tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כַּפְר סַאבַּא , הידוע גם בשם כפר סבא הערבית, היה כפר ערבי בנפת טולכרם ממזרח לעיר כפר סבא, ובו מסגד, מאוזוליאום ובית קברות מוסלמי.
הכפר נכבש במהלך מבצע מדינה בזמן מלחמת העצמאות על ידי חטיבת אלכסנדרוני, ב-13 במאי 1948.
לכפר מקורות עתיקים מימי תקופת בית שני, ומקור שמו ביישוב היהודי כפר סבה המוזכר בכתובת רחוב.
ניתן למצאו בכתבים של הגאוגרפים הערביים אל־מֻקַדַסִי ונאצר כוסרו מהמאה ה-10.
הכפר מופיע ברישומי המס העותמ'אנים משנת 1596 בנחיאת בני צעב בסנג'ק שכם.
הקרן לחקר ארץ ישראל תיעדה בשנות ה-70 של המאה ה-19 את כפר סאבא ככפר בגודל בינוני ששכן על תל ובתיו בנוים לבני טיט ואבן.
האוכלוסייה בו הוערכה ב-800 נפשות.
סמוך לנבי ימין שכנה באר מים טובה.
מצפון ומדרום השתרעו מטעי זיתים.
לכפר היו שני מבנים מקודשים - נבי יאמין ונבי סֻראקה, מול נבי יאמין.
בשנתה האחרונה של מלחמת העולם הראשונה, 1917, הפך הכפר לזירת מלחמה בין קווי החפירות העות'מאניים והבריטיים בקו שתי העוג'ות, תוך גרימת נזק רב לכפר ועזיבת תושביו, בדומה לגורל תושבי כפר סבא היהודים.
הכפר נבנה מחדש לאחר המלחמה.
במפקד האוכלוסין המנדטורי משנת 1922 נמנו בכפר 546 נפשות.
בסקר הכפרים משנת 1945 נאמדה אוכלוסיית הכפר ב-1,270 תושבים.
בתחילת מאי 1948, במהלך מלחמת העצמאות, ביקשו התושבים לעזוב את הכפר לנוכח סכנת התקפה מצד "ההגנה", אך חיל המצב של "צבא השחרור הערבי" של הליגה הערבית ציווה עליהם להישאר.
ב-13 במאי 1948 כבשו את הכפר יחידות של חטיבת אלכסנדרוני, וגרמו בכך לפינוי המוני של תושבי הכפר, שנהרו מזרחה וגרמו לבהלה בקלקיליה ובכפרים סביבה, ולמנוסה המונית מיישובים אלה.
לאחר המלחמה הוקמו על השטחים החקלאיים של הכפר מושב נווה ימין ב-1949 וקיבוץ ניר אליהו ב-1950. בית ברל, שנוסד ב-1946, התרחב אף הוא לשטחים החקלאיים של הכפר.
העיר כפר סבא התרחבה מזרחה, ושיכון קפלן שוכן על השטח בו שכן המרכז הבנוי של הכפר.
חלקו מכונה "הגן הארכאולוגי של כפר סבא" או "תל כפר סבא" ומוצגים בו מספר ממצאים ארכאולוגיים שנמצאו במקום.
ההיסטוריון הפלסטיני וליד ח'אלדי כתב בתחילת שנות ה-90 שמן הכפר נותרו בית הספר (ברחוב השקמה בעיר) ובית העלמין.
כפר נצרת הוא מוזיאון אתנוגרפי, נוצרי, באוויר הפתוח, המשחזר את חיי הכפר בגליל במאה הראשונה לספירה ומטרתו להראות לעולי הרגל את נצרת שישו הכיר.
הכפר ממוקם בלב נצרת של ימינו, למרגלות בית החולים הסקוטי.
בביקור בבית החולים בנובמבר 1996, זיהה הארכאולוג סטפאן פפאן (Stephen Pfann) גת עתיקה במורד טרסות חקלאיות בעמק קטן, בשטח בית החולים.
חרסים שנמצאו על פני הטרסות מתוארכים, בעיקר, לתקופה הרומית הקדומה עד המאוחרת.
הוא הסיק כי הטרסות הללו והגת קשורות לנצרת העתיקה, הממוקמת כ-500 מטר ממזרח, בלב העיר המודרנית.
חשיבותה של תגלית זו אושרה באמצעות סקר ארכאולוגי רשמי שקידם את הבנת אופיו של האזור הכפרי הקשור ישירות לעיר העתיקה.
במשך כמעט שני עשורים, אוניברסיטת ארץ הקודש (UHL) וחברת הבת שלה, המרכז לחקר הנצרות הקדומה (CSEC), עמלו על הנחת היסוד האקדמי לבניית כפר גלילי מהמאה הראשונה המבוסס על ארכאולוגיה ומקורות יהודיים ונוצריים מוקדמים.
הם קיוו ש"כפר לדוגמה" כזה יספק "קפסולת זמן" שתאפדר למבקר בן זמננו לחוות את הסביבה הכפרית של היהדות הגלילית ומקום הולדתה של הנצרות הקדומה.
הכפר שוחזר על טרסות של אדמה חקלאית עתיקה עם מערכת השקיה ומחצבת אבן, על פני 60 דונם.
באתר נמצאה גת עתיקה, והמשחזרים בנו העתקים מדויקים של בתים מהמאה הראשונה, בהם בית כנסת, מגדל שמירה, מקווה, בית בד, דיר ואפילו מערת קבורה.
המבנים נבנו בקפידה מחומרים מקוריים ובשיטות הבנייה המקוריות.
כל אלה הפכו את כפר נצרת לחוויה אותנטית מהמאה הראשונה ושחזור מדויק מבחינה ארכאולוגית של עיר הולדתו של ישו עם קשרים אמתיים לחייהם וזמנם של משפחתו וחבריו בני נצרת.
כפר נצרת, שפתח את שעריו למבקרים בשנת 2000, אינו מוזיאון רגיל עבור תיירים, אלא כפר פעיל, המשחזר קהילה יהודית בתקופת המאה הראשונה.
גברים, נשים וילדים נצרתיים מתלבשים בתלבושות אותנטיות מהמאה הראשונה כדי לשחזר סצנות מהברית החדשה המדגימות את אורחות החיים של כפריים המאכלסים את החווה והבתים; חיים, עובדים בשדות, משתמשים בכלי חרס, כלי עבודה ושיטות עבודה שהיו נהוגות בזמנים ההם.
כך, על טרסות חווה על צלע גבעה ניתן לפגוש עובדי אדמה, המגדלים ירקות, חיטה, גפנים, זיתים, תאנים ורימונים.
המבקרים יכולים להיתקל ברועה המטפל בצאנו, או לבקר בבתי המלאכה של כדר, נגר ואורגת ולצפות בהם בעבודתם.
הביקור במקום נערך בהדרכה מקומית וניתן לחתום את החוויה בארוחה מקראית אותנטית.
הכפר משמש גם כאתר צילומים עבור הפקות טלוויזיה וקולנוע העוסקות בישו ובזמנו.
סקר של שטח, שכיסה כ-15 דונם, הוזמן על ידי UHL ו-CSEC ונערך החל משנת 1997 (ונמשך עד 2002) על ידי הצוות הארכאולוגי של המוסד, בהנחייתו של רוס ווס (ארכאולוג מ-Harvard Divinity School אנ').
בסקר נחשפו, לצד הגת והטרסות, שרידים של שלושה מגדלי שמירה, שתי אבני ריסוק זיתים, שרידים של מערכת השקיה המוזנת מעיינות, ונחצבה בסלע האם, וכן עדויות לחציבת אבנים.
כלי החרס שנמצאו בשטח תוארכו על פני תקופה ארוכה החל מתקופת הברונזה הקדומה (האלף השלישי לפני הספירה) ועד ימי הצלבנים/איובים (המאה השלוש עשרה לספירה), כאשר רוב הממצאים הם מהתקופה הרומית הקדומה עד המאוחרת.
סקר זה אישר כי צורת הנוף הנוכחית היא שריד של חוות טרסות שלמה מהתקופה הרומית, שחלקים שונים שלה נוצלו לחקלאות עד לתקופה המודרנית.
החוקרים זיהו שני סוגי טרסות: חווה 'רטובה', שהייתה תלויה בהספקת מים ממעיינות או מאגרי מים להשקיה, וחווה 'יבשה' שהייתה תלויה רק במשקעים.
העדויות לגבי אופיו של האתר מצביעות על כך שהעמק הקטן ומורדותיו היו ככל הנראה רכוש של משפחה אחת מורחבת, שגידלה מגוון של גידולים.
חלק ניכר מהיקף החווה המקורית נשמר, אם כי רוב הטרסות במדרונות הפונות לבית החולים ממערב נעקרו על ידי מבנים מודרניים.
מהממצאים הקרמיים ניכר כי שטח החווה לא נושב ברציפות.
הממצאים מייצגים מספר תקופות הממחישות את משך הזמן הנרחב של ההתיישבות והשימוש בחווה.
עם זאת, נראה שכל אזור היה בשימוש בחלק מהתקופות המיוצגות, וננטש או לפחות נותר רדום בתקופות אחרות.
בשום אזור באתר לא נמצאו כלי חרס מכל התקופות המיוצגות.
האופי הדליל והמקוטע של כלי החרס לא אפשר לקבוע את זהותם האתנית של דיירי שטח החווה באף אחת מהתקופות.
עם זאת, ניתן להבחין כי בתקופה הרומית הקדומה והמאוחרת, צורות הקרמיקה מוכרות במידה רבה מרפרטואר כלי החרס של כפר חנניה, הידועים בכך שיוצרו בעיקר לצריכה של שומרי הלכה יהודית.
כפר סבא 1928 הוא מועדון כדורגל ישראלי מהעיר כפר סבא, המשחק בליגה א'.
המועדון נוסד כקבוצת אוהדים בשנת 2023, לאחר שנים של מאבק בין הקהל של הפועל כפר סבא לבין הבעלים ושחקן העבר של המועדון, יצחק שום, כאות מחאה על אופן הניהול, וככלי לשימור קהילת האוהדים בעיר, שהלכה והתמעטה עם השנים, בעקבות ניהול הקבוצה.
בשנת 2017, רכש יצחק שום את מועדון הכדורגל הפועל כפר סבא, והוא בעליו עד היום.
בשנים מאז התגבר המתח בין הקהל לשום על רקע כישלונות מקצועיים והתנהלות שנויה במחלוקת - כשקו פרשת המים היה פיטורי המאמן מסאי דגו על רקע אי-שיתופו של הנכד של שום, טום שלח, בעוד הקבוצה ממוקמת במקום הראשון בטבלה בליגה הלאומית.
