tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
האתר נשתמר היטב, ונהוג להאמין שהוא בית־האבן העתיק ביותר בצפון אירופה.
תיארוך פחמן-14 העלה כי האתר יושב בין 3500 לפנה"ס ל־3100 לפנה"ס (יש המתארכים את הקמת האתר ל־3700 לפנה"ס), מאות שנים לפני ההתיישבות הדומה לו, סקארה ברי.
ייתכן שהאתר נבנה על התיישבות מוקדמת יותר.
האתר מורכב משני מבנים מלבניים-עגלגלים בעלי קירות עבים הצמודים זה לזה.
למבנים יציאה נמוכה וצרה לכיוון הים, ומן הבית הגדול והעתיק יותר יוצא מסדרון נמוך המוביל למבנה חדש וקטן יותר, שהיה סדנת עבודה, אסם או בית מגורים נוסף.
הבתים נבנו לתוך ערימת פסולת קדומה, והוקפו בחומרי פסולת, שהקנו להם הגנה וחימום.
אין בבית חלונות, והאור הגיע כנראה דרך צוהר בגג, ששימש גם להוצאת עשן הצלייה.
הבתים צמודים לחוף, אך כאשר הם נבנו היו רחוקים ממנו, ורק לאורך השנים התקרב קו המים.
בחוף ניתן לראות כיצד הסלעים המקומיים נופצו ללוחות אבן דקים, על ידי היסודות, וספקו חומר בנין מוכן לתושבי האתר.
הקירות שרדו עד לגובה המרזב, 1.6 מטרים, ורהיטי האבן עומדים ללא פגם, ובכך מעניקים מראה חי לבית.
אחים, מחיצות, מיטות ומדפי אחסון כמעט שלא נפגעו, ונמצאו עדויות לקיומו של גג.
עדויות מהפסולת מוכיחות כי התושבים החזיקו בבקר, בכבשים ובחזירים, וגידלו שעורה וחיטה.
הם אספו רכיכות ודגו דגים, שכדי ללכוד אותם היה צורך בספינות דייג.
לאורך השנים, נחסם המעבר בין הבתים באבנים, וייתכן שנפסק השימוש במבנה הקטן יותר.
ממצאים של כלי אונסטן מקשרים את התושבים לגלי חצר שנמצאים הרחק, כדוגמת בלברינדי ואילין דומהנויל.
באתר נמצאו גם אבני ריחיים.
בשנות העשרים והשלושים של המאה העשרים חשפו פעולות טבע של סחיפה, בליה וסערות את שארי ערימת הפסולת.
במהרה נחפר האתר, ואחרי שהוסרו שני מטרים של חול, הגיעו החופרים לשני הבתים.
הארכאולוגים תיארכו את האתר לתקופת הברזל, עקב המחסור בראיות, והיכולת הארכאולוגית הדלה בשנים הללו.
בשנות השבעים נחפר מחדש האתר, ותוארך לשנים שהוזכרו לעיל.
נפאלם דת' היא להקת גריינדקור ודת'גריינד מברמינגהאם, אנגליה.
הלהקה ידועה בתור חלוצה בסגנון הגריינדקור, והיא בעלת ליריקה שנוטה לעסוק בסוציולוגיה פוליטית ובאנטי-פשיזם.
הלהקה נוסדה בשנת 1982. במהלך שנותיה הראשונות, ניגנה נפאלם הארדקור פאנק שלא היה קיצוני במיוחד.
בהמשך, היא שילבה אלמנטים של אקסטרים מטאל בשיריה.
התוצאה הייתה פיתוח סוג חדש של מטאל, אשר נקרא סגנון ה"גריינדקור".
במספר אלבומים של הלהקה, בעיקר בין השנים 1994–1998, היא זנחה את סגנון הגריינדקור, על מנת לנגן דת' מטאל.
באלבומים שלאחר מכן, הלהקה החזירה את האלמנטים של הגריינדקור, והחלה לנגן דת'גריינד.
שירם "You Suffer" זכה להיכנס לספר השיאים של גינס כשיר הקצר ביותר שהוקלט אי פעם (1.316 שניות).
שיין אמבורי – גיטרה בס
נָפָה היא יחידת חלוקה מנהלית במדינות, המבוססת על אזור גאוגרפי במדינה ומשמשת למטרות ניהוליות או אחרות.
נפה תהיה בדרך כלל תת-חלוקה של מחוז, אך במדינות קטנות היא יכולה להיות גם חלוקה של מדינה.
ביסוס החלוקה לנפות החל כאשר הנורמנים כבשו את אנגליה.
הסקסונים כבר הקימו לפני כן את המחוזות ההיסטוריים של אנגליה, ששמם בדרך כלל היה כשם עיר המחוז בתוספת הסיומת "שַייר" (shire), למשל מחוז יורקשייר שעיר המחוז בו היא יורק.
תחת הכובשים הנורמנים התפתחה תת-החלוקה של המחוזות לנפות, מה שהתפשט מאוחר יותר לשאר העולם כתת-חלוקה של הרמה הגבוהה יותר מחוז, הכפופה לחלוקה ברמת המדינה.
בחלק מהמדינות, כמו ארצות הברית וקנדה, שנוסדו על המסורות הבריטיות, נפות הן בדרך כלל חלוקה מנהלית שנקבעה על ידי תיחומים גאוגרפיים נוחים, ושבממשל שלהן יש בעלי תפקידים מסוימים, למשל שריפים ואחרים, כחלק ממנגנון הניהול של המדינה או הפרובינציה, כולל מערכות המשפט על בסיס גאוגרפי.
נפה יכולה להיות מחולקת ליחידות משנה נוספות אם כי בדרך כלל נפה היא יחידת החלוקה המנהלית הנמוכה ביותר.
בנפה ישנן ערים, עיירות, כפרים או תאגידים עירוניים אחרים, וברוב המקרים הם כפופים במקצת, או תלויים במנהלת הנפה, בהתאם למקובל במדינה, במחוז או הגאוגרפיה המקומית.
הרשויות המקומיות עשויות להיות כפופות בשליטה ישירה או עקיפה של הנפות, תלוי בגודל האוכלוסייה של הערים ובעוד גורמים.
בחלק מהמדינות נקבעו המחוזות והנפות באופן מלאכותי על ידי כוחות קולוניאליים.
נפות אחרות נוצרו סביב קבוצות מקומיות עם הזהויות האתניות שלהן.
במדינת ישראל, הנפות הן בדרג השני של המינהל המקומי.
הממשל המרכזי מחולק למחוזות, ומחוזות מחולקים לנפות.
גבולות המחוזות והנפות נקבעו בהחלטת ממשלה ומתפרסמים בשנתון הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה.
בישראל אין מערכת שלטון נפתי תת-מדיני, אלא כל משרד ממשלתי מרכזי הנדרש לקיים פעילות ברמה המקומית, מקיים מערך של נציגויות במחוזות ובנפות לפי שיקולים פנימיים של המשרד, ולחלופין מקיים מערך שירותים מקומיים באמצעות שותפות עם השלטון המקומי.
מחוז הצפון: נפת רמת הגולן, נפת צפת, נפת עכו, נפת כנרת ונפת יזרעאל
מחוז חיפה: נפת חיפה ונפת חדרה
מחוז המרכז: נפת השרון, נפת פתח תקווה, נפת רמלה ונפת רחובות
מחוז תל אביב: נפת תל אביב-יפו חופפת את שטח המחוז
מחוז ירושלים: נפת ירושלים חופפת את שטח המחוז
מחוז הדרום: נפת אשקלון ונפת באר שבע
מחוז יהודה ושומרון: נפת יהודה ושומרון חופפת את שטח המחוז
נפאלם הוא שם כולל לנוזלים ג'ליים דליקים המשמשים כאמצעי לחימה.
הנוזל מורכב מג'ל המעורב בדלק נוזלי, לרוב פטרוליום (נפט).
מקור השם הוא במרכיבי תערובת הג'ל הקלאסית של הנפאלם: Naphthenic acid ו-Palmitic acid (חומצה פלמיטית וחומצה נפתנית ).
כאשר ג'ל הנפאלם מעורב עם בנזין, הוא יוצר ג'ל דביק ביותר.
הנפאלם פותח על ידי כימאים מאוניברסיטת הרווארד בראשות לואי פיזר בזמן מלחמת העולם השנייה לשימוש ארצות הברית.
נוזלי הבעירה שקדמו להמצאת הנפאלם, כגון אלה שהשתמשו בהם בלהביורים, התפזרו ואזלו מהר מדי.
צבא ארצות הברית מצא כי ג'ל בנזין האריך את טווח ויעילות הלהביור.
אולם לשם ייצור נוזלי בעירה המבוססים על ג'ל בנזין, נדרש גומי טבעי שהיה נדיר ויקר בזמן המלחמה.
פיתוח הנפאלם הציע חלופה זולה ופתר את הבעיות הקשורות לנוזלי בעירה מבוססי גומי.
נפאלם מודרני מורכב בעיקר מבנזין ופוליסטירן, ונקרא גם נפאלם-B.
נפאלם היה בשימוש בלהביורים ובפצצות של ארצות הברית ובעלות בריתה.
הנפאלם שימושי בפצצות מאחר שהוא מנצל את החמצן באוויר במהירות, ויוצר כמויות גדולות של פחמן חד-חמצני כך שבני האדם היו נחנקים.
מסיבה זו נוצלו פצצות נפאלם במלחמת וייטנאם כדי לטהר אזורי נחיתה למסוקים.
נפאלם הוא לרוב תערובת של בנזין עם מרכיבים מעבים מתאימים.
המעבים המוקדמים ביותר היו סבון, אלומיניום וחומצות שומן מהחי (רווי, עם מגנזיום) ומהצומח.
כמות המעבים משפיעה על צמיגות התערובת, שיכולה לנוע בין סירופ נוזלי לג'ל אלסטי ועבה.
שרשרות ארוכות של פחמימן מקנות לתערובת הידרופוביות גבוהה, שמקשה על כיבוי.
ישנם שני סוגי נפאלם: מבוסס שמן עם מעבה אלומיניום וסבון, וכן מבוסס שמן עם מעבה שומני (נפאלם-B).
הניסוי הראשון בנפאלם התבצע ב-4 ביולי 1942 מאחורי בית הספר למנהל עסקים של הארווארד, קיימבריג' מסצ'וסטס.
בכדי לאמוד את עוצמת הפצצות, נבנה במתקן ניסויים ביוטה בשם "משטח דאגווי" ב-1943, שחזור מושלם של כפר יפני.
