצוניים, בעיקר בקרב משתמשים שזקוקים להעברת כמויות גדולות של נתונים ממקום למקום.
הדיסק הקשיח מורכב מדיסקות שטוחות העשויות מאלומיניום או זכוכית, מצופות חומר מגנטי ומחוברות יחדיו לציר אחד.
בין הדיסקיות מצויה טבעת-רווח צרה החובקת את הציר ומטרתה לשמור על מרחק קבוע ביניהן.
לכל צד של דיסקה צמוד ראש קריאה-כתיבה המותקן על זרוע.
במהלך פעולת הדיסק, הדיסקות מסתובבות יחד ואילו הראש נע הלוך וחזור כדי לאפשר לו להגיע לכל נקודה ונקודה על פני הדיסקה.
כלל הראשים נעים יחדיו, כך שכשראש אחד נמצא על גליל מסוים על גבי הדיסקה, כלל הראשים נמצאים על גליל זה בשאר הדיסקות.
על מנת לאפשר קצבי קריאה-כתיבה גבוהים, מהירות סיבוב הדיסקות מגיעה בדיסקים קשיחים מודרניים עד 15,000 סל"ד.
הראש מרחף מעל המשטחים במרחק של כמיליונית הסנטימטר על מנת למנוע חיכוך עם המשטח ושריטה של הציפוי המגנטי.
תנועת הזרוע נשלטת על ידי אלקטרומגנט.
זמן הנעת הראש באמצעות הזרוע חשוב לקביעת זמן החיפוש (seek time), שהוא מרכיב קריטי לביצועי הכונן.
כדי לקצר זמן זה ככל האפשר מונָעים הראשים בתאוצות גבוהות.
בכונן מודרני התאוצה של ראש הקריאה-כתיבה יכולה לעלות על 550g (כלומר פי 550 מתאוצת הכבידה של כדור הארץ).
ראש הקריאה-כתיבה מכיל למעשה שני רכיבים נפרדים, אחד לקריאה ואחד לכתיבה.
רכיבים אלו קרובים מאוד אחד לשני והם עשויים סליל מתכת זעיר בגודל של פחות ממילימטר.
רכיב הכתיבה מחולל שדה מגנטי ובכך ממגנט את שכבת הציפוי שעל הדיסקה במהלך הסיבוב.
בזמן הקריאה מושרה השדה המגנטי שנכתב חזרה בסליל רכיב הקריאה.
הנתונים נשמרים בשפה בינארית משום שכל שדה מגנטי זעיר מסמן "0" או "1" בהתאם לכיוונו.
עד שנות ה-90 השדה המגנטי נשמר על פני שכבת חומר מגנטי, אלא שפיתוח פיזיקאלי של עיקרון קוואנטי שנקרא "התנגדות מגנטית עצומה" (GMR – Giant-Megnetoresistance) ומשתמש בשכבות מתחלפות דקות של חומרים פרומגנטיים ולא מגנטיים, הביא למהפיכה ביכולת האחסון.
כדי לשלוט בתנועת הזרועות ובהעברת הנתונים מהדיסק הקשיח למחשב בו הוא מותקן קיימים בדיסק מספר רכיבי בקרה אלקטרוניים השולטים על מנועי הדיסק ועל פעולות הקריאה-כתיבה.
המיקום מדויק לכתיבה/קריאה על גבי הדיסק מוגדר באמצעות ארבעה מאפיינים של כתובת פיזית:
בכוננים מודרניים נעשית הגישה ישירות למקטע המתאים באמצעות המרת המאפיינים הפיזיים למאפיין "כתובת לוגית" (LBA – Logical block addressing).
מערכת ההפעלה פונה לנתונים באמצעות מערכת כתובות לוגיות הנקראות אשכולות (Clusters) או בלוקים (Blocks).
בדיסקים חיצוניים הממשקים הם: USB2 FireWire SATA2 ו־SATA3 ו־eSATA.
בשל מבנה הדיסק, מהירות הקריאה-כתיבה תלויים במהירות הזוויתית, ולכן נהוג ומומלץ לצרוב מידע שנמצא בשימוש תדיר בפעולות בין הדיסק לזיכרון (כגון מערכת ההפעלה) בחלק החיצוני יותר מאשר הפנימי, זאת בגלל המהירות הזוויתית הגבוהה שם, כאשר הביצועים משתנים מדגם לדגם.
חישוב הנפח (הקיבולת) של דיסק קשיח נעשית על ידי הכפלת מספר הגלילים (cylinders) במספר הראשים (heads) במספר המקטעים (sectors) ובמספר הבתים למקטע (bytes/sector, לרוב 512).
בכונני ATA בנפח של מעל 8 גיגהבייט, הערכים נקבעים ל-16,383 גלילים, 16 ראשים ו-63 מקטעים לתאימות עם מערכות הפעלה ישנות.
יצרניות המדיות המגנטיות והאופטיות עושות שימוש בתחיליות מגה, גיגה וטרה וקיצוריהן G, M ו-T בהתאמה – על פי מערכת היחידות הבין-לאומית.
מערכות ההפעלה לרוב מדווחות על נפחים באמצעות אותן תחיליות, אך בשיטה הבינארית.
כתוצאה מכך יש חוסר התאמה בין הנפח המוצהר על ידי היצרניות לבין זה המדווח על ידי מערכת ההפעלה.
סוגים שונים של דיסקים קשיחים
הדיסקים הקשיחים נחלקים לשלוש קטגוריות עיקריות על פי קוטרם הפנימי באינצ'ים והממשק שלהם; רוחבם הפיזי החיצוני גדול במקצת.
דיסקים סטנדרטיים – כוננים בקוטר 3.5 אינץ' – אלה הם הדיסקים הקשיחים הנפוצים כיום, והם נמצאים בתוך מחשבים השולחניים ובשרתים.
כוננים בקוטר 2.5 אינץ' – דיסקים קשיחים דקים יותר וקטנים יותר אשר נוצרו במיוחד לשימוש במחשבים ניידים.
עקב גודלם הקטן הם פולטים פחות חום והשטח הזמין בהם קטן יותר.
ברובם מהירות הסיבוב של הדיסק נמוכה יחסית, ועומדת על 5,400 סל"ד (RPM) אך קיימים כוננים במהירות של 7,200 סל"ד.
כוננים בקוטר 1.8/1.6 אינץ' – כוננים קטנים ודקים יותר, שנועדו למחשבים ניידים "קלי משקל" או "אולטרה-ניידים".
כמו כן הם משמשים בנגני מוזיקה בעלי נפח קיבולת גבוה (כדוגמת iPod Classic).
עקב גודלם הקטן, נפחם מוגבל יחסית לנפח הכוננים שבקוטר 3.5 אינץ'.
כוננים לשרתים ולתחנות עבודה – דיסקים שמותאמים במיוחד לעבודה בסביבה של שרת ולרוב שונים מדיסקים סטנדרטים בתכונות הבאות:
עמידים יותר לתקלות (MTBF ארוך יותר) ובדרך כלל בעלי תקופת אחריות ארוכה יותר.