את אותה עונה סיימה הקבוצה במבחנים לירידה לליגה א' (כדורגל) מול עירוני טבריה, כששום עצמו נמצא על הקווים.
לאחר כמה שנים לא מוצלחות, אשר כללו כישלונות מקצועיים נוספים, פיטורי מאמנים חוזרים ונשנים, וסכסוכים, לרבות תביעות נגד האוהדים, החליטו אוהדי הקבוצה להקים קבוצת אוהדים, אשר תהווה אלטרנטיבה לתושבי העיר חובבי הספורט ואוהדי הכדורגל, שהפסיקו לבוא למשחקיה של הפועל כפר סבא.
בתחילת קיץ 2023 הוקמה עמותת האוהדים כפר סבא של האוהדים 1928, על שם שנת ההקמה של הפועל כפר סבא "המקורית", כדי לייצג את החיבור בין האוהדים והקבוצה החדשה, לקבוצה העירונית ההיסטורית.
העמותה היא בעלת זכויות הניהול בקבוצה.
בשנה הראשונה להקמתה, נרשמה קבוצת "כפר סבא 1928", או בשמה הרשמי "מ.כ.
כפר סבא", לעונת המשחקים בליגה ג', מחוז שרון.
סגל הקבוצה נבנה בעיקר משחקני בית - שחקנים שגדלו בעיר, ושיחקו בשנים עברו, בקריירה המקצועית שלהם במועדון הפועל כפר סבא.
למאמן הקבוצה מונה שלומי בן ציון, שאימן שנים רבות במחלקת הנוער של הפועל כפר סבא, ואף היה עוזר מאמן בקבוצה הבוגרת בליגת העל.
בן ציון עצמו מזדהה כאוהד מסור של הקבוצה, ואף כתב את המילים של חלק משירי האוהדים של הקבוצה שהקהל נוהג לשיר במשחקים.
הקבוצה לובשת מדים ירוקים, שעוצבו כמחווה למדים של הפועל כפר סבא משנות ה-90, ומארחת את משחקיה באצטדיון לויטה העירוני, השוכן במזרח העיר כפר סבא ומכיל כ-5,800 מקומות ישיבה.
כבר בשנה הראשונה לקיום המועדון, סיימה הקבוצה במקום הראשון בליגה ג' שרון, ועלתה לליגה ב'.
שנה לאחר מכן, סיימה הקבוצה את העונה במקום הראשון בליגה ב' דרום א', ועלתה לליגה א'.
באותה עונה הצטרפה הקבוצה באופן רשמי למרכז הפועל ושינתה את סמל הקבוצה בהתאם.
למאמן הקבוצה בליגה א' לעונת 2025/2026 מונה כוכב העבר של המועדון, עידן דוד.
מאמן ראשי עידן דודעוזר מאמן אדיר דניןמאמן כושר טרס שולקובסקי
כַּפְר קַאסִם היא עיר ערבית באזור השרון.
העיר שוכנת בקצה הדרומי של "המשולש", צפונית לראש העין הממוקמת על ידה, בסמוך לכביש 5 ("חוצה שומרון").
כלל תושבי כפר קאסם הם ערבים-מוסלמים.
בשנת 1959 קיבל הכפר מעמד של מועצה מקומית ובמרץ 2008 הוכרזה כעיר.
באתר חרבת אל נבי חתי בעיר נמצאו שרידי יישוב מן התקופה הרומית.
בתוספתא מוזכר "חרוב שבכפר קסם", שנעבד לשם עבודה זרה (אם כי לפי חלק מהגרסאות שם המקום היה "כפר פטם").
במקום נחשפה אחוזה שומרונית מהתקופה הביזנטית בארץ ישראל שמעידה על שגשוג בטרם מרידות השומרונים ודעיכה לאחר מכן.
ההתיישבות הנוכחית במקום החלה במאה ה-18 או בראשית המאה ה-19. ברשימות משלהי המאה ה-19 נחשב כפר קאסם עדיין כ"מזרעה" (חווה עונתית) של היישוב השכן מסחה.
במאה ה-19 קלט הכפר אוכלוסייה מהר חברון.
הכפר סופח לישראל בשנת 1949 בעקבות הסכמי שביתת הנשק שחתמה ישראל עם ירדן.
ב-29 באוקטובר 1956 התחולל בשדות הכפר טבח כפר קאסם, שבו נרצחו 47 מתושבי הכפר על ידי שוטרי משמר הגבול (תושבי הכפר מונים בנוסף גם אדם שלקה בשבץ לאחר ששמע על מות בנו בטבח ואת עוברה של אישה הרה שנהרגה בטבח).
אף שלאחר הטבח נערכה "סולחה" בין מדינת ישראל ובין תושבי הכפר, הוא עדיין מהווה פצע פתוח בקרב תושבי המקום.
החל משנות ה-60 של המאה ה-20 ובעיקר בשנות ה-70 וה-80 היגרו לכפר בדואים רבים מהנגב.
ההבדלים בין הקבוצות השונות המרכיבות את אוכלוסיית המקום והבידול החברתי ביניהם יצרו מתח חברתי מתמיד בין הקבוצות וגרמו לעיתים לחיכוכים.
בשנות ה-70 הוקמה בכפר קאסם התנועה האסלאמית על ידי עבדאללה נימר דרוויש, תושב המקום.
באמצע שנות ה-70 בוצע בכפר הליך של הסדרת הבעלות על הקרקעות, במסגרתו נרשמו קרקעות רבות על שם המדינה, דבר שהביא למתיחות בין תושבי הכפר ורשויות המדינה.
בין השנים 1995–2010 התנהלו מהלכים שונים לקביעת תחום השיפוט של כפר קאסם ושכנתה ראש העין.
המחלוקת נסובה סביב קרקעות שהופקעו ב-1959 מכפר קאסם והועברו בשלב מסוים לראש העין.
בשנת 1997 המליצה ועדה בראשות פרופ' יוסף גינת על השבת כ-1,000 דונם לכפר קאסם.
עיריית ראש העין התנגדה להחלטות הוועדה ועתרה לבג"ץ בבקשה לביטולן.
בשנת 2005 הושג הסכם פשרה בין שתי הרשויות אך יישומו התעכב.
בשנת 2008 הוקמה ועדה נוספת שבעקבותיה הגיעו הצדדים להבנות לפיהם יועברו רוב השטחים שבמחלוקת לתחום השיפוט של כפר קאסם.
ב-6 ביוני 2017, במהלך מעצר של פעיל בארגון אל-חראסה, פרצו עימותים אלימים.
מפגינים התעמתו עם כוחות המשטרה ושרפו שלוש ניידות משטרה ומאות רעולי פנים תקפו את תחנת המשטרה.
במהלך העימותים נהרג תושב המקום בן 20.
בקיץ 2017 פתחה עיריית כפר קאסם במבצע תיירותי לאירוח ללילות רמדאן במקום.
בעיר מתגוררות מספר חמולות כששלוש הגדולות הן משפחות עיסא, צרצור ובדיר.
ניתן לזהות את משמעות השיוך לחמולה בדפוסי ההצבעה למועצת העירייה.
בנוסף בשתי שכונות בעיר מתגוררים כ־3,500 תושבים ממוצא בדואי, שהיגרו לעיר מן הנגב.
בכפר קאסם מספר קבוצות כדורגל.
הבכירה בהם היא מועדון ספורט כפר קאסם המשחקת בליגה הלאומית, שמשון כפר קאסם משחקת בליגה א' דרום, הפועל כפר קאסם שועאע בליגה ב', ו וניבראס כפר קאסם מליגה ג'.
בכל מועדון פעילים מאות בני נוער.
בנוסף גם קבוצה בליגת האולמות וקבוצת בני "פלפלה" כפר קאסם שזכתה חמש פעמים באליפות ליגת החופים.
בענף הכדורסל הפועל בני כפר קאסם משחקת בליגה הארצית.
בכפר קאסם פועלים שני אזורי תעשייה: אזור תעשייה נוף הארץ, שנמצא בתוך העיר, ואזור תעשייה לב הארץ, מדרום לכביש 5, בסמוך למחלף קסם.
באזור התעשייה לב הארץ שוכנים, בין השאר, המטה והמרכז הלוגיסטי של רשת "סטימצקי", המטה של רשת "ד"ר גב", המטה של חברת "סרגון נטוורקס", המרכז הלוגיסטי של רשת "סופר-פארם", ומוקמים בו בנייני משרדים גדולים.
בצמוד לכפר קאסם שוכן פארק התעשייה אפק, שנבנה על אדמות של כפר קאסם שהועברו לראש העין.
מדי יום שבת מתקיים שוק רוכלים באזור התעשייה של כפר קאסם המכונה "שוק הציפורים".
השוק מרכז בתוכו מספר גדול של רוכלים וסוחרים, כשמחציתם מוכרים בעלי כנף למיניהם, חיות מחמד ואף זוחלים, ומחציתם מוכרים מוצרי צריכה כגון, פירות וירקות, טקסטיל וכלי עבודה.
שוק הציפורים מהווה אטרקציה תיירותית ואלפים, מן הכפר ומחוצה לו, פוקדים אותו מדי שבוע.
יש הטוענים כי בעלי החיים שבשוק מוחזקים בתת-תנאים ובניגוד לחוק צער בעלי חיים.
כְּפַר עַזָּה הוא קיבוץ הנמצא ב הצפוני על כביש 232, כשני קילומטרים מזרחית לגבול רצועת עזה, סמוך לשדרות ונתיבות.
הוא שוכן במועצה אזורית שער הנגב ומשתייך ל.
הקיבוץ נוסד ב-23 באוגוסט 1951, כהיאחזות הנח"ל החמישית על גבול רצועת עזה, כחלק מההתיישבות לאורך קווי שביתת הנשק לאחר מלחמת העצמאות.
בטקס העלייה על הקרקע השתתפו מפקד הנח"ל, משה נצר, ומנהל אגף הנוער במשרד הביטחון, אליהו שומרוני.
המתיישבים הראשונים היו שני גרעיני מח"ל (מתנדבי חוץ לארץ) של תנועת הבונים – האחד של עולים ממצרים, שקיבל את הכשרתו באפיקים, והשני של עולים מטנג'יר, שקיבל את הכשרתו בקיבוץ איילת השחר.
בראשיתו, נקרא הקיבוץ בשם "יגב" ו"שדמות" והוא חלש על יותר מ-8,000 דונם.
בני הגרעין מנו כ-85 איש.
לאחר עלייתם על הקרקע התיישבו באוהלים והחלו בעיבוד האדמה.
רבים מהחברים עבדו בעבודות חוץ.
בתחילת 1953 נוסף לקיבוץ גם ענף צאן, אף על פי שלא הושג מימון לדיר, ורעפייה לייצור רעפים.
