tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מכבי שפרעם הייתה קבוצת כדורגל ישראלית מהעיר שפרעם, אשר בשיאה הגיעה עד לליגה השנייה בישראל והשתתפה בה במשך עונה אחת.
הקבוצה נוסדה בשנת 1968 ונרשמה לליגה ד' ובמקביל השתתפה בשלב הראשון של גביע המדינה.
בשנות ה-70 שיחקה הקבוצה בליגה ג' מחוז מפרץ, שם פגשה למשחקי דרבי את הפועל שפרעם.
בעונת 1974/1975 הגיעה לגמר "הגביע הקטן" (לליגות ג'-ד') והפסידה 0–6 לקבוצת צפרירים חולון.
בסוף עונת 1977/1978, עם זאהי ארמלי לראשונה בהרכב, העפילה הקבוצה לראשונה בתולדותיה לליגה ב'.
לאחר עונה אחת בה התמודדה בצמרת (43 שערים של ארמלי) והפסידה את העלייה להפועל בני נצרת, החלה הקבוצה את עונת 1979–1980 בדהירה מטורפת שהסייתמה רק בהעפלתה לליגה א' מהמקום הראשון בהפרש גבוה משאר הקבוצות.
זאהי ארמלי סיים את העונה עם 37 שערים בליגה ועוד 6 במשחקי הגביע.
בעונת 1980–1981 שיחקה הקבוצה בליגה א' צפון בהדרכתו של המאמן חיים טל וסיימה במקום התשיעי.
בסיום עונת 1981/1982 (עם המאמן אברהם מנצ'ל) תפסה הקבוצה את המקום השני בליגה א' צפון, שהוביל לצמד משחקי מבחן על העלייה לליגה הארצית מול סגנית ליגה א' דרום הפועל בת ים.
שני המפגשים נערכו באצטדיון הפועל בפתח תקווה.
המפגש הראשון הסתיים בתיקו מאופס.
המפגש השני (נדחה מהמועד המקורי, עקב פרוץ מלחמת שלום הגליל) היה הרבה יותר דרמטי, כשמכבי שפרעם כבר הובילה במחצית בתוצאה 3–0 משלושער של החלוץ זאהי ארמלי.
במחצית השנייה כבשה הפועל בת ים 3 שערים והשוותה את התוצאה.
בהארכה כבש ארמלי את שער הניצחון 4–3 ושפרעם בליגה הארצית.
עונת 1982/1983 הייתה עונת הבכורה והעונה היחידה שבה שיחקה הקבוצה בליגה השנייה.
לאחר מאבקי תחתית סיימה הקבוצה במקום ה-14 וירדה בסיום העונה בחזרה לליגה א'.
בעונת 1983/1984 בליגה א' צפון (עם המאמן אברהם מנצ'ל) סיימה הקבוצה במקום השלישי ופיספסה את המקום השני עקב יחס שערים נחות.
בעונה שלאחר מכן סיימה במקום החמישי ובעונת 1985/1986 ירדה הקבוצה לליגה ב' מהמקום האחרון.
בסיום עונת 1992/1993 העפילה הקבוצה בחזרה לליגה א' והתבססה בה כקבוצת אמצע טבלה.
בעונת 2001/2002 התמודדה הקבוצה בצמרת וסיימה במקום השני אחרי הפועל כפר סמיע שהעפילה לליגה הארצית.
בעונת 2002/2003 סיימה המקום השלישי.
בעונת 2004/2005 סיימה הקבוצה במקום ה-12 המוביל למשחקי המבחן והצליחה להישאר בליגה בזכות ניצחון 3–0 מול הפועל כרמיאל.
בעונת 2005/2006 סיימה הקבוצה במקום האחרון וירדה לליגה ב'.
בסיום עונת 2008/2009 הכריזה הקבוצה על פירוק לאחר שערוריית ניסיון למכירת משחקים בקרב שחקני הקבוצה.
מכבי צעירי שפרעם ואיחוד בני שפרעם
ב-2009 לאחר התפרקות המועדון המקורי, הוקמה קבוצת מכבי צעירי שפרעם בליגה ג', אך פעילות המועדון הופסקה שנתיים לאחר מכן.
בתחילת 2014 המועדון הוקם פעם נוספת, ואף הצליח להעפיל לליגה ב', אך בסיום עונת 2018/2019 שוב התפרק, אולם קבוצת הילדים והנוער של המועדון המשיכה לפעול.
בשנת 2019 ביוזמת ראש העיר ומספר אנשי עסקים, התאחדו מספר קבוצות מהעיר שפרעם והוקמה קבוצה חדשה בשם: איחוד בני שפרעם המאחדת את כלל הקבוצות מהאזור.
מכביית החורף הראשונה נערכה בזאקופנה, פולין בין ה-2 ל-5 בפברואר 1933. היא התקיימה בחורף של אחרי המכביה הראשונה שנערכה במרץ 1932.
לאחר הצלחת המכביה הראשונה שנערכה בישראל ב-1932, חלה עלייה בהתעניינות בספורט חורף בקרב תושבי אירופה, ויהודי אירופה בפרט.
מרכז תנועת מכבי בפולין מונה לארגון אירוע משחקי החורף של המכביה בפולין עצמה.
נכון לשנת 1930 הייתה תנועת מכבי בפולין חזקה מאוד ובעלת השפעה רבה על התנועה העולמית של מכבי, ומנתה 30 אלף ספורטאים יהודים חברים בה.
באופן מקרי, נפתחה מכביה זו יומיים בלבד אחרי שאדולף היטלר מונה לקנצלר בגרמניה (ב-30 בינואר 1933).
המכביה נתקלה בהתנגדות רבה מצד האוכלוסייה המקומית, ובעיתון המרכזי של ורשה ה"Gazeta Warszawska" פורסמו כתבות הקראו לצעירים פולנים להפריע למהלך המכביה, על מנת למנוע את התפשטות היהדות והשתלטותה על משחקי ספורט החורף, לטענתם.
טקס הפתיחה נערך בפולין, במתחם סקי בשם וילקה קרוקייב הנמצא בעיר זאקופנה, ב-2 בפברואר 1933. הלורד מלצ'ט שהיה נשיא תנועת מכבי העולמית, לא השתתף בטקס, ושלח את ברכתו והתנצלותו שלא יכל להופיע לאירוע וכמחווה - פסל גדול המתאר את רדיפת היהודים והתנגדות לאנטישמיות לאורך הדורות.
במכביית החורף הראשונה השתתפו כ-400 ספורטאים, 150 מפולין, ועוד 250 (ללא משלחת מארץ ישראל) מ-9 מדינות אירופאיות אחרות:
– מקס, קטנר, פלוס, ויטמן, דונאת', פלצנמן, שפירא, רוזנפלד, גרינבאום, פרגר
– רסנר, טננבאום, רוזנר, ברונק, שלף, צנזור, ברגמן, ברנר, בורטמן, פינללשטיין, גליצנשטיין
– טרייסר, ווגל, רוף, פרישלנדר, שולר, פלימנגר, פרסר, פלר, גסטר, בוכבינדר
לא נערכו תחרויות בשל גשם מתמשך והפשרה של קרח.
תחרויות הסקי הושפעו מאוד ממזג האוויר הסוער.
מפולת שלגים הרסה את גבעת הקפיצה, ולכן תחרות קפיצות סקי בוטלה.
25 ק"מ סקי למרחקים (קרוס-קאונטרי)
25 ק"מ סקי למרחקים קבוצת גיל ב'
מיקנברון ( פולין), עלי שפירא ()
מקום מדינה ניקוד 1 פולין 131 נקודות 2 32 נקודות 3 אוסטריה 29 נקודות 4 רומניה 8 נקודות
מכביית החורף השנייה נערכה בבאנסקה ביסטריצה, צ'כוסלובקיה בין ה-18 ל-24 בפברואר 1936. היא התקיימה בחורף של אחרי המכביה השנייה שנערכה באפריל 1935. היא המכביה האחרונה הידועה שהתקיימה מחוץ לשטח מדינת ישראל.
לאחר מכביית החורף הראשונה שנערכה בפולין ב-1933, הוחלט לערוך מכביית חורף נוספת.
האתר שנבחר הוא באנסקה ביסטריצה, עיר במרכז צ'כוסלובקיה (כיום סלובקיה).
מעל ל-2,000 ספורטאים יהודים הגיעו למכביה זו, מ-12 מדינות שונות.
לאחר סיפוח צ'כוסלובקיה לידי גרמניה הנאצית ב-1939, לא נערכה מכביית חורף נוספת, ובכלל מוסדות אגודת מכבי העולמית חדלו מלהתקיים באזור צ'כוסלובקיה, עד לסתיו העמים ב-1989 שלאחריו התפרקה ברית המועצות ונפל מסך הברזל שהיה על האזור והם יכלו לחזור לקיים פעילות במדינה.
ב-1996 - במלאת 60 שנה למכביית החורף השנייה, התקיימו משחקי חורף של הקהילה היהודית המקומי בבאנסקה ביסטריצה, אולם לא באופן רשמי.
במכביית החורף השנייה השתתפו כ-2,000 ספורטאים (ללא משלחת מארץ ישראל) מ-12 מדינות אירופאיות:
– ד"ר לאגוס, פרונד, לופר, רוביצ'ק, מרגו I, בורגר, פולק, סטייסטני, פרשאו II
גרמניה – קובור, הרברט ברוק, גרנט, בלוך, הירשברגר, וולאוור, מאייר, שמולר, כהאן
(הכח וינה) לא השתתפה בטורניר בשל תנאי מזג אוויר גרועים
פולק הבקיע את השער הראשון בשליש הראשון בדקה השביעית ובורגר הבקיע את השער השני בשליש השלישי.
בתוכנית – נשים, גברים וזוגות
לא נערכו תחרויות בשל תנאי מזג אוויר גרועים
לא נערכו תחרויות בשל תנאי מזג אוויר גרועים.
התחלה הייתה בכפר קורדיק (אורך 5 ק"מ, הפרש גובה 820 מ')
ליזל פאלק/פי לופר ( גרמניה) 8:20
ליזל פאלק/בלום ( גרמניה) 4:11
התחרות נערכה על גבעת האימונים בגלל תנאי השלג
טאובר ( יוגוסלביה) 152.2 נקודות
18 ק"מ קרוס-קאונטרי וקפיצת סקי
טאובר ( יוגוסלביה) 329.7 נקודות
מֶכָּה היא עיר במערב ערב הסעודית ובירת מחוז בעל שם זהה.
