tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
תלמידים מתחילים נוהגים לטעות בחישוב חזקה של סכום מספרים ממשיים, בהניחם בטעות כי חזקות מתפלגות על סכומים.
החישוב הנכון של החזקה נעשה על ידי משפט הבינום.
למשל, כאשר , נוסחאות הכפל המקוצר מראות שהביטוי שווה ל-, ולא ל-.
השימוש בשם "חלום השנה הראשונה" מתייחס גם לעיתים למשפט הקובע כי עבור מספר ראשוני , אם ו- הם איברים מתחלפים בחוג בעל מאפיין , אז .
במקרה המסוים הזה, "הטעות" אכן נותנת את התוצאה הנכונה, שכן מחלק את כל המקדמים הבינומיים מלבד הראשון והאחרון, והופך את כל האיברים האמצעיים לאפס.
לדוגמה, עבור 3 ו-4, מתקיים , אבל זה לא שווה ל-.
בדוגמה זו, הטעות נעשתה עם החזקה .
כאשר הוא מספר ראשוני ו- ו- הם חברים בחוג חילופי בעל מאפיין , אז .
ניתן להוכיח זאת באמצעות בחינת הגורמים הראשוניים של המקדמים הבינומיים:
המונה הוא עצרת (!), שהיא מתחלקת ב-.
עם זאת, כאשר , גם וגם זרים ל-, שכן כל הגורמים קטנים מ- ו- הוא מספר ראשוני.
מכיוון שמקדם בינומי הוא תמיד מספר שלם, המקדמים הבינומיים עבור בין ל- מתחלקים ב- ולכן שווים ל-0 בחוג.
נשארים המקדם הראשון והאחרון, ששניהם שווים ל-1, והתוצאה היא המשוואה הרצויה.
לכן, במאפיין , חלום השנה הראשונה מתקיים.
תוצאה זו מראה שהעלאה בחזקת יוצרת אנדומורפיזם, הידוע כאנדומורפיזם פרובניוס של החוג.
"חלום מתוק" האלבום השביעי של הזמר מושיק עפיה, שיצא בשנת 2002, האלבום זכה להצלחה גדולה, האלבום כלל שירים מפורסמים כמו "תפוס", וכן "חלום מתוק" עם שלומי סרנגה.
קלידים: תומר עג'ם, רובי בן שמעון
גיטרה סולו ובגלמה: יהודה קיסר
חלום יוסף הוא ציור צבע שמן על בד משנת 1645 מעשה ידי הצייר ההולנדי רמברנדט.
היצירה הוחזקה בטירת המלוכה (Königliche Schlöss) בברלין עד שנת 1830, אז עברה למוזיאון הישן.
כיום הציור שמור בגלריית גמלדה-גאלרי בברלין.
הציור מתאר את יוסף הקדוש חולם את חלומו השני, בו הוא מוזהר מפני טבח החפים מפשע, כמתואר בבשורה על-פי מתי (ב', 13–15).
מאז שהיצירה הוזכרה לראשונה בשנת 1769, היא נחשבה בעקביות כעבודה אותנטית של רמברנדט.
כך תועדה גם ברשימות המלאי של גלריית הגמלדה עד 1996. עם זאת, בשנת 1986 היה החוקר טומפל (Tümpel) הראשון שהעלה ספקות בנוגע לאותנטיות של הציור.
בשנת 2006 נכללה היצירה בתערוכה "Quest of a Genius" תחת הסיווג "רמברנדט ו/או סדנתו".
ואן דה וטרינג (Van de Wetering) ייחס את היצירה לרמברנדט ולסדנתו בכרכים 5 ו-6 של "קורפוס ציורי רמברנדט" ("Corpus of Rembrandt Paintings", 1982–2015).
הוא הצביע על הבדלים באיכות הביצוע בין חלקי הציור השונים, במיוחד באזורים שבהם הצבע הונח בעובי רב ("pastose passages"), וטען כי מקטעים מסוימים בוצעו באופן מגושם ובלתי אופייני לרמברנדט.
כהסבר לכך, הציע כי ייתכן שהיצירה היא סקיצה בצבעי שמן שצוירה בידי רמברנדט עצמו, אך עברה עיבוד נוסף על ידי אחד מתלמידיו, תוך דגש מיוחד על יצירת אשליות של אור וצבע.
גלריית הגמלדה ממשיכה בחקירה מקיפה של היצירה על בסיס ממצאיה העדכניים.
חלום יעקב (בספרדית: El sueño de José) הוא ציור מעשה ידי חוסה דה ריברה משנת 1639. מאז 1827, הוא חלק מאוסף מוזיאון הפראדו במדריד.
בספר בראשית פרק כ"ח מסופר כיצד יעקב נמלט מפני אחיו עשו לכיוון חרן.
בדרכו, הוא לן בשדה כשלראשו אבן, ובחלומו ראה סולם (סולם יעקב) המגיע עד השמים, ומלאכים עולים ויורדים בו.
באותו חלום הבטיח לו האל את ארץ כנען לו ולזרעו.
בשונה מרוב הציורים המתארים את הסצנה הזו, ריברה ממקד את תשומת הלב בעיקר בדמותו של יעקב הישן.
יעקב שוכב עטוף בבגד חום דהוי, כשראשו מונח על אבן.
גם הנוף המקיף אותו משדר תחושת עזובה.
הסולם והמלאכים כמעט נעלמים בתוך הענן המוזהב הזוהר שמעל ראשו של יעקב.
ריברה יוצר הבחנה ברורה בין המימד הארצי של יעקב הישן, השוכן בחלק התחתון של הציור, לבין החזון השמימי שמעליו.
עץ נטוי למחצה בפינה השמאלית מדגיש עוד יותר את האופקיות של הקומפוזיציה.
סגנונו הריאליסטי של ריברה תאם את עקרונות הקונטרה-רפורמציה, שעודדה יצירות אמנות ישירות ופשוטות להבנה עבור הצופה.
ייתכן שהציור נוצר בהזמנת דון רמירו נונייז דה גוסמן, המשנה למלך נאפולי.
1658 – בבעלותו של חרונימו דה לה טורה, מדריד.
1694 – בבעלות פרנסיסקה דה לה טורה, מדריד.
1746 – בבעלות אליזבטה פארנזה, בארמון המלכותי לה גראנחה דה סן אילדפונסו.
בתקופה זו יוחס הציור למוריו.
1794 – הציור נמצא בארמון המלכותי בארנחואס ונתלה בחדר השינה של קרלוס הרביעי, מלך ספרד.
1818 – הועבר לאקדמיה המלכותית לאמנויות יפות בסן פרננדו.
1827 – הועבר למוזיאון הפראדו.
חלום האביב הוא ציור שמן מאת הצייר האקדמי הצרפתי ויליאם אדולף בוגרו, אשר נוצר בשנת 1901.
היצירה מציגה אישה צעירה היושבת על שפת מזרקה בגן, כשסביבה שלושה קופידונים.
אחד הקופידונים מנסה להניח על ראשה זר פרחים, ואילו האחרים נושאים פרחים נוספים וחץ אהבה.
הסצנה מתארת אלגוריה לעונת האביב באמצעות דמות נשית בלבוש צנוע וסמלים מיתולוגיים.
הרקע כולל גן פורח וצמחייה, והקומפוזיציה מדגישה את הניגוד בין הדמות הסטטית למעוף הדינמי של הקופידונים.
השימוש בקופידונים מדגיש את הממד הרגשי והחגיגי של היצירה, בהתאם למאפייני סגנונו של בוגרו.
מוטיב זה חוזר ביצירות רבות של האמן, ומשקף את נטייתו להציג דימויים אידיאליים, נטולי הקשרים פוליטיים או ביקורתיים.
היצירה נחשבת לדוגמה מובהקת של סגנונו האידיאליסטי של בוגרו, שהתמקד בדמויות נשיות מצוירות בקפידה ובילדים מלאי חן.
במרכז התמונה נראית אישה צעירה היושבת לצד מזרקת יער, כשהיא מלווה בשלושה קופידונים הנושאים פרחים וחץ אהבה.
הציור, שמידותיו למעלה מ־180 על 120 סנטימטרים, מייצג את הגישה האקדמית המסורתית שהתפתחה בצד מגמות מודרניות כמו האימפרסיוניזם.
מוזיאון האמנות של אינדיאנפוליס קיבל את הציור כמתנה ממלווין וברן סימון, לרגל חגיגות 125 שנה להיווסדו של המוסד בשנת 2008. הציור, שהיה אהוב במיוחד על ברן סימון, הוענק למוזיאון מתוך כוונה שיהיה זמין לציבור הרחב.
זו הפעם הראשונה שבה מוצגת במוזיאון יצירת מופת של בוגרו, שהגיע לשיא פרסומו בסוף המאה ה־19.
חלום ליל קיץ הוא סרט הנפשה משנת 2005 של חברת Dygra Films, יוצרי "היער החי".
הסרט, שהופק בספרד ובפורטוגל, מבוסס באופן חופשי על המחזה "חלום ליל קיץ" מאת ויליאם שייקספיר.
הנסיכה הלנה יוצאת למסע לעולם הפיות כדי להציל את אביה הדוכס החולה.
צוות המדבבים של הגרסה דוברת האנגלית כולל:
דודו זר - אבא של הלנה
נורית בנאי קורן - פיה
מדבבים נוספים: עמי מנדלמן, מיה אלון, יהויכין פרידלנדר, גיורא קנת ועפרון אטקין
צוות ההפקה, שבוימו אנחל דה לה קרוז ומנולו גומז, מנה למעלה מ-400 איש לאורך כל חיי הפרויקט.
הסרט זכה בפרס גויה לסרטי הנפשה לשנת 2006.
חלומות באספמיה הוא כתב עת ישראלי לספרות ספקולטיבית, שיצא לאור בשנים 2002–2016, ואשר התבסס בעיקר על סיפורים מקוריים של סופרים ישראליים.
גליונות כתב העת ראו אור פעם בחודשיים.
שם כתב העת מבוסס על הביטוי התלמודי "חלום באספמיא" אשר משמעו חלומות שלא ניתן לממשם.
כתב העת החל כיוזמה בפורום כותבי מדעי בדיוני ופנטסיה בפורטל תפוז.
היוזמה הראשונית הייתה של אור ביאליק והגיליון הראשון הופק כיוזמה קהילתית עם ורד טוכטרמן כעורכת הראשית.
הגיליון הראשון של כתב העת יצא ב-1 בספטמבר 2002 על מנת להיות מופץ במהלך פסטיבל אייקון של אותה שנה עם איור כריכה של אביב אור.
