tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הזמנה הפגנתית זו הביאה כבר אז למחלוקת סביב מקומה של האדריכלות המודרנית בברזיל.
בסוף שנות ה-30 חבר קוסטה לאוסקר נימאייר ותכנן יחד איתו את הביתן הברזילאי ליריד העולמי בניו יורק בשנת 1939, פרויקט שבו השפעתם של לה קורבוזיה והתפישה המודרניסטית הייתה רבה.
החברות בין השניים נמשכה גם בזמן תכנון העיר ברזיליה בשנות ה-50. באותן שנים תכנן יחד עם האדריכלית הצרפתית שארלוט פאריו על הביתן הברזילאי באוניברסיטת פריז.
תכנון העיר ברזיליה ב-1956 הושפע במידה רבה מתכנון העיר צ'אנדיגאר בהודו על ידי לה קורבוזיה, שנים ספורות קודם לכן.
את תכנון העיר ביצע קוסטה, ואילו נימאייר תכנן רבים ממבני הממשל והציבור של העיר החדשה.
תכנון העיר, שגרר מחלוקות רבות הנמשכות עד היום, היה דוגמה לתכנון עירוני מודרניסטי שניסה ליצור סוג חדש של עירוניות.
התכנון פרס את העיר על שטח עצום בגודלו ובצורה המזכירה צורתו של מטוס וכלל מערכת כבישים מתקדמת מאוד.
עיקר הטענות כנגד התכנון הוא שהעיר בנויה למעשה עבור מכוניות ולא עבור הולכי רגל, מה שיוצר בעיר בעיות של תנועה ,ובעל השלכות סביבתיות בריאותיות חברתיות וכלכליות קשות שנובעות מבניית העיר בסגנון של פרוור משתרע.
לוסימאר פריירה דה סילבה (בפורטוגזית: Lucimar Ferreira da Silva; נולד ב-8 במאי 1978 בברזיליה, ברזיל) הידוע יותר בכינויו לוסיו, הוא כדורגלן עבר ברזילאי ששיחק בעמדת הבלם.
ללוסיו הייתה קריירה מפוארת באירופה, כאשר שיחק בהצלחה בבאייר לברקוזן, באיירן מינכן ואינטר מילאנו, שעמה אף זכה בליגת האלופות בשנת 2010. לוסיו ערך 105 הופעות במדי נבחרת ברזיל, עמה זכה במונדיאל 2002 והשתתף גם במונדיאל 2006 ומונדיאל 2010.
על אף היותו שחקן המשחק בחלק ההגנתי, לוסיו ידוע גם בשל הפריצות שלו קדימה להתקפה אשר מזכות אותו במספר בישולים והבקעות גבוה מהממוצע.
לוסיו שיחק כנער במועדון הברזילאי פלנאלטינה בתפקיד החלוץ דווקא, ובשנת 1997 החל את קריירת הבוגרים שלו בקבוצת גוארה, עמה שיחק משחק בודד בלבד, שהתקיים נגד הקבוצה הברזילאית אינטרנסיונל במסגרת הגביע הברזילאי.
על אף שגוארה הובסה בתוצאה 7-0, התרשמו מלוסיו אנשי אינטרנסיונל, והחתימו אותו בקבוצתם ששיחקה בליגת העל הברזילאית.
לוסיו שיחק באינטרנסיונל בין השנים 1997–2000, וערך בשורותיה 49 הופעות, בהן כבש 5 שערים, לאחר שהוסב בקבוצה זו לעמדת הבלם.
בעונת 2000 לוסיו הציג את העונה הטובה שלו ביותר במועדון, ואף נכנס לנבחרת העונה של פרס בולה דה פראטה (כדור הזהב) הברזילאי.
בינואר 2001 עבר לוסיו לשחק באירופה, כשחתם בקבוצה הגרמנית באייר לברקוזן מהבונדסליגה, במדיה ערך 96 הופעות וכבש 43 שערים.
עד לתום עונת 2000/01 לוסיו הבקיע חמישה שערי ליגה ב-15 הופעות, וסיים עם באייר לברקוזן במקום הרביעי בליגה, שהקנה לקבוצה מקום במוקדמות ליגת האלופות.
בעונת 2001/02 רשם לוסיו עונה מרשימה עם באייר לברקוזן תחת המאמן קלאוס טופמולר, בה הקבוצה הייתה קרובה מאוד לזכייה בשלושה תארים ונשארה לבסוף בידיים ריקות.
לוסיו שיתף פעולה בעונה זו בהגנה עם ינס נובוטני, דייגו פלסנטה, בוריס ז'יבקוביץ' וקארסטן ראמלו.
בבונדסליגה סיימו באייר לברקוזן ולוסיו במקום השני אחרי בורוסיה דורטמונד, על אף שהובילו את הטבלה בפער של חמש נקודות שלושה מחזורים לפני סיום העונה.
בגמר הגביע הגרמני הפסידו לוסיו ובאייר לברקוזן 4-2 לשאלקה 04. לוסיו ובאייר לברקוזן אף רשמו עונה מרשימה בליגת האלופות, והגיעו עד לגמר ליגת האלופות 2002, בו הפסידה לברקוזן 2-1 לריאל מדריד, כשלוסיו מבקיע את השער לבאייר לברקוזן.
בעונת 2002/03 לוסיו רשם עונה רעה עם באייר לברקוזן, בה הודחה הקבוצה בשלב הבתים השני של ליגת האלופות, אותו סיימה עם אפס נקודות, וניצלה מירידה לבונדסליגה השנייה רק במחזורי הסיום של העונה.
עונת 2003/04 הייתה האחרונה של לוסיו בבאייר לברקוזן.
בעונה זו חזרה הקבוצה להציג יכולת טובה, וסיימה עם לוסיו במקום השלישי בבונדסליגה.
בשנת 2004, לאור היכולת הטובה שהציג, לוסיו עבר לקבוצה הגרמנית באיירן מינכן, בה חתם על חוזה לשש שנים.
בעונת הבכורה שלו במועדון, 2004/05, תחת המאמן פליקס מגאת, זכה לוסיו בדאבל עם באיירן מינכן, והגיע עמה לרבע גמר ליגת האלופות, בו הודחה הקבוצה על ידי צ'לסי.
בעונת 2005/06 שוב זכה לוסיו עם באיירן מינכן בדאבל, אך הודח עם הקבוצה בשמינית גמר ליגת האלופות על ידי מילאן.
בתקופה זו לוסיו שיתף פעולה בהגנה עם וילי סניול, פיליפ לאם, מרטין דמיצ'ליס, ולריאן איסמאל וביצ'נטה ליזארזו.
בעונת 2006/07 רשמו לוסיו ובאיירן מינכן עונה חלשה במיוחד, בה לא הצליחו להעפיל לליגת האלופות של עונת 2007/08, כשסיימו רק במקום הרביעי בבונדסליגה, ואף הודחו באופן מפתיע על ידי אלמניה אאכן מהגביע הגרמני כבר בשמינית הגמר.
באותה עונה, רשמו לוסיו ובאיירן מינכן עונה טובה בליגת האלופות, בה עברו את ריאל מדריד בשמינית הגמר בשערי חוץ, כשלוסיו מבקיע שער אחד בכל אחד משני המשחקים.
ברבע הגמר הודחו באיירן מינכן ולוסיו שוב על ידי מילאן.
בעונת 2007/08 חזרו לוסיו ובאיירן מינכן לזכות בתארים.
לוסיו זכה עם באיירן מינכן בעונה זו בדאבל השלישי שלו, אך הקבוצה רשמה אכזבה בגביע אופ"א, כשהודחה בחצי הגמר לאחר תבוסה 4-0 לזניט סנט פטרסבורג, בה לוסיו שיחק 90 דקות.
עונת 2008/09 הייתה החמישית והאחרונה של לוסיו בבאיירן מינכן, והוא מונה בתחילתה כסגן הקפטן של הקבוצה, לאחר פרישתו של אוליבר קאן ומינויו של מארק ואן בומל לקפטן.
בעונה זו לוסיו לא זכה עם באיירן בתארים, והקבוצה איבדה את האליפות לוולפסבורג, שאף ניצחה אותה בתוצאה 5-1. באותה עונה הודחו באיירן מינכן ולוסיו ברבע גמר הגביע הגרמני על ידי באייר לברקוזן, קבוצתו הקודמת של לוסיו, לאחר הפסד 4-2, כשלוסיו הבקיע את השער הראשון של באיירן.
בעונה זו, באיירן מינכן ולוסיו השתתפו בליגת האלופות, כשחבריו של לוסיו להגנה היו פיליפ לאם, כריסטיאן לל, מרטין דמיצ'ליס, דניאל ואן בויטן וברנו בורז'ס.
לוסיו ובאיירן מינכן הגיעו בעונה זו לרבע גמר ליגת האלופות, שם הודחו על ידי ברצלונה.
בתום עונה זו, עזב לוסיו את באיירן מינכן לאחר חמש עונות, וחתם באינטר מילאנו.
ב-16 ביולי 2009 חתם לוסיו במדי אינטר מילאנו.
בעונה הראשונה של לוסיו במדי אינטר זכה איתה בטרבל כשפתח בהרכב במשך רוב העונה לצידו של וולטר סמואל במרכז ההגנה של אינטר, ושותפים נוספים כמו כריסטיאן קיבו, חאבייר זאנטי ומאייקון.
בגמר ליגת האלופות 2010 השלים הבלם הברזילאי משחק מלא נגד קבוצתו לשעבר, באיירן מינכן, ואינטר ניצחה בתוצאה 2-0, וכך קטעה 45 שנים ללא זכייה בתואר זה.
בנוסף, לוסיו זכה עם אינטר בעונה זו בגביע האיטלקי לאחר ניצחון 1-0 על רומא.
בעונת 2010/11, זכו אינטר ולוסיו באליפות העולם לקבוצות כדורגל 2010, לאחר ניצחון 3-0 בגמר על מזמבה.
באותה עונה, לוסיו ואינטר סיימו במקום השני בסרייה א', ובליגת האלופות עברו שוב את באיירן מינכן, הפעם בשמינית הגמר, ונעצרו על ידי שאלקה 04, כשלוסיו לא שיחק בתבוסה הביתית של אינטר בתוצאה 5-2. בעונה זו זכו אינטר ולוסיו שוב בגביע האיטלקי, לאחר ניצחון 3-1 בגמר על פלרמו.
בעונת 2011/12 לוסיו ואינטר סיימו את העונה במקום השישי בליגה, והודחו בשמינית גמר ליגת האלופות על ידי אולימפיק מרסיי.
עונה זו הייתה השלישית והאחרונה של לוסיו באינטר.
