tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לדוגמה, נמצא כי זיהום חיידקי בהריון (אשר משפיע על הרכב המיקרוביוטה של האם) עלול להעלות את הסיכוי להתפרצות סכיזופרניה אצל העובר.
כמו כן, נמצא כי לידה בניתוח קיסרי (אשר מונע את היחשפות העובר למיקרוביוטה שבתעלת הלידה) מעלה סיכוי להתפרצות פסיכוזה.
עדות נוספת לקשר בין המיקרוביוטה לסכיזופרניה נמצאה במחקר שהראה כי תרופות לטיפול בסכיזופרניה השפיעו על התפשטות של זיהום חיידקי.
מחקר בו גרמו לסימפטומים דמויי סכיזופרניה אצל עכברים באמצעות נתינת פנציקלידין מצא שינויים במיקרוביוטה במערכת העיכול אצל העכברים שקיבלו את החומר בהשוואה לעכברים שלא קיבלו את החומר.
מספר מחקרים מצאו הבדלים בין המיקרוביוטה של מערכת העיכול של אוטיסטים לבין זאת של נוירוטיפיקלים.
מחקר נוסף משנת 2024 מצא קשר בין המיקרוביוטה במערכת העיכול לבין אוטיזם והפרעות קשב וריכוז.
נמצא קשר בין השמנת יתר אצל האם להתפתחות אוטיזם אצל הילד.
מחקרים על תוספי מזון כטיפול באוטיזם מצאו תוצאות שאינן חד משמעיות.
גורמים סביבתיים רבים שנחשבו כקשורים להתפתחות של אוטיזם (למשל זיהום חיידקי או הרעלה בהריון) משפיעים על המיקרוביוטה במערכת העיכול, מה שמשאיר כשאלה האם שינויים במיקרוביוטה במערכת העיכול גורמים להתפתחות אוטיזם או האם התפתחויות אלו קורות במקביל.
מחקר מ-2015 מצא הבדלים במיקרוביוטה במערכת העיכול של אנשים עם מחלת פרקינסון ביחס לאנשים בריאים ובנוסף מצא שהבדלים אלו היו קשורים לחומרת הסימפטומים הקליניים של החולים.
החוקרים לא סיפקו מסקנה חד משמעית בנוגע לשאלה האם השינויים במיקרוביוטה במערכת העיכול הם שגרמו להתפתחות המחלה או להפך.
ערך זה מציג את ציר הזמן של האירועים העיקריים במלחמת העצמאות.
המלחמה התנהלה בכל חלקי ארץ ישראל המנדטורית, למעט מרכז השומרון.
היא נמשכה כעשרים חודשים, מה-30 בנובמבר 1947, היום שלמחרת כ"ט בנובמבר שבו התקבלה החלטת החלוקה ועד 20 ביולי 1949, מועד חתימת הסכם שביתת הנשק האחרון בה, עם סוריה.
מרבית המבצעים והפעולות הצבאיות התנהלו במהלך 13 החודשים הראשונים של המלחמה.
המספרים בתאי הטבלה מציינים את הימים בחודש שבהם התרחשו האירועים.
+ תאריך שלבי המלחמההזירה המדיניתאירועי פנים חזית הצפון חזית המרכז חזית ירושלים חזית הדרום נובמבר1947 30 - פרוץ המלחמה, יום לאחר קבלת החלטת החלוקה בעצרת האו"ם.
ארצות הברית מכירה בישראל15 - תום המנדט הבריטיתחילת פלישת צבאות ערב21 - הרוזן ברנדוט מתמנה למתווך מטעם האו"ם בסכסוך בארץ ישראל26 - הקמת צה"ל 29 - לח"י מצטרף לצה"ל.
מרדכי נאור (עורך), ירושלים בתש"ח, ירושלים: יד יצחק בן צבי, תשמ"ח
הנגיף SARS-CoV-2, הגורם למחלת נגיף הקורונה 2019 (COVID-19) ואחראי למגפת הקורונה, החל להתפשט בשנת 2019. המקרים הידועים הראשונים של אנשים שחלו במחלת נגיף קורונה, זוהו בווהאן, מחוז חוביי, סין, בדצמבר 2019.
מחקר שהתחקה אחרי מקורות הנגיף, נעשה על ידי השוואת רצפים גנטיים, עם דגימות של המרכזים לבקרת מחלות בסין, איראן, ואיטליה.
במחקר פילוגנטי הוערך כי האב הקדמון המשותף של הנגיף SARS-CoV-2 הופיע באוקטובר או בנובמבר 2019. לא ידוע אם הנגיף עצמו התפתח באוכלוסיות של חיות בר, או שמא חלבוני ספייק הייחודיים של הנגיף התפתחו לאחר העברה זואונית לבני אדם.
במהלך העשור האחרון התגלו מאות וירוסים דמויי סארס בפרספיים סינים, אך רק הווירוס RaTG13 (פורסם חלקית בשנת 2016 כ-BtCoV/4991) היה קרוב באופן משמעותי ל-SARS-CoV-2.
סקירה שנערכה בספטמבר 2020 ציינה אפשרות ההיפותטית, לפיה הנגיף התפשט לאירופה עוד בשנת 2019, וזאת על בסיס עדויות חזקות הכוללות מספר מקרים של דלקות ריאות בצרפת ובאיטליה, בחודשים נובמבר ודצמבר של אותה שנה.
עם זאת, דו"ח מעקב רטרוספקטיבי שפורסם לאחר מכן קבע כי אין עדות להפצת הנגיף ברומא (איטליה) בתקופה זו.
מספר ניתוחים רפואיים וסביבתיים באיטליה, צרפת וארצות הברית הצביעו על האפשרות כי הנגיף הופץ מספר שבועות לפני דצמבר 2019. דו"ח של ארגון הבריאות העולמי קבע כי: "ממצאי המחקר לא אוששו, השיטות שבהן השתמשו לא נעשו בדרכים סטנדרטיות, ומבחנים סרולוגיים עלולים לסבול מאותות לא ספציפיים".
הוא קרא לחקירה נוספת של אירועים מוקדמים פוטנציאליים דוגמת אלה.
ב-13 במרץ 2020 דווח ב"South China Morning Post" , כי רישומי ממשלת סין מצביעים על כך שניתן היה לייחס את המקרה הראשון של הדבקה במחלה לתושב חוביי בן 55, ב-17 בנובמבר.
ב-23 במאי 2021 בדיווח ב"וול סטריט ג'ורנל", נכתב, על בסיס מידע מודיעיני אמריקאי שהתגלה לאחרונה, כי שלושה חוקרים העובדים במעבדה BLS-4 של מכון ווהאן לווירולוגיה, אושפזו עם תסמינים דמויי המחלה.
הדו"ח הוסיף משקל לקריאות לבדיקה רחבה יותר של התיאוריה לפיה הווירוס החל להתפשט עקב דליפה ממעבדה.
עם זאת, דו"ח של ארגון הבריאות העולמי קבע כי "האפשרות שהמגפה החלה עקב תאונת מעבדה בלתי סבירה ביותר".
מאז, ראש צוות חקירת מוצא הקורונה של ארגון הבריאות העולמי, פיטר בן אמבק , הצהיר כי הרשויות הסיניות הפעילו לחץ על הכותבים של מסקנות הדו"ח, וכי למעשה הוא רואה באפשרות של דליפת הנגיף מהמעבדה תרחיש "סביר".
מחקר שנערך בשנת 2021 על נוגדנים נגד הנגיף, העלה כי ייתכנו מקרים של נגיף הקורונה בצרפת עוד בנובמבר 2019. על פי מחקר שפורסם בינואר 2021 על ידי כתב העת British Journal of Dermatology , אישה בת 25 ממילאנו ביקרה בבית חולים בנובמבר 2019 עם כאב גרון ונגעים בעור.
ניתוח מאוחר יותר של ביופסיות מהנגעים בעור חשף עקבות DNA ויראלי של הנגיף.
הנדבק הראשון עליו ידוע בוודאות (חולה 0), החל לפתח סימפטומים ב-1 בדצמבר.
האיש לא היה בשוק הסיטונאי של פירות הים חואנאן .
משפחתו לא נדבקה, ולא נמצא קשר אפידמיולוגי בינו לבין שאר המקרים שאושרו במעבדה החל מ-2 בינואר.
שני מחקרי נוגדנים בארצות הברית הצביעו על נוכחות של הנגיף SARS-CoV-2 בארצות הברית בדצמבר 2019.
בשלב זה, 41 אנשים נבדקו ואושרו חיוביים למחלת נגיף הקורונה, כפי שדווחו בוועדת הבריאות בעיר ווהאן, ובארגון הבריאות העולמי בשנת 2020.
שלושה מקרי הדבקה סימפטומטיים נוספים, שאומתו במעבדה, החלו ב-10 בדצמבר.
מטופלים אלה ידועים, מכיוון שהם אושפזו, ועל כן נדגמו.
לשניים מהשלושה לא הייתה חשיפה ישירה לשוק הסיטונאי של מאכלי הים, ואילו לשלישי היה.
החולה החמישי והשישי, מבין אלו שאושרו במעבדה, חשו לראשונה בתסמינים ב-15 בדצמבר.
לשני החולים הייתה חשיפה ישירה לשוק.
כפי שידוע החל מפברואר 2020, מקרי האשפוז בבתי החולים במוקדמים ביותר, שנעשו עקב הדבקות במחלה, תוארכו ל-16 בדצמבר 2019 בווהאן.
מקרה קליני לא פתור מעורר את המעורבות המדעית הראשונה: דגימת BAL נשלחה מבית החולים המרכזי של ווהאן אל מעבדת Vision Medicals (בסינית 广州 微 远 基因 科技) בגואנגג'ואו, חברה פרטית המתמחה בניתוח רצף מקבילי metagenomic.
על פי דיווח של GenBank, הדגימה התקבל ב-23 בדצמבר, ואילו במאמר שהתפרסם בנידון, התאריך שנרשם היה 24 בדצמבר 2019.
דגימות נשימה מאדם שאושפז בפריז, צרפת אובחנו בדיעבד כנגועות בנגיף (מחקר מ-14 באפריל, פורסם ב-3 במאי).
הוא הציג תסמינים מתקדמים (CT בחזה, וילדו סבל בעבר ממחלה דמוית שפעת.
