tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
יותר מ-2,000 בוגרים סיימו את לימודיהם בזבולון עד שנת 1939. הם שירתו אז באניות עבריות, בנמלי ארץ ישראל, בספינות דיג ובמפעלים לבניית סירות.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה שלח ז'בוטינסקי את הלפרן לנהל משא ומתן עם ממשלת צרפת על הקמת לגיון עברי, ובנוסף פתח במשא ומתן עם האדמירלות בקנדה על יסוד "בי"ס ימי עברי גדול" כהמשך ללגיון העברי.
רבים מחברי זבולון הפועל ומכבי התגייסו ליחידות הובלה ופריקה של הצבא הבריטי.
בהתחלה לא רצו להעסיקם בתפקידים ימיים ממשיים, אבל במרוצת הזמן גויסו אנשי התנועות הימיות ליחידות ימיות שונות של הצי הבריטי.
רבים מבני זבולון כמו גם מתנועות אחרות הצטיינו בעבודתם המקצועית, בגבורתם ובמסירותם ואף צוינו לשבח.
במלחמת העצמאות השתתפו רבים מבוגרי "זבולון" בקרבות, ואחרי גמר המלחמה עלו לעמדות רמות בחיל הים.
מאות מאנשי "זבולון" השתלבו גם בצי הסוחר, החל מתפקידים זוטרים ועד רבי חובלים.
עד סוף שנות ה-40 טיפל עמנואל טובים בהדרכת ה"זבולונים" ועמד בראש קורסים ימיים שונים, שבהם השתתפו צעירים מכל האגודות הימיות.
פעילות זו נמשכה גם לאחר מותו של טובים בתאונת דרכים (1 במרץ 1950), בניצוחו של דור המדריכים המנוסים שהעמיד.
תקופה ממושכת היה לזבולון אופי מקצועי.
תפקידה הראשי היה לחנך אנשי ים, שייראו בו את מטרת חייהם.
בשנות ה-50 וה-60 של המאה העשרים, נשתנה בעיני רבים המצב בארץ ועלה הצורך למשוך לים את הנוער ואת המבוגרים באמצעות ספורט ימי תחרותי.
הרוב בהנהלת "זבולון" לא רצה להשלים עם העובדות, אבל תחת לחץ המציאות נפתחו בכל הסניפים סקציות תחרותיות ונרכשו סירות מפרש מדגם 420.
במהלך שנותיה רשמה לעצמה "זבולון" מספר רב של הישגים ספורטיביים ושייטה הגיעו לצמרת השיט העולמי.
אליפות העולם הראשונה שבה זכתה מדינת ישראל הייתה בתחום השיט, על ידי שייטי זבולון כרמל צפניה ולידיה לזרוב, בסירה מדגם 420.
אגודת סטודנטים, נקראת לפעמים גם התאחדות סטודנטים, היא ארגון המוקם על ידי סטודנטים במוסד אקדמי, על מנת לדאוג לזכויותיהם, רווחתם וטובתם של הסטודנטים, ועל מנת להגן במשותף על האינטרסים המשותפים להם ומטרותיהם המשותפות.
מרבית אגודות הסטודנטים מוקמות ומופעלות על ידי קבוצת סטודנטים שלומדים באותו מוסד שבו קמה ופועלת האגודה.
ראשי האגודה נבחרים בבחירות דמוקרטיות על ידי כלל הסטודנטים החברים באגודה.
באגודות סטודנטים רבות, חברי האגודה, שהם מרבית הסטודנטים הלומדים במוסד האקדמי, משלמים דמי חבר שנתיים, והתקציב מחולק בהתאם להקצאות שנקבעות בישיבות תקציב של האגודה.
פעמים רבות, בעיקר במשטרים דמוקרטיים, האגודה עוסקת גם בעניינים פוליטיים לאומיים שלא קשורים ישירות לסטודנטים.
כך הופכים הסטודנטים לגוף חברתי פעיל במישור הלאומי, על ידי פעילויות שונות בקרב האוכלוסייה, הפגנות, השפעה על ממשלות ופרלמנטים במדינות שבהן הם פועלים (לדוגמה, אירועי מאי 1968 בצרפת, נגד מלחמת וייטנאם בארצות הברית וכן במקומות רבים נוספים בעולם).
לא אחת, אגודות סטודנטים מהוות כר פורה להתפתחותם של פוליטיקאים צעירים, ואלה, לאחר שצברו ניסיון בפוליטיקה באגודת הסטודנטים, עוברים לזירות מתקדמות יותר.
במקרים רבים, אגודות סטודנטים במוסדות אקדמיים נפרדים מאוגדות בעצמן באגודות־על, כגון אגודות והתאחדויות סטודנטים מחוזיות או ארציות.
מנגנון פוליטי זה מאפשר לעיתים לאגודות לטפל במטרות המשותפות לכל הסטודנטים במספר מוסדות לימוד באותו אזור או באותה מדינה, באמצעות יצירת גוף־על גדול יותר ובעל כוח רב יותר מאשר הגופים המקומיים.
בתחילת המאה ה-21 הוא כלל 155 ארגונים מ-112 מדינות ואיגד בתוכו כ-25 מיליון סטודנטים.
לאחר כ-60 שנות פעילות הוא סיים את פעילותו.
מאז היו יוזמות להקמת ארגון בין-לאומי חדש שטרם הצליחו.
מקורות ההכנסה העיקריים של האגודות הם:
דמי רווחה - במוסדות אקדמיים רבים נגבים מהסטודנטים, בנוסף לשכר הלימוד, גם דמי רווחה.
תשלומים אלה נגבים על ידי המוסד, וחלקם מועבר על ידי הנהלת המוסד לאגודת הסטודנטים, בהיותה ספקית של חלק משירותי הרווחה שניתנים במוסד.
בדרך כלל העברת הכספים מעוגנת בהסכם בכתב בין הנהלת המוסד לאגודה, שבו מתחייבת האגודה לספק שירותים מסוימים תמורת הכספים שמועברים אליה.
תשלום דמי הרווחה הוא תשלום רשות, אך הרוב המכריע של הסטודנטים בוחר לשלם אותו, מאחר שאי התשלום גורר אחריו מניעת שירותי רווחה רבים הניתנים על ידי המוסד ועל ידי האגודה.
דמי חבר - ישנן אגודות סטודנטים שבוחרות לגבות דמי חבר שנתיים מהסטודנטים החברים בהן, וזאת במקום או בנוסף לקבלת הכספים מדמי הרווחה.
עם זאת, מרבית האגודות מעדיפות שלא לגבות דמי חבר ולהסתפק בכספי דמי הרווחה, הן משום מורכבותו של מנגנון גביית הכספים והן בשל החשש כי גביית דמי חבר תפחית משמעותית את מספר הסטודנטים שיבקשו להיות חברים באגודה.
כספים המתקבלים מחברות בנות - בהיותן של האגודות מלכ"ר, נמנעת מהן האפשרות לבצע בעצמן פעולות כלכליות או מסחריות, ועל ידי כך לתרגם למונחים כספיים את המוניטין שלהן ואת כוחם הכלכלי של הסטודנטים החברים בהן.
לשם כך מקימות רבות מהאגודות חברות בנות, אשר דרכן מתבצעת הפעילות הכלכלית של האגודות.
חלק ניכר מרווחיהן של החברות מועברים לאגודות ומשמשים אותן למימוש מטרותיהן.
כאמור, אגודות הסטודנטים פועלות במגוון רחב של נושאים, הנוגעים במכלול חייהם של הסטודנטים.
השירותים העיקריים שמספקות האגודות לחבריהן הם:
פתרון בעיות אקדמיות, החל מרמת הקורס הבודד ועד לרמת המוסד בכללותו.
ייצוג הסטודנטים בבית הדין המשמעתי של המוסד האקדמי.
בנק בחינות, שבו יכולים הסטודנטים לקבל בחינות משנים קודמות.
הפקת מקראות ופתיחת קורסי עזר ומרתונים מסובסדים לקראת הבחינות.
חלוקת מלגות לחברי האגודה, על בסיס סוציו-אקונומי ועל בסיס מעורבות חברתית.
הפקת אירועי תרבות ובידור ברחבי הקמפוס, דוגמת הפנינג פתיחת שנת הלימודים, יום הסטודנט, תערוכות והופעות של אומנים, עיתון האגודה וכו'.
ייעוץ משפטי וייעוץ מס הניתנים לסטודנטים ללא תשלום על ידי עורכי דין ורואי חשבון מטעם האגודה.
ביטוח הסטודנטים בביטוח תאונות אישיות.
כמעט בכל מוסד אקדמי בישראל פועלת אגודת סטודנטים.
האגודות פועלות כמלכ"ר ומאוגדות כעמותות.
המטרות העיקריות של האגודות זהות, לרוב, למטרות הכלליות של אגודות סטודנטים בשאר העולם, קרי: ייצוג ענייני הסטודנטים מול הנהלת המוסד האקדמי, פעולות למען רווחתם וטובתם של הסטודנטים במוסד וטיפול במכלול הנושאים הנוגעים לחייהם של הסטודנטים, במישורים האקדמיים, החברתיים, הכלכליים והציבוריים.
מנהיגי וראשי האגודות נבחרים על ידי ציבור הסטודנטים חברי האגודות, בבחירות שנערכות אחת לשנה או שנתיים.
לאור גודלן של האגודות, בדרך כלל הסטודנטים עצמם בוחרים באספת נציגים, המורכבת מנציגי חוגים, פקולטות או קמפוסים, וחברי האספה הנבחרים מתכנסים לאחר מכן ובוחרים את יושב ראש האגודה ואת שאר חברי ועד האגודה.
המתמודדים לתפקידים באגודה הם לרוב חברי תאי סטודנטים, אך לפעמים גם סטודנטים עצמאיים.
בשנים שבהן החליטו ממשלות להעלות את שכר הלימוד או להפר הבטחות שהובטחו לסטודנטים, פעלו אגודות הסטודנטים להשבתת הלימודים במרבית מוסדות ההשכלה הגבוהה הגדולים בארץ, ואף להפגנות אלימות ועימותים עם המשטרה, לשם הסבת תשומת הלב הציבורית לעניין.
כך היה, למשל, במאבק הסטודנטים להפחתת שכר הלימוד בשנת 1998, וכן במאבק הסטודנטים בשנת 2007 נגד הקמתה של ועדת שוחט.
