tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בעונת 2014/2015 שיחק בהפועל חיפה, ובעונת 2015/2016 שיחק בהפועל רעננה ובאמצע העונה חתם בהפועל באר שבע, לשורותיה עבר בתום העונה כשחקן חופשי.
עם הפועל באר שבע זכה שבתאי בתואר אלוף האלופים ובגביע הטוטו, וכן העפיל עמה לשלב הבתים של הליגה האירופית ובישל למאור בוזגלו את השער מול סאות'המפטון שהעלה את הקבוצה לשלב 32 האחרונות, אך בליגה שותף בשני משחקים בלבד וב-18 בינואר 2017 חזר להפועל רעננה ושיחק במדיה עד תום עונת 2016/2017.
ב-7 ביוני 2017 חתם שבתאי לשלוש שנים בקבוצת מכבי פתח תקווה.
בסוף עונת 2018/2019 ירד עם הקבוצה לליגה הלאומית.
ב-13 באוגוסט 2019 חתם שבתאי במכבי אחי נצרת מהליגה הלאומית.
ב-11 בינואר 2021 חתם במכבי טמרה מליגה א', וכעבור חודשיים חתם בהפועל כרמיאל.
ב-15 בנובמבר 2022 הודיע על פרישה מכדורגל.
שבתאי נשוי לרוזה, מרצה לכלכלה במכללת תל-חי ובמכללה להנדסה - עזריאלי, ולזוג בן ובת.
יובל שפריר (נולד ב-9 באפריל 1963) הוא מתופף ומפיק מוזיקלי ישראלי.
למד קומפוזיציה ונגינה בבית הספר רימון וכן אצל מורים רבים ביניהם אהרלה קמינסקי, דייוויד ריץ' ואילן מוכיח.
בשנותיו הראשונות כמוזיקאי בילה בהרכבי ג'אז עם גיטריסטים.
התחיל לעסוק באופן מקצועי בנגינה בשנות ה-80 עם יוני רכטר ופורטיסחרוף.
הפיק ועיבד מוזיקלית אלבומים לאמנים שונים ביניהם ירמי קפלן, ערן צור, יהודית רביץ, דנה ברגר, פורטיסחרוף, איפה הילד וגידי גוב.
היה חבר כנגן תופים, קלידים וכלי הקשה בלהקות פורטיסחרוף, שונרא, האחים פורטיס, הזבובים וכנסיית השכל, ומלווה כיום את גידי גוב.
בשנת 1998 הלחין והפיק מוזיקלית פסקול מגוון לסדרה הישראלית "חלומות נעורים" ולגרסה שנמכרה לצרפת כשנה לאחר מכן, ("Face Caméra") כשבין היתר שירים מקוריים באנגלית, "Down below" ו"When you're alone girl" שבוצעו על ידי סער בדישי ונכתבו על ידי דן תורן.
בשנת 2002 הוציא אלבום סולו ראשון, "Shafrir".
עסק גם במוזיקה לפרסומות: הלחין עם שמואל נויפלד את ישראל מחכה לרבין ב-1992 כמו גם קמפיינים של מותגים מובילים בישראל,
בין היתר הפיק את גרסת הכיסוי ל־creep של radiohead עבור הפרסומת הראשונה של קאסטרו בעידן הטלוויזיה המסחרית בישראל.
היה חבר בקבוצת "ג'ינגל קואלישן" (בשיתוף עם רן שם טוב ומוטי דיכנה) שפעלה בין השנים 2003–2007 והפיקה מוזיקה לפרסומות של מותגים מובילים כגון סלקום, טובורג ועוד.
הקים ב 2016 את viewmusic, שמטרתה לחבר בין מוזיקה של יוצרים עצמאיים לבין יוצרי סרטים.
בשנת 2018 הוא השתתף ביצירת אלבום של להקת אלף.דלת.
הקים ומנהל לייבל מוזיקה עצמאי בשם "דינמו".
יובל שפריר מתגורר כיום בתל אביב.
זוכה פרס אופיר על פסקול הסרט "עפולה אקספרס" בשנת 1997, וב-1998 בפרס אקו"ם למעבד השנה על עיבוד גרסת הכיסוי ל"גשם" של "בנזין" בביצועו של אלי לוזון (שהייתה חלק מן הפסקול).
יובל שלום פרייליך (נולד ב-24 בינואר 1995) הוא סייף ישראלי המתחרה בסגנון הדקר, אלוף אירופה (2019).
פרייליך נולד בישראל בשנת 1995 לגבי ורחל שעלו מאוסטרליה.
הוא גדל במשפחה דתית לצד שלושה אחים ושתי אחיות.
בשנת 2000 עברה משפחתו להתגורר באוסטרליה למשך מספר שנים בעקבות עבודתו של אביו.
לאחר שחזר מאוסטרליה בשנת 2004, הוא התגורר עם משפחתו בנווה דניאל.
פרייליך למד בתיכון הרטמן בירושלים ואת שירותו הצבאי העביר במעמד של ספורטאי מצטיין.
לאחר שירותו הוא למד באוניברסיטה הפתוחה בנתניה ובמרכז הבינתחומי הרצליה, שם סיים בהצטיינות את לימודיו במשפטים וממשל.
פרייליך החל להתאמן בסיף בגיל 5 בעקבות צפייה בתחרויות הסייף באולימפיאדת סידני, בעת שהתגורר עם משפחתו באוסטרליה.
לאחר שחזר לארץ, הוא התאמן במועדון 'מכבי ירושלים'.
בשנת 2010 עבר להתחרות במועדון 'הפועל כפר סבא' תחת הדרכתו של המאמן אוהד בלווה.
בשנת 2008, לאחר שזכה באליפות ישראל עד גילאי 13, הגישו פרייליך ואביו עתירה לבג"ץ באמצעות עו"ד פרופ' אביעד הכהן בטענה שאיגוד הסייף הישראלי מפלה את פרייליך בכך שתחרויות רשמיות נערכות בשבת ומכיוון שהוא ספורטאי שומר מצוות נמנע ממנו להשתתף בתחרויות ולהישלח לאחר מכן לתחרויות בינלאומיות.
בג"ץ הוציא צו זמני לטובת פרייליך וקבע שבמידה ולא יינתן לו להתחרות במוצאי שבת הוא יזכה בניצחונות טכניים בכל הקרבות בהם נמנע ממנו להשתתף.
לאחר כשנתיים פקע הצו ופרייליך החל להתחרות גם בשבתות.
בשנת 2010 זכה במדליית ארד באליפות העולם לקדטים שנערכה באזרבייג'ן.
באותה שנה זכה כחלק מנבחרת ישראל לנוער במדליית כסף באליפות אירופה לנוער.
בשנת 2011 זכה במדליית זהב באליפות אירופה לקדטים שנערכה בקלגנפורט, אוסטריה.
בחודש ינואר 2012 זכה פרייליך במדליית זהב באליפות ישראל.
בחודש מרץ אותה שנה השתתף באליפות אירופה לקדטים ונוער שנערכה בפורץ', קרואטיה וזכה במדליית כסף בקטגוריית הקדטים ובמדליית ארד בקטגוריית הנוער.
באפריל אותה שנה זכה פרייליך במדליית זהב באליפות העולם לקדטים שהתקיימה במוסקבה.
בשנת 2014 זכה פרייליך במדליית זהב באליפות אירופה לנוער שנערכה בישראל.
בחודש מרץ 2015 זכה במדליית זהב שנייה ברציפות באליפות אירופה לנוער שנערכה במריבור, סלובניה.
ביוני אותה שנה השתתף פרייליך באליפות אירופה לבוגרים וסיים במקום ה-12, מה שהספיק לקריטריון הישראלי לאולימפיאדת ריו.
לאחר מכן גבר פרייליך בהתמודדות מול עידו הרפר על הכרטיס הישראלי לתחרות ההזדמנות האחרונה לקראת האולימפיאדה אך נוצח בשמינית הגמר ולא השתתף באולימפיאדה זו.
בפברואר 2016 הוא התחרה בטורניר מסדרת גביע העולם לבוגרים שנערך בוונקובר, קנדה וזכה במדליית ארד בתחרות הדקר האישית.
בחודש מאי אותה השנה הוא זכה במדליית כסף באליפות אירופה עד גיל 23 שנערכה בפלובדיב שבבולגריה.
בפברואר 2019, התחרה פרייליך בטורניר גביע העולם בוונקובר שבקנדה וזכה במדליית כסף עם נבחרת ישראל בקטגוריית הדקר הקבוצתית.
זוהי הייתה המדליה הראשונה של נבחרת ישראל בתחרות מסבב גביע העולם השנתי.
כיום מתאמן פרייליך בבית הלאומי למצוינות בספורט - מכון וינגייט, ובמקביל במועדון הסיוף בתל אביב.
באליפות אירופה 2019 שנערכה בדיסלדורף, זכה פרייליך במדליית הזהב והפך לסייף הישראלי הראשון שזוכה בתואר האירופי.
את שלב הבתים סיים פרייליך עם ארבעה ניצחונות ושני הפסדים.
בשלב 64 האחרונים הוא ניצח בתוצאה 11:15 את פליפ מארש הבריטי, בשלב 32 האחרונים הוא ניצח בתוצאה 15:12 את גבריאל צ'ימיני האיטלקי ובשלב שמינית הגמר הוא ניצח בתוצאה 15:14 את וולודימיר סטנקביץ' האוקראיני.
בשלב רבע הגמר פרייליך ניצח בתוצאה 15:12 אוקראיני נוסף בשם בוגדאן ניקישין ובחצי הגמר הוא ניצח בתוצאה 15:8 את יירי בראן הצ'כי.
בשלב הגמר, התמודד פרייליך מול סגן האלוף האולימפי, אנדריאה סנטארלי האיטלקי.
הסיבוב הראשון היה שקול והסתיים בשוויון 3:3. בסיבוב השני פרייליך תקף והפעיל יותר לחץ על יריבו ועלה ליתרון 7:11. בסיבוב השלישי הוא שמר על יתרונו וניצח בתוצאה 15:9. באותה האליפות, פרייליך גם התחרה יחד עם הנבחרת הישראלית בקטגוריה הקבוצתית, שם הודחו בשלב שמינית הגמר מול פולין.
באליפות אירופה שנערכה ביוני 2022 באנטליה סיים פרייליך במקום 41 בתחרות האישית ובתחרות הקבוצתית זכה במדליית הכסף יחד עם חבריו לנבחרת ישראל: עידו הרפר, גרגורי בסקין ויונתן כהן.
