tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
עד שנת 1200 המונח טלמרק התייחס רק לטלמרק העליונה ולנומדל.
בשנת 1200 אוחדו טלמרק העליונה וגרנלנד למחוז בשם סיסקלס, שלאחר מכן שונה שמו לברטסברג ולבסוף הפך למחוז טלמרק, שכיום נמצא בתוך מחוז וסטפול וטלמרק.
טלמכוס קליי הוא מחזה ("קולאז' לקולות" לפי הגדרת כותרת המשנה שלו) מאת לואיס ג'ון קרלינו, שראה אור לראשונה ב-1963.
המחזה הוא סיפור פיקרסקי המגולל את עליליתיו של טלמכוס מודרני (כשמו של טלמאכוס, בנו של אודיסאוס, גיבור האודיסיאה), "ממזר ושוגה בחלומות" היוצא במסע מעיירת הולדתו אל הוליווד במטרה לאתר את אביו ובדרכו עובר מספר רב של אתרים ונפגש עם מספר רב של דמויות.
המחזה מיועד ל-11 שחקנים המשחקים 88 קולות שונים (ה"קולות" הם מכפלת מספר הדמויות במספר התמונות), כולל טלמכוס עצמו ודמות ה"נביא" שהוא גם המספר.
אחד-עשר השחקנים נמצאים כל העת על הבמה.
בשל התאמתו להצגת אנסמבל שחקנים, הוא מועלה פעמים רבות בבימות חובבים, בתי ספר למשחק וכדומה ואף חובר כתרגיל לכיתת משחק.
המחזה תורגם על ידי תרצה אתר בשם "עלילות טלמכוס קליי" והועלה לראשונה בישראל באוגוסט 1967 על ידי במת השחקנים, בבימוי אמנון מסקין ובכיכובם של אסי דיין ולבנה פינקלשטיין, לשניהם היה זה תפקיד ראשון על הבמה.
המחזה על שוב ב-2003 ב"בית צבי" בבימוי אתי רזניק.
ב-2007 עלה בבית ספר למשחק "הדרך" בבימוי איל כהן.
טלנור (Telenor ASA) הוא תאגיד טלקומוניקציה רב-לאומי נורווגי אשר רובו בבעלות המדינה.
זו אחת מחברות הסלולר הגדולות בעולם עם פעילות ברחבי העולם, בעיקר בסקנדינביה ובאסיה.
היא מספקת שירותי אינטרנט וטלוויזיה בארבע מדינות נורדיות.
טלנור בעלת ברשתות ב-8 מדינות.
החברה נסחרת בבורסה לניירות ערך של אוסלו ובעלת שווי שוק של 225 מיליארד כתר נורווגי מה שהופך אותה לחברה השלישית בגודלה הנסחרת בבורסה באוסלו.
טלנור החלה את דרכה בשנת 1855 כמונופול ממשלתי של שירותי טלגרף בשם Telegrafverket.
התכנית לטלגרף הנורווגי הראשון יצאה לדרך בשנת 1848 בתוך הצי המלכותי הנורווגי, אך עד 1852, התוכניות היו פומביות והפרלמנט של נורווגיה החליט על תוכנית לבניית מערכת טלגרף בכל המדינה.
Televerket החלה בחיבור של כריסטיאניה (כיום אוסלו) לשוודיה (נורווגיה הייתה באותה תקופה באיחוד עם שוודיה) וכן כריסטיאניה ודראמן.
עד 1857 הגיע הטלגרף לברגן בחוף המערבי דרך סורלנדט בחוף הדרומי, וב-1871 הגיע לקירקנס בחוף הצפוני הרחוק.
ב-1867 הוקמו חיבורי כבלים לדנמרק וב-1869 לבריטניה.
הטלגרף היה חשוב ביותר עבור הצי הסוחר אשר כעת היה יכול להשתמש בטלגרף החשמלי על מנת לתקשר באופן מיידי בין מקומות שונים, ולקבל יתרון חדש לגמרי לטובת לוגיסטיקה.
זו הייתה ההתחלה של ההתחלה של אינמרסט, והדבר היווה את הצעדים הראשונים לדיגיטליזציה של רשת הטלפון בשנים 1980–1985.
החברה הציעה את מערכת הטלפון רדיו-נייד הראשונה שלה ב-1966, והוחלפה במערכת ה-NMT האוטומטית ב-1981 וב-NMT-900 המשופרת ב-1986. נורווגיה הייתה המדינה הראשונה שקיבלה מערכת טלפון נייד אוטומטית.
מערכת ה-GSM הדיגיטלית נכנסה לשימוש ב-1993. הדור השלישי של טכנולוגיה ניידת עם מערכת UMTS החל לפעול במלואו בשנת 2004. טלנור ווואווי ערכו בדיקה מוצלחת של רשת 5G עם מהירויות של 70 Gbit/s בסביבת מעבדה.
ב-1969 שינה התאגיד את שמו ל-Televerket.
בשנת 1994, הוקמה נורווגיה טלקום כתאגיד ממשלתי.
הרגולציה במגזר הטלקום בנורווגיה הוסרה בשלבים בין 1994 ל-1998. ניסיון למזג את טלנור עם מקבילתה בשוודיה, Telia, נכשל ב-1999, בעוד שניהם עדיין היו בבעלות הממשלות שלהם.
ב-4 בדצמבר 2000, החברה הופרטה חלקית ונרשמה בבורסת אוסלו ובנאסד"ק.
נכון לשנת 2014, ממשלת נורווגיה מחזיקה ב-53.97% ממניות טלנור ישירות ועוד 4.66% דרך קרן הפנסיה של נורווגיה.
הפעילות ביוון, אירלנד וגרמניה נמכרה ב-1999–2000 והרווחים הושקעו מחדש בשווקים מתעוררים.
באוקטובר 2005, טלנור רכשה את וודאפון שוודיה, ושינתה באפריל 2006 את השם לטלנור.
טלנור החלה לפעול גם בהודו, אך ב-2017 נאלצה לסגת עם הפסדים כבדים.
במרץ 2018 מכרה טלנור את עסקיה בדרום מזרח אירופה (בולגריה, הונגריה, מונטנגרו וסרביה) לקבוצת PPF תמורת סכום של 2.8 מיליארד יורו על מנת להתמקד יותר באסיה ובשוק הנורדי.
בשנת 2019, טלנור קנתה את DNA, מפעילת הסלולר השלישית בגודלה בפינלנד.
טלנור מציעה מגוון של שירותי טלקומוניקציה במדינות הנורדיות, כולל טלפוניה ניידת ונייחת, גישה לאינטרנט וכן גישה ותכנים לטלוויזיה בכבלים.
טלנור עדיין נותרה השחקן הגדול ביותר בנורווגיה למרות התחרות.
Canal Digital היא חברת בת בבעלותה המלאה של טלנור, היא מפיצת תוכן טלוויזיה באזור הנורדי עם כ-2.7 מיליון לקוחות נכון ל-2011. ב-13 באפריל 2021 הושלם המיזוג של Canal Digital ו-Viasat באלנטה.
החברה החל להשתמש בלוויינים בשנת 1992 כאשר רכזה מחברה בריטית לוויין Marcopolo 2 ושינתה את שמו ל-Thor 1. הלוויין העביר שידורי טלוויזיה לאזור סקנדינביה ופעל עד לשנת 2003.
בהמשך שוגרו לוויינים נוספים לסדרה זו.
חלק של יכולת לוויין Intelsat 10-02 שנמצא בבעלות אינטלסט מנוצל על ידי "טלנור" תחת שם מסחרי "Thor 10-02".
מועדון הכדורגל טולסה , היא קבוצת כדורגל מהעיר טלסה, אוקלהומה שבארצות הברית, אשר משחקת בליגת הUSL.
ב-11 בפברואר 1978, נערך המשחק הראשון של ראפנקס שנגמר בהפסד 6-5 לטובת הטמפה ביי רודיס.
הם זכו בתואר ה-NASL בסוקר בול 83', כשהם ניצחו את טורונטו בליזארד באצטדיון בי סי פלייס בוונקובר.
בתוצאה של 2–0. למרות שהעונה האחרונה של ה-NASL הייתה 1984, והליגה התפרקה בתחילת 1985, ה-ראפנקס המשיכו לפעול כמועדון עצמאי.
הם הרכיבו לוח זמנים שאפתני של יותר מ-20 משחקים הנמשכים ממאי עד אוגוסט, נגד קבוצות מארצות הברית, אירופה ודרום אמריקה, כמו כן אף קבוצות אחרות של ה-NASL לשעבר שלא התפרקו.
אך המועדון הפסיק את פעילותו ב-17 ביולי 1985.
ב-26 בפברואר 2014, הוכרז שהקבוצה החדשה שהוקמה בטולסה, תיקרא טולסה ראפנקס כמחוות כבוד לטולסה ראפנקס המקורית ששיחקה ב-NASL.
השם זכה לכמעט 50% מהקולות בבחירת השם למועדון, ההצבעה התקיימה בפברואר 2014.
ב-4 בדצמבר 2019, המועדון הודיע כי שמה של הקבוצה ישונה לשם "מועדון הכדורגל טולסה", החל מעונת 2020.
טלמסג' (TeleMessage) היא חברת תוכנה ישראלית שבסיסה בפתח תקווה.
המספקת פתרונות לטיפול, העברה, קבלה ושמירה של מסרים בתפוצה רחבה בערוצים דו כיווניים בהם: MMS, SMS שיחות קוליות, WhatsApp, פקסים, דואר אלקטרוני ואפליקציות סלולריות.
טלמסג' נוסדה בשנת 1999 בתל אביב, על-ידי קבוצת יזמים בראשות גיא לויט.
החברה פיתחה באותה עת טכנולוגיה המאפשרת איתור ותקשורת דו-כיוונית בין אנשי עסקים, מכל מקום תוך דקות, באמצעות שידור הודעה אחת בלבד.
ההודעה עוקבת אחר איש העסקים באופן סימולטני בכל אפשרויות התקשורת שעומדות לרשותו: טלפון נייד, ביפר, דואר אלקטרוני, אינטרנט, פקס, מסרים מיידיים באינטרנט, ומאפשרת מענה מהיר.
עם הקמתה גייסה מיליון דולר ושנה אחר כך 9 מיליון דולר נוספים.
במרץ 2001, דורגה במקום העשירי בדירוג ה-Fast50 של פירמת הייעוץ וראיית החשבון דלויט, של 50 החברות בעלות שיעור הצמיחה הגבוה ביותר בישראל מתחום התקשורת.