ביוני 1953 שונה שם הקיבוץ ל"כפר עזה", שם ששימש קודם לכן את נחל עוז השכן, על שום ישיבתו ממול העיר עזה וסמוּך לשדותיה.
עד תחילת 1954 עזבו חברים רבים את הקיבוץ בגלל התנאים הקשים, שכללו מזון לא מספק, חשמל מוגבל, היעדר כביש כך שהדרך לקיבוץ מנותקת בימי גשמים, וצרות עם המסתננים אשר גנבו צינורות השקיה ותוצרת חקלאית.
במאי 1955 נשרף המתבן של הקיבוץ.
חלל ראשון של הקיבוץ, דוד חזן, נפל באוקטובר 1951 בעלייה על מוקש בתל רעים.
בינואר 1953 עלה טרקטור של הקיבוץ על מוקש, הפעם ללא נפגעים, אך לא קיבלו פיצוי על הנזק לטרקטור.
באוגוסט 1953 גנבו כ-25 מסתננים מעזה 60 כוורות של הקיבוץ.
עם זאת, יחסית ליישובים אחרים בעוטף עזה, הקיבוץ היה שרוי בשקט יחסי עד תחילת 1956.
בראשית שנת 1956 תהליך התפוררות הגרעין המייסד הושלם גם על רקע סכסוכים עדתיים בין שתי הקבוצות שהרכיבו את הגרעין המייסד.
על-מנת למנוע את פירוקו המוחלט של היישוב הצעיר, נשלחו בשנים 1955–1956 מתנדבים צעירים מקיבוצים ותיקים, להחזיק את היישוב.
הקבוצה מנתה כ-15 חברים ונקראה "הפלוגה המקובצת".
רובם חיו בקיבוץ בין שנה לשנתיים והחזיקו ותפעלו את המקום, בעזרת כוחות עזר שונים שנשלחו על ידי איחוד הקבוצות והקיבוצים.
בשנת 1956, נקבע כי גרעין "מתערים" יהיה זה שיקים את כפר עזה מחדש.
הגרעין היה אז באמצע השירות הצבאי, בנח"ל המוצנח, וחבריו היו חניכי הנוער העובד והלומד ממרכז ישראל וחניכי תנועת הצופים ירושלים, שקיבלו את הכשרתם בתל יוסף ובחצרים.
במאי 1956, הגיעו בנות הגרעין לשל"ת בכפר עזה.
הבנים, שהשתתפו בפעולות התגמול של שנות ה-50 ובמבצע קדש, השתחררו והגיעו לקיבוץ בדצמבר 1956.
בשנת 1956 התגברו הבעיות הביטחוניות של היישוב.
באפריל 1956 הגיעו מסתננים מרצועת עזה לקצור את התבואה של הקיבוץ.
ביוני 1956 עלה קומביין של הקיבוץ על מוקש במהלך הקציר.
באוגוסט 1956 ירו על הקיבוץ מכיוון רצועת עזה.
עם זאת, הקיבוץ לא הופגז במהלך מבצע קדש.
בינואר 1957, בט"ו בשבט, חגגו ברוב עם את חג העלייה וזהו גם התאריך הרשמי של הקמת הקיבוץ מחדש.
גרעין "קמה", שחבריו השתחררו משירות בנחל מוצנח גדוד 88, הצטרפו למשק עם הקמתו מחדש וכן חברים מכפר סבא, רמת השרון, פתח תקווה והרצליה ובסיוע של קיבוץ אפיקים, שחבריו הוותיקים – חיים ייני וחייקל – הצטרפו למשק.
הקיבוץ סבל מפעילות המסתננים גם בסוף שנות ה-50.
במשך השנים נוספו גרעיני נח"ל רבים, מהנוער העובד והלומד, מהתנועה המאוחדת, מהצופים וכן לא מעט בני ובנות קיבוצים ומתנדבים מכל העולם שבאו לתקופה של שנה ונשארו כחברים.
בראשית שנות ה-60 השתתף הקיבוץ בניסויים של מכון וולקני לבחינת היעילות של תוספת השקיה בגידולי בעל של דורה וכותנה.
חדר האוכל החדש של הקיבוץ נחנך בל"ג בעומר 1966.
בתקופת ההמתנה לפני מלחמת ששת הימים המשיכו אנשי כפר עזה לעבד את שדותיהם.
לאחר פינוי כוח החירום של האומות המאוחדות איישו אנשי כפר עזה עמדת תצפית שלא הייתה בשימוש מאז מבצע סיני.
הילדים לא פונו מהקיבוץ, כדי לא לפגוע במורל ההורים.
בפרוץ מלחמת ששת הימים הופגז הקיבוץ וחבריו שהו במקלטים במשך 36 שעות.
תבואה על שטח של 250 דונם נשרפה מההפגזות, וחבר הקיבוץ נהרג בעלוֹת רכבו על מוקש.
בשנות ה-70 וה-80 נהנה הקיבוץ משגשוג כלכלי, מקליטת חברים חדשים ומפיתוח תשתיות.
באותה עת עבר הקיבוץ שינוי ומעבר ללינה משפחתית.
כמו כן הוקם המרכז של הקיבוץ, שכלל את הרחבת חדר האוכל עם מועדון לחבר ואת הקמתו של בית תרבות.
במאי 2008 נהרג חבר הקיבוץ, ג'ימי קדושים מפגיעת פצמ"ר, דבר שהביא לעזיבה של לא מעט מחברי הקיבוץ, במה שהוגדר על ידי שי חרמש כ"קריסת היישוב".
ב-2022 מנה הקיבוץ כ-800 נפש, וענפי המשק העיקריים היו תעשייה וחקלאות.
ב-7 באוקטובר 2023, מחבלים מארגון הטרור חמאס חדרו לקיבוץ כחלק מטבח שבעה באוקטובר, טבחו ב-64 איש, בהם, ילדים וקשישים, וחטפו 20 תושבים לשטח רצועת עזה.
ההרוג הראשון ששמו הותר לפרסום הוא אופיר ליבשטיין, שנהרג כשיצא להגן על הקיבוץ כחלק מפעולת ההגנה של כיתת הכוננות.
אופיר ליבשטיין שימש כראש מועצת שער הנגב בחמש השנים האחרונות לחייו והיה מועמד לקדנציה נוספת.
לאחר הגעת כוחות צה"ל לקיבוץ התחולל קרב ממושך שארך מעל שלושה ימים עד לטיהור הקיבוץ ממחבלים, שבמהלכו נהרגו לוחמים מיחידת דובדבן, מגלן וגדוד 202. המקום הוגדר במשך חודשים שטח צבאי סגור.
תושבי הקיבוץ פונו בעיקר לקיבוץ שפיים, שם שהו כמעט שנה.
בספטמבר 2024 עברו כל 800 חברי כפר עזה לקיבוץ רוחמה, במתחם וקרווילות שהוכנו להם, ושם הם שוהים עד עתה.
באפריל 2025 אוכלסה שכונת "הרצפות הירוקות" בכפר עזה, הראשונה שאוכלסה בעוטף עזה מאז שבעה באוקטובר 2023. השכונה שוקמה במסגרת הפרויקט "בונים מחדש" שנמשך כשנה, ובמסגרתו התנדבו אלפי מתנדבים מארגון אחים ואחיות לנשק לשיפוץ ושיקום השכונה.
כְּפַר עֶצְיוֹן הוא התנחלות וקיבוץ מתחדש בגוש עציון, החבר בתנועת הקיבוץ הדתי והיישוב היהודי הראשון ביהודה ושומרון במאה העשרים.
הקיבוץ הוקם בשנת 1943 באזור בו נעשו ניסיונות התיישבות החל ב-1926. הקיבוץ חרב במלחמת העצמאות ונבנה מחדש לאחר מלחמת ששת הימים, כקיבוץ בגוש עציון.
הכפר נקרא על שם שמואל צבי הולצמן ('הולץ' הוא עץ בגרמנית), ממייסדי חברת "אל ההר", שפעלה בשנות ה-30 להקמת גוש יישובים באזור.
מגדל עדר וכפר עציון של "אל ההר"
הניסיונות להתיישב באדמת האזור החלו בשנת 1927 עת הוקם באזור יישוב בשם "מגדל עדר" אשר ישב במקום בו נמצא צומת גוש עציון.
היישוב ננטש בשנת 1929 עקב מאורעות תרפ"ט.
בשנת 1935 יושב האזור על ידי חברת "אל ההר" ואז ניתן למקום שמו "כפר עציון".
החברה רכשה שטח של 5000 דונם.
במשך השנים 1932 - 1936 נעשו פעולות רבות לרכישת שטחי קרקע נוספים.
סוכני החברה קיבלו מאת יהודי הארץ והגולה הזמנות רבות לקרקעות.
הולצמן השיג את הסכמתם של מושל מחוז ירושלים, י.
קמפבל, ושל ראש הכמרים בכנסייה הרוסית בדבר חכירת המנזר הרוסי.
הובאה למקום קבוצת פועלים יהודים והם השתכנו בחדרי המנזר.
הפועלים הכשירו את הקרקע והכינו משתלה גדולה של עצי פרי נשירים, ונבנה בית למרפאה.
גם ערביי הסביבה נהנו מהשירות הרפואי והיחסים איתם היו תקינים.
כך הונח יסוד ליישוב חדש אשר נקרא על שם אחד ממייסדיו - הולצמן - "כפר עציון".
ביישוב זה ישבו אנשי 'השומר' לשעבר, כמו פנחס שניאורסון ואחרים, ששמרוהו.
חברת אל ההר שיווקה חלקות של 25 דונם בכפר עציון.
בתחילת 1935 יצא יוסף ויץ נגד התוכנית של כפר עציון בטענה שהחלקות הן יקרות מדי והסיכון רב.
עם פרוץ מאורעות תרצ"ו (אפריל 1936) החלו ערביי האזור להתנכל ליישוב היהודי בכפר עציון.
בחודש אב תרצ"ו (אוגוסט 1936) עזבה קבוצת הפועלים את המקום וכל העמל הרב שהושקע בו ירד לטמיון.
מבנה המרפאה נשרף, אך שוקם לאחר מלחמת ששת הימים.
בשנת 1943 (תש"ג) נוסד קיבוץ כפר עציון, הקיבוץ הראשון בגוש עציון, על ידי קבוצת אברהם (ע"ש הרב אברהם יצחק הכהן קוק) של תנועת הפועל המזרחי.
מייסדי הקיבוץ היו יהודים ממזרח אירופה, רבים מהם ניצולי השואה.
הקבוצה, קבוצת פועלים שיתופית דתית, התגבשה במשך 8 שנים בכרכור בטרם עלתה ליישוב.
מקורות הפרנסה העיקריים היו רפת, מטע נשירים, ענף בניין ומחצבה.