בסיומה, חתם על חוזה ב-4 ביולי 2012 ביובנטוס האיטלקית לשנתיים.
לוסיו לא התאקלם היטב ביובנטוס וערך במהלך חצי עונה ארבע הופעות בלבד בכל המסגרות, אחת מהן בניצחון 4-2 על נאפולי במשחק הסופר קאפ האיטלקי.
ב-17 בדצמבר 2012 חוזהו בוטל בהסכמת המועדון.
למחרת חתם לשנתיים בקבוצת סאו פאולו מליגת העל הברזילאית.
בדצמבר 2012, לאחר 12 שנים באירופה, חתם לוסיו בסאו פאולו.
באפריל 2013 הבקיע לוסיו את שער הבכורה שלו במועדון, במשחק נגד בוטפוגו.
ביולי 2013, עם הגעת המאמן החדש פאולו אאוטואורי לקבוצה, לוסיו איבד את מקומו בהרכב בעקבות טעויות שעשה במשחק ליגה, והושעה מהקבוצה לאחר שמחה על כך.
בעקבות ההשעייה נופה לוסיו מהסגל לגביע אאודי, טורניר שקבוצתו לשעבר של לוסיו, באיירן מינכן, שהייתה אז אלופת אירופה, מארגנת מדי קיץ באליאנץ ארנה.
באיירן מינכן דרשה מסאו פאולו שלוסיו ישתתף בטורניר זה, ומשסאו פאולו סירבה, התשלום שהועבר לקבוצה עבור השתתפותה בטורניר היה קטן יותר על פי החוזה.
לוסיו קיבל בהמשך הצעות ממועדונים באירופה, במזרח הרחוק ובמזרח התיכון, אך סירב להן, משום שרצה להישאר בברזיל, ובכך הפך לנטל על קבוצתו, ששילמה לו משכורת גבוהה וחיפשה רק למכור אותו.
בדצמבר 2013 התראיין לוסיו ואמר שהוא מרגיש מושפל במועדון ושלא ברור לו למה הוא זוכה ליחס כזה.
בינואר 2014 חתם לוסיו בקבוצה הברזילאית פלמיירס, יריבתה העירונית המושבעת של סאו פאולו, שנה לפני תום החוזה שלו בסאו פאולו, בה ערך עשר הופעות בלבד.
בפלמיירס, לוסיו הסכים להרוויח רק שליש מהשכר לו היה זכאי בסאו פאולו, בנוסף לבונוסים על הישגים.
לוסיו ערך בפלמיירס 25 הופעות בעונתו היחידה במועדון, 2014, בהן הבקיע שני שערים.
את העונה הזו סיימו לוסיו ופלמיירס במקום ה-16 בליגת העל הברזילאית, שתי נקודות מעל הקו האדום.
ביוני 2015 חתם לוסיו בגואה מליגת העל ההודית, שם ערך 19 הופעות, כשבעונת הבכורה שלו, סיים עם הקבוצה במקום השני.
לוסיו שוחרר מגואה בשנת 2016. בשנת 2018 חתם לוסיו במועדון הברזילאי גאמה, ובאותה שנה עבר למועדון הברזילאי ברזיליינסה שמשחק בליגה הברזילאית הרביעית.
בינואר 2020, לאחר שערך 17 הופעות והבקיע שער אחד במדי ברזיליינסה, הודיע לוסיו על פרישתו ממשחק פעיל.
לוסיו נכלל בסגל נבחרת ברזיל האולימפית לאולימפיאדת סידני 2000. בשלב הבתים, בו סיימה ברזיל במקום השני, לוסיו לא שיחק דקה.
לוסיו ערך את הבכורה בטורניר זה ברבע הגמר, בו הפסידה ברזיל 2-1 בשער הזהב לקמרון, כשנכנס כמחליף במחצית.
בגביע הקונפדרציות 2001 לוסיו כבר הפך לחלק מנבחרת ברזיל הבוגרת, שהודחה בחצי הגמר על ידי צרפת.
במוקדמות מונדיאל 2002 לוסיו תפס מקום של קבע בהרכב נבחרת ברזיל, וגם במונדיאל 2002 עצמו לוסיו לא החמיץ ולו דקה אחת.
לוסיו הציג יכולת טובה מאוד, אך ביצע טעות קשה במשחק מול אנגליה ברבע הגמר, שם איבד כדור שאותו תרגם מייקל אואן לשער יתרון לאנגלים.
עם זאת, ברזיל הפכה את התוצאה וניצחה 2-1. לאחר המשחק, הגן מאמן נבחרת ברזיל לואיס פליפה סקולארי על לוסיו, ואמר שלמעט הטעות הזו הוא לא ביצע טעויות נוספות.
לוסיו זכה במונדיאל זה עם נבחרת ברזיל לאחר ניצחון 2-0 בגמר מונדיאל 2002 על גרמניה.
בשנת 2003 נטל לוסיו חלק עם נבחרת ברזיל בגביע הקונפדרציות 2003, ושיחק גם בו את מלוא הדקות, אך ברזיל הודחה כבר בשלב הבתים, עם ארבע נקודות.
בשנת 2005 לוסיו נטל חלק עם ברזיל בגביע הקונפדרציות 2005, והיה שותף לזכייה של הנבחרת בתואר, לאחר ניצחון 4-1 בגמר על היריבה המושבעת ארגנטינה.
גם בטורניר זה, לוסיו שיחק את מלוא הדקות.
בשנת 2006 היה לוסיו חלק מהסגל המקורי של ברזיל למונדיאל 2006 שנערך בגרמניה.
גם בטורניר הזה לוסיו לא החמיץ דקה, ובמהלכו שבר שיא, שבו לא ביצע עבירה במהלך 386 דקות רצופות במשחק נבחרות, שיא שנשבר במשחק בו הודחה ברזיל ברבע הגמר, לאחר שהפסידה 1-0 לצרפת.
לאחר המונדיאל, באוגוסט 2006, מונה לוסיו כקפטן נבחרת ברזיל על ידי המאמן דונגה.
בשנת 2009, לוסיו הבקיע את שער הניצחון של ברזיל נגד נבחרת ארצות הברית בדקה ה-84 של גמר גביע הקונפדרציות 2009, שנגמר בתוצאה 3-2 לברזיל.
בהיותו קפטן הנבחרת באותה תחרות, הייתה לו הזכות להרים את הגביע בטקס הגמר.
במונדיאל 2010 שיחק לוסיו כבלם וכקפטן נבחרת ברזיל, תחת המאמן החדש.
גם בטורניר זה לוסיו לא החמיץ דקה.
לוסיו וברזיל הודחו ברבע הגמר לאחר הפסד 2-1 להולנד.
ביוני 2011 ערך לוסיו את הופעתו המאה בנבחרת ברזיל, כאשר 98 מתוך ההופעות הללו היו במשחקים רשמיים.
הטורניר הגדול האחרון של לוסיו היה קופה אמריקה 2011. הייתה זו השתתפותו הראשונה אי פעם של לוסיו בטורניר הקופה אמריקה, על אף היותו כדורגלן ותיק בנבחרת ברזיל.
לקראת טורניר זה מונה לברזיל מאמן חדש, מאנו מנזס, שציוות ללוסיו שותף חדש להגנה, טיאגו סילבה, במקום חואן שהודח מההרכב.
בטורניר זה הציגו לוסיו וברזיל יכולת מאכזבת, צלחו בקושי רב את שלב הבתים, והודחו ברבע הגמר על ידי פרגוואי, לאחר 0-0 בתום 120 דקות, והפסד 2-0 בפנדלים, בהם החמיצה ברזיל את כל ארבע הבעיטות שלה.
לקראת סוף 2011 מנזס מינה את רוביניו כקפטן נבחרת ברזיל על חשבונו של לוסיו, שבדיעבד ערך את הופעתו ה-105 והאחרונה במדי הנבחרת בספטמבר 2011.
במהלך שנותיו בנבחרת ברזיל, הבקיע לוסיו ארבעה שערים.
נכון לינואר 2019, לוסיו מדורג במקום הרביעי בדירוג שיאני ההופעות של נבחרת ברזיל בכל הזמנים אחרי קאפו, רוברטו קרלוס ודני אלבס.
אליפות העולם לקבוצות כדורגל 2010
מדידות שנערכו במד זווית קריסטלוגרפי על די גרהארד פום ראט ב-1873 הובילו אותו לקבוע כי המערך הקריסטלוגרפי של הגבישים הוא טטרגונלי.
מדידות אופטיות שנערכו מאז הוכיחו כי הגבישים הרבה יותר מורכבים מכך, וכוללים פרטים אורתורומביים או מונוקליניים אחדים בעלי ציר אופטי כפול היוצרים גבישים תאומים, ולכן לתופעות של לוחיות כפולות ולקווקוו על הפאות.
חימום הגבישים לטמפרטורה של כ-500°C גורם לשינוי הפיך במערך הקריסטלוגרפי של הלוסיט.
המינרלים הופכים לאיזוטרופיים אופטית והלוחיות הכפולות והקווקווים על פני המינרל נעלמים והם חוזרים כשהמינרל מתקרר.
מאפיין פסאודו קובייתי זה של הלוסיט דומה מאוד לזה של המינרל בוראציט.
צבע הקריסטלים הוא לבן או אפור, מכאן שם המינרל על פי הצעתו של אברהם גוטלוב ורנר ב-1701, מיוונית λευκος (לאוקוס) – "לבן".
גבישים חדשים של לוסיט הם שקופים וזגוגיתיים, אם כי בשל מקדם השבירה הנמוך יש להם ברק תת-זגוגי עמום מאפיין, בבליה מקבלים הגבישים במהירות גוון שמנוני ואז עמום ואטום.
הגבישים מעט פריכים ונשברים בצורת קונכייה.
תוספות של מינרלים אחרים (כלאיים) המסודרים באזורים בעלי מרכז משותף (קונצנטריים) היא תופעה נפוצה בגבישי הלוסיט.
בשל צבע המינרל וצורת הגבישים היה המינרל מכונה פעם "גארנט לבן".
גאולוגים צרפתיים נהגו בעבר לכנות בספרות המקצועית את המינרל "אמפיז'ן" (amphigène) שהוא השם שניתן למינרל על ידי רנה ז'יסט אאיאי, אך לוסיט הוא כיום השם הרשמי היחידי המוכר על ידי האגודה הבינלאומית למינרלוגיה.
בעבר ניצלו את הלוסיט כמקור לאלומיניום ואשלגן.
הלוסיט מתפרק בקלות בהשפעת חומצות ומשחרר את יוני האלומיניום.
סלעים המכילים לוסיט הם נדירים, בארצות רבות כדוגמת אנגליה וישראל הם אינם קיימים כלל.
