tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
טלוויזיה: בטלוויזיה החינוכית עולות הסדרות "הילדים משכונת חיים", "דלת הקסמים" ו"מלאכת יד עם בתיה עוזיאל"; מתחילה תוכנית הסאטירה המשפיעה "ניקוי ראש".
הטלוויזיה הישראלית מתחילה לשדר את אופרת הסבון הבריטית "האחים"
מוזיקה: בפסטיבל הזמר זוכה שלמה ארצי עם השיר "הבלדה על ברוך ג'מילי".
מוציא גם את האלבום "לכל החברים מהמסע מים אל ים";.
בפסטיבל בולטת גם נתנאלה עם "שיר היונה".
באירוויזיון 1974 מייצגת את ישראל להקת כוורת עם השיר "נתתי לה חיי"; הלהקה יוצאת גם עם האלבום "פוגי בפיתה"
ספורט: ישראל משתתפת במשחקי אסיה שנערכו בטהראן בפעם האחרונה
ספרות ושירה: דוד אבידן מוציא את "הפסיכיאטור האלקטרוני שלי", יצירה שמבוססת על "שיחות" שניהל עם תוכנת מחשב; אמיל חביבי מוציא את "האופסימיסט"; לוין קיפניס זוכה בפרס למדן; חיים גורי זוכה בפרס ביאליק ויוצר את הסרט "המכה ה-81".
סופרת הילדים מרים רות מוציאה את ספרה "מעשה בחמישה בלונים"; סמי מיכאל מפרסם את רומן הביכורים שלו, "שווים ושווים יותר"; פנחס שדה מפרסם את "נסיעה בארץ ישראל והרהורים על אהבתו הנכזבת של אלוהים"
קולנוע: עולים לאקרנים - "איש רחל"; "יום הדין", "עיניים גדולות"; "צ'ארלי וחצי"; "שלושה ואחת", "שרית" של ג'ורג' עובדיה
תקשורת: מאיר עוזיאל מתחיל לפרסם את הטור "שיפודים" במעריב
14 באפריל – מוקמת האוניברסיטה הפתוחה בישראל
בין חתני וכלות פרס ישראל: שמואל הוגו ברגמן, הזוכה בפעם השנייה; ידידיה אדמון; יצחק ברנבלום (מדעי החיים)
24 באוקטובר – נמצאת גופתה של החיילת רחל הלר שנרצחה.
ב-1976 מואשם עמוס ברנס ברציחתה, ונאבק על טענתו לחפותו במשך שנים לאחר מכן
יהושע בן-ציון, מנהלו של בנק ארץ ישראל בריטניה מורשע במספר עבירות מעילה וגנבה.
10 בפברואר – עברי לידר, זמר-יוצר, מלחין, ופזמונאי
1 במאי – מאור כהן, זמר-יוצר, מוזיקאי, שחקן ובדרן
23 במאי – נעם דובב, פלינדרומאי ומשורר
16 ביוני – אדיר מילר, שחקן, קומיקאי, תסריטאי, במאי וסטנדאפיסט
10 באוקטובר – אסי כהן, שחקן וקומיקאי
10 באוקטובר – עודד קטש, כדורסלן עבר ישראלי, מאמן הפועל ירושלים ומאמן נבחרת ישראל בכדורסל
15 בינואר – יוסף סרלין, חבר הכנסת ושר מטעם הציונים הכלליים וגח"ל (נולד ב-1906)
25 בינואר – יוסף משאש, דיין, פוסק, משורר ואיש ציבור.
כיהן כרבה הראשי של חיפה.
24 בפברואר – בנימין זאב פון וייזל, ממייסדי התנועה הרוויזיוניסטית (נולד ב-1896)
5 באפריל – יצחק אריאלי, חתן פרס ישראל לספרות תורנית לשנת ה'תשכ"ו (נולד ב-1896)
17 באפריל – יוסף האפרתי, חוקר ספרות (נולד ב-1931)
5 באוקטובר – זלמן שזר, הנשיא השלישי של מדינת ישראל (נולד ב-1889)
26 באוקטובר – רפאל ויס, חוקר לשון עברית ומקרא ישראלי (נולד ב-1940)
6 בנובמבר – שלמה צמח, חלוץ, סופר ומחנך (נולד ב-1886)
18 בדצמבר – יעקב גרי, שר המסחר והתעשייה בממשלה השנייה (נולד ב-1901)
מיכאל אבי-יונה, ארכאולוג (נולד ב-1904)
רפאל אליעז, סופר משורר ומתרגם (נולד ב-1905)
יעקב אשמן, סופר עברי, עורך, מתרגם ועיתונאי (נולד ב-1926)
עמרם בלוי, מנהיג ומייסד נטורי קרתא (נולד ב-1894)
יהודה האזרחי, סופר עברי, מחזאי, עיתונאי, שדרן רדיו ועורך (נולד ב-1920)
משה הלוי, במאי ומייסד תיאטרון "האהל" (נולד ב-1895)
שלום זורין, מנהיג פרטיזנים בתקופת מלחמת העולם השנייה (נולד ב-1902)
אהרן מסקין, מגדולי שחקני הבימה העברית בתקופת היישוב ובימי המדינה (נולד ב-1898)
מאיר מרגלית, שחקן תיאטרון "האהל".
מגדולי שחקני הבמה בארץ בתקופת היישוב ובימי המדינה (נולד ב-1906)
ראובן רובין, צייר (נולד ב-1893)
פנחס שניאורסון, חלוץ (נולד ב-1893)
1975 בישראל (ה'תשל"ה - ה'תשל"ו) הייתה השנה בה מדינת ישראל ציינה 27 שנים להקמתה.
אהרן ברק ממונה ליועץ המשפטי לממשלה.
מועבר חוק יסוד: משק המדינה.
מועבר חוק פיצויים לנפגעי תאונות דרכים.
ב-1 בספטמבר נחתם הסכם הביניים בין מצרים לישראל לאחר מלחמת יום הכיפורים.
שפל קשה ביחסי ישראל עם האו"ם, לאחר שב-10 בנובמבר מתקבלת החלטה 3379 של העצרת הכללית של האו"ם, המשווה את הציונות לגזענות, ההחלטה בוטלה בשנת 1991.
בשנת 1975 המשיך גל פיגועי הטרור הקשים ובהם:
6 במרץ – הפיגוע במלון סבוי בתל אביב.
4 ביולי התפוצצות מקרר תופת בכיכר ציון בירושלים.
13 בנובמבר מטען חבלה הוטמן בתוך עגלת סבלים והתפוצץ בשעות הערב הסואנות ברחוב יפו בירושלים.
בפיצוץ נהרגו שבעה אזרחים ו-46 נפצעו.
הארגון לשחרור פלסטין קיבל עליו אחריות לפיגוע.
בקריית צאנז שבנתניה פותח בית חולים לניאדו את שעריו.
נחנכת כיכר אתרים בתל אביב.
29 בדצמבר אושר חוק המע"מ בכנסת.
אמנות - מעבודות התקופה - "יד ענוגה", מיצב של משה גרשוני; מסתיימת העבודה על אנדרטה לשואה ולתקומה בכיכר מלכי ישראל בתל אביב שיצר יגאל תומרקין; מוצב גם "עקלתון" של יצחק דנציגר
טלוויזיה - עולים לשידור: טלפלא ו"ראש כרוב" (תוכניות לילדים); "זה הסוד שלי", השעשועון הראשון בתולדות הטלוויזיה; "עלי כותרת" (אירוח, עם ירון לונדון); "עברית בסימן טוב" (הוראת עברית, עם דודיק סמדר)
דורי בן זאב מוציא את האלבום "הכיוון מערב"
שלמה ארצי מייצג את ישראל באירוויזיון 1975 עם השיר "את ואני" ומוציא בהמשך השנה אלבום באותו שם (השיר מגיע למקום 11 בתחרות)
פסטיבל הזמר והפזמון לא מתקיים.
במקומו מתקיים פסטיבל חלופי (בו זכה ניסים סרוסי).
המופע החלופי לא משודר בטלוויזיה ובמקומו משודר "אנחנו שרים לך", אשר סיכם את סדרת הטלוויזיה "שרתי לך ארצי".
ראיון שערך ירון לונדון עם הזמר ניסים סרוסי בתוכנית הטלוויזיה "טנדו" מעורר שערורייה זוטא, מכיוון שלונדון נתפס כמתנשא על עדות המזרח ועל המוזיקה המזרחית (אף על פי שסגנונו של סרוסי כלל אינו מזרחי).
ספורט - אחד משיאי המאבק נגד שחיתות בענף הכדורגל בא לידי ביטוי במאבק שמנהלים חברי הכנסת אהוד אולמרט, יוסי שריד ורובי ריבלין יחד עם כוכב הפועל חיפה ונבחרת ישראל בכדורגל, יוחנן וולך.
וולך מופיע בפני הכנסת וכעד ראשי בפני ועדת עציוני ודיווחיו על מסכת של מכירות משחקים, איומים ואלימות מובילים להקפאת הירידות בליגה.
בתחום האלימות, בולט הירצחו של הכדורגלן מוטי קינד במהלך משחק בליגה ג', על ידי אוהד היריבה מכבי כפר גבירול.
הקבוצה פורקה על ידי ההתאחדות לכדורגל בעקבות המקרה.
באירועים אלימים אחרים בולטת מהומה אלימה שיזמו אנשי קבוצת מכבי יפו נגד שחקני הפועל חיפה בדרך למשחק בראשון לציון, חיקוי של שיטה להטלת אימה על קבוצות מתחרות שהייתה נפוצה בקבוצת בני יהודה תל אביב.
ספרות, שירה וספרים - יוצא לאור הספר "זו ארץ זו" של החבורה באותו שם; חיים גורי הוא חתן פרס ביאליק לספרות יפה; בנימין טנא זוכה בפרס זאב לספרות ילדים ונוער על ספרו "בצלו של עץ הערמון"; אלונה פרנקל מפרסמת את הספר המצליח לפעוטות "סיר הסירים"
הפילוסוף משה קרוי מפרסם את ספרו "החיים על פי השכל", שזוכה לפופולריות רבה, מתקרב לחוגים אזוטריים השואפים לטענתם להקמת "אטלנטיס חדשה" ובסופו של דבר מהגר לאוסטרליה
רות סירקיס מפרסמת את ספר הבישול הנודע שלה, "מהמטבח באהבה", שהופך במהרה לרב-מכר
קולנוע: יוצא סרט הבורקס "חגיגה בסנוקר"; יוצאים לאקרנים גם "חגיגה לעיניים", "יהיה טוב סלומוניקו", "יום הדין", "יופי של צרות", "מיכאל שלי" על פי ספרו של עמוס עוז.
