tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשיטת "board-a-match", לכל יד יש משקל שווה; בכל יד ניתן לנצח, להפסיד, או להגיע לתיקו.
בניקוד IMP (ראשי תיבות של International Match Points), מתרגמים את ההבדל תוך שימוש בסולם של 0–24, שמכווץ את הפרשי הניקוד.
במשחק בין חברים בדרך כלל משחקים ראבר.
בראבר, זוכים בנקודות נוספות על השלמת הראבר - השלמת שני משחקים (100 נקודות) פעמיים.
ישנן גם שני סוגים של נקודות - מתחת לקו ומעל הקו.
רק נקודות מתחת לקו נחשבות לצורך השלמת משחק.
בתחרויות ברידג' ובמשחקים במועדונים, לכל יד יש ניקוד משלה, והיא לא חלק מראבר.
זה משנה (ומפשט) את הניקוד שתואר לעיל.
בשיטת ניקוד זו, אם הכרוז ביצע את החוזה, הזוג מקבל נקודות עבור הלקיחות שהתחייב לקחת ועבור הלקיחות הנוספות כפי שתואר (20 לכל לקיחה מעבר ל-6 בתלתן/יהלום, 30 לכל לקיחה בלב/עלה, 30 + בונוס לכל לקיחה בללא שליט, עם אפשרות להכפלה או לכפל-כפליים).
אם החוזה שהוכרז היה מספיק כדי לצבור 100 נקודות או יותר, הזוג זכה ב"משחק", שזוכה ב-300 נקודות נוספות בלא-פגיע ו-500 בפגיע.
אם הוא נמוך יותר, אז הזוג זוכה ב-50 נקודות.
הבונוס לסלאם, הבונוס "על העלבון" והניקוד עבור לקיחות שהסתיימו בהפסד ולקיחות-יתר שהוכפלו זהים למה שתואר לעיל.
בברידג' תחרותי, בכל סדרה של ארבע ידיים, הפגיעויות "כולם פגיעים", "אף אחד לא פגיע", "פגיע מול לא פגיע" ו"לא פגיע מול פגיע" יופיעו פעם אחת, בסדר מוגדר מראש.
סדר המשחקים של הזוגות נקבע על ידי אחד השיטות של תנועות בתחרויות ברידג'.
"תיבת הכרזה" ("bidding box") היא תיבה שמכילה כרטיסיות הכרזה.
ליד כל שחקן יש תיבה.
השחקנים משתמשים בהן בשלב ההכרזה על מנת לתאר את ההכרזות שלהם.
בתיבת הכרזה יש שני תאים.
בתא אחד כרטיסים של הכרזות רגילות בברידג' החל מ-1 ועד 7NT.
במקום להכריז בקול, השחקן מניח על השולחן את הכרטיס המתאים מהתיבה.
שיטה זאת מונעת העברת מידע אסורה בבחירת המילים או בטון הדיבור.
בתחרויות עילית משתמשים אף במסכי הפרדה ("bidding screens").
על כל שולחן מונח מסך באלכסון (בין הפינות הנגדיות) שחוצץ בין השותפים.
המסך מונע מכל שחקן לראות את שותפו, ובכלל זה את שפת גופו, (תנועות ידיו והבעות פניו).
בשלב ההכרזה כרטיסי ההכרזה מועברים מתחת למסך מצד לצד על גבי מגש כשהמסך סגור לחלוטין.
בשלב הביצוע נפתח חלון קטן בתחתית המסך, כדי שהשחקנים יראו את קלפי הדומם והקלפים שמשוחקים לכול לקיחה.
מסך ההפרדה נמצא בשימוש רק בתחרויות חשובות ומקצועיות.
Bridgemates הם מחשבונים ייעודיים לברידג' המחוברים באמצעות תקשורת אלחוטית למחשב.
השחקנים מקלידים לתוכם את החוזה ששוחק ואת התוצאה.
בשנים האחרונות מחליפים מכשירי ה-Bridgemate את דפי רישום התוצאות.
הליך רישום התוצאות באמצעות Bridgemate מורכב מרישום החוזה והתוצאה על ידי צפון-דרום ואישור על ידי מזרח-מערב.
ישנם מספר אתרים, חלקם חופשיים בעוד אחרים מחייבים רישום, המאפשרים לשחק ברידג' ברשת.
OKBridge הוא הוותיק מביניהם; ואפשר למצוא שם שחקנים ברמות שונות, ממתחילים ועד אלופי עולם.
בין האתרים החופשיים, Bridge Base Online הוא הפופולרי ביותר, ונחשב לאתר שמקפיד על רמה גבוהה של אתיקה, ואפשר למצוא בו שחקנים ברמה עולמית.
אתר bestbridge הישראלי מהווה פלטפורמת לימוד ותרגול המתאימה לכל הרמות.
האתר מציע תרגול הכרזות, משחק יד, הגנה וכן צפייה בעשרות שיעורי ברידג' בווידאו.
ישנם יתרונות רבים למשחק ברשת:
במשחק במועדון אתה עלול להדרש לשחק נגד זוגות חלשים, לא נחמדים, או חזקים מדי לרמתך.
ברשת אתה יכול לשחק מול שחקנים ברמה קרובה מאוד לרמתך.
רוב השרתים מציעים שיטות דירוג שחקנים מדויקות.
שיטות הניקוד של ה-ACBL וה-EBU לוקחות בחשבון גם כמה זמן שחקן כלשהו משחק ולא בהכרח מהי רמתו; בעוד המערכות הממוחשבות מנסות למדוד את יכולתו של השחקן בלי להתחשב במספר המשחקים ששיחק.
ישנן פחות הגבלות על הקונבנציות שמותר להשתמש בהן.
קל יותר לגלות רמאויות במשחקים ברשת, שכן ישנו רישום מדויק של כל הכרזה וביצוע.
אומנם רמאות על ידי דרכים כמו שיחת טלפון בין בני הזוג היא אפשרית, אך ישנן פחות בעיות אתיות כמו הסקת מסקנות מטון הדיבור של בן הזוג שמתרחשת במשחק פנים אל פנים.
ישנו רישום מדויק של כל יד, ועל כן קל לבדוק טענות כלשהן.
אי אפשר לבצע מהלך לא חוקי בטעות, שכן התוכנה לא תקבל הנחת קלף או הכרזה שאינם חוקיים.
החיסרון המרכזי של משחק ברשת הוא שברידג' הוא משחק חברתי ואנשים רבים משחקים בו מכיוון שהם נהנים מהאווירה החברתית של מועדון הברידג'.
בישראל מתקיימת פעילות ברידג' ענפה ברמה הארצית, המקומית והבינלאומית.
נציגי ישראל זכו בהישגים רבים בזירה הבינלאומית כשבשנים האחרונות ישראל היא מעצמת ברידג' בגילאים הצעירים, ונבחרת ישראל עד גיל 26 זכתה באליפות העולם בשנת 2010, ובאליפות אירופה בשנת 2011. ההישג הכי גדול של ישראל הוא מקום ראשון (מדליית זהב) לנבחרת הנשים של ישראל באליפות העולם לשנת 2023.
ראבר - משחק ראבר הוא אחת מהדרכים לבצע משחק חברתי, שמתנהל עד אשר אחד הזוגות זוכה בשני משחקים (100 נקודות "מתחת לקו").
revoke-אדם כלשהו לא שירת את הסדרה המשוחקת ומקבל עונש, העונש הוא שיריביו מקבלים לקיחה או שתי לקיחות תלוי מה אם הוא לקח את הקלף או לא.
הובלה מחוץ לתור (Lead out of turn) - זה שמימינו של הכרוז הוביל במקום זה שמשמאלו של הכרוז.
בריגדת מרדה הייתה מיליציה מרונית בזמן מלחמת האזרחים בלבנון.
היא נקראה על שם לוחמי מרדה שפעלו בראשית ימי הביניים באזור הלבנט.
בשיאה מנתה המיליציה כ-5,000 חברים.
כוח צבאי זה היה המיליציה האישית של סולימאן פרנג'יה - נשיא לבנון בעת פרוץ מלחמת האזרחים.
המיליציה כונתה גם צבא השחרור של זע'רתא, על שם עיר הולדתו של פרנג'יה.
במהלך השנתיים הראשונות למלחמת האזרחים בלבנון הייתה זע'רתא חזית הלחימה במוסלמים ובכוחות אש"ף שמעוזם היה בטריפולי השכנה.
בתחילת מלחמת האזרחים פעלה בריגדת מרדה לצד מיליציות נוצריות אחרות, הגדולה מהן הפלנגות הנוצריות, אך בשנת 1978 חל קרע בין התנועות, על מאבקי על שליטה, גיוס לוחמים וגביית דמי חסות בצפון לבנון.
לאחר מספר התנקשויות ומעשי חטיפה בין הפלנגות ומרדה, ב-13 ביוני 1978, חוליה של הפלנגות, בהנהגת סמיר ג'עג'ע ואלי חובייקה, בהוראת בשיר ג'ומאייל, תקפה את בית הקיץ של טוני פרנג'יה בעיירת הקיט אהדן.
טוני ומשפחתו נרצחו, ועוד 35 גברים, נשים וטף.
בעקבות האירוע אימצה משפחת פרנג'יה קו פרו-סורי והפסיקה להשתתף בפגישות עם החזית הלבנונית.
לאחר הרצח נשארה בריגדת מרדה כוח עצמאי ולא חברה לכוחות הלבנוניים, והיא זוכה לתמיכה עד היום.
שרידיה משמשים היום ככוח האישי של בנו של טוני פרנג'יה, סולימאן, מנהיג מפלגת המרדה.
בריגן (בנורווגית: Bryggen - "המזח" ובעבר Tyskebryggen - "המזח הגרמני") הוא רובע המשתרע בסמוך לרציף הצפון-מזרחי של נמל ברגן בנורווגיה (Vågen) והמתאפיין בבתי עץ שנבנו בתקופה בה הייתה העיר חברה בברית ערי ההנזה.
הרובע שאורכו כ-150 מטר משתרע בין מזח הנמל לאוורגאטן (Øvergaten - "הרחוב העילי"), ושטחו 13,000 מ"ר.
ברובע 61 בתי עץ שביניהם מעברים צרים וארוכים, חלקם מקורה.
בריגן הוכרז כאתר מורשת עולמית בשנת 1979, וכיום הוא אזור בילוי שוקק חיים בעיר ואחד ממוקדי המשיכה שלה.
ברגן נוסדה בשנת 1070 וב-1343 הקימה ברית ערי הנזה עמדת סחר בבריגן (Kontor - קונטור) ששימשה לאחסון סחורות, בעיקר דגים מצפון נורווגיה ודגנים מרחבי אירופה, אך גם למגורים וכבתי מלאכה.