בעלי ממשק SCSI או SAS במקום IDE או SATA בכוננים במחשבים שולחניים וניידים.
מותאמים להתקנה בשרתים שמאוחסנים במסד שרתים ותומכים בניתוק בלי צורך בכיבוי המחשב (Hot Swap).
מספר סיבובים לדקה (Rotations Per Minute) – מהירות הסיבוב של משטחי הדיסק.
רוב הדיסקים הקשיחים הסטנדרטיים מסתובבים במהירות של 7,200 סל"ד.
ישנה התאמה בין מהירות הסיבוב למהירות קריאת הנתונים והגישה אליהם – מהירות סיבוב גבוהה יותר משמעה תפקוד מהיר יותר של הדיסק.
זמן חיפוש ממוצע (Average Seek Time) – זהו פרק הזמן שבו ראש הקריאה של הדיסק מגיע לאזור המבוקש.
ככל שזמן הגישה קצר יותר, כך הקריאה תתבצע במהירות רבה יותר.
נכון לשנת 2007, זמני הגישה האופייניים נעים בין 4 ל-15 מילישניות.
קצב העברת נתונים (Transfer Rate) – קצב העברת הנתונים הוא הקצב שבו הדיסק מעביר נתונים אל זיכרון המחשב, והוא נמדד במגהבייט לשנייה.
ככלל, הקצב הוא סכום של מספר הסיבובים בשנייה בצירוף זמן הגישה הממוצע.
אף שישנם כמה קצבים שונים של פעולה לכל דיסק, בדרך כלל מודדים את קצב העברת הנתונים בהתפרצות אחת, אף שהוא עשוי להיות מהיר מקצב העברת הנתונים ממושך, שהוא הקצב שבו הנתונים זורמים לאורך זמן.
נפח – נמדד בגיגה-בית (GB) או בטרה-בית (TB).
זמן המתנה סיבובי (rotational latency) – מונח המתאר את הזמן הממוצע עד שהאזור בדיסק המיועד לכתיבה או המכיל את המידע המיועד לקריאה יגיע בסיבוב המשטח אל מתחת לראש הקריאה-כתובה.
בממוצע זמן זה הוא מחצית זמן הסיבוב של המשטח.
דיסקים ישנים הכילו לפעמים מערכת כפולה של ראשי קריאה-כתיבה כדי להקטין זמן זה.
הכוננים המודרניים מקטינים את זמן ההמתנה הסיבובי על ידי שימוש במהירות סיבוב גדולה יותר – כאמור על 15,000 סל"ד, כלומר 250 , כדי להגיע לזמן המתנה סיבובי ממוצע של 2 מילישניות.
כונן חיצוני הוא כונן שאינו חלק ממארז המחשב, אלא נמצא מחוץ למארז, ומחובר אליו בכבל (בדרך כלל כבל USB).
בהתאם לכך, דיסק קשיח חיצוני הוא דיסק קשיח (זהה לדיסקים הפנימיים שבמחשב) בעל מארז משלו, הנמצא מחוץ למארז המחשב.
הכונן של הדיסק הקשיח החיצוני מתחבר למחשב בשתי דרכים שונות:
חיבור USB או FireWire – על מנת להמיר דיסק קשיח מחיבורו הסטנדרטי (PATA או SATA) לחיבורים חיצוניים (כמו USB או FireWire) יש צורך בבקר הממיר את הנתונים מחיבור הכונן לחיבור החיצוני.
לפיכך, כוננים אלו הם בדרך כלל איטיים מעט ממקביליהם הפנימיים.
חיבור SCSI (נהגה "סקאזי") או eSATA – בשיטה זו הכונן החיצוני מתחבר ישירות לחיבורי הכוננים הקשיחים במחשב, ולכן כוננים אלה לא סובלים מאיטיות או מביצועים שונים מכוננים קשיחים פנימיים.
בדרך כלל, הדיסק והאריזה (הכונן) הם נפרדים, וניתן להתקין את הדיסק החיצוני כפנימי או להחליף את הדיסק שבתוך האריזה בדיסק אחר.
אחד המאפיינים החשובים של הדיסק הקשיח הוא רגישותו לאבק ולזעזועים.
אף על פי שכל כונן מצויד בבולמי זעזועים, יש להיזהר מלהזיזו בזמן שהוא פועל.
אם חודר להתקן אבק, הוא עלול להימצא בין הראש למשטח ולהוציא מאיזון את תנועת הראש ואף להביא לשריטת המשטח.
לפיכך, מיוצרים הכוננים בחדר נקי.
כדי להימנע מהפרשי לחצים, מצוי בכונן חריר להשוואת לחץ האוויר.
לחריר מוצמד מסנן המונע חדירת אבק.
זעזוע בזמן פעולת הדיסק עלול להביא לפגם בכתיבה או באחזור הנתונים וכן ליצירת Bad sectors.
כאשר הדיסק במנוחה, הראשים הקוראים/כותבים נוגעים במשטחים, כתוצאה מפעילותו של קפיץ בבסיס הזרוע הדוחף אותם כלפי המשטח.
כאשר הדיסק מסתובב במהירות נוצר כוח עילוי על הראשים כתוצאה מדחיסת אוויר.
אם דחיסת האוויר אינה גבוהה מספיק, כוח העילוי נמוך מידי ומתוך כך הראשים קרובים מידי לדסקות בעת שהדיסק פועל.
במקרה כזה עלול להיווצר מגע בין הראשים לדסקות, שעלול לגרום לקריסת ראשים או לאובדן נתונים.
בדיסקים ישנים נשארים הראשים על המשטחים (באזור הנתונים) לאחר כיבוי המחשב, והזזת הכונן עלולה להביא לשריטת הדסקות.
לכן מומלץ להשתמש בתוכנה שמחנה את הראשים בצד בעת כיבוי המחשב.
כיום פעולה זו נעשית באופן אוטומטי, אפילו אם אספקת החשמל לדיסק הקשיח פוסקת באופן פתאומי.
קריסת ראשים היא תקלת דיסק קשיח המתרחשת כאשר ראש קריאה-כתיבה נוגע באחד המשטחים ופוגם אותו, לרוב נוצר חיכוך הגורם לחימום המקום ובכך לנזק נוסף ואף שוחק את הדיסק, והחלקים שנשחקו גורמים בתורם לנזקים נוספים.
בתנאי עבודה רגילים ראש הקריאה-כתיבה מרחף מעל המשטח.
גורמים עיקריים לתקלת קריסה הם:
מכה שקיבל הדיסק גרמה להזזת ראש הקריאה-כתיבה ולמגע בין הראש למשטח
לחות שהצטברה בדיסק גרמה לחיכוך
אבק, שנכנס אל הדיסק או נוצר מחלקי הדיסק עצמו, נדבק אל הראש וגרם למגע שיצר את הבעיה.