תיאטרון ובידור - יהונתן גפן יוצא בתוכניתו המצליחה "מכתבים למערכת"; בתיאטרון חיפה עולים "קרום" ו"שיץ" של חנוך לוין; ניקו ניתאי מתחיל להעלות את הצגת היחיד "הנפילה"
בין חתני וכלות פרס ישראל: ברוך בן-יהודה (חינוך), אהרן ברק ויואל זוסמן (מדעי המשפט), שמעון הלקין (ספרות יפה)
19 בפברואר – נטלי עטיה, דוגמנית ושחקנית ישראלית
2 במרץ – מוקי, זמר מגיש ושחקן ישראלי
7 במרץ – מיכל אמדורסקי, זמרת, רקדנית ומנחת טלוויזיה ישראלית
12 במרץ – צחי הלוי, שחקן וזמר ישראלי
23 במרץ – עדי אשכנזי, סטנדאפיסטית ושחקנית ישראלית
28 באפריל – ענת מגן-שבו, שחקנית ישראלית
22 במאי – נועה תשבי, שחקנית, זמרת, דוגמנית, מנחת טלוויזיה ומפיקה ישראלית
17 ביוני – אלי פיניש, שחקן ובדרן ישראלי
8 ביולי – סקאזי, יוצר טרנס פסיכדלי ישראלי
28 ביולי – אורי פפר, שחקן ישראלי
10 באוגוסט – יעל שרוני, שחקנית ישראלית
30 באוגוסט – עמיר בניון, זמר-יוצר ישראלי
30 באוגוסט – טל מוסרי, שחקן, מנחה, מדבב וזמר ישראלי
16 בספטמבר – גל פרידמן, גולש רוח ישראלי ואלוף אולימפי (אולימפיאדת 2004)
26 באוקטובר – מיה דגן, שחקנית ישראלית
26 באוקטובר – סופי צדקה, שחקנית, זמרת ומנחת טלוויזיה ישראלית ממוצא שומרוני, שהתגיירה
28 באוקטובר – קובי פרץ, זמר ישראלי
16 בנובמבר – אמיר דדון, זמר ויוצר ישראלי
16 בדצמבר – חנוך דאום, עיתונאי ישראלי
21 בפברואר – מרדכי-חיים שטרן, חבר הכנסת ופעיל ציבור (נולד ב-1914)
22 בפברואר – מרדכי נמיר, מזכ"ל ההסתדרות, ראש עיריית תל אביב, שר וחבר הכנסת מטעם מפא"י (נולד ב-1897)
25 באפריל – מייק בראנט, זמר ישראלי, התאבד (נולד ב-1947)
8 ביוני – שמואל הוגו ברגמן, פילוסוף ישראלי ממוצא צ'כי-גרמני, מאנשי הרוח הבולטים של הציונות, הרקטור הראשון של האוניברסיטה העברית בירושלים (נולד ב-1883)
2 ביולי – מיכאל חזני, שר וחבר הכנסת, מראשי המפד"ל (נולד ב-1913)
11 באוגוסט – רחל כצנלסון-שזר, עורכת "דבר הפועלת" ואשת נשיא מדינת ישראל זלמן שזר (נולדה ב-1885)
25 בספטמבר – יהושע בר-הלל, פילוסוף ישראלי, נודע במיוחד במחקרו החלוצי בתחום תרגום באמצעות מכונה (נולד ב-1915)
24 בנובמבר – בנו כהן, חבר הכנסת ופעיל ציבור (נולד ב-1894)
6 בדצמבר – מרדכי קינד, שחקן כדורגל (נדקר במהלך משחק על ידי אוהד היריבה, נולד ב-1951)
דן אבן, מפקד חזית המרכז במלחמת העצמאות (נולד ב-1912)
שמואל ביקלס, אדריכל (נולד ב-1909)
שמואל ברקאי, אדריכל (נולד ב-1898)
יעקב טימן, שחקן בתיאטרון המטאטא (נולד ב-1903)
יונה חיים קרוננברג, סופר עברי, מתרגם ומדפיס (נולד ב-1897)
ישראל רייכרט, מדען וחתן פרס ישראל (נולד ב-1891)
מתתיהו שלם, מלחין (נולד ב-1904)
1976 בארצות הברית הייתה השנה בה חגגה ארצות הברית 200 שנה מיום היווסדה.
הנשיא: ג'רלד פורד (המפלגה הרפובליקנית)
סגן הנשיא: נלסון רוקפלר (המפלגה הרפובליקנית)
12 בינואר – שרה ג'ין מור, פעילת זכויות האזרח שניסתה להתנקש בנשיא ג'רלד פורד, נדונה למאסר עולם
1 באפריל – נוסדת חברת אפל מחשבים על ידי סטיב ג'ובס וסטיב ווזניאק
4 ביולי – יובל המאתיים להקמתה של ארצות הברית.
20 ביולי – תוכנית ויקינג: החללית ויקינג 1 נוחתת בהצלחה על מאדים
29 ביולי – בניו יורק שולף "בנו של סאם" אקדח מתוך שקית נייר ויורה באדם אחד למוות ופוצע קשה אדם אחר בראשונה מתוך סדרת התקפות שהשליטו טרור בעיר באותה שנה
31 ביולי – נאס"א מפרסמת את תצלום "הפנים במאדים" שצולם על ידי החללית ויקינג 1
3 בספטמבר – תוכנית ויקינג: רכב-החלל ויקינג 2 נוחת במישור אוטופיה על מאדים ומצלם לראשונה את פני כוכב-הלכת מקרוב בצבע.
11 באוקטובר – בקונגרס ארצות הברית מאושרת הצעת חוק הקובעת שג'ורג' וושינגטון יועלה בדרגה ויקבל את דרגת גנרל הצבאות של ארצות הברית
2 בנובמבר – ג'ימי קרטר מנצח במערכת הבחירות הנשיאותיות ה-48 של ארצות הברית את ג'רלד פורד
8 במרץ – פרדי פרינז ג'וניור, שחקן אמריקאי
13 במרץ – דני מסטרסון, שחקן אמריקאי
20 במרץ – צ'סטר בנינגטון, סולן להקת לינקין פארק (נפטר ב-2017)
22 במרץ – ריס וית'רספון, שחקנית אמריקאית
23 במרץ – מישל מונאהן, שחקנית אמריקאית
23 במרץ – קרי ראסל, שחקנית אמריקאית
6 באפריל – קאנדס קמרון ביורה, שחקנית
25 במאי – אית'ן סופלי, שחקן אמריקאי
18 ביוני – בלייק שלטון, זמר אמריקאי
9 ביולי – פרד סאבג', שחקן אמריקני
17 ביולי – לוק בריאן, זמר אמריקאי
23 באוגוסט – סקוט קאן, שחקן אמריקאי
3 באוקטובר – שון ויליאם סקוט, שחקן אמריקאי
4 באוקטובר – אלישיה סילברסטון, שחקנית קולנוע אמריקאית
29 בנובמבר – צ'דוויק בוזמן, שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי (נפטר ב-2020)
29 בנובמבר – אנה פאריס, שחקנית אמריקאית
28 בדצמבר – ג'ו מנגנלו, שחקן אמריקאי
5 באפריל – הווארד יוז, טייס, מפיק קולנוע ומיליונר אמריקאי (נולד ב-1905)
9 במאי – פלויד קאונסל, מוזיקאי אמריקאי (נולד ב-1911)
15 ביולי – פול גאליקו, סופר אמריקאי (נולד ב-1897)
1975 בארצות הברית הייתה השנה בה חגגה ארצות הברית 199 שנה מיום היווסדה.
4 באפריל – חברת מיקרוסופט נוסדת על ידי ביל גייטס ופול אלן
30 באפריל – מלחמת וייטנאם: צפון וייטנאם כובשת את סייגון, בירת הדרום
15 ביולי – תוכנית אפולו סויוז: חלליות מתוכנית אפולו ותוכנית סויוז ממריאות למטרת התחברות בחלל
31 ביולי – בדטרויט שבמישיגן מוכרז כנעדר נשיא ארגון נהגי המשאיות ג'ימי הופה
20 באוגוסט – נאס"א משגרת את הגשושית ויקינג 1 לעבר מאדים
22 באוגוסט – נכשל ניסיון התנקשות בנשיא ארצות הברית, ג'רלד פורד
5 בספטמבר – בסקרמנטו שבקליפורניה מנסה לינט פרום, חסידתו של הרוצח צ'ארלס מנסון, להתנקש בחייו של נשיא ארצות הברית ג'רלד פורד.
סוכן של השירות החשאי מסכל את הניסיון
4 בנובמבר – במהלך שזכה לכינוי טבח ליל כל הקדושים החליף הנשיא פורד אחדים מבכירי הממשל האמריקני
29 בדצמבר – פצצה בנמל התעופה לה גוארדיה בניו יורק, הורגת 11 איש.
22 בפברואר – דרו בארימור, שחקנית אמריקאית
25 במאי – לורין היל, זמרת ומפיקת מוזיקת סול, ראפ והיפ-הופ אמריקאית
4 ביוני – אנג'לינה ג'ולי, שחקנית קולנוע
6 ביולי – 50 סנט, זמר ראפ והיפ הופ אמריקאי
30 בדצמבר – טייגר וודס, שחקן גולף אמריקני, לשעבר אלוף העולם
8 במרץ – ג'ורג' סטיבנס, במאי קולנוע, מפיק, תסריטאי, וצלם אמריקני (נולד ב-1904)
14 במרץ – סוזן הייוורד, שחקנית קולנוע (נולדה ב-1917)
10 באפריל – ווקר אוונס, צלם אמריקאי (נולד ב-1903)
29 ביוני – טים באקלי, זמר וגיטריסט אמריקאי (נולד ב-1947)
30 ביולי – ג'ימי הופה (תאריך היעלמות), מנהיג עובדים (נולד ב-1913)
8 באוגוסט – קנונבול אדרלי, נגן סקסופון אלט (נולד ב-1928)
26 באוקטובר – איגור סיקורסקי, מהנדס אמריקאי ממוצא רוסי (נולד ב-1896)
1974 בארצות הברית הייתה השנה בה חגגה ארצות הברית 198 שנה מיום היווסדה.