בשיא פעילותו פקדו את בריגן כשישים ספינות בשנה, ולרובע היה מונופול על הסחר בחופיה הצפוניים והמזרחיים של נורווגיה, והוא שלט גם על הסחר באיי צפון האוקיינוס האטלנטי ובהם: גרינלנד, איסלנד, איי אורקני, איי שטלנד ואיי פארו.
בבתי הרובע שנבנו מעץ לא הותקן חימום כדי למנוע אפשרות של פריצת שריפות.
חימום הותקן רק בבתים האחוריים שהיו עשויים מאבן ושימשו כמשרדים וכמקום מפגש לסוחרים.
למרות זאת פרצו במקום מספר שריפות ובשנת 1702 כילתה שרפה חלק גדול מהרובע.
למרות זאת הבתים שופצו בכל פעם מחדש, וחלקם הגדול נצבע בצבעי אוכרה אופייניים המדמים את צבעם של בתי לבנים מאבן אדומה.
לאחר מלחמת העולם השנייה ועם סיום הכיבוש הגרמני, החלו התושבים לכנות את הרובע בשם "בריגן" או "המזח" בלבד והשמיטו את שם התואר "הגרמני" שהיה צמוד לו קודם לכן.
שרפה נוספת פגעה בחלקו הצפון-מערבי של הרובע ב-1955 ובאזור זה הוקם מוזיאון בריגן (Bryggens Museum) המציג שרידי מבנים מהמאה הראשונה לקיומה של העיר וממצאים שונים מימי הביניים.
סמוך למוזיאון ניצבת כנסיית מריה בברגן (Mariakirken i Bergen) שנבנתה לראשונה במאה ה-12. בקצהו השני של הרובע שוכן המוזיאון ההנזאטי (Hanseatisk museum) הממוקם באחד מהבתים שנבנו לאחר השרפה ב-1702 והמציג את החיים בתקופת חברותה של ברגן בברית.
בְּריגָנית או בריגנטינה היא ספינת מפרשים דו-תורנית, על תורנה הקדמי מפרשים רוחביים (תחתי, עילי, עלעילי ועליון) ועל תורנה הראשי (האחורי) מפרשי גף אורכיים (תחתי ועילי).
גדולה ממנה היא הבריג, אוניית מפרשים תלת-תורנית, שעל תרניה הקדמי והראשי מפרשים רוחביים ועל תורנה האחורי מפרשי גף אורכיים.
הבריגניות הראשונות היו ספינות קטנות בעלות מפרשים ומשוטים יחדיו.
הן היו חביבות על שודדי ים בים התיכון, ומכאן שמה הלועזי של הספינה שמקורו באיטלקית brigantino - "ספינת שודדים".
המונח העברי "בריגנית" חודש על ידי האקדמיה ללשון העברית בשנת 1970.
בריגהאם יאנג היה מנהיג בתנועת המורמונים ונשיא כנסיית המורמונים מ-1857 ועד מותו.
יאנג היה גם המושל הראשון של טריטוריית יוטה של ארצות הברית והיה נשוי ל-55 נשים.
בריגהאם יאנג החליף את מייסד תנועת המורמונים, ג'וזף סמית', לאחר רציחתו של סמית' בידי המון במדינת אילינוי ב-1844. יאנג הוביל את המורמונים למרכזם החדש במדינת יוטה.
אוניברסיטת בריגהאם יאנג במדינת יוטה נקראת על שמו.
יאנג נולד בוויטנגהם שבוורמונט למשפחה חקלאית.
לפרנסתו הוא שימש, בין היתר, כנגר וכנפח נודד.
יאנג נישא לראשונה ב-1824 למרים אנג'לין וורקס.
הוא המיר את דתו למתודיזם ב-1823, אך נמשך למורמוניות לאחר שקרא את ספר מורמון זמן קצר לאחר פרסומו ב-1830. הוא הצטרף רשמית לכנסיית המורמונים ב-1832 ונסע לקנדה כמיסיונר.
לאחר מות אשתו הראשונה ב-1833 הוא הצטרף למורמונים רבים בייסוד קהילה בקירקלנד, אוהיו.
ב-14 בפברואר 1835 הוא מונה כאחד מ-12 השליחים של הכנסייה המורמונית.
ב-24 ביולי 1847 הקים יאנג כנסייה מורמונית בסולט לייק סיטי, כשהאזור עוד היה חלק ממקסיקו.
הוא הקים שם מקהלת המשכן המורמונית.
הוא הוכרז כנשיא הכנסייה בדצמבר 1847. כמייסד ומתיישב של סולט לייק סיטי, יאנג מונה למושל השטח על ידי הנשיא מילארד פילמור.
בקדנציה שלו כמושל, הכנסייה המורמונית בנתה גשרים, כבישים ופרויקטים של השקיה, ייסדה גופי רווחה ציבורית וארגנה מיליציה.
היו גם בעיות בממשל של יאנג – בדיווחים מהשטח נמסר כי שופטים פדרליים נעצרו על ידי חברי הכנסייה המורמונית.
הנשיא ג'יימס ביוקנן שלח מייד את צבא ארצות הברית לטפל במצב יחד עם נציגו שיועד להחליף את יאנג בתפקיד המושל.
כשהגיעה ההודעה ליאנג, הוא שלח את המיליציה המורמונית להתעמת עם הצבא.
המיליציה עכבה את הצבא עד החורף.
יאנג תכנן לשרוף את סולט לייק סיטי עד היסוד ולקחת את חסידיו למקסיקו.
ברגע האחרון הוא שינה את החלטתו ופינה את משרד המושל למחליפו.
ב-1848 הורה כי גברים שחורים לא יוכלו לכהן ככמרים ואף אסר עליהם להשתתף בטקסים מסוימים – איסור שבוטל ב-1978.
בשנת 1857 התרחש טבח במאונטיין מדוז.
הטבח היה אירוע בו נהרגו 120 גברים, נשים וילדים בעת שעברו בדרום יוטה.
ההערכה הייתה, כי הטבח בוצע על-ידי המיליציה הטריטוריאלית של יוטה של המורמונים.
נטען כי יאנג שלח מכתב בו נאמר למיליציה לעצור, אך המכתב הגיע באיחור של יומיים.
יאנג נפטר ב-29 באוגוסט 1877 כנראה מדלקת הצפק.
הוא סבל באותה תקופה ממחלות שונות.
נטען, כי מילותיו האחרונות היו: "יוסף!
בריגהאם יאנג היה אח במסדר הבונים החופשים.
היה חבר בלשכת נאוו, אילינוי.
בריגדת הבנים והבנות היהודים היא תנועת הנוער היהודית הוותיקה באנגליה.
הארגון הוקם בשנת 1895 על ידי אלברט גולדסמיד, קולונל בצבא הבריטי, במטרה לקדם ילדים של מהגרים יהודים עניים.
בימיו הראשונים של הארגון, היה פתוח לבנים בלבד, ורק בשנת 1963 הוקמה המחלקה הראשונה לבנות.
הארגון בנוי בהיררכיה כמו-צבאית, כשהחברים מתקדמים מתפקידי מש"ק, תפקיד נגד לתפקידי קצונה.
בכל שנה מתקיימים שני מחנות של התנועה.
מחנה קיץ ומחנה חורף, בעיקר במחנה הקיץ (בחופש הגדול) מגיעות משלחות של בני נוער יהודים מכל העולם וביניהן גם ישראל.
ממספר יישובים בארץ (רמת השרון, הרצליה, אלפי מנשה, קריית אונו, שדרות וכו') נבחרת קבוצה על ידי מיונים קפדניים ומבחנים בכישורים חברתיים ובשפה האנגלית.
בכל קבוצה יש בממוצע 20 ילדים, המחנה הוא בסך-הכל כשבועיים (למשלחות מהעולם) וכשבוע למחנה עצמו באחריות הJLGB במתחם המסודר שארגנו.
הבריטים אף מצטרפים למשלחות העולמיות בסיורם בשבוע השני באתרי הבירה לונדון (ביג בן, לונדון איי, רחוב אוקספורד וכו') כדי לעזור בנסיעות בעיר ובניווט.
תנועת הJLGB מארגנת למחנה הקיץ שלה לו"ז מפורט ומסודר שלא ניתן לדעת אותו לפני ההגעה למחנה.
ובו רשומות כל הפעילויות בכל שעה בכל יום בכל המחנה.
ה־JLGB מחלקים קבוצות מעורבבות של יהודים מישראל ומשאר המדינות במחנה (בריטניה, הולנד, צרפת ורוסיה) לקבוצות בשם פלטונים (platoon) ובקבוצות אלה עוברים החניכים פעילויות לאורך כל המחנה.
לכל פלטון יש שם ומורלים (שירי עידוד) כדי להבדיל בין כל קבוצה ובשביל המורל בתחרויות.
בכל שנה במחנה הקיץ יש נושא מיוחד וסביבו סובבות כל הפעילויות של המחנה וכל שמות הפלטונים קשורים אליו (לדוגמה: מחנה קיץ JLGB 2017 היה בנושא emoji ולכל פלטון ניתן שם של אמוג'י אחר כגון: רובוט, מטרייה וכו').
בריגנטיה (Brigantia), הידועה גם בשמות בריגיד (Bridig או Brighid), בריגיט (Brigit), בריגינדונה (Brigindona), ברייד (Bríd, Bride או Braidd) בירגאן (Brigan), בריגאנדו ( Brigandu) היא אלת מלחמה ואלת ניצחון מהמיתולוגיה הקלטית.
לימים התגלגלה דמותה לדמותה של בריגיד מהמיתולוגיה האירית .
משמעות שמה "נעלה", ומקור שמה בתואר הניתן לאלה.
מספר כתובות המקודשת לאלה התגלו ברחבי בריטניה ובעיקר בבירנס שבסקוטלנד.
באתר התגלה גם פסלה של האלה, שלראשה כתר, ועל חזה מתואר ראה של גורגונה.
האלה מחזיקה בידה חנית וגלובוס המסמל ניצחון (בדומה לתאורי האלה מינרווה מהמיתולוגיה הרומית כפי שהיא תוארה בפסלים ברחבי האימפריה הרומית).
במספר כתובות שהתגלו ביורקשייר זוהתה בריגנטיה עם ויקטוריה - אלת הניצחון הברטונית.
בכתובות שהתגלתה בקורברידג', בסמוך לחומת אדריאנוס, מצוין כי בן זוגה של בריגנטיה הוא יופיטר דוליקנוס .