מכה היא מקום הולדתו של מוחמד, מה שהופך אותה לעיר החשובה ביותר לאסלאם, ושוכן בה מסגד אל-חראם, המסגד הראשון בחשיבותו באסלאם, שבו ניצב מבנה הכעבה, הכולל את האבן השחורה.
על פי מפקד האוכלוסין האחרון משנת 2022, אוכלוסיית העיר מונה כ-2.38 מיליון בני אדם, והיא העיר השלישית בגודלה בערב הסעודית, אחרי ריאד וג'דה.
כל מוסלמי מצווה לעלות לרגל לעיר (חג') לפחות פעם בחייו, ומדי שנה עולים אליה לרגל כ-17 מיליון מוסלמים.
כיום מכה היא עיר מודרנית, קוסמופוליטית ומגוונת מבחינה אתנית.
על פי החוקים הסעודיים, הכניסה למכה מותרת רק לבני דת האסלאם.
שמה המלא של העיר הוא מַכַּה אלְמֻכַרַּמַה (مكة المكرمة) או בעברית – מכה המכובדת.
שמה העתיק של העיר הוא "בַּכָּה".
שם זה מופיע ביחס לעיר בקוראן: "הבית הקדוש הראשון אשר נועד לבני אדם הוא זה שנמצא במקום הנקרא בַּכָּה, אשר בעיר מכּה, והוא מקור של ברכה והדרכה לבני עולם ובו אותות ברורים על היותו "המקום" של אברהם.
כל הנכנס אליו מוגן מרודפיו וכל מי שבאפשרותו חייב לעלות אליו לרגל".
המילה "מכה" מופיעה בסורה 48: "אללה הוא אשר עצר בהם ובכם מלהמשיך במלחמה בתוך העיר מכּה לאחר שהשתלטתם עליהם".
בערבית דרומית – השפה העתיקה של דרום חצי האי ערב – האותיות "בּ" ו-"מ" ניתנות להחלפה.
במקומות אחרים בקוראן נקראת מכה "אֻם אל-קֻרַא" (أم القرى) – אם הערים.
האזור בו נמצאת מכה נקרא "פאראן" ומתייחס למדבר פארן המוזכר בתנ"ך.
המסורות הערביות והמוסלמיות גורסות כי גבולות מדבר פאראן הם גבולות החג'אז וכי ישמעאל השתקע במקום שבו עומדת מכה כיום.
יאקות אל-חמאווי, הגאוגרף הסורי מהמאה ה-12, כתב כי פאראן היא מילה עברית שהומרה לערבית וכי היא אחד משמותיה של מכה המוזכרים בתורה.
ייתכן וטענות יאקות אל-חמאווי והמסורות המוסלמיות הגורסות כי גבולות מדבר פאראן הם גבולות החג'אז, מקורן בניסיון לראות את הכתוב בספר דברים, 33: 2-3 שבתנ"ך כנבואה מהתנ"ך על הנביא מוחמד( כפי שנטען בפרשנות העדה האחמדית, הפסוק עוסק במשה ישוע ומוחמד).
אחת הגבעות שבפאתי העיר נקראת "תל פראן".
ר' סעדיה גאון מזהה את "מֵשָׁא" המקראית עם מכה.
מקורות אסלאמיים מייחסים למכה חשיבות גם בתקופה הקדם-אסלאמית, כמקום שבו בנו אברהם וישמעאל את הכעבה כמקדש לאלוהים.
בנוסף, מקורות אלה נוהגים לייחס לה חשיבות כמוקד מסחר עולמי בתקופה שלפני עליית האסלאם.
עם זאת, מקורות חיצוניים, כלומר כאלה שנכתבו על ידי אנשים חיצוניים לאסלאם, אינם מזכירים את מכה כלל.
מחקרים מודרניים מראים כי אין כל עדויות לקיומו של מסחר דרך מכה, אלא דווקא דרך המפרץ הפרסי תחת הסאסאנים.
לאחר ההג'רה לעיר אל-מדינה, שינה מוחמד כמה מהוראותיו הקודמות, שניתנו במכה, ובהן גם כיוון פניהם של המוסלמים בשעת התפילה ("קִִיבלה").
הכעבה הייתה בתקופה שלפני האסלאם מקדש לאלים מקומיים.
ב-629 צעד מוחמד עם 2,000 איש למכה, הקיף את הכעבה 7 פעמים, נגע במקלו באבן השחורה ואמר: "אין אלוה מבלעדי אללה".
ההתנהגות המכובדת של אנשי מוחמד עשתה רושם על חלק מבני שבט קורייש והם החליטו למנותו למצביא עליהם.
אז הבין מוחמד שבידו לכבוש את מכה.
הוא חזר לאל-מדינה וב-630 יצא עם 5,000 לוחמים למכה, בטענה שאחד השבטים הפר את הסכם שביתת הנשק.
מוחמד הרג רק את ראשי אויביו וניפץ את הפסילים בכעבה, אך השאיר את האבן השחורה וציווה כי מעתה רק מוסלמים יוכלו להיכנס למכה.
עם התרחבות האסלאם לאחר מותו של מוחמד הפכה העיר לחשובה ביותר בדת האסלאמית ונהרו אליה עולי רגל רבים.
השליטה עליה הייתה מקור לעימותים ולסכסוכים בין שליטים מוסלמים שונים.
בשנת 1916 חוסיין בן עלי הכריז על עצמו כעל מלך חג'אז והפך עצמו לח'ליפה.
ב-12 באוקטובר 1924 נכבשה מכה בידי אבן סעוד מידי השושלת ההאשמית, ששלטה עד אז בעיר, וחוסיין הוברח מממלכתו.
בעקבות הגעת מתפללים רבים לעיר מבנים ישנים רבים נהרסו לטובת הקמת בתי מלון ותשתיות נלוות.
בשנת 2026 מתוכנן לסיים בניית מלון אבראג' קדאי שיכלול 10 אלף חדרים.
החג' (ערבית: حجّ) הוא מונח באסלאם המתאר עלייה לרגל למכה.
הוא החמישי מבין "חמשת עמודי האסלאם" באסלאם הסוני ואחד מאחד עשר ענפי הדת באסלאם השיעי.
על פי החג' כל מוסלמי בריא בגופו מחויב לעלות לרגל למכה לפחות פעם אחת בחייו, אם יש לו המשאבים הכספיים הנדרשים.
כל זאת כדי לחזק את האחדות המוסלמית ואת הכניעה שלהם בפני אלוהים.
מוסלמי אשר ביצע את מצוות החג' זוכה בתואר "חג'", ולעיתים כינוי זה אף מתווסף לשמו.
העלייה לרגל מתבצעת בין היום השמיני ליום השנים עשר של חודש ד'ו אל-חיג'ה, החודש השנים עשר בלוח השנה המוסלמי.
כיוון שכיום ישנם בעולם כ־1.6 מיליארד מוסלמים, העיר מכה מוצפת בקהל עצום בזמן העלייה לרגל.
בחודש החג' מגיעים למכה עד 4 מיליון עולי רגל.
מצב זה הביא לתאונות קשות וגם למקרי מוות רבים ולפציעות, בעיקר כתוצאה מרמיסה בשל צפיפות.
במהלך 16 השנים שלאחר אסון 1990 אירעו במכה עוד שבעה אירועים במהלך הח'ג , שבהם נרמסו למוות עשרות עד מאות אנשים תחת רגלי הקהל.
הערים התאומות של מכה הן:
מַכַּבִּים-רֵעוּת הוא רובע במעמד מוניציפלי של ועד רובע עירוני בעיר מודיעין-מכבים-רעות.
הרובע נמצא בפינה הדרום-מזרחית של שטח השיפוט של העיר מודיעין מכבים-רעות, ומתאפיין בבנייה נמוכה צמודת-קרקע ונפרד משאר העיר.
כיום (2024) מכבים-רעות הוא מהשכונות היוקרתיות בישראל.
הרובע מורכב משני יישובים, "מכבים" ו"רעות", שהוקמו בשנת 1985 ובשנת 1988 בהתאמה.
היישובים אוחדו למועצה מקומית משותפת בשנת 1990, תחת ראש המועצה משה ספקטור.
בשנת 2003 אוחדה המועצה המקומית תחת העירייה החדשה מודיעין-מכבים-רעות.
היישוב מורכב משני יישובים עצמאיים-לשעבר, מכבים ורעות, אשר אוחדו למועצה מקומית בשנת 1990 והפכו בכך ליישוב קהילתי אחד, בסטטוס מועצה מקומית.
בשנת 2003 אוחדה המועצה מכבים-רעות עם המועצה המקומית מודיעין (כחלק מאיחוד הרשויות הגדול שהתרחש באותה שנה) והוקמה העיר מודיעין מכבים-רעות.
ב-2006 הוחלט להעתיק אל היישוב את הדגם המוניציפלי שנהג בנוה מונוסון מאז 2003 במסגרת הקמת עיריית-הגג ליישוב קהילתי זה ולעיר יהוד, ושר הפנים הכריז על מכבים-רעות כעל רובע עירוני בעל מנהלה מקומית.
בחודש נובמבר 2008 קיים משרד הפנים, לראשונה בתולדות המדינה, בחירות לוועד הרובע העירוני של מכבים-רעות כמו גם של נוה מונוסון, כחלק מהבחירות המוניציפליות ביישובים אלה, ותושביהם הצביעו בשלושה פתקי בחירות במקום שניים.
ב-1985 החלה תנועת מכבי העולמית, בראשות ד"ר ישראל פלד, בהקמה-בפועל של יישוב של בתים צמודי-קרקע בשם מכבים בשטח שאז היה תחת שיפוט מועצה אזורית גזר.
פלד היה ל"אזרח כבוד" ותושב המקום.
ב-1988 החלה הקמתו של היישוב רעות, שאף הוא מתאפיין בבתים צמודי קרקע, בשטח שממערב למכבים.
יוזמת ההקמה של רעות הייתה של צה"ל: היישוב הוקם על-ידי ובמימון אנשי מערכת הביטחון - ברובם אנשי צבא, בשם "נאות עידן ב'" ששינתה שמה פעמיים - תחילה ל"נאות מודיעין" ובהמשך "נאות רעות" ובקיצור "רעות" שזהו שמה עד היום.
העמותה הפעילה מנהלת הקמה שנוהלה בידי אנשי חיל האוויר בראשותו של אל"ם עמיקם אורן.
ב-1990 הוקמה מועצה מקומית מאוחדת לשני היישובים השכנים, בשם מכבים-רעות והם הפכו ליישוב קהילתי אחד.
