tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הוא עבר עם החטיבה את מלחמת לבנון הראשונה ואת תקופת השהייה ברצועת הביטחון.
בשנת 1987 השתחרר משירות קבע, תוך שהוא ממשיך לשרת כסמח"ט ב' במילואים ובהמשך מונה למפקד אתר ההנצחה של החטיבה.
עם שחרורו התמנה למנהל אתר ההנצחה של חטיבת גולני בצומת גולני ולמנהל המוזיאון, תפקיד אותו מילא במשך 27 שנים עד לפרישתו ב-2018. כן שימש כיו"ר צוות - ארגון גמלאי צה"ל בגליל המערבי.
הרב יום טוב ישראל (שיריזלי; ה'תקפ"א, 1821 – י"ג באב ה'תרנ"א, 1891) היה רב הקהילה היהודית בקהיר שבמצרים.
נולד בירושלים בשנת תקפ"א לרבי אליהו ישראל שיריזלי.
נשא את מרים, בת רבי משה זכותא.
בשנת תר"ז עבר לקהיר יחד עם אביו שמונה לרב הקהילה היהודית בעיר במקומו של הרב משה יוסף אלגאזי.
רבי יום טוב עמד לצד אביו בהנהגה והיה אחראי על ייצוג הקהילה במוסדות הממשלה ובבתי המשפט.
מתוקף תפקידו זה שימש כחבר ב"ועדת הממשלה" ו"ועדת הפנים" של ממשלת מצרים.
עם פטירת האב בשנת תרכ"ו מונה בנו רבי יום טוב לשמש תחתיו ברבנות.
מלבד עיסוקו בהוראה היה אחראי על כל ענייני הציבור.
רבי רפאל אהרן בן שמעון, ששימש כרב הקהילה אחריו מתאר את פעילותו:
עזרתו לקהילה התבלטה במיוחד בתקופת המאורעות שפרצו במצרים בשנת 1882 קודם הכיבוש הבריטי של מצרים, כאשר כמעט כל ראשי הקהילה נמלטו ממצרים נשאר הרב בעיר וייצג אותה בפני השלטונות.
בשנת תרמ"ד החליט לשוב לעיר מולדתו ולעלות לירושלים.
על פי בקשת בני הקהילה הסכים להמשיך ולכהן בתפקיד באופן רשמי, כאשר בפועל מינה את הרב חיים דוד שבתי טאראגאנו שימלא את תפקידי הדת בעיר.
מירושלים המשיך רבי יום טוב להיות מעורה בענייני הקהילה והיה מכריע בשאלות הקשות.
כך למשל כותב בתשובה לראשון לציון הרב יעקב שאול אלישר בעניין הקשור לאחד מיהודי מצרים: "מצאתי את עצמי בריא בחיובא להעמיס על עצמי לשנות האי פירקא...
להיות נדון זה אחד מעניי עמינו ק"ק ברוך עמי מצרים יע"א, אשר שם ישבתי למשפט ימים ושנים להורות להם הדרך ילכו בה, ואף כי עתה רחקה ממני ויצאתי מחוץ לאהלה, האמנם היו עיני ולבי שם כל הימים...
לשאת במשא העם הזה כל עוד נשמתי בי וארוצה ואבואה לפניהם עד זיבולא בתרייתא".
בתקופה שבתו בירושלים פעל יחד עם אחיו רבי יצחק ורב נוסף להכשיר את קבר רחל לכניסת כהנים, זאת באמצעות בניית חלל בתוך הכיפה שעל הקבר.
על פי עדותו של רבי יצחק אלפיה נהגו מאז כל הרבנים החסידים שהיו כוהנים להיכנס לקבר רחל בלי חשש.
בשנת תר"נ נפטר הרב טאראגאנו, ורבי יום טוב שב למצרים על מנת למצוא מחליף קבוע לתפקיד.
מספר חודשים לאחר מכן נבחר הרב רפאל אהרן בן שמעון לרבה של קהיר וטקס המינוי נערך בכ"ה שבט תרנ"א.
באדר תרנ"א שב לירושלים ונפטר בה בי"ג אב תרנ"א.
מנהגי מצרים – אוסף מנהגי קהילת קהיר בעניינים שונים ועל סדר ארבעת חלקי השולחן ערוך.
ספרו זה היווה את הבסיס לספר נהר מצרים מאת רבי רפאל אהרן בן שמעון.
הגהות והערות לספר טיב גטין של הרב חיים מודעי אותו הדפיס בירושלים בשנת תרל"ה.
תשובות הלכתיות שכתב מפוזרים בקובץ התורני "תורה מציון" ובספרי חכמי דורו.
תשובות אלו נאספו לתוך הספר ליקוטי תשובות על ידי מכון טוב מצרים (ירושלים, תשס"ח).
בין הנושאים בהן עסק הן: זמן קריאת המגילה בשכונות ירושלים החדשות, היתר המכירה בשביעית, מגורי יהודים במצרים בעת הזו ועוד.
רבי יום טוב בן יצחק מיואני (נפטר ביורק בשנת 1190) היה מבעלי התוספות ותלמיד של רבנו תם אשר נולד ביואני ופעל בעיקר באנגליה.
רבי יום טוב היה פרשן התלמוד, פרשן מקרא ופייטן.
מפיוטיו המוכרים ביותר היא הסליחה "אָמְנָם כֵּן" הנאמרת בקהילות אשכנז בסליחות שבתפילת ערבית של יום הכיפורים.
דבריו מוזכרים בתוספות במספר מסכתות וכן בתוס' ר' יהודה שירליאון.
פסק דין מפורסם שלו הוא שמי שמקדש אשה שלא מדעת אביה או שלא מדעת קרוביה אם הם נמצאים במדינה, כופים אותו לגרשה.
רבי יום טוב נהרג על קידוש השם במהלך הטבח ביהודי יורק, ב-17 במרץ 1190. על פי כותב הזכרונות "בשנת תתקנ"א קמו טועים על עם ה' בעיר אברווך (יורק) אשר באנגלטירא בשבת הגדול ועת הנס, ויעמוד הרב ר' יום טוב וִישְחט כס' (60) נפשות, וגם אחרים שחטו".
הפייטן ר' יעקב מקרטרש (Chartres) כתב קינה על המאורע ולזכרו כתב "סין ועוקר הרים, למישור שם עקוב.
על פה וספרים במישור לא ינקב.
ישכן לבטח בשרו לא ירקב.
יום טוב חי כלפון (נולד ב-16 ביוני 1986, י' בסיוון ה'תשמ"ו) הוא חבר כנסת לשעבר מטעם סיעת ימינה.
במקצועו עורך־דין המומחה לליטיגציה ולמשפט מסחרי.
עד לכניסתו לכנסת עבד במשרד גולדפרב זליגמן ושות'.
מומחה למשפט בינלאומי, פנליסט בערוץ I24NEWS ופעיל חברתי.
כלפון, יליד צרפת, עלה לארץ בשנת 2004 כדי לשרת בצה"ל, שירת כלוחם בחטיבת כפיר בנצח יהודה (נחל חרדי) ולמד בישיבת היכל אליהו בכוכב יעקב.
הוא בוגר תואר ראשון במשפטים מאוניברסיטת בר-אילן ותואר בלשון עברית ובתרבות עברית בהצטיינות מאוניברסיטת ליל שבצרפת.
למד תואר שני במדע המדינה ובתקשורת פוליטית באוניברסיטה העברית.
בנוסף למד ייעוץ פרלמנטרי במרכז הישראלי להכשרה פוליטית.
בשנת 2010 התמחה בעריכת דין בפרקליטות המדינה - מחוז ירושלים (אזרחי) ובשנת 2011 הוסמך כחבר בלשכת עורכי הדין.
כלפון היה רכז השדולה למען העולים מארצות דוברות צרפתית בכנסת ה-19 (2013–2015), והוא ממייסדי תנועת "עלינו" לשילוב עולים ועומד בראשה, וחבר ועדת ביקורת של עמותת מגשימי תקוותינו לקליטת צעירים עולים וחיילים בודדים (CNEF).
כמו כן, שימש כלפון משך שנים כמדריך טיולים ורכז חברתי לקבוצות נוער וסטודנטים מחו"ל המבקרות בארץ במסגרת החוויה הישראלית - שירותי תיירות חינוכית (חברת בת של הסוכנות היהודית) ובמסגרת תוכניות מסע.
בבחירות לכנסת ה־21 (2019) היה מועמד במקום ה־11 של רשימת "הימין החדש", אך המפלגה לא עברה את אחוז החסימה.
בבחירות לכנסת ה-22 וה-23 (2019–2020) התאחדה המפלגה עם הבית היהודי והאיחוד הלאומי – תקומה לרשימת "ימינה", בה הוצב כלפון במקום ה-17 והאחרון, אך המפלגה זכתה ב־7 וב־6 מנדטים (בהתאמה).
היה ציר בקונגרס הציוני העולמי ה־36 בשנת 2010 מטעם הפדרציה הספרדית העולמית, ושוב בקונגרס ה־38 בשנת 2020 מטעם "הימין החדש".
בבחירות לכנסת העשרים וארבע (2021) התמודדה הימין החדש שוב לבדה, וכך הושב כלפון למקום ה-11. עם הקמת ממשלת ישראל השלושים ושש והפסקת חברותה בכנסת של שרת הפנים, איילת שקד מהכנסת במסגרת החוק הנורווגי וכן התפטרות שי מימון מרשימת ימינה, כלפון החל את כהונתו בכנסת.
כלפון שימש כיו"ר ועדת המשנה לזכאי חוק השבות וקשר עם התפוצות, והיה חבר בוועדת החוקה חוק ומשפט, בוועדת העלייה הקליטה והתפוצות וכן בוועדת ביטחון הפנים.
כמו כן, שימש כממלא מקום בוועדת חוץ וביטחון, יושב-ראש השדולה למען העולים דוברי הצרפתית ויוצאי ארצות המערב, יושב-ראש השדולה למען ההגנה על האינטרס הלאומי בשטחי C וכן יושב-ראש השדולה למען הפרדת הרשויות בישראל.
בנוסף, שימש כלפון כחבר בשדולה לחיזוק יהדות התפוצות, חבר בשדולה למען הגולן, חבר בשדולה למען החיילים הבודדים וחבר בשדולה למען שמירת השבת.
כלפון יזם וקידם את חוק "העולים הנכים" ואת החוק המאפשר לעולים להמשיך לעבוד בישראל במקצוע שעסקו בו בארץ מוצאם, ללא חסמים.
במהלך כהונתו עלה כלפון מספר פעמים להר הבית.
ב-13 במאי 2022 הודיע שר הדתות, מתן כהנא, על התפטרותו מתפקידו כשר, מהלך אשר סיים את כהונתו של כלפון כחבר כנסת ב-15 במאי.
בעקבות התפטרותו מהכנסת של עמיחי שיקלי שב כלפון לכהן בכנסת העשרים וארבע החל מ-14 ביולי 2022.
בבחירות לכנסת העשרים וחמש (2022) התמודד תחת הרשימה של הבית היהודי שרצה במשותף עם הימין החדש בראשות איילת שקד והוצב במקום החמישי, אך הרשימה לא עברה את אחוז החסימה והוא לא נכנס שוב לכנסת.
כלפון נשוי לאילנה שעובדת כמורה, להם ארבעה ילדים.
הם התגוררו בגבעת ושינגטון וכיום מתגוררים בירושלים.
הרב יום טוב אלנאקוה (אלנקוה) (?- כ"ח בניסן תקמ"ו, 1786) היה רב, מו"ץ ואב בית דין בקושטא.
מחבר ספר שביתת יום טוב.
תלמידו המובהק של רבי אברהם מיוחס, מחבר ספר שדה הארץ, כלשונו של רבי יום טוב: .
כיהן כאב בית דין איסור והיתר בקושטא והיה דורש בק"ק גאלאט.
נפטר בשנת בכ"ח בניסן תקמ"ו (1786) ונקבר בקושקונג'וק.
על מצבתו נכתב: "החכם השלם, הדיין המצוין".
לאחר פטירתו, בשנת התקמ"ח (1788) נדפס ספרו, שביתת יום טוב.
ספר שביתת יום טוב (שאלוניקי 1788) - שו"ת על סדר ארבעה טורים, חידושים על משנה תורה לרמב"ם, וביאורים ללשונות הבית יוסף וטור חושן משפט.
בסוף הספר 8 דרשות בנושאים: הספדים - על רבו ,על אמו, על עמיתו בתורה, ועל הגביר משה אשכנזי, מעלת הספד הצדיקים, צדקה, פרשת חיי שרה וקבלת התורה.
ירידה תלולה במחירי מתכת הכסף כתוצאה מניסיון ההשתלטות הובילה לפאניקה בבורסות הסחורות והחוזים העתידיים.
בתשעת החודשים האחרונים של 1979, על פי ההערכות, האחים החזיקו ביותר מ-100 מיליון אונקיות טרויה של מתכת כסף וכמה חוזים עתידיים גדולים על מתכת כסף.
על פי הערכות, האחים החזיקו בשליש מכל מלאי הכסף העולמי שאינו מוחזק בידי ממשלות.
ב־7 בינואר 1980, בתגובה לצבירת האחים הנט, שונו כללי החליפין ביחס למינוף; COMEX אימץ את "כלל הכסף 7", שהציב מגבלות כבדות על רכישת סחורות בעם ביטחונות (margin).
האחים האנט לוו בכבדות כדי לממן את רכישותיהם, וככל שהמחיר החל לרדת שוב, וצנח מתחת ל־50% בארבעה ימים בלבד, הם לא הצליחו לעמוד בקריאת הביטחונות (margin call), וגרמו לבהלה בשווקים, מתוך חשש שבנקים וחברות ברוקרים שהלוו לאחים יפשטו רגל.
על מנת למנוע זאת קונסרטיום של בנקים הלוו לאחים 1.1 מיליארד דולר.
מחיר הכסף חזר למחירו לפני תחילת המניפולציה.
"יום טוב לנו" הוא שיר ילדים נפוץ לחג פורים שכתב המשורר לוין קיפניס, הלחן הוא עממי.
ישנו גם לחן נוסף לשיר של המלחין נחום נרדי.
שיר נוסף של קיפניס, "אורחים לחג" לכבוד חג הסוכות, נפתח אף הוא באותן המילים "יום טוב לנו".
יום טאו (Tau Day) נחגג ב-28 ביוני (28/6), הוא מועד בין-לאומי לא רשמי הנחוג לכבוד הקבוע המתמטי ().
הוא מהווה חלופה ליום הפאי החל ב-14 במרץ (14/3), מתוך תפיסה שמתמטיקאים ופיזיקאים רבים מקדמים - עדיף השימוש בקבוע המתמטי טאו () במקום פאי (π).
טאו () מוגדר כיחס בין היקף המעגל לבין הרדיוס (בניגוד לפאי שהוא היחס בין היקף המעגל לבין הקוטר) כלומר, טאו הוא פי שניים מפאי.
למה להשתמש בטאו במקום פאי
הטענה המרכזית היא שפאי (π) הוא לא הקבוע השימושי יותר.
טאו מייצג את היחס בין היקף המעגל לקוטר, בעוד שפאי מייצג את היחס בין היקף לרדיוס'''.
מאחר שהרדיוס מופיע הרבה יותר בנוחסאות מתמטיות ופיזיקליות (היקף, פונקציות טריגונומטריות, מעגל היחידה, נגזרות וכו'), טאו נחשב לטבעי יותר.
במקום להגיד שמחזור של סינוס הוא 2π, הוא יחיד.
חצי מעגל הוא τ/2 ולא π, כלומר אינטואיטיבי יותר.
מתווכחים על פאי לעומת טאו.
קוראים את "The Tau Manifesto" של מייקל הארטל – מסמך שהפך לסמל המאבק בעד טאו.
חוגגים בשעה 6:28 בבוקר או בערב.
יום חמישי הטוב (בפינית:Mielensäpahoittajan rakkaustarina, באנגלית: Long Good Thursday) הוא סרט רומנטי פיני משנת 2024 בבימויו של מיקה קאוריסמקי, עם הייקי קינונן ויאנה סארינן בתפקידים הראשיים.
פירוש השם בפינית הוא "סיפור אהבה של הנרגן".
הנרגן אינו מופיע בסרט בשמו אלא בתכונתו - עצבני, מדוכדך, ממורמר, זעוף פנים ונוהג לרטון על כל דבר.
התסריט מבוסס על ספר בשם זה מאת הסופר הפיני תומאס קיירו משנת 2022.
העלילה היא על רומן אהבה בין זוג קשישים הגרים בכפר קטן בפינלנד.
האחים הסו ופקה מביאים את אביהם האלמן הנרגן (הייקי קיקונן) לדיור מוגן לאחר שנפל בבית ונחבל בראשו.
האב לא מתרשם מהמקום ובורח משם למקום בו נהג לשבת עם אשתו המנוחה ולשוחח אתה.
הוא רוצה להמשיך ולגור לבדו.
במרכול הוא נתקל בסאיימי (יאנה סארינן) שנתקעה ללא כסף, משלם בשבילה והיא מסיעה אותו לביתה כדי להחזיר לו.
תוך זמן קצר מתפתח קשר ביניהם למרות ההבדלים.
היא קצת יותר צעירה ממנו, גרושה מספר פעמים, דוגלת באהבה חופשית ומתפרנסת מצילום מקצועי.
יש לה בת בשם קוקה מאחד הבעלים שלה העובדת כשוטרת במשטרה המקומית.
היא אוהבת את הריח שלו והוא את שלה.
היא מוצאת בו עניין בתור אדם מעניין לצילום בעיקר בגלל ארשת פניו הזעופות והמצנפת הגדולה שהוא חובש.
הם נוסעים באופנוע שלו לטיול בנופים היפים של פינלנד, ישנים באוהל והאהבה פורחת.
הבן הסו מגלה שסאיימי שקועה בחובות וחושש שכל רצונה הוא להשתלט על רכוש האב.
הם מגלים לו אך הוא לא מתרשם.
סייאמי מארגנת תערוכה בהלסינקי שכולה צילומים של הנרגן במצבים שונים.
היא מבקשת ממנו ללבוש חליפה ומסיעה אותו לערב הפתיחה בהלסינקי.
הוא מגיע לשם ומרגיש כדוגמן לא שייך, חש כי היא ניצלה אותו למטרתה ובורח משם אל ביתו.
הקשר ביניהם מתנתק אבל מתחדש לאחר שהשכן שלו, קולהמיינן, מגלה לו כי סאיימי נמצאת בדיכאון עמוק.
הוא ממהר לביתה והקשר מתחדש.
שם השחקן שם הדמות הערותהייקי קינונןנרגן (Grump)יאנה סארינןסאיימיאמנית צילוםאיקא פורסהסובן של הנרגןויל טיהונןפקהבן של הנרגןאונה הוצ'קובסקיקוקהבתה של סאיימיפרטי סבהולםפרטיידיד של סאיימיסילו ספאלהקולהמיינןשכן של הנרגןפרטי סבהולםפרטיידיד של סאיימי
יום ירושלים הוא יום חג לאומי הנחגג בישראל בכ"ח באייר לציון איחוד העיר ירושלים תחת ריבונות ישראלית בכ"ח באייר ה'תשכ"ז, לאחר הקרב על ירושלים במלחמת ששת הימים.
היום נקבע על ידי הכנסת ב"חוק יום ירושלים".
בנוסף לשמו הרשמי, יש המכנים אותו יום שחרור ירושלים, יום חרות ירושלים או יום איחוד ירושלים, מתוך תפיסה הרואה בכינון הריבונות הישראלית בעיר העתיקה ובמזרח ירושלים שחרור מעול כיבוש זר.
השקפה זו קיבלה רוח גבית בחוק יסוד: ירושלים בירת ישראל.
ביום ירושלים נערכים טקסים חגיגיים בירושלים ומחוצה לה.
האירוע הבולט ביותר הוא "ריקוד הדגלים" המתקיים ברחובות ירושלים, סביב חומות העיר העתיקה ובתוכה, ומסתיים ברחבת הכותל המערבי בעצרת תפילה חגיגית.
במקביל נערכים טקסי זיכרון ממלכתיים לחללים שנלחמו בירושלים במלחמת ששת הימים.
באותו יום מצוין באופן ממלכתי גם יום הזיכרון ליהודי אתיופיה שנספו בדרכם לישראל, בשל מסירות הנפש שהפגינו בכיסופיהם לציון.
בראש חודש סיון ה'תשכ"ז, יומיים לאחר סיום הקרב על ירושלים במלחמת ששת הימים, החליטה מועצת הרבנות הראשית לקיים בשבת הסמוכה תפילת הודיה חגיגית, ולדון בקרוב ב.
בי"א בכסלו ה'תשכ"ח (13 בדצמבר 1967), בכינוס רבני הפועל המזרחי, קראו הרבנים לרבנות הראשית לקבוע את כ"ח באייר כחג הודיה על שחרור ירושלים.
בח' בטבת החליטה המועצה: .
בתחילת מרץ 1968 כינסה הרבנות הראשית כנס רבנים כדי לדון בצורה של יום ההודיה ובתפילה הראויה בו.
הרב שלמה יוסף זוין הציע לומר הלל בלי ברכה; הרב טכורש והרב שאול ישראלי הציעו לומר הלל בברכה.
בכינוס דנו הרבנים גם בתאריך החגיגות.
כמה רבנים ציינו ששני ימי חג בחודש אייר הם עומס גדול מדי, והרב משה לוין הציע להעביר את יום העצמאות לכ"ח באייר.
ב-12 במאי 1968 קבעה הממשלה את כ"ח באייר כיום חגה של ירושלים.
באותה שנה ביקשו צעירי המפד"ל לערוך לכבוד יום ירושלים הראשון עצרת גדולה ברחבת הכותל המערבי, אך נתקלו בהתנגדות של הממשלה.
בסופו של דבר העצרת התקיימה בסמוך לעיר העתיקה, בהשתתפות הרב הראשי לישראל, איסר יהודה אונטרמן, ומשתתפים רבים.
השם "יום ירושלים" שאול ממזמור תהילים קל"ז ("על נהרות בבל"), שם הוא מופיע בהקשר הפוך, ככינוי ליום שבו חרבה העיר: .
בשנת 1998 העניקה הכנסת למועד זה מעמד בחקיקה, באמצעות , ה'תשנ"ח-1998, שנחקק על פי הצעת החוק של חבר הכנסת חנן פורת (מפד"ל).
רעיון דומה של קביעת היום בחוק העלה כבר בשנת 1979 עו"ד שמואל להיס, מנכ"ל הסוכנות היהודית, בפני ההנהלה הציונית.
תקנת החג על ידי הרבנות הראשית
בבתי הכנסת הדתיים לאומיים נחגג היום באמירת הלל.
בקרב היהדות החרדית היו דעות שונות בעניין.
כיום היום אינו מצוין ברוב הקהילות החרדיות.
הרב מאיר מאזוז הציע כפשרה לומר את תפילת נשמת כל חי במקום הלל.
בישיבות מועצת הרבנות הראשית מי"ז באדר תשכ"ח (17 במרץ 1968) הוחלט לקבל את הצעתו של הרב איסר יהודה אונטרמן שבה נאמר:
כאשר חל כ"ח באייר ביום שישי, מוקדמים הטקסים ליום חמישי, כ"ז באייר, כדי להימנע מחילול שבת, אבל החלק הדתי של היום (אמירת ההלל ומזמורי התודה) ממשיך להיערך ביום שישי, כ"ח באייר.
כמו כן, לפי החלטת הרבנות הראשית משנת 2012 (ה'תשע"ב), כאשר כ"ח באייר חל ביום ראשון נדחים האירועים ממוצאי שבת למחרת היום.
ע"פ כמה יוזמות פרטיות נכתבו גרסאות מיוחדות לתפילת על הנסים עבור יום זה, אך אף אחת מהן לא התקבלה בציבור הרחב.
יש אישים שטענו שיש לחגוג את החג שישה ימים ביניהם חגי בן ארצי, אשר ייחד את ספרו "מגילת מלחמת ששת הימים" לקריאה בששת ימי החג.
גם יוזמה פרטית זו לא התקבלה בציבור.
בעבר, יום או יומיים לפני החג התקיימה מדי שנה צעדה גדולה תחת הכותרת "ההתיישבות מצדיעה לירושלים" ובה השתתפו אלפי צועדים, רובם אנשי ההתיישבות העובדת והחינוך ההתיישבותי.
ביום ירושלים מתקיימת מדי שנה עצרת הודיה גדולה בישיבת מרכז הרב, בהשתתפות רבנים רבים מחוגי הציבור הדתי לאומי ואישי ציבור.
פעמים רבות מגיעים הרבנים הראשיים לישראל, נשיא המדינה, ראש הממשלה, שרים, ראש עיריית ירושלים, חברי כנסת והרמטכ"ל לעצרת זו.
בעבר התקיימה עצרת זו בליל יום ירושלים ולאחר חצות הלילה התקיימה צעדה מהישיבה אל הכותל המערבי.
כיום, העצרת מתקיימת ביום ירושלים אחר הצהריים, העצרת מתחילה סמוך לשקיעה ונמשכת אל תוך הלילה.
בשנים בהם יום ירושלים חל ביום שישי, העצרת מתקיימת בליל יום ירושלים, כבעבר.
החל משנת 2011 מתקיימת תפילת שחרית בכותל המערבי בהשתתפות אלפים רבים מבחורי הישיבות הגבוהות, ישיבות ההסדר, ישיבות קטנות וישיבות תיכוניות מהציונות הדתית.
את התפילה יזם וארגן הרב אלישע אבינר.
בדרך כלל משתתפים גם רבים מרבני הציונות הדתית והרבנים הראשיים לישראל.
האירוע המרכזי של היום הוא ריקוד דגלים, שמתקיים בשעות אחר הצהריים.
במהלך אירוע זה, מגיעים לירושלים עשרות אלפי אנשים, רובם בני נוער מן הציונות הדתית.
החוגגים מקיימים תהלוכה גדולה מלווה בשירים, ריקודים ודגלים.
התהלוכה יוצאת ממרכז העיר (גן סאקר וגן העצמאות), נכנסת אל העיר העתיקה משעריה ומסתיימת בכותל המערבי לתפילה המונית.
אירועי היום כוללים טקס ממלכתי בגבעת התחמושת, שהייתה מאתרי הלחימה הקשים בקרבות בירושלים.
עיריית ירושלים עורכת ביום זה את טקס חלוקת אותות יקיר ירושלים.
עוד מתקיימים בבירה סיורים, הופעות ותערוכות.
האגודה החרדית "קדושת ציון" מקיימת ביום זה או בסמוך לו את הוועידה השנתית שלה, שבו היא עוסקת בחזונה ובתכנון פעילותה.
באירוע משתתפים מאות חרדים, בהם רבנים ואישי ציבור.
ביום ירושלים ה'תשנ"ב (1992) נחתמה אמנת ירושלים, הצהרת אמונים של מדינת ישראל לעיר, במשכן הנשיא.
חלק מהשמאל ומהציבור הערבי במדינת ישראל רואים ביום ירושלים יום המציין את כיבושם של יהודה והשומרון וחבל עזה, על הכוחנות הכרוכה בכך לדעתם.
בשנת 2014 הגישה סיעת מרצ הצעת חוק לביטול חוק יום ירושלים.
כמו כן ישנה התנגדות לריקוד הדגלים עקב גילויי אלימות וגזענות במצעד, וקיימת מחלוקת על עצם קיומו ועל נתיב מסלולו.
ביום ירושלים ה'תשפ"א (10 במאי 2021) במהלך ריקוד הדגלים, שיגר ארגון הטרור חמאס כעשר רקטות לאזור ירושלים מרצועת עזה.
הדבר הוביל לפתיחת מבצע שומר החומות, וכן לדחיית חגיגות צעדת הדגלים בעיר העתיקה ליום ה-15 ביוני 2021-ה' בתמוז ה'תשפ"א יום השלישי בשבוע, שאכן נחגג בשנית בתהלוכה גדולה.
הציבור העיקרי החוגג את יום ירושלים הוא בני הציונות הדתית.
רבים מהם אומרים הלל ביום זה, בדומה ליום העצמאות.
מחוות מדיניות לכבוד יום ירושלים
לכבוד יום ירושלים ה-50 (ה'תשע"ז, 2017) הכיר הפרלמנט הצ'כי בירושלים כבירתה של מדינת ישראל.
לקראת יום ירושלים ה-51 (ה'תשע"ח, 2018) נשיא פרגוואי הוראסיו קארטס הודיע שבכוונתו להעביר את שגרירות פרגוואי לירושלים עד סוף כהונת ממשלתו.
הנשיא ופמלייתו הגיעו לישראל לטקס חנוכת השגרירות בירושלים ואז התקיים הטקס הרשמי לקביעת השגרירות בעיר.
ב-25 במאי 2018 כ"ח באייר ה'תשע"ח אישרה כנסת ישראל, ביוזמת שר התיירות יריב לוין את פרויקט הרכבל בירושלים, שמתעתד להיות הרכבל לכותל ועתיד לעבור בחלקיה התיירותים של ירושלים.
לקראת יום ירושלים ה-56 (ה'תשפ"ג, 2023) ב-31 במאי 2023 הוחלט בפרלמנט הקנדי של קנדה לרגל חגיגות יום השנה ה-56 לאיחודה מחדש של ירושלים, שארגון בעלות הברית של ישראל בפרלמנט הקנדי (CPIAC) יארח את אירוע יום ירושלים לראשונה בתולדות קנדה באמריקה.
חברי הפרלמנט, המגיעים ממגוון מפלגות פוליטיות, צורפו למנהיגים יהודים ונוצרים בפרלמנט וציינו ביום ירושלים את אירוע מיוחד זה, בהשתתפות השר עמיחי שיקלי שהצטרף לשדולת בעלות הברית של ישראל בפרלמנט הקנדי לרגל החגיגה בהכרתם והכרזתם; כי "ירושלים היא בירת ישראל, מזה 3000 שנה".
יום הזיכרון לנספים בעליית יהודי אתיופיה
עדת ביתא ישראל מעולי אתיופיה נוהגים לקיים ביום ירושלים טקס לזכרם של יהודי אתיופיה שנספו בדרכם לארץ ישראל וזאת בשל הסיסמה שלוותה את עלייתם ל"ירושלים".
בשנת 2004 החליטה ממשלת ישראל להפוך טקס זה לטקס ממלכתי המתקיים באתר ההנצחה לזכר יהודי אתיופיה שנספו בדרכם לישראל בהר הרצל.
מאז הפיכת הטקס לממלכתי, שותפו אף יהודי הפלשמורה, שעלו אחרי מבצע שלמה והתגיירו, אף על פי שכקבוצה אינם משתתפים בחג הסיגד הנחוג בערב ראש חודש כסלו בטיילת ארמון הנציב מול הר הבית.
יום טוב שני של גלויות הוא יממה נוספת שמצרפים מחוץ לארץ ישראל, מאז ימי חז"ל, לכל אחד מן הימים הטובים.
יוצאים מהכלל הם יום כיפור שהוא יום אחד בכל מקום, וראש השנה שנחגג יומיים אף בארץ ישראל.
בטרם קביעת הלוח העברי, הייתה הסנהדרין מקדשת את החודש על פי עדות שני עדים כשרים שראו את הלבנה בחידושה, ולאחר מכן היו משיאים משואות על ראשי ההרים, על מנת להודיע לכל הקהילות היהודיות על יום חלותו של ראש החודש.
לאחר שהכותים, שחלקו על שיטת קביעת החודשים, החלו להשיא משואות בתאריכים שונים, בוטלה השאת המשואות על מנת למנוע בלבול, וההודעה על ראש החודש הועברה על ידי שליחים בחודשים בעלי המועדים:
במקומות שהיו מרוחקים מירושלים, היה חשש שהשליחים לא יספיקו להגיע עד ה"יום טוב".
לפיכך, תיקנו חז"ל שיעשו יום נוסף לחג, בתור "ספיקא דיומא" – ספק יום טוב, וינהגו בו ככל דיני יום טוב "רגיל".
היום הנוסף נקרא יום טוב שני של גלויות, כך גם אם טעו ביום עדיין יקיימו את דיני החג בזמנם.
גם לאחר ביטול קידוש החודש על פי הראייה ויסוד הלוח העברי, עדיין חוגגים יום טוב שני באותם מקומות מבלי לשנות את המנהג, משום שחששו חכמים שתגזור המלכות גזירה שלא יעסקו בתורה ויטעו בעיבור החודש.
חכמים החמירו מאוד בענייני יום טוב שני של גלויות כדי שלא יבואו לזלזל בו וכדי שינהגו בו קדושה כיום טוב לכל דבר, הם תקנו לומר בו קידוש אף על פי שהוא כולל הזכרת שם ה', והיא תתבצע לבטלה (שהרי מהתורה הוא יום חול).
כמו כן קבעו שאין מניחים תפילין ביום טוב השני, אף שהיא מצווה מהתורה ביום זה, שכן יש בכוח חכמים לעקור דבר מן התורה (ב"שב ואל תעשה") וכפי שאין נוטלים לולב בשבת של סוכות.
היו מנדים את המחלל יום טוב שני של גלויות אף על פי שאינו יום טוב מן התורה.
היחס ליום טוב שני אצל האמוראים היה כאל אילוץ, ואפילו כמין עונש, והפיכת חוקי התורה ל'חוקים לא טובים':
מקובל מחוץ לישראל לחלק את שמות היום טוב בין שני הימים.
כך שהיום הראשון ביום טוב השני של פסח נקרא 'שביעי של פסח' והיום השני 'אחרון של פסח'.
וכן היום הראשון של היום טוב השני של סוכות נקרא 'שמיני עצרת' והיום השני 'שמחת תורה'.
שבועות - חג השבועות תלוי בספירה של חמישים יום משישה עשר בניסן ואינו מיוחד למועד קבוע בסיוון.
יש הסוברים שבשל כך יום טוב שני של שבועות חמור כיום טוב שני של ראש השנה ולא כמו יום טוב שני של פסח וסוכות, מפני שהוא נקבע מחמת תקנה ולא מחמת ספק.
יום כיפור – נקבע כיום אחד בלבד בכל המקומות, כיוון שהוא יום צום ופיקוח נפש הוא שיצומו במשך יומיים.
בחסידות אשכנז נהגו לקיים שני ימים של יום הכיפורים, אולם מביא הרמ"א בשם האור זרוע שאין לעשות כן, מחשש שיבא לידי פיקוח נפש.
ראש השנה – מפאת חלותו בראש החודש העברי, גם תושבי ארץ ישראל לא יכלו לקבל את הידיעה על קידוש החודש, ואף תושבי העיר שבה ישבו הסנהדרין לפעמים היו עושים שני ימי קודש (כיום בכל מקום חוגגים שני ימים).
בני חו"ל המבקרים בארץ ישראל ובני ארץ ישראל המבקרים בחו"ל
כיום נוהגים יום טוב שני כל תושבי חוץ לארץ, ורובם נוהגים כן גם בשהותם בארץ ישראל (כל עוד מקום מגוריהם הקבוע בחו"ל).
כך יוצא שבעוד בני ארץ ישראל כבר נוהגים מנהגי חול, לבני חו"ל זה יום טוב שאסור להם במלאכה.
ואילו בני ארץ ישראל שנמצאים בחוץ לארץ, במקום שיש בו יישוב יהודי, נוהגים רק יום אחד, וביום השני אינם עושים קידוש, ומתפללים תפילות של חול, וכן מניחים תפילין בסתר.
אמנם אסורים במלאכה, אפילו בסתר.
שיטת החכם צבי בתשובותיו (סימן קס"ז) שבן חוץ לארץ שנמצא בארץ ישראל חייב לנהוג יום אחד, וכן יש מקום לדייק בדעת רבי שניאור זלמן מליאדי בשולחן ערוך שלו במהדורתו השנייה.
רבי מנחם מנדל שניאורסון כתב שהמנהג בפועל הוא כמנהג המקום שבא לשם ובפרט אם הוא בא עם בני ביתו והוא הדין להפך, בן חו"ל שנסע עם בני ביתו לארץ ישראל נוהג כמנהג ארץ ישראל.
לאידך טען כי דיוק זה מאדמו"ר הזקן אינו נכון והורה לנהוג לפי המקום ממנו בא מסתבר שהחילוק הוא האם בא עם בני ביתו שאז נוהג כמנהג המקום או אם בא לבד שאז נוהג כמנהג מקומו.
בבתי כנסת מסוימים בארץ ישראל, בהם ריכוז של בני חו"ל, מתקיימים מניינים של תפילת יום טוב המיועדים לבני חו"ל.
הפוסקים דנו האם מניינים כאלה בארץ ישראל בפרהסיא מותרים, ויש שאסרו, ויש שהתירו.
היהדות הרפורמית ביטלה את דין יום טוב שני של גלויות בוועידה הרבנית בברסלאו ב-1846. יחד עם זאת, קהילות רפורמיות רבות עדיין חוגגות יום טוב שני בראש השנה, כפי שנהוג גם בארץ ישראל.
יום כיפור קטן הוא שם למנהגי תענית ואמירת סליחות, שיש הנוהגים לקיימם בערב ראש חודש.
כאשר חל ראש חודש בשבת או ביום ראשון, מקדימים את "יום כיפור קטן" ליום חמישי.
המנהג מבוסס על התפיסה שראש חודש הוא זמן המיועד לכפרה, ותחילת החודש החדש היא הזדמנות לתקן ולבקש סליחה על חטאי החודש הקודם.
מנהג לצום בערב ראש חודש מופיע בספר לקט יושר מהמאה ה-15. השם "יום כיפור קטן" מופיע בספר שני לוחות הברית.
מנהג זה מבטא רעיון ששורשיו כבר במקרא (ב, כאשר הקב"ה מצווה את עם ישראל להביא קרבן חטאת בראש חודש) ולפיו ראש חודש הוא יום דין וכפרה על עוונות לצד היותו יום חג.
מאוחר יותר בא רעיון זה לידי ביטוי (אם כי מעורפל) בתלמוד (, וב) בדבר היות קרבן ראש חודש כפרה של אלוהים כביכול על כך שמיעט את אור הלבנה בשבעת ימי הבריאה.
כך התפתח הרעיון, שמשום שראש חודש הוא יום דין הרי שיש לנהוג ביום זה בהתאם: בכובד ראש ובחיקוי של מנהגי יום הכפרה המרכזי בשנה, הלא הוא יום כיפור.
אך מאחר שראש חודש נחשב ליום של שמחה דווקא, והתענית בו אסורה; הנהיגו המקובלים במאה ה-15, ביניהם רבי משה קורדובירו, להתענות בערב ראש חודש.
המנהג אינו מופיע בשולחן ערוך, אך רבי חזקיה די סילוה מזכירו בספרו "פרי חדש" על אורח חיים.
עם השנים הלך והתקבע סדר מיוחד לערב ראש חודש והוא סדר יום כיפור קטן הנאמר ביחד עם תפילת מנחה.
יש הנוהגים לומר "סדר יום כיפור קטן" גם אם אין אדם שצם באותו יום.
תפילת יום כיפור קטן אינה נאמרת בכל ערב ראש חודש.
נוהגים לאומרה 8 פעמים בשנה (ובשנה מעוברת 9 פעמים).
ערב ראש חודש חשוון - מפני שזה עתה היה יום כיפור "הגדול" או משום שסוף חודש תשרי הוא מהימים שיש נוהגים שלא לומר בהם תחנון בגלל סוכות
ערב ראש חודש טבת - מפני שהוא חל בחנוכה, ואין מתענים בו.
ערב ראש חודש אייר - מאחר שבחודש ניסן אסור להתענות
ערב ראש חודש תשרי - כי הוא ערב ראש השנה ולא נחשב כ"ערב ראש חודש" (על אף שיש מנהג יותר קדום לצום בערב ראש השנה, אינו בכלל מנהג 'יום כיפור קטן').
יש נוהגים לערוך סדר יום כיפור קטן רק בערב ראש חודש אלול, או רק בערבי חודשי אלול וניסן, או פעם בשלושה חודשים – כלומר לפני אלול, כסלו, אדר וסיון.
בעבר נהגו סדרי תפילה שונים, אך כיום התקבע סדר תפילה אחד.
אמירת בתהילים - "תפילה לעני".
הפיוט "יום זה" שחיברו רבי יהודה אריה ממודנה.
פיוט זה הוא היחיד בסדר הסליחות שמיועד במקורו ליום כיפור קטן.
אם יש עשרה מתענים, אומרים גם ברכת כהנים (או אלהינו ואלהי אבותינו או נשיאת כפים ממש), ובנוסח אשכנז שנוהגים בכל יום במנחה לומר 'שלום רב' אומרים 'שים שלום' כמו בתענית ציבור.
אומרים כמה פסוקים ואחר כך את הפסוק "השיבנו" שלוש פעמים.
ולאחר מכן אל מלך וי"ג מידות.
הסליחה "משאת כפי" שחיבר רבי מרדכי בר שבתי למנחה של יום כיפור.
ולאחריה אל מלך וי"ג מידות.
הסליחה "בשר עמך" שחיבר רבי אליעזר בר יצחק הלוי למנחה של יום כיפור.
שמונה פסוקים שמוזכר בהם המילה טוב (במנהגי אשכנז המערבי, אומרים פסוקים אלה לפני כל 'פזמון' בסליחות)
הסליחה "בת עמי לא תחשה" שחיבר רבי בנימין בן אברהם למנחה של יום כיפור.
הסליחה רחמנא אידכר לן ולאחריה אל מלך וי"ג מידות.
"אל תעש עמנו כלה", שהוא אחד מהפיוטים הנאמרים בסוף סדר העבודה במוסף של יום הכיפורים.
הווידוי הגדול של רבינו ניסים.
אל ארך אפיים וי"ג מידות.
קבלת מלכות שמים על ידי הפסוקים "שמע ישראל" "ברוך שם" שלוש פעמים "ד' הוא האלוקים" שבע פעמים ו-"ד' מלך" (בקצת קהילות אשכנז המערבי לא נוהגים חלק זה)
הפיוט עננו ולאחריו קדיש שלם.
אם הוקדם יום כיפור קטן כך שהוא לא בערב ראש חודש, אומרים תחנון לפני קדיש שלם, ויש נוהגים לומר גם אבינו מלכנו לפי תחנון.
פרק ח' בתהילים - "למנצח על הגיתית" ולאחריו קדיש יתום (במקומות שאמרו פרק ח' במקום פרק כ, אומרים כאן את פרק כ').
ברוב הקהילות מסיימים עלינו לשבח, ויש נוהגים לדלג עליו ובפרט אם יתפללו מיד ערבית.
יום כדור הארץ, המצוין ב-22 באפריל, הוכרז באו"ם ב-2009, כיום בין-לאומי, המציין מודעות להגנת הסביבה של כדור הארץ.
בנוסף, לטיפול מיידי במשבר האקלים העולמי.
מטרת היום היא להעלות את המודעות לאיומים על הסביבה ועל עתיד כדור הארץ, ומולם את יכולתו של כל אדם להשפיע באמצעות התנהלות יום-יומית המתחשבת באיכות הסביבה, על גורלנו ועל גורל הדורות הבאים.
כמו כן המטרה היא להראות כי צריכת משאבים יעילה משפיעה על כל המערכת האקולוגית, ועל כך שעלינו גם לטפל במיידיות במשבר האקלים העולמי.
בשנת 1970 קרא הסנאטור האמריקאי, גיילורד נלסון, ליום של למידה ומחאה ב-22 באפריל, בתגובה למה, שלדעתו, היה הרס סביבתי נרחב.
ב-2009 התאריך הוכרז על ידי האו"ם כיום בינלאומי הנקרא "יום אמא אדמה", והוא מצוין בכל רחבי העולם, הן על ידי ממשלות והן על ידי פרטים, קבוצות וארגונים.
ב-2021, למרות אילוצי מגפת הקורונה, התקיימה ביום כדור הארץ ועידת אקלים מקוונת, בראשות ג'ו ביידן, נשיא ארצות הברית.
ביידן קרא לפעול באופן מיידי תוך איחוד כוחות בינלאומי, כדי לעצור את התחממות כדור הארץ.
מנהיגי מדינות נוספים שהשתתפו בוועידה הביעו גם הם נכונות לפעולה.
בישראל מרכזים את אירועי "יום כדור הארץ" עמותת חיים וסביבה – ארגון הגג של ארגוני הסביבה וארגון מגמה ירוקה, המוביל אקטיביזם סביבתי בישראל.
ארגוני הסביבה והאקדמיה מקיימים פעילויות ציבוריות, הרצאות וימי עיון.
בחלק מהשנים התקיימו ביום זה גם אירועים סביבתיים מרכזיים נוספים, ובהם טקס הגלובוס הירוק ואירועי "שעת כדור הארץ", שכללו פעילות של רשויות עירוניות שונות להעלאת המודעות לחיסכון בחשמל ובמשאבי הטבע, ובכלל זה – גם כיבוי אורות סמלי לשעה אחת.
במערכת החינוך בישראל מציינים את יום כדור הארץ בקיום שיעורים ופעילויות חינוכיות שמגבירים את המודעות להגנת הסביבה, שימוש באנרגיה מתחדשת, שינויי אקלים וקידום קיימות מקומית.
בשנת 2021 התגבש סביב יום כדור הארץ מיזם לאומי שמטרתו לנקות את השטחים הפתוחים ברחבי ישראל.
בין היוזמים: רשות הטבע והגנים, מפעל הפיס, קרן קיימת לישראל, הרשויות המקומיות, המועצות האזוריות והחברה להגנת הטבע.
יום טוב סמיה (נולד ב-18 ביוני 1954) הוא מנהל ואיש עסקים ישראלי, אלוף בצה"ל במילואים.
סמיה נולד במעברת פרדסיה, שביעי מבין שמונה אחים להורים יוצאי לוב.
בהמשך עברה המשפחה לשכונת נאות הרצל בנתניה שם גדל והתחנך וכיום מתגורר בה.
הוא גרוש, אב לארבעה וסב לשבעה נכדים.
השכונה שבה גדל נחשבה בזמנו לאחת מהשכונות הקשות בעיר במעמד סוציו-אקונומי נמוך מאוד.
את תקופת הילדות בשכונה מגדיר יום טוב במילה "הישרדות": תקופה בה כל נער היה צריך לבחור בין עולם הפשע והאלימות לבין ההיחלצות, אותה ביצע בתכונותיו האישיות עד למה שהוא מכנה "צה"ל – גלגל ההצלה שלי".
בגיל 15 נשלח לקורס מ"כים של הגדנ"ע שנמשך שבעה שבועות מתוך חופשת הקיץ.
מנערותו השתתף בארגון תנועת נוער וגרעין נח"ל ובגיל 17 כבר מונה למזכיר הגרעין ולמנהיג הסניף היחיד של הנוער העובד והלומד הלאומי של העיר נתניה.
סמיה התגייס לצה"ל באוגוסט 1972, התנדב לצנחנים, ושובץ בגדוד 202. בצנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם וקורס מ"כים חי"ר.
במלחמת יום הכיפורים לחם בחזית הדרום והשתתף בקרב ואדי מבעוק.
לאחר המלחמה יצא לקורס קציני חי"ר.
בתפקידו הראשון כקצין שימש כמפקד מחלקה בצנחנים בגדוד 202 ולחם במלחמת ההתשה במובלעת הסורית.
לאחר מכן המשיך ושימש בתפקידי פיקוד בחטיבה, בין היתר שימש כמפקד פלוגת מאי 1976 של גדוד 202, קצין המבצעים החטיבתי, סגן מפקד גדוד וקצין האג"ם של החטיבה בלבנון, בין היתר במבצע איש דמים, מבצע מנורה ומבצע מוביל.
בתקופת מבצע שלום הגליל היה מפקד גדוד 931 של הנח"ל.
ב-10 ביוני 1982 הופצץ הגדוד, עקב טעות בזיהוי, על ידי מטוסי חיל האוויר הישראלי, ו-25 חיילים נהרגו (מהם 13 מחיילי הגדוד) ולמעלה ממאה חיילים נפצעו (מהם 60 מגדוד 931).
לאור הצלחת הפעולה היה סמיה מועמד לצל"ש, אך הוא התנה את קבלת הצל"ש בכך שכל חיילי הגדוד יקבלו צל"ש, ולאחר שהדרישה נדחתה, ויתר סמיה גם על הצל"ש האישי.
לאחר המלחמה שב לחטיבת הצנחנים ומונה למפקד בא"ח צנחנים, ולאחר מכן למפקד גדוד 202 של הצנחנים.
לאחר מלחמת לבנון שימש סמיה בשנת 1985 כמפקד גדוד גפן.
לאחר מכן פיקד סמיה על מרכז החי"ר בצאלים, בפברואר 1987 מונה למפקד עוצבת שועלי מרום, חטיבת צנחנים במילואים, ובשנת 1988 מונה למפקד חטיבת גבעתי.
כמפקד החטיבה הוביל את לוחמי החטיבה בלחימה בדרום לבנון וטבע את האמרה – "קשה אבל הוגן", קרי ניהול אימונים תובעניים מחד וטיפול הוגן וקשוב בלוחמי וחיילי החטיבה.
ביולי 1990 מונה שוב למפקד עוצבת שועלי מרום, במקביל עבר השתלמות במכללה לביטחון לאומי, עבר הסבה לשריון ובשנת 1991 הועלה לדרגת תא"ל.
סמיה פיקד על אוגדת עזה מספטמבר 1991 עד דצמבר 1993, תקופה בה האינתיפאדה הראשונה ברצועת עזה הפכה לחמושה, בעיקר בהובלת החמאס והג'יהאד האסלאמי הפלסטיני.
סמיה הפך את יחידת שמשון ליחידה מעולה שלחמה באופן גלוי ובאופן סמוי (מסתערבים) במבצעים איכותיים ונקודתיים שבחלקם הוא עצמו הוביל את הכוחות ופיקד על הכוחות.
סמיה שקד על המצאת טכניקות לחימה שהבולטת שבהן נקראת "סיר לחץ" אשר אומצה על ידי צה"ל והוכנסה לתורת הלחימה כנגד טרור אורבני.
לאחר התקופה כמפקד אוגדת עזה סמיה צורף כחבר בצוות המשא ומתן הביטחוני עם הפלסטינים בשיחות טאבה וקהיר.
עם חתימת ההסכם הקים את מערך הקישור המשותף JSCC עם כוחות הביטחון של הרשות הפלסטינית.
במקביל שרת כמפקד אוגדה משוריינת בפיקוד המרכז וסייע למפקד הפיקוד בגיבוש ההבנות הביטחוניות עם הרשות הפלסטינית ביהודה ושומרון.
לאחר מכן כיהן כמפקד עוצבת הגליל, שהייתה אחראית בזמנה על מוצבי דרום לבנון.
בעת שפיקד על האוגדה אירע אסון המסוקים וסמיה פיקד, יחד עם מפקד פיקוד הצפון, על פעולות החילוץ והפינוי.
בספטמבר 1997, בגיל 43, הועלה לדרגת אלוף ומונה למפקד פיקוד הדרום.
בתקופת כהונתו פרצה האינתיפאדה השנייה, וסמיה הקים מערך של ביצורים ומגדלי פילבוקס להגנה על כוחות צה"ל.
תחקיר שניהל סמיה בנוגע לפרשת מוחמד א-דורה, קבע שא-דורה לא נהרג מאש צה"ל אלא מאש פלסטינית.
בנוסף הנהיג סמיה פעולות חישוף ברצועת עזה וסביב ציר פילדלפי כדי להקטין את מארבי הירי והנ"ט מצד המחבלים הפלסטינים.
בינואר 2001 פרש משירות צבאי.
בתחילת 2006 (כחצי שנה לפני מלחמת לבנון השנייה) חזר סמיה לשירות מילואים בתפקיד סגן-מפקד פיקוד הדרום, תפקיד אותו ביצע עד קיץ 2015 בהתנדבות.
במסגרת תפקיד זה לקח חלק במבצעים עופרת יצוקה, עמוד ענן וצוק איתן.
סמיה גיבש 7 עקרונות, שלתפיסתו חייבים לשמש בסיס לאסטרטגיה הישראלית ביחס לסכסוך הישראלי-פלסטיני:
הבטחת רוב יהודי מוצק במדינת ישראל.
יחס אל יהודה ושומרון ורצועת עזה כחטיבה אחת.
ראיית הסכסוך הישראלי-פלסטיני כחלק מהסכסוך הישראלי-ערבי וגיבוש פתרון כולל.
שמירה על ירושלים המאוחדת כבירת ישראל לנצח.
שלילת קיום צבא נוסף לצה"ל בין הירדן לים התיכון.
התפקיד הראשון בו כיהן סמיה באזרחות היה מנכ"ל משותף בקבוצת ברן.
לאחר שלוש שנים החליט סמיה לפרוש לצורך הקמת עסק עצמאי בתחומי הנדל"ן וכן ייעוץ אסטרטגי.
סמיה יזם את "פרויקט העשור" שעיקרו הקמת 10 מתקני ספורט ואצטדיונים – אצטדיוני הכדורגל בפתח תקווה, נתניה, חיפה, באר שבע ושיפוץ אצטדיון טדי בירושלים ואצטדיון בלומפילד בתל אביב, בריכה אולימפית במכון ווינגייט, שיפוץ היכל הכדורסל ביד אליהו, הקמת הארנה לכדורסל בירושלים, השלמת מתקן הספורט האולימפי בהדר יוסף ועוד.
במקביל כיהן סמיה כנשיא חברת ייעוץ בתחומי הניהול והיזמות העסקית.
החל מסוף 2005 מכהן סמיה כמנהל חטיבת האנרגיה של החברה לישראל, ובינואר 2007 הקים במסגרת זו (החברה לישראל הנשלטת על ידי עידן עופר) את חברת IC GREEN ENERGY, שעיקר פעילותה באנרגיה סולארית ובייצור דלקים ביולוגיים המתבססים על חומרי גלם שאינם משוק המזון.
בעקבות התעמקותו בניהול בינ"ל של חברות העוסקות באנרגיה ירוקה וחלופית סמיה משתתף ומרצה בכנסים בינ"ל.
ביוני 2015 חזר סמיה לעסקים פרטיים במסגרת חברה שבבעלותו, אותה מנהל בנו יגל סמיה.
במקביל, סמיה מרצה באקדמיה – בינתחומי הרצליה, מכללה אקדמית נתניה ובית ברל, וכן בכנסים וסדנאות מנהיגות למנהלים וועדי עובדים.
סמיה מופיע לעיתים בתקשורת כפרשן צבאי, כותב טורים ומאמרי דעה, והופיע כשופט אורח בתוכנית המציאות של ערוץ 2, "דרוש מנהיג".
באוקטובר 2008 יצא לאור ספר הביכורים שלו "מיחידים ליחידה", המבוסס על מחקר עבודת הדוקטורט שלו.
הספר יצא לאור בהוצאת מערכות של משרד הביטחון.
באוגוסט 2014 יצא לאור ספרו השני "מנהיגות ברגעים של אמת" בשפה העברית, בהוצאת קונטנטו דה סמריק.
בינואר 2016 יצא לאור אותו ספר באנגלית, בשם "Leadership in Moments of Truth", והושק בארצות הברית, בין השאר בווסט פוינט, האקדמיה לקצונה האמריקאית, בבוסטון, בניו יורק ועוד.
במרץ 2017 התפקד למפלגת העבודה.
עם התפקדותו למפלגה הקים את עמותת "אזרחים לקידום מנהיגות אמת" אשר מטרתה העיקרית היא לסייע להקמת קואליציה ממשלתית מורחבת ללא מפלגות קיצוניות מימין ומשמאל.
באוקטובר 2018 החליט להפסיק את חברותו במפלגת העבודה.
ביוני 2018 יום טוב סמיה מונה לנשיא של קבוצת בראשית, העוסקת בניהול וליווי פרויקטים בהתחדשות עירונית.
בדצמבר 2018 הקים את מפלגת ביח"ד לקראת בחירות לכנסת העשרים ואחת.
מ-2019 מכהן כיו"ר דירקטוריון חברת אפולו פאוור הנסחרת בבורסה בתל אביב.
החברה מפתחת ומייצרת פאנלים סולריים גמישים.
מאפריל 2019 מכהן כמנהל מדינה מטעם ג'נרל אלקטריק בתחום של טורבינות גז טבעי המכרות לחברת חשמל וליצרנים פרטיים.
ביוני 2024 יצא לאור ספרו השלישי "אחדות או למות - המסע הקשה אל האחדות בעזרת המצפן היהודי-ציוני-דמוקרטי", בהוצאת ידיעות ספרים, ובהנחיית פרופסור אסא כשר.
החל ב-1988 במסגרת קטנה של הכנת חבילות לחג למשפחות נזקקות ברמה השכונתית, ולימים מיזג פעילות זו עם עמותת "שורשים" בה הוא פעיל כתורם ועובד עד היום.
יזם והקים ב-1990 יחד עם קצינים נוספים מחטיבת גבעתי את עמותת "משפחת גבעתי" המטפלת במשפחות השכולות של החטיבה.
מפעל חיים שלו עם המוטו: "להסיט 4 ימי אבל בשנה לימים של שמחה וחיבוק הדדי".
מפעל זה נמשך עד היום ויום טוב נותר בו בפעילות מלאה.
ב-1992 ייסד את עמותת בית הכנסת "אם כל חיל" אשר במסגרתה הוקם בית כנסת ברמת פולג בנתניה.
מטרת העמותה להקים בית כנסת לאומי עם סגנונות תפילה מגוונים, דת מונגשת לכל וסובלנות דתית.
סביב בית הכנסת נבנתה קהילה בסביבה שאינה מוגדרת כדתית.
מ-2010 מכהן כנשיא חוג הידידים של עמותת "זיו-נעורים" המטפחת נוער בסיכון בדרך של חניכה על כלי שיט ופיתוח האחריות האישית שלהם לאזרחות טובה יותר.
בעיניו יום-טוב רואה את עצמו כנער בפעילות הזו אשר מזכירה לו את "גלגל ההצלה" אשר מעטים מאוד בשכונה הצליחו לבנות לעצמם.
מ-2003 מכהן כראש צוות ההיגוי של קרן יוסי לפר, בעל עיטור הגבורה ממלחמת ששת הימים, המעניקה מלגות לסטודנטים בתחומי הזנת בעלי חיים, חקלאות וכדומה.
סמיה סיים לימודי תואר ראשון BA כללי באוניברסיטת תל אביב, תואר שני MA במדע המדינה וביטחון לאומי באוניברסיטת חיפה והמכללה לביטחון לאומי וכן הוא בעל תואר שלישי, דוקטור למדע המדינה וסוציולוגיה ארגונית.
עבודת הדוקטורט שאושרה ב-2004 הייתה בנושא "האקלים הארגוני בקבוצה הבסיסית בארגון והשפעתו על תרבות הארגון ומטרותיו", באוניברסיטת חיפה.
יום יומן (התוכנית הייתה ידועה גם בשם "צ'סטר וחגית" החל מ-1993) הייתה רצועת שידור יומית לילדים בת עשרים דקות, ששודרה בערוץ 2 הניסיוני, בשעות אחר הצהריים בין השנים 1991–1993, בכיכובה של חגית דסברג.
הדמות המזוהה ביותר עם הסדרה היא דמותו של הברדלס המואנש צ'סטר צ'יטה, אשר גולמה על ידי יואב צפיר בתוך תחפושת צ'יטה ענקית (בובת הקמע של החטיף הפופולרי "צ'יטוס" של תאגיד פפסיקו שהושק בישראל בערך באותה תקופה).
את שיר הפתיחה של התוכנית ביצעו יואב צפיר וחגית דסברג.
חלק מהתסריטים של הסדרה כתב אברי גלעד.
במאי 1992 יצא לאור מקבץ של פרקי התוכנית כקלטת וידאו.
צ'סטר צ'יטה (יואב צפיר) – הדמות הראשית.
צ'יטה דמוית אדם דוברת עברית בעלת משקפי שמש.
חגית (חגית דסברג) – ידידתו של צ'סטר.
ג'וזפה (יהויכין פרידלנדר) – אחיו האיטלקי של צ'סטר, בעל רעמת תלתלים גדולה.
המעריצה (מיכל צפיר) – המעריצה הכפייתית והמשוגעת של צ'סטר, המרבה לצרוח "אני מתה!"
יום ירושלים הראשון היה הציון הראשון של יום שחרור ירושלים שנחוג בשנת ה'תשכ"ח (1968), שנה לאחר שחרורה של ירושלים במלחמת ששת הימים.
את ההחלטה על ציון היום קיבלה הרבנות הראשית לישראל.
מאבק ציבורי התנהל סביב היוזמה לקיים עצרת חגיגית ליד הכותל המערבי.
עוד בזמן המלחמה החליטה מועצת הרבנות הראשית בכ"ט באייר תשכ"ז לקיים בשבת הסמוכה תפילת הודיה.
בעצרת שהתקיימה כשבועיים לאחר המלחמה, בי"ד בסיוון תשכ"ז, קרא הרב הרב הראשי לישראל, הרב איסר יהודה אונטרמן, לקבוע את כ"ח באייר כיום חג לדורות.
במחצית הראשונה של שנת תשכ"ח התקיימו כמה ישיבות של מועצת הרבנות בעניין.
הרב שאול ישראלי הציע לחגוג את ראש חודש סיון, שבו ממילא אומרים הלל.
הוא נסוג מן ההצעה לאחר שלא הצליח לקבל את הסכמת רבני אגודת ישראל לכך.
בח' בטבת החליטה המועצה ברוב דעות לקבוע את כ"ח באייר כיום הודיה.
בי"ז באדר היא החליטה לגבי סדרי התפילה באותו יום, שכללו בין היתר הלל שלם בברכה.
המועצה פנתה לשר הדתות שיביא את החלטתה בפני הממשלה.
בג' בניסן תשכ"ח כתב שר הדתות, הרב ד"ר זרח ורהפטיג, אל הרבנים הראשיים: "הבאתי את החלטתכם לידיעת הממשלה ולא מצאתי נכונות להכרזה על יום ההודיה כיום חג נוסף ליום העצמאות החל באותו חודש".
לאחר החלטת הרבנות הראשית לקבוע את כ"ח באייר כיום הודיה, החלו ראשי המשמרת הצעירה של המפד"ל, זבולון המר, אליעזר שפר ודניאל ורמוס, בארגון אירועים וסיורים באתרי הקרבות בירושלים, בעיר העתיקה ובהר הבית, ובתכנון עצרת מרכזית ליד הכותל המערבי.
ארגון חלק מהאירועים נעשה על ידי מועצת הסטודנטים.
אוניברסיטת בר-אילן הכריזה על היום כיום שבתון, אך הנהלות מוסדות אקדמיים אחרים התנגדו להפסקת הלימודים ואף איימו בסנקציות על הסטודנטים שיעדרו מהלימודים.
למרות זאת השתתפו בסיורים סטודנטים מהטכניון, מאוניברסיטת בר-אילן ומאוניברסיטת תל אביב.
בלטו בהיעדרם הסטודנטים מהאוניברסיטה העברית.
בעקבות זאת, התפרצו סטודנטים מחיפה בשירה להרצאות באוניברסיטה העברית, ולפי טענתם, אף הסירו את דגל האוניברסיטה ולקחו אותו לטכניון.
לאחר הגשת הבקשה לאישור העצרת על ידי משטרת ישראל, הוזמן שפר לשיחה אצל ראש הממשלה לוי אשכול, שתבע ממנו לבטל את העצרת מחשש לביקורת בינלאומית.
גם ראש עיריית ירושלים טדי קולק סירב להשתתף בעצרת.
גם שרי המפד"ל תבעו לבטל את האירוע המרכזי.
הנהלת המפד"ל החליטה לדרוש מהמשמרת הצעירה לבטל את העצרת, וחבר הכנסת משה אונא אף תבע להעמיד את המארגנים למשפט בבית הדין של התנועה.
לאחר שהמשטרה סירבה לאשר את קיום העצרת הגישו נגדה ראשי המשמרת הצעירה עתירה לבג"ץ.
בדיון שנערך הסכים עו"ד יהודה שטרן שייצג את המשמרת הצעירה, בהמלצתם של היועץ המשפטי לממשלה מאיר שמגר ושופט בית המשפט העליון ד"ר משה זילברג, להעביר את העצרת לתוככי העיר העתיקה.
בעצרת השתתפו רבבות אנשים ובהם הרב אונטרמן, הרב משה צבי נריה וחבר הכנסת זבולון המר.
שפר הקריא בה את מנשר היום, שבו נאמר בין היתר: "תפילתנו ליושב במרומים שייתן תבונה ואומץ לב לשרי הממשלה וליועציה, עוז וגבורה לעם ישראל לשאת בגאון את שלמותה של ירושלים ויום ירושלים כחג לדורות".
חידוש היישוב היהודי בעיר העתיקה
באותו יום חודש היישוב היהודי בעיר העתיקה, עם עלייתם של חברי גרעין נח"ל "מוריה" להיאחזות בכיכר בתי מחסה.
את המזוזה במקום קבע הרב משה צבי סגל, שבימי המנדט הבריטי היה התוקע בשופר ליד הכותל המערבי לאחר תפילת נעילה ביום הכיפורים למורת רוחם של השלטונות.
ברבות השנים התמסד החג ובו חוגגים רבבות בתפילות בבתי הכנסת, בתהלוכת דגלים ובעצרת הודיה ליד הכותל המערבי.
יום טוב עסיס היה היסטוריון ישראלי, פרופסור מן המניין בחוג להיסטוריה של עם ישראל, ראש מרכז היספניה-יודאיקה לחקר יהדות ספרד ופורטוגל, יו"ר אקדמי של המרכז לחקר יהדות ארם צובא וסביבתה באוניברסיטה העברית בירושלים וראש מכון בן-צבי לחקר קהילות ישראל במזרח.
הוא עמד בראש "החברה לחקר יהדות ספרד ופזורתה".
יום טוב עסיס נולד ב-1942 בחלב שבסוריה, אח שמיני מתוך תשעה.
ב-1948, בעקבות המהומות וההתקפות על היהודים לאחר החלטת האו"ם לחלוקת ארץ ישראל לשתי מדינות, ערבית ויהודית, עבר עם משפחתו ללבנון, בהשאירם מאחוריהם את כל רכושם.
כשהיה בן 11 עברה המשפחה לטורקיה, שם היה לאביו הסוחר עסק.
בשנת 1962 עבר עסיס לאנגליה, שם למד את כל לימודיו האקדמיים עד לדוקטורט.
הוא למד בבית הספר ללימודי יהדות של לונדון, ביוניברסיטי קולג' לונדון ובבית הספר ללימודי המזרח ואפריקה, כולם בלונדון.
ב-1971 עלה לישראל ועשה דוקטורט באוניברסיטה העברית בירושלים, אותו קיבל ב-1981. עבודת הדוקטור נכתבה בהדרכת פרופ' חיים ביינארט בנושא "יהודי ארגוניה תחת שלטונו של יעקב השני (1291–1327)".
כפרופסור אורח לימד באוניברסיטאות יוניברסיטי קולג', אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, אוניברסיטת ייל, סורבון, ישיבה יוניברסיטי, קייס ווסטרן יוניברסיטי, אוניברסיטת סידני ואוניברסיטת שנדונג.
עסיס ערך את כתב העת "היספניה יודאיקה" בולטין, היוצא לאור בשלוש שפות: עברית, אנגלית וספרדית פעם בשנה ועוסק בתולדותיהם ותרבותם של היהודים בחצי האי האיברי בימי הביניים.
בסדרת היספניה יודאיקה שבעריכתו הופיעו עד כה אחד עשר כרכים.
כן ערך את סדרת הספרים "מקורות לתולדות היהודים בספרד"" (Sources for the History of the Jews in Spain).
זוהי סדרת ספרי מקורות מארכיונים בספרד, עסיס כתב את המבוא בספרדית ובאנגלית.
עד כה יצאו שישה כרכים בסדרה.
עסיס ערך שתי סדרות של ספרים במדעי היהדות היוצאות לאור בארגנטינה ובברזיל בספרדית ובפורטגלית.
כמו כן ערך סדרת ספרים על יהודי ארם צובא.
יום-טוב עסיס היה נשוי לקלרה (נפטרה ב-2007) והוא עצמו נפטר ב-16 ביוני 2013. לזוג יש חמישה ילדים, ושלושה עשר נכדים.
בנם פרופ' אליהו עסיס הוא מרצה למקרא ויהדות ובעבר שימש כדיקן הפקולטה למדעי היהדות באוניברסיטת בר-אילן.
מחקריו של עסיס עוסקים ביהודי ספרד בימי הביניים, בעיקר קטלוניה וארגוניה (פדרציה בה כלולים קטלוניה, ארגוניה, ולנסיה ומיורקה).
הוא מתבסס לצורך מחקריו על חומר ארכיוני, בעיקר על ארכיון הכתר של ארגוניה בברצלונה ועל ארכיונים מקומיים.
מחקריו כוללים את קורות היהודים בנווארה, קסטיליה ופורטוגל ובשנים האחרונות החל לחקור את יהדות פרובאנס והפזורה הספרדית.
תור הזהב של יהדות ארגוניה: קהילה וחברה במלכות ארגוניה, 1327-1213
דן בארגון הקהילה היהודית בארגוניה, על היבטיה השונים: מנהיגות, בחירות ומינויים, שיטת המשטר בקהילה, מוסדות הקהילה ומערכת המשפט.
הספר גם עוסק במבנה החברתי, במעמדות השונים בחברה היהודית, במאבק בין העניים והעשירים ובחיי המשפחה.
הוא סוקר את מוסדות הקהילה השונים: בית הכנסת, בית הדין, השכונה היהודית.
עסיס מראה בספרו שהקהילה היהודית הייתה אוטונומית.
לדעתו האוטונומיה ניתנה ליהודים ממספר סיבות: 1. הנוחות של המלכות לתת ליהודים לנהל את חייהם.
2. הערך שהביאו היהודים למלכות והנכונות של המלכות להעניק להם חיים מלאים.
3. נכונותם של היהודים עצמם להמשיך ולהתקיים כיהודים.
הכלכלה היהודית בכתר ארגוניה בימי הביניים, 1327-1213: כסף ועוצמה
משלים את ספרו של עסיס "תור הזהב של יהדות ארגוניה" והוא דן בהיבטים הכלכליים של הקהילה היהודית בארגוניה: תשלומי המיסים, גביית המיסים; תפקידם של יהודים בבנקאות ובהלוואות בריבית.
עסיס מראה בספר את התלות של המלך והכתר בכלכלת היהודים ובכסף היהודי.
היהודים היו בעלי ערך כלכלי חשוב ביותר ולכן הכתר העניק להם הגנה וחסות.
ספר זה מבוסס גם על מקורות ארכיונים מרכזיים וגם על מקורות נוטריונים, שבהם יש מידע על הפעילות הכלכלית היומיומית של היהודים.
עסיס הראה כיצד בנויה החברה היהודית משלושה מעמדות מרכזיים: גבוה, בינוני ותחתון.
הפעילות הכלכלית המתוארת בספר משתייכת בעיקרה לשכבה הדקה של העשירים שמהווים כ-5–10 אחוזים מהיהודים.
הוא מפריך בספרו את התפישה שלפיה כל היהודים בתור הזהב בספרד חיו חיי רווחה ושגשוג ומראה שחלק גדול מהיהודים היו עניים.
בידי מיעוט יהודים רוכז הון אדיר והם היו בעלי קרקעות ואחוזות נרחבות.
העשירים השתייכו בתחילת תור הזהב לשני ענפים: האחד הוא מסחר מקומי ובינלאומי והשני הוא הלוואות בריבית.
במאה הארבע עשרה נתפש מקומם במסחר על ידי נוצרים.
אבל בהלוואות בריבית היהודים המשיכו לשלוט.
מצד אחד היו הנוצרים תלויים בהם ומצד שני שנאו אותם.
היהודים בני המעמד הבינוני והנמוך עסקו במלאכות יד שונות כמו סנדלרים, בורסקאים, חייטים.
רבים מהם התאגדו בחבורות, דוגמת הגילדות הנוצריות.
הענף היחידי שהיהודים לא עסקו בו היה החקלאות, אם כי חלקם היו בעלי שדות וכרמים.
היהודים בסנטה קולומה דה קראלט: מקרה בוחן של כלכלה ודמוגרפיה בקהילה בשלהי המאה השלוש עשרה
ספרו זה של עסיס יצא לאור בעברית
הוא עוסק בכפר קטן, סנטה קולומה דה קראלט שבו חיו כ-30–50 משפחות יהודיות.
עסיס גילה בארכיון בטאראגונה חומר נוטריוני עשיר על המקום הזה.
ממקורות אחרים כמעט ולא נודע דבר על יהודי הכפר הזה.
בארכיון מצוי חומר נוטריוני ובו תיעוד יומיומי של פעולותיהם הכלכליות של היהודים.
עסיס הרכיב מן המסמכים תמונת מצב של הפעילות הכלכלית של היהודים ומצבם הדמוגרפי בכפר.
ספר זה כתב עסיס ביחד עם פרופסור רמון מגדלינה מאוניברסיטת ברצלונה והוא ראה אור בשפה העברית.
הספר מתבסס בעיקר על מקורות שמצא עסיס בפמפלונה שבנווארה.
המקורות כתובים בעברית ובספרדית-יהודית, השפה הספרדית (ניב של נווארה) הכתובה באותיות עבריות.
ניתן לראות שיהודים רבים ובהם סוחרים זעירים ופשוטי עם, כתבו בעברית.
רוב המקורות הם פנקסים כלכליים של יהודים המתארים את פעילותם הכלכלית היומיומית.
בין המקורות האלה נמצאו תקנות או החלטות הקהילה שנתקבלו.
בנוסף לכרך העברי, פרסמו על הנושא הזה עסיס ומגדלינה שני ספרים בספרדית:
הרומנסה היהודית במקורות עבריים-נאבאריים מן המאה ה-14
כתב עסיס ביחד עם רמון מגדלינה והבלשנית קולומה ליאל.
הכרך מכיל את כל המקורות שמצא עסיס על יהודי נווארה בארכיון הכללי של נווארה בפמפלונה.
המקורות הם לרוב תקנות הקהילות ופנקסים כלכליים.
בספר הזה כתב עסיס פרק על העברית בפי יהודי נווארה.
חשיבות המקורות היא במידע שמספקים על פעילותם הפיננסית של יהודי נווארה ועל הלועזית שבה השתמשו.
ספר נוסף המשלים את כרך זה ועוסק בהיבטים שונים של אותו נושא וניזונים מאותם מקורות.
עסיס כתב על היבטים שונים של החברה היהודית, כולל מבנה החברה.
החברה היהודית הייתה מורכבת משלושה מעמדות נפרדים ועסיס הראה את היחסים ביניהם.
הוא כתב על המאבק בין העניים לעשירים, ועל פשע ואלימות בתוך החברה היהודית.
עסיס הראה על תופעה חברתית שבה העניים חשבו שהם מנוצלים ומדוכאים בידי העשירים, כאשר הנהגת הקהילה הייתה בידי העשירים.
העניים סברו שהם משלמים מיסים מוגזמים מעבר ליכולתם ושאינם מיוצגים במוסדות הקהילה.
הוא הראה כיצד העניים מתארגנים כדי לתפוש את השלטון בקהילה ובמקרים שאינם מצליחים בכך הם ניסו למצוא דרך אלטרנטיבית.
כך למשל אם הקהילה אינה מספקת לימוד תורה הם מקימים מוסד חינוכי שעניים יוכלו ללמוד בו.
זוהי דוגמה מתחום החינוך, דוגמאות דומות ניתן למצוא בתחומי הכלכלה, התרבות והדת.
עסיס חקר את חיי המשפחה וכתב על היחסים בין נשים לגברים, תופעת הביגמיה בספרד, התנהגות מינית בחברה היהודית בספרד.
בנושאים אלה הוא נעזר בשני סוגי מקורות: האחד הוא שאלות ותשובות, טענות כנגד אדם מסוים, אדם שמאשים את אשתו שניהלה פרשיית אהבה עם מישהו והסוג השני של מקורות הוא מקורות לועזיים שבהם יש התייחסות לדברים האלה.
מקומם של היהודים בחיי הכלכלה
בנושא זה עסק עסיס במקומם של היהודים בחיי הכלכלה, מקומם במסחר, בהלוואת בריבית למלכות והוא הציג תמונה די סולידית על תרומתם של היהודים לכלכלה.
עסיס כתב על תרומתם של היהודים למלכות, אנשים שבזכות ידיעותיהם, בעיקר בערבית, נתמנו לדיפלומטים בשרות הכתר.
ארגון הקהילה היה אחד הנושאים הבולטים במחקרו של עסיס.
הוא הגיע למסקנה שקיום היהודים בתנאי גלות בימי הביניים התאפשר לקהילה היהודית שבה באו לידי ביטוי מרכיבים רבים של הזהות היהודית
בשנים האחרונות לחייו חקר עסיס את חיי התרבות והדת ותרומתם של היהודים למדע.
הוא ניתח את רקעה ומאפייניה של התרבות היהודית-ספרדית.
הוא אף עסק בתפקיד היהודים בספרד בהעברת ידע של העולם העתיק בתרגום ערבי מהעולם המוסלמי לעולם הנוצרי.
המוסלמים דאגו לתרגם את כל הספרות המדעית מהעולם ההלניסטי שנכתבה ביוונית לערבית, והיהודים עסקו בתרגומו מערבית ללטינית, ספרדית ולעברית.
נטלו חלק במפעל הזה מלומדים יהודים שהיו בקיאים בערבית.
הגדילו לעשות הפליטים היהודים מגזירות המואחיון שמצאו מקלט בפרובאנס-לנגדוק, ובראשם בני משפחת .
לקראת מותו עסק עסיס בהכנת ספר יהודי פרובאנס בימי הביניים.
חלק חשוב בספר דן בתמורות שחלו ביהדות פרובאנס עקב השפעתם של חכמים ממוצא ספרדי.
יהודי נאבארה, (עם רמון מגדלינה), הוצאת מרכז זלמן שזר ירושלים, תש"ן
דור גירוש ספרד, (עם יוסף קפלן), ירושלים, תשנ"ט
ש' בארון, ממדיה העולמיים של ההיסטוריה היהודית, עם רוברט ליברלס), ירושלים, תשנ"ו
ש' שוורץ, הנוצרים-החדשים בפורטוגל במאה העשרים, תרגום ומבוא ד' סטוצ'ינסקי, ירושלים, תשס"ה
יהדות פורטוגל במוקד: מחקרים על יהודים ויהודים-בסתר, (עם מ' אורפלי), ירושלים, תשס"ט
אר"ץ ומלואה, מחקרים בתולדות קהילת ארם צובה (חלב) ותרבותה, כרך א, (עם י' הראל ומ' פרנקל), ירושלים, תשס"ט
יום כל הנשמות הוא חג קתולי המצוין ב-2 בנובמבר מדי שנה, ביום שלאחר יום כל הקדושים.
יום זה מוקדש להעלאת זכרם של המתים.
הטקסים המקובלים בו הם עריכת תפילות רקוויאם, עריכת טקסים בבתי עלמין ועריכת סעודות לזכר המתים.
בדרום אמריקה ניתנת לחגיגת יום זה חשיבות מיוחדת והיא נושאת אופי מיוחד.
היא קרויה שם יום המתים.
מטרתו המסורתית של החג היא מתן סיוע, באמצעות תפילה, לנפשות הקרובים המשתוקקות להיטהר מחטאיהן וכך לצאת מכור המצרף אל גן העדן.
יום כל הקדושים הוא מועד נוצרי, המוקדש לזכר כל אדם נוצרי אשר מצא את מותו בגלל דתו ואמונתו.
המועד מצוין ב-1 בנובמבר בנצרות המערבית וביום ראשון הראשון אחרי פנטקוסט בנצרות המזרחית.
בעולם המערבי ידוע יום זה כיום חופש רשמי.
המועד נקבע על ידי האפיפיור בוניפקיוס הרביעי במאה ה-7. בגלל קרבת המועד לליל כל הקדושים וליום כל הנשמות היוצרים רצף מועדים בעלי נושאים דומים, נקרא רצף המועדים בתקופת ימי הביניים באנגליה All hallowmas ובעקבותיו נקרא ליל כל הקדושים Halloween, המסמל את ערב מועד זה.
ביום זה חוגגים נוצרים רבים את יום השם עבור בעלי שמות שאין להם שם מקביל בלוח חגי הקדושים הנוצרים.
יום ירושלים הבינלאומי (בפרסית: روز جهانی قدس, בתעתיק: "רוז-י ג'האני קדס", בתרגום חופשי לעברית: יום קודס הבינלאומי) הוא יום שנתי המונהג באיראן ביום שישי האחרון של חודש רמדאן, שנועד להביע התנגדות כללית לציונות, למדינת ישראל ולשלטונה בירושלים (בפרט במזרח ירושלים).
אירועי היום כוללים הפגנות ועצרות רחוב באיראן ובעולם המוסלמי.
מחוץ למזרח התיכון ולמדינות ערב התקיימו מספר פעמים מחאות יום קודס בבריטניה, בגרמניה, באוסטריה, בצרפת, בארצות הברית ועוד.
ציון היום החל בשנת 1979 על ידי האייתוללה ח'ומייני לאחר המהפכה האיראנית.
באיראן העצרות ממומנות על ידי הממשל.
יום המחאה האנטי-ציוני הוכרז על ידי מנהיג המהפכה האסלאמית של איראן, האייתוללה רוחאללה ח'ומייני.
באוגוסט 1979, שנת המהפכה האיראנית, לאות הזדהות עם הפלסטינים:
יום טרומן הוא חג לאומי במדינת מיזורי שבארצות הברית המציין את יום הולדתו של נשיא ארצות הברית הארי טרומן.
החג נחוג ב-8 במאי מדי שנה.
החג מציין את היות טרומן הנשיא היחיד של ארצות הברית שנולד במדינת מיזורי.
כמו כן יום זה מצוין על ידי המפלגה הדמוקרטית של ארצות הברית.
בשנת 2010, בשל קשיים כלכליים של המדינה הוצע לבטל את החג (המהווה יום חופש בתשלום לעובדי המדינה) אולם הצעה זו לא התקבלה.
ביום זה נושא מושל מדינת מיזורי הכרזה לציון המאורע, ונערכים אירועי זיכרון לזכר מורשתו של הנשיא, בעיקר במוסדות חינוך ברחבי המדינה וכן בספרייה הנשיאותית על שם טרומן, הממוקמת בעיר אינדפנדנס.
המפלגה הדמוקרטית עורכת ביום זה אירועי התרמה למפלגה (שממנה נבחר הנשיא).
יום טוב ראשון של סוכות חל בט"ו בתשרי והוא היום הראשון לשבעת ימי חג הסוכות.