הכרה רשמית באגודות הסטודנטים בישראל ובמעמדן
הכרה רשמית ראשונה באגודות הסטודנטים ובמעמדן הייתה בדו"ח ועדת מלץ משנת 1996. בדו"ח, שעסק בקביעת שכר הלימוד במוסדות להשכלה גבוהה, נקבע כי תשלומים נלווים לשכר הלימוד, דוגמת דמי רווחה ואגרת שמירה, יהיו תשלומי רשות, אותם יהיה ניתן לגבות אך ורק בהסכמה בין הנהלת המוסד האקדמי לאגודת הסטודנטים של המוסד.
בחוק זכויות הסטודנט, שנחקק בשנת 2007, יש בפעם הראשונה התייחסות של המחוקק הישראלי לאגודות הסטודנטים.
סעיף 1 לחוק מגדיר מהי אגודת סטודנטים: גוף הנבחר על ידי הסטודנטים בהתאם להוראות החוק.
החוק מטיל חובה על המוסד האקדמי לאפשר את קיומן של בחירות לאגודת הסטודנטים במוסד (סעיף 20 לחוק).
על אגודת הסטודנטים לפעול בהתאם לתקנון שתקבע ושיפורסם לכלל הסטודנטים במוסד (סעיף 21).
כמו כן, נקבע כי ועדת הערעורים על החלטות ועדת המשמעת תורכב מנציגי סגל ההוראה ומנציגי אגודת הסטודנטים במוסד (סעיף 18).
פוליטיקאים ואישי ציבור שהחלו את דרכם באגודות הסטודנטים
לא מעט פוליטיקאים ואישי ציבור - ראשי עיריות, חברי כנסת ושרי ממשלה - החלו את פעילותם הציבורית באגודות הסטודנטים.
ביניהם ניתן למנות את רוני מילוא, לימור לבנת, סילבן שלום, מיכאל איתן, צחי הנגבי, חיים רמון, מיכאל רייסר, יונה יהב, משה עמירב, איתן כבל, מיכאל קליינר, גילה גמליאל, אלכס מילר, בועז טופורובסקי, יאיר רביבו, איציק שמולי, נעמה לזימי ורם שפע.
בעבר אגודות הסטודנטים עצמן היו מאוגדות בשני ארגוני גג סטודנטיאליים: התאחדות הסטודנטים בישראל, שבה היו חברות בעיקר אגודות הסטודנטים של האוניברסיטאות ושל המכללות הגדולות, וארגון הסטודנטים בישראל, שבו היו חברות אגודות הסטודנטים של המכללות הקטנות.
ב-2009 ארגון הסטודנטים התאחד לתוך התאחדות הסטודנטים וחדל לפעול כגוף נפרד.
נכון ל-2010 חברות בהתאחדות הסטודנטים מעל 60 אגודות הסטודנטים הקיימות בישראל.
אגודת יהודי אתיופיה (AEJ) פועלת בקידום ושינוי מדיניות משרדי הממשלה ביחס ליוצאי אתיופיה בחברה הישראלית.
הארגון עוסק בשינוי תפיסה בקרב קובעי המדיניות, אמצעי התקשורת, המגזר הציבורי ודעת הקהל הישראלית.
האגודה פועלת לשינוי המדיניות הקיימת במספר תחומים מרכזיים: חינוך, השכלה גבוהה, תעסוקה, דיור ורווחה.
הארגון הוקם בשנת 1994 על ידי בוגרי האגודה האמריקאית למען יהודי אתיופיה שקמה ב-1974 ופוזרה ב-1993.
פעילות סנגורית בכנסת ובמשרדי הממשלה המיועדת לקידום חקיקה ולשינוי מדיניות בתחומי החינוך, התעסוקה, הרווחה והדיור, שהם עוגנים הכרחיים לחיי רווחה ושוויון בחברה.
כאשר ההעלאה לסדר היום הציבורי, הפוליטי והתקשורתי את נושאי הליבה והמאבק בתופעת האפליה והגזענות מהווה חלק בלתי נפרד מהפעילות הסנגורית.
חיזוק פעילים חברתיים בני הקהילה ביישובים, על מנת שיפעלו בצורה אפקטיבית לשינוי מצבם החברתי, כלכלי וחינוכי ברשויות בהן הם חיים.
עבודת האגודה עם הפעילים מאפשרת לה להיות בקשר עם הקהילה באופן ישיר.
מאבק בתופעות של גזענות ואפליה בחברה הישראלית
הקמת מאגר נתונים ומחקרים על הקהילה ופרסום ניירות עמדה על מצבה בתחומים שונים.
מסמכי המדיניות על מצבה של הקהילה שמכינה האגודה מהווים מקור מידע אמין ומוכר בקרב חברי כנסת ואנשי מקצוע לגיבוש החלטותיהם
יצירת שיתופי פעולה עם ארגונים חברתיים, שמטרותיהם עולות בקנה אחד עם חזון האגודה.
העלאת המודעות הציבורית לתרבותה של הקהילה ולמורשתה הייחודית בחברה הישראלית.
האגודה מתקיימת על כספי תורמים בלבד.
תלמידים מקרב יוצאי אתיופיה מתמודדים עם אתגרים וחסמים בתוך מערכת החינוך, בעיקר עקב היעדר תשתית ארגונית שבכוחה לממש את יכולותיהם.
עניין זה מסביר, במידה רבה, את אחוזי הנשירה הגבוהים של אותם תלמידים ואת הידרדרותם של רבים להתנהגות שלילית וביצוע עבירות פליליות.
על כן הארגון משקיע משאבים רבים לקידום התחומים הבאים:
כשרים אורייניים: נושא זה הוא בראש סדר עדיפויותיו של הארגון, וחשיבותו נובעת מתוך העובדה ששיעור תלמידים יוצאי אתיופיה שמתקשים בקרוא וכתוב, גבוה במידה ניכרת בהשוואה לבני גילם בכלל האוכלוסייה היהודית בישראל.
פעילות הארגון בנושא זה מתחילה בגיל הגן.
חינוך מיוחד: האגודה פועלת זה מכבר להטמיע במערכת החינוך הבנה לגבי הכלים שדרכם ניתן להעריך נכונה את יכולותיהם של הילדים שמקרב קהילת יוצאי אתיופיה.
שיטת האבחון הנוכחית אינה מביאה בחשבון את השונוּת התרבותית ואת מידת השפעתה על יכולת הערכת יכולותיו של הילד.
החסמים אינם רק נחלתם של הילדים אלא גם של הוריהם, המתקשים לקחת חלק בתהליך קבלת ההחלטות - תוצר של קשיי שפה והבנה מלאה של מערכת החינוך בישראל.
האגודה פועלת לשינוי התייחסות מערכת החינוך לסוגיה זו ולקידום מעורבות ההורים.
בחינות בגרות: שיעור הזכאים לתעודת בגרות מבין תלמידים יוצאי אתיופיה, נמוך יחסית מזה של כלל התלמידים, והפער ניכר במיוחד באחוז העומדים בדרישות הסף של המוסדות האקדמיים.
הארגון חותר להסיר מכשול זה, כחלק מפעילות רחבה שנועדה לקדם רכישת השכלה גבוהה בקרב יוצאי אתיופיה.
הארגון פועל להבאת הנושא לתודעה ולקידום סביבת לימודים המאפשרת לתלמיד רכישת הכלים הדרושים לשם הצלחה בבחינות הבגרות.
נוער בסיכון: תלמידים צעירים שנפלטו ממערכת החינוך, נתונים במצב של נשירה גלויה או סמויה, מידרדרים להתנהגות עבריינית, לאלכוהוליזם ולשימוש בסמים.
פעילות הארגון בקרב נוער בסיכון בקרב יוצאי אפתיופיה, מתחשבת גם עם הקשיים הייחודיים לנוער הנמנה עם יוצאי אתיופיה, והארגון חותר למענה ממוקד ופרטני לאותה קבוצת נוער, באמצעות העלאת הנושא לסדר היום הציבורי, ובאמצעות שיתופי פעולה עם הרשויות האמונות על הטיפול באותה קבוצה.
בהחשב בעובדה שיוצאי אתיופיה הגיעו מתרבות שבה דפוסי העבודה שונים מאלה שבישראל, רובם חסרים את האמצעים הדרושים למימוש הפוטנציאל שלהם בשוק העבודה הישראלי.
האמצעים העיקריים הם רכישת ידע מקצועי והשכלה, והשתלבות תעסוקתית המאפשרת חיים בכבוד והשתלבות תרבותית וחברתית.
יעד זה רחוק עדיין מהגשמה, והארגון פועל בתחומים אלה כדי לממשו:
שילוב בתעסוקה וקידום מקצועי: רבים מקרב יוצאי אתיופיה הם מובטלים או עובדים בשכר שאינו מאפשר קיום בכבוד.
הארגון פועל להבהרת נתונים אלה בפני הגורמים האחראיים לקליטת יוצאי אתיופיה, וכן הארגון עוקב אחר המהלכים לשילוב יוצאי אתיופיה בתעסוקה.
דגש רב ניתן לעידוד האמצעים שבכוחם לצמצם את שיעורם הגבוה של הבלתי-מקצועיים שמקרב יוצאי אתיופיה.
בנוסף, הארגון פועל לקידום מודעותם של יוצאי אתיופיה לזכויותיהם במקומות התעסוקה ובביטוח הלאומי, אי-מודעות הנובעת מאי-ידיעת השפה העברית, וכתוצאה מכך הם סובלים במקרים רבים מיחס מנצל.
קידום מקומם של אקדמאים יוצאי אתיופיה: בשנים האחרונות חל גידול משמעותי בשיעור יוצאי אתיופיה בעלי השכלה גבוהה, אולם השכלה גבוהה לבדה אינה מספיקה כדי לקדם את השתלבות יוצאי אתיופיה בשוק העבודה, וגם האקדמאים הנכללים בקבוצה זו מתקשים במציאת מקורות תעסוקה, בפרט בתחומים ההולמים את השכלתם.
הארגון פועל להבאת הנושא לידיעת הגורמים שבכוחם לקדם את השתלבות קבוצה זאת בשוק העבודה, כמו גם לחיזוק יכולת השתלבותם בשוק העבודה.
בנוסף, פעיל הארגון גם במתן מענה לבעיות הנובעות מחיי היומיום.
המענה הפרטני לפניות של יוצאי אתיופיה, דרוש במקרים שבהם הפונה ניצב חסר אונים מול הגורמים האמורים לתת לו שירות.
