tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מערך ה-HBTSS והתפתחותו הספירלית, ביחד עם מערך OPIR-Optical Persistant Infra Red, מיועדים להחליף - להשלים את מערך ה-SBIRS, כך שיהיו מאות רבות של לוויינים שעושים, בין השאר, את משימת ההתרעה המוקדמת, העקיבה ו"בקרת האש" מול המיירטים.
לפי פרסומי הסוכנות לפיתוח החלל, נכון למאי 2024, ההערכה היא שהסוכנות תציב כ-1300 לוויינים במסלולים שונים (גיאסטציונרי, אליפטי, בגובה בינוני ובגובה נמוך, מסלולים פולריים כמו גם כאלו שיהיו באינקלינציה נמוכה).
נכון למאי 2024, הסוכנות הציבה כבר 28 לוויינים במסלול - מסוגים שונים, כולל לוויני עקיבה, לוויני תקשורת, הדגמות של "תקשורת אופטית בחלל" ועוד..
בפברואר 2024, שוגרו הלוויינים הראשונים של המערך המתוכנן (אבות טיפוס).
ב-14 ביוני 2024 בוצע ניסוי עקיבה ראשון אחרי טיל היפרסוני.
בניסוי השתתפו גם הסוכנות לפיתוח החלל וגם הסוכנות להגנה מטילים
HANGCHA (בכתב סיני: 杭叉集团) היא חברה סינית המייצרת מלגזות ומגוון רכבי הרמה וגרירה.
בחברה 6,000 עובדים בכל רחבי העולם, 300 מהם עוסקים בשיווק ומכירה של מוצרי החברה.
חברת HANGCHA נוסדה בשנת 1956 כמפעל לייצור מכונות בעיר האנגג'ואו, במזרח סין, לא רחוק משאנגחאי.
בשנת 1974 יוצרה בה המלגזה הראשונה, והחל מ-1984 החלה החברה בייצוא המלגזות מחוץ לסין.
בשנת 2016 קבוצת HANGCHA, שהחברה היא המרכזית בה, הונפקה בבורסה לניירות ערך בשאנגחאי.
בשנת 2024 נמכרו יותר מ-280,000 כלי רכב שיוצרו ב-HANGCHA במעל 180 מדינות, כאשר החברה מהווה 13% מנתח השוק העולמי.
במקור החברה התמחתה בציוד מלגזות ורכבי הרמה מסוגים שונים מונעי בנזין ודיזל.
החברה השיקה סדרה של מוצרים חדישים, בשני מישורים:
הנעה חשמלית או בתאי דלק – מלגזות שונות ומשאיות שמונעים על ידי מצבר חשמלי (סוללות ליתיום-יון במתח גבוה) וכן כאלה שמונעים בתאי דלק מימן – במטרה ליצור חלופות אקולוגיות למוצרים המונעים באופן המסורתי.
רכבי AGV – כלי רכב מונחים אוטומטית (Automated guided vehicle), מעיין רובוטי-רכב ניידים המיועדים לטיפול והובלה של חומרים ומוצרים במחסנים, מפעלי ייצור ומרכזים לוגיסטיים, ללא צורך בנהג.
דגמי HANGCHA מיובאים לישראל משנת 2007 על ידי חברת פימן, שמוכרת ומספקת שירותי אחזקה והשכרה של מלגזות וציוד שינוע והרמה במחסנים ומרכזים לוגיסטיים.
HDTV (ראשי תיבות של High-Definition TeleVision) בעברית: טלוויזיה בהפרדה גבוהה, הוא פורמט שידור טלוויזיוני שבו רזולוציית השידור יכולה להיות גבוהה עד פי ארבעה משיטות השידור שהיו מקובלות עד ל-HDTV (בעיקר טלוויזיה בהבחנה רגילה).
בתחילת השימוש בטכנולוגיה היה השידור אנלוגי (יפן ואירופה), אך עם התפתחות הטכנולוגיה הפך לפורמט שידור דיגיטלי (מצריך רוחב סרט קטן יותר).
הטכנולוגיה הדיגיטלית החלה להיכנס לשימוש בארצות הברית בתחילת שנות ה-2000. ההגדרה של הפורמט היא: 1080 קווים אופקיים (בסריקה פרוגרסיבית (p) או שזורה (i)) או 720 (בסריקה פרוגרסיבית), כאשר יחס המידות (רוחב מול גובה) של המסך הוא 16:9 (מסך רחב).
לשם השוואה השידור הסטנדרטי הקודם היה משודר ב-576 קווים אופקיים (בשיטה האירופית והישראלית) או 484 קווים (בשיטה האמריקאית) כאשר יחס המידות של המסך הוא 4:3. כעבור מספר שנים פותחה טכנולוגיה חדשה בשם Ultra HDTV שבהדרגה הפכה להיות הסטנדרט הביתי.
פיתוח טלוויזיות HD הופסק ויש עוד ועוד תכנים שתומכים ב-4K כמו Netflix בלו ריי'ס ב-4K קונסולות Xbox one s, PS4 pro וכולי.
בתחילה שימש המושג לתיאור שיטות שידור בשנות ה-30 וה-40. שיטות שידור אלה (לדוגמה: שיטת 405 קווי רזולוציה אופקיים בשחור לבן – של ה-BBC) לא נחשבות הפרדה גבוהה במונחים מודרניים.
שיטת ההפרדה הגבוהה הראשונה בהיסטוריה הייתה שיטת 819 קווים הצרפתית.
זו הייתה שיטת שידור אנלוגית בשחור-לבן שהוצגה לראשונה בשנת 1948. שתי השיטות ננטשו מאוחר יותר לטובת שיטת PAL או SECAM כאשר נכנסו ערוצים חדשים לשוק ועם כניסת השידורים בצבע.
שיטה אירופית נוספת הייתה HD-MAC.
שיטה זו שידרה ברזולוציה של 1250 קווים אנכיים (מתוכם 1152 נראים) כאשר התמונה משודרת אנלוגית והקול משודר בצורה דיגיטלית.
פיתוח השיטה ובדיקתה נעשה במהלך שנות ה-80 ושידורי ניסיון נערכו במהלך המשחקים האולימפיים של שנת 1992. השיטה ננטשה זמן קצר לאחר מכן, ולא נכנסה לשימוש רחב באירופה.
השיטה היחידה שנכנסה לשימוש מסחרי הייתה שיטת MUSE היפנית.
שיטה זו שנכנסה לשימוש מסחרי ביפן בתחילת שנות ה-90 והשידור בה היה ברזולוציה של 1035 או 1080 קווים אנכיים.
השימוש בשיטה זו הסתיים ב-2007, עם המעבר ל-HDTV.
ישנם 2 גורמים מרכזיים שמשפיעים על איכות התמונה שמתקבלת בשידור:
כמות הפיקסלים משפיעה על איכות התמונה באופן ישיר: ככל שהמסך מציג יותר פיקסלים כך ההפרדה ורמת הפרטים גבוהה יותר.
בטלוויזיות רגילות קיימת רזולוציה של 576 קווים (כמו בטלוויזיות בישראל) שמתרגמת לרזולוציה של 576×768 פיקסלים.
בטלוויזיה בהפרדה גבוהה כמות הפיקסלים היא כפולה (720×1280) או מרובעת (1080×1920).
קצב רענון המסך (מספר הפריימים (תמונות) שנראים על המסך בכל שנייה – fps) ושיטת הרענון (סריקה פרוגרסיבית או מתחלפת) משפיעים על איכות התמונה הסופית שמתקבלת.
מספר הפריימים לשנייה משפיע על איכות השידור בעיקר כאשר משודרות תנועות מהירות (לדוגמה, אירועי ספורט).
ככל שמספר הפריימים לשנייה גבוה יותר כך התמונה הסופית פחות מרוחה ומעוותת, ויותר חדה.
סריקת המסך היא הדרך בה התמונה על המסך מתעדכנת (הזמן והשיטה שדרושים לתמונה הבאה להופיע), ישנן שתי שיטות כאלן:
סריקה שזורה (i): בסוג סריקה זה המסך מחולק לפסים אופקיים, כך שמחצית מהם מתעדכנת בכל סריקה: בתחילה הקווים האי זוגיים מתעדכנים ונשארים על המסך בזמן שהקווים הזוגיים מתעדכנים.
החצאים נקראים שדות ושילוב של שני השדות יוצר פריים שלם.
אם קצב העדכון של המסך הוא 25 פריימים לשנייה מספר השדות המתעדכנים לשנייה הוא 50 (כך בטלוויזיות בישראל).
שיטה זו היא השיטה הנפוצה כיום מכיוון שהיא דורשת פחות רוחב פס מסריקה פרוגרסיבית, מפני שבכל מחזור עובר רק מחצית המידע שכולל כל הפריים.
בשיטה זו משתמשים מסכי CRT.
סריקה פרוגרסיבית (p): בסריקה פרוגרסיבית כל הקווים מתעדכנים בו זמנית.
זו השיטה שבה משתמשים מסכי מחשב וטלוויזיה, מסוג פלזמה ו-LCD.
כל וידאו שמקורו בסריקה שזורה דורש את המרתו לסריקה פרוגרסיבית (תהליך המכונה "Deinterlacing") לצורך הצגתו במסכים שאינם CRT, דבר היוצר ארטיפקטים כמו גוסטינג .
זהו פורמט (HD Ready) שמשודר ברזולוציה של 720×1280, בסריקה פרוגרסיבית, בקצב רענון מסך של 24, 25, 30, 50 או 60 פריימים לשנייה בהתאם לשיטת השידור (PAL, NTSC).
פורמט זה מתאים לשידורי ספורט בגלל קצב הרענון המהיר – 50 או 60 פריימים לשנייה.
מסיבה זו ערוצי הספורט האמריקאים ESPN ו-FOX SPORTS משתמשים בפורמט זה.
רשתות האם של ערוצים אלה (ABC ו-FOX בהתאמה) משתמשות גם הן בשיטה זו.
פורמט (Full HD) זה משודר ברזולוציה של 1080×1920, בסריקה מתחלפת, בקצב רענון של 25 או 30 שדות לשנייה.
תמונה המתקבלת בשיטת שידור זו גדולה פי 2.25 מ-HD Ready (720p).
שיטה זו מתאימה לשידור שבו יש פחות תנועה מהירה, כמו סיטקומים ודרמות.
הפורמט מציע רזולוציה גבוהה יותר ברוחב פס נמוך יחסית (בגלל הסריקה המתחלפת).
רשתות השידור האמריקאיות NBC ,CBS ,The CW ורשתות רבות באירופה משתמשות בשיטה זו.
