tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אריק דוידי הוא קצין בצה"ל במילואים בדרגת אלוף-משנה, אשר פיקד על עוצבת נתיבי האש.
דוידי התגייס לצה"ל ושובץ בחיל השריון.
בשירות המילואים שימש כשופט בבית הדין הצבאי לערעורים.
לאחר שחרורו הקים חברה לייעוץ ביטחוני וביטחון המולדת בשם E.
דוידי הוא בוגר המכללה לביטחון לאומי.
אריק הדלין (; נולד ב-18 באפריל 1993) הוא שחיין קנדי, הוא סגן אלוף עולם (ברצלונה 2013) ובעל מדליית ארד באליפות העולם (קוואנגג'ו 2019) בשחייה במים פתוחים במשחה ל-5 ק"מ וסגן אלוף הפאן פסיפיק (טוקיו 2018) במים פתוחים במשחה ל-10 ק"מ.
הדלין נולד בקלגרי, אלברטה, קנדה, אך עבר להתגורר עם משפחתו בהיותו בן מספר חודשים לסן דייגו, קליפורניה ארצות הברית עד לסיום לימודי התיכון שלו.
הוא מתאמן ולומד באוניברסיטת ויקטוריה בקנדה.
באוניברסיאדה שנערכה בקאזאן, רוסיה ביולי 2013 זכה הדלין במדליית ארד במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 7:53.78 דקות.
שבוע לאחר מכן, באליפות העולם שנערכה בברצלונה, ספרד הוא זכה במדליית כסף במשחה ל-5 ק"מ בתוצאה של 53:31.6 דקות, אחרי אוסמה מלולי מתוניסיה (53:30.4 דקות) ולפני תומאס לורץ מגרמניה (53:32.2 דקות).
נוסף לכך, הוא סיים במקום 23 במשחה ל-10 ק"מ בתוצאה של 1:49:54.5 שעות ובמקום 12 בתחרות הקבוצתית ל-5 ק"מ.
באליפות העולם שנערכה בקאזאן ביולי 2015 סיים הדלין במקום 56 במשחה ל-10 ק"מ בתוצאה של 1:56:52.3 שעות.
באליפות העולם שנערכה בבודפשט, הונגריה ביולי 2017 סיים הדלין במקום 14 במשחה ל-5 ק"מ בתוצאה של 54:56.9 דקות ובמקום 11 בתחרות הקבוצתית ל-5 ק"מ בתוצאה של 55:58.3 דקות.
באליפות הפאן פסיפיק שנערכה בטוקיו, יפן באוגוסט 2018 זכה הדלין במדליית כסף במשחה ל-10 ק"מ בתוצאה של 1:58:56.7, אחרי ג'ורדן וילימובסקי מארצות הברית (1:58:50.5 שעות) ולפני ניקולס סלומן מאוסטרליה (1:59:20.8 שעות).
באליפות העולם שנערכה בקוואנגג'ו, קוריאה הדרומית ביולי 2019 זכה הדלין במדליית ארד במשחה ל-5 ק"מ בתוצאה של 53:32.4 דקות, אחרי כריסטוף רשובסקי מהונגריה (53:22.1 דקות) ולוגן פונטן (53:32.2 דקות).
אריק גריפין הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בהפועל באר שבע ליגת העל בכדורסל בעמדות הסנטר והפאוור פורוורד.
גריפין למד בתיכון על שם מיינרד אוונס באורלנדו, פלורידה, לפני שעבר לתיכון בון לעונת הבכורה שלו, לאחר שנחתך פעמים רבות מסגל קבוצת הכדורסל של אוונס.
בבון הוא פגש את המאמן הראשי וגארד הLSU לשעבר, ווילי אנדרסון, שהכיר באתלטיות המופלאה של גריפין וברעב הגדול הבלתי פוסק לגדולה.
אנדרסון היה הראשון שהעניק צ'אנס לגריפין, והוא לא אכזב.
אחרי שנה ראשונה סולידית של כדורסל מקצועי, גריפין המשיך לשחק במכללה הקהילתית "היוואסי" בטנסי, שם העמיד ממוצעים של 16 נקודות, שישה ריבאונדים ושתי חסימות למשחק בשנים 2008–2009. אולם כאשר המכללה הזוטרה הקטנה איבדה את ההסמכה שלה בשנת 2009, גריפין נאלץ להמשיך הלאה.
הוא עבר לקולג' הקהילתי גרדן סיטי בקנזס ובשנים 10–2009 שיחק 32 משחקים, והעמיד ממוצעים של 8.1 נקודות, 6.5 ריבאונדים ו-1.6 חסימות למשחק.
בשנת 2010 עבר גריפין לאוניברסיטת קמפבל.
בעונתו הראשונה הוא קלע 20 פעמים בספרות כפולות, היה לו חמישה משחקים עם מספר ריבאונדים דו ספרתי וקבע שיא מכללה בעונה אחת (מאז 1977–1978) עם 61 חסימות.
בעונת הבוגרים הראשונה שלו נבחר גריפין לחמישייה הראשונה של הקונפרס הדרומי באול ביג ב-2012. בשנתיים שלו בקמפבל, הוא סיים עם אחוז סלי השדה הגבוה ביותר של בית הספר בקריירה (559) ומדורג במקום השלישי ברשימת חסימות כל הזמנים של בית הספר עם 134 כאלה.
ב-31 משחקים הוא העמיד ממוצעים של 15.7 נקודות, 8.6 ריבאונדים, 1.5 אסיסטים ו-2.4 חסימות ב-30.3 דקות למשחק.
לאחר שהשתתף ולא נבחר בדראפט ה-NBA ב-2012, גריפין הצטרף ללוס אנג'לס לייקרס לליגת הקיץ של ה-NBA .
ב־27 ביולי 2012 הוא חתם על חוזה עם פילני ג'סי מאיטליה לעונת 2012–2013. ב-28 משחקים עבור פילני הוא העמיד ממוצעים של 17.5 נקודות, 7.1 ריבאונדים, 1.2 אסיסטים, 1.8 חטיפות ו-1.3 חסימות למשחק.
עונת 14\2013 - לאונס דה פונס, גוורס דה לארה, אינדיוס דה סן פרנסיסקו דה מקוריס
ביולי 2013, גריפין הצטרף למיאמי היט לליגת הקיץ של ה-NBA.
ב־10 בספטמבר 2013 הוא חתם עם ההיט, אך ויתר לאחר מכן ב-26 באוקטובר לאחר שהופיע בשבעה משחקי טרום-עונה.
בדצמבר 2013 חתם גריפין עם לאונס דה פונסה מפוארטו ריקו לליגת האמריקות לשנת 2014. בפברואר 2014 הוא חתם עם גוארוס דה לארה מוונצואלה להמשך עונת ה-LPB לשנת 2014. הוא עזב את גוארוס דה לארה בחודש שלאחר מכן לאחר שהופיע בשישה משחקים בלבד.
מאוחר יותר חתם עם אינדיוס דה סן פרנסיסקו דה מקוריס מהליגה של הרפובליקה הדומיניקנית במאי.
ב-17 משחקים עבור אינדיוס הוא העמיד ממוצעים של 13.1 נקודות, 4.3 ריבאונדים, 1.1 אסיסטים ו-1.3 חסימות למשחק.
ביולי 2014, גריפין הצטרף לדאלאס מאבריקס לליגת הקיץ של ה-NBA.
ב־18 ביולי הוא חתם עם המאבריקס, אך ויתר מאוחר יותר ב-21 באוקטובר לאחר שהופיע בשני משחקי טרום עונה.
ב־3 בנובמבר 2014, הוא נרכש על ידי טקסס לג'נדס מליגת הפיתוח של ה-NBA, קבוצת הבת של המאבריקס.
ב־4 בפברואר 2015, הוא נבחר לקבוצת הכוכבים לעתיד למשחק האולסטאר.
ב־15 באפריל 2015, חזר גריפין ללאונס דה פונסה, וחתם איתם להמשך עונת הליגה בפוארטו ריקו לשנת 2015. ב-14 משחקים בלאונס הוא העמיד ממוצעים של 10.1 נקודות, 3.8 ריבאונדים, 1.3 אסיסטים ו-1.0 חסימות למשחק.
ביולי 2015, גריפין הצטרף ללוס אנג'לס קליפרס לליגת הקיץ באורלנדו ולקליבלנד קאבלירס לליגת הקיץ של לאס וגאס.
הוא חתם על חוזה עם דטרויט פיסטונס ב-28 בספטמבר 2015, אך ויתר ב-7 באוקטובר.
ב־10 בנובמבר 2015 חתם גריפין במועדון הכדורסל א-נאסר דובאי מאיחוד האמירויות הערביות.
המשחק האחרון שלו באל-נאסר היה ב-16 באפריל 2016.
ב־18 באוגוסט 2016 חתם גריפין בהפועל גלבוע גליל שזה עתה עלתה לליגת העל בכדורסל.
ב-18 באפריל 2017, גריפין השתתף במשחק האולסטאר של ליגת העל בכדורסל וזכה בתחרות ההטבעות באותו אירוע.
גריפין שיחק 33 משחקים עבור גלבוע גליל, הגיע איתה למקום התשיעי הליגה והעמיד ממוצעים של 14.9 נקודות, 7.1 ריבאונדים, 1.6 אסיסטים, 1.0 חטיפות ו-1.8 חסימות למשחק.
עונת 2017/2018 - סולט לייק סיטי סטארס, הפועל אילת
ב־3 ביולי 2017, גריפין חתם עם פלקנסטרו קאנטו מליגת העל האיטלקית בכדורסל.
לפני שהצטרף לקאנטו, שיחק בקבוצת ליגת הקיץ של יוטה ג'אז ביוטה וגם בלאס וגאס.
ב־4 בפברואר 2018 ערך את הופעת הבכורה שלו בהפסד 72–84 להפועל ירושלים, ורשם 13 נקודות ו-8 ריבאונדים כשעלה מהספסל.
ב-3 ביוני 2018 רשם גריפין 30 נקודות וקלע 10 מתוך 13 זריקות מהשדה, יחד עם 7 ריבאונדים ו-2 אסיסטים בהפסד הפלייאוף 81–87 להפועל חולון.
עונת 19\2018 - פלקנסטרו רג'אנה, ז'לונה גורה, עירוני נהריה
ב־23 ביולי 2018, חתם גריפין במועדון האיטלקי פלקנסטרו רג'אנה.
ב־13 בדצמבר, הוא שוחרר ממנה לאחר שהופיע בשישה משחקים.
ב-1 בינואר 2019 חתם גריפין בקבוצה הפולנית ז'לונה גורה להמשך העונה.
