tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לדוגמה, הם מאמינים כי לאדם החי במדינה מתפתחת יש ערך זהה לאדם הגר במדינה מפותחת.
בנוסף, אלטרואיסטים אפקטיביים רבים חושבים שלדורות עתידיים של אנשים יש ערך מוסרי שווה לערך המוסרי של אנשים החיים בהווה.
לכן, הם מתמקדים בהקטנת הסיכונים הקיומיים לאנושות (סיכוני אסון עולמיים).
אחרים מאמינים שצריך לתת משקל מוסרי שווה לרצונות של בני אדם ולרצונות דומים של בעלי-חיים לא אנושיים, ומנסים למנוע סבל של בעלי חיים, כמו אלה הגדלות בחקלאות תעשייתית.
בעוד שיש עליה בדגש על אפקטיביות וראיות אמפיריות בקרב עמותות, זה נעשה בדרך כלל בתוך תחום פעולה בודד, כמו חינוך או שינוי אקלים.
לעומת זאת, אלטרואיסטים אפקטיביים מנסים להשוות תחומי פעולה שונים.
אלטרואיסטים אפקטיביים מנסים להשוות בין תחומי פעולה שונים ולבחור מתוכם את התחום החשוב ביותר, תוך הסתמכות על ערכים אלטרואיסטיים רחבים כגון ניסיון למנוע סבל.
לאחר בחירת תחום הפעולה, אלטרואיסטים אפקטיביים ישתמשו בזמנם ובכספם לצורך השגת המטרות בתחום הפעולה הנבחר.
ישנם מספר ארגונים המבצעים מחקר לתיעדוף תחומי פעולה.
תחומי הפעולה שאלטרואיסטים אפקטיביים נוטים להתמקד בהם כיום הם: עוני במדינות מתפתחות, סבלן של חיות משק, והבטחת קיום עתיד האנושות.
אלטרואיסטים אפקטיביים מנסים לזהות עמותות צדקה ופילנתרופיה בעלי אפקטיביות מרבית.
כלומר, אלו שיביאו לטוב הגדול ביותר לעולם בהינתן תרומה נוספת לעמותה.
לדוגמה בחירה של התערבות בתחום הבריאות תעשה בהתייחסות לעלות-תועלת, או האפקטיביות שלהן, אשר ניתנת למדידה באמצעות שנות חיים מתוקננות לאיכות (Quality Adjusted Life Years - QALYs).
נתינה אפקטיבית היא מרכיב חשוב של אלטרואיזם אפקטיבי משום שישנן עמותות אשר, מבחינת עלות-תועלת, פעולותיהן אפקטיביות יותר במספר סדרי גודל מאשר פעולותיהן של עמותות אחרות.
במקרים קיצוניים, עמותות נכשלות לחלוטין בהשגת המטרות שלהן.
באופן כללי, בבחינת תרומה לעמותה, אלטרואיסטים אפקטיביים בודקים האם יש צורך למימון נוסף עבור העמותה, ומנסים להעריך את האפקטיביות השולית של תרומה נוספת לעומתה, ולא להסתמך בלעדית על האפקטיביות שהעמותה הציגה בעבר.
אנשים רבים מאמינים שהדרך הטובה ביותר לעזור לאנשים היא באמצעות דרכים ישירות, כמו עבודה בעמותת צדקה או ספקי שירותים חברתיים.
אבל כיוון שארגונים כאלה מצליחים לעיתים קרובות למצוא אנשים להעסיק, אלטרואיסטים אפקטיביים רבים טוענים שיש להשוות את התרומה לעולם של אדם העוסק ב"מקצוע אלטרואיסטי" לתרומה שהמועמד הבא הכי טוב היה מבצע אילו הוא היה מועסק.
לפי דרך חשיבה זו, ההשפעה של אדם הבוחר בקריירה במקצוע אלטרואיסטי קונבנציונלי היא קטנה ממה שנראה.
האפשרות של להרוויח כסף כדי לתרום מוצעת כאסטרטגיה לקריירה אפשרית לאלטרואיסטים אפקטיביים.
באסטרטגיה זו, בוחרים בקריירה אשר צפויה להניב רווחים גובהים במיוחד מתוך מטרה מפורשת של תרומת סכומי כסף גדולים לעמותות אפקטיביות.
דייוויד ברוקס הביע ספק שילדים במדינות רחוקות הם שווי-ערך מוסרי לילדים הנמצאים קרוב.
הוא טוען שמוסר צריך להיות "מאציל פנימית".
בירחון Stanford Social Innovation Review, קן ברגר ורוברט פנה מ-Charity Navigator ביקרו את המנהג של אלטרואיזם אפקטיבי "להשוות בין תחומי פעולה ובין מוטבים", מכנים זאת "מוסרני, במובן הגרוע ביותר של המילה".
פסקל-עמנואל גוברי מזהיר מפני "בעיית המדידה", בטענה שבתחומים מסוימים, כמו מחקר רפואי או שיפור הממשל במדינות מתפתחות "צעד איטי אחר צעד", קשה למדוד את התועלת שנוצרת בעזרת ניסויים מבוקרים וחישובי עלות-תועלת.
יש אפשרות שתחומים אלה לא יוערכו כראוי על ידי מי שמונע מהאלטרואיזם האפקטיבי.
ג'ניפר רובינשטיין מעלה גם היא את ההשערה שאלטרואיזם אפקטיבי עשוי להיות מוטה כנגד מטרות שאינן קלות למדידה.
מבקרים נוספים התנגדו לאלטרואיזם אפקטיבי על בסיס העובדה שתומכיו נוטים לא לתמוך במטרות פוליטיות כגון אנטי-קפיטליזם המשנות את "הסדר הממסדי העולמי הקיים", אלא רק פועלים במסגרתו.
אלטרה היא יצרן אמריקאי של רכיבי PLD, מעגלים מודפסים המאפשרים עריכה דינמית (reconfigurable).
ביוני 2015 הודיעה אלטרה כי ישנה הסכמה עקרונית עם כוונת אינטל לרכוש אותה בכ-16.7 מיליארד דולר במזומן.
בחודש דצמבר באותה השנה, הושלמה הרכישה.
אלטרנטיבה לגרמניה היא מפלגת ימין פופוליסטי וימין קיצוני בגרמניה.
המפלגה נוסדה באפריל 2013 כמפלגה אירוסקפטית שמרנית-ליברלית ימנית על רקע הביקורת הגוברת בגרמניה על חבילת הסיוע מטעם מדינות גוש האירו וקרן המטבע הבין-לאומית במשבר החוב של יוון.
המפלגה הקצינה בהדרגה לימין והתמקדה בהתנגדות להגירה, לאסלאם, ולאיחוד האירופי.
ביולי 2015 התפצל אגף הליברליזם הכלכלי במפלגה תחת ברנד לוקה והקים את מפלגת הרפורמים השמרנית-ליברלית, בעוד שאר המפלגה תחת פראוקה פטרי וירג מויטן התפתחו לכיוון הימין.
לאחר הבחירות ב-2017, שבהן זכתה המפלגה ב-94 מושבים בבונדסטאג והייתה למפלגה השלישית בגודלה ולמפלגת האופוזיציה הגדולה ביותר, עזבה יושבת ראש המפלגה פטרי את ה-AfD והקימה את המפלגה הכחולה.
אלכסנדר גאולנד ואליס ויידל נבחרו ליושבי ראש שותפים של המפלגה.
ב-2021 נבחר טינו כרופאלה להחליף את גאולנד כיושב ראש שותף.
בינואר 2022, לאחר בחירות 2021 שבהן זכתה המפלגה ב-83 מושבים, עזב גם ירג מויטן את ה-AfD והתפטר מתפקידו כמנהיג המפלגה, מכיוון שלדעתו, המפלגה התפתחה לימין קיצוני עם נטיות טוטליטריות, ובחלקים גדולים כבר אינה מחויבת לסדר הדמוקרטי הבסיסי ולחוקה .
כמה מהארגונים והפלגים של ה-AfD נקשרו או הואשמו בקשר עם תנועות ימין קיצוני לאומניות ואסורות.
ב-2022 קבע בית המשפט כי המשרד הפדרלי להגנה על החוקה רשאי לסווג את המפלגה כולה כקבוצת ימין קיצוני חשודה ולפקח עליה.
ה-AfD היא המפלגה היחידה בפרלמנט הגרמני שמדיניות הסביבה והאקלים שלה מבוססת על הכחשת שינויי האקלים.
בספטמבר 2012, אלכסנדר גאולנד, ברנד לוקה והעיתונאי קונרד אדם הקימו את הקבוצה הפוליטית "אלטרנטיבת בחירה 2013" כדי להתנגד למדיניות הגרמנית הנוגעת למשבר בגוש האירו, שכללה חבילות חילוץ וסיוע למדינות עניות יותר בדרום אירופה.
במניפסט הקבוצה שנתמך על ידי מספר כלכלנים, עיתונאים ומנהיגים עסקיים, הצהירו כי גוש האירו הוכיח את עצמו כ"לא מתאים" כאזור מטבע וכי מדינות דרום אירופה "שוקעות בעוני תחת הלחץ התחרותי של האירו".
בפברואר 2013 החליטה הקבוצה להקים מפלגה חדשה שתשתתף בבחירות הפדרליות ב-2013. המפלגה החדשה דגלה בביטול האירו.
בגלל עמדה רדיקלית סירבו ארגוני הבוחרים החופשיים לאחד איתה כוחות.
גם מפלגת הפיראטים של גרמניה התנגדה לכל קואליציה עם AfD.
התומכים הראשוניים של ה-AfD היו אותם כלכלנים בולטים, מנהיגים עסקיים ועיתונאים שתמכו ב"אלטרנטיבת בחירה 2013", כולל חברים לשעבר במפלגה הנוצרית-דמוקרטית הגרמנית (CDU), אשר ערערו בעבר על החוקתיות של מדיניות גוש היורו של ממשלת גרמניה בבית המשפט הפדרלי לחוקה.
ב-14 באפריל 2013 נערכה הוועידה הראשונה של ה-AfD בברלין, ובה נקבע המצע המפלגתי.
ברנד לוקה, פראוקה פטרי וקונראד אדם נבחרו להנהגת המפלגה.
בין 31 במרץ ל-12 במאי 2013, ה-AfD הקימה שלוחות בכל 16 מדינות גרמניה על מנת להשתתף בבחירות הפדרליות.
ב-15 ביוני 2013 נוסדה "האלטרנטיבה הצעירה לגרמניה" – ארגון הנוער של ה-AfD.