ביוני 2002, השלימה סבב גיוס פנימי נוסף של מיליוני דולרים, באותה עת התמקדה בעיקר במכירת הטכנולוגיה שלה לספקי תקשורת כשירות ערך מוסף, עם מוצר המאפשר שליחה וניהול של מסרים משולחן העבודה במחשב האישי.
באוגוסט 2005, מניות החברה החלו להיסחר בבורסת AIM, בורסת משנה של הבורסה לניירות ערך בלונדון, לאחר שמיזגה את פעילותה כחברה בת של מסג'ינג אינטרנשיונל (Messaging International PLC), חברה חדשה שהוקמה לטובת המהלך.
מסג'ינג אינטרנשיונל גייסה במסגרת ההנפקה 1.6 מיליון ליש"ט (כ-2.85 מיליון דולר) לפי שווי של כ-5.7 מיליון ליש"ט (כ-10 מיליון דולר).
את המהלך הוביל בית ההשקעות הבריטי סיימור פירס.
במהלך 2006, השיקה החברה שירות עבור ספקי תקשורת סלולרית המאפשר ללקוחותיהן לשלוח הודעות SMS ישירות מהדואר האלקטרוני.
השירות הושק בישראל על ידי חברת פלאפון תקשורת.
ושירות ההופך הודעות טקסט מוקלדות להודעות שמע הנשלחות לטלפון של הנמען.
את השירות שיווקה בשיתוף עם חברת קומברס.
הישרות גם שווק על ידי חברת הסלולר האמריקאית ספרינט-נקסטל.
במרץ 2007, גייסה 1.8 מיליון דולר בין השאר גם מדוד רובנר, שהיה מנכ"ל חברת ECI Telecom.
ב החלה החברה להתמקד בפיתוח פתרונות לשוק הארגוני, בשלושה תחומים: פתרון ליצירת מערכת צ'אט ארגוני על בסיס מערכות המידע הקיימות של הארגון, פתרון להעברת הודעות מרובות בממשק אחד ופתרון ליצירת ארכיון של הודעות שנשלחו בתוך הארגון.
בתחום זה החברה משתפת פעולה עם חטיבת Actimize של חברת נייס הישראלית.
באוגוסט 2016 נמחקו מניות החברה ממסחר בבורסה של לונדון, בעקבות הצעת רכש.
במאי 2022, נרכשה טלמסג' על ידי חברת Smarsh מארצות הברית והפכה לחברת בת שלה.
במאי 2025, התגלה שהיועץ לביטחון לאומי של ארצות הברית מייק וולץ השתמש בהעתק של יישומון סיגנל של טלמסג' בשם TM SGNL, שנועד לארכב את ההודעות שנשלחות ומתקבלות ביישומון.
יומיים לאחר מכן, החברה נפרצה, והתגלה שההודעות שמאורכבות על ידי האפליקציה חשופות לחברה, בניגוד לטענת טלמסג' שכל ההודעות מוצפנות מקצה לקצה, מהטלפון לארכיון הארגוני.
Mobile Archiver - פתרון ארכוב להודעות טקסט, שיחות וקבצים בארגונים לצורך עמידה בדרישות רגולציה שונות.
Secure Enterprise Messaging - פתרון המאפשר צ'אט ארגוני מאובטח על ידי שימוש באפליקציות ניידות ידידותיות למשתמש ומגוון ממשקי API המתחברים לכל מערכת מידע תפעולית.
Mass Messaging - פתרון להעברת הודעות המספק כלים להעברת הודעות מרובות ורבות ערוצים בכמות גדולה: SMS, MMS, שיחות קוליות, פקסים, דואר אלקטרוני ואפליקציות ניידות.
רכס הרי טלמנקה הוא רכס הרים עצום העולה מפני הים בצד החוף הקריבי של קוסטה ריקה אל גובה של יותר מ-3600 מטר ואז צונח בחזרה אל הצד המערבי של המדינה, אל חופי האוקיינוס השקט.
על רכס ההרים הזה נמצאות שתיים מהפסגות הגבוהות בשתי המדינות: Cerro Chirripo (3820 מטרים) בקוסטה ריקה והר הגעש בארו (3475 מטרים) בפנמה.
רכס ההרים נמצא בתוך הפארק הבינלאומי לה אמיסטאד המשותף בין קוסטה ריקה לפנמה.
הרי טאלמנקה מכילים אזורי מחיה רבים העוברים מגובה פני הים עד לגובה של למעלה מ-3500 מטרים מעל פני הים.
הטווח בין הפסגות מכוסה על ידי יערות ההרים של טאלמנקן עד לגבהים של כ-3,000 מטר.
חלק גדול ממנו מכוסה ביערות גשם.
מעל גבהים של 1,800 מטר היערות נשלטים על ידי עצי אלון ענקיים.
מעל 3,000 מטר, היערות עוברים לטוואי שטח של עצים ננסים ושיחים ובמבוק ננסי של צ'וסקאה, מעל 3,400 מטר זה הופך לארץ דשא אלפיני טרופי בקוסטה ריקה.
הצמחיית מעל גובה 3,400 נתונים לכפור קבוע בלילה, טמפרטורות בגובה מעל 3,200 מטר יכולות להגיע ל-0 מעלות צלזיוס או מתחת, הטמפרטורה הנמוכה ביותר שנרשמה הייתה 9- מעלות צלזיוס במחנה הבסיס של הר צ'יריפו (השני בגובהו שנרשם אי פעם במרכז אמריקה).
האזור נחקר בהרחבה על ידי פליאולימנולוגים כדי לשחזר את השינויים באקלים, בצמחייה ובתדרי האש.
טֵלֶסְקוֹפּ (מלטינית: TELE – מרחק, SCOPIUM – צפייה) הוא מכשיר לצפייה בעצמים רחוקים.
בצורתו הפשוטה ביותר הטלסקופ הוא צינור שבכל אחד מקצותיו עדשה מרכזת.
טלסקופים משמשים בעיקר לצפייה בעצמים רחוקים בחלל כגון כוכבי לכת, כוכבים, גלקסיות וערפיליות, והגדולים שבהם ממוקמים במבנה מיוחד להם, מצפה כוכבים.
טלסקופים משמשים גם לצפייה בציפורים וכן יש להם שימושים צבאיים.
המצאת הטלסקופ היא בעיה היסטוריוגרפית לא פתורה, החורגת מעבר לשאלת זהות הממציא – אם בכלל ישנו ממציא אחד ומוגדר – לעבר שאלות מהותיות הרבה יותר; על תפקיד הראייה במדע המערבי, על תפקידם של מכשירים בהשגת ידע על העולם, על יכולתו של מכשיר אופטי לתווך את הראייה מבלי לעוות אותה, ועוד.
תפיסת הראייה ומקומה בעשייה המדעית עברה מהפך באותה תקופה – מחַשְׁדָנוּת ודחייה של חוש הראייה ויכולתו להשיג מידע אמיתי על העולם, שאפיינה את הפילוסופיה בימי הביניים, ועד להסתמכות מרכזית על חוש הראייה במדע המודרני.
מושג התצפית המדעית עצמו עבר שינוי מהותי, מרגע שמכשירים אופטיים דוגמת הטלסקופ או המיקרוסקופ התמקמו בין העין הצופה לבין העולם הנצפה.
המכשיר המדעי המודרני הומצא בתקופה שבין 1550 ל-1700; המכשירים המדעיים הראשונים לא עוצבו לשם מדידה, והגיעו לרוב ממסורת "קסמי הטבע", כשהדגש בהם היה על הטעייה ובידור, ולא על תצפית זהירה ואדישה.
מהבחינה הזו, הטלסקופ כמכשיר מדעי היה מכשיר מסוג שונה וחדש לגמרי.
הטלסקופ, ובעיקר השימוש שעשה בו גלילאו גליליי, הציג שדה ידע מורכב שבו מגוון תאוריות ופרקטיקות שונות נפגשות.
העקרונות האופטיים שנכללו בו לא היו מובנים, והתוצאה שהפיק חתכה והשפיעה לרוחב גבולות דיסציפלינריים מסורתיים, משום שהשליכה על הקוסמולוגיה – תחום שלא נכלל בסמכות הדיון המדעי-מתמטי-אסטרונומי, אלא התאולוגי.
עד היום לא ברור מי היה האדם הראשון שבנה טלסקופ.
חוקרי ההיסטוריה של האופטיקה מציינים כי לערבים ולוויקינגים הייתה האפשרות הטכנולוגית לצפות בעדשות כבר במאה העשירית לספירה, וידוע כי עדשות ראייה היו בנמצא באירופה מאז 1280 לערך.
בשנת 1608 בנו שלושה אנשים, בלתי תלויים זה בזה, טלסקופים.
שלושתם היו יצרני עדשות הולנדים (פלמים), שני יצרני עדשות מהעיר מידלבג מתחרים על תואר הממציא; האנס ליפרסהיי (1570–1619) וזכריה ינסן.
עם זאת, ההמצאה מיוחסת גם לז'אקוב מטיוס מהעיר אלקמאר, בנו של מתמטיקאי ומהנדס צבאי ידוע.
מבין השלושה, ליפרסהיי קיבל את הקרדיט להמצאה היות ששמו של ליפרסהיי מופיע על המסמך הראשון הידוע בנוגע לטלסקופ.
ב-2 באוקטובר 1608 הוא הגיש בקשה לרישום פטנט על המצאת "מכשיר לראיית דברים מרוחקים כאילו הם קרובים".
עובדה זו אינה מוכיחה בהכרח כי ליפרסהיי גם המציא את המכשיר, מה גם שבאותו החודש הוגשה עוד בקשה להוצאת פטנט על מכשיר זהה, הפעם על ידי מטיוס, בקשה שנידונה ב-17 באוקטובר 1608. אחת הסברות היא שמטיוס הזמין עדשות אצל יצרן העדשות ליפרסהיי, וזה הצליח לנחש את תוכניתו של הראשון.
יהיה אשר יהיה הממציא, הטלסקופים הראשונים הגיעו לשוק ב-1608, אך עוררו עניין מועט בלבד; יכולת ההגדלה שלהם הייתה קטנה (פי 3 לערך), ואיכותם האופטית הייתה גרועה.
מדענים התייחסו אליהם כאל אביזרי אשליה, והציבור לא ראה במתקנים הללו יותר מצעצועים.