מאז קיבל היישוב המאוחד מעמד של מועצה מקומית, הופעלו המערכות בשני חלקיו השונים תוך שילוב פעילות קהילתית-חברתית וחינוכית, והכל תוך הקפדה על איכות חיים גבוהה.
במאפייניו הסוציו-אקונומיים והתכנוניים, דומה מכבים-רעות ליישובי קו-תפר אחרים שנבנו בשנים אלו לאורך הגבול ואוכלסו בקהילות מבוססות שזיקתן היא אל הכלכלה של "מרכז הארץ".
חלק מתושבי הרובע התנגדו נמרצות לאיחוד המוניציפלי עם העיר מודיעין בשנת 2003 והמשיכו להתנגד לו גם לאחר שתהליכי האיחוד הושלמו בשנת 2004. ב-2006 נעתר משרד הפנים לדרישת תושבי היישוב להקמת מבנה משפטי אשר יבטיח את הצביון הכפרי והקהילתי של היישוב, והוקמה בו מנהלה מקומית במעמד סטטוטורי של ועד רובע עירוני.
כיום מונה מכבים 735 משקי בית ורעות 1,600 משקי בית, ובסך הכול כ-11,500 תושבים.
לפי נתוני הלמ"ס נכון לדצמבר 2001, היישוב נמצא בדירוג חברתי-כלכלי גבוה (9 מתוך 10).
אחוז הזכאים לתעודת בגרות מבין תלמידי כיתות י"ב בשנת 2000 היה 82.1 אחוז.
היחס בין נשים לגברים הוא 945 נשים לכל 1,000 גברים.
היישוב מכבים ממוקם ממזרח לעיר מודיעין וממערב ל, ומופרד ממודיעין בשדה חקלאי.
במכבים מרכז מסחרי, מרכז ספורט ובו בריכת שחייה, מגרשי טניס, כדורסל וכדורגל ומכון כושר, בוסתן, בית ספר יסודי וסניף של תנועת הנוער "המכבי הצעיר".
הגבול המזרחי של היישוב משקיף אל הכפר הפלסטיני בית סירא שמצידה השני של גדר ההפרדה.
היישוב מחולק ל־3 חלקים: מכבים א' - בצפון, עם רחובות שנקראו על שם צמחים וכביש המחבר ביניהם ונקרא "דרך המייסדים".
מכבים ב' - רחובות על שם ציפורים, ומכבים ג' - בדרום, כאשר רחובות ג'1 קרויים על שם הרים ו-ג'2 על שם נחלים.
כל הרחובות מסודרים בסדר אלפביתי, ומספור הבתים מחובר בין כל הרחובות.
היישוב רעות ממוקם מדרום-מזרח לעיר מודיעין, שעם הזמן החלה להקיף את היישוב.
ניתן לחלקו לשני אזורים סביב לשדרות האורנים ושדרות העומרים.
בין שני אזורים אלו, ממוקמים מרכז מסחרי ומרכז ספורט ונופש ובו בריכת שחייה, מגרשים ומכון כושר.
ברעות שני בתי ספר יסודיים ובית ספר תיכון שש-שנתי.
היישוב מחולק ל-2 אזורים - רעות א': מצפון לשדרות אורנים ומבוא רעות, שם הרחובות קרויים על שם הרים, פירות ועצים; רעות ב': על שם פרחים, אבני חן וכלי נגינה תנ"כיים.
מַכְוֵון (בלועזית: טיוּנֶר) הוא התקן המשמש במכשירי קשר, רדיו וטלוויזיה ותפקידו העיקרי הוא קליטת גלים אלקטרומגנטיים (בפרט גלי רדיו) לברור את הגל הדרוש, לעבדו ולבסוף להציגו במוצאו בתצורה המתאימה.
שמו ניתן לו כי הוא מאפשר לברור ולכוון במדויק אל התדר הרצוי.
ישנם טיונרים המאפשרים כוונון על ידי כפתור ידני וישנם טיונרים דיגיטליים הנשלטים על ידי שבב ממוחשב.
במקלטי רדיו יש בדרך כלל שני חלקים עיקריים:
טיונר הבורר ומתכוונן לתחנת הרדיו
מגבר שמע הכולל רמקול המשמיע את הצלילים הנקלטים
טיונרים משמשים גם בעיקר לכיוונם של כלי נגינה כמו פסנתרים או גיטרות למיניהן.
לדוגמה, הכיוון הסטנדרטי של גיטרה הוא (מהמיתר התחתון למיתר העליון) מי, סי, סול, רה, לה, מי.
הטיונר עוזר לכוון את הגיטרה כך שכל מיתר יפיק את הצליל המדויק שהוא אמור להפיק.
את הטיונר מניחים ליד או מחברים לכלי נגינה וכאשר הטיונר מקבל צליל מסוים הוא מציג כמה הצליל קרוב או רחוק לצליל מדויק כלשהו (דו, רה, מי וכך הלאה).
כך ניתן, למשל בגיטרה, למתוח או לשחרר את המיתר עד שמגיעים לצליל הרצוי.
ישנם טיונרים אנלוגיים, שמקבלים את הצליל ומציגים אותו על ידי חוגה וישנם טיונרים דיגיטליים שעושים זאת על ידי סקאלה של נורות.
כיום קיימות אפליקציות המבצעות את תפקיד הטיונר.
מכבסה היא מקום מסחרי או תעשייתי בו מרוכזות מספר מכונות כביסה, לעיתים קרובות עם שירותים נילווים כמו ייבוש כביסה, ניקוי יבש, קיפול כביסה וכיוצא באלו.
יש שני סוגים עיקריים של מכבסות:
מכבסה תעשייתית - מכבסה המשמשת ארגון מסוים, כגון מחנה צבאי, קיבוץ, מפעל, בית מלון וכדומה.
מכבסה כזאת מנוהלת על ידי הארגון ונועדה לעובדים או למתגוררים בו; לרוב הכביסה נעשית באמצעות הארגון, כששולח הכביסה איננו עוקב אחרי התהליך מקרוב אלא מתייחס אליו כ"קופסה שחורה"[שימוש שגוי] המכבסת את בגדיו.
הכבסים עשויים להיות מתוייגים לפי שולחם, באמצעות שם או קוד, מופרדים באמצעות שק כביסה עשוי בד או רשת, או בלתי מתוייגים כלל.
כאשר הכבסים אינם מתוייגים, שולח הכביסה אינו מקבל חזרה את הכבסים ששלח, כי אם פריטים חליפיים.
מכבסה מסחרית - מכבסה זו מופעלת על ידי גורם מסחרי העוסק בתחום, לשירותם של לקוחות המוסרים את בגדיהם לכביסה תמורת תשלום.
מכבסה בשירות עצמי - במכבסה כזאת, הצרכן אחראי להפעלת המכונות באופן אישי (אולם לא לתחזוקתן).
הפעלת המכונות תבוצע על פי רוב על ידי מטבעות.
במכבסות אוטומטיות ייתכן שאין נוכחות פיזית של הגורם המפעיל.
מכבסות כאלו נמצאות לרוב באזורים בהם יש בתים רבים ללא מכונות כביסה, למשל במרכזי ערים עם אוניברסיטאות בהם מתגוררים סטודנטים רבים (שלרוב לא מחזיקים בביתם מכונות כביסה), או בבית מלון, לשירות אורחי המלון.
מכבסה בשירות עצמי תכלול בנוסף למכונות הכביסה גם מכונות לייבוש כביסה, ולפעמים מכונות לרכישת חמרי כביסה כסבון ומרכך כביסה.
בארצות המערב, המכבסות פועלות כמעט באמצעות מכשירים חשמליים.
לעומת זאת, בעולם השלישי עדיין ניתן למצוא מכבסות רבות שבהן בני אדם (כמעט תמיד נשים) מכבסים את הכביסה ביד.
מכה קולה, משקה קולה הנפוץ בארצות ערב ונועד להתחרות בחברת קוקה-קולה.
המשקה נקרא על שם העיר מכה שבערב הסעודית, שהיא העיר הקדושה ביותר לאסלאם.
את ייצור המשקה יזם איש העסקים הצרפתי-מוסלמי, ממוצא תוניסאי, טאופיק מת'לות'י.
הוא הסביר שהרעיון לייצר יריב ערבי לקוקה קולה, עלה בעקבות הקרב בג'נין במהלך חומת מגן באפריל 2002, ולדבריו "מכה-קולה נולדה כדי לתמוך במאבק הפלסטיני".
המשקה הושק בנובמבר 2002 ובתוך שבוע יותר מ-500 אלף בקבוקי מכה-קולה נמכרו בצרפת.
בהמשך שווק ברחבי אירופה ובמדינות ערב, ותוך שנתיים כבר היה זמין ביותר מ-60 מדינות בעולם.על אף שמותג פנה תחילה בעיקר למוסלמים, הוא נהנה מהצלחה גם בקרב הקהל הרב באירופה המתנגד למדיניות החוץ של ארצות הברית.
בעקבות ההצלחה של "מכה קולה" בצרפת קמו לה שתי מתחרות תוך זמן קצר, "מוסלם אפ" ו"ערב קולה".
"מכה קולה" לא היה משקה הקולה הראשון שביקש להתחרות ב"קוקה-קולה" ו"פפסי" ברחבי העולם המוסלמי, קדמו לו "זאם-זאם קולה" האיראני (שמיוצר על ידי חברה שהייתה קדום זכיין של "פפסי" באיראן) ו"סטאר קולה" המיוצר באיחוד האמירויות הערביות וגם ב.
ב-2004 החל המשקה להיות מופץ גם בישראל על ידי זכיין מקומי מטייבה.
בהמשך החברה שהוקמה לצורך ייצור ושיווק המשקה, הקימה מפעלי ייצור במלזיה, אלג'יריה, מרוקו, ירדן, סוריה, בנגלדש ותימן.
בשנת 2006 הקימה החברה מפעל גם ברצועת עזה, שרכש פחיות ממפעל "קניאל תעשיות" בישראל.
בהתאם למצוות הצדקה באסלאם (זכאה), חלק מהפילוסופיה הארגונית של החברה, הוא לתמוך בארגוני צדקה, ובמיוחד בסיוע לפלסטינים.
החברה מתחייבת לתרום 10% מרווחיה למימון פרויקטים הומניטריים מובהקים (כמו בתי ספר) באזורים פלסטיניים בפלסטין ועוד 10% למטרות צדקה כלליות במדינות שבהן נמכר המשקה.
עמדה אקטיביסטית זו משתקפת בסלוגן החברה, המופיע על כל מוצריה: "לנער את המצפון".
