tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בגרסה מסחרית של מימן ציאנידי, בשם ציקלון בי, נעשה שימוש נרחב להשמדת יהודי אירופה בשואה.
קיימים סיפורים רבים על מרגלים או שבויים שנשאו עמם גלולת ציאניד, או שהותקנה אמפולת ציאניד בתוך אחת משיניהם על מנת שיוכלו להתאבד במקרה של תפיסה.
המתאבדים הידועים שעשו שימוש בציאניד הם הנאצים הבכירים הרמן גרינג והיינריך הימלר.
צִיאַן הוא צבע שמזכיר טורקיז, אשר מתקבל כשמערבבים כמויות שוות של אור כחול ואור ירוק.
הוא הצבע המשלים לאדום, לכן פיגמנט בצבע ציאן בולע אור אדום.
ציאן הוא אחד מהצבעים הנפוצים של דיו צבעונית בדפוס צבע ביתי ומסחרי, יחד עם צהוב ומג'נטה, אך בעברית בדרך כלל נקרא "דיו כחול" באופן שגוי.
ייצוג הצבע במחשב הוא בקואורדינטות RGB שהן (0,255,255) כלומר כמות מרבית של אור כחול וירוק, וללא אור אדום.
באופן טבעי, ייצוגו בקואורדינטות CMYK הוא (100,0,0,0) כלומר דיו ציאן בלבד.
בגלל הקושי ביצירת דיו בצבע ציאן אידיאלי, דיו ציאן על נייר לא נראה כצבע ציאן ממש, והוא קרוב יותר לצבע תכלת.
ציאנוקובלמין (Cyanocobalamin) הוא אחד מתוך סדרה של תרכובות המכונות ויטמין B12.
ציאנוקובלמין מופיע בתכשירי ויטמין B12 הניתנים בזריקה לשריר, בבליעה או מתחת ללשון.
בציאנוקולבלמין, לקשר השישי של הקובלט (מסומן בתרשים באמצעות האות R) קשור יון של ציאניד (CN).
הצי של הקונפדרציה הצפון-גרמנית צמח מן הצי הפרוסי והיה הכוח הימי של הקונפדרציה הצפון-גרמנית.
ב-1871, עם הקמת הקיסרות הגרמנית החדשה, הוחלף שמו לצי הקיסרי (Kaiserliche Marine).
במלחמה נגד צרפת, בשנים 1870–1871, התנגשו אוניות צי הקונפדרציה פעמים אחדות באוניות הצי הצרפתי שהטילו הסגר על נמלי הקונפדרציה ב ובים הבלטי.
ב-9 בנובמבר 1870 התחולל בחופי הוואנה קרב אוניה באונייה בין ספינת התותחים הגרמנית "מטאור" לספינת השיטור הקולוניאלי הצרפתית "בובה" .
צי הקונפדרציה היה קטן ואוניותיו סבלו מתקלות טכניות תכופות, ועל כן לא מילא תפקיד משמעותי במלחמה.
מנגד, הצי הצרפתי לא הצליח להנחית כוחות צבא בחופי פרוסיה בשל התבוסות שנחל הצבא הצרפתי ביבשה.
צי הים הפתוח היה שמה של שייטת הקרב הראשית של הצי הקיסרי הגרמני במלחמת העולם הראשונה.
בסיס הצי היה בוילהלמסהאפן שבמפרץ יאדה (Jadebusen).
עצם קיומו של צי הים הפתוח איים על שליטת הצי הבריטי במימי בריטניה וגרם לו להסתגר בנמליו במשך המלחמה; כתוצאה מכך לא ביצעו הבריטים משימות דחופות רבות בזירות אחרות של המלחמה בשל מחסור באוניות.
מפקדי צי הים הפתוח היו האדמירלים:
פרידריך פון אינגנהול (Friedrich von Ingenohl) מ-1913 עד 1915.
צי הים הפתוח נפל במספר אוניותיו מה"גרנד פליט" ("הצי הגדול") הבריטי ביחס של 2:3. אולם במהלך השנה הראשונה למלחמה כמעט והושג שוויון בגודל הכוחות בים הצפוני, לא בשל מאמציה של גרמניה, אלא משום שבריטניה פיזרה את אוניותיה במקומות רבים נוספים ברחבי העולם.
מאוחר יותר במלחמה נטה שוב היחס לטובת הבריטים.
הצי הגרמני לא רצה להסתכן בקרב סָדוּר נגד עיקר הצי הבריטי, והעדיף לנקוט אסטרטגיה של גיחות לים הצפוני, כדי לפתות חלק של הצי הבריטי לצאת אל לב ים, לנתקו מבסיסו ולהשמידו.
ברם, הקרבות בהלגולנד (28 באוגוסט 1914), דוגר בנק (24 בינואר 1915) ויוטלנד (31 במאי 1916) הסתיימו ללא הכרעה ולא שינו את המצב האסטרטגי.
כאשר ההסגר הימי הבריטי נתן את אותותיו והמצוקה הכלכלית בגרמניה גברה, ריכז הצי הקיסרי הגרמני את משאביו בלוחמת צוללות בלתי מוגבלת.
אולם מלבד שתי גיחות באוגוסט 1916 ובאפריל 1918 נותר צי הים הפתוח מסוגר בנמליו בשאר תקופת המלחמה.
באוקטובר 1918, כשהצבא עמד בפני תבוסה והאוכלוסייה האזרחית גוועה ברעב, החליט אדמירל שר להנחית התקפה נואשת על הצי הראשי הבריטי.
ביודעו כי תוכניתו לא תאושר, לא דיווח לממשלת הקנצלר מקס פון באדן.
אך כאשר ניתנה הפקודה לצאת לים מנמל וילהלמסהאפן, ב-29 באוקטובר 1918, סירבו מלחים רבים לציית לה ואחרים ערקו מאוניותיהם.
התוכנית בוטלה, אך אירועים אלה הובילו למרד המלחים בקיל, למהפכה בגרמניה, לנפילת הממשלה הקיסרית ב-9 בנובמבר ולשביתת הנשק ב-11 בנובמבר 1918.
על פי תנאי שביתת הנשק, הובל צי הים הפתוח למשמורת בבסיס הצי המלכותי הבריטי בסקפה פלו שבאיי אורקני.
במבצע ZZ, ב-21 בנובמבר 1918, ליוו שישים אוניות-מערכה של בנות הברית אחת-עשרה אוניות מערכה, חמש סיירות מערכה, שמונה סיירות וארבעים ושמונה משחתות של צי הים הפתוח אל שביין.
ב-21 ביוני 1919 פקד קונטר-אדמירל לודוויג פון רויטר להטביע את האוניות כדי למנוע את נפילתן לידיים בריטיות.
תשעה מלחים וקצינים גרמנים נהרגו במהלך נסיונותיהם של הבריטים להציל את האוניות מטביעה, ואלו היו החללים האחרונים של גרמניה במלחמת העולם הראשונה.
פלדה שחולצה מגופי אוניות צי הים הפתוח משמשת עד היום לייצור התקנים רגישים כגון מכפילורים ומוני גייגר.
הסיבה היא, שהפלדה שנוצרה בעידן הגרעיני מזוהמת בנוקלידים רדיו-אקטיביים המפריעים למדידות.
ציאנוגן ברומיד הוא מרכיב כימי בעל הנוסחה CNBr.
הוא חסר צבע, מוצק, ובעל שימוש נרחב במחקרים לשינוי ביו-פולימר, מרכיבים חלבוניים ופפטידים.
כמו כן, טוב גם לסינתזה של חומרים מסוימים.
על אף שהנוסחה המקובלת היא CNBr, אטום הפחמן בעצם קשור למולקולת ברום על ידי קשר יחיד ולחנקן על ידי שלושה קשרים.
ציאנוגן ברומיד הוא די קוטבי (פולרי) וצורתו ליניארית, אך אינו מיונן באופן ספונטני בנוכחות מים.
זוהי הסיבה שהוא מתמוסס במים כמו גם בממס פולרי אורגני.
ציאנוגן ברומיד יכול להיווצר על ידי חמצון נתרן-ציאניד יחד עם ברום, שעובר דרך שלב הביניים של הציאנוגן (CN)2)):
השימושים העיקריים בציאנוגן ברומיד הם:
שיתוק חלבונים או חלקים ממנו על ידי ביקוע קשרים פפטידים.
סינתזה ציאנמיד (אמיד של ציאנוגן בעל הנוסחא CN2H2) ומולקולות אחרות.
לעיתים קרובות משתמשים בציאנוגן ברומיד כדי לקבע חלבונים על ידי צימודם לריאגנטים כגון אגרוז היעיל לשימוש בכרומוטוגרפיית אפיניות.
בגלל פשטותו והימצאותו בתנאי PH נמוכים, השימוש בציאנוגן ברומיד היא השיטה הכי נפוצה ויעילה עבור הכנת ג'ל עבור כרומוטוגרפיית אפיניות.
כמו כן, לעיתים קרובות משתמשים בציאנוגן ברומיד מכיוון שהוא מסוגל להגיב עם קבוצת הידרוקסיל על גבי ג'ל אגרוז ליצירת אסטרים של ציאניט ואימידוקרבונט.
קבוצות אלו מסוגלות להגיב עם אמינים ראשוניים במטרה להצמיד את החלבונים לשטח האגרוז כפי שמתואר באיור הראשון.
ציאנוגן ברומיד מבצע הידרוליזה לקשרים פפטידים בקצה הקרבוקסילי של חומצת אמינו מתיונין.
הליך זה משמש להקטנת גודל מרכיבי הפוליפפטיד לזיהוי חומצות האמינו וריצופן.
בציאנוגן ברומיד, האלקטרונים באטום הפחמן נמשכים לעבר אטום הברום שהוא בעל אלקטרושליליות גבוהה יותר.
מהלך זה משאיר את הפחמן במצב אלקטרוחיובי או אלקטרופילי ועל ידי כך פגיע לתקיפה על ידי אלקטרונים הנמצאים על אטום הגפרית הנוקלאופילי במתיונין.
תקיפה זו מגיעה לאחר היווצרות של מבנה של טבעת בעלת 5 צלעות בניגוד למבנה טבעת בעלת 6 צלעות שמצריך היווצרות של קשרים כפולים בטבעת בין חנקן לפחמן.
קשרים כפולים אלו יוצרים קונפורמציית טבעת קשוחה ובכך יערערו את יציבות המולקולה.
על אף שהגפרית הנוקלאופילית במתיונין אחראית לתקיפת הציאנוגן ברומיד, הגפרית בציסטאין אינה מתנהגת באותו האופן.