עם זאת, ב־16 בינואר 2019, גריפין שוחרר מז'לונה לאחר שהופיע בשני משחקים.
ב־17 בינואר 2019, חזר גריפין לישראל לקדנציה שלישית, כשחתם עם עירוני נהריה להמשך העונה.
יומיים לאחר מכן ערך את הופעת הבכורה שלו בהפסד 93–103 לעירוני נס ציונה, ורשם 17 נקודות, שמונה ריבאונדים ושלוש חסימות כשעלה מהספסל.
בסוף העונה ניצלה נהריה מירידה לליגה השנייה.
ב-24 ביוני 2019 חתם גריפין באדלייד 36' מהליגה האוסטרלית בכדורסל.
ב-5 בספטמבר 2020 חתם גריפין בהפועל באר שבע מליגת העל הישראלית בכדורסל, הקדנציה הרביעית שלו בישראל.
ב-23 באוגוסט חתם גריפין בא.א.ק.
אתונה מליגת העל היוונית בכדורסל וליגת האלופות בכדורסל, אותה מאמן סטפאנוס דדאס.
ביולי 2024 חתם גריפין בהפועל באר שבע.
זוהי הקדנציה השביעית שלו בישראל.
אריק הניג (1 באפריל 1947 – 20 באוקטובר 2019) היה מפיק טלוויזיה ואיש תקשורת ישראלי.
הניג היה נציג ליגת ה-NBA בישראל, ונחשב למי שהחדיר את הכדורסל האמריקני לתרבות הישראלית.
הניג היה בעל טור קבוע באתר ynet ובמעריב וכתב טורים שעסקו בעיקר בספורט.
בנוסף, חלק טור קבוע עם גלעד שליט בעיתון "ידיעות אחרונות", וכתב טורים באתר Mako בתחום התרבות.
ב־1987 מונה להיות יועץ בינלאומי של נציב ה־NBA דייוויד סטרן, לאחר שראיין אותו ובין השניים נוצרו קשרי חברות קרובים.
ב־1990 העניק לו שטרן זיכיון בלעדי בישראל לשידורי ה־NBA, לאחר שהניג מתח ביקורת על הדרך בה משודרים השידורים בארץ.
בשנת 2017 אמר אדם סילבר הקומשינר של ליגת ה-NBA: "ללא אריק הניג, לא היה NBA בישראל".
הניג יצר סרטים דוקומנטריים, ובהם "הגביע הקדוש" שתיעד את מסעה של קבוצת הכדורסל מכבי תל אביב למשחק הפיינל פור בעונת 1999/2000 בפיב"א יורוליג בסלוניקי ו"החבר'ה הגדולים" שעסק בליגת ה-NBA.
הוא הפיק וביים את הסרט "רבין-פרס: הכל אישי" אודות מערכת היחסים הסבוכה בין יצחק רבין לשמעון פרס ששודר ב-2007 בערוץ 2.
הניג הפיק יחד עם אבי ניר את התוכנית "מונית הכסף" בהנחיית עידו רוזנבלום ששודרה בקשת 12. הניג רכש את הזכויות לתוכנית לאחר שנתקל בה בצפייה בערוץ דיסקברי.
ב-2003 הפיק לערוץ 10 תוכנית בידור בכיכובה של שרה'לה שרון.
הוא הפיק באמצעות חברת הפקות שלו (אריק הניג הפקות) את הסדרה הקומית שחקן זר שעלתה לשידור ב-15 ביוני 2015, בשידורי קשת בערוץ 2.
הניג כתב את הספר הביוגרפי, "פואד – כנגד כל הסיכויים", אודות חייו של בנימין בן אליעזר, שיצא לאור בשנת 2005 בהוצאת ידיעות ספרים.
ב־1984 התגורר בשיקגו עם חברתו הילרי.
הניג היה נשוי למיה בלנקה, להם ילדה אחת.
הניג נפטר באוקטובר 2019, שבוע לאחר שלקה באירוע לבבי, בבית החולים איכילוב בתל אביב בו שהה לפני כן תקופה ארוכה בשל מחלה קשה.
הוא הובא למנוחת בבית העלמין בחולון.
קליין הוא ארכאולוג, היסטוריון וסופר אמריקאי, פרופסור להיסטוריה עתיקה וארכאולוגיה באוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון.
הוא מתמחה בארכאולוגיה מקראית, בהיסטוריה צבאית באזור הים התיכון, ובקשרים בינלאומיים בתקופת הברונזה המאוחרת במזרח הקרוב.
מחברם של 20 ספרים בתחומו, שתורגמו ל-19 שפות.
קליין קיבל את התואר הראשון שלו בארכאולוגיה קלאסית מדארטמות' קולג' בשנת 1982. את התואר השני בשפות וספרות המזרח התיכון קיבל מאוניברסיטת ייל בשנת 1984. את הדוקטורט שלו בהיסטוריה עתיקה קיבל בשנת 1991 מאוניברסיטת פנסילבניה.
קליין לקח חלק בלמעלה מ-30 עונות חפירה וסקרים ארכאולוגיים, בישראל, במצרים, בירדן, ביוון, בכרתים ובארצות הברית.
בכלל זה השתתף בעשר עונות חפירה בתל מגידו יחד עם ישראל פינקלשטיין מאוניברסיטת תל אביב, בהן החל כמתנדב וסיים כשותף לניהול החפירה.
מאז שנת 2005 מנהל את החפירה בתל כברי, במשותף עם אסף יסעור-לנדאו מאוניברסיטת חיפה.
הוא חבר המערכת של בית הספר האמריקאי לחקר המזרח והמכון הארכאולוגי של אמריקה .
זוכה פעמיים בפרס הספר הפופולרי על שם ננסי לאפ בבית הספר האמריקאי לחקר המזרח.
זוכה שלוש פעמים בפרס הספר הפופולרי בארכאולוגיה של ה-Biblical Archaeology Society.
קליין ידוע כמרצה וכותב פורה של ספרים המנגישים לציבור הרחב נושאים מסקרנים ושנויים במחלוקת בארכאולוגיה ובהיסטוריה עתיקה, תוך הקפדה על איזון, אמינות ודיוק מדעי.
ספרו על משבר תקופת הברונזה המאוחרת הוא הספר המוכר ביותר בעולם בנושא זה, והיה מועמד לפרס פוליצר לשנת 2014. כתב ספרים על ההיבטים ההיסטוריים והארכאולוגיים של מלחמת טרויה ויציאת מצרים, ספרי מבוא לארכאולוגיה מקראית ולאגיפטולוגיה, וביוגרפיות של מספר פרעונים מצריים.
כמו כן השתתף בתוכניות תעודיות רבות בטלוויזיה בנושאים אלו.
בסה"כ פרסם 20 ספרים שתורגמו ל-19 שפות, בכלל זה סינית מפושטת ומסורתית, יפנית, ערבית וטורקית, וזכו במספר פרסים ספרותיים:
אריק גרסיה מרטרט (בספרדית: Eric García Martret; נולד ב-9 בינואר 2001) הוא כדורגלן ספרדי-קטלאני המשחק בעמדת הבלם בקבוצת ברצלונה מהלה ליגה ובנבחרת ספרד.
גרסיה נולד בברצלונה שבספרד והיה חלק מאקדמיית הכדורגל של ברצלונה, והצטרף לאקדמיית הכדורגל של מנצ'סטר סיטי מהפרמייר ליג בשנת 2017, ושיחק באקדמיה במשך עונה אחת.
גרסיה ערך את הופעות הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של מנצ'סטר סיטי ב-18 בדצמבר 2018, במשחק מול לסטר סיטי במסגרת רבע גמר גביע הפוטבול ליג.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בפרמייר ליג ב-21 בספטמבר 2019, כשהחליף את ניקולאס אוטמנדי בדקה ה-61 בניצחון 0–8 על ווטפורד במסגרת המחזור ה-6. ב-11 בדצמבר 2019 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות, בניצחון 1–4 על דינמו זאגרב במסגרת שלב הבתים של המפעל לעונת 2019/2020.
ב־3 בספטמבר 2022 כבש את השער השלישי בניצחון קבוצתו 0–3 על סביליה.
היה זה שערו הראשון במדי הקבוצה ובקריירת הבוגרים.
ב-1 בספטמבר 2023 הושאל לז'ירונה לעונה אחת.
גרסיה ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ספרד ב-6 בספטמבר 2020, כשהחליף את סרחיו ראמוס בדקה ה-61 בניצחון 0–4 על נבחרת אוקראינה במסגרת ליגת האומות 2020/2021.
נכלל בסגל נבחרת ספרד לטורניר יורו 2020.
אריק הולץ הוא מנג'ר בייסבול אמריקאי-יהודי, שאימן את נבחרת ישראל בבייסבול.
הולץ היה עוזר המנג'ר של נבחרת ארצות הברית שזכתה במדליית זהב באירועי המכביה התשע-עשרה ב-2013, והמאמן הראשי של נבחרת ארצות הברית עד גיל 18 שזכתה במדליית זהב באירועי המכביה העשרים.
הולץ נולד בניו יורק, וגדל במשפחה יהודית ברובע ברונקס.
את אירוע בר המצווה שלו הוא חגג עם משפחתו בכותל המערבי.
אביו לחם במלחמת העולם השנייה.
הולץ למד במכללת דין שבמסצ'וסטס, ושיחק במשך שנתיים בנבחרת הבייסבול של המכללה.
לאחר מכן הגיע לישראל ושימש כמאמן-שחקן בבית שמש בלו סוקס מליגת הבייסבול הישראלית.
הוא שיחק בעמדת המגיש ובעמדת הבסיס השלישי.
בשנים 2004–2007 שימש הולץ כעוזר המנג'ר במכללת מנהטנוויל.
בין השנים 2008–2015 שימש כמאמן החבטות במכללה הקהילתית וסטצ'סטר.
הולץ נבחרת על ידי איגוד הבייסבול הישראלי לשמש כמאמן נבחרת ישראל בבייסבול לקראת משחקי מוקדמות אולימפיאדת טוקיו - 2020.
בשנת 2019 העפילה הנבחרת לראשונה לאליפות אירופה בבייסבול שנערכה בגרמניה וסיימה במקום הרביעי.
בשלב הבתים ישראל שובצה בבית א' (הראשון משני הבתים) וסיימה במקום השני מתוך שש לאחר שניצחה את צ'כיה, שוודיה, גרמניה, בריטניה ונכנעה רק להולנד.
הנבחרת העפילה לשלב רבע הגמר בו ניצחה 8–2 את צרפת ועלתה לחצי הגמר בו הפסידה 6–7 לאיטליה.
