tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בינואר 2009 הציג בבית סוקולוב תערוכת צילומים "פוסטרמורטם": קרעי ההבטחות - כרזות בחירות במבחן הזמן.
בינואר 2015 הציג ב"סטודיו שוקי קוק" ביפו תערוכת צילומים: "המרחב הציבורי - בנימין נתניהו כאייקון פוליטי".
ב-2021 היה אוצר התערוכה השנתית של אגודת הקריקטוריסטים והקומיקסאים בישראל.
בשנים 2004 ו-2007 יצא לסין בשליחות מש"ב (סוכנות הסיוע הבינלאומית במשרד החוץ) להדרכת עיתונאיות ועיתונאים סינים.
בשנת 2011 החל לפרסם את הבלוג "הערות שוליים להיסטוריה" המוקדש להיסטוריה, תקשורת, פוליטיקה והמרחב הציבורי.
בשנת 2021 היה אוצר תערוכת הקריקטורות והקומיקס "סיכום ממוקד - השנה שהייתה" בבית אריאלה בתל אביב.
אחיו איזי מן הוא שדרן לשעבר בקול ישראל.
שני אחיו למחצה הם ניסן לימור ופרופ' יחיאל לימור
תחומי המחקר העיקריים של מן הם עיתונאות, תקשורת ופוליטיקה, מפת התקשורת בישראל ותולדות התקשורת בישראל.
במסגרת פעילות המכון למדיה חדשים, חברה ופוליטיקה בבית הספר לתקשורת באוניברסיטת אריאל עורך, מאז 2011, יחד עם ד"ר אזי לב-און, דו"ח שנתי על התקשורת בישראל, סדרי יום, שימושים ומגמות.
תחומי ההוראה של מן הם עיתונאות (תאוריה ומעשה), תולדות התקשורת בישראל, חברה ופוליטיקה בישראל, תקשורת מגזרית בישראל, ראשי ממשלות ותקשורת.
גלי צה"ל כל הזמן (יחד עם ציפי גון-גרוס), משרד הביטחון – ההוצאה לאור, תל אביב, 1991
עיתונאות - איסוף המידע, כתיבה ועריכה (יחד עם פרופ' יחיאל לימור), האוניברסיטה הפתוחה, תל אביב, 1997. מחברי הספר זכו בשנת 2000 בציון לשבח בפרס סוקולוב לעיתונאות.
לא יעלה על הדעת - ביטויים, ציטוטים, מטבעות לשון, כינויים, הוצאת הד ארצי, אור-יהודה, 1998. המהדורה הרוסית של הספר, בשם מה אתה עשית בשביל מדינה?
הופיעה בשנת 2002 בהוצאת גשרים, ירושלים ומוסקבה.
גלי צה"ל מדברים מהשטח (יחד עם ציפי גון-גרוס), ידיעות אחרונות, תל אביב 2002
לקסיקון לתקשורת (יחד עם פרופ' יחיאל לימור ופרופ' חנה אדוני), הוצאת ידיעות ספרים, תל אביב 2007
המנהיג והתקשורת - דוד בן-גוריון והמאבק על המרחב הציבורי 1963-1948 הוצאת עם עובד ואוניברסיטת תל אביב 2012. ב-2013 הוענק לו פרס ראש הממשלה לזכר דוד בן-גוריון על הספר.
עיתונאות בעידן הדיגיטלי (יחד עם פרופ' יחיאל לימור).
רעננה : למדא - ספרי האוניברסיטה הפתוחה, ©תשפ"ב 2022.
דו"ח שנתי התקשורת בישראל 2012 סדרי יום, שימושים ומגמות (יחד עם ד"ר אזי לב-און), אריאל 2013.
דו"ח שנתי: התקשרת בישראל 2013 סדרי יום, שימושים ומגמות (יחד עם ד"ר אזי לב-און), אריאל,2014.
דו"ח שנתי: התקשורת בישראל 2014 סדרי יום, שימושים ומגמות (יחד עם ד"ר אזי לב-און), אריאל 2015.
דו"ח שנתי: התקשורת בישראל 2015: סדרי יום שימושים ומגמות (יחד עם ד"ר אזי לב-און), אריאל 2016.
דו"ח שנתי: התקשורת בישראל 2016: סדרי יום שימושים ומגמות (יחד עם ד"ר אזי לב-און), אריאל 2017.
רפי (רפאל) פֶּרְסְקי (נולד ב-29 במרץ 1960) הוא זמר ומפיק מוזיקלי ישראלי.
פרסקי נולד בשנת 1960 בווילנה בירת ליטא, ועלה לישראל עם משפחתו בשנת 1969. אמו עבדה כתופרת, אביו עבד כקבלן צביעה והמשפחה התגוררה בקריית אונו.
במהלך שנות השמונים עבד כעוזר טכנאי הקלטות באולפני "טריטון" והשתתף בהקלטות אלבומיהם של זמרים כמו אריק איינשטיין, יהורם גאון, חוה אלברשטיין, נורית גלרון, גידי גוב, יהודה פוליקר ועפרה חזה.
המפנה בקריירה שלו חל בעת שיעקב גלעד שמע את שיריו, והפך למפיק המוזיקלי שלו.
אלבומו הראשון, "כמה פעמים ספרת עד עשר", יצא בנובמבר 1989, ובו הוא שר וניגן בגיטרה.
באלבום היו 4 להיטים: "מיליון דולר", "כמה פעמים", "פעם בשבוע" ו"טוב לי טוב לי", הוא מכר כעשרים אלף עותקים והגיע למעמד של אלבום זהב.
בספטמבר 1991 הוציא פרסקי את אלבומו השני, "מפתח הלב", גם כן בהפקה מוזיקלית של יעקב גלעד, כשפרסקי כותב ומלחין את כל השירים.
האלבום כלל מספר להיטים כמו "דוניה", "טעות אנוש קטנה", "בזמן האחרון" ו"נדנדות", אולם זכה להצלחה פחותה לעומת אלבומו הראשון.
ב-1992 החל לעבוד על אלבום שלישי בהפקת עובד אפרת.
שיר אחד שיצא וזכה להצלחה מהעבודה היה "מילים יכולות לרצוח", אך האלבום לא הושלם, ופרסקי נזקק לשלוש שנים נוספות כדי להשלים את אלבומו השלישי.
בשנת 1995 יצא אלבומו השלישי: "סקס, אוכל, כסף, אהבה ושנאה" אותו הפיק מוזיקלית סיימון ויינשטוק, שגם לא הצליח מסחרית.
עקב חוסר ההצלחה המסחרית של אלבומיו השני והשלישי, פרש פרסקי למספר שנים מפעילות מוזיקלית, עסק בנגרות ופתח פיצוחייה ופאב.
בשנת 1999 שב לפעילות מוזיקלית והתארח בהופעותיו של עמיר לב.
שיתוף פעולה מאוחר יותר תועד באלבומו של לב "הופעה חיה בבארבי", בו בלט בביצוע עם עמיר לשירו "כמה פעמים".
ב-2001 החל לעבוד על אלבום רביעי, כשהסינגל הראשון לאלבום היה "חמש שנים".
בינואר 2005 הוציא בחברת "התו השמיני" את אלבומו הרביעי, "בלב ובנפש", שכלל את השירים "חדר 123", "חמש שנים", "הולך על המדרכה" ושיר הנושא.
את האלבום הפיקו מוזיקלית טל מטמור ועובד אפרת.
בשנת 2008 שימש פרסקי כמפיק המוזיקלי של אלבומו של בועז בנאי "אהבת איש הפח".
באותה שנה גם הפיק את אלבומו הראשון של אסי זיגדון, "פנימה".
בספטמבר 2012 פתח פרסקי את מסעדת 'דים סאם 33' בפלורנטין, תל אביב.
בקיץ 2015 הצליח פרסקי לעמוד בפרויקט לגיוס המונים באתר הדסטארט על מנת לגייס את הסכום הדרוש להפקת אלבום חדש.
האלבום, שנקרא "חדר צדדי", יצא בינואר 2016 והכיל שירים ישנים בביצוע אקוסטי, וכן מספר שירים חדשים.
שנה לאחר מכן הוציא פרסקי את אלבומו השישי, "שירים עצובים שהלחנתי בשמחה", מיני-אלבום המכיל חמישה שירים אותם הלחין למילותיהם של המשוררים יונה וולך, זלדה ודוד אבידן (בתחילת שנות השמונים פרסקי גר בסמיכות ליונה וולך, והיה חבר קרוב שלה).
היה במערכת יחסים עם אשת הטלוויזיה אלימור זילברמן, והוא אב לבת.
כמה פעמים ספרת עד עשר, 1989
שירים עצובים שהלחנתי בשמחה, 2017 (מיני אלבום)
רפי פרידן, קצין במשטרת ישראל, שהפך לחוקר פרטי ועמד במרכזן של כמה פרשיות פליליות שהסעירו את מדינת ישראל.
בהיותו בעל משרד חקירות, ניהל עם שותפו, החוקר יעקב צור, מעין "בנק האזנות סתר" שהיה, לדברי חוקרי משטרה, הגדול במדינת ישראל (הוא צותת והקליט, באופן פלילי, עשרות אישים וגופים).
בראשית שנות התשעים נעצרו פרידן וצור במה שכונה לאחר מכן "פרשת נמרודי א'" (או "פרשת האזנות הסתר"), כמי שצותתו, ללא רשות, למערכות העיתונים "ידיעות אחרונות", ו"מעריב", בשליחותם של משה ורדי ושל עופר נמרודי.
בתום משפט סנסציוני, נשלחו נמרודי הבן ופרידן למאסר - נמרודי לשמונה חודשים ופרידן לארבע שנים.
כן נדון פרידן לשנתיים מאסר על תנאי בגין עבירות מסוימות ושנה מאסר על תנאי בגין עבירות אחרות.
מתוך מעצרו החל פרידן להעביר חומרים לפרקליטות ולמשטרה, ופתח בכך את "פרשת נמרודי ב'", שבמרכזה טענתו של פרידן (שהופרכה בבית המשפט) כי עופר נמרודי הזמין ממנו את רצח נוני מוזס ועמוס שוקן, בעלי "ידיעות אחרונות" ו"הארץ", בהתאמה.
עופר נמרודי נעצר עד תום ההליכים ופרידן הפך, ביחד עם שותפו יגאל תם ועוד כמה קציני משטרה, לעד מדינה.
בעת מתן עדותו של פרידן, הגיע אליו הסופר אריה קרישק, ידידו של איש העסקים ובכיר לשעבר במוסד- יעקב נמרודי, אביו של עופר,(ואדם בעל רקע מודיעיני) ובאמתלה של הכנת ספר על פרידן, ניסה לשאוב ממנו מידע, בכוונה לשבש את משפט הבן.