אם הגפרית של הציסטאין תוקפת את ציאנוגן ברומיד, יוני הברום יפלטו פרוטונים למרכז הציאניד וישאירו את הגפרית חסרת מטען ואת פחמן הביתא של הציסטאין - ללא אלקטרופיליות.
האלקטרופיל החזק יותר, יהיה אז חנקן הציאניד אם הוא יותקף על ידי מולקולת מים הוא יצור חומצה ציאנית ומולקולת ציסטאין מקורי.
ביקוע חלבונים על ידי ציאנוגן ברומיד דורש שימוש בבופר כמו HCl בריכוז 0.1N (חומצה הידרוכלורית), או 70% של HOF (חומצה פורמית).
אלו הם הבופרים הנפוצים ביותר עבור ביקוע חלבונים.
חומצה פורמית גורמת להיווצרות אסטרי פורמיל המקשים על אפיון החלבונים מה שגורם ליתרון ל-HCl.
למרות זאת, עדיין משתמשים בחומצה פורמית לעיתים קרובות מכיוון שיש לה יכולת לפרק את רוב החלבונים.
כמו כן, חמצון מתיונין למתיונין-סולפהיקסיד, האדיש לתקיפתו של ציאנוגן ברומיד, מתרחש יותר בקלות בHCl מאשר בחומצה פורמית כנראה מכיוון שחומצה פורמית היא בעלת ריכוז נמוך.
בופרים חלופיים עבור ביקוע חלבונים כוללים את גואנדין או אוריאה ב-HCl בגלל יכולתם לפתוח את החלבונים ממצבם המקופל ועל ידי כך גורמים למתיונין להיות יותר נגיש לציאנוגן ברומיד.
מים דרושים לביקוע קשרים פפטידים רגילים של מצב הביניים של אימינולקטון.
בחומצה פורמית, ביקוע הקשר מתיונין-סרין והקשר מתיונין-טירוזין, מהיר יותר וקל יותר עם הגדלת ריכוז מולקולות המים.
מכיוון שמצבים אלו מעדיפים ואוהבים את תוספת מולקולות המים, לרוחב האימין מאשר ריאקציה של שרשרת הצד בהידרוקסיל עם האימין.
PH נמוך נוטה להגדיל את קצב ביקוע הקשרים על ידי עיכוב חמצון שרשרת הצד של מתיונין.
כאשר מתיונין באה אחרי סרין או תריאונין ברצף, יכולות להתרחש ריאקציות צדדיות שגורמות להרס המתיונין ללא ביקוע קשרים פפטידים.
בדרך כלל, ברגע שהאימינולקטון נוצר, מים וחומצה יכולים להגיב עם האימין כדי לבקע את הקשר הפפטידי ועל ידי כך יוצרים הומוסרין לקטון ופפטיד בעל קצה אמיני.
אך, במקרה ולחומצת האמינו הסמוכות למתיונין ישנה קבוצת הידרוקסיל או סולפהידריל, קבוצות אלו יכולות להגיב עם האימין ליצירת הומוסרין ללא ביקוע קשר פפטידי.
ציאנוגן ברומיד משמש גם לסינתוז חומרים אורגניים.
כמו שציינו לפני כן, הריאגנט הוא בעל נטייה לתקיפה על ידי נוקלאופילים כמו אמינים וחומרים המכילים אלכוהול בגלל הפחמן האלקטרופילי שלהם.
בסינתזת הציאנמיד (CN2H2) והדיציאנמיד אמינים ראשוניים ושניוניים מגיבים עם ציאנוגן ברומיד ליצירת מונואלקיציאניד ודיאלקיציאניד שיכולים גם הם להגיב עם אמינים והידרוקסיל אמין ליצירת גואנדין והידרוקסיגואנדין.
בריאקציית וואן בראון, אמינים שלישוניים מגיבים עם ציאנוגן ברומיד ויוצרים 2 תחליפים:
ציאנוגן ברומיד יכול לשמש גם להכנת אריל ניטריל, ניטריל, ציאנייט ואנהידרידים.
ציאנוגן ברומיד יכול לשמש גם לביקוע חומרים.
ציאנוגן ברומיד רגיש ללחות ולרטיבות אך יכול להיות מאוחסן תחת תנאים יבשים ב-2 עד 8 מעלות צלזיוס.
ציאנוגן ברומיד הוא חומר נדיף ונספג בקלות דרך העור או בשטח מערכת העיכול.
לכן, חשיפה רעלית יכולה להתרחש על ידי תנועת האוויר, מגע פיזי או דרך בעלי חיים.
הרעילות בעצם גורמת לסימפטומים לא ספציפיים רבים ומגוונים.
חשיפה אליו אפילו בכמות קטנה יכולה לגרום לפירכוסים או אפילו למוות.
כדי לנטרל את הציאנוגן ברומיד בתמיסה שאינה עולה על 60g/L מהציאנוגן ברומיד השיטה המומלצת היא להוסיף 1mol/L של NaOH ו-1mol/L של NaOCl ביחס נפחים של 1:2:1 (NaOCl, NaOH, ציאנוגן ברומיד).
אלקלי-הידרוקסיד מבצע מיד הידרוליזה לציאנוגן ברומיד ויוצר אלקלי-ציאניד וברום.
הציאניד אז יכול לעבור חמצון על ידי סודיום או קלציום היפוכלוריד ליון ציאניט פחות רעיל.
נטרול פעולת הציאנוגן ברומיד היא מאוד אקסותרמית ובמקרים מסוימים יכולה להיות נפיצה.
ציבונה זאגרב (בקרואטית: Košarkaški klub Cibona) הוא מועדון כדורסל קרואטי מהעיר זאגרב, המשחק בליגת העל הקרואטית ובליגה האדריאטית.
מועדון הכדורסל נוסד ב-1946 כסלובודה זאגרב אך כעבור שנה שונה שמו ל-SD זאגרב, ובהמשך גם לוקומוטיב זאגרב.
במשך השנים שמו שונה פעמים רבות עד שהגיע ב-1975 לשם הנוכחי – ציבונה זאגרב.
במהלך שנות ה-80, שנות השיא של הקבוצה, ציבונה זכתה פעמיים בגביע אירופה לאלופות, פעמיים בגביע מחזיקות גביע ושלוש פעמים באליפות יוגוסלביה.
מאז התפרקות יוגוסלביה, ציבונה הוא אחד מהמועדונים החזקים בכדורסל הקרואטי, וזוכה באליפויות ובגביעים רבים.
הקבוצה שיחקה במפעלים האירופיים, בעיקר ביורוליג, אך לא זכתה בהישגים משמעותיים במסגרות אלו בשנים האחרונות.
בעונת 2013/14 זכתה הקבוצה באליפות הליגה האדריאטית לאחר ניצחון בגמר מול צדביטה זאגרב 59-72. אך בליגה הפסידה את האליפות לצדביטה לאחר הפסד 3-0 בסדרת הגמר.
כמו כן זכתה הקבוצה בסופרקאפ הקרואטי לאחר ניצחון מול צדביטה 61-82.
אולם הבית של המועדון הוא היכל דראז'ן פטרוביץ' המכיל כ-5,400 מקומות ישיבה, על שם שחקן העבר של הקבוצה דראז'ן פטרוביץ'.
צי הצללים הוא כינוין של כ-45 אוניות מעפילים שנתפסו על ידי "הסיירת הפלשתינאית" - שייטת הצי הבריטי שהוקמה בשלהי 1945 למניעת ההעפלה - ונעצרו בשובר הגלים בנמל חיפה.
לאחר כיבוש חיפה על ידי ההגנה ב באפריל 1948, ועל אף שהבריטים שלטו בנמל עד 30 ביוני, הוחל בהכנת עשרה כלי שיט מתוך צי הצללים שהיו בעלות עבר קרבי, ביניהן 2 קורבטות, לשימוש קרבי.
אוניות אלו היוו את בסיס חיל הים הישראלי במהלך מלחמת העצמאות.
בסיום מלחמת העולם השנייה חודשה ההעפלה של שארית הפליטה - ניצולי השואה מאחר שהבריטים המשיכו במדיניות הספר הלבן שפורסם ב-1939. ההתחלה הייתה צנועה (ספינת המעפילים הראשונה 'דלין' הביאה באוגוסט 1945 37 מעפילים).
6 הספינות הראשונות הצליחו לפרוץ את הסגר הבריטי.
לעצירת זרם הפליטים שהלך וגבר - כ-70,000 עד הכרזת העצמאות ב-1948 - הטילה 'הסיירת הפלשתינאית' סגר ימי על חופי הארץ.
ספינות המעפילים יורטו בדרכן והובלו לנמל חיפה שם הורדו הפליטים והובלו למחנות מעצר בארץ, שהמרכזי והגדול בהם היה מחנה המעצר בעתלית.
אחרי שהמחנה בעתלית התמלא (כ-3000 איש) בשנת 1946, החלו הבריטים להעביר את המעפילים למחנות המעצר בקפריסין.
יוצאים מהכלל היו 4,500 מעפילי אקסודוס שהוחזרו לגרמניה ו-15,000 מעפילי 'הפאנים' שהועברו ישירות לקפריסין והאוניות נעצרו בקפריסין (בהסכמה עם הבריטים הצוותים נשארו באוניות).
השמשת מספר מאוניות "צי הצללים"
עוד לפני סיום המנדט הבריטי החלו בחשאי עבודות להכשרת מספר אוניות מצי הצללים לשימוש 'השירות הימי' שהיה תחילתו של חיל הים.
שתי הראשונות, האונייה מדינת היהודים ששמה הוסב לאח"י אילת (א-16) והאונייה ווג'ווד (שם רשמי 'השומר', ק-18), הניפו את נס השירות הפעיל בחודשי מאי-יוני ויצאו למעגן תל אביב.
שתיים נוספות, הגנה, ששמה בחיל הים היה אח"י הגנה (ק-20) ובן הכט, ששמה הוסב לאח"י מעוז (ק-24), הצטרפו לחיל הים במהלך יולי 1948. לאחר שהבריטים סיימו את שליטתם בנמל חיפה בסוף יוני 1948, הושמשו מספר אוניות נוספות מצי הצללים לשימוש צבאי בחיל הים ולמשימות הבאת עולים ורכש.
לאחר קום המדינה, טיפלה בהשמשת אוניות צי הצללים חברת "אניות וספינות" - חברת בת של המוסד לעלייה שהתמזגה באוגוסט 1948 עם חברת "צים".