הנבחרת ירדה לקרב על מדליית הארד בו התמודדה מול ספרד והפסידה 11–16.
בספטמבר 2019, נבחרת ישראל העפילה לראשונה למשחקים האולימפיים.
הנבחרת השתתפה בבית האירופי/אפריקאי בטורניר הקדם-אולימפי שנערך באיטליה בו התחרו שש נבחרות.
באולימפיאדת טוקיו סיימה הנבחרת במקום החמישי, והולץ הודיע על סיום תפקידו.
הולץ נשוי לטראסי, ולזוג שלושה ילדים.
הולץ הוא הבעלים והמייסד של מרכז הבייסבול והסופטבול באלמספורד שבמחוז וסטצ'סטר.
אריק ג'ונסון "ריק" הלר הוא כימאי תאורטי ופיזיקאי אמריקאי, פרופסור באוניברסיטת הרווארד.
ידוע בזכות עבודותיו בתחום מכניקת הקוונטים התלויה בזמן.
אביו היה הכלכלן האמריקאי וולטר הלר, לימים ראש מועצת הכלכלנים המייעצת לנשיא ארצות הברית ג'ון קנדי.
הלר למד לתואר ראשון באוניברסיטת מינסוטה, אותו השלים בשנת 1968, ואת לימודיו לתואר שלישי בפיזיקה כימית עשה באוניברסיטת הרווארד בהנחיית פרופ' ויליאם ריינהרדט.
עבודת הדוקטורט שלו הוגשה בשנת 1973. לאחר מכן היה לעמית בתר-דוקטורי באוניברסיטת שיקגו בהנחיית פרופ' סטיוארט רייס , ובסיום תקופה זו הצטרף כחבר סגל לאוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס.
בשנת 1981, נסע הלר לשבתון במעבדה הלאומית לוס אלמוס ושהה שם כחוקר כשלוש שנים, לאחריהן התמנה כחבר סגל באוניברסיטת וושינגטון.
ב-1993 שב להרווארד כפרופסור לפיזיקה וכמנהל המכון לפיזיקה אטומית ומולקולרית (ITAMP).
ב-1998 השלים את כהונתו ומונה גם כפרופסור לכימיה בהרווארד.
כיום הוא מחזיק במשרת פרופסור לכימיה ולפיזיקה ע"ש אבוט וג'יימס לורנס.
הלר היה חלוץ בכל הקשור לשימוש בחבילות גלים כגודל פיזיקלי מרכזי במכניקת הקוונטים, דבר אשר אפשר את חקר דינמיקת המצבים המעוררים של מערכות קוונטיות גדולות מבלי צורך בחישוב המצבים העצמיים שלהן.
כמו כן, הניח את היסודות להבנת תאורטית של פמטוכימיה (אשר הפכה למדע ניסיוני בזכות עבודתו של אחמד זוויל).
יחד עם סו-יינג לי, שהיה עמית בתר-דוקטורי שלו, פיתח הלר גישה תלויה בזמן לספקטרוסקופיית ראמאן ברזוננס.
הוא תרם למתודולוגיה של שימוש ב"גאוסיאנים קפואים" (frozen Gaussians), שהם למעשה מצבים קוהרנטיים של פוטנציאל הרמוני, ככלי מפתח בייצוגים סמי-קלאסיים המבוססים על תנאי התחלה (IVR) לצורך פתרון של מערכות קוונטיות, בראשם פרופגטור הרמן-קלוק.
כפיזיקאי, הלר ידוע בזכות עבודותיו בתחום הכאוס הקוונטי ובפרט צלקות קוונטיות.
רבות מעבודותיו בתחום זה מושפעות ממחקרים מוקדמים שלו במכניקת הקוונטים התלויה בזמן.
מעבר למחקר היומיומי, ידוע הלר בהיותו אמן דיגיטלי המפיק יצירות המבוססות על חישוביו, וכן כחובב של אקוסטיקה ופסיכו-אקוסטיקה (נושא עליו פרסם ספר).
ברבות השנים פרסם כ-300 מאמרים בכתבי עת שפיטים.
עם תלמידיו נמנה פרופ' דוד טנור ממכון ויצמן למדע, אף הוא מומחה למכניקת הקוונטים התלויה בזמן.
מענק יצירתיות מיוחד מטעם הקרן הלאומית האמריקאית למדע (1987)
חבר האקדמיה הלאומית האמריקאית למדעים ואמנות (1994)
פרס החברה האמריקאית לכימיה (2005)
עמית אסטור באוניברסיטת אוקספורד (2005)
חבר האקדמיה הבינלאומית למדע מולקולרי קוונטי
חבר האגודה האמריקאית לקידום המדע
ספר המדע הבדיוני "השושן הקוונטי" (The Quantum Rose), שראה אור בשנת 2001 וזכה בפרס נבולה, מבוסס בחלקו על עבודותיו של הלר, והוא אף מוזכר בספר זה.
הסופרת, קתרין אסארו , הייתה תלמידתו של הלר והיא הקדישה לו ולנוספים את ספרה.
אריק דנון הוא דיפלומט יהודי-צרפתי שכיהן כשגריר צרפת בישראל בין אוגוסט 2019 לאוגוסט 2023.
לאחר לימודים בתיכון לואי הגדול בפריז, אריק דנון למד באקול נורמן סופרייר - סן קלו.
הוא קיבל תעודת 'אגרגסיון' במדעי הפיזיקה ב-1980.
לאחר מכן עשה שירות צבאי מ-1982 עד 1983 בחיל האוויר הצרפתי, שם עבד במשך שנה על מערכות לנשיאת מטענים גרעיניים על גבי טילים.
במקביל התקבל למכון למדע המדינה פריז ב-1979, בו סיים את לימודיו ב-1983. לאחר מכן למד בבית הספר הגבוה לממשל, כיתת "דני דידרו".
אריק דנון הקדיש את רוב הקריירה שלו, במגזר הציבורי ובמגזר הפרטי, לנושאים אסטרטגיים, למאבק באיומים פליליים ולשיתוף פעולה של צרפת עם מדינות מתפתחות.
ב-21 ביוני 2019 מונה על ידי הנשיא עמנואל מקרון לשגריר הרפובליקה הצרפתית במדינת ישראל.
בינואר 2020, ארבעה חודשים לאחר כניסתו של דנון לתפקיד, ערך עמנואל מקרון את ביקורו הראשון בישראל כנשיא.
בתקופתו כשגריר צרפת התחוללה מגפת הקורונה, ובעקבות זאת פעל לקדם פעילויות תרבות דרך האינטרנט כתחליף לפעילות תרבותית פיזית ובטיפול בבקשות לדרכונים צרפתיים בעקבות המגבלות.
במאי 2021 זומן לשיחת נזיפה אצל שר החוץ שר החוץ גבי אשכנזי בעקבות דבריו של שר החוץ הצרפתי ז'אן-איב לה דריאן כי ישראל עלולה להפוך למדינת אפרטהייד אם לא תהיה מדינה לפלסטינים.
אריק דנון נשוי למארי-כריסטין דופווי-דנון ואב לחמישה ילדים.
אריאל (אריק) זאבי (נולד ב-16 בינואר 1977) הוא ג'ודוקא עבר ישראלי, הנחשב לאחד מהג'ודוקא הישראלים הטובים ביותר בכל הזמנים.
התמודד בקטגוריית המשקל עד 100 ק"ג והוא בעל חגורה אדומה לבנה, דאן 6. בין תאריו הבולטים: מדליסט ארד אולימפי (אתונה 2004), סגן אלוף העולם, 4 פעמים אלוף אירופה ואלוף ישראל בג'ודו.
אריאל זאבי גדל בשכונת קריית הרצוג שבבני ברק, להוריו ויליאם וסיגלית זאבי.
בילדותו ההתחנך בבית ספר "עוזיאל" ובנעוריו, בתיכון עירוני כללי "רמז" שבעיר.
בגיל 7 הוא החל להתאמן בג'ודו במועדון הפועל בני ברק משכונת פרדס כץ, תחת הדרכתו של רמז ממיסטבלוב.
אחיו רוני זאבי הוא הג'ודוקא הראשון מהמועדון שזכה באליפות ישראל בג'ודו.
אריק החל להתאמן בג'ודו בעקבותיו וזכה כבר בגיל 15 באליפות ישראל לבוגרים, בכך הפך לצעיר הזוכים במדינה, בתואר זה.
מכיוון שגדל בשכונה ללא מתקנים מקצועיים לאימונים, זאבי נאלץ להתאמן במקלט השכונתי.
בשנת 1992, זאבי זכה באליפות ישראל לבוגרים כאשר היה בן 15 ושלושה חודשים והפך לצעיר ביותר שעושה זאת.
באליפויות ישראל, זאבי השתתף במהלך הקריירה 11 פעמים נוספות ובכולן זכה.
בנובמבר 1994, זאבי התחרה באליפות אירופה עד גיל 21 שנערכה בליסבון וזכה במדליית ארד.
באליפות שנה לאחר מכן שנערכה בוואיאדוליד הוא זכה במדליית הזהב כשניצח בגמר את פרנק טריין הבלגי.
בשנת 1997, הוא זכה במדליות הראשונות שלו בתחרויות בינלאומיות לבוגרים כאשר זכה במדליית ארד במכביה החמש-עשרה ובשתי מדליות כסף בטורנירים 'B-Tournament Minsk' ו-'German Open Bonn'.
באותה השנה סיים במקום השביעי באליפות העולם שנערכה בפריז.
בשנת 1998 הוא זכה במדליית כסף בטורניר טביליסי וסיים במקום החמישי בטורניר פריז.
באליפות אירופה בשנת 1999 שנערכה בברטיסלאבה, זכה זאבי לראשונה במדליית הארד כאשר הפסיד בחצי הגמר לסטפן טרנו הצרפתי וניצח בקרב על הארד את גינטארס אמברסקה הליטאי.
באליפות העולם באותה שנה שנערכה בברמינגהאם הוא סיים במקום החמישי לאחר שהפסיד בקרב על הארד לניקולה גיל הקנדי.
זאבי ייצג את ישראל במשחקים האולימפיים לראשונה באולימפיאדת סידני 2000, וסיים במקום החמישי.
בקרב הראשון הוא ניצח באיפון את האלוף האולימפי המכהן, פאבל נסטולה הפולני.
בשמינית הגמר הוא ניצח שוב באיפון את האלוף האולימפי מברצלונה 1992, אנטל קובאץ' ההונגרי וברבע הגמר הפסיד באיפון לקוסיי אינווה היפני ונשר לקרבות בית הניחומים.
זאבי ניצח בווזארי את יוסבני קסל הקובני עם תרגיל סיאו-נגי ובאיפון את מריו סבינו הברזילאי ועלה לקרב על מדליית הארד.