בריגיטה טופט (בדנית: Brigitte Toft) הייתה אוניית משא דנית שנחכרה על ידי חברת צים, אשר עברה לראשונה את מצרי טיראן בדרכה לאילת, לאחר נסיגת צה"ל מסיני בחודש מרץ 1957 וביולי אותה שנה עברה את תעלת סואץ בדרכה לחיפה אך העיתונאי הישראלי רפי נלסון, שהיה על סיפונה, נעצר על ידי המצרים.
באביב 1957, עם השלמת נסיגת צה"ל מסיני ועזה, נותר לממשלת ישראל לראות אם יישמר חופש השיט במצרי טיראן.
הראשונה הייתה "בריגיטה טופט" שנחכרה על ידי חברת צים.
הספינה השתייכה לחברת הספנות "יוטלנדיה" שבבעלותו של הדני יאנס טופט, שהעניק לה את שמה של בת אחותו אינגה טופט.
ספינה אחרת ה"אינגה טופט" נשאה את שמה של בת משפחה אחרת.
הבריגיטה טופט בת 3,500 טון, הטעונה במטען של חמניות ובוטנים ליצור שמן, הפילגה מנמל רנגון.
טרם הפלגתה הוזמנה הקהילה הישראלית ברנגון על ידי הקפטן ורפי נילסון לסיפון האניה.
ד"ר אליהו בן-טובים קיבל מהקפטן כמזכרת צילום של הספינה שעל גבה חתם והטביע את החותמת הרשמית.
האניה עברה ב-24 במרץ 1957 את המצרים ללא הפרעה והגיעה ב-25 במרץ לנמל אילת.
ספינה של חיל הים יצאה לקראתה ועל סיפונה הציר השוודי בישראל, עיתונאים ישראלים ועיתונאי חוץ.
עם עלותם לאונייה הוזמנו לתאו של הקברניט האנס לולק להרמת כוסית.
הקברניט סיפר כי הספינה הפליגה מנמל קייפטאון בדרום אפריקה, עגנה בדרכה בג'יבוטי והגיעה למצרי טיראן בשעת ערב מוקדמת, אך הקברניט העדיף לעבור במצרים רק למחרת באור יום.
אנשי צוות הספינה הוזמנו לקבלת פנים בבית החייל באילת.
מאילת הפליגה הספינה לנמלי אפריקה ואסיה כשהיא נושאת מטען של מלט ואשלג.
חופש השיט במצרי טיראן הפך לעובדה.
המצרים נשארו פתוחים בערבותה של ארצות הברית למעבר ספינות וסחורות לישראל במשך עשר השנים שלאחר מכן.
באחת מהפלגותיה הסדירות של הספינה לנמלי אסיה, בעת שהגיעה לנמל רנגון, פרקה בו מטען של מלט והעמיסה מטען של אורז, פרצה בה ב-21 במאי 1957 דליקה.
במשך 7 שעות עמלו הכבאים להשתלט על האש וחדר המכונות של הספינה נפגע קשות.
הספינה המשיכה לעגון במשך כחודשיים בנמל רנגון לצורך תיקונים ובאמצע חודש יולי הפליגה בדרכה לנמל חיפה דרך תעלת סואץ.
שלטונות מצרים לא עיכבו את הספינה בעברה בתעלה ב-22 ביולי ואנשי רשות התעלה אף אמרו לקברניט כי לא ימנעו את מעברן בתעלה של ספינות זרות שנחכרו על ידי ישראל להעברת סחורות פרטיות לישראל.
אנשי משטרה ומכס מצריים עלו על הספינה וערכו בה חיפוש מדוקדק לראות אם אין כלי נשק וציוד צבאי.
משהללו לא נמצאו קראו המצרים לעיתונאי ישראלי, רפי נלסון, שהפליג בספינה בכיסוי של איש צוות, לחדר האוכל של הספינה שם נחקר על ידי הקצינים המצרים.
השיחה הייתה ידידותית, אך כעבור שעתיים קיבלו הקצינים הוראה להוריד את נלסון מן האונייה.
הקברניט מחה על כך אך המצרים הודיעו לו כי אינם מוכנים להרשות לישראלי לעבור בתעלה אך הוא יוחזר לאונייה ביציאתה מן התעלה בפורט סעיד.
למרות זאת הוחזק נלסון במעצר כעשרים יום ושוחרר רק ב-14 באוגוסט 1957 ונמסר לידי נציגי ישראל במעבר הגבול לרצועת עזה.
נלסון סיפר כי עבר עינויים בעת מעצרו במצרים.
בחקירתו נתברר כי מסר סודות צבאיים למצרים והוא הועמד לדין, וב-11 בפברואר 1960 נדון למאסר על תנאי של שנתיים ולתשלום קנס של 1,000 לירות.
ביולי 1957, בעת מעצרו של נלסון, עורר דבר המעצר סערה בינלאומית.
האיגוד הבינלאומי של עובדי התחבורה פרסם בלונדון הודעה כי הוא "מודאג מאד" מהידיעות שמצרים עצרה ימאי ישראלי, שעבר בתעלת סואץ על סיפון אונייה דנית.
ההודעה הוסיפה ואמרה כי הסיבה האמיתית למעצר הייתה כדי למנוע מישראל מלהכריז כי ישראלי עבר בתעלה.
בסיום הודעה נאמר "יש להצטער על צעדה זה של ממשלת מצרים, ולמסקנות הנובעות מצעד זה יתנגדו כל יורדי הים בכל חלקי העולם החפשי".
לאחר תקרית זאת לא הייתה הבריגיטה טופט מעורבת יותר בכל אירוע חריג.
בריגיטה פסבנדר היא זמרת מצו-סופרן אופראית גרמניה ובשנים האחרונות, מנהלת אמנותית.
פסבנדר נושאת את אות הכבוד "זמרת החצר" (Kammersänger) מטעם האופרה הממלכתית של בוואריה.
פסבנדר היא בתם של שחקנית הקולנוע סאבין פטרס והבריטון הגרמני הנודע וילי דומגראף-פסבנדר.
המשפחה השתקעה בנירנברג אחרי מלחמת העולם השנייה, ובריגיטה החלה בקריירת השירה שלה במינכן.
דיברה בריגיטה פסבנדר בחופשיות על יחסיה עם שני המינים ועל מערכת היחסים שניהלה במשך 27 שנים עם בת זוגה.
בריגיטה פסבנדר למדה שירה אצל אביה בקונסרבטוריון של נירנברג.
בשנת 1961 הצטרפה לאופרה הממלכתית של בוואריה.
התפקיד הראשי הראשון ששרה שם היה ניקלאוס בסיפורי הופמן של ז'אק אופנבך.
בשנת 1967 הופיעה פסבנדר במינכן כאוקטביאן ב"אביר הוורד" של ריכרד שטראוס, התפקיד שהזניק אותה לקריירה בינלאומית.
ב-1971 שרה בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן בלונדון והופעת הבכורה שלה המטרופוליטן אופרה בניו יורק הייתה ב-1974.
נוסף להישגיה בתחום האופרה, נחלה פסבנדר הצלחה באולם הקונצרטים כזמרת לידר ובסרטי קולנוע, כאשר שרה את תפקיד הנסיך אורלובסקי בהפקה קולנועית משנת 1984 של העטלף מאת יוהאן שטראוס.
היא הרבתה להקליט - אופרות, לידר (בהם מסע החורף ושירת הברבור של שוברט), אורטוריות ("אורטוריית חג המולד" של באך, משיח של הנדל ועוד) - והופיעה במספר רב של הפקות אופרה טלוויזיוניות, המצויות כיום על גבי DVD.
אלה כוללות תפקידי מפתח כמו אוקטביאן ב"אביר הוורד" ואורלובסקי ב"העטלף", שתיהן בניצוח קרלוס קלייבר, עמו הרבתה להופיע.
בין שאר עיסוקיה, בריגיטה פסבנדר מלמדת כיתות אמן.
בשנים האחרונות מכהנת פסבנדר במשרות ניהול.
היא קיבלה עליה את ניהול התיאטרון הממלכתי של בראונשווייג בסקסוניה תחתית, שנהנה מחזונה היוצר למשך שנתיים.
בשנת 1999 התמנתה למנהלת אמנותית בתיאטרון הממלכתי של טירול באינסברוק שבאוסטריה, היוצא בהפקות אופרה, בימתיות ותזמורתיות, מדי שנה.
בריגהאם אנד וימנ'ס הוא בית חולים ומוסד מחקר רפואי ומדעי גדול בעיר בוסטון בארצות הברית.
בית החולים נקרא בפי המקומיים "בריגהאמס" והוא מהווה מרכז רפואי שלישוני שאליו מופנים חולים מכל ארצות הברית ומרחבי העולם.
בית החולים בריגהאם אנד וימנ'ס ייסד עם בית החולים הכללי מסצ'וסטס את מערכת הבריאות המשולבת "מאס ג'נרל בריגהאם (לשעבר קבוצת פרטנרס)" הכוללת שנים עשר בתי חולים.
שני בתי החולים מסונפים לבית הספר לרפואה באוניברסיטת הרווארד.
נכון ל-2010, בית החולים נמצא זו השנה ה-17 בין עשרת בתי החולים המובילים בארצות הברית על פי רשימת בתי החולים הטובים של העיתון U.S.
מנהל בית החולים מדצמבר 2021 הוא ד"ר רוברט סמואל דקוסטה היגינס, מנתח אמריקאי שעובד עם השתלות לב-ריאה.
הוא החליף את ד"ר אליזבת' נייבל, פרופסור לרפואה באוניברסיטת הרווארד, קרדיולוגית וחוקרת ביו-רפואית שכיהנה בתפקיד במשך אחת עשרה שנים.
בית החולים בריגהאם אנד וימנ'ס הוקם על ידי איחוד שני בתי חולים שהקימו שני האחים פיטר בנט בריגהאם ורוברט ברק בריגהאם.
ב-1980 אוחד גם בית החולים לנשים בבוסטון (Boston Hospital for Women) ומכאן שמו הנוכחי של בית החולים.
בריגדת ארהארדט הייתה בריגדת פרייקור בכוח של כ-6,000 חיילים בפיקודו של סרן (Korvettenkapitän) הרמן ארהארדט שהתקיימה מסיום מלחמת העולם הראשונה ועד דיכוי הפוטש של קאפ במרץ 1920.
מיד עם תום מלחמת העולם הראשונה בתבוסה גרמנית נטלו פועלי נמל בצפון גרמניה חלק בהפיכה הקומוניסטית הכושלת בראשות קרל ליבקנכט שנקראה "מרד הספרטקיסטים".