ב-17 ביולי 1944 הוטלו לראשונה פצצות נפאלם על מצבור דלק בקוטאנס, ליד סן-לו, צרפת.
הפצצות הוטלו על ידי טייסי P-38 אמריקאים.
בזירת האוקיינוס השקט הופיעו לראשונה פצצות נפאלם בזמן הקרב על טיניאן.
בהמשך הפציצו בעלות הברית ערים ביפן בעזרת נפאלם.
במבצע מיטינגהאוס, גיחת ההפצצות ההרסנית ביותר במלחמת העולם השנייה, הוטלו 1,665 טונות של נפאלם על טוקיו ונהרגו 100 אלף איש.
הנפאלם שימש גם בלהביורים בגרמניה ובאיים בשליטת יפן.
היוונים השתמשו בנפאלם נגד לוחמי הגרילה הקומוניסטים בזמן מלחמת האזרחים.
שימוש נוסף נעשה על ידי כוחות האו"ם בקוריאה ועל ידי מקסיקו נגד לוחמי גרילה.
במלחמת וייטנאם, צבא דרום וייטנאם עשה שימוש בפצצות נפאלם.
באחת ההפצצות תועדה הילדה פאן טי קים פוק רצה עירומה בכביש לאחר שנכוותה קשות בגבה מפצצת נפאלם.
תצלום זה הפך לאחד מתצלומי המלחמה המפורסמים בעולם.
בזמן מלחמת האזרחים בסוריה, הכוחות הנאמנים לבשאר אל-אסד הפציצו בנפאלם בית ספר בעיר חלב, דבר שהביא למותם של ילדים.
נפאל בהאסה או נווארית (नेपाल भाषा) היא שפה המדוברת בפי כמיליון איש בנפאל.
היא שייכת למשפחת שפות הסינו-טיבטיות, ובתוכה היא מסווגת לענף השפות הטיבטו-בורמניות.
משמעות השם נפאל בהאסה היא השפה של נפאל, אף כי כיום היא אינה נחשבת שפה רשמית (השפה הרשמית בנפאל היא נפאלית שהיא שפה הודו-אירופית).
מקור השם הוא בתקופה בה השם נפאל התייחס לעמק קטמנדו בלבד, והנווארים דוברי השפה היו הקבוצה השלטת.
נפאל בהאסה נכתבת באלפבית דוונאגרי, וזוהי השפה הסינו-טיבטית היחידה הנכתבת באלפבית הזה.
על-פי מפקד שנערך בנפאל ב-1991 מונים דוברי נפאל בהאסה כמיליון בני אדם.
דוברי השפה יושבים באזורים שונים של נפאל, בין היתר בעמק קטמנדו.
על-פי הערכות יש גם כמה אלפי דוברים מחוץ לנפאל: בכמה מחוזות של הודו, בבהוטן ובטיבט.
לאורך ההיסטוריה נכתבה נפאל בהאסה בכמה שיטות כתב, כולן מבוססות על האלפבית הבראהמי.
כיום שיטת הכתיבה המקובלת היא באמצעות האלפבית הדוונאגרי המשמש גם לכתיבת סנסקריט, הינדית ונפאלית.
בנוסף נהוג גם כתב פרצ'אליט הדומה מאוד לכתב הדוונאגרי.
שיטת כתיבה באמצעות האלפבית הרנג'אני הייתה נפוצה בתקופות קדומות.
עברית כתיב מסורתי (דוונאגרי) תעתיק לאותיות לטיניותשלום ज्वजलपा Jwajalapaמה שמך?
נפאל השתתפה לראשונה במשחקים האולימפיים באולימפיאדת טוקיו (1964).
היא נעדרה מאולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) ומאז אולימפיאדת מינכן (1972) היא משתתפת במשחקים ברציפות.
הישגים של הספורטאים הנפאלים במשחקים היו סמליים בלבד.
לוחם הטאקוונדו בידאן לאמה זכה אמנם במדליית ארד באולימפיאדת סיאול (1988), אך באותם משחקים תחרויות הטאקוונדו היו לראווה בלבד, ולא היו חלק מהמשחקים הרשמיים.
מאז אולימפיאדת סולט לייק סיטי (2002) משתתפת נפאל גם באולימפיאדות החורף.
גם במשחקים אלה היו הישגי הספורטאים הנפאלים צנועים.
נעשה ונשמע - המרכז ללימודי היהדות היה ארגון ישראלי בתחום ההסברה היהודית והחזרה בתשובה שפעל בסוף שנות ה-70 ובשנות ה-80.
ארגון "נעשה ונשמע" נוסד בתל אביב על ידי מוסדות ישיבת אור שמח בירושלים ביוזמתם של מספר אנשי הסברה יהודית ופעילים בתנועת התשובה, ובראשם מנחם גרילק.
פעילות הארגון נעשתה מתוך דירה שכורה בשדרות רוטשילד ומשכה בעיקר מקרב צעירים משכילים בני העיר, בהם גם ידוענים.
הפעילות כללה שיעורים בכל תחומי היהדות וברמות השונות: פרשת השבוע, נ"ך, הלכה, ספרות המוסר, מחשבת ישראל ושיעורי עיון בתלמוד.
אחת הפעילויות המרכזיות היו ימי עיון שנערכו במקום עבור קבוצות רבות-משתתפים.
לצד שיעורים, הרצאות וימי עיון ניתנו הכוונה וייעוץ אישי מרבנים ואנשי מקצוע של הארגון.
בין המרצים ומוסרי השיעורים: הרב אריה וינברג (לימים ראש ישיבת לב בנים), הרב משה פרנק (לימים יושב-ראש דגל התורה בירושלים), משה גרילק, שמואל חסידה (עורכי "דע את יהדותך"), יעקב שנפלד (בנו של משה שנפלד), מרדכי ארנון, הרב חיים זוננפלד, רבה של נווה אביבים.
בין המרצים האורחים: הרב חיים פרידלנדר והרב אפרים צמל.
בין החוזרים בתשובה המפורסמים שיצאו מ"נעשה ונשמע" היה השחקן אורי זוהר והאסטרופיזיקאי ד"ר נסים וידאל.
נַעֲשֶׂה וְנִשְׁמָע הוא ביטוי המופיע בספר שמות מפיהם של בני ישראל במעמד הר סיני.
בעקבות דברי חז"ל, הפך ביטוי זה לסמל מובהק של אמונה שלמה וקבלת התורה ללא תנאים.
הפרשנות המקובלת רואה בביטוי זה סמל לקשר הסימביוטי בין קבלת עול מצוות לקבלת עול מלכות שמיים.
בפרשה המתארת את מתן תורה, מצוטטים בני ישראל כאומרים "נעשה" בלבד:
הצירוף "נעשה ונשמע" מובא בהמשך, בפרשת משפטים:
הגישה הנפוצה בספרות חז"ל משבחת את ישראל על הכרזתם "נעשה ונשמע":
הגישה לפיה אמירת "נעשה ונשמע" מלמדת על הסכמה מוחלטת וללא תנאים של ישראל לקבל את התורה, טעונה באור לאור מאמר אחר של חז"ל: בעלי התוספות מיישבים כי לאחר שהם אמרו "נעשה ונשמע", היה צורך בכפייה נוספת, מחשש שיתחרטו מאימת מעמד הר סיני.
הסבר נוסף מופיע במדרש, ולפיו אמירת "נעשה ונשמע" הייתה רק על התורה שבכתב, ואילו את התורה שבעל פה היה צורך לכפות עליהם:
דעה מקורית מובאת בתוספתא, ולפיה באמירת "נעשה ונשמע" היה משום גנבת דעת של האל:
באגדה התורה והאומות המופיעה בספרי על ספר דברים המדרש מתאר את אופן הבחירה של עם ישראל כעם שיקבל את התורה, ותולה זאת בכך שהעמים האחרים ביקרו את תוכן התורה, בניגוד לעם ישראל שקיבל אותה על עצמו באופן מלא, ואמר "נעשה ונשמע".
גישה זו של הקדמת "נעשה" ל"נשמע" מיוחסת בתלמוד למלאכים:
התלמוד שם מספר על מין אחד שראה את רבא שקוע בתלמודו, ומרוב עיונו נעץ את אצבעות ידיו תחת רגליו ומעכן והיו נובעות דם.
אמר לו אותו מין: עם פזיז, שהקדמתם את פיכם לאוזנכם (שאמרתם "נעשה ונשמע"), עדיין בפחזותכם אתם עומדים; בתחילה היה עליכם לשמוע מה כתוב בה, אם תוכלו - תקבלוה, ואם לא - לא תקבלוה.
השיבו רבא: אנו שמתהלכים בתום, עלינו נאמר , אבל אותם בני אדם הבאים בעלילה, עליהם נאמר (שם) .
בישראל, נפגע פעולת איבה או חלל פעולת איבה הוא אזרח שנפגע מפעולת איבה של כוחות צבאיים, צבאיים למחצה או בלתי סדירים של מדינה עוינת לישראל, או מפעולות איבה של ארגון עוין לישראל.
זאת, שלא במסגרת שירותו בגוף ביטחוני מזרועות הביטחון הישראליות, או ארגוני ההגנה לפני קום המדינה.
פעולות הטרור הערבי כנגד היישוב היהודי בארץ ישראל החלו בשלהי המאה ה-19 ונמשכו ברצף ובגלים לפני הקמת המדינה (מאורעות תר"פ, מאורעות תרפ"א, מאורעות תרפ"ט, המרד הערבי הגדול ובראשיתה של מלחמת העצמאות) וגם לאחר הקמת מדינת ישראל, משך למעלה מ-100 שנים.
בשנת 1998 החליטה ממשלת ישראל להוסיף ליום הזיכרון לחללי מערכות ישראל את הנצחת נפגעי פעולות האיבה, והוא מכונה מאז "יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל ולחללי פעולות האיבה".
בשיקומם של נפגעי פעולות איבה ובני משפחותיהם עוסק המוסד לביטוח לאומי, והוא עוסק גם בהנצחתם של חללי פעולות האיבה.
הטקס הממלכתי הרשמי להנצחת נפגעי פעולות האיבה מתקיים ברחבת אנדרטת חללי פעולות האיבה בהר הרצל בירושלים.
לקראת יום הזיכרון ה'תשפ"ד (2024) פרסם המוסד לביטוח לאומי שמספר האזרחים שנרצחו בפעולות איבה משנת 1851 (הקמת היישוב היהודי בארץ ישראל) עמד על 5,229 (מספר החללים מקום המדינה היה 4,503).
מתוכם: 800 ילדים ובני נוער עד גיל 18. כמו כן, 211 אזרחים זרים נרצחו במסגרת פעולות טרור לאורך השנים.