בקרב על הארד פגש זאבי את סטפן טרנו הצרפתי, ולאחר קרב שקול, ללא נקודות לשני הצדדים, הוכרע הקרב בהחלטת שופטים שגויה כאשר הצרפתי ניסה לנעול את ידו של זאבי בבריח ומשזאבי הבחין כי הם יצאו מתחום המזרן, הוא סימן לצרפתי לשחרר את ידו.
השופטים החליטו כי מדובר בסימון לכניעה והעניקו איפון לצרפתי.
לאחר האולימפיאדה, הושעה השופט לשנתיים עקב טעות זו.
באליפות העולם בשנת 2001 שנערכה במינכן, זכה זאבי במדליית כסף בדרך יוצאת דופן.
הוא התחרה בקטגוריית המשקל הרגילה שלו עד 100 ק"ג והודח כבר בסיבוב השני, אך החליט להירשם גם לקטגוריית המשקל הפתוחה, קטגוריה בה כל ג'ודוקא מכל קטגוריית משקל יכול להתחרות.
בדרך כלל בקטגוריה זו מתחרים הג'ודוקא הכבדים ביותר, אך זאבי החליט לנסות את מזלו.
בקרב הראשון הוא ניצח באיפון את ריגוברטו טרוחיליו הקובני, בשמינית הגמר הוא ניצח שוב באיפון את אלכסנדרו לונגו הרומני וברבע הגמר הוא ניצח בווזארי את קאנג אוי-קיי הדרום-קוריאני.
בחצי הגמר הוא גבר בווזארי ויוקו על ראמז צ'וצ'יאשווילי הגיאורגי ובגמר זאבי נכנע באיפון לאלכסנדר מיכאילין הרוסי.
זאבי הפך לג'ודוקא הראשון בעולם מזה 21 שנים שזוכה במדליה בקטגוריית המשקל הפתוח למרות היותו מתחרה בקטגוריית משקל שהיא לא הכבדה ביותר.
באליפות אירופה באותה השנה שנערכה בהיכל ברסי שבפריז, זכה זאבי לראשונה במדליית הזהב.
בשלב שמינית הגמר הוא ניצח את רוסלן משורנקו האוקראיני, ברבע הגמר הוא ניצח את אלקו ואן דר חיסט ההולנדי ובחצי הגמר גבר באיפון על איברי ג'יקוראולי הגיאורגי.
בגמר פגש זאבי את גילאן למייר הצרפתי המקומי.
כשלוש דקות מהפתיחה השיג זאבי יתרון יוקו ודקה מאוחר יותר השיג קוקה.
בתוך הדקה האחרונה של הקרב, ניצל זאבי ניסיון תקיפה לא מוצלח של לאמאר, השיג איפון ומדליית זהב.
באליפות אירופה בשנת 2003 שנערכה בדיסלדורף, זכה זאבי שוב בתואר.
בקרב הראשון הוא ניצח את סם דלהיי הבריטי, בשמינית הגמר הוא ניצח את אנטל קובאץ' ההונגרי בווזארי ויוקו וברבע הגמר הוא ניצח באיפון תוך 46 שניות את רוסלן משורנקו האוקראיני לאחר שהצליח לרתקו למזרן.
בחצי הגמר זאבי ניצח את איהאר מקראו הבלארוסי ביתרון של שתי יוקו ובגמר הוא גבר באיפון תוך דקה ותשע שניות על אלקו ואן דר חיסט ההולנדי.
באליפות אירופה שנה לאחר מכן שנערכה בבוקרשט, זאבי זכה בתואר האירופי בפעם השלישית.
בשמינית הגמר זאבי ניצח באיפון את איברי ג'יקוראולי הגיאורגי, ברבע הגמר הוא שוב ניצח באיפון את מיקלה מונטי האיטלקי ובחצי הגמר זאבי ניצח בזכות ניקוד קוקה את גילאן למייר הצרפתי.
בגמר הוא פגש את אנטל קובאץ' ההונגרי ולאחר שזכה בניקוד מוקדם של קוקה ויוקו, הכריע זאבי את הקרב באיפון שתי דקות ו-50 שניות מפתיחתו.
באותה השנה זכה זאבי בטורניר פריז כאשר ניצח בגמר את איברי ג'יקוראולי הגיאורגי לאחר שקיבל ניקוד איפון.
באולימפיאדת אתונה 2004, זכה זאבי במדליית ארד בקטגוריית המשקל עד 100 ק"ג.
בקרב הראשון הוא התמודד מול מריו סבינו הברזילאי ולאחר שהוביל בווזארי, שמונה שניות לסיום, הוענק עונש נוסף לשניים וזאבי ניצח באיפון.
בשמינית הגמר הוא פגש את מיקלה מונטי האיטלקי שהוביל בווזארי לאורך רוב הקרב אך 46 שניות לסיום זאבי ביצע תרגיל סיאו-נגי והצליח להטיל את מונטי על גבו ולזכות באיפון.
ברבע הגמר זאבי פגש את ג'אנג סונג-הו הדרום-קוריאני.
דקה ו-40 שניות מהפתיחה זאבי הטיל את הקוריאני וקיבל ווזארי אך בדקה האחרונה של הקרב, כאשר זאבי ניסה להיכנס להתקפה, הקוריאני התחמק והמשיך את המהלך להטלה שהסתיימה באיפון והפסד לזאבי.
זאבי נשר לקרבות בית הניחומים, שם גבר באיפון על פרנק מאוסימה הקמרוני לאחר ריתוק ובאיפון על גילאן למייר הצרפתי שוב לאחר ריתוק ועלה לקרב על מדליית הארד.
בקרב על המדליה זאבי התמודד מול אלקו ואן דר חייסט ההולנדי ושתי דקות ו-8 שניות לסיום, זאבי ביצע תרגיל שהפיל את ההולנדי והעניק לו ניקוד קוקה.
51 שניות לסיום ההולנדי ניסה לבצע התקפה אך זאבי בתרגיל נגד בשם קואוצ'י-גשי, הצליח להטיל את ההולנדי בעוצמה על גבו וניצח באיפון.
באליפות אירופה בשנת 2005 שנערכה ברוטרדם, זכה זאבי במדליית הכסף לאחר שהגיע עד הגמר והפסיד לכריסטוף הומבר הצרפתי.
באליפות אירופה שנתיים לאחר מכן שנערכה בבלגרד, זכה זאבי במדליית הארד לאחר ניצחון בניקוד קוקה על לבאן זורזוליאני הגיאורגי.
באליפות אירופה בשנת 2008, הוא זכה שוב במדליית הארד כשניצח בקרב המכריע את כריסטוף הומבר הצרפתי בניקוד איפון שתי דקות ו-11 שניות מתחילת הקרב.
באותה השנה זאבי זכה גם במדליית זהב בטורניר גביע העולם בפראג כשניצח בגמר את יאוהן ביאדולין הבלארוסי, במדליית כסף בטורניר גביע העולם במדריד כשהפסיד בגמר לאלכס אגוויאר הברזילאי ובמדליית ארד בטורניר פריז לאחר שניצח באיפון את יו קוואנג-סון הדרום-קוריאני.
באולימפיאדת בייג'ינג, הודח אריק זאבי בשמינית הגמר לאחר ניצחון ושני הפסדים.
בסיבוב הראשון הוא ניצח את פרדריק דמונפוקו הצרפתי כאשר דקה ושמונה שניות לסיום הוא הצליח לקבל ניקוד יוקו שהספיק לניצחון.
בשמינית הגמר זאבי הפסיד לאלוף אירופה המכהן, הנק חרול ההולנדי שניצח ביוקו בזכות עונשים.
זאבי נשר לקרבות בית הניחומים שם הפסיד ביוקו לאלוף העולם המכהן לוסיאנו קוראה הברזילאי והודח.
באליפות אירופה בשנת 2010 שנערכה בווינה, זכה זאבי במדליית ארד לאחר שניצח באיפון את ארטם בלושנקו האוקראיני בקרב על המדליה.
באותה השנה זאבי זכה גם במדליית כסף בגראנד סלאם טוקיו כשניצח בחצי הגמר את טגיר חאיבולאייב הרוסי והפסיד בגמר לטקאמסה אנאי היפני בניקוד ווזארי.
במאי 2011, זאבי התחרה בגראנד סלאם מוסקבה וזכה במדליית הזהב לאחר שניצח בגמר את סיריל מארה הצרפתי עם ניקוד של שתי ווזארי.
באליפות אירופה בשנת 2012, בגיל 35, זכה זאבי במדליית הזהב בפעם הרביעית בקריירה ועשה היסטוריה כג'ודוקא המבוגר ביותר אי פעם שזוכה בתואר האירופי.
בסיבוב הראשון זאבי ניצח בווזארי את יאוהן סיומצ'קין הבלארוסי, בשמינית הגמר זאבי ניצח באיפון את מרטין פצ'ק השוודי וברבע הגמר זאבי גבר בהחלטת שופטים על איראקלי צירקידזה הגיאורגי.
בחצי הגמר הוא ניצח את זאפאר מאחמדוב הרוסי ביתרון ווזארי ויוקו ובגמר גבר בווזארי על לבאן זורזוליאני הגיאורגי.
באולימפיאדת לונדון 2012, זאבי הודח במפתיע כבר בסיבוב הראשון כאשר נכנע לבריח של דימיטרי פיטרס הגרמני והפסיד לאחר 43 שניות.
לאחר הקרב אמר זאבי בדמעות: "לא דמיינתי תסריט גרוע כזה, שתוך פחות מדקה אני אסיים את ההופעה האחרונה שלי באולימפיאדה.
לאחר פרישתו זאבי המשיך לשמש כפרזנטור של חברות שונות, אימן את נבחרת הקדטים בג'ודו והחל להעביר הרצאות בשם "לנצח בקרבות היום יום", כשמו של ספרו שראה אור בשנת 2011.
בשנת 2012 השתתף בפרסומת של משרד הכלכלה והתעשייה לעידוד רכישת מוצרים תוצרת ישראל.
באותה השנה גם החל לאמן את נבחרת הקדטים של האיגוד הישראלי לג'ודו, תפקיד ממנו פוטר בנובמבר 2016 לדרישת המאמן הראשי של הנבחרת, אורן סמדג'ה, בשל מאבק על סמכויות.
בשנת 2013, הוא ייסד את הקרן למצוינות אולימפית בישראל, במטרה "לממש באופן משמעותי, אפקטיבי ורחב ככל שניתן את הפוטנציאל האולימפי הקיים בישראל".
