tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
פירמידת הגילאים המוצגת למטה, מדגימה כי ישנה שחיקה גדולה בקצב הגידול בקרב האוכלוסייה הצעירה, בדומה לרוב המדינות המפותחות, ובמקביל, גידול באוכלוסייה המזדקנת.
תופעה זו, מתקיימת הודות לירידה בפיריון הילודה ומאידך, עלייה בתוחלת החיים.
על פי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה של איטליה (ISTAT), ב-2011 חיו באיטליה 35,000 צעירים (מתחת לגיל 14) יותר מהשנה הקודמת, מספר זה מייצג כ-14% מסך הגדילה באוכלוסייה.
האוכלוסייה המבוגרת מעל גיל 65 גדלה ב-95,000 בני אדם ומייצגת כחמישית מכלל האוכלוסייה.
גם אחוז הזרים החיים באיטליה נמצא בעלייה מתמשכת ומהווה כ-7,5% מכלל האוכלוסייה.
נתונים אלו, מהווים עדות לכך שאיטליה היא אחת המדינות בעלת שיעורי הפיריון הנמוכים בעולם; נכון לשנת 2021 ממוצע הפריון לאישה איטלקייה עומד על 1.31 ילדים בממוצע.
נתון זה קרוב לשפל בשנות ה-90 שנע בין 1.2-1.3, אך עדיין רחוק משיעור הפיריון הרצוי לגדילת אוכלוסין שעומד על 2.1 ילדים לאישה.
קבוצת האוכלוסייה הגדולה ביותר באיטליה כיום, היא הקבוצה של ילידי שנות ה-60.
מדינת אוסטריה מנתה לפי מפקד אוכלוסין האחרון שנערך בשנת 2001 כ-8,032,587 בני אדם כשמתוכם 88.6% הם דוברי גרמנית (ומתוכם 96% דוברים בווארית ו-4% דוברים אלמאנית) בעוד ש-11.4% הנותרים מדברים שפות אחרות.
דוברי השפות שאינן גרמניות באוסטריה מתחלקים לשתי קבוצות: אלו שמשתייכים לטריטוריות רשמיות לשעבר של בית הבסבורג ומיעוטים אחרים אשר הגיעו לאוסטריה כתוצאה מהגירה.
הנתונים הדמוגרפים הבאים נאספו על ידי ספר העובדות העולמי של ה-CIA והלשכה לסטטיסטיקה של אוסטריה.
אוכלוסייה עירונית: 67.7% מתוך כלל האוכלוסייה (2011)
נתונים על פי הלשכה לסטטיסטיקה האוסטרית.
באוסטריה קיימות רק שלוש קבוצות מיעוטים אתניות וותיקות במדינה: 14,000 סלובנים לפי מפקד האוכלוסין של שנת 2001 (ארגונים סלובנים מעריכים את המספר ב-50,000) בקרינתיה, 25,000 קרואטים ו-20,000 הונגרים בבורגנלנד.
לפי הלשכה האוסטרית לססטיסטיקה בשנת 2006 היו באוסטריה כ-814,800 תושבים אשר נולדו מחוץ לאוסטריה, הם היוו כ-9.8 אחוז מכלל האוכלוסייה.
בשנת 2011 הודיעה הלשכה האוסטרית לססטיסטיקה ש-81% מאזרחי אוסטריה (6.75 מיליון) אינם בעלי רקע הגירתי.
19% מתושבי אוסטריה (1.6 מיליון) היו בעלי לפחות הורי אחד בעל רקע הגירתי.
לפי הלשכה האירופית לססטיסטיקה היו באוסטריה לפחות 1.27 מיליון (15.2% מתושבי אוסטריה) תושבים אשר נולדו מחוץ לגבולות אוסטריה כשמתוכם 764,000 (9.1%) נולדו בתוך מדינות המרכיבות את האיחוד האירופי ו-512,000 (6.1%) מחוצה לו.
350,000 טורקים אתניים מתגוררים באוסטריה הם מהווים כ-3% מהאוכלוסייה והם המיעוט הגדול ביותר באוסטריה.
מספר תושבים אשר נולדו מחוץ לגבולות אוסטריה לפי מדינות
אוכלוסיית אינדונזיה היא הרביעית בגודלה בעולם, אחרי סין, הודו וארצות הברית, ומונה כ-260 מיליון איש.
מפקד האוכלוסין האחרון שנערך בשנת 2000, מראה שינוי גדול מאז המפקד הראשון בשנת 1930 במהלך התקופה הקולוניאלית.
בתחילת שנות עצמאותה, אוכלוסיית אינדונזיה גדלה במהירות רבה, אולם, נתוני האוכלוסייה העדכניים מצביעים על ירידה מהירה בקצב גידולה בעקבות שינויים כגון עיור, תעשייה והגירה.
בעוד שמפקד האוכלוסין בין השנים 1961–1990 מספק מידע עשיר אודות שינויים באוכלוסייה האינדונזית, בתרבות ובחברה, תכונה אחת חסרה במפקדים אלו והיא ההרכב האתני של אוכלוסיית אינדונזיה.
זאת משום, שסוגיה זו לא הייתה מושרשת במפקד בין השנים הללו.
בתור האוכלוסייה הרביעית בגודלה בקרב אומות העולם, היא מתפשטת לאורך למעלה מ-17,000 איים האוכלוסייה האינדונזית היא קבוצה המורכבת מלמעלה מ-300 קבוצות אתניות אשר רובן הגדול שוכנות באינדונזיה.
האוכלוסייה האינדונזית שוכנות במחוזות שניתן לחלק אותן באופן גס ל-4 מחוזות מרכזיים: מערב ג'אווה (west Java), דרום סומטרה (south Sumatra), צפון סולאווסי north Sulawesi), ומלוקו (Maluku).
דבר נוסף שניתן ללמוד ממפקד האוכלוסין הוא, שאחוז הסינים האתניים (סינים אשר מזהים עצמם כחלק מהעם האינדונזי) באינדונזיה מוערך סביב 1.5 אחוזים, נתון המצביע על ירידה בכמות הסינים אשר תועדו במפקד בשנת 1961. כאשר מנו כ-39 אחוזים מהאוכלוסייה.
נתון נוסף המאפיין את אוכלוסיית אינדונזיה, הוא ההתמקדות בהרכב האתני והדתי של מחוזות נבחרים.
מרכז ג'קרטה מהווה את התרכזותם של בני הג'אווה שהם גם מוגדרים כקבוצה האתנית הגדולה ביותר באינדונזיה.
מערב ג'קרטה הוא ביתם של סונאדאנס (Sundanese) שהיא הקבוצה האתנית השנייה בגודלה.
קיימת הגירה רבה של האוכלוסייה האינדונזית ברחבי העולם.
רבים מהאינדונזים היגרו להולנד לאחר מלחמת העולם השנייה, אולם, בעקבות תחושות דיכוי היגרו לארצות הברית והשתקעו שם
שטחה של אינדונזיה הוא למעשה ארכיפלג ענק המונה למעלה מ־17 אלף איים, כאשר שלושה מהם מחולקים לגבולות עם מדינות אחרות.
באיים אלה שוכנים כ־250 מיליון נפש, נתון המציב את אינדונזיה כמדינה הרביעית בגודל אוכלוסייתה; כ־87 אחוזים מאוכלוסייה זו הם מוסלמים ולפיכך אינדונזיה היא בית לאוכלוסייה המוסלמית הגדולה ביותר בעולם.
במרחב אנושי זה נבנית כיום הדמוקרטיה השלישית בגודלה בעולם, אחרי הודו וארצות הברית.
יש הסבורים, כי לא ירחק היום ואינדונזיה – שנהנית ממעמד בולט בארגון האזורי "איגוד מדינות דרום-מזרח אסיה" ונמצאת במקום ה־16 בעולם בתוצר הלאומי הגולמי שלה – תמלא תפקיד חשוב גם בכלכלה הגלובלית
ישנן מעל 300 קבוצות אתניות באינדונזיה, כאשר החשובות מבניהן הן בטאק (Batak), מיננקבאו (Minangkabau), קרוי (Krui) ופללוואן-פטלנגן (Pelalawan-Petalangan).
הקבוצה האתנית הגדולה ביותר באינדונזיה היא בני הג'אווה (Javanese) המהווה כ-40 אחוזים מכלל האוכלוסייה.
בני הג'אווה מרוכזים בג'קרטה, אך מיליונים היגרו לאיים אחרים ברחבי הארכיפלג בעקבות תוכנית ה-transmigration – הגירה.
תוכנית זו נוצרה על ידי ממשלת אינדונזיה כדי להקל על האוכלוסין בבירה של ג'אווה על ידי העברת אנשים מאזור הליבה לאזורים פחות מאוכלסים באינדונזיה (הידועה בשם "הפריפריה").
הממשלה סיפקה קרקע, כסף ודשן למשך 18 חודשים על מנת לאפשר להם לקיים משק קטן.
אחריהם, ניתן למנות את הסונאדאנסים, המלאווים, והמאדורים כקבוצות הגדולות הבאות באינדונזיה.
יש לציין כי בקבוצות אתניות רבות, במיוחד בקלימנטן (Kalimantan) ובפפואה (Papua), יש רק מאה חברים.
זה אותו מקרה עם אנשי בדוי (Baduy) כי הם חולקים דמיון תרבותי רב עם הסנדאנים (Sundanese).
דוגמה לאוכלוסייה מעורבת היא בני משפחת הבטאווי (Betawi), שהתערבבו לא רק על ידי נישואים עם עמים שונים באינדונזיה, אלא גם עם מהגרים זרים כמו ערבים, סינים והודים מאז תקופת בטאוויה (Batavia) הקולוניאלית – עיר שהייתה ידועה בשם ג'קרטה (Jakrata), ולאחר הכיבוש ההולנדי ועם הריסת העיר, שונה שמה לבטאוויה.
ניסיון להבהיר את טיבה של המדינה האינדונזית בת ימינו מחייב מבט היסטורי רחב יותר על הארכיפלג האינדונזי עוד בטרם החלה לצמוח בו, בשנות ה־40 המאוחרות של המאה העשרים, מדינה עצמאית המוכרת כיום בשם הרפובליקה של אינדונזיה.