גלילאו גליליי בנה את הטלסקופ שלו בשנת 1609, וקרא לו בתחילה perspicillum, ולאחר מכן השתמש במונח הלטיני טלסקופיום ובאיטלקית טלסקופיו (מהם גם נגזר השם באנגלית ובשפות רבות אחרות).
הוא הבין שהטלסקופ יהיה חסר שימוש אם הדמות שהוא מייצר אינה בהירה וחדה.
הואיל והבין את חשיבות המכשיר, גלילאו התמסר כולו לבניית טלסקופים, תוך שימוש בזכוכית משלו ובעיבוד עצמי של העדשות, מבלי להיעזר בעדשות של יצרני משקפיים אומנים.
המכשיר האופטי החדש המצויד בעדשות הציב מערך שלם של בעיות; היה צורך לפתור גורמי טעות שמקורם בחוש הראיה, בטבעו של האור, וכן לפתור בעיות הכרוכות באופן בו ניתן לפרש תמונה ויזואלית כידע פִיזִיקָלִי.
גלילאו ערך מגוון ניסויים ופיתוחים כדי להוכיח שהדמויות הנראות בטלסקופ אינן פגמים אופטיים, כשלים של עין הצופה, או אשליות שנוצרות על ידי העדשות.
הוא הביט על אותו האובייקט בו זמנית בעין אחת חשופה ובשנייה דרך הטלסקופ, והחל לשפר את איכות הדמות כשהוא מוחק בשיטתיות את כל אותן תופעות אשר נראות דרך המכשיר אך אינן נראות בעין בלתי מזוינת.
הוא ייצר עדשות בעצמו והתאימן למכשירים שבנה, דאג למקם את העדשות על ציר אופטי מדויק, הוא התקין צמצמים בצורות ובקטרים שונים שהפחיתו את האפקטים שנגרמו בשל מה שגלילאו הגדיר "כקרני האור האלכסוניות" (סטיות אופטיות בלשון ימינו) והעיוותים שהן יצרו ושיפר את הרזולוציה של הטלסקופ.
בנוסף, כדי למדוד את המרחק הזוויתי בין גרמי השמיים, גלילאו המציא מיקרומטר אותו הרכיב על שפופרת הטלסקופ.
גלילאו הביט בעין אחת דרך הטלסקופ בעוד העין השנייה התבוננה דרך שנתות המיקרומטר כך שחפיפת שתי הדמויות אפשרה לו למדוד את המרחק בין העצמים הנצפים.
ב-10 במרץ 1610 פרסם גלילאו את ספרו Sidereus Nuncius, בו חשף את תגליותיו המרעישות בעזרת הטלסקופ.
בכך היה גלילאו הראשון לפרסם תצפיות אסטרונומיות שמתבססות על שימוש בטלסקופ.
תגליתו הראשונה הייתה כי פני הירח אינם מושלמים וחלקים, כפי שמקובל היה לחשוב, אלא מחורצים בהרים ובעמקים, בדומה לפני כדור הארץ.
בכל מקום ברקיע שאליו הפנה גלילאו את הטלסקופ התגלו כוכבים חדשים.
שביל החלב, שלעין הבלתי מזוינת נראה בעבר רק כזוהר חיוור בשמיים, התגלה כמצבור עצום של כוכבים.
אך התגלית המרכזית הייתה גילוי ארבעת הירחים הגדולים של צדק.
תצפיות אלו הוכיחו, אליבא דגלילאו, כי אותה פיזיקה שולטת בשמים ובארץ, וכי תנועת גרמי השמיים אינה סובבת סביב כדור הארץ.
לאחר פרסום הספר ראה גלילאו את הטבעות של שבתאי (אם כי כשל בניסיונו להבין את מהותן), את העובדה שכוכב הלכת נוגה סובב סביב השמש, והצליח להסביר את הכתמים על פני השמש.
ישנם חוקרים אשר רואים בשימוש שעשה גלילאו בתמונות ניסיון של המדען לשכנע באופן ויזואלי את קוראיו באמיתות טענותיו ובאמינות מכשירו – ניסיון שנבע מחוסר יכולתו להסביר באופן מדעי כיצד פועל המכשיר.
לאחר פרסום הספר, שעורר סערה גדולה ונתקל בהתנגדות, הוביל גלילאו מסע נמרץ לאישור תגליותיו ולקבלת מכשירו ככלי החדש שאיתו יש לצפות ברקיע.
התגובה הראשונית של העולם האקדמי הייתה לדחות את טענותיו המדהימות, לא רק משום טבען יוצא הדופן אלא גם משום שנעשו באמצעות טלסקופ, מכשיר שנתפס כלא אמין ויוצר אשליות.
במסגרת נסיונותיו לבסס את מעמדו וסמכותו של הטלסקופ ככלי מדעי, שלח גלילאו לאסטרונומים חשובים את הטלסקופים שייצר, כדי שיוכלו לצפות במו עיניהם בתגליותיו, ובכך יאשרו ויתַקֶפו את תצפיותיו.
התשובה שקיבל מכמה מעמיתיו הייתה סירוב לבדוק את המכשיר, משום שחשבו שהדימויים שמראה המכשיר אינם משתקפים דרכו אלא נוצרים על ידיו (כמו בקלידוסקופ).
אחרים טענו שאם אלוהים היה מעוניין שבני אדם ישתמשו בהמצאות מעין אלו כדי להשיג ידע על העולם, הוא היה מצייד אותם בעיני טלסקופ.
כבר ב-1616 הגה הנזיר האיטלקי ניקולו זוקי את השימוש במראה קעורה במקום בעדשה על מנת לרכז את האור, אולם הוא לא הצליח לייצר מראה קעורה מדויקת דיה.
אייזק ניוטון בנה טלסקופ מחזיר אור 40 שנה מאוחר יותר, ועל שמו נקרא המודל טלסקופ ניוטוני.
בטלסקופ ניוטוני מותקנת מראה ראשית בעלת חתך של פרבולה, המרכזת את קרני האור לעבר מראה משנית שטוחה.
המראה המשנית מוחזקת בזווית בת 45 מעלות לציר האופטי של המראה הראשית, וכך מחזירה את חרוט האור המתקבל מן המראה הראשית לצד הטלסקופ, בו ממוקמת עדשת העינית.
המודל הניוטוני סבל מתחילת דרכו מהקושי בייצור מראה בעלת חתך פאראבולי.
בנוסף לכך סובל הטלסקופ הניוטוני מעיוות ההולך וגובר ככל שזווית האור הנכנס מתרחקת מהציר האופטי של המראה הראשית.
מודלים אחרים המשתמשים במראות פותרים בעיות אלו באמצעות חתכים שונים וארגון שונה של המראות.
ראויים לציון הטלסקופ של מקסוטוב, המשתמש במראה ספרית עם עדשת מיניסקוס מתקנת ומספק חדות גבוהה מאוד, וטלסקופ של ריצ'י-קרטיין המשתמש בזוג מראות ששתיהן בעלות חתך של היפרבולה ומצטיין בשדה נטול עיוותים גאומטריים.
מודל ריצ'י-קרטיין הוא הנפוץ ביותר לטלסקופים המשמשים למחקר, דוגמת טלסקופ החלל האבל.
לעומת זאת המודל הניוטוני עדיין נמצא בשימוש רחב בקרב חובבי אסטרונומיה בזכות עלות יצורו הנמוכה.
כל הטלסקופים נועדו לאסוף גלי אור או גלים אלקטרומגנטיים אחרים למקדם ולתרגמם לתמונה שהצופה יכול להבין.
כל אחד מסוגי הטלסקופים שבהמשך נועד לטפל בגלים באורך גל שונה.
בצ'ילה בשנת 2030 צפוי להיפתח טלסקופ חדיש – VTL הבנוי מארבעה טלסקופים.
טלסקופ אופטי אוסף ומרכז אור בעיקר מהתחום הנראה של הספקטרום האלקטרומגנטי, ישנם טלסקופים שעובדים בתחום התת אדום והעל סגול.
טלסקופים אופטיים מתחלקים ל-3 סוגים.
טלסקופ שובר-אור עובד באמצעות סידור של כמה עדשות.
טלסקופ מחזיר-אור עובד באמצעות סידור של מראות.
סוג זה קל מהאחרים לבנייה בגודל גדול, ולכן הוא היחיד המשמש בטלסקופים אסטרונומיים גדולים.
טלסקופ קטדיופטרי עובד באמצעות שילוב של עדשות ומראות.
בשנים האחרונות מתנהל מאמץ מחקרי לבחון את השימוש בעקרונות האופטיים של עדשות פרנל לבניית טלסקופי חלל שיהיו קלים בהרבה מאשר טלסקופים מחזירי אור באותה עצמה.
רדיו-טלסקופ הוא טלסקופ שמשתמש בקרינת רדיו, שהיא קרינה אלקטרומגנטית המאופיינת בתדירות נמוכה יחסית ואורכי גל ארוכים.
קרינת רדיו נפלטת על ידי מגרמי שמים שונים בחלל, כמו כוכבים וגלקסיות.
לרוב, טלסקופי רדיו בנויים בצורת אנטנות צלחת פארבוליות ענקיות, או מערכים של צלחות קטנות יותר.
טלסקופ קרני גמא וקרני רנטגן
טלסקופים הצופים בקרינת גמא ובקרני רנטגן קשים לעיצוב ולהרכבה כיוון שסוגי קרינה אלה עוברים דרך רוב המתכות והזכוכיות.
טלסקופים אלה מותקנים לרוב על לוויינים או בלונים המשייטים בגובה גבוה, היות שהאטמוספירה של כדור הארץ חוסמת ומעמעמת חלק זה של הספקטרום האלקטרומגנטי.
עינית – העדשה או מכלול העדשות הקרובים לעין הצופה.
לעיתים קרובות היא גם צמצם השדה (וחלון היציאה) של הטלסקופ.
העינית בטלסקופ רגיל היא עדשה מרכזת אבל בטלסקופ גלילאו היא מפזרת כך שאורך הטלסקופ קטן והדמות ישרה (יתרון) אבל זווית השדה קטנה יותר (חיסרון).
עצמית – העדשה הקרובה לעצם הנצפה.
לעיתים קרובות היא גם צמצם התאורה (וכמובן אישון הכניסה) של הטלסקופ.
העצמית היא עדשה מרכזת וככל שהיא גדולה יותר כך ההפרדה, שטף האור באישון היציאה, זווית השדה וההפרדה הזוויתית גדולים יותר.
בטלסקופ פשוט המרחק בין העינית והעצמית שווה לסכום אורכי המוקד שלהם.