בקיבוץ היה בית מרגוע וב-1946 נחנך בו "נווה עובדיה" - בית אבן מרשים ששימש כבית כנסת ובית מדרש.
תכנון הקיבוץ התבצע על ידי האדריכל והאמן מאיר בן אורי, שתכנן קיבוצים ומוסדות דתיים רבים.
בסוף 1947, ערב מלחמת העצמאות, מנה הקיבוץ 163 חברים ו-57 ילדים.
כפר עציון היה הראשון מתוך ארבעה קיבוצים שהוקמו כגוש התיישבות מדרום לירושלים על-מנת להגן עליה מפלישה מכיוון דרום.
הייתה זו נקודת היישוב העברית הראשונה באזור שמדרום לירושלים, ובעת הקמתה, נקודת היישוב הגבוהה ביותר בארץ ישראל (965 מ').
בין הכרזת החלוקה להכרזת העצמאות
בכ"ט בנובמבר (29 בנובמבר 1947) אושרה תוכנית החלוקה באו"ם, ומיד לאחר מכן פתחו הערבים מארצות האזור במלחמה נגד היהודים.
התוצאה המיידית הייתה ניתוק גוש היישובים מירושלים, מקור האספקה העיקרי.
תפקידו של כפר עציון היה להפריע לתנועת צבאות ערב ובעיקר מצרים להגיע ולתקוף את ירושלים מהדרום.
כשהתגברו הקרבות הוחלט לפנות מהכפר את הילדים, האימהות ונשים בהריון; אלה עברו להתגורר במנזר רטיסבון שבירושלים.
אחת האימהות, ציפורה רוזנפלד, בחרה להישאר בקיבוץ ונהרגה בקרבות.
בהמשך הועברו תושבים נוספים לפתח תקווה, ולאחר כניעת כפר עציון ומות רוב מגיניו, יושבו בשכונת גבעת עלייה ביפו, באתר המוכר כיום בשם חורשת עציון.
ביום חמישי ד' אייר תש"ח (13 במאי 1948), יום אחד בלבד לפני הכרזת המדינה, נפלו כפר עציון ומגיניו.
המגינים, חברים ולוחמי פלמ"ח, נהרגו תוך כדי קרב וחלקם נורו למוות לאחר שנכנעו לכוחות סדירים של צבא ירדן וערביי האזור .
בקרבות גוש עציון נהרגו 242 חברים ולוחמים, ביניהם 21 נשים.
ארבעה לוחמים הצליחו להימלט מהקרב.
שלושת הקיבוצים האחרים נכנעו והמגינים נשלחו למחנות שבויים בירדן.
ב-27 בספטמבר 1967 (כ"ב באלול ה'תשכ"ז) הוקם הקיבוץ מחדש על מקומו של קיבוץ כפר עציון החרב.
מייסדי הקיבוץ היו בני המתיישבים הוותיקים, שאליהם הצטרפו חברי תנועת בני עקיבא מישראל ומהתפוצות.
המתיישבים שהו במשך מספר שנים בתנאים קשים שכללו דיור זמני בשרידי בסיס ירדני, אספקה קצובה של מים מעיריית חברון, חשמל מגנרטור וכביש גישה לאזור בית שמש, כביש 367, שנפרץ אך לא כוסה באספלט.
הקיבוץ החדש תוכנן על ידי משרד האדריכלים בר-הרשקוביץ.
הקיבוץ מונה היום כ-230 משפחות.
שלוש חוות של רביית תרנגולי הודו ביחד עם שותפות במדגרה לאפרוחים של תרנגולי הודו עם קבוצת יבנה.
המדגרה היא הגדולה ביותר במזרח התיכון.
מופת עציון, חברה למחקר ופיתוח של מיגון קרמי בליסטי.
מטעי דובדבנים בשטחים בהר, 6,000 דונם גידולי שדה ומטע זיתים באזור קסטינה ואזור לכיש בשותפות עם הקיבוצים ראש צורים ומגדל עוז.
בית ספר שדה ואכסניית נוער וענפי שירות.
רבים החברים המתפרנסים מעבודות חוץ.
הקיבוץ נערך להרחבת שורותיו תוך קידום בניית שכונה קהילתית.
מאז 2012 פועל בקיבוץ מרכז מסחרי המכיל חלל עבודה משותף בשם 'הלולים', חנויות הלבשה, חנויות הנעלה, בית קפה, מסעדות ומאפיות.
על מורדות הגבעה שעליה שכן כפר עציון הישן נטוע גן זיכרון, ובו בית אחד ששרד מהקיבוץ שחרב וחזית של בית חווה ("המנזר הגרמני") שהקימו ב-1928 נזירים ממנזר דורמיציון בירושלים ובו התגוררו ראשוני גוש עציון.
בגן ניצב בית עדות למורשת גוש עציון, ובו מוזיאון לתולדות ההתיישבות בגוש עציון וחיזיון אור-קולי שמספר את ההיסטוריה של האזור.
באותו "מנזר גרמני" ששוחזר קיים ארכיון פעיל שמתעד את כל המסמכים והממצאים של גוש עציון ועוקב אחר פרסומים חדשים.
בקיבוץ נמצאים גם מוזיאון האדם בהר, ובו אוסף של כלי בית וכלי עבודה האופייניים להר חברון, וגן בוטני וזואולוגי בשם "שיר השירים".
כְּפַר פִּינֶס הוא מושב דתי בצפון השרון בפתחת ואדי עארה.
נקרא על שם הרב יחיאל מיכל פינס, סופר ועסקן מאנשי חובבי ציון, והוקם בידי עולים ממרכז אירופה בשנת 1933.
כפר פינס נוסד על ידי ארגון א' של הפועל המזרחי ששהה במשך מספר שנים בפתח תקווה.
בשנת 1933 הקצתה הקרן הקיימת לארגון אדמות ליד כרכור ועוד טרם העלייה על הקרקע הוחל בקדיחת באר במקום.
ככלל אנשי היישובים בסביבה סבלו המתיישבים מקדחת.
בתחילת 1936 עלו בדואים מהסביבה על אדמות של המושב וטענו לבעלות עליהן, אך קצין המחוז פסק לטובת הקרן הקיימת.
בסוף מרץ 1936 הונחה אבן פינה לבית ספר ובית כנסת במושב.
בשנים הראשונות התנהל המושב ללא סיוע של ההסתדרות הציונית אך בהמשך דרשה תנועת הפועל המזרחי תקצוב לצורך ביסוסו.
בשנות ה-50 נוספו למושב 30 משקים חדשים של עולים חדשים והמושב הגיע לגודל של כ-80 משקים.
עם זאת, בחלק מהמשקים נרשמה תחלופת תושבים גבוהה וחברים רבים התחלפו.
במושב כמאה ושלושים משפחות, המקיימות אורח חיים דתי לאומי על גווניו השונים.
כפר פינס הוקם על ידי אנשי הפועל המזרחי שביקשו לחבר תורה ועבודה בארץ ישראל, בדומה לשכניו בכפר הרא"ה.
גם כיום רואים עצמם תושבי היישוב ממשיכי דרכם של המייסדים, ושואפים ליצור חברה של אנשי אמונה העובדים את אדמתם ומחוברים לכל גוני העם.
ברוח זו מתקיימים בכל שנה אירועים משותפים עם יישובי המועצה האזורית מנשה כגון: תפילות ימים נוראים, הקפות שניות, בר מצוות וכן שבתות נוער משותפות.
במושב נמצא בית כנסת פעיל, המקיים תפילות ושיעורי תורה קבועים וכן סניף של תנועת בני עקיבא.
ילדי היישוב לומדים בבית ספר דתי אזורי שהחל לפעול בשנת תשע"ג בתחומי המועצה האזורית מנשה.
במושב נמצאת אולפנה לבנות, אולפנת כפר פינס, אשר הוקמה על ידי הרב אלי ששר.
היא נקראת גם "אם האולפנות" כיוון שהיא האולפנה הראשונה שהוקמה בישראל.
בעבר מרבית התושבים עסקו בחקלאות ולשם כך אף הוקמה אגודה שיתופית חקלאית.
כיום רק מיעוט התושבים מתפרנסים מחקלאות, בעיקר ממטעי אבוקדו, פרי הדר, חממות וגידולי שדה, כמו גם לולים לביצים ולפטם ושתי מכוורות.
בשנת התשס"ח - 2007, לציון חגיגות 75 שנים לייסוד הכפר, נחנך במקום שביל טיול קצר בשם "שביל האלונים", העובר תחת עצי אלון ולצד עמדת שמירה נטושה, מראשית ימי המושב.
בשנת 1942 הצטרף למושב הרב ישעיהו שפירא, האדמו"ר החלוץ, ממייסדי תנועת הפועל המזרחי, שהיה אחיו של האדמו"ר מפיאסצנה בעל "אש קודש", ומי שחיבר בין היתר את השיר "אילו היה לי כח".
קבוצת אברהם שהקימה את כפר עציון בשנת 1943 התארגנה והתגוררה בכפר פינס בשנים שקדמו לעלייה לגוש עציון.
ראשי ישיבת הר המור, האחים הרבנים עמיאל ומרדכי שטרנברג, נולדו בכפר פינס בשנת 1948, לרב היישוב משה שטרנברג.
באותה השנה נולד בכפר הרב חיים אביהוא שורץ, מרבני הציונות הדתית ור"מ בישיבות מרכז הרב ובית אל, שגדל עימם בכפר פינס.
בכפר פינס גדל הרב חנן פורת, לאחר נפילת כפר עציון בשנת 1948.
כְּפַר סִירְקִין הוא מושב באזור השרון ליד פתח תקווה השייך למועצה אזורית דרום השרון.
אדמותיו נקנו באוגוסט של שנת 1934 מבעלי הקרקע הערבים - עומר אל ביתר.
בעלי קרקעות סמוכות בקשו לבטל את המכירה ולרכוש בעצמם את הקרקעות בהתאם לדין זכות קדימה, אולם תביעתם נדחתה לאחר שלא הצליחו להפקיד בקופת בית המשפט את הסכום הנדרש לרכישת הקרקע ולא הביאו הוכחות שביכולתם לרוכשו.
תושבי הכפר הראשונים עלו לקרקע בשנת 1936. בשנים 1936–1939 הכפר שימש כמאחז יהודי במשך המרד הערבי הגדול, והוא סבל מהתקפות מערביי הסביבה.
ההגנה השתמשה בו במאבקה בערבים בסביבתו, ולהסלקת כלי נשק בלתי חוקיים.
בשנים הראשונות טרם נסלל כביש גישה לכפר במלואו.
היישוב נקרא על שמו של נחמן סירקין שהיה מראשי תנועת העבודה הציונית.