האיש לא טייל בתקופה שלפני אשפוזו ממחוץ למדינה (נסיעתו האחרונה מחוץ לצרפת הייתה לאלג'יריה, והתרחשה באוגוסט 2019), אף על פי שאשתו עבדה ליד נמל תעופה.
לא התבצעה חקירה אפידמיולוגיות לגילוי הנסיבות, וייתכן שהדגימה הייתה מזוהמת.
(הערה: ממצאים אלה אינם מופיעים בסקירה הסטטיסטית של משרד הבריאות הציבורי הצרפתי).
דיווח ראשון על מחלה חדשה
על פי דיווחים בפברואר 2020, שהתפרסמו ב-Workers Daily, ו-Global Times - בעקבות הדו"ח של הדוקטור ג'אנג ג'יקסיאן , מבית החולים המחוזי של הוביי לרפואה סינית ומערבית משולבת, העביר התרעה בנוגע למחלה ל-CDC המקומי, מרכז המניעה והבקרה של מחלות ווהאן ג'יאנגאן.
אולם בדו"ח מיום 22 בינואר 2020 שנעשה מטעם הארגון, נראה כי ה-CDC הסינית טענו כי הדיווח הגיע ב-29 בדצמבר.
ביום זה, כמו בזה שלפניו, הגיעו שלושה מקרי חולי דומים לבית החולים המחוזי של חוביי לרפואה משולבת סינית ומערבית, כולם קשורים לשוק פירות הים.
בהודעה לרשויות הבריאות, המומחים הרפואיים מבית החולים הצהירו כי ב"בית חולים המיועד לטיפול במחלות זיהומיות" החליטו להעביר שישה מתוך שבעת החולים.
ג'אנג ג'יקסיאן לקח יוזמה, ודאג כי הרופאים והאחיות במחלקות הנשימתיות יחבשו מסכות פנים, והוציא הזמנה ל-30 שכבות של קנבס משובח.
הנהלת בית החולים כינסה צוות של רופאים מבין מספר מחלקות, ומסקנות השיח שלהם היו כי המקרים היו חריגים, ודורשים תשומת לב מיוחדת, וגם, לאחר שנודע לו על שני מקרים דומים בעיר, החליט לדווח על הממצאים לרשויות הבריאות העירוניות והפרובינציאליות, ועדת הבריאות העירונית של ווהאן וועדת הבריאות של מחוז חוביי.
צוות ה-CDC של ווהאן מצא גם חולים נוספים עם תסמינים דומים שהיו קשורים לשוק.
(המרכז לבקרת ומניעת מחלות של ווהאן (CDC) הוא חלק מהמרכז הסיני לבקרת ומניעת מחלות).
בית החולים המרכזי של ווהאן קיבל דיווח מ-CapitalBio Medlab לפיו הדגימה שהם שלחו (שהתקבלה ב-27 בדצמבר) מכיל נגיף סארס.
על פי דיווח חדשות Caixin , ומידע מהרשתות החברתיות, זו הייתה טעות.
אותו דיווח חדשותי טען כי דגימה זו נשלחה מאוחר יותר מ-"CapitalBio Medlab" ל-"Vision Medicals", וכי חברת Vision Medical יכולה לאשר שהדגימה מכילה נגיף חדש, SARS-CoV-2, כלומר זהה לדגימה הראשונה שקיבלה "Vision Medicals."
כמה רופאים בבית החולים המרכזי של ווהאן שיתפו את דו"ח הבדיקה ברשתות החברתיות ("社交 媒体") בדיונים שנועדו בעיקר לעמיתים.
על פי הנכתב בחשבון המדיה החברתית של לי וונליאנג, ישנם שבעה מקרים של מחלת הסארס בבית החולים המרכזי של ווהאן, כולם קשורים לשוק הסיטונאי של פירות הים חואנאן.
גם עבור "Vision Medicals" היו אלה ימים קדחתניים (27–30 בדצמבר) כאשר ה-CDC הסיני ביקש לקבל את כל התוצאות של ממצאי החברה, וכן מהאקדמיה הסינית למדעי הרפואה: "זו הייתה חקירה דחופה, סודית ורצינית".
ועדת הבריאות העירונית של ווהאן שלחה הודעה למוסדות השותפים שלה.
ההודעה הכילה הנחיות להתמודדות עם התפרצות אפשרית של דלקת ריאות זיהומית.
שני עותקים סרוקים מצאו גם הם את דרכם, באותו היום, לשירות Weibo QQ - פלטפורמת מדיה חברתית.
הרופאים והמפקחים יתמידו במשמעת וייצרו יחידות צוות מיוחדות.
הצוות הכללי חייב להיות ערני למצב, במיוחד לפקוח עין על חולים עם תסמינים של דלקת ריאות זיהומית.
יש לאסוף חומר סטטיסטי באופן שוטף, ולשלוח לוועדת הבריאות העירונית של ווהאן, וכן לוועדת הבריאות של מחוז חוביי.
חומר סטטיסטי מהשבוע הקודם, הנוגע לחולים עם תסמינים של דלקת ריאות זיהומית, יישלח לוועדת הבריאות העירונית של ווהאן לפני השעה 4, באותו היום.
ללא אישור מאנשים מוסמכים, איש אינו רשאי להפיץ מידע אודות הטיפול הרפואי.
FluTrackers , אתר בינלאומי למעקב אחר מחלות שהוקם בשנת 2006, היה הראשון לדווח (מבין הדיווחים שזכו להד בינלאומי), על המצב בווהאן ב-30 בדצמבר בשעה 23:35:00 כפי שנרשם בארכיון האינטרנט, ודווח על ידי הוושינגטון פוסט, פורבס ו-CIDRAP.
תוכנית הדיווח ProMED , בחסות החברה הבינלאומית למחלות זיהומיות (ISID, , דיווחה על המצב בווהאן.
ועדת הבריאות העירונית של ווהאן פרסמה תדריך באתר האינטרנט שלה על סימנים מוקדמים להתפרצות דלקת ריאות בעיר.
כמו כן, דווח כי עד אותו זמן, נתוני התחלואה הם:
המסר על דלקת ריאות לא ידועה, נאסף על ידי סוכנויות הידיעות, כולל הטלוויזיה המרכזית של סין (CCTV), סוכנויות חדשות מקומיות, כגון הוביי דיילי, ומדיה חברתית, כגון חשבון Weibo של CCTV.
ב-People's Daily נמסר כי הסיבה המדויקת נותרה לא ברורה, ויהיה מוקדם לשער.
באמצעות חשבון ה-Weibo שנקרא "YangShiXinWen", ה-CCTV שלח גם התראה על הנגיף הלא ידוע, והוסיף כי צוות מומחים של ועדת הבריאות הלאומית יגיע לווהאן.
סוכנויות בינלאומיות גם קיבלו את הדיווחים, כולל רויטרס, דויטשה וול ו-- South China Morning Post".
Qu Shiqian, מוכר בשוק הסיטונאי של פירות הים Huanan, אמר כי גורמים ממשלתיים חיטאו את המקום ב-31 בדצמבר, והורו לבעלי הדוכנים לחבוש מסכות.
קוו אמר כי נודע לו על התפרצות דלקת הריאות רק מדיווחים בתקשורת.
"בעבר חשבתי שיש להם שפעת," אמר.
"זה לא אמור להיות רציני.
בתגובה למידע שהגיע מווהאן, המרכז להגנה על בריאות בהונג קונג החמיר את תהליכי המיון שנדרשים לעבור הנכנסים לשטחם.
הם הודיעו כי החלו להפעיל "אמצעי מעקב שונים בכל נקודות הבקרה בגבולות" - כולל הדמיה תרמית לבדיקת טמפרטורת הגוף.
המרכז פנה לציבור בקריאה לשמור על היגיינה, עם עצות מפורטות בנושא שטיפת ידיים וחבישת מסכה, וכן נקיטת אמצעי זהירות נוספים בעת נסיעה מחוץ להונג קונג.
מזכירת המזון והבריאות בהונג קונג, סופיה צ'אן, הודיעה כי "[כל חשד למקרים] כולל הצגת חום ומחלות נשימתיות חריפות או דלקת ריאות, והיסטוריית נסיעות לווהאן עד 14 ימים לפני הופעת התסמינים, יביאו להכנסת החולים לבידוד".
טאו לינה, מומחית לבריאות הציבור, ופקידה לשעבר במרכז שנגחאי לבקרת מחלות ומניעתן, אמרה: "אני חושבת שאנחנו מסוגלים [להרוג] את זה בשלב ההתחלתי, בהתחשב במערכת בקרת המחלות בסין, ביכולת הטיפול בחירום ותמיכה ברפואה קלינית".
עד כה לא דווח על מעבר של המחלה בין אדם לאדם, ונערכו בדיקות וחקירות פתולוגיות, נטען מפי גורם רשמי.
משרד ארגון הבריאות העולמי בסין מסר הודעה לתקשורת מאתר ועדת הבריאות העירונית של ווהאן, המדווח על מקרים של דלקת ריאות ויראלית.
לאחר מכן, המשרד של WHO בסין העביר עדכון למשרד האזורי במערב האוקיינוס השקט, לגבי הודעת השלטונות בווהאן.
ה-CDC האמריקאי טען כי "נודע לראשונה" על מקבץ של 27 מקרים של דלקת ריאות בווהאן ביום זה.
המרכזים לבקרת מחלות בטייוואן (CDC, החליטו על הפעלת אמצעי בדיקה לטיסות נכנסות מווהאן.
סגן המנהל לואו יי-ג'ון העלה אזהרה לעמיתיו, לאחר שקרא על ההתפרצות במערכת לוחות המודעות PTT .
בסופו של דבר, לטייוואן יהיו פחות מ-500 מקרי קורונה עד ספטמבר 2020, והיא תצליח להישמר מפני התפרצות עד מאי 2021.
ציר הזמן שלהלן מתאר עדויות למעשים אנטישמיים כלפי יהודים כקבוצה דתית או אתנית.
עם זאת הוא אינו כולל אירועים בהיסטוריה של האנטישמיות, זאת למעט אירועים יוצאי דופן אשר השפיעו על אירועים אחרים.
כלומר, פעולות שננקטו להילחם או להקל על השפעות האנטישמיות ואירועים שהשפיעו על שכיחות האנטישמיות בשנים מאוחרות יותר.
ניתן גם לקרוא בהיסטוריה של האנטישמיות מימי העת העתיקה ועד ימינו.