פורמט (Full HD) משודר ברזולוציה של 1080×1920 בסריקה פרוגרסיבית בקצב רענון מסך של 25, 50 או 60 פריימים לשנייה תמונה המתקבלת בשיטת שידור זו גדולה פי 2.25 מ-HD Ready (720p).
זו שיטת השידור האיכותית ביותר מבין כל השיטות הקיימות כיום בשוק, וכמעט ולא נעשה בה שימוש מפני שהיא דורשת רוחב פס גדול מאוד.
פורמט זה לא נמצא בשימוש סטנדרטי באף רשת שידור.
פורמט (Quad HD/Wide Quad HD) ברזולוציה של 1440×2560 פיקסלים, ביחס של 16:9. לעיתים נקרא Quad-HD או WQHD בגלל שהוא מכיל פי 4 יותר פיקסלים בהשוואה ל-HD Ready (720p).
הפורמט התקבל בעיקר בתחום המחשב – בצגי מחשב ובמחשבים ניידים.
בנוסף, הפורמט התקבל גם במספר טלפונים חכמים.
הפורמט נתמך רק בחיבור HDMI גרסה 1.3 ומעלה.
פורמטים קיצוניים ופחות נפוצים עקב פיתוח
פורמט (4K UHD) זה תומך ברזולוציה של 3840x2160. תמונה המתקבלת בשיטת שידור זו גדולה פי 4 מ-Full HD (1080p), וקצב רענון המסך של פורמט זה הוא 60, 120, ולעיתים גם 180 פריימים לשנייה.
פורמט (8K UHD) זה תומך ברזולוציה של 7680x4320. תמונה המתקבלת בשיטת שידור זו גדולה פי 16 מ-Full HD (1080p), היא גדולה פי 4 מ-4K (2160p), וקצב רענון המסך של פורמט זה הוא 60, ו-120 פריימים לשנייה.
1080i ו-720p הם שני הפורמטים שנמצאים בשימוש בשידור HDTV.
בניגוד למשתמע מההגדרה של שני הפורמטים, הבדל האיכות בין הפורמטים לא גדול כפי שנראה.
אף על פי שבאופן טכני כמות הפיקסלים בפורמט 1080i כפולה מזו שב-720p, ההבדל ביניהם בדרך כלל קטן יותר, מכמה סיבות:
המרה לסריקה פרוגרסיבית: רוב מסכי ה-HDTV הם מסכי פלזמה או LCD.
מסכים מסוג זה לא יכולים להציג תמונה בסריקה מתחלפת ולכן יש צורך להמיר את התמונה כדי שתופיע בסריקה פרוגרסיבית.
תהליך זה כמעט תמיד גורם לירידה מסוימת באיכות התמונה.
ירידת איכות בתנועה: מפני שסריקה מתחלפת מציגה "שדות" ולא פריימים מלאים יכול להיווצר מצב שבו השדות לא מתאימים, מה שמוריד את איכות התמונה באופן משמעותי.
אי ההתאמה נוצר כאשר המצלמה נעה מהר או כאשר ישנה תנועה מהירה מול המצלמה.
תופעה זו מכונה מריחה של התמונה, והיא מתרחשת לרוב במסכי LCD או פלזמה שלא משדרים בהפרדה גבוהה.
השוואה מול שיטת השידור הרגילה
כמות הפיקסלים הרבה בטלוויזיה בהפרדה גבוהה מאפשרת הבחנה רבה ומדויקת יותר בפרטים ביחס לטלוויזיה בהבחנה רגילה.
בנוסף, טלוויזיה בהפרדה גבוהה תומכת באופן טבעי בשידור במסך רחב (16:9) ולא צריכה להשתמש בשיטות שונות כדי להציג מסך רחב.
בנוסף, קיים הבדל באיכויות הקול בשידור.
שידור סטנדרטי תומך בשידור קול במונו וסטריאו, לעומת HDTV שתומך בקידוד AC3 – פורמט קול המאפשר שידור קול בסראונד (יותר ערוצי שמע באיכות גבוהה).
ב-HDTV תומכים בעיקר שני סוגים של מסכים: מסכי גביש נוזלי (LCD), ומסכי פלזמה.
מידת התמיכה ב-HD משתנה ויכולה להיות:
HD Ready – הדרגה הבסיסית של שידורי HDTV.
מסכים אלו מציגים ברזולוציה מינימלית של 720 שורות או 768 שורות של פיקסלים.
סוג זה של מסכים הולך ונעלם, עקב ירידת המחירים של המסכים מסוג Full HD.
Full HD – הדרגה הגבוהה יותר של תמיכה בשידורי HDTV.
מסכים אלו מציגים בדרך כלל איכות פחות טובה בשידורי טלוויזיה רגילים, אך בשידורי HDTV הם מציגים את מלוא הפרטים שבשידור ונותנים חוויה איכותית במיוחד.
הרזולוציה של מסכי Full HD היא 1080×1920. מרבית המסכים מסוג Full HD הם מסכים בטכנולוגיית LCD, ומחירם גבוה מהמסכים האחרים.
Quad HD – גודל התמונה במסכים אלה גדול פי 4 ממסכי HD Ready.
4K UHD – גודל התמונה במסכים אלה גדול פי 4 ממסכי Full HD.
8K UHD – סוג של מסכים אלה הם ברזולוציה גבוהה מאוד, והם נמצאים בשלבים מוקדמים של פיתוח.
מסכי 8K החלו לאחרונה להיות נפוצים ביפן ובדרום קוריאה.
הופעת שידורי HD גרמה לבעיות למופיעים בטלוויזיה, שכן ההפרדה הגבוהה של התמונה נותנת לצופים אפשרות להבחין בפרטים קטנים שעד כה לא נחשפו.
פגמים בתפאורה ובריהוט, וגם קמטים קטנים ופגמים בעור נראים בבירור באמצעות טכנולוגיה זו.
בעקבות זה חלו שינויים במקצוע האיפור ונדרשה התמחות באיפור HD.
בסוף שנת 2007 החלו חברת yes וחברת HOT לספק שידורי HD במספר ערוצים.
עוד לפני כן חברת HOT החלה עם שיווק ממירי HD, אך לאחר שלשירות נרשמו רק כ-100 מנויים והיה רק ערוץ אחד ששידר בשיטה הזו הופסק השיווק עד ל-2007.
בינואר 2009 שודרה בערוץ הוט 3 הסדרה "תמרות עשן", הסדרה הישראלית הראשונה שצולמה כולה ב-HD והייתה זמינה לצפייה ב-HD לבעלי ממירים תומכים דרך שירות ה-VOD ובהמשך בערוץ HOT HD.
בהמשך אותה שנה עלתה המיני-סדרה "תמיד אותו חלום" שצולמה גם היא ב-HD.
בסוף ינואר 2010 החלו שידורי hd מלאים של ערוץ הוט 3
ב-19 באוגוסט 2009 שודר משחק הכדורגל הראשון של קבוצה ישראלית בטכנולוגיית ה-HD בערוץ ספורט 5 HD כאשר מכבי חיפה התארחה אצל רד בול זלצבורג האוסטרית.
נכון לשנת 2018, כל ערוצי הסדרות תחת מותג Yes משודרים באיכות HD, וכן רוב התכנים המוצעים בשירותי הVOD.
ב-10 ביוני 2010 שודרה לראשונה בישראל מהדורת חדשות באיכות שידור HD.
ב-3 באוגוסט 2015 החלו שידורי HD אוויריים במתכונת ניסיונית.
לצורך קליטת שידורי HD יש צורך במקלט המכיר את שיטת השידור החדשה (DVB-T2).
ב-8 ביולי 2010 ביקשה רשת זכיינית ערוץ 2 מהרשות השנייה להתחיל בשידורי HD באפיק נפרד, אך הדבר התרחש רק כעבור מספר שנים.
רשת היא הזכיינית הראשונה בטלוויזיה המסחרית בישראל שצילמה סדרה באיכות HD, המיוחדת.
הצפייה באיכות זו התאפשרה רק דרך שירות HOT VOD, שכן לזכיינית אין אפיק המתאים לשידור תכנים מהסוג הזה.
ב-1 בנובמבר 2017 הערוצים המסחריים קשת 12, רשת 13 וערוץ עשר עברו לשדר בשידורים ב-HD בהתאם להנחיה של הרשות השנייה.
HDMI (מאנגלית: High-Definition Multimedia Interface) (בעברית: ממשק מולטימדיה בהבחנה גבוהה) הוא תקן להעברת אותות וידאו ואודיו בין ציוד אודיו-וידאו בידורי, למשל נגן DVD או Blu-ray וטלוויזיה בהפרדה גבוהה, או מחשב HTPC לצג איכותי.
התקן מגדיר את המחבר החשמלי בציוד הקצה ואת כבלי התקשורת הדרושים לחיבור בין המכשירים השונים.
הוא תואם לתקן DVI (אם כי במחבר אחר) וניתן לחבר ציוד שבו מחבר HDMI לציוד שבו מחבר DVI על ידי מתאם פשוט.
כל כבלי HDMI הם זכר-זכר, ומחבר HDMI בכל ציוד שהוא תמיד נקבה.
במחבר זה ניתן להעביר אותות וידאו ברזולוציה הגבוהה ביותר המוגדרת כיום לתקני וידאו ביתיים, "1080p" (כלומר 60 תמונות בשנייה, שבכל אחת מהן יש 1080×1920 נקודות צבע.
או 1080i המציג 30 תמונות בשנייה של 1920x1080), ויכול להתלוות אליהם גם אות אודיו (עד 7.1 ערוצי שמע, כלומר תמיכה בשבעה רמקולים ובנוסף סאב וופר).
קצב הנתונים המקסימלי יכול להגיע עד כ-48 גיגה-ביט בשנייה (בגרסת HDMI 2.1).
הקצב הגבוה דורש כבלים איכותיים במיוחד, ולפיכך מחירי כבלים כאלו יכולים להגיע למאות שקלים.
עם זאת, הכבל היחיד מחליף כבלים מרובים: במערכות אודיו-וידאו אנלוגיות איכותיות מועבר אות הווידאו בשלושה חוטים (B, G, R) ואליהם נלווה כבל נוסף לאודיו דיגיטלי (ובמקרים אחרים שישה כבלי אודיו אנלוגיים, למשל לשמיעת SACD).
החלפת הכבלים הרבים בכבל יחיד מאפשרת חיבור פשוט יותר למשתמש והתוצאה היא נאה יותר לעין.
כאשר מנוגנת מדיה שהוגנה מהעתקה על ידי DRM, ציוד הקצה ינגן אותה רק אם שני המכשירים תומכים ב-HDCP כך שהמידע משודר בכבל כאשר הוא מוצפן, וצרכן קצה אינו יכול להעתיק אותו.
