tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשנת 2015, צוות TED כלל 180 איש בעיר ניו יורק ובוונקובר.
ב-1 ביולי 2019 הועברה הבעלות מ"קרן ספלינג" ל-"TED Foundation" כדי ליישר קו עם שם המותג TED ולהקל על התורמים לחבר בין תרומות לקרן והוועידה.
החל משנת 2005 מוענק פרס TED מדי שנה לשלושה אנשים, ואיתו מענק כספי על סך 100,000 דולר לאדם.
2005: בונו, אדוארד בורטינסקי ורוברט פישל
2006: קמרון סינקלייר, ג'האנה נוג'אים ולארי בריליאנט
2007: ביל קלינטון, אדוארד א' וילסון וג'יימס נכטאווי
2008: קארן ארמסטרונג, ניל טורוק ודייב אגרס
2009: סילביה ארל, ג'יל טארטר וחוזה אנטוניו אברו
החל משנת 2010 מוענק פרס TED מדי שנה לאדם בודד, וב־2013 המענק כספי הוגדל לסכום של מיליון דולר.
TED-Ed היא היוזמה החינוכית של TED.
היוזמה כוללת תוכן מקורי, מועדני נוער ואתר ליצירת שיעורים על בסיס סרטונים.
תוכן מקורי של TED-Ed נבנה תוך שיתוף פעולה של מומחים בתחומים שונים.
אלה יכולים לכלול מרצי TED, אנשי חינוך, מעצבים, אנימטורים, חוקרים אקדמיים, עיתונאים ועורכים.
בשנת 2009, TED החלה לאפשר לכל אחד בכל מקום לארגן אירועי TED באופן עצמאי.
מצד אחד, צעד זה הרחיב את הנגישות להרצאות מסוג TED, מהצד השני, השליטה של TED על איכות התכנים ועל המותג שלה ירדה באופן ניכר.
במסגרת אירועי TEDx היו גם הרצאות "פסאודו-מדעיות מפוקפקות".
הם יכולים להיות מאורגנים על ידי כל מי שמקבל רישיון חינם מ-TED, ומסכים לפעול על פי עקרונות מסוימים.
אירועי TEDx נדרשים לפעול לא כוונת רווח, אך המארגנים רשאים להשתמש בדמי כניסה או בחסות מסחרית כדי לכסות עלויות.
המרצים אינם מקבלים תשלום, ועליהם גם לוותר על זכויות היוצרים של ההרצאה שלהם (ש-TED רשאית לערוך ולהפיץ במסגרת רישיון Creative Commons), והרצאות נמשכות 18 דקות בדיוק.
בישראל הוקם ארגון בשם "TEDxTelAviv" שמפיק ועידות בתל אביב באופן קבוע.
ו-TEDxJerusalem שהפיק בין השנים 2012 ל-2017 חמישה אירועים בירושלים.
בין אירועי TEDx הראשונים שהתקיימו בישראל:
באפריל 2010 נערכה ב"מרכז נא לגעת" שביפו, "ועידת TED" של יום אחד, בשם "TEDx TelAviv", ביוזמת מרצים מהמרכז הבינתחומי הרצליה.
ב-12 באוקטובר 2015 נערך כנס "TEDxWhiteCity" בהאנגר 11 בנמל תל אביב.
הכנס עסק בנושא היזמות וכלל למעלה מ-1500 משתתפים.
ב-25 בינואר 2016 נערך בתל אביב כנס "TEDxWhiteCity" במשכן לאמנויות הבמה שהתמקד ברוח החדשנות בישראל.
נושא הכנס היה "יעד: לא ידוע" (Destination:Unknown).
בין המרצים היו הג'ודוקא אורי ששון, ד"ר תום רן, חוקר בתחום הביולוגיה הסינתטית, ירון שוורץ, מנכ"ל ומייסד Tridom, המפתחת רובוטים לבניית בתים ובניינים באמצעות הדפסה תלת־ממדית וורד שביט העוסקת במוות בעידן הדיגיטלי ובחיים ברשת אחרי המוות.
ב-15 בפברואר 2016 התקיים אירוע של TEDxTelAviv באוניברסיטת תל אביב.
בין המרצים היו: השחקן חיים טופול, שר החינוך לשעבר שי פירון, שהרצה על מערכת החינוך בישראל, וד"ר ציפי שטראוס, מנהלת מחלקת ילודים ופגים בבית חולים שיבא.
ב-14 באפריל 2016 התקיים בקמפוס אוניברסיטת בן-גוריון באילת כנס TEDx, לראשונה בתולדות העיר.
הכנס עסק בפוטנציאל אנושי והתחדשות.
הרחבת אירועי TED לאירועי TEDx הובילה לשטף עצום של הרצאות.
שטף זה גרם לשונות גבוהה באיכות ההרצאות, במיוחד אלה שניתנו במסגרת TEDx.
ההנחיות המדעיות של TEDx דורשות שמידע מדעי ורפואי המוצג בכנסים יהיה מבוסס על מאמרים שעברו שיפוט עמיתים.
בפועל, ההקפדה על האיכות המדעית בכנסים של TEDx נמוכה מהקריטריונים המחמירים הקיימים בכנסי TED.
תופעה זו הובילה לכך שחלק מההרצאות שעולות ב-TEDx מורדות לאחר מכן, כתוצאה מתלונות.
לדוגמה, הרצאה אחת הורדה על-ידי TED מכיוון שנטען בה שלקיחת סמים מקשרת את המשתמשים לישויות תבוניות באופן טלפתי.
החל משנת 2016, TED החלה להעסיק את דייוויד ביאלו כאוצר מדעי.
תפקידו לבחור את הנושאים המדעיים שיוצגו בכנסי TED ולפקח ולערוך תכנים מדעיים בשאר ערוצי TED.
נכון לשנת 2021, TED מעסיקה גם בודקי עובדות ויועצים מדעיים.
כאשר דוברת מוזמנת להציג הרצאה ב-TED, בודקים שעבודתה עברה תהליך של בדיקת עמיתים, ושהיא נחשבת לראויה על-ידי מדענים אחרים.
TED מסתמכת גם על הקהל שיתריע על דאגות או שאלות בקשר להרצאות TEDx או הרצאות ישנות של TED.
מכיוון שסרטונים מקוריים במסגרת TED-Ed נוצרים תוך שיתוף פעולה נרחב, האיכות שלהם גבוהה מאד, והנתונים שבהם נבדקים היטב.
הרצאות TED הן דוגמה לתקשורת מדעית פופולרית.
חלק מהמוסדות מציעים כיום גישה פתוחה לקניין הרוחני שלהם, במטרה להגביר את הנגישות' והרצאות TED, הנגישות לציבור, משתלבות במהלך כזה.
TED יכולה להשתלב באסטרטגיית למידה פעילה, שבה סטודנטים מתבקשים לבקר הרצאת TED קיימת או לעצב הרצאת TED משלהם לגבי נושא מסוים שמעניין או רלוונטי להם.
לעיתים, חוקרים אקדמאים מציגים את עצמם ב-TED כדוברים אמינים של קהילה מדעית.
תוך כדי כך, הם גם מקדמים את פעילות המחקר שלהם.
צפייה בהרצאות TED עשויה לעזור למרצים לשפר את טכניקות ההוראה שלהם.
ההרצאות עשויות לעזור למרצים להציג ידע ולתקשר עם הלומדים שלהם מהר יותר.
הרצאות TED עשויות גם לעזור לסטודנטים להפוך לביקורתיים יותר.
הנגישות של TED, שכוללת תרגום לשפות רבות, כתוביות ואפשרות לשינוי קצב הדיבור תורמת גם היא למעמד של הרצאות TED כמקור נגיש לידע מדעי.
הוא שמו של הספר השישי בסדרת הספרים "מדריך הטרמפיסט לגלקסיה" אשר נכתבה על ידי הסופר דאגלס אדמס.
הספר נכתב לאחר מותו של אדמס על ידי הסופר האירי אואן קולפר באישור אלמנתו של אדמס, ג'יין בלסון.
לפני מותו ציין דאגלס אדמס מספר פעמים כי הוא מעוניין לכתוב ספר נוסף בסדרה.
אדמס ציין כי רבים ממעריצי הסדרה טענו, בצדק, כי הספר החמישי בסדרה, "לא מזיק ברובו", היה ספר מדכא למדי והביע את רצונו לכתוב ספר נוסף על מנת לתקן את הרושם.
הספר ממשיך את העלילה מהמקום שבו הפסיק הספר החמישי, "לא מזיק ברובו".
הגיבורים הראשיים, ארתור דנט, פורד פרפקט, טריליאן ומקבילתה טריליאן ואקראית, בתם של ארתור וטריליאן, נחרדים לגלות שהשנים שעברו מאז האירועים שבסוף הספר החמישי היו הזיה שיצרה הגרסה החדשה של המדריך.
הם עומדים בתוך מועדון בטא, בזמן שכדור הארץ עומד להיהרס על ידי הווגונים.
הם ניצלים על ידי זאפוד ביבלברוקס ברגע האחרון, באופן דומה לזה שבספר הראשון.
במהלך ויכוח, פורד מקפיא בטעות את מוח שמאל (הראש השני של זאפוד שניהל את הספינה) ונראה שהם נידונים, עד שבן אלמוות בשם וואובגר מביא אותם למקום מבטחים.
זאפוד, כועס מהעלבונות של וואובגר, מבטיח להרוג את וואובגר, רעיון שלוואבגר, העייף מהאלמוות, אין התנגדות; וכך הקבוצה יוצאת לדרך בחיפוש אחר ת'ור, כדי לראות אם הוא יכול להרוג את וואובגר.
בינתיים, הווגון הפרוסטטי יילץ, שהופקד להשמיד את כל בני האדם, שומע שמועות על מושבה של אנשי ארץ והוא יוצא לדרך להשמיד אותם, בעוד ארתור מנסה לגרום לוואבגר לעצור את הווגונים.
על מושבת כדור הארץ נאנו, המנהיג האירי הסטריאוטיפי מדי הילמן האנטר מחפש מועמדים להיות האל של הכוכב, שישאיר את הילמן כאחראי בשל ההשגחה האלוהית.
בינתיים, לבנו של יילץ, קונסטנט מוון, יש מחשבות "לא-ווגוניות" למדי, כולל הנאה משירה ואהדה לבני אדם.
וואובגר ואקראית מתחילים להתווכח, ו-וואובגר מסמם וכולא את אקראית.
לאחר מכן, טריליאן ו-וואובגר נלחמים, אך הם חולקים נשיקה בסוף הוויכוח.