הנשיא: ריצ'רד ניקסון (המפלגה הרפובליקנית) עד 9 באוגוסט, ג'רלד פורד (המפלגה הרפובליקנית)
סגן הנשיא: ג'רלד פורד (המפלגה הרפובליקנית) עד 9 באוגוסט, נלסון רוקפלר (המפלגה הרפובליקנית)
2 בינואר – ריצ'רד ניקסון חותם על צו נשיאותי המורה על הורדת מהירות הנסיעה המרבית בכבישים ל-55 מייל לשעה מתוך מטרה לחסוך בצריכת הדלק במהלך האמברגו של אופ"ק
29 במרץ – החללית מרינר 10 חולפת לראשונה בסמוך לכוכב חמה
4 במאי – נפתחת תערוכת אקספו 74' בספוקיין, מדינת וושינגטון
24 ביולי – פרשת ווטרגייט: בית המשפט העליון של ארצות הברית קובע פה אחד שלנשיא ריצ'רד ניקסון לא הייתה סמכות שלא למסור את קלטות הבית הלבן שנדרשו לעדות ומורה לו למסור אותן לתובע המיוחד שחוקר את הפרשה
27 ביולי – פרשת ווטרגייט: הוועדה המשפטית של בית הנבחרים האמריקאי מצביעה 27 בעד מול 11 נגד בסעיף ההדחה הראשון נגד הנשיא ריצ'רד ניקסון: הפרעה לצדק
30 ביולי – פרשת ווטרגייט: נשיא ארצות הברית ריצ'רד ניקסון מוסר את קלטות הבית הלבן כפי שנדרש על ידי בית המשפט העליון של ארצות הברית
8 באוגוסט – נשיא ארצות הברית, ריצ'רד ניקסון, מודיע על התפטרותו בעקבות פרשת ווטרגייט
9 באוגוסט – ריצ'רד ניקסון הופך לנשיא האמריקני הראשון שמתפטר מתפקידו, פעולה בה נקט על מנת למנוע מצב בו יודח מתפקידו בשל מעורבותו בפרשת ווטרגייט.
בעקבות כך סגן הנשיא ג'רלד פורד הופך לנשיא ה-38 של ארצות הברית.
8 בפברואר – סת' גרין, שחקן קולנוע אמריקאי
10 בפברואר – אליזבת בנקס, שחקנית ובמאית אמריקאית שהתגיירה
16 בפברואר – מהרשלה עלי, שחקן אמריקאי
17 בפברואר – ג'רי אוקונל, שחקן אמריקאי
7 במרץ – ג'נה פישר, שחקנית אמריקאית
24 במרץ – אליסון הניגן, שחקנית אמריקאית-יהודייה
29 ביולי – ג'וש רדנור, שחקן אמריקאי-יהודי
20 באוגוסט – איימי אדמס, שחקנית אמריקאית
20 באוגוסט – מישה קולינס, שחקן אמריקאי
10 בספטמבר – ראיין פיליפה, שחקן אמריקאי
19 בספטמבר – ג'ימי פאלון, מנחה טלוויזיה ושחקן אמריקאי
28 באוקטובר – חואקין פיניקס, שחקן קולנוע אמריקאי
17 בדצמבר – שרה פולסון, שחקנית אמריקאית
17 בדצמבר – ג'ובאני ריביסי, שחקן אמריקאי
24 בדצמבר – ראיין סיקרסט, שחקן אמריקאי
31 בינואר – סמואל גולדווין, מפיק אמריקאי (נולד ב-1879)
17 במרץ – לואי קאהן, אדריכל אמריקאי (נולד ב-1901)
24 במאי – דיוק אלינגטון, מוזיקאי ג'אז אמריקאי (נולד ב-1899)
3 ביולי – ג'ון קרואו רנסום, משורר, מסאי ופרשן חברתי אמריקאי (נולד ב-1888)
9 ביולי – ארל וורן, מושל קליפורניה ונשיא בית המשפט העליון של ארצות הברית (נולד ב-1891)
4 באוקטובר – אן סקסטון, משוררת וסופרת אמריקאית שהתאבדה (נולדה ב-1928)
12 באוקטובר – פינק אנדרסון, זמר בלוז וגיטריסט אמריקאי (נולד ב-1900)
13 באוקטובר – אד סאליבן, מנחה טלוויזיה אמריקני (נולד ב-1902).
1973 בארצות הברית הייתה השנה בה חגגה ארצות הברית 197 שנה מיום היווסדה.
סגן הנשיא: ספירו אגניו (המפלגה הרפובליקנית) עד 10 באוקטובר, ג'רלד פורד (המפלגה הרפובליקנית)
22 בינואר – ניתן פסק דין רו נגד וייד הקובע כי חוק האוסר על הפלות נוגד את חוקת ארצות הברית
27 בינואר – ארצות הברית וצפון וייטנאם חותמות על הסכם הפסקת אש, המסמל את סיומה של מלחמת וייטנאם, המלחמה הראשונה בה נוצחה ארצות הברית
29 במרץ – מלחמת וייטנאם: מסתיים פינוי כוחות ארצות הברית מווייטנאם
30 במרץ – השבוי האמריקאי האחרון חוזר מווייטנאם בתום המלחמה
4 באפריל – נחנך רשמית מרכז הסחר העולמי בניו יורק
14 במאי – בניית מגדל סירס השולמה במרכז העיר שיקגו.
באותה העת מגדל סירס היה הבניין הגבוה ביותר בעולם (תואר אותו איבד בשנת 1998 למגדלי פטרונס שבמלזיה).
14 במאי – תחנת החלל האמריקנית סקיילאב משוגרת לחלל
17 במאי – פרשת ווטרגייט - נפתחים השימועים בעניין השערורייה הפוליטית בפני ועדת הסנאט האמריקני
31 ביולי – מטוס של חברת דלתא איירליינס מתרסק במהלך נחיתה בשדה התעופה לוגן בבוסטון.
12 באוקטובר – נשיא ארצות הברית, ריצ'רד ניקסון, מורה על הפעלתה של רכבת אווירית לישראל בעיצומה של מלחמת יום הכיפורים
3 בנובמבר – נאס"א משגרת את הגשושית מארינר 10 לעבר כוכב חמה (מרקורי).
ב-29 במרץ 1974 הייתה מארינר 10 לגשושית הראשונה שהגיעה לכוכב-לכת זה
16 בנובמבר – תוכנית סקיילאב: נאס"א משגרת את סקיילאב 4 ובה צוות של שלושה אסטרונאוטים מקייפ קנדי שבפלורידה למשימה בת 84 יום
3 בדצמבר – החללית פיוניר 10 מצלמת לראשונה את צדק מקרוב
15 בדצמבר – האגודה האמריקאית לפסיכיאטריה הסירה מהDSM את הומוסקסואליות מרשימת מחלות הנפש.
24 במרץ – ג'ים פרסונס, שחקן אמריקאי
26 במרץ – לארי פייג', איש עסקים אמריקאי, מייסד חברת גוגל ומנוע החיפוש שלה
5 באפריל – פארל ויליאמס, זמר אמריקאי
16 באפריל – אייקון, זמר אמריקאי
28 באפריל – חורחה גרסיה, שחקן אמריקאי
16 במאי – טורי ספלינג, שחקנית אמריקאית
27 במאי – ג'ק מקברייר, שחקן אמריקאי
16 ביולי – טים ראיין, חבר בית הנבחרים של ארצות הברית
23 ביולי – מוניקה לווינסקי, מתמחה בבית הלבן
26 ביולי – קייט בקינסייל, שחקנית קולנוע אנגלייה
12 בספטמבר – פול ווקר, שחקן אמריקאי (נפטר ב-2013)
26 באוקטובר – סת' מקפרלן, אנימטור ושחקן אמריקאי.
4 בדצמבר – טיירה בנקס, דוגמנית על ושחקנית אמריקאית
6 במרץ – לינדון ג'ונסון, הנשיא ה-36 של ארצות הברית (נולד ב-1908)
6 במרץ – פרל בק, סופרת אמריקאית (נולדה ב-1892)
3 ביולי – בטי גרייבל, שחקנית וזמרת (נולדה ב-1916)
20 ביולי – ברוס לי, אמן לחימה ושחקן קולנוע (נולד ב-1940)
31 באוגוסט – ג'ון פורד, במאי סרטים אמריקאי (נולד ב-1894)
20 בדצמבר – בובי דארין, זמר, שחקן ומוזיקאי אמריקאי (נולד ב-1936)
1973 בברית המועצות הייתה שנה בה נחגגה השנה ה-56 למהפכת אוקטובר.
16 בינואר – לאחר נחיתה רכה על הירח רכב חלל לונוחוד 2 התחיל בחקר האזור.
16 בפברואר – במהלך מיפקד חדש של חברי המפלגה הקומוניסטית פנקס חבר מס' 1 ניתן לולדימיר לנין ופנקס חבר מס' 2 לליאוניד ברז'נייב.
24 בפברואר – תאונה אווירית של מטוס איליושין Il-18 ליד מילרובו שבאוקראינה.
27 באפריל – שינויים בהרכב הפוליטביורו - יורי אנדרופוב, אנדריי גרצ'קו ואנדריי גרומיקו מונו כחברים חדשים.
11 במאי – תאונה אווירית של מטוס איליושין Il-18 ליד סמיפלטינסק שבקזחסטן.
17 במאי – ניסיון חטיפת מטוס Tu-104 בסין, במסלול אירקוטסק-צ'יטה.
בגובה 6,500 מטרים שוטר ירה בגבו של החוטף, שהפעיל מנגנון פצצה שנשא עמו.
המטוס התפוצץ באוויר, כל הנוסעים וחברי הצוות נהרגו: 82 במספר.
18 במאי – ביקור של ליאוניד ברז'נייב בגרמניה המערבית.
19 במאי – חתימת על סדרת הסכמי שיתוף פעולה עם גרמניה המערבית בבון.
27 במאי – ברית המועצות הצטרפה לאמנה של זכויות יוצרים.
כל מה שפורסם בברית המועצות לפני תאריך זה נמצא בבעלות הציבור.
3 ביוני – מטוס טופולב Tu-144 התרסק במהלך מפגן אווירי בפריז.
8 ביוני – קבלת קובץ חוקים חדש על פעילות המשטרה.
13 ביוני – התנגשות של צוללת עם אונייה באזור ים יפן.
19 ביוני – ביקור של ליאוניד ברז'נייב בארצות הברית.
22 ביוני – חתימת הסכם על הקטנת היקף נשק גרעיני שבידי המעצמות בין ברית המועצות לבין ארצות הברית.
29 ביוני – תחילת עבודה של תחנת כוח גרעינית במחוז מורמנסק.
3 ביולי – ברית המועצות משתתפת בכינוס שרי החוץ של מדינות אירופה, ארצות הברית וקנדה בהלסינקי.
19 ביולי – קבלת קובץ חוקים חדש בנושא החינוך.
21 ביולי – שיגור של גשושית מארס 4 לכיוון מאדים.
25 ביולי – שיגור של גשושית מארס 5 לכיוון מאדים.
30 ביולי – מפגש ראשי המדינות של הגוש הסובייטי בחצי האי קרים.
5 באוגוסט – שיגור של גשושית מארס 6 לכיוון מאדים.
9 באוגוסט – שיגור של גשושית מארס 7 לכיוון מאדים.
