tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשנת 1957 פתחה הסוכנות נציגת בישראל.
באפריל 1964 גורש נציג הסוכנות ממוסקבה לאחר שפרסם ידיעה לא נכונה שהמזכיר הכללי של ברית המועצות ניקיטה חרושצ'וב נפטר.
בפועל באותה עת התנהל נגד חרושצ'וב מאבק פנימי שהוביל להדחתו.
בשנת 2010, מטה המערכת עבר לרובע העיתונים ההיסטורי של ברלין.
סוכנות החקירות הפליליות (בספרדית: Agencia de Investigación Criminal) הייתה גוף חקירות של משרד התובע הכללי במקסיקו.
מטרתה הייתה תכנון, תיאום, ביצוע, פיקוח והערכה של פעולות למאבק בפשיעה תוך שימוש במודיעין ושירותים מדעיים וזיהוי פלילי התומכים בחקירת פשעים.
סוכנות החקירות הפליליות פעלה בצמוד למשטרה הפדרלית המיניסטריאלית ושיתפה פעולה עם אינטרפול.
סוכנות החקירות הפליליות הוקמה בצו נשיא מקסיקו ב-25 בספטמבר 2013 והחלה לפעול ב-26 בספטמבר של אותה שנה.
בספטמבר 2016 התפטר ראש הסוכנות, תומאס סרון, לאחר שהואשם בסילוף ראיות במסגרת תיק חקירת חטיפת הסטודנטים באיגואלה, מה שסיבך את הסוכנות במחלוקת והוביל לפירוקה בנובמבר 2018, חמש שנים בלבד לאחר הקמתה.
היא הוחלפה במחלקה לתיאום שיטות חקירה (Coordinación de Métodos de Investigación), שהוקמה בלשכת התובע הכללי.
תחת הנשיא תחילת כהונה סוף כהונה שם 1 אנריקה פניה נייטו 27 באוגוסט 2014 14 בספטמבר 2016 תומאס סרון 2 9 בנובמבר 2016 30 בנובמבר 2018 עומאר גרסיה ארפוץ'
סוכנות הידיעות העיראקית היא סוכנות הידיעות הרשמית בעיראק שהוקמה בשנת 1959 ופועלת עד ימינו.
זוהי סוכנות הידיעות הראשונה שהוקמה בעיראק וסוכנות הידיעות השנייה שהוקמה במדינות המזרח התיכון לאחר סוכנות הידיעות המצרית שנוסדה בשנת 1955. הסוכנות נסגרה בצו של המושל האזרחי האמריקני בעיראק לאחר הפלת שלטונו של סדאם חוסיין בשנת 2003, ונפתחה מחדש בשנת 2017.
סוכנות הידיעות העיראקית הוקמה במרץ 1959, במהלך תקופת שלטונו של עבד אל-כרים קאסם, ומשרדיה מוקמו בבירה בגדאד.
הסוכנות הוקמה כחלק מהשינויים שהתרחשו בעקבות הצלחת מהפכת 14 ביולי 1958 במטרה להדהד את מסריו של המשטר החדש בראשותו של קאסם בדעת הקהל בעיראק ומחוצה לה.
עלון החדשות שנשא את שם הסוכנות יצא לאור לראשונה ב-9 בנובמבר 1959. גרעין המקימים של הסוכנות בראשית דרכה כלל את שני העיתונאים שעבדו באותה עת ביומון "אל-בלאד", מוחסן חוסיין וחמיד ראשיד, ואת העיתונאי אחמד קטאן, שכיהן כמנכ"ל הראשון של סוכנות הידיעות.
שר ההסברה דאז, ד"ר פייסל א-סאמר, השקיע מאמצים רבים להקמת הסוכנות ולפרסום החוק הנוגע אליה.
הקמת הסוכנות התרחשה במקביל לשינויים הפוליטיים שהתחוללו בעיראק.
ניתן למנות שלוש סיבות מרכזיות שהובילו להקמת סוכנות הידיעות העיראקית:
חילופי שלטון: הרעיון להקמת סוכנות הידיעות התגבש לאחר נפילת שלטון בית המלוכה ההאשמי בעיראק וההכרזה על הקמת הרפובליקה העיראקית בראשותו של קאסם.
ההנהגה החדשה הבינה את הצורך ואת החשיבות של הקמת סוכנות ידיעות כאמצעי להדהוד מסריה ולקניית לגיטימציה לשלטונה.
צורך ממשלתי: הממשלה החדשה שאפה ליצור מקור רשמי ובלעדי שיקדם חדשות חשובות ורגישות לשביעות רצונה.
כמו כן, הממשלה שאפה להקים גוף תקשורתי שישקף את הישגיה, יסקור את פועלה, וכן יפעל לתיקון פרטי מידע חדשותיים שגויים בנוגע אליה.
מעקב אחר סוכנויות חדשות בינלאומיות: הקמת סוכנות חדשות עיראקית לאומית נועדה לעקוב אחר החדשות המופצות בסוכנויות חדשות ולחדד את הטעויות או את הרעיונות שמפורסמים בהן.
החוק משנת 1959 הנוגע להקמת סוכנות הידיעות העיראקית הגדיר ארבע מטרות עיקריות לפעילות הסוכנות:
השגת ידיעות חדשותיות והפצתן ברחבי עיראק ומחוצה לה בכל האמצעים האפשריים.
הצגת הישגיה של עיראק עבור הקהל המקומי והקהל הזר.
מסירת ידיעות ודוחות לפי דרישה.
הפקה והפצה של עלונים ופרסומים.
בשנים הראשונות לפועלה, הסוכנות נוהלה על-ידי דירקטוריון עצמאי שטיפל בעניינים פיננסיים ומנהליים.
הדירקטוריון הורכב משבעה חברים, ובהם המנכ"ל, אחמד קטאן, ונציגים מטעם משרדים ממשלתיים.
בתקופת שלטונו של קאסם, הממשלה קיבלה החלטה משמעותית בנוגע לתקשורת העיראקית שלפיה סוכנות הידיעות העיראקית תהיה הגוף שירכז את הפצת כל הידיעות החדשותיות בעיראק.
כתוצאה מכך, גופי תקשורת שונים בעיראק, וביניהם שלוש מחלקות שהיו כפופות עד אז לרדיו העיראקי, הוכפפו לסוכנות.
לטענת העיתונאי מוחסן חוסיין, שהיה ממקימי הסוכנות, החלטה זו פגעה במידת מה בסוכנות, שכן לא היו לסוכנות ולעיתונאים שעבדו בה מתחרים וכך כל הידיעות שהיא הפיצה פורסמו בעיתונים ושודרו בתחנות הרדיו, ומציאות זו, של העדר תחרות, פגעה במוטיבציה של עיתונאי הסוכנות.
מקימי הסוכנות נתקלו במספר אתגרים כבר מראשית פעולתה של הסוכנות, ובהם חוסר בקיאות בנוגע לצורת עבודתן של סוכנויות ידיעות וקשיים להחליט אילו עיתונאים יעבדו בה.
בראשית פעילותה, העסיקה הסוכנות עיתונאים צעירים שעברו הכשרה ייעודית.
כך ביססה הסוכנות שיטת עבודה עיתונאית מודרנית ונמנעה מלאמץ מנהגי עבודה מסורתיים שרווחו באותה תקופה בעולם העיתונות.
הדרג המנהלי בסוכנות שם דגש על ההיבטים המקצועיים, ולכן המועמדים לעבוד בסוכנות עברו ראיונות ומבחנים בשפה הערבית, בכתיבה עיתונאית וביחסי ציבור.
העיתונאי מוחסן חוסיין סיפר במהלך הרצאה שערך ביולי 1992 כי בראשית ימיה של הסוכנות, העיתונאים נדרשו לערוך סיורים יומיים למקומות שונים, ובהם משרדים ממשלתיים, ארגונים רשמיים ועוד, וכן לסקר פעילויות שונות שהתקיימו בתוך עיראק.
כמו כן, נדרשו העובדים להאזין להצהרות מטעם גורמים ממשלתיים ששודרו בתחנות רדיו זרות.
לאחר ביצוע המשימות הללו, העיתונאים נדרשו לשוב למשרד בשעות הצהריים כדי לערוך, להדפיס ולשכפל מסמך באורך של שניים-שלושה עמודים שכלל את הידיעות החדשותיות החשובות, ולבסוף להעביר אותו לתחנות הרדיו ולעיתונים המקומיים שהפיצו אותו ביום המחרת.
תהליך איסוף המידע התפתח כאשר לסוכנות הייתה רשת של כתבים ונציגים המחולקת למדורים.
כך הסוכנות השיגה מקורות רבים יותר והצליחה להפיץ ידיעות רבות יותר.
לאורך השנים הוסיפו עבודת הסוכנות והציוד שבו השתמשה להתפתח ולהשתכלל.
פעילות הסוכנות בתקופת שלטונו של סדאם חוסיין
התקשורת העיראקית תחת שלטון מפלגת הבעת' בהנהגת סדאם חוסיין הייתה מוגבלת מאוד ונשלטה באופן הדוק על-ידי המדינה.
סוכנות הידיעות העיראקית הייתה רשת החדשות הבלעדית שפעלה באותה עת ותפקדה כשופר של המשטר של סדאם וככלי תעמולה בידיו.
כל יתר כלי התקשורת היו בבעלות המדינה או תחת פיקוח הדוק של הממשלה.
כך נוצר מצב שבו בתקופת שלטונו של סדאם לסוכנות הידיעות העיראקית היה מונופול על זרימת המידע בעיראק שניתן לה באישור מפלגת הבעת'.
במהלך שנים אלו מיעטה הסוכנות לדווח חדשות שליליות על המשטר או על מצבה של המדינה העיראקית ושל אזרחיהה.