בבחירות הכלליות שנערכו ב-2013 הציגה המפלגה מצע שהתנגד למדיניות הממשלתית בגוש האירו, אשר נתמך על ידי 68 כלכלנים, עיתונאים ואנשי עסקים.
בתוצאות התברר כי המפלגה קיבלה 2 מיליון קולות (4.7%) – התוצאה הטובה ביותר למפלגה חדשה מאז שנת1953 – אך קצת פחות מאחוז החסימה (שעומד על 5%) ולא נכנסה לבונדסטאג.
המפלגה לא השתתפה בבחירות ללנדטאג של בוואריה שנערכו בספטמבר 2013. נציג ה-AfD הראשון היה בלנדטאג של הסן כאשר יוכן פאולוס ממפלגת הדמוקרטים החופשיים ערק ל-AfD, אך בבחירות שנערכו בספטמבר המפלגה לא עברה את אחוז החסימה.
בתחילת 2014, בית המשפט החוקתי הפדרלי של גרמניה קבע שהרף שקבע שרק מפלגות שזכו בלפחות 3% מהקולות בבחירות יכולות להשתתף בבחירות האירופיות אינו חוקתי, והבחירות לפרלמנט האירופי ב-2014 היו לבחירות הראשונות בגרמניה שבהן יכלו לרוץ מפלגות שאין להם נציגים בפרלמנט.
בבחירות לפרלמנט האירופי 2014 זכתה המפלגה ב-7.1% מהקולות ושבעה נציגים בפרלמנט האירופי.
המפלגה הצטרפה למפלגת השמרנים והרפורמיסטים האירופים.
בבחירות ללנדטאג במדינת סקסוניה באוגוסט 2014, קיבלה ה-AfD 9.7% מהקולות וזכתה ב-14 מושבים.
בספטמבר קיבלה המפלגה 10.6% מהקולות בתורינגיה ו-12.2% מהקולות במדינת ברנדנבורג, וזכתה ב-11 מושבים בשני הפרלמנטים של מדינות אלה.
בפברואר 2015 קיבלה המפלגה 6.1% מהקולות בהמבורג וזכתה לראשונה בייצוג בפרלמנט במערב המדינה, עם שמונה מושבים.
בבחירות בברמן קיבלה המפלגה 5.5% מהקולות וארבעה מושבים.
פיצול ראשון (פרישת לוקה ובחירת פטרי)
ביולי 2015 נבחרה פראוקה פטרי ליושבת ראש המפלגה עם 60% מהקולות בקונגרס המפלגה באסן.
פטרי הייתה חברה בסיעה הלאומית-שמרנית של המפלגה ובחירתה נתפסה כמבשרת על פנייה של המפלגה ימינה כדי להתמקד יותר בנושאים כמו הגירה, אסלאם וחיזוק הקשרים עם רוסיה.
לוקה כינה שינוי זה הפיכת המפלגה ל"מפלגת PEGIDA" ופרש ממנה, ועימו חמישה חברי הפרלמנט האירופי.
כשבועיים לאחר מכן הקימו את מפלגת הרפורמים השמרנית-ליברלית.
בשנת 2015 נוסד במפלגה פלג של ימין קיצוני, פולקיסטי ולאומני בשם "הכנף" , שזכה לפופולריות בעיקר במזרח גרמניה והונהג על ידי הפוליטיקאים ביורן הקה ואנדראס קלביץ.
על פי הערכות מנה הפלג כ-7,000 חברים, כ-20% מחברי המפלגה.
בפברואר 2016 הכריזה AfD על הסכם שיתוף פעולה עם מפלגת החירות האוסטרית (FPÖ) המזוהה עם הימין הקיצוני.
בעקבות זאת החלה מפלגת השמרנים והרפורמיסטים האירופים בפרלמנט האירופי בהליכים להרחקת שני חברי ה-AfD ממנה.
בסופו של דבר, פרשה ביאטריקס פון סטורץ' והצטרפה למפלגת אירופה של חופש ודמוקרטיה ישירה.
מרקוס פרצל הורחק מהמפלגה ב-2016.
עקב משבר ההגירה באירופה, שהיה הנושא הלאומי המרכזי, עלתה התמיכה ב-AfD בבחירות שנערכו במרץ 2016 במדינות באדן-וירטמברג, ריינלנד-פפאלץ וסקסוניה-אנהלט.
בבאדן-וירטמברג וריינלנד-פפאלץ הגיעה AfD למקום השלישי, עם 15.1% מהקולות, ו-12.6% מהקולות – 23 מושבים ו-14 מושבים – בהתאמה.
בסקסוניה-אנהלט זכתה המפלגה ב-25 מושבים – השנייה בגודלה בלנדטאג – עם 24.2% מהקולות.
בספטמבר נערכו בחירות במקלרמבורג-מערב פומרניה, מדינת המחוז של אנגלה מרקל.
גם בהן הפכה ה-AfD לשנייה בגודלה בלנדטג עם 20.8% מהקולות – 18 מושבים – כשהיא עוקפת את מפלגתה של מרקל ה-CDU.
בבחירות בברלין קיבלה המפלגה 14.2% מהקולות והייתה החמישית בגודלה עם 25 מושבים.
בוועידת המפלגה שנערכה במאי 2016 הכריזה המפלגה על מצע שכלל גם מדיניות אנטי-איסלמיסטית, הכוללת איסור על סמלי אסלאם כמו בורקה, ולאסור קריאה לתפילה מהמסגדים.
בוועידת המפלגה באפריל 2017 הודיעה פראוקה פטרי כי לא תתמודד כמועמדת הראשית של המפלגה בבחירות של 2017. הרקע להודעה זו היה מאבק כוח פנימי לאור ירידה בתמיכה במפלגה בסקרים מ-16% בספטמבר 2016 ל-8%–10% ממש לפני הוועידה.
פטרי וביורן הקה, מנהיג הפלג הימני-קיצוני "הכנף", ניסו לדחוק זה את זה מהמפלגה.
החלטתה של פטרי שלא לרוץ כמנהיגת המפלגה אך לא להתפטר כיושבת הראש נתפסה כניסיון להימנע מהצבעה בוועידה בסוגיית מעמדה.
המפלגה בחרה באלכסנדר גאולנד, שמרן מובהק שעבד כעורך והיה חבר לשעבר ב-CDU להוביל את המפלגה בבחירות.
גאולנד תמך בהשארת הקה כחבר מפלגה.
אליס ויידל, הנחשבת כמתונה ונאו-ליברלית יותר, נבחרה לרוץ איתו.
בבחירות של 2017 נחלה ה-AfD הצלחה גדולה: היא זכתה ב-12.6% מהקולות וקיבלה לראשונה ייצוג בבונדסטאג עם 94 מושבים.
היא גם הייתה מפלגת האופוזיציה הגדולה בבונדסטאג עד בחירות 2021 כשה-CDU לא יכלה להרכיב שוב את הממשלה ועברה גם היא לאופוזיציה.
למחרת הבחירות ב-2017 ערכה פטרי מסיבת עיתונאים שבה הצהירה כי תשתתף בבונדסטאג כעצמאית משום שהצהרות קיצוניות של חלק מחברי ה-AfD אינן מאפשרות למפלגה לתפקד כאופוזיציה בונה, ועל מנת להבהיר לבוחרים שיש מחלוקת פנימית ב-AfD.
בספטמבר 2017 פרשה פטרי מה-AfD והקימה את המפלגה הכחולה.
עימה פרש גם בעלה מרקוס פרצל.
ארבעת חברי AfD בבית המחוקקים של מקלנבורג-מערב פומרניה, עזבו גם הם את המפלגה כדי והקימו מפלגה נפרדת.
עד אוקטובר 2017 פרשו כ-15 נציגים של ה-AfD מהמפלגה.
בינואר 2019 אמר מנהיג המפלגה, אלכסנדר גאולנד, בתוכנית אירוח בטלוויזיה כי פלג "הכנף", בהנהגת ביורן הקה ואנדראס קלביץ, קיבל תמיכה של עד 40% מהנציגים בוועידות המפלגה.
על פי ארגוני ביטחון במזרח גרמניה מנו חברי הפלג כ-40% מהחברים במפלגה.
באותו חודש סווג הפלג על ידי הרשויות הפדרליות כקבוצת ימין קיצוני חשודה.
לקראת הבחירות ב-2019 במדינות במזרח גרמניה החל מאבק נוסף על הכיוון הפוליטי של המפלגה.
בשלזוויג-הולשטיין, נבחרה דוריס פון זיין-ויטגנשטיין למנהיגה, על אף שהוועד הפדרלי של ה-AfD נקט בהליך להדחתה בגלל תמיכתה הפעילה בחוגים ימניים קיצוניים.
תשעה מתוך שנים-עשר חברי ועד בנורדריין-וסטפאליה במחאה על הדומיננטיות של הלאומנים במפלגה, ובבווריה הגישו כמה צירים של ה-AfD תלונה נגד מנהיגת הקבוצה הפרלמנטרית קטרין אבנר-שטיינר, המזוהה עם המחנה של הקה.
בעוד מנהיג המפלגה ירג מויטן הציג עמדה מתונה למדי לקראת הבחירות ב-2019, אמר אלכסנדר גאולנד במפגש של "הכנף" בתורינגיה שכדי לעלות לשלטון, צריך לפעמים לשתוק.
בכך הוא רמז לימין הקיצוני במפלגה שהם אינם צריכים לשנות את עמדותיהם אלא רק את צורת ההתבטאות שלהם.
בכך הייתה למפלגה השנייה בגודלה במדינות אלה.
בהמבורג, בבחירות ב-2020, זכתה המפלגה ב-5.3% מהקולות (7 מושבים).
במרץ 2020 סווג "הכנף" מחדש על ידי הרשויות הפדרליות כ"מיזם ימין קיצוני נגד הסדר הבסיסי הדמוקרטי החופשי", והוא הושם במעקב של המשרד הפדרלי להגנת החוקה.
כתוצאה מכך דרשו מנהיגי המפלגה את פירוקו.
"הכנף" פורק מהמפלגה, אך חבריו ומנהיגיו ממשיכים לתפוס חלק דומיננטי בחלק מהמפלגה במזרח גרמניה.
בשנת 2020 הורחק אנדראס קלביץ, ממנהיגי "הכנף", מהמפלגה לאחר שנודע שהיו לו קשרים לגורמים בימין הקיצוני.
חבר מפלגה וולפגנג גדאון נחשד באנטישמיות ועקב כך סולק מהמפלגה.
עם זאת ניסיונות להרחיק גם את ביורן הקה מהמפלגה לא צלחו.
לקראת הבחירות הפדרליות ב-2021 ניהלה המפלגה קמפיין עם הסיסמה "גרמניה.