חיילי הצי, שהיו מוותיקי המלחמה ומובטלים, גויסו לדכא את המרד ולהשתלט מחדש על הנמלים המורדים, משימה שהסתיימה בראשית 1919. הלחימה גיבשה קבוצה של כ-6,000 חיילי צי נלהבים ולאומנים מבסיס הצי בקיל תחת פיקודו הכריזמטי של הרמן ארהארדט, שנקראה מאז "בריגדת ארהארדט".
הבריגדה נטלה לה כסמל את צלב הקרס.
באביב 1919 נשלחה הבריגדה לדכא את הרפובליקה הסובייטית הבווארית תוך שפיכות דמים וקרבות רחוב מרים.
לאחר חתימת חוזה ורסאי ב-28 ביוני 1919, היה דינה של הבריגדה להתפרק כחלק מפירוק המסגרות הלוחמות הגרמניות בהתאם להסכם הכניעה.
במרץ 1920 התקבלה פקודת נשיא רפובליקת ויימאר, פרידריך אברט ושר ההגנה שלה גוסטב נוסקה לפירוק היחידה.
אנשיה פנו לבן בריתם הגנרל ולטר פון ליטוויץ, מפקד הרייכסווהר בברלין.
הוא פנה לשר ההגנה ולנשיא הרפובליקה על מנת שיעצרו את הפירוק אך נענה בשלילה.
לנוכח הפירוק של המיליציות ניתן האות לניסיון ההפיכה.
בריגדת ארהארדט העמידה בראש ניסיון ההפיכה את ד"ר וולפגנג קאפ, מנהיג לאומני בולט ממזרח פרוסיה אשר תכנן להשתלט על השלטון בחודשים שקדמו לפוטש, והחלה לצעוד לעבר ברלין.
בבוקר ה-13 במרץ השתלטו כוחות אלה בשילוב עם כוחות רייכסווהר בפיקודו של ליטוויץ על הבירה ללא התנגדות ממשית.
שר ההגנה נוסקה פנה למפקדי הצבא כדי שידכאו את המרד, אך אלה סירבו לעשות כן, באמרם ש"רייכסווהר לא יורה על רייכסווהר".
בלית ברירה נמלטה הממשלה לדרזדן ולאחר מכן לשטוטגרט.
ב-10 בבוקר הכריז קאפ שממשלתם של הקנצלר גוסטב באואר והנשיא אברט חדלה להתקיים, ושהוא מכהן כקאנצלר בפועל.
כשם שהשתמשו שנה קודם לכן בכוחות הימין כנגד השמאל, כן פנו עתה אברט, באואר ונוסקה לכוחות השמאל לעזרה כנגד הימין.
השלושה פרסמו מיד קריאה לעם לפתוח בשביתה כללית על מנת להציל את הרפובליקה ולמנוע את חזרתו של וילהלם השני לקיסרות.
ההיענות לקריאתם הייתה מלאה והשביתה שפרצה שיתקה את המשק כולו, פרט למזרח פרוסיה.
כמעט כל חלקי המדינה התייצבו מאחורי אברט.
גם ברלין שותקה על ידי השובתים ומהר מאוד התברר שמשטרו של קאפ לא יוכל להתקיים נוכח התגובה הפופולרית הזו.
ב-17 במרץ התפטר קאפ מתפקידו בתואנה שהשיג את מטרותיו כאשר הכריזה הממשלה הגולה על עריכת בחירות כלליות.
אולם ברור היה לכל כי השביתה היא שהביאה להתפטרותו ולכישלון הפוטש.
למחרת שבה הממשלה לברלין וקאפ נמלט לשוודיה.
בעודם עוזבים את ברלין ב-18 במרץ, נתקלו כוחות הצבא הנסוגים בהמון רב המלווה אותם בקריאות בוז ולועג לכישלונם.
הכוחות האחרונים שיצאו משער ברנדנבורג היו אנשי בריגדת ארהארדט, למשמע קולות צחוק ולעג של ילדים הסתובבו מספר חיילים אל הקהל וירו אל עבר האזרחים.
היריות גרמו למהומה רבה, לפציעות ולאבדות בנפש.
ארהארדט נמלט מגרמניה אך שב אליה ב-1923, רוב חיילי הבריגדה שפורקה המשיכו בחייהם כרגיל ולימים השתלבו רבים מהם (אך לא ארהארדט עצמו) במפלגה הנאצית.
באוגוסט 1933 שולבו ותיקי היחידה וחיילים נוספים כחטיבה באס אס עם מדים וסמלים מובחנים, אך עד מהרה פורקה המסגרת הנפרדת והחיילים שולבו באס אס ללא סימון מיוחד.
בריגדת מהפיכת 1920 (ערבית: كتائب ثورة العشرين) היא מיליציה סונית בעיראק, הכוללת חברים מצבא עיראק המפורק מתקופת סדאם חוסיין.
המיליציה השתמשה בהתקני חבלה מאולתרים והתקפות חמושות נגד כוחות ארצות הברית בעיראק.
המיליציה מגדירה את מטרתה לכונן עיראק עצמאית ומשוחררת על בסיס איסלאמי.
הקבוצה פעילה מערבית לבירת עיראק בגדד באזורים אבו גרייב, חאן דארי, ופלוג'ה, ובמחוזות דיאלא נינווה ואל-אנבר.
שם המיליציה מתייחס למהפיכה כנגד השלטון הבריטי בעיראק, שפרצה בשנת 1920; המיליציה מהווה את הזרוע הצבאית של תנועת ההתנגדות האיסלאמית.
סמל הקבוצה הוא מפת עיראק כשהקוראן בחלקה העליון ועליו הסיסמה "לחם בהם, ואללה יענה אותם תחת ידך".
במרכז הסמל יש צורת רובה AK-47 כשדגל עיראק עליו.
בין הדגל לרובה יש כיתוב "תנועת ההתנגדות האיסלאמית" ובגדול יותר "בריגדת מהפיכת 1920"
לדברי דובר צבא ארצות הברית קבוצות מקומיות לאומניות בעיראק, פועלות יחד עם צבא ארצות הברית.
הארגון באמתר האינטרנט שלו טען כי אינו פועל יחד עם ארצות הברית, וכי מדובר בשקר.
הדבר נאמר בהקשר למבצע הצבאי שבוצע על ידי ארצות הברית במחוז דיאלא נגד אל-קאעידה.
המיליציה מאשימה את חברי חמאס עיראק, המכיל חברים ממיליצית הבריגדה שעזבו אותו לפני המבצע בדיאלא.
ראש ממשלת עיראק נורי אל-מאלכי הביע חשש כי קבוצות מקומיות חמושות מהוות אופוזיציה בהתהוות, ואמר כי קבוצות אלו צריכות להיות תחת הנהגת הצבא או המשטרה.
בריגיטה הקדושה משוודיה (בשוודית: den heliga Birgitta, בלטינית: Birgitta de Suecia ו-Sancta Birgitta; 1303 - 23 ביולי 1373), הייתה מיסטיקאית בימי הביניים.
קדושה נוצרית, אחת מששת הקדושים-הפטרונים של אירופה, הפטרונית של שוודיה ואחת הנשים החשובות והמפורסמות ביותר בהיסטוריה שלה.
נולדה בשם בריגיטה בירגרסדוטר במצודת פינסטה שליד אופסלה למשפחת אצולה חשובה, אביה היה מושל אופלנד ואמה נצר לבית המלוכה השוודי.
לפי עדותה כבר מגיל שבע זכתה לחזיונות של מריה הקדושה.
בגיל עשר התייתמה מאמהּ והביעה רצון להצטרף למנזר, דבר שאביה התנגד לו.
במקום זאת למדה תאולוגיה והיסטוריה של הכנסייה ממורה פרטי.
בגיל 13 השיא אותה אביה לנסיך אולף בן ה-18. לבני הזוג היו שמונה ילדים, מהם שרדו חמישה, בהם בנה הבכור האהוב קרל.
ב-1336 נקראה לשמש כגבירה בחצר המלך מגנוס הרביעי בסטוקהולם.
ב-1341 יצאו בריגיטה ובעלה למסע צליינות לסנטיאגו דה קומפוסטלה בספרד, אך בדרך לשם חלה הנסיך והזוג נאלץ לשוב על עקבותיו.
הנסיך מת במנזר אלבסטרה בשוודיה (Alvastra) ב-1344.
בריגיטה שבה להתגורר בחצר המלוכה.
מאותו זמן החלו פוקדים אותה חזיונות דתיים.
בין היתר הורו לה החזיונות לייסד מסדר נזירים ונזירות חדש.
בשנת 1350 הורו לה החזיונות לצאת לרומא ולהפגש עם האפיפיור.
בריגיטה יצאה לרומא יחד עם בנה קרל ובתה כריסטינה, ושהתה ברומא כעשרים שנה.
ב-1370 אשרר האפיפיור אורבנוס החמישי את המסדר שייסדה, מסדר הבריגיטינים (הקיים עד היום).
ב-1371 הורה לה ישו בחיזיון לצאת לירושלים.
בריגיטה נסעה דרך נאפולי (שם מת בנה קרל), קפריסין ויפו והגיעה לירושלים.
היא השתכנה באכסניית עניים בהר ציון וביקרה בכנסיית הקבר, בהר הזיתים ובבית לחם וכן טבלה בנהר הירדן.
בכל המקומות הללו נגלו אליה ישו, מריה ויוחנן המטביל בחזיונות מפורטים, חלקם מתארים אירועים מכתבי הקודש שאירעו באתרי הביקור.
כשנתיים לאחר בואה, בעת שהתפללה על קבר מריה, הורתה לה הבתולה הקדושה לשוב לרומא.
בריגיטה שבה לרומא והכתיבה את זכרונותיה וחזיונותיה לשני כמרים מוודים שיצרו שתי גרסאות של סיפוריה בלטינית.
זמן קצר לאחר שסיימה להכתיב מתה ברומא.
מסע החזרת גופתה לשוודיה היה, על פי הכרוניקה, רצוף ניסים.
זמו קצר לאחר מותה החל תהליך הקאנוניזציה שלה (הכרזתה כקדושה) וב-1391 הכריז עליה בוניפקיוס התשיעי כקדושה.
ב-1999 הוכרזה על ידי האפיפיור יוחנן פאולוס השני כקדושה הפטרונית של אירופה, יחד עם אדית שטיין (יהודייה מומרת) וקתרינה מסיינה.
זכרונותיה וחזיונותיה שהוכתבו לכמרים ברומא נבחנו ונמצאו תואמים את הדוגמה הקתולית.