עם זאת, תפוצתם נרחבת והם מופיעים בכל פינות תבל.
כקבוצה הם מציגים סוגים מגוונים של סלעים ומבחינה פטרולוגית הם בעלי עניין רב.
על מנת שהמינרל יהיה קיים בסלע חייבת תכולת הסיליקה בסלע להיות נמוכה, כיוון שלוסיט מגיב כימית עם קוורץ חופשי ויוצר איתו פצלת שדה אשלגנית.
מכיוון שהלוסיט עובר בלייה מהירה, הלוסיט מצוי בעיקר בסלעי לבה טרייה או מתור השלישון בהם יש כמות משמעותית של אשלג (פחמת האשלגן) או כמות של אשלג שווה או גדולה מכמות פחמת הנתרן, אם כמות פחמת הנתרן גדולה יותר ייווצר נפלין ולא לוסיט.
בסלעים מתקופה קודמת לשלישון הלוסיט מתפרק ומשתנה לזאוליט, אנלציט ומינרלים משניים אחרים.
לוסיט נדיר בסלעי תהום וסלעי דייק, אך לוסיט בסיאניט ובטינגואיט (שבהם אין קוורץ) מעידים על כך שתהליך יצירת המינרל התנהל בצורה זו.
הצורה המעוגלת של הגבישים, צבעם הלבן או האפור והיעדרות הפצילות מקלים על זיהוי הלוסיט בסלעים רבים מסוג זה על ידי בדיקה בשדה, בייחוד כשהגבישים גדולים.
"פסאודולוסיט" הם אזורים מעוגלים המכילים פצלת השדה, נפלין, אנלציט שצורתם, הרכבם ולעיתים מבנה הגביש שלהם זהה לזה של הלוסיט.
הם כנראה פסאודומורפים (החלפה במינרל אחר תוך שימור צורת המינרל המקורי) או פאראמורפים (פסאודומורף ללא שינוי כימי) שהתפתחו מלוסיט משום שהמינרל אינו יציב בטמפרטורה רגילה ותחת תנאים מתאימים עובר שינוי ספונטני לשורה של מינרלים אחרים.
לוסיט מופיע פעמים רבות יחד עם נפלין, סודליט, או נוסאן; מינרלים אחרים שמופיעים לעיתים יחד עם הלוסיט כוללים מלניט, גארנט ומליליט.
סלעי תהום המכילים לוסיט הם סיאניט לוסיטי ומיזוריט.
הראשון מורכב מאורתוקלז, נפלין, סודליט, דיופסיד, אגירין, ביוטיט וטיטניט.
הסיאניט נמצא בשני אתרים, האחד בארקנסו, והשני בסתרנלנדשייר, סקוטלנד.
בשתי הדוגמאות קיימים כתמים מעוגלים בדגימות.
אלו הם פסאודולוסיט ותחת המיקרוסקופ התברר כי הם בנויים מאורתוקלז, נפלין, סודליט ותוצרי פירוק אחרים.
לחלקם החיצוני יש דוגמת קרינה, אבל למרכזם אין מבנה מסודר.
בשתי דגימות הסלע מהווה המלניט מינרל משני חשוב.
סלעי המיזוריט הם יותר מאפיים ומורכבים מלוסיט, אוליבין, אוגיט וביוטיט.
הלוסיט בחלקה טרייה ובחלקה עברה התמרה לאנלציט.
לסלע יש מראה מנומר בדומה לסלע הסיאניט הלוסיטי.
סלע זה נמצא רק בהרי הוליווד שבמונטנה.
סלעי דייק המכילים לוסיט הם חברים בקבוצות הטינגואיט והמונצ'יקיט.
צבעם של סלעי טינגואיט לוסיטיים הוא בדרך כלל אפור בהיר או ירקרק והם מכילים בעיקר נפלין, פצלת שדה אלקלית ואגירין.
בסוג השני נוצרים כתמים ירוקים בהירים דמויי אזוב וצורות בלתי מוגדרות, או במקרים אחרים מנסרות מחטיות מפוזרות בינות לפצלות השדה והנפלין של מסת האם.
במקרים בהם מופיע הלוסיט הוא תמיד אֵיאוֹהֶדרָלי (כלומר שמישוריו מפותחים, גלויים ומושלמים) בגבישים בעלי צירים באורך שווה מרובי פאות בתוך מסת האם, או במקבצים גדולים יותר שלהם תכונות דומות לאלו של הפסאודולוסיט.
בחלק מסלעים אלה מופיע ביוטיט וגם מלניט נוכח.
כמות הנפלין קטנה ככל שכמות הלוסיט גדלה מכיוון שכמותם תלויה ביחס הנתרן לאשלגן בסלע.
סלעים מקבוצה זו ידועים מריו דה ז'ניירו, ארקנסו, קולה (בפינלנד), מונטנה ומקומות מעטים נוספים.
בגרינלנד ניתן למצוא סלעי טינגואיט לוסיטיים המכילים ארפוודסוניט (סוג של הורנבלנדה) ואידיאליט (מינרל סיליקטי נדיר).
בכל מקום בו מצויים סלעים אלו הם בחברת סלעי סיאניט לוסיטיים ונפליניים.
מונצ'יקיט לוסיטי הוא סוג של סלעים כהים דקי גרגיר המצויים בצ'כיה המכילים אוליבין, אוגיט עשירה בטיטניום ותחמוצות ברזל בתוך מסת אם בעלת ברק זגוגי שבתוכה מפוזרים הגבישים הקטנים והמעוגלים של הלוסיט.
הכמות הגדולה ביותר של סלעים המכילים לוסיט הם תוצר של לבה טרייה או מתור השלישון.
שאינם מכילים קוורץ כי אם פצלת השדה.
עם זאת, קיימים גם מקרים של סלעי לבה המכילים לוסיט שאינם מכילים פצלת שדה.
רבים מהם כוללים נפלין, סודליט, האיאין ונוסאן.
המינרל הנדיר מאוד מליליט מופיע בחלק ממקרים אלו.
המינרל הפרומגנזי (מכיל ברזל ומגנזיום) הנפוץ ביותר הוא אוגיט (לעיתים עשיר בנתרן), יחד עם אוליבין בסוגים הבסיסיים יותר.
גם הורנבלנדה וביוטיט מופיעים, אך הם נדירים יותר.
בחלק מסלעי הלבה אפשר למצוא מלניט כמו בסיאניט לוסיטי.
סוגי סלעים בהם מופיע אורתוקלז (או סנידין) בכמויות ניכרות הם טרכיט לוסיטי, פונוליט לוסיטי ולוסיטופיר.
משלוש הקבוצות, שתי הראשונות, שרוב החוקרים נוהגים לבדל ביניהם, נפוצים באזור רומא.
צורתם כשל סלעי טרכיט, המכילים פנוקריסטים של סאנידין, לוסיט, אוגיט וביוטיט.
ייתכן שיופיעו גם סודליט או האיאין, אבל לא נפלין.
סלעים מקבוצה זו מופיעים גם בסלעי הטוף של האזור המכונה "השדות הפלגריים" (Campi Flegrei) בקרבת נאפולי.
לוסיטופיר הוא סלע נדיר המצוי בחלקים שונים של האזור הגעשי של הריין (Olbrck, Laacher See ועוד) וכן באזור מונטה וולטורה (Monte Vulture).
הסלעים עשירים בלוסיט ומכילים בנוסף נפלין יחד עם האיאין או נוסאן.
הפירוקסן בסלעים אלו הוא בעיקר אגירין או אגירין-אוגיט; חלקם עשיר במלניט.
תחת המיקרוסקופ מתגלה במקטעים של סלעים אלו מראה מרהיב.
הלוסיטופיר שנתגלה בברזיל שייך לתור הקרבון.
סלעי לוסיט אלו המכילים כמות רבה של פלגיוקלז ידועים כטפריט לוסיטי וכבאזניט לוסיטי.
הראשון מורכב בעיקר מפלגיוקלז, לוסיט ואוגיט, בעוד שהשני מכיל גם אוליבין.
הלוסיט מופיע בדרך כלל בשתי קבוצות של גבישים, כפנוקריסט וכחלק ממסת האם.
הגבישים מפותחים תמיד, בעלי קווי מתאר מעוגלים.
הפלגיוקלז משתנה בין בייטאוניט לאוליגוקלז, כשהמופע הנפוץ הוא של לברדוריט.
האוגיט בסלע משתנה בצורה ניכרת בהרכב הכימי ובתכונותיו האופטיות., כשגווניו נעים בין ירוק, חום או סגול (בהתאם לתכולת הנתרן והטיטניום), אך אין בו מספיק נתרן או ברזל על מנת שיקרא אוגיט-אגירין או אגירין.
בין המינרלים המשניים הנפוצים ביותר מצויים הביוטיט, הורנבלנדה חומה, הואין, תחמוצות ברזל ואפטיט.
גם מלניט ונפלין יכולים להופיע.
מסת האם של סלעים אלו עשירה בזכוכית.
הטפריט הלוסיטי והבזניט הלוסיטי של הוזוב הם דוגמאות ידועות לקבוצת סלעים זו.
צבעם שחור או אפור בגוון האפר, לעיתים קרובות הם נקבוביים ויכולים להכיל פנוקריסטים אפורים גדולים של לוסיט.
גם הגבישים השחורים של האוגיט והאוליבין הירוק צהוב ניתנים לאבחנה בקלות בדגימות.
סלעים דומים אובחנו בוולקן אלו (Volcan Ello), סרדיניה ורוקאמונפינה (Roccamonfina).
מקומות נוספים הם בוהמיה ג'אווה, סולאווסי, קילימנג'רו ובסמוך לטרבזון שבטורקיה.
סלעי לבה לוסיטיים שבהם אין פצלת השדה מחולקים ללוסיטיטים ובזלות לוסיטיות.
האחרונות מכילות אוליבין, ובראשונים הוא אינו נוכח.
המינרל הפרומגנזי הנפוץ הוא פירוקסן בדומה לטפריט ולבזניט.
מינרלים משניים תדירים בסלעים אלה כוללים סאנידין, מלניט, הואין, ופרווסקיט, ורבים מהם מכילים מעט מליליט.
הלוסיטיט הידוע של קאפו די בווה (Capo di Bove) שליד רומא עשיר במינרל זה היוצר לוחיות שצורתם בלתי מוגדרת ושצבעם צהוב כשהם מקיפים גבישים מעוגלים קטנים רבים של לוסיט.
ברצ'אנו (Bracciano) ורוקאמונפינה הם מקומות נוספים באיטליה בהם יש לוסיטיט, ובג'אווה, מונטנה סולאווסי וניו סאות' ויילס מוצאים סלעים דומים.