אבל נורמלית", והתנגדה לסגרים בתגובה למגפת הקורונה בגרמניה.
טינו כרופאלה נבחר להחליף את אלכסנדר גאולנד כראש רשימה שותָף, לצד אליס ויידל.
בבחירות הכלליות השיגה ה-AfD תוצאה פחות טובה מבבחירות הקודמות: 10.3% מהקולות, בהשוואה ל-12.6% ב-2017; עם זאת, במזרח גרמניה זכתה המפלגה לתמיכה רבה, ובמדינות סקסוניה ותורינגיה הייתה למפלגה הגדולה ביותר.
בבחירות המקומיות שמרה ה-AfD על שלושת המושבים שלה בבחירות בחבל הסאר ב-2022 אך איבדה את כל המושבים בבחירות במדינת שלזוויג-הולשטיין.
בבחירות במדינת סקסוניה התחתונה באוקטובר 2022 זכתה ה-AfD ב-9 מושבים נוספים בהשוואה לשנת 2017 ו-18 בסך הכול.
בבחירות החוזרות בברלין ב-2023, ה-AfD רשמה עלייה קטנה בהשוואה לבחירות 2021 וזכתה ב-4 מושבים.
[122] בבחירות בברמן ב-2023, AfD לא השתתפו ואיבדו את כל המושבים שלהם, משום שוועדת הבחירות של המדינה פסלה את השתתפותה בבחירות בשל חלוקות פנימיות שהביאו להגשת שתי רשימות מועמדים.
ביוני 2023 זכתה המפלגה לראשונה בבחירות מקומיות – רוברט זסלמן, נבחר לתפקיד מנהל המחוז זונברג, במדינת תורינגיה, עם 52.8% מהקולות.
בוועידת המפלגה המייסדת ב-14 באפריל 2013, החליטה ה-AfD על מצע הבחירות הראשון שלה.
ב-2014 הוגדרה המדיניות הפוליטית, נוצרו מסמכי אסטרטגיה ונתקבלו החלטות נוספות הנוגעות בין היתר לצמצום הזכות למקלט, לאירו ולמדיניות החוץ, לאסלאמיזם ולזכות לשאת נשק.
בתחילת מאי 2016, בוועידת המפלגה בשטוטגרט, אימצה ה-AfD את תוכנית הבסיס המבוססת על טיוטה שנוצרה בקבוצות עבודה הכוללות כ-1,000 חברים.
בוועידת מפלגה ב-2019, התוכנית הייתה אמורה להתרחב כך שתכלול גם מדיניות חברתית אך הוועידה נדחתה עקב חילוקי דעות משמעותיים – במיוחד בשאלת הפנסיה.
אלטרנטיבה לגרמניה נוסדה בתחילה כמפלגה שמרנית-ליברלית של מעמד הביניים עם נטייה קלה לאירוסקפטיות, תוך שהיא תומכת בחברותה של גרמניה באיחוד האירופי אך ביקורתית כלפי המשך האינטגרציה האירופית, וקיומו של מטבע האירו.
עיקרי האידאולוגיה של המפלגה כללו התנגדות לאיחוד האירופי במתכונתו הנוכחית, ולחבילות הסיוע למדינות הגוש החלשות שבהן רוב הכספים מגיעים מגרמניה.
התנגדות להגירה, בעיקר מארצות ערב, ולתהליכי אסלאמיזציה באירופה.
התנגדות לנישואים חד-מיניים, וקידום של הטרונורמטיביות.
המפלגה רואה במוסד המשפחה המסורתי כאידיאל ופועלת לחיזוקו.
באותה תקופה, המפלגה גם תמכה בקידום דמוקרטיה ישירה ומשאלי עם לפי המודל השווייצרי ובהורדת מיסים.
בשנת 2015, חברי מפלגה מתונים יחסית, כולל המייסד והיו"ר לשעבר ברנד לוקה, עזבו את AfD לאחר שפראוקה פטרי נבחרה ליו"ר.
בעקבות משבר ההגירה באירופה פנתה המפלגה ב-2015 מעיסוק בעניינים הקשורים לגוש האירו כדי להתמקד בהתנגדות להגירה, בפרט מוסלמים והגירה מוסלמית.
המפלגה הקצינה עוד יותר ימינה לאחר שפטרי עזבה את המפלגה ב-2017, בעקבות אימוץ של עמדות אסלאמופוביות וביטויים של רוויזיוניזם היסטורי על ידי חברי המפלגה.
המפלגה דומה כעת למפלגות ימין רדיקלי פופוליסטיות אחרות באירופה, אך היא יוצאת דופן במקצת מכיוון שהיא מקיימת קשרים גלויים לקבוצות קיצוניות אף יותר.
במצעה מ-2014 אימצה ה-AfD מדיניות כלכלית המבוססת על כלכלת השוק החברתי במובן של לודוויג ארהרד.
המפלגה הביעה התנגדות למטבע האירו ולחילוץ גוש האירו, שאותם ראתה כמערערים את האינטגרציה האירופית.
על אף הפיצול של הליברלים הכלכליים ב-2015, עדיין ניתן לאפיין את ה-AfD כמפלגה נאו-ליברלית במונחים כלכליים, תוך שימת דגש על דה-רגולציה והתערבות מדינה מוגבלת.
ה-AfD שואפת להפחית את החוב הלאומי של גרמניה.
על פי המפלגה, תוכניות כלכליות כמו ייצוב האירו והצלת בנקים לא צריכות להגיע מכספי משלם המיסים.
המפלגה בעד הפחתת מיסים, במיוחד עבור בעלי הכנסות גבוהות ושיעור מס מקסימלי של 25% במקום 45% כיום.
ההכנסות ממסים למדינה יהיו אפוא נמוכות משמעותית.
ה-AfD רוצה לבטל את מס הירושה ולבחון מחדש את מס המסחר.
ראשית נקטה המפלגה בנטייה אירוסקפטית קלה שהתבטאה בהתנגדות למטבע האירו ולחילוץ גוש האירו, שהמפלגה ראתה כמערערים את האינטגרציה האירופית, אך חוץ מזה תמכה בחברות גרמנית באיחוד האירופי.
מאז 2015, המפלגה עברה לעמדה אירוסקפטית ולאומנית חזקה יותר נגד האיחוד האירופי, וקראה לפרישה ממדיניות המקלט והביטחון האירופית המשותפת, רפורמה משמעותית באיחוד האירופי והחזרת הסמכויות חזרה מבריסל, כאשר חלק מחברי המפלגה תומכים ביציאה מוחלטת מהאיחוד האירופי אם המטרות הללו אינן ניתנות להשגה.
במהלך ועידת המפלגה ב-2021 בדרזדן לקראת הבחירות הפדרליות בגרמניה, רוב חברי ה-AfD הצביעו לכלול במצע המפלגה מדיניות נוקשה יותר נגד האיחוד האירופי, כולל פרישה גרמנית מהגוש.
פרט לעמדה כלפי אירופה, מדיניות החוץ של המפלגה אינה אחידה.
בעבר הייתה המפלגה פרו-נאט"ו ובעד ארצות הברית, אך מתחה ביקורת חריפה על ממשל ביידן.
ה-AfD דוחה סנקציות כלכליות נגד רוסיה, אך תומכת בסנקציות נגד האחראים והתומכים במלחמת רוסיה–אוקראינה.
נשיא המשרד להגנת החוקה, תומאס הלדנוואנג, הצהיר כי ה-AfD היא "רמקול התעמולה" המצליח ביותר של פוטין בהפצת הנרטיב על רוסיה שוחרת השלום ונאט"ו התוקפנית.
המפלגה גם חלוקה בנושא הסכמי סחר חופשי.
במדיניות ההגנה שלה משנת 2019 קראה ה-AfD ל"שיקום הצבא" על ידי חידוש גיוס החובה ופעילות להגנת הגבולות.
ה-AfD היא המפלגה היחידה בגרמניה שתומכת בהעברת שגרירות גרמניה בישראל לירושלים, ובהכרה בירושלים כבירתה של מדינת ישראל.
במאי 2021 הביעה המפלגה תמיכה מלאה בפעולות ישראל נגד חמאס במבצע שומר החומות.
במרץ 2023 נאם בפרלמנט האירופי יואכים קוס, נציג מפלגת AfD בפרלמנט, והביע תמיכה ברפורמה המשפטית שמובילה ממשלת ישראל השלושים ושבע.
בנאום בבונדסטאג אמר דובר המפלגה אלכסנדר גאולנד ב-2023 שחובתה המוסרית של גרמניה כלפי ישראל כה עמוקה, שיהיה חובה עליה אף להילחם עד מוות לצד ישראל בכל מקרה של סיכון קיומי למדינת ישראל.
ביום הראשון של מלחמת חרבות ברזל גינתה ה-AfD בחריפות את מתקפת הטרור נגד ישראל, ודרשה מגרמניה ומהאיחוד האירופי להפסיק מיידית את מימון ארגוני החמאס ואונר"א.
במקביל, במפלגה הייתה ביקורת על רטוריקה זו.
אחרי התקפות החמאס הביע ראש המפלגה במשותף טינו כרופלה "תנחומים לשני הצדדים" ותמך בהפסקת אש מידית.
בסוף 2024 חזרה בה AfD מעמדתה הפרו־ישראלית הקודמת.
יושב־הראש טינו כרופלה השתלח ישירות בקנצלר אולף שולץ, שאישר יצוא נשק בשווי 150 מיליון אירו לישראל, ואמר כי "בעזרת משלוחי הנשק שאישרת לישראל אתה תורם להרג בשני הצדדים.
אתה לא תורם לדה-אסקלציה, אלא שופך דלק על האש".
כרופלה הוסיף כי יש לסיים את מערכת היחסים הנוכחית של גרמניה עם ישראל, שלדבריו היא "חד־צדדית" ושעל גרמניה להפסיק לספק נשק לאזורי מלחמה, כולל לישראל.
מנהיגי המפלגה מקדמים את המושג "פולקסגמיינשאפט", ומנסים להפרידו מהמורשת הנאצית, אשר עשתה בו שימוש נרחב.
לדבריהם אין סתירה בינו לבין דמוקרטיה.
עמדות המפלגה לגבי הגירה ומבקשי מקלט הן תערובת אמביוולנטית של שמרנות ונאו-ליברליזם: מצד אחד מודגשת החשיבות של הזכות להשתקע וחופש התנועה של עובדים באירופה, והמפלגה בעד הגירה "משכילה" ש"מוכנה להשתלב" על פי המודל הקנדי.
בתוכנית הבחירות הראשונה שאומצה בוועידת המפלגה המייסדת ב-2013, קראה ה-AfD מצד אחד למדיניות מקלט נדיבה יותר ומצד שני למדיניות הגירה מחמירה יותר.