אולם, מבט היסטורי רחב שכזה ניצב בפני קשיים מתודולוגיים, במידה רבה בשל הבעייתיות הנעוצה בניסיון לספר סיפור קוהרנטי המתייחס לאלפי איים, שרובם התנהלו במשך דורות רבים ללא זיקה ביניהם, מה גם שמדובר בארכיפלג המאכלס למעלה מ־300 קבוצות אתניות מקומיות, הדוברות מאות לשונות וניבים, המכילות שפע של מסורות תרבותיות וסגנונות חיים.
יתר על כן, באזור זה צמחו נרטיבים היסטוריים נפרדים רבים, שהרי מרבית מרכיביו של הפסיפס העכשווי של מה שמוגדר כיום כאינדונזיה, התקיימו במשך רובה של ההיסטוריה בלי שיהיו כפופים לישות פוליטית משותפת.
אל הקשיים והדילמות נוספת העובדה, כי על אף התקדמות משמעותית לאחרונה במחקר, ההיסטוריה הפוליטית של חלקים ניכרים מאינדונזיה עד תחילת המאה החמש עשרה עדיין איננה ברורה לחלוטין.
מראשית מעורבותן הקולוניאלית של מדינות אירופה במאה השש עשרה, המציאות בארכיפלג האינדונזי הייתה של פיצול פוליטי.
השליטה באזור הייתה נתונה במידה רבה בידי שליטים מקומיים, שנמנו לרוב עם שושלות משפחתיות.
שליטים אלה הנהיגו דפוסים מגוונים של קהילות פוליטיות.
בתקופה הנדונה היה האזור זירה ל"חילופי משמרות" פוליטיים; מגוון של ממלכות ונסיכויות בעלות זהות תרבותית הינדית, בודהיסטית, או שתיהן במשולב, נמצאו בירידה וכמה מהן אף נעלמו מבמת ההיסטוריה.
במקומן עלו מדינות חדשות, ששליטיהן קיבלו עליהם את האסלאם והן מזוהות כסולטנויות (שליט אחד המזוהה כשייח ומלך).
היה זה אחד הסממנים הבולטים של ראשית ההתבססות ההדרגתית והאטית של האסלאם באינדונזיה מראשית המאה הארבע עשרה, תהליך שהסתיים במאה העשרים עם ביסוסו של האסלאם כמכנה תרבותי משותף של כל יושבי העולם המלאי, הכולל לבד מהארכיפלג האינדונזי גם את איי דרום הפיליפינים ואת דרום תאילנד
בחינה היסטורית של הארכיפלג האינדונזי במאות השנים האחרונות קשורה באופן בלתי נמנע לפרק הארוך של האחיזה הקולוניאלית האירופית בו.
פורטוגל, שפתחה את הפרק בתולדות אירופה והעולם המכונה "עידן התגליות" ואת המרוץ לעבר אסיה, הייתה גם המדינה האירופית הראשונה שימאיה הגיעו לאזור.
החיפוש הנמרץ אחר ערוץ ימי לאסיה תוך שימוש בידע אסטרונומי שהיה בידי מוסלמים ובטכנולוגיות יציקה ליצירת תותחים קלים, אִפשר לפורטוגלים לפתח יכולות ימיות גבוהות, להקיף את אפריקה, וליצור בהדרגה אימפריה ימית שנפרשה על פני ארבע יבשות.
עם זאת, במרבית המקומות הייתה הנוכחות הפורטוגלית קצרת ימים והשפעתה התרבותית והכלכלית הייתה מוגבלת.
עד מהרה היו אלה ההולנדים שהחליפו את הנוכחות הפורטוגלית והקנו לאזור את השם "הודו המזרחית ההולנדית".
הולנד ושכנתה אנגליה אמנם הצטרפו מאוחר למרוץ המסחרי והקולוניאלי.
בראשית המאה השבע עשרה החלו ההולנדים להגיע לדרום מזרח אסיה.
מהלך זה נעשה על ידי חברת הסחר ההולנדית רבת העוצמה, חברת הודו המזרחית ההולנדית המאוחדת, VOC.
זו הוקמה בשנת 1602 כדי לנהל את פעילותה המסחרית של הולנד באסיה ובאפריקה ולצמצם את התחרות בין סוחריה.
היא זכתה מהמדינה ההולנדית למונופול בפעילותה זו וסמכויות הביצוע שלה במרחב השליטה הקולוניאלי היו דומות לסמכויות הנתונות למדינה.
מהמטה הראשי באמסטרדם, החברה הקימה את המטה האזורי שלה בעיר ג'קרטה שבמערב ג'אווה שאותה כבשו ההולנדים בשנת 1619. עם כיבושם, הרסו ההולנדים את העיר ג'קרטה ויסדו במקומה את בטאוויה (Batavia), על שם השבטים שהתגוררו באזור בתקופת האימפריה הרומית.
בשנים הבאות החלה החברה להיאחז בארכיפלג האינדונזי הרחב.
בשיאה, לקראת סוף המאה השבע עשרה, היא העסיקה כ־22 אלף עובדים והייתה לפיכך החברה הגדולה בעולם.
אולם בעשרות השנים הבאות חולשתה של המדינה ההולנדית, לנוכח תחרות גוברת ביבשת הבית, נתנה גם בה את אותותיה.
סמוך לסופה של המאה השמונה עשרה, לאחר קרוב ל־200 שנה, החברה התפרקה בשל קשיים כלכליים והאחיזה בארכיפלג האינדונזי עברה למדינה ההולנדית.
מניעיה של השליטה הקולוניאלית ההולנדית באינדונזיה היו שיקולים כלכליים מובהקים.
מאבק לעצמאות וראשית צמיחתה של היסטוריה אינדונזית
תחת לחץ גובר של חוגים ליברליים בהולנד ותביעה בשם ערכים הומניטריים התחוללו תמורות נוספות במדיניות הקולוניאלית ההולנדית.
בפתח המאה העשרים, חוללה הולנד שינוי מהותי במדיניותה הקולוניאלית באינדונזיה.
השינוי היה קשור הן ללחצים מבית, בהולנד, והן בעובדה שעלה בידי הולנד, באמצעות מאמץ צבאי, להשלים את אחיזתה בארכיפלג.
כתוצאה מההישגים הצבאיים, התעורר צורך בהגדרות פוליטיות חדשות המתייחסות לכלל השטח הנרחב שהיה נתון עתה לשליטתה הישירה.
השינוי במדיניות הקולוניאלית, שעליו הוכרז בשנת 1901, הייתה הסתלקות מהתפישה שליוותה את הולנד מראשית נוכחותה בארכיפלג האינדונזי, ולפיה הפקת רווחים כלכליים היא ההצדקה הראשית לשלטונה שם.
זו הומרה בעמדה הצהרתית חדשה, ולפיה הדאגה לרווחת הנתינים האינדונזים היא המעניקה בראש ובראשונה הצדקה לשליטה ההולנדית.
"המדיניות המוסרית" כך נקרא הקו החדש, ביקשה לקדם רפורמות ותוכניות פיתוח במגוון תחומים.
אלה עתידים היו להתגלות לימים כבעלי משמעות רבה וחשובה בהיסטוריה המודרנית של אינדונזיה.
יתרה מזאת, סביר להניח שההולנדים לא חזו רבים מהשינויים הללו וודאי שלא ייחלו להם.
התוצאות של מדיניות זו הביאו, למשל, לתחילת הצמיחה של נרטיב אינדונזי, ואף של כמה נרטיבים, שהבולט בהם היה הלאומי.
הנרטיב האינדונזי ברובו, כלל את ההולנדים בתור הכובשים אך יחד עם זאת, ייחסו להם כבוד מסוים כיוון שראו בהם בתור מושיעים אשר סייעו להם ליצור זהות לאומית אחידה מחוץ לגבולותיה המקומיים, דבר אשר נעלם במהרה.
גם התפישה הקולוניאלית החדשה, שביקשה לקשור יחד את הארכיפלג למסגרת אחידה, תרמה להבשלה של זהות חברתית משותפת מעבר לזהויות המקומיות החזקות.
כתוצאה מתהליכים אלה ניצבו מערכות הזהות התרבותיות המקומיות מול האתגר של זהויות רחבות יותר, שהבולטת בהן הייתה זו הלאומית – והיא שתהיה ברבות הזמן לזהות המנצחת.
ראשית צמיחתה של מגמה זו בשנות ה־20 של המאה העשרים והיא קשורה באופן ישיר גם לחשיפתם של אלפי אינדונזים לחינוך מערבי כתוצאה מפתיחת שערי בתי הספר המלמדים בשפה ההולנדית.
אמנם החשיפה לחינוך ההולנדי הייתה מצומצמת בהיקפה, אך מסתבר כי היה בה כדי ליצור אליטה אקטיביסטית בעלת תודעה חדשה של זהות לאומית.
אליטה זו, שאימצה מההולנדים את המושג המודרני של "אינדונזיה", לקחה אותו הרחק מהקשרו הקולוניאלי המקורי אל עבר רעיון של עצמאות מדינית.
אינדונזיה העצמאית – איחוד הדרגתי
בעת ההכרזה על אינדונזיה לא תמה הדרך להגשמת העצמאות, אלא היא רק בישרה את תחילתה.
הידיעה על הכרזת העצמאות ועמה השמועות על ההצלחות הראשונות סחפו מגזרים נרחבים באוכלוסייה הילידית והחדירו בה רוח מהפכנית חסרת תקדים, אם כי בשולי הארכיפלג הייתה התמיכה מוגבלת מחשש מפני דומיננטיות של אנשי האי ג'אווה, מוסלמים או אנטי אריסטוקרטים.
אף שמפקד הכוחות הבריטיים שהוקצו להשתלטות על הארכיפלג ניסה להימנע מכניסה למרכזי האוכלוסייה הגדולים ולצמצם את החיכוך עם כוחות הממשלה האינדונזית, באוקטובר 1945 פרצו קרבות ראשונים ובהדרגה השתלטו הכוחות של בעלות הברית על מספר ערים בג'אווה.
בדצמבר 1949 הכירה הולנד בריבונותה של מדינת האינדונזים, שנקראה אז "הרפובליקה של ארצות הברית של אינדונזיה", על השטח שהיה מזוהה כהודו המזרחית ההולנדית.
שתי המדינות הסכימו כי סוגיה זו שבמחלוקת תידון ביניהן בעתיד.
אך עד מהרה בעיה פתוחה זו החריפה מאוד את יחסיהן, זאת בשל סירובה של הולנד לכל ויתור בנושא.
כתוצאה מכך הודיעה אינדונזיה בשלהי 1957 על סילוק כ־46 אלף אזרחי הולנד שעדיין התגוררו בה והלאימה חברות ועסקים הולנדיים.
לדידה של אינדונזיה, זו הייתה סוגיה עקרונית מהראשונות במעלה; לפי עמדת ההנהגה הלאומית, גבולות השליטה ההולנדית בסיום התקופה הקולוניאלית הם אלה שהגדירו את גבולותיה של אינדונזיה העצמאית.
כלומר, כל מקום שבו הייתה אחיזה הולנדית נחשב חלק בלתי נפרד מהמדינה האינדונזית.
לאחר רפורמות אלו בהרכב שטחה של אינדונזיה החל העם האינדונזי לגבש את זהותו הפוליטית עם הנהגה אוטונומית, ואת זהותו הרוחנית עם עליית האסלאם ודחיקה של הנצרות.
נוסף על כך, אינדונזים רבים החלו להגר מהאיים הקטנים אל הערים המרכזיות במטרה לאמץ דפוסי כלכלה חדשים.
גיבוש העם האינדונזי סבב סביב דחיקתם של ההולנדים אל מחוץ לגבולותיה החברתיים והעצמת הנרטיב האישי שלהם אשר עסק בסיפור של צמיחה לאומית באמצעות השפה ורוחניות דרך העמקה באסלאם.
עוד בטרם תחילתה של המלחמה לעצמאות ועל סף הכרזת העצמאות ניצבה ההנהגה האינדונזית בפני הכרעות כבדות משקל באשר לדמותה כקהילה פוליטית.
כאמור, תחילת עיצובו של הממסד הרעיוני של המדינה האינדונזית החל כבר במהלך הדיונים המקדימים בנושא, עוד בשלהי הכיבוש היפני.
אלה, ביטאו את המחלוקת הרעיונית בין שתי גישות בסיסיות הנוגעות במישרין ליחסי דת ומדינה, גישות שהחלו להתבלט כבר בשנות ה־20 של המאה העשרים בצל השאיפה המתחזקת לעצמאות לאומית.
האחת, שהייתה מרכזית בתנועה הלאומית, ביקשה לכונן את אינדונזיה על בסיס חילוני.
האחרת הייתה של זרם אסלאמי דינמי שביקש לכונן את אינדונזיה כמדינה אסלאמית המושתתת על השריעה, ההלכה המוסלמית, או לפחות כמדינה בעלת צביון אסלאמי מובהק.
הפילוסופיה או האידאולוגיה הקרויה פאנצ'אסילא; "חמשת העקרונות", שנקבעה כמסד למדינה החדשה, היא חילונית במהותה ושמה דגש על לאומיות (אחדותה של אינדונזיה), דמוקרטיה, צדק חברתי ואנושיות.
גישה זו נשענת על הבנה בסיסית עמוקה, כי קיום פוליטי אינטגרטיבי בארכיפלג הענק מחייב גישה פלורליסטית, מה גם שגישה כזו תואמת מסורת תרבותית מקומית עמוקת שורשים של פלורליזם וסובלנות דתיים הנטועה בעיקרה באי המרכזי, ג'אווה.
כמו כן נקבע מוטו לאומי ולו בולטות בשיח הפוליטי והציבורי: "אחדות בתוך מגוון" (Bhinneka Ika Tunggal; בתרגום מלולי ממקור מעורב ג'אואני ומאלאי: "רבים, אך אחד").
אין ספק, חרף לחצים רבים מצד חוגים אסלאמיים בעלי עוצמה להקמתה של אינדונזיה כמדינה אסלאמית, או למצער כבעלת גוון אסלאמי ברור, על ידי השתתת חיי הרוב המוסלמי על ההלכה האסלאמית, המדינה האינדונזית הצעירה קיבלה הכרעה היסטורית ברורה היונקת ממסורת מקומית שורשית בדבר פלורליזם וסובלנות.
אבל אי אפשר להתעלם מכך, שבמציאות של המדינה האינדונזית, כפי שקרה לא פעם בארכיפלג האינדונזי גם לפני כינונה של מדינה זו, התגלו לא פעם סדקים ואף שברים במסורת זו ולא פעם דומה היה שהיא עומדת להתנפץ אל מול גלי המציאות.
למרות הכל, האבות המכוננים של אינדונזיה הצליחו לגבש, בצומת דרכים מכריע ובנסיבות מורכבות, תפישה פוליטית ייחודית.
זו שימשה בסיס לבניית מודל ייחודי הנותן מענה, מוצלח למדי בראייה היסטורית רחבה, לאתגר של יציקת מגוון אתני, תרבותי, לשוני ודתי בארכיפלג ענק אל תוך מקשה פוליטית לאומית אחת.
בניית הדמוקרטיה השלישית בגודלה בעולם
בעלייתה של המדינה האינדונזית על נתיב דמוקרטי טמונים מספר רכיבים.
הבולט מביניהם, למשל, העובדה שבאינדונזיה היו אלה המוסלמים המעוגנים באמונתם הדתית, ולא בעלי השקפת עולם חילונית מובהקת, כפי שאירע במדינות רבות, שהובילו את התהליך של בניית החברה האזרחית.
בשנות המעבר הראשונות לדמוקרטיה דומה היה למשקיפים רבים, כי הניסיון הדמוקרטי האינדונזי עומד להתנפץ אל מציאות מסובכת ומאיימת, במידה רבה דווקא בגין היעלמותו של משטר סמכותי שהיטיב לשמור על יציבות ולהבטיח שקט פנימי באמצעות מדיניות של יד קשה.
עם היעלמו של משטר זה, ועוד בטרם התייצבה המערכת השלטונית הדמוקרטית החדשה, עלו אל פני השטח מתחים דתיים ואתניים שהתפתחו בחלקם לאלימות קשה והולידו מגמות בדלניות, גילויים גוברים של אסלאם רדיקלי מיליטנטי ואף גילויי טרור של קבוצות המתיימרות לפעול תחת דגל האסלאם.
כיום, אפשר לומר שהדמוקרטיה הנבנית באינדונזיה הוכיחה יכולת מרשימה למדי לצלוח מכלול של קשיים ואתגרים ולרשום לזכותה מאפיינים בולטים של דמוקרטיה הלכה למעשה.
כך בולטת ההצלחה לקיים בחירות דמוקרטיות שמאפשרות חילופי הנהגה סדירים.
עם זאת אי־אפשר להתעלם מהחולשות והפגמים הקיימים במערכת הפוליטית הדמוקרטית החדשה.
לדוגמה, עדיין לא השתרשה תרבות של השתתפות פוליטית אמיתית מעבר למעשה החד־פעמי של הצבעה בקלפי.
התרבות הפוליטית הנוכחית לוקה עדיין בגישה הפטרנליסטית שטופחה בתקופת המשטר הסמכותי ושורשיה גם במסורות תרבותיות מקומיות.
מכאן גם נוכחותם הבולטת של גנרלים לשעבר בפוליטיקה האינדונזית העכשווית, כביטוי לנטייה בתרבות המקומית להעדיף דמויות סמכותיות וכריזמטיות ואולי גם עקב מעורבות הצבא בכלכלה.
באופן דומה ניכר כי רוב המפלגות הן פטרנליסטיות באופיין (בעלות מעורבות גבוהה ברווחת האוכלוסייה) אולם, אינן עושות די לחינוך דור חדש על ערכים והשתתפות דמוקרטית.
נקודת חולשה נוספת טמונה בעובדה שחוגים אסלאמיים שונים מנצלים את מדיניות הביזור לקידום חוקי עזר אסלאמיים ברמת השלטון המקומי.
לא אחת חוקי עזר אלה פוגעים בבירור בערכים של סובלנות דתית, של פלורליזם, ושל זכויות נשים ומיעוטים.
כיוון שהמערכת הפוליטית הדמוקרטית מציעה מרחב להבעת דעות מגוונות ולתרגומן לפעילות פוליטית, מתאפשר גם לחוגים אסלאמיים רדיקליים כיום לבטא בקלות ניכרת ובקולניות עמדות קיצוניות ואנטי־פלורליסטיות, שאינן סובלניות לאחר ואף עוינות אותו, לרבות עמדות המתריסות כלפי עצם קיומו של המשטר הדמוקרטי במדינה.
עמדות אלה מתורגמות גם למעשי איבה כלפי מיעוטים דתיים, מעשים שאינם מלווים בתגובה נחושה וברורה של זרועות השלטון.
מנגד, בתחום המאבק בטרור, מגלה המשטר נחישות רבה ואף נוחל הצלחות מרשימות, אף כי הוא עדיין ניצב מול איומים פוטנציאליים לא מעטים.
עם זאת, בראייה כוללת אפשר לומר, שאינדונזיה מציגה כיום מודל דמוקרטי ייחודי ומרשים למדי בהישגיו.
השפה האינדונזית היא למעשה נצר אחד של השפה המלזית.
כאמור, לאבולוציה של השפה האינדונזית יש הרבה מן המשותף עם ההתעוררות הפוליטית של העם האינדונזי ומאבקם לחופש ושוויון בקרב העמים העצמאיים של העולם.
כחלק מהמאמצים שלהם כדי לשפר את עמדתם מול ההולנדים, אינדונזים רבים היו להוטים להשיג מיומנות שליטה בשפה ההולנדית, שאותה ראו כמו המדיום הישיר ביותר והטוב ביותר עבור רכישת ידע, מיומנויות ומעמד חברתי השווה לאלה של שליטיהם ההולנדים.
לפיכך, בהתחלה של המאה הנוכחית, אינדונזים רבים ביקשו רשות ללמוד הולנדית בבתי הספר.
הופעת המלחמה ב-1939 שינתה את המצב הפוליטי והחברתי.
ההולנדים בהודו, מנותקים ממולדתם על ידי הכיבוש הגרמני של הולנד, הבינו פתאום שיחסיהם עם האינדונזים באינדונזיה היו רופפים ולא טבעיים כאמצעי להשגת יחסים קרובים יותר, הם עודדו את השימוש בשפה האינדונזית בינם לבין עצמם.
אירועי המלחמה התרחשו במהירות וכתוצאה מכך, השפה ההולנדית נשארה מאחור.
הפיתוח של השפה האינדונזית התרחש לאחר הפלישה היפנית.
בהגיעם לאינדונזיה, היפנים גילו כי השפה האינדונזית הציעה את האפקטיביות הגדולה ביותר של תקשורת עם שבעים מיליון מבני הארכיפלג.
השפה ההולנדית, איבדה את מעמדה המסורתי כשפה הרשמית; ומאז היפנים אסרו על השימוש בה בקרב האינדונזים, חשיבותה כשפה מרכזית דעכה במהרה.
למרות שהיה ניכר כי הפולשים נועדו להפוך את השפה היפנית לשפה העיקרית באיים, את המטרה לטווח הרחוק שלהם ניתן היה להשיג תוך פרק זמן רב.
בשנים הראשונות של ההסתגלות, היפנים היו צריכים לעקוב אחר השימוש הפשוט והמידי של השפה האינדונזית, אשר הייתה המדוברת בכל רחבי הארץ, על מנת להקל על יישום של האמצעים הדרושים בתחומי הממשל, הכלכלה, התקשורת, חינוך וכדומה.
ההחלטה היפנית לפתח את השפה האינדונזית מהר ככל האפשר גרמה למהפך גדול בתוך הקהילה האינדונזית.
במהרה כל מנהיג בכל תחום נטש את השפה ההולנדית לטובת האינדונזית.
השפה האינדונזית שימשה לא רק עבור כתיבת חוקים ציבוריים והצהרות רשמיות, אלא בכל ההתכתבויות הרשמיות שבין גופים ממשלתיים והממשלה.
ניתן לראות כי השפה עברה תקופה של צמיחה מאולצת כדי למלא פונקציות של שפה מודרנית במהירות האפשרית.
כך פרחה השפה, והציפה את העם בתחושה חדשה.
ככל שרבים מהם למדו לדבר בחופשיות, הם נעשו מודעים לקשר המשותף שלהם.
השפה האינדונזית הפכה לסמל של אחדות לאומית ובהתנגדות למאמצי היפנים להשתיל את השפה והתרבות שלהם.
עם הזמן, בעקבות הכניעה היפנית, מצב השפה האינדונזית השתפר במידה רבה מבחינת כוח ויוקרה, לא רק מול ההולנדית, אלא גם מול השפות האזוריות השונות של הארכיפלג, אשר לא היה להן הזדמנות להתפתח במהלך הכיבוש.
יש לציין כי ההתאמה של האינדונזית לתפקידה כשפה הרשמית, תדרוש מחקר והדרכה קפדניים ביותר.
עם זאת, השפה האינדונזית, כתוצר לוואי של לידתה של אומה חדשה ונמרצת, עשויה בהחלט להיות אחת מהשפות הדינמיות ביותר בקרב שפות אסיאתיות בשנים הבאות.
אינדונזיה היא מדינה חילונית חוקתית.
העיקרון הראשון לקוח מהתאוריה הפילוסופית של המדינה האינדונזית, פאנצ'אסילא (Pancasila), שהוא 'אמונה באל אחד ויחיד" – אמונה המשתייכת לאחת הדתות המונותאיסטיות – האסלאם.
ישנן מספר דתות שונות הנהוגות בארץ, והשפעתן הקולקטיבית על החיים הפוליטיים, הכלכליים והתרבותיים במדינה היא משמעותית.
החוקה האינדונזית מבטיחה חופש דת.
עם זאת, הממשלה מכירה רק שש דתות רשמיות (האסלאם, הנצרות הפרוטסטנטית, קתוליות, הינדואיזם, בודהיזם וקונפוציאניזם).
למרות שמדובר בנתונים שנאספו על ידי הוועידה האינדונזית בנושא דת ושלום (ICRP), ישנן כ-245 דתות לא רשמיות באינדונזיה.
החוק האינדונזי מחייב שכל אזרח אינדונזי יחזיק בתעודת זהות המזהה אותו עם אחת משש הדתות הללו, אם כי האזרחים יוכלו להשאיר את החלק הזה ריק.
ההנהגה הפוליטית של אינדונזיה מילאה תפקיד חשוב ביחסים שבין הקבוצות, לטובה ולרעה.
היא מקדמת כבוד הדדי בכך שהיא מאשרת את הפנצ'אסילא, אך גם מקדמת תוכנית הגירה מאסיבית, שגרמה למספר קונפליקטים דתיים באזור המזרחי של המדינה.
הספרות האינדונזית יכולה להתייחס לכל הספרות המיוצרת בארכיפלג האינדונזי.
אולם, היא מתייחסת באופן נרחב יותר לספרות המיוצרת באזורים עם שורשים לשוניים משותפים המבוססים על השפה המלזית, אשר אינדונזית היא נצר אחד שלה.
הספרות עשויה לעזור בהפצת השפה האינדונזית וכך לקרב את דרום מזרח אסיה, כולל אינדונזיה, וגם מדינות אחרות בעלות שפה משותפת כגון מלזיה וברוניי.
כמו גם אוכלוסייה בתוך עמים אחרים ובין מדינות שונות, כמו אנשי מלזיה המתגוררים בסינגפור.
יש גם יצירות שנכתבו על אינדונזיה בשפות אחרות.
ישנן מספר שפות וכמה מסורות ספרותיות מובחנות זו מזו אך קרובות בתוך הגבולות הגאוגרפיים של האומה המודרנית של אינדונזיה.
לדוגמה, לאי ג'אווה יש תרבות וספרות היסטורית משלו.
קיימות עוד מסורות כגון סנדאנית, באלינזית, באטק (Batak) ואף מדורס (Madurese).
לאינדונזיה קיימת גם היסטוריה קולוניאלית הולנדית, בריטית ויפנית.
בנוסף, קיימת גם השפעה של ההיסטוריה של האסלאם שהביא טקסטים בעלי השפעות לשוניות וספרותיות.
יש באזור גם מסורת ספרותית שבעל פה.
המטבח האינדונזי משתנה מאזור לאזור ויש לו השפעות רבות ושונות.
המטבח של מזרח אינדונזיה דומה במאכלים שלו למטבחים הפולינזי והמלזי.
בנוסף, קיימים בו אלמנטים של המטבח הסיני (עקב השליטה הסינית רבת השנים באזור).
ניתן למצוא במטבח האינדונזי מזונות כגון בקמי, כלומר אטריות, בקסו (Baksu) שהוא בשר או כדורי דגים, לומפיה (Lumpia) מאכל דמויי אגרול (spring roll) שמקורו במטבח הסיני, הממולא בירקות קצוצים ולעיתים בשר טחון.
באינדונזיה קיים מגוון גדול של מאכלים אתניים ומשקאות.
אחד המאכלים המקומיים המפורסמים נקרא טמפה (Tempe) אשר עשוי פולי סויה תוססים.
מלבד הטמפה יש הרבה מוצרים אתניים מפורסמים באינדונזיה, רובם הגדול נקרא טייפ (Tape).
טייפ הוא קסאווה (צמח טרופי ששורשיו מכילים עמילן והוא משמש בתעשיית המזון) אשר תוססת באמצעות חיידקים של חומצה לקטית, שמרים ועובש.
הדאדיה הוא חלב תאו שהותסס באופן טבעי בתוך במבוק, בעוד הדנגקה (Dangke) הוא חלב תאו אשר החמיץ ולאחר מכן הותסס בקליפת קוקוס.
באקסם (Bakasam) הוא בשר אשר מותסס באופן טבעי עם תוספת של אורז, מלח וסוכר.
בנוסף, סיא רובה (Sie Reuboh) הוא בשר שתוסס עם תוספת של חומץ דקלים.
ניתן לראות כי המטבח האינדונזי מאופיין במידה רבה עם תהליך התסיסה של חומרי גלם, בעיקר על מנת לשמר אותם.
התמונה של המטבח האינדונזי היא מגוונת להפליא, ותלויה בסוג המזון הדומיננטי באותו אזור גאוגרפי.
המונח "המטבח האינדונזי" אינו מוכר לאינדונזים ונדיר להשתמש בו, כאשר השימוש בו נעשה בעיקר על ידי אנשים שאינם אינדונזים (תיירים, מהגרים).
קיימים שלושה גורמים אשר מגדירים את הרעיון של המטבח הלאומי האינדונזי.
ראשית, הפיכתו למטבח של מזון מהיר.
שנית, מגמות חדשות בפיתוח המטבח האינדונזי ברמה המקומית.
הצמיחה הכלכלית והעיור של אינדונזים רבים מהכפר אל העיר, השפיעו על המודעות למזון מהיר.
באזורים עירוניים מתעוררות מגמות חדשות עם מסעדות בסגנון בתי קפה, המחליפות כיום את "עמדות המזון", ששימשו למאכלים מקומיים בלבד עבור מהגרי עבודה.
התוצאות מצביעות על כך שמושג משותף של "המטבח האינדונזי" מעבר למסגרת של קבוצות אתניות או מנות מקומיות כבר מתעוררות בהדרגה אל מחוץ לגבולותיה ומתפשטים למרחבים גדולים יותר.
יתרה מזאת, השימוש בחבילות תבלינים מעורבבות אשר נמכרות בכל חנות, מאפשרת לאנשים לשחזר את אותו הטעם של המנות בכל פעם, היכן שהם רוצים, מה שגורם למטבח להפוך להומוגני, נייד ומיידי יותר וכך הוא מתפשט לכל אורכה של אינדונזיה.
על כן, כמו שמזון מהיר הופך לפופולרי יותר, כך גם האינדונזים יוצאים אל מחוץ לגבולותיהם עם המטבח המקומי.
אולם, המטבח המקומי לא נעלם, במקום זאת הוא משתנה ועוטה אלמנטים חדשים של טעם המבוססים על ציפיות הטעם העירוני.
דמוגרפיה של אתאיזם היא קשה לבדיקה באופן מדויק, שכן קיימות תפיסות שונות לגבי אתאיזם בין תרבויות ושפות שונות, החל מהיותו תפיסה מרכזית במקומות מסוימים, בעוד באחרים הוא נחשב חסר חשיבות או לא מקובל.
במחקרים עולמיים, מספר האנשים חסרי הדת בדרך כלל גבוה ממספר האנשים שאינם מאמינים באלוהות ומספר האנשים שמסכימים עם הצהרות על חוסר אמונה באלוהות בדרך כלל גבוה יותר ממספר האנשים שמגדירים את עצמם כ"אתאיסטים".
לדברי הסוציולוג פיל צוקרמן, מספר האנשים שאינם מאמנים באל נע בין 500 ל-750 מיליון איש ברחבי העולם לפי הערכות נרחבות.
הערכות אחרות קובעות כי ברחבי העולם קיימים בין 200 ל-240 מיליון אנשים שמגדירים עצמם אתאיסטים, כאשר חלק גדול מהם מגיע מסין ורוסיה.
על פי סקירה שבוצעה על ידי הסוציולוגים אריאלה קיסר וג'והם נבארו-ריברה, על מחקרים עולמיים רבים בנושא אתאיזם, ישנם 450 עד 500 מיליון אתאיסטים ואגנוסטים משוכנעים ברחבי העולם (7% מאוכלוסיית העולם), כאשר בסין יש את מרב האתאיסטים בעולם (200 מיליון אתאיסטים משוכנעים).
מתוך האוכלוסייה האתאיסטית והלא-דתית העולמית, 76% מתגוררים באסיה ובאוקיינוס השקט, ואילו השאר מתגוררים באירופה (12%), צפון אמריקה (5%), אמריקה הלטינית והאיים הקריביים (4%), אפריקה שמדרום לסהרה (2%) והמזרח התיכון וצפון אפריקה (פחות מ-1%).
שכיחות האתאיזם באפריקה ובדרום אמריקה בדרך כלל עומדת מתחת ל-10%.
על פי המחקר העולמי של מרכז המחקר פיו משנת 2012, שנערך בקרב 230 מדינות וטריטוריות, 16% מאוכלוסיית העולם אינם קשורים לדת, ואילו 84% קשורים.
יתר על כן, המחקר העולמי ציין כי לרבים מאלה שאינם קשורים לדת, ביניהם אתאיסטים ואגנוסטים, עדיין יש אמונות ופרקטיקות דתיות שונות.
קיימים רישומים היסטוריים בני אלפי שנים של פילוסופיה אתאיסטית.
המופעים הראשונים של בתי ספר אתאיסטיים מצויים בהגות ההודית, והיו קיימים עוד מתקופת ההינדואיזם הקדום, הדת העתיקה ביותר בעולם.
האתאיזם המערבי שורשיו בפילוסופיה היוונית הקדם-סוקראטית, אך לא הגיח כהשקפת עולם מובהקת עד סוף תקופת הנאורות.
קיימים פערים בין המקורות לגבי האופן בו הדמוגרפיות האתאיסטיות והדתיות משתנות.
שאלות להערכת אי-אמונה עשויות לשאול על שלילת האמונה הרווחת, ולאו דווקא על קביעה של אתאיזם חיובי.
כמו כן, הגדרה עצמית אינה תואמת את חוסר האמונות של האנשים באופן אוטומטי.
למשל, אנשים שרק אינם מאמינים באל, מכל סיבה שהיא, לא בהכרח מגדירים את עצמם כ"אתאיסט/ית".
על פי הסקר הבינלאומי של WIN/Gallup משנת 2012, מספר האתאיסטים נמצא בעלייה ברחבי העולם, כאשר הדתיות בדרך כלל נמצאת בירידה.
עם זאת, מחקרים גלובליים קודמים אחרים הראו כי האתאיזם ברחבי העולם עשוי להיות בירידה עקב העובדה שבמדינות לא-דתיות שיעורי הילודה הם הנמוכים ביותר בעולם, בעוד במדינות דתיות שיעורי הילודה גבוהים יותר באופן כללי.
מילים כמו "אלוהים" ו"אתאיזם" לעיתים רחוקות מתורגמות בצורה טובה בין תרבויות או שפות, וגם אם כן, יש להן משמעויות משתנות שהופכות את ההשוואות הבין-תרבותיות לרופפות.
לכן זה יכול להיות מסובך לצייר גבולות בין אתאיזם, אמונות לא-דתיות ואמונות דתיות ורוחניות נונתאיסטיות.
יתר על כן, אתאיסטים עשויים שלא לדווח על עצמם ככאלה, כדי לא לסבול מסטיגמה חברתית, אפליה, ורדיפה במדינות מסוימות.
מכיוון שממשלות מסוימות קידמו את האתאיזם בתוקף ואחרות גינו אותו בתוקף, ייתכן שקיים דיווח-יתר או אי-דיווח על אתאיזם במדינות שונות.
הדיוק של כל אמצעי הערכה נתון לוויכוח, שכן יש הזדמנויות לדווח בצורה שגויה (בכוונה או לא) על קטגוריה של אנשים ללא מבנה ארגוני.
כמו כן, סקרים רבים בנושא הזדהות דתית מבקשים מאנשים לזהות את עצמם כ"אגנוסטים" או "אתאיסטים" בלבד, דבר שעלול ליצור בלבול, שכן מונחים אלה מתפרשים אחרת, ויש המגדירים את עצמם כאתאיסטים אגנוסטיים.
בנוסף, רבים מהסקרים הללו מודדים רק את כמות האנשים שאינם דתיים, ולא את מספר האתאיסטים בפועל, או מקבצים את שניהם יחד.
לדוגמה, ישנם מחקרים שמצביעים על כך שהסטטוס הדתי בעל הצמיחה המהירה ביותר בארצות הברית עשוי להיות "ללא דת", אך זאת כאשר קבוצה זו כוללת את כל סוגי האתאיסטים, האגנוסטים והתאיסטים שמגדירים עצמם כך.
על פי ספר העובדות העולמי של ה-CIA, אנשים שאינם דתיים מהווים 9.66% מאוכלוסיית העולם, בעוד שחמישית מהם הם אתאיסטים.
לעיתים קרובות קשה להציג במדויק נתונים סטטיסטיים על אתאיזם מסיבות שונות.
אתאיזם הוא עמדה התואמת צורות אחרות של זהות, כולל דתות.
האנתרופולוג ג'ק דייוויד אלר קובע כי "אתאיזם הוא עמדה שכיחה למדי, אפילו בתוך הדת" וכי "באופן מפתיע, אתאיזם אינו ההפך או החוסר, שלא לדבר על האויב, של הדת, אלא הוא הצורה הנפוצה ביותר של דת".
יתר על כן, הוא מציין כי "יש אתאיסטים שמכנים עצמם 'רוחניים', וכפי שהראינו לעיל, אתאיזם במובנו הרחב אינו שולל מושגים דתיים אחרים כמו רוחות טבע, אבות מתים וכוחות על-טבעיים".
בתרבויות רבות, הבחנה רעיונית או מעשית קטנה בין תופעות "טבעיות" ו"על טבעיות" ועצם הרעיונות של "דתי" ו"לא דתי" מגיעות לכדי חוסר חשיבות, במיוחד מכיוון שאנשים מאמינים בדברים על-טבעיים או רוחניים אחרים ללא קשר לאמונה באלים.
למשל, בהולנד יש אנשים שאינם מאמנים באלים, שכן מאמינים, בצורות שונות, בישויות או דברים על-טבעיים אחרים.
ברחבי העולם, ישנם אתאיסטים הרואים עצמם גם אגנוסטים, בודהיסטים, הינדים, ג'יינים, דאואיסטים או בעלי אמונות פילוסופיות קשורות אחרות.
חלקם, כמו יהודים חילוניים ושינטואיסטים, עשויים לעסוק בפעילויות דתיות מסוימות כדרך להתחבר לתרבותם, ובו בעת להיות אתאיסטים.
לכן, בהינתן אפשרויות סקר מוגבלות, חלקם עשויים להשתמש במונחים אחרים לתיאור זהותם.
ישנם ארגונים מונעים פוליטיים המדווחים או אוספים נתונים סטטיסטיים דמוגרפיים, שעשויים, בכוונה או שלא בכוונה, לייצג את האתאיסטים שלא כהלכה.
תכנון הסקרים עשוי להטות את תוצאותיהם על ידי ניסוח השאלות ואפשרויות התגובה הקיימות.
סטטיסטיקה נאספת בדרך כלל מתוך הנחה שדת היא משתנה קטגורי.
מכשירים תוכננו למדוד עמדות כלפי דת, כולל אחד ששימש את לואי לאון ת'ורסטון.
זה עשוי להיות שיקול חשוב במיוחד בקרב אנשים בעלי עמדות נייטרליות, שכן סביר יותר שהנורמות החברתיות הרווחות ישפיעו על התגובות של אנשים כאלה בשאלות סקר שלמעשה מאלצות את המגיבים לסווג את עצמם כשייכים לדת מסוימת או כשייכים לאף דת.
תפיסה שלילית של אתאיסטים ולחץ מצד בני משפחה ועמיתים עשויה גם לגרום לאתאיסטים מסוימים להתנער מאתאיזם.
אי-הבנה של המונח עשויה להיות גם סיבה שחלק מתייגים את עצמם באופן שונה.
לדוגמה, סקר קנדי שפורסם ב -12 בספטמבר 2011 דגם 1,129 מבוגרים קנדים ואסף נתונים על מספרם של אתאיסטים מוצהרים.
מספרים אלה התנגשו עם נתוני מפקד האוכלוסין הקנדיים האחרונים שיצאו מנקודת הנחה כי זיקה דתית משפיעה על אמונה באלוהות והתבססו על שאלה שנוסחה בצורה גרועה.
ציטוט מהמחקר:הנתונים חשפו גם כמה עובדות מעניינות על אמונותיהם של הקנדים:
רוב (53%) הקנדים מאמינים באלוהים.
מה שמעניין במיוחד הוא ש-28% מהפרוטסטנטים, 33% מהקתולים ו-23% מהמשתתפים בטקסי דת שבועיים לא מאמינים.
רבע (23%) מהאנשים ללא זהות דתית עדיין מאמינים באלוהים.גם כשאנשים טוענים ישירות שהם לא מאמינים באל, הם עדיין לא בהכרח מגדירים את עצמם כ"אתאיסטים".
למשל, 41% מהנורווגים, 48% מהצרפתים ו-54% מהצ'כים טענו שהם לא מאמינים באל, אלא רק 10%, 19% ו-20% מהנשאלים בהתאמה, הגדירו את עצמם כ"אתאיסט".
בארצות הברית, רק 5% מהאוכלוסייה ציינו שהם לא מאמינים באל ומתוך אותה קבוצה קטנה רק 24% הגדירו את עצמם כ"אתאיסטים", ואילו 15% מזהים את עצמם כ"אגנוסטים" ו-35% הגדירו את עצמם כ"לא משהו ספציפי".
אף על פי שבסין מונהג אתאיזם מדיני, 85% מהאוכלוסייה מקיימים סוגים שונים של מנהגים דתיים בקביעות מסוימת.
בהולנד, האמונות של "אתאיסטים משוכנעים" די מגוונות: 41.1% מהם אומרים שהם מאמינים בטלפתיה, 21.1% בגלגול נשמות, 13.3% בחיים לאחר המוות ו-1.6% בגן עדן.
שיעורי האחוז של טלפתיה וגלגול נשמות היו דומים לשיעור האחוז של "אנשים דתיים" בהולנד.
יתר על כן, כותב המחקר מציין, "לפיכך, אף על פי שהם טוענים שהם אתאיסטים משוכנעים והרוב מכחיש את קיומו של אל אישי, מיעוט גדול למדי של האתאיסטים המשוכנעים בהולנד מאמינים בכוח על-טבעי".
סקר שערך ה-BBC ב-10 מדינות בשנת 2004 הראה כי שיעור האוכלוסייה "שאינם מאמינים באלוהים" קרוב ל-17% במדינות שנבדקו; עם זאת, 8% מהנשאלים ציינו במפורש שהם רואים עצמם "אתאיסטים".
מגוון בהרכב האתאיסטים נצפה בכך ש"לאורך המדגם כולו, כמעט 30% מכל האתאיסטים שנבדקו אמרו שלעיתים הם התפללו".
מבחינת כפירה, חלק גדול יותר מהאנשים שעוזבים את הדת, עושים זאת יותר מסיבות מוטיבציוניות מאשר רציונליות, ורוב המקרים של עזיבת דת מתרחשים בגיל ההתבגרות ובבגרות הצעירה כאשר אדם הוא תנודתי רגשית.
יתר על כן, פריאס מציין כי לא ניתן להבחין בין אתאיסטים לאנשי העידן החדש או גנוסטים, שכן יש משותף ביניהם כמו היותם אינדיבידואליסטים, נון-קונפורמיסטים, ליברליים ומעריכים נהנתנות והתרגשות.
לדברי פיל צוקרמן, רוב האתאיסטים וחילונים אחרים שגדלו כדתיים, עוזבים את דתם ואת אמונותיהם בסוף שנות העשרה או תחילת שנות העשרים שלהם, בעוד ששיעור קטן יותר עושה זאת בגיל בוגר.
מחקר על אישיות ודתיות מצא כי לחברים בארגונים חילוניים (כמו המרכז לחקירה ) יש מאפייני אישיות דומים לאלו של חברי קבוצות דתיות.
מחקר זה מצא כי חברי ארגונים חילוניים נוטים מאוד לתייג את עצמם בעיקר כ"אתאיסטים", אך סביר מאוד שהם יראו עצמם הומניסטים.
עוד נמצא כי חברי הקבוצה החילונית אינם מראים הבדלים משמעותיים ברגש השלילי או החיובי.
לאנשים שנסקרו היו גם מאפיינים דומים לגבי מצפוניות (משמעת או שליטה בדחפים, ופעולה על פי ערכים כמו "רדיפת אמת").
חברי הקבוצה החילוניים נטו להיות פחות נעימים (למשל, סביר יותר שהם מחזיקים בדעות לא פופולריות ומאתגרות חברתית), כמו גם יותר פתוחים (למשל, נוטים יותר לשקול רעיונות חדשים) מאשר בני קבוצות דתיות.
לוק גאלן, חוקר אישיות, כותב "מאפיינים רבים שדווחו בעבר הקשורים לדתיות אינם פונקציה של אמונה עצמה, אלא של אמונות חזקות וזיהוי קבוצתי".
קתרין קלדוול-האריס מציינת כי "לא-מאמינים" מוצאים יותר עניין בחששות לצדק חברתי, ומניחה כי הדבר נובע מחוסר האמונה שלהם בחיים שלאחר המוות, מה שמוביל להתמקדות במה שאפשר לתקן כאן ועכשיו.
מחקר אחר של קלדוול-האריס מתאר אתאיסטים כמי שמסוגלים לחוות יראת כבוד, ולדבריה מפריך סטריאוטיפים של אתאיסטים כ"ציניים וחסרי שמחה".
מחקר שנערך בשנת 2014 יצר שישה פרופילי אישיות שונים של 'סוגים' של לא-מאמינים, והשווה אותם לחמש התכונות הגדולות.
במדינות שיש בהן רמות גבוהות של אתאיזם כמו מדינות סקנדינביות, יש בדרך כלל מעט חברים בארגונים האתאיסטיים שם, ורק אלה שיש להם קשרים למפלגה פוליטית או מציעים טקסים חוקיים הם בעלי חברות בולטת בהם.
על פי המחקר הבינלאומי של ויליאם סימס ביינברידג', אתאיזם שכיח בקרב אנשים שהחובות החברתיות הבין-אישיות שלהם חלשות וקשור גם בשיעורי פוריות נמוכים יותר במדינות תעשייתיות מתקדמות.
במחקר עולמי בנושא אתאיזם ציין הסוציולוג פיל צוקרמן כי במדינות עם רמות גבוהות יותר של אתאיזם היו גם שיעורי ההתאבדות הגבוהים ביותר בהשוואה למדינות עם רמות נמוכות יותר של אתאיזם.
הוא מסיק כי המתאם אינו מצביע בהכרח על סיבתיות בשני המקרים.
מחקר שנערך על דיכאון והתאבדות העלה כי לאנשים ללא השתייכות דתית יש שיעורי ניסיון התאבדות גבוהים יותר מאשר אלו עם זיקה דתית.
מחקר על רווחה נפשית בקרב דתיים ולא-דתיים מצא כי רווחה נפשית של אנשים דתיים ושל אנשים שאינם דתיים תלויה בוודאות האמונה שלהם, וכי במחקרים קודמים לא בדקו את השפעת השייכות לקבוצה כאשר הם בחנו מתפללים קבועים בכנסייה.
בנימין בית-הלחמי החשיב אתאיסטים בחברה המערבית כ"נוטים מאוד להיות גברים, נשואים, בעלי השכלה גבוהה", וראה באישיותם של אתאיסטים "פחות סמכותנים ונוחים להשפעה, פחות דוגמטים, פחות בעלי דעות קדומות, סובלנים יותר כלפי אחרים, שומרי חוק, רחמנים, מצפוניים ומשכילים.
הם בעלי אינטליגנציה גבוהה, ורבים מחויבים לחיים האינטלקטואליים והמלומדים".
בסקירה ספרותית נמצא כי להיות לא-דתי אינו כרוך בהכרח בבריאות נפשית ירודה יותר.
אף על פי שהאתאיסטים הם במיעוט ברוב המדינות, הם נפוצים יחסית באירופה, קנדה, אוסטרליה, ניו זילנד, מזרח אסיה והמדינות הקומוניסטיות בנות ימינו.
קשה לקבוע את מספר האתאיסטים בפועל.
יתר על כן, מיזוג המונחים כמו אתאיסט, אגנוסטי, לא-דתי ולא-תאיסט מוסיף לבלבול בין נתוני הסקרים.
סקר שנערך בשנת 2002 על ידי Adherents.com מעריך כי שיעור האנשים בעולם שהם "חילונים, לא-דתיים, אגנוסטים ואתאיסטים" עומד על כ-14%.
סקר שערך ה-BBC בשנת 2004 בעשר מדינות הראה כי שיעור האוכלוסייה "שאינם מאמינים באלוהים" נע בין 0% (ניגריה) ל-39% (בריטניה), כאשר הממוצע שנסקר בממוצע קרוב ל-17%, עם זאת, 8% מהנשאלים ציינו במפורש שהם רואים עצמם "אתאיסטים".
השוני נראה בדעותיהם של אתאיסטים, בין היתר בעובדה לפיה "על פני כל המדגם כמעט 30% מכלל האתאיסטים שנבדקו אמרו כי הם התפללו לפעמים".
65% מהנשאלים בסקר שנערך על ידי האגודה ההומניסטית הבריטית בשנת 2011 השיבו "לא" לשאלה "האם אתה דתי?".
סקר משנת 2004 שערך ה-CIA בספר העובדות העולמי מעריך שכ-12.5% מאוכלוסיית העולם אינם דתיים, וכ-2.4% הם אתאיסטים.
סקר משנת 2005 שנערך על ידי AP/Ipsos סקר עשר מדינות.
מבין המדינות המפותחות, אנשים בארצות הברית היו "הכי בטוחים" בקיומו של אלוהים או כוח עליון (2% אתאיסטים, 4% אגנוסטים), בעוד שבצרפת היו הכי הרבה ספקנים (19% אתאיסטים, 16% אגנוסטים).
בשאלת הדת, בדרום קוריאה היה האחוז הגדול ביותר ללא דת (41%) ואילו באיטליה היה הקטן ביותר (5%).
מחקר עולמי של מרכז המחקר פיו שנערך בשנת 2010 מצא כי 16% מאוכלוסיית העולם אינם בעלי זיקה לדת, עם זאת, פיו מציין כי "יותר משלושה-רבעים מהדתיים שאינם בעלי זיקה לדת גרים באסיה, רובם בסין.
רבים מאנשי הקבוצה הזו כן מחזיקים באמונות דתיות או רוחניות מסוימות ואף עשויים להאמין באלוהות, אך הם אינם מזדהים עם אמונה מסוימת".
מחקריו הגלובליים של הסוציולוג פיל צוקרמן בנושא אתאיזם הצביעו על כך שהאתאיזם ברחבי העולם עלול להיות בירידה עקב העובדה שבמדינות לא-דתיות שיעורי הילודה הם הנמוכים ביותר בעולם, בעוד במדינות דתיות שיעורי הילודה גבוהים יותר באופן כללי.
על פי WIN/Gallup International, בסקר שנערך בשנת 2012 בקרב 57 מדינות, 23% מהנשאלים היו "לא-דתיים" ו-13% הם "אתאיסטים משוכנעים", ובסקר שנערך בשנת 2014 בקרב 65 מדינות 22% "לא-דתיים" ו-11% הם "אתאיסטים משוכנעים".
עם זאת, חוקרים אחרים יעצו לבחון בשיקול דעת את נתוני הסקר של WIN/GIA, הואיל וסקרים נרחבים יותר שהשתמשו באותו ניסוח במשך עשרות שנים ודוגמים אוכלוסייה רחבה יותר, כגון סקר הערכים העולמי, הגיעו באופן עקבי לנתונים נמוכים יותר ממנו.
לדוגמה, הנתונים של סין בסקרי WIN/GIA הוערכו יתר על המידה, וכתוצאה מכך ניפחו את הסכומים הכוללים העולמיים.
מחקר תחזית עולמי של מרכז המחקר פיו משנת 2015 בנושא דת ואי-דת, חוזה כי בין 2010 ל-2050 יחלו עליות ראשוניות בכמות האנשים שאינם בעלי זיקה לדת, ואחריה, עד שנת 2050 תחל דעיכה עקב שיעורי הפריון העולמיים הנמוכים יותר בקרב דמוגרפיה זו.
מבחינת ארצות הברית, דו"ח פיו משנת 2012 הראה כי 32% מהאנשים מתחת לגיל 30, 21% מהאנשים בגילי 30–49, 15% מהאנשים בגילים 50–64 ו- 9% מהאנשים מגיל 65 ומעלה ברחבי העולם מאופיינים כחסרי זיקה לדת.
עם זאת, 68% מכלל חסרי הזיקה הביעו אמונה באלוהים, ומתוך אוכלוסיית ארצות הברית כולה רק 2.4% עצמם הגדירו את עצמם "אתאיסטים".
סקר "הנוף הדתי" שנערך בשנת 2015 על ידי פיו מצא כי נכון לשנת 2014, 22.8% מהאוכלוסייה האמריקאית אינם בעלי זיקה דתית, ואילו אתאיסטים מהווים 3.1% ואגנוסטים מהווים 4% מאוכלוסיית ארצות הברית.
סקר משנת 1998 שהתבסס על מדגם נבחר של ביולוגים ופיזיקאים מהאקדמיה הלאומית למדעים בארצות הברית מצא כי 7% האמינו בקיומו של אלוהים, 72.2% לא, ו-20.8% היו אגנוסטים או היו ספקנים.
יוג'יני סקוט טענה כי ישנן בעיות מתודולוגיות במחקר, כולל עמימות בשאלות.
מחקר על מדענים מובילים בארצות הברית, שכלל ניסוח ברור יותר ונתן מושג רחב יותר ל"אל", הגיע למסקנה כי 40% מהמדענים הבולטים מאמינים באל.
בשנת 1916, 1,000 מדענים אמריקאים מובילים נבחרו באופן אקראי מתוך הספר "American Men of Science", ומתוכם 41.8% האמינו שאלוהים קיים, 41.5% לא האמינו, ו-16.7% היו ספקים/לא ידעו.
כאשר שוכפל המחקר כעבור 80 שנה באמצעות "American Men and Women of Science" בשנת 1996, התוצאות היו זהות מאוד כאשר 39.3% האמינו שאלוהים קיים, 45.3% לא האמינו ו-14.5% היו ספקים/לא ידעו.
סקר שנערך בשנת 2014 על ידי דייוויד צ'אלמרס ודייוויד בורגט על כמעט 1,000 פילוסופים מקצועיים מ-99 חוגים מובילים בפילוסופיה מראה כי 72.8% החשיבו את עצמם כאתאיסטים, 14.6% החשיבו עצמם כתאיסטים ו-12.6% כמשהו אחר.
סקר TNSRMS Cameroun, שהוזמן על ידי WIN-Gallup International ונערך בין התאריכים 29 באוקטובר 2012 ל-5 בנובמבר 2012, מצא כי 3% מתושבי קמרון הם "אתאיסטים משוכנעים".
בנובמבר 2013 העריך העיתון "אל-סבח" כי עד 3 מיליון (3.57%) מצרים הם אתאיסטים.
סקר TNS RMS Ghana, שהוזמן על ידי WIN-Gallup International ונערך בין התאריכים 7 בנובמבר 2012 ל-22 בנובמבר 2012, מצא כי 0% מתושבי גאנה הם "אתאיסטים משוכנעים".
סקר Infinite Insight, שהוזמן על ידי WIN-Gallup International ונערך בנובמבר 2014, מצא כי 2% מתושבי קניה הם "אתאיסטים משוכנעים".
סקר BJ Group, שהוזמן על ידי WIN-Gallup International ונערך בין התאריכים 8 בנובמבר 2014 ל-19 בנובמבר 2014, מצא כי 1% מתושבי מרוקו הם "אתאיסטים משוכנעים".
סקר Market Trends International, שהוזמן על ידי WIN-Gallup International ונערך בין התאריכים 13 באוקטובר 2014 ל-9 בנובמבר 2014, מצא כי 2% מתושבי ניגריה הם "אתאיסטים משוכנעים".
סקר Topline Research Solutions (TRS), שהוזמן על ידי WIN-Gallup International ונערך בין התאריכים 24 בדצמבר 2012 ל-2 בדצמבר 2012, מצא כי 4% מתושבי דרום אפריקה הם "אתאיסטים משוכנעים".
סקר Infinite Insight, שהוזמן על ידי WIN-Gallup International ונערך בין התאריכים 5 בנובמבר 2012 ל-6 בדצמבר 2012, מצא כי 6% מתושבי דרום סודאן הם "אתאיסטים משוכנעים".
סקר Emrhod International, שהוזמן על ידי WIN-Gallup International ונערך בין התאריכים 24 בנובמבר 2012 ל-2 בדצמבר 2012, מצא כי 0% מתושבי תוניסיה הם "אתאיסטים משוכנעים".
סקר ACSOR-Surveys, שהוזמן על ידי WIN-Gallup International ונערך בין התאריכים 1 בנובמבר 2014 ל-10 בנובמבר 2014, מצא כי 0.33% מתושבי אפגניסטן הם "אתאיסטים משוכנעים".
סקר MPG LLC (Marketing Professional Group), שהוזמן על ידי WIN-Gallup International ונערך בנובמבר 2014, מצא כי 2% מתושבי ארמניה הם "אתאיסטים משוכנעים".
סקר קבוצת המחקר והייעוץ של SIAR, שהוזמן על ידי WIN-Gallup International ונערך בין התאריכים 16 באוקטובר 2014 ל-12 בנובמבר 2014, מצא כי 0.1% מתושבי אזרבייג'ן הם "אתאיסטים משוכנעים".
סקר SRGB (SRG Bangladesh Limited), שהוזמן על ידי WIN-Gallup International ונערך בין התאריכים 5 בנובמבר 2014 ל-25 בנובמבר 2014, מצא כי 0.4% מתושבי בנגלדש הם "אתאיסטים משוכנעים".
סקר GORBI (Georgian Opinion Research Business International), שהוזמן על ידי WIN-Gallup International ונערך בין התאריכים 15 באוקטובר 2014 ל-15 בנובמבר 2014, מצא כי 1% מתושבי גרוזיה הם "אתאיסטים משוכנעים".
סקר DataPrompt International, שהוזמן על ידי WIN-Gallup International ונערך בין התאריכים 20 באוקטובר 2014 ל-14 בנובמבר 2014, מצא כי פחות מ-3% מתושבי הודו הם "אתאיסטים משוכנעים".
סקר Deka, שהוזמן על ידי WIN-Gallup International ונערך בין התאריכים 15 באוקטובר 2014 ל-5 בנובמבר 2014, מצא כי 0.19% מתושבי אינדונזיה הם "אתאיסטים משוכנעים".
על פי סקר שערך ארגון Gamaan (2020), 8.8% מהאיראנים עצמם מגדירים את עצמם כאתאיסטים.
סקר IIACSS, שהוזמן על ידי WIN-Gallup International ונערך בין התאריכים 20 בנובמבר 2012 ל-2 בדצמבר 2012, מצא כי 0% מתושבי עיראק הם "אתאיסטים משוכנעים".
סקר מאגר מוחות, שהוזמן על ידי WIN-Gallup International ונערך בנובמבר 2014, מצא כי 8% מתושבי ישראל הם "אתאיסטים משוכנעים".
סקר NRC (מרכז המחקר של ניפון), שהוזמן על ידי WIN-Gallup International ונערך בין התאריכים 31 באוקטובר 2014 ל-12 בנובמבר 2014, מצא כי 32% מתושבי יפן הם "אתאיסטים משוכנעים".
על פי אינגלהרט ואח' (2004), פחות מ-1% מתושבי ירדן אינם מאמינים באלוהים.
סקר של רומיר, שהוזמן על ידי WIN-Gallup International ונערך בין התאריכים 23 באוקטובר 2014 ל-30 באוקטובר 2014, מצא כי 8% מתושבי קזחסטן הם "אתאיסטים משוכנעים".
על פי פרואס (2004), 7% מתושבי קירגיזסטן הם אתאיסטים.
סקר REACH (בית המחקר והייעוץ), שהוזמן על ידי WIN-Gallup International ונערך בין התאריכים 17 באוקטובר 2014 ל-5 בנובמבר 2014, מצא כי 2% מתושבי לבנון הם "אתאיסטים משוכנעים".
סקר TNS Malaysia, שהוזמן על ידי WIN-Gallup International ונערך בין התאריכים 27 באוקטובר 2014 ל-15 בנובמבר 2014, מצא כי 3% מתושבי מלזיה הם "אתאיסטים משוכנעים".
על פי בארט ואח' (2001), 9% מתושבי מונגוליה הם אתאיסטים.
על פי בארט ואח' (2001), 15% מהצפון קוריאנים הם אתאיסטים.
סקר Gallup Pakistan, שהוזמן על ידי WIN-Gallup International ונערך בין התאריכים 2 באוקטובר 2014 ל-12 באוקטובר 2014, מצא כי 1% מתושבי פקיסטן הם "אתאיסטים משוכנעים".
סקר המרכז הפלסטיני לדעת הקהל (PCPO), שהוזמן על ידי WIN-Gallup International ונערך בין התאריכים 2 בנובמבר 2014 ל-12 בנובמבר 2014, מצא כי 1% מתושבי הרשות הפלסטינית הם "אתאיסטים משוכנעים".
סקר WisdomAsia, שהוזמן על ידי WIN-Gallup International ונערך בין התאריכים 1 בנובמבר 2014 ל-15 בנובמבר 2014, מצא כי 61% מתושבי הרפובליקה העממית של סין הם "אתאיסטים משוכנעים".
סקר CSG, שהוזמן על ידי WIN-Gallup International ונערך בין התאריכים 27 באוקטובר 2014 ל-16 בנובמבר 2014, מצא כי 34% מתושבי הונג קונג הם "אתאיסטים משוכנעים".
סקר PSRC (), שהוזמן על ידי WIN-Gallup International ונערך בין התאריכים 9 באוקטובר 2014 ל-12 בנובמבר 2014 מצא כי 20% מתושבי הפיליפינים הם "אתאיסטים משוכנעים".
על פי אינגלהרט ואח' (2004), 14% מתושבי טאיוואן אינם מאמינים באלוהים.
סקר PARC (מרכז המחקר הפאן הערבי), שהוזמן על ידי WIN-Gallup International ונערך בנובמבר 2011, מצא כי 5% מתושבי סעודיה הם "אתאיסטים משוכנעים".
על פי אינגלהרט ואח' (2004), 13% מאלו בסינגפור אינם מאמינים באלוהים.
סקר Be Research (Index Kosova), שהוזמן על ידי WIN-Gallup International ונערך בין התאריכים 1 בנובמבר 2014 ל-7 בנובמבר 2014, מצא כי 6% מתושבי דרום קוריאה הם "אתאיסטים משוכנעים".
על פי פרואס (2004), 2% מתושבי טג'יקיסטן הם אתאיסטים.
סקר Infosearch, שהוזמן על ידי WIN-Gallup International ונערך בין התאריכים 12 באוקטובר 2014 ל-13 בנובמבר 2014, מצא כי 1% מתושבי תאילנד הם "אתאיסטים משוכנעים".
על פי KONDA מחקר וייעוץ, אחוז האתאיסטים בטורקיה הושלש בתוך עשר שנים והגיע מ-1% בשנת 2008, ל-3% בשנת 2018.
על פי פרואס (2004), 2% מתושבי טורקמניסטן הם אתאיסטים.
סקר של רומיר, שהוזמן על ידי WIN-Gallup International ונערך בין התאריכים 16 בנובמבר 2012 ל-6 בדצמבר 2012, מצא כי 2% מתושבי אוזבקיסטן הם "אתאיסטים משוכנעים".
סקר Indochina Research, שהוזמן על ידי WIN-Gallup International ונערך בין התאריכים 17 באוקטובר 2014, ל-31 באוקטובר 2014, מצא כי 13% מתושבי וייטנאם הם "אתאיסטים משוכנעים".
על פי סקר Eurobarometer של Eurostat משנת 2010, 51% מאזרחי מדינות האיחוד האירופי השיבו כי "הם מאמינים שיש אלוהים", ואילו 26% השיבו כי "הם מאמינים שיש רוח או כוח-חיים כלשהו" ו- 20% אמרו כי "הם לא מאמינים שיש רוח, אלוהים או כוח-חיים כלשהו" והתוצאות היו מגוונות מאוד בין מדינות שונות.
על פי סקר אחר בנושא דתיות באיחוד האירופי שנערך על ידי Eurobarometer בשנת 2012, 16% הם לא-מאמינים/אגנוסטים ו-7% הם אתאיסטים.
72% מאזרחי האיחוד האירופי הם נוצרים ו-2% הם מוסלמים.
בשנת 2017, סקר WIN/GIA מצא כי סין ושוודיה הן שתי המדינות המובילות באחוז האנשים שמגדירים את עצמם אתאיסטים או חסרי דת.
+סקר מרכז המחקר פיו, 2015מדינהסקר 1סקר 2סקר 3בעל זיקה; אורתודוקסי, קתולי או מוסלמיחסר זיקהאחר/לא יודע/מסרב"מאמין באלוהים,
על פי מפקד האוכלוסין האלבני לשנת 2011, נמצא כי 2.5% מתושבי אלבניה הם אתאיסטים.
סקר מכון גאלופ האוסטרי, שהוזמן על ידי WIN-Gallup International ונערך בנובמבר 2014, מצא כי 13% מתושבי אוסטריה הם "אתאיסטים משוכנעים".
סקר של מרכז המחקר פיו, שנערך מיוני 2015 עד יולי 2016, מצא כי 2% מתושבי בלארוס הם אתאיסטים, בעוד 9% הצהירו כי הם "לא מאמינים באלוהים".
סקר iVOX bvba, שהוזמן על ידי WIN-Gallup International ונערך בין התאריכים 28 באוקטובר 2014 ל-18 בנובמבר 2014, מצא כי 18% מתושבי בלגיה הם "אתאיסטים משוכנעים".
סקר של מרכז המחקר פיו, שנערך מיוני 2015 עד יולי 2016, מצא כי 2% מתושבי בוסניה והרצגובינה הם אתאיסטים, ואילו 4% הצהירו כי הם "לא מאמינים באלוהים".
סקר של מרכז המחקר פיו, שנערך מיוני 2015 עד יולי 2016, מצא כי 2% מתושבי בולגריה הם אתאיסטים, ואילו 17% הצהירו כי הם "לא מאמינים באלוהים".
סקר של מרכז המחקר פיו, שנערך מיוני 2015 עד יולי 2016, מצא כי 4% מתושבי קרואטיה הם אתאיסטים, בעוד 10% הצהירו כי הם "לא מאמינים באלוהים".
סקר Eurobarometer משנת 2010 מצא כי 3% מתושבי קפריסין הצהירו כי "אני לא מאמין שיש איזושהי צורה של רוח, אל או כוח-חיים".
סקר של מרכז המחקר פיו, שנערך מיוני 2015 עד יולי 2016, מצא כי 25% מתושבי צ'כיה הם אתאיסטים, ואילו 66% הצהירו כי הם "לא מאמינים באלוהים".
סקר DMA/Research שהוזמן על ידי WIN-Gallup International ונערך בנובמבר 2014, מצא כי 12% מתושבי דנמרק הם "אתאיסטים משוכנעים".
סקר של מרכז המחקר פיו, שנערך מיוני 2015 עד יולי 2016, נמצא כי 9% מהאסטונים הם אתאיסטים, בעוד 45% ציינו כי הם "לא מאמינים באלוהים".
סקר Taloustutkimus Oy, שהוזמן על ידי WIN-Gallup International ונערך בין התאריכים 19 באוקטובר 2014 ל-7 בנובמבר 2014, מצא כי 10% מתושבי פינלנד הם "אתאיסטים משוכנעים".
סקר BVA שהוזמן על ידי WIN-Gallup International ונערך בין התאריכים 20 באוקטובר 2014 ל-23 באוקטובר 2014, מצא כי 10% מתושבי צרפת הם "אתאיסטים משוכנעים".
סקר Produkt + Markt, שהוזמן על ידי WIN-Gallup International ונערך בנובמבר 2014, מצא כי 17% מתושבי גרמניה הם "אתאיסטים משוכנעים".
סקר של מרכז המחקר פיו, שנערך מיוני 2015 עד יולי 2016, מצא כי 3% מתושבי יוון הם אתאיסטים, ואילו 6% הצהירו כי הם "לא מאמינים באלוהים".
סקר של מרכז המחקר פיו, שנערך מיוני 2015 עד יולי 2016, מצא כי 5% מתושבי הונגריה הם אתאיסטים, בעוד 30% הצהירו כי הם "לא מאמינים באלוהים".
סקר של Capacent Gallup, שהוזמן על ידי WIN-Gallup International ונערך בין התאריכים 29 באוקטובר 2014 ל-12 בנובמבר 2014, מצא כי 14% מתושבי איסלנד הם "אתאיסטים משוכנעים".
סקר Red C Research and Marketing, שהוזמן על ידי WIN-Gallup International ונערך בין התאריכים 20 באוקטובר 2014 ל-27 באוקטובר 2014, מצא כי 10% מתושבי אירלנד הם "אתאיסטים משוכנעים".
סקר משנת 2019 שנערך על ידי DOXA מצא כי 9% מתושבי איטליה הם אתאיסטים ו-6.3% הם אגנוסטים.
סקר Be Research (Index Kosova), שהוזמן על ידי WIN-Gallup International ונערך בין התאריכים 1 בנובמבר 2014 ועד ל-7 בנובמבר 2014, מצא כי 1% מתושבי קוסובו הם "אתאיסטים משוכנעים".
סקר של מרכז המחקר פיו, שנערך מיוני 2015 עד יולי 2016, מצא כי 3% מתושבי לטביה הם אתאיסטים, בעוד 15% הצהירו כי הם "לא מאמינים באלוהים".
סקר של מרכז המחקר פיו, שנערך מיוני 2015 עד יולי 2016, מצא כי 2% מתושבי ליטא הם אתאיסטים, ואילו 11% הצהירו כי הם "לא מאמינים באלוהים".
סקר Eurobarometer משנת 2010 מצא כי 24% מתושבי לוקסמבורג הצהירו כי "אני לא מאמין שיש איזושהי צורה של רוח, אל או כוח-חיים".
סקר Eurobarometer מ-2012 מצא כי רק 6% מלוקסמבורג הם "אתאיסטים משוכנעים".
סקר Eurobarometer משנת 2010 מצא כי 2% מתושבי מלטה הצהירו כי "אני לא מאמין שיש איזושהי צורה של רוח, אל או כוח-חיים".
סקר של מרכז המחקר פיו, שנערך מיוני 2015 עד יולי 2016, מצא כי 1% מתושבי מולדובה הם אתאיסטים, בעוד 3% הצהירו כי הם "לא מאמינים באלוהים".
על פי מפקד האוכלוסין המונטנגרי לשנת 2011, 1.24% מתושבי מונטנגרו הם אתאיסטים.
על פי נתוני Statistics Netherlands בספטמבר 2018, 51% מאוכלוסיית הולנד אינה דתית.
סקר BRIMA שהוזמן על ידי WIN-Gallup International ונערך בין התאריכים 1 בנובמבר 2014 ל-24 בנובמבר 2014, מצא כי 2% מתושבי צפון מקדוניה הם "אתאיסטים משוכנעים".
סקר Eurobarometer משנת 2010 מצא כי 29% מתושבי נורווגיה הצהירו כי "אני לא מאמין שיש איזושהי צורה של רוח, אל או כוח-חיים".
ניתוח מעמיק יותר של סקר Eurobarometer משנת 2010 מצא כי 9% מנורווגיה הם אתאיסטים.