חוסר האונים במקרים אלה, נובע מכך שרבים מיוצאי אתיופיה חסרים את הידע הנחוץ למימוש זכויותיהם החוקיות או אינם שולטים בשפה העברית.
בד בבד הארגון פועל להעצמת פעילות המונהגת על ידי פעילים חברתיים, על ידי פעילות משותפת עם פעילים ביישובים, ועם מנהיגות סטודנטים לצד עידוד פיתוחה של מנהיגות בני נוער.
תוכנית "מיזם כריזמה" נועדה לקדם את גיבושן של קבוצות פעילים מתנדבים, הנמנים עם קהילת יוצאי אתיופיה, שישמשו כייצוג הקהילה.
מעורבותם היא ברמה המוניציפלית, לשם קידום מעורבותם בכל הקשור לחיי קהילת יוצאי אתיופיה, ולקידום השתלבותם כאזרחים התורמים לחברה הישראלית.
הארגון מציע עבור הפעילים הכשרה מקצועית וליווי במהלך פעילותם.
התובנה בסיסה של תוכנית זו היא שבכוחם של שינויים המתחוללים מלמטה - מתוך מעורבות פעילים מקומיים בחיי קהילתם - לקדם משמעותית את היות קהילת יוצאי אתיופיה נושאת באחריות לגורלה.
הפעילים שנוטלים חלק ביוזמה מחויבים להביא הלכה למעשה את חלומם של יהודי אתיופיה - להתאחד עם אחיהם בישראל ולהיות שותפים מלאים בחברה הישראלית.
מיזם כריזה מתאפשר הודות לתמיכת ארגון "ידידי יהדות אתיופיה".
הארגון רואה את העובדה שרבים מבין האקדמאים יוצאי אתיופיה הם חסרי תעסוקה, כנובעת מחוסר ניסיון תעסוקתי, מיעוט קשרים והיכרות עם מעסיקים ואי הצלחה במבחני המיון למשרות אליהן הם מבקשים להתקבל.
ב-2008 החל הארגון להפעיל תוכנית לקידום תעסוקתי לאקדמאים וסטודנטים העומדים בפני סיום לימודיהם יוצאי אתיופיה, תחת השם "אקדמאים בתנופה".
במסגרת זו השתתפו כ–175 אקדמאים בסדנאות, בהן הוקנו להם כלים לחיפוש עבודה וכ–60 משתתפים קיבלו מלגות לשיפור הידע באנגלית עסקית.
ב-2009 פעלה התוכנית במתכונת מעודכנת, לפיה נעשו מהלכים לקשר בין המאפיינים, ציפיות ותכונותיו של האקדמאי לבין דרישות המשרה הספציפית המוצעת על ידי המעסיק.
במתכונת זו מתאפשרת התאמה מקסימלית של המועמד לתפקיד, וכן נוצרת מחויבות יתירה אצל המעסיק להעסיק את המועמד יוצא אתיופיה.
הארגון מפעיל מספר יזמות נוספות בקרב יוצאי אתיופיה:
הארגון תומך בסטודנטים מהחוג לעבודה סוציאלית באוניברסיטה העברית, כחלק מהכשרתם המעשית, באמצעות הכשרה, הנחיה, סיוע ופיקוח מקצועי.
התמודדות עם קשיים כלכליים מהווה לעיתים קושי עיקרי אצל סטודנטים יוצאי אתיופיה.
הארגון מעניק עשרות מלגות סיוע, כאמצעי לקידום הישגיהם לימודיהם.
חלקן של המלגות מחייב מעורבות חברתית, לקיחת חלק בפעילות הארגון, כדי לקדם את ניסיונם המקצועי וכדי לחזק את מעורבותם בתוך קהילת יוצאי אתיופיה.
הארגון מוציא לאור רבעון בשם "קו האופק", שנועד לקהל דוברי עברית ואמהרית כאחד.
בתכניו מציע "קו-האופק" נקודת מבט ייחודית על קהילת יוצאי אתיופיה בישראל, והוא מהווה במה לדיון בנושאים המעסיקים את חברי קהילת יוצאי אתיופיה.
לכותבים, שחלקם צעירים, מספק המגזין במה לכישוריהם.
לאותה מטרה משמש גם אתר האינטרנט של האגודה, שכולל תכנים אקטואליים והיכרות עם התרבות והמורשת של יוצאי אתיופיה.
הארגון פועל בתחום ההסברה, ומקיים קשר רציף ועקבי עם כלי התקשורת, כדי להעלות את ענייניהם של יוצאי אתיופיה לסדר היום הציבור, וכדי לקדם את חלקם בשיח הציבורי הישראלי.
הארגון, שרואה ערך חשוב בפעילות קהילתית ובפרסום צורכי קהילת יוצאי אתיופיה, פועל לייזום הרצאות, כנסים ואירועי תרבות, דוגמת פסטיבל הסרטים היהודי הבינלאומי, שבו מוקדש ערב ליצירותיהם של אמנים יוצאי אתיופיה.
הארגון מעודד שיתופי פעולה עם ארגונים אחרים.
אגודת חסרי האל , שנודעה גם בשמות: איחוד האתאיסטים הלוחמים, ליגת חסרי האל הלוחמים או איחוד חסרי האל, הייתה תנועה חברתית אנטי-דתית, שהתפתחה ברוסיה הסובייטית תחת השפעה של ההשקפות האידאולוגיות, התרבותיות והמדיניות של המפלגה הקומוניסטית, בין השנים 1925–1947. התנועה כללה פועלים, חברי מפלגה, חברי קומסומול, ויוצאי צבא.
האיגוד משך איכרים ופועלים מבתי-חרושת, ממפעלים וממשקים שיתופיים (קולחוזים), לצד סטודנטים ואנשי חינוך, רוח ואקדמיה.
עד תחילת 1941 היו באיגוד 3.5 מיליון חברים בני מאה לאומים שונים, והיו לו כ-96,000 משרדים ברחבי המדינה.
בהיותו מונחה על ידי עקרונות בולשביקים ותעמולה אנטי-דתית, והוראות המפלגה באשר ליחס לדת, האיגוד שם לעצמו למטרה להילחם בדת על כל צורותיה, ולקדם השקפת עולם מדעית בקרב הפועלים.
האיגוד קידם אתאיזם והישגים מדעיים.
הוא יזם "עבודה אישית" (שיטה של שליחת מורים אתאיסטים להיפגש עם מאמינים בודדים ולשכנע אותם בנכונות האתאיזם, שהמשיכה בהטרדה ציבורית אם נכשלו) עם אנשים דתיים.
התנועה עודדה הוצאה לאור של ספרות מדעית וכתבי-עת, בנתה מוזיאונים וערכה תערוכות, ואף ערכה מחקר מדעי בתחום האתאיזם וביקורת הדת.
הסלוגן של האיגוד היה "המאבק נגד הדת הוא מאבק למען הסוציאליזם", שיצר קישור בין ההשקפות האתאיסטיות שלהם לכלכלה, לפוליטיקה ולתרבות.
לאיגוד היו יחסים בינלאומיים ענפים: הוא היה חלק מהפרולטריון הבינלאומי לחופש הדעה, ולאחר מכן, איחוד חופש הדעה הבינלאומי.
האגודה הייתה "ארגון עצמאי בעיקר שהוקם על ידי המפלגה הקומוניסטית כדי לקדם את האתאיזם".
היא פרסמה עיתונים (בהם אחד ביידיש: דער אפיקוירעס), ביטאונים, חומרים אחרים שעשו סאטירה מהדת; היא נתנה חסות להרצאות וסרטים; וארגנה הפגנות ומצעדים; הקימה מוזיאונים אנטי-דתיים, וקיימה מאמץ לשכנע את האזרחים הסובייטים שאמונות דתיות ומנהגים דתיים הם דברים "פסולים" ו"מזיקים", ושכל האזרחים צריכים לקבל השקפת עולם מדעית, ואתאיסטית.
העיתון "Безбожник" ("בזבוז'ניק", ברוסית: "חסר-אל" או "אתאיסט"; 1922–1941), שנוסד ונערך על ידי ימליאן ירוסלבסקי, מילא תפקיד מרכזי בהקמת האגודה, והייתה לו קשת רחבה של עיתונאים וקוראים.
באוגוסט 1924, אנשים בעלי אותן השקפות הקימו את המועדון של חברי "בזבוז'ניק" במוסקבה.
באפריל 1925 נערך הקונגרס הראשון של המועדון, ובו נוסד האיחוד האנטי-דתי הכלל-סובייטי תחת השם "איחוד חסרי האל".
ב-1929 שינה הקונגרס השני את שם האגודה ל"איחוד האתאיסטים הלוחמים".
הוועדה המרכזית בחרה למנהיגהּ את ירוסלבסקי, אשר המשיך להנהיג גם לאחר מכן.
ב-1947, החובה של האיגוד לתעמולה מדעית ואתאיסטית הועברה לאגודת זננייה (ידע) הכלל-סובייטית.
אגודת חסידי חב"ד (בקיצור אַגוּ"ח) הוא ארגון הגג של חסידות חב"ד בעולם.
תחתיו פועלים שלושת הארגונים המרכזיים של חב"ד בעולם: מחנה ישראל - הזרוע הסוציאלית של התנועה, המרכז לענייני חינוך - הזרוע החינוכית של התנועה, והוצאת הספרים קה"ת.
הארגון הוקם על ידי רבי יוסף יצחק שניאורסון, האדמו"ר השישי והקודם של החסידות.
במכתב ששלח בשנת ה'תרפ"ד (1923) לחסידיו באמריקה, הוא קורא להם להקים ארגון ומונה את מטרותיו: קישור כל קהילות חב"ד בארצות הברית סביב לימוד החסידות; ייסוד תלמוד תורה לילדים בכל קהילה עם מלמדים יראי שמים; הקמת ישיבות והמשך פעילותו של האדמו"ר הקודם.
הארגון הוקם באופן רשמי בניו יורק בשנת 1924. תחילה נקרא "אגודת החסידים ואנשי חב"ד בארצות הברית", בהמשך שונה השם ל"אגודת חסידי חב"ד בארצות הברית וקנדה" ואחר כך לשם הנוכחי.
בתפקיד מנהלי האגודה שימשו בין היתר הרבנים ישראל ג'ייקובסון ושלמה אהרן קזרנובסקי, והיו"ר חיים מרדכי אייזיק חדקוב.