בשנים שלאחר מכן הפכה הדרישה להגביל את ההגירה לנושא המרכזי של המפלגה.
בתגובה למשבר ההגירה באירופה הציג ועד המפלגה נייר אסטרטגיה על מדיניות הגירה ומקלט בתחילת ספטמבר 2015. בו קרא להחזרת הפיקוח בגבולות גרמניה, להליך מקלט של 48 שעות בסמוך לגבול ולביטול מה שמכונה "דמי כיס" למבקשי מקלט.
בנוסף, הוצע לא לאפשר עוד לאנשים ממדינות המסווגות כמדינות מוצא בטוחות להגיש בקשה למקלט.
בנובמבר באותה שנה העביר קונגרס המפלגה החלטה המציעה שהזכות למקלט תהיה כפופה לביטחון המדינה והעם, קרואת לשים מגבלות על קבלת פליטים ולביטול איחוד משפחות.
במצע המפלגה מ-2016 נקבע: "האסלאם לא שייך לגרמניה".
במיוחד קוראת המפלגה לאיסור על מינרטים, קריאת המואזין לתפילה וכיסוי ראש מלא.
בניגוד לחוק הצרפתי משנת 2010, המתייחס לסימנים גלויים של כל הדתות, על פי ה-AfD, אין לאפשר כיסוי ראש בשירות הציבורי, ויש לאסור לבישת בורקה או ניקאב בציבור.
לפי הצהרותיה, ה-AfD מחויבת לחופש דת, אך בהתאם לחוק ולזכויות האדם.
יש לראות במוסלמים שומרי חוק ומשולבים כחברים מקובלים בחברה, אך יש לאסור על עמותות אנטי-חוקתיות לבנות ולהפעיל מסגדים, וכך גם מימון זר ממדינות איסלאמיות או תורמים פרטיים.
בנוסף, אימאמים בגרמניה יצטרכו לעבור הכשרה באוניברסיטאות בגרמנית.
בשנת 2018, הקבוצה הפרלמנטרית של AfD בבונדסטאג ביקשה מהממשלה הפדרלית לנקוט "צעדים מתאימים" נגד תוכן בלתי חוקי לכאורה בקוראן, מבלי לציין במפורש לאיזה תוכן הכוונה ומה יש לעשות.
דיון פרלמנטרי נערך על ההצעה ב-11 באוקטובר 2018, במהלכו נדחתה פה אחד על ידי כל יתר המפלגות.
המפלגה מייצגת עמדות שמרניות ואנטי-פמיניסטיות ומתנגדת לשוויון מגדרי ולהטמעת חשיבה מגדרית.
היא דוגלת במשפחה המסורתית של גבר ואישה ומתנגדת הן למכסות לנשים והן לביטול כביכול של זהויות מגדריות.
ה-AfD הריצה קמפיינים כגון "עצרו את הטירוף המגדרי", במיוחד ברשתות החברתיות.
בהצהרת מגדבורג של המפלגה משנת 2016, הביעו חברי הפרלמנטים המדיניים התנגדות לחינוך מיני בגני ילדים ובבתי ספר יסודיים ובמיוחד נגד חינוך על שונות מינית.
מצע המפלגה כולל מספר סעיפים לביטול מגדר, כמו גם החלטה מפורשת מ-2016 לבטל את השפה השוויונית בין המינים ו"חזרה לזכר הסתמי כמו גם ויתור על כל הסיומות הדקדוקיות של אידאולוגיית המגדר".
המצע של "אלטרנטיבה לגרמניה" מבוסס על הכחשת שינוי האקלים.
ה-AfD מסכימה שהאקלים משתנה, אך מכחישה ששינוי זה נובע מפעילות בני האדם.
במקום זאת, המפלגה טוענת ששינויי האקלים נגרמים לחלוטין מגורמים טבעיים.
ה-AfD טוענת שהעלייה בריכוז הפחמן הדו-חמצני הייתה מועילה (תרמה ל"ירוק" של הפלנטה שלנו).
לצד הכחשת שינויי האקלים, ה-AfD מתנגדת למדיניות אקלים כמו עידוד מעבר לאנרגיות מתחדשות ותקנות החיסכון באנרגיה.
הם גם רוצים להפסיק סובסידיות לביו-אנרגיה ולהגביל "הרחבה בלתי מבוקרת של אנרגיית הרוח".
המפלגה טוענת כי המעבר למקורות אנרגיה חדשים מאיים על הביטחון האנרגטי, ועלול להוביל למחסור ואף להפסקות חשמל.
לפיכך, היא רואה בליגניט מקור האנרגיה המקומי היחיד שיכול להבטיח ביטחון אנרגטי לגרמניה.
יתר על כן, ה-AfD רוצה להחזיר את הכורים הגרעיניים של גרמניה, בטענה שסגירתם בין 2002 ל-2011 הייתה "מזיקה כלכלית ולא מוצדקת אובייקטיבית".
המפלגה מתנגדת להוצאה מחוץ לחוק של אקוסייד באיחוד האירופי, וגונאר בק, חבר בפרלמנט האירופי מטעם AfD, אמר כי "הכרה בפשעים נגד הסביבה כהפרה של זכויות אדם ואפילו פשעי מלחמה היא אינפלציה גרוטסקית נוספת של דוקטרינת זכויות האדם".
כמה מהארגונים והפלגים של ה-AfD נקשרו או הואשמו בקשר עם תנועות ימין קיצוני לאומניות ואסורות, כגון PEGIDA, ברוויזיוניזם היסטורי ושנאת זרים.
הם נמצאים במעקב של משרדי מדינה שונים להגנה על החוקה מאז 2018. במרץ 2021 נודע כי המשרד הפדרלי להגנה על החוקה (BfV) שם את AfD תחת מעקב כקבוצה קיצונית חשודה.
זמן קצר לאחר הודעה זו, המעקב אחר AfD נחסם על ידי בתי המשפט כדי לתת שוויון הזדמנויות בין מפלגות פוליטיות בשנת בחירות.
ב-2022 קבע בית המשפט כי ה-BfV רשאי לסווג את המפלגה כולה כקבוצת ימין קיצוני חשודה ולפקח עליה.
תביעה נגדית של ה-AfD נדחתה, משום ש"היו מספיק אינדיקציות עובדתיות למאמצים אנטי-חוקתיים בתוך המפלגה".
ב-26 באפריל 2023, לאחר ארבע שנים של חקירות, סיווג ה-BfV את אגף הנוער של מפלגת AfD כארגון קיצוני "מאומת".
סיווג זה איפשר להציב ארגון זה תחת מעקב אינטנסיבי אפילו יותר מהאזנת טלפון ושימוש בסוכנים סמויים שהיו עד אז.
במאי 2025 הכריז המשרד להגנה על החוקה על המפלגה כולה כ"ארגון ימני-קיצוני", לאחר שחקירה מעמיקה העלתה כי קיימות ראיות מוצקות המוכיחות שמפלגת הימין-הקיצוני פועלת באופן שמאיים על הדמוקרטיה הגרמנית.
המפלגה מכחישה כל קשר לאידאולוגיה הנציונל-סוציאליסטית, ובמצע המפלגה לא ניתן למצוא אינדיקציה לקשר כזה.
עם זאת, בין חבריה ישנם גם נאו-נאצים ומכחישי שואה.
היו בין חברי המפלגה שהתבטאו באופן מעורר מחלוקת בנוגע למלחמת העולם השנייה, ותמכו בהכרה בהישגים הצבאיים של גרמניה הנאצית.
חלק מחבריה לעגו לאנדרטת השואה בברלין בכינוי "מונומנט של בושה", ונציג המפלגה, הולגר וינטרשטיין, אף רקד מעליה בהפגנה של המפלגה, דבר שהוגדר כ"התנהגות חסרת כבוד באופן קיצוני" על ידי AfD.
בעקבות הביקורת הרבה, וינטרשטיין התפטר.
נציגי הקהילה היהודית בגרמניה מתנגדים למפלגה פומבית.
בספטמבר 2021, כשבועיים לפני הבחירות לבונדסטאג, יצאו למעלה מ־60 ארגונים ומוסדות יהודיים בגרמניה, ובראשם המועצה המרכזית של יהודי גרמניה, בקריאה ליהודי גרמניה שלא להצביע ל"אלטרנטיבה לגרמניה".
ארתור אברומוביץ יו"ר התא היהודי במפלגה טען שהקריאה צבועה ושחלק מרכזי ביהדות גרמניה רואה ב'איסלאמזציה של גרמניה' איום משמעותי יותר.
ראש המועצה המרכזית של יהודי גרמניה, יוזף שוסטר, אמר בריאיון ל"בילד" כי מדובר במפלגה מסוכנת: "אין להם גבולות.
אם הדבר יועיל להם, הם לא יהססו לתקוף גם יהודים".
בשנת 2017 התברר כי עשרה חברי בונדסטאג מטעם AfD השתתפו בקבוצת פייסבוק סגורה בשם "הפטריוטים", שבה הופצו תכנים אנטישמיים, גזעניים, פרו־נאציים ותיאוריות קונספירציה.
אחד הממים שעוררו הד תקשורתי רחב הציג את דמותה של אנה פרנק על קופסת פיצה עם הכיתוב "טרי מהתנור".
המפלגה תומכת באיסור על שחיטה כשרה בתחומי גרמניה וכן באיסור על יבוא ומכירה של בשר כשר.
במקום זאת היא דורשת חובת הימום בעלי חיים לפני השחיטה.
דרישה הסותרת את ההלכה היהודית והמוסלמית, המחייבות שחיטה ללא הימום מוקדם.
בפברואר 2024, תחקיר שפורסם בגרמניה חשף את מה שהתרחש בפגישה חשאית שבה השתתפו נאו-נאצים וגורמים קיצוניים, כולל פעילים בתנועת הצעירים של המפלגה.
תחקירנים שהסתננו לשיחה פרסמו שפעילים הציעו לגרש יהודים ומהגרים – או לכלוא אותם בגטאות.
לאחר הפרסום, הכחישו זאת במפלגה.
מדען המדינה פרופסור גדעון בוטש טען כי אנטישמיות עמוקה פושה בכל רמות המפלגה.
הביטויים האופייניים למפלגה, כמו "בגידה באומה", "לוגנפרסה" ("העיתונות השקרנית") או "איום על הנצרות והמערב", הם טענות ששאובות מן האנטישמיות הקלאסית.
לדברי בוטש, גם תקריות אנטישמיות במפלגה אינן רק מקרים בודדים, ואנשיה מגייסים את הימין הקיצוני לשורותיה.