המשטרה עצרה את קרישק ואת נמרודי האב ("פרשת נמרודי ג'") וגם הם הועמדו למשפט והורשעו.
פרידן עצמו השתחרר לאחר ריצוי מלא של עונשו.
מקורות במשטרה קשרו אותו גם לפרשיות אחרות - ציתות לראשי ערים וניסיונות סחיטה (בישראל וגם מעבר לים), כמו גם סיוע שהעניק לנשיא פרו הנמלט, אלברטו פוג'ימורי.
בראשית נובמבר 2007, נעצר פרידן על ידי המשטרה, ביחד עם החוקר אביב מור, כחשודים בהפעלת האזנות-סתר כנגד השר אביגדור ליברמן ואיש העסקים מיכאיל צ'רנוי.
בספטמבר 2010 הוגש נגד פרידן כתב-אישום בפרשה זו, ובעבירות נוספות.
בהגנתו, חשף פרידן את עובדת היותו מודיע וסייען של משטרת ישראל.
בנובמבר 2011 נגזרו על פרידן שישה חודשי עבודות-שירות וקנס כספי כבד.
בנובמבר 2024, עמד פרידן במרכזו של פרק 4 מתוך סדרת "המו"לים" של עמרי אסנהיים בשיתוף הבמאי גלעד טוקטלי שהוצגה בערוץ כאן 11.
רפי לוי (22 בפברואר 1938 – 25 בפברואר 2021) היה כדורגלן ישראלי, ששיחק במכבי תל אביב ובארבע קבוצות באוסטרליה ובדרום אפריקה.
היה ידוע בשנות החמישים כ"חצי השני" של שייע גלזר בחוד ההתקפה של מכבי תל אביב.
את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של מכבי תל אביב ערך לוי כמה שבועות לפני שמלאו לו 17 שנים, במחזור הראשון של עונת 1954/1955 נגד מכבי נתניה, וכבש את השער השני בניצחון 1–6. בהמשך אותה עונה כבש לוי עוד שלושה שערים.
עונה לאחר מכן כבש לוי שישה שערים, כולל צמד בניצחון 0–3 בדרבי מול הפועל תל אביב.
באוקטובר 1956 יצאה הקבוצה למסע משחקים בארצות הברית, ולוי כבש שלושער בניצחון 0–6 על בוסטון.
לאחר מכן הוסיף שער בניצחון 0–2 על נבחרת איסלנד, במשחק שנערך בניו יורק.
ככל שחלפו העונות, מספריו של לוי עלו ובעונת 1957/1958, כשמכבי תל אביב זכתה בדאבל, הוא זכה בתואר מלך השערים עם 14 כיבושים בליגה.
גם בגביע המדינה תרומתו של לוי הייתה משמעותית עם חמישייה בחצי הגמר נגד שמשון תל אביב ושער בגמר נגד הפועל חיפה.
בעונת 1959/1960 זכה בשנית בתואר מלך השערים, כשכבש 19 שערים ב-20 משחקי ליגה.
כמו כן, הוא היה בין השחקנים הבולטים שהוליכו את מכבי תל אביב לשתי אליפויות בעונות 1955/1956 ו-1957/1958 ולשני גביעים (1958 ו-1959).
לוי שיחק במכבי תל אביב מ-1954 עד 1961 אז עבר לשחק לחמש שנים באוסטרליה ובדרום אפריקה.
ב-1966 חזר למכבי תל אביב לעונה נוספת, לאחר שהוצעו לו 50,000 לירות, אך החלוץ לא נשאר זמן רב ובאמצע העונה עזב שוב לדרום אפריקה, שם שיחק עד אשר פרש מכדורגל בשנת 1972, בתקופה זו זכה בשלוש אליפויות ושני גביעים בדרום אפריקה.
בדרום אפריקה מכר לוי פסלים במקביל למשחק בכדורגל.
בשנת 1973 שב לישראל ולזמן מה שיחק בהפועל רעננה בליגה ב'.
לזכותו של לוי 17 הופעות בנבחרת ישראל, בהן כבש 11 שערים, והוא מחזיק בממוצע שערים למשחק הכי גובה בנבחרת ישראל 0.65. במשחק הניצחון על נבחרת יוגוסלביה, 1:2 במוקדמות אולימפיאדת רומא 1960, כבש לוי שני שערים.
ניצחון זה נחשב לאחד הניצחונות המפתיעים ביותר בתולדות הכדורגל הישראלי, ולוי היה אחד מגיבוריו יחד עם השוער יעקב חודורוב.
בעקבות הניצחון על יוגוסלביה כתב הסופר שרגא גפני את ספר הילדים "בעט אלון בעט", שדמות אחד מגיבוריו, החלוץ המרכזי "אלון לוי", הייתה מבוססת על רפי לוי.
רפי לוי נפטר ב-25 בפברואר 2021, והובא למנוחות בבית העלמין החדש בחדרה.
רפי קדישזון (נולד ב-21 בדצמבר 1953) הוא מלחין, מנצח, מעבד, מתזמר, פסנתרן ומורה למוזיקה ישראלי.
קדישזון מלמד באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים (מכהן כראש החוג ליצירה רב-תחומית), בבית הספר למוזיקה של הקריה האקדמית אונו (מנהל פדגוגי), בבית הספר למוזיקה "רימון" ובעבר לימד גם בבית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה.
רפי הוא בנם של יצחק קדישזון, מייסד מועדון התיאטרון ומנכ"ל התיאטרון הקאמרי, וחוה (אווה) קדישזון, ציירת וסופרת, אביה של המוזיקאית אור קדישזון.
קדישזון למד באקדמיה למוזיקה ע"ש רובין בת"א ובבית ספר גילדהול למוזיקה ודרמה בלונדון.
הוא כותב מוזיקה בעבור התיאטרון, סרטים ולטלוויזיה.
הוא זכה בפרס המוזיקה המקורית לפסקול הסרטים פנטזיה על נושא רומנטי ובלוז לחופש הגדול.
קדישזון הוא זוכה פרס ראש הממשלה לקומפוזיטורים לשנת 2008 ופרס אקו"ם על מוזיקה לתיאטרון.
רפי קדישזון הוזמן בקביעות לנצח על התזמורת הפילהרמונית הישראלית, התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון, התזמורת הסימפונית חיפה, סימפונט רעננה, הקאמרטה הישראלית ירושלים ותזמורות ישראליות אחרות.
יצירותיו נוגנו בידי הטובות שבתזמורות בעולם כגון התזמורת הסימפונית של פיטסבורג, התזמורת הפילהרמונית של טוקיו, תזמורת בית האופרה של רומא, תזמורת בית האופרה של בודפשט, התזמורות הסימפוניות של וינה ושל לונדון, תחת שרביטם של מנצחים כגון: זובין מהטה, גארי ברתיני ואחרים.
רפי קדישזון כותב עיבודים ויצירות בהזמנת אמנים בינלאומיים כגון: לאלו שיפרין, שלמה מינץ ופטר ורטהיימר.
בשנת 1957 התחיל קדישזון בלימודי פסנתר על פי המלצתו של פרנק פלג, אשר שמע את אלתוריו.
הוא המשיך לנגן אצל אילונה וינצה בשנים 1960–1972 ובאותן שנים למד תאוריה, הרמוניה, קונטרפונקט ותורת הצורות אצל יצחק אדל בין 1968 ל-1971 למד ב"תלמה ילין" ובין 1970 ל-1972 למד תזמור וניצוח אצל נעם שריף ומ-1972 עד 1974 למד ג'אז אצל צבי קרן.
קדישזון השתתף במספר קורסים של שנה ד' באקדמיה למוזיקה בתל אביב (קונטרפונקט באך – יצחק סדאי, אימפרסיוניזם – נחום אמיר, ספרות המאה ה-20 – סרג'יו נטרא ועוד)
בשנים 1996 עד 1998 למד קומפוזיציה אצל סרג'ו נטרא וניצוח יחידני אצל מנדי רודן באקדמיה למוזיקה ולמחול בירושלים.
משנת 2004 הוא תלמידה של הפסנתרנית רינה ולדמן.
1968–1971 - זכה כל שנה בפרס המוזיקאי המצטיין של המחזור ב"תלמה ילין" וכן במלגות קרן שרת
1978 - בפרס הקולנוע הישראלי על המוזיקה שהלחין לסרט "פנטסיה על נושא רומנטי" של חנוך לוין
1988 - בפרס הקולנוע הישראלי על המוזיקה שהלחין לסרט "בלוז לחופש הגדול" של רנן שור
1993 - בפרס אקו"ם על תרומתו למוזיקה לתיאטרון
2008 - פרס ראש הממשלה לקומפוזיטורים
2025 - בפרס דירקטוריון אקו"ם בתחום המוזיקה הקונצרטנטית, הספרות והשירה
פנטזיה לכינור ופסנתר - נוגנה והוקלטה על ידי יובל ירון וססיליה צ'ו.
"פנטזיה" ו"שיר ללא מילים" – קטעים לגיטרה, נוגנו והוקלטו על ידי ליאת כהן.
"מחזור שירי אי-גיון" – לסופרן ושישיית נגנים, בוצע על ידי קרן הדר ונגנים שונים.
"יפה נוף" – בוצע על ידי שלמה מינץ והתזמורת הקאמרית הישראלית.
קונצ'רטו לפטר ותזמורת – בוצע מספר פעמים על ידי פטר ורטהיימר בניצוח המלחין ועם תזמורות שונות.
"באוזני ילד אספר" – אורטוריה לקריין, מקהלת ילדים ותזמורת, בוצע על ידי חיים טופול, מקהלת אנקור והתזמורת הסימפונית ירושלים, בניצוח המלחין
2010 - "פטר והזאב – הסיפור האמיתי" – הוזמן ובוצע על ידי תזמורת המהפכה בניצוחו של רועי אופנהיים עם הקריין נתן דטנר עבור פסטיבל ישראל 2010. היצירה לטקסט של אפריים סידון מתכתבת עם יצירתו של פרוקופייב שבוצעה אף היא באותם קונצרטים.
2011 - שלושה משיריו של וילפרד אואן לטנור ופסנתר.
בוצע במשכנות שאננים על ידי אייל חביב והמלחין באירוע ספרותי לכבוד ספרה של רינה לטוין "האומנות באור המצפון".
באותו אירוע בוצעו ארבעה משיריה של מרינה צווטאיבה על ידי קרן הדר והמלחין.