בחלק מהמונחים במקום המילה אנטישמיות, מופיעות המילים "אנטי-יהדות" או "אנטישמיות דתית", זאת בהתייחס לאירועים שקרו על פי רגשות דתיים כלפי היהדות שרווחו לפני עליית האנטישמיות הגזעית במאה ה-19.
ראשית תפוצתה של עלילת שווא לפיה היהודים סוגדים לחמור, עם התבססות הקהילה היהודית שבמצרים העתיקה שנוסדה לאחר גלות בבל.
עלילה זו לימים תיהפך לאחת מעלילות השווא הנפוצות ביותר שצוטטו בידי היסטוריונים יוונים כמנתון, פלוטארכוס ואפיון.
לפי המסופר במגילת אסתר, המן, שנפגע כשמרדכי סירב להשתחוות לו ונודע לו שהוא יהודי, ביקש להשמיד את העם היהודי בממלכת פרס בהסכמת המלך אחשוורוש:
ישנה מחלוקת במחקר המודרני לגבי תיארוך המאורעות במגילה, וכן על מהימנותה ההיסטורית.
עם זאת, הן על פי המחקר המודרני המזהה את אחשוורוש כחשיארש הראשון, והן על פי מקורות כתרגום השבעים, יוסף בן מתתיהו ופרשנות מסורתית כמדרש אסתר רבה המזהים את אחשוורוש כארתחשסתא הראשון, יש לשער כי המאורעות התרחשו על רקע שלטון הממלכה האחמנית במאה החמישית לפנה"ס.
המאות השלישית, השנייה והראשונה לפנה"ס
270 לפנה"ס לערך – ההיסטוריון וכהן הדת המצרי-הלני מנתון, תוקף את היהודים בחיבורו על דברי ימי מצרים, שבו הוא טוען כי היהודים הם צאצאיהם של החיקסוס שפלשו למצרים ושל תושביה המצורעים והטמאים, שתי אוכלוסיות שגורשו ממנה.
עלילת המצורעים של מנתון שימשה תשתית עלילתית לכל מסורות השטנה האנטי-יהודיות המאוחרות יותר בספרות היוונית-רומית.
167 לפנה"ס – גזירות אנטיוכוס – גזירות דת שהוטלו על יהודי ארץ ישראל על ידי המלך הסלאוקי אנטיוכוס הרביעי "אפיפנס".
גזירות השמד היו המניע המיידי לפרוץ מרד החשמונאים באותה שנה.
על פי ספר מקבים א', הגזירות כללו עבודה זרה בבית המקדש והקרבת חיות טמאות, איסור על ברית המילה, ודרישה מהיהודים לאכול מאכלים לא כשרים.
ספר מקבים ב' מביא את הסיפורים על אלעזר הזקן ועל האשה ושבעת בניה, שמתו על קידוש השם בתקופת הגזירות.
139 לפנה"ס – הפראיטור גנאיוס קורנליוס סקיפיו היספאנוס מגרש את כל היהודים מהעיר רומא.
56/59 לפנה"ס – המדינאי הרומאי קיקרו מבקר בנאומיו את היהודים על כך שהם משפיעים מדי באסיפות ציבוריות, ומציין כי היהודים והסורים הם "גזעים שנולדו להיות עבדים".
19 – הקיסר הרומי טיבריוס מגרש יהודים מרומא.
גירושם נרשם על ידי ההיסטוריונים הרומיים סווטוניוס, יוספוס וקסיוס דיו.
38 – פרעות כנגד יהודים מתפרצות באלכסנדריה שבמצרים, כפי שמספר פילון מאלכסנדריה בחיבורו "נגד פלאקוס".
אלפי יהודים נהרגים על ידי אספסוף, בתי כנסת נשרפים, מנהיגים יהודים נסקלים בפומבי, והאוכלוסייה היהודית נדחקת לרבע מהעיר.
50 – הקיסר הרומי קלאודיוס מצווה על היהודים "לא לקיים אסיפות", כדברי קסיוס דיו.
מאוחר יותר גירש קלאודיוס יהודים מרומא.
66 – בפיקודו של המצביא היהודי המומר טיבריוס יוליוס אלכסנדר, חיילים רומאים הרגו כ-50,000 יהודים בפרעות באלכסנדריה.
(66–73) – המרד הגדול ברומאים נמחץ על ידי אספסיאנוס וטיטוס.
שנות ה-90 – יוסף בן מתתיהו תוקף מיתוסים אנטישמיים מזמנו ועתיקים יותר בחיבורו "נגד אפיון", הכוללים את עלילות החמור, המצורעים וקורבן האדם – עלילת הדם הראשונה.
96 – טיטוס פלביוס קלמנס, אחיינו של הקיסר הרומאי וספסיאנוס, וכביכול מתגייר, מוצא להורג באשמת אתאיזם.
100 – ההיסטוריון הרומי טקיטוס כותב פולמוס אנטי-יהודי בחיבורו "היסטוריות".
הוא מספר על מספר תקריות אנטישמיות עתיקות (כולל עלילת החמור), ומציין כי היהודים "מתייחסים לשאר בני העמים האחרים בשנאת האויבים".
הרבע הראשון של המאה – המשורר הרומי יובנאליס כותב ב"סאטירות" שלו שירה אנטי יהודית.
119 – הקיסר הרומי אדריאנוס אוסר על ברית מילה, מה שלמעשה הופך את היהדות לבלתי חוקית.
על פי קאסיוס דיו, כ-580,000 יהודים נהרגים.
אדריאנוס מורה על גירוש יהודים מיהודה, המתמזגת עם הגליל על מנת להקים את הפרובינקיה סוריה פלשתינה.
מטרתו של שינוי שם זה הייתה לדכא את הקשר של העם היהודי למולדתו ההיסטורית (יהודה/ארץ ישראל).
(לפעולות אנטישמיות אחרות הנובעות משינוי שם זה, ראו אירועי שנת 1967 להלן) אף על פי שאוכלוסיות יהודיות גדולות נותרו בשומרון ובגליל, כאשר טבריה היא מפקדתם של המנהיגים יהודים גולים, אך זוהי תחילתה של הגולה היהודית, שנקראת במקורות היהודיים כ"גלות אדום".
אדריאנוס בונה מקדש פגאני לאל יופיטר במקום בית המקדש בירושלים ובונה את איליה קפיטולינה מבין הריסות ירושלים.
167 – ההאשמה המתועדת הראשונה בדאיציד (הרעיון שיהודים אחראים למותו של ישו), הועלתה בדרשה לפסחא שנשא מליטון מסרדיס.
175 – אפולינאריס קלאודיוס כותב שני ספרים נגד היהודים.
259 – הקהילה היהודית בנהרדעא נהרסת על ידי גדודי המורדים בראשות בן נצר.
306 – הסינוד מאלווירה אוסר על נישואי תערובת בין נוצרים ליהודים.
פעילויות חברתיות אחרות, כגון אכילה משותפת, אסורות אף הן.
315 – הקיסר הרומי קונסטנטינוס הראשון מחוקק חוקים שונים בנוגע ליהודים: אסור ליהודים להחזיק בעבדים נוצרים או למול את עבדיהם.
גיור נוצרים ליהדות אינו חוקי.
שירותי דת מוגבלים, אך יהודים רשאים להיכנס לירושלים ביום השנה לחורבן בית המקדש.
325 – יהודים מגורשים ונאסר עליהם לחזור שוב לירושלים.
במסגרת הכינוס הראשון של הכנסייה הנוצרית, מתנגדת לחישוב תאריך חג הפסחא על פי חג הפסח היהודי: "פסול הוא לעשות כמנהג היהודים בחגיגת חג הקודש הזה, כיוון שידיהם דמים מלאו, מוחם טמא ומשוקץ....
בל יהיה לנו דבר במשותף עם אויבינו היהודים ...
ההולכים בעיוורון ובמודע אחר שקר בהיותו מודע ללא מחשבה, אך מתוך טירוף ותאווה ...
לבל נתגודד עם רוצחי אדוננו ...
דבר לא יהיה לנו בקנה אחד עמם.
330 – בעקבות הלשנה, רבה בר נחמני ברח ליער ושם הוא נפטר.
339 – נישואי תערובת בין נוצרים ליהודים נאסרים באימפריה הרומית, ועל העוברים על כך מוטל עונש מוות.
351 – שריפת ספרי קודש יהודיים בפרס.
יהודים קמים נגד שלטונו הקיסר המושחת גאלוס.
עיירות רבות נחרבות, אלפים נהרגים.
353 – קונסטנטיוס השני מעביר חוק הקובע כי כל נוצרי אשר יתגייר - יוחרם רכושו.
380 – גרגוריוס איש ניסה מכנה את היהודים "רוצחי יהוה, רוצחי הנביאים, מורדים ומעליבי אלוהים, רעים לשדים, בני צפעונים".
386 – יוחנן כריסוסטומוס מאנטיוכיה כותב שמונה דרשות בשם Adversus Judaeos (לטינית: נגד היהודים).
388 – 1 באוגוסט: אספסוף נוצרי שהוסת על ידי הבישוף המקומי שודד ושורף בית כנסת בא-רקה.
תאודוסיוס הראשון מורה להעניש את האחראים, ובית הכנסת נבנה מחדש על חשבון הנוצרים.
אמברוזיוס מתעקש במכתב ששולח לקיסר כי העונש יבוטל.
הוא קוטע את הליטורגיה בנוכחות הקיסר ומציב אולטימטום שיחדול מעריכת הטקסים עד שיענה.
399 – קיסר האימפריה המערבית הונוריוס מכנה את היהדות "אמונה טפלה נתעבת" (superstitio indigna) ומחרים זהב וכסף מתרומות שנאספו על ידי בתי הכנסת באימפריה לנשיא בירושלים.
408 – ברומא נחקקים חוקים שאוסרים על יהודים לצלוב אסירים בפורים, וקובעים שהם לועגים לנצרות.
415 – התקוממות יהודית באלכסנדריה גובה את חייהם של נוצרים רבים.
בתגובה, קירילוס האלכסנדרוני מגרש את היהודים (כמה היסטוריונים מעריכים את מספר היהודים המגורשים בכ-100 אלף) ונותן את רכושם להמון.
מאוחר יותר, ליד אנטיוכיה, יהודים מואשמים ברצח פולחני במהלך חג הפורים.
בתגובה הנוצרים מחרימים את בית הכנסת.
