tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אני עדיין אוהבת אותך" וב-2021 בסרט השלישי בטרילוגיה "לכל הנערים: לעולם ועד".
ב-2023 הופיע בסרט השלישי של החתונה היוונית שלי, "החתונה היוונית שלי 3" וכן חידש את תפקידו בטלוויזיה כאיידן שו בסדרה "פשוט ככה" סדרת ההמשך של "סקס והעיר הגדולה".
בשנת 1993 שיחק קורבט בקליפ של ג'ף ריכטר לסינגל של סקורפיונז "אישה", לצד קארינה לומברד.
בספטמבר 2004 דווח כי קורבט חתם על חוזה הקלטות עם חברת מוזיקת הקאנטרי "Broken Bow Records", שבסיסה בנאשוויל.
הוא הוציא לאור את אלבום הבכורה, בהפקה משותפת עם סקוט מילר וטרה נוביק, ב-4 באפריל 2006 יצא לסיור הופעות עם זי זי טופ, ליסה מארי פרסלי, וצ'רלי דניאלס כדי לקדם את האלבום.
הסינגל היחיד של האלבום, "Good to Go", הופיע לראשונה במקום ה-48 במצעד שירי הקאנטרי של בילבורד, שהייתה הבכורה הגבוהה ביותר של אומן חדש מלייבל עצמאי, ובהמשך הגיע לשיא במקום ה-43. את הקליפ של "Good to Go" ביים קווין קרסלייק.
האלבום עצמו הגיע למקום ה-45 במצעד האלבומים באקצות הברית, והגיע לשיא במקום ה-21 במצעד האלבומים העצמאיים.
בשנת 2008 הופיע קורבט בקליפ של טרישה יארווד לסינגל שלה " This Is Me You're Talking".
שבע שנים לאחר הופעת הבכורה שלו, הוציא קורבט אלבום קאנטרי שני, "Leaving Nothin 'Behind", שהפיק ג'ון רנדל, ב-29 בינואר 2013.
קורבט מנהל מערכת יחסים עם השחקנית בו דרק מאז שנת 2002, לאחר שנפגשו בפגישה עיוורת.
בני הזוג מתגוררים בחווה בסנטה אינז, קליפורניה, עם שני כלבי הרועים הגרמנים שלהם וארבעה סוסים.
אני עדיין אוהבת אותך ד"ר דן קובי2021לכל הנערים: לעולם ועדד"ר דן קובי2023החתונה היוונית שלי 3 איאן מילר TBAOn Fireדניס
שם האלבוםמיקומי שיא מדינה בארצות הברית ארצות הברית חום אינדי אמריקאי ג'ון קורבט 45 19 21 משאיר שום דבר מאחור - - -
שנה שם הסינגלמקום אלבום מדינה בארצות הברית 2006Good to Go 43 "ג'ון קורבט"
שנה שם הווידאו קליפ אמן במאי 1993 אישה סקורפיונז ג'ף ריכטר 2005 בקבוק וויסקי עצמו קווין קרסלייק 2006 מוכן ללכת 2008 זה אני שאתה מדבר איתו טרישה ירווד טריי פאנג'וי
ג'ון קינג הוא עיתונאי ומגיש חדשות יהודי־אמריקאי, הכתב הלאומי הראשי של רשת הטלוויזיה "CNN", המדווח מוושינגטון הבירה.
קינג מגיש את התוכנית "Inside Politics" העוסקת בפרשנות פוליטית.
בעבר הגיש את התוכניות "מצב האומה" (State of the Union), כמו גם את תוכנית הטלוויזיה "John King, USA", בטרם בוטלה וירדה מהמסך.
קינג נולד בבוסטון, הגדולה שבערי מסצ'וסטס, והוא ממוצא אירי.
הוא למד בבית הספר הלטיני של בוסטון, ההתיכון הוותיק בארצות הברית, והשלים לימודי תואר ראשון בעיתונות מאוניברסיטת רוד איילנד.
בשנת 1985 הצטרף קינג לסוכנות הידיעות AP שם החל בדרכו העיתונאית ככותב.
ב-1991 מונה קינג לכתב הפוליטי הראשי ועמד בראש הסיקור הפוליטי של AP את הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1992 ואת הבחירות לנשיאות שלאחר מכן.
כמו כן, ב-1991 זכה קינג ב"פרס הדיווח המוביל" של איגוד העורכים המנהל של AP על סיקורו את מלחמת המפרץ בכווית.
ג'ון קינג וג'ין מאקי, רעייתו הראשונה, חובקים שני ילדים בשמות נואה והאנה.
ב-25 במאי 2008 נישא קינג בשנית לעיתונאית דנה באש, גם היא כתבת ב-CNN.
לפני שנישא לה, התגייר קינג ונהיה ליהודי, כשם שבאש יהודייה גם כן.
לבש וקינג נולד בן, ג'ונה, ביוני 2011. בני הזוג נפרדו במרץ 2012.
בשנת 1997 הצטרף קינג ל-CNN, שם שימש ככתב הרשת הבכיר בבית הלבן בין השנים 1999–2005. ב-2005 מונה קינג לכתב הלאומי הראשי של CNN, תפקיד שעודנו ממלא בהווה.
כיום הוא מגיש את תוכנית החדשות "Inside Politics" המשודרת בבוקר יום ראשון (ופעמים תכופות יותר בשנים בהן מתקיימות הבחירות לנשיאות ארצות הברית), הכוללת דיון בשולחן עגול בין אורחים שונים מעולם העיתונות באמריקה, המשתפים את קינג בתובנותיהם בנושאים פוליטיים עכשוויים.
לעיתים קרובות הוא מתארח במהדורות החדשות הליליות "חדר המצב" (The Situation Room) בהגשת וולף בליצר ו"אנדרסון קופר ב-360°" בהגשת אנדרסון קופר.
קינג מרבה לעשות שימוש בקיר שיתוף פעולה רב-מגעי (Multi-Touch Collaboration Wall), המכונה "קיר הקסם" או "מפת הקסמים".
השימוש בו נעשה לראשונה בבחירות המקדימות לנשיאות ב-2008, מה שמאפשר לו להציג ולתפעל גרפיקה ומפות שונות המתייחסות לתוצאות הסקרים והבחירות.
בהשארת השימוש שלו בטכנולוגיה זו, נעשה בה שימוש הן בתוכניות הדיילי שואו, והן בסיקור של CNN ב וב-2020.
זמן קצר לפני ההשבעה הנשיאותית ב-2009, החל קינג להגיש את תוכנית האירוח החדשה שלו "מצב האומה", שהחליפה את "המהדורה המאוחרת של CNN עם וולף בליצר".
עם התפטרותו הפתאומית של לו דובס מהרשת ב-12 בנובמבר 2009, CNN הודיעה כי קינג ישדר בשעות המסך של דובס בראשית 2010. ב-31 בינואר 2010 הודיע קינג כי הכתבת הפוליטית הבכירה של CNN, קנדי קראולי, תחליף אותו כמגישת התוכנית "מצב האומה".
קינג החל להנחות את תוכנית האירוח החדשה שלו, "John King, USA", ב-22 במרץ אותה שנה.
ב-2 במאי 2011, ג'ון קינג היה הכתב הראשון ב-CNN שאישש את חיסולו של אוסאמה בן לאדן בפני צופי הרשת.
ב-19 בינואר 2012 הנחה קינג עימות בחירות שהתקיים במסגרת הבחירות המקדימות לנשיאות ארצות הברית במפלגה הרפובליקנית 2012. בראשית שנה זו בוטלה התוכנית "John King, USA", כשהפרק האחרון שודר ב-29 ביוני.
ב-17 באפריל 2013 דיווח קינג בשוגג ידיעה כוזבת תוך ציטוט מקור ברשויות אכיפת החוק, כי חשוד בפיגוע במרתון בוסטון שאירע ב-15 באפריל זוהה על ידי המשטרה וכי החשוד הוא גבר כהה עור.
קינג היה הראשון שדיווח בטעות על זיהוי זה של חשוד.
במהדורות חדשות אחרות, דוגמת פוקס ניוז, דיווחו עד מהרה בטעות כי חשוד בפיגוע נעצר.
קינג מארח כיום את תוכנית הבוקר "Inside Politics" ב-CNN.
קינג זכה לשבחים נרחבים על האופן בו סיקר את הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2020, שהוזכר בחיוב על ידי גורמים רבים.
ג'ון מייקל קטקו הוא פוליטיקאי ותובע אמריקאי, שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-24 של מדינת ניו יורק.
קטקו, חבר המפלגה הרפובליקנית, היה טרם היבחרו אל הקונגרס עוזר תובע פדרלי אשר הוביל את אגף הפשע המאורגן בתביעה הפדרלית של ארצות הברית בסירקיוז.
בתפקיד זה סייע להעמיד לדין את חברי כנופיות במסגרת חוק RICO.
בראשית 2021 נמנה קטקו בין עשרת הרפובליקנים שהצביעו בעד הדחתו השנייה של דונלד טראמפ.
קטקו נולד בסירקיוז שבניו יורק ב-1962, ובשנת 1980 השלים את לימודיו התיכוניים בבית הספר התיכון "בישופ לודן".
הוא ממוצא סלובקי מצד אביו.
קטקו למד באוניברסיטת ניאגרה, שם קיבל ב-1984 תואר ראשון במדע המדינה, ואחר כך למד בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת סירקיוז, ממנה קיבל תואר שני במשפטים בשנת 1988. את תחילת דרכו כמשפטן החל במשרד עורכי דין פרטי בוושינגטון הבירה.
זמן קצר אחר כך הפך לתובע משפטי בכיר באגף האכיפה של הרשות לניירות ערך של ארצות הברית.
לאחר מכן העביר 20 שנה כעוזר תובע פדרלי במחלקת המשפטים של ארצות הברית.
הוא שימש כתובע פלילי בכיר בגבול ארצות הברית–מקסיקו באל פאסו שבטקסס, ומאוחר יותר הוצב בסן חואן, בירת פוארטו ריקו.
באפריל 2000 נגנב ממכוניתו של קטקו אקדח בבעלות מחלקת המשפטים; לאחר הגניבה, נעשה שימוש באקדח במהלך שוד בו נרצחו שני אנשים.
לאחר שקטקו היה נתון לאיומים ברצח, הוא קיבל בחזרה אקדח נוסף.
לאחר שעזב את מחלקת המשפטים, העתיק קטקו את מגוריו לעיר קמילוס (Camillus), ובמשך 15 שנה עבד בפרקליטות לפשעים פדרליים בסירקיוז עבור התביעה הפדרלית במחוז צפון ניו יורק.