החברה גם טיפלה באוניות צי הצללים הרבות שלא הושמשו, היוו מטרד והיה צורך לסלקן מהנמל.
ספינות צי הצללים שהושמשו עבור חיל הים או צי הסוחר (משא/נוסעים):
אח"י מעוז (ק-24) - הספינה נתפסה על ידי הבריטים במרץ 1946, כששימשה כספינת מעפילים בשם בן הכט.
הספינה נכנסה לשירות בחיל הים הישראלי בספטמבר 1948 כאוניית אספקה בשם אח"י מעוז וממנה יצאו סירות הנפץ ששימשו להטבעת המשחתת המצרית האמיר פארוק במלחמת העצמאות.
אח"י וג'ווד - קורבטה שנתפסה על ידי הבריטים ביוני 1946 כאשר שימשה כספינת מעפילים בשם "יאשיהו וג'ווד".
הספינה נכנסה לשירות ביוני 1948 כאח"י וג'ווד (ק-18), והשתתפה בכמה מהחשובות שבפעילויות חיל הים במלחמת העצמאות ובהן הפגזת צור, הפגזת עין רזאל, טיבוע המשחתת האמיר פארוק והפגזת עזה.
אח"י וג'ווד הוצאה משירות אחרי שחיל הים קלט באמצע שנות החמישים את המשחתות אח"י אילת ואח"י יפו.
אח"י הגנה (ק-20) - קורבטה שנתפסה על ידי הבריטים ביולי 1946, כאשר שימשה כספינת מעפילים בשם "הגנה".
הספינה נכנסה לשירות ביולי 1948 והוצאה משירות בשנות החמישים, לאחר קליטת המשחתות אח"י אילת ואח"י יפו.
"ברכה פולד" - הספינה נתפסה על ידי הבריטים באוקטובר 1946 כששימשה כספינת מעפילים בשם "ברכה פולד".
בשנת 1948 הועברה לחזקת חברת "אוניות וספינות", ושימשה למטרת תובלה אזרחית מספר שנים בחברה זו שהתמזגה עם צים.
אח"י אף-על-פי-כן - הספינה נתפסה על ידי הבריטים בקיץ 1947 כששימשה כספינת מעפילים בשם "אף על פי כן".
הספינה הושמשה על ידי חיל הים הישראלי, ושימשה כנחתת.
בשנת 1958 יצאה הספינה משירות.
הספינה מהווה היום חלק מתצוגת מוזיאון ההעפלה וחיל הים בחיפה.
אח"י אילת (א-16) - הספינה נתפסה על ידי הבריטים באוקטובר 1947 כששימשה כספינת מעפילים בשם "מדינת היהודים".
ב-21 במאי 1948 הושמשה כספינת חיל הים אח"י אילת.
בשנת 1956, עם הכנסתה לשירות של אח"י אילת ק-40 הוסב שמה ל"אח"י מצפן".
הספינה הוצאה משירות ב-22 בפברואר 1961.
אקסודוס - לאחר שהמעפילים הורדו ממנה בנמל חיפה, האנייה צורפה לצי הצללים.
בגלל חשיבותה ההיסטורית לא סולקה ונשארה נטושה בנמל מספר שנים, עד שעלתה באש באוגוסט 1952 ושרידיה טובעו בחוף שמן.
מורי גרינפילד, "הצי הסודי של היהודים", משרד הביטחון - ההוצאה לאור, 1994.
צי סוחר הוא צבר כלי שיט למטרות מסחר ותעבורה בדרך הים.
צי סוחר יכול שיהיה בבעלות ארגונית שאינה בהכרח ישות כמדינה, מה שמבדילו מצי ימי לאבטחת אינטרסים של מדינה ריבונית בימים.
המונח 'צי סוחר' מגדיר צי כלי שיט אזרחיים לצורכי הפעלת מסחר.
מבדיל ומפריד צי זה ומטרותיו האזרחיות, מצי ימי למטרות ביטחון כמו אבטחה, הגנה ולחימה.
צי מצריך כח אדם מקצועי, מיומן ומנוסה, הרואה בעיסוקו דרך חיים.
עליו להיות בעל נתינות מתאימה.
לשם כך, דרושה מערכת הכשרה מקצועית ענפה וקרבה אל מקור כח אדם ולוגיסטיקה.
הפעלת צי סוחר מאפשרת עצמאות והתפתחות כלכלית של מדינה.
קיומו של צי סוחר מפותח ומתפתח, מצריך חוקים ותקנות מיסוי המתאימות לצרכיו המשתנים, כשמקור הוצאותיו מצוי במחירי דלק ומתכת לצד טכנולוגיות מתפתחות בתחום ההנע, האלקטרוניקה, המחשוב והתוכנה.
לחות ומליחות גורמים לקורוזיה, לבלאי גבוה.
לצי דרושים נמלי ים נוחים עם שטחי פריקה אחסנה וטעינה מתאימים ומערך עגורנים ברציף.
הפעלת נמל מצריכה צירי תובלה יבשתית כמו מסילות ברזל וכבישים אליו וממנו, ומערך תדלוק קרוב, וצי שרות מיומן של סירות וספינות שרות, כמו גוררות, ספינות מנוף ימי, כיבוי אש, אספקה וכדומה.
צי הסוחר הישראלי החל עוד בתקופת היישוב בארץ ישראל והתחדש ונשא דגל עם הכרזת הקמתה של מדינת ישראל ביום ה' באייר ה'תש"ח, 14 במאי 1948.
במהלך מלחמת העצמאות ספינותיהן של חברות ספנות בינלאומיות רבות הפסיקו לפקוד את נמלי ישראל.
ועם הקמת המדינה הוחלט להקים "צי הסוחר הישראלי", בו הספינות בבעלות ישראלית והימאים ישראלים.
זאת כדי להבטיח את הסחר ותנועת הנוסעים לישראל (באותן השנים ענף התעופה היה קטן ורוב מוחלט של תנועת הנוסעים הייתה באוניות).
חברת "צים" הוקמה כבר בשנת 1945 על ידי הסוכנות היהודית, שהחזיקה ב-45% מהון המניות, ההסתדרות – ב-45%, והחבל הימי לישראל – ב-10%.
אך עם הקמת המדינה הייתה בבעלות "צים" רק ספינה נוסעים אחת - "קדמה".
בין קיץ 1948 למרץ 1949, רכשה "צים" במהירות ספינות נוספות, חלקם בשותפות עם חברות אחרות בבעלות פרטית של בעלי הון יהודים מבריטניה וארצות הברית.
בנוסף הוקמה חברה נוספת, "קווי ישראל-אמריקה", שהייתה בבעלות משותפת עם משפחת רקנאטי.
בשלב זה היו בצי הסוחר הישראלי 15 ספינות והוקמה חברת ניהול משותפת בשם "שוהם".
ל"צי סוחר ישראלי", גייסו צעירים מ"מיטב הנוער", חלקם יוצאי ההגנה, הפלמ"ח ופעילי ספינות המעפילים, שהיו חדורי להט פטריוטי ואידאולוגי, שעברו הכשרה במהירות, מתוך מטרה שרוב הימאים בצי יהיו ישראלים, שיחליפו עובדים זרים שהועסקו בצי.
עד יולי 1950 כבר הוכשרו 1,000 ימאים ישראלים.
הצי נבנה על מסד רעוע של ספינות מיושנות כגרוטאות שנקנו מכל הבא ליד, להצלת שארית הפליטה וחילוצם מאירופה אחרי מלחמת העולם השנייה.
לפני הקמת המדינה נקרא צי כלי השיט הקיימים ביישוב צי עברי.
החברה לשירות ימי עתיד הפעילה מספר אוניות בקווי הים התיכון ומערב אירופה.
אוניות צי הצללים שמצבן היה סביר, הושמשו על ידי חברת "אוניות וספינות" למטרות הקמת 'זרוע ימית' ושילובה בצבא ההגנה לישראל (צה"ל) בימיו הראשונים והקמת חיל הים ו'משמר החופים הישראלי'.
הטכנולוגיה שפותחה בשנות המלחמה, הפכה את הגרוטאות הישנות מראשית המאה, לחסרות ערך ממשי, ואלה שימשו בעיקר לשירותי נמל וחוף.
הסכם השילומים עם ממשלת גרמניה אפשר הזרמת כספים לאספקת אוניות ולמימון הקמת הצי הישראלי.
בתחילה, נוצרו בעיות הנובעות מהעסקת מאות ואף אלפי יהודים מארצות דוברות שפות שונות, תחת פיקודם של קציני ים דוברי שפות שונות שבאו מאסכולות אקדמיות ימיות שונות.
כל אלה, יצרו כור היתוך מהיר שאפשר משאבי אנוש לצמיחת צי סוחר.
מאות זרמו להכשרה ימית ובית הספר לקציני ים עכו החל בשיתוף פעולה עם מערכת הביטחון הישראלית לחנך ולהכשיר קציני-ים לצי הסוחר ומשנת 1958 גם הכין קורס חובלים של קציני שיט וקצין מכונה לחיל הים.
תחרות עולמית גוברת ודרישות שכר סבירות של צוותי ימאים ישראלים, יצרו מבוכה והוחלט במשרד התחבורה בין היתר, לחקור כל רובד ופלח בתחום הספנות להקיש ולהתאים את צורכי הספנות הישראלית בהווה ובעתיד ליכולותיה, בשימוש בצי סוחר על כל רבדיו ובעקר, פיתוח ושמירה על מאגר אנושי מיומן.
אחרי 25 שנה, בשנות ה-70 הוקם על ידי ד"ר נפתלי וידרא מכון מחקר ומשרד התחבורה החל להזמין מחקרים.
עם מותו של פרופסור וידרא, הפך מכון וידרא חלק מאוניברסיטת חיפה.
עם הזמן, ממשלת ישראל החליטה על הפרטה של חברותיה ובמסגרת זו נמכרה צים בשנת 2004 ובכך הסתיים פרק בהיסטוריה של עם ישראל בעת החדשה, גם של חיכוכים בלתי פוסקים בין הממשלה כבעלים מחד ומאידך כמעסיק הסוורים בנמלים.
עם מכירת צים לקבוצת האחים עופר בינואר 2004, והפיכתה לחברת 'צים שרותי ספנות משולבים בע"מ', הצי המסחרי הישראלי התכווץ.
בצי ספינות שירות לגרר, מנוף ושירותים ימיים, כמו תדלוק ואספקה.
מעט כלי שיט לתחבורה ולתובלה ימית רשומים בנמלי ישראל, בעיקר עקב מגבלות מעבר במדינות עוינות ויתרונות שיש בארגונים ריכוזיים גדולים כקבוצות, ותקני חבויות מס נוחים במדינות אחרות.