הבזלות הלוסיטיות שייכות לסוג הבסיסי יותר ועשירות באוליבין ובאוגיט.
סלעים אלו מופיעים במספרים גדולים במחוז הגעשי של הריין בגרמניה (איפל (Eifel) ולאכר זי (Laacher See)) ובבוהמיה, ונלווים לטפריטים ולוסיטיטים בג'אווה, מונטנה, סולאווסי וסרדיניה.
אבן הבניין המכונה פפרינו (peperino) אותה חוצבים בסביבת רומא היא טוף לוסיטי.
ערך זה הוא תרגום של הערך Leucite מוויקיפדיה באנגלית שהסתמכה על המהדורה הציבורית של האנציקלופדיה בריטניקה משנת 1911, ובתוספת מידע מהאתר המופיע בקישורים חיצוניים.
לוסיאנה סוֹאוּזה (בפורטוגזית: Luciana Souza; נולדה ב-14 ביוני 1966) היא זמרת ג'אז ברזילאית.
סואוזה נולדה בסאו פאולו, ברזיל, למשפחת מוזיקאים.
את הקריירה החלה כזמרת ג'ינגלים ופסי-קול ועד גיל 16 כבר היו מאחוריה כ-200 הקלטות אולפן (הראשונה בהן בהיותה בת שלוש).
למדה בבית הספר הגבוה למוזיקה ברקלי במגמת ג'אז, ובעלת תואר שני בלימודי ג'אז מקונסרבטוריון ניו אינגלנד.
מתגוררת כיום (2007) בניו יורק ומלמדת במנהטן סקול אוף מיוזיק.
סואוזה שרה בעיקר ג'אז, ובעלת יכולת וירטואוזית בשירת סקאט.
משקל ניכר ברפרטואר שלה לביצועי ג'אז בשפה הפורטוגזית ללחנים ברזילאיים – עממיים, בוסה נובה או לחנים מקוריים.
פרט לכך השתתפה סואוזה ביותר מ-30 הקלטות עם טובי מוזיקאי הג'אז, ביניהם דנילו פרז וג'ון פטיטוצ'י.
משנת 1996 ניסתה כוחה בהצלחה גם בשירה קלאסית, והופיעה עם ה־Bach Akademie בשטוטגרט, עם התזמורות הסימפוניות של בוסטון ואטלנטה והתזמורות הפילהרמוניות של לוס אנג'לס, ברוקלין, וניו יורק.
שלוש פעמים זכתה סואוזה בפרס ה"גראמי" כזמרת הג'אז הטובה ביותר (בשנים 2002, 2003 ו-2005), ושניים מאלבומיה זכו אף הם בפרס גראמי כאלבומי הג'אז הווקאלי הטובים ביותר – "Duos Brasileiros" בשנת 2002 והמשכו, "Duos II", בשנת 2005. איגוד עיתונאי הג'אז הכריז עליה כזמרת הג'אז הטובה ביותר לשנת 2005.
בשנת 2013 שיחקה בתפקיד קטן בסרט הדרמה הביוגרפי "לגעת בירח" (אנ') שם גילמה את ג'והאנה.
שנהארגוןקטגוריהפרויקטתוצאהמקור2024פרס גראמיאלבום הג'אז הלטיני הטוב ביותרCometa
לוסיאנו פביאן מונסון (בספרדית: Luciano Fabián Monzón; נולד ב-13 באפריל 1987 ברוסאריו) הוא כדורגלן ארגנטינאי המשחק בעמדת המגן השמאלי באתלטיקו טוקומאן.
מונסון החל לשחק בקבוצת הנוער של בוקה ג'וניורס.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה במהלך טורניר הקלאוסורה לשנת 2008 (ב-9 במרץ 2008) והפך לשחקן הרכב במהלך טורניר האפרטורה של אותה שנה.
אחרי 21 משחקים בלבד במדי הקבוצה הבוגרת של בוקה ג'וניורס נרכש כרטיס השחקן שלו על ידי ריאל בטיס הספרדית תמורת 9 מיליון אירו.
בהופעת הבכורה שלו בבטיס הוא הבקיע שער בהפסד החוץ לברצלונה.
ביולי 2009 הסתיים חוזה השאלתו לבטיס והוא חזר לבוקה ג'וניורס.
בשנת 2011 שיחק עונה אחת בקבוצת ניס ובשנת 2012 שיחק עונה אחת בקבוצת אולימפיק ליון במהלכה הושאל לקבוצת פלומיננסה.
בשנת 2013 עבר לשחק בקבוצת קטניה.
ב-2015 הושאל לקבוצת נעוריו בוקה ג'וניורס וזכה עמה באליפות.
בינואר 2016 עבר לאוניברסידד דה צ'ילה.
ביולי 2019 חתם באתלטיקו טוקומאן.
מונסון צורף לסגל הנבחרת האולימפית של ארגנטינה למשחקים באולימפיאדת בייג'ינג (2008).
הוא היה שחקן הרכב קבוע, ושותף בכל משחקי הנבחרת עד הזכייה במדליית הזהב.
לוסיוס קווייטוס (לטינית: Lusius Quietus; ?
- 118) היה מצביא רומאי שהצטיין במלחמות הפרתיות של טראיאנוס, מדכא מרד התפוצות, ונציב יהודה לצורך דיכוי המרד היהודי הידוע בשם "פולמוס קיטוס".
בעקבות חשד לניסיון מרידה, הוא הוצא להורג, כנראה, בהסכמתו שבשתיקה של אדריאנוס, שחשש מהפופולריות הרבה שלו בעקבות דיכוי המרד.
קווייטוס היה נסיך או ראש שבט מאורי ובן לחבל ארץ שטרם הוכנע על ידי הרומאים.
המלחמות השבטיות הכשירו אותו לתפקידים צבאיים, והוא הציע את שירותיו לרומאים כבר בימי דומיטיאנוס, קיבל אזרחות רומית, והצטרף למעמד הפרשים.
קווייטוס התגייס לצבא הרומאי ועמד בראש יחידת חיל עזר של חיל פרשים מאורית, שבניגוד לחיילות העזר של האימפריה הייתה יחידה אתנית שפעלה מחוץ למסגרת הצבאית הטיפוסית של חילות העזר.
קווייטוס הודח ממשרתו באשמת התנהגות לא נאותה, איבד את מעמדו כפרש והושב לבני שבטו, ככל הנראה בימי הקיסר דומיטיאנוס.
הוא ויחידתו הוחזרו לשירות בימי הקיסר טראיאנוס, שנזקק לשירות חיל הפרשים המאורי שלו.
הוא שירת בהצטיינות במלחמות הדאקיות בין השנים 101–106 , ועושרו בא לו מחלקו בשלל המלחמה.
לא ברור אם היה לו חלק במלחמה הדאקית השנייה.
שיא תהילתו היה על חלקו במלחמות הפרתיות של טראיאנוס נגד האימפריה הפרתית.
כהכנה לפלישה למסופוטמיה הוא לקח חלק בכיבוש ארמניה בשנת 114 ושם הכניע את המרדיסטים.
לאחר מכן עבר לפעול בצפון מסופוטמיה, שם כבש את סינגרה ללא קרב, וכן ערים אחרות.
במלחמה הוא פיקד על הפרשים המאורים שלו ועל יחידות נוספות.
בשנת 116 פרץ מרד בצפון מסופוטמיה (שסופחה לא מכבר כפרובינקיה "מסופוטמיה").
הוא הצליח להכניע את סינגרה, כבש מחדש את נציבין והחריב את אורפה.
הצלחתו בלטה מול הכישלון של אפיוס מקסימוס סנטרה, שעמד בראש חיל משלוח רומי וניסה ללא הצלחה לדכא את המרד.
בשנת 115 פרץ מרד התפוצות במצרים, קירנה וקפריסין.
בין אם המרד של יהודי מסופוטמיה בא בעקבות מרד התפוצות ובין אם טראיאנוס ניסה למנוע מרד מקביל במסופוטמיה באמצעות מכה מקדימה, הוטל על קווייטוס התפקיד של דיכוי יהודי מסופוטמיה.
הוא ביצע תפקיד זה ללא רחמים תוך הריגת יהודים רבים.
טראיאנוס גמל לו על הצלחתו, והוא קודם במהירות.
תחילה הוכלל בין הפראיטורים, ובשנת 117 מונה לקונסול ממשיך.
באותה שנה מונה גם למושל יהודה.
רונלד סיים העלה השערה כי קווייטוס מונה כנציב בשנת 116 ורק לאחר מכן מונה לקונסול בהיעדרו.
אוסביוס יוצר את הרושם כי נציבות יהודה ניתנה ללוסיוס קווייטוס כפרס על הטבח שערך ביהודי מסופוטמיה.
במהלך שלטונו הוא דיכא באכזריות מרד יהודי.
קווייטוס היה המושל הקונסולרי הראשון ביהודה.
יהודה הפכה מפרובינקייה פרטוריאנית שבראשה מושל בדרגת פראיטור, לפרובינקייה קונסולרית שבראשה מושל בדרגת קונסול, שלרשותו שני לגיונות.
אז גם נכנס לגיון שני ליהודה – צעד שמינוי מסוג זה כרוך בו.
עם הגיעו ליהודה הביא איתו קווייטוס לגיון נוסף, הלגיון השני טראיאנה, ובכך העלה את חיל המצב ביהודה מלגיון בודד לשנים, והכפיל את כוחות העזר בפרובינקיה.
מותו של טראיאנוס, ועלייתו של אדריאנוס לשלטון בשנת 117, הביאו לסיום הקריירה של קווייטוס.
אדריאנוס חשש כי לקווייטוס יש שאיפות לשלטון.
בשלב הראשון הוא סולק מהפיקוד על חייליו המאורים, שכנראה שירתו עם קווייטוס ביהודה.
באותו הזמן פרצו מהומות במאוריטניה, וייתכן כי לוסיוס קווייטוס עורר אותן.
הן דוכאו על ידי קווינטוס מרקיוס טורבו, ולאחר מכן הוא הודח מתפקידו כמושל יהודה.
שנה לאחר מכן הוצא להורג עם שלושה קונסולארים נוספים באשמת קשירת קשר נגד הקיסר.
בפקודת הסנט, הוא נרצח בדרכו למאוריטניה.
אף שאדריאנוס טען שהרצח בוצע בניגוד לרצונו, ייתכן שאדריאנוס חשש ממנו כמתחרה מסוכן על השלטון.
לוסיו גוטיירס (בספרדית: Lucio Edwin Gutiérrez Borbúa, נולד ב-23 במרץ 1957) שימש כנשיא אקוודור בין ה-15 בינואר 2003 ל-20 באפריל 2005.