תחת זאת, התמקדה הסוכנות בפרסומים שהציגו את סדאם חוסיין ואת מפלגת הבעת' באור חיובי.
באותה עת הסוכנות לא העבירה רק דיווחי חדשות על פעולות המשטר, אלא גם פרסמה פרשנויות ופרטי רקע בהתאם לסדר היום הפוליטי של המשטר.
בתחילת שנות ה-80, עם פרוץ מלחמת איראן-עיראק שנמשכה עד שנת 1988, הורתה הממשלה העיראקית לרוב הכתבים הזרים שסיקרו את המלחמה לעזוב את שטח המדינה, באופן שלא איפשר להם לבקר את אמיתות הדיווחים שפורסמו בסוכנות הידיעות העיראקית באותה עת.
עד תחילת שנות ה-90 העסיקה הסוכנות כבר 320 צוותים טכניים ומנהליים, וכן צוותי עריכה.
כמו כן, היא הפעילה 48 משרדים וכתבים במדינות ערביות ובמדינות זרות, אולם מספר זה הצטמצם ל-15 בלבד בעקבות הטלת העיצומים נגד עיראק באוגוסט 1990 על רקע הפלישה לכווית.
באפריל 1999 הסוכנות השיקה אתר אינטרנט בערבית ובאנגלית.
כיום האתר זמין גם בשפות כורדית וטורקמנית.
בשנת 2003 נסגרה הסוכנות בהחלטת המושל האזרחי האמריקני בעיראק לאחר הפלת שלטונו של סדאם חוסיין, ונפתחה מחדש בשנת 2017.
סוכנות הידיעות העיראקית פועלת כיום במדינה לצד סוכנויות עצמאיות אחרות וכלי תקשורת אחרים, ממשלתיים ופרטיים.
הסוכנות מפעילה אתר חדשות ומפיצה דיווחים למאות אלפי עוקבים ברשתות החברתיות הבולטות, ובהן פייסבוק, טלגרם, טוויטר ואינסטגרם.
הסוכנות מדווחת על נושאים עיראקיים פנימיים, כמו גם על סוגיות אזוריות ובינלאומיות בתחומים שונים ובהם, ביטחון, פוליטיקה ויחסי חוץ, כלכלה, תרבות וספורט.
יו"ר הסוכנות מאז פתיחתה מחדש בשנת 2017 הוא סתאר אל-ערדאווי.
סוכנות הידיעות ההונגרית מילולית: משרד הטלגרף ההונגרי (בהונגרית: Magyar Távirati Iroda; בקיצור MTI) הייתה סוכנות ידיעות ממלכתית הונגרית בין השנים 1880 לבין 2015. משימתו העיקרית הייתה לספק לעיתונות חדשות טריות.
נשיאה מונה על ידי נשיא הרפובליקה בהמלצת ראש הממשלה.
ב-1 ביולי 2015 סוכנות הידיעות התמזגה עם הטלוויזיה ההונגרית, עם טלוויזית דונה ועם הרדיו ההונגרי תחת השם Duna Médiaszolgáltat Nonprofit Zrt.
מנהלת MTI ממשיכה להפעיל את שירותי העיתונות לשעבר של סוכנות הידיעות.
שני סטנוגרפים (קצרנים) פרלמנטריים (האספה הלאומית), הוגו מסאק וגזה אדיאשי, הגישו פנייה לראש הממשלה קלמן טיסה ב-23 בנובמבר 1880, שבה ביקשו פטור מתשלום עבור מברקים, כדי להקים את סוכנות הידיעות שלהם.
ממשלת הונגריה הסכימה למלא את הבקשה בישיבתה ב-28 בדצמבר.
השליט, מלך הונגריה, פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה חתם על הפרוטוקול בינואר 1881. המשרד החל את פעילותו במרץ.
ראש הממשלה דז'ה באנפי מינה את העיתונאי שמואל ראדו לנהל את משרד הטלגרף ההונגרי (סוכנות הידיעות ההונגרית) ביולי 1898. ראדו – בסמכות מינויו – סיכם עם הוגו מסאק וגזה אדיאשי על רכישת MTI.
ההעברה התקיימה ב-1 באוגוסט 1898. ראדו ניהל והוביל את MTI במשך יותר מ-20 שנה.
ב-6 בנובמבר 1918 לאחר הניצחון מהפכת החרציותר, ממשלת קארואי החדשה לקחה את משרד הטלגרף ההונגרי לבעלות המדינה.
ה-MTI הפכה לסוכנות הידיעות הרשמית של הרפובליקה הסובייטית ההונגרית שהוכרזה ב-21 במרץ 1919. שנה אחת לאחר נפילת הרפובליקה הסובייטית, ב-17 באוגוסט 1920 ראש הממשלה פאל טלקי הפקיד על קפטן מיקלוש קוזמה לנהל את סוכנות הידיעות ההונגרית, עדיין בבעלות המדינה.
ב-19 במרץ 1944 במהלך הכיבוש הגרמני של המדינה, הגרמנים השתלטו על בנייני MTI ושל הרדיו ההונגרי.
ב-15 באוקטובר שודר ברדיו הצהרתו של העוצר, האדמירל מיקלוש הורטי, שמודיע על פרישה של הונגריה מהמלחמה והדבר פורסם ב-MTI.
לאחר המצור על בודפשט, MTI התחיל שוב בעבודתו ב-25 בינואר 1945. ב-20 בינואר, המועצה הלאומית של בודפשט מינתה את הפוליטיקאי דיולה אורטוטאי לעמוד בראש סוכנות הידיעות.
ב-16 באוגוסט 1945, לפי הצעת המפלגה הקומוניסטית ההונגרית, הממשלה סיווגה את MTI וחברות הבנות שלה כ"חברות תקשורת פשיסטיות", החרימה את נכסיהן, ולמעשה הלאימה אותם.
בעידן הקואליציה, MTI הייתה בעיקר בשליטתם של פוליטיקאים ממפלגת החקלאים הזעירים.
אולם בפועל, המפלגה הקומוניסטית הפעילה השפעה פוליטית בלתי מוגבלת בעבודתה של סוכנות הידיעות עוד לפני ההשתלטות המלאה על השלטון.
בשנת 1950, הממשלה הפרידה בין הרדיו ההונגרי לבין MTI והחליטה להציב אותם בנפרד.
הבניין החדש שלו הושלם ב-1953. ב-27 במרץ 1956, בצו מיוחד, איחדה מועצת השרים (ממשלה) את "חברת הצילום ההונגרית" ואת מאות עובדיה לתוך MTI.
כתוצאה מכך שירותי הצילום של MTI התרחבו משמעותית.
ב-19 בדצמבר 1996 אימץ הפרלמנט את החוק לגבי סוכנות הידיעות הלאומית, שהפך את MTI לחברת מניות שוב (חוק CXXVII משנת 1996).
זכויות הבעלות מומשו בחלקן על ידי הפרלמנט ובחלקן על ידי "המועצה המייעצת לבעלים" (TTT), שנבחרה על בסיס שוויון מפלגתי.
על פי החקיקה, בראש החברה המשותפת עמד נשיא הגוף אשר מונה על ידי נשיא הרפובליקה לכהונה של חמש שנים.
את הפעילות המקצועית הובילו סגן נשיא מקצועי כללי, התחום הכלכלי נוהל על ידי סגן נשיא כלכלי, סגן הנשיא האסטרטגי היה אחראי על פיתוח השירותים ותכנון אסטרטגי לטווח בינוני.
ל-MTI הייתה רשת ענפה של כתבים מקומיים וזרים.
בשנת 2010, חבילת התקשורת שהציגה ממשלת אורבן השנייה שינתה משמעותית את עולם התקשורת ההונגרי.
היא הפכה לחברת מניות ללא מטרות רווח, הזכויות של המייסדים ובעלי המניות מופעלות לא על ידי הפרלמנט והמועצה המייעצת לבעלים, אלא על ידי הקרן הציבורית של השירות הציבורי.
MTI העבירה את חדשות המדינה והעולם ללקוחותיה.
לכל מחוז היה כתב משלו.
600-500 ידיעות פורסמו מדי יום.
רשת כתבי חוץ בסדר גודל שאין שני לו בתקשורת המקומית שלחה דיווחים מרחבי העולם 24 שעות ביממה.
בנוסף, משרדי המערכת שלהם עיבדו חומרים משלוש עשרה סוכנויות חדשות בחמש שפות.
חומרי חדשות מקומיים ובינלאומיים אלו של MTI היוו את הבסיס לשירות החדשות של רוב תחנות הטלוויזיה והרדיו, העיתונים היומיים והשבועיים והפורטלים הפועלים בהונגריה.
עובדי עורך התמונות של MTI נכחו בכל האירועים הפוליטיים, התרבותיים והספורטיביים הגדולים במדינה כדי ללכוד את הרגעים הבלתי חוזרים עם הציוד הדיגיטלי המודרני ביותר.
בנוסף לפעילות הליבה בשירות הציבורי, MTI מספקת מגוון שלם של שירותי חדשות, צילום וגרפיקה לתקשורת ציבורית ומסחרית, למוסדות ממשלתיים ולארגונים אחרים ללא מטרות רווח, לשחקנים בעולם העסקים ולציבור הרחב.
החברה מחזיקה במאגר התמונות והחדשות הגדול ביותר של הונגריה.
שירות לקוחות זמין 24 שעות ביממה עבור השותפים שלה.
סוכנות הידיעות אעמאק היא סוכנות ידיעות המקושרת לארגון המדינה האסלאמית (דאעש).