ילדי המושב לומדים בבית הספר היסודי בו, ובחטיבת הביניים והתיכון בבית חינוך ירקון.
סמוך למושב שכן מחנה סירקין של צה"ל, שכיום הרוס ועל חורבותיו צפויה לקום שכונה חדשה השייכת לפתח תקווה.
כְּפַר סִילְבֶר הוא כפר נוער, הכולל בתוכו בית ספר על יסודי (כיתות ז'-י"ב), פנימייה, משק חקלאי, מכינה קדם צבאית, שנות שירות ובית ספר יסודי.
הכפר שוכן ליד העיר אשקלון, בתחום המועצה אזורית חוף אשקלון.
בכפר סילבר לומדים כיום כ-1000 תלמידים.
התלמידים לומדים בבית-ספר על-יסודי המכין לקראת תעודת בגרות ועובדים בענפי החקלאות השונים: רפת, דיר, חממות לגידול ירקות ונוי.
בכפר פועלת בריכת שחייה, הפתוחה בתשלום במשך הקיץ.
בנוסף על כך, בכפר הנוער פועלת שלוחה של מכינה קדם-צבאית בשם "אדרת".
את רעיון הקמת כפר נוער הגתה לראשונה שושנה פרסיץ, חברת כנסת וממנהיגיה של "הסתדרות הציונים הכלליים".
היא פנתה לדוד בן-גוריון, ראש הממשלה הראשון, בבקשה להקצות למטרה זו משבצת קרקע בדרום הארץ, במטרה להקים מוסד חינוכי-חקלאי פנימייתי.
מינהל מקרקעי ישראל נענה לבקשה וב-1951 הוקצו סמוך לאשקלון 2,000 דונם לצורך הקמת כפר הנוער.
באותה עת נחשב אזור אשקלון כאזור דרומי ולא מיושב, יחסית.
הקמת כפר הנוער הדרומי ביותר בארץ היוותה רעיון חלוצי עבור מנהיגי "הציונים הכלליים", שקיבלו גם את ברכתו של ראש הממשלה דוד בן-גוריון.
כדי להשיג תמיכה כספית ואידאולוגית פנו המקימים אל "ההסתדרות הציונית של ארצות הברית" (Z.O.A).
במאי 1951 הוחלט על ידי "הסתדרות הציונים הכלליים" בישראל ו"ארגון ציוני אמריקה" (Z.O.A) להקים במשותף מוסד חינוכי חקלאי במסגרת כפר נוער.
הוחלט לקרוא למוסד "כפר סילבר", על שם מנהיג ארגון ציוני אמריקה, הרב ד"ר אבא הלל סילבר, כהוקרה על פועלו בקרב הציבור והקונגרס האמריקאי וכן בעצרת האומות המאוחדות למען הקמת מדינת ישראל.
בשנותיו הראשונות היה בשימוש שם היישוב 'אבא הלל' ובהמשך התקבע 'כפר סילבר'.
חגיגת הנחת אבן הפינה של המוסד, אשר תוכנן על ידי האדריכל מאיר הורמן, התקיימה בשמונה במאי 1951. בטקס הוקראה מגילת היסוד, ולאחר מכן הניח אבא הלל סילבר את אבן הפינה של המוסד.
טקס "חנוכת הבית" של כפר סילבר נערך ביום ב' בחול המועד פסח תשט"ז (29 במרץ 1956), בהשתתפות סילבר ואורחים מארצות הברית, ראש הממשלה דוד בן-גוריון, יו"ר הכנסת יוסף שפרינצק, שרים, חברי כנסת, חברי הנהלת הסוכנות היהודית וראשי מפלגת "הציונים הכלליים".
בנאומו במהלך הטקס הביע סילבר שביעות רצון מהקמת מוסד חינוכי חקלאי על שמו, בשל חיבתו להתיישבות ולעבודה חקלאית בארץ, כבסיס לקיומה של האומה במולדתה המתחדשת.
לדבריו, "יש לתקן התופעה של התרחקות מן האדמה והתרכזות יתר בעיר".
כן הביע תקווה כי "התורה שילמדו כאן תהיה תמיד תורת אמת ותורת אהבה, ואני תפילה כי במקום הזה ייתן ה' צבאות שלום!"
ניסוח הייחוד הרעיוני ותוכנית הלימודים
בראשית הדרך, לאחר דיונים והתלבטויות ביחס לייחודיותו של הכפר, ניסח הוועד המנהל המייסד את האידיאלים הבאים:
יוקם בית ספר תיכון חקלאי, פנימייתי, אשר יקלוט נוער מכל הארץ ובייחוד ממושבי הסביבה.
החינוך יהיה ממלכתי, מושתת על ערכי תרבות ישראל והישגי המדע, על אהבת המולדת ונאמנות למדינת ישראל ועם ישראל.
מטרת הלימודים תהיה הכנת חקלאים, מאומנים היטב מבחינה תאורטית ומעשית כאחת.
לצורך זה יוקם משק חקלאי מגוון ואינטנסיבי.
בצד המקצועי החקלאי יהיה החינוך חדור ברעיון החלוציות, אשר יתבטא בהכשרתו של הנוער לקראת השתלבותו בהתיישבות חלוצית בארץ.
תינתן תשומת לב מיוחדת להכשרת הנוער לצורך ההתיישבות החקלאית המשפחתית.
בית הספר בכפר נפתח ב-1956 כבית ספר תיכון חקלאי, ארבע שנתי (ט'-י"ב).
ב-1959 כבר היווה הכפר חלוץ בגידולי כותנה באזור, ומודל לחקלאי האזור.
באותה שנה אימצה העיר רמת גן את הכפר.
כך הגיעו תלמידי בתי ספר בעיר, כגון "אהל שם" ו"תיכון בליך", להתגייסות בכפר בעונת קטיף הכותנה לשלושה ימים.
בנוסף, תזמורת הנוער של רמת גן הגיעה להופעות באירועי הכפר.
ב-1960 הוקמה בכפר רפת בעזרתה של הסוכנות היהודית.
ב-1966 הוחלט בוועידת הסתדרות ארגון ציוני אמריקה בניו-יורק, להקים בכפר סילבר בית ספר של נוער אמריקאי, שתפקידו יהיה להכין את מנהיגי העתיד של הציונות האמריקאית, וכן לעודד אותו לקראת העלייה לארץ.
זאת על-פי רוח חזונו של סילבר, כפי שביטא בדבריו בטקס הפתיחה של הכפר: "תקוותי, כי צעירים אמריקאים, במספרים לא מבוטלים, יבואו לקבל הוראה בבית ספר זה.
אפשר שיימצאו כאלה שקסמה של הארץ יהפוך אותם לאוהביה-נאמניה ושיחליטו ביום מן הימים להישאר בה ישיבת קבע.
אולם גם אלה שיחזרו לאמריקה, יביאו איתם את 'זימרת הארץ', יהפכו לשלוחי מצווה של הרוח הנאצלת על הארץ הזאת, ויפיצוה בין יהודי ארצות הברית".
ב-1971 זכה בית הספר בהכרה מטעם משרד החינוך כבית ספר תיכון מקיף, המאפשר שלוש מגמות לימודים: עיונית, חקלאית ומקצועית, כאשר כל אחת פועלת בשני מסלולים - תעודת גמר בלבד או תעודת בגרות.
ב-1972 הוקמה בכפר מחלקה למכונאות רכב.
ב-1976 הונחו יסודות לבניין נוסף בכפר, מתרומתו של מר הסן מוושינגטון.
בבניין זה נפתחו לימודי אלקטרוניקה, מכשירנות ומקצועות טכניים נוספים.
כמו כן, נפתח בית ספר לסיעוד, בשיתוף עם בית חולים ברזילי באשקלון.
בתקופה זו ענף המכוורות בכפר מנה כבר 250 כוורות.
תנובת הדבש שווקה לחברת תנובה.
כמו כן החל פרויקט קליטה מאמריקה הלטינית, בו הגיעו בני נוער ממקסיקו וארגנטינה ללימודים בכפר לתקופה של חצי שנה.
בתקופה זו נעשו שינויים רבים במבנים ובתהליכים רה-ארגוניים ופדגוגיים.
בבית הספר נבנה "בית התאנה", וכן שופצו מבני בית הספר "בית התמר" ו"בית הרימון" במסגרת התאמת מבנים של משרד החינוך.
בית הספר כיום הוא שש-שנתי ומורכב משלושה בתים: בית התמר - כיתות ז'-ח', בית הרימון - כיתות ז'-ט' ובית התאנה - כיתות י'-י"ב.
נפתחה תוכנית עתידים (י'-י"ב) ונפתחו כיתות מופ"ת (ז-י"ב).
במשק החקלאי נעשתה רפורמה ברפת (על פי תקנות המשרד להגנת הסביבה), הוקמו חממות מתקדמות של צמחים ומטעים אקזוטיים, דיר, כלבייה ופנסיון כלבים, פרדס לצד גידולי שדה וגן זואולוגי.
הוקמה מחלבה ליצור גבינות עיזים.
ענפי המשק החקלאי משמשים מעבדה לפרויקטים ועבודות גמר של התלמידים בכל הכיתות.
במרץ 2008 התפוצץ לראשונה טיל גראד בכפר, שנורה על ידי פלסטינים מרצועת עזה.
הכפר זכה במקום ראשון בתחרות ארצית בין כפרי הנוער על הנוי בכפר.
כן זכה הכפר בתיגמול דיפרנציאלי ממשרד החינוך על הישגים ומניעת נשירה.
ב-2003 זכה הכפר בפרס החינוך הארצי מטעם משרד החינוך.
כְּפַר קִישׁ הוא מושב במזרח הגליל התחתון, בסמוך לכפר תבור, השייך למועצה אזורית הגליל התחתון ומהווה את היישוב הדרומי ביותר בה.
המושב קרוי על שמו של פרדריק קיש שהיה בריגדיר בצבא הבריטי, ושימש ראש המחלקה המדינית של הסוכנות היהודית בשנים 1929 עד 1931.
כפר קיש הוקם ביולי 1946 כמושב שיתופי על ידי חיילים יהודים ששרתו תחת פיקודו של פרדריק קיש בצבא הבריטי.
היישוב הוקם על שטח של כ-6,800 דונם שנרכש מהשטחים של כפר מצר ותוכנן ל-70–80 משפחות.
בתחילה התקיים במושב חדר אוכל משותף אך עם סיום בניית בתי התושבים בוטלו הארוחות המשותפות.
בגרעין המייסד היו 37 חברים.
בנובמבר 1947 הצטרף לכפר ארגון "נבו" (ראשי תיבות של "נכה באויב ונחזורה") של חיילים משוחררים יוצאי הבריגדה, שמנה כ-70 נפש, אולם ביולי 1949 עדיין סבל המושב ממחסור במתיישבים ובשנת 1951 עדיין היו מחצית מ-80 הבתים במושב ריקים מתושבים.
