tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בילודיד נולדה בשנת 2000 בקייב למשפחה של ג'ודוקא; אמה סבטלנה הייתה ג'ודוקא בעברה וכך גם אביה גנדי שאף זכה פעמיים באליפות אירופה.
תחילה הוריה התנגדו לשלוח אותה להתאמן בענפי אמנויות לחימה ובגיל שלוש שלחו אותה להתאמן בהתעמלות אומנותית.
בגיל שש החליטה דריה כי היא רוצה לעבור לג'ודו והחלה להתאמן תחת הדרכתם של הוריה.
במהלך נעוריה היא צברה הישגים בתחרויות המרכזיות לגילאי נוער: בשנת 2016 זכתה באליפות אירופה לנוער שנערכה במלאגה, ושנתיים לאחר מכן זכתה באליפות העולם לנוער שנערכה בנסאו.
במרץ 2017 היא זכתה במדליה הראשונה שלה בתחרות בוגרים כאשר זכתה במדליית זהב בטורניר מסוג European Open בפראג.
באליפות אירופה 2017 שנערכה בוורשה, זכתה בילודיד לראשונה בתואר האירופי לאחר שניצחה בגמר את אירינה דולגובה הרוסייה.
באליפות העולם 2018 אשר נערכה בבאקו, זכתה בילודיד בת השבע-עשרה לראשונה במדליית הזהב ובכך הפכה לג'ודוקא הצעירה ביותר (גברים או נשים) שזוכה בתואר זה.
לאחר שלושה ניצחונות בסיבובים המוקדמים, היא הגיעה לשלב חצי הגמר בו פגשה את פאולה פארטו הארגנטינית וניצחה בווזארי לאחר תרגיל אוצ'י-גארי.
בגמר היא התמודדה מול פונה טונאקי היפנית וניצחה באיפון כשתי דקות מפתיחת הקרב לאחר שהטילה את יריבתה על גבה שוב בעזרת תרגיל אוצ'י-גארי.
באליפות העולם 2019 אשר נערכה בטוקיו, זכתה בילודיד בפעם השנייה ברציפות בתואר העולמי.
היא ניצחה את ארבעת קרבותיה הראשונים באיפון והגיעה לשלב הגמר שוב מול פונה טונאקי היפנית בשחזור הגמר משנה קודם לכן.
שתי דקות ו-18 שניות מפתיחת הקרב, השיגה בילודיד ניקוד ווזארי לאחר תרגיל הראי-מקיקומי שהטיל את יריבתה על צידה.
יתרון זה החזיק עד סוף הקרב ובילודיד ניצחה.
באותה השנה היא גם זכתה בתואר האירופי בפעם השנייה בקריירה לאחר שניצחה בגמר שוב את אירינה דולגובה הרוסייה.
באליפות אירופה 2021 שנערכה בליסבון, זכתה בילודיד במדליית הכסף כאשר עקב פציעה משלב חצי הגמר שאותו ניצחה, נבצר ממנה להתחרות בגמר מול דיסטריה קראסניקי מקוסובו שזכתה בזהב בניצחון טכני.
באולימפיאדת טוקיו 2020, זכתה בילודיד במדליית הארד.
לאחר שני ניצחונות מוקדמים, היא הגיעה לשלב חצי הגמר מול פונה טונאקי היפנית והפסידה באיפון כשלוש דקות בתוך זמן ניקוד הזהב לאחר ריתוק ונשרה לקרב על מדליית הארד.
בקרב על המדליה היא התמודדה מול שירה ראשוני הישראלית וניצחה באיפון בשניות הסיום לאחר ריתוק מוצלח.
שנה קטגוריה עיר מדינה 2017 גראנד פרי האג 2018 גראנד פרי תוניס 2018 גראנד סלאם פריז 2018 גראנד סלאם דיסלדורף 2018 גראנד פרי זאגרב 2019 גראנד סלאם אבו דאבי איחוד האמירויות 2020 גראנד סלאם פריז
דריה סטניסלבובנה בסדינה היא פוליטיקאית רוסית, המכהנת כחברת הדומה העירונית של מוסקבה מטעם מפלגת יאבלוקו.
דריה נולדה בשנת 1988 בחימקי, שבמחוז מוסקבה, רוסיה הסובייטית.
בילדותה, היא חיה במשך שנתיים בהמבורג, גרמניה.
הייתה שותפה בארגון "פרויקטים עירוניים" שמטרתן לשפר את מראה העיר, באמצעות אורבניות מודרנית.
בוגרת המכון לאדריכלות של מוסקבה (Московский архитектурный институт) משנת 2014 והיא אדריכלית במקצועה.
דריה זכתה בבחירות לדומה העירונית של מוסקבה להתכנסות השביעית, מטעם מחוז הבחירה השמיני (מחוזות שדה תעופה, וויקובסקי, קופטבו, סוקול) וקיבלה 14,911 קולות (36.6%).
הייתה חברה בוועדות לחינוך, מדיניות סביבתית, ניהול עירוני ומדיניות דיור בפרלמנט של מוסקבה.
נתמכה על ידי מערכת "ההצבעה הכחמה" שיזם אלכסיי נבלני ובמהלך הדיונים על התיקונים לחוקת רוסיה (2020), דחקה בשאר חברי הפרלמנט במוסקבה להצביע נגד התיקונים המוצעים.
יוזמתה הראשונה של בסדינה הייתה ניסיון לפזר הדומה העירונית של מוסקבה.
לטענתה, הרכב הפרלמנט הנבחר לא שיקף את הלך הרוח האמיתי של המוסקובאים, מכיוון שרוב מועמדי האופוזיציה לא הורשו להשתתף בבחירות.
ההצעה לא נתמכה על ידי צירי הפרלמנט.
סיעת יאבלוקו שנכנסה לדומה כללה יחד עם דריה גם את יבגני בונימוביץ', מקסים קרוגלוב וסרגיי מיטרוחין.
באוקטובר 2019, כאשר תקציב מוסקבה הועלה להצעה בקריאה ראשונה בישיבת הדומה, בסדינה דרשה דיון ושימוע ציבורי בנושא טיוטת התקציב.
השימועים נערכו ובסדינה ביצעה תיקונים בטיוטת התקציב - קבעה הקצאת כסף להקמת קווי חשמליות ורכישת טרוליבוסים במקום הוצאות לבניית כבישים, אך התיקונים נדחו.
דריה הייתה אחת משבעת חברי הפרלמנט שהצביעו נגד התקציב.
בנובמבר 2019, הציעה שחברי הדומה יוותרו על מכוניות השרד ובמקום זאת להעניק זכות נסיעה בתחבורה ציבורית ומונית ללא תשלום, מה שיפחית את הוצאות התקציב של מוסקבה על חברי הפרלמנט במאה מיליון רובל בשנה.
במהלך דיווח לצירי הדומה העירונית של מוסקבה, ראש עיריית מוסקבה סרגיי סוביאנין, למרות התנגדותם של חברי רוסיה המאוחדת והמיקרופון הכבוי, שאלה דריה שאלה לגבי האנשים שהורשעו לאחר שנעצרו בהפגנות אופוזיציה ושאלה את ראש העיר אם הוא מרגיש אחראי לעובדה שאנשים ישבו בכלא.
השאלה נדחתה על ידי ועדה מיוחדת של הדומה, אולם סוביאנין נאלץ לענות.
בדצמבר 2019 היא פנתה לבית משפט באשר לתיקונים שביצעה סיעת רוסיה המאוחדת לתקנות של הדומה המוסקבאית, המאפשרים לצירים להצביע מבלי להיות נוכחים בישיבה.
זו הייתה הפעם הראשונה בהיסטוריה, שהוגשה תביעה על ידי חבר פרלמנט מוסקבאי נגד פעולות של הדומה העירונית עצמה.
ב-12 במרץ 2020, בישיבה חריגה של הדומה, שנתאספה כדי להביע אישור לתיקונים החוקתיים שהציע הנשיא ולדימיר פוטין, הגיע בסדינה בחולצת טריקו עם הכיתוב אופסה ובכך הביעה אי הסכמה עם האיפוס המוצע לקדנציות הנשיאותיות של ולדימיר פוטין, שיאפשרו לו להמשיך לשלוט במדינה.
לאחר הנאום בפני חברי הפרלמנט, השידור חי מהישיבה הופסק.
לאחר ההפסקה הציעה בסדינה לשנות את טיוטת ההחלטה של הדומה העירונית באישור התיקונים לחוקה.
לפני הצהרת האישור, הציעה בסדינה להוסיף ביטויים אבסורדיים, למשל, "בהתחשב בכך שו.ו.
פוטין, הוד מעלתו, הנשיא לכל חיים" או "בהתחשב בעובדה שו.
פוטין הוא מתנתה של הרוסים לאנושות".
לאחר מכן, נשללה ממנה זכות הנאום עד לתום הישיבה, בשל הגחכת ההצבעה.
דריה דורוחובה הצילה יהודים במהלך מלחמת העולם השנייה והוכרה כחסידת אומות העולם.
דריה הייתה נשואה לניקולאי ולזוג היו 3 ילדים.
המשפחה התגוררה בכפר נובו-איוונובקה, במחוז זפורוז'יה שבאוקראינה הסובייטית.
ב־23 ביוני 1941, ביום השני לפלישת הגרמנים לברית המועצות, גויס אבי המשפחה, ניקולאי, לצבא האדום.
באותה העת דריה המשיכה לדאוג לשלושת ילדיהם.
באביב 1942 פגשה דריה נערה יהודייה בת 14, ששמה אליזבטה לוין, אשר סיפרה לה שהיא מזפורוז'יה ונותרה ללא משפחה.
דריה ריחמה עליה, ואספה אותה אל ביתה.
דריה ביקשה ממנה להציג את עצמה כלידיה דורוחובה, שמה של אחייניתו של בעלה, שהוריה, רופאים במקצועם וגויסו לצבא.
סיפור הכיסוי של אליזבטה התקבל על ידי התושבים וראש הכפר.
היא למדה כיצד לבצע את המשימות השונות בחווה ועזרה לדריה במשק הבית.
פעם אחת, כשהגרמנים ביצעו חיפוש, היא רצה לבית השכן והתחבאה שם .
ב-19 בספטמבר 1943, יחידה גרמנית נכנסה לכפר ואיימה על כל תושביו.