לעיתים קרובות זהו שופר התעמולה הראשון שהמדינה האסלאמית נוהגת לפרסם באמצעותו הצהרות בדבר קבלת אחריות לפיגועי טרור במדינות המערב.
במרץ 2019, סוכנות הידיעות אעמאק הוגדרה כארגון טרור זר על ידי מחלקת המדינה של ארצות הברית.
העיתונאי הסורי בראא כאדכ (براء كادك), אשר הצטרף לדאעש בסוף 2013, היה בין מייסדי סוכנות הידיעות אעמאק, כמו גם שבעה אנשים נוספים שעבדו במקור עבור רשת חדשות חאלב.
לפי הניו יורק טיימס לסוכנות יש קשר ישיר עם ארגון המדינה האסלאמית.
שם הארגון נלקח מהשם הערבי של עמק אמוק בנפת האטיי בטורקיה המודרנית, המוזכר בחדית' כמיקום בו יהיה "ניצחון אפוקליפטי על הלא-מאמינים".
אעמאק זוהתה לראשונה על ידי קבוצת הייעוץ האמריקאית "SITE Intelligence Group", אשר עוקבת אחר פעילות מקוונת של ארגוני עליונות לבנה וארגונים ג'יהאדיסטיים, במהלך המצור על כובאני בשנת 2014, כאשר לוחמי דאעש שיתפו ביניהם את עדכוני החדשות של הסוכנות.
אעמאק התפרסמה יותר לאחר שהחלה לפרסם הצהרות נטילת אחריות לפיגועי טרור במדינות מערביות, כגון פיגוע הירי בסן ברנרדינו ב-2015, כאשר דאעש קיבל אחריות באופן רשמי למחרת הפיגוע.
בנוסף, צלם של סוכנות הידיעות אעמאק היה הראשון שצילם את הכיבוש של תדמור ב-2015.
ב-2015 השיקה אעמאק אפליקציית מובייל והזהירה מפני גרסאות לא-רשמיות של האפליקציה שעלולות לשמש לצורך ריגול אחרי המשתמשים.
אעמאק עושה גם שימוש בחשבון טלגרם.
בעבר היה לסוכנות הידיעות בלוג מבוסס וורדפרס, אך הוא הוסר ללא הסבר באפריל 2016.
ב-31 במאי 2017 פורסם בפייסבוק שהמייסד של סוכנות הידיעות אעמאק, בראא כאדכ, נהרג יחד עם בתו בהתקפה אווירית אמריקאית על העיירה אלמיאדין אשר במזרח סוריה.
סוכנות רויטרס לא הצליחה לאמת את הידיעה.
ב-27 ביולי 2017 ארצות הברית אימתה שכאדכ נהרג בהתקפה אווירית אמריקנית בפאתי אלמיאדין שבוצעה בין ה-25 ל-27 במאי 2017.
ביוני 2017 עצרה משטרת גרמניה גבר סורי בן 23 שזוהה רק כמוחמד ג., והאשימה אותו על כך שהיה בקשר עם המפגע שביצע את ההצתה של המרכז הקהילתי המוסלמי במאלמה בשוודיה ב-2016 במטרה להעביר את המידע לסוכנות הידיעות אעמאק.
ב-21 במרץ 2019 הגדירה מחלקת המדינה של ארצות הברית באופן רשמי את סוכנות הידיעות אעמאק כחלק מארגון המדינה האסלאמית, ולפיכך היא הוגדרה בפועל כארגון טרור זר.
ב-22 במרץ 2024 נטל מחוז ח'וראסאן של המדינה האסלאמית אחריות על הפיגוע בקרוקוס סיטי הול ברוסיה באמצעות סוכנות הידיעות אעמאק.
בכירים אמריקאים אימתו זאת זמן קצר לאחר מכן.
סוכנות הידיעות שֶׁהָאבּ היא סוכנות ידיעות פלסטינית המזוהה עם חמאס.
הסוכנות הוקמה בינואר 2007 בעזה, והיא חלק מ"רשת המדיה של אל-אקצא".
אתר האינטרנט של הסוכנות חסום על ידי הרשות הפלסטינית ביהודה ושומרון.
פייסבוק חסמה את החשבונות שלה בשנת 2021. ערוץ הטלגרם הראשי שלהם חסום בגרסה של אפליקציית טלגרם הזמינה בחנות Google Play.
סוכנות הידיעות פארס (בפרסית: خبرگزاری فارس) היא סוכנות ידיעות באיראן המנוהלת על ידי משמרות המהפכה האסלאמית, אחד משלושת הסניפים של הכוחות המזוינים של הרפובליקה האסלאמית של איראן.
למרות שהיא מתארת את עצמה כ"סוכנות הידיעות העצמאית המובילה באיראן", היא מתוארת באופן נרחב על ידי התקשורת המערבית כסוכנות ידיעות "חצי רשמית" של ממשלת איראן.
הסוכנות נוסדה בשנת 2003. דומיין Fars News Agency .com נחסם במסגרת סנקציות שהופעלו על ידי משרד האוצר האמריקאי מאז 25 בינואר 2020. ב-15 בספטמבר 2023, מחלקת האוצר של ארצות הברית הוסיפה את סוכנות הידיעות פארס לרשימת הישויות והחסומות של המשרד לפיקוח על נכסים זרים (OFAC).
סוכנות חלל היא גוף ממשלתי מטעם המדינה האחראי על מחקר החלל וניצולו.
כמעט בכל המדינות שיש להן נוכחות בחלל קיימת סוכנות אזרחית כזאת (אחד החריגים לכך היא תוכנית החלל הסובייטית שנוהלה על ידי הצבא).
חלק מתפקידי סוכנות החלל הם:
סוכנויות החלל משתנות בגודלן בצורה משמעותית ממדינה למדינה בהתאם למשאביה הכספיים של המדינה ולשאיפותיה.
כך למשל סוכנות החלל הישראלית מעסיקה אלפיים עובדים בעוד נאס"א (סוכנות החלל האמריקאית) מעסיקה עשרות אלפים.
במשך רוב שנות פיתוח החלל, היה החלל נחלתן הבלעדית של סוכנויות החלל השונות אולם בשנים האחרונות החלו אנשים פרטיים להצטרף לפיתוח החלל, למשל במסגרת קרן פרס X .
כיום, חברות מסחריות רבות בעיקר מתחום התקשורת משתמשות בחלל הלא רחוק מכדור הארץ לצורך שיגור לוויינים ותפעול עצמים במסלול.
ואולם חברות מסחריות מתחומים שונים החלו להתעניין גם בחלל, חלקן מתוך הציפייה כי הביקוש לתיירות בחלל ילך ויגבר, אחרות כבר ראו פוטנציאל בכריית משאבים מהירח, והדוגמאות עוד רבות ומגוונות.
סוכנויות החלל הממשלתיות בעלות ניסיון רב בתחום החלל משתפות ידע עם החברות המסחריות כדי לחזק את הפיתוח האזרחי בתחום החלל.
ישראל חתמה על הסכמים עם האיחוד האירופי להצטרפות לפרויקט גלילאו כדי לאפשר לחברות מקומיות להשתלב בפיתוח לוויני ניווט.
הסכמים אלו צפויים לסייע בדחיפת התעשייה המקומית לכיוון חקר החלל בעזרת הידע שנצבר על ידי סוכנות החלל האירופאית כיוון שלסוכנות החלל הישראלית אין את הידע ולא התקציב לפתח יישומי חלל בכוחות עצמה.
נאס"א - סוכנות החלל של ארצות הברית - NASA.
סוכנות החלל האירופית - ESA.
מינהל החלל הסיני - CNSA.
תאגיד החלל רוסקוסמוס - סוכנות החלל הרוסית - Roscosmos.
הארגון ההודי לחקר החלל - ISRO.
הסוכנות היפנית לחקר החלל - JAXA.
סוכנות החלל הקנדית - CSA.
סוכנות החלל הברזילאית - AEB.
סוכנות החלל הנורווגית - NOSA.
סוכנות החלל האיראנית - ISA.
סוכנות החלל הלאומית של אוקראינה - SSAU.
סוכנות החלל הישראלית - סל"ה - ISA.
סוכנות ידיעות היא ארגון שמספק תוכן חדשותי לאמצעי תקשורת.
ישנן סוכנויות ידיעות שתכלית קיומן מסחרית, בעוד אחרות פועלות מטעם ממשלות למטרות הסברה.
סוכנות ידיעות מסחרית מספקת שירות לעיתונים, אתרי אינטרנט וערוצי טלוויזיה ורדיו.
היא מעסיקה עיתונאים וצלמים במוקדי חדשות ברחבי העולם, כדי שייצרו כתבות ודיווחים חדשותיים.
את התכנים האלה מפיצה הסוכנות למספר רב של אמצעי תקשורת, תמורת תשלום.
באופן זה מקבלים אמצעי התקשורת השונים תוכן שהיה עולה להם כסף רב יותר לייצר בעצמם, לו היו צריכים להחזיק שליחים במקומות מרוחקים.
סוכנות הידיעות הראשונה הייתה סוכנות הידיעות הצרפתית, שנוסדה ב-1835. ב-1846 נוסדה Associated Press בארצות הברית, כיום סוכנות הידיעות הגדולה בעולם.
Associated Press היא קואופרטיב שלא למטרות רווח והשותפים בה הם מספר רב של עיתונים וגופי תקשורת, אשר חולקים ביניהם את התוכן שהם מייצרים.
בעבר המידע היה מופץ למנויי הסוכנויות על ידי טלגרף, ולכן הן עדיין נקראות באנגלית גם בשם wire service.
כיום מופץ המידע בעיקר באמצעות לוויינים ובאמצעות האינטרנט.