במחקר על האנטישמיות בגרמניה מסוף 2018, מנה משרד הפנים הגרמני מספר תקריות אנטישמיות בתוך המפלגה.
המשרד ציין כי כל המקרים שהוזכרו טופלו על ידי עיתונאים, פוליטיקאים או חוקרים, וכי המפלגה מעולם לא פעלה מרצונה נגד חבריה האנטישמים.
חוקר האנטישמיות סמואל זלצבורן רואה אנטישמיות מושרשת בהגות ה"פולק" האתנית הקלאסית שבאה לידי ביטוי ברעיון ה"פולקסגמיינשאפט" שמקדמת המפלגה.
זלצבורן קובע כי ה-AfD עוברת "ממפלגה למען אנטישמים למפלגה אנטישמית".
ה"פולק" אינו מוגדר במובן של לאום, על פי קריטריונים רציונליים הנוהגים בדמוקרטיה, אלא על ידי היבטים פיקטיביים, כמו מוצא שכביכול משותף לקולקטיב.
להצהרות רבות אחרות של בכירים במפלגה העליונה ניחוח אנטישמי, בין היתר נאומו של חבר הפרלמנט הנס-תומאס טילשניידר ב-2018 בהתייחס למיתוסים קונספירטיביים אנטישמיים, שלפיהם האסלאם משמש את המועצה המרכזית של יהודי גרמניה כדי "ליצור מערכות יחסים רב-תרבותיים בגרמניה".
חבר ה-AfD גונאר באומגרט הפיץ קישור למאמר של מכחישי שואה הטוען כי "אף יהודי לא נספה כתוצאה מציקלון בה בתאי הגזים".
יו"ר ה-AfD בווירצבורג, הרולד פטרס הרטמן, הצהיר כי ל"גוש היהודי" יש "השפעה כלכלית ותרבותית רבה – וזו בעיה גדולה".
תגובת הפייסבוק של הפוליטיקאי דירק הופמן מסקסוניה-אנהלט, כי הפעולות הישראליות בעזה "גרועות לפחות כמו השואה", או התגובה הרשמית של ה-AfD לדיווח ב-2018 שישראל רוצה לגרש פליטים לגרמניה: "משחק טיפש בודד.
ישראל רוצה להיפטר מהמסתננים הבלתי החוקיים (!) מאפריקה, ועל מי נופלת ה'בחירה'?
התקבלו למפלגה גם מי שהיו חברים במפלגות אחרות והביעו דעות אנטישמיות בפומבי, כמו מרטין הומן (לשעבר מהמפלגה הנוצרית-דמוקרטית הגרמנית) ורונלד גלייזר (לשעבר מהמפלגה הדמוקרטית החופשית).
נציגיה אף קידמו ופרסמו את ערוץ הטלגרם האנטישמי של אטילה הילדמן .
אלי אברבנאל (נולד ב-1960) הוא משפטן ישראלי המכהן כשופט בבית המשפט המחוזי בירושלים.
שימש גם כמשנה לפרקליט המדינה לענייני פלילים וכפרקליט מחוז ירושלים.
אברבנאל נולד ביוני 1960 בשכונת רחביה בירושלים, בה גדל והתחנך, להורים מוזיקאים, קלוד ושרה, ממקימי האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים.
בשנת 1978 סיים את לימודיו התיכוניים ב"גימנסיה רחביה" בירושלים.
ב-1985 סיים לימודי תואר ראשון במשפטים באוניברסיטה העברית, שנה לאחר מכן הוסמך כעורך דין.
ב-2005 סיים לימודי תואר שני במשפטים באוניברסיטה העברית.
בשנים 1984 עד 1985 התמחה בבית משפט השלום בירושלים.
בשנים 1985 עד 1986 התמחה בפרקליטות מחוז ירושלים, ובנובמבר 1986 הוסמך כעורך דין.
בשנים 1986 עד 2004 עבד כפרקליט בפרקליטות מחוז ירושלים.
בשנים 2004 עד 2012 שימש כפרקליט מחוז ירושלים.
בשנת 2013 החליף אברבנאל את עו"ד יהושע למברגר בתפקיד המשנה לפרקליט המדינה לעניינים פליליים.
אברבנאל עמד בין היתר בראש צוות התביעה במשפט שהתנהל נגד ראש הממשלה לשעבר אהוד אולמרט וראש לשכתו שולה זקן בפרשות ראשונטורס טלנסקי ומרכז ההשקעות.
בתפקידו כמשנה לפרקליט המדינה הביא להחמרה במדיניות הענישה בעבירות הונאה וזיוף בבחירות לכנסת.
בחודש דצמבר 2016 מונה לכהונת שופט בבית המשפט המחוזי ירושלים.
אברבנאל מתגורר בשכונת מלחה בירושלים ונשוי לדקלה, אב לשלוש בנות.
אחיו הוא איש העסקים איקה אברבנאל.
הוא משתייך לשושלת דון יצחק אברבנאל.
אבי סבו היה ממקימי ובעלי חברת התרופות גלניקה בשווייץ, סבו ארנסט ניהל את גלניקה במשך שנים רבות ובהמשך הקים עסק בתחום ההוצאה לאור בשווייץ.
אלי אבוטבול (נולד ב-13 ביולי 1967) הוא עורך דין וראש המועצה המקומית זכרון יעקב.
כיהן בתפקיד בשנים 2003–2016 ובשנת 2024 נבחר שוב לראשות המועצה.
אבוטבול נולד בזכרון יעקב בשנת 1967.
לאחר סיום לימודי התיכון בבית הספר אורט השומרון התגייס לצה"ל בשנת 1985 ושירת כפקיד בחטיבת הנח"ל.
בשנת 1989 לאחר שחרורו מהצבא החל לעסוק בתחום קידום נוער בזכרון יעקב ובהמשך מילא את תפקיד רכז הנוער ביישוב.
בשנת 1993 נבחר ליו"ר מועצת פועלי זכרון יעקב וחוף הכרמל – הצעיר בגילו בארץ.
בתפקיד זה שירת 10 שנים.
לפני שנבחר לראשות המועצה שימש רכז נוער בסיכון במועצה, ויושב ראש מועצת פועלי זכרון יעקב וחוף הכרמל, יועץ משפטי בהסתדרות וחבר המועצה המקומית מאז 1998 ועד להתפטרותו מראשות המועצה.
בתחילת הקריירה הפוליטית שלו, הוא היה איש מפלגת העבודה והיה סגנו של קודמו לראשות המועצה, ישי שיבובסקי.
בהמשך, אבוטבול היה ראש סניף מפלגת העבודה המקומי ואילו שיבובסקי היה ראש המועצה מטעם מפלגת "יש", המקומית.
בשנת 2003, בגיל 36, נבחר לראשות המועצה המקומית זכרון יעקב – ראש המועצה ה-5, מטעם רשימה עצמאית – "זיכרון שבלב", זאת לאחר 30 שנות כהונת ראש המועצה הקודם ישי שיבובסקי.
כאשר שיבובסקי פרש, אבוטבול ניצח בבחירות והגיע לראשות המועצה מטעם מפלגת העבודה.
אלא שבסופו של דבר, כמו שיבובסקי, גם אבוטבול נאלץ להקים מפלגה מקומית, מפלגת "זיכרון שבלב", ולהמשיך להתמודד מטעמה על ראשות המועצה, במערכות הבחירות.
אחת היוזמות שלו כראש מועצה הייתה מכירה ושיקום של בית ההבראה של "מבטחים" בזכרון יעקב.
בשנת 2008 נבחר אבוטבול שנית לראשות המועצה כמתמודד יחיד.
בשנת 2010 הוביל מאבק אזורי כנגד הקמת חוות גז בכניסה לזכרון יעקב.
בשנת 2013 נבחר לקדנציה שלישית ברוב של 70 אחוזים.
בשנת 2015 מבקר המדינה הוציא שלושה צווי הגנה לשלושה חושפי שחיתויות שחשפו מעשי שחיתות במועצה המקומית זכרון יעקב.
על פי דוח מבקר המדינה, ראש המועצה אלי אבוטבול תפר מכרזים ציבוריים לחברי ילדותו.
בנוסף, נוכח העובדה שהמועצה המקומית זכרון יעקב הפרה באופן שיטתי את צווי ההגנה הזמניים שכבר ניתנו למתלוננים, החליט מבקר המדינה ונציב תלונות הציבור להעביר את החלטתו בעניין ליועץ המשפטי לממשלה.
בקדנציה זו אישר תוכניות ארוכות טווח עבור המושבה כגון: פארק היין, גבעת זמארין ההיסטורית, סינמטק זיכרון, בית הילד ועוד.
במרץ 2016 נחקר אבוטבול במשטרה בעקבות תלונה על איומים.
באפריל 2016 המשטרה הודיעה שגיבשה תשתית ראייתית להעמדתו לדין בגין איומים ועבירות נוספות.
מממצאי החקירה עלה כי ראש המועצה איים על איש עסקים שייפעל לעצור את קידום ענייניו של איש זה, בשל התנגדותו לפרויקט שהמועצה קידמה.
בשל המלצת המשטרה, החליט אלי אבוטבול להתפטר מראשות המועצה, אף שלא הוגש נגדו כתב אישום.
ב-2018 הודיע כי יתמודד שוב לתפקיד ראש המועצה, משום שהפרקליטות טרם קיבלה החלטה בעניינו.
בבחירות לראשות מועצת זכרון יעקב שנערכו באוקטובר 2018 זכה אבוטבול בכ-43.5% מהקולות אך הפסיד לראש המועצה המכהן זיו דשא (שקיבל כ-50% מהקולות).
ביולי 2019 הודיעה הפרקליטות על סגירת התיק.
בבחירות 2024 התמודד שוב לראשות המועצה בראש סיעת "זיכרון אחת", מול זיו דשא קיבל כ-45% מהקולות ונבחר לתפקיד.
אלי היא מיני-סדרה צרפתית דוברת אנגלית המבוססת על חייו של המרגל הישראלי בסוריה, אלי כהן.
את הסדרה ביים גידי רף, שכתב אותה יחד עם מקס פרי.
את אלי כהן מגלם סשה ברון כהן.
הסדרה היא הפקה משותפת בין לנטפליקס.
היא שודרה בצרפת ברשת OCS ומופצת ביתר העולם בידי נטפליקס.