דריה, שלושת ילדיה ואליזבטה ברחו והסתתרו בשדות התירס הסמוכים למשך שלושה ימים, עד לשחרור האזור על ידי הצבא האדום ב-22 בספטמבר 1943. אליזבטה המשיכה להתגורר עם דריה עד פברואר 1944, אז חזרה לעיר, וגילתה שם שהיא הניצולה היחידה ממשפחתה.
היחסים החמים של אליזבטה עם דריה ומשפחתה נמשכו גם לאחר המלחמה.
הקשר נשמר עם בנה הבכור של דריה גם לאחר מותה.
ב -2 במאי 2002 הכיר יד ושם בדריה דורוחובה כחסידת אומות העולם.
דריה "דאשה" אטמנוב (נולדה ב-6 בדצמבר 2005) היא מתעמלת אמנותית ישראלית, זוכת מדליית ארד מאליפות העולם (ולנסיה 2023) ואלופת אירופה (תל אביב 2022) בקרב-רב.
אטמנוב ילידת ישראל ובת להורים שעלו מאוזבקיסטן.
היא החלה את דרכה בגיל 7 בחוג ריקוד בשילוב גמישות, ומיד עברה להתעמלות אומנותית.
מתעמלת בקבוצת הפועל רמת אליהו ראשון לציון תחת המאמנת איילת זוסמן.
אטמנוב מתגוררת בראשון לציון ולמדה בתיכון טומשין שבעיר.
במרץ 2022 השתתפה אטמנוב בגביע העולם בהתעמלות אומנותית שנערך ביוון.
שם, זכתה במדליות בכל חמש הקטגוריות (זהב בחישוק ובסרט וכסף בקרב רב בכדור ובאלות).
באפריל 2022 השתתפה אטמנוב בגביע העולם בבאקו שבאזרבייג'ן, שם זכתה בשתי מדליות (זהב באלות וכסף בסרט) וסיימה במקום הרביעי בקרב רב.
ביולי 2022, השתתפה אטמנוב במשחקי העולם בברמינגהאם שם זכתה ב-3 מדליות (זהב בכדור ובסרט וכסף באלות).
עם זכייתה במדליות הזהב, הפכה אטמנוב לספורטאית הישראלית הראשונה אי פעם שזוכה בזהב במשחקי העולם.
באוגוסט 2022, השתתפה אטמנוב בגביע האתגר בקלוז' נאפוקה שם זכתה במדליית הארד בקרב רב, בזהב בכדור ובכסף באלות ובסרט.
באליפות אירופה 2022 שנערכה בתל אביב, זכתה במדליית זהב בתחרות הקרב-רב, עם ניקוד כללי של 136.900, כשהיא מקדימה את בוריאנה קליין מבולגריה, שזכתה במדליית כסף עם 135.500 נקודות, ואת סטיליאנה ניקולובה , גם היא מבולגריה, שזכתה במדליית ארד עם 131.650 נקודות.
בנוסף, בגמרים על מכשירים בודדים, זכתה אטמנוב במדליית כסף בחישוק, באלות ובסרט.
אטמנוב זכתה גם במדליית ארד קבוצתית יחד עם עדי כץ ונבחרת ההתעמלות האומנותית של ישראל.
באליפות אירופה הזו, דריה אטמנוב הפכה למתעמלת הישראלית השנייה שזוכה בזהב באליפות אירופה (לאחר אשרם) וגם למתעמלת הישראלית השנייה שזוכה ביותר ממדליה אחת באליפות אירופה.
במהלך אליפות העולם בספטמבר 2022, נפצעה אטמנוב בעת שערכה חימום, וסבלה משבר מאמץ בכף רגלה.
במהלך תקופת החלמתה סבלה מפציעה חדשה אך מינורית וחזרה להתחרות לאחר עשרה חודשים בגביע העולם במילאנו.
באליפות העולם 2023 שנערכה בולנסיה שבספרד, זכתה אטמנוב במדליית הארד בתחרות הקרב-רב עם ציון משוקלל של 131.400 נקודות, אחרי סופיה רפאלי האיטלקייה (135.700) ודריה ורפולומב הגרמנייה (137.450).
לגמר הקרב-רב, היא עלתה מהמקום השביעי במוקדמות.
בתחרויות המכשירים הבודדים השתתפה אטמנוב בגמרים של תרגיל הכדור והסרט; בתרגיל הכדור סיימה אטמנוב במקום החמישי ובתרגיל הסרט סיימה במקום השביעי.
באולימפיאדת פריז 2024, סיימה אטמנוב במקום החמישי בגמר תחרות הקרב-רב האישי, עם ציון משוקלל של 133.850 נקודות (35.200 נקודות בתרגיל החישוק, 31.800 נקודות בתרגיל הכדור, 33.850 נקודות בתרגיל האלות ו-33.000 בתרגיל הסרט).
אל הגמר היא עלתה מהמקום השביעי במוקדמות עם ציון משוקלל של 130.450 נקודות.
עוד באותה השנה השתתפה בתחרות מסוג גביע העולם שנערכה בסופיה, וזכתה במדליית הארד בתחרות הקרב-רב עם 132.6 נקודות.
בנובמבר 2024 איגוד ההתעמלות בישראל הודיע על פרישה של נבחרת ישראל, אך באוגוסט 2025 נודע כי היא שבה להתאמן עוד בחודש יולי 2025.
דריה לוקשין (נולדה בשנת 1993) היא אתלטית ישראלית, אלופת ישראל בריצת 400 מטר ובריצת 400 מטר משוכות וסגנית אלופת המכביה בריצת 400 מטר משוכות (2009) ובריצת 400 מטר (2017).
אחותה הצעירה, אלכסנדה לוקשין אף היא אתלטית מצטיינת, אלופת ישראל בריצה.
בתחרויות האתלטיקה של המכביה השמונה-עשרה היא זכתה במדליית כסף בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 1:06.36 דקות, אחרי ג'ניפר רייצ'ל סימונס מבריטניה (1:04.98 דקות) ולפני קריסטינה וניושב מישראל (1:08.35 דקות).
במשחקים האירופיים שנערכו בבאקו, אזרבייג'ן ביוני 2015 היא סיימה במקום שביעי בריצת 400 מטר בתוצאה של 56.84 שניות וכן השתתפה בריצת שליחות 4x400 מטר, אך הרביעייה הישראלית פסלה.
שבועיים לאחר מכן, באליפות ישראל שנערכה באצטדיון הדר יוסף, תל אביב בסוף יוני אותה שנה היא זכתה בשתי מדליות, זהב וכסף.
מדליית זהב בריצת 400 מטר בשיא אישי חדש של 56.38 שניות ובמדליית כסף בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 1:02.28 דקות, אחרי אחותה אלכסנדרה (1:01.10 דקות).
באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה בסוף יוני אותה שנה זכתה במדליית ארד בריצת 400 מטר בתוצאה של 56.75 שניות, אחרי גל קדמון מאתלטי כיוונים באר שבע (56.05 שניות) ושני לנדן מאס.
באליפות ישראל שנערכה ביוני 2017 היא זכתה בשתי מדליות זהב בריצת 400 מטר בתוצאה של 57.33 שניות ובריצת 400 מרט משוכות בתוצאה של 1:01.95 דקות.
בתחרויות האתלטיקה של המכביה העשרים היא זכתה במדליית כסף בריצת 400 מטר בתוצאה של 58.66 שניות, אחרי מאי שטרן מארצות הברית (57.53 שניות) ולפני ג'ומאן ג'ובראן מישראל (1:00.24 דקות).
באליפות ישראל שנערכה באצטדיון הדר יוסף בסוף יולי 2019 היא זכתה סמדליית כסף בריצת 400 מטר בתוצאה של 58.16 שניות, אחרי ג'ומאן ג'ובראן (57.49 שניות) ולפני סיוון אוירבך (58.78 שניות).
דריה "דשה" גולובטי (נולדה ב-30 באוגוסט 2005) היא שחיינית ישראלית, אלופת אירופה (בלגרד 2024) במשחה שליחות 4x200 מטר, אלופת ישראל במשחי החופשי ושיאנית ישראל במשחה ל-400 מטר חופשי.
חברת נבחרת ישראל באולימפיאדת פריז (2024).
גולובטי נולדה באוקראינה בת להורים שחיינים.
היא עלתה לישראל עם משפחתה כשהייתה בת שנה והחלה לשחות בגיל 6. היא לומדת במגמת חינוך גופני בתיכון מקיף רמות בבת ים.
היא מתאמנת בקבוצת הפועל בת ים בהדרכתם של שרון אזובל ומאיר לויה.
באליפות ישראל בשחייה למרחק 5 ק"מ בבריכה שנערכה במכון וינגייט ב-4 בינואר 2019 זכתה במדליית ארד בתוצאה של 1:02:44 שעות, אחרי חברתה לקבוצה בקי פוזדנר (1:00:55 שעות) ואוריין גבלן מהפועל עירוני הוד השרון (1:01:56 שעות).
באליפות ישראל שנערכה במכון וינגייט בתחילת אוגוסט אותה שנה היא זכתה ב-3 מדליות, 1 כסף ו-2 ארד.
מדליית כסף, במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 5:10.52 דקות, אחרי נטע שיף (5:04.54 דקות) ולפני יעל דניאלי (5:10.61 דקות), שתיהן ממכבי פארק מים רעות.
מדליות ארד, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 58.33 שניות, אחרי אנדראה מורז מהפועל ירושלים (54.57 שניות) ואביב ברזלי ממכבי חיפה (58.13 שניות) ובמשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:05.54 דקות, אחרי אנדראה מורז (2:00.80 דקות) וחברתה לקבוצה בקי פוזדנר (2:03.04 דקות).
נוסף לכך, הא סיימה במקום רביעי במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:22.33 דקות, 3 מאיות השנייה איטי ממדליית ארד.
באליפות סטוקהולם הפתוחה, שנערכה בתחילת אפריל 2021 קבעה גולובטי במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי ביחד עם אנדראה מורז, לאה פולונסקי ואנסטסיה גורבנקו, שיא ישראלי חדש של 8:06.91 דקות, שיפור של יותר מ-17 שניות לשיא הקודם.
אותה רביעיית שליחות קבעה במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי שיא ישראלי חדש של 3.41.61 דקות.