הלוגו של כתב העת עוצב על ידי דורון פישלר.
החל מהגיליון השני הפך כתב העת ליוזמה מסחרית תחת רון יניב כמו"ל .
ניר יניב – שימוש כעורך כתב העת בשנים 2007–2008. כמה מסיפוריו שפורסמו בו לפני כן זכו גם לפרסום בכתבי עת בארצות הברית ובאנגליה.
ורד טוכטרמן – זוכת פרס גפן לשנת 2003 על ספרה "לפעמים זה אחרת", שימשה כעורכת כתב העת מהקמתו ועד 2007.
גיא חסון – זוכה פרס גפן בקטגוריית הסיפור הקצר לשנת 2003, על סיפורו "אני(TM)" שהופיע בגיליון מספר 3 של חלומות באספמיה.
לביא תדהר – שזכה בפרס ברדבורי-קלארק לשנת 2003 על הסיפור "עכבישי זמן, רשתות מרחב".
בכל גיליון של כתב העת הופיעו גם מאמרים וכמה סיפורים מתורגמים.
בין אלה האחרונים ניתן למצוא יצירות של רוברט היינליין, אלפרד בסטר, ניל גיימן, טים פאוורס, מייקל מרשל סמית' ופול די פיליפו.
בשנים 2007–2008 הוקדש כל גיליון לנושא מוגדר.
הגיליון האחרון של כתב העת (מס' 23) ראה אור בשנת 2016.
חלומות בהקיציס הייתה תוכנית בידור ישראלית ששודרה בשנים 1999 - 2003, בהנחיית איל קיציס ובהשתתפות טל פרידמן בדמויות שונות.
התוכנית עלתה ברצועת הלייט-נייט החדשה של "שידורי קשת" בערוץ 2 יחד עם תוכניתה של דנה מודן "יחסים מסוכנים", בעקבות הצלחת תוכנית הלייט-נייט "פרפר לילה" של הזכיינית "רשת".
העונה הראשונה עלתה לשידור בינואר 1999 ובה גילם פרידמן דמות בשם "מיכי שפיכי", שתואר כבן תשחורת היפראקטיבי, וכן דמויות מפורסמות נוספות כגון מדונה, ארנולד שוורצנגר וג'יימס בונד.
בנוסף השתתפו בעונה זו אורחים אלמוניים הידועים בחוגים מסוימים בכישרונות מיוחדים או סיפורים וחוויות יוצאי דופן ובנוסף גם אודי ואביעד הגישו פינה קומית.
האולפן בעונה זו התאפיין ברקע גוני אנימציית הפתיח של התוכנית.
עונה זו קיבלה ביקורות שליליות ורייטינג נמוך.
בעונה השנייה, אשר החלה בסוף 1999, פרידמן המשיך להופיע בתור דמויות מפורסמות כגון ברבי, הדבורה מאיה, סינדרלה, מלאך המוות ויוסף טרומפלדור.
עונה זו נסובה סביב תחרות בשם "משימה בלתי אפשרית", אשר במסגרתה המשיכו להופיע אורחים אלמוניים ויוצאי דופן בסגנון המוכר של התוכנית, אשר חלקם הופיעו לפני כן בעונה הראשונה.
מראה האולפן השתנה לרקע דמוי קיר לבנים, אשר נשאר גם בעונה שלאחריה.
העונה השנייה העלתה את התוכנית למעמד קאלט בעקבות אמרות כנף שונות אשר נאמרו בכל פרק (ביניהן "זה לא סקורסיזי", "מה, כבר נגמר?" ועוד).
בעקבות זאת חדרה התוכנית משמעותית לתודעת הקהל והפכה לאחת מתוכניות הבידור הזכורות והמצוטטות בערוץ 2.
שידור העונה השלישית החל בקיץ 2001 והפעם פרידמן גילם חיות שונות, כגון צב, נחש, פיל, כריש וצבוע, אשר מחפשות אנשים שיאמצו אותן.
בעונה זו האורחים המפורסמים התחרו ביניהם על פרס כספי בסך 6 שקלים ו-60 אגורות, בשעשועון פיקטיבי כפרודיה על התוכנית "מי רוצה להיות מיליונר?" אשר זכתה להצלחה בתקופה זו.
גם במסגרת זו המשיכו להופיע בתוכנית אורחים בסגנון המוכר מהעונות הקודמות, ועונה זו המשיכה את הצלחת העונה השנייה.
העונה הרביעית - "נבחרת החלומות בהקיציס"
בעונה הרביעית, אשר עלתה לשידור בשנת 2002, שודרג שם התוכנית ל"נבחרת החלומות בהקיציס" וכן היא שודרה בשעה מעט מוקדמת יותר ושינתה מעט את מתכונתה.
האולפן המוכר הוחלף באולפן גדול ואדום.
בעונה זו האורחים נאלצו להיאבק על ה"רייטינג" שלהם על ידי ביצוע מעשים ביזאריים (לדוגמה, אבי גרייניק שר "יפה שלי" ברומנית).
תפקידו של טל פרידמן הפך לדמות המתרוצצת בין פינות, פעם בתור שמחה המבקרת ופעם בתור שלי יחימוביץ', וכן שב לגלם דמויות מפורסמות שונות בדומה לשתי העונות הראשונות.
הפורמט המחודש לא זכה להצלחה בקרב הצופים.
בתוכנית סיום העונה, אשר שודרה במאי 2003, כוכבי ויוצרי התוכנית נפרדו מהצופים באווירת סיכום תקופת "חלומות בהקיציס" ובכך הסתמן סיומה של התוכנית.
התוכניות זכתה פעמיים בפרס מסך הזהב בקטגוריית תוכנית האירוח.
במהלך שנות ה-2000 שודרו בערוץ ביפ בשידורים חוזרים העונה השנייה והשלישית של התוכנית, כאשר פרקי העונה השנייה נערכו מחדש ושודרו בגרסה מקוצרת יותר ללא הפינות וללא הצגת אורח נוסף שהצטרף בשלב מאוחר יותר בחלק מהתוכניות (אבי ביטר, סער בדישי, אילנה אביטל ועוד).
העונה השלישית שודרה בערוץ כמעט ללא שינויים.
העונה הראשונה של התכנית לא שודרה שוב במשך שנים רבות, עד אוגוסט 2022, כאשר הועלו שלוש העונות הראשונות של התוכנית לצפייה בשירות "12+" של הזכיינית קשת.
העונה הרביעית של התוכנית לא שודרה שוב מאז שידורה הראשון בערוץ 2.
DJ נועמה - נעמה יוגב, התקליטנית בעונות הראשונות של התוכנית, הגישה פינות מוזיקליות.
אילן הברמן - אילן אביצור, ברמן שהגיש פינת מתכוני קוקטיילים בעונה הראשונה.
כניסתו לוותה בשירת "הוא שיכור, הוא שיכור, הוא שיכור".
צ'ינו הטבח המשוגע - קובי נעים, המכונה צ'ינו, חד את האורחים חידות פנטומימה.
מאיה קלוג - עורכת התוכנית, הגישה משחק בו סיפרו האורחים סיפורים או פרטי טריוויה על עצמם.
חלון הוא פתח מתוכנן בקיר או בתקרה של מבנה.
הפתח נועד על מנת לאפשר לאור, קול או לאוויר להיכנס דרכו, אך מונע חדירת מים ואבק.
על פי רוב, פתח החלון יכול להיסגר ולהיפתח.
המושג "חלון" מיוחס לפתח, למכסה וגם למסגרת.
משקוף קבוע המקיף את הפתח.
החלון עצמו, לעיתים יכול להיפתח ולרוב עשוי זכוכית.
אדן חלון המשמש לפינוי מים וליופי.
וילונות שמונעים או מרסנים את כניסת אור השמש.
סורגים למניעת כניסה ויציאה של בני אדם וחיות דרך החלון.
גגון כדי לשפר את איכות ההצללה מעל חלק מהחלונות.
מרכיבי החלון עשויים ממתכת, עץ, אבן או פולימר.
הצורך בחלון החל בגלל הצורך הבסיסי להיות בקשר עם החוץ לטובת כניסת אור ואוויר.
תחילה היו החלונות פתח בלבד, במבני עץ ומבנים העשויים בוץ וחומר, לפני עיבוד הזכוכית השטוחה.
לפעמים היה החלון סגור במספר עצים המשמשים כסורגים או כמכסה.
לאחר שלמד האדם לעבד זכוכית שטוחה, הופיעו חלונות עץ וברזל עם זכוכית.
חלונות אלו היו בנויים ממשקוף עץ או ברזל, כנף העשויה עץ או ברזל ובתוכה תושבת לזכוכית.
יתרונות העץ: זמין, קל לעיבוד, נותן תחושה ביתית חמימה.
חסרונות העץ: רגישות העץ ללחות וליובש – אינו שומר על גודל קבוע וגורם לניפוץ הזכוכית.
דורש טיפול שנתי (צביעה של שכבת הגנה).
יתרונות הברזל: זמין, קל לעיצוב, חזק, מאפשר מפתחים גדולים.
חסרונות הברזל: כבד, קשה לעיבוד, מחליד, דורש תחזוקה לאחר התקנה.
כדי להתגבר על הדרישה לחלונות גדולים אך עם מגבלת גודל משטח הזכוכית, כנפי החלון חולקו למספר חלקים ושובצו בהם משטחי זכוכית קטנים.
כך התפתחה אומנות הוויטראז' תוך ניצול המגבלה של גודל משטחי הזכוכית.
בשנות ה-60 של המאה ה-20 עם כניסת טכנולוגיות מתקדמות לעיבוד אלומיניום הוחלפו חלונות העץ והברזל לחלונות האלומיניום.
האלומיניום עמיד למזג האוויר שבחוץ, זמין וזול יחסית לעץ.
תעשיית האלומיניום אפשרה פיתוח של חלונות הניתנים להרכבה במהירות ובמגוון עיצובים בהשוואה לחלונות עשויים עץ או ברזל.
פרופיל האלומיניום מבודד פחות מעץ ומוליך חום וקור.
ברחבי העולם בתעשיית חלונות אלומיניום משתמשים עם פרופילי אלומיניום עם שבר תרמי – באירופה נפוצים חלונות פולימרים או בשמם האירופאי חלונות U-pvc.
בארצות הברית מכונים חלונות הויניל.
חלון U-pvc זול יותר מחלון אלומיניום עם שבר תרמי אך יקר יותר מחלון אלומיניום בלי שבר תרמי.