כיום היו"ר והמנהל הוא הרב אברהם שם טוב מפילדלפיה, והמזכיר הוא הרב חיים יהודא קרינסקי.
לארגון מחלקות שונות, ביניהם אגף הדוברות הרשמית של חב"ד הפועל תחת אגו"ח.
כמו כן לארגון יש חברה קדישא של חב"ד בארצות הברית וקנדה, להם יש עשרים חלקות קבורה בבית הקברות מונטיפיורי בניו יורק, בהם החלקה הראשונה, שנקנתה ב-1942, בה קבורים מנחם מנדל שניאורסון, יוסף יצחק שניאורסון (באוהל חב"ד לובביץ') וחיה מושקא שניאורסון
הנשיא הראשון של הארגון היה משה אליעזר קרמר, אחריו כיהנו בתפקיד בנו חיים זלמן וכן דוד שיפרין, מחסידי חב"ד הראשונים בארצות הברית.
תחת הארגון פועלת גם ספריית חב"ד, בקראון הייטס שבניו יורק ובה כ-300,000 ספרים.
משרדי האגודה ממוקמים במרכז חב"ד העולמי.
אגודת מאטאשין הייתה אחד מארגוני התנועה ההומופילית הראשונים בארצות הברית, ומטרתה הייתה הגנה ושיפור זכויות להט"ב באמריקה.
האגודה הייתה היחידה מסוגה באותה התקופה, וקדמה לה ככל הנראה רק האגודה למען זכויות האדם בשיקגו שנוסדה ב-1924 ופעלה למשך תקופה קצרה יחסית.
אגודת מאטאשין נוסדה בשנת 1950 בלוס אנג'לס בידי הארי היי ומספר גברים נוספים, ומטעמי חשאיות ובשל נטיות השמאל האידאולוגיות של מייסדיה אימצה האגודה מבנה ארגוני של תאים קומוניסטיים.
באווירה האנטי-קומוניסטית והעוינת כלפי להט"ב ששררה בשנות ה-50 בארצות הברית , עברה האגודה לפעול במתכונת מסורתית יותר, שכללה בעיקרה אג'נדה של הגנה על זכויות אזרח.
בחלוף הזמן הוקמו סניפים בערים נוספות, ועד 1961 התפצלה האגודה לקבוצות מקומיות שונות.
סניף האגודה בניו יורק, שהוקם ב-1955, הפך להתארגנות ההומואים הגדולה ביותר בארצות הברית, והוא מיקד את פעילותו בארגון קבוצות דיון, הגנה על גברים שנאסרו בגין קיום יחסים חד-מיניים, וארגון הפגנות מחאה נגד היחס העוין וההטרדה המתמשכת של משטרת ניו יורק כלפי הומוסקסואלים, ובכללה פשיטות על מקומות בילוי.
הארי היי הגה את הרעיון לקבוצת פעולה הומוסקסואלית עוד ב-1948. לאחר הצטרפותו כתומך במועמד המפלגה הפרוגרסיבית האמריקאית לנשיאות, הנרי וולאס, שוחח עם מספר הומואים אחרים במפלגה באשר לאפשרות ההקמה של ארגון תמיכה גאה בוואלס, שיכונה "רווקים למען וואלס".
מעוּדד מהתגובות החיוביות, כתב היי עוד באותו הלילה את עקרונות הארגון במסמך אותו כינה "ההתעוררות" אך בבוקר למחרת מצא כי התלהבותם של חבריו מליל אמש כבר הספיקה לשכוך.
במהלך השנתיים העוקבות גיבש ועידן היי את רעיונותיו לתנועה ולבסוף ניסח אותם כ"מסדר אחווה ...
בינלאומי שישמש כארגון רווחה ושירותים המסור להגנתם ושיפור מחייתם של מיעוטי החברה האנדרוגינים".
הוא יעד לארגון את השם "רווקים אנונימים", כשבעיני רוחו ראה תנועה שתספק צרכים ותמיכה קבוצתית באופן שיזכיר את הנעשה בקבוצות אלכוהוליסטים אנונימיים.
ביולי 1950 פגש היי את רודי גרנרייך והשניים היו למאהבים.
היי חשף בפני גרנרייך את מסמך "ההתעוררות" והלה הגיב באומרו כי "זהו הדבר המסוכן ביותר שקראתי מעודי".
גרנרייך הפך בחשאי לתומך פיננסי נלהב ביוזמתו של היי, תוך שהוא נוהג לשם כך להשתמש רק באות הראשונה מתוך שמו - ר'.
פגישתו הראשונה של הארגון נערכה לבסוף ב-11 בנובמבר 1950 בלוס אנג'לס תחת הכותרת "אגודת השוטים" (Society of Fools).
בפגישה נטלו חלק היי, גרנרייך, זוג האוהבים בוב הול וצ'אק רוולנד וחבריהם דייל ג'נינגס.
ככל שגדלה מעורבותו של היי בארגון, גבר חששו כי זהותו ההומוסקסואלית תשפיע באופן שלילי על המפלגה הקומוניסטית, שלא הרשתה חברותם של הומואים בשורותיה.
היי יזם פניה למנהיגי המפלגה והמליץ על הרחקתו מהמפלגה.
המפלגה סירבה להרחיקו על רקע נטייה מינית באופן רשמי, ובמקום זאת גירשה את היי תחת הכותרת הנוחה יותר של "סיכון ביטחוני".
מבנה הארגון היה זהה בתחילה לזה של המפלגה הקומוניסטית וכלל תאים, שבועות סודיות, וחמש דרגות חברות.
כל דרגה דרשה רמת מעורבות ואחריות רבה מדרגתה הקודמת.
עם התרחבות הארגון דרגות החברוּת בו היו צפויות להתחלק לידי תאי משנה, מה שאפשר לארגון פוטנציאל גידול אופקי ואנכי.
חבר המייסדים של הארגון הקים את מה שכונה "מסדר החמישה" ומראשית הקמתו ואילך נותרו מייסדיו אנונימיים.
שיעורי החברות באגודת מאטאשין עלו בתחילה לאיטם, כשהתמריץ העיקרי הראשון להצטרפות לארגון הגיע בפברואר 1952. בחודש זה נעצר בפארק בלוס אנג'לס אחד ממייסדי הארגון, ג'נינגס, והואשם בביצוע מעשי זימה בפרהסיה.
מרבית אלו שנמצאו במצבו של ג'נינגס באותן שנים העדיפו להודות באשמתם ולנסות לשקם את חייהם בשקט לאחר מכן.
ג'נינגס ויתר חברי "מסדר החמישה" ראו לנכון לנצל תקרית זו ולהעלות את המודעות לסוגיית התנכלות המשטרה לגברים הומוסקסואלים.
הקבוצה החלה בפרסום המקרה (ופעלה לשם כך תחת השם "ועדת אזרחים להוצאה מהחוק של התנכלות המשטרה"), ובעקבותיו זכתה בתמיכה פיננסית ובמתנדבים חדשים שהצטרפו לשורותיה.
במהלך המשפט עצמו הודה ג'נינגס בהיותו הומו, אך כפר באישום שיוחס לו.
חבר המושבעים הגיע למבוי סתום בדיוניו ואגודת מאטאשין הוכרזה כזוכה במשפט.
"אגודת השוטים" שינתה את שמה ל"אגודת מאטאשין" באפריל 1951, שם שנבחר בידי היי והתבסס על שמן של אגודות הסתרים בצרפת של ימי הבינים.
החברים באגודות אלו נהגו לחבוש מסיכות על פניהם ולנצל את האנונימיות למתיחת ביקורת פטורה מעונש על המונרכים השליטים.
מקור השם שניתן לארגון הוא בקבוצות מופעי רחוב צרפתיות בימי הביניים והרנסאנס.
לקבוצות אלו התוודע היי במסגרת הכנת קורס על ההיסטוריה של המוזיקה הפופולרית כחלק מפרויקט השכלה למעמד הפועלים.
בראיון משנת 1976 עם ג'ונתן נד כץ, ההיסטוריון חוקר המיניות האנושית, נשאל היי למקור השם "מאטאשין", וציין בתשובתו את ה-Sociétés Joyeuses ("האגודות העולצות") בצרפת של ימי הביניים והרנסאנס:
קבוצה צרפתית זו שהזכיר היי נקראה בתורה על שם המאטאצ'ינו (Mattaccino) – דמות בתיאטרון האיטלקי של מין ליצן חצר שנהג לומר את האמת למלך כשאף אדם אחר לא עשה זאת.
המאטאצ'ינו (מהמילה הערבית מֻתַוַגִּ'הִין - "חובשי מסכות") היו במקור רקדני חרבות מורים, אשר לבשו מסכות ותחפושות צבעוניות רבות פרטים.
אגודת המאטאשין השתמשה אף בצורת המעוינים של לבוש הליצן בקומדיה דל'ארטה, בתור סמלה.
עיצוב הסמל כלל ארבעה מעוינים המסודרים בתבנית שיצרה מעוין גדול נוסף.
מרבית מייסדי אגודת מאטאשין היו בעלי השקפות קומוניסטיות, ובהתאם לכך ביססו את ארגונם על המבנה התאי של המפלגה הקומוניסטית האמריקאית.
עם התמשכות גל הרדיפה הקומוניסטי בארצות הברית, הקישור בין הקומוניזם לאגודה הטריד מספר מחבריה ותומכיה.
כתוצאה מכך היי, שהיה חבר המפלגה הקומוניסטית מזה חמש-עשרה שנים, זז מקדמת הבמה וחדל מלתפקד כמנהיג התנועה.
אחרים נושלו בדרך דומה ממעמדם בתנועה ומרכז כובד ההשפעה בשדרת ההנהגה עבר מגישות קומוניסטיות אל עבר אידאולוגיות מתונות, הדומות בעיקרן לאלו של התנועה לזכויות האזרח של ארצות הברית באותה התקופה.
אגודת המאטאשין, התקיימה בשנותיה הראשונות כארגון לאומי שמטהו הראשי ניצב בתחילה בלוס אנג'לס והחל מסביבות 1956 בסן פרנסיסקו.
סניפים הוקמו גם בניו יורק, וושינגטון הבירה, שיקגו, וערים נוספות.
עקב חילוקי דעות פנימים התפרק הארגון וחדל מפעולה תחת מסגרת לאומית אחת ב-1961. סניפה של סן פרנסיסקו נותר תחת השם "אגודת המאטאשין", בעוד סניפים אחרים שינוי את שמותיהם כך שנוסף לשם האגודה גם שם העיר או האזור בו פעל הסניף.