היהודים קוראים לזה "גירוש אלכסנדריה של שנת 415".
צו שהוציאו הקיסרים הונוריוס ותיאודוסיוס השני אוסרים לבנות בתי כנסת חדשים ולגייר גויים.
418 – התיעוד הראשון של הכרחת יהודים להתנצר תחת איום גירוש.
הבישוף סוורוס ממנורקה, טען כי אילץ 540 יהודים לקבל את הנצרות עם כיבוש האי.
בית הכנסת במגונה, כיום פורט מאון, נשרף.
419 – הנזיר ברסומה אוסף קבוצת חסידים ובשלוש השנים הבאות הוא הורס בתי כנסת ברחבי פלשתינה פרימה.
425 – הנשיא האחרון של הסנהדרין, גמליאל השישי מוצא להורג על ידי האימפריה הרומית.
429 – הקיסר הביזנטי תאודוסיוס השני מצווה כי כל הכספים שגויסו יהודים לתמיכה בבתי הספר שלהם יועברו לאחזקתו הפרטית.
438 – אשתו של תיאודוסיוס השני מבקרת בירושלים, ודואגת לזכויות הפולחן של היהודים בהר הבית.
זה מוביל לגל הגירה יהודי לירושלים, אך שם נהרגים חלקם לאחר שנדקרו נסקלו על ידי נזירים מקומיים.
בחקירה שהתבצעה על מקרי המוות טענו הנזירים כי האבנים נפלו מהשמיים ובכך הם זוכו.
439 – הקודקס תאודוסיאנוס, אוסף החוקים הקיסרי הראשון.
מחיל איסור על יהודים להחזיק בתפקידים חשובים הכרוכים בכסף, כולל משרדי שיפוט ומנהל.
האיסור לבנות בתי כנסת חדשים מחודש.
החוקים האנטי-יהודיים חלים גם על השומרונים.
החוקים מתקבלים גם באימפריה המערבית, בראשות הקיסר ולנטיניאנוס השלישי.
451 – השליט הסאסאני יזדגרד השני, מלך פרס מבטל את השבת ומורה על הוצאות להורג של מנהיגים יהודים, כולל את ראש הגולה מר נונה.
בהתאם להחלטות הוועדה, חל איסור על הכמורה הנוצרית להשתתף בחגיגות יהודיות באזור גאליה.
469 – מחצית מהאוכלוסייה היהודית באספהאן נרצחת וילדיהם מתחנכים כזורואסטרים בגלל הריגתם לכאורה של שני אמגושים.
470 – ראש הגולה הונא החמישי מוצא להורג בעת רדיפות תחת הקיסר פירוז הראשון.
502 – לאחר שיהודי בבל התקוממו וזכו לתקופה קצרה של עצמאות, מלך פרס, קבאד הראשון צולב את מר זוטרא, ראש הגולה על גשר מחוזא.
506 – בית הכנסת של דפנה נהרס ותושביו נטבחים על ידי אספסוף נוצרי שחוגג ניצחון של מרוץ מרכבות.
517 – נאסר על נוצרים להשתתף בחגיגות יהודיות כתוצאה מוועידת אפון.
בתי כנסת מקומיים נשרפים על ידי המון מקומי.
בתגובה, המלך האוסטרוגטי תיאודוריך הגדול מצווה על העיר לבנותם מחדש על חשבון התושבים.
529–559 – יוסטיניאנוס הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית, מוציא לאור את Corpus Juris Civilis.
מקבץ חוקים חדשים המגבילים את האזרחות לנוצרים.
תקנות אלה קבעו את מעמדם של היהודים ברחבי האימפריה במשך מאות שנים: זכויות האזרח היהודיות מוגבלות: "הם לא ייהנו מכל כבוד".
עקרון Servitus Judaeorum (עבדות היהודים) נקבע: היהודים אינם יכולים להעיד כנגד נוצרים.
הקיסר הופך לפוסק בעניינים יהודיים פנימיים.
השימוש בשפה העברית בפולחן אסור.
תפילת שמע ישראל ("שמע ישראל ה' אחד"), הנחשבת לעיתים לתפילה החשובה ביותר ביהדות, נאסרת כיוון שהיא מכחישה השילוש.
חלק מהקהילות היהודיות מומרות בכוח, ובתי הכנסת שלהן הופכים לכנסיות.
531 – הקיסר יוסטיניאנוס קובע שיהודים אינם יכולים להעיד כנגד נוצרים.
הליטורגיה היהודית מצונזרת על היותה "אנטי-טריניטרית".
535 – בית הכנסת של בוריון נסגר וכל התפללות יהודית אסורה בהוראת יוסטיניאנוס.
ועידת קלרמונט הראשונה אוסרת על יהודים לכהן בתפקיד ציבורי.
538 – הוועדה השלישית של אורליאן אוסרת על יהודים להעסיק משרתים נוצרים או להחזיק עבדים נוצרים.
חל איסור על יהודים להופיע ברחובות במהלך חג הפסחא: "הופעתם היא עלבון לנצרות".
המלך הפרנקי כילדברט הראשון, מאשר את הצעד.
547 – יהודים ושומרונים נטבחים בקיסריה לאחר מרד.
הבישוף אביטוס מציע ליהודים לבחור: לקבל את הנצרות או לעזוב את קלרמון.
582 – המרובינגים מצווים להטביל את כל יהודי הממלכה.
589 – ועידת נרבון, אוסרת על יהודים לשיר תהילים בזמן שקוברים את מותם.
מי שמפר חוק זה, נקנס ב-6 גרם זהב.
ועידת טולדו השלישית, שנערכה תחת המלך הויזיגותי רכרד, אוסרת על יהודים להחזיק בעבדות ולחזיק בעמדות סמכות, וחוזרת על האיסור ההדדי על נישואי תערובת.
רכרד גם הורה על לקיחת ילדים שנולדו מחוץ לנישואים ולחנכם כנוצרים.
591 – ראש הגולה חנינאי מוצא להורג על ידי ח'וסרו השני על תמיכה במיהרוואנדק.
זה עצר כל צורות ממשל עצמית יהודית למשך למעלה מ-50 שנה.
592 – כל האוכלוסייה היהודית באנטיוכיה נענשת מכיוון שיהודי הפר חוק.
598 – הבישוף ויקטור מפאלרמו לוקח את בתי הכנסת המקומיים ובונה אותם מחדש לכנסיות.
608–610 – טבח ביהודים בכל רחבי האימפריה הביזנטית.
610–620 – לאחר שהתעלמו מרבות מהגזרות האנטי-יהודיות שלו, המלך סיסבוט אוסר על יהדות.
זהו המקרה הראשון שבו איסור על יהדות השפיע על מדינה שלמה.
614 – ועידת פריז החמישית קובעת שכל היהודים הממלאים תפקידים צבאיים או אזרחיים חייבים להיטבל, יחד עם משפחותיהם.
הניסיון הרציני האחרון להשיג אוטונומיה יהודית בארץ ישראל לפני העת החדשה.
האזכור המוקדם ביותר של "Juramentum Judaeorum" (השבועה היהודית): התפיסה כי אין להאמין לכופר בבית המשפט נגד נוצרי.
השבועה הפכה לסטנדרטית ברחבי אירופה בשנת 1555.
617 – לאחר שהפרו את הבטחתם לאוטונומיה יהודית בירושלים, הפרסים אוסרים על יהודים להתיישב בטווח של שלושה קילומטרים מהעיר.
624–627 – מוחמד מצווה על גירוש השבטים היהודיים בני קינוקאע ובני נד'יר, שניים מתוך שלושה שבטים יהודיים שחיו בחצי האי ערב.
הגברים מבין בני השבט היהודי השלישי, בני קוריט'ה, נטבחים בפקודתו של מוחמד בשנת 627. הנשים והילדים של השבט נשבו, אולצו להתאסלם ונמכרו לעבדות.
624 – 600 יהודים מוצאים להורג באמצעות עריפת ראשים במדינה ביום אחד, מצוין גם כי מוחמד היה נוכח באירוע.
626–627 – ועידת קלישי הכריזה כי כל יהודי שמקבל תפקיד ציבורי חייב להתנצר.
627 – 93 יהודים נהרגים בקרב ח'ייבר.
629 – הקיסר הביזנטי הרקליוס צועד לירושלים עם צבאו.
התושבים היהודים תומכים בו לאחר הבטחתו לחנינה.
עם כניסתו לירושלים נזירים מקומיים משכנעים אותו כי הריגת יהודים היא מעשה טוב.
היהודים היחידים ששרדו היו כאלה שנמלטו למצרים או להרים.
המלך הפרנקי דגוברט הראשון, מגרש את כל היהודים מהממלכה.
זאת בעידוד הקיסר הביזנטי הרקליוס.
632 – המקרה הראשון של טבילה מאולצת מאושרת רשמית.
הקיסר הרקליוס מפר את הקודקס תאודוסיאנוס, שהגן על יהודים מפני ניצור כפוי.
634–641 – יהודי ארץ ישראל נדרשים לשלם ג'יזיה כתוצאה מהכיבוש הערבי של ארץ ישראל.
640 – יהודים מגורשים מחצי האי ערב.
642 – הג'יזיה מוטלת על יהודי מצרים, קירנאיקה, טריפוליה ופזאן.
653 – יהודי טולדו נדרשים להתנצר או לעזוב.
681 – ועידת טולדו השנים עשר מחוקקת חוקים אנטישמיים.
682 – ארוויג, מלך הוויזיגותים מתחיל את שלטונו בחקיקת 28 חוקים אנטי-יהודיים.
הוא לוחץ על "הכחדה מוחלטת של היהודים המזיקים" וקובע כי כל המנוצרים חייבים להירשם על ידי כומר הקהילה, וחייבים להנפיק אישור נסיעה בכל עת.
על המנוצרים לחגוג את החגים יחד עם נוצרים מלידה, וזאת בנוסף בנוכחות כומר כדי להבטיח את אדיקות המנוצרים ולהבטיח את נאמנותם לדת.
692 – ועידת קוויניסקסט בקונסטנטינופול אוסרת על נוצרים באיומי נידוי להתרחץ במרחצאות ציבוריות עם יהודים, להעסיק רופא יהודי או להתרועע עם יהודים.