החברה גם מציעה לצרכנים להימנע מלערב את המשקה עם אלכוהול, בהתאם לאיסור המוסלמי על צריכת אלכוהול.
מכה היא העיר האסלאמית הקדושה ביותר, אשר מספקת את שמו של המותג ומעניקה לו משמעות דתית.
מכולת היא חנות לממכר מוצרי מזון לבית ומגוון מוצרים שימושיים לאחזקה ביתית שוטפת.
אף על פי שעדיין קיימות חנויות מכולת, בעיקר בשכונות ותיקות, המושג מתקשר בתודעה עם מושגים הזכורים בנוסטלגיה.
חנויות מכולת של פעם פינו מקומן, במקרים רבים, לחנויות סופרמרקט או מינימרקט, המכילות מגוון רחב יותר של מוצרים.
המונח "מכולת" כיום מתייחס על פי רוב לחנויות מינימרקט שנראות כמו חנות מכולת מבפנים ומבחוץ.
חנויות המכולת היו העוגן המסחרי של כל שכונה או אזור מגורים בכל עיר, עד לשנות ה-70 של המאה ה-20. מכרו בהן את כל מצרכי המזון לבית, למעט ירקות ופירות, שנמכרו אצל הירקן, ובשר, שנמכר באטליז.
מבחר המוצרים היה אמנם דל יחסית לימינו, אך הקנייה הביתית, כמו האווירה הכללית בישראל, הייתה אינטימית, בעלי המכולת (החנוונים) הכירו כל משפחה ואת הרגלי הצריכה שלה, ושכנים לאותו אזור מגורים נפגשו בתור במכולת.
חנויות המכולת היו קטנות וצפופות, ולא כללו מעברים כמקובל כיום בסופרמרקטים.
המצרכים נמצאו על מדפים שהקיפו את החנות סביב סביב לאורך הקירות ועד גובה התקרה.
בנוסף היה מקרר מוצרי חלב ומוצרים בתפזורת כגון דג מלוח שנמכר מתוך חבית.
שירות עצמי לא היה מקובל כמעט.
את מרבית המוצרים צריכים היו הקונים לבקש מהחנווני והוא הורידם ממדפים גבוהים, הביאם מאחורי הדלפק או מהמחסן, פרס את הגבינות, שקל ועטף אותן, וככלל שירת את לקוחותיו איש בתורו, כך שהקונה הבא נאלץ לחכות לסיום כל הקנייה של קודמו.
לעיתים קרובות נוהלו חנויות המכולת על ידי שני בני זוג ואף ילדיהם, כדי לאפשר את פתיחת בית העסק לאורך כל היום (מלבד הפסקת צהריים) וכדי לשרת יותר מקונה אחד במקביל.
החל מ-1958 החלו להיפתח חנויות סופרמרקט גדולות של רשתות מזון, ותרבות הקניות השתנתה.
מכולות רבות איבדו מרווחיותן, וכיום מספרן קטן בהרבה ממה שהיה עד לפני כמה עשרות שנים.
בעקבות המחאה החברתית של קיץ 2011 החלו להיפתח בישראל חנויות מכולת קואופרטיביות בשם "העגלה".
במספר יישובים, שמצפה רמון היה הראשון שבהם, הוקמה מכולת קהילתית אשר שמה לה למטרה להוזיל את עלויות המזון ועל ידי הקמת קואופרטיב הקימו החברים את המכולת.
מקומה המרכזי של המכולת חיי היום יום בישראל זכה להתייחסות רבה בתרבות הישראלית.
בין ההתייחסויות הרבות ניתן למנות את:
"מכולת" – מחזה מאת הלל מיטלפונקט.
"שיר המכולת" של להקת כוורת.
תוכנית הילדים "רגע עם דודלי" מתרחשת בחנות המכולת של דודלי, המהווה מקום מפגש מרכזי לתושבי השכונה.
רשת של מינימרקטים באילת נקראת "המכולת".
חֶנְוָנִי – כינויו העברי של המוכר במכולת.
הקָפָה – המכירה באשראי נקראת או .
החנווני מחזיק פנקס רשימות או מחברת, ומוסיף את שם הלקוח לרשימת כל בעלי החוב שמשלמים פעם בשבוע או בחודש .
חצי לחם – במכולת של פעם היה החנווני בוצע כיכר לחם לשניים, ומוכר גם בחצאים.
רשימת מכולת – רשימה שמכילה את המוצרים לקנייה.
ביטוי זה הושאל לשימוש בתחומים אחרים ומתאר רשימה למסע רכש, או ספירת מלאי כלשהי.
צרכנייה – מכולת גדולה יותר מהמקובל, שמכילה מוצרים רבים יותר.
הצרכניות פועלות בעיקר בקיבוצים ובמושבים.
מְכוּלָה היא תיבה גדולה, העשויה לרוב ממתכת, אותה מטעינים על כלי תחבורה נושאי משאות, כגון משאיות, רכבות ואוניות משא.
מכולות משמשות להובלת מטען באמצעי תחבורה שונים, והן שימושיות בהיותן תיבות אחסון אחידות בגודלן ובצורתן (העומדות בתקן ארגון התקינה הבין-לאומי – ISO) (הידועות גם בשם "isotainers"), אותן ניתן להעמיס בשלמותן לאוניות, קרונות רכבת ומשאיות.
להובלה מוטסת מקובל שימוש בתקן קל יותר, שהוגדר על ידי ארגון חברות התעופה הבין-לאומי – יאט"א.
מכולה אחידה (תקנית) מכילה 2 דלתות באחד מצדדיה, ועשויה מפלדת בליה בצורה גלית.
המכולות חזקות דיין על מנת לאפשר הערמת 10 מהן זו על גבי זו מבלי לגרום נזק לתחתונה מביניהן.
המכולות הנפוצות הן באורך 20 ו-40 רגל.
נפח של מכולה נמדד ביחידות ששמן TEU – Twenty-foot Equivalent Units, השוות לנפחה של מכולה אחידה באורך 20 רגל (6.10 מטר), רוחב 8 רגל (2.44 מטר) וגובה 8 רגל ו-6 אינץ' (2.59 מטר), שהוא כ-38.55 מטר מעוקב.
יצרנית המכולות הגדולה בעולם היא סין, והמכולות הנפוצות ביותר בעולם הן באורך 40 רגל, שהם שני TEU.
נוסף למכולות האחידות, קיימות מכולות המכונות "High cube", שגובהן 9 רגל ו-6 אינץ' (2.89 מטר) וכן מכולות "חצי גובה", אשר גובהן 4 רגל ו-3 אינץ' (1.30 מטר) לצורך הובלת מטענים כבדים.
מכולות, המכילות סחורה מסחרית רבה, עשויות להוות מטרות לגנבות.
כתוצאה מכך, הומצאו פתרונות סטנדרטיים רבים להוספת אזעקה, סירנה, ואף שליחת הודעות אלחוטיות למאבטחים בעת פתיחת דלתות המכולה וזיהוי תנועה בסביבתה.
שינוע סחורות במכולות חולל מהפכה בתנועת סחורות בנמלי הים בעולם ותרם באופן נכבד להוזלת ההובלה, להגברת יעילות ההובלה והגדלת נפחה.
כמעט כל סחורה המיוצרת היום בעולם עוברת בשלב כלשהו במהלך שיווקה במכולות.
השימוש במכולות הפך את פעולת הטעינה והפריקה מאוניות למהירה בהרבה (שעות במקום ימים), מה שגרם להפחתת הצוות של הספינות ולכך שסביבתם של נמלים כבר לא הייתה מוקד של חיי לילה.
רעיון המכולה הומצא ב-1955 על ידי מלקום מקלין, שאף רשם עליו פטנט.
האונייה הראשונה בעולם, שנבנתה במיוחד לצורך הובלת מכולות הייתה Clifford J.
Rodgers, אשר נבנתה במונטריאול בשנת 1955. מטענה של אונייה זו היה יכול להכיל 600 TEU, והפלגתה הראשונה הייתה ב-1956 על ידי חברת SeaLand של מקלין.
אחד הטריגרים להכנסת המכולה לשימוש קבוע בכל מקום, הייתה ההתקשרות של מקלין עם הצבא האמריקאי להובלת הציוד הלוגיסטי לווייטנאם על ידי חברת SeaLand במכולות, בעת מלחמת וייטנאם.
הצי של מקלין קיצר את זמן השינוע של הציוד הצבאי מ-54 יום ל-17 יום.
כיום, כ-90% מן הסחורות, שאינן בתפזורת, העוברות בנמלים, משונעות במכולות.
נכון לשנת 2005, נעו בעולם כ-18 מיליון מכולות.
היום נעות בין נמלי העולם אוניות המסוגלות לשאת 9,000 TEU, וקיימות כבר אוניות-ענק המסוגלות לשאת כ-20,000 TEU.
השימוש במכולות אחידות לפי תקן ארגון התקינה הבין-לאומי ISO אף שינה את התקנים לבניית משאיות וכלי תחבורה אחרים המשמשים לשינוע מכולות.
שינוע מטענים במכולות סגורות אף העלה את רמת הבטיחות שהייתה נהוגה בשינוע סחורות.
שלא כבעבר, שינוע מטענים במכולות אינו מאפשר לצופה מן הצד לדעת מה מכילה המכולה.
שינוע במכולות אטומות נעולות וחתומות, הפחית את כמות הסחורות הנגנבות במהלך שינוען.
לצים, חברת הספנות הלאומית של ישראל, כ-470,000 מכולות הנושאות את שמה.
לצים 25 אוניות לשינוע מכולות; הגדולות שבהן יכולות לשאת 4,900 TEU.
נוסף על ייעודן העיקרי של המכולות לשם הובלת סחורות, נעשה בהן שימוש גם כמחסנים באתרי בנייה ובאתרים תעשייתיים, ולאחרונה גם למגורים.
בשנת 2014 נחנך בעיר לוד מיזם שבו נעשה שימוש במכולות למגורים.
עמותת איילים הקימה בעיר 18 יחידות דיור לסטודנטים בתוך פרק זמן קצר מאוד (כחודש וחצי).
בסוף אותה שנה, הושק בעיר שדרות כפר מכולות בן 36 יחידות דיור, שיורחב ל-163 יחידות דיור.
עיריית חיפה תכננה להקים בשנת 2015 "עיר מכולות" ובה 56 יחידות דיור.
בוירטואליזציה ברמת מערכת ההפעלה בעולם התוכנה, נעשה בהשאלה שימוש בשם וברעיונות של מכולה.
