tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לפתע הוא מבחין שהאנשים מסתכלים לשמיים שם נמצא מטוס שיוצר כתובת עשן: "גלדיס מבקשת סליחה מפיט".
הם מתחברים שוב ובדרך היא מבחינה בשלט פרסומת ריק.
פיט שואל אותה במה היא מסתכלת והיא עונה "בכלום".
שם השחקן/ית שם הדמות הערותג'ק למוןפיט שפארדצלם סרטיםג'ודי הולידייגלדיס גלוברפיטר לופורדאיבן אדמסאיש עסקיםמייקל או'שיברוד קלינטוןמפיק טלוויזיה
"זה רק בינינו" (מעוצב: "זה רק ביננו") הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הישראלית מאיה בוסקילה, מתוך אלבום הבכורה שלה, סיפור מכור.
השיר יצא לאור ביוני 2004, על ידי חברת התקליטים הד ארצי, כסינגל הרביעי מתוך האלבום וכסינגל הרביעי של בוסקילה.
ארבעה חודשים לצאתו, הוציאה את "כשאתה נשבר" כסינגל גם כן.
השיר הפך ללהיט בישראל כאשר הגיע למקום הראשון ברשת ג'.
השיר נכתב והולחן על ידי אבי מסיקה ומאיה בוסקילה, שכתבה גם את "נשמה שלי", ו"הנשיקה הראשונה".
בוסקילה ביצעה את השיר במהלך סיבובי ההופעות שלה.
בשנת 2004 חברת סלקום יצאה עם ספיישל לחג האהבה במסגרתו ניתן היה לשלוח שיר או ברכה של מאיה בוסקילה על פי בחירה.
בין השירים היו "הלב", "סיפור מכור" ו"זה רק בינינו".
"זה רק בינינו" יצא לאור כמה חודשים לאחר צאתו של "הלב", כדואט עם אבי מסיקה.
לשיר לא פורסם וידאו קליפ רשמי, אך ב-16 במאי 2013, עשור לצאתו כסינגל העלתה בוסקילה את האודיו הרשמי שלו לערוץ היוטיוב שלה.
האודיו זכה להצלחה נאה כאשר צבר קרוב ל-75,000 צפיות בסך הכול.
מעבר לכך, כולל האודיו את עטיפתו הרשמית של סיפור מכור, בה מופיעה בוסקילה כשניתן לראות את פרצופה.
בשנת 2004 ביצע החקיינית עלמה זק את השיר במסגרת התכנית ארץ נהדרת.
מדינהתאריך יציאהפורמטחברת תקליטיםמקורעולםיוני 2004הזרמת מוזיקה • הורדה דיגיטליתהד ארצי
זהב מק'קנה הוא מערבון אמריקאי משנת 1969 בבימויו של ג'י.
לי תומפסון, עם גרגורי פק, עומר שריף וטלי סוואלס בתפקידים הראשיים ושחקנים ידועים נוספים בתפקידים קטנים.
התסריט של קארל פורמן מבוסס על הרומן "זהב מק'קנה" של ויל הנרי משנת 1963. הרומן מבוסס על אגדה של קניון עשיר בזהב אי שם בניו מקסיקו שידוע רק לשבט האפאצ'י, וכשאדם לבן בשם אדמס גילה אותו הם עיוורו אותו ומאז הוא נקרא על שמו.
תומפסון, פק ופורמן שיתפו פעולה גם בסרט תותחי נברון מ-1961.
כמו כל מערבון יש כאן מאבק אלים בין האיש הטוב והרע.
המשותף לרוב המשתתפים הוא למצוא את הקניון, לאסוף את הזהב ולהתעשר מיד ללא התחשבות בסכנות האורבות בדרך מלוחמי האפאצ'י ומחיילי צבא ארצות הברית.
הסרט היה שובר קופות בעיקר בברית המועצות, במרכז אסיה ובהודו.
הצילומים נעשו בקניון גלן ביוטה ובקניון דה שאיי באריזונה.
המלחין קווינסי ג'ונס היה מועמד לפרס גראמי על פסקול הסרט.
מרשל סם מק'קנה (גרגורי פק) מותקף במדבר על ידי לוחם אפאצ'י קשיש בשם "כלב ערבות".
הוא משיב אש ופוצע אותו קשות.
לפני שהזקן מת הוא אומר שיש ברשותו מפה של קניון הזהב.
מק'קנה מתבונן במפה ושורף אותה.
באותו זמן מופיע במקום הפושע הנמלט ג'ון קולורדו (עומר שריף) עם כמה מאנשיו.
הוא נמלט מחיילי הצבא לאחר שהרג את השופט ברגמן וחטף את בתו אינגה (קמילה ספארב).
יחד אתו נמצאים סגנו סאנשז (קינן ווין, האינדיאני האצ'יטה (טד קסידי) והאינדיאנית הש-קה (ג'ולי ניומר) שהייתה פעם ידידתו של מק'קנה.
קולורדו מחפש את המפה אבל מק'קנה אומר ששרף אותה אך קולורדו יודע שיש לו זיכרון חזותי מצוין.
הוא מציע לו במקום שיהרוג אותו, לשתף פעולה ולהתחלק בשלל הזהב ומק'קנה מסכים מחוסר ברירה.
בדרך מצטרפים אליהם קבוצה של אזרחים ששמעו על הזהב והלכו בעקבות קולורדו.
בראשם בן (אלי וולך), אדמס הזקן (אדוארד ג'י רובינסון) בעל חנות (ברג'ס מרדית'), אנגלי (אנתוני קווייל), עיתונאי (לי ג'יי.
קוב), כומר (ריימונד מאסי) ועוד.
מק'קנה וקולורדו מזהירים אותם מהתקלות עם הצבא והאפאצ'ים אבל לאחר שאדמס הזקן מספר ומתאר את קניון הזהב שמצא ושהאפאצ'ים בתגובה עיוורו אותו, הם מוכנים לקחת את הסיכון שמאפשר להם להתעשר במהירות.
הם נתקלים בחיילים ורובם נהרגים.
החנווני והכומר מצליחים להימלט אבל אז הם נרצחים על ידי האפאצ'ים.
מכל המהומה מצליחים להימלט מק'נה, קולורדו, הש -קה ואינגה.
שתי הנשים רבות על חסדיו של מק'קנה.
הארבעה נאלצים להימלט שוב על סוסיהם מפני האפאצ'ים הרוצים לחסל אותם.
בדרך מתקוטטות שתי הנשים ואינה משליכה את הש-קה מהצוק.
הם מצליחים להגיע לנהר, למצוא שם אסדה ולעבור עליה לצד שני עם הסוסים.
לאחר מנוחה הם רואים שלושה חיילים מתקרבים אליהם.
הם שולחים את אינגה שתדבר עם סרג'נט טיב (טלי סוואלס) והוא לוחש לה כי בדעתו להצטרף לשניים כדי לחלוק בשלל.
טיב הורג את שני החיילים שלו ומגיע למק'קנה וקולורדו.
בהמשך הם מגיעים בהדרכת מק'קנה לקניון הזרוע בזהב.
טיב מתחיל לאסוף אך האצ'יטה הורג אותו בגרזן וקולורדו הורג את האצ'יטה.
מק'קנה ואינגה מבקשים לטפס על הצוק ולהסתלק אך קולורדו עוצר בעדו ומתחיל קרב קשה בין שניהם ולבסוף מובס קולורדו.
באתה שעה מגיעים האפאצ'ים למקום אך מתחילה שם רעידת אדמה והם נמלטים.
גם מק'קנה, קולורדו ואינגה נמלטים על הסוסים כשהכל מסביבם מתמוטט והם ניצלים בנס.
קולורדו נפרד מהם ומק'קנה רוכב עם אינגה כשהתיקים על הסוס מלאים במטילי זהב שאסף מקודם סרג'נט טיב.
שם השחקן/יתשם הדמותהערותגרגורי פקסם מק'קנהמרשלעומר שריףג'ון קולורדופושעטלי סוואלסטיבסרג'נטאלי וולךבן בנקרקמילה ספארבאינגה ברגמןג'ולי ניומרהש-קייאינדיאניתאדוארד ג'י רובינסוןאדמס הזקןברג'ס מרדית'חנווניאנתוני קוויילאנגלי מבוגרלי ג'יי.
קובעיתונאיטד קסידיהאשיטהלוחם אינדיאניקינן וויןסאנשזסגנו של קולורדוריימונד מאסיכומראדוארדו צ'אנלי"כלב ערבות"אינדיאני קשיש
זה מה יש הוא ספר מאת אלון אמיר, שנכתב בשנת 2022. הספר הוא ספר פופ-ריאליטי המתמקד ביחסים בין אנשים ובבחירה כיצד להתמודד עם מצבים לא אופטימליים.
הכותב צולל עם הדמויות אל עומקים פסיכולוגיים ולרגעי שבר.
הספר הוא ספר המשך לספר שלוש דקות של נצח שיצא בשנת 2017.
בעקבות זכייה בלתי צפויה בתוכנית ריאליטי מוזיקלית של הזמר שאותו הוא מנהל, ינאי טננבאום מוצא את עצמו חוזר אל התפקיד שהוא כל כך אוהב – דובר המשלחת הישראלית לתחרות האירוויזיון.
הוא מוצא את עצמו מתרוצץ ברחבי אירופה עם זמר בעייתי, שיר שהוא לא מאמין בו, שרת תרבות שנלחמת בהם עד חורמה ומלחמות אגו עם אנשי ההפקה, אך עם ניסיונו הרב וכישוריו הוא מצליח להוציא את המיטב מכל מצב.
התחרות מתקיימת בסטוקהולם, העיר האהובה עליו, וזה כשלעצמו, עושה אותו מאושר.
תקרית דיפלומטית במוסקבה, שמתחילה כעימות תקשורתי קליל ולא מזיק, מטילה את ינאי לתוך משבר בינלאומי שיוצא משליטה ומרחיק לכת לכדי איומים ופגיעות באנשים הקרובים לו.
כמי שכבר נכווה בעבר, בדרמה שהתרחשה בתחרות שנערכה בבאקו, הוא נאלץ גם הפעם להתמודד עם פחדים רבים ולבטים.
הדבר היחיד שלא נלקח בחשבון מבחינתו במסע המפרך והמתיש הוא אהבה, וינאי מוצב בפני דילמה חדשה.
"זה מתחיל בצעד" הוא אלבום הבכורה של הזמרת הישראלית עדי אברהמי.
הוא יצא באופן עצמאי ב-15 בדצמבר 2022, ונכללו בו הסינגלים "זה מתחיל בצעד", "כפתורים", "מספיק לחשוב!" ו"איפה אתה", שהגיע למקום ה-100 במצעד ההיטליסט.