בנוסף, לחלונות ה־U-pvc יש מגבלות לגודל הפתח ומגבלות עיצוב שאינם קיימים בחלונות אלומיניום.
בשל מגבלותיו לא נפוץ חלון ה-U-pvc בישראל.
במדינת ישראל, בה הפרשי הטמפרטורות בין חוץ לפנים הבית ברוב אזורי הארץ קטן מ-25°c, ההשפעה של איבוד אנרגיה דרך פרופילי האלומיניום היא כ-3% מכלל מרכיבי החלון בעוד שהזכוכית מהווה את רוב התווך שמעביר אנרגיה.
לכן, בתנאי האקלים בישראל, יש חשיבות גדולה לבחירת הזכוכית המתאימה להגדלת הבידוד האנרגטי.
קיים מגוון רחב של זכוכיות בעלות מגוון ציפויים ועיבודים המשפיעים על הבידוד האנרגטי.
יצורה של זכוכית שטוחה באופן תעשייתי היוותה זרז להתפתחות במגוון תחומים ובמיוחד בתחום הבניה, הזכוכית מתאימה לזיגוג חלונות מבחינות רבות:
מאפשרת חדירת אור טבעי למבנה.
שקופה ומקנה קשר עם החוץ.
חזקה ועמידה לאורך שנים ארוכות.
בתחילה החיסרון העיקרי של הזכוכית היה באי עמידתה בפני מכות פתאומיות, דבר שגרם לניפוצה ולשבירתה.
אך עם ההתפתחות הטכנולוגית נוספו תהליכים המשפרים את תכונות הזכוכית.
כמו תהליך החיסום המגדיל באופן משמעותי את עמידתה בפני מכות.
החל משנות ה-60 של המאה ה-20 החלו להתפתח מערכות של חלונות המשלבות אלומיניום וזכוכית.
שמאפשרים לבנות חלונות גדולים העמידים לאוויר ומים.
מערכת החלון המתקדמת מסוגלת למנוע חדירת אוויר ומים ולנקז את עודפי המים המצטברים אל מחוץ לחלון.
ככל שתכונות הזכוכית והחומרים של מרכיבי המסגרת השתפרו כך זה השפיע באופן ישיר על גודלם של החלונות.
איכות הזכוכית המשופרת ושימוש באלומיניום איפשר לבצע פתחים גדולים יותר ויותר.
החלון המודרני חוסם את האוויר והמים שבאים מבחוץ ומכניס את האור, כך יש שליטה על כניסת כמות האור והאוויר למבנה.
האתגר המשמעותי של החלון בן ימינו מצד אחד לאפשר כניסת אור ומצד שני למנוע כניסת מים ולווסת את כניסת האוויר.
אתגר משמעותי נוסף הוא להפוך את החלון כמונע איבוד אנרגיה.
בחורף בריחת חום מתוך הבית ובקיץ כניסת חום אל הבית.
אתגרים אלה מועצמים כאשר גודל החלון הולך וגדל ומיקום החלון במגדלים גבוהים מגדיל את הלחצים העצומים שחלונות נדרשים לעמוד בהם.
חלון פתיחת ציר פנימה חד-כנפי.
חלון פתיחת ציר פנימה דו-כנפי.
חלון הזזה כנף על כנף.
חלון נגרר לכיס גרירה חד/דו-כנפי.
חלון צרפתי (חלון המגיע לרצפה.
מקובל בסלונים, למטרת אור ונוף).
חלון קיפ נפתח כלפי מעלה לחריץ (חלון עם ציר תחתון.
מקובל בחדרי אמבטיה, להשגת פרטיות).
חלון דריי-קיפ (נפתח כקיפ או כציר על פי בחירה).
קירות-מסך (קונסטרוקציה וזכוכית במפתחים גדולים).
חלון תקרה/סקיילייט (חלון להכנסת אור בתקרת המבנה).
חלון פיווט, חלון בעל ציר מרכזי, יכול להגיע עם ציר אנכי או אופקי, בעיקר לשם אוורור.
חלון תרמומטר, חלון אנכי צר הנמשך לאורך כמה קומות.
משקוף עיוור – משקוף המוטמע בבניין ומהווה חיבור בין החלון לקיר.
משקוף – מסגרת המורכבת מפרופילים.
המשקוף מתחבר למשקוף העיוור ונשאר קבוע במקומו בין אם הוא מקבל זכוכית ובין אם הוא מקבל כנף.
כנף – מסגרת המורכבת מפרופילים.
הכנף מזוגגת ונעה על גבי מסילה או צירים.
סרגל זיגוג – פרופיל המשמש לחלוקת הכנף לחלקים קטנים יותר לזיגוג הזכוכית.
אטמים – פסי EPDM (גומי) שחורים שאוטמים את המרווח בין הכנף למשקוף ובין הזכוכית לכנף.
אביזרים – אטמים מנגנונים, מנועים או גלגלים שמסייעים בפתיחתו של החלון.
פרזול – חלקים המרכיבים את החלון הנראים לעין כמו ידיות, מנעולים וכדומה.
קבוע – חלק מהחלון המזוגג בזכוכית אך נשאר ללא תזוזה.
(קבוע עליון, קבוע תחתון, קבוע צד וכדומה).
חָלוּמִי (מיוונית: Χαλλούμι; בטורקית: Hellim) היא סוג של גבינה חצי קשה (כ-30% שומן) שמקורה בקפריסין.
מסורתית מיוצרת מחלב צאן ואולם כיום היא מיוצרת בעיקר מחלב פרות.
צבע הגבינה לבן ולמרקמה שכבות אופייניות בדומה למוצרלה.
בתהליך היצור מוטבלת הגבינה במשרה של מי מלח.
בעולם נהוג לעטוף את הגבינה בעלי מנטה שמעניקים לה תוספת טעם וארומה, וכן אמורים לשמש כחומר אנטי מיקרוביאלי ממקור טבעי.
אחד המאפיינים העיקריים של גבינה זו הוא היכולת לטגן או לאפות אותה עד להשחמה, אך ללא התכתה - גם בטמפרטורות גבוהות; לכן גבינה זו משמשת רבות לצלייה או לטיגון.
הסיבה לכך שהגבינה איננה ניתכת היא העובדה שמדובר בגבינה ללא תוספת של חיידקים לקטיים.
גבינה זו, בדומה לשאר הגבינות החצי קשות, עוברת הגבנה על ידי אנזים הגבנה.
הייחוד שלה היא שהיא מיוצרת ללא מחמצת לקטית כך שאין תהליך החמצה במהלך הייצור: הגבן נחתך ומופרד ממי הגבינה, נכבש (בייצור מסורתי על ידי המשקל העצמי של הגבן ואילו בייצור תעשייתי על ידי מכבש גבינה), נחתך לקוביות ומועבר למים רותחים שם הוא מבושל כחצי שעה.
לאחר מכן הוא מועבר לתמלחת עד לקבלת אחוז המלח הרצוי.
חלון ביפורי (באיטלקית: Bifora) הוא חלון המחולק אנכית לשני מפתחים המופרדים זה מזה בעמוד קטן, ומעליו שתי קשתות מעוגלות או מחודדות.
לעיתים מקיפה קשת גדולה יותר את החלון ובמשטח שמעל שתי הקשתות המקוריות וביניהן, מופיע סמל, עיטור כלשהו או מפתח נוסף, בדרך כלל מעוגל, או בצורת פרח.
החלון הביפורי אופייני לאדריכלות הגותית והרומנסקית, ולעיתים נעשה בו שימוש גם באדריכלות הרנסאנס.
לאחר מכן ננטש אך שב לאופנה במאה ה-19, לדוגמה בתחייה הגותית.
חלומות היא יצירת מחול שבאה כתגובה של אנה סוקולוב לזוועות השואה.
היצירה הועלתה לראשונה בניו יורק בשנת 1961, ומאוחר יותר הועלתה בישראל על ידי התיאטרון הלירי בביצוע להקת בת שבע ולהקת קול ודממה.
בקטעים מסוימים נעשה שימוש במוזיקה מאת יוהאן סבסטיאן באך, אנטון וברן, ותיאו מסרו.
חלון אחורי (Rear Window) הוא סרט קולנוע אמריקני שהופק ובוים על ידי אלפרד היצ'קוק ויצא לאקרנים בשנת 1954. את התסריט כתב ג'ון מייקל הייס, על פי סיפור קצר מאת קורנל וולריץ'.
הסרט נחשב לאחד מחשובי הסרטים של היצ'קוק ושל סוגת סרטי המתח בכלל, והיה מועמד לפרס אוסקר בארבע קטגוריות.
בשנת 1997 נוסף הסרט לארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית.
ג'פריז (ג'יימס סטיוארט) המכונה "ג'ף" הוא צלם עיתונות שבמהלך עבודתו שבר את רגלו שהושמה בגבס לכל אורכה, והוא ממתין בביתו בגריניץ' וילג' שבניו יורק להחלמת הרגל.
עקב הפציעה הוא יושב בכיסא גלגלים, ויכולת התנועה שלו מוגבלת.
מדי יום מגיעה לביתו האחות סטלה (תלמה ריטר), כדי לטפל בו.
אל ביתו מגיעה גם חברתו הנאה ליסה פרימונט (גרייס קלי), העוסקת בדוגמנות ואופנה.
מערכת היחסים ביניהם מתוחה מאחר שג'ף אינו מעוניין להתחתן עמה, משום שהוא סבור שאינה מתאימה לאורח חייו ההרפתקני.
בעודו מחלים, הוא מבלה ליד חלון ביתו וצופה שעות בשכניו, שדירותיהם משקיפות אל חצר משותפת, וחום הקיץ דוחף אותם להשאיר את החלונות פתוחים לרווחה.
בדירות השכנות הניבטות לחצר ולג'ף הצופה בהן נראים רקדנית, אישה בודדה, זוג שזה עתה נישא וזוגות נוספים.
בהדרגה מסיק ג'ף שאחד משכניו, לארס ת'ורוואלד (ריימונד בר), סוכן נוסע של תכשיטים, רצח את אשתו החולנית ועסוק בטשטוש הראיות למעשה.
ג'ף משתף את חברתו ואת האחות בחשד, והן מנסות לסייע לו בפתרון התעלומה.
לפתרון התעלומה מגייס ג'ף גם את ידידו השוטר, תום דויל (ונדל קורי).
כל השלושה מטילים ספק באמיתות החשד של ג'ף, אך משתכנעים בהדרגה.
כלבלב של אחת השכנות, שהחל לרחרח בעקשנות פינה מסוימת בחצר, נמצא מת עם צוואר שבור.
