tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ביום א', י"ח בתשרי תשי"ז, 23 בספטמבר 1956, נערך באתר החפירות הסמוך לקיבוץ סיור מטעם הכינוס הארצי ה-12 של החברה לחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה בירושלים.
במהלך הסיור נורתה אש מקלעים ונשק קל מעמדת הלגיון הירדני על הגבעה שממזרח למנזר מר אליאס.
מהאש נהרגו ארבעה, בהם האדריכל והארכאולוג יעקב פינקרפלד, ורבים נפצעו.
הגבעה ממנה נפתחה האש זכתה לשם "גבעת הארבעה".
ב-1953 הוכרזה ברמת רחל מועצה מקומית, ובראשה הועמד משה אייזיקוביץ' (אביו של עוזי בר צור).
בשנת 1963 בוטלה המועצה המקומית והקיבוץ הוכלל במועצה אזורית הרי יהודה, אשר בהמשך הוכללה במועצה אזורית מטה יהודה.
כיום פועל בקיבוץ בית מלון ואולם אירועים.
על חלק מקרקעות הקיבוץ נבנה בעשור הראשון של המאה ה-21 רובע בנינים חדש, הרחבה של שכונת תלפיות.
הקיבוץ מחזיק בבעלות משותפת של א.ב מתכננים, אחת מחברות התכנון הגדולות בישראל.
החפירות הראשונות, מטעם החברה לחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה, נערכו על ידי בנימין מזר ומשה שטקליס בתחילת שנות השלושים של המאה העשרים.
בחפירות נמצאה ברמת רחל מערת קבורה מימי בית שני, ובגבעת אליהו הסמוכה נמצאו שרידי עיר אותה זיהו עם נטופה המקראית, זיהוי שלא מקובל היום.
הגבעה מצויה על קו פרשת המים הצר (בין נחל דרגה ונחל רפאים) המוביל מירושלים לבית לחם וחברון, זהו צוואר בקבוק טופוגרפי על נתיב דרך האבות, ולכן גם נקודה אסטרטגית לבנית מצודה ומרכז שלטוני.
בשנות החמישים החל לחפור במקום יוחנן אהרוני.
בשנים 1959–1962 נתגלו שכבות מכמה תקופות.
הממצאים החשובים ביותר שייכים למצודה, שיוחסה על ידי אהרוני לאחד ממלכי יהודה האחרונים, בזמן שהיו וסאלים לאשור ולבבל.
המצודה ממוקמת על גבעה בסמוך לקיבוץ ומתוארכת על ידי החופר למאות השמינית-שביעית לפני הספירה.
אהרוני זיהה את המקום כבית הכרם, אחד המקומות שבהם הדליקו משואות בסוף ימי בית ראשון:
"העיזו בני בנימין, מקרב ירושלים, ובתקוע תקעו שופר, ועל-בית הכרם שאו משאת" ()
בשנים 2004 עד 2010 חקרו את האתר הארכאולוג עודד ליפשיץ ומשלחת ישראלית-גרמנית.
התברר שלמצודה/ארמון שלושה שלבי בנייה עיקריים, והיא שימשה כמרכז שלטוני מבוצר שבו משולב ארמון (בשלב הביניים) מאז שלהי ממלכת יהודה.
את הקמת המצודה משייכים החוקרים לאחד ממלכי יהודה הווסאלים, אולי יהויקים.
המצודה הייתה מוקפת חומת סוגרים, עם שער כניסה מזרחי ומנהרת סתרים בחלק הצפוני.
מרכז המצודה כלל רחבה מרוצפת קירטון כתוש, ומסביבה חדרים בנויים באבני גזית וכותרות פרוטו איאוליות.
בשלב שני הוסבה המצודה למרכז שלטוני של הפחוה הבבלית, ובשלב השלישי מרכז שלטוני מהודר של פחוות "יהד" הפרסית (נתגלו כאן טביעות "יהד" רבות).
לצידי המגדל המערבי של הארמון נחשף גן עם טרסה מפולסת, מצופה אדמת גן ומערכת בריכות וצינורות שעוצבו לנוי.
בדיקת פולן (אבקת פרחים) שהשתמר בטיח הברכות הצביעה על פרדס עם עצי ארז, אגוז מלך ואפילו אתרוג.
ליפשיץ הציע שלפי הסגנון והיכולת הטכנית שהתגלו בממצאים, הארמון הוא בחלקו מהתקופה הפרסית בארץ ישראל.
ברמת רחל נמצאו יותר ממאה חותמות מן הסוג הידוע בשם "למלך", חותמות הטבועות על כדי אחסון (פיטסים), המיוחסים לשכבת הבנייה הראשונה באתר.
גבי ברקאי הציע כי רמת רחל היא "ממשת", אחת מארבע הערים מחותמות למלך.
שאר המקומות המזוהים: "זיף", "חברן", ו"שוכה".
החותמות מעידות על כך שהמקום היה פעיל כמרכז אדמיניסטרטיבי של ממלכת יהודה, טרם בניית הארמון.
בין הממצאים החשובים שנתגלו באתר ניתן לציין חמש כותרות פרוטו-איאוליות, היחידות שנתגלו באזור ירושלים, למעט אחת שהתגלתה בעיר דוד ואחת בעין ג'ויזה.
ממצא זה מעיד כי האתר מקורב מבחינה אדריכלית וארכאולוגית לבנייה הממלכתית הישראלית והפיניקית.
עוד חשף אהרוני באזור מכלול מבנים ובית מרחץ גדול מן המאה ה-3. בבית המרחץ נמצא מספר רב של לבנים ועל חלקן טביעות חותם של הלגיון העשירי פרטנסיס.
בקולומבריום הדרומי נחשף מטמון של 15 שקלים צוריים מזהב שייתכן שהיו קשורים למס מחצית השקל.
על גבי חורבות המצודה נמצאו שרידי כפר ביזנטי עם כנסייה ואולם שכנראה נבנו מעל כנסיית הקתיסמה ואולי שירתו אותה.
על גבי הכפר הביזנטי נמצאו שרידי כפר מוסלמי עבאסי.
הפארק הארכאולוגי שוקם בשנים האחרונות בידי הפסל רן מורין.
האמן דוד פולוס יצר ב-1954 והעניק במתנה לחברי הקיבוץ פסל ברונזה המציג את רחל אמנו כבת איכרים סלאבית, האוחזת בלפיד, כשבידה השנייה היא מגוננת על ילדיה הקטנים, החוסים תחת גלימתה המתנופפת.
הפסל ניצב מול הכניסה למלון רמת רחל.
על כַּן הפסל מסותת הפסוק "ושבו בנים לגבולם".
מזרחית לקיבוץ שוכן פסל עמודי הזית מעשה ידיו של הפסל רן מורין בשנת 1991. הפסל עשוי משלושה עצי זית הניצבים על גבי עמודים בגובה של 15 מטרים, ונראה היטב מרחבי ירושלים.
סמוך לפארק הארכאולוגי שממערב לקיבוץ, הקים מורין ב-1997 את מצפור יאיר לזכר בן רמת רחל שנהרג במהלך שירותו הצבאי בשייטת.
בראש המגדל צומח עץ סרק, המסמל את קטיעת חייו של יאיר, וממנו יורדות מדרגות בספירלה אל שביל טבע המקיף את המצפור.
המצפור מעוצב בצורת תלתל, בהשראת מראה הכותרת הפרוטו-איאולית אשר פריטים מסוגה התגלו באתר הארכאולוגי הסמוך
סמוך לפארק הארכאולוגי נמצאת חוות אייל, חווה אקולוגית טיפולית, המשמשת כבית חינוכי-סביבתי וחוויתי.
החווה הוקמה לזכרו והנצחתו של אייל יואל, בן רמת רחל שנהרג בג'נין במבצע חומת מגן.
בחווה פועל גם מרכז פנאי ותעסוקה-'למרחבים' לאוטיסטים.
רָמַת צְבִי הוא מושב ברמת יששכר (בין עפולה לבית שאן), השייך למועצה אזורית הגלבוע.
הוקם בשנת 1942 על ידי צעירים יוצאי אירופה חברי ארגון הגליל.
חברי ארגון הגליל התארגנו לצורך הקמת מושב ועברו הכשרה במשך מספר שנים על גבעת שמרון.
במסגרת מפעל היישובים על שם דב הוז ויצחק בן-יעקב נרכשו כ-6,000 דונם מאדמות הכפר הערבי טמרה והם הוקצו להתיישבות לארגון הגליל.
הקמת היישוב נעשה בסיוע של ארגון בני ברית שתרמו 100,000 דולר לצורך כך.
בסוף 1941 עלו חברי הארגון לחריש במקום.
בינואר 1942 עלו חברי הארגון להתיישב באופן זמני במולדת.
בשנה הראשונה התגוררו החברים במקום בתנאים קשים, ללא כביש, תוך הבאת מים בעגלה מגבע.
בשנת 1947 טרם נפתרה בעיית המים ועיקר החקלאות התבסס על פלחה.
במושב היו 38 משפחות מתוך 62 שיועדו לה על פי התוכנית.
המושב נותר בגודל זה במשך שנים רבות.
היישוב נקרא בראשית דרכו "תמרה" ושמו הוסב במרץ 1953 ל"רמת צבי", על שם הנרי צבי מונסקי, שהיה פעיל ציוני ונשיא ארגון בני ברית בארצות הברית.
ארגון בני ברית המשיך ללוות את המושב בשנים שלאחר מכן ובשנת 1960 נחנך במושב גן ילדים שנתרם על ידי הארגון.
במרץ 1962 הונחה אבן פינה לבית העם במושב, שהוקם גם הוא בסיוע בני ברית.
תנועת הנוער הפועלת ביישוב נקראת "התנועה החדשה".
רמתיים הייתה "עיר ביהודה" לפי הבשורה על-פי לוקאס.
ברמתיים התגורר יוסף הרמתי, שתרם את מערת הקבר שלו בירושלים לשם קבורתו של ישו.
השערה אחת היא שרמתיים היא רמתיים צופים בנחלת שבט אפרים, שם נולד שמואל הנביא.
השערות אחרות מזהות אותה כעיר רמלה בנחלת שבט דן או כעיר רמה בנחלת שבט בנימין.
רמתיים שנוסדה כמושבה בשנת 1924 נקראה על שם רמתיים צופים, וכן מכיוון שהיא שוכנת על שתי רמות.
כיום היא מהווה שכונה בעיר הוד השרון.