ב-31 בינואר 2024 זכה פרייליך במדליית זהב בתחרות הגראנד פרי בדוחה שבקטר תוך הופעה מרשימה וניצחונות על האלוף האולימפי המכהן וסייפים נוספים בטופ העולמי, מה שקידם אותו משמעותית למשחקים האולימפיים בפריז 2024 .
ובזכות שתי התחרויות שלאחר מכן הבטיח את מקומו במשחקים האולימפיים בפריז 2024 ובזאת הוא סייף הדקר גברים הישראלי הראשון שהצליח להעפיל למשחקים האולימפיים.
במשחקים האולימפיים הודח פרייליך מהתחרות אחרי שהפסיד 15:13 ליריבו האיטלקי, אנדראה סנטרלי.
יובל שבח (נולד ב-25 באפריל 1994) הוא שחקן ישראלי.
התפרסם בעקבות תפקידו הראשי בסדרת הנוער "ראש גדול".
יובל שבח נולד וגדל בתל אביב.
עד גיל 12 היה שבח טניסאי מצטיין.
במאית בתיאטרון גשר ראתה אותו משחק והציעה לו להשתתף בהצגה "מדיאה", שבח הסכים ובעקבות זאת פתח בקריירת משחק והשתתף בפרסומות.
בשירותו הצבאי, שירת כלוחם בחטיבת הנח"ל.
כיום, שבח מתגורר בשכונת רמת אביב ג' שבתל אביב.
בשנת 2007 הצטרף לעונה הרביעית של הסדרה "ראש גדול", בה גילם את גורי בנה של יועצת מנהל בית הספר שלו.
את התפקיד מילא גם בעונה החמישית של הסדרה.
בשנת 2008, יצא הסרט "אילי ובן", בו גילם את אילי.
משחקו של שבח בסרט זה זכה לביקורת חיובית.
בהמשך אותה שנה גילם את בנו של אודי בסדרת הדרמה של ערוץ 2 "על קצות האצבעות".
שנת 2015 הופיע בסדרה "כוכב הצפון" בתור עידו שעובד במלון כוכב הצפון נער מצחיק, שאפתן וג'ינג'י.
חלומו הגדול להיות די ג'יי מצליח.
בשנת 2015, הקליט יחד עם לין אשרוב את שיר "הבזבז", ששודר בערוץ דיסני ונועד להעלאת המודעות לחשיבות החיסכון באנרגיה.
בשנת 2017 השתתף בסדרת הטלוויזיה "כיפת ברזל" בתפקיד אורח בעונה הראשונה (פרק 6) שם גילם את יונתן, דתי לייט ואחיה של אלישבע.
בעונתה השנייה של הסדרה קיבלה הדמות בתפקיד מרכזי.
בשנת 2019 שיחק בעונה השלישית של הסדרה "כדברא" בתפקיד אירה.
בשנת 2024 שיחק בסדרה "רוח צפונית" מבית HOT בתפקיד רונן
תוכניות טלוויזיהשנהשם התוכניתתפקיד2008על קצות האצבעותהבן של אדי2008–2009ראש גדולגורי2014נוי והדרעצמו2015–2016כוכב הצפוןעידו2017כיפת ברזליונתן2019כדבראאירה2024רוח צפוניתרונן
דֶקִימוּס יוּנִיוּס יוּבֶנָאלִיס היה משורר סאטירי רומי.
הוא חיבר את אוסף השירים הסאטיריים הידועים בשם "סאטירות" .
מעט מאוד ידוע על חייו של יובנאליס.
אפילו אמיתות שמו המלא, דקימוס יוניוס יובנאליס, מוטלת בספק.
נעשו ניסיונות, הן בתקופות עבר והן בזמנים מודרניים (על ידי היסטוריונים כגון גילברט הייט ופיטר גרין) להרכיב ביוגרפיה על חייו של יובנאליס אך רובם ציירו תמונה משובשת או חלקית.
ישנם מספר סוגי מקורות אשר יכולים להאיר על חייו של יובנאליס, מאפשרים לנו לבנות מסגרת זמן שבה הוא פעל ולדלות פרטים אפשריים על ראשית חייו, על מוצאו, על פועלו ועל מותו:
המידע שניתן לחלץ מכתביו של יובנאליס על חייו הוא מועט מאחר שיובנאליס ממעיט לדבר על עצמו וממעיט בפרטים לגבי חייו האישיים; הוא אינו מספר היכן למד, איזו קריירה הוא בחר אחרי שהוא סיים את לימודיו, היכן חי, האם היה נשוי, האם היה עשיר או עני.
אולם, מהפרטים שמופיעים בכתביו אפשר לבנות מסגרת-זמן כרונולוגית משוערת שבה הוא פעל:
ספר ראשון (סאטירות 1–5) - הוא מזכיר את מותו של הקיסר דומיטיאנוס ואת המשפט של הסנאטור מאריוס פריסקוס (Marius Priscus) על סחיטה (שנת 100 לספירה).
ספר שני (סאטירה 6) - יש אזכורים לגבי תופעות טבע במזרח כגון כוכב השביט שנראה בנובמבר של שנת 115 ואזכורים לגבי רעידת אדמה בדצמבר של אותה שנה אשר סכנה את חייו של הקיסר טראיאנוס.
ספר שלישי (סאטירות 7–9) - יובנאליס מהלל את "הקיסר" בתור תקווה גדולה כפטרון אומנות וסביר להניח שהכוונה הייתה לקיסר אדריאנוס.
ספר רביעי (סאטירות 10–12) - הוא איננו מתוארך בוודאות ואין בו ראיות כדי לנחש את תאריך פרסומו המדויק, אך המאורעות שמתוארים בו התרחשו לאחר מות טראיאנוס ולכן יש סבירות שהספר יצא לאור בקירוב לשנת 125.
ספר חמישי (סאטירות 13–16) - מזכיר את הקונסול פונטיוס קאפיטו שכנראה פעל בשנת 58 או 67. הספר כנראה יצא לאור בין השנים 127–130 לספירה.
בסאטירות שלו, מזכיר יובנאליס שהוא חי במצרים, שם היה עד למעשה קניבלי ושקיבל חינוך רטורי.
מהמידע הזה, אפשר לשער שיובנאליס חיי או פעל בין שנות ה-50 עד ה-130. ביצירותיו יובנאליס מזכיר את צעירותו ואת העבר, את החולשה של הזקנה ומדבר אל זקנים אחריו כאל קולגות שווים, מה שמרמז על כך שהוא כתב בשנות הארבעים המאוחרות לחייו ופרסם את כתביו בגיל "מאוחר" זה, מאשר בגיל צעיר.
הוא כנראה שהה ברומא בזמן שלטונו של דומיטיאנוס, מאחר שהסאטירות שלו עוסקות בדמויות מן התקופה הזו.
מקורו של ביטוי חפש את האישה ביצירה של יובנאליס.
הביוגרפיות המסורתיות יכולות לשמש כעדויות חיצוניות, אך הן מסתמכות על הערות שוליים (סכוליה), שנמצאו בכתבי יד משובשים של הסאטירות, אשר הוסיפו הקדמונים שהיו זקוקים לפירוש לטקסט והיו זקוקים לפרטים על חיי המשורר האלמוני.
לכן למידע שחולץ ממקורות אלו יש להתייחס בזהירות וספקנות.
המסורת מתקשה להצביע על התאריכים שבהם יובנאליס נולד ומתי הוא מת.
שנת 55 היא ניחוש אפשרי לתאריך לידתו ומסתדרת עם שאר הראיות.
תאריך מותו המשוער היה 138, שנת מותו של הקיסר אדריאנוס.
מיקום מותו גם אינו יודע – ישנם מקורות שטוענים שהוא מת במקום גלותו שבמצרים, בעוד שאחרים טוענים שהוא מת ברומא לאחר שחזר מגלות, תודות לקיסר נרווה אשר החזיר את הגולים הפוליטיים מתקופת הטרור של דומיטיאנוס.
על פי הביוגרפיות המסורתיות מקום לידתו של יובנאליס היה בעיר אקווינום שבלטיום (כיום מחוז לאציו שבאיטליה).
מן המקורות הללו ניתן להסיק שיובנאליס היה אזרח רומי חופשי, בנו (או בנו החורג) של עבד משוחרר שהתעשר, אשר עסק למחייתו בתור רטוריקן או עורך דין.
ישנם אזכורים אודות אימו ואחותו, שתיהן נשאו את השם ספטומוליה, ואח חורג בשם פוסקיוס, אך אלו הן בדיות גמורות.
לאחר שכתביו זכו בפרסום, יובנאליס הכניס לתוך הסאטירות את הטורים (סאטירה 7, 90-92) הדנים בפאריס, מעשה אשר גרם לקיסר דומיטיאנוס להעניש אותו על כך.
כתוצאה, יובנאליס הוצא מרומא ומונה למפקד במקום נידח במצרים, מינוי שהיה בעצם הגליה פוליטית.
בפועל, יותר סביר להניח שיובנאליס הוגלה כחלק מהמגמה של הטרור של דומיטיאנוס (96-93 לספירה).
במצרים הוא מת כתוצאה מ"גועל", "רוגז" ו"צער".
כאמור, יש פקפוק לגבי אמינותם של המקורות הביוגרפיות הללו: הסבירות שקיסר ישלח אדם מבוגר לשמש כנציב צבאי בגבולות האימפריה או שיובנאליס יתקיף את הקיסר וחצרו בצורה ישירה ובוטה שכזו הייתה נמוכה מאוד.
ההשערה המקובלת היא שסיפור ההגליה הוא תוצר של בדותות מאוחרות שנועדו לספק פרטים על משורר אלמוני, להסביר את המרירות והזעם המחלחלים ביצירותיו ולהפיח עניין מחודש בו.
מן הספרים ניתן להסיק שיובנאליס חי בעוני, או רצה לייצר את הרושם שהוא חיי בעוני: הנושא החוזר בספריו הראשונים הוא העוני והקשיים הכרוכים בחיים חסרי כל.
נושא נוסף שעולה הוא המרדף המאולץ של יובנאליס, קליינט עני, אחר פטרון רומאי עשיר.
בספר הרביעי ניכר שמצבו השתפר והוא הצליח לרכוש בית צנוע ברומא ואף לאחר מכן הוא קיבל לידיו חווה בטיבולי.
