tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כחלק ממדיניות הישיבה, היא מתנגדת לגיוס לצה"ל – וב-2024 אף סילקה משורותיה בחורים שהסכימו להתגייס, על מנת למנוע כל לגיטימציה לגיוס לצה"ל.
מלבד שיעורים יומיים, מתקיימים גם שיעורים כלליים.
שניים מהם נמסרים על ידי הרב עוזר, בעיון ובבקיאות, והם נמשכים כשעתיים.
שיעור נוסף היה נמסר על ידי הרב יצחק ברטלר.
שיעוריו נדפסים בדרך כלל בספריו "בית יצחק".
שיעור רביעי היה נמסר על ידי הרב שמחה שיף.
מדי שבוע מתקיים בימי רביעי שיעור בספר משלי על פי ביאור הגר"א, וגם שיעור בימי חמישי בספר 'דרך השם'' לרמח"ל על ידי הרב עמיהוד קליין.
בימי שישי מוסר הרב עוזר חבורה בענייני קדשים במשך כשעתיים, שאותה מגיעים לשמוע גם עשרות בחורים מישיבות אחרות.
ישיבת ארחות תורה (מוכרת בעולם החרדי בהגייה האשכנזית: אָרְחֶת) היא ישיבה גדולה בבני ברק שנוסדה על ידי הרב אהרן יהודה ליב שטינמן בה'תשנ"ח (1998).
בעשור השני של המאה ה-21 נפתחו לישיבה ארבעה סניפים ושתי ישיבות לצעירים.
בכל מוסדותיה לומדים כ-2,000 בחורים, וכ-1,300 אברכים.
בחודש סיוון ה'תשנ"ח (1998), ייסד את הישיבה הרב אהרן יהודה לייב שטינמן, ממנהיגי הציבור הליטאי.
בראשות הישיבה העמיד הרב שטינמן שניים מתלמידיו, בוגרי ישיבת פוניבז', הרבנים איתמר גרבוז, וברוך דב דיסקין, ראש כולל "נחלת משה".
למנהל רוחני מונה הרב חזקיהו מישקובסקי.
הרב שטינמן עצמו הגיע לעיתים לישיבה ומסר בה שיעורים.
כשרבו התלמידים מונו שני ראשי ישיבה נוספים: הרבנים יחיאל קלרמן וצבי יהודה אדלשטיין (בנו של הרב גרשון אדלשטיין).
כנהוג בישיבת פוניבז', מידי שלושה חודשים מתחלפים ארבעת ראשי הישיבה באמירת השיעורים לשלושת השיעורים הנמוכים והרביעי מוסר שיעור כללי.
לאחר פטירתו של הרב שטינמן מונה על פי צוואתו בנו, הרב שרגא נח, ראש ישיבה לצעירים "קהילות יעקב" בבני ברק, לנשיא הישיבה.
גם הרב גרשון אדלשטיין היה מעורב בהכרעות בישיבה.
ראש הקיבוץ הוא הרב נחום לבה, והרב אליהו דיקמן הוא ר"מ בקיאות.
הנושא והנותן הראשי והאחראי על קבלת התלמידים הוא הרב יצחק שרייבר.
מנכ"ל הישיבה הוא יעקב וירז'בינסקי, חבר עיריית בני ברק ומקורבו של הרב שטינמן.
בישיבה לומדים כשש מאות בחורים וכחמישים אברכים.
כל שיעור מונה כ-100 תלמידים.
על פי הוראת הרב שטינמן, ושלא כמקובל, השיעורים לא פוצלו לשנים כדי למנוע תחרות.
לקראת שנת ה'תשע"ח הורה הרב לפצל את שיעור א' מחמת ריבוי תלמידים, והרב אהרן אוסטרן, חתנו של הרב ניסים קרליץ ומרבני ישיבת רינה של תורה בכרמיאל, מונה לר"מ.
בישיבה יש שיעור שבועי של הרב דיסקין על פרשת השבוע ושיעור של הרב גרבוז על סדר טהרות.
בשנים הראשונות שכנה הישיבה במבנה ארעי ברחוב הרב כהנמן (השומר) בבני ברק, ובהמשך עברה למתחם שבו שכן בעבר מפעל המנעולים "ירדני" ברחוב שלמה המלך.
לפני מספר שנים נבנה בסמוך מבנה חדש המשמש כפנימייה לתלמידי הישיבה.
בתמוז ה'תשע"ב החלה בניית מבנה קבע לישיבה ברחוב הרב כהנמן, מול בניין הפנימייה, אולם הליך הבנייה נעצר בסוף 2013 בעקבות עתירה שהגיש נציג סיעת בני תורה בעיריית בני ברק לוועדה המחוזית לתכנון ולבנייה.
ב"שבעה" לפטירתו של הרב שטינמן, בסוף 2017, נערך בנוכחות רבנים בולטים טקס הספד ומעמד הנחת אבן הפינה למתחם הישיבה, שמתוכנן לכלול גם את בניינה החדש, בשם "קריית אילת השחר", על שם ספרו של הרב שטינמן.
כוללים לבוגרי הישיבה קיימים בבני ברק (2 סניפים) ירושלים (3 סניפים), מודיעין עילית (3 סניפים), ביתר עילית, טלז סטון, רכסים, עוצם, כרמיאל, אלעד, נוף הגליל, בית שמש ועפולה.
6 בתי כנסת ובתי מדרש ל"יוצאי הישיבה" נושאים את שמה, אחד במרכז רחוב רבי עקיבא בבני ברק, ושלושה במודיעין עילית.
בשנת ה'תש"ע, נפתח סניף של הישיבה באשדוד עבור תלמידים ספרדים.
בשנת ה'תשע"א, נפתח סניף של הישיבה בכרמיאל, בשם "רנה של תורה".
ראש הישיבה הוא הרב אברהם סטוארט (חתנו של הרב אליעזר דינר), והר"מים הם הרבנים משה בונים שכטר, אהרן אוסטרן (חתנו של הרב נסים קרליץ, משנת ה'תשע"ח ר"מ בישיבה בבני ברק), ויקותיאל פישל (חתנו של הרב יעקב אדלשטיין).
המשגיח הוא הרב שמעון עמנואל.
בשלהי ה'תשע"ג, קיבלה הישיבה תחת חסותה את "ישיבת נר זרח" שבמושב זרועה שבנגב, אותה ייסד הרב יששכר מאיר.
לאחר שתושבי המקום התנגדו להימצאות הישיבה במקום, היא עברה למושב עוצם באלול ה'תשע"ד.
ראש הישיבה הוא הרב יצחק זאב פיינשטיין (בנו של הרב חיים פיינשטיין), והר"מים הם הרבנים אליהו אליעזר ברוורמן, בנימין בראך, ושמואל אנסבכר.
המשגיח הוא הרב אברהם קוזוקין.
בטבת ה'תשע"ד, נפתחה "ישיבת תורה בתפארתה", עקב פיצול שחל בישיבת כנסת יצחק בחדרה, על רקע המחלוקת בציבור הליטאי.
הישיבה תחת הניהול הלוגיסטי של ישיבת אורחות תורה.
בשנת ה'תשע"ב הוקמה באלעד הישיבה לצעירים "תורת חסד", על שם ישיבת תורת חסד בבריסק שבליטא, שבה למד הרב שטינמן בצעירותו.
ראש הישיבה הוא הרב מאיר בן שלמה, ולצידו הר"מ הרב יהושע קרנברג.
בשנת ה'תשע"ו הוקמה בירושלים הישיבה לצעירים "אמרי משה", על שם חיבורו של הרב משה סוקולובסקי, רבו של הרב שטינמן.
ראשי הישיבה הם הרב אליהו דיסקין והרב יהושע מישקובסקי (בנו של הרב חזקיהו).
בשנת ה'תשפ"ב הוקמה בבני ברק הישיבה לצעירים "רוממות התורה".
ראש הישיבה הוא הרב שמואל כהן.
ישיבת בית דוד (מוכרת יותר בשם: ישיבת תומכי תמימים קריית גת), היא ישיבת חב"ד בעיר קריית גת, שנוסדה בשנת תשי"ט (1959) במסגרת רשת ישיבות תומכי תמימים ליובאוויטש של חב"ד.
הישיבה הוקמה כסניף של ישיבת תומכי תמימים בכפר חב"ד ומנהלה הראשון היה הרב דב טייכמן.
בשנותיה הראשונות התקיימה הישיבה במבנה זמני.
בשנת תש"כ (1960) הונחה אבן הפינה לבניין הישיבה.
הישיבה הוקמה על ידי תלמידי ישיבת חב"ד מקישינב בתשי"ט כהמשך לישיבה שנהרסה במלחמת העולם השנייה.
בשנת 1967 נפתחה הישיבה גם לבחורים חסידי חב"ד מערים אחרות.
לקראת הפתיחה הגיעו ללמוד בישיבה תלמידים מישיבת תומכי תמימים בכפר חב"ד.
בסוף שנת 1967 הורה הרבי מלובביץ' לרב אפרים וולף, מנהל הישיבה בכפר חב"ד, לשלוח לקריית גת קבוצת תלמידים מישיבת חב"ד בלוד.
בכ"ה אלול תשכ"ט (ספטמבר 1969) התקיימה חנוכת הבית של המבנה הישן,
בכ' בכסלו תשמ"ג התקיימה חנוכת הבית של האגף הראשון במבנה החדש ברחוב אליהו הנביא 5. בשנת תשל"ג (1973) מונו להנהלת הישיבה הרב שלום דובער וולפא והרב גרשון לוין.
בשנת תשל"ט (1979) מונו להנהלת הישיבה המשפיע הרב זושא אלפרוביץ' והרב מנחם מנדל גרונר שמשמש כמשגיח ור"מ בישיבה.
במהלך השנים הצטרף הרב אברהם מנדל (בומי) פרידלנד לצוות הישיבה כר"מ ראשי ומשפיע.
בשנת 1989 הצטרף לצוות הישיבה הרב יוסף יצחק גנזבורג.
בתשל"ח עזב הרב וולפא את ניהול הישיבה, ואת מקומו תפס הרב משה הבלין.
לימים התמנה הרב הבלין לרב העיר, ונוכחותו בישיבה פחתה.
ב-2007 הצטרף לצוות הרב אלישיב קפלון.
ב-2008 נחנך אגף נוסף בבניין.
הישיבה פרושה על פני שישה בניינים בשני אגפים.
מנהל הישיבה הוא הרב לוי יצחק הבלין.
המתיבתא כוללת את כיתות ו' עד ח'.
במשך תקופה ארוכה ניהל את המתיבתא הרב נפתלי חייבי, שפרש בשנת 2003. אחריו ניהל את המתיבתא הרב שלמה ליפש רב היישוב כפר אחים.
שפרש בשנת 2015 אחריו מונה הרב שלמה ממן שפרש בשנת 2017.
הרב ישראל זוהר, כיום משגיח הישיבה, שימש גם כראש הישיבה הקטנה.
