tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
המשרד הראשי למשק ומנהל היה אחד מהמשרדים בתוך האס אס, הוא פעל בין השנים 1942–1945. המשרד היה אחראי על המנהל הכללי של חיילי האס אס ועל כלכלתם.
בנוסף המשרד היה אחראי על מחנות הריכוז והיה שותף בתפעול הפתרון הסופי דרך המפקח על מחנות הריכוז וכן חיילי האס אס במחנות שהיו תחת השפעת המשרד.
ביוני 1939 הפך אוברגרופנפיהרר אוסוולד פוהל למנהל שני אגפים במשרד הפנים הנאצי: משרד מנהל וכלכלה ומשרד התקציב והבנייה.
הוא היה אחראי על כל מפעלי הבנייה והתחזוקה של האס אס.
בנוסף עבד פוהל יחד עם ולטר פונק, שר הכלכלה הנאצי, על פיקוח הפן הכלכלי של הפתרון הסופי.
חפצי ערך כמו: שעוני זהב, טבעות, שיני זהב, משקפיים, נלקחו באופן קבוע מהמתים במחנות ונשלחו לברלין אל המשרד שדאג להעבירו לרייכסבנק.
צוות המשרד אף הכין טבלאות הערכה על עלות המחנות ושקלול הרווחים האמורים להגיע מהם, בניכוי הוצאות המחנה.
האסיר הממוצע במחנה ריכוז היה בעל תוחלת חיים של תשעה חודשים ושוויו הוערך ב-1,630 מארק.
חלק מתפקידי המשרד היה לפתח את כלכלת המלחמה של תאגידים גרמניים, באמצעות עובדי הכפייה במחנות.
המשרד היה מספק את העובדים לחברות ומקבל את התמורה עליהם.
באופן זה יחל המשרד לתעדף ולפקח אילו מלאכות מבצעים האסירים בהתאם לצורכי המאמץ המלחמתי.
כחלק מזה היו חברום ומיזמים מסחריים רבים שפעלו תחת המשרד, גם לא בהקשרים מלחמתיים: מפעלי עץ, מפעלי לבנים, מחצבות, יצירת חומרי בניין ובטון, עיבוד בשר, מאפיות, נגרות וריהוט, ביגוד וציוד צבאי, רוקחות, דייג, פרסום ספרים ומגזינים על תרבות והיסטוריה גרמנית, ועוד.
המשרד היה בנוי מחמישה אגפים (Ämter):
Amt A, כוח אדם-פיננסים, משפט ומנהל.
האגף היה אחראי על הניהול הכלכלי של ה-SS וכן הפיקוח הכלכלי על המחנות.
מנהל האגף היה אוגוסט פרנק.
בין היתר היה אחראי על אספקת האוכל והביגוד לאסירי המחנות ולשמורים.
מנהל האדף היה גאורג לורנר.
היה אחראי על בניית המחנות והמבנים ששימשו לצורכי ה-SS וכן על אחזקתם.
היה אחראי לניהול האדמיניסטרטיבי של המחנות וכן של האסירים.
בראש האגף עמד ריכרד גליקס.
האגף נכנס לאחריות המשרד ב-16 במרץ 1942.
היה אחראי להעסקת פועלי כפייה ממחנות הריכוז במפעלי תעשייה בגרמניה ומחוצה לה.
אוסוולד פוהל ניהל בפועל את האגף הזה.
סגן מנהל המשרד היה היינץ קארל פנסלאו.
משפט פוהל, היה המשפט הרביעי מתוך שנים-עשר משפטי נירנברג, בו הועמדו לדין אוסוולד פוהל יחד עם 17 מעובדי משרדו.
האישום העיקרים עסק במעורבותם הפעילה של הנאשמים בעבודת המנהלה של הפתרון הסופי, עקב אחריות המשרד על ניהול מחנות הריכוז וההשמדה.
כמו כן אחריות המשרד על הרכש של הוואפן אס אס ויחידות גולגולת המת הייתה חלק מהאישומים.
על פוהל נגזר גזר דין מוות שבוצע ב-7 ביוני 1951. ארבעה בכירים נוספים נגזר עליהם מאסר ארוך (מאסר עולם או 25 שנה), אך בחנינת 1951 הומתק דינם ל-15 שנות מאסר.
שניים נידונו לתלייה ועונשם הומתק למאסר ב-1951. שבעה נוספים שנגזר עליהם עד 10 שנות מאסר שוחררו בחנינת 1951 ואחד הומתק ל-8 שנים, ושלושה זוכו מאשמה.
המשרד המרכזי לחקירת פשעי הנאצים הוא סוכנות ממשלתית גרמנית האחראית לחקור פשעי מלחמה שהתבצעו בתקופת גרמניה הנאצית.
המשרד מחזיק באוסף גדול של מסמכים וחומרים הנוגעים לפעילויות פליליות במהלך השלטון הנאצי.
המשרד פועל לסיוע בהבאה להעמדה לדין של פושעים נאצים שונים.
בין היתר המשרד עסק בעניינו של דמיאניוק והמליץ ב-2008 להגיש נגדו כתב אישום מכיוון שהוא "משוכנע" כי היה מעורב ברצח 29 אלף יהודים לפחות.
המשרד הוקם בדצמבר 1958 והוא משותף לכל 16 המדינות הפדרליות בגרמניה.
בתחילה המשרד היה מוסמך לחקור רק פשעים שבוצעו מחוץ לגרמניה וב-1964 ניתנה לו הסמכות לחקור פשעים שהתרחשו גם על אדמת גרמניה.
בשיאו פעלו מטעם המשרד 121 עובדים, נכון ל-2021 קיימים בו 21 עובדים.
מאז הקמתו סייע המשרד בפתיחת הליכים כנגד מעל 7,000 פושעים נאציים.
המשרד מכיל רשומות על מעל 700 אלף שמות, מקומות בהם התבצעו פשעים ושמות היחידות האחראיות.
המשרד המרכזי של הרייך למאבק בהומוסקסואליות ובהפלות היה השיטה העיקרית למאבק בהומוסקסואליות ובהפלות בגרמניה הנאצית בין השנים 1936–1945.
סעיף 175 לחוק הגרמני אשר אסר על קיום יחסי מין הומוסקסואליים, נחקק עוד בשנת 1871. עם זאת, סעיף זה לא נאכף ביום יום, ולמעשה, העיר ברלין נחשבה לעיר מתירנית וסובלנית.
בשנת 1919 אף הוקם בברלין מכון לחקר המיניות על ידי החוקר מגנוס הירשפלד.
עם זאת, עם עליית המפלגה הנאצית לשלטון בשנת 1933, חל בהדרגה שינוי רעה יחס להומוסקסואלים, במקביל לשינויים חברתיים אחרים ביחס למיעוטים.
"המשרד המרכזי של הרייך למאבק בהומוסקסואליות ובהפלות" הוקם ב-10 באוקטובר 1936 על ידי צו מיוחד של מפקד האס אס, היינריך הימלר.
החלטה זו הייתה הסימן לשובן של הרדיפות של הומוסקסואלים, לאחר שקט יחסי לאחר אולימפיאדת הקיץ של ברלין בשנת 1936. משימתו העיקרית של המשרד הייתה איסוף נתונים על הומוסקסואלים ברחבי גרמניה הנאצית.
ארכיון הנתונים אפשר להתחיל ברדיפה מתואמת של הומוסקסואלים וענישתם.
לשם כך, עמדו לרשות המשרד חוליות ניידות מיוחדות, שהיה ברשותן גם לבצע הוצאות להורג.
בשנת 1940, היו בארכיון המשרד נתונים של כ-41,000 הומוסקסואלים, חשודים ומורשעים.
במשרד עבדה קבוצה של כ-17 עובדים.
ארכיון הרשומות, שעל פי ההערכות כלל בסופו של דבר נתונים של כ-100,000 בני אדם ברחבי גרמניה הנאצית, הושמד ככל הנראה בימיה האחרונים של המלחמה.
גם במסגרת רדיפות הכנסייה הקתולית בגרמניה הנאצית, נעצרו כמרים קתולים רבים באשמת הומוסקסואליות ומעשי סטייה ללא בסיס ראייתי.
רדיפות אלו הופסקו במהלך אולימפיאדת ברלין ב-1936, על מנת להציג לעולם תדמית טובה יותר, אך חודשו בחודש מרץ בשנה שלאחר מכן, לאחר שהאפיפיור פיוס ה-11 גינה את הנאציזם באנציקליקה שלו משנת 1937 בשם "מיט ברננדר זורגה".
אנשי דת רבים שהתנגדו למשטר או כאלו שדגלו בפציפיזם, היו מוקד לרדיפות ולהאשמות שווא של "התנהגות הומוסקסואלית" כהצדקה למאסרם.
רבים מהם, לאחר שסיימו לרצות עונש מאסר, נשלחו למחנות ריכוז (לרוב למחנה הריכוז דכאו, שהיה בו "גוש מיוחד לכמרים"), כאשר חלקם לא שרדו.
המשפט של ג'וני דפ נגד אמבר הרד היה משפט דיבה אזרחי, שהתרחש בארצות הברית מ-11 באפריל 2022 עד 1 ביוני באותה שנה בבית המשפט בפיירפוקס, וירג'יניה, ארצות הברית.
הוא זכה להתעניינות חובקת עולם, הן בתקשורת הממוסדת והן ברשתות החברתיות, והסתיים בהחלטת חבר המושבעים לטובת ג'וני דפ.
ב-2023 יצא בנטפליקס סרט הדוקו "דפ נגד הרד" אשר תעד את המשפט.
בשנת 2012 החלו אמבר הרד בת ה-26 וג'וני דפ בן ה-48 להיות במערכת יחסים זוגית.
בני הזוג היו נשואים 15 חודשים, ובמאי 2016 הגיעה הרד לבית המשפט בלוס אנג'לס כשהיא חבולה ובוכיה.
היא הגישה בקשה לצו הרחקה וגירושים מדפ.
במהלך משפט הגירושים המתוקשר העידה הרד כי ג'וני דפ היה אלים פיזית ומילולית כלפיה, לרוב תחת השפעת סמים ואלכוהול.
דפ שילם להרד בהסכם הגירושין 7 מיליון דולר וכן נחתם הסכם האוסר על הצדדים לדון בתקשורת במערכת היחסים ביניהם.
בדצמבר 2018 פרסמה הרד מאמר עמדה בעיתון "וושינגטון פוסט", בו כתבה שעקב הפיכתה לסמל של קורבן לאלימות זוגית, היא איבדה הזדמנויות עבודה ונענשה על ידי החברה.