בתפקיד זה, הסביר מאוחר יותר, הוא הוביל העמדות לדין של כנופיות במסגרת חוק RICO.
בינואר 2013 פרש סופית ממחלקת המשפטים.
לקראת בחיורת 2014 בארצות הברית, קטקו התמודד נגד דן מאפיי בבחירות לייצוג מחוז הקונגרס ה-24 של ניו יורק בבית הנבחרים של ארצות הברית.
ב-4 בנובמבר 2014 הוכרז קטקו כזוכה בבחירות, וגבר על מאפיי בפער של כעשרים אחוזים.
עבור מאפיי, היה זה ההפסד הגדול ביותר מבחינת אחוזים שספג בעל תפקיד בבחירות אמצע הכהונה באותה השנה.
קטקו הושבע לתפקידו עם התכנסות הקונגרס ה-114 של ארצות הברית בראשית ינואר 2015. הוא נבחר מחדש בבחירות 2016, בבחירות 2018 ובבחירות 2020.
בשנת 2016 התקבלו בבית הנבחרים שמונה הצעות חוק שקיבלו את חסותו של קטקו, ואחת מהן אף נחתמה באורח רשמי כחוק.
ב-2018 דורג קטקו במקום השביעי ברשימת חברי בית הנבחרים הדו-מפלגתיים ביותר במהלך הקונגרס ה-115 של ארצות הברית.
לראיה, הוא הצביע לצד האג'נדה של נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ ב-76.5% מהזמן.
ב-18 בדצמבר 2019 הצביע נגד שני סעיפי ההדחה של הנשיא טראמפ.
ב-12 בינואר 2021 הפך קטקו לרפובליקני הראשון בבית הנבחרים שהצהיר כי יצביע בעד הדחתו של טראמפ בהליך הדחתו השני של הנשיא, שנפתח לאור אירועי ההסתערות על הקפיטול.
בהצהרה, קטקו האשים את טראמפ ב"חימום האווירה" שהובילה להתקפה על הקפיטול, ובכך שלא הצליח "לגדוע אותה במהרה ובכוח".
הוא האמין שאם טראמפ לא יישא באחריות להתנהגות זו, הדבר יהווה "איום ישיר על עתיד הדמוקרטיה שלנו".
מוקדם יותר האשים קטקו את טראמפ בהתסערות ואמר כי טענותיו הכוזבות של הנשיא בדבר הונאת בחירות "הסיתו ועודדו את ההתקפה הלא חוקית והלא-פטריוטית הזו".
בסופו של דבר הוא הצטרף לתשעה רפובליקנים אחרים שתמכו בהדחת הנשיא טראמפ.
ב-4 בפברואר 2021 חבר קטקו לעשרה רפובליקנים אחרים שהצביעו ביחד עם הסיעה הדמוקרטית בבית הנבחרים לסילוקה של מרג'ורי טיילור גרין מוועדת החינוך והעבודה ומוועדת התקציב בעקבות אמירותיה האנטישמיות ומעוררות המחלוקת.
ב-14 בינואר 2022 הכריז קטקו על פרישתו מהחיים הפוליטיים ועל אי-כוונתו להתמודד לתקופת כהונה חמישית בבית הנבחרים האמריקאי.
כהונתו תמה עם התפזרות הקונגרס ה-117 של ארצות הברית בראשית ינואר 2023.
סגן אלוף ג'ון קיילר מקיי היה חייל קנדי, עורך דין ומשפטן.
מקיי כיהן כסגן המושל ה-19 של אונטריו בין השנים 1957–1963.
ג'ון קיילר מקיי נולד בשנת 1888 בקנדה בכפר פליינפילד במחוז פיקטו, נובה סקוטיה, בנם של ג'ון דאנקן ובסי (מאריי) מקיי.
הוא התחנך באקדמיה של פיקטו, במכללה הצבאית המלכותית של קנדה (1909), באוניברסיטת סנט פרנסיס קסבייר (BA 1912) ובאוניברסיטת דלהוסי, שם קבל תואר ראשון במשפטים (LL.B.) בשנת 1922.
במהלך מלחמת העולם הראשונה הוא שירת, ואחר כך פיקד, על חטיבה 6, של ארטילריה שדה קנדית (מיליציה פעילה לא קבועה בצבא קנדה).
הוא קיבל את דרגת סגן אלוף ואוזכר בשדרים שלוש פעמים על פעילותו בשדה הקרב מול האויב.
מקיי זכה באות השירות המצוין בשנת 1916 בקרב על הסום.
בשנת 1918 נפצע קשה באראס שבצפון צרפת.
לאחר המלחמה הוא עזב את הצבא אך היה מעורב בהקמת הלגיון המלכותי הקנדי בשנת 1925, והיה סגן היו"ר הלאומי הראשון שלו.
הוא היה בונה חופשי והצטרף בשנת 1925 ללשכת Ionic Lodge, מס' 25 G.R.C.
הוא הצטרף ללשכת עורכי הדין בנובה סקוטיה בשנת 1922 וללשכת עורכי הדין של אונטריו בשנת 1923. היה שותף בכיר במשרד עורכי הדין "מקיי, מת'סון ומרטין" בטורונטו, והיה מומחה למשפט פלילי.
בשנת 1933 מונה ל"יועץ המלך".
בשנת 1935 הוא מונה לבית המשפט העליון של אונטריו ולבית המשפט לערעורים באונטריו בשנת 1950.
כשופט בבית המשפט העליון באונטריו, הוציא מקיי החלטה יוצאת דופן בשנת 1945 על ביטול הוראה אנטישמית על הגבלת החלפת אדמות בטורונטו.
ארגון עובדים מקומי, איגוד החינוך לעובד (Workers' Education Association -WEA), רכש נכס O'Connor Drive c-Avenue, ממזרח לשדרת ברודוויו בטורונטו, לצורך בניית מודל ל"בית העובד", שהוצע כפתרון פוטנציאלי למחסור בעיר בדיור בר השגה.
לאחר רכישת הנכס, ה-WEA גילה, כי קיימת החלטה מגבילה על המעשה המונעת את מכירת הקרקעות ל"יהודים או לאנשים בעלי אזרחות מעורערת ".
ארגון ה-WEA והקונגרס היהודי הקנדי נקטו בצעדים משפטיים למחיקת המגבלה.
בהחלטתו, שניתנה ב־31 באוקטובר 1945, הכריז מקיי על הברית כלא חוקית ו"מזיקה לטובת הציבור ".
חמש שנים מאוחר יותר, במרץ 1950, אימצה האספה המחוקקת של אונטריו פה אחד חקיקה האוסרת אמנות מגבילות, כאשר ראש הממשלה באונטריו, לסלי פרוסט, הכריז, כי "אין מקום באורח חייה של אונטריו לאמנות מגבילות".
בשנת 1957 הפך מקיי לסגן מושל אונטריו.
הוא כיהן עד שנת 1963. כאשר מקיי נכנס לתפקידו, אירוע חברתי שנתי בשם "יום השנה האזרחית החדשה" היה סגור לקהל הרחב.
מקיי שינה את זה, ופתח את האירוע לציבור.
בשנת 1964 הוא ייסד את האגודה הקנדית להגנה על חירויות וזכויות האזרח וכיהן כנשיא כבוד של האגודה.
בשנת 1967 הוא מונה לקצין ב"מסדר קנדה".
הוא היה גם אביר החסד של "מסדר סנט ג'ון מירושלים" והיה אחראי על הבאת מסדר סנט לזרוס מירושלים לקנדה.
הוא היה נשוי לקתרין "קיי" ז'אן מקלאוד ונולדו לו שלושה בנים.
הוא נפטר בטורונטו בשנת 1970 ונקבר בבית הקברות מאונט פלזנט, בטורונטו.
בנוסף לשירותו הצבאי הנכבד במלחמת העולם הראשונה; מעורבותו בייסוד הלגיון המלכותי הקנדי; פסיקתו השיפוטית על ביטול ברית אדמות מגבילה אנטישמית; והדמוקרטיזציה שלו בחסותו השנתית של סגן-מושל, מורשתו של ג'יי קיילר מקיי כוללת את הדברים הבאים:
"פארק קיילר מקיי" בנורת' ביי, אונטריו, כולל 52 בתים לאזרחים ותיקים.
"חדר קיילר מקיי" במרכז בלומפילד של אוניברסיטת סנט פרנסיס קסבייר בנובה סקוטיה, שנפתח בשנת 1973, מציג דיוקן בגודל טבעי של קילר מקיי בלבוש מסורתי.
MacLeod, החלילן של אוניברסיטת סנט פרנסיס אקסבייר, חיבר מחווה מוזיקלית למקיי.
"גביע הזיכרון הנכבד על שם סגן אלון ג'יי קיילר מקיי", המוענק על מצעדים צבאיים מסוגננים לכוחות הקנדיים, הסדירים והמילואים של קנדה, נקרא לכבודו.
ג'ון פולסון , הידוע בשם הבמה ג'ון קיי , הוא זמר-יוצר אמריקאי.
ב-26 באפריל 2019, הוא הוציא את המיני-אלבום If We Never Met.
בין הסינגלים שנמצאים במיני-אלבום, נמצא הסינגל "If We Never Met".
מאוחר יותר, בהמשך השנה, הוא ביצע את השיר ב-Today, והוחתם אצל אפיק רקורדס.
ב-2020, הוא הוציא, בשיתוף פעולה עם Teamwork ולוטה, את הסינגל "Wasted Summer".
ג'ון אלברט קיצהבר הוא פוליטיקאי אמריקאי מאורגון, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל אורגון ה-35 וה-37 בשנים 1995–2003 ובשנים 2011–2015.
ב-18 בפברואר 2015 התפטר קיצהבר מתפקידו, חודש לאחר השבעתו לתקופת הכהונה הרביעית שלו.
רשויות מדינת אורגון והרשויות הפדרליות חקרו חשדות לפלילים נגדו ונגד ארוסתו, סילביה האייס.
קיצהבר הוא היחידי מבין מושלי אורגון שהתפטר על רקע שערורייה.
במקומו הושבעה כמושלת מזכירת המדינה קייט בראון.
ב-2017 סגרו הרשויות הפדרליות את תיק החקירה נגדו מבלי שהוגש נגדו כתב אישום.
ועדת האתיקה של אורגון מנתה עשרה מקרים בהם עשה קיצהבר שימוש בתפקידו הפוליטי למטרות אישיות.