קדם להוצאת האלבום הופיעה ברחבי מדינת ישראל על מנת לקדם את שיריו.
זה מהלב הוא האלבום השביעי של הזמר ליאור נרקיס.
האלבום יצא בנובמבר 2001 בחברת א.ג.
הפקות של המפיק אבי גואטה.
האלבום זכה להצלחה גדולה בזכות הלהיטים "דוקטור" ו"תגיד".
את האלבום עיבדו שי ראובני ותמיר צור.
בין כותבי השירים היו יוסי גיספן, עוזי חיטמן, דוד זיגמן, מייק לוק.
הפקה: אבי גואטה הפקות בע"מ, מיתר הפקות
הפקה מוזיקלית ועיבודים: שי ראובני, תמיר צור
קלידים: שי ראובני, תמיר צור
בגלמה: אריק כהן, מוסטפא הפוקור
כלי נשיפה: ניצן עין הבר
קולות: יהודה תמיר, מאיה אברהם, מיטל טל, גבריאל בטלר
מיקסים: יהודה תמיר, איציק תקומי "צוק"
זה רק ויליאם היא סדרת טלוויזיה בריטית המבוססת על סדרת הספרים "זה רק ויליאם" מאת ריצ'מל קרומטון.
בסדרה כיכבו הילדים אדריאן דנאט בתפקיד ויליאם ובוני לנגפורד בתפקיד ויולט, כמו גם כוכבת הקולנוע דיאנה דורס בתפקיד גברת בוט.
הסדרה שודרה בבריטניה במשך שתי עונות, בין 1977 ל-1978, ברשת ITV.
סדרות נוספות על "זה רק ויליאם", נעשו באמצע שנות ה-90 וב-2010. בארץ הסדרה שודרה בטלוויזיה הלימודית בתחילת שנות ה-80.
הספר מגולל את קורות חייו של ויליאם בן ה-11, ילד שובב אך בעל כוונות טובות, וחבריו – הנרי, ג'ינג'ר ודגלאס.
ויליאם הוא מנהיג חבורת הילדים, המכנים את עצמם פורעי החוק, יחד הם עוברים הרפתקאות שונות.
ויולט אליזבת בוט, היא בתו המפונקת של מיליונר מקומי, מר בוט, שמאלצת את פורעי החוק הסרבנים לאפשר לה להצטרף אליהם להרפתקאותיהם עם האיום האפקטיבי שלה: "אני אצעק ואצעק עד שאהיה חולה".
לויולט יש ליקוי בדיבור (הוגה th במקום s), לכן המשפט שהיא אומרת הוא "I'll thcream and thcream and thcream till I'm thick"
סופר המדע הבדיוני הבריטי ניל גיימן הוא מעריץ אדוק של סדרת הספרים "זה רק ויליאם" של קרומטון.
בספר הפולחן "בשורות טובות", שכתב יחד עם טרי פראצ'ט, הוא ביסס את דמותו של אדם הילד שנועד להיות האנטיכרייסט על הילד ויליאם.
חבורתו של אדם "ההם" מבוססת על חבורת "פורעי החוק" של קרומטון.
למעשה, על פי התכנון המקורי של גיימן, "בשורות טובות" נועד להיקרא "ויליאם האנטיכרייסט".
אדריאן דנאט - ויליאם בראון (הילד ויליאם)
יו קרוס - מר בראון (אבא של ויליאם)
דיאנה פיירפקס - גברת בראון (אמא של ויליאם)
סטייסי דורנינג - אתל בראון (אחותו של ויליאם)
סיימון צ'נדלר - רוברט בראון (אחיו הבכור של ויליאם)
בוני לנגפורד - ויולט אליזבת בוט (חברה של ויליאם)
מייקל מקוויי - ג'ינג'ר (חבר של ויליאם)
קרייג מקפרלן - הנרי (חבר של ויליאם)
טים רוז - דאגלס (חבר של ויליאם)
ג'ון סטראטון - מר בוט (אבא של ויולט)
דיאנה דורס - גברת בוט (אמא של ויולט)
"ויליאם מנקה את שכונות העוני"
"חג המולד הגרוע ביותר של ויליאם"
זהב הוא אלבומו השלישי והכפול של המוזיקאי והזמר-יוצר שרון הולצמן שיצא בפברואר 2008.
תהליך הכנת האלבום ארך כשנתיים שבמהלכן הוקלטו 28 שירים אך לבסוף נבחרו לאלבום 23. חלק מהשירים הופקו מוזיקלית על ידי ארי קטורזה וחלק על ידי שרון הולצמן.
האלבום זכה לשבחים וביקורות חיוביות.
ארי קטורזה – שירה, קולות, גיטרה
רון בונקר – גיטרות, שירה,
אורן ג'ורנו – תופים, קולות
יהל דורון – גיטרות, קולות
קובי ויטמן – טכנאי הקלטה ומיקס
שמוליק דניאל – טכנאי הקלטה ומיקס
סיימון ווינשטוק – מיקס, מאסטרינג
"זה ששומר עליי" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית שרית חדד, ויצא לאור בשנת 2007 כסינגל השני מתוך אלבומה ה-15 הנושא את אותו השם.
השיר נכתב, הולחן והופק על ידי צמד דו-סול – טל שגב ויעקב למאי.
השיר זכה להצלחה רבה במצעדי הפזמונים בישראל ואף נכנס למצעד השנתי של רשת ג'.
בנוסף, השיר נבחר ל"שיר השנה" בטקס פרסי עמ"י לשנת 2007.
השיר "זה ששומר עליי" הוא בלדה המשלבת אלמנטים של מוזיקה ים-תיכונית ופופ ישראלי.
מילות השיר מבטאות תחושות של אהבה וביטחון, והלחן המלודי מדגיש את הקול הייחודי של חדד.
השיר זכה להצלחה רבה והפך לאחד מהלהיטים הבולטים באלבום.
"זה רק הלב שכואב לך" הוא שיר שנכתב, הולחן ובוצע על ידי הזמר-יוצר הישראלי אביב גפן.
השיר יצא לאור כסינגל הרביעי מתוך אלבום האולפן העשירי שלו, "עם הזמן".
את השיר כתב גפן בעקבות מערכת יחסים אפלטונית עם חברה קרובה, אשר נהרגה בתאונת דרכים.
כאשר גפן הגיע לשבעה בבית ילדותה, נכנס בטעות לחדרה וגילה כי הייתה מעריצה מושבעת שלו.
לדבריו, חוויה זו הותירה בו כעס ואכזבה.
השיר התקבל באופן מעורב על יד המבקרים.
יש שטענו כי הוא מבין השירים הבולטים באלבום, ובדומה לשאר השירים מתוכו, זהו ניסיון של גפן ליצור מוזיקת פופ ולהפגין בגרות באמצעות שינוי תוכן האלבום, אשר כמעט ואינו כולל תכנים פוליטיים.
אחרים העירו שקיים דמיון בולט מדי לשיר "Champagne Supernova" של להקת הרוק האלטרנטיבי הבריטית אואזיס.
מלבד "עם הזמן" ו"מחר", שירי האלבום לא דורגו במצעדי פזמונים למיניהם.
בהמשך, נכלל השיר באלבום האוסף "רק שירי אהבה" משנת 2007 ואלבום ההופעה Live שיצא לאור שנה מאוחר יותר.
אביב גפן - זמרה, גיטרה, פסנתר, גיטרה בס, קלידים, תוף מרים, קולות רקע, הפקה, עיבוד
עופר מאירי - קלידים, תכנות, הפקה, עיבוד
תזמורת דאונטאון - כלי מיתר
זהאכ, שנודע גם בשמו המלא אזי דהאכה, הוא נחש אגדי שהמיתוס עליו במופיע בזורואסטריות.
זהאכ הוא בנו של אהרימן, מייצג הרוע ויריבו של האל במיתולוגיה הפרסית.
בחיבורו שאהנאמה של פירדוסי, המשורר הלאומי הפרסי בן המאה ה-10, זהאכ הוא בנו של שליט ערבי, ששני נחשים צומחים מכתפיו.
האטימולוגיה של השם "אזי" בכינויו הנוסף של זהאכ, "אזי דהאכה", משמעה "נחש".
על זהאכ מסופר כי הוא הובס על ידי גיבור בשם "תראטאונה", שלקח מזהאכ עדר של פרות.
המיתוס על זהאכ עולה בקנה אחד עם מיתוסים אחרים הרווחים בקרב עמים הודו-אירופיים ושאולים מהמיתולוגיה הפרוטו-הודו-אירופית על גיבור שמביס נחש בעל שלושה ראשים ולוקח ממנו פרות.
כך, למשל, במיתולוגיה ההינדואית מסופר על טריטה, ששמו חולק אטימולוגיה משותפת עם תראטאונה, שהביס את הנחש וריטרה, שקרוי גם "אהי", כינוי שחולק מקור משותף עם כינויו הנוסף של זהאכ, "אזי דהאכה"; במיתולוגיה היוונית מסופר על הרקולס שהביס את גריאון בעל שלושת הראשים.
להבדיל מיתר הסיפורים הרווחים בקרב עמים הודו-אירופיים למיניהן, לא זו בלבד שתראטאונה לקח ממנו את עדר הפרות, הוא לקח גם שתיים מנשותיו.
במהלך ההפגנות באיראן, הושווה עלי ח'אמנאי לזהאכ בידי המפגינים.
זהבה בניסטי-רוזן (המוכרת בשם זהבה בן, נולדה ב-8 בנובמבר 1968) היא זמרת ושחקנית ישראלית.
בן נחשבת לאחת מחלוצות המוזיקה המזרחית והמוזיקה המרוקאית בישראל.
שירים רבים שלה היו ללהיטים (בהם: טיפת מזל וחיים שלי), ושניים מאלבומיה נכנסו לרשימת האלבומים הישראלים הנמכרים ביותר בכל הזמנים.
זוכת האח הגדול עונה 11.
נולדה בשם זהבה בניסטי להורים שעלו ממרוקו, וגדלה בשכונה ד' בבאר שבע ולה שבע אחיות ושני אחים.
יש לה אחות תאומה-זהה, הזמרת אתי לוי.
אביה, שמעון, היה בעברו מוזיקאי במרוקו, והשפיע עליה רבות.
לבן הייתה אחות, מסודי, שנפטרה בשנת 1991 בגיל 26 כתוצאה מדום לב שנגרם כתוצאה משימוש במנת יתר.
בצעירותה, החלה בן להופיע באירועים משפחתיים ובפאבים (לעיתים הופיעה בתשלום).