בין השנים 1950 ל-2006 פעלה בישראל סוכנות הידיעות עתי"ם, שהייתה סוכנות הידיעות הישראלית הראשונה.
בשנת 2010 הוקמה סוכנות הידיעות תצפית.
סוכנות מגנום (Magnum Photos) היא קואופרטיב בין-לאומי לצילום, השייך לצלמים החברים בו.
לסוכנות משרדים בניו יורק, פריז, לונדון וטוקיו.
בסוכנות חברים צלמים מכל רחבי העולם.
הסוכנות הוקמה בשנת 1947 על ידי הצלמים רוברט קאפה, אנרי קרטייה ברסון, דוד "שִים" סימור וג'ורג' רודג'ר, בתגובה לחוויותיהם במלחמת העולם השנייה.
סוכנות מגנום היא בין הקואופרטיבים הראשונים לצילום, השייכים לצלמים עצמם.
אחת המטרות של הסוכנות היא לאפשר לצלמים לעבוד באמצעות סוכנות, על כל היתרונות הגלומים בכך, מבלי לאבד את זכויות היוצרים על יצירותיהם.
מאז שהוקמה הסוכנות, הספיקו צלמיה לתעד אין ספור אירועים היסטוריים בכל רחבי העולם וכן תרבויות ונושאים שונים כגון שבטים באפריקה, שכונות עוני ומלחמות (ולעומת זאת גם את חיי הזוהר של המפורסמים).
הסוכנות תפסה מקום של כבוד בעולם הצילום.
לאורך השנים הוצגו התצלומים בתערוכות שונות של הסוכנות או של האמנים השונים וחלקם התפרסמו בזכות הצגתם במגזינים כגון נשיונל ג'יאוגרפיק.
חלק גדול מן התצלומים מוצגים כיום בארכיון הסוכנות באתר האינטרנט שלה.
סוכנות המודיעין וביטחון הציבור של יפן (ביפנית: 公安調査庁) היא סוכנות ביטחון פנים המופקדת על מודיעין פנימי, מאבק במרגלים וחתרנות.
זהו שירות הביטחון העיקרי במדינה, כפוף למשרד המשפטים היפני ופועל מכוח החוק למניעת חתרנות.
מנכ"ל הסוכנות הנוכחי (נכון ל-2017) הוא מיקינאו קיטאדה.
לאורך כל תקופת המלחמה הקרה, נאבק הארגון בהסתננויות של מרגלים סובייטים ואנשי ביון מקוריאה הצפונית והרפובליקה העממית של סין.
נוסף לכך, פעלה הסוכנות לדיכוי פעולותיו של הצבא האדום היפני.
הארגון התרכז באיסוף מודיעין אותות ומניעת ריגול זר.
רק לאחר המתקפה בסארין על הרכבת התחתית של טוקיו ב-1995, התמקד הארגון בלוחמה בטרור ופעל לנטרול פעילויות של ארגון הטרור אום שינריקיו.
בעקבות התקרית הארגון ספג ביקורת על כך, שלא יכול היה למנוע את הברחת החומרים הביולוגיים והשימוש בהם בתחבורה ציבורית.
בעת ניהול חקירת האירוע, הארגון שיתף פעולה עם מחלקת הלשכה לביטחון הציבור של משטרת המטרופולין של טוקיו.
הארגון תוקצב ב-70 מיליון ין יפני, על מנת לעקוב אחר הצ'ונגרין - ההתאחדות הכללית של הקוריאנים ביפן, ולבחון את פעילויות הביון של קוריאה הצפונית.
הארגון משתף פעולה עם נאייחו, סוכנות הביון הממשלתית, במאבקו בטרור.
כמו כן, הסוכנות משתפת פעולה עם המוסד הישראלי, MI6 הבריטי, ה-CIA וה-FBI.
סוכנות נסיעות (או משרד נסיעות) היא ארגון העוסק במכירת שירותי נסיעות ובהזמנתם של שירותים או מוצרים הקשורים ותומכים בענף הנסיעות והתיירות באופן רחב.
הזמנת המוצר מתבצעת מהחברה המספקת את השירות הספציפי (כחברת תעופה) והמוצר הסופי נמכר ללקוח-הקצה על-פי רוב בתוספת גביית עמלה, כשבמקביל מקבלת הסוכנות עמלה גם מחברת התעופה בגין מכירת כרטיס הטיסה.
סוכנויות הנסיעות מרכזות מגוון של שירותים וידע בתחום הנסיעות והכרוך בהן, והן משמשות מתווך ראשי בין ספקי התיירות וחברות התעופה לבין הלקוחות.
סוכנות הנסיעות מבצעת הזמנה וכירטוס (הנפקת כרטיס טיסה) ויכולה להזמין ולספק כרטיסי נסיעה משולבים ברכבות, אוטובוסים וספינות, כמו גם לדאוג להזמנת רכב שכור, לינה ושהייה במקומות שונים, לצד סיוע במידע מקומי ותרבותי, והתאמה לקהילות-יעד כנכים, צעירים ואנשי עסקים.
לקוחותיהן של סוכנויות נסיעות יכולים להיות נוסעים פרטיים, קבוצות או ארגונים, המבקשים לערוך נסיעה בהיקף גדול יחסית, ולהימנע מהתקשרות עם ספקי שירות מרובים.
סוכן הנסיעות הוא איש מקצוע המנוסה בעולם התעופה והמלונאות, והוא נדרש להכיר את יעדי התיירות שאותם הוא משווק.
ספקי תיירות רבים מטיסים סוכנים לחו"ל כחלק ממהלך שיווקי, ש"יצ'פר" את הסוכנים ויגרום להם למכור יותר מוצרים של אותו ספק (רשת בתי מלון, חברת טיולים מאורגנים, ספק המתמחה במכירת כרטיסים לפארקי-שעשועים וכדומה).
הסוכן משמש כאיש הקשר עבור הנוסע היוצא לחופשה או לנסיעה עסקית, הוא מלווה אותו לאורך שלבי הזמנת המוצרים השונים ועד לעלותו לכבש המטוס ולעיתים נותן לו מענה אף במהלך החופשה.
לא בכל המקרים מקבל הסוכן עמלה מחברות התעופה, וגם לא תמיד נגבית עמלה מהלקוח.
הדבר תלוי בנסיבות שעומדות בפני הסוכן או הסוכנת, ויש שהם יעדיפו אף לתת הנחה לנוסע (במקרים שהם מקבלים עמלת-יתר מחברת התעופה) על מנת שיקנה אצלם ולא אצל אחרים, וכך הם גם חוסכים לו כסף וגם מרוויחים בעצמם.
מבחינה טכנולוגית רוב סוכנויות הנסיעות עובדות כיום עם מערכות הפצה הנקראות GDS (ראשי תבות של "מערכת הזמנות ממוחשבת"), שאליהן מחוברות גם חברות התעופה, רשתות בתי המלון, חברות השכרת הרכב ועוד ענפים.
סוכנות נסיעות העוסקת בתעופה זקוקה לרישיון - שאותו היא מקבלת לאחר שעברה הסמכה מיאט"א, ארגון חברות התעופה הבינלאומי.
בכל מטוס יש כמה וכמה סוגי כרטיסים בטיסה אחת, המתומחרים באופן שונה ונמכרים בהסדרים שונים.
מקובל לשווק מקומות בטיסות שכר עבור נופשונים בחו"ל.
גוף שהוסמך לפעול כמשלח אווירי, ורשאי להוציא שטרי מטען אווירי ללקוחות בשם חברות התעופה, יכול לתפקד כ"סוכן מורשה".
מקומן של סוכנויות הנסיעות המסורתיות בעידן האינטרנט נמצא תחת איום, היות שעוד ועוד חברות תעופה מוכרות את כרטיסיהן באופן ישיר ללקוחות דרך המדיום המקוון, מה שמאפשר להן להוזיל מחירים ומייתר את התיווך של הסוכן.
כמה מן הסוכנויות הגדולות מפעילות סניפים ברחבי הארץ, ומהן שמתפקדות כרשת או כ"קבוצה", שלה חברות-בנות.
שני תאגידים מחזיקים תחתם כיום את רוב סוכנויות הנסיעות בארץ, במטרה להשיג יתרון תחרותי בר-קיימא לסוכנויות החברות בתאגיד וזאת באמצעות מגוון רחב של מנופים עסקיים כגון בלעדיות בהסכמים, טכנולוגיות חדשניות או עדיפוֹת, שיתופי פעולה גלובליים, ליווי עסקי וייעוץ.
ההתאחדות, בשיתוף משרד החוץ, שגרירויות בעולם ולעיתים משרד התיירות, שולחים מְקַדמי תיירות - לרוב צעירים דוברי-שפות - למקומות שונים על מנת לעודד תיירות לישראל.
עם סוכנויות נסיעות הגדולות בארץ נמנות איסתא, אמסלם תיירות ונופש, אשת טורס, דיזנהאוז ונאזרין טורס.
עם פיתוח מסחר אלקטרוני באינטרנט הלך וגדל נתח של עסקאות תיירות שבוצעו לא בסוכנות נסיעות המסורתית.
כיום לרוב החברות שבבעלותם סוכנויות נסיעות קיים גם אתר אינטרנט.
בנוסף לכך קמו חברות תיירות חדשות שמוכרות את השירותים באינטרנט בלבד.
החל משנת 2012 פועלת אפליקציה חוליו המציעה טיסות מוזלות בהתראה של מספר שעות.
סוכנות משק הבית הקיסרי (ביפנית: 宮内庁 Kunai-chō) היא סוכנות ממשלתית ביפן, האחראית על דאגה ותחזוק המשפחה הקיסרית ומשק הבית שלה.
בנוסף היא אחראית לחותם הקיסר וחותם המדינה.