מֶכָּה או מך (Mech), קיצור של מכניקל (Mechanical), הוא רובוט, כלי רכב או כלי נשק ענקי בצורת אדם.
רבים מרובוטי המכה הם דו-רגליים.
פעמים רבות רובוטי המכה מוצגים כמכונות מלחמה: בעיקר כרכב קרבי משוריין בעל רגליים במקום גלגלים.
הם לרוב חמושים בתותחים, טילים ומקלעים ולעיתים גם בנשק קר כגון חרבות ענק ולהבי אנרגיה.
בחלק מהפעמים, כגון ב-"Battletech" ובמאנגה היפנית "Patlabor", המכות משמשים למלא גם מטלות אזרחיות כמו עבודות בנייה, ככלי משטרתי, או לצורך כיבוי שרפות.
המונח מכה (לעיתים גם מךּ; Mech) הוא קיצור אשר נוצר במקור ביפן למלה האנגלית "מכני" (Mechanical).
ביפנית, משמעות המילה "מכה" כוללת את כל האובייקטים המכניים למיניהם, כולל מכוניות, אקדחים, מחשבים, ומכשירים אחרים.
באופן זה, המילה גם משמשת לתיאור רובוטים דמויי אנוש, סייבורגים, רובוטים תעשייתיים ואפילו טוסטרים.
היפנים משתמשים במונח "רובוטים" (Robotto) או "רובוטים ענקיים" כדי להבדיל בין רובוטים רגילים ורובוטים בעלי רגליים לבין המכשירים המכניים האחרים.
ביפן, メカ (מכה) - "אנימה-מכה"/"מכה אנימה" הוא ז'אנר אשר בו העלילה המרכזית מתמקדת בכלי רכב רובוטיים ענקיים אשר מוטסים על ידי בני אנוש.
בסדרות אלו, גובהו של רובוט ה"מכה" הקטן ביותר יהיה בדרך כלל כשישה מטרים, ויהיה בעל מגוון רחב של כלי נשק, ולעיתים קרובות דגם מוקטן שלו ייוצר באופן מסיבי על ידי יצרני הצעצועים.
סדרת האנימה "גנדאם" היא דוגמה לייצור מסיבי של צעצועי מכה: חברת ייצור הצעצועים היפנית Bandai, לה הזיכיון למכירת צעצועי "גנדאם", הובילה לכך שכיום צעצועי גנדאם נמצאים בכל מקום ביפן.
נהוג לחלק את ז'אנר המכה-אנימה לשני סוגים עיקריים:
רובוט-על (Super Robot): הרובוטים בז'אנר זה מוצגים ככלי נשק יחידים במינם, לעיתים בעלי כוחות מיסטיים ומסתוריים, הנשלטים על ידי גיבורים אנושיים יחידי סגולה ונלחמים נגד איומים שונים כגון תרבויות עתיקות או חייזריות בעלות מטרות מגלומניות.
הדוגמה המובהקת ביותר לז'אנר זה היא סדרת האנימה "מאזינגר Z", שנוצרה על ידי האמן גו נאגאי ועיצבה את הקווים המנחים המקובלים בז'אנר זה.
רובוט אמיתי (Real Robot): הרובוטים בז'אנר זה הם בגדר כלי נשק מקובלים ונפוצים בשדה הקרב האנושי ולוקחים חלק בעימותים צבאיים קונבנציונליים בין כוחות צבא אנושיים.
הדוגמאות הבולטות בז'אנר זה הם זיכיונות "גנדאם" ו"מאקרוס".
גודלם של רובוטי המכה יכול להשתנות לפי העלילה.
בחלק מהם גובהם של המכים לא גדול יותר מטנק ("קוד גיאס", "Eureka Seven"), בחלק הם יכולים להיות בגובה מספר קומות ("גנדאם", "The Vision of Escaflowne") ובאחרים הם אף יכולים להיות בגובה של גורד שחקים ("Space Runaway Ideon").
ישנם גם מכות אשר גדולים מספיק בשביל להכיל אוכלוסייה של עיר שלמה (מקרון 1), בחלק גם בגודל של ירח קטן ("הרובוטריקים") ובחלק הם בגודל של גלקסיה גדולה ("Tengen Toppa Gurren Lagann").
הדוגמה המוכרת ביותר לשימוש במכה בסרטי הקולנוע נעשה בסדרת סרטי "מלחמת הכוכבים".
מכים ענקיים בעלי 4 רגליים, AT-AT, הופיעו בסרט "מלחמת הכוכבים - פרק 5: האימפריה מכה שנית" ונבלמו רק בקושי בידי ברית המורדים.
בסרט "מלחמת הכוכבים - פרק 6: שובו של הג'דיי" הופיעו מכים קטנים יותר בעלי 2 רגליים, AT-ST.
מכים אלה התגלו כלא מתאימים ללוחמה ביערות ופגיעים למדיי.
בסרטי הפעולה "רובוקופ" מופיע המכה ED-209, הסבה של מכה צבאי לאכיפת החוק המתגלה ככישלון גדול עקב בעיות בבינה המלאכותית שלו.
בסדרת הפעולה המצליחה לילדים ונוער, ה"פאוור ריינג'רס", מכה ענקי בשם מגה-זורד הוא כלי הנשק העיקרי של הפאוור ריינג'רס הטובים במלחמתם ברעים.
בקומיקס ובסדרות הטלוויזיה "צבי הנינג'ה", אחד מנבלי-העל הוא מכה דמוי אדם מגודל הנשלט על ידי "המוח" קראנג שבבטנו.
בסרט ההוליוודי "הנוסע השמיני 2" הופיע רובוט מכה אשר שימש ככלי רכב למשימות הובלת ציוד.
בסרטי "מטריקס" על שערי העיר ציון שומרים לוחמים הנוהגים במכים החמושים במקלעים כבדים בקצות זרועותיהם.
בסרט "מחוז 9" נעשה שימוש של גיבור הסרט ברובוט חייזרי דו-רגלי המצויד בטכנולוגיות העולות על אלה האנושיות.
בסרט "מלחמת העולמות" עושים החייזרים שימוש ברובוטים ענקיים במלחמתם נגד בני האדם.
כמו כן בולטת הופעתן של חליפות מכה בסרט ההוליוודי עטור האפקטים "אווטאר" שבשימוש יחידות הצבא, ובסרט הפעולה העתידני "קצה המחר" בכיכובם של טום קרוז ו.
סרט הלייב-אקשן "פסיפיק רים" של הבמאי גיירמו דל טורו מתמקד במלחמה בין בני האדם המטיסים מכונות מכה ענקיות בשם ייגרים לבין מפלצות הענק קאייג'ו שמגיחות מהאוקיינוס השקט.
בסרט "ספיידרמן המופלא 2", שריונו של ריינו הוא למעשה חליפת מכה המעניקה ללובש אותה כוח על-אנושי ויכולת מיגון.
בסרטי היקום הקולנועי של מארוול "איירון מן" ו"הנוקמים: עידן אולטרון" מוצגים שני קונספטים של מכה בדמות שריון השלד החיצוני איירון מונגר וההאלקבאסטר, בהתאמה.
מכים לעיתים קרובות מופיעים במשחקי הווידאו.
בשל גודלם המאסיבי והפוטנציאלי לגרום לנזק עצום לרכוש כתוצאה מגודלם המכים הפכו לפופולריים מאוד במשחקי הווידאו השונים.
משחק הלחימה והמכות OMF 2097 מבוסס כולו על קרבות בין רובוטי ענק ומכים מדגמים שונים.
בין יתר המשחקים בהם מופיעים רובוטי המכה נמנים מטאל גיר, וורהאמר 40,000, סופרים קומנדר, Battlefield 2142 וסטארקראפט.
מכבש דפוס הוא מתקן מכני להעברת דיו ממשטח, המכונה גם "גלופה", למדיום עליו מדפיסים - בדרך כלל נייר.
הדיו מועבר מהגלופה על ידי לחיצתם אחד כנגד השני, במכבש.
המתקן כולו כולל, בנוסף למכבש עצמו, אמצעים להזנת נייר, פינוי התוצרת המוגמרת, ומשיחת הגלופה בדיו טרי בין הדפסה להדפסה.
הופעת דפוס הבלט, באמצע המאה ה-15 בגרמניה על ידי הצורף יוהאן גוטנברג, לוותה בהמצאת מכבש הדפוס, שנשאר בצורתו המקורית, עם שינויים קטנים, במאות השנים הבאות.
ב הופיעו המצאות רבות למיכון וייעול הדפוס, ומכבשי דפוס באמצע המאה ה-20 הדפיסו בקצב הדפסה של מאות אלפי עמודים בשעה, לעומת כמה עשרות עמודים שניתן להדפיס במכבש של גוטנברג, או כמה מאות עמודים בשעה בשיכלולים שונים שלו.
הופעת דפוס הבלט הביאה לשינויים תרבותיים וכלכליים אדירים.
לפניה, ספרים נכתבו ביד, והשימוש בדפוס נשמר כמעט רק לציורים או איורים, כשהגלופות נוצרו על ידי האמנים עצמם, בחריטה באבן או גילוף עץ, בשיטה המכונה ליטוגרפיה.
כתיבת ספר שלם ביד, בדרך כלל על מגילת קלף העשויה עור, עולה בכשנת עבודה של כותב מיומן.
בימינו, שמורה צורה זו של כתיבת ספרים לכתבי קודש, והעוסקים בה נקראים סופרי סת"ם.
ספר כזה, המייצג שנת עבודה של כתבן מיומן הוא יקר, וספרים לא היו נחלתם של אנשים פשוטים.
הדפוס שינה כל זאת: כמעט מראשיתו, מחירו של ספר מודפס, הגם שעדיין לא היה זול, היה שבריר ממחירו של ספר שנכתב בחרט סופרים, ולראשונה אנשים פשוטים יכלו להרשות לעצמם ספרים.
הדפוס התפשט במהירות ברחבי אירופה, ובמקביל לעליה בזמינותו של חומר כתוב, חלה עליה תלולה בשיעור ידיעת קרוא וכתוב, או ירידה באנאלפביתיות.
לדבר הייתה השפעה חברתית ותרבותית אדירה, ונהוג לציין את המצאת הדפוס כאחד האירועים שסתמו את הגולל על ימי הביניים, ופתחו את תקופת הרנסאנס.
בין המצאתו במאה ה-15 ועד לאמצע המאה ה-18, עבר מכבש הדפוס שינויים מעטים, ועקרונות פעולתו והפעלתו השתנו מעט.