בטלסקופ גלילאו המרחק בין העינית והעצמית שווה להפרש אורכי המוקד שלהם.
עדשה מיישרת – עדשה שמציבים בתוך הטלסקופ כדי לקבל תמונה ישרה.
עדשה זו מגדילה את הטלסקופ פי ארבעה מאורך המוקד שלה מכיוון שכדי להפך עצם יש להציב אותו במרחק 2f לפני העדשה והדמות מתקבלת במרחק 2f אחרי העדשה.
לחלופין התמונה יכולה להישאר הפוך או שיעשה שימוש ב:
מנסרת היפוך – מנסרת Porro או שתי מנסרות ישרות זווית המודבקות זו לזו וההופכות את הדמות.
עדשת שדה – עדשה המוצבת במוקד המשותף של העצמית והעינית על מנת להגדיל את זווית השדה (אינה משנה את ההגדלה).
בלט עין – המרחק בין העינית לאישון היציאה.
זהו גם כן המרחק שבו יש להציב את העין על מנת לקבל תמונה מיטבית.
הפרדה זוויתית – הזווית המינימלית בה ניתן להבחין בין שתי נקודות.
ההפרדה הזוויתית ברדיאנים שווה ל-1.22 כפול אורך הגל חלקי קוטר העצמית.
הפרדה קווית – המרחק המינימלי בו ניתן להבחין בין שתי נקודות במישור הדמות.
ההפרדה הקווית שווה ל-1.22 כפול אורך הגל כפול f# (f number) של העצמית.
הגדלה קווית – ההגדלה בטלסקופ אסטרונומי רגיל שווה ל:
גודל הדמות חלקי גודל העצם.
אורך מוקד העצמית חלקי אורך מוקד העינית.
קוטר אישון הכניסה חלקי קוטר אישון היציאה.
טלסקופ החלל הָאבֶּל הוא טלסקופ חלל ומכלול המכשירים המדעיים שנלווים לו, שחג במסלול לווייני נמוך סביב כדור הארץ בגובה של כ-589 ק"מ.
הטלסקופ, שקרוי על שמו של האסטרונום האמריקאי אדווין האבל, הוא טלסקופ מחזיר אור בעל מראה ראשית בקוטר של 2.4 מטרים, וגודלו כגודל אוטובוס עירוני.
לשימוש בטלסקופ חלל, שנמצא מחוץ לאטמוספירת כדור הארץ, יש מספר יתרונות על פני טלסקופים המוצבים על הקרקע: חדות תמונה גבוהה, מניעת הפרעות ועיוותים שיוצרת האטמוספירה, ויכולת צילום באור על סגול ותת אדום שאינה אפשרית בתצפית מהקרקע בשל סינונם על ידי האטמוספירה.
הטלסקופ הוצב במסלולו ב-25 באפריל 1990, במשימה STS-31 של מעבורת החלל דיסקברי, כפרויקט משותף של נאס"א וסוכנות החלל האירופית, והפך מאז לאחד הכלים האסטרונומיים החשובים ביותר בהיסטוריה.
זמן קצר לאחר שהוצב במסלולו, התגלה בטלסקופ עיוות אופטי שפגע באיכות התצפית.
בתחקיר, התברר שהעיוות נוצר עקב ליטוש לא נכון של המראה הראשית, ורק לאחר משימת שירות בשנת 1993 החל הטלסקופ לתפקד היטב.
מאז פקדו אותו מספר מעבורות חלל לצורך תיקונים ושיפורים; משימת השירות האחרונה לטלסקופ שוגרה לחלל ב-11 במאי 2009.
למרות כל הבעיות, מאז שיגורו ב-1990 עמד הטלסקופ ב-97% מהמשימות שנקבעו לו בלוח הזמנים.
מעט המשימות שלא בוצעו, בדרך כלל בשל תקלות בציוד, נדחו למועד מאוחר יותר.
בין חברי צוות מדעני המחקר של NASA ניתן למצוא את האסטרופיזיקאי הישראלי פרופ' מריו ליביו, שלמעשה מנהל את קבוצת המחקר.
האסטרונום ליימן שפיצר פרסם בשנת 1946 מאמר בשם "היתרונות האסטרונומיים של צפייה מהחלל החיצון" ("Astronomical advantages of an extra-terrestrial observatory").
היתרון הראשון הוא בכך שהרזולוציה הזוויתית תוגבל רק כתוצאה מעקיפה, כלומר תיקבע על ידי הנתונים האופטיים של הטלסקופ; הרזולוציה של טלסקופ בעל אותם נתונים אשר מוצב על פני כדור הארץ מוגבלת כתוצאה מתופעת הטורבולנציה שנוצרת באטמוספירה (תופעה זו גורמת למשל לריצוד אור הכוכבים בעת תצפית קרקעית).
היתרון השני הוא ביכולת הצפייה בקרינה תת-אדומה ועל סגולה - ספקטרום קרינה המסונן בחלקו על ידי האטמוספירה בכלל ועל ידי שכבת האוזון בפרט.
שפיצר הקדיש את רוב הקריירה שלו לקידום הרעיון של פיתוח טלסקופ חלל.
לאחר ש"האקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית" החליטה לפתח טלסקופ כזה כחלק מתוכנית החלל האמריקאית, היא פנתה אליו ובשנת 1965 הוא מונה לראש הוועדה האחראית על בניית הטלסקופ.
התכנון של טלסקופ האבל, שנקרא תחילה "טלסקופ החלל הגדול" (Large Space Telescope), החל ב-1968. על פי התוכנית המקורית, קוטר המראה הראשית של הטלסקופ היה אמור להיות 3 מטרים, והשיגור שלו היה אמור להתבצע בשנת 1979.
נאס"א הקימה שתי ועדות בשנת 1970; האחת לתכנון הנדסי, והשנייה לקביעה והגדרה של מטרות הפרויקט כולו.
בנוסף, היה צורך להשקיע מאמצים בגיוס מימון לפרויקט יקר זה.
הקונגרס האמריקאי הטיל ספק במספר היבטים של בקשת התקציב שהוגשה על ידי נאס"א, והכריח אותה להקטין את הבקשה באופן משמעותי.
כמו כן, הוא החליט להעביר את הכספים בהדרגה בהתאם להתקדמות הפיתוח.
זמן קצר לאחר מכן, בשנת 1974, הורה ג'רלד פורד על הפסקת מימון פיתוח הטלסקופ, עקב גידול בהוצאות ציבוריות אחרות.
בתגובה לכך, תואם מאמץ כלל ארצי בין האסטרונומים האמריקאים, והם החלו להיפגש עם אנשי קונגרס וסנטורים ביחידות.
בנוסף, האקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית פרסמה דו"ח שהדגיש את הצורך בטלסקופ, ואורגנו קמפיינים ציבוריים שבמסגרתם הוצפו נבחרי הציבור במכתבים התומכים במימון לאומי לפרויקט.
בסופו של דבר, הסכים הסנאט של ארצות הברית לממן מחצית מהתקציב שהוחלט עליו בקונגרס.
סוגיית המימון הובילה לתכנון פחות שאפתני; היה צורך להקטין את קוטר המראה הראשית מ-3 מטרים ל-2.4 מטרים, ובמשקל 828 ק"ג, ולתכנן תצורה קומפקטית יותר של החומרה הנלווית לטלסקופ.
כן, נזנחה ההצעה לבניית טלסקופ ניסיוני קטן בעל מראה ראשית בקוטר 1.5 מטרים שיבחן את מערכות הטלסקופ עוד לפני שיגור הטלסקופ הגדול.
בעיות המימון דחקו בנאס"א לבדוק אפשרות של שיתוף פעולה עם סוכנות החלל האירופית.
סוכנות זו הסכימה להשתתף בפרויקט ולספק מספר חלקים לטלסקופ, כמו פאנלים של תאים פוטו-וולטאיים האחראים לאספקת האנרגיה; בתמורה קיבלו אסטרונומים אירופיים 15% מזמן הצפייה של הטלסקופ.
בשנת 1978 אישר הקונגרס האמריקאי תקציב של 36 מיליון דולר עבור בניית הטלסקופ, ואלה היוו זרז לפרויקט כולו.
בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-20 הוחלט ששמו של הטלסקופ יהיה "טלסקופ החלל האבל", על-שם האסטרונום הנודע אדווין האבל.
תכנון הטלסקופ ובנייתו התבצעו במספר אתרים ברחבי ארצות הברית.
גוף הלוויין והטלסקופ שהורכב בתוכו פותחו במרכז החלל מרשל, ואילו שאר המכשירים המדעיים ואמצעי השליטה הקרקעיים על הטלסקופ פותחו במרכז טיסות החלל גודרד.
מרכז החלל מרשל מינה את חברת "פרקין-אלמר" לתכנן את כל החלקים האופטיים של הטלסקופ ואת חיישני ההכוונה (Fine Guidance Sensors) שלו.
מעבורת החלל שנועדה לשאת את הטלסקופ לחלל פותחה בחברת נורת' אמריקן אוויאיישן (North American Aviation), כיום בואינג.
טלסקופ האבל הוא טלסקופ מחזיר אור מסוג ריצ'י-קרטיין.
היתרון בשימוש במראות על פני שימוש בעדשות הוא במניעת אברציה כרומטית, כלומר עיוות צבע.
לשימוש בטלסקופ ריצ'י-קרטיין, שבנוי ממראה ראשית ומראה משנית היפרבוליות, יש יתרונות נוספים משום שתכנון זה מקטין למינימום את הקומה (עיוות של עצם שלא נמצא על הציר הראשי) ואת האברציה הכדורית (מריחה של עצם נקודתי).
עקב הקושי להגיע לליטוש מדויק של המראות ההיפרבוליות, משתמשים בטלסקופים מסוג ריצ'י-קרטיין רק בפרויקטים גדולים, ועל מנת להגיע לדיוק גבוה בליטוש יש צורך להשתמש במכשירי מדידה יקרים למדי.
כיום, רוב הטלסקופים הגדולים בעולם הם מסוג ריצ'י-קרטיין.
הליטוש של המראה הראשית אמור להיות מדויק עד כדי עשירית מאורך הגל של האור המשמש לתצפית, ובמקרה של טלסקופ האבל מדובר באור על סגול.
הוחלט שהליטוש יהיה מדויק עד כדי 30 ננומטר (1/20 מאורך הגל של האור הנראה).