העובדה שהתקן מכיל הצפנה אפשרה לראשונה להשמיע דיסקי SACD באופן דיגיטלי - עד יציאת תקן זה, כל ציוד קצה שתמך בנגינת SACD הוציא את האודיו הרב-ערוצי באופן אנלוגי, מחשש להעתקה באיכות המקור.
כעת ניתן להעביר את האותות באופן דיגיטלי, בזכות ההצפנה, ולא לסבול מירידת איכות.
ל-HDMI היו מספר גרסאות במשך השנים.
הראשונה שאומצה בקנה מידה מסחרי היא גרסה 1.1.
כל גרסה תואמת לאחור, כלומר כשמחברים ציוד שתומך בגרסה חדשה לציוד שתומך בגרסה מוקדמת יותר, ניתן להעביר את האות, כמובן לפי מגבלות הגרסה הישנה יותר.
בכל הגרסאות משתמשים באותם הכבלים אך קצב המידע עולה ומתווספות אפשרויות שונות, למשל לאיכות צבע טובה יותר לטובת צגים עתידיים.
הגרסה הראשונה של התקן שוחררה בדצמבר 2002, והגדירה חיבור בכבל יחיד (רב מוליכים) שבו מועברים יחד אות וידאו בהפרדה גבוהה, ואות אודיו רב ערוצי.
קצב המידע המקסימלי - 4.9 גיגה ביט בשנייה, מסוגל לתמוך ברזולוציית 1080p בקצב של 60 תמונות בשנייה.
גרסת המשך שהוסיפה תמיכה בפורמט DVD-Audio.
גרסה זו יצאה ביוני 2006. בגרסה זו עלה קצב המידע המקסימלי ל-10.2 גיגה ביט בשנייה.
יכולת לתמוך בעומק צבע של 30, 36 או 48 ביט בניגוד ל-24 ביט של הגרסאות הקודמות, תמיכה בפורמטי אודיו מתקדמים שהדחיסה בהם אינה גורמת לאובדן איכות (DTS-HD, Dolby TrueHD) לפענוח במקלט חיצוני, והגדרת מחבר HDMI מיניאטורי לטובת מוצרים עתידיים כגון מצלמות וידאו.
המוצרים התומכים בגרסה זו הם מקלטי אודיו/וידאו וכמו כן פלייסטיישן 3.
גרסה זו יצאה בשנת 2009. בנוסף להעברת מידע ויזואלי וקולי, נוספו לכבל גם תקן של רשת תקשורת מקומית (Ethernet), יכולת העברת תוכני תלת-ממד אמיתיים ועוד.
גרסה זו הוכרזה בשנת 2013, כאשר בגרסה זו ניתן להעביר מידע בקצב מקסימלי של 18Gbps המאפשר העברת וידאו באיכות Ultra HD בקצב של עד 60fps (עד אז ניתן היה להעביר תוכני וידאו באיכות Ultra HD בקצב של עד 24fps) והעברת אודיו של עד 32 ערוצים.
כמו כן, בגרסה זו מתווספת תמיכה בצגים בעלי מסך רחב עם יחס גובה-רוחב 21:9 ובהעברת וידאו כפולה (לשני הכיוונים בו זמנית).
על אף ההתקדמות של התקן, הודיע הפורום כי ניתן יהיה להשתמש באותו הכבל בו השתמשו עד כה (של גרסה 1.4).
גרסה זו הוצאה בשנת 2017. לגרסה זו הוספו מספר שדרוגים, בהם שהיא תומכת בטכניקת HDR דינאמי.
High-bandwidth Digital Content Protection הוא פרוטוקול DRM שפיתחה אינטל לשם הצפנת אותות וידאו ואודיו בהפרדה גבוהה.
הפרוטוקול מוטמע בהתקני מולטימדיה שונים (מחשבי HTPC, נגני Blu-ray וכדומה) למניעת שכפול לא חוקי של סרטים והקלטות, והוא מאפשר צפייה בתוכן רק כאשר הצג והנגן תומכים שניהם בהצפנה.
אם הצג אינו תומך בהצפנה התוכן לא יוצג כלל, או שיוצג ברזולוציה מוגבלת (בדרך כלל, רזולוציה של DVD רגיל).
כיום הטכנולוגיה כבר מוטמעת בכרטיסי מסך רבים והיא משולבת ב-Windows Vista.
נגני HD-DVD ו-Blu-ray תומכים כולם ב-HDCP.
קונסולת המשחקים פלייסטיישן 3 תומכת אף היא בהצפנה זו דרך HDMI.
הקונסולה המקבילה של מיקרוסופט, Xbox 360 אינה תומכת בתקן דיגיטלי זה, אך המודל החדש, Xbox 360 Elite, כן תומך בו דרך HDMI.
HBsAg הוא אנטיגן לנגיף HBV, מחולל דלקת כבד נגיפית מסוג B.
הימצאותו עשויה להצביע על הידבקות בנגיף זה.
הקופסית (capsid), המעטפת החיצונית של הנגיף, בנויה מחלבונים משאר הנגיף.
אנטיגן HBsAg נקשר לאחד החלבונים הללו, הבונים את מעטפת הנגיף.
בכ-5% מהנבדקים מתקבלות תוצאות חיוביות שגויות, לרוב עקב מחלות אחרות.
כיום משתמשים בחיידקי קולי מהונדסים גנטית לייצור האנטיגן בכמויות הדרושות לבדיקת ELISA להימצאות נגיף HBV.
הוא מצוי בסרום של נשאי נגיף HBV, כמו גם בנבדקים בריאים במדינות טרופיות ובדרום-מזרח אסיה.
הימצאו עשוי להעיד על נשאות כרונית של הנגיף, אך דווקא התפתחות דלקת כבד נגיפית מסוג B כרוכה בירידת ריכוז מעטפת הנגיף בדם, המביאה לתוצאה שלילית בבדיקת HBsAg.
האנטיגן בודד לראשונה בשנת 1963 על ידי המדען האמריקאי היהודי ברוך שמואל בלומברג, בסרום של אוסטרלי אבוריג'יני.
בלומברג ועמיתיו כינו את הממצא "אנטיגן אוסטרליה", אך כינוי זה אינו נפוץ עוד.
על תגלית זו ותובנות נוספות בדבר דלקת הכבד הנגיפית הוענק לבלומברג פרס נובל לפיזיולוגיה ורפואה לשנת 1976.
HDI ארנה הוא אצטדיון כדורגל בעיר הנובר שבגרמניה.
האצטדיון נבנה בשנת 1954 והוא אצטדיון הבית של קבוצת הנובר 96 מהבונדסליגה.
נבנה במקור כאצטדיון של 86,000 מקומות ישיבה ושופץ מאז מספר פעמים.
כיום הוא בעל 49,000 מקומות ישיבה.
במונדיאל 2006 היה אחד מהאצטדיונים בהם התקיימו המשחקים.
ב-2002 החכירה קבוצת הנובר 96 את זכויות השיום לחמש שנים לקבוצת שרותי הפיננסים AWD והחוזה הוארך ב-2007 עד 2012, כשאחר כן נרכשו זכויות השיום על ידי חברת HDI.
HC-128 הוא צופן זרם סינכרוני מותאם במיוחד לתוכנה שפותח ב-2004 על ידי Hongjun Wu אוניברסיטת לוון, הוצע לפרויקט eSTREAM ונבחר כצופן זרם מועדף בקטגוריית תוכנה יחד עם מבחר אלגוריתמים נוספים.
הצופן מקבל מפתח בגודל 128 סיביות ווקטור אתחול בגודל 128 סיביות.
המצב הפנימי (internal state) של הצופן מורכב משתי טבלאות כל אחת בגודל 512 אוגרים בגודל 32 סיביות.
בכל צעד, אוגר אחד באחת הטבלאות מעודכן באמצעות פונקציית הזנה אי-ליניארית והפלט בגודל 32 סיביות נוצר על ידי פונקציית סינון אי-ליניארית.
אפשר לייצר זרם מפתח בגודל מרבי של סיביות.
המסר מוצפן ומפוענח באמצעות XOR עם זרם המפתח.
מפתח הצופן מציין את ההצהרות הבאות: מחזוריות הצופן היא לכל היותר .
שחזור מפתח ההצפנה קשה כחיפוש ממצה.
התקפת הבחנה (distinguishing attack) דורשת לפחות סיביות מפתח.
לא קיימים מפתחות הצפנה חלשים.
הצופן אינו מוגן בפטנט כלשהו.
מהירות ההצפנה היא בערך 3.05 מחזורי שעון לבית על מחשב פנטיום.
HC-128 הוא גרסה פשוטה של צופן HC-256 והוא פשוט ומהיר בתוכנה, מנצל את יכולות המעבד המודרני ומאפשר מקביליות, פונקציית ההזנה ופונקציית הפלט יכולות להתבצע בו זמנית.
למשל אם ו-, שרשור המחרוזות יחד הוא .
אופרטור הזזה לימין (shift left) של הסיביות המשתנה בסך הכול צעדים, כאשר הסיביות המשמעותיות מאופסות.
אופרטור ההזזה לשמאל צעדים כך ש- הסיביות הפחות משמעותיות מאופסות.
אופרטור הזזה מעגלית (rotate) לימין על מילים באורך 32 סיביות.
הסיביות של מוזזות לימין צעדים כאשר כל הסיביות שנפלטות מצד ימין מוחזרות מצד שמאל.
בניסוח פורמלי הזזה מחזורית לשמאל.
וקטור האתחול והמפתח הסודי המסופקים על ידי המשתמש כל אחד בגודל 128 סיביות וכן זיכרון בכמות של שתי טבלאות ו- כל אחת בגודל 512 אלמנטים של 32 סיביות.
זרם המפתח המשמש להצפנה נקרא .
והוא שרשור של ערכי 32 סיביות שמופקים בכל צעד.
ישנן 6 פונקציות עזר בצופן.
הפונקציות ו- שאולות מפונקציות דומות שהן חלק מפונקציית התמצות של SHA-2. לצורך הפונקציה משתמשים בטבלה כתיבות החלפה (s-box) ועבור הפונקציה משתמשים בטבלה .
כאשר הוא מילה בגודל 32 סיביות והאלמנטים הם ארבעת הבתים המרכיבים את המילה לפי סדר בתים קטן.
כאשר בית אפס מייצג את החלק הפחות משמעותי של המילה.