באותה שנה פורסם כי דפ התפרץ באלימות גם על סט של סרטו.
במרץ 2019 פורסם כי דפ הגיש תביעת דיבה על סך 50 מיליון דולר כנגד הרד עקב הנאמר באותו מאמר, אף על פי ששמו אינו מוזכר.
משפט דיבה נגד עיתון הסאן
בנובמבר 2020 הפסיד ג'וני דפ בתביעת דיבה שהגיש נגד העיתון "סאן" על שכינה אותו "בעל מכה".
במשפט שהתקיים באנגליה פסק הדין של השופט היה שג'וני דפ אכן הכה את אמבר הרד לפחות 11 פעמים.
בעקבות ההכרעה במשפט נאלץ דפ לעזוב את סדרת הסרטים "חיות הפלא" לבקשת אולפני האחים וורנר.
ב-11 באפריל 2022 החל משפט תביעת הדיבה של דפ נגד הרד והוא נמשך כשישה שבועות, עד 27 במאי.
המשפט נערך בבית המשפט בפייפרפוקס, וירג'יניה, ארצות הברית, בהשתתפות חבר מושבעים.
קייט מוס, שהייתה במערכת יחסים עם דפ בשנות ה-90, העידה כי הוא לא נקט נגדה באלימות, בניגוד לטענות ההגנה.
אחותו של דפ העידה כי כילדים, השניים סבלו מאלימות רבה מצד אמם, ולכן נשאר במערכת היחסים למרות האלימות מצד הרד.
הפסיכולוג דייוויד שפיגל העיד שהתנהגותו של דפ מתאפיינת באלימות, הרס רהיטים, ושבירת חפצים.
ד"ר ריצ'רד מור, מנתח כף יד, העיד כי הפציעה באצבעו של דפ נעשתה על ידו.
ב-1 ביוני 2022 הוכרע המשפט כניצחון לטובת דפ.
חבר המושבעים קבע שהרד הוציאה את דיבתו בכל שלושת הסעיפים שפורסמו במאמר, פסקו תשלום של 10 מיליון דולר על הפגיעה, ו-5 מיליון דולר נוספים כפיצוי.
השופטת הורידה סכום זה לכ-350 אלף דולר, בעקבות מגבלת הסכום בווירג'יניה.
בנוסף פסקו חבר המושבעים על תשלום של 2 מיליון דולר לזכותה של הרד, לאחר שמצאו שעורך דינו של דפ הוציא את דיבתה, בסעיף אחד מתוך שלושת סעיפי התביעה הנגדית.
הרד החליטה להגיש ערעור על פסק הדין, אך הערעור נדחה על ידי השופט.
בהסכם פשרה בין הצדדים, סוכם שהרד תשלם לדפ מיליון דולר, במקום ה-13 מיליון עליהם פסק בית המשפט במקור.
בטורי דעה רבים הובעה הדעה שתוצאות המשפט פוגעות במאבק באלימות במשפחה ובתנועת Me Too.
סופי קוקסון בתור כריסטין קילר.
ג'יימס נורטון בתור ד"ר סטיבן וורד, אוסטאופת שמכיר את פרופומו לקילר.
אלי באמבר בתפקיד מנדי רייס-דייוויס, דוגמנית, נערת שעשועים וחברה של קילר.
בן מיילס בתפקיד ג'ון פרופיומו, חבר פרלמנט שמרני ושר המלחמה שנקלע לשערורייה לאחר שנחשף הרומן שלו עם קילר.
אמיליה פוקס בתפקיד ולרי הובסון, אשתו השחקנית של פרופומו.
נייתן סטיוארט-ג'ארט בתפקיד ג'וני אדג'קום אמרגן ג'אז שמערכת היחסים שלו עם קילר התריעה בטעות את הרשויות על פרשת פרופיומו .
אנתוני ולש בתפקיד לאקי גורדון, זמר ג'אז ששמו נודע לציבור לאחר פרסום הפרשה.
ויסאר וישקה בתפקיד יבגני איוואנוב, נספח הצי הסובייטי מקיים יחסי מין עם קילר באותו זמן שהיא פגשה את פרופיומו.
ג'וני קווין בתפקיד פיטר רחמן, בעל בית ידוע לשמצה אשר שמר על רייס-דייוויס כמאהבת שלו עד למותו הפתאומי מהתקף לב.
קילר גם הייתה בעבר המאהבת שלו.
נראן פרשוד בתפקיד אמיל סבונדרה, נוכל ידוע לשמצה שטופל על ידי וורד ושפגש את קילר ואת רייס-דייוויס.
אמנדה דרו בתפקיד ג'ולי אלן פיין, אמו של קילר.
טים מקינרני בתור חבר הפרלמנט מרטין רדמיין, המצליף הראשי של המפלגה השמרנית השלטת.
מייקל מלוני בתפקיד וויקונט אסטור, שעמו רייס-דייווס טענה בבית המשפט כי קיים יחסי מין.
אנטון לסר בתור מייקל אדווס, עורך דין שהיה חבר קרוב של וורד.
איידן מקארדל בתור רוג'ר הוליס, המנהל הכללי של MI5 בין השנים 1956–1965.
פיטר דייוויסון בתור ג'יימס בורג', פרקליט ההגנה של וורד.
אלכס מקווין בתפקיד מרווין גריפית'-ג'ונס, התובע במשפטו של וורד.
פול ג'סון בתור השופט מרשל, השופט היושב במשפטו של וורד.
פול ריטר בתור ג'רמי האצ'ינסון, פרקליט ההגנה של קילר.
ניל מוריסי בתור קולין קילר, אביו המנוכר של קילר.
דני ווב בתפקיד ג'ורג' וויג, פוליטיקאי בולט ממפלגת הלייבור מהאופוזיציה.
ויליאם גמינרה בתפקיד סר ג'ון הובסון, התובע הכללי .
באפי דייוויס בתפקיד חברת הפרלמנט ברברה קאסל, פוליטיקאית בולטת במפלגת הלייבור מהאופוזיציה.
"המשפט של כריסטין קילר" הוכרז כפרויקט על ידי ה-BBC באוקטובר 2017, עם אמנדה קו שהופקדה על התסריט.
בזמנו, אמרה קו, "אני נרגשת לקבל את ההזדמנות להביא זווית ראייה רעננה לסיפור שהפך לאגדה רבת עוצמה...
הסיפור המדהים של כריסטין קילר ומה שנקרא פרשת פרופומו הוא ציד המכשפות בסיילם פוגש את או.
סימפסון - סערה מושלמת של מגדר, מעמד, גזע וכוח שמהדהדת בעולם בו אנו חיים היום."
הצילומים החלו בבריסטול בדצמבר 2018. צילומים היו גם בלאנסדרון טראס ליין צ'לטנהאם, גלוסטרשייר ובבאת'.
קשת אינטרנשיונל טיפלה בזכויות ההפצה הבינלאומית, עם "Endeavour Content" בארצות הברית.
המשרד הצבאי לבית הלבן היא יחידה משותפת למשרד הבית הלבן ולמחלקת ההגנה של ארצות הברית האחראית לספק שירותים עבור מוסד הנשיאות כחלק מתפקידו של הנשיא כמפקד העליון של הכוחות המזוינים.
אנשי המשרד הצבאי לבית הלבן היא יחידה שברובה לובשי מדים המגיעים מכלל זרועות הכוחות המזוינים ביניהם: צבא, חיל האוויר, חיל הנחתים, הצי ומשמר החופים.
בין השירותים שמספק המשרד הצבאי לבית הלבן הוא שירותי תחבורה, רפואה, מזון, לוגיסטיקה ותקשורת.
בראש המשרד הצבאי לבית הלבן עומד מנהל האחראי על קביעת המדיניות הנוגעת לנכסי משרד ההגנה המשמשים את הבית הלבן.
המנהל מבטיח כי דרישות הבית הלבן מועברות בצורה ברורה למחלקות השונות במשרד הצבאי של הבית הלבן וכי הן עומדות בסטנדרטים הגבוהים ביותר.
רוב אנשי המדים המוצבים למשרד הצבאי לבית הלבן זכאים לענוד את תג השירות הנשיאותי לאחר תקופה של שנה אחת לפחות.
נשיא ארצות הברית, סגן הנשיא, חברי ממשלה, ובכירים אחרים.
בנוסף השירות הוא מספק שירותי קייטרינג עבור אירועים נשייאותיים
וארוחות ערב ממלכתיות לראשי מדינות זרות המבקרים בבית הלבן, ומפעיל את כלל חדרי האוכל בבית הלבן.
שירות המזון אחראי גם לסיפוק המזון לנשיא
המשקה השחור, או תה יופון (המכונה גם "משקה אהוב", "קסינה", "תרופה גדולה" או "משקה לבן" על ידי הילידים; "תה קרוליינה", "תה דרום הימים" או "תה אינדיאני" על ידי האירופאים), מתייחס לסוגימשקאות המכילים קפאין שהוכנו במקור על ידי הילידים האמריקאים בדרום מזרח ארצות הברית ואומצו לאחר מכן על ידי האירופאים והאמריקאים.
המשקה ממוכן ומבושל בדרך כלל מעץ ההוליה יופון , שמקורו מחופי האוקיינוס האטלנטי וחוף המפרץ של ארצות הברית, וקשור לעץ (Ilex paraguariensis) ולגואיוסה.
המשקה הילידי עשוי היה לכלול גם את העץ ועשבי תיבול נוספים.
משקה יופון מרוכז מאוד שימש בטקסים שונים, כולל טקסי טיהור, על ידי עמים ילידים מדרום מזרח ארצות הברית כמו יוצ'י, קאדו, צ'יקסו, צ'רוקי, צ'וקטאו, מוסקוגי, טימוקואה, צ'יטימאצ'ה ואחרים.
בקבוצות ילידיות אחרות שלא חיו בתחום הטבעי של היופון גידלו וסחרו בו.
השימוש בו התגלה גם במטרופולין העתיק של תרבות המיסיסיפי בקהוקיה.
עמים ילידיים השתמשו במשקה השחור כמשקה חברתי במפגשי מועצה והציעו אותו לאורחים כמשקה מכובד.
הם השתמשו בו בן כמשקה רפואי.
בנוסף, היה נהוג לשתות אותו כמשקה יומי ממריץ, וגרסה חזקה שלו שמשה גברים לפני קרב.