אקראית פחות מתרשמת מהמעשים של אמה ושל וואובגר ומתלוננת על כך בפני פורד.
במהלך השיחה הזו, אקראית גונבת את כרטיס האשראי של החברה של פורד.
בחזרה לאסגארד, זאפוד הצליח להשיג גישה לוואלהלה ומוצא את מכרו הוותיק ת'ור.
לאחר משא ומתן, ת'ור מסכים לעזור לזאפוד על ידי הפיכתו לאלוהיו של נאנו והורג את וואובגר.
הדברים בנאנו לא מתנהלים כמתוכנן, והילמן נאבק למצוא את האל שלו ולשמור על סדר בקרב האוכלוסייה שלו, כמו גם לשלוט במאגרתים שבנו את כדור הארץ.
הילמן נזכר שיצר כת לעשירים, שהטיפה לאפוקליפסה הקרובה, שרק גרבולונים יכולים ליצור אפוקליפסה כזו.
לאחר שקיבלו הצעה מזאפוד, הילמן ועוקביו עברו ל"מקלט" שלהם, כוכב הלכת נאנו.
עם זאת, רבים מהצוות שננטש על ידי מעסיקיהם העשירים וכמה קבוצות דתיות יריבות התיישבו גם הם על פני הכוכב, כשהבולטים שבהם הם הטירומאנים הסוגדים לגבינות, בראשות אסיד.
הטירומאנים ובני נאנו נכנסים למלחמה, ובמהלך אחד מקרבות המלחמה מגיעים לפתע החללית "לב הזהב" ות'ור.
הספינה של וואובגר נוחתת על נאנו ונפגשת על ידי הטירומאנים.
זאפוד מנהל משא ומתן כדי שת'ור יהיה האל של נאנו ומגלה שאסיד והילמן הם למעשה אותו יצור מיקומים מקבילים, שניהם עשו עסקאות עם זאפוד.
מתגלה שזה מה שהביא אותו לכדור הארץ, להציל את ארתור והשאר.
כאשר וואובגר מייצג את הטירומאנים לראווה ות'ור מייצג את בני נאנו, השניים נפגשים לקרב.
הקרב מתחיל, אבל ת'ור לא מצליח לנצח מכיוון שוואובגר לא מת, גם כשהוא מכה בפטיש המיולניר.
חבילה עבור אקראית מגיעה באמצעות הובלה בין-כוכבית, המכילה את הגומיות המעורבות בהפיכתו של וואובגר לאלמוות, שאקראית מאמינה שיוכלו לפגוע בו.
באמצעות מיולניר, משופר עם גומיות, Thor שולח את וואובגר לחלל.
הווגונים מתקרבים מתוך כוונה להרוס את נאנו.
ת'ור מצליח להסיט את טילי הווגון, אך נהרג לכאורה על ידי נשק ניסיוני בשם קווסט.
קונסטנט מוון משבית את התותח של הווגונים ומשתמש בטיעון שהפקודות שלהם הן להרוג תושבי כדור הארץ ולא נאנו (מבחינה חוקית שתי קבוצות נפרדות, כאשר האחרונות הן אזרחים משלמי מיסים).
ילץ מסכים לטענתו וגאה ביכולתו של בנו לפעול לפי החוק והביורוקרטיה.
זאפוד והילמן אומרים לאנשים שת'ור הוא האל של נאנו ושכל הפקודות שהוא יוציא יבואו מעתה מהילמן, רק שהילמן ייחתך לשניים על ידי חתיכת פסולת פצצה.
למרבה המזל, מותו של הילמן קצר, מכיוון שהמפרץ הרפואי לב זהב מחזיר אותו לבריאות מלאה, עם שינוי קטן בלבד – כעת יש לו פרסות ולא כפות רגליים.
למרות שכעת יש לו שליטה על האוכלוסייה, הוא עצמו נהייה ממורמר כשמצא שהוא מוצף בניירת אזרחית.
זאפוד יוצא לדרך עם המוח השמאלי לעבוד על מסע הבחירות החוזר שלו ופורד החליט להישאר מאחור ולדגום את הטוב ביותר שיש לנאנו להציע, כדי שיוכל לכתוב חומר למדריך.
למעלה בחלל, ת'ור חי ומאוד שמח ללמוד על עלייתו חזרה לתהילה ועל הצלחת תרגיל "מות הקדושים" שלו.
ארתור מוצא את החוף מהמבנה שלו.
למורת רוחו, הוא מגלה שהווגונים עומדים להרוס אותו.
בשנת 2011 יצאה המהדורה העברית, בתרגומו של עמנואל לוטם, בהוצאת כתר ספרים (שהוציאה גם את חמשת הספרים הקודמים).
ועידת ברמודה הייתה ועידה אנגלו-אמריקאית שהתכנסה בין ה-19 וה-29 באפריל 1943 בברמודה, שהייתה טריטוריה בריטית.
מטרתה המוצהרת של הוועידה הייתה דיון בנושא "הפליטים המדיניים", אך למעשה היא נועדה להשקיט את דעת הקהל ואת ארגוני ההצלה היהודיים שתבעו ממעצמות בעלות הברית לעשות דבר מה על מנת לעצור את השמדת היהודים במסגרת "הפתרון הסופי".
לא היו לוועידה כל תוצאות משמעותיות.
בספטמבר 1942 החלו להגיע ידיעות מוסמכות על החלת "הפתרון הסופי לבעיית היהודים" כלומר תהליך ההשמדה.
הידיעות הגיעו למנהיג יהדות ארצות הברית סטיבן וייז ולמשרד החוץ שלה באמצעות מברק ריגנר ולממשלה הפולנית הגולה בלונדון.
בנובמבר 1942 קם ועד ההצלה שליד הסוכנות היהודית שנועד כדי לעורר את דעת הקהל בעולם.
כמו כן פעלו למען הצלת היהודים ארגונים כגון הג'וינט.
תביעת דעת הקהל היהודית וההומניסטית במדינות החופשיות הייתה שמעצמות בעלות הברית "יעשו משהו" כדי לפעול ולהציל את היהודים.
אולם, האינטרסים של בעלות הברית היו אחרים והן חששו שטיפול בעודפי פליטים יקשה עליהן במאמץ המלחמתי.
לכך הצטרפה העובדה שמסקנות ועידת אוויאן, שנערכה ב-1938 ובמסגרתה סירבו המדינות להגדיל את מספר המהגרים לשטחן מעבר למכסות הקיימות, היו בתוקף.
במטרה להשקיט את דעת הקהל החליטו בסוף 1942 ממשלות בריטניה וארצות הברית לכנס ועידה לדיון בסוגיה, אך ביקשו להציגה כ"בעיית הפליטים המדיניים הנרדפים על ידי הנאצים" ולא כבעיה יהודית.
בישיבות המכינות לקראת הוועידה צומצמו נושאי הדיון.
הוחלט שלא יידון שינוי המכסה הקבועה בחוק ההגירה של ארצות הברית, שלא תידון שאלת ארץ ישראל כמקום מקלט ובפרט שלא ייפרצו גדרי "הספר הלבן" ושלא תידון שאלת סיוע לאסירים במחנות הריכוז כהעברת משלוחי מזון למשל.
כמו כן הוגדרה דרישה מקדימה שלא יהיה כל משא ומתן עם השלטון הנאצי כתוצאה מהחלטות הוועידה.
חילוקי דעות בין הממשלות התגלעו בקשר למיקום הוועידה.
קנדה, למשל, התנגדה לארח אותה באוטווה, על מנת שלא ייקשר שמה בשם ועידה שנדונה מראש לכישלון.
לבסוף הוחלט על האי ברמודה, טריטוריה בריטית באוקיינוס האטלנטי, שנמצאה בשל המלחמה תחת הסגר ימי, דבר שאפשר בקרה על הכיסוי העיתונאי של הוועידה ומנע גישת גורמים כנציגי ארגוני ההצלה היהודיים.
הפצרותיהם של ארגוני ההצלה לצרף מומחים מטעמם, להכין את נציגי המשלחות או לשמש כמשקיפים נפלו על אוזניים ערלות.
כמו כן הגבילו השלטונות את מספר צוותי העיתונות לחמישה בלבד.
ארגוני ההצלה והארגונים הציוניים בארצות הברית, שהבינו כי הוועידה היא הונאה, ניסו להניא את בלום מלהיות "עלה תאנה" יהודי לוועידה, אך נכשלו.
אחד הנושאים היחידים שעמדו על סדר היום היה החייאתה של "הוועדה הבין-ממשלתית לנושא פליטים" עליה הוחלט בוועידת אוויאן במטרה לשאת ולתת עם הממשל הנאצי, אולם הדרישה שלא לקיים כל משא ומתן שכזה מנעה את המשך הדיון הפורה בנושא, מה גם שאף אחת מהממשלות לא הסכימה לממן את פעילות הוועדה.
נקודה נוספת הייתה קליטת פליטים שהצליחו להגיע למדינות נייטרליות כספרד ושווייץ, אמנם הם לא נמצאו בסכנת חיים אלא העיקו על מדינות הקלט שלהם בתוך אירופה.
ההצעה שהועלתה הייתה הקמת מחנה-מעבר בצפון אפריקה.
למרות התנגדות בריטניה להקים מחנה שכזה באזור מוסלמי, הוחלט לבסוף על הקמת מחנה שכזה.
גם המחנה שקם לבסוף רק במרץ 1944 היה קטן ביותר ובו מקום ל-650 איש בלבד.
ההודעות לעיתונות היו אופטימיות ובישרו על התקדמות ושיחות פוריות, אך לאמיתו של דבר לא הייתה כמעט כל התקדמות.
ג'ורג' בקר, חבר "סוכנות הידיעות היהודית" (Jewish Telegraphic Agency - JTA) נאם בפני הוועידה ב-25 באפריל והתריע שאם לא יהיו לוועידה כל הישגים היא לא תצליח אפילו במשימתה המוגבלת, קרי ניטרול דעת הקהל.
הוא דרש הצלת 125,000 יהודים והוצאתם משטחי הכיבוש הנאצי במזרח אירופה ובהם אלפי ילדים, אולם תביעתו נדחתה.
הוועידה ננעלה ב-30 באפריל בהודעה אופטימית וקצרה לעיתונות בנוגע לסיוע ל"מספר ניכר" של פליטים.
בדצמבר 1943 התפרסם בעיתונות דו"ח מסכם של הוועידה.
הדו"ח התקבל בזעם וככלל העיתונות היהודית גינתה את הוועידה ואת צביעותן של ממשלות בעלות הברית.