לקראת המהפכה התעשייתית הופיעו דגמים רבים ושונים של מכבשי דפוס שמיכנו חלקים גדולים יותר ויותר מהתהליך, עד לאוטומציה מלאה, במכונות מונעות בקיטור (בדרך כלל בעזרת גלים עיליים), ומאוחר יותר בחשמל.
במהלך השנים תרם מכבש הדפוס לירידה מתמדת במחיר חומר מודפס, החל ממחיר שייצג שנת עבודה, ועד ל"ספרות זולה - ספרים שמחירם דומה למחיר ארוחה אחת של מזון מהיר.
גרסה מוקדמת של דפוס בלט הומצאה בסין, בסביבות 1040, על ידי בי שנג (Bì Shēng).
להדפסת הכתב הסיני המורכב שימשו גופנים מחרסינה.
כ-200 שנים מאוחר יותר הופיעה גרסה חדשה, תחת שושלת קוריאו (היום קוריאה), כשהפעם נוצקו הגופנים מברזל.
עד למאה ה-15, הגיעה המצאת הנייר מסין לאירופה, ופתחה את הדרך להתפתחויות הבאות.
המצאתו של גוטנברג הקיפה, מלבד מכבש הדפוס עצמו, גם פיתוח של דיו חדש, נתך עופרת מיוחד, שהמשיך לשמש בשינויים מעטים בלבד עד תום עידן דפוס הבלט, באמצע המאה ה-20, וההמצאה שנקשרה בשמו יותר מכול - שיטת יציקת גופנים מנתך העופרת בעזרת אמהות דפוס.
הדיו של גוטנברג היה מבוסס שמן, והתאים להדפסה על ניר: דיו מבוסס מים, שהיה מקובל לפני כן, נספג בנייר וגורם ל"מריחה" של צורת האות המודפסת.
דיו זה דורש זמן ממושך לייבוש, ובבתי הדפוס הראשונים דפים מודפסים נתלו בעזרת אטבים מ"כבלי כביסה" מתוחים לאורכו ולרוחבו של בית הדפוס.
בשנים הבאות הונהגו מגשי ייבוש, ופותחו סוגי דיו חדשים שמתייבשים מהר יותר, וטכניקות להתמודד עם המריחה, מה שאפשר שימוש בדיו שנספג חלקית בנייר ולא רק "מונח" עליו, ותורם להאצת הייבוש.
יציקת הגופנים שמשמשים להדפסה בעזרת אמהות דפוס היא תהליך פשוט יחסית, שאמנם דורש מיומנות, אך הציוד הנחוץ עבורו פשוט וזול.
בתי הדפוס הראשונים יצקו את הגופנים בעצמם, אך בהמשך הופיעו בתי יציקה ייעודיים לייצורם , ופינו את בתי הדפוס למלאכת הדפוס עצמה.
מלאכת ההדפסה מתחילה בסידור הגופנים במסגרות מיוחדות, כשכל מסגרת מכילה דף או מספר דפים מסודרים.
מהמסגרת מדפיסים ידנית, בעזרת מכבש דפוס קטן, ולפעמים ללא מכבש כלל, עותק או מספר קטן של עותקים המכונים הגהות.
אלו מועברות למגיהים, שמוצאים את הטעויות שנפלו בתהליך הסידור, ואלו מתוקנות על ידי החלפת הגופנים המתאימים במסגרת.
כאשר ההגהה "נקיה", מועברת המסגרת למכבש הדפוס, לתהליך הייצור עצמו.
במאה ה-19 הומצא שיכלול לתהליך, שמכונה "סטראוטייפ" (באנגלית ובגרמנית), או "קלישאה" בצרפתית, ובו המסגרת המסודרת לא משמשת ישירות להדפסה, אלא ליצירת "תבנית שניונית" לצורך זה.
בעזרת טכניקה זו, ניתן ליצור מספר סטראוטיפים, או קלישאות, מכל עמוד, וכך להדפיסו במספר מכבשי דפוס במקביל, יתרון חשוב לעיתונים יומיים.
בסיום ההדפסה, מפורקות המסגרות, והגופנים ממוינים חזרה לתיבות הסדר, כדי לשמש בעבודת הדפוס הבאה.
הגופנים העשויים נתך עופרת נשחקים במהלך ההדפסה, וכחלק מפעולת המיון יש לבחון כל גופן כזה, ולהחליט אם הוא כשיר לעוד עבודה.
שימוש בסטראוטיפ מקטין את השחיקה, כשהגופנים משמשים ליצירת סטראוטיפ יחיד או סטראוטיפים ספורים, במקום הדפסת עותקים רבים.
יתרון נוסף הוא שאפשר למיין את הגופנים ולהכינם לעבודה הבאה מיד בגמר הכנת הסטראוטיפים, ואין צורך להמתין לגמר ההדפסה.
הדפים המודפסים עוברים לשלב ייבוש הדיו, בתליה, מגשים, ובהמשך במתקני ייבוש שעושים שימוש בחום להאצת התהליך.
אחרי הייבוש מגיעים שלבים נוספים, לפי סוג העבודה, וביניהם מחזור הדפסה נוסף בצבע שונה, ליצירת דפוס צבעוני, הדפסה על צדו השני של הדף, קיפול, חיתוך, וכריכה (לאו דווקא בסדר זה).
במאה ה-19 הופיעו טכניקות להדפסה על נייר רציף, במכבשי דפוס רוטציוניים, בהם הגלופה אינה מישורית, אלא מהווה פני גליל המסתובב במהירות ומדפיס על הנייר הרציף, ובו בזמן דיו חדשה נמרחת על פניו.
במכבש דפוס בסגנון גוטנברג ניתן להדפיס כמה עשרות גיליונות בשעה, לעומת דפוס רוטציוני של סוף המאה ה-19, בעזרתו ניתן להדפיס כ-100,000 גיליונות.
מכבש הדפוס של נשאר בדמותו של מכבש הדפוס של גוטנברג במאות השנים הבאות, עם מספר שכלולים קטנים.
במשך הזמן, וביתר שאת מהמאה ה-18, הופיעו מכבשי דפוס שונים.
הגלופה, "עם הפנים למעלה", מונחת תחתיו.
המדפיס מושח את הדיו על הגלופה, בעזרת כרית עור, ומניח עליה את גיליון הנייר.על ידי סיבוב בורג גדול, או אום שנמצא על בורג כזה, לוחץ המכבש אל הנייר, שנלחץ את הגלופה עליה הוא מונח, וזו מעבירה אליו את הדיו, לפי צורת האותיות.
האום מסובב בכיוון ההפוך, והגיליון המודפס "מקולף" ממנה, ומונח על משטח משופע לייבוש ראשוני, ממנו יועבר אחר כך למדף, או ייתלה להמשך הייבוש.
המכבש מוכן להדפסת הגיליון הבא, כלומר למשיחת הגלופה שוב.
אחד השכלולים הראשונים הייתה מסילה עליה מונח מגש שמחזיק את הגלופה, ויכול להחליק את מתחת למכבש וחזרה החוצה.
באופן זה משיחת הגלופה בדיו, והנחת וקילוף גיליון הנייר ממנה יכולים להיעשות מחוץ למכבש, מה שמקל על הפעולות הללו, ואולי חשוב יותר, מאפשר לקצר את מהלך המכבש, שללא המסילה צריך להתרומם מספיק כך שניתן יהיה לבצע את הפעולות הללו תחתיו.
קיצור מהלך המכבש, שמופעל ידנית, חוסך חלק ניכר מהעבודה.
מכבש זה הופעל על ידי שני עובדים, שביום עבודה של 15 שעות מדפיסים כ-3,000 עד 4,000 גיליונות ביום, או כ-200 גיליונות בשעה.
לצידם, עובדי דפוס אחרים עסקו בפעולות אחרות, כמו הסדרים שסידרו את הגלופה לגיליון הבא, ופירקו את זו של הגיליון הקודם ומיינו את הגופנים חזרה למגירת הסידור.
אחרים הפכו את הגיליונות המודפסים למוצר הסופי בפעולות חיתוך, כריכה, ועוד.
מספר שכלולים ושיפורים במבנה המכבש, כמו החלפת המנגנון הבורגי במנוף, ושינויים במבנה שהתאפשרו בעזרת החלפת חלקי העץ השונים בחלקים ממתכת, תרמו לשיפור קצב ההדפסה, ואפשרו למדפיס יחיד להפעיל את המכבש, לעומת מספר מדפיסים שהיו נחוצים להפעלת המכבשים הישנים יותר.
דוגמה למכבש דפוס קטן, שמופעל על ידי פועל יחיד וממכן את כל הפעולות פרט להנחת הנייר על המכבש, הומצא על ידי ג'ורג' פיניאס גורדון .
מכבשי דפוס רבים נבנו לפי המתאר שלו, בשינויים ושכלולים שונים, והיו פופולריים מאוד בבתי דפוס קטנים.
במכבש זה, הגלופה ניצבת בצורה אנכית, וגלילי גומי מושחים אותה בדיו, ומצידם "מתמלאים" מחדש כשהם מתגלגלים על משטח עגול, אליו מוסיף המדפיס דיו לפי הצורך.
גיליון הנייר מונח על משטח משופע, שמהווה את המכבש, נלחץ אל הגלופה ונפרד ממנה חזרה.
המדפיס מפעיל את המכבש בדרך כלל ברגלו, אם על ידי הפעלת דוושה שמספקת את הכוח לפעולת המכבש, או כזו שמפעילה אותו מהנעה חיצונית, בעזרת רצועות שמביאות את הכוח מגלי הינע עיליים.
בידו האחת מוציא המדפיס את הגיליון המודפס, ובידו השנייה מניח במכבש גיליון חדש, ומפעיל את המכונה ברגלו.
בזמן שהמכבש "פתוח", מתגלגל גליל גומי אחד או יותר מטה ובחזרה למעלה לאורך הגלופה הנייחת, ומושח אותה בדיו, אותו הוא אוסף מעיגול מתכת בחלק העליון של תנועתו.
הגלופה אוספת יותר דיו מחלקים מסוימים של הגליל מאשר מחלקים אחרים, וכדי לשמור על אחידות הפיזור, העיגול שמזין את הדיו לגלילים מסתובב מעט בין גיליון אחד לשני.
במאה ה-19 נבנו מכבשי דפוס ממוכנים יותר ויותר, הן להדפסת גיליונות, ואחר כך גם להדפסה על נייר רציף, עד לדפוס הרוטציוני, בו הגלופות אינן שטוחות, אלא נמצאות על פני גליל: הגליל מסתובב, כשבמהלך סיבובו הוא נמשח בדיו על ידי גליל אחר, ומעביר אותו אל הנייר שנצמד אליו, בעזרת גלילים נוספים.