694 – ועידת טולדו ה-17. המלך ארחיקה מאמין לשמועות לפיהן היהודים קשרו קשר עם הפולשים המוסלמים ומאלץ את היהודים למסור לו את כל הקרקע, עבדים ומבנים שנקנו מנוצרים.
הוא מצהיר כי יש לקחת את כל הילדים היהודים מעל גיל שבע מבתיהם ולגדלם כנוצרים.
717 – תאריך אפשרי לתיקונן של תקנות עומר, מסמך המפרט הגבלות על "עמי הספר" - יהודים ונוצרים החיים תחת שלטון מוסלמי, במעמד של "בני חסות" (ד'ימי).
עם זאת, היסטוריונים מודרניים מאמינים שמסמך זה נכתב למעשה במועד מאוחר יותר.
720 – הח'ליף עומר השני אוסר על קיום טקסי פולחן יהודיים בהר הבית.
722 – לאון השלישי האיסאורי, קיסר האימפריה הביזנטית מנצר בכוח את כל היהודים והמונטניסטים באימפריה.
740 – הארכיבישוף הראשון של יורק אקברט אוסר על הנוצרים לאכול ארוחות עם יהודים.
787 – אירנה האתונאית מגדירה את הנוהג של ניצור כפוי נגד יהודים.
788 – אידריס הראשון, קיסר מרוקו תוקף קהילות יהודיות, מטיל מיסים גבוהים לנפש, ומאלץ אותם לספק בתולות שנתיות לארמון שלו בתמורה לשקט הקהילות היהודיות האחרות.
על פי עדויות המגרב, השבט היהודי עובייד אללה עזב והתיישב בג'רבה.
807 – הח'ליף העבאסי הארון א-רשיד מצווה על כל היהודים בח'ליפות לחגור חגורה צהובה, כאשר הנוצרים חוגרים כחולה.
820 – אגוברד, ארכיבישוף ליון, מכריז בחיבוריו כי היהודים ארורים ודורש הפרדה מוחלטת של נוצרים ויהודים.
בשנת 826 הוא מוציא שורה של חוברות לשכנע את הקיסר לואי החסיד לתקוף "חוצפה יהודית", אך לא מצליח לשכנע את הקיסר.
850 – אל מתוכל הראשון מורה על צו ד'ימי.
על יהודים ונוצרים ללבוש בגדים שונים להבדיל אותם ממוסלמים, בתי הכנסת והכנסות נהרסים, שלטים נבזיים ממוסמרים להם על הדלתות ונקבע כי תהיה להם מעורבות מועטה בענייני ממשלה או עניינים רשמיים.
870 – אחמד אבן טולון משטח בתי קברות יהודיים ומחליף אותם בקברים מוסלמים.
874 – בסיליוס הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית גוזר שכל היהודים אזרחי האימפריה הביזנטית יוטבלו, ויוכרחו במקרה של צורך.
884 – בסיליוס הראשון מחזק את החוק האוסר על יהודים להחזיק בכל תפקיד אזרחי או צבאי באפנגואה, החוק הביזנטי.
888 – ועידת הכנסייה במץ אוסרת על נוצרים ויהודים לאכול ביחד.
897 – שארל התם תורם את כל האדמות בבעלות יהודית לבישוף של נרבון.
909–929 – שארל התם מחרים רכוש בבעלות יהודית בנרבון ותורם אותו לכנסייה.
925 – אספסוף מוסלמי פושט על קהילת יהודי אוריה במהלך שורה של התקפות על איטליה.
לפחות עשרה מנהיגי רבנים ועוד רבים אחרים נלקחים בשבי.
בין הלכודים נמצא שבתי דונולו בן ה-12, שימשיך מאוחר יותר להיות רופא ואסטרונום מפורסם.
931 – הבישוף רתריוס מורונה מתחנן בפני זקני העיר לגרש את היהודים מהעיר.
931–942 – רומנוס הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית מכריע שצריך לאלץ את כל היהודים להתנצר ולהכריחם אם יסרבו.
הדבר מוביל למותם של מאות יהודים ולהרס בתי כנסת רבים.
932 – הרובע היהודי בבארי שבאיטליה נהרס על ידי אספסוף ומספר יהודים נהרגים.
943–944 – יהודים ביזנטיים מכל רחבי האימפריה בורחים מרדיפה לכזריה.
מלך כזריה אז, שהיה יהודי, ניתק לאחר מכן את הקשרים עם האימפריה הביזנטית.
945 – ועידת העיר ונציה אוסרת על יהודים להשתמש בסירות כדי להתנייד.
985 – האוכלוסייה היהודית כולה בספרטה מגורשת לאחר שניקון המטנואי אומר שהיא תפטור את העיר ממגפה.
מספר תושבים יהודים בברצלונה נהרגים על ידי המנהיג המוסלמי אל-מנסור.
כל האדמות בבעלות יהודית מועברות לידי הרוזן של ברצלונה.
1008 – הח'ליף אל חאכם ("המטורף") קובע הגבלות חמורות נגד יהודים באימפריה הפאטימית.
כל היהודים נדרשים ללבוש "חישוק זהב" כבד מעץ על צווארם.
הנוצרים היו צריכים לחבוש צלב עץ גדול ויהודים-נוצרים היו צריכים לחבוש כובעים שחורים.
1009 – אל חאכם מורה על השמדת בתי כנסת, ספרי תורה וחפצים יהודיים הנמצאים במבנים אחרים שאינם יהודיים.
1011 – ליהודי ליגום ניתנת בחירת הטבילה או גלות.
אספסוף מוסלמי תוקף תהלוכת הלוויה יהודית, וכתוצאה מכך נכלאים 23 יהודים.
פוגרום נגד יהודים ספרדים בקורדובה על ידי אספסוף מוסלמי.
1012 – אחת הרדיפות הראשונות של יהודים בגרמניה: היינריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה מגרש יהודים ממיינץ.
1013 – במהלך נפילת העיר קורדובה, בזזו חייליו של סולימאן אבן אל-חכם את העיר וערכו טבח באזרחי העיר, כולל יהודים רבים.
יהודים בולטים בקורדובה, כמו שמואל הנגיד, בורחים מהעיר בשנת 1013.
1016 – הקהילה היהודית בקירואן, תוניסיה נדרשת לבחור בין התאסלמות לגירוש.
1021 – רעידת אדמה בעוצמה גבוהה מתרחשת מתרחשת, אספסוף יוונים טוען כי הרעידה נגרמה מחילול ישו על ידי היהודים.
לשם כך מספר יהודים רומאים נשרפים על המוקד.
1026 – תאריך סביר לכרוניקה של רדולפוס גלאבר.
הכרוניקן הצרפתי האשים את היהודים בהרס כנסיית הקבר, שנהרסה בשנת 1009 על ידי הח'ליף המוסלמי אל חאכם.
כתוצאה מכך גורשו יהודים מלימוז ומעיירות צרפתיות אחרות.
1032 – אבול כמאל טומין כובש את פאס, מרוקו ומחסל את הקהילה היהודית והורג 6,000 יהודים.
1033 – לאחר כיבוש העיר משבט מגרהא, ביצעו כוחותיהם של תמים, ראש שבט זנאטה ברבר באנו איפראן טבח ביהודי פאס.
1035 – שישים יהודים נרצחים בקסטרוז'ריז במהלך מרד, כי היהודים נחשבו "רכוש" של הממלכה על ידי המקומיים.
1039 – אספסוף מוסלמי פשט על ארמונו של וזיר יהודי והורג אותו לאחר שהשליט אל-מונדהיר נרצח.
1040 – ראש הגולה חזקיה בן דוד נכלא ומעונה למוות על ידי הבוויהים.
מותו של חזקיהו סיים את תקופת הגאונים, שהחלה ארבע מאות שנים קודם לכן.
1050 – ועידת נרבון, אוסרת על הנוצרים להתגורר בבתי יהודים.
1066 – פרעות גרנדה: אספסוף מוסלמי הסתער על ארמון המלוכה בגרנדה, צלב את הווזיר היהודי יוסף אבן נגרלה וטבח ברוב האוכלוסייה היהודית בעיר.
"יותר מ-1,500 משפחות יהודיות, המונות 4,000 נפשות, נפלו ביום אחד."
1071 – ירושלים נופלת בידי הטורקים הסלג'וקים, בתי כנסת רבים נהרסים וחיי היהודים בירושלים הופכים להיות מוגבלים הרבה יותר.
1078 – ועידת ז'ירונה מחייבת את היהודים לשלם מיסים על תמיכה בכנסייה הקתולית באותה מידה כמו הנוצרים.
1090 – הקהילה היהודית בגרנדה, שהתאוששה לאחר הפרעות בשנת 1066, הותקפה שוב בידי המוראביטונים בראשות יוסוף בן תשפין.
התקיפה הביאה לסיום תור הזהב של התרבות היהודית בספרד.
נאסר על יהודים לעבוד ביום ראשון או להתחתן עם נוצרים כתוצאה מהחלטת ועידת הכפר.
במהלך מסע הצלב הראשון, שלושה גדודי צלבנים עוברים בכמה ערים במרכז אירופה.
הגדוד השלישי, הלא רשמי, בראשות הרוזן אמיכו מליינינגן, מחליט לתקוף את הקהילות היהודיות, בעיקר בחבל הריין, תחת הסיסמה: "למה להילחם באויביו של ישו בחו"ל כשהם חיים בינינו?" הגדוד של אמיכו תוקף את בית הכנסת בשפייר והורג את כל המגינים.
עוד 1,200 יהודים מתאבדים במיינץ כדי להימלט מניסיונו לנצר אותם בכוח.
ניסיונות הבישופים המקומיים לבוא לעזרתם נותרו ללא תוצאות.
בסך הכל נרצחים כ-5,000 יהודים.
1099 – יהודים נלחמים זה לצד זה עם חיילים מוסלמים כדי להגן על ירושלים נגד הצלבנים ולהתמודד עם מעשי טבח כשהיא נופלת.
על פי הכרוניקה המוסלמית של אבן אל-קלאניסי, "היהודים התאספו בבית הכנסת שלהם, והפרנקים שרפו אותו מעל ראשם." עם זאת, מסמכים יהודיים בני התקופה אינם מאשרים את הדיווח שיהודים היו בפנים בתוך בית הכנסת כשהציתו אותו.
כרוניקה זו התגלתה בקרב אוסף גניזת קהיר בשנת 1975 על ידי ההיסטוריון שלמה דב גויטיין.