הוא היה ידוע בשמות שונים, כולל "משקה לבן" (בגלל הקשריו לטוהר), "משקה אהוב" (הצמח היה ידוע כ"עץ האהוב") וגם "משקה שחור" (בעיקר על ידי האירופאים, בשל צבעו של המשקה המרוכז).
שיטות ההכנה והנהלים משתנים בין שבטים ואתרי טקסים שונים; מרכיב בולט הוא העלים והגבעולים הקלויים של Ilex vomitoria.
בהקשרים מסוימים, משקה היופון הוכן בצורה מרוכזת מאוד שייתכן וכללה עשבי תיבול נוספים בעלי תכונות מעוררי הקאה.
הצום לפני הטקסים, יחד עם צריכת כמויות גדולות של המשקה, ייתכן שגרמו להקאות שנצפו על ידי האירופאים.
תצפיות אלו הובילו לקישור המשקה עם הקאות, וכן לשמו המדעי המודרני, למרות שלעלי היופון אין תכונות מולדות הגורמות להקאה .
עם זאת, לפי מחלקת החקלאות של ארצות הברית, "אנליזה כימית מודרנית של יופון לא מצאה תרכובות גורמות הקאה או רעילות, וריכוזי הקפאין דומים לאלו של תה מסחרי."
המשקה השחור אומץ על ידי המתיישבים האירופאים, בתחילה הספרדים בפלורידה, כבר במאה ה-17, והם שתו אותו כמשקה קפאין רגיל.
הוא המשיך להיות בשימוש על ידי אמריקאים לבנים שחיו בדרום ארצות הברית, במיוחד במדינות קרוליינה.
הצפונית והדרומית, השימוש בו כמעט שנעלם בתחילת המאה ה-20, אך כעת מתרחש חידוש השימוש במשקה על ידי כמה חברות אמריקאיות קטנות.
המשקה השחור המשיך לשמש גם בקרב שבטים אינדיאנים שונים, כמו הסמינולס, שמכינים משקה שחור לטקס התירס הירוק השנתי שלהם, למרות שהמשקה אינו מכיל תמיד יופון, כיוון שהוא תערובת של צמחים שונים.
על פי הרשומות האתנו-היסטוריות, עלי היופון והענפים ששימשו להכנת "המשקה השחור" נקטפו באופן מסורתי קרוב ככל האפשר לזמן הצריכה המתוכנן.
לאחר הקטיף, הם נקלו קלות במכל קרמי מעל האש.
הקלייה מגבירה את המסיסות של הקפאין במים, מאותה הסיבה שבגללה קולים פולי קפה.
לאחר מכן הושרו העלים במכלים גדולים של מים עד שהנוזל הגיע לצבע חום כהה או שחור, מכאן השם "משקה שחור".
הנוזל סונן להתקרר, עד שהיה מספיק קריר כדי לא לגרום לכוויות בעור, ונשתה כשהוא עדיין חם.
מכיוון שקפאין הוא פי 30 יותר מסיס במים רותחים מאשר במים בטמפרטורת החדר, החימום הגביר את השפעתו.
המשקה נצרך בעיקר בצורה טקסית.
ההשפעות הפיזיולוגיות שלו בעיקר תואמות להשפעות מינונים גבוהים של קפאין.
שלוש עד שש כוסות קפה חזק שוות ל-0.5 עד 1.0 גרם קפאין; המשקה השחור יכול היה לספק לפחות כמות זו ואולי עד 3.0 עד 6.0 גרם קפאין.
שיטת הייצור הכללית של המשקה השחור ידועה, אך לא כל הפרטים על ההכנה והשימוש הטקסי של המשקה ידועים.
מקור ההשפעה המקיאה של המשקה השחור אינו ידוע והועלו השערות לגביו על ידי היסטוריונים, ארכאולוגים ובוטנאים.
חלק מהמדענים משערים שהיא נגרמת על ידי הוספת הצמח הרעיל .
המתיישבים האירופאים אימצו את שיטת ייצור עלי היופון מהילידים והכינו חליטה שנקראה בשמות שונים: תה יופון, תה אינדיאני, תה קרוליינה, תה דרום הימים או תה אפלאצ'יה.
ההכנה והשימוש המודרניים במשקה היופון על ידי האינדיאנים מתועדים חלקית בלבד.
מתכונים מקוונים למשקה זכו לביקורת מצד חלק מהאינדיאנים על כך שהם עלולים להיות מסוכנים ואף רעילים, מפני שמושמטים שלבים חשובים.
פירות עץ ההולי יופון רעילים ועלולים לגרום לאי ספיקת כליות ולכן אין לצרוך אותם.
אדם אדוארדס ובראדלי בנט בדקו את הגבעולים, השורשים והעלים של היופון.
הם מצאו שהחומר הרעיל היחיד האפשרי היה האלקלואיד תאוברומין, אך ריכוזו יחסית נמוך.
לדוגמא, גרם אחד של קקאו הכיל פי 2,255 יותר תאוברומין מאשר היופון.
בתחילת המאה ה-21 תה יופון החלה עליה בפופולריות, שלו עם הקמתם של מספר חברות סטארטאפ קטנות בפלורידה, ג'ורג'יה וטקסס, הקוטפות ומעבדות תה יופון.
כיום ניתן לרכוש מותגים אמריקאים שונים של תה יופון, כגון, Yaupon Brothers, Lost Pines Yaupon, Asi Tea ו-Catspring Yaupon במספר שווקים מקומיים, באינטרנט ובכמה אתרים היסטוריים הקשורים לילידים אמריקאים.
חברות קטנות אלו משווקות את תה היופון כמשקה קפאין אורגני, מקומי, שנקצר בצורה אתית ותוך מודעות סביבתית.
הביקוש למשקה עלה לאחרונה, ובשנת 2018 הוקמה האגודה האמריקאית לתה יופון לקידום היופון.
לפי Folch, "רוב היופון הנמכר על ידי חברות מבוססות בארצות הברית הוא אורגני .
מדובר בצמח נפוץ מכיוון שהוא מקומי ואינו דורש דשנים, קוטלי עשבים או חומר הדברה וכמעט אינו מצריך השקיה, ונאסף או מגודל בחלקות קטנות, אפילו בחצרות אחוריות במרכז פלורידה."
תה יופון נמכר כיום גם על ידי רשת המזון האמריקאית הול פודס מרקט, שקידמה אותו כאחת המגמות הקולינריות החדשות של שנת 2023. כמו כן, נמכר תה יופון כמשקה מותסס בסגנון פטריית תה ובצורה אבקתית (בסגנון מאצ'ה).
לפי כתב ה-BBC מאט סטירן, תה יופון מבושל כ"אליקסיר בצבע צהוב עד כתום כהה עם ארומה פירותית ואדמתית וטעם חלק עם גוונים מאלטיים", כאשר החומרים הממריצים כמו קפאין, תאוברומין ותאופילין משתחררים באיטיות לגוף, אשר מספק בהירות שכלית, ללא רעידות, והקלה על הבטן.
בשל הנזק הסביבתי הנוכחי הקשור לגידולים המיועדים למשקאות עטירי קפאין, כמו קפה, מחקר שנערך לאחרונה על ידי בוטנאים אמריקאים קידם את השימוש בגידולי קפאין מקומיים, כמו יופון, כגידול קפאין יותר בר קיימא וידידותי לסביבה.
תה יופון ממשיך לשמש עדין גם בקרב שבטים אינדיאניים מסוימים, כמו הסמינולס והצ'ירוקי.
המשרד הפדרלי לשיכון, פיתוח עירוני ובנייה הוא משרד פדרלי בגרמניה האחראי על פיתוח מדיניות דיור, כולל קידום דיור בר השגה, תכנון ופיתוח עירוני, התחדשות עירונית, בנייה ציבורית ופיקוח על תקני בנייה.
מושבו של המשרד בבון ובברלין.
המשרד הפדרלי לבנייה התקיים כמשרד עצמאי בין השנים 1949–1998, והוקם מחדש בשנת 2021.
המשרד הוקם לראשונה בשנת 1949 תחת השם "המשרד הפדרלי לשיקום" (Bundesministerium für Wiederaufbau), ושמו שונה בשנת 1950 ל"המשרד הפדרלי לבניית דירות".
בשנת 1961 שונה שוב שמו ל"המשרד הפדרלי לענייני שיכון, פיתוח עירוני ותכנון אזורי".
ב-1965 התקבל השם "המשרד לענייני שיכון ופיתוח עירוני", ובשנת 1969 הוחלפו מונחי השם ל"המשרד לפיתוח עירוני ולשיכון".
בשנת 1972 נקבע השם "המשרד הפדרלי לתכנון אזורי, בנייה ופיתוח עירוני", שנותר עד לפירוקו בשנת 1998.
ביולי–דצמבר 1972 כיהן לאוריץ לאוריצן (SPD) כשר הבינוי, הדואר והתחבורה במקביל, אם כי שלושת המשרדים נותרו מופרדים מבחינה ארגונית.
השרה הראשונה שכיהנה במשרד הייתה גרדה הסלפלט (1990–1991).
באוקטובר 1998, במסגרת ממשלתו הראשונה של הקנצלר גרהרד שרדר, מוזג המשרד למשרד התחבורה הפדרלי, והוקם המשרד הפדרלי לתחבורה, בנייה ושיכון (BMVBW), בראשות פרנץ מינטפרינג (SPD).
בין השנים 2013–2018 הופקד תחום הבנייה בידי המשרד הפדרלי להגנת הסביבה (BMUB), ומ-2018 עד 2021 עבר לאחריות המשרד הפדרלי לענייני פנים (BMI).
בהחלטה ארגונית מיום 8 בדצמבר 2021, ביום השבעתו של הקנצלר אולף שולץ, הוקם מחדש המשרד כגוף עצמאי, והועברו אליו סמכויות ממשרד הפנים הפדרלי: בתחומי הבנייה, הכלכלה בענף הבנייה, בינוי פדרלי, פיתוח עירוני, תוכניות עירוניות, מדיניות מגורים, תכנון אזורי, מדיניות אזורית ותכנון מדינתי.
המשרד ליווה את תהליך הבחירה למיקום מרכז העתיד ל"אחדות גרמנית וטרנספורמציה אירופית".
בפברואר 2023 נבחרה העיר האלה שעל נהר זאלֶה כאתר המיועד.
המשרד כולל ארבע מחלקות, בפיקוח מטה הנהלה האחראי לתכנון, תיאום ותקשורת:
מחלקה Z – עניינים כלליים ומנהליים
מחלקה W – שיכון וכלכלת נדל"ן
מחלקה S – פיתוח עירוני ותכנון אזורי
מחלקה B – מדיניות בנייה, ענף הבנייה, פרויקטים פדרליים
המשרד להגנת הסביבה הוא משרד ממשלתי בישראל האחראי על שמירת הסביבה בישראל.