שירי צווטאיבה בוצעו גם במסגרות נוספות ויוקלטו בקרוב.
2012 - כתיבת מוזיקה מקורית למחזה "ליזי" לטקסט של אפריים סידון עבור תיאטרון צוותא.
2013 - מוזיקה לפרויקט "עקבות בירושלים" – שורת סרטים קצרים של מיטב יוצרי הקולנוע הצעירים בארץ, המצטרפים לסירטו הקלאסי של דוד פרלוב, "ירושלים", עם המוזיקה של עדן פרטוש, ליצירה קולנועית ייחודית.
המוזיקה בוצעה על ידי הקאמרטה הישראלית ירושלים בניצוח המלחין.
הסרט הוקרן ב-12.12.13 בחמישים סינמטקים ברחבי העולם.
2014 - "מחזור שירי אי-גיון" – גרסה לקול ופסנתר, בביצוע רונה ישראל ואייל באט.
מתוך "קול הקולות – קונצרט ווקלי" לזכר יחזקאל בראון, במסגרת חג המוזיקה הישראלית ה-17. נערך במוזיאון תל אביב לאמנות.
2015 - ביצוע נוסף של "מחזור שירי אי-גיון" בגרסה לקול ופסנתר, על ידי קרן הדר וחגי יודן, בסטודיו למוזיקה של חגי יודן, במסגרת סדרת הקונצרטים The Sopranos.
2015 - "ילדות" – מחזור שירים למילים של לאה גולדברג.
בוצע במסגרת חג המוזיקה הישראלית ה-18, על ידי מקהלת העפרוני ובניצוחו של תומר הישג.
נערך בהיכל התרבות נתניה, במרכז למוזיקה ירושלים ובפסטיבל מקהלות ילדים בהונגריה.
2016 - "פעמוני הלב" – מוזיקה מקורית למחזה מאת אפרים סידון, ע"פ סיפורו של שלמה אבס "הסוס ופעמוני הצדק".
בוצע במקומות רבים ברחבי הארץ.
2016 - "הרב" – מוזיקה מקורית לסרט סטודנטים מבית הספר "סם שפיגל".
היצירה זכתה לפרס מפעל הפיס במסגרת פרויקט קלאסילייק.
מתוך מופע "חופש היצירה?!", בהשתתפות הקאמרטה הישראלית ירושלים וקרן הדר.
בוצע מספר פעמים בסדרת קונצרטים של הקאמרטה.
החלון – יצירתה של רות זיו אייל אשר הועלתה בפסטיבל ישראל.
נמרוד והכתנת – יצירתה של רנה שרת עם להקת ענבל.
חוני המעגל – בטלוויזיה החינוכית.
משנת 1974 הלחין מוזיקה לכמאה שלושים הצגות ביניהן:
התיאטרון הקאמרי – אילוף הסוררת, תעלולי סקאפן אמא קוראז', אורזי המזוודות, פליישר
תיאטרון בית ליסין – בין הצלצולים, טוב, קשר אייר
תיאטרון חיפה – לילה במאי, אלקה, הקיצו ורננו, אל נקמות, שדים במרתף, משפט הקופים
תיאטרון באר שבע – אקווס, מותו של סוכן, מידה כנגד מידה, הקומיקאים, דון ז'ואן חוזר מהמלחמה
תיאטרון החאן – גימפל תם, חבר'ה
אוניברסיטת תל אביב – תאומי מנייכמוס, פונדק הרוחות
2010 ניהול מוזיקלי, עיבוד ונגינה בערב שירי סשה ארגוב במסגרת פסטיבל ימי זמר בחולון.
2010 ניהול מוזיקלי, עיבודים וניצוח לקונצרט מחווה לשירי אהוד מנור עם התזמורת הסימפונית חיפה, במסגרת עונת הקונצרטים.
2011 ניהול מוזיקלי, עיבודים וניצוח למופע חגיגי של שירי הילדים של לאה גולדברג לפתיחת הפסטיבל להצגות ילדים בחיפה, בהשתתפות התזמורת הסימפונית חיפה.
2011 חבר ועדת השופטים להענקת פרס ישראל בתחום המוזיקה.
2011 יו"ר חבר השופטים לפרס נתן יונתן לשירה עברית.
2011 ניהול מוזיקלי, עיבודים וניצוח בקונצרט מיוחד לציון 50 שנה לפסטיבל ישראל עם התזמורת הסימפונית ירושלים.
2011 עיבודים לקונצרט של שלומי שבן והתזמורת הפילהרמונית הישראלית.
2011 עיבודים לקלאסיקות ישראליות לחליל ופסנתר, שנוגנו על ידי מריוקה הוטונן (חליל) ונינה מריה רוהו (פסנתר), פינלנד.
2011 עיבודים וניצוח בקונצרט חגיגי של דויד ברוזה והתזמורת הפילהרמונית הישראלית.
2011 "עוד שיר אחד" – השתתפות בעריכה, עיבודים וביצוע של שירי מרדכי זעירא.
2011 ניהול מוזיקלי, עיבודים וניצוח על קונצרט פתיחת פסטיבל הסרטים הבינלאומי, חיפה, בהשתתפות התזמורת הסימפונית חיפה.
2011 הדרכה של פרויקט שירי הקברט בגטו טרזיינשטט.
2011 ניהול מוזיקלי, עיבודים וניצוח במופע של מירי מסיקה עם התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון, במסגרת פסטיבל סוכות בראשון לציון.
2012 נגינת יצירות מקוריות בערב זיכרון לכבוד היוצרת והמתרגמת רנה ליטוין בבית ביאליק.
2012 ביצוע של "שיר ללא מילים" ו"שיר אהבה" של המלחין על ידי קרן הדר וליאת כהן במוזיאון הצבאי בפריז.
2012 ניהול מוזיקלי, עיבודים וניצוח במופע של שרית חדד עם התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון, במסגרת פסטיבל האביב בראשון לציון.
2012 הדרכת סדנא ומופע של התוכנית לנגנים צעירים מצטיינים של המרכז למוזיקה ירושלים.
בניהולו המוזיקלי של פרופ' מנחם ויזנברג.
2012 ניצוח על קונצרט מיוחד מיצירותיה של אלני קראינדרו, המלחינה היוונית של כל סרטי תיאו אנגלופולוס בהשתתפות המלחינה והתזמורת הסימפונית חיפה.
2013 עיבודים להצגה הסאטירית "לי-לה-לו" עבור תיאטרון צוותא.
2013 עיבודים, ניצוח והנחיה בסדרת קונצרטים לצעירים של הקאמרטה הישראלית ירושלים עם מקהלת מורן: "שירים מן המסך והבימה".
2013 ניהול מוזיקלי וניצוח על קונצרט פתיחת פסטיבל הסרטים הבינלאומי, חיפה, מיצירותיו של נינו רוטה, בהשתתפות התזמורת הסימפונית חיפה.
2013 עיבודים לתשעה שירים מן הקלאסיקה של הבוסה נובה עבור הזמרות הצרפתיות: נטלי דסה, הלנה נוגרה ואנייס ז'אווי והגיטריסטית ליאת כהן.
העיבודים מנסים להאיר את החומר באור חדש מבלי לאבד את הרגש המקורי.
החומר הוקלט לדיסק - "ריו-פריז", בהוצאת וירג'ין, ואשר קודם בשנת 2014 על ידי שורת קונצרטים בשמונה מבתי האופרה הגדולים של צרפת.
2014 קונצרט במלאת עשור לפטירתה של נעמי שמר, בהשתתפות התזמורת הפילהרמונית הישראלית ואמנים שונים.
רפי קדישזון – ניהול מוזיקלי, עיבודים וניצוח.
2014 "עוד מעט יהיה פה יופי יופי" – ניהול מוזיקלי של מופע עם קרן הדר וששי קשת, במסגרת פסטיבל ימי זמר בתיאטרון חולון.
2014 "ליטורגיה – יודאיקה" – קונצרט בהשתתפות סימפונט רעננה (במסגרת אונו).
2014 העברת הרצאה – "גרשווין – קוסם המנגינות" – במסגרת ערב "ג'אז ובירה", המרכז למוזיקה ירושלים.
2014 קונצרט עם בועז שרעבי והתזמורת הפילהמונית הישראלית.
2015 "במותם ציוו" – קונצרט לערב יום הזיכרון.
התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון, אמפי פארק קריית ראשון.
2015 "מוזיקת לילה זעירא" – מופע במסגרת "סדרת השיר הישראלי", בביצוע קרן הדר (שירה), יוני גוטליבוביץ' (צ'לו) ודני ארדמן (קלרינט).
רפי קדישזון - פסנתר, עיבודים וניהול מוזיקלי.
2015 "עכשיו התור לאהבה" – קונצרט במלאת עשור לפטירתו של עוזי חיטמן, בביצוע התזמורת הפילהרמונית הישראלית.
רפי קדישזון - ניהול מוזיקלי, עיבודים וניצוח.
2015 "כלניות" – קונצרט במלאת עשור לפטירתה של שושנה דמארי.
רפי - ניהול מוזיקלי, עיבודים וניצוח.
נערך במסגרת פסטיבל ראשון לציון, בהשתתפות התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון, בהיכל התרבות ראשון לציון.
2016 קונצרט - אריאל זילבר עם התזמורת הסימפונית ירושלים, תיאטרון ירושלים.
מפגש מוזיקלי עם בוגרי המכללה למוזיקה, הקריה האקדמית אונו.
2016 "מוזיקה ובירה על הדשא" – עיבוד וניצוח על שלושה שירים, בביצוע יעל נחשון ותזמורת נתניה הקאמרית הקיבוצית.
2016 "ירושלים של זהב" בבזל – עינת אהרונשטיין ותזמורת מקומית.
עיבוד מוזיקלי לשיר "ירושלים של זהב".
2017 עיבודים וניצוח בקונצרט של הגבעטרון והתזמורת הפילהרמונית הישראלית.
נערך בהיכל התרבות תל אביב.
2017 "במותם ציוו" – ניהול מוזיקלי, עיבודים וניצוח בקונצרט לערב יום הזיכרון.
בהשתתפות התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון, באמפי פארק קריית ראשון.
2017 עיבודים וניצוח בקונצרט ערב יום ירושלים.
בהשתתפות התזמורת הסימפונית ירושלים, דוד ד'אור, קובי אפללו ומירי מסיקה.
הקונצרט התקיים בכיכר ספרא, ירושלים.
2017 עיבודים וניצוח בקונצרט של אריאל זילבר והתזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון.
נערך בהיכל התרבות ראשון לציון.