במסגרת הסדר הוא הסכים לשלם קנס של 20,000 דולר.
קיצהבר, שהוא רופא במקצועו, נבחר ב-1978 לבית הנבחרים של אורגון.
לאחר תקופת כהונה אחת הוא נבחר ב-1980 לסנאט של אורגון, בו הוא כיהן שלוש תקופות כהונה, עד 1993. מ-1985 ועד לתום כהונתו בסנאט הוא כיהן כנשיאו.
ג'ון קיצהבר נודל בקולפקס שבמדינת וושינגטון לאנבל ריד (לבית ווצל) ואלברט ריימונד קיצהבר.
ב-1965 הוא סיים את לימודיו בבית הספר התיכון דרום יוג'ין שביוג'ין.
ב-1969 הוא סיים את לימודיו בדארטמות' קולג' וב-1973 הוא סיים לימודי ברפואה באוניברסיטת הבריאות והמדע של אורגון.
לאחר סיום לימודיו ועד 1986 הוא עסק ברפואה ברוזבורג שבאורגון כרופא חירום.
קיצהבר החל את הקריירה הפוליטית שלו ב-1978 כאשר הוא נבחר לבית הנבחרים של אורגון, שם הוא כיהן תקופת כהונת אחת של שנתיים.
ב-1980 הוא נבחר לסנאט של אורגון, שם הוא כיהן שלוש תקופות כהונה בשנים 1981–1993 וכיהן כנשיא הסנאט מ-1985 ועד תום כהונתו בו.
כנשיא הסנאט, הוא היה המנסח הראשי של תוכנית הבריאות במימון ממשלת המדינה.
ב-1994 זכה קיצהבר במועמדות המפלגה הדמוקרטית למשרת מושל אורגון, זאת לאחר שהמושלת המכהנת, ברברה רוברטס, גם היא דמוקרטית, החליטה שלא להתמודד לכהונה שנייה.
החלטתה של רוברטס נבעה מסירובו של ציבור הבוחרים להעביר את חוק מס המכירות לצורך מימון תוכנית הבריאות של אורגון, ובשל כך היא נאלצה להפר את הבטחת הבחירות שלה לקיצוץ בהוצאה הציבורית.
בנובמבר אותה שנה ניצח קיצהבר בבחירות הכלליות לאחר שגרף 51 אחוזים מקולות המצביעים.
מועמד הרפוובליקנים, לשעבר חבר בית הנבחרים של ארצות הברית, דני סמית', קיבל 42 אחוזים מהקולות.
ב-9 בינואר 1995 הושבע קיצהבר כמושל אורגון ה-35.
במהלך תקופת כהונתו הראשונה, הנהיג קיצהבר את תוכנית הילדים של אורגון, שנועדה לזהות ילדים בסיכון ולסייע להם ולמשפחותיהם.
אף על פי שהוא התנגד באופן אישי לעונש המוות, אישר קיצהבר שתי הוצאות להורג במהלך תקופת כהונתו הראשונה: זו של דאגלס פרנקלין רייט ב-1996, וזו של הארי צ'ארלס מור ב-1997. בהצהרה שנשא ב-2011, אמר קיצהבר: "היו אלו ההחלטות המייסרות והקשות ביותר שקיבלתי כמושל...
מאז אני מתחרט על החלטות אלו".
ב-1998 קרא מתנגד המיסים הרפובליקני ביל סיזמור תיגר על קיצהבר.
סיזמור ייסד את "איגוד משלמיי המיסים של אורגון", ועד פעולה פוליטי שביצע פעולות שדלנות נגד גידול במיסים וקידם קיום משאל עם להגבלת הגבלת השימוש בכספי המיסים.
במהלך מערכת הבחירות של אותה שנה, דווח בעיתון "האורגוניאן" על התנהלותו השנויה במחלוקת של סיזמור בחייו הפרטיים, וכן על פעולותיו בוועד הפעולה הפוליטי שלו ובמוסדות החינוכיים ללא כוונת רווח שלו.
בבחירות הכלליות זכה קיצהבר ב-64 אחוזים של הקולות מול 30 האחוזים מהקולות שקיבל סיזמור.
מתוך 36 מחוזות אורגון, ניצח קיצהבר ב-35, כשרק מחוז מלהיור הכפרי השוכן על גבול איידהו הצביע עבור סיזמור.
בתקופת כהונתו השנייה כמושל, קידם קיצהבר יוזמות בנוגע למשאבים הטבעיים, כולל "תוכנית אורגון לסלמון ולקווי פרשת המים" שמטרתה הייתה לשמר את אוכלוסיית דגי הסלמון בנהרות אורגון שהיו בסכנת הכחדה.
התוכנית הייתה מאמץ משותף שעודד סוכנויות פדרליות, מדינתיות ומקומיות לפעול יחד עם בעלי הקרקעות לשקם את קווי פרשת המים ואת אוכלוסיות דגי הסלמון המתדלדלות.
קיצהבר גם בלט בעמדה שנויה במחלוקת לטובת הריסת כמה מהסכרים בצפון-מערב המדינה לשיקום אוכלוסיות דגי הסלמון.
ניהול הצמיחה, במיוחד בעמק הנהר וילאמט, היה בעדיפות גבוהה מבחינתו של קיצהבר, והוא היה תומך נלהב של מערכת שימושי הקרקעות המקיפה של אורגון.
הוא התנגד לניסיונות להחליש את ההגנה על אזורי החוות ואת האכיפה של גבולות ההתפשטות העירונית.
קיצהבר גם הקים את כוח המשימה של המושל לצמיחה ואת פורום יכולת החיים של עמק וילאמט כדי לסייע לאיסוף מידע מדויק ולהתוות את הגישות המשולבות לפיתוח קהילות יציבות.
תוכנית הפתרונות לקהילות ניסתה להתמקד במאמצים של סוכנויות מדיניותיות רבות, של ממשלות מדינות אחרות וקבוצות אינטרסים לפתרון בעיות בשיתוף פעולה ותיאום הניהול של מיזמי פיתוח קהילות שונות ברחבי אורגון.
על פי חוקת אורגון, היה קיצהבר מנוע מלהיבחר לתקופת כהונה שלישית רצופה ב-2002. במקומו נבחר הדמוקרט טד קולנגוסקי, שנבחר גם לכהונה שנייה ב-2006.
לאחר שתי תקופות הכהונה הראשונות שלו כמושל, היה קיצהבר למנהל מרכז המדיניות המבוססת על עדויות באוניברסיטת הבריאות והמדע של אורגון, שם הוא שימש כיושב ראש ונשיא במוסד למצוינות רפואית ובמכון פארק אסטס, וייסד את קבוצת קידום הטיפול הרפואי, "תנועת ארכימדס".
בספטמבר 2009 הכריז קיצהבר על התמודדותו לכהונה שלישית כמושל.
בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית שהתקיימו במאי 2010 הוא הביס את רוג'ר אובריסט ואת מזכיר המדינה שלעבר של אורגון, ביל בראדברי.
בבחירות הכלליות התמודד קיצהבר מול מועמד הרפובליקנים כריס דאדלי, איש עסקים ושחקן ה-NBA לשעבר.
תוצאות הבחירות היו צמודות כאשר קיצהבר זכה ב-49.29 אחוזים של הקולות מול 47.77 האחוזים שגרף דאדלי ואחוזים בודדים שניתנו לשני מועמדים שוליים.
ב-10 בינואר הושבע קיצהבר לכהונתו השלישי כמושל ה-37 של אורגון, וירש את חבר מפלגתו שירש אותו בתום כהונתו הקודמת, טד קולנגוסקי.
בחירות אלו היו הראשונות באורגון בהם יושמה שיטה על פיה המועמדים לתפקיד יכלו להיות מועמדים של עד שלוש מפלגות.
במקרה של קיצהבר, בנוסף להיות מועמד הדמוקרטים, הוא גם היה מועמד המפלגה העצמאית של אורגון.
ב-20 בנובמבר 2011 הודיע קיצהבר שהוא מתכוון להמתיק עונש מוות שנועד להתבצע חודש לאחר מכן.
הוא הכריז שכל עוד הוא מכהן כמושל לא יתבצעו הוצאות להורג באורגון, וכינה את סוגיית עונש המוות "מסוכנת ובלתי צודקת".
הנידון למוות שעונשו הומתק, גארי האוגן, עלה לכותרות כאשר הוא סירב לקבל את החנינה, וביקש שהוצאתו להורג תתקיים.
אלכסנדר, שמונה לבית המשפט של מחוז מריון, פסק שהאוגן רשאי היה לדחות את המתקת העונש ולבקש שתהליך הוצאתו להורג בזריקת רעל יימשך.
קיצהבר עתר בעניין לבית המשפט העליון של אורגון, שפסק ב-20 ביוני 2013 לטובתו של המושל.
ב-2012 כינה המגזין רולינג סטון את קיצהבר כאחד "מ-12 המנהיגים שעשו דברים", בצטטו את החלטתו לבלום את ההוצאות להורג באורגון, ובהגדירו אותה ככזאת ש"ממחישה כיצד הממשלה יכולה להשפיע".
קיצהבר ניהל את ההקמה הכושלת של אתר "הכיסוי של אורגון" , אתר רכישת ביטוחי הבריאות על בסיס חוק הגנת החולה וטיפול בר השגה.
ב-2014 הוא נחל אכזבה מכישלונו של מיזם העל של הגשר על נהר קולומביה על רקע התנגדות הרפובליקנים בסנאט של מדינת וושינגטון וממשלת מחוז קלארק שבה.
על פי המדווח קיצהבר לא היה מודע לנישואים עד לפרסום התחקיר בעיתון.
ימים ספורים לאחר מכן, דווח בתחנות רדיו מקומיות שהאייס הייתה מעורבת במעשה פלילי נוסף ב-1997 של גידול קנאביס בוושינגטון, דיווח שגם אותו היא לא הכחישה.
באותה עת התמודד קיצהבר עם שאלות בנוגע לעסקי הייעוץ של האייס והאם היא עשתה שימוש במעמדה וביחסיה עמו.
קיצהבר התבקש לעבור חקירה אתית בנוגע לפעילויותיה העסקיות של האייס, שאותה סירבה ועדה של המדינה לבצע.
קיצהבר הגן בפומבי על הביקורת שהוטחה בהאייס, באומרו שהרשות המבצעת של המדינה פעלה על פי הכללים בנוגע לעבודת הייעוץ שלה והגדיר את נישואיה לשעבר כ"עניין אישי", אף על פי שהוא הודה שהוא "הופתע ונפגע" לשמוע עליהם.