רבים מהחברים עזבו את המקום בגלל סכסוכים חברתיים ומחלוקות פוליטיות.
לאחר שנשארו במקום רק 15 משפחות הוחלט על הפיכת הכפר למושב עובדים תוך ביטול השיתופיות.
ביולי 1953 כבר היו במקום 43 משפחות, כאשר רוב המצטרפים הגיעו מחיפה במסגרת תנועת מן העיר אל הכפר, אשר ראתה ב"כפר קיש המחודש" יישוב שהוקם על ידי התנועה.
בשנת 1957 הורחב המושב בקליטת עולים מפולין.
בשנת 1960 התגוררו במושב 6 משפחות מדור המייסדים, 26 משפחות מתנועת מן העיר אל הכפר, מתוך 34 משפחות שהגיעו ועוד 24 משפחות עולים מפולין.
היישוב מונה מאות בודדות של תושבים, מתוכם 84 משפחות חדשות שנקלטו בהרחבה שהוקמה בין השנים 2008 ל-2012 על ידי קבוצת "הלה" של רפאל אלאלוף.
המושב שוכן כקילומטר אחד מצפון לאפיקו של נחל תבור, וכחמישה ק"מ ממזרח לתל קישיון ("ח'רבת קיסון"), עיר הנזכרת בספר יהושע בנחלת שבט יששכר.
כפר עאנה היה כפר ערבי ששכן בבקעת אונו, כ-11 קילומטרים מזרחית ליפו, עד לשנת 1948. הכפר נכבש ותושביו פונו במבצע חמץ, במהלך מלחמת העצמאות.
הכפר שכן סמוך לכביש שנקרא לימים כביש 412, במזרח אור יהודה.
השם כפר עאנה משמר את שם היישוב הקדום "כפר אונו", והמשכו ביישוב הביזנטי שנודע בשם "אונוס"..
במאה ה-16 השתייך הכפר לנפת רמלה והוא נזכר בכתב ההקדשה של בית התמחוי של האסקי סולטאן משנת 1552, ביחד עם מזרעה (אדמה חקלאית בלתי מיושבת) בבעלותו בכפר טאב (כפר טוב המשנאי, וכיום: כפר דניאל).
בכתב ההקדש, תוארו הכפר והמזרעה באופן חריג כמקומות ,שאין צורך לבאר את מיקומם וגבולותיהם עקב פרסומם בקרב הנחות והאציל".
בשנת 1863 ביקר בכפר חוקר ארץ ישראל ויקטור גרן וכתב:
בראשית המאה ה-20 התפתח היישוב, ונפתחו בו שני בתי ספר.
בשנת 1939 הוקם בסמוך היישוב היהודי כפר אונו על אדמות שנרכשו מתושבי הכפר.
לפי סקר הכפרים 1945 בארץ ישראל נאמדה אוכלוסיית הכפר ב-3,020 תושבים, שהתיישבו בכ-450 בתים.
שטח אדמות הכפר היה 17,353 דונם.
הכפר נכבש על ידי חטיבת אלכסנדרוני במבצע חמץ, בסוף חודש אפריל 1948, תושבי הכפר לא התגוררו בו עוד ורוב בתיו נהרסו, למעט מסגד הכפר.
ב 17 דצמבר 1949 מסתננים רצחו בכפר הנטוש (כפר ענא) את בני הזוג ויקטוריה ואלברט שמעון ופצעו את אחת מבנותיהם התאומות.
הזוג עלה מבולגריה כחודש קודם לכן.
בשנים 1953-1950 הוקמו מעברות כפר ענא א' וב' בשטחי הכפר.
המעברות שימשו בעיקר לקליטת עולים מעיראק שעלו במסגרת מבצע עזרא ונחמיה.
חלק מהעולים יושבו בבתים קיימים והאחרים התגוררו בצריפים ובאוהלים.
מעברות דומות הוקמו גם בכפר הסמוך סקיה.
בשנת 1955 צורף השטח של מרכז הכפר למועצה המקומית אור יהודה.
על אדמותיו החקלאיות של היישוב הוקמו והתרחבו היישובים יהוד, נוה מונוסון, יגל, אחיעזר, גני יהודה וקריית אונו.
בשנת 1960 התרחש במעברה רצח כפול.
בראשית שנת 2000 נהרסו רוב שרידי הכפר, ועל מקומם הוקמה שכונת מגורים חדשה, בתכנונו של האדריכל גרשון צפור, בשם "נוה רבין".
אתר ארכאולוגי שנתגלה במקום, כוסה ומשמש כגן משחקים.
במזרח אור יהודה עומדים על תילם מספר בתים מן הכפר ומרכז מסחרי עליו מתנוסס השלט "כפר עאנה".
בעבר היה קיים רחוב בעיר בשם "כפר ענה".
קבוצת פליטים גדולה מהכפר עברה להתגורר בירדן, והיא משמרת קשרים בין תושבי הכפר.
קשרים אלו כוללים מפגשים ותערוכות, ובשנת 2001 ערכו הפליטים את תערוכתם החמישית לזכר כפרם שחרב, אותה פתח עבדאללה השני, מלך ירדן.
כפר צבי סיטרין (גם: בית צבי) הוא כפר נוער בתחום המועצה האזורית חוף הכרמל.
נוסד בשנת 1952 ונקרא על שם צבי סיטרין, בנו של יחיאל סיטרין, ממנהיגי הפועל המזרחי בארצות הברית אשר יסד את הכפר לזכרו.
כפר סיטרין נוסד בשנת 1952 כבית ספר מקצועי דתי, ונקרא על שם צבי (האווארד) סיטרין, בן למשפחה פעילה ומבוססת בחוגי הפועל המזרחי בארצות הברית שתרמה לבניית המוסד לאחר שזה מצא את מותו בצעירותו באסון משפחתי.
עד שנת 2006 הייתה במקום מכללה טכנולוגית שנקראה באנגלית "Technological Yeshiva College", ובעברית "המכללה הטכנולוגית ע"ש צבי סיטרין" או "ישיבת כפר צבי סיטרין".
שנים רבות בית הספר נוהל על ידי משפחת בורשטיין.
בית הספר כלל גם פנימיה, ובית מדרש גדול.
מעבדות אלקטרוניקה, ומוסך גדול ללימודי רכב.
לבית ספר היו קשרים עם חיל הים ובוגרי מגמה ימית השתלבו בחייל.
בתקופת העלייה בית הספר קלט עולים מחבר העמים וגם מאתיופיה.
ניתן סיוע לתלמידים במימון הלימודים דרך פרויקט עליית הנוער, משרד החינוך ומשרד הרווחה.
המקום הוגדר כישיבה תיכונית והיו בו רק תלמידים ולא תלמידות.
אף על פי שבשנותיו האחרונות היה כבר כבית ספר תיכון מקצועי טכנולוגי דתי לכל דבר.
במקום פעל בית הספר להנדסאים במתכונת י"ג - י"ד.
בית הספר פעל מכיתה ט' עד כיתה י"ב ולאחר מכן במתכונת של עתודה טכנולוגית.
נסגר בשנת 2007 עקב חוסר הולך ומתמשך בתלמידים.
בית הספר פיתוח לעצמו מערכת ניהול פדגוגי של כל מערך התלמידים המורים והמקצועות ואף מערך של ניהול ספריה.
התוכנה המיוחדת הזו שהוביל את פיתוחה מנהל התיכון דאז מנחם בורשטיין נמכרה למספר בתי ספר, למשל חב"ד ונחלים, וגם לגוף אקדמי בשינויים מסוימים, האקדמיה לאומנות בצלאל השתמשה בתוכנת מחשוב הסטודנטים שפותחה בסיטרין במשך שנים רבות החל משנת 1983.
בשנת 2005 נרכש הכפר על ידי איש העסקים לב לֶבַיֶיב.
בשנת 2018 נפתחה ישיבה גדולה של כיתות י"ג - י"ד.
מנכ"ל כפר הנוער הוא אברהם קירנברג.
בכפר קיים בית ספר וישיבת "סיטרין" על שם צבי סיטרין, ו"אור אבנר חב"ד" על שם אביו של לבייב, וכן ישיבה לעולים מחבר המדינות במסגרת תוכנית נעל"ה בשיתוף עם שלוחי חב"ד.
סביב המוסדות נבנתה קהילה של חסידי חב"ד המונה כעשרים משפחות, בעיקר של זוגות צעירים ומדריכים העובדים במוסדות.
בנוסף, פועלת המכינה לישיבה (כיתות ז' וח') וישיבה קטנה לנוער חרדי המתקשה במסגרות אחרות, וכן תלמוד תורה לבנים ובית ספר חב"ד לבנות.
בעשורים האחרונים של המאה ה-20 מתקיים בכפר מדי שנה מחנה קיץ של תנועת צעירי אגודת ישראל.
במאה ה-21 מקיימת בו תנועת חב"ד בישראל מחנה בשם "קעמפ גן ישראל - ארץ הקודש".
ישיבה תיכונית חרדית המשלבת לימודי קודש וחול עם אפשרות לבגרות ברמות שונות.
הישיבה מתנהלת ברוח שיטת חב"ד וכל הצוות התורני משתייך לחסידות.
מלבד הלימודים מפעילה הישיבה פעילויות פנאי וחוגים מורחבים.
במקום קיים חדר כושר, קיוסק וספרייה.
ישיבה גדולה לכיתות י"ג - י"ד
בית הספר "בנות חב"ד" לבנות
כפר עבודה (גם כפר עבודה לנערים או חברת נעורים) הוא מוסד לחינוך מיוחד בשרון, כ-2 ק"מ מזרחית לתל מונד.
נוסד בשנת 1942, ומנוהל על ידי משרד הרווחה.
הכפר הוקם בשנת 1937 על אדמת הקרן הקיימת ליד גבת כמוסד לנערים עזובים בפיקוח הוועד הלאומי.
הכפר הופקע על ידי הצבא הבריטי לצורך הרחבת בסיס רמת דוד והוא עבר בשנת 1942 באופן זמני לחדרה ולאחר מכן לתל מונד שם הוא נמצא עד היום.
מטרת המוסד הייתה להחזיר ילדים על דרך הישר של לימודים ועבודה.
בשנת 1945 תואר המוסד בעל המשמר כמוזנח, ללא יד מכוונת.
מנהל המוסד טען שהבעיות נובעות מהעדר תקציב וחוסר בעובדים מנוסים, אך אחרים טענו שהבעיות נובעות גם מניהול כושל.
כפר קַדּ֫וּם היא עיירה פלסטינית בשומרון, במרחק 13 ק"מ משכם ו-17 ק"מ מקלקיליה השייכת לנפת קלקיליה.