זהבה, בניגוד לאחותה אתי, לא שירתה בצה"ל מטעמי הכרה דתית.
כשהופיעה בפאב בשדרות בשנת 1988, הציע לה המפיק המוזיקלי אלי בנאי חוזה אמרגנות, ובן נענתה לבקשה.
הדבר הוביל להוצאת אלבומה הראשון, "טיפת מזל", בסוף 1989. האלבום, ובעיקר שיר הנושא שלו, זכו להצלחה גדולה (מיוחסים לאלבום מכירות במאות אלפי עותקים), ובן הפכה לאחת מזמרות הזמר המזרחי הראשונות בישראל, תוך השפעה גדולה מלחנים טורקיים ומרוקניים עממיים.
בין היתר האלבום כלל מספר שירים שזכו להצלחה, כגון "יא חביבי", "חוף זהב", "סלאמאת" ומחרוזת בשפה המרוקאית.
ב-1990 הוציאה בן את אלבומה השני "איזה מין עולם".
האלבום זכה להצלחה מסחררת, והושפע בעיקר מהזרם המזרחי.
בין שירי האלבום בלטו שיר הנושא, "טלפון האהבה", ביצוע לשיר המרוקאי העממי "ללה פטימה" וחידוש לשירו של חיים משה "מה עם הילד".
ב-1991 הוציאה סינגל נוסף בשם "אינתה עומרי", בו ביצעה את שירה המקורי של הזמרת המצרית אום כולתום.
האלבום "אינתה עומרי", שיצא באותה שנה, זכה להצלחה גדולה.
בנוסף באותה שנה היא שרה יחד עם להקת אתניקס את השיר "קטורנה מסאלה", שפותח את האלבום "מסאלה", של אתניקס.
ב-1992 שיחקה בסרט בבימויו של זאב רווח, שגם הוא נקרא "טיפת מזל", בתפקיד ויוי, בתו של הזמר היהודי ז'וז'ו (זאב רווח).
למרות הצלחת הסרט, הדבר סימן נסיגה בקריירה של בן.
באותה שנה, היא הגיעה יחד בליווי אחותה אתי לוי למקום האחרון בתחרות הקדם-אירוויזיון, עם השיר "דף חדש".
השיר נכלל באלבומה מאותה שנה "גשם בוכה", שלא זכה להצלחה.
את מרבית שירי האלבום כתב יוני רועה ללחנים טורקיים, ורובי בן שמעון עיבד.
מופע היחיד שהעלתה באותה שנה נכשל.
למרות זאת, הפך השיר "דף חדש" לאחד מלהיטיה הגדולים של בן.
ב-1993 הוציאה אלבום ילדים, "זהבה בן שרה שירי ילדים", שכלל שירים בולטים וביניהם "הפיג'מה", "אני הבובה" אותו ביצעה בדואט עם אלון אולארצ'יק ו"הבובה זהבה", אותו ביצעה בדואט עם יהודה אליאס.
בהמשך אותה שנה הוציאה בן את האלבום "דרך הגורל".
באותה השנה השיקה בן בושם הנקרא על שמה.
ב-1994 יצא אלבומה "מביטה קדימה".
ב-1995 הוציאה אלבום הנקרא "תעצרו את העולם", ובאותה השנה היא השתתפה לצד אמנים נוספים בהקלטת השיר "כתונת פסים".
ב-1996, עם פריצתה של שרית חדד לתודעת קהל הישראלי, החלו גורמים בעולם המוזיקה לנהל מגעים עם בן, וכך יצא אלבומה "זהבה בן שרה בערבית" (בשני חלקים), שזכה להצלחה רבה והחזיר את בן למרכז הבמה.
באותה שנה ביצעה את שיר הבחירות של מפלגת מרצ בדואט עם דנה ברגר.
בראיון שנערך איתה בשנת 2018 טענה שהיא תומכת בליכוד, וכי האמרגן שלה לחץ עליה להשתתף בשיר בניגוד לרצונה.
ב-1997 שודר אודותיה סרט דוקומנטרי בשם "כוכב אחד לבד".
בעקבות הצלחת הסרט יצא אלבום בעל אותו שם, שהשיר המפורסם ממנו נקרא "הוא פגע בי אמא".
באותה שנה יצא אלבומה "חסידה צחורה", שגם זכה להצלחה רבה ובו גרסת כיסוי לשיר סורו מני.
עוד באותה שנה קיבלה פרס מיוחד מטעם רשת טלוויזיה צרפתית על פעילותה לקידום השלום במזרח התיכון, בנוסף לעבודותיה השונות יחד עם מלחינים מצרים והופעות שונות באזור, כולל בשטחי הרשות הפלסטינית.
ב-1998 הוציאה אלבום משולש, "זהבה בן שרה זהר ארגוב", בו חידשה את שיריו של זוהר ארגוב.
באותה שנה הוציאה את האלבום "זמר שלוש התשובות", בו ביצעה גרסאות כיסוי לשיריה של הזמרת רבקה זהר (ביניהם השיר "זמר שלוש התשובות"), ושרה את השיר "אהבה אסורה", שיר הנושא של הסרט בעל אותו השם, שזכה להצלחה גדולה וצורף בהמשך לאלבום.
כל אלה החזירו את בן לפסגה, דבר שבניגוד לרצונה "אפשר" לה להיפרד ממנהלה.
היא חתמה חוזה עם המפיק המוזיקלי חיים סלוצקי, אך מאוחר יותר היא חזרה למנהלה הקודם.
עוד באותה שנה הוציאה את האלבום "הביתה לחזור", שממנו התפרסם שיר הנושא אותו ביצעה במקור שרה בדישי.
בסוף 1999 הוציאה את הסינגל "לחמניות".
בתחילת שנת 2000 הוציאה בחברת אן.אם.סי את האלבום "מלך אמיתי", שזכה להצלחה עצומה ומכר 100 אלף עותקים.
בין שירי האלבום בלטו ארבעה להיטים גדולים: שיר הנושא "מלך אמיתי", "להשתגע", "חיים שלי", ו"אני שטה".
אלבום הדואטים שהוציאה בשנת 2001 זכה להצלחה.
בתחילת 2002 הוציאה את האלבום "בתוך הלב".
באותה שנה יצא האלבום גם בגרסה עם עיבודים אלקטרוניים, ועם השם "גרסאות לרוז", ומאוחר יותר יצא להפצה גם בחו"ל.
במרץ 2004 הוציאה אלבום בשם "זהבה בן".
בין שירי האלבום בלטו "גשם של ברכה" ו"תן לי את הלילה".
עוד באותה שנה שיתפה פעולה עם Astral Projection בשיר שהוציאו בשם "Mahamudra".
ב-2005 הקליטה את השיר הראשון, שהייתה שותפה להלחנתו עם מחבר המילים אמיר בן דוד, "כל הגבולות פתוחים", שיר הנושא לסרט "הכלה הסורית", שביים ערן ריקליס.
באותה השנה, היא התמודדה בתחרות הקדם אירוויזיון עם השיר "Peace and Love", והגיעה עמו למקום החמישי.
בנובמבר 2006 הוציאה את השיר "ללכת עם האור".
יחד עם איש האופנה גדי אלימלך, שינתה בן את המראה והתדמית שלה.
בערב השקת הסינגל, שצולם לו קליפ, שמתאר את בן כמתאבקת, היא חזרה מחדש לשוק המוזיקה הישראלית, ואף השתמשה בשם זהVה בן כשם במה.
במרץ 2007 יצא האלבום "ללכת עם האור", שזכה להצלחה.
בין שירי האלבום בלטו: שיר הנושא, "שאני איתך" בדואט עם עופר לוי, "מכולת" בדואט של ארקדי דוכין, "משקר" בדואט עם זאב נחמה, ו"אוהבת".
ב-2008 הוציאה בן מספר סינגלים, "שישי לפני הערב", "המלך", "משתולל בי געגוע" ו"מאושרת".
בתחילת 2009 הוציאה שיר לכבוד חיילי צה"ל, שנלחמו במבצע עופרת יצוקה, "פרחים בצבע זית".
לקראת סוף אותה שנה הוציאה בן עם דודו אהרון את הסינגל "פעם בחיים"; לאחר מכן הוציאו השניים סינגל נוסף בשם "הלב יודע".
באפריל 2011 פרסמה בן את אלבומה "לילות בבית", שכלל את הדואטים עם אהרון, הדואט "שנינו לעולם" עם מושיק עפיה, "שוכחת לזכור", שנכתב והלחן על ידי שי גבסו, והשירים הקצביים "מתי חתונה" ו"אהוב שלי".
בנוסף באותה השנה השתתפה ביחד עם אחותה אתי לוי בדוקו-ריאליטי של yes, "חי ב-LA LA לנד", בה התמודדו שישה זמרים ים תיכוניים מישראל על חוזה הקלטות על ידי חברת "גפן רקורדס".
בשנת 2013 יצאה לסיבוב הופעות משותף עם מרגלית צנעני, השתיים הוציאו סינגל בשם "אהבה גדולה".
בנוסף הקליטו השתיים ביצועים מחודשים לשירים "עלם חמודות", ו"הוא פגע בי אמא", ואף הוציאו את הלהיט "קול העולם".
במאי 2017 הוציאה יחד עם עידן רייכל, סינגל משותף "אהבה כזו".
השיר זכה להצלחה ולהשמעות מרובות ואף הגיע למקום השני במצעד העברי השבועי של "מדיה פורסט".
בשנת 2018 הקליטה מחדש את השיר "יד ביד" של עפרה חזה, עבור אלבום המחווה קול הנשמה: שרים עפרה חזה.
בדצמבר 2019 יצא הדואט "הלב זוכר" עם זאב נחמה, סולן להקת "אתניקס".
במרץ 2020 הוציאה את סינגל "בא לי", אשר נכתב והולחן על ידי מורן דוד ובר אגאי.
הסינגל, בהפקתו של ניר מימון, קיבל חיבוק חם מתחנות הרדיו ונכנס לפלייליסט גלגלצ וכאן גימל.
מדצמבר 2020 ועד מרץ 2021 השתתפה בעונה ה-11 של תוכנית המציאות "האח הגדול" וזכתה במקום הראשון ובפרס הגדול של מיליון ש"ח.
בינואר 2021, תוך כדי השתתפותה בתוכנית, פורסם השיר "אולי בעולם אחר", שהגיע למקום הראשון במצעד השבועי של "מדיה פורסט".
בשנת 2021 הוציאה את השירים "ילד שלי", "אליי" (ביחד עם המפיק המוזיקלי עופר ניסים) ו"באמצע החיים".
באותה השנה, השתתפה ב-"Sky High פסטיגל".