ב-2014 התמודד קיצהבר על תקופת כהונה רביעית.
בעוד שהוא הוביל בסקרים על יריבו, דניס ריצ'רדסון, חבר בית הנבחרים המדינתי, רפובליקני שמרן מהעיר סנטרל פוינט, והביס אותו בבחירות בהפרש של 5.6 אחוזים, מסע הבחירות שלו ניצב בפני המחלוקת על כישלון מיזם "הכיסוי של אורגון" ועל מעשיה של האייס, כשעל רקע זה תקף ריצ'רדסון את קיצהבר ואת זוגתו כמושחתים.
בבחירות אלו היה קיצהבר גם מועמד מטעם מפלגת המשפחות העובדות של אורגון.
ב-12 בינואר 2015 הושבע קיצהבר לכהונתו הרביעית, תקדים בתולדותיה של אורגון.
בתחילת תקופת כהונתו זו, הוא נהנה משיתוף הפעולה של הרוב הדמוקרטי בבית המחוקקים המדינתי, הגבוה ביותר שהיה בכל 12 שנותיו עד אז כמושל.
בנאום ההשבעה שלו הוא ציין שכהונתו הרביעית תהיה האחרונה שלו, באומרו שהיא "תשלים את הקשת של הקריירה הפוליטית שלי".
הוא אמר שהוא ירצה להתמקד בחוסר השוויון החברתי-כלכלי באורגון במהלך ארבע שנותיו האחרונות כמושל המדינה.
שערוריית השפעתה של האייס ואחריתה
על אף מאמציו לנהל את מדיניותו, המשיך קיצהבר להתמודד עם השערוריות שהיו קשורות לזוגתו ועבודתה כיועצת.
במסיבת עיתונאים שהתקיימה ב-30 בינואר 2015 אמר קיצהבר שלהאייס לא יהיה יותר שום תפקיד בממשל, אף על פי שהוא אישר שהם מתכננים להינשא.
העיתון "האורגוניאן", שתמך בו במסעות הבחירות של 2010 ושל 2014, הרחיק לכת עד שקרא לו להתפטר, אם כי קיצהבר אמר שהוא לא שוקל לעשות כן.
בכירי הדמוקרטים במדינה, כולל גזבר המדינה טד וילר, נשיא הסנאט המדינתי פיטר קורטני ויושבת ראש בית הנבחרים המדינתי טינה קוטק, פרסמו הצהרות ב-12 בפברואר, בהן הם דחקו בקיצהבר להתפטר.
באותו יום דיווח העיתון וילאמט שעוזרו של קיצהבר ניסה למחוק אלפי הודעות אימייל של המושל מהשבוע הקודם.
ביום המחרת, 13 ביוני 2015, הודיע קיצהבר על התפטרותו, שתיכנס לתוקפה ב-18 בפברואר.
ב-2017, לאחר 28 חודשי חקירה, הודיעה הממשלה הפדרלית שהיא סגרה את תיק החקירה בנוגע לחשדות שקיצהבר והאייס עשו שימוש במעמדם להשגת טובות הנאה אישיות.
בדף הפייסבוק שלו, פרסם קיצהבר פוסט בו הוא אמר:
בינואר 2019 הסכים קיצהבר לשלם 20,000 דולר כקנס לוועדת האתיקה של ממשלת אורגון על ניגודי עניינים הקשורים להאייס בעת שהיה מושל.
באותו חודש הסכימה גם האייס לשלם לוועדה סכום של 44,000 דולר על הפרת כללי האתיקה שעלו מהשימוש שלה במעמדה כנושאת משרה ציבורית לטובות הנאה אישיות.
פעילותו מחוץ לכהונתו כמושל ואחריה
קיצהבר משמש כמנהל מרכז המדיניות המבוססת על עדויות באוניברסיטת הבריאות והמדע של אורגון.
הוא עוסק בהתנדבות במדיניות רפואית במוסד למצוינות רפואית, מוסד חינוכי שמפעיל תוכניות ללימודי המשך לרופאים.
הוא גם משמש כנשיא של מכון פארק אסטס, ארגון ללימודי המשך לראשי קהילת הצוותים הרפואיים ומנהלי בתי חולים.
המטרה היא ליצור חזון למערכת שוויונית ובת-קיימא וכן את התמיכה הפוליטית הדרושה להגשמתה.
ברוח זו הוגשה ב-2007 הצעת חוק שזכתה לתמיכתם של רבים מתושבי אורגון.
החוק לשיפור הבריאות של אורגון נפל במושב 2007 של בית המחוקקים המדינתי לאחר שלא עלה בידו של קיצהבר להתגבר על החששות שהועלו על ידי איגוד הגמלאים של ארצות הברית.
תחת זאת עברה הצעת חוק אחרת לרפורמה במערכת הבריאות, שעלתה בסנאט של אורגון ותוקנה כך שתכלול חלקים של הצעת החוק של תנועת ארכימדס.
עם הסרת מועמדותו של טום דאשל לתפקיד מזכיר הבריאות ושירותי האנוש של ארצות הברית, נפוצו שמועות שהתפקיד יועד לקיצהבר.
בכל אופן, קיצהבר דחה כל אפשרות להתמנות לתפקיד ואמר שהאפשרות לא עלתה כמעשית.
ב-7 בפברואר 2014 הביע קיצהבר תמיכה במועמדותו של עמיתו הדמוקרטי דונלד ברוויק למשרת מושל מסצ'וסטס.
ב-2 במאי 2016 הוא הביע את תמיכתו בברני סנדרס כמועמד המפלגה הדמוקרטית בבחירות לנשיאות של 2016.
מוצאו של קיצהבר הוא גרמני.
ב-1971 הוא נשא לאישה את רוזמרי לינהאן.
השניים התגרשו ב-1974. ב-1995 הוא נישא בשנית לשרון לה קרוי ולשניים נולד בן אחד.
ב-2003, זמן קצר לאחר תום כהונתו השנייה של קיצהבר, הם התגרשו.
קיצהבר חי עם סילביה האייס, מייסדת חברת הייעוץ הסביבתי 3EStrategies.
באוגוסט 2014 הודיעו השניים על אירוסיהם, אך לא הודיעו על תאריך לחתונתם.
במהלך הקריירה הפוליטית שלו נודע קיצהבר בשל כך שנהג ללבוש מכנסי ג'ינס כחולים באירועים ציבוריים.
בטקס ההשבעה הראשון שלו ב-1995 הוא גרם למהומה כאשר הופיע לבוש באופן זה.
במהלך מסע הבחירות שלו ב-2010 לכהונתו השלישית, הוא נמנע לעיתים קרובות מלענוב עניבה, והעדיף להופיע בחולצה ובז'קט ללא עניבה.
קיצהבר מתגורר ועובד בפורטלנד, ובמהלך כל שנות כהונתו כמושל הוא סירב להתגורר במעון המושל הרשמי בסיילם.
ג'ון פרנסיס קלאוזר הוא פיזיקאי תאורטי וניסיוני אמריקאי הידוע בתרומתו לחקר יסודות מכניקת הקוונטים, בפרט לאי השוויון של קלאוזר-הורן-שמעוני-הולט (CHSH).
הוא זכה בפרס נובל לפיזיקה לשנת 2022, יחד עם אלן אספה ואנטון ציילינגר, "על ניסויים בשזירת פוטונים, ביסוס הפרת אי-שוויונות בל וחלוציות במדע האינפורמציה הקוונטית".
דודו היה הפיזיקאי אדווין מקמילן, חתן פרס נובל לכימיה לשנת 1951. הוא השלים תואר ראשון בפיזיקה מהמכון הטכנולוגי של קליפורניה בשנת 1964, ותואר שני בפיזיקה בשנת 1966. את הדוקטורט שלו בפיזיקה סיים ב-1969 באוניברסיטת קולומביה, בהנחיית פטריק (פט) תדאוס .
מ-1969 עד 1996 עבד בעיקר במעבדה הלאומית לורנס ברקלי, במעבדה הלאומית לורנס ליברמור, ובאוניברסיטת קליפורניה בברקלי.
ב-1972, בעבודתו עם סטיוארט פרידמן, הוא ביצע את הבחינה הניסיונית הראשון של תחזיות אי השוויון של בל.
ב-1974, בעבודה עם מייקל הורן, הוא הראה לראשונה שהכללה של משפט בל מטילה אילוצים משמעותיים על כל התיאוריות הריאליסטיות הלוקאליות של הטבע (הידועות גם בתור תאוריות מקומיות אובייקטיביות).
עבודה זו הציגה את אי-השוויון של קלאוזר-הורן (CH) כדרישת הניסוי הכללית הראשונה שנקבעה על ידי הריאליזם הלוקאלי.
הוא גם הציג את "הנחת ה-CH ללא שיפור", שלאחריה אי-השוויון ב-CH מתכנס לכדי אי-השוויון של CHSH, ולאחר מכן מבחנים ניסיוניים קשורים גם מגבילים את הריאליזם הלוקאלי.
כמו כן, בשנת 1974 ביצע את התצפית הראשונה בסטטיסטיקה תת-פואסונית לאור (באמצעות הפרה של אי-שוויון קושי-שוורץ עבור שדות אלקטרומגנטיים קלאסיים), ובכך, לראשונה, הדגים אופי דמוי חלקיקים חד-משמעי עבור פוטונים.
בשנת 1976 ביצע את המבחן הניסיוני השני בעולם של תחזיות משפט של CHSH-בל.
קלאוזר זכה בפרס וולף בפיזיקה בשנת 2010 יחד עם אלן אספה ואנטון ציילינגר.
בשנת 2022 זכה עם השניים גם בפרס נובל בפיזיקה.
השתייכותו האקדמית בעת זכייתו בפרס נובל היא חברת ג'ון פ' קלאוזר ושות' שבבעלותו, ובכך הוא הפיזיקאי העצמאי הראשון שזוכה בפרס ואיננו משתייך למוסד אקדמי מוכר.
ג'ון קין הוא חוקר ותאורטיקן פוליטי, ופרופסור למדע המדינה באוניברסיטת סידני וב-WZB ברלין .
נולד בדרום אוסטרליה, למד מדע המדינה, ממשל והיסטוריה באוניברסיטת אדלייד וזכה בפרס טינלין למצטיין המחזור בשת 1971. זכה במלגת חבר העמים הבריטי ולמד באוניברסיטת טורונטו פילוסופיה וכלכלה פוליטית וקיבל דוקטורט בו הנחה אותו החוקר הפוליטי סי בי מקפרסון .