ב לחוק התגמולים לנפגעי פעולות איבה מוגדרת "פעולת איבה" המזכה את נפגעיה בתגמולים:
ב־2014, נרצח מוחמד אבו ח'דיר בפעולת טרור יהודי והוכר כחלל פעולות איבה.
נפגע פגיעת איבה הזכאי לפיצויים הוא אזרח ישראלי או תושב ישראל, לרבות תושב ישראל בשטחי יש"ע, בין שנפגע בישראל ובין מחוצה לה, וכן אזרחי מדינות זרות שנכנסו לישראל כדין ונפגעו בה בפעולת איבה.
חיילי צה"ל או אנשי כוחות ביטחון שנפגעו בפעולת איבה נחשבים כחללי מערכות ישראל ולא כנפגעי פעולות איבה.
חישוב הזכאות נעשה, בדומה לדיני הנזיקין, לפי אחוזי נכות שייקבעו לו בוועדה רפואית מטעם המוסד לביטוח לאומי.
כמו כן, נפגעי פעולות איבה ובני משפחותיהם זכאים להטבות שונות מלבד פיצויים על נזקי גוף, דוגמת סיוע באחזקת דירה ובהוצאות שונות, למשל הנחה בתעריפי חשמל.
בחוזר מנכ"ל משרד הפנים לשנת 2007, פורסם נוהל חבצלת פיגועים, שמגדיר את חלוקת האחריות בין גופי הממשלה, לאחר מותו של אזרח עקב פעולות איבה.
לפי הנוהל, משטרת ישראל אחראית לקבוע האם מדובר באירוע חבלני, ולאחר זיהוי הנפגע, היא מוסרת את פרטיו למזכיר הממשלה, מנהל האוכלוסין, הביטוח הלאומי, והרשות המקומית בה התגורר.
נציגי הרשות המקומית מאתרים את בני משפחתו הקרובים של הנפגע, ובמשלחת רשמית הכוללת איש דת (מדתו של הנפגע), קצין משטרה, ליווי רפואי ועובד סוציאלי, הם מוסרים את דבר מותו.
רק לאחר מסירת ההודעה לבני משפחת הנפגע, משטרת ישראל מאשרת לכלי התקשורת לפרסם את זהותו.
המשלחת אחראית על התיאום עם בני המשפחה בנוגע לסדרי הלוויה ומשתתפיה, שמאורגנת באחריות הרשות המקומית, במימון הביטוח הלאומי, ובסיועה של משטרת ישראל.
הנוהל מכיל מספר נספחים ובהם התייחסות לפיגועים מחוץ לישראל, או לנפגעים שאינם אזרחים.
נפגעי פעולות איבה ובני משפחותיהם מאוגדים בארגונים אחדים:
ארגון נפגעי טרור ואיבה בישראל (פעל בשנים 1994–2019)
המוסד לביטוח לאומי הקים אתר אינטרנט בשם , שבו מובאים סיפור חייהם ומותם של יותר מ-4,000 אזרחים שנספו בפעולות איבה מאז שנת 1851.
באתרי פיגועים רבים הוקמו אנדרטאות להנצחת חללי פיגועים אלה.
בירושלים קבעה עיריית ירושלים לוח זיכרון עם שמות החללים בכל מקום בעיר שבו היה פיגוע קטלני.
בערים אחרות, מוצגת רשימת בני העיר שנרצחו בפעולות איבה בסמוך לרשימת בני העיר שהם חללי מערכות ישראל.
החל מ־1998, לאחר החלטת ממשלת ישראל על הוספת הנצחת חללי פעולות איבה ביום הזיכרון, נערך מדי שנה ביום זה בשעה 13:00 טקס אזכרה ממלכתי לחללי פעולות האיבה, באנדרטת חללי פעולות האיבה שבהר הרצל בירושלים.
החל משנת 2010 ניתנת לקרובי משפחתם (הורים, הורי הורים, בן זוג, ילדים, אחים ואחיות) של חללי פעולות איבה הרשאה להיעדר מעבודתם בתשלום ביום הזיכרון.
נפאל השתתפה לראשונה ב באתונה (2004), כששלחה למשחקים אתלטית אחת, ומאז משתתפת במשחקים דרך קבע.
במשחקי החורף לא נטלה נפאל חלק מעולם.
המשלחת הראשונה אותה שלחה נפאל למשחקים באתונה בשנת 2004 כללה רק את ספורטאית אחת, אתלטית שהתחרתה בהדיפת כדור ברזל.
אל המשחקים הפאראלימפיים בייג'ינג (2008) שלחה נפאל ספורטאי בודד גם כן, שלקח חלק במרוץ ל-100 מטר.
הספורטאים אותם שלחה נפאל למשחקים הפאראלימפיים מעולם לא זכו במדליה פאראלימפית, ולא הגיעו להישגים ספורטיביים משמעותיים.
נפאל איירליינס (בנפאלית: नेपाल वायुसेवा, באנגלית: Nepal Airlines, בעבר נקראה רויאל נפאל איירליינס) היא חברת התעופה הלאומית של נפאל.
משרדה הראשי נמצא בבניין NAC (לשעבר RNAC) שבקטמנדו, והבסיס המרכזי שלה הוא נמל התעופה הבינלאומי טריבהוואן, קטמנדו.
חברת התעופה הוקמה ביולי 1958 כחברת רויאל נפאל איירליינס (RNAC).
המטוס הראשון של החברה היה DC-3 דקוטה אחד, ששימש כשרת נתיבים מקומיים ומספר יעדים בהודו.
בשנת 1972 רכשה החברה את מטוסי הסילון הראשונים שלה מדגם בואינג 727. בשנת 2004 החליטה ממשלת נפאל למכור את 49% מהחזקותיה בחברת התעופה נפאל למגזר הפרטי.
נכון לשנת 2018 נפאל איירליינס נמנית עם החברות שאינן מורשות לטוס מעל מדינות האיחוד האירופי.
כמה שדות תעופה מזעריים המיועדים לטיסות פנים
נפָּאטָה הייתה העיר המרכזית בממלכת נוביה הממוקמת לגדות הנילוס הדרומי, מייסודה של הממלכה במועד לא ידוע עד המאה הרביעית לפני הספירה.
בראשיתה של המאה הרביעית לפני הספירה הוחלט להעביר את מרכז הממלכה למרואה.
נוביה בכלל ונפאטה בפרט עשירות באוצרות טבע, דבר שהקנה לעיר ערך אסטרטגי וכלכלי והוביל את המצרים לתקוף ולכבוש אותה פעמים רבות לאורך שנות קיומה.
בתקופות מסוימות הפכה נפאטה למרכז פולחן נובי-מצרי בעל חשיבות גדולה לשתי התרבויות.
במקורות מסוימים מתייחסים לאזור זה כממלכת כוש, שם זה החל כביטוי מצרי שמאתר את עמק הנילוס התחתון (שממוקם דרומית למצרים) וכלל התרבויות ששכנו בו.
לאחר נפילתה של השושלת העשרים וחמש הנובית מהשלטון במצרים בעקבות הלחימה עם האשורים, נעשה מאמץ על ידי מלכי נוביה להישאר חלק מהתרבות המצרית.
אחד מהביטויים הבולטים ביותר למאמץ זה הוא הבניה של מקדש לאל אמון בנפאטה, שהיה מקביל למקדש המפואר השוכן בתבאי.
קיימים מספר ממצאים ארכאולוגיים הרומזים למיקומה של העיר נפאטה, הבולט ביניהם הוא המקדש שנבנה לרגלי ההר ג'בל ברקל.
על אף זאת אין ודאות בנוגע למיקומו של מרכז העיר נפאטה, אך לפי הערכה המקובלת היום בקרב חוקרים המקדש ממוקם קרוב לעיר מרואה של היום.
אם הערכת החוקרים מדויקת, למיקומה של נפאטה הייתה גם חשיבות מסחרית.
העיר ממוקמת בקצהו הצפוני של מסלול העוקף מפלים המקשים על שיט בנילוס, ולכן כל הסחורות שהגיע מדרום לעיר לכיוון מצרים ואסיה היו חייבות לעבור דרכה.
למרות מאמצם של הנובים להישאר חלק מהתרבות המצרית, הועברה עירה המרכזית של נוביה למיקום רחוק יותר ממצרים, לעיר מרואה סביב המאה הרביעית לפני הספירה.
ישנם מספר הסברים למעבר זה.
הראשון, היות שממלכה התבססה על רעיית צאן כמקור המרכזי למזון, נאלצו הנובים לעביר את בירתם דרומה לאזור יותר עתיר במשקעים .
סיבה שנייה שתרמה להעברת העיר המרכזית מנפאטה למרואה היה תקיפה מצרית בנוביה כחצי מאה לאחר נפילתו של השלטון הנובי במצרים.
עד היום לא ברור מהותה או פריסת הכוחות בה, אך ייתכן שהפלישה תרמה להחלטה להדרים את בירת הממלכה.
גם לאחר עברתה של בירת הממלכה למרואה המשיכה נפאטה להיות מרכז לדת הנובית.
מלכים הוכתרו ולעיתים נקברו שם.
באזור האלף הרביעי לפני הספירה צמחה באזור נוביה תרבות שהארכאולוגים מתייחסים אליה כ"קבוצה A" ' ארכאולוגים נאלצים להתייחס אליהם בשם זה כיוון שאין ממצאים כתובים המייחסים לה שם, ולא נמצאו ממצאים בקרבת מקומות מרכזים.
הממצאים העיקרים מתרבות זאת הם חדרי קבורה ובהם כדים עם עיטורים מצרים מתקופת השושלת הפרעונית הראשונה המראים קשר בין התרבות הנובית למצרית כבר באזור 3100 לפני הספירה.
מעט מאוד ידוע על תרבות זאת, ידוע שאנשיה נדדו ממקום למקום ולכן מקובל להניח שעיסוקם המרכזי היה רעיית צאן וכאשר שטחי מרעה מוצו נאלצו לנדוד.
בנוסף, ישנם מספר ממצאים שמראים שהם היו כלקוליתיים.
חלק ניכר מהמידע הקיים על תרבות זאת הגיע מחפירות ארכאולוגיות בקברים המיוחסים לה.
מוכרים שני סוגי קברים, הראשון בעומק של 0.8 מטר בצורת ביצה והשני בעומק של 3 מטרים ובו חלל שקוע שהכיל: צלחת אבן בצורת ביצה או צלחות רמבודיות, נוצת יען, אבן משחזת עשויה מאלבסטר, גרזן ומקדח מנחושת, בומרנג מעץ, שרשרת מעצמות, דמויות נשיות מחמר, חרוזים מצדפות, קרנליאן ואבנים יקרות.