תהליך האתחול של הצופן כולל הרחבת וקטור האתחול והמפתח הסודי לשתי הטבלאות ו- בדומה ל-SHA-256. ואז מריצים את הצופן 1024 צעדים בהם לא משתמשים בפלט הצופן כמפתח אלא הפלט מוזן בחזרה לעדכון אלמנטים בטבלאות.
יהי וכן כאשר כל ו- בגודל 32 סיביות.
משכפלים את המפתח ווקטור האתחול ארבע פעמים בניסוח פורמלי: ו- עבור .
המפתח ווקטור האתחול מורחבים למערך עזר זמני בגודל 1280 אלמנטים של 32 סיביות כדלהלן:
מעדכנים את הטבלאות כדלהלן: עבור עד בצע: .
מריצים את הצופן 1024 צעדים כדלהלן:
בשלב זה הצופן מוכן לשימוש.
הצפנה ופענוח זהים כמו בכל צופן זרם, תחילה מייצרים זרם מפתח באורך המסר המיועד להצפנה ואז מבצעים XOR מילה אחר מילה של כל המסר עם זרם המפתח.
המחולל המייצר את זרם המפתח מעדכן בכל צעד אלמנט אחד מהטבלאות וכן מפיק פלט של 32 סיביות כחלק מזרם המפתח.
כל תיבת החלפה מתוך הטבלאות משמשת להפקת 512 פלטים בלבד ולאחר מכן מתעדכנת לצורך 512 הפלטים הבאים.
להלן פסאודו קוד המתאר את מהלכי מחולל זרם המפתח בכל צעד או פעימה.
שומרים מונה שמתחיל באפס ומקודם אחרי כל ריצה של המחולל:
חוזרים על תהליך זה שוב ושוב עד שמתקבל זרם מפתח באורך הרצוי, עד לאורך מקסימלי של סיביות או מילים.
לאחר מכן רצוי להחליף וקטור אתחול או מפתח.
פונקציות הפלט וההזנה של הצופן הן בעלי תכונת אי-ליניאריות גבוהה, לכן התקפת קורלציה והתקפה אלגברית אינן ישימות כנגד צופן זה.
בנוסף הטבלאות מתעדכנות בזמן ריצה לכן קשה לפתח יחס ליניארי כלשהו בין הקלט לפלט של תיבות ההחלפה.
מצב הצופן מכיל בסך הכול 32,778 סיביות, כך שהוא מכיל מחזוריות גבוהה למדי, אם כי קשה להעריכה במדויק.
כן המספר הגדול של מצבי צופן, מסכל התקפת איזון זמן/זיכרון/דטה כנגד צופן זרם.
אף על פי שפונקציית הפלט האי-ליניארית מדליפה מעט מידע בכל צעד, פונקציית ההזנה מבטיחה שלא ניתן יהיה לנצל מידע זה כדי לשחזר את המפתח הסודי.
בשלב האתחול הושם דגש על פיזור טוב והשפעה של סיביות המפתח ווקטור האתחול על כל סיביות טבלאות המצב הפנימי, כדי למנוע התקפה דיפרנציאלית.
הערה: הפונקציה OneStep בשלב האתחול זהה למעט שתי שורות המסומנות בהערה, יש להחליף את השורות הללו בשורות שלפניהן ולקרוא לפונקציה בהתאם InitOneStep (הפונקציה הושמטה כאן מטעמי חסכון מקום).
HD 56925 הוא כוכב וולף-ראייה הנמצא במרכז ערפילית הפליטה NGC 2359 (ידועה גם בשם "ערפילית קסדתו של תור") בקבוצת הכוכבים כלב גדול.
המרחק לכוכב אינו ידוע במדויק אך הוא נע בין 3,500 פארסק (11,410 שנות אור) ל-6,900 פארסק (22,500 שנות אור) אך ככל הנראה הכוכב נמצא במרחק של 4,800 פארסק (15,600 שנות אור), מה שאומר שעוצמת הארתו של הכוכב גדולה פי 280,000 מזו של השמש.
מסתו של הכוכב היא 16 מסות שמש, רדיוסו כ-1.4 רדיוסי שמש והוא בעל טמפרטורה של 112,000 קלווין.
גילו מוערך בכ-20 מיליון שנים.
כוכבי וולף ראייה כמו HD 56925 מאופיינים על ידי קצב איבוד המסה שלהם כתוצאה מרוח השמש החזקה שלהם.
שיעור איבוד המסה של HD 56925 מוערך ב-70 מיליוניות מסת שמש בשנה ומהירות רוח השמש של הכוכב מוערכת ב-1,545 ק"מ לשנייה.
ערפילית הפליטה הטבעתית NGC 2359 מעוררת מהקרינה המייננת של הכוכב.
קוטרה המשוער של הערפילית הוא 4 פארסק והיא פולטת קרינה בטווח רחב מרדיו ועד לקרני רנטגן.
HD 40409 הוא כוכב הממוקם בקבוצת הכוכבים דג זהב.
הכוכב בעל בהירות נראית של 4.66 ובהירות מוחלטת של 2.47.
הכוכב נמצא במרחק של 86 שנות אור מכדור הארץ (26 פארסק) והוא בעל סיווג ספקטרלי של K2III.
מסתו של הכוכב היא 1.3 מסות שמש ורדיוסו גדול פי שבעה מרדיוס השמש.
Homogeneous charge compression ignition ׁ(בראשי תיבות: HCCI) היא טכנולוגיה שמאפשרת תערובת אחידה בהצתת דחיסה ותהליך בעירה חדשני למנוע בעירה פנימית.
בתהליך זה דלק ואוויר (בדרך כלל חמצן) נדחסים לנקודת ההצתה העצמית כמו צורות בעירה.
התגובה האקסותרמית משחררת אנרגיה כימית, המתועלת במנוע לעבודה וחום.
HCCI משלב מאפיינים של מנוע דיזל ושל מנוע בנזין.
בדומה למנוע בנזין, האוויר נכנס במהלך פעימת היניקה והדלק נכנס יחד איתו או במהלך פעימת הדחיסה, ויחדיו הם יוצרים תערובת הומוגנית; בדומה למנוע דיזל, ההצתה נגרמת כתוצאה מהגעת התערובת לנקודת ההצתה העצמית של הדלק.
HCCI פועל למעשה לפי מחזור אוטו (Otto cycle), כלומר הוספת חום בנפח קבוע.
בקרת התהליך מורכבת, ודורשת הבנה פיזיקלית של תהליך ההצתה.
בעוד במנוע בנזין תזמון ההצתה נקבע לפי תזמון הפעלת המצת, ובמנוע דיזל תזמון ההצתה נקבע לפי תזמון הזרקת הדלק, אך במנוע HCCI אין אף לא אחד משני הכלים הללו.
לכן התהליך דורש יכולת לתזמן את ההצתה בדרכים אחרות.
נצילות תרמודינמית גבוהה בדומה למנוע דיזל.
רמות זיהום נמוכות של תחמוצות חנקן (NOx) ללא שימוש בממיר קטליטי ושל חומר חלקיקי.
התערובת ההומוגנית גורמת בעירה נקייה יותר.
ביחס למנוע בנזין, טמפרטורת הבעירה נמוכה יותר, מה שמפחית היווצרות של NOx.
מנוע HCCI מסוגל לעבוד עם דלקים שונים, כולל דלקים חלופיים.
למנוע HCCI אין הפסדי מצערת, מה שמשפר את הנצילות.
החיסרון הבולט הוא הקושי לתזמן את ההצתה.
חיסרון זה הוא המכשול המרכזי להפיכתו של מנוע HCCI למסחרי.
הנעה קרה - מפני שהצתה עצמית דורשת טמפרטורה גבוהה יחסית, וכאשר מניעים את המנוע הוא עדיין קר, יש קושי לגרום להצתה עצמית.
קצב שחרור חום ועליית לחץ גבוהים, מה שעלול להביא לפגיעה מכנית במנוע.
טווח פעולה מוגבל - גבולות בעירה מגבילים את עבודת המנוע בעומסים נמוכים, ועבודה בעומסים גבוהים מוגבלת על ידי הלחץ הגבוה המתפתח בצילינדר.
פליטה גבוהה יחסית למנוע בנזין של פחמן חד-חמצני ושל פחמימנים - הודות לשריפה המהירה בתהליך HCCI תהליך השריפה לא מושלם, מה שמשאיר פחמימנים שלא נשרפו ופחמן חד-חמצני שלא התחמצן לגמרי.
HD 37017 הוא כוכב כפול הממוקם בקבוצת הכוכבים אוריון.
שני הכוכבים אשר מרכיבים את הכוכב הכפול מקיפים את מרכז מסתם המשותפת בזמן של 18.6556 יממות.
הכוכבים ממוקמים בצביר הכוכבים NGC 1981.
HD 4628 הוא כוכב הסדרה הראשית הממוקם בקבוצת הכוכבים דגים.
הכוכב בעל סיווג ספקטרלי של K2, מה שנותן לו גוון כתום-אדום.
ומסתו והיקפו קטנים במעט מהשמש שלנו.
המרחק של הכוכב מכדור הארץ מוערך כ-24 שנות אור (7.45 פארסק).
בהירותו הנראית של הכוכב מספיקה על מנת לראותו בעין בלתי מזוינת.
גילו של הכוכב מוערך בכ-5.4 מיליארד שנים, כלומר הוא מבוגר במעט מהשמש.
HD 23319 הוא כוכב הממוקם בקבוצת הכוכבים ארידנוס במרחק של כ-178 שנות אור מכדור הארץ.
הכוכב בעל בהירות נראית של 4.60, בהירות מוחלטת של 0.91 והוא מאיר בעוצמה של פי 69 מעוצמת ההארה של השמש.
HD 204521, נקרא גם GJ 4194, הוא כוכב דמוי שמש (סיווג ספקטרלי G5V) בעל בהירות נראית מדרגה 7.3 הנמצא במרחק של 83.9 שנות אור (25.7 פארסק) מכדור הארץ בקבוצת הכוכבים קפאוס, במרחק זוויתי קטן מהכוכב אלפירק אשר לו בהירות נראית מדרגה 3.2.
חישובים משנת 2018 משערים שהכוכב יעבור במרחק של כ-8 שנות אור מהשמש בעוד 334,000 שנים.
HD 162020 הוא כוכב הסדרה הראשית כתום הממוקם בקבוצת הכוכבים עקרב בעל ננס חום אשר מקיף אותו.
מכיוון שהוא בעל מסה נמוכה אי אפשר לדעת את נטייתו סביב הכוכב.
הננס החום מקיף את HD 162020 במסלול קרוב מאוד עם מרחק ממוצע של 0.075 יחידות אסטרונומיות ממנו.
