tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ב-2003 השתתף בסרט מוקומנטרי זהירות מצלמה, תוכנית מציאות בדיונית על תרבות המתיחות בארץ והופיע ב"רק בישראל".
ב-2007 השתתף כמתחרה בתוכנית הטלוויזיה "הדבר הגדול הבא" שם ביצע את HELLO DOLLY של לואי ארמסטרונג ושר את שירו משנת 1970 "יודל כחול לבן".
סביר הוא אחיינו של שלמה הלל, יו"ר הכנסת לשעבר.
כיום מתגורר ביד אליהו בדיור מוגן.
"לארצי" הוצאת הד ארצי 1958
"משירי החבריא" הוצאת הד ארצי 1960
"צדוק סביר עם תזמורת הד ארצי" 1960
"בשירי פרנק סינטרה בעברית" הוצאת ליטראון 1958
דוּ-קְשָׂווֹתִים, המוכרים יותר כצְדָפוֹת (שם מדעי: Bivalvia; ריבוי מן צִדְפָּה; בנטייה צִדְפַּת-, צִדְפֿוֹת-), הם מחלקה המכילה מינים רבים של רַכיכות ימיות בממדים שונים.
הצדפות מאופיינות בקונכייה בעלת שני חלקים (הנקראים קשוות, ומכאן שם המחלקה), סימטריים פחות או יותר, ובתוכה גופה הרך של הצדפה ואיבריה הפנימיים.
אצל חלק מהצדָפות השכבה הפנימית של הקשוות מצופה חומר מבריק – צֶדֶף (צְדָפִים ברבים) – וזה משמש את האדם לייצור תכשיטים.
עם זאת, השימוש המקובל יותר למילה "צֶדֶף" הוא בעבור הקְשָׂווֹת (ריבוי מן קַשְׂוָה; valve) עצמן.
הצדָפות נפוצות בסביבות מימיות בלבד.
לצדָפות אין מִשְׁנֶנֶת (רָדוּלָה), מעין סרט שיניים המשמש רכיכות אחרות לשחיקת מזונן, ולכן הן שואבות לתוכן חלקיקי צמחייה ובעלי חיים זעירים מהמים.
הזימים, המשמשים גם לנשימת חמצן מהמים, מסננים את הראוי לאכילה.
הצדָפות הופיעו לראשונה במפץ הקמבריוני שהתרחש לפני 542 עד 530 מיליוני שנים, אז הופיעו צורות חיים רבות בכדור הארץ.
קיימים 20,000 מיני צדָפות בקירוב, רובן מצויות בסביבות מים מלוחים ומיעוטן בסביבות מים מתוקים (בעיקר נחלים).
צדפות מים מתוקים סובלות מזיהומים, ולכן משתמשים בהן לעיתים כחיווי לאיכות מים לשתייה לאדם.
חלק ממיני הצדָפות נמצא רוב הזמן על קרקעית הים החולית או מחופרות בה, ואילו מינים אחרים שוהים על גבי סלעים המונחים על הקרקעית.
צדָפות רבות נמצאות רוב חייהן במצב נייח וממעטות מאוד לזוז (אם בכלל), אם כי חלקן נעות במים.
20,000 מיני הצדָפות מגוונים מאוד בגודלם.
לצד מינים קטנים מאוד, ישנם כאלה שמשקלם מגיע לעשרות קילוגרמים.
דוגמה מובהקת למין גדול כזה היא צִדפַּת הענק (Tridacna gigas) שיכולה להגיע למשקל העולה על 180 קילוגרם ולאורך של 1.5 מטרים.
גם תוחלת החיים מגוונת מאוד, החל מזמן קצר יחסית ועד עשרות ואפילו מאות שנים אצל מינים שונים (למשל, גילה של הצדפה מינג חושב ל-507 שנים).
הנפרידיום (איבר שתפקידו להפריש פסולת מהגוף אצל חסרי חוליות רבים) מסלק מהגוף את חומרי הפסולת.
האיברים הפנימיים נמצאים, בצורה דחוסה יחסית, בתוך חלל אחת הקשוות.
בציבור הרחב, ה"צדָפות" האופייניות הן רחבות, ועשויות שני חלקים, אך במחלקת הדו קשוותיים מינים שונים בצורות שונות.
במינים מסוימים נעשה שימוש לבישול מאכלי ים, דוגמת מרק צדפות, רוטב צדפות או צ'אודר צדפות.
חלק קטן יחסית ממיני הצדפות יכול להפיק פנינים, המשמשות אצל האדם כאבני חן.
הפנינה נוצרת מגרגיר חומר אורגני, גירוי כלשהו או גרגיר חול הנכנס לתוך הצדפה.
בתגובה לגירוי, הצדפה מפרישה חומר אורגני - דַּר ("אֵם הַפְּנִינָה"), העוטף את הגרגיר ונערם עד שנוצרת עם הזמן פנינה בצורה כלשהי.
בניגוד לשאר הרכיכות, אין לצדָפות ראש הנושא משושים ועיניים.
יש להן רגל חדה, דמוית יתד, הנשלחת מבין הקשוות.
ישנם מינים של צדפות, דוגמת האוסטריה הנאכלת והפנינית הפשוטה, שהן חיות ישיבות הנצמדות למצע באמצעות רגלן.
גוף הצדפה בנוי כגוש של איברים פנימיים, שעליהם מונחים שני זוגות של זימים.
את כל הרקמות הרכות עוטפת הגלימה — רקמה המפרישה את הקונכייה.
הזימים, המזרימים את מי הנשימה, מסננים במינים רבים מתוך מי הנשימה את מזונה של הצדפה – חלקיקים של חומר אורגני רקבובי ובעלי חיים זעירים.
בעונת הרבייה מפרישות הצדפות למים תאי זרע ותאי ביצים רבים.
במים מתרחשת הפריה חיצונית, ולאחר מכן בוקעות פגיות ראשניות השוחות במים, העוברות גלגול לבוגרים ושוקעות על קרקעית הים או האגם.
צִדפַּת הנחלים, נמנית עם צדָפות המים המתוקים, ואפשר לראותה בישראל בשמורת החולה ובכנרת.
קשוותיה מפוזרות לכל אורך החופים.
רבייתה של צדפה זו מעניינת, הביצים מופרות בתוך חלל הגלימה של הנקבה ושם הן מתפתחות לפגיות.
נקבה המחזיקה פגיות רגישה לכל תנועה סביבה, וכשמזדמנים לידה דגים היא סוגרת בחוזקה את קשוותיה ופולטת סילון של מים שבו מצויות הפגיות, אלה נצמדות לדג, חודרות לתוך עורו ומתפתחות שם עד שלב מסוים.
בגמר גידולן הן יוצאות מגופו ושוקעות אל קרקעית הנחל, שם הן הופכות לצדָפות בוגרות.
הפנינית: הפנינית הנפוצה בימים הטרופיים היא המפורסמת שבצדָפות, והרבה סיפורים ואגדות נרקמו סביבה.
גודל קשוותיה של צדפה זו 30–40 ס"מ, צבען ירקרק מבחוץ ומבריק-כספי מבפנים.
החומר המבריק נקרא דר או אם הפנינה.
בצדפה זו מתפתחות פנינים בתוך גלימתה.
בים האדום מצויות פניניות בעומק 5–6 מטר, ובאחדות מהן נמצאו פנינים.
בדרום הים האדום ובמקומות רבים באוקיינוס ההודי ובאוקיינוס השקט יש דולי פנינים רבים הצוללים בים, לפעמים אף בין כרישים, כדי לדלות את הפנינים.
כאשר גוף זר, דוגמת גרגר חול, חודר לתוך גופה של הפנינית וגורם לגירוי חזק, גלימת הצדפה עוטפת את הגוף המציק ומתחילה להפריש עליו שכבות של דר, שהוא גיר גבישי ומבריק.
עם הזמן הולך גוש הדר וגדל, עד שנוצרת פנינה.
צורתה של הפנינה לרוב כדורית אך לעיתים היא דמוית ביצה, צבעה לבן, אפור או וורדרד.
ערכה של הפנינה נקבע על פי גודלה, צבעה וצורתה.
ערכן של פנינים גדולות ומבריקות מגיע לאלפי דולרים.
מסרקים, ליביות, תיבות נוח ועוד סוגים ומינים רבים של צדָפות חיים בתוך הטין בקרקעית הים.
לכל אחת מן הצדפות יש צורה וצבע מיוחדים, ומרבות מהן מייצרים עד היום כפתורי צֶדֶף.
כוכבי הים הן אויביהן של המסרק והליביה, וטורפים אותם בכל פה.
לצדָפות אלו יש עיניים זעירות לאורך שפת גלימתן ובאמצעותן הן מבחינות בכוכב הים המתקרב אליהן, אז הן פותחות וסוגרות את קשוותיהן במהירות רבה ויוצרות בדרך זו סילוני מים ההודפים אותן קדימה וכך הן נמלטות מאויבן.
צִדְפוֹת הענק נפוצות מאוד בשוניות האלמוגים בימים הטרופיים.
לרוב הן צמודות למקומן, קשוותיהן פתוחות ומכוסות בשפת הגלימה הבשרנית והצבעונית.
על כל מגע או תנועה מגיבות צדפות אלה בכיווץ גלימתן ובסגירת קשוותיהן החזקות.
החוקרים גילו, שבתוך רקמת הגלימה מצויים חללים ובהם ציבורים של אצות החיות חיי שיתוף עם הצִדפּה.
הודות לפעולה ההטמעה של אצות אלה, מתנקה גוף הצדפה מחלק מן הפסולת שהוא מפריש, ונוסף על כך מקבלת הצדפה מן האצות תוספת של חמצן ואולי גם של מזון.
האצות השיתופיות מסייעות לצדפּת הענק גם לבנות את קוֹנכייתה.
צדפות קודחות – הן קבוצה מיוחדת של מינים החיים בתוך גופים מוצקים שונים.
עמן נמנה תמר הים, צדפה חומה ומוארכת שאורכה עד 6 ס"מ, הקודחת בתוך אבנים וסלעי גיר שבים, בייחוד במים רדודים, באמצעות חומצה שהיא מפרישה מבלוטה מיוחדת.
קשוותיה מצופות בחומר קרני המגן עליהן מפני החומצה.
יש גם צדָפות הקודחות בעץ בעזרת קשוותיהן וגורמות נזקים לסירות ולספינות העשויות עץ.
החור שנמצא לעיתים בצידי הקונכייה, נוצר בידי טורפים הנצמדים לקונכייה, ובאמצעות חומר כימי הממס את נקודת החיבור עם הקונכייה, טורפים אותה בפעולת יניקה.