באליפות אירופה שנערכה בבודפשט, הונגריה במאי אותה שנה היא סיימה במקום שמיני במשחה שליחות 4x200 חופשי ביחד עם אנדראה מורז, לאה פולונסקי ואנסטסיה גורבנקו בתוצאה של 8:07.69 דקות, כ-10 דקות בלבד לאחר המשחה האישי החשוב של אנסטסיה גורבנקו שלא הצליחה להתאושש ולשחות מספיק מהר, מרוב עייפות.
כשחיינית ראשונה היא קבעה תוצאה של 2:01.71 דקות.
ההפתעה הייתה שבשלב המוקדמות הן קבעו שיא ישראלי חדש של 8:00.51 דקות ועלו למשחה הגמר מהמקום השני.
נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 25.82 שניות.
באליפות אירופה לנוער שנערכה ברומא, ביולי אותה שנה היא סיימה במקום חמישי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 55.60 שניות.
נוסף לכך, היא סיימה פעמיים במקום 11, במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 26.02 שניות ובמשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:01.37 דקות.
בתחרות "גביע האיגוד" שנערכה במכון וינגייט באמצע מאי 2022 היא סיימה שנייה במשחה ל-100 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 55.32 שניות, אחרי אנסטסיה גורבנקו (55.02 שניות) וראשונה במשחה ל-200 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 1:59.67 דקות, וכך הייתה לשחיינית השלישית בישראל שירדה מגבול 2 דק' במשחה זה.
באליפות אירופה לנוער שנערכה באוטופן, רומניה בתחילת יולי אותה שנה היא סיימה פעמיים במקום רביעי, במשחה ל-50 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 25.44 שניות, 5 מאיות השנייה איטי ממדליית ארד ובמשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:00.27 דקות ובמקום חמישי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה שלך 55.51 שניות.
נוסף לכך, היא סיימה במקום 24 במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 25.97 שניות, במקום 24 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 55.85 שניות ובמקום 23 במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:01.01 דקות.
באליפות ישראל שנערכה בסוף יולי היא זכתה ב-4 מדליות אישיות, 3 זהב ו-1 כסף.
מדליית כסף, במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 27.67 שניות, אחרי אנסטסיה גורבנקו (26.92 שניות) ולפני ג'סיקה שפילקו (27.68 שניות).
באליפות אירופה שנערכה ברומא, איטליה באוגוסט היא סיימה ביחד עם דניס לוקטב, בר סולובייצ'יק ואנסטסיה גורבנקו במקום שישי במשחה שליחים משולב 4x200 חופשי, בתוצאה של 7:38.45 דקות, כשחיינית שלישית היא קבעה ב"זינוק שליחים" תוצאה של 2:01.40 דקות.
נוסף לכך, היא סיימה במקום 32 במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 26.41 שניות, במקום 27 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 56.71 שניות ובמקום 30 במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:03.82 דקות.
בתחרות שנערכה בברצלונה, ספרד ב-17 במאי 2023 היא קבעה במשחה ל-400 מטר חופשי שיא אישי חדש של 4:14.94 דקות.
בתחרות הטריילז שנערכה במכון וינגייט ב-7 ביוני 2024 היא ניצחה במשחה ל-200 מטר חופשי בהשוואת השיא הישראלי של 1:57.87 דקות.
דריו פרייס הוא פרופסור חבר לפדיאטריה בפקולטה לרפואה ע"ש סאקלר, אוניברסיטת תל אביב, מומחה למחלות ריאה בילדים, ומנהל המרכז ע"ש גראוב לסיסטיק פיברוזיס ומכון הריאות, במרכז שניידר לרפואת ילדים בישראל.
פרייס נולד וגדל בבואנוס איירס, ארגנטינה.
אמו, אווה (עקרת בית) ואביו יצחק-סיטו (סוחר טקסטיל) הם שניהם ילידי ארגנטינה, שהוריהם היגרו לארגנטינה מפולין.
לפרייס שתי אחיות מבוגרות ממנו.
מכיתה א' למד פרייס בבית ספר ציבורי ארגנטינאי, ובמקביל, בשעות אחה"צ, בבית ספר יהודי.
בגיל הנעורים הצטרף לתנועת הנוער הציונית הבונים דרור כחניך וכמדריך, ובהמשך כיהן גם כמזכ"ל התנועה בארגנטינה.
בשנת 1981 הגיע לשנת לימודים ב"מכון למדריכי חוץ לארץ" בירושלים, ועם סיום הכשרתו שנמשכה כשנה, חזר לארגנטינה לפעילות, להדרכה ולהובלת תנועת הנוער הבונים דרור ברחבי ארגנטינה.
בשנת 1984 הגיע לישראל כעולה חדש, עם גרעין של חברי התנועה, והתיישב בקיבוץ נתיב הל"ה.
הוא התגורר בקיבוץ כ-10 שנים, ולאחריהן עבר להתגורר בכפר סבא.
בשנים 1986–1993 למד בפקולטה לרפואה באוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנים 1987–1990 (במקביל ללימודיו) שירת בצה"ל בחיל הרפואה וסיים את שירותו הצבאי בדרגת סרן.
הוא המשיך לשרת במילואים כמתנדב גם בהמשך.
בשנים 1996–2001 התמחה ברפואת ילדים במחלקת ילדים ג' במרכז שניידר לרפואת ילדים.
בשנים 2001–2009 שימש כרופא בכיר במרכז שניידר לרפואת ילדים.
בשנים 2004–2007 התמחה במחלות ריאה בילדים במכון ריאות, מרכז שניידר לרפואת ילדים.
בשנים 2010–2018 ניהל את השרות למחלות ראה כרוניות בילדים במרכז שניידר לרפואת ילדים.
משנת 2018 ועד היום (2022ׂׂ) הוא מנהל את מכון הראות במרכז שניידר לרפואת ילדים.
בשנת 2011, השתלם בבית חולים לילדים ע"ש לוסיל פקרד בסטנפורד, קליפורניה, ארצות הברית.
מתחילת שנות ה-2000 מלמד פרייס במקביל בבית ספר לרפואה של אוניברסיטת תל אביב.
הוא התחיל בדרגת "מדריך", התקדם ל"מרצה" ול"מרצה בכיר", ובשנת 2022 התמנה לפרופסור חבר קליני.
תחומי העניין המחקריים והקליניים העיקריים של פרייס ממוקדים במחלות ריאה בילדים עם דגש על צפצופים בילדים, ברונכיוליטיס (דלקת סימפונונות) ו-RSV, מחלות ריאה כרוניות של פגים, מחלות מולדות אצל ילדים ואסתמה.
הוא חוקר את השפעת הפגות וזיהומים מסוג RSV על תחלואה נשימתית עתידית.
עוסק במעקב פגים, הוביל ופרסם סדרת מאמרים מדעיים על מעקב ארוך טווח של ילדים שנולדו פגים תוך בדיקת תפקודי ראות בגיל בית ספר ובזמן התבגרות.
פרייס משתתף בפורומים בינלאומיים כגון RSVnet ו-RSVgold, אשר חוקרים תחלואה בשל ברונכיולויטיס וטיפולים עתידיים כנגד RSV.
כמנהל מרכז גראוב לסיסטיק פיברוזיס, פרייס מומחה בטיפול במחלה ונוטל חלק פעיל במחקרים בינלאומיים בנושא פיתוח תרופות פורצות דרך לסיסטיק פיברוזיס.
פרייס משמש כנציג וחבר הוועד המנהל של ה-clinical trial network של החברה האירופאית לסיסטיק פיברוזיס (European cystic fibrosis society) וחבר בוועדה המארגנת של כנס סיסטיק פיברוזיס השנתי האירופאי.
נשוי לפאולה (לבית וילהלם), מורה להיסטוריה, גאוגרפיה ואזרחות בחטיבת ביניים.
פרייס פרסם עד היום יותר מ-50 מאמרים מדעיים.
דריה אלכסנדרובנה דוגינה , ידועה גם בשם העט דריה פלטונובה, הייתה עיתונאית, מדענית ופעילה פוליטית רוסייה.
לאחר מותה העניק לה נשיא רוסיה, ולדימיר פוטין, את עיטור "מסדר האומץ הרוסי".
היא הייתה בתו של אלכסנדר דוגין, פילוסוף פוליטי מהימין הקיצוני הרוסי, שהעמדות הפוליטיות שלו הביאו אותו לקרבה ותמיכה רבה בפוטין, עד כדי כך שהוא כונה "המוח של פוטין" או כפי שכונה בתקשורת המערבית "הרספוטין של פוטין".
היא נרצחה ב-20 באוגוסט 2022 בפיצוץ מטען נפץ במכוניתה בפאתי מוסקבה.
דריה דוגינה נולדה ב-15 בדצמבר 1992 במוסקבה, רוסיה הסובייטית.
היא הייתה בתם של אלכסנדר דוגין ואשתו השנייה, הפילוסופית נטליה מלנטייבה.
בשנים 2012/2013, בזמן שלמדה באוניברסיטת מוסקבה, היא התמחתה בפילוסופיה יוונית עתיקה באוניברסיטת בורדו מונטן , צרפת.
תואר המוסמך שלה התמקד ב"פילוסופיה הפוליטית של הנאופלאטוניזם המאוחר".
לאחר לימודיה באוניברסיטה, עבדה דוגינה כעיתונאית, וכתבה עבור כלי התקשורת שבשליטת מוסדות השלטון הרוסיים RT והערוץ הטלוויזיה השמרני התומך בקרמלין Tsargrad , תוך שימוש בשם העט דריה פלטונובה.
היא הייתה מזוהה עם התנועה האירופית הבין-לאומית שאביה אלכסנדר דוגין הקים, ועבדה עבורה כפרשנית פוליטית.
ב-3 במרץ 2022, מחלקת האוצר של ארצות הברית, צירפה אותה לרשימת האזרחים החסומים, רשימת SDN, הכוללת טרוריסטים שפועלים נגד ארצות הברית, פקידים, נציגי ממשל ועבריינים בינלאומיים.
זאת בשל העובדה שהיא הייתה העורכת הראשית של אתר הדיסאינפורמציה הרוסי בשם United World International, הנמצא בבעלותו של בעל הברית של פוטין דאז, יבגני פריגוז'ין, אשר שלט גם בקבוצת וגנר הנתמכת על ידי רשויות השלטון הרוסיות.
במקביל שימשה כמזכירת העיתונות של אביה.
דוגינה הייתה תומכת מוצהרת בפלישה הרוסית לאוקראינה ב-2022. היא טענה שפשעי המלחמה נגד אזרחים אוקראינים על ידי הצבא הרוסי במהלך הפלישה היו מבוימים.