תפקידו של המשרד להגנת הסביבה הוא קביעת מדיניות ארצית, פיתוח אסטרטגיות, הכנת תקנים, קביעת קדימויות להגנת הסביבה וכן אכיפת המדיניות באמצעות המשטרה הירוקה שהיא הזרוע הביצועית של המשרד.
תחת אחריותו של השר להגנת הסביבה נמצאים גם גופים וחברות ממשלתיות בתחומי הגנת הסביבה וביניהם: רשות הטבע והגנים, החברה לשירותי איכות הסביבה, חברת פארק אריאל שרון, החברה להגנות מצוקי הים התיכון, רשות נחל הירקון ורשות נחל הקישון.
עד יוני 2006 היה שם המשרד המשרד לאיכות הסביבה.
בהחלטת ממשלה מס' 193 מיום 25 ביוני 2006, אישרה הממשלה את בקשת השר הממונה על המשרד, גדעון עזרא, לשנות את שם המשרד, והוא נקרא מאז "המשרד להגנת הסביבה".
בשנת 1973 הוקם תחת משרד ראש הממשלה "השירות לשמירת איכות הסביבה", ביוזמתם של יגאל אלון ואורי מרינוב, אשר מונה לעמוד בראשו.
בשנת 1976 הועבר השירות למשרד הפנים, כגוף המופקד על איכות הסביבה בישראל וב-25 בדצמבר 1988 החליטה הממשלה על הקמת המשרד לאיכות הסביבה כמשרד עצמאי.
ימיו הראשונים של המשרד לאיכות הסביבה היו בכנסת ה-12, בממשלה ה-23. הראשון שכיהן בתפקיד זה היה רוני מילוא, מטעם הליכוד, כאשר מרינוב החל לכהן כמנכ"ל המשרד עד 1992. בממשלה ה-24 החזיק במשרד ראש הממשלה, יצחק שמיר, ויגאל ביבי מהמפד"ל היה לסגנו.
איכות הסביבה בימי רבין, פרס ונתניהו
ראש ממשלת ישראל יצחק רבין מינה את חברת הכנסת אורה נמיר לשרה לאיכות הסביבה.
ב־31 בדצמבר 1992 הועברה נמיר למשרד העבודה והרווחה, ובמקומה מונה יוסי שריד ממרצ.
שריד המשיך לכהן בתפקיד זה גם בממשלת פרס.
בכנסת ה-14 ובממשלה ה-27, לאורך כל ימיה, כיהן רפאל איתן, יו"ר צומת, בתפקיד שר החקלאות והשר איכות הסביבה.
איכות הסביבה ואקולוגיה בכנסת ה-15 ובתחילת המאה ה-21
בממשלת ברק כיהנה דליה איציק כשרה לאיכות הסביבה.
בממשלת שרון הראשונה, כיהן צחי הנגבי בתפקיד זה, בתקופתו מונו עשרות חברי הליכוד למשרות במשרדו ועל כך הוגש נגדו כתב אישום.
בהיכנסה של שינוי לממשלה, דרשה ח"כ יהודית נאות את משרד זה, וכיהנה בו עד התפטרותה באוקטובר 2004. בתקופת כהונתה נחקק חוק שמירת הסביבה החופית, האוסר על בנייה עד 100 מטרים מקו המים ומטיל מגבלות על בנייה במרחק 300 מטרים מקו החוף.
נאות הוחלפה בשר אילן שלגי, ולאחר כניסת מפלגת העבודה לממשלה מונה שלום שמחון לתפקיד.
אחרי יציאתה של העבודה מן הממשלה, התמנה השר לביטחון פנים, גדעון עזרא לתפקיד, ובמהלך כהונתו במשרד הורה על סגירת תחנת הכוח רדינג וקידם את מעברה לשימוש בגז טבעי.
במרץ 2022 הכריז המשרד להגנת הסביבה על הקמת מנהלת ניקיון שמטרתה ליצור בסיס לעבודה משותפת לטובת השמירה על ניקיון הארץ.
המשרד להגנת הסביבה פועל בשלוש רמות:
המשרד הוא הגורם האחראי על ניסוח מדיניות ארצית בנושא ההגנה על הסביבה.
באחריותו קביעת התקנים של המשרד והגדרת קדימויות להגנת על הסביבה.
המשרד פועל באמצעות שישה מחוזות, לפי החלוקה הגאוגרפית אותה הגדיר משרד הפנים (ירושלים, צפון, חיפה, מרכז, תל אביב ודרום) ובמחוז יו"ש.
כל מחוז פועל על פי מאפייניו והצרכים הסביבתיים הנהוגים בו.
המשרד תומך בכ-52 יחידות סביבתיות מקומיות ואזוריות, השייכות לשלטון המקומי ברחבי ישראל.
היחידות המקומיות מוציאות לפועל את המדיניות הסביבתית ברמה המקומית ואף מייעצות לרשות המקומית בנושאי איכות הסביבה.
+השרים להגנת הסביבה בממשלות ישראלמס'דיוקןשם
(תקופת חיים)סיעהתקופת כהונהממשלההמשרד לאיכות הסביבה1רוני מילוא
(1929-2004)הליכוד-גשר-צומתצומת18 ביוני 19966 ביולי 1999העשרים ושבעצומת7דליה איציק
(1952–)ישראל אחתהעבודה6 ביולי 19997 במרץ 2001העשרים ושמונה8צחי הנגבי
(1952-)התנועה18 במרץ 201311 בנובמבר 2014השלושים ושלושראש הממשלה בנימין נתניהו (ממלא מקום)הליכוד11 בנובמבר 201411 בפברואר 201515ראש הממשלה
לא כיהן בכנסת14 במאי 201531 במאי 2016השלושים וארבעמשה כחלון (ממלא מקום)2 ביוני 20161 באוגוסט 201617זאב אלקין
תמונהשם(תקופת חיים)סיעהסגן לשר תחילת כהונה סיום כהונהממשלהיגאל ביבי
(1942-)המפד"ליצחק שמיר 20 בנובמבר 1990 13 ביולי 1992ממשלת ישראל העשרים וארבעאופיר אקוניס
(1973-)הליכודבנימין נתניהו 9 בדצמבר 2014 14 במאי 2015ממשלת ישראל השלושים ושלושירון מזוז
(1962-)זאב אלקין2 באוגוסט 201630 באפריל 2019ממשלת ישראל השלושים וארבע
מערכת היחסים בין המשרד לבין חברות התעשייה
מערכת היחסים של המשרד להגנת הסביבה עם חברות ומפעלים בתעשייה הישראלית מורכבת, כאשר בסמכות המשרד להגנת הסביבה לקבוע מגבלות שונות הקשורות לפליטת חומרים מזהמים, ובאחריותו לפקח על הנושא.
לצד זאת, משתף המשרד פעולה במקרים שונים עם התאחדות התעשיינים במטרה למצוא את האיזון הנכון בין פיתוח התעשייה לבין שמירה על הסביבה.
בשנת 1998 חתמו 140 מפעלים על אמנה וולנטרית, ביזמה משותפת של המשרד להגנת הסביבה ושל התאחדות התעשיינים, במטרה לגרום להפחתת הזיהום.
בדיקות שנעשו על ידי כלי תקשורת הראו שתרומתה של האמנה זניחה, ושמפעלים רבים מפרים באופן קבוע את האמנה ללא כל השלכות, והדבר עורר ביקורת מטעם פעילי סביבה על המשרד.
רבים מהבכירים במשרד להגנת הסביבה, ביניהם מרבית המנכ"לים מהקמת המשרד ועד שנת 2018, עברו לאחר סיום תפקידם לתפקידים בכירים בחברות התעשייה שקודם לכן היו בתחום אחריותו של המשרד.
אף על פי שתופעה זו קיימת גם במשרדי ממשלה אחרים, פעילים סביבתיים וכלי תקשורת העלו חשש שמעבר זה חמור יותר כשמדובר בתחום הגנת הסביבה.
ישנה תפיסה התומכת במעבר אנשי מקצוע מהמשרד ממשלתי לתעשייה הפרטית.
אף על פי שעובר לבעלי ההון ידע ומוניטין של עובדי ציבור בו יוכלו להשתמש נגד הציבור, יש אלו שטוענים ש"הרגולטור לשעבר מעביר לארגונים המפוקחים את אופן החשיבה הרגולטיבית ואת האידאולוגיה שעליה הוא צמח".
בשנת 2018 הציגו הח"כים – יעל כהן פארן, ראש התנועה הירוקה בכנסת, ודב חנין, יו"ר השדולה הסביבתית-חברתית בכנסת – תפיסה נגדית.
חנין טען כי תפיסה זו "היא לדעתי נאיבית.
מי שמעלה אותה לא מבין שהגופים המפוקחים הם גופים כלכליים עם אינטרסים פרטניים.
לא מדובר בגופים נייטרליים של שיח אובייקטיבי וחילופי דעות וחשיבה פתוחה.
לכן גם אם מישהו מביא חשיבה רגולטיבית, הוא מביא אותה לא ברמה הנורמטיבית של 'מה צריך לעשות', אלא ברמה האינסטרומנטלית, של 'איך עושים את זה בצורה מוצלחת'.
ובמילים אחרות: מייעץ לחברות כיצד להתמודד עם הרגולציה הקיימת".
תחקיר של קרן התחקירים בחן את המקרים בהם עבדו אנשי מפתח מהמשרד להגנת הסביבה לחברות התעשייה ומצא מספר מקרים בהם ניכר שלא הייתה במעבר תרומה אידאולוגית לחברה.
סמלשם הגוףתיאורהמשטרה הירוקההזרוע העיקרית של המשרד להגנת הסביבה הישראלי בתחום האכיפה הפלילית, הפיקוח וההרתעה.
נמצאת מאז 2023 תחת סמכותו של המשרד לביטחון לאומי.רשות הטבע והגניםהרשות הממשלתית האמונה מטעם החוק הישראלי על שמירת ערכי הטבע והמורשת במדינה.רשות נחל הירקון גוף סטטוטורי הכפוף למשרד להגנת הסביבה ומטרתה היא לשקם ולטפח את נחל הירקון.
כל זאת, מתוך הכרה בחשיבות הפיכת הנחל ממטרד למשאב והחזרתו כנכס לציבור הרחב.
