tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הבנק מחזיק ב-35% ממניות העיתון ודומוסטי סנקט פטרבורג בנובמבר 2005 הבנק רכש נתח של 37% מחברת הטלוויזיה והרדיו הפטרבורגית, כמו כן, היא מחזיקה בנתח ניכר מערוץ RenTV (נכון לדצמבר 2006.
רוסטרטולה (שם מדעי: Rostratula) היא סוג של עופות מים ממשפחת המקוריתיים שבסדרת החופמאים הכולל 2 מינים בעלי מקור דמוי-חרטום ארוך.
הם חיים בביצות ברחבי אפריקה, דרום אסיה ואוסטרליה.
זהו הסוג הגדול במשפחה, לצד המין היחידי בסוגו מקורית אמריקנית.
המינים של סוג זה מזכירים את החרטומית ממשפחת החרטומניים, אך הם בעלי טבעות שחורות סביב העיניים, צבעים ראוותניים, והם בעלי דו-צורתיות זוויגית בולטת.
הנקבות גדולות מהזכרים, אך גם בהירות מהם והן מזדווגות עם זכרים רבים, המטפלים לבד בקן ובצאצאים המוסווים בצמחייה.
סוג זה מצוי לאורך ביצות, בריכות ומקווי מים רדודים בהם הם מדשדשים ושולפים עם מקורם חרקים, רכיכות, תולעים וזרעים.
לרוב הם חיים בגפם או בזוג ולעיתים בקבוצות קטנות.
רוסטם אמומאלי (בטג'יקית: Рустам Эмомалӣ; נולד ב-19 בדצמבר 1987) הוא יו"ר האספה הלאומית של טג'יקיסטן, ראש עיריית דושנבה ובנו הבכור של נשיא טג'יקיסטן אמומאלי רחמון והוא בין עשרת האנשים המשפיעים ביותר בטג'יקיסטן.
הוא נולד בכפר דנגארה, מחוז קולוב (היום במחוז חטלון) בטג'יקיסטן.
הוא סיים את לימודיו באוניברסיטה הלאומית של טג'יקיסטן במגמת מומחים ביחסים כלכליים בינלאומיים ולמד קורסים באקדמיה הדיפלומטית של משרד החוץ הרוסי.
בשנת 2007, בעקבות אביו, הוא שמט את השם הפטרוני ושם המשפחה בסגנון הרוסי ואימץ את שם אביו, אמומלי, כשם המשפחה החדש.
בשנת 2007, רוסטם אמומאלי הקים את מועדון הכדורגל איסטיקלול שבסיסה בדושנבה, ובמהלך השנים הבאות שימש כקפטן המועדון ושיחק כחלוץ.
המועדון זכה בחמש אליפויות ארציות ברציפות מאז 2011, וזאת לפחות בחלקו בגלל שיפוט חיובי מאוד והעדפות אחרות.
בשנת 2011 מונה רוסטם אמומלי לסגן נשיא התאחדות הכדורגל של טג'יקיסטן (TFT) והצטרף לוועדת היחסים הבינלאומיים של המועצה האולימפית באסיה.
בינואר 2012, ה-TFT מונה רוסטם אמומלי כנשיא החדש שלה.
בעקבות המינוי הוא הפסיק לשחק באיסטיקלול והבטיח לנתק כל קשר למועדון.
החל משנת 2012 שימש כחבר בוועדת פיתוח פיפ"א במשך שנתיים.
בשנת 2016, ה-TFT בחר מחדש את רוסטם אמומאלי לנשיאה לארבע שנים נוספות.
הוא ידוע גם בשני התחביבים היקרים שלו, מרוצי מכוניות ואיסוף מכוניות ספורט.
לאחר שסיים את לימודיו באוניברסיטה, רוסטם אמומאלי נהנה מצמיחה מהירה בקריירה בזכות מעמדו כבן לנשיא המדינה.
בשנת 2006 מונה למומחה מוביל בארגון לשיתוף פעולה בטג'יקיסטן עם ארגון הסחר העולמי.
בשנת 2009 הוא קיבל עבודה כמומחה מוביל בוועדה הממלכתית להשקעות ונכסי מדינה (SCISP) ובמהרה הועלה לתפקיד ראש מחלקה בוועדה.
במהלך עבודתו בה שימש גם כיועץ לוועדה.
כמו כן בשנת 2009, מונה רוסטם אמומאלי לסגן ראש איגוד הנוער, היורש הטג'יקי של ארגון קומסומול בעידן הסובייטי.
החל משנת 2009 החל רוסטם אמומלי להגיע לפסגות בינלאומיות גדולות ולפגישות עם נכבדים זרים בטג'יקיסטן.
בשנת 2010 הוא היה חבר בוועד הפועל המרכזי של המפלגה הדמוקרטית העממית של טג'יקיסטן ונבחר לחבר בפרלמנט העירוני של דושנבה.
בפברואר 2011 מינה אמומלי רחמון את רוסטם לראש המחלקה למניעת הברחות בשירות המכס, הראשון במספר תפקידים בכירים באכיפת החוק שמילא בנו של נשיא טג'יקיסטן.
זמן קצר לאחר המינוי הוא קיבל דרגת מייג'ור.
בנובמבר 2013 מונה רוסטם אמומלי לראש שירות המכס.
המינוי הגיע עם דרגה צבאית חדשה, מייג'ור גנרל.
במרץ 2015 מינה הנשיא אמומלי רחמון את בנו לעמוד בראש הסוכנות העיקרית למלחמה בשחיתות של טג'יקיסטן, הסוכנות הממלכתית לבקרה פיננסית ואמצעים למלחמה בשחיתות.
בינואר 2017 מונה רוסטם אמומלי לראשות עיריית דושנבה, תפקיד מפתח שנתפס בעיני חלק מהאנליסטים כצעד לקראת משרה בצמרת הממשלה.
צמיחתו המהירה של רוסטם אמומאלי ומינויו למספר תפקידים בכירים שונים בממשלה העלו ספקולציות לפיו הוא מוכן לרשת את אביו כמנהיג טג'יקיסטן.
רוסטם אמומלי משתתף בכל הפסגות הבינלאומיות המרכזיות במדינה ומלווה את אביו במהלך סיוריו התכופים ברחבי המדינה.
אחד התיקונים המרכזיים הפחית את גיל הזכאות המינימלי למועמדים לנשיאות מ-35 ל-30, מה שאפשר למעשה לרוסטם אמומלי לרשת את אביו בתפקיד לאחר 2017.
באפריל 2020 מונה ליושב ראש האספה הלאומית של טג'יקיסטן (Маҷлиси миллии Маҷлиси Олии Ҷумҳурии Тоҷикистон), הבית העליון בפרלמנט הטג'יקי.
רוסטם אמומאלי הוא בנו הבכור של נשיא טג'יקיסטן, רחמון.
הוא התחתן בשנת 2009 עם בתו של יזם שבבעלותו מספר חברות לעיבוד מזון.
לבני הזוג שני ילדים, בן ובת.
אחותו של רוסטם, אוזודה רחמון, היא בכירה בממשלה וחברת פרלמנט בטג'יקיסטן.
רוסטסלמאש היא חברת ציוד חקלאי רוסית, שבסיסה ברוסטוב על הדון.
החברה נוסדה בשנת 1929. היא מייצרת בעיקר קומביינים.
הכנסות החברה בשנת 2005 היו 400 מיליון דולר.
בעבר שימשה כנותנת חסות למועדון הכדורגל שנקרא פעם רוסטסלמאש ושינה שמו לרוסטוב.
שם החברה הוא קיצור מילולי של רוסטובסקי זאבוד סלסקוחוזייסטבניך מאשין (רוסית: Ростовский Завод Сельскохозяйственных машин), מפעל רוסטוב למכונות חקלאיות.
רוסטסלמאש נוסדה בשנת 1929 כקבלן ממשלתי, המייצר מגוון מוצרים לחוות מדינה.
בשנת 1931, יוצרו מכונות הקטיפה הראשונות מדגם סטאלינץ, שהוצג לראשונה בתערוכת התעשייה העולמית בפריז בשנת 1937 ועד 1940 נבנו חמישים אלף יחידות.
במהלך מבצע ברברוסה פירקה רוסטסלמאש את המפעל ברוסטוב, והתמקם בטשקנט, בירת אוזבקיסטן.
הייצור עבר ממוצרים חקלאיים לציוד צבאי עד סוף המלחמה.
בשנת 1943 הוחזר קו הייצור לרוסטוב.
לאחר המלחמה נבנו דגמי סטאלינץ-6 ובשנת 1955 החל רוסטסלמאש להתמחות בייצור מכשירים להפקת תבואה.
בשנת 1986 קומביינים מסדרת דון הוצגו לראשונה; אלה יחד עם טרקטורים נמכרו בצפון אמריקה, אך היה להם מוניטין של איכות ירודה, חוסר נוחות למשתמש, אמינות ירודה וחוסר זמינות בחלקים.
לאחר נפילת ברית המועצות, רוסטסלמאש הפכה ממפעל ממשלתי לחברת מניות ב-1992, שהופרטה במלואה בשנת 2000. הבעלים החדשים היו אנשי העסקים קונסטנטין באבקין, דמיטרי אודראס ויורי ריאזאנוב שסייעו בשנת 1990 להוציא את רוסטסלמאש ממיתון.
בשנת 2007, השתלטה החברה על חברת בוהלר תעשיות מוויניפג בקנדה.
רוסטסלמאש היה הספונסר הראשי של מועדון הכדורגל רוסטוב במשך שנים רבות.
בנוסף, רוסטסלמאש היא הספונסר העיקרי של מועדון הכדוריד נשים רוסטוב-דון, הנחשב לאחד החזקים בליגת העל הרוסית בכדוריד נשים.
רוסטך-סיטי הוא מתחם משרדים הממוקם בשטח רובע פוקרובסקויה-סטרשנבו בצפון מערב מוסקבה, שבו אמור להיות ממוקם מטה רוסטך.
השטח הכולל של פארק העסקים הוא 262 אלף מ"ר, והוא הגדול ביותר מסוגו ברוסיה.
ההשקעה בפרויקט מוערכת ב-90 מיליארד רובל.
רוּסטֶם אנוורוביץ' אוּמֵרוֹב (באוקראינית: Рустем Енверович Умєров; נולד ב-19 באפריל 1982) הוא פוליטיקאי, איש עסקים, משקיע, פילנתרופ ומאז ספטמבר 2023 הוא שר ההגנה של אוקראינה.
אומרוב היה סגן ראש המשלחת הקבועה של אוקראינה לאספה הפרלמנטרית של מועצת אירופה, ציר ב"קורולטאי" (Qurultay) של העם הטטרי בקרים, ויועץ ליושב ראש ה"מג'ליס של העם הטטרי של קרים", מוסטפא דז'מילב.