+שחקןשם הדמותסשה ברון כהןאלי כהןהדר רצון-רותםנאדיה כהןנואה אמריךדן פלגיעל איתןמאיהאלכסנדר סידיגאחמד סוידאנימארק מוריסרן בצה"ל.נאסים סי אחמדמועזה זהר אל דיןיוסף סווידג'ורג' סייף, שדר רדיו דמשק/שר התקשורת והמידעואליד זועייטראמין אל-חאפזריימונד אמסלםזיינבחסאם ענסיקולונל סאלים חאטוםאורי גבריאלמאג'ד שיח' אל ארדהיאם זייתוןשרהמוני מושונוביעקבאלונה טלג'וליהנטע ריסקיןטובהעמוס תמםמוריס כהןארון האריסלוי אשכולאורי פפראריקיונתן עוזיאלסא"ל דגן
קדימון רשמי ראשון הופץ ביוטיוב באוגוסט 2019. "אלי" נכתב ובוים על ידי גדעון רף, היוצר של הסדרה חטופים.
הבכורה של הסדרה בת ששת הפרקים הייתה ב-6 בספטמבר 2019.
אלכסנדרה אשלי יוז , הידועה בשם הבמה Allie X (עלי X) היא זמרת-יוצרת קנדית.
אלכסנדרה אשלי יוז נולדה ב-31 ביולי 1985, שבאוקוויל, אונטריו.
היא למדה בבית הספר לאמנויות אטוביקוק, אחר כך למדה לנגן על פסנתר וקול קלאסי באקדמיה לאמנויות במישיגן, וסיימה את התוכנית לביצוע התיאטרון המוזיקלי של מכללת שרידן, וכן למדה תיאטרון מוזיקלי.
קבוצת אלטריה היא חברת טבק אמריקאית העוסקת בייצור ושיווק של טבק, סיגריות, ומוצרים הנלווים אליהם.
כמו כן, היא גם אחת מחברה הגדולות בעולם הפועלות בתחום זה.
משרדיה הראשיים של החברה שוכנים במדינת וירג'יניה שבארצות הברית.
אלטריה הייתה חברת האם של פיליפ מוריס אינטרנשיונל (יצרנית הסיגריות מרלבורו), עד לפיצול שאירע בין החברות בשנת 2008 כחלק מהסדר בתביעות שהוגשו כנגד תעשיית הטבק בארצות הברית.
במסגרת ההסדר, אלטריה גרופ תמכור את מוצריה בארצות הברית בלבד וחברת פיליפ מוריס תמכור בשאר העולם מחוץ לארצות הברית.
כמו כן בבעלותה החברות , , , ופיליפ מוריס קפיטל.
בנוסף לכך אלטריה מחזיקה גם במניות מיעוט גדולות בחברת אנהאוזר-בוש אינבוו הבלגית, חברת הקנביס הקנדית "קבוצת קורונוס", ויצרנית הסיגריות האלקטרוניות ג'ול.
מניית החברה נסחרת בבורסה לניירות ערך בניו יורק והיא נכללת במדד S&P 500.
אלי אבייב הוא כדורסלן אמריקאי-ישראלי המשחק בעמדות הסמול פורוורד והפאוור פורוורד.
אבייב נולד בישראל ובגיל צעיר עבר לארצות הברית והתגורר בקורל ספרינגס שבפלורידה.
הוא התחיל את דרכו כשלמד ושיחק כדורסל בתיכון ציון לות'רן.
בשנת 2016 התחייב לאוניברסיטת המדינה של מזרח פלורידה.
בעונתו הראשונה, שותף אבייב ב-37 משחקים, בהם העמיד ממוצעים של 4.8 נקודות ו-7.4 ריבאונדים ב-19.4 דקות.
בעונתו השנייה במכללה, שותף אבייב ב-34 משחקים, בהם העמיד ממוצעים של 9.1 נקודות ו-9.8 ריבאונדים ב-24.9 דקות.
בשנת 2018 עבר לאוניברסיטת המדינה של אוסטין פיי, אך בעקבות פציעה הוא פיספס את כל עונתו הראשונה במכללה וחזר רק עונה לאחר מכן.
באותה עונה, אבייב שיחק ב-30 משחקים, בהם העמיד ממוצעים של 7.9 נקודות ו-7.7 ריבאונדים ב-28.0 דקות.
בשנת 2020 עבר לאוניברסיטת חוף המפרץ פלורידה.
במכללה שותף אבייב ב-18 משחקים, בהם העמיד ממוצעים של 7.1 נקודות ו-7.4 ריבאונדים ב-25.9 דקות.
ב-21 ביוני 2021 חזר לישראל וחתם בהפועל באר שבע מליגת העל.
בעונה זו לא הרבה לשחק במסגרת הליגה ושיחק ב-5 משחקים בהם שותף כ-1.2 דק' ולא קלע.
ב-10 ביולי 2022 חתם במכבי חיפה מהליגה הלאומית בעונה זו העמיד ממוצעים של 6.9 נק' ו-7.9 ריבאונדים ב-30 משחקים.
בקיץ 2023 חתם בעירוני נהריה.
באוגוסט 2024 חתם באליצור יבנה.
בעונה זו היה מהבולטים משחקני הקבוצה והעמיד ממוצעים של 20.4 נק' לצד 12 ריבאונדים ו5.2 אסיסטים למשחק ב-28 משחקים.
אלטרנטיבה סוציאליסטית בין-לאומית (ISA) היא תנועה סוציאליסטית בין-לאומית, המאגדת התארגנויות סוציאליסטיות הפועלות ברחבי העולם על יסוד מסורת פוליטית טרוצקיסטית.
התנועה נוסדה בשנת 1974 בתור 'הוועד למען אינטרנציונל עובדים' (CWI), בידי התארגנויות מ-12 מדינות, שהמרכזית בהן הייתה תנועת מיליטנט הבריטית.
היא פועלת לקידום סולידריות והתארגנות של מעמד העובדים בחברה ברמה הבין-לאומית כחלק מהמאבק להשגת חברה סוציאליסטית.
בסיסה הרעיוני נשען על ניתוח מרקסיסטי ותוכנית פוליטית סוציאליסטית, ורואה עצמה ממשיכת דרכו המקורית של האינטרנציונל הרביעי שהוקם תחת הנהגתו של לאון טרוצקי.
בשנת 2020 הושקה התנועה מחדש תחת שמה הנוכחי, 'אלטרנטיבה סוציאליסטית בין-לאומית' (ISA), כחלק ממהלך של היערכות מחודשת.
קדם לו שלב של ויכוח ופרישה של סיעת מיעוט, שהקימה התארגנות שטענה לייסוד מחדש של ה-CWI.
בישראל מסונפת ל-ISA תנועת מאבק סוציאליסטי.
אלטשר בע"מ היא חברת פינטק ישראלית בבעלות רונן סולומון.
החברה הוקמה בשנת 2006 בידי רונן סולומון המשמש כמנכ"ל החברה עד היום.
בנוסף להיותה אחת משלוש חברות הנאמנות הגדולות בישראל, בשנת 2021 השיקה פלטפורמת תוכנה כשירות (SaaS) לניהול ניירות הערך (אופציות ומניות) של חברות פרטיות, ציבורית, יזמים וקרנות הון סיכון.
המשרד הראשי של החברה שוכן בשכונת רמת החייל בתל אביב.
אלטשר הוקמה ב-7 בנובמבר 2006 בידי רונן סולומון תחת השם "בנפיטס" כחברה פרטית בה שימש כמנכ"ל בפועל.
כעבור כשנה נרכשה החברה על ידי בית ההשקעות מיטב דש ושמה שונה ל"מיטב דש בנפיטס".
ביוני 2016 רכשה אלטשולר שחם את מיטב דש בנפיטס, שמה של החברה שונה ל-"אלטשולר שחם בנפיטס" ולחבר המנהלים הצטרפו רן שחם וחן אלטשולר.
בתחילת 2019 קיבלו חברי ההנהלה את ההחלטה לעבור להיי-טק וליצור מערכת שתכיל את כלל השירותים שמספקת החברה.
בסוף 2021 עברה אלטשולר שחם בנפיטס מיתוג מחדש, מצבעי אלטשולר שחם השתנה צבעי המותג לסגול וכן שמה לאלטשר.
ב-2022 הושק המוצר כפלטפורמת SaaS בשפות אנגלית, צרפתית, גרמנית, ספרדית, איטלקית ויפנית.
ב-2023 אלטשר יצאה לדרך עצמאית כאשר רונון סולומון הודיע על רכישה של 100% מהחברה מאלטושלר שחם.
כחלק מיצירת הפלטפורמה הדיגיטלית, מספר חברות נרכשו בידי אלטשר:
בשנת 2019, רכשה אלטשר סטראט-אפ ישראלי בשם AlgoValue וצירפה את מנהליה לשורות החברה.
בתחילת 2021, רכשה אלטשר את Pareto מידיהם של שחר לוטן ורועי אביטה בכ-8 מיליון שקלים.
אלטשר מספקת שירותי נאמנות לשם הקצאת אופציות לעובדים תחת מסלול רווחי הון עם נאמן בהתאם ל סעיף 102 לפקודת מס הכנסה.
בנוסף, החברה משמשת כנאמן בעסקאות רכישת חברות וכ-Escrow agent.
הפלטפורמה נוצרה ב-2021 לטובת בעלי חברות ומשקיעים כמענה לצורך של ניהול ניירות ערך במקביל לגידול בהקצאת האופציות לעובדים,
לבנות ולשלוט ב-Cap Table של החברה
לשלוח ולקבל חוזים ומכתבים רגישים
לפתוח אזור אישי לעובד אשר הוקצו לו אופציות
פלטפורמת ניהול האקוויטי של אלטשר מוצעת למשתמשים במודל פרימיום: הרשמה ומתן השירותים הבסיסיים כמו ניהול cap table ופתיחת חדר דאטה וירטואלי מוצעים ללא תשלום, הרחבה של חדרי הדאטה, יצירת מידולי תרחישים ושירותים נוספים בתשלום.
פלטפורמת SaaS - אזור אישי לעובדים
כחלקת מכלול ה-SaaS, מנהל יכול לפתוח עבור עובד גישה למערכת אישית בה יוכל להתעדכן על כמות האופציות שהוקצו לו ומצבן בזמן אמת (כמה הבשילו, כמה מומשו ותאריכי הבשלה עתידיים)
הערכת שווי לפי סעיף 409A
אלטשר מספקת שירותים גלובליים בתחום ניהול האקוויטי, בהם הערכות שווי מותאמות למדינות וחוקים לאומיים ובין-לאומיים כמו סעיף 409A בחוק המיסוי האמריקאי.
דו"ח הוצאה חשבונאית בגין תשלום מבוסס מניות (תמ"מ)
ליווי ותפעול תגמול מבוסס תוקן
משרדיה הראשיים של אלטשר ממוקמים בישראל ברחוב רמת החייל 19 בבני ברק.