נכון לשנת 2014, היו רשומות באגף רשות הספנות והנמלים של משרד התחבורה, 51 אוניות המשתייכות לצי הסוחר הישראלי.
גילן הממוצע של האוניות, היה כ-10.6 שנים.
39 אוניות מכולה, 5 אוניות המיועדות להובלת צובר ופחם, 4 מכליות ו-3 אוניות מטען כללי.
אוניות נוסעים ישראליות אין מאז מכירתה של האוניה "מולדת" בשנת 1970. בענף הספנות הישראלי מקובל לדבר כיום על צי הסוחר הישראלי, אם רב חובל האונייה אזרח ישראלי, או אם חברת הספנות ישראלית, גם אם הצוות אינו ישראלי.
מספר האוניות הנמצאות בבעלות ושליטה של צי הסוחר הישראלי, נמצא בירידה מתמדת בשנים האחרונות.
נכון לחודש מרץ 2018 נמצאות בצי הסוחר הישראלי 34 אוניות בלבד, מהן 7 אוניות השטות תחת דגל ישראלי.
בצי קיימות כיום 17 אוניות מכולה, שגילן הממוצע 10.9 שנים, 5 מכליות שגילן הממוצע 11.4 שנים, 5 אוניות צובר (חלקן מיועדות להובלת פחם) בגיל ממוצע של 9.8 שנים ו-7 אוניות מטען כללי שגילן הממוצע 11.6 שנים.
מספר הימאים (קצינים) הפעילים נכון לשנת 2017 הוא 119 בלבד.
בשנת 2016 פעלו בצי 175 ימאים ישראלים.
בשנת 2019, נותרו רק 99 ימאים ישראלים פעילים, ירידה של פי 4 בתוך עשור.
אבי יצחק, דוח כולל על ענף הספנות הישראלית, מכון וידרא לחקר הספנות והתעופה, אוניברסיטת חיפה, 1976.
הלל ירקוני (עורך), בסערת ימים - רב-חובל אריך הירשפלד, אוריון הוצאת ספרים, 2017.
גלעד צוויק, לישראל אין אוניות לשעת חירום במשק, 'ישראל היום' 28 באוגוסט 2020.
חיים שחם, "בים דרכך..." סיפורי ים ימאים ואוניות פרי עטו זכרונו ודמיונו של קברניט בצי הסוחר הישראלי, 2020.
ציאנו אצטילן (Cyanoacetylene) הוא תרכובת אורגנית של פחמן, מימן וחנקן בעל הנוסחה הכימית C3HN.
המולקולה של החומר היא בעלת מבנה קווי מהצורה H-C≡C-C≡N והוא האלקין הפשוט ביותר ממשפחת הציאנו.
בזכות הקשר קוולנטי המשולש, המולקולה משמשת כאלקין בתהליך סיפוח הלוגנים.
בנוסף המולקולה יכולה לעבור סינטוז לא אורגני על מנת לייצר תוצרים פרו-ביוטיים כגון: חומצה אספרטית, אספרגין וציטוזין.
ציאנו אצטילן התגלה באמצעות ספקטרוסקופיה בערפיליות, בזנבות של כוכבי שביט, בתווך בין-כוכבי ובאטמוספירה של טיטאן (הירח הגדול של שבתאי).
בנוסף, ציאנו אצטילן היא אחת המולקולות שנוצרו בניסוי מילר-יורי.
צי הים השחור הרוסי הוא הצי הפועל בים השחור ובסיסו העיקרי נמצא בעיר סבסטופול (אוקראינה דה יורה, רוסיה דה פקטו).
הצי מחזיק ברשותו גם בסיס נוסף בנובורוסיסק.
מפקד הצי הנוכחי (מאז אוגוסט 2022) הוא אדמירל ויקטור סוקולוב, בעבר מפקד יחידת הצוללות של הצי הצפוני של חיל הים הרוסי וסגן הרמטכ"ל.
צי הים השחור הוקם כאיחוד של שייטת דנייפר, אזוב וקרים לשייטת הים השחור במאי 1783. במקביל להקמת הצי החלו עבודות בהקמת נמל חדש בסבסטופול, שהחל משנת 1804 שימש כבסיס ראשי.
ב-1785 הצי התחזק משמעותית והוקמה המפקדה של צי הים השחור, שמושבה הייתה תחילה בחרסון ובאותן שנים תרם פיודור אושקוב רבות לפיתוח הצי.
במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1787–1792), צי הים השחור הנחיל תבוסות כואבות לצי העות'מאני כמעט בכל המערכות שניהלה רוסיה כנגד הטורקים ואט-אט ביסס עצמו הצי כצי חזק ואיתן.
בתקופת הקואליציה האנטי-צרפתית השנייה, צי הים השחור עבר דרך המצרים בוספורוס ודרדנלים ופעל לשחרור האיים היוניים וקורפו, במימי הים התיכון, מידי הצרפתים.
הצי נחלץ שוב למאבק מול הצי העות'מאני, בעת המלחמה העות'מאנית-רוסית (1806–1812).
ב-1807 צי הים השחור הנחיל תבוסה כואבת לצי העות'מאני בים האגאי, ואזור הדרדנלים.
בימי המלחמה העות'מאנית-רוסית (1828–1829), צי הים השחור ביצע מתקפות משולבות באזור הקווקז והבלקן, ובכל המערכות שנוהלו כנגד הטורקים הצי הרוסי ניצח והטביע ספינות עות'מאניות רבות.
באמצע המאה ה-19, צי הים השחור הרוסי הפך לצי המפרשים הטוב ביותר בעולם, עם 14 ספינות מפרשים ושלל ספינות נוספות.
מלחמת קרים חשפה את רוסיה במערומיה.
רוסיה נלחמה מול בריטניה, סרדיניה, צרפת והאימפריה העות'מאנית על השליטה בבלקן, בים השחור והקווקז.
הצי הנחיל תבוסות קשות לצי הטורקי וניצב מול איום השמדה, כאשר מלחי הצי הגנו באומץ רב על העיר סבסטופול, בעת הטלת המצור עליה.
מלחמת קרים פגעה קשות ברוסיה בכלל ובצי הים השחור בפרט.
ההסכמים שנחתמו לאחר מלחמת קרים, אסרו על רוסיה להחזיק בצי מלחמתי בים השחור ורק ב-1871 בוטל סעיף זה.
בעקבות כך הרוסים החלו בניית הצי מחדש.
מכיוון שהיה אסור להעביר אוניות קרב דרך המצרים מהים התיכון לים השחור, היה צורך לבנות את כל האוניות החדשות במספנות על חוף הים השחור.
במהלך מהפכת 1905 בצי התרחשו מספר אירועים שהמרכזיים בהם היו מרד על אוניית הקרב פוטיומקין ומרד בראשות פיוטר שמידט.
המבחן הראשון של צי הים השחור המחודש היה במלחמת העולם הראשונה, ואף שכמה ממפקדי הצי התנהלו בגבורה רבה, הצי התקשה להתמודד בקרבות מול הגרמנים.
בשנת 1916 למפקד הצי מונה אדמירל אלכסנדר קולצ'ק.
בתקופתו הצי החזיר לעצמו שליטה כמעט מלאה בים השחור.
בעקבות חוזה ברסט-ליטובסק רוסיה הסובייטית העבירה חלק משמעותי של האוניות לנובורוסיסק אך בסופו של דבר הם נאלצו להטביע את האוניות שהיו ברשותם, אך חלק מהאוניות עזבו לכיוון חצי האי קרים שהיה בשליטה גרמנית.
במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה אוניות הצי שנותרו היו חלק של הצבא הלבן והשתתפו בפינוי הכוחות מחצי האי קרים.
במהלך זה השתתפו כ-130 אוניות הצי.
לאחר הקמת ברית המועצות הצי הוקם מחדש.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, השתתף הצי בשורת מבצעים של חיל הנחתים, חרף ניסיונות מוצלחים למדי של הנאצים לשתק את צי הים השחור.
אומנם הבסיסים העיקריים של הצי בסבסטופול ואודסה נכבשו על ידי הנאצים.
בתקופה זו רוב אוניות הצי התרכזו בנובורוסיסק.
בשנת 1955 בקרבת סבסטופול התפוצצה וטבעה אוניית קו "נובורוסיסק" ועל סיפונה היו כ-605 ימאים.
האונייה התקבלה מאיטליה במסגרת שילומים לאחר מלחמת העולם השנייה וסיבת הפיצוץ לא ברורה עד היום.
בתקופת המלחמה הקרה הצי עבר שורת שינויים ארגונים והשתתף בתמרונים צבאיים רבים.
הצטרפות טורקיה לנאט"ו ושליטתה במעבר בין הים השחור לבין הים התיכון הקטינה בהרבה את החשיבות האסטרטגית של הצי בים השחור.
במהלך כל תקופת המלחמה הקרה הייתה נוכחות קבועה של ספינות הצי בים התיכון.
במטרה זו ספינות הצי נעזרו גם באוניות שבאו מצי הבלטי וצי האוקיינוס השקט.
בשנת 2006 ספינות נצי השתתפו במבצע המאמץ הפעיל בים התיכון.
חלוקת הצי בין רוסיה לאוקראינה
לפיו צי הים השחור הרוסי מחכיר את בסיס הצי בסבסטופול לעשרים שנה.
כ-70% מתשתיות צי הים השחור נמצאים בחצי האי קרים: סבסטופול, פאודוסיה וניקולאייב, כאשר בנובורוסיסק נמצא בסיס משני של הצי.
בהתאם להסכמות בין הצדדים רוסיה לא יכולה להוסיף ספינות נוספות לבסיסיה בחצי האי קרים והחלפות ספינות צריכים להיות מתואמים עם אוקראינה.
נושאת המטוסים האדמירל קוזנצוב שהיא נושאת מטוסים היחידה שנבנתה בברית המועצות הועברה לצי הצפוני של רוסיה, אך ללא מטוסים וטייסים שנשארו באוקראינה.
הצי היה נושא המשיך להיות נושא לוויכוחים בין רוסיה לאוקראינה, כאשר נשיא אוקראינה ויקטור יושצ'נקו הכריז ב-2005 כי נוכחות צי הים השחור הרוסי בסבסטופול היא איום על ביטחונה הלאומי של אוקראינה.
בשל הכרזות אלה, משרד ההגנה הרוסי החל לקדם רעיון לבניית בסיס צי חדש בנובורוסיסק כתחליף לבסיס בסבסטופול, מתוך תקווה לסיים את בניית הבסיס עד שנת 2017.