מתקנים אלו בדרך כלל לא מכונים "מכבש דפוס" אלא "מכונת דפוס", ויכולים לבצע חלקים נוספים מהעבודה, כמו ייבוש הדיו וחיתוך הנייר הרציף לגיליונות נפרדים.
מכונות דומות המשיכו להדפיס גם אחרי המעבר מדפוס בלט לטכנולוגיות אחרות, כמו דפוס אופסט.
המכונה עושה שימוש מתוחכם באוויר דחוס כדי להפריד בין גיליונות הנייר, ובכיפות יניקה כדי ליטול מהערימה גיליון יחיד.
המכונה מדפיסה על גיליונות בודדים, סוג עבודה שמתאים פחות לדפוס רוטציוני.
מכוטוס הקדוש (מכונה גם מאלו, מאקלו, ומכלוביוס) הוא קדוש נוצרי.
מכוטוס נחשב למייסד סן-מלו שבברטאן (צרפת) ולאחר מ"הקדושים המייסדים של בריטני".
מכוטוס נולד בשנת 520 בגלמורגן שבוויילס.
ברנדן מקלונפרט לימד אותו על הנצרות, המיר את דתו והטביל אותו לנצרות.
לאחר מכן הפך לנזיר במנזר לאנקרבן (Llancarfan) בוויילס.
מאוחר יותר היה אחד ממלוויו של ברנדן במסעותיו המסיונריים.
מכוטוס מת ב-15 בנובמבר בשנת 565 או 620 לערך ב-סיינטון (Saintonge), ליד Archingeay שבמערב צרפת.
מכוור הוא הר בממלכת ירדן, השוכן במרחק של כ-24 ק"מ מדרום-מזרח לשפך הירדן לים המלח, כחמישה ק"מ ממזרח לחופו וארבעה ק"מ מדרום לערוצו של ואדי זרקא-מעין.
על ראש ההר נמצאים שרידי מבצר בו התבצרו חלק מאחרוני הלוחמים היהודים בזמן המרד הגדול ברומאים (66–70 לספה"נ).
במסורת הנוצרית נודעה לו חשיבות כמקום כליאתו והוצאתו להורג של יוחנן המטביל.
מבצר מכוור נבנה על ידי המלך החשמונאי אלכסנדר ינאי בערך בשנת 90 לפנה"ס.
המבצר נהרס על ידי חייליו של גביניוס, מושל סוריה, בשנת 57 לפנה"ס לאחר ששימש כאחד מבסיסיו של אלכסנדר השני שהוביל מרד כנגד שלטונה של רומא.
המבצר נבנה מחדש על ידי הורדוס בשנות ה-20 לפנה"ס, ושימש כבסיס צבאי לשם שליטה על שטחי הממלכה ממזרח לנהר הירדן.
בתקופת הורדוס אנטיפס, בנו של הורדוס ויורשו כטטרארך הגליל והפראיה (עבר הירדן היהודית), נכלא במבצר, ככל הנראה, יוחנן המטביל בשל ניסיונו להצית מרד יהודי ברומא, וראשו נערף.
עם הגלייתו של הורדוס אנטיפס עבר מכוור לרשותו של המלך אגריפס הראשון עד מותו בשנת 44 לספירה, ואז עבר לשליטה רומאית.
עם פרוץ המרד הגדול בשנת 66, השתלטו המורדים היהודים על מכוור והחזיקו בו.
יוסף בן מתתיהו מתאר את המבצר בספרו מלחמות היהודים.
ההר, שגובהו 1,100 מטר מעל פני ים המלח, מוקף מכל עבריו בגאיות עמוקים אשר מספקים לו הגנה טבעית.
הורדוס חשב שהמקום ראוי לביצורים חזקים, במיוחד בשל קרבתו לממלכת הנבטים שאיתה היה פעמים רבות בעימות.
הוא בנה את חומת המבצר בראש ההר, מסביב לפסגה.
אורכה 100 מטרים ורוחבה 60 מטרים, עם שלושה מגדלים בפינות, כל אחד מהם בגובה של כ-30 מטר.
הארמון נבנה באמצע השטח המבוצר.
מכלים רבים הוצבו במתחם כדי לצבור את מי הגשמים.
פליניוס הזקן כתב בספרו "תולדות הטבע" כי טרם החורבן בסוף המרד הגדול, מכוור היה "המבצר השני במעלה של יהודה לאחר ירושלים".
הכפר מֻקַאוִר (مقاور) שוכן בעמק ממזרח להר ושמו מרמז על שם המבצר הקדום.
החוקר הגרמני אולריך יאספר זטצן ביקר באתר בשנת 1807, ושם הכפר הזכיר לו את שם המבצר ביוונית.
החפירות הארכאולוגיות במקום החלו בשנת 1968 על ידי ג'רי ורדמן, שהיה אז שייך לסמינר התאולוגי של הבפטיסטים הדרומיים ואחר כך המנהל של מכון קוב לארכאולוגיה באוניברסיטת מדינת מיסיסיפי .
בשנת 1973 זיהה המלומד הגרמני אוגוסט סטרובל את החומה.
בשנים 1978–1981 נערכו חפירות במקום על ידי וירגיליו קורבו , סטניסלאו לופרדה ומיקלה פיקירילו מבית הספר הפרנציסקני למקרא בירושלים.
בתוך השטח המבוצר נמצאו חורבות המבצר ההרודיאני, בהם חדרים, חצר גדולה, ובית מרחץ מפואר, שבו גם נותרו שרידים מרצפת הפסיפס.
בצד המזרחי של ההר ישנם חומות ומגדלים נוספים, אולי שריד ל"עיר התחתונה" אותה מזכיר יוסף בן מתתיהו.
אם מגיעים ממזרח אפשר גם לראות את אמת המים אשר הובילה מים למכלים שבמבצר.
מכוורת יד מרדכי היא חברה העוסקת בייצור ושיווק מוצרי מזון מהטבע.
החברה פועלת מקיבוץ יד מרדכי, והיא מחלוצות ענף הדבוראות ויצרניות הדבש בישראל.
המכוורת מייצרת ומשווקת מוצרי דבש, שמן זית מכבישה קרה, קונפיטורות, סילאן, רטבי עגבניות ועוד מגוון מוצרים מהטבע.
המכוורת החלה לפעול בשנת 1936, אז למדו מייסדי הקיבוץ את רזי הדבוראות מחיילים אוסטרלים ובריטים ששהו בישראל.
עם העלייה הפך ענף הדבוראות לענף העיקרי של הקיבוץ.
עם שינוי שם הקיבוץ לשמו הנוכחי בשנת 1943, החלה המכוורת להיקרא "מכוורת יד מרדכי".
לאחר מלחמת העצמאות התפתח הקיבוץ, אימץ שיטות חקלאיות חדשות, והגדיל את מספר ואיכות הכוורות הקיימות בו.
לאורך השנים גדל מספר הכוורות הכפופות למכוורת, והתרחבה פעילות הדבוראות גם לייצור מזון מלכות, פולן דבורים ופרופוליס.
במהלך שנים אלה, מוצרי הדבש של המכוורת נמכרו בישראל תחת השם "יד מרדכי" או תחת השם "שמר" (שהיה בבעלות יד מרדכי), כמו גם על ידי חברות אחרות בישראל ובחו"ל, להם נמכרו מוצרי הדבש.
בשנת 1991 הוקם במכוורת מרכז הפיתוח שריכז תחתיו מעבדת מחקר ללימוד ופיתוח מוצרי דבש.
במרכז נעשה שימוש בידע שנצבר בתחומים החקלאים ונוצרו קשרים עם גופי מחקר חקלאיים ומכוורות בעולם.
בשנים אלה פותחו סדרת הדבש מזנים בודדים ("דבש זני"), מזון מלכות בדבש טהור ומוצרי מכוורת נוספים (פרופוליס, פולן דבורים ושילובים אחרים), דבשים בתוספת אגוזים ושקדים ודבש בתוספות שונות (תפוז, לימון, פירות יער ותפוח).
עם השנים פותחו מוצרים נוספים, ביניהם דבש באריזה לחיצה וסדרת דבש עם נגיעות מהטבע – לימונית, ג'ינג'ר ותפוז.
בשנת 2002, החל תהליך איתור שותף במטרה לאפשר את המשך ההתפתחות החברה, השקעה במפעל ובתחומי פעילות חדשים.
בינואר 2003, רכשה חברת עלית (היום חלק משטראוס גרופ) 51% מהבעלות על מכוורת יד מרדכי, כאשר הקיבוץ ממשיך להחזיק ב-49% בבעלות עם שותפות בניהול ובדירקטוריון.
בשנת 2004, החלה המכוורת לייצר ולשווק שמן זית כתית וכתית מעולה מכבישה קרה והמפעל הורחב כדי להכיל את פעילות שמן הזית והוקמה מעבדת שמן זית.
בשנת 2005 החלה החברה בייצור של קונפיטורות המבוססות על פרי טבעי.
לצורך תחום זה נרכש ידע בשיטות בישול של פירות ונוצרו קשרים והסכמים עם מגדלי פירות בישראל.
יד מרדכי היא יצרנית הדבש הגדולה בישראל, ושולטת במעל ל-60% משוק הדבש הישראלי.
כתוצאה מכך, יש למכוורת שליטה במועצת הדבש (הגוף אשר אחראי על הגבלת ייצור, וייבוא דבש בישראל), אשר הופכת אותה לבעלת כוח רב מאוד בשוק, אשר תואר בעבר כקרטל.
המקור לסמכות זו נובע מצו הפיקוח על מצרכים ושירותים החל במצב חרום, אשר מוגדר מחדש מדי שנה מאז קום המדינה.
בשנת 2017 התפרסם ראיון של העיתונאי ניר גונטז' עם יאיר שוורץ, בכיר בהנהלת המפעל, וחבר קיבוץ מרדכי, בו הודה שוורץ כי הדבש בצנצנות המשווקות על ידי מכוורת יד מרדכי אינו דווקא דבש תוצרת יד מרדכי בפרט, או תוצרת ישראל בכלל.
למעשה, על פי דבריו, יש אפשרות כי 65% מהדבש הנמכר על ידי יד מרדכי אינו תוצרת הארץ.
שוורץ סירב למסור כמה טונות דבש מייבאת המכוורת מדי שנה.
בשנת 2007 זכה שמן הזית של יד מרדכי במקום הראשון בתחרות השנתית של מועצת הזיתים הישראלית.