2018 "במותם ציוו" – ניהול מוזיקלי, עיבודים וניצוח בקונצרט לערב יום הזיכרון.
2019 "במותם ציוו" – ניהול מוזיקלי, עיבודים וניצוח בקונצרט לערב יום הזיכרון.
עיבד למעלה מ-1500 קטעי מוזיקה, בחלקם הגדול של קלאסיקה ישראלית.
כ־300 מהם להרכבים סימפוניים עבור כל התזמורות בארץ ועבור תזמורות מובילות בחו"ל.
השאר להרכבים שונים, ווקאליים ואינסטרומנטליים.
שימש כמנהל מוזיקלי במרבית הפרויקטים בהם עיבד, ניצח וניגן וכן במחזות זמר שהועלו בתיאטרון הישראלי, ביניהם: "יוסף וכתנת הפסים" בתיאטרון בימות, "פיאף" בבית ליסין, "צד בצד" בחאן, "קול נדרי", "פנטסטי" ו"בית ספר לריקודים" בקאמרי, "זעקי ארץ אהובה" ו"בבתא" בהבימה ועוד.
1968-1971 ניגן והופיע בקביעות בקונצרטים של מוזיקה קאמרית עם יובל ירון, משה אהרן אפשטיין ורבים אחרים
1972 - סולן של תזמורת הגדנ"ע בנגינת הקונצ'רטו מס' 1 של מנדלסון
1996 סדרת קונצרטים למינויים של מוזיקה מסרטים
1999 קונצרט חגיגי למלאת 3000 שנה לירושלים
2002 סדרת קונצרטים למינויים עם הגיטריסטית ליאת כהן מיצירות ראוול, ביזה ובראון
2002 ערב הוקרה למשורר אורי צבי גרינברג
2002 קונצרט חגיגי "מיתרים בשמי ירושלים" עם הכנרים ניקולס זניידר וחגי שחם מיצירות באך, מאהלר, בלוך, מנדלסון, אחרון ובן-חיים
2003 קונצרט מיצירות מלחינים רוסיים ושירים עבריים עם אסתר עופרים
2008 "הקול מהסרטים" – קונצרט במסגרת פסטיבל ישראל בבריכת הסולטן
1998 קונצרט לרגל יובל לעיר באר שבע
2003 "ארץ אהבתי" - קונצרט הוקרה לנעמי שמר
2004 "חגיגת אביב" - קונצרט הוקרה לאהוד מנור
2005 "קסם המוזיקה היהודית" – סדרת קונצרטים מיצירות פרוקופייב, בלוך ופרטוש
2008 "תמונות מוזיקליות מהסרטים" – סדרת קונצרטים של מוזיקה לקולנוע
2005 קונצרט הפתיחה של פסטיבל כפר בלום
2006 קונצרט של שנסונים צרפתיים
2008 ו-2009 פתיחת פסטיבל הקולנוע הבינלאומי חיפה
2009 "מבאך ועד קדישזון" - סדרת קונצרטים
2009 קונצרטים במסגרת פסטיבל הג'אז באילת
2007 קונצרט יום העצמאות בפארק רעננה
2008 גמר התחרות הבינלאומית "דניאל" למלחינים צעירים
2007 קונצרט חגיגי לרגל קריאת רחובות בת"א ע"ש אומנים, מיצירות שופן, בלוך, שוסטקוביץ, מאהלר
התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון:
2000 קונצרט של שנסונים צרפתיים
2002 קונצרט הוקרה לנתן יונתן
1989 הקלטות של מוזיקה שהלחין המנצח לסרט "החתול במגפיים"
תזמורת בית האופרה של בודפשט:
2004 קונצרט של מוזיקה יהודית
תזמורת אמדיאוס החדשה של רומא:
תזמורת בית האופרה של מישיגן:
1997 קונצרט במלאת 30 לפטירתו של משה וילנסקי
1999 קונצרט עם אסתר עופרים
2000 קונצרט של קלאסיקה ישראלית בפארק הירקון
2004 "שירת רבים" בפארק הירקון במלאת 30 לפטירתה של נעמי שמר
1966-עד היום - מלמד את מקצועות המוזיקה התאורטיים באופן פרטי
1968-1971 - שימש לעיתים כמורה מחליף ב"תלמה ילין", בעת לימודיו התיכוניים שם
1985-עד היום - מלמד בבי"ס רימון מיום היווסדו
1989-1998 - לימד מוזיקה לקולנוע לקולנוענים וחנך מוזיקה של סרטי הגמר בבי"ס סם שפיגל בי-ם
1991-עד היום - משמש כמנהל פדגוגי במכללת "הד" ומלמד מגוון מקצועות כגון: הרמוניה מסורתית, פיתוח שמיעה, קונטרפונקט, קומפוזיציה, ניצוח צורות, מבוא למוזיקה לקולנוע ועוד.
החל משנת 2013 כחלק מהמיזוג עם הקריה האקדמית אונו, הפכה מכללת "הד" לבית הספר למוסיקה ע"ש ג'ונתן ווהל.
1985-1996 - העביר לסירוגין קורסים למוזיקה באוניברסיטת תל אביב, אוניברסיטת חיפה, סמינר לוינסקי, קאמרה אובסקורה, המכללה לאומנות ברמת-גן ומכללת הדסה
2000-עד היום - מלמד באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים.
בשנים 2010–2016 שימש כראש החוג לקומפוזיציה במחלקה ליצירה רב-תחומית.
רפי רוזן (10 באפריל 1927 – 11 בפברואר 2003) היה אבי תורת הביואורגונומי.
רוזן הוא מן הבולטים והוותיקים שבמפיצי רעיונות העידן החדש בישראל.
רוזן העמיד גם תלמידים העוסקים במתן טיפולי רפואה משלימה על פי תורתו.
אולם, הוא הקפיד שלא לגודד מסביבו כת ולא לאמץ אורח חיים של גורו.
תלמידיו ממשיכים להעמיד תלמידים גם אחרי מותו.
עבודתו של רוזן לא הוכחה בצורה מחקרית, והיא מציגה מאפיינים של פסבדו-מדע.
רוזן (במקור: רוזנבליט) בנם של אנה (לבית שטרן) ורופא הילדים ד"ר ליאו רוזנבליט, נולד בירושלים וגדל בראשון לציון.
בשנת 1943, הצטרף להכשרה מגויסת שהקימה בשנת 1948 את קיבוץ הסוללים בהרי נצרת.
עיקר פעילותו התנהלה שנים רבות בתל אביב בסדנאות ללימוד תורתו - הביואורגונומי, שם העמיד מאות תלמידים, שרבים מהם השתלבו בענפים השונים של הרפואה האלטרנטיבית.
תקופה קצרה התגורר באילת ובשנותיו האחרונות חזר לקיבוץ הסוללים, שם התגורר עד יום מותו.
בשנים מאוחרות יותר קיבל בקיבוץ את מטופליו, הכשיר את תלמידיו והתראיין לעיתונות הכתובה.
רוזן נפטר ב-11 בפברואר 2003, והובא למנוחות בבית העלמין בסוללים .
היה אחיו של שמואל רוזן.
יסודות הריפוי הביואורגונומי הונחו בשנות ה־30 של המאה ה-20 בידי ד"ר וילהלם רייך, מדען, רופא ואחד מתלמידיו של פרויד.
רייך טען לקיומה של "אנרגיה" הפועלת בתוך הגוף, המשפיעה לכאורה על הבריאות.
לאנרגיה זו קרא רייך אורגון, ודיבר על מחסור אנרגיה בגוף.
לדבריו, הפתרון לכך הוא בניית מצברי אנרגיה - אקומולטורים, הבנויים ממספר שכבות של מתכת וחומר אורגני לסירוגין ואמורים לסייע לאדם היושב בתוכם.
רפי רוזן, החל להתעניין בתורתו של וילהלם רייך בשנות החמישים, בקוראו את הספר "המשפחה והילד החופשי", של אלכסנדר ס.
ניל, מייסד ומנהל בית הספר הפתוח סאמרהיל באנגליה.
בספר זה מתייחס המחבר לווילהלם רייך, שחי בארצות הברית והגיע למסקנות דומות לאלו של ניל ביחס לחינוך חופשי ופתוח.
ספריו של רייך, סגנונו ודרך המחשבה המדעית שלו, הלמו את טעמו של רוזן, שקרא בכתביו של רייך וחזר על מקצת מהניסויים שערך במכשירים ביו-אנרגטיים.
רוזן הוא אבי "טכניקת העפעוף" שעליה כתב את הספר "החוש השביעי והמציאות שמעבר".
על פי רוזן, מדובר בטכניקה בעזרתה שריר העין מגיב בוויברציות עדינות לשדות אנרגטיים שהגוף מקרין ובאמצעותם ניתן לאבחן בעיות גופניות ונפשיות ולטפל בהן.
עוד על פי רוזן, קיימת "תלות האנרגטית" בין "משלימים אנרגטיים".
לתלות אנרגטית זו שני צדדים וספרו "אהבה עזה ממוות" מתאר אותם.
מצד אחד, בעתות של מצוקה אנרגטית, נעזרים בני הזוג האנרגטיים אחד בשני, אולם מצד שני, במצב של מות אחד מבני הזוג, נוצר מצב של משיכת אנרגיה מהמשלים החי, רמת האנרגיה בגופו יורדת, ורמת האנרגיה הנמוכה חושפת את גופו למחלות.
רוזן טען כי גילה, בנוסף, את טכניקת "ערבול המשלימים האנרגטיים", הגורמת לטעינת אנרגיה אין סופית הממלאת כל מחסור ומפסיקה מידית את משיכת האנרגיה על ידי המשלים, משיכה שממנה מתחילות מרבית בעיות הבריאות בכלל והמחלות הכרוניות בפרט.
עוד טען רוזן כי גילה את שורש "התלות הגנטית והתורשתית" של כל אדם, והוסיף אותו לטיפול ה"ביואורגונומי", כשהוא גורס כי תופעות כרוניות ולא מוסברות קשורות לאלמנטים תורשתיים ושיטות האבחון שלו מאפשרות גילוי של בעיות שמקורן בגלגולים קודמים של המטופל.
רפי מלניק (נולד ב-24 במרץ 1947 בסנטיאגו דה צ'ילה בצ'ילה) הוא כלכלן ישראלי.
פרופסור בבית הספר לכלכלה ובבית ספר לאודר לממשל, דיפלומטיה ואסטרטגיה באוניברסיטת רייכמן, נשיאה לשעבר של האוניברסיטה.
הוא פיתח את "מדד מלניק" להערכת מצב המשק הישראלי, המאבחן בזמן אמת את רמת הפעילות ואת התפניות בפעילות המשקית בישראל.