נכון לשנת 2016 חיו בעיירה כ-3,621 תושבים, כולם מוסלמים.
שטחה של העיירה הוא 19 קמ"ר, מתוכם 8 קמ"ר בשטח הרשות הפלסטינית, והיתר תחת שליטה ישראלית.
העיירה עצמה בנויה על שטח של כחצי קמ"ר, ויתר האדמה משמשת לחקלאות – 80% ממנה בשימוש לגידול עצי זית.
בגבעה שמדרום לכפר ממוקם האתר הארכאולוגי חורבת עספה (עצפה) שהיה חלק מיישוב אחד שהתפרש על מספר גבעות באזור.
בשנת 1979, נערכה באתר חפירה ארכאולוגית והתגלו שרידים מתקופת הברונזה, תקופת הברזל בארץ ישראל והתקופה הפרסית, התקופה ההלניסטית בארץ ישראל.
שרידים מהתקופה הרומית בארץ ישראל כללו, בין השאר, מבנים וקבר-כוכים.
במאה השנייה נבנה במקום יישוב שומרוני גדול שהתקיים מאות שנים.
עיקרו היה בתי-מגורים בנויים אבן-גזית, על-פי מסורת הבנייה הרומית.
בני היישוב עסקו בחקלאות, בעיקר בגידול זיתים לשמן.
באזור הכפר נתגלו שלושה בתי-בד עתיקים.
במספר מבנים מסוף המאה החמישית נמצאה שכבת חורבן, הקשורה, ככל הנראה, למרידות השומרונים.
היישוב במקום הוסיף לשגשג עד לתקופה המוסלמית המוקדמת בארץ ישראל, ונראה שתושביו השומרונים אולצו להתאסלם, ובחלקו שרד היישוב ברציפות מאז.
הכפר הופיע בשנת 1596 ברישומי גביית מיסים של האימפריה העות'מאנית.
לפי רישומים אלה גרו בכפר 19 משפחות ושני רווקים.
בשנת 1858 צוין הכפר על ידי חוקר המקרא אדוארד רובינסון במסעו באזור.
במפקד 1922, שנערך על ידי שלטונות המנדט הבריטי, הייתה בכפר קדום אוכלוסייה של 874 נפש, כולם מוסלמים.
במפקד אוכלוסין 1931 של ארץ ישראל היו בכפר 234 בתים מאוכלסים, בהם התגוררו 963 תושבים, כולם מוסלמים.
בתקופת המרד הערבי הגדול נשדד הכפר על ידי כנופיה שפעלה באזור, וביולי 1938 נערך בכפר קרב קצר בין כנופיה לצבא הבריטי.
בסקר הכפרים בשנת 1945 האוכלוסייה בכפר הייתה 1,240 מוסלמים, ושטח הקרקע הכולל של הכפר היה 18,931 דונם, שמתוכם הוקצו 2,945 לחקלאות שלחין, ו-7,184 לגידולי דגנים.
בתקופת שלטון ירדן הוקם מחנה צבאי קטן ליד הכפר בשם "מחנה קדום".
לאחר מלחמת ששת הימים ב-1967 עבר כפר קדום משליטת ממלכת ירדן לישראל.
לאחר שפעילי גוש אמונים יזמו ניסיונות רבים להתנחל בשומרון, הגיעה בסופו של דבר הממשלה לפשרה איתם, באוגוסט 1975. על פי הפשרה הותר לקבוצה של 30 מתנחלים לעבור באופן זמני ל"מחנה קדום", שאותו החזיק צה"ל.
בינואר 1976 החלו בהכשרת 200 דונם להקמת מחנה למתנחלים.
במרץ 1976 הציבו המתנחלים 20 קרוונים כ-300 מטר מדרום למחנה, במאי 1976 החליטה הממשלה שאין להקים במקום יישוב קבוע.
שנה אחר כך, ב-19 במאי 1977, יומיים לאחר שהליכוד ניצח בבחירות לכנסת, הכריז מנהיגו, מנחם בגין, בעת שביקר את "גרעין אלון מורה" במחנה קדום, ש'בקרוב יהיו הרבה אלוני מורה'.
בהמשך אישרה ממשלת בגין להקים בסמוך את ההתנחלות קדומים.
עד לאינתיפאדה השנייה עבדו 50% מתושבי העיירה בישראל.
בעקבות האינתיפאדה וכתוצאה מהפקעת 4,000 דונם אדמה והגבלת הכניסה ל-11,000 דונם נוספים, הורעו תנאי המחיה של התושבים ורבים מהם מובטלים: בשנת 2007 היו 280 משפחות מתוך 640 בכפר תלויות בסיוע חוץ למחייתן.
המצב הכלכלי הקשה הביא להגירה מהכפר ובין השנים 2005 ל-2007 עזבה 10%–15% מאוכלוסייתו.
בשנת 2009 חובר הכפר לרשת החשמל.
ראש המועצה המקומית הוא סמיר שתיווי.
מאבק על פתיחת הציר לשכם
בשנת 2003 חסם צה"ל את הדרך המוליכה מהכפר לעיר שכם, זאת בשל התרחבות היישוב קדומים, וחשש ביטחוני מחיכוך לאורך הציר.
עקב החסימה התארכה הדרך מהכפר לשכם בכ-14 ק"מ.
החל מיולי 2011 החלו בכפר הפגנות שבועיות בתביעה לפתיחת הדרך.
ההפגנות יוצאות ממרכז הכפר לכיוון קדומים וכדי למנוע זאת משתמש הצבא באמצעים לפיזור הפגנות לפזר את המפגינים.
כפר עַקַבּ הוא פרבר ערבי ושכונה ירושלמית, בצפון שטחה המוניציפלי של העיר, באזור מזרח ירושלים.
חלק מן הכפר ההיסטורי נמצא מחוץ לשטח של העיר ירושלים.
השכונה נמצאת בסמוך למחנה הפליטים קלנדיה ושדה התעופה עטרות, כ-2 קילומטרים דרומית לרמאללה וכ-8 קילומטרים צפונית ממרכז העיר ירושלים, מחוץ לתוואי עוטף ירושלים.
בשל מיקומו מעבר לגדר ההפרדה, ומכיוון שאין הפרדה בין השכונה ליישובים מצפונו, כפר עקב הוא גם חלק ממטרופולין רמאללה.
לפי עיריית ירושלים, אוכלוסיית כפר עקב מונה כ-13 אלף תושבים.
לעומת זאת, דו"ח של מכון ירושלים למחקרי מדיניות משנת 2018 טוען שמתגוררים בשכונה בין 61,500 תושבים לכדי 88,000 תושבים, בעלי תושבות קבע ישראלית
על פי מפקד אוכלוסין עות'מאני משנת 1596, 47 משפחות התגוררו בכפר.
בשנת 1870, לפי חוקר ארץ ישראל אדוארד רובינסון, גרו בכפר 15 משפחות.
במפקד אוכלוסין מ-1922 שנערך על ידי המנדט הבריטי, אוכלוסיית כפר עקב מנתה 189 תושבים, כולם מוסלמים.
במפקד 1931 אוכלוסיית כפר עקב מנתה 250 תושבים, ב-122 בתים.
בסקר הכפרים 1945 בארץ ישראל אוכלוסיית כפר עקב הוערכה ב-290 תושבים, אשר בבעלותם 5,472 דונם של קרקע.
במהלך שנות השישים של המאה ה-20 נחשב הכפר לשכונה של עשירים, אולם מאז מעמדו ירד.
מאז מלחמת ששת הימים ב-1967, כפר עקב נמצאת תחת שלטון ישראלי, וחלק גדול ממנו הוא בתוך שטח העיר ירושלים.
גדר ההפרדה נבנתה בין כפר עקב לבין שאר שכונות ירושלים, דבר שמקשה על תושבי הכפר להגיע לירושלים, שכן עליהם לעבור דרך מעבר קלנדיה.
בנוסף, אנשי עיריית ירושלים, רשות הדואר, והמשטרה נמנעים מלהיכנס לכפר כדי לספק שירותים.
מנגד, לרשות הפלסטינית אסור לפעול בשטח ולהעניק שירותים, מכיוון שהוא שייך מוניציפלית לירושלים.
בתגובה לעתירות שהגישה האגודה לזכויות האזרח, טענה עיריית ירושלים כי היא עושה מאמץ לדאוג לתושבים, וכי אין בעיות באספקת שירותים, ואם קיימות, הן תוצאה של חששות ביטחוניים ולא של מדיניות מכוונת.
ב-7 בינואר 2010 הודה יקיר שגב, האחראי על מזרח העיר מטעם העירייה כי .
גם המשטרה מתקשה לעצור חשודים המתגוררים בכפר.
הכפר נמצא בקרבת ההתנחלות הישראלית כוכב יעקב, ובין הכפר ליישוב התגלע סכסוך קרקעות.
בשנת 2009 הגיש ראש מועצת הכפר עתירה לבג"ץ נגד פעולות בנייה של היישוב, והוצא צו ביניים לעיכוב העבודות.
במאי 2013 הוכרז על הקרקעות שבמחלוקת שהן אדמות מדינה ועל החלטה זו הוגש ערר.
כמו כן התברר כי היזם מוטי קוגל, שלטענתו רכש 1,600 דונם אדמה במקום בשנת 2001, חתם על העסקה עם מתווך שהורשע בזיוף נוטריון, ושהודה כי נתן הכשר פיקטיבי לעסקאות.
בתחילת שנות ה-2000, בסיוע מסמכים מזויפים, נבנו בתים על הקרקעות, והתיישבו בהם משפחות ערביות.
בעקבות הצו על תנאי, הגישה המדינה כתבי אישום על שימוש בלא היתר במבנים והבטיחה שתדרוש להוציא למבנים צווי הריסה.
ב-15 באוגוסט 2022, מחבל ניסה לדקור בסכין לוחמי מג"ב בעת שערכו מבצע לאיתור אמצעי לחימה בביתו בכפר עקב.
הלוחמים פתחו באש לעברו והוא נהרג.
ביוני 2024 דווח כי אספקת המים לתושבי השכונה צומצמה.
ביולי 2024 דווח כי המים זורמים רק כמה שעות בשבוע, וכי תושבי הכפר נאלצים להימנע מכביסה, שטיפת רצפות, מקלחת ומהורדת המים בשירותים.
ב-7 באוגוסט, תושבי השכונה, יחד עם האגודה לזכויות האזרח ועמותת עיר עמים, הגישו עתירה לבג"ץ בנושא.
כפר עזיז הוא כפר יהודי מתקופת המשנה, המזוהה עם חורבת אל עזיז, כחצי ק"מ מדרום לעיירה יטה בדרום הר חברון (נ"צ 157023).