היא טענה שהמלחמה באוקראינה "נועדה לשבור את גשרי האינטראקציה (יחסי הגומלין) בין רוסיה לאירופה, למעשה זהו מאבק בין שתי תפיסות עולם".
ביוני 2022, דוגינה ביקרה בדונצק ובמריופול הכבושות.
ב-4 ביולי 2022, ממשלת בריטניה, הטילה עליה סנקציות והאשימה אותה בכך שהיא "תורמת לדיסאינפורמציה, בפרופיל גבוה לעיתים קרובות, בכל הקשור לאוקראינה והפלישה הרוסית לאוקראינה, בפלטפורמות המקוונות השונות".
על כך, היא הגיבה ואמרה שהיא עיתונאית מן השורה הראשונה ולא צריך היה להטיל עליה סנקציות.
בחודש יוני דוגינה ביקרה גם במפעל אזובסטאל במריופול, שם היא שיתפה פעולה עם העיתונאי הבריטי גרהם פיליפס , שעבד גם עבור התקשורת הממלכתית הרוסית.
דוגינה נהרגה ב-20 באוגוסט 2022, כאשר מכוניתה התפוצצה ברחוב Mozhayskoye Shosse שבפרוור העירוני Bolshiye Vyazyomy שמחוץ למוסקבה בסביבות השעה 21:45 שעון מקומי.
היא נסעה למוסקבה לאחר שהשתתפה בפסטיבל השנתי שנקרא "מסורת", שהתפרסם כפסטיבל משפחתי לחובבי אמנות.
פסטיבל "מסורת" מתקיים באחוזת זכרובו, הנמצאת במרחק של כקילומטר אחד מצפון לבולשיה ויאזומי.
חוקרי הפיגוע אמרו כי במכונית הטויוטה לנד קרוזר שלה הוסלק מטען חבלה.
לא ברור אם היא הייתה יעד הפיגוע, או שמא אביה, שהיה צפוי לנסוע אתה, אך ברגע האחרון עבר לרכב אחר, או שהכוונה הייתה להרוג את שניהם.
שירות הביטחון הפדרלי הרוסי (FSB) טען כי השירותים המיוחדים האוקראיניים עומדים מאחורי הפיגוע.
שירות הביטחון הרוסי טען שהאוקראינים שכרו קבלנית ביצוע, אזרחית אוקראינית בגיל העמידה, שנמלטה לאסטוניה לאחר הפיצוץ.
לפי ה-FSB, האוקראינים שכרו דירה באותו בניין שבו התגוררה דוגינה לאחר שהיא חזרה לרוסיה חודש לפני הפיגוע, והם נכחו באותו פסטיבל בו השתתפה דוגינה לפני שנהרגה.
ה-FSB פרסם גם צילומי מעקב שלכאורה מראים את החשודה ממצלמות אבטחה בכניסה לבניין הדירות ובמעברי הגבול, ואמר כי המפגעת נהגה במכונית מדגם מיני קופר.
ה-FSB טוען שהיא החליפה לוחיות רישוי.
היא השתמשה בלוחית רישוי מהרפובליקה העממית של דונייצק, לאחר מכן החליפה ללוחית של קזחסטן ולאחר מכן השתמשה בלוחית זיהוי של אוקראינה כדי לחצות את הגבול לאסטוניה.
אתר אינטרפקס דיווח מאוחר יותר ששירות הביטחון הרוסי ה-FSB גילה שהיה גם שותף לפיגוע, אזרח אוקראיני בגיל העמידה, שסיפק סיוע לוגיסטי למתנקשת.
באופן ספציפי, ה-FSB טען כי השותף סיפק לחשודה את לוחיות הרישוי המזויפות, דרכון קזחסטני, והוא אף סייע בהרכבת מטען הנפץ בעת שהותו ברוסיה.
ה-FSB טען ששותף נוסף לפיגוע נמלט גם הוא לאסטוניה.
דו"ח מאוחר יותר של אינטרפקס הרחיב את הדיווח של ה-FSB.
בדיווח המאוחר נטען שהמתנקשת דחפה את דוגינה במגרש החניה של האורחים, עקבה אחרי הלנד קרוזר של דוגינה במיני קופר שלה, ופוצצה את המטען באמצעות שלט רחוק.
ממשלת אוקראינה הכחישה כל מעורבות לפיגוע.
היועץ הנשיאותי האוקראיני מיכאילו פודוליאק אמר שאוקראינה "אינה מדינה העוסקת בפלילים ובטרור כמו הפדרציה הרוסית", בהמשך הוא האשים שהפיגוע נבע מ"קרבות פנים" בין סוכנויות הביטחון הרוסיות.
אסטוניה דחתה את הטענה שהרוצחת לכאורה של דוגינה ברחה לאסטוניה.
אביה של דוגינה, אלכסנדר דוגין, כינה את הפיגוע "מעשה טרור שגרם להוצאה להורג על ידי המשטר האוקראיני הנאצי" והוסיף ש"אנחנו צריכים רק את הניצחון שלנו".
נשיא רוסיה ולדימיר פוטין שלח הודעת תנחומים למשפחתה של דוגינה ותיאר אותה כ"אדם מבריק ומוכשר עם לב רוסי אמיתי".
ראש הרפובליקה העממית של דונצק המוכרת על ידי הקרמלין, דניס פושילין, טען כי הרשויות באוקראינה עומדות מאחורי הפיצוץ.
בנאום השבועי כינה האפיפיור פרנציסקוס את דוגינה "קורבן חף מפשע".
בצעד חריג ביותר, אנדריי יוראש Andrii Yurash, שגריר אוקראינה לכס הקדוש, מתח ביקורת על האפיפיור וכינה את ההצהרה "מאכזבת".
בצעד חריג נוסף, זומן הנציג דיפלומטי של האפיפיור המכהן באוקראינה למשרד החוץ בקייב שם הביע שר החוץ האוקראיני "אכזבה עמוקה".
ב-21 באוגוסט 2022, חבר הפרלמנט הרוסי (הדומה), לשעבר, איליה פונומריוב, הקריא במקום גלותו, אוקראינה, מניפסט של הצבא הרפובליקאי הלאומי, הרוסי (NRA), הקורא לפעולה מזוינת נגד המשטר הרוסי.
המניפסט פורסם בעקבות הריגתה של דריה דוגינה .
גם ה-NRA פרסם מנשר על לקיחת האחריות על הפיגוע, אך לא ניתן על כך אישור רשמי.
פונומרב אישר הן את ההתנקשות והן את המניפסט.
הארגון הגולה המתנגד לפוטין בהנהגת גארי קספרוב ומיכאיל חודורקובסקי, שנקרא ועד הפעולה הרוסי , הכניס את פונומרב לרשימה השחורה של הארגון, כדי למנוע ממנו מלהשתתף בקונגרס רוסיה החופשית, זאת לאחר שהקריא את המניפסט שלו.
בטענה שהוא "קרא להתקפות טרור נגד רוסיה, על השטח הרוסי".
הודעת הוועדה גם רמזה כי דוגינה הייתה "אזרחית" ש"לא השתתפה בעימות המזוין".
ב-23 באוגוסט 2022 נערך באולפן הטלוויזיה שבמגדל אוסטנקינו במוסקבה טקס האשכבה של דוגינה.
בהשתתפות מנהיג מפלגת הימין הקיצוני לאוניד סלוצקי, התעמולן דמיטרי קונסטנטינוביץ' קיסליוב ו"השף של פוטין", הקבלן הממשלתי והצבאי יבגני פריגוז'ין.
באותו יום, נשיא רוסיה ולדימיר פוטין העניק לה לאחר מותה את עיטור מסדר האומץ הרוסי על "האומץ וחוסר האנוכיות שהפגינה במילוי חובתה המקצועית".
דריו אסטבן אוסוריו אוסוריו (בספרדית: Darío Esteban Osorio Osorio; נולד ב-24 בינואר 2004 באיחואלס שבצ'ילה) הוא כדורגלן צ'יליאני המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת מיטיולן מליגת העל הדנית ובנבחרת צ'ילה.
אוסוריו גדל במחלקת הנוער של אוניברסידד דה צ'ילה.
הוא החל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת העל הצ'יליאנית בעונת , בה ערך 27 הופעות ליגה והבקיע שבעה שערים.
ב-10 ביוני 2022 ערך אוסוריו את הופעת הבכורה שלו בנבחרת צ'ילה, בהפסד 2-0 לנבחרת תוניסיה במשחק ידידות.
דריה ולדימירובנה סטרוקוס היא דוגמנית, שחקנית קולנוע וצלמת רוסייה.
סטרוקוס נולדה במוסקבה, רוסיה (אז ברית המועצות) לוולדימיר ואולגה סטרוקוס.
זמן קצר לאחר שנולדה, עברה משפחתה לבנין שם התגוררה ולמדה עד גיל חמש.
בספטמבר 2007 היא הופיעה לראשונה בשבוע האופנה במילאנו ובשבוע האופנה בפריז.
הופעת הבכורה שלה הייתה בלעדית בתצוגת המותג פראדה במילאנו.
"מגזין V" כלל אותה בעשרת הדוגמניות המובילות בעולם לשנת 2008. המגזין "ניו יורק" כינה אותה כאחת מ-10 הדוגמניות המובילות וכן הטופ מודל של היום בשבוע האופנה במילאנו.
סטרוקוס דגמנה גם ב-Style.com עבור מעצבים מובילים רבים.
סטרוקוס השתתפה בפרויקט של מגזין מקוון חדש Nomenus Quarterly, פרויקט לקולקציה חדשה של המותג THE ROW.
היא שיחקה בתפקיד קטן בסרט "התפשטות" ב-2011. היא גם הופיעה כדוגמנית הראשית בסרט הקצר של דיור "הגן הסודי – ורסאי" מאת אינז ואן לאמסוויד ו-וינוד מאדן.
בשנת 2014 הופיע שמה ברשימת הדור החדש של "אייקוני התעשייה" על ידי Models.com.
דריה שועלי (נולדה ב-1973) היא סופרת, אשת תקשורת ויזמית ישראלית.
שועלי נולדה וגדלה בתל אביב עם אימה, לאחר שהוריה התגרשו כשהייתה בת 3. אביה, אמציה שועלי, ממקימי הימ"מ, נישא מחדש ומנישואים אלה נולדו 9 אחים ואחיות למחצה של דריה.