הגופה הייתה עטופה בתכריכי עור מקובצת בפינה הימנית כשראשה מופנה מערבה ולידה כלי חרס בעלי עיטורים מתוחכמים בהרבה ממה שמוכר עבור אותה תקופה.
קיימת מחלוקת בקרב ארכאולוגים האם קיימת גם קבוצה B שהתקיימה באותו האזור אך עם מנהגי קבורה שונים.
יש הסבורים שמדובר באותה התרבות ששינתה את מנהגה עקב מחסור במשאבים ותקיפות מצד אויבים מגוונים בין 2780 ל-2258 לפני הספירה.
נערתו ששת הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת קומדיה מטורפת משנת 1940 בבימויו של הווארד הוקס.
התסריט מבוסס על המחזה "העמוד הראשי" ("The Front Page") של בן הכט וצ'ארלס מקארתור משנת 1928. זאת קומדיה מסוג סקרובול עם דיאלוגים מהירים ושנונים וקצב מהיר של מצבים משתנים, בעיקר בין השחקנים הראשיים, קרי גרנט ורוזלינד ראסל.
התסריט מתאר באופן קומי את העיתונאים הנמשכים למקצועם ומוכנים לעשות הכל (חוץ מרצח) כדי לזכות בסקופ טוב.
המונח "Girl Friday" מכוון לאשה העוזרת בתפקידים רבים במשרד כפי שששת עזר לרובינזון קרוזו.
ב-1993 הוחלט לשמר את הסרט בארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית.
וולטר ברנס (קרי גרנט) הוא עורך ראשי בעיתון "מורנינג פוסט".
הוא היה נשוי להילדגרד ("הילדי") ג'ונסון (רוזלינד ראסל) שהייתה עיתונאית בכירה תחת ניהולו.
הנישואים לא האריכו וזמן קצר לאחר גירושיהם היא מגיעה למשרד העיתון ומבשרת לוולטר כי היא מאורסת לסוכן ביטוח בשם ברוס בולדווין (ראלף בלאמי).
היא רוצה כעת לחיות חיים שקטים ולהקים משפחה וכעת היא עומדת לנסוע ברכבת עם ברוס ואמו לאולבני.
וולטר עדיין מאוהב בהילדי ועושה הכל כדי לחבל בקשר שלה עם ברוס.
הוא יודע שהעיתונאות עדיין בדמה ומפתה אותה לכתוב כתבה אחרונה בקשר לרוצח ארל ויליאמס המואשם ברצח שוטר ועומד להיות מוצא להורג.
הילדי מגיעה לחדר העיתונאים בבניין המשטרה ובעזרת שוחד מצליחה לקבל ריאיון עם האסיר ויליאמס.
בינתיים מעכב וולטר את ברוס, קונה ממנו פוליסת ביטוח, שולח את עוזרו לגנוב את ארנקו של בולדווין ומשתיל עליו את שעונו.
ברוס נעצר באשמת גנבה ומשוחרר בערבות וא"חכ נעצר שוב באשמת הטרדה מינית של בחורה שנשלחה למשימה זו על ידי וולטר.
בינתיים בורח ויליאמס וכל המשטרה מחפשת אחריו.
הוא מגיע לחדר העיתונאים בו נמצאת הילדי לבדה וכבר יש לה סקופ רציני.
היא מתחילה לתקתק כתבה ולא שמה לב לברוס המגיע לחדר ומבקש ממנה לבוא איתו.
הוא מסיק את המסקנות ועוזב.
בינתיים מגיעים לחדר וולטר ואמו של ברוס.
וולטר מבקש מעוזרו לסלקה בכוח.
למקום מגיעים ראש העיר והשריף.
הם חייבים להוציא להורג את ויליאמס כפי שהתחייבו לבוחריהם ומסתירים את העובדה שקבלו מכתב דחייה מהמושל ושיחדו את השליח שיבוא שוב רק לאחר ההוצאה להורג.
וולטר והילדי מסתירים את ויליאמס בשולחן כתיבה בחדר אך השריף מגלה אותו והם נכבלים באשמת הסתרת ויליאמס ו"חטיפת" גב' בולדווין.
לאחר שמגיע שוב השליח ומגלה את פרשת השוחד הם נאלצים לשחרר אותם.
כל הפרשה היא סקופ ענק ולאחר שהילדי גומרת לתקתק במכונת הכתיבה היא מסכימה להצעתו של וולטר להתחתן שוב ולצאת לירח דבש.
נפאלית (नेपाली) היא שפה מקבוצת השפות ההודו-איראניות במשפחת השפות ההודו-אירופיות.
נפאלית היא השפה הרשמית והלינגואה פרנקה של נפאל, וכן בעלת מעמד רשמי בשני אזורים בהודו – במדינת סיקים ובמחוז דרג'ילינג שבמערב בנגל.
מלבד נפאל והודו, השפה מדוברת גם בבהוטן ובחלקים מסוימים של מיאנמר.
על פי מפקד האוכלוסין של שנת 2011, 44.6 אחוזים מאוכלוסיית נפאל מדברים נפאלית כשפה ראשונה, ובסך הכול כ-12,300,000 דוברים את השפה בתוך נפאל.
מספר הדוברים מחוץ לנפאל הוא כ-3,000,000.
נפאלית התפתחה בסמיכות למספר שפות הודו-אריות, ובראשן שפות הפאהארי והמגהי; היא מראה השפעות סנסקריטיות, והיא בעלת כ-40% דמיון לקסיקלי עם השפה הבנגלית.
השפה הנפאלית מדוברת באופן מסורתי באזור ההררי של נפאל, במיוחד בחלקה המערבי של המדינה.
אמנם בעבר נפאל בהאסה הייתה השפה השלטת בעמק קטמנדו, אך כיום נפאלית היא השפה הדומיננטית ביותר.
נפאלית משמשת את משרדי הממשלה וכמו כן כשפה היום-יומית של חלק גדל והולך של האוכלוסייה המקומית.
עם זאת, ישנם חלקים בציבור הקוראים תיגר על השימוש הבלעדי של נפאלית בבתי המשפט ובממשלת נפאל.
הכרה בשפות אתניות אחרות בנפאל הייתה אחת ממטרותיה של המפלגה הקומוניסטית בנפאל כשארגנה את המרד שהוביל למלחמת האזרחים הנפאלית.
נערת השנה של מעריב לנוער היא תחרות יופי שנתית לבנות נוער, שאורגנה על ידי השבועון מעריב לנוער (וקדמה לה תחרות בשם "צברית השנה").
תחרות "נערת השנה" התקיימה לראשונה בשנת 1986, וזכתה בה שלי גפני.
היעלמותה של התחרות נזקפת בעצם להפסקת השותפות עם טלעד ולתחרות הגוברת מצד "מלכת היופי" שמזה מספר שנים מאפשרת לנערות להשתתף גם בתחרות ואף מעניקה מספר תארים – נערת ישראל ונערת היופי-עשרה, התחרות נערכה בין היתר בתיאטרון ירושלים והפרס לזוכה היה מכונית חדשה.
2004 – ליאור פרידמן וסם הררי
2013 - ניקול שכטר ודני צ'רבוננקו
2016 – מקס רימברג, ניקיטה רימברג, רותם אלמקיס
2003 – סיגל שחמון ועינת ארליך
נפאל משתתפת בכל משחקים האולימפיים לנוער מאז היווסדם באולימפיאדת הנוער סינגפור (2010).
נפאל משתתפת גם במשחקי החורף האולימפיים לנוער.
נפאל לא השתתפה באולימפיאדת הנוער לוזאן (2020).
עד כה, אף ספורטאי נוער נפאלי לא זכה במדליה אולימפית לנוער.
ההשתתפות של ספורטאי הנוער הנפאלים היא בעיקר סמלית.
המשלחת הראשונה של נפאל למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור וכללה ארבעה ספורטאים שהתחרו בשני ענפי ספורט.
המשלחת התחרתה בענפים אתלטיקה וטאקוונדו וסיימה במקומות האחרונים.
המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג מנתה שני ספורטאים שהתחרו בשני ענפים ספורט.
ספורטאי המשלחת התחרו בענפים אתלטיקה ובדמינטון והשתתפותם הייתה סמלית.
נפאל השתתפה במשחקי החורף האולימפיים לנוער החל מאולימפיאדת הנוער אינסברוק ושלחה משלחת המונה ספורטאי יחיד שהתחרה בענף הסקי אלפיני שלא הגיע להישגים משמעותיים.
המשלחת לאולימפיאדת הנוער לילהאמר כללה ספורטאי יחיד ששתחרה בענף הסקי אלפיני אך לא הצליח לסיים את מסלול הסלאלום והסלאלום הענק.
נפאלגאנג' (בנפאלית: नेपालगञ्ज) היא בירת מחוז באנקה במערב פרובינציית לומביני במערב נפאל.
העיר שוכנת במישור טראי וגובלת בהודו לצפונה של מדינת אוטר פרדש.
על פי מפקד האוכלוסין האחרון משנת 2021 אוכלוסיית העיר מנתה 164,444 תושבים והיא העיר הרביעית בגודלה בפרובינציית לומביני (אחרי , בוטוואל וטולסיפור), רוב תושבי העיר הם מוסלמים, אך קיימות מגוון קבוצות אתניות עם תרבויות שונות.
בשנת 1816, לפי הסכם סוגאולי, הייתה נפת באנקה נתונה תחת שליטה בריטית.
ב-1858, שטח זה הוחזר לנפאל בתמורה לשירותם של נפאלים בצבא בריטי בזמן המרד ההודי הגדול ב-1857.
נמל תעופה מקומי עם טיסות מקטמנדו ויעדים אחרים בנפאל, משרת את העיר.
נפאלגאנג' ממוקמת בסמוך לגבול עם הודו (כ-6 ק"מ מהעיר) ולכן מהווה שער כניסה למדינה לתיירים ולאוטובוסים שבאים מהודו.
נפאל הוא פזמון שכתבה רחל שפירא, הלחין אריאל זילבר וביצעה גלי עטרי.
השיר נכתב בשנת 1981 אך הוקלט על ידי עטרי רק שבע שנים מאוחר יותר, ונכלל באלבומה "צעד אחד לפני הנהר" בעיבודו של אילן וירצברג.
מילות השיר מתארות אגדה על ימי הגאולה בהם פסלים יתעוררו לחיים, ציפור האבן תעוף לשמיים ופילי האבן ישתו מים מהמזרקה.