31 באוגוסט – פרסום מכתב של קבוצת סופרים סובייטים בגנות אנדריי סחרוב ואלכסנדר סולז'ניצין.
1 בספטמבר – מתאבד פוצץ את עצמו במאוזולאום של לנין.
עד היום לא ברור מי היה המתאבד ומה היו מניעו.
27 בספטמבר – שיגור חללית מאוישת סויוז 12.
30 בספטמבר – התרסקות טיסה 3932 של אירופלוט ליד יקטרינבורג.
7 באוקטובר – תחילת העברת נשק וציוד למצרים וסוריה דרך הים.
10 באוקטובר – תחילת העברת ציוד צבאי למצרים וסוריה דרך האוויר.
13 באוקטובר – התרסקה טיסה 964 של אירופלוט ליד מוסקבה.
20 באוקטובר – שיחות במוסקבה עם הנרי קיסינג'ר בהקשר לסיום הלחימה במזרח התיכון.
24 באוקטובר – הכרזת מצב חרום במספר אוגדות צנחנים של צבא ברית המועצות.
25 באוקטובר – במוסקבה נערך כינוס של "כוחות השלום" בהשתתפות 3200 נציגים מ-143 מדינות.
21 בנובמבר – בהתאם להחלטת השלטונות נבחרת ברית המועצות בכדורגל סירבה לשחק נגד נבחרת צ'ילה במוקדמות והודחה מגביע העולם בכדורגל 1974.
21 בנובמבר – פרסום צו של הסובייט העליון על הגדלת תשלומים למשפחות נכים.
28 בנובמבר – מטוס ריגול אראני נכנס לתחום האווירי של ברית המועצות.
המטוס יורט על ידי טייס סובייטי שנהרג במהלך התקיפה.
טייסי המטוס (אמריקאי ואיראני) הוחזרו לאיראן.
18 בדצמבר – שיגור חללית מאוישת סויוז 13.
21 בדצמבר – פתיחת ועידת ז'נבה שהסתיימה ללא תוצאות של ממש.
23 בדצמבר – תחילת ייצור חשמל בתחנות כוח גרעינית "לנינגרדסקי" במחוז לנינגרד.
דצמבר – בפריז פורסם ספרו של אלכסנדר סולז'ניצין "ארכיפלג גולאג"
תחילת רפורמה בניהול המשק ביוזמת אלכסיי קוסיגין.
הרפורמה הייתה מיועדת להקטין את השליטה של המשרדים המרכזיים על ניהול המפעלים.
קידום הרפורמה היה איטי מהמתוכנן ולמעשה היא נכשלה.
11 באוגוסט 1973 - תחילת הקרנתה של סדרת הטלוויזיה "שבעה עשר רגעים של אביב" .
הסדרה הפכה לקלאסיקה של הטלוויזיה הסובייטית.
סרט השנה: "מאצ'כה" (של אולג בונדרב)
19 בינואר – יבגני סאדוביי, ספורטאי רוסי, זכה ב-3 מדליות זהב אולימפיות
27 בספטמבר – סטניסלב פוזדניאקוב, ספורטאי רוסי זכה ב-5 מדליות אולימפיות מהם 4 זהב.
6 בפברואר – אלה טרסובה, שחקנית סובייטית (נולדה ב-1898)
1 במרץ – לב ארצימוביץ', פיזיקאי סובייטי ממוצא יהודי (נולד ב-1909)
6 במרץ – אלכסנדר פטושקו, במאי סובייטי (נולד ב-1901)
26 במרץ – מיכאיל קלטוזוב, במאי סובייטי (נולד ב-1904)
20 באפריל – ניקולאי סימונוב, שחקן סובייטי (נולד ב-1901)
11 במאי – גריגורי קוזינצב, במאי סובייטי (נולד ב-1905)
21 במאי – איבן קונייב, מרשל ברית המועצות (נולד ב-1897)
20 בספטמבר – לידיה רוסלנובה זמרת סובייטית (נולדה ב-1900)
26 באוקטובר – סמיון בודיוני, מרשל ברית המועצות (נולד ב-1883)
4 בנובמבר – וסבולוד קוצ'טוב, סופר סובייטי (נולד ב-1912)
24 בנובמבר – ניקולאי קמוב, מתכנן מסוקים סובייטי (נולד ב-1902)
28 בדצמבר – אלכסנדר רואו - במאי סובייטי (נולד ב-1905)
1974 בברית המועצות הייתה שנה בה נחגגה השנה ה-57 למהפכת אוקטובר.
18 בינואר – יסוד עיטור "תהילת העמל" בעל 3 דרגות והענקות ראשונות.
11 בפברואר – הפגנת גרמנים שדרשו לקבל אישור יציאה לגרמניה המערבית.
12 בפברואר – הסופר אלכסנדר סולז'ניצין נעצר וגורש מברית המועצות.
27 בפברואר – לאור תנאי מזג אוויר קשים מטוס של ברית המועצות בטיסה מחקרית נאלץ לנחות באלסקה.
לאחר מספר שעות וקבלת דלק נוסף המטוס חזר לברית המועצות.
1 באפריל – תחילת עבודה של תחנת כוח גרעינית בעיר ביליבינו בצ'וקוטקה.
מאי – ביקור של משלחת מלוב הסתיים בחתימה על הסכם למכירת נשק חסר תקדים.
9 ביוני – כינון יחסים דיפלומטיים עם פורטוגל.
16 ביוני – בחירות לסובייט העליון של ברית המועצות.
27 ביוני – ביקור של נשיא ארצות הברית ריצ'רד ניקסון בברית המועצות.
3 ביולי – חתימת הסכם עם ארצות הברית על המגבלות בביצוע פיצוצים גרעינים.
3 ביולי – שיגור חללית מאוישת סויוז 14.
11 ביולי – חתימת הסכם על שיתוף פעולה עם סומלי.
8 ביולי – קבלת החלטה על בניית מסילת הרכבת באיקל-אמור באורך של 4,300 ק"מ.
26 באוגוסט – שיגור החללית המאוישת סויוז 15.
28 באוגוסט – בסיס של הצי הסובייטי התגלה בסומלי על ידי שרותי ביון של ארצות הברית.
15 בספטמבר – תערוכה של ציירים במוסקבה פוזרה תוך שימוש בציוד מכני כבד.
28 באוקטובר – ייסוד עיטור "עבור שרות למען המולדת בכוחות המזוינים" בעל 3 דרגות והענקות ראשונות.
23 בנובמבר – שיחות בוולדיווסטוק בין ליאוניד ברז'נייב לבין ג'רלד פורד על הסכם לפירוק הנשק.
2 בדצמבר – שיגור החללית המאוישת סויוז 16.
14 בדצמבר – רקדן הבלט מיכאיל ברישניקוב ביקש מקלט מדיני בקנדה.
26 בדצמבר – שיגור תחנת החלל סליוט 4. התחנה הייתה פעילה עד לשנת 1977
בשנת 1969 חידש הממשל הסובייטי באופן מוגבל מתן אשרות יציאה ליהודי ברית המועצות.
תחילת ייצור מחשבונים בברית המועצות.
מעצר ומשפט נגד חברי "מאפיית הפרוות".
במהלך החקירה נעצרו כ-500 מעורבים בפרשה.
בהתאם להחלטת בית המשפט 3 מראשי הארגון הוצאו להורג.
בפריז החלה הוצאה לאור של הירחון "קונטיננט" בשפה הרוסית.
במשך שנים התפרסמו בו יצירות של סופרים בולטים.
החל משנת 1992 המערכת עברה למוסקבה.
תחילת מכירות של פפסי קולה בברית המועצות.
תחילת ייצור של מחשבוני כיס אלקטרוניים בברית המועצות.
הסופר ויקטור נקרסוב עזב את ברית המועצות ועבר להתגורר בצרפת.
תחילת ייצור חשמל בתחנות הכוח הגרעינית ביליבינסקי בצ'וקוטקה.
החל משנת 1957 ערך הירחון הפופולרי "האקרן הסובייטי" סקר להענקת תואר סרט השנה.
סרט השנה: "קאלינה קרסנאיה" (של ואסילי שוקשין)
קונסטנטין סימונוב עבור סדרת ספרים
מיכאיל חרפצ'נקו - עבור ספר
טיחון חרניקוב- עבור קונצרט לפסנתר
יבסיי יבסיינקו - עבור סדרת ציורים
צוות אדריכלים עבור אזור מגורים חדש בווילנה
18 בפברואר – יבגני קפלניקוב, טניסאי רוסי
23 באוגוסט – קונסטנטין נובוסלוב, פיזיקאי רוסי, חתן פרס נובל לפיזיקה.
28 בספטמבר – מריה קיסליובה, ספורטאית רוסיה זכתה ב-3 מדליות זהב אולימפיות
3 בינואר – מקסים שטראוך, שחקן סובייטי (נולד ב-1901)
4 במרץ – מיכאיל טיכונראבוב, מתכנן טילים סובייטי (נולד ב-1901)
12 באפריל – יבגני ווצ'טיץ', פסל סובייטי (נולד ב-1908)
18 ביוני – גאורגי ז'וקוב, מצביא סובייטי (נולד ב-1896)
2 באוקטובר – ואסילי שוקשין, סופר (נולד ב-1939)
24 באוקטובר – דוד אויסטרך, כנר סובייטי ממוצא יהודי (נולד ב-1908)
25 באוקטובר – יקטרינה פורצבה, מדינאית סובייטית (נולדה ב-1904)
1975 בברית המועצות הייתה שנה בה נחגגה השנה ה-58 למהפכת אוקטובר.
9 בפברואר – נחיתה של חללית סויוז 17.
22 בפברואר – טיסה ראשונה של מוטס סוחוי Su-27
19 במרץ – תחילת משחקי עמי ברית המועצות.
בתחרויות השתתפו מעל 10 אלפים ספורטאים ב-17 ענפי ספורט.
המשחקים נערכו במספר ערים והסתיימו ב-30 ביולי.
3 באפריל – תחילת אימון גדול של הצי הסובייטי "אוקיינוס-75".
באימונים השתתפו 76 אוניות קרב ו-35 צוללות והם הסתיימו ב-21 באפריל.
24 במאי – שיגור חללית מאוישת סויוז 18. הטיסה נמשכה כחודשיים והחללית חזרה לכדור הארץ ב-26 ביולי.
3 בינואר – נשיא ארצות הברית ג'רלד פורד חתם על תיקון ג'קסון-ואניק לפיו הוטלו מגבלות על סחר עם ברית המועצות לאור מגבלות ליציאת יהודים ממנה.
18 באפריל – קבלת החלטה על הטבות לנכי מלחמת העולם השנייה ומשפחות החיילים שנהרגו.
14 באפריל – ביקור סדאם חוסיין במוסקבה.