בשנת 2014, הוא שימש כאחד השופטים בתוכנית הטלוויזיה "המיזם" של הזכיינית רשת בערוץ 2. במרץ 2017, החל לשמש כפרזנטור של בנק ירושלים.
החל משנת 2018, משמש זאבי כחבר ועד מייעץ באיגוד הישראלי של ספיישל אולימפיקס.
זאבי בנוסף מאמן את נבחרת "מרכז רפאל" בהדרכתם של איתי גורן ולוטן אלקובי.
בשנת 2018, הופיע בהופעת אורח בסדרה הקומית "שנות ה-80" של רשת 13.
זאבי משמש במשך שנים רבות כפרשן לצידה של שדרית ערוץ הספורט מירי נבו, בעיקר של שידורים חיים במסגרת אולימפיאדות ואליפויות שבהן מתחרה נבחרת ישראל בג'ודו, לרבות ג'ודאיות וג'ודאים מטעם הנבחרת.
ב-2021 יצא לאור ספרו שנקרא "נועה הלוחמת הקטנה".
בספטמבר 2008 זאבי נישא לרווית, ולהם שתי בנות ובן.
זאבי בעל תואר ראשון במשפטים מהמרכז הבינתחומי הרצליה.
1997 - מדליית זהב באליפות אירופה לנוער עד גיל 21.
1999 - מקום חמישי באליפות העולם שנערכה באנגליה.
1999 - מדליית ארד באליפות אירופה שנערכה בברטיסלאבה.
2000 - מקום חמישי באולימפיאדת סידני.
2001 - מדליית זהב באליפות אירופה שנערכה בפריז.
2001 - מדליית כסף (בקטגוריית משקל פתוח) באליפות העולם שנערכה במינכן.
2003 - מדליית זהב באליפות אירופה שנערכה בדיסלדורף.
2004 - מדליית זהב בטורניר פריז.
2004 - מדליית זהב באליפות אירופה שנערכה בבוקרשט.
2004 - מדליית ארד באולימפיאדת אתונה.
2005 - מדליית כסף באליפות אירופה שנערכה ברוטרדם.
2007 - מדליית ארד באליפות אירופה שנערכה בבלגרד.
2008 - מדליית זהב בטורניר מסבב גביע העולם שנערך בפראג.
2008 - מדליית ארד באליפות אירופה שנערכה בליסבון.
2010 - מדליית ארד באליפות אירופה שנערכה בווינה.
2010 - מדליית כסף בתחרות הגראנד סלאם שנערכה בטוקיו.
2011 - מדליית זהב בתחרות הגראנד סלאם שנערכה במוסקבה.
2012 - מדליית זהב באליפות אירופה שנערכה בצ'ליאבינסק (בגיל 35).
הפך לג'ודוקא המבוגר ביותר שזכה במדליית זהב באליפות אירופה.
אריק טמפל בל היה מתמטיקאי, היסטוריון של המתמטיקה וסופר מדע בדיוני.
אריק טמפל בל נולד בשנת 1883 באברדין סקוטלנד.
בשנת 1884 היגרה משפחתו לארצות הברית, ובשנת 1896, לאחר מות האב, חזרו בל אמו ואחיו הבכור לבריטניה.
בשנת 1902 חזר בל לארצות הברית.
למד לתואר ראשון באוניברסיטת סטנפורד, לתואר שני באוניברסיטת וושינגטון, ואת התואר דוקטור למתמטיקה קיבל בשנת 1912 באוניברסיטת קולומביה.
נפטר בקליפורניה ב-21 בדצמבר 1960.
בשנת 1912 החל בל ללמד מתמטיקה באוניברסיטת וושינגטון.
בשנת 1926 עבר למכון הטכנולוגי של קליפורניה, ושם נשאר עד לסוף ימיו.
מחקריו המתמטיים עסקו בתורת המספרים, והוא פרסם כ-250 מאמרים.
על שמו קרויים פולינומי בל, מספרי בל וסדרת בל.
עסק גם בהיסטוריה של המתמטיקה ובכתיבה פופולרית בתחום זה.
ספרו Men of Mathematics, שיצא לאור בשנת 1937 ומכיל תיאור רומנטי של הביוגרפיות של מתמטיקאים נודעים, זכה להצלחה רבה.
רבים נשבו בקסמה של המתמטיקה בזכות ספר זה, אף שהיסטוריונים טוענים שאין בו הקפדה על הדיוק.
ספר נוסף שלו, The Last Problem, העוסק במשפט האחרון של פרמה, הביא לראשונה את משפט זה לידיעתו של אנדרו ויילס, אשר הצליח להוכיח את המשפט בסופו של דבר.
תיאור לילו האחרון של אווריסט גלואה, כפי שהוא מופיע בספר Men of Mathematics, ממחיש את סגנונו של בל:
את כל הלילה שלפני אותו קרב, בילה בכתיבת כל אותם רעיונות גדולים שצצו במוחו באותם ימים.
מדי פעם כתב בשוליים "אין לי פנאי, עלי למהר".
הדברים שכתב באותן שעות נואשות, בטרם יעלה השחר, יעסיקו דורות של מתמטיקאים במשך דורות רבים.
באחד הדפים, יתברר מאוחר יותר כי בבוקרו של יום מותו, פתר הגאון הצעיר, אחת ולתמיד, בעיה שהעסיקה מתמטיקאים במשך מאות שנים, והיא: באילו תנאים יש פתרון למשוואה?
בל כתב גם ספרי מדע בדיוני בשם העט John Taine.
יש החושבים שספרו The Seeds of Life, אשר יצא לאור לראשונה ב-1931 היה ההשראה לספרו של דניאל קיז, "פרחים לאלג'רנון".
ספרי מדע בדיוני נוספים שכתב: G.O.G.
אריק ובנץ הם צמד בובות מתוכנית הטלוויזיה לילדים "רחוב סומסום".
התוכנית הופקה במקור לערוץ PBS, ערוץ הטלוויזיה הציבורת האמריקאית, ושודרה בגרסה הישראלית בטלוויזיה החינוכית בין השנים 1983–1987, ובשידורים חוזרים במהלך שנות השמונים ושנות התשעים של המאה ה-20. הדמויות מופיעות גם בגרסה החדשה של התוכנית בערוץ הופ!
וגם בספין אוף "ההרפתקאות המופלאות של אריק ובנץ".
בעונות האחרונות בארצות הברית מופיעה גם הגרסה הילדית שלהם.
בעברית דובבו אריק ובנץ בטלוויזיה החינוכית על ידי יוסף שילוח ושלמה בראבא (בהתאמה), ואחרי כן על ידי רמי ברוך ויוסי ברק.
לאחר העברת הזכויות לערוץ הופ!
מדבבים את הדמויות צביקה פורמן ועמי מנדלמן.
אריק ובנץ (ברט וארני) עוצבו על ידי דון סהלין לפי ציור של ג'ים הנסון.
בתחילה דיבב הנסון את בנץ ופרנק אוז את אריק, אך לאחר יום העבודה הראשון הם החליפו תפקידים.
אריק ובנץ היו החבובות היחידות שהצליחו במבחן הבד של פרק הפיילוט של "רחוב סומסום" ביולי 1969.
מיומה הראשון שמה לה התוכנית "רחוב סומסום" למטרה לחנך ילדים לערכים של עזרה לזולת, נימוסים ודרך ארץ, ניקיון וסדר, בית ומשפחה, אחריות, חיסכון ושמירה על הסביבה וללמד ספירה, חשבון פשוט ואותיות, פתגמים ושירים קלסיים - וכל זאת בלי שהילד הצופה ירגיש שהוא בשיעור.
תפקידם של אריק ובנץ הוא לעזור לילדים להבין כיצד יש לטפח יחסים טובים עם הזולת.
אריק ובנץ הם דוגמה קלאסית לדרך שבה אנשים בעלי אופי ואישיות מנוגדים יכולים לחיות יחד.
הם רבים ומתקוטטים אבל תמיד מוצאים את הדרך להמשיך לחיות חברים טובים.
על פי הצהרתם של כותבי התוכנית, אין לאריק ולבנץ גיל רשמי, כמו לאלמו, למשל, שהוא בן שלוש וחצי או לציפורת שהיא בת שש.
הדבר עוזר לילדים מכל הגילאים להזדהות אתם ועם הבעיות שלהם.
בנץ חברו והשותף של אריק.
הוא רציני מאריק ומגלה גישה אנליטית בהרפתקאותיהם.
הוא זה שפותר את הבעיות שיוצר אריק.
אנשים רבים רואים בבנץ דמות יותר חכמה, יותר לוגית ויותר נכונה להשלים משימות מאשר אריק.
בנץ חובב דייסת שיבולת שועל, שחמט ומבלה עם חיית המחמד שלו היונה ברניס ומגדל באקווריום שלו כמה דגי נוי.
הוא אספן גדול של מכסים של בקבוקים ושל אטבי נייר.
אריק הוא שובב ואוהב להתבדח על חשבון חברו הטוב בנץ אבל לעיתים קרובות נופל קרבן לבדיחות שלו עצמו.
יש לו דמיון פורה, הוא אוהב לשיר, לנגן ויותר מכל לעשות אמבטיה עם ברווזון הגומי שלו.
הוא לא מוטרד מדברים רגילים ופשוטים ומעוניין לנסות דברים חדשים.
אפשר להגדיר אותו כנפש חופשייה, בניגוד גמור לחברו בנץ.
אריק ובנץ גרים יחד בדירת מרתף בבניין בן שתי קומות ברחוב סומסום מס' 123. אין להם הורים והם מנהלים את חייהם באופן עצמאי.
ההשערות בנוגע לטיב היחסים ביניהם, נעו במהלך השנים מחברות תמימה בין שני ילדים בני שש עד שבע ועד לזוגיות חמה ואוהבת בין שני גברים.
במשך כל השנים ניסו המעריצים הלהט"בים למצוא בפרקי התכנית הוכחות לכך שאכן מדובר בזוג, בעוד שהמתנגדים ניסו להפריך השערות אלו, שלדעתם פגעו בצופי הסדרה התמימים והצעירים.
למרות כל המאמצים, אף הצהרה לא יכולה לשים קץ לשמועות ולערער את האמונה שאריק ובנץ הם יותר מסתם ידידים.
בשנת 2013 הציג המגזין "ניו יורקר" הציג בשער שלו תמונה של זוג הבובות מחובקות על הספה, כשהן צופות בחדשות על החלטתו של בית המשפט העליון של ארצות הברית שהתיר נישואים חד-מיניים.
הבובות כיכבו בפרשיה תקשורתית ומשפטית בשנת 2015, לאחר שמאפייה בצפון אירלנד סירבה לאפות עוגה בדמותן עם הכיתוב "תומכים בשוויון בנישואים", שכן היא מפרה את "הערכים והאמונות הנוצריים" של האופים.