ההרים המוזכרים הם הרי ההימלאיה.
במצעד הפזמונים העברי השנתי לשנת תשמ"ח (1988) של רשת ג' דורג השיר במקום השני.
רחל שפירא מעולם לא ביקרה בנפאל, ואת ההשראה לדמויות בשיר כגון "ציפור האבן" והפילים קיבלה מבדל אגדה נפאלית ששמעה ולא מפסל קיים, והוא נכתב הרבה לפני שתרמילאים ישראלים החלו להגיע לנפאל החל משנות התשעים.
עם זאת, מטיילים ישראלים שביקרו בכיכר פאטן דורבאר שבעיר הנפאלית לליטפור הבחינו כי בכיכר מצויים פסלי חיות, בהן גם ציפור אבן ופילים, והחלו לקשר את השיר לכיכר; ובסיורים לתיירים ישראלים בכיכר נוהגים להציג את הפסלים כפסלים מהשיר של שפירא.
הכיכר נפגעה ברעידת אדמה בשנת 2015, אך ציפור האבן שוחזרה לאחר מכן.
נערת השלג: מעשיית אביב או סנגורוצ'קה היא אופרה מאת ניקולאי רימסקי-קורסקוב לפי מחזה מאת אלכסנדר ניקולאייביץ' אוסטרובסקי (שנכתב לפי הפולקלור והמיתולוגיה הסלאבית).
הצגת הבכורה של האופרה התקיימה ב-29 בינואר 1882 בתיאטרון מריאינסקי בסנקט פטרבורג והפכה ליצירה אהודה ופופולרית מאוד ברוסיה, והיצירה האהובה ביותר על מחברהּ.
בנוסף חיבר רימסקי-קורסקוב סוויטה תזמורתית המבוססת על נעימות האופרה.
הדמויות ביצירה מתחלקות לשלוש קבוצות.
כוחות הטבע ויצורים מיתולוגיים (סבא כפור, אביב ושר היער); בני אדם (קופאבה, מיזגיר) ויצורים שהם בין לבין (נערת השלג, לֶל, ברנדיי).
המלחין מבדיל בין שלוש הקבוצות באמצעים מוזיקליים.
לכל דמות יש לייטמוטיב, כאשר הלייטמוטיבים של חברים באותה קבוצה קרובים זה לזה.
מקהלת הכפריים מאופיינת באמצעות לחנים עממיים ושימוש בכלי נגינה עממיים.
המקום: על גבעה אדומה, ליד יריד מסחרי ובירתו של הצאר ברנדיי.
נערת השלג, בת ה-15, מעוניינת לחיות יחד עם אנשי הכפר הסמוך.
אמה, יפהפיית האביב וסבה, סבא כפור, נעתרים לבקשתה ומוכנים להסכים שהכפריים בוביל באקולה ואשתו בובילחה יאמצו אותה.
בנוסף, היא מתוודעת לקול השירה המכשף של לל ומוזהרת מפניו.
האריות המרכזיות במערכה הן שני שירי הרועים של לֶל.
המקום: בארמונו של הצאר ברנדיי.
קובאבה מתלוננת בפני הצאר על מיזגיר.
הצאר מחליט לגרש את מיזגיר ליער.
להתרחשות מפריעה כניסתה של נערת השלג היפהפייה.
הצאר שואל אותה את מי היא אוהבת והיא משיבה "אף לא אחד".
הצאר מכריז כי מי שיחזר בהצלחה אחר נערת השלג ישא אותה לאישה ואף יזכה בגמול מלכותי.
נערות החצר מציעות את לֶל כמועמד לזכות בידה, אך מיזגיר נשבע כי הוא יזכה בנערת השלג.
הצאר מסכים לתחרות ואנשי החצר שרים שירי הלל.
כניסתו של הצאר היא מן הקטעים המוזיקליים האהובים באופרה.
האנשים משתעשעים במוזיקה והופעות להטוטנים ("ריקוד הליצנים/ להטוטנים", ריקוד ססגוני בעל מאפיינים עממיים).
הצאר מזמין את לל לבחור נערה.
על-אף שנערת השלג נוכחת במקום, בוחר לל בקופאבה ויוצא עמה.
נערת השלג תוהה מדוע לל עזב אותה.
מיזגיר מופיע ומנסה לזכות באהבתה.
היא נבהלת ממנו ונסה אל היער.
שר היער משכנע את מיזגיר לעקוב אחריה.
לל וקופאלבה רוקדים וחוגגים את אהבתם ההדדית ביער.
נערת השלג רואה את אושרם ומייחלת שגם היא תוכל להתאהב.
גם במערכה זו, האריה המרכזית היא שיר של לל.
המקום: העמק של ירילו (Ярило), אל הפריחה והאביב במיתולוגיה הסלאבית.
נערת השלג קוראת לאמה, יפהפיית האביב והיא באה אליה מן האגם מלווה במקהלת פרחי האביב.
היא מעניקה לה פרחים, מזהירה אותה להתרחק מאור השמש העולה ושבה ונעלמת באגם.
לפתע מופיע מיזגיר, עוד לפני שהספיקה נערת השלג לשוב ולהסתתר ביער המוצל.
נערת השלג מתוודה על אהבתה אליו.
מיד מופיעים האנשים וחוגגים את חג ירילו (חג המסלניצה).
מיזגיר מציג את נערת השלג ככלתו.
כאשר היא מצהירה על אהבתה, מופיעה קרן שמש ונערת השלג מתפוגגת ונמסה לתדהמת האנשים.
הכוח לאהוב המס אותה וגרם לאובדנה.
מיזגיר מוכה היגון משליך עצמו לאגם.
הצאר מנחם את האנשים - זה היה סופו של החורף הארוך בן 15 השנה שנח על הארץ.
בתגובה פוצחים האנשים בהמנון לירילו, שהוא הגראנד פינאלה של האופרה.
נערת הרוק הוא פזמון שכתב יצחק לאור, הלחין מתי כספי וביצעה ריקי גל.
השיר נכלל באלבום "ריקי גל" שהיה לאלבום הבכורה שלה.
כשגל וכספי עבדו על אלבומה, הבחין כספי במילות השיר בעודו מעלעל בעיתון.
כשיצא השיר הוא בתחילה נאסר לשידור ברדיו בגלל מילותיו הפרבוקטיביות ועיסוקו בסקס ושימוש בסמים.
כך, אחד הבתים בשיר כלל את המילים:
(או כמעט לא זזה כמעט
בתנועה קלה של הישבן שלה
היא לא אוכלת או היא כן
אוכלת או היא לא גומרת או
היא כן גומרת או היא לא מדברת
היא לא נותנת לא מזדיינת לא או כן
מאוננת אולי רק מבשלת להם אולי רק מתבוננת
בסוד הם מעשנים מריחואנה ושותקים
השיר עוסק בנערה המחפשת להתחבר עם להקת רוק לא מצליחה במיוחד, ולגעת בעולם הזוהר של הרוק.
הדרך לשם מבחינתה עוברת דרך מיטתם של חברי הלהקה.
כשנחשפה ריקי גל למילים היא התלהבה מהן כי ראתה בנערת הרוק את דמותה, של גרופית ההולכת אחר מוזיקאים.
גם השימוש בסמים היה נקודת דמיון ביניהן.
נפה עירונית (בסינית: 县级市; בפין-יין: Xiàn jí shì; באנגלית: County-level city), בעבר נקראה "עיר בשליטת נציבות" 专辖市 (בשנים 1949–1970) ו-地辖市 (בשנים 1970–1983), היא היררכיה בחלוקה המנהלית של הרפובליקה העממית של סין.
לנפות עירוניות יש זכויות שיפוט אבל אין זכויות חקיקה מעל לחוק המקומי.
הן בדרך כלל נשלטות על ידי גוף ברמת נציבות, ולעיתים נדירות יותר ישירות על ידי גוף ברמת מחוז.
עיר ברמת המחוז היא "עיר" (市; shì) ונפה (县; xiàn) שמוזגו לתחום שיפוט אחוד.
ככזו היא בו־זמנית עיר, שהיא ישות עירונית ונפה שהיא חלוקה מנהלית של נציבות.
רוב הנפות העירוניות נוצרו בשנות ה-80 וה-90 על ידי החלפת נפות צפופות יותר.
נכון לאפריל 2023 היו 408 נפות עירוניות סה"כ בסין.
נפגע חרדה הוא אדם אשר נכח באירוע טראומטי, שכלל איום ממשי לשלמותו הגופנית או הנפשית.
בתגובה לאירוע זה, האדם מפגין תגובות גופניות, התנהגותיות ונפשיות של חרדה.
התגובות כוללות: רעד, הזעה, דפיקות לב מואצות, עילפון, צעקות, קפיאה במקום, פחד עז, תחושת חוסר אונים, בכי ועוד.
הן נגרמות מכיוון שהגוף מגיב באופן מיידי לאיום, באמצעות תגובת הילחם או ברח.
רוב נפגעי החרדה יתאוששו תוך זמן קצר וישובו לתפקוד רגיל, כאשר ישנם מספר אלמנטים העשויים לסייע בהתמודדות.
התחושה המרכזית של נפגע חרדה היא של חוסר שליטה וחוסר אמון ביכולת להתמודד עם האיום.
לכן, הדרך הראשונית לסייע היא באמצעות הגברת תחושת השליטה.
משרד הבריאות קבע כי מודל מעש"ה, (שפותח על ידי ד"ר משה פרחי) יהווה מודל לאומי להגשת עזרה ראשונה נפשית, שלפיו יוכשרו אנשי כוחות ההצלה והביטחון.
מ - מחויבות - צרו תחושת מחויבות המעניקה תחושת ביטחון.
לדוגמה, ניתן לומר לנפגע "אני איתך ואני לא הולך לשום מקום".
ע - עידוד - במקום להרגיע את הנפגע, לתת לו כוס מים ולהרחיק אותו מהזירה, עודדו את הנפגע לעשייה.
יש לגרום לו לפעול בעצמו, לעזור לאחרים ובכך להפוך אותו מקרובן למסייע.
ש - שאלות מחייבות מחשבה - ערוץ התקשורת עם הנפגע צריך להיות ערוץ שכלי ולא רגשי.
אל תעודדו את הנפגע להביע את רגשותיו .על כן, שאלו שאלות המחייבות הפעלת מחשבה ולא רגש.
לדוגמה, "כמה זמן אתה נמצא כאן".
ה - הבניית האירוע - אדם במצוקה סובל מבלבול כך שנתאר לנפגע את רצף האירועים שהתרחשו כדי ליצור תחושת סדר.