באוקטובר 2022 לקחה בן חלק בספיישל הטלוויזיוני "מחווה לדנה אינטרנשיונל", ששודר לרגל ציון 20 שנה לארגון הנוער הגאה (איגי) ולקריירה המוזיקלית של הזמרת-יוצרת הישראלית דנה אינטרנשיונל.
היא ביצעה את השיר "ניצחתי".
ב-9 באפריל 2025 הוציאה סינגל הופעה של השיר "שאני איתך" יחד עם ששון איפרם שאולוב, שהגיע למקום ה-65 במצעד היטליסט של מאקו.
ב-5 במאי 2025 הוציאה לאור את הסינגל "נסיכת הרחבות" לקראת אלבום חדש.
הסינגל הגיע למקום ה-11 במצעד העברי של "מדיה פורסט".
ב-8 ביולי הוציאה את הסינגל "חוזרת לאותה שכונה", שהגיע למקום השביעי במצעד השבועי של "מדיה פורסט".
ב-9 בספטמבר 2025 יצא הסינגל "צרות של אוהבים", אותו ביצעה בדואט יחד עם הזמר מושיק עפיה.
בשנים 1997–2001 הייתה נשואה לאסף רוזן, כדורגלן עבר של קבוצת עירוני הוד השרון, ולשניים ילד אחד שנולד ב-1998.
ב-2018 סיפרה בראיון כי שמה בתעודת הזהות הוא זהבה רוזן, וששם המשפחה בן הוא שם במה שמהווה קיצור של שם משפחתה המקורי, בניסטי.
בשנת 2003 הידרדר מצבה הכלכלי של בן.
לטענתה, מנהליה השונים לקחו את כל כספה לאורך השנים ורימו אותה, אבל היא לא הייתה מודעת לכך.
ביולי 2005 נערכה הופעת צדקה מיוחדת לכבודה, בהשתתפות אמנים מובילים, אבל גם שם רוב כספי המופע נגנבו לפני שהגיעו לידיה.
בשנים 2020–2021 השתתפה בתוכנית המציאות "האח הגדול" וזכתה בה במקום הראשון ובפרס של מיליון ש"ח.
לאחר התוכנית השתתפה גם בקמפיינים ושימשה כפרזנטורית לכמה חברות, הצליחה לכסות את חובותיה וגם לרכוש דירה בראשון לציון.
מערכת היחסים עם אתי לוי
מערכת היחסים בין בן לאחותה אתי לוי סוקרה תקשורתית בצורה נרחבת, כשחוותה עליות ומורדות, לרבות כמה סכסוכים ארוכים.
כך, למשל, בשנת 2005 הגיעה לוי לתמוך באחותה, לאחר עשר שנות סכסוך, בתוכנית מיוחדת של "שישי בגאון", שהוקדשה לבן לאחר בעקבות המצב הכלכלי הקשה אליו נקלעה.
בנוסף, אחד המוטיבים המרכזיים בפרקיה הראשונים של התוכנית "חי בלה לה לנד", שבה השתיים השתתפו, היה הסכסוך ביניהן והתמודדותן עם כך לנוכח הצטרפותה של לוי לתוכנית מבלי ידיעתה של בן.
בהמשך התוכנית הן השלימו, אך זמן קצר לאחר השידור, לוי הסתייגה בשנית מחידוש הקשר בריאיון לישראל היום.
זהבית כהן (מוכרת גם בשם זהבית יוסף-כהן; נולדה ב־16 בנובמבר 1963) היא אשת עסקים ישראלית, מכהנת כמנכ"לית קרן ההשקעות הפרטית אייפקס פרטנרס ישראל.
זהבית כהן נולדה וגדלה בפתח תקווה, כזהבית שוחט, להורים ממוצא עיראקי.
שירתה בצה"ל ככתבת השבועון "במחנה", בין היתר בתקופת מלחמת לבנון הראשונה.
לאחר שחרורה מצה"ל נסעה לארצות הברית, נישאה ליהודי אמריקאי, ממנו התגרשה.
למדה לתואר ראשון בחשבונאות באוניברסיטת דיוקיין בפנסילווניה, בפיטסבורג ותואר שני במינהל עסקים (MBA) באוניברסיטת פיטסבורג.
מלמדת במסגרת תוכניות לימודי חוץ למנהלים בבית הספר לניהול וורטון של אוניברסיטת פנסילבניה.
חברה ב-Consulting faculty של המכללה למינהל.
כמו כן לימדה במרכז הבינתחומי הרצליה.
חברה בחבר הנאמנים של אוניברסיטת ג'ורג'טאון, בוועדת ההשקעות של האגודה למלחמה בסרטן ובוועדה המייעצת למועצה הלאומית לכלכלה.
משנת 2009 מכהנת כיו"ר חבר הנאמנים של המכללה האקדמית בית ברל.
כהן נהגה להציג עצמה כבעלת תואר דוקטור (PhD) מאוניברסיטת לאסאל בלואיזיאנה האוניברסיטה (שנסגרה ומפעילהּ נידון למאסר) אינה מוכרת כמוסד להשכלה גבוהה בארצות הברית ולכן גם לא בישראל.
כתוצאה מכך, התארים שהעניקה אינם קבילים והיא נחשבת לבית חרושת לתארים.
בעקבות תחקיר על כך שפורסם ב"ידיעות אחרונות" לאור חשדות שעוררו כותבים בוויקיפדיה העברית אמרה כהן שהוטעתה על ידי האוניברסיטה האמריקאית, שלא הייתה מוסמכת להעניק תוארי דוקטור, והסירה את התואר ד"ר משמה.
החלה בקריירה עסקית בחברת ראיית החשבון האמריקאית Coopers & Lybrand (שהתאחדה לאחר מכן עם Price Waterhouse).
לאחר מכן מונתה לתפקיד סגן נשיא בחטיבת הכספים בבנק צ'ייס מנהטן.
ב-1998 שבה לישראל, הצטרפה לקונצרן אי.די.בי שהיה בשליטת משפחת רקנאטי, ושימשה חשבת הקבוצה.
לאחר שהשליטה עברה לנוחי דנקנר, נשארה בחברה ושימשה משנה למנכ"ל.
היא כיהנה בדירקטוריונים רבים כנציגת אי.די.בי.
ב-2006 עברה לחברת אייפקס פרטנרס, שבה היא משמשת מנכ"ל המשרד בישראל ושותפה בקרן הבינלאומית.
היא משמשת נציגת הקרן בדירקטוריון חברת בזק, בו כיהנה בעת פרשת האופציות, והייתה מעורבת ברכישת גרעין השליטה בחברת תנובה.
המכירה לוותה בקשיים עקב המספר הרב של בעלי המניות בתנובה – חברי מושבים וקיבוצים, שחלקם חשש מפני מסירת השליטה בחברה לידי גורם חיצוני שהוא תאגיד בעלי הון.
על כך נכתב ב-TheMarker: "על הדרך המזהירה בה ניהלה זהבית כהן את המערכה על תנובה, עוד ילמדו בבתי ספר למינהל עסקים.
היא לא ויתרה על אף פגישה עם אחרון בעלי המניות, עברה יום יום ממושב למושב ומקיבוץ לקיבוץ, כדי להרגיע את הרוחות הסוערות ובכל מקום ומקום זכתה מיד לאהדה ולאמון".
ב-2 באוקטובר 2011, בעקבות חקירת רשות ההגבלים העסקיים חשדות להסתרת מידע על ידי תנובה ועל רקע מחאת הקוטג' וחרם הצרכנים על מוצרי החברה שארגנה התאחדות הסטודנטים והביא לירידה במכירות, הודיעה זהבית כהן על התפטרותה מתפקידיה כיושבת ראש הדירקטוריון של תנובה ושל פסגות אך המשיכה לכהן כדירקטורית.
בסוף 2013 מונתה לשותפה בקרן אייפקס העולמית.
ב-2014 הובילה את מכירת 56% מתנובה לחברת ברייט פוד הסינית, לפי שווי חברה של 8.6 מיליארד ש"ח.
ב-2015 הקימה את קרן ההשקעות AMI, שגייסה כספים מאייפקס וממשקיעים ישראלים וזרים, ורכשה את חברת ההסעדה "שולץ" ואת zap group.
בשנת 2009 דורגה רביעית מבין 50 הנשים המשפיעות בישראל על פי מגזין ליידי גלובס.
שנה לאחר מכן זכתה כהן בתואר אשת השנה של ליידי גלובס ומאז שמה חוזר ומופיע ברשימות.
נשואה לחיים כהן, מנכ"ל we4G, אחיו של ראש המוסד לשעבר יוסי כהן, ולהם שלושה ילדים.
זהבית (שם מדעי: Gagea) היא סוג במשפחת השושניים, המונה בתוכו כ-115 מינים של גאופיטים הנפוצים באירופה ובאסיה, כשרבים מהם נפוצים באזור הים התיכון.
הבצל רדום בתקופת הקיץ והוא מתעורר בחורף כאשר הוא שולח אל מעל האדמה עלים צרים ומחודדים.
מבין העלים מציצים עמודי תפרחת, כשבראשם פרח בודד או מספר פרחים קטנים ועדינים.
ברוב מיני הזהבית, הפרחים מתרוממים לגובה 10 סנטימטר בלבד ולהם צבע צהוב (ומכאן שמו של הפרח).
כותרת הפרח מורכבת מ-6 עלים ולה עטיף ירוק.
לפרח 6 אבקנים ועמוד עלי אחד.
פרחי הזהבית מייצרים צוף ומושכים אליהם חרקים שונים, בעיקר דבורים וזבובים המאביקים את הפרחים.
פרי הזהבית הוא הֶלקֵט בצורת כדור או אליפסה ויש בו זרעים מרובים.
המינים הנפוצים ביותר בישראל הם:
זהבן מחלל (שם מדעי: Oriolus oriolus) היא ציפור שיר בגודל בינוני ממשפחת הזהבניים.
שמו המדעי נגזר מהלטינית הקלאסית שבה "aureolus" פירושו זהוב.
הזהבן הוא אחד היפים בציפורי השיר.
הוא אחד מבין 26 המינים במשפחת הזהבניים, השייכת לסדרת ציפורי השיר.
גודלו של הזהבן הוא כזרזיר או כשחרור ואורכו מגיע עד 24 ס"מ.
הזהבן ניכר במראהו ובצבעיו: גופו של הזכר זהוב מבריק, כנפיו וזנבו שחורים ומקורו ועיניו אדומים.
לנקבה גב ירוק-צהבהב, וכנפיה וגחונה אפורים.
מקור הזהבן מוארך וחד ואורכו כאורך הראש כולו.