מ-2006 משמש הרב יוסף יצחק זילברשטרום כראש הישיבה.
נכון לשנת 2024 מונה הישיבה כ-280 תלמידים.
הרב משה הבלין הוא ראש הישיבה.
מוסר שיעור עיוני לכל תלמידי הישיבה פעם בחודש.
בכירי צוות הישיבה הם הרב מנחם מענדל גרונר, הרב יונה אלימלך יעקובוביץ, הרב זושא אלפרוביץ המשפיע הראשי.
בישיבה מכון סמיכה לרבנות בראשות הרב שניאור זלמן ירוסלבסקי.
מגיעים לישיבה גם תלמידים מאירופה, צפון אמריקה, דרום אמריקה ודרום אפריקה.
בשנת 2024 מנתה הישיבה כ-440 תלמידים.
ישיבת אש קודש היא ישיבה לחוזרים בתשובה, השוכנת במרכז העיר רמת גן.
הישיבה פועלת לצד קהילת נהורא, קהילה דתית-לאומית שהתגבשה סביב מוסדותיה.
שתי המסגרות שוכנות במתחם בית הכנסת "בצלאל", בסמוך לבניין עיריית רמת גן, והן הוקמו כשלוחה של ישיבת רמת גן.
בשנת ה'תשס"ו הקימה נהורא בית מדרש לבעלי תשובה.
בשנת ה'תשס"ז (2007) הוקמה בעיר ישיבה לבעלי תשובה בשם ישיבת א"ש קודש (על שם אלעזר שמאי לייבוביץ' שנרצח בפיגוע הירי בצומת זיף).
הישיבה שכנה בתחילה ברמת עמידר וכיום נמצאת במרכז העיר, בסמוך לעיריית רמת גן.
מסלול הלימודים בישיבה כולל לימודי גמרא בעיון ובבקיאות, הלכה, חסידות וקבלה.
בראש הישיבה עומדים הרב יובל בר נתן והרב מתניה עמר.
רב הקהילה שהתגבשה סביב הישיבה במרכז העיר הוא הרב אור חיים טאוב (רב מחלקת המקוואות והעירובין ברבנות רמת גן).
הרב דוד דודקביץ' (רב היישוב יצהר)
הרב אהרלה הראל (לשעבר ראש ישיבת שילה)
הרב שלמה קליין (בנו של הרב משה שאול קליין)
הרב מיכאל לוצקי - ראש כולל ברמת שלמה שבירושלים (שלוחה של ישיבת מרכז הרב).
הרב דרור יהב - כותב ועורך תוכן.
פרויקטים נוספים של קהילת נהורא
מדרשת נביעה - מדרשה לבעלות תשובה, גם היא ברמת גן
מיזם השראה המיועד לסטודנטים, בשיתוף עם עמותת נפש יהודי.
בראשו עומד הרב אהרוני ברנשטיין.
מכון הכנה לבר מצווה והדרכת חתנים וכלות.
עורך העלון הוא הרב אהרוני ברנשטיין.
בעלון מופיעות בין היתר שאלות ותשובות עם הרב יהושע שפירא, טורים מהגותו של הרב עדין אבן ישראל, וכן מאמרים, ראיונות וכתבות ברוח חסידית.
ישיבת בית יוסף – נובהרדוק בבני ברק הייתה הישיבה גדולה הראשונה בבני ברק ומהישיבות הוותיקות ביישוב החדש במאה ה-20. הישיבה הוקמה על ידי הרב מתתיהו שצ'יגל בשנת תרצ"א (1931), ונסגרה בשנות החמישים של המאה ה-20.
ה"סבא" מנובהרדוק ותלמידיו פעלו להפצת שיטת נובהרדוק והקימו רשת של ישיבות ברחבי פולין ורוסיה.
לאחר פטירתו של ה"סבא" מנובהרדוק נקראה רשת הישיבות על שמו – "בית יוסף".
בסוף שנות ה-20 ותחילת שנות ה-30 הגיעו לארץ ישראל קבוצות מתלמידי ה"סבא" מנובהרדוק לארץ ישראל.
בשנת תרפ"ט (1928) הקים הרב הלל ויטקינד סניף של ישיבת "בית יוסף" בתל אביב, חלוצת ישיבות נובהרדוק בארץ ישראל.
במאי 1942 התקיים טקס הנחת אבן פינה לישיבה בתל אביב.
הישיבה בבני ברק הוקמה בידי הרב מתתיהו שצ'יגל, בסיוע הרב דוד בליאכר, שעמד בראשות ישיבת "בית יוסף" במזריטש.
בשנת תרצ"א (1931) הגיעו השניים לבני ברק, אז מושבה צעירה בת פחות מעשור, וסמוך לבואם הקימו את הישיבה.
הרב בליאכר חזר כעבור זמן קצר לפולין.
קבוצה של תלמידי נובהרדוק שעלתה באותה שנה לארץ ישראל היוותה הגרעין המייסד של הישיבה.
בין התלמידים הראשונים: הרב יעקב שניידמן, לימים מייסד ישיבת תפארת ציון, הרב שרגא פייבל שטיינברג, לימים ראש ישיבת תפארת ציון, הרב שמעון יוז'וק, לימים דיין בפתח תקווה ואב"ד בנתניה, הרב אריה פומרנצ'יק, מחבר הספר "עמק ברכה", ושמואל בן ארצי.
בתקופה הראשונה שכנה הישיבה בבית הכנסת הגדול שבמרכז המושבה.
בשנת תרצ"ד (1934) הונחה אבן הפינה לישיבה בגבעת רוקח.
בטקס השתתפו גדולי הרבנים בארץ ישראל, ובראשם החזון איש, שעלה ארצה כחצי שנה קודם לכן והשתכן בסמוך למבנה החדש של הישיבה בגבעת רוקח.
כמו כן השתתפו בטקס הרב אברהם יצחק הכהן קוק, הרב בן-ציון מאיר חי עוזיאל, הרב ראובן כץ והרב יעקב משה חרל"פ.
לאחר הטקס ביקר הרב קוק את החזון איש בביתו.
באותה תקופה עלה לארץ ישראל גיסו של ה"חזון איש", הרב יעקב ישראל קניבסקי, חניך ישיבת "בית יוסף"-נובהרדוק בביאליסטוק ור"מ בישיבת "בית יוסף"-נובהרדוק בפינסק.
הוא התיישב בגבעת רוקח, וכעבור זמן קצר מונה לעמוד בראש הישיבה.
מייסד הישיבה הרב שצ'יגל שימש כמנהל הרוחני ומסר שיחות מוסר לתלמידים.
מדי פעם היה ה"חזון איש" מוסר שיעורים לתלמידי הישיבה.
הישיבה השפיעה על צביונה הרוחני והתורני של המושבה בני ברק.
שתי ועדות מתושבי המושבה הוקמו למען הישיבה, האחת התגייסה למציאת מימון לאחזקת הישיבה והשנייה הייתה ועדת נשים שתפקידה היה לדאוג להקמת המטבח ואספקת מזון לתלמידים.
בין תלמידי הישיבה נמנו תלמידי ישיבות נובהרדוק בחו"ל שעלו לארץ ישראל במהלך שנות ה-30 וה-40, ובהם הרב אברהם צוקרמן, וכן בחורים ארץ-ישראלים ממשפחות דתיות וחרדיות.
בשנות ה-40, לאחר הקמת הישיבות החדשות בבני ברק, ישיבת פוניבז' וישיבת סלבודקה (שהוקמה סמוך מאוד לישיבת "בית יוסף" במרכז גבעת רוקח), הועם זוהרה של הישיבה הוותיקה.
בסוף שנות ה-50 נסגרה הישיבה.
בשנת תשמ"א (1981) הוקמה במבניה ישיבת בית מתתיהו, הקרויה על שם מייסד הישיבה הרב מתתיהו שצ'יגל.
הישיבה הארץ ישראלית, אשר כונתה גם "ישיבת גאון יעקב" ו"ישיבת ארץ הצבי", הייתה בית מדרש ובית הוראת הלכה, מאז המאה ה-6 עד המאה ה-12. נחשבה הסמכות ההנהגתית המרכזית של יהודי ארץ ישראל, סוריה, לבנון ומצרים בתקופת הגאונים.
היא נחשבה ליורשת מוסד הסנהדרין ולממשיכת המסורת התורנית הארץ ישראלית.
לעיתים עמדה בתחרות על ההנהגה והסמכות התורנית מול המרכז התורני של חכמי יהדות בבל.
בראש הישיבה עמד הגאון, אשר תוארו זה נגזר מעצם עמידתו בראשה ומשמה "ישיבת גאון יעקב".
ישיבת ארץ ישראל הייתה בעמדת סמכות כלפי קהילות ישראל שבארץ ישראל, בסוריה בלבנון ובמצרים.
הישיבה נקראה 'ישיבת גאון יעקב', על שום התקבולת בפסוק "יבחר לנו את נחלתנו – את גאון יעקב אשר אהב" המכנה את ארץ ישראל בשם גאון יעקב.
מכאן נגזר התואר "גאון" לעומדים בראשה, קיצור המורה על היותו ראש ישיבת גאון יעקב.
כמו בישיבת בבל, גם ב"ישיבת ארץ ישראל" הייתה קיימת מעין סנהדרין גדולה וסנהדרין קטנה.
ראש הישיבה, הגאון, כונה גם "הנשיא" או "נשיא הסנהדרין".
סגנו של הנשיא היה עומד בראש בית הדין הגדול שהיה ליד הישיבה.
אב בית הדין היה מכונה גם בשם "אב בית דין של כל ישראל" או "אב הישיבה" ובקיצור "האב".
לרוב היה האב אף זה שכיהן בראשות הישיבה לאחר מות הגאון שכסגנו שימש.
את מוסד "ישיבת ארץ ישראל" ניהלו הגאון, סגנו "האב" ועוד 5 חברים סה"כ ועד של שבעה.
בין הכינויים הרשמיים שלהם ידועים השמות: "חבורה" או "חבורת הצדק" כקיצור לשם ישיבת ארץ ישראל.
בישיבת ארץ ישראל כמו בישיבות שבבבל, הבדילו בין "בני סנהדרין" - חברים מוסמכים לבין "בני תורה" - חכמים שעדיין לא הוסמכו.
הישיבה הובילה גם את הנהגתם הפוליטית והמדינית של היהודים בגלילותיה, ראשי הקהילות באזורים אלה היו הדיינים, חברי הישיבה, שהתמנו לתפקידיהם בידי הנהגת הישיבה.
פקידי הקהילות – החזנים, הסופרים, הפרנסים, השוחטים והמוהלים, התמנו לתפקידיהם על ידי ראשי הקהילות מכוח סמכותם וסמיכתם שבאו להם מראש הישיבה - הגאון.
מאז הכיבוש הערבי במאה ה-7, ועד לשנות השבעים של המאה ה-11, היו חברי הישיבה משתתפים בסוכות בירושלים בראש המעמד השנתי בהר הזיתים.