ב-21 בינואר 2000 נטל גוטיירס חלק בהפיכה נגד שלטון הנשיא ג'מיל מאוואד שבסיומה ב-22 בינואר התמנה גוסטבו נובואה, סגנו של מאוואד, לנשיא במקומו.
גוטיירס רץ לבחירות ב-2002 תחת מפלגת ה-PSP וניצח וב-15 בינואר 2003 נתמנה לנשיא אקוודור.
הוא שימש בתפקיד עד לאפריל 2005 אז התפטר לאחר תקופת נשיאות שנויה במחלוקת, ונמלט לברזיל.
לוסיאן מייקל פרויד היה צייר יהודי-בריטי.
ידוע בעיקר בזכות ציורי דיוקנאות ודמויות שנוצרו תוך שימוש בשכבות עבות של צבע בתהליך היצירה.
הוא נחשב לאמן הבריטי הבולט ביותר של זמנו, ואף הוענק לו אות מסדר ההצטיינות.
עבודותיו זכו להכרה בשל ההשפעה הפסיכולוגית העמוקה הקיימת בהן.
לעיתים תוך תחושת אי נוחות נוכח האופן בו מתבטא הקשר בין האמן למודל הציור.
פרויד היה בנם של ארנסט לודוויג פרויד, אדריכל יהודי אוסטרי, ולוסי לבית בְּראש, יהודייה גרמנייה.
הוא היה נכדו של זיגמונד פרויד, ואחיו הבכור של קלמנט פרויד שהיה סופר, שדרן ופוליטיקאי.
בשנת 1933, בעקבות עליית הנאציזם, עבר עם משפחתו לאנגליה, והפך לאזרח בריטי בשנת 1939..
ציטוט מוכר של פרויד המתייחס למושא ציוריו:
פרויד צייר אמנים עמיתים, בהם פרנק אורבך ופרנסיס בייקון.
הוא יצר סדרת דיוקנאות של אמן המיצג לי באורי (Leigh Bowery), וצייר את הנרייטה מוראס שהיוותה השראה לאמנים רבים בסוהו.
לקראת סוף חייו יצר סדרת ציורים של הדוגמנית קייט מוס.
פרויד היה אחד האמנים הבריטים הידועים שעבדו בסגנון ייצוגי, והיה מועמד לפרס טרנר בשנת 1989..
פרויד נטה לבלות זמן רב בעיסוק בנושא אחד, ודרש נוכחות של מודל הציור אפילו במהלך עבודה על אלמנטים משניים ביצירה.
לדוגמה, ליצירתו "עירום", שהושלמה בשנת 2007, נדרשו עשרה חודשים של עבודה, במהלכם המודל ישב באותה הפוזה במשך כל אותו הזמן (למעט ארבעה ערבים), כשכל מפגש ארך בממוצע חמש שעות, כך שנדרשו כ-2,400 שעות כדי להשלים את הציור.
בשל אריכות העבודה היו נחוצים יחסי קרבה עם המודלים שלו, שהתפתחו תוך שפרויד הפגין כישורי בידור וחקיינות מצוינים.
באשר לקושי להחליט מתי ציור הושלם, אמר פרויד כי
פרויד נהג להתחיל את יצירתו בציור מקדים של פחם על הבד.
לאחר מכן מרח שכבת צבע על שטח קטן של הבד, ועבד בהדרגה כלפי חוץ מנקודה זו.
עבור מושא ציור חדש, היה מתחיל בציור הראש כדי ללמוד "להכיר" את האדם, ולאחר מכן צייר את יתר הדמות.
הוא נהג להשאיר מקטע של בד חשוף בכוונה עד שהציור היה מוכן, כתזכורת לכך שהעבודה בעיצומה.
הציור המוגמר היה מורכב משכבות עבות ועשירות של פיגמנטים, והוכרז על ידו ככזה רק לאחר חודשים של התבוננות אינטנסיבית ביצירה.
פרויד נישא ב-1948 לקיטי אפשטיין, בתו של הפסל הבריטי יעקב אפשטיין, ולהם שתי בנות.
לאחר גירושיו, נישא ב-1953 לליידי קרוליין בלקווד.
נישואים אלה הסתיימו ב-1959. לפרויד תריסר ילדים נוספים מנשים שונות, ושמועות מייחסות לו עד 40 ילדים..
לוסיאנו ריביירו קוראה (בפורטוגזית: Luciano Ribeiro Corrêa; נולד ב-25 בנובמבר 1982 בברזיליה) הוא ג'ודוקא ברזילאי המתחרה בקטגוריית המשקל של עד 100 ק"ג, לשעבר אלוף העולם בג'ודו בקטגוריה זו.
הישגו החשוב הראשון של קוראה בזירה הבינלאומית היה כשזכה במדליית הזהב במשחקים הפאן-אמריקאיים עד גיל 20 שנערכו באקפולקו בשנת 2001. בשנת 2002 זכה באליפות דרום אמריקה, באליפות אמריקה שנערכה באותה שנה בסנטו דומינגו זכה במדליית הארד, וכן הוכתר לראשונה כאלוף ברזיל.
באוניברסיאדה שנערכה בטגו בשנת 2003 זכה קוראה במדליות זהב הן בקטגוריית המשקל הרגילה שלו והן בקטגוריית המשקל הפתוחה.
על אף הישגיו, לא נשלח לאולימפיאדת אתונה (2004), בה ייצג את ברזיל מריו סבינו, זוכה מדליית הזהב במשחקים הפאן-אמריקאיים של 2003.
בשנת 2005 זכה קוראה במדליית הזהב באליפות אמריקה שנערכה בקגואס שבפוארטו ריקו.
בהמשך השנה זכה גם במדליית ארד באליפות העולם שנערכה בקהיר, ובמשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בריו דה ז'ניירו ב-2007 זכה במדליית הארד.
באליפות העולם שנערכה אף היא בריו דה ז'ניירו באותה שנה רשם את הישג השיא שלו, כשהוכתר כאלוף העולם.
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) היה רחוק מיכולתו באליפות העולם.
הוא הפסיד כבר בקרב הראשון להולנדי הנק חרול, ובבית הניחומים גבר על אריק זאבי אך הפסיד ברבע הגמר לפולני פז'מיסלאב מתיאשק, והודח.
באליפות אמריקה שנערכה ב-2009 בבואנוס איירס זכה במדליית ארד בקטגוריית המשקל הרגילה שלו, אך גם במדליית זהב בקטגוריית המשקל הפתוחה.
במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו ב-2011 בגואדלחרה זכה במדליית הזהב.
באולימפיאדת לונדון (2012) הודח קוראה שוב בידי הנק חרול, הפעם בשמינית הגמר.
באליפות העולם שנערכה בריו דה ז'ניירו ב-2013 הודח כבר בסיבוב השני.
לוּסִּיה סָרָאטֶה (בספרדית: Lucía Zárate; מקסיקו, 2 בינואר 1863 (?) – ארצות הברית, 29 בינואר 1890) הייתה אזרחית מקסיקנית, ידועה כאדם הקטן ביותר בהיסטוריה של הגמדות, האישה הראשונה שאובחנה כתופעת גמדות פרימורדיאלית מדרגה שנייה.
סראטה נרשמה בספר השיאים של גינס כ"אדם המבוגר הקל ביותר": בגיל 17 שקלה 2.1 ק"ג, ובגיל 20 היה משקלה 5.9 ק"ג.
גובהה המרבי המתועד, אליו הגיעה כנראה בגיל שנה, היה 51 ס"מ.
היא והוריה התעשרו מהופעותיה כאטרקציה בקרקסים ובמופעי שוליים, והיא נחשבת לאדם הקטן המרוויח ביותר בכל הזמנים.
בית משפחתה שבעיר סֶמְפּוֹאָלָה, הנקרא "קאסה גרנדה", (הבית הגדול, בספרדית), הוא כיום מוזיאון הפתוח לקהל הרחב.
ממקורות שונים יש מידע מעורפל ולעיתים סותר על אודותיה.
פרטים בדף זה ללא הפנייה למקורות חיצוניים, מבוססים על מאמר באתר Sideshow World שמפרסם מידע היסטורי על קרקסים ומופעי שוליים, ועל הבלוג של מוזיאון "קאסה גרנדה".
לוסיה סראטה נולדה בעיר סן-קרלוס (כיום: אורסולו גלוואן Úrsulo Galván) במדינת וראקרוס שבמקסיקו, לפרמין (Fermin) סראטה ואשתו טומאסה ליקונה (Tomasa Licona), וגדלה בעיר אָגוֹסְטָדֶרוֹ (Agostadero; כיום: סֶמְפּוֹאָלָה - Cempoala) בווראקרוס.
ממידע ביוגרפי עולה שהיא נולדה בשנת 1863, ובדיווחים אחרים מוזכרת שנת 1864 כמועד לידתה.
בהיותה מקרה יוצא דופן, הוצגה לוסיה בפני נשיא מקסיקו, פורפיריו דיאס, אביה רקם עסקה להצגתה במופעי שוליים של גמדים בערים גדולות בעולם, ובשנת 1876 היגרה המשפחה לארצות הברית.
עם הגעתה לשם, הוצגה לוסיה בתיאטרון של טוני פסטור, ממייסדי הוודוויל, שם נבדקה על ידי מומחים מאוניברסיטת אוקספורד שלא הצליחו לאשר שגילה הוא 12 כפי שהיא והוריה טענו, אך קבעו שלפי התפתחות שיניה, היא הייתה אז לפחות בת 6 שנים.
לכן, ייתכן שהיא נולדה מאוחר יותר, בשנת 1870 או סמוך לכך.
המומחים קבעו עוד שמבנה גופה היה מושלם והיא הייתה בריאה ואינטליגנטית, הבינה ושוחחה בספרדית וידעה כמה מילים באנגלית.
ללוסיה היה אח מבוגר יותר, מנואל, גמד אף הוא, ובארצות הברית נולדה אחותה אוונגלינה.
הופעת הבכורה של סראטה כאטרקציה הייתה ב-1876 בפילדלפיה, במסגרת חגיגות 100 שנה לעצמאות ארצות הברית.
סראטה הופיעה בתחילה בארצות הברית עם להקת הגמדים של פרנק אופנר, ואחר כך עם הקרקס של פי.
סראטה יצאה עם הוריה להופעות בלונדון, ולפי ספרי הפגישות של ארמון המלוכה באנגליה, היא הוצגה בפני המלכה ויקטוריה ב-26 בפברואר 1881, בטירת וינדזור.
לאחר חזרתה לארצות הברית, היא הופיעה בעיקר באזור החוף המזרחי שהיה האזור המאוכלס ביותר.
יחד איתה הופיע גמד מפורסם אחר, פרנסיס פלין, שנודע בשם הבמה "גנרל מייט" (General Mite).