בדרך כלל הוא מסתתר בין ענפי העצים, ועל נוכחותו מעיד רק קולו הצלול והערב.
הזהבן נפוץ באירופה התיכונה והדרומית, בצפון מערב אפריקה וביבשת אסיה למן הים הכספי ועד הרי אלטאי.
הוא חורף באפריקה המשוונית והדרומית.
בישראל הוא חולף בחודש אוגוסט, בדרכו לאפריקה, וכן בשובו משם בסוף האביב.
באירופה בונה הזהבן את קינו ב"מזלג" שבין שני ענפי עץ.
הקן דמוי הסלסלה משמש כמקלעת של עשב וצמר, ובקיץ מטילה בו נקבת הזהבן שלוש או ארבע ביצים, שצבען חום בהיר ועליהן כתמים אדומים-שחורים.
זהבה גלאון (נולדה ב-4 בינואר 1956) היא יושבת ראש מפלגת מרצ לשעבר, נשיאת מכון זולת לשוויון וזכויות אדם ופובליציסטית ישראלית.
גלאון נבחרה לכנסת ב-1999 וכיהנה בכנסת במשך 16 שנה.
כיהנה כיושבת ראש מפלגת מרצ בשנים 2012–2018. גלאון הייתה חברה בוועדת החוץ והביטחון של הכנסת, בוועדת הכספים, בוועדה לקידום מעמד האישה, בוועדת החוקה ובוועדת הכנסת ועמדה בראש ועדת החקירה הפרלמנטרית למאבק בסחר בנשים.
בבחירות המקדימות למפלגה במהלך תקופת בחירות 2022 ניצחה בפער ניכר את יאיר גולן, ונבחרה לכהן שוב כיו"ר מרצ.
מרצ לא עברה את אחוז החסימה וגלאון לא נכנסה לכנסת ה-25 כחברת כנסת.
גלאון נולדה ב-1956 בווילנה, בירת הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הליטאית בשם זלטה (גולדה) שניפיצקי, לאריה ויפה שניפיצקי, ניצולי השואה.
בשנת 1960, כשהייתה בת ארבע, עלתה יחד עם משפחתה לישראל והתגוררה כשנה במעברת פרדס רובין (כיום חלק מגבעת שמואל) ולאחר מכן עברה לפתח תקווה.
את שירותה בצה"ל, כפקידה בחטיבת הצנחנים, סיימה בדרגת סמל.
גלאון בוגרת המכללה האקדמית בית ברל בחינוך מיוחד ובעלת תואר שני בפילוסופיה של החינוך מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
את דרכה הציבורית החלה גלאון בשנת 1984, בהיותה ממובילות המאבק על חופש הדת, המצפון והתרבות בפתח תקווה.
היא הנהיגה במשך חצי שנה את ההפגנות לפתיחת קולנוע "היכל" בלילות שבת.
הייתה עוזרתו של מזכ"ל רצ דדי צוקר, ייסדה עם צוקר את ארגון "בצלם", והייתה המנכ"ל הראשון של הארגון, מזכ"ל מפלגת רצ וכן חברה בצוות המזכ"לים של מרצ.
גלאון הייתה חברה בתנועה "השנה ה-21", שחבריה נעצרו בשנת 1989 לאחר ניסיון לארגן הפגנה בקלקיליה, והואשמו בהפרת צו, לאחר שהוסר נגדם אישום בהמרדה.
בשנת 1999 נבחרה לראשונה כחברת הכנסת מטעם מרצ ב, ושימשה כיושבת ראש הסיעה בכנסת עד סיום כהונתה בכנסת ה-17 ב-2009. בין הוועדות העיקריות שבהן הייתה חברה נמנות ועדת הכנסת, ועדת חוקה, חוק ומשפט והוועדה לקידום מעמד האישה.
בשנת 2000 נוסדה ביוזמתה ועדת החקירה הפרלמנטרית למאבק בסחר בנשים, אשר בראשה עמדה עד לסיום עבודתה בשנת 2005. לאחר מכן מונתה ליושבת ראש ועדת המשנה למאבק בסחר בנשים, למעקב אחר יישום המלצות ועדת החקירה.
בעקבות תוצאות הבחירות לכנסת השבע עשרה ב-2006, שבהן איבדה מרצ כ-30% ממצביעיה, קראה גלאון ליושב ראש המפלגה יוסי ביילין לקבל אחריות לכישלון.
בבחירות המקדימות להנהגת מרצ שנערכו במרץ 2008 התמודדה גלאון מול חיים אורון ורן כהן והגיעה למקום השלישי עם כ-18% אחוזי תמיכה.
בשנת 2009, במסגרת הסכם בין מרצ והתנועה החדשה, ויתרה גלאון על מקומה השלישי ברשימה והוצבה במקום הרביעי ברשימת התנועה החדשה מרצ.
בבחירות לכנסת ה-18 השיגה המפלגה 3 מנדטים בלבד וגלאון לא נבחרה לכנסת.
במהלך תקופה זו הגישה את התוכנית "ראש בראש" בערוץ הכנסת ביחד עם העיתונאי חגי סגל.
היא החלה לימודי דוקטורט בחוג למגדר באוניברסיטת בר-אילן ולימדה קורס בשם "סחר בבני-אדם וזכויות-אדם" במרכז האקדמי למשפט ולעסקים ברמת גן.
כמו כן עמדה בראש קבוצת דיון במכון ון ליר בירושלים ל"שינוי חברתי באמצעות חקיקה".
במרץ 2011 חזרה גלאון לכהן כחברת כנסת, אחרי שחיים אורון פרש ממנה לפני תום הקדנציה כדי לפנות לה את מקומו.
גלאון כיהנה כחברה בוועדת הכספים עד פיזורה של הכנסת השמונה עשרה.
בפברואר 2012 נבחרה לראשות מפלגת מרצ ובבחירות לכנסת התשע עשרה הכפילה מרצ את כוחה בכנסת לראשונה מאז שנות התשעים וזכתה לשישה מושבים בכנסת.
כיו"ר המפלגה הובילה גלאון קו אופוזיציוני הן למדיניות המדינית של הממשלה והן למדיניות הכלכלית-חברתית.
ב-2015, ליל הבחירות לכנסת העשרים, כשהמדגמים והתוצאות החלקיות הראו כי מרצ עתידה לזכות רק בארבעה מושבים בכנסת, הודיעה גלאון שתתפטר מתפקידה כיו"ר המפלגה וכחברת כנסת על מנת לאפשר לתמר זנדברג, שהייתה במקום החמישי ברשימת מרצ לכנסת, לכהן בכנסת.
עם סיום ספירת המעטפות הכפולות ופרסום התוצאות הסופיות, משנמצא שהמפלגה זכתה בחמישה מנדטים, חזרה בה גלאון מהודעת הפרישה.
ב-22 באוקטובר 2017 התפטרה גלאון מחברותה בכנסת.
ב-28 בפברואר 2018 הודיעה על פרישתה מהמרוץ לראשות מרצ ומהחיים הפוליטיים, לאחר שלדבריה נוכחה לראות שהמתפקדים "מעוניינים בהנהגה חדשה".
ברשימת מרצ בבחירות לכנסת העשרים וארבע הוצבה גלאון במקום ה-119 הסמלי.
בשנת 2019 הקימה את מכון זולת לשוויון וזכויות אדם שהיא נשיאתו.
ב-19 ביולי 2022 הודיעה גלאון על התמודדותה מחדש לראשות מרצ, לקראת הבחירות לכנסת ה-25. היא התמודדה מול יאיר גולן על ראשות המפלגה, ולאחר שניצחה ברוב של 60%, שבה לכהן כיו"ר מרצ.
בבחירות לכנסת לא עברה המפלגה בראשותה את אחוז החסימה ולכן לא נכנסה לכנסת.
גלאון נשואה לפסח גלאון ואם לשניים.
בנה, נדב גלאון, הוא ממובילי המחאה נגד ממשלת ישראל השלושים ושבע.
היא מתגוררת בשכונת כפר גנים ג' בפתח תקווה.
גלאון סיפרה לא פעם כי היא חובבת ספורט ואף אוהדת מילדות את קבוצת הכדורגל הפועל פתח תקווה.
גלאון פעלה במגוון נושאים: במאבק לסיום הכיבוש, בעשייה פמיניסטית למען שוויון, נגד אלימות מגדרית, למען קורבנות סחר בבני אדם, נגד שנאת האחר כמו גם נגד הריכוזיות המשקית, נגד שחיתות שלטונית ובעוד נושאים רבים נוספים.
בנוסף היא מגלה עמדות עקביות של הגנה על זכויות האדם בישראל ובשטחים.
בעקבות מאבק שהובילה למען הלומי קרב זכתה אוכלוסייה זו להכרה של צה"ל ומשרד הביטחון כמי שנפגעה במסגרת השירות הצבאי.
גלאון הגישה כמה עתירות לבג"ץ בטענה של פגיעה בזכויות האדם ועוולות אחרות, כמו העתירה נגד שר הביטחון בעקבות סירובו להעמיד תחת פיקוח את מתקן הכליאה 1391 (שנדחתה בשנת 2011).
בנוסף הגישה גלאון עתירה נגד הצעת פוליסת ביטוח שמכסה בין היתר את ההוצאות של נושאי המשרה בתאגיד בגין האשמתם בהטרדה מינית.
גלאון מתנגדת לחוק האזרחות והכניסה לישראל (הוראת שעה), התשס"ג-2003, שמונע מפלסטינים שנישאו לבני זוג ישראלים להתאזרח בישראל.
גלאון הגישה ביחד עם האגודה לזכויות האזרח, ארגון עדאלה, והמוקד להגנת הפרט עתירה לבג"ץ, שנדחתה ברוב דעות ב-2006.
ב-2013 תמכה גלאון באי הפללה של משתמשים בסמים קלים, וטענה כי יש להפסיק את הפללת משתמשי קנאביס.
ב-2007 הגישה הצעת חוק להפללת צרכני זנות, ב-2017 הגישה מחדש את הצעת החוק, בשיתוף עם חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי.
החוק כלל גם סיוע לעובדים ועובדות בתעשיית הזנות שיאפשר את שיקומם והוצאתם ממעגל הזנות.
גלאון ידועה כתומכת של קהילת הלהט"ב בזכות חקיקה ותמיכה פומבית במצעדי הגאווה ובמאבק לשוויון זכויות.
בשנת 2009 זכתה לתואר יקירת הקהילה, בעקבות פעילותה בכנסת למען זכויות הלהט"ב ב-2022 הציעה לשלול תקציבים מישיבות ומכינות המסיתות נגד להט"ב.