ברשות הנחל חברים: משרדי ממשלה, רשויות מקומיות, מפעלים, בעלי מקרקעין, תאגידים וגופים ציבוריים.
המשרד לביטחון לאומי (עד תחילת 2023 נקרא המשרד לביטחון הפנים וקודם לכן נקרא משרד המשטרה) הוא משרד ממשלתי של מדינת ישראל המופקד על ביטחון הפנים במדינה.
המשרד נוסד תחת השם משרד המשטרה, בשנות התשעים שונה שמו למשרד לביטחון פנים ובתחילת 2023 ניתן לו שמו הנוכחי - המשרד לביטחון לאומי.
שר המשטרה הראשון היה בכור-שלום שטרית, שוטר ושופט לשעבר, שכיהן בתפקיד החל מיום הקמת המדינה במאי 1948 ועד ינואר 1967, מספר שבועות לפני מותו.
שטרית כיהן כשר המשטרה לאורך ארבע-עשרה ממשלות (18 שנים וחצי), מה שהפך אותו לשר שכיהן בתפקיד לאורך תקופה רצופה הארוכה ביותר מבין כל שרי ממשלות ישראל לדורותיהן.
ניתן לחלק את ההיסטוריה של משרד המשטרה וביטחון הפנים לכמה תקופות:
בתקופה זו לא הייתה המשטרה כפופה הלכה למעשה לשר, ותפקידו של המשרד היה בעיקר לייצג את עמדת המשטרה בפני הממשלה.
1968–1977 – התגבשה אחריות וסמכות המשרד על המשטרה, במהלך תקופה זו עברה יחידת התקציב של המשטרה מן המשטרה עצמה למשרד המשטרה.
עד 1974, היו תפקידיה של המשטרה שמירה על הסדר הציבורי והתמודדות עם פשיעה.
עם ערעור ביטחון הציבור הישראלי בצה"ל בעקבות מלחמת יום הכיפורים, ובפועל בעקבות הפיגוע בקריית שמונה ב-1974, החליטה הממשלה להעביר את האחריות על ביטחון הפנים בהיבטיו הלאומיים ממשרד הביטחון וצה"ל למשרד המשטרה והמשטרה.
הוקם המשמר האזרחי והוכפף למשטרה.
בעקבות הפיגוע במעלות באותה שנה, הוקמה הימ"מ, אף היא כפופה למשטרה ולמשרד.
מעמד זה של המשטרה ובמשתמע של המשרד התקבע בדו"ח ועדת חורב בתקופת ממשלת רבין הראשונה.
שרי המשטרה בתקופה זו היו אליהו ששון ושלמה הלל (1969–1977).
1977–1984 – עם המהפך בהנהגת המדינה בבחירות לכנסת התשיעית והקמת ממשלת בגין הראשונה, ביטלה הממשלה את משרד המשטרה והמשטרה סופחה כאגף למשרד הפנים בראשותו של השר יוסף בורג מהמפד"ל.
בתקופה זו חזרה לקדמותה במידת מה עצמאותה של המשטרה ואי-כפיפותה לשר הממונה.
1984–1995 – עם כינון ממשלת הרוטציה של המערך והליכוד, הוקם המשרד מחדש ובראשו הוצב הרמטכ"ל לשעבר חיים בר-לב שכיהן כשר המשטרה עד 1990, אז החליף אותו רוני מילוא, שהוחלף ב-1992 בידי משה שחל.
1995–2023 – בשנת 1995, עם הקמת ממשלת פרס לאחר רצח רבין, שונה שם המשרד ומותג בשמו החדש, המשרד לביטחון הפנים.
בראשותו נשאר לעמוד השר משה שחל שהחזיק בתפקידו עד כינון ממשלת נתניהו הראשונה, אז הופקד על המשרד אביגדור קהלני מתנועת הדרך השלישית.
לאחר מכן המשיך המשרד במתכונת זו, ובראשו עמדו השרים: שלמה בן עמי, עוזי לנדאו, צחי הנגבי, גדעון עזרא, אבי דיכטר, יצחק אהרונוביץ', יריב לוין, גלעד ארדן, אמיר אוחנה ועמר בר-לב.
2023-הווה – ב-8 בינואר 2023 שונה שם המשרד לשמו הנוכחי, המשרד לביטחון לאומי, ואף הועברו לסמכותו מג"ב, המשטרה הירוקה, והרשות לאכיפה במקרקעין.
בעת מיתוג שם המשרד החדש הוצב בראשותו השר איתמר בן גביר.
בראשית 2011 אישרה ממשלת ישראל את העברת מערך הכבאות ממשרד הפנים למשרד לביטחון הפנים והקמת מערך כיבוי אווירי.
במסגרת החוק, ב-8 בפברואר 2013 הוקמה הרשות הארצית לכבאות והצלה, בראשות נציב כבאות והצלה, הכפופה למשרד לביטחון פנים.
במסגרת הרפורמה שירותי הכבאות במתכונתם הקודם בוטלו והועברו מהמערך המוניציפלי (איגוד ערים) למערך ארצי שמחליף 24 איגודי הערים לכבאות והצלה בשבעה מחוזות, ובכך המשרד ממונה על ארגוני ביטחון הפנים: מערך הכבאות והצלה לישראל, משטרת ישראל ושירות בתי הסוהר.
ביולי 2024 אישרה מליאת הכנסת את העברת הרשות לאכיפה במקרקעין ממשרד האוצר לסמכות המשרד לביטחון לאומי.
+סמלשם הגוףתיאורמשטרת ישראלזרוע אוכפת חוק של מדינת ישראל, הפועלת לאכיפת חוק, לקיום הסדר הציבורי, לשמירה על ביטחון הנפש והרכוש.המשמר הלאומיהזרוע המבצעית של משטרת ישראל.
נמצאת מאז 2023 תחת סמכותו של המשרד לביטחון לאומי.הרשות הלאומית לביטחון קהילתימובילה את המאמץ הממשלתי למניעת אלימות, פשיעה, ושימוש בחומרים פסיכואקטיביים, ואלכוהול.המשטרה הירוקההזרוע העיקרית של המשרד להגנת הסביבה הישראלי בתחום האכיפה הפלילית, הפיקוח וההרתעה.
נמצאת מאז 2023 תחת סמכותו של המשרד לביטחון לאומי.מערך אכיפה עירוני – שיטור עירוניכוח משולב הכולל כוחות שיטור ופיקוח עירוני שמטרתו להרתיע, למנוע ולאכוף עבירות בתחומי איכות החיים, אלימות והתנהגות אנטי-חברתית.
תפקידו של מערך זה לממש יעדי אכיפה עירוניים ולחזק את הביטחון האישי ותחושת הביטחון של אזרחי ותושבי המדינה במרחב העירוני.האגף לרישוי כלי ירייההגוף הרשמי האחראי על תחום רישוי כלי ירייה במדינת ישראל.
המשרד הוא הזרוע המרכזית של ממשלת ישראל שאמונה על אכיפת החוק, ועליה להתמודד עם תופעות פשיעה, לשמור על הסדר הציבורי ועל ביטחון הנפש והרכוש, ולהגן על הציבור מפני טרור.
למשל, על הממשלה מוטלת האחריות של החזקת אסירים ועצורים במשמורת בטוחה ונאותה, וסיוע בשיקומם (שב"ס); הגנה על עדים; מניעה וטיפול בתחום הסמים והאלכוהול (הרשות הלאומית לביטחון קהילתי); מניעה וכיבוי דליקות, חילוץ והצלה (כבאות והצלה לישראל); ורישוי ופיקוח על כלי ירייה אזרחיים.
השר לביטחון לאומי הוא השר בממשלת ישראל האחראי על גופי האכיפה, הביטחון וההצלה האזרחיים במדינה.
תחת אחריותו מצויים גופים מרכזיים ובהם משטרת ישראל, שירות בתי הסוהר, הרשות הארצית לכבאות והצלה, הרשות הלאומית לביטחון קהילתי, מערכי השיטור העירוני, וכן אחריות כוללת לתיאום המאבק בפשיעה המאורגנת, ביטחון הפנים ואירועים רבי נפגעים.
מינוי השר נעשה בידי ראש הממשלה, באישור הכנסת, והשר כפוף למדיניות הממשלה בתחום ביטחון הפנים.
עם השנים חל שינוי במיקוד הסמכויות ובזהות הגופים הכפופים למשרד.
השר חבר קבע על פי חוק בוועדת השרים לענייני ביטחון לאומי (הקבינט המדיני ביטחוני).
המנגנון העומד לרשות השר והמסייע לו במימוש אחריותו המיניסטריאלית הוא המשרד לביטחון לאומי.
סמכויותיו בקשר עם אחריותו ביחס למשטרה, שירות בתי הסוהר וכבאות מעוגנות, בעיקרן, בפקודת המשטרה [נוסח חדש], התשל"א-1971, בפקודת בתי הסוהר [נוסח חדש], התשל"ב-1971, בחוק הרשות הארצית לכבאות והצלה, התשע"ב-2012, וחוק מערכי אכיפה מקומיים, תשע"א-2011.
סמכויות השר מכוח פקודת המשטרה [נוסח חדש], תשל"א-1971:
אחריות כוללת לביצוע תפקידי הגופים אשר תחת אחריותו.
הכרזת תחנות משטרה, תחנות מעצר ובתי סוהר.
הסמכת עובדי ציבור ואחרים בסמכויות אכיפה שונות.
התוויית מדיניות המשטרה, בין היתר: סדרי עדיפויות, תוכניות עבודה, הנחיות כלליות, הוראות המשטרה לפי הפקודה ומימוש סמכויותיו בכל הנוגע לתקציב המשטרה.
קיום פיקוח ובקרה על פעילות המשטרה ועל רמת מוכנותה.
הוצאת מרבית תעודות החיסיון בקשר להליכים פליליים, שמטרתן מניעת פגיעה באינטרסים ציבוריים שבאחריותו.