למרות זאת, מסלולו בעל אקסצנטריות של 27.7%.
המרחק לכוכב שאותו HD 162020 b מקיף נע בין 0.054 ל 0.096 יחידות אסטרונומיות.
הננס החום בעל חצי משרעת גבוהה מאוד של 1.813 ק"מ לשנייה.
גילויו של הכוכב נמסר ב-15 באפריל 2000 על ידי המרכז לחיפוש כוכבי לכת חוץ שמשיים בז'נבה שבשווייץ.
HD 197036 הוא כוכב עם דרגת בהירות נראית 7 בקבוצת הכוכבים ברבור אשר ממוקם במרחק של 2,000 שנות אור מכדור הארץ.
הכוכב אשר צבעו כחול-לבן, מסווג ככוכב תת-ענק בעל סיווג ספקטרלי של B5IV, כלומר, טמפרטורת פני השטח שלו היא 11,000 - 25,000 קלווין והוא חם יותר, גדול יותר, ובהיר יותר מהשמש שלנו.
HD 197036 ניתן לצפייה כמעלה אחת מהכוכב דנב.
HD 189276 הוא ענק כתום הנמצא בקבוצת הכוכבים ברבור במרחק של 916 שנות אור (281 פארסק) מכדור הארץ.
הכוכב בעל בהירות נראית מדרגה 4.96 והוא בעל סיווג ספקטרלי K4.5 IIIa.
HD 103079 הוא כוכב הסדרה הראשית כחול בעל בהירות נראית של 4.93 וסיווג ספקטרלי של B4V הנמצא בקבוצת הכוכבים זבוב במרחק של 338 שנות אור (103 פארסק) מכדור הארץ.
HD 115337 הוא על-ענק כתום הנמצא במרחק של 680 שנות אור (210 פארסק) מכדור הארץ בקבוצת הכוכבים ג'ירף.
הכוכב בעל בהירות נראית של 6.272 כך שניתן לראותו בעין בלתי מזוינת בתנאים מיטביים.
הכוכב בעל בהירות מוחלטת של 0.345-.
ל-HD 115337 בן זוג שהוא כוכב מהסדרה הראשית לבן אשר עמום ממנו בהרבה.
HD 132029 הוא כוכב אשר נמצא בחלקה הצפוני של קבוצת הכוכבים רועה דובים במרחק של 310 שנות אור (95 פארסק) מכדור הארץ.
לכוכב רדיוס של 1.7 רדיוסי שמש, עוצמת הארה הגדולה פי 25.5 מזו של השמש וטמפרטורה של 8,276 קלווין.
HD 164595 הוא כוכב מסוג G הממוקם בקבוצת הכוכבים הרקולס וייחודו הוא דמיונו לשמש בממדיו, אף על פי שגילו גדול מזה של השמש.
יתרה מזו, יש ל־HD 164595 סיווג ספקטרלי זהה לשמש וגם טמפרטורה דומה.
סביבו חג כוכב לכת אחד ידוע, HD 164595 b , המשלים סיבוב כל 40 ימי-ארץ במרחק של 0.23 יחידות אסטרונומיות, גודלו הוא כגודלו של כוכב הלכת נפטון ומסתו כ-16 מסות ארץ.
ב-15 במאי 2015 זיהה RATAN-600 , רדיו-טלסקופ של האקדמיה המדעית הרוסית שבזלנצ'קסקיה , אותות רדיו אשר הגיעו בעוצמה של 11 ג'יגה-הרץ ונקלט בחלקו מספקטרום רדיו שמצוי בשימושו של צבא רוסיה .
עוצמת השדר הראתה שהוא שודר ממשדר איזוטרופי, מה שנותן אינדיקציה כי מדובר בציוויליזציה מסוג 2 בסולם קרדשב.
התגלית נשמרה בסוד מהקהילה הבינלאומית, כאשר בין המדענים חלקו הדעות - בעוד חלק סברו כי מדובר בתופעת טבע, הרי שהיו אסטרונומים שפנו לפרויקט סט"י לצורך מחקר יותר מעמיק.
ימים לאחר מכן הודיעה האקדמיה למדעים ברוסיה כי "עיבוד וניתוח מאוחר יותר של האות גילה שמקורו הסביר ביותר הוא מכדור הארץ" וגם בפרויקט סט"י סברו כי אין שום דבר שיכול להבדיל בין האות לבין אות רדיו מלוויין שחלף בשדה הראיה של הטלסקופ.
HCI (ראשי תיבות באנגלית של: Hyper-converged infrastructure) היא תשתית IT המוגדרת על ידי תוכנה, הממחישה את כל האלמנטים של מערכות "מוגדרות חומרה" קונבנציונליות.
HCI כולל, לכל הפחות, מחשוב וירטואלי (hypervisor), אחסון מוגדר תוכנה, ורשת וירטואלית (רשת מוגדרת תוכנה).
HCI פועל בדרך כלל על שרתי מדף מסחריים (COTS).
ההבדל העיקרי בין תשתית CI (או Converged Infrastructure) לתשתית HCI הוא בכך שב-HCI, הן רשת שטח האחסון והן אבסטרקציות האחסון מיושמות באופן וירטואלי בתוכנה (באמצעות Hypervisor) ולא פיזית, בחומרה.
מכיוון שכל האלמנטים המוגדרים באמצעות תוכנה מיושמים בהקשר של ה-hypervisor, ניתן לאחד (לשתף) את ניהול כל המשאבים בכל המופעים של HCI.
HCI מתפתחת ומתרחקת ממערכות דיסקרטיות המוגדרות על ידי חומרה המחוברות ונארזות יחדיו לעבר סביבה המוגדרת לחלוטין על ידי תוכנה, בה כל האלמנטים הפונקציונליים פועלים על שרתי COTS מסחריים, כאשר כינוס האלמנטים מופעלת על ידי Hypervisor.
תשתיות HCI מורכבות בדרך כלל ממערכות שרתים המצוידות ב-DAS.
כעקרון, HCI כולל את היכולת להתחבר ולהפעיל "בריכת" מרכז נתונים של מערכות דומות.
כל משאבי מרכז הנתונים הפיזיים נמצאים בפלטפורמה ניהולית אחת לשכבות חומרה ותוכנה כאחד.
איחוד של כל האלמנטים הפונקציונליים ברמת Hypervisor, יחד עם ניהול פדרטיבי, מבטלים את חוסר היעילויות של מרכזי נתונים ומפחיתה את ה-TCO הכוללת עבור מרכזי נתונים.
ההשפעה הפוטנציאלית של תשתית HCI היא שחברות לא יצטרכו יותר להסתמך על מערכות מחשוב ואחסון שונות, אם כי עדיין מוקדם להוכיח שהיא יכולה להחליף מערכי אחסון בכל פלחי השוק.
זה עשוי לפשט את הניהול ולהגדיל את שיעורי ניצול המשאבים במקומות שבהם הוא חל.
HD 140283 הוא כוכב המרוחק כ-190 שנות אור מכדור הארץ.
כוכב זה נחשב לעתיק ביותר שגילו בני האדם, והוא בן כ-13.2 מיליארד שנים.
הכוכב נקרא על שמה של הדמות התנ"כית מתושלח, שחי על פי המקרא עד גיל 969.
הכוכב היה מוכר כאשר מיקומו המדויק נמצא ב-1912 על ידי וולטר סידני אדמס.
HD1 היא גלקסיה המוסחת לאדום אשר נכון לאפריל 2022 נחשבת לגלקסיה הידועה הרחוקה ביותר שנצפתה ביקום הנראה.
הגלקסיה נוצרה כ-330 מיליון שנה לאחר המפץ הגדול ונמצאת במרחק הנצפה של כ-13.5 מיליארד שנות אור מאיתנו.
עם זאת, עקב התפשטות היקום, מרחקה הנוכחי מאיתנו הוא כ-33.288 מיליארד שנות אור בקירוב.
הגלקסיה המוסחת לאדום התגלתה בקבוצת הכוכבים סקסטנט, ויחד איתה נצפתה גלקסיה נוספת המוסחת לאדום גם היא, בשם HD2 בקבוצת קבוצת הכוכבים לווייתן.
הפרסום אודות גילויין של שתי הגלקסיות פורסם ב-7 באפריל 2022, על ידי אסטרונומים מאוניברסיטת טוקיו.
HD1 היא הגלקסיה הקדומה והרחוקה ביותר שהתגלתה עד היום ביקום הנצפה בעלת ספקטרוסקופיה של הסחה לאדום של z=13.27, כלומר האור שיצא מהגלקסיה לפני 13.5 מיליארד שנים בדרכו לכדור הארץ אך בשל התפשטות היקום מרחקה הנוכחי מכדור הארץ הוא כ-33.288 מיליארד שנות אור בקירוב.
הגלקסיה נצפתה כפי שהייתה כ-330 מיליון שנים בלבד לאחר המפץ הגדול, דבר ההופך אותה לעתיקה ביותר שנצפתה על ידי האסטרונומים אי פעם.
גלקסיה נוספת, HD2, נצפתה במרחק דומה אליה.
בהירותה יוצאת הדופן של גלקסיית HD1 העלתה מספר שאלות בעת גילויה, העובדה שהגלקסיה זוהרת באור אולטרה-סגול באופן בהיר בהרבה בהשוואה לגלקסיות אחרות במרחק דומה (בעלות היסט לאדום דומה).
סברה אחת שהועלתה היא שהגלקסיה היא גלקסיה מסוג לימן-בריק , או שמדובר בגלקסיה היוצרת כוכבים בשיעור ניכר יחסית לגודלה ולגילה בהשוואה לגקסיות אחרות שנצפו.
סברה נוספת היא שהגלקסיה מכילה אוכלוסייה גדולה של כוכבים "ברמה 3" שהרבה יותר מסיביים ובהירים מכוכבים בני זמננו.
אפשרות נוספת היא שכלל לא מדובר בגלקסיה, כי אם בקוואזר הנמצא בקשר-גומלין כבידתי עם חור שחור על-מסיבי.
האפשרות הזו מעלה את האפשרות שניתן יהיה לחקור את תהליך היווצרות חורים שחורים על-מאסיביים בשלבים הראשונים של היווצרות היקום.
ייתכן כי טלסקופ החלל ג'יימס וב יגלה את הפתרון לשאלת הבהירות בשל יכולתו לצפות רחוק יותר לתוך היקום.
הגלקסיה הרחוקה ביותר שהייתה ידועה למדע טרם גילויה של HD1 ,GN-z11 שמה והיא נתגלתה ב-2015 ובעלת הסחה לאדום של 11, ולכן משוער כי היא נוצרה 420 מיליון שנים לאחר המפץ הגדול.