כאשר בעלת הכלב רואה את כלבה המת, היא פורצת בזעקות שבר רמות.
כל השכנים יוצאים לחלונות בתיהם, כדי לראות מה קרה, מלבד שכן אחד, לארס ת'ורוואלד, שנותר בדירתו החשוכה.
סיטואציה זו מגבירה את חשדו של ג'ף, והוא משכנע את ליסה להכניס לדירתו של ת'ורוואלד פתק המאשים אותו ברצח, כך שג'ף יוכל לראות את תגובתו בעת קריאת הפתק.
ג'ף מטלפן לת'ורוואלד, ומשכנע אותו להגיע לפאב שכונתי לקבלת מידע נוסף.
ליסה וסטלה מנצלות את היעדרותו של ת'ורוואלד ויוצאות לחפור בחצר במקום שבו רחרח הכלב, אך אינן מוצאות דבר.
על מנת להשיג ראיות, ליסה מתגנבת לביתו של ת'ורוואלד.
בעודה שם הוא חוזר ומכה אותה, וכדי להצילה ג'ף מזעיק את המשטרה, וזו מגיעה ומצילה את ליסה מהשכן, אך עוצרת אותה בעוון התפרצות.
סטלה ניגשת לתחנת המשטרה כדי לשחרר בערבות את ליסה.
ת'ורוואלד, שבעת שהייתה של ליסה בביתו זיהה שג'ף עוקב אחריו, מגיע לביתו של ג'ף, ובשיחתם מודה במשתמע בכך שרצח את אשתו.
ג'ף מתגונן דקות אחדות באמצעות הבזקים המסנוורים את ת'ורוואלד, אך כעבור דקות אחדות ת'ורוואלד מגיע אל ג'ף, מכה אותו ושומט אותו מהחלון.
המשטרה שמגיעה עוצרת את ת'ורוואלד באשמת רצח, וג'ף חוזר לכיסא הגלגלים שלו, הפעם כשגם רגלו השנייה שבורה ומגובסת.
פסקול הסרט כולל שירים רבים שזכו לפופולריות בשנים שקדמו להפקת הסרט:
"To See You Is to Love You" שאותו שר בינג קרוסבי, שנלקח מסרט אחר של חברת סרטי פרמאונט, "הדרך לבאלי" משנת 1952.
"מונה ליזה", שאותו שר נט קינג קול, 1950.
"That's Amore" שאותו שר דין מרטין, 1952.
קטעים מהלחן של ליאונרד ברנשטיין לבלט "Fancy Free" משנת 1944.
השיר "Lover" שנכתב בידי ריצ'רד רוג'רס בשנת 1932.
השיר "M'appari tutt'amor" מהאופרה "מרתה" מאת המלחין פרידריך פון פלוטו, 1844.
המלחין ההוליוודי פרנץ וקסמן, שקודם לסרט זה הלחין שלושה סרטים אחרים של היצ'קוק, הלחין את קטעי הפתיחה והסיום של הסרט, וכן יצירה לפסנתר ("ליסה") שאותה מבצע אחד השכנים.
טכניקת הצילום של הסרט יוצרת תחושה של מציצנות.
המצלמה "משוטטת" בין חללים וחושפת לצופה את האירועים מזווית מיוחדת.
סצנת הפתיחה של הסרט נפתחת כבאולם קולנוע ישן, כאשר הפרגוד עולה וחושף את המתרחש מחוץ לחלון חדרו של ג'ף.
המצלמה משוטטת בשכונה ומציגה את החיים בה, ולאחר מכן נכנסת לתוך החדר של ג'ף ומספקת לצופה את המידע והעלילה.
הסרט בנוי כסרט בתוך סרט.
ג'ף הוא בעצם כמו צופה קולנוע.
בקולנוע המסך עולה ומוקרן הסרט.
כך גם אצל ג'ף בדירה, הווילונות עולים בתחילת ה"סרט" ויורדים בסופו.
בנוסף יש כמה מסכים, כשבכל מסך מוצג אחד החלונות.
לכל מסך יש סיפור עם התחלה, אמצע וסוף.
כל חלון הוא ז'אנר קולנועי.
למעשה, היצ'קוק מפנה לעברנו אצבע מאשימה בכך שגם אנו, כצופי קולנוע, עוסקים במציצנות.
טניה מודלסק, בספרה The Women Who Knew Too Much: Hitchcock and Feminist Theory, מציגה את השכנים שבהם צופה ג'ף כמודלים חלופיים לחיי הזוגיות הצפויים לג'ף ולליסה:
ת'ורוואלד ואשתו הם תמונת ראי של ג'ף וליסה: ת'ורוואלד מטפל באשתו המרותקת למיטתה, ואילו ליסה מטפלת בג'ף המרותק לכיסא גלגלים.
הזוג הצעיר מציג זוגיות מושלמת.
הם מבלים יחדיו מאחורי וילונות מוגפים במשך רוב הסרט, אך בסוף הסרט רואים את האישה מנדנדת לבעל.
תוצאה זו משקפת את חששו של ג'ף שנישואים לליסה יכבלו אותו.
המלחין וגברת "לב בודד" חיים בתסכול, אך בסוף הסרט הם מתנחמים זה בזרועות זו.
הלחן החדש (הקרוי "ליסה") של המלחין מעודד את גברת "לב בודד" ומניא אותה ממחשבות ההתאבדות שלה, והמלחין רואה בכך תועלת בעמלו.
יש בכך רמז לכך שג'ף וליסה נועדו זה לזה, חרף עקשנותו של ג'ף.
גברת טורסו, הרקדנית היפהפייה, נראית כמי שחיה חיים בוהמיים חסרי דאגה, אך בסוף הסרט מתברר שהמתינה לשובו של חברהּ החייל.
בשנת 1998 הופק סרט טלוויזיה בשם "חלון אחורי", שהוא עיבוד של סרט הקולנוע.
בסרט הטלוויזיה הגיבור, ג'ייסון קמפ (שאותו גילם כריסטופר ריב), משותק ומשתמש בכיסא גלגלים ובאמצעים נוספים של טכנולוגיה מסייעת.
הוא חושד באחד משכניו שרצח את אשתו, ומנסה לשכנע בנכונות החשד את חברתו, את האחות המטפלת בו ואת חברו.
השכן, שמגלה בהדרגה שקמפ יודע על פשעו, מנסה לחסלו.
בשנת 2007 החלה הקרנתו של הסרט "דיסטרביה", שעלילתו מזכירה בקווים כללים את זו של "חלון אחורי".
גיבור "דיסטרביה" הוא נער שנדון למעצר בית לשלושה חודשים, ועקב השעמום עוקב אחר שכניו, וחושד שאחד מהם הוא רוצח סדרתי.
דמיון זה בקווי העלילה הוביל את בעלי זכויות היוצרים בסיפורו של וולריץ', שלפיו נכתב התסריט ל"חלון אחורי", להגיש תביעה על הפרת זכויות יוצרים נגד יוצרי "דיסטרביה".
הפרק "Bart of Darkness" בסדרת הטלוויזיה המצוירת "משפחת סימפסון" הוא פארודיה על "חלון אחורי".
בפרק זה בארט שובר רגל, ובעת שהוא מחלים בביתו הוא צופה בשכניו באמצעות טלסקופ.
הוא חושד שהשכן נד פלנדרס רצח את אשתו.
חלומות נעורים היא סדרת טלוויזיה ישראלית, שהופקה ושודרה בין השנים 1997–2000 בערוץ 3. בשנת 2000 נמכרה הסדרה (שלוש העונות הראשונות) לערוץ צרפתי (לסדרה קראו שם "Face Caméra") ולערוץ האוסטרלי (לסדרה קראו שם "The Real Thing").
בשנה האחרונה הסדרה עלתה ל-VOD של HOT.
את הסדרה ביימו מתי הררי ואריק לובצקי ובפרקים מסוימים יחד עם דנה הפקות, ענת גת ושי כנות.
הסדרה עוסקת בחייהם של בני נוער הלומדים בכיתת קולנוע בבית ספר תיכון במרכז ישראל.
הסדרה אמנם מוגדרת כסדרת נעורים אך הדיוק הקפדני, הנושאים האקטואליים והאותנטיות הפכו את הסדרה למוצלחת גם בקרב אוכלוסייה בוגרת יותר.
לסדרה ארבע עונות שבמהלכן הדמויות המרכזיות לומדות בכיתה י"א (בעונה הראשונה), כיתה י"ב (עונה שנייה ושלישית) ולפני הגיוס לצה"ל (עונה רביעית).
במהלך הסדרה אין אומרים במפורשות איפה מתרחשת העלילה אך לפי צילומים ודיבורים בין הדמויות, ניתן להבין שהעלילה מתרחשת באזור גוש דן.
מרבית הצילומים הם בערים תל אביב, רמת גן ובת ים.
לסדרה פסקול מגוון, החל ממוזיקה אופיינית לשנות ה-90 ועד להיטים משנות ה-80 ושנות ה-70.
יואב (איתן לונדנר) - המורה של המגמה
ג'קי נאמן (גבי דן) - אחיו של יוסי
צדוק נאמן (אלי חבקוק) - בן דודם של ג'קי ויוסי
אריק (אריק שטורך) - הבעלים של הטאצ'דאון/ספורט-בר
מנהלת בית הספר (תמי ספיבק)
אמא של יריב (רינת רז)
איציק, אבא של חן (איציק בן מלך)
אמא של חן (ארנונה להב)
אבא של יוסי (יעקב מסלאווי)
סיון בן ארי (לי שר)
הפרקים הראשונים הם מעין אקספוזיציה.
אנו לומדים להכיר את הדמויות ובראשן את קארין (דנה אשכנזי), יריב (לירון לבו), חן (אורטל אקשוטי), אלעד (רועי סמואל), טל (אורלי סולדינגר), רונה (הילה פלדמן), גיא (גדי סבן), עידו (דוד שאדי), אלכס (בני קורנפלד), דפנה (אדווה פרנקל), נועה (תמר מייזל) ויואב, המורה של המגמה (איתן לונדנר).
לצד דמויות אלו ישנן דמויות משנה רבות ומגוונות המופיעות חלקן במעט פרקים וחלקן על בסיס קבוע (ג'קי אחיו של יוסי, אריק הבעלים של הטאצ'דאון/ספורט-בר).
בעונה זו אנו עדים לרומן אסור שהתפתח בין קארין ליואב שהתפוצץ כאשר חן שעסקה במסגרת מגזין המגמה בפינת הרכילות השבועית חשפה את הרומן.
עוד באותה עונה אנו רואים את גיא, חברה החייל של רונה שעורק מהצבא ונלכד בסיומו של מרדף.
במהלך העונה אנו עדים לדילמות של גיל ההתבגרות, החל מאהבה, יחסים עם ההורים וכדומה.
העונה מסתיימת בטקס שבו במקור הייתה אמורה להיות תחרות של סרטי גמר אך לאחר שאלכס לקה בהתמוטטות עצבים החליטו מורה המגמה ומנהלת בית הספר להסיר את התחרות והטקס היווה רק הצגה של הסרטים.
זמן השידור המקורי של עונה זו היה מספטמבר 1997 עד דצמבר 1997
לאחר סיום החופש הגדול עזב מורה המגמה יואב ובמקומו הגיע מורה חדשה, בילי (דורית ניתאי).
במהלך העונה, בדומה לעונה הראשונה, אנו רואים מספר הפקות שמבצעים תלמידי המגמה.
בנוסף אנו עדים לרומן של חן עם אמיר, השותף השני בספורט-בר, לקשר של חן עם אלעד שבסוף נגמר כי היא חזרה לאמיר ונפרדה ממנו לבסוף.
אנו עדים גם לקשר של יריב עם טל ולאחר שטל עוזבת את הארץ, לקשר ארוך ומלא תהפוכות עם קארין ולקשר מהעונה הראשונה של רונה וגיא.
במהלך העונה אנו בעיקר רואים רומנים בין הדמויות המרכזיות, פרידות, בגידות, עזיבות וחזרות.
אנו רואים כיצד אלעד, נער ביישן שהיה מאוהב בחן, הצליח לכבוש את ליבה של מי שהייתה נחשבת בעונה הראשונה לנערה מופקרת אך בהמשך מתגלה כנערה יפהפייה ומלאת קסם.
אנו רואים כיצד מתפתח הקשר בין רונה, נערה תמימה וגיא, ערס ממוצע שעוברים לגור יחד.
רוב הדמויות מבלות את רוב זמנן הפנוי בספורט-בר, פאב המעוצב בסגנון אמריקאי ובו תמונות רבות של ענפי ספורט שונים (בדומה למייקס פלייס) עם בעלים בשם אריק, איש אמריקאי בשנות ה-40 אך צעיר ברוחו והופך למעין מנטור של בני הנוער.
אנו רואים כיצד יריב נהיה נער מרדן ולאחר שנכשל בגיבוש ליחידה מובחרת, מחליט לעזוב את בית-ספר ולרדת לסיני.
לאחר כמה פרקים, שב יריב חזרה לבית ספרו.
העונה מסתיימת בקומזיץ שעורכים כל החברים בחוף הים.
זמן השידור המקורי של עונה זו היה מאוקטובר 1998 עד פברואר 1999.
העונה נפתחת בפרק שבו גיא נותן לרונה להתנסות בסמים ורונה סובלת מתסמינים שונים עקב הסמים, ביניהם הזיות והתקף חרדה.
בהמשך אותה עונה גיא מכה שוטר שבא לרשום לו דו"ח על העסק הלא חוקי שהקים ונשלח ל-3 חודשים לכלא איילון.
קארין ויריב נפרדים, קארין נוסעת לארצות הברית לפסטיבל סרטים שם נפצעת ומאושפזת בבית חולים.
בזמן אשפוזה היא מקיימת צ'אט עם עידו.
עידו מצפה שיקרה משהו בינו לבין קארין אך כשקארין חוזרת ארצה, היא ויריב חוזרים.
חן מסתבכת בשתי גנבות, האחת מהספורט בר שם עבדה, והשנייה מחנות כל-בו.
בהמשך חן ואלעד חוזרים, אחותה נדרסה למוות, חן עוברת משבר ופונה לסדנה רוחנית.
בזמן שהותו של גיא בכלא, פוגשת רונה, בחוג ציור, בחור בשם צאלי (פרץ-דניאל מרקיש), יש ביניהם רומן קצר והם מקיימים יחסי מין.
עידו הוא הדמות הטרגית בעונה זו, אביו נפטר ממחלת הסרטן, עידו מרגיש אבוד, מתאהב במורתו, בילי, מסתובב סהרורי ובודד.
לקראת סוף העונה, גיא משתחרר מהכלא, הוא ורונה עוברים לגור יחד עם יריב וקארין.
יריב וקארין נפרדים, גיא ורונה נפרדים לאחר שרונה התוודתה בפני גיא שהיא שכבה עם צאלי.
לאחר שרונה נכנסה להריון ספק מגיא, ספק מצאלי, היא וגיא חוזרים וקובעים להתחתן.
העונה מסתיימת בכך שגיא ורונה מתחתנים, קארין ועידו נהיים זוג, וחן חוזרת מהסדנה הרוחנית לאלעד.
זמן השידור המקורי של עונה זו היה מאוגוסט 1999 עד נובמבר 1999.
העונה נפתחת בכך שהחברים חוגגים את סיום התיכון וראשית החופש הגדול שלפני הגיוס לצה"ל.
בתחילת הפרק הראשון נודע לנו שרונה נאלצה לבצע הפלה.
בעונה זו דמויות רבות מהעונות הקודמות לא הופיעו.
הדמויות המרכזיות בעונה זו היו: יוסי (יוסי חנוכה), ג'קי, אחיו של יוסי (גבי דן), צדוק, בן דודם של ג'קי ויוסי (אלי חבקוק), גיא (גדי סבן), רונה (הילה פלדמן) ויריב (לירון לבו).
יוסי זוכה באתגר בתוכנית הנקראת, "משימה בלתי אפשרית" והוא לשבת במכונית בתוך קניון במשך שבוע שלם, יוסי מחליט לגייס לעניין את בן דודו צדוק, את גיא ואת רונה.
לאחר שבוע קשה שגיא הקיא וכמעט התעלף, הם שרדו את המשימה והרוויחו 100,000 שקלים.
בכסף, ג'קי וצדוק הקימו חומוסייה, וגיא ורונה הקימו את סוכנות מג'יק, סוכנות לניצבים.
בעוד כולם עובדים, יריב היה הפרפר שבחבורה.
הוא טייל הרבה, פגש בנות (היה לו רומן עם מאיה, העיתונאית שסיקרה את "משימה בלתי אפשרית" ולאחר מכן עזרה לגיא ורונה עם הסוכנות- גולמה על ידי שרון הורוביץ), לבסוף נסע לחווה בצפון שם נפל מסוס ונכלא אצל אישה חולת נפש בסצנה המזכירה את סיפורו של סטיבן קינג, מיזרי.
יוסי בעיקר עוזר לג'קי וצדוק לנהל את החומוסיה ולגיא ורונה לנהל את הסוכנות.
העונה מסתיימת בכך שגיא מנהל רומן דרך האינטרנט עם בחורה העונה לשם שני, וכאשר הוא בא אליה, הם מקיימים יחסי מין והכל מול מצלמה אינטרנטית אשר פועלת בביתם של גיא ורונה, כשלפתע רונה מתעוררת ורואה את המתרחש במסך המחשב.
זמן השידור המקורי של עונה זו היה שנת 2000.
הספר אשר יצא לאור לראשונה בשנת 1995 נכתב במקור על ידי אובמה כאשר היה בן 33 עוד בטרם החל את הקריירה הפוליטית שלו.
הספר יצא לאור במהדורה מחודשת בשנת 2004 כאשר אובמה הפך לדמות פוליטית לאומית.
הספר היה לרב-מכר, והכניס לאובמה ממון רב, בעזרתו שילמו הוא ורעייתו את חובותיהם מתקופת הלימודים ורכשו בית בשיקגו.
הגרסה העברית של הספר תורגמה על ידי עדנה שמש ויצאה לשווקים בשנת 2008.
הספר מציג את סיפור חייו של ברק אובמה עד לתקופה בה התקבל לבית הספר למשפטים הרווארד.
ברק אובמה נולד בשנת 1961 בהונולולו, הוואי לאב קנייתי ולאם אמריקנית לבנה אשר היו באותה העת סטודנטים ב"מרכז מערב-מזרח" שבאוניברסיטת הוואי.
אביו, ברק אובמה האב, בן למשפחה מוסלמית מצד אביו ונוצרי מצד אימו, בא להוואי מקניה כסטודנט בתוכנית אמריקאית לטיפוח סטודנטים ממדינות מתפתחות.
אמו, אן דנהאם, עברה עם הוריה, מדלין וסטנלי דנהאם, שנים קודם לכן מקנזס להוואי, בעקבות משרתם של הוריה בהוראה.
בשנת 1964, בעודו בן שנתיים התגרשו הוריו.
הוא ראה את אביו רק עוד פעם אחת, בשנת 1971, כאשר אביו הגיע להוואי לביקור של חודש.
אביו נהרג בתאונת דרכים בשנת 1982.
ברק נשאר עם אמו לאחר הגירושים מאביו.
בהמשך, אימו נישאה לסטודנט אינדונזי בשם לולו סואטורו, והמשפחה עברה לג'קרטה כאשר ברק היה בן 6. כאשר ברק היה בן עשר, הוא חזר להוואי תחת השגחת סבו וסבתו (ומאוחר יותר תחת השגחת אמו) לצורך לימודים.
ברק נרשם לכיתה ה' בבית הספר פאנאהו (Punahou), בית ספר פרטי אשר ממוקד בהכנה ללימודים גבוהים.
אובמה היה אחד מתוך שלושה תלמידים שחורים בלבד בעוד שרוב התלמידים בבית הספר היו אסייתים.
באותה התקופה הוא נתקל לראשונה בגילויי גזענות והבין מהי המשמעות של להיות אפרו-אמריקני.
לאחר שסיים את הלימודים בבית הספר התיכון, אובמה עבר ללוס אנג'לס, שם החל את לימודיו הגבוהים ב"אוקסידנטל קולג'".
לאחר שנתיים אשר בהם שהה באוקסידנטל קולג' הוא עבר למכללת קולומביה באוניברסיטת קולומביה אשר במנהטן, שם הוא למד מדעי המדינה כמקצוע ראשי.
לאחר לימודיו באוניברסיטת קולומביה, הוא עסק במשך שנה בתחום העסקים.
לאחר מכן הוא עבר לשיקגו, שם הוא עבד במוסד ללא כוונת רווח כרכז קהילתי בשכונות העוני בחלק הדרומי של שיקגו.
הספר מסתיים בביקורו של ברק בקניה, ארבע שנים לאחר מות אביו, ביקור שבו פגש לראשונה את משפחתו הקנייתית, עלה לקבריהם של אביו וסבו ולמד להכיר את אביו כפי שהיה, ולא כפי שדמיין את דמותו מסיפורים מקוטעים שעליהם גדל.
חלומות פרטיים (במקור באנגלית: The Road Home), הוא ספר שכתבה רוז טרמיין בשנת 2008. הספר יצא לאור בעברית בתרגום של ניצה פלד באמצע שנת 2009, בהוצאת סימנים ובשיתוף ידיעות ספרים.
הסיפור עוסק בלב, מהגר ממזרח אירופה, אלמן בגיל העמידה.
הוא עוזב את הכפר אורור בו גר לאחר שהמנסרה בה עבד נסגרה ולא הייתה לו פרנסה אחרת.
הוא נוסע ללונדון באוטובוס החוצה את אירופה כדי לחפש עבודה על מנת להרויח כסף שיוכל לשלוח הביתה.
בבית הוא משאיר את בִּתו בת החמש, אִמו המטפלת בה ואת חברו הטוב יחד איתו עבד במנסרה.
החבר קנה מכונית שברולט עתיקת ימים בעזרתה הוא מנסה להתפרנס כנהג אבל צריך להשקיע בתיקון המכונית ללא הפסקה.
בנסיעה הוא יושב ליד לידיה העובדת כמתרגמת ומעוניינת לשמור איתו על קשר.
במהלך שהותו בלונדון היא מזמינה אותו לקונצרט, עוזרת לו למצוא מקום מגורים סביר ומלווה לו כסף כשהיה זקוק לו לשחרור מהמשטרה.
לב עובד כמחלק עלוני פרסומת למסעדת קבב שבעליה מוסלמי.
אחר כך הוא שוטף כלים ודואג לנקיון המטבח במסעדת חמישה כוכבים.
הוא שוכר חדר בדירה של אירי גרוש עמו הוא מתיידד.
במסעדה הוא מכיר שפית צעירה עמה הוא מנהל רומן לוהט משך זמן מה.
היחסים עם השפית מסתיימים כאשר הוא מביע את דעתו על עבודות האמנות של אחד מידידיה שלא מצאו חן בעיניו.
דרכה הוא מכיר בית אבות שם הוא מתחיל לעבוד כטבח ולאחר שפוטר מעבודתו במסעדת היוקרה עקב המשבר ביחסיו עם השפית הצעירה הוא מוצא עבודה במסעדה יוונית.
הוא שם לב לתפריטים ולומד להכין את המנות המוגשות במסעדת היוקרה בה עבד ומפתח חלום להקים מסעדה טובה וזולה בעיר ליד כפר הולדתו שהשלטונות מתכננים להקים סכר להפקת חשמל ולהציף את המקום במים.
בבית האבות הוא מכיר אישה עשירה המורישה לו מכספה בגלל תשומת הלב שלו אליה.
בעבודה הוא חוסך די כסף כדי לממש את חלום המסעדה לפי רשימות ועצות שקיבל מבעל מסעדת חמשת כוכבים בה עבד.
כאשר יש בידו די כסף הוא חוזר
לארצו בטיסה ומקים את מסעדת החלומות שלו עם חברו הטוב מימי עבודתם המשותפת במנסרה ועם אישה שפגש כאשר החלו להתעניין במסעדות בעיר הסמוכה לכפר.
ספר בעקבות מות האישה האהובה, בדומה ל"השם של העולם" שכתב דניס ג'ונסון.
שפע תפריטים לאוהבי אוכל כמו בספר "פשפש הנשפים" מאת ין גה לינג.
הסיפור שונה וגם המאכלים שונים.
בשנת 2008 קבלה רוז טרמיין את הפרס הבריטי היוקרתי לספרות - פרס אורנג' לספרה הדרך הביתה בהיותו הרומן הטוב ביותר באותה שנה שנכתב בידי אישה.
רוז טרמיין מצויה בעסקי ההמצאות ולא כל כך בענייני פנטזיות והחלפת המציאות.
טרמיין מובילה את לב דרך הסוד שלה לא לחשוב על אורור החשוכה ולא לחשוב על העבר.
גם ההווה הוא עבודת הדמיון.
בסקירה של הגארדיאן נאמר שטרמיין נהנתה באופן ברור לצפות בעשירי לונדון, התפלות והאנוכיות שלהם כפי שהם נראים בעיניים של לב.
היא נהנית לתאר את העבודה העמוסה במטבח של מסעדת היוקרה.
היא מתארת בפירוט רב מקצת הארוחות שלב לומד להכין כאשר הוא משפר את היכולת והניסיון הקולינרי שלו.
באופן מוזר, רק לקראת סוף הספר אנו זוכים לקבל את מנות האוכל האופייניות למדינה ממנה בא לב, ארנבת ברוטב ערער ורביולי אצות.
חלומות (ביפנית: 夢) או חלומות של קורוסאווה הוא שמו של סרט קולנוע פנטזיה ריאליסטי המבוסס על חלומות שחלם הבמאי היפני אקירה קורוסאווה, אשר כתב את התסריט של הסרט.
הפקת הסרט החלה בשנת 1987 וקורוסאווה בחר נושא שונה מאוד מכל שהסרטים שיצר עד אז.
בעוד שכמה מהסרטים הקודמות שלו (למשל, "מלאך שיכור" ו"קגמושה") כללו רצפי חלומות קצרים, הסרט היה מבוסס לחלוטין על חלומותיו של קורוסאווה עצמו.
הסרט כולל שמונה חלומות, שלושה מהם סיוטים.
כל חלום מספר סיפור העומד בפני עצמו, וביחד הם מהווים שרשרת של אפיזודות הקשורות בקשר נושאי - מילדות לבגרות ולזיקנה, ומיפן המסורתית ליפן המודרנית.
על פי אגדה יפנית, כאשר השמש זורחת מבעד לגשם, עורכים השועלים (קיצונה בפולקלור היפני) את חתונותיהם.
בחלום הראשון, המספר הוא ילד, המפר את הוראות אימו, אשר דרשה ממנו להישאר בבית במזג אוויר כזה.
הילד יוצא, ומבחין בהיותו מסתתר מאחורי עץ בתהלוכת החתונה של השועלים.
השועלים מבחינים בו והילד נמלט ומגיע לביתו אולם האם אומרת לו כי השועלים ביקרו בבית והשאירו מאחוריהם סכין טנטו.
האם נותנת את הסכין לילד מתוך כוונה שיבצע חרקירי (התאבדות טקסית) אלא אם כן ילך אל השועלים ויבקש את סליחתם (אף שידוע שהם אינם סלחנים).
החלום מסתיים בכך שהילד יוצא לעבר ההרים אל המקום מתחת לקשת בענן בחיפוש אחרי בית השועלים.
פסטיבל הבובות, ההינה מצורי, נערך מדי שנה באביב, בזמן פריחת האפרסקים.
במהלך הפסטיבל מציגים את הבובות, כאשר הן מייצגות את עצי האפרסק.
משפחתו של הילד החולם כרתה את מטע האפרסקים, והילד מרגיש אובדן וצער במהלך הפסטיבל.
הילד רואה ילדה רצה בחזית הבית.
הוא רץ אחריה אל הפרדס חסר העצים.
הבובות מאוסף הבובות של אחותו קמות לתחיה ועומדות בשולי הפרדס כשהן מוכיחות את הילד על כריתת העצים היקרים.
כאשר הן מגלות עד כמה הוא אהב את הפרדס וכמה הוא מצטער על כך שמשפחתו כרתה את העצים, הם נותנים לו מבט אחרון של עצי האפרסק הפורחים באמצעות ביצוע ריקוד איטי לצלילי גאגאקו.
בחלום זה מנסים ארבעה מטפסי הרים לעלות במסלול הררי בעת סופת שלג.
הסופה נמשכה שלושה ימים והמטפסים עומדים להיכנע.
אחד אחד הם מפסיקים ללכת ונופלים בשלג.
מבוגר המטפסים מנסה להמשיך להתקדם ולעודד את חבריו לבוא איתו אולם גם הוא נכנע.
אישה מסתורית (יוקי-אונה, אשת השלג מהמיתולוגיה היפנית) מופיעה ומנסה להוביל את אחרון המטפסים למותו בכך שהיא מנסה לשכנע אותו להירדם בשלג.
המטפס מצליח להתנגד לפיתוייה, ומגלה כי הסופה שככה, וכי המחנה של המטפסים נמצא כמה מטרים ממיקומם.
בחלום זה החולם הוא קצין בצבא יפן.
הוא הולך לאורך דרך נטושה בשעת השקיעה בדרכו חזרה מהמלחמה.
הוא מגיע למנהרה חשוכה להולכי רגל.
כלב מעוות הנושא חומרי נפץ (כלב נגד טנקים) יוצא בריצה מהמנהרה ומתחיל לנבוח לעברו.
הקצין ממשיך ללכת לעבר המנהרה, ומגיע לקצה השני, שם הוא פוגש חייל שפניו כחולות (המדובר ביוריי - רוח רפאים מהמיתולוגיה היפנית).
החייל אינו מאמין שהוא מת, אבל הקצין משכנע אותו שהוא מת ושולח אותו חזרה לתוך המנהרה החשוכה.
בהמשך רואה הקצין פלוגה שלמה של חיילים מתים צועדים לעברו מהמנהרה.
הוא מנסה לשכנע אותם שהם מתים ועליהם לשוב למנהרה, ומביע חרטה ואשמה על כך שהם נפלו בקרבות.
החיילים אינם עונים לו והוא מצווה עליהם לשוב למנהרה.
בעקבות הפקודה הם מצייתים וחוזרים אל המנהרה, אבל יוצא ממנה הכלב המעוות מראשית החלום.
סצנה זו היא הסיוט הראשון בסרט.
הסצנה בוימה על ידי קורוסאווה בסיוע ידידו אישירו הונדה.
בסצנה זו מגלם הבמאי האמריקאי מרטין סקורסזה את דמותו של הצייר הפוסט אימפרסיוניסטי וינסנט ואן גוך.
החולם הוא תלמיד לאמנות, החובש את הכובע המאפיין את קורוסאווה עצמו.
החולם הולך במוזיאון ורואה את יצירותיו של ואן גוך, לפתע הוא מוצא עצמו בתוך אחת היצירות.
הוא פוגש את ואן גוך עצמו ביצירה ומדבר איתו.
האמן עוזב אותו והחולם רץ בתוך השדות והאתרים המתוארים ביצירות בניסיון למצוא אותו.
ברוצו מבעד לשדה החיטה מעיף החולם את העורבים המופיעים ביצירה.
הפסקול של החלום הוא הפרלוד ה-15 של שופן.
על מנת לייצר את הצבעים המיוחדים והנופים שבציורי ואן גוך נעזר קורוסאווה בג'ורג' לוקס ובחברת אינדסטריאל לייט אנד מג'יק.
הסיוט השני המופיע בסרט מתאר אירוע בו נהרס כור גרעיני הממוקם בסמוך להר פוג'י.
אלפים מתושבי האזור נמלטים מהקרינה לתוך הים.
שני מבוגרים ושני ילדים נותרים באזור, ומדען מספר לחולם כי הגזים הצבעוניים שהוא רואה הם גזים רעילים או קרינה העומדים להרוג את כל מי שנשאר.
חלום זה הוא השלישי בסיוטי הסרט.
החולם הולך בשטח הררי המכוסה ערפילים.
הוא פוגש אוני - שד מהפולקלור היפני הנראה כמו אדם שלראשו קרן.
השד מסביר כי הייתה שואה גרעינית.
בעקבות השואה מתו רבים, אולם אלו שנותרו בחיים הצמיחו קרניים לראשיהם.
קרניים אלה גורמות להם כאבים רבים, וניתן לשמוע אותם צורחים בלילות.
לדברי השד, על אף כאביהם הקשים הם לא יכולים למות והם נידונו לסבול את הכאבים לנצח.
החלום מבוסס על אגדה בודהיסטית בשם זה, שקורוסאווה קישר בינה לבין הסכנה מהשימוש באנרגיית גרעין.
החולם מוצא עצמו בכפר שלו, בו זורמים פלגים רבים, וטחנות מים רבות פועלות בו.
החולם פוגש אדם זקן המתקן גלגל של טחנת מים.
הזקן מסביר כי תושבי הכפר החליטו לוותר על ההשפעות המזהמות של הטכנולוגיה המודרנית ולשוב לתקופה שמחה ונקייה יותר.
הם בחרו חיים בריאים ושמחים על חיי נוחות מזהמים ומזיקים המביאים למחלות.
הזקן אומר לחולם כי עליו ללכת ללוויה של אישה.
הלוויה היא אירוע שמח, בשל גילה של האישה ובשל החיים הארוכים והטובים אותם חייה.
הזקן מספר כי האישה הייתה חברתו הראשונה.
הסרט מסתיים כאשר הזקן מצטרף לתהלוכת הלוויה העוברת על פניו.
כל הצועדים מנגנים בכלי נגינה, והזקן משתתף בה כאחד המנגנים.
סצנה זו צולמה בחוות דאיו ווסאבי שבנאגנו.
חלומות פרעה הוא סיפור מקראי המופיע ב, ומשולב בסיפור הגדול על יוסף ואחיו, בסוף סיפורי האבות בספר בראשית.
הסיפור מתאר את שני החלומות שחלם פרעה, את הכישלון לפתור אותם בידי החרטומים וחכמי מצרים, ואת הבאת יוסף מבית האסורים כדי שיפתור את החלומות.
יוסף פותר את החלומות כמנבאים שבע שנים טובות שאחריהן תבאנה שבע שני רעב.
ובעקבות פתרונו, הוא עולה לגדולה ומתמנה כמשנה למלך מצרים האחראי להיערכות לשנות הרעב.
סיפור יוסף ואחיו הוא חטיבה ספרותית רחבה המשתרעת על פני ארבעת הפרשות האחרונות בספר בראשית (וישב - ויחי), והוא מורכב ממספר רב של תתי-סיפורים עצמאיים.
סיפור חלומות פרעה, הממוקם בתחילת פרשת מקץ, משולב ברצף סיפורים אלה.
לפניו, בפרשת וישב, מתואר כיצד השנאה בין יוסף לאחיו, בין השאר בגלל חלומותיו היומרניים לטעמם, גרמה לכך שהם השליכו אותו לבור.
בהמשך הוא נמכר לישמעאלים, והתגלגל כעבד לביתו של פוטיפר, משרי פרעה מלך מצרים.
בעקבות עלילתה של אשת פוטיפר, יוסף נאסר בבית הסוהר, וקיבל תפקיד מרכזי בניהולו.
בהמשך, מונה יוסף לשרת את שר המשקים ושר האופים של פרעה, בעת שנאסרו בבית הסוהר בעוון רשלנות במלאכתם.
שר המשקים ושר האופים חלמו חלומות שגרמו להם להיות 'זועפים', ויוסף פתר את חלומותיהם.
פתרון חלומו של שר המשקים היה, שתוך שלושה ימים פרעה ישיב אותו לתפקידו הראשון, ולכן יוסף ביקש ממנו שכשהוא ישוב לתפקידו, הוא יזכיר לפני פרעה את העוול שנעשה לו, ויוציא גם אותו מבית הסוהר.
לאחר שלושה ימים שר המשקים אכן שב לתפקידו הרם, אך הוא לא זכר את דברי יוסף, ויוסף נשאר בבית הסוהר.
בשלב זה מסתיימת פרשת וישב, ובפרשה הבאה (פרשת מקץ) מתחיל סיפור חלומות פרעה, שמבחינה כרונולוגית זמנו מאוחר בשנתיים מן הסיפור הקודם.
בתחילת הסיפור יוסף בן 30 שנה, כלומר, שסיפור זה התרחש 13 שנה לאחר תחילת סיפור יוסף ואחיו, בו יוסף היה בן 17.
הסיפור פותח בתיאור חלומותיו של פרעה.
בחלום הראשון, בו פרעה עמד על שפת היאור, הוא ראה שבע פרות "יְפוֹת מַרְאֶה וּבְרִיאֹת בָּשָׂר" עולות מן היאור, ורועות באחו.
אחריהן עלו שבע פרות אחרות, "רָעוֹת מַרְאֶה וְדַקּוֹת בָּשָׂר", ונעמדו לצידן על שפת היאור.
שבע הפרות הדקות אכלו את שבע הפרות הבריאות, ופרעה הקיץ משנתו.
הוא שב לישון, וחלם חלום נוסף, בו ראה שבע שיבולים "בְּרִיאוֹת וְטֹבוֹת" עולות "בְּקָנֶה אֶחָד", ולאחריהן צמחו שבע שיבולים "דַּקּוֹת וּשְׁדוּפֹת קָדִים".
השיבולים הדקות בלעו את השיבולים הבריאות והמלאות, ופרעה התעורר וגילה שהיה זה חלום.
בבוקר, פרעה קם נסער מהחלומות, וקרא לכל חרטומי מצרים, וסיפר להם את חלומו.
כשהם לא הצליחו לפותרו כראוי, שר המשקים סיפר לפרעה כיצד יוסף פתר לו ולשר האופים את חלומותיהם, ובעקבות זאת, פרעה זימן אליו את יוסף.
יוסף התגלח והחליף את בגדיו, ובא לפני פרעה.
פרעה סיפר ליוסף את חלומו, והתיאור המקראי נשנה פעם נוספת, בשינויים קלים, בעיקר כאלה המפריזים בתיאור רעתם של הפרות הרזות.
כך למשל, פרעה הוסיף התרשמות אישית מרעתן של הפרות: , וכן ציין שלאחר שהפרות הרזות אכלו את הפרות הבריאות, דבר זה לא ניכר על גופן, ומראיהן נשאר רע כבתחילה.
לאחר שפרעה סיפר ליוסף את חלומו, יוסף הסביר לפרעה ששני החלומות הם בעצם חלום אחד, בהם אלוהים הראה לפרעה את אשר הוא עתיד לעשות.
לדבריו, הן שבע הפרות, והן שבע השיבולים, מסמלות שבע שנים.
הפרות והשיבולים השמנות מסמלות את ביאתן של שבע שני שבע גדול בכל ארץ מצרים, והרזות מסמלות שבע שני רעב, שיכלו את הארץ, וישכיחו את שני השבע, מרוב תוקפו של הרעב.
הישנותו של החלום פעמיים, מלמדת שאלוהים ימהר להגשים את החלום, שכן .
כהמשך לדבריו, יוסף הציע לפרעה למנות על ארץ מצרים אישר נבון וחכם, ולהפקיד פקידים בכל ערי מצרים, שיאגרו מזון לאורך שנות השבע.
מזון זה יכלכל את ארץ מצרים בשנות הרעב, .
פרעה התפעל מאוד מחכמתו של יוסף, ואף אמר לעבדיו: .
בעקבות הצעתו של יוסף, וקביעתו של פרעה שאין נבון וחכם כיוסף, הוא מינה את יוסף למושל על ביתו ועל כל ארץ מצרים, העביר לו את טבעתו, הלביש אותו בבגדים מכובדים, והרכיב אותו ב'מרכבת המשנה' שלו.
הוא שינה את שמו ל"צָפְנַת פַּעְנֵחַ", ונתן לו לאישה את אסנת בת פּוֹטִי פֶרַע כהן און.
יוסף ביצע את תוכניתו, ובמהלך שבע שנות השבע, הוא קיבץ וצבר מזון רב.
במהלך שנים אלה, נולדו לו מאסנת אשתו שני בנים, להם הוא קרא מנשה ואפרים.
לאחר שכלו שבע שנות השבע, החלו שנות הרעב, כפי שאמר יוסף, ובכל הארצות היה רעב, מלבד ארץ מצרים בה היה לחם.
העם המצרי צעק אל פרעה ללחם, ששלח אותם ליוסף והורה להם לעשות כדבריו.
יוסף פתח את מאגרי המזון, ומכרו למצרים ולכל אנשי הארץ שבאו לקנות ממנו מזון.
הרעב הכה גם בארץ כנען, וכשיעקב ראה שבמצרים ניתן לקנות מזון, הוא שלח את בניו למצרים, וכאן מתחיל סיפור ירידת אחי יוסף למצרים.
פרשנים רבים עסקו בשאלה הכפולה העולה מההקבלה בין החרטומים ליוסף: מדוע החרטומים, שמסתבר שהיו מומחים בפתרון חלומות, לא הצליחו לפתור את חלומותיו של פרעה?
ומצד שני, כיצד יוסף הצליח במשימה בה החרטומים נכשלו, ופיצח את משמעותם של החלומות?
בנוגע לפרעה, רוב הפרשנים לא התעסקו בשאלה מדוע לא הצליח להבין את משמעות חלומותיו, שכן ייתכן שהוא לא היה מומחה בפתרון חלומות, ובנוסף, ייתכן שהוא היה נתון בסערת רגשות שמנעה ממנו להתעמק בפרטי החלומות, ולכן הוא פנה בחוסר אונים לחרטומיו.
פרשנים רבים סבורים שמשמעותם של החלומות פשוטה, ולא נצרכה חכמה רבה על מנת לפותרם: פרות משמשות לחרישת הקרקע, והשיבולים הם הגידולים עצמם, ולכן ברור שמצבן של הפרות והשיבולים מסמל את מצבו של המשק החקלאי, באופן שהשמנות מסמלות שבע, והרזות מסמלות רעב.
גם מי היאור משמשים למקור החיים של המצרים, ובהם תלוי השבע והרעב במצרים.
פרשנים אלה התקשו בעיקר בשאלה מדוע החרטומים לא הצליחו להגיע לפתרון פשוט זה?
הקריאה הפשוטה בפסוקים היא שהחרטומים כלל לא הציעו פתרונות לחלום פרעה, אך כיוון שמסתבר שהחרטומים היו מומחים בפתרון חלומות, פרשנים רבים הניחו שהחרטומים הציעו לפרעה פתרונות לחלומו, אך אף אחד לא מצא חן באוזני פרעה.
פרשנות זו, שמקורה במדרש, התקבלה על פרשנים רבים.
המדרש אף הציע אפשרויות לפתרונות שאמרו החרטומים:
כישלונם של החרטומים בפתרון החלום, מוסבר במדרש, כהשגחה אלוהית שמטרתה , שכן חכמתו בפתרון החלום בלטה בעקבות כישלונם של החרטומים לפתור אותו.
לאור הפרשנות שהחרטומים הציעו אף הם פתרונות שונים, עלתה השאלה כיצד ידע פרעה שפתרונו של יוסף הוא הפתרון הנכון, ולכן הוא הוטב בעיניו יותר מפתרונותיהם של החרטומים?
לכן יש שפירשו שפרעה ראה בחלומו גם את הפתרון, ואף על פי ששכחו, עדיין ידע לקבוע שפתרונם של החרטומים אינו הפתרון שחלם, וכשיוסף אמר את פתרונו, פרעה נזכר שכך הוא אכן חלם.
חלומות הוא אלבומו השמיני של הזמר אייל גולן שיצא לאור ב-22 ביוני 2003 והורכב כולו מגרסאות כיסוי לשירי אמנים שונים.
את שיר הנושא של האלבום, שביצעה במקור רוחמה רז, שר גולן לראשונה בטקס מלכת היופי של אותה שנה.
שאר שירי האלבום הוקלטו למעשה עוד בשנת 1996 כסקיצות לאלבום המשך לאלבומו השני של גולן - "בהופעה חיה", וכתוכנית גיבוי למקרה ששיתוף הפעולה עם חברי "אתניקס" לא יצלח.
בין היתר כלל האלבום את ביצועיו של גולן ל"האהבה הישנה" של שלמה ארצי, "רחוק רחוק" שכתבה והלחינה חוה אלברשטיין לזמרת היווניה גליקריה, מספר מחרוזות שירים של זוהר ארגוב, מחרוזות בערבית וחידוש ל"כמו רוח סערה" מאלבום הבכורה של גולן עצמו.
עיבודים (למעט השיר "חלומות"): חיים חדד-הדר
קלידים: חיים חדד, יוסי יוסף, אושר כהן, ארנון אלמסי
קלידים: יעקב למאי, עמית הראל
טכנאי הקלטה ומיקס: יהודה תמיר
בתחום המחשוב חלון הוא אזור חזותי תחום, פני המסך, בממשק משתמש גרפי, המיועד לאובייקט תוכנתי ותורם לסדר ולארגון השימוש בממשק המשתמש.
החלון מכיל לרוב אמצעי שליטה בפונקציות ייחודיות לאובייקט בהתאם לתוכנה בה הוא קיים, המאפשרות אינטראקציה עם המשתמש וכן פתיחת חלונות נוספים מתוכו.
במסגרתו של החלון מצויים אמצעי שליטה כלליים, שקיימים במרבית החלונות, כמו אמצעים לשליטה בגודל החלון.
החלון קיים כיום במערכות ממוחשבות מודרניות רבות המבוססת על ממשק משתמש גרפי.
כאשר תוכנות בעלות ממשק משתמש אך חסרות חלון (כמו וירגו 4) הן נדירות ביותר.
החלונות צצו לראשונה במערכות ההפעלה של המקינטוש ואומצו על ידי מיקרוסופט.
האחרונה נתנה להם את השם "חלונות" וקראה לכלל מערכת ההפעלה הגרפית שלה על שמם.
ברוב מערכות ההפעלה של מחשבים קיימים ארבעה בקרים בעלי אפשרויות בסיסיות לטיפול במסך:
במערכות הפעלה רבות קיימת אפשרות מובנית להתאים את גודל החלון על-פי רצון המשתמש.
קיימות תוכנות ותכונות ניהול חלונות רבות, המאפשרות לסדר את החלונות על פי תבניות ותצורות מגדרות מראש.
כך לדוגמה במערכת ההפעלה windows 7 קיימת תכונה בשם Aero snap המסדרת חלונות אוטומטית בעת הזזתם אל קצוות המסך, תכונה דומה קיימת במערכות הפעלה שונות מבית לינוקס.
חלומות מפלסטיק היא תוכנית טלוויזיה דוקומנטרית, אשר שודרה בערוץ HOT בידור ישראלי החל מה-20 בפברואר 2012. התוכנית צולמה בקליניקה של המנתח הפלסטי ד"ר דב קליין ועוקבת אחרי המטופלים שלו.
התוכנית מתעדת בכל פרק כ-3-2 מטופלים אשר באים לבצע ניתוח פלסטי בקליניקה.
כל אדם מתועד למשך שני פרקים, לפני הניתוח, בשלבי הייעוץ וההתלבטות, ולאחריו.
נוסף לכך, התוכנית גם מתעדת את התגובות, בימים שלפני ואחרי הניתוח בקרב החברים והמשפחה של המנותח.
התוכנית מלווה בצילומים קצרים מחדר הניתוח.
בתוכנית השתתפו עשרות מפורסמים וביניהם - נטלי דדון, זהבה בן ועוד.
בעונה הראשונה שודרו עשרה פרקים והיא בוימה על ידי יסמין קיני.
בעקבות הצלחתה הוזמנה עונה שנייה שעלתה לשידור במאי 2013, ששוב כללה עשרה פרקים שבוימו על ידי יסמין קיני.
בעונה השלישית עלתה ביולי 2014, בבימוי של עידית אברהמי.
בנובמבר 2014, המועצה לשידורי כבלים ולשידורי לוויין מנעה מחברת הכבלים הוט להעלות את העונה הרביעית של התוכנית, לאחר שקבעה כי מדובר ב"פרסום וקידום יחסי ציבור אסורים, בניגוד לכללי משרד התקשורת", לכאורה.
על-פי בדיקות שבוצעו במועצה לחוזי ההתקשרות של התוכנית, נטען כי ד"ר קליין שילם 300 אלף שקל עבור השימוש בחומר המצולם במרפאתו ובאתר האינטרנט שלו.
במאי 2015 הותר לבסוף לעונה הרביעית לעלות לשידור.
חלון החזית (באיטלקית: finestra di fronte) הוא סרט איטלקי מאת פרזן אוזפטק משנת 2003, שנע מההווה של רומא, שבו ניצתת אהבה בין אישה נשואה ולבין השכן שלה בחזרה אל העבר של מלחמת העולם השנייה עם אהבה הומוסקסואלית אסורה.
ג'ובאנה ופיליפו נשואים עם שני ילדים, גרים בבניין דירות, עם יחסים טובים עם השכנים.
הם בדיוק חוזרים מהקניות ומתווכחים, כרגיל, על עבודה, סקס, ילדים, אוכל.
פתאום הם מוצאים את עצמם עוזרים לזקן שכנראה איבד לחלוטין את הזיכרון ולא יודע איך קוראים לו ואיפה הוא גר.
ג'ובאנה מתנגדת, אך פיליפו לא יכול שלא לעזור לו, וכך הוא אפילו נשאר אצלם כמה ימים.
בתוך כל זה נמשכת ג'ובאנה יותר ויותר אל השכן, שגר מול חלון המטבח שלה.
גם הוא צעיר, אך רווק, כנראה, וביניהם גם מתפתח רומן.
לאורך הסרט נחשפת זהותו של הזקן וסיפור האהבה האסור בתקופת מלחמת העולם השנייה.
מסתבר שהוא, דוידה, יהודי, והאהוב שלו, סימונה, היה יהודי גם, אך סימונה וכל משפחתו של דוידה נלקחו למחנה ריכוז, ודודיה ניצל, והוא לא מצליח, גם אחרי 60 שנה, להשלים עם זה.
שיר הנושא של הסרט Gocce di memoria ("טיפות של זיכרון") מדבר על הזיכרון ועל כך, שהגוף והזיכרון בלתי ניתנים להפרדה, והוא מתייחס לשתי האהבות הלא ממומשות בסרט.
שואת יהודי איטליה בקולנוע האיטלקי
הסרט מצטרף לקבוצה קטנה של סרטים איטלקים שעוסקים בנושא שואת יהודי איטליה, כמו "החיים יפים" משנת 1997 של רוברטו בניני ו"שומר הלילה" משנת 1974 של ליליאנה קוואני, שניהם סרטים שנויים מאוד במחלוקת.
חלומו של הכוזרי הוא ספר עיון לקהל הרחב מאת מיכה גודמן, שיצא בהוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר ב-2012. זהו ניתוח רדיקלי ואקטואלי, הטוען לחשיפה של רעיונות נסתרים בספרו הפילוסופי של רבי יהודה הלוי "ספר הטענה והראיה לדת המושפלת", הידוע יותר בשם "ספר הכוזרי".
הספר "הכוזרי", אליבא דגודמן, מבטא באורח עמוק את אישיותו של רבי יהודה הלוי (ריה"ל), ובלשונו: זוהי "ביוגרפיה נפשית של רבי יהודה הלוי."
מיכה גודמן מציע בספרו קריאה חדשנית ומהפכנית של "הכוזרי".
בין היתר, מתמודד גודמן עם התיוג של הספר כמייצג של הגות המעדיפה את החוויה הדתית על פני הרציונליות, וכמקדם של השקפה משיחית ואפילו גזענית.
על פי הפירוש המקובל של הספר, רבי יהודה הלוי (ריה"ל) מיוצג בו באמצעות דמות "החבר", שהוא תלמיד חכם יהודי המשכנע את מלך כוזר באמיתות האמונה היהודית, ואף משפיע עליו להחליף את דתו ליהדות ובעקבותיו את כל ממלכת כוזר האדירה.