ב-1963 הציג חבר הקונגרס ג'ון דוודי הצעת חוק, שגררה שימוע בקונגרס, לשלילת רישיונה של אגודת המאטאשין של וושינגטון לגיוס כספים.
שלא כמו פיצולים אלו, פיצול ידידותי באופיו בתנועה התרחש ב-1952 והוביל להקמתו של ארגון חדש בשם תאגיד ONE.
ONE קיבל לשורותיו נשים, ויחד עם אגודת מאטאשין סיפק עזרה חיונית לארגון "בנותיה של ביליטיס" בהשקתו בשנת 1956 של המגזין "The Ladder".
בנותיה של ביליטיס היוו את הארגון הלסבי המקביל לאגודת מאטאשין.
יחדיו עבדו שני הארגונים על מספר פרויקטים, וזאת אף על פי שתפיסותיהם באשר לנראוּת בתקשורת ההמונים היו שונות באופן משמעותי.
בתחילת שנות השבעים ותחת הנהגה שונה, ספג ארגון בנותיה של ביליטיס מתקפות ביקורת על צידודו בקבוצות המאטאשין השונות במקום בארגונים הפמיניסטים הבדלנים החדשים.
במהלך שנות ה-60, אגודת המאטאשין של ניו יורק הייתה קשורה עם מספר קבוצות אחרות (כולל מאטאשין וושינגטון) בתנועה ההומופולית של החוף המזרחי (ECHO), והחל ב-1966 (בשיתוף עם מאטאשין המערב התיכון), בארגון הגג הצפון אמריקאי של הגופים ההומופילים (NACHO).
יעדיה העיקרים של האגודה היו:
איחודם של הומואים המבוּדדים זה מזה וייסוד קהילה גאה.
חינוך הומוסקסואלים והטרוסקסואלים כאחד באשר לתרבות ההומוסקסואלית כתרבות מקבילה לתרבויות של אפרו-אמריקאים, המקסיקנים והיהודים.
הובלת ההומואים המודעים יותר מבחינה חברתית ללקיחת תפקיד הנהגתי עבור כל המיעוטים המיניים.
סיוע להומואים הנרדפים באופן יום-יומי כתוצאה של דיכויים.
לאחר משפט ג'נינגס הקבוצה המשיכה להתרחב באופן מהיר, כשמייסדיה מעריכים כי שיעור החברות בקליפורניה במאי 1953 עמד על כ-2,000 חברים, כשמתוכם כ-100 נוטלים חלק בפעילות של קבוצות דיון.
פרופיל החברות בתנועה הפך רב-גוני יותר וכלל עתה יותר נשים וטווח דעות פוליטי רחב יותר.
עם הגידול הגיעו החששות באשר לנטיית השמאל הרדיקלי בארגון.
בפרט, האל קול ואחרים מאזור סן פרנסיסקו, יחדיו עם קן בארנס מלוס אנג'לס, חפצו בביטול חוקת האגודה, בהבהרת התנגדותה ל"אלמנטים חתרניים" ובאישור כי חבריה היו נאמנים לארצות הברית ולחוקיה (חוקים שאסרו הומוסקסואליות).
במאמץ לשמור על חזונם לארגון, חשפו את זהותם חברי "מסדר החמישה" והתפטרו מתפקידיהם הניהולים במהלך כנס המאטאשין של 1953. אל החלל ההנהגתי שנוצר עם עזיבת המייסדים נכנסו קול, בארנס, ובני דמותם, ועם כניסתם אימץ רשמית הארגון מדיניות יונית של הימנעות מעימותים.
האפקטיביות המופחתת של אגודת המאטאשין לאחר ארגונה מחדש, הובילה לירידה תלולה בחברות ובהשתתפות בה.
כך למשל סניף המאטאשין של לוס אנג'לס חדל מפעילות ב-1961. במהלך שנות השישים, אגודות המאטאשין העצמאיות, ובייחוד זו של סן פרנסיסקו וזו של ניו יורק, היו בין הקבוצות הבולטות למען זכויות הומואים בארצות הברית אך החל מאמצע העשור ובייחוד לאחר מהומות סטונוול ב-1969 הן החלו נתפסות כשמרניות מידי ויוניות מידי.
כשם שקרה בתנועה למען זכויות השחורים, שנות השישים המאוחרות ושנות השבעים הביאו עימן דור חדש של פעילים, רבים מהם חשו שהתנועה לזכויות ההומואים צריכה לאמץ אג'נדה רדיקלית ורחבה יותר ולהתייחס לצורות נוספות של דיכוי, למלחמת וייטנאם, ולמהפכה המינית.
מספר אגודות מקומיות שפעלו תחת השם של אגודת מאטאשין איבדו לבסוף את מקור תמיכתן או נפלו לאחר מאבקים פנימים.
בשנת 2009 הפכו האגודה ומייסדיה למושאיו של המחזה "The Temperamentals" בבימויו של ג'ון מארן.
לאחר הופעות סדנה במהלך 2009, הועלה המחזה בתחילת 2010 באוף ברודוויי.
המחזה זכה בפרס ה-Drama Desk Award היוקרתי עבור הליהוק הטוב ביותר.
כמו כן, מיכאל יוריה, ששיחק את דמותו של רודי גרנרייך, קיבל את פרס ה-Lucille Lortel Award עבור הופעת השחקן הראשי הטובה ביותר.
אגודת משוטטים ארץ-ישראלית (אמא"י) היה שמן של מספר קבוצות מטיילים שפעלו בארץ ישראל במחצית הראשונה של המאה ה-20.
הקבוצה הראשונה הוקמה בחיפה ב-1916 בשם "אגודת המשוטטים" על ידי פנחס כהן, המורה לטבע בבית הספר הריאלי.
עם חברי האגודה נמנו תלמידיו של כהן מבית הספר, ובהם: זאב וילנאי, יעקב דורי ואורי קיסרי.
ב-1919 נוסדו אגודות נוער דומות ביפו ("מכבי הצעיר") ובתל אביב ("הרצליה") שהחלו לשתף פעולה עם הקבוצה מחיפה, ומהן צמחה "הסתדרות הצופים בארץ ישראל" (כיום הצופים העבריים) ושבט משוטטי בכרמל.
ב-1924 קמה קבוצת משוטטים בירושלים, וב-1927 הפכה לאגודה ארצית.
בין חברי האגודה הירושלמית נמנו בין השאר: דוד בנבנשתי, נתן שלם, עזריאל ברושי, בן-ציון לוריא וחיים ברגר.
שנתיים אחר כך הצטרפה אליה "קבוצת המשוטטים" למבוגרים שהוקמה בחיפה על ידי פנחס כהן, ושתי הקבוצות נקראו "אגודת משוטטים ארץ-ישראלית" (אמא"י).
הרוח הפעילה באגודת המשוטטים התל אביבית היה חיים ברגר, שהיה יחד עם חברים נוספים מהקבוצה בין מייסדי מכון אבשלום.
הקבוצה התל אביבית הייתה הראשונה מבין הקבוצות שארגנה טיולים לעבר הירדן ולסוריה.
הקבוצה החיפאית, שהרוח החיה בה היו יוצאי מרכז אירופה הייתה הראשונה שארגנה טיול הליכה לאירופה.
דוד בנבנשתי ונתן שלם שהיו מהפעילים בקבוצה הירושלמית היו ממקימי יד יצחק בן-צבי שהוקמה על סמך רעיונות שהתגבשו בקבוצת המשוטטים.
את מטרת הטיולים בטבע תיאר נתן שלם בשנת 1927:
מטרות האגודה על פי התקנון משנת תרצ"ד (1934) היו: "הכרת הארץ וחקירתה: הפצת ידיעת הארץ בציבור הרחב" על ידי "עריכת טיולים וסיורים, ייסוד תחנות מדעיות, הוצאת עיתון וחוזרים...
אשר ישמשו כלי מבטא למטרות האגודה ולפעולותיה, סידור אוספים גאוגרפים, טבעיים, ארכאולוגים ואתנוגרפים ועוד.
סידור טיולים עממיים והרצאות בידיעת המולדת, לחברים ולקהל הרחב.
להסב את תשומת לב השלטונות והמוסדות המוסמכים לצורך בהכשרת הארץ לטיולים וסיורים על ידי טיפול בדרכים עזובות ושוממות, קביעת ציונים לסימון המקומות ההיסטוריים והיישובים הקיימים".
המשוטטים קיימו טיולים רגליים לאורכה ולרוחבה של ארץ ישראל המנדטורית, וגם בעבר הירדן, סוריה, לבנון.
בנוסף קיימו סמינריונים והרצאות שבועיות בנושאי היסטוריה, טופוגרפיה ועוד.
חלק מן הטיולים שימשו הסוואה לאנשי ההגנה לעריכת סיורים ותצפיות.
את רשמיהם מהסיורים תיעדו המשוטטים בבמות שונות.
מאמריו של נתן שלם התפרסמו בעיתונים הארץ, הבוקר, דבר ובירחונים שונים.
ספרם של דוד בנבנשתי ופנחס כהן מורה דרך בארץ ישראל הופיע ב-1937 וכלל מלבד פרקי מבוא והדרכה למטייל, כ-200 הצעות לטיולים "מראש החרמון בצפון ועד בואך מדבר סיני בדרום, ומשפת-הים במערב ועד גבול סוריה במזרח".
הספר הוגדר בעת הופעתו כ"ספר כל בו לידיעת ארץ ישראל", ובשנות ה-40 הוא שימש את אנשי הפלמ"ח במסעותיהם.
זאב וילנאי הקדיש את ספרו "חיפה בעבר ובהווה" לפנחס כהן ותיאר בספר את הטיולים ואת האווירה בהם.
באפריל 1929, דווח בעיתון דבר על ביקורם של חברי האגודה בכפר יטא, במהלכו סיפרו להם בני חמולת מח'אמרה על מוצאם היהודי.
מעיין "עין משוטטים" בנחל שיח שבכרמל מנציח את האגודה.
הארגון מודל האו"ם בישראל ע"ר (IMUNA) היא עמותה ללא כוונת רווח המוקדשת לקידום הדור הבא של המנהיגים והדיפלומטים בישראל.
אימונה מורכבת מהמועדונים היוקרתיים והמובילים של מודל האו"ם, הפועלים באוניברסיטאות ובמכללות השונות בישראל, מנהלת את ומפקחת על פעילותם, עם מעל ל-500 סטודנטים ואנשי מקצוע צעירים הלוקחים חלק בפעילות הארגון בכל שנה.