לאחר מכן נסע לפוסט דוקטורט בקינגס קולג' שבאוניברסיטת קיימברידג', שם עבד בצמוד לאנתוני גידנס ולקוונטין סקינר.
קין הוא פרופסור למדע המדינה באוניברסיטת סידני, וב-WZB Berlin Social Science Center .
קין התפרסם בעולם בשל תפיסתו החדשנית של הדמוקרטיה.
הוא היה הראשון להביא למודעות הציבור, עוד טרם סתיו העמים, את חשיבותה של חברה אזרחית מתפקדת כמנטרת השלטון.
במהלך שנות ה-80 של המאה העשרים הוא תרם משמעותית למיזם האוניברסיטה הצפה ולסמינרים בפולין, צ'כוסלובקיה והונגריה.
הכתיבה האקדמית והפוליטית שלו במהלך תקופה זו פורסמה תחת שם העט Erica Blair.
הסדרה שלו במוסף הספרות של הטיימס, שנכתבה בסגנון דיאלוג של המאה ה-18 עם דגש על דמויות מחתרתיות כמו אדם מיצ'ניק וג'רג' קונרד זכתה לתפוצה רחבה ותורגמה לשפות רבות.
הוא יזם את פרסומו של ספרו הראשון של ואצלב האוול באנגלית - The Power of the Powerless אותו גם ערך.
באביב 2018, מעט לפני סתיו העמים, הוא הקים את המרכז הראשון בעולם למחקר הדמוקרטיה בלונדון (CSD).
במהלך שהותו הארוכה בבריטניה, הטיימס תיאור אותו כ"אחד מההוגים והכותבים הפוליטיים המובילים בעולם".
בין ספריו הנודעים, הוא זוכה הפרסים Tom Paine: A political life ו-The Shortest History of Democracy (2022) בעברית: ההיסטוריה הקצרה של הדמוקרטיה, הוצאת תכלת.
The Shortest History of Democracy (2022) בעברית: ההיסטוריה הקצרה של הדמוקרטיה
קירבי נולד ב-3 ביוני 1963 וגדל בסיינט פיטרסברג, פלורידה.
הוא למד בבית הספר התיכון הקתולי סיינט פיטרסברג, וב-1985 סיים תואר ראשון בהיסטוריה באוניברסיטת דרום פלורידה בטמפה.
הוא בעל תואר שני ביחסים בין-לאומיים מאוניברסיטת טרוי ובביטחון לאומי ולימודים אסטרטגיים ממכללת המלחמה של הצי.
קירבי החל את שירותו הצבאי בצי ארצות הברית בספטמבר 1986, לאחר שסיים את בית הספר לקצינים בתחנת הצי ניופורט, רוד איילנד.
הוא הוסמך כקצין לוחמת שטח על סיפון פריגטת הטילים המונחים USS אוברי פיץ' לפני שהועבר לתפקיד קצין לענייני ציבור.
בתפקיד זה שימש קירבי על סיפון נושאת המטוסים USS פורסטל ובצוות מפקד הצי השני של ארצות הברית על סיפונה של ספינת הפיקוד והשליטה הר ויטני.
בזמן שהותו בחוף העביר קירבי סיורים כמדריך ב, כקצין לענייני ציבור בטייסת הראווה והאווירובטיקה של הצי (בלו איינג'לס) והעורך הראשי של ירחון הדגל של הצי, .
הוא גם שירת בצוותיהם של ראש הסגל של הצי, מפקד כוחות הצי באירופה, ראש המבצעים הימיים והעוזר המיוחד לענייני ציבור של יושב ראש המטות המשולבים.
לאחר מכן שימש כסגן עוזר מזכיר ההגנה של ארצות הברית לפעולות תקשורת.
במאי 2012 הועלה קירבי הועלה לדרגת אדמירל משנה (מדרג נמוך) ושירת כראש המידע של הצי האמריקאי (CHINFO).
בתפקיד זה הוא שימש כדובר הראשי של מחלקת הצי של ארצות הברית ושימש יועץ תקשורת אסטרטגי למזכיר הצי ולראש המבצעים הימיים.
בדצמבר 2013 מונה קירבי, עדיין בזמן שירותו בצי, למזכיר העיתונות של הפנטגון על ידי מזכיר ההגנה של ארצות הברית, צ'אק הייגל.
במאי 2014 הועלה לדרגת אדמירל משנה (מדרג עליון).
באוקטובר 2014 תקף אותו הסנאטור הרפובליקני ג'ון מקיין על שטען כי ארצות הברית מנצחת במלחמתה נגד המדינה האסלאמית, וכינה אותו "אידיוט".
ב-22 באפריל 2015 הוכרז כי קירבי יהיה דובר מחלקת המדינה של ארצות הברית לאחר פרישתו מהצבא בהמשך השנה, וב-12 במאי 2015 מונה רשמית לתפקיד.
במהלך כהונתו הגן קירבי על מבצע סופה נחרצת, התערבותה של קואליציית מדינות ערביות בראשות ערב הסעודית במלחמת האזרחים בתימן נגד החות'ים.
הוא עזב את תפקידו בעקבות השבעתו של דונלד טראמפ לנשיא ארצות הברית ב-20 בינואר 2017.
ב-14 בינואר 2021 מונה קירבי על ידי הנשיא ג'ו ביידן למזכיר העיתונות של הפנטגון.
בזמן כהונתו הוא דברר את נסיגת כוחות ארצות הברית מאפגניסטן ב-2021 ואת מלחמת אוקראינה–רוסיה.
ב-19 במאי 2022 הודיע הבית הלבן כי קירבי יעזוב את הפנטגון ויצטרף כמתאם תקשורת אסטרטגית ל.
בתפקיד זה עסק בנושאים רבים הקשורים בישראל, ביניהם הרפורמה המשפטית, המשא ומתן לנורמליזציה של יחסי ישראל–ערב הסעודית ומלחמת חרבות ברזל.קירבי נודע בדעותיו הליברליות.
למשל, ב-11 במרץ 2021 גינה קירבי את עיתונאי פוקס ניוז טאקר קרלסון על כך שטען כי התאמות לשירות צבאי לנשים, בפרט תקנות הלבשת היריון ותספורות, מפחיתות את מוכנותם ויעילותם של הכוחות המזוינים של ארצות הברית.
עם כניסתו לתפקיד דובר המועצה לביטחון לאומי הצהיר קירבי כי "זכויות להט"ב הן חלק ליבה ממדיניות החוץ של ארצות הברית".
קירבי זכה בכמה וכמה מעיטורי הכוחות המזוינים של ארצות הברית, ביניהם מדליית השירות המצוין של הצי, מדליית השירות העילאי של מחלקת ההגנה, לגיון ההצטיינות, מדליית השירות הראוי לשבח (ארבע פעמים), מדליית הציון לשבח של השירות המשותף, מדליית הציון לשבח של הצי וחיל הנחתים (ארבע פעמים).
לקירבי ולאשתו דונה, גם היא יוצאת הצי, שני ילדים בוגרים.
ג'ון קונצ'אר הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בקבוצת ממפיס גריזליס מליגת ה-NBA, בעמדות הקלע והסמול פורוורד.
קונצ'אר נולד במערב שיקגו, אילינוי, ובין השנים 2015–2019 למד באוניברסיטת פרדו בפורט ויין.
לאורך ארבע עונותיו בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה רשם ממוצעים של 15.5 נקודות, 8.6 ריבאונדים, 4.2 אסיסטים ו-2.0 חטיפות למשחק.
לאחר שלא נבחר בדראפט ה-NBA 2019, חתם קונצ'אר על חוזה דו-כיווני בממפיס גריזליס.
שנה לאחר מכן, בנובמבר 2020, חתם בממפיס על חוזה NBA סטנדרטי ל-4 עונות.
ב-10 באפריל 2022 השיג "טריפל דאבל", כשקלע 17 נקודות, אסף 13 ריבאונדים ומסר 10 אסיסטים במשחק מול בוסטון סלטיקס.
ביולי 2022 חתם על הארכת חוזה בגריזליס ל-3 עונות נוספות (החל מעונת ) בסך כ-19 מיליון דולר.
ג'ון קוק היה בעל חוות מטעים ופוליטיקאי אמריקאי מדלאוור, שכיהן כנשיא דלאוור השישי מנובמבר 1782 ועד פברואר 1783.
ג'ון קוק נולד בכפר דאק קריק, כיום חלק מהעיירה סמירנה שבמחוז ניו קאסל, מושבת דלאוור, כבנם של מייקל ולויס קוק.
הוא היה דודנו של תומאס קולינס, שגם הוא כיהן כנשיא דלאוור.
ככל הנראה הוא נשא לאישה את אליזבת קולינס, אחותו של תומאס קולינס, למעשה דודניתו.
הוא היה חוואי ומעבד עורות מצליח, ובהדרגה רכש שטחי אדמה נרחבים באזור.
בשנים 1772–1778 כיהן קוק כשריף של מחוז קנט.
כמו רבים משכניו האנגליקנים במחוז קנט, התנגד קוק להיפרדות מבריטניה הגדולה ונמנה עם השמרנים שנאמנותם לממשלה החדשה הייתה בספק.
אף על פי כן, הוא היה חביב על הציבור באופן אישי, ונבחר ב-1776 לוועידת החוקה של דלאוור ולמושב הראשון של בית הנבחרים של דלאוור.
ביולי 1777 היה קוק מיועד לכהן כאחד משופטי בית המשפט העליון החדש של דלאוור, אך המינוי בוטל, ודייוויד פיני, דודנו של תואמס מקיין, אייש את כס השיפוט.
בעיצומה של המהפכה האמריקאית, לא היה מקובל שמישהו עם יחס פושר למטרות המהפכה ימונה לתפקיד כזה בקלות.
ללא קשר לכך, היה קוק פופולרי מספיק במחוז קנט כדי להיבחר שוב לאספה הכללית בשנים 1778–1779. ב-1780 הוא נבחר למועצה המחוקקת, לימים הסנאט של דלאוור.
במושב המועצה של 1782/1783 כיהן קוק כיושב ראש המועצה, וכאשר התפטר נשיא דלאוור ג'ון דיקינסון, ירש אותו קוק מתוקף תפקידו.
עם זאת, בחירתו הייתה שנויה במחלוקת, ולא הייתה עליה הסכמה כללית עד שהוא הסכים לכהן בתפקיד רק עד לעריכת בחירות מיוחדות לתפקיד הנשיא.
הוא כיהן בתפקיד מ-4 בנובמבר 1782 ועד 1 בפברואר 1783, כאשר התקיימו הבחירות המיוחדות.