ב-18 המאות שלפני מלחמת העולם השנייה, נקראה הסוכנות המשרד למשק הבית הקיסרי (ביפנית: 宮内省).
הסוכנות היא יוצאת דופן מבין הסוכנויות הממשלתיות הרגילות, בכך שהיא אינה מדווחת ישירות אל ראש הממשלה ברמת הקבינט, והיא אף לא מושפעת בידי חקיקה דוגמת זאת אשר מיסדה מוזיאונים היסטוריים כמוסדות אדמיניסטרטיביים עצמאיים.
מבנה ותפקידי הסוכנות הוגדרו והוסדרו בקוד טאיהו, אשר נחקק ב-701 - 702 לספירה, בתקופת שלטונו של הקיסר מומו.
סוכנות המשטרה הלאומית (ביפנית: 警察庁, תעתיק: קֶייסָצוּ-שוֹ, בראשי תיבות: NPA) היא סוכנות ממשלתית הפועלת תחת הוועדה הלאומית לביטחון הציבור, כחלק מזרועות ממשלת יפן, ומשמשת מרכז התיאום של משטרת יפן.
בניגוד למקבילתה האמריקאית, ה-FBI, אין לסוכנות המשטרה הלאומית שוטרים משלה, זאת מכיוון שתפקידה הוא לקבוע את התקנים ואת המדיניות של כוחות השיטור, אף על פי שבעיתות חירום או אסונות טבע רשאית הסוכנות לקבל את הפיקוד הישיר על כוחות המשטרה המקומיים.
סוכנות מיפוי לאומית (בכמה מדינות זהו גם מכון גאוגרפי לאומי) הוא ארגון או מוסד ממשלתי העוסק במיפוי, מדידות שטח, צילומי אוויר, ורישום מקרקעין (קדסטר) של מדינה.
בכמה מדינות משמשת גם סוכנות מיפוי לאומית בתור "מרכז מידע גאוגרפי לאומי".
בנוסף לכך סוכנות מיפוי לאומית גם אחראית בדרך כלל על ארגונים גאוגרפיים העוסקים בגיאודזיה, כרטוגרפיה, מערכות מידע גאוגרפי, פוטוגרמטריה, וחישה מרחוק.
בנוסף לעבודה הממשלתית סוכנות המיפוי הלאומית עובדת בשיתוף פעולה עם ארגונים ציבוריים ואף מעניקה שירות לאדריכלים, מתכנני ערים, מוסדות חינוך, וארגונים פרטיים.
סוכנות המיפוי הלאומית הראשונה בעולם "סוכנות המיפוי של בריטניה" החלה את דרכה בשנת 1747 כאשר הוצע לסוכנות לערוך את פרויקט המיפוי של סקוטלנד.
הסקר דאז נערך במפות של קנה מידה של 1 אינץ' שווה ל-1000 מטרים (1:36,000) ובה בעת נקבעה גם נקודת הטריאנגולציה (רשת טריאנגולציה) הראשית של בריטניה (1783-1853) שהביאה אל הקמתה של הסוכנות הבריטית הקרויה בשם: "סוכנות הסקרים".
עבודה מסודרת של הסוכנות למיפוי המדינה החלה רק בשנת 1790 כאשר מועצת המנהלים של הסוכנות הייתה צריכה להכין עבודה בנושא סקר צבאי במידה של אינץ' 1 השווה למייל 1 (1:63,360 קנה מידה).
במהלך השלושים השנים לאחר מכן, כשליש משטחה של אנגליה וויילס הופיעו כבר על מפות מסודרות עם נקודות ציון.
בישראל פועל המרכז למיפוי ישראל המשמש בתור סוכנות המיפוי הלאומית לאחר שהוקם על ידי הבריטים בשנת 1920 בתור "מחלקת המדידות של ארץ ישראל" והפך לאחר קום המדינה לאגף המדידות של משרד השיכון עד להקמתו של המרכז הלאומי למיפוי של ישראל בשנת 1988.
סוכנות הפשע הלאומית היא היא סוכנות אכיפת החוק הלאומית של הממלכה המאוחדת.
הסוכנות הוקמה ב-7 באוקטובר 2013 והחליפה את הסוכנות הקודמת למאבק בפשע המאורגן החמור (Serious Organised Crime Agency - SOCA).
ה-NCA פועלת כזרוע מבצעית עצמאית של ממשלת בריטניה הפועלת תחת משרד הפנים.
הסוכנות מעסיקה כ-5,000 עובדים במשרה מלאה.
המטה הראשי של הסוכנות נמצא בלונדון, עם משרדים אזוריים בכל רחבי בריטניה.
בנוסף, לסוכנות נציגויות במדינות רבות ברחבי העולם המסייעות בתיאום פעילות בינלאומית.
ל-NCA שיתופי פעולה באופן הדוק עם גופי אכיפת חוק בבריטניה ובעולם, כולל משטרות מקומיות בבריטניה, MI5 ו-MI6, אינטרפול, יורופול, FBI, DEA ומשטרות ברחבי העולם.
בראש הסוכנות עומד המנהל הכללי (Director General), שממונה על ידי שר הפנים הבריטי, אך כפוף גם לפיקוח פרלמנטרי עצמאי.
ה־Director General מחזיק בסמכויות דומות לאלו של מפקד משטרה בכיר, אך פועל גם בתחום המודיעיני והבין־לאומי.
ה־NCA מחולקת למספר אגפים ייעודיים:
חטיבת המודיעין הארצי (National Intelligence Hub) – אוספת, מנתחת ומפיצה מודיעין פלילי על ארגוני פשיעה ברחבי בריטניה והעולם.
חטיבת הפשיעה המאורגנת (Organised Crime Command) – אחראית על פירוק רשתות פשע מאורגנות.
המרכז הלאומי לפשיעת סייבר (National Cyber Crime Unit – NCCU) – גוף ייעודי ללחימה בהתקפות סייבר חמורות.
המרכז להגנה על ילדים מקוונת (Child Exploitation and Online Protection Command – CEOP) – עוסק בזיהוי, חקירה ומניעה של ניצול מיני מקוון של קטינים.
חטיבת המבצעים המיוחדים (Special Operations) – כוללת חוקרים סמויים, לוחמי מודיעין, טכנאים ויחידות מבצעיות חמושות.
ל-NCA סמכויות מיוחדות המאפשרות לה:
לבצע מעצרים בכל מקום בממלכה;
להאזין לשיחות טלפון ולתקשורת אלקטרונית;
לדרוש מסמכים ומידע מגופים פרטיים וציבוריים;
לסוכנות סמכויות חקירה ואכיפה בכל רחבי אנגליה, ויילס, סקוטלנד וצפון אירלנד, אך היא אינה מחליפה את המשטרות המקומיות – אלא פועלת מעליהן ובשיתוף פעולה איתן.
להפעיל יחידות משותפות עם כוחות משטרה אזוריים,
להנחות משטרות מקומיות במאבק בפשיעה חמורה,
ולעבוד עם גופים בין־לאומיים כמו אינטרפול, יורופול, ו־FBI.
בסקוטלנד, בשל סמכויות הדה־ולוציה, פעילות ה־NCA מחייבת הסכמה ממשלתית סקוטית ושותפות עם משטרת סקוטלנד.
סוכנות מוסרית היא מושג מתחום הפילוסופיה של המוסר המתייחס לישות שמוטלת עליה אחריות מוסרית למעשיה.
ישות זו מכונה 'סוכן מוסרי' או 'פועל מוסרי' .
בשיח הפילוסופי, נהוג לייחס לסוכן מוסרי את היכולת לשקול בדעתו ואת היכולת להבחין בין טוב לרע.
משום תכונות אלו, סוכן מוסרי מסוגל לבצע שיפוטיים מוסריים, הוא נדרש לעמוד בחובות המוסריות וניתן לגנות או לשבח אותו על מעשיו, זאת בניגוד למי שאינו מסוגל לבצע שיפוטיים מוסריים ולכן לא מוטלת עליו אחריות מוסרית למעשיו.
נהוג לייחס סוכנות מוסרית מלאה לבני אדם בגירים הבריאים בנפשם ובשכלם.
כן נהוג לייחס סוכנות מוסרית במידה חלקית או לא לייחס כלל לבני אדם הלוקים קשות בנפשם או בשכלם, לילדים קטנים, לתינוקות ולבעלי חיים.
המושג 'סוכן' מתאר את מי שמבצע פעולה, ותנועותיו מיוחסות אליו ואינן מתרחשות עליו.
במובן זה, בני אדם ובעלי חיים נתפסים כסוכנים אולם צמחים, מכוניות ואבן מתגלגלת – לא.
לא כל מי שמסוגל לבצע פעולות, מסוגל לבצע פעולות מוסריות,
ולכן לא כל מי שמוגדר כסוכן הוא גם סוכן מוסרי.
בקרב הפילוסופים, אין הסכמה מוחלטת לגבי הקריטריונים ההכרחיים לסוכנות מוסרית.
פילוסופים של המוסר מציינים את היכולות לרציונליות, אוטונומיה, שיקול דעת, מודעות עצמית, רצון חופשי, היכולת להבין את העובדות במצב נתון, היכולת לשכילה מוסרית וקיומם של רגשות מוסריים (כגון אמפתיה וחרטה) כתנאים לסוכנות מוסרית.
הניסיון הראשון לניסוח תאוריה של אחריות מוסרית מופיע ככל הנראה באתיקה של אריסטו (349 לפנה"ס).
אריסטו טען כי ישנן פעולות הראויות לגינוי מוסרי או לציון לשבח מוסרי.
לפי אריסטו, סוכן מוסרי הוא רק מי שמסוגל לבצע את מעשיו מתוך שיקול דעת, להיות מודע למצב הנתון ולפעול מתוך רצון חופשי ולא מתוך כפייה.