המועדונים נמצאים במוסדות אקדמיים הכולל האוניברסיטה העברית, אוניברסיטת בר-אילן, האוניברסיטה הפתוחה, אוניברסיטת חיפה, אוניברסיטת בן-גוריון, אוניברסיטת אריאל, אוניברסיטת רייכמן, הקריה האקדמית אונו, והמסלול האקדמי המכללה למינהל.
מודל האו"ם הוא תוכנית אקדמית חוץ לימודית לפיתוח מנהיגות והקניית כישורי דיפלומטיה, המובלת על ידי סטודנטים למען סטודנטים.
התוכנית מתבצעת בצורה של סימולציות בוועדות וגופים שונים של האו"ם.
הלימוד מתבצע דרך משא ומתן, דיון ודיבייט.
כל סטודנט מייצג מדינה אחרת במועצה מסוימת של האו"ם, שהיא לא המדינה ממנה הוא בא.
הדבר מתבצע תוך כדי דימוי דיפלומטיה לצד עשייה מעשית של כתיבת מסמכים בעלי אופי משפטי דוגמת הצעות החלטה של האו"ם, על מנת למצוא פתרונות יצירתיים לבעיות גלובליות.
מודל האו"ם מלמד את המשתתפים על אירועי דיומא במערכת העולמית, נושאים עדכניים ביחסים בין-לאומיים, דיפלומטיה, משפט בינלאומי וסדר היום של האו"ם.
לצד למידה זו מפתחים המשתתפים מיומנויות שונות, כאומנות הנאום, הצגת נושא בקצרה, יכולת בניית קואליציות, משא ומתן ,שכנוע, ניתוח מצבים, מחקר וחשיבה ביקורתית.
מודל האו"ם הוא תוכנית עולמית המונה כ-200 אלף סטודנטים המשתתפים בתוכנית בבתי ספר ואוניברסיטאות ברחבי העולם.
ישנם למעלה מ-300 כנסים המתקיימים ברחבי העולם במהלך השנה.
תוכניות מודל או"ם קיימות בישראל כבר מ-2008. התוכנית הראשונה שהוקמה במרכז הבינתחומי הרצליה, כללה 20 סטודנטים שהשתתפו בכנסים ברחבי העולם.
עם השנים, גדל מספר המועדונים בישראל והתרחבה הפעילות של התוכנית כך שב-2012 הוחלט על הקמת הארגון מודל האו"ם בישראל.
כיום, 9 מועדוני מודל או"ם פועלים באופן שוטף לאורך השנה כחלק מהארגון.
בנוסף, מתקיימים כ-5 כנסים ארציים במוסדות השונים וחברי המועדונים השונים יוצאים לייצג את ישראל במספר רב של כנסים בעולם.
ארגון מודל האו"ם בישראל קמה ב-2012 לאור התרחבות פעילות מודל האו"ם בישראל.
המישור הראשון מקיף מודל האו''ם.
מטרת הארגון היא לאגד, לנהל ולפקח על מועדוני מודל האו"ם בישראל ולתאם את פעילותם.
כמו כן, הארגון פועל למען יצירת והבטחת סטנדרט אקדמי וחוקי השיפוט לאומי בכל כנסים ומועדונים, למען הקמה ותמיכה במועדונים חדשים בישראל ולמען ייצוג המועדונים בפני ארגונים ממשלתיים ולא ממשלתיים.
הארגון גם אחראי על תיאום הכנסים הארציים והבינלאומיים ותיאום מפגשים בין יו"ר המועדונים.
המישור השני מקיף הכשרה מקצועית והקניית מיומנויות והתנסויות דיפלומטיות.
הארגון פועל למען קידום משתתפים על ידי אירוח סמינרים וסדנאות בנושאים דיבור מול קהל, תקשורת, שפת גוף, וכתיבת קורות חיים.
בנוסף, הארגון פועל למען קידום משתתפים ישראליים שרוצים לפתח קריירה באו"ם, בדיפלומטיה ובשירות ציבורית על ידי יחסים עם ארגונים כולל משרד החוץ של ישראל, האו''ם, ושורה של שגרירויות.
הארגון מספק למשתתפים המעוניינים לקחת בעיצוב עתידה של מדינת ישראל את הכלים, המיומנויות והניסיון להיות יותר יעילים ומודעים כאנשים, ובכך להעצים את תרומתם.
מועדוני מודל האו"ם החברים בארגון
2008 - המרכז הבינתחומי הרצליה/ אוניברסיטת רייכמן
2011 - המסלול האקדמי המכללה למנהל
2011- המכללה האקדמית תל אביב-יפו
2016 - הקריה האקדמית אונו
אגודת יד ביד (שמה הרשמי: יד ביד, אוזן קשבת ועזרה לזולת) היא עמותה ישראלית הפועלת למען ילדים צעירים במצוקה (גילאי 3-7) ובני משפחותיהם.
העמותה הוקמה ב-1982 על ידי שלי חושן, שעסקה בפסיכולוגיה וייעוץ בתחום פרויקטים לגיל הרך במשרד החינוך.
חושן זכתה על פעילותה בעמותה בפרסים רבים, בהם אות הנשיא למתנדב 2003, תעודת הוקרה מטעם משרד ראש הממשלה, אות המתנדב מטעם הכנסת, המתנדב המצטיין מטעם ראש עיריית תל אביב-יפו ועוד.
העמותה מפעילה ארבעה פרויקטים מרכזיים:
הבית החם - הפעלת עשרה בתים במרכז הארץ (מנתניה עד יבנה) במתכונת של מועדונית משפחתית, בה מבקרים מדי יום ילדים בסיכון בגילאי 3-7 בשעות אחר הצהרים (עד 6 בערב), לאחר סיום לימודיהם בגני הילדים.
הילדים מקבלים בבתים החמים ארוחה, פעילויות להעשרה קוגניטיבית, פעילות חברתית ורגשית וחינוך לערכים חברתיים.
הילדים מופנים לבתים החמים על ידי לשכות המחלקה לשירותים חברתיים.
הנחת היסוד של פעילי העמותה, על פיהם מתבססת פעילות זו, היא כי חשוב לסייע לילדים דווקא בגיל הצעיר, כאשר עדיין לא התקבעו דפוסי התנהגות שליליים ויש יותר אפשרות לחינוך לערכים ולחיזוק רגשי.
בית המחשב - הפעלת ארבעה בתים בתל אביב (ביפו, בשכונת התקווה, ברמת ישראל ובבית פרנקפורט), המתמקדים בהעשרה ופיתוח מיומנויות שימוש במחשבים.
הבתים מקיימים מדי שבוע שיעורים עבור ילדים והורים ממשפחות במצוקה, המתמקדים בהיכרות עם עולם המחשבים והאינטרנט, ושימוש במשחקי מחשב ולומדות.
אוזן קשבת - הפעלת מוקד טלפוני 24 שעות ביממה עבור פניות מצוקה של אנשים מכלל האוכלוסייה - בני נוער, הורים, קשישים ועוד.
המוקד מופעל על ידי כ-100 מתנדבים מקצועיים מתחומי הפסיכולוגיה, עבודה סוציאלית, הוראה, ייעוץ חינוכי וסיעוד.
המוקד מקבל מדי שנה כ-20,000 פניות מצוקה מהציבור.
חלוקת מזון - אספקה חודשית של סלי מזון לכ-400 משפחות נזקקות.
המשפחות מופנות לאגודה על ידי לשכות המחלקה לשירותים חברתיים.
בנוסף יזמה העמותה את פרויקט ציור "תמונת השלום", ציור מאת הנער טל סלוצקי ובו ילד יהודי וילדה ערבייה עם יונת שלום, עליו חתמו עשרות ידוענים מישראל והעולם (בהם שמעון פרס, ברק אובמה, שרון סטון, טוני בלייר ועוד).
הכנסות הציור ממכירה פומבית יוקדשו לפעילות הבתים החמים בעמותה.
פעילות האגודה מבוססת על מתנדבים וממומנת מתרומות.
משרדי העמותה ממוקמים בתל אביב.
אגודת חובבי הפרפרים בישראל היא ארגון הלומד וחוקר את פרפרי ארץ ישראל ובתי הגידול שלהם.
בפעילויותיה שמה לעצמה האגודה מטרה - ללמוד, לחקור ולשמר את פרפרי ארץ ישראל ולעורר מודעות בציבור לעולמם של הפרפרים, על הביולוגיה הייחודית שלהם ולבתי הגידול בהם ניתן לראותם.
"האני מאמין" של האגודה לחובבי פרפרים עומד על שלוש רגליים: הרגל המדעית מחקרית, הרגל של שימור והגנה על פרפרי ישראל ובתי-הגידול שלהם, ועל הרגל החינוכית.
שלוש הרגליים נשזרות יחד בפעילויות האגודה המייחדות מקום מרכזי למדע אזרחי דרך מיזמים דוגמת ספירת הפרפרים הגדולה והתוכנית הלאומית לניטור פרפרים.
האגודה הוקמה בראשית שנות השמונים על ידי דובי בנימיני שקיבץ סביבו קבוצה קטנה של חובבי פרפרים אשר חלקו יחד את אהבתם ואת תחומי עניינם המיוחד בחקר ולימוד של עולם הפרפרים בכלל, ופרפרי ארץ ישראל בפרט.
כמה חודשים קודם לכן יצאה חבורת המייסדים לסיור בהרי ירושלים לתור אחר נימפית הקטלב (Charaxes jasius) שנחשב באותה עת לפרפר נדיר.
הסיור בהרי ירושלים ביסס את הצורך להקים גוף שיאגם את תחום הלימוד, החקר וההגנה על פרפרי ארץ ישראל.
כנס היסוד של אגודת חובבי הפרפרים נערך זמן קצר לאחר מכן בשנת 1983 באוניברסיטת תל אביב.
דבר כנס היסוד הועבר בעלונים של החברה להגנת הטבע והתפוצה הרחבה הובילה להצטרפותם של חובבי פרפרים נוספים.
לאחר כנס היסוד, חברי האגודה יזמו כנסים וערבי עיון מרוכזים בבתי-ספר שדה ברחבי הארץ, המידע אודות פרפרי ארץ ישראל והארצות השכנות שהוצג במפגשים הללו, תועד ונשלח לחברי האגודה, מה שלימים היווה בסיס ליצירת הביטאון הדו-שנתי של האגודה.