מלניק הוא בעל תואר ראשון בכלכלה וסטטיסטיקה באוניברסיטה העברית, תואר שני בכלכלה באוניברסיטה העברית ותואר דוקטור לכלכלה מאוניברסיטת קליפורניה בברקלי.
בשנים 1991–1998 שימש כמשנה למנהל מחלקת המחקר בבנק ישראל.
במקביל היה מרצה באוניברסיטה העברית, ומרצה אורח באוניברסיטאות בוסטון וקליפורניה בדייוויס.
ב-1998 לאחר שעזב את בנק ישראל, הצטרף מלניק לסגל האקדמי הקבוע כמרצה בבית הספר לכלכה, ובבית הספר אריסון למנהל עסקים, במרכז הבינתחומי הרצליה, לימים אוניברסיטת רייכמן.
באוניברסיטה מילא תפקידים כדיקן בית הספר לאודר לממשל, דיפלומטיה ואסטרטגיה, משנה לנשיא לעניינים אקדמיים, ונשיא האוניברסיטה.
באוגוסט 2011 מונה לחבר בוועדת טרכטנברג שקמה בעקבות מחאת האוהלים, במטרה לבחון ולהציע פתרונות למצוקת יוקר המחיה במדינת ישראל.
מלניק היה חבר בוועדה המייעצת למועצה הכלכלית-חברתית במשרד ראש הממשלה וחבר בוועדה מייעצת לשר האוצר.
מאוקטובר 2011 עד לאוקטובר 2014 היה חבר בוועדה המוניטרית של בנק ישראל, שקובעת את הריבית במשק.
כיהן כיו"ר ועדת ההשקעות של חברת הביטוח "מגדל".
כמו כן היה יועץ לבנק לאומי, וכחבר דירקטוריון של חברת "פסגות אופק" וחבר בוועדת ההשקעות שלה, והיה חבר ועדת השקעות של "המגן חברת ביטוח" ועמית מחקר במרכז ללימודי מחקר למדיניות חברתית בישראל.
מחקריו עוסקים בכלכלה מוניטרית, כלכלת ישראל, אקונומטריקה יישומית וכלכלת טרור.
הוא פיתח את מדד מלניק - מדד למצב המשק הישראלי.
המדד מאבחן בזמן אמת את רמת הפעילות והתפניות בפעילות המשקית בישראל.
המדד מורכב מנתונים שמתפרסמים על ידי הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, והוא פותח בשיתוף יהודית גולן, בהיותו עובד במחלקת המחקר בבנק ישראל.
המחקר פורסם בסקר בנק ישראל ב-1992.
בנוסף, פרסם מלניק ספר, כאב ראש, בהוצאת שוקן.
רפאל (רפי) קישון (נולד ב-14 בפברואר 1957) הוא וטרינר, סופר, מרצה, פעיל במפלגת הירוקים ואיש תקשורת ישראלי.
בנו של הסופר אפרים קישון.
רפי הוא בנם הבכור של אפרים קישון וחווה, מיקרוביולוגית ומנהלת מעבדה.
גדל ברמת גן, למד בתיכון בליך, ושירת בצה"ל בחיל המודיעין.
בילדותו גידל חיות מסוגים שונים וביניהן כלב כנעני בשם ליש מבני-הביטחון, אותו קיבל מדודתו מצד אימו, הכלבנית ד"ר רודולפינה מנצל, שהייתה ממטפחי הגזע בארץ ובעולם.
את לימודי הווטרינריה עשה באוניברסיטת יוסטוס-ליביג בגיסן שבגרמניה.
את עבודת הדוקטורט עשה במחקר בפרמקולוגיה וטרינרית יישומית באוניברסיטת היידלברג.
לאחר לימודיו עבד בגרמניה במרפאה גדולה לחיות מחמד.
כשחזר לישראל, עבד עם מספר וטרינרים במשך 3 שנים, עד שבשנת 1992 פתח מרפאה פרטית ברמת אביב.
קישון הוא בעל זכויות היוצרים של כל יצירותיו של אפרים קישון בארץ ובעולם יחד עם אחיו עמיר ואחותו רננה.
לאחר מות אביו פעל להעלאת מחזותיו של אפרים קישון בתיאטראות: הכתובה, שמו הולך לפניו וסאלח שבתי בתיאטרון הקאמרי, והשוטר אזולאי בהבימה.
קישון פועל רבות באמצעי התקשורת, על מנת להגביר את המודעות הציבורית, למען ההגנה על זכויות החיות ועל רווחתן.
הוא משתף פעולה עם העמותות השונות הפועלות בתחום.
הוא עובד עם עמותת תנו לחיות לחיות בעיקר בנושא של הגנה על חתולים דרי רחוב בישראל (עם העמותה כתב והגיש את דו"ח החתולים דרי רחוב בפני ועדת החינוך של הכנסת בדצמבר 2010), ועידוד סירוס ועיקור אוכלוסיית החתולים בארץ.
כמו כן הוא עובד עם עמותת צער בעלי חיים רמת גן ועם עמותת S.O.S.
קישון מתארח בתוכניות אקטואליה שונות ברדיו ובטלוויזיה, בנושאים הדנים בקשר שבין האדם לטבע, למשל, האבולוציה, ההגנה על ערכי טבע, ונושאים חינוכיים אחרים.
הוא מופיע בתוכניות הבוקר והאקטואליה של ערוץ 2 וערוץ 10. בשנת 1989 היה בין שלושת המגישים של תוכנית הטלוויזיה "זה חי" בערוץ הראשון.
בהמשך הגיש פינה קבועה בתוכנית זאפ לראשון בערוץ הראשון.
הגיש פינה קבועה באולפן הפתוח בערוץ הילדים.
בשנת 1996 הגיש פינה ביקורתית-פוליטית-חברתית בשם "אנשים על ארבע" בתוכנית הבוקר של דליה יאירי "עניין אחר" ברשת ב', שמאוחר יותר הפכה לספר.
כתב טור קבוע בעיתונים על המשמר, דבר, לאישה, עיתון חי, ובעיתוני הילדים עולמו של דיסני, עיתון ערוץ הילדים ועוד.
במסגרת המילואים, במסגרות פרטיות ובחו"ל, הוא מרצה בנושאים הבאים: "אפרים קישון-ממקור פנימי", "האבולוציה של האדם", "הומור וטרינרי" ו"פוליטיקה על פי קישון".
קישון גר עם בת זוגו אסתי בתל אביב.
קישון חבר במפלגת הירוקים והיה מועמד מטעמה בבחירות למועצת העיר תל אביב-יפו במקום הרביעי ברשימה, וגם במקום הרביעי ברשימה בבחירות לכנסת השמונה עשרה בשנת 2009. בחודש מרץ שנת 2013 התמנה לחבר במועצת העיר תל אביב לאחר שפאר ויסנר הודח.
כהונתו הסתיימה בנובמבר 2013, עם כניסת המועצה החדשה לכהונה.
כלבים: גידול, טיפול, אהבה - ספרון לטיפול בכלבים בהוצאת פרולוג 1994
אנשים על ארבע - ספר הומוריסטי-זואולוגי בהוצאת ספריית פועלים, 2011
רפי ניב (נולד ב-17 במאי 1965) הוא מורה למשחק, במאי, לשעבר המנהל האמנותי של תיאטרון באר שבע והמנהל הפדגוגי-אמנותי של גודמן - בית ספר למשחק בנגב.
רפי ניב נולד וגדל בדימונה עד שהיה בן שש, אז עבר עם משפחתו לעומר, שם למד בבית הספר היסודי עומרים.
את לימודיו התיכוניים למד במקיף ו' בבאר שבע.
אמו אסתר הייתה מנהלת בית ספר ואביו שמואל היה מנהל מפעל טמפו בירוחם.
לרפי שני אחים, יוסי ואיציק.
ניב כנער למד במגמת תיאטרון ואף השתתף בהצגה "יונו והטווס" בתיאטרון באר שבע.
בצבא שרת בנח"ל עיירות פיתוח בגרעין לשלומי.
הוא בוגר בית הספר למשחק בית צבי ביוני 1990. בכיתתו למדו בין היתר שמוליק יפרח, אדוה עדני, ליליאן ברטו, דוד קיגלר ואיה שבא.
במהלך לימודיו זכה במלגת קרן שרת אמריקה ישראל לתלמידי משחק בשנים 1989–1990. כמו כן זכה במלגת קרן שרת 1998 למורים צעירים ובשנת 2003 לבמאי תיאטרון.
הוא בעל תעודת הוראה ממכללת סמינר הקיבוצים (יוני 2002) ובוגר תואר ראשון בחינוך ובתיאטרון במכללת סמינר הקיבוצים.
בתום לימודיו שיחק רפי ניב במשך מספר שנים אך בעיקר לימד וביים במשך קרוב לעשר שנים בבית צבי (בין השנים 1992–2002).
משנת 2003 מלמד ומביים בסטודיו למשחק של יורם לוינשטיין.
ההצגה "רשומון" שביים ניב עם תלמדי שנה ג' בסטודיו למשחק של יורם לוינשטיין, התארחה בפסטיבל Act הבינלאומי להצגות בתי ספר למשחק מכל העולם שנערכה בבילבאו, ספרד ב-2006.
ניב מביים הצגות תיאטרון לילדים ומבוגרים.
בשנת 2005 קרא לו שמוליק יפרח, חברו לכיתה מבית צבי, להקים יחד איתו את בית הספר למשחק גודמן בבאר-שבע.
ב-2009 נבחר יפרח למנכ"ל תיאטרון באר שבע ומינה את ניב למנהל האמנותי של התיאטרון.
בין השנים 2009–2017 ניהלו ניב ויפרח יחדיו את בית הספר למשחק גודמן ותיאטרון באר שבע.
רפי ניב חי עם בן-זוגו ניר תמיר, רקדן ומורה לג'ירו טוניק בסטודיו משלו ולהם שני ילדים: נעם ויותם.
"נפילתו ועלייתו של המלך ארכיספקטרום היפוטטוס הראשון", תיאטרון ארצי לנוער, זכתה בפרס הצגת השנה לגיל הרך 2007.
"אמיל והבלשים" - המדיטק חולון, נבחרה להצגת השנה לילדים בטקס פרסי הבמה 2009 וזוכת פרסי הבימוי והעיצוב.
"אורה הכפולה" - המדיטק חולון, נבחרה להצגת השנה לילדים בטקס פרסי הבמה 2011.