חברת "פרקין-אלמר" השתמשה בבקרת מחשב לקבלת הדיוק הדרוש, ולצורך גיבוי הוכנה מראה נוספת על ידי חברת קודאק בשיטות ליטוש לא ממוחשבות (מראה זו נמצאת כיום בתצוגה במוזיאון האוויר והחלל הלאומי).
הליטוש, שהחל בשנת 1979, נעשה על זכוכית בעלת מקדם התפשטות נמוך במיוחד, והוא נמשך עד מאי 1981, תאריך שגלש מעבר ללוח הזמנים ודרש הגדלת תקציב.
המראה הראשית צופתה בשכבה מחזירה עשויה מאלומיניום בעובי של 75 ננומטר ושכבת מגן ממגנזיום-פלואוריד בעובי של 25 ננומטר.
עיכובים נוספים בהשלמת שאר חלקי המערכת האופטית על ידי "פרקין-אלמר" גרמו לדחיית השיגור לספטמבר 1986. בשלב זה, העלות הכוללת של הפרויקט הגיעה כבר ל-1.175 מיליארד דולר.
גודל מטענה של מעבורת החלל היווה גם הוא גורם בתכנון הטלסקופ, שכן הוא היה חייב להיות מוגבל במידותיו לשם העמסתו בתא המטען של מעבורת החלל דיסקברי.
בנוסף, הטלסקופ שאינו נמצא בתוך האטמוספירה אשר מווסתת את הטמפרטורה, חייב לעמוד בשינויים של יותר מ-50 מעלות צלזיוס לאורך מסלולו: בין חלק המסלול בו הוא מואר באור השמש ובין חלק המסלול בו הוא מוסתר בצל של כדור הארץ.
לשם כך נבחרו חומרים עמידים במיוחד, בעלי מקדמי התפשטות מזעריים, ובנוסף הטלסקופ כוסה במספר שכבות בידוד כדי לשמור על טמפרטורה יציבה.
כששוגר, נשא טלסקופ החלל האבל 5 מכשירים מדעיים, מלבד הטלסקופ עצמו:
מצלמה פלנטרית ומצלמה בעלת שדה רחב (Wide Field and Planetary Camera) – מכלול של 8 מצלמות CCD רב-שימושיות.
הוא כלל ארבע מצלמות שדה רחב בעלות רזולוציה של 0.1 שניות קשת וארבע מצלמות פלנטריות בעלת רזולוציה של 0.043 שניות קשת.
המצלמות שימשו עד לתיקון הבעיה האופטית במהלך משימת השירות הראשונה, כלומר יכולותיהן המלאות לא באו לידי ביטוי.
במשימה זו הן הוחלפו בדגמים משופרים.
ספקטרוגרף בעל רזולוציה גבוהה על שם גודרד (Goddard High Resolution Spectrograph) – מכשיר שמודד את ספקטרום הקרינה הנקלטת בתחום העל-סגול (אורך גל של 1050 עד 3200 אנגסטרם).
הספקטרוגרף שימש עד שנת 1997, ואז הוא הוחלף בדגם מתקדם יותר.
פוטומטר מהיר (High Speed Photometer) – מכשיר ששימש למדידת שינויים מהירים בעוצמת הארה.
הוא יכול היה לפעול באור תת-אדום, באור הנראה ובאור על-סגול, והיה מבצע מדידה כל 10 מיקרושניות.
במכשיר זה כמעט שלא נעשה שימוש משום שיעילותו הייתה נמוכה עד להכנסת המערכות האופטיות לתיקון התקלה במראה הראשית.
אולם, בפעולה זו, שנעשתה במהלך משימת השירות הראשונה, הפוטומטר הוצא כדי לפנות מקום לאחת ממערכות התיקון.
מצלמה רגישה עבור עצמים חיוורים (Faint Object Camera) – מצלמה לאותות חלשים שעבדה בתחום האור הנראה ואור על-סגול (אורכי גל של 1220 עד 5500 אנגסטרום).
ניתן היה לשנות את שדה הראייה של המצלמה (3.6–22 שניות קשת) ובהתאם את הרזולוציה (0.043–0.0072 שניות קשת).
ספקטרוגרף רגיש עבור עצמים חיוורים (Faint Object Spectrograph) – ספקטרוגרף לאותות חלשים בעיקר בתחום העל-סגול והאור הנראה (אורך גל של 1150 עד 8000 אנגסטרום).
המכשירים החדשים שנוספו לטלסקופ או שהחליפו מכשירים קיימים הם:
מצלמה פלנטרית ומצלמה בעלת שדה רחב 2 (Wide Field and Planetary Camera 2) – גרסה משופרת של מצלמות CCD רב-שימושיות.
המכלול כולל שלוש מצלמות שדה רחב ומצלמה פלנטרית אחת.
תחום אורכי הגל שמצלמות ה-CCD רגישים להם כולל את האור הנראה ואת האזורים הקרובים בתחום העל-סגול והתת-אדום (1200 עד 11000 אנגסטרום).
למצלמה זו מחוברת אחת ממערכות התיקון האופטיות שנועדו להתגבר על טעות הליטוש במראה הראשית, ולפניה מוצב מכלול של מסנני תדרים וקיטוב.
מכלול המצלמות הורכב במשימת השירות הראשונה בשנת 1993, ומאז הן שימשו להפקת מגוון תמונות אסטרונומיות באיכות גבוהה.
עם הזמן, היכולות שלה ירדו כתוצאה מקלקול של חלק מהפיקסלים במערכי ה-CCD.
ספקטרוגרף רב-שימושי (Space Telescope Imaging Spectrograph) – מכשיר לתחום קרינה רחב (1150 עד 10000 אנגסטרום) שהותקן ב-1997. המכשיר יכול לבצע ניתוח ספקטרלי לאותות שמגיעים מכל הגופים בשדה הראייה או להתמקד באזורים קטנים בו.
אחד השימושים שלו הוא במציאת הרכב החומרים באטמוספירות של כוכבי הלכת במערכת השמש שלנו או סביב כוכבי-לכת חוץ-שמשיים.
מצלמה וספקטרומטר לקרינה תת-אדומה (Near Infrared Camera and Multi-Object Spectrometer) – מכלול שמכיל שלושה ערוצים הרגישים לקרינה תת-אדומה.
המכלול מסוגל לבצע צילום בתחום קרינה זה ולספק מידע ספקטרוסקופי.
הרזולוציה של המכלול היא 0.1 שניות קשת.
המכלול, שהותקן ב-1997, נמצא בתוך מתקן קירור שחיוני לפעולתו התקינה.
למכלול המצלמות, שהותקן בשנת 2002 במשימה הרביעית, מחובר מכלול של 38 מסננים.
אספקת האנרגיה של הטלסקופ נעשית בעזרת שני מערכים של תאים פוטו-וולטאיים שכל אחד מהם מספק 2,800 ואט.
כאשר הטלסקופ נמצא בקו ראייה אל השמש אז המערכים מכוונים כלפיה, אך במשך 36 דקות בכל סיבוב סביב כדור הארץ שאורכו 97 דקות, הטלסקופ נמצא בצל של כדור הארץ, ויש לספק לו חשמל ממקור אחר.
לשם כך מותקנים על הלוויין מצברים שבמצב טעון יכולים לספק חשמל לשבע שעות וחצי.
התקשורת עם טלסקופ האבל נעשית בעזרת מערכת שידור וקליטה המחוברת ל-4 אנטנות.
השליטה נעשית בדרך כלל באמצעות אחד מחמישה לווייני ממסר של נאס"א (לווייני TDRS), אך ניתן לשלוט עליו גם ישירות מהקרקע כאשר הוא נמצא בטווח ראייה.
הבקרה על המערכות השונות של הטלסקופ נעשית באמצעות מחשב מרכזי שנישא על גביו.
לכל מכשיר מדעי יש בנוסף מחשב או מעבד משלו שאחראי על הפעלתו ועל הפעלת מכלול המסננים המחובר אליו.
רוב הצילומים והמדידות שמבצע הטלסקופ נעשים תוך כדי נעילה על מטרה למשך זמן ממושך, על מנת לאסוף כמות גדולה של אור.
ששת הגירוסקופים המותקנים בטלסקופ האבל, ששלושה מהם חיוניים לפעולה תקינה, מגדירים מערכת צירים קבועה שיחסית אליה ניתן לכוון אותו.
גירוסקופים אלו הם מהמדויקים ביותר בעולם.
בתוך כל אחד מהם נמצא גלגל הסובב במהירות של 19,000 סיבובים לדקה וחיישנים המודדים בדייקנות גבוהה את הסטייה בכיוון הטלסקופ יחסית לציר הסיבוב של הגירוסקופים.
בעת ביצוע תצפית, שני חיישני הנחיה מדויקים ננעלים על שני כוכבים קבועים בתוך שדה הראייה של התצפית, ומערכת ההנעה של הטלסקופ דואגת לסובב אותו בעת תנועתו סביב כדור הארץ, כך שכיוונו יחסית לשני הכוכבים לא ישתנה.
הנעת הטלסקופ מתבצעת בעזרת סיבוב של ארבעה גלגלי הנעה, שכתוצאה מחוק הפעולה והתגובה גורמים לו לנוע בכיוון ההפוך.
בעזרת מערכת זו, טלסקופ האבל מסוגל להינעל על מטרה בלי לסטות ממנה אפילו שבע אלפיות של שניית קשת.
דיוק זה משול לנעילה על שערת אדם ממרחק 1,600 מטר או להחזקת קרן לייזר מכוונת על מטבע במרחק 300 ק"מ.
אסון מעבורת החלל צ'לנג'ר גרם להשהיית תוכנית החלל האמריקאית, קרקוע כל מעבורות החלל, ודחיית השיגור של טלסקופ האבל במספר שנים.
כל חלקי הטלסקופ נשמרו בחדרים נקיים עד לתאריך השיגור.
הטיסות לחלל חודשו בשנת 1988, ומשימת השיגור שתוכננה להציב את הטלסקופ בחלל נקבעה לשנת 1990. אבק שהצטבר על המראה הראשית נוקה בעזרת סילוני חנקן, וכל המערכות נבחנו מחדש כדי לוודא שהן תקינות לחלוטין.
ב-24 באפריל 1990 המריאה מעבורת החלל דיסקברי למשימה STS-31 כשעל סיפונה טלסקופ החלל, והצבתו במסלול עברה ללא תקלות.
תקציב הבנייה של הטלסקופ הסתכם, לאחר העיכובים, ב-2.5 מיליארד דולר, לעומת ההערכה הראשונית שעמדה על 400 מיליון דולר.