מאז דצמבר 2020, אומרוב משמש כיושב ראש משותף של היוזמה הדיפלומטית .
רוסטם אומרוב נולד בשנת 1982 בסמרקנד, אוזבקיסטן.
משפחתו, טטרים מוסלמים מקרים שגורשו בשנת 1944 לאוזבקיסטן, שבה למולדתה בקרים (שהייתה אז חלק מאוקראינה) בשנת 1989, לאחר 50 שנות גלות.
אומרוב למד בפנימיית קרים לילדים מחוננים.
ובמהלך לימודיו בתיכון, השתתף אומרוב בתוכנית חילופי סטודנטים "Future Leaders Exchange" במימון מחלקת המדינה של ארצות הברית, במסגרתה התגורר אצל משפחה מארחת ולמד בבית ספר אמריקאי למשך שנה אקדמית.
בהמשך למד אומרוב באוקראינה והשלים תואר ראשון בכלכלה ותואר שני במימון.
בין השנים 2004–2010 עבד אומרוב בתחום הטלקום בחברת Lifecell בתפקידי ניהול בתחומי אסטרטגיה, לוגיסטיקה ורכישות.
הוא עבר לתחום ההשקעות ובין השנים 2010–2011 שימש מנהל בכיר ב-ICG Investments amazing ולאחר מכן, 2011–2013 מנהל בחברת iCapital.
יחד עם אחיו, הקימו גם חברות בין-לאומיות, כמו: ASTEM בפלורידה, Astem Capital בטורקיה, Astem Technologies באסטוניה, Infranet באוזבקיסטן ו-Icapital Investments במלטה.
בשנת 2014, היה אומרוב שותף להקמת קרן צדקה "איווקף" ("Евкаф") לסיוע בפיתוח קהילות מוסלמיות.
הוא סייע בהקמת קרן המורשת התרבותית, המגנה על האינטרסים ההומניטריים של העמים הילידים של קרים.
אומרוב תומך ומקדם את כל הקשור בהשבת הזכויות ההיסטוריות והפוליטיות של ה"טטרים של קרים".
בבחירות לפרלמנט האוקראיני ביולי 2019, אומרוב נבחר כחבר פרלמנט מטעם מפלגת "הולוס" (באוקראינית: Голос באנגלית: Holos; פירוש מילולי: קוֹל).
הוא היה שותף לכתיבת כמעט 100 הצעות חוק, הוא ניסח את הצהרת הפרלמנט האוקראיני על אי-חוקיות החלטת רוסיה על סיפוח קרים.
אומרוב סייע להוביל בניית 1,000 דירות עבור טטרים של קרים שנעקרו מביתם, בתמיכה טורקית.
באפריל 2021, זלנסקי וארדואן הסכימו לבניית הדירות; שרי אוקראינה וטורקיה חתמו על הסכם ל-500 דירות שטורקיה תבנה במיקולאייב, חרסון וקייב.
במאי 2020, היה אומרוב שותף להצעת חוק לתשלום חשבונות בית חולים לרופאים בשל COVID-19, ללא קשר לוותק וב-100% מהשכר הממוצע.
בספטמבר 2020, יזם אומרוב החלטה לחלוקה מחדש של כספים מהקרן למאבק ב-COVID-19 כדי להבטיח חינוך בטוח.
ב-3 בספטמבר 2023, הודיע נשיא אוקראינה וולודימיר זלנסקי כי הוא מתכנן להחליף את שר ההגנה המכהן, אולקסי רזניקוב, באומרוב, והמינוי אושר המועצה העליונה (אוקראינה) ב-6 בספטמבר.
ב-28 בינואר 2025, הלשכה הלאומית למאבק בשחיתות של אוקראינה פתחה ב"חקירה טרום משפטית" נגד אומרוב, בגין מינוי מקורבים.
אומרוב נשוי ללֵילַיָה סֵעִית-יַאג'ה קִיזְי (Leyliya Seit-Yagya Kyzy) ולהם שלושה ילדים.
משפחתו של אומרוב מתגוררת בארצות הברית בשל איומים על חייהם שהתקבלו ככל הנראה בשל פעילותו לשחרור חצי האי קרים.
אומרוב דובר שוטף אוקראינית, רוסית, אנגלית וטורקית וכן יש לו שליטה בסיסית בערבית.
רוסיה: מהפכה ומלחמת אזרחים, 1917–1921 הוא ספר עיון היסטורי מאת אנטוני ביוור, הסוקר את המהפכה הרוסית ואת מלחמת האזרחים ברוסיה.
הספר יצא לאור בשנת 2022 בהוצאת Viking Press וב־Weidenfeld & Nicolson (במהדורת כריכה קשה), וכן כספר קולי בידי Tantor Audio.
הספר "Russia: Revolution and Civil War, 1917–1921" מאת אנטוני ביוור מציג את סיפור ההתמוטטות של האימפריה הצארית, עליית הבולשביקים לשלטון, והמלחמה האזרחית האכזרית שפרצה מיד לאחר מכן.
ביוור מתאר את האירועים כמאבק רב־חזיתי שבו הבולשביקים, תוך שילוב של אידאולוגיה חסרת פשרות ואכזריות פוליטית, הצליחו לגבור על מגוון יריבים – ממשיכי דרכו של הצאר, ליברלים, סוציאליסטים מתונים, עמים לא־רוסים ואפילו כוחות זרים.
הספר מציב במרכזו את ממדי האלימות, את השפעת מלחמת העולם הראשונה על החברה הרוסית, ואת העובדה שהמהפכה והמלחמה האזרחית יצרו את הבסיס המשטרי והאידאולוגי לברית המועצות.
בהגרדיאן שיבחו את בהירות הכתיבה והיקף המחקר והדגישו את העדויות האישיות שמוסיפות ממד אנושי, אך התריעו מפני תיאורי הזוועה הקשים לקריאה.
בניו סטייטסמן טענו כי ביוור מתמקד בממד הצבאי ומתעלם מן המנוע האידאולוגי של האלימות, וכי האכזריות נבעה מרעיונות ואמונות עמוקים לא פחות מהכאוס.
ב־Financial Times ראו תיאור עוצמתי הנשען על עדויות, אך טענו שהניתוח הרעיוני מצומצם יחסית ושיש נטייה לפשט את העימות למאבק "אדומים" מול "לבנים".
ב־TLS שיבחו את רוחב היריעה אך ציינו שהספר מציג בעיקר מחזה של אכזריות וחוסר סדר יותר מאשר עימות בין תפיסות מתחרות.
ואילו ב-The Week תואר הספר כעבודת מחקר עוצמתית, מרתקת ומזעזעת שמבליטה את ממדי הזוועה, תוך הסתייגות מכך שביוור נוטה להעדיף תיאורים גרפיים של אלימות על פני ניתוח רעיוני מעמיק.
רוסטיקס היא רשת מסעדות מזון מהיר רוסית המתמחה במנות עוף.
רשת רוסטיקס כוללת 68 מסעדות בבעלות החברה ומעל 1,000 מקומות המופעלים על ידי 20 זכיינים, מה שהופך אותה לרשת המזון המהיר הגדולה ביותר ברוסיה מבחינת מספר מקומות.
היא מדורגת במקום השני בנתח השוק.
הסניף הראשון, שנוסד על ידי היזם רוסטיסלב אורדובסקי-טנייבסקי בלנקו , נפתח במוסקבה בשנת 1993. בשנת 2005, הרשת נכנסה לשותפות אסטרטגית עם התאגיד האמריקאי Yum!
Brands , הבעלים של מותג KFC.
שמם של המסעדות שונה ל-"Rostiks-KFC", ולאחר מכן, עד 2012, אימצו את שם המותג KFC.
בשנת 2023, לאחר יציאת Yum!
Brands מהשוק הרוסי, נמכרו זכויות הניהול של הרשת לחברת Smart Service LTD.
על פי תנאי העסקה, כל סניפי KFC ברוסיה חייבים לשנות שוב את שמם ל-"Rostiks".
נכון לשנת 2025, תהליך המיתוג מחדש טרם הושלם.
התפריט, שנותר כמעט זהה להיצע הקודם של KFC, כולל למעלה מ-200 פריטים, כולל מגוון כריכים, תוספות, קינוחים ומשקאות.
מעט ידוע על רוסיה הקדומה בתקופה שלפני המאה ה-9 לספירה.
זאת בעיקר בשל היעדרה של לשון כתובה (הקירילית נוצרה בשנת 863 לספירה) וריחוקם של האזורים הסלאביים המזרחיים.
המעט הידוע לחוקרים מבוסס על חפירות ארכאולוגיות, רשמים של מבקרים ברוסיה מאותה תקופה וניתוחים בלשניים.
על סמך עדויות ארכאולוגיות ובלשניות, מעריכים חוקרים כי הסלאבים המזרחיים התגבשו כקבוצה אתנית באמצע האלף השני לפנה"ס באזור שכיום הוא פולין, צ'כיה, מערב בלארוס וצפון מערב אוקראינה.
זאת לאחר כניסתם לעידן הברזל במאה ה-8 לפנה"ס והתפשטותם ההדרגתית.
במהלך התפשטותם פגשו הסלאבים קבוצות אתניות אחרות שחיו או נדדו לתוך מישורי מזרח אירופה.
הידועים מאלו הם הסקיתים שהיו באזור אוקראינה דהיום מהמאות ה-6 ועד ה-2 לפנה"ס ונודעו כאנשי מלחמה ופרשים מעולים.
הסקיתים לא נזכרים בכתובים מהמאה ה-1 לפנה"ס, אך הרומאים לעיתים התייחסו בשם זה לכל הסלאבים.
עד שנת 600 לספירה כבר הסתמנו הסלאבים כקבוצה הדומיננטית במזרח אירופה ובערך באותו זמן התפצלו לשונותיהם לענף דרומי, מזרחי ומערבי.
הסלאבים המזרחיים התיישבו לאורך נהר הדנייפר וממנו צפונה אל עמק הוולגה, ממזרח למוסקבה של היום ועד לאגן הדניסטר הצפוני ונהר הבוג המערבי במולדובה של היום.
מיקום זה אפשר להם שליטה בנתיבי הסחר באזור הסקנדינבי-בלטי ושייריה המזרחיים של האימפריה הרומית, בפרט האימפריה הביזנטית והמושבות לחופו הצפוני של הים השחור.
הם קיימו יחסי סחר עם הוויקינגים שנקראו בפיהם ורנגים ועם הביזנטים.