ניתן למצוא התייחסויות לסוכנות מוסרית גם בשירתו האפית של הומרוס שיוחסה ביצירותיו לבני אדם ולבני האלים.
פילוסופים רבים מתייחסים לאוטונומיה ולרציונל כתנאי הכרחי לסוכנות מוסרית.
בין הבולטים בגישה זו הוא הפילוסוף עמנואל קאנט.
בהנחת יסוד למטפיזיקה של המידות (1785), קאנט טוען כי המוסר מבוסס על התבונה האנושית.
לפי קאנט, סוכני מוסר אוחזים ביכולת לבחור בין מספר אפשרויות וביכולת לבצע בחירה בין מעשה טוב למעשה רע.
בנוסף, קיימות גישות לפיהן היכולת לשקול בדעת ולהבחין בין טוב לרע אינה תנאי מספיק להגדרת סוכני מוסר, והקריטריון ההכרחי לסוכנות מוסרית הוא היכולת לחוש אכפתיות, דאגה ואמפתיה כלפי האחר.
ישנם פסיכופתים אינטליגנטים שמסוגלים לשקול בדעתם ולהבחין בין רע לטוב (וגם להבין מדוע), אולם חסרים להם רגשות מוסריים כמו אמפתיה וחרטה, ולכן הם לא מסוגלים להתחשב מוסרית באחר.
נהוג להתייחס לפסיכופתים כסוכנים שאינם סוכני מוסר, משום שהם כושלים ביכולתם לשכילה מוסרית.
הפילוסוף פרנסיס ברדלי טוען כי פסיכופתים אינם סוכני מוסר ולכן לא ניתן לגנות אותם מוסרית או להעניש אותם כפי שהחברה מענישה סוכני מוסר על מעשיהם, אולם יש לחברה את הזכות להתגונן מפניהם עבור רווחת הכלל.
לפי גישתו של קאנט, סוכנים כמו פסיכופתים ואגואיסטים רציונליים הם לכל היותר סוכני מוסר לכאורה (quasi-moral) משום שאין להם את הקריטריונים הנדרשים כדי להיות סוכני מוסר.
סוכן מוסרי חייב להבין את המצב הנתון בו הוא פועל ואת הדרישות המוסריות.
למשל: סוכן מוסרי חייב להבין שרצח זה רע.
מידת ההבנה הנדרשת קשה לתיחום וקיימים הרבה מקרים גבוליים, אולם קיימים מקרים ברורים משני צדי הגבול.
לתינוק אין שום הבנה לגבי דרישות מוסריות, בעוד לאדם בוגר ומפותח שכלית כהלכה יש לכל הפחות מידה מסוימת של הבנה.
העובדה שקיימים אנשים בוגרים אך בורים לגבי נושאים מוסריים מסוימים, אינה מעידה כי הם לא סוכני מוסר אלא היא רלוונטית לכל היותר להערכת מידת האחריות המוסרית שלהם לגבי אותם נושאים מוסריים.
כמו כן, סוכן מוסרי צריך להיות מסוגל לעמוד בדרישות המוסריות אבל לאו דווקא בכולן.
למשל, היותו של אדם קלפטומן (הפרעה נפשית שמשבשת את יכולתו לעמוד בדרישה לא לגנוב) לא מובילה למסקנה לפיה הוא פטור מאחריות מוסרית במקרה ויבצע רצח.
בנוסף, סוכן מוסרי לא צריך להבין כל דרישה מוסרית.
עצם קיומו של הפוטנציאל להבין דרישות מוסריות מספיק כדי להיות סוכן מוסרי.
למשל, ייתכן כי היו נאצים רודפי יהודים שחשבו שהם עושים את הדבר הנכון מוסרית, אך אם הייתה להם את היכולת לשקול בדעתם ולהבחין בין רע לטוב והם לא עשו כן, ניתן להאשים אותם ברשלנות מוסרית.
בנוסף, אחיזה ביכולת לגלות שפעולה מסוימת היא עוול מוסרי לא כוללת בהכרח את היכולת להבין מדוע דבר מה הוא עוול מוסרי.
קיימת הבחנה בין היכולת לאמץ את העמדה המוסרית הנכונה לבין היכולת להבין מדוע עמדה מוסרית זו היא הנכונה.
סוכן מוסרי שיש לו ידע בנושאים מוסריים, לא רק מחזיק בעמדה המוסרית הנכונה אלא גם מחזיק אותה מהסיבות הנכונות.
היכולות שסוכן מוסרי אוחז בהן יכולות לבוא לידי ביטוי במגוון רמות, ועובדה זו יוצרת הבדלים מוסריים.
כלומר, סוגיית הסוכנות המוסרית אינה עוסקת רק בהגדרת היכולות שישות מסוימת צריכה לאחוז בהן כדי להיות מוגדרת כסוכנת מוסרית, אלא גם עד כמה יכולות אלו צריכות להיות מפותחות.
חולי אלצהיימר למשל עשויים להפגין יכולות של סוכנות מוסרית ברמות שונות בהתאם לעוצמת הפגיעה במוחם.
בני אדם לא רק מבצעים פעולות אלא גם מסוגלים להפגין שליטה עצמית, מסוגלים להעריך את הבחירות, המטרות והמעשים שלהם באופן כזה שהם יכולים לגבש את הכוונות והמניעים שלהם.
כלומר, סוכן מוסרי הוא מי שמסוגל להרהר בהשלכות בחירותיו, לקחת בחשבון את הדרישות המוסריות של האחר ולבחור את ההתנהגות שלו.
אולם לא כל בני האדם הם סוכני מוסר משום שלא כולם מסוגלים לשקול בדעתם, להבין את השלכות מעשיהם או לבצע שכילה מוסרית ולהבחין בין טוב לרע (למשל תינוקות, ילדים קטנים או לוקים קשות בשכלם או בנפשם).
מוגבלות שכלית או מוגבלות נפשית עלולות להשפיע על המסוגלות לשכילה מוסרית, וללא היכולת לשיפוט מוסרי ולרגשות מוסריים כמו אמפתיה וחרטה – לא ניתן לייחס סוכנות מוסרית מלאה שהיא התנאי לאחריות מוסרית, ולכן לא מוטלת על סוכנים אלו החובה לנהוג לפי הדרישות המוסריות, ואין לגנות או לשבח אותם מוסרית על מעשיהם.
בזירה המשפטית, סוכנות מוסרית נלקחת בחשבון כאשר מגדירים את מידת האחריות של סוכן מסוים על מעשיו (למשל: כשקובעים את מידת האחריות הפלילית של ילד בן 5 שגנב או את מידת אחריותו הפלילית של פורע חוק שלוקה בנפשו).
על פי המסורת הפילוסופית, רק בני אדם יכולים להיות סוכני מוסר אולם בספרות המודרנית, קיימות גישות לפיהן גם קולקטיב (חברות, קבוצות, ארגונים וכדומה), רובוטים ובעלי חיים מסוימים עשויים להיות סוכני מוסר.
הגדרתם כסוכני מוסר תלויה בבחירת הקריטריונים לסוכנות מוסרית.
היכולות המקושרות לרוב לסוכנות מוסרית הן מודעות, מודעות עצמית, רציונליות, אוטונומיה, אינטלקט, היכולת להתעלות מעל התשוקות ולפעול בהתאם לחוק המוסרי, היכולת לפעול באופן אלטרואיסטי והיכולת לחוש רגשות מוסריים כמו חרטה ואמפתיה.
לאור קריטריונים אלו, קיימות מגבלות שמקשות על תפיסת קולקטיב, רובוטים ובעלי חיים כסוכני מוסר, אולם קיימות תאוריות לפיהן היכולות הללו אינן הכרחיות כדי לאחוז בסוכנות מוסרית, ולפיהן – גם מי שאינם אוחזים ביכולות המקובלות יכולים להיחשב לסוכני מוסר במובנים מסוימים.
משתתף מוסר או נפעל מוסר הוא מי שזכאי למעמד מוסרי , קיימת חובה מוסרית להתחשב בו מוסרית עבור עצמו (כתכלית ולא כמטרה) ולכן הוא חלק מהמעגל המוסרי.
לפי הגישה המקובלת, סוכני מוסר הם גם משתתפי מוסר.
לפי קאנט, רק סוכני מוסר קיימים בעולם כתכלית, לכן רק הם יכולים להיות משתתפי מוסר ולזכות בהתחשבות מוסרית.
קאנט אמנם טוען כי אין להתאכזר לבעלי החיים, אולם לא משום שלבעלי החיים עצמם מגיעה התחשבות מוסרית, אלא משום שאכזריות כלפיהם עלולה להוביל לאכזריות כלפי בני אדם רציונליים, שהם, ורק הם, קיימים כתכלית.
הגישה לפיה רק סוכני מוסר הם משתתפי מוסר, אינה מקובלת על פי רוב משום התפיסה הרווחת לפיה ישנם מי שזכאים להגנה מוסרית אף על פי שהם לא מסוגלים לתפקד כסוכני מוסר (תינוקות, לוקים קשות בשכלם ובנפשם, בעלי חיים וכדומה).
הפילוסוף טום ריגן מערער על ההנחה שרק לסוכני מוסר מגיע מעמד מוסרי בטענה שהנחה זו שרירותית.
לטענתו, כל מי שיש לו מאפיינים שמביאים לכך שניתן לפגוע ברווחתו הוא סובייקט של החיים ולכן זכאי להתחשבות מוסרית.
גם הפילוסוף אלסטייר נורקרוס מחזיק בעמדה דומה לפיה העובדה שלבעלי חיים אין מסוגלות לסוכנות מוסרית אינה רלוונטית למעמד שלהם כמשתתפי מוסר.