לאחר שירותה הצבאי במודיעין חיל האוויר למדה לתואר ראשון בפילוסופיה באוניברסיטת תל אביב, ובמקביל החלה לעבוד בתחום התקשורת.
לאחר שחרורה הצבאי הגישה שועלי תוכנית ברדיו האזורי, וכתבה למקומון זמן תל אביב.
כשעזבה את התפקיד ניסתה להתקבל לתפקיד משכתבת למוסף הכלכלי של עיתון הארץ, אך מכיוון שהתפקיד אויש כבר הוצע לה להשתלב כמתרגמת, ומשם התקדמה, במקביל ללימודיה באוניברסיטה, לתפקיד עורכת חדשות חוץ, בין היתר במהלך פיגועי 11 בספטמבר.
לאחר מכן עברה לשמש כסגנית עורכת של מגזין טיים אאוט תל אביב, ובשנת 2004 מונתה לתפקיד ראש מערכת החדשות של אתר וואלה.
במקביל יצרה יחד עם שני מלמד את תוכנית המערכונים הנשית "אפידורל" ששודרה ב-yes.
בשנת 2005, לאחר שהייתה אחראית לסיקור החדשותי של ההתנתקות מרצועת עזה ב"וואלה", הקימה את מגזין הנשים "עלמה" מבית ידיעות אחרונות וערכה אותו בשנתו הראשונה.
תחנתה האחרונה בשוק התקשורת הישראלי הייתה כסגנית עורך מוסף הארץ, תפקיד בו החזיקה בשנים 2006–2007. לאחר שעברה להתגורר בארצות הברית תיעדה עבור העיתון את מסעותיה במדינה.
ב-2007 החליטה שועלי לעזוב את עבודתה ב"הארץ" כדי להגשים חלום ולהקים עם חברתה יעל גבעון ועם יריב חבוט, מייסד ישראבלוג, את האתר Sense of Fashion - זירת מסחר בינלאומית למעצבי אופנה צעירים.
ההשקעה הראשונית באתר הייתה 50 אלף דולר של המשקיע היהודי-אמריקני ג'ף פולבר, ובתוך 3 שנים גייסה שועלי 1.5 מיליון דולר.
עד ל-2016 גייסה החברה בניהולה 3.5 מיליון דולר, העסיקה 14 עובדים בשתי יבשות, והובילה את שועלי לגור בניו יורק.
ב-2012 ייסדה את חברת Grab It, פלטפורמת מסחר מקוון לעסקים קטנים ובינוניים, ושימשה בה כסמנכ"לית שיווק.
בשנת 2013 הצטרפה כמנהלת תוכן שיווקי לחברת dapulse - לימים ענקית התוכנה מאנדיי.
ב-2022 הצטרפה שועלי לצוות הקהילה והתוכן של חברת ההזנק Spacemesh המפתחת מטבע קריפטו הזמין גם לבעלי הכנסה נמוכה ללא ידע טכנולוגי מוקדם או ציוד מתוחכם.
בשנת 2022 יצא לאור רומן הביכורים שלה, "כליא ברק", המתרחש במהלך מבצע צוק איתן ובמרכזו דמותה של מזל מוריס, חוקרת פרטית מכורה למין.
לדבריה של שועלי דמותה של מוריס צפויה לככב בעתיד גם בספר המשך.
בשנת 2025 יצא לאור ספרה השני, "שין", המתאר את התאהבותו ההרסנית של סופר נשוי בשכנתו הגרושה.
שועלי תרגמה מספר ספרים מאנגלית לעברית, וכן ערכה ספרים ותרגומים לעברית:
בשביל הדברים הטובים מאת עידית שכטר פייל (עריכה, 2002).
קפה למה מאת ג'ון סטרלקי (תרגום, 2006).
אינטליגנציה: מבוא קצר מאוד מאת איאן דירי (תרגום, 2006).
הולדת העונג מאת קרול גיליגן (תרגום, 2006).
קזינו רויאל מאת איאן פלמינג (עריכת תרגום, 2006).
מטריקס ופילוסופיה: ברוכים הבאים למדבר של הממשי (עריכת המהדורה העברית, 2007).
הסימפסונים ופילוסופיה: ה"דו!" של הומר (עריכת המהדורה העברית, 2007).
פרח ברים מאת ליה ג'ייקובסון (תרגום, 2009).
הורות ללא רגשות אשם מאת עמוס רולידר (עריכה, 2011).
שבילים ארוכים בישראל מאת יעקב סער ויגיל הנקין (עריכה לשונית, מהדורות 2017 ו-2021).
שועלי התחתנה בגיל 24 והתגרשה כעבור שנתיים.
מאז 2006 היא נמצאת בזוגיות עם העיתונאי והבמאי נועם שיזף והשניים הורים לשני בנים ובת.
אחיה למחצה הוא המשורר והסופר רעואל שועלי, ואחותה למחצה היא הזמרת והמלחינה רות שועלי.
אביתר שועלי ואימרי שועלי, חברי הצמד מלכים א' ומלכים ב', הם אחייניה למחצה.
דריו דל פברו (באיטלקית: Dario Del Fabro; נולד ב-24 במרץ 1995 באלגרו שבאיטליה) הוא כדורגלן איטלקי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת איוורדון-ספורט מליגת העל השווייצרית.
דל פברו שיחק בקבוצות קליארי, פסקארה, לידס יונייטד, אסקולי, פיזה, יובנטוס, נובארה, קרמונזה, קילמרנוק, דן האג, סראינג וצ'יטאדלה.
ב-16 ביולי 2023 חתם דל פברו באיוורדון-ספורט מליגת העל השווייצרית.
דריו בריזוּאלה ארִייטה (בספרדית: Darío Brizuela Arrieta; נולד ב-8 בנובמבר 1994) הוא כדורסלן ספרדי המשחק בעמדת הקלע בברצלונה.
בריזואלה נולד בסן סבסטיאן, והחל לשחק כדורסל בקבוצת המילואים של אסטודיאנטס מדריד.
באוגוסט 2014 הושאל לוסקה מהליגה הספרדית השנייה עד לתום העונה.
לקראת עונת 2019/2020 עזב את מדריד אחרי שבע עונות, וחתם באוניקאחה מאלגה.
ביולי 2023 נרכש על ידי ברצלונה.
בריזואלה זכה במדליית כסף באליפות אירופה עד גיל 20 ב-2014. ב-2022 זכה עם הנבחרת הבוגרת באליפות אירופה.
דריה הניג שקד (נולדה ב-24 בספטמבר 1978) היא מייסדת WeAct Ventures, משקיעת הון סיכון, יזמת חברתית הלוחמת לשוויון, צדק חברתי ונוכחות נשית במוקדי השפעה.
כאקטיביסטית בתחום השוויון המגדרי, יזמה את מדד סופרסונס לניהול מתקדם והצביעה על מיעוט נשים בהנהגה העסקית והפוליטית כדבר המשתקף בהחלטות מדיניות כלכליות וחברתיות ופוגע בהם.
מייסדת קהילת WEACT לקידום יזמות בעולם החדשנות.
ראש קרן השקעות, התומכת במיזמים שמובילות נשים.
הניג שקד עוסקת בהנגשת הון ליזמיות ובקידום מנהיגות נשית.
עסקה בניהול ביטוח סיכוני סחר חוץ, שת"פ ממשלתי-פרטי, ייזום פרויקטים חברתיים, פיתוח עסקי, ניהול פילנתרופיה, שיווק, קשרי חוץ, ייעוץ תקשורתי, וניהול לוגיסטי.
הניג שקד זכתה בילדותה פעמיים באליפות ישראל בקפיצות ראווה על סוסים.
שירתה כקצינה בחטיבת פיקוד צפון בדובר צה"ל.
מיד לאחר שירותה הצבאי ובמקביל ללימודיה באוניברסיטה, עבדה במשרדי הממשלה במשך שבע שנים.
עבדה כיועצת תקשורת במשרד ראש הממשלה, במשרד המשפטים ובמשרד הבינוי והשיכון.
בתקופת כהונתו של ברק כראש ממשלה עסקה בתהליך היציאה מלבנון.
בתקופת כהונתו של שרון כראש ממשלה וכהונתו של הרצוג כשר הבינוי והשיכון הייתה אחראית במסגרת המשרד על ישובם מחדש של המפונים בעקבות תוכנית ההתנתקות.
בעלת תואר בוגר במשפטים באוניברסיטת בר-אילן.
התמחות בפרקליטות מחוז מרכז בתחום המשפט הפלילי.
בוגרת תוכנית המנהלים, אוניברסיטת סינגולריטי, קליפורניה.
בוגרת תוכנית מנהלות, אוניברסיטת סטנפורד.
מ 2006 עד 2016 שמשה בתפקידים בכירים ובכללם סמנכ"לית, בקרן ההשקעות החברתיות ויטאל קפיטל של איש העסקים איתן סטיבה.
הקרן מנהלת השקעות בסכום כולל של 350 מיליון דולר, כמעט כולן ביבשת אפריקה.
מטרת הקרן לסייע לאוכלוסיות מעוטות אמצעים, בעיקר באפריקה ובאסיה באמצעות השקעה בחקלאות ובייצור מזון, דיור, מי שתייה, בריאות, רווחה, ובדגש על דיאלוג עם האוכלוסייה המקומית .
במסגרת זו עסקה הניג שקד בפרויקטים בתחום הבינוי, בתי חולים, אנרגיה חלופית וחקלאות.
ב-2016, לאחר פטירתו של אביה, עברה עם בעלה ושלוושת ילדיהם לסיליקון ואלי.
בנובמבר 2016 ייסדה את WeAct Ventures- Women Entrepreneurs Act - משלחות של יזמיות ישראליות לסיליקון ואלי שמטרתן ליצר רשת קשרים וכלים הדרושים ליזמיות להצמיח מיזמים באמצעות המשאבים הקיימים בסיליקון ואלי.
הקבלה למשלחות הייתה קשורה בהוכחת היתכנות המיזם של היזמיות.
נבחן הערך הכלכלי והחברתי של המיזמים.
המשלחות זכו להצלחה רבה וסיקור תקשורתי רב.
במשלחת השלישית אף בחרה הניג שקד להשקיע כלכלית בסטרטאפים של היזמיות שהשתתפו בה.
במקביל ליוזמה שלה להפגיש בין יזמיות ישראליות לבין משקיעים אמריקנים בעמק הסיליקון היא סייעה וייעצה גם לנשות עסקים מהעולם, שביקשו ליישם את הרעיון גם במדינותיהן.