לדברי מגלי HD1 ו-HD2, "אם יאושרו ספקטרוסקופית, שני המקורות הללו [כלומר, HD1 ו-HD2] ייצגו מעבדה יוצאת דופן לחקר היקום בהסחות לאדום שלא היו נגישות בעבר."
החוקרים מצפים לבירור נוסף של העצמים האסטרונומיים, כולל זיהוי טוב יותר של העצמים כגלקסיות, או, אולי כקוואזרים או חורים שחורים, כאשר הם נבדקים בקפידה על ידי טלסקופ החלל ג'יימס וב, טלסקופ החלל ננסי גרייס רומן ומשימות החלל GREX-PLUS.
בדיקה מדוקדקת של נתוני הגלקסיה יכולה להעיד על האפשרות להיווצרותם של כוכבי דור שלישי.
זאת, בשל גילה המבוגר של הגלקסיה.
בנוסף, החוקרים טוענים שהשימוש בטלסקופי החלל החדשים יוכלו לעזור לגלות מעל 10,000 גלקסיות בתקופה מוקדמת זו של היקום.
הייץ' סי אל טכנולוגיות היא חברה הודית רב-לאומית טכנולוגית המספקת פתרונות IT.
מטה החברה הראשי נמצא בעיר נוידה, אוטר פרדש, הודו ומלבדו לחברה כ-50 נציגויות במדינות שונות: סין, הונג קונג, הודו, אינדונזיה, ישראל, יפן, מלזיה, ערב הסעודית, סינגפור ועוד.
החברה הוקמה בשנת 1976, מעסיקה כ-208,800 עובדים ונמצאת ברשימת 20 החברות הגדולות ביותר בבורסה הלאומית לניירות ערך בהודו.
בשנת 2021, רשמה החברה הכנסת שיא בסך 10 מיליארד דולר.
הייץ' סי אל טכנולוגיות הוקמה בשנת 1976 תחת השם Microcomp Limited על ידי שיב נאדאר (Shiv Nadar) במטרה למכור מחשבים אישיים.
בחודש אוגוסט 1976, מותגה החברה מחדש תחת השם Hindustan Computers Limited.
בשנת 1991, הקימה החברה 3 חברות בנות:
בחודש אוקטובר 1999, מותגה החברה מחדש תחת השם HCL Technologies Limited.
בשנת 2002, רכשה הייץ' סי אל את חברת גולף מחשבים (Gulf Computers).
בשנת 2007, רשמה החברה הכנסות של כ-4.9 מיליארד דולר.
בחודש פברואר 2014, הקימה חברת בת נוספת בשם HCL Healthcare.
בשנת 2017, הכנסות החברה חצו את רף ה-9 מיליארד דולר והיא העסיקה כ-100,000 עובדים ב-31 מדינות.
בשנת 2009, שכרה הייץ' סי אל משרדים מחברת לוינשטין נכסים בפארק ההייטק ביוקנעם.
בשנת 2010, נערכו מספר פגישות בין שר התמ"ת הישראלי, בנימין בן אליעזר, למנכ"ל החברה.
HIV (ראשי תיבות של Human immunodeficiency virus, ובעברית: נְגִיף הַכֶּשֶׁל הַחִסּוּנִי הָאֱנוֹשִׁי) הוא נגיף מסוג רטרו-וירוס אשר גורם בהיעדר טיפול, לאחר תקופת זמן בת שנים ללא סימפטומים, למחלת האיידס (תסמונת הכשל החיסוני הנרכש) – מחלה קשה של מערכת החיסון.
הנגיף זוהה לראשונה בשנת 1983.
HIV הוא רטרו-וירוס (כלומר, החומר התורשתי שבו הוא RNA חד-גדילי חיובי שמתועתק ל-DNA באמצעות שעתוק לאחור), HIV תוקף את תאי הדם הלבנים, אשר תפקידם הוא לאתר חיידקים, נגיפים ותאים סרטניים בגוף ו"לקרוא" לתאי דם לבנים אחרים להילחם בהם.
הנגיף פוגע ביכולת ההגנה העצמית של הגוף והחולה באיידס מת ממחלות שבאופן נורמלי הגוף היה מסוגל להתמודד עמן ללא קושי, כגון שפעת ודלקת ריאות.
גם סוגי סרטן מסוימים (בעיקר סרקומה, סרטן רקמות החיבור) נפוצים בקרב חולי איידס, כיוון שתאי הדם הלבנים באדם בריא נלחמים גם בתאים סרטניים.
מאז הופעתה של המחלה במדינות המערב בסוף שנות ה-70 של המאה ה-20 הפכה למגפה עולמית - ומתוקף כך לאחת המחלות המדוברות והנחקרות ביותר בעשורים האחרונים.
המחלה עודנה חשוכת מרפא, למרות מאמצים גדולים למצוא לה תרופה או חיסון, אך ישנן תרופות (קוקטייל) אשר בזכותן תוחלת ואיכות חייו של נשא הנגיף זהה כמעט לאלו של יתר האוכלוסייה, למעט השלכות מסוימות כמו הגברת הסיכון לחלות בדמנציה בגיל צעיר.
כאשר הטיפול הרפואי אינו בהשג יד (לרוב במדינות העולם השלישי), מתים מרבית החולים בשנים הראשונות שלאחר האבחון.
מחוץ לגוף האדם הנגיף אינו יכול לשרוד לאורך זמן, אף כי בתנאי מעבדה הוא יכול לשרוד במשך כמה ימים עד כמה שבועות; על כל פנים, בניסויים אלו נבדקות דגימות שבהן ריכוז הווירוס גבוה מבגוף האדם.
העובדה שבתנאים רגילים דם או נוזל אחר שהגוף מפריש מתייבשים במהירות הופכת את הסיכון להידבקות בנגיף מהסביבה לכמעט בלתי-קיים.
עיקור פשוט באמצעות חימום או באמצעות חיטוי מביא להשמדה כמעט ודאית של הנגיף.
הנגיף אינו מועבר דרך אוויר, מזון, שתייה, או מגע פיזי רגיל.
גם נשיקות אינן מדבקות מאחר שריכוז הנגיף ברוק נמוך ביותר, ויידרשו כמה ליטרים של רוק על-מנת לגרום להדבקה.
עד היום לא נרשם מקרה של הדבקה ב-HIV באמצעות נשיקה.
הנגיף גם אינו מועבר בעקיצת יתוש; יתושים שואבים דם מהאדם הנעקץ, אך לא מחדירים אליו דם.
הסברה המקובלת נכון לעשור הראשון של המאה ה-21, היא שה-HIV הוא וריאציה של מספר נגיפים דומים אשר תוקפים קופי אדם.
בנקודה כלשהי בשנות ה-50 של המאה ה-20 נוצרה מוטציה בנגיף הקופי, שאפשרה לו להדביק בני אדם.
ההדבקה הראשונה התרחשה באפריקה, והמחלה התפשטה לאיטה ביבשת זו במשך עשרים השנים הבאות.
תמורות פוליטיות וחברתיות באפריקה של שנות ה-70, כולל נדידה גדולה של תושבים ממרכז אפריקה אל מזרחה, תרמו להפצת הנגיף.
בשנת 1981 זוהתה לראשונה המחלה בארצות הברית, התאריך הרשמי לפרוץ המגפה במערב הוא ה-5 ביוני 1981. ביום זה דווח על חמישה צעירים הומוסקסואליים מלוס אנג'לס שלקו בדלקת ריאות הקשורה לאיידס (הם לקו בה במהלך מחצית השנה שקדמה לתאריך פרוץ המגפה).
השם איידס ניתן למחלה רק בשנת 1982, לאחר שבמשך תקופה מסוימת היא נקראה GRID (קיצור של Gay-Related Immunodeficiency Disease, "כשל חיסוני של הומוסקסואלים").
מגפות מקומיות החלו בערים הגדולות של ארצות הברית, ובראשן ניו יורק וסן פרנסיסקו.
מגפת האיידס היא פנדמית (מגפה כלל-עולמית); נכון לתחילת המאה ה-21, ברוב המוחלט של המדינות המגפה אינה מראה כל סימן של ירידה בתפוצתה.
מעריכים כי נכון ל-2003 למעלה מ-40 מיליון אנשים ברחבי העולם נושאים את הנגיף ; כ-27 מיליון מתו ממחלות הקשורות לאיידס; שיעור החולים במחלה במדינות העולם השלישי מהווה כ-90% מכלל החולים בעולם ; במדינות המערב קיימת יציבות יחסית במספר החולים.
לאחר ירידה מסוימת במספר החולים באמצע שנות ה-90, חלה עלייה מחודשת בתחילת המאה ה-21.
הנגיף חודר לגוף האדם באחת מהדרכים הבאות, שהמשותף לכולן הוא מגע ישיר וממושך בין נוזלי הגוף:
יחסי מין - קיום יחסי מין עם נשא של הנגיף, ואגינליים, אנאליים או אוראליים, הוא הדרך הנפוצה להידבקות במחלה.
הנגיף נמצא בכל הפרשות הגוף.
באיברי המין (בשני המינים) ישנן נקבוביות סופגות מיקרוסקופיות, ולכן בקיום יחסי מין ללא אמצעי למניעת מגע ישיר - קונדום, ישנו סיכוי להידבקות.
מין אוראלי נחשב בטוח כל עוד אין מגע של זרע או של דימום נרתיקי עם הרקמות הריריות שבפה.
במיוחד גדול הסיכוי להידבקות במהלך מין אנאלי, בגלל דימומים פי הטבעת וברקטום הנגרמים בעקבות החדירה, ולפיכך הסיכוי למגע בין נוזלי הגוף גדול יותר.
הזרקת סמים - דרך נוספת נפוצה להידבקות במחלה היא שימוש בסמים בהזרקה.
נוהג נפוץ במהלך ההזרקה הוא שאיבה של כמות קטנה של דם לתוך המזרק לפני ההזרקה, פעולה שמטרתה לקצר את תהליך ערבוב הסם בדם.
כך נשארות שאריות מהנגיף בחוד המזרק, ובסביבה סגורה ולחה זו יכול הנגיף "לחיות" זמן רב יחסית לעמידותו באוויר הפתוח (שהיא, כאמור, קטנה).
האדם הבא שישתמש באותו מזרק, יזריק לגופו יחד עם הסם גם את הנגיף.
מדינות שונות החלו בסוף המאה ה-20 לחלק מזרקים בחינם וללא חשש להפללת המשתמשים בסמים, לאחר שהגיעו למסקנה שהתועלת מתרומתו של צעד זה למניעת ההדבקה בנגיף עולה על הנזק שבעידוד השימוש בסמים.