דיסק אופטי הוא דיסק שטוח, בדרך כלל מעגלי, העשוי מחומר מיוחד (לרוב אלומיניום), אשר על גביו ניתן לקודד נתונים בינאריים (סיביות).
הקידוד מבוצע לאורך נתיב ספירלי מתמשך המכסה את כל פני הדיסק ומשתרע מן המסלול הפנימי ביותר אל המסלול החיצוני ביותר.
נתונים מאוחסנים על גבי הדיסק באמצעות לייזר או מכונת הטבעה, וניתן לגשת אליהם כאשר הדיסק מנוגן בכונן תקליטורים אשר מסובב את הדיסק במהירויות של בין 200 ל-4,000 סל"ד או יותר, בהתאם לסוג הכונן, פורמט הדיסק והמרחק של ראש הקריאה ממרכז הדיסק.
בעוד שרק צד אחד של הדיסק האופטי מכיל נתונים בצד ההפוך בדרך כלל מודבקת תווית מודפסת, אשר לרוב עשויה מנייר, אם כי לעיתים רבות התווית מוטבעת על הצד הזה של הדיסק.
רוב הדיסקים האופטיים אינם מכילים מעטפת מגן משולבת ולכן הם עשויים בקלות רבה יותר להתקלקל בעקבות שריטות, טביעות אצבע, וכו'.
דיסקים אופטיים הם בדרך כלל בקוטר שבין 7.6 ל-30 ס"מ, כאשר הדיסקים האופטים בגודל 12 ס"מ הם הנפוצים ביותר.
דיסק אופטי טיפוסי הוא בעובי 1.2 מ"מ.
דיסק אופטי נועד לתמוך באחד משלושת סוגי ההקלטה: לקריאה בלבד (לדוגמה - תקליטורים), ניתן לצריבה (דיסק אופטי עליו ניתן לצרוב מידע רק פעם אחת, לדוגמה CD-R) ודיסקים אופטיים עליהם ניתן להקליט מחדש (למשל CD-RW).
דיסקים אופטיים משמשים לרוב לאחסון מוזיקה (למשל עבור ניגון בנגן תקליטורים), וידאו (למשל לשימוש בנגן DVD או Blu-ray) או יישומים ונתונים עבור מחשבים אישיים.
למרות שהדיסקים האופטיים עמידים יותר מאשר המדיות שהיו בשימוש לפני כן, הם רגישים במיוחד לנזקים סביבתיים ונהרסים בהדרגה ככל שעולה השימוש היומיומי בהם.
בספריות ובארכיונים ישנם נהלים שונים שמבוצעים על מנת לשמר מדיה אופטית כדי להבטיח שניתן יהיה להמשיך ולהשתמש בדיסקטים האופטיים לאורך זמן.
במקרה של גיבוי קבצים והעברת נתונים פיזית, דיסקים אופטיים כגון תקליטורים ותקליטורי DVD מוחלפים בהדרגה עם אמצעים לאחסון מידע מתקדמים ומהירים יותר כגון הדיסק און קי.
מגמה זו צפויה להימשך בעקבות העלייה בקיבולת של הדיסק און קי והירידה במחיר של ההתקן.
ובנוסף, משום שבעשורים האחרונים בהדרגה מרבית המוזיקה נרכשת/מורדת מהאינטרנט ולכן מספר תקליטורי האודיו שנמכרים מדי שנה יורדת באופן מהותי.
הפורמטים הבאים מתקדמים יותר מהדיסקים האופטים של הדור השלישי הנוכחי ויש להם פוטנציאל להחזיק נתונים בגודל טרה אחד לכל הפחות.
תקליטורים אלו מיועדים להפצת וידאו בפורמט Ultra HD.
סקירה כללית של סוגי הדיסקים האופטים
דִּיסְצִיפְּלִינָה היא ענף של ידע, אשר נלמד או נחקר באורח רשמי במערכת החינוך או באקדמיה, בו בעלי מקצוע מתמחים ובבסיסו עומדת שיטה מוסכמת.
דיסציפלינה אקדמית היא תחום-דעת שבו מבוצע מחקר אקדמי, בדרך כלל באוניברסיטאות.
הדיסציפלינה מוגדרת בדרך כלל על ידי כתבי-עת אקדמיים ואגודות מקצועיות, היוצרים שיח פנימי של התחום.
דיסציפלינות אינן סטטיות, כי הן משתנות עם התפתחות הידע האנושי, ועם קבלתם של תחומים נוספים אל מאגר הידע הנלמד באוניברסיטאות.
באוניברסיטאות האירופאיות הקלאסיות היו מקובלות בעבר רק ארבע דיסציפלינות (תאולוגיה, רפואה, משפטים, ואמנויות), אך כיום המספר גדול בהרבה.
דיסציפלינות רבות מחולקות לתת-דיסציפלינות ("ענפים"), אשר קווי התיחום ביניהם הם לעיתים קרובות שרירותיים ולא ברורים.
בתחום החינוך, כל מקצוע הנלמד בבית הספר מכונה "דיסציפלינה".
מבנה של דיסציפלינה מעין זו מושתת על מספר גורמים: הנחות יסוד, מטרות, כללים, אופן ארגון החומר, ודרכי ההערכה.
תחום דעת המשלב דיסציפלינות אחדות מוגדר כאינטרדיסציפלינרי – בין-תחומי.
תחום דעת המשלב מספר רב של דיסציפלינות מוגדר כמולטידיסציפלינרי – רב-תחומי.
ביקורת על התבססות מערכות החינוך על תחומי הדעת
רבים מהחוקרים מבקרים את ההתבססות הבלעדית בתוכניות הלימודים של רוב מערכות החינוך על תחומי דעת.
ביקורת זו נובעת מהעבודה כי כמות תחומי הדעת הקיימים היום בעולם הוא גדול מאוד, עובדה המחייבת מחנכים לבחור את תחומי הדעת בהם הם רוצים להתמקד.
נכון לשנת 2008 הכיר משרד החינוך רשמית ב-998 מקצועות אותן אפשר ללמד בבתי הספר.
ביקורת נוספת נשמעת על החלוקה לתחומי דעת היא העובדה כי תחומי הדעת מתחדשים חדשות לבקרים ואין אפשרות להדביק את קצב ההתרבות שלהם.
מבנה הדעת – ג'רום ברונר הגה את השימוש במונח "מבנה דעת" המכוון לכך שבכל מקצוע (תחום דעת) קיים מבנה בסיסי בו מושגי יסוד חשובים אותם חשוב ללמד.
לטענת ברונה ברגע שנלמד הבסיס כדפוס של מבנה דעת בגיל צעיר, חזרה עליו ופיתוחו בגילאים מאוחרים יותר נותנים סיכוי גדול יותר להבנת המקצוע, כמו שמתמטיקה הנלמדת בתיכון בנויה על הבסיס הנלמד בכיתה א' כך יש למצוא את "מבנה הדעת" בכל מקצוע
המבנה הסובטנטיבי והסינטקטי – ג'וזף שוואב מחלק את תחומי הדעת לשני מבנים: מבנה סובסטנטיבי מורכב ביסודו מרעיונות והשקפות שמאמץ חוקר בבואו לחקור תחום דעת מסוים.