חברי האגודה החלו במסעות גם מחוץ לשטחי המדינה, בכנס חובבי הפרפרים באילת בחודש מאי 1991, המשיכו החברים אל עבר מדבר סיני שם סיירו ותרו אחר פרפרים באזור סנטה קתרינה, בעיקר אחר כחליל סיני (Pseudophilotes sinaicus)
מין אנדמי הנחשב לאחד ממיני פרפרי-היום הקטנים בעולם.
כחליל סיני מעופף בקרבת הצמח הפונדקאי בת-קורנית סיני אשר צומח מרום 1800 מטרים ומעלה.
השיא היה בטיפוס של שנים עשר מהחברים אל פסגת הר קתרינה (ג'בל קתרינה) בחיפוש אחר פרפרים ברום של כ–2600 מטרים.
בשלושים השנים האחרונות נערכו סיורי ניטור רבים על ידי חברי האגודה בארץ ובמדינות השכנות כדי לקבל תמונה מדויקת של מגוון מיני הפרפרים בארץ ובמזרח התיכון, אודות בתי גידולם ועל הביולוגיה הייחודית שלהם.
חברי האגודה כוללים את דובי בנימיני חוקר פרפרים בעל שם עולמי, המשמש כנשיא האגודה, כותב המגדיר לפרפרי ארץ ישראל ויוזם הקמת האגודה, ויצחק איזנשטיין, שכתב ספרים רבים על פרפרי ארץ ישראל, חוקרי טבע וחובבים.
הפרפר המופיע בסמליל אגודת חובבי הפרפרים בישראל הוא "כחליל ההרנוג".
הוא נבחר בשל יופיו ומכיוון שהוא אחד מהמינים הראשונים שנחקרו על ידי ישראל אהרוני, חלוץ מדעי החי בארץ ישראל.
אהרוני נתן לכחליל ההרנוג את השם הפיוטי "תכלתן הירדן".
כחליל ההרנוג נחשב בעבר כמין ייחודי אנדמי לישראל.
אהרוני סבר שכחליל ההרנוג נכחד מהעולם כפי שניתן לקרוא בציטוט הבא מתוך ספרו של אהרוני "זכרונות זואלוג עברי"
שישים שנים מאוחר יותר, בתחילת שנות השבעים, כחליל ההרנוג התגלה שנית בידי חוקר-אורח שהגיע למכון ויצמן, ד"ר אישירו נקמורה, חוקר פרפרים מקצועי.
הוא ידע שהרנוג השיטים הוא הצמח הפונדקאי של הפרפר.
ד"ר נקמורה נסע באוטובוס לאילת ובאזור יוטבתה כשראה את הפריחה האדומה של הרנוג השיטים, ירד ומיד מצא במקום את כחליל ההרנוג.
גם בימנו ניתן לראות את הפרפר מעופף בקרבת הרנוג השיטים בנחלי הערבה.
הסמליל הנוכחי של האגודה עוצב על ידי אופיר תומר.
האגודה היא עמותה רשומה והיא מקדישה את פעולותיה בציבור הרחב ללמידה, לחקירה ולשמירה על פרפרים.
היא מדגישה את חקר פרפרי ארץ ישראל ופועלת להנחלת הידע הרב שנצבר בתחומי המחקר לקהל הרחב על ידי פעולות יזומות: פרסומים, הרצאות, סיורים וכנסים.
האגודה פועלת כגוף ציבורי אזרחי המגן בפועל על פרפרי ישראל מפני הכחדה ופגיעה בבתי-גידולם.
במסגרת פעולותיה המרכזיות בתחום, ניתן לזקוף את יוזמת החקיקה שעברה בכנסת בתמיכת השר להגנת הסביבה דאז, גדעון עזרא, להגנה ולשמירה על 14 מיני פרפרים אשר הוכרזו כערכי טבע מוגנים על-פי החוק.
האגודה מונה (נכון לשנת 2014) כארבעים חברים.
ביניהם אנשי מחקר מתחומי הביולוגיה וחקר הסביבה, אנשי חינוך וחובבי טבע.
הכנסים והסיורים פתוחים לקהל הרחב ומהווים אבן שואבת להצטרפותם של חובבי פרפרים נוספים לשורות האגודה.
בחירת הפרפר הלאומי – כחליל השברק
במסגרת חגיגות שנת ה-75 למדינת ישראל, אגודת חובבי הפרפרים בישראל יזמו את בחירת הפרפר הלאומי בשיתוף עם החברה להגנת הטבע, קק"ל, רט"ג ומשרד החינוךועוד.
השרה להגנת הסביבה עידית סילמן, העניקה את חסות המשרד.
פרפר כחליל השברק נבחר בין היתר בשל צבעי הדגל (כחול ולבן) שכיחותו בכל הארץ ושניתן לראותו במרבית חודשי השנה.
לאחר הצבעה פתוחה לכלל הציבור, כולל במערכת החינוך ובצה"ל, מתוך מספר מצומצם של פרפרים שהועמדו לבחירה.
ב-23 באפריל 2023 הוכרז הפרפר הלאומי במרכז לחקר ציפורי ירושלים הסמוך למשכן הכנסת.
מדי שנה נערך כנס ביזמת האגודה ובו סדרת הרצאות על ידי חוקרים בתחומי מחקר הפרפרים בישראל ובתחומים המשיקים לתחום זה.
מדי חמש שנים האגודה יוזמת גם כנסים בינלאומיים אליהם מוזמנים חוקרים מחו"ל.
בשנת 2013 נערך ביוזמה ובניהול של האגודה כנס בינלאומי במכון ויצמן וברמת הנדיב אודות פרפרי המזרח התיכון ובין האורחים שהרצו בכנס נמנו חוקרים מובילים בתחומי חקר הפרפרים מצרפת, בריטניה, גרמניה, טורקיה, יוון וקפריסין.
חברי האגודה יוצאים מדי שנה לאתרים שונים ברחבי הארץ לשם מעקב ותצפית אחר אוכלוסיות פרפרים.
הסיורים מתקיימים בשמורות טבע, גנים לאומיים ובאזורי טבע שונים שאינם תחת פיקוח.
מדריכי הסיורים הם לרוב חבריי האגודה עצמם.
הסיורים פתוחים לקהל הרחב ואינם בתשלום לשם הרחבת קבוצת המתעניינים בלימוד ובשמירה על פרפרי א"י.
הנתונים הנאספים בסיורים אלה מדווחים למרכז הנתונים הארצי ומפורסמים בביטאון האגודה.
חברי האגודה גם יזמו סיורים בעקבות הפרפרים בארצות שכנות ורחוקות: בחצי-האי סיני, ירדן, קפריסין, טורקיה, אתיופיה, סרי לנקה ואלבניה.
ביוני 2014 קיימה האגודה כנס וסיור בעקבות פרפרי חבל האטיי שבדרום טורקיה.
בביקורים אלה נפגשו חברי האגודה עם חוקרי פרפרים מקומיים וחיזקו בכך את קשרי המחקר עם חוקרים עמיתים מארצות שכנות וקרובות.
הר החרמון מהווה מעין "מובלעת" בה ניתן לצפות במיני פרפרים ייחודיים אשר לא ניתן לראותם באזורים אחרים של א"י דוגמת, לבנין הלבנון, שילגן חרמוני, כחליל החרמון, כחליל שעיר, כחליל ניקול ועוד.
מינים נדירים דוגמת זנב סנונית הורדניים, נימפית החרמון, הספרית אפלולית, נימפית מגוונת וכחליל זהוב.
בשנים האחרונות נאסף מידע רב במסגרת ניטורי פרפרים בחרמון והתברר שמגוון המינים הרב ביותר נראה ביום הארוך ביותר בשנה.
מועד זה נראה הנכון ביותר לשם ניטור ומעקב אחר פרפרי החרמון.
מדי שנה בסמוך ל-21 ביוני היום הארוך ביותר בשנה יוצאים חברי האגודה לניטור פרפרים מקיף בהר החרמון.
בשיא הניטור בהר החרמון ניתן לצפות בלמעלה מחמישים מיני פרפרים שונים ובנציגים ממשפחות פרפרי-היום: נימפתיים, סטירתיים, כחליליים, הספרתיים, לבניניים וצבעוניים.
אגודת חובבי הפרפרים בישראל, שותפה להקמת פארק "אגם הפרפרים" במפעל קליל בכרמיאל, פארק אקולוגי טבעי פתוח לשימור והתרבות מגוון הפרפרים השוהים באזור כרמיאל.
במאי 2022 נחנך פארק "אגם הפרפרים" בשטח פתוח של כ-15 דונם במפעל קליל, הפארק הוא מיזם משולב של עידוד אוכלוסיית הפרפרים שנמצאת בדעיכה עולמית, מיזם למען הקהילה וחיבור שיווקי לסמל הפרפר שנמצא בלוגו קליל.
תכנון הפארק החל עוד ב-2013 על ידי החברה להגנת הטבע, בשותפות עיריית כרמיאל, דובי בנימיני הוא המדען הראשי של הפארק, עד היום הגיעו בהדרגה לפארק באופן טבעי 48 מיני פרפרים שונים מתוך 62 הקיימים באזור
ביטאון האגודה לחובבי פרפרים בישראל
ביטאון האגודה יוצא לאור במתכונת דו-שנתית ומכיל כתבות, מאמרים, תיעוד תצפיות ונתונים שנאספו במהלך השנה.
הכותבים בביטאון הם חברי האגודה.
עורך הביטאון הוא דובי בנימיני.
מאבק להכרזה על מיני פרפרים בסכנת הכחדה כמינים מוגנים
14 מיני פרפרים הוכרזו כפרפרים מוגנים בישראל.
החקיקה נעשתה בכנסת בשנת 2009 לאחר עבודה אינטנסיבית של חברי האגודה שהצליחו לשכנע את השר להגנת הסביבה דאז, גדעון עזרא, בחשיבות השמירה וההגנה על מיני פרפרים שמספרם נמצא בירידה מתמדת וסכנת הכחדה צפויה להם עקב הרס של בתי גידולם.
מיני הפרפרים הם: הספרית ערבתית, הספרית החמשן, זנב סנונית המכבים, כחליל הביקיה, כחליל הגליל, כחליל הקדד, כחליל קלאופטרה, כחליל הקרקש, כתום-כנף הדופורית, לבנין המרואה, נימפית הביקיה, נימפית פרסית, נימפית צפונית, נימפית הקוציץ.