היסטוריונים סבורים כי הוא נכתב שבועיים בלבד לאחר המצור, מה שהופך אותו ל"תיעוד המוקדם ביותר על הכיבוש בכל שפה." עם זאת, כל המקורות מסכימים כי אכן נשרף בית כנסת במהלך המצור.
1106 – בנו של יוסוף בן תאשפין גוזר עונש מוות לכל יהודים המתגוררים במרקש.
1107 – השליט המוראביטוני המרוקאי יוסוף בן תאשפין הורה לכל יהודי מרוקו להתאסלם או לעזוב.
1108 – יהודים רבים נטבחים ובתיהם ובתי הכנסת נשרפים בעקבות ניצחון מוסלמי בקרב אוקלס.
מבין הנרצחים הוא סולומון בן פאריסול, מנהיג קהילת קסטיליה.
תקרית זו השפיעה רבות על המשורר העברי יהודה הלוי, ושינתה לחלוטין את מוקד שירתו.
1113 – עם מותו של סוויאטופולק השני, מנהיגה של רוס של קייב, החלו מהומות נרחבות ושוד של בתים יהודיים.
1124 – הרובע היהודי בקייב נשרף על ידי הצתה.
1135 – אספסוף מוסלמי בקורדובה מסתער על בתי יהודים, לוקח את רכושם והורג מספר מהם.
1141 – במהלך מאבק הירושה בין מטילדה לסטיבן (האנרכיה), יהודי אוקספורד נדרשים לשלם כופר לשני צידי העימות או שישרפו את בתיהם.
1144 – עלילת הדם של נוריץ', האשמה מתוחכמת ברצח של יהודים בנוריץ', אנגליה.
1145 – עבד אל-מואמין משושלת המוואחידון נותן לאוכלוסייה היהודית בסיג'ילמסה את הבחירה להתאסלם או למות.
לפחות 150 יהודים המסרבים להתאסלם ונטבחים.
1146 – 100,000 יהודים נטבחים בידי אל-מוואחידון בפאס שבמרוקו ו-120,000 נוספים במרקש.
1147 – יהודים מגורשים מספרד המוסלמית.
1148 – העיירה לוסנה מכותרת על ידי המוואחידונים.
ליהודי המקום ניתנת הבחירה להתאסלם או למות.
זהו סופה של הקהילה היהודית בלוסנה.
1148–1212 – שלטון המוואחידונים באל-אנדלוס.
רק יהודים שהתנצרו או התאסלמו הורשו להתגורר בגרנדה.
אחד מהפליטים היה הרמב"ם, שהתיישב בפאס ומאוחר יותר בפוסטאט שליד קהיר.
1165 – איסלום המוני בכפייה בתימן.
שליט אל מוואחידון חדש קובע שכל יהודי פאס חייבים להתאסלם או למות.
יהודה הכהן בן שושן נשרף חי בשל סירובו, והרב רמב"ם המפורסם עוקר ועוזב לצמיתות למצרים.
1168 – גופת הארולד מגלוסטר נמצאת צפה בנהר.
הנזירים הבנדיקטינים המקומיים משתמשים בתגלית כדי לטעון כי "הילד הושט על ידי היהודים ב-21 בפברואר כדי שיענו אותו למוות בליל ה-16 במרץ".
אירוע זה קבע כי המיתולוגיה שנוצרה סביב מותו של וויליאם יכולה לשמש כתבנית להסבר מקרי מוות מאוחרים יותר.
1171 – בלואה, צרפת, 31 יהודים נשרפו על המוקד בגלל עלילת דם.
יהודי בולוניה מגורשים ללא סיבה ידועה.
1177 – אלפונסו השני, מלך אראגון, יוצר אמנה המגדירה את מעמדם של היהודים בטרואל.
יהודים מוגדרים כ"עבדי המלך, השייכים לחלוטין לאוצר המלוכה ".
שכר ההרג של יהודי הוא חצי מהגובה עבור הריגת נוצרי, ויש לשלם ישירות למלך (מכיוון שיהודים נחשבים כרכוש הכתר).
1179 – הוועדה השלישית של לטראנו, רומא.
תקנון 26: אסור ליהודים להיות תובעים או עדים נגד נוצרים בבתי המשפט.
אסור ליהודים לעצור ירושה מצאצאים שקיבלו עליהם את הנצרות.
גופתה של נערה נוצרית נמצאת ליד החוף.
יהודי בופארד מואשמים במותה, כתוצאה מכך נרצחים 13 יהודים.
1180 – לאחר ארבעה חודשים בשלטון, פיליפ השני, מלך צרפת כולא את כל היהודים בארצותיו ודורש כופר על שחרורם.
1181 – פיליפ אוגוסטוס מבטל את כל ההלוואות שנתנו יהודים לנוצרים ולוקח לעצמו אחוזים.
שנה לאחר מכן הוא מחרים את כל הרכוש היהודי ומגרש את היהודים מפריז.
צו הנשק מ-1181 מורה כי יש להחרים את כל כלי הנשק שבידי יהודים, בטענה שאין להם כל שימוש בהם.
זה הוביל לכך שהקהילה היהודית באנגליה הייתה פגיעה הרבה יותר במהלך מהומות אנטי-יהודיות.
1182 – יהודים מגורשים מאורליאן.
1184 – יהודי בשם אלחנן בן יערי נרצח על קידוש השם, עקב סירובו להתנצר.
יהודים מחויבים במס של 25% מהכנסתם ומהתמ"ג, בעוד שנוצרים מחויבים במס של 10%.
1189 – משלחת יהודית שהשתתפה בהכתרתו של ריצ'רד לב הארי מותקפת על ידי ההמון.
עקב כך, נהיו פוגרומים בלונדון ואלו התפשטו ברחבי אנגליה.
1190 – כל יהודי נוריץ', אנגליה שנמצאו בבתיהם נטבחו, למעט כמה שמצאו מקלט בטירה.
57 יהודים בסנט אדמונדס נהרגים בטבח ביום ראשון של הדקלים.
הטבח ביהודי יורק: 500 יהודי יורק נטבחים לאחר מצור של שישה ימים על ידי הצלבנים היוצאים, מגובים על ידי אספסוף אנשים שהיו חייבים להלוות כספים ליהודים.
1191 – יותר מ-80 יהודים בברה-סור-סן נשרפים על המוקד לאחר שניסו להוציא להורג רוצח שהרג יהודי.
1195 – לאחר שהואשמה בכזב ברצח למטרות פולחן ללא הוכחות, בתו של הרב יצחק בן אשר הלוי נרצחת, מפורקת וחלקי גופתה תלויים ברחבי השוק במשך ימים.
הלוי נהרג למחרת יחד עם 8 יהודים נוספים לאחר שניסה לשחזר את מה שנשאר מגופת בתו על ידי ההמון.
1197 – בניסיון לבודד את האוכלוסייה היהודית מבחינה כלכלית, נאסר על הנוצרים לקנות אוכל מיהודים או לנהל איתם שיחות תחת איום של נידוי.
1198 – פיליפ אוגוסטוס מחזיר בחזרה את היהודים לפריז, רק לאחר ששולם כופר נוסף והוקמה תוכנית מיסוי לרכישת כספים לעצמו.
אחיינו של צלאח א-דין, אל-מאליק, ח'ליף תימן, מזמן את כל היהודים ומאסלם אותם בכפייה.
1203 – הרובע היהודי של קונסטנטינופול נשרף על ידי צלבנים במהלך המצור על קונסטנטינופול.
1204 – האפיפיור דורש מהיהודים להבדיל את עצמם מהנוצרים וללבוש בגדים ייחודיים.
1205 – יהודים מגורשים מכפרים ועיירות ברחבי ספרד (אל-אנדלוס) על ידי מוסלמים.
1206 – בתים יהודיים נשרפים, נבזזים, ורוב האוכלוסייה נהרגת.
האוכלוסייה היהודית הנותרת בהאלה מגורשת.
1209 – בזייה מותקפת ותושביה נטבחים.
בין אלה היו 200 יהודים.
כל הילדים היהודים ששרדו ולא ברחו הוטבלו בכוח.
רמון השישי, רוזן טולוז, מושפל ונאלץ להישבע כי יוציא לפועל הגבלות חברתיות נגד יהודים.
1210 – ג'ון, מלך אנגליה כלא חלק ניכר מהאוכלוסייה היהודית ולא שחרר אותם עד שישלמו 66,000 מארק ככופר.
1212 – גיור בכפייה ורצח המוני של הקהילה היהודית בטולדו.
1215 – ועידת לטראנו הרביעית בראשות האפיפיור אינוקנטיוס השלישי מכריזה: "יהודים וסרצנים משני המינים בכל מחוז נוצרי ובכל עת יסומנו בכל עת בציבור יסומנו שונה מעמים אחרים באמצעות אופי לבושם".
ועידת לטראנו הרביעית ציינה גם כי חוק היהודים עצמו מחייב חבישת סמלים מזהים.
לעומת זאת, האפיפיור אינוקנטיוס השלישי גם חזר על צווי אפיפיור נגד גיור בכפייה, והוסיף: "אף נוצרי לא יפגע ביהודים, נפשית או גופנית ...
או ישלול מהם את רכושם ...
או יפריע להם במהלך חגיגות חגיגותיהם ...
או ייקח כסף מהם על ידי איום הוצאה להורג שלהם."
1217 – האציל הצרפתי אליקס דה מונמורנסי כלא את האוכלוסייה היהודית בטולוז על סירובה להתנצר.
בסופו של דבר הוא שחרר את כולם למעט ילדים מתחת לגיל שש, שנלקחו ואומצו על ידי נוצרים.
1221 – מהומה אנטי-יהודית פורצת בארפורט בשל עלילת דם, שם נהרס הרובע היהודי יחד עם שני בתי כנסת.
כ-26 יהודים נהרגים, ואחרים זורקים את עצמם לאש במקום להתנצר בכפייה.
1222 – מועצת אוקספורד: הארכיבישוף מקנטרברי, סטיבן לנגטון אוסר על יהודים לבנות בתי כנסת חדשים, להחזיק עבדים או להתערבב עם נוצרים.
1227 – כנסיית נרבון מאשרת מחדש את הגזירות האנטישמיות של ועידת לטראנו הרביעית.
1229 – רמון השביעי, רוזן טולוז, יורש רמון השישי, נאלץ גם הוא להישבע כי יוציא לפועל הגבלות חברתיות נגד יהודים.
