tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ב-2008 הקים אל-ג'עפרי מפלגה שיעית חדשה בשם זרם הרפורמה הלאומי, ששיתפה פעולה עם מתנגדיו של ראש הממשלה באותה התקופה, נורי אל-מאלכי.
באותה העת, שררה מתיחות בין מנהיגים פוליטיים שיעיים בשל פעולות צבאיות שאל-מאלכי הוביל כנגד איש הדת, מוקתדא א-סדר וכן, בשל משא ומתן שניהל בנוגע להסכם ביטחון ארוך טווח מול ארצות הברית שלא זכה לאהדה רבה.
אלו יצרו הזדמנות עבור אל-ג'עפרי לזכות בתמיכת הציבור במפלגה החדשה שהקים.
בעקבות סכסוכו עם אל-מאלכי והקמת המפלגה, בוטלה חברותו במפלגת הדעווה, איתה היה מזוהה לאורך שנים רבות.
בין השנים 2014–2018 כיהן כשר החוץ בממשלתו של ראש הממשלה חיידר אל-עבאדי.
במהלך תקופה זו התמודדה עיראק עם פלישת ארגון המדינה האסלאמית והתבססותו בשטחים נרחבים שלה עד שהצליחה לשחרר את העיר מוסול ובתוך כך פנתה אל הקהילה הבין-לאומית בבקשת סיוע לבנייה מחדש של השטחים שנהרסו.
ב-2017 בעצרת הכללית של האו"ם פנה אל-ג'עפרי אל המדינות המחזיקות באנרגיה גרעינית במתן סיוע בבניית כור אטומי בעיראק למטרות שלום.
אבראהים סדיק הוא כדורגלן גנאי המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת א.ז.
סדיק גדל באקדמיית רייט טו דרים, והחל את הקריירה המקצוענית שלו בנורשלן מליגת העל הדנית, במדיה ערך 59 הופעות ליגה והבקיע שישה שערים.
ב-18 בפברואר 2022 חתם בהאקן מליגת העל השוודית, סדיק שיחק עונה וחצה בהאקן במדיה כבש 12 שערים ב-29 הופעות בליגה.
אלקמאר מליגת העל ההולנדית על חוזה ל-5 שנים.
אבראהים דנלאד הוא כדורגלן גנאי המשחק בעמדת השוער בקבוצת אסאנטה קוטוקו מליגת העל הגאנאית.
דנלאד הצטרף לקבוצת אסאנטה קוטוקו מליגת העל הגאנאית לקראת עונת .
ב-9 בדצמבר 2019 הושאל לברקום צ'לסי מליגת העל הגאנאית.
ב-18 במרץ 2021 הושאל לקינג פייסל בייבס מליגת העל הגאנאית.
נכלל בסגל נבחרת גאנה לטורניר מונדיאל 2022, על-אף שלא ערך הופעות במדי הנבחרת עד למועד הזימון.
נבחרת גאנה עד גיל 20
איברהים נאג'י (1898–1953) היה משורר, סופר, מתרגם ורופא מצרי.
נאג'י היה רופא שהתמחה ברפואה פנימית.
שירו המפורסם ביותר של נאג'י הוא אל-אטלאל (الأطلال – "ההריסות") אשר הושר על ידי הזמרת המצריה אום כלתום.
הוא היה מייסד שותף של החברה הקהירית לשירה רומנטית.
נישא לסמיה ונולדו לו שלוש בנות.
وراء الغمام، מאחורי הערפל, 1934.
لطائر الجريح، הציפור הפצועה, 1953.
חיבר יצירות ספרותיות נוספות בפרוזה וכן תרגם מצרפתית ורוסית.
שירו "אל אטלאל" תורגם בידי סלמאן מצאלחה וכן תורגם על ידי צבי גבאי ופורסם בעתון 77.
שירו "צִפִּיָּה" (الانتظار) תורגם בידי אליהו מנצור.
אבראהים אולאלקאן ג'באר הוא כדורגלן ניגרי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת סטלנבוש מליגת העל הדרום-אפריקאית.
ג'באר החל לשחק כדורגל במועדונים איג'בו יונייטד ואוליסה מניגריה.
ב-9 בפברואר 2021 חתם בסטלנבוש מליגת העל הדרום-אפריקאית.
ב-29 ביוני 2023 חתם במכבי פתח תקווה לאחר עונה אחת חזר ג'אבר לסטלנבוש.
ג'באר היה חלק מסגל נבחרת ניגריה עד גיל 17, ושיחק איתה בגביע העולם עד גיל 17 בשנת 2019.
אבראהים עאדל עלי מוחמד חסן הוא כדורגלן מצרי המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת אל ג'זירה מליגת העל של איחוד האמירויות הערביות ובנבחרת מצרים.
עאדל גדל במחלקת הנוער של פירמידס.
בשנת 2019 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת העל המצרית.
עאדל נכלל בסגל נבחרת מצרים לטורניר הכדורגל באולימפיאדת טוקיו בשנת 2020.
ב-30 בספטמבר 2021 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת מצרים הבוגרת, בניצחון 2-0 על נבחרת ליבריה במשחק ידידות.
הוא היה חלק מסגל הנבחרת לטורניר גביע אפריקה לאומות 2021 בשנת 2022, אך לא שיחק בטורניר.
נכלל בסגל הנבחרת האולימפית של מצרים לטורניר הכדורגל באולימפיאדת פריז (2024).
אבראהים דיאקיטה הוא כדורגלן גינאי-צרפתי המשחק בעמדת המגן הימני בקבוצת מועדון ספורט אשדוד ובנבחרת גינאה.
דיאקיטה גדל במחלקת הנוער של סטאד ריימס.
בשנת 2021 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת העל הצרפתית.
ב-12 בינואר 2023 הושאל לאויפן עד לתום עונת בליגת העל הבלגית.
הוא ערך עשר הופעות ליגה במהלך תקופת ההשאלה.
ב-15 בפברואר 2024 הושאל לסטאד לוזאן השווייצרית.
ב-3 ביולי 2024 חתם בסרקל ברוז' הבלגית.בעונת 2025/2026 עבר למועדון ספורט אשדוד.
ב-27 בספטמבר 2022 ערך דיאקיטה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת גינאה, בהפסד 1–3 לנבחרת חוף השנהב במשחק ידידות.
נכלל בסגל נבחרת גינאה לטורניר גביע אפריקה לאומות 2023.
אבראהים נסאר היה מפקד חשוב במרד הערבי הגדול (1936–1937) בתקופת המנדט הבריטי על פלשתינה.
ראש הכנופיה שפעלה בסביבת ענבתא ליד שכם שנת 1936 תיה אברהים נצאר, מי שהיה מורה בבית ספר עממי ערבי ואחר כך מזכיר ארגון הצעירים ביפו.
אברהים מחמד נצאר חמולת ג'יאתויה.
ראש כנופיה בימי פאוזי אל-קאוקג'י.
עבר ממקום למקום עם חאמד מרדאוי.
בכפר ענבתא (שכם) שנת 1934 נוסדה אגודת פועלים ערביים, על פי ה' איברהים נצאר בן אותו הכפר.
פעולתה הראשונה של האגודה הייתה לתבוע את זכויות פועלי הכפר בתיקון הכבישים בסביבה.
ראש אגודת הפועלים בכפר ענבתא (שכם), אבראהים נצאר, פרסם מכתב אל יתר ראשי אגודות הפועלים הערבים.
הוא מבקשם לבוא בדברים אתו ולהתוודע זה לזה, כי כולנו מאוחדים בעקרון נעלה".
אבראהים נצאר – מזכיר אגודת הפועלים הערבית יפו שנת 1934.
אבראהים קאנה הוא כדורגלן מאלי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת קולוס מליגת העל האוקראינית ובנבחרת מאלי.
החל משנת 2018 משחק קאנה בקבוצה הבוגרת של וורסקלה פולטבה מליגת העל האוקראינית.
בשנת 2022 הושאל לצ'ינגדאו האיניו מליגת העל הסינית, במדיה ערך 22 הופעות ליגה והבקיע חמישה שערים.
ב-18 ביולי 2025 חתם בקולוס האוקראינית.
ב-11 ביוני 2021 ערך קאנה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת מאלי, בתיקו 1-1 נגד נבחרת הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו במשחק ידידות.
אבראהים סנגארה הוא כדורגלן צרפתי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת גבאלה מליגת העל האזרית.
סנגארה גדל במחלקת הנוער של גנגאן, ושיחק בקבוצת המילואים של המועדון ובקבוצות אנטנט SSG, שאמבלי ואברנש במסגרת הליגות הנמוכות בצרפת.
ב-3 בפברואר 2017 חתם באוסר מליגת המשנה הצרפתית, במדיה ערך 25 הופעות ליגה והבקיע שער אחד.
בהמשך שיחק בגירסונספור ובמנמנספור מליגת המשנה הטורקית, ובמועדונים קרטיי, אורליאן ולה פווי מהליגה הצרפתית השלישית.
ב-1 ביולי 2023 חתם סנגארה באותלוס אתיאנו מליגת העל הקפריסאית.
הוא ערך 30 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שבעה שערים.
ב-19 ביוני 2024 חתם בהפועל חדרה מליגת העל הישראלית.
אבראהים עוסמאן הוא כדורגלן גנאי המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת אוקזר מליגת העל הצרפתית, בהשאלה מברייטון אנד הוב אלביון, ובנבחרת גאנה.
עוסמאן נולד באקרה שבגאנה, וגדל באקדמיית רייט טו דרים המקומית.
בתחילת שנת 2023 חתם בנורשלן מליגת העל הדנית, במדיה ערך 35 הופעות ליגה והבקיע שישה שערים.
ב-10 בפברואר 2024 חתם עוסמאן על חוזה לחמש שנים בברייטון אנד הוב אלביון מהפרמייר ליג החל מ-1 ביולי.
ב-15 באוגוסט הושאל למשך 2024/2025 לפיינורד מליגת העל ההולנדית.
ב-8 ביולי 2025 הושאל לאוקזר לעונה אחת.
ב-22 במרץ 2024 ערך עוסמאן את הופעת הבכורה שלו בנבחרת גאנה, בהפסד 2-1 לנבחרת ניגריה במשחק ידידות.
אבראהים מוחמד קובייסי היה ראש מערך הטילים של ארגון הטרור חזבאללה.
הוא נהרג בסיכול ממוקד של חיל האוויר הישראלי במהלך מבצע חיצי הצפון ברובע הדאחייה של ביירות.
קובייסי הצטרף לחזבאללה בשנות ה-80, ומאז מילא שורה של תפקידים צבאיים מרכזיים בארגון, בהם תפקיד בכיר במערך המבצעים בדרום לבנון.
הוא גם פיקד על יחידת 'בדר' בחזית הדרום.
בשנת 2000 הוא תכנן את חטיפת חיילי צה"ל בהר דב.
קובייסי פיקד על יחידות הטילים השונות של חזבאללה, בהן יחידות הטילים המדויקים.
במהלך הלחימה בזירת לבנון במלחמת חרבות ברזל היה אחראי על השיגורים לעבר העורף הישראלי.
חיל האוויר הישראלי ביצע סיכול ממוקד בקובייסי ב-24 בספטמבר ברובע אל-ע'בירי בדאחיה של ביירות, במסגרת מבצע חיצי הצפון.
בערוץ אל-ערבי אל-ג'דיד פורסם כי בתקיפה נהרגו 6 אנשים ו-15 נפצעו, לפחות חלק מההרוגים הם אנשי המטה שלו.
שלוש קומות של הבניין נהרסו.
על פי סוכנות הידיעות רויטרס, הוא נהרג בהתנקשות.
מותו אושר לאחר מכן על ידי צה"ל.
מספר ימים לאחר מכן פרסם צה"ל כי בתקיפה נהרג גם המחבל עבאס אבראהים שרף אלדין, סגנו של קובייסי, וכן המחבל חוסיין האני, שהיה מקורב לפואד שוכר, רמטכ"ל חזבאללה, שנהרג כחודשיים קודם לכן.
אבראהים אמין א-סייד הוא אחד ממייסדי ארגון הטרור חזבאללה ומשמש כראש המועצה הפוליטית של חזבאללה.
א-סייד נולד בשנת 1960 בכפר האאוש אלנבי, הממוקם במחוז בעלבכ שבמזרח לבנון.
הוא המשיך את לימודי הדת שלו בקום, איראן, אחד המרכזיים של לימוד האסלאם השיעי.
בתחילת שנות ה-80 היה א-סייד מעורב בתנועת אמל ושימש כנציגה באיראן.
עם זאת, בעידודם של בכירים איראנים, הוא מתח ביקורת על מנהיגותה של אמל, ובמיוחד על נביה ברי, והודיע בפומבי על עריקתו מהמפלגה במהלך מסיבת עיתונאים בטהראן.
עריקתו סימנה את תחילת מעורבותו העמוקה בחזבאללה.
עם שובו ללבנון הפך א-סייד לאחת הדמויות הבכירות בחזבאללה, בעיקר בפלג הנתון להנחייתו הרוחנית של האייתוללה מוחמד חוסיין פדלאללה, המכונה "דולת חזבאללה לבנאן".
קבוצה זו הפכה לאחד ממרכיבי הליבה של תנועת חזבאללה.
א-סייד הוא דמות מרכזית בחזבאללה, הארגון הלבנוני השיעי שהוקם בשנת 1982. הוא אחד ממייסדי הארגון, לצד דמויות מפתח אחרות כגון עבאס מוסאווי ומוחמד יזבכ.
במשך השנים, שימש א-סייד הדובר הרשמי הראשון של חזבאללה.
א-סייד משמש בתפקיד ראש המועצה הפוליטית של חזבאללה, שתפקידה לספק ייעוץ פוליטי ומדיני למועצת השורא של חזבאללה ולהיות אחראית על הקשר עם הגופים הפוליטיים השונים.
תפקידו זה מעניק לו השפעה רבה על ההחלטות הפוליטיות והאסטרטגיות של הארגון.
ב-2013, כאשר חזבאללה היה מעורב במלחמת האזרחים בסוריה, א-סייד הודה בפומבי כי הארגון פועל במדינה השכנה (סוריה) כדי להגן על הלבנונים מפני "שיתוף הפעולה הישראלי-אמריקני".
הוא הצהיר כי חזבאללה שואף "למנוע את נפילת סוריה לשליטתה של וושינגטון ותל אביב".
במהלך מלחמת חרבות ברזל (מבצע חיצי הצפון), התרחשו התפתחויות דרמטיות בצמרת חזבאללה.
לאחר חיסולו של מזכ"ל הארגון חסן נסראללה ברובע הדאחייה במבצע סדר חדש ב-27 בספטמבר 2024, עלה שמו של האשם ספי א-דין, ראש המועצה המבצעת של חזבאללה, כמועמד להחליפו.
לאחר שצה"ל חיסל גם אותו בלילה שבין 3 באוקטובר ל-4 באוקטובר 2024, א-סייד הוזכר כמועמד לתפקיד מזכ"ל חזבאללה, אך לא נבחר.
את התפקיד ירש בסופו של דבר נעים קאסם, שכיהן כסגנו של חסן נסראללה עד לחיסולו.
אברהים יזדי (בפרסית: ابراهیم یزدی; 26 בספטמבר 1931 – 27 באוגוסט 2017) היה דוקטור בביוכימיה רוקח, פוליטיקאי, ודיפלומט איראני שכיהן כסגן ראש הממשלה ושר החוץ הראשון של איראן, בממשלה הזמנית של מהדי בזרגאן, עד להתפטרותו, בנובמבר 1979, במחאה על משבר בני הערובה באיראן.
יזדי היה ליברל אסלאמי ותומך ברפורמות דמוקרטיות באיראן.
בין השנים 1995–2017 הוא עמד בראש תנועת החירות של איראן.
יזדי נולד בקזווין, באזור הצפון-מזרחי של איראן, למשפחה אמידה.
למד רוקחות באוניברסיטת טהראן וסיים שם תואר שני בפילוסופיה.
לאחר ההפיכה הצבאית שהדיחה את ממשלתו של מוחמד מוסאדק, ב-19 באוגוסט 1953, הצטרף יזדי ל והיה פעיל בה עד 1960.
בשנת 1961 הוא נסע לארצות הברית והמשיך את לימודיו במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (MIT) ובתוך כך המשיך שם את מעורבותו בפעילות פוליטית נגד השאה פהלווי.
הוא היה בין מייסדי תנועת החירות של איראן (SAMA) ברחבי העולם.
בשנת 1966 הוא הקים את מטה התנועה בביירות.
בשנת 1967 החל יזדי ללמוד ב שביוסטון וב-1971 קיבל שם תואר דוקטור בביוכימיה.
עם סיום לימודיו, הוא קיבל אזרחות אמריקאית, אזרחות שנשללה ממנו בשנת 1979.
ב-1975 נשפט יזדי, שלא בפניו, בבית משפט צבאי איראני ונידון ל-10 שנות מאסר ולכן נשאר בארצות הברית.
ב-1978, כשאייתוללה ח'ומייני עבר לפריז, יזדי נסע לשם והחל לשמש כאחד היועצים לאיתוללה והדובר שלו.
הוא ייצג את הצד הליברלי, המתון והחוקתי של המהפכה.
יחד עמו היו עוד "מהפכנים", בעלי השכלה מערבית, מהפלגים האסלאמיים הפונדמנטליסטיים ועד פעילי שמאל ליברליים.
יזדי סבר באותה תקופה שלאחר המהפכה, ח'ומייני יסתפק בתפקיד "מדריך רוחני" ויישב בעיר קום.
במסיבת עיתונאים שערך ח'ומייני בטהראן, ב-3 בפברואר 1979, היה זה יזדי שתרגם את דבריו לאנגלית.
בהמשך, ח'ומייני מינה את יזדי לתפקיד סגן ראש הממשלה ושר החוץ בממשלה הזמנית של מהדי בזרגאן, עד להתפטרותו, בנובמבר 1979, במחאה על משבר בני הערובה באיראן.
באותה תקופה פעל יזדי, במקביל, במספר מישורים, כמו:
בתאריך 15 בפברואר 1979 השתתף יזדי ב"משפטי הבזק" של ארבעה גנרלים מתקופת השאה: ראש הסאוואכ - גנרל נעמת אללה נסירי, מפקד משטרת טהראן - גנרל , המפקד הצבאי של אזור אספהאן - גנרל ומפקד חיל האוויר - הגנרל .
כל הארבעה נשפטו בבית ספר בטהראן, באותו יום ולאחר מכן הוצאו להורג במקום.
לדברי עיתונאי איראני שנכח במקום והקליט (אודיו) את המשפטים, יזדי ניהל את המשפט, או פיקח עליו ומכל מקום נטל בו חלק פעיל.
עם זאת, חלק מהנוכחים ויזדי ביניהם לא הסכימו עם ביצוע גזר הדין.
יזדי חזר על אי הסכמתו לביצוע גזר הדין גם בפני בני שיחו, דיפלומטים האמריקאים.
יזדי היה מבין מקימי משמרות המהפכה האסלאמית, במטרה ליצור סדר בקרב המיליציה המהפכנית שהלכה והתפשטה ובמקביל, לוודא שאין בכוונת הצבא לחתור לחזרה לימי המלוכה.
יזדי פעל להכרה בינלאומית בממשלה החדשה.
באביב 1979 הוא נפגש עם מזכיר המדינה האמריקני סיירוס ואנס במושב האו"ם בניו יורק.
בספטמבר 1980 מכן הוא ייצג את איראן בפסגת המדינות הבלתי מזדהות, שם התקבל בחום על ידי פידל קסטרו.
באוגוסט 1979 הציע יזדי לח'ומייני לחגוג את "יום ירושלים".
ח'ומייני אימץ את הרעיון והודיע על כך בנאום פומבי באוגוסט 1979, על רקע העמקת המתיחות בין ישראל ללבנון.
שמו של מר יזדי לא הוזכר בנאום.
ב-2 בפברואר 1979, יום לאחר הגעתו של ח'ומייני לאיראן, פרצו כמה קבוצות של איראנים למתחמי שגרירויות זרות בטהראן ובכלל אלו של ארצות הברית, בריטניה ויוגוסלביה.
הקבוצות הזדהו כמהפכנים שמאלנים והדבר נתפס בעיני שיזדי היה חבר בה, ככוונה ליצור כאוס ולמנוע הכרה בינלאומית במשטר החדש.
בשגרירות האמריקאית, התוקפים הצליחו להיכנס לבניין השגרירות ולקחו בשבי אנשים, כולל שגריר ארצות הברית, .
בהנחיית ח'ומייני ומועצת ההפיכה האסלאמית, יזדי יצא לשגרירויות ופתר את המשבר.
כל ה"פולשים" עזבו את השגרירויות והשבויים שוחררו.
ב-4 בנובמבר 1979, השתלטה על שגרירות ארצות הברית, קבוצת "".
גם הפעם ח'ומייני הטיל על יזדי להגיע לשגרירות, לפתור את המשבר ולגרש את ה"פולשים".
זמן קצר לאחר מכן הוא גילה שח'ומייני, בהופעה בטלוויזיה הממלכתית,, שינה את דעתו ואישר בגלוי את ההשתלטות על השגרירות.
בתגובה, ראש הממשלה הזמנית וכל השרים, כולל יזדי, התפטרו והצהירו שההשתלטות "מנוגדת לאינטרס הלאומי של איראן".
פעילות פוליטית לאחר התפטרות הממשלה
לאחר שהתפטרו מהממשלה, יזדי וחבריו בתנועת החירות של איראן התמודדו בבחירות לאספה המייעצת האסלאמית הראשונה שלאחר המהפכה.
מבין המתמודדים נבחרו מהדי בזרגאן, יזדי וארבעה חברים נוספים בתנועת החירות.
לאחר הפלישה העיראקית לאיראן בספטמבר 1980, יזדי תמך באופן מלא במאמץ המלחמתי האיראני נגד הפלישה, אך ב-1982, לאחר הניצחון האיראני בח'ורמשהאר הוא התנגד להמשך המלחמה, שנמשכה שש שנים נוספות.
בשנים אלו פרסמו יזדי וחבריו בתנועת החירות הצהרות וכן מכתבים פתוחים לאיתוללה ח'ומייני.
ככל הנראה, בתגובה לכך הוצת ביתו של יזדי בטהרן ב-1985 וכמה מחברי תנועת החירות נאסרו.
בבחירות שלאחר מכן באיראן לנשיאות, לפרלמנט ולמועצות העיר, יזדי וחברים אחרים בתנועת החירות הגישו מועמדות אך נאסר עליהם להתמודד על ידי מועצת שומרי החוקה, בשל התנגדותם למדיניות הממשלה.
מנהיג תנועת החירות של איראן
לאחר מותו של בזרגן, בינואר 1995, יזדי נבחר למנהיג התנועה וכיהן בתפקיד זה עד למותו.
שנהבחירה לתפקידתוצאה1980חבר פרלמנטנבחר1989נשיא איראןמועמדותו נפסלה1993נשיא איראןמועמדותו נפסלה1997נשיא איראןמועמדותו נפסלה2005נשיא איראןמועמדותו נפסלה
יזדי נעצר בדצמבר 1997 בגין "חילול קדושות דת" ושוחרר בערבות כעבור מספר ימים.
לאחר שחרורו, נאסר עליו לעזוב את איראן במשך שנים רבות ומעת לעת הוא זומן לחקירות, עם עורכת הדין שלו, זוכת פרס נובל שירין עבאדי.
ב-17 ביוני 2009, במהלך המחאה לאחר הבחירות לנשיאות איראן 2009, נעצר יזדי בעת שעבר בדיקות בבית החולים בטהרן כעבור חמישה ימים שוחרר חזרה לבית החולים לצורך הליך רפואי.
ב-28 בדצמבר 2009, נעצר יזדי לאחר שחידש את פעילות המחאה שלו נגד המשטר.
יחד עם נוספים, יזדי נעצר ב-1 באוקטובר 2010 באספהאן בגין השתתפות ב"תפילת יום שישי בלתי חוקית".
העצורים שוחררו תוך כמה ימים ואילו יזדי נשאר ב"מעצר זמני", תחילה בכלא אווין ולאחר מכן במתקן "מאובטח", בשליטת כוחות הביטחון של איראן ושוחרר באפריל 2011.
ב-27 באוגוסט 2017, בגיל 85, מת יזדי מסרטן הלבלב, באיזמיר, טורקיה, שם היה בטיפול.
ארצות הברית דחתה בקשה שהוגשה בשמו, לקבל אשרה לטיפול רפואי.
גופתו הועברה לאיראן והוא נקבר ב.
אבראהים עבד אל-פתח טוקאן היה משורר לאומני פלסטיני שיצירתו הלהיבה והצליחה לגייס המונים למאבק הפלסטיני נגד המנדט הבריטי והציונות ויש הרואים בו את המשורר הלאומי של הפלסטינים.
אבראהים טוקאן נולד בשכם בשנת 1905 למשפחת טוקאן, בנו של חיידר טוקן, שהיה מן הבולטים שבאישי שכם.
המשפחה הייתה אחת משתי המשפחות החשובות והמיוחסות בעיר כבר משנת 1656 ושלטה בשכם במהלך המאות ה-18 וה-19. אחותו הקטנה של אבראהים, אותה הוא חינך ולימד היא המשוררת הפלסטינית פדווא טוקאן, אחיו הבכור הוא אחמד טוקאן אשר היה פוליטיקאי ירדני ושימש כראש ממשלת ירדן במשך חודש בזמן אירועי ספטמבר השחור.
טוקאן למד בבית הספר היסודי אל-רשדייה אל-גרבייה במערב שכם ובבית הספר התיכון סנט ג'ורג' בירושלים.
את השכלתו האקדמית החל באוניברסיטה האמריקנית בביירות בשנת 1923, שם למד שש שנים עד השלמת תואר שני באומנויות בשנת 1929. בשנים אלה שכלל את כישרון כתיבתו, גיבש את סגנונו, הצטיין בלימודיו וצבר מוניטין.
הוא למד שפות זרות כגון אנגלית, טורקית, גרמנית וספרדית.
הוא התרועע בחברת סופרים והוגים כמו ווג'יה אל-ברודי, חאפז ג'מיל ועמר פרוח', שייסדו חוג ספרותי בשם "דאר אל נדווה".
בנוסף קשר קשר הדוק עם המשורר הידוע בשארה אל-ח'ורי, המכונה "אל-אח'טל אל-צע'יר" (הפטפטן הקטן).
לאחר השלמת לימודיו, עבד שנה כפרופסור לספרות ערבית באוניברסיטת א-נג'אח בשכם ובין השנים 1931–1933 שהה בביירות כדי לעבוד באוניברסיטה האמריקנית בה למד.
טוקאן החל לכתוב שירים לאומניים בשנת 1929 כאשר החלו התקוממויות מאסיביות בשכם כחלק ממאורעות תרפ"ט.
במרץ 1936 מונה טוקאן להיות מנהל שירות השידור של פלשתינה (א"י) בירושלים שהוקם על מנת למלא תפקיד מרכזי בעיצוב התרבות של מעמד הביניים הערבי המתגורר באזור.
במהלך עבודתו, בשנת 1937, התחתן עם סאמיה עבד אל-הדי ולשניים נולדו בן ובת, ג'עפר ואורייב.
באותה תקופה, בעבודתו ברשות השידור הפלסטינית, נאבק נגד קבוצה שרצתה להחליף את שפת הדיבור ברדיו לערבית מדוברת, ייתכן שמאבק זה היה אחת הסיבות לפיטוריו באוקטובר 1940.
לאחר פיטוריו מהעבודה, עבר לעיראק ועבד כמרצה בבית הספר למורים בבגדאד (כיום "מכללת החינוך על שם אבן רשד" באוניברסיטת בגדאד), שם עשה חיל וזכה לכינוי "משורר האוניברסיטה".
אבראהים טוקאן סבל ממספר מחלות כל חייו, ביניהן כאבי אוזניים, אולקוס וזיהום כרוני במעיים.
בעיות אלו החמירו והוא נאלץ לירושלים.
בשנת 1941 נפטר, בן 36, ממה שהתברר כמחלת כיב עיכולי בבית החולים הצרפתי סן לואי בירושלים ונקבר בשכם.
תקופת עבודתו ברשות השידור הפלסטינית
בשלושים במרץ 1936הוקם שירות השידור של פלשתינה (א"י) (PBS) אשר שידר בשלוש השפות הרשמיות של המנדט – אנגלית, ערבית ועברית בין השנים 1936–1948. שמה של תחנת הרדיו עורר מחלוקת בשפות העברית והאנגלית.
בתחילת הדרך, התוכנית בעברית נקראה "קולו של ארץ ישראל", וה"פלסטין פוסט" באנגלית גם כן עורר סערה אצל ארגונים יהודים.
ולכן ה-PBS הסיר את השימוש במונח "ארץ ישראל" וגם כן "פלסטין" על ידי החלטה שעל כל התוכניות לפתוח את התוכנית בשימוש המונח "ירושלים" ולא להזדהות כארץ ישראל או פלסטין.
מודל העבודה בתחנת הרדיו, היה דומה למודל ה-BBC הבריטי והשידורים התקיימו בשלוש שפות; ערבית, אנגלית ועברית, כאשר שעות השידור חולקו ביניהן.
טוקאן מונה למנהל החטיבה הערבית הראשונה.
מבחינת מנהלים ברשות השידור באותה תקופה, מקביליו בצד הערבי לרוב הגיעו ממעמד יחסית גבוה והיו בעלי מוניטין חיובי, ואילו רק טוקאן היה בעל מוניטין של מתנגד לבריטים וליהודים, וכמו פלסטינים רבים בדורו, ישב לפני כן במעצר.
עבודתו החדשה עבור הבריטים הייתה מנוגדת להשקפותיו האישיות ובמסגרת עבודתו שימש למעשה כבעל ברית של השלטון הבריטי.
יחד עם זאת, יכול להשתמש בפלטפורמה של השידור הפלסטיני כאמצעי לתמיכה בלאומיות מודרנית עבור פלסטין הערבית, אך כשהוקמה התחנה לראשונה, לא היה ברור האם הקהילה הערבית של פלסטין תקבל ותזדהה עם התחנה.
בסופו של דבר, הצליח להעביר ולו במעט את השקפותיו דרך ה-.PBS
על אף האמביוולנטיות של החברה הערבית, העובדה שטוקאן עבד בתחנה כמנהל, הביאה בכל זאת קהל פלסטיני של מאזינים.
נכונותו של טוקן לעבוד ב-PBS הדגישה את העובדה שפלסטינים מסוימים הסכימו לעיתים תכופות לעבוד עם שלטון המנדט, ופקידים בריטים הפגינו כבוד כלפי גברים כמו טוקאן.
שתי הקבוצות הפגינו נכונות לעבוד יחד במקרים מסוימים, וראו שהן יכולות לעשות זאת מבלי לפגוע במוניטין הציבורי שלהם.
במהלך מלחמת העולם השנייה, התוכן של ה-PBS השתנה.
התחנה החלה לתמוך במאמץ המלחמתי של בעלות הברית, ולהציג תוכניות חדשות בכדי לחזק את מורל החיילים ולהתמודד עם התעמולה של משטר וישי.
שינוי זה הוביל לצמצום המאזינים הערבים והגביל את התוכניות בערבית ובעברית.
בשנת 1940 נערך הארגון מחדש כדי לטפל בבעיה, והבריטים העבירו את ניהול התוכן בערבית מטוקאן לעג'אג' נויהד (عجاج نويهض), אזרח לבנוני ופאן-ערבי בולט.
נויהד ניהל מערכת יחסים מורכבת עם השלטונות הבריטים, ועבד במקביל עם המוסדות האסלאמיים של פלסטין.
הסיבה שהבריטים מינו אנשים עם דעות מנוגדות לשלהם, היא שהאמינו כי כדאי לתת לפלסטינים ברי-השפעה תפקידים בכירים, בכוונה לרכך את דעתם ולהשפיע על דעת הקהל הרחב.
לכן למרות עמדתו הלאומית, טוקאן המשיך לעבוד עבור ה-PBS, ולהמחיש את האופי המורכב ולעיתים קרובות הסותר של תקופת המנדט, שבה אנשים בעלי דעות אופוזיציוניות עדיין מילאו תפקידים במוסדות הנשלטים על ידי המנדט.
בסופו של דבר, התפטר טוקאן בסוף שנת 1940 ממספר סיבות.
הראשונה היא שבטקס הפתיחה של הרשות, נציב העליון הבליטי, ארתור ווקוף, אמר כי "לרשות השידור בפלסטין לא יהיה אכפת מפוליטיקה.
מטרתה העיקרית היא הפצת ידע ותרבות, ואני לא יכול להבטיח לך שהדת לא תוזנח".
על אף נאומו זה, התחנה פעלה לסיקור מעשי אלימות שביצעו כנופיות ציוניות באותה תקופה.
בסרט דוקומנטרי בשם "הנה ירושלים", שהופק על ידי הרשות הכללית לרדיו וטלוויזיה, בבימויו של ראאד דיזדר, מתואר מסעו של הרדיו הארץ-ישראלי הראשון מאז היווסדו בשנת 1936 ועד למעברו לעיר רמאללה בעיצומם של אירועי הנכבה הפלסטינית באפריל 1948. הסרט הדגיש את תפקידו של טוקאן, שתרומת הספרות והשירה שכתב בלטה במיוחד.
אחד מסיפוריו, "אמת השמים", עורר את זעמה של התנועה הציונית מה שהביא להרעה בתנאיו של טוקאן בעבודתו וזו אחת הסיבות למינויו של לעג'אג' נויהד למנכ"ל הרדיו מתוך רצון לצמצם באחריות ובהשפעה של טוקאן.
מגיל צעיר אובחן כישרונו של טוקאן בכתיבה ואחיו אחמד חשף אותו לשירה הערבית העתיקה והמודרנית, וכך הוא החל בכתיבה.
משפחתו קיימה אורח חיים ליברלי, תרבותי ואינטלקטואלי.
סבו שכתב והקריא לו שירה קלאסית ואנדלוסית (זג'אל), ואימו שחיבבה ספרות ערבית "הרואית" והייתה מספרת לו סיפורת ורומנים רבים כגון: סיפורי ענתרה, אבו זייד הילאלי, סייף בן דהי יאזן ואחרים.
אביו עודד אותו לקרוא בקוראן, וטוקאן נהג לקרוא בו בכל רמדאן, אביו ואחיו גם הכינו אותו לחיים הכנה המבוססת על אדיבות, חוכמה, ניצול זמנים והשכלה.
שירו הראשון התפרסם בביירות בשנת 1923, שם גילה שהעיתונות הלבנונית אוהדת מאוד את עבודתו.
באותה שנה, פרסם טוקאן גם את העבודה הראשונה שלו בלבנון תחת הכותרת "אל-ממרידאת או מלאיכאת אל-רחמה (الممرضات"، أو "ملائكة الرحمة).
מרבית שיריו עסקו במאבק הפלסטיני נגד המנדט הבריטי ששלט בפלשתינה מאז 1917/8. שירים אלו זכו לתהילה בעולם הפלסטיני במהלך המרד הערבי בשנים 1936–1939. לדברי הסופרת סלמה ח'דרה ג'ייוסי, שירתו של טוקאן מאופיינת ב"כנות ואמיתות רגשית.
הפסוק שלו ברור וישיר, הדיקציה פשוטה ונבחרה היטב, והביטויים עוצמתיים ולעיתים קרובות קצרים".
את שיריו פרסם טוקאן בעיתונים רבים ובכתבי עת ערביים.
אחד משיריו המפורסמים שנכתבו במהלך המרד הערבי הוא השיר מולדתי .
השיר הוא ההמנון הלאומי של עיראק, כמו כן, שימש כהמנון דה פקטו של פלסטין עד שהמדינה אימצה את המנונה הרשמי בשנת, 1996 "פדאי" (فِدَائِي).
פלסטינים רבים עדיין מזדהים עם "מוטני" יחד עם השיר "פדאי" ורואים בראשון כמעין המנון שני לא רשמי של ארצם.
השיר מהווה סמל עבור מדינות מוסלמיות רבות.
אבראהים יוסף אבראהים עז א-דין הוא דיפלומט ירדני בדימוס.
בין השנים 1955–1958 עבד במשרד התקשורת, במשרד ראש הממשלה ובמדור העיתונות במשרד החוץ הירדני.
בין השנים 1958–1965 שימש כסגן מנהל הוצאות הספרים בביירות במשרד התקשורת.
בשנים 1965–1968 שימש כמנהל העיתונות הזרה במשרד המידע.
מ-1968 עד 1970 היה מזכיר העיתונות של המלך חוסיין.
בין השנים 1970–1971 שימש כמנהל יחסי הציבור של חברת התעופה הירדנית רויאל ג'ורדניאן.
בשנים 1971–1975 היה סגן המזכיר של משרד המידע.
בשנים 1975–1977 שימש כשגריר ירדן בשווייץ, בשנים 1977–1978 כשגריר ירדן בגרמניה, ובין השנים 1978–1983 כשגריר ירדן בהממלכה המאוחדת.
ב-29 ביוני 1983 מונה לשגריר בוושינגטון די.
סי., שם הוסמך ב-22 במאי 1985 לכהן כנשיא "נציבות שירות המדינה" בעמאן.
בשנת 2002 מונה למנכ"ל קרן "שומן", וב-2006 הוא מונה לנשיא מועצת התקשורת הבכירה של ירדן.
אבראהים מוחמד חמדאן אל-דע'מה היה עורך דין פלסטיני שכיהן כראש לשכת הפתווה והחקיקה הפלסטינית ולאחר מכן כשר המשפטים הפלסטיני בממשלתו הרביעית של יאסר ערפאת.
אבראהים נולד ב-1932 בעיירה עבסאן אל-כבירה בדרום רצועת עזה.
הוא למד משפטים והשלים תואר ראשון באוניברסיטת קהיר ב-1954.
ב-2 באוגוסט 1994 מונה אבראהים לתפקיד ראש מחלקת הפתווה והחקיקה ברשות הפלסטינית בדרגת תת-מזכיר.
ב-1 בינואר 1996 התמנה כמחליפו של שר המשפטים בזמן היעדרותו, תוך שמירה על תפקידו כנשיא לשכת הפתווה והחקיקה.
ב-6 באוקטובר 1996 מונה לחבר בוועדה המפקחת על הרשות המוניטרית הפלסטינית.
ב-7 באוקטובר 2001 הוא מונה לחבר בחבר הנאמנים של אוניברסיטת אל-אקצא.
ב-13 ביוני 2002 מונה לכהן כשר המשפטים בממשלתו הרביעית של יאסר ערפאת, תפקיד בו כיהן עד 29 באוקטובר 2002.
ב-13 בפברואר 2006 הועבר מתפקידו כנשיא לשכת הפתווה והחקיקה עם הגיעו לגיל הפרישה החוקי.
ב-31 באוקטובר 2013 פרש גם מתפקידו כיועץ למחמוד עבאס.
אבראהים מאזא הוא כדורגלן אלג'יראי-גרמני המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בקבוצת באייר לברקוזן ובנבחרת אלג'יריה.
מאזא גדל במחלקת הנוער של פוקסה ברלין רייניקנדורף, ובשנת 2018 עבר למחלקת הנוער של הרטה ברלין.
בשנת 2022 החל לשחק בקבוצת המילואים של הרטה ברלין, וב-30 באפריל 2023 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של המועדון, בהפסד 0–3 לבאיירן מינכן במסגרת המחזור ה-30 בבונדסליגה לעונת 2022/2023. ב-27 במאי הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 1–2 על וולפסבורג במסגרת המחזור ה-34 בליגה.
אלו הייתה שתי ההופעות היחידות שלו בעונה זו, ובסיומה נשרה הרטה ברלין לבונדסליגה השנייה.
מאזא נולד בגרמניה, והוא ממוצא אלג'יראי ווייטנאמי.
הוא שיחק בנבחרות הצעירות של גרמניה.
ב-10 באוקטובר 2024 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אלג'יריה, בניצחון 1–5 על נבחרת טוגו במסגרת מוקדמות גביע אפריקה לאומות 2025.
נכלל בסגל הנבחרת לטורניר גביע אפריקה לאומות 2025.
אבראהים נצראללה (בערבית - إبراهيم نصر الله; נולד ב-2 בדצמבר 1954) הוא סופר ומשורר ירדני ממוצא פלסטיני.
נצראללה נולד ב-1954 למשפחת פליטים שנעקרו ב-1948 מאל-בורג' למחנה הפליטים אלווחדאת שבעמאן.
הוא גדל במחנה הפליטים, ולאחר מכן החל לשמש כמורה בערב הסעודית.
לאחר ששב לעמאן, החליט להקדיש חייו לכתיבה.
נצראללה פרסם ספרי שירה ופרוזה.
ספריו, המתארים את ההיסטוריה הפלסטינית, זכו לשבחים ולפרסים, בהם הפרס הבין-לאומי לספרות ערבית, שבו זכה בשנת 2018. ספריו תורגמו לשפות רבות, ובהן אנגלית, פרסית, איטלקית וספרדית.
בין ספריו פנסי מלך הגליל (رواية قناديل ملك الجليل), רומן רחב יריעה המתאר את חייו של ד'אהר אל-עומר.
בנוסף לעבודתו הספרותית נצראללה הוא גם צלם וצייר.
לעברית תורגמה נובלה של נצראללה בשם "ערבות הקדחת" בקובץ שנקרא "החדרים האחרים: שלוש נובלות פלסטיניות" שיצא לאור בשנת 2001 בהוצאת הד ארצי ביחד עם נובלות של ע'סאן כנפאני וג'ברא איברהים ג'ברא, בתרגום גדעון שילה ויצחק שינבוים.
לטענת נצראללה, הספר תורגם לעברית שלא בידיעתו.
בשנת 2018 יצא לאור בעברית ספרו זמן הסוסים הלבנים (زمن الخيول البيضاء).
הספר, בסדרת מכתוב, תורגם על ידי ברוריה הורוביץ.
הוא מתאר את חייה של משפחה פלסטינית במאות ה-19 וה-20. כתיבתו של הספר ארכה עשרים שנה, והוא חלק מסדרת ספרים שנצראללה קורא לה 'הקומדיה הפלסטינית'.
אבראהים מוחמד עבדאללה סברה הוא כדורגלן ירדני המשחק בעמדת החלוץ בגזטפה מליגת העל הטורקית ובנבחרת ירדן.
סברה גדל במחלקת הנוער של אל-ויחדאת.
ב-29 בדצמבר 2022 קודם לקבוצה הבוגרת של המועדון, ששיחקה בליגת העל הירדנית.
ב-24 במאי 2023 חתם על חוזה מקצועני במועדון.
לקראת סוף עונת ביסס את מעמדו כחלוץ הראשי של אל-ויחדאת.
ב-30 ביוני 2025 חתם בגזטפה מליגת העל הטורקית.
סברה נכלל בסגל נבחרת ירדן עד גיל 23 לטורניר גביע אסיה עד גיל 23 בשנת 2024, וערך שתי הופעות בטורניר.
ב-27 באוגוסט 2024 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ירדן, בתיקו 0-0 נגד נבחרת קוריאה הצפונית במשחק ידידות.
אברגריי (בשוודית: Evergrey) היא להקת פאוור מטאל ומטאל מתקדם-אפל שוודית שהוקמה ב-1995. רוב הטקסטים של הלהקה עוסקים בנושאים אפלים או מופשטים כגון אובדן זהות, דת, פחד ופראנויה.
אברגריי אמורה הייתה להשתתף בפסטיבל מטאליסט השני שהתקיים באוגוסט 2004 בהאנגר 11 בתל אביב, אך השתתפותם בוטלה ברגע האחרון.
הלהקה הופיעה בישראל, ב-1 בדצמבר 2007.
אל-ח'ליל היה בנו של מוסטפא פאשה אל-ח'ליל, שכיהן אף הוא כראש עיריית חיפה.
הוא היה בן למשפחת אל-ח'ליל שהייתה משפחה מוסלמית עתירת נכסים בעלת בית מפואר בעיר התחתית ברחוב חמאם אל-פאשה שנקרא על שם אביו.
הבית קיים עד היום ונקרא בית אל-פאשה.
היה חבר ב"אגודת הצעירים המוסלמים" וכן היה ראש הווקף המוסלמי בחיפה וחבר במפלגת ההגנה הלאומית בהנהגת משפחת נשאשיבי.
לאחר רצח ידידו חאג' חליל טהא נעתר לבקשת ערביי חיפה וקיבל על עצמו את נשיאות האגודה המוסלמית בחיפה.
במסגרת תפקידו פיקח על כספי הווקף.
במסגרת תפקידו הוציא את כספי הווקף מהבנק הערבי והעבירם לבנק ברקליס, בנוסף דרש מהמופתי למסור דוח מפורט על כספי הווקף שנמצאו ברשותו.
בחודש אוגוסט 1937, קצת לפני הרצחו קיבל איומים על חייו במכתבים שהיו חתומים על ידי כנופיית היד השחורה, אבל הוא לא התייחס אליהם.
בתקופת המרד הערבי הגדול התנגד למעשי הטרור ולשביתה שהונהגו על ידי המופתי של ירושלים חאג' אמין אל-חוסייני.
בשל פעולתו כנגד המופתי הוא נרצח על ידי שליחי המופתי.
הרצח התרחש בשבת בבוקר בשעה 08:15 ברחוב חמאם אל-פאשא בקרבת ביתו.
אל-ח'ליל ישב בחברת ידידו אחמד מרד מזכיר האגודה המוסלמית בחיפה.
הרצח אירע על ידי שני ערבים שהיו לבושים ככפריים, הם ירו לעברו חמש יריות, כדור אחד פגע בזרועו והשני בחזהו.
מסע הלוויה של אל-ח'ליל התחיל בביתו, ארונו הועבר למסגד אל-ג'רינה ומשם לחלקת הקבורה של המשפחה הנמצאת מול כיכר פייסל.
במסע השתתפו אלפי אנשים כולל נכבדים מכל העדות בחיפה.
בישיבת מועצת העירייה שהתקיימה ב-14 בספטמבר לאחר הרצח הציע דוד הכהן לשנות את שמו של הרחוב שנקרא על שם אביו ולקרוא לו על שמו, ההצעה אושרה בישיבה אבל מעולם לא מומשה.
אברדין היא עיר במדינת וושינגטון שבארצות הברית.
אברדין נוסדה על ידי המתיישב סמואל בן בשנת 1884. בן רצה למצוא חלקת אדמה למקום קבורתו.
אברדין מכונה לעיתים "השער לחצי האי אולימפיק" או "מקום הולדת הגראנג'".
לפי מפקד אוכלוסין משנת 2000 מונה העיר כ-16,500 תושבים.
אברדין היא עיר הולדתם של מספר ידוענים, ביניהם המתאבק דניאל בריאן, הכוריאוגרפית טרישה בראון וסולן נירוונה, קורט קוביין.
בשלט הכניסה לעיר מופיעה הכתובה "ברוכים הבאים לעיר אברדין".
בשנת 2005, כ-11 שנים לאחר התאבדותו של קוביין נעשתה מחווה לכבודו ועל שלט הכניסה לעיר הולדתו, אברדין, נוסף הכיתוב "Come As You Are", כשמו של אחד מהשירים המפורסמים של להקתו.
אברהארד וכטר היה בריטון אוסטרי, נודע בעיקר בהופעותיו באופרות של מוצרט, וגנר וריכרד שטראוס.
אחרי שפרש משירה, היה למנהל הפולקסאופר של וינה והאופרה של וינה.
וכטר נולד בווינה למשפחה יהודית-אריסטוקרטית שחלקה נרצחה בשואה בטרזיינשטאדט ובאושוויץ ולמד באוניברסיטת וינה ובאקדמיה למוזיקה של וינה.
בשנת 1953 החל ללמוד פיתוח קול אצל אליזבת ראדו.
באותה שנה הופיע לראשונה באופרה, בתפקיד סילביו ב"ליצנים" של ליאונקוואלו בפולקסאופר של וינה.
ב-1954 הופיע לראשונה באופרה של וינה.
בשנת 1963 קיבל את התואר "קאמרזנגר".
בשנת 1980 הופיע בביצוע בכורה בתפקיד יוסף ב"חתונת ישו" של גוטפריד פון איינם.
בשנת 1987 התמנה למנהל הפולקסאופר של וינה.
ב-1991 היה למנהל עמית של האופרה של וינה ובמשרה זו החזיק עד מותו.
וכטר מת ב-1992 מהתקף לב בשעת טיול ביערות וינה.
אברדין היא עיר נמל בצפון-מזרח סקוטלנד, הממלכה המאוחדת.
היא העיר השלישית בגודל אוכלוסייה מבין ערי סקוטלנד, וב-2005 הוערכה אוכלוסייתה ב-202,370 תושבים.
העיר שוכנת בחופה המזרחי של סקוטלנד, ונהנית מרצועת חוף ארוכה ורחבה.
לעיתים מכונה אברדין גם "עיר הגרניט" או "העיר הכסופה עם החולות הזהובים", זאת בשל מבנים רבים בעיר אשר נבנו באבן גרניט אפורה, אשר משקעי מינרל המיקה בה מנצנצים בצבע כסף.
מאז שנתגלה נפט בים הצפוני מול חופי אברדין מכונה העיר לעיתים גם "בירת הנפט של אירופה".
ישנן עדויות להתיישבויות פרה-היסטוריות באזור אברדין, בשפך הנהרות די (Dee) ודון (Don) כבר לפני כ-8,000 שנה.
המקום נותר יישוב קטן במשך שנים רבות עד שבשנת 1179 קיבלה רשות לביצוע מסחר (צ'רטר) מהמלך ריצ'רד לב הארי.
ב-1319 החלה העיר להתפתח כלכלית בעקבות הצ'רטר המורחב שהוענק לה עם הכרזתו של רוברט הראשון, מלך סקוטלנד מבית ברוס עליה כעל עיר בעלת חשיבות לכתר המלוכה (royal bourgh).
אברדין החלה לשגשג והפכה לעיר עצמאית כלכלית.
במהלך מלחמות העצמאות הסקוטיות הייתה אברדין תחת שלטון אנגלי.
רוברט הראשון שחרר אותה ב-1308 תוך כדי הריסת הטירה המגינה על העיר והריגת חיל המצב האנגלי שהופקד לשמור על העיר.
אדוארד השלישי, מלך אנגליה שרף את העיר עד היסוד ב-1336, אך לאחר מכן שיקם את הריסותיה ואף הרחיב וביצר את העיר.
העיר החליפה ידיים עוד מספר פעמים במלחמות שניהלו סקוטלנד, אנגליה ואירלנד במאה-ה-17. ב-1647 נפטרו כרבע מתושבי העיר ממגפת אבעבועות שחורות.
אברדין הלכה וצמחה כמרכז כלכלי חשוב ועצמאי.
חוסנה הכלכלי איפשר לפרנסי העיר לרצף את רחובותיה, לבנות בה מבני ציבור ולפתח את הנמל.
ההשקעות הכבדות הביאו את אברדין לסף פשיטת רגל בשנת 1817 אך שנים של שגשוג הרחיקו סכנה זו ואפשרו לעיר להמשיך ולהתפתח.
במהלך המאה ה-19 פותחו בעיר תשתיות של תאורה בגז, מים זורמים ומערכת ביוב סגורה אשר שיפרו רבות את איכות החיים בה.
אברדין למעשה התפתחה כשני כפרים נפרדים, אברדין הישנה על שפך נהר הדון ואברדין החדשה על שפך נהר הדי.
בפועל מדובר בעיר אחת אף על פי שתושבי אברדין הישנה שומרים במקצת על בדלנותם.
אברדין הישנה שוכנת במקומה המשוער של ההתיישבות הראשונה באזור, שנקראה "אברדון" (ניתן לתרגם שם זה לעברית בתור "בשפך הדון").
משמעה של התחילית aber היא זרימה משותפת לנחל הדון ולים.
שמה הנוכחי, "אברדין", מתייחס לכך שהעיר יושבת בין שני נהרות.
משמעה של התחילית aber במקרה זה היא זרימה משותפת לנהר הדי ולנהר הדון.
לעיתים נטען כי מקור השם בגאלית הוא "העיר היושבת על פי שני הנהרות".
מזג האוויר באברדין קריר אך ממוזג.
הטמפרטורה הממוצעת בה היא 8 מעלות צלזיוס (5-11 מעלות בחורף ו9-16 מעלות בקיץ).
בסך הכול יורדים בעיר כ-750 מ"מ גשם במשך כל חודשי השנה.
החודשים הגשומים ביותר הם אוקטובר-נובמבר.
העיר מוקפת במצוקים של סלע, בעיקר גרניט, שהפכו לחומר הבניה המועדף על האוכלוסייה בתקופה הוויקטוריאנית.
מצוקים אלה מעניקים לשולי העיר גם נופים ייחודיים ואתרי טיפוס מצוקים פופולריים.
ברצועת האדמה המחברת בין השפך של נהר הדי ונהר הדון התפתח חוף חולי כתוצאה מחומרי הסחיפה שמביאים הנהרות עמם.
העיר, המאחדת בתוכה את אברדין הישנה, אברדין החדשה, וודסייד והטירה המלכותית של טורי, משתרעת על 185 קמ"ר.
היא פרושה על מספר גבעות, ושלוש מהן אף מונצחות בסמל העיר (גבעת הטירה, גבעת כנסיית סנט קת'רין וגבעת טחנת הרוח).
ניתן לזהות את אברדין כעיר שצמחה באופן קלאסי מהטירה על ראש הגבעה ומשם התרחבה באופן הדרגתי.
אברה ארוכת עלים (שם מדעי: Pteris vittata) היא מין צמח ממשפחת האברתיים.
שמו של הצמח, הן היווני והן העברי, מדמה את עליו הגדולים לאברות העופות.
העלה הגדול מנוצה פעם אחת, דבר שמעלה דמיון לצמחים בני משפחת הדקליים.
תפוצתו של השרך בעולם היא באסיה, אפריקה הטרופית ואוסטרליה.
בנוסף, זהו מין שיובא על ידי האדם לארצות הברית גם הוא גדל בחוצות ערים.
בארץ מדובר בצמח נדיר, וייתכן שנכחד.
הצמח יכול לסייע במקרים של זיהום קרקע באמצעות שיקום בעזרת צמחייה (Phytoremediation).
השרך ידוע ביכולתו לספוג ארסן, רעלן שיכול לזהם קרקעות כתוצאת לווי של פעילות תעשייתית.
האברה התקיימה בבתי-גידול לחים ומוצלים בצפון הארץ, אך לא ידוע על פרטים שהם, מעל לכל ספק, שייכים למין המקומי, בבית גידולם הטבעי.
מספר פרטים של מין זה נמצאים בגנים בוטניים בארץ, כדוגמת הגן הבוטני הלאומי והגן הבוטני בקיבוץ נתיב הל"ה.
נעשו מספר ניסיונות של רשות הטבע והגנים להשיב מין זה לבית-גידולו הטבעי.
מאז שנות ה-80 נרשמו מספר תצפיות באברה ארוכת-עלים במקומות לחים ומוצלים ברחבי הארץ, כדוגמת נחל עין גב בגולן, כותל בעיר חיפה, בשמורת עין גדי, ב'גבעת בוכמן' במודיעין ובמנהרת קו הרכבת ת"א-נתב"ג.
כאמור, קיים ספק אם מדובר בפרטים ששייכים למין המדובר.
דמיונם של המינים בסוג אברה, האפשרות של נשיאת הנבגים למרחק עצום על ידי הרוח, וכן הכנסת מיני אברה שונים לגינון מקשה על הגדרתם.
אברדין היא קבוצת כדורגל סקוטית, המייצגת את עיר הנמל אברדין.
קבוצת הכדורגל משחקת בליגת העל הסקוטית.
הקבוצה נוסדה בשנת 1903 ומשחקת מאז באצטדיון פיטודרי המכיל 22,199 מקומות ישיבה.
תלבושת הבית של הקבוצה היא מדים אדומים לגמרי ותלבושת החוץ היא מדים לבנים לגמרי.
בין הישגיה ניתן למנות את הזכייה בגביע המחזיקות של עונת 1982/83 ואת הזכייה בסופר קאפ האירופי של 1983, כשניצחה את אלופת אירופה המבורג הגרמנית.
מאמן הקבוצה באותה העת היה אלכס פרגוסון, לימים מנג'ר מנצ'סטר יונייטד.
אבראוקוס או אברוג היה מלך בריטניה על פי ספרו של ג'פרי ממונמות' "ההיסטוריה של מלכי בריטניה".
אין כל תיעוד היסטורי למלכותו, ולכן אבראוקוס נחשב לאחד המלכים האגדיים של בריטניה.
אבראוקוס היה בנו של המלך ממפריקיוס שקדם לו.
ממפריקיוס שהיה הומוסקסואל (כדברי ג'פרי "העדיף מעשי סדום") נטש את רעייתו ואת אבראוקוס.
לאחר מותו של ממפריקיוס, עלה לשלטון אבראוקוס ושלט 39 שנים.
ג'פרי מציין כי אבראוקוס נערץ בשל גובהו וחוזקו הפיזי, והיה הראשון מבין מלכי בריטניה שתקף את הגאלים מאז מלכותו של ברוטוס.
אבראוקוס בזז את ערי גאליה והרג רבים מתושביה.
ביזות אלה העשירו את בריטניה.
אבראוקוס ייסד את העיר קאארברוק ("עירו של אבראוקוס" - כיום יורק) ואת העיר אלקלוד (כיום דאנבארטן).
ג'פרי מציין כי לאבראוקוס היו 20 נשים ונולדו לו 20 בנים ו-30 בנות, שכולן נשלחו לאיטליה על מנת להינשא לפליטי מלחמת טרויה.
כל בניו ובראשם אסאראקוס (למעט ברוטוס ירוק המגן) יצאו לגרמניה והקימו שם ממלכה.
במותו של אבראוקוס עלה לשלטון בנו, ברוטוס ירוק המגן.
אברהא (שלט בשנים 525–553; נפטר לאחר שנת 553) ידוע גם בכינוי הערבי אברהת אל-אשרם (أبرهة الأشرم) דהיינו "אברהא המצולק" ואברהא אל-חבשה (החבשי), היה מצביא אתיופי נוצרי, כובשה ושליטה של דרום ערב מטעם ממלכת אקסום.
יותר מאוחר הכריז על עצמו כמלך סבא (תימן).
אברהא מפורסם בעיקר בשל ניסיון הכיבוש הכושל של מכה בשנה שבה נולד נביא האסלאם מוחמד.
אבראלדו מרקס דה סילבה (בפורטוגזית: Everaldo Marques da Silva; 11 בספטמבר 1944, פורטו אלגרה – 28 באוקטובר 1974, קשואיירה דו סול שבריו גראנדה דו סול) היה כדורגלן ברזילאי ששיחק בעמדת המגן.
אבראלדו החל את הקריירה שלו ב-1964, בקבוצת ז'ובנטודה.
ב-1966 עבר לקבוצת גרמיו, בה שיחק במשך מרבית הקריירה שלו.
הוא זכה עם הקבוצה ארבע פעמים באליפות ריו גראנדה דו סול (קמפאונטו גאושו).
לאות הוקרה על תרומתו לקבוצה נוסף כוכב מוזהב על חולצתה של גרמיו.
במדי נבחרת ברזיל שיחק אבראלדו 26 משחקים, והיה שותף לזכייתה במונדיאל 1970 כאשר פתח בהרכב בעמדת המגן השמאלי.
אבראלדו נהרג בגיל 30 בתאונת דרכים בקשואיירה דו סול.
אברה (שם מדעי: Pteris) היא סוג של צמחים ממשפחת האברתיים.
שמו של הצמח, הן היווני (pteron) והן העברי נגזר מדמיון בין עליו הגדולים של הצמח לאברות העופות.
תפוצת סוג זה הוא באזוריים הטרופיים והסוב-טרופיים.
בסוג מעל 280 מינים שונים ביניהם אברה ארוכת עלים שהייתה נפוצה בישראל וכיום כנראה נכחדה.
אחת מן ההשערות העלתה כי מדובר באברהא שליט תימן מטעם אקסום ואצבחא הוא אלה-אצבחא שהוא שמו המלכותי של המלך האקסומי כלב.
שני אלו חיו בתחילת המאה ה-6. אחרים זיהו את שני האחים עם המלכים עזנה וסזנה שמלכו יחדיו במאה ה-4 ועליהם סופר אצל אתנסיוס שקיבלו את הנצרות כדת הממלכה.
כיום מוסכם שמדובר על תקופתו של עזנה ושהוא היה המלך שקיבל את הנצרות וכן בתקופתו החלו להטביע במטבעות אקסומיים עם צלבים לצד דמותו.
למרות הזיהוי עדיין לא ברור מהיכן השם "אצבחא" הגיע לעזנה וישנם השערות מגוונות בנושא.
שני האחים נחשבים לקדושים בכנסייה האתיופית ויום זיכרונם הוא ב-4 בחודש טקמת.
במסורת ביתא ישראל התקופה הזו שאקסום קיבלה את הנצרות נקראת "הכפירה תחת אברהא ואצבחא" שכן רבים מתושבי אקסום טרום ההתנצרות היו יהודים.
לפי מסורות אלו, בתקופה זו ניתן ליהודים, שבראשם הנסיך פינחס, אשר סירבו להתנצר את השם "ביתא ישראל".
בשנים שקדמו לחצייתו את הגבול לעזה סבל מנגיסטו מקשיים נפשיים חמורים שהביאו בין היתר לאשפוזו במסגרות פסיכיאטריות.
ב-16 בינואר 2023, לראשונה מזה כמעט תשע שנים, פרסם חמאס סרטון שבו הופיע מנגיסטו, מדבר עברית קלוקלת בשבי.
אימו אמרה שהיא מזהה אותו.
למחרת אישר ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו באופן רשמי כי הסרטון אותנטי, וציין כי מערכת הביטחון העריכה לאורך כל הזמן כי מנגיסטו בחיים ומוחזק בידי חמאס.
ב-22 בפברואר 2025 שוחרר מנגיסטו משבי חמאס, לאחר יותר מעשור, כחלק מהסכם חמאס–ישראל.
ב-22 ביולי 2025 שוחרר מבית החולים לאחר חמישה חודשים.
אברה מנגיסטו נולד באתיופיה למשפחה יהודית, וכשהיה בן חמש עלה ארצה עם הוריו ואחיו במבצע שלמה.
הוא גדל באשקלון לצד תשעה אחים ואחיות.
במשך 11 שנים מבואם לאשקלון גרה משפחתו בת 12 הנפשות בדירת חדר אחד.
אברה למד בבית ספר יסודי באשדוד וסיים את הלימודים בכפר הנוער הדתי בן יקיר של הסוכנות היהודית.
הוא לא גויס לצה"ל מאחר שסבל מבעיות בריאות שונות.
אחיו הגדול, מיכאל (מסרשאו), שאליו היה קרוב במיוחד, סבל מאנורקסיה ונפטר ב-2011 בגיל 29. אברה היה בן 25 במות אחיו.
לאחר מכן חלה הידרדרות חריפה במצבו הנפשי; הוא התנתק משמונת אחיו והחל להתבודד ולערוך צעדות ארוכות לבדו ברחבי הארץ.
במקרה אחד הוא אותר בטבריה, לאחר שמשפחתו דיווחה למשטרה על היעדרותו.
ב-3 בנובמבר 2012 הוא אושפז בבית חולים פסיכיאטרי וקיבל טיפול תרופתי, וב-20 בינואר 2013 אושפז שוב בכפייה.
כשחזר הביתה לאחר האשפוז, גילה כי הוריו התגרשו.
ב-7 בספטמבר 2014, בגיל 28, יצא מנגיסטו מביתו באשקלון לאחר שהתעמת עם אמו, שסירבה לתת לו כסף.
הוא יצא כשעל גבו תיק וצעד לכיוון תחנת הכוח רוטנברג, משם ירד לכיוון חוף זיקים וצעד כעשרה קילומטרים עד שהגיע לגדר הביטחון בין ישראל לרצועת עזה.
תצפיתניות באזור הבחינו בו כ-20 דקות לאחר שנקלט במצלמות, והודיעו לחיילי צה"ל שהיו בסיור לאורך הגדר על הימצאותו והתקרבותו לגדר.
סמוך לגדר הביטחון קראו לו החיילים לעצור, ירו באוויר ולאחר מכן לכיוון רגליו, אך הוא המשיך לצעוד לעבר הגדר.
לבסוף השאיר מנגיסטו את תרמילו על הקרקע וטיפס על גדר הביטחון הגבוהה, ומעל לגדר התיל הצמודה אליה, אל עבר שטח רצועת עזה.
לאחר מכן התיישב בנינוחות בקרב דייגים עזתים.
באותה תקופה התקיימה תופעה רחבה של הסתננות מאפריקה לישראל, וחייל ששהה במקום סיפר כי חשב שמנגיסטו הוא מסתנן שהחליט לעבור לעזה.
חיילי הסיור חשדו שהתיק שהונח לפני הגדר ממולכד, ונהגו בו כחפץ חשוד.
רק לאחר שהתיק נוטרל נבדקה תכולתו, ולאחר שנמצאה תעודת זהות ישראלית של אברה מנגיסטו, התבררה זהותו.
על פי המלצות ועדת שמגר (פדיון שבויים ונעדרים), המדינה לא צריכה לשחרר מחבלים בתמורה לשחרורם של אזרחים שחצו את הגבול מרצונם.
עם זאת, כשמדובר באנשים הלוקים בנפשם, רצונם אינו תמיד רצון חופשי.
צו איסור פרסום הוטל על הפרשה.
ישראל פנתה לחמאס ולצלב האדום בבקשה להשיב את מנגיסטו לישראל על בסיס הומניטרי, וחמאס נענה לבקשה והודיע כי בכוונתו להחזיר את "האתיופי", כפי שכינו את מנגיסטו.
בחלוף שבועות אחדים מזמן האירוע, תואם מפגש למסירת מנגיסטו לחיילי צה"ל שימתינו לו בגדר הגבול.
לאחר המסירה, התברר שחמאס ניסה להונות את ישראל בכך שמסר מסתנן אריתראי ששהה ברצועת עזה.
המתחזה האריתראי הוחזר לשטח הרצועה.
ביולי 2015 הוסר צו איסור הפרסום שהוטל על הפרשה מאז התרחשותה, ופורסם כי כעת טוען חמאס שמנגיסטו הועבר למצרים.
עו"ד צבי ריש שמייצג את משפחת מנגיסטו אמר שהגיע אליהם מידע שלפיו "ראו את אברה בבית חולים בסיני".
יאלו מנגיסטו, אחיו של אברה, הצהיר שהוא מאוכזב מהמדינה: "זה יותר מגזענות, אני קורא לזה ''.
אני בטוח במיליון אחוז שאם הוא היה לבן לא היו מגיעים למצב כזה".
בהמשך חמאס העביר מסרים שהם פועלים על פי דת האסלאם בנוגע לאסירים שהם מחזיקים, אך אין מידע ממשי לגבי אברה מנגיסטו.
כמו כן, בחמאס טענו כי אברה הוא חייל, אף על פי שלא שירת כלל בצה"ל.
הגדרתו כחייל מאפשרת להגדיל את התמורה שיבקש חמאס מישראל תמורת החזרתו, נוכח מדיניות העבר של ישראל בנוגע לחיילים חטופים.
באוגוסט 2015 החלה לראשונה מחאה מול כלא הדרים בשרון, במהלכה ניהלו בני משפחת מנגיסטו שיח ודברים עם בני משפחות אסירים ביטחוניים ומחבלים, וחילקו להם חומר כתוב בערבית.
בדבריהם שמו דגש על ההבדל בינם, שלהם ממשלת ישראל מאפשרת ביקורים של בני משפחתם, בעוד הם לא יכולים לבקרו ולהכיר את מצבו.
משפחת מנגיסטו נסעה לז'נבה ב-2015 כדי להיפגש עם ארגוני זכויות אדם, כולל הצלב האדום וארגון אמנסטי אינטרנשיונל, על מנת לשכנע אותם להפעיל לחץ על חמאס להחזיר לישראל את מנגיסטו.
המשפחה סיפקה תיעוד רפואי של מצבו הנפשי, וכן הוכיחה שלא שירת בצבא, לא נשא כל נשק, ולא הייתה לו שום מעורבות ב.
ישראל יצרה קשר עם נציג הצלב האדום ברצועת עזה ודרשה ממנו לסייע להחזיר את מנגיסטו לישראל.
במאי 2016, במהלך משחקה של מכבי נתניה מול בני יהודה, עלה אמיה טגה, קשר מכבי נתניה, למגרש, כשהוא לבוש בחולצה שחורה שעליה הכיתובים, "אברה מנגסיטו" מלפנים ו"יוסף סלמסה" מאחור.
על מעשהו זה קנסה אותו התאחדות הכדורגל בתשלום בגין מעשה פוליטי במסגרת המשחק.
טגה הגיב על כך ואמר בין היתר: .
בסוגיית שחרור מחבלים הבהירו בני משפחת מנגיסטו מספר פעמים שהם מתנגדים לשחרור מחבלים, ושעניינו של אברה כלל אינו קשור להיבטים אלה.
ביוני 2016 מחו משפחות מנגיסטו, גולדין ושאול מול שגרירות טורקיה על כך שלא כללו את ילדיהם בהסכם הפיוס שנחתם בין ישראל לטורקיה.
ביולי 2016 הפגינו בני משפחת מנגיסטו ופעילים חברתיים מול בתי כלא ביטחוניים, בניסיון למנוע את הביקורים ההומניטריים להם הם זוכים.
תחילה הפגינו מול כלא אשל בבאר שבע, ולאחר מכן מול כלא הדרים בשרון, שם עיכבו משפחות מלהיכנס לכלא.
יואל מרשק איש התנועה הקיבוצית ופעיל במטה המאבק אמר: .
באמצע שנת 2017 הצטרפה למאבק קבוצת מתנדבים בראשות ראש השב"כ לשעבר יובל דיסקין, ובכירים נוספים במערכת הביטחון.
אליהם הצטרפו גם מחבריו של הנווט רון ארד לצד בני הקהילה האתיופית.
בנובמבר 2017 יצאה משפחת מנגיסטו למסע הסברה בארצות הברית על מנת להשיבו לישראל.
מסעם תועד על ידי צוות צילום של תאגיד השידור.
בין היתר נכחו במטה האו"ם בניו יורק, ואחר כך ערכו מסיבת עיתונאים מחוץ לחדר מועצת הביטחון של האו"ם.
במסעם זה נפגשו עם ראשי הארגונים היהודיים בניו יורק ובלוס אנג'לס, נציגים דיפלומטים מארצות הברית, אתיופיה, האיחוד האירופי והצלב האדום.
בנוסף ביקרו בבית הלבן במפגש עם שליחו של נשיא ארצות הברית למזרח התיכון, ג'ייסון גרינבלט.
במרץ 2018 הוקדש לפרשה פרק בתוכנית התחקירים עובדה.
באפריל 2018 הוקם אוהל מחאה להשבתו מול מעון ראש הממשלה.
באותו החודש הפגינו כ-2,000 איש בהפגנות שתוכננו ברחבי הארץ על ידי צעירים בני העדה האתיופית.
באחת ההפגנות נעצרו מספר מפגינים עקב ניסיון לחסימת כביש.
במאי 2018, בטקס הממלכתי לציון יום הזיכרון ליהודי אתיופיה שנספו בדרכם לישראל המתקיים ביום ירושלים, נאמו בפני העדה, נשיא המדינה ראובן ריבלין וראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו בו התחייבו שישראל לא תשקוט עד שתחזיר את אברה הביתה.
ריבלין הוסיף כי כמה שבועות קודם לכן בביקורו באתיופיה ביקש מנשיא אתיופיה, "שיעשה כל שביכולתו לסייע למאמצים להשיב את אברה שמוחזק בשבי החמאס למשפחתו".
במאי 2018 קיימה ועדת החוץ והביטחון של הכנסת דיון מיוחד בהשתתפות חברי כנסת רבים, מתאם שבויים ונעדרים במשרד ראש הממשלה, ירון בלום, ובני משפחת מנגיסטו – גשאו, אגרנש ואילן.
ביוני 2018 קיימו המשפחה והציבור הנאבק לשחרורו הפגנת מחאה מול בית הצלב האדום בתל אביב בדרישה לקבל אות חיים ומידע על מצבו.
בנוסף, דרשו שיקבל טיפול רפואי, את התנאים ההומניטריים והזכויות המינימליות על פי האמנות הבין־לאומיות.
ב־11 בספטמבר 2019 נפגשו בני משפחת מנגיסטו עם יו"ר הרשות הפלסטינית, אבו מאזן.
בפגישה זו שהתקיימה במוקטעה ביקשו בני המשפחה מאבו מאזן שיסייע להם במאמצים להשבת בנם הביתה.
אבו מאזן בתגובה אמר שיפעל בכל הערוצים הקיימים להשבת בנם.
בספטמבר 2020 הוציאו שלומי שבת ועדן אלנה את השיר מה אתה עובר שהוקדש לאברה מנגיסטו.
כמו כן, הזכירו הדג נחש את הצורך בשחרורו של מנגיסטו בשירם בומבה בשורה:"אולי כבר תאמר מה בדבר אברה (מנגיסטו), אולי כבר תחזיר אותו בחזרה".
ב-22 באוגוסט 2021 חגגה אימו של אברה מנגיסטו, אגרנש מנגיסטו, את יום הולדתו של אברה לבדה.
סרטון שלה חוגגת את יום הולדתו הופק על ידי עיריית אשקלון.
הסרטון זכה לפרסום רב בתקשורת הישראלית.
בפברואר 2022, במסגרת פרק הפתיחה של העונה החמישית של "היהודים באים", ביצע עידו מוסרי שיר סאטירי שחיקה את "כשתבוא" של בעז שרעבי.
הביצוע המחודש השווה בין הפעילות הציבורית בישראל להשבתו של רון ארד ובכללה השיר המקורי, לבין מיעוט הנוכחות של מנגיסטו בשיח הציבורי, ומתח ביקורת על הפערים בין המקרים בתור כאלו שנגרמו על רקע אפליה עדתית.
הדובר בשיר הוא הציבור הישראלי, שבאמצעות שלל נימוקים מנסה להשקיט את מצפונו, ולהצדיק בפני מנגיסטו את חוסר הפעילות להשבתו: .
למרות זאת, לא עולה הדבר בידו, והוא נאלץ להיוותר עם השאלה: .
ב-16 בינואר 2023, יום כניסתו של הרצי הלוי לתפקיד הרמטכ"ל ה-23, פרסם חמאס תיעוד של אברה מנגיסטו שבו אמר: .
בחמאס אמרו שהם "מדגישים את כישלונו של הרמטכ"ל היוצא אביב כוכבי" ו"שעכשיו הרמטכ"ל הנכנס הרצי הלוי יצטרך להתמודד עם נטל הכישלון הזה".
בזמן מלחמת חרבות ברזל, בעקבות החטיפה לעזה של אזרחים ישראלים רבים, אמר ראש הממשלה בנימין נתניהו כי הם פועלים להחזרת אברה מנגיסטו ושאר החטופים.
רשת BBC הבריטית דיווחה ב-6 בינואר 2025 כי היא קיבלה לידיה את רשימת 34 החטופים שחמאס טוען שהסכים לשחרר בפעימה ההומניטרית בעסקה המתגבשת.
זמן קצר לאחר מכן פרסמה רשת א-שרק, שבבעלות סעודית, רשימה שמית ובה הופיעה שמו של מנגיסטו.
בסופו של דבר הוא שוחרר והוחזר לישראל ב-22 בפברואר 2025 לאחר 3,821 ימים בשבי.
אברה קדברה הוא דמות בדיונית של נבל-על המופיעה בחוברות הקומיקס פלאש ביקום DC של DC קומיקס.
הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Flash #128 ממאי 1962 ונוצרה על ידי הכותב ג'ון ברום והמאייר קרמיין אינפנטינו.
האזרח אברה, המכונה אברה קדברה, הוא נוסע בזמן מהמאה ה-64, תקופה שגרמה לקסמי אשליות להיראות מיושנים לצד הטכנולוגיה המתקדמת של אותם זמנים.
האזרח אברה היה קוסם חובב, שרצה קהל לפעלוליו, לכן גנב מכונת זמן ונסע למאה ה-20. באמצעות טכנולוגיה שהוא מביא מהמאה ה-64, הוא מופיע כקוסם, וממציא מכשיר מהפנט כדי לגרום לקהל להריע גם כשהם מאוכזבים מקסמיו.
ולאחר שראה שהקהל מתעניין בדברים אחרים מלבד המופע שלו, הוא החליט שיפרסם את עצמו בציבור באמצעות פשעים.
הוא נתקל בפלאש של תור הכסף, בארי אלן, מביס אותו במפגש הראשון שלהם אך מובס על ידיו בעימות השני בין השניים.
הוא ברח, נלחם באלן, הובס ונכלא כמה פעמים, ונשלח לבסוף חזרה למאה ה-64 בידי אלן וג'יי גאריק.
אברה נאסר לזמן מה, אך ברח וחזר למאה ה-20 לאחר שהפלאש הרג את פרופסור זום.
בעקבות מותו של זום כ-500 שנים לפני תאריך הולדתו, ציר הזמן שובש ואברה החליט לנצל זאת לטובתו כדי ללכוד את הפלאש במאה ה-64 עד שציר הזמן יתקן את עצמו וישנה את גורלו ועתידו של הפלאש.
הוא התחזה לפרופסור זום, נסע בזמן לתקופה וכלא את הנבלים קפטן קור, קפטן בומרנג, טריקסטר, אשף האוויר, החלילן, מאסטר המראות ושודד הקשתות במבנה סלעי מחוץ לסנטרל סיטי.
לאחר מכן הוא התחזה לאחד מחברי חבר המושבעים במשפט של הפלאש וגרם למשפט להסתיים בהאשמתו של אלן, ולבסוף הרס את בניין העירייה בדרך שבה הפלאש מוצג כאחראי.
לבסוף, אלן גילה שאברה מתחזה לפרופסור זום, הביס אותו בסיועם של הנבלים שאברה לכד וטיהר את שמו.
אברה השתתף באירועי "המשבר בעולמות האינסופיים", שבהם אלן נהרג כשניסה להציל את המולטי-יקום.
הוא חזר למאה ה-64 לאחר מותו של הפלאש, ונעשה למהפכן נגד השלטון וגורש חזרה למאה ה-20. הוא נלחם בפלאש החדש וולי וסט, אשר הציל אותו לאחר שהוא נלקח חזרה למאה ה-64 לצורך הוצאה להורג וסייע לו להפיל את הממשל המושחת.
אף על פי כן, שנאתו של אברה לפלאש רק גדלה, וזאת כי הוא הרגיש שתהילת חייו נלקחה ממנו.
לאחר שהשתתף באירועי "שעת אפס", הוא ביצע עסקה עם השד נרון, אשר העניק לו כוחות כישוף אמיתיים, והוא זנח את הטכנולוגיה שבה השתמש כדי לדמות כישופים.
אברה, הנחוש לנקום בפלאש ולקחת ממנו את הדברים שהוא אוהב, חטף את כלתו לינדה פארק ביום חתונתם, כלא אותה בכלא הממוקם בתוך ציר הזמן וגרם לשכתוב ההיסטוריה כך שלינדה נעלמה לכאורה יום לפני שהיא נפגשה עם וסט.
לינדה נמלטה ברחבי ציר הזמן, וניצלה בידי וסט שחש בנוכחותה לאחר שנלחם בקובלט כחול בתוך כוח המהירות.
במהלך קרב שהתפתח בין וסט לכפיל שלו ממציאות חלופית, אברה נהרג לכאורה אך בהמשך נראה כלוא בכלא איירון הייטס ובעל אמנזיה.
הוא נזכר מי הוא, ברח, נלחם בווסט, בגאריק ובסופרמן ונכלא פעם נוספת עד ששוחרר בידי גורילה גרוד.
הוא נלחם בפלאש כמה פעמים, הצטרף לקבוצת "הנבלים", היה מעורב במותו של קיד פלאש יחד עם הנבלים ואינרציה, ונשלח לגלות בכוכב לכת בידי יחידת המתאבדים.
הוא נהרג לכאורה בידי פרופסור זום במיני-סדרה "פלאש: לידה מחדש", אך נראה בחיים בגיליון האחרון של הסדרה.
במהלך אירועי "פלאשפוינט", אברה קדברה הופיע כחבר בקבוצת "שבעת הסודיים".
הוא הופיע ביקום DC שלאחר "פלאשפוינט" במהלך לאירועי חידוש הכותרים "לידה מחדש".
אברה קדברה הופיע כקוסם לא-יוצלח בשם "מר הוקוס פוקוס", אך כאשר לילית קליי נכנסה למוחו של וולי וסט בניסיון לבדוק מה אחראי להסרתו של עשור מההיסטוריה, היא מעוררת את אברה קדברה מלפני פלאשפוינט במר הוקוס פוקוס והוא נשבע לנקום.
את דמותו של אברה קדברה בעונתה השלישית של סדרת הלייב אקשן "הפלאש" מגלם השחקן דייוויד דסטמלצ'יאן.
אֶבּראהים ראיס א-סאדאתי, הידוע יותר כאֶבּראהים ראיסי (בפרסית: سیّد ابراهیم رئیسالساداتی; 14 בדצמבר 1960 – 19 במאי 2024) היה איש דת ומדינאי איראני אשר כיהן כנשיאה השמיני של איראן בשנים 2021–2024.
קודם היבחרו לנשיאות, כיהן במספר משרות במערכת המשפט של איראן, ביניהן כסגן נשיא בית המשפט העליון (2004–2014), כתובע הכללי של איראן (2014–2016) ואף כנשיא בית המשפט העליון (2019–2021).
כמו כן שימש כיושב ראש אסתאן-י קודס-י רזאווי (פרסית: آستان قدس رضوی; קרן צדקה עשירה ורבת-השפעה) בשנים 2016–2019 וכן כתובע וכסגן התובע של טהראן בשנות ה-80 וה-90 של המאה ה-20. היה גם חבר במועצת המומחים האיראנית מטעם מחוז דרום ח'וראסאן, ונבחר לראשונה לתפקיד זה בבחירות 2006.
ראיסי התמודד לראשונה לנשיאות ב-2017, כנציג של מפלגת חזית המהפכה האסלאמית, אך הפסיד לחסן רוחאני.
ב-2021 התמודד בשנית וניצח לאחר שזכה ב-62% מהקולות.
ב-19 במאי 2024 אחר הצהריים התרסק מסוקו לאחר שחזר ממפגש עם נשיא אזרבייג'ן, אילהם אלייב.
על פי הסהר האדום האיראני, הוא נהרג יחד עם שר החוץ האיראני חוסיין אמיר עבדאללהיאן ושאר חברי המשלחת.
ראיסי היה ידוע לשמצה בתור "הקצב של טהראן" ו"התליין מטהראן" בשל תפקידו בסדרת הוצאות להורג שבמהלכן הוצאו להורג בין 4,482 ל-30,000 פעילי ותומכי מוג'אהדין ח'לק וארגוני שמאל אחרים.
ראיסי נולד ב-14 בדצמבר 1960, במחוז נוע'אן של העיר משהד.