דוגמה לפעילות האגודה לשימור והגנה על מיני פרפרים המצויים בסכנת הכחדה ניתן לראות בפעולת האגודה לניטור אינטנסיבי בבתי-הגידול בהם נצפו מיני פרפרים נדירים בעבר וחזרה למקומות אלה מדי שנה, כמו מעקב של חברי האגודה אחר מיני הפרפרים: כחליל הגליל, כחליל הקדד ונימפית הקוציץ.
כחליל הקדד (Tomares nesimachus) הוא מין של כחליל שזחליו ניזונים מפירותיו של קדד גדול פרי.
בשנים האחרונות נצפתה נסיגה מתמדת בכמות כחלילי הקדד שנצפו בבתי-גידולם.
כדי לתת הערכה מחקרית נכונה של המצב, יצאו בחודשים פברואר-מרץ בשנת 2014 כמה קבוצות של חובבים בחיפוש אחר כחלילי הקדד במופעם כבוגרים באזורים שונים ברחבי הארץ אשר בעבר נצפו בהם כחלילי קדד ושישנם באתרים קדדים גדולי פרי.
החיפוש נערך בעיקר באזור עמק יזרעאל ורמות מנשה.
הנתונים שנאספו יהוו בסיס נתונים למחקר אודות כחליל הקדד ומצבו באזורינו.
הגנה על כחליל הגליל ועל נימפית הקוציץ
בית הגידול הידוע של כחליל הגליל (Apharitis cilissa) כשמו, נמצא באזור הגליל, ברם, בעשור האחרון התגלה בית גידול נוסף של כחליל הגליל באזור המיועד לבנייה בחדרה.
פעולות האגודה בגיבוי המחקר שנעשה על כחליל הגליל על ידי ד"ר גיא פאר עיכב את הרס בית הגידול והביא למודעות הציבור את הצורך בשימור ובהגנה על אחד הכחלילים היפים בארצנו.
נימפית הקוציץ הוא מין נדיר ממשפחת הנימפיתיים, מושבה של הפרפר נמצאת באזור צפת.
אזור זה צפוי להיבנות ותהליך הרס בית הגידול עלול להוביל להכחדתו של המין.
הצמח הפונדקאי של נימפית הקוציץ הוא הדרדר הגלדני - החיוני למאכל זחליי הפרפר, הידרדר הגלדני הוא מין הנאכל על ידי פרות הרועות בשדות הטרשים.
רעיית יתר והרס בתי הגידול מהווים סכנה ממשית להמשך קיומם של נימפיות קוציץ באזורינו.
פעולות האגודה להצלת נימפית הקוציץ כללו העברת מידע לכתבים ועיתונאים העוסקים בתחומי ההגנה על הסביבה, השתתפות בתוכניות טלוויזיה והצגת המידע בכנסים ובימי עיון, במטרה לעורר את מודעות הציבור לעיכוב בנייה באתרים בהם צפויה פגיעה קשה בבתי-גידולם של מיני פרפרים בסכנת הכחדה.
ארץ ישראל מהווה פרוזדור צר המחבר בין שלוש יבשות: אסיה, אירופה ואפריקה.
ישראל, על אף שטחה הקטן יחסית, מרובה בבתי-גידול: ערבה, מדבר, ספר מדבר, ים תיכון, הררי, הררי אלפיני.
עובדות אלה באות לידי ביטוי במגוון גדול יחסית של מיני הפרפרים שניתן למצוא בארץ ישראל, כך שניתן לראות את כחליל השיטה האפריקאי או את לימונית האשחר האירופאית.
ברחבי ארץ ישראל הוגדרו כמאה וארבעים פרפרי יום.
חלקם שכיחים למדי ונראים בכל רחבי הארץ כנימפית החורשף, ואחרים נדירים למדי דוגמת הכחליל החיוור - עד עתה נתפסו בהר חרמון שני פרטים בלבד ממין זה.
חובב פרפרים שיצא למסע לגילוי פרפרי ארץ ישראל יוכל לחזות בשנה אחת בכמאה מינים שונים בקירוב של פרפרי היום של א"י.
זהו מספר מינים גדול למדי בהתחשב בכך שחובב פרפרים בריטי יכול לצפות בשנה אחת רק בשישים מיני פרפרים.
בשנת 2008 התקיים בארץ כנס בינלאומי ביוזמת אגודת חובבי הפרפרים בישראל.
כנס זה עסק בפרפרי המזרח התיכון ובשמירת טבע וניטור פרפרים.
בכנס הוצגו מערכי ניטור הפרפרים הלאומיים של בריטניה, הולנד וגרמניה המבוססים על ניטור במסלולים קבועים לפי "שיטת פולארד".
בסוף הכנס התקבלה החלטה להקים מערך לניטור פרפרים לאומי במסלולים קבועים גם בישראל.
לאחר הכנס כתבו ד"ר רחלי שוורץ-צחור, דובי בנימיני וד"ר גיא פאר את ה"פרוטוקול לניטור פרפרים לאומי בישראל" ועל פיו החל הניטור ברחבי הארץ.
הפרוטוקול מגדיר ניטור במסלול קבוע, המתבצע אחת לשבועיים במשך 9 חודשים בשנה ומתחדש מדי שנה.
הניטור מהווה כלי מחקרי בעל יתרונות בולטים.
באמצעות הנתונים שנאספים על ידי המנטרים במסלולים הקבועים ניתן ליצור עקומות רוויה ומדדי מגוון שונים.
כאשר המסלולים הקבועים מאפשרים למעשה מאמץ דיגום שווה להשוואה בין המסלולים בבתי הגידול ובאזורים גאוגרפיים השונים וכן ולהשוואה בין שנות הדיגום השונות.
כיום, היות ששיטת ניטור זו אומצה במדינות כה רבות, ניתן להשוות גם בין המדינות שונות.
"שיטת פולארד" היא תקן בינלאומי לדגימה לצורך ניטור פרפרים, המבוסס על רישום מלא של כל הפרפרים הנצפים, בטווח נתון, תוך כדי הליכה בקצב איטי, לאורך מסלול קבוע, במרווחי זמן קבועים (בישראל פעמיים בחודש), לאורך כל השנה.
רושמים את כל הפרפרים הנצפים בתוך מעין קובייה דמיונית (2.5 מטר לכל כיוון).
המסלול מחולק למקטעים רצופים בני 50 מטר ובכל מקטע סופרים את כמות הבוגרים מכל מין אשר נצפו בטווח הקובייה הדמיונית.
הנתונים מועברים למערכת המידע של תוכנית הניטור בעזרת אפליקציה ייעודית או בהקלדה בפורטל תצפיות הפרפרים של תוכנית הניטור.
מסלולי הניטור הם קבועים ואיכות המידע משתפרת ככל שיתמיד המנטר לבקר בו לאורך השנים.
הקמת מסלול חדש מתואמת עם רכז-הניטור הארצי של תוכנית הניטור וכל מקטעי מסלולי-הניטור ממופים במדויק אל מערכת-המידע של מאגר-נתוני הניטור.
אתר ומאגר תצפיות הפרפרים - התכנית הלאומית לניטור פרפרים בישראל
נתוני תצפיות אקראיות (שתועדו בכתב על ידי דובי בנימיני) משנים אשר קדמו להקמת המאגר ופורסמו בביטאוני האגודה, הועברו למדיה דיגיטלית ואל המאגר בתמיכת רשות הטבע והגנים והוטמעו גם ב-BioGIS - אתר המגוון הביולוגי בישראל.
מאות דיווחי תצפיות פרפרים ממשיכים וזורמים כל חודש אל מאגר תצפיות הפרפרים בישראל על ידי קהל גדול של חובבי פרפרים וטבע מכל הארץ.
נתונים אלו משרתים כיום מחקרים שונים, תומכים בסקרי טבע וסביבה, ומהווים מקור ליצירת מפות תפוצת מינים ומסד נתונים מרכזי עבור חוקרים ומומחים המייעצים לקובעי מדיניות בתחומי ההגנה על הטבע והסביבה.
במטרה לעודד דיווחים תצפיות המבוססים על "מדע אזרחי", אשר מאפשר קליטת מידע מן הציבור הרחב של חובבי הטבע בכלל וחובבי פרפרים בפרט פותחו גם יישומים (אפליקציות) ייעודיות לטלפונים חכמים המאפשרים לדווח אל האתר אודות תצפיות פרפרים ישירות מן השדה.
יישומים מעין זה עושים שימוש בטכנולוגיה מתקדמת, כגון GPS מובנה ויכולת שידור אינטרנטי למאגרי מידע, ומקלים על ציבור המנטרים והחובבים לספק נתונים מדויקים (מיקום, גובה, זמן, תנאי מזג-אוויר) בזמן אמיתי ובקלות יחסית.
היישומים מכילים תמונות פרפרים על-פי משפחות המינים של פרפרי ישראל דבר העוזר לצופה לאתר ולזהות את הפרפר הנצפה.
תצפיות פרפרים הנקלטות במאגר עוברות בדיקה ואישור על ידי מומחה מטעם האגודה.
פרפרים מהווים במחקרים אקולוגיים סמנים ביולוגיים או במילה אחרת ביו-אינדיקטורים לשינויים סביבתיים.
הפרפרים רגישים מאוד לכל שינוי סביבתי במזג האוויר, בכמות המשקעים ובתנאים סביבתיים חיצוניים נוספים בשל תלותם המוחלטת במיני צמחים מסוימים.
לכל מין של פרפר ישנם צמחים פונדקאים אליהם מותאמים ומהם ניזונים זחליו.
לדוגמה, כחליל הקדד - זחליו ניזונים מפירות קדד גדול-פרי (Astragalus macrocarpus) - פגיעה במין צומח זה ובבית גידולו תגרום לפגיעה במין הפרפר עצמו וליכולתו להעמיד דורות עתידיים של פרפרים.
אקולוגים וחוקרי פרפרים במעקבם הרציף אחר מיני פרפרים בסביבתם הטבעית עשויים לשפוך אור על סביבות אלה ועל האיזון האקולוגי המתקיים או מופר בהן.
נכון לשנת 2020 פועלים מעל 100 מסלולי ניטור קבועים ברחבי הארץ מן הגולן ועד אילת, אולם קיים עדיין חסר מהותי בכיסוי של הנגב והערבה.
בגליל ובגולן: סאסא, יער ברעם, ראש פינה, כפר חנניה, כנף, גמלא.