קייב, שהייתה לבירת רוס, נוסדה כפי הנראה במאה ה-5 או ה-6 לספירה כמבצר השולט על עמק הדנייפר שבו אספו מיסים מספינות שחזרו מביזנטיון.
במאות ה-8 וה-9 לספירה, שילמו כמה שבטים סלאביים מיסים לממלכת הכוזרים, ששכנה בדרום הוולגה, אזור הקווקז ודרום רוסיה של היום.
במאה ה-9 ביססו קבוצות של נורמנים–ורנגים, סקנדינבים שמוצאם משוודיה, את שלטונן על הסלאבים שבאגן הדנייפר.
כובשים אלה כונו "רוסים" על ידי הנכבשים הסלאבים.
השבט שכבש את האזור והשליט הגמוניה פיאודלית הגיע מאזור צפון שוודיה של היום.
בפי המקומיים הוא נקרא "רוס", ומכאן שמם.
הרוסים התיישבו לאורך הנהרות וולגה (הנשפך לים הכספי) ודנייפר (הנשפך לים השחור) ועסקו ככל הנראה במסחר.
הרוסים הכובשים נאלצו להתארגן בקבוצות כדי להגן על עצמם מפני האוכלוסייה שהכניעו, ולצורך כך הקימו מחנות מבוצרים הקרויים בסלאבית "גורוד" (gorod) והתיישבו בהם סביב חצרות נסיכיהם ודיוקנות אליליהם.
הערים הרוסיות העתיקות ביותר היו בראשיתן מחנות כאלה, כמו למשל סמולנסק, סוזדל, נובגורוד, וקייב – שהייתה החשובה שבהן ונסיכה היה השליט העליון של רוסיה הקדומה.
בסוף המאה ה-9 נכבשו קייב ונובגורוד על ידי הוורנגים, ונוסדה נסיכות רוס של קייב, שהייתה אבן היסוד לאימפריה הרוסית.
הפולשים התקיימו מן המיסים שהטילו על האוכלוסייה המקומית.
הם התקיימו מתפוקת אדמתם, אך מיקומם אפשר להם לקשור קשרים עם החוץ וגרם להם לעסוק במסחר: במזרח מעבר לים הכספי שכנה ח'ליפות בגדאד, ובדרום מעבר לים השחור קונסטנטינופוליס הביזנטית.
השטחים שכבשו העמידו לרשותם מוצרים טבעיים מתאימים למסחר עם אימפריות עשירות: יערותיהם סיפקו דבש ופרוות, ועבדים נמכרו להרמונות מוסלמיים, למשקי בית גדולים ולבתי מלאכה ביזנטיים.
הפגניות של הסקנדינבים של הדנייפר שחררה אותם מן הלבטים הדתיים שהכבידו על התקשרות בין הנוצרים במערב לבין המוסלמים.
על היקף הסחר שקיימו הרוסים עם האימפריה המוסלמית ועם האימפריה הביזנטית מעידים מצבורי המטבעות הערביים והביזנטיים שנמצאו ברוסיה, שמתווים גם את נתיבי המסחר: מאזור קייב דרומה לאורך הדנייפר, מזרחה לאורך הוולגה, וצפונה לאורך הדוינה המערבית לכיוון אגמי מפרץ בותניה שבים הבלטי.
על מסחר זה יש גם עדויות כתובות בידי נוסעים יהודים וערבים ומחברים ביזנטים.
הקיסר הביזנטי קונסטנטינוס השביעי פורפירוגנטוס (המאה ה-10) תיאר בכתביו את הרוסים מכנסים את אוניותיהם בקייב מדי שנה לאחר המסת השלגים.
צי האניות יורד במורד הדנייפר, ואנשיו עוקפים מפלי מים ומכשולים אחרים, כשהם גוררים את סירותיהם לאורך הגדות.
בהגיעם אל הים הם שטים לאורך החופים אל יעדם הנכסף – קונסטנטינופוליס, שם יש לסוחרים הרוסים רובע מיוחד וחוזים מסחריים (הקדום שבהם מן המאה ה-9) המסדירים את יחסיהם עם תושבי העיר.
רבים מהם מתיישבים בה ומשרתים במשמר המלכותי.
רוסים הם קבוצה אתנית שמוצאה ממזרח אירופה, החולקת מוצא אתני, תרבות והיסטוריה משותפים.
רוסית, השפה הסלאבית המדוברת ביותר, היא שפת האם המשותפת של הרוסים, ודתם העיקרית מהמאה ה-11 ועד היום היא הנצרות האורתודוקסית.
רובם מתגוררים ברוסיה ובמדינות ברית המועצות לשעבר; כמו כן יש קהילות של מהגרים רוסים ברחבי העולם.
בישראל נוהגים להשתמש במונח "רוסים" בהתייחסות לעולים ובני משפחותיהם שהגיעו לישראל מברית המועצות לשעבר משנות ה-90 ועד היום, שרובם ממוצא יהודי, אם כי חלק ממוצא סלאבי.
מקור האומה הרוסית בשבטים שאכלסו את הנסיכויות העתיקות שנקראו בשם המשותף רוס (Русь) – רוס של קייב, רפובליקת נובגורוד וכולי.
כיום נקראים בשם "רוסים" צאצאי השבטים הסלאביים שהתגבשו סביב מוסקבה ונובגורוד; השבטים של רוס הדרומית התגבשו לאוקראינים והשבטים של מערב רוס לבלארוסים.
כיום ידוע רק מעט על הרוסים והסלאביים המזרחיים עד לשנת 600 לספירה, ידוע רק שאז התפצלו הסלאביים למספר קבוצות לינגוויסטיות (לשוניות) – המזרחיים, המערביים והדרומיים.
שני זרמים של התיישבות סלאבית מהמערב התרחשו בזמן זה, האחת התיישבה באזור מוסקבה ועד קייב ואודסה של היום ושנייה יסדה את נובגורוד בצפון.
במספר מדינות האוכלוסייה הרוסית מהווה חלק משמעותי ביותר.
כך למשל בלטביה, אסטוניה וקזחסטן הרוסים מהווים מעל 20% מכלל אוכלוסיית המדינה ובאוקראינה כ-17%.
לאחר פירוק ברית המועצות מורגשת תופעה של מעבר אוכלוסייה רוסית ממדינות הבלטיות וממדינות מרכז אסיה לרוסיה.
כמו כן קיימת מגמה של הגירה רוסית למדינות אירופה ולגרמניה במיוחד.
בשנת 1989 בשטח רוסיה התגוררו כ-120 מיליון רוסים.
בהתאם לתוצאות המפקד של שנת 2010, מספר זה ירד לכ-111 מיליון רוסים.
היקף אוכלוסייה רוסית המתגוררת מחוץ לתחומי רוסיה השתנה במהלך השנים מ־25 מיליון בשנת 1989 לכ-16.5 מיליון בשנת 2010.
לאורך השנים הרוסים תרמו רבות לפיתוח המדע, התרבות, האומנות והספורט והם היו פורצי דרך בתחומים רבים.
הרוסים היו הראשונים לשלוח אדם לחלל – יורי גגרין היה האדם הראשון שטס מחוץ לאטמוספירה.
בנוסף לכך שלחו הרוסים את האישה הראשונה לחלל, את הכלבה לייקה ואת הלווין הראשון ספוטניק 1. למרות תקציבים נמוכים משמעותית מבמערב מצליחים הרוסים להגיע להישגים משמעותיים ולשמור על תחרות צמודה עם ארצות הברית בחקר החלל.
בתחומים רבים בתרבות נמנים האומנים הרוסים עם הידועים בעולם.
כמה מהסופרים והמשוררים הידועים בעולם נולדו ברוסיה, הבולטים ביניהם: לב טולסטוי, פיודור דוסטויבסקי, אנטון צ'כוב ואלכסנדר פושקין.
בלט בולשוי במוסקבה הוא מלהקות הבלט הידועות בעולם וברוסיה פועלים בתי אופרה ותיאטרון רבים ואיכותיים.
רוסיה תרמה רבות לעולם המוזיקה, מלחינים רבים יצאו מרוסיה כגון פיוטר צ'יקובסקי, סרגיי רחמנינוב, דימיטרי שוסטקוביץ' וסרגיי פרוקופיב.
הספורטאים הרוסים הגיעו להישגים מרשימים, בעיקר בתחום האתלטיקה וההתעמלות.
המשלחות הרוסיות והסובייטיות צברו מדליות רבות, אף על פי שהשתתפו במעט מאוד אולימפיאדות.
המשלחת הסובייטית הגיעה רק ל-9 מתוך 27 התחרויות שנערכו אך למרות זאת נמצאת במקום השני בכמות המדליות בכול הזמנים גם כיום.
המשלחת הרוסית כמדינה עצמאית ממקומת במקום העשירי אך זאת משום שהשתתפו רק ב-6 תחרויות, מאז ההשתתפות הראשונה ב-1996 המשלחת הרוסית מגיעה בקביעות למקום השני או השלישי.
מהקמת האימפריה הרוסית ועד ראשית המאה ה־20 נמצאה רוסיה בפיגור ניכר ביחס למעצמות המערב, בכמה היבטים מרכזיים:
רוסיה הייתה עדיין ברובה חקלאית, עם שיעור גבוה של אוכלוסייה כפרית (כ־80% ערב מלחמת העולם הראשונה).
תהליכי התיעוש החלו מאוחר יחסית, והיו מוגבלים לאזורים מסוימים.
הרשת המסילתית והכבישים הייתה מצומצמת יחסית לשטחה העצום, מה שהקשה על פיתוח כלכלי ועל ריכוז כוחות צבאיים במהירות.
שיעור האוריינות היה נמוך בהרבה מזה שבמערב אירופה; בתחילת המאה ה־20 כמחצית מהגברים וכשלושה רבעים מהנשים לא ידעו קרוא וכתוב.
השלטון האוטוקרטי הצארי (עד לראשית המאה ה-20), עם מעמד אצולה חזק והיעדר מוסדות נבחרים בעלי סמכות אמיתית, נמנע מרפורמות מודרניות.
הפיגור לא רק שיצר פערים כלכליים־חברתיים, אלא גם הגביר מתחים פנימיים, והפך את רוסיה לפגיעה יותר למשברים, שהובילו לפרוץ מהפכת 1917.
לפי החזון המקורי של מרקס ואנגלס, נועדה המהפכה לייצר חברה חסרת מעמדות, ביטול הבעלות הפרטית על אמצעי הייצור, והיעלמות המדינה כמנגנון כפייה.
המהפכה נכשלה כבר בשנים הראשונות: בפועל נוצרה מדינה ריכוזית מאוד, עם שלטון חד־מפלגתי, משטרה חשאית ומערכת כלכלית שלא הובילה לשוויון המובטח.