בחודש מאי 1879 פרסם העיתון הניו יורקי Brooklyn Daily Eagle כתבה שבה נאמר שסראטה ופלין יועדו להינשא זו לזה.
גילה היה יותר מ-15, ופלין היה כבן 14 (פלין התחתן לבסוף עם גמדה אנגלייה בשם אמילי "מילי" אדוארדס).
אף כי ייתכן שהדיווחים על הכנסותיה מוגזמים, נאמר שסראטה הרוויחה 20 דולר לשעת הופעה (בחישוב אינפלציוני – כ-400 דולר), ולחלופין – בין 500 ל-700 דולר לשבוע (10,000-14,000 דולר), וכאשר היא הופיעה יחד עם גנרל מייט, הם הרוויחו יחד 500 דולר לשבוע ועוד 10% מרווחי האמרגן.
לפי דיווח אחר, האמרגן של סראטה עשק אותה ושילם לה פחות מכפי ההכנסות האמיתיות.
נאמר עליה עוד, שהיא השקיעה את כספה בנכסי דלא-ניידי במקסיקו, ורכשה חווה במדינת צ'יוואווה.
בשנת 1889 חתמו סראטה והוריה על חוזה הופעות בסן פרנסיסקו, ובחודש ינואר 1890 נסעו לשם ברכבת.
סופת שלגים עזה גרמה לירידתה מהפסים של רכבת משא שהובילה בקר במעבר ההרים "דונר" בהרי סיירה נבדה, ועקב התאונה נתקעו לאורך המסילה 12 רכבות שהסיעו 700 נוסעים בסך הכל.
החסימה נמשכה כשבועיים ונודעה בשם "חסימת השלג הגדולה של 1890" (The Great Snow Blockade of 1890).
הרכבת שמשפחת סראטה נסעה בה, נתקעה ליד העיירה טראקי במחוז נבדה , קליפורניה.
הטמפרטורה ירדה עד 29- מעלות צלזיוס, המזון אזל והעצים להסקה נרטבו או נקברו בשלג.
בתנאים קשים אלה, מצבה הבריאותי של לוסיה הידרדר, והיא מתה ביום רביעי 29 בינואר 1890. לפי דיווח של סוכנות אסושיאייטד פרס יומיים אחר כך, סראטה מתה מהרעלת מזון, כנראה עקב אכילת שימורים מקולקלים שסיפקו אנשי ההצלה לנוסעים הלכודים.
לפי מקורות אחרים, היא מתה מהיפותרמיה.
לוסיה סראטה נקברה בבית הקברות באגוסטדרו, לא לפני שפקידי המכס המקסיקנים סחטו שוחד גבוה תמורת העברת הגופה, כאשר נודעה להם זהות המשפחה.
ביוני 2017 יצא לאור רומן היסטורי מאת הסופרת האמריקאית ילידת אקוודור ססיליה ולאסטגי, בשם: "Lucia Zarate: The Odyssey of The World's Smallest Woman" (בתרגום לעברית: "לוסיה סראטה: מסעה של האישה הקטנה ביותר בעולם").
בספר משולבות עובדות על חייה של סראטה, בעקבות עבודת תחקיר שעשתה הסופרת.
ולאסטגי מצביעה בספר על כך שהוריה של לוסיה סראטה מכרו אותה למעשה, והיא נוצלה בידי מעסיקיה.
לוסיָאן שיוּטוֹ (בלועזית: Lucien Sciuto; שמו הפרטי המקורי: לוי (Levi); 1868, סלוניקי – 2 בפברואר 1947, אלכסנדריה) היה עיתונאי, משורר, סופר ופעיל ציוני יהודי-ספרדי שפעל בסלוניקי, טורקיה, ארץ ישראל ומצרים.
לוסיאן שיוטו נולד בשנת 1868 בסלוניקי, האימפריה העות'מאנית למשפחת יהודית-ספרדית מסורתית.
הוא התחנך בבית הספר של כל ישראל חברים בעירו וגדל באווירת התרבות הצרפתית.
מגיל צעיר גילה עניין בשירה, וכבר בשנת 1884, כשהיה בן 16 בלבד, פרסם את ספר השירה הראשון שלו, "שירים מיזנתרופיים" (Poèmes misanthropiques), ובהמשכה של אותה שנה פרסם קובץ שירה נוסף.
בשנת 1892, לרגל חגיגות 400 שנה להגעתם של מגורשי ספרד לאימפריה העות'מאנית, פרסם פואמה בשם "הלא-רצויים" ("Les Proscrits").
שנתיים לאחר מכן פרסם ספר שירה נוסף בשם "אבהות" (Paternité).
בגיל צעיר החל לפרסם מאמרים בכתבי עת ועיתונים.
בשנת 1895 החל בקריירה עיתונאית משמעותית, עם הצטרפותו כעורך-משנה לעיתון היהודי-ציוני בשפה הצרפתית Le Journal de Salonique ("לה ז'ורנאל דה סלוניק") שנוסד אז בעריכתו של ויטאליס כהן ("שרידאן").
ב-1898 החליף את כהן כעורכו הראשי של העיתון, אך זמן קצר לאחר מכן, ב-1899, עזב אותו עבור העיתון הטורקי (הלא-יהודי) בצרפתית Le Moniteur Oriental, שהופיע בבירה איסטנבול, ועבד בו עד שנת 1908. באותה תקופה התפרסם שיוטו בזכות מדורו הקבוע "Plat du Jour" ("מנת היום"), ונודע בשנינותו ובשליטתו המעולה בצרפתית.
בעת שהותו באיסטנבול כתב מאמרים כמעט לכל העיתונים הצרפתיים שראו אור בעיר.
בכתיבתו הוא הרבה להביע תמיכה בחופש העיתונות וחופש הביטוי, סוגיות שנידונו בהרחבה בעיתונות התקופה, וכן הביע תמיכה גדולה בציונות.
לאחר מהפכת הטורקים הצעירים בשנת 1908 ייסד שיוטו עיתון משלו: ל'אורור (L'Aurore; "השחר") – עיתון יהודי-ציוני-עות'מאני בשפה הצרפתית.
העיתון היה מהביטאונים החשובים של הציונות בטורקיה בתקופתו וקיבל מימון מהמוסדות הציונים הרשמיים.
עם הכותבים בו נמנו נחום סוקולוב, אברהם אלמליח, זאב ז'בוטינסקי, דוד פלורנטין ועוד.
בנוסף למאמרי דעה וכתבות חדשותיות, שיוטו פרסם בעיתונו גם מדור סאטירה הומוריסטי בשם "Carnet d'un sire concis".
מלבד היותו העורך הראשי של העיתון ל'אורור, הוא כתב במקביל גם עבור עיתונים אחרים באיסטנבול, ובנוסף, לאחר 1908 היה לעורך של הנספח הצרפתי של המגזין הסאטירי הטורקי "כלאם" (Kalam), וכן העורך הראשי של "הִלאל" (Hilal), המוסף הספרותי של העיתון הטורקי הגדול Le Tanin.
בתקופה זאת פרסם אסופת שירים בשם "שירים פטריוטיים" (Poèmes patriotiques), שזכתה לשבחים מהעיתונות העות'מאנית הרשמית.
כמו יהודים עות'מאנים אחרים בתקופתו, שיוטו ראה את הציונות והפטריוטיות העות'מאנית כמשלימות זאת את זאת ולא כסותרות.
במאמריו הביע את העמדה שיהדות העולם תוכל לתרום רבות להתמודדות האימפריה העות'מאנית עם האתגרים שעמדו מולה, אם זו תסיר את ההגבלות על העלייה היהודית לארץ ישראל והפעילות ההתיישבותית בארץ.
בעקבות מלחמת העולם הראשונה נקלע "ל'אורור" לקשיים כלכליים, ובנובמבר 1920, בתום 12 שנות פעילות, נאלץ שיוטו למכור אותו.
לאחר מכן עלה שיוטו לארץ ישראל.
בארץ הוא עבד לזמן קצר כסוכן מקומי של חברת ביטוח גרמנית.
במקביל הוא כתב מאמרים בעברית לעיתונים העבריים הארצישראלים "דואר היום" ו"החרות".
לאחר שהות קצרה בארץ ישראל נסע לקהיר שבמצרים, שם היה לעורך הראשי של La Revue Sioniste, ביטאון פדרציית ציוני מצרים.
בשנת 1924 הקים מחדש את עיתונו "ל'אורור", הפעם בקהיר, והעיתון היה לאחד הביטאונים הציונים החשובים במצרים.
הוא ניהל וערך את העיתון עד שנת 1931, אז פרש בגיל 63 ומינה במקומו לעורך את ידידו העיתונאי ז'אק אלמליח, אך המשיך לתרום מאמרים לעיתון.
כמו כן, המשיך בפעילות ספרותית במצרים ובשנת 1938 פרסם בקהיר את ספר השירה האחרון שלו (Le peuple du Messie).
בשנים אלו שיוטו עבר לתחום החינוך.
תחילה הורה צרפתית במספר בתי ספר ממשלתיים באלכסנדריה, ולאחר מכן, בשנת 1941, היה למנהל של בית ספר יהודי בעיר.
שיוטו נפטר ב-2 בפברואר 1947 באלכסנדריה.
פעילותו למען מטרות יהודיות ותרומתו לציונות זכו לשבחים רבים בהספדים שנכתבו עליו בעיתונות העברית בארץ ישראל כמו גם בעיתונים יהודים אחרים במזרח התיכון.
לאורך קריירת העיתונות הארוכה שלו הוא פרסם אלפי מאמרים.
אשתו הייתה זמרת אופרה (סופרן) ידועה בזמנה ששרה מעל במות בטורקיה, ארץ ישראל ומצרים.
בני הזוג היו הורים למספר ילדים.
לוסיאנו דניאל קסטרו (בספרדית: Luciano Daniel Castro, נולד ב-16 במרץ 1975), המוכר בשם לוסיאנו קסטרו, הוא שחקן ארגנטינאי אשר ידוע בעיקר בתפקידו בטלנובלות הארגנטינאיות "לה לולה", "יורשי הנקמה" ו-"Sos mi hombre".
קסטרו קטף את פרס "מרטין פיירו" בקטגוריית "שחקן הקומדיה הטוב ביותר", בתפקידו בטלנובלה הארגנטינאית "לה לולה" והיה מועמד בשלושה פרסי "מרטין פיירו" בקטגוריית "השחקן הטוב ביותר" בתפקידיו בטלנובלות "Valientes", "יורשי הנקמה" ו-"Sos mi hombre".