לא נמסר האם החווה נקנתה תודות לירושה מאוחרת מפטרון עשיר או ניתנה ליובנאליס על ידי הקיסר.
הפניות ממסמכים או מסופרים אחרים
גם מעדויות חיצוניות קשה לדלות מידע מדויק על יובנאליס, מאחר שהמקורות לוקים בחסר או מסולפים.
יובנאליס מוזכר באפיגרמות (אשר נכתבו בשנים 92, 101-2 לספירה) של המשורר הרומי מרטיאליס אשר היה בן דורו וחברו אשר עזב את רומא לטובת ספרד בשנת 98. הכרות זו יצרה את הסבירות שיובנאליס היה ממוצא ספרדי בעצמו.
מרטיאליס מתייחס בכבוד ליכולותיו הרטוריות הגבוהות של יובנאליס, כשהוא מתאר אותו בתור facundus – "צח דיבור".
מרטיאליס מתאר את סגנון חייו הקדחתני של יובנאליס ברומא, שם נהג לבקר בבתים של האליטה הרומית בתור קליינט עני ולחפש פטרון עשיר אשר יממן אותו, מנהג שהיה נפוץ מאוד ברומא הקיסרית.
מידע זה משתקף בסאטירות של יובנאליס, אשר מדבר על מצוקותיו והשפלותיו כקליינט ומדגימות כישורים רטוריים אשר היו זמינים רק דרך החינוך בקרב האליטה הרומית.
כמו כן, הסאטירות של יובנאליס לא היו מוקדשות לפטרון מסוים, מה שאולי מרמז על מוצאו מרובד חברתי גבוה כמו גאיוס לוקיליוס ופרסיוס.
העובדה שיובנאליס נהנה מחינוך גבוה, התחככות תדירה באליטה הרומית ויכולות רטוריות מצביעות על כך שהוא אכן הגיע ממשפחה עשירה בעלת סטטוס גבוה.
כישוריו הרטוריים של יובינליס העלו את ההשערה שהוא היה תלמידו של קווינטיליאנוס, אך אלו נשארו בגדר ספקולציות.
יובנאליס לא מוזכר אצל סופריה המפורסמים של התקופה, כמו פליניוס הצעיר וטקיטוס.
למעשה, אף סופר יווני או רומי מתקופתו אינו מזכיר או מצטט את יובנאליס.
יובנאליס בעצמו לא מזכיר סופרים אחרים רבים בכתביו, אם כי הוא מזכיר מחברים נודעים כגון סטאטיוס וקווינטיליאנוס.
עדות נוספת היא כתובת שנמצאה באקווינום שבה הוזכר אדם בשם יובנאליס, אשר היה פקיד ציבור בעיר זו, טריבון צבאי בדלמטיה וכוהן דת מטעם אספסיאנוס, אשר מת בשנת 79 והפך לאל בשנת 80, שהקריב קורבן לאלה קרס.
הכתובת מודה ליובנאליס בשם תושבי אקווינום על פעולותיו כנדבן ועל הרצון שלהם להציב פסל בדמותו כדי להנציח את נדיבותו.
יובנאליס אכן מזכיר בכתביו את אקווינום ואת מקדש קרס המצוי שם בתור מקום מפלט ממפגעיה של רומא, אבל קשה להוכיח שהכתובת אכן מדברת על יובנאליס הסאטיריקן ולא יובנאליס אחר או קרוב משפחה.
ייתכן והכתובת היא ראייה לכך שמשפחתו של יובנאליס הייתה מושרשת באקווינום ומאוד מכובדת שם.
עדות נוספת למוצאו הגבוה של יובנאליס היא תפקידו (או תפקיד קרוב משפחתו) כטריבון צבאי, תפקיד אשר לעיתים היה שמור לחברי מעמד הפרשים בזמן הטיפוס שלהם בסולם הדרגות הרומי.
המסורת טוענת שיובנאליס לא פרסם או הציג את כתביו הסאטיריים בפרהסיה עד שכבר היה אדם בוגר, בשנות הארבעים המאוחרות לחייו.
יובנאליס בעצמו מעיד על כך שהוא נכנס לחוגי הספרות הרומיים מוקדם יותר, אך כתביו המוקדמים לא נשתמרו.
על פי הייט, יובנאליס נולד בשנת 60 לספירה, בזמן שלטונו של נרו.
הוא הגיע במקור מאקווינום, ממשפחה עשירה, לכן לא נאלץ לעבוד למחייתו.
בגיל 16, לאחר סיום לימודיו, הוא הצטרף לצבא כקצין זוטר.
לאחר סיום השירות הוא חזר לאקווינום והתנסה בממשלה המקומית.
הוא נבחר כראש העיר (או אחד מתוך שני ראשי עיר, מאחר שברומא נמנעו מריכוזיות של סמכויות בידי אדם אחד ולכן שני אנשים חלקו את אותה המשרה) והפך לכוהן של וספסיאנוס.
כדי להראות כבוד לתושבי העיר, יובנאליס חנך מקדש לאלה קרס.
לאחר שהוא סיים את תפקידיו באקווינום, יובנאליס עזב לרומא, שם ביקש להפוך לפקיד ממשלתי.
הוא לא קיבל מינוי, מסיבות לא ידועות.
בזמן שהוא חיכה ברומא לקידום או לראיון עבודה הוא ראה שמשוררים וכותבים רבים פקדו את ארמון הקיסר.
מאחר שהוא כתב כתחביב, יובנאליס כתב חיבורים כדי לנסות לתפוס את תשומת הלב או להתחבב על הקיסר דומיטיאנוס.
התוכנית הזו נכשלה והשורות שיובנאליס כתב, שבהן הוא העביר ביקורת על השחיתות בממשלה, נתפסו על ידי הקיסר כבגידה ועל כך הוא הוגלה ורכושו הופקע על ידי הממשל.
אשתו (סביר להניח שהוא היה נשוי דאז לאזרחית רומית) התגרשה ממנו כתוצאה מכך.
הוא נשלח למצרים, כדי לחיות שם כחייל מוצב בנמל אסואן.
זו הייתה הנקודה השפלה ביותר בחייו, מה שמשתקף היטב בסאטירות שלו מאחר שההגלייה הזו הייתה גרועה יותר עבורו מתא הכלא.
לאחר שדימיטיאנוס נרצח, כל אלו אשר הוא הגלה או אסר שוחררו והורשו לחזור לרומא, בהם יובנאליס.
אף על פי שיובנאליס קיבל את האזרחות שלו בחזרה, הקריירה הפוליטית שאליה הוא שאף נגמרה מאחר שהיה מבוגר מדי (כבר בשנות ה-30 לחייו) ומיואש מדי.
מאחר שלא היה לו מקצוע, הוא נאלץ לנדוד בין בתים של משפחות עשירות כדי לקבל כסף או ארוחות על מנת להתקיים.
בתקופה זו יובנאליס פגש כותבים אחרים והחליט לכתוב סאטירה על רומא, על סטיותיה, פשעיה והפקרויותיה הרבות.
סביר להניח שיובנאליס נולד בשנת 55 לספירה, היה בנו של איש חופשי ספרדי שהתיישב באקווינום והיה נחוש בדעתו שבנו יפתח קריירה מצליחה בשירות הציבורי הקיסרי.
ייתכן ובשנת 78 יובנאליס קיבל העלאה בדרגה וקיבל את הפיקוד על חיילות העזר שהוצבו בדלמטיה ושירת בבריטניה תחת גנאיוס יוליוס אגריקולה.
בשנת 80 הוא שב לאקווינום וקיבל את משרת ראש עיר משותף (Joint Mayor) כאות כבוד מתושבי העיר אשר גם הקדישו לו מזבח לכבוד האלה קרס.
לאחר מכן יובנאליס המשיך לטפס בסולם הקריירה, כשהוא הפך לכוהן של וספאסיאן.
אבל לאחר מות טיטוס בשנת 81, דומיטיאנוס עלה לשלטון ועל פי גרין קידומו של יובנאליס לפתע נבלם.
במשך עשר שנים יובנאליס בילה בנסיעות בין עיר הבירה ומקום מגוריו, בנה בסיס כוח ויצר קשרים באליטה הרומית, כל זאת בזמן שהוא ניסה את ידו בכתיבת סאטירות כדי להקל על רגשותיו.
הוא הכיר את מאטרליוס, ספרדי נוסף, אשר השפיע עליו ועל כתיבתו.
לא היו עדויות לכך שיובנאליס היה נשוי או אב לילדים.
בשנת 93, הוא גורש למצרים תוך איבוד זכויות האזרח וזכויות הרכוש.
לאחר ההתנקשות בקיסר דומיטיאנוס, יובנאליס נקרא לחזור לרומא יחד עם שאר הגולים על ידי הקיסר נרווה.
ברומא הוא נאלץ לחזר אחר פטרונים עשירים ולהתקיים בדוחק, מה שסיפק את החומר לשלושת ספרי הסאטירות הראשונות שלו.
לאחר שהקיסר אדריאנוס עלה לשלטון, מצבו של יובנאליס השתפר וזה ניכר בעבודותיו, למשל כשהוא כתב על החווה שלו בטיבולי וביתו ברומא, שבו הוא יכול היה לארח חברים לארוחה צנועה.
ייתכן והשיפור במצבו נבע תודות לקיסר אדריאנוס, אשר היה פטרון אומנות וייתכן שהעניק לו פנסיה או אחוזה קטנה.
השיפור במצבו של יובנאליס מוביל לכך שהוא נטש את סגנונו העוקצני והתמתן בסאטירות האחרונות שהוא פרסם.
הוא כנראה שרד את אדריאנוס בכמה שנים ומת כשהוא משאיר אחריו מעט חברים ומעט מוניטין, בערך בשנת 140 לספירה.
כמו רוב הסופרים הקלאסיים, שהיה עליהם להיות נאמנים לכללים הבסיסיים של סוגת כתיבתם, יובנאליס מושפע מן הסטיריקנים שקדמו לו, הוא מחקה אותם מדעת ומצהיר על חובתו להם.
עם זאת, ליובנאליס יש סגנון ייחודי ומקורי: יובנאליס הוא סאטריקן תוקפני, ארסי וסרקסטי.