25 באפריל – תחילת שרות סדיר של שובר קרח המונע על בסיס אנרגיה גרעינית "ארקטיקה".
8 במאי – סיום בניית הקטע הראשון של מסילת הברזל באיקל-אמור.
8 ביוני – שיגור גשושית ונרה-9 לכיוון נוגה.
14 ביוני – שיגור גשושית ונרה-10 לכיוון נוגה.
29 ביוני – הפעלת מערכת הגדולה בעולם טוקמק-10 (מערכת לביצוע מחקרים בתחום פיזיקה גרעינית) במכון לפיזיקה גרעינית במוסקבה.
17 ביולי – טיסה משותפת של חללית מאוישת סובייטית ואמריקאית אפולו-סויוז.
1 באוגוסט – חתימת הסכמי הלסינקי בהקשר לביטחון וזכויות האדם באירופה.
23 באוגוסט – הפעלת הרכבת התחתית של חרקוב.
4 בספטמבר – תחילת שידורים של תוכנית טלוויזיה פופולרית מה?
16 בספטמבר – טיסה ראשונה של מטוס מיג-31
9 באוקטובר – מדען סובייטי אנדריי סחרוב קיבל פרס נובל לשלום.
14 באוקטובר – ביקור במוסקבה של נשיא צרפת ולרי ז'יסקר ד'אסטן.
22 באוקטובר – נחיתה של גשושית ונרה-9 על קרקעית נוגה.
25 באוקטובר – נחיתה של גשושית ונרה-10 על קרקעית נוגה.
9 בנובמבר – מרד על אוניית קרב של הצי הבלטי.
תוך ניסיון מעבר לשוודיה האונייה אולצה לעצור והוחזרה לנמל בשטח ברית המועצות.
17 בנובמבר – שיגור חללית לא מאוישת "סויוז 20" שהתחברה לתחנת חלל "סליוט 4".
15 בדצמבר – הקמת ארגון לקשר עם אזרחים רוסים המתגוררים מחוץ לברית המועצות.
26 בדצמבר – טיסה מסחרית ראשונה של מטוס Tu-144 במסלול מוסקבה- אלמטי.
28 בדצמבר – נושאת המטוסים קייב נכנסה לשירות מבצעי.
קבוצת דינמו קייב, הראשונה בין קבוצות כדורגל של ברית המועצות זכתה בתחרות אירופאית - גביע אירופה למחזיקות גביע.
סרט השנה: "אוני סרז'אליס זה רודינו" (של סרגיי בונדרצ'וק)
11 במרץ – בובאיסר סאיטייב, ספורטאי רוסי-צ'צ'ני שזכה ב-3 מדליות זהב אולימפיות
25 ביוני – ולדימיר קראמניק, שחמטאי רוסי
26 בינואר – ליובוב אורלובה, שחקנית סובייטית (נולדה ב-1903)
24 בפברואר – ניקולאי בולגנין, מרשל ברית המועצות (נולד ב-1896)
6 במרץ – יפים קופליאן, שחקן סובייטי (נולד ב-1913)
17 ביולי – בוריס בבוצ'קין, שחקן סובייטי (נולד ב-1904)
9 באוגוסט – דמיטרי שוסטקוביץ',מלחין סובייטי (נולד ב-1907)
16 באוגוסט – ולדימיר קוץ - ספורטאי סובייטי (נולד ב-1937).
5 בספטמבר – גאורג אוטס - זמר סובייטי ממוצא אסטוני (נולד ב-1920).
15 בספטמבר – פאבל סוחוי - מתכנן מטוסים סובייטי (נולד ב-1895).
13 בנובמבר – אולגה ברגולץ - משוררת סובייטית (נולדה ב-1910).
16 בנובמבר – אלכסנדר וינוגרדוב - מדען סובייטי (נולד ב-1895).
ב-12 באוגוסט קבע ג'ון ווקר () בתחרות בגטבורג שוודיה בריצת מייל שיא עולם חדש של 3:49.4 דקות ובכל היה לאתלט הראשון בהיסטוריה שרץ ריצה זו מתחת ל-3:50 דקות.
בג'ירו ד'איטליה מנצח פאוסטו ברטוליו ()
בטור דה פראנס מנצח ברנאר תבנה ()
בוואלטה אספניה מנצח אגוסטין תממס ()
אליפות אוסטרליה הפתוחה - איבון גולגונג ()
אליפות צרפת הפתוחה - כריס אוורט ()
אליפות וימבלדון - בילי ג'ין קינג ()
אליפות ארצות הברית הפתוחה - כריס אוורט ()
אליפות אוסטרליה הפתוחה - ג'ון ניוקומב ()
אליפות צרפת הפתוחה - ביורן בורג ()
אליפות וימבלדון - ארתור אש ()
אליפות ארצות הברית הפתוחה - מנואל אורנטס ()
נבחרת שוודיה () זכתה בגביע לאחר ניצחון 2-3 על נבחרת צ'כיה ().
נבחרת פרו () ניצחה את נבחרת קולומביה ()
באיירן מינכן () זוכה בתואר לאחר ניצחון על לידס יונייטד () בגמר 2:0.
דינמו קייב () זוכה בתואר, לאחר ניצחון על פרנצווארוש () בתוצאה 0-3.
בורוסיה מנשנגלדבך () זוכה בתואר, לאחר ניצחון על טוונטה () 1-5 במפגש הכפול.
אינדפנדיינטה () זוכה בתואר, לאחר ניצחון על אוניון אספניולה () 2-5 במפגש של שלושה משחקים.
אתלטיקו אספניול () זוכה בתואר לאחר ניצחון על טרנסוואל ().
אולג בלוחין () זכה בתואר.
ריבר פלייט זוכה באליפות המטרופוליטנו.
ריבר פלייט זוכה באליפות הנסיונל.
מועדון ספורט אינטרנסיונל זוכה באליפות.
הפועל באר שבע זוכה באליפות הראשונה בתולדותיה.
הפועל כפר סבא זוכה בגביע לראשונה בתולדותיה, לאחר ניצחון על בית"ר ירושלים בתוצאה 1-3.
הפועל באר שבע זוכה באלוף האלופים לאחר ניצחון על הפועל כפר סבא 1-2..
ריאל מדריד זוכה בגביע דל גנרליסימו.
נבחרת יוגוסלביה () זוכה באליפות.
פלקנסטרו וארזה () זוכה באליפות
ספרטק לנינגרד () מנצחת את הכוכב האדום בלגרד () 62:63.
פורסט קאנטו () זוכה בתואר.
ליגת העל האיטלקית בכדורסל - פלקנסטרו קאנטו זוכה באליפות.
גולדן סטייט ווריורס ניצחה ב-NBA (ראה עונת 1974/1975 ב-NBA).
אליפות ברית המועצות בכדורסל גברים - ספרטק סנקט פטרבורג זוכה בתואר.
גביע המדינה בכדורסל - מכבי תל אביב זוכה בגביע.
באליפות פורמולה 1 שכללה 14 מרוצים מנצח ניקי לאודה (אוסטריה) במכונית מתוצרת פרארי.
בסופרבול התשיעי זכתה פיטסבורג סטילרס בניצחון 6-16 על מינסוטה ויקינגס.
אליפות העולם השנייה נערכה בסנטיאגו דה קאלי, קולומביה ב-19 ביולי - 27 ביולי.
4 שיאי עולם נקבעו באליפות, מהן 3 לנשים ו-1 לגברים ו-19 שיאי אליפות חדשים מהן 10 לנשים ו-9 לגברים.
קורנליה אנדר () זכתה ב-5 מדליות, 4 מזהב ואחת מכסף, 2 מתוכן אישיות עם 2 שיאי עולם חדשים אחד אישי ואחד במשחה השליחות.
אנלור אנקה () זכתה ב-3 מדליות זהב, 2 במשחי החזה עם 2 שיאי תחרות חדשים ואחת במשחה שליחות מעורב.
שירלי בבשוף () זכתה ב-6 מדליות, מתוכן 2 מזהב במשחים אישים עם 2 שיאי אליפות חדשים, 3 מדליות כסף ואחת ארד.
טים שו () זכה ב-3 מדליות זהב.
אנדי קואן () זכה ב-3 מדליות זהב.
האולימפיאדה ה-20 נערכה מ-26 באוגוסט עד ה-11 בספטמבר.
מארק ספיץ (), שחיין יהודי קבע שבעה שיאי עולם וזכה בשבע מדליות זהב יותר מכל ספורטאי אחר בהיסטוריה של המשחקים האולימפיים עד אז.
הישג זה החזיק מעמד 36 שנים עד אולימפיאדת בייג'ינג (2008) שבה השחיין מייקל פלפס () זכה ב-8 מדליות זהב.
באולימפיאדה זו אירע פיגוע טרור בו נרצחו אחד-עשר ספורטאים ישראלים.
אולימפיאדת החורף ה-11, נערכה מ-3 בפברואר עד 13 בפברואר, בסאפורו, יפן וב-4 אתרים נוספים.
היו אלה משחקי החורף הראשונים שנערכו ביבשת אסיה.
מיקוםמדינהזהבכסףארדסה"כ1 ברית המועצות853162 מזרח גרמניה437143 שווייץ433104 הולנד43295 ארצות הברית3238
ג'ירו ד'איטליה - אדי מרקס ()
טור דה פראנס - אדי מרקס ()
וואלטה אספניה - חוזה מנואל פואנטה ()
אליפות העולם - מרינו באסו ()
נערכה בקלגרי, קנדה 7 - 11 במרץ
יחידות - טריקסי שובה ()
יחידים - אונדריי נפלה ()
זוגות - אירינה רודנינה ואלכסיי אוליאנוב ()
ריקוד זוגות - לודמילה פחומובה ואלכסנדר גורשקוב ()
נבחרת הנשים של ברית המועצות () זכתה בפעם השישית ברציפות בתחרות הקבוצתית.
אולגה קורבוט () זכתה ב-4 מדליות, מהן 3 מדליות זהב ו-1 כסף.
נבחרת הגברים של יפן () זכתה בפעם הרביעית ברציפות בתחרות הקבוצתית.
סוואו קאטו () זכה ב-5 מדליות, מהן 3 מדליות זהב כולל בתחרות הקרב-רב אישי בפעם השנייה ברציפות ו-2 מדליות כסף.
אליפות אוסטרליה הפתוחה - וירג'יניה וייד ()
אליפות צרפת הפתוחה - בילי ג'ין קינג ()
אליפות צרפת הפתוחה - אנדרס חימנו ()
אליפות וימבלדון - סטן סמית' ()
אליפות ארצות הברית הפתוחה - איליה נסטסה ()
נבחרת ארצות הברית () זכתה בגביע לאחר ניצחון 2-3 על נבחרת רומניה ().