בנוסף, לחברה מרכז למתכנתים בקיבוץ מורן.
לאלטשר משרד שירות לקוחות ומסחר לפי שעון ארצות הברית בניו יורק, ארצות הברית ומרכז פעילות, מכירות, שירות וניהול לקוח בפריז, צרפת.
לפי נתונים של הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, אלטשר משמשת כנאמן או נותנת שירותים לכ-2,400 חברות פרטיות וכ-450 חברות ציבוריות.
אלטריה (בפורטוגזית: Aletria) הוא קינוח המבוסס על אטריות ורמיצ'לי דקות ונפוץ בפורטוגל.
הקינוח מורכז מאטריות, חלב, סוכר, לימון שאותם מערבבים יחדיו, מבשלים ומוסיפים קינמון בצורה של ריבועים.
נהוג להגיש את הקינוח בחג המולד, אך גם כארוחת בוקר או קינוח לארוחה.
הקינוח מוזכר לראשונה במאה התשיעית, כאשר הובא לחצי האי האיברי על ידי המורים, נשאר בפורטוגל והשתלב המטבח המקומי.
אלי ויליאמס היא דמות בדיונית המופיעה בסדרת משחקי הווידאו "The Last of Us" מאת Naughty Dog.
את דמותה של אלי מגלמת השחקנית אשלי ג'ונסון באמצעות לכידת תנועה ודיבוב; בעיבוד הטלוויזיוני המבוסס על המשחקים, את דמותה של אלי מגלמת בלה רמזי.
אלי בת ה-14 מופיעה לראשונה במשחק "The Last of Us" (2013), במהלכו על מבריח למוד סבל וטראומות בשם ג'ואל מילר מוטלת המשימה ללוות אותה ברחבי ארצות הברית הפוסט-אפוקליפטית במטרה להפיק נוגדן למגפה ממנה היא חסינה.
בעוד שהשחקנים מקבלים לזמן קצר את השליטה באלי בחלק מהמשחק, בפעולותיה שולטת בעיקר בינה מלאכותית, המסייעת לשחקן בלחימה על ידי תקיפת או זיהוי אויבים.
בפריקוול ההרחבה, "The Last of Us: Left Behind", ניתנה לשחקנים לראשונה האפשרות לשחק את דמותה של אלי באופן מלא.
במשחק ההמשך "The Last of Us Part II" (2020), משחקים השחקנים את דמותה של אלי בת ה-19 בעודה יוצאת לנקום את מותו של ג'ואל.
בנוסף, השחקנית שגילמה את הדמות, ג'ונסון, העניקה השראה רבה להיבטים נוספים באישיותה של אלי, מה שגרם לדרוקמן להפוך אותה לפעילה יותר בלחימתו של ג'ואל באויבים עוינים.
בעקבות ההשוואות למראהו החיצוני של השחקן הקנדי אליוט פייג', "Naughty Dog" עיצבה מחדש את מראה החיצוני של אלי על מנת להתאימה לאישיותה של ג'ונסון ולהפוך אותה לצעירה יותר.
לצורך הופעתה בחלק השני, ג'ונסון שאבה השראה מחוויותיה והתקפי חרדה שעברה, וחקרה את השפעת הפרעת הדחק הפוסט-טראומטית על נפש האדם.
דמותה של אלי זכתה לשבחי המבקרים, שהדגישו במיוחד את יחסיה עם ג'ואל.
בנוסף, אף כוחה ומורכבותה של הדמות, במקביל לחתרנותה נגד ארכיטיפ "העלמה במצוקה", זכו במיוחד לשבחים.
סצנה שבה אלי וריילי מתנשקות ב-"Left Behind" הובילה לביקורות חברתיות וזכתה לשבח בשל קידום ייצוג להט"בי במשחקי וידאו.
הופעתה של ג'ונסון במשחק ההמשך זכתה לשבחים על תיאור פגיעותה וסבלה של אלי; הן הדמות והן ג'ונסון קיבלו מועמדויות לפרסים רבים.
שמה המקורי של הדמות היה לילי; אך דרוקמן בחר בשם אלי לאחר ששקל לקרוא כך לבתו.
במהלך פיתוח הדמות, עיצב דרוקמן את אלי כמקבילתו של ג'ואל, הדמות הראשית של "The Last of Us".
דמותה של אלי נועדה אף להדגים כי ניתן ליצור קשר רגשי באמצעות משחק בלבד.
דרוקמן תיאר את המשחק כסיפור התבגרות עבור אלי, במהלכו היא מאמצת את תכונותיה של שורדת פוסט-אפוקליפטית.
לדמותה של אלי לוהקה השחקנית אשלי ג'ונסון זמן קצר לאחר שנבחנה עבור התפקיד; צוות הפיתוח הרגיש שהיא מתאימה לתפקיד, ובמיוחד כששיחקה לצדו של טרוי בייקר, שגילם את ג'ואל.
בנוסף, ג'ונסון תרמה משמעותית בתהליך פיתוח דמותה של אלי; היא שכנעה את דרוקמן להעניק לאלי אישיות עצמאית יותר, ולגרום לה להשתתף יותר בלחימה.
בדמותה של אלי, ביצועיה של ג'ונסון תועדו בעיקר באמצעות טכנולוגיית לכידת תנועה שהפיקה כ-85% מהאנימציות של המשחק.
שאר רכיבי האודיו והדיאלוגים של דמותה הוקלטו מאוחר יותר באולפן.
בעת ביצוע סצנות "מטרידות", ג'ונסון חשה לא בנוח; ועם זאת, היא התרגשה לשחק ארכיטיפ נדיר של דמות נשית חזקה המופיעה במשחק וידאו.
במהלך הפקת משחק ההמשך, "The Last of Us Part II" (2020), שאבה ג'ונסון השראה מניסינותיה בהתמודדות מול חרדה, וחקרה את השפעותיה של הפרעת דחק פוסט-טראומטית (PTSD) על נפש האדם.
בפברואר 2021, נמסר על ליהוקה של בלה רמזי לדמותה של אלי בעיבוד הטלוויזיוני של רשת "HBO" המבוסס על משחקי הווידאו.
במהלך פיתוח דמותה של אלי, צוות הפיתוח חש כי ביסוס מראה החיצוני של אלי קריטי עבור המשחק – צעירה מספיק על מנת להציג את יחסיה עם ג'ואל – שהוא בשנות ה-40 לחייו – בצורה אמינה, אך מבוגרת מספיק על מנת להיות אמינה כנערה בעל תושייה המסוגלת לשרוד בכוחות עצמה.
צוות הפיתוח אף ציין את חשיבותה של אלי עבור שיווק המשחק; דרוקמן העיד שכאשר התבקש להעביר את דמותה של אלי מחזית האריזה של המשחק לחלקו האחורי, "כולם ב-Naughty Dog פשוט סירבו בתוקף".
בעקבות ההכרזה על פיתוחו של "The Last of Us", נערכו השוואות בין אלי לשחקן אליוט פייג', שטען כי "Naughty Dog" "העתיקו" את דמותו וכי דבר זה אינו קביל, שכן הוא משחק במשחק אחר, "Beyond: Two Souls (2013).
לפי במאי המשחק, ברוס סטרלי, צוות הפיתוח לא היה מודע למעורבותו של פייג' במשחק זה, שהוכרז מספר חודשים לאחר "The Last of Us", וכי בעקבות ההשוואות, מראה החיצוני של אלי שונה.
דרוקמן וסטרלי ציינו כי השינוי נעשה על מנת לשקף טוב יותר את אישיותה של ג'ונסון ולהפוך אותה לצעירה יותר.
מראה החדש של אלי נחשף בטריילר במאי 2012.
במשחק ההמשך, מראה החיצוני של אלי השתנה משמעותית; צוות הפיתוח היה מעוניין ליצור גשר רציף ממראה החיצוני במשחק הראשון, תוך שמירה על עיצוב "מעשי אך אישי".
אמנית הדמויות הראשיות, אשלי סווידובסקי, עיצבה את עיניה של אלי על מנת להפגין את הקדרות שעיצבה אותה בשנים שחלפו בין המשחקים; בניגוד למשחק הראשון, בו לאלי היו עיניים רחבות יותר במטרה לשקף את אופיה הילדותי.
קעקוע העש של אלי עוצב על ידי אמנית הקעקועים הקליפורנית נטלי הול לאחר שהצוות התקשה לעצב אותו בעצמו.
על מנת לספק בסיס עבור צוות הפיתוח ליצירת הקעקוע, ציירה הול את הקעקוע על זרועו של אחד ממפתחי המשחק.
בנוסף, ציין דרוקמן כי לתחושתו האובססיה של העש לאור משקפת את האובססיה של אלי לנקמה לאורך כל המשחק, וכמו כן, מזכירה לה את ג'ואל.
לאחר שהוצגה לראשונה באירועי "The Last of Us", נכתבה חבילת ההרחבה "The Last of Us: Left Behind" (2014) על מנת להתמקד באופן אישי ביחסיה אלי עם ריילי, ולגולל את האירועים שהשפיעו על אישיותה.
עבור כתיבת דמותה, דרוקמן קיבל גם השראה מדיווחים על מלחמות שהתרחשו בסוריה ובאפגניסטן, ומתיאור השפעת מלחמות אלו על ילדים מקומיים.
בחבילת ההרחבה "Left Behind", מוצג כיצד התנהגותה של ריילי משנה את אלי, וכתוצאה מכך, האחרונה מדורבנת להילחם על מנת להציל את הקרובים אליה.
צוות הפיתוח התעניין גם בשינוי בהתנהגותה של אלי בקרבתה של ריילי.
בעלילת חבילת הרחבה זו, חולקות אלי וריילי נשיקה; בתחילה, שקל צוות הפיתוח להשמיט את סצנת הנשיקה מהמשחק, לבסוף השאירו אותה לאחר שחשו כי סצנה זו הכרחית לעלילת ההרחבה ולביסוס הקשר בין שתי הנערות.
על אף שבתחילה הוא חש שאלי רואה בריילי מקור השפעה ותו לא, בהמשך שקל דרוקמן לחקור לעומק את משיכתה הרומנטית.
בריאיון לקראת הפצת משחק ההמשך, נזכר דרוקמן בהתרגשותו של צוות הפיתוח להעמיק בחקירת דמותה של אלי כגיבורה, במיוחד בפיתוח אובדן תמימותה, תוך השוואה לתחושתם של כותבי "שובר שורות" (2008–2013) כאשר ניתנה להם ההזדמנות לחקור את וולטר וייט.