קוק שב לכהן במועצה המחוקקת במושב של 1783/1784 ושוב במושב של 1786/1787. הוא סיים את הקריירה שלו כמחוקק כאשר נבחר שוב למועצה המחוקקת ב-1787.
ג'ון קוק נפטר בעיירת הולדתו ב-27 באוקטובר 1789. הוא נטמן בקבר בלתי מסומן בבית הקברות של הכנסייה האפיסקופלית סנט פיטר.
בתו, שרה, נישאה לג'ון קלארק שגם הוא כיהן כמושל דלאוור.
ג'ון פרייס קוקרן היה פוליטיקאי אמריקאי מדלאוור, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל דלאוור ה-43 בשנים 1875–1879.
ג'ון קוקרן נולד ליד העיירה מידלטאון שבדלאוור, כבנם של רוברט ורבקה ריילנד קוקרן.
ב-1833 הוא נשא לאישה את אלייזה פולק, ולשנים נולדו שבעה ילדים.
רעייתו נפטרה בעת לידה ב-1855, והוא נישא בשנית למרי טומלין, אך לא ידוע אם מנישואים אלו נולדו ילדים.
בשנים 1838 ו-1846 נבחר קוקרן למועצת מחוז ניו קאסל.
עם זאת, האספה הכללית העבירה חקיקה שדרשה מעסקים בשירות הציבור "לתת שירות שוויוני לאלו שעלולים להיחשב כדוחים על ידי אחרים".
סעיף זה בחוק שנועד לשלול זכויות אזרח מהאפרו-אמריקאים נותר בתוקף עד 1963.
ג'ון קוקרן נפטר בביתו שליד מידלטאון ב-27 בדצמבר 1898. הוא נטמן בבית הקברות פורסט הפרסביטריאני שבעיר.
ג'ון קיצמילר היה שחקן אמריקאי.
הוא היה השחקן השחור הראשון שזכה בפסטיבל הקולנוע בקאן לשחקן הטוב ביותר בשנת 1957 על תפקידו בסרט "עמק השלום" .
הוא ידוע בעיקר בזכות תפקידו כקוורל בסרט הראשון בסדרת סרטי ג'יימס בונד, "ד"ר נו".
קיצמילר נולד בבאטל קריק, מישיגן, ארצות הברית, הצעיר מבין שני ילדיהם של ג'ון ושל מרי קיצמילר.
בתיכון היה חבר במועדון הכימיה, ולאחר מכן למד באוניברסיטת מישיגן וקיבל תואר ראשון בהנדסה כימית ב-1937.
הוא שירת בצבא ארצות הברית והגיע לדרגת קפטן בחיל ההנדסה.
הוא הוצב באיטליה ב-1943 ושירת בדיוויזיה ה-92 במהלך הזירה האיטלקית במלחמת העולם השנייה.
שני הוריו מתו במהלך שירותו הצבאי, דבר שכנראה השפיע על החלטתו להפוך לאחד החיילים השחורים הבודדים שנותרו באיטליה לאחר המלחמה.
קיצמילר התגלה ב-1946 על ידי וקרלו פונטי בעת משחק פוקר במועדון קצינים.
פגישה מקרית זו הובילה לתפקיד המשחק הראשון שלו, בסרט "" משנת 1947. קיצמילר שיחק לעיתים קרובות בסרטים נאו-ריאליסטיים איטלקיים.
הוא הפך את איטליה למקום מגוריו הקבוע ובסופו של דבר כיכב ביותר מחמישים סרטים באירופה, ולעיתים קרובות גילם דמויות הנאבקות בגזענות.
בשנת 1957 היה לשחקן השחור הראשון שזכה בפרס השחקן הטוב ביותר בפסטיבל הקולנוע בקאן על תפקידו בסרט "עמק השלום" .
קיצמילר התפרסם בעיקר בזכות תפקידו כקוורל בסרט הראשון בסדרת סרטי ג'יימס בונד, "ד"ר נו".
ג'ון ג'ייקוב קורנוול היה פוליטיקאי אמריקאי מווירג'יניה המערבית, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כחבר הסנאט של מדינתו בשנים 1899–1905, וכמושל וירג'יניה המערבית ה-15 בשנים 1917–1921.
ג'ון קרונוול נולד בחווה ליד העיירה פונסבורו שבמחוז ריצ'י שבווירג'יניה המערבית, כבנם של ג'ייקוב ה.
קרונוול ושל מרי אלן (לבית טיילור) קורנוול.
אבי המשפחה, פיטר קורנוול, נולד בוויילס ב-1634 והתיישב במושבת וירג'יניה.
ב-1870, כאשר היה ג'ון קרונוול בן שלוש, עברה המשפחה למחוז המפשייר שב"ידית המחבת" המזרחית של וירג'יניה המערבית.
קורנוול למד באוניברסיטת שפרד שבשפרדסטאון, כאשר היה בן 16, ועם סיום לימודיו היה למורה בבית ספר במחוז המפשייר.
ב-1890 רכשו קורנוול ואחיו, ויליאם ב.
קורנוול, את העיתון Hampshire Review שבעיירה רומני, ולקחו על עצמם את תפקידי המוציאים לאור והעורכים שלו.
ב-1892 נשא קרונוול לאישה את עדנה בריידי.
ב-1897 רכשו קורנוול ואחיו את העיתון המתחרה South Branch Intelligencer, והוסיפו את שמו ואת שנת ייסודו, 1829, לכותרת העיתון שלהם.
ב-1898 התקבל קורנוול ללשכת עורכי הדין.
בשנים 1899–1905 הוא כיהן כחבר הסנאט של וירג'יניה המערבית.
ב-1904, בניסיונו הראשון להיבחר כמושל וירג'יניה המערבית, הוא נוצח על ידי ויליאם דוסון, אך ב-1916 נבחר בסופו של דבר, הושבע כמושל במרץ 1917, וכיהן בתפקיד עד 1921. קרונוול היה הדמוקרט היחידי שנבחר למשרה בממשל המדינה באותה שנה, והדמוקרט היחידי שכיהן כמושל המדינה ב-36 השנים שמ-1897 ועד 1933.
חודש לאחר השבעתו, נכנסה ארצות הברית למלחמת העולם הראשונה, ובשל מאמציו, בין השאר, הייתה וירג'יניה המערבית לאחת המדינות בעלות אחוזי הגיוס הגבוהים ביותר.
במהלך תקופת כהונתו הגיעה וירג'יניה המערבית להסכם עם וירג'יניה על החוב שלה כלפיה מאז הייתה למדינה בארצות הברית ב-1863. קורנוול קידם את חיזוק החקיקה בתחום הכרייה, את הקמת מועצת החינוך המדינתית, ואת ייסוד מחלקת הבטיחות הציבורית של וירג'יניה המערבית, שכיום ידועה באופן רשמי כמשטרת וירג'יניה המערבית.
הוא תמך בזכות בחירה לנשים, והוסיף את הסוגיה הזאת לסדר היום של מושב מיוחד של בית המחוקקים המדינתי שכונס בפברואר 1920. וירג'יניה המערבית הייתה המדינה ה-34 שאשררה את התיקון ה-19 לחוקת ארצות הברית, אשר העניק לנשים בארצות הברית את זכות הבחירה.
תקופת כהונתו של קורנוול כמושל עמדה בסימן של התגברות אי-השקט התעשייתי בתעשיית המכרות בדרום המדינה.
הוא מנע צעדה של כורים חמושים ב-1919 כאשר הבטיח להם שהוא יטפל במצוקותיהם.
כישלונו לטפל במצב הוביל לאלימות גוברת, כולל תקרית הירי הידועה לשמצה בין כורים לבין שומרי חברת הכרייה בעיר מייטוון שבמחוז מינגו.
לאחר תום כהונתו כמושל שימש קורנוול כחבר בחבר המנהלים וכיועץ בחברת הרכבת בולטימור ואוהיו.
ג'ון קורנוול נפטר בבית החולים שבקמברלנד, מרילנד ב-8 בספטמבר 1953, כתוצאה מדלקת ריאות.
הוא נטמן לצד רעייתו ובנו בבית הקברות אינדיאן מאונד שברומני.
עד היום ממשיכים צאצאיו לנהל את העיתון שהיה בבעלותו.
על שמו של קרונוול נקרא בית ספר יסודי בעיירה לוולס, לכבוד עברו כמורה ולכבוד תמיכתו החזקה במערכת החינוך במדינה.
ג'ון סטיבנס קורזיין הוא מנהל בנק ופוליטיקאי אמריקאי חבר המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם ניו ג'רזי בין השנים 2001–2006 וכמושל ניו ג'רזי בין השנים 2006–2010.
קורזיין נולד ב-1 בינואר 1947 בטיילורוויל שבאילינוי, והוא בנם של ננסי ג'ון (לבית הדריק) ורוי אלן קורזיין הבן.
קורזיין האב כיהן כחבר האספה הכללית של אילינוי.
הוא גדל בחווה משפחתית קטנה בווילי סטיישן ליד טיילורוויל, ולאחר שהשלים את לימודיו בבית הספר התיכון טיילורוויל, למד באוניברסיטת אילינוי, שם קיבל בשנת 1969 תואר ראשון.
בין 1969 ל-1975 שירת במילואים של חיל הנחתים של ארצות הברית, ובנוסף פעל בתחום הפיננסים ועבד כאנליסט תיקי השקעות בבנק הלאומי קונטיננטל אילינוי בשיקגו.
ב-1970, החל ללמוד בבית הספר למנהל עסקים באוניברסיטת שיקגו, שם קיבל תואר שני במנהל עסקים בשנת 1973. לאחר מכן, החל קורזיין לעבוד עבור בנק אוהיו, בנק אזורי בקולומבוס שבאוהיו.
בשנת 1975 החל לעבוד בגולדמן זקס, ועבר עם משפחתו לניו ג'רזי, וב-1980 מונה לשותף בגולדמן זקס.
ב-1994 מונה ליושב ראש ולמנכ"ל (CEO) החברה, ותחת מנהיגותו, החברה עברה הנפקה ראשונה לציבור.
בשנת 1999 הוחלף על ידי הנרי פולסון כיושב ראש ומנכ"ל.
את מושבו הפנוי בסנאט של ארצות הברית תפס חבר בית הנבחרים הדמוקרטי, בוב מננדז.
ב-12 באפריל 2007 נפגע קורזיין בתאונת דרכים קשה והיה במצב קריטי במשך זמן מה.