דבר שהיווה ביטוי נוסף לסמכותם ומרכזיותם ולו הסמלית בקרב העולם היהודי.
ישיבת ארץ ישראל והעומדים בראשה ראו את עצמם כממשיכי הסנהדרין ונהגו בסמיכת זקנים כמתואר במגילת אביתר.
נמצאה בגניזת קהיר עדות לכך המתוארכת למאה ה-13: "נאום הנרצע למצוות אדוננו סעדיה בר' עובדיה זלה"ה הנסמך בצפת מפי אדוננו".
בניגוד ליהדות בבל, בה תפקיד ראש הישיבה ותפקיד ראש הגולה היו מוטלים על שני אישים שונים, בארץ ישראל מאז ביטול הנשיאות בתחילת המאה ה-5 הנהיג את היישוב בארץ ראש הישיבה שהיה גם הנציג המדיני כלפי השלטונות.
מסיבה זו נחשבה הישיבה הן בעיני השלטונות והן על ידי היהודים להנהגתם הרשמית של היהודים הרבניים באזור ארץ ישראל וסוריה רבתי, ואפילו מצרים, כמתואר לעיל.
מנהיגי הישיבה בארץ ישראל באו לרוב ממשפחות מיוחסות מארץ ישראל, כגון משפחת בני מאיר שהייתה מיוחסת לבית דוד.
ואילו במאה ה-11 וה-12 עמדו בראשה ברוב הזמן חכמים משפחת הכוהנים סג'למסי שהיו מארצות המגרב.
גאוני בבל לא קיבלו את זכותם של ראשי הישיבה הארץ ישראלית להיקרא "גאון", ולכן בבבל כונה ראש ישיבת ארץ ישראל בתואר "ראש הישיבה" סתם או "ראש החבורה".
יהושע הורוביץ כתב כי "יהודי התפוצות ובמיוחד יהודי מצרים ואיטליה תמכו בישיבת ארץ ישראל מבחינה כלכלית, וכן ידוע שהממשלה במצרים - שארץ ישראל הייתה כפופה לה - הייתה בתקופה מסוימת מפרנסת את צורכי הישיבה ועל ידי כך לא הייתה הישיבה זקוקה לנדבות.
מאידך יש מקום להניח שבני ארץ ישראל שלחו נדבות לישיבות שבבבל.
בתקופת הגאונים רב שרירא ורב האי, חלה התרופפות בתמיכת ישיבות בבל וגם קהילות ואנשים פרטיים שלחו נדבותיהם לישיבת ארץ ישראל".
ממקורות הגניזה הקהירית ומקורות של חכמי אשכנז ידוע לנו כי אלו פנו רבות בשאלות ותשובות לחכמי ישיבת ארץ ישראל.
לדוגמה, מצויה קבוצת תשובות משנת 1071 מאת ר' אליהו הכהן גאון ובנו ר' אביתר גאון שהוזכרה במחזור ויטרי בתור "רבי משולם בן משה שאל את פי אריות יושבי ירושלים עיר הקודש".
המסורת האשכנזית נסמכה במידה מסוימת גם על המסורת הארץ ישראלית, ובכך נבדלה ממסורות יהדות ספרד ויהדות צפון אפריקה, שהתבססה באופן כמעט מוחלט על מסורת בבל.
תחלופת המכתבים של השאלות ותשובות היוו אחד ממקורות הכסף של מוסד זה דרך נוספת הייתה באמצעות שליחת שד"רים.
אהרון בן מאיר והמחלוקת על קביעת לוח השנה
אחד מגאוני ארץ ישראל הידועים הוא ר' אהרון בן מאיר.
בין פעולותיו הציבוריות הבולטות הייתה המלחמה נגד הקראים שבתקופתו היה להם ולתנועתם משקל רב.
בן מאיר היה מעורב גם בהליכי בחירת הגאון בבבל לאחר פטירת ר' יהודאי גאון.
במיוחד מוכרת המחלוקת הקשה שהייתה בינו לבין חכמי בבל בראשות רס"ג וראש הגולה דוד בן זכאי, מחלוקת על קביעת התאריך העברי באותן שנים.
בן מאיר הורה לתלמידיו לחגוג את המועדים כפי הוראתו, אך חכמי בבל, ובראשם ראש הגולה דוד בן זכאי ורב סעדיה גאון כתבו לו כי טעות בידו.
מצב בלתי-אפשרי זה הוביל את רב מבשר ותומכיו, שעד עתה צידדו בשיטת בן מאיר, לעבור לצד של רב סעדיה גאון וחכמי בבל.
חליפות המכתבים בין הצדדים הניצים לא פסקו, וחכמי בבל כתבו לבן מאיר וניסו לפייסו לחזור בו ("נעשינו חרפה בגויים וקלסה בין המינים"; "אבלים נזופים בבכי תמרורים ואנחה", ועוד), אך בן מאיר לא חזר בו והשיב להם במכתב כי "אף אילו נהרגנו ואלף כמותנו, לא נשנה מנהג אבותינו ולא נחליף חוק...
לא ידוע כיצד מחלוקת זו הסתיימה, אך ידוע כי בשנת ד'תרפ"ג (923) עוד היה הבדל בין זמן חגיגת המועדים, ולעומת זאת בשנת ד'תרפ"ד הם כבר נחוגו באותו זמן בבבל ובארץ ישראל.
במהלך המאה השלישית עברה לטבריה הסנהדרין בהנהגת רבי יהודה נשיאה, וזאת בהשראת רבי יוחנן גדול אמוראי התקופה, שקבע בה את מושבו.
זו הייתה תחנתה האחרונה של הסנהדרין.
מהמאה השלישית, ועד כיבוש הארץ על ידי הערבים בשנת 638 הייתה טבריה מרכז היישוב היהודי בארץ ישראל.
בטבריה נערך ונחתם התלמוד הירושלמי במהלך המאה הרביעית לספירה, ובה פעלו גדולי האמוראים בתקופה זו - ר' יוחנן, ריש לקיש, רבי אמי ורבי אסי.
הקיסר תאודוסיוס השני מנע מינוי של יורש ויהודי הארץ אכן לא מינו נשיא חדש תחת רבן גמליאל.
כתוצאה מכך התבטל התפקיד ותקופת הנשיאות תמה.
לפיכך טבריה הייתה מקום מושבה האחרון של הסנהדרין.
רבי יוחנן שערך את התלמוד בטבריה אף אמר כך:
בערך בשנת ד'ר"פ (520) ברח מבבל מר זוטרא בר מר זוטרא, מראשוני הסבוראים שהיה בנו של ראש הגולה בבבל המיוחס אף הוא לבית דוד, והתיישב בטבריה.
והוא וצאצאיו אחריו, במשך שבעה דורות שלאורך המאה השישית והשביעית, עמדו בראשות הישיבה והובילו את ההנהגה התורנית.
זו למעשה הייתה תחילתה של הישיבה הארצ-ישראלית ובכך היוותה כממשיכתה הסמלית של מוסד הסנהדרין.
למעשה ישבה הישיבה בטבריה זמן כה רב עד שגם כאשר היא עברה לירושלים היו נקראים לעיתים ראשיה בשם "גאון טבריה", אף במאה ה־11, מאות שנים לאחר המעבר מטבריה.
על קורות טבריה ויצירתה התרבותית יש לציין שבשלהי השלטון הביזנטי ניסה יהודי בשם בנימין מטבריה לחבור אל האימפריה הסאסאנית ולהקים אוטונומיה יהודית בארץ ישראל.
באירוע הקרוי "מרד היהודים נגד הרקליוס" שאירע בין 613–617 לספירה, מרדו יהודי ארץ ישראל בקיסר הרקליוס.
אך משהגיע לירושלים, בלחץ גורמים נוצריים, הפר את הבטחתו וטבח ביהודים, עד כדי כך שמכל יהודי טבריה נותר אך בנימין, שקנה את חייו בכך שהתנצר.
תיארוכו של הרעש נע בין 745 ל-749 לספירה.
ההיסטוריון בן הזמן מיכאל הסורי מספר כי ברעש חרבו שלושים בתי כנסת בטבריה, מה שמראה על חוזקו ושגשוגו של היישוב היהודי בעיר בתקופה זו.
בעיר קמו פייטנים, שהמשיכו את דרכו של אלעזר הקליר שכנראה חי בעיר במהלך המאה ה-7 מעט לפני הכיבוש הערבי.
כן פעלו בעיר במאה ה-10 אסכולות מדקדקים ונקדנים מפורסמים, בעלי המסורה כאהרן בן אשר ומשה בן נפתלי שפיתחו בעיר את הניקוד הטברני, שנחשב לשיטת הניקוד התקנית בשפה העברית למן המאה ה-10 ואילך.
בסמוך לשנת 920 נכתב בעיר כתר ארם צובא כתב היד החשוב המהווה את הנוסח הנחשב למדויק ביותר של התנ"ך.
סביר להניח שבמרבית הזמן הנ"ל התקיימה הישיבה הארצישראלית בטבריה וכנראה גם בזמן החכמים ממשפחת בן מאיר ביניהם מפורסם אהרן בן מאיר גאון.
לא ידוע מתי בדיוק עברה הישיבה הארצישראלית מטבריה אך ידוע כי בשלבים שונים היא נדדה בין כמה מקומות בהם רמלה וירושלים.
ישיבתה בטבריה קשורה גם בכך שמרבית היישוב היהודי בתקופות אלה היה מצוי בגליל בעוד שבירושלים וסביבתה לא הצליח להתקיים יישוב יהודי של ממש.
במשך המאה ה-11, הישיבה נדדה בין ירושלים ורמלה גם כאן נדודיה היו בשל המלחמות והמצב הקיומי הרעוע ששרר בתקופה זו.
בין ראשיה נמנו החכמים יוסף בן מנחם הכהן סג'למסי - משנות ה-90 של המאה ה-10 ועד לשנת 1027 (בשנים 1020–1025 הייתה הישיבה ברמלה).
בשנת 1073 נכבשה ירושלים על ידי גדודים של סלג'וקים שחדרו לארץ מסוריה בפיקודו של אתסיז אבן אוק.
העיר ככל הנראה נכנעה ללא קרב והטורקמנים השליטו משטר של טרור ומעשים של רצח ושוד היו עניין שכיח, ניסיון התקוממות של תושבי העיר בשנת 1077 נכשל והסלג'וקים טבחו בנכבדי ירושלים.
בעקבות מצב זה נדדה הישיבה לצור.
לאחר כיבוש ירושלים על ידי הסלג'וקים עברה הישיבה בראשות ר' אליהו בן שלמה הכהן לצור ולאחר פטירתו ב-1083 התמנה לראשותה בנו ר' אביתר גאון.