סמכויות השר מכוח פקודת בתי הסוהר [נוסח חדש], התשל"ב-1971
השר לביטחון לאומי ממונה על ביצוע פקודת בתי הסוהר (נוסח חדש), והוא רשאי להתקין תקנות בעניינים הבאים:
תפקידיהם, סמכויותיהם, התנהגותם וענישתם של סוהרים ואנשים אחרים העובדים בבתי סוהר;
טופס להצהרת מתגייס של סוהר ונוסח השבועה שיישבע;
גיוסם, התגייסותם ושחרורם של סוהרים;
תשלום מענקים והענקות, שכר הצטיינות ושכר התנהגות טובה לסוהרים ועניינים הכרוכים בכך;
השימוש בקנסות ובחילוטים שנגבו לפי הפקודה;
מקורותיה של הקרן הכללית של בתי הסוהר, ניהולה ושימוש בכספים ששולמו לה;
חובותיהם וסמכויותיהם של מבקרים רשמיים שאינם מבקרים רשמיים מכוח כהונתם;
בדיקות רפואיות וטיפול רפואי של אסירים;
מניעת מחלות מידבקות בבתי הסוהר;
מבנם ותיאורם של תאי בידוד;
משמורתם הבטוחה של אסירים, מיונם, שעות עבודתם, דרכי עבודתם, הפרדתם, תפריטם, בגדיהם, מחייתם, הדרכתם, משמעתם, החזרתם למוטב, שחרורם והטיפול בהם, לרבות יחס מיוחד;
קביעת חפצים אסורים, החרמתם וכל עשייה בהם.
סמכויות השר מכוח חוק הרשות הארצית לכבאות והצלה, התשע"ב-2012
ממנה, באישור הממשלה, את נציב כבאות והצלה, המשמש הדרג הפיקודי העליון ברשות.
מוסמך לבטל את מינוי הנציב במקרים של מחדל בתפקיד, נבצרות ממושכת, השעיה או הרשעה פלילית חמורה, לאחר התייעצות עם היועץ המשפטי לממשלה ונציב שירות המדינה.
מאשר את הוראות הרשות שמתקין הנציב, בנושאי תפקוד הרשות, כללים ונהלים.
מוסמך, בהתייעצות עם נציב שירות המדינה, בהסכמת שר האוצר ובאישור הוועדה לביטחון לאומי של הכנסת, לקבוע הוראות מיוחדות בנוגע לארגון כוח האדם ברשות, לרבות חריגה מחוק שירות המדינה (מינויים).
קובע, בהסכמת שר האוצר ובאישור ועדת הכנסת הרלוונטית, הסדרי פיצוי לבעלי ציוד שסייעו לרשות באירועים (כולל דמי שימוש, החזר הוצאות, ריבית והצמדה).
קובע, בהסכמת מועצת רשות המים ושר האוצר, את אופן השיפוי על מים שנעשה בהם שימוש במהלך פעילות כיבוי.
מוסמך, באישור הוועדה לביטחון לאומי של הכנסת, לקבוע הוראות לעניין הושטת סיוע של רשות הכבאות מחוץ לישראל.
מאשר, לבקשת שר החוץ, הוצאה לפועל של סיוע רשמי של הרשות למדינות זרות.
רשאי לקבוע הוראות למתן סיוע לרשות הפלסטינית בתחום שירותי כבאות, באישור הוועדה לביטחון לאומי של הכנסת.
קובע הוראות, בהסכמת מועצת רשות המים, לעניין חובת אספקת מים לצורכי כבאות.
קובע הוראות להתקנת תשתיות מים (צנרת, מתקנים, ברזים), לרבות מגבלות שימוש לשם מניעת ניצול לרעה.
קובע הוראות הנוגעות לייעור או שטחים פתוחים דורשות תיאום עם הגופים האחראיים ואישור פרלמנטרי.
השר רשאי לקבוע הוראות לעניין חקירת דליקות לפי סימן זה, ובכלל זה אופן ניהול חקירת דליקות וסדרי עבודתם של חוקרי דליקות.
רשאי השר, בהסכמת שר האוצר ובאישור הוועדה לביטחון לאומי של הכנסת, לקבוע אגרות בעד פעולות הרשות, לרבות אגרת בטיחות
רשאי לקבוע את שיעורי האגרות, את אופן תשלומן, את מועד תשלומן ואת הצמדתן, וכן הוראות בעניין מתן פטור מתשלומן.
השר, באישור הוועדה לביטחון לאומי של הכנסת, יקבע אמות מידה למתן הנחה או פטור.
השר ימנה ועדה מייעצת שתפקידה לייעץ לנציב בעניינים הקשורים לרשות הכבאות וההצלה ולתפקידיה לפי חוק זה.
סמכויות השר מכוח חוק מערכי אכיפה מקומיים, תשע"א-2011
קובע בצו את הרשויות בהן יוקם מערך אכיפה מקומי בהסכמת שר הפנים ובאישור ועדת החוץ והביטחון של הכנסת.
מודיע בדבר הקמה, הפעלה או הפסקת פעילות של מערך אכיפה מקומי.
לקבוע, בנוהל את מספר הפקחים והשוטרים בכל רשות, בהתאם לגודל האוכלוסייה ומאפיינים נוספים.
לקבוע בנוהל את היחס בין פקחים לשוטרים, כולל אפשרות להרחבה או הקטנה ביחס שייקבע (עד יחס של 1:4 בעיר גדולה).
להסמיך פקח עירוני לשמש כפקח שיטור מקומי, בכפוף לתנאים שנקבעו בחוק ובהסכמת שר הפנים.
לבטל את הסמכתו של פקח שיטור מקומי במקרה של הפעלת סמכות שלא כדין או התנהגות שאינה הולמת.
לקבוע, בהתייעצות עם המפכ"ל, את אופן ההכשרה של פקחי שיטור מקומי, כולל: תוכן ההכשרה והיקפה.
וכן נהלים להכשרות ריענון תקופתיות.
לאשר מתן סיוע תקציבי לרשויות מקומיות, בהתאם למדד החברתי-כלכלי ומדד הפריפריאליות, וכן לקבוע אמות מידה נוספות באישור הכנסת.
להורות על סיוע תקציבי חריג לאזורי עדיפות או מיקוד לאומי, גם שלא לפי אמות המידה הרגילות.
להורות בצו על הפסקת פעילותו של מערך אכיפה מקומי ברשות מסוימת, בהסכמת שר הפנים, אם לא עמדה בהתחייבויותיה או אם ביקשה זאת.
לפרסם נוהל לעניין הפסקת פעילות מערך אכיפה מקומי.
לקבוע בתקנות את התנאים להקמה ולהפעלה של מערך אכיפה מקומי, לרבות: הקצאת כוח אדם וציוד, מבנים, מדים והכשרות מקצועיות.
לקבוע נהלים לטיפול בתלונות הציבור נגד פקחי שיטור מקומי, לרבות בירור, זכות טיעון וסנקציות.
לדווח אחת לשנה לוועדה לביטחון לאומי של הכנסת על הפעלת המערכים, תלונות, חריגות, נתוני מימון והיקף הפעלת הסמכויות.
בצו, לשנות את התוספות לחוק, לרבות רשימת העבירות וסוגי המקומות שבהם יופעלו הסמכויות.
תפקידי המזכירות הביטחונית הוא לסייע לשר לביטחון לאומי במילוי תפקידו, תוך מתן תשומת לב מיוחדת לנושאים ביטחוניים שיש להם השלכה ציבורית.
יחידת המזכירות הביטחונית כפופה ישירות לשר לביטחון לאומי ושואבת את סמכותה ישירות מהוראות השר ומהנחיותיו.
בחינת הצעות לתוכניות בנושאים בעלי השפעה מערכתית המצויים בתחום טיפול היחידה.
הכנת ניירות עמדה לשר בכל הנוגע לנושאים, אירועים ותופעות בעלי רגישות מיוחדת, תוך התבססות על הערכות מצב של הגורמים הרלוונטיים במשטרת ישראל, בשירות בתי הסוהר, במשרדי הממשלה, ובקהיליית המודיעין.
פיקוח, מעקב ובקרה על ביצוע מדיניותו והנחיותיו של השר בנושאים עליהם מופקדת היחידה, או כל נושא אחר כפי שימצא השר לנכון.
טיפול דחוף בפניות הציבור בנושאים מבצעיים ואחרים על פי הנחיות השר.
פיקוד וניהול מרכז המידע במשרד לביטחון לאומי ורכב חדר המצב הנייד של השר.
המזכיר הוא קצין משטרת ישראל בדרגת ניצב.
המזכיר הביטחוני לשר לביטחון לאומי הנוכחי הוא ניצב סמי (שמואל) מרציאנו.
+השרים לביטחון לאומי בממשלות ישראלמס'דיוקןשם
(תקופת חיים)סיעהתקופת כהונהממשלהמשרד המשטרה1בכור-שלום שטרית
(1895-1967)ספרדים ועדות מזרח14 במאי 19482 בינואר 1967הזמניתהראשונההשנייהמפא"יהשלישיתהרביעיתהחמישיתהשישיתהשביעיתהשמיניתהתשיעיתהעשיריתהאחת עשרההשתים עשרההמערך הראשון
(1923-2021)15 בדצמבר 196920 ביוני 1977החמש עשרההשש עשרההשבע עשרההמשרד בוטל החל מהממשלה השמונה עשרה ותחומי אחריותו הועברו למשרד הפנים; הוא הוקם מחדש בממשלה העשרים ואחת4חיים בר-לב
העבודה13 בספטמבר 198415 במרץ 1990העשרים ואחתהעשרים ושתייםהעשרים ושלושמילוי מקום על ידי ראש הממשלה יצחק שמיר15 במרץ 199011 ביוני 19905רוני מילוא
(1934-)העבודה13 ביולי 199222 בנובמבר 1995העשרים וחמשהמשרד לביטחון הפנים(6)משה שחל
(1943-)ישראל אחתהעבודה6 ביולי 19997 במרץ 2001העשרים ושמונה9עוזי לנדאו
(1950-)ישראל ביתנו31 במרץ 200914 במאי 2015השלושים ושתייםהליכוד - ישראל ביתנוישראל ביתנוהשלושים ושלושישראל ביתנו14יריב לוין
(1953-)העבודה13 ביוני 202129 בדצמבר 2022השלושים וששהמשרד לביטחון לאומי18איתמר בן גביר(1976-)עוצמה יהודית29 בדצמבר 202221 בינואר 2025השלושים ושבעחיים כץ (ממלא מקום)הליכוד23 בינואר 202519 במרץ 2025(18)איתמר בן גביר(1976-)עוצמה יהודית19 במרץ 2025מכהן
תמונהשם(תקופת חיים)סיעהסגן לשרתחילת הכהונהסוף הכהונהממשלהגדעון עזרא
(1950–)צחי הנגבי10 במרץ 200318 בינואר 2006השלושיםקדימהגדעון עזראגדי יברקן
(1981–)הליכודאמיר אוחנה25 במאי 202013 ביוני 2021השלושים וחמשיואב סגלוביץ
היחידה לפניות ולתלונות הציבור היא יחידה הפועלת כחלק מאגף הביקורת הפנימית במשרד לביטחון הפנים והיא עוסקת בעיקר בתלונות של אזרחים הנוגעות לפעילותם של משטרת ישראל, שירות בתי הסוהר, הרשות הארצית לכבאות והצלה, הרשות למלחמה בסמים ואלכוהול, האגף לרישוי ופיקוח כלי ירייה ויחידות נוספות של המשרד.