כחברה בוועדת הכספים של הכנסת היא הובילה את המאבק בריכוזיות במשק, פעלה למען זכויות חברתיות, נאבקה בניגודי האינטרסים בשוק ההון, והעבירה את "חוק התספורות" הקובע כי ימונה מפקח מטעמו של בית המשפט על כל הסדר חוב הכולל "תספורת" של למעלה מ-10 אחוזים מהחוב.
היא פעלה נגד הקיצוץ של הבנקים בחובות הטייקונים, והעלתה את הנושא ביחד עם ח"כ יצחק וקנין מש"ס לתודעה הציבורית.
יחד עם הח"כ חיים כץ מהליכוד יזמה הצעת חוק, שנדחתה, לאיסור על העסקה דרך קבלן במוסדות מדינה.
פעלה למען הכללת שיקולים של עידוד התחרותיות ומניעת ריכוזיות במשק במכרז על הפרטת נמל אילת.
גלאון חוקקה את החוק המקיף לאיסור סחר בבני אדם, והייתה מיוזמות הצעת חוק לאיסור צריכת זנות.
גלאון דוגלת בהשקפה שמדינת ישראל היא "מדינתו של העם היהודי ומדינת כל אזרחיה".
היא הביעה התנגדות ל"זכות השיבה" של כל הפליטים הפלסטינים לתוך מדינת ישראל, ותמכה ביוזמת ז'נבה הכוללת שיבה מוגבלת של פליטים לישראל.
ב-2002 בתקופת האינתיפאדה השנייה הייתה אחת מהמתנגדות הבולטות לסיכולים הממוקדים, בטענה שהם מהווים הוצאה להורג ללא משפט, המנוגדת לחוק ולזכויות האדם האלמנטריות שיש גם לפושעים.
בניגוד לרוב חבריה בסיעת מרצ שהביעו התנגדות תקיפה לסרבנות בתקופת האינתיפאדה השנייה, גילתה (יחד עם רומן ברונפמן) סימפתיה לסרבנות.
ב-2006 בעת מלחמת לבנון השנייה הייתה מהראשונים בשמאל שיצאו נגד המלחמה, היא יצאה נגד הקו המיליטנטי שנקט יוסי ביילין חבר מפלגתה.
אחרי המלחמה קראה להתפטרותם של אהוד אולמרט ועמיר פרץ ולהקמת ועדת חקירה ממלכתית, ועמדה בראש המאבק הציבורי והמשפטי לפרסם את עדויות בכירי הממשלה בפני ועדת וינוגרד.
ב-2005 גלאון הייתה היחידה מבין חברי סיעתה שהתנגדו לתוכנית ההתנתקות, בטענה שהיא מעדיפה הידברות.
בנוסף ציינה כי מי שלא ידבר עם אבו מאזן יוביל לעליית החמאס לשלטון.
חרף התנגדותה לתוכנית התנתקות, הצביעה בעד התוכנית בטענה שהיא תומכת בסיום הכיבוש ובפינוי התנחלויות.
ביוני 2008, לאחר שבג"ץ אישר את פינוי הכפר הבדואי ח'אן אל-אחמר, יצאה גלאון נגד הממשלה, המתנחלים ושופטי בג"ץ.
היא קראה להשתמש בכל הכלים של מאבק לא אלים, כולל אי ציות אזרחי וחסימת הדחפורים.
ב-2008 גלאון התנגדה למבצע עופרת יצוקה ולאחר הגשת דו"ח גולדסטון קראה לפתיחת חקירה ישראלית בנושא הדו"ח.
ב-2012 היא התנגדה למבצע עמוד ענן וקראה למשא ומתן בתחילת המבצע.
היא טענה ש"אין פתרון צבאי, רק מדיני.
אלימות רק מובילה ליותר אלימות וליותר שנאה".
היא טענה שיש להגיע להסכם על פיו החמאס יתחייב שלא להוסיף ולהתחמש וישראל תסיר חלקית את המצור, תפתח מעברים לסחורות ותאפשר לתושבי רצועת עזה לעבוד בישראל.
ב-2013 בריאיון לגלי צה"ל אמרה זהבה גלאון שהיא מחרימה מוצרים מרמת הגולן.
ב-2015 אמרה שזו הייתה אמירה לא מוצלחת.
ב-2014 בתחילת מבצע צוק איתן היא קראה להפסקת אש חד צדדית וטענה שלא ניתן לנצח את הטרור לא מהאוויר ולא במבצע קרקעי, עוד הוסיפה כי יש להיכנס למשא ומתן עם אבו מאזן.
לאחר המבצע ב-2015 ציינה את העובדה שגם עם תום המבצע ממשיכים לירות טילים על ישראל.
היא הדגישה את הסבל של חברי הקיבוצים בעוטף וטענה שהמשך ה"טפטופים" הוא תוצאה של האין-מדיניות של ממשלת ישראל מול עזה, שהכניסה, לדבריה את "דאעש" לעזה.
היא טענה כי עזה מתפקדת ומשגשגת הוא הפתרון הנכון.
עוד הוסיפה שאי העשייה של נתניהו מובילה למצב הביטחוני הנוכחי.
אחרי מבצע עלות השחר באוגוסט 2022 היא טענה שיש ללכת לרגיעה ארוכת טווח.
בדבריה ציינה כי לא מדובר על תהליך שלום או תהליך מדיני מול חמאס אלא הסדרה שתביא שקט וביטחון לתושבים לא רק באמצעים צבאיים, אלא לפתוח מעברים ולייצר שיקום כלכלי של רצועת עזה.
בכל שנות כהונתה בכנסת שימשה גלאון כחברה באופוזיציה.
עם זאת, במסגרת פעילותה יזמה שורה ארוכה של חוקים, אשר כמה מהם אף אושרו, בהם:
חוק איסור סחר בבני אדם (תיקוני חקיקה), התשס"ז–2006.
חוק סל שיקום לנשים מוכות היוצאות ממקלטים.
חוק נוסף לעונשי מינימום בעבירות מין ואלימות במשפחה.
תיקון לחוק זכויות החולה, כך שיכיר בבני זוג מאותו המין כבני זוג לכל דבר ועניין.
לפני התיקון לא ניתנה לבן זוג כזה אפשרות לקבל החלטות בנוגע למצבים קריטיים.
תיקון לחוק הגנת הפרטיות, הקובע כי פרסום פרטים על אודות עברו המיני של אדם מהווה פגיעה בפרטיות.
תיקון לחוק סדר הדין הפלילי, המסמיך את בית המשפט להורות על עריכת תסקיר לגבי מצבו של נפגע העבירה או בני משפחתו, כאשר מדובר בעבירות אלימות שונות.
חוק המאפשר את החלתן של הוראות חוק זכויות נפגעי עבירה, גם בהליכים משמעתיים בשירות המדינה.
תיקון לחוק למניעת אלימות במשפחה, המסדיר את האפשרות לבקש צו הגנה מפני קטין.
תיקון לחוק בתי המשפט, הקובע כי דיון בעבירות של סחר בבני אדם לשם זנות יהיה בפני דן יחיד.
"חוק התספורות" להגבלת "תספורת" בהסדרי חוב (יחד עם יצחק וקנין).
תיקון לחוק גיל פרישה שדחה את ההעלאה המדורגת לגיל הפרישה לנשים מגיל 62 לגיל 64 עד לשנת 2017 (יחד עם חברי כנסת רבים נוספים).
פרס "הנשיא קרטר לזכויות האדם" (1989) בשם ארגון "בצלם".
גלאון הייתה המנכ"לית המייסדת של הארגון.
פרס "נשים מבטיחות" (2004) מהמועצה הלאומית של נשים יהודיות (NCJW) על פעילותה למען נשים וקידום שוויון מגדרי.
"פרס מהטמה גנדי לפיוס ושלום" (2005) (יחד עם חנאן עשראווי), שמחולק בדרום אפריקה, על פעילותה למען שלום וזכויות אדם.
עיטור נשיא המדינה למאבק בסחר בבני אדם (2009) על "היותה פורצת דרך שנטלה תפקיד מרכזי במאבק בסחר בבני אדם" (מתוך נימוקי ועדת הפרס).
אות "יקירת הקהילה" (2009) מטעם אגודת הלהט"ב על הישגיה ופעילותה הפרלמנטרית והציבורית למען שוויון זכויות מלא לקהילת הלהט"ב בישראל.
אות אומ"ץ (2012) "על רגישותה ונכונותה לפעול לנוכח תופעות של אי-צדק חברתי" (מתוך נימוקי הפרס).
אות אבירת איכות השלטון (2014) מטעם התנועה לאיכות השלטון על מאבקה לפירוק הריכוזיות במשק ונגד החיבור של הון-שלטון.
זהבה סולומון (נולדה ב-31 במאי 1950) היא חוקרת בתחום האפידמיולוגיה הפסיכיאטרית, בריאות הנפש והעבודה הסוציאלית, פרופסור אמריטה בבית הספר לעבודה סוציאלית ע"ש בוב שאפל באוניברסיטת תל אביב וכלת פרס ישראל לחקר העבודה הסוציאלית לשנת ה'תשס"ט (2009) ופרס א.מ.ת.
לשנת 2016. בעבר שירתה כראש ענף מחקר במחלקה לבריאות הנפש בצה"ל, בדרגת סגן-אלוף.
זהבה סולומון נולדה ב-1950 בהרצליה, למשה וברכה העליון.
התחנכה בתיכון חדש בתל אביב והייתה חניכה בתנועת הנוער העובד והלומד.
בשנת 1968, התגייסה לצה"ל ושירתה בנח"ל.
לאחר סיום לימודי התואר הראשון באוניברסיטת חיפה בשנת 1973, היא המשיכה ללימודי תואר שני בעבודה סוציאלית באוניברסיטת חיפה.
במקביל ללימודיה, עבדה בין השנים 1977–1980 במרכז שיקום ובתחנה להתפתחות הילד.
את לימודי הדוקטורט עשתה בתחום אפידמיולוגיה פסיכיאטרית באוניברסיטת פיטסבורג בארצות הברית.
בעבודת הדוקטורט שלה היא בחנה את תרומתם של משתנים חברתיים במיתון השפעות דחק בקרב אמהות שמגדלות ילדים בסביבה אברסיבית, לאחר קריסת הכור הגרעיני בפנסילבניה (תאונת אי שלושת המילין).
במקביל, עבדה כעמיתת מחקר בבית הספר לרפואה באוניברסיטה.
בסיום לימודיה, בשנת 1981, שבה לישראל וגויסה לצה"ל.