אצל רוב האנשים התסמינים יחלפו מעצמם תוך 24–48 שעות מתום האירוע.
אם התסמינים נמשכים יותר משלושה שבועות, מומלץ לפנות לייעוץ פסיכולוגי או פסיכיאטרי.
הבדלים מרכזיים בין נפגע חרדה לפוסט טראומה
התסמינים והתמונה הקלינית של נפגע חרדה דומים מאוד לאלה של הפוסט טראומה (PTSD), אך לא זהים להם.
נפגע חרדה יאובחן במהלך האירוע או כשלושה ימים לאחריו, בעוד שאדם הסובל מ־PTSD מאובחן לפחות חודש אחרי האירוע.
אצל רוב נפגעי החרדה התסמינים ילכו ויעלמו עם הזמן.
רק 10% מאלו שאובחנו כנפגעי חרדה ימשיכו לסבול מפוסט טראומה.
נפגע, כמונח בשימוש צבאי, הוא אדם בשירות צבאי, ללא קשר להיותו לוחם, שנהיה בלתי זמין לביצוע תפקידו עקב נסיבות מסוימות, לרבות מוות, פציעה, מחלה, לכידה או עריקה.
כמונח בשימוש אזרחי, נפגע הוא אדם שנהרג, נפצע או נפגע מאירוע כלשהו.
המונח משמש בדרך כלל לתיאור מקרי מוות ופציעות מרובים כתוצאה מתקריות אלימות או אסונות.
על פי דו"ח הבריאות העולמי של ארגון הבריאות העולמי לשנת 2004, מקרי המוות מפציעות מכוונות (כולל מלחמה, אלימות והתאבדות) נאמדו בכ-2.8% מכלל מקרי המוות.
באותו דו"ח, מקרי המוות מפציעות לא מכוונות נאמדו בכ-6.2% מכלל מקרי המוות.
כמונח בשימוש צבאי, נפגע הוא אדם בשירות שנהרג בקרב, נהרג ממחלה, נכה מפציעות או מטראומה נפשית, נלכד, ערק או נעדר, ואינו סובל מפציעות שאינן מונעות ממנו להילחם.
כל נפגע אינו זמין עוד לקרב או למערכה הנוכחים.
השימוש הראשון של נפגע כמונח בשימוש צבאי היה ב-1513.
נפגעים אזרחיים הם אזרחים שנהרגו או נפצעו על ידי אנשי צבא או לוחמים.
נפגעים אזרחיים הם אזרחים שנהרגו או נפצעו על ידי שוטרים, חיילים, כוחות מורדים או טרוריסטים.
על פי דיני המלחמה, הכוונה היא לאזרחים הנספים או סובלים מפציעות כתוצאה מפעולות בזמן מלחמה.
המונח מיושם, בדרך כלל, על מצבים שבהם מבוצעת אלימות בחתירה למטרות פוליטיות.
השימוש הראשון של נפגע כמונח בשימוש אזרחי היה ב-1844.
לעיתים, המונח "נפגעים אזרחיים" משמש במצבים שאינם צבאיים, כמו שוד בנק.
"נפגשנו Live" הוא אלבום הופעה משותף של אלון אולארצ'יק, יצחק קלפטר ואפרים שמיר.
את האלבום הוציאה לאור ב-31 במרץ 2009 חברת התקליטים התו השמיני.
הוא הוקלט בשנת 2004 מהמופע המשותף "נפגשנו", שכלל שילוב שירים מתוך קריירות הסולו של השלישייה, לצד "שווב זהב", שיר מקורי שנכתב על ידי קלפטר והופיע לראשונה באלבום זה.
נפאז זיגוג ריבה, זיגוג פקטין או זיגוג משמש היא טכניקת זיגוג המשמשת להכנת מאפים.
נפאז' משמש לכיסוי (או ציפוי) פירות על טארט פירות או מוצרי מאפה אחרים, כדי להפוך את חתיכות הפרי למבריקים, למנוע מהם להתייבש ולהפחית חמצון (למשל, השחמה או השחרה של פירות חתוכים).
נפאז' הוא זיגוג שקוף, לעיתים בגוון צהבהב (תלוי ביצרן), בדרך כלל בעל טעם נייטרלי (אם כי ניתן למצוא אותו גם בטעמים עדינים של פירות), עמיד בקירור ובהקפאה, שאינו נספג במוצר והוא מעניק לו מראה מבריק ומלוטש.
החומר הפעיל שנותן לנפאז' את תכונות הזיגוג שלו הוא פקטין, חומר ג'ל המופיע באופן טבעי בפירות.
באופן מסורתי, נפאז' נעשה באמצעות ריבת משמש מדוללת במים ליצירת זיגוג שקוף, מעט בצבע משמש, אם כי ניתן להשתמש במקום גם בג'לי דומדמניות אדומות כדי להדגיש את צבעם של פירות אדומים.
ניתן להכין נפאז' נייטרלי (ללא טעם המשמש) על ידי ערבוב פקטין טהור עם מים וחומצה ציטרית (או מיץ לימון) וחימום ל-45 מעלות צלזיוס, מה שמזרז את תגובת היווצרות הג'ל, ויוצר בסיס שאליו מגוון טעמים או צבעים ניתן להוסיף כסוכנים.
פקטין NH (מגוון של פקטין דל מטוקסיל) משמש בדרך כלל בשל "יכולת ההפיכה התרמית" שלו, מה שאומר שזיגוג שנעשה באמצעותו ניתן ליישם ולהמיס מחדש מספר פעמים.
זה שימושי בהקשר מסחרי שבו ניתן להכין נפאז' במנות גדולות.
נפאז' מיושם בדרך כלל על מאפים מוגמרים באמצעות מברשת מאפה או טפטוף במקום הברשה כדי להבטיח שכבה אחידה.
הנפאז' מיושם קריר על פירות קרים, אחרת, אם זה מיושם בעודו העוגה או הפירות חמים, הזיגוג מתעבה לשכבת ג'ל בזמן שהמאכל מתקרר.
נפאז' היא מילה צרפתית, שמשמעותה 'ציפוי' או 'כיסוי', ונגזרת מהמילה napper, שמשמעותה "לכסות משהו ברוטב".
"נפגשנו שוב" הוא שיר עברי שנכתב והולחן על ידי שייקה פייקוב ובוצע על ידי הזמר דודו זכאי בעיבודו של אלכס וייס בשנת 1974.
שייקה פייקוב שירת במילואים בתור צפן בחפ"ק של חטיבת שריון צפונית והשתתף כלוחם במלחמת ששת הימים ובמלחמת יום הכיפורים.
חלק מחוויותיו מאותן מלחמות קיבלו ביטוי בשירים שכתב או הלחין, בראשם: "נפגשנו שוב" שנכתב בעקבות מלחמת יום הכיפורים,
דודו זכאי השתתף בסדרת המופעים המוזיקליים של בני ההתיישבות העובדת (בעיקר קיבוצים) ניחוחי חציר שהפיקה רשות השידור בשנות השבעים.
פייקוב צפה במופע ובחר בזכאי לבצע את השיר.
שהחל את שיתוף הפעולה הפורה בין פייקוב לבין זכאי.
במצעד הפעמונים השנתי של שנת תשל"ד (1974) הגיע השיר למקום התשעה עשר.
"נערת השעשועים האחרונה" הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 2024 בבימויה של גיה קופולה ובתסריט מאת קייט גרסטן.
הסרט בכיכובם של פמלה אנדרסון, ג'יימי לי קרטיס, דייב בטיסטה, ברנדה סונג, קירנן שיפקה, בילי לורד וג'ייסון שוורצמן.
הסרט הוקרן בבכורה עולמית בפסטיבל הסרטים הבין-לאומי בטורונטו ב-6 בספטמבר 2024, ויצא לאקרנים בארצות הברית ב-10 בינואר 2025. הסרט זכה לביקורות חיוביות באופן כללי, כשהופעתה של אנדרסון זכתה לשבחים רבים.
הוא היה מועמד לשני פרסים בטקס פרסי גלובוס הזהב ה-82 עבור השחקנית הטובה ביותר בסרט דרמה ושיר מקורי, ולשני פרסים בטקס פרס גילדת שחקני המסך ה-31. נוסף על כך, הסרט קיבל הכרה בינלאומית והוצג בפסטיבלים רבים נוספים, מה שחיזק את מעמדו בקרב המבקרים ובקרב קהל הצופים.
שלי גרדנר (פמלה אנדרסון), נערת שעשועים מנוסה ומצליחה, אשר אחרי שלושים שנות קריירה מזהירה מוצאת את עצמה עומדת בפני שינוי דרמטי בחייה.
סגירה פתאומית של מופע השעשועים שבו השתתפה מכריחה אותה להתמודד עם שאלות על עתידה ועל זהותה האישית.
במהלך הסרט, שלי מנסה להתאים את עצמה למציאות חדשה ולבחון את חלומותיה מחדש, בזמן שהיא מתמודדת עם קשרים אישיים ומשפחתיים מורכבים, כולל הקשר שלה עם בתה האנה (בילי לורד).
העלילה חוקרת נושאים של שינוי, קבלה עצמית, וחיפוש משמעות בעולם שבו הפרק הקודם של חייה הגיע לסיומו.
הסרט משלב רגעים דרמטיים ומרגשים עם אלמנטים נוסטלגיים שמספקים הצצה אל עולם השעשועים של לאס וגאס.
שלי גרדנר (פמלה אנדרסון) – נערת שעשועים מנוסה ומצליחה המתמודדת עם שינויים משמעותיים בחייה.
אנט (ג'יימי לי קרטיס) – חברתה הטובה של שלי, מלצרית ובעלת עבר כנערת שעשועים בעצמה.
אדי (דייב בטיסטה) – מפיק המופע וכוח מניע משמעותי במאחורי הקלעים.
מרי-אן (ברנדה סונג) – נערת שעשועים צעירה השואפת להגיע לפסגת הקריירה.
ג'ודי (קירנן שיפקה) – דמות מפתח בסיפור המייצגת את הדור החדש של נערות השעשועים.
האנה (בילי לורד) – בתה של שלי, המנסה ליצור קשר מחודש עם אמה.
במאי (ג'ייסון שוורצמן) – דמות המתמודדת עם לחצים יצירתיים ותעשייתיים.
בפברואר 2024, לאחר שסיום הצילומים הושלם, הוכרז על הפקת הסרט בבימויה של ג'יה קופולה ותסריט מאת קייט גרסטן.
הסרט צולם במשך 18 ימים בלבד, תוך כדי הפקת תוצאה קולנועית איכותית בזמן קצר.
במאי 2024, הוצג מבט ראשון על הסרט במסגרת שוק הקולנוע בקאן, והוכרז כי חברות Goodfellas ו-Utopia יטפלו במכירות בינלאומיות.
הפקה זו זכתה לתשומת לב רבה בשל העבודה המהירה והיעילה שהתקבלה.
התסריט נכתב בהשראת מחזה שלא הופק בשם "Body of Work", שגרסטן פיתחה בהשראת ביקוריה במופע "Jubilee!" שנסגר.
הסרט מכיל אלמנטים נוסטלגיים ושואף להנציח את תרבות השעשועים של לאס וגאס לצד התמודדות עם אתגרים אישיים וחברתיים.
פסקול הסרט הולחן על ידי אנדרו וויאט, והוא יצא דיגיטלית ב-20 בדצמבר 2024 על ידי Milan Records.
שיר הסיום של הסרט, "Beautiful That Way", בוצע על ידי מיילי סיירוס ונכתב בשיתוף פעולה עם ליקה לי.
השיר זכה לשבחים רבים ואף היה מועמד לפרסים שונים, כולל פרס גלובוס הזהב לשיר המקורי הטוב ביותר.
הפסקול משלב לחנים המלווים את רגעי המפתח בסרט ומשקפים את מצב הרוח של הדמויות בצורה ייחודית.
בנוסף, השיר "Beautiful That Way" הפך לסמל של הסרט בשל המסר העמוק שלו, המדגיש את היופי שבקבלה עצמית והשלמה עם שינויים בחיים.
השיר קיבל תגובות נלהבות ממעריצים ומבקרים כאחד, והולחן במיוחד כדי ללכוד את רוח הסרט ואת רגשותיו המרכזיים.
הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל הסרטים בטורונטו ב-6 בספטמבר 2024, והשתתף גם בתחרות הראשית של פסטיבל סן סבסטיאן, שם זכה לשבחים מיוחדים על העיצוב האמנותי והופעות המשחק.
ב-13 בדצמבר 2024, הוקרן הסרט בלוס אנג'לס למשך שבוע אחד לצורך זכאות לאוסקר, לפני יציאה רחבה ב-10 בינואר 2025. ההפצה זכתה להצלחה בינלאומית כאשר הסרט הוקרן בעשרות מדינות וזכה להכרה רחבה ברחבי העולם.
הסרט זכה לציון של 83% באתר Rotten Tomatoes עם ממוצע דירוג של 6.9/10. ההופעה של פמלה אנדרסון הוכרה כאחת מהטובות בקריירה שלה, עם השוואות לג'ודי הולידיי על ידי מבקרים רבים.
הביקורות שיבחו את האיזון המיוחד בין העלילה הדרמטית לבין הרגעים המרגשים והמרוממים שמעניקים לסרט עומק רגשי יוצא דופן.
מבקרים רבים ציינו את האותנטיות של הסרט בתיאור חייהן של נערות השעשועים ואת הדרך בה הוא מתמודד עם נושאים כמו שינוי, זהות אישית וכוח נשי.
ביצועי השחקנים, העיצוב האמנותי, והפסקול זכו כולם לשבחים.
"נפגשנו" הוא שיר שכתב, הלחין וביצע הזמר והיוצר הישראלי יצחק קלפטר.
השיר נכלל באלבום הבכורה של קלפטר, "יצחק", שיצא לאור ב־1981.
תימורה לסינגר ציטטה ב"גלובס" את השורות "זה משחק האהבה, מי שנכנס יוצא נפגע", כמבטאות "אמיתות מפוכחות על אהבה".
דלית עופר ציינה גם היא את השיר כאחד מ"השירים הנהדרים" שכתב קלפטר.
יואב קוטנר מנה את השיר בין השירים ש"כיף להאזין להם" באלבום.
השיר הוצג ב"פינה לשיפוטכם של "מקום בצמרת", מצעד הפזמונים השבועי של רשת ג', ב־5 באוגוסט 1981, והגיע בשיאו למקום הראשון לשבוע אחד של ה־4 בנובמבר 1981. השיר יצא מהמצעד ב־9 בדצמבר 1981 בתום 15 שבועות צעידה.
במצעד הפזמונים העברי השנתי לשנת תשמ"ב של רשת ג' השיר דורג במקום ה־21.
נעשה ונשמע הוא אלבום אולפן של הפרויקט המוזיקלי הישראלי הָאִילָנוֹת 41, שיצא ב-10 ביוני 2025. הפרויקט הוקם על ידי אבי אוחיון ומתן דרור.
הפרויקט נולד בעקבות יצירת שיר בשיתוף פעולה שכתבו אבי אוחיון ומתן דרור באמצע הלילה, בהשראת אירועי טבח שבעה באוקטובר, והם הרגישו שבעקבותיו נולד שיר ייחודי שלא דומה לשום שיר שיצרו בעבר.
בהמשך התפתחה יצירת האלבום, שכללה שילוב של זמרים מוכרים, כמו אמיר דדון, שולי רנד, איתי לוי, מירי מסיקה ושלישיית מה קשור, לצד זמרים בתחילת דרכם.
תהליך היצירה כלל בחירה אישית של הזמרים המתאימים לכל שיר, בהתאם לאופי הסיפור והביצוע.
כל שירי האלבום נכתבו בהשראת סיפורי התנ"ך ומתייחסים לדמות תנ"כית או לאירוע מקראי, תוך שימוש בפרשנות אישית ולחנים עכשוויים.
הפרויקט נקרא על שם כתובת מגוריו של אוחיון, שם גם נוצרה ההשראה לפרויקט.
הסינגלים הראשונים שיצאו מהפרויקט הם "חליפה של פסים" בביצוע איתי לוי ו"עץ הסודות" בביצוע אמיר דדון.
את הפרויקט מובילים היוצרים אבי אוחיון ומתן דרור.
ההפקה המוזיקלית שאפה להיות מינימליסטית, עם אווירה של הופעות חיות, כלי הקשה, גיטרות וללא שימוש נרחב בתופים, בדומה לשירי מדורה וסגנונו המוזיקלי של הפרויקט נע בין פולק, נשמה וקאנטרי עם מוטיבים מקראיים.
הפרויקט כולל גם שני שירים בשפה האנגלית.
השיר "עץ הסודות" שואב השראה מסיפור גן עדן, ומבוצע על ידי אמיר דדון.
מילות השיר עוסקות בנפילה, בחלומות, ביצרים ובמאבק בין צדק לחטא.
השיר "נעשה ונשמע" מתאר את מסעם של בני ישראל במדבר.
השיר "חליפה של פסים" נכתב בשיתוף עם בר טסי ואיתן דרמון ומבוסס על סיפורו של יוסף הצדיק, ומתאר את חייו מהילדות, דרך הבגידה של אחיו ועד לעלייתו לגדולה.
השיר "מרים" בביצוע מסיקה עוסק בדמותה של מרים הנביאה.
השיר "לא פייר" מתמקד בפיתוי של דלילה כלפי שמשון.
השיר "שמח וטוב" בביצוע הזמר אודי צברי מבוסס על הסיפור החסידי של רבי נחמן מברסלב, "מעשה בעני שמצא אבן טובה".
נפוליאון בונפרטה היה שליט צרפת, מייסד הקיסרות הראשונה, ומגדולי המצביאים בהיסטוריה.
מחשובי האישים שעיצבו את המאה ה-19. ייסד את קוד נפוליאון – קובץ החוקים של צרפת, שבהשפעתו עוצבו חוקים רבים במערב אירופה ובמרכזה, והשפעתו ניכרת עד היום.
הפיץ דרך כיבושיו את רעיונות המהפכה הצרפתית בכל רחבי אירופה, ובמקביל התאמץ לדכא ולהשכיח את השפעתה בתוך צרפת.
חידש והגה רעיונות טקטיים ואסטרטגיים מרחיקי לכת בצבא שמקובלים עד עצם היום הזה.
כיהן כשליט צרפת במהלך השנים 1799 עד 1814, ובמשך כ-100 ימים בשנת 1815. בשיאו, הוביל את צרפת לכיבוש רוב מערב אירופה ומרכזה.
נפוליאון, יליד קורסיקה, עלה לשלטון בהפיכת 18 בברימר לאחר קריירה מזהירה כאיש צבא.
פעולותיו הראשונות היו ביסוס מערכות השלטון הפנימיות בצרפת והרגעת המדינה לאחר התקופה הסוערת של המהפכה הצרפתית.
לאחר מכן יצא למסע כיבושים בכל אירופה וכונן את "הקיסרות הראשונה" בראשותו.
עלה בידו להביס שוב ושוב בריתות מתחלפות של מעצמות אירופה, שהתאגדו כדי לבלום את השתלטותה של צרפת על היבשת, אך לאחר מספר מערכות הפסיד לבסוף והוגלה לאי אלבה.
הוא הצליח לברוח מהאי, לשלוט שוב בצרפת למשך תקופה קצרה שמכונה "מאה הימים" עד שנוצח בקרב ווטרלו ונשלח לגלות באי סנט הלנה, שם מת.
נפוליאון הוא גם המייסד של שושלת בונפרטה: אֶחיו כיהנו כמלכים בארצות שכבש באירופה.
בנו, נפוליאון השני, הוכרז על ידו כמלך רומא, ואחיינו, הידוע כנפוליאון השלישי, כיהן כשליט צרפת (נשיא ואחר כך קיסר) בין השנים 1848 ל-1870.
נפוליאון נולד באז'אקסיו שבקורסיקה על רקע התקוממות לאומית של הקורסיקאים נגד השליטה הזרה של ג'נובה, ולאחר מכן של צרפת.
כשנה לאחר שנולד נכשל המרד, וקורסיקה סופחה רשמית לצרפת.
בהיות נפוליאון עוד ברחם אמו, השתתפו שני הוריו במלחמה על עצמאות קורסיקה.
ב-15 באוגוסט 1769, בשובה מחגיגות עליית מרים השמיימה, התמוטטה לטיציה לקראת חצות וילדה את בנה נפוליאון.
ב-21 ביולי 1771, קרוב לגיל שנתיים, הוטבל נפוליאון בשם נפולֶאוֹנֶה די בּוּאוֹנָפָּרטֶה (Napoleone di Buonaparte).
ב-1779 נסע נפוליאון בן התשע לראשונה לצרפת לצורך לימודים.
הוא למד צרפתית במשך ארבעה חודשים בבית ספר דתי באוטן, כשעד נסיעתו לא ידע מילה בצרפתית; גם לאחר שלמד, הוא דיבר במבטא קורסיקאי כבד, ומעולם לא ידע לאיית נכון.