ממגילת אביתר ידוע כי דוד בן דניאל עזריה שהיה במצרים ערער על סמכותו של ר' אליהו גאון וניסה לקבל את הסמכות על הקהילות בכח ולתקופה מסוימת אף הצליח לקבל לידיו סמכות על חלק מהקהילות היהודיות.
בשנת 1094 אף גרם להפסקת קיומה של ישיבת ארץ ישראל בצור למשך כשנה.
על כך מסופר באריכות במגילת אביתר.
במגילה גם מסופר עוד שר' אליהו גאון נסע ב-1083 מצור לחיפה כדי לקדש בה את השנה (ד'תתמ"ד) כסמל לסמכותו של המרכז הארצישראלי בענייני קידוש החודש.
הישיבה התקיימה בצור עד שהתקרבו הצלבנים לעיר ב-1096 והחריבוה.
לאחר מכן הקים ר' אביתר את הישיבה בטריפולי ואילו סניף של הישיבה הוקם על ידי אחיו ר' שלמה בן אליהו הכהן בחדרך שעל יד דמשק ונקראה אף היא בשם ישיבת ארץ הצבי ובהמשך השתקעה ישיבתו בדמשק עצמה.
שם המשיכה את פעולותיה עוד כמאה שנים.
בשנת 1127 עובר מצליח בן שלמה - שעמד בראש ישיבת ארץ ישראל בחדרך - אל פוסטאט (קהיר הקדומה), שם כינה את עצמו בתואר "ראש ישיבת גאון יעקב".
ב-1138 כיהן ר' משה הלוי בן נתנאל השישי, ב-1160 כיהן בנו ר' נתנאל ולבסוף ר' שר שלום שנתמנה אחרי שנת 1170, אף הוא כינה עצמו בשם "ראש ישיבת ארץ הצבי" - סמל המשך פעולתן של ישיבות ארץ ישראל גם בפוסטאט.
עם מותו מסתיימת תקופת הגאונות במצרים.
בשנה זו בקירוב מגיע הרמב"ם לפוסטאט ומתחילה תקופה חדשה בהנהגתו.
מר זוטרא בר מר זוטרא.
צאצאי מר זוטרא - רב גוריא, מר זוטרא (הרביעי), רב יעקב, רב מיגס, רב נחמיה ורב אבדימי.
ר' פנחס הכהן, בן המאה ה-8
ר' יהושפט בן יאשיהו, בן המאה ה-9, מצאצאי ענן בן דוד
ר' צמח בן יאשיהו, בן המאה ה-9, גם מצאצאי ענן
ר' אהרן בן מאיר - נתמנה בשנת 920
ר' אברהם בר' אהרון בן מאיר, גאון וראש ישיבה בירושלים - שנת 960
יוסף בן מנחם הכהן סג'למסי -אב בית דין משנות ה-90 של המאה ה-10 ועד לשנת 1027 (בשנים 1020–1025 הייתה הישיבה ברמלה)
ר' יוסף בן עזרון הכהן גאון
ר' עזרון (בן יוסף?) גאון
ר' שמואל בן יוסף הכהן גאון
ר' שמעיה גאון, בערך בתחילת המאה ה-11'
ר' שלמה בן יוסף הכהן גאון, ששה חדשים בשנת 1025
רבי אליהו בן שלמה הכהן - בשנים 1062–1083, ירושלים וצור
ר' אביתר גאון בן אליהו הכהן - בשנים 1084–1109. בצור ובטריפולי.
ר' שלמה בן אליהו הכהן, אחיו של ר' אביתר הכהן גאון ומקים ישיבת ארץ הצבי בחדרך ובדמשק
ר' עזרא בן אברהם, ממשיך אביו בדמשק, בערך מ-1160 עד לפני 1191
ר' שר שלום בן אברהם, אחר אחיו עזרא בדמשק
צדוק, אחרי 1215 כנראה בדמשק, נפגש עם יהודה אלחריזי
ר' מצליח הכהן בן שלמה - מקים בשנת 1127 את ישיבת ארץ הצבי במצרים
ר' משה הלוי בן נתנאל השישי - 1138 במצרים
ישיבת בית יוסף גייטסהעד (בקיצור: ישיבת גייטסהד) היא ישיבה גבוהה בעיר גייטסהד שליד ניוקאסל באנגליה.
זוהי הישיבה הגדולה ביותר באירופה לאחר השואה ואחת הבולטות בה.
הישיבה הוקמה בשנת 1929. בתחילה שכנה הישיבה בצריף ברזל שבו הוקם בית הכנסת "די בלעכערנע שול" ("בית המדרש הבדילי").
בתקופת השואה שימשה הישיבה מפלט למאות בחורים מגרמניה שקיבלו בזכות בקשותיה אישורי כניסה לבריטניה.
מייסד הישיבה, הרב דוד דרייאן, ששימש כשוחט בגייטסהד, ביקש מ"החפץ חיים" שישלח מתלמידיו לשמש בראשות הישיבה, והוא אכן שלח שניים מתלמידיו.
ראש הישיבה ומנהלה-הרוחני הראשון היו הרב נחמן לנדינסקי והרב אליעזר קאהאן, שניהם בוגרי ישיבת נובהרדוק.
הישיבה נחשבה לשלוחה של נובהרדוק, ונקראה בשם "ישיבת בית יוסף" כמו סניפים אחרים של ישיבה זו (כגון ישיבת בית יוסף בבני ברק).
לאחר פטירת רבי אליעזר מונה חתנו, הרב זאב כהן, שהיה ר"מ בישיבה, למנהל-רוחני במקומו.
עם ראשי הישיבה שכיהנו לאחר מכן נמנו בני משפחתו של רבי אליהו לופיאן, שהתגורר בלונדון: בנו הרב אריה לייב לופיאן, מחבר הספר נאות אריה (נפטר ז' באלול תשל"ט), וחתנו של רבי אליהו, הרב אריה זאב גורביץ, מחבר הספר "ראשי שערים" ("גייטסהד" בעברית).
לאחר פטירתו מונה בנו הרב אברהם גורביץ, חתנו של הרב לייב לופיאן, לעמוד בראשות הישיבה.
הר"מים כיום (2013) הם הרב חיים עוזר גורביץ (בנו של רבי אריה זאב), הרב עזריאל רוזנבוים, הרב יוסף אהרן אופנהיימר והרב אליהו גורביץ (בנו של הרב אברהם וחתנו של הרב ברוך דב פוברסקי).
בשנת תש"ז (1947), בגיל 30, מונה הרב משה שוואב למשגיח הרוחני של ישיבת גייטסהד.
במשך שנים שימש בה כמשגיח הרב מתתיהו סלומון, שממנה עבר לשמש כמשגיח של ישיבת לייקווד, לאחר פטירת המשגיח הקודם הרב נתן נטע ווכטפויגל.
המשגיח הנוכחי הוא רבי מרדכי יוסף קרנובסקי.
בשנת 2011 למדו בישיבה כ-350 תלמידים, רובם ילידי בריטניה, ומיעוטם מאירופה, ארצות הברית, ישראל ועוד.
רשימת בוגרי הישיבה שיש על אודותם ערך בוויקיפדיה
ישיבת באר התורה היא ישיבה גדולה המשתייכת לזרם החרדי ליטאי הממוקמת בבית שמש.
בראשה עומד הרב גבריאל יוסף לוי.
הישיבה הוקמה בשכונת בית וגן בירושלים, בשנת תשנ"ג (1993) על ידי הרב גבריאל יוסף
לוי, תלמידו של הרב שמואל רוזובסקי, שכיהן עד אז כר"מ בישיבת בית מתתיהו; ועל ידי חותנו, הרב אהרן פלדמן, בעידודם של הרב שלמה זלמן אויערבך והרב אלעזר מנחם שך.
הרב פלדמן, שהוא חבר מועצת גדולי התורה בארצות הברית, נטל חלק פעיל בהנהגת הישיבה עד ל-2001, אז נקרא לעמוד בראשות ישיבת נר ישראל בבולטימור.
במקביל הוא עומד בנשיאות הישיבה ומשתתף באירועיה.
דבק בישיבה הכינוי גי"ל, ראשי תיבות שמו של ראש הישיבה גבריאל יוסף לוי.
דגש רב מושם על שיעורו של ראש הישיבה מדי יום רביעי.
קודם השיעור מעביר ראש הישיבה שיעור קצר המכונה "תקדים" לשיעור המרכזי, ולאחר השיעור מחולקים דפי תקציר ובחורים מבוגרים יחסית חוזרים על השיעור עבור בחורים צעירים יותר ("זאָגער").
המשגיח בישיבה מאז הקמתה היה הרב עמנואל בש, תלמידו של הרב מאיר חדש.
בתחילת קיץ 2014 הוא פרש מתפקידו.
מגידי השיעורים הם הרב מנחם יוסף דויטש, הרב יעקב משה ליבוביץ, הרב אריה פרידמן, הרב יעקב לוי והרב אביגדור לוי.
ראש ה"קיבוץ" הוא הרב יעקב גולדברג, והמשגיח הרב מרדכי לוי.
בשנת 2015 למדו בישיבה כ-350 תלמידים.
בשנת 2016 הגיע לשיאו משבר כלכלי שפגע בישיבה, והרב משה הלל הירש נחלץ לעזרתה.
הישיבה ששכנה במבנים שכורים שונים בעשורים הראשונים לפעילותה נאלצה לעזוב את ירושלים ובאלול ה'תשע"ו עברה הישיבה לשטח שהוקצה לה בעיר בית שמש.
מבני הקבע של הישיבה עודם בשלבי תכנון.
תחת חסותה של הישיבה כמה ישיבות-בנות:
ישיבת "באר התורה" בירוחם, הוקמה ב-1998. בראשה עמד הרב ברוך דב בן שלום, מרבני הישיבה.
הישיבה נסגרה ב-2001 מחוסר תקציב.
ב-1999 הוקמה ישיבת "באר התורה" ביישוב טלז סטון ליד ירושלים, ובראשה עומד הרב שמואל גרוסברד.
כיום הישיבה נקראת "מעיני החכמה" ואינה קשורה ל"באר התורה" ולומדים בה כ-50 אברכים.
ב-2001 הוקמה ישיבת "באר התורה" לצעירים, בראשה עמד הרב מרדכי אפוליון, מתלמידי הרב אלעזר מנחם שך.
עקב מחלתו של אפוליון ופטירתו ב-2007 נסגרה הישיבה.
ב-2009 הוקמה ישיבת "באר החכמה" בבית שמש, לבני עדות המזרח, בראשות הרב חגי קטן.
בשנת 2016 שם הישיבה שונה לישיבת תורה בטהרתה, הישיבה נסגרה בשנת 2018 בשל קשיים כלכליים.
ב-2010 נפתחה שלוחה בשכונת הר נוף בירושלים.
בנו של ראש הישיבה, הרב אביגדור, היה ראש ישיבה ואחיו הרב מרדכי לוי היה משגיח.
באוגוסט 2017 עברה לביתר עילית, ולאחר מספר חודשים חזרה לכסלון.
נכון ל-2018 הישיבה עצמאית ובראשה הרב אהרון סלומון.
ישיבת בית התלמוד היא ישיבה גדולה שפעלה בירושלים משנות ה-60 ועד שנות ה-90 של המאה ה-20, בראשות הרב דב שוורצמן.
הישיבה הוקמה על ידי הרב שוורצמן בשנת תשכ"ח, כאשר שב לישראל מארצות הברית לאחר עשרים שנה שבהן שימש ר"מ וראש ישיבה במספר ישיבות.
הוא יסד את הישיבה בשכונת בית וגן בירושלים, בסיוע הרב משה שפירא.
לאחר מספר שנים עברה הישיבה לשכונת בית ישראל במבנה של ישיבת זוויהל.
בשנות ה-70 עברה הישיבה למבנה משלה בשכונת סנהדריה המורחבת.
באמצע שנות ה-70 פעלה הישיבה בשותפות עם הרב יצחק הוטנר וישיבתו, והיא נקראה "ישיבת בית התלמוד - גור אריה".
כעבור כשנתיים פסק הקשר והיא שבה להיקרא "ישיבת בית התלמוד" בלבד.
מוסדות הישיבה כללו ישיבה גדולה, ישיבה קטנה וכולל אברכים.
במשך תקופה שימש כמשגיח הרב אהרן פלדמן.
בתחילת שנות ה-70 הוקמה בתחומי הישיבה מסגרת תורנית לחוזרים בתשובה בשם "שמע ישראל".
לימים היא נפרדה לכמה ישיבות, ובראשן ישיבת אור שמח, שהרב שוורצמן עמד בנשיאותה ומסר בה שיעורים.
בשנות ה-80 הועם זוהרה של הישיבה ובשנות ה-90 היא נסגרה.
בשנת 2001 נכנסה לבניין ישיבת "כנסת אברהם" בראשות הרב יעקב גרוסמן, שנקראה מאז "ישיבת בית התלמוד-כנסת אברהם".
משנות ה-90 שכנו במבנה הישיבה כמה ישיבות נוספות, ובהן ישיבת תפארת צבי, ישיבת שערי בינה וישיבת באר שלמה של הרב אברהם אטיק.
כיום שוכנים במבנה גם כולל האברכים בית התלמוד, בראשות הרב יוסף שטרסר והרב משה גבריאל שנברגר, חתניו של הרב שוורצמן, ישיבת "תורת משה" לבחורים אמריקאים, ישיבת "נתיבות יעקב" של הרב אברהם סטפנסקי וישיבת טשכנוב.
הרב משולם ברנדוין - ראש ישיבת חדוות התורה
יגאל גואטה- חבר כנסת ועיתונאי
ד"ר שלמה טיקוצ'ינסקי – היסטוריון חרדי
טוביה טננבום - עיתונאי וסופר
הרב מרדכי נויגרשל - מרצה ומחזיר בתשובה
אלוף יהודה פוקס- מפקד פיקוד מרכז של צה"ל
ישיבת אורות הזורעים היא ישיבה תיכונית לחינוך סביבתי אשר הוקמה בשנת 2003 (תשס"ג).
הישיבה שוכנת במושב הדתי הזורעים בבקעת יבנאל שבגליל התחתון.
בישיבה לימודים עיוניים מתוגברים של מקצועות מדעי הסביבה, אקולוגיה וביולוגיה, הכוללים סיורים בישראל.
הישיבה מונה כ-160 תלמידים, כ-40 בכל מחזור.
בישיבה גם שלוש כיתות תקשורת לתלמידים בעלי צרכים מיוחדים.
הישיבה הוקמה במושב הזורעים, כדי לסייע בחידוש האוכלוסייה בו.
לאחר תפילת שחרית, פותחים חלק מתלמידי הישיבה את היום בלימוד תנ"ך יומי במטרה לסיים את כולו במחזור של שנה אחת.
הלימוד אינו חובה אך מומלץ.
סדר הבוקר נמשך כ-2 שעות וחצי, ובו מתחלקים לשתי קבוצות, האחת לומדת עם ר"מ הכיתה, והשנייה, שנקראת "אשכולות", מורכבת מכל שכבות הגיל בישיבה יחד, ולומדים בה בחברותות בבית המדרש בהדרכתו של ראש הישיבה הרב וינברג.
סדר הצהריים נמשך כחצי שעה ובו לומדים גמרא בבקיאותהלימודים הכלליים מתקיימים מיד לאחר סדר הצהריים ונמשכים עד הערב.
המגמות הנלמדות הן: תנ"ך, היסטוריה, ספרות, אזרחות, אקולוגיה, ביולוגיה, ופיזיקה.
סדר הערב מתקיים בבית המדרש ואורך כשעה.
אחת לשנה, בנר ראשון של חנוכה, מתקיים מבחן כלל-ישיבתי בבקיאות ובעיון בגמרא, וחידון שבו מתחרות השכבות זו בזו על כל דפי הגמרא שנלמדו מתחילת השנה.
האירוע מכונה "ס"ם חיים" (המילה ס"ם היא 100 בגימטריה), ונשאלות בו 100 שאלות.
הרב ניר וינברג - ראש הישיבה
הרב בני סרור (ר"מ שמינית)
הרב יעקב לוי (ר"מ שביעית)
הרב איתמר בלוך (ר"מ שישית)
הרב חגי שיל"ת (ר"מ חמישית)
בנוסף ללימודים העיוניים בישיבה במדעי הסביבה, יוצאים התלמידים לסיורים ולסדנאות שטח של כשבוע פעמיים בשנה, בכל פעם באזור אחר, במטרה להקנות להם היכרות עם אזורי נוף וקרקע ייחודיים בארץ ישראל.
בסדנאות עוסקים הן בהיבטים המדעיים והן בסוגיות תורניות.
במהלך לימודיהם יוצאים התלמידים לשמונה סדנאות קבועות, שתיים בכל שנת לימודים:
סדנת חופים מתקיימת במישור החוף הצפוני, מתחילה בחוף אכזיב, עוברת בחופים מרכזיים, וסוקרת תופעות טבע האופייניות לחופים
סדנת גליל תחתון מתקיימת באזור הישיבה בגליל התחתון, כוללת יציאה רגלית מהישיבה וטיול במקומות כגון יבנאל, כפר תבור, טבריה, רמת ארבל ועוד.
סדנת גולן מתקיימת ברמת הגולן וכוללת בין היתר את רמת מגשימים, מצפה השלום, תל סאקי, אום אל-קנאטר, דיר עזיז, גמלא, יער אודם ונחל חזורי.
סדנת הגליל העליון מתקיימת בגליל העליון, וכוללת, בין היתר, את הר מירון, נחל כזיב, נחל דישון ומבצר מונפור.
סדנת הר הנגב כוללת את הר הנגב התיכון, ובו המכתש הגדול והר כרבולת, ואת מצוק הצינים.
סדנת הר מתקיימת בשומרון, בגוש עציון ובחברון.
נכללים בה נחל קנה, מזבח יהושע, קבר רחל ומערת המכפלה.
סדנת מדבר יהודה מתקיימת במדבר יהודה ובבקעת ים המלח, וכוללת את האתרים מצדה, מעלה האיסיים, נחל בוקק ועין בוקק.
סדנת אילת כוללת את הרי אילת, את העיר אילת, ואת בקעת תמנע.
סדנת ירושלים כוללת את ירושלים בדגש על העיר העתיקה, ואת הרי ירושלים.
בשבת שבמהלך הסדנה מתארחים הבחורים בטישים ובארוחות שבת אצל חסידויות שונות בעיר.
בנוסף לסדנאות הראשיות שמסלולן קבוע, יוצאים התלמידים מדי שנה לכעשרה סיורי-יום במסלולים המשתנים משנה לשנה.
סיורים אלו מתנהלים בדרך כלל באזורים הקרובים לישיבה, ומטרתם לכסות מקומות ונושאים שלא הוכללו בתוכנית הסדנאות והסיורים הראשית.
"סדנת שמינית" בת יומיים מבוצעת מדי שנה בחודש אדר בידי תלמידי י"ב, האחראים על ההדרכות בטיול ועל ההיבטים הלוגיסטיים שלו.
הטיול מתקיים ביחידת נוף קטנה שאינה כלולה בשמונה הסדנאות הראשיות, דוגמת אזורים כמו גוש דן, הכרמל, שפלת יהודה ורמות מנשה.
ישיבת בינות היא ישיבת הסדר וישיבה גבוהה שהוקמה בשנת ה'תשס"ב (2002) בעיר רעננה.
בראשות הישיבה עומד הרב חיים רטיג.
הייחודיות של הישיבה נובעת מכך שהתלמידים מגיעים מכל רחבי ארץ ישראל, בעלי מסגנונות שונים, דרכי חשיבה ודעות שונות.
הישיבה מפעילה גם גרעין תורני בשם "בינות" המורכב מזוגות צעירים, ביניהם גם אברכי הישיבה.
שם הישיבה מכיל בקרבו שתי משמעויות המהוות את דרכה של הישיבה:
"בין"- דרך חדשה מרכזית בין דעות שונות.
עד שנת התשס"ב ראש הישיבה, הרב חיים רטיג, התגורר ולימד בישיבת נהריה.
בשנה זו הוא החליט לעבור לרעננה, ולהקים בה ישיבת הסדר.
על הסיבות להקמת הישיבה דווקא ברעננה, הסביר: "אני מאמין עד היום, שהדברים במדינה מוכרעים בין ראשון לציון לרעננה.
הבנו שהמשימה הלאומית הדחופה זה מרכז הארץ...
(ברעננה) יש ציבור דתי משמעותי שעובר תהליכים וגם ציבור חילוני חשוב...לא שיערנו כמה קשה זה עומד להיות.
לא הייתה קבלת פנים מבינה.
לאחר ההקמה הרב צפניה דרורי אמר לי: "לא האמנתי שזה יקרה", אבל האמנתי שזה חשוב ולא הרמתי ידיים.
הייתה לי את ברכת הדרך של הרב מרדכי אליהו ועם זה באתי".
בשנה שבה הוקמה הישיבה, הוקמו שלוש ישיבות ציוניות נוספות, דבר שהביא למתיחת ביקורת קשה מצד הישיבות הוותיקות, שטענו שריבוי הישיבות גורם למיעוט בכמות התלמידים.
לדוגמה: בישיבת שעלבים התחילו באותה שנה רק שלושה בחורים בשיעור א', וכן בישיבת הר עציון וישיבת מעלות חל פיחות בכמות התלמידים.
הרב רטיג טען כנגדם שההפך הוא הנכון, ושבכמות הכוללת - ריבוי הישיבות גורם לריבוי בכמות הכללית של התלמידים במסגרת ה"הסדר".
עוד ענה כי ריבוי המוסדות גורם לריבוי "מלחמתה של תורה" ולבירור האמת.
בישיבה נהוגה שיטת הלימוד המסורתית.
לימוד הגמרא בעיון מחולק לכמה קבוצות, על מנת שכל תלמיד יוכל למצוא את עצמו במסגרת הלימוד של הישיבה.
בנוסף, ישנו כולל לימודי הלכה לקראת סמיכה לרבנות בהובלת הרב אורי רדמן.
כמו כן, ישנה תוכנית לימודי הוראה בשיתוף מכללת מורשת יעקב שברחובות.
בשנים הראשונות הישיבה שכנה בבית הכנסת "גן עלייה" - בית הכנסת של יצחק הוברמן.
בשנת ה'תשס"ה עברה הישיבה לאולם בבית הספר "יבנה".
בשנת ה'תש"ע עברה הישיבה למתחם ישיבת בני-עקיבא.
בשנת ה'תשע"ח חזרה הישיבה לבית כנסת "גן עליה".
בשנת ה'תשפ"ב עברה הישיבה למתחם חב"ד ברח' ברנר.
בשנת ה'תשפ"ג עברה הישיבה למתחם ברחוב שברץ.
ראש הישיבה, הרב חיים רטיג, בוגר ישיבת הכותל וישיבת ההסדר קריית שמונה
הרב שמחה הבר, בוגר ישיבת אור עציון וישיבת הר המור
ראש תוכנית ההלכה, הרב אורי רדמן, בוגר ישיבת הכותל
הרב אביחי ביגל, בוגר הישיבה
ישיבת בית זבול היא ישיבה בשכונת שערי חסד שבירושלים.
הישיבה הוקמה בשנת תש"ה (1945) על ידי הרב יעקב משה חרל"פ, ששימש כנשיאה עד לפטירתו בשנת 1951.
מטעם הישיבה התקיימו מספר מסגרות לימודיות ומפעלים רוחניים.
כיום היא מתנהלת במתכונת של כולל אברכים בשם "כולל 'חוף ימים' שע"י ישיבת בית זבול"
הישיבה הוקמה בתור "מדרש גבוה לתלמוד בית זבול" בנשיאות הרב יעקב משה חרל"פ שהעביר שם שיעורים באופן קבוע במקביל להיותו ראש ישיבת מרכז הרב.
הישיבה יועדה בעיקר לתלמידים נשואים, ובכך הייתה כעין כולל לאברכים.
הישיבה שוכנת בשכונת שערי חסד, בה התגורר וכיהן הרב חרל"פ כרב השכונה.
בשנותיה הראשונות שכנה הישיבה, בקומה השנייה של בית הכנסת "הגר"א", ולאחר פטירתו של הרב חרל"פ, הפך בנו ר' יוסף דוד זאב חרל"פ את הבית לבית כנסת, שאליו הועברה גם הישיבה.
במהלך השנים שלאחר פטירת הרב חרל"פ, נקראה על ידי המכון וע"י הרבנים הראשיים, השבת הסמוכה ליום פטירתו 'שבת בית זבול', ובה נערכו מגביות עבור הישיבה ומוסדותיה.
בתמוז ה'תשי"ד נערך טקס הנחת אבן הפינה לבנין של ישיבת בית זבול.
בטקס שנערך נאמו רבנים חשובים ביניהם: הרב הראשי הרב הרצוג, הרב אליעזר סילבר, הרב אהרן קוטלר, הרב טיקוצ'ינסקי, הרב חיים זבולון חרל"פ, הרב אליהו בוצ'קו.
במעמד השתתפו גם הרבנים יחזקאל אברמסקי, יחזקאל סרנא, אליהו ראם, חיים יהודה לייב אוירבך ועוד.
הישיבה, וסדרת הספרים בעלת השם הזהה, נקראו על שם אביו של הרב חרל"פ, הרב זבולון חרל"פ, וכן על שם ארץ ישראל אשר ממנה לא יצא מעולם.
בבית הרב חרל"פ - ישיבת בית זבול התקיימו מספר מפעלים תורניים, בנוסף לקיומו של בית הכנסת "שושנת יעקב", שמתקיימות בו תפילות כסדרן.
כולל אברכים ע"ש ספרו של הרב יחיאל מיכל חרל"פ, בנו של הרב חרל"פ ונשיא מוסדות הישיבה.
לצד הכולל נוסדה 'הקרן להדפסת כתבי הרב יחיאל מיכל חרל"פ' שעל ידה הודפסו ספרי 'חוף ימים'.
המכון להוצאת כתבי הרב חרל"פ
לאחר פטירת הרב חרל"פ הוקם ועד להוצאת כתביו.
עם ייסודו של הוועד יצאה לאור תוכנית להוצאת הכתבים לאור.
בתוכנית נמנו עשרה כרכים בסדרת 'בית זבול' - הגות הלכתית-עיונית, ושלושים וששה כרכים בסדרת 'מי מרום' – ההגות המחשבתית-אמונית.
כיום יצאו לאור על ידי המכון להוצאת כתבי הרב חרל"פ ששה כרכי 'בית זבול', ועשרים כרכי 'מי מרום'.
בנוסף יצאו בישיבה שבעה ספרים בשם 'אור חיים' מאת הרב חיים לייב חרל"פ (נינו של הרב חרל"פ).
תוכנית שהוקמה לעילוי נשמתו של הרב שלמה נתן קוטלר (שבתו הייתה נשואה לרב חרל"פ לעת זקנותו) במהלכה ניתנו מידי שבת שיעורים שיחות והרצאות מפי תלמידי חכמים ואנשי רוח.
מטעם ועד החכמים נדפס חלקו השלישי של הספר כרם שלמה של הרב קוטלר.
קרן רבי דניאל סירקיס למצוינים
קרן מלגות למצוינים שנוסדה על ידי דניאל סירקיס שהיה גם מחברי הוועד של הישיבה.
הקרן המשיכה לפעול גם לאחר פטירתו בהתאם להחלטה שהתקבלה בהנהלת הישיבה.
קרן גמ"ח שנוסדה לעילוי נשמת הרבנית פעשא - רעייתו הראשונה של הרב חרל"פ, ואם ילדיו.
הישיבה ומוסדותיה הוקמו בנשיאות הרב יעקב משה חרל"פ.
לאחר פטירתו עמד בנו הרב יחיאל מיכל חרל"פ בנשיאות המוסד, ולאחריו הרב זבולון חרל"פ היה נשיא הישיבה.
חברי ההנהלה במשך השנים היו בני וחתני הרב חרל"פ.
הרב מרדכי יהודה ליב זק"ש, הרב אברהם שדמי (ובנו הרב אהרן שדמי), והרב שמואל ברוך ורנר.
הרב יוסף דוד זאב חרל"פ, בנו של מייסד הישיבה, עמד בראשות הישיבה אך גם עסק בניהול הישיבה.
ראשות הישיבה וניהולה עברו בירושה לנכדו של הרב חרל"פ - הרב ניסן זק"ש, אך בשל תפקידו כרבה של שכונות שערי חסד ורחביה, החליט להותיר אחריות זו לאחיו הרב זבולון זק"ש מרבני שכונת רוממה בירושלים.
בנו של הרב זבולון, הרב יעקב משה זק"ש עומד כיום בראשות הישיבה.
למען הישיבה נוסד 'ועד הבניין של מדרש גבוה בית זבול'.
נשיא הוועד היה הרב הראשי לתל אביב הרב אונטרמן.
בין חברי הוועד בירושלים היו גם הנשיא שזר, שר הדתות ורהפטיג, שרגאי, דניאל סירקיס, אהרן חיות, והרבנים אושפיזאי ונריה.
בין חברי הוועד בתל אביב היו גם הרב אונטרמן, חיים לבנון ראש העירייה והרב ראובן מרגליות.
הרב קניאל היה ראש הוועד בחיפה, וגניחובסקי בבני ברק.
הרב משה אליעזר שפירא רב קהילה באטלנטיק סיטי, חבר "המזרחי" ונכדו של ר' צבי מיכל שפירא, היה ראש ועד הישיבה באמריקה.
הוועד קיים אסיפות ושלח מכתבים עבור קיומו החומרי של הישיבה ומוסדותיה.
מבין בוגריה ניתן למנות את הרבנים סיני אדלר, יצחק מאיר חרל"פ, אהרן רוזנפלד, שמואל דביר, יצחק שלמה זילברמן, יצחק פלקסר.
ישיבת איתמר היא ישיבה גבוהה, שקיים בה גם מסלול של ישיבת הסדר.
הישיבה שוכנת ביישוב איתמר ולומדים בה כמאתיים תלמידים.
הישיבה הוקמה בשנות ה-90 של המאה ה-20. בראש הישיבה עמד במשך שנים הרב אביחי רונצקי, לימים הרב הראשי לצה"ל.
כיום עומד בראשה הרב יהושע ון דייק.
בליל שבת, ו' באדר ב' ה'תשע"א, נרצחו ביישוב בני משפחת פוגל: הרב אודי, שהיה ר"מ בישיבה, אשתו רות ושלושה מילדיהם.
ביום השלושים לרצח הונחה אבן פינה לבית המדרש.
ביום השנה הראשון לרצח, ו' באדר תשע"ב, נחנך "משכן אהוד", בית הקבע של הישיבה.
במעמד הוכנס גם ספר תורה שנכתב לעילוי נשמות חמשת הנרצחים ונקבעה מזוזת בית המדרש.
במבנה הישיבה גם חדרי לימוד על שם רות וילדי בני הזוג.
על הפרוכת של ארון הקודש נכתב "התנערי מעפר קומי, לבשי בגדי תפארתך עמי".
במלחמת חרבות ברזל נפלו שישה בוגרי ישיבת ההסדר באיתמר.
רבני הישיבה למדו בישיבות ההולכות בדרכו של הראי"ה קוק, כמו ישיבת מרכז הרב, ישיבת הר המור, ישיבת עטרת כהנים, ישיבת קדומים, וישיבת שבי חברון.
גם סגנון הלימוד בישיבה הוא בעיקר ע"פ תורתו של הראי"ה קוק, בשילוב ספרי אמונה, מחשבה וחסידות נוספים.
בכ' באייר ה'תשפ"א נרצח תלמיד הישיבה יהודה גואטה בפיגוע ירי בצומת תפוח, ושני תלמידים נוספים נפצעו.
ביום השנה הראשון לרצח, נחנך לזכרו של יהודה גואטה מבנה לימוד חדש בישיבה - "בניין יהודה", הנושא את שמו.
בישיבה פועל כולל 'זהב הארץ' ללימוד בעיון סוגיות של מצוות התלויות בארץ, בראשות הרב נתן חי, לשעבר רב היישוב איתמר.
הר"מים בישיבה: הרב דוד טורנר, הרב יעקב פיינגולד, הרב עמיחי כנרתי, הרב אבי בסרגליק, הרב יעקב כהן, הרב אליהו איזק, הרב אפרים ידידיה, הרב איתי פוני, הרב בנצי רימון, הרב ניסים ירחי, הרב נעם עמנואל, הרב אסף כהן והרב אברהם כספי.
החל משנת ה'תשס"ז יוצא לאור בטאון הישיבה - הכי אתמר.
עד לשנת תשפ"ג יצאו לאור שמונה גליונות.
ישיבת באר יצחק היא ישיבה חרדית ספרדית השוכנת בקריית יערים (טלז סטון).
הרב מנשה אביעזרי מכהן כראש הישיבה.
הישיבה הוקמה על ידי איש העסקים החרדי ר' דוד דרויש הי"ו, בהוראת רבו הרב משה שפירא בשנת תשס"ב, ונקראה על שם אביו ר' יצחק דרויש.
בתחילת דרכה כיהן בראשות הישיבה רבי אליהו ציון סופר, ולאחר תקופה עזב את הישיבה והקים ישיבה חדשה בשם ישיבת רכסים.
לאחר עזיבתו מונה הרב מנשה אביעזרי שכיהן עד אז כראש כולל בראשות - לכהן כראש הישיבה.
בשנותיה הראשונות של הישיבה מסרו בה שיעורים ושיחות הרב אביעזר פילץ והרב יעקב פרידמן.
כמו כן, רבי משה שפירא היה מגיע לישיבה לשיחות חיזוק קבועות.
בתאריך יז' בכסלו ביקר בישיבה הרב אביעזר פילץ ומסר שיחה בה התייחס למצב בארץ הקודש בנושא גיוס בני הישיבות
ראש הישיבה הוא הרב הגאון מנשה תופיק-אביעזרי.
מכהנים כרמי"ם: הרב שמעון אביעזרי, הרב מרדכי רוזנבלום, הרב צמח פרץ.
משגיחים: הרב מנחם שבדרון, הרב יחיאל פולאטוב, הרב ישראל רווח.
ראשי הקיבוץ: הרב שלמה רביבו, הרב דוד בן-עזרא.
בתחילת שנות ה-70 עלה הרעיון להעלות לארץ ישראל את ישיבת טלז מן העיר קליבלנד שבארצות הברית.
נדבן יהודי בשם אירווינג סטון תרם את הכסף להקמת מבנה הישיבה המרשים על ראש הגבעה שבמרכז השטח, וסביבו הוקמו מבני המגורים לתלמידים ולמורים.
התוכנית לא יצאה אל הפועל, ובמשך שנים רבות עמד רוב שלד המבנה כמעט ללא שימוש, בעוד רק חלקים קטנים ממנו שימשו את ישיבת "נווה ציון".
במהלך שנת 2013 שופץ המבנה בתרומתו של ר' דוד דרויש.
הוא נחנך ערב ראש השנה תשע"ד ותפילות ראש השנה התקיימו במבנה החדש.
ישיבת בית יעקב (נקראת גם: מדרש בית יעקב; 1658–1690 [בערך]), הייתה הישיבה הגדולה והחשובה ביותר בירושלים במאה ה-17. היא נוסדה על ידי רבי ישראל יעקב חאגיז, במימון האחים הגבירים ממשפחת וויגה בליבורנו.
בישיבה למדו תלמידים כמעט בכל הרמות והגילאים והיא הוציאה חכמים בעלי שם, ומהם: רבי חזקיה די סילוה מחבר הספר "פרי חדש", רבי משה בן חביב, ורבי חיים אבולעפיה, מייסד היישוב היהודי בטבריה.
במחצית הראשונה של המאה ה-17 יצא רבי ישראל יעקב חאגיז, בן לשושלת רבנים מקהילת המגורשים בפאס, ממרוקו, כשבכוונתו לעלות לארץ ישראל.
בדרכו לארץ הוא עבר בסלוניקי שהייתה מרכז תורני חשוב ביותר ליהודי המזרח באותה התקופה, הוא התרשם מקרוב מישיבותיה ומהסדרים ששררו בהן למופת.
בהשראת ההתרשמות מישיבות סלוניקי הוא הגה תוכנית לייסד ישיבה דומה בירושלים, ופרסם את תוכניתו בערים שונות באימפריה העות'מאנית.
לאחר שהסתובב בערי האימפריה העות'מאנית הוא הגיע לאיטליה והדפיס שם כמה מספריו.
בספריו הוא מעלה על נס את משאלת לבו להקים את הישיבה בירושלים.
בליבורנו הוא פגש שלושה אחים עשירים: אברהם ישראל, יעקב ורפאל ממשפחת וויגה.
אחים אלו הקדישו סכומי עתק בבנקים של ליבורנו ואמסטרדם למען הקמת בית מדרש בירושלים אשר יסייע לענייה וחכמיה.
רבי יעקב הותיר עליהם רושם עז והם נרתמו להוות גב כלכלי לישיבה שבדרך.
בשנת ה'תי"ח (1658) עלה רבי ישראל יעקב לירושלים וייסד את הישיבה.
שמה של הישיבה "בית יעקב", על שמו.
ייסוד הישיבה הטיב את מצב העניים והתושבים בירושלים, ועד מהרה התלקטו אליה יהודים רבים.
בין הבאים היו חכמים גדולים שעזבו את כבודם בקהילתם ובאו להסתופף בישיבה.
כפי שמספר רבי משה גאלנטי, שהיה מתלמידי הישיבה, חמיו של רבי ישראל יעקב בזיווג שני וממלא מקומו בהנהגת הישיבה: .
בישיבה למדו תלמידי ירושלים מגיל הילדות ועד זקנה.
יצאו ממנה תלמידים מפורסמים שהיו מנהיגי קהילות בארץ ישראל ובתפוצות, וכן מחברי ספרים על התלמוד ופסיקה הלכתית .
על אף שמתלמידי הישיבה יצא נביאו של שבתאי צבי, נתן העזתי, ראשי הישיבה וכמה מתלמידיה הובילו התנגדות תקיפה לשבתאי צבי וכת מאמיניו, ומהם ידועים ראשי הישיבה: הרב חאגיז והרב גאלנטי, רבי משה חאגיז, בנו של רבי ישראל יעקב ונכדו של רבי משה גאלנטי, ורבי שלמה אלגאזי.
בשנת ה'תל"ד (1674) נפטר ראש הישיבה, רבי ישראל יעקב חאגיז והמשיך אותו בתפקיד חמיו, רבי משה גאלנטי.
הוא עמד בתפקיד עד לפטירתו בכ"א בשבט ה'תמ"ט (פברואר 1689).
עוד לפני פטירתו התגלעו סכסוכים בתוככי הישיבה, ולאחר פטירתו פנו חלק מהחכמים בישיבה ליעקב אלזריש, מבני משפחת וויגה וממונה מטעמה על הכספים, לעכב את מינויו של רבי משה חאגיז היורש.
אלזריש הפסיק כנראה את התמיכה וכתוצאה מכך החלה הישיבה להתפרק וחלק מהתלמידים עזבו את הלימוד בה ופנו לעסקים.
רבי משה ניסה להמשיך את קיום הישיבה ויצא לשם כך למצרים וליבורנו.
נראה היה שמאמציו בליבורנו כמעט עשו פרי, אך בשנת ה'תנ"ז (1797), ארבעה חכמים מירושלים ששמם לא ידוע הריצו מכתב לליבורנו, בו דרשו בתואנות שונות מגבירי המקום שלא למנות את רבי משה לשום תפקיד בירושלים.
המכתב הוציא שם רע על רבי משה והביא את מאמצי גיוס הכספים לכישלון.
על סדרי הלימוד הראויים לילדים ברמות השונות כותב רבי ישראל יעקב חאגיז.
הוא מבחין בין תלמיד שאביו מייעד אותו להיות תלמיד חכם לבין תלמיד שמתעתד לצאת לעבוד לפרנסתו:
בנו, רבי משה חאגיז, מוסר כי אביו היה משתמש בתמריצים כספיים כדי לדרבן את תלמידיו לרכישת בקיאות נרחבת בתורה הוא ממשיך לתאר כי היה מכוון כל תלמיד לפי כשרונותיו; חלקם למשנה, חלקם לתלמוד וחלקם לפסקי דינים.
שאלה עיונית על בסיס שבועי
מדי שבת היה ראש הישיבה, רבי ישראל יעקב חאגיז, מניח לפני התלמידים שאלה עיונית מאתגרת שהיה עליהם להשיב עליה.
הוא עצמו כתב תשובות לשאלות, הן נדפסו לצד השאלות בספר "הלכות קטנות".
בשער הספר נכתב (שער דפוס ראשון, וונציה, תס"ד).
השאלות עוררו הדים רבים גם בין החכמים הגדולים, ואף ניתן למצוא את רובן מופיע, כמעט באותו הנוסח, בספריהם של חכמי ירושלים באותה התקופה.
בישיבה עסקו התלמידים גם בלימודי חול שמסייעים להבנת התורה: לוגיקה, מתמטיקה, והנדסה, "חכמת הטבע" ו"חכמת האלוהות".
לימודים אלו היו ניתנים לתלמידים שלמדו תקופה מסוימת לימודי קודש.
רבי ישראל יעקב חאגיז - ראש הישיבה.
רבי משה גאלנטי - מחבר שו"ת וחידושים, חמיו של רבי ישראל יעקב אלגאזי ויורשו בהנהגת הישיבה.
רבי שלמה אלגאזי - מחבר חיבורים רבים על התלמוד וכלליו.
רבי שמואל גרמיזאן - מחבר חיבורים רבים על התלמוד ופסקי הלכה.
רבי משה בן חביב - חתנו של רבי ישראל יעקב חאגיז, מחבר חיברים רבים על תלמוד והלכה וראשון לציון.
רבי יוסף אלמושנינו - רבה של בלגרד מחבר השו"ת "עדות ביהוסף".
רבי חזקיה די סילוה - מחבר הספר ההלכתי "פרי חדש".
רבי חיים אבולעפיה - מחבר חיבורים רבים, רבה של איזמיר, ובסוף ימיו חידש את היישוב היהודי בטבריה.
רבי דוד הכהן - מחבר הספר דעת קדושים.
רבי משה חאגיז - בנו של רבי ישראל יעקב אלגזי, מחבר חיבורים רבים והביא לדפוס את ספרי אביו וזקנו רבי משה גאלנטי.
רבי רפאל מרדכי מלכי - רופא וגביר מפורסם, למד בישיבה עם בואו לירושלים (הוא היה חמיהם של שניים מתלמידי הישיבה: רבי חזקיה די סילוה ורבי משה חאגיז).
נתן העזתי - חכם ומשורר שעסק בקבלה, נביאו של משיח השקר שבתאי צבי.
ישיבת אש התלמוד היא ישיבה גדולה בשכונת גבעת שאול שבירושלים, המשתייכת לזרם החרדי-ספרדי, בראשה עומדים הרב יוסף לסרי והרב אריאל וילנסקי
נכון לשנת ה'תש"פ לומדים בישיבה כ-400 בחורים, והיא נחשבת לישיבה מבוקשת בעולם התורה הספרדי.