הם ראו אור בשבעה כרכים וזכו לפופולריות רבה.
ב-1391 הוציא הבישוף שהיה אחראי על הקאנוניזציה שלה כרך נוסף.
חזיונותיה הציוריים השפיעו על תולדות האמנות, למשל בדרך הסטנדרטית בה מתוארת לידת ישו.
בריגמופיסטר (שם מדעי: Brygmophyseter; משמעות השם: "לווייתן זרע נשכני") הוא סוג לווייתן גדול ונכחד מקבוצת דמויי ראשתן.
הוא חי בתקופת המיוקן לפני 14–15 מיליון שנה.
בסוג נמצא מין יחיד - Brygmophyseter shigensis, אשר נמצא ב-1995 במחוז נאגנו שביפן.
יצור זה היה מאבותיו של הראשתן המודרני, אך היה קטן יותר.
הוא הגיע לאורך 7 מטר בממוצע והיה בעל לסתות מלאות שיניים מחודדות, 11–12 שיניים בכל לסת, אשר היו מחודדות וקשיחות יותר משיני הראשתן.
מעריכים שבדומה לראשתן המודרני הוא היה בעל מערכת חזקה להשמעת סונאר בקצה של מצחו הגדול.
עם זאת מבנה זה לא השתמר במאובנים.
הוא היה בעל זנב מעוגל עם חמש עשרה חוליות (בעוד לראשתן רק 11 חוליות).
יצור זה דמה באורח חייו לאורקה, ואולי חי בלהקות והיה טורף-על באמצע המיוקן לצידם של דמויי-ראשתן נוספים כמו לווייתן מלווילי, האקרופיסטר (Acrophyseter) והזיגופיסטר (Zygophyseter), אשר התבסס על תזונה של יונקים ימיים שונים לרבות לווייתנים אחרים, דולפינים, טורפים ימיים, כרישים ומיני דגים ורכיכות.
לא ידוע אם הוא צלל למעמקים כדי למצוא מזון.
למרות היותו טורף-על הוא היווה בעצמו טרף לגדול הכרישים בכל הזמנים - המגלודון שהגיע לאורך שבין 16 ל-28.6 מטר.
הבריגמופיסטר מופיע בסדרה של ערוץ ההיסטוריה, מועדון קרב ג'ורסי, בו נראית להקת לווייתנים שאחד מהם מותקף בידי מגלודון שנושך ופוצע אותו קשה.
הלהקה מתגייסת להבריח את המגלודון בשימוש בכוח, שיניים ובסונאר החזק והכריש בורח.
אך לבסוף הלווייתן הפצוע מת והכריש חוזר לאכול ממנו.
בריגיט ברקס היא דוגמנית עבר גרמנייה.
היא נבחרה ב-1984 למיס הריין התחתון (Niederrhein), ולאחר מכן נבחרה גם למיס נורדריין-וסטפאליה.
היא הוכתרה למיס גרמניה בטקס שנערך באולם בלוקסמבורג.
בתחרות מיס תבל 1984 עלתה לשלב עשר המועמדות האחרונות בחצי הגמר.
בקרב העיתונאים שסיקרו את התחרות נפוצה השמועה על פיה עברה ניתוח הגדלת חזה, דבר שזכה להפרכה מצידה.
באותה שנה היא גם הייתה נציגת גרמניה במיס עולם, ועלתה בין חמש עשרה המועמדות שהגיעו לחצי הגמר.
היא הופיעה ב-"Stars in der Manege", אירוע צדקה שנתי הנערך במינכן, והשתתפה גם בתוכנית "Verstehen Sie Spaß?" בה מצולמים אנשים במצלמה נסתרת.
ברקס היא בעלת בוטיק אופנה יוקרתי ומתגוררת בקלן.
בריגי רפיני הוא פוליטיקאי שכיהן כראש ממשלת ניז'ר בין אפריל 2011 לאפריל 2021 תחת הנשיא מהמדואו איסופו.
כיהן כשר החקלאות בסוף שנות ה-80 וסגן-הנשיא הרביעי של בית המחוקקים החד-ביתי האספה הלאומית מ-2004 עד 2009.
רפיני הוא חלק משבט הטוארג, הוא נולד באיפרואן במחוז אגדז שהיה חלק מהקולוניה הניגרית באפריקה המערבית הצרפתית.
הוא למד בבית ספר יסודי ובית ספר תיכון באיפרואן ואגדז.
בין השנים 1971 ל-1974, למד בבית הספר הלאומי לאדמיניסטרציה בניאמיי, בירת ניז'ר וב-1978 חזר ללימודי המשך עד 1981. ב-1994, רפיני שב לפריז, ולמד בבית הספר הצרפתי לאומי לאדמיניסטרציה שם למד כשנה.
מתחילת שנות ה-80, ייצג רפיני ארבע מפלגות.
הוא היה במפלגת "התנועה הלאומית לפיתוח חברתי" (MNSD), כשהייתה חלק מהמפלגה המאוחדת (1991-1989), ועזב למפלגה שהתפצלה "הברית הניז'רית לדמוקרטיה ושינוי" (ANDP) במהלך הרפובליקה הדמוקרטית השלישית (1996-1993).
הוא סייע ביצירת מפלגת "כינוס לדמוקרטיה ושינוי" (RDP-Jama'a) במהלך נשיאותו של איברהים ברה מאינסרה (1999-1996).
הוא היה חבר באספה הלאומית במהלך הרפובליקה החמישית (2009-1999) עד שהצטרף ל"מפלגה הניז'רית לדמוקרטיה וסוציאליזם" (PNDS), שנבחרה ב-2011.
בבחירות שנערכו בתחילת 2011, נבחר מהמדואו איסופו לנשיא ניז'ר.
הוא מינה את רפיני לראש הממשלה וממשלתו בת 23 השרים הושבעה ב-21 באפריל 2011. ב-2 באפריל 2016 כשאיסופו הושבע לכהונתו השנייה, נבחר רפיני שוב לראשות הממשלה.
בריגיטה בירליין הייתה משפטנית, שופטת ופוליטיקאית אוסטרית.
כיהנה כקנצלרית של אוסטריה מיוני 2019 עד ינואר 2020 והייתה האישה היחידה שכיהנה בתפקיד זה; קודם לכן כיהנה כנשיאת בית המשפט החוקתי של אוסטריה וכפרקליטה הכללית בבית המשפט העליון של אוסטריה.
בירליין נולדה ב-25 ביוני 1949 בווינה.
לאחר שסיימה את לימודיה התיכוניים היא למדה משפטים באוניברסיטת וינה וקיבלה תואר דוקטור למשפטים ב-1971.
כעבור 4 שנים הוסמכה כשופטת והחלה לכהן כשופטת בבית המשפט המחוזי של רובע אינרה שטאדט בווינה למשך כשנתיים.
בהמשך החלה לכהן בתפקידים שונים בתביעה הציבורית בווינה ובתביעה הציבורית הפדרלית באוסטריה, עד שמונתה ב-1990 לפרקליטה הכללית בבית המשפט העליון האוסטרי.
ב-2002 המליצה ממשלתו של הקנצלר וולפגנג שיסל למנות אותה לשופטת ולסגנית נשיא בית המשפט החוקתי של אוסטריה.
המינוי נכנס לתוקפו ב-2003, ובירליין הייתה האישה הראשונה בהיסטוריה שנשאה בתפקידים אלו.
בסוף 2017 נשיא בית המשפט גרהרט הולצינגר נאלץ לפרוש בשל מגבלת גיל ובירליין החליפה אותו כנשיאה זמנית, האישה הראשונה בתפקיד זה.
כעבור כחודשיים, ביוזמתה של מפלגת החירות האוסטרית, המליצה ממשלת הקנצלר סבסטיאן קורץ על מינויה לתפקיד באופן קבוע.
בעקבות פרשת איביזה במאי 2019 שגרמה לקריסת ממשלתו של קורץ, ב-3 ביוני היא מונתה על ידי נשיא אוסטריה אלכסנדר ואן דר בלן כקנצלרית עד הקמת ממשלת קבע חדשה.
בעקבות הבחירות למועצה הלאומית של אוסטריה שהתקיימו בחודש ספטמבר, ב-7 בינואר 2020 הוקמה ממשלה חדשה בראשותו של קורץ ובירליין סיימה את תפקידה.
בירליין נפטרה בווינה ב-3 ביוני 2024 לאחר שחלתה במחלה קשה.
בירליין הייתה בת זוגו של השופט ארנסט מאורר עד פטירתו ב-2021.
בריגדת הנייר (או מחתרת הנייר) הוא הכינוי שקיבלה קבוצה מיושבי גטו וילנה שהסתירה מטמון גדול של פריטי תרבות יהודית מארכיון "ייִוואָ" (המכון למחקר יהודי) והצילה אותם מהשמדה או גניבה בידי גרמניה הנאצית.
הקבוצה הוקמה בשנת 1942 בהובלת אברהם סוצקבר ושמרקה קצ'רגינסקי, והבריחה ספרים, ציורים ופסלים, בהסתירה אותם במקומות שונים בגטו ובסביבתו.
לאחר חיסול הגטו נמלטו חלק מחברי הקבוצה וחזרו לווילנה לאחר כיבושה על ידי הכוחות הסובייטיים.
חלק מהיצירות שימשו להקמת המוזיאון היהודי בווילנה והוברחו לארצות הברית, שם הוקם מכון ייווא מחדש בשנות הארבעים.
מטמונים של חומרים המשיכו להתגלות בווילנה בתחילת שנות התשעים.
אף שחומר רב נעלם בתקופות הנאצית והסובייטית, חלק ניכר (כ-30–40 אחוזים) מארכיון ייווא נשמר, והוא נחשב כיום ל"אוסף הגדול ביותר על חיי יהודי מזרח אירופה הקיים בעולם".
לפני מלחמת העולם השנייה הייתה העיר וילנה מוקד לפעילות ולמידה יהודיים, וזכתה לכינוי "ירושלים דליטא".
העיר, שהיוותה כור היתוך מרכזי של המסורת היהודית ותרבות היידיש, הייתה ביתו של "ייווא" – ארגון שהוקם בשנת 1925 לשימור וקידום תרבות היידיש.
בבסיסו ניהל ייווא ארכיון נרחב של ספרות בשפה היידית וספרים אחרים הנוגעים לתרבות והיסטוריה יהודית.
עם כיבוש וילנה על ידי הכוחות הסובייטים ב-19 בספטמבר 1939, הם השתלטו על הארגון והוא הורשה להתקיים באופן עצמאי בפיקוח ליטאי, עד לקליטתו הסופית בתוך המכון ללימודי ליטא ב-1940. למרות שינויים אלה, אוסף הפריטים נותר על כנו, והורחב במובנים מסוימים בהכללת ספרים שבעליהם נמלטו מהמלחמה.