החינוך הרטורי שקיבל יובנאליס בנעוריו ניכר היטב ביצירותיו ואכן הוא משתמש בהרבה תכסיסים רטוריים כדי לשדל את השומע ההיפותטי לקבל את עמדותיו, גם אין הן נאמנות למציאות כאשר הוא מסלף בכוונה עובדות היסטוריות כדי להוכיח את עמדתו וטענותיו.
כמו כן, יובנאליס מרבה להשתמש בדוגמאות כאילו היו הוכחות של ממש, בתור אמצעי שכנוע, תופעה אשר הייתה שכיחה אצל נואמי העת העתיקה.
הוא מרבה להשתמש גם בתבניות טיעון רטוריות , במשפטי סיכום קולעים , כדי לפתות את השומע לקבל את דבריו כאמת צרופה.
רבים ממשפטי המפתח המבריקים הללו שגורים בפינו גם כיום, כמו: "לחם ושעשועים" (Panem et circenses), "נפש בריאה בגוף בריא" ו"מי ישמור על השומרים?" .
את הסאטירות הראשונות, התוקפניות ביותר מכל עבודותיו, כתב יובנאליס מתוך חמה שפוכה (indignatio), אך גם בסאטירות המאוחרות, אשר היו מתונות יותר, הוא נושא את דבריו ברצף ולהט כאילו הן משא אל שומע היפותטי, תוך שימוש בתבנית הרטורית אפוסטרופה (מוסכמה מקובלת לסוגה הסאטירית).
הסאטירות מלאות באמצעים רטוריים נוספים כגון אנטיתזה, אנאפורה, חזרה על מילים ושימוש בתואר במקום שם .
נימת דבריו של יובנאליס אפיינה אותו כ"הסאטיריקן הכועס", אך הוא לא מסתפק רק בלכעוס אלא מוסיף עוינות ואיומים – הסאטירות שלו אינן רק כלי שבעזרתו הוא מציג רשימה של כל מה שהכעיס אותו, אלא מהוות פורום שדרכו יובנאליס יכול להתנקם ממשית על ידי הלעגה ובוז.
השקפותיו החברתיות-אתיות של יובנאליס ומוטיבים עיקריים
יובנאליס הוא שמרן אשר מקבל את התכתיבים האתיים-חברתיים השמרניים של קיקרו, שעל פיהם כל פרט בחברה חייב למלא את חובתו (officum) ואם לא כן ישתנו סדרי החברה, יושחתו המידות הטובות וייעלמו היושר, ההגינות והאמינות (אשר התגלמו באלה פידס).
נורמות ההתנהגות הרפובליקנית של קיקרו אינן עומדות במבחן הזמן בימי הקיסרים, משום שהם התאימו יותר לחברה הרומית הקדומה, שאוכלוסייתה הייתה הומוגנית יותר וכלכלתה התבססה על עבודת עבדים מאסיבית.
השינויים החברתיים והפוליטיים בימי הקיסרים, אשר אפשרו ניידות חברתית גבוהה יותר וחירות של יוזמה כלכלית בקרב שכבות האוכלוסייה הנמוכות (העבדים והזרים ברומא), חוללו שינוי בערכים, אשר לא התאימו לאמות המידה של קיקרו.
יובנאליס, אשר מתעלם מתהליכים כלכליים-חברתיים אלו או אינו מבין אותם ולכן מתאר אותם בפשטות, תוך כדי שהוא מבכה על הנזק שנעשה לרומא ועל הידרדרות במוסר ואמות המידות הטובות (Virtus).
אחד מהמוטיבים החוזרים ביצירותיו של יובנאליס הוא העושר המשחית את ערכי האדם ומקבע את התהום בין העשירים לעניים.
לטענת יובנאליס המותרות (luxuria) דחקו את רגלי העוני הרומי הקדום והטוב וגרמו לשחיקת הערכים והנורמות החברתיות, כמו למשל החובות במארג היחסים של הפטרון-קליינט ואדון-עבד.
דוגמאות לכך נמצאות בסאטירה ה' שבה יובנאליס מתאר במרירות את יחסו המשפיל והמתעלל של העשיר וירו (Virro) כלפי הקליינטים שלו, אשר אותם הזמין לארוחת ערב בביתו.
סאטירה זו מאופיינת בניגוד חד בין הפטרון העשיר, לבין הקליינט העני.
סאטירה ז' מקרינה על יחסי הפטרון-קליינט מנקודת המבט של הפטרון, אשר קופץ את ידיו לעבר אנשי הרוח, כלומר המשוררים, הסופרים, ההיסטוריונים, הרטורים, המשפטנים ומורי בית הספר.
סאטירה זו אמנם נפתחת בהבעת תקווה שעם עליית השליט החדש (כנראה אדריאנוס), ישפר גורלם של אנשי הרוח, אך נעימה אופטימית זו נזנחת.
יובנאליס פורש תמונה עגומה של המשכילים אשר אינם זוכים לתמיכה כלכלית מפטרוניהם ובכך הורגים את ההשראה שלהם, אשר "אינה יכולה לשכון בגוף רעב".
בסאטירה ט' מתאר יובנאליס מערך יחסים משפיל במיוחד לקליינט כשהוא מתאר את היחסים בתוך המשולש ההרסני של נייבלוס (הג'יגולו הביסקסואל), וירו (הפטרון ההומוסקסואל הפסיבי) ורעיית הפטרון, שבו נייבלוס משמש את שני בני הזוג.
יובנאליס חוזר שוב ושוב לנושא של נפילת העושר אל הידיים הלא נכונות, כגון אלו של העבדים המשוחררים אשר התעשרו תודות לעסקים מפוקפקים (על פי אמות המידה של קיקרו) כמו בניית משתנות ועסקי קברנות, טיפסו בסולם החברתי הרומי ויחד עם הזרים מהמזרח טשטשו כליל את הזהות והאופי הרומיים.
קצפו של יובנאליס יוצא כנגד הסטנדרטים הכפולים של החברה כלפי עשירים מופלגים וכלפי אנשים מעוטי יכולת, אך יובנאליס בעיקר מכוון את התקפותיו כנגד האריסטוקרטיה הרומית שלדבריו אינה ממלאת את חובותיה ואינה הולכת בדרך שהתוו לה אבותיהם.
התנוונות אריסטוקרטית זו ניתן למצוא בסאטירה ד' שבה יובנאליס מתאר בדרך של פארודיה וליצנות את משטר האימים של דומיטיאנוס ואת קטלוג חברי הקבינט, אשר מקצתם היו אנשים מוכשרים וישרי דרך ומקצתם היו חנפנים ומלשינים נקמניים.
כניגוד בולט, בסאטירה ח' יובנאליס מעלה על נס אצילות שהיא פרי שלמות המידות הטובות (Virtus) ואינה מסתמכת על ייחוס ועל תהילת אבות.
יובנאליס מייעץ לנמען הסאטירה, אלמוני ממשפחה אריסטוקרטית מיוחסת ושמו פונטיקוס (Ponticus) אשר נושא את עיניו לקונסולט ולנציבות בפרובינציה, לנהוג ביושר ובצדק כשייבחר למשרות ציבוריות ולנציבות בפרובינציה.
עצות אלו לא נובעות ממניעים אלטרואיסטיים אלא דווקא ממניעים תועלתניים.
כדי לחזק את עמדתו, יובנאליס מביא דוגמאות של אצילים מושחתים שונים, אשר מהווים דוגמה לפונטיקוס כיצד לא לנהוג.
יובנאליס לא חוסך ביקורת על הנשים ושם דגש מיוחד על הנשים הרומיות, במיוחד אלו אשר מגיעות ממשפחות רמות (Matron), אשר לטענתו היו מעורבות בהרפתקאות אהבים עם גברים נחותים מבחינה חברתית.
בסאטירה ב' יובנאליס מתקיף בחמת זעם את הנשים ואינו מוצא אצלן שום נקודות זכות, אך המטרה האמיתית בסאטירה זו היא ההומוסקסואלים והאריסטוקרטיה הרומית – גברים, אשר לטענת יובנאליס, מתנהגים בצורה נשית ואשר מאופיינים בצביעות נוראית אשר גורמת להם להסתיר את נטיותיהם המיניות תחת אצטלה סטואית מוסרית.
בסאטירה ו', הסאטירה הארוכה ביותר בספריו, יובנאליס מנסה להניא את ידידו פוסטומוס (Postumus) מלשאת אישה ושוטח בפניו את כל הזוועות שרעיות יכולות לעולל לבעליהן ואת מכלול התכונות השליליות של הנשים בתקופתו.
הוא מדגיש את השחיתות, הרשע והפריצות של המטרונות הרומיות בימיו על ידי שימוש במוטיבים ספרותיים כדי לקשור כתרים לנשים בתור הזהב של סאטורנוס והנשים של רומא הקדומה, נשות העבר - נשים אשר בניגוד לנשים של תקופתו שלחו ידן בכישור ובפלך ולא היה בידיהן לעסוק במעשי פריצות וענייני הבל.
יובנאליס שם דגש גדול על הפריצות של הנשים העשירות של רומא, אשר נהנו מחיי המותרות (luxuria) של רומא וטיפחו עקב זאת אכזריות ברוטאלית, אך לא חוסך את קצפו גם על הנשים העניות, אשר לטענו מתעסקות באובססיביות באתלטיקה ושאר עיסוקים גבריים שאינם מתאימים להן.
יובנאליס נועל את הסאטירה בטענה שרומא מלאה בקליטיימנסטרות מודרניות; נשים אשר רוצחות את בעליהן ואת ילדיהן.
אלא שבעבר הנשים רצחו מתוך סערת רגשות עזה בעזרת פלדה (שהן אחזו בשתי ידיהן) ואילו הנשים בימיו רוצחות בעזרת רעלים ושיקויים מקהיי-חושים, אך לא יהססו להשתמש בפלדה במקרה הצורך (כלומר אם הבעל לקח נוגדנים בזמן).
עיקר הארס של יובנאליס מכוון לתושבי הפרובינציות המזרחיות, כגון המצרים, הסורים והיהודים.
הוא מגנה את השפעת אמונותיהם התפלות על אנשי רומא וטוען שהם מגרשים את הנימפה אגריה ואת המוזות הרומיות, הקאמנות, מחורשתן הקדומה ברומא ובגללם הרומאים בזים לחוקיהם שלהם.
את עיקר נטיותיו הקסנופוביות חושף יובנאליס בביקורתו הסרקסטית על המהגרים היוונים, עליהם הוא מטיל את האחריות לשינוי המהותי באופייה של רומא ולפיכך בעיניו הם משמידי החברה הרומית.