נבחרת גרמניה המערבית זוכה בתואר, לאחר ניצחון על נבחרת ברית המועצות 0-3.
אייאקס אמסטרדם זוכה בתואר, לאחר ניצחון על אינדפנדיינטה 4-1 במפגש הכפול.
גלאזגו ריינג'רס זוכה בתואר, לאחר ניצחון על דינמו מוסקבה בתוצאה 2-3 במשחק חוזר.
טוטנהאם הוטספר זוכה בתואר, לאחר ניצחון על וולברהמפטון וונדררס 3-2 במפגש הכפול.
אינדפנדיינטה זוכה בתואר, לאחר ניצחון על אוניברסיטריו (פרו) 1-3 במפגש הכפול.
אולימפיה () זוכה בתואר לאחר ניצחון על רובינהוד (גיאנה ההולנדית).
נסיונל () זוכה בתואר לאחר ניצחון על קרוס אסול ().
פרנץ בקנבאואר () זכה בתואר.
סן לורנסו זוכה באליפות המטרופוליטנו.
סן לורנסו זוכה באליפות הנסיונל בפעם הראשונה בתולדותיה.
מכבי תל אביב זוכה באליפות.
הפועל תל אביב זוכה בגביע המדינה.
אתלטיקו מדריד זוכה בגביע דל גנרליסימו.
בטורניר הכדורסל שנערך במשחקים האולימפיים זכתה נבחרת ברית המועצות במדליית זהב לאחר ניצחון על נבחרת ארצות הברית 51-50.
אולימפיה מילאנו () מנצחת את הכוכב האדום בלגרד () 74:70.
16 בינואר - בסופרבול השישי זכתה דאלאס קאובויס בניצחון 3-24 על מיאמי דולפינס, במשחק שנערך בניו אורלינס, לואיזיאנה.
באליפות פורמולה 1 שכללה 12 מרוצים מנצח אמרסון פיטיפלדי (ברזיל) במכונית מתוצרת Tyrrell-Ford.
בטור דה פראנס מנצח לואיס אוקנה ()
בוואלטה אספניה מנצח אדי מרקס ()
אליפות צרפת הפתוחה - איליה נסטסה ()
אליפות וימבלדון - יאן קודש ()
נבחרת אוסטרליה מנצחת בטורניר גמר גביע דייוויס את נבחרת ארצות הברית בתוצאה 0:5.
יובנטוס () זוכה בתואר, לאחר ניצחון על אינדפנדיינטה () 0-1 במפגש בודד.
אייאקס אמסטרדם () זוכה בתואר לאחר ניצחון על יובנטוס ().
מילאן () זוכה בתואר, לאחר ניצחון על לידס יונייטד () בתוצאה 0-1.
ליברפול () זוכה בתואר, לאחר ניצחון על בורוסיה מנשנגלדבך () 2-3 במפגש הכפול.
אינדפנדיינטה () זוכה בתואר, לאחר ניצחון על קולו-קולו () 1-2 במפגש של שתי משחקים.
טרנסוואל (גיאנה ההולנדית) זוכה בתואר.
אינדפנדיינטה () זוכה בתואר לאחר ניצחון על אולימפיה (טגוסיגלפה) ().
יוהאן קרויף () זכה בתואר בפעם השנייה.
סן לורנסו זוכה באליפות הנסיונל.
הכח עמידר רמת גן זוכה באליפות.
הפועל ירושלים זוכה בגביע המדינה.
אתלטיק בילבאו זוכה בגביע דל גנרליסימו.
ברזיל () זכתה באליפות וארגנטינה () זכתה במקום השני.
ספרטק לנינגרד () מנצחת את יוגופלסטיקה ספליט () 77:62.
הליגה היוגוסלבית בכדורסל - רדניצ'קי בלגרד זוכה באליפות.
באליפות פורמולה 1 שכללה 15 מרוצים מנצח ג'קי סטיוארט (בריטניה) במכונית מתוצרת Tyrrell-Ford.
בסופרבול השביעי זכתה מיאמי דולפינס בניצחון 7-14 על וושינגטון רדסקינס.
אליפות העולם הראשונה בשחייה נערכה בבלגרד, יוגוסלביה ב-31 באוגוסט - 9 בספטמבר 1973.
קורנליה אנדר (), זכתה ב-5 מדליות, 4 זהב ו-1 כסף
רנטה פוגל (), זכתה ב-3 מדליות זהב
רוזמרי קותר (), זכתה ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף
ג'ים מונטגומרי (), זכה ב-5 מדליות זהב.
רולנד מאתס (), זכה ב-3 מדליות, שתיים מזהב ומדליית כסף
ג'ון הנקן (), זכה ב-3 מדליות, שתיים מזהב ומדליית כסף
ג'ו בוטם () זכה ב-3 מדליות, שתיים מזהב ומדליית כסף
רובין בקהאוז () זכה ב-3 מדליות, שתיים זהב ומדליית ארד.
בוואלטה אספניה מנצח חוסה מנואל חואנטה ()
אליפות וימבלדון - בילי ג'ין קינג (
אליפות אוסטרליה הפתוחה - ג'ימי קונורס ()
אליפות וימבלדון - ג'ימי קונורס ()
אליפות ארצות הברית הפתוחה - ג'ימי קונורס ()
נבחרת דרום אפריקה מנצחת בטורניר גמר גביע דייוויס את נבחרת הודו - ניצחון טכני.
נבחרת גרמניה המערבית זוכה בתואר בפעם השנייה, לאחר ניצחון על נבחרת הולנד בתוצאה 1-2.
אתלטיקו מדריד () זוכה בתואר, לאחר ניצחון על אינדפנדיינטה () 0-2 במפגש בודד.
באיירן מינכן () זוכה בתואר לאחר ניצחון על אתלטיקו מדריד () בגמר חוזר 4:0.
מגדבורג () זוכה בתואר, לאחר ניצחון על מילאן () בתוצאה 0-2.
פיינורד () זוכה בתואר, לאחר ניצחון על טוטנהאם הוטספר () 2-4 במפגש הכפול.
אינדפנדיינטה () זוכה בתואר, לאחר ניצחון על סאו פאולו () 1-2 במפגש של שני משחקים.
מוניסיפל () זוכה בתואר לאחר ניצחון על טרנסוואל (גיאנה ההולנדית) (4-2 בסיכום המפגש הכפול).
אינדפנדיינטה () זוכה בתואר לאחר ניצחון על מוניסיפל ().
יוהאן קרויף () זכה בתואר בפעם השלישית.
ניואל'ס אולד בויס זוכה באליפות המטרופוליטנו.
ואסקו דה גאמה זוכה באליפות.
הפועל חיפה זוכה בגביע המדינה.
ריאל מדריד () זוכה באליפות
הכוכב האדום בלגרד () מנצחת את ספרטק ברנו () 75:86.
אוניברסיטת מרילנד () זוכה בתואר.
בוסטון סלטיקס ניצחה ב-NBA (ראה עונת 1973/1974 ב-NBA).
גביע המדינה בכדורסל - תחרות לא נערכה.
באליפות פורמולה 1 שכללה 15 מרוצים מנצח אמרסון פיטיפלדי (ברזיל) במכונית מתוצרת מקלארן.
בסופרבול השמיני זכתה מיאמי דולפינס בניצחון 7-24 על מינסוטה ויקינגס.
1973 הדרך למלחמה הוא ספר מאת ההיסטוריון ד"ר יגאל קיפניס שיצא לאור בשנת 2012. הספר מתאר את האירועים שהובילו למלחמת יום הכיפורים ומתבסס על תיעוד ארכיוני של הארכיון הלאומי של ארצות הברית ושל ארכיון מדינת ישראל.
הספר מדגיש את מקומה המרכזי של מערכת השיקולים המדינית בדרך למלחמה ומקטין את מקומו של כישלון המודיעין בהיערכות ישראל למלחמה.
לדעת המחבר, התנהלותם של גולדה מאיר ומשה דיין בימים שקדמו למלחמה התבססה על שיקולים מדיניים ושיקולים פוליטיים-פנימיים ואילו לכישלון "הקונספציה המודיעינית" ולכשלי ראשי מערכת המודיעין הייתה השפעה מועטה על קבלת ההחלטות בישראל.
הספר ותכניו הוצגו על ידי המחבר בחלק מהכנסים שהתקיימו לציון ארבעים שנה למלחמת יום הכיפורים.
הספר נכלל למשך שלושה שבועות ברשימת רבי המכר של רשת צומת ספרים.
הספר משחזר את האירועים בתקופה שקדמה למלחמה בתחום המדיני.
פועל יוצא מכך גם ביחסי הגומלין שבין מקבלי ההחלטות לבין ראשי הצבא והמודיעין.
קיסינג'ר, הדמות המרכזית בעיצוב מדיניות החוץ והביטחון של ארצות הברית וביישומה בעולם הדו-קוטבי של שתי מעצמות העל, התייחס לענייני המזרח התיכון כאמצעי בניהול מדיניותו בעימות הבין-גושי.
מטרתו הייתה להחליש את השפעת הסובייטים באזור ולצמצמה.
הוא ניווט את ענייני המזרח התיכון במעגל השיחות שהייתה לו בו בלעדיות – קשרי ארצות הברית עם ברית המועצות.
לעמדתו היה משקל רב בעובדה שכל עוד ייצגו הסובייטים את העניין של המצרים, המאמצים להביא להסכם במזרח התיכון לא היו תכליתיים.
התנגדותו למאמצים אלו סייעה לישראל לעמוד מולם.
בדצמבר 1971 עוגנה מדיניותו זו בהבנות חשאיות עם מאיר.
בדצמבר 1971 הסתיימה 'שנת ההכרעות' שהכריז עליה סאדאת.
מאיר הגיעה לוושינגטון לסדרת מפגשים עם ראשי הממשל, ובהן סיכמה עם קיסינג'ר, ללא ידיעת מזכיר המדינה, הבנות חשאיות על קיפאון מדיני במזרח התיכון ועל המשך הספקת המטוסים לישראל.
הבנות אלו קיבלו את אישור הנשיא והיו לבסיס למדיניות המתואמת בין ארצות הברית ובין ישראל ושני הצדדים הרגישו מחויבות כלפיהן.
על הבנות אלה אמר ניקסון למאיר: "אל תדאגו אם לפעמים ארצות הברית מדברת בשני קולות", וכן: "אני מבטיח שלא יהיה לחץ מדיני כלשהו עליכם".
בשיחה לסיכום ההבנות שקיימו קיסינג'ר והשגריר רבין עלתה השאלה מה יקרה אם יממש סאדאת את איומיו ויתקוף.
בתיעוד הפגישה נכתב על תשובתו של קיסינג'ר: "קרדינל שוב אמר שטוב להרוויח זמן, אך אם המצרים יפתחו באש, על ישראל לתת להם מכה הגונה.