הניג שקד הקימה בפייסבוק את קהילת weact, פלטפורמה המהווה עבור אלפי נשים הנמצאות בה, מרכז הזדמנויות ייעוץ ושיתוף המתאפיין בסולידריות ושיתופי פעולה.
הניג שקד זיהתה כי מכוון שבעולם ההשקעות יש הומוגניות גברית יש ליזמיות פחות סיכוי לקדם את הסטרטאפ שלהן.
גברים משקיעים ביזמים גברים ומעסיקים גברים בשל נטית האדם להעדיף את הדומה לו והדבר מנציח שוק שכמעט כולו גברי.
החזון של הניג שקד היה שינוי הדרגתי של מצב זה והנעת מהלך של חינוך השוק מחדש.
כדי לקדם את חזונה נפגשה עם מאות דמוית מרכזיות בסיליקון ואלי והציגה בפניהם את תוכניתה ליצור קרן המשקיעה בקרנות המשקיעות ביזמיות ואת היתרונות הכלכליים של תוכניתה.
היא הצביעה על כך שעל פי מחקרים, לקרנות בהובלת נשים, וכן לגוון מגדרי בקרנות, יש יתרון כלכלי.
בהמשך שונה המודל מ-fund to fund למודל פיננסי המשקיע ביזמיות באופן פרטני - גוף השקעות בשם Stride Ventures.
הניג שקד מנכ"לית Stride Ventures לקידום שוויון מגדרי בחדשנות ובהשקעות.
במסגרת גוף השקעות זה היא משקיעה בקרנות השקעות שהקימו נשים במטרה להשקיע ביזמיות.
משקיעות ההון בסיליקון ואלי עובדות כמעט תמיד בקרנות הון סיכון בהן הן מהוות מיעוט זניח.
גוף ההשקעות של הניג שקד משקיע כלכלית במשקיעות מנוסות שמייסדות קרן עצמאית משלהן.
הגוף השקיע ב-7 קרנות הון סיכון שמובילות נשים, ב-22 קרנות וחברות ומנהל את כספם של כ-40 שותפים מוגבלים (LP).
בסוף 2022 חזרה עם משפחתה לישראל.
מ-2023 בתקופת ניסיון ההפיכה המשפטית הייתה ממובילי המאבק נגד ניסיון זה ושימשה כסגנית מנכ"ל מטה המחאה.
דריה ורפולומייב היא מתעמלת אמנותית גרמנייה-רוסייה, אלופה אולימפית (פריז 2024) ואלופת עולם (ולנסיה 2023, ריו 2025) בתחרות קרב רב אישי.
בסך הכל היא זכתה ב-11 מדליות באליפויות העולם, מהן 6 זהב, 4 כסף ו-1 ארד, וב-5 מדליות באליפויות אירופה, מהן 2 זהב ו-3 ארד.
ורפולומייב נולדה בברנאול, רוסיה, לאביה דמיטרי ולאמה טטיאנה.
מוצאו של סבה הוא בגרמניה.
היא החלה להתאמן בהתעמלות אמנותית בגיל צעיר הודות לאמה, מתעמלת אמנותית בעברה.
ורפולומייב עברה מרוסיה לגרמניה בשנת 2019 ללא הוריה, אשר הצטרפו אליה שלוש שנים לאחר מכן, על-מנת להתאמן תחת המדליסטית האולימפית לשעבר יוליה רסקינה.
באליפות העולם בהתעמלות אמנותית לנוער הראשונה בה השתתפה במוסקבה בשנת 2019 סיימה במקום 15 בתחרות הצוותית יחד עם מרגריטה קולוסוב .
בנוסף סיימה במקום 15 במכשיר האלות, שהיה המכשיר היחיד בו התחרתה.
בשנת 2022 התחרתה ורפולומייב בתחרות גביע העולם הראשונה שלה בטשקנט שבאוזבקיסטן, וזכתה בה במדליית ארד בתחרות הקרב רב האישי.
היא זכתה במדליית ארד גם בתרגיל החישוק, ובשתי מדליות כסף: בתרגיל הכדור ובתרגיל הסרט.
בתרגיל האלות סיימה במקום הרביעי.
בחודש יוני 2022 השתתפה באליפות אירופה שנערכה בתל אביב-יפו שבישראל, בה זכתה בשתי מדליות ארד: בתרגיל הכדור ובתרגיל האלות.
בהמשך השנה השתתפה באליפות העולם שהתקיימה בסופיה שבבולגריה, בה זכתה בחמש מדליות: מדליית זהב בתרגיל האלות, מדליות כסף בקרב רב אישי, בתרגיל הכדור ובתחרות הצוותית, ומדליית ארד בתרגיל החישוק.
באליפות אירופה שנערכה בבאקו שבאזרבייג'ן היא זכתה במדליית זהב אחת, בתרגיל הסרט.
באליפות העולם שנערכה בוולנסיה שבספרד זכתה במדליות זהב הן בתחרות קרב רב אישי והן בכל ארבעת המכשירים, והייתה למתעמלת האמנותית הראשונה שעושה זאת אחרי יבגניה קנייבה.
באליפות אירופה שנערכה בבודפשט שבהונגריה היא זכתה במדליית זהב בתרגיל הסרט ובמדליית ארד בתחרות קרב רב אישי.
באולימפיאדת פריז זכתה ורפולומייב במדליית זהב בתחרות הקרב-רב אישי.
היא עלתה לגמר מהמקום השני לאחר ציון של 136.850 נקודות במוקדמות בשקלול ארבעת המכשירים.
בגמר סיימה במקום הראשון עם ציון כולל של 142.850 נקודות (36.300 נקודות בתרגיל החישוק, 36.500 נקודות בתרגיל הכדור, 36.350 נקודות בתרגיל האלות ו-33.700 נקודות בתרגיל הסרט) לפני בוריאנה קליין מבולגריה שסיימה שנייה (140.600 נקודות) וסופיה רפאלי מאיטליה שסיימה שלישית (136.300 נקודות).
דריה רוזן (נולדה ב-2001) היא שחקנית ישראלית.
דריה רוזן בתם של רוחה וחנוך רוזן, שחקן, פנטומימאי, מפיק ובמאי.
יש לה אחות בשם אליה וכן שני אחים מנישואיה הראשונים של אמה דורינה ודין ואחות בשם גלי מנישואיו הראשונים של אביה.
שירתה בגלי צה"ל, והגישה תוכניות מוסיקה בגלגלצ וקריינה חדשות.
בפברואר 2023 שיחקה בסדרת טלוויזיה לילדים ונוער "כראמל" את דמותה של ביאטריס.
בשנת 2024 שיחקה בסרט הביכורים שלה וגילמה את דמותה של מאיה בסרט "קרוב אלי" בבימויה של תום נשר.
הסרט זכה בארבעה פרסי אופיר (2024), כולל "הסרט הטוב ביותר" ונבחר לייצג את ישראל בטקס פרסי האוסקר.
הייתה מועמדת לפרס אופיר לשחקנית המשנה הטובה ביותר.
באוקטובר אותה שנה תשחק בהצגה "האבא שיכולתי להיות" בתיאטרון הבימה, על זוג גברים שבתם מחפשת את תורמת הביצית שלה.
שנהפרסקטגוריהסרטמועמדות2024פרס אופירשחקנית המשנה הטובה ביותרקרוב אלי
דריו קרלו ג'אקומו קמפוטו (בדנית: Dario Carlo Giacomo Campeotto; 1 בפברואר 1939 – 1 באפריל 2023) היה זמר, שחקן ובדרן דני.
קמפוטו נולד בפרדריקסברג, קופנהגן, דנמרק להורים איטלקיים.
הוא החל להופיע בגיל עשר, אך פריצת הדרך שלו הייתה ניצחונו בתחרות בחירת נציג דנמרק לאירוויזיון 1961 עם השיר "Angelique", שסיים במקום החמישי בתחרות.
בעקבות "Angelique" הוציא קמפוטו מספר תקליטים.
בתחילה התגורר באיטליה עם אשתו הראשונה, השחקנית הדנית , אך מאוחר יותר שב לדנמרק.
דריה וסילייבנה טרופימובה היא שחיינית רוסייה, אלופת עולם בבריכת 25 מטר (בודפשט 2024) במשחה שליחים 4x50 מטר מעורב משולב.
בפסטיבל האולימפי האירופי לנוער שנערך בבאקו שבאזרבייג'ן ביולי זכתה בשלוש מדליות זהב: במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בשיא תחרות חדש של 3:45.10 דקות, במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בשיא תחרות חדש של 4:07.55 דקות, ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב משולב לאחר ששחתה בשלב המוקדמות של המשחה.
בנוסף, זכתה במדליית כסף במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי משולב בתוצאה של 3:34.62 דקות.
באליפות העולם לנוער שנערכה בבודפשט שבהונגריה באוגוסט זכתה בשתי מדליות כסף: במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי משולב בתוצאה של 3:27.72 דקות, ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב משולב לאחר ששחתה בשלב המוקדמות של המשחה.
באליפות אירופה לנוער שנערכה ברומא שבאיטליה ביולי זכתה בארבע מדליות זהב: במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בשיא תחרות חדש של 3:40.10 דקות, ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב, במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי משולב, ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב משולב, לאחר ששחתה בשלב המוקדמות של כל משחה.
בנוסף, זכתה במדליית כסף במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 8:04.78 דקות.
באליפות העולם בבריכת 25 מטר שנערכה בבודפשט בדצמבר זכתה במדליית זהב במשחה שליחים 4x50 מטר מעורב משולב בשיא אירופה חדש של 1:35.36 דקות יחד עם קיריל פריגודה, ארינה סורקובה ומירון ליפינצב, לפני קנדה (1:35.94 דקות) וארצות הברית (1:36.20 דקות).
דריו אמודיי הוא חוקר ויזם בתחום הבינה המלאכותית ממוצא יהודי איטלקי-אמריקאי.
הוא אחד ממייסדי חברת אנת'רופיק – שעומדת מאחורי מודל השפה הגדול Claude – והמנכ"ל שלה.
בעבר שימש כסגן נשיא למחקר ב-OpenAI.
אמודיי גדל בסן פרנסיסקו ולמד בתיכון לואל.
את לימודיו האקדמיים התחיל במכון הטכנולוגי של קליפורניה.