המחאה הציבורית לא זאת בלבד שלא שככה, אלא רק לובתה יותר בשל קיום הוועידה ופרסום דיוניה ומסקנותיה.
לטענת מוסד יד ושם בפרסומים הרשמיים של בית הספר המרכזי להוראת השואה, הוועידה מהווה מפתח בהבנת מדיניות הממשלים בבריטניה ובארצות הברית בסוגיית הפליטים היהודים במלחמת העולם השנייה.
גם כאשר התעורר הציבור ותבע פעולה מממשלתו, היו הממשלות מוכנות להשקיע לא מעט בהונאה כדי לא לבצע את הנדרש ולהציל יהודים.
ועידת דרוּסְקֶניק הייתה הוועידה השלישית של חובבי ציון.
היא התקיימה בעיירה דרוסקניק שליד גרודנו ברוסיה (כיום דרוסקינינקאי בליטא) מיום ו' בתמוז תרמ"ז (16 ביוני 1887) ועד ט' בתמוז (19 ביוני).
השתתפו בה שלושים צירים מעשרים ערים מרחבי האימפריה הרוסית, והנוכחים כולם באו אך ממנה.
הרקע לכינוס הוועידה היה הוויכוח על ניהול הכספים שנאספו באגודות "חובבי ציון", עד הגיעם אל קופה המרכזית, באגודה הכוללת באודיסה.
כמו כן היה סכסוך בין אגודת ביאליסטוק בראשותו של שמואל מוהילבר, מנהיג הזרם הציוני הדתי והחרדי, לבין אגודת ורשה שבראשה עמד ישראל יסינובסקי.
וכן, נאמר כי שפ"ר נוטל לעצמו סמכות יתר כמזכיר מרכז משנה של התנועה בורשה ופועל לרעת הדתיים והחרדים.
זמן מה לאחר ועידת קטוביץ קמה אופוזיציה להנהגה המרכזית של חובבי ציון.
האגודות הפעילות ביותר באופוזיציה היו של מוסקבה ושל ביאליסטוק, לשתיהן היו מניעים שונים.
היה יסוד אובייקטיבי בביקורת כלפי ההנהגה, אבל לא זה הניע את האופוזיציה.
המעוררים העיקריים במוסקבה היו משפחת פינס, הסיבה לכך הייתה בכך שיחיאל מיכל פינס לא נבחר לבא-כוח של ההנהגה בארץ ישראל.
ביאליסטוק עמדה באופוזיציה בהשראתו של הרב מוהילבר, הוא סבר כי רוב "חובבי ציון" הם חרדים ולא השלים עם העובדה כי ההנהגה היא בידי המשכילים.
הוא סבר כי יש להעביר את ההנהגה לידי חרדים והוא בעצמו שאף לעמוד בראשה.
קיום שני מרכזי ההנהגה, האחד באודיסה, והשני בוורשה, הכביד על אחידות הפעולה.
האגודות של ביאליסטוק ומוסקבה שלחו מכתבים לאגודות אחרות, הם דרשו לבטל את המרכז בורשה ולרכז הנהגה במקום אחד, ולכנס ועידה בתום שנה מוועידת קטוביץ.
ימים אחדים לפני כינוס הוועידה באה הידיעה מפטרבורג כי השלטונות לא אישרו להקים חברה יהודית שתעסוק ביישוב ארץ ישראל.
הסירוב הזה, החיכוכים הפנימיים, ניגודים בין משכילים לחרדים, כל אלו היו מכה קשה לפינסקר, כמו כן בריאותו היה רופף מאוד.
בוועידה הוא ביקש להתפטר מכל תפקידיו.
פינסקר ביקש בוועידה לשחררו מתפקידו, אך הוועידה הפצירה בו להישאר בתפקיד והוא נכנע והמשיך לנהל בתפקיד.
הרב מוהילבר ותומכיו באו לוועידה בכוונה תחילה להחליף את ההנהגה של הארגון, הם התכוונו להעמיד רבנים בעלי סמכות בקרב יהדות רוסיה במקום משכילים.
יום לפני כן רב מוהילבר ביקש מפינסקר שלא יתפטר מהנהגה ויום לאחר שפינסקר נבחר הוא התרגז על כך.
בוועידה ביקש הרב מוהילבר להעמיד בראש "יהודים כשרים", זה עורר סערת רוחות וחילופי דברים חריפים בין הרב מוהילבר לבין ישראל יסינובסקי.
לבסוף הרוחות נרגעו וכל הנוכחים עברו לעבודה שוטפת.
לפי החלטת הוועידה נשארה ההנהגה באודיסה, בראש ההנהגה המשיך לעמוד יהודה לייב פינסקר, משה לייב ליליינבלום נבחר שוב לתפקיד מזכיר.
מעתה תפקידו של פינסקר נקרא "גבאי ראשון", כמו כן נבחרו שישה "גבאים יועצים".
שלושה מהיועצים היו רבנים: שמואל מוהילבר, מרדכי אליאשברג ונפתלי צבי יהודה ברלין; והשלושה הנותרים היו: שמואל יוסף פין, ישראל יסינובסקי ומאיר פריידנברג.
מלבד היועצים נבחרו גם שלושה עשר "גבאים נכבדים", רובם רבנים וסוחרים עשירים.
ההנהגה נבחרה לתקופה של שלוש שנים.
סוכם כי יש להתכנס פעם לשנה להתייעצות כללית.
לחדש ניסיון להשיג רישיון מהממשלה הרוסית לייסוד חברה ליישוב ארץ-ישראל.
עד השגת הרישיון - לתמוך במתיישבים בארץ ישראל ולפעול לפי חוקי רוסיה.
לייסד לשכה בארץ ישראל שתרכז מידע על קרקעות העומדות למכירה, כדי לייעץ לקונים.
לתמוך במושבות; בגדרה כדי לבססה, וכן בפתח תקווה ויסוד המעלה.
כמו כן הוחלט לשנות את השם של החברה מ"יסוד מזכרת למשה מונטפיורי" לחברת "חובבי ציון".
לא היו לוועידה זו הישגים מעשיים ניכרים, אך היא הצליחה ללכד מחדש כוחות והצליחה להעיד כי התנועה הלאומית עדיין פועלת.
ועידת אוסקה של 1875 (ביפנית: 大阪会議) הייתה סדרת פגישות בין המנהיגים העיקרים של הרסטורציה של מייג'י, אשר התרחשה באוסקה שביפן ב-1873, ודנה בהקמת מועצת נציגי עם במדינה.
אף שהוועידה סיימה להתכנס ב-1873, החלטותיה אושרו רשמית במנשר אשר פורסם רק ב-1875, ומכאן שמה.
המנהיגים המשתתפים בוועידה היו טושימיצ'י אוקובו, טקיושי קידו, איטגאקי טאיסוקה, איטו הירובומי ואינואואה קאורו.
ב-1873 פרש איטגאקי מהממשלה בעקבות משבר הסייקנרון, מחלוקת פוליטית מרכזית באותם ימים שעסקה בשאלת תקיפת קוריאה וכיבושה בידי יפן.
בעקבות פרישתו הוא דיבר גלויות ובאופן פומבי התסיס את העם בדרישה למועצת נציגי העם, מתוקף תפקידו כמנהיג תנועת "החירות וזכויות האדם".
כמוהו, ב-1874, פרש קידו מהממשלה בעקבות התנגדותו למשלחת לטאיוואן.
הנותרים מבין האולגרכים של מייג'י, כפי שנודעה קבוצת מנהיגי עידן מייג'י, קראו לישיבה באוסקה בתחילת 1873, בניסיון לגשר על הפערים ולהחזיר את איטגאקי וקידו לממשלה.
הוויתורים שנעשו הם הקמת סנאט (הגנרואין, מועצת הזקנים), מערכת מושלים על פי מחוזות ובית משפט עליון.
רק לאחר שנתיים הועברו ההחלטות במנשר מיוחד, שבעקבותיו נכנסו לתוקף.
ועידת האו"ם לסחר ולפיתוח נוסדה בשנת 1964 כגוף בין-ממשלתי קבוע.
הוועידה מהווה את הגוף המקצועי העיקרי של העצרת הכללית של האומות המאוחדות העוסק בנושאי מסחר, השקעות ופיתוח.
מטרות ה-UNCTAD "להביא למקסימום הזדמנויות מסחר, השקעות ופיתוח של מדינות מתפתחות ולסייע להן במאמציהן להשתלב בכלכלה העולמית על בסיס שוויוני." הקמת הוועידה באה לאור דאגות של מדינות מתפתחות ממצב השוק העולמי, פעילות תאגידים בינלאומיים והפער האדיר בין מדינות מפותחות למדינות מתפתחות.
ה-UNCTAD נוסד כדי ליצור פורום שבו מדינות מתפתחות תוכלנה לדון בבעיות הנוגעות לכלכלותיהן.
הוועידה קמה מן הרעיון כי מוסדות דוגמת גאט"ט (אותו החליף בימינו ארגון הסחר העולמי), קרן המטבע הבינלאומית והבנק העולמי לא מתאימים לטפל בבעיות הייחודיות של מדינות מתפתחות.
המטרה העיקרית של ה-UNCTAD היא לנסח קווי מדיניות הנוגעים לכל היבטי הפיתוח, כולל מחסור, סיוע, תעבורה, מימון וטכנולוגיה.
הוועידה בדרך כלל מתכנסת פעם בארבע שנים.
הוועידה הראשונה התכנסה בז'נבה בשנת 1964 ומאז התכנסה אחת לארבע שנים בערים שונות ברחבי תבל.
המזכירות הקבועה של הוועידה יושבת בז'נבה.
אחד ההישגים הבולטים של ה-UNCTAD היה להגות וליישם את שיטת ההעדפות הכללית.
נטען ב-UNCTAD כי כדי לקדם יצוא סחורות ממדינות מתפתחות יש צורך לקבוע תעריפי מכס מיוחדים על סחורות אלה.
המדינות המפותחות, לאחר שקיבלו את הטיעון, פיתחו את שיטת ההעדפות הכלכלית על פיה יצוא מוצרים, וסחורות חקלאיות מסוימות ממדינות מתפתחות, פטור ממכס, או זוכים להנחה בשיעורי המכס, במדינות המפותחות.
כיוון שעל יבוא של מוצרים זהים ממדינות מפותחות מוטלים מכסים בשיעורים המלאים, היבוא ממדינות מתפתחות זוכה ליתרון תחרותי במדינות המפותחות.
ב-UNCTAD חברות 194 מדינות ובמטה הוועידה בז'נבה עובדים כ-400 אנשי צוות.
המצטרפת האחרונה לוועידה הייתה מדינת דרום סודאן, ב-14 ביולי 2011. מדינת ישראל חברה ב-UNCTAD.
הוועידה פועלת בתקציב שנתי של כ-50 מיליון דולר וכן 25 מיליון דולר נוספים לתקציב סיוע טכני.
המזכיר הכללי של הוועידה מאז 2005 הוא דר' סופאצ'אי פאניטצ'פאקדי (Supachai Panitchpakdi) מתאילנד.
מאז הקמתה התכנסו 12 ועידות בעולם.
הוועידה ה-13 צפויה להתכנס ב-21 באפריל 2012, בדוחה, בירת קטר.
ה-UNCTAD מפרסם מספר דו"חות תקופתיים בנושאים שונים הנוגעים לכלכלה העולמית, בהם:
הדו"ח על סחר ופיתוח - מתפרסם אחת לשנה מאז 1981
סקירת סחר וסביבה - מתפרסם אחת לשלוש שנים מאז 2003
דו"ח השקעות עולמי - מתפרסם אחת לשנה מאז 2009
דו"ח פיתוח כלכלי באפריקה - מתפרסם אחת לשנה מאז 2000
דו"ח המדינות המפותחות במידה המועטה ביותר - מתפרסם אחת לשנה מאז 1996
דו"ח כלכלת מידע - מתפרסם אחת לשנה מאז 2005
סקירת תובלה ימית עולמית - מתפרסמת אחת לשנה מאז 1968
סקירה שנתית בנושאי חשבונאות ודיווח בינלאומיים
ועידת ג'נובה - ועידה בינלאומית בנושאים כלכליים ופיננסיים שהתקיימה בעיר ג'נובה ב-10 באפריל-19 במאי 1922 בהשתתפות 29 מדינות ו-5 דומיניונים בריטים.
לוועידה הייתה חשיבות מיוחדת מצד רוסיה הסובייטית שהשתתפה בוועידה למרות שלא קיבלה הכרה דיפלומטית מיתר משתתפיה.
ארצות הברית לא השתתפה בוועידה אך הוצגה על ידי משקיף - שגריר ארצות הברית באיטליה.
הנושא המרכזי של הוועידה היה הסדרת יחסים כלכליים עם השלטון הסובייטי.
בכנס מומחים שפעל לפני התכנסות הוועידה סוכם לדרוש מרוסיה הכרה בכל החובות והתחייבויות של האימפריה הרוסית ולקחת אחריות על הפסדים שנגרמו כתוצאה מפעולות הממשל המרכזי או המקומי.
המשלחת הרוסית הסכימה לדון בנושא, אך בתנאי שהמדינה החדשה תקבל הכרה בינלאומית ותקבל הלוואות.
האמיגרציה הרוסית מחתה על שיתוף המשלחת הסובייטית בוועידה.
במהלך הוועדה נחתם הסכם רפאלו ביו רוסיה הסובייטית לבין גרמניה.
בנוסף לכך, בוועידה הועלתה לדיון הצעה בנושא חזרה לתקן הזהב.
לאחר דיונים סוכם על הפעלת התקן בצורה חלקית בלבד.
הוועדה לבחינת המדיניות לגבי חלק המדינה המתקבל בעד השימוש של גורמים פרטיים במשאבי טבע לאומיים, הידועה בשם ועדת ששינסקי 2, היא ועדה ציבורית בראשות פרופ' איתן ששינסקי, שהוקמה בשנת 2013 בידי שר האוצר יאיר לפיד, על מנת לבחון את נטל המס הראוי על הפקת משאבי טבע בישראל.
במסגרת כתב המינוי של הוועדה נכתב כי:
ליו"ר הוועדה מונה פרופ' איתן ששינסקי, שעמד בראש ועדת ששינסקי הראשונה.
הוועדה תוכננה להתחיל בעבודתה ביולי 2013, אך החלה בפועל כעבור חודש, באוגוסט 2013.
עבודת הוועדה לוותה על ידי משלחת מטעם קרן המטבע הבינלאומית.
בנוסף נעזרה הוועדה בעבודתם של מספר יועצים בינלאומיים.
הוועדה דנה ובחנה מהו גובה התמלוגים הרצוי לציבור בנוגע למשאבי טבע שונים במדינה, אשר חולקו לשלוש קטגוריות:
חומר גלם לתעשייה - אשלג, פוספטים, ברום ונחושת.
חומרים לבנייה (אגרגטים) - חול, אבני גיר וחצץ כחומרי גלם להכנת מלט ולשם יישומים אחרים בבנייה.
במסגרת עבודתה, בחנה הוועדה את מבנה המערכת הפיסקאלית הקיימת והשפעתו על הכנסות המדינה ועל הפעילות בענף.
לשם כך, ניתחה הוועדה את הדוחות הכספיים של החברות העוסקות בהפקת משאבי טבע בישראל, לרבות חברת כימיקלים לישראל (כי"ל) וכן בחנה את מבנה העלויות הקיים בתחום, ואת פוטנציאל ההכנסות בכל אחד מהמגזרים.
כמו כן, נעשתה השוואה למודלים הקיימים במדינות שונות בעולם בנוגע למשאבי הטבע.
ב-18 במאי 2014, פרסמה הוועדה את טיוטת עיקרי המלצותיה להערות הציבור (דו"ח הביניים), כאשר תאריך היעד לסיום העבודה היה יוני 2014. במהלך תקופה זו, הוגשו לוועדה הערות הציבור בנוגע להמלצות, אשר כללו בין היתר הערות של החברות הפועלות בענף, עמותות וארגונים.
לאחר בחינת מכלול הנתונים אשר הוצגו בפניה, החליטה הוועדה על עריכת שינויים מסוימים במערכת הפיסקאלית אשר הוצעה על ידה במסגרת טיוטת עיקרי המלצותיה כפי שפורסמו.
עיקרי מסקנותיה הסופיות של הוועדה, לרבות השינויים המוצעים ביחס לטיוטת עיקרי המלצות כפי שפורסמו הוגשו באוקטובר 2014.
לאחר שהשלימה את עבודתה הגיע הוועדה למסקנה כי המצב שהיה קיים בתחום משאבי הגז והנפט ערב הקמת ועדת ששינסקי הראשונה דומה למצב הקיים היום באשר לשאר משאבי הטבע.
בדומה למערכת מיסוי משאבי הגז והנפט שהייתה קיימת ערב הקמת ועדת ששינסקי הראשונה, מערכת מיסוי יתר משאבי הטבע בישראל היא מערכת המבוססת על תמלוגים.
מערכת שכזו, היא מערכת רגרסיבית אשר מחד אינה מבטיחה חלק ראוי לציבור כאשר הרווחיות הנובעת מהמשאב עולה, ומאידך עלולה לפגוע בתמריץ להפקת משאבים כאשר הרווחיות הנובעת מהמשאב נמוכה.
בחינת הנתונים על משאבי הטבע הקיימים בישראל העלתה כי חלק מפעילות משאבי הטבע בישראל מניבה שיעורי רווחיות הגבוהים בצורה משמעותית משיעורי רווחיות נורמליים לענף, וכי הציבור לא מקבל את חלקו הראוי במשאבים אלה.
הוועדה מצאה כי מיסוי משאבי הטבע בישראל כיום אינו מבטיח לציבור חלק נכבד מהרווחים ממשאבי הטבע המצויים במדינה.
כמו כן, דוח קרן המטבע הבינלאומית שנכתב במיוחד עבור הוועדה קבע, כי מודל המיסוי הנוכחי על משאבי הטבע בישראל מוביל לכך שבשיעורי רווחיות בינוניים עד גבוהים - חלק הציבור ברווחים הוא מן הנמוכים בעולם.
עוד מצאה הוועדה כי חלקו של הציבור ברווחים הנובעים מהמחצבים בישראל (שיעור ה-Government Take) עמד על 23 אחוזים בלבד בשבע השנים האחרונות, זאת לעומת חלקו של הציבור ברווחי הגז והנפט העומד על למעלה מ-50 אחוזים.
מדו"ח שפרסמה קרן המטבע הבינלאומי עולה כי לא ניתן להצביע על מאפיינים שונים בין משאבי הגז והנפט ליתר המשאבים המצדיקים שינוי במבנה המיסוי.
הוועדה סיכמה את מסקנותיה לפי מספר נקודות עיקריות:
חלק מהמשאבים הקיימים בישראל מניבים רווחי יתר גבוהים.
הנהנים העיקריים מרווחים אלו הן חברות להן ניתנה הזכות לעשות שימוש במשאב, בעוד הציבור בישראל אינו מקבל את חלקו הראוי מרווחי המשאב.
מודל המיסוי הנוכחי של משאבי הטבע הוא רגרסיבי, ובשיעורי רווחיות בינוניים עד גבוהים נמוך גם בהשוואה בינלאומית (שיעור ה-GT בתעשיית המחצבים אינו מבטיח כי חלקה של המדינה יעלה כאשר יעלו שיעורי הרווחיות).
הפקת משאבי טבע אינה מזכה בהטבות מס במסגרת החוק לעידוד השקעות הון.
גובה התמלוגים - הוועדה סברה כי קיים צורך להגיע לאיזון בנושא גביית התמלוגים על משאבי הטבע.
מחד, מספקים התמלוגים מקור הכנסה יציב וודאי למדינה אשר אינו תלוי כמעט בהוצאות החברות המפיקות ועל כן מבטיח את חלקה של המדינה ללא קשר לרמת היעילות של החברות.
מאידך, תמלוגים עשויים להוות נטל על החברות בזמנים קשים המתאפיינים ברמות מחירים נמוכות, שכן שיעור התמלוג מהרווח גדל ככל שהרווחיות יורדת, מאחר שהתמלוג תלוי רק בשווי המשאב ולא תלוי ברווחיות הנובעת ממנו.
בהתאם לכך, המליצה המדינה על שיעור תמלוג למדינה בעד כל המחצבים בגובה של 5% (בהשוואה ל-2-10% לפני כן).
אי הטלת מס או תמלוגים על מים מינרליים, אך קביעת תעריף מיוחד לשימוש בהם.
מיסוי רווחי יתר פרוגרסיבי - לטענת הוועדה מיסוי רווחי יתר של החברות יביא לאיזון שבין הרצון להבטיח את הכדאיות הכלכלית שבהפקת משאבים בארץ ובין חובת הממשלה להביא לצדק חלוקתי ולאפשר לכל האזרחים ליהנות מחלקם הראוי במשאבי הטבע.
לשם כך קבעה הוועדה מודל מיסוי רווחי יתר פרוגרסיבי אשר יחול רק על רווח תפעולי עודף שמעל 14%, כאשר רווח שבין 14-20% ימוסה בגובה 20% ורווח שמעל 20% ימוסה בשיעור מס שולי של 42%.
גבולות המס - מס משאבי הטבע יוחל רק על הרווחים הנובעים מעצם הפקת המשאב ומכירתו, כדוגמת אשלג, פוספט ונחושת, ולא על רווחים הנובעים מפעילויות אחרות.
הקמת ועדה שתבחן את הפיצוי שתקבל כי"ל אם הזיכיון שלה לא יוארך אחרי שנת 2030.
הטלת מס סביבתי על כריית חצץ, נייר וחול.
כספי המס שייגבו יופנו לעידוד תעסוקה בדרום הארץ
ההערכה היא כי יישום המלצות הוועדה עתיד להגדיל את הכנסות המדינה בלמעלה מ-400 מיליון שקל בשנה.
אגב בחינת חלק המדינה המתקבל בגין משאבי ים-המלח התייחסה הוועדה לנושא תום תקופת זיכיון ים המלח.
הוועדה סברה כי ישנו הכרח כי המדינה תגבש את המלצותיה באשר לפעולות המדינה הנדרשות לקראת תום הזיכיון.
זאת, לאור מורכבות הנושא וחוסר הוודאות הקיים במצב הנוכחי.
במהלך מרץ 2014 ניסתה חברת כי"ל ליזום בוררות בשאלה האם למדינה יש את הזכות למנות את הוועדה.
ב-8 ביוני 2014, שלושה שבועות לאחר פרסום דו"ח הביניים של הוועדה, הגישה כי"ל עתירה לבג"ץ כנגד הוועדה בטענה כי הוועדה שגתה בהערכת הרווחיות של החברה.
ב-1 באוקטובר 2014 דוחה בית המשפט המחוזי את דרישת כי"ל למנות בורר בנוגע להקמת ועדת ששינסקי.
ב-14 בנובמבר 2014 אושרו ההמלצות בקבינט החברתי-כלכלי בראשותו של שר האוצר יאיר לפיד.
בדצמבר 2014 התפזרה הכנסת ואימוץ המלצות הוועדה הוקפא.
ב-2 בדצמבר 2014 התפרקה הממשלה לפני חקיקת ההמלצות.
ב-14 במאי 2015 הוקמה הממשלה החדשה.
שר האוצר משה כחלון דוחף לאישור המלצות ששינסקי ולהכנסתן לחוק ההסדרים.
ב-4 באוגוסט 2015 אישר הקבינט הכלכלי את המלצות הוועדה.
שר הכלכלה אריה דרעי נמנע מלהצביע בטענה כי המהלך יוביל לפיטורי עובדים רבים.
בנוסף נעדרו מן ההצבעה שר האנרגיה יובל שטייניץ וראש הממשלה נתניהו.
ב-19 באוגוסט 2015 התכנסה ועדת השרים לענייני לחקיקה לדון בעתידן של מסקנות הוועדה.
שרי הליכוד דרשו להוציא את מסקנות ששינסקי מחוק ההסדרים, בעוד השר כחלון לחץ להשאירן כחלק מהחוק.
לבסוף, ובניסיון להגיע לפשרה בין הצדדים קבעה הוועדה, כי המלצות ועדת ששינסקי יכללו במסגרת חוק ההסדרים, אך יפוצלו ממנו לאחר שהחוק יעבור בקריאה ראשונה.
הוחלט כי אישור הנוסח חייב להתקבל פה אחד כאשר לכל אחד מהחברים זכות וטו, אשר שימוש בה יעביר את ההחלטה על הנוסח הסופי לדיון חוזר בממשלה.
החלטה זו של הוועדה לוותה בביקורת, לפיה הוצאתה מגדר חוק ההסדרים והפיכתה לחוק רגיל תוביל לדחייה משמעותית של חקיקת המסקנות.
בספטמבר 2015 הביע האוצר את התנגדותו לשינוי המלצות ועדת ששינסקי כפי שדרש משרד ראש הממשלה.
צוות הארבעה הציג תחזית לפיה החוק למיסוי משאבי טבע יניב למדינה הכנסות בהיקף 280 מיליון שקל לשנה, סכום נמוך בעשרות אחוזים מגובה ההכנסות שמעריך האוצר, שנציגו היה חבר בצוות לעומת זאת, על פי האוצר, יישום המלצות החוק יכניס למדינה כ-400-500 מיליון שקל לשנה.
לטענת משרד האוצר, הסכום המדובר (280 מיליון שקל) איננו הסכום שיניב מס ששינסקי, אלא תוספת הכנסות שהמדינה תקבל במידה שיאושרו השקעות נוספות בהרחבת ייצור האשלג.
במהלך חודש אוקטובר 2015, החל יו"ר ועדת הכספים של הכנסת משה גפני, בגיבויו של שר האוצר כחלון, לקדם באופן עצמאי את מסקנות ועדת ששינסקי במקביל לעבודתה של ועדת הארבעה וזאת על מנת להפעיל עליה לחץ.
ב-8 באוקטובר 2015 הציג פרופ' ששינסקי נתונים על רווחיותה התפעולית של פעילות כריית האשלג של כי"ל העומדת נכון ל-2014 על 37%, אך הדגיש כי בפועל הרווחיות של פעילות כריית האשלג בישראל הרבה יותר גבוהה, אך הוועדה נאלצה לחתום על כתב סודיות על מנת לקבל את נתוני הרווחיות האלה.
עוד טען ששינסקי כי מחיר האשלג בעולם נקבע על ידי קרטל שמפעלי ים המלח הם חלק ממנו.
בתגובה לדברים אלה, טען יו"ר כי"ל ניר גלעד, כי אמירה זו אינה במקומה וכי כי"ל מעולם לא הייתה חלק מקרטל.
עוד טען גלעד כי מאז שנת 2011, מכבידה המדינה על כי"ל, החל בהחרגת החברה מהחוק לעידוד השקעות הון ובהמשך בהתחייבות המדינה כי המשטר הפיסקאלי בנוגע לחברה יישאר על כנו במידה שכי"ל תספוג את מחיר קציר המלח, פעולה שהובילה לפגיעה קשה ברווחיות כריית האשלג בארבע השנים האחרונות.
עוד הוסיף כי לאחר קציר המלח ובתוספת השלכות מסקנות הוועדה, עלות יצור האשלג תעלה ב-20%.
לטענת גלעד, כי"ל היא המעסיק הגדול ביותר בנגב והיא משלמת למדינה מיסים ותמלוגים בהיקף מיליארד שקל ועוד מיליארד שקל הכנסות מגיעות ממיסוי שכרם של עובדי כי"ל.
בנוגע לטענות גלעד בנוגע להחרגת כי"ל מהחוק לעידוד השקעות הון, טען ששינסקי כי אילו הייתה מתקבלת העמדה שהטבות המס של החוק לעידוד השקעות הון חלות על פעולות כריית האשלג, אז רווחי היתר של החברה היו אף גבוהים יותר.
בנוגע לאיומי כי"ל כי יאלצו לפטר עובדים ולעצור השקעות מתוכננות בארץ, טען ששינסקי כי עלייה במס רווחי יתר אינו צריך להשפיע כלל על סוגיות אלו, שכן החברה עתידה עדיין להרוויח סכומי כסף משמעותיים מממשאבי הטבע.
לדבריו, הרווח המקובל במס רווחי יתר אינו יוצר עיוות כלכלי שכן הוא מוטל על הרנטה.
בנוסף ציין כי האיומים בעצירת ההשקעות אינם קשורים כלל למסקנות הוועדה, אלא לתקופת הזיכיון אשר עתידה להסתיים ב-2030, ואשר כי"ל בעצמה ביקשה להאריך.
במהלך דיון על החוק שהתקיים בוועדת הכספים ב-15 באוקטובר 2015, איים יו"ר ועד העובדים בחברת מגנזיום של כי"ל כי החברה עתידה להיסגר אם החוק יאושר.
יו"ר ועדת הכספים, משה גפני תקף בחריפות את הנהלת כי"ל וציין כי מדובר בשערורייה כאשר גורמים בכי"ל מנסים להפעיל לחץ על חברי הכנסת במהלך החקיקה - על גבם של העובדים.
בתגובה לאישור מסקנות הוועדה בוועדת הכספים של הכנסת, אמר יו"ר כי"ל ניר גלעד, החברה העיקרית שתושפע מההמלצות, כי זהו "יום עצוב לנגב ולחברה.
היד שהרמתם היא הרמת יד על הנגב ועל החברה כולה."
יו"ר ועד עובדי מפעל המגנזיום של כימיקלים לישראל, אבי בן שושן, הביע ביקורת על אישור מסקנות הוועדה וציין כי קיים החשש שהדבר יביא לירידה חדה בהכנסות ואף לאפשרות של סגירה עתידית של המפעל.
דירקטוריון כי"ל מעריך כי בשל היעדר היכולת לקזז את הפסדי פעילות המגנזיום עם רווחים מפעילות בתחום האשלג, המפעל עלול להיסגר כבר בתחילת שנת 2017.
ב-8 בנובמבר 2015, בתום דיון סוער, עברו מסקנות ועידת ששינסקי 2 בוועדת הכספים של הכנסת (פה אחד).
הוועדה אישרה את "חוק מיסוי משאבי טבע", אשר מיישם את המלצות הוועדה, שבראשן הטלת מס על רווחי ייתר הנובעים מהפקת משאבי טבע בשיעור של עד 42%.
בתגובה לאישור המסקנות, אמר שר האוצר כחלון כי:
ב-19 בנובמבר 2015 אושרו מסקנות הוועדה כחלק מחקיקת חוק ההסדרים לשנים 2015-2016.
מאז יישום מסקנות הוועדה בחקיקה, החלה חברת כיל בהגשת דו"חות לרשות המיסים אשר כוללים חישוב מיוחד של מס רווחי היתר.
אולם נכון לסוף שנת 2020, רשות המיסים טרם הוציאה שומה ספיציפית הנוגעת למשאבי הטבע וקיימת מחלוקת בין כיל לבין המדינה בשאלת הסכום אותה עליה לשלם.