הוא מבטיח סיוע מצד הבית הלבן.
רבין השיב כי ללא ספק נכה חזק חזק, אם נותקף.
לא ניתן למצרים לבחור לעצמם את כללי המלחמה וצורתה.
קרדינל סיים באומרו שבמקרה זה, אשר הוא לא מאמין שיקרה, יעזור באם נחכה 'יותר משעתיים' [המירכאות במקור] בפעולתנו הנגדית כדי שיהיה ברור לכל ללא שמץ של ספק מי פתח בירי."
כך נהגה ישראל באוקטובר 1973, וכדברי דיין: "לא נוכל להכות מכה מונעת.
אפילו חמש דקות קודם, אי אפשר." לפי הספר, החלטתם של מאיר ודיין ב-6 באוקטובר שלא לאפשר תקיפת מנע ולהימנע מגיוס מילואים מלא לא הייתה שיקול של הרגע האחרון.
זו הייתה מחויבות כלפי הממשל האמריקני.
המערכת הצבאית לא ידעה על המחויבות של ישראל לקיסינג'ר שלא לנקוט מהלך צבאי מקדים, אבל ידעה על המשתמע ממנה – עליה להיערך למלחמה שיפתח בה האויב.
"בראשית 1973 התעוררה ישראל, בחוסר חשק מופגן, למציאות מדינית חדשה..."
על פי טענת המחבר, המציאות המדינית מראשית שנת 1973 הייתה שונה באופן מהותי מזו שבשנים שקדמו לה.
השינוי היה אצל קיסינג'ר, אולם מחולל השינוי היה סאדאת, ואילו ראש ממשלת ישראל עשתה ככל יכולתה כדי לשנות מציאות זו.
מטרותיו המדיניות המרכזיות של סאדאת היו לקבל חסות ותמיכה של ארצות הברית ולהחזיר את סיני לריבונית מצרית.
לצורך זה הוא יצר בקיץ 1972 מערכת יחסים שונה עם הסובייטים והקים ערוץ ישיר לבית הלבן שעקף את מזכיר המדינה.
הספר מלמד שהחל מאוקטובר 1972 התנהל סאדאת במקביל בשתי חלופות: מדינית וצבאית.
שתיהן כדי להניע מהלך מדיני.
מהלך זה כלל יוזמת שלום שאותה הציג יועצו חאפז איסמעיל בשני ימי מפגש חשאי שקיים בניו-יורק עם קיסינג'ר בסוף פברואר 1973. במקביל איים סאדאת שאם לא יתקיים משא ומתן יפתח במלחמה והורה לראשי הצבא להתכונן למלחמה מוגבלת, לחציית התעלה ולכיבוש רצועה צרה מזרחית לה.
ביולי 1973 הבין סאדאת שכדי להניע תהליך מדיני נותרה לו רק החלופה הצבאית ורק אז הואצו התיאומים וההבנות עם הסורים לקראתה.
ב-12 בספטמבר קבעו סאדאת והנשיא הסורי חאפז אל-אסד את 6 באוקטובר כמועד המלחמה.
המצרים קבעו את שעת פתיחת המלחמה לשעות הערב, אולם ב-3 באוקטובר החליטו להקדימה משום שידעו שישראל תקבל למחרת, 4 באוקטובר, מידע שמלחמה תפרוץ ב-6 באוקטובר בערב.
מהלכיו של סאדאת מימשו את מדיניותו של קיסינג'ר לגרום למצרים להמיר את חסות הסובייטים בקשרים עם ארצות הברית ובתלות בה והביאה לתפנית בעמדתו של קיסינג'ר כלפי הסכם בין מצרים וישראל.
משפנו המצרים ישירות לארצות הברית וישירות אליו, נוצר לו עניין מדיני וגם אישי לתמוך ביוזמת השלום של הנשיא סאדאת ולקדם אותה במהלך 1973. בסוף פברואר הוא קיבל לכך את תמיכתו של הנשיא ניקסון ואת הסכמתו לעשות זאת בערוץ שיחות חשאי, וללא ידיעת מזכיר המדינה האמריקני.
בתחילת מרס הציג קיסינג'ר לישראל 'סכמה' (לשון הדיווח של השגריר רבין) להסכם ולוח זמנים להתקדמות במשא ומתן במקביל בשני ערוצים, ולסכם אותו עד האחד בספטמבר 1973, אולם נתקל בהתנגדות תקיפה של מאיר להצטרף לתהליך זה.
קיסינג'ר לא רצה להפר את ההבנות מדצמבר 1971 להקפאת משא ומתן וגם לא רצה להתעמת עם מאיר לפני הבחירות בישראל שנועדו להתקיים סוף אוקטובר 1973. הוא נענה לדרישתה שלא לקדם את יוזמת סאדאת בערוץ החשאי, אולם המשיך לשדלה לשנות את דעתה.
בספטמבר, לקראת מינויו גם כמזכיר המדינה, הוא החיש את המאמצים לקדם משא ומתן מואץ מיד לאחר הבחירות, הציב לו לוח זמנים והבהיר, שדרישתה של ישראל לשינויים משמעותיים בגבול הבינלאומי בינה ובין מצרים עלול להביא לעימות בינה ובין הממשל.
התנהלות ישראל בשמונת החודשים הראשונים של 1973
שנת 1973 הייתה בישראל שנת בחירות.
הנהגת המדינה הייתה טרודה במאבק לשמירת ההגמוניה של תנועת העבודה והחלופה הפוליטית לכך הייתה מימין וכל משא ומתן של ממשלת מאיר היה מועד להתנגדות של האופוזיציה.
העובדה שמאיר שקלה שלא להמשיך בתפקידה הוביל לאפשרות של חילופי דורות בהנהגה ומחלוקות על המועמדים להחליפה ואלה תפסו מקום מרכזי בסדר היום הפוליטי.
החברה בישראל התנהלה בהרגשה שלא היה מעולם טוב יותר והציבור לא היה ער לחיישנים הנדרשים לחברה כדי לזהות התנהלות שעלולה להוביל לפורענות לאומית עוד בטרם התרחשותה.
על פי טענת המחבר, ראש הממשלה הייתה זו אשר הובילה את מדיניות ישראל ומהלכיה ב'מטבח החלטה' - התייעצות לא רשמית עם השרים גלילי ודיין, ובערוץ ההידברות ישיר וחשאי עם קיסינג'ר שקיימה באמצעות רבין, ולאחר מכן באמצעות דיניץ.
למעט מאיר, דיין וגלילי, איש ממקבלי ההחלטות האחרים לא ידע על התנהלות המדינית ואת פרטיה לא הכירו גם ראשי הצבא והמודיעין.
מאיר, להבדיל מקיסינג'ר, לא עמדה על משמעות השינוי שחל בתחילת 1973 במציאות המדינית ובחרה להמשיך להוביל את מדיניות הקיפאון.
הספר מרבה בתיעוד כיצד התנגדה למשא ומתן שתוצאותיו יהיו ויתור על דרישת ישראל לשינויים של ממש בגבול הבין-לאומי.
הנחיותיה לשגריריה בוושינגטון מלמדות שליזמת סאדאת התייחסה בחוסר אמון, ראתה בה מטרד שיש לפעול להסירו והתאמצה למנוע או לעכב את ההתקדמות שביקש קיסינג'ר.
לטענת המחבר, מאיר העדיפה מלחמה מהסכם מדיני שמחייב נסיגה מלאה.
היא גם העדיפה מלחמה ממשא ומתן בשנת בחירות.
היא ידעה שתהיה זו מלחמה שמצרים תיזום, תכתיב את זמנה ואת תנאיה, וישראל תהיה מוגבלת בהיערכות המתאימה אליה.
התנהלות ישראל בחודש ספטמבר ובימים ובשעות שקדמו למלחמה
בספטמבר החלו להיות תכופים ותקיפים המסרים מקיסינג'ר לישראל שעליה להיערך למהלכים מדיניים.
חילוקי הדעות עם הבית הלבן ועם מחלקת המדינה, שני גופי הממשל שקיסינג'ר הוביל מאותה עת את מדיניותם, איימו לפגוע במפלגת השלטון בבחירות.
בו בזמן, במישור הצבאי, החלה להיווצר באזור המתיחות הצבאית.
תחילה, ב-13 בספטמבר, באירוע החריג של התקרית האווירית בצפון סוריה שבמהלכה הופלו 12 מיגים; ובימים שלאחר מכן, בהיערכות כוחות מצרים וסוריה כפועל יוצא מהחלטת סאדאת ואסד על מועד המלחמה.דיין היה היחיד שהיו לו המידע המדיני והצבאי וכן היכולת לנתח אותם.
ב-21 במאי, הוא היטיב לעשות זאת ואמר לרמטכ"ל ולאנשי המטה הכללי: "ג'נטלמנים תתכוננו למלחמה" והוסיף: "בחצי השני של הקיץ הזה".
אולם ארבעה חודשים מאוחר יותר, כשהתייחס לדיווחים על היערכות המצרים והסורים למלחמה, העריך אחרת את המצב.
ב-24 בספטמבר אמר: "יש מקום לחשוב כי מדינות ערב יעדיפו עתה סיבוב מדיני נוסף על סיבוב צבאי".
שבוע מאוחר יותר, חמישה ימים לפני פרוץ המלחמה, אמר דברים דומים: "הערבים מדברים ומדברים, אבל לא יורים הרבה.
לדבריו, לסאדאת, להבדיל מאסד, יש כוונות מדיניות ומטרתו להחזיר במהלך מדיני את השטח שנכבש, ולכן לא יפתח עתה במלחמה.
על הערכתו של דיין אמרה מאיר: "אני מקבלת במאה אחוז את הקונספציה הזאת".
הערכת אמ"ן על סבירות נמוכה למלחמה השפיעה מעט מאוד על קבלת ההחלטות של מאיר ושל דיין.
הם שמעו את הערכה כי "מבחינה מבצעית הם יכולים, באמצעות מערך זה, ללכת בהחלט למתקפה", אולם התיעוד מלמד שהתנהלותם בימים שקדמו למלחמה התבססה בעיקר על שיקולים מדיניים ופוליטיים פנימיים שהיו:
מטרת סאדאת מדינית, ולכן קיימת 'סבירות נמוכה' שיתקוף.
וכוונותיו של קיסינג'ר להוביל מהלכים מדיניים מיד לאחר הבחירות יתנו מענה למטרות סאדאת.
דיין היה ערוך להוביל מיד לאחר הבחירות מהלך מדיני שתאם את ציפיותיו של סאדאת.
המחויבת לדבריו של קיסינג'ר כשתואמו ההבנות בינו ובין מאיר בדצמבר 1971 - על ישראל להמתין 'יותר משעתיים' לפני שתגיב.
למרות שהיו בטוחים מה תהיינה תוצאות המלחמה אם תפרוץ, לא רצו מאיר, דיין וגלילי מלחמה באוקטובר.
לכן המסרים לאמריקנים, לרמטכ"ל ולתקשורת היו במגמת הרגעה.
השיקולים המדיניים לכך: כדי שקיסינג'ר, שכבר כיהן אז גם כמזכיר המדינה, לא ייזום מהלך מדיני מידי.
השיקולים הפוליטיים הפנימיים לכך: להימנע מהסלמת המתיחות ערב בחירות ולהימנע מבחירות שתתקיימנה בצל סכנת המלחמה כשמערך המילואים מגויס והמשק משותק.
גם בשעות שלפני המלחמה העדיפו מאיר, דיין וגלילי לנהל את המשבר במהלך דיפלומטי שקט באמצעות קיסינג'ר.
גיוס מילואים בהיקף נרחב, שהיה נותן מענה צבאי להיערכות המצרים והסורים, היה עלול להרתיע אותם מלתקוף, אבל היה יוצר מצב חדש שדומה ל'תקופת ההמתנה' אשר קדמה למלחמת ששת הימים, שהוביל אז את ישראל לפתוח במלחמה.
הפעם, להבדיל מ-1967, עלולה הייתה ישראל לשלם על כך, לתפיסתה, מחיר מדיני כבד.
את הערכתו ביסס דיין גם על המידע שעמד לרשותו:
הדיווח שמסר סוכן המוסד אשרף מרואן בתחילת ספטמבר ועל בסיסו העריך ראש המוסד צבי זמיר: "שאם אנו עוסקים במסגרת הערכה לשנה, אז הנטייה שלהם היא לא הולכת דווקא ללחימה".
עשרה ימים לפני המלחמה, כשהתריע המלך חוסיין שהיא עומדת לפרוץ, הוא ציין שהתפתחויות מדיניות יכולות למנוע אותה.
כל ימי המתיחות לא העביר מרואן כל ידיעה על מלחמה קרובה.
גם פחות מ-24 שעות לפני המלחמה כשעדכן את מפעילו על הכנות לקראתה, הוא לא ציין מועד קרוב.
בשעות הבוקר של יום שישי, יום לפני פרוץ המלחמה, שמע דיין מראש אמ"ן זעירא שאין דיווח חריג בערוצי ההאזנה שזכו לכינוי 'האמצעים המיוחדים', שלהם ייחסו במערכת הביטחון משקל רב ביכולת לקבל התרעה מוקדמת למלחמה.
במשך שנים חזרה ונשנתה הטענה שזעירא הטעה את דיין, ולא דיווח אמת כשאמר לו ש'האמצעים המיוחדים' פועלים.
לרבים אכן היה נוח, לאחר המלחמה, לדבוק בהסבר שאותם אמצעים לא פעלו, אולם התיעוד סותר טענה זו.
מסמך הדיווח של המפעילים מפרט שבעת הדיווח של זעירא לדיין הם אכן פעלו שעות רבות, אולם כחלק מפעולות ההטעיה של המצרים הם לא קלטו כל מידע שהתייחס לפעילות צבאית של ממש.
ביום שישי 5 באוקטובר ידע דיין ש'האמצעים המיוחדים' פועלים ואינם מעידים על מלחמה קרובה.
על בסיס כל אלה אישר דיין ערב יום הכיפורים את תוכנית היערכות הכוחות בגולן ובתעלה ליום המחרת, שהציג בפניו הרמטכ"ל.
לרמטכ"ל, שהדגיש בתחילת ההתייעצות כי לנוכח תמונת המצב הוא "הולך על דרך ההחמרה", אמר דיין בסיכום ההתייעצות "ליום הכיפור הזה, כל מה שעשית – זה טוב ויפה".
דיין, כמו מאיר, ידע בבוקר המלחמה שגם בידיעה שהעביר זמיר על שבסוף היום תפרוץ מלחמה נכלל הסייג שסאדאת יחזור בו אם תהיינה התפתחויות מדיניות.
בלי לערער על כשלים בהיערכות הצבא לפתיחת המלחמה ובניהולה, התיעוד החדש מלמד על הנסיבות והאילוצים שיצרה המערכת המדינית, שהקשו על הצבא למצות את הכוח שעמד לרשותו ותרמו לקשייו לעמוד בציפיות שהציב לעצמו ולמערכת המדינית בנוגע ליכולתו ואלו הם:
ההנחיה להגן על קו המים בתעלה, שנבעה משיקול מדיני והייתה שנויה במחלוקת בין אנשי הצבא.
אמנם מפקדי הצבא ידעו כי ייתכן שיעמדו בפני שני האילוצים האלה, אולם הם לא הפנימו את מלוא משמעותם.
בעיקר הם לא הפנימו את המשמעות של מסירת פתיחת המלחמה ליזמת לאויב.
מספר חוקרים ואנשי מפתח באירועי התקופה מתחו ביקורת על חלק ממצאי הספר.
בספר "מלחמה משלו - חיל האוויר במלחמת יום הכיפורים", כותב אורי בר-יוסף:
חיזוק לדעתו של בר יוסף כפי שהובעה בביקורתו על הספר מתקבל גם בספרו של שמעון גולן מלחמה ביום הכיפורים ובמאמרה של שרון מנקוביץ בתגובה למכתבו של יגאל קיפניס "עוברים לכתיבה מבוססת".
חגי צורף, שהיה האחראי בארכיון המדינה לתיעוד תקופתה של גולדה מאיר כראש הממשלה, סיכם את ממצאיו המחקריים לגבי טיעוניו של קיפניס כך:
קרייג דייגל (Craig Daigle), מקבילו של צורף בארכיון מחלקת המדינה של ארצות הברית ומי שכתב את עבודת הד"ר שלו על מדיניות ההסדרים של קיסינג'ר, ביקר גם הוא את קיפניס על סילופים ועל כך שלא עשה שימוש בחלק גדול מהמסמכים הזמינים שמראים כי לתזות שהציג אין בסיס בחומר.
במאמר מפורט עם ביקורת על הספר הוא כותב:
בראיון שנתן הנרי קיסינג'ר במרץ 2019 לרונן ברגמן ולאורי בר-יוסף הוא נשאל ספציפית על התוכנית לפתוח במשא ומתן לאחר הבחירות בישראל.
לטענתו לא הייתה תוכנית של ממש אלא כוונה להעלות את הנושא על סדר היום במטרה לייצר הידברות בין הצדדים.
לנוכח הפער בין דרישת המצרים לנסיגה כוללת מסיני לסירובה של גולדה לעשות זאת קיסינג'ר סבור שהמשא ומתן היה נכשל.
בכתבה למוסף ספרים ("הארץ", 24 אוקטובר 2012) מאשר צבי זמיר שאכן סייע לקיפניס בעבודתו אולם מוסיף לגבי השימוש שעשה קיפניס בחומר:
בנושא הפעלת האמצעים המיוחדים, כותב ההיסטוריון אדם רז:
"1973 – הקרב על הזיכרון" הוא ספר מאת גדעון אביטל-אפשטיין, בהוצאת שוקן, תל אביב, 2013. הספר דן במלחמת יום הכיפורים בשיח הישראלי, תוך ניתוח השיח לפני, בזמן ולאחר המלחמה.
המחבר גדעון אביטל-אפשטיין שירת במלחמת יום הכיפורים כקצין מודיעין של גדוד הצנחנים 890 בחטיבה 35 ולחם בקרבות החווה הסינית.
הוא היסטוריון, חוקר תרבות, מרצה ועורך דין.
הוא מעיד על עצמו שהמלחמה היא החוויה המעצבת שלו וכלשונו:
"מלחמת יום הכיפורים – מלחמה שאף פעם לא די לה"
הספר הוא הרחבה והוספה של עבודת מחקר לכתיבת תזה לדוקטורט: "מלחמת יום הכיפורים – הבניית סיפור המלחמה בזיכרון הקולקטיבי וייצוגה בתרבות הישראלית" והוא אינו מציג את סיפור המלחמה אלא את סיפורו של הסיפור: סיפורה של מלחמת יום הכיפורים על רקע סיפורו של העם היהודי.
אביטל-אפשטיין מביע את דעותיו בצורה בנחרצת: המלחמה היא כישלון מהדהד ואנו נושאים את טראומת המלחמה עמנו כבר עשרות שנים ונישא אותה גם בשנים הבאות.
ככל שמתקדמת הקריאה בספר עולות שאלות קשות על אמונה בצדקת הדרך, על אופייה של מדיניות הכוח של מדינת ישראל ועל הנהגתה.
הספר מחולק לחמישה חלקים, בעלי מרכז משותף:
מבוא והתרחשויות היסטוריות לקראת המלחמה, במהלכה ובעקבותיה.
המחבר מתקף ומתאר את המציאות והאירועים שהובילו למלחמה וכבר כאן מדגיש כי תיקוף אינו מייצג רק ניתוח מקצועי ותמים של עובדות.
עיצוב ציר הזמן של מלחמת יום הכיפורים מבטא בפירוש גם עמדה אידאולוגית, פוליטית, מקצועית או אתית לגבי קשרים סיבתיים בין מאורעות ותהליכים מוקדמים למלחמה לבין אלה שהתרחשו בעקבותיה".
לב הספר משתרע על פני כמאתיים עמודים מתוך כ־500 ומכיל 12 פרקים שבהם מנותחים "זירות שיח" כלשון המחבר.
בכל זירת שיח נערך ניתוח של יצירות שפורסמו, עם הקשרם למלחמת יום הכיפורים ומסקנת המחבר על הדרך בה השאירה המלחמה חותם על המחברים, הקוראים או הצופים.
המחבר בוחר בקטעים שונים שפורסמו באמצעי המדיה השונים (סיפורת, שירה, קולנוע, טלוויזיה, עיתונות וכו'), בנקודות זמן שונות.
הוא אינו מסביר מדוע בחר קטע זה או אחר או מדוע נמנע מלבחור קטעים רלוונטיים אחרים.
הוא מנתח אותם ודן בהם בראי המלחמה.
היצירות שנבחרו אינן מתרחשות בשדה הקרב אלא בעורף.
בחלקן דמות של נעדר הקשור למלחמה.
ברוב היצירות ניצבת במרכז דמות אישה, אף על פי שמלחמה נחשבת גברית במהותה.
אין סיפורי גבורה או שמחת ניצחון אלא עצבות ופוסט טראומה.
הספרות היא ביקורתית, מעניקה פתחון פה לספקות...כופרת במיתוסים ובועטת בקלישאות.
שירי המלחמה המובאים בספר מבטאים עצב, הלם ובהלה בסמוך למלחמה וכאב, זעם ותרעומת בחלוף השנים.