"הקסם של אורנה", תיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער, זוכת 9 פרסים בטקס פרס התיאטרון לילדים ולנוער לשנת 2011: הצגת השנה, פרס הבימוי, פרס למחזה, פרס לשחקנית ראשית הטובה ביותר, פרס לשחקן משנה הטוב ביותר, פרס לשחקנית משנה הטובה ביותר, פרס התאורה (זיו וולושין), פרס עיצוב הבמה ופרס הלחנה.
רפי מאור (נולד ב-10 בפברואר 1950) הוא מהנדס ומנהל ישראלי, כיהן כיו"ר התעשייה האווירית לישראל עד ספטמבר 2016. קודם לכן כיהן כיו"ר, נשיא ומנכ"ל חברת ECI Telecom, כנשיא ומנכ"ל חברת אינדיגו, וסגן נשיא בכיר ב-HP.
מאור בעל תואר ראשון בהנדסת מכונות ותעבורה מאוניברסיטת תל אביב, הוא בוגר מסלול הניהול המתקדם של בית הספר לעסקים INSEAD.
הוא החל לעבוד כמהנדס בתעשייה האווירית לישראל ב-1975 ובמשך כ-20 שנים מילא שורה של תפקידי הנדסה וניהול.
בשנות ה-80 היה חבר בצוות הבכיר לפיתוח מטוס הלביא.
ב-1987 מונה למנהל תוכנית פיתוח מיוחדת, סודית.
בין השנים 1993 ל-1995 ניהל את מפעל מלט, חטיבת המל"טים של החברה.
כמו כן כיהן כנשיא המיזם המשותף בין התעשייה האווירית לתאגיד AAI האמריקאי לייצור כלי טיס בלתי מאוישים.
בדצמבר 1995 הצטרף לחברת אינדיגו ושימש נשיא אינדיגו ישראל, ומנהל הפעילויות הבינלאומית.
ב-1998 מונה לנשיא ומנהל התפעול של אינדיגו, בתקופתו נמכרה החברה לחברת HP, ומ-2002 כיהן כמנהל חטיבת אינדיגו וכסגן נשיא בכיר ב-HP.
ביולי 2004 הצטרף לחברת ECI Telecom כמנהל התפעול וב-2005 מונה לנשיא ומנכ"ל החברה, הוא הוביל את מכירתה ב-2007 תמורת 1.25 מיליארד דולר, המשיך לכהן כמנהלה, וב-2011 מונה ליו"ר החברה.
כשנה אחר כך חזר לשמש ממלא מקום מנכ"ל החברה.
בנובמבר 2013 מונה ליו"ר התעשייה האווירית והחליף את דב בהרב.
בנובמבר 2015 נמתחה ביקורת על ריבוי נסיעותיו לחו"ל בדוח ביקורת, ובינואר 2016 נשלח לרפי מאור מכתב על כוונה לפטרו מאורי יוגב בגלל ביצועים חלשים.
בספטמבר 2016 סיים את כהונתו לאחר שלוש שנים.
אחיו הוא הפיזיקאי אורי מאור.
רפאל דוד (רפי) מילוא (נולד ב-17 באפריל 1972) הוא קצין בצה"ל בדרגת אלוף המשרת כמפקד פיקוד הצפון.
בעבר שירת כמפקד פיקוד העורף, מפקד המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה, מפקד עוצבת הגליל, מפקד עוצבת אדום, מפקד שייטת 13, מפקד עוצבת ברעם ומפקד חטיבת עציוני.
מילוא, בנם של אורי ואווה, נולד וגדל בכפר ידידיה.
נקרא על שם דודו, רס"ן , שנהרג במבצע אסקורט.
התגייס לצה"ל באוגוסט 1990, והתנדב לשייטת 13. השלים את הכשרת מסלול הלוחם בשייטת, ויצא לקורס קציני חי"ר.
בסיום הקורס שב לשייטת ומונה למפקד צוות, והשתתף בלחימה בדרום לבנון, בין היתר במבצע דין וחשבון.
בתחילת שנת 1996, לאחר שירות של כשש שנים, השתחרר מצה"ל.
בעקבות אסון השייטת חזר ליחידה בשלהי שנת 1997. בהמשך עבר קורס חובלים והוסמך לקצין משמרת בסטי"ל.
לאחר מכן ביצע מספר תפקידי פיקוד בשייטת.
בהמשך עבר לחטיבת גולני ומונה לסגן מפקד יחידת אגוז.
בשנים 2002–2003 שירת כמפקד פלס"ר גולני, והוביל אותה בלחימה כנגד הטרור הפלסטיני באינתיפאדה השנייה, בין היתר במבצע להריגת המחבל איאד סוואלחה ובמבצע משפחה במצור.
בשנת 2003 הועלה לדרגת סא"ל ומונה למפקד גדוד 13, ושירת בתפקיד עד נובמבר 2005. ב-27 בדצמבר 2004 החליט הרמטכ"ל, משה יעלון, לנזוף בו, בעקבות תקרית שבה נהרגו בשוגג שלושה שוטרים מצריים, במהלך פעילות מבצעית שביצע הגדוד בפיקודו ברצועת עזה.
בנובמבר 2005 פיקד על הגדוד בעת ניסיון החטיפה בע'ג'ר, במהלכו השתתף בהריגת אחד ממחבלי חזבאללה.
באותו החודש, ישראלי שגלש מצוק מנרה נסחף לעבר שטח לבנון, מילוא שתפס עם גדודו קו בגזרה, הגיע למקום, והחל בפעולת חילוץ תחת אש חזבאללה, לאחר שאף הם זיהו את הגולש והתקדמו לעברו על מנת לחוטפו, הוא חצה את הגדר וחילץ את האזרח.
על פעולתו למניעת חטיפת האזרח ודרדור המצב הביטחוני בגבול הצפון, הוענק לו צל"ש אלוף ממפקד פיקוד הצפון, אודי אדם.
בשנת 2005 מונה למפקד פלגת לוחמים בשייטת 13, ושירת בתפקיד עד שנת 2007. הוא הוביל אותה בין היתר במלחמת לבנון השנייה.
במהלך המלחמה הוביל את הכוח העיקרי במבצע יער הנגב.
על חלקו במלחמה ובכללו בפעולה זו, הוענק לו צל"ש אלוף ממפקד חיל הים, דוד בן בעש"ט.
בשנת 2008 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד חטיבת עציוני, ושירת בתפקיד עד שנת 2010. בעת שפיקד על החטיבה אבד מחשבו האישי ובו היה בין היתר מידע שהוגדר כמסווג, הרמטכ"ל גבי אשכנזי קבע כעונש שמינויו בשנת 2010 למפקד שייטת 13 יבוטל, וקידומו האפשרי לתפקיד יעוכב למשך שנתיים.
ב-25 באוגוסט 2010 מונה למפקד עוצבת ברעם, ושירת בתפקיד עד אמצע יוני 2012. ב-19 ביוני 2012 מונה למפקד שייטת 13, ושירת בתפקיד עד 2 ביולי 2014. בסיום תפקידו יצא ללימודים במכללה לביטחון לאומי בקנדה.
ב-29 ביולי 2015 הועלה לדרגת תא"ל ומונה למפקד עוצבת אדום, תפקיד אותו מילא עד 24 במאי 2017. ב-18 ביולי 2017 מונה למפקד עוצבת הגליל.
בתפקידו זה הוביל את מבצע מגן צפוני.
בשלהי המבצע החליט לבחון בעצמו את צידה השני של אחת ממנהרות חזבאללה, הגדולה מביניהן.
על דעת עצמו וללא תיאום עם מפקדיו, ולאחר שסבר שכבר לא נשקף כל סיכון מכך, הוא צעד בראש כוח קטן לאורך המנהרה עד לסופה, בכפר ראמיה בדרום לבנון.
בעקבות כך החליט הרמטכ"ל, אביב כוכבי, לנזוף בו ולעכב את קידומו בדרגה עד לשנת 2022. את תפקידו סיים ב-12 באוגוסט 2019. באוקטובר 2019 מונה למפקד המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה, במאי 2020 הודיע שבכוונתו לפרוש מתפקידו ולסיים את שירותו.
ביולי 2020 הודיע כי הוא חוזר בו ולא יפרוש מצה"ל.
בשנת 2021 סיים את תפקידו ויצא ללימודים.
ב-30 ביוני 2022 הועלה לדרגת אלוף וב-18 ביולי נכנס לתפקידו כמפקד פיקוד העורף.
במהלך כהונתו בתפקיד התחוללו טבח שבעה באוקטובר, מלחמת חרבות ברזל ובתוכה המתקפה האיראנית על ישראל באפריל 2024 והמתקפה הנוספת באוקטובר 2024, ומתקפה שלישית ביוני 2025, בתגובה למבצע עם כלביא.
מילוא היה מועמד להחליף את יהודה פוקס כמפקד פיקוד המרכז, אך לבסוף נבחר לתפקיד אבי בלוט.
ב-25 בפברואר 2025 הציג מילוא לתושבי קיבוץ כפר עזה את תחקיר צה"ל על הטבח בכפר עזה.
ב-13 באוגוסט 2025 החל לשרת כמפקד פיקוד הצפון.
רפאל (רפי) נוי (נולד ב-14 ביולי 1944) הוא קצין צה"ל בדימוס בדרגת תת-אלוף, בעל עיטור המופת.
נוי נולד וגדל בקיבוץ דן.
התגייס לצה"ל ב-1962, שירת בחיל השריון וסיים בהצטיינות קורס קציני שריון.
הוא השתחרר משירות סדיר לאחר שלוש שנים, לאחר שסירב להתחייב לשירות קבע.
במלחמת ששת הימים השתתף במספר קרבות בחזית המרכז, בין היתר השתתף בכיבוש ג'נין.
במלחמת יום הכיפורים גויס למילואים ושירת כקצין מבצעים בחטיבה 9 שלחמה בקרבות ברמת הגולן.
במהלך הקרב לכיבוש חושניה הכווין את כוחות הטנקים תחת אש תוך סיכון חייו, ועוטר על פועלו בעיטור המופת.
הוא פיקד על גדוד שריון בחטיבה 188, וב-1981 מונה למפקדה הראשון של חטיבה 640. בשנים 1984–1985 פיקד על חטיבה 7, פיקד על באלי"ש, כיהן כמפקד אוגדה 380, היה ראש מטה פיקוד המרכז וראש מטה פיקוד הצפון בשנים 1991–1995.
לאחר שחרורו מצה"ל, שימש עוזר לשר הביטחון יצחק מרדכי.
כיהן כמנהל מרחב צפון בחברת מקורות ומנכ"ל אגודת "מים בגליל" המאגדת את הקצאות המים לחקלאים ולעסקי התיירות בצפון.