קודי מילא שוב את תפקיד המושל באופן זמני, וייצג את קורזיין עד להחלמתו ב-7 במאי 2007. ב-17 בדצמבר 2007, קורזיין, שהתנגד לעונש המוות, חתם על חוק לביטול עונש המוות בניו ג'רזי.
בבחירות לתפקיד המושל ב-3 בנובמבר 2009, הפסיד קורזיין ליריבו הרפובליקני כריס כריסטי, והשלים את כהונתו עם השבעתו של כריסטי ב-19 בינואר 2010.
במרץ 2010 מונה קורזין למנכ"ל חברת הפיננסים MF Global, שנאלצה להכריז על פשיטת רגל ב-2011. הוא התפטר מתפקידו בתחילת נובמבר 2011, לאחר שהרשויות פתחו בחקירות, בין השאר בנוגע להאשמות על הונאת כספי לקוחות בסכום של כ-700 מיליון דולר.
קורזיין התחתן עם אהובתו מהתיכון, ג'ואן דאגרטי, בשנת 1969 בגיל 22, ובמהלך נישואיהם שנמשכו 33 שנים נולדו להם שלושה ילדים - ג'ניפר, ג'וש וג'פרי.
בני הזוג נפרדו ב-2002 והתגרשו בנובמבר 2003. בנו הצעיר של קורזיין, ג'פרי,התאבד במקסיקו ב-13 במרץ 2014 בגיל 31.
באפריל 2010, ה-"The Huffington Post" הכריז על אירוסיהם של קורזיין והפסיכותרפיסטית שרון אלג'ניאן (לבית לוין), איתה יצא מאז 2004. ב-23 בנובמבר 2010, התחתנו בני הזוג בטקס בהנחיית שופט בית המשפט העליון של ניו ג'רזי, סטיוארט רבנר, לפי הודעה ב"ניו יורק טיימס".
אלג'ניאן היא בוגרת אוניברסיטת ראטגרס ואוניברסיטת ניו יורק.
ג'ון קיו הוא סרט דרמה ומתח אמריקאי משנת 2002, בבימויו של ניק קסאווטס ותסריט מאת ג'יימס קירנס.
בסרט מככב דנזל וושינגטון בתפקיד הראשי, לצד שחקנים כמו רוברט דובאל, ג'יימס וודס, אן הייש וריי ליוטה.
הסרט עוסק באב שנקלע למצוקה כלכלית ונאלץ לנקוט בצעדים קיצוניים כדי להציל את חיי בנו החולה.
הסרט הופק בתקציב של כ-36 מיליון דולר והכניס למעלה מ-102 מיליון דולר ברחבי העולם.
ג'ון קיו ארצ'יבלד (דנזל וושינגטון) הוא עובד מפעל המתמודד עם קשיים כלכליים.
כאשר בנו הצעיר, מייקל, מתמוטט במהלך משחק בייסבול, מתברר שהוא זקוק בדחיפות להשתלת לב.
הביטוח הרפואי של המשפחה אינו מכסה את עלות הניתוח, ובית החולים מסרב להכניס את מייקל לרשימת ההמתנה להשתלה.
בייאושו, ג'ון מחליט להשתלט על חדר המיון של בית החולים, לוקח בני ערובה ודורש לבצע את הניתוח להצלת בנו.
האירועים המתפתחים מעמידים במבחן את מערכת הבריאות, התקשורת והחברה כולה.
דנזל וושינגטון – ג'ון קיו ארצ'יבלד, אב מסור הנאבק להציל את חיי בנו.
קימברלי אליס – דניס ארצ'יבלד, אשתו התומכת של ג'ון.
דניאל סמית' – מייקל ארצ'יבלד, בנם החולה של ג'ון ודניס.
ג'יימס וודס – ד"ר ריימונד טרנר, מנתח לב בכיר בבית החולים.
אן הייש – רבקה פיין, מנהלת בית החולים הקשוחה.
רוברט דובאל – לוטננט פרנק גריימס, מפקד המשטרה המנהל את המשא ומתן עם ג'ון.
ריי ליוטה – מפקד המשטרה גאס מונרו, המעורב בניהול המשבר.
אדי גריפין – לסטר מתיוס, אחד מבני הערובה בחדר המיון.
שון האטסי – מיץ' קוויגלי, בן ערובה נוסף.
הסרט "ג'ון קיו" קיבל ביקורות מעורבות.
באתר Rotten Tomatoes, הוא זכה לציון של 23% המבוסס על 132 ביקורות, עם הקונצנזוס: "הסרט מנסה לעורר רגשות, אך נופל לקלישאות ומניפולציות רגשיות." באתר Metacritic, הסרט קיבל ציון ממוצע של 30 מתוך 100, המבוסס על 33 ביקורות, המעיד על "ביקורות שליליות בדרך כלל".
בישראל, הסרט עורר דיון על מערכת הבריאות והפערים החברתיים.
באתר "כיפה" נכתב: "הסרט מעלה דילמה מוסרית 'מטרה' מול 'אמצעים', ערכים וממון כגורמים המכריעים החלטות בעולמנו."
ג'ון קוקס נולד במחוז סאליבן שבטנסי, כבנם של הנרי ומרתה (לבית סמית') קוקס.
אביו לחם בשורות צבא הקונפדרציה במלחמת האזרחים האמריקאית, ונהרג בקרב ב-1863. כדי לסייע למשפחתו עבד קוקס הצעיר במשך כמה שנים כפועל חווה, עד שבגיל 16 החל לעבוד כדוור.
שנתיים לאחר מכן הוא מונה כנציב הכבישים של מחוז סאליבן.
קוקס התחנך בבתי הספר הכפריים במחוז סאליבן, ולמד באקדמיית ג'פרסון בבלאונטוויל במשך לפחות שנה אחת.
ב-1880 הוא החל ללמוד משפטים בקריאה עצמית בהדרכת השופט ויליאם ו.
דדריק (לימים חמו), וזמן קצר לאחר מכן התקבל ללשכת עורכי הדין.
במשך כמה שנים הוא עסק בעריכת דין בבלאונטוויל, עד שנבחר כשופט של מחוז סאליבן ב-1886.
ב-1889 עבר סאליבן לעיר בריסטול הסמוכה, שם הוא שימש כפרקליט המחוז.
ב-1892 הוא נבחר לבית הנבחרים של טנסי, אך שירת בו רק תקופת כהונה אחת.
ב-1900 הוא נבחר לסנאט של טנסי.
בראשית 1905, לאחר בחירתו לתקופת כהונה שלישית בסנאט, נבחר קוקס כיושב ראש הסנאט, שאז היה הראשון בסדר הירושה לתפקיד מושל טנסי.
ב-9 במרץ אותה שנה נפטר הסנאטור ויליאם בייט בעת כהונתו, ועקב כך התחוללה מהומה בקרב מועמדים פוטנציאליים לאיוש המושב שהתפנה.
המושל לשעבר רוברט לאב טיילור ניסה ללא הצלחה במשך שנים להיבחר לסנאט, וראה עצמו כראשון בתור לאיוש אחד משני המושבים של טנסי במקרה של התפנות אחד מהם.
עם זאת, גם המושל המכהן, ג'יימס פרייז'ר, שאף לאייש את המושב שהתפנה, ועד מהרה כינס את האספה הכללית של טנסי למושב מיוחד כדי שייבחרו בו כסנאטור לפני שיהיה סיפק בידו של טיילור לשוב ממסע נאומים.
ב-21 במרץ התפטר פרייז'ר מתפקידו כמושל ויצא לוושינגטון די.
כדי להתחיל לכהן בסנאט, וקוקס, כיורשו בכוח, הושבע כמושל טנסי.
טיילור ותומכיו זעמו על צעדיו של פרייז'ר, והאשימו את קוקס ואת הסנאטור השני של טנסי, אדוארד קארמק, בקשירת קשר עם פרייז'ר.
מתוך חשש מפיצול במפלגה הדמוקרטית, התירו אנשי המפלגה בטנסי לטיילור להתמודד מול קארמק בבחירות מקדימות ב-1906. היו אלו הבחירות המקדימות הראשונות לסנאט בתולדות המדינה, שכן הסנאטורים נבחרו אז על ידי חברי בית המחוקקים המדינתי עד לקבלת התיקון ה-17 לחוקת ארצות הברית.
בבחירות אלו ניצח טיילור, אך המרירות כלפי פרייז'ר והחשדנות כלפי קוקס נותרו בעינן.
כמושל המשיך קוקס במדיניות קודמו, וערך כמה שינויים מנהליים.
הוא הטיל הסגרים במטרה לבער את הקדחת הצהובה שפקדה זה מכבר את החלק המערבי הביצתי של המדינה, ושלח את המשמר הלאומי של טנסי להגן על שוברי שביתה במכרה פחם בטרייסי סיטי במהלך שביתה שהתחוללה ב-1905. הוא גם טיפל במרידת אסירים פרועה, והגדיל את הפנסיות לוותיקי צבא הקונפדרציה ובנות זוגם.
באפריל 1905, שבועות ספורים לאחר שהושבע כמושל, אומץ דגל טנסי הנוכחי, שעוצב על ידי קולונל לירוי ריבס מג'ונסון סיטי.
בבחירות למשרת המושל של 1906, התמודד מלקולם פטרסון מממפיס מול קוקס בבחירות המקדימות של הדמוקרטים.
עד מהרה הוא זכה לתמיכת רבים ממנהיגי המפלגה, כולל המושלים לשעבר רוברט לאב טיילור ובנטון מקמילין, שהאשימו את קוקס בתכנון בחירתו השנויה במחלוקת של פרייז'ר לסנאט באספה הכללית.
בוועידת המפלגה המדינתית שהתקיימה בסוף מאי, נאבקו קוקס ופטרסון כדי לזכות בתמיכת הנציגים, ואף על פי שהקרב היה צמוד, אפשר שינוי בכללים לפטרסון לקבל את קולותיהם של הנציגים ממחוז דייווידסון, וב-1 ביוני הוא הוכרז כמועמד המפלגה.
קוקס סירב לתמוך בפטרסון בבחירות הכלליות, והשניים נותרו מסוכסכים במשך החודשים הבאים.
ב-1908 ארגן קולונל דנקן קופר, פגישת פיוס של פטרסון וקוקס.
הסנאטור לשעבר קארמק פרסם באוקטובר אותה שנה מאמר בעיתון בו הוא לעג ללא רחם על קופר שארגן את המפגש.
ב-8 בנובמבר נורה קארמק במרכז נאשוויל על ידי בנו של קופר, רובין.