סולומון שירתה בדרגת סגן-אלוף כראש ענף מחקר במחלקת בריאות הנפש בחיל הרפואה - הענף, שהוקם באותן שנים, הוגדר כגוף מודיעין הפועל לזיהוי יחידות וחיילים בסיכון.
במסגרת תפקידה, יזמה והובילה מחקר אודות ההשפעות הנפשיות והגופניות של שבי.
המחקר, שנמשך במשך ארבעה עשורים, בחן את שבויי השבי ממלחמת יום הכיפורים והשווה את מצבם ללוחמים שלא נפלו בשבי.
המחקר הראה כי שבויי השבי סובלים ממצוקה נפשית מורכבת וממושכת, מבעיות גופניות, מהזדקנות מואצת ומתמותה בטרם עת.
בנוסף, נבחנה השפעת הטראומה של פדויי השבי על נשותיהם וילדיהם.
המחקר הצביע על כך שנזקי טראומה ממלחמה ושבי אינם מוגבלים ללוחמים אלא משפיעים על מי שבאים איתם במגע קרוב, תופעה שמכונה טראומטיזציה משנית.
בתקופתה, הוקם מאגר הנתונים לנפגעי תגובות הקרב במלחמת לבנון הראשונה (1982).
מאגר שיטתי ייחודי זה, שהוקם במהלך הקרב, היה הראשון מסוגו בעולם והיווה בסיס לשורה של מחקרים פורצי דרך שנמשכו במשך ארבעה עשורים.
במקביל לשירותה בצה"ל, שימשה כמרצה לעבודה סוציאלית באוניברסיטת תל אביב.
ב-1992 הצטרפה סולומון לסגל בית הספר לעבודה סוציאלית ע"ש בוב שאפל באוניברסיטת תל אביב, שם מילאה בין היתר את תפקיד ראש בית הספר וראש מרכז אלר לחקר ילדים בסיכון.
בשנים 1996 עד 2001, כיהנה כמנהלת המחלקה לתוכניות מיוחדות באוניברסיטת תל אביב.
במקביל ולאחר מכן, כיהנה בתפקידים שונים באוניברסיטה כגון חברה בוועדת ההיגוי בבית הספר לבריאות ציבורית, פרופסור בחוג ללימודי אסון בפקולטה לרפואה, ועוד.
כיום, סולומון חברה במועצה להשכלה גבוהה.
כשש שנים לפני פרישתה מהאוניברסיטה, כיהנה כראש מרכז המחקר המולטי-דיסציפלינרי בנושאי טראומה המונית (I-CORE).
מרכז זה היה חלק ממרכזי המצוינות שהקימה לת"ת
בשנת 2008, סולומון השתתפה בסרט "ואלס עם באשיר" של הבמאי ארי פולמן.
היא הופיעה שם בתפקיד עצמה, עובדת סוציאלית וחוקרת ישראלית, מומחית בתחום הפסיכוטראומה.
הסרט זכה בפרסים רבים והיה מועמד לאוסקר בקטגוריית "הסרט הזר הטוב ביותר".
בשנת 2021, הצטרפה סולומון למועצת החירום הציבורית למשבר הקורונה ומחתה נגד מדיניות הסגרים עקב ההשלכות הפסיכולוגיות ארוכות הטווח שלה.
סולומון חברה במועצה הלאומית לפוסט־טראומה, שהוציאה הנחיות לקליטת החטופים שחזרו משבי החמאס במסגרת מלחמת חרבות ברזל.
אחת ההנחיות היא להניח לחטופים, ולאפשר להם לחוות זמן ביחד עם קרוביהם, ללא השתתפות גופי התקשורת.
סולומון פרסמה למעלה מ-450 מאמרים אקדמאיים כתובים בכתבי עת בנושאי פסיכולוגיה, פסיכאטריה ועבודה סוציאלית.
פרסומיה של סולומון זוכים להכרה בינלאומית, בהיותה חברת מערכת בכתבי העת המרכזיים בתחום הטראומה הנפשית, ובהם "Journal of Traumatic Stress; Trauma and Loss", וכן בחירתה לחברה בוועדת המגדר הפסיכיאטרי DSM.
בוועדה זו מספר חברים לא-אמריקאים בודדים ובמסגרתה, מוגדרים הקריטריונים לאבחון של הפרעה פוסט-טראומטית.
סולומון שימשה גם כפרופסורית אורחת בפקולטות לפסיכיאטריה, רפואה ופסיכולוגיה במוסדות אקדמאיים בינלאומיים במדינות כגון סינגפור, דנמרק, ניו יורק, איטליה, ושווייץ.
תגובת קרב: מחקריה של סולומון בתחום תגובות הדחק במלחמה ואחריה התמקדו באיתור קריטריונים לזיהוי מוקדם של תגובות דחק של חיילים בחזית.
זוהי משימה מאתגרת במיוחד בעת שהן המטפלים והן המטופלים נמצאים בסכנת חיים.
המחקרים התמקדו גם באיתור גורמי סיכון וגורמי תמך וחוסן – בעיקר גורמים שניתנים להתערבות ולטיפול, כגון אווירה ביחידה, לכידות, סגנון פיקוד וכדומה.
מוקד חשוב של המחקרים היה הערכת יעילות התערבויות בשדה הקרב ובשיבה הביתה.
סולומון ממשיכה לתמוך בהכרה במחלות נלוות שנגרמו והועצמו מהשבי, ביניהם גם תמותה בטרם עת.
נפגעי פוסט טראומה: על בסיס ממצאי המחקרים, אושררה והוגדרה מחדש שיטת הטיפול בנפגעי תגובת קרב ובנפגעים פוסט-טראומטיים.
המחקרים תרמו להקמת היחידה לתגובות קרב, באגף השיקום במשרד הביטחון שמסייעת לנפגעים עד היום.
ממצאי המחקרים הללו זכו להערכה רבה בצה"ל ובאגף השיקום, תרמו משמעותית לשינוי הגישה כלפי נפגעי תגובות קרב בצה"ל ובמשרד הביטחון, והעמיקו את מחויבות מערכת הביטחון לטיפול בנפגעי הנפש.
השפעות נפשיות ארוכות טווח: מחקר שהחלה לבצע בצה"ל והומשך על ידה במשך ארבעה עשורים באוניברסיטת תל אביב.
המחקרים הורו כי תגובות קרב המוכרות בציבור בשם הלם קרב, מהוות עבור הלוחמים פציעה חודרת וקשה שבמקרים רבים הופכת לכרונית.
המחקר הייחודי הצביע על דפוסים ייחודיים של ההפרעה.
"טראומטיזציה משנית": תפיסתה החברתית-קהילתית של סולומון עמדה בבסיס מחקרה בתחום "הטראומטיזציה המשנית" – תהליך בו המצוקה של ניצול הטראומה פוגעת בבני משפחתו.
ב-1987, לאחר מאמצים מרובים, הצליחה סולומון לשכנע את צה"ל להתיר לה להעריך תופעה זו בקרב נפגעי מלחמת לבנון הראשונה.
ממצאי המחקר פורץ הדרך הזה שינו את התפיסה לגבי מצוקות נפשיות שנגרמות בעת השירות הצבאי ובעקבותיו - ממצוקות של הפרט בלבד למצוקת המשפחה כולה.
כתוצאה מכך, החלה הרחבת סל שירותי הטיפול והרווחה, שכולל עתה גם בני ובנות זוג וילדים של מי שנפגעו בצבא.
פדויי שבי: סולומון יזמה והובילה מחקר חשוב וייחודי בתחום פדויי השבי.
המחקר, שהחל בצה"ל ב-1991 ונמשך עד 2020, ביקש להעריך את מצבם הנפשי, הגופני והתפקודי של מי שנפלו בשבי האויב במלחמת יום הכיפורים.
מפגשים עם פדויי שבי ועם אנשי מקצוע שטיפלו בהם בשובם העלו, כי הטיפול אותו קיבלו בשובם ארצה היה נקודתי ועבור חלקם אף טראומטי מאוד.
ממצאי המחקר הצביעו על משקעי דחק משמעותיים, והיוו מצע להפקת סרט תיעודי בשם "ערים בלילה".
הסרט הופק על ידי יואב בן דוד, מפדויי השבי שנטלו חלק במחקר, ואחר כך הובילו גם להקמת עמותה באותו שם לעזרה הדדית של פדויי השבי.
מחקר זה העלה את המודעות לסבלם הסמוי של פדויי השבי, ואף הביא לשינוי מדיניות הטיפול של משרד הביטחון.
ביחד עם ראשי אגף השיקום, גובשה תוכנית outreach שהיא היחידה במינה בעולם, ובמסגרתה הוזמנו כל פדויי השבי ממלחמת העצמאות ואילך להערכה, וזכותם לטיפול הוכרה.
בתום שירותה הצבאי, במסגרת אוניברסיטת תל אביב התרחבה פעילותה המחקרית לחקר התמודדותם של ניצולי שואה, חולי נפש, ובני משפחותיהם.
במרכז אדלר באוניברסיטת תל אביב היא יזמה וניהלה מחקרים רחבי היקף שבחנו את השפעתם הפתוגנית והסלוטוגנית של אירועי דחק, במשפחה (גילוי עריות) ובאלימות פוליטית (כמלחמה, שואה וטרור), על ילדים בסיכון החיים בסביבה אברסיבית ופוגענית.
פרס לאופר למצוינות אקדמית, מטעם האגודה הבינלאומית ללחץ טראומטי (1997).
פרס ישראל לחקר העבודה הסוציאלית (2009).
פרס א.מ.ת במדעי החברה על מחקריה בתחום הטראומה וההתמודדות איתה (2016).
נכות נפשית: היבטים רפואיים, חברתיים ושיקומיים.
הסוד ושברו: סוגיות בגילוי עריות.
משחזור לזיכרון: טפול בטראומה נפשית.
עד שנת 2009 פרסמה סולומון למעלה מ-450 מאמרים בכתבי עת מקצועיים.
מאמריה אלו פורסמו גם בעת שירותה הצבאי, וביתה שאת בהיותה פעילה במסגרת אקדמית.
"זהבה ושלושת הדובים"( נקרא גם "זהבית ושלושת הדובים", באנגלית: The Story of the Three Bears או Goldilocks and the Three Bears) הוא סיפור ילדים מפורסם אשר פורסם לראשונה בשנת 1837 באוסף כתביו של המשורר האנגלי רוברט סאותי (Robert Southey), על אף שייתכן והסיפור מבוסס על סיפור עממי ישן יותר.
מאז שהתפרסם לראשונה, הסיפור עבר שני שינויים משמעותיים.
בגרסה של סאותי הגיבורה הראשית היא אישה זקנה ובגרסאות המאוחרות יותר של הסיפור הוחלפה האישה הזקנה בנערה זהובת שיער בשם זהבה.