בספטמבר 2018 אמר מארק זלצמן, אחד מכותבי הדמויות המאוחרים, שהוא ראה בהן שיקוף למערכת היחסים שלו עם בן-זוגו ארני, לעומת זאת, דוברי התוכנית פרסמו הצהרה רשמית המציינת כי בשל היותן בובות, אין להן נטייה מינית והם החברים הטובים ביותר.
אריק זילברמן (נולד ב-27 באוגוסט 1967) הוא קומיקאי, תסריטאי, סטנדאפיסט ושחקן ישראלי.
בוגר בית הספר למשחק "בית צבי".
כותב רבות לטלוויזיה ומעלה הופעות סטנד אפ.
הופיע בין היתר ב"קומדי סטור", "שמש", "הפיג'מות", תוכנית הסאטירה "אחורי החדשות" עם יאיר ניצני, בתוכנית "מהדורה מוגבלת" בערוץ ביפ ובמספר פרקים של "משחק מכור".
זילברמן מופיע לעיתים קרובות במופעי סטנד-אפ, מנחה בקביעות "ערב וינטאג", ערב סטנדאפ של ותיקי הקאמל קומדי קלאב בימי חמישי.
כתב תסריטים לתוכניות קומיות רבות, בהן "שמש", "משחק מכור", "ארץ נהדרת", "מועדון לילה", "מחוץ לחוק" ו"צחוק מעבודה".
יוצר וכותב בסדרה "הפיג'מות" בערוץ הילדים.
אחד המורים ב'קאמל קומדי סקול' של מועדון הקאמל קומדי קלאב.
כתב את המופע "כיפה אדומה: הסיפור האמיתי" עם איל קיציס וטל פרידמן.
ערך את "שבוע סוף" ברשת.
שיחק בהצגה "אללה ביתר" בתיאטרון הסימטה ובהצגה "חמוצ" בתיאטרון הקאמרי.
אריק ואן לוסטבאדר הוא סופר פנטזיה וספרי מתח אמריקני.
אריק ואן לוסטבאדר נולד וגדל בגריניץ' וילג'.
למד בבית הספר התיכון Stuyvesant שבעיר ניו יורק
וקיבל תואר ראשון בסוציולוגיה בקולג' של אוניברסיטת קולומביה.
שימש כמבקר מוזיקה בעיתון Cash Box Magazine.
לעברית תורגמו חלק מסדרת ספרי הנינג'ה/ ניקולאס לינאר.
הספרים מספרים את קורותיו של ניקולאס לינאר, יהודי-אמריקאי שגדל ביפן, למד אמנויות לחימה ונהפך להיות רב-אמן בנינג'יטסו.
ספריו של לוסטבאדר רוויים בתיאורים של גבוה ונמוך.
מחד, בקיאות היסטורית ומיתולוגית וציטוט מספרי פילוסופיה כמו מספר חמש הטבעות של מיאמוטו מוסאשי, ומאידך תיאורי מין וולגריים, כשבתווך תיאורי הקרבות שכיחים בהם.
בנוסף תורגמו ספרים נוספים שאינם שייכים לסדרת הנינג'ה.
הנינג'ה, עברית - לנה קנטי.
המיקו, עברית - ישראלה קלצל.
נינג'ה לבן, עברית - עדי גינצבורג-הירש.
לב שחור, עברית - ישראלה קלצל.
סירנות הנינג'ה, מאנגלית - יפעה גרבוב.
ז'יאן, עברית - אליעזר כרמי.
תל אביב: שלגי, 1987. הספר הראשון מתוך שניים.
The Ninja - (1980) (רומן זה עובד והופק לסרט קולנוע עתיר תקציב של חברת פוקס המאה העשרים.)
המשך סדרת בורן של רוברט לדלום
לוסטבאדר המשיך את כתיבת סדרת הרומנים ג'ייסון בורן אותה הפסיק רוברט לדלום, זאת באישור מנהלי עיזבונו של רוברט לדלום.
אריה (אריק) יקואל (נולד בשנת 1956) הוא ניצב בדימוס במשטרת ישראל.
בין תפקידיו: קצין חבלה ראשי, ראש המינהל הטכנולוגי, ראש אגף תמיכה לוגיסטית וראש אגף תכנון וארגון.
יקואל סיים את לימודיו התיכוניים בתיכון עירוני א' בתל אביב ושירת כקצין בדרגת סגן בהנדסה קרבית עד 1979. במהלך שירותו הצבאי החל בתהליך חזרה בתשובה.
עם שחרורו מצה"ל, הצטרף למשטרת ישראל ושירת בה 27 שנים.
שירת במערך החבלה של המשטרה, וקודם עד לתפקיד קצין חבלה ראשי, בו כיהן בשנות האינתיפאדה הראשונה ובמהלך פיגועי הטרור שבאו לאחריה, בעקבות הסכמי אוסלו.
בשנות שירותו השתתף בצוותי משא ומתן בתהליך השלום עם ממלכת ירדן ועם נציגי הרשות הפלסטינית והרצה בארץ ובעולם על לוחמה בטרור.
בהמשך הקים את מִנהל הטכנולוגיות, ובשנת 2000 קודם לדרגת ניצב והיה ראש אגף תמיכה לוגיסטית.
בשנה הבאה מונה לראש אגף תכנון וארגון, במסגרתו הקים את מחלקת אסטרטגיה ואת מחלקת משאבים.
יקואל הוא החרדי הראשון שהגיע לדרגת ניצב במשטרת ישראל.
בוגר תארים בכלכלה ובמנהל עסקים מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
בתחילת 2006 פרש משורות המשטרה ונעשה שותף ויו"ר הדירקטוריון בחברת "ספיר טק" - חברת הזנק שעסקה במערכות שכר - עד שנרכשה על ידי חברת מלם תים בסוף 2007. , יזם ויועץ לחברות שונות ולגופים ממלכתיים בתחומי טכנולוגיה וביטחון.
יועץ טכנולוגי לקבוצת 'בסדנו' (קבוצה ישראלית-אמריקאית המתמחה בהשקעות בחברות הזנק).
דירקטור בחברת "TRACENSE SYSTEMS LTD" - חברת הזנק העוסקת בפיתוח מריחנים לחומרי נפץ, שותף-מייסד ובעלים בחברת "GLAT LIFT" שפיתחה מעלית שבת מהודרת.
על שמו רשום פטנט טכנולוגי אחד, ופטנט נוסף נרשם בשנת 2022 ונמצא בשלבי בחינה.
במגפת הקורונה ביולי 2020 מונה לראש הצוות המייעץ לשר לביטחון פנים אמיר אוחנה בנוגע לחברה החרדית.
תושב שכונת הר נוף שבירושלים, נשוי למלכה ואב לעשרה.
תלמידו של הרב יוסף אפרתי.
אֶריק רוברט וולף היה אנתרופולוג יהודי-אמריקאי.
מחקריו עוסקים באמריקה הדרומית ובתרבות וחיי איכרים.
משפחתו ברחה לבריטניה בעקבות גל האנטישמיות שקדם למלחמת העולם השנייה ובשנת 1940 עברה המשפחה לניו יורק.
הוא נלחם במלחמת העולם השנייה, ונשלח לאיטליה.
כששב לארצות הברית החל ללמוד סוציולוגיה ואנתרופולוגיה, וסיים תואר ראשון בשנת 1946. אחר כך המשיך למסלול לדוקטורט באוניברסיטת קולומביה, וסיים אותו בשנת 1951. כשסיים את לימודיו נסע למקסיקו לבצע מחקר שטח.
בתחילת שנות השישים ערך מחקרים באיטליה.
אריק וייטאקר הוא מלחין, מנצח ומרצה אמריקאי, שמחבר מוזיקה מקהלתית, יצירות ולכלי נשיפה מעץ ומוזיקה אלקטרונית.
הוא הופיע כמנצח אורח עם הרכבים ברחבי אירופה, אסיה, אוסטרליה ושתי האמריקות.
הוא שואב את השראתו ממוזיקת פופ וממוזיקה אלקטרונית ונודע בעבודתו עם מקהלות וירטואליות - יצירת קהילה כוראלית באמצעות האינטרנט.
וייטאקר, מלחין, מנצח ומרצה, נעשה תוך זמן קצר לאחד המלחינים הפופולריים והמבוצעים ביותר בקרב בני דורו והוא מתואר כ"החלילן מהמלין של המוזיקה המקהלתית".
"היופי שלא מן העולם הזה ועושר הדמיון" (לוס אנג'לס טיימס) ו"הישירות והעוצמה הרגשית" (אמריקן רקורד גאייד) המאפיינים את המוזיקה של וייטאקר מחוללים תגובה רגשית עמוקה בקהל המאזינים ובנגנים כאחד.
בשנת 2008 השיג התקליטור שלו 'Cloudburst' (בהפקת האנסמבל הבריטי "פוליפוניה" בחברת היפריון) מעמד מפתיע של רב-מכר בינלאומי, התייצב בראש הרשימה הקלאסית והיה מועמד לגראמי.
בדבריה הנלהבים של רשות השידור הבריטית, "הדבר שהולם בך ישירות הוא הרושם של כנות, אופטימיות ואמונה המוחלטת, שאין בו שמץ של העמדת פנים.
זו מוזיקה שמעלה חיוך על פניך".
וייטאקר נודע אולי יותר מכל במיזמי המקהלה הווירטואליים שלו, "Sleep" ו-"Lux Aurumque " ביוטיוב.
וייטאקר החל את הכשרתו המוזיקלית בלימודי תואר ראשון באוניברסיטת נבדה בלאס וגאס, שם למד הלחנה אצל מלחין האוונגארד האוקראיני וירקו באלי וניצוח מקהלות אצל דייוויד ויילר.
וייטאקר המשיך בלימודי מוסמך בבית הספר ג'וליארד, שם היה תלמידו של ג'ון קוריליאנו.
יצירתו פורצת הדרך "גן-עדן אבוד: צללים וכנפיים", המשלבת השפעות של ממוזיקת טראנס, מוזיקה אלקטרונית ואנימה עם מסורות של מוזיקה כוראלית, קולנוע ואופרה, זכתה בפרס ASCAP ובפרס ריצ'רד רוג'רס.
בשנת 2010 כתב וייטאקר אורטוריה ראשונה באורך מלא למקהלה, סופרן סולו ותזמורת, והלחין יצירה לפי הזמנת תזמורת רדיו ברלין וכן יצירה גדולה לתזמורת הסימפונית של לונדון, שתבצע אותה באוקטובר 2010.