במובן ההיסטורי הרחב, התמוטטות ברית המועצות ב-1991 מצביעה על כך שהמערכת הפוליטית־כלכלית שצמחה מהמהפכה לא הצליחה לשרוד לטווח ארוך.
מצד שני, חלק מהתפיסות החברתיות והכלכליות של אותה מהפכה עדיין משפיעות, ישירות או בעקיפין, גם היום.
בשנות ה־60 וה־70 של המאה ה־20 הייתה ברית המועצות המשענת הצבאית והמדינית העיקרית של מדינות ערב כנגד ישראל, תוך אספקה של ציוד וייעוץ צבאי שלוותה בשיתוף פעולה פוליטי במוסדות הבין־לאומיים.
התמיכה הרחבה נכשלה שוב ושוב במלחמת ששת הימים, מלחמת ההתשה ומלחמת יום הכיפורים, עת הציוד והייעוץ הסובייטי ניגף בפני הצבא הישראלי.
כישלון זה הוביל את מצרים לנטוש את ברית המועצות כפטרוניתה ולחבור למערב.
במלחמת אפגניסטן ניסתה ברית המועצות לשנות את המצב הגאופוליטי במדינה.
המלחמה נמשכה מעט מעל תשע שנים, מ־1979 עד 1989, והסתיימה בנסיגה רוסית לאחר עשרות אלפי אבדות, מבלי שהמטרה הושגה.
לאורך כל ההיסטוריה, האנטישמיות ברוסיה הייתה מושרשת בחיי היומיום ובתעמולה ולעיתים גם ממוסדת בחקיקה.
היהודים הוגבלו ל"תחום המושב", אזור יישוב מוגדר שבו הותר להם לגור, ונמנע מהם חופש תנועה, בעלות על קרקעות ומשרות רבות בשירות המדינה.
מכסות קפדניות הגבילו את קבלתם למוסדות השכלה גבוהה.
במקביל, הופצו עלילות שווא, כגון "הפרוטוקולים של זקני ציון", שחיזקו דימויים שליליים בציבור.
השלטון לעיתים העלים עין ולעיתים עודד פוגרומים אלימים נגד יהודים, שגבו קורבנות רבים והחריבו קהילות שלמות.
האנטישמיות הרוסית ליוותה לאורך כל השנים גם את ממשלות ברית המועצות (כפי שבאה לידי ביטוי במשפט הרופאים ובמדיניותה העוינת כלפי מדינת ישראל) ותמיכתה השיטתית באויבי מדינת ישראל נמשכת גם במאה ה-21.
רוסיה המאוחדת היא מפלגת מרכז-ימין שמרנית והמפלגה הגדולה ביותר בפדרציה הרוסית.
בעקבות הבחירות הפרלמנטריות ברוסיה ב־2003, המפלגה קיבלה את מרבית המושבים בדומה וב־2007 הפכה לרוב מובהק.
בבחירות הפרלמנטריות של 2011 איבדה מהרוב המובהק אך עדיין שמרה על רוב.
בבחירות 2016 שוב זכתה לרוב מובהק בפרלמנט.
מנהיג המפלגה הוא נשיא רוסיה לשעבר וראש הממשלה לשעבר דמיטרי מדבדב, המכהן במקביל כסגן יושב ראש מועצת הביטחון של רוסיה.
בספטמבר 2024 הכריז מדבדב כי מספר החברים הרשומים עלה ליותר מ–2.6 מיליון .
המפלגה נוסדה ב־1 בדצמבר 2001 עם איחודן של מפלגת "אחדות" (Единство) ומפלגת "מולדת – רוסיה כולה" (Отечество – Вся Россия).
כאמור, בהתאם לתוצאות הבחירות שנערכו בשנת 2007 למפלגה רוב בבית התחתון של הפרלמנט (הדומה של רוסיה) וכן בבית העליון, מועצת הפדרציה.
מספר שרים, וכן מושלים אזוריים ובעלי תפקידים בכירים ברמות שונות של המִמשל בפדרציה הרוסית משתייכים למפלגה.
המפלגה תומכת בנשיא ולדימיר פוטין, אך במשך זמן רב הוא לא השתייך אליה או לכל מפלגה אחרת.
בבחירות של שנת 2011 זכתה המפלגה ב-235 מקומות מ-450 הקיימים בדומה.
תנועת הנוער של המפלגה היא "המשמרת הצעירה", ובשנת 2011 הקים פוטין את סיעת "החזית העממית הכל-רוסית", כגוף על-מפלגתי שיאגד את כל תומכי מפלגת רוסיה המאוחדת, שיסייעו לה לזכות במרבית המושבים בבחירות לפרלמנט בדצמבר 2011, בשל ירידת כוחה בבחירות לשלטון המקומי, השפעת המצב הכלכלי במדינה, והאשמות פעילי המפלגה בשחיתות.
ב-20 בנובמבר 2002 ליו"ר המועצה העליונה של המפלגה נבחר שר הפנים בוריס גריזלוב, שהחליף את אלכסנדר בספאלוב שהיה יו"ר המועצה מאז הקמת המפלגה.
ב-29 במרץ 2003 נערך הקונגרס השני של המפלגה, הקונגרס אישר את הדו"ח השנתי של יושב ראש המועצה העליונה בוריס גריזלוב ואושר המניפסט "הדרך להצלחה לאומית".
הקונגרס החליט לפתח תוכנית לקראת הבחירות לפרלמנט באותה שנה.
בקונגרס השלישי של המפלגה ב-20 בספטמבר 2003 אומצה תוכנית טרום הבחירות שאישרה את רשימת המועמדים.
בקונגרס נאם ולדימיר פוטין, שהביע את תקוותו לניצחון בבחירות.
בדצמבר "רוסיה המאוחדת" השתתפה בבחירות וקיבלה 37.57% מהקולות, והייתה לרוב בדומה הממלכתית של רוסיה.
בוריס גריזלוב, יו"ר המפלגה היה גם ליושב ראש הדומה.
ב-24 בדצמבר 2003 נערך הקונגרס הרביעי שבו אושרו עיקרי מסקנות הדו"ח השנתי, כמו גם פעילויות של המפלגה במהלך מערכת הבחירות.
הקונגרס החליט פה אחד לתמוך במועמדותו של ולדימיר פוטין כמועמד מטעם המפלגה לבחירות לנשיאות.
יתר על כן, הוחלט לשנות את שם המפלגה מ" אחדות ומולדת - רוסיה המאוחדת" למפלגת "רוסיה המאוחדת".
ב-27 בנובמבר 2004, בקונגרס החמישי של המפלגה ליו"ר "רוסיה המאוחדת" נבחר רשמית בוריס גריזלוב.
ב-22 באפריל 2005, למזכיר החדש של נשיאות הוועד הפועל של "רוסיה המאוחדת" נבחר סגן יו"ר הדומה, ויאצ'סלב וולודין.
הוא הצליח לגבור על ואלרי בוגומולוב.
אפריל 2005 לתפקיד ראש הוועד הפועל המרכזי נבחר סגן יו"ר הדומה, אנדריי וורוביוב בן ה-35.
באביב 2005 נחקק חוק "על הבחירות לדומה הממלכתית באופן בלעדי על ידי רשימות מפלגתיות".
לאחר מכן, אימצה הדומה הממלכתית את תיקוני החקיקה הפדרלית כדי לאפשר למפלגה שזכתה בבחירות לפרלמנט האזורי להציע בפני נשיא רוסיה את המועמד מטעמה לתפקיד המושל המחוזי.
ברוב האזורים זכות זו שייכת למפלגת "רוסיה המאוחדת".
וכך, הרוב המכריע של מושלים הם חברי "רוסיה המאוחדת".
באפריל 2006, בוריס גריזלוב, אמר כי כבר 66 מתוך 88 ראשי המחוזות הרוסים הם חברי המפלגה.
החל מ-2005, אל המפלגה הצטרפו גם ראשי תאגידים תעשייתיים גדולים כמו אווטוואז וחברות גדולות אחרות.
ב-26 בנובמבר 2005 בקרסנויארסק, נערך הקונגרס השישי של המפלגה.
לקראת הקונגרס השביעי, הנהגת המפלגה הפוליטית "המפלגה התעשייתית המאוחדת של רוסיה" (Российская объединённая промышленная партия) ביקשה להתמזג עם "רוסיה המאוחדת".
האיחוד בוצע רשמית ב-1 בדצמבר 2006.
ב-2 בדצמבר 2006 ביקטרינבורג, התקיים הקונגרס השביעי של המפלגה.
כתוצאה מהקונגרס אושרה הצהרת מדיניות "ברוסיה, בה אנו בוחרים", שהתוותה את אסטרטגיית הצמיחה של עקרונות הדמוקרטיה הריבונית.
הצהרת המדיניות של המפלגה ניסחה את 10 העדיפויות לעשור הבא.
כמו כן, בשנים 2006–2007, "רוסיה המאוחדת" יזמה הקמתם של שורת ארגונים חדשים כמו "המשמרת הצעירה של רוסיה המאוחדת", איחוד הפנסיונרים של רוסיה, תנועת חינוך וחברה של רוסיה, מועצת השלטון המקומי.
הקונגרס השמיני של המפלגה התקיים בשני שלבים.
הראשון, בין ה-1 ל-2 באוקטובר 2007 במוסקבה ובמהלכו השתתף הנשיא ולדימיר פוטין.
היום הראשון הוקדש לדיון בתוכנית מצע המפלגה של "רוסיה המאוחדת" לקראת הבחירות לדומה.
במהלך היום השני של הקונגרס אושרה רשימת המפלגה הפדרלית.
ב-17 בדצמבר 2007, במסגרת השלב השני של הקונגרס, לצד הנשיא השתתף לראשונה גם הסגן הראשון של ראש הממשלה, דמיטרי מדבדב.
יו"ר המפלגה בוריס גריזלוב, פתח את הקונגרס ואמר כי המשימה העיקרית שלו - לקראת הבחירות לנשיאות.
הקונגרס הודיעה רשמית על המועמד לנשיאות רוסיה מטעמה, סגנו של ראש הממשלה דמיטרי מדבדב.
במהלך מועמדותו, הצביעו 478 צירים, ורק 1 התנגד.
ב-7 במאי 2008 בוריס גריזלוב ויתר על תפקיד יו"ר המפלגה לטובת ולדימיר פוטין, שאך זה מונה לראש ממשלת רוסיה.
מוקדם יותר, בקונגרס התשיעי של "רוסיה המאוחדת" (ב-15 באפריל 2008) קיבל הנשיא ולדימיר פוטין את ההצעה לעמוד בראש מפלגת "רוסיה המאוחדת".
ב-20 בנובמבר 2008 נערך במוסקבה הקונגרס ה-10 של "רוסיה המאוחדת".
בפתיחתה נעשה פוטין ליו"ר המפלגה.
הקונגרס נערך במעמד נשיא רוסיה דמיטרי מדבדב.
בקונגרס ה-11 של המפלגה (שנערך ב-21 בנובמבר 2009 בסנקט פטרבורג), יו"ר המפלגה ולדימיר פוטין, סיכם את המשבר הכלכלי העולמי והשפעתו על רוסיה והתווה את סדר העדיפויות לפיתוח שלאחר המשבר הכלכלי, כמו כן הוא הגדיר משימות חדשות עבור "רוסיה המאוחדת".
ב-28 בספטמבר 2010 פוטר ראש עיריית מוסקבה יורי לוז'קוב מתפקידו על ידי הנשיא מדוודב לאחר שהשניים הסתכסכו, והוא החליט לעזוב את מפלגת "רוסיה המאוחדת".
מיד לאחר מכן לוז'קוב התבטא בחריפות נגד השלטון ואף אמר כי "במדינה שלנו אנחנו מפחדים מאז 1937 להביע דעה אמיתית.
מנהיגי העולם נותנים לזה לקרות, ואין פלא שכל מילה של המנהיג שלנו חקוקה בסלע וחייבים לבצע את דבריו".
במאי 2011 המפלגה החלה את הכנותיה לקראת הבחירות לדומה בדצמבר 2011 ובספטמבר 2011 נערך הקונגרס ה-12 של המפלגה ובמסגרתו נאמו יחדיו נשיא רוסיה דמיטרי מדבדב וראש ממשלת רוסיה, ולדימיר פוטין.
מדבדב הכריז באותו מעמד על תמיכתו בפוטין כמועמד לתפקיד נשיא המדינה, כאשר הלה הודיע כי ימנה את מדבדב לראש ממשלתו.
במסגרת הקונגרס מונה מדבדב לעמוד בראש רשימת המפלגה לבחירות הפרלמנטריות בדצמבר 2011. בבחירות הפרלמנטריות שנערכו ב-2011 זכתה המפלגה ב-238 מושבים בדומה - כמחצית מהמושבים, וזאת לעומת מעל 60% בבחירות הקודמות.
באפריל 2012 פוטין התפטר משורות המפלגה, בשל הכנות לכניסתו בפעם השלישית לתפקיד הנשיא ובמקומו מונה דמיטרי מדבדב.
לאורך כהונתו כראש המפלגה מדבדב פעל לעריכת רפורמות דמוקרטיות בשורות המפלגה.
נערכו בחירות מקדימות בכל סניפי המפלגה בשלטון המקומי על מנת להכניס פוליטיקאים צעירים לשורות המפלגה.
בספטמבר 2016 המפלגה זכתה ב-135 מושבים מתוך 225 בדומה הממלכתית ושמרה על הדומיננטיות שלה כמפלגת השלטון.
על פי ספירת התוצאות במחוזות הבחירה המפלגה זכתה ב-220 מתוך 225 המחוזות ובכך זכתה לרוב חוקתי בפרלמנט (למעלה מ-2/3 קולות החברים בפרלמנט).
בינואר 2017 נערך קונגרס המפלגה השישה עשר ובמסגרתו דמיטרי מדבדב נבחר מחדש לראשות המפלגה.
במהלך כנס המפלגה הוחלט על מבנה המועצה העליונה של המפלגה והמועצה הכללית.
כך למשל, בוריס גריזלוב שמר על תפקידו כיושב ראש המועצה העליונה, בעוד סרגיי שוייגו, סרגיי נארישקין וולנטינה מטוויינקו שמרו על מקומם במועצה העליונה.
המועצה הכללית של המפלגה שינתה את פניה מקצה אל קצה ומאה חברים חדשים נבחרו לחברי המועצה מתוך 170, ביניהם גם יושב ראש הדומה הממלכתית של הפדרציה הרוסית, ויאצ'סלב וולודין.
בדצמבר 2017 נערך קונגרס המפלגה השבעה עשר ובמסגרתו ולדימיר פוטין נאם בפני תומכיו לקראת התמודדותו בבחירות לנשיאות לתפקיד נשיא רוסיה.
שנה לאחר מכן הופיעו מדבדב ופוטין יחדיו על הפודיום והציגו את אסטרטגיית המפלגה לשנים הבאות.
ב־26 במאי 2019, לראשונה בהיסטוריה של הבחירות המקדימות ברוסיה, יישמה המפלגה הליך הצבעה אלקטרוני חשאיי באמצעות טכנולוגיית בלוקצ'יין.
ההצבעה האלקטרונית החשאית שימשה מצביעים ב-47 מחוזות ברוסיה בבחירות מרובות שכבות כדי לקבוע מועמדים שיתמודדו מטעם רוסיה המאוחדת לדומה, לפרלמנטים אזוריים ולמועצות מקומיות.
בנובמבר 2019 נערך קונגרס המפלגה התשעה עשר ובמסגרתו ולדימיר פוטין ודמיטרי מדבדב הופיעו על הפודיום במהלך פריימריז פנימיים לחידוש הרכב המועצה הכללית של המפלגה והציגו את מפת הדרכים של המפלגה.
ב-19 ביוני 2021 נערך הקונגרס העשרים של המפלגה, במהלכו, נאם פוטין ומנה את מטרות המפלגה לקראת הבחירות הפרלמנטריות ברוסיה 2021 והציע את רשימת 5 בכירי המפלגה לרשימה הפדרלית בבחירות: סרגיי שויגו, סרגיי לברוב, דניס פרוצנקו, ילנה שמלייבה ואנה קוזנצובה.
אף על פי ששמרה על כוחה בתור המפלגה הגדולה ב, ניכרה נסיגה בתמיכה בה כאשר לראשונה מאז 1999 נכנסו 5 מפלגות לפרלמנט.
בשלב השלישי של קונגרס המפלגה ה־20, שהתקיים ב־4 בדצמבר 2021, שהתקיים לרגל סיכום תוצאות הבחירות לפרלמנט, דמיטרי מדבדב נבחר לקדנציה נוספת כיושב ראש המפלגה בעוד בוריס גריזלוב שמר על תפקידו כיושב ראש המועצה העליונה של המפלגה.
האידאולוגיה הרשמית של מצע המפלגה תוארה על ידי מנהיגיה כמרכזיות (צנטריזם) ושמרנות.
המפלגה תומכת במדיניות של הממשל הפדרלי והנשיא הנוכחי.
בבחירות לפרלמנט ב-2007, "רוסיה המאוחדת" רצה תחת סיסמאות תמיכה בנשיא ולדימיר פוטין - תוכניתו של פוטין (План Путина).
בסיס האידאולוגי של המפלגה הוא מודרניזציה שמרנית, על פי מסמך התוכנית "רוסיה: לגדול ולהתפתח", שאומץ בקונגרס ה-11 של המפלגה.
"רוסיה המאוחדת" רואה ברוסיה כדמוקרטיה ריבונית המחייבת מדיניות חוץ נוקשה כדי להגן על ריבונות המדינה, ומספקת ערובה לייצוג העם בשלטון בבית, מטפלת בסולידריות בין כל הכוחות הפוליטיים במערכה על הערכים הלאומיים ועושה הכל כדי למנוע מארגונים קיצוניים להתערב בפוליטיקה.
כמו כן, חלק מהאידאולוגיה של המפלגה היא אידאולוגיה פטריוטית, ומדגישה את האהבה למולדת, והרצון לחיות בשלום, תוך שמירה על ההרמוניה הרב-אתנית העממית של רוסיה.
יו"ר המועצה העליונה של המפלגה הוא בוריס גריזלוב.
התוכנית של פוטין היא קלישאה אידאולוגית, שהוצגה כדי לתאר את התוכנית הפוליטית והכלכלית של נשיא רוסיה ולדימיר פוטין, כאשר בקמפיין של "רוסיה המאוחדת" בבחירות לדומה בשנת 2007, שימשה התוכנית כחלק מהססמה: "תוכנית פוטין היא ניצחונהּ של רוסיה".
בתוכנית הבחירות של מפלגת "רוסיה המאוחדת" בבחירות לפרלמנט ב-2007, "תוכניתו של פוטין" נוסחה כדלקמן:
פיתוח של תרבות רוסית ייחודית, הגנה על מרחב תרבותי משותף, על השפה הרוסית, על המסורות ההיסטוריות של רוסיה;
הגדלת התחרותיות הכלכלית באמצעות פיתוח גישה חדשנית, תמיכה במדע, פיתוח תשתיות, הגדלת ההשקעה בתעשיית ההיי-טק - אלה מובילי הצמיחה הכלכלית;
שיפור איכות החיים של האזרחים באמצעות יישום המשך של פרויקטים בעלי עדיפות לאומית, הגדלת שכר, קצבאות הגמלאים והמלגות, סיוע לאזרחים בפתרון בעיית הדיור;
תמיכה במוסדות החברה האזרחית, הנעה לפעילות חברתית, קידום יוזמות קהילתיות;
חיזוק ריבונותה של רוסיה, הגנת המדינה, וביסוס מקומה הראוי בעולם.
סורקוב טען כי על המפלגה מוטל "לא רק לזכות בבחירות לפרלמנט בשנת 2007, אלא לחשוב ולעשות הכל כדי להבטיח את הדומיננטיות של המפלגה במשך לפחות 10–15 שנים." על מנת לשמור על מעמדה, ממליץ סורקוב לחבריה "אידאולוגיה מרכזית" - שתיצור באזורים של "קבוצות קבע שתתמוכנה במאבק נגד יריבים פוליטיים".
הרעיון המרכזי שהציג סורקוב היא ה"דמוקרטיה הריבונית" - דמוקרטיה ייחודית לרוסיה שהיא דמוקרטיה מטעם.
לאחר מכן, אמר נשיא רוסיה דמיטרי מדבדב כי הוא תומך "<...> בדמוקרטיה אמיתית או רק בדמוקרטיה בנוכחות של ריבונות לאומית כוללת".
פעילים אחדים של הקבוצה בתחילת 2005 במקביל פרסמו הצהרה פומבית של גישות חדשות לפיתוח הכלכלה והחברה של רוסיה - מה שנקרא "אוריינטציה חברתית" לבין "הימין הליברלי" או השקפה "ליברלית שמרנית".
חלק מכלי התקשורת מיהרו לאמוד את קריסת המפלגה עקב הסכסוכים הפנימיים.
יו"ר המפלגה בוריס גריזלוב דחה את ההנחה הזאת, שכן המפלגה לא צריכה להיות מחולק בין ימין לבין שמאל, "יש את האינטרסים של המדינה, ואזרחיה שלהגנתם אנחנו מתאחדים", לצד זאת גריזלוב לכאורה הוסיף: "אנו, דובים - הכנפיים לא נחוצים.
הדובים לא יכולים לטוס ", בהתייחסו לסמל המפלגה: דוב הקוטב.
"רוסיה המאוחדת", על פי הצהרות מנהיגיה, מתנגדת נחרצות להעלאת גיל הפרישה, להגדלת משך שבוע העבודה.
ב-23 בדצמבר 2002 העיתון "נזאביסימאיה גזטה" פרסם את טיוטת מניפסט "רוסיה המאוחדת", שהכיל את ההבטחות הבאות:
תוכנית המודרניזציה של מגזר אנרגיה
בנייה מאסיבית של דיור פרטי
תוכנית לפיתוח רשתות תחבורה חדשות ברוסיה
הצמיחה המהירה של ההכנסות בכל הרמות עבור האזרח
כתוצאה מכך, כבר בשנת 2004, כל אזרח רוסיה ישלם עבור אנרגיה וחשמל פי-2 פחות
בשנת 2005, כל אזרח רוסי יקבל את חלקו מהמשאבים הטבעיים של רוסיה
עד 2008, לכל משפחה יהיה דיור נוח משלה, ללא קשר לרמת ההכנסה שלהם היום
עד 2008, צ'צ'ניה וצפון הקווקז כולו יהפכו לאזורי תיירות
עד שנת 2010 ייבנה כביש סנט פטרסבורג שיתחבר עם אנאדיר, טוקיו, בייג'ינג, ברסט וערים אחרות
עד 2017, רוסיה תהיה המובילה בעולם בתחום הפוליטיקה והכלכלה
במניפסט נכתב בתגובה ליעדים הנ"ל: "תגידו שזה לא יכול להיות?
אנחנו - מפלגת "רוסיה המאוחדת" - נעשה את זה!
אלף שנים רוסיה כבר תופסת חלק מרכזי בפוליטיקה העולמית והכלכלה.
נניח שהמדינה הדרדרה מבחינה כלכלית וזה לעולם לא יקרה שוב?
יש לנו את הכוחות החברתיים, כי הם מוכנים לתמוך בתחייה של רוסיה.
אנחנו על סף צמיחה בכלכלה הלאומית ואנחנו נעשה את הצעד הזה.
אחרי 15 שנים, רוסיה תהיה מנהיגת הכלכלה העולמית והפוליטיקה.
הדוב הרוסי ישן במשך זמן רב?
טיוטת מניפסט זה התקבל על ידי "רוסיה המאוחדת", אלא היה בשימוש שוב ושוב על ידי יריביה הפוליטיים של "רוסיה המאוחדת" כדי להמחיש את פעילות המפלגה.
תומכי "רוסיה המאוחדת" טוענים כי המניפסט הוא זיוף.
המנשר אושר על ידי הקונגרס השני של המפלגה הפוליטית הרוסית מפלגת "אחדות ומולדת - רוסיה המאוחדת" ב-29 במרץ 2003, המניפסט לא מכיל תאריכים, מספרים והבטחות, אבל ברוח השם של "הדרך להצלחה לאומית" עולה בקנה אחד עם הפרויקט המוזכר בטיוטת המניפסט מ-2002.
המטרה היא ברורה - כל שינוי במשק צריך לשמש לגידול איכותי בצמיחה ובעושרה של המדינה, תוך הבטחת הסטנדרטים הגבוהים ביותר בחיים החברתיים של אזרחי רוסיה.
שינויים במשק - הוא כלי לבניית רוסיה כמדינת רווחה אמיתית.
הכנסות הממשלה צריכות להסתמך בנוקשות על הכנסות אזרחיה.
יש ליצור מערכת משפטית של חלוקת ההכנסות במדינה עבור רוב האוכלוסייה.
המשמעות היא לא "לקחת ולחלק", אלא לומר ולעשות; לקבל הכנסה, לשלם כל שכר ראוי עבור העבודה, אספקת סיוע ממוקד לנזקקים כשהדרך היחידה ליצור רוב שאינו דורש טיפול יומיומי של המדינה, ולהפכו לעצמאי ולהגדיל את שגשוג המדינה.
המפלגה מוצאת לנכון בו זמנית לפתור את בעיית כלכלת השוק המודרני, בבניין חדש, הגנה יעילה של המערכת החברתית.
משמעות הדבר היא כי הכלכלה צריכה לפתח בסיס תחרותי, ותוצאות השימוש בו על בסיס צדק חברתי.
המפלגה הריצה את הססמה "אנו נקראים תומכי הרפורמות של פוטין - אנו אחראים, כי רפורמות אלה חיוניות עבור רוסיה."
מניפסט 2003, זמין גם באתר המרכזי של "רוסיה המאוחדת", אך נשמר בארכיון האינטרנט.
הסמל של המפלגה השתנה פעמיים.
בקונגרס המפלגה, שנערך ב-26 בנובמבר 2005, שונה הסמל - במקום הדוב החום הפך לסמל של הדוב הלבן, על הנתיב הכחול.
המשמרת הצעירה של רוסיה המאוחדת (Молодая гвардия Единой России, "מולודאיה גווארדיה") היא תנועת נוער פוליטית ברוסיה שנוסדה ב-16 בנובמבר 2005 בוורונז'.
התנועה היא הזרוע הצעירה של המפלגה.
על המפה הפוליטית התנועה נמצאת במרכז עם נטייה ימינה ודומה במידה רבה לתנועת הנוער נאשי, שנחשבה לבת בריתה.
התנועה לקחה את שמה משמה של תנועת התנגדות סובייטית בתקופת מלחמת העולם השנייה שכונתה "המשמרת הצעירה" ופעלה בשטחים שנכבשו מידי ברית המועצות.
נכון ל-2007, היו בתנועה 160,000 חברים מ-83 סניפים והיא אחת מתנועות הנוער הגדולות במדינה.
בשנת 2003, נוסד העיתון "רוסיה המאוחדת" כשלעורך הראשי מונה ארקדי עוזילבסקי.
בספטמבר 2008, העיתון חדל להתקיים.
בקיץ 2002 היה לעיתון מקוון באתר האינטרנט של המפלגה והאתר עוצב מחדש בספטמבר 2003, בנובמבר 2008, ולאחרונה ביולי 2011.
המפלגה ספגה ביקורת על ידי מספר עיתונאים זרים ועיתונים ברוסית.
כך למשל, העיתון וושינגטון פוסט טען כי "רוסיה המאוחדת", "דחפה באמצעות חוקים שונים, שעל פי המבקרים, נועדו למנוע מאבק בחירות אמיתי כדי לבסס את מעמדה הבכיר של המפלגה".
לדברי עיתונאי הוושינגטון פוסט, "רישום המפלגות נשלט על ידי משרד המשפטים הרוסי, נגדם ישנה טענה של איום על מתנגדי הממשלה.
על מנת להבטיח ייצוג בפרלמנט, כל מפלגה חייבת לקבל תמיכה של לפחות 7% מהקולות".
בהגיבו על הבחירות לפרלמנט בשנת 2007 העיתון וול סטריט ג'ורנל כתב כי "רוסיה המאוחדת", והנשיא ולדימיר פוטין זוכים "כמות עצומה של זמן אוויר על ידי ערוצי הטלוויזיה שבשליטת הקרמלין".
מבקרים רבים של המפלגה טענו כי רוסיה המאוחדת היא "מפלגה של נוכלים וגנבים".
בריאיון לרדיו FM Finam אלכסיי נבאלני אמר: "רוסיה המאוחדת היא מפלגה של נוכלים וגנבים".
הטענה הזאת זוכה לסימוכין כאשר ראשי עירייה רבים (שהם מחברי המפלגה) נעצרים תכופות על ידי המשטרה באשמת שחיתות וקבלת טובות הנאה שלא כחוק.
מזכיר הוועד הפועל של נשיאות המפלגה "רוסיה המאוחדת" ויאצ'סלב וולודין טען כי: "האידאולוגיה שלנו היא התפתחות הדרגתית ויציבה, ייצור של שיפורים קבועים.
בתחום החברתי-כלכלי - זו הצטברות של צדק חברתי בכלכלת שוק.
בפיתוח החברה - זו הצטברות של חידושים, ערכים, ההון האנושי והחברתי.
בפוליטיקה - זו הצטברות של הדמוקרטיה והאמון במוסדות הפוליטיים, במיוחד לקראת הבחירות."
מנהיג המפלגה הקומוניסטית גנאדי זיוגנוב טען כי: "לרוסיה המאוחדת אין אידאולוגיה, אין תוכנית ברורה, יש שתי מטרות - להידבק לכסף שבשק הלא הוא תקציב המדינה".
מנכ"ל הסוכנות לקשרים פוליטיים וכלכליים, דמיטרי אורלוב אמר כי: "היה זיהוי סופי של האידאולוגיה - שמרנות פעילה ואנרגטית.
המפלגה הפכה לכוח המניע האמיתי של המודרניזציה.
זה אמור לספק קואליציה לאומית של מודרניזציה, שתיישם את השדרוגים.
רוסיה המאוחדת חתומה על הסכמי שיתוף פעולה עם כמה מפלגות, ביניהן:
המפלגה הדמוקרטית העממית "נור אוטאן", מפלגת השלטון בקזחסטן
האינטרנציונל הבינלאומי של מפלגות מרכז דמוקרטיות
הכנס הבינלאומי של מפלגות פוליטיות אסייתיות
על פי אמנת המפלגה ראש המפלגה הוא יושב ראש המפלגה המשמש כמנהיגה ונבחר על ידי המועצה העליונה של המפלגה.
יושבי ראש המועצה העליונה של המפלגה
יושב ראש המועצה העליונה של המפלגה הוא התפקיד הנבחר הבכיר ביותר במפלגה למעט יושב ראש המפלגה.
חברי המועצה העליונה הם שבוחרים את יושב ראש המפלגה.
שם תקופת כהונה סימוכין אלכסנדר בספאלוב 2001–2002 בוריס גריזלוב 20 בנובמבר 2002 – ואילך
על פי חוקת רוסיה על נשיא הפדרציה הרוסית להיות בלתי מפלגתי ולפיכך אין לראותו כאיש המפלגה בתקופת כהונתו.
רוסיה הצארית הוא הכינוי הרשמי של הישות הפוליטית ברוסיה בין עלייתו לשלטון ב-1547 של איוואן הרביעי, הראשון שכינה עצמו "צאר" ועד להכרזתו של פיוטר הגדול על הקמת האימפריה הרוסית ב-1721.
בתקופת קיומה של רוסיה הצארית, היא כונתה בדרך כלל במערב אירופה "מוסקוביה" (Московия), כפי שכונתה גם נסיכות מוסקבה באופן לא פורמלי.
הכינוי "רוסיה הצארית" הוא חלוקה שעשו היסטוריונים מודרניים, אף שגם לאחר הפיכתה של רוסיה הצארית ל"אימפריה הרוסית" התקראו השליטים "צאר" ולפיכך יש לעיתים גם הטועים לחשוב כי "רוסיה הצארית" הוא כינוי לרוסיה שבתקופה זו עד למהפכת פברואר (1917).
בשנת 1549 הוקמה מנהלת השגרירים ("פָּסוֹלסקי פְּריקאז", Посольский приказ), שהייתה גלגולו הראשון של משרד החוץ הרוסי כשרוסיה הצארית ניסתה לקשור קשרים עם מדינות זרות בתקופת שלטונו של איוואן האיום לצורך יצירת בריתות צבאיות במלחמות נגד שכנותיה.
להקמת מנהלת השגרירים קדמה הקמת חברת הסחר "מוסקוביה" שהייתה החברה האנגלית היחידה שהורשתה לסחור עם רוסיה והיוותה את הגרעין לכינון יחסים דיפלומטיים בין נסיכות מוסקבה לאנגליה.
איוואן ייסד קשרי מסחר חדשים ופתח את הים הלבן ואת נמל ארכנגלסק לסוחרים אנגלים.
רוסיה המשיכה להתרחב ולנסות להגדיל את שטחיה במלחמות נגד שכנותיה ובשנים 1533–1584 היא גדלה מ-2.8 מיליון קמ"ר ל-5.4 מיליון קמ"ר.
בעזרת צבא הסטרלצים שהקים, כבש איוואן את חאנות קאזאן ב-1552 ולאחר מכן את חאנות אסטרחן ובאזורי המפגש של הוולגה עם הים הכספי.
ניצחונות אלה הפכו את רוסיה למדינה רב-אתנית.
הצאר שלט כעת על כל נהר הוולגה והשיג גישה אל מרכז אסיה.
הוא גם ניסה להתפשט צפונה ויצא למלחמה על הים הבלטי.
ב-1558 הוא פלש לליבוניה ועירב את עצמו למעשה במלחמה בת 25 שנה נגד האיחוד הפולני-ליטאי, שוודיה ודנמרק.
חרף מספר ניצחונות, נהדף צבאו של איוואן והרוסים נכשלו בהבטחת גישה אל הים הבלטי.
שליטי חאנות קרים ניסו לפלוש לרוסיה ולנצל את הפסדה במלחמת ליבוניה להשגת שטחים, אך נכשלו בכך והפלישה הטטרית בשנים 1570–1572 נבלמה על ידי צבאו של איוואן.
לקראת המאה ה-16 השליט הרוסי היה לדמות אוטוקרטית ורבת עוצמה ונקרא בתואר "צאר".
עם אימוץ תואר זה, הריבון של מוסקבה ניסה להציג עצמו כשליט או קיסר ואומנם לאחר נפילת האימפריה הביזנטית בשנת 1453, נסיך מוסקבה איוון השלישי, תבע לעצמו את תפקיד הפטרון של הכנסייה האורתודוקסית המזרחית והצאר ראה בעצמו כממשיך ביזנטיון.
מסורת זו חוזקה על ידי נישואי איוון לאחייניתו של קונסטנטינוס האחד עשר, הקיסר הביזנטי האחרון.
בהשפעת הנסיכה אימצה מוסקבה הן את מנהגי החצר של ביזנטיון והן את שאיפותיה האימפריאליות.
למעשה, העיט הדו-ראשי המשיך לשמש גם כסמל הפדרציה הרוסית.
בתקופת שלטונו של איוואן הרביעי (1533–1584), הפך השליט לבעל סמכות בלתי מוגבלת.
לאחר הכתרתו לצאר הכנסייה האורתודוקסית הרוסית הכירה בו כקיסר ושליט רומא השלישית.
איוואן הרביעי חיזק את שלטונו וזכה בצדק לכינוי "האיום" בשל שיטות הדיכוי האכזריות שלו כנגד מתנגדיו.
הוא סבל מפרנויה ודיכאון ושלטונו הופרע במעשי אלימות אכזריים.
בסוף שנות 1550, איוואן הסתמך רבות על יועציו, הממשלה והבויארים.
ב-1565 הוא חילק את רוסיה לשני חלקים: תחום פרטי (אופריצ'נינה) וממלכה ציבורית (זמצ'ינה).
לצורכי הפרט איוואן בחר במחוזות החשובים והמשגשגים ביותר.
בשטחים אלה סוכניו תקפו את הבויארים, הסוחרים והעם הפשוט והוציאום להורג בדרכים אכזריות תוך הפקעת אדמותיהם.
כך החל עשור של טרור שהגיע לשיאים בטבח נובגורוד בשנים 1569–1570 שבמהלכם סוכניו של איוואן הוציאו להורג רבבות אנשים.
כתוצאה ממדיניות האופריצ'נינה איוואן ניתץ את כוחם הפוליטי והכלכלי של משפחות הבויארים המובילות והרס בכך את האישים שסייעו לבנייתה של רוסיה ולניהולה.
המסחר נהרס והחקלאים שנאלצו להתמודד עם מיסים כבדים מאוד ואיומים באלימות עזבו את רוסיה.
בשנת 1572 איוואן נטש לבסוף את מדיניות האופריצ'נינה.
ברם, המצב הכלכלי והפוליטי המתדרדר הביא לכך שלאחר מותו פרץ משבר חברתי ומלחמת אזרחים בתקופה שנודעה בכינוי תקופת הצרות ונמשכה משנת 1598 ועד 1613.
לאחר מות איוואן הרביעי, ירש אותו בנו פיודור שלקה בנפשו והשלטון בפועל היה נתון בידי גיסו בוריס גודונוב.
האירוע החשוב ביותר באותה תקופה הייתה הקמת הפטריארכיה של מוסקבה בשנת 1589. באותה שנה גם הגיעה לקצה שושלת רוריק לאחר שפיודור מת מבלי להותיר יורש.
גודונוב אסף את הזמסקי סובור ונציגי הכנסייה והסוחרים והכריז על עצמו כצאר, אף שכמה מהבויארים סירבו להכיר בו.
באותה עת הופיע מתחזה שטען כי הוא דמיטרי, בנו של איוואן הרביעי שמת ב-1591 וכך עלה לשלטון דמיטרי הכוזב הראשון משושלת גודונוב, שזכה לתמיכת פולין והסוחרים של מוסקבה.
הוא הוכתר לצאר זמן קצר לאחר רצח הצאר פיודור השני, בנו של בוריס גודונוב.
רוסיה נכנסה לתקופה של כאוס מתמשך הנודע בכינוי תקופת הצרות (Смутное Время).
בתקופה זו הבויארים נאבקו זה בזה על השלטון, והמעמדות הנמוכים התקוממו פעמים רבות בעוד צבאות זרים פולשים לרוסיה ובכך נחלש כוחו של הצאר והאוטוקרטיה שהנהיג איוואן הרביעי.
ב-1609 פולין פלשה לרוסיה והגיעה עד לכיבוש הקרמלין.
בשנת 1610 קבוצת בויארים חתמה על הסכם שלום עם הפולנים ולאחר שהרוסים הצליחו לגבור על הפולנים, בחרה אספת העם, הזמסקי סובור, בשליט חדש לרוסיה, מיכאיל הראשון שהיה השליט הראשון לשושלת רומנוב ששלטה ברוסיה ב-304 השנים הבאות.
ניסיון של הצארים לעשות מעין כור היתוך לאומי באופן כוחני ולהעביר את העמים השונים ברוסיה תהליך של רוסיפיקציה.
ניסיון זה נכשל – והמהלכים רק עודדו את הרגשות הלאומיים המקומיים, ויצרו התנגדות לשלטון הרוסי.
תחילת שלטונם של בני רומנוב
לאחר עלייתו לשלטון, מיכאיל הראשון פעל לחתום על חוזה שלום עם שוודיה בשנת 1617. בשנת 1618 הוא חתם על חוזה דאולינו לסיום מלחמת רוסיה-פולין של השנים 1608–1618 ובמסגרת החוזה הושבו לפולין ולליטא שטחים שונים, לרבות סמולנסק שנכבשה על ידי הליטאים בשנת 1509.
כל ענייני הפנים והמדינה בתקופת מיכאיל היו בידי אביו פילארט שבשנת 1619 הפך לפטריארך של מוסקבה.
מאוחר יותר, בנו של מיכאיל אלכסיי הראשון (1645–1676) הסתמך על הבויאר בוריס מורוזוב שניהל את הממשל.
אולם, לאחר שבוריס מורוזוב ניצל לרעה את סמכויותיו, הוא פוטר בשנת 1648 עם מהומות המלח במוסקבה.
לאחר הניסיון הלא מוצלח לכיבוש סמולנסק מידי פולין ב-1632, רוסיה חתמה על חוזה שלום עם פולין בשנת 1634.
רוסיה המשיכה להתרחב דרומה ומזרחה.
לאחר תקופת סכסוך עם שושלת צ'ינג, רוסיה חתמה על חוזה שלום עם סין ב-1689 והשיגה שליטה על שטחי מזרח אגם הבאיקל ודרך מסחר לבייג'ינג.
פיוטר הראשון והקמת האימפריה הרוסית
פיוטר הגדול (1672–1725) שהפך לשליט יחיד בשנת 1696 התעתד להפוך את רוסיה הצארית, שניהלה קשרים מועטים עם אירופה וראו בה כמעצמה אזורית, לכוח עולה בתרבות ובפוליטיקה האירופית.
לאחר דיכוי מספר מרידות עקובות מדם, פיוטר יצא בחשאי לסייר במערב אירופה והתרשם מאוד ממה שראה ובעיקר הבין עד כמה רוסיה הייתה נחשלת ועד כמה מנהגי הרוסים היו דומים יותר לאלה של האימפריה המונגולית מאשר למנהגי המלוכה האירופית.
בשובו לרוסיה הוא הנהיג בכוח את מנהגי האירופים בכך שאסר על האצולה לגדל זקנים והכניס מנהגים חדשים.
אוכלוסייתה של רוסיה גדלה עקב התפשטות גבולותיה והיא הפכה לא רק למעצמה אזורית אלא גם למעצמה עולמית וכוח עולה באירופה.
לאחר הניצחון על השוודים במלחמת הצפון והחתימה על חוזה נישטדט בספטמבר 1721 רוסיה הפכה למעצמה.
היא סיפחה לעצמה את שטחי חבל קרליה, ליפלנדיה, איז'ורה, אינגריה, אסטליאנדיה וליבוניה ודרום פינלנד עד ויבורג.
לאחר המלחמה היה לרוסיה צי מודרני ועוצמתי וצבא חזק.
הסנאט הרוסי והסינוד החליטו להעניק לפיוטר הראשון את תואר קיסר רוסיה.
ב-22 באוקטובר (2 בנובמבר) 1721 פיוטר אימץ לעצמו את התואר כצעד המציג את תפקידה החדש של רוסיה בזירה הבינלאומית.
פרוסיה והולנד הכירו מיד בתואר החדש, שוודיה הכירה בכך בשנת 1723, האימפריה העות'מאנית רק ב-1739, אנגליה וממלכת הבסבורג ב-1742, צרפת וספרד ב-1745 ופולין רק ב-1764.
הצאר היה השליט הבלעדי של רוסיה הצארית.
ברם, הוא הסתייע פעמים רבות ביועצים, שהורכבו לא פעם מאצילים ("בויארים").
לצד הצאר פעלה גם מועצה מייעצת, שכונתה "זמסקי סובור" ומהווה למעשה לגלגול הראשון של הפרלמנט ברוסיה.
לא הייתה ממשלה מרכזית ברוסיה הצארית, ברם הוקמו מינהלות (פריקאזי), המהוות גלגול ראשון של משרד ממשלתי ברוסיה ומרבית משרדי הממשל המודרניים יונקים שורשיהם מאותן מינהלות.
שם ותואר תמונה תקופת חיים תקופת שלטון הערות איוואן הרביעי "האיום" נחשב לצאר הראשון (משנת 1547).
בנו הבכור של וסילי השלישי.
בזמנו נעשו רפורמות רבות בתחום השירות הצבאי, החוקים והמשפטים.
בתקופתו שטחה של האימפריה הרוסית כמעט הכפיל את עצמו.
לקראת סוף חייו גודלה של רוסיה היה רב יותר מאירופה כולה.
משך מלכותו הרשמי היה הכי ארוך בין כל השליטים בהיסטוריה הרוסית, 50 שנים ו-105 ימים.
האחרון בשושלת רוריק שהסתעפה למוסקבה.
יזם את ממסד הפטריארכיה של הכנסייה הפראבוסלאבית הרוסית ומינה את הפטריארך הראשי הראשון.
מונה לצאר בהחלטת אספת זמסקי סובור לאחר מותו של פיודור ללא יורשים.
החל באופן מעשי להתקרב הן תרבותית והן פוליטית למערב.
פיודור השני 1589–1605 1605–1605 נרצח כחצי שנה בלבד מהכתרתו בגיל 16. האחרון משושלת גודונוב שמלך.
דמיטרי הראשון "הכוזב" 1582–1606 1605–1606 עלה לשלטון תוך הפצת שקרים בדבר היותו בנו של איוואן האיום.
שמו של הרוצח לא ידוע עד היום.
הורד מהשלטון על ידי הפולנים בשנת 1610 ונשבה בפולין עד למותו.
מיכאיל הראשון 1596–1645 1613–1645 אחיינו מדרגה שנייה של פיודור הראשון.
חתם על הסכמי שלום עם השוודים שהחזירו שטחים נרחבים לרוסיה, ועל הסכמי שלום עם הלטבים והפולנים תוך איבוד שטחים.
הגדיל ותפס את כל השטח של סיביר ויקוטיה עד לאוקיינוס השקט.
נפטר בגיל 20 בלבד בלי להוליד צאצאים.
אחרי מותו עלו לשלטון שני אחיו הצעירים.
שלט במשותף עם אחיו הצעיר פיוטר הגדול עד למותו.
כל חייו היה מאוד חולה מסיבות תורשתיות ונפטר בגיל 30 בלבד.
פיוטר הראשון "הגדול" 1672–1725 1682–1721 שלט למחצה עם אחיו איוואן החמישי עד 1696. נחשב לאחד הצארים הטובים והחזקים ברוסיה, האימפרטור הרוסי הראשון (קיסר).
הצאר הראשון שביצע מסע ארוך באירופה המערבית.
כבש את השטחים הצפוניים מידי שוודיה ופתח יציאה לים הבלטי לאימפריה הרוסית.
כמו כן ניהל קרבות מוצלחים מול הפרסים על הים הכספי ומול האימפריה העות'מאנית בסביבות הים השחור.
הקים את העיר סנקט פטרבורג.
לאחר 1721 שלט פיוטר על האימפריה הרוסית עד למותו בשנת 1725.
בתקופת רוסיה הצארית לא היה דגל מדינה אחד, אלא כמה דגלים בשימוש:
דגל הצאר של מוסקבה (1693–1700): דגל בצבעי לבן-כחול-אדום עם נשר דו ראשי מוזהב במרכזו.
הוחלף בדגל חדש בשנת 1700.
הדגל הקיסרי: נשר דו ראשי שחור הנושא את סמל הקדוש ולדימיר על רקע מוזהב.
דגל אזרחי: שושלת רומנוב אימצה את הדגל הרוסי משנת 1472, כדגל אזרחי ונותר לאחד מדגלי המדינה עד 1858.
דגל ימי אזרחי של רוסיה: דגל לבן-כחול-אדום, שאומץ ב-20 בינואר 1705 על פי צו של פיוטר הגדול.
דגל הצי הרוסי הקיסרי: דגל לבן עם איקס כחול, שאומץ בשנת 1712.
דגל ימי של רוסיה: דגל אדום עם תיחום כחול שאומץ בשנת 1700.
רוסיה הוגנת – למען האמת היא מפלגה בפדרציה הרוסית שנוסדה ב-28 באוקטובר 2006 ממיזוגן של תנועת "מולדת", המפלגה הרוסית לחיים, ומפלגת הגמלאים הרוסית.
המפלגה נודעה בשם "רוסיה הוגנת" ובתור מפלגה סוציאל-דמוקרטית הייתה חברה באינטרנציונל הסוציאליסטי.
היא קוראת ל"סוציאליזם חדש של המאה ה־21" שמבטיח את זכויותיו וחירויותיו של הפרט ומבטיח את תפקודה התקין של מדינת רווחה.
יו"ר המפלגה ומייסדה הוא סרגיי מירונוב.
בשנת 2011 נבחר ניקולאי לביצ'ב ליו"ר המפלגה, אחרי סרגיי מירונוב שהוביל את המפלגה קודם.
ב־27 באוקטובר 2013 נבחר מירונוב מחדש ליו"ר המפלגה, ושוב ב־28 באוקטובר 2018. ב־28 בינואר 2021 התמזגה המפלגה עם תנועת 'למען האמת' ומפלגת 'הפטריוטים של רוסיה' ליצירת "רוסיה הוגנת - למען האמת".
ב־14 באפריל 2007, מפלגת העם של הפדרציה הרוסית מוזגה רשמית לתוך מפלגת רוסיה הוגנת.
במאי 2007 הציע מירונוב לאחד את המפלגה הקומוניסטית של הפדרציה הרוסית עם תנועת רוסיה הוגנת במטרה לייצר מפלגה סוציאליסטית מאוחדת חדשה.
הוא הזמין את כל התנועות הסוציאליסטיות להצטרף למפלגה.
הצעתו נדחתה על ידי גנאדי זיוגאנוב, מנהיג המפלגה הקומוניסטית, שטען כי רוסיה הוגנת היא מפלגת שמאל שהצהרותיה אינן משתוות לאידאולוגיה הקומוניסטית.
ב־22 בדצמבר 2007 הצביעה מועצת מרכז המפלגה פה אחד לתמוך במועמדותו של דמיטרי מדבדב לבחירות לנשיאות ב-2008. ב־25 באפריל 2008, רוסיה הוגנת הנהיגה את הקונגרס השלישי השנתי, היכן שהמפלגה ריכזה אלפי חברים שלא הכריזו על עצמם כחברי מפלגה.
הקונגרס פירק את הלשכה הפוליטית של המפלגה והעביר את סמכויותיה למועצת המרכז.
יו"ר הלשכה הפוליטית, ניקולאי לביצ'ב, שעמד גם בראש סיעת רוסיה הוגנת בדומה הממלכתית, נבחר למזכיר ראשון של מועצת המרכז.
המפלגה הסוציאליסטית המאוחדת של רוסיה והמפלגה האקולוגית הרוסית "הירוקים" התמזגו לתוך המפלגה ב-2008. בסך הכל במהלך התקופה התמזגו שמונה מפלגות שונות אל תוך המפלגה.
ב-16 באפריל 2011, בבחירות למועצת מרכז המפלגה, נבחר ראש סיעת המפלגה בפרלמנט, ניקולאי לביצ'ב, למנהיג המפלגה, לאחר שסרגיי מירונוב, יו"ר המפלגה הקודם, התפטר לקראת שינויים מבניים במפלגה, לקראת הבחירות הפרלמנטריות.
כחלק מן ההכנות, הוחלט כי מנהיג המפלגה יכהן 4 שנים וכל אנשי מועצת המרכז ובכירי המפלגה יכהנו במשך שנתיים וחצי.
ב-2013 סרגיי מירונוב נבחר מחדש לראשות המפלגה.
בינואר 2021 מיזגה אל תוכה את תנועת "למען האמת" (בראשות זכר פרילפין) ומפלגת הפטריוטים של רוסיה לקראת הבחירות הפרלמנטריות ברוסיה 2021 ושינתה את שמה ל"מפלגה הסוציאליסטית 'רוסיה הוגנת - פטריוטים - למען האמת'" («Социалистическая политическая партия "Справедливая Россия — Патриоты — За правду»).
המפלגה קוראת למדינת רווחה עם פחות אי שוויון כלכלי, תוך הגנה על זכויות קניין אינדיבידואליות ושמירה על כלכלת שוק.
תחת סרגיי מירונוב, המפלגה הציגה עצמה כאלטרנטיבה סוציאליסטית למפלגה הקומוניסטית של הפדרציה הרוסית ומתארת את האידאולוגיה שלה כ"סוציאליזם חדש של המאה ה־21", אך מדגישה כי אינה מעוניינת לחזור ל"סוציאליזם ביורוקרטי סובייטי".
לפי המפלגה, "סוציאליזם חדש" מוגדר כאנטיתזה ל"קפיטליזם ברברי, אוליגרכי".
המפלגה מייצגת סוציאליזם אינדיבידואליסטי או ליברלי יותר.
שיפור מעמדו החברתי-כלכלי של הרוסי הממוצע הוא מטרתה העיקרית של המפלגה.