עירוי דם - עירוי דם שמקורו בתרומת דם נגועה, שיינתן לאדם בריא יהפוך אותו בוודאות לחולה.
רוב המדינות (ובהן ישראל) בודקות כל תרומת דם מחשש להדבקה, ועם השתכללות הטיפול בנגיף סיכון זה נוטרל כמעט לחלוטין.
בשנות ה-80 (ובעיקר בשנים 1982 ו-1983), כשהמודעות למחלה וטכניקות זיהוי הנגיף היו בראשיתן, נדבקו חולים רבים מעירויי דם נגועים.
חולי המופיליה סבלו מכך במיוחד, שכן הם נדרשים לעירויי דם תכופים.
בתחילת המאה ה-21 פותח פרוטוקול לפיו מבוצע טיפול בחימום לגורם קרישה VIII, החומר החסר בדמם של רוב חולי ההמופיליה והניתן להם כחלק מהטיפול.
החימום משמיד נגיפי HIV אפשריים אך אינו פוגע בגורם הקרישה.
בנוסף פותחה טכניקה לייצור גורם הקרישה באמצעים ביוטכנולוגיים בעזרת חיידקים; שיטה זו מחליפה בהדרגה את הצורך בעירויי דם לחולי המופיליה.
פצעים פתוחים - כאשר שני פצעים פתוחים ומדממים מגיעים למגע פיזי, ישיר וארוך ביניהם, קיימת סכנת הידבקות.
סכנה זו קיימת בעיקר אצל צוותי הרפואה למיניהם, שמתגוננים מפניה בדרכים שונות ובהן שימוש בכפפות גומי.
קיים סיכוי של בין 15% ל-45% שאם נגועה ב-HIV תעביר את הנגיף לתינוקה.
ההדבקה עשויה להתרחש בזמן ההיריון, בזמן הלידה או לאחר הלידה - באמצעות הנקה.
הסיכוי להדבקה פוחת בעשרות מונים אצל אמהות אשר נוטלות תרופות נגד איידס, אשר יולדות את תינוקן בניתוח קיסרי ואשר נמנעות מהנקה.
בארצות העולם השלישי העברה מאם לתינוק היא מדרכי ההדבקה העיקריות, זאת בניגוד למדינות המפותחות.
ועם זאת בהיעדר תחליפי חלב אם מספקים במדינות המתפתחות - ההמלצה היא בכל זאת להניק בשל הסיכון היותר גבוה לתינוק בהימנעות מהנקה.
תאים דנדריטיים הם אלו הנפלשים לראשונה על ידי הנגיף; לאחר מכן נודדים התאים הדנדריטיים ובתוכם הנגיף אל קשרי הלימפה, שם נוצר המפגש הראשוני בין הנגיף ובין תאי T.
הנגיף נשאר לעיתים קרובות רדום בתאים דנדריטיים, במקרופאג'ים ובתאי T בלתי-מופעלים.
תאים אלו יכולים להישאר מודבקים במשך שנים ארוכות, גם לאחר שתרופות הצליחו למגר את הנגיפים בשאר התאים.
משכו של שלב הדגירה קשה לחיזוי, והוא נע בין שנתיים ל-15 שנים.
במהלך שלב זה, שבו האדם אינו חולה אך משמש כנשא, מתרבה הנגיף במהירות, אך ספירת תאי ה-T אינה יורדת אל מתחת ל-500 תאים למק"ל, כך שמערכת החיסון מסוגלת עדיין להילחם בהצלחה בזיהומים משניים התוקפים את הגוף.
משך הדגירה שונה מאדם לאדם; הדבר תלוי בזני הנגיף הנמצאים בגוף, בכושרה הכללי של מערכת החיסון של החולה, בפרופיל הגנטי שלו ובמידת חשיפתו לזיהומים.
שלב "התפרצות המחלה" מתחיל כשספירת תאי ה-T צונחת אל מתחת ל-500 תאים למק"ל.
בתחילת שלב זה תוקף הנגיף את המקרופאג'ים, המרכיב העיקרי של מערכת החיסון המולדת (כלומר, המרכיב במערכת החיסון אשר תוקף פתוגנים ללא כל אבחנה).
כבר אז מורגשת ירידה ביכולת החיסונית של הגוף, שכן המקרופאג'ים מהווים מחסום ראשוני חשוב בפני פתוגנים.
לאחר מכן חודר הנגיף לתאי דם לבנים המציגים על גבי הממברנה שלהם קולטן הקרוי CD4. תאים העונים לקריטריון זה הם מונוציטים, תאים דנדריטיים ובעיקר: לימפוציטים מסייעים מסוג T .
הנגיף נצמד לקולטן שעל גבי הממברנה ולאחר מכן חודר אל תוך התא.
הנגיף, המכיל כאמור RNA, משתמש באנזים המצוי בקפסיד (הקופסית החלבונית העוטפת את החומר התורשתי) של הנגיף: רוורס טרנסקריפטאז.
האנזים מבצע "שעתוק לאחור" - ויוצר סליל כפול של DNA מהסליל הבודד של RNA.
ה-DNA שנוצר משתלב בכרומוזומים של הלימפוציט ומאוחר יותר משועתק ל-RNA, אשר בתורו מתורגם לחלבונים, כפי שמתרחש עם כל אחד מהגנים הרגילים שמרכיבים את החומר התורשתי של הלימפוציט.
תרגום הגנום הנגיפי (הכולל בסך-הכל 9 גנים) גורם ליצירת עותקים רבים של הנגיף בתוך הלימפוציט.
ה-RNA הנגיפי מכיל, למעשה, "הוראות הרכבה" ליצירת נגיפים חדשים.
הנגיף מנצל את מנגנון השכפול של הלימפוציט (שכן לנגיפים אין מנגנון שכפול עצמאי), משתכפל בצורה מסיבית וגורם למותו של הלימפוציט.
לאחר מכן גורמים הנגיפים החדשים להרס ממברנת הלימפוציט; עתה יכולים הנגיפים לצאת מן התא ולהדביק לימפוציטים חדשים.
במונוציטים ובתאים דנדריטיים משתכפל הנגיף גם כן, אך בדרך-כלל אינו מביא למות התא.
תאים אלו מהווים, אם כן, מעין מאגר של נגיפים.
בחודשים הראשונים להידבקות מנסה מערכת החיסון להתמודד עם הנגיף, ומייצרת תאי B, אשר בתורם מייצרים נוגדנים הנצמדים לנגיף ומביאים להשמדתו.
בהמשך מערכת החיסון אינה מסוגלת יותר לעמוד בעומס, המוערך ב-109 לימפוציטים מודבקים בכל יום וב-1010 נגיפים חדשים המיוצרים בכל יום.
כמעט כל הלימפוציטים הנגועים שוכנים בקשרי הלימפה.
אדם מוגדר כחולה באיידס כשספירת תאי ה-T מסייעים (CD4) שלו נמוכה מ-200 תאים למק"ל; למרות זאת, תסמינים וזיהומים משניים מופיעים כבר לפני כן (כשהספירה נמוכה מ-500 תאים למק"ל).
כ-80% מחולי האיידס נפטרים תוך חמש שנים מאז הגדרתם כחולי איידס; רבים מהם מתים לפני כן.
מותם של תאי ה-T המסייעים נגרם בשלוש דרכים:
חיסול ישיר של התאים על ידי נגיפים שפלשו אליהם.
עידוד אפופטוזה של התאים על ידי נגיפים שפלשו אליהם.
חיסול תאי ה-T הנגועים על ידי תאי T ציטוטוקסיים.
שיאה של מחלת האיידס הוא דיכויה של מערכת החיסון וכתוצאה מכך הידבקות בפתוגנים אופורטוניסטיים - מיקרואורגניזמים אשר נמצאים בסביבת האדם או בגופו כמעט תמיד, אך המעוררים מחלות רק במצב של כשל חיסוני.
בין הפתוגנים נמנים זיהומים הנגרמים על ידי הפטרייה Candida albicans, חיידק Mycobacterium tuberculosis, הגורם לשחפת, חיידק אחר מאותו הסוג, M.
avium, העלול לגרום למחלת קרוהן, הנגיפים Varicella zoster ו-Herpes simplex, הגורמים למחלת המין שלבקת (הרפס), נגיפים נוספים ממשפחת ההרפס הגורמים למחלת הנשיקה ואף ללימפומה על-שם ברקיט, סוג של סרטן הלימפה וסרקומת קפוסי, היא סרטן של כלי הדם ורקמות החיבור, אשר עד להופעת האיידס היה נדיר ביותר.
סרטן זה גורם לשלפוחיות כהות בעור ולעיתים לדימומים פנימיים בגוף והוא גורם המוות העיקרי מהמחלה.
בין 2% ל-7% מחולי האיידס מתים מחולי מוח מתקדם רב-מוקדי, מחלה זיהומית אופורטוניסטית קשה, הנגרמת על ידי הנגיף JC virus ומביאה לניוון המוח, לירידה קוגניטיבית, לשיתוק, להפרעות ראייה ולמוות מהיר (תוך כארבעה חודשים).
בעבר הייתה דלקת ריאות גורם המוות העיקרי מאיידס, אולם טיפול מונע באנטיביוטיקה ופיתוח תרופות אנטי-פטרייתיות חדישות הביאו לירידה בשיעור המוות מדלקת ריאות בחולי איידס.
פתוגנים רבים גורמים לשלשול חמור בחולי איידס כגון החיידק Salmonella, הגורם לטיפוס הבטן.
השלשול החמור, המביא גם לאיבוד משקל, הוא אחד הגורמים העיקריים למוות בחולי איידס במדינות העולם השלישי.
ה-HIV נקשר באופן כימי לכמה קולטנים הנמצאים על גבי ממברנת הלימפוציט.
אצל אנשים מסוימים חלה מוטציה בגן המקודד לייצור אחד הקולטנים (אשר תפקידו לקלוט כימוקינים), CCR5, ולפיכך הקולטן אינו מיוצר בגופם.
העדר הקולטן אינו גורם לתופעות שליליות, והיכולת החיסונית של האדם אינה נפגמת.
לעומת זאת, דווקא העדר הקולטן באנשים אלו מקנה להם עמידות בפני איידס; הנגיף אינו מסוגל להיצמד אצל אנשים אלה לממברנת הלימפוציטים, ולפיכך הם אינם יכולים לחלות במחלה.
במוטציה המוזכרת לעיל קיים חֶסֶר של 32 נוקלאוטידים בגן המקודד ל-CCR5. המוטציה מועברת בתורשה באופן אוטוזומי רצסיבי .