לטענתו, מעמד של משתתף מוסר אינו פרס לסוכני מוסר אלא נובע משיקולים אחרים.
מבחינה היסטורית, הזכאות להיכלל במעגל המוסרי (הזכאות להגנה ולהתחשבות מוסרית כמשתתף מוסר) הייתה כרוכה ביכולת לשיקול דעת ולרציונליות, כך שרק מי שהוגדר כסוכן מוסרי היה זכאי להיכלל במעגל המוסרי.
האישור להיותו של פרט סוכן מוסרי הותנה באמצעות שיוכו לגזע, אתניות, מגדר או מעמד מסוימים בהנחה כי שיוך זה הוא מה שמקנה רציונל והבחנה בין טוב לרע.
הפתגם מימי הביניים 'ילדים צריכים להיראות ולא להישמע' , שהתייחס תחילה רק לנשים צעירות, ולאחר מכן – לילדים בכלל, מבטא תפיסה לפיה ניתן להתחשב במי שאינם סוכני מוסר לפי שיקול דעתם של סוכני מוסר בלבד, אולם אין לשמוע את עמדתם של אלו שלא מסוגלים לרציונליות.
גישה זו פגעה לאורך השנים במעמדם המוסרי של נשים וילדים, וגם של אילמים ולקויי שמיעה.
לאורך ההיסטוריה המעגל המוסרי התרחב וכלל עם הזמן עוד ועוד קבוצות שהתווספו אליו.
הרחבת המעגל המוסרי לוותה בדרך כלל במחלוקות פילוסופיות עזות ואף באלימות במהלך יישומן.
לפי אריסטו, רק גברים יוונים משכילים, אמידים ובעלי כוח יכולים להיות מוגדרים כסוכני מוסר והם היחידים שיכולים להיות משתתפי מוסר.
לסוכן המוסר, לתפיסתו של אריסטו, יש חובות מוסריות רק כלפי סוכני מוסר אחרים.
אריסטו טען שיהיה זה חכם מצידם של סוכני מוסר לנהוג יפה בילדים, בנשים, בעבדים, בגברים לא יוונים ובגברים יוונים ממעמד נמוך, אולם אין חובה כזו משום שהם לא משתתפי מוסר.
על פי אריסטו, המעגל המוסרי כלל את האליטה הגברית היוונית בלבד.
העמדה של אריסטו לא נשענה על ידע אמפירי אלא על הנחות מוצא לגבי טבעם הקבוע של נשים, עבדים וכל מי שאינו גבר יווני משכיל ואמיד.
אם היה למשל נתקל באישה עם יכולות כמו של יווני משכיל – במקום להרחיב את המעגל המוסרי כך שיכלול גם נשים, הוא היה טוען שהיא פשוט לא באמת אישה.
משום כך, לא ניתן לתקן את עמדתו של אריסטו על בסיס נתונים אמפיריים.
בעידן הנאורות, המעגל המוסרי התרחב עם גישתו של קאנט לפיה האוטונומיה והרציונליות הן הבסיס לסוכנות מוסרית ולהתחשבות מוסרית.
בניגוד לאריסטו שהתבסס על מעמד כלכלי, השכלה ומעמד חברתי, קאנט טען כי קריטריונים אלו לא רלוונטיים למעמד המוסרי אלא רק היכולות לרציונל ולאוטונומיות.
למרות הרחבת המעגל, קאנט לא כלל את הנשים ואת בני האדם שאינם לבנים בתוך המעגל המוסרי בטענה כי נשים ובני אדם לא לבנים אינם אוטונומיים ואינם רציונליים.
לתפיסתו, נשים מוגבלות ביכולתן האינטלקטואליות והשכליות, הן מונעות ממקום של תשוקה ורגש ותפקידן בחברה מוגבל לטיפוח הגברים.
גברים לא לבנים היו לתפיסתו בעלי תכונות ומטרות דומות לאלו של הנשים.
עם זאת, בהשוואה לגישה האריסטוטלית, קאנט הרחיב את המעגל המוסרי בכך שכלל בו את כל הגברים הלבנים שמפותחים שכלית כהלכה.
משום שתורתו נשענת על יכולות שניתן לבחון אמפירית, ניתן היה בעתיד לתקן את התאוריה שלו על בסיס ידע אמפירי כך שתכלול גם נשים ובני אדם לא לבנים.
מבקריו של קאנט שהסכימו עם קביעת היכולות של רציונליות ואוטונומיה כקריטריון להתחשבות מוסרית, טענו כי קאנט צדק לגבי המאפיינים אולם שגה לגבי הקבוצות שאוחזות בהם.
עם הזמן, המעגל המוסרי התרחב לפי התאוריה של קאנט עד שכלל את כל בני האדם הבוגרים.
במאה ה-19, התועלתנות הרחיבה את המעגל המוסרי אף יותר, כאשר אבי התועלתנות, ג'רמי בנת'ם, טען בנושא זכאותם של בעלי החיים למעמד המוסרי כי "השאלה כלל אינה 'האם הם מסוגלים לשקול בדעתם?' או 'האם הם מסוגלים לדבֵּר?' אלא 'האם הם מסוגלים לסבול?'".
התועלתנות, בניגוד לתאוריה הקאנטיאנית, לא ראתה ברציונל ובאוטונומיה קריטריונים למעמד מוסרי אלא הרחיבה את המעגל המוסרי על בסיס קריטריון התחושתיות (היכולת לחוש סבל והנאה).
קריטריון זה מכניס למעגל המוסרי את התינוקות, הילדים הקטנים, הלוקים קשות בשכלם ובנפשם ואת בעלי החיים.
הסוכנות מהווה לשכה של המשרד למשאבי טבע של רוסיה, בעצמו זרוע של הממשל הפדרלי.
בעבר, משנת 2010 עד 2012 הייתה כפופה לממשלת רוסיה (עד אוגוסט 2010 — למשרד החקלאות של רוסיה) מאז 2012, הגוף פועל בכפיפות למשרד למשאבי טבע של הפדרציה הרוסית.
השירות מנהל ומפקח על מאות שטחים ונכסים, ש-50 מהם מוגדרים כפארקים לאומיים.
הסוכנות גם מתמודדת עם שרפות יער באמצעות סוכנות Avialesokhrana (השירות להגנת היערות) ובשיתוף פעולה עם כבאי המשרד למצבי חירום של רוסיה.
המינהל לרישום יערות, מלאי וענייני היער
המינה לפיקוח ממלכתי על יערות, כיבוי שריפות יער ופיקוח על הממשל המקומי בענייני יערות
מינהל המימון, תשלומי מינהל ומדיניות התקציב
מינהל הכלכלה, התכנון האסטרטגי וניתוח מערכתי בתחומי יער
מינהל המדע, ההשכלה ושיתוף פעולה בינלאומי
המחלקה להגנה על סודות מדינה
איוואן ולנטיק (27 באוקטובר 2014 ועודנו מכהן)
סוכנות המכס והגנת הגבולות של ארצות הברית היא סוכנות פדרלית השייכת למחלקה לביטחון המולדת.
הסוכנות הוקמה במרץ 2003 כחלק מארגונה של המחלקה לביטחון המולדת, ואיחדה לתוכה את שירות המכס ופעילויות מסוכנות ההגירה של ארצות הברית וממחלקת החקלאות.
הסוכנות מעסיקה למעלה מ-60,000 עובדים ואחריותה היא הגנה על גבולות ארצות הברית, פיקוח ואכיפת חוקי מעבר וסחר למדינה.
תחת הסוכנות פועל משמר הגבול של ארצות הברית כגוף ביצוע שאנשיו נושאי מדים ודרגות.
לפני הקמת הסוכנות, האחריות על ביטחון, אכיפה ומתקנים לשם פעילות מעבר ומסחר בינלאומיים הייתה מחולקת בין מספר ארגונים.
מטרת הסוכנות המאוחדת הייתה לאפשר תהליכים סדורים ואחידים שיבטיחו עמידה בדרישות חוקי ההגירה, הבריאות והסחר הבינלאומי.
שירות המכס של ארצות הברית - השירות הוקם ב-31 ביולי 1789, עם ארגון הסוכנות נסגר השירות, ראשו היה לראש סוכנות המכס והגנת הגבולות, ומרבית עובדיו ותחומי אחריותו הועברו לסוכנות החדשה.
פקחי ההגירה - פעילותם התבצעה עד להקמת הסוכנות תחת משרד המפקח על ההגירה שנוסד ב-3 במרץ 1891
פקחי חקלאות - פעילותם התבצעה קודם לכן תחת משרד החקלאות במסגרת חוק ההסגר לצומח מ-20 באוגוסט 1912
סוכני משמר הגבול - פעילותם נוסדה ב-28 במאי 1924 וטרם הקמת הסוכנות פעלו תחת מחלקת המשפטים של ארצות הברית
סוכנות השמה היא תאגיד העוסק בתיווך בין דורשי עבודה למעסיקים, לשם שיבוצם של דורשי העבודה לעבודה אצל מעסיקים.
בנוסף לסוכנות השמה ממשלתית כללית (בישראל: שירות התעסוקה) פועלות חברות השמה פרטיות, שכל אחת מהן מתמחה בתחום השמה מסוים (למשל: השמת מתכנתים).
סוכנות ההשמה מטפלת בשני צדי המטבע: מצד אחד מקבלת קורות חיים מדורשי עבודה, מסננת וגם מראיינת עובדים פוטנציאליים, ומצד שני מרכזת אצלה תיאורי משרות ממעסיקים המחפשים עובדים.