משפחת בוּאוֹנפרטה השתייכה לאצולה הקורסיקנית הזוטרה.
אבי המשפחה, קרלו בואונפרטה, הסתגל היטב לשלטון הצרפתי החדש ואף מונה לנציג קורסיקה בחצרו של לואי השישה עשר.
ברם, הוא איבד את הון משפחתו בכישלונות עסקיים ומשפטיים.
במחקר שערך, האב הוכיח קרבה לאצולה הטוסקנית, ומשפחת בואונפרטה הוכרה רשמית כמשפחת אצולה ב-1771. מעמדם כבני האצולה הזוטרה ומצוקתם הכלכלית זיכו את ילדי המשפחה לחינוך חינם על פי חוק, וכך זכו בני המשפחה, לרבות נפוליאון, להתחנך בצרפת שמעבר לים.
קרלו בואונפרטה נפטר ב-1785 מסרטן הקיבה, בן 39 בלבד.
מכיוון שניצל את רוב זמנו לתחזוק מעמדו, הוא היווה לנפוליאון דמות אב עמומה בלבד.
אימו לטיציה רמולינו, מנגד, הייתה לדמות מפתח בעיצוב אישיותו כילד.
היא תוארה על ידיו כאם קפדנית אך דואגת, לה הוא חב הרבה.
לטיציה הייתה נצר למשפחת אצולה טוסקנית ולומברדית.
ב-15 במאי 1779 הגיע נפוליאון לאקדמיה הצבאית בבריאן-לה-שאטו (Brienne-le-Château), שם למד בחמש השנים הבאות.
בניגוד לשמה, רוב הלימודים באקדמיה לא היו צבאיים בשל היעדר תקציבים, וכללו בעיקר חינוך רגיל לבני אצולה.
נפוליאון הרבה בקריאת ספרים על העת העתיקה, בעיקר על מצביאים כיוליוס קיסר, והצטיין במתמטיקה, בגאוגרפיה ובהיסטוריה.
בינו לבין שאר התלמידים התפתחה עוינות בגלל אופיו הגאה והתוקפני, וזהותו כקורסיקאי גאה ועני בין אצילים צרפתים.
מסופר שיכולותיו הצבאיות של נפוליאון בלטו עוד בגיל 14, כשהוביל לניצחון את שכבת הגיל הצעירה במלחמת שלג מול השכבה הבוגרת.
בנעוריו שאף נפוליאון לשרת בחיל הים ואף בצי המלכותי הבריטי העוין, שאז היה החזק בעולם.
הוא התכוון להתקבל לאקדמיה הימית, אך לבסוף ב-22 בספטמבר 1784 אובחן כמתאים ל"אקול מיליטר", האקדמיה הצבאית היוקרתית בפריז, לאחר שמשרד המלחמה היקצה מקומות למצטיינים במתמטיקה.
בגיל 16 ניסה נפוליאון להצטרף למסעות של מגלה הארצות לה פרוז ללא הצלחה, דבר ששם קץ לשאיפותיו הימיות.
ב-30 באוקטובר 1784 החל את לימודיו באקול מיליטר, מוסד הדגל של הצבא הצרפתי.
הלימודים במוסד היוקרתי עמדו בניגוד מוחלט ללימודים בבריאן, ועל פי עדותו של נפוליאון מסנט הלנה "התייחסו אלינו כאל קצינים עשירים.
יותר טוב מכל מה שרובנו קיבלנו בהמשך החיים".
למרות המותרות שמהן נהנה, נפוליאון חווה שם לראשונה את חיי החייל בתרגילי סדר, באימוני ירי ובאימונים אחרים ששובצו בין השיעורים.
אף שיחסיו עם שאר התלמידים נשארו עוינים, הוא הכיר שם לראשונה חבר טוב, אלכסנדר דה מזי, עמו שירת באותו גדוד בתום הלימודים.
ב-1785 דילג נפוליאון על הליכי הקבלה הרגילים ליחידות תותחנים מובחרות, ובספטמבר הגיע במבחנים למקום ה-42 מתוך 58 מבין המועמדים לחילות אלה מכל צרפת, זאת למרות האילוץ לסיים את לימודיו לאחר כשנה במקום שנתיים, בעקבות מות אביו והחמרת מצבה הכלכלי של משפחתו.
בספטמבר 1785 סיים את לימודיו באקול מיליטר כקצין בדרגת סגן-משנה, כשהוא בן 16 בלבד, והיה לקורסיקאי הראשון שהוכשר במוסד מכובד זה.
עם סיום לימודיו גויס נפוליאון לרגימנט התותחנים של לה פֵר כקצין בדרגת סגן-משנה.
ב-3 בנובמבר 1785 הצטרף לחיל המצב בואלנס שבמחוז דרום (Drome), שם עבר עשרה שבועות של הכשרה בסיסית.
בינואר 1786 סיים את הכשרתו, ובאוגוסט אותה שנה נשלח הרגימנט שלו לדכא הפגנה בליון.
משדוכאה ההפגנה הוא קיבל אישור לצאת לחופשה במולדתו.
נפוליאון נסע לקורסיקה ב-15 בספטמבר 1786, והתאחד עם משפחתו לראשונה מזה שמונה שנים.
על המפגש העיק המשבר הכספי של המשפחה מאז מות אביו; נפוליאון – כעת הגבר במשפחה – חזר לפריז כדי להחזיר את הסבסוד על מטעי המשפחה, שהושהה.
חופשי לראשונה בפריז, הירבה נפוליאון לבלות, בין היתר בתיאטרון, וגם איבד את בתוליו אצל יצאנית מקומית.
פגישתו עם שר האוצר נכשלה, וב-1 בינואר 1788 שב לקורסיקה ונשאר עם משפחתו עד יוני.
כך התארכה חופשתו מתשעה חודשים לשנתיים.
נפוליאון חזר לרגימנט שלו, שהוצב בינתיים באוקסון.
את חמישה עשר החודשים הפנויים שתפקידו איפשר לו הוא ניצל לקריאה ואף לכתיבת 36 מחברות בנושאי ארטילריה, היסטוריה ופילוסופיה.
באוגוסט 1788 הוא הועלה לדרגת סגן, ונבחר, בשל כישרונו, לפקד על פלוגת ניסויים שחקרה שיטות לירי של פצצות מרגמה מתותח רגיל.
הוא היה הסגן היחיד שזכה להשתתף בנציגות של גדוד תותחנים כלשהו.
ערב המהפכה הצרפתית שלח נפוליאון מכתב לראש המורדים הגולה של הקורסיקאים, פסקאולה פאולי, שבו העיד על שנאתו לכתר הצרפתי אותו הוא משרת, ועל היותו לאומן קורסיקאי נלהב:
המהפכה הצרפתית הביאה לראשונה את נפוליאון להזדהות עם צרפת, כי פנתה נגד האצולה הצרפתית הגבוהה, אותה תיעב.
הרוח המהפכנית, בשילוב עם ירושה מזדמנת, נתנו לנפוליאון הזדמנות להתחזק פוליטית במולדתו קורסיקה.
בספטמבר 1789 שב לאי הולדתו ופעל לקידום שלו ושל אחיו הבכור, ז'וזף.
בשיאם הפך נפוליאון למפקד במשמר הלאומי (נקרא גם "גדוד המתנדבים") של אז'קסיו הבירה, ולמנהיג המועדון היעקוביני בקורסיקה, וז'וזף היה לחבר במועצת העיר אז'קסיו.
בזמן המהפכה קורסיקה הייתה כמרקחה.
מנהיג האי, פסקאולה פאולי, שב מגלותו בבריטניה בחסות המהפכה, ובהנהגתו השתלטו המהפכנים על קורסיקה.
בעימותים באי אף נוצר מצב שבו נפוליאון, כמפקד במשמר הקורסיקאי הלאומי, נלחם נגד הצבא הצרפתי, שבו שירת במקביל באותה עת.
מאחר שנחשב לעריק בעקבות חריגה מזמן ההיעדרות שהוקצה לו, הוא נסע לפריז ב-28 במאי 1792 במטרה לנקות את שמו.
שם הוא חזה באירועי הפיכת 10 באוגוסט, בהם גבר ההמון על אנשי המשמר המלכותי השווייצרי, והמלך לואי ה-16 נאסר.
האירוע סימן את תחילת סופה של המונרכיה, והשפיע רבות על נפוליאון, שלפי עדותו "מראה הגופות המחיש לי את המוות יותר מכל שדה קרב מאז".
בפריז השתלב נפוליאון מחדש בצבא בדרגת סרן ואושרה לו נסיעה נוספת לקורסיקה, בה נדרש ללוות את אחותו.
ב-15 באוקטובר 1792 שב נפוליאון לקורסיקה, כאשר החלה מלחמה פנימית באי בין הפאוליסטים, ששאפו לעצמאות האי, לבין היעקובינים תומכי המהפכה הצרפתית, שראו בקורסיקה חלק בלתי נפרד מצרפת.
כיעקוביני נלהב, הסתכסך נפוליאון עם מושא הערצתו – פאולי – כשלבסוף יד הפאוליסטים הייתה על העליונה: בני משפחת בואונפרטה המובסת הוגדרו כ"בוגדי ואויבי המולדת, הנידונים לתיעוב ולקלון נצחי", ונאלצו לנוס על נפשם לצרפת, בעוד שפאולי ניתק את קורסיקה מריבונות צרפת, והקים את הממלכה האנגלו-קורסיקאית.
בתור קצין בצבא צרפת התבלט נפוליאון כאסטרטג צבאי מחונן, וניהל כמה קרבות (כמו המצור על טולון) בהם זכו כוחותיו לניצחון מוחץ.
ב-1793, בגיל 24 בלבד, הועלה לדרגת מפקד חטיבה (Général de brigade).
בהמשך פיקד נפוליאון על גייסות צרפת שנלחמו בצבא האוסטרי על אדמת איטליה.
הצלחתו הייתה כה גדולה, שבסופה הצליח להגיע לפרוורי וינה.
ב-1798 הטילה הממשלה הצרפתית הנבחרת על נפוליאון לכבוש את מצרים כדי לפגוע בדרכי המסחר של הבריטים עם הודו (לפי אחת הסברות, משימה זו הוטלה עליו כדי להרחיקו מפריז לאחר התגברות הפופולריות שלו בציבור).
המטרה העיקרית של המסע הייתה לנתק את בריטניה, אויבתה המושבעת של המהפכה הצרפתית, מהודו, תוך פגיעה בממלוכים, בני בריתם.
נפוליאון ביסס את שלטונו במצרים והחל לנוע לאורך חוף הים התיכון לכיוון ארץ ישראל.