באוגוסט 2008 הצי היה שותף בהטלת המצור על נמל פוטי בגאורגיה וביצע תמרונים משותפים עם הצי האבחזי.
ב-2010, עם בחירתו של ויקטור ינוקוביץ' לנשיא אוקראינה, חתמו נשיא רוסיה דמיטרי מדבדב ונשיא אוקראינה ינוקוביץ' על הסכמי חרקוב, שבמסגרתם חוזה ההחכרה של רוסיה הוארך ב-25 שנים נוספות עם אופציה ל-5 שנים נוספות.
לפי זה, צי הים השחור יוכל לשהות בסבסטופול עד שנת 2042 או 2047.
בשנת 2014 בעקבות משאל עם עבר חצי האי קרים במלואו מאוקראינה לרוסיה כרפובליקה אוטונומית בפדרציה הרוסית.
צי הים השחור נשאר בנמל סבסטופול.
עם תחילת מלחמת אוקראינה–רוסיה, בפברואר 2022, ערך כוח של צי הים השחור , במטרה לפתוח משם במתקפה על אודסה ולבסס את עמדתה של רוסיה באזור מערב הים השחור.
אולם לאחר 4 חודשים נסוגו הכוחות מהאי.
בנוסף הטיל הצי מצור ימי על אוקראינה, ירה טילים מספינות על מטרות ברחבי אוקראינה, פיזר מוקשים ימיים שפגעו במספר ספינות משא ושיתק את הסחר הימי בים השחור.
תפנית ראשונה במערכה בים השחור אירע ב-24 במרץ 2022, כאשר אוקראינה השמידה ספינת לוחמה אמפיבית, ה"אורסק", בנמל העיר ברדיאנסק.
ב-14 באפריל 2022, ספינת הדגל "מוסקבה" טבעה במהלך גרירה לכיוון נמל סבסטופול לאחר שניזוקה לילה לפני כן בפיצוץ.
ב-17 ביוני 2022 טובעה ספינת האספקה הרוסית Spasatel Vasily Bekh בדרכה לאי הנחשים.
במהלך יולי ואוגוסט 2022 ערכה אוקראינה מתקפות מל"טים על בסיסי הצי בקרים, כולל מל"ט שפגע בגג המפקדה של הצי הרוסי בים השחור.
ביוני 2006 דיווח העיתון הרוסי "קומרסאנט" כי הצי הרוסי החל בעבודות תשתית בעיר הנמל טרטוס שבצפון סוריה.
לפי הדיווח מזה מספר שנים כבר פעלה במקום נקודת אספקה טכנית עבור הצי הרוסי ובהמשך היא תוסב לבסיס של אוניות קרב שיועברו מהים השחור לים התיכון.
באוגוסט 2007 הכריז האדמירל ולדימיר מסורין כי על הצי הרוסי לקיים נוכחות קבועה בים התיכון, מאחר שיש לים התיכון חשיבות רבה לצי הרוסי המוצב בים השחור.
שנה אחר כך דיפלומט רוסי הודיעה כי הצי הרוסי יגביר את שימושו בנמלים הימיים של סוריה, כביטוי לחיזוק נוכחותו הצבאית במזרח התיכון.
אחר כך נחשף רשמית כי סוריה הסכימה לאפשר לרוסיה לבנות בסיס צבאי ימי קבוע בטרטוס, כבסיס שייטת הים התיכון של הצי הרוסי, שהיא יחידת משנה של צי הים השחור.
בינואר 2009 הגיעה נושאת המטוסים אדמירל קוזנצוב לטרטוס יחד עם לוחמים וספינות קרב נוספות.
באוקטובר 2016 ביקרה נושאת המטוסים בסוריה פעם נוספת.
ספינות הצי תומכו בלחימה של צבא רוסיה בסוריה, במסגרת המעורבות הרוסית במלחמת האזרחים בסוריה.
בין השאר ירו טילים מסוג 3M-54 Klub למטרות בשטח סוריה.
בקיץ 2012 העביר הצי 11 ספינות קרב לטרטוס.
באוגוסט 2018 שוב העביר צי הים השחור לאזור הים התיכון לפחות עשר ספינות ושתי צוללות, שנועדו לסייע לצבא אסד במתקפה על מעוז המורדים באידליב.
להלן סדר הכוחות של הצי (נכון לשנת 2016)
ספינות נחיתה חמושות – 8
ביקום הבדיוני של זיכיון "מסע בין כוכבים", צי הכוכבים הוא כוח לשמירת שלום ולחקר החלל החיצון, הכפוף לפדרציה המאוחדת של כוכבי הלכת.
זוהי הזרוע הביצועית של הפדרציה, שבאמצעותה היא מבצעת פעולות בתחומי חקר החלל, הגנה, דיפלומטיה ומחקר מדעי.
בעוד שרוב חבריו הם בני אדם, והמטה שלו ממוקם על כדור הארץ, בעיר סן פרנסיסקו, צי הכוכבים מורכב ממאות מינים שונים.
צי הכוכבים בנוי כשילוב של זרועות ופיקודים מרחביים.
על כל הצי מפקדת מפקדת צי הכוכבים (Starfleet Headquarters) הממוקמת בסן פרנסיסקו, והיא מקבלת את פקודותיה ישירות מנשיא הפדרציה.
בראש כל זרוע של הצי עומד קצין בדרגת אדמירל.
כל זרוע בצי הכוכבים מופקדת על תחום מסוים בפעילותו של הצי, והיא מכשירה את אנשי הצוות על ספינות הצי העוסקים בתחום זה.
פיקוד (Starfleet command) - הפיקוד העליון של צי הכוכבים, בדומה למטכ"ל.
אחראי על תיאום בין הזרועות השונות, ומעביר את הפקודות לכלים ברחבי החלל.
פיקוד אחראי על הוצאת מדיניות הפדרציה לפועל.
הנדסה (Starfleet engineering) - הזרוע האחראית על כל תחומי הפעילות הדורשים מומחיות הנדסית.
אלה כוללים התמחות במערכות הנעה, מערכות מחשוב, מערכות משגרים, מערכי חיישנים וכן צוותי הנדסה אזרחית.
תת-זרוע של הנדסה הן מספנות הצי - ראו להלן.
אבטחה (Starfleet security) - הזרוע האחראית על תחום הביטחון השוטף וההכשרה הטקטית של קציני הצי.
לאבטחה סמכות בכל הקשור לנושאי ביטחון שדה, הגנה על מתקנים אסטרטגיים, התגוננות מפני התקפות בעלות אופי טרוריסטי ועיצוב המדיניות והאסטרטגיה של הצי בתפקידו ככוח מגן.
קציני אבטחה פרוסים בכל ספינות הצי.
במובנה הרחב, הזרוע אחראית גם על הפעלת כוחות קרקע במהלך מלחמות.
רפואה (Starfleet medical) - הזרוע האחראית על כלל שירותי הרפואה הממשלתית של הפדרציה.
קצינים של זרוע הרפואה מוצבים בכל מתקן בעל מרפאה, והזרוע אחראית על ארגון משלחות רפואיות לסיוע לאזורים מוכי מגפות.
לזרוע יש גם אחריות בתחומי הלוגיסטיקה הרפואית בצי - מפקדת רפואה אמונה גם על אישור העברה של חומרי גלם מסוכנים או כאלה שיש להם שימושים לא-חוקיים, ועל אחסון כל המידע הרפואי של המשרתים בצי.
מודיעין (Starfleet intelligence) - הזרוע האחראית על ניתוח כל המידע הטקטי שכלי הצי אוספים, מודיעין האותות (סיגינט), המודיעין האנושי (יומינט) ומודיעין החוזי (ויזינט).
מניתוח המידע מודיעין מפיקים תחזיות מודיעיניות המשמשות את כל גפי הצי.
מבנה הגוף דומה יותר לקהילייה מאשר לארגון, והוא כולל בתוכו מספר מדורים בעלי אוטונומיה כלשהי, כגון מדור 31 הידוע לשמצה.
טקטיקה (Starfleet tactical) - הזרוע האחראית על הכנת הצי למלחמות עתידיות, לכשתפרוצנה.
לטקטיקה האחריות על הכנת מבצעים ותוכניות מגירה לשימוש בכל מקרה של מלחמה בקנה מידה מלא (גם מול האויבים המסורתיים - מעצמות רביע אלפא, וגם מול אויבים מרביעים אחרים - הבורג והדומיניון.) בנוסף, טקטיקה אחראית על כל מחקרי פיתוח הנשק והספינות של הצי, כמו - למשל - הדיפאיינט.
תפקידה של טקטיקה מקביל בחלקו לאבטחה, ולכן היא מוזכרת במספר מועט של פרקים במסע בין כוכבים: הדור הבא ומסע בין כוכבים: חלל עמוק 9 בלבד.
כמו כן, נמתחה ביקורת על ההצדקה לקיום אגף שכל-כולו מוקדש למלחמה בגוף כדוגמת צי הכוכבים, שמטרתו העיקרית היא חקר החלל.
מספנות הצי (Starfleet shipyards) - זרוע שהיא חלק מהנדסה, אבל אחראית על מספנות החלל של הצי.
הבסיס המפורסם ביותר שלה הוא אוטופיה פלנישיה(אנ') (Utopia Planitia), המספנה הגדולה ביותר של הצי המוצבת במסלול סביב מאדים.
"פרקליטות הצי" (Starfleet Judge Advocate General) - הזרוע הממונה על תחום החוק בצי הכוכבים.
היא ממעטת להופיע, אך נראה שיש לה סמכות דומה לזו של הפרקליטות הצבאית - עריכת פרוטוקלי המשמעת, קביעת סדרי הדין, וחקירה ובמקרה הצורך שפיטה של קציני צי שמעלו בתפקידם.
לפרקליטות יכולת הכרעה בשאלות משפטיות ואתיות, כמו שאלת התבוניות של בינה מלאכותית.
אקדמיית הצי (Starfleet academy) - בית הספר לקצינים של צי הכוכבים.
מרכז הכשרה אקסקלוסיבי, הידוע בתנאי הקבלה הקשים ובסטנדרטים הגבוהים שהוא דורש מחניכיו.
לאקדמיה תוכנית חניכה ארבע-שנתית, הכוללת הכשרה מקיפה ביותר בפיזיקה, הנדסה, הישרדות, דיפלומטיה, טקטיקה, אתיקה, ביולוגיה, רפואה, תפעול מערכות ועוד.
מרכז המוסד נמצא ליד מפקדת הצי, בפורט בייקר, אך חוליות צוערים יוצאות לאימוני טיסה בכל רחבי מערכת השמש.
"החוליה האדומה", נבחרת העילית של הצוערים, אפילו זוכה למשימות כגון הקפת חלל הפדרציה בספינה המתופעלת על ידם.
ידוע גם כי לאקדמיה יש מקבילה המיועדת לדרגות חוגרים, שתנאי הקבלה אליה פחות מחמירים ותוכנית החניכה שלה כנראה קצרה יותר.
מכיוון שמשימתו העיקרית של צי הכוכבים היא חקר החלל, חלק גדול מאנשי הצוות הם מדענים מתחומים שונים, העושים שימוש במערכי החיישנים של הספינות על מנת לחקור את המקומות שבהם הם עוברים, איש איש בתחומו.
עם זאת, אף על פי שספינות הצי מבצעות משימות מחקר, ולמדענים בצי יש בבירור הכשרה מדעית מסודרת, מדים מיוחדים, מעבדות ושיוך אגפי, לא הוזכרה בזיכיון במפורש זרוע מוסדרת כלשהי המופקדת על חקר החלל.
במקביל לזרועות השונות, יש לפיקוד הצי פיקודים מרחביים האמונים על ניהול פעילות הצי בכל המישורים באזור מסוים.
ע"פ רוב, מוקצים פיקודים מרחביים לאזורי גבול עם מעצמות אחרות, כשכל פיקוד מתאם ומנטר את כל הפעילות במרחק מסוים מהגבול.
בכל מקרה של הפרה כלשהי של ריבונות או הסכם עם מעצמה אחרת בקנה מידה קטן, ללא עימות כולל, אמור הפיקוד המרחבי להשתלט על המצב ולטפל בו בכוחות עצמו.
על כל פיקוד מפקד קצין בדרגת אדמירל.
מן הזכורים: אדמירל נקמורה האחראי על פיקוד "האזור הנייטרלי" מול הרומולאנים, או אדמירל נצ'ייב ב"אזור המפורז" מול הקרדאסים, ובהמשך הדומיניון.
צי הכוכבים ידוע במחויבותו העמוקה לנהלים ולצווים העומדים בבסיס הפדרציה, ופירושם והבחירות שהם מאלצים דמויות רבות לבחור הם נושאים הנידונים בתכיפות בסדרות השונות בזיכיון מסע בין כוכבים.
הצו העליון (The Prime Directive) - הוראה כללית מספר 1 של צי הכוכבים.
בעיקרו, הצו אוסר על קציני צי הכוכבים לבצע כל פעולה שעתידה לפגוע בהתפתחות הטבעית של ציבליזיציות, כשאלו מוגדרות בפועל כ"כל ציוויליזציה שטרם רכשה את היכולת למסע בעל-חלל".
מגע ראשון (First Contact) - פרוטוקול של צי הכוכבים, המסדיר את דרכי יצירת המגע עם מינים חדשים.
קציני צי הכוכבים אמורים להשתדל ככל יכולתם ללכת אחר הוראות הפרוטוקול, על מנת להבטיח (במידת האפשר) כינון יחסים בצורה תקינה.
יישום הפרוטוקול מתבצע בשני מקרים: א.
מגע מקרי בחלל, שבו - מטבע הדברים - המגע הוא מצומצם בהיקפו, מסתכם הפרוטוקול בהצגה רשמית ("כאן קפטן קתרין ג'יינווי מספינת הפדרציה "וויאג'ר"...) וניתוק המגע בצורה חיובית ככל האפשר לאחר סיום המפגש (פשרה במקרה של היתקלות חמושה, סיוע לספינה במצוקה וכן הלאה).
במגע יזום בוחרת הפדרציה ליצור קשר עם ציוויליזציה, העומדת על סיפה של פריצת הדרך לטכנולוגיה של מסע בעל-חלל.
למגע זה קודמות הכנות מדעיות של כמה שנים, במהלכן לומדים הסוציולוגים של הצי את התרבות בצורה חשאית (על מנת שלא להפר את הצו העליון) ומתכוננים ליצירת המגע.
התקשרות ראשונית זו נעשית בצורה חשאית ככל האפשר על מנת שיתאפשר לממשלת הכוכב להודיע לבני עמם על דבר המגע בצורה המתאימה להם ביותר.
צי הכוכבים בוחר על פי רוב באופציית המגע היזום, משום ש"עדיף שניפגש מראש מאשר שנתקע אחד בשני אי שם בחלל," כפי שמסביר קפטן ז'אן-לוק פיקארד.
בהמשך למגע הראשון מתקיים "מגע שני" במסגרתו מגיעה משלחת מטעם הצי על מנת לחתום על ההסכמים, להעמיק קשרי מסחר, לחקור את התרבות, תרבות הפנאי וכדומה.
לצי הכוכבים מערך מסודר של דרגות.
שמות הדרגות מבוססים על דרגות הצי המקובלות בכדור הארץ.
שימו לב: אף על פי שידוע כי בצי משרתים גם חוגרים (חובשים, בעלי תפקידים זוטרים וכדומה), אין שום אזכור למערכת דרגות שכזו.
+שם הדרגהמקבילה בקוד נאט"ומקבילה בחיל הים הישראליסימון (בצד ימין של הצווארון, בימין החזה במדי שרד)הערותצוער (Cadet) - -לא מוכר מערך מסודר, ישנו סימון בפסיםטירונים הלומדים באקדמיית הצי.צ'יף (Chief) - -סימון בפסים"צ'יף" הוא בדרך כלל תואר כללי לראשי מערך מסוים בספינה.
מסומנת בעיגול אחד מלא, ושני ריק.
ג'וליאן באשיר סיים את האקדמיה בדרגת לוטננט-משנה.לוטננט-קומנדר (Lt.
Commander)OF-3רב-סרן (רס"ן)שני עיגולים מוזהבים מלאים, ואחד ריקדרגת הקצינים המפקדים על האגפים השונים בספינה (ראש אבטחה, המהנדס הראשי ויועץ הספינה כולם בדרגת לוטננט-קומנדר).
מכונים בשגרה "קומנדר".קומנדר (Commander)OF-4סגן-אלוף (סא"ל)שלושה עיגולים מוזהבים מלאיםדרגת הקצין הראשון והרופא הבכיר היא קומנדר.
הקצין הראשון מכונה לעיתים "מספר אחד".קפטן (Captain)OF-5אלוף-משנהארבעה עיגולים מוזהבים מלאיםדרגת הקברניט של כל ספינות צי הכוכבים.אדמירל (Admiral)OF-6 ומעלהתת-אלוף ומעלהמדים מיוחדים; הדרגה מסומנת בכוכבים מוזהביםאי-סדר מסוים שורר במערך דרגות האדמירלים של צי הכוכבים, בין השאר משום שלכולם פונים בתואר "אדמירל".
כפי הנראה, למפקדי הגפים השונים (זרועות ופיקודים מרחביים) שלושה כוכבים, ולבכירים ביותר - ארבעה ואף חמישה.
עם הקמתה של זרוע החלל של ארצות הברית טען אילון מאסק, שהקים את חברת החלל SpaceX, כי זרוע החלל המדוברת היא סמן מקדים לארגון כמו צי הכוכבים.
ציבי גבע (נולד בנובמבר 1951) הוא צייר ופסל ישראלי.
גבע נולד בקיבוץ עין שמר לאדריכל יעקב (קובה) גבר ולציירת פרנקה גבר.
אחיו הבכור הוא האמן אביטל גבע.
בגיל 16 נרשם גבע למכון אבני.
בשנים 1976–1979 למד במדרשה לאמנות ברמת השרון.
בשנת 1984 זכה במלגת לימודים מטעם קרן התרבות אמריקה-ישראל שאיפשרה לו ללמוד בשנים 1985–1987 ב"ניו יורק סטודיו סקול", בניו יורק.
משנת 1989 משמש גבע פרופסור לאמנות באוניברסיטת חיפה.
במהלך מבצע עמוד ענן, נעשה שימוש ראשון בכספת במוזיאון אשדוד לאמנות כדי להגן על 15 מיצירותיו.
בנוסף לתצוגות המציגות את עבודותיו, גבע אצר ואוצר תערוכות שונות במהלך השנים.
2014 – "עשור לתואר השני באמנות יצירה" באוניברסיטת חיפה.
בין המציגים ניתן למצוא את מרב סודאי, ניר דבוראי, טליה רז, דורון וולף, שחר סריג, תמר שפר, שי עיד אלוני, אנג'לה קליין ועוד.
2020 – בעבודה על תערוכת ציוריו של תומר בן חורין.
גבע הוא אב לשלושה, חי ועובד בתל אביב.
1979 – מדרשה למורים לאמנות, רמת השרון
1989 – אוניברסיטת חיפה, המחלקה לאמנות
החל מ-2011 – המדרשה לאמנות בית ברל.
1984 – קרן התרבות אמריקה-ישראל, מלגת שרת להשתלמות בחו"ל
1985 – פרס קולינר לאמן צעיר, מוזיאון ישראל, ירושלים
1994 – פרס שרת המדע והאמנויות לאמנות פלסטית
1996 – פרס ישראכרט לאמנות, מוזיאון תל אביב לאמנות
1997 – פרס סנדברג לאמנות ישראלית, מוזיאון ישראל, ירושלים
2001 – פרס ע"ש ז'נט וג'ורג' ג'אפין, קרן התרבות אמריקה-ישראל
2003 – פרס מוזיאון חיפה לאמנות ע"ש אפטוביצר
2004 – פרס קרן אווה ומנדל פונדיק לאמנות ישראלית, מוזיאון תל אביב לאמנות
2010 – פרס מפעל חיים המשרד התרבות והספורט לאמנות ועיצוב.
ציגאן (Tzigane) היא יצירה רפסודית ווירטואוזית לכינור מאת מוריס ראוול.
היצירה בוצעה לראשונה באוקטובר 1924. פירוש השם הוא "צועני", אך הכוונה היא לא למוזיקה של הצוענים באירופה, אלא לסוג של מוזיקה עממית הונגרית עם השפעות צועניות, שהייתה פופולרית בקרב מלחינים קלאסיים, אשר שילבו אותה ביצירותיהם כדי להוסיף להן יסוד אקזוטי.
הכנרת היהודייה-הונגרייה יֶלי ד'אוֹרָאני (Jelly d'Arányi), אחייניתו של יוזף יואכים, הזמינה אצל ראוול את היצירה, והיא מוקדשת לה.
ראוול חיבר שתי גרסאות ליצירה: האחת בליווי תזמורתי והשנייה בליווי פסנתר המצויד בהתקן "לוּתֵיאָל" (luthéal).
לותיאל היה התקן חדש (הפטנט עליו יצא בשנת 1919) שנועד להרכבה על פסנתר כנף רגיל, ואפשר ליצור כמה אפקטים צליליים באמצעות הפעלה של מנופים.
באמצעות שילוב של כמה מנופים אפשר היה ליצור אפקט שהזכיר את צליל הצימבלום (כלי עממי שבו מנגנים באמצעות פטישונים על מיתרים המתוחים על תיבת תהודה, ושהיה נפוץ במוזיקה עממית הונגרית) וזה היה האפקט שמשך את ליבו של ראוול יותר מכול; מאוחר יותר השתמש בלותיאל גם באופרה שלו הנער והקסמים.
הופעת הבכורה, בביצועה של אוראני ובליווי אנרי ז'יל-מרשה בלותיאל, התקיימה ב-15 באוקטובר 1924 באולם גאבוֹ בפריז; הופעת הבכורה של הגרסה המתוזמרת הייתה באמסטרדם, בביצוע הכנר סמואל דושקין עם תזמורת הקונצרטחבאו בניצוח פייר מונטה.
חודש לאחר מכן ביצעה אוראני עצמה את היצירה בפריז עם תזמורת קולון בניצוח גבריאל פיירנה.
ב-1925 כבר בוצעה היצירה לראשונה בליווי פסנתר רגיל, ללא לותיאל.
הלותיאל לא צבר פופולריות וירד במהרה מהבמה, וכיום מנוגנת היצירה כמעט תמיד בליווי פסנתר, אם כי בשנים האחרונות שבו ונתגלו לותיאלים ישנים וכיום ניתן לשמוע ביצועים עם הצבעים הייחודיים שהכלי מפיק.
"ציגאן" נפתחת בקדנצה ארוכה לכינור ללא ליווי, שאמורה להישמע כנגינה מאולתרת.
הקדנצה מתחילה בצלילים ארוכים ואיטיים, אך האינטנסיביות שלה הולכת וגוברת והיא נעשית וירטואוזית יותר ויותר, עם צלילים מהירים וגבוהים ועם שלל "אפקטים מיוחדים" של נגינה בכינור: פיציקטו ביד ימין וביד שמאל, צלילים כפולים, אקורדים, טרמולו, נגינה בצלילים עיליים ("פלאז'ולט") וכן הלאה.
בסוף הקדנצה מצטרף לכינור הפסנתר (או הנבל, בגרסה התזמורתית) בארפז' ארוך, שמביא את הקדנצה לידי סיום.
אז מתחיל החלק המהיר יותר של היצירה, שהוא בעצם מחרוזת של ריקודים בסגנון צועני.
אף על פי שראוול מזוהה על פי רוב עם הסגנון האימפרסיוניסטי במוזיקה, היצירה הזו איננה דוגמה מובהקת לכתיבה אימפרסיוניסטית.
ההרמוניות שלה טונאליות למדי, במיוחד בחלק המהיר, עם שימוש זהיר בהרמוניה מודאלית, ואלמנטים שנחשבו כמזוהים עם הסגנון הצועני, במיוחד הטרצה המוגדלת.
כיום נהנית "ציגאן" מפופולריות רבה, והיא אחד מקטעי ההדרן הנפוצים.
ציביליזציות גוועות: מדוע אירופה והאיסלאם נעלמים?
הוא ספר שכתב דייוויד פ.
הספר ראה אור לראשונה באנגלית בשנת 2011, בהוצאת Regnery.
בדצמבר 2013 יצאה לאור מהדורה עברית של הספר, בהוצאת עמותת אל־הפרט והוצאת סלע מאיר.
במוקד הספר עומד משבר קריסת שיעורי הילודה באירופה ובעולם המוסלמי.
לתפישתו של גולדמן מביאה קריסה זו את אירופה לאמץ גישה פטליסטית ופסיבית ואת העולם המוסלמי לאמץ גישה תוקפנית ואלימה - לא מתוך עמדה של כוח, כי אם כצעד של ייאוש.
חלק ניכר מן הספר מבוסס על מאמרים שפרסם גולדמן בטור פופולרי תחת שם העט "שפנגלר" ביומון אסיה טיימס.
הספר תורגם לעברית על ידי אורי רדלר ויצא לאור בהוצאת סלע מאיר.
הראשון עוסק בירידתו של המזרח ומציג את הקריסה בשיעורי הילודה בעולם המוסלמי כאירוע שמשמעותו חורגת מכלל שינוי בסגנון חיים.
לטענת גולדמן הטרור הפונדמנטליסטי והאסלאם הקיצוני מוזנים על ידי תחושה כי העולם המוסלמי ניצב על סיפו של אסון דמוגרפי, שיחולל אסון חברתי, כלכלי ותרבותי במדינות אלו.
בשער השני של הספר, תיאו־פוליטיקה גורס גולדמן כי הסיבה לקריסה בשיעורי הפיריון בעולם המפותח ובעולם המוסלמי נובעת ממפגש בין תפישות דתיות למודרנה.
בנצרות האירופית קושרה הדת ללאומיות, כשאומות שונות נאחזות בתפישת העם הנבחר אותה טיפחו כדי לקשור בין דת ללאומיות.
קריסת רעיון הלאומיות הובילה את אירופה גם לקריסת ההנעה המרכזית, כך לפי גולדמן, לשמר שיעורי פריון גבוהים.
באסלאם התבססה הדת על מבנה החברה המסורתי, ובמפגש עם העידן המודרני וההשכלה, שחתרו תחת מבנה זה, חלה קריסה מהירה מאוד בפיריון.
בשער השלישי של הספר מנסה גולדמן להסביר מדוע "זה אינו עולם פוסט-אמריקני".
לטענת גולדמן, ארצות הברית היא המדינה הגדולה היחידה שאינה ניצבת בעיצומה של קריסה דמוגרפית, ושיעור ההחלפה הבין-דורית האיתן בה מבטיח כי תשמר את חוסנה, יציבותה ומעמדה החשוב גם לאורך המאה הקרובה.
גולדמן עומד כאן גם על ההבדלים התאולוגים בין היהדות והנצרות האמריקאית והאירופית, ומראה כיצד הבדלים אלו מאפשרים לארצות הברית לשגשג גם בעידן המודרני שדן את אירופה והמוסלמים לכיליון.
לטענת גולדמן, אם שיעור הילודה הנמוך באירופה ובעולם המוסלמי לא ישתנה בעשורים הקרובים, צפויות אומות רבות להגיע אל סף הכחדה.
הירידה בפיריון בארצות אירופה מתועדת ונמשכת כבר כמאתיים שנה, אך הקריסה בשיעורי הילודה במדינות המוסלמיות בדור האחרון מתרחשת בקצב ובמהירות הגבוהים בהיסטוריה האנושית.
ערב המהפכה האיראנית ב-1979, עמד מספר הילדים שנולדו לאישה באיראן על שבעה, שעה שהיום הוא צנח לשיעור של 1.6 ילדים לאישה.
ירידה זו נמצאת ביחס ישר להשכלת הנשים ולמגמות העיור.
משמעות הירידה הדרמטית הזו היא כי החברה האיראנית, כמו החברה הטורקית והחברה במדינות מוסלמיות רבות אחרות, עתידה להצטמק ולהזדקן בקצב מואץ.
בניגוד למדינות האירופיות, שעושרן יסייע להן להתמודד עם המצוקה טוב יותר, כך לפי גולדמן, החברה האיראנית תתייצב מול התמוטטות כלכלית ודאית כבר בעשורים הקרובים.
קריסתה העתידית של הציביליזציה המוסלמית מובילה, לטענת גולדמן, מדינות כמו איראן וטורקיה וארגונים כמו חזבאללה ואל-קאעידה לנקוט צעדים קיצוניים.
על־פי הכותב עליית האסלאם הקיצוני מונעת ממצוקה המובילה את מנהיגי המדינות והארגונים למלחמה חסרת פשרות עם המערב, כהזדמנות אחרונה להושיע את עצמן מגזר דינה של ההיסטוריה.
גולדמן סוקר יריעה רחבה של מקרים בהם התמוטטות הסדרים החברתיים המסורתיים הובילה אומות וחברות לאלימות לא מרוסנת, מתקופת הטרור ברוסיה של תחילת המאה העשרים, עבור בגרמניה הנאצית, וכלה באסלאם הפונדמנטליסטי של ימינו.
בכל המקרים רוסקו הסדרים המסורתיים בחברה וקריסה חברתית ודמוגרפית לוותה בצעדי יאוש תוקפניים.
כדי להתמודד בצורה טובה עם האתגרים שמציבה תופעה זו בפני המערב, סבור גולדמן, חשוב להיות מודעים לכך שהמודלים הרציונליים המשמשים את אנשי מדע המדינה לבחינת התנהלותן של אומות אינם תקפים כשמדובר בציביליזציות גוועות.
לפי גולדמן הוטל הפור עבור העולם המוסלמי כבר במאה ה-12, כאשר קבע ההוגה אל-ע'זאלי כי ההלכה המוסלמית עומדת מעל להיגיון ולהשגה האנושית.
תפישה זו הפכה את האסלאם לדת הדוחה באופן קטגורי שינוי, ביקורת ודינמיות מחשבתית ופולחנית.
תפישה מקובעת זו נחלה הצלחה בחברה מסורתית המבוססת על מסגרת חמולתית ושבטית שביסודה ציות מלא לאל, למלך, לראש השבט, לראש החמולה ולראש המשפחה.
במפגש מפורר המסורות עם המודרניות התובעת חירות מחשבה, מעשה וזכויות אדם, עם זאת, מערך זה קורס לחלוטין.
היחשפות למודרניות כופה על פרטים בחברות מוסלמיות לבחור בין שלילתה המוחלטת של המודרניות, ודבקות בלא פשרות בעולם המוסלמי, או דחייה מוחלטת של התרבות המוסלמית.
שלילת המודרניות מובילה לפונדמנטליזם חסר פשרות, ואילו שלילת הרקע התרבותי בתוכו גדלו מוסלמים מובילה לייאוש.
גולדמן מאייר מקרים כאלו בנתונים על זנות וצריכת סמים בהיקף נרחב מאוד בערי איראן, המלווים בצניחה רבתי בפיריון.
הנצרות באירופה עוצבה בצל מלחמת שלושים השנה.
מלחמה זו, שלפי גולדמן נמשכה שנים רבות גם בגלל מאמציו של הקרדינל רישלייה, ששאף להציב את צרפת במעמד ה'עם הנבחר' בנצרות, הפכה קרב־רב בין מדינות שמיזגו בין גורלן הלאומי ליעדיה של הדת הנוצרית, ובכך גזרו את דינה, ומאוחר יותר, עם קריסת הזהויות הלאומיות באירופה במהלך המאה העשרים, גם את דינם.
גולדמן מציג נקודה זו על ידי סקירה של הקריסה המהירה בפיריון במדינות שנחשבו מעוז פריון ודת מובהק, כמו פולין ואירלנד, מרגע שהוסרו חסמים של כיבוש וחיים מסורתיים.
גולדמן נוגע בספרו גם בסוגיית חריגותה של מדינת ישראל.
ישראל היא היום המדינה בעלת שיעור הפיריון הגבוה ביותר בעולם המפותח.
על בסיס תחזית האוכלוסייה של האו"ם, טוען גולדמן, ישתווה מספר הצעירים בישראל למספר הצעירים בגרמניה עד סוף המאה העשרים ואחת.
לתפישתו של גולדמן, חריגותה של ישראל אינה מקרית בשני מובנים.
ראשית, אף שישראל היא מדינה מודרנית, לא התרחשה בה קריסה של האמונה הדתית.
בניגוד לנצרות האירופית ולאסלאם, שביססו את האמונה על מסורת, קשרי-דם, אדמה ולאום, היהדות מבוססת על מצפון אישי ומאפשרת חשיבה ביקורתית, מה שמאפשר ליהודים בישראל להתמודד באופן טוב יותר עם החיים המודרניים.
גולדמן סבור כי תכונות אלו הופכות את ישראל לאחד מסיפורי ההצלחה הגדולים של המאה העשרים ואחת, ולבת ברית טבעית של המעצמה המערבית האחרונה, ארצות הברית, החולקת עמה ערכים ותפישות עולם דומות.
צי מטוסי אל על מלווה את ההיסטוריה של מדינת ישראל מעת תקומתה ומטוסיה היו שותפים לכמה מן האירועים ההיסטוריים הבולטים בישראל.
מטוסי אל על הראשונים נרכשו עוד בטרם הכרזת המדינה והיוו עורק תחבורה ואספקה מרכזי למדינה בעת מלחמת העצמאות.
תחילה היה מורכב הצי ממטוסים צבאיים ישנים שהוסבו למטרות אזרחיות, ועם השנים החלה אל על רוכשת מטוסים חדישים אשר אפשרו לחברה לחנוך נתיבי טיסה חדשים.
צי מטוסי אל על בהווה ובעתיד
4X-EKK "גבעת שמואל" נמסר ב-14 בפברואר 2020 אך אוחסן בעקבות מגפת הקורונה ונכנס לשרות ב-2023.2189189מטסי סאן דור.
לא כולל מטוסים חכורים בואינג 737-800BCF1מטוס מטעןבואינג 737-900ER816156172בכל מטוסי החברה מדגם 737-900ER, הותקנה רשת אינטרנט אלחוטי לשימוש במהלך הטיסה.
(קריית מלאכי)בואינג 777-200ER211235232279סידור מושבים ישן32832253313מטוסים שבוצע בהם שדרוג (הסרת מחלקה ראשונה, הוספת מחלקת פרימיום ושדרוג כל המושבים לתצורת ה-787. מטוס נוסף ECA צפוי לעבור שדרוג ולחזור לשירות בתחילת 2027בואינג 787-84 -2035183238הוזמנו 7 אך שלושה הומרו ל-9–787
המטוס ה-2 (4X-EDB "ראשון לציון") הגיע לישראל ב-9 באוקטובר.
המטוס ה-4 (4X-EDD "חיפה") הגיע לישראל ב-4 במרץ 2018, באפריל 2019 נוספו לצביעתו איורים של יעדיו הצפויים, לאס וגאס וסן פרנסיסקו.
המטוס ה-6 (4X-EDF "רחובות") הגיע לישראל ב-14 באוגוסט 2018, כשהוא צבוע בסגנון רטרו לכבוד 70 שנה למדינה.
המטוס ה-12 (4X-EDM "ירושלים של זהב") הגיע ב-19 ספטמבר 2019. ונקרא אחר העיר ירושלים, וכהוקרה לשיר הידוע.
המטוס נצבע בכחול וזהב.130263293יועד במקור לאייר צ'יינה ונמסר לאל עלבואינג 737max031קבלת המטוס הראשון צפויה ל-2028יחליפו את מטוסי הבואינג 737 הישנים
4X-ACA נרכש על ידי ההגנה כמטוס צבאי, הועבר לידי אל על ב-27 בספטמבר 1948 ונצבע בצבעי אל על להטסת נשיא המדינה הראשון, חיים ויצמן מז'נבה לישראל ב-29 בספטמבר 1948, זאת עוד בטרם נרשמה אל על כחברה.
באוקטובר 1948 הועבר לידי חיל האוויר וב-2 בינואר 1949 בשעה שהשתתף במבצע ולווטה 2, התרסק בחוף תל אביב ונגרט.
4X-ACD הביא ב-17 באוגוסט 1949 את עצמותיו של הרצל לקבורה בישראל ונקרא על שמו.
ב-6 בפברואר 1950 התרסק בשעה שהמריא משדה התעופה לוד בתנאי שלג ונשרף.
כל 46 נוסעיו ו-4 אנשי צוות ניצלו.
4X-ADB השתתף במבצע על כנפי נשרים בשנת 1950. ב-24 בנובמבר 1951 התרסק בשעה שנחת בשדה התעופה בציריך, שישה אנשי צוות נהרגו ואחד ניצל.
4X-ADN השתתף במבצע על כנפי נשרים לאחר שנצבע כמטוס חברת Near East Air Transport ונשא רישום קובני.קרטיס C-46 קומנדו8—4X-ACE
4X-AEFמטוסי C-46 קומנדו שרתו בחברת אל על בין השנים 1949–1956.
4X-ACG השתתף במבצע עובדה והטיס אספקה לכוחות צה"ל באילת ב-17 במרץ 1949.
4X-ACT החל שרותו ברישום ישראלי בחברת ארקיע ב-11 באוקטובר 1949. הועבר לאל על ב-24 בינואר 1950. ב-14 באוקטובר 1952 שונה רישומו ל-4X-ALC.
הוחזר לשירות ארקיע ב-17 בפברואר 1955 ושימש בחברה זו עד פברואר 1956.DC-3 דקוטה1— 4X-ATA הועבר מחיל האוויר לאל על ב-22 בפברואר 1951. ב-22 בינואר 1952 הושב לשירות חיל האוויר.
ב-2 באפריל 1957 הועבר לארקיע ונרשם 4X-AEO ב-4 בספטמבר 1968 הועבר לתעשייה האווירית לישראל ושימש בשרותה עד 30 ביולי 1971.לוקהיד קונסטליישן5—מטוסי לוקהיד קונסטליישן שמשו בחברת אל על בין השנים 1950–1962. שלושת המטוסים הראשונים נרכשו על ידי חברתו של אל שווימר בקליפורניה, בשנים 1947–1948, ושופצו כמטוסי נוסעים עבור מדינת ישראל.
ניסיון להעבירם לישראל זמן קצר לאחר רכישתם כשל לאחר שהוחרמו על ידי ה-FBI בחשד ליצוא אסור.
רק בשנת 1950 הועברו לידי אל על.
4X-AKC נורה והופל בשמי בולגריה ב-27 ביולי 1955, 55 נוסעים ו-7 אנשי צוות נהרגו.
4X-AKE הוצא משרות בפברואר 1962. אוחסן בתעשייה האווירית עד שלהי שנות ה-60 אז הועבר סמוך למלון אויה ביהוד כדי להופכו למסעדה.
תוכנית שלא התממשה והמטוס פורק ונגרט.נורד נוראטלס1מטעןמטוס נורד נורדאטלס בודד שירת בצי מטוסי אל על בשנת 1956 כמטוס תובלה.
המטוס החל שירותו בחיל האוויר בשנת 1955. עם תום שרותו באל על, שב לחיל האוויר ושימש בחיל עד לשנת 1976.בריסטול בריטניה5—מטוסי בריסטול בריטניה שמשו בחברת אל על החל מספטמבר 1957 עד פברואר 1967.
4X-AGC קבע ב-19 בדצמבר 1957 שיא מהירות ומרחק חדש בטיסה ישירה מניו יורק לשדה התעופה לוד, מרחק 9,270 ק"מ ב-14:46 שעות.
4X-AGD שימש ב-20 במאי 1960 להטסתו החשאית של אדולף אייכמן מבואנוס איירס לשדה התעופה לוד.מקדונל דאגלס MD-111—N278WA היה בצי אל על בחודשים יוני-ספטמבר 1998.בואינג 70710—מטוסי בואינג 707 שמשו בחברת אל על מ-1961 עד 1989.
4X-ATA קבע ב-15 במאי 1961 שיא מרחק וזמן למטוס מדגם זה בטיסה מסחרית, כאשר טס מניו יורק לשדה התעופה לוד, מרחק 9,270 ק"מ ב-9:33 שעות.
נחטף לאלג'יריה ב-23 ביולי 1968 והושב לאל על ב-31 באוגוסט 1968 ללא נזק.
הוצא משרות בשנת 1984. משנת 1985 עד שנת 2000 הוצג חרטום המטוס ותא הטייס במוזיאון אינטרפיד ומאז הוא מוצג במוזאון "ערש התעופה" בלונג איילנד.
4X-ATB ניצל ב-6 בספטמבר 1970 מניסיון חטיפה במהלך טיסה, של מחבלים מהחזית העממית לשחרור פלסטין.
4X-ATE הוחכר לאל על לתקופה של שלושה חודשים בלבד, יולי-אוקטובר 1983.
4X-ATR עמד במוקד התקפת טרור, ב-26 בדצמבר 1968, באתונה.
ניזוק, אך תוקן והמשיך בשרות אל על עד 14 באפריל 1988.
4X-ATX ב-31 ביולי 1980, בטרם המראה מנמל התעופה בן-גוריון, פרצה אש בתא השירותים האחורי.
המטוס פונה מנוסעיו ומכבי האש נאלצו לחתוך חור בגוף המטוס כדי לכבות את השריפה.
המטוס תוקן ושב לשירות.בואינג 707 בחכירה קצרה7—N325
PP-VJBN324F הוחכר מחברת Flying Tiger Line בחודשים אפריל-אוגוסט 1968
4X-ATG הוחכר מחברת ארקיע בשנת 1990