אריק וייטאקר נשוי לזמרת הישראלית הילה פליטמן.
הם הורים לבן וחיים בלוס אנג'לס.
אריק ורלינד (הולנדית: Erik Peter Verlinde; נולד ב-21 בינואר 1962) הוא פיזיקאי תאורטי הולנדי העוסק בתורת המיתרים ופרופסור במכון לפיזיקה תאורטית באוניברסיטת אמסטרדם.
בין השנים 1980 ל-1985 למד באוניברסיטת אוטרכט פיזיקה תאורטית.
בשנת 1988 סיים את הדוקטורט שלו באוניברסיטה, תחת פרופסור ברנרד דה וויט (Bernard de Wit), שבה הציג בין השאר את "אלגברת ורלינד" ואת "נוסחת ורלינד", אשר משמשות בתורת המיתרים.
אחר כך המשיך כחוקר במכון למחקר מתקדם עד לשנת 1993.
בשנת 2009 הציע תאוריה שבה כח הכבידה אינו כח בסיסי ביקום אלא אפקט הנגזר מסיבות אחרות.
הוא הסביר בראיון כי "בסדרי גודל קטנים ביותר חוקי ניוטון לא פועלים, אלא רק בעבור תפוחים וכוכבים.
אתה יכול להשוות זאת ללחץ של גז.
למולקולות עצמן אין שום לחץ, אבל לחבית שבתוכה יש גז יש לחץ".
בשנת 2010 התפרסם בציבור בזכות כתבה אודות עבודתו בניו יורק טיימס.
הוא אחיו התאום הזהה של הרמן ורלינד, פרופסור לפיזיקה באוניברסיטת פרינסטון.
אריק יאן הנוסן , היה קוסם אוסטרי יהודי.
התפרסם בחייו כקורא מחשבות, מגיד עתידות, אסטרולוג ומדיום.
פעל בגרמניה בתקופת רפובליקת ויימאר ובתחילת עידן גרמניה הנאצית.
היה ידוע בקרבתו לנאצים, כמדריכו של היטלר לעמידה בפני קהל וכמי שחזה את עלייתו לשלטון.
נולד בשם הרמן חיים (הרשל) שטיינשניידר למשפחה דלת אמצעים בווינה.
אביו, זיגפריד, סוכן מכירות ובן לרופא הגיע מן העיר פרוסניץ שבמוראביה.
אימו מתה כשהיה בן 10 ואביו נישא שנית.
בנעוריו עזב את הבית והחל להופיע עם קרקסים נודדים ובהופעות בידור ובקברטים ותיאטראות בווינה.
כמו כן כתב עבור עיתונים ופיתח מיומנויות שסייעו לו לאחר מכן כמוציא לאור.
הוא אימץ זהות של אציל סקנדינבי בשם אריק יאן הנוסן.
במהלך שירותו בצבא האוסטרי במלחמת העולם הראשונה החל להופיע בפני חיילים וסופר שאף הופיע בפני קיסר אוסטריה.
לאחר מלחמת העולם הראשונה התפרסם בהופעות במרכז אירופה ואמריקה כמגיד עתידות.
בשנת 1922 הגיע אל המזרח התיכון, ל-40 הופעות במצרים ולאחר מכן לארץ ישראל, בה הופיע בירושלים, חיפה ותל אביב, במופע של היפנוזה וטלפתיה מול אולמות מלאים.
בפני הקהל הוא הוצג כד"ר שלמד פילוסופיה ורפואה.
בשנת 1929 הוא הועמד לדין בעיר לייטמריץ (ליטומריצה) בצ'כוסלובקיה על רמאות וניצול אמונות טפלות.
הוא זוכה ב-1930 לאחר שבית המשפט קבע כי "כל אדם שאינו מוגבל בשכלו צריך לקחת בחשבון שמגיד עתידות עשוי לטעות."
הנוסן שב להופיע בשנת 1931 באולם "לה סקאלה" בברלין.
את המופעים הוא ערך ככל הנראה גם באמצעות מרגלים בקרב הקהל, שהאזינו לשיחותיהם של באי המופע וכך יכל היה לזהות את תכונותיהם.
בשנת 1932 החל הנוסן להוציא לאור מגזין בשם "Bunte Wochenschau", צהובון דו-שבועי שעסק בעיקר בתורת הנסתר ובבידור.
המהדורה הראשונה הודפסה רק ב-8,000 עותקים, אך המגזין היה פופולרי וצמח ל-38,000 ואף 140,000 עותקים תוך זמן קצר.
הנוסן ניצל את ההכנסות מפרסום המגזין וממופעי הבמה שלו על מנת לרכוש אחוזה שנודעה בכינוי "ארמון תורת הנסתר", והפך אותה לתיאטרון למשחקי גילוי העתיד.
אורחיו היו יושבים בחדר סביב שולחן עגול וגדול, כשכפות ידיהם מונחות על זכוכית עם סמלים מוארים מתחתיה.
את האורות בחדר סידר כמו בסיאנס.
באמצעות גימיקים שונים הוא ביצע מצגת דרמטית של נבואות לאורחיו.
כמו כן הציע פגישות ייעוץ פרטיות בסכומים מופרזים.
הוא התחבר לאנשים עשירים ובולטים רבים כמו אלפרד דבלין, פיטר לורה, ותומאס מאן.
באמצעות קשריו והופעותיו נעשה הנוסן קרוב לאנשי המפלגה הנאצית שרבים מהם בילו במסיבות על היאכטה שלו.
במיוחד התרועע רבות עם האובר-גרופנפיהרר, וולף היינריך גראף פון הלדורף, דרכו נפגש בפעם הראשונה עם אדולף היטלר, בקיץ 1932. זמן קצר לאחר מכן, הוחלף הפונט בו השתמשו בהדפסת המגזין BW לזה המועדף על ידי הנאצים, והתוכן של המגזין החל לעסוק יותר באסטרולוגיה וניתוחים פוליטיים, כולל חיזוי אסטרולוגי חיובי להיטלר.
בפגישה שהתרחשה בין השניים לפני הבחירות בגרמניה בנובמבר 1932, נטען שהנוסן חזה את ניצחונו של היטלר בבחירות.
בפרופיל הפסיכולוגי של היטלר שערך הד"ר ולטר לנגר עבור סוכנות הביון האמריקאי OSS בשנת 1943, נאמר: "במהלך שנות העשרים, היטלר לקח שיעורים קבועים בדיבור בפסיכולוגיה של ההמונים מאדם בשם הנוסן, שהיה גם אסטרולוג מתאמן ומגיד עתידות.
הוא אדם חכם מאוד שלימד את היטלר רבות לגבי החשיבות של ההיערכות לפגישות, על מנת לקבל את האפקט הדרמטי ביותר.
ב-26 בפברואר 1933, יום לפני שריפת הרייכסטאג, חזה הנוסן במסיבת חברים עם מוזמנים רבים, כולל עיתונאים, את שריפת הרייכסטאג למחרת.
היו שמועות לא מבוססות כי הוא היה מעורב בשריפת הרייכסטאג על ידי היפנוטו של ואן דר-לובה, האיש שהורשע בביצוע הפשע, וזאת הייתה סיבה אפשרית להרצחו.
נטען שהוא ביצע את ההצתה בגלל התנגדותו לנאצים כיהודי.
על גרסה זאת טען שמעון ויזנטל שהיא מיועדת להפיל את ההאשמה מהנאצים על היהודים.
בביוגרפיה על הרמן גרינג צוין, כי הנוסן ניבא לו טיפוס מטאורי לפסגה, אבל גם את נפילתו של הרייך כולו.
הנוסן נרצח ב-25 במרץ 1933, ככל הנראה על ידי אנשי האס אה, וגופתו הדקורה והירויה, שהייתה מושחתת, נמצאה ביער בפאתי ברלין.
בכיסיו נמצאו חפצים יקרי ערך כך שההנחה הייתה שהרצח לא היה לצורך שוד.
הוא נפל קורבן למעשי ההרג שביצע גרינג במתנגדים הפוליטיים לנאצים וביהודים לאחר שריפת הרייכסטאג.
הוא ידע יותר מדי על הנאצים או בעקבות חובות רבים שהמפלגה הנאצית הייתה חייבת לו, אבל סביר להניח שהסיבה להירצחו הייתה, שמוצאו היהודי התגלה על ידי המשטרה החשאית.
אחת ההשערות הייתה שהוא חוסל בגלל שהיה לו מידע מפליל על שריפת הרייכסטאג, או בגלל שחיזויו את השריפה הצביע על הנאצים כמציתים.
גופתו התגלתה ב-8 באפריל 1933. הותיר אחריו בת, אריקה פוקס-שטיינשניידר, שנולדה לו מאשתו, לאחר שהשניים נפרדו.
הצגת דמותו בספרות, בקולנוע ובתיאטרון
בשנת 1944 יצא לאור ספרו של ליון פויכטוונגר, האחים לאוטנזאק, שהדמות הראשית בה, אוסקר לאוטנזאק, הייתה מבוססת על הנוסן.
בשנת 1955 הופק במערב-גרמניה הסרט "הנוסן", בבימויו וכיכובו של או.וו.
הסרט נאסר להצגה בישראל על ידי המועצה לביקורת סרטים ומחזות, בגלל שהוא הציג את חלק מהגרמנים כחרדים מעליית היטלר לשלטון.
הבמאי היהודי-הונגרי אישטוואן סאבו ביים בשנת 1988 את סרט הקולנוע "הנוסן", על פי האוטוביוגרפיה של הנוסן, עם השחקן-במאי האוסטרי קלאוס מריה ברנדאואר בתפקיד הראשי.
ב-2001 גילם טים רות' דמות המבוססת על דמותו של הנוסן, בסרטו של הבמאי הגרמני ורנר הרצוג, "Invincible".
בשנת 2021 גילם דניאל בריהל דמות של יועץ של הקייזר וילהלם השני בזמן מלחמת העולם הראשונה שעבד בסתר עבור ארגון אנרכיסטי קיצוני בינלאומי, המבוססת על דמותו של הנסן, בסרט קינגס מן: ההתחלה.
בשנת 2025 עלה מופע בשם "הנוסן - המכשף היהודי של היטלר".
המופע הוא פרי יוזמתו של ליאם לבנון, אמן החושים הבינלאומי - ויליד טבעון.
הטקסט (מעין ספוקן-וורד עלילתי, שכל פרטיו המופלאים לקוחים מהביוגרפיה של הנוסן) הוא של המחזאי והבמאי יונתן לוי, ואת הפסקול ערך המוזיקאי שון לו-יון (צ'יל פיל).