עם התחלת מבצע ברברוסה בשנת 1941, התקדמו כוחות גרמניה הנאצית לשטח הכיבוש הסובייטי, וכבשו את וילנה ב־24 ביוני.
זמן קצר לאחר מכן הגיע לווילנה יוהנס פוהל (Johannes Pohl), נציג מבצע רוזנברג (ERR) (הארגון הנאצי שעליו הוטל לגנוב או להשמיד רכוש תרבות יהודי) לבדיקת הארכיונים.
הוא הורה להפוך את וילנה לנקודת איסוף מרכזית לאזור, המאגדת לא רק את ארכיוני ייווא ומוסדות אחרים בעיר, אלא גם אוספים פרטיים מקובנה, שיאוליאי, מריאמפולה, וולוז'ין וערים אחרות.
בשנת 1942 הקימו הנאצים משרד מיון שיעבור על החומר שהתקבל, ובחר פריטים איכותיים שישלחו למכון לחקר השאלה היהודית.
פקודות ERR קבעו, כי עד 30 אחוז מכלל היצירות יכולות להיחשב באיכות גבוהה ולהישמר.
כדי להבטיח שייבחרו העבודות הנכונות, נבחרו אסירים יהודים בגטו וילנה, בעיקר אנשים עם מעורבות מסוימת בייווא, לבצע את עבודת המיון.
בין העובדים היו זליג קלמנוביץ', אברהם סוצקבר, שמרקה קצ'רגינסקי וחייקל לונסקי.
הרעיון של השמדת הארכיונים והחומר הנלווה היה טראומטי מאוד עבור העובדים.
הרמן קרוק כתב ביומניו כי הם "בוכים ...
קבר האחים שלו הוא בית הנייר".
על כן העובדים, בראשות סוצקבר וקצ'רגינסקי, החלו לחבל בתוכניות ה- ERR.
בתחילה התנהלה הבריגדה בהתנגדות פסיבית, בסירוב לעבוד, וקראה בקול רם מהספרים במקום להשמיד אותם.
קצ'רגינסקי וסוצקבר פרסמו אחר כך כרכים של שירה שנכתבה במקום לבצע את עבודת המיון בפועל.
משם הם החלו להבריח את העבודות למקומות מבטחים.
דפים וספרים נבחרים הוברחו על ידי העובדים כשחזרו הביתה מדי לילה ממשרד המיון, והוסתרו במטמונים בתוך בתים, בבונקרים ובתאים סודיים בתוך הגטו.
חומרים אחרים הועברו לאנשים לא יהודים מחוץ לגטו, או שהוסתרו בעליית הגג של בניין ייווא, ששימשה גם נקודת מעבר לנשק לצורך התנגדות מזוינת.
גם מדריכים צבאיים, ברובם בשפה הרוסית, הוברחו לפרטיזנים יהודים מחוץ לגטו וילנה.
הם השתמשו ברעיונות יצירתיים: הם ביקשו למשל ממפקדם הגרמני להכניס לגטו ניירות כדי להסיק את התנור בביתו, או השתמשו בארגז כלי עבודה עם תחתית כפולה ובאמצעותו העבירו ספרים וניירות.
הם אף הבריחו ספרים ומסמכים בתוך שולחנות וריהוט.
דוד פישמן, שחקר את פעולתם, ציין כי "הם סיכנו את חייהם למען ספרים וניירות.
הייתה זו אמירה קיומית, שהספרות והתרבות הן ערכים עליונים, גדולים מחייו של פרט או מחייה של קבוצה".
עם חיסול הגטו בספטמבר 1943, הסתיימה העבודה המיידית של בריגדת הנייר.
חברים רבים נהרגו בידי הנאצים, אך סוצקבר וקצ'רגינסקי הצליחו להימלט והסתתרו עם הפרטיזנים היהודים.
לאחר שווילנה נכבשה בידי הרוסים ב-13 ביולי 1944, חזרו חלק מחברי הקבוצה לעיר.
סוצקבר וקצרגינסקי התחברו לאבא קובנר, פתחו מוזיאון יהודי והחלו לגייס כל מי שזמין לחפש את המטמונים הנסתרים.
התוצאות הראשוניות היו מעורבות: בניין ייווא הושמד בהפצצה, ואילו המטמון הגדול ביותר בגטו וילנה התגלה על ידי הכוחות הגרמניים זמן קצר לפני נסיגתם ונשרף על ידם.
מאגרים רבים אחרים שרדו, ותושבים מקומיים שהתבקשו להסתיר חומרים הגיעו כדי להחזירם.
התגליות המוקדמות כללו את יומניו בכתב ידו של תיאודור הרצל, פסל דוד של מרק אנטוקולסקי, ומכתבים מאת שלום עליכם, י.
עבודתם התנהלה במהירות ובשיתוף פעולה פורה מצד הקהילות היהודיות ששרדו במזרח אירופה.
חזרתו של סוצקבר לרוסיה בשנת 1944, ולאחריו עליית אבא קובנר לארץ ישראל, השאירה את קצ'רגינסקי אחראי על פרויקט המוזיאון והאיסוף.
למרות שהמוזיאון נתמך רשמית על ידי הרשויות הליטאיות והסובייטיות, הם סיפקו מעט מאוד משאבים, לא הקציבו למארגנים תקציב ורק העניקו להם את בניין הגטו השרוף.
לאחר סיום המלחמה בשנת 1945 התברר, כי עבודתם של המתנדבים אינה מתיישבת עם סדרי העדיפויות של הרשויות הסובייטיות, ששרפו 30 טונות מחומרי ייווא, דרשו לבצע סקירה של הצנזורה על הספרים המוצגים בפומבי, ואף סירבו להחזיר עבודות שהוגשו להם.
בהתאם לכך, קצ'רגינסקי והאחרים התכוננו להבריח את האוסף שוב – הפעם לארצות הברית, שם הקים ייווא מטה חדש.
מתנדבים הובילו את הספרים מעבר לגבולות פולין, תוך שהם נעזרים באנשי תנועת הבריחה כדי להעבירם למערב אירופה.
משם הגיע רוב החומר לניו יורק.
סוצקבר החזיק בחלק מהחומר, ומסר אותו לימים לספרייה הלאומית.
המוזיאון הושבת לבסוף על ידי הק.ג.ב בשנת 1949. חלק מהחומרים שנותרו הושמדו, ואילו השאר הועבר לארכיון המדינה הליטאית המרכזי, למוזיאון המדינה בווילנה ולספרייה הלאומית הליטאית.
לאחר קריסת ברית המועצות, ייווא ניהל בהצלחה משא ומתן עם ממשלת ליטא להפקת עותקים של כ-100,000 עמודים מהמסמכים.
ארכיון נוסף, המכיל 150,000 מסמכים, התגלה בשנת 1991 לאחר שהוסתר בכנסייה על ידי אנטנס אולפיס, מנהל היכל הספר של ליטא.
בסך הכל ניתן להעריך, שהבריגדה הצילה 30–40 אחוז מארכיוני ייוווא.
עבודות נוספות – שהוחרמו ולא הוסתרו על ידי הבריגדה – התגלו בשנת 1954 בבניין בנק לשעבר בווינה, והוחזרו לייווא.
ברידג' בע"מ (ביפנית: 株式会社 ブ リ ッ ジ, הפבורן: קבושיקי-גאישה בוריג'י) הוא סטודיו אנימציה יפני, שהוקם בשנת 2007 על ידי אנשי צוות לשעבר מסאנרייז.
Shōnen Ashibe (2016–2018, סדרות 1, 2 ו -3; עם סטודיו Husio (סדרה ראשונה ושנייה) וסטודיו Palette (סדרה שלישית))
סיינט סאייה:נשמת הזהב (2015, עם טואי אנימציה)
אנימציה ניהון מיהוניצ'י: רגנרוק (2015, עם סטודיו קהארה)
בריגדת פלוס אולטרה (בספרדית: Brigada Plus Ultra) או הבריגדה הרב-לאומית פלוס אולטרה (Brigada Multinacional Plus Ultra, או בראשי תיבות: BMNPU) הייתה בריגדה משותפת של ספרד, הרפובליקה הדומיניקנית, אל סלוודור, הונדורס וניקרגואה אשר לחמה במלחמת עיראק לצד כוחות נאט"ו.
הבריגדה הוקמה ביולי 2003, במטרה לאחד חיילים ממדינות דוברות ספרדית.
ספרד עצמה תרמה כ-1,300 חיילים לבריגדה.
הבריגדה קיבלה את השם "פלוס אולטרה" (עוד מעבר) – המוטו הלאומי של ספרד.
שאר המדינות, הרפובליקה הדומיניקנית, אל סלוודור, הונדורס וניקרגואה שלחו יחד 1,200 חיילים.
היחידות קיבלו נשק מיוחד מצבא ארצות הברית, ועברו אימון קצר בגרמניה לפני שנשלחו לחזית בעיראק.
כמפקד הבריגדה מונה הגנרל הספרדי אלפרדו קרדונה, והיא נכללה במסגרת הדיוויזיה הרב-לאומית מרכז-דרום.
כאשר הגיעו הכוחות הספרדיים והמרכז אמריקאיים לעיראק, הם החליפו את כוחות חיל הנחתים של ארצות הברית שנשלחו לאזורים בעייתיים יותר בעיראק.
הכוחות הספרדיים הוצבו באל-קאדסיה, והמרכז-אמריקאיים בנג'ף.
בדצמבר הוחלפו החיילים הספרדים והמרכז-אמריקאיים בחיילים רעננים (שכונו בריגדת פלוס אולטרה 2).
באותה העת הועבר הפיקוד על הבריגדה לידי פולוגנציו קול בוכר.
חיילי הבריגדה לא השתתפו בקרב אמיתי, ונלחמו בעיקר נגד טרוריסטים מקומיים.
ההיתקלות המשמעותית היחידה שלהם הייתה ליד נג'ף בתחילת אפריל 2004, כאשר חיילים מרכז-אמריקאיים הותקפו בידי מורדים עיראקיים.
האירוע הסתיים במותו של חייל סלוודורי אחד, ושל 19 מורדים עיראקים.
ב-2004 נערכו בחירות בספרד, וחוסה לואיס רודריגס ספאטרו נבחר כראש ממשלת ספרד.
אחת מהבטחות הבחירות שלו הייתה להוציא את הכוחות הספרדיים מעיראק.
ב-18 באפריל הוא הורה להתחיל בנסיגה.