עלותו המצטברת של האבל ב-1999 עמדה על כ-5.2 מיליארד דולר.
מסכום זה תקצבה נאס"א כ-4.5 מיליארד דולר ועוד 593 מיליון אירו תקצבה סוכנות החלל האירופית.
העלות ב-2010, הוערכה ב-10 מיליארד דולר.
עלות התחזוקה השנתית היא כ-300–340 מיליון דולר.
התמונות שסיפק טלסקופ האבל לאחר הצבתו בחלל גילו מיד שיש בו בעיה; החדות של התמונות הייתה נמוכה מהצפוי והרזולוציה שנמדדה הייתה ברמה של רזולוציית טלסקופים קרקעיים.
החשד נפל על ליטוש המראה הראשית, ונמצא שהיא סובלת מאברציה כדורית, כתוצאה מטעות בליטוש בסדר גודל של 2 מיקרון.
חוסר החדות נגרם כתוצאה ממיקוד שונה של אור שנופל על קצות המראה יחסית לאור שנופל על מרכזה, כלומר אם הטלסקופ היה מכוון לעבר עצם שמיימי מסוים אז הדמות של העצם שנוצרת אחרי החזרה מהמראה הראשית לעולם לא הייתה ממוקדת.
הבעיה גרמה להקטנה משמעותית ביכולות של טלסקופ האבל, והרזולוציה של כל מכשירי הצילום והמדידה שבעצם הסתמכו על האור החוזר מהמראה הראשית הייתה נמוכה למדי.
ניתן היה למזער את הבעיה, באופן חלקי ביותר, על ידי טכניקות של עיבוד תמונה במחשבים על פני כדור הארץ.
בתחקיר מדוקדק נמצא שליטוש המראה היה שגוי והאשם נפל באופן בלעדי על חברת "פרקין-אלמר".
הוועדה שחקרה את הכשל מצאה שהחברה השתמשה במכשיר בדיקה מדויק שאמור היה למדוד את הליטוש של המראה הראשית.
המכשיר שקרוי "מתַקֵן אפס החזרי" (reflective null corrector) ובנוי ממערכת מראות ועדשה, מסוגל למדוד בדיוק רב כל סטייה מהליטוש של המראה הראשית שאמור היה להיות היפרבולי.
הבדיקה הייתה נעשית בעזרת בחינת תבנית התאבכות שמודדת הפרשי מופע בין מקור אור ובין האור שעובר דרך המכשיר, מוחזר מהמראה הראשית ועובר שוב דרך המכשיר.
שמו של המכשיר מרמז על האפשרות להשתמש בו לצורך תיקון ואיפוס של שגיאות ליטוש.
התברר שהשגיאה נגרמה משום שמכשיר הבדיקה הורכב במרחק של 1.308 מ"מ מהמקום הנכון בו הוא היה צריך להיות.
למעשה, החברה התעלמה ממדידות של שני מכשירים נוספים, פחות מדויקים, שהראו כי הליטוש לא נעשה כראוי.
השגיאה גררה אחריה ביקורת רבה על נאס"א ועל חברת "פרקין-אלמר", ובעיני רבים הפרויקט נחשב בשלב זה כפיל לבן.
לאחר שהתבררה הבעיה, גובשה תוכנית לתיקון הטלסקופ בעת משימת השירות הראשונה שלו שתוכננה להתבצע בשנת 1993. אף על פי שחברת קודאק הכינה מראת גיבוי בזמן בניית הטלסקופ, היה זה בלתי אפשרי להחליף את המראה הראשית בחלל.
גם האפשרות להחזיר את הטלסקופ חזרה לכדור הארץ נפסלה בגלל העלות הגבוהה.
במקום זאת, העובדה שהמראה לוטשה בדיוק רב לצורה לא רצויה, אפשרה את תכנונה של מערכת אופטית שתחובר לטלסקופ ותבטל את האברציה.
למעשה, נבנו שתי מערכות אופטיות; אחת תיקנה את התמונה שמתקבלת בעזרת המצלמה הפלנטרית, והשנייה נועדה לאפשר את פעילותם התקינה של שאר מכשירי המדידה.
בגלל בעיות מקום הוחלט להסיר את הפוטומטר.
ההתקנות בוצעו על ידי האסטרונאוטים ב-1993 במשימת השירות הראשונה לטלסקופ האבל, ופתרו את הבעיה לחלוטין.
העלות הכוללת של הפתרון הייתה כ-700 מיליון דולר.
מאז שיגורו לחלל, הפך טלסקופ החלל האבל לכלי מחקר מרכזי בתחומי האסטרונומיה והאסטרופיזיקה.
הוא צפה ביותר מ-14,000 מטרות שטווח המרחקים שלהן נע מגופים במערכת השמש ועד לגלקסיות הרחוקות ביותר שצולמו מאז ומעולם.
עיבוד נתוני התצפיות מבוסס על שילוב של המידע מהמכשירים השונים שנמצאים בטלסקופ.
כך למשל, המדידות הספקטרוסקופיות מאפשרות מדידה של הרכב החומרים בעזרת בחינת ספקטרום הפליטה וספקטרום הבליעה, ומדידת מהירויות בעזרת אפקט דופלר, ואילו המצלמות מאפשרות את הבנת המבנה של כוכבי לכת, כוכבים, ערפיליות, גלקסיות וצבירי גלקסיות.
אחת המשימות הראשונות של הטלסקופ הייתה למדוד את המרחק למשתנים קפאידים, ובכך להקטין את שגיאת המדידה על ערכו של קבוע האבל.
מדידה זו שנעשתה בעיקר בעזרת כוכבים שנמצאים בגלקסיות השייכות לצביר-על הבתולה, אך גם בעזרת כוכבים בצבירי גלקסיות רחוקים יותר, אפשרה לספק הערכה מבוססת של גיל היקום.
בנוסף, הייתה לו תרומה למציאת ההאצה של התפשטות היקום על ידי מדידת ההסחה לאדום באורן של סופרנובות בגלקסיות רחוקות.
טלסקופ האבל סיפק את התמונות החדות והברורות ביותר באור הנראה של "החלל העמוק", כלומר של הגלקסיות הרחוקות, ובכך הוא אפשר הצצה אחורה בזמן לעבר היקום הצעיר.
האור מגלקסיות אלו מגיע אלינו כ-13 מיליארד שנה לאחר שהוא עזב אותן, והגלקסיות בתמונות מצולמות כפי שהן היו בעבר, כ-700 מיליון שנה בלבד לאחר המפץ הגדול.
אחד הממצאים המעניינים לגבי היקום הקדום הוא צורתן של הגלקסיות בו, שהיו בדרך כלל קטנות ובעלות מבנה פחות מוגדר ומסודר מאשר הגלקסיות ביקום הנוכחי.
תרומה נוספת של טלסקופ האבל קשורה להבנת הימצאותם של חורים שחורים על-מסיביים במרכזי הגלקסיות.
הוא ביצע סקר נרחב של קוואזרים ואפשר להעמיק את ההבנה כי מקור הקרינה החזק שלהם הוא בנפילת חומר לעבר חור שחור על-מסיבי במרכזן של גלקסיות קדומות.
תצפיות אלו עזרו גם להבנה של תהליכי התנגשות ואיחוד בין גלקסיות שכנות.
התמונות של ערפילית אוריון והדסקות הפרוטו-פלנטריות שבה תרמו לידע אודות היווצרות כוכבים ומערכות פלנטריות בכלל ואודות ההיווצרות וההתפתחות של מערכת השמש בפרט.
לטלסקופ האבל יש גם חלק חשוב בהבנת אירועי סופרנובה, למשל צילומים של שרידי סופרנובה 1987A וצילומים של ערפיליות פלנטריות שטלסקופ האבל עזר להבין את המבנה המורכב שלהן.
תחום נוסף שבו יש לטלסקופ האבל תרומה חשובה הוא אפיון וחקר התפרצויות גמא, ובעזרתו ניתן היה למדוד בדיוק רב את עוצמתן ואת מיקומן.
הטלסקופ מהווה גם כלי עזר חשוב בגילוי כוכבי־לכת חוץ־שמשיים.
התנגשות השביט "שומייקר-לוי 9" בכוכב הלכת צדק בשנת 1994 נלמדה היטב בזכות התמונות החדות של טלסקופ האבל.
למעשה, חלק גדול מזמן התצפית של טלסקופ האבל מוקדש למערכת השמש ולכוכבי הלכת הננסיים שבה דוגמת פלוטו ו־אריס.
הטלסקופ תוכנן כך שיזכה לביקור של מעבורות חלל באופן שוטף, והרכיבים בו מודולריים ונשלפים כדי להקל על החלפה בחלל.
משימות שירות אלה נועדו להחליף מכשירים ישנים במכשירים מתקדמים יותר, לבצע החלפת רכיבים תקופתית ולהחליף מכשירים שהתקלקלו.
המשימה הראשונה הייתה יוצאת מן הכלל מפני שבה, בנוסף להחלפת מכשירים ורכיבים, נדרש צוות המעבורת להכניס מערכות אופטיות מיוחדות לצורך תיקון טעות הליטוש במראה הראשית.
ב-2011 הופסק שיגור מעבורות חלל, ומאז אין משימות שירות להאבל.
משימת השירות הראשונה (משימה 1)
משימה זו בוצעה על ידי מעבורת החלל אנדוור בדצמבר 1993, ובמסגרתה הוכנסו שתי מערכות אופטיות חדשות לצורך תיקון בעיית האברציה הכדורית במראה הראשית.
כמו כן, בוצע תיקון מסלול והטלסקופ הוחזר לגובה הרצוי.
אל המצלמה חוברה אחת המערכות האופטיות לתיקון התמונה.
משימת השירות השנייה (משימה 2)
משימה זו בוצעה על ידי מעבורת החלל דיסקברי בפברואר 1997. במשימה זו הוחלפו שני הספקטרוגרפים, ובמקומם הוכנסו שני מכשירים חדשים.
משימת השירות השלישית (משימה 3A)
משימה זו בוצעה על ידי מעבורת החלל דיסקברי בדצמבר 1999.
כל ששת הגירוסקופים הוחלפו (מתוכם ארבעה היו מקולקלים).
משימת השירות הרביעית (משימה 3B)
משימה זו בוצעה על ידי מעבורת החלל קולומביה במרץ 2002.
במשימה זו החליפו האסטרונאוטים, בחמש הליכות חלל, את הציוד המדעי הישן בחדש.
כמו כן, הוגבה מסלולו של האבל חזרה לגובה הרצוי.