הסכם יפו נחתם בין פרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה לבין הסולטאן אל-מלכ אל-כאמל ממצרים.
שוב נאסר על יהודים להתגורר בירושלים.
1230 – תיאודור קומננוס דוכאס מובס.
מאחר שתאודור חוקק חוקים אנטי-יהודיים רבים ובזז רכוש יהודי, הוא נמסר לשני יהודים על ידי איוואן אסן השני, קיסר בולגריה כדי שיהרגו אותו באופן אישי.
עם זאת, לאחר שריחמו עליו וסירבו להרוג אותו, הצאר דחף את היהודים מצוק.
1232 – אסלום המוני בכפייה במרקש, למעלה מ-1,000 יהודי מרוקו נהרגים.
1235 – יהודי פולדה שבאימפריה הרומית הקדושה מואשמים ברצח פולחני.
כדי לחקור את עלילת הדם ערך פרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ועידה מיוחדת של מתנצרים יהודים שבה נחקרו החוזרים בתשובה על הנוהג הטקס היהודי.
בכנס הצהירו החוזרים בתשובה כי יהודים אינם פוגעים בילדים נוצרים או דורשים דם לטקסים כלשהם.
בשנת 1236 פרסם הקיסר ממצאים אלה ובשנת 1247 האפיפיור אינוקנטיוס השלישי, אויבו של הקיסר, גינה גם האשמות ברצח פולחני של ילדים נוצרים על ידי יהודים.
בשנת 1272, כך גם עשה האפיפיור גרגוריוס העשירי, שגם קבע לאחר מכן, כי לא תוכל להתקבל כל עדות כזו של נוצרי נגד יהודי אלא אם כן תאושר על ידי יהודי אחר.
לרוע המזל, הכרזות אלה מהמקורות הגבוהים ביותר לא היו יעילות בשינוי האמונות של הרוב הנוצרי והעלילות נמשכו.
1236 – הצלבנים תוקפים את הקהילות היהודיות באנז'ו ופואטו ומנסים להטביל את כולם.
יהודי ודייג נוצרי נקלעים לוויכוח סוער על מחירים, שמסלים עד לכדי מכות.
הקרב מסתיים כשהיהודי מכה מכת מוות בראשו של הנוצרי וגורם למותו.
הדבר מכעיס את האוכלוסייה הנוצרית המקומית, שתוקפת את הרובע היהודי בנרבון.
דון איימריק, מושל נרבון מונע טבח ומחזיר את כל רכוש היהודים הגנוב לבעליהם החוקיים.
1240 – הדוכס ז'אן לה רוקס מגרש יהודים מברטאן.
האפיפיור גרגוריוס התשיעי מעמיד את התלמוד למשפט באשמות שהוא מכיל חילול הקודש נגד ישו ומריה והתקפות על הכנסייה.
1241 – פוגרום ביהודי פרנקפורט מתקיים לאחר עימותים על נישואים יהודיים-נוצרים וטבילה כפויה של זוגות בין-דתיים.
200 יהודים נהרגים כתוצאה מכך ו-24 נוספים מסכימים להיטבל.
פוגרום זה נודע בשם "Judenschlacht" (מגרמנית, "שחיטת יהודים").
אנגליה, ראשון מתוך שורה של היטלים מלכותיים מוטל על כספי יהודים, שאילצו את היהודים למכור את חובותיהם הלא-יהודיים במחירים מוזלים.
1242 – לאחר משפט הראווה, התלמוד "מורשע" בחילול הקודש.
24 עגלות של כתבי יד תלמודיים, כ-10,000 כרכים ובהם רוב הכרכים הקיימים בצרפת, נשרפים ברחובות פריז.
חיימה הראשון, מלך אראגון מצווה על יהודים להקשיב לדרשות ולהשתתף בטקסי הכנסיות.
לנזירים ניתנת הסמכות להיכנס לבתי כנסת ללא הזמנה.
1243 – האשמה ראשונה בגין חילול לחם הקודש.
כל האוכלוסייה היהודית בביליץ, גרמניה נשרפת על המוקד לאחר שהואשמה ב"עינויי גופו של ישו" (הכוונה ל"לחם הקודש" המשמש בטקסי המיסה).
אתר העלאה נקרא לאחר מכן על ידי המקומיים "יודנברג" (Judenberg) "גבעת היהודים".
11 יהודים מעונים למוות בעקבות עלילת דם בקיצינגן גרמניה.
1244 – האפיפיור אינוקנטיוס הרביעי מצווה על לואי התשיעי, מלך צרפת לשרוף את כל עותקי התלמוד.
1249 – אלפונסו, רוזן פואטו מורה על גירוש כל היהודים בפואטו.
1250 – סרגוסה, ספרד: מותו של נער מקהילת סנט דומינחויטו דל ואל מעוררת האשמה ברצח פולחני.
הקודשיות שלו בוטלה במאה ה-20. אך על פי הדיווחים, הקפלה המוקדשת לו עדיין קיימת בקתדרלת סרגוסה.
1253 – הנרי השלישי, מלך אנגליה מחוקק חוקים אנטי-יהודיים כבדים.
1254 – לואי התשיעי, מלך צרפת מגרש את היהודים מצרפת, רכושם ובתי הכנסת הוחרמו.
רובם עוברים לגרמניה ומזרחה, אולם לאחר מספר שנים חלקם חוזרים שוב.
1255 – הנרי השלישי מוכר את זכויותיו על היהודים (הנחשבים כ"מטלטלים "מלכותיים) לאחיו ריצ'רד, רוזן קורנוול תמורת 5,000 מארק.
1257 – אות קלון מוטל על קהילה יהודית מקומית באיטליה.
1260 – המונגולים מובסים וסוריה עוברת לשלטון ממלוכי.
חוקים אנטי-יהודיים שוב נגזרים, והחיים היהודיים הופכים למוגבלים הרבה יותר בלבנט.
נאסר על יהודים לעלות מעל המדרגה השביעית במערת המכפלה.
איסור זה יחזיק מעמד למשך-700 שנה.
תומאס אקווינס מפרסם את "Summa Contra Gentiles", סיכום של האמונה הנוצרית שתוצג בפני הדוחים אותה.
היהודים המסרבים להתנצר נחשבים ל"מתריסים במתכוון "ולא כ"בורים באופן בלתי מנוצח".
1264 – האפיפיור קלמנס הרביעי מייעד ועדת צנזורה של התלמוד.
סימון החמישי דה מונפור נותן השראה לטבח ביהודים בלונדון.
1265 – הגר היהודי-גרמני אברהם מאוגסבורג תוקף בפומבי את הנצרות ונידון לעינויים ומוות בשריפה.
1267 – בדיון מיוחד, ועידת העיר של וינה מאלצת את היהודים ללבוש כובע יהודים.
כובע ייחודי זה הוא תוספת לתג צהוב שהיהודים כבר נאלצו ללבוש.
בנוסף על כך, הוועדה קובעת כי הנוצרים אינם רשאים להשתתף בטקסים יהודיים.
סינוד ברסלאו מצווה על יהודים לגור ברובע מופרד.
לאחר האשמה של אישה זקנה כי היהודים קנו ממנה ילד נוצרי למטרות פולחן, כל הקהילה היהודית בפפורצהיים מתמודדת עם טבח וגירוש.
הרב שמואל בן יקר הלוי, הרב יצחק בן אליעזר והרב אברהם בן גרשום מתאבדים כדי להימלט מהעינויים האכזריים שחששו מהם.
1275 – אדוארד הראשון, מלך אנגליה מעביר את הצהרות היהדות, מאלץ יהודים מעל גיל שבע לענוד טלאי צהוב מזהה, והופך את הריבית לחוקית במטרה לעקל את נכסיהם.
עשרות יהודים אנגלים נעצרים, 300 נתלים ורכושם עובר לכתר.
בשנת 1280 הוא מצווה על היהודים להיות נוכחים כשהדומיניקנים מטיפים להתנצרות.
בשנת 1287 הוא עוצר וכלוא ראשי משפחות יהודיות ודורש מהקהילות שלהם לשלם כופר של 12,000 פאונד.
1278 – האפיפיור ניקולאי השלישי מוציא צו אשר דורש השתתפות חובה של יהודים בדרשות ניצור.
1279 – סינוד אופן: על הנוצרים נאסר למכור או לשכור מקרקעין ליהודים או מהם.
1282 – ג'ון פקטין, הארכיבישוף מקנטרברי, מורה לסגור את כל בתי הכנסת בלונדון ולאסור על רופאים יהודים לנתח נוצרים.
1283 – פיליפ השלישי, מלך צרפת גורם להגירה המונית של יהודים בכך שהוא אוסר עליהם להתגורר ביישובים הכפריים הקטנים.
10 יהודים נהרגים במיינץ לאחר טענות על עלילת דם.
1285 – עלילת דם במינכן, גרמניה גורמת למותם של 68 יהודים.
180 יהודים נוספים נשרפים חיים בבית הכנסת.
מיד מואשמים יהודי אוברווסל ברצח הילד.
מעל 40 גברים, נשים וילדים נהרגים על ידי פורעים כתגובה.
יהודים נעצרים ומואשמים בגזירת מטבעות.
זאת ללא כל ראיות, כל הקהילה מורשעת ומגורשת.
1288 – האוכלוסייה היהודית בטרואה מואשמת ברצח פולחני.
13 אנוסים יהודים נשרפים על המוקד, מקריבים את עצמם כדי לחסוך את המוות את שאר הקהילה.
104 יהודים בבון, גרמניה נהרגים במהלך פוגרום.
1289 – יהודים גורשים מגסקוניה ואנז'ו.
1290 – גירוש יהודי אנגליה: אדוארד הראשון, מלך אנגליה מגרש את כל היהודים מאנגליה, ומאפשר להם לקחת רק את מה שהם יכולים לשאת, כל הרכוש האחר הופך לרכוש הכתר.
גבר יהודי בשם יונתן ואשתו מואשמים כי חיללו את לחם הקודש כדי "לענות את ישו".
שניהם נשרפים על המוקד, ביתם נהרס ומוחלף בקפלה.
ה-18 ביולי, אדוארד הראשון מאנגליה מנפיק את צו הגירוש, וקובע כי כל היהודים יגורשו מאנגליה.