הישיבה הוקמה בשנת ה'תשע"ג על ידי הרב יוסף לסרי, ששימש לפני כן כראש הישיבה לצעירים זיכרון אליעזר, ועל ידי הרב משה צור – ראש מוסדות תורת משה, אשר מחזיק בבעלות על הישיבה.
לצד הרב לסרי מכהן כראש ישיבה הרב אריאל וילנסקי, חתנו של הרב ברוך מרדכי אזרחי, אשר שימש לפני כן כר"מ בישיבה עטרת ישראל.
בשנת ה'תשע"ח עברה הישיבה למבנה שכור ברחוב בית הדפוס, בשכונת גבעת שאול שבירושלים.
סגנון הלימוד בה הוא כדרך ישיבות ליטא.
רבים מרבני הישיבה הם בוגרי ישיבת חברון, ובישיבה מונהגת גישת גדלות האדם על בסיס תורתו של הסבא מסלבודקא.
הרב משה צור נשיא הישיבה
הרב יוסף לסרי - ראש ישיבה
הרב אריאל וילנסקי - ראש ישיבה
הרב פנחס איפרגן - משגיח
הרב אברהם חליבה - ר"מ
הרב יעקב חיים ויצמן - ראש קיבוץ
ישיבת באר התלמוד היא ישיבה גדולה לבחורים המשתייכים לציבור החרדי-ספרדי, הישיבה שוכנת בשכונת גאולה בירושלים ברחובות רחוב מלכי ישראל ורחוב הטורים.
בכלל סניפי הישיבה לומדים כ-700 תלמידים.
דרכה של הישיבה מבוססת על דרך הסגנון הספרדי והליטאי.
נשיא הישיבה הוא הרב יהודה כהן, ראש הישיבה הוא הרב חנוך כהן, והמשגיח הוא הרב אליהו אהרון.
הישיבה הוקמה בשנת 1994 תשנ"ה על ידי הרב יהודה כהן, כיום הישיבה בראשות בנו הרב חנוך כהן, הרב יהודה כהן משמש כנשיא הישיבה.
לישיבה קיימים סניפים רבים ברחבי הארץ.
ירושלים – הישיבה ממוקמת בשכונת מקור ברוך, ועומדת בראשותו של הגר"ח כהן.
הישיבה בירושלים מהווה חלק מרכזי במוסדות הישיבה ובה לומדים כ-430 בחורים.
נתיבות – נפתח באלול ה'תשע"ו.
הרב חנוך כהן מוסר במקום שיעור כללי אחת לשבוע.
הרב דנין – רב הקהילה החרדית לספרדים בנתיבות משמש נשיא לישיבה ומוסר שיעור כללי בימי שני, בישיבה זו יש כ-200 תלמידים.
בעקבות מלחמת חרבות ברזל הישיבה הושהתה מתפקוד רשמי מצד הנהלת הישיבה עד להודעה החדשה ותלמידי הישיבה עברו לסניף בקריית גת, בחודש ינואר חזרו התלמידים לסניף בנתיבות.
חזון יחזקאל – ממוקמת במושב אלומה (המכונה גם "חזון יחזקאל") שבמועצה האזורית שפיר ומונה כ-100 בחורים, הסניף מהווה המשך לסניף הישיבה בקריית גת שנסגר בסוף שנת 2023.
אופי וצביון הישיבה ודרך הלימוד המונהגת בה מבוססים על צביון ישיבות ליטא והדרך הספרדית.
עם זאת, בישיבה ישנם מאפיינים ייחודיים על פני הישיבות הליטאיות והספרדיות, בעיקר בהחשבת החווייתיות סביב מועדי השנה.
ישיבת אמרי נועם היא ישיבה קטנה חרדית-ליטאית השוכנת בשכונת רמות אלון בירושלים.
הישיבה נוסדה בשנת ה'תשנ"ז (1997) על ידי הרב צבי קאהן, בשליחותו של הרב שמואל אוירבך.
עם פתיחתה מנתה הישיבה 13 בחורים, ומיקומה היה בעזרת נשים בתוך בית כנסת ברמות ג'.
לאחר מכן עברה למבנה ברחוב אמרי נועם, הרחוב קרוי על שם הישיבה.
ראש הישיבה ומייסדה הוא הרב צבי קאהן.בעבר שימש כר"מ בישיבת בית שמואל ובישיבת אוצר התורה בירושלים.
הרב יחיאל יצחק בן שלום
הרב יואל פרידמן (חתנו של ראש הישיבה)
הרב אוריאל אייזנטל, רב בשכונת רמות ג', מוסר בישיבה שיעור יומי בהלכה.
הרב יוחנן סוויד, משיב סדר ד'.
בעבר כיהנו בישיבה הרב מיכאל פלס, המכהן כר"מ בישיבת גרודנא אשדוד, הרב גורא, ראש ישיבת גורא, והרב רפאל קסלר, ראש ישיבה לצעירים עפולה.
בנוסף הישיבה הוציאה לאור סדרת קבצים בשם אוהלי יהושע המונה 15 כרכים נכון לשנת תשע"ו.
הישיבה מוגדרת כישיבה בעלת סגנון מעט פתוח – מודרני, ונחשבת בין הישיבות הקטנות הטובות בעולם החרדי.
רבים מהתלמידים המסיימים את שנות הלימוד בישיבה ממשיכים בישיבות גדולות מובחרות כגון ישיבת חברון, ישיבת תפרח, ישיבת נתיבות חכמה וישיבת בית מתתיהו.
הישיבה מונה כיום כ–270 בחורים.
ישיבת בית הלל הוא כולל אברכים ליטאי בבני ברק, שנוסד בשנת ה'תרפ"ט על ידי הרב הלל ויטקינד.
הכולל נמנה עם הוותיקים בעיר, ולומדים בו מאות אברכים.
ייחודו בכך שהוא פועל במתכונת הדומה לישיבה גדולה, וכולל לצד סדרי הלימוד גם סדרי מוסר ותפילות בימות החול ובשבתות.
נוסד בשנת ה'תרפ"ח בתל אביב על ידי רבי הלל ויטקינד מתלמיד הסבא מנוברדוק, כישיבה גדולה לבחורים.
הישיבה היוותה כסניף בארץ ישראל לישיבות בית יוסף-נוברדוק שפעלו בפולין ובוורשא, שאף היה ממקימי חלקן.
הישיבה נקראה "ישיבת נובהרדוק - תל אביב".
בשנותיה הראשונות עברו אליה בחורים מסניפיה בפולין שהגרו לארץ.
בשנות ה-50 קיבלה הישיבה בחורים מהעולים החדשים, גם מבני עדות המזרח.
בצוות הישיבה כיהנו - ראשי הישיבה: רבי הלל ויטקינד וגיסו הרב אהרן וינשטיין, ומגידי שיעורים: חתניו הרב צבי שרגא גרוסברד ורבי מרדכי לייב מן (לימים חבר מועצת גדולי התורה).
בשנת ה'תשכ"ג (1963) הישיבה העתיקה את משכנה לבני ברק - בשיכון ויז'ניץ, בסיוע הנדיב ליפסון כשאת המגרש נתן לו הנגיד רבי משה אברהם כהן זצ"ל.
רבי הלל ביקש את רשותו של האדמו"ר מויז'ניץ להקמת ישיבה ליטאית בתוככי הקריה החסידית, והלה אישר באומרו "זכות לנו שיוקם עוד מקום תורה בשכונתנו".
הישיבה בתל אביב המשיכה להתקיים במקביל כשקהל היעד שלה היה בחורים צעירים יחסית, בעוד שהישיבה בבני ברק פנתה לבחורים מבוגרים יותר.
רבי הלל סירב לסגור את הישיבה בתל אביב למרות התחלונותה של העיר, באומרו "נמשיך לעמוד על המשמר".
בחנוכת הבית השתתפו הרבנים רבי מאיר חדש, רבי יוסף שלמה כהנמן, רבי שמחה זיסל ברוידא, רבי חיים שמואלביץ.
שיעור פתיחה והתעוררות נמסר על ידי הרב כהנמן.
בשנת ה'תשל"ד (1974) לאחר פטירת רבי הלל ויטקינד, מונה תחתיו לראשות הישיבה חתנו רבי מרדכי ליב מן, שכיהן כר"מ בישיבה.
הרב מן שינה את שם הישיבה לזכרו וקראה "ישיבת בית הלל".
כולל - ישיבת בית הלל
במהלך השנים הפכה הישיבה מישיבה גדולה לבחורים לכולל לאברכים, מתוך שמירה על המתכונת הייחודית של ישיבה - עם קיום סדרי מוסר ותפילות כולל ימי שישי ושבת כחלק ממסגרת הכולל.
בשנת ה'תשנ"ז (1997) נפטר רבי מרדכי ליב מן - ובנו הרב יוסף מן מונה לראש המוסדות.
נכון ל-2022 הכולל מנה קרוב ל-700 אברכים, מרחבי הארץ.
בין אברכי הכולל הצעירים נמנים בעיקר בוגרי הישיבות תפרח וחברון, שמהווה כולל מרכזי עבורם, בעדר כולל רשמי לבוגרי הישיבה בבני ברק.
הישיבה נוסדה על ידי הרב יוסף מן (ראש המוסדות) בבני ברק לאחר פטירת אביו הרב מרדכי לייב מן ונקראת על שם ספריו "דברי מרדכי".
השיבה שוכנת במתחם ישיבת בית הלל.
ראשי הישיבה הם: הרב יוסף מן והרב שמריהו יוסף ברמן, וכמשגיח מכהן הרב אברהם שחור.
בוגרים בולטים מישיבת "בית יוסף"
הרב משה מן (בן לרב מרדכי לייב מן), ראש ישיבת באר יצחק
רבי עובדיה חדד, ראש ישיבת שערי תבונה
ישיבת אמי"ת באר שבע (על שם דייזי ברמן) היא הישיבה התיכונית האקסטרנית הראשונה בבאר שבע.
הישיבה היא חלק מרשת מוסדות החינוך אמי"ת, ומונה כיום כ-660 תלמידים בשכבות ז' עד י"ב.
ראש הישיבה הוא הרב סיוון סרור.
ישיבת אמי"ת באר שבע הוקמה בשנת 1998 (ה'תשנ"ח) על ידי רשת אמי"ת
הישיבה שמה דגש על חינוך לתורה ועבודה, ומשלבת לימודי קודש מתוגברים עם מגמות לימוד כגון פיזיקה, ביולוגיה, מחשבים, אלקטרוניקה, ותקשוב.
על פי נתוני משרד החינוך לשנת הלימודים ה'תשפ"ג (2023), בישיבה לומדים 660 תלמידים.
היא פועלת במסגרת הרפורמות "עוז לתמורה" ו"אופק חדש".
כ-57.4% מהמורים בישיבה מחזיקים בתואר שני או יותר, והחציון לוותק ההוראה הוא 14.5 שנים.