ב-21 באפריל העביר הגנרל בוכר את הפיקוד על הבריגדה לידי הגנרל חוסה מנואל מוניוז, אשר קבע כי כל הכוחות הספרדיים יתפנו מעיראק עד 29 באפריל.
ב-26 באפריל התפנו מרבית החיילים מהארץ לכוויית, ולמחרת עזבו שאר החיילים.
מיד עם צאתם של הספרדים מהעמדות, השתלטו עליהם נחתים אמריקניים כדי למנוע מטרוריסטים לתפוס אותן.
הספרדים התפנו מכוויית בהדרגה, והאחרון שבהם הגיע לספרד ב-14 ביולי.
הנסיגה מעיראק זכתה לתמיכה נרחבת בציבור הספרדי, אולם גרמה למשבר דיפלומטי ביחסי ארצות הברית–ספרד.
בעקבות נסיגת הספרדים, הודיעה גם ניקרגואה שהיא מסיגה את חייליה משיקולים כלכליים.
בעקבותיה פינו גם הונדורס והרפובליקה הדומיניקנית.
אל סלוודור צמצמה אמנם את חייליה בעיראק, אולם הותירה בארץ 200 חיילים עד 2009.
בריגדת תכאוור ה-25, (פרסית: تیپ ۲۵ نیرو مخصوص) או כוחות הבריגדה המיוחדת המוטסת ה-25, או NOHED Brigade ), היא בריגדת כוחות מיוחדים מוטסים של הצבא האיראני שהוקמה ב-1959.
המבצע הראשון של הבריגדה היה במרד דחופר בעומאן.
לאחר מהפכת 1979 באיראן, השתתפה הבריגדה בעימותים שלאחר המהפכה.
השתתפה בפעולות רבות במלחמת איראן-עיראק במסגרת דיוויזיית הקומנדו ה-21. חלק מהלוחמים השתתפו במלחמת האזרחים בסוריה.
החטיבה השתתפה בחילוץ בני ערובה ולוחמה בטרור באיראן.
בריגדת סאברין תכאוור (פרסית; گردان تکاور صابرين פירוש: גדודי קומנדו איתנים), הידועה גם כיחידת סאברין, היא בריגדת תכאוור (כוחות מיוחדים) בכוחות היבשה של משמרות המהפכה האסלאמית.
היחידה נחשבת לאחת מיחידות התכאוור הטובות ביותר בכוחות המזוינים האירניים, בעלת ניסיון צבאי רב בלחימה באיראן ומחוצה.
זוהי אחת היחידות המובחרות במשמרות המהפכה.
בבריגדה משרתים כ-6,000 לוחמים, כולם מתנדבים שנבחרו בצורה פרטנית, יחד עם פעילי כוח קודס וכוחות הנחתים המיוחדים של חיל הים, נחשבים ליחידת העלית של משמרות המהפכה.
פירוש המילה "סאברין" היא הסבלניים.
שם היחידה מגיע מהפסוק בסורת אל-אנפאל: "הו נביא!
עורר את המאמינים לנצח את כל פחד המוות בעת הלחימה, כדי שאם יהיו עשרים מכם סבלניים במצוקה, הם עלולים להתגבר על מאתיים; [כי] אם יהיו מכם מאה, יתגברו על אלף..." ()
לאחר מלחמת איראן–עיראק (1980–1988), בכוחות היבשה של משמרות המהפכה הובן הצורך ביחידה מיוחדת המסוגלת לבצע פעולות לחימה מורכבות ביבשה, מהאוויר ומהים.
יחידה בעלת יכולות שונות מכוח קודס.
ב-2000 מימן מפקד משמרות המהפכה הגנרל מוחמד עלי ג'עפרי, את יחידת סאברין.
לדברי תא"ל מורטזה מיריאן, מפקד פעולות סאברין נגד PJAK ב-2012 וסגן מפקד מנהלת המבצעים של כוחות היבשה של משמרות המהפכה, היחידה למדה יכולות מ-11 יחידות מיוחדות, בראשם שירות האוויר הבריטי המיוחד.
בין היתר למדו מכוחות מיוחדים בארצות הברית וישראל.
כמו כל יחידה של משמרות המהפכה, בריגדת סאברין היא כוח צבאי אידאולוגי.
נאמנות ומחויבות אידאולוגית עמוקה לרפובליקה האסלאמית.
ידע טכני ברמה גבוהה וכישורי לחימה בשדה הקרב.
היחידה ידועה בהתמקדותה האימוני צלפים.
למרות היותה אחת מהיחידות הצעירות במשמרות המהפכה, היא אחת מיחידות המנוסות ביותר שלה, עם כמאה מבצעים בתוך ומחוץ לאיראן, נגד גורמי טרור וחתרנות.
לאחרונה היא פעילה במיוחד בסכסוכים ברחבי האזור, בהם סוריה ועיראק.
כתוצאה מכך, הפכה היחידה את עצמה, יחד עם כוח קודס, לחלק מהותי מכוחות המשלחת האיראניים ובסמל של הקרנת הכוח שלה באזור.
יחידות ה-IRCGGF Saberin בעלות כישרויות רבות, בהן: פשיטה, חילוץ בני ערובה, תקיפה באמצעות מסוקים, פעולות נגד טרור וסיור מיוחד.
חלק מאנשי סאברין משתמשים במטוסי אולטרלייט.
לוחמי הבריגדה מסוגלים לבצע פעולות בכל סוג השטח, ומזג האוויר כולל לוחמת הרים, מדבריות וביצות.
כאמור, אנשי סאברין נפרסו גם בסוריה כדי לתמוך בפעולות הלחימה האיראניות.
דו"ח הכוח הצבאי של איראן מ-2010 של משרד ההגנה
"לכל קורפוס פרובינציאלי בזרוע היבשה של משמרות המהפכה האסלאמית יש יחידה, הנקראת סאברין, שיש לה יכולות מבצעיות מיוחדות.
יחידות אלו מסיירות לצפון-מערב כדי לבצע התנגדות נגד PJAK הכורדית ולדרום מזרח בכדי לפעול נגד ג'ונדאללה, ולאחרונה היו מעורבות ישירות בסכסוכים אחרים באזור, כמו סוריה".
ליחידה יש קשר הדוק עם כוחות מיוחדים אחרים של הכוחות המזוינים האירניים, במיוחד עם חטיבת NOHED 65, לאחר שעברה שאומנה אצלם באופן קבוע מאז הקמתה.
יחידת סאברין מדרגת את הקומנדו שלה לפי שלוש רמות
כוח מבצעים מיוחד (Nirooy-e Maksos).
בריגדת הנחתים הראשונה האימאם חוסיין (פרסית: تیپ یکم تفنگداران دریایی امام حسین) היא בריגדת נחתים של צי הרפובליקה האסלאמית של איראן שבסיסה בבנדר עבאס, הורמוזגאן.
היחידה היא אחת מיחידות תכאוור (כוחות מיוחדים) בכוחות המזוינים האיראניים.
בתקופת שלטונו של השאה, חלק גדול מהאימונים הימיים הועברו על ידי הספצנאז של ברית המועצות ושירות הסירות המיוחד הבריטי.
ההכשרה היא תהליך של כ-12 חודשים.
לאחר שהמתגייס הוכיח את הדרישות הפיזיות המינימליות, הוא נשלח למספר קורסים להמשך הכשרה.
לפי ממשלת ארצות הברית, צי הרפובליקה האסלאמית של איראן "ככל הנראה מאומן במגוון יכולות, כולל צלילה קרבית, צניחה, תקיפה אמפיבית, תקיפה מוטסת, הריסות תת-מימיות, סיור מיוחד, חיפוש ותפיסה ימית.
פעולות אנשי הבירגדה מסוגלים גם להחדרה סמויה מצוללות".
במבצעיה היא משתמשת בצוללות זעירות.
בריגדת הנסיכה אִירֵיינֶה (בהולנדית: Prinses Irene Brigade) הייתה בריגדה הולנדית שלחמה במלחמת העולם השנייה.
הבריגדה הוקמה בבריטניה על בסיס מתנדבים שנמלטו מהולנד לאחר כיבושה בידי הגרמנים וצורפו אליה חיילים ממושבות האימפריה ההולנדית.
הבריגדה הייתה כפופה לממשלה ההולנדית הגולה ולחמה יחד עם בעלות הברית בחזית המערבית עד סיום המלחמה.
הבריגדה הוקמה ב-11 בינואר 1941 על בסיס מתנדבים מהולנד עצמה, אך גם מבני הפזורה ההולנדית בארצות הברית, קנדה, ארגנטינה ועוד.
בהמשך צורפו אל היחידה גם חיילים ממושבותיה של הולנד ברחבי העולם (במיוחד מסורינאם).
מתנדבים הולנדיים רבים שובצו במסגרות אחרות, כך שהבריגדה נותרה קטנה יחסית, וגודלה מעולם לא עלה על 2,000 חיילים בכל רגע נתון.
היחידה נקראה בתחילה "הלגיון ההולנדי", אולם ב-11 בפברואר 1941 שונה שמה ל"בריגדת הנסיכה איריינה", על שמה של איריינה, נסיכת הולנד.
שינוי השם נעשה בהסכמת סבתה של הנסיכה, המלכה וילהלמינה.
ב-6 באוגוסט 1944 נשלחה הבריגדה לצרפת במסגרת הארמייה הקנדית הראשונה.
הבריגדה מילאה חלק חשוב במבצע מרקט גארדן - ניסיון כושל של בעלות הברית להשתלט במהירות על חבל הרוהר.
בשלב מסוים, חיילי הבריגדה אף נכנסו לקרב מול דיוויזיית הגרנדיר אס אס ה-34 אשר הורכבה בעיקר ממתנדבים הולנדיים.
ב-31 במרץ 1945 נשלחו חלק מחיילי היחידה לארצות הברית שם הצטרפו לקורפוס הנחתים ההולנדי.
את מקומם תפסו במהירות מתנדבים טריים מהאזורים ההולנדיים שזה עתה שוחררו.
אחד הקרבות האחרונים של הבריגדה היה "מבצע אוראנז'", אשר במסגרתו הגנו חילי הבריגדה באומץ על העיירה הדל (Hedel) במשך שלושה ימים, מול כוח גרמני גדול בהרבה, לפני שנאלצו לסגת נסיגה טקטית.
בריגדת פירון הייתה בריגדה של צבא בלגיה החופשית אשר לחמה בחזית המערבית במלחמת העולם השנייה.
הבריגדה נקראה על שם מפקדה - ז'אן-בטיסט פירון.