נראה שמבין סופרי רומא, מלבד ההיסטוריון טקיטוס היה יובנאליס בעל הידיעות הרבות והמסולפות ביותר על היהדות, ובדומה לטקיטוס, דעתו עליה שלילית.
ליובנאליס דעות קדומות על הזרים ברומא והוא אינו מוכן להשלים עם זרימת המהגרים אליה.
אלא שהוא אינו חש סלידה כלפי המהגרים מספרד, גאליה או אפריקה, מאחר שהם עברו תהליך של רומניזציה ולא השפיעו על הרומאים מבחינה תרבותית.
הקסנופוביה של יובנאליס מופנית כלפי תושבי הפרובינקיות המזרחיות, והיהודים ביניהם.
יובנאליס מציג את היהודים כקבצנים, מגידי עתידות ובעלי אמונות טפלות.
אחרי חורבן בית שני בשנת 70 לספירה, גדל מאוד מספר היהודים ברומא, שסחרו כנראה באזור פורטה קאפנה, אחד השערים העיקריים בחומת סרביוס, שממנו יצאה ויה אפיה, ומאחר שהיה המקום שבו הועמסו ונפרקו סחורות - היה בו שוק גדול ונמשכו אליו סוחרים, רוכלים ומקבצי נדבות.
בסאטירה ג כותב יובנאליס על הפיכתה של רומא לעיר של זרים הדוחקים את תרבותה של רומא ואת רגלי הרומאים עצמם, ובפרט על מצבו של אזור פורטה קאפנה: .
השטח הפתוח נחכר ליהודים, שגירשו את המוזות מהיער ותפסו את מקומן תחת העצים, מאחר שאין להם כסף לשלם שכר דירה בבניין מגורים.
"הסל" הוא כנראה סל מרופד בקש ששמר על חום האוכל בשבת.
יובנאליס משליך מפשיטת היד של היהודים אל פשיטת היד של החורש והעצים שצריכים לשלם "דמי שכירות".
באותה סאטירה מתאר יובנאליס הקדמה מילולית לתגרת רחוב אליה נקלע אומבריקיוס העני עם בריון שיכור, שמטיח בו שאלות והערות פוגעות ומתגרות המתייחסות לעוניו, ובהן גם העלבון שאומבריקיוס הוא יהודי שמקבץ נדבות על יד אחד מבתי הכנסת של רומא: "מאין תבוא?
אצל מי התנפחת משעועית ומיין חמוץ?...
דבר או אכך בבעיטה ברב כח!
באיזה בית כנסת אשאל אודותיך?".
בסאטירה ח, מזכיר יובנאליס את "שער אֱדוֹם".
המשוררים הלטיניים החליפו לעיתים קרובות את יהודה באדום.
ייתכן שמדובר בכינוי גנאי לפורטה קאפנה - השער שבקרבתו חייתה אוכלוסייה יהודית.
בסאטירה ו, תוקף יובנאליס את האמונות הטפלות שנשי רומא מתמכרות להן.
בין מגוון איצטגנינים בהם נועצת המאטרונה הרומית, מספר יובנאליס גם על מגדת עתידות יהודיה: .
יובנאליס מזכיר כאן את אותם מאפיינים שהזכיר קודם לכן לגבי היהודים: סל וחציר, קיבוץ נדבות והעץ.
את האמונה במרום השמיים הוא מזכיר שוב בסאטירה יד.
בסאטירה זו, יובנאליס מותח ביקורת על חוסר המוסר ברומא, במיוחד בכל הנוגע לחינוך הלקוי שמעבירים האבות לבניהם, שאף עולים עליהם בהתמכרות למגרעות שלמדו מהם.
כדוגמה להשפעה השלילית של מגרעות ההורים, מביא יובנאליס את "אופנת" ההתייהדות שסחפה רבים מבני רומא, אשר גרמה לרומאים לבוז לחוקיהם שלהם ולהעדיף את חוקי היהודים על אף המיזנתרופיה המיוחסת להם:
האב אהד את היהדות, אך לא עבר גיור מלא, אלא רק שמר את השבת ונמנע מאכילת בשר חזיר, בזמן שבנו הרחיק לכת: הוא עבר ברית מילה ונשבע לחוקי הכת המתבדלת שחבריה אינם עוזרים למי שאינו יהודי.
בהתייחסו זו לתופעת הגרים, הבחין יובנאליס בין שתי דרגות של היות אדם יהודי, כאשר הוא רואה רק באלה ש"בַּמועד גם יסירו את ערלתם" כמי שיהפכו ליהודים מן המניין: הם יחלו "לבוז לחוקיה של רומא" וכיהודים אמיתיים יהפכו למיזנתרופים.
יובנאליס מאשים רק את היהודים, ולא אף קבוצה אתנית אחרת, בהמרת אנשים לדתם.
סאטירה יד מתוארכת סביב שנת 128 לספירה, ומאחר שבדבריו של יובנאליס על המילה והגיור אין כל רמז על כך שמדובר בפעולות בלתי חוקיות, מוערכת שנה זו כמועד האפשרי המוקדם ביותר לאיסור של הקיסר אדריאנוס על המילה.
בסאטירה א, יובנאליס מזכיר "פסלים של טריומפים" ובהם גם פסל, עם כתובת על פועלו, שזכה לו "פקיד-מס ממצרים", ככל הנראה רמז לנציב הרומי במצרים, היהודי המומר טיבריוס יוליוס אלכסנדר.
בסאטירה ו, יובנאליס מציין יהלום ידוע שהתייקר בשל העובדה שענדה אותו הנסיכה היהודיה ברניקי, תוך שהוא מזכיר את השמועה שנפוצה על גילוי עריות בינה ובין אחיה אגריפס השני.
הוא מזכיר את השמועה (הנזכרת רק אצל יוסף בן מתתיהו) באופן עוין לברניקי כיהודיה, כאשר הוא מכנה את אגריפס "הברברי" ואת ברניקי "אחותו־פילגשו", בארץ .
ייתכן שאזכור השבת בה המלכים יחפים כוונתו למנהג העלייה להר הבית ללא מנעלים, מנהג שגם מלכים היו חייבים בו, וייתכן גם שיובנאליס בלבל את השבת עם יום הכיפורים, שאסורה בו נעילת סנדלים.
השבתות היחפות והרחמים על חזירים נועדו להלעיג את המנהגים היהודיים, לעג המתעצם על ידי כריכת המנהגים הללו עם זוג מגלי העריות, ובכך להציג את הסתירה בין דקדוקי הפולחן הקפדניים של היהודים לבין חוסר הקפדנות שלהם בדבר בסיסי וחשוב באמת - העבירה החמורה של גילוי עריות.
המילים "עתיקת יומין" ו"אריכות ימים" מצטרפות לתאוריה של דת עתיקה המטיפה לרחמים אך מידת הרחמים כלפי מי?
הסיום הוא מפתיע ובלתי צפוי, אי ההתאמה שבו מעמיקה את תחושת הלעג והגיחוך של הקורא "מידת רחמים...
בחייו, יובנאליס לא זכה להכרה ופופולריות.
גם לאחר מותו, אין הוא זוכה לאזכור ספרותי כלשהו, אף לא אצל מבקרי הספרות והמדקדקים.
באופן פרדוקסלי – שהרי יובנאליס בז לדתות המזרח – דווקא אבות הכנסייה הקדומים במאה הרביעית לספירה, כגון לקטנטיוס , הירונימוס ואוגוסטינוס.
המשוררים הנוצרים קלאודיאנוס, אוסוניוס ופרודנטיוס מאמצים ומחקים את סגנון מימרותיו הקולעות.
סרוויוס, מבקר הספרות הנודע (סביב 400 לספירה), מזכיר את יובנאליס שבעים פעם.
מחברים נוצריים אלה נמשכו לאופיים המורליסטי של הסאטירות למפגן הבוז המרשים.
דרכם הפופולריות של יובנאליס צברה תאוצה שלא דעכה בימי הביניים: בספריה של קרל הגדול שהוקמה במאה התשיעית היו כתבי יד רבים של הסאטירות של יובנאליס ופרסיוס בכרך אחד.
בסוף ימי הביניים ובתחילת תקופת הרנסאנס מרבים להזכירו ולצטטו, כגון ג'פרי צ'וסר וארסמוס מרוטרדם ומתקופת הרנסאנס ואילך זוכים כתביו לתפוצה רבה לא רק באיטליה בזכות פרנצ'סקו פטרארקה וג'ובאני בוקאצ'ו, אלא באירופה כולה: לא היה מנזר שלא היה בו עותק אחד לפחות של הסאטירות של יובנאליס מלווה בפרושים וגלוסרים .
כתבי יובנאליס שימשו כמקורות השראה למשוררים אנגליים במאות ה-16 וה-17 כגון ג'ון דאן ולדרמטורגים כגון בן ג'ונסון, מולייר ופייר קורניי.
במאות ה17 וה-18 חיקו את הסאטירות ותרגמו אותן, למשל ניקולה בואלו, ג'ון דריידן ואלכסנדר פופ.
המפורסמים שבתרגומים הללו הם תרגומיו של סמואל ג'ונסון לסאטירה ג' שכונתה "London" ולסאטירה י', שכונתה "The Vanity of Human Wishes".
יובל רוטמן (נולד ב-1965) הוא היסטוריון ישראלי, פרופסור חבר בחוג להיסטוריה של עם ישראל באוניברסיטת תל אביב.
רוטמן הוא היסטוריון חברתי, העוסק בהיסטוריה חברתית ואנתרופולוגית של מזרח הים התיכון וביזנטיון (ארץ ישראל, סוריה, טורקיה, יוון, ודרום איטליה של ימינו) באלף הראשון לספירה.
רוטמן נולד בתל אביב וגדל בבני-ברק ובקריית אונו.
את התואר הראשון שלו, סיים באוניברסיטת בר-אילן במדעי המחשב והיסטוריה, ואת התואר השני בבית הספר להיסטוריה שבאוניברסיטת תל אביב.
לאחר מכן עבר לצרפת שם השלים את לימודיו עד לקבלת תואר דוקטורט בשנת 2002 מאוניברסיטת פריז 10 - נאנטר ומאוניברסיטת תל אביב.