הומוזיגוטים (אנשים בעלי שני אללים פגומים) אינם מייצרים את הקולטן כלל, ועמידים לפיכך בפני המחלה; הטרוזיגוטים (אנשים בעלי אלל אחד תקין ואלל אחד פגום) מייצרים את הקולטן בכמות מועטה.
הם עשויים להידבק ב-HIV, אלא שמהלך המחלה אצלם איטי בצורה ניכרת מהרגיל.
כמות הקולטן CCR5 על גבי ממברנות הלימפוציטים אינה קבועה.
המנגנון הגנטי של הלימפוציטים מצויד במנגנוני בקרה אשר מעודדים או מעכבים את ייצור הקולטן על פי הצורך.
כשפתוגנים פולשים לגוף, מיוצרת כמות רבה יותר של קולטנים; לימפוציטים בעלי מספר רב של קולטנים חשופים יותר לתקיפה על ידי HIV, שכן עתה מסוגל הנגיף להיצמד טוב יותר אל הלימפוציט.
הסיכוי להדבקה ב-HIV וקצב התפתחות המחלה תלויים, לפיכך, בפעילותה של מערכת החיסון באותה נקודת זמן ובמצב הבריאותי הכללי של האדם.
האלל הפגום נפוץ בעיקר בקרב אנשים לבנים, וכמעט ואינו קיים בגזעים אחרים.
כ-10% מהלבנים בארצות הברית הם נשאים של המוטציה (הטרוזיגוטים), וכ-1% הם הומוזיגוטים (בסך-הכל כמיליון איש בארצות הברית).
גילוי המוטציה המקנה עמידות בפני איידס הביא לפיתוח תרופות בעלות רעיון דומה: הללו דומות לכימוקין הנקשר באופן שגרתי לקולטן CCR5; הן נקשרות אליו באופן קבוע וחוסמות אותו בפני הנגיף.
לתרופות אלו הצלחה מסוימת, ובצידה חשש גדול: CCR5 אינו הקולטן היחיד אליו מסוגל הנגיף להיצמד; זן נדיר יחסית (שכיחות של 5% מכלל הזנים) של HIV נצמד לקולטן אחר, CXCR4. מיעוט של החולים שטופלו בתרופה חוסמת CCR5 חלו בכל זאת באיידס, לאחר שנדבקו בזן הנצמד לקולטן האחר.
זן זה אלים יותר, וגורם להופעת תסמיני המחלה (ולמוות) בקצב מהיר.
החשש הוא שדיכוי הזן השכיח של HIV יביא לשגשוג הזן האלים במרוצת הדורות.
תופעה דומה התרחשה במחלת המלריה בשנות ה-70; תרופות שהביאו להכחדת הזן השכיח והמתון של הפרוטיסט פלסמודיום, גורם המחלה, הביאו לחיזוקו של זן אלים יותר, הנפוץ בעולם השלישי.
אחד מהקשיים בהתמודדות עם הנגיף, הוא העובדה שהוא מחדיר את עצמו לדנ"א של הנשא, ויכול להימצא שם בצורה רדומה במשך שנים עד להתפרצות של המחלה עצמה.
במחקר שנעשה בשנת 2019 ניסו חוקרים במכון גלדסטון באוניברסיטת קליפורניה, כשפרופ' וורנר גרין שחוקר HIV עמד בראשם, לאתר את הנגיף הרדום בתאים של הנשא ולעורר אותם כדי שמערכת החיסון תוכל לתקוף אותם ולחסלם באופן סופי.
בשיתוף פעולה של המכון עם חברת ביוטק מעמק הסיליקון, פותחה מערכת שמשלבת נוגדנים שיודעים לזהות תאים שהוחדר בהם נגיף ה-HIV, ותאים שנקראים CAR-T ומסוגלים לזהות את הנוגדנים האלה.
תאי ה-CAR-T הם למעשה תאים שנלקחו מהמערכת החיסונית של החולה ועוברים תהליך של הנדסה גנטית, כדי שיוכלו לזהות רק את הנוגדנים שמתקיפים את התאים שהודבקו ב-HIV, וכך גם לפקח עליהם.
שילוב התאים מזהי הנוגדנים נועד לוודא שהנוגדנים יתקפו רק את התאים הנגועים ב-HIV ולא תאים בריאים שמצויים בסביבתם וחשופים להדבקה מהתאים החולים.
טיפולים תרופתיים כנגד הנגיף HIV
מספר התרופות הקיימות כנגד נגיפים אינו גדול, והטיפול במחלות נגיפיות מתמקד בעיקר במתן חיסונים - כלומר, עידוד מערכת החיסון להילחם בנגיף בעצמה.
הנגיף מציב אתגרים קשים בפני המדענים השוקדים על פיתוח תרופה למחלה.
הקושי העיקרי הוא השתנותו המהירה של הנגיף.
בכל הנגיפים חלות מוטציות, אך קצבן ב-HIV גבוה במיוחד.
לַנגיף אין מנגנוני תיקון לחומר התורשתי, מנגנונים המצויים כמעט בכל היצורים החיים.
מוטציות המתרחשות בו נשארות בעינן ומועברות לדור הבא של הנגיפים, אשר בתורו מייצר מוטציות חדשות.
בנוסף, האנזים רוורס טרנסקריפטאז, אשר ממיר את ה-RNA של הנגיף ל-DNA, הוא מטבעו אנזים "רשלני", וגורם לשגיאות רבות ברצף הנוקלאוטידים, קרי: מוטציות.
דרך פעולתם של הנוגדנים של מערכת החיסון, אשר תפקידם הוא לזהות ולהילחם במיקרואורגניזמים, מבוססת על זיהוי הפתוגן באמצעות גליקופרוטאינים (חלבונים בעלי שיירים סוכריים) המצויים על גבי הממברנה שלו.
הגליקופרוטאינים שעל גבי HIV משתנים בקצב כה מהיר, כך שלמערכת החיסון אין סיכוי להתמודד עם הנגיף.
נכון לסוף העשור הראשון של המאה ה-21 קיימת שורה של תרופות אנטי-ויראליות המנטרלות את הנגיף HIV בכמה דרכים.
יעילות התרופות גבוהה מאוד, ונשאים אשר נוטלים את התרופות על בסיס קבוע והמטען הנגיפי שלהם נמצא במשך לפחות שישה חודשים מתחת לרף הזיהוי אינם יכולים להדביק יותר באמצעות קיום יחסי מין (כל עוד אין זיהומים אחרים המועברים באמצעות קיום יחסי מין).
כך למשל בקרב 62 זוגות שקיימו יחסי מין מלאים לא-מוגנים על מנת להיכנס להיריון (כשהגבר הוא נשא ונמצא בטיפול אנטי-רטרוויראלי מוצלח), לא התרחשה באף אחד מהמקרים העברה של הנגיף.
משמעות הדבר עבור נשאים החיים בזוגיות קבועה עם אדם שאינו נשא היא, שתחת טיפול אנטי-רטרוויראלי מוצלח הם אינם מסכנים יותר את בן זוגם, גם כאשר אין משתמשים יותר בקונדום.
לאחר השיפור ביעילות הטיפול, תוחלת החיים והן איכות החיים שצפויה לנשא מטופל זהה כמעט לזו של יתר האוכלוסייה.
בזכות הטיפולים החדשניים מוגדרת המחלה ככרונית ולא כסופנית.
מעכבי רוורס טרנסקריפטאז מונעים יצירת DNA מה-RNA של הנגיף, ובכך מונעים השתלבות הגנום הנגיפי בזה של התא הנגוע ושכפול הנגיף.
AZT, התרופה העיקרית הניתנת לחולי איידס, משתייכת לקטגוריה זו.
התרופה (ששמה הכימי הוא 3'-אזידו-3'-דאוקסיתימידין) היא נגזרת של הנוקלאוטיד המכיל את הבסיס החנקני תימין (קבוצת הידרוקסיל אחת הוחלפה בקבוצת אזידו,N3).
האנזים רוורס טרנסקריפטאז נוטל את הנוקלאוטיד המדומה בתהליך בניית ה-DNA, אך AZT אינו מתאים בצורה מושלמת לבניית הסליל, והתהליך מופסק.
AZT נמכר תחת השמות המסחריים זידוֹבוּדין (Zidovudine), רטרוֹויר (Retrovir) ורטרוֹויס (Retrovis).
AZT משתייך לקטגוריית NRTI (ראשי תיבות של Nucleotide Reverse Transcriptase Inhibitor, מעכבי רוורס טרנסקריפטאז נוקלאוטידיים).
היות שגם תאי גוף החולה משתמשים בנוקלאוטידים לשם בניית ה-DNA שבהם, קיימת סכנה של פגיעה בתאי החולה, ואכן נטילת AZT ותרופות דומות במינון יתר עלולה לגרום נזקים חמורים.
במעכבי רוורס טרנסקריפטאז שאינם נוקלאוטידים (NNRTI) לא קיימת בעיה זו, שכן תרופות אלו חוסמות את האתר הפעיל של האנזים ובכך מביאות להפסקת פעולתו.
מעכבי פרוטֵאַזות מונעים חיתוך של מספר חלבונים נגיפיים, דבר המונע הרכבה של נגיפים חדשים בתוך התא הנפלש.
רכיבי הנגיף מיוצרים בלימפוציט, אך אינם יכולים לחבור יחדיו ליצירת נגיף חדש.
פרוטֵאַז (Protease) הוא שמה של קבוצת אנזימים אשר חותכים חלבונים.
סאקווינאביר (Saquinavir) וריטונאוויר (Ritonavir) הם מעכבי הפרוטאז העיקריים.
מעכבי חדירה מונעים מהנגיף לחדור אל תאי מערכת החיסון.
זוהי קבוצת התרופות החדשה ביותר, ומאושר לגביה רק מעכב חדירה אחד לשימוש, אנפובירטיד (Enfuvirtide, שם מסחרי: פוזאון, Fuzeon).
פוזאון מאושרת על ידי קופות החולים כמפלט אחרון, אך ורק לחולים אשר כל שאר התרופות כבר לא משפיעות עליהם.
שתי סיבות עיקריות לכך: עלות התרופה (מעל ל-20,000 דולר לשנה לחולה) ואופן נטילתה (בהזרקה פעמים ביום, נטל רב על החולים).
לרוב ניתנות לחולים תרופות משלושת הסוגים יחדיו, וזאת כדי לשפר את יעילות הלחימה בנגיף ולהילחם בעמידות לתרופות, אותה מפתח הנגיף לאחר זמן מה.
זהו ה"קוקטייל" הנודע אותו נוטלים נשאי HIV רבים.