רָמַת פִּנְקָס היא שכונה בתחומה של עיריית אור יהודה בבקעת אונו.
השכונה שוכנת על כביש 461 המוליך מצומת מסובים לאור יהודה ויהוד.
לפני שכונתה השכונה רמת פנקס, היא כונתה גבעת חמד וגבעת מרדכי.
השכונה הוקמה בשנת 1952 כיישוב עבור עולים מלוב ומעיראק ממעברות כפר ענה, סקיה וחיריה, על קרקעות של רשות הפיתוח.
בסוף 1954 הודיע ועד היישוב על הרחבה והקמת בתים חד משפחתיים עם משקי עזר, באמצעות חברת רסקו, והיישוב הגיע להיקף של כ-150 יחידות דיור.
היישוב נקרא על שמו של דוד צבי פנקס, ממנהיגי המזרחי ושר התחבורה השני שנפטר ב-1952. בשנת 1955 הוא חובר לרשת החשמל.
עד שנות השבעים המוקדמות הוכר היישוב כישוב דתי אשר הכניסה אליו לא הייתה מותרת בימי שבתות וחגים.
מצב זה השתנה וכיום מתגוררת בשכונה אוכלוסייה מגוונת.
בתחילת שנת 1996 אושרה תוכנית מתאר המאפשרת הכפלת היישוב לכיוון מערב, אולם ההרחבה טרם מומשה.
היישוב נתקל בקשיים כלכליים בשנת 1969 והועלתה אז ההצעה לספח את היישוב לאור יהודה, הצעה שלא יצאה אז אל הפועל.
בשנת 1971 הציע יחזקאל קזז להקים איגוד ערים שיטפל במשותף בחלק מהשירותים המוניציפליים של אור יהודה, רמת פנקס, נוה מונוסון ויהוד, אך גם הצעה זאת לא הבשילה.
בשנת 2003 המליצה הוועדה לאיחוד רשויות מקומיות לאחד את היישוב עם אור יהודה הסמוכה, אך תושבי היישוב התנגדו לכך וההמלצה לא יושמה.
בתחילת 2008 פורקה מועצה אזורית אפעל ורמת פנקס סופחה לאור יהודה ביחד עם כל שטחי המועצה שמדרום לכביש 461.
ביולי 2019, במהלך גל השריפות בישראל נשרפו חמישה מבתי השכונה.
רמת שרת היא שכונה בדרום-מערב ירושלים.
גבולה הדרומי הוא ציר גולומב ושכונת מלחה, גבולה הצפוני הוא שכונת בית וגן.
ממערב היא גובלת בשכונת רמת דניה וממזרח במתחם הולילנד וכביש בגין.
השכונה נקראת ע"ש משה שרת, ראש ממשלת ישראל בין השנים 1953-1955.
השכונה היא אחת הגבוהות בעיר, וגובהה נע בין 750 ל־800 מטר מעל פני הים.
היא בנויה על רכס שנקרא לפנים "ראס אל קאראיני".
יחד עם שכונת רמת דניה הסמוכה מתגוררים בה 10,600 תושבים, שכונת רמת שרת היא שכונה מעורבת, ומתגוררים בה חילונים דתיים לאומיים וחרדים.
הסכם על הקמת שכונה, על אדמות הכפר הערבי הנטוש אל-מאלחה, נחתם בשנת 1964, על ידי חברת "שיכון ופיתוח", חברת "וולפסון קלור מאיר" בנק ירושלים ומשרד השיכון.
תחילה ניתן לשכונה השם "מנחת", אך מספר שנים לאחר מותו של משה שרת (שנפטר בשנת 1965) הוחלט לקרוא לשכונה על שמו "רמות שרת" (ובהמשך "רמת שרת").
הקמת השכונה בפועל החלה בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20, בשלב א' הוקמו כ-450 יחידות דיור.
התושבים הראשונים התגוררו בבנייני דירות שלושה חדרים (ברח' קדיש לוז), שנועדו לזוגות צעירים, ליוצאי שכונות עולים בירושלים ולזכאי דיור אחרים.
בשנת 1976 השכונה כבר הייתה מאוכלסת אך התשתיות והפיתוח הסביבתי לא הושלמו והיא עוד לא חוברה לרשת הטלפון.
החל משנת 2003 ניכר רישומה של עליית יהודי צרפת.
בעשר השנים האחרונות ניכר רישומם של משפחות חרדיות רבות שמתאכלסות בשכונה וזאת עקב הסמיכות לשכונת בית וגן החרדית.
רוב הבתים בשכונה הם בתי דירות ובהם אחד ממגדלי הדירות הגבוהים בירושלים עד שנות ה-90 של המאה ה-20 - "בניין הכוכב".
חלק קטן מבתי השכונה הן וילות וקוטג'ים בסגנון "בנה ביתך".
בעשור הראשון של המאה ה-21 השלימה החברות "אזורים" (במקור "שיכון ופיתוח") ו"וולפסון קלור מאיר את פרויקט "אזורי רמת שרת", במגרש הפנוי האחרון שהיה ברשותם בשכונה.
עם השלמת פרויקט "סביוני רמת שרת" על ידי חברת אפריקה ישראל מגורים בשנת 2018 מוצו כמעט עתודות הקרקע לבינוי בשכונה.
בזכות קרבתה למתחם הולילנד נהנית השכונה מגישה ישירה אל כביש בגין.
בצומת הרחובות גולומב ושרת נמצאת אנדרטה לזכר 18 לוחמי אצ"ל שנפלו בקרב על כיבוש הכפר מלחה.
ליד האנדרטה גן זיכרון מטופח בו נערכים טקסים ביום הזיכרון לחללי מערכות ישראל.
רחובות השכונה מנציחים מנהיגים ציוניים כמשה שרת, פרץ ברנשטיין, פנחס רוזן, קדיש לוז, דוד מרץ, משה נובומייסקי, משה זילברג, פרץ ברנשטיין, רחמים ישראלי, הרב יוסף חיים שרים, אינו שאקי, ימימה אבידר-טשרנוביץ, ברכה צפירה, ואישים נוספים הקשורים בעיר ירושלים.
רחוב שיר לשלמה נקרא על שם שלמה קרליבך.
פעוטון ומרכז לגיל הרך בהנהלת המתנ"ס השכונתי.
מספר גני ילדים עירוניים ממלכתיים וממלכתיים-דתיים.
בית ספר יסודי ממלכתי, ע"ש מנשה אלישר ובו לומדים כ-390 תלמידים בכיתות א'-ו'.
מתנ"ס שכונתי ובו מרכז עירוני ללימוד מוזיקה, המשרת כ-700 משתתפים קבועים ומציע לחוגים.
בסך הכל ישנם בשכונה ארבעה בתי כנסת.
ישנם כמה ישיבות חרדיות בשכונה.
השכונה בנויה על גבי צלע הר, במבנה טופוגרפי תלול.
הדבר מקשה על התנועה הרגלית בין חלקי השכונה ועל תחושת שייכות שכונתית.
בזכות הפרויקט של "סביוני רמת שרת" בשכונה נבנים כעת מרכז מסחרי, פארקים ועוד.
לפני ההודעה על פרויקט "סביוני רמת שרת" הייתה בשכונה תדמית של שכונה ללא תחושה של קהילתיות.
עם זאת, בגבולות השכונה היה את מתחם הולילנד והן עם רמת דניה יש פארקים רחבי ידיים, יש בה מספר גני שעשועים והמתנ"ס שלה אינו פעיל.
השכונה נמצאת בהקמה הדרגתית במשך שנים רבות, חלק מהמגרשים הריקים בה הם מגרשים של "בנה ביתך" שלא כולם בנויים וחלק מהם מיועדים לבנייה רוויה.
לצד חלק מכבישיה הראשיים (דוד מרץ, פרץ ברנשטיין) אין מדרכות לכל אורכם.
מאידך, קיום מספר שטחים פתוחים בשכונה וקרבה לשטחים פתוחים כעמק הצבאים מזמנים לשוכנים בה מפגשים עם בעלי חיים כדורבנים וקיפודים ומגוון רחב של ציפורים.
לשם קבלת שירותים עירוניים וציבוריים שונים (בריאות, דואר, מרכז מסחרי מקומי, בית ספר תיכון וכדומה) השכונה נסמכת על שכונת קריית היובל וכן על שכונת בית וגן הסמוכה.
רֶן היא עיר בצפון מערב צרפת, בעלת אוכלוסייה של 211,373 תושבים בעת מפקד האוכלוסין האחרון ב-2013. רן היא עיר הבירה של חבל ברטאן (région Bretagne), ושל מחוז איל וילן (Ille-et-Vilaine).
לעיר, שבעבר נקראה בשם "קונדאט" (Condate) הייתה חשיבות גדולה בתקופה הרומית, שנבעה בין היתר ממיקומה במקום חיבור שני הנהרות איל (Ille) ווילן (Vilaine), והיא הייתה לבירת טריטוריה קלטית שנפרסה עד למפרץ מון-סן-מישל בנורמנדי.
בשנת 57 לפנה"ס הצטרפה העיר לקואליציה הגאלית כנגד הרומים, שדוכאה באלימות רבה.
בעיר נמצאו שרידים לאסטלות המפארות את שלטונו של הקיסר טיטוס.
בשנת 275 לספירה, עקב החשש מאיום השבטים הברברים, הוקפה העיר בחומה מלבנים אדומות, שהעניקו לה את הכינוי "העיר האדומה".
במאה ה-5 לספירה, האזור נכבש על ידי הברטאנים.
במאה ה-14 שיחקה העיר תפקיד מרכזי במלחמת מאה השנים בין אנגליה לצרפת.
בשנת 1491 נכבשה העיר על ידי הצרפתים בראשות שארל השמיני, לאחר מאבק ממושך ועקוב מדם.
בשנת 1875 חוברה העיר לראשונה למערכת הרכבות.
בשנת 1899 התקיים בעיר משפטו המפורסם של אלפרד דרייפוס.
במלחמת העולם השנייה סבלה העיר קשות מהפצצות אוויריות של הגרמנים, שהביאו למותם של למעלה מ-1000 בני אדם, וב-18 ביוני 1940 היא נכבשה על ידי הכוחות הגרמנים.
בשנים 1943 ו-1944 סבלה רן גם מהפצצות כוחות בעלות הברית.
היא שוחררה על ידי הבריטים ב-4 באוגוסט 1944.
החל משנת 1954 החלו עבודות פיתוח אינטנסיביות בעיר, שהכפילה את אוכלוסייתה.
בין החברות הידועות שבסיסן בעיר, ניתן למנות את חברת הרכב סיטרואן-פז'ו, שהיא גם המעסיקה הגדולה ברן.
העיר גם מהווה מרכז לטלקומוניקציה וחברות היי טק.
קהילה יהודית בעיר רן מתועדת החל מהמאה ה-11, אך היהודים גורשו ב-1306 כחלק מגירוש צרפת הגדול.
יהודים החלו להגר לעיר בסוף המאה ה-19 לאחר מלחמת צרפת–פרוסיה.
כיום מתגוררת בעיר קהילה יהודית קטנה ולה בית כנסת הקרוי על שם אדמונד ספרא.
הערים התאומות של רן הן:
רמת תוּליאַן, הידועה גם כחבל תוּליאַן, היא משטח בזלת נרחב, שהיה קיים במהלך הפלאוגן.
שרידים מרמה נרחבת זו מצויים בצפון אירלנד, חלקים מצפון מערב סקוטלנד, איי פארו, חלקים מצפון מערב איסלנד, מזרח גרינלנד ומערב נורווגיה.
רמת שלמה (מכונה גם רכס שועפט או "הרכס") היא שכונה יהודית בצפון ירושלים, הממוקמת בין שכונת רמות לשכונת שועפאט, בשטח שצורף לירושלים עם הרחבת גבולותיה לאחר מלחמת ששת הימים.
השכונה קרויה על שמו של הרב שלמה זלמן אוירבך, והיא בעלת צביון חרדי.
השכונה ממוקמת בין רמות ממערב, שועפאט במזרח וכביש 1 בדרום, ומכונה גם "רכס שועפאט", או "הרכס" מפני שנמצאת על הרכס עליו נמצאות שתי השכונות.
השכונה ממוקמת בגובה של בין 690–810 מטרים מעל פני הים.
עקב מיקומה של רמת שלמה מעבר לקו הירוק, הפלסטינים וכן רבות ממדינות העולם רואים בשכונה, כשאר השכונות היהודיות שנבנו מעבר לקו הירוק, התנחלות.
ב-9 במרץ 2010 אושרה הרחבת השכונה והקמת 1,600 יחידות דיור חדשות.
ההודעה על כך יצרה תקרית דיפלומטית, בעיקר משום שפורסמה בעיצומו של ביקור סגן נשיא ארצות הברית דאז, ג'ו ביידן, בישראל וברשות הפלסטינית במטרה להביא לחידוש שיחות השלום בין הצדדים.
ביידן ומחלקת המדינה האמריקנית מחו על התוכנית, כמו גם שרת החוץ של האיחוד האירופי, קתרין אשטון.
במאי 2010, הודיע ראש הממשלה בנימין נתניהו כי הבנייה בשכונה תיפסק למשך שנתיים.
בנוסף הוקם מחלף בכניסה לשכונה, כשהתוכנית היא לבנות כביש מקשר מן המחלף אל הר חוצבים (כביש 22).
תוכנית להקמת האצטדיון העירוני ברכס שועפט
בטרם נבנתה השכונה, בראשית שנות ה-70, יזם ראש העירייה טדי קולק, תוכנית להקמת קריית ספורט לאומית שבמרכזה אצטדיון כדורגל על "רכס שועפט".
ב-1973 הוגשה תוכנית להקמת קריית ספורט לאומית המתאימה לסטנדרטים אולימפיים, כשבכללה אצטדיון כדורגל, היכל ספורט, 3 בריכות שחייה, ומגרשי אימונים.
עבודות הסלילה של כביש הגישה לאצטדיון החלו ב-1976, ולאחר השלמת התכנון וקבלת האישורים הכריז קולק, בשנת 1977, על תחילת עבודות ההקמה, כשבמקביל החל מאבק של הקהילה החרדית בירושלים נגד התוכנית.
עבודות התשתית באזור החלו בשנת 1979, כשאליהן מתלוות הפגנות חרדים נגד התוכנית.
פעילי ארגון קש"ת גם חיבלו בכלים ההנדסיים שעבדו במקום.
באותה תקופה עוד לא נסלל כביש בגין והגישה לאזור הייתה רק דרך שדרות גולדה מאיר ("כביש רמות"), החרדים נהגו לחסום אותו בהפגנות.
החרדים התנגדו לבנייתו של מרכז הספורט בטענה שכדורגל הוא "עבודה זרה" ובטענה שהמכוניות הרבות שייסעו בכביש יפריעו למנוחת השבת.
בינואר 1980, העבירה עיריית ירושלים החלטה שאתר שועפאט מועדף להקמת האצטדיון ושיש להמשיך בעבודות, אך סיעת הליכוד העירונית בראשות ראובן ריבלין הצטרפה למתנגדים לתוכנית והעבודות לא חודשו.
בריאיון לאתר ynet סיפר האדריכל דוד קרויאנקר כי הקמת מרכז הספורט נועדה לחזק נוכחות של אוכלוסייה חילונית בצפון ירושלים.
"ראש עיריית ירושלים לשעבר, טדי קולק, שהכיר את העיר טוב יותר מכל אדם אחר, הבין כבר בתחילת שנות השמונים שיש כאן בעיה שצריך לפתור.
כך נולד הרעיון לבנות בצפון העיר מרכז ספורט ענקי ברכס שועפאט.
התוכנית כללה במקור בניית אצטדיון, הקמת מגרשי טניס, אולם כדורסל, קאנטרי קלאב ושאר שירותי ספורט לתושבים – כל זאת במטרה למשוך את האוכלוסייה החילונית גם צפונה, דבר שלבסוף הועבר לשכונת מלחה, עם הקמת אצטדיון טדי."
יהודה משי זהב, בריאיון לאתר ynet, סיפר כיצד הוא וחבריו היו עולים על הרכס בחשאי כדי לזרוע חול ואבנים במנועי הטרקטורים שעבדו במקום, כדי לעכב ולסכל את העבודות.
לאחר ביטול פרויקט "אצטדיון שועפאט" הוחל בתכנון להקמת שכונה לציבור החרדי על גבי הרכס.
כדי להוזיל עלויות ולזרז את בניית השכונה הוחלט לשווק ולפתח את כל המתחם במקשה אחת.
ב-1989, פנה שר האוצר שמעון פרס ליזמי הנדל"ן קבוצת "האחים רייכמן" שייקחו על עצמם את הפרויקט.
במאי 1990 חתמו על ההסכם עם מינהל מקרקעי ישראל להקמת 2,400 יחידות דיור בשכונה.
קבלן הביצוע הראשי היה מתתיהו ליפשיץ והשיווק נעשה באמצעות שבע עמותות חרדיות, למשפחות נזקקות ולזכאים.
הקמת השכונה החלה בסוף 1990, אך בעלי קרקע ערבים ניסו למנוע את הקמתה, בטענה שהקרקעות בה הופקעו מהם לבניית אצטדיון ולא לשכונה יהודית, ודרשו את הקרקע בחזרה.
בנוסף ביקשה קבוצה של פעילים שהדירות בשכונה יוקצו לפי קריטריוני זכאות אובייקטיביים של משרד השיכון, ולא לפי מפתח מפלגתי.השכונה נבנתה על פי תוכנית של האדריכל יעקב יער.
על פי דברי המתכנן הושם דגש על שילוב השכונה בנוף הירושלמי.
בשנת 1997, עם תחילת אכלוס השכונה, נחשף כי העמותות המשכנות שלה החליפו רשימות זכאים בשמות של מקורבים.
בין השאר השר אלי ישי, רכש דירת 4 חדרים שהייתה מיועדת לזכאי, תמורת 110 אלף דולר, ומכר אותה עם השלמת בנייתה תמורת 210 אלף דולר.
במקרה אחר קרובי משפחה של סגן שר השיכון מאיר פרוש רכשו דירות מעמותת "שערי ציון" של "אגודת ישראל" שפרוש עצמו היה בין מייסדי העמותה.
בנוסף נחשף כי במתחם בו נבנו קוטג'ים נעשו עבירות בנייה בהיקף נרחב, שנחשפו בעקבות סכסוך עם הקבלן המבצע.
המשטרה ומבקר המדינה פתחו בחקירה ולעמותה שבנתה את הקוטג'ים מונה מפרק.
צו הפירוק ניתן על ידי השופטת איילה פרוקצ'יה מאחר שבכל הבתים בפרויקט נעשתה בנייה חריגה בהיקף גדול, על ידי יצירת "חללים" בצלע ההר, לעיתים בגודל של דירת מגורים שלמה.
הבקשה לפירוק הוגשה על ידי חבר בעמותה לאחר שהפסיקה בפועל את בניית השכונה.
בעקבות ממצאי בדיקה ראשוניים של משרד מבקר המדינה ורשם העמותות, נפתחה חקירה פלילית ובנובמבר 1998 המשטרה המליצה להעמיד לדין פעילים בעמותות הבנייה בשכונה.
בשנת 2003 שווקו בשכונה לראשונה 76 מגרשים בשיטת בנה ביתך.
נכון לשנת 2017 מתגוררים בשכונה 16,736 תושבים ב-2,341 יחידות דיור.
בשנת תשנ"ב נקרא יעקב שנור על ידי אגודת חסידי חב"ד בישראל להקים קריית ליובאוויטש עבור חסידי חב"ד, כמאה ועשרים משפחות מחסידות חב"ד מתגוררות בשכונת רמת שלמה, בקהילה פעילה יחסית בירושלים.
בהמשך פעל שנור לקריאת רחוב "האדמו"ר מלובביץ'", על שם רבי מנחם מנדל שניאורסון ובמרכזו שוכן בית הכנסת 770 כהעתק לבית מרכז חב"ד העולמי – 770 בברוקלין, רב הקהילה הוא הרב יוסף יצחק הבלין.
בשכונה קיימת קהילה דתית לאומית, בת עשרות משפחות, שמרוכזת ברובה ברחוב הרב עוזי קלכהיים.
לקהילה בית כנסת על שם אדמונד ספרא וסניף בני עקיבא שנסגר עקב צמצום אוכלוסייה לפני 4 שנים.
רחובות השכונה קרויים על-שם רבנים ואישי ציבור.
בית ההוראה יד הרמ"ה, בראשותו של הרב מתתיהו דייטש
ישיבת לב אליהו בראשות הרב יעקב זכריה
ישיבת תורת משה בראשות הרב איסר ליזרוק
ישיבת אבני נזר בראשות הרב זמיר כהן
מוסדות בנין אב בנשיאות הרב אליהו בקשי דורון
תלמוד תורה "תורה ברמה" של רשת אל המעיין
קמפוס שיח סוד לבעלי מוגבלות שכלית התפתחותית
בית כנסת "משכנות יעקב", בית כנסת חסידי בראשות הרב שמחה רבינוביץ.
בית כנסת ומרכז רוחני "נר יוסף", בית הכנסת הספרדי בראשות הרב ארי אברהם סמג'ה
בית הכנסת חב"ד – של קהילת חב"ד ברמת שלמה, בראשות הרב יוסף יצחק הבלין.
חזית הבניין היא העתק מדויק של בנין מרכז חב"ד העולמי – 770 בניו יורק.
בית הכנסת "שומרי החומות", בית כנסת חסידי וליטאי בראשות הרב אברהם דוד ליווי.
כרב בית הכנסת שימשו בעבר הרבנים אלתר אליהו רובינשטיין ומרדכי פרידלנדר
בית כנסת "המרכזי" – שלמה, בית כנסת ליטאי.
בית הכנסת "שערי דוד", בית כנסת ספרדי בראשות הרב אליהו דיין.
בית הכנסת "פרושים" – בית מאור, בראשות הרב יצחק זונדל שטרן מרבני קהל פרושים.
בית הכנסת "שיח אליעזר" של קהילת יוצאי ישיבת חברון.
בית הכנסת "טשחויב", מרכזה של חסידות טשחויב בישראל.
בית הכנסת הדתי לאומי על שם ספרא.
במתחם בית הכנסת פועל גם סניף של תנועת הנוער בני עקיבא.
בית הכנסת "מנין אשכנז" של הקהילה הליטאית הצעירה.
בית כנסת קהילת "דעת שמואל"
בית כנסת "זיכרון ישעיה" קרעסטירר - בית כנסת חסידי
בית כנסת "בית ישעיה" קרעסטירר - בית כנסת ליטאי בראשות הרב משה יונה רוזנגרטן
בית כנסת "אילת השחר", בית כנסת ליטאי
בית כנסת "אהל ראובן", בית כנסת ספרדי בראשות הרב יעקב חנניה
במהלך חפירות שנערכו בשכונה נמצאה מחצבה עתיקה המשתרעת על שטח של כחמשה דונם וממצאי החפירה הוצגו לציבור בשנת 2007. ייחודה של המחצבה הוא בגודלן העצום של האבנים שנחצבו ממנה.
אורכן הוא כחמישה–שישה מטרים, והן מזכירות בגודלן את אבני הכותל המערבי.
באתר אף נמצאה לראשונה יתד ביקוע שלמה שהושארה במקום על ידי החוצבים, וזאת לצד מטבעות ושברי כלי חרס מהמאה הראשונה לספירה.
בנוסף נמצא בשולי השכונה מול שכונת שועפאט גת עתיק ליצירת יין.
רָמָתַיִים צוֹפִים, או הרמתיים צופים, היא עיר מקראית המוזכרת בספר שמואל כעירו של אלקנה.
אזכור והיחס לרמה של שמואל
"רמתיים צופים" מוזכרת פעם אחת בתנ"ך, בתחילת ספר שמואל: .
לדעת מספר פרשנים, רמתיים צופים של אלקנה, אביו של שמואל, היא הרמה של שמואל, בה חי ובה נקבר.
בין המחזיקים בדיעה זאת, יוחנן אהרוני ויואל אליצור.
לעומת זאת, אחרים הפרידו וטענו שהרמתיים צופים והרמה של שמואל הם שני מקומות שונים.
ישנם המייחסים את ה"צופים" בשם המקום למיקומה הגבוה, המאפשרת תצפית, שכן השימוש במילה "צופה" במשמעות תצפית רווח בתנ"ך, והשורש צ.פ.ה.
אף משמש בתנ"ך בשמות של מקומות אחרים, כמו מצפָה.
הסבר נוסף ל"צופים" בשם המקום הוא שמו של סב סבו של אלקנה "צוף", שמשערים שייסד את המקום.
בנוסף, מוזכרת גם האפשרות שה"צופים" מתייחס להיותה בארץ צוף, המוזכרת במשא חיפוש האתונות של שאול כחלק מסיפור משיחת שאול למלך.
היו שפירשו את המילה "רמתיים" כמתייחסת לשתי גבעות.
כך, רמתיים של המאה ה-20 קרויה כך על שהוקמה על שתי גבעות שטוחות זו על יד זו.
יואל אליצור טוען כי רמתיים צופים והרמה של שמואל הם רמה בהר אפרים המוזכרת במקומות אחדים בתנ"ך.
בעקבות הצמדה זו הוא טוען שאין לנו אפשרות לזהות את מיקומה המדויק, ויש למצוא אותה באזור ארץ צוף , נווה צוף דהיום, ועל יד הכפר ביתילו, שמשמר את השם בית אל של הר אפרים.
יוחנן אהרוני מזהה את הרמה של שמואל ואת רמתיים צופים ברמה של בנימין.
יש סוברים שרמתיים צופים הוא יישוב קדום ליד קרני שומרון שבו צמד שיאים בולט ואוכף ביניהם, הנמצא לא רחוק משילה, ואחרים מזהים אותה עם רמלה בנחלת שבט דן.
"במשך תקופות ארוכות של צליינות, מסעות ומחקר הוזכרו זיהויים רבים ושונים לעיר רמתים צופים ולקבר שמואל".
המחקר החדש נקט בגישה ביקורתית כלפי מסורות בכלל ובחר להסתמך על ממצאים באתרים.
רֶנְתִיס - בשמה הקדום רֶמְפתִיס אצל אוסביוס מקיסריה והירונימוס.
זיהוי זה נתמך על ידי החוקרים יהודה אליצור ויהודה קיל אשר זיהו את רמתיים צופים המקראית ברנתיס, כ-12 ק"מ צפונית-מזרחית לנמל התעופה בן-גוריון.
אולם יואל אליצור פקפק בהשערה זו, גם בשל מיקומה בשפלה.
בית רימא - ממזרח לרנתיס.
רינתיה - ליד לוד, לשעבר כפר ערבי, היום יישוב יהודי ממערב לרנתיס.
רמאללה - העיר נמצאת בתחום הר אפרים, ונוסדה כנראה על ידי מהגרים במאה ה-16. בזיהויה כרמתיים צופים תמך בן-ציון דינור, בהסתמכו על מידע אצל בנימין מטודלה.
אולם אליצור טען כי הזיהוי אינו מבוסס.
חירב'ת שונה- ססמוך לכפר דיר עמר במערב בנימין.
רמלה - מסורת מהתקופה הצלבנית, המוזכרת אצל בנימין מטודלה.
סלווד - ליד הר חצור.
נבי סמואל - זיהוי מקובל בספרות הנוסעים, אך הזיהוי נשלל בספרות המחקר החדשה.
צובה - זיהוי זה הוצע בספרות הנוסעים, ונדחה על ידי החוקר ד"ר יואל אליצור.
א-ראם - זיהוי מקובל בספרות המחקר החדשה.
א-רמה - בצפון השומרון על יד סנור.
א-רמה - דרום מערב לבית לחם
רמת אל ח'ליל - או אלוני ממרא בחברון.
רן אֶדֶליסט (נולד ב-27 ביולי 1943) הוא עיתונאי וסופר ישראלי.
בסיירת עבר אדליסט מסלול הכשרה כלוחם וכן קורס מ"כים חי"ר וקורס סיור.
עם תום המסלול השתתף באימונים ופעילות מבצעית במסגרת הסיירת בפיקוד הדרום
עבד ככתב צבאי בטלוויזיה הישראלית.
באפריל 1969, במהלך מלחמת ההתשה, נפצע מירי תוך כדי סיקור חדשותי.
בנובמבר 1969 נפצע בעת שירות מילואים בתעלה.
בדצמבר 1969 התלווה לכוחות הפושטים במבצע תרנגול 53.
ב-1978 היה ממייסדי תנועת שלום עכשיו.
במאמר שפרסם במעריב בפברואר אותה שנה תחת הכותרת "שלום עכשיו" טען ש"רק גל ציבורי של מורעבי שלום שיסחוף אותנו ואת הממשלה יביא אותנו למצב שבו נהיה מוכנים לשלום.
גל שיגאה תחת הכותרת שלום - עכשיו, ויידחף על ידי אלה שאין להם מה להפסיד פרט לארץ ישראל ולמלחמה הבאה, ויהפוך את הממשלה לממשלת עם ישראל ולא רק לממשלת ארץ ישראל".
אדליסט כתב בעיתון "חדשות" ובירחון "מוניטין", אותו גם ערך בשנות ה-90. פרסם כתבות רבות בעיתונות הישראלית, בעיקר בנושאי צבא וביטחון.
כמו כן כתב ספרים רבים, בעיקר מותחנים וספרי עיון בנושאים ביטחוניים.
בשנות האלפיים שימש אדליסט הכתב הצבאי של הערוץ הראשון וביים תוכניות דוקומנטריות בטלוויזיה.
במרץ 2007 שודר בערוץ הראשון סרט תיעודי שיצר אדליסט בשם "רוח שקד" על סיירת שקד, אשר עורר תקרית דיפלומטית בין ישראל למצרים.
בסרט נטען כי חיילי הסיירת, בפיקודו של בנימין בן אליעזר, הרגו 250 חיילי קומנדו מצריים במלחמת ששת הימים.
בתקשורת המצרית נטען כי מדובר בשבויי מלחמה לא חמושים, לאחר שהפסקת האש נכנסה לתוקף.
ערוץ 1 ואדליסט הבהירו כי לא נטען שחיילי הסיירת רצחו שבויים מצרים, ואדליסט ציין כי תמונות של שבויים מצריים שנכנסו לסרט הוכנסו ללא ידיעתו על ידי עורך מחלקת התעודה איתי לנדסברג.
אדליסט שימש מספר שנים כמנהל התוכן הישראלי בתחנת הרדיו "כל השלום".
כיום הוא כותב בעיתון "מעריב השבוע" ובמגזין "ליברל".
הוא מחזיק ב-2.5% ממניות ערוץ הלא TV.
אדליסט הוא חבר קיבוץ עין שמר.
ציידים: סיפורים (מרחביה, ספרית פועלים, תשכ"ט 1968)
הפרוטוקולים של צעירי ציון: סיפורים (מרחביה, ספרית פועלים, תשל"ב 1972), עם רישומים של שאול קנז
מגדלים פורחים (תל אביב, ספרית פועלים, תש"ם 1980)
הרי החושך (ירושלים, דביר, תשמ"ג 1982)
מלון פלשתינה (תל אביב, מודן, 1986) - אוסף כתבות שהופיעו בירחון "מוניטין", בשיתוף רון מיברג
כן ולא (תל אביב, ידיעות אחרונות: ספרי חמד, 1992)
האיש שרכב על הנמר (תל אביב, זמורה-ביתן, 1995) - סיפור מותו המסתורי של עמירם ניר
עיוורון: המודיעין המערבי וקריסת ברית-המועצות, 1980–1991 - עשר השנים שלא זעזעו את העולם (תל אביב, ידיעות אחרונות: ספרי חמד, 1998) בשיתוף דוד ארבל
רון ארד - התעלומה (תל אביב, ידיעות אחרונות - ספרי חמד, 2000) בשיתוף אילן כפיר
ביזנס טריפ (הוצאת אחיאסף, 2003)
אהוד ברק - מלחמתו בשדים: מה קרה לברק?
(אור יהודה, כנרת, תשס"ג 2003) בעריכת רון מיברג
אנשי הקצה - החיים אונליין (הוצאת ינשוף-דיאלוג, 2007)
מי-שלח פרא חפשי (הוצאת משרד הביטחון, 2009) – סיפור חייו של אברהם יפה, בשיתוף דני יפה
איפה טעינו (הוצאת נובמבר 2012) ביוגרפיה היסטורית של רצף הטעויות של מדינת ישראל מאז ועד היום.
הקפטן האחרון - (הוצאת סטימצקי 2013).
רֶן או ז'ן (בסינית: 仁; פִּין-יִין: Rén) הוא מושג מרכזי באסכולה הקונפוציאנית.
באופן כולל משמעותו אידיאל מוסרי כללי.
באופן מצומצם יותר לפעמים משמעותו אהבה, דאגה לבבית, אמפתיה, לאנשים אחרים.
אפשר גם לפרשו כמידה טובה כללית, כסיכום כל המידות הטובות, או כמכנה המשותף בטבע האנושי לכל המידות הטובות.
בשל מורכבותו רן תורגם בדרכים רבות, שהמוצלחות ביניהן: אנושות, אנושיות, לבביות אנושית.
הסימן הסיני 'רֶן' מורכב משני סימנים נפרדים, 人, אנושות או אנשים או אדם, ו-二, המספר 2. בעקבות קונפוציוס, פירושו כל התכונות המוסריות הנדרשות לאדם ביחסיו לזולת, או ערבות הדדית.
הסימן 'רֶן' בטקסטים הסינים שלפני קונפוציוס
בספרי המופת הסינים הקדומים מופיע הסימן 'רן' פעמים מעטות.
יש שתי דעות עיקריות מה הייתה משמעותו המקורית:
התכונות הנדרשות על מנת להיות חבר מכובד בשבטים אריסטוקרטים.
רגשות אהבה אנושיים, ובמיוחד אדיבות המושל כלפי נתיניו.
מושג ה'רֶן' בהגותו של קונפוציוס
'רן' הוא המעלה הבולטת והחשובה ביותר בתורתו של קונפוציוס.
בהצגת מושג ה'רן' הגיב קונפוציוס כפי הנראה לטלטלות חברתיות שהיו בתקופתו.
הוא ביקש לשחזר ולייצב את הסדר החברתי המיוצג בספרות המופת הסינית הקדומה העוסקת בטקסים ומנהגים (), ולבסס אותו על ערכים בעלי משמעות נעלה.בספר המאמרות ('אַנַלֶקְטִים') שנערך על ידי תלמידיו של קונפוציוס ומכיל את עיקרי תורתו, מופיע הביטוי 'רן' בעשרות פרקים שונים ומוזכר בהם פעמים רבות.
בפרקים אלו מנסים תלמידיו של קונפוציוס לקבל ממנו הגדרה מובהקת למושג, אולם הוא אינו מספק הגדרה כזו.
במערב הוצעו תרגומים רבים למושג, וביניהם: נדיבות לב, חמלה, זולתנות (אלטרואיזם), טוב, לבביות, אנושיות, אהבה, טוב-לב, המידה הטובה המושלמת ועוד.
הווריאציות הרבות של התרגום מעידות על הקושי להביע את המורכבות והפשטות הכרוכות יחד במושג ה'רן', וחלק מן המתרגמים מוותרים לחלוטין על הניסיון לתרגמו ומעדיפים פשוט להשתמש בביטוי 'רן' כפי שהוא.
הצירוף של שני חלקי הסימן הסיני 'רן', 仁, 'אדם' ו'שניים', מרמז שהביטוי עוסק ביחסים שבין האדם לזולתו, ובאופן ספציפי יותר היחסים הראויים בין שני אנשים.
אולם הביטוי 'רן' מופיע ב'מאמרות' בשימושים מגוונים המעידים שהמושג הוא בעל משמעות רחבה, ויוצרים קושי לפרש אותו באופן חד משמעי.
חלק מן הפרשנים טוענים שמושג ה'רן' מייצג הכללה של המידה הטובה, המקבלת תוכן על ידי מספר מאפיינים ספציפיים.
באחת הפסקאות ב'מאמרות' טוען קונפוציוס כי 'רן' נמצא בישומן של חמש מידות טובות: נימוסים, נדיבות, יושר, חריצות וטוב-לב (מאמרות, 17-ו').
במקום אחר נטען כי אחווה וכיבוד אב ואם הם שורשי האנושיות (מאמרות, 1-ב').
האנושיות אם כן היא כל אחת מן המידות הטובות האלו וגם כולן יחד.
היא נמדדת הן במונחים פרטניים והן במונחים כוללניים.
בתשובה לשאלת תלמידו יֶן-הְוֵי אמר קונפוציוס כי ה'רן' טמון במשמעת עצמית וקיום מנהגים (מאמרות, 12-א').
קונפוציוס טען שה'רן' הוא מידה הכרחית לאדם כדי להיות 'איש המעלה' (ג'וּן דְזֶה).
קונפוציוס מציין שכדי לשמור על ה'רן' ראוי לפעמים אפילו להקריב את החיים (מאמרות, 15-ח').
אמירה זו מדגישה את הרמה המוסרית הגבוהה המצויה במימוש ה'רן', ואת המחויבות הגבוהה הכרוכה בשמירה על רמה מוסרית כזו.
על פי תפיסתו של קונפוציוס, מימוש ערכי האנושיות ושמירה עליהם חשובים יותר מהחיים עצמם.
מספר פסקאות ב'מאמרות' עוררו דיון לגבי טבעו של ה'רן'.
קונפוציוס טען שה'רן' אינו רחוק מן האדם, ושהוא קרוב כמידת רצונו של האדם להיות אנושי; הוא טען עוד שבכל אחד נמצא הכח להיות אנושי; בנוסף טען קונפוציוס כי ללא אנושיות, האדם אינו יכול להתמודד בהצלחה עם נסיבות קשות.
פסקאות אלו הובילו לפרשנויות על פיהן האנושיות היא מידה שמקורה בנפש האדם פנימה והיא אינה דבר הנרכש ממקור חיצוני.
בעוד שקונפוציוס עצמו לא סיפק קביעה ברורה בדבר מקור האנושיות, סוגיה זו נדונה בהרחבה על ידי ממשיכיו.
עבור קונפוציוס, 'רן' מסמל את הקשר ההדדי בין האני הפנימי לבין בני אנוש אחרים, הטבע והשמיים (tian).
'רן' הוא הביטוי של הסובייקטיביות ותחושת האחריות האנושית, המתבטאות ביכולתו של האדם לפעול מתוך מודעות מוסרית.
באופן זה 'רן' מהווה את הבסיס ההדדי המאפשר קיום של מערכת חברתית אנושית המושתת על ערכי מוסר.
מרכזיותו של ה'רֶן' בתורת קונפוציוס
'רן' נחשב ל"חוט האחד" העובר דרך כל תורתו של קונפוציוס.
בשיחה עם תלמידו צְנג, אמר קונפוציוס כי כל תורתו עומדת על דבר אחד.
כששאלו התלמידים האחרים לאחר מכן את צְנג לכוונתו של קונפוציוס, הסביר צְנג שעיקרי תורתו של קונפוציוס הם נאמנות ואמפתיה (שהפרשנות המקובלת רואה בהן מידות המממשות את ה'רן') (מאמרות, 4-ט"ו וגם 15-ב').
'רן' המשיך להיות נושא מרכזי בכתביהם של הוגים קונפוציאניים מאוחרים.
התפתחות מושג ה'רֶן' אצל הוגים קונפוציאנים מאוחרים
מושג ה'רֶן' בהגותו של מנציוס
מנציוס (Mencius; 372 – 289 לפנה"ס) מתייחס ל'רן' באופן דומה לקונפוציוס.
הוא מגדיר את ה'רן' כאהבת הזולת, וגם אצלו מופיעה התייחסות לצורך לדבוק באנושיות גם במחיר החיים עצמם.
אולם מנציוס מפורש הרבה יותר לגבי מקור ה'רן'.
על פי מנציוס, האנושיות נובעת מתוך נפש האדם – ליבו של כל אדם רגיש לסבל זולתו.
הדוגמה המפורסמת של מנציוס היא תגובתו של כל אדם למראה תינוק המצוי על פתחה של באר.
כל אחד יחוש להציל את התינוק, ללא שיקולים וחישובים כלשהם.
לאדם יש מידת טוב, שמקורה פנימי והיא אינה נרכשת מבחוץ.
מידה זו היא מולדת, אולם מנציוס מתאר אותה כמידה שאינה מפותחת במלואה.
האנושיות היא אחת מארבע המידות הטובות היסודיות (ארבע ההתחלות, שמנציוס סבור שזרעיהן מצויים אצל כל אדם), והיא מתפתחת מתוך דאגה לזולת וחמלה.
באמצעות ארבע המידות הטובות היסודיות, קושר מנציוס בין טבע האדם וטבעם של השמיים, ורואה ב'רן' מידה שאינה רק חלק מטבע האדם, אלא חלק מטבעם של השמיים.
מנציוס טען שבדומה ל'רן', גם ה'יִי' (Yi – צדק ויושרה) הוא אימננטי לטבע האדם, וגם הוא נובע מתוך ארבע המידות הטובות היסודיות.
מנציוס ראה את ה'יִי', מושג המייצג כבוד ויחס הולם כלפי הזולת, כנגזר מ'רן', המייצג תקשורת בין-אישית והדדיות.
מושג ה'לִי' (Li – טקסים, מנהגים ונימוסים) הוא אידיאל תרבותי המייצג סדר הרמוני, קודים מעשיים של התנהגות, מוסדות פוליטיים וטקסים דתיים, ובתפישה הקונפוציאנית הוא נגזר מה'יִי'.
בהיררכיה המתקבלת: 'רֶן' ← 'יִי' ← 'לִי', משתקפת השאיפה הקונפוציאנית לבסס מחדש את הסדר החברתי והמוסרי ואת משמעות הקיום האנושי כפי שהם מיוצגים ב-Zhouli, באמצעות קשירתם לערכים בסיסיים של התנהגות אנושית בין-אישית.
מושג ה'רֶן' אצל הוגים קונפוציאנים אחרים
בקונפוציאניזם הקלאסי הופיעו פרשנויות אלטרנטיביות למנציוס ביחס ל'רן'.
בספר "מנציוס" מופיע ויכוח בין מנציוס לפילוסוף קאו-טסו (Kao-tzu), הטוען שהמידות הטובות מגיעות ממקור חיצוני.
הפילוסוף הקונפוציאני שון-טסו (Hsün-tzu) טען שטבע האדם רע, או לכל הפחות נייטרלי, ובכל אופן אינו טוב.
סון-טסו הסיק שהדרך היחידה להנחיל מידות טובות לבני אדם היא באמצעות לימוד וחינוך אינטנסיביים.
האדם יכול להפוך לטוב ויכולת זו היא המפתח לשינוי חברתי חיובי.
אולם שינוי זה מותנה בהטמעת ערכים חיצוניים בטבעו הגולמי של האדם.
עם התפתחות הנאו-קונפוציאניזם, התקבעה כהלכה השמרנית פרשנותו של מנציוס, כי מקור ה'רן' הוא פנימי ולא חיצוני.
הקישור שמנציוס עושה בין טבעו של האדם לטבעם של השמיים מיוצג בנאו-קונפוציאניזם על ידי העלאת ה'רן' לרמה אוניברסלית והתייחסות אליו כחלק מטבעו של העיקרון השמיימי (T'ien-li).
'רן' מוזכר כתכונה אוניברסלית של המידה המוסרית, המאפיינת הן את היחיד והן את כל הדברים שבין השמיים והארץ.
צ'נג האו (Ch'eng Hao) קובע כי האדם המממש את ה'רן' מהווה גוף אחד עם כל הדברים.
לטענתו, כל שאר המידות הטובות הן ביטויים של 'רן'.
ג'ו שי (Chu Hsi) קובע כי בכל אדם מצויות ארבע המידות הטובות היסודיות, וה'רן' היא המרכזית שבהן וגם זו המאחדת את כולן.
וואנג יאנג-מינג (Wang Yang-ming) מדבר על האחדות של האדם בעל ה'רן' עם השמיים, הארץ וכל הדברים, וטוען שמקור ה'רן' הוא פנימי.
בהגות הנאו-קונפוציאנית המשיך מושג ה'רן' להיות תחום דיון מרכזי.
'רן' נחשב למרכיב בטבעו של העיקרון השמיימי והוא מהווה את המהות היסודית של כל הדברים שבין השמיים והארץ.
'רֶן' אצל הוגים קונפוציאנים בני זמננו
בקרב הוגים קונפוציאנים בני זמננו שומר ה'רן' על מקומו המרכזי והוא נחשב גם כיום ל"חוט האחד" העובר דרך תחומי הלימוד העוסקים בתורת קונפוציוס, ומתמקדים בקשר שבין האדם לזולתו.
בקשר זה טמון, על פי הקונפוציאניזם, אופיים המוסרי של היחיד והחברה, כמו גם טבע האדם והיקום.
רמת קולורדו הקרויה גם "פרובינציית רמת קולורדו" (Colorado Plateau Province) היא אזור פיזיוגרפי בארצות הברית המשויך לאזור הפיזיוגרפי המכונה "הרמות שבין ההרים" (Intermontane Plateaus), שמרכזו בערך בארבע הפינות של דרום-מערב ארצות הברית.
האזור משתרע על שטח של 337,000 קמ"ר במערב מדינת קולורדו, צפון מערב ניו מקסיקו, דרום ומזרח יוטה וצפון אריזונה.
כ-90% משטח זה מנוקז על ידי נהר הקולורדו ויובליו העיקריים, הנהרות: גרין, סן חואן והקולורדו הקטן.
רוב שטחה של רמת קולורדו הוא מדברי, כשפה ושם יש חלקות יער.
בפינה הדרום-מערבית של רמת קולורדו שוכן הגרנד קניון של נהר הקולורדו.
חלק גדול מנוף הרמה מיוחס לגרנד קניון, הן מבחינת המראה והן מבחינת ההיסטוריה הגאולוגית.
הכינוי הנוסף שקיבל החבל, "ארץ הסלע האדום", מתייחס לסלעים הצבעוניים שנחשפו בשל היובש ופעילות הסחיפה.
כוחות הבליה והסחיפה יצרו צורות מגוונות: כיפות, יערות עמודונים, סנפירים, שוניות, גובלינים, נהרות מוּצָרִים, גשרים טבעיים, וקניוני חריץ הם רק חלק מצורות הנוף הנוספות הטיפוסיות לרמה.
ברמת קולורדו נמצא הריכוז הגדול ביותר של פארקים, שמורות ומונומנטים בפיקוח שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית.
עם עשרת הפארקים הלאומיים בשטח הרמה נמנים הגרנד קניון, ציון, ברייס קניון, מסה ורדה, היער המאובן, קפיטול ריף, קניונלנדס, הקניון השחור של הגניסון וארצ'ס.
עם 17 המונומנטים הלאומיים נמנים: דינוזאור, הובנוויפ (Hovenweep), וופטקי (Wupatki), סנסט קרייטר וולקנו (Sunset Crater Volcano), גרנד סטרקייס-אסקלנטה (Grand Staircase-Escalante), נצ'ורל ברידגס (Natural Bridges), קניונס אוף דה אנשנטס (Canyons of the Ancients) וקולורדו (Colorado).
שטחה של רמת קולורדו הוא כ-337,000 קמ"ר, כאשר שליש משטח זה הוא שמורות אינדיאנים.
היא תחומה בהרי הרוקי שבקולורדו ממזרח, ובהרי יואינטה ובהרי ווסאטץ' (רכסים שהם שלוחות של הרי הרוקי בצפון ובמרכז יוטה) מצפון.
הרמה תחומה ממזרח גם על ידי בקע ריו גראנדה (Rio Grande Rift), מדרום מערב וממערב על ידי מתלול שולי מגיון, ומדרום ומדרום-מזרח על ידי פרובינציית אגן ורכס.
שלוחות של הרי הרוקי הדרומיים, הרי לה סאל (La Sal Mountains) ביוטה והרי סן חואן בקולורדו חדרו לתוך האזורים המרכזיים והדרומיים של רמת קולורדו.
מרבית האזור מדברי (ועם זאת הוא מכיל שניים מבין הנהרות הגדולים ביותר בארצות הברית) ומכוסה בצמחייה דלילה.
את הרמה חורצים קניונים עמוקים שקירותיהם חושפים סלעים געשיים וסלעי משקע צבעוניים: אדומים, ורודים, צהובים, לבנים ואפורים.
למעשה שמה של הרמה, קולורדו, פירושו "צבוע" בספרדית, והוא ניתן לנהר, שעל שמו קרויה גם הרמה כולה, בשל צבע המשקעים שסחף.
לסלעים שנחשפו בתנאים הצחיחים ובקניונים העמוקים תרומה חשובה לקידום ההבנה על התהליכים הגאולוגיים ובכך הם גם תרמו לקידום מדע הגאולוגיה.
רמת קולורדו מתחלקת לשישה (או שבעה על פי חלוקה אחרת) אזורי משנה (באנגלית section).
אגן יואינטה (Uinta Basin) - מבחינה מבנית זהו האזור הנמוך ביותר.
הרמות הגבוהות (High Plateaus) - סדרה של רמות המופרדות על ידי העתקים
גרנד קניון - מבחינה מבנית זהו האזור הגבוה ביותר.
קניון לנדס (Canyon Lands) - קניונים עמוקים, מונוקלינות והרים לקוליתים גדולים
אזור משנה נאוואחו (Navajo section) - רמות מחורצות פחות מקניון לנדס
אזור משנה דטיל (Datil Section) - אזור געשי באופיו.
יש המחלקים אזור משנה אחרון זה לאזור משנה נוסף:
אזור משנה אקומה-זוני (Acoma-Zuni Section)
גובהה של רמת קולורדו הוא בין 1,500 מטרים באזורים הנמוכים ועד 3,575 מטרים בחלקה המערבי-צפוני השייך למדינת יוטה והמכונה "הרמות הגבוהות".
אזור הרמות הגבוהות מתחלק לכמה רמות דוגמת רמת אקווריוס, רמת סווייר (Sevier Plateau) ורמת פאונסאגנט (Paunsaugunt Plateau), שביניהן מפרידים העתקים נורמליים שכיוונם מצפון לדרום כדוגמת העתקי הוריקן (Hurricane), סווייר (Sevier), גרנד וואש (Grand Wash) ופאונסאגנט (Paunsaugunt).
העתקים אלו נוצרו בתקופת השלישון כתגובה לאותם כוחות משיכה שפעלו בתקופה זו על פרובינציית אגן ורכס הסמוכה ממערב.
משום כך נחשבות רמות אלו לאזור מעבר.
הטופוגרפיה שלהן דומה לטופוגרפיה של רמת קולורדו, אבל הכוחות הטקטוניים שפעלו בה זהים לאלו שפעלו בפרובינציית אגן ורכס.
בשולי הרמות הגבוהות יש שדות געשיים משמעותיים.
בנוסף לרמות, בולטים ברמת קולורדו רכסי ההרים שהם תוצאה של פעילות געשית דוגמת הרי אבאחו (Abajo Mountains), הרי הנרי (Henry Mountains) והר טיילור (Mount Taylor), הר געש שכבתי רדום בניו מקסיקו.
קמרים (Uplifts) דוגמת קמר סן רפאל וקמר מונומנט, ואגנים דוגמת יואינטה, ופרדוקס (Paradox).
שכבות הסלע ברמת קולורדו הן בדרך כלל אופקיות או בעלות נטייה קלה, למעט מונוקלינות המפרידות בין הרמות או קמרים באזור המשנה של הקניון לנדס.
אזור המשנה דטיל תופש את הפינה הדרום-מזרחית של רמת קולורדו.
חלק זה מכוסה ברצף של שכבות לבה מאמצע השלישון (בין לפני 40 ל-26 מיליון שנים) עד שלהי הקנוזואיקון (מלפני 10 מיליון שנים ועד קרוב לתקופה המודרנית).
בשל התרוממות אזור המשנה של הגרנד קניון נוטות השכבות קלות לכיוון צפון-מזרח.
ההתרוממות אפשרה סחיפה של שכבות הסלע מעידן המזוזואיקון (מלפני 245 מיליוני שנים ועד לפני 65 מיליוני שנים) וכך נוצרו צוקי אבן הגיר באזורי המשנה של הקניון לנדס ונאוואחו.
סדרת המתלולים שכיוונם מזרח-מערב המשתרעים מצפון לגרנד קניון קיבלו את הכינוי "גרם המדרגות הגדול".
גילם של המתלולים נעשה צעיר יותר ככל שמצפינים, וכל מתלול מכונה על פי הצבע של שכבת הסלע הדומיננטית: "צוקי השוקולד" (Chocolate Cliffs), "צוקי השני" (Vermillion Cliffs), "הצוקים הלבנים" (White Cliffs), "הצוקים האפורים" (Gray Cliffs) ו"הצוקים הוורודים" (Pink Cliffs).
משאבי טבע רבים חבויים בסלעי הרמה, בהם: אורניום, פחם, נפט וגז טבעי.
רכס הרי סיירה נבדה והרכסים של פרובינציית אגן ורכס חוסמים את ענני הגשם ממערב ולכן הרמה היא מדבר צל גשם והיא מקבלת בממוצע בין 150 ל-400 מ"מ גשם בשנה.
האזורים הגבוהים יותר, כמו רמת קאיבאב, צפונית לגרנד קניון והרמות הגבוהות מקבלים כמות גבוהה יותר של משקעים והם מכוסים ביערות עצי אורן, אשוח ואשוחית.
המקומות הנמוכים יותר מכוסים בדלילות בשיחים ובעשב.
אחד המאפיינים הגאולוגיים המעניינים ביותר ברמת קולורדו הוא היציבות יוצאת הדופן שלה.
במהלך 600 מיליון השנים האחרונות כמעט שלא התרחשו תהליכים מעוותי סלעים דוגמת העתקים וקמטים בשכבות סלעי הקרום העבים והגבוהים של הרמה.
זאת בניגוד לאזורים המקיפים את הרמה שעברו תהליכי עיוות משמעותיים.
האורוגנזה הלרמידית גרמה ליצירת הרי הרוקי שמצפון וממזרח ולמאמצי המתיחה האדירים שיצרו את פרובינציית אגן ורכס ממערב ומדרום.
יחד עם זאת, רכסי משנה של הרי הרוקי הדרומיים מפוזרים ברחבי רמת קולורדו.
ההיסטוריה של רמת קולורדו בעידן העל של הפרקמבריון ובעידן הפלאוזואיקון נחשפת בצורה מיטבית בסמוך לגבולה הדרומי.
שם, בגרנד קניון, חשף נהר הקולורדו רצף סלעים שגילם משתרע על כמעט 2 מיליארד שנים.
הסלעים העתיקים ביותר הם בגובה פני הנהר כיום, והם מקובצים תחת השם "סלעי התשתית וישנו" (Vishnu Basement Rocks) או גם בשם "המערכת המותמרת של ערוץ הגרניט" (Granite Gorge Metamorphic Suite).
רובם סלעים מותמרים (בעיקר גנייס) וחלקם סלע היסוד גרניט.
הם מתוארכים בין לפני 1.8 מיליארד שנים ללפני 1.6 מיליארד שנים.
שכבות אלו עברו סחיפה וכוסו בשכבות של סלעי משקע ובקילוחי בזלת בשלהי הפרקמבריון, בין לפני 1,250 מיליון שנים ללפני 1,070 מיליון שנים.
אחר כך הופעלו עליהם לחצים שגרמו להרמתם ולשבירתם לרכסים של גושים מועתקים (fault-block mountain).
סחיפה הנמיכה מאוד רכסים אלו לפני פלישת הים לאורך השוליים הסבילים של מערב היבשת בתחילת הפלאוזואיקון.
בשלהי הפלאוזואיקון התרוממו הרי אנקומפגרה (Uncompahgre Mountains), שלוחה גבוהה של הרי הרוקי הקדומים (Ancestral Rocky Mountains) לגובה שבין 3,700 מטרים ל-4,600 מטרים, ואגן פרדוקס (Paradox Basin) הסמוך שקע וכוסה במשקעים מההרים, בשכבה בעובי של כמעט 6.4 קילומטרים.
מתוכה, שכבה בעובי של 1,800 עד 2,100 מטרים של סלעי התאדות מהים.
לשכבה זו חלק חשוב בגאולוגיה של הפארקים הלאומיים קניונלנדס וארצ'ס.
מרבית התצורות הושקעו בימים חמימים ורדודים, ובסביבות קרובות לחוף (כמו חופים וביצות), כאשר הים התקדם ונסוג שוב ושוב מעל שולי קדם-היבשת הצפון אמריקנית (לפירוט ראו גאולוגיה של הגרנד קניון).
אזור הרמה היה ככל הנראה על שולי היבשת לכל אורך שלהי הפרקמבריון ובמרבית עידן הפלאוזואיקון.
סלעי יסוד שחדרו מיליוני שנים אחר-כך לתוך סדקים שבתוך סלעי התשתית המותמרים של רמת קולורדו יצרו רשת משוישת של עורקים בהירים בסלעי התשתית הכהים.
לפני כ-600 מיליון שנים התיישרו פני השטח של אמריקה הצפונית למשטח חלק במידה ניכרת.
במהלך הפלאוזואיקון הציפו ימים טרופיים מדי פעם את אזור רמת קולורדו.
שכבות עבות של אבן גיר, אבן חול, אבן טין ופצלים הושקעו במי הים הרדודים.
בתקופות שבהן הים נסוג הושקעו בנהרות משקעים, חוליות התאבנו או ששכבות עתיקות יותר עברו סחיפה.
יותר מ-300 מיליון שנים עברו כאשר הצטברה שכבה על גבי שכבה.
שכבת הסלע העליונה ביותר בגרנד קניון, תצורת אבן גיר קאיבאב, היא אבן גיר שהושקעה בשלהי הפלאוזואיקון (פרם), לפני כ-270 מיליון שנים.
רק בתהפוכות שהתלוו ליצירת יבשת העל פנגיאה לפני כ-250 מיליון שנים הופסק תהליך יצירת המשקעים הימיים ונוצרו משקעים יבשתיים בלבד.
בשלהי הפלאוזואיקון ובמשך מרבית המזוזואיקון הושפע האזור מסדרת אורוגנזות (תהליכים יוצרי הרים) שעיוותו את מערב אמריקה הצפונית וגרמו להתרוממות ניכרת.
התפרצויות מרכסים של הרי געש במערב קברו אזורים נרחבים תחת מעטה אפר געשי.
נהרות, אגמים וימים פנימיים קצרי ימים השאירו עדויות לקיומם באמצעות סלעי משקע.
פלגים ואגמים יצרו תצורות כדוגמת צ'ינלה, קיינטה (Kayenta) ומואנאווה (Moenave).
מאוחר יותר יצר מדבר נרחב את תצורות נאוואחו (Navajo) וטמפל קייפ (Temple Cap) וסביבות צחיחות בקרבת החוף גרמו ליצירת תצורת כרמל (Carmel).
האזור היה מכוסה שוב בים חמים רדוד כאשר נפתח הים הפנימי המערבי בתור הקרטיקון שבשלהי המזוזואיקון.
אבן החול דקוטה (Dakota Sandstone) ופצלים טרופיים (Tropic Shale) הושקעו במים חמימים רדודים של ים מתקדם ונסוג לחליפין זה.
כמה תצורות נוספות נוצרו גם כן, אבל רובן נסחפו לאחר שתי תקופות של התרוממות.
האורוגנזה הלרמידית סגרה את מעבר הים הפנימי המערבי וגרמה להתרוממות של רצועה גדולה של הקרום ממונטנה ועד מקסיקו, כשאזור רמת קולורדו היה הגוש הגדול ביותר.
העתקי דחיקה נוצרו מתנועה קלה של האזור בכיוון השעון, שהגיב כגוש קרום נוקשה.
רמת קולורדו התרוממה כגוש אחד, קרוב לוודאי בשל עוביה היחסי.
עובי יחסי זה יכול להסביר מדוע כוחות הדחיסה מהאורוגנזה עברו דרך הרמה במקום לגרום לה עיוות.
כוחות הדחיסה כן פעלו על נקודות חולשה בסלעי התשתית מהפרקמבריון, ולכן נוצרו תוואי הנוף בעלי השיפוע המתון (דוגמת קמרים, קערים ומונוקלינות) לאורך העתקים ומבנים אחרים עתיקים שבעומק הקרום.
הליבה של כמה מרכסי ההרים המבודדים הבולטים של הרמה דוגמת הר יוטה (Ute Mountain) והרי קריזו (Carrizo Mountains), שניהם בסמוך לארבע הפינות, הם סלעי יסוד שהתמצקו לפני כ-70 מיליון שנים.
אירועי התרוממות שוליים המשיכו להתרחש בתחילת עידן הקנוזואיקון ואליהם התלוו כמה התפרצויות של לבה בזלתית ועיוותים קלים.
תצורת קלרון (Claron Formation) הססגונית שבה נוצרו העמודונים (באנגלית הודוס (hoodoos)) השבריריים של האמפיתיאטרון של הפארק הלאומי קניון ברייס וסידר ברייקס (Cedar Breaks) הושקעה באגמים ובפלגים קרירים.
לפני כ-34 מיליון שנים הושקעה אבן החול צ'וסקה (Chuska Sandstone), מחולות שהובאו בהשפעת הרוח בשכבה שעוביה מגיע ליותר מ-500 מטרים.
אבן החול צ'וסקה מכסה את פסגת הרי צ'וסקה (Chuska mountains) והיא מונחת תוך אי התאמה על הסלעים מהמזוזואיקון שעברו עיוות באורוגנזה הלרמידית.
סלעי יסוד צעירים יותר יוצרים מאפייני נוף מרהיבים.
שושלות הרי הנרי (Henry Mountains), רכס לה סאל (La Sal Range) והרי אבאחו (Abajo Mountains) השולטים על נופים רבים בדרום-מזרח יוטה, נוצרו מלבה של סלעי יסוד שחדרו בפרק הזמן מלפני 31 מיליוני שנים עד לפני 20 מיליוני שנים.
כמה מחדרים פלוטוניים בהרים אלו יוצרים לקוליתים, סוג של מחדר שגרוב קרל גילברט (Grove Karl Gilbert, ידוע יותר כ-G.K.
Gilbert; 1918-1843) תיאר וכינה בשם לראשונה במחקריו על הרי הנרי.
את גבעות הופי (Hopi Buttes) בצפון מזרח אריזונה מחזקות יריעות של סלעים געשיים נתרניים שנפלטו לפני כ-7 מיליון שנים.
סלעי יסוד צעירים עוד יותר מרוכזים קרוב לשולי רמת קולורדו.
פסגות סן פרנסיסקו (San Francisco Peaks) סמוך לפלאגסטאף באריזונה, דרומית לגרנד קניון, הם צורות נוף געשיות שנוצרו מפעילות געשית שהחלה באזור לפני כשישה מיליון שנים ונמשכה עד שנת 1064, אז התפרצה בזלת ב"מונומנט הלאומי סנסט קרייטר" (Sunset Crater National Monument).
הר טיילור בסמוך לעיירה גרנטס (Grants) בניו מקסיקו הוא מבנה געשי שההיסטוריה שלו דומה לזו של פסגות סן פרנסיסקו: קילוחי בזלת קרוב לגרנטס נפלטו לפני כ-3,000 שנים בלבד (El Malpais National Monument - המונומנט הלאומי אל מאלפאיס).
ייתכן שסלעי יסוד צעירים אלו הם סימן לתהליכים בתוך מעטפת כדור הארץ שבהם נאכלים השוליים העמוקים של הסלעים היציבים יחסית של רמת קולורדו.
פעילות טקטונית התחדשה באמצע הקנוזואיקון וגרמה להתרוממות בלתי אחידה והטיה קלה של האזור כלפי מערב לפני כ-20 מיליוני שנים (התרוממות של עד כ-3 קילומטרים).
הגדלת השיפוע של הנחלים גרמה להם להתחתר לעומק מהר יותר.
סחיפה לאחור ותנועת בלית סייעו לסחוף את הצוקים לאחור אל הרמות הגובלות בהעתקים תוך הרחבת האגנים שביניהן.
פעולת הסחיפה הייתה כל כך חזקה עד שחלק מהרמות הפכו להרי שולחן או להרי כפתור.
מונוקלינות נוצרו כתוצאה מכוח התרוממות שכופף את שכבות הסלע.
מונוקלינות שעברו סחיפה מותירות סלע עמיד המוטה בתלילות הקרוי מצלעות וגרסה תלולה פחות המכונה רבדה.
מתח רב התפתח בקרום, ככל הנראה משינוי בתנועת הלוחות רחוק מערבה.
ככל שהקרום התמתח נשברה פרובינציית אגן ורכס להרבה עמקים והרים מוארכים.
עקב כך התפתחו העתקים ראשיים, כדוגמת העתק הוריקן, שהפרידו בין שני האזורים.
האקלים היבש ברמה הוא בעיקר מדבר צל גשם עקב התרוממות הרי סיירה נבדה רחוק מערבה.
ועם זאת, מסיבה שאינה מוחוורת לגמרי, רמת קולורדו השכנה הצליחה לשמר את שלמותה המבנית ונשארה כגוש טקטוני יחיד.
תעלומה נוספת הייתה שבעוד שנראה שהחלקים הנמוכים של הרמה שוקעים, בסך הכל הרמה עצמה התרוממה.
הסיבה לכך התגלתה תוך כדי ניתוח מידע מפרויקט USARRAY.
נמצא כי האסתנוספירה פלשה לתוך הליתוספירה שמעליה.
האסתנוספירה שחקה את החלקים הנמוכים של הרמה.
באותו זמן, ככל שהיא מתקררת היא מתרחבת ומרימה את החלקים העליונים של הרמה.
בסופו של דבר התרומם גוש הקרום הגדול של רמת קולורדו כקילומטר גבוה יותר מפרובינציית אגן ורכס.
ככל שהקרקע התרוממה הגיבו הנהרות בהתחתרות עמוקה יותר בערוציהם.
הנהר הידוע מכולם, נהר הקולורדו, החל לחצוב את הגרנד קניון לפני פחות מ-6 מיליון שנים בתגובה לשקיעה שגרמה לפתיחה מפרץ קליפורניה מדרום מערב.
בתקופת הפליסטוקן השתנה האקלים כמה פעמים וכלל תקופות של עידני קרח ותקופות קרירות וגשומות יותר מהאקלים הנוכחי.
עקב כך התגברה הסחיפה בשל פעילות של קרחונים, בעוד שמקומות גבוהים פחות היו חשופים לבליה עקב קפיאה, והמקומות הנמוכים לשחיקה בשל זרימת המים.
כמות המשקעים הגדולה יצרה אגמים חדשים.
הקרחונים והאגמים נעלמו כשהאקלים התחמם והפך יבש יותר בתחילת תקופת ההולוקן.
סלעי רמת קולורדו מהווים מקור לנפט ומקור עיקרי לגז טבעי.
מאגרי הנפט העיקריים מצויים ב"אגן סן חואן" (San Juan Basin) של ניו מקסיקו וקולורדו, "אגן יואנטה" (Uinta Basin) שביוטה, "אגן פיאנטס" (Piceance Basin) בקולורדו ו"אגן פרדוקס" (Paradox Basin) שביוטה, קולורדו ואריזונה.
רמת קולורדו אוצרת מרבצי אורניום גדולים, ועקב כך הייתה קדחת כרייה של אורניום ברמה במהלך שנות ה-50 של המאה ה-20. הכרייה יצרה בעיה של פסולת אורניום רעילה דוגמת ערימת פסולת האורניום בסמוך למואב (Moab uranium mill tailings pile) ביוטה, שעלות פינויה מוערכת ב-720 מיליון דולר.
כריית פחם מבוצעת ברמת קולורדו ממרבצים גדולים ביוטה, אריזונה, קולורדו וניו מקסיקו.
היו גם הצעות למיזמי כריית פחם גדולים, דוגמת הכרייה ברמת קייפרוביץ (Kaiparowits Plateau), שבוטלו בלחץ פוליטי.
מיזם תחנת הכוח של ITT הוצע בתחילה לקום בסולט ווש (Salt Wash) בסמוך לפארק הלאומי קפיטול ריף.
לאחר שקמה התנגדות עזה לתוכנית היא הוקמה לבסוף במקום פחות פופולרי בליינדייל (Lynndyl), בסמוך לדלתה ביוטה.
מרבצי הפחם הגדולים ביותר ביוטה מצויים במחוז המכונה בהתאם "מחוז קרבון" (Carbon County).
מכרה הפחם הגדול ביותר באריזונה נמצא ב"בלק מסה" (Black Mesa) והוא מספק פחם לתחנת הכוח נאוואחו (Navajo Power Plant).
גילסוניט (Gilsonite) הוא שם מסחרי לסוג מיוחד של אספלט טבעי המצוי אך ורק ב"אגן יואנטה".
מרבצים גדולים של פצלי שמן מצויים ברמת קולורדו, בעיקר בצפון מזרח הרמה.
כבר לפני סוף המאה ה-20 התברר שמשאב הטבע הרווחי של הרמה הוא הנוף הייחודי שלה.
הרווח המסחרי מתיירות לארבע המדינות עולה על כל אחד ממשאבי הטבע האחרים.
תחילת ההתיישבות האנושית ברמת קולורדו מתוארכת לשלהי הפליסטוקן, לפני כ-12,000 שנים.
אף שהעדויות לנוכחותם באזור קלושות (ראשי חניתות מאבן) מאמינים החוקרים כי האינדיאנים הקדומים, המכונים פלאו-אינדיאנים, מתרבויות פולסם וקלוביס התיישבו באזור, וכי בהיותם ציידים מומחים הם האחראים העיקריים להשמדה הגדולה של בעלי החיים הגדולים: ממותות, גמלים טיגריסים שנחרביים ועוד, שהוכחדו ברמה בתקופה זו.
מלפני 6,000 שנים ועד לפני 2,000 שנים נדדו על פני מרבית האזור שבטים מהתרבות הארכאית.
הם חיו מציד חיות קטנות וליקוט צמחי מאכל.
למרות התקופה הארוכה גם בני תרבות זו לא השאירו את חותמם על האזור.
את השבטים הארכאים החליפו בני עם האנסאזי שחיו באזור מלפני 2,000 שנים ועד לפני כ-700 שנים.
האנסאזי השאירו אחריהם שרידים ארכאולוגיים מרשימים, דוגמת אלו שבפארק הלאומי מסה ורדה, שממחקרם התברר עד כמה היו בני תרבות זו מתקדמים בהשוואה לבני תקופתם באמריקה הצפונית.
האנסאזי היו חקלאים ולהשלמת התזונה הם צדו איילים.
הם פיתחו לוח שנה ייחודי שהוכיח כי עסקו בצפייה ובמעקב על גרמי השמים.
האנסאזי הגיעו לשיאם במאה ה-13 ומשערים כי חיו אז כמיליון מבני האנסאזי ברמה, בערך כמספר התושבים המתגורר בה כיום.
אז חלה התמוטטות של תרבותם שסיבותיה שנויות במחלוקת בין החוקרים.
הם נטשו את היישובים ברמה ועברו להתגורר במקומות בהם מתגוררים אנשי הפואבלו כיום: יישובי ההופי והזוני והיישובים לאורך הריו גראנדה.
במקום האנסאזי התיישבו אינדיאנים משבטי ההוואסופאי, הוואלאפאי והפאיוט.
שבטים שעסקו פחות בחקלאות דוגמת שבטי היוט והאפאצ'י המערביים גורשו מהרמה בתקופה המודרנית.
אחרונים הגיעו בני עם הנאוואחו.
ב-1540 הגיע האירופי הראשון לאזור.
היה זה הספרדי דון גרסיה לופס דה קרדנס כחלק ממשלחת הקונקיסטאדור פרנסיסקו וסקס דה קורונדו, שחיפש את שבע ערי הזהב האגדיות של סיבולה.
בתקופה זו התגוררו ברמה כ-100,000 אינדיאנים בכ-100 יישובי פואבלו.
הספרדים הביאו איתם מחלות שהאינדיאנים לא היו מחוסנים בפניהן, והאוכלוסייה הצטמצמה.