עניינה של עבודת הדוקטורט שלו - עבדות ועבדים במעבר בין העולם הרומי של שלהי העת העתיקה לעולם הים התיכון הביזנטי-מדייאבלי.
נושא העבודה: "עבדות ועבדים בעולם הים-תיכוני בין המאה השישית לאחת-עשרה".
אל סוגיית העבדות, הגיע רוטמן מתוך עניינו בשאלת גלגוליה של העבדות בעולם היווני-רומי במסגרת היחסים וההשפעות, שבין הקהילות הפוליטיות השונות שנוצרו במרחב הים-תיכוני, קהילות שבשלהי העת העתיקה החלו להגדיר עצמן על פי סממנים דתיים.
רוטמן המשיך וממשיך לחקור את נושא העבדות מכיוונים שונים, ולאורך השנים פרסם ספרים ומאמרים רבים בנושא עבדות, שבויי מלחמה, פדיון שבויים ועבדות ילדים.
בשנת 2009, התמנה רוטמן לחוקר ולמרצה בכיר בחוג להיסטוריה של עם ישראל באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 2015 הפך לפרופסור חבר.
בין השנים 2001–2003 היה עמית יד-הנדיב ובין השנים 2004–2005 עמית באוניברסיטת פרינסטון.
בין השנים 2004–2009 הוא לימד כמרצה מן המניין במחלקה להיסטוריה באוניברסיטת ייל.
בשנים 2020 - 2021 היה ראש בית הספר למדעי היהדות וארכיאולוגיה באוניברסיטת תל אביב ובשנת 2022 ייסד את מרכז קורת לציוויליזציה יהודית באוניברסיטת תל אביב ואנו – מוזיאון העם היהודי, והוא עומד בראשו מאז.
בין הקורסים השונים של רוטמן, ניתן למצוא את הקורסים הבאים: "עולמות יהודים בין כורש למוחמד", יהודים, פגאנים ונוצרים כותבים היסטוריה בעת העתיקה", "בין עבד עברי לעבד אפריקאי: העבדות בישראל ובעמים", "המשפחה היהודית בעת העתיקה", "יחסי יהודים ונוכרים בעת העתיקה", "קדושים ועושי ניסים" ועוד.
כולם נושקים לתחום מחקרו של רוטמן ועניינם בתהליכים ובהשפעות החברתיות והתרבותיות שהתרחשו במזרח הקרוב הרומי - ביזנטי.
קרי המפגש המרתק בין, המסורת ההלניסטית, הציוויליזציה היהודית והתרבות הנוצרית העולה ותוצאותיו.
מחקריו הנוכחיים של רוטמן, עוסקים בדמות הקדוש ועושה הניסים בדתות המזרח הקרוב בשלהי העת העתיקה וביריבות התרבותית בין הקהילות היהודיות לנוצריות במרחב הביזנטי.
לאורך שנותיו כאקדמאי הוא לקח ולוקח חלק פעיל בארגון ובהרצאות, בכנסים רבים ומוזמן להרצאות אורח בישראל ומחוצה לה.
כמו כן הוא פרסם מספר כתבות ומאמרי דעה בעיתונים ומגזינים מקוונים בהם "הארץ".
לרוטמן הכשרה וניסיון עבר של עשר שנים כאיש מחשבים וסטרטאפיסט (הוא עבד בין השאר באינטל, אלביט, אלגוטק מערכות ובשרות הציבורי).
הוא עבד כדפס והציג בתערוכות אומנות קבוצתיות ובתערוכות יחיד בישראל ומחוצה לה.
הוא חי בתל אביב עם שותפו לחיים.
בשנת 2016 יצא ספרו האחרון של רוטמן בהוצאת הספרים של אוניברסיטת הרווארד :
ספר זה הוא פרי מחקריו האחרונים של רוטמן העוסקים בדמותו של הקדוש ועושה הניסים.
בספר זה מתאר רוטמן כיצד מעמד הקדושה שמוענק להתנהגות חריגה ואף על גבול השיגעון, אפשרה לחברות השונות במרחב הדתי של שלהי העת העתיקה לבסס הגדרות חברתיות ופסיכולוגיות חדשות.
"הקדוש המשוגע" הוא זה שבאמצעות שגעונו הצליח להגיע לרמה עליונה ומורמת של רוחניות.
דמותו של הקדוש החריג מהבחינה החברתית אפשרה לבסס מעמד של נורמליות לחריגות בעולם חברתי ותרבותי משתנה.
כך, מראה רוטמן, שמבחינה דתית הקדשתו של החריג, האבנורמלי, היה כלי רב עוצמה והכרחי במעבר מעולם פגאני לעולם מונותאיסטי.
ספר זה בוחן בצורה מדוקדקת את אבות הטיפוס של הקדושים בדת הנוצרית המתפתחת כמו "הקדוש המשוגע", המרטיר והסגפן, ומשווה בינם לבין דמויות מקבילות ביהדות הרבנית של אותה תקופה.
קריאה אנתרופולגית ושימוש במודלים תאורטיים פסיכואנליזה מאפשרים לרוטמן לחשוף את התפקיד המרכזי של קידוש אבנורמליות חברתית בתהליך הדינמי של התפתחות חברתית, כאן בתהליכי העיצוב והמעבר של החברה פגאנית לחברה נוצרית.
בשנת 2004 יצא לאור ספרו הראשון של רוטמן בצרפתית בהוצאת Les Belles Lettres, Paris, ותורגם לאנגלית בשנת 2009 על ידי הוצאת הספרים של אוניברסיטת הרווארד:
הספר מוקדש לסוגיית העבדות בביזנטיון ובמרחבי מזרח הים התיכון.
בספר זה בוחן רוטמן את ההגדרות המשתנות של מושגי העבדות החירות והקשר שביניהם בעולם הביזנטי, עולם של שינויים פוליטיים, חברתיים ודתיים, ביניהם גם עלייתו של האסלאם שעיצב והגדיר מחדש את מונחי העבדות והחירות.
הספר עוסק בגורלם של העבדים בעת העתיקה ובוחן את הגדרות העבדות והחירות במזרח הים התיכון וביזנטיון בעת העתיקה ובימי הביניים המוקדמים.
בלבו של הספר עומדת ביזנטיון כממשיכתה של האימפריה הרומית, שבעולמה התחוללו אירועים היסטוריים בעלי חשיבות רבה, הופעתו של האסלאם ביניהם.
רוטמן בוחן את תהליכי השינוי בתפיסה החברתית תרבותית של עבדים שהחלו בתקופה זו להיתפס יותר כבני אדם בעלי זהות דתית של מאמינים לצד היותם רכוש פרטי.
בספר זה קורא רוטמן תיגר על הגדרות כלכליות מעיקרן של תופעת העבדות ומציע הגדרה חדשה וחדשנית למונחי העבדות והחירות, הגדרה שלא עומדת בקנה אחד עם ההקשר המודרני שנוצר בין שני המונחים, שלפיו עבדות מיוחסת לכל צורה קיצונית של תלות חברתית.
רוטמן מגדיר את מוסד העבדות והשימוש בעבדים לא כמוסד משפטי-כלכלי סטטי, אלא כחלק ממערכת רחבה יותר של קשרים חברתיים, שמשתנה ומשנה את הגדרותיה בהתאם לשינויים הפוליטיים, חברתיים, כלכליים ודתיים של התקופה.
הספר חושף את העבדות כתופעה דינמית שלה חלק בלתי נפרד, מושפע ומשפיע על ה ההיסטורית של העולם הים-תיכוני.
יובל צַלְיוּק (נולד ב-10 בפברואר 1939) הוא מנצח ומוזיקאי ישראלי אמריקאי.
צליוק נולד בשכונת הדר הכרמל שבחיפה למשפחה מוזיקלית.
אביו, עורך הדין ישראל צליוק, הקים את רשת החנויות כלי זמר.
סבו הוא הבנקאי שלמה זלמן נתנזון, שהיה חתנו של שמעון פרידמן, בעלי יקב פרידמן.
צליוק התחנך באקדמיה למוזיקה בחיפה ושם למד נגינה בפסנתר, טרומבון וכלי הקשה.
בהמשך, הוא קיבל תואר ראשון במשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים.
הוא למד ניצוח אצל מנדי רודן, קולין דייוויס, יאשה הורנשטיין ואוטו קלמפרר.
בין השנים 1996–2001 היה המנהל המוזיקלי של תזמורת סימפונט רעננה.
יובל רותם (נולד ב-21 במרץ 1959) הוא דיפלומט ישראלי שכיהן כמנכ"ל משרד החוץ, קודם לכן שימש כראש מערך הדיפלומטיה הציבורית במשרד החוץ, כראש מטה שר החוץ, וכשגריר ישראל באוסטרליה ובניו זילנד.
רותם נולד בתל אביב לישראל ורחל פרנקל, ובגיל צעיר עברה משפחתו להתגורר בגבעתיים.
הוא למד בתיכון עירוני ט' בתל אביב.
לאחר שירותו הצבאי השלים תואר ראשון ותואר שני במדעי המדינה ויחסים בינלאומיים באוניברסיטה העברית בירושלים.
במסגרת התואר השני שלו, יצא לשליחות כעוזר פרלמנטרי לחבר הקונגרס דיק גפהארדט.
עם השלמת התואר, החל לעבוד כטכנאי אק"ג בבית החולים איכילוב ובמקביל כעוזר פרלמנטרי בכנסת.
ב-1985, הצטרף רותם למשרד החוץ והחל את הליך ההכשרה שלו לתפקידי הדיפלומטיה.
ב-1987 החל לשמש כיועץ בצוות של שר החוץ המכהן דאז, שמעון פרס, ושנתיים לאחר מכן, ב-1989 נשלח לתפקיד הראשון שלו בחוץ לארץ והחל לשמש כדובר ישראל באו"ם ובקונסוליה הישראלית בניו יורק.
עם חזרתו ארצה, מילא שורה של תפקידים במשרד החוץ כגון מנהל לשכת השר, יועץ השר, עוזר סגן השר ועוד.
בין 1999-2004 כיהן רותם כקונסול כללי בלוס אנג'לס.
ב-2007 מונה לשגריר ישראל באוסטרליה, וכיהן בנוסף כשגריר לא-תושב לפיג'י, לפפואה גינאה החדשה ולניו זילנד.
ב-2013 סיים את תפקידו באוסטרליה, ובהמשך מונה לראש מערך הדיפלומטיה הציבורית במשרד החוץ.