לאחר מכן עבר לאוניברסיטת סטנפורד, שם השלים תואר ראשון בפיזיקה.
הוא השלים דוקטורט בפיזיקה מאוניברסיטת פרינסטון, שבה חקר אלקטרופיזיולוגיה של מעגלים עצביים.
בהמשך, עבד כחוקר פוסט-דוקטורט בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת סטנפורד.
בין נובמבר 2014 לאוקטובר 2015 עבד אמודיי בחברה הסינית Baidu, ולאחר מכן החל לעבוד בגוגל.
בשנת 2021, אמודיי ואחותו דניאלה ייסדו את אנת'רופיק, יחד עם בכירים נוספים לשעבר ב-OpenAI.
השניים היו בין העוזבים של OpenAI בעקבות חילוקי דעות לגבי כיווני הפיתוח של החברה.
ביולי 2023, אמודי התריע בפני פאנל משפטי של הסנאט האמריקאי על הסכנות הטמונות בבינה מלאכותית, כולל הסיכונים הקשורים לפיתוח ושליטה בכלי נשק.
בספטמבר 2023, הוא ואחותו נכללו ברשימת TIME100 AI של מגזין טיים, המציינת את 100 האנשים המשפיעים ביותר בתחום הבינה המלאכותית.
בנובמבר 2023, דירקטוריון OpenAI פנה לאמודיי בהצעה להחליף את מנכ"ל החברה, סם אלטמן, ואף הציע למזג את שתי החברות, אך אמודי דחה את שתי ההצעות.
באוקטובר 2024, פרסם אמודי מאמר בשם "Machines of Loving Grace", שבו הציג חזון לפיו בינה מלאכותית יכולה לשפר באופן מהותי את רווחת בני האדם – בהנחה שהסיכונים הכרוכים בטכנולוגיה ינוהלו בהצלחה.
באפריל 2025 נכלל ברשימת "טיים 100" לשנת 2025 בזכות הנהגתו של חברת אנת'רופיק בתחום הבינה המלאכותית, ותפקידו המרכזי בקידום פיתוח של מערכות מתקדמות, תוך איזון בין חדשנות טכנולוגית לבין מחויבות עמוקה לבטיחות ואתיקה.
דריופיתקוס (שם מדעי: Dryopithecus), הוא סוג של קוף אדם קדום אשר השתייך לעל משפחת ההומינואידים וחי באירופה בתקופת המיוקן התיכון והעליון (לפני 9-12 מיליון שנה).
למיניו של סוג זה היו לסתות ומבנה שיניים הדומים לאלה של קופי אדם בימינו.
גובהו של הדריופיתקוס היה בערך 60 ס"מ, והוא דמה הרבה יותר לקוף מאשר לקופי האדם.
מבנה הגפיים שלו ופרקי הידיים מראים כי הלכו בדרך דומה לשימפנזים המודרניים, אבל תוך השתמשות בכף היד, כמו קוף, ולא בפרקי האצבעות, כמו קופי האדם המודרניים.
הפרצוף מוטה כלפי מטה, כך שהסוג עמד בפרופיל מוטה.
ככל הנראה בילה את רוב חייו על עצים, והיה ככל הנראה טפסני, בדומה לגיבון המודרני.
לשינים הטוחנות שלו היה ציפוי אמייל דק יחסית, דבר המצביע על כך שהוא אכל עלים רכים ופירות, מזון אידיאלי עבור בעלי חיים שוכני עצים.
דריווש השלישי (בפרסית עתיקה:𐎭𐎠𐎼𐎹𐎺𐎢𐏁, דָרְיַיוַאוּש; 380 לפנה"ס – יולי 330 לפנה"ס) היה שליט האימפריה הפרסית משנת 336 לפנה"ס עד 330 לפנה"ס.
דריווש השלישי היה מענף צדדי של משפחת המלוכה הפרסית, ועלה לשלטון אחרי הירצחו של ארתחשסתא הרביעי על ידי אחד משריו.
בעלותו לשלטון גילה כי פרס, על אף עושרה האגדי, סובלת מבעיות רבות והפרובינציות המערביות באסיה הקטנה ממשיכות לחרוש מזימות כנגד השלטון המרכזי.
בעיה חמורה נוספת הייתה כוונתו המוצהרת של פיליפוס השני, מלך מוקדון, לפלוש לפרס.
פיליפוס אף שלח חיל חלוץ חזק של כ-10,000 חיילים בהנהגתו של פרמניון לאסיה הקטנה, על מנת להבטיח את ראש הגשר עבור חייליו.
דריווש ניסה לענות לאיומים אלו על ידי הגדלת כוח השכירים היוונים ומינויו של ממנון היווני לראש הצבא הפרסי.
כתגובה לכוונות המוקדוניות לפלוש לאסיה הקטנה, ביצר אותה דריווש, ושלח לשם כוחות צבא רבים.
כוחות אלה מנו כ-40,000 איש בשנת 334 לפנה"ס, כאשר התנגשו הכוחות הפרסים בכוחותיו של בנו של פיליפוס, אלכסנדר הגדול, בקרב גרניקוס.
למרות היתרון בפרשים נחלו הגנרלים הפרסים תבוסה כואבת, ומרבית חיל הרגלים אבד בקרב, יחד עם כ-1,000 פרשים.
עם העמקת הפלישה המוקדונית לתוככי האימפריה הפרסית, ניסה דריווש להילחם באלכסנדר בעצמו בקרב איסוס (333 לפנה"ס), אך הפסיד למרות יתרונו המספרי (בערך 5 ל-1 לטובת הפרסים).
לאחר תוצאותיו ההרסניות של הקרב לצבא הפרסי, הציע דריווש לאלכסנדר, במטרה להשיג שלום, 10,000 טאלנטים, את כל אסיה הקטנה, וחלקים נוספים מהמזרח התיכון, אך אלכסנדר סירב.
בלית ברירה, דריווש התחיל להתכונן לקרב נוסף והזעיק את כל עתודותיו.
למרות יתרון מספרי גדול הוא הפסיד שוב בקרב גאוגמלה (331 לפנה"ס) ונמלט משדה הקרב.
הוא נרצח על ידי אחד האחשדרפנים שלו בשם בסוס (Bessus) כמה חודשים אחרי קרב גאוגמלה, משום שאותו בסוס קיווה לזכות בחסדיו של אלכסנדר על ידי רציחתו של יריבו.
הרצח לא עזר לבסוס, ואלכסנדר הגדול הוציא אותו להורג באשמת "בגידה במלכות" (כשהוא מתכוון לכך שבסוס אשם בבגידה בדריווש).
לפי מספר מקורות עתיקים, החשודים באהדה יתרה לאלכסנדר, הצליח האחרון לדבר עם דריווש על ערש דוויו, וזה הודה לו על היחס הטוב שהעניק לבני משפחתו שנפלו בשביו אחרי קרב איסוס, ואף בירך אותו ואמר שהוא מקווה שהאלים יטו חסד לפרס ויתנו לה שליט כמו אלכסנדר.
אלכסנדר גם נשא לאחר מותו של דריווש את אחת מבנותיו, בתקווה לחזק בכך את שלטונו על פרס.
דריווש השני (בפרסית עתיקה: 𐎭𐎠𐎼𐎹𐎺𐎢𐏁), או דריווש אוכוס או נותוס , היה שליט האימפריה הפרסית במשך 19 שנים, החל מינואר-פברואר 423 לפנה"ס עד ל-404-405 לפנה"ס.
בנו הלא חוקי של ארתחששתא הראשון מאם בבלית.
על פי ההיסטוריון היווני קטסיאס, דריווש השני היה בנה של פילגש המלך ושמה קוסמרתידן, אך זיהוי זה אינו נתמך על ידי מקורות אחרים מלבד קטסיאס, שאמינות חלק מכתביו מוטלת בספק.
נותוס עלה לשלטון לאחר שנלחם באחיו למחצה והרגו.
הוא מתואר כשליט חלש, שבימיו רבו הסכסוכים הפנימיים והמרידות של טוענים לכתר.
הישגו הגדול היה בשיפור היחסים עם העולם היווני.
התערבות האחשדרפנים שלו באסיה הקטנה, טיספרנס ופרנבזוס, במהלך המלחמה הפלופונסית ותמיכתם בספרטה הובילו להכרה מצד היוונים בזכותו של דריווש לשלוט בכל השטחים באסיה הקטנה, שהיו בעבר תחת שליטת פרס.
בסוף ימיו החלה מלחמת אחים בין יורשיו, כורש הצעיר וארתחששתא השני.
דריווש השני מוזכר בספר נחמיה, והוא למעשה המלך הזר האחרון ששמו נזכר במקרא.
קיימת סברה כי דריווש הנזכר בספר עזרא הוא דריווש השני, אם כי על פי הדעה הרווחת הוא מזוהה כדריווש הראשון.
דָרְיָוֶשׁ הראשון (𐎭𐎠𐎼𐎹𐎺𐎢𐏁, 558 לפנה"ס - 486 לפנה"ס), הידוע גם כדריווש הגדול, היה מלך האימפריה הפרסית בן השושלת האחמנית משנת 521 עד למותו ב-486 לפנה"ס.
הוא היה בנו של היסטספס, ותפס את השלטון אחרי מאבק קצר שנוצר עם מותו של כנבוזי השני.
לאחר כיבושיו של כנבוזי במצרים, פעל דריווש להשלטת וביסוס השלטון הפרסי במצרים.
דריווש אף הצליח להעצים את כוחו הצבאי על ידי צירופו של הצי הפיניקי המפואר אל גדודיו.
דריווש ניסה להרחיב את גבולות ממלכתו אל תוך היבשת האירופית כשניסה לפלוש אל יוון, אך פלישתו נבלמה כשהובסו כוחותיו בקרב מרתון.
כשאר מלכי פרס לפניו, גם דריווש הטמיע בממלכתו מדיניות של סובלנות דתית ותרבותית.
דריווש בנה מערכת דרכים מפותחת לתעבורת סחורה ונשק בין ערים ומדינות בעבור ממשלו.
דרכים אלו סייעו להתפתחות המסחר במדינה.
לאחר מותו מלך אחריו בנו חשיארש הראשון, אשר מזוהה לעיתים כאחשוורוש ממגילת אסתר.
במחוז המדאן נמצאה כתובת גנג'נאמה שנכתבה על ידי דריווש הראשון המתארת את הגנאלוגיה ואת מעשי המלך.