בהתאם לחוק הביקורת הפנימית התפקידים המרכזיים של אגף הביקורת ותלונות הציבור הם לבדוק אם הגופים המבוקרים שומרים על החוק, על ניהול תקין, על טוהר המידות, חיסכון ויעילות.
ביטחון הציבור של קנדה הוא המשרד הממשלתי בקנדה האחראי להגנת אזרחי המדינה ולביטחון החברה הקנדית.
שמות הארגון היו מחלקת מוכנות חירום ובטיחות הציבור והמחלקה למוכנות חירום וביטחון הציבור של קנדה.
הארגון הוקם בדצמבר 2003 כחלק מלקחים שהופקו בעקבות פיגועי 11 בספטמבר וזוהי המקבילה הקנדית למשרד לביטחון המולדת של ארצות הברית.
זוהי מחלקת ביטחון והזרוע הממשלתית לתיאום וניהול מצבי חירום בקנדה.
למעשה, זוהי המקבילה הקנדית לפיקוד העורף והמשרד לביטחון הפנים.
המשטרה הרכובה המלכותית של קנדה (Royal Canadian Mounted Police )
ועדת תלונות הציבור נגד המשטרה הרוכבת המלכותית של קנדה (Commission for Public Complaints Against the RCMP)
ועדת הפיקוח החיצונית של המשטרה הרוכבת המלכותית הקנדית (RCMP External Review Committee)
המשרד לביטחון לאומי של אזרבייג'ן (אזרית: Milli Təhlukəsizlik Nazirliyi) היה המשרד הממשלתי במדינה המופקד על ביטחון המדינה והגנתה מפני מרגלים.
פעל בתור השירות החשאי האזרי, יורש האגף האזרי של הקג"ב, בשנים 1991–2015 והיה אחראי גם על ביון חוץ ומודיעין אותות.
בנובמבר 2015 המשרד פורק וסמכויותיו פוזרו בין שירות ביטחון המדינה החדש ושירות ביון חוץ.
המשרד לביטחון לאומי של אזרבייג'ן היה אחראי לביצוע מגוון תפקידים, לרבות:
מבצעי סיכול ריגול מצד מדינות זרות
מאבק בשחיתות וביטחון כלכלי, מאבק בהונאות והלבנות הון
מאבק בטרור ומאבק בהברחות סמים לא חוקיים
מאבק בסחר בבני אדם והתסננות
מאבק בפשעי מחשב וסחר לא חוקי בנשק.
ב-1 באוגוסט 2003 נודע כי הנשיא חיידר אלייב מבקש לערוך שינויים מבניים במערך הביטחוני של המדינה.
השירות לסיכול ריגול צבאי העצמאי הפך ליחידת סמך במשרד לביטחון לאומי, כאשר מינהל משמר הגבול פורק והפך לארגון עצמאי בשם שירות משמר הגבול הממלכתי.
ב-14 בנובמבר 2015 המשרד פורק וסמכויותיו פוצלו בין השירות לביטחון המדינה, שהופקד על ביטחון פנים ושירות ביון חוץ, שהיה לסוכנות הביון האזרית, שהופקדה על ביון חוץ.
המשרד לחקירת תאונות ימיות הוא סוכנות ממשלתית צרפתית המופקדת על ניהול חקירות טכניות בעת אירועים ימיים או תאונות בין אוניות ועל קביעת סטנדרטים, עריכת מחקרים והפצת מידע בתחום פעולתה, במטרה להגביר את הבטיחות הימית.
הסוכנות איננה עוסקת בקביעת אחריות פלילית לאירועים ימיים.
המשרד הוקם ב-1997 ומהווה זרוע של משרד האקולוגיה, הפיתוח בר הקיימא, התחבורה והשיכון הצרפתי.
סמכות המשרד משתרעת על אירועים שבהם היו מעורבים כלי שיט אזרחיים הרשומים בצרפת וכן על אירועים ללא מעורבות של כלי שיט צרפתיים, שהתרחשו במים הטריטוריאליים של צרפת.
בנוסף מוסמך המשרד לחקור אירועים שאינם בגדר המנויים לעיל, אך גרמו לפגיעה גופנית באזרח צרפתי, או היה בהם כדי לגרום פגיעה חמורה בתשתית או בסביבה שלצרפת יש סמכות שיפוט עליהם.
המשרד פועלת באמצעות צוות קבוע של חוקרים השוכן במטה הראשי בפריז, באמצעות נציגים אזוריים ובסיוע יועצים חיצוניים ששירותיהם נשכרים לפי הצורך.
למשרד יש גם מועצה מדעית מייעצת לענייני בטיחות.
מאז הקמתה טיפלה הסוכנות ב-3,000 אירועים מדי שנה בממוצע.
ביחס לכ-200 אירועים בשנה בממוצע נפתחת חקירה טכנית מלאה, והמשרד מפרסם דו"ח רשמי בנוגע לכ-40 מהם.
מרביתם הם אירועים המערבים ספינות דיג והיתר נוגעים לספינות סוחר וכלי שיט לנופש ופנאי.
המשרד לחקירת תאונות תחבורה יבשתיות הוא ארגון חקירות ממשלתי בצרפת הכפוף לממשלת צרפת ועוסק בחקירת תאונות יבשתיות ותאונות בדרכי מים (כגון תעלות).
המשרד הוקם ב-26 בינואר 2004. קודם להקמת המשרד כל חקירת התאונות היבשתיות נעשו באמצעות ועדות חקירה זמניות שנתמכו על ידי המועצה הראשית להנדסה אזרחית (Conseil général des ponts et chaussées - ארגון ותיק שקיים כבר מה-25 באוגוסט 1804).
בשל כך הוחלט להקים ארגון חקירות עצמאי שיעסוק בחקירת תאונות יבשתיות וב-2002 יצא לדרך חוק על חקירות טכניות בפרלמנט הצרפתי והמשרד קיבל סמכויות גישה לכל תחום שהוא על מנת לחקור גורמים לתאונות יבשתיות והנפקת המלצות בטיחות.
המשרד לביטחון המדינה של סין (בסינית מפושטת: 国家安全部; בסינית: 國家安全部; בפין-יין: Guójiā Ānquán Bù או Guóānbù) הוא סוכנות הביון ושירות ביטחון הפנים של הרפובליקה העממית של סין.
זהו ארגון הביון הממשלתי הגדול ביותר בסין.
המשרד הוקם ביוני 1983 כיורש מחלקת החקירות המרכזית והמחלקה המרכזית לעניינים סוציאליים.
הארגון ידוע יותר בכינוי הקג"ב הסיני.
השר לביטחון המדינה הנוכחי מאז 2016 הוא צ'ן ונקינג.
ארגון הביון המרכזי של סין העממית הוקם ב-1949 כזרוע של המפלגה הקומוניסטית של סין בשם "המחלקה המרכזית לעניינים סוציאליים" שהפכה עד מהרה למחלקת החקירות המרכזית.
בתקופת מלחמת האזרחים הסינית המחלקה המרכזית לעניינים סוציאליים סיפקה למנהיגי המפלגה הקומוניסטית של סין דיווחים על התרחשויות ואירועים בעולם - מידע שנאסף ממקור גלוי בעיקר: ידיעות של סוכנויות חדשות ועיתונים זרים.
במהלך שנותיה הראשונות המחלקה הסתמכה על סיוע חיצוני שהגיע מהמודיעין הצבאי הסובייטי.
לאחר שהמפלגה הקומוניסטית תפסה את כל עמדות הכוח במדינה, הפך המערך המודיעיני לשחקן בכיר בפוליטיקה הסינית.
לי קֵנוֹנג, ראש המחלקה המרכזית לעניינים סוציאליים וסגן שר החוץ הסיני היה נוכח באופן קבוע בישיבות הפוליטביורו הסיני כמשקיף עליון.
לאחר ייסוד הרפובליקה העממית של סין
בשנות ה-50, בכל שגרירות סינית בניכר היה משרד מחקר וחקירות שהיה הזרוע המודיעינית שתפקידה היה לאסוף מודיעין על המדינה בה שוכנת השגרירות.
המשרד הכיל צוות מודיעיני ממחלקת החקירות המרכזית, כאשר משימות לניתוח מידע הופקדו על הלשכה השמינית של מחלקת החקירות המרכזית שנודעה בציבור החל משנת 1978 תחת השם המכון ליחסים בינלאומיים זמניים.
מיד לאחר מהפכת התרבות של מאו, לי קנונג הלך לעולמו ואת מקומו ירש לוּאוֹ קינגצ'אנג.
באותה עת, קאנג שנג היה ראש המחלקה המרכזית לעניינים סוציאליים וחבר הפוליטביורו של המפלגה הקומוניסטית בסין, שפיקח באופן אישי על פעילויות מחלקת החקירות המרכזית.
בתקופת מהפכת התרבות בסין פורקה מחלקת החקירות המרכזית וראשיה נשלחו למחנות חינוך מחדש ברחבי סין.
תפקידי המחלקה הועברו לידי המחלקה השנייה של המטה הכללי של הצבא העממי של סין.
המחלקה הוקמה מחדש בתחילת שנות ה-70, עם מותו של לין בייאוֹ.
כאשר עלה דנג שיאופינג לשלטון הוא הצהיר כי המערך המודיעיני לא חייב לעשות שימוש בשגרירויות ככיסוי לפעילויותיו.
הוא הרחיב את עצמאותו של המודיעין הסיני ופיתח מדיניות לשלוח סוכנים למדינות זרות במסווה של עיתונאים ואנשי עסקים.
הקמת המשרד לביטחון המדינה הסיני
ב-1983 ליוּ פוּז'י, מזכ"ל הפוליטביורו של הוועדה המרכזית והשר לביטחון הציבור (שהיה אחראי על המשטרה בסין) קידם את רעיון הקמתו של המשרד לביטחון המדינה אשר יאחד את מחלקת החקירות המרכזית עם המחלקה לסיכול ריגול וחתרנות של המשרד לביטחון הציבור.