ברגע שסוכנות השמה מזהה עובד בעל התאמה גבוהה למשרה הקיימת במאגר שלה, היא מתאמת ראיון עבודה בין העובד למעסיק הפוטנציאלי.
תמורת שירותיה מקבלת סוכנות ההשמה תשלום מדורש העבודה או מהמעסיק.
לעיתים פועלת סוכנות השמה כ"צייד גולגולות", כלומר היא יוזמת פנייה לעובד שאינו מחפש עבודה, ומציעה לו לקבל משרה חדשה, שבה יזכה לקידום מקצועי.
התקשרות הישירה בין עובד למעסיק נעשית באמצעות מודעת דרושים שמפרסם המעסיק, אך מעסיקים ועובדים רבים משתמשים גם בשירותים של סוכנויות השמה.
להבדיל מקבלן כוח אדם, שבינו לבין עובדיו נקשרים יחסי עובד-מעביד, אף שהעבודה בפועל נעשית אצל מעסיק אחר (מזמין השירות), בין סוכנות ההשמה לבין דורש העבודה לא נקשרים יחסי עובד-מעביד - אלה נקשרים בתום ההשמה בין דורש העבודה לבין המעסיק שאליו שלחה אותו סוכנות ההשמה.
שירותי השמה ניתנים לעיתים גם על ידי מוסדות להכשרה מקצועית, כשירות לתלמידיהם, וכן על ידי אגודות סטודנטים.
בשנת 1650 הציע הוגה הדעות הבריטי הנרי רובינסון להקים משרד שיקשר בין מעסיקים לדורשי עבודה, אך הפרלמנט דחה את הצעתו.
הוא הקים בעצמו סוכנות השמה פרטית, אך זו נסגרה לאחר זמן קצר.
במאה העשרים הפך למקובל הרעיון להקים סוכנות השמה ממשלתית כדרך למלחמה באבטלה.
סוכנות השמה ממשלתית הוקמה בבריטניה בשנת 1871, ומעמדה נקבע בחקיקה משנת 1902 ו-1909. בארצות הברית הוקמה תוכנית השמה פדרלית במסגרת הניו דיל בשנת 1933. באוסטרליה הוקמה סוכנות השמה ציבורית בשנת 1946.
סוכנות השמה פרטית הוקמה לראשונה באנגליה בשנת 1873. הסוכנות, Gabbitas & Thring, עסקה בגיוס מורים לבתי ספר.
בארצות הברית הוקמה לראשונה סוכנות השמה פרטית בשנת 1893.
בשנת 1919 פרסם ארגון העבודה הבינלאומי המלצה לחבריו לפעול למניעת הקמתן של סוכנויות השמה הדורשות תשלום או פועלות למטרת רווח.
במקום שקיימות סוכנויות השמה כאלה המליץ הארגון להסדיר את פעולתן תחת רישיון ממשלתי, ולפעול למען סגירתן.
בהמשך אותה שנה פרסם הארגון את אמנת האבטלה, שנכנסה לתוקף ביולי 1921, ולפיה התבקש כל מי שמאשר את האמנה להקים מערכת של לשכות עבודה חופשיות, בפיקוח של רשות מרכזית.
ועדות, שבהן נציגים של עובדים ושל מעסיקים, ימונו לשם מתן ייעוץ בעניין הפעלתן של לשכות עבודה אלה.
עוד קבעה האמנה שבמקום שבו פועלות לשכות עבודה ציבוריות ופרטיות יינקטו צעדים לתיאום בין גופים אלה ברמה ארצית.
כבר בתקופת העלייה השנייה הפעילו מפלגות הפועלים לשכות עבודה (כמו גם לשכת עלייה, קופת חולים וכו'), שדאגה לעבודה לחברי המפלגה.
בשנת 1920 הקימו מפלגות הפועלים את ההסתדרות הכללית של העובדים העבריים בארץ ישראל כמסגרת גג משותפת והעבירו לטיפולה את לשכות העבודה שלהן.
ארגוני עובדים נוספים הקימו לשכות עבודה משלהם.
ב-1 באפריל 1959 נכנס לתוקף חוק שירות התעסוקה, שהעניק בלעדיות לשירות התעסוקה הממלכתי בהשמת עובדים בבנייה, תעשייה, חשמל, מים, כרייה, תחבורה, חקלאות, שמירה, ניקיון, מסעדנות, מלונאות, פקידות, הנהלת חשבונות, מכירות וכל עבודת כפיים, למעט בתפקידי ניהול, משרות אמון ותפקידים הדורשים השכלה גבוהה.
בשנת 1991, במסגרת חוק ההסדרים, נקבע שסעיפי החוק המחייבים העסקה רק דרך לשכת עבודה יחולו רק על מי שאינם אזרחי או תושבי ישראל.
בחוק ההסדרים שחוקק בסוף שנת 2002, הוסדר עניין העסקת עובדים זרים בחוק נפרד וסעיפי הבלעדיות של שירות התעסוקה בוטלו לגמרי.
בנוסף לשירות התעסוקה פועלות בישראל חברות השמה פרטיות רבות.
הפרק הרביעי לחוק שירות התעסוקה, שנוסף לחוק בתיקון שתוקפו מפברואר 2006, מסדיר את פעילותן של לשכות פרטיות.
סוכנות התקשורת הפדרלית הייתה סוכנות פדרלית במשרד התקשורת ותקשורת ההמונים של רוסיה, שהייתה אחראית למתן שירותים ציבוריים, ניהול רכוש המדינה ואכיפת החוק בתחום התקשורת והמידע.
הפעילות העיקרית של הסוכנות הייתה:
הבטחת יישום תוכניות בין-מדיניות ופדרליות בתחום התקשורת והמידע;
מתן חשיבות ציבורית של שירותים בתחום התקשורת והמידע לציבור בתנאים שנקבעו על ידי החוק הפדרלי, לרבות: מתן בדרך הפצה שנקבעה ושימוש נכון בתדר רדיו ומשאבים אזרחיים ומספור;
הערכת התאמות תקנים בתחום התקשורת והמידע;
ארגון באופן שנקבע לתפקוד, פיתוח ומודרניזציה של התקשורת הפדרלית, תשתיות מידע ומשאבי תקשורת לאומיים;
ארגון רשת מרכזי הסמכה לחתימה דיגיטלית;
פרסום מעשים משפטיים פרטניים בתחום התקשורת והמידע על בסיס ובעקבות חוקת רוסיה, חוקים פדרליים, תקנות והוראותיו של נשיא רוסיה, והנחיות של ממשלת רוסיה ומשרד התקשורת;
זה היה הגוף היחיד במדינה שהנפיק בולים ובולים אחרים של הממשלה, שמעוצבו והודפסו במרכז ההוצאה לאור ומסחר 'מארק'.
משרת ראש הסוכנות הייתה מוחזקת על ידי האישים הבאים:
סוכנות הכבישים הפדרלית היא הסוכנות הממשלתית הרוסית האחראית לפקח על ענף תחבורת הכבישים והנדסת התחבורה ברוסיה.
סוכנות הכבישים הפדרלית היא גוף ממלכתי האחראי על יישום תוכניות ופרויקטים מיוחדים ופדרליים, מדעיים וטכניים בתחום התחבורה היבשתית, כולל תוכנית המודרניזציה של מערכת הכבישים הרוסית.
ניהול הכבישים הפדרליים מתבצע על ידי סוכנות הכבישים הפדרלית ישירות כמו גם באמצעות מערכת המפעלים הממלכתיים הפדרליים וסניפיהם, האחראים על ניהול יעיל של דרכים פדרליות וארגון עבודות בניית כבישים, שחזור, תיקון ותחזוקה.
הסוכנות חולשת על 50,700 קילומטרים של כבישים פדרליים, 5,560 גשרים ומעברים עיליים בנוסף לרכוש הנדרש כדי להבטיח תפקוד כל השנה של הכבישים הפדרליים.
עלות הנכס המנוהל שבשליטת סוכנות הכבישים הפדרלית היא כ-608 מיליארד רובל.
הסוכנות פועלת בהתאם לחוקת הפדרציה הרוסית, חוקים פדרליים, צווי נשיא הפדרציה הרוסית, החלטות שהוצאו על ידי ממשלת רוסיה, בהתאם להסכמים בינלאומיים והוראות וצווים של משרד התחבורה של הפדרציה הרוסית.
ראש סוכנות הכבישים הפדרלית ממונה או מפוטר על ידי ממשלת רוסיה בהצעת שר התחבורה של הפדרציה הרוסית.
סוכנות התיירות הפדרלית הייתה גוף ממשלתי פדרלי של הפדרציה הרוסית, שנוצר על פי צו נשיאותי מספר 1453 מ-18 בנובמבר 2004 ונועד לפתח את התיירות ברוסיה.
הסוכנות הייתה אחראית למתן שירותי מדינה, ניהול רכוש המדינה וביצוע פעולות אכיפת חוק בתחום התיירות.
הסוכנות פעלה בתחום השיפוט של משרד התרבות של הפדרציה הרוסית.
הסוכנות ביצעה את פעילותה בשיתוף פעולה עם גופים פדרליים אחרים, רשויות הסובייקטים הפדרליים של הפדרציה הרוסית, גופים ממשליים מקומיים, עמותות ציבוריות וארגונים אחרים.
הסוכנות הפדרלית היא ישות משפטית המקבלת תקציבים מהתקציב הפדרלי.
ב-20 באוקטובר 2022, הסוכנות פורקה וסמכויותיה הועברו למשרד הממשלתי לפיתוח כלכלי.
הסוכנות שהוקמה בשנת 2004 ינקה את שורשיה מסוכנויות קודמות ובראשן המועצה לתיירות חוץ תחת ממשלת השרים של ברית המועצות שