tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הסרט נקרא גם אסקימו לימון 9 מעין המשך של שמונת הסרטים בכיכובם של השחקנים בסרטי אסקימו לימון: יונתן סגל, יפתח קצור, וצחי נוי.
צחי נוי הוא השחקן היחידי מסדרת הסרטים שמופיע בסרט זה, והוא גם היחידי שמופיע בכל סדרת הסרטים.
מירי בוהדנה הייתה הכוכבת הנשית של הסרט והצטלמה לראשונה בעירום חלקי.
את הפקת הסרט יזם יורם גלובוס, וחברת גלובוס גרופ, שהיה מעורב בהפקת הסדרה במקור.
במאי ויוצר הסדרה המקורית בועז דוידזון לא היה מעורב ולא קיבל קרדיט.
על פי יורם גלובוס הוא רכש את הזכויות לסדרה ממנו כבר ב-1984. הקרנת הבכורה נערכה ב-7 במרץ 2001. הסרט היה מועמד לשלושה פרסי האקדמיה הישראלית לקולנוע (פרס אופיר)
בסרט השתתפו גם להקת צעירי תל אביב.
בשנות ה-60 של המאה ה-20 בתל אביב, בנצי (אלעד סטפנסקי) מומו (עידו לב) ויודה'לה (ניקי גולדשטיין) הם שלושה בני-נוער מתבגרים.
בנצי נדלק על לייזה (הגר תפוחי), בתו של יהודה (צחי נוי) השומר על צניעותה ועל בתוליה בקנאות רבה, בעוד מומו נדלק על רינה (מירי בוהדנה), חברתו של יאקי הבריון (דדי זהר).
הסרט מביא מעין מקבץ מכלל הסצנות מסדרת סרטי אסקימו לימון.
מציל במקצועו והאנטיגוניסט של הסרט.
שני אלוני תמי קופרמן מושא אהבתו של בנצי.
אורית פוקס גניה המורה למוזיקה נירה גל סוניה אימו של בנצי מוטי גלעדי רומק אביו של בנצי ידידיה ויטל מאיר קופרמן אחיה הקטן של תמי.
מוזיקאי מחונן ומושא ההצקות של השלושה אילנה אביטל אשתו של יהודה ואמה של לייזה אריה מוסקונה קלראשו בעל מוסך ממוצא רומני.
מתחיל עם אשתו של יהודה.
מעיין קדם שושנה דביר בנדק בעלה של הלגה יהודה אפרוני מנהל הגימנסיה שלמה וישינסקי אבא של יודה'לה רוזינה קמבוס אמא של יודה'לה נורית כהן גברת פיירמן אורי אברהמי מורה יפעת אורון ברכה בחורה שמאוהבת בבנצי.
מושא אהבתו של יודהל'ה אנסטסיה קובלנקו יצאנית דודי כהן פרויק'ה חברם של השלושה.
שלמה בן נעים ספר קטלין אינואני הלגה בעלת מכבסה.
סיגל פרחי מורה יעל צוקר מימי
אסקייפ רום הוא סרט הישרדות אימה פסיכולוגית אמריקאי של סרטי סוני שיצא לאקרנים ב-4 בינואר 2019.
העלילה עוקבת אחרי שישה אנשים מרקעים שונים ומגוונים שנשלחים לנווט בסדרת חדרי בריחה בחסות ד"ר ווטן יו, רק כדי לגלות שגורל חייהם תלוי בשאלה אם הם יכולים לפתור את החידות בזמן או לא בתמורה לעשרת אלפים דולר.
זואי היא סטודנטית לפיזיקה בעלת ביטחון עצמי נמוך, שהמרצה שלה עודד אותה לאתגר את עצמה (וזה המסר האישי שמופיע בקוביה).
בן הוא שכיר בחנות מכולת שנמצאת על סף פשיטת רגל, דני הוא צעיר חובב חדרי בריחה, ג'ייסון הוא איש עסקים, מייק הוא נהג משאית ואמנדה היא חיילת קרבית לשעבר שנלחמה בעיראק (היא נושאת צלקות על גופה ומספרת על כך בהמשך).
הם מחכים תחילה בחדר ההמתנה מבלי לדעת שזהו החדר הראשון (שמרושת במצלמות אבטחה כמו כל חדר).
בן מנסה לפתוח את הדלת וכשהידית נופלת, מתגלה מתג של תנור שמפעיל את ההסקה בחדר.
זואי מסובבת את המתג והיא ובן ננזפים שלא היו אמורים לגעת בדבר.
בשונה משאר הקבוצה, אמנדה ככל הנראה סובלת מהפרעת חרדה, וכאשר ההסקה מופעלת היא פורצת בבכי, והיא כמעט מתמוטטת בפתח האוורור עד שהיא מחולצת על ידי זואי.
הם ממשיכים לחפש רמזים עד שבטעות לוחצים על מתגי השולחן ונפתח פתח אוורור שמוביל לחדר אחר.
למזלם הם מספיקים להמלט לאותו חדר לפני שהמבער הטמון בתקרה, מצית את חדר ההמתנה בלהבות.
בחדר השני אמנדה מציעה להתקשר למשטרה משום שחייהם ניצבו בפני סכנה, ודני עדיין משוכנע שהשרפה היא חלק מהמשחק ולא תשכנע את המשטרה לעזור.
מתגלה גם כי דני הגניב את הטלפון הנייד שלו בניגוד להנחיות אך אין קליטה בבניין.
החדר השני הוא בדמות צריף חשוך והחבורה סבורה שהצופן למנעול הוא שם משפחה של אחד מנשיאי אמריקה.
בן מוצא את התשובה לפתע כשהוא חווה פלשבק מתאונת דרכים שעבר.
החדר השלישי בסדרה הוא זירה חורפית ומושלגת, ובהפתחו החדר הקודם ננעל.
דני פוסע כמה צעדים ונתקל בקיר שקוף שפולט אוויר קר דרך פתח אוורור.
בינתיים מייק מטפס על עץ ומוצא שם חכת דייג, ובן נופל על הקרח כשהוא פוער ברגלו חור בקרח הקפוא.
בינתיים זואי משתמשת במצפן לניווט ומגלה כי הוא מצביע על הצפון בכיוונים שונים, ולכך היה רמז בסיסמה בחדר החורפי.
היא מכניסה את ידה לפיו של דוב ומגלה שם מגנט, אותו הם מצמידים לחכה.
הם מצליחים לדוג תיבה עשויה מקרח שבה ישנו מפתח, ומנסים להתיך את התיבה עם המצית של בן.
בן משליך את המצית וכשדני מרים אותו, הוא נופל לתוך סדק שנפער בקרח.
הארבעה תוקפים אותו שנתן לכך לקרות, והוא מתרץ שאינו מוכשר וחכם כמוהם ולכן אינו אשם.
ג'ייסון גם הטיח בו האשמה אך מזכיר שהמצית אבד ולכן יהיה קשה לפתוח את התיבה אם בכלל.
היתר גוערים בו שהוא שכח ממותו של דני, אך הוא מסביר באופן רציונלי שהמצית היה קריטי, כי בקרוב גופם יסבול מהיפותרמיה וימותו גם הם.
הוא מוכיח אותם על כך שמותו של דני שובר את רוחם וסופם יהיה זהה.
כשהקרח מותך הם משתמשים במפתח לפתיחת הדלת, ומיד עוברים לחדר הבא.
החדר הבא הוא מועדון סנוקר שבו התקרה נמצאת היכן שהרצפה וכך כל החפצים מסביב.
חלק מהרצפה נפער וכולם נצמדים לקירות, חוץ מאמנדה שמחליטה לטפס מעל בר השתייה כדי למצוא רמזים.
זואי מטפסת לבר גם היא ומתחילה להזיז את האריחים שעליו.
יתר הרצפה נפערת וג'ייסון כמעט נופל.
כשזואי מסדרת את האריחים היא מגלה כי הצבע שלהם תואם לצבע כדורי הסנוקר והם יוצרים רצף מספרי.
כעת הרצפה נפערת שוב, ובורג מתרופף בכונניות הבר.
מייק מנסה לעזוב לקיר אחר משום שמשקלו הוא הרב ביותר ובגללו עשויים היתר ליפול מן הכוננית.
מייק לא מצליח לעזוב ולכן זואי עוזבת לכיוונו של ג'ייסון שלא נתלה בכוננית ונופלת לרצפה.
אמנדה מזינה את הקוד בסדר הפוך, הרצפה נפערת שוב והם מטפסים למדף בטוח.
אמנדה נמצאת בצד השני ומנסה להגיע אליהם בטיפוס.
היא מפילה את הכדור שמשמש כמפתח ועוזבת את התקרה בשביל לתפוס אותו.
הרצפה שוב נפערת לחלוטין והיא תופסת בטלפון התלוי מהתקרה.
היתר מושיטים לה מקל סנוקר אך היא מפחדת לתפוס בו ונופלת.
כשזואי רואה את אמנדה נופלת למותה היא לא מצליחה להתאושש למשך זמן מה, וג'ייסון חוזר על הטיעון שעליהם להזדרז לפני שגם הם ימותו- משום שרק החזקים שורדים.
החדר הבא מזכיר בחלקו חדר ניתוח ישן ונטוש עם מיטות אשפוז בפינות אף על פי שישנם חדרים נוספים, וכל דמות מוצאת חדר אשר היא הייתה בו פעם יחד עם תיק אישי מפורט.
זואי מוצאת את התיק של אמנדה ששם נכתב כי היא שרדה לבדה פיצוץ של מטען צד.
זואי עצמה מספרת שהיא ניצולת התרסקות של מטוס בווייטנאם ששם שהתה בו עם אמה.
באותו זמן ג'ייסון היה בשייט, ושותפו שסבל מהיפותרמיה ניסה לחנוק אותו ולבסוף עזב בשחייה, וג'ייסון נותר לחכות לסיוע.
בן סיפר על התאונה ומייק סיפר שחבריו מתו כאשר היו מתחת לקרקע ורק הוא שרד.
לפתע כולם מבינים שהחדרים, ההזמנות למשחק והצפנים נבנו לפי קורות החיים והאסונות שבהם היו מעורבים (הפלשבקים סייעו לפענח את הצפנים בחלק מהמקרים) ובשימוש מידע מפריצה לניידים שלהם.
זואי מעיינת בתיק של דני ומגלה שמשפחתו של דני הורעלה מפחמן חד-חמצני ורק הוא שרד.
הם מבינים לפתע שהמכנה המשותף ביניהם הוא שכולם היו שורדים יחידים באסונות שאליהם נקלעו וגברו על הסטטיסטיקה של השרדות באסונות חמורים, וחדר הבריחה נועד לבחון אם יישארו חיים גם כעת.
לפתע מופיע תשדיר בטלוויזיה בחדר שמודיע שנותרו להם חמש דקות לחיות.
הם מתחילים לחפש בחדר רמזים נוספים ומוצאים צילום רנטגן של כף יד, ומגלים שכל צילום של תנוחה שונה של היד מעביר מסר בשפת הסימנים (בן דודו של בן הוא חירש).
המסר שהתגלה הוא אק"ג והגברים מחפשים מכשיר אק"ג, וזואי נזכרת בשיעור האחרון באוניברסיטה שבו הוסבר כי תופעת טבע לא מתרחשת כשצופים בה, ולכן עליהם לחבל במצלמות האבטחה כדי לאפשר את השרדותם כפי שהיא עושה.
ג'ייסון שם לב שיש מכל גז ומבין שהם ימותו בשאיפת הגז כשהמכל יפתח.
אחרי כן הוא פונה לבן ומבקש ממנו לעבור אק"ג בשביל להשתמש בקצב הלב כצופן, אך קצב הלבן של בן איטי מידי.
גם הקצב של מייק איטי מדי וג'ייסון כופה עליו החייאה כדי להאיץ את הפעימות, אך מייק מת בהחייאה במקום זאת.
ג'ייסון מחליט לערוך לעצמו אק"ג ומבין שקצב הלב חייב להיות לסירוגין מהר או איטי.
הוא מצליח לנשום לאט יותר והדלת נפתחת בזכות צופן זה.
הוא בורח אך בן נשאר כדי לקחת איתם את זואי, אך היא מתנגדת וחושבת שיש לנפץ את כל החדר בשביל לשרוד.
היא צועקת עליו לברוח, בזמן שהיא עצמה נופלת למותה.
בן אומר לג'ייסון שהם הפקירו את זואי והרגו את מייק, אבל הוא משיב כי הוא הציל את חיי שניהם ושזואי החליטה לסיים את חייה ומייק ניהל אורח חיים לא בריא מקודם.
בן כועס עוד יותר ומוכיח את ג'ייסון שהוא הפיל את חברו מהסירה וגרם למותו.
בן מנסה להכות בו וזה אומר שבידי כל אחד מוטלת הבחירה אם לחיות או לא.
בחדר בו השניים נמצאים ישנם כמה רהיטים מפוזרים וג'ייסון מוצא פתח ברצפה שמשומן בשמן הגורם להזיות.
בן מוצא קופסה שבה מזרק עם תרופת נגד להזיות.
הם מתחילים להתקוטט כדי להגיע למזרק ובן מכה בג'ייסון באופן שגורם לו לדימום ובן מזריק לירך של עצמו את הנוגדן.
הפתח נפתח ובן נופל לחדר האחרון שבו התחילה הסצנה הראשונה.
בינתיים מפעילי החדר נכנסים לחדר בו זואי ומייק מתו, וזואי מתעוררת אחרי ששאפה חמצן ממסיכת הנשמה ומכה את המפעילים.
בינתיים בן מסתתר בתוך נישה בחדר במטרה לא להימחץ למוות.
הוא בורח למתחם אחר כשהוא פצוע ברגלו ושומע קול שאומר לו שהוא לא ציפה ממנו לשרוד.
קול זה שייך למסטר והוא מתייצב מול בן.
בן אומר לו כי הקמת החדר היא אכזריות לשמה והמסטר נפגע מדבריו.
הוא כורך חבל סביב צווארו של השורד וחונק אותו, אך בן דוקר אותו.
מצלמות האבטחה קולטות את המתרחש ומתעדכן במערכת כי המסטר הוא משתתף במשחק וכך גם זואי.
היא מגיעה בזמן המאבק שלהם ויורה במסטר שנעלם לפתע.
הוא חוזר ומנסה לירות בה.
בן שב להכרתו וחובט במסטר ויורה בו למוות.
בסצנה הבאה זואי יושבת ליד מיטתו של בן בבית החולים.
היא נקראת לשיחה עם שוטר בנוגע להשחתת חדר ההמתנה של חדר הבריחה, והיא מסבירה שאיננה אשמה, אך השוטרים אומרים שאין הוכחה לכך, ומוסיפים שבן צרך סמים.
חצי שנה לאחר מכן בן וזואי נפגשים והוא מספר לה שקודם להיות מנהל מכירות אזורי.
היא מציגה לו תיקייה עבה שבה מתוארים מקרי המוות של יתר המשתתפים בחדר הבריחה באופן שונה ממה שקרה.
מייק מת מהתקף לב, ג'ייסון נפל מאופנוע, דני טבע באגם, ואמנדה מתה בטיפוס הרים כשנפלה מצוק.
זואי המומה מכך ומתעקשת לחקור את המקרה.
היא מסבירה שהלוגו של חדר הבריחה מכיל קואורדינטות של הבניין עצמו בו נמצאים המפעילים, והיא מעוניינת לטוס לכתובת, אך בן אומר שעליה לשכוח מכך.
היא חושבת שזוהי עצימת עיניים ומשכנעת את בן להצטרף.
בסוף הסרט מופיעה סצנה של מטוס שעומד להתרסק, ובו מנוהל משחק בדומה למשחק שנערך לדמויות הראשיות במהלך הסרט.
בסוף ההתרסקות מתגלה כי מדובר בסימולציה שעורכת החברה המסתורית לפני הוצאה לפועל של "משחק" נוסף שמתוכנן להיערך בטיסתם הצפויה של זואי ובן.
טיילור ראסל – זואי דייוויס
לוגן מילר – בן מילר
דברה אן וול – אמנדה הארפר
ג'יי אליס – ג'ייסון ווקר
מייק נולן – טיילר לאבין
ניק דודני – דני חאן
יוריק ואן ווגנינגן – גאמאסטר
ב-9 באוגוסט 2017 הוכרז כי הליהוקים לסרט החלו, ושלב הצילומים החל בדרום אפריקה בסוף שנת 2017.
במאי 2018 הוכרז כי הסרט יצא לאקרנים בספטמבר 2018, אך התאריך נדחה מספר פעמים, בין היתר בשל שרפה בחדר בריחה בפולין , בה נהרגו חמישה בני נוער.
הסרט יצא לבסוף ב-4 בפברואר 2019.
ב-25 בפברואר 2019 הוכרז כי לסרט יהיה סרט המשך, שתאריך יציאתו הסופי לאקרנים נקבע ב-30 בדצמבר 2020.
קווינטוס אסקוניוס פדיאנוס היה היסטוריון ומדקדק רומאי.
הוא נולד ככל הנראה בפטאוויום (פדואה) באיטליה.
בשנותיו המאוחרות התגורר ברומא, שם נפטר לאחר שהיה עיוור במשך 12 שנים, בגיל 85.
מתוך הפרשנויות הללו על נאומיו של קיקרו, נשתמרו רק חמישה (In Pisonem, pro Scauro, pro Milone , pro Cornelio ו-In Toga Candida ), במהדורה משובשת מאוד, תחת הכותרת המודרנית Q.
בהערה על הנאום "פרו סקאורו", אסקוניוס מדבר על לונגוס קאיקינה (מת בשנת 57 לספירה) כעדיין חי, בעוד שמדבריו נרמז כי קלאודיוס (מת בשנת 54 לספירה) לא היה בחיים.
הצהרה זו, אם כן, חייבת הייתה להיכתב בין השנים 54–57 לספירה.
לצד פרשנויותיו של אסקוניוס נמסרה גם פרשנות על הנאומים של קיקרו נגד ורס , אולם היא נחשבת כיצירה מהמאה ה-4 או ה-5 לספירה.
שני החיבורים נמצאו על ידי פוג'ו ברצ'וליני בכתב יד בסנט גאלן בשנת 1416. כתב יד זה אבד, אך שלושה תעתיקים נעשו על ידי פוג'יו, זומיני (סוזומנוס) מפיסטויה וברתולומאו דה מונטפולצ'יאנו.
זה של פוג'יו נמצא כעת במדריד (Matritensis X.
81), וזה של זומיני נמצא בספריית פורטגורי בפיסטויה (מס' 37).
עותק מהתעתיק של ברתולומאו קיים בפירנצה.
כתבי היד המאוחרים יותר מקורם מהעותק של פוג'יו.
הגנה על ורגיליוס נגד מעליליו
מסה (אולי סימפוזיון כחיקוי לאפלטון) בנושא בריאות וחיים ארוכים.
אסקייפ רום: השלב הבא הוא סרט אימה-מתח פסיכולוגי אמריקאי, שבוים על ידי הבמאי אדם רוביטל ונכתב על ידי התסריטאים ויל הונלי, מריה מלניק, דניאל טוץ' ואורן עוזיאל.
הסרט הוא המשך לסרט "אסקייפ רום" משנת 2019, בו כיכבו טיילור ראסל ולוגן מילר ששבו לגלם את דמויותיהם מהסרט הראשון, לצדם של אינדיה מור, הולנד רודן, תומאס קוקקרל וקרליטו אוליברו.
הסרט עלה לאקרנים באוסטרליה ב-1 ביולי 2021, ובארצות הברית ב-16 ביולי 2021, תחת הפצתה של סרטי סוני; בישראל, הסרט עלה לאקרנים ב-15 ביולי 2021.
לסרט קיימת גרסה נוספת שיצאה לראשונה בארצות הברית בגרסה דיגיטלית (21 לספטמבר 2021) ובבלו-רי (ב-5 באוקטובר 2021).
גרסה זו ארוכה ב-8 דקות מהגרסה הקולנועית, אך למעשה כוללת שינוי עלילה משמעותיים וכ-26 דקות שונות לגמרי מהמקור (כולל תחילה וסוף הסרט).
לאחר אירועי הסרט הקודם, זואי (טיילור ראסל) מוצגת במהלך פגישה עם פסיכולוגית, בה היא מביעה את תסכולה מכך שהפסיכולוגית אינה מאמינה לסיפוריה על החוויות שעברה בארגון "מינוס", ומנגד, הפסיכולוגית טוענת שהיא פשוט מנסה לעזור לה להתגבר על פחד הטיסה שלה.
הפסיכולגית שואלת את זואי מה יידרש לה על מנת לעלות סוף סוף לטיסה במטוס לאחר מספר ניסיונות כושלים, וזואי משיבה לה שזה לא יקרה עד שהיא תביס את "מינוס".
זואי נפגשת עם בן (לוגן מילר), ולבסוף השניים מחליטים לנסוע לניו יורק על מנת לאתר את מיקומו של "מינוס".
בניו יורק, השניים מגיעים לקואורדינטות בהם הארגון ממוקם לכאורה, אך מוצאים במקום זאת בניין נטוש, שם הם נתקלים בהומלס שגונב את שעון הכיס של אמה של זואי ונמלט.
בן וזואי רודפים אחרי ההומלס אל הרכבת התחתית, אך זה האחרון מרמה אותם ומשאיר אותם תקועים על הרכבת.
כשהרכבת עוזבת את התחנה, זואי מבחינה שהקרון שלהם מתנתק משאר הרכבת ומועבר למסלול אחר.
לבסוף, הרכבת עוצרת בתחנה נטושה והם מבינים שלא רק שהם נמצאים בעוד אחד מחדרי הבריחה של "מינוס", אלא שארבעת הנוסעים האחרים הנמצאים איתם שיחקו גם הם בעבר ושרדו.
כשהרכבת מתחשמלת, הנוסעים נאלצים למצוא את האותיות החסרות על כרזות ברחבי הרכבת כדי להרכיב את המשפט המתאים, מה שמעניק להם אסימונים לפתיחת פתח מילוט.
כולם נפגעים אך מסוגלים להימלט למעט אחד הנוסעים, שלו יש שני מכשירי שמיעה, שנופל בטעות ומתחשמל.
הניצולים מוצאים את עצמם במעלית דמוית כלוב, ומבינים שלא ידעו מהו שמו של המת, ובעקבות כך מציגים את עצמם – נייט (תומאס קוקקרל), העוסק בכמורה; בריאנה (אינדיה מור), משפיענית ברשתות חברתיות, ורייצ'ל (הולנד רודן), אישה שאינה יכולה לחוש כאב.
הניצולים מחליטים להמשיך ומוצאים את עצמם בבנק עם רצפה בנויה מאריחי שחם ורק 10 דקות להגיע לכספת בצד השני; כשהאריחים הלא-נכונים מפעילים לייזרים קטלניים.
הניצולים עוקבים אחר הרמזים כדי למצוא את ההוראות לחצות את הרצפה בבטחה, ונייתן, שמאבד את סבלנותו, מחליט לחצות את החדר ללא הרמזים שיורו על האריחים הנכונים.
נייתן משתמש באמונתו ככומר, ממשיך את רוב הדרך אך מפעיל שוב את הלייזרים ומתחמק, לפני שנפל ומאבד את הכרתו.
האחרים מצליחים לגרור אותו מהלייזרים ולשאת אותו, בעוד זואי פותרת את השביל הבטוח לחציית החדר, והחבורה בורחת לחדר הסמוך.
כשהם נמצאים בחדר שבנוי כחוף ים, החבורה משתמשת בגלאי מתכות על מנת למצוא עוגן שפותח את הדלת לחדר הבא, אך משיכת העוגן הופכת את הרצפה לחול טובעני.
רייצ'ל נמשכת תחתיה ונייתן קושר חבל סביב עצמו לפני שצולל פנימה על מנת להציל אותה.
החבורה מחלצת את רייצ'ל וכמעט שמצליחים לחלץ גם את נייט, אך החבל נקרע והוא נבלע.
האחרים פותרים את החידות ומוצאים את היציאה, ואילו זואי מטפסת על מגדלור ומוצאת מנהרה אחורית מאחורי הירח המזויף.
היא ורייצ'ל יוצאות דרך המנהרה האחורית, בעוד בריאנה יוצאת דרך היציאה המקורית, אך בן נופל ונבלע על ידי החול.
זואי ורייצ'ל מאמינות שהצליחו לברוח, אך מגלות שהן נמצאות בחדר אחר שנבנה כרחוב ניו יורקי.
בריאנה מופיעה, לאחר שנחשף כי שתי המנהרות הובילו לאותו מקום, מסבירה כי חומצה מומטרת על השוהים בחדר לפרקי זמן מסוימים ועליהן להבין כיצד למצוא מחסה.
שלוש הנשים מתחבאות מתחת לסכך ואז מצליחות להיכנס לתא טלפון, באמצעותו יוכלו לפתוח מונית נעולה, אך רק זואי נכנסת למכונית לפני שהדלת נטרקת.
רייצ'ל ובריאנה מתחבקות כשהן נשרפות למוות על ידי החומצה וזואי מושלכת לחדר חדש.
זואי מוצאת את עצמה בחדר המעוצב כחדר שינה לילדים, ולהפתעתה של זואי אמנדה (דברה אן וול) מגיחה מהארון, ומסבירה לה שכשהיא "מתה" במהלך אירועי הסרט הראשון, היא למעשה נחטפה על ידי "מינוס", שאילצו אותה לעצב עבורם חדרי בריחה, תמורת שלום בתה שנחטפה על ידם.
אמנדה מתחננת בפני זואי שתצטרף ל"מינוס" כדי שלא יפגעו בה יותר, וכשזאת מסרבת, בן מופיע בקצה השני של החדר מאחורי דלת זכוכית, שם חדרו מתחיל להתמלא במים.
בסירובה להיכנע, זואי שוברת צינור גז, מכוונת אותו אל הזכוכית שנשברת מעוצמת החום, ומשחררת את בן.
יחד, השלושה מצליחים לפרוץ דרך אחד הקירות אל מנהרת שירות ולהימלט לרחוב.
זואי ובן עולים על המטוס חזרה הביתה.
עם זאת, חשדותיה של זואי גוברים כשהיא מבחינה באישה במטוס שנראית בדיוק כמו הפסיכולוגית שלה.
זואי מבחינה אמנם שלא מדובר באותה אישה, אך שיש לה בדיוק את אותם הפריטים, ומבינה באיחור ש"בריחתם" עם אמנדה וחקירת המשטרה היו תכסיסים שנועדו לגרום לה להאמין שהם עצרו את "מינוס", ושהיא סוף סוף נמצאת היכן שהארגון רצה שתהיה – בחדר הבריחה שלו הבנוי כמטוס שהופיע בסוף הסרט המקורי.
שינויים בעלילה על פי הגרסה הביתית
הסרט מתחיל בסצנה המציגה את הנרי, מתכנן חדרי הבריחה של חברת מיינוס, אשתו סוניה והבת שלהם קלייר.
לאחר שסוניה מאיימת לעזוב את הנרי ולקחת את קלייר, היא מתה באופן מסתורי לאחר שהסאונה בה הייתה בביתם מתגלה למעשה כחדר בריחה.
המשך עלילת הסרט נצמד למקור עד לרגע המוות של רייצ'ל ובריאנה כשהן נשרפות למוות על ידי החומצה וזואי מושלכת לחדר חדש.
בחדר החדש זואי לא פוגשת את אמנדה (שלמעשה ככל הנראה אכן מתה בסרט הראשון, ע"פ גרסה זו).
היא פוגשת למעשה את קלייר, המתגלה כמתכננת האמיתית של חדרי הבריחה של חברת מיינוס.
אביה נעל אותה בחדר בריחה, ממנו היא אינה יכולה לצאת לבד, ולמעשה מציג את הרעיונות שלה כשלו.
כשזואי משוחחת עם קלייר, מתגלה כי קלייר בנתה חדר נוסף (מתחת לחול התובעני) בכדי להציל את בן.
בדיוק כשקלייר מראה לזואי שבן חי, אנשי מיינוס, שמגלים עוד קודם את השינויים שקלייר ביצע, נכנסים לחדר לוקחים את בן ומשליכים אותו לחדר הבריחה הסופי שתוכנן.
אותה סאונה שבה מתה אמא של קלייר.
אם כי הפעם החידה שונה.
קלייר משכנעת את זואי לעזור לה לברוח מהחדר, בטענה שהיא יכולה לסייע לבן.
לאחר שקלייר משתחרר הן גוברות על הנרי ונועלות אותו בחדר הבריחה שבו הייתה קלייר.
זאת הם עושות יחד עם גבר נוסף שהופקד לשמור על קלייר ובגד במיינוס.
לאחר שגברו על הנרי, קלייר וזואי מצליחות לעצור את המלכודת בסאונה ובכך להציל את בן.
בסצנת הסיום קלייר חוזרת לשוחח עם אביה הנרי.
אז מתגלה שקלייר למעשה אינה דמות תמימה כלל, ועוד מצעירותה נהגה לפגוע באמא ולגנוב.
אמא של קלייר שניסתה לעזור לה בסוף מוצאת את מותה על ידי קלייר בחדר הבריחה, בניגוד למחשבה שהאב הוא זה שעשה זאת, מאחר שסוניה רצתה לעזוב אותו.
הנרי מנסה לשכנע את קלייר לשחרר אותו, בטענה שיחד הם יובילו ויבנו חדרי בריחה וימשיכו את המשחק.
קלייר מסרבת ואומרת לו כי מעתה הוא וסוניה יהיו גאים בה על מה שהיא הולכת לעשות בהמשך.
קלייר לוחצת שלוש פעמים קוד שגוי בחדר בו נעול הנרי (בדומה למספר הפעמים המקסימלי שהוא אפשר לה לנסות בכדי לברוח) ובכך למעשה מובילה למותו, בשל זרימת החמצן מהחדר.
שם השחקן/נית שם הדמות אודות הדמותהערות טיילור ראסל זואי דייוויס לוגן מילר בן מילר אינדיה מור בריאנה הולנד רודן רייצ'ל תומאס קוקקרל נייט קרליטו אוליברו דרק דברה אן וול אמנדה הרפר אינה מופיעה בגרסה הביתיתאיזבל פורמןקליירמופיעה בגרסה הביתיתג'יימס פריןהנריאביה של קליירסוניהאמא של קייר ואשתו של הנרי
בפברואר 2019, נמסר כי סרט המשך לסרט "אסקייפ רום" נמצא בפיתוח, כאשר הבמאי אדם רוביטל עתיד לשוב להפקת סרט ההמשך, יחד עם התסריטאי בראגי פ.
באפריל 2019, הצהיר רוביטל במהלך ריאיון כי אחד האתגרים שניצב בפני צוות ההפקה במהלך פיתוח הסרט היה להבין כיצד לעצב חדרי בריחה חדשים שיתעלו על החדרים שהוצגו במהלך הסרט המקורי.
שמו הרשמי של הסרט, "Escape Room: Tournament of Champions", הוכרז במהלך מסיבת עיתונאים שנערכה ב-20 במאי 2021.
באוקטובר 2019, דווח על ידי "קולידר" כי איזבל פורמן לוהקה לצוות השחקנים, לצדם של טיילור ראסל ולוגן מילר, שישובו לעלילת סרט ההמשך.
בשלהי אוקטובר 2019, דווח כי הולנד רודן, תומאס קוקקרל, אינדיה מור וקרליטו אוליברו לוהקו לצוות השחקנים של הסרט.
אסקיאל פלאסיוס (בספרדית: Exequiel Palacios; נולד ב-5 באוקטובר 1998) הוא כדורגלן ארגנטינאי המשחק בעמדת הקשר בבאייר לברקוזן ובנבחרת ארגנטינה.
פלאסיוס החל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של ריבר פלייט.
ב-8 בנובמבר 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת, בהפסד 0–2 לניואל'ס אולד בויס.
ב-9 באפריל 2018 הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה, בניצחון 0–2 על ראסינג קלוב.
ב-16 בדצמבר 2019 חתם לחמש וחצי שנים בבאייר לברקוזן מהבונדסליגה.
בצעירותו שיחק פלאסיוס שיחק בנבחרות הצעירות של ארגנטינה.
ב-8 בספטמבר 2018 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ארגנטינה בניצחון 0–3 נגד .
ב-12 בנובמבר 2020 נפצע בעמוד השדרה במהלך משחק מול ונעדר כשלושה חודשים.
נכלל בסגל נבחרת ארגנטינה בטורניר מונדיאל 2022.
נכלל בסגל ארגנטינה לקחת חלק בטורניר קופה אמריקה 2024.
אסקילסטונה (בשוודית: Eskilstuna) היא עיר בקומין (רשות מקומית) אסקילסטונה, במחוז סדרמנלנד שבשוודיה.
בעיר התגוררו 72,088 תושבים נכון לשנת 2020, עם אוכלוסייה כוללת של 107,490 תושבים בקומין כולו (נכון ל-1 בנובמבר 2021).
באסקילסטונה אוכלוסייה גדולה של המיעוט פינים שוודים העיר ממוקמת על נהר אסקילסטונאון, המחבר בין אגם יילמארן לאגם מאלרן.
שורשיה של העיר אסקילסטונה נעוצים בתקופה הטרום-נוצרית, כשכל אזור מרכז ומזרח שוודיה המודרנית חי מסחר, והאזור היווה מרכז מסחר מרכזי בין הערים המקיפות את אגם מלארן (כמו בירקה) לבין הארצות שמעבר לים הבלטי.
היסטוריונים בעת המודרנית הטילו ספק בסיפורים שנקשרו באזור סביב הקדוש אקסיל, בעיקר לאחר שנמצאו ממצאים ארכיולוגים שמצביעים על התנצרות בתקופה המוקדמת על ידי קדוש אחר.
אם בין הסיפורים נכונים ובין אם לא, העיר קרויה עד היום על שמו ("טונה של אקסיל").
במהלך המהפכה התעשייתית גדלה העיר והפכה לאחת מערי התעשייה החשובות ביותר בשוודיה, וזכתה לכינוי "Stålstaden" ("עיר הפלדה").
מלבד כלי נשק, ייצרה העיר גם סכו"ם, מספריים, מפתחות, מכונות וכלים מדויקים.
כמחווה לתעשיית הפלדה, דמותו של פועל הפלדה כלולה בסמל העיר.
אסקילסטונה נקראת לפעמים שפילד של שוודיה.
שתי הערים בשיאן היו ביתם של חברות לייצור פלדה רבות.
אסקילסטונה נותרה עיר תעשייה חשובה עם מפעלים של חברות ידועות בעולם כגון וולוו, אסה אבלוי , ויצרנית הנירוסטה הפינית אואוטוקומפו מחזיקה מפעל בעיירה הקרובה טוסהלה.
לאוניברסיטת מלדאלן, שנוסדה בשיתוף עם העיר השכנה וסטרוס, יש קמפוס בעיר.
בעיר יש גם גן חיות ופארק שעשועים משולב - גן החיות Parken.
בית החולים, של העיר, הוא אחד הגדולים באזור, המעסיק כ-3,000 עובדים.
החל משנת 2012 כלכלת העיר הפכה כיוון לכיוון כלכלה ירוקה, הכוללת מפעלי תחבורה ציבורית וקוגנרציה המונעים על ידי ביוגז, מכלי מיחזור של שבעה צבעים (לעומת החמישה השוודים הסטנדרטיים), ומרכז מיחזור עם קניון יד שנייה צמוד.
באסקילסטונה יש אקלים המשתנה בין יבשתי לימי עם הבדלים עונתיים עצומים ביחס לאקלים הדרום שוודי.
בניגוד לאקלים של חבל סדרמנלנד, לאסקילסטונה יש שוני בטמפרטורות יומי גבוה יותר וגלי חום וקור בעוצמות גבוהות יותר.
מועדון הכדוריד המצליח Eskilstuna Guif נמצא בליגה הכי גבוהה.
אסקילסטונה היא גם ביתו של EFK, מועדון הרחפנים הגדול ביותר בשוודיה, שאירח את אליפות העולם ברחיפה ב-2006.
מאז 2017, לאסקילסטונה יש קבוצת כדורגל בליגת העל השוודית, בשם AFC אסקילסטונה, ששינתה הן את שם הקבוצה מ-AFC יונייטד והן את מיקומה מסולנה לאחר שהעפיל לליגה הבכירה לאחר עונת 2016.
בעיר קיים אצטדיון טונבאלן, אשר אירח את מונדיאל 1958, בו אירח משחק אחד בין פרגוואי ליוגוסלביה.
הוא שימש גם למספר משחקי אימון עבור נבחרות הנוער הלאומיות של שוודיה.
באסקילסטונה עובר קו הרכבת בין סטוקהולם להלסברי.
הכביש האירופי E20 חולף על פני העיר.
בעיר אף קיים שדה תעופה.
אסקילסטונה חברה ברשת Eurotowns , שמאגדת 20 ערים קטנות יחסית ברחבי אירופה.
אסקיאל אדוארדו בוז'אודה (בספרדית: Ezequiel Eduardo Bullaude; נולד ב-26 באוקטובר 2000 במאיפו שבארגנטינה) הוא כדורגלן ארגנטינאי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בקבוצת טיחואנה מליגת העל המקסיקנית.
בוז'אודה החל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצת גודוי קרוס מליגת העל הארגנטינאית.
הוא ערך 77 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע 16 שערים.
ב-30 באוגוסט 2022 חתם בוז'אודה על חוזה לחמש שנים בפיינורד מליגת העל ההולנדית.
ב-11 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 3–0 על ספרטה רוטרדם במסגרת המחזור השישי בליגה לעונת 2022/2023. את שער הבכור שלו במועדון כבש ב-9 במרץ 2023 כשכבש את שער השוויון בתיקו 1–1 נגד שחטאר דונצק במשחק הראשון של שמינית גמר הליגה האירופית.
ב-14 באוגוסט 2023 הושאל בוז'ואדה לעונה אחת לבוקה ג'וניורס מליגת העל הארגנטינאית.
ב-2 בספטמבר 2024 הושאל בוז'ואדה לפורטונה סיטארד מליגת העל ההולנדית.
אסקולי סטריאנו (באיטלקית: Ascoli Satriano; בנפוליטנית: Àsculë) היא קומונה ועיר בנפת פוג'ה במחוז פוליה שבדרום מזרח איטליה.
היא ממוקמת בקצה מישור גדול בצפון פוליה המכונה .
הנוכחות האנושית הקדומה ביותר באזור אסקולי סטריאנו מתוארכת לסביבות המאה ה-9 לפני הספירה, על פי עדויות ארכאולוגיות, ועבודות עפר מתוארכות דומות נפוצות באזור.
זה היה כפר קטן בסופו של דבר על סניף של ויה אפיה באפוליה, דרום מזרח איטליה.
אסקולום הייתה עיירה של או הסטריאני, שבט מלחמתי.
אסקולום העניקה עזרה יעילה לרומאים בקרב הראשון של אסקולום בשנת 279 לפנה"ס, שהיה השני בניצחונותיו של המלך פירוס מאפירוס נגד הרפובליקה הרומית במהלך מלחמת פירוס.
לאחר מכן התרחש , במהלך המלחמה הפונית השנייה, בו הביס חניבעל צבא רומי בפיקודו של מרקוס קלאודיוס מרקלוס בקרב.
בקרבת מקום התרחש גם קרב קנוסיום.
במלחמה החברתית העיר לקחה את הצד האיטלקי נגד רומא, ובסיומה של אותה מלחמה, ב, צרו הרומאים המנצחים על העיירה, והרעיבו את תושביה עד שנכנעו, הוציאו להורג את האסירים הבוגרים בהלקאות ועריפת ראשים, ושרפו את העיר.
אותם לא-לוחמים ששרדו נותרו לנדוד ללא תמיכה.
הגנרל הרומי האחראי למעשה, גנאיוס פומפיוס סטראבו, זכה לכינוי קרניפקס ("קצב").
מאוחר יותר הקים שם סולה מושבה צבאית.
בתקופה הרומית היא הפכה למקבץ קטן של בתי מגורים ברשת רחבה יותר של וילות פזורות.
תחת האימפריה הרומית הכלכלה הופעלה על ידי העבדת עבדים והתמקדה בגידול תבואה.
הוילה המפוארת הגדולה בפרגולה הייתה לטיפונדיה אופיינית.
כשהאימפריה הרומית המערבית החלה להתמוטט במאות הרביעית והחמישית, רבים מהחוות שמסביב ננטשו עם נסיגה של טיפוח וצמיחה מחדש של חורשות.
באמצע המאה ה-9 הסרצנים הרסו את העיר.
ב-1040 הם מרדו בביזנטים, ובשנה שלאחר מכן נערך בקרבת מקום קרב מכריע שהעניק לנורמנים שליטה על דרום איטליה.
רעידת אדמה בשנת 1456 הרסה כליל את אסקולי סטריאנו, ואילצה את העברתם של התושבים שנותרו בחיים לאתר של העיר הנוכחית.
צמיחתה מחדש של העיירה נקטעה על ידי התפרצויות תקופתיות של דבר וטיפוס בתחילת המאה ה-19.
מסוף המאה התשע-עשרה הושפעה אסקולי סטריאנו מהגירה גוברת ליבשת אמריקה, שהגיעה לשיא בין 1903 ל-1914, ונפסקה בתקופות מלחמת העולם הראשונה והפשיזם האיטלקי.
לאחר ב-1943, שוחררה אסקולי סטריאנו על ידי כוחות בריטיים ואמריקאים.
אסקולי סטריאנו הוזכרה על ידי הסופר האירי ג'יימס ג'ויס ברומנו "יוליסס".
לאחר מלחמת העולם השנייה, אסקולי סטריאנו, הסמוכה לצ'ריניולה , הייתה מרכז מאבקי עבודה משמעותיים נגד רכושנות, גידול מניות ושכר נמוך, שביתות, והפגנות וכיבושי קרקע הפכו תכופים.
אנשי איגודים מקצועיים ופוליטיקאים נשאו נאומים נלהבים להתארגן כדי לתמוך בדרישות מעמד הפועלים בפיאצה צ'קו ד'אסקולי (היום פיאצה ג'ובאני פאולו השני).
אסקר אקייביץ' אקייב (בקירגיזית: Аскар Акаевич Акаев; נולד ב-10 בנובמבר 1944) הוא פוליטיקאי קירגיזי, נשיאה הראשון של קירגיזסטן מאז הכריזה מדינה זו על עצמאותה מברית המועצות בשנת 1990 ועד ל-24 במרץ 2005, לאחר שנמלט מן הארץ בעקבות מחאה עממית אשר כונתה "מהפכת הצבעונים".
אקייב הוא פיזיקאי ואחרי הדחתו חזר לעבודה מדעית בגלות במוסקבה.
הצעיר בחמישה ילדים, גדל אקייב בחווה קולקטיבית.
אקייב הוא בוגר מצטיין של מכון לנינגרד למכניקה ואופטיקה בשנת 1967 במגמות מתמטיקה, הנדסה ומדעי המחשב.
בשנת 1981 קיבל תואר דוקטור מן המכון להנדסה ופיזיקה במוסקבה, לאחר שכתב את עבודת הדוקטור שלו בנוגע למערכות הולוגרפיות לאחסנת נתונים.
אקייב החל להרצות במכון הפוליטכני בפרונזה (כיום בישקק בירת קירגיזסטן) בשנת 1977. חלק משרי הקבינט בממשלתו העתידית היו תלמידיו וחבריו לצוות ההוראה.
ב-1970 נישא למיירם אקייב, ולזוג ארבעה ילדים.
בשנת 1990 מונה אקייב לנשיא קירגיזסטן, לאחר שנבחר למשרה זאת על ידי "הסובייט העליון" של מדינה זו.
הוא שירת בעבר כחבר בגוף זה.
אקייב נבחר לתפקידו בסיבוב שני, לאחר שסיבוב קודם של הצבעה בין שני מועמדים אחרים לא הצליח להביא להכרעה, ושמו של אקייב הועלה על מנת לפתור את המצב שנוצר.
הוא נבחר שוב ב-1991, ושוב בשנת 1995 ושנת 2000. בחלק מבחירות אלו הועלו טענות באשר לכשרות ההצבעה.
בתחילה נתפס אקייב כמנהיג ליברלי ודמוקרטי, אשר קידם את ההפרטה של הקרקע ושל משאביה הכלכליים של המדינה, אך החל להפגין נטיות סמכותניות, ונאלץ להתייצב אל מול גל של מחאות הקורא להתפטרותו.
הגל הראשון של ההפגנות החל באמצע מרץ 2002. אזימבק בקנזרוב, חבר פרלמנט שהואשם בשחיתות הועמד למשפט בעיר ג'ללבד.
מעל לאלפיים מפגינים צעדו אל המקום בו התקיימו ההליכים.
עדויות ראייה מוסרות כי המשטרה הורתה למפגינים לעצור ונתנה להם חמש עשרה דקות על מנת להתפזר, אך פתחה באש בטרם חלף המועד.
61 אנשים נפצעו, ביניהם 47 שוטרים ו-14 אזרחים.
במאי של אותה שנה, התעמתה משטרת המהומות הקירגיזית עם מפגינים בבישקק במהלך הפגנות תמיכה בבקנזרוב.
המשטרה בכיכר הפרלמנט הכתה בקהל בן 200 מפגינים, וננקטו שיטות אכזריות.
בהפגנה זו הועלו דרישות להתפטרותו של אקייב.
בנובמבר של אותה שנה נעצרו עשרות אנשים שצעדו אל הבירה במחאה על מדיניות אקייב.
המחאות המשיכו, אם כי בקנה מידה קטן יותר, במשך השנים שלאחר 2002. לאחר הבחירות לפרלמנט הקירגיזי ב 2005 הפכו המחאות שוב לאלימות.
אקייב הבטיח לפרוש מרצונו לאחר תום תקופת כהונתו ב-2005, אך האפשרות של העברת שלטון שושלתית עלתה, כאשר הן בנו איידר אקייב ובתו ברמט אקייבה היו מועמדים בבחירות לפרלמנט הקירגיזי ב-2005. אסקר אקייב קיבל חסינות לכל חייו בהחלטתו של הבית התחתון של הפרלמנט הקירגיזי בשנת 2003.
במרץ 2005 פרצו מהומות באוש ובג'ללבד, ודווח על מותם של עשרה אנשים.
הממשלה הצהירה כי היא מוכנה לשאת ולתת עם המפגינים.
מנהיגי האופוזיציה הצהירו כי יהיו מוכנים לשאת ולתת רק עם הנשיא.
אקייב סירב להתפטר, אך הצהיר כי לא ישתמש בכוח כנגד המפגינים, אשר לדבריו אורגנו על ידי כוחות זרים על מנת להביא לקריסת המדינה.
ב-23 במרץ 2005 אקייב הכריז על פיטורי שר הפנים, ברדיקין סובנבקוב, והתובע הכללי מיקטיבק אבדילדייב, בשל ביצועיהם הגרועים בטיפול במהומות.
ב-24 במרץ 2005 הסתערו מפגינים על ארמון הנשיאות בעיר בישקק, והשתלטו עליו, לאחר התנגשות עם משטרת המהומות במהלך הפגנות אופוזיציה גדולות בהן הועלו טענות על מרמה בבחירות.
תומכי האופוזיציה השתלטו אף על ערי מפתח בדרום הארץ, ודרשו את התפטרותו המיידית של אקייב, בטענה כי זייף את תוצאות הבחירות.
באותו היום עזב אקייב את הארץ עם משפחתו במסוק, לקזחסטן.
הפרלמנט מינה את מנהיג האופוזיציה אישנבאי קאדירבקוב לנשיא המדינה.
מקזחסטן הגיע אקייב לרוסיה, ונשיא רוסיה ולדימיר פוטין העניק לו מקלט ברוסיה.
ביום 4 באפריל 2005 נפגש אקייב ברוסיה עם מנהיגי הפרלמנט הקירגיזי, ומסר להם את התפטרותו.
אַסְקְלֵפִּיוֹס היה אל הרפואה של היוונים והרומים.
בזכות יכולת הרפואה האלוהית שלו הקים אסקלפיוס את המתים לתחייה ובכך צמצם את הפער בין בני האדם לבין האלים.
בפולחן אסקלפיוס, שרווח מאוד ביוון העתיקה, היה חלק נכבד גם לבתו היגיאה, אלת הבריאות שאליה נלווה גם אחיה, טלספורוס.
ידוע שהיו קיימים כמה מאות היכלי אסקלפיוס שאליהם נהרו מאות חולים אשר ביקשו תרופות מכוהניו.
על פי אפלטון, מילותיו האחרונות של סוקרטס היו "אנו חייבים תרנגול לאסקלפיוס" (מנהג יווני היה להקריב תרנגול לאל זה, אם אדם לא חלה או מיעט מאוד לחלות במהלך חייו).
ישנם חוקרים המשערים שדמותו המיתולוגית של אסקלפיוס מקורה באדם היסטורי שחי בסביבות שנת 1200 לפנה"ס.
על פי המיתולוגיה היוונית אסקלפיוס היה בנו של אפולו מבת התמותה קורוניס.
אפולו, שזעם על כך שקורוניס מתעתדת להינשא לאחר, הרג אותה ויילד את אסקלפיוס בניתוח קיסרי.
בכתבי הומרוס מוזכרים בניו, מכאון ופודלריוס.
הומרוס מציג באיליאדה את בני אסקלפיוס כרופאים גיבורים בשל יכולות הריפוי שלהם.
יוחסו להם שתי משפחות רופאים מפורסמות, "האסקלפיאידים", שעם אחת מהן נמנה היפוקרטס.
אסקלפיוס היה תלמידו של הקנטאור כיירון וממנו למד רפואה ואף איך להחיות מתים באמצעות דמה של גורגונה, שדם מצידה האחד מחייה וצד שני ממית.
זאוס, שכעס על כך שבן תמותה מתערב בפעולתם של האלים בנושאי חיים ומוות, הרג את הרופא, את בניו ובנותיו על ידי מכת ברק.
מעשה זה של זאוס הביא לריב בינו ובין אפולו אשר סירב לייצר עבור זאוס את הברקים ששימשו כנשקו של זאוס.
על מנת לפייס את אפולו, הפך זאוס את אסקלפיוס לאל.
מלוחות התודה שהוקדשו לאסקלפיוס ניתן ללמוד כי עיקר ריפוים של החולים היה בדרך של לינה במקדשים שיוחדו לו.
שם הייתה דרך הריפוי מתגלה כביכול בחלום.
התנאים הטבעיים במקדשים, כדוגמת אור השמש, האוויר הצח והטבילה במים היטיבו עם החולים.
גם כוח האמונה סייע בריפוי.
ייתכן שכוהני אסקלפיוס השתמשו בתרופות, ואולי אף ביצעו ניתוחים.
החולים היו מעלים קורבנות לאסקלפיוס, כתודה על ריפוים.
אסקלפיוס הוא אחד מארבעת האלים המוזכרים בשבועת היפוקרטס .
אסקלפיוס מיוצג בכל פסליו כאדם מזוקן בעל פנים רחומות, הנושא מטה עליו כרוך נחש בודד.
כיום, סמלים של ארגונים וגופים העוסקים ברפואה ובבריאות מציגים נחש כרוך סביב מטה.
על פי האגדה אסקלפיוס נולד באפידאורוס ובה אף הקים את האסקלפיון - בית החולים שלו.
במקום הוקם מקדש לאלים המרפאים.
על מנת למצוא את התרופה המדויקת למחלתם, אנשים שהו במהלך הלילה באנקומיטיריה, שהוא היכל שינה גדול.
אסקלפיוס עצמו התגלה לאנשים בחלום, ונתן להם עצה כיצד להשיג בחזרה את בריאותם.
ליד המקדש היה בית הארחה בעל תכולה של 160 מקומות.
ליד המקדש יש מעיינות מינרליים, וייתכן כי היה להם חלק בתהליך הריפוי.
בכניסה למקדש מוצבות ה-'iamata', כלומר ה"תרופות".
שהן אוסף של ארבעה לוחות אבן עליהם נחקקו כ-70 סיפורים מהמקדש.
"תרופות" אלו בדרך כלל היו מלוות על ידי מינחות תודה לאסקלפיוס, שהיו פסלים מחומרים כמו טרקוטה, מתכת ושיש שייצגו את האיבר שהאל כביכול ריפא (עיניים, ידיים, רגליים, אוזניים, ראשים, איברי מין וכדומה).
אסקראן הוא מחוז של נגורנו קרבאך.
אסקראן נמצאת במרכזו של החבל, מקיפה את עיר הבירה סטפנקרט (חאנקנדי).
אסקראן גובלת עם המחוז האזרביג'אני חוג'אלי, נמצאת תחת שליטה ארמנית מלאה.
רוב שטח המחוז היה חלק מהאזור האוטונומי נגורנו קרבאך בתקופת ברית המועצות.
החל משנת 1990 הוא כלל גם חלק ממחוז אגדם של אזרבייג'ן.
בהתאם להסכם שנחתם בשנת 2020 השליטה באזור המזרחי של המחוז שהיה עד לשנת 1991 חלק של אזרבייג'ן חזרה לשליטתו.
אֶסְקֶפִּיזְם (בעברית: בּוֹרְחָנוּת) הוא דרך להימנע מחיים לא נעימים או משעממים, במיוחד על-ידי חשיבה, קריאה או צפייה בפעילויות מעניינות יותר.
אסקפיזם יכול להיות גם נטייה התנהגותית של הסחת הדעת לבידור או לפעילות דמיונית כדרך לברוח מהמציאות.
לפעולות אלה יכולות להיות השלכות חיוביות וגם שליליות.
מקור המילה הוא במילה הלועזית "escape", שמשמעה "בריחה".
אסקפיזם מוגדר על ידי ההתנהגות ועל ידי המוטיבציה שמאחוריה – הרצון לברוח מהמציאות.
באופן מסורתי אסקפיזם הוגדר כקיצוניות, ושימש גם לתיאור הפעולות שאנשים עושים במטרה לצאת מתחושת דיכאון או עצב.
עם זאת, כיום פעולות אסקפיסטיות נחשבות נורמטיביות עבור אנשים רבים.
פרויד ראה במידה סבירה של פנטזיה אסקפיסטית מרכיב הכרחי בחיי בני האדם ש"אינם יכולים להתקיים מהסיפוק המועט שהם מצליחים להפיק מהמציאות.
'אנחנו פשוט לא יכולים בלי קונסטרוקציות עזר', אמר תאודור פונטאנה פעם".
ממשיכי תפיסתו של פרויד ראו באסקפיזם (במידות מתונות) ככלי שימושי כדי להירגע ולהגשים משאלות, כנגד תחושות טראומטיות.
פסיכולוגים מאוחרים יותר הדגישו את תפקיד הסחת הדעת בעת מצבי רוח לא רצויים, במיוחד כעס ועצב.
פעילות אסקפיסטית נשענת על שלושה מאפיינים: מיקוד יתר, נתק זמני, ומודעות עצמית מופחתת.
במצב של מיקוד יתר האדם שוקע בתוך הפעילות האסקפיסטית ומתמקד רק בה.
ההתרכזות יכולה להביא לאבדן תחושת זמן.
מיקוד היתר הזה מפנה משאבים קוגניטיביים לפעילות בהווה ולכן מוקדשים פחות משאבים לאתגרים ולקשיים בחיים.
הנתק הזמני מפריד בין חלקים שונים בעצמי (רגשות, מחשבות והתנהגויות).
תופעות כאלה תועדו בקרב אמנים, מהמרים וספורטאים.
ההתמקדות בפעילות האסקפיסטית מפחיתה את רמת המודעות העצמית של האדם באותו הרגע, ואת השיפוט שהוא מפעיל כלפי עצמו.
הפסיכולוג הנורווגי פרוד סטנסנג (Frode Stenseng) טען כי קיימות שתי צורות של אסקפיזם:
דיכוי עצמי הנובע מהרצון לברוח ממחשבות לא נעימות, תפיסות עצמיות ורגשות.
הרחבה עצמית הנובעת מהרצון לצבור חוויות חיוביות ולגלות היבטים חדשים של העצמי.
סטנסנג פיתח מודל של "סולם בריחה" המודד דיכוי עצמי והרחבה עצמית, בפעילויות אהובות על אנשים, כמו ספורט, אמנויות ומשחקים.
סרטי נוחות או סרטי "נחמה" הם אחת הדרכים הנפוצות של אסקיפזם של העידן של התרבות הצרכנית, שבו משמשת המדיה - כמוצר - שירות חיוני לעיצוב חייו של אדם באמצעות שינוי דפוסי התנהגות (בין היתר: שינוי מצב רוח באמצעות צפייה).
סרטים אלה משמשים דרך להסיח את הדעת.
פעולת הצפייה בסרטי נחמה מתקשרת לנוסטלגיה שמלווה את אותם סרטים; מאפשרת לאנשים להתמודד עם מצב רוחם הירוד, מפעילים את סרט "הנחמה" שלהם שמסמן להם תקופה שחלפה, שהיא חיובית עבורם.
דרך המנגנון הנוסטלגי הזה, הצופים בורחים נפשית ושוקעים באותם זיכרונות העבר שנותנים להם את אפקט "הנוחות".
ניתן לראות במנגנון זה כמנגנון שיוצר אווירה מלאכותית שהיא פרי דמיונו של אדם.
נסיגה נפשית של ההווה הוכיחה את הצלחתה בקרב אנשים רבים והם הצליחו לברוח מאי-הנוחות שהם נמצאים בה לאן שהם חפצים להיות נפשית.
ישנו ז'אנר של סרטי נחמה שגם משמש דרך של אסקפיזם והוא סרטי גילטי פלז'ר.
הסיבה מאחר הכינוי הזה (גילטי= אשמה, פלז'ר=סיפוק/תענוג) הוא משום שאנשים לרוב לא יודו שהם אוהבים סרטים מסוג זה, שאותם סרטים נותנים להם תחושה טובה ומספקת.
מדובר בסרטים שאנשים צופים בהם פעם אחר פעם למרות שהם אינם זוכים לשבחים.
לרוב מדובר בסרטים שהם בעלי תוכן "קיטשי" ופשוט מכמה סיבות; סרטים מסוג זה אינם דורשים ערנות גבוהה לעקוב אחר ההתרחשויות בהם; הן העלילה והן הסוף שלהם הם לרוב ניתנים לחיזוי בקלות (אין ספויילרים קיצוניים) והם לרוב מתאימים לצורכי צפייה משפחתית.
פעילות אסקפיסטית נקשרה לתופעות חיוביות ושליליות.
במחקר מטא-אנליזה נבדקו מחקרים על שחקנים במשחקי מחשב.
המשחק נמצא קשור גם לתופעות חיוביות (הנאה, דמיון, הישגיות, קשרים חברתיים, שייכות, אוטונומיה, דימוי עצמי) וגם לתופעות שליליות (התמכרות לאינטרנט, בדידות, דיכאון וחרדה).
בשני המקרים מדובר במחקרים מתאמיים, כך שקשה לדעת מה הסיבה ומה התוצאה.
ייתכן ששעות המשחק הגבירו את הדמיון ואת החרדה, אך ייתכן גם שהדמיון והחרדה הגבירו את שעות המשחק.
כמה מבקרי חברה מזהירים מפני ניסיונות של המעצמות השולטות בחברה לספק אמצעי אסקפיזם במקום לשפר את מצב העם - מה שהמשורר הרומאי יובנאליס כינה "לחם ושעשועים".
חברות אסקפיסטיות מופיעות לעיתים קרובות בספרות.
בספר "מכונת הזמן" של הרברט ג'ורג' ולס מתואר אלוי (Eloi), גזע עתידי אדיש, אינו מעניק משמעות לעתיד ולאיום על אמונותיהם ודבקותם באורח חייהם המאושר.
הרומן מבקר בעדינות את הקפיטליזם, או לפחות את הקלאסיזם, כאמצעי בריחה.
חברות אסקפיסטיות נפוצות ברומנים דיסטופיים; למשל, בחברה בפרנהייט 451 משתמשים בטלוויזיה ובמכשירי רדיו שטחיים כדי להימלט מחיים עם תקנות נוקשות ואיום של מלחמה קרובה.
במדע הבדיוני האסקפיזם מתואר לעיתים קרובות כהרחבה של האבולוציה החברתית, כשהחברה מתנתקת מהמציאות הפיזית ומתמכרת למציאות וירטואלית, כמו בסרט המדע הבדיוני האמריקאי Gamer משנת 2009, המבוסס על משחק ה-MMO האמיתי "Second Life".
חברות אסקפיסטיות אחרות בספרות כוללות את "באג המציאות" מאת די ג'יי מקהייל, שבו ציוויליזציה שלמה מותירה את עולמה הרוסה בזמן שהיא 'קופצת' למציאות המושלמת שלה, ומטרתו של האנטי-גיבור היא להפוך את המציאות לפחות מושלמת, לכאורה, כדי להשיב לידיה את השליטה על כוכב הלכת הגוסס שלה.
הפילוסוף החברתי ארנסט בלוך כתב כי אוטופיות ודימויים של הגשמה, ויהיו רגרסיביים ככל שיהיו, יש בהם גם תמריץ לשינוי חברתי קיצוני.
לדבריו, לא היה זה אפשרי לממש את צדק חברתי מבלי לראות את הדברים באופן מהותי בצורה אחרת.
משהו שהוא רק "חלום בהקיץ" או "אסקפיזם" מנקודת מבטה של חברה טכנולוגית-רציונלית עשוי להיות זרע לסדר חברתי חדש ואנושי יותר, שכן ניתן לראות בו "תחליף לא בוגר, אך כנה, למהפכה".
אסקפיים היא משפחה בסדרת חסרי הזנב.
משפחה זו היא מונוטיפית, כלומר היא מכילה סוג אחד בלבד - אַסְקָפוּס (Ascaphus).
סוג זה מכיל שני מינים בלבד:
עד שנת 2001, הדעה הרווחת הייתה כי הסוג הוא מונוטיפי גם כן, ושהמין היחיד שקיים בו הוא A.
אף על פי כן, מספר חוקרים פרסמו בכתב העת המדעי Evolution ראיות לכך שתת-המין A.
montanus' הוא אינו תת-מין, כי אם מין בזכות עצמו, ובשל כך קידמו אותו לדרגה הטקסונומית של מין.
משפחה זו מובחנת מיתר משפחות חסרי הזנב על ידי היות פרטיה בעלי זנב.
מסיבה זו, סיווגה הטקסונומי יוצר בעיות.
כיום, היא מסווגת תחת תת-הסדרה ארכאובטרכיה, הכוללת חסרי זנב "עתיקים" יחסית.
מנגד, אחרים טוענים כי יש לסווגה לצד מרבית משפחות חסרי הזנב.
בנוסף לזנבם, האסקפיים נבדלים מיתר חסרי הזנב במספר חוליותיהם ובמספר הצלעות שלהם- בשני הפרמטרים עולים האסקפיים על יתר חסרי הזנב.
האסקפיים קטנים יחסית (2.5 עד 5 סנטימטר), וניתן למצוא אותם בנחלים במונטנה, איידהו, אורגון ומדינת וושינגטון בארצות הברית, כמו גם בדרום-מזרח קולומביה הבריטית.
האסקפיים חולקים מספר מאפיינים עם הליופלמיים (צפרדעים פרימיטיביות בניו זילנד).
אסקס הוא מחוז במזרח אנגליה.
עיר המחוז של אסקס היא צ'למספורד (Chelmsford).
שם המחוז נוצר מצירוף של המילים East Seaxe, כלומר סקסונים מזרחיים, על שם ממלכת אסקס שהוקמה בשנת 527.
בגלל הקרבה ללונדון, רבות מהערים באסקס משמשות כערי שינה.
אוכלוסיית המחוז מגיעה ל-1,729,200 איש, וצפיפותה כ-471 איש לקמ"ר.
מקורו של שם המחוז נמצא בתקופה האנגלו-סקסונית בימי הביניים המוקדמים.
האנגלוסקסיים פלשו לאנגליה בשנת 527 והתיישבו באזור דרום-מזרח אנגליה.
בשטח המחוז נמצאת העיר קולצ'סטר, אשר נחשבת לאחת הערים העתיקות בבריטניה.
לאחר הכיבוש הנורמני של אנגליה אסקס הפך למחוז.
במהלך ימי הביניים שטח המחוז יועד ליעור, אך תוכניות אלו צומצמו במהלך השנים.
התעשייה המקומית נמצאת בעיקר בדרום המחוז סמוך לשפך נהר התמזה ולנמל טילברי, כשרוב המחוז הוא חקלאי.
באסקס נמצא המטה הארצי של חברת ייצור הרכבים פורד.
ישנן גם כמספר חברות ביטוח הפועלות במחוז.
מזרח אסקס נחשב לאחד מהאזורים העניים ביותר בדרום מזרח המדינה.
באזור זה אחוז האבטלה עומד על כ-44%.
בניגוד לכך, צפון ומערב אסקס נחשבים לעשירים ומבוססים, עם מעמד ביניים רחב.
במחוז ישנן שתיים מתוך 20 הערים האמידות בבריטניה.
אסקס נחשב למחוז שמרני מאוד.
בבחירות הכלליות בשנת 2017 59% מתושבי המחוז הצביעו למפלגה השמרנית, ומפלגה זו קיבלה את כל 18 המושבים המחוזיים לבית הנבחרים.
בבחירות שנערכו בשנת 2015 20.2% מהתושבים הצביעו למפלגת הימין הבדלני UKIP (יותר ממפלגת הלייבור).
במשאל העם על חברות הממלכה המאוחדת באיחוד האירופי רוב מוחלט של אזרחי המחוז הצביעו בעד יציאה מהאיחוד.
מועצת המחוז מורכבת מכ-75 נציגים הנבחרים מ-70 מחוזות הבחירה.
המועצה במתכונתה הנוכחית הוקמה בשנת 1889. הרכב המועצה בשנת 2017 היה:
מפלגת הירוקים של אנגליה וויילס- נציג אחד
המועצות המקומיות השונות משתנות בגודלן- מכפרים קטנים בני 200 תושבים ועד עיריות של כ-30,000 תושבים ומעלה.
כיום יש למעלה מ-300 מועצות מקומיות ועיריות בתוך אסקס.
מחוז אסקס מקיים כמספר קשרים עם מחוזות מחוץ לבריטניה, הדמויים לקשרי ערים תאומות.
המחוזות המקיימים שיתוף פעולה עם אסקס הם:
ג'יאנגסו, הרפובליקה העממית של סין
אסקישהיר (בטורקית: Eskişehir; מילולית: "העיר העתיקה/הישנה") היא עיר בצפון-מערב טורקיה ובירת הנפה הקרויה על שמה.
לעיר מעמד של עיר מטרופוליטנית (Büyükşehir - "עיר גדולה") ולפי אומדן רשמי משנת 2023 אוכלוסייתה מנתה 915,418 בני אדם.
העיר שוכנת בליבו של אזור מעיינות חמים.
יישוב פריגי נוסד כ-10 ק"מ דרומית-מערבית למרכז הנוכחי של העיר בשנת 1000 לפנה"ס לערך.
העיר נודעה לאחר מכן בשמה היווני "Δορύλαιον" (דורילאון) ובתקופה הרומית נקראה "דורילאום" (Dorylaeum).
הנצרות הגיעה לעיר לאחר שלטונו של הקיסר הביזנטי קונסטנטינוס ב.
היא נשלטה על ידי הביזנטים, הסלג'וקים, סולטנות רום, וב-1289 באה תחת שלטון האימפריה העות'מאנית.
העיר החלה להתפתח במהירות עם חיבורה למסילת הרכבת ב-1890 ועם הקמת מפעל לייצור רכבות ב-1894. עד היום ממוקמים מפעלי "תעשיות מנועים וקטרים לטורקיה" (Türkiye Lokomotif ve Motor Sanayi, TÜLOMSAŞ) באסקישהיר.
במלחמת יוון–טורקיה הגיע הצבא היווני עד סמוך לעיר בדצמבר 1920 ואיים על אנקרה, מרכזה של התנועה הלאומית הטורקית באותה עת.
באינני הסמוכה לעיר התרחש גם המהפך במלחמה כאשר האספה הלאומית הגדולה של טורקיה הצליחה להתארגן ולנצח את היוונים בשני קרבות אינני.
הבסיס הראשון של חיל האוויר הטורקי צמוד לעיר ממזרח ובעת המלחמה הקרה הוא שימש כאחד מבסיסי האוויר החשובים של נאט"ו.
ב-20 בפברואר 1956 פקדה את העיר רעידת אדמה בעוצמה של 6 בסולם ריכטר.
19 בני אדם נפצעו אך למעלה מ-13,000 בניינים ניזוקו.
כיום מהווה אסקישהיר מרכז תעשייתי ומסחרי חשוב.
מעבר לתעשיית הרכבות הפועלת בה, מיוצרים בה מנועים למטוסים, כלי רכב, ציוד חקלאי, טקסטיל וסוכר, ויש בה תעשיות כימיקלים ומוצרים לבנייה.
עוד ידועה העיר בייצור מקטרות מאבן קלה ונקבובית המכונה "מירשאום" (meerschaum מגרמנית "קצף-ים" בטורקית Lületaşı; שם מקובל נוסף למינרל ספיוליט), ענף הקיים בה מאז תחילת המאה ה-18.
העיר שוכנת על קו הרכבת המהיר המוביל מאנקרה לאיסטנבול.
בשנת 2004 נחנכה בעיר רכבת קלה בשם EsTram ובה שני קווים באורך כולל של 15 ק"מ שלאורכם 26 תחנות.
בשנת 2006 הסיעה המערכת כ-28 מיליון נוסעים.
באסקישהיר פועלות שתי אוניברסיטאות - אוניברסיטת אנאדולו שהוקמה בשנת 1982 ובה כ-24,200 תלמידים, ואוניברסיטת עות'מאן הראשון באסקישהיר (Eskişehir Osmangazi Üniversitesi) שהוקמה ב-1993 ובה כ-13,000 תלמידים.
אסקימואים הוא שם המשמש להתייחסות לעמים הילידים של אלסקה, קנדה, גרינלנד וסיביר.
לעמים אלו, המוכרים גם בשם אינואיט או יופיק, יש היסטוריה ארוכה ועשירה שראשיתה אלפי שנים.
הם חיו באופן מסורתי בקהילות קטנות ומפוזרות באזורים הארקטיים של מדינות אלה, שם הם הסתמכו על ציד, דיג וליקוט למחייתם.
אחד מאבני היסוד של תזונת האסקימואים הם דגים, הנלכדים בשיטות שונות כמו רשתות דיג, מלכודות, וחניתות ארוכות המכונות "
בנוסף הם צדים גם חיות יבשה כמו קריבו, כבש מושק ודובי קוטב לבשרם, כמו גם ציפורים ויונקי ים כמו כלבי ים ולווייתנים.
בנוסף לבשר, תזונת האסקימואים כוללת מגוון ירקות ופירות שמקורם באזור הארקטי כמו פירות יער, שורשים ופקעות.
מזון אסקימואי מסורתי כולל גם מזונות מותססים ומיובשים, כמו דגים יבשים ובשר כלבי ים, אותם ניתן לאחסן לפרקי זמן ארוכים ולאכול במהלך חודשי החורף בהם מזון טרי דל.
תרבות האסקימואים מאופיינת בדגש חזק על קהילה, משפחה ותלות הדדית.
לעמים האסקימואים יש מסורת עשירה בעל פה והם ידועים בסיפוריהם, במוזיקה ובאומנות שלהם, שלעיתים קרובות מתארים את בעלי החיים, הנופים והאמונות הרוחניות של תרבותם.
יש להם שפה ומערכת כתיבה ייחודית, המשמשת לכתיבת שפת האינואיטים.
בנוסף, אסקימו הוא שם גנאי שניתן על ידי האירופאים לאינואיטים ומשמעו אוכלי בשר נא.
קריאה בשם זה לאינואיטים נחשבת בהרבה מקומות לעלבון על גבול הגזענות.
עדויות גנטיות מצביעות על כך שהייתה הגירה לאמריקה מצפון מזרח אסיה במספר גלים.
בעוד שאת הרוב הגדול של העמים הילידים האמריקאיים ניתן לייחס להגירה מוקדמת של פלאו-אינדיאנים, האינואיטים והילידים באלסקה יש אבות קדומים של אוכלוסיות שונות שהיגרו לאמריקה במועד מאוחר יותר וקשורות קשר הדוק לעמים מצפון מזרח אסיה הרחוקה (למשל צ'וקצ'ים) ההגירה המאוחרת הזאת מהווה קיום כמחצית מהגנום של הקהילה האסקימואית המודרנית.
אוכלוסיית הפליאו-אסקימואים העתיקה הייתה שונה מבחינה גנטית מהאוכלוסיות המעגליות המודרניות, אך בסופו של דבר היא נובעת מאותו מקבץ צפון מזרח אסיה הרחוק.