ועידת בלודאן הייתה פסגה כל-ערבית שנערכה בעיירה בלודאן שבסוריה ב-8 בספטמבר 1937. הוועידה כונסה על ידי הוועד הערבי העליון בתגובה לדו"ח ועדת פיל שהמליצה על חלוקת ארץ ישראל ממערב לנהר הירדן לשתי מדינות – יהודית וערבית.
הנציגים המשתתפים דחו את המלצות ועדת פיל.
החלטת ועידת בלודאן היא אבן דרך בתולדות הסכסוך הישראלי-פלסטיני מכיוון שלראשונה הוצגה עמדה כל ערבית המתנגדת לציונות, להצהרת בלפור ולמדינה יהודית בארץ ישראל.
הוועידה גם הביעה תמיכתה במרד הערבי הגדול, קראה להפסיק את ההגירה היהודית לארץ ישראל ומחתה נגד שלטון המנדט הבריטי.
לאחר פרסום מסקנות ועדת פיל, הוועד הערבי העליון ביקש להגיב בכנס שייערך בירושלים.
בקשה זו נדחתה על ידי שלטונות המנדט הבריטי, ובמקומה נבחרה העיירה בלודאן שבסוריה.
בוועידה השתתפו כ-400 נציגים מארצות ערב, בעיקר מהארצות הסמוכות לארץ ישראל.
לנשיא הוועידה נבחר נאג'י אל-סויידי, ראש הממשלה לשעבר של עיראק, וסגניו היו שרים מממשלת לבנון ומממשלת מצרים, שכיב ארסלאן ועלי עלובה, והבישוף חורייכה, של הכנסייה היוונית-אורתודוקסית בחומס.
סוריה לא שלחה נציגים רשמיים לוועידה, בלחץ בריטניה וצרפת, ואף על פי כן השתתפו בה 115 נציגים סוריים.
ערביי ארץ ישראל יוצגו על ידי 97 צירים, מלבנון השתתפו 59 צירים בראשות ריאד א-סולח, מעבר הירדן המזרחי הגיעו 29 צירים, עיראק שלחה 9 צירים, מצרים 2 צירים וטריפוליטניה העות'מאנית נציג אחד.
מדינות שלא שלחו נציג העבירו למשתתפי הוועידה מסרים של סולידריות ותמיכה באמצעות שליחים או מברקים.
בין אלה נמנו אמיר כווית ונציגים מתוניסיה, מאלג'יריה וממרוקו.
לבנון לא השתתפה בכנס, עקב עמדת המנדט הצרפתי בלבנון, שפורסמה בביטאון הממשלתי, לפיה טובת המדינה מחייבת נייטרליות הן כלפי היהודים והן כלפי הערבים.
מספר נציגים ערביים מלבנון שהשתתפו בוועידה ניסו להעביר החלטת גינוי לגישה זו, אך ללא הצלחה.
נציג הוועד הערבי העליון הדגיש בנאומו בוועידה שבארץ ישראל עומדים הערביות והאסלאם נגד "היהדות העולמית" ולכן "על כל ערבי ומוסלמי לשאת בחלקו במעמסת הגנתה".
צירי הוועידה נשבעו "להמשיך במאבק למען פלסטין עד שתשוחרר ותושג הריבונות הערבית עליה".
בוועידה הוחלט לדחות את התוכנית לחלוקת ארץ ישראל ולהתנגד לרעיון הקמת "מדינה יהודית".
הוועידה הכריזה כי "פלסטין היא חלק בלתי נפרד מהעולם הערבי".
בוועידה נדונו גם דרכי ההתנגדות לתוכנית החלוקה.
בוועידת בלודאן הוכרזה האנטי-ציונות כמדיניות רשמית כלל-ערבית.
הקונגרס בבלודאן כינה את הציונות "סרטן" שיש להשמידו ולהרחיקו "מגופיהן של מדינות ערב", והזהיר את בריטניה כי תצטרך לבחור בין הערבים ליהודים, אחרת יחפשו הערבים בעל ברית אחר.
גם מקומה של נציגות היישוב היהודי לא נפקד משולי הוועידה בבלודאן.
בדברים אלו ניכרת חזרה למדיניות הציונית של 1919 כפי שמצאה ביטויה בהסכם ויצמן-פייסל - תמיכה בפדרציה בעלת נטייה כלל-ערבית בתקווה שזו תפחית מן הלחץ הערבי בשאלת ארץ ישראל ותאפשר התפתחותו של בית לאומי לעם היהודי.
לאחר הוועידה הפומבית בבלודאן נערכה פגישה חשאית בדמשק, בה השתתפו פעילים ערבים שכינו את עצמם "ועידת הנוער הלאומני".
בפגישה זו הוחלט לקרוא לפעולות שיאחדו את בני הנוער ברחבי העולם הערבי, ונקבעה פגישת המשך שהייתה אמורה להיערך באירופה.
משה שרת כתב ביומנו כי לדעתו הממשלה הסורית משתמשת בהסתה אנטי-ציונית כדי להסיח מעצמה את זעם העם, וכי בהשפעת החלטות הוועידה מתבצעת הברחת נשק לערבים בישראל, וכנופיות מסוריה משתתפות במרד הערבי הגדול.
הקונסוליה הבריטית בדמשק פרסמה הצהרה לפיה בריטניה מודאגת מקיומה של הוועידה.
פואד מופארג', ציר מוביל בוועידה, האמין שהיא שימשה לביטוי השאיפות והמטרות של הערבים, והיוותה צעד משמעותי להשגת מטרות אלה.
עם זאת, ההיסטוריון הלבנוני ראג'יד אל-סול ציין שוועידת בלודאן וכנסים כלל-ערביים אחרים שנערכו בשנות השלושים של המאה ה-20 התאפיינו בשסעים פנימיים מאחורי הקלעים בין גושים פוליטיים שונים.
לדבריו, אומות העולם בדרך כלל התעלמו מכנסים אלה.
לואיס אנדרוס, מושל מחוז הגליל שתמך בציונות, נרצח על ידי ערבים שבועיים לאחר הוועידה, ואחריו נרצחו חיילים, שוטרים ואנשי ציבור בריטים.
אירועים אלו הושפעו מהחלטות הוועידה.
באוקטובר 1938 נערכה ועידה כלל-ערבית דומה בקהיר, ובתחילת שנת 1939 נערכה ועידת השולחן העגול, בה דנו נציגים בריטיים עם העילית הפוליטית של ארצות ערב בנושא השאלה הפלסטינית.
ועידות גלובס הן כנסים המאורגנים על ידי העיתון הישראלי "גלובס", אשר מתקיימים מאז היווסדו של העיתון.
ועידות אלו מוקדשות לנושאים מרכזיים על סדר היום הישראלי, ובין היתר, הן מארחות אישים בעלי השפעה מתחומי הממשל, הכלכלה, האקדמיה והמגזר העסקי בישראל.
השיח הנוצר בעקבות הוועידות יוצר לעיתים תהודה תקשורתית בינלאומית בשל יכולת ההשפעה של הדוברים על סדר היום המדיני, הפוליטי, הכלכלי והחברתי בישראל.
מדי שנה נערכות 4 ועידות מרכזיות: ועידת ישראל לעסקים, ועידת ישראל לנדל"ן ותשתיות, ועידת שוק ההון של ישראל, וכן ועידת MAD - פרסום, דיגיטל ותקשורת.
הוועידה ידועה כאירוע כלכלי מרכזי ובולט ביותר בישראל,המפגיש בין ראשי הצמרת הפוליטית, העסקית, האקדמית והחברתית בישראל, אשר אליהם מתווספים נציגים ומשלחות מרחבי העולם.
הוועידה מתרחשת במשך יומיים המוקדשים לדיונים, הרצאות ומפגשים להצגת הנושאים והמגמות בעלי השפעה על הכלכלה המקומית והבינלאומית לטווח הקרוב והרחוק.
בין משתתפי הוועידה לאורך השנים: ראשי ממשלת ישראל, נשיאי מדינת ישראל, שרים בכירים בממשלה, בכירים במגזר הכלכלי, העסקי, החברתי, האקדמי התקשורת וההייטק בעולם.
לוקחים חלק בוועידה: הפורום הכלכלי העולמי (WEF), עיתונאים בכירים ממערכות תקשורת בינלאומיות, בהן: CNN; Bloomberg Television; The Financial Times;The Economist; Newsweek; Daily Beast; Advertising Age; מרצים מאוניברסיטאות מהשורה הראשונה: INSEAD; Harvard; Stanford; ; חוקרים ממכוני מחקר מובילים:
בין המשתתפים ראש הממשלה בנימין נתניהו, הנשיא שמעון פרס, נגיד בנק ישראל, סטנלי פישר, מנחה כלכלי מוביל ריצ'רד קווסט.
במסגרת הוועידה הועלתה סוגיית חשיבות פיתוח ענף הניו מדיה כאמצעי לפיתוח צמיחה כלכלית בישראל, עליה דיברו בן אליעזר וסגן נשיא גוגל העולמי מאיר ברנד, כמו כן, סטנלי פישר ביטא את עמדתו ומדיניותו הכלכלית לטווח הקרוב והרחוק בישראל, הזכיר את תמיכתו בוועדת ששינסקי והציע פתרון לבועת הנדל"ן.
מנכ"ל בנק הפועלים דאז ציון קינן לקח חלק בדיון בנושא "הערכת סיכונים והזדמנויות ל-2013", ראש מפלגת העבודה דאז שלי יחימוביץ' הובילה בפאנל שעסק בחברה וכלכלה, בו השתתף גם שר האוצר דאז יובל שטייניץ.
בין הנושאים בהם עסקה הוועידה: בנקאות פיננסית, הערכת סיכונים, תמורות בנדל"ן ובניית צמיחה.
מנחה הוועידה: ריצ'רד קווסט, דוברים: נשיא ישראל ראובן (רובי) ריבלין, שר האוצר משה כחלון, שרת המשפטים איילת שקד, נגידת בנק ישראל קרנית פלוג, עורך הדין מהמפורסמים בעולם אלן דרשוביץ, הממונה על שוק ההון והביטוח דורית סלינגר, שר המדע והטכנולוגיה אופיר אקוניס ועוד רבים נוספים.
ניתן להעריך את חשיבותה של הוועידה על פי הסיקור התקשורתי הבינלאומי לה היא זוכה בעיתונות הזרה לאורך השנים.
ישנן דוגמאות רבות לידיעות בתקשורת העולמית בעקבות הדיונים המתנהלים בוועידה והכרזות משתתפיה.
להלן מבחר מצומצם מתוך רשימת ידיעות ארוכה.
מתוך נאומו של ראש הממשלה נתניהו בוועידת 2014: יוקר המחיה- מרכיב מרכזי בבחירות 2014, כתבה בניו יורק טיימס, מאת ישראל קרשנר, 09 בדצמבר 2014.
מתוך שיחה של ריצארד קווסט ושמעון פרס: בוועידת 2009: Israel Business Conference held in Tel Aviv, כתבה במגזין החדשות הסיני news.xinhuanet, מאת Shen Qing, דצמבר 2009
מתוך נאום פרס בוועידת 2013: Israel's Peres Ready to Meet Iranian Counterpart, כתבה במגזין החדשות ההודי newindianexpress, דצמבר 2013 (הידיעה פורסמה בכלי תקשורת נוספים רבים כמו : הדייליסטאר, The voice of Russia, UPI, וtrend)
מתוך נאומו של פרס בוועידת 2013: Shimon Peres: 'We Don't Consider Iran as an Enemy', כתבה במגזין החדשות היהודי- אמריקאי algemeiner, דצמבר 2013
מתוך נאום סטנלי פישר בוועידת 2013:
ועידת ישראל לנדל"ן ותשתיות עוסקת בנושאים המקצועיים שבליבת ענף הנדל"ן.
בוועידה משתתפים בכירי ענף הנדל"ן ומקבלי ההחלטות בתחום כגון נציגי הממשל, שרים, ראשי ערים, מנהלי רשויות וראשי בנקים, וכן יזמים, חברות קבלניות, מהנדסים, אדריכלים, שמאים, משקיעים ועוד.
מדי שנה הוועידה מתמקדת בנושאים שונים כמו: תכנון, מימון, תחום הבנייה והביצוע, תשתיות, המתח בין השלטון המקומי למרכזי, התחדשות עירונית, נדל"ן מסחרי, דיור ציבורי, ועוד.
ועידת שוק ההון השנתית של גלובס דנה בנושאים שישפיעו על ענף הפיננסים, על שוק ההון, הביטוח והבנקאות ועל כלכלת ישראל בשנים הבאות.
מדי שנה הוועידה מתרכזת בנושאים העומדים בראש סדרי העדיפות הכלכליים של ישראל, על פי העולה מהתקציב הדו-שנתי, מרפורמות של משרד האוצר ומתמורות גלובליות.
הוועידה מפגישה את מקבלי החלטות עם מנהלי השקעות, מנהלים בכירים, מנהלי כספים, בעלי שליטה בחברות, וכן יזמים ומשקיעים בתחומי החדשנות הפיננסית הטכנולוגית.
ועידת MAD : שיווק, פרסום, דיגיטל ותקשורת
הוועידה מתמקדת במעקב אחר המגמות הטכנולוגיות בתחום השיווק והתקשורת ובוחנת את האתגרים העומדים בפני גורמי השיווק והמדיה תקשורת בעידן בו הצרכן הוא יצרן ושדרן תוכן עצמאי.
הדוברים המומחים שמארחת הוועידה דנים בתחזיות ובאלטרנטיבות שיש לשקול כחלק ממהלכים אסטרטגיים בתחום התקשורת, המדיה והטלקום, וכן בעולם הריטייל.
בוועידה משתתפים יועצים בכירים בינלאומיים בתחום החדשנות, המיתוג והטכנולוגיה.
ועידות כלכליסט הן כנסים המאורגנים על ידי העיתון הישראלי "כלכליסט".
אשר מתקיימים מדי שנה באופן קבוע מאז היווסדו של העיתון.
ועידות אלו מוקדשות לנושאים אקטואליים שעל סדר היום הישראלי, ובין היתר, הן מארחות אישים בעלי השפעה מתחומי הממשל, הכלכלה, האקדמיה והמגזר העסקי בישראל.
השיח הנוצר בעקבות הוועידות יוצר תהודה ציבורית כאשר מביעים הדוברים את משנתם.
דוגמאות לוועידות מרכזיות: ועידת התחזיות, הוועידה הכלכלית הלאומית, ועידת Mind The Tech, ועידת הנדל"ן, ועידת הכלכלה והתעשייה, כנס שוק ההון ופינטק, כנס השירות, כנס חוויית העובד בעידן החדש.
כמו כן, מקיים כלכליסט ועידות בינלאומיות בנושא חדשנות וטכנולוגיה מתקדמת בערים כדוגמת: לונדון, ברלין, פריז, ניו יורק וסן פרנסיסקו.
ועידת התחזיות של כלכליסט היא כנס חד-יומי הנערך מאז 2012, אחת לשנה, בסוף חודש דצמבר.
ועידת התחזיות מוקדשת לדיון על נושאים אקטואליים ולניסיון לחזות מקצת האירועים שיתרחשו במהלך השנה הקרובה.
לעומת כנסים דומים אחרים בישראל, את ועידת התחזיות מאפיינים נאומים קצרים יחסית של דוברים רבים.
ועידת Mind The Data היא כנס של תעשיית טכנולוגיית המידע שנערך לראשונה בנובמבר 2016. הוועידה אירחה דוברים העוסקים בנושאים כגון אחסון מידע, פיתוח תוכנה ואבטחת מידע.
כריית מידע (data mining) הייתה מוטיב מרכזי של הוועידה הראשונה, אשר אירחה, בין היתר, את ראש השב"כ לשעבר יובל דיסקין, תמר יסעור, מנהלת חטיבת הבנקאות הדיגיטלית של בנק לאומי, ופרופסור אוניברסיטת סטנפורד יואב שוהם.
"ועוד לא אמרתי הכל" הוא אלבום אוסף הקלטות נדירות של הזמר אריק איינשטיין, שיצא בשנת 2018 בעקבות קמפיין גיוס המונים מוצלח שערכה חברת פונוקול.
ב-2018 לאחר עבודת עריכה מקיפה בידי אבירן שפר, רונית גורן, יואב קוטנר ובועז כהן, הוציאה חברת פונוקול מחדש את כל אלבומיו של אריק איינשטיין שיצאו בין השנים 1969–1978 במקור בחברת פונודור (כיום פונוקול).
את סדרת האלבומים שיצאו במארז חגיגי שנקרא "שיר שחלמתי", ליווה אלבום אוסף שאותו ערך יואב קוטנר וכולל 21 שירים נדירים שלוקטו במהלך עבודת עריכת המארז.
חלק מהשירים יצאו במקור כסינגלים ולא נכללו באלבומי האולפן וחלקם טרם פורסם מעולם.
שם האלבום נקרא בעקבות השיר הנושא את אותו שם והוקלט באולפני טריטון בסוף 1976, בלחן של אבנר קנר למילים מאת נתן זך.
ההקלטה הופקה כתקליטון שדרים במקביל ליציאת האלבום ארץ ישראל הישנה והטובה חלק ג' אך נגנזה ויצאה לאור רק אחרי מותו של איינשטיין.
בגרסת הוויניל יש חלוקה ל-4 צדדים לעיל.
בגרסת הדיסק המלא הכל על דיסק אחד בסדר הכרונולוגי לעיל.
ועידות האומות המאוחדות לשינוי אקלים מתכנסת אחת לשנה, במסגרת אמנת המסגרת של האו"ם בנושא שינויי אקלים (UNFCCC).
הוועידה מתכנסת כדי לדון בהתמודדות עם שינוי האקלים העולמי; כדי לנהל משא ומתן על אמנת קיוטו - הדן בהפחתת פליטת גזי חממה במדינות המפותחות; וכדי לדון בהסכם פריז, העוסק בנושא דומה.
גם למדינות שאינן חלק מאמנת קיוטו ישנה זכות לנכוח בוועידה, במעמד משקיף.
בשל שינויי האקלים הכוללים התגברות מקרי קיצון של סופות ובצורות בעולם, אשר מושפעים לדעת רוב המדענים בידי האדם במידה רבה - עלה צורך בהתארגנות בינלאומית לצורך טיפול במצב.
החשש הוא מהתעצמות מקרי הקיצון אקלימיים, והפיכתם לתדירים יותר ויותר - מצב העלול להביא לרעב ומלחמות בכל פינה בכדור הארץ.
כבר בשנת 1992 התכנסה בברזיל ועידת פסגה של האו"ם, שנקראה פסגת כדור הארץ.
במסגרת הוועידה נחתמו מספר הסכמים ונוצרו תוכניות, כגון אג'נדה 21. בין היתר, נחתמה אמנת המסגרת של האו"ם בנושא שינוי אקלים (UNFCCC) , אשר מהווה את המסגרת להתכנסויות השנתיות של הוועדה.
התכנסה בדצמבר 1997 בעיר קיוטו, יפן.
במהלך פגישה זו נחתם פרוטוקול קיוטו, המחייב את המדינות החתומות עליו להפחית פליטת פחמן דו-חמצני וחמישה גזי חממה אחרים וכל עיסוק שעשוי להגביר פליטת גזים הקשורים להתחממות כדור הארץ.
התכנסה במרכז בלה (Bella Center) בקופנהגן, דנמרק בין 7 בדצמבר ל-18 בדצמבר 2009. בהתכנסות הוועידה נחתם הסכם קופנהגן .
ההסכם נחתם בידי נציגי ארצות הברית, סין, הודו, ברזיל ודרום אפריקה ב-18 בדצמבר.
המסמך זיהה כי ההתמודדות עם שינוי האקלים היא אחד האתגרים הגדולים ביותר של ימינו וכי יש לנקוט פעולות כדי לשמור על עליית טמפרטורה מרבית של שתי מעלות צלזיוס.
המסמך אינו מחייב מבחינה משפטית ואינו מכיל כל התחייבויות לצמצום פליטת פחמן דו-חמצני ועל כן מדינות רבות וארגונים לא-ממשלתיים התנגדו להסכם זה.
התכנסה בלה בורז'ה שבפריז מ-30 בנובמבר ועד 11 בדצמבר 2015. הוועידה הצליחה לגבש הסכם אקלים עולמי תקדימי לצמצום פליטת גזי חממה על מנת לבלום את ההתחממות העולמית.
זהו הכינוס ה-21 בין הצדדים החתומים על אמנת המסגרת של האו"ם בנושא שינויי אקלים וה-11 בין המדינות החתומות על פרוטוקול קיוטו.
בכנס הושגה הסכמה אוניברסלית מצד 195 מדינות, בהן ארצות הברית שאישרו את הסכם פריז בתום הוועידה, הקובע יעד לפליטת גזי חממה כך שהתחממות כדור הארץ לא תעלה מעבר ל-2 מעלות צלזיוס, בהשוואה לתקופה הטרום תעשייתית - המאה ה-18, עד שנת 2050.
בהמשך, הודיע ממשל טראמפ כי ארצות הברית מושכת את ידיה מן ההסכם.
ועידת האומות המאוחדות לשינוי אקלים 2019 היא הוועידה ה-25 בנושא.
הוועידה התקיימה במדריד, ספרד החל מ-2 בדצמבר 2019 ועד ה-13 בחודש.
אירועי הוועידה כללו את הוועידה ה-25 של החברות באמנת המסגרת של האו"ם בנושא שינויי אקלים (UNFCCC), הוועידה ה-15 של הצדדים לפרוטוקול קיוטו (CMP15), והישיבה השנייה של הצדדים להסכם פריז (CMA2).
ההחלטה לגבי צמצום פליטות הפחמן נדחו לוועידה הבאה.
ארצות הברית, רוסיה, הודו, סין, ברזיל וערב הסעודית התנגדו לקריטריונים החדשים.
מצד שני, האיחוד האירופי הגיע להסכמה על צמצום הפליטה של פחמן לרמת אפס עד לשנת 2050.
ההתכנסות ה-26 במספר תוכננה להיערך בין 19-9 בנובמבר 2020 בגלאזגו, סקוטלנד; אך בשל אילוצי מגפת הקורונה - שובצה מחדש לתאריכים 12-1 בנובמבר 2021. החלטות הוועידה חשובות ביותר לעתיד העולם, כי לדעת המומחים, התופעות שגורם משבר האקלים רק יחריפו, ומזג האוויר משתנה ומקצין, לאור השינוי במאזן האנרגטי של העולם.
ההתכנסות ה-27 נערכה בשארם א־שייח' שבמצרים.
ארגונים סביבתיים שונים מוחים כנגד ההסכמים השונים שנחתמו במהלך השנים.
ההסכמים אינם מחייבים, ולכן לא מגיעים לכדי מימוש.
היעדים אינם שאפתניים מספיק, או אינם ניתנים לביצוע, ומועד השגתם רחוק מדי.
סעיפי יציאה מן ההסכמים מאפשרים למדינות להחליט לסגת מן ההסכמות שהושגו, בלא שייעשה דבר בנידון.
בשל כך, טוענים אנשי הארגונים, אין די בהסכמים הנ"ל.
ועידת בתי הספר האירופיים לחינוך ומחקר הנדסי מתקדם היא אגודה ללא כוונת רווח של אוניברסיטאות מובילות למדע וטכנולוגיה באירופה, שנוסדה ב־10 במאי 1990 ומקום מושבה בטירת ארנברג בלוון שבבלגיה.
האגודה מאגדת 58 אוניברסיטאות מובילות למדע וטכנולוגיה ב־27 מדינות.
במוסדות החברים המשולבים של האגודה רשומים מעל 1.1 מיליון סטודנטים ומועסקים מעל 95,000 סגל אקדמי.
ללמוד אחד מהשני: לשתף מידע ושיטות עבודה מומלצות בתחומי ההשכלה הגבוהה, מחקר, חדשנות וממשל.
להשפיע על גופי מפתח: לסייע למקבלי מדיניות ולמממנים לעצב אסטרטגיות, מדיניות ותוכניות מימון אירופאיות.
להגביר את ההשתתפות בתוכניות מימון (אירופאיות).
לקדם את חוזקות החברים באופן גלובלי: לתמוך בחברים בהצגת המצוינות והייחוד שלהם ברמה האירופית ומעבר לה.
לקדם דיון בסוגיות מפתח: לקדם השתקפות והבנה של תפקיד המדע והטכנולוגיה בחברות ידע גלויות.
להלן רשימת החברים נכון לשנת 2022:
ועידות נצרת היו ראשיתו של פרויקט פסיכואנליטיקאים מאנגליה, ישראל וגרמניה, שביקשו לתרום לתהליך של פתרון סכסוכים בין קבוצות לאומיות.
הגורמים לסכסוכים הללו הן דעות קדומות וטינות קולקטיביות.
מטרת הוועידות הייתה לפתח מודעות לדעות קדומות אלו, בשאיפה לבטלן.
בהקדמתו למהדורה האנגלית והגרמנית של הספר על ועידות נצרת השווה דזמונד טוטו את הוועידות עם ועדת האמת והפיוס שהוקמה לאחר סיום האפרטהייד בדרום אפריקה.
את הוועידות יזמו פסיכואנליטיקאים וארגוניהם הייצוגיים שהצטרפו לאיגוד הפסיכואנליטי הבינלאומי (IPA).
הראשונה מבין שלוש הוועידות התקיימה בשנת 1994. שורשי הוועידות הן בפועלו של מקס אייטינגון ב-1934, שהקים לאחר בריחתו מגרמניה הנאצית את "החברה הפסיכואנליטית הפלשתינאית", לימים "החברה הפסיכואנליטית הישראלית", משורותיה הגיעו כמה ממקימי הוועידות.
בשנת 1957 החל מכון טאוויסטוק (Tavistock Institute) בלונדון לפתח את "ועידות לסטר", ניסוי אמפירי ביחסי קבוצות, בהסתמך על מושגים פסיכואנליטיים, וכן על "תאוריית המערכות הפתוחות".
קונגרס ה-IPA של 1977, הראשון לאחר תקופת הנאציזם, התקיים בירושלים.
ההתרחשויות בקונגרס העלו בגרמניה ובישראל תהליכי הרהור ודיון, והמתדיינים ביקשו ליצור השלכות, דיני המשך והשפעה בשתי המדינות.
הקבוצה הגרמנית ביקשה לקיים את הקונגרס הבא בברלין אך רוב המשתתפים הישראלים לא הסכימו.
תחושת היפגעות זו נוצלה על ידי המשתתפים הגרמנים לצורך תהליך אינטנסיבי של אינטרוספקציה.
התהליך הוצג בקונגרס ה-34 של ה-IPA ב-1985 בהמבורג, בתערוכה מלווה שהתחקתה אחר התהליך.
באותה שנה הוקם בישראל, כתוצאה מהקונגרס בירושלים, ארגון OFEK, ארגון המוקדש לחקר תהליכים קבוצתיים.
בתמיכתו ובניהולו של אריק מילר מ"מכון טאוויסטוק" הוקמו ועידות לדיון ביחסי קבוצות עם "OFEK" בישראל.
זמן קצר לאחר קונגרס ה-IPA ב-1985 בהמבורג, הציעו רפאל מוזס ואשתו רינה מוזס הרושבסקי הקמת קבוצת מחקר לשם יוזמת תהליכים רפלקסיביים של שתי הקבוצות כששתיהן נוכחות באותו מקום.
ניסיון ראשון נכשל, אך הוועידה הראשונה התקיימה בשנת 1994 בנצרת.
חלק מהמשתתפים, יהודים-גרמנים, נעדרו מהוועידה הראשונה והשנייה, ולכן פנה אליהם שמואל ארליך, כיליד פרנקפורט, במכתב פתוח ב-1999, זמן קצר לפני הוועידה השלישית, ועודד אותם להשתתף.
הפסיכואנליטיקאים הגרמניים התקשו להשתתף בוועידות אלה, על פי הרמן בלנד כתוצאה מאי רצונם של הגרמנים, אי אצון ש"עדיין היה אפקטיבי באופן קולקטיבי", מפני הדמיית השואה וכן מהיעדר תובנה משכנעת לגבי הסיבה לביצוע השואה.
בלנד תיאר את האשליות והבלבול - שלו ושל חלק מהקבוצה הגרמנית - שהביאו לבסוף למעורבות בפרויקט זה.
מאז 1922 נדרש זמן רב, עד 2007, כדי שיתאפשר שוב קיומו של קונגרס ה-IPA בברלין.
מנהל הצוות אריק מילר הזמין את קבוצת המפקחים לשלושת הכנסים הראשונים - ב-1994 וב-1996 בנצרת ובשנת 2000 בבאד סגברג בגרמניה.
מותו הבלתי צפוי בשנת 2002 הוביל לנקודת מפנה, וכך גם מותו באותה שנה של רפאל מוזס, שהיה איש צוות מתחילת הפרויקט.
בקפריסין התקיים בשנת 2004 הכנס הרביעי ובשנת 2006 - הכנס החמישי תחת שם חדש, עיצוב חדש ועם אנטון אובולצר כמנהל חדש.
בשנת 2007 הוקמה PCCA - שותפים להתמודדות עם זוועות קולקטיביות - ארגון ללא מטרות רווח ששימש את מייסדי ועידות נצרת כארגון מייצג.
מאז 2008 השתלטה PCCA על הנהגת הכנסים.
באותה השנה השתתפו פלסטינים לראשונה ובוועידת 2010 שלאחר מכן הם היו מיוצגים בצוות עם נימר סעיד.
הכותרת של שלוש ועידות נצרת הייתה "גרמנים וישראלים: העבר בהווה".
נושא הוועידות ומוקד ההגדרה של יחסי שתי הקבוצות היה שיח על שתי קבוצות לאומיות והצעה להכיר בעבר.
כך הצליחו הוועידות להפוך למקום בו יכולות להיפגש זהויות אינדיבידואליות וקבוצתיות ובו ניתנה להן האפשרות לחקור את הסיכויים והסיכונים שבמפגש כזה.
המשימה הייתה לגלות כיצד הקשר הנוכחי לקבוצה האחרת הושפע מתחושת הזהות ומהעבר.
תוצר לוואי היה איתור הלא-מודע הבסיסי, אך המטרה לא הייתה טיפולית, אלא למידה ברגע המפגש.
כדי להתמודד עם משימה זו באופן שלא מפריע לחיי היומיום של המשתתפים, הציגו הוועידות תכנון של מסגרת בטוחה.
חברים וצוות התגוררו יחד בבית ועבדו שישה ימים בנושא.
השימוש בשפת הלאום היה מותר, רק אם כל הנוכחים שלטו בשפה זו.
כך ביקשו יוזמי הוועידות ליצור אפשרות לתפוס את תפקידו של האדם נוכח האחרים, ולחקור כיצד הושפע תפקיד זה מתהליכים פסיכולוגיים וחברתיים מהעבר ובעת הנוכחית.
הוועידות שתוכננו על ידי פסיכואנליטיקאים, הוערכו מלכתחילה כמיזם נועז ומסוכן.
ההזמנה הופנתה בתחילה לחברי אגודות וחברות פסיכואנליטיות ולא לאגודות עצמן.
המשתתפים היו חברים ב"קבוצות שנמצאות בסכסוך" ואנשי צוות.
מטרת הצוות הייתה ניהול הכנס.