המצלמה הרגישה הוחלפה במצלמה רב-שימושית (Advanced Camera for Surveys) שהפכה לכלי מחקר מרכזי בטלסקופ.
פאנלים של תאים פוטו-וולטאיים הוחלפו.
מערכת קירור חדשה עבור המצלמה והספקטרומטר לקרינה תת-אדומה הותקנה.
משימת השירות החמישית (משימה 4)
במקור, תוכנן שמעבורת החלל קולומביה תבקר את טלסקופ האבל בפברואר 2005, ותבצע את משימת השירות החמישית שלו.
המטרות של המשימה היו להחליף את חיישן ההנחיה, להחליף שני גירוסקופים מקולקלים, להחליף את המצלמה הפלנטרית בעלת השדה הרחב במצלמה חדשה ולהתקין ספקטרוגרף חדש לאור על סגול.
אולם, אסון מעבורת החלל קולומביה ב-2003 דחה את המשימה למועד לא ידוע.
ההחלטה על הדחייה גרמה לוויכוחים בנושא, משום שבאותה עת היה שיגורו של טלסקופ החלל ג'יימס וב צפוי ל-2018 לכל המוקדם, והיה חשש כי טלסקופ החלל האבל עלול לצאת מכלל פעולה עד אז.
עקב הלחץ הציבורי ובעקבות בקשה של הקונגרס האמריקאי, הוחלט בנאס"א לבצע משימת שירות אחרונה לטלסקופ האבל.
באפריל 2005 הודיע מייקל גריפין, מנהל נאס"א, כי לשם כך הוא מייעד את משימה STS-125 אשר תתבצע על ידי מעבורת החלל אטלנטיס.
במשימה זו, שתאריך השיגור שלה נקבע ל-14 באוקטובר 2008, היו צפויות להתבצע המשימות שתוכננו עבור מעבורת החלל קולומביה ומשימות נוספות בהתאם לצורך.
בתחילת 2009 פורסם כי משימת STS-125 הייתה אמורה להתבצע על ידי מעבורת החלל אנדוור לא לפני 28 באוגוסט 2008 אך נדחתה בשל תקלה במעבורת.
משימה זו בוצעה על ידי מעבורת החלל אטלנטיס ב-11 במאי 2009. במשימה זו תוקנו מספר חלקים בטלסקופ, המצלמה הראשית תוקנה, מצלמה רחבת שדה הוחלפה במצלמה חדשה בעלת יכולות רבות יותר, והותקן ספקטרוגרף חדש.
זאת במהלך חמש הליכות חלל.
מצלמה רחבת שדה 2 הוחלפה במצלמה רחבת שדה 3.
מתקן לתיקון בעיית העדשה הוחלף בספקטרוגרף חדש.
הוחלף לוח מגן ובידוד חום על אחת הדלתות.
הותקנו מחשבי גיבוי, למקרה של כשל במחשבי הטלסקופ.
ישנם רכיבים שמשפיעים על התפקוד הכולל של הטלסקופ.
כך למשל, הגירוסקופים, שהתגלו כרכיבים רגישים לתקלות, משמשים לשמירה על יציבותו במסלול, ולשמירה על תצפית לעבר נקודה קבועה בזמן תנועתו סביב כדור הארץ.
לצורך עבודה תקינה דרושים 3 גירוסקופים, אולם תצפית תאפשר גם עם שני גירוסקופים פעילים, אם כי האזור בחלל אליו ניתן לצפות יהיה מוגבל, ותצפיות שצריכות דיוק מרבי כמעט שלא יבוצעו במצב זה.
בשנת 2005 הוחלט לעבור לעבודה עם שני גירוסקופים בלבד, על מנת ששני הגירוסקופים התקינים הנוספים ישמשו כעתודה.
שני גירוסקופים נוספים התקלקלו קודם לכן, ובאופן כללי התגלה שקצב הקלקול של רכיבים אלו גבוה למדי.
דוגמה לתקלות שוטפות היא המצלמה הרב-שימושית, שהותקנה במשימת השירות הרביעית ב-2002, והפסיקה לפעול ב-25 ביוני 2006. המצלמה הכילה כפילות של המעגלים החשמליים ועל כן ניתן היה להמשיך להשתמש בה.
מאז התרחשו שתי תקלות נוספות במצלמה, וכעת ניתן להפעיל אותה באופן חלקי בלבד.
תקלה זו מקטינה את יכולותיו של טלסקופ החלל באופן משמעותי.
ב-13 ביוני 2021 הפסיק מחשב המכשור של האבל לשלוח למחשב המרכזי את ההודעות המחזוריות "אני חי".
המחשב המרכזי העביר אוטומטית את כל המכשירים למצב safe mode שבו רק הפונקציות החיוניות עובדות, והטלסקופ הושבת.
מחשב המכשור, הקרוי NSSC-1, שולט על המצלמות והמכשירים המדעיים האחרים, אוסף מהם את המידע, אורז אותו בפורמט מתאים, ושומר בזיכרון או שולח לכדור הארץ.
זהו מחשב סטנדרטי של נאס"א למשימות במערכת השמש, שנבנה בשנות 1980. הוא נמצא בלבה של יחידה הנקראת SI C&DH (Science Instrument Command and Data Handling) שמתממשקת אל המכשירים המדעיים מצד אחד ואל המחשב הראשי מצד שני.
היחידה בנויה עם יתירות כמעט בכל רכיביה, כלומר מותקנים בה רכיבים רזרביים שאפשר לעבור אליהם בעת תקלה, כולל שלושה זכרונות חלופיים וכן מחשב NSSC-1 חלופי.
בנוסף יש בהאבל יחידת SI C&DH רזרבית שלמה.
מהנדסי נאס"א העריכו שמדובר בתקלת זיכרון והעבירו את התוכנה לרכיבי זיכרון חלופיים, אך ללא הועיל.
בהמשך הבדיקות התברר שהכשל בזיכרון הוא רק סימפטום של בעיה באחד מהרכיבים האחרים.
המהנדסים החליטו לעבור למחשב המכשור הרזרבי שביחידה, שלא נבדק מאז 2009. גם מהלך זה לא צלח ואותן בעיות הופיעו גם במחשב הרזרבי.
המידע שנצבר בבדיקות הביא את נאס"א למסקנה שהאשמים הם או וסת המתח PCU (Power Control Unit) המותקן ביחידה, שתפקידו לוודא שלמחשב המכשור ולזכרונות מגיע מתח של 5 וולט, או בקר המתח שמהווה הגנה נוספת ובמקרה שהמתח גבוה מדי או נמוך מדי מורה למחשב לעצור.
מאחר שאי אפשר לאתחל רכיבים אלה, הוחלט לעבור ליחידת SI C&DH החלופית, שזהה בכל ליחידה התקולה.
תהליך המעבר הוא מורכב, שכן צריך לקשר ליחידה החדשה את כל המכשירים המדעיים.
מעבר דומה התבצע ב-2008 בגלל תקלה ביחידת SI C&DH (ב-2009 במשימת השירות החמישית לטלסקופ האבל החליפו אותה האסטרונאוטים ביחידה תקינה).
ההכנות והבדיקות לקראת המעבר ליחידה החלופית נמשכו כשלושה שבועות, כשהעולם עוקב בדאגה האם הסיכוי האחרון יעלה יפה והטלסקופ הוותיק ישוב לתיקונו גם הפעם.
ב-16 ביולי 2021 הודיעה נאס"א שהפעולה הסתיימה בהצלחה והאבל חזר לפעולה.
טלסקופ האבל נמצא בגובה של קרוב ל-600 ק"מ מעל פני האדמה.
בגובה זה האטמוספירה דלילה מאוד, אך בכל זאת קיימות שם מולקולות אוויר והן גורמות לכוח גרר שפועל על טלסקופ האבל; כוח זה גורם לו לאבד אנרגיה באיטיות.
על כן, כל כמה שנים יש צורך להחזיר את טלסקופ האבל למסלול המקורי על מנת שלא ייכנס לאטמוספירה הנמוכה ויישרף.
אם פעולה זו לא תתבצע יותר אז הוא ייכנס לאטמוספירה בשלב כלשהו בין השנים 2028 ל-2040. נאס"א כבר התכוונה לשגר מעבורת חלל כדי להחזיר את הטלסקופ לכדור הארץ בשנת 2009, אך אסון מעבורת החלל קולומביה גרם לביטול המשימה וכרגע אין תוכנית להשבת הטלסקופ לאחר תום השימוש בו.
טלסקופ חלל הוא מצפה כוכבים נייד המורכב על גבי לוויין ומטרתו לבצע תצפיות אסטרונומיות למטרות מדעיות ומחקריות.
בין טלסקופי החלל ניתן למנות את ג'יימס וב, האבל, שפיצר, סוהו וצ'נדרה.
שיגורם של טלסקופי חלל נוספים מתוכנן לעתיד, להמשך מחקר החלל.
צפייה מהחלל, מאפשרת לצפות בשמים בלי לסבול מהתפזרות האור על ידי אטמוספירת כדור הארץ.
האטמוספירה גורמת לאבדן של חלק ניכר מאור הכוכבים.
צפייה מהחלל מבטלת את הסטות האור הניגרמות משינויי צפיפות באטמוספירה.
לא נגרם סינוור ממקורות אור ארציים כגון אורות ערים, מטוסים ועוד.
מאפשר לצפות בתדרים אלקטרומגנטיים (כמו קרני X וקרינת גמא) שנחסמים על ידי האטמוספירה.
אפשרות לצפייה רציפה בשמים על ידי הימצאות קבועה בצד הלילה של כדור הארץ.
מניעת הפרעות של פעילות בני האדם על פני כדור הארץ.
עבודה בסביבה בלתי תלויה (אין תלות במזג אוויר).
אין צורך במנגנון לביטול אפקט סיבוב הארץ סביב צירה.
עלות גבוהה מאוד יחסית למצפה כוכבים דומה בגודלו על פני כדור הארץ.
מגבלות הגודל והמשקל של טכנולוגיות השיגור הקיימות מכתיבות מגבלה בקוטר המפתח של הטלסקופ.
אפשרות לשגיאה ושיבוש מכוון בשידור התמונות לבסיס השליטה.
מצפים אחדים שוגרו לחלל ורובם הרחיבו באופן ניכר את הידע האנושי על היקום.
ביצוע תצפיות אסטרונומיות מן הקרקע מוגבל בשל סינון ופיזור הקרינה האלקטרומגנטית באטמוספירה של כדור הארץ.