צדיק הוא אדם המתנהג על פי הצדק ,אמת, מוסר ודרך התורה.
לרוב נעשה שימוש בתואר זה כדי לציין שמדובר באדם מורם מעם, הפועל לפנים משורת הדין והנהגותיו נעלות מהסטנדרט החברתי.
ביהדות (ובעקבותיה גם בשימוש יומיומי), כאשר משתמשים במונח הכוונה היא גם לאדם שהוא ירא שמים, מתנהג בחסידות ומדקדק במצוות.
בתנועת החסידות, ה"צדיק", הידוע גם כאדמו"ר או רבי, הוא תוארם של מנהיגיה ובעל משמעויות קבליות.
מקור המילה מלשון צדק, היינו אדם שנוהג בצדק.
יש מפרשים מלשון הצדקה, אדם שמצדיק עליו את הדין ומקבל ייסורים בשמחה.
צדיק יכול להתפרש גם מלשון צדקה, כלומר אדם המתנהג בצדקה ובחסד.
התואר "צדיק" ניתן במקרא לאדם המתהלך בתומו (: מתהלך בתמו צדיק), וכהיפוך של הרשע.
האדם היחיד שזכה לתואר זה בתורה הוא נח, שנקרא צדיק תמים ().
בנביאים מכונה המשיח בתואר צדיק ().
ספר איוב מוקדש לדילמת סבל הצדיק, וברור לכל כי איוב היה צדיק אף על פי שלא נאמר במפורש כי הוא צדיק, אלא נאמר עליו כי הוא "תם וישר וירא אלוהים וסר מרע".
מכיוון שמיוחסות לו תכונות של תום, יראת האלוהים ומוסריות (סר מרע) ניתן להגדיר אותו כצדיק.
בנוסף, אחד משבחיו של אלוהים הוא שהוא צדיק, ומשמעותו של שבח זה הוא שהוא נוהג עם ברואיו בצדק, משלם לאיש טוב כדרכיו ולאיש רע כפרי מעלליו (למשל : "צדיק אתה ה' וישר משפטיך", ועוד רבים).
התכונות המיוחסות לצדיק במקרא הם: עשיית משפט, שנאת עושי עוול, אמונה, יראת שמים ועוד, ומובטח להם שזכרם יהיה לעולם לברכה, יעשו פרי, יירשו ארץ, ואף זרעם לא יעזב.
אך כבר המקרא מבחין במקומות שונים בכך שיש צדיק ורע לו, כפי שאמר קהלת (): "את הכול ראיתי בימי הבלי יש צדיק אבד בצדקו ויש רשע מאריך ברעתו", וכעין תשובה לכך יש בדברי קהלת בהמשך (): "כי אדם אין צדיק בארץ אשר יעשה טוב ולא יחטא".
על פי התלמוד, לא נגזר על האדם מראש אם יהיה צדיק או רשע, שכן הכול בידי שמים חוץ מיראת שמים.
וכך אמרו חז"ל (): דרש רבי חנינא בר פפא: אותו מלאך הממונה על ההריון לילה שמו, ונוטל טפה ומעמידה לפני הקב"ה ואומר לפניו, רבונו של עולם, טפה זו מה תהא עליה גבור או חלש חכם או טיפש עשיר או עני.
ואילו רשע או צדיק לא אומר, כד"ר (כדברי רבי) חנינא, שאמר רבי חנינא, הכול בידי שמים חוץ מיראת שמים.
על חשיבותו הרבה של צדיק אמרו חז"ל (): רבי אלעזר בן שמוע אומר, על עמוד אחד העולם עומד וצדיק שמו, שנאמר () וצדיק יסוד עולם.
במקום אחר () נאמר שגדולים צדיקים יותר ממלאכי השרת.
התלמוד מבחין בן צדיק גמור לצדיק שאינו גמור, כאשר צדיק גמור טוב לו גם בעולם הזה, אך צדיק שאינו גמור רע לו בעולם הזה כדי שיקבל את שכרו בשלמות בעולם הבא ().
בספר הזהר כתוב (בהרחבה לאחר תיאור מיתת שני בני אהרון הצדיקים, נדב ואביהוא) כי מיתתם של צדיקים משפיעה על הדור כולו עד כדי כך ש:.
אולם אם גזר הדין נגזר באופן סופי שתבוא רעה על העולם אזי אדרבא, נפטר הצדיק מהעולם כדי שלא יראה באותה רעה: ().
וכמה פירושים נמצאו לדבר היאספות הצדיק לפני בוא רעה, בהם:
הקב"ה יודע שאם הצדיק יתפלל תתבטל הגזרה ולא תצא התוכנית לפועל
מיתת הצדיק בכל זאת מכפרת ומורידה את חומרת הרעה שתבוא
בעת שמתוחה מידת הדין, אין המשחית מבחין בין צדיק לרשע, כלומר שכשיש דין "כללי" אין הצדיק מוגן בשל צדקתו ואף מתחיל המשחית מן הצדיק וזו סיבת מיתתו
באור החיים (על פרשת שקלים) מבאר אפשרות שחטאי העם הם שגורמים למיתת הצדיק ולכן עליהם לתת כופר נפש -
במסכת סנהדרין אומר אביי: , תרגום: "אין בעולם פחות משלושים וששה צדיקים, המקבלים פני השכינה בכל דור, שנאמר: 'אשרֵי כל חוֹכֵי לוֹ' (, לו בגימטריה הם 36).
על צדיקים נסתרים אלו סופרו אגדות רבות.
לעיתים זוהו הצדיקים הנסתרים עם צדיקים כדוגמת הבעל שם טוב והגר"א שערכו גלות תוך כדי שהסתירו את זהותם.
ואת העובדה שצדיקים אלו לא היו נסתרים יש המסבירים שצדקותם האמיתית נסתרת ורבה על הגלויה.
בתנועת החסידות, הצדיק הוא תואר המציין את המנהיג החסידי, שייעודו ועיקר שליחותו הוא להנהיג את הציבור.
לפי החסידות, אדם המתעלה מבחינה רוחנית, עושה את פעולותיו לטובת הכלל ומקרב את הגאולה.
בחסידות נתווסף למנהיג תפקיד חדש ומכריע – תיווך בין האדם מישראל לבין האל.
היה זה פתרון חדשני - להביא לידי התעלות מוסרית-דתית של הציבור הרחב באמצעות דפוס חדש של מנהיגות.
הרעיון של דבקות בצדיק מבטא אמונה בלתי מעורערת במעלתו יוצאת הדופן של הצדיק מצד אחד, ומצד שני מבטאת את האמונה כי גם עם הארץ מסוגל להגיע לכדי התעלות רוחנית.
לדעת שמואל אטינגר, היה קשר סיבתי בין נכונותם של מנהיגי החסידות לרדת ממדרגתם וליטול על עצמם את עול הנהגת הציבור ("ירידת הצדיק"), לבין הפיכתה של תנועת החסידות לתנועה רחבה ועממית.
הצדיק הוא מנהיג כריזמטי, שדמותו מנוגדת במידה מסוימת לזו של הרב בקהילה המסורתית.
בעוד שהרב מתמנה לכהונתו על ידי נציגי הקהילה בהליך פורמלי, ומשרתו תלויה בחוזה שנחתם בין הצדדים – הצדיק החסידי "מתגלה", ועולה למעמדו באופן "טבעי"; החסידים דבקים בצדיק, ומקבלים על עצמם את מרותו.
זוהי זיקה רצונית שאיננה מעוגנת בשום חוזה.
יכולתו של הצדיק לדאוג לסיפוק הצרכים הארציים של כל חסיד מחסידיו מותנית באמונתו הבלתי מעורערת של החסיד במעלתו ובכוחו של הצדיק, ולעיתים גם בתמיכה הכספית של החסיד בצדיק.
החסידות הרחיבה את רעיון הצדיק שבקבלה, ויחסה אותו לאדמו"ריה, ובכך הקנתה להם כוחות רוחניים על טבעיים, ואסרה להרהר על מעשיהם.
בספר התניא של רבי שניאור זלמן מלאדי נטען עוד שהצדיק הוא אדם שלא זו בלבד שאינו חוטא לעולם, לא במחשבה ולא בדיבור ולא במעשה, אלא שאף אין לו יצר רע.
אחד החידושים הנועזים בתפיסת ההנהגה שפיתחה החסידות גלום במושג "ירידת הצדיק".
כאשר עושה הצדיק לעצמו – כל כמה שיתעלה לא יוכל לקרב את הגאולה ולשנות את מערכת הכוחות העולמיים; גרוע מכך – ככל שיתעלה על פני העם, כך יביא לקטרוג עליהם, וחסידותו המופלגת רק תגרום לכך שהעולם יהא נידון במידת הדין ולא במידת הרחמים.
העמדת הצדיק במקום מרכזי כל כך עוררה ביקורת, הן בתוך העולם הדתי – בתפיסתם הדתית של המתנגדים – והן בתנועת ההשכלה ובהמשך בעולם החילוני, הרואים בכך סממן של היעדר דמוקרטיה וחוש ביקורתי בחברה החרדית-חסידית.
ביטוי נוסף של חוסר דמוקרטיה ניתן בכך שמנהיגות החסידות מועברת לרוב בירושה, בדרך כלל לבן הבכור של האדמו"ר היוצא; אף תלמידי חכמים גדולים שבחסידות נכנעים בפני בנו של הרבי שיורש את מקומו, גם אם הוא צעיר בימים.
ר' נחמן מברסלב כותב שיש סגולה באמירת שמו של הצדיק, אף מבלי לצטט את דברי תורתו, כתוצאה מכך הוציאו חסידי ברסלב בדורות האחרונים, ספר בשם "שמות הצדיקים", ובו מפורטים שמות של אלפי צדיקים מבריאת העולם, דרך כל הדורות ועד גדולי חסידי הבעל שם טוב, וחסידים נוהגים לקוראו כסגולה.
אמר רבי אבהו, הכי קאמר:
אמר אלוהי ישראל, לִי דִבֶּר: צוּר יִשְׂרָאֵל -אני, מושל באדם!
- צדיק (מושל יראת אלהים)!
- שאני גוזר גזרה, ומבטלה.
(כלומר והוא, הצדיק, מבטל אותה.
ואכן בעם ישראל מייחסים כוח לברכותיהם של רבנים צדיקים, וקיים נוהג ללכת אליהם כדי להתברך מפיהם, במיוחד בענייני בריאות ופרנסה.
אך בכל מקרה כאן הגמ' מדברת על חכם ולאו דווקא על צדיק.
(כי צדיק ברובו הוא בלב, ואיננו יודעים מה חושב האדם שמולנו, אך חכם ניכר לכולם מי חכם ומי טיפש ק"ו בדברי תורה).
בתורת החסידות יש התייחסות רבה לכוח ברכתו של הצדיק, המשמש כצינור בין הקדוש ברוך הוא לאדם.
גישה השוללת את מקומו של הצדיק כמקשר בין האדם לקדוש ברוך הוא מובאת בדברים ששם ש"י עגנון בפי אחת הדמויות בספרו "אורח נטה ללון":
"זקננו הצדיק כשבאו נשים לפניו לבקש ממנו ישועה דחפן בקנה מקטרתו שבידו, שהיה זקננו אומר רוצות אתן לעשותני עבודה זרה חס ושלום, מבקשות ישועה מהקדוש ברוך הוא ותולות עיניהן בבשר ודם.
אם לישועה אתן צריכות בקשו מלפניו יתברך ויושיעכן."
הברית החדשה מזכירה מספר פעמים את המונח צדיק.
למשל במעשי השליחים ג, 14 , הבשורה על-פי מרקוס ב, 17 והטיות המילה צדיק במקומות רבים נוספים.
פאולוס באיגרת אל הרומאים פרקים ט'-י' מתייחס לשתי דרכים להפוך לצדיק, האחת על פי חוקי התורה, והשנייה מתוך אמונה.
יש התייחסות גם באיגרת יעקב.
צדוק אברהם שלוש (15 באפריל 1898 – 1 בינואר 1949) היה איש עסקים וסוחר ארצישראלי, בן למשפחת שלוש, שפעל למען היישוב היהודי בארץ ישראל בשלהי התקופה העות'מאנית ובימי המנדט הבריטי.
אחת מפעולותיו החשובות ביותר היא הקמת לשכת המסחר ארץ ישראל-רומניה טרם קום המדינה - כעומד בראשה שימש כמעין שגריר של "המדינה בדרך".
צדוק אברהם שלוש נולד בנווה צדק, השכונה היהודית הראשונה מחוץ לחומות יפו.
סבו אהרן שלוש היה בין מחדשי היישוב היהודי ביפו בסוף המאה ה-19 וממייסדי נווה צדק, ואביו יוסף אליהו שלוש היה בין מייסדי אחוזת בית, גלגולה הראשון של העיר תל אביב.
סבו מצד אימו היה אברהם מויאל, נציג "חובבי ציון" בארץ, שהיה מעורב בהקמתן של גדרה, יסוד המעלה, עקרון ועוד.
צדוק שלוש התחנך בבית הספר היסודי "אליאנס" ביפו (שלימים עבר למבנה אחר בנווה צדק המשמש כיום כאחד המבנים במרכז סוזן דלל).
בילדותו היה שובב, וככל הנראה סבל מסהרוריות.
בתקופת מלחמת העולם הראשונה הוטלה גזירת גירוש על תושביה היהודיים של יפו, ובכללם תושבי השכונות נווה צדק ואחוזת בית.
משפחת שלוש נאלצה לעקור צפונה לאזור השרון, אך צדוק נותר ביפו ושמר על הרכוש המשפחתי.
הצבא הבריטי בפיקודו של גנרל אלנבי שחרר את הערים יפו וירושלים ואת דרום הארץ מידי הטורקים בסוף שנת 1917, וכך נמתח קו החזית בין העות'מאנים לבריטים לאורך קו שתי העוג'ות.
משפחת שלוש נותרה ב"גלות" תחת שלטון העות'מאנים ללא אפשרות לחזור ליפו, וצדוק היה מעתה תחת שלטונות הצבא הבריטי.
הוא התכלכל ממכירת חפצים בעלי ערך שהיו בבתים ובמחסנים של משפחתו.
חיילים בריטיים הבחינו בגבר הצעיר מסתובב בין הבתים הנעולים בשכונות היהודיות ולוקח חפצים - הדבר עורר אצלם חשד, והוא נאסר מיד.
לאחר שהסביר את מעשיו בפני המושל הצבאי הבריטי שוחרר ואף מונה לפקיד באדמיניסטרציה הבריטית ביפו וכך למד את השפה האנגלית על בוריה.
על אף שמשפחת שלוש לא ידעה מה מצבו של צדוק שנותר ביפו, צדוק זכה לדיווחים על מצבה של משפחתו כשנלכדו מרגלים עות'מאניים שחצו את קו החזית.
עם סיום המלחמה נסע למנצ'סטר, אנגליה כדי להשלים את לימודיו בבית ספר למסחר.
ב-1921 חזר לביקור בארץ ישראל והכיר את רוז (שושנה) אפלבוים, בת האגרונום מאיר אפלבוים (מראשוני זכרון יעקב), בקפה לורנץ בתל אביב הקטנה.
כעבור שנה נשא אותה לאישה בבית אביו בשדרות רוטשילד 9, תל אביב.
נישואין בין-עדתיים באותה תקופה לא היו נפוצים, אך שתי המשפחות עודדו את הזוג להינשא ולא מצאו במוצאן השונה - משפחת שלוש מאלג'יריה ומשפחת אפלבוים מרומניה - טעם לפגם.
רוז וצדוק שלוש נדדו מדירה לדירה בתל אביב הקטנה - בתחילה התגוררו ברחוב נחמני, אחר כך עברו לבית קנדידוף בפינת הרחובות פינס ורוקח בפאתי נווה צדק ולבסוף השתכנו בקצה הצפוני של רחוב אחד העם.
נולדו להם שני ילדים - אביעזר (נולד בקיץ 1923) ורות (נולדה באביב 1927).
רוז גידלה את הילדים לפי מיטב המסורת האירופאית, וניהלה משק בית עם מיטב מכשירי התקופה (ארגז קרח, תנור נפט, טלפון ורדיו).
מדי יום גם הייתה מכינה לבעלה ארוחת צהרים, אורזת אותה בסיר מיוחד ושולחת אותה באמצעות שליח למקום עבודתו.
צדוק הצטרף למפעליו של אביו יוסף אליהו שלוש - בתחילה עבד בבית החרושת לקרח "מעדן", אך המשרה לא הייתה לטעמו.
אחר כך השתלב בהנהלת מפעל חומרי הבניין "האחים שלוש", אותו ניהלו אביו ודודו אברהם חיים שלוש.
ב-1926 החל לבנות את עסקיו העצמאיים בארץ, לאחר שקץ בקצבה השבועית שקיבל מאביו לפרנסת משפחתו.
הוא הקים בית מסחר מצליח לייצוא פרי הדר, ועם הזמן הצטרפו אליו קולונל פרדריק קיש, מנהל המחלקה המדינית של הסוכנות היהודית, ואחרים.
בשנות ה-30 פתח משרד בבית סורסוק שביפו (כיום, רחוב רזיאל 4) הנמצא בקרבת נמל יפו ובקרבת פרדסי יפו (על אדמותיהם נבנו שכונות דרום תל אביב).
בית המסחר של שלוש שימש כחוליה מקשרת בין הפרדסנים למשווקים הסיטונאיים בחו"ל - שלוש היה קונה את פרי ההדר מהפרדסנים ומייצא אותם לאנגליה, משם היו מופצים הלאה.
יחד עם יצחק רוקח (בנו של שמעון רוקח) ושמואל טולקובסקי ביסס את מעמדו של ענף הפרדסנות כמרכזי בכלכלת ארץ ישראל המנדטורית.
לימים הוקמה על בסיס פעילותם המועצה לשיווק פרי הדר.
בשנת 1936, עם התגברות התחרות בין משווקי פרי ההדר, שלוש הבין כי הפרדסנים הארצישראליים (יהודים וערבים כאחד) לא יחזיקו מעמד מול פרדסנים אחרים בעולם (בעיקר ממרוקו ומספרד) ללא תשתית כלכלית נאותה.
אמנם התפוזים הארצישראליים היו למותג תפוזי ג'אפה בעל שם ברחבי העולם, אך לדידו נדרש יותר מכך.
לכן, רשם את בית המסחר כחברה בעירבון מוגבל בשם "Anglo-Palestine Fruit Export" עם הון התחלתי של 35,000 לא"י.
הוא שימש כמנהל כללי של החברה והחזיק באחוז ניכר ממניותיה.
צדוק שלוש היה פעיל בארגונים שונים של היישוב היהודי בארץ ישראל, ובהם הנהגת העדה הספרדית וארגון הספורט מכבי.
במחקר היסטורי של אגודת הבונים החופשיים נמצא כי צדוק שלוש היה חבר גם בלשכת ברקאי שפעלה ביפו ואחר כך באחוזת בית.
שלוש הרחיב את עסקיו למזרח אירופה בשנת 1933. בעיניו הייתה רומניה יעד מועדף, מפני שמהעצים הרבים שביערותיה היה ניתן לייצר ארגזים למשלוח פרי הדר, ומפני שהתחבורה הימית בין עיר הנמל קונסטנצה ובין נמל חיפה הייתה סדירה ונוחה.
הוא ייסד את לשכת המסחר ארץ ישראל-רומניה יחד עם עוד 25 פרדסנים, יצואנים ואנשי תעשייה ומסחר, ונבחר לעמוד בראשה.
בכך עקף את המגבלה שנוסחה בסעיף 18 של כתב ייפוי הכוח שניתן לבריטניה על ידי חבר הלאומים, ובו נכתב כי ממשלת המנדט לא תפלה בין מדינות שונות בכל הנוגע לקשרי המסחר עם שטח המנדט ולא תחתום על הסכמי סחר שיעניקו הטבות לארגון כלכלי זה או אחר.
ממשלת רומניה הטילה על שר המסחר והתעשייה שלה לקדם את המשא-ומתן עם לשכת המסחר.
שלוש מצא פתרון לקשיי הייצוא של ממשלת רומניה שנבעו מחוסר במטבע חוץ - הוא יצר מערכת של סחר חליפין שבמסגרתה יוצאו פרי הדר מפלשתינה-א"י בתמורה לארגזי עץ שיוצאו מרומניה.
כבר לאחר שנת פעילות אחת, שלוש זכה לעיטור הצטיינות מטעם הממשלה הרומנית.
מדי שנה היה נוסע לרומניה ומחדש את הסכמי הסחר לקראת שנת הייצוא הבאה ומסכם את כמות האוניות הדרושה ומחירי ההובלה.
היותה של ארץ ישראל שטח מנדט יצר ואקום בתחום יחסי החוץ, שאליו נשאב צדוק שלוש כמעין תחליף לשגריר.
הישגיה של לשכת המסחר ארץ ישראל-רומניה היו ניכרים, ואף צוינו בדוח המלא של ועדת פיל.
בשנת 1937, ממשלת רומניה אסרה על העברת התרומות שנאספו מיהודי רומניה לקרן היסוד והקרן הקיימת, בשל החרפת המשבר המוניטרי וגם בשל התגברות האנטישמיות.
הנהלת הסוכנות היהודית שלחה את צדוק שלוש לפתור את המצב בבוקרשט.
שלוש השתדל אצל כל בעלי התפקידים במערכת השלטון הרומנית, והצליח לשחרר את כספי התרומות ולזכות בהערכתם של המוסדות הלאומיים ביישוב היהודי בארץ.
המרד הערבי הגדול גרם לאי-יציבות בעסקי ייצוא ההדרים של שלוש - הפרדסנים הערבים לא עמדו בהסכמים, ומיקומו של המשרד ביפו הפך למסוכן (שלוש אף מגיש בקשה לשלטונות המנדט, שינפיקו לו רישיון לשאת אקדח).
על אף שבתחילת המאורעות היה אופטימי וקיווה שהבריטים ישליטו סדר ועסקיו יתחדשו כסדרם, בתחילת 1939 היה כבר על סף ייאוש.
גם לשכת המסחר ארץ ישראל-רומניה נאלצת לחסל את פעילותה עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, כחודשיים בלבד לאחר ששלוש חידש בפעם האחרונה את הסכם הסחר בין הלשכה לממשלת רומניה.
לאור ההתערערות של המצב הביטחוני הוא מעביר את משפחתו מתל אביב למקום מבטחים בתל ליטוינסקי (כיום תל השומר), שם התגוררו בני משפחתה של אשתו רוז.
במהלך מלחמת העולם השנייה נסע להודו ועשה הון בקנייה סיטונאית של סוכר ומכירה בקמעונאות.
עם סיום המלחמה הוא שב ארצה, והמשפחה עברה לדירה שכורה בקצה הצפוני של שדרות רוטשילד בתל אביב.
בניסיון להשיב עטרה ליושנה, הוא הקים יחד עם אחיו משה שלוש חברה למסחר בחומרי בניין בשם "האחים שלוש", בהנחה שלאחר המלחמה הביקוש לחומרים אלה יגדל.
ניסיונו לחדש את הסכמי הסחר עם רומניה לא עלה יפה.
כאחד המנהיגים של העדה הספרדית ביישוב היהודי בארץ ישראל פעל רבות ליצירת שיתוף פעולה בונה עם המוסדות הלאומיים שאנשיהם היו בעיקר אשכנזים.
חודש לאחר קום המדינה, ראש הממשלה הזמנית דוד בן-גוריון שלח כתבי מינוי לחברי ועד הביטחון (שהחל להתגבש כמעין ועדה פרלמנטרית לענייני ביטחון, גלגולה הראשון של ועדת החוץ והביטחון של הכנסת) - בין עשרת חברי הוועד נמנה גם צדוק שלוש, הספרדי היחיד מבין העשרה.
עם זאת שלוש לא הספיק למלא את תפקידו כחבר הוועד.
שלוש נפטר לאחר שני התקפי לב בכסלו ה'תש"ט, 1 בינואר 1949, בזמן ששהה בתל ליטוינסקי.
הוא נקבר בחלקה המשפחתית בבית הקברות טרומפלדור בתל אביב.
צדיק בינו (נולד ב-13 באוקטובר 1944) הוא איש עסקים ובנקאי ישראלי.
ביוני 2022 העריך העיתון הכלכלי "TheMarker" את הונו, ברשימת עשירי ישראל שפרסם, בכ-2 מיליארד דולר.
נולד בבצרה שבעיראק לששון וג'ולייט בינו.
שם משפחתו בינו, מורכב מראשי־התיבות של המשפט "בשם ה' נעשה ונצליח".
בשנת 1951, בהיותו בן שבע, עלה עם משפחתו לישראל והיא התיישבה במעברת פרדס כץ.
כעבור זמן קצר עברה המשפחה לקריית אונו, שם פתח האב חנות מכולת שכונתית קטנה שאותה ניהל יחד עם אשתו ובסיוע בנו צדיק.
בינו התגייס לצה"ל ושירת כמכונאי בחיל אוויר.
שיחק כקשר בקבוצת הפועל קריית אונו.
לאחר שחרורו מצה"ל התקבל לתפקיד פקיד בסניף בנק הפועלים בקריית אונו שבו התקדם לדרגת "מורשה חתימה".
אחר כך עבר לבנק לסחר חוץ לתפקיד סגן מנהל סניף.
בשנת 1970 נשלח על ידי הבנק להכשרה מקצועית כעתודה ניהולית ולמד קורס בן שנה להכשרת מנהלים באוניברסיטת תל אביב, וכן למד בנקאות ופיננסים, בשעות הערב, במכללה למינהל.
לאחר חופשת הלימודים מונה למנהל מחלקת־ההדרכה של הבנק, שגדל בינתיים תוך מיזוגים עם מוסדות כספיים אחרים, והפך לבנק הרביעי בגודלו במדינה, בשמו החדש "הבנק הבינלאומי הראשון".
בינו המשיך להתקדם במהירות בסולם התפקידים בבנק וב-1980, כשקבוצת ההשקעות "דנות" רכשה את השליטה בבנק, מונה למנכ"ל הבנק הבינלאומי הראשון, בגיל 38 בלבד.
ב-1986 מונה ליו"ר מועצת המנהלים של הבנק.
לאחר שז'אק נאסר ומשפחת ספרא רכשו את הבנק.
לאחר שעזב את בנק לאומי הציעה לו משפחת ספרא להצטרף לבנק הפרטי שלהם באירופה, "ריפבליק בנק", אך הוא נשאר לבסוף בישראל.
ב-1989 התמנה להיות נציגו בישראל של ג'ק ליברמן, איש עסקים יהודי אוסטרלי, ומטעמו היה אחראי על פעילויות חברת פז.
במהלך השנים רכש מניות של חברת "פז", עד שב-1999 צבר מספיק מניות שיקנו לו שליטה בחברה ומונה ליו"ר הדירקטוריון.
בסוף שנות ה-90 הקים את חברת ההשקעות הפרטית "בינו אחזקות" שעסקה במימון ובנדל"ן, דרכה הוא מנהל את עסקיו ובה עובדים ילדיו.
מ-1995 היה בעל מניות ודירקטור בחברת "רשת", ב-2008 מכר את מניותיו בחברה.
ב-1998 רכש יחד עם אברהם ביגר ומשפחת בן-ש"ך 80% מחברת "קניאל תעשיות" וב-2008 מכר את חלקו לאהוד בן ש"ך.
באוגוסט 2006 רכש את בתי הזיקוק באשדוד באמצעות חברת "פז".
אחרי רכישת בתי הזיקוק, הנפיק את חברת "פז" בבורסה לניירות ערך בתל אביב.
ב-2003 רכש ממשפחת ספרא את חברת פ.י.ב.י.
אחזקות, בעלת השליטה בבנק הבינלאומי, תמורת 90 מיליון דולר.
בנוסף שולט בינו, באמצעות הבנק הבינלאומי, ביובנק, בנק מסד ובנק אוצר החייל אותם רכש ב-2006, וכן בבנק פועלי אגודת ישראל, המצוי בבעלות מלאה של הבנק הבינלאומי החל משנת 2010. בנו, גיל, השתלב בתפקידי ניהול בעסקיו.
בעקבות חקיקת חוק לקידום התחרות ולצמצום הריכוזיות, האוסר על בעל שליטה לשלוט במוסד פיננסי ובחברה עסקית, נאלץ למכור בהדרגה את מרבית מניותיו ב"פז".
בנוסף פרש אחרי 22 שנה מתפקיד יושב ראש החברה.
במרץ 2017 חדל להיות בעל עניין בחברה.
בינו נשוי לאורה ואב לשלושה.
צדוק עלון (נולד בירושלים ב-30 בנובמבר 1954) הוא סופר ומשורר ישראלי.
כותב שירה ופרוזה הנושאות אופי הגותי.
בעל תואר שלישי בפילוסופיה מטעם האוניברסיטה העברית בירושלים.
עלון נולד בירושלים, ילד שביעי מבין שמונת ילדיהם של אסתר לבית מזרחי, ילידת ירושלים, ושל הרב חביב עלון, שהיה סופר סת"ם ומראשי העדה הכורדית בירושלים.
בשנת 1972 סיים את בית ספר התיכון "מעלה", ולאחר השירות הצבאי השלים לימודי דוקטורט בחוג לפילוסופיה באוניברסיטה העברית.
שלו נכתבה בהנחייתו של פרופ' ירמיהו יובל ועסקה בפילוסוף ברוך שפינוזה.
עבודת הדוקטור שלו "המוניזם הוא מן האפשר – הדוגמה השיטתית של שפינוזה" נכתבה גם היא בהנחייתו של פרופ' ירמיהו יובל, ומטרתה הייתה להראות כי ניתן להתיר את הסתירה הפנימית שקיימת בדבריו של הפילוסוף שפינוזה על העצם, התארים והאופנים, ובדרך זו להציג את המשנה של שפינוזה כתאוריה קוהרנטית ונטולת סתירות פנימיות.
עבודת הדוקטור יצאה מאוחר יותר גם כספר.
שירים, סיפורים קצרים ורשימות ביקורת פרי עטו התפרסמו בבמות הספרותיות השונות, בעיתונות הכתובה ובכתבי-עת מודפסים ומקוונים.
עלון נשוי לרונית לבית ביבי, מרצה למתמטיקה ואמנית.
הוא השתמש בעבודותיה של אשתו לעיטור כריכות ספרי השירה והפרוזה שכתב.
עלון הוא אב לשלוש בנות.
בתו, רות עלון, היא מוזיקאית מצטיינת שזכתה בשנת 2024 בפרס ראש הממשלה לקומפוזיטורים.
אחד מאחיו הוא אופנוען המרוצים חזי עלון, שהשתתף בשנת 2004 בראלי דקר (מרוץ פריז-דקאר).
אחייניתו היא קציעה עלון, פעילה חברתית וחוקרת אמנות.
בשנת 2011 פרסם עלון את ספרו עמוד-שניים ליום – רומן הגותי היונק ממשנתו של שפינוזה ושוזר את רעיונותיו הפילוסופיים בהגיגי המחבר.
ב"עמוד-שניים ליום" סיטואציות יומיומיות מתארות דילמות פילוסופיות.
רעיונותיו הפילוסופיים של שפינוזה מקבלים ביטוי בהשתקפותם בחיי היומיום, ובעיות היומיום הפשוטות, האנושיות, מוצגות הן כבעיות שהזמן גרמן, והן ככאלו שחווייתן כִזכות מאירה את המציאות בת החלוף באור מן הנצח.
הקשר בין הפילוסופיה לחיים מקבל ביטוי גם בספרי השירה של עלון העוסקים בשני אספקטים של המציאות האנושית השלובים זה בזה: השמחה על הקיום מחד גיסא, והצער על חלופיות ההוויה מאידך גיסא.
השירים בספר בהמולת היום והלילה אני שוכח וזוכר נוגעים בנצח ובחד-פעמיות ההוויה, בילדות ובבגרות, בזיכרון ובשכחה.
מוטיבים דומים שבים ומופיעים גם בספר אנסה הקולמוס ואראה – ששמו כאותו משפט שהיה אביו של עלון כותב על קלף בטרם התחיל במלאכת כתיבת התורה.
ובשקט הולך וגובר (שירה); עורכת: קציעה עלון, 'גמא', 2023
כעפר הארץ (קובץ סיפורים קצרים); עורכת: גל קוסטוריצה, "עמדה", 2020
שני משוררים בעירנו (סיפורים); ביחד עם המשורר שמואל כהן; "קולמוסין", 2020
שנים ורימונים (שירה); מהדורה דו לשונית רומנית / עברית; תרגם לרומנית: מנחם מ' פאלק; הוצאת מושאטיני, סוצ'אבה, רומניה, 2020
שני משוררים בעירנו (שירה); ביחד עם המשורר שמואל כהן; "עמדה", 2018
כך גם עלה במחשבה לפניו (שירה); עורכת: גל קוסטוריצה, "עמדה", 2018
שפינוזה - רציונליסט ומיסטיקן; רסלינג, 2016
פרקי אבות פילוסופיים: בין פרקי אבות לפילוסופיה המערבית; ביחד עם ד"ר בנצי שרייבר; "גמא" בשיתוף עם "הקיבוץ המאוחד", 2016
האילם ומפוחית הפה (קובץ סיפורים קצרים); עורכת: גל קוסטוריצה, "עמדה", 2015
אנסה הקולמוס ואראה (שירה); "עמדה", 2012
עמוד-שניים ליום (פרוזה); עורכת: גל קוסטוריצה, "עמדה", 2011
בהמולת היום והלילה אני שוכח וזוכר (שירה); עורך: יעקב בסר, עתון 77, 2007
"האילם ומפוחית הפה" , סיפור קצר, באתר nrg מעריב בבלוג של רן יגיל
הפרקים הפותחים של "עמוד-שניים ליום", באתר nrg מעריב בבלוג של רן יגיל
"עמוד-שניים ליום" הפרק החותם, ב"יקוד" כתב עת לספרות
שבעה שירים מתוך "אנסה הקולמוס ואראה", באתר nrg מעריב בבלוג של רן יגיל
באתר הספרותי של נילי דגן
"לְקַבֵּץ", סיפור קצר, באתר nrg מעריב בבלוג של רן יגיל
"המלחמה וסרטי המלחמה", סיפור קצר ב"יקוד" כתב עת לספרות
ללטף את האי-רציונלי - ביקורת ספרות בעתון 77 על ספרו של המשורר והסופר מיכאל רייך "כל הנחלים הולכים אל הלב"
צדיק אחד בסדום הוא אלבום הסולו הראשון של הראפר הישראלי נצ'י נצ'.
האלבום יצא לאור באוגוסט 2011 והופק על ידי שקל ועל ידי אורי שוחט.
לאחר שנצ'י נצ' עזב את ההרכב פרודוקס, שאיתם הוציא את האלבום "תחיית המתים", הוא החל לעבוד על האלבום "צדיק אחד בסדום".
ב-18 ביולי 2011 הוציא נצ'י נצ' לאור את הקליפ לסינגל הראשון מהאלבום, "גודזילה", בעמוד היוטיוב הרשמי שלו.
ב-14 בדצמבר יצא לאור הקליפ של הסינגל השני מהאלבום, "בום-שאקה-לאק".
ב-16 בדצמבר השיק נצ'י נצ' את האלבום במועדון הסאבליים.
באירוע ההשקה התארחו האומנים נימי נים, לוקץ', אקסום, פלד, איזי, צ'ולו, זי קיי, בוקה ועוד.
צדפת ענק (שם מדעי: Tridacna gigas) היא מין של צדפה, נחשבת כצדפה הגדולה ביותר בעולם.
תפוצתה בשוניות אלמוגים רדודות בדרום האוקיינוס השקט ובאוקיינוס ההודי.
צדפה זו היא חלק מבני הסוג Tridacna שמיניו מכונים "צדפות ענק".
בעבר חשבו שהצדפה יכולה להיפתח ולהיסגר על צוללנים לא זהירים.
כיום יודעים שזו אגדה ושריון הצדפה נסגר רק למטרות הגנה וגם נסגר מאוד באיטיות ולא יכול לפגוע באדם.
אורכה של הצדפה יכול להגיע ל-120 ס"מ ומשקלה ליותר מ-200 ק"ג והיא הגדולה בכל מיני הצדפות.
הפרטים הגדולים ביותר הגיעו לאורך 137 ס"מ והגיעו למשקל של 340 ק"ג.
צדפה גדולה יכולה לחיות מעל 100 שנה והיא מבין חסרי החוליות מאריכי הימים ביותר.
לצדפה שריון ענקי הנפתח לאיטו ובתוכו גלימה גדולה בעלת 4–5 קפלים בצבעים סגול וכחול ולעיתים גם כהה יותר.
הצדפה מפתחת תלות עם אצות זעירות החיות בין קרומי גלימתה.
האצות מפיקות חומרים מהם גדלה הצדפה וכך היא יכולה לחיות גם בסביבות מחיה עניות במזון.
הצדפה קבועה במקומה ואינה יכולה לזוז עקב גודלה.
הצדפה מצויה בסכנת הכחדה עקב ציד מופרז של הצדפות הבוגרות שאינן יכולות לנוע.
הצדפות נחשבות למאכל מבוקש במסעדות בדרום מזרח אסיה, יפן, צרפת ואזורים נוספים.
צדק ארגוני הוא מונח מתחום הפסיכולוגיה המתייחס לסוגיות הקשורות לשיפוטים סובייקטיביים ותחושות של צדק והוגנות של עובדים בארגונים.
עובדים חווים סיטואציות ותהליכים שקורים בארגון, על סמך תרחישים אלו מפתחים הערכות ומגיבים בהתנהגויות שונות.
לכן, צדק ארגוני הוא גורם בעל חשיבות, שכן הוא משפיע על תפוקות העובדים, ועל הפעילות היעילה של הארגון.
הניתוח של צדק ארגוני מזהה שלושה סוגים של צדק: צדק חלוקתי, צדק תהליכי וצדק אינטראקטיבי.
סוגי הצדק קשורים בנושאים שונים שעובדים תופסים דרכם את הוגנות הארגון.
הרעיון של צדק ארגוני נובע מתאוריית ההוגנות.
לפי התאוריה אדם מבצע השוואות בינו לבין אחרים, ותחושת הוגנות או חוסר הוגנות נתפסות לפי השוואה זו.
ההשוואה נעשית במושגים של תשומות ותוצאות.
תשומות הן מאפיינים של העובדים שבאים לידי ביטוי בתרומה ישירה או עקיפה לארגון: השכלה, ותק, ניסיון וכו', מאמץ נפשי ופיזי אשר מושקע בעבודה, מחויבות לארגון ועוד.
התוצאות הן התמורה שהעובדים מקבלים מהארגון, ויכולות להיות תגמולים חומריים, כמו שכר ובונוסים, או לא חומריים, כמו הגשמה עצמית, הכרה חברתית וכו'.
התשומות והתוצאות נתפסות על ידי עובדים באופן סובייקטיבי.
העובדים משווים את היחס של תשומות/תוצאות של עצמם ליחס תשומות/תוצאות של מושא השוואה מסוים, וחווים הוגנות כאשר יתקיים שוויון בין יחסים אלו.
במקרה של אי שוויון העובדים עלולים לחוות חוסר הוגנות ועלולה להיווצר תחושת מתח אשר תניע את העובדים לצמצם את חוסר ההוגנות.
מושא ההשוואה עשוי להיות השוואה של עצמם לעובדים אחרים באותו הארגון, של עצמם לעובדים אחרים בארגון אחר, של עצמם ביחס לעצמם בתפקידים קודמים, של עצמם לעובד אחר שנמצא במצב דומה במקום אחר או של עצמם לעובדים אחרים בוותק דומה בארגון או מחוצה לו.
ישנה הגדרה של שלושה סוגי צדק ארגוני: חלוקתי, תהליכי ואינטראקטיבי (הצדק האינטראקטיבי מכיל צדק אינפורמטיבי וצדק בין-אישי).
צדק חלוקתי (Distributive Justice) מתייחס לתפיסת העובד את חלוקת המשאבים בארגון.
תחושת צדק חלוקתי תתקבל כשהעובד ירגיש שהתגמולים חולקו באופן הוגן.
למשל, עובד יתפוס את הארגון כהוגן אם יחשוב שקיבל את השכר המגיע לו.
צדק תהליכי (Procedural Justice) מתייחס לתפיסת העובדים את ההוגנות באופן שבו התקבלו ההחלטות לגבי חלוקת המשאבים בארגון.
המשמעות היא עד כמה התהליכים היו הוגנים.
ישנם מדדים מקובלים לתפיסת צדק שמשמשים כלי אנליטי לאמידת המידה בה ישנה תחושה של צדק תהליכי, כלומר, על בסיס מדדים אלו עובדים מפתחים לעצמם תחושת צדק תהליכי בארגון.
מדדים אלו מתייחסים לנושאים כמו האם ישנם כללים ברורים לגבי התהליך, האם הכללים נאכפים באופן אחיד לכל האנשים המעורבים, האם הכללים ידועים וברורים, האם הכללים מוסכמים על העובדים המעורבים, האם תהליכים מתרחשים על סמך מידע מדויק ולא מוטה כלפי עובדים מסוימים ועוד.
ישנם שני רכיבים שתורמים לתפיסה של צדק תהליכי:
בקרת תהליך - ההזדמנות שיש לעובדים להציג את נקודת מבטם לגבי התוצאות הרצויות בפני מקבלי ההחלטות.
למשל, האם ניתנה לי הזדמנות להביע את דעתי?
האם ניתנה לי הזדמנות לתקן טעויות?
הסברים - סיבות ברורות שהמנהל נותן לתוצאות.
למשל, אם מנהל נותן משרד מרווח לעובד א' ולא לעובד ב', ויגיד לעובד ב' "אני יודע שזה לא בסדר, ורציתי לתת לך את המשרד, אבל זו לא הייתה ההחלטה שלי".
בשביל שתהיה בארגון תפיסה של צדק תהליכי, צריך שתהיה לעובדים תחושה שיש להם בקרה כלשהי על התוצאה ושהם קיבלו הסבר הולם לתוצאה שהתקבלה.
לדוגמה: פיטורים של עובדים- במידה ועובדים מקבלים הזדמנות לשימוע ובסיומו מקבלים הסבר ברור לסיבה שבגינה מתרחשים פיטורים, תחושת הבקרה וההסבר יתרמו לתפיסת ההוגנות של ההליך.
לצורך תחושת צדק תהליכי צריך שהמנהל יהיה:
עקבי (לאורך זמן ועובדים) – המנהל צריך להתנהג בצורה מסוימת כלפי העובדים, ללא אפליה לטובת עובדים מסוימים, או בזמנים מסוימים.
כך למשל, על המנהל ליישם את כללי הארגון באופן אחיד על כלל העובדים.
לא משוחד – המנהל צריך לתת יחס הוגן לכל העובדים.
לדוגמה, על המנהל להתנהג בצורה הוגנת לכל עובדיו ולא להעדיף עובד מסוים על פני עובד אחר.
מקבל החלטות על סמך מידע מדויק – לדוגמה, אם מנהל מחליט לפטר עובד, עליו לקבל החלטה זו על סמך מידע נכון ומדויק, ולא על סמך שמועות של עובדים אחרים.
פתוח לערעורים – לדוגמה, מנהל צריך להיות פתוח להסברים של עובדים להתנהגויות מסוימות, כך למשל נהוג לערוך בישראל שימוע לעובדים בטרם פיטוריהם, על מנת לשמוע את הצד של העובדים.
צדק אינטראקטיבי (Interactional Justice) מתייחס לתחושות לגבי היחס שמקבל העובד מהארגון.
צדק זה מתייחס להיבטים החברתיים של תהליך קבלת ההחלטות בחלוקת המשאבים.
קיימת הבחנה בין שני סוגים של צדק אינטראקטיבי:
צדק אינפורמטיבי (Informational Justice) מתייחס לשאלה האם מנהלים מסבירים חוקים ותהליכים שמתרחשים בארגון בצורה הולמת.
הסברים אלו צריכים להיות ברורים, הגיוניים, מפורטים מספיק, ומסופקים בזמן מתאים.
צדק בין-אישי (Interpersonal Justice) מתייחס לכבוד וליושר שהמנהל, וגורמים אחרים בארגון מעניקים לעובדיהם.
השלכות של תפיסת צדק ארגוני
תפיסת צדק או חוסר צדק ארגוני יכולה להשפיע על עובדים בצורות שונות, חיוביות ושליליות.
ההשפעות יכולות לנבוע מתפיסת צדק/חוסר צדק של אחד מהסוגים השונים של צדק ארגוני.
שלושת סוגי הצדק הארגוני קשורים לאמון שעובדים נותנים בארגון, כך שככל שעובדים תופסים את הארגון כצודק יותר, כך הם נותנים בארגון יותר אמון.
תפיסת צדק אינטראקטיבי אף מגבירה את האמון שעובדים נותנים בממונה שלהם.
נמצא כי לצדק ארגוני יש השפעה על ביצועי עובדים.
תפיסת צדק, בעיקר תהליכי, משפרת את תפוקת וביצועי העובדים.
שביעות רצון מהעבודה ומחויבות לארגון
נמצא כי ככל שהארגון נתפס בעיני עובדים כהוגן יותר, כך שביעות רצונם ממקום העבודה תהיה גדולה יותר.
כך למשל, נמצא כי תפיסת חוסר צדק גרמה לירידה בשביעות הרצון מהעבודה בקרב מורים בהודו, משמע שתופעת הצדק רלוונטית באופן גלובלי במכלול תרבויות.
בנוסף, תפיסת צדק תהליכי קשורה למחויבות ארגונית.
כלומר, תפיסת חוסר צדק מפחיתה מחויבות לארגון וההפך.
אזרחות ארגונית היא כל התנהגות שבה עובדים מעורבים בארגון, שיש בה מטרה לקדם את הארגון ואינה מוגדרת במסגרת תפקידם של העובדים.
מחקרים מראים כי תפיסת צדק ארגוני, על כל סוגיו, קשורה להפגנת התנהגות אזרחית בארגון.
נמצא כי קיים קשר בין תפיסת חוסר צדק ארגוני להתנהגויות כגון איחורים, היעדרויות וכוונות עזיבה של הארגון.
בנוסף, נמצא כי צדק חלוקתי וצדק תהליכי מנבאים כוונות עזיבה.
נמצא כי חוסר צדק חלוקתי ותהליכי מנבאים תגובות רגשיות שליליות.
תפיסת חוסר צדק פוגעת בבריאותם של עובדים ומגדילה את רמת התחלואה.
מחקרים מראים שפגיעה בתחושות של צדק חלוקתי פוגעת בבריאות פיזית של עובדים.
עוד נמצא כי צדק ארגוני ויכולות ניהוליות הם גורמים חשובים בפיתוח עובדים בריאים ומתפקדים.
צדוק שרמן (נולד ב-21 בספטמבר 1944) הוא אדריכל ישראלי מייסד ושותף בכיר במשרד "שרמן אדריכלות ואפיון בע"מ".
צדוק שרמן נולד למשפחה של שורדי שואה.
בשנת 1949 עלה עם הוריו ואת חינוכו קיבל בישראל.
עם סיום לימודי התיכון (1962) החל את לימודיו בפקולטה לאדריכלות ובינוי ערים בטכניון במסגרת העתודה האקדמית.
עם סיום לימודיו (1967) חזר לשירות הצבאי במרכז בינוי צה"ל בתפקיד קצין תכנון ובהמשך כראש מדור בינוי מחנות.
במסגרת תפקידו עסק בתכנון מחנות ובניה צבאית מגוונת, תוך כדי מתן דגש לתכנון מבנים בעלי מורכבות טכנולוגית גבוהה.
ב־1971 היה שותף במשרד "שימור שרמן אדריכלים"- תכנון שכונות מגורים, מבנים ייעודיים ומבני מעבדות לגופים ממלכתיים.
בשנת 1974 היה שותף במשרד תכנון אדריכלי והנדסי רב דיסיפלינרי A.C.D.
בע"מ, המשרד עסק בתכנון שכונות מגורים, מבני מעבדות ומחקר (אביק - טבע נתניה) אינטל חיפה, המכון לבריאות הציבור וכן מתקנים צבאיים.
ב־1981-2006 מייסד ושותף בכיר במשרד "שרמן פוטש אדריכלים בע"מ", בו תכנן מתקנים צבאיים, מבני מגורים, מבני מעבדות ומבנים עתירי טכנולוגיה עבור שורת מוסדות ומשרדי ממשלה שונים ביניהם: המכון הווטרינרי, מרכז וולקני, נמל אשדוד, האוניברסיטה העברית, הטכניון, מכון ויצמן ורשות שדות התעופה.
בשנים 1981–1986 במסגרת פעילות שיקום שכונות אדריכל צדוק שרמן הניע באופן תקדימי תהליכים של שיתוף האוכלוסייה בתהליך קבלת החלטות ואישור תוכניות.
בשנים 1987–1991 היה יועץ אדריכלי בכיר במחלקת בינוי של חיל האוויר ובשנים 1988–1992 היה יועץ אורבני לשיקום ופיתוח העיר רמלה מטעם משרד הבינוי והשיכון.
מ־2006 ועד עתה מייסד ואדריכל ראשי בחברת "שרמן אדריכלות ואפיון בע"מ".
יחד עם בנו מר משה שרמן שותף וראש תחום אפיון.
אפיון ותכנון מחנות ומתקנים שונים למערכת הביטחון, תכנון מבנים מורכבים למוסדות השכלה גבוהה ומחקר כמו: מכון ויצמן, האוניברסיטה העברית, אוניברסיטת בר-אילן, הטכניון, המכון למחקר ביולוגי ועוד.
נוסף לפעילותו כמתכנן וכמאפיין, אדריכל שרמן עוסק גם בפעילות ציבורית מקצועית ושימש בתפקידים שונים: חבר ועדת האתיקה הממלכתית, יו"ר איגוד האדריכלים (2001–2004), חבר ועדות תקינה שונות (מכון התקנים), חבר ועדה למינוי מומחים ובוררים בארגון האדריכלים ומשנת 2009 ועד היום מ"מ יו"ר בארגון המהנדסים והאדריכלים העצמאיים.
צדוק שרמן היה נשוי לפרופ' לבנה שרמן עד למותה ב-2020, לזוג שלושה בנים ושמונה נכדים.
בניין המרכז לרפואה השוואתית ע"ש דוד לופטי, מכון ויצמן, רחובות (בביצוע)
בניין מדעי החיים ע"ש אמרסון, הטכניון, חיפה
בניין בית הספר למדעי החינוך, אוניברסיטת בר-אילן, רמת גן
הפקולטה לרפואה בצפת, אוניברסיטת בר-אילן
חדר אוכל ומטבח מרכזי, אזור התמך, נמל התעופה בן-גוריון
בניין בית הספר לרפואה וטרינרית, אוניברסיטה עברית (קמפוס רחובות)
בניין המרכז למחקר טרום קליני ע"ש לורי לוקי, מכון ויצמן, רחובות
בניין למחקר טרנסגני ע"ש קמיליה בוטנר, מכון ויצמן
בניין מעבדות הוראה הפקולטה למדעי הטבע, אוניברסיטת עברית (קמפוס ספרא)
בניין מחקר ופיתוח לתרכיבי פו"ט F.M.D, משרד החקלאות, בית החולים הווטרינרי האוניברסיטאי
עיר הבה"דים, אפיון תוכנית האב ורובעי חימוש ורפואה
קריית התקשוב, אפיון תוכנית אב, תכנון אדריכלי מנחה למבנים מורכבים
הרב צדיק דאנון (בסרבו-קרואטית: Cadik Danon; 20 באפריל 1918, סרייבו, האימפריה האוסטרו-הונגרית – 2 במרץ 2005, בלגרד, סרביה ומונטנגרו) היה הרב הראשי של יהודי יוגוסלביה בין 1972–1998, ודיפלומט יוגוסלבי.
צדיק דאנון נולד בסרייבו לדניאל וגראצייה.
נצר לרב משה דאנון שכיהן כרב הראשי של יהודי סרייבו בשנים 1815–1830 וקבור בסטולאץ.
בין השנים 1932–1937 למד בסמינר התאולוגי היהודי בסרייבו בהנהלת מוריץ לוי.
לאחר סמיכתו לרבנות כיהן במספר משרות הוראה בקרב קהילות קוסובסקה מיטרוביצה, פרישטינה וספליט.
במהלך מלחמת העולם השנייה, לאחר הפלישה ליוגוסלביה הצטרף צדיק דאנון לכוחות הפרטיזנים של טיטו.
באפריל 1942 נלכד בידי כוחות צבא איטלקיים ונכלא במחנה מעצר באיטליה.
דאנון נמלט ממחנה המעצר והצטרף לכוחות המחתרת האיטלקית.
מרבית בני משפחתו נספו בשואת יהודי יוגוסלביה ורק 2 מאחיותיו ניצלו.
ב-1947 שב ליוגוסלביה ועד 1950 כיהן במספר משרות רבנות.
ב-1950 הצטרף לשירות הדיפלומטי היוגוסלבי ובין 1953–1970 כיהן כראש מחלקת המדינות הנורדיות.
בין 1968–1970 כיהן כממונה על היחסים בשגרירות יוגוסלביה בשוודיה.
ב-1972 לאחר פרישתו משירות החוץ היוגוסלבי מונה לרב הראשי של יהודי יוגוסלביה וכיהן במשרתו עד 1998. כתב מספר ספרי הלכה, פולקלור והיסטוריה של יהודי יוגוסלביה.
הלך לעולמו בבלגרד ב-2005 והוא בן 86. בתו דניאלה דאנון מכהנת כמנכל"ית הקהילה היהודית בבלגרד (2022).
צדיקים שנכנסו בחייהם לגן עדן היא אגדה מדרשית המתארת מספר צדיקים שזכו להיכנס בעודם חיים לגן עדן.
מספר האנשים המדויק תלוי בגרסאות השונות בספרות המדרשית, והוא נע בין שבעה לאחד עשר.
אגדה זו מופיעה במקורות שונים במדרשים, אך בשינויים במספרם ובזהותם של האישים הנמנים ברשימה.
במסכת כלה רבתי מופיע שמספרם של האנשים שזכו לכך הוא שבעה, אך בפירוט מופיעים שמונה:
ואילו במסכת דרך ארץ זוטא נאמר כי היו תשעה צדיקים ויש מוסיפים עשירי:
באוצר המדרשים נמנו שמותם של עשרה בני אדם שזכו להיכנס בחייהם לגן עדן:
ובספר "תולדות בן סירא" נמנו אחד עשר (על פי רשימה זו נכדו של רבי יהודה הנשיא ויעבץ נמנים כשתי דמויות שונות).
אזכורים נוספים נמצאים אף במקומות מאוחרים יותר, בספר בית אלוהים (ג כט) של הרב משה מטראני, ועוד.
כאמור זהותם של אנשים אלו אינה מוסכמת בכל המקורות, אך בצירוף כל המקורות מוזכרים סך הכל כ-13 (או 14) אישים:
יעבץ בנו (גרסת ילקוט שמעוני: בן בנו) של רבי יהודה הנשיא
באוצר המדרשים במדרש "חופת אליהו" נזכרו שמותיהם של אנשים נוספים שזכו להיכנס בחייהם לגן עדן, אנשים אלו נזכרים בין היתר בין האנשים שמתו בעטיו של נחש:
במסכת כלה רבתי מלבד רשימה שמית, בחלק מהאישים נוסף מקור או טעם לכך שנכנסו בחייהם לגן עדן, כמו כן ישנם טעמים נוספים שמוזכרים בספרות חז"ל:
בתורה בחומש בראשית נאמר על חנוך .
בראשונים העירו על כך שבחנוך, בשונה משאר האישים המוזכרים בפרקים הסמוכים, לא נכתבה מיתה; מאותה סיבה, נכתב בתרגום התורה המיוחס ליונתן כי חנוך עלה לשמים עוד בחייו והפך למלאך בשם מטטרון ("והא ליתוהי עם דיירי ארעא ארום אתנגיר וסליק לרקיעא במימר קדם ה' וקרא שמה מטטרון ספרא רבא").
אמנם יש בראשונים שכתבו הסברים אחרים על שינוי לשון זה.
סיפור עליית אליהו לשמים מופיע ב מפסוק ב':
אליהו הולך יחד עם אלישע תלמידו מבית אל ליריחו ומשם הם יורדים אל נהר הירדן אותו אליהו בוקע לשנים באדרתו.
בכל תחנה אלישע פוגש קבוצה של בני נביאים (כנראה נביאים מתלמדים) שמודיעים לו שביום זה יילקח ממנו אדונו אליהו, אך הוא מחשה אותם.
יש שמפרשים את בקשתו של אלישע כבקשה לקבל שני שלישים מרוחו של אליהו, אך יש שמפרשים בקשה זו כפשוטה ומצביעים על כך שבאלישע יש מספר כפול של ניסים מבסיפורי אליהו.
בילקוט שמעוני מובא הטעם שזכה אליעזר עבד אברהם להיכנס בחייו לגן עדן:
עֶבֶד מֶלֶךְ הַכּוּשִׁי היה אחד מעבדי המלך צדקיהו (לפי כמה מהפירושים), וזכה להיכנס בחייו לגן עדן, בעקבות המעשה המתואר בנביא בו הציל ממוות את ירמיהו הנביא:
כגמול על פעלו מתנבא ירמיהו על עבד-מלך הכושי :
כלב בן יפונה, אחי עתניאל, הכריז שהאדם שיצליח לכבוש את קריית ספר מידי הכנענים יקבל את בתו עכסה לאישה.
לאחר מות יהושע בן נון, בני ישראל התרחקו מעבודת האל, ועבדו את מלך ארם נהריים במשך שמונה שנים.
לאחר שסבלו מידו הקשה של המלך, פנו בני ישראל לעזרה, ועתניאל מונה לעשות את דבר ה'.
הוא יצא למלחמה נגד כושן רשעתים, והצליח לנצח אותו:
בנוסף למדרשים שבהם נזכר רבי יהושע בן לוי שיהיה מאותם שנכנסו לגן עדן בחייהם, כך מובא אף בסיפור המובא בתלמוד בבלי מסכת כתובות:
על פי הסיפור, כשהגיע זמנו של רבי יהושע בן לוי למות, הורו למלאך המוות לעשות את רצונו, בזכות צדיקותו.
נגלה מלאך המוות בפני ריב"ל.
אמר לו ריב"ל: הראה לי את מקומי בגן עדן.
בדרכם אמר לו ריב"ל: תן לי את סכינך, שבאמצעותו אתה ממית, כדי שלא תפחיד אותי בדרך.
נתן לו מלאך המוות את סכינו.
כאשר הגיעו לגן עדן הרים מלאך המוות את ריב"ל כדי להראות לו את מקומו, קפץ ריב"ל ונכנס לגן עדן.
תפס אותו מלאך המוות בכנף בגדו, להחזירו.
אמר לו ריב"ל: בשבועה, אינני בא אליך.
אמר הקב"ה: אם אי פעם בחייו הפר שבועתו, שיחזור.
כיוון שמעולם לא הפר שבועתו, נשאר ריב"ל בגן עדן.
אמר לו מלאך המוות: החזר לי את סכיני, ולא החזיר (כדי שמלאך המוות לא ימית יותר).
יצאה בת קול ואמרה: תן לו אותה, שהיא נחוצה לבריות.
לאחר הגרסה התלמודית זכה סיפור זה לעוד גרסאות רבות, המוסיפות עליו פרטים.
במסכת כלה רבתי נכתב כי בשכר שבישרה ליעקב כי יוסף עודו חי במצרים.
ובמסכת כלה למדו כן מהפסוק "אנכי שלומי אמוני ישראל" שהוא מדברי סרח, שאמרה 'אני שהשלמתי מנין הנכנסים לגן עדן'.
במסכת כלה רבתי נזכר כי זכתה כך בזכות זה שהצילה את משה ממיתה בשעה שמשתה אותו מהיאור.
הגרסה במסכת כלה רבתי היא 'חירם מלך צור'.
ואף כתבו שהטעם שזכה לכך הוא בשכר שבנה משכן כמשה, על פי הנאמר במלכים א' ז' מ"ה מאי 'אהל' - זה אהל מועד, וכעין זה בתרגום יונתן.
יש שהעירו שעל פי המבואר שם בפסוקים, חירם זה לא היה מלך צור אלא אדם בשם חירם משבט נפתלי, אמנם יש שכתבו ליישב שאכן חירם מלך צור שלחו כמבואר בספר דברי הימים.
אך יש שהעירו עוד שחירם מלך צור היה מלך רשע, ועל כן כתבו להגיה 'חירם מצור'.
לפי תולדות בן סירא נוסח א', כאשר עלה חירם לגן עדן התגאה בכך ולכן גורש משם לגיהנום כעבור 400 שנה, אחרי שחרב בית המקדש.
לפי נוסח ב', שהה בגן עדן אלף שנה ואז התגאה והוצא ונמסר לגיהנום.
בחלק מהמקורות הגרסה היא יעבץ בן בנו של יהודה הנשיא או יעבץ בן רבי, ובחלק מהן הגרסה היא "יעבץ, ובן בנו של יהודה הנשיא".
יש גם מי שגרס "יעבץ מבני בניו של יהודה" וכפי שמוזכר בדברי הימים.
רשימה זו של עשרת האנשים שנכנסו בחייהם לגן עדן, התפרסמה בתרבות הישראלית הפופולרית בעיקר בשל אזכורה בסרט "חגיגה בסנוקר".
בסצנה בוחן הרב את גבריאל (המתחזה לעזריאל, שרוצה לשאת את בתו של הרב): "מי הם עשרת הצדיקים אשר הובטח להם עוד בחיים להיכנס לגן עדן?".
גבריאל אינו יודע את התשובה, אך בהמשך מגיע עזריאל האמיתי ומפגין את בקיאותו כשהוא מצטט את הרשימה במלואה.
צדק בין-דורי (על פי האקדמיה ללשון: הוגנוּת בין-דורית) הוא מושג המופיע בדיונים תאורטיים ומעשיים בתחומי הכלכלה, מדעי המדינה, סוציולוגיה, פסיכולוגיה, מדעי הסביבה ובפוליטיקה.
ההקשר המרכזי בו נידון המושג הוא בדילמות בפניהן ניצבות ממשלות וחברות כאשר האמצעים המיטביים להגברת הרווחה של אוכלוסיית ההווה כרוכים בסיכונים משמעותיים לרווחת דורות העתיד.
המושג צדק בין-דורי נפוץ בהקשרים שונים כמו דיונים על מדינת הרווחה, איכות הסביבה, חינוך, בריאות, ודיור, ויש לו היבט כלכלי והיבט סביבתי.
בהיבט הכלכלי, ממשלות מקבלות החלטות על הקצאת משאבים ונטילת עולות כלכליים באופן שמשפיע על אוכלוסיית העתיד.
למשל כאשר מדינה לוקחת הלוואה גדולה כדי לממן הוצאות בהווה, הנטל על החזרת החוב בתוספת הריבית יושת על אזרחי העתיד, לפעמים אף דורות רבים קדימה.
בהיבט הסביבתי, מדינות גורמות נזקים ארוכי טווח לסביבת האדם, עקב ניצול משאבי טבע ותוך ייצור מוגבר של זיהום אוויר, פסולת וגזי חממה.
נזקים אלו נגרמים כחלק מהצמיחה התעשייתית שנועדה לשפר את רווחת אוכלוסיית ההווה.
יש הטוענים כי לנזקים הסביבתיים שנגרמים בשל כך צפויות השלכות כלכליות כגון הוצאות גבוהות יותר על שירותי בריאות שיידרשו כדי להתמודד עם נזקי הזיהום, הוצאות גבוהות לשיקום ויצירת "ריאות ירוקות", תיקון נזקי ההתחממות הגלובלית ועוד.
צדק חלוקתי בין-דורי בחקר הכלכלה
לפי פרופסור פרטה דסגופטה הכלכלה המודרנית העוסקת בשאלות של מידול וההערכה של חלוקת הטובין והנטל בין הדורות מתבססת על התיאוריה והמבנה המתמטי שהוצגו על ידי המתמטיקאי, הכלכלן והפילוסוף פרנק רמזי, ועל הפיתוחים למבנה זה שהציע הכלכלן זוכה פרס נובל צ'אלינג קופמאנס.
רמזי העלה את השאלה "איזה חלק מהתוצר על מדינה לחסוך עבור העתיד?".
דסגופטה טוען שהתיאוריה של רמזי מנוסחת במושגים של תועלת, אך ניתן להמיר אותם ללא פגיעה בתוכן ובתוצאות למושג הרווחה המודרני.
לפי התיאוריה, בפישוט, כדי להגיע לאיזון המהווה צדק בין-דורי, על כל דור לצרוך ולחסוך על-פי משוואה הממקסמת את כלל הרווחה הבין-דורית, וזו מחושבת על ידי סכימה של רווחת הדור הנוכחי וכל הדורות העתידיים לבוא אחריו.
תחת ההנחה שכל דור אכן ינהג כקודמו, ייווצר שיווי-משקל נאש במשחק שאינו שיתופי (תחת ההנחה שכל דור פועל לבדו מבלי לתקשר עם הדורות שלפניו או אחריו).
בארצות-הברית מקובל לדון במושג צדק בין-דורי בהקשר של "החלום האמריקאי" – ההזדמנות שניתנת לכל פרט להצליח ולהתקדם כלכלית וחברתית ללא קשר לעברו או לנכסים איתם הגיע לארצות-הברית.
עד סוף המאה העשרים, הייתה מוסכמה בקרב כלכלנים שהצלחה כלכלית ומעמד חברתי בארצות-הברית מושגים ומופסדים על ידי הפרטים בכל דור, עם קשר חלש יחסית בין הסטטוס הכלכלי של ההורים לזה של ילדיהם.
משנות ה-90 של המאה ה-20 החלו להתגלות טעויות מדידה במחקרים עליהם התבססה המוסכמה לעיל.
רוב הטעויות נבעו מדיווחים לא מדויקים של הכנסות הפרטים והיעדר נתונים מהימנים.
גילויים אלו הובילו לגל של מחקרים אמפיריים מחודשים אשר הצביעו על קורלציה בין-דורית משמעותית בין המעמד הכלכלי של הורים וילדיהם בארצות הברית.
הכלכלנים סמואל בואלס והרברט גינטיס בחנו את הגורמים המנבאים את מעמדו הכלכלי של אזרח בארצות הברית, וממחקרם עולה שהגורם המשמעותי ביותר המשפיע על מעמדו הכלכלי הצפוי הוא מעמדם הכלכלי של הוריו – יותר ממשתנים אחרים שנבחנו כגון מוצא, שנות השכלה ו-IQ.
בעשורים האחרונים גובר העיסוק בפערי אי-שוויון כלכלי והזדמנויות לניידות חברתית לאורך חייו של יחיד כמאפיינים של צדק בין-דורי.
הגורם המשפיע ביותר על הירידה ברמת ניידות ההכנסה האבסולוטית הוא הגידול בפער אי-השוויון הכלכלי באוכלוסייה בכל דור.
נמצא שגידול בתמ"ג לבדו לא מספיק כדי להחזיר את ניידות ההכנסה האבסולוטית לרמתה בעשורים שלאחר מלחמת העולם הראשונה; עם זאת, פיזור שוויוני יותר של הגידול בתמ"ג בין שכבות האוכלוסייה צפוי לתקן יותר מ-70% מהירידה בניידות ההכנסה.
נציב הדורות הבאים – בישראל פעלה בין השנים 2001–2006 נציבות הדורות הבאים, גוף ממשלתי שהיה אמון על צורכי הדורות הבאים בדומה למדינות רבות, ביניהן שוודיה, הולנד, פינלנד, קנדה, אוסטרליה וגרמניה.
הנציבות סיימה את פעילותה בשנת 2006 עם סיום כהונתו של הנציב הראשון, השופט בדימוס שלמה שהם.
בשנת 2010 אושרה במליאת הכנסת הצעת חוק לביטול מוסד הנציבות.
שתי הסיבות העיקריות שהועלו על ידי הכנסת לביטולה של הנציבות היו העלות התקציבית הכרוכה בפעילותה, ותחושתם של חברי הכנסת שהנציבות קיבלה סמכות עודפת להתערב בפעילותם.
מאז ביטול הנציבות עולות בציבור הישראלי דרישות להחזרתה, אך דרישה זו לא עולה כסוגיה מרכזית בשיח הפוליטי וכן לא במצעי המפלגות המתמודדות בבחירות.
צדק בין-דורי והשכלה – אחד הגורמים המשפיעים על מוביליות חברתית ושוויון הזדמנויות, בחתך תוך-דורי ובין-דורי, הוא משך ואיכות ההשכלה מגיל מוקדם.
בישראל, בה מערכת החינוך הייתה מחולקת למספר זרמים אתניים ודתיים עוד לפני הקמת המדינה, ונותרה מפולגת למספר זרמים המתח בין עקרון שוויון ההזדמנויות בחינוך לבין עקרון הפלורליזם עולה רבות בסדר היום הציבורי, יחד עם הטענה שהפער באיכות ההשכלה שניתנת בזרמי החינוך הממלכתי והעצמאי השונים מנציח פערים חברתיים-כלכליים למשך דורות קדימה.
במחקר משנת 2019 נבחנה מידת הניידות החינוכית האבסולוטית בין דורות הורים וילדים בישראל בין השנים 1985–2013, וכיצד מידת הניידות משתנה כתלות במגדר ומגזר אתני – יהודים-אשכנזים, יהודים-מזרחיים וערבים.
המחקר הראה שהסיכוי שישראלי בדור הנוכחי יחזיק בתואר אקדמי גבוה פי יותר משניים מאשר זה שהיה להוריו – 29% למול 12% בהתאמה.
המחקר גם מצא הבדלים בשיעור הניידות החינוכית הכללית בין המגזרים.
צדק בין-דורי ומשאבי טבע – סוגיה מרכזית בדיון על צדק חברתי וסביבתי היא הניצול של משאבי טבע מתכלים.
כאשר מדינה או קבוצה מחליטה לנצל משאב טבע כגון ימה, מחצב או יער – היא פוגמת בשלמותו, בתרומה שלו למערכת האקולוגית ולאסתטיות המרחב הציבורי כדי להפיק ממנו רווח.
הביקורת המרכזית על ניצול מדיני של משאבי טבע היא שמשאבים אלו הם בחזקת האינטרס המשותף של 'נחלת הכלל', וככאלו הם שייכים לקהילה רב-דורית, היוצרת מחויבות לשימורם לטווח הארוך.
בעשורים האחרונים הובלו בישראל מספר מאבקים ציבוריים נגד ניצולם של משאבי טבע, הבולטים ביניהם הם המאבק נגד הבנייה בחופים בישראל, המאבק נגד זיהום וייבוש ים המלח, והמאבק נגד מתווה הגז.
במהלך המאבק נגד מתווה הגז נטען ש"הגז שייך לציבור", בכלל זאת גם לדורות הבאים.
הבסיס לטענה זו היה שיקולים מוסריים וכלכליים של צדק בין-דורי.
התפיסה ש"הגז שייך לציבור" התרחבה במהלך המחאה והובילה לדרישה להקמת קרן ייעודית מרווחי הגז שתממן פרויקטים חברתיים, וליצירת קרן חיסכון ארוך-טווח שתעמוד לרשות הדורות הבאים.
ההשראה לדרישה זו הייתה תקדים הנהוג על-פי המודל הנורווגי בו רווחי הנפט מהים הצפוני מנוהלים בקרן למען דורות העתיד.
בעקבות המאבק הציבורי הועבר בשנת 2014 חוק "קרן לאזרחי ישראל, תשע"ד-2014" הקובע את הקמת "קרן לאזרחי ישראל" הידועה גם בתור קרן העושר, שנועדה לנהל את הכנסות המדינה מהיטל רווחי נפט וגז "בראייה כלכלית ארוכת טווח לשם השאתם ובמטרה לאפשר את המשך קיומה של הקרן לדורות רבים".
נכון לספטמבר 2022 היא צברה 1.88 מיליארד ש"ח.
צדיק הוא סרט קולנוע מ-2023 של הבמאי סרגיי אוּרסוּליאַק, המספר את סיפורו האמיתי של הקצין הסובייטי ניקולאי קיסליוב, שעסק בתקופת השואה בהצלת חייהם של כמאתיים ושבעים יהודים ממכונת ההשמדה הנאצית ביערות בלארוס.
הסרט יצא לאקרנים בישראל לקראת יום הזיכרון לשואה ולגבורה.
קיסליוב, שהיה קצין הצבא האדום, הוביל למסע רגלי ארוך ומפרך מעל מאתיים יהודים שניצלו מגיא ההריגה, בדרך למקום מבטחים.