בחודש יוני 2009 זכה שמן הזית כתית מעולה של יד מרדכי בציון מיוחד לשבח ונמצא כאחד מ-12 שמני הזית האיכותיים בתחרות הבינלאומית לשמן זית שנערכה באיטליה על ידי מועצת שמן הזית הבינלאומית.
מכה אפורה הוא פזמון שכתב והלחין יהלי סובול לאלבומה הראשון של להקת מוניקה סקס, "פצעים ונשיקות", משנת 1995. השיר היה הראשון באלבום זה, בעיבודם של ירמי קפלן ושל חברי "מוניקה סקס" - סובול, פיטר רוט, שחר אבן צור ויוסי חממי.
השיר עוסק בזוג צעיר שעובר להתגורר בדירה שכורה בדרום תל אביב ומתאר את התקווה שלהם לחיים חדשים בעיר הגדולה ואת ההתפכחות ממנה.
השיר היה לשיר הנושא של סדרת הטלוויזיה "פלורנטין", ששודרה בערוץ 2 מ־1997 עד 2001 ועסקה אף היא בצעירים מהפריפריה שעברו להתגורר בשכונת פלורנטין בדרום תל אביב.
הסדרה הפכה את השיר לפופולרי יותר, דווקא בתקופה בה חברי הלהקה שהו בארצות הברית.
לימים ציין סובול כי: .
השיר נבחר לאחד מהשירים שבוצעו באירוע הפתיחה של חגיגות המאה לתל אביב, כשיר שמסמל את הווי העיר.
העיתונאי גדי להב, שסיקר את המופע, תיאר את האירוע כולו כ"מחווה לכל מי שאי פעם רצה לשכור חדר בדרום תל אביב ולחיות כמו גדולים", בהתייחסו לשורה מתוך השיר.
בהמשך דורג השיר במקום השישי במצעד השירים התל אביביים שערכה תחנת גלי צה"ל במסגרת החגיגות.
כוכבי הסדרה פלורנטין אורי בנאי, ניר פרידמן וקארין אופיר ביצעו גרסת כיסוי לשיר במסגרת הופעה חגיגית.
מכולת קירור (ידועה בכינוי reefer) היא מכולה בעלת אמצעי קירור להובלת מטען הדורש טמפרטורה מבוקרת.
בעוד שלמכולת קירור יש יחידת קירור מובנית, עיקר הכוח החשמלי להפעלתה בא ממקור חשמל חיצוני, בין ביבשה או על אונייה בים.
כאשר המכולה משונעת בדרכים על נגרר או משאית ניתן להפעיל את יחידת הקירור בעזרת דיזל-גנרטור הנמצא במכולה.
חלק ממכולות הקירור מצוידות במערכות לקירור בעזרת מים שבהן ניתן להשתמש כאשר מכולה מאוחסנת בבטן האונייה, או בסיפון שבו אין אוורור מספיק כדי לנקז את החום הנפלט מיחידת הקירור.
מערכות קירור במים יקרות יותר ולכן אוניות מכולות מודרניות מצוידות במתקני אוורור המאפשרים את ניקוז האוויר החם מבטן האונייה והשימוש במערכות קירור במים הולך ופוחת.
השפעת מכולות הקירור על החברה המודרנית היא נרחבת ביותר.
מכולות אלה מאפשרות לספק לצרכנים ברחבי תבל תוצרת חקלאית טרייה בכל ימות השנה ולהיחשף למוצרי חקלאות טריים ממקומות מרוחקים.
מערכת קירור נוספת הנמצאת לעיתים בשימוש במכולות קירור הנשלחות למרחקים קצרים היא בעזרת קרח יבש או חנקן נוזלי.
הגז שהוקפא, או הונזל, מתנדף באיטיות ובאותה עת מקרר את חלל המכולה ונפלט ממנה.
המכולה מתקררת כל עוד קיים גז מוקפא בתוכה.
שיטה זו הייתה בשימוש בעת שינוע מכולות קירור בקרונות רכבת ומאפשרת קירור למשך 17 יום.
אף שאין משנעים בתכיפות מכולות קירור בדרך האוויר, שיטה זו ננקטת גם בעת משלוח מכולת קירור בהטסה.
במכולות אלה קיים תא שאותו ממלאים בקרח יבש ובקרת הטמפרטורה במכולה נעשית בעזרת מפוח חשמלי המופעל באמצעות תרמוסטט.
מכולות קירור בהטסה נועדו לשמור על טמפרטורה יציבה בשיטה זו עד 100 שעות.
מכולות קירור קריוגני בגודל מלא יכולות לשמר טמפרטורה עד לשלושים יום ומתאימות למשלוח בדרך הים.
כיוון שאין צורך לחבר מכולות אלה למקור כוח חיצוני, ניתן לאחסנן בכל מקום באוניית מכולות שבו מאוחסנות מכולות מטען רגילות.
לשינוע מטען יקר, הרגיש לשינויי טמפרטורה, או מטען מסוכן, יש צורך בשימוש במערכות קירור בעלות אמינות גבוהה.
להשגת רמת אמינות גבוהה בקירור קיימות מכולות קירור בעלות מערכות קירור כפולות, בהן מערכת אחת משמשת לגיבוי בלבד.
מכולת קירור בעלת מערכת גיבוי העומדת בתקן ISO מורכבת ממכולת קירור רגילה בתקן ISO שבה מערכת קירור מובנית ומערכת קירור לגיבוי וכן שתי מערכות דיזל גנרטורים, האחת מהן לגיבוי.
מערכת הקירור העיקרית ומערכת הגיבוי מותקנות בקצה אחד של המכולה.
בין שתי המערכות קיים חיבור חשמלי להפעלה וכיבוי אוטומטיים של המערכת, כך שרק מערכת קירור אחת תפעל בכל רגע נתון.
במידה ומתרחשת תקלה במערכת הקירור העיקרית, נכנסת מערכת הגיבוי לפעולה באופן אוטומטי.
מכה שנייה הוא מושג המתאר מצב בו אדם או מדינה, החוששים או צופים שיושמדו בעתיד, משאירים מישהו שינקום את נקמתם לאחר מכן.
הדבר נועד ליצור הרתעה שאמורה למנוע את השמדת האדם או המדינה, מחשש לנקמה.
רעיון המכה השנייה הפך לידוע בזמן מרוץ החימוש בתקופת המלחמה הקרה, עם פיתוחה של הפצצה הגרעינית, כאשר לראשונה בהיסטוריה נפתחה אפשרות מעשית להשמדת מדינה שלמה בבת אחת.
נוצר צורך ליצור הרתעה שגם אחרי השמדה מוחלטת של המדינה תהיה נקמה ודאית.
דוגמה לאיום במכה שנייה הוא חימוש צוללות (אשר יכולות לשהות הרחק מהמדינה המותקפת והן קשות לאיתור) בטילים גרעיניים על מנת שיוכלו להגיב נגד מדינה תוקפת בצורה עצמאית במידת הצורך ועל פי פקודות שניתנו מראש.
בתוכנית הגרעין הישראלית, אפשרות זו מכונה "ברירת שמשון", על שם הסיפור המקראי של שמשון הגיבור, אשר קרא "תָּמוֹת נַפְשִׁי עִם-פְּלִשְׁתִּים", ומת תוך כדי שהרג את אויביו.
מצב זה רלוונטי גם בתחומים כגון תורת המשחקים, הדנה בין השאר במעשה של שחקן המשחק בתנאי חוסר ידיעה לגבי מה יעשה השחקן השני, תוך חשש מתגובתו.
מכוונות עצמית בלמידה היא יכולת הלומד לכוון את מחשבותיו, רגשותיו והתנהגותו תוך כדי למידה כדי להשיג את המטרה הלימודית שאליה הוא שואף.
בהקשר זה, נכללים מאפיינים שונים היכולים לתאר ולהעיד על פעילות הלומד במהלך הלמידה; מאפיינים ברמה המטה-קוגניטיבית, המוטיבציונית וההתנהגותית.
אף על פי שרבות הן התאוריות המגדירות ומתארות את המכוונות העצמית בלמידה, ישנם היבטים שמשותפים לכמה הגדרות שונות מהן:
שימוש מודע ומכוון בתהליכים מסוימים, שיטות או תגובות מצד הלומד.
תהליך מעגלי של משוב עצמי בזמן הלמידה אשר בו הלומד מפקח על מידת היעילות של שיטות הלמידה שלו ומגיב על המשוב הזה בצורות שונות, כאלה המתחילים בתפיסתו לעצמו ועד לשינויים נראים בהתנהגות.
זהו תהליך אקטיבי-קונסטרוקטיבי, שבמהלכו לומדים מציבים יעדים ללמידה שלהם ובכלל, לעצמם, ולאחר מכן הם מנסים לפקח על מחשבותיהם ועל המוטיבציה שלהם ולשלוט בהן.
בתהליך הלמידה, מוצבים יעדים ללמידה מצד הלומדים עצמם ובאמצעותם הם מנסים לכוון את מחשבותיהן ולשלוט בביצועיהם אך תהליך זה יכול בהחלט להיות מושפע רק מהמטרות והיעדים של הלומדים, אלא גם בסביבה שלהם ובמאפיינה השונים.
המושג "מכוונות, הכוונה, עצמית בלמידה", מתייחס למאפיינים המטה-קוגניטיביים, המוטיבציוניים וההתנהגותיים של הלומד, שיכולים להעיד על השתתפות פעילה מצדו במהלך הלמידה.
במילים אחרות, לומדים בעלי מכוונות עצמית בלמידה מכוונים את מחשבותיהם, רגשותיהם ופעילויותיהם כדי לממש את מטרותיהם בלמידה.
בתהליך המכוונות העצמית מתאפשרת אוטונומיה על הלמידה על ידי פיקוח, הכוונה וויסות פעולות למטרה לימודית.
בעבר הלא רחוק שאילת שאלות כאלו לא הייתה קלה למענה ואילו היום בזכות שיטות של ניתוח נתונים מקובצי יומן אשר מאגדים בתוכם נתוני עתק בעת שימוש במערכות למידה מקוונות, המלאכה הפכה לאפשרית יותר דרך שימוש במתודולוגיה לאפיון התנהגות
אוכלוסיות לומדים גדולות בלמידה מקוונת.
חינוך דורש שיטות הוראה וטכניקות המבטיחות יסודות חזקים בלמידה.
הצרכים והמגמות המשתנות של המאה ה-21 מאתגרים את המורים לאפשר לתלמידים להשיג את המיומנויות והידע הנחוצים כדי להצליח בעולם משתנה ודיגיטלי.