הבריגדה הוקמה בינואר 1943 על בסיס אלפי מתנדבים בלגיים שנמלטו מהארץ הכבושה ושמרו אמונים לממשלה הבלגית הגולה ולצבא בלגיה החופשית.
כמו כן כללה הבריגדה גם מתנדבים רבים מהפזורה הבלגית בכל רחבי העולם.
לבריגדה התגייסו גם 116 חיילים לוקסמבורגים.
מיור ז'אן-בטיסט פירון מונה למפקד הבריגדה.
שמה הרשמי של הבריגדה היה "הבריגדה הבלגית הראשונה" אולם עד מהרה היא זכתה לכינוי "בריגדת פירון" על שם מפקדה.
חיילי הבריגדה עברו אימונים בבריטניה, ופירון קיווה שאנשיו ישתתפו בפלישה לנורמנדי, אולם מפקדת הצבא הבריטי העדיפה לשמור את החיילים הבלגים רעננים לקראת שחרור בלגיה.
פירון הפציר בממשלה הבלגית הגולה ללחוץ על הבריטים, אולם לשווא.
הבלגים נחתו בסופו של דבר בנורמנדי לקראת סוף יולי, במסגרת הדיוויזיה המוטסת השישית (בריטניה).
הבריגדה השתתפה בשחרור צרפת ולאחר מכן הועברה כדי לסייע בשחרור בלגיה.
הבריגדה לקחה חלק במבצע מרקט גארדן ולאחר מכן המשיכה לשחרור הולנד.
ב-17 בנובמבר 1944 הוחזרה הבריגדה לבלגיה והוצבה במילואים בלוון.
ב-11 באפריל 1945 הוחזרה הבריגדה להולנד לקרבות מאסף כנגד הגרמנים.
הבריגדה עוד הספיקה להשתתף בפלישת בעלות הברית המערביות לגרמניה לפני סיום המלחמה.
לאחר סיום המלחמה פורקה הבריגדה, ועל בסיסה הוקמה "בריגדת השחרור".
בריגדת המבצעים המיוחדים של הז'נדרמריה (ברומנית: Brigada Specială de Intervenție a Jandarmeriei או בראשי תיבות: BSIJ) היא בריגדת כוחות מיוחדים של הז'נדרמריה הרומנית.
הבריגדה הוקמה ב-15 במרץ 2002 וקיבלה את הכינוי "ולאד צפש".
בתחילה כללה הבריגדה שני גדודים.
הגדוד ה-1 ממונה על פעולות לוחמה בטרור, הגדוד ה-2 אחראי על ניהול משברים בתחום הסדר הצבורי ואבטחת אירועים ציבוריים בסיכון גבוה.
ב-2019 הוקם גדוד נוסף אשר נועד לתת מענה למשימות קטנות ונקודתיות וכולל בין היתר יחידות צלפים.
בריגדת הגמלים האימפריאלית ) הייתה בריגדת רגלים רכובים בה נעשה שימוש בגמלים כדי להתנייד.
הבריגדה הוקמה בתקופת מלחמת העולם הראשונה כחלק מחיל המשלוח המצרי והשתתפה בדיכוי מרד הסנוסים וכן במערכה בזירת סיני וארץ ישראל.
היא הורכבה מיחידות מבריטניה, הודו, אוסטרליה וניו זילנד.
לאחר סיום המלחמה פורקה הבריגדה.
המסורת בצבא בריטניה נטתה לצייד יחידות רכובות בסוסים.
יחד עם זאת הניסיון שנצבר בהפעלת מספר יחידות גמלים שפעלו באפריקה ובהודו במסגרת צבא בריטניה הצביע על יתרונות השימוש בגמלים בתנאי מדבר.
שני היתרונות העיקריים בשימוש בגמלים הם ההתמודדות הטובה יותר של גמלים עם מחסור במים ומזון וכן בתגובה הרגועה יותר של גמלים תחת אש.
מסקנות אלו הובילו להחלטה להקים יחידה כזו גם במזרח התיכון.
היחידה הוקמה במצרים בינואר 1916 מחיילים שפונו ממערכת גליפולי.
תחילה הוקמו 4 פלוגות של חיילי צבא בריטניה כשהגמלים הובאו מנסיכות ביקאנר שם כבר פעלה בריגדת גמלים .
כל פלוגה מנתה כ-130 חיילים ותפקידיה העיקריים היו סיורים לאורך תעלת סואץ ולתוך סיני כחלק מהמערכה על תעלת סואץ.
במרץ 1916 חוזקה היחידה ב-6 פלוגות נוספות מתוך מערך פרשי היומנרי , ביוני נוספו ליחידה 4 פלוגות פרשים אוסטרלים ובהמשך אותה שנה נוספו 2 פלוגות פרשים מניו זילנד.
באוגוסט 1916 השתתפה היחידה בקרב רומני ובעקבותיו חוזקו הפלוגות על ידי הוספת מחלקת מקלעים לכל פלוגה שכללה 3 מקלעי לואיס דבר שהגדיל כל פלוגה ל-184 חיילים.
הבריגדה הוקמה על בסיס הפלוגות בדצמבר 1916 כשלמפקדה מונה בריגדיר גנרל קלמנט לזלי סמית'.
תחילה הוקמו 3 בטליונים ובמאי 1917 נוסף הבטליון הרביעי של חיילי אנזא"ק.
בנוסף לבטליונים הלוחמים תוגברה היחידה בסקוודרון של 8 מכונות ירייה ויקרס, סוללה של 6 תותחי הרים רכובה ויחידות לוגיסטיות.
בסיום בניית הבריגדה היא מנתה 4,150 חיילים ו-4,800 גמלים.
מרד הסנוסים התחולל בין נובמבר 1915 ופברואר 1917 ובמהלכו מרדו שבטים בדרום מצרים נגד השלטון הבריטי במדינה.
הצבא הבריטי נאלץ להקצות כוחות לדיכוי מרד זה במקביל להגנת תעלת סואץ.
הפלוגות של בריגדת הגמלים השתתפו בשלהי מרד זה כשנשלחו לסיורים בנאות המדבר בדרום מצרים ובמדבר הלובי.
בתחילת 1916 ביצעו הפלוגות סיורים בדרום מזרח חצי האי סיני כדי לאתר התבססות של כוחות טורקים ממזרח לתעלת סואץ ולהדוף אותם.
כשהם עדיין במבנה הפלוגתי השתתפו חיילי היחידה בקרב רומני שהתחולל בצפון סיני באוגוסט 1916.
מייד לאחר הקמת הבריגדה הועברו כל כוחות היחידה לסיני ובשלהי דצמבר 1916 השתתפו הכוחות בקרב מגדבה שם פעלו החיילים כחיילי חיל רגלים.
בינואר 1917 השתתפה הבריגדה בקרב רפיח.
בפברואר השתתפה הבריגדה בכיבוש נח'ל וביר חסנה במרכז סיני שם התבססו כוחות טורקים.
לקראת קרבות עזה, שהתחוללו בתחילת 1917, הוכפפה הבריגדה ל"כוח המזרחי" בפיקוד צ'ארלס דובל .
במסגרת זו השתתפה הבריגדה בקרב עזה הראשון (מרץ 1917) בו ספגו הבריטים נפגעים רבים ונאלצו לסגת ובקרב עזה השני (אפריל 1917) שגם הוא הסתיים בכישלון ונפגעים רבים.
לקראת המערכה לכיבוש באר שבע, באוקטובר 1917, הוכפפה הבריגדה ל"קורפוס-המדבר הרכוב" בפיקודו של גנרל הנרי שובל.
בהמשך לכיבוש באר שבע השתתפה הבריגדה בקרב תל חווילפה וקרב תל א-שריעה ותל הוריירה (נובמבר 1917) וכן במרדף פלשת.
לאחר כיבוש ירושלים והקמת קו שתי העוג'ות עברה הבריגדה לבקעת הירדן שם השתתפה בקרב עבר הירדן הראשון (מרץ 1918) ובקרב עבר הירדן השני (אפריל-מאי 1918).
ביוני 1918 הגיע הפיקוד הבריטי למסקנה שהיתרונות של הגמל בסביבה המדברית אינם רלוונטיים עוד בסביבה ההררית והסלעית של מרכז וצפון ארץ ישראל ולכן הורה על פירוק הבריגדה.
הפלוגות האוסטרליות (בטליונים 1 ו-3) הועברו לרגימנט ה-14 והרגימנט ה-15 של הפרשים האוסטרלים הקלים.
הכוחות הניו זילנדים בבטליון 4 הצטרפו ליחידת מקלעים השנייה (2nd New Zealand Machine Gun Squadron) במסגרת בריגדת הפרשים הקלים החמישית .
6 הפלוגות הבריטיות של הבריגדה המשיכו לפעול כיחידה אחת תחת פיקודו של בריגדיר גנרל קלוד סטיוארט רום (Claude Stuart Rome) שהחליף את סמית'.
במהלך 1918 שיתפה פעולה עם ת.א.
לורנס במהלך המרד הערבי כשבין השאר חיבלה בפסי הרכבת החיג'אזית.
תהליך הקטנת הבריגדה נמשך עד פירוקה הסופי במאי 1919.
במהלך הקרבות נהרגו 240 מחיילי הבריגדה.
לזכרם נחנכה, ב-1921, אנדרטה הנצחה ברציף התמזה שבלונדון .
אנדרטה זו נושאת בראשה פסל של גמל ורוכבו ובצידיה מופיעים שמות הלוחמים שנהרגו וכן רשימת הקרבות בהם השתתפו.
בצידה האחר מופיע המשפט הבא:
בריגיטה קוהלמן הייתה טרוריסטית גרמנייה מארגון "תאי המהפכה" אשר יחד עם וילפריד בזה הובילה את חטיפת טיסה 139 של מטוס אייר פראנס ונהרגה במהלך מבצע אנטבה.
עוד לפני שסיימה את לימודי התיכון, עברה לגור לבד ולעבוד בעבודות שונות.
לאחר שקיבלה תעודת בגרות, החלה ללמוד באוניברסיטת הנובר לחינוך.
בתחילת שנות ה-70 עברה לגור בפרנקפורט שם חברה לגורמי שמאל רדיקליים כמו וילפריד בזה, מגדלנה קופ, הנס-יואכים קליין, שחיו יחד בקומונה סגורה.
היא ניהלה מערכת יחסים עם גרד שפל.
הם גרו יחד אולם מעולם לא נישאו.
קוהלמן השקיעה את מרבית זמנה בהוצאת הספרים המהפכנית "רוטר שטרן"("כוכב אדום"), ובזמנה הפנוי טיפלה בנכים וכתבה שירה.