באוקטובר 2016, עם התפטרותו של מנכ"ל משרד החוץ דורי גולד, החליט ראש הממשלה בנימין נתניהו למנות את רותם לממלא-מקום מנכ"ל משרד החוץ.
ב-29 בדצמבר 2016 החליט ראש הממשלה למנותו למנכ"ל הקבוע.
ב-18 ביוני 2020 נודע כי רותם ביקש לסיים את כהונתו, ושר החוץ גבי אשכנזי מינה במקומו את אלון אושפיז.
יובל שפרמן (נולד ב-31 במאי 1976) הוא במאי קולנוע וטלוויזיה ותסריטאי ישראלי.
שפרמן נולד בירושלים, בנו של המיקרוביולוג אביגדור שפרמן, לימים מנהל המכון למחקר ביולוגי בישראל.
את שירותו בצה"ל עשה בצנחנים.
בשנת 2006 כתב וביים את סרט הקולנוע "הדברים שמאחורי השמש", בו כיכבו אסי דיין, סנדרה שדה, זהר שטראוס וטלי שרון.
על הבימוי וכתיבת הסרט היה מועמד לשני פרסי אופיר לשנת 2006. ב-2008 ביים עבור הוט 3 את הסדרה "תעשה לי ילד".
בשנת 2010 היה שותף לפיתוח תסריט הסדרה "אננדה" שעלתה לשידור ב-2012. עוד בשנת 2010 שימש כיוצר, במאי ועורך תסריט הסדרה "אבודים באפריקה".
בשנת 2011 שימש כבמאי מערכוני חוץ של תוכנית הבידור "ארץ נהדרת".
בשנת 2013 יצר, כתב וביים את הסדרה "אבודים באסיה", שהיא סדרת ההמשך של "אבודים באפריקה" והשתתף בסרט "לרדת מהעץ".
בשנת 2016 ביים והיה שותף ליצירת הסדרה "אורי ואלה", על תסריט הסדרה הוא היה מועמד יחד עם דינה סנדרסון ועופר סקר לפרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה ובנוסף זכה באותו הטקס בפרס על הבימוי הטוב ביותר.
בשנת 2018 ביים והשתתף ביצירת הסדרה "על הספקטרום" יחד עם דנה אידיסיס.
בטקס פרסי האקדמיה לטלוויזיה לשנת 2018 הסדרה קטפה את מספר הפרסים הגבוה ביותר לאותה שנה, לרבות הפרס לסדרת הדרמה הטובה ביותר ופרס הבימוי.
בנוסף הסדרה זכתה גם בפרס "הסדרה הבינלאומית הטובה ביותר" בפסטיבל "Series Mania" ובכך הפכה לסדרת הטלוויזיה הישראלית הראשונה בהיסטוריה של הטלוויזיה הישראלית שזוכה בפרס בינלאומי חשוב טרם תחילת שידורה בישראל, ומבלי ששודרה באף מדינה בעולם.
בשנת 2024 יצר; כתב וביים את הסדרה "טיטו ורוחו", סדרת המשך של "אורי ואלה".
שפרמן היה נשוי לשחקנית לירון וייסמן, ולהם שתי בנות.
שפרמן בזוגיות עם השחקנית דינה סנדרסון ולהם בן ובת.
יובל צורן (נולד ב-1976) הוא פסנתרן ומנצח יהודי-ישראלי.
צורן הוא בוגר האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים, הוא למד אצל בנימין אורן נגינה בפסנתר וניצוח אצל מנדי רודן.
ב-2002 התקבל כמנצח הראשון לתוכנית לאומנים צעירים של בית האופרה המלכותית, קובנט גארדן בלונדון, שם ניצח על מספר בכורות ליצירות חדשות והיה מעורב בהפקות רבות כעוזר מנצח, כפסנתרן וכמאמן זמרים, במיוחד עם מנהלה המוזיקלי של האופרה לשעבר, אנטוניו פאפאנו.
מאז עבד בכמה מבתי האופרה המובילים באירופה כגון: הליסיאו בברצלונה והאופרה הלאומית הדנית, ובפסטיבלים בגליינדבורן ובאקס-אן-פרובאנס.
כמו כן שיתף פעולה עם מנצחים מהשורה הראשונה כגון: דניאל הרדינג, איוואן פישר, קיריל פטרנקו, קונסטנטינוס קארידיס ורבים אחרים.
בין השנים 2008–2012 כיהן כמנצח הבית של בית האופרה של פרנקפורט שם ניצח על הפקות רבות, בניהן איל טריטיקו, בטבעת החנק, לוצ'ה די למרמור, סיפורי הופמן, נישואי פיגארו, חסדו של טיטוס, חליל הקסם, כך עושות כולן ועוד.
ניצח באופרה הישראלית על האופרות דון קרלו ומפיסטופלה.
שיתופי פעולה בולטים בתקופה האחרונה כוללים הפקה של אוון ווינגרייב מאת בנג'מין בריטן בבית האופרה של פרנקפורט; טורקי באיטליה מאת ג'ואקינו רוסיני עם התזמורת הסימפונית הברזילאית בריו דה ז'ניירו; לוהנגרין של ריכרד וגנר בבית האופרה של אולדנבורג, וסיור קונצרטים בארצות הברית ובקנדה עם אנסמבל מיתר.
בשנים האחרונות מקדיש יובל חלק מזמנו לחינוך ועובד באופן קבוע עם תוכנית דייוויד גולדמן למוזיקאים צעירים מטעם המרכז למוזיקה ירושלים.
יובל צורן מלמד ניצוח באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים ובמקביל הוא שימש שם בעבר בתפקיד המנצח והמנהל המוזיקלי של התזמורת הסימפונית ע"ש מנדי רודן.
בשנת 2022 התמנה למנהלה האמנותי של חג המוזיקה הישראלית.
יובל צורן הוא בנם של הפרופסור והמתרגם גבריאל צורן ושל המרצה לביבליותרפיה וספרות רחל צורן.
יובל צור (נולד ב-1 ביוני 1959) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף, שירת בחיל הים כראש מספן המטה, כמפקד בסיס חיפה כמפקד שייטת הצוללות וכמפקד פלגת סטי"לים.
נולד בחיפה, בוגר בית הספר בסמ"ת במגמת אלקטרוניקה, היה חבר בנעוריו בצופי ים חיפה.
בשנת 1977, עם גיוסו לצה"ל, התנדב לקורס חובלים והוכשר כקצין מכונה.
שירת בשייטת ספינות הטילים וכמדריך בקורס חובלים.
בשנת 1982 עשה הסבה לשַיִּט שימש כקצין משמרת גשר בפלגה 34 (המתמחה בלחימה נגד צוללות), סגן מפקד ספינת הטילים מדגם סער 4.5, "אח"י קשת", לאחר מכן החל בהתמחות לפיקוד על ספינת טילים.
באפריל 1985 הוזעק חזרה לשירות באח"י קשת שנטלה חלק במבצע דרך נץ להטבעת ספינת אש"ף "מונלייט" באלג'יריה.
בהמשך שירותו פיקד על אח"י משגב, ספינת טילים שהתמחתה בלוחמה נגד צוללות.
בשנת 1986 החל בתהליך הסבה לפיקוד צוללת ועבר הכשרות באנגליה ב ובבסיס קלייד, בארצות הברית בבסיס נורפוק ובדרום אפריקה בבסיס .
בשנת 1989 קיבל פיקוד על הצוללת "אח"י גל", ב-1991 הוענקה לו דרגת סא"ל והמשיך לפקד על הצוללת "אח"י רהב".
בשנת 1994 מונה לתפקיד מפל"ג 34, פלגת סטי"לים המתמחה בלחימה תת-מימית ובלוחמת שטח.
בתקופה זו השתתף במבצע חיפוש הצוללת דקר.
בשנת 1996 התמנה למפקדה הראשון של הצוללת "אח"י דולפין" בנוסף על היותו קצין פרויקט מבצעי לבניית הצוללות מסדרת דולפין בגרמניה.
בשנים אלו, במהלך ניסויי ים בגרמניה ובנורווגיה, הוביל את תפיסת ההפעלה והלחימה של צוללות הדולפין.
בשנים 1998–2001 פיקד (בדרגת אלוף-משנה) על שייטת הצוללות.
עם מציאת הצוללת דקר, יזם את משט המפרשיות לזכר הצוללת דקר ובהמשך תפקידיו יזם את הבאת אח"י גל חזרה לישראל והצבתה במוזיאון ההעפלה וחיל הים.
בשנים 2004–2007, כולל מלחמת לבנון השנייה, שימש כראש מספן המטה במפקדת חיל הים.
בתפקידיו הבכירים המשיך להוביל את פיתוח מערך הצוללות של מדינת ישראל.
ב-12 במאי 2005, לציון 40 שנים ליחסי גרמניה–ישראל הוענק לצור עיטור הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה לציון תרומתו על פני למעלה מעשור ליחסים הביטחוניים המיוחדים בין המדינות.
עיטור זה הוא העיטור הגבוה ביותר שהוענק בגרמניה לקצין ישראלי.
לאחר שחרורו מצה"ל, כיהן בשנים 2008–2011 כסגן לתכנון, אסטרטגיה ותפעול בוועדה לאנרגיה אטומית.
בשנת 2012 ייסד את חברת צור-ים יועצים ואת הקתדרה לאסטרטגיה ימית באוניברסיטת חיפה.
צור בעל תואר ראשון במדע המדינה מאוניברסיטת חיפה ותואר שני ביחסים בינלאומיים מאוניברסיטת חיפה ולימודי ביטחון לאומי מהמכללה לביטחון לאומי.
צור משמש כקברניט תחרויות ושופט תחרויות באיגוד השיט בישראל.
הוא ממקימי חאן יותם ומשמש כחבר ועדת היגוי לחאן.
צור נשוי למיכל (מיקי), הם מתגוררים במושב צרופה ולהם שתי בנות ובן.
אחיו הוא הסופר יגאל צור.
בגיבוש מסמך מדיניות למרחב הימי של ישראל, צור היה אחראי בצוות התכנון לתחומי גאו-אסטרטגיה ימית וביטחון.
יובל גומא, מפקד שייטת הצוללות לשעבר: אין ספק שארצות הברית פרסה באזור צוללות נוספות כחלק מיכולות התקיפה שלה, 7 נובמבר 2023, מגזין Epoch.