טרם פיתוח המשחק ההמשך, דנו חברי הצוות באפשרות להפיק משחק המשך שיתמקד בדמויות חדשות, אך מהר מאוד רעיון זה ירד מהפרק.
חיבתה של אלי לאסטרונומיה התבססה על תחומי העניין של ג'ונסון עצמה, בעוד שהאובססיה שלה לקומיקס התבססה על חוויות ילדותו של דרוקמן.
תסריטאית משחק ההמשך והשותפה לעיצוב העלילה, האלי גרוס, חשה שהחלטתה של אלי לאתר את אבי נבעה מרצונה להתגבר על הפרעת הדחק הפוסט-טראומטית שחוותה יותר מאשר רצונה להרוג את אבי.
גרוס, שבעצמה סבלה מהפרעה זו, ראתה באחריותה לתאר במדויק את משקל וחווית הטראומה; מתוך רצון לאפשר לשחקנים שסבלו בעברם מטראומה להבין שהם לא לבדם.
תסריטאי המשחק רצו לפרק את תפיסת האלימות אצל ג'ואל ואלי: בעוד ג'ואל נשאר אדיש ומעשי, אלי הורגת על מנת לשמור על "תרבות הכבוד" ועל האגו שלה.
במהלך כתיבת העלייה, ציינו חלק מחברי צוות הפיתוח כי לתחושתם האובססיה של אלי לאבי מזכירה התמכרות לסמים, וכי דינה עזבה לאחר שחשה שאובססיה זו לא תיגמר לעולם.
את כתיבת הסצנה הסוגרת של המשחק, בה אלי משאירה מאחוריה את הגיטרה שג'ואל נתן לה, גרוס החשיבה כייצוג מעברה של אלי ממותו אל פרק חדש.
דרוקמן ציין כי הסצנה מייצגת את התגברותה של אלי על האגו שלה, אך בד בבד העדיף את להותיר את משמעות הסצנה לפרשנותו האישית של השחקן.
במהלך המשחק "The Last of Us", הבינה המלאכותית (AI) של אלי דרשה שיפוץ משמעותי של מנוע המשחק.
צוות הפיתוח השאיר אותה בקרבתו של ג'ואל, על מנת למנוע מהשחקנים להתייחס אליה כנטל.
מתכנת ה-AI, מקס דיקהוף, הצהיר שעל מנת להבטיח שדמותה של אלי תקבל החלטות מציאותיות במהלך המשחק, הוא התייחס ל"מה שהיא עוברת" ו"מה יהיו יחסיה עם ג'ואל והאויבים".
במהלך מקטע החורף של המשחק, השחקנים זכו לקבל לראשונה את השליטה באלי.
המפתחים דאגו שהשינוי הזה, כמו גם המידע על חסינותה של אלי למגפה, יישמרו בסוד טרם הפצת המשחק במטרה להפתיע את השחקנים.
במהלך המשחקים, מתוארת אלי כ"בוגרת מעבר לשנותיה" כתוצאה מסביבתה ונסיבות חייה; היא מאופיינת כחזקה, שנונה ו"קצת מחוספסת".
הטראומה הנפשית ממנה היא סובלת באה לידי ביטוי לאחר מפגשה עם דייוויד.
לאחר שאיבדה אנשים רבים בחייה, אלי סובלת מאוטופוביה קשה ומאשמת השורדים.
הפרעות אלו הביאו להפיכתה לאדם קשוח מאוד; היא משתמשת באלימות ללא היסוס ולעיתים קרובות אף בשפה גסה.
בנוסף לאלו, אלי גם מרגישה חסרת ערך ומאמינה שחייה הם נטל וכי מותה יועיל לאחרים.
למרות יכולתה להפגין יוזמה, אלי אינה מיומנת בהישרדות כמו ג'ואל, בהיותה אימפולסיבית ונאיבית.
אף על פי כן, אלי מפגינה חוסן פיזי רב, כוח רגשי, כוח התמדה וחוסר פחד מוחלט; המתבטא ביכולתה לטפל גם בעצמה וגם בג'ואל בעודו פצוע קשה.
מבחינה מינית, אלי היא לסבית.
אמה של אלי, אנה, נאלצה לוותר על אלי זמן קצר לאחר שנולדה, והיא גודלה בתחילה על ידי חברתה של אנה, מרלין.
זמן קצר לאחר שנלקחה תחת חסותה של מרלין, נכנסה אלי לפנימייה צבאית באזור ההסגר של בוסטון, שם היא מתיידדת עם ריילי אייבל, נערה בת גילה שמגנה עליה מפני בריונים.
במהלך אירועי "Left Behind", שמתרחש שלושה שבועות לפני "The Last of Us", ריילי שבה לאחר היעדרות ארוכה ומספרת לאלי שהיא הצטרפה ל"גחליליות", קבוצת מיליציה מהפכנית.
עם זאת, ריילי נוטשת את נאמנותה ל"גחליליות" כשאלי מתחננת בפניה שתישאר, והשתיים מתנשקות.
לאחר שהן ננשכות על ידי נגוע, השתיים שוקלות להתאבד, אך במקום זאת בוחרות לבלות יחד את שעותיהן האחרונות.
עם זאת, אלי שורדת ומגלה שהיא חסינה מפני המגפה.
באירועי "The Last of Us", מטילה מרלין הפצועה על ג'ואל ללוות את אלי מבוסטון לנקודת מפגש בקולורדו על מנת לסייע ל"גחליליות" לפתח נוגדן למגפה באמצעות דמה.
בתחילה, אלי מוטרדת מניכורו של ג'ואל, אך עד מהרה השניים נקשרים.
לאחר שנודע לה שהוא מתכוון לעזוב אותה אצל אחיו הצעיר, טומי, ולחזור לבוסטון, היא בורחת.
לאחר שג'ואל רודף אחריה, היא מתעמתת איתו, מתעקשת שלא ינטוש אותה, והם ממשיכים במסעם.
לאחר שהיא מותקפת וכמעט נרצחת על ידי כת קניבלים, מה שמאלץ אותה לרצוח את מנהיגם, דייוויד, עם מצ'טה; אלי מתחילה להפגין סימני טראומה ולהסתגר.
לאחר שמצאו את הריסותיו של בסיס "הגחליליות" בקולורדו, ג'ואל ואלי סוף סוף מגיעים לבית חולים בסולט לייק סיטי, שם ג'ואל מגלה שמדעני "הגחליליות" לא יוכלו להפיק נוגדן מבלי להרוג את אלי לצורך כריתת האזור במוחה שנגוע בקורדיספס, הוא הורג את מרלין ו"הגחליליות" ונושא את אלי מחוסרת ההכרה למקום מבטחים.
מאוחר יותר, משקר ג'ואל לאלי ש"הגחליליות" כבר מצאו עשרות אנשים חסינים אחרים והפסיקו לחפש תרופה.
באירועי "The Last of Us Part II", מתרחשים כחמש שנים לאחר אירועי המשחק הקודם; במהלכם אלי וג'ואל התיישבו בקהילתו של טומי בג'קסון.
עלילת המשחק נפתחת כאשר ג'ואל מעניק לאלי גיטרה ומקיים את הבטחתו ללמד אותה לנגן.
בשלב מסוים, חוזרת אלי לבית החולים של "הגחליליות", שם היא מגלה את האמת.
בכעסה על ג'ואל, היא מאשימה אותו שחייה היו חשובים לו יותר מהפקת הנוגדן למגפה; והיחסים בין השניים נהיים מתוחים.
בסופו של דבר, מבטיחה אלי לג'ואל שהיא תנסה לסלוח לו, אך ביום המחרת היא עדה לרציחתו בידי אבי, חיילת מיליציה ובתו של מנתח מ"הגחליליות" שג'ואל הרג בזמן שהציל את אלי.
יחד עם בת-זוגה, דינה, טומי ובן-זוגה לשעבר של דינה, ג'סי, אלי נוסעת לבסיס המיליציה בסיאטל על מנת לנקום את מותו.
בדרך, אלי חושפת את חסינותה לדינה, ודינה מגלה שהיא בהיריון מג'סי.
לאחר שאלי הורגת אחדים מחברי הקבוצה של אבי, אבי הורגת את ג'סי, משתקת את טומי וגוברת על אלי ודינה ולאחר מכן מזהירה אותן להתרחק מסיאטל.
פרק זמן לאחר מכן, אלי ודינה מתגוררות בחווה ליד ג'קסון ומגדלות את תינוקה של דינה, ג'יי.
ג'יי., אך אלי, שסובלת מהפרעת דחק פוסט-טראומטית, מחליטה לעקוב אחר אבי לסנטה ברברה חרף הפצרותיה של דינה, שם היא משחררת את אבי המשועבדת מקבוצת שודדים; אך לאחר שנזכרת במותו של ג'ואל, מכריחה אותה להילחם.
במהלך המאבק, אבי כורתת שתיים מאצבעותיה של אלי בנשיכה, אך אלי גוברת עליה ומתחילה להטביע אותה; בסופו של דבר, אלי מרפה מאבי לאחר שחוותה זיכרון מאושר יותר של ג'ואל; ושבה לבית החווה, אך מוצאת אותו ריק.
לאחר שהיא מתקשה לנגן בגיטרה של ג'ואל באצבעותיה החסרות, אלי נזכרת בהבטחתה לסלוח לג'ואל, מותירה את הגיטרה מאחוריה ועוזבת אל האופק.
עם הפצת המשחק, זכתה דמותה של אלי לביקורות חיוביות.
ג'ייסון קילינגסוורת' מ-"Edge" שיבח את מורכבות דמותה של אלי ושיבח את "Naughty Dog" על כך שלא הפכו אותה ל"נערה כנועה...
בתחילת גיל ההתבגרות שג'ואל חייב לשמרטף עליה".
אשלי ריד ואנדי הארטאפ מהאתר "GamesRadar" ציינו כי אלי היא אחת מ"הדמויות הנשיות מעוררות-ההשראה ביותר במשחקים", וכתבו שהיא "אחת הדמויות המודרניות והריאליסטיות ביותר שעוצבו אי פעם".
באתר זה אף דורגה דמותה של אלי בין הדמויות הטובות ביותר במשחקי הווידאו, וצוין כי האומץ שלה עולה על זה של רוב הדמויות הגבריות במשחקים.
בנוסף, מבקרים אף ציינו לשבח את פיתוח דמותה של אלי כדמות עגולה ומורכבת שמפגינה את כוחה במקביל לפגיעותה, ובד בבד חותרת תחת ארכיטיפ "העלמה במצוקה".
מנגד, חשו מספר מבקרים כי המשחק מתמקד יותר מדי בג'ואל ומותיר את אלי בתפקיד משני בלבד לעומתו.