הצעד אושר על ידי הפוליטביורו של הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית הסינית וביוני 1983 הקונגרס הלאומי העממי אישר אף הוא את הקמת המשרד לביטחון המדינה והוחלט להכפיפו ישירות למועצת המדינה.
על המשרד החדש הוטל להבטיח את "ביטחון המדינה באמצעים יעילים כנגד סוכני אויב, מרגלים ופעילויות אנטי מהפכניות המופנות לחבלה או פגיעה במערכת הסוציאליסטית של סין".
לין יוּן, סגן השר לביטחון הציבור התמנה לשר הראשון של המשרד לביטחון המדינה.
ב-1985 על המחלקה הראשית של הלשכה לסיכול ריגול (שהופרדה מהמשרד לביטחון הציבור) הוטל להתמקד בארצות הברית.
מאוחר יותר מונה לין יון לראש הלשכה לסיכול ריגול.
ג'יה צ'וּנוואנג מונה לשר לביטחון המדינה ב-1985, עם פיטוריו של לין יון.
ביטחון הציבור ומחלקת החקירות המרכזית היו ליחידות סמך של המשרד לביטחון המדינה.
באותה עת פותחה מדיניות לשלוח סוכני ביון סיניים לשירות בן 6 עד 10 שנים ולעיתים אף יותר, תלוי בסוג המשימה ואיכות ביצועהּ.
באמצע ספטמבר 1996 הוועדה הצבאית המרכזית ומועצת המדינה אישרו שיתוף פעולה בין מחלקת המטה הכללי והמשרד לביטחון המדינה, הווי אומר שיתוף פעולה בין המודיעין הצבאי הסיני למודיעין האזרחי, שיתוף הפעולה הבין משרדי הזה התמקד באיסוף מודיעין וריגול בהונג קונג, מקאו, טאיוואן ומדינות נוספות.
במהלך שנות ה-90 כמאה ועשרים סוכנים הופעלו בארצות הברית, קנדה, מערב וצפון אירופה וביפן תחת מסווה של אנשי עסקים, תעשיינים, בנקאים ועיתונאים.
בפברואר 2011 פשטו בלשי משטרת טאיפיי על ביתו של האלוף לואו שיין ג'ה, בן 51 ומי שכיהן כקצין הקשר והאלקטרוניקה הראשי של צבא טאיוואן, זאת בחשד לריגול בעבור המודיעין הסיני וליתר דיוק הלשכה השנייה במשרד לביטחון המדינה.
בחיפוש המדוקדק שנערך בביתו נמצאו מסמכים מסווגים רבים וביניהם גם כאלה העוסקים בשיתוף הפעולה הצבאי שבין הרפובליקה הסינית לארצות הברית ובפריסת מערכת תקשורת חשאית חדשה של צבא טאיוואן.
הסינים יצרו עמו קשר לראשונה כבר בשנת 2002, כאשר שירת בנציגות הטאיוואנית בתאילנד והוא גויס באמצעות סוכנת סינית שפיתתה אותו, השניים ניהלו רומן ארוך וב-2004 משרכשה את אמונו החל להעביר לה מסמכים סודיים ומידע חסוי לאנשי המודיעין בלשכה 2 של המשרד הסיני לביטחון המדינה.
ה-CIA כבר חשדו ברומן הזה ובטיבו, לאחר שביצעו מעקב אחריו בחשד לריגול, אולם אזהרותיהם באוזני הטיוואנים נפלו על אוזניים ערלות ושירותי המודיעין המסכל בטאיוואן לא עשו דבר, אלא רק לאחר שנערכה חקירה חשאית מקיפה.
האלוף (גנרל-מייג'ור) שיין ג'ה נעצר על ידי כוחות הביטחון הטאיוואנים.
לשכה 1 - ביטחון פנים
לשכה 2 - ביון חוץ
לשכה 3 - טאיוואן, מקאו והונג קונג
לשכה 5 - מודיעין פנימי
לשכה 6 - הלשכה סיכול ריגול וחתרנות
לשכה 7 - אכיפת חוק, לוחמה בסמים
לשכה 8 - מחקר: המכון ליחסים בינלאומיים זמניים
לשכה 9 - פיקוח פנימי ומאבק במסתננים
לשכה 10 - איסוף מודיעין טכנולוגי ומדעי
לשכה 11 - מודיעין אותות, מחשבים ואלקטרוניקה.
השר לביטחון המדינה מתמנה לתפקיד על ידי מזכ"ל המפלגה הקומוניסטית ובאישור הקונגרס העממי ומועצת המדינה הסינית.
המשרד לביטחון הציבור של הרפובליקה העממית של סין (בכתב סיני: 公安部; בפין-יין: gōng ān bù) הוא רשות המשטרה הלאומית של סין העממית.
מאז הקמתו בשנת 1949 ועד 1954 נקרא בשם "המשרד המרכזי לביטחון הציבור".
המשרד הוא סוכנות אכיפת החוק העיקרית במדינה.
בראשו עומד השר לביטחון הציבור, אשר לו מושב במועצת המדינה.
המשרד אחראי על המשטרה העממית המזוינת של סין.
השר לביטחון הציבור מאז 2017 הוא ז'או קז'י.
סניפי המשרד מכונים הלשכה לביטחון הציבור (בכתב סיני: 公安局; בפין-יין: gōng ān jú) והללו ספגו ביקורת על שימוש מופרז בכוח.
המשרד לביטחון הציבור הוא אחד מהארגונים הממשלתיים הוותיקים ביותר ברפובליקה העממית של סין.
המשרד נתון לפיקוח הוועדה הצבאית המרכזית של המפלגה הקומוניסטית של סין.
המשרד הוקם ביולי 1949 כאשר הועברו תפקידי השיטור מהמחלקה המרכזית לעניינים סוציאליים לידי המשרד, שהחל לפעול ב-1 בנובמבר 1949. מאז 1950 מטה הארגון הוא בבייג'ינג הבירה.
המחלקה לפיקוח על הרשת הציבורית והאינטרנט
המשטרה העממית המזוינת של סין
המשרד לביטחון חברתי (בקוריאנית: 인민 보안부; בעבר היה ידוע כסוכנות לביטחון העם) הוא הארגון הממשלתי בקוריאה הצפונית המופקד על כל זרועות השיטור ואחראי על כוח המשטרה הלאומית.
הוא מבצע תפקידי אכיפה וחקירת פשעים כלכליים, ומפעיל לשכות חקירה בתחומי פשיעה שונים, יחידות אבטח אישים ואת שירות בתי הסוהר.
הארגון הוא חלק מקהילת המודיעין של קוריאה הצפונית ואחראי גם על משמר הגבול של קוריאה הצפונית ובמסגרתו גם מפעיל את משמר החופים הצפון קוריאני ואחראי לאבטחת גבולותיה של המדינה.
הארגון הוקם ב-1950 כמחלקת ביטחון הציבור והיה מופקד על כל תפקידי ביטחון פנים במדינה, החל מאכיפת חוק ושמירה על הסדר וכלה במבצעי מודיעין פנימיים וביצוע מעקב אחר מתנגדי המשטר.
בדצמבר 1972, עם שינוי החזון בחוקת קוריאה הצפונית, הארגון נקרא מחלקת ביטחון הציבור עד ספטמבר 1998 כאשר החל לשאת את השם המשרד לביטחון הציבור.
בכל מקרה, עד מהרה ספג הארגון שינוי שם נוסף והוא נקרא בשמו הנוכחי "סוכנות ביטחון העם".
עד שנת 1973, הארגון היה אחראי לכל פעילויות החקירה במדינה וביצע חקירות על כל פעיל שהתנגד למפלגת השלטון - מפלגת הפועלים וכל מי שנחשד בפעילות "אנטי-ממסדית", או בעלת אידאולוגיה השונה מזו של המשטר בקוריאה הצפונית, עבר תחקורים ותשאולים, כחלק מן החובה לביטחון הציבור.
במאי 1973, הוקם המשרד לביטחון המדינה של קוריאה הצפונית, כארגון ביטחון פנים ומודיעין נפרד, וכל מבצעי החקירות האמורים הועברו לידי הארגון החדש, כאשר תפקידי הסוכנות צומצמו לתפקידי שיטור בלבד, מבלי להתערב בענייני ביטחון המדינה.
במאי 2020, שונה שמו למשרד לביטחון חברתי.
המשרד לביטחון לאומי של טורקמניסטן (בטורקמנית: Türkmenistanyň Milli howpsuzlyk ministrilgi, MHM) הוא השירות החשאי העיקרי בטורקמניסטן, העוסק בביון ובביטחון פנים.
הארגון הוקם בספטמבר 1991, כיורש האגף הטורקמני של הקג"ב, ובדומה לקודמו, מבצע שלל תפקידים רבים.
הארגון הוקם בספטמבר 1991 בתור הוועדה לביטחון לאומי של טורקמניסטן ושימש ככלי שרת בידי מנהיג המדינה הטורקמנבאשי, ספרמורט ניאזוב.
לאורך שנות ה-90 מילא הארגון תפקיד מרכזי בפיקוח על המדינה ואזרחיה תוך דיכוי כל ביטוי חופשי.
מיעוט הזרים המגיע למדינה, בדמות אנשי עסקים, דיפלומטים ונציגי חברות נפט בינלאומיות נמצאים תחת מעקב של סוכני MHM (המשרד לביטחון לאומי בראשי תיבות).
גם כיום, לאחר מות הטורקמנבאשי, ממשיך המשרד לשמש ככלי שרת בידי הנשיא גורבנגולי ברדימוחמדוב, בדיכוי יריביו הפוליטיים.
בדצמבר 2010, המשרד לביטחון לאומי עבר למטהו החדש, הנוכחי: רחוב 2033 בשדרות מחטומקולי 93, אשגבאט, טורקמניסטן.
המשרד הוא ארגון חשאי רב עוצמה, שהואשם על ידי ארגוני זכויות אדם בינלאומיים בשלל הפרות.
כך למשל, ארגון אמנסטי אינטרנשיונל טוען כי המשרד רודף אחר אזרחים טורקמנים רבים בשל אמונתם הדתית, וכי רק חברי הכנסייה האורתודוקסית הרוסית ומוסלמים סונים אינם סובלים מכך.
ארגון משמר זכויות האדם טען כי הארגון כולא שוב ושוב ומתנכל ביריביו הפוליטיים של נשיא טורקמניסטן.
שני הארגונים מציינים את השימוש הנפוץ בעינויים על ידי סוכני MHM.
המשרד לביטחון לאומי הטורקמני עוסק גם בטיוח נתונים ודיסאינפורמציה מטעם הממשל.