בכפר זה התגורר התנא רבי ישמעאל.
הכפר אינו ידוע ממקורות אחרים בספרות חז"ל.
במקום אחר במשנה נאמר שרבי ישמעאל התגורר "סמוך לאדום", ובתלמוד הירושלמי מוסבר: "מהו סמוך לאדום?
הדבר מתאים לדרום הר חברון, בספר מדבר יהודה המפריד בין ארץ ישראל לארץ אדום.
בסקר ארכאולוגי שנערך בחורבת אל עזיז בשנת תשכ"ח (1968) נמצאו חרסים מהתקופה הרומית והביזנטית, ימי המשנה והתלמוד.
במקום נמצאו גם גתות ובית בד, ושברי גלוסקמאות.
מערות הקבורה במקום מעידות על יישוב יהודי גם במאה ה-2 וה-3, דבר המלמד על התאוששות האזור לאחר מרד בר כוכבא.
עוד נמצאו שרידי מבנה ציבורי מרכזי, בעל עמודים, שכנראה היה כנסייה, וממנו יש להסיק על קיומו של יישוב נוצרי במקום בשלהי התקופה הביזנטית.
המקום לא נחפר, וזמנו המדויק של המבנה אינו ידוע.
כיום נבנית במקום שכונת מגורים ערבית, תוך פגיעה קשה בשרידים העתיקים.
השערות שונות נאמרו לגבי טיבו של "בית המגנייה" המוזכר במשנה וקשרו לכפר עזיז.
יש הסבורים שזהו שם מקום סמוך לכפר עזיז, או שם משפחה שהתגוררה בכפר עזיז.
הצעה אחרת שהועלתה: בתי מערות שנחצבו בסלע, כמקום הגנה ומסתור מפני פולשים.
מערות רבות מסוג זה אכן מצויות בחורבת אל עזיז, ומאפיינות את דרום הר חברון בכלל.
כפר קדם הוא אתר תיירות המשחזר את החיים בגליל לפני 2,000 שנה, בתקופת המשנה וממוקם על כביש 77 בסמוך למחלף המוביל.
האתר הוקם בשנת 1992 תשנ"ב ביישוב הושעיה, על ידי מנחם גולדברג.
שטחו כולל כ-15 דונם של צמחי ועצי ארץ ישראל.
האתר משחזר את חיי היהודים בגליל בתקופת המשנה.
המקום שוכן בסמיכות לציפורי שהיה מיקומה של הסנהדרין, חכמיה, ולעומד בראשה רבי יהודה הנשיא עורך המשנה.
בשנת 1992, החלו קבוצות ישראליות ראשונות להגיע.
בשנת 1994, הגיעה קבוצה ראשונה של תיירים מהולנד.
כל המבקרים בכפר קדם מתחילים הפעילות בשיחת פתיחה קצרה שמיד לאחריה הם עוטים על עצמם את "בגדי היהודים", בגד ארבע כנפות ומטפחת (כאפייה) לכיסוי הראש.
שער הדגן - בו מתנסים המבקרים בחריש, זריעה, קציר, עבודה בגורן, טחינה באבן הרחיים, וכמובן באפיית פיתות על גבי קימורית.
שער היצהר - פעילות עונתית (חורף), בה מתנסים המבקרים במסיק, עצירה והכנת שמן זית.
שער הצאן - בו מתנסים המבקרים בגז, טוויה, חליבה גיבון גבינה בתנאי שטח, כפי שנעשו בתקופת המשנה.
שער הבית - בו מתארחים ב"אוהל הרועים" העשוי משער עזים, מקבלים הסברים על חיי הנוודים בתקופות השונות, שומעים על הכנסת אורחים ולוגמים מתה הצמחים המתוק, או מהקפה המר.
שער התירוש - פעילות עונתית (קיץ), בה מתנסים המבקרים בבציר ענבים, דריכת ענבים בגת והכנת יין התירוש.
שער החמורים - בשער זה, יוצאים המבקרים לרכיבה ביער או ברחבי הכפר על גבי חמורים.
יונת דואר - בסיום הפעילות הקבוצה לוקחת איתה יונה ליעד הבא שלה, שם היא מצמידה לרגל היונה פתק עם מסר כלשהו ומשחררת אותה.
כפר סבא הורסס (Horses; מאנגלית: סוסים) היא קבוצת הוקי קרח ישראלית מהעיר כפר סבא המשחקת בליגת ההוקי קרח הישראלית.
הקבוצה הוקמה בשנת 2012 על ידי המרכז לקידום ופיתוח הוקי רולר בישראל שעד אותה שנה פעל בענף ההוקי רולר בלבד.
מאמן הקבוצה הוא פאבל לווין.
בעונת 2013/14 הגיעה הקבוצה לגמר אליפות ישראל בו הפסידה לקבוצת ראשון דווילס.
כפר עקביה היה יישוב יהודי מתקופת המשנה והתלמוד שהתקיים בגולן.
היישוב נזכר בתלמוד הירושלמי, בקשר לאמורא מהדור החמישי רבי אבא בר כהן: .
בפסיפס בית הכנסת העתיק בחמת גדר צוין כי אחד מהתורמים למבנה הוא מ"(כ)פר עקביה".
במאה ה-19, החוקר והרב יהוסף שוורץ הציע לזהות את היישוב הקדום עם החורבה "עין עקב" שבדרום רמת הגולן, מעל חמת גדר.
אתר זה נקרא על ידי ועדת השמות הממשלתית בשם "עין עקוב", ובו מתחיל כיום שביל הגולן.
הצעת הזיהוי המקובלת כיום ל"כפר עקביה" היא בכפר הסורי הנטוש כפר עקב, בסמוך למושב רמות של ימינו, בשיפולי מרכז הגולן.
כפר עבודה היה סוג של יישובים שהוקמו בראשית ימיה של מדינת ישראל כאשר לתושבים לא היו אמצעי ייצור מספקים לאחזקה עצמית, ועל כן הם היו מבוססים על עבודה עבור גורמי חוץ, בעיקר הקרן הקיימת.
לאחר קום מדינת ישראל ראו המוסדות המיישבים חשיבות רבה בהתיישבות באזורים ההרריים בפרוזדור ירושלים ובגליל.
באזורים ההרריים הוקמו 14 יישובים של נוער חלוצי וחיילים משוחררים ו-30 מושבים של עולים חדשים.
במחנות העולים שהיו מלאים עד אפס מקום, ישבו עולים רבים שלא עבדו אך לא הייתה עבורם קרקע מספקת ראויה לחקלאות לצורך הקמת יישובים נוספים בהר.
בעקבות זאת, הוחלט על ידי נציגי הממשלה, הסוכנות היהודית והמרכז החקלאי להקים כפרי עבודה בהם ייושבו כ-5,000 משפחות תוך הבטחה שהמתיישבים יועסקו בעבודות ציבוריות במשך 5 שנים.
בהקמת כפרי עבודה הוחל לקראת סוף שנת 1949, בפרוזדור ירושלים ובגליל, במקומות שבהם לא הייתה מספיק קרקע לצורך התיישבות חקלאית.
בכפרי העבודה הוכנו לעולים בתים והובטחה להם עבודה בהכשרת קרקע וייעור.
על פי התוכנית, לאחר גמר הכשרת הקרקע יוקצו לכפרי העבודה משבצות קרקע.
בהתאם לכך ייקבע מספר המשפחות בכפר העבודה, והוא יוסב למושב.
כן נעשה מאמץ שלכל מתיישב יהיה משק עזר בן 3–4 דונם.
ארבעה כפרי עבודה ראשונים הוקמו בנובמבר 1949: ליפתא, גדעונה, זנגריה ופוריה - כפר עבודה.
בדצמבר 1949 הוקם כפר העבודה החמישי, אשתאול.
בשנת 1950 הוקמו 19 כפרי עבודה, 17 של עולי תימן, אחד של עולי הודו (עופר), ואחד של עולי מרוקו (שואבה).
עד סוף 1951 הוקמו 29 כפרי עבודה, 9 בגליל (זנגריה, פרוד א', פרוד ב', צוריאל, גורן, ואדי קרן, עין יעקב), 2 בהר הגלבוע (גדעונה ונורית), 2 ברמת מנשה ו-16 בפרוזדור ירושלים.
ב-17 מהכפרים הוכנו בתי בלוקים, אבן או עץ וב-12 הוקמו צריפים.
עד סוף 1951 תוכננו ב-15 מכפרי העבודה השטחים החקלאיים, לאחר שהוכשרו מעל 13,000 דונם.
כפר עִין הוא כפר פלסטיני בשומרון הממוקם צפונית־מערבית לרמאללה ומשתייך לנפת רמאללה ואל-בירה של הרשות הפלסטינית.
לפי נתוני הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה, בשנת 2007 מנתה אוכלוסיית כפר עין 1,743 תושבים.
רוב אוכלוסיית הכפר באה ממשפחות ברגותי, ריפא, ורפאתי.
כפר עין נשלט על ידי מועצת כפר.
המועצה מורכבת משישה תושבים המייצגים את ארבע המשפחות הגדולות.
ראש הכפר הנוכחי, מוחמד ריפא, מונה על ידי הרשות הפלסטינית בשנת 1998.
במפקד אוכלוסין 1931 של ארץ ישראל היו בכפר עין 133 בתים מאוכלסים, בהם התגוררו 494 תושבים, כולם מוסלמים.
לאחר מלחמת 1948, והסכמי שביתת הנשק של 1949 עבר כפר עין לשליטה ירדנית.
מאז מלחמת ששת הימים ב -1967 ועד היום נמצא הכפר בשליטה ישראלית.
מבחינה היסטורית, כמו רוב הכפרים הפלסטיניים, עבדו תושבי כפר עין בעיקר כחקלאים וסוחרים.
היבול העיקרי של כפר עין הוא זיתים.
עם זאת מגדלים בכפר גם עדשים, דגנים, וירקות.
בכפר יש כ-200 צאן ועזים.
בשנת 1980, החשמל חובר לכפר עין.
בכפר יש עשר חנויות ובית ספר, ובית ספר נוסף המשותף לקראוות בני זייד.
תושבים רבים מקבלים סיוע מהצלב האדום ומאונר"א.
לפני האינתיפאדה השנייה עבדו כ -10% מתושבי הכפר בישראל.
כפר סמיר היא שכונה בחיפה, הממוקמת בין שכונת נווה דוד בצפון לתחנת מרכזית חוף הכרמל.
השם סמיר במקורו מגיע מהשומרונים שכנראה ישבו גם באזור זה לאחר גלות בבל.
זיהוי האתר עם "קסטרא של השומרונים" נעשה בהנחה ששמו של כפר סמיר שימר את השם שומרונים בשמו.