במהלך המופע מבצע לבנון, עם ועל קהל הצופים - את מיטב תעלולי הטלפתיה המדהימים ופורצי הדרך של הנוסן עצמו.
אריק חזן היה סופר, מתרגם, עורך ופעיל שמאל יהודי צרפתי.
חזן נולד בפריז להורים יהודיים, אמו הגיעה לצרפת מארץ ישראל ואביו פרננד חזן, שהיה מוציא לאור ממוצא מצרי.
חזן היה מעורב בפעילות פוליטית מצעירותו, היה פעיל תקופה קצרה במפלגה הקומוניסטית, אך פרש ממנה באמצע שנות החמישים.
הוא היה פעיל למען ה-FLN באלג'יר ובסוף שנות השישים התנדב כרופא באלג'יר.
בשנת 1975 סיים את לימודיו כרופא מנתח.
היה חבר ומייסד של ההסתדרות הרפואית הפרנקו-פלסטינית, ונסע לשמש כרופא מתנדב במחנה פליטים בלבנון, בזמן מלחמת האזרחים.
במשך ארבע עשרה שנים ניהל את הוצאת הספרים – Éditions Hazan, שהקים אביו שפרסם בעיקר ספרי אמנות.
הוא עזב את ההוצאה לאחר שקבוצת האשט רכשה אותה ארבע שנים לאחר מותו של אביו.
בשנת 1998 ייסד את הוצאת הספרים "לה פאבריק" – La Fabrique, בה מתפרסמים ספרים ומאמרים היסטוריים או פילוסופיים.
חזן הוא גם תרגם (בעיקר יצירות מאת אדוארד סעיד וטניה ריינהרט).
בשנת 2006, פרסם את הספר "רשימות על הכיבוש", בעקבות ביקור שערך בשטחים במאי–יוני 2006. הספר מתעד משפחה פלסטינית המתגוררת בפרברי שכם, שאצלה התארח.
מארחו היה צעיר בן 15, שאמו שוחררה אז מהכלא הישראלי.
אחיו נידון לעשרים שנות מאסר ואביו נהרג על ידי כוחות צה"ל.
חזן גם כתב מאמרים עבור הרבעון של ההתאחדות הצרפתית היהודית למען השלום.
במרץ 2009, מונה כחבר בוועדת ראסל לעניין פלסטין.
בשנת 2011 ביחד עם אלן באדיו חיבר ספר על האנטישמיות בצרפת.
אריק יזראלביץ' היה מחבר ועיתונאי יהודי צרפתי ועורך העיתון לה מונד החל משנת 2011 ועד מותו מהתקף לב בנובמבר 2012. קודם לכן שימש כעורכם של העיתונים Les Échos ו-La Tribune.
יזראלביץ' נולד בשטרסבורג למשפחה יהודית ממוצא פולני, ובילה חלק מילדותו בעיר אגנו (Haguenau) שבמזרח צרפת, שם אביו עבד כרופא.
בשנת 1976 סיים את לימודיו בבית הספר הגבוה ללימודי תעשייה וניהול בפריז.
אחר כך למד שלוש שנים בבית ספר לעיתונאות (Centre de formation des journalistes de Paris) ובסורבון.
בשנת 1979 השלים את עבודת הדוקטורט שלו בנושא כלכלה בינלאומית.
הוא החל את העבודה העיתונאית בתור כתב כלכלי בעיתון L′Usine nouvelle.
בשנת 1981 החל לכתוב בעבור העיתון L′Expansion.
בשנת 1985 היה מהמייסדים של העיתון הכלכלי היומי La Tribune.
בשנת 1986 החל לעבוד במדור הכלכלי של הלה מונד ובשנת 1989 היה לעורך הראשי של המדור.
בין השנים 1993 ל-1994 היה הכתב הראשי של לה מונד בניו יורק ובשנת 1996 היה לעורך הראשי.
בשנת 2000 עזב את "לה מונד" והיה לעורך של העיתון הכלכלי היומי Les Echos והפך למנהלו בשנת 2007.
אריה (אריק) חן (אוחנה) (נולד ב-1972) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף, ששימש נספח צה"ל בהולנד, בבלגיה ובנאט"ו.
בעברו שימש כסגן מפקד עוצבת אדום וכמפקד עוצבת הגולן.
חן בוגר הפנימייה הצבאית לפיקוד שליד בית הספר הריאלי.
התגייס לצה"ל ב-1990 ושירת כלוחם בפלנ"ט גולני.
לאחר קורס קצינים חזר לפלוגה ומונה למפקד צוות, בהמשך היה סגן מפקד הפלנ"ט.
לאחר מכן מונה למפקד פלוגת מסלול בגדוד 13, בהמשך שימש מפקד פלוגה בבה"ד 1, בשנת 1998 מונה למפקד פלנ"ט גולני.
ב-1999 פיקד על כוח הפלוגה שפעל בסמוך למוצב ריחן, יחד עם כוח צד"ל לאיתור מטענים.
במהלך הפעילות נתקל הכוח בחוליית מחבלים ובקרב שהתפתח הרג חן לפחות שניים מהם.
על פועלו זכה בצל"ש מפקד אוגדה.
בשנת 2001 מונה לסגן מפקד גדוד 13 ובמהלך מבצע חומת מגן נפצע.
לאחר החלמתו, מונה ב-2002 לסגן מפקד יחידת אגוז, ב-2003 מונה למפקד מגמת אימון מתקדם בבא"ח גולני, וב-2004 לקצין מבצעים מיוחדים באוגדת איו"ש.
בשנת 2005 הועלה לדרגת סא"ל ומונה למפקד גדוד חרוב בחטיבת כפיר עד שנת 2007, במהלך כהונתו סיכל הגדוד מספר ניסיונות פיגועים גדולים.
בשנת 2018 סיים את תפקידו זה.
בשירות המילואים קודם לדרגת תת-אלוף ומונה לראש צוות תכנון פיקוד הצפון.
הוא בוגר תואר ראשון במנהל עסקים ותואר שני במדעי החברה באוניברסיטת חיפה.
מתגורר ביישוב לבון שבגליל העליון.
אריק וולהיים (נולד ב־3 בינואר 1974, י' בטבת ה'תשל"ד, יפו) הוא חזן ישראלי.
וולהיים נולד באזור למשפחה דתית, בנם הבכור של צבי ויהודית וולהיים והוא מצאצאי רבי עקיבא איגר.
הוא גדל והתחנך במוסדות החינוך של הציונות הדתית, בין היתר בישיבת בני עקיבא ע"ש אדר"ת בבת ים ובתיכון הדתי "יבנה" בחולון.
במסגרת שירותו הצבאי פיקד על מקהלת הרבנות הצבאית, ושימש בה כסולן יחד עם האחים משה קפטן וגיל קפטן, ליאור אלמליח, אסף נגל ליפא גלנץ ועוד, כולם תחת שרביטו של המנצח משה מרדכי רוזנבלום.
במסגרת שירותו הצבאי, לצד הופעות ייצוגיות בטקסי השבעה, טקסי ימי הזיכרון, בחידון התנ"ך העולמי וכיוצ', אף הופיע יחד עם המקהלה בסיבובי הופעות באירופה בפני קהילות יהודיות.
וולהיים השתלם בחזנות אצל החזן יצחק אשל (חזן) ובזמרה אצל המורה לפיתוח קול יהודית אלכסנדרוני.
בסוף שנות התשעים השתתף בקביעות בסדנה הבינלאומית לאופרה בת"א, בניהולה האומנותי של ג'ואן דורנמן (מטרופוליטן אופרה, ניו יורק).
במסגרת הסדנה הופיע במגוון הפקות אופראיות, קונצרטים וכיתות אמן.
באותן שנים אף זכה במלגות "שרת" מאת קרן התרבות אמריקה-ישראל.
במקביל ללימודי החזנות הוא השתלם ולמד לימודי מוזיקה קלאסית במגוון מוסדות כגון:
בית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה שעל יד אוניברסיטת תל אביב;
בית ספר מאנס למוזיקה שבמנהטן;
בברוקלין קולג' בניו יורק, בו הוענק לו תואר בוגר אוניברסיטה ושם שיתף פעולה והופיע עם זמרת האופרה חן רייס;
ב- "SUNY at Purchase" , בה הוענק לו תואר מוסמך אוניברסיטה.
וולהיים הוא חזן מבצע המשלב בין חזנות "קלאסית", כדוגמת יצירות שהתפרסמו על ידי החזנים יוסף רוזנבלט, משה קוסביצקי מחד, ומוזיקה חסידית כדוגמת יצירותיו של ר' שלמה קרליבך מאידך.
לוולהיים קול בריטון עוצמתי וחם.
וולהיים שימש כחזן בבתי כנסת רבים בישראל, בעבר הוא היה החזן הראשי של בית הכנסת "אגודת שלום" בסטמפורד, קונטיקט, ארצות הברית, שהוא בית הכנסת האורתודוקסי הגדול בניו אינגלנד.
כיום, הוא החזן הראשי בבית הכנסת המרכזי "בית יעקב" בבוורלי הילס, לוס אנג'לס, ארצות הברית, שהוא בית הכנסת האורתודוקסי הגדול במערב ארצות הברית.
וולהיים מופיע בקונצרטים של חזנות ושירה בארץ ובעולם.
בשנת 2013 הוא הופיע עם דודו פישר בלוס אנג'לס ובשנת 2015 הוא הופיע בקונצרט עם הזמר החסידי אברהם פריד ב"תיאטרון סבן" בלוס אנג'לס.
הוא הוציא אלבום חזנות קלאסית בליווי תזמורת וכן השתתף כחזן אורח באלבומים נוספים.
בשנת 2019 וולהיים הוסמך לרבנות על ידי הרב שלמה ריסקין.
וולהיים נשוי לתהילה לבית קיי, אב לארבע בנות.
אחר נישואיו התגורר בירושלים וכיום מתגורר בשכונת בברלי הילס בלוס אנג'לס.
אלבום סולו "בשובך לציון" - 2004
השתתף באלבום "חזני העולם שרים קרליבך" - 2009.
אריק וייס (נולד ב-10 בנובמבר 1978) הוא עיתונאי בחדשות 13 ובגל"צ, מגיש התוכנית "עושים שישי עם אריק וייס".
בעבר היה כתב תחקירים ומגזין של "מהדורת השבת" והגיש את התוכנית "הכול כלול".
וייס החל את דרכו העיתונאית בשנות ה-90 ככתב תרבות במקומון הירושלמי "כל העיר".
לאחר מספר שנים עבר לעיתון "מעריב", תחילה ככתב במוסף היומי, ובהמשך התמקד בעיקר בתחקירים עבור מוסף "סופשבוע" של העיתון.