קסטרו התחיל את קריירת המשחק שלו בשנים 1992–1994, כשהופיע בטלנובלה הארגנטינאית של היוצרת והמפיקה כריס מורנה, "Jugate conmigo" ("שחק איתי"), בה גילם את דמותו של לוסיאנו.
בשנת 1995 שיחק בטלנובלה הארגנטינאית של היוצרת והמפיקה כריס מורנה, "קטנטנות", בה גילם את דמותו של טאנו.
בשנת 1996 שיחק בטלנובלה הארגנטינאית "Montaña rusa, otra vuelta" בדמותו של טוקי.
בשנים 1997–1998 שיחק בטלנובלה הארגנטינאית "Rodolfo Rojas D.T." ("רודולפו רוחאס D.T"), בה גילם את דמותו של רובן.
בשנים 1999–2001 שיחק בטלנובלה הארגנטינאית "Campeones de la vida" (אלופים"), בה גילם את דמותו של דנילו.
בשנת 2002 שיחק בתפקיד אורח בטלנובלה הארגנטינאית "Son amores" ("נאהבים"), בה גילם את דמותו של עומר.
בשנים 2004–2005 שיחק בטלנובלה הארגנטינאית "Los Roldán" ("הרובלנים"), בה גילם את דמותו של עומר אסטבס.
בשנת 2006 שיחק בטלנובלה הארגנטינאית "El tiempo no para" ("הזמן לא עוצר"), בה גילם את דמותו של גונסלו.
בשנת 2007 שיחק בטלנובלה הארגנטינאית "לה לולה", בה גילם את דמותו של פקונדו.
קסטרו זכה בפרס "מרטין פיירו" בקטגוריית שחקן הקומדיה הטוב ביותר, על תפקידו כפקונדו בטלנובלה.
בשנת 2008 שיחק בטלנובלה האינטרנטית "Amanda O" ("אמנדה או"), בה גילם את דמותו של דנטה.
בשנים 2009–2010 שיחק בטלנובלה הארגנטינאית "Valientes" ("אמיצים"), בה גילם את דמותו של לאונרדו סוסה.
בשנת 2010 שיחק בטלנובלה הארגנטינאית "Malparida" ("ילדה רעה"), בה גילם את דמותו של לוקאס.
בשנים 2011–2012 שיחק בטלנובלה הארגנטינאית "Herederos de una venganza" ("יורשי הנקמה"), בה גילם את דמותו של אנטוניו פואנטס, בתפקיד ראשי.
בשנת 2012 שיחק בסרט הארגנטינאי "Amor a mares" ("ים אהבה"), בו גילם את דמותו של חביאר.
בשנים 2012–2013 שיחק בטלנובלה הארגנטינאית "Sos mi hombre" ("אתה הגבר שלי"), בה גילם את דמותו של חואן.
פאפיס"), בה גילם את דמותו של פאביו.
בשנת 2016 שיחק בטלנובלה הארגנטינאית "עשירים לא מבקשים רשות", בה גילם את דמותו של רפאל, ושיחק בסרט הקולנוע "El encuentro de Guayaquil".
בשנת 2017–2018 שיחק בטלנובלה "5 כוכבים" בתפקיד מריאנו מונטנגרו.
בשנת 2018 כיכב בטלנובלה הארגנטינאית של טלפה, "100 ימים" בתפקיד של דייגו.
בשנת 2019 כיכב בטלנובלה "ויקטוריה הקטנה" של טלפה בתור מנואל.
בשנת 2022 שיחק בתפקיד ראשי בטלנובלה "הראשון מבינינו" לצדם של מרסדס פונס, בנחמין ויקוניה וניקולאס ריירה.
באותה שנה ביצע הופעת אורח מאחד פרקי הסדרה האנתולוגית "Dos 20".
בשנת 2002 נולד בנו הראשון.
משנת 2005 עד שנת 2009 היה במערכת יחסים עם שדרנית הרדיו הארגנטינאית אליזבת' ורנסי.
משנת 2010 קסטרו נמצא במערכת יחסים עם השחקנית הארגנטינאית סברינה רוחאס.
לוסיה סאנצ'ס סאורניל (בספרדית: Lucía Sánchez Saornil; 13 בדצמבר 1895 – 2 ביוני 1970) הייתה משוררת, הוגה פמיניסטית ומהפכנית אנרכיסטית ספרדייה.
היא מוכרת בעיקר כמייסדת הארגון האנרכו-סינדיקליסטי מוחרס ליברס וכפעילה בארגון האנרכו-סינדיקליסטי CNT.
סאורניל גודלה על ידי אביה האלמן מהמעמד הנמוך, ולמדה באקדמיה המלכותית לאמנויות סן פרננדו.
בגיל צעיר החלה לכתוב שירה והתחברה לתנועה הספרותית האולטראיסטית.
עד לשנת 1919 יצירותיה של סאורניל התפרסמו תחת שם עט גברי במספר כתבי עת פופולריים, בין השאר היא עסקה בנושאים לסביים בעת בה הומוסקסואליות הייתה טאבו, ונחשבה לעבירה על החוק.
בשנת 1931, סאורניל, שעבדה כמרכזנית טלפונית החל משנת 1916, השתתפה בשביתה שאורגנה על ידי איגוד העובדים האנרכו-סינדיקליסטי CNT, כנגד חברת "טלפוניקה".
מאורע זה היווה נקודת מפנה בחייה, ומאז סאורניל נאבקה למען מהפכה חברתית אנרכיסטית.
בשנת 1933 נבחרה סאורניל למזכירת ה-CNT במדריד, והפיקה את כתב העת של הארגון בתקופה שקדמה למלחמת האזרחים בספרד.
ובמאי 1938 מונתה למזכירה הכללית של ארגון הסיוע האנרכיסטי "סולידריות בינלאומית נגד הפאשיזם" (בספרדית: Solidaridad Internacional Antifascista או SIA בראשי תיבות).
סראוניל פרסמה מאמרים במספר מגזינים וכתבי עת אנרכיסטיים בהם הדגישה את נקודת המבט הפמיניסטית שלה.
מתוך תסכול מהסקסיזם של חבריה הרפובליקנים, חברה סאורניל למרסדס קומפוסאדה ואמפארו פוץ' אי גסכון ויחד ייסדו את הפדרציה האנרכו-סינדיקליסטית מוחרס ליברס בשנת 1936. הארגון חתר במאבק כפול לשחרור האישה ולמהפכה חברתית וחברותיו השתתפו במלחמת האזרחים בספרד.
סאורניל וחברותיה דחו את הגישה הרווחת בקרב ארגונים מהפכניים כי שוויון מגדרי יבוא כפועל יוצא של חברה ללא מעמדות.
עם פרוץ מלחמת האזרחים הספרדית, שורות המוחרס ליברס גדלו במהרה וכללו 30,000 חברות, שארגנו חללים חברתיים עבור נשים, בתי ספר, עיתונים ומסגרות עבור ילדים.
עם תבוסתה של הרפובליקה השנייה נאלצו סאורניל ובת זוגה אמריקה בארוסו לברוח לפריז, שם המשיכה סאורניל את פעילותה ב-SIA.
עם פלישת גרמניה לצרפת נאלצו השתיים להימלט שוב, הפעם בחזרה למדריד.
במדריד, החלה סאורניל לעבוד כעורכת תמונות, אך במהרה זוהתה כאנרכיסטית ונאלצה להימלט שוב.
היא ואמריקה עברו לולנסיה שם הייתה לאמריקה משפחה.
חייהן היו בסכנה בצל עליית הפשיזם בגלל מערכת היחסים הלסבית שלהן, והן נאלצו לשמור עליה בסוד.
בשנת 1970 נפטרה סאורניל מסרטן.
לוסיה אצ'בריה (בספרדית: Lucía Etxebarría) היא סופרת ספרדייה ממוצא בסקי.
היא נולדה בוולנסיה בשנת 1966 להורים בסקים, הצעירה בין שבעה ילדים.
ספרה הראשון היה ביוגרפיה של קורט קוביין וקורטני לאב: La historia de Kurt y Courtney: aguanta esto משנת 1996.
הרומן הראשון שלה, אהבה, פרוזאק, סקרנות וספקות (1997) יצא בעברית בהוצאת עם עובד בתרגום יערית טאובר בן-יעקב בשנת 2004. הרומן השני שלה, Beatriz y los cuerpos celestes, זכה בפרס נדאל.
בשנת 2011, הכריזה אצ'בריה שתחדל מכתיבה, היות שלדבריה ההעתקה הפיראטית של ספריה הפכה את הכתיבה לבלתי-משתלמת.
למרות זאת, פרסמה ספרים גם בשנת 2012 ו-2013, וכן הקימה כתב עת (עם אחרים) בשם AllegraMag בשנת 2012.
לוסיאנה ברג'ר היא פוליטיקאית יהודייה בריטית.
כיהנה כנציגת מחוז ליברפול-וייברטרי בבית הנבחרים הבריטי ומ-2025 מכהנת בבית הלורדים.
ברג'ר נולדה למשפחה יהודית וגדלה בשכונת ומבלי שבלונדון.
ב-2004 סיימה תואר ראשון באוניברסיטת ברמינגהאם והיא בעלת תואר שני בממשל מבירקבק, אוניברסיטת לונדון.
כיהנה במועצת התאחדות הסטודנטים של בריטניה כמתאמת פעילות בנושאי מלחמה בגזענות ובפשיזם.
ב-2005 התפטרה מתפקידה בעקבות גילויי אנטישמיות מצד חברי ההתאחדות.
לאחר מכן עבדה בחברת הייעוץ אקסנצ'ר.
בשנים 2007 עד 2010 ניהלה את ארגון ידידי ישראל במפלגת הלייבור.
בנוסף עמדה בראש תנועת הלייבור היהודית .
במאי 2010 נבחרה לנציגת מחוז ליברפול-וייברטרי בפרלמנט הבריטי.
היא מונתה לשרה זוטרה לענייני אנרגיה ושינויי אקלים בממשלת הצללים של אד מיליבנד.
ב-2012 הפיקה וביימה סרט דוקומנטרי קצר בשם "Breadline Britain" על תופעת בתי התמחוי והעוני בבריטניה.
ב-2013 לשרה זוטרה לענייני בריאות בממשלת הצללים.
לאחר בחירתו של ג'רמי קורבין למנהיג הלייבור מונתה ברג'ר לשרה לענייני בריאות הנפש בממשלת הצללים שלו.
בריאיון לג'ואיש כרוניקל סיפרה ברג'ר מדוע החליטה להצטרף לקורבין שקושר לאנטישמיות ולמכחישי שואה.
היא ציינה שההחלטה לא הייתה קלה עבורה והיא לא מסכימה עם כל מה שקורבין אמר לאורך השנים, אך נוצרה הזדמנות לכהן במשרה חדשה שתאפשר לקדם את הטיפול בתחום בריאות הנפש.