למשל בחקר ההיסטוריה יש חוקרים הנותנים לכלכלת התקופה משקל רב יותר ולעומתם כאלו המחשיבים דווקא את הפן הדתי כמשפיע המרכזי על אותה תקופה.
כאשר התלמיד יבין את ההבדלים במבנה הסובסטנטיבי הוא יבין את המקצוע יותר טוב.
בנוסף יש בתחומי הדעת את המבנה הסינטקטי המורכב משיטות המחקר והכלים לגילוי הידע וארגונו.
למשל דרכי החקר במקצוע המתמטיקה שונה מדרכי החקר של הפיזיקה ששונה מהותית מדרכי החקר של תחום הדעת היסטוריה.
דיספרוסיום הוא יסוד כימי מסדרת הלנתנידים שסמלו הכימי Dy ומספרו האטומי 66. הוא נמנה עם משפחת היסודות הנדירים, אם כי למעשה הוא אינו נדיר, אלא מפוזר בדלילות ולכן יקר להפקה.
דיספרוסיום הוא מתכת כסופה, בעלת ברק מתכתי היציבה באוויר בטמפרטורת החדר.
דיספרוסיום רך מאוד, ניתן לחתוך אותו עם סכין מטבח.
תכונותיו מושפעות במידה ניכרת מזיהומים (לדוגמה מתכות אחרות), אפילו בריכוזים נמוכים.
יחד עם מתכות אחרות (כמו ונדיום למשל), לדיספרוסיום יישומים בייצור לייזרים.
בזכות יכולתו לבלוע נייטרונים, לדיספרוסיום (תחמוצת דיספרוסיום עם ניקל) יישומים בכורים גרעיניים.
בנוסף לכך, לדיספרוסיום יישומים בקירור כורים גרעיניים.
לתרכובות של דיספרוסיום וקדמיום עם יסודות מהטור ה-16 בטבלה המחזורית תפקיד בתור מקור לאור תת אדום.
בזכות תכונותיו המגנטיות, לדיספרוסיום חשיבות בייצור דיסקים קשיחים.
הדיספרוסיום (מקור השם במילה היוונית "dysprositos" שמשמעותה "קשה להשגה") זוהה לראשונה בשנת 1886 בפריז על ידי הכימאי הצרפתי פול אמיל לקוק (Paul Émile Lecoq).
דיספרוסיום מתכתי בודד לראשונה רק בשנות ה-50.
דיספרוסיום לא מופיע בטבע לעולם בצורתו החופשית, אך הוא נמצא בכמה מינרלים כמו קסנוטים, פרגוסוניט, אוקסניט, פוליכרס, גדוליניט, בלומסטרנדין, מונזיט ובסטנסיט.
בטבע דיספרוסיום מופיע לעיתים קרובות יחד עם ארביום והולמיום.
ניתן לבודד דיספרוסיום מDyF3 באמצעות תגובה עם סידן, כך:
כמו לנתנידים אחרים, לדיספרוסיום רעילות נמוכה.
מנגנוני רעילותו לא הובנו במלואם.
מרכיביו הפנימיים של דיסק און קי1 חיבור USB2 USB mass storage controller device3 נקודות בקרה4 שבב זיכרון פלאש5 מתנד גבישי6 נורית LED (בחלק מהמכשירים)7 מתג הגנה מפני כתיבה (בחלק מהמכשירים)8 מקום לשבב זיכרון הבזק נוסף
דִּיסְק אוֹן קִי (לפי האקדמיה ללשון העברית: הֶחְסֵן נַיָּד, ובקיצור הֶחְסֵן) הוא מכשיר זעיר לאחסון נתונים למחשב, המשתמש בזיכרון הֶבְזֵק (Flash) לאחסון נתונים ובממשק ה-USB של המחשב להעברתם אל המחשב או ממנו.
את המכשיר פיתחה לראשונה חברת M-Systems הישראלית בראשות דב מורן.
השם המסחרי שנתנה החברה למוצר הוא "DiskOnKey" ("דיסק כמחזיק מפתחות"), המרמז על גודלו הזעיר ועל ניידותו ("דיסק על מפתח", דיסק בגודל זעיר שיוכל להיכנס לצרור מפתחות).
במהרה הפך המונח בשפה העברית לשם גנרי של הטכנולוגיה.
בארצות אחרות נהוג לקרוא למכשיר גם FlashDrive ,stick ובשמות נוספים.
שמה הרשמי של הטכנולוגיה הוא USB Mass Storage Device (UMS) או USB Flash Drive, היות שלצורך אחסון המידע הוא נעזר בזיכרון מסוג Flash והוא משתמש בחיבור USB לצורך העברת נתונים.
הטכנולוגיה פותרת את בעיית הבלאי המהיר שקיימת בזיכרונות ההֶבְזֵק, שבהם אזורים בזיכרון נכתבים ונמחקים פעמים רבות.
לפיתוח אלגוריתם הדואג לכתוב בכל פעם באזור אחר בזיכרון, באופן שהכתיבה תפוזר ברחבי הזיכרון ככל האפשר וכך יהיה הבלאי של כל אזור מזערי.
המוצר נחשף לראשונה על ידי חברת "M-Systems" בנובמבר 2000. למוצרים הראשונים הייתה קיבולת של 8, 16 או 32 מגהבייט.
עם השנים הלכה והתפתחה הטכנולוגיה במהירות, מחירה לצרכן הוזל והנפחים הלכו וגדלו, עד אשר בשנת 2018 כבר הוצעו למכירה החסנים ניידים שקיבולתם 2 טרה בייט.
בדצמבר 2005 ה"דיסק און קי" דורג במקום ה-9 ברשימת 50 הגאדג'טים המוצלחים ביותר ב-50 השנים האחרונות, שערך מגזין PC World.
ההתייחסות של מערכת ההפעלה אל ההחסן הנייד דומה לרוב להתייחסותה לדיסק קשיח חיצוני, ויתרונותיו העיקריים הם קלות השימוש והניידות.
בחלק מהתקנים אלו קיים מתג שהופך את ההחסן לזמין לקריאה בלבד, ובדרך זו הוא מוגן מפני מחשב שעלול להיות נגוע בווירוס מחשב.
כמו כן קיימת בדרך כלל נורית בקרה שמהבהבת בזמן קריאה וכתיבה.
ההחסן הנייד הצטרף למשפחה ותיקה של אמצעי "מדיה נתיקה" (מדיום מגנטי שמאפשר לשמור נתונים, שאפשר לנתקו מן המחשב בקלות יחסית).
חברים אחרים במשפחה הם הדיסקטים לדורותיהם, הדיסקים (CD) וה-DVD.
ההחסן הנייד רגיש לתקלות: אם מוציאים אותו מן המחשב בזמן תהליך כתיבה עליו, המידע שבו עלול לרדת לטמיון.