בנוסף היה מנהל קבוצת הכדורסל הפועל גליל עליון ומנהל תחנת הרדיו "קול הצפון".
נוי נשוי לחגית, אב לשלושה וסב לתשעה.
סיפור חייו מתואר בספר "חי על הגבול" שהוציא לאור בספטמבר 2021.
רפי נוי, חי על הגבול, הוצאת סער, 2022
רפאל (רפי) מנקו (נולד ב-5 במרץ 1994) הוא כדורסלן ישראלי המשחק בעמדת הסמול פורוורד בהפועל העמק ובנבחרת ישראל.
מנקו גדל ביישוב שריגים ליד בית שמש.
ב-2009 עבר לאקדמיה למצוינות בספורט במכון וינגייט.
ב-2012 החל לשחק במועדון הפועל ירושלים ושותף בשמונה משחקים בלבד במהלך העונה.
בעונת 2012/2013 זכה ל-8 דקות בממוצע למשחק ולא סיפק תרומה משמעותית מהספסל.
בתום עונת 2012/2013 חתם על חוזה חדש והושאל להפועל גלבוע גליל בה היה לשחקן חמישייה, כדי לצבור דקות משחק.
מנקו רשם ממוצע של 7.9 נקודות ו-4.7 ריבאונדים למשחק, אך לא הצליח לעזור לגלבוע גליל להימנע מירידה לליגה הלאומית בסיום העונה הסדירה.
ב-15 ביוני 2015 חתם על חוזה לשלוש שנים נוספות בהפועל ירושלים.
לאחר שלא זכה לדקות משחק מרובות הושאל בנובמבר 2016 להפועל אילת.
באותה עונה באילת הציג יכולת מצוינת עם ממוצעים של 9.4 נקודות ו-6.2 ריבאונדים למשחק, ועזר לאילת לסיים את העונה הסדירה במקום החמישי ולהגיע עד לשלב חצי גמר הפלייאוף, שם הפסידה אילת לקבוצת האם של מנקו, הפועל ירושלים.
ב-25 ביולי 2017 שוחרר מהפועל ירושלים וחתם לשנתיים בהפועל תל אביב.
בעונתו הראשונה בקבוצה קלע מנקו 8.6 נקודות ולקח 4.7 ריבאונדים, וסייע לאדומים לסיים במקום החמישי בסיום העונה הסדירה ולהעפיל לפיינל פור בפעם הראשונה בעידן החדש של הפועל תל אביב.
בחצי הגמר הפסידו מנקו והפועל תל אביב ליריבה העירונית.
ב-5 בדצמבר 2018 שוחרר מהפועל תל אביב לאחר שגילה יכולת חלשה מתחילת העונה.
עזיבתו לוותה בטונים צורמים לאחר שהקבוצה הודיעה לו באופן חד צדדי, ובניגוד לדעת המאמן דני פרנקו, כי אינה מעוניינת עוד בשירותיו.
ב-19 בדצמבר 2018 חתם בהפועל אילת עד לסיום העונה.
את אותה עונה באילת סיים מנקו עם ממוצעים של 8.3 נקודות ו-3 ריבאונדים, וסייע להפועל אילת לסיים את העונה הסדירה במקום הרביעי, ולהעפיל לחצי גמר הפיינל פור בה הפסידה הפועל אילת למכבי תל אביב.
עונתו השנייה בהפועל אילת הייתה המוצלחת ביותר בקריירה של מנקו מבחינה סטטיסטית, בה הוא קולע לראשונה בספרות כפולות (13.4 נקודות למשחק), ולוקח 5.3 ריבאונדים למשחק.
למרות יכולתו הטובה של מנקו לא הצליחה אילת להעפיל לפלייאוף.
באותה עונה קלע מנקו 7.7 נקודות ולקח 3.5 ריבאונדים למשחק.
בסיום העונה נשרה אלאן שאלון לליגת המשנה הצרפתית.
ב-29 ביולי 2021 חזר לישראל וחתם לשנתיים בהפועל חולון.
באותה עונה היה שותף מנקו לאחת העונות הטובות בתולדות המועדון, כשהוא מסייע להפועל חולון להגיע לראשונה לשלב הפיינל פור של ליגת האלופות בכדורסל, ולזכייה היסטורית באליפות המדינה בכדורסל.
ב-28 ביוני 2022 חתם לשנתיים במכבי תל אביב.
בעונתו הראשונה במכבי היה שותף לעונה מוצלחת שכללה זכייה בגביע ווינר סל, באליפות המדינה בכדורסל, ולהגעה לפלייאוף היורוליג.
ב-6 באוגוסט 2024 האריך את חוזהו לעונה נוספת במכבי תל אביב.
ב-23 ביולי 2025 חתם לשנתיים בהפועל גלבוע גליל.
מנקו היה חבר בסגל הנבחרות הצעירות של ישראל מ-2010. הוא שיחק בנבחרת באליפות אירופה דרג ב' עד גיל 16, באליפות אירופה דרג ב' עד גיל 18 ב-2011 וב-2012. ב-2013 שיחק עם נבחרת העתודה באליפות אירופה עד גיל 20 בה סיימה במקום ה-15. הוא רשם באליפות ממוצע של 7.2 נקודות למשחק.
באליפות אירופה עד גיל 20 ב-2014 שימש קפטן הנבחרת שסיימה במקום השביעי.
הוא רשם באליפות ממוצע של 14.4 נקודות (שישי בטורניר), ו-6 ריבאונדים למשחק.
לקראת אליפות אירופה בכדורסל 2015 צורף לסגל הרחב של נבחרת ישראל בכדורסל אך נופה לפני הטורניר עצמו.
ב-2020 זומן שוב לנבחרת הכדורסל תחת עודד קטש ושיחק בטורניר.
רפי (רפאל) קָרָסוֹ, (נולד ב-2 בינואר 1945) הוא רופא מומחה לנוירולוגיה ולטיפול בכאב, ממייסדי רפואת הטיפול בכאב כרוני ובעיכוב תהליכי הזדקנות (אנטי-אייג'ינג) וכן מהפעילים הראשונים למען שילוב (אינטגרציה) בין הרפואה הממסדית לרפואה המשלימה בישראל.
פרופסור אורח בחוג לנוירולוגיה ונוירוכירורגיה בבית הספר לרפואה באוניברסיטת ת"א.
הקים וכיהן כמנהל המחלקה הנוירולוגית, מרפאת הכאב והמרפאה לרפואה משלימה במרכז הרפואי הלל-יפה, וכיהן כפרופסור חבר נלווה למדעי המוח ומערכת העצבים במחלקה לפסיכולוגיה וכסגן-מנהל הקתדרה לאלצהיימר באוניברסיטת בר-אילן.משמש כפרופסור בחוג המשולב באוניברסיטת בר-אילן ומנהל מדעי (אקדמי) במכללה לרפואה משלימה במכללת וינגייט (MediWin).
קרסו נחשב אושיית תקשורת כרופא מומחה מייעץ בנושאי בריאות ורפואה.
ובעל תוכנית שבועית מדי יום שישי ב-13:00 ב-103FM.
בנוסף לקריירה הרפואית הוא סופר, פסל, צלם ומבקר מסעדות.
רפי קרסו נולד בתל אביב בשנת 1945 בשם ראלף, לאב ממוצא אנגלי שהיה במקצועו רואה חשבון ולאם ממוצא איטלקי ומשפחתו התגוררה בתל אביב.
בשנת 1963 התגייס לצה"ל, ולאחר שירותו הצבאי החל את לימודי הרפואה באוניברסיטת בולוניה באיטליה.
לאחר שלוש שנות לימודי רפואה באיטליה, המשיך ללמוד באוניברסיטת תל אביב כשנפתחה הפקולטה לרפואה, ובשנת 1972 סיים לימודי רפואה בהצטיינות (MAGNA CUM LAUDE).
בהמשך דרכו, עם סיום ההתמחות בנוירולוגיה בבית החולים איכילוב פיתח את תחום הטיפול בכאב.
הוא שימש כמרצה לרפואת הכאב והנויורולוגיה של הכאב ותפקודי מוח והתנהגות במספר מוסדות אקדמיים ביניהם: בית הספר לרפואה ע"ש סאקלר, אוניברסיטת תל אביב, בית הספר לרפואה של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, המחלקה לפסיכולוגיה, אוניברסיטת בר-אילן ובית הספר לרפואה של הטכניון.
קרסו הקים וניהל את המחלקה הנוירולוגית של בית החולים הלל יפה ובמקביל לימד סטודנטים לרפואה ורופאים נוירולוגים להתמחות בנוירולוגיה בבית הספר לרפואה של הטכניון, וכן שימש כפרופסור מרצה בתחום מדעי המוח והעצבים באוניברסיטת בר-אילן.
בשנת 1987 הוענק לו תואר פרופ' חבר (נלווה) למדעי המוח ומערכת העצבים במחלקה לפסיכולוגיה באוניברסיטת בר-אילן וב-2001 הוענק לו התואר חבר הוראה בכיר נלווה (תואר מקביל לפרופסור חבר) בבית הספר לרפואה של הטכניון.
הוא מונה לשמש כפרופסור אורח על ידי המחלקה לפסיכולוגיה באוניברסיטת בוסטון, ארצות הברית.
קרסו הוא מחלוצי רפואת עיכוב תהליכי ההזדקנות (אנטי אייג'ינג) בישראל.
הוא מומחה לעיכוב תהליכי הזדקנות מטעם האגודה האמריקאית לאנטי-אייג'ינג , בעל דיפלומה (Board Certified) מטעם ה-American Board of Anti-aging Medicine וחבר באקדמיה האמריקאית לעיכוב תהליכי ההזדקנות.
הוא מומחה לטיפול בכאב מטעם המועצה המדעית של ההסתדרות הרפואית ובעל תעודת מומחה ברפואה לשיכוך כאב מטעם משרד הבריאות.
הוא היה חבר בחברה הבינלאומית לכאב I.A.S.P, וחבר ועד מנהל בחברה הישראלית לכאב.
קרסו היה מהרופאים הראשונים שתמכו ופעלו לשילוב הרפואה המשלימה במערכת הבריאות הקונבנציונלית בישראל.כיהן כחבר דירקטוריון ב-International Council for Medical Acupuncture and Related Techniques, וייסד ושימש כמזכיר של "החברה הרפואית הישראלית לאקופונקטורה".
כמו כן, היה חבר בקרן הסינית למחקר מדעי האקופונקטורה, טאי-פה, טאיוואן ובמרכז לרפואה סינית, לוס אנג'לס, ארצות הברית.
הוא פיתח שיטות אבחון בתחום ההיפנוזה הרפואית ושימש כמרצה ובוחן בקורסים להיפנוזה רפואית.
הוא כיהן כיושב ראש האגודה הישראלית להיפנוזה קלינית ומחקרית והיה מיוזמי חוק ההיפנוזה בישראל, חוק שחוקק בזמן כהונתו כיו"ר.
תרומותיו של קרסו כרופא מומחה באו לידי ביטוי במעורבותו בהקמת מרפאת הכאב הרב תחומית הראשונה בישראל בשנת 1978 במחלקה הנוירולוגית בביה"ח איכילוב, וכן בהקמת היחידה לרפואה משלימה בבית החולים הלל יפה.
הוא שימש כרופא ראשי במחלקת עצבים וכאחראי מרפאת כאבי ראש ונוירלגיות בבית החולים איכילוב וכיהן כמנהל המחלקה הנוירולוגית במרפאת הכאב בבית החולים הלל יפה במשך 21 שנים.
עקב פעילותו הוקם המכון הנוירופסיכולוגי והמכון הנוירופיזיולוגי בהלל-יפה.
לאורך הקריירה קרסו לקח חלק פעיל בעשרות ועידות, קונגרסים וכנסים בינלאומיים בנושאי רפואה, בהם הרצה, ניהל פאנלים, ובחלקם שימש כחבר בוועדה הרפואית המארגנת.
קרסו מטפל במרפאתו בשיטות קונבנציאליות וחלופיות במקרים מורכבים הקושרים גוף ונפש: מחלות נוירולוגיות, תסמונות כאב, אבחון וטיפול בהפרעות קשב וריכוז במבוגרים, עיכוב תהליכי הזדקנות (אנטי-אייג'ינג) - בשיתוף עם בתו הגרונטולוגית רוני רז-קרסו וכן בתחום האסתטיקה הרפואית.
עבודתו המחקרית של קרסו זכתה לפרסום ואוזכרה במאמרים רבים בכתבי עת בספרות המדעית הבינלאומית ובהסתמך על מחקריו הוא פרסם ספרים בתחומי התמחותו.
תרומותיו המדעיות העיקריות עוסקות בתחום הנוירולוגיה והכאב, הפסיכוביולוגיה, רפואה משלימה ואינטגרטיבית, ועיכוב תהליכי הזדקנות.
מ-1995 הוא שימש כסגן יו"ר המרכז ע"ש וילאם פרבר לחקר מחלת אלצהיימר של אוניברסיטת בר-אילן.
הוא הנחה תלמידי מחקר למאסטר ודוקטורט, והחל משנת 2000 בחן עבודות דוקטורט בבחינות למומחיות של רופאים ופסיכולוגים לתארים מתקדמים בבית הספר לרפואה של הטכניון ובאוניברסיטת בר-אילן.
הוא פרסם עשרות מאמרים בתחום רפואת הכאב, פסיכוביולוגיה ומדעי היסוד של הרפואה, רפואת עיכוב תהליכי הזדקנות ורפואה סינית.
על תופעת הכאב, הוצאת משרד הביטחון, אוניברסיטה משודרת, 1985
אנטיאייג'ינג - מדריך עיכוב תהליך ההזדקנות, הוצאת אסיה, שנת 2001
הלב (יחד עם אופיר פוגל), הוצאת כתר, שנת 2004
רפואה סינית, 1984 (יחד עם ד"ר משה אולשבסקי)
אפשר גם אחרת - המדריך לרפואה אלטרנטיבית - עריכה מדעית והרחבה (1990)
תוכנת הנפש (בשיתוף ד"ר דפנה סלונים)
קרסו מנחה ומגיש תוכניות בענייני רפואה במגוון כלי תקשורת ארציים באופן רציף ומתמיד.
הוא נחשב ל"רופא המפורסם בישראל"/ "פרופסור של המדינה" / "רופא הלאומי"/ "גורו רפואי"/ או "גורו הבריאות" בעיני הציבור הרחב והתקשורת.
כמו כן, בעקבות פעילותו חל שינוי ביחס הציבור לרפואה המשלימה בישראל.
הקריירה בתקשורת כרופא מייעץ החלה בשנת 1983. הוא הוזמן להגיש תוכניות בריאות ורפואה ברשת ב', רדיו אמצע הדרך ורדיו ללא הפסקה.
בהמשך התבקש להשתתף ולהנחות תוכניות טלוויזיה בערוצים ארציים.
השילוב בין ידע רפואי רב ויכולת אנליזה מהירה ומדויקת מנגיש לציבור הרחב נושאים רפואיים מגוונים ומורכבים באופן ברור ונהיר.קרסו מנחה, מגיש, וכותב במגוון אמצעי תקשורת:
בעיתונות הכתובה -טורים בשבועון לאשה ובמוסף "המגזין" של היומון מעריב השבוע.
ברדיו - תוכניות: רדיו ללא הפסקה, רשת ב', רדיו אמצע הדרך
באינטרנט - האנציקלופדיה הרפואית, ynet , המילון הרפואי השלם באינטרנט, ניהול (ייעוץ) בפורומים בנושאי רפואה.
המדריך - מנחה לצד ליאת תימור; ערוץ 2, טלעד.
חיים בריא - תוכנית הדגל של ערוץ הבריאות, מנחה, ערוץ 10, ערוץ הבריאות (2018)
המומחים - תוכנית יומית, מנחה; "רצועת בריזה" של ערוצי יס
בנוסף להופעותיו בתקשורת כרופא מייעץ, הוא כיכב בתפקיד עצמו כשחקן בתוכניות פריים טיים ("צומת מילר" ו"עכשיו מה", "אף פעם לא מאוחר"), וכן זכה לחיקוי דמותו ב"ארץ נהדרת".
קרסו מוכר כפסל וצלם ויצירותיו הוצגו בתערוכות רבות בישראל וברחבי העולם ומוצגות במוזיאונים.
כמו כן, כשרונותיו באים לידי ביטוי במשחק בתיאטרון, ביקורת מסעדות, כתיבה ומנטליזם.
בתקופת לימודיו התפרנס כקוסם ומנטליסט, וב-1972 הייתה הופעתו הטלוויזיונית הראשונה בערוץ הראשון בפריים טיים.מעל ל-20 שנים מאוחר יותר, הוא הופיע בתוכנית "מי יפיל את המאסטר".
החל משנות התשעים הוא מבקר מסעדות וחבר במסדר אבירי הגריל.
ב-1998 הוא הופיע בפסטיבל דו-אומן (עם אלברט עמר) בתפקיד עצמו בהצגה "שניים על מיתה".
את לימודי הפיסול למד אצל עפרה צימבליסטה ודוד זנדלוביץ', ופיסול באבן למד בפיאטרה סנטה שבאיטליה.
את לימודי הצילום למד במדרשה למורים לאמנות (כיום בית ברל).
קרסו ייצג את ישראל בסימפוזיון אמנותי בבולגריה ופסלים רבים שלו נמצאים באשקלון, בכפר סבא (הפסל נגנב), בנתניה, במוזיאון הפתוח תפן, בכפר הנוער מנוף, במכון וינגייט ובבית החולים הלל יפה.
שלושה מפסליו מוצגים במוזיאון בהולנד ובמוזיאון אתנוגרפי בבולגריה .
גוף ונפש - הגוף כמשל
קרסו שימש כדירקטור חיצוני בחברת הראל, במשכן האומנויות, בחברת CMT, בקרן המחקרים של המרכז הרפואי ועוד.
חבר ועד מנהל של אגודת ידידי בית החולים הלל יפה
תרומת עבודות ופסלים למטרות צדקה
רופא מטפל בהתנדבות במרפאת פליטים.
קרסו נשוי למספרת הסיפורים והמתרגמת נימה קרסו ולהם ארבעה ילדים.
רפי (רפאל) פרסיץ (26 ביולי 1934, תל אביב - 4 בפברואר 2009) היה עיתונאי ושחמטאי ישראלי ואנגלי.
הוא ייצג את ישראל באולימפיאדת השחמט.
רפי פרסיץ נולד בתל אביב, נכדה של שושנה פרסיץ.
בשנת 1951 הוא זכה באליפות ישראל לנוער.
במהלך לימודיו הוא היה חבר נבחרת אנגליה באליפויות שחמט לסטודנטים ובשנת 1954 זכה במדליית זהב אישית.
לאחר סיום הלימודים הוא חזר לארץ והשתתף במספר תחרויות.
בשנת 1965 זכה פרסיץ במקום השלישי באליפות ישראל בשחמט.
תקופה מסוימת הוא עבד עם אביו בשווייץ.
לאחר מכך, חזר לישראל והתחיל לעבוד כעיתונאי בתחום הכלכלה בהארץ.
היה מומחה בניתוח טכני וכתב טור שבועי בנושא.
בנוסף, היה מומחה לשפה העברית ושימש כחבר בוועדה למונחי ביטוח שליד האקדמיה ללשון העברית.
לאחר מותו, בשנת 2010 נערכה לזכרו תחרות שחמט.
בשנת 1960 השתתף רפי פרסיץ באולימפיאדת שחמט:
רפי סיטון (במקור סתהון, נולד ב-1932) הוא איש מודיעין וביון בכיר שמילא לאורך 55 שנים תפקידים בצה"ל, בשב"כ ובמוסד.
בין היתר היה מפקד מרחב ירושלים של יחידת המודיעין 154 בדרגת סא"ל (1963-1969), ואחראי לאחת משלוחות המוסד באירופה.
רפאל סתהון (לימים רפי סיטון) נולד בחלב שבסוריה.
אביו, משה סתהון, היה סוחר שירד מנכסיו, ואימו, פרידה לבית ג'מוס, הייתה בת למשפחת יהלומנים.
בשנת 1941 עלתה משפחת סתהון לישראל והתיישבה בתל אביב, אך עקב קשיים כלכליים בחרו הוריו לשוב לחלב ב-1942. רפי סיים את בית הספר "אליאנס" בחלב כשהוא שולט בערבית, בצרפתית ובעברית.
במרץ 1949 קיבל סיטון הודעה משלטונות סוריה כי עליו להתגייס לצבא הסורי.
כדי לחמוק מכך הוא נשלח על ידי הוריו לדודיו מצד אימו שהתגוררו בביירות, ובמהלך שהייה בת מספר חודשים שם חיפש דרכים יצירתיות לעלות בשנית למדינת ישראל.
בביירות גייס בהצלחה את הסוכן הראשון שלו, דייג נוצרי בעל סירה שהסכים תמורת תשלום להעבירו בדרך הים.