על פי הדעה הרווחת מזוהה דריווש הנזכר בספר עזרא כדריווש הגדול.
עם זאת קיימת סברה כי זהו דווקא דריווש השני.
יש המזהים את דריווש הראשון עם דריווש המדי המופיע בספר דניאל: , אך תקופת חייו ומלכותו אינם תומכים בטענה זו, ועל כן יש חילוקי דעות בין חוקרי מקרא שונים בנוגע לזהותו של 'דריווש' זה.
יוסף בן מתתיהו, ההיסטוריון היהודי מהמאה ה-1, טען כי היוונים קראו לדריווש בשם אחר.
הרודוטוס, ההיסטוריון היווני מהמאה ה-5 לפנה"ס, ובעקבותיו גם חוקרים מודרניים של השפה הפרסית, טוענים כי "דריווש" היה תואר ולא שם פרטי.
פירוש השם הוא "האוחז בשרביט".
אזכורים לדריווש מופיעים גם בספרים חגי וזכריה:
לפי חז"ל, כפשט ספר דניאל, היו שני מלכים בשם דריוש.
הראשון הוא זה שכבש את בבל מיד בלשצר והרג אותו.
אחריו מלך כורש, ואחריו אחשוורוש.
במסכת ראש השנה כותב תוספות (, על פי מדרש ויקרא רבה פרשה יג סימן ה) כי דריווש השני היה בנם של אחשורוש ושל אסתר המלכה.
ב, הגמרא מונה שבעה נביאים שהתנבאו בשנה השנייה למלכותו של דריוש השני, כמו שמפורש בחלק מספריהם, ואלו הם: חגי, זכריה, מלאכי, דניאל, ברוך בן נריה, שריה בן מחסיה ומרדכי בלשן.
ברש"י ב נכתב שהסתלקה הנבואה משנת שתים לדריוש.
דריוס מיו היה מלחין ומורה יהודי-צרפתי.
מיו היה חבר ב"קבוצת השישה" ונמנה עם המלחינים הפוריים ביותר במאה ה-20.
מיו נולד במארסיי למשפחה יהודית המתייחסת ליהודי האפיפיור הפרובאנסלים.
גדל באקס-אן-פרובאנס שבה ראה את עיר הולדתו.
מיו החל ללמוד בפריז אצל שארל-מארי וידור וונסן ד'אנדי.
כיוון שהתיידד עם אריק סאטי שנים רבות לפני שנוצרה "קבוצת השישה", היה היחיד מחברי הקבוצה שלא היה מעולם במחלוקת עם מלחין זה.
בצעירותו עבד זמן מה בפמליה הדיפלומטית של פול קלודל, המשורר והמחזאי החשוב, שכיהן כשגריר צרפת בברזיל.
בטיול בארצות הברית בשנת 1922 גילה את הג'אז, שהשפיע רבות על השקפתו המוזיקלית.
בעקבות פלישת הנאצים לצרפת ברח מיו לאמריקה בשנת 1940. הוא עבד שם בהוראה במילס קולג' באוקלנד, קליפורניה.
משנת 1947 עד 1971 לימד לסירוגין במילס ובקונסרבטואר בפריז, עד שמחלה שהתגלתה אצלו בסביבות 1947 הביאה אותו לבסוף לכיסא גלגלים ואילצה אותו לפרוש מעבודתו.
בשנת 1952 חי זמן מה בישראל וכתב בה חלק מהאופרה שלו "דוד".
המוזיקה שלו נודעת במיוחד בהשפעה שקיבלה מן הג'אז וכן ממוזיקה דרום אמריקאית, וכן הוא ידוע על השימוש שעשה בפוליטונאליות (שימוש ביותר מסולם אחד בבת אחת).
מיו (כמו בני זמנו פאול הינדמית, בוהוסלב מרטינו והייטור וילה לובוס) הצטיין במהירות כתיבתו, יוצר שפעולת ההלחנה נראתה טבעית לו כמעט כנשימה.
יצירותיו החשובות ביותר כוללות את "השור על הגג" (Le Boeuf sur le Toit) (בלט), "בריאת העולם" (ג'אז), "סקרמוש" (סוויטה לשני פסנתרים) ו-"Saudades do Brasil" (סוויטת מחול).
את האוטוביוגרפיה שלו הכתיר בשם "תווים ללא מוזיקה", שם ששונה לאחר מכן ל"חיי המאושרים".
על שמו הוקם "תיאטרון דריוס מיו" בפריז (Théâtre Darius Milhaud).
ו:קונסרבטוריון על שם דריוס מיו" באקס אן פרובנס.
דריוס מיו נפטר בז'נבה שבשווייץ בגיל 81. בהתאם לבקשתו נטמן בחלקה היהודית בבית הקברות סן-פייר בעיר הולדתו.
קרלהיינץ שטוקהאוזן (אם כי הוא עזב את לימודיו בשלב מוקדם)
דריזט דו'אורדן הוא הפרוטגוניסט העיקרי בסדרת הספרים "האגדה של דרזיט" סדרת הספרים הללו כוללת את טרילוגיית "האלף האפל", טרילוגיית "בקעת רוח כפור" וסדרת "מורשת האלף האפל" שנכתבו על ידי הסופר האמריקאי ר.
סלבטורה ותורגמו לעברית כאשר קיימות סדרות נוספות שטרם תורגמו.
עלילותיהן של סדרות אלו מתרחשות בעולם ממלכות נשכחות, עולם בו מתקיים גזע של אלפים מרושעים הנקראים "אלפים אפלים" ("Drow") אשר חיים מתחת לאדמה, שם הם עובדים אלת-עכביש נתעבת בשם "ליות'".
דריזט הוא אלף אפל השונה משאר בני מינו, בהיותו טוב לב.
סדרות הספרים מתארות את תהליך התבגרותו של דריזט בחברת האלפים האפלים, המרי שלו נגד עקרונותיה וחיפושו אחר חברה המשקפת את ערכיו, שדוחף אותו לעלות לעולם החיצון ולהפוך לגיבור המשרת את הטוב.
דריזט מופיע גם במספר משחקי מחשב המבוססים על עולם ממלכות נשכחות (Never winter, Obvilion, Forgotten realms), וכן כדמות במשחק המכות Soul calibur.
בית דו'אורדן היה הבית השבעה עשר במנזברזן עד המאה ה-12 לספירת פראון, אך הצליח להשמיד שני בתים במלחמה שיזם (בנ'זפרז ודה-ויר) ובית נוסף (בית האנט) כהגנה עצמית, ועלה להיות הבית השמיני של מנזברזן לפני שהושמד על ידי בית באינר, הבית הראשון של מנזברזן והחזק שבהם.
ורטה: האם השנייה או השלישית של הבית.
נרצחה על ידי ביתה בכישוף רעיל אפל ונדיר ביום בו נולדה הנכדה בריזה.
מאליס: אמא, ראש בית דואורדן.
זכתה בראשות הבית בגיל צעיר יחסית, כמאה, אחרי שרצחה את אמה וורטה על ידי כישוף הולדה אפל.
רזין: אב חורג, הפילגש-הזכר של מאליס בתקופת חיי דריזט במנזברזן.
אביהם של נלפיין, דיינין ומאיה.
נרצח על ידי זקנפיין הזומבי.
זאקנפיין (לשעבר סינפרי): אבא ביולוגי והפילגש-הזכר לשעבר של מאליס, שהודח בגלל חוצפתו.
אמן הנשק הטוב ביותר במנזברזן כולה.
לאחר שאימן את דריזט, האלף האפל הצעיר משתווה לו.
ניצול יחיד מבית סינפריי שהושמד בקרב בין בתים, וגויס לברגן ד'אירתה על ידי ג'ארלקסאל (יחד עם שני ניצולים מהבית היריב).
כשמאליס חיפשה אמן נשק ופילגש-זכר חדש הוא עבר לבית השישה עשר (דאז) דו'אורדן.
יש לו אובססיה להרוג כוהנות של ליות משנאתו לאלה ופעם גם הרג יוכלול, שדה-משרתת של ליות.
לאחר שדריזט מציל בפשיטה על האלפים החיים על פני האדמה ילדה אלפית, חטא לאלילת העכביש המרושעת ליות', מאליס הקריבה את זאקנפיין לליות' במטרה לכפר על "חטאו" של בנה.
בספר ה-31 ("Timeless") ייבונל החזירה אותו לחיים כפרס לדריזט שהציל את מנזברזן מתקיפת שדים.
כלי נשק: צמד חרבות ושוט-תופת (אותו בזז מכוהנת שהרג) שמפיל על היריב להבות ממימד אש.
נרצח על ידי דינין ביום בו נולד דריזט.
הוחזר לחיים עם כמה מאות אלפכבישים כדי להילחם בגמדים אולם כשייבונל וקוונתל באינר יצרו שדה כח מבטל קסם, הוא ושאר האלפכבישים חזרו להיות אלפים אפלים רגילים.
ביתו של אותנגטל ארמגו אמן נשק ענק-ממדים, שקיבל ליל אהבים חד-פעמי עם מאליס בתמורה לכישוף אפל שרק ביתו, באריסון דל'ארמגו, מכיר, שגרם למות וורטה.
וירנה: אחות יחידה מאביו של דריזט.
פחות מרושעת משתי אחיותיה אבל הושחתה על ידי הכהונה לליות.
ברי: בת, מקאטי ברי (בגלגולה השני).
דריזט שייך לגזע האלפים האפלים, גובהו הוא קצת מעל חמש רגל (מטר ושישים) ומשקלו הוא בערך מאה שלושים פאונד.
כמו כל האלפים האפלים עורו כהה ושיערו לבן, אך בשונה משאר בני מינו, עיניו בצבע סגול כשל אביו וכשדריזט כועס בשעת קרב הן נראות בוערות.
נשקו האהוב של דריזט הן זוג חרבות מעוקלות מסוג סימיטר ולהן כוחות מאגיים.
חרבותיו הראשונות היו זוג חרבות אדמנטיום שקיבל מאביו אך הן נהרסו עם חשיפתן הרבה לאור שמש.
לאחר מכן, הוא מצא עם חברו וולפגר חרב כסופה חדשה במערת הדרקון אינגלוקסטימיזיליאן אשר מכונה "כפור מוות".
החרב חושלה בקסמי הקרח, לכן היא מכבה אש ומגינה על המשתמש בה באש וא תוקפת בכוח רב יצורי אש ושואבת את כוחם.