מובן שחלק מהאנשים הקדומים האלה או כולם נדדו על פני ים צ'וקצ'י לצפון אמריקה במהלך התקופה הפרה-נאוליתית, אי שם לפני 5,000 עד 10,000 שנים.
ישנן סברות כי אבותיהם של בני העליות אכלסו את השרשרת האלאוטית לפני 10,000 שנה.
הדת המסורתית של האסקימואים, מבוססת על אנימיזם, האמונה שלכל החפצים הטבעיים, החיות והכוחות יש נשמות או רוחות.
לאסקימוסים יש כבוד עמוק לרוחות החיות ולעולם הטבע, ולעיתים קרובות הם עורכים טקסים כדי לכבד ולתקשר עם הרוחות הללו.
בדת האסקימואית, היקום מחולק לשני מחוזות: העולם הארצי, המאוכלס בבני אדם, ועולם הרוחות, המאוכלס ברוחות.
האמונה היא שרוחות הנפטרים יכולות לחזור לעולם הארצי כדי לעזור ולהדריך את החיים, ולעיתים קרובות הם משאירים מנחות לרוחות במקומות מיוחדים בעולם הטבע.
ובנוסף מאמינים גם בישות עילאית, המכונה "מאסטר החיות", האחראית לרווחה ולאיזון של עולם הטבע.
במאה ה-21, האסקימוסים ממשיכים לשמור על זהות תרבותית חזקה וחיבור ליבשה ולים.
אסקימוסים רבים עדיין מסתמכים על שיטות ציד ודיג מסורתיות, ואימצו גם תעשיות מודרניות כמו תיירות ופיתוח נפט וגז.
ישנם מאמצים מתמשכים לשמר ולהחיות את שפת האינואיט, ולטפל בנושאים כמו עוני, דיור ושירותי בריאות בקהילות האינואיט.
בשנים האחרונות נעשו גם מאמצים להגביר את הייצוג והמנהיגות של האסקימוסים בפוליטיקה ובממשל ברמה המקומית, הטריטוריאלית והלאומית.
אסקלפיאדס איש ביתיניה היה רופא יווני ידוע, אשר יסד את הרפואה היוונית.
אסקלפיאדס נולד בבורסה בחבל ביתיניה.
הוא נסע רבות בצעירותו, ודומה שתחילה בחר ברומא כמשכן של קבע בה פעל כרטוריקן.
הוא לא נחל הצלחה רבה במקצוע זה, אך כרופא זכה למוניטין מצוינים.
שמעו יצא למרחקים עת שהה ברומא, בה יסד את הרפואה היוונית בסמוך לתום המאה השנייה לפני הספירה.
תלמידיו היו רבים, ובית-הספר לרפואה שיסדו כונה "המתודי".
סקסטיוס ניגר היה בין תלמידי האסכולה שלו.
נאמר עליו כי נפטר בגיל מתקדם.
הוא ביטל את הדוקטרינה ההומורית של היפוקרטס איש קוס, וביסס את הפרקטיקה הרפואית שלו על האסכולה האטומיסטית, לפיה מחלות נגרמות כתוצאה מתנועה בלתי-סדירה או לא-הרמונית של הגופיפים בגוף האדם.
רעיונותיו נבעו בחלקם מהתאוריה האטומית של הפילוסוף דמוקריטוס.
האמצעים הטיפוליים בהם נקט היו מכוונים אפוא להשבת ההרמוניה למתרפא.
פעמים רבות שם אסקלפיאדס מבטחו בתמורות תזונתיות, עיסויים, רחצה ותרגילי התעמלות, הגם שהוא לא נמנע משימוש בהקזת דם ובסמי הקאה.
הוא המליץ על צריכת יין, ושאף להנעים עצמו על חוליו.
אסקלפיאדס דגל בטיפול הומאני במחלות נפש, הביא לשחרורם של חולי נפש מאסוריהם וטיפל בהם באמצעות עזרים טבעיים, ובהם דיאטות ועיסויים.
מלומדי-הרפואה גלנוס וארטאוס, שניהם מן המאה השנייה לספירת הנוצרים, מייחסים לאסקלפיאדס איש ביתיניה את הביצוע הראשון של פיום קנה אלקטיבי.
ערך זה עושה שימוש במלל הלקוח מן המהדורה האחת-עשרה של האנציקלופדיה בריטניקה, פרסום המצוי כעת ברשות הציבור.
אַסְקְלֶפִּיִּים (שם מדעי: Asclepiadaceae) היא משפחת צמחי פרחים מסדרת הגנציינאים הנקראת על שמו של אל הרפואה היווני אסקלפיוס.
משפחה זו בוטלה ואוחדה עם משפחת ההרדופיים על פי שיטת המיון החדשה של מכוסי הזרע (APG III) בשנת 2009, איחוד זה עודכן ואושרר ברשימה APG IV משנת 2016 המבוססת על מחקרים פילוגנטיים.
מבחינה סיסטמטית והן מבחינת תכונות רבות, משפחה זו נחשבה כקרובה למשפחת ההרדופיים, וכך היא מופיעה בספרות ובמגוון המגדירים שיצאו לפני 2009 ועדיין באתר "צמחיית ישראל וסביבתה".
כאמור, משפחת האסקלפיים אינה עוד משפחה אלא אחת מחמש תת-משפחות בתוך משפחת ההרדופיים.
הערך הנוכחי מתייחס לאסקלפיים עדיין כמשפחה, על פי המיון הישן.
כל מיני המשפחה רעילים במידה מסוימת.
16 מינים ממשפחה זו נמנים עם צמחיית הבר של ארץ ישראל, וסוגים אחדים במשפחה משמשים כצמחי מרפא ונוי.
המשפחה נפוצה בעיקר באזורים טרופיים וסובטרופיים כולל באפריקה ואמריקה הדרומית.
כל מיני משפחת האסקלפיים רעילים לאדם ולבהמה במידה מסוימת, ולעומת זאת משמשים גם כצמחי רפואה בטיפול מבוקר - ולכן נקראה המשפחה על שמו של אל הרפואה הרומי, אסקלפיוס.
מיני משפחה זו מהווים פונדקאים לחרקים שפיתחו עמידות לרעילותם.
במקרים מסוימים מדובר בחרקים רעילים בעצמם בצבעי אזהרה כדוגמת דנאית מלכותית.
מינים רבים ממשפחה זו - צמחים בשרניים וצמחים עם פרחים גדולים - הם צמחי נוי.
מיני משפחה זו מייצגים צורות חיים שונות ומגוונות במיוחד, כדוגמת עשבים, שיחים, צמחים מטפסים, וצמחים בשרניים דמויי קקטוס כדוגמת אצבוע.
כל מיני המשפחה הם בעלי מיץ בצבע בהיר ("חלבי") שניגר עם חיתוך הצמח.
העלים של בני משפחה זו הם נגדיים ותמימים, ולעיתים חסרים.
חסרון עלים מופיע בעיקר במינים יובשניים שגבעולם בשרני כדוגמת חלביב רותמי.
מינים רבים הם בעלי עלה נוקשה וגלדני כדוגמת חנק.
מינים מסוימים הם בעלי עלים גדולים מאוד כדוגמת מיני פתילת המדבר.
תכונה נוספת המאפיינת את העלים של חלק מבני המשפחה, היא עלים גלדניים ומבריקים מאוד, כדוגמת עלי בת שבע מטפסת.
הפרחים של בני משפחה זו הם נכונים כלומר, הם בעלי סימטריה רדיאלית מושלמת.
מספר איברי הפרח (אבקנים, עלי כותרת ועלי גביע) הוא 5. תפקיד הפרחים הוא למשוך חרקים, כאשר ישנם סוגים במשפחה בעלי פרח ראווה גדול וריח טוב כדוגמת סטפנוסיס, וישנם סוגים בעלי פרח המדמה בשר רקוב בצבעו ובריחו, על מנת למשוך חרקים המתרבים בבשר רקוב כדוגמת זבובים.
סטפליה הוא דוגמה לסוג כזה.
הפרי של בני משפחה זו הוא מטיפוס המכונה מפוחית - פרי יבש, לעיתים נפוח, המכיל זרעים מרובים.
הפרי נשאר סגור עד להבשלת הזרעים, ובהבשלתם הוא נפתח בהדרגה ומאפשר את יציאת הזרעים.
אצל מרבית מיני המשפחה, הזרעים הם בעלי ציצת שערות המאפשרת הינשאותם למרחוק באמצעות הרוח.
ייצוגים של משפחת האסקלפיים בתרבות
בשל ייחודם של צמחי משפחה זו ולעיתים 'מוזרותם', קיימים מספר הקשרים תרבותיים שנקשרו לצמחים אלו.
המשפחה נקראת על שמו של אל הרפואה היווני אסקלפיוס.
קיימות לכך שתי סיבות עיקריות הנקשרות אחת לשנייה: האחת, מרבית צמחי משפחה זו רעילים, ובשימוש מבוקר משמשים גם כצמחי מרפא.
השנייה היא, שחלק מצמחי משפחה זו הם מטפסים או מטפסים למחצה, לעיתים גם מטפסים על גבעוליהם שלהם, וכך נוצר מראה המזכיר את מטה אסקלפיוס מבחינה חיצונית.
בגלגולו המודרני, מטה אסקלפיוס משמש כסמל לרפואה.
כמובן שיש להזכיר בהזדמנות זו את סיפור נחש הנחושת בספר במדבר, שבו מקל דמוי נחש משמש לריפוי בני ישראל ממגפה.
כך שניתן לראות שלהקשר תרבותי זה ישנן מקורות אף ביהדות.
צמחי משפחה זו מכונים במקרים רבים 'צמחי מכשפה' בשל רעילותם ומוזרותם, וכן 'צמחי השטן' בשל ייצוג המספר 5 באיברי הפרח.
לדוגמה, שמו העממי של המין 'דֶּמְיָה לְבִיָדה' באנגלית הוא 'אשכי השטן' (סטיקולה דיאבוליס) בשל פריו הכולל זוג מפוחיות המכוסות שיכים קוצניים.
אמונות עממיות רווחות מקובלות גם לצמחי פתילת המדבר הגדולה.
חשיבות המשפחה לצמחיית ארץ ישראל
13 סוגים ממשפחה זו מיוצגים בצמחיית הבר של ישראל.
הסוג חלביב מיוצג על ידי שני מינים, והסוג אצבוע מיוצג על ידי כ-3 מינים.
המינים פתילת המדבר הגדולה, חנק מחודד, דמיה לבידה, אצבוע אירופי הם נפוצים באופן יחסי, ומצויים במקומות רבים.
המין ארויה משיינית הוא מין פולש המצוי בפרדסי מישור החוף.