לאחר תום כהונתו כמושל, המשיך קוקס לכהן בסנאט של טנסי עד 1913. לאחר מכן ועד 1915 הוא כיהן שוב כחבר בית הנבחרים של טנסי, ובשנים 1914–1922 הוא שימש כמנהל הדואר של בריסטול.
לאחר מכן הוא פרש לחוותו, אך המשיך לשאת נאומי תמיכה בפוליטיקאים של המפלגה הדמוקרטית.
בשנות ה-30 הוא סייע במערכות הבחירות של הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט, ותמך בהקמת רשות עמק טנסי.
ב-1882 נשא קוקס לאישה את לאורה דדריק, בתו של מדריכו בלימודי המשפטים, ויליאם דדריק.
לשניים נולד בן אחד בשם ויליאם עד למותה של לאורה ב-1885. ב-1889 נישא קוקס בשנית ללורנה באטלר.
לשניים נולדו בן בשם מתיו ובת בשם מרי.
לורנה באטלר הייתה דודניתם של רוברט לאב טיילור ושל אחיו אלפרד טיילור, ששניהם כיהנו כמושלי טנסי.
ג'ון קוקס נפטר בבית החולים ג'ורג' בן ג'ונסון שבאבינגדון, וירג'יניה ב-5 בספטמבר 1946 לאחר מאבק ארוך במחלת כליות.
הוא נטמן בבית הקברות גלנווד שבבריסטול.
במותו הוא היה בן 90 ו-9 חודשים, וכך היה למושל טנסי שהאריך ימים יותר מכל עמיתיו עד אז.
תומאס קלארק ריי האריך גם הוא ימים, אך נפטר בגיל 90 ו-3 חודשים.
באפריל 2018 שבר וינפילד דאן את שיא אריכות הימים של קוקס.
הוא נפטר בספטמבר 2024 בגיל 97, ונכון להיום הוא האריך ימים יותר מכל מושלי טנסי לדורותיהם.
ג'ון קין היה עורך דין, בנקאי ופוליטיקאי אמריקאי, חבר המפלגה הרפובליקנית, אשר ייצג את מדינת ניו ג'רזי בסנאט של ארצות הברית בין השנים 1899–1911, וכיהן שתי קדנציות כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית – בשנים 1883–1885 ובשנים 1887–1889.
קין השתייך למשפחת הפוליטיקאים הנודעת "משפחת קין": סבא רבא שלו, ג'ון קין, היה נציג קרוליינה הדרומית בקונגרס הקונטיננטלי; אחיו היה הסנאטור המילטון פיש קין; אחיינו היה חבר הקונגרס ; ובן אחיינו היה מושל ניו ג'רזי .
ג'ון קין נולד ב־4 בדצמבר 1852 באחוזת "ליברטי הול" – כיום בקמפוס אוניברסיטת קין – שהייתה אז ידועה בשם "אורסינו", ליד אליזבת שבניו ג'רזי, והיה בנם של לוסינטה ("לוסי") לבית הלסטד ושל קולונל ג'ון קין.
הוא השתייך לשושלת משפחתית רבת השפעה, שכללה את סבא רבא שלו ג'ון קין, את דודו הגדול המילטון פיש, ואת סבו מצד אמו, קיילב או.
האלסטד, שכיהן כנשיא חברת מנהטן.
קין למד בבתי ספר פרטיים, ולאחר מכן המשיך ללימודים באוניברסיטת ייל.
בשנת 1875 השלים את לימודי המשפטים שלו בבית הספר למשפטים באוניברסיטת קולומביה בניו יורק, ובשנת 1877 הוסמך לעריכת דין בניו ג'רזי – אך לא עסק במקצוע באופן נרחב.
לפני שנכנס לעולם הפוליטי, עסק קיין בבנקאות ובתעשייה.
בשנת 1882 נבחר לנציג המפלגה הרפובליקנית מטעם מחוז הקונגרס השלישי של ניו ג'רזי, וכיהן בבית הנבחרים של ארצות הברית במהלך הקונגרס ה־48 בין 4 במרץ 1883 ל־3 במרץ 1885. הוא התמודד שוב ב־1884 אך לא נבחר.
ב־1886 נבחר שוב, לכהונה שנייה בבית הנבחרים במהלך הקונגרס ה־50, וכיהן בתפקיד בין 4 במרץ 1887 ל־3 במרץ 1889, אך גם הפעם הפסיד בבחירות החוזרות של 1888.
בשנת 1891 מונה ליו"ר הוועדה המדינתית של המפלגה הרפובליקנית בניו ג'רזי.
שנה לאחר מכן התפטר מהתפקיד כדי להתמודד על משרת מושל ניו ג'רזי – אך הפסיד למועמד הדמוקרטי .
בנוסף, כיהן כחבר בוועדה לשינוי מערכת המשפט של מדינת ניו ג'רזי.
בשנת 1899 נבחר קין לסנאט של ארצות הברית ובשנת 1905 נבחר לקדנציה נוספת.
הוא כיהן כסנאטור בין 4 במרץ 1899 ל־3 במרץ 1911. במהלך כהונתו שימש כיו"ר ועדת הסקר הגאולוגי של ארצות הברית (בקונגרס ה־57), וכן יו"ר ועדת הביקורת על ההוצאות הנלוות של הסנאט (בקונגרסים ה־58 עד ה־61).
לאחר פרישתו מהפוליטיקה שב לעסוק בבנקאות בעיר אליזבת'.
ג'ון קין נפטר באחוזת משפחתו "אורסינו" ב־4 בנובמבר 1914, כתוצאה ממחלת כליות, ונקבר בבית העלמין אוורגין שבהילסייד, ניו ג'רזי.
הוא היה אחד מתשעה אחים, ולא נישא מעולם.
למעשה, רק שניים מאחיו נישאו – אחיו המילטון פיש קין שנישא לקתרין טיילור וינת'רופ, ואחותו כריסטין גריפין קין שנישאה לאמלן רוזוולט.
עיר החוף קינסבורג שבניו ג'רזי נקראת על שמו של ג'ון קין.
בשנת 1884 סייע קין לעיירה, שנקראה אז "גרנוויל", להשיג את סניף הדואר הראשון שלה – ובאותה שנה שונה שמה ל"קינסבורג" לכבודו.
ג'ון קוֹפֵּר פוֹאִיס היה סופר, משורר, פילוסוף, מרצה ומבקר ספרות אנגלי.
נחשב לממשיך דרכו הספרותית של תומאס הרדי, וזכה להצלחה בעקבות ספרו משנת 1929, "וולף סולנט", שהיה לראשון בסדרת ספרי וסקס שלו.
כמו יצירותיו של הרדי, לפואיס היה חשוב לתאר רקעי נוף, כמו גם פילוסופיית האלמנטלים של חיי דמויותיו.
פואיס נולד בשרלי, דרבישייר, הממלכה המאוחדת לכומר צ'ארלס פרנסיס פואיס ומרי קופר ג'ונסון, נכדתו של ד"ר ג'ון ג'ונסון - בן דודו וחברו הטוב של המשורר ויליאם קופר.
משפחתו הייתה משפחה מרובת ילדים - 11 במספר, ומרביתם היו בעלי כישרונות.
שני אחיו הצעירים, לואלין ותאודור פרנסיס, היו סופרים ידועים.
אחותו פיליפה פואיס פרסמה רומן ומספר פואמות, בעוד אחותו גרטרוד מרי פואיס הייתה אמנית.
אחות נוספת - מריאן פואיס - התמחתה בעבודות רקמה ופרסמה ספר בנושא.
אחיו אלברט רג'ינלד פואיס היה מזכיר אגודה לשימור מבנים עתיקים, אשר פרסם מספר ספרים בנושא ארכאולוגיה.
המשפחה התגוררה בדרבישייר בין השנים 1871 ל-1879, משם עברה לדורצ'סטר, דורסט לתקופה קצרה, ולבסוף השתקעה במונטקוט, סומרסט, שם שימש צ'ארלס ככומר למשך 32 שנים.
פואיס התחנך בפנימיית שרבורן שבדורסט וסיים את לימודיים בקורפוס כריסטי קולג' שבאוניברסיטת קיימברידג' ביוני 1894.
באפריל 1896, פואיס התחתן עם מרגרט ליון.
לשניים נולד ילד, ליטלטון אלפרד, בשנת 1902. עבודתו הראשונה של פואיס הייתה הוראה בבית ספר לבנות בברייטון, ולאחר מכן באיסטבורן.
יצירותיו הראשונות היו שני אוספי פואמות שפורסמו בשנות ה-90 של המאה ה-19. החל משנת 1898, הוא החל לעבוד כמרצה ברחבי אנגליה, בין היתר באוניברסיטת אוקספורד ובאוניברסיטת קיימברידג'.
משנת 1905 ועד לתחילת שנות ה-30, פואיס הרצה בארצות הברית כחלק מהאגודה האמריקאית להרחבת הוראה אוניברסיטאית והרוויח מוניטין כדובר כריזמטי.
הוא העביר את ימי הקיץ שלו באנגליה.
בזמן זה, פואיס טייל לאורכה ולרוחבה של ארצות הברית, והגיע גם לקנדה.
נישואיו למרגרט ליון לא נחלו הצלחה, והוא בחר לחיות את מרבית זמנו בארצות הברית, ולנהל מערכות יחסים עם נשים אחרות.
אישה חשובה בחייו הייתה המשוררת האמריקנית פרנסס גרג, אותה הכיר בפילדלפיה בשנת 1912. היה חבר קרוב של הרקדנית המפורסמת איזדורה דאנקן.
חבר נוסף ותומך חשוב היה הסופר תאודור דרייזר.
בשנת 1921, פואיס הכיר את פיליס פלייטר, בתו של התעשיין ואיש העסקים פרנקלין פלייטר.
השניים החלו במערכת יחסים ארוכת טווח, אם כי הוא לא יכול היה להתגרש מאשתו, שהייתה קתולית.
למרות זאת, פואיס תמך בעקביות במרגרט ובחינוך בנם.
בארצות הברית, פואיס ניהול ויכוח פומבי עם הפילוסוף ברטראנד ראסל בנושא הנישואים, וגם עם הפילוסוף וההיסטוריון ויל דוראנט.
פואיס היה גם עד במאבק המשפטי של ג'יימס ג'ויס על ספרו, והוזכר באוטוביוגרפיה של הפמיניסטית והאנרכיסטית היהודייה-אמריקאית אמה גולדמן.
בהמשך, פואיס תמך כמוה במהפכה הספרדית של שנת 1936 .