הפרעות אלה גרמו לכך שכדאי מאוד לבצע תצפיות מהחלל.
מכיוון שהטלסקופים הללו מקיפים את כדור הארץ מחוץ למעטה האטמוספירה שלו, הם אינם נפגעים מזיהום האור הנובע ממקורות אור מלאכותיים על כדור הארץ.
עם זאת, כיום קיימים בעולם טלסקופים קרקעיים, דוגמת הטלסקופ הבינוקולארי הגדול, והטלסקופים במצפה קק, אשר מסוגלים להתמודד חלקית עם ההפרעות הנגרמות על ידי האטמוספירה בעזרת מערכות אופטיקה מסתגלת.
אסטרונומיה מהחלל טומנת בחובה יתרונות נוספים מבחינת טווח התדרים האלקטרומגנטיים מחוץ לחלון האופטי ולחלון הרדיו, שני סוגי הקרינה האלקטרומגנטית החודרים את האטמוספירה.
כך למשל אסטרונומית קרני ה־X אינה יכולה כלל להתבצע מכדור הארץ, אלא אך ורק מלוויינים כדוגמת צ'נדרה.
גם תחומי האינפרה אדום והאולטרה סגול נחסמים עד שהם מגיעים לקרקע.
טלסקופים שמשמשים כמיצפי חלל נבדלים מלוויינים אחרים המופנים לכדור הארץ לצורך חישה מרחוק, כגון: ריגול, ניתוח מזג אוויר וסוגים אחרים של איסוף מידע.
מצפי החלל מיועדים למחקר מדעי בתחומי האסטרונומיה, האסטרופיזיקה והקוסמולוגיה ומהמאה ה־21 גם אסטרוביולוגיה.
איסוף המידע הרב ממצפי החלל מתחומי מחקר אלו, יצר תְּחוּם דַּעַת חדש המשלב את מדעי המחשב, הבִּיג דָּאטָה, המתמטיקה, הפיזיקה והכימיה והנקרא אסטרואינפורמטיקה.
מצפי החלל מתחלקים לשני סוגים: מצפים הממפים את כל השמים (סקרים), ומצפים המבצעים תצפיות על חלקי שמיים וגרמי שמיים ניבחרים.
שני סוגים אלו של מיצפי החלל מסווגים בהתאם לכל טווחי הספקטרום האלקטרומגנטי: קרינת גמא, רנטגן, אולטרה סגול, אור, אינפרא אדום, מיקרוגל, ורדיו.
בנוסף לעיל גם מיצפים מיוחדים לגילוי גלאי חלקיקים וגלי כבידה.
הפרויקטים השונים לתצפית בכל מיצפה בחלל ניבחרים מתוך הצעות רבות שמגיעות ממוסדות אקדמיים ומכוני מחקר מכל העולם.
מצפי חלל רבים השלימו את משימתם בעוד אחרים עדיין פעילים או בבניה ומיצפים שמתוכננים לעתיד.
JWST - James Webb Space Telescope - טלסקופ החלל ג'יימס וב אמור להשלים את האבל, ויאפשר גם תצפיות בהפרדה גבוהה בתחום האינפרה־אדום.
שוגר בדצמבר 2021. הטלסקופ בתכנון נאס"א, סוכנות החלל האירופית, סוכנות החלל הקנדית והמכון המדעי של טלסקופ החלל (STScI) שינהל את תפעול הטלסקופ בחלל.
חברת נורת'רופ גראמן מערכות תעופה וחלל, הוא הקבלן הראשי של הטלסקופ.
IXPE - Imaging X-ray Polarimetry Explorer - IXPE - טלסקופ סורק קיטוב קרני רנטגן, בתכנון נאס"א וסוכנות החלל האיטלקית ששוגר בדצמבר 2021. המשימה תחקור ותאפשר מיפוי שדות מגנטיים של עצמים אסטרונומיים קיצוניים ואקזוטיים, כמו חורים שחורים, כוכבי נייטרונים ופולסרים.
The Hubble Space Telescope - HST - טלסקופי החלל, כדוגמת טלסקופ החלל האבל נקראים מצפי החלל הגדולים האופטיים.
בהאבל תלו תקוות גדולות אך מיד לאחר שיגורו, באפריל 1990, התברר כי המראה שלו אינה מדויקת, והיה צורך להרכיב לו "משקפיים" במבצע השדרוג החללי הגדול הראשון בהיסטוריה (1993).
לאחר התיקון המצפה החל לפעול ונתן תוצאות שסיפקו חומר לניתוח לאסטרונומים ותאורטיקנים ברחבי העולם ושימשו בסיס לכמה מהתגליות הגדולות של האסטרונומיה במאה ה־20 ובכלל.
נכון למאי 2014, האבל ממשיך לפעול ולספק תוצאות.
Compton Gamma Ray Observatory - CGRO -, מצפה קרני הגמא קומפטון ששוגר בשנת 1991 ופעל עד לשנת 2000. נאס"א נאלצה לשרוף אותו באטמוספירה לאחר כמה שנות שירות מדעי מועיל; זאת מכיוון שהגירוסקופים שלו כשלו, וכאשר כשל האחרון שבהם, הברירה הייתה להסתכן באובדן שליטה או להרוס את המצפה.
נאס"א ריסקה אותו אל האוקיינוס השקט בשנת 2000.
The Chandra X-ray Observatory - CXO - מצפי קרינת־X שייכים לסדרת המצפים הגדולים.
טלסקופ החלל צ'נדרה נקרא על שמו של האסטרופיזיקאי ההודי צ'אנדרסקאר.
הוא משמש לחקר גלקסיות רחוקות והוא עדיין פעיל.
The Spitzer Space Telescope - SST - טלסקופ החלל שפיצר הוא הרביעי בסדרת המצפים.
במקור נקרא SIRTF - Space Infrared Telescope Facility, טלסקופ חלל בתחום האור האינפרה־אדום.
Kepler space telescope - טלסקופ החלל קפלר - שוגר במרץ 2009, ומטרותיו הן גילוי כוכבי לכת חוץ־שמשיים וחקר כוכבים.
מתוכנן לפעול שלוש וחצי שנים.
Fermi Gamma-ray Space Telescope - FGST - טלסקופ החלל פרמי - שוגר ב־11 ביוני 2008 ומטרתו היא לצפות במקורות קרני גמא בחלל (התפרצויות גמא).
הטלסקופ מאפשר לתצפת בפוטונים באנרגיות גבוהות יותר מאלו שנצפו עד שיגורו.
הוא מורכב מ־2 חלקים: LAT) Large area telescope), צופה במקורות קרינה עם פוטונים בעלי אנרגיה גבוהה במיוחד ואילו ה־GBM) Gamma-ray burst monitor) צופה במקורות בטווח אנרגיה נמוך יותר בו ישנם יותר פוטונים.
בנוסף ה־GBM מאפשר לגלות התפרצויות קרני גמא בצורה מהירה מאחר שהוא רואה את רוב השמיים, לעומת ה־LAT הצופה על חלק קטן יותר מהשמיים.
IRAS - (הלוויין האסטרונומי בתת־אדום) - ביצע סריקה של כל השמים בתחום התת־אדום, כמו גם גילויי דיסקות אבק וגז סביב כוכבים קרובים רבים, כמו וגה ובטא פיקטוריס.
לוויין זה חדל לפעול ב־1983 הוחזר לכדור הארץ תוך שריפתו באטמוספירה.
ISO - (מצפה חלל בתת־אדום), משימה של סוכנות החלל האירופית, שהמשיכה בעבודתו של IRAS עם תצפיות בתחום התת־אדום.
IUE - (הסורק הבינלאומי בעל־סגול) - לוויין משותף לסוכנות החלל האירופית, בריטניה ונאס"א שוגר ב־1978 לשלוש שנות תצפית.
EXOSAT - טלסקופ חלל של סוכנות החלל האירופית שפעל בתחום קרני רנטגן.
GINGA - טלסקופ קרני רנטגן ששוגר על ידי סוכנות החלל היפנית בשנת 1987 ופעל עד לשנת 1991.
גראנאט - טלסקופ חלל ששוגר על ידי ברית המועצות בשנת 1989 תוך שיתוף פעולה עם צרפת.
פעל בתחום קרני רנטגן וקרני גמא.
SOHO - מצפה ששוגר ב־1995 במטרה לעקוב אחר פעילות השמש - העטרה והסביבה המגנטית.
סוהו גרם למהפכה בידע שלנו על השמש, ונכון לספטמבר 2019, הוא עדיין פעיל ומשימתו הוארכה עד 2022.
INTEGRAL - שוגר בשנת 2002 על ידי סוכנות החלל האירופית ופעל בתחום קרני גמא
SCISAT-1 - לוויין קנדי החוקר את האטמוספירה העליונה של כדור הארץ בספקטרוסקופיית פורייה, בתחום התת־אדום.
Uhuru - טלסקופ החלל הראשון בתחום קרני ה־X, ששוגר ב־1970 על יד נאס"א.
HEAO-1 ו־HEAO-2 (טלסקופ החלל איינשטיין) - טלסקופי חלל בתחום קרני ה־X, ששוגרו על יד נאס"א ב־1977 וב־1978 בהתאמה.
היפרכוס - לוויין למדידת הפרלקסה של הכוכבים.
למרות בעיות תפעוליות משמעותיות, המדידות שבוצעו בעזרתו גרמו להערכה מחודשת של סקלת המרחקים ביקום.
סקלה זו, הנסמכת בין השאר על מדידת עוצמה של משתנים קפאידים, היא דבר שיש לו חשיבות עצומה בכל ענפי האסטרונומיה והאסטרופיזיקה, הן התצפיתית והתאורטית.
XMM Newton - טלסקופ החלל ניוטון של סוכנות החלל האירופאית ששוגר בשנת 1999. הוא טלסקופ חלל פעיל בתחום קרני רנטגן, הקרוי על שמו של סר אייזק ניוטון.
Akari (ASTRO-F) - טלסקופ החלל אקארי הוא טלסקופ בתחום האינפרה אדום שפותח בידי הסוכנות היפנית לחקר החלל בשיתוף פעולה עם אירופה וקוריאה ושוגר בשנת 2006.
GALEX - טלסקופ החלל גלקס - טלסקופ בתחום העל־סגול, ששוגר בשנת 2003 על ידי נאס"א.
COROT - טלסקופ החלל קורוט של סוכנות החלל האירופאית ששוגר בשנת 2006, יועד למדוד במדויק את בהירותם של כוכבים.