כמו כן, בגרסה של סאותי שלושת הדובים האנתרופומורפיים (דמויי אדם) היו כולם זכרים בעוד שבגרסאות המאוחרות יותר הם הפכו לאב, אם ובן.
סיפורם של זהבה ושלושת הדובים משתמש בכלל השלושה בכתיבה באופן מורחב, כאשר הגיבורה בודקת שלוש קבוצות של שלושה פריטים בבית, ומוצאת שרק שליש מכל קבוצה מספק.
לאחר שמשפחת הדובים יוצאת לטייל, זהבה הסקרנית פולשת לביתם.
היא רואה לפניה שולחן ערוך ושלושה כיסאות.
זהבה בודקת את כל שלושת הכיסאות של הדובים, ובוחרת לבסוף בכיסא של הדוב הבן, אשר אינו קשה מדי ואינו רך מדי.
היא טועמת מקערות הדייסה של שלושת הדובים ולבסוף מחליטה לאכול את הדייסה של הדוב הבן, שאינה חמה מדי ואינה קרה מדי.
עכשיו היא עייפה ומחליטה ללכת לישון, ולאחר שהיא בודקת את כל שלוש המיטות, היא נרדמת לבסוף על המיטה של הדוב הבן, שמתאימה בדיוק למידותיה.
בהמשך, בעוד זהבה ישנה, חוזרים שלושת הדובים הביתה.
הדוב האב אומר: "מישהו ישב על הכיסא שלי וטעם מן הדייסה שלי." הדובה האם אומרת: "מישהו ישב גם על הכיסא שלי וטעם גם מן הדייסה שלי." הדוב הבן אומר: "מישהו ישב בכיסא שלי ואכל את כל הדייסה שלי", וכשהדובים נכנסים לחדר השינה, זהבה מתעוררת בבהלה, קופצת מן החלון ובורחת.
הדובים לא שמעו ממנה יותר.
לסיפור "זהבה ושלושת הדובים" נעשו במשך השנים מספר עיבודים לתחומי אמנות שונים.
אחד מהעיבודים הראשונים היה העיבוד הקולנועי של וולט דיסני, אשר בשנת 1922 יצר גרסה מונפשת לסיפור.
כותב השירים בובי טרופ (Bobby Troup) כתב בשנת 1946 שיר בסגנון ג'אז לסיפור בשם "The Three Bears".
Roald Dahl's Goldilocks - אופרה סקוטית מאת קורט שוורטסיק.
גולדי והדב - סדרת טלוויזיה המשודרת בדיסני ג'וניור המספרת על גולדי (מבוססת על זהבה) שמתחברת עם הבן הצעיר במשפחת הדובים.
שודרה סדרת הטלוויזיה "סימסאלה גרים" שם הגיעו יויו וקרוקי לפתוח את הבעיה באגדה הידועה, אלא שהפעם הגור היה בת, במקום בן כמו ברוב הגרסאות המוכרות.
בסדרת הטלוויזיה "משטרת האגדות" האגדה לא הופיעה מסיבה לא ידועה אך הוזכרה בכמה פרקים שמישהו גנב דייסה ושבר כיסא מהאגדה הזו, בפרק של שוליית הקוסם רואים את שלושת הדובים צפים על חביות כאשר השוליה הציף את כל ארץ האגדות.
בסדרת ההנפשה "בוסקו" יש פרק בשם "בוסקו ושלושת הדובים" כשבו משפחה של שלושה דובים ממלאים את התפקיד של זהבה ובוסקו את התפקיד של שלושת הדובים.
ישנה סדרה ספרדית בשם "שלושת הדובים" המבוססת על האגדה.
הסדרה שודרה בארץ בערוץ הילדים.
בסדרה הזאת לילדה קוראים ויקי.
הצגת ילדים המבוססת על האגדה מבית משגב עורי הפקות.
מעבד ובמאי ההצגה עידן עמית, פזמונים מאת סמדר שיר, לחנים והפקה מוזיקלית מאת משה דץ.
בהצגה השתתפו דנה דבורין / מיכל צפיר / מיכל ינאי / מיכל מוכתר בתפקיד זהבה, נתן נתנזון בתפקיד אבא דב, צחי נוי בתפקיד אמא דובה ו נוף נתנזון/ ומיה צפיר / עדי נובינזון / עדי רביד בתפקיד ילד דובון.
הצגות ילדים המבוססות על האגדה מבית התיאטרון שלנו, ומבית תיאטרון אורנה פורת לילדים ונוער.
בלוני טונס יש משפחה של שלושה דובים, כאשר בסרט הראשון שלהם באגס באני ממלא את מקומה של זהבה.
בעלילות טייני טון לאחר שהם עוברים לגור בבית מודרני, מירה ממלאת את מקומה של זהבה.
סרטון אחר בלוני טונס, מציג את זהבה בתור עכברה, ואת סילבסטר ומשפחתו כשלושת הדובים.
סרטון אחר של הלוני טונס מציג שילוב של האגדה עם זו של כיפה אדומה.
בסדרה "החווה של הדוד משה" הוצג הסיפור כהצגה.
ב"רחוב סומסום" מוצגת משפחה של שלושה דובים ממוצא יהודי, שבהמשך נולדה להם גורה קטנה.
באחד מפרקי "הביגבגים" עלילת האגדה מתרחשת ביום הולדתו של הדוב הקטן, וכן הדייסה שהם בישלו הייתה דייסת שוקולד.
בתוכנית "פלאי קלעים" הוצג הסיפור שבו זהבה היא דובה (דפנה דקל) והיא הולכת לבית משפחה של בני אדם בת שלוש נפשות (אדם בתור האב, דפנה דקל בתפקיד האם וצחי נוי בתפקיד הילד).
באחד מפרקי התכנית "פרפר נחמד" נולי ואוזה מספרות בחלומן את הסיפור של זהבה ומשנות אותו בהתאם לדעתן ואף נפגשות איתה.
את זהבה מגלמת אלינור אהרון.
הסיפור עצמו הופיע אף בקלטת הילדים "שירי משחק" שהוקדש לשירי דתיה בן דור, כשהורי הדב הקטן וזהבה מתנחלים במיטת הדב הקטן.
בסרט החתול של שרק: משאלה אחת ודי מופיעים זהבה ושלושת הדובים כדמויות משנה שמחפשות את המפה כדי לבקש משאלה.
בהארלי קווין עונה 4 זהבה המבוססת על אותה דמות מהקומיקס של DC הופיעה שיצאה מספר אגדות.
זהבה שמואלי (נולדה ב-19 במאי 1955) היא אתלטית עבר ישראלית, אלופה ושיאנית ישראל בריצות למרחקים בינוניים וארוכים.
ייצגה את ישראל באולימפיאדה (לוס אנג'לס 1984) ואף זכתה לכבוד לשאת את דגל המדינה בטקס הפתיחה ובאליפות העולם הראשונה באתלטיקה (הלסינקי 1983).
שמואלי נולדה בשם זהבה שלום ברחובות וגדלה במושב בית עזרא, בת להורים יוצאי עיראק.
אחותה הצעירה ממנה ב-4 שנים, מזל שלום, אף היא אתלטית מצטיינת, אלופה ושיאנית ישראל.
המאמן איליה בר זאב, גילה את שמואלי בהיותה בת 13, בחוג אתלטיקה שנערך בבאר טוביה.
בגיל 16 וחצי פרשה מתחרויות.
אחותה מזל שלום, שכנעה אותה לחזור להתאמן וזאת לאחר ששמואלי כבר הייתה נשואה ואם לשניים והתגוררה ברמת השרון.
במרוץ הקפת התבור (2000 מטר) שנערך במרץ 1977 זכתה שמואלי במדליית זהב בתוצאה של 7:27.6 דקות, לפני אחותה מזל שלום (7:40.0 דקות) ומרסל מרסיי (7:55.9 דקות).
בתחרות האתלטיקה של המכביה העשירית ביולי היא זכתה במדליית זהב בריצת 1500 מטר כשקבעה תוצאה של 4:34.96 דקות, לפני ענת מאירי (4:35.42 דקות) ורחל הלה (4:38.90 דקות), שתיהן מישראל.
באליפות ישראל במירוץ כביש, למרחק של 7 ק"מ שנערכה במושב ערוגות בתחילת דצמבר היא זכתה במדליית זהב בתוצאה של 28:04.3 דקות, לפני מזל שלום (29:33.5 דקות).
ב-31 בדצמבר היא זכתה במדליית זהב במרתון טבריה, המרתון הראשון שנערך בישראל, בתוצאה של 3:02.58 שעות (50 התוצאות הטובות בעולם לנשים), מקום 20 כללי ומקום תשיעי מבין הישראלים ובכך הייתה לאתלטית הישראלית הראשונה שמסיימת ריצה זו.
במירוץ הקפת התבור (2000 מטר) שנערך באפריל 1978 זכתה שמואלי במדליית זהב בתוצאה של 6:58.7 דקות, לפני פזית פביאן (7:17.5 דקות) ורחל הלה (7:21.2 דקות).
בתחרות האתלטיקה במסגרת כינוס הפועל ה-11 שנערכה ברמת גן בתחילת מאי 1979 זכתה שמואלי בשתי מדליות, כסף וארד.
מדליית ארד בריצת 3000 מטר בתוצאה של 9:38.3 דקות, אחרי מאירי שקבעה שיא בינלאומי חדש של 9:35.6 דקות ומרי סטיוארט (9.35.8 דקות), אלופת משחקי חבר העמים הבריטי בריצת 1500 מטר.
באליפות ישראל בריצת 3000 מטר שנערכה במאי 1980 זכתה שמואלי במדליית זהב בתוצאה של 9:45.5 דקות, לפני מזל שלום (10:37.7 דקות).
באליפות ישראל שנערכה בסוף יוני אותה שנה היא זכתה במדליית זהב בריצת 1500 מטר בתוצאה של
בתחרות שנערכה בתל אביב ביולי 1980 קבעה שמואלי בריצת מייל שיא ישראלי חדש של 4:52.4 דקות, שיפור לשיא של פזית פביאן (4:56.8 דקות).
ב-4 בינואר 1981 זכתה שמואלי במדליית זהב במרתון טבריה בשיא ישראלי חדש של 2:52.45 שעות, שיפור של יותר מ-10 דקות לשיאה.
במירוץ הקפת התבור (4000 מטר) שנערך באפריל אותה שנה זכתה שמואלי במדליית זהב בתוצאה של 15:00.4 דקות, לפני ורוניק ביאה מצרפת (15:04.9 דקות) ורחל הלה (15:58.8 דקות).