כדי להימנע מתקלות מעין אלו, במערכות הפעלה קיים מנגנון להוצאה בטוחה של המכשיר.
במשך השנים פותחו החסנים ניידים המשלבים הצפנת מידע, וכן החסנים ניידים המשולבים במכשירים אלקטרוניים קטנים ושונים, כגון נגני מוזיקה, טלפונים סלולריים ועוד.
בשנת 2009 החלה חברת "מיקרוסופט" לשווק את מערכת ההפעלה "חלונות" על "דיסק און קי".
בפברואר 2017 השיקה חברת הזנק ישראלית "דיסק און קי" שמכיל מערכת הפעלה מסוג Chrome OS, ושניתן להכניסו לכל מחשב ישן ובכך להשמיש אותו מחדש.
דיסקו הוא סגנון של מוזיקת דאנס בקצב גבוה שהתחיל בשנות ה-70 המוקדמות.
הדיסקו התפתח מהפאנק ומוזיקת נשמה והיה פופולרי בכל העולם.
מקור השם דיסקו הוא המילה הצרפתית "דיסקוטק".
דיסקוטק הוא מועדון לילה לריקודים בו הושמעה מוזיקה על ידי נגינת תקליטים.
מילה זו למועדון ריקודים נטבעה בשנת 1941 בשם המקום La Discothèque שנמצא ברחוב Rue de la Huchette שבפריז.
המונח הצרפתי Discothèque שפרושו תקליטיה או אוסף תקליטים הוא שילוב המילים תקליט - Disque והמילה היוונית thêkê - ארגז או תיבה.
בדומה למילה הצרפתית (לטינית) bibliothèque - ספרייה (מיוונית bibliothêkê).
כבשאר הסגנונות המוזיקליים, קשה לאפיין נקודה אחת בה התפתח סגנון הדיסקו, מאחר שמרכיבים רבים של מוזיקת דיסקו קיימים בתקליטים מוקדמים (כגון נעימת הסרט "שאפט" של אייזק הייס מ-1971).
ניתן לומר בכלליות ששירי הדיסקו הראשונים הושמעו ב-1973, אך רבים מחשיבים את Soul Makossa של מאנו דיבאנגו משנת 1972 כתקליט הדיסקו הראשון.
בתחילה נוצרו רוב שירי הדיסקו למען קהל מועדוני הריקודים בלבד ולא לקהל כללי כגון מאזיני רדיו, אך היו גם מגמות הפוכות.
להיטי רדיו פופולריים הושמעו בדיסקוטקים כל עוד היה להם קצב קל למעקב של כ-120 BPM.
הדיסקו הושפע מוזיקלית מפאנק, מוזיקת נשמה, סלסה וסגנונות הלטיניים וההיספנים שהשפיעו על הסלסה.
השפעות חברתיות שתרמו למוזיקת הדיסקו כללו התגברות כח הצריכה המוזיקלי של קבוצות אתניות - שחורים והיספנים, התגברות העצמאות הנשית במימון ופנאי, והמהפכה המינית.
הדיסקו נסק מאמצע שנות השבעים עם להיטים כמו "Love to love you baby" של דונה סאמר ומיקס הדיסקו "Never can say goodbye" של גלוריה גיינור.
שיא פופולריות הדיסקו היה בין השנים 1977–1979, בעקבות הלהיט הקולנועי "שיגעון המוזיקה" ("Saturday Night Fever"), בו בוצעו להיטי להקת הבי ג'יז.
בסוף שנות ה-70 קמו למוזיקת הדיסקו מתנגדים רבים, אוהדי הרוק בעיקר, שראו בו סוגה המוזילה את איכות המוזיקה ושייכת לסצנה חברתית נמוכה.
זכור במיוחד אירוע שריפת התקליטים באחד ממשחקי הבייסבול של שיקגו בו במחצית פוצצו עגלה מלאה בתקליטים (יולי 1979).
האירוע סימל את ירידת קרנו של הדיסקו בשנים ההם.
אלבומים שהשפיעו על מוזיקת הדיסקו
חמישיית הג'קסונים - (1974) "Dancing Machine"
יו'ס קורפורשיין - (1974) "Rock the Boat"
אמני דיסקו פופולריים בשנות השבעים
גם אמנים אחרים שלא מקושרים לדיסקו יצרו שירי דיסקו, כמו הרולינג סטונז, דולי פרטון, צ'אקה קאן, אריתה פרנקלין, ELO, אלטון ג'ון, רוד סטיוארט, קווין, בלונדי, ופרנק סינטרה.
בישראל יצרו שירי דיסקו אמנים כמו צביקה פיק ("הרקדן האוטומטי"), יזהר כהן ("אבניבי") ושרי ("דם חם").
עלילת הסרט "שלאגר" (ביים: אסי דיין) סובבת, בין היתר, סביב צעיר המנסה לפרוץ עם שירים בסגנון הדיסקו.
את שירי הסרט הלחין צביקה פיק ונעשה בסרט שימוש נרחב במוזיקה בסגנון זה, במיוחד בשירים "לצאת", "תן גז" ו"שיר הפרחה".
בעידן הפוסט-דיסקו בשנות השמונים הפך הדיסקו לפחות פופולרי, אך בשנות התשעים הוא זכה לתחיה מחודשת עם שירים כמו "Lemon" של U2 ב-1993, "Cosmic Girl" של ג'מירוקוואי ב-1996. בשנים 2000–2005 נוצרו שירי דיסקו על ידי אומנים רבים כמו: קיילי מינוג, ג'מירוקוואי, מדונה וסופי אליס בקסטור.
בישראל נוצרו שירי דיסקו בשנים אלו על ידי להקות כמו להקת הדורבנים ולהקת טיפקס.
בשנים האחרונות התפתח סגנון מוזיקה אלקטרונית בשם "נו-דיסקו" המשלב אלמנטים ממוזיקת הדיסקו.
דיסק חיתוך (הידוע יותר בכינויו "דיסק" או "משחזת זווית", באנגלית: Angle grinder) הוא כלי עבודה חשמלי, אשר הומצא בגרמניה ב-1954, ומשמש לחיתוך מתכת, אבן, תוצרי בטון קשיחים וחומרים אחרים בתעשיית הבניין ובתעשיות אחרות.
הדיסק משמש לחיתוך, שיוף, השחזה, כרסום, ניקוי, הברקה או קרצוף.
המכשיר בנוי ממנוע חשמלי המחובר לציר המסובב אופן במהירות גבוהה.
פעולת הדיסק מתבצעת על ידי מגע בין האופן המסתובב לבין החומר שאותו יש לעבד.
המגע בין האופן והחומר יוצר חיכוך וחום.
העיבוד של חלק מהחומרים הוא תוצאה של החיכוך או של החום או של שניהם יחד והוא תלוי בסוג החומר המעובד ובחומר שממנו בנוי האופן.
תוך כדי עבודה במקביל לשחיקה בחומר המעובד, הדיסק עצמו נשחק גם הוא וקוטרו קטן וכך גם האפקטיביות שלו, בכלים המאפשרים זאת ניתן להגדיל את המהירות על מנת לפצות על כך.
עיבוד של אבן, בטון וכיוצא באלה מתבצע באמצעות החיכוך של האופן אשר בדרך כלל מצופה באבקת יהלום.
עיבוד המתכת מתבצע באמצעות החום אשר מתיך את המתכת והחיכוך אשר מסלק את המתכת המותכת מאזור המגע ויוצר זרם אופייני של "גיצים" בוהקים.
עיבוד של חומרים רכים כמו עץ, פלסטיק וכיוצא באלה מתבצע על ידי כרסום החומר.
קיימים גם דיסקים המופעלים על ידי טורבינה המופעלת על ידי אוויר דחוס (פנאומטיים).
נהוג לחלק את הדיסקים על פי גודל האופן וייעוד האופן:
דיסק לחיתוך מתכת (עשוי תרכובת של קוורץ בדרך כלל עם סיבים).
דיסק לחיתוך אבן (משמש לחיתוך אבן, שיש, בטון ומוצריו.
דומה יחסית במראהו ובחומר ממנו הוא עשוי לדיסק לחיתוך מתכת).
דיסק יהלום (משמש לחיתוך אבן ובטון.
עשוי מתכת המצופה באבקת יהלום.
לחלקם יש שיניים מלבניות בצדדים).
דיסק לשיוף (עשוי פיסות בד ליטוש).
דיסק להשחזה (דומה לדיסק לחיתוך מתכת למעט העובדה שהוא עבה יותר, קצוותיו מחוספסות וקעור במרכזו).
דיסק לחיתוך עץ (דיסק מתכת המשונן בצדדיו.
דומה בצורתו לדיסק ניסור של מסור עגול).
ישנם אביזרים שונים שניתן לחבר לכלי במקום דיסק, חלקם הם: מקדחי כוס, מסור שרשרת, מאריכים להרחקת הדיסק, ומפצלים וחיבור שני דיסקים ויותר במקביל (שימושי לחיתוך תעלות)
החיבור של הדיסק והאביזרים מתבצע על ידי בורג שהוא למעשה האלמנט המסתובב על ידי המנוע.
מגע של האופן המסתובב בחלקי גוף עלול לגרום לקריעה של רקמות ולפציעה עמוקה ומסוכנת.
בנוסף, פעולת הדיסק יוצרת אבק, גיצים ורעש שמחייבים הגנה על מפעיל הדיסק ומי שנמצא בקרבתו.
לשם עבודה בטיחותית יש להקפיד על הכללים הבאים:
יש להימנע מהסרת מגן המתכת המקיף את האופן שתפקידו להגן מפני נגיעה מקרית באופן המסתובב, לעצור מעוף של חלק מהגיצים הלוהטים ולהגן על המפעיל במקרה שהדיסק נשבר במהלך עבודה.
יש לוודא המצאות מטף כיבוי או כל אמצעי כיבוי אש אחר בקרבת מקום העבודה עם המשחזת על מנת למנוע התלקחות שרפה מהגיצים הלוהטות.
הרכבת משקפי מגן וכפפות מגן מפני פגיעת גיצים או שבבי חומר בעיניים ובכפות הידיים.
שימוש באטמי אזניים או אוזניות בעיקר בחללים סגורים שבהם החזרי רעש.
יש להימנע משימוש בדיסק שיוצר ללא בקרת איכות מחשש להתפרקותו ומעופו במהלך העבודה.
לעובדים בחומרים המייצרים אבק רב כמו שיש, בטון וכו' יש לחבוש מגן אבק.
יש לוודא כי אבן ההשחזה מהודקת היטב על ידי האום.
יש לאחוז במשחזת בשתי ידיים בעת השימוש.
האחת בגוף המכשיר והשנייה בידית האחיזה.
יש לוודא שמהירות הסיבוב של המשחזת איננה גבוהה מזו הרשומה על גבי האופן.
מהירות סיבוב גבוהה מדי, עלולה לגרום לאופן לעוף או להתפרק באופן אלים ולגרום לפגיעה גופנית ואף מוות.
לפני הפעלת המשחזת יש לוודא שהכלי שלם, שכבל החשמל תקין ונקי מנזקים או חתכים ושמפסק ההפעלה של הכלי אינו במצב "מופעל".
בחלק מהדיסקים מותקנות מערכות בטיחות והגנה מתקדמות:
בקרת מהירות (סל"ד) – שומרת על מהירות קבועה ללא תלות בעומס המופעל על הדיסק.
הגנה מפני תקיעה - מנגנון המזהה עומס או האטה משמעותית הנגרמת במקרה בו הדיסק נתקע בחומר הנחתך, ומנטרל את המנוע ולאחר מכן מעלה את המהירות באופן הדרגתי.
פעולה זו מגינה על המשתמש ומונעת קפיצה של הדיסק ברגע השחרור מהחומר.
בדיסקים ללא בקרה אלקטרונית, המנגנון מכבה את המפסק של הדיסק, ויש להפעיל אותו מחדש לאחר השחרור מהחומר.
מפסק בטיחותי (משבת)– להפעלת המשחזת יש לנקוט בשתי פעולות להפעלה בטוחה של המכשיר
הגנת עומס יתר בזמן השימוש – לשמירה על חיי העוגן והשדה של המשחזת.
דיסק גולף , הידוע גם בשם "פריזבי גולף" , הוא ענף ספורט בו שחקנים זורקים צלחת מעופפת (הנקראת "דיסק") לכיוון מטרה, תוך שימוש בכללים הדומים לגולף.
הספורט משוחק בדרך כלל במסלול עם 9 או 18 גומות, כל אחת מורכבת מעמדת פתיחה (הנקראת Tee Box או Tee Pad) ומטרה.
שחקנים משלימים גומה על ידי זריקת דיסק מעמדת הפתיחה לעבר המטרה (בדרך כלל סל המצויד בשרשראות מתכת כדי לתפוס את הדיסק) וזריקה נוספת מהמקום שבו הזריקה הקודמת נעצרה, עד שהדיסק נעצר במטרה.
לכל גומה במסלול מוגדר תקן "פָּאר" (PAR), שהוא מספר הזריקות המצופה משחקן מיומן כדי להשלים אותה.
הדיסקים בהם נעשה שימוש עשויים בעלי מאפיינים שונים המאפשרים דפוסי מעוף שונים, ונבחרים על ידי השחקן לפני כל זריקה בהתאם לנתיב המעוף המיועד.
סגנונות זריקה שונים יכולים גם הם להשפיע על מעוף הדיסקים.
המשחק משוחק בכ-40 מדינות, ונכון לשנת 2025, ישנם 317,870 חברים בסך הכל ו-112,509 חברים רשומים באיגוד המקצועי של דיסק גולף (PDGA) ברחבי העולם.
לפי מדריך המסלולים של UDisc, ישנם מעל 16,000 מסלולי דיסק גולף, כאשר כ-90% מהם נגישים בחינם.
דיסק גולף מודרני החל את דרכו בתחילת שנות ה-60, אך קיים ויכוח מי הגה את הרעיון ראשון.
הקונצנזוס הוא שקבוצות רבות של אנשים שיחקו באופן עצמאי לאורך שנות ה-60. סטודנטים באוניברסיטת רייס ביוסטון, טקסס, לדוגמה, קיימו טורנירים עם עצים כמטרות כבר בשנת 1964, ובתחילת שנות ה-60, שחקנים בפנדלטון קינג פארק באוגוסטה, ג'ורג'יה, היו זורקים פריזבי לפחי אשפה של 50 גלונים בחביות שיועדו כמטרות.
בשנת 1968 שוחק פריזבי גולף גם בפארק אלמדה בסנטה ברברה, קליפורניה, על ידי בני נוער באזורי הרחובות אנאקאפה וסולה.
סוככות, מזרקות מים, עמודי תאורה ועצים היו כולם חלק מהמסלול.
זה התקיים במשך מספר שנים ומהדורת אספנים של דיסק אלמדה פארק עדיין קיימת, אם כי נדירה, שכן מעטים יוצרו.
אד הדריק, הידוע גם בשם "סטדי" אד הדריק, (28 ביוני 1924 - 12 באוגוסט 2002) היה ממציא צעצועים אמריקאי.
הוא ידוע בעיקר כאבי הפריזבי המודרני ושל ספורט ומשחק הדיסק גולף.
בשנת 1975, תקופתו של הדריק ב-Wham-O, שם סייע לעצב מחדש את הצלחת המעופפת המכונה הפריזבי, הסתיימה, והקשרים בין הדריק ל-Wham-O התפצלו בסופו של דבר.
הדריק עזב את החברה כדי לצאת להתחלה חדשה בה ימקד את כל מאמציו בתחום העניין החדש שלו, אותו כינה ורשם את הסימן המסחרי כ"דיסק גולף".
בשנת 1976, "סטדי" אד הדריק ובנו קן הדריק הקימו את חברת הדיסק גולף הראשונה, איגוד הדיסק גולף (DGA).
מטרת ה־DGA הייתה לייצר דיסקים וסלים ולמסד את הספורט.
מטרת הדיסק גולף הראשונה הייתה עיצוב גומת המוט של אד, שהורכב ממוט הבולט מהאדמה.
ברוב מסלולי הדיסק גולף יש 9 או 18 גומות, וביוצאים מן הכלל לרוב יש גומות בכפולות של שלוש.
ארגון ה-PDGA ממליץ שמסלולים יהיו באורך ממוצע של 200-400 רגל (61-122 מטר) לכל גומה, כאשר גומות לא קצרות מ-100 רגל (30 מטר).
הגומות הארוכות ביותר בעולם הן באורך של יותר מ-1,500 רגל (460 מטר).
מתכנני המסלולים משתמשים בעצים, שיחים, שינויי גובה, מפגעי מים ושינויי מרחק, יחד עם אזורים מחוץ לתחום (OB) ונתיבי מעוף חובה (המכונים לעיתים קרובות "מנדו") כדי להפוך כל גומה למאתגרת וייחודית.
מסלולים רבים כוללים מספר עמדות פתיחה או מספר עמדות מטרה כדי להתאים לשחקנים ברמות יכולת שונות.
רוב מסלולי הדיסק גולף בנויים בסביבות טבעיות יותר ופחות מטופחות ממסלולי גולף מסורתיים ודורשים תחזוקה מינימלית, אם כי חלק מהמסלולים שואפים לתנאים במצב מושלם.
מתכנני מסלולים מקצועיים רואים בבטיחות גורם קריטי בתכנון המסלול, ומשתדלים למזער את הסכנה של פגיעה מדיסק מעופף תוך מתן עיצובים היוצרים אסטרטגיה במשחק וגיוון בזריקות לצורך הנאה.
גומות מתוכננות כך שידרשו מגוון זריקות שונות כדי לאתגר שחקנים בעלי חוזקות שונות או מיומנויות ספציפיות.
מסלולים רבים הם נקודות ארגון מרכזיות עבור מועדוני דיסק גולף מקומיים, וחלקם כוללים חנויות המוכרות ציוד דיסק גולף.
יותר מ-80% מהמסלולים המפורטים ב-Disc Golf Course Review רשומים כציבוריים וחינמיים למשחק.
עמדת פתיחה בדיסק גולף (המכונה בדרך כלל "Tee box" או "Tee pad" באנגלית) היא נקודת ההתחלה של גומה.
ארגון ה-PDGA ממליץ שעמדת הפתיחה לא תהיה קטנה מ-1.2 מטרים רוחב ו-3 מטרים אורך, כדי לאפשר מספיק מרחב לצבור תנופה ולזרוק את הדיסק.
עמדת הפתיחה היא בדרך כלל משטח מבטון, אספלט, גומי, חצץ או דשא מלאכותי.
בחלק מהמסלולים יש דשא טבעי כאשר רק חזית העמדה מסומנת.
במקרים נדירים, אין עמדות פתיחה והשחקנים מתחילים ממיקום כללי המבוסס על מתווה המסלול.
במסלולים מבוססים מוצב שלט ליד כל עמדת פתיחה.
שלטים עשויים לתאר מפה פשוטה של הגומה, כולל עמדת הפתיחה, המטרה, מסלול הדיסק הצפוי, אזורים מחוץ לתחום, סכנות מים, עצים ונתיבי חובה ("מנדו").
שלטים כוללים בדרך כלל את המרחק לגומה ואת הפָּאר (par).
חלק מהמסלולים כוללים שם ייחודי לגומה ועשויים לכלול לוגואים של נותני חסות.
מסלולים רבים כוללים שלט גדול יותר ליד הכניסה למסלול, הכולל מפה של המסלול כולו.
למרות שבמסלולים מוקדמים השתמשו בעצים, גדרות או מתקני פארק כמטרות, סלי דיסק גולף סטנדרטיים הם ללא ספק סוג המטרה הנפוץ ביותר במסלולים מודרניים.
בחלק מהמסלולים ישנן מטרות צליל שנועדו להשמיע צליל ייחודי כאשר דיסק פוגע בהן.
סלי דיסק גולף בנויים עם מוט מרכזי המחזיק סל מתחת למכלול של שרשראות תלויות.
כאשר דיסק פוגע בשרשראות, הוא לעיתים קרובות, אך לא תמיד, מוסט אל תוך הסל.
לפי כללי ה-PDGA, על מנת להשלים גומה עם מטרת סל, הדיסק חייב לסיים כשהוא נח בתוך המגש התחתון או השרשראות שמתחת לחלק העליון.
ישנם מותגים רבים ושונים של סלים המיוצרים על ידי יצרנים רבים, במשקלים שונים, חלקם קבועים וחלקם ניידים/מתקפלים.
ספורט הדיסק גולף בנוי באופן דומה למשחק גולף.
"סיבוב" משוחק במסלול דיסק גולף המורכב ממספר "גומות", בדרך כלל 9 או 18. כל גומה כוללת עמדת פתיחה (Tee box) להתחלת המשחק ומטרת דיסק גולף במרחק מה, לעיתים קרובות עם מכשולים כמו עצים, גבעות או מקווי מים בין לבין.
השחקנים מתחילים בזריקת דיסק מעמדת הפתיחה, מבלי לעבור את קו העמדה הקדמי לפני שחרור הדיסק בעת הזריקה.
אם שחקן דיסק גולף חוצה את הקו בזמן הזריקה הראשונה, הוא עובר עבירה הנקראת Stance Violation (או בכינוי הנפוץ Foot Fault) בדומה לעבירת כף הרגל של כדורת או קריקט.
להלן ההשלכות של עבירה כזו בטורניר מקצועי לפי חוקי ה-PDGA:
תוספת זריקת עונשין: השחקן מקבל אוטומטית זריקת עונשין אחת (1 Penalty Throw) שמתווספת לניקוד שלו באותה גומה.
המשך המשחק: בניגוד לעבר, החוקים העדכניים קובעים כי אין לבצע זריקה חוזרת (No rethrow).
השחקן ממשיך לשחק מהנקודה שבה נחת הדיסק שנזרק בעבירה.
חובת אישור: כדי שהעונש יינתן, חבר אחר בקבוצה (Card mate) חייב לקרוא את העבירה מיד לאחר ביצועה, ושחקן נוסף (או מרשל בטורנירים גדולים) חייב לאשר את הקריאה ("Confirm").
אם אין אישור נוסף, העבירה אינה נספרת.
מעבר של הקו לאחר הזריקה: מותר לחצות את הקו הקדמי כחלק מהתנועה הממשיכה (Follow-through), בתנאי ששחרור הדיסק מהיד התבצע בזמן שרגל הציר הייתה עדיין בתוך גבולות עמדת הפתיחה וכל נקודת תמיכה אחרת לא נגעה מחוץ לה.
לאחר מכן השחקנים מתקדמים לעבר הגומה על ידי הרמת הדיסק במקום בו הוא נחת וזריקה נוספת עד שהם מגיעים למטרה.
מטרת המשחק היא לסיים את המסלול עם מספר הזריקות הנמוך ביותר בסך הכל.
המשחק מתבצע בדרך כלל בקבוצות של חמישה שחקנים או פחות, כאשר כל שחקן מתחלף בתורו בעמדת הפתיחה, ולאחר מכן השחקן עם הדיסק שנחת הרחוק ביותר מהגומה ממשיך לזרוק ראשון ואחריו שאר השחקנים לפי מרחק הדיסק שלהם מהגומה בסדר יורד.
כל מסלול הוא ייחודי, ולכן דורש שילוב שונה של זריקות להשלמה, כאשר השחקנים הטובים ביותר שואפים לעצב את מעוף הדיסק בהתאם למרחק, לשטח, למכשולים ולמזג האוויר.
על מנת להקל על ביצוע זריקות שונות, השחקנים נושאים מגוון דיסקים בעלי מאפייני מעוף שונים, ובוחרים דיסק מתאים לכל זריקה.
חלק מהשחקנים נושאים גם דיסקית סימון מיניאטורית, המשמשת לסימון מדויק של מיקום הזריקה לפני כל זריקה.
שימוש בדיסקיות סימון מיניאטוריות נפוץ במיוחד במשחק תחרותי רשמי.
במידה ומחליפים לדיסק אחר בזריקה הבאה ניתן להשתמש בדיסק הקודם שנחת כבר על הקרקע כסמן הזריקה הבאה.
מסלולים רבים כוללים אזורים מחוץ לתחום, המכונים בדרך כלל "אזורי OB" או פשוט "OB".
אם הדיסק נוחת באזורים אלה, השחקן נדרש בדרך כלל להוסיף זריקת עונש לתוצאה שלו ולהמשיך לשחק ממקום סמוך למקום בו הדיסק נכנס לאזור מחוץ לתחום.
חלק מהמסלולים כוללים אזורים מחוץ לתחום עם כללים מיוחדים המחייבים את השחקן לחדש את המשחק מאזור מוגדר הנקרא אזור נפילה (drop zone) או המחייבים את השחקן להתחיל מחדש את הגומה מעמדת הפתיחה.
חלק מהמסלולים כוללים גם נתיבי מעוף חובה (הנקראים גם "מנדו") המחייבים את נתיב מעוף הדיסק להיות מעל, מתחת או בצד אחד של קו ספציפי המסומן על ידי שלט.
על פי המסורת, שחקנים זורקים מעמדת הפתיחה לפי סדר התוצאה שלהם בגומה הקודמת, כאשר השחקן עם התוצאה הנמוכה ביותר זורק ראשון.
רוב השחקנים גם מקפידים על קוד נימוס בזמן המשחק, הכולל נורמות כמו עמידה מחוץ לטווח הראייה של השחקן הזורק והימנעות מרעשים מסיחים.
מכיוון שדיסק שנזרק עלול לפגוע במישהו, איגוד הדיסק גולף המקצועי (PDGA) ממליץ לשחקנים "לעולם לא לזרוק לאזור עיוור או כאשר צופים, הולכי רגל או משתמשי מתקן נמצאים בטווח."
משחק תחרותי רשמי כפוף לחוקים הרשמיים של ה-PDGA לדיסק גולף ולמדריך התחרות של ה-PDGA לאירועי דיסק גולף.
דיסקים של דיסק גולף קטנים יותר מצלחות מעופפות מסוג Ultimate או פריזבי כללי לפנאי.
דיסקים המשמשים לדיסק גולף מתוכננים ומעוצבים לשליטה, מהירות ודיוק, בעוד שצלחות מעופפות למטרות כלליות, כמו אלו המשמשות למשחק גאטס או אולטימייט, הן בעלות צורה מסורתית יותר, בדומה לדיסק תפיסה.
קיים מגוון רחב של דיסקים המשמשים בדיסק גולף והם מחולקים בדרך כלל לשלוש קטגוריות: דרייבר, טווח בינוני ופָּאטֶר.
דרייברים מזוהים על ידי הקצה החד והמשופע שלהם, ורוב המסה שלהם מרוכזת בטבעת החיצונית של הדיסק במקום להיות מחולקת באופן שווה לכל רוחבו.
הם מותאמים לאווירודינמיקה ומתוכננים לעוף מרחקים מקסימליים במהירויות גבוהות.
הם נזרקים בדרך כלל על ידי שחקנים מנוסים מעמדות הפתיחה ובזריקות למרחקים ארוכים אחרים.
חלק ממותגי הדיסקים מחלקים את הדרייברים שלהם לקטגוריות שונות.
לדוגמה, ל-Innova יש דרייברים למרחק ודרייברים לפיירוויי (fairway), כאשר דרייבר פיירוויי נמצא איפשהו בין דרייבר למרחק לבין דיסק לטווח בינוני.