היא התפטרה מתפקידה ב-27 ביוני 2016, במכתב ההתפטרות הודתה לקורבין על מינויה ויחסו אלייה, אך ציינה כי על מפלגת הלייבור למצוא מנהיג אחר שהמפלגה תוכל להתאחד מאחוריו.
ב-18 בפברואר 2019 הודיעה ביחד עם שישה חברי פרלמנט נוספים על עזיבתה את מפלגת הלייבור על רקע התגברות האנטישמיות בקרב מפלגת הלייבור, מדיניות המפלגה ביחס לברקזיט ואופי הנהגתו של ג'רמי קורבין.
יחד עמם הקימה את "הקבוצה העצמאית", אליה הצטרפו גם חברי בית הנבחרים מהמפלגה השמרנית.
בספטמבר 2019 הצטרפה למפלגה הליברל-דמוקרטית.
היא התמודדה בבחירות 2019 במחוז פינצ'לי-גולדרס גרין אך הפסידה.
ב-2023 חזרה לשורות מפלגת הלייבור.
ב-2025 מונתה ללורד לימי חייה כחברה בבית הלורדים.
ב-2015 נישאה למוזיקאי אליסטר גולדסמית', לזוג בת ובן.
לוסייל היא עיר מתוכננת בקטר שממוקמת במחוז א-דעאין כ-23 קילומטרים צפונית לדוחה.
באפריל 2018 פורסם כי 80% מתשתיות העיר כבר הושלמו.
תוכננו להיות בו מרינות, אזורי מגורים, אתרי נופש באיים, אזורי מסחר, מתקני קניות ופנאי יוקרתיים, וקהילה של מגרשי גולף, איים מעשה ידי אדם וכמה אזורי בילוי.
הבנק המרכזי של הנסיכות הועבר ללוסייל, והתוכנית הייתה לצרף אליו עוד מוסדות מרכזיים ומבני שלטון.
450 אלף תושבים מיועדים לחיות בה, רובם המכריע נותני שירות זרים שיסייעו בתעשיית התיירות ובפעילות השוטפת של העיר, לצד עובדים ממדינות מערביות.
בלוסייל הוקם אצטדיון הנקרא "האצטדיון האייקוני לוסייל", המכיל 86,250 מקומות.
שאירח את גמר המונדיאל בקטר בשנת 2022. לאצטדיון מראה עתידני ומופעלים בו מכשירים עתידיים כגון ענן שמוריד את טמפרטורת המגרש ועוד.
אמצעים אלה נדרשים אף על פי שהמונדיאל מתקיים בחורף ולא בקיץ לפי המסורת.
כמו כן לוסייל ספורטס ארנה אירחה את גמר אליפות העולם בכדוריד 2015. בעיר קיים מסלול מרוצים אשר מארח את סבב הפורמולה 1 ואת סבב המוטו GP.
לוסיאנו דאריו וייטו (בספרדית: Luciano Darío Vietto; נולד ב-5 בדצמבר 1993 בבלנאריה שבארגנטינה) הוא כדורגלן ארגנטינאי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת ראסינג קלוב.
לוסיאנו וייטו, נולד וגדל בעיירה בלנאריה שבעיר קורדובה וכבר כשהיה בן שבע הצטרף לאינדפנדיינטה המקומית.
כשהוא בן 15, הצטרף וייטו למחלקת הנוער של אסטודיאנטס לה פלאטה מליגת העל הארגנטינאית אך שוחרר ממנה לאחר שנתיים.
לאחר שנכשל במבחנים להצטרף לאקדמיה של רוסאריו סנטראל, הצטרף וייטו לאקדמיית הנוער של ראסינג קלוב בה שיחק בקביעות עד שחתם על החוזה המקצועני הראשון שלו בקבוצה בשנת 2011.
ב-25 באוקטובר, זומן וייטו לראשונה לסגל הראשון של ראסינג קלוב על ידי המאמן דייגו סימאונה.
את הופעת הבכורה הרשמית שלו במדי ראסינג קלוב ערך וייטו יום למחרת כשעלה כמחליף בתיקו 1:1 של ראסינג עם לנוס.
ב-3 בספטמבר 2012, בהופעתו הראשונה בהרכב הפותח של ראסינג קלוב כבש וייטו גם צמד שערי בכורה בדרך לניצחון של ראסינג 3:1 על סן מרטין דה סן חואן.
תחת המאמן לואיס זובידאלה, הפך וייטו לאחד השחקנים החשובים בראסינג והחל לשחק בקביעות בהרכב הראשון כשבעונת 2012/13 הוא כובש 13 שערים.
ב-26 במרץ 2013, לאחר התעניינות נרחבת מצד ליברפול מהפרמייר ליג ויובנטוס מהסרייה א', הודיעה ראסינג כי חתמה עם וייטו על הארכת חוזה בקבוצה בארבע שנים נוספות.
ב-4 באוגוסט 2014, חתם וייטו לארבע שנים בויאריאל מהלה ליגה ששילמה עבורו 5.5 מיליון אירו.
את הופעת הבכורה שלו במדי ויאריאל ערך וייטו ב-21 באוגוסט כשעלה כמחליף בניצחון 3:0 של ויאריאל על אסטנה במסגרת פלייאוף הליגה האירופית.
את הופעת הבכורה שלו בלה ליגה ערך וייטו ב-24 באוגוסט, כשעלה כמחליף בניצחון 2:0 של ויאריאל על לבאנטה.
ב-21 בספטמבר, כבש וייטו את שער הבכורה שלו במדי ויאריאל בניצחון 4:2 על ראיו ואיקאנו.
ב-21 בדצמבר, כבש וייטו צמד שערים בניצחון 3:0 על דפורטיבו לה קורוניה.
כשהוא כובש שלושה שערים, זכה וייטו בתואר שחקן החודש של הלה ליגה לחודש דצמבר.
ב-22 ביוני 2015 הודיעה ויאריאל כי וייטו נמכר לאתלטיקו מדריד ששילמה עבורו 20 מיליון אירו.
ב-4 באוקטובר, כבש וייטו את שער הבכורה שלו במדי אתלטיקו מדריד בתיקו 1:1 נגד ריאל מדריד בדרבי.
ב-30 ביולי 2016 הושאל וייטו לעונה לסביליה.
ב-4 בינואר 2018 הושאל לולנסיה עד לסוף העונה.
ב-7 ביוני 2018 השתחרר וייטו משורות ולנסיה.
ב-9 באוגוסט 2018 הושאל לעונה אחת לפולהאם.
בסיום עונת 2018/2019 נמכר לקבוצת ספורטינג ליסבון תמורת 7.5 מיליון אירו.
ב-25 באוקטובר 2020 חתם וייטו באל-הילאל הסעודית.
ב-9 בינואר 2012, ערך וייטו את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת ארגנטינה עד גיל 20 נגד נבחרת צ'ילה עד גיל 20 באליפות דרום אמריקה לנוער ארבעה ימים לאחר מכן כבש וייטו את שער הבכורה שלו בטורניר בהפסד ארגנטינה 2:1 לפראגוואי.
את אותו הטורניר סיים וייטו עם שני שערים בארבעה משחקים.
לוסילמו פלאניו סוארס (בפורטוגזית: Lucielmo Palhano Soares; נולד ב-28 בספטמבר 1988) המוכר בכינויו לוסיו מרניאו (Lúcio Maranhão) הוא כדורגלן ברזילאי אשר משחק בעמדת החלוץ.
נולד בסאו לואיס, מרניאו שבברזיל וגדל בקבוצה המקומית מרניאו.
ב-2010 עבר למחלקות הנוער של הוריזונטה במדיה ערך את הופעת הבכורה שלו כשחקן בקבוצה בוגרת.
במהלך שנת 2012 חתם לוסיו לשלוש שנים באראפיראקה אס"א וערך במדיה 65 משחקים בהם כבש 31 שערים.
במהלך התקופה בה היה תחת חוזה באראפיראקה אס"א הושאל מרניאו לקבוצות ויטוריה ופיגיירנסה.
במהלך שנת 2014 נרכש לוסיו על ידי קבוצת בורי ראם יונייטד התאילנדית במדיה ערך שבע הופעות בהן כבש שני שערים.
בתחילת שנת 2015 חזר לברזיל וחתם לעונה בפורטלזה במדיה ערך 37 הופעות וכבש שבעה שערים.
בעונה שלאחר מכן חתם ברגאטס וערך במדיה 35 הופעות בהן כבש 13 שערים.
ב-17 ביולי 2016 חתם לוסיו בהפועל באר שבע לשלוש שנים.
ב-30 ביולי ערך את הופעת הבכורה שלו בהפועל באר שבע, כאשר פתח בהרכב וכבש בניצחון 5–0 על הפועל אשקלון במסגרת גביע הטוטו.
ב-8 בפברואר 2017 כבש לוסיו את שער הבכורה שלו בהפסד 1–4 לבני יהודה.
ב-15 ביולי 2017 חתם לוסיו באלאזיגספור הטורקית.
ב-19 בדצמבר 2017 חתם לוסיו בארוקה הפורטוגזית.
ב-14 ביוני 2018 חתם לוסיו בהפועל חדרה, וביולי 2020 שוחרר מהקבוצה.
ב-9 ביולי 2020 חתם בשורותיה של עירוני קריית שמונה.
ב-23 ביולי 2021 חתם לוסיו בהפועל תל אביב לעונה אחת, עם אופציה לעונה נוספת,וב-17 בינואר 2022 חתם בבני יהודה, עד לסיום העונה.אך ב-4 באפריל שוחרר מהמועדון.
לוסיה בראון ברלין הייתה סופרת אמריקאית בסוגת הסיפור הקצר.
בימי חייה היה לה קהל קוראים קטן אך מסור.
היא זכתה להצלחה ספרותית באופן פתאומי אחת עשרה שנים לאחר מותה, באוגוסט 2015, כאשר פורסם ספר של מבחר סיפורים שלה, "המדריך לעוזרות הבית", בעריכת סטיבן אמרסון.
בשבוע השני לפרסומו, הספר הופיע ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס, ובתוך כמה שבועות נמכרו ממנו יותר עותקים מאשר מכל ספריה הקודמים גם יחד.
האוסף נכלל בכמה רשימות סיכום השנה, כולל רשימת "עשרת הספרים הטובים של 2015" של ביקורת הספרים של הניו יורק טיימס.
הספר גם היה מועמד ברשימה הסופית ל.
ברלין נולדה בג'ונו, אלסקה, והעבירה את ילדותה בדרכים, בעקבות הקריירה של אביה כמהנדס מכרות.