1291 – פיליפ הרביעי, מלך צרפת מפרסם פקודה האוסרת על היהודים להתיישב בצרפת.
הרופא היהודי והוזיר הגדול סעד אל-דוולה נהרג על ידי מוסלמים שהטיפו כי אין זה ראוי להציב יהודי בדרגה גבוהה ממוסלמי.
יהודי פרס סובלים תקופה ארוכה של רדיפות אלימות מצד האוכלוסייה המוסלמית.
1292 – ניצור כפוי וגירוש הקהילה היהודית באיטליה.
1298 – במהלך מלחמת האזרחים באימפריה הרומית הקדושה, בין אדולף, מלך הרומנים לאלברכט הראשון, מלך גרמניה, טוען האביר הגרמני רינדפליש שקיבל שליחות משמיים להשמיד את "הגזע הארור של היהודים".
בהנהגתו, המון עובר מעיר לעיר והורס קהילות יהודיות וטובח בכ-100,000 יהודים, לרוב על ידי שריפה המונית על יתדות.
בין 146 יישובים בפרנקוניה, בוואריה, אוסטריה, רטינגן (20 באפריל), וירצבורג (24 ביולי) ונירנברג (1 באוגוסט).
1301 – פרעות פורצות במצרים, מעודדות על ידי הממלוכים.
יהודים רבים מומרים בכוח לאסלאם, כולל כל האוכלוסייה היהודית בבילביס.
בתי כנסת רבים ממומרים למסגדים.
1305 – פיליפ הרביעי, מלך צרפת מחרים את כל הרכוש היהודי (למעט הבגדים שהם לובשים) ומגרש אותם מצרפת (כ-100,000 לערך).
יורשו, לואי העשירי, מאפשר ליהודי צרפת לחזור בשנת 1315.
1306 – יהודי סנס, מחוז יון בצרפת, מגורשים.
זהו הגירוש השלישי האחרון של יהודי צרפת (אחרי האחרים בשנת 876 ו-1198).
1310 – פרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה מאראגון מאמץ חוקים אנטי-יהודיים, המחייבים אותם לסמן את בגדיהם וחנויותיהם בטלאי הצהוב.
כמו כן נאסר על יהודים לקיים יחסים כלשהם עם קתולים.
1318 – רשיד א-דין המדאני, יהודי פרסי שהתאסלם מוצא להורג באשמת שקר בהרעלת השליט המונגולי, אלג'יטו ובמשך מספר ימים המונים נשאו את ראשו סביב עיר הולדתו תבריז וקראו "זהו ראש היהודי שהתעלל בשמו של אללה; קללת אללה תהיה עליו!"
1319 – יהודים מגורשים מורוצלב.
1320 – יהודים מגורשים ממילאנו במהלך רדיפת כופרים.
152 יהודים נטבחים בקסטלסראסין שבצרפת.
מסע צלב הרועים תוקף יהודים ב-120 יישובים בדרום מערב צרפת.
1321 – הנרי השני, מלך קסטיליה מאלץ את היהודים לענוד טלאי צהוב.
יהודים במרכז צרפת מואשמים שהורו על מצורעים להרעיל בארות.
לאחר טבח של כ-5,000 יהודים, פיליפ החמישי, מלך צרפת מודה שהם חפים מפשע.
אספסוף מוסלמי הורס בית כנסת בדמשק.
1322 – שארל הרביעי, מלך צרפת מגרש יהודים מצרפת.
1328 – 5,000 יהודים נטבחים ובתיהם נשרפים בעקבות הטפה אנטי-יהודית על ידי נזיר פרנציסקני.
הקדוש המעונה, היהודי אהרון בן זרח, יחד עם אשתו וארבעה מבניו מוצאים להורג.
1333 – המרת דת בכפייה לאסלאם בבגדאד.
1336 – רדיפות נגד יהודים בפרנקוניה ובאלזס על ידי שכירי חרב גרמניים חוקיים.
רדיפות ארמלדר מבוצעות תחת אישורו של ארנולד פון אוסיגהיים.
תפילת עלינו לשבח נאסרת בקסטיליה.
1337 – האשמות כלפי יהודים כי חיללו את לחם הקודש.
האלימות מתפשטת ליותר מ-51 קהילות יהודיות.
1338 – פוגרומים על חילול לחמי הקודש בוולפסברג.
היהודים מואשמים כי גנבו את לחם האוכריסטיה וניסו לשרוף אותו.
למעלה מ-70 יהודים נשרפים על המוקד והקהילה היהודית כולה נהרסת.
1343 – מעשי טבח לפני חג הפסחא מתפשטים מגרמניה אל שאר רחבי מערב אירופה.
יהודים הנמלטים מהרדיפות מתקבלים בברכה בפולין על ידי קז'ימייז' השלישי, מלך פולין.
1344 – האזרחים מבקשים את רשות המלך להחרים את בתי היהודים לטובת הערים - הוא נענה לבקשתם.
1348 – יהודי אירופה מואשמים בהפצת המוות השחור.
כתב אישום רבים כנגד היהודים טוענים כי הם הרעילו את הבארות.
מעשי טבח מתפשטים ברחבי ספרד, צרפת, גרמניה ואוסטריה.
יותר מ-200 קהילות יהודיות נהרסות באלימות.
קהילות רבות מגורשות ומתיישבות בפולין.
בזל, שווייץ, 600 יהודים נשרפים על המוקד, 140 ילדים מוטבלים בכוח, יהודי העיר הנותרים מגורשים.
בית הכנסת בעיר הופך לכנסייה ובית הקברות היהודי נהרס.
כ-3,000 יהודים נטבחים כתוצאה מרדיפות יהודיות בשל הפצת המוות השחור לכאורה.
כל האוכלוסייה היהודית בשפייר נהרסת.
כל היהודים נהרגים, מומרים או בורחים.
כל רכושם ונכסיהם מוחרמים כחלק מהרדיפות היהודיות של המוות השחור.
600 יהודים נשרפים על המוקד וכל הקהילה היהודית בציריך מושמדת כחלק מהרדיפות היהודיות של המוות השחור.
הקהילה היהודית של וורמס נהרסת כליל כתוצאה מהרדיפות היהודיות של המוות השחור.
מאות יהודים מציתים את בתיהם כדי להימנע מהעינויים הקרבים.
רכושם נתפס על ידי המקומיים.
יהודי ברלין מגורשים ורבים נהרגים כחלק מהרדיפות היהודיות של המוות השחור.
יהודי ורוצלב מגורשים כחלק מהרדיפות היהודיות של המוות השחור.
העיר תובעת את כל הרכוש ובתי הכנסת, בעוד שהקיסר מקבל את בית הקברות ואת כל החובות היהודיים.
הרובע היהודי של קלן נהרס על ידי המון זועם, ורוב הקהילה נהרגת.
כל רכושם מתחלק בין השודדים.
הטבח נעשה כחלק מהרדיפות היהודיות של המוות השחור.
אלפיים יהודים נשרפים בפומבי למוות, והשאר מגורשים.
זהו אחד הפוגרומים הראשונים והגרועים ביותר בהיסטוריה הטרום מודרנית.
24 באוגוסט – 6,000 יהודים נשרפים למוות במיינץ כחלק מרדיפות יהודי המוות השחור.
כשההמון הזועם החל לפרוע ביהודים, היהודים התמרדו בתחילה והרגו כ-200 מתוקפיהם.
1350 – הקהילה היהודית בבריסל נהרסת לאחר שהואשמה בהפצת במגפה.
1352 – פקידי הכנסייה מורים על גירוש יהודים מבולגריה בגלל "פעילות כפירה".
1354 – 12,000 יהודים נטבחים ברחבי ספרד בעקבות מלחמת אזרחים עקובה מדם.
1359 – שארל החמישי, מלך צרפת מאפשר ליהודים לחזור לתקופה של 20 שנה על מנת לשלם כופר עבור אביו ז'אן השני, מלך צרפת, הכלוא באנגליה.
התקופה מתארכת מאוחר יותר מעבר ל-20 השנים.
1360 – יהודים מגורשים מורוצלב.
זועם על פוגרום נגד יהודי קסטיליה במירנדה דה אברו, פדרו הראשון, מלך קסטיליה מרתיח בפומבי את אחד העבריינים, צולה אחד אחר ומוציא להורג את האחרים בגרזן.
היהודי הספרדי שמואל אבולעפיה נעצר ועונה למוות בכלא ללא סיבה נראית לעין.
אדמותיו מוחרמות על ידי המלך.
1365 – יהודי לוריין מגורשים לאחר שנוכחותם מציינת את הגורם לפגיעות ברק שהרסו עשרים ושניים בתים.
1367 – משפטי חילול לחם הקודש מתקיימים נגד יהודי ברצלונה.
אותם יזם חואן, נסיך אסטוריאס.
1370 – כל האוכלוסייה היהודית בבריסל נטבחת בשל האשמות על חילול לחם הקודש.
זהו סופה של הקהילה היהודית בבריסל.
האירוע הונצח על ידי הנוצרים המקומיים כנס הסקרמנט.
1376 – יהודים מגורשים מהונגריה.
רובם בורחים דרומה אל יוון והאזורים הסמוכים לה.
1377 – משפט חילול לחם הקודש נוסף מתקיים נגד יהודים בטרואל ווסקה.
מי שעומד מאחוריו, כמו במשפט הקודם, הוא חואן, נסיך אסטוריאס.
יהודים רבים מעונים ונשרפים חיים בפומבי.
1382 – 16 יהודים נרצחים בהתקוממות מיילוטין.
1384 – 200 יהודים נהרגים בנרדלינגן והקהילה חודלת מלהתקיים.
1385 – חואן הראשון, מלך קסטיליה מחזק את החקיקה האנטי-יהודית הקודמת.
כל היהודים בליגה השוואבית נעצרים, וכתביהם מוחרמים.
1386 – ונצל, מלך גרמניה, מגרש את היהודים מהליגה השוואבית והשטרסבורגית ומחרים את רכושם.
1389, 18 במרץ – ילד יהודי מואשם בתכנון פיגוע נגד כומר.
ההמון שוחט כ-3,000 מיהודי פראג והורס את בית הכנסת בעיר ואת בית הקברות היהודי.
ונצל מתעקש כי האחריות מוטלת על היהודים לצאת החוצה במהלך השבוע הקדוש.
התפרעויות אנטי יהודיות בראשות פרנד מרטינז פורצות בסביליה.