יובל שֶמְלַא (נולד ב־18 בנובמבר 1998) הוא מטפס מקצועי ישראלי בענף טיפוס הובלה, שזכה פעמיים באליפות ישראל בטיפוס הובלה.
זוכה העונות הראשונה, השלישית, והרביעית של תוכנית המציאות "נינג'ה ישראל" בה הוכתר ב־2022 כנינג'ה ה־16 בעולם והראשון בישראל.
שמלא נולד וגדל בירושלים והוא בוגר התיכון הניסויי.
ב־2010, והוא בן 12, החל להתאמן בטיפוס קירות מקצועני.
כעבור שנתיים סיים במקום השמיני באליפות אירופה לילדים.
בנערותו התחנך בקן השומר הצעיר בירושלים.
ב־2015 סיים שמלא במקום השני בסבב אליפות אירופה לנוער בטיפוס הובלה.
בשנת 2016 הוכתר שמלא בתואר סגן אלוף אירופה בטיפוס לנוער.
בשנים 2016–2017 זכה באליפות ישראל בטיפוס הובלה.
ב־2017 הפך שמלא לישראלי הראשון שעלה לגמר גביע העולם לבוגרים בעיר שאמוני שבצרפת, וכן סיים במקום השני באליפות אירופה לנוער.
ב־2018 התגייס שמלא לצה"ל והוכר כספורטאי מצטיין.
באותה שנה השתתף וזכה בעונה הראשונה של תוכנית הריאליטי "נינג'ה ישראל" ששודרה בקשת 12. בעונה השנייה של התוכנית הגיע לשלב הגמר, אולם נכשל במכשול סולם הסלמון וסיים במקום הרביעי.
בעונה השלישית הגיע פעם נוספת למקום הראשון בתוכנית.
בתחילת העונה הרביעית הודיע כי בסופה יפרוש מהתחרות בתוכנית.
בתום העונה הצליח שמלא לא רק לכבוש את המקום הראשון, אלא גם לטפס על "הר המידוריאמה" ב־26 שניות.
בכך הפך לנינג'ה ה־16 בעולם.
בשנת 2019 נבחר שמלא לנבחרת הטיפוס הישראלית, שבכוונתה להשיג את הקריטריון לאולימפיאדה.
בשנת 2020 החל לשמש פרזנטור של מותג מזון טבעוני עבור שטראוס, וכן מותג משקפיים לספורטאים.
בשנת 2021 היה לפרזנטור של רשת הביגוד הישראלית "הודיס".
בשנת 2022 שימש גם כפרזנטור של בית ההשקעות "פסגות", ודיבב בסרט "ארנגול ושודדי האוצר האבוד".
אחרי פרישתו החל שמלא לימודי פיזיקה באוניברסיטת קולומביה שבניו יורק.
בתחילת 2023 עלתה לשידור העונה החמישית של נינג'ה ישראל, שבה הצטרף לצוות הפרשנים, ניב רסקין וירדן ג'רבי.
2016: מקום שמיני באליפות ישראל, קטגוריית בולדרינג.
2016: אלוף ישראל, קטגוריית הובלה.
2017: מקום שלישי אליפות ישראל, קטגוריית בולדרינג.
2017: אלוף ישראל, קטגוריית הובלה.
2018: מקום 4 באליפות ישראל, קטגוריית בולדרינג.
2019: מקום שני באליפות ישראל, קטגוריית הובלה.
2020: מקום שני באליפות ישראל, קטגוריית הובלה.
2021: מקום שלישי באליפות ישראל, קטגוריית הובלה.
2021: מקום 3 באליפות ישראל, קטגוריית טיפוס בולדרינג.
2016: מקום 22 בסבב גביע העולם אימסט, אוסטריה, קטגוריית הובלה.
2017: מקום 8 בסבב גביע העולם, שאמוני צרפת, קטגוריית הובלה.
2018: מקום 40 באליפות העולם באינסברוק אוסטריה, קטגוריית הובלה.
2018: מקום 38 באליפות העולם באינסברוק אוסטריה, קטגוריית בולדרינג.
2020: מקום 5 באליפות אירופה במקצה הקומביינד.
הישראלי הראשון שעלה לגמר בתחרות בוגרים בינלאומית בקטגוריית הובלה.
2022: הישראלי הראשון שהצליח לטפס את "הר המידוריאמה", והנינג'ה ה-16 בעולם.
2022: הישראלי הראשון שזכה במדליה בגביע אירופה בקטגוריית הובלה.
יובל רותם (נולד ב-21 בפברואר 1964) הוא שחיין עבר, אלוף ושיאן ישראל בשחייה, זוכה מדליית ארד במכביה השתים-עשרה (1985) משחה ל-200 מטר פרפר.
רותם נולד וגדל בקיבוץ גבעת חיים איחוד, בנם האמצעי של רבקה ואריה רותם, אחיו הבכור, איתן, שחיין נבחרת ישראל ושחקן נבחרת ישראל בכדורמים נהרג במבצע שלום הגליל ואחותו הצעירה מיכל.
הוא התאמן בקבוצת הפועל גש"ם בהדרכתו של גרשון שפע.
באליפות ישראל שנערכה במכון וינגייט בסוף אוגוסט 1980 זכה רותם בשלוש מדליות, זהב וכסף.
נוסף לכך, הוא סיים פעמיים במקום רביעי במשחה ל-100 מטר פרפר בשיא ישראלי חדש לגילאי 16 של 1:00.25 דקות ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:58.55 דקות.
בתחרות שמונה האומות שנערכה בקיאסו, שווייץ בתחילת יולי 1981 סיים רותם במקום שמיני במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:13.16 דקות.
עשרה ימים לאחר נפילתו של אחיו, איתן, במבצע שלום הגליל הוא השתתף באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט בסוף חודש אוגוסט 1982 וזכה ב-4 מדליות, 2 זהב ו-2 ארד.
נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:19.58 דקות ופעמיים במקום חמישי במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:17.26 דקות ובמשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 17:13.73 דקות.
בתחרויות השחייה של כינוס הפועל ה-12 שנערכו בבריכת השחייה של אוניברסיטת תל אביב במאי 1983, בהשתתפות טובי הספורטאים בעולם, כהכנה לאולימפיאדת לוס אנג'לס, סיים רותם במקום רביעי במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:08.00 דקות ובמקום שביעי במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:00.83 דקות.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט בסוף חודש אוגוסט 1983 הוא זכה ב-3 מדליות, זהב ו-2 ארד.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט באוגוסט 1984 זכה רותם במדליית ארד במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:07.15 דקות, אחרי יורם כוכבי (2:04.95 דקות) וירון אילתי (2:05.75 דקות).
נוסף לכך, הוא סיים 3 פעמים במקום רביעי במשחה ל-100 מטר פרפר, במשחה ל-200 מטר חזה ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה ש 4:46.18 דקות.
בתחרויות השחייה של המכביה השתים-עשרה שנערכו בבריכת אוניברסיטת תל אביב ביולי 1985 זכה רותם במדליית ארד במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:07.75 דקות, אחרי לן רוזנברג (2:05.80 דקות) וסט ברון (2:07.02 דקות), שניהם מארצות הברית.
נוסף לכך, הוא סיים במקום שישי במשחה ל-200 מטר מעורב אישי שני מבין השחיינים הישראלים ושמיני במשחה ל-100 מטר פרפר.
מועדון כדורגל יובנטוס או בשמה המסחרי יובנטוס נשים, הוא מועדון כדורגל נשים איטלקי שבסיסו בטורינו ומהווה חלק ממועדון הכדורגל יובנטוס.
הקבוצה הוקמה בשנת 2017 במקומה של קבוצת הנשים של קונאו.
הקבוצה מתמודדת בסרייה A מאז הקמתה בעונת 2017/18.
לפני עונת 18–2017, היו ליובנטוס קבוצות נוער נשים בלבד.
מנכ"ל יובנטוס, ג'וזפה מארוטה, הודיע במאי 2017 המועדון יקים קבוצת נשים.
ב-4 באוגוסט 2018 המועדון רכש את רישיון הסרייה A ממועדון ASD Cuneo Calcio Femminile והקבוצה החדשה החליפה אותה.
בעונתה הראשונה של יובנטוס בסרייה א' נשים (2017/2018) זכתה יובנטוס בתואר אליפות הסרייה A ב-20 במאי 2018, כשניצחה את ברשיה 5–4 בדו-קרב פנדלים לאחר שוויון מאופס במשחק ההכרעה מכיוון ששתי הקבוצות סיימו את העונה עם 60 נקודות.
יובנטוס נשים זכתה בתואר השני ברציפות ב-20 באפריל 2019. באותה עונה יובנטוס זכתה בדאבל אחרי שזכתה בקופה איטליה נגד קבוצת הנשים של פיורנטינה, בתוצאה 1:2 ב-28 באפריל 2019.
יובל שמעוני (נולד ב-1972) הוא תת-אלוף במיל', משמש כממונה על הביטחון במערכת הביטחון (מלמ"ב).
קודם לכן שירת כקצין מודיעין ראשי.
שמעוני התגייס לצה"ל בשנת 1991, כלוחם בסיירת גולני בתקופת רצועת הביטחון.
לאחר פציעה עבר לאגף המודיעין.
ברבות השנים התקדם בסולם הדרגות, ושירת בתפקידי מחקר ושדה מרכזיים, בין היתר כראש ענף לבנון במלחמת לבנון השנייה, כקצין המודיעין של עוצבת הפלדה וכראש זירת הטרור (זיט"ר) בחטיבת המחקר בשנים 2011–2013.
בשנת 2013 מונה לקצין המודיעין של פיקוד הצפון בדרגת אלוף-משנה.
בתקופה זו התמודד צה"ל עם פיגועי טרור בגבולות לבנון וסוריה ושמעוני היה בין יוזמי פרויקט "שכנות טובה" ומוביליו.
בשנת 2017 הועלה לדרגת תת-אלוף ומונה לקצין המודיעין הראשי.
במהלך שירותו הצבאי זכה שמעוני באות מצטיין הרמטכ"ל (בשנת 2000) ובפרס ראש אגף המודיעין לחשיבה יצירתית לשנת 2007. הצוות הייעודי שהקים לחשיפת המנהרות של חזבאללה בגבולה הצפוני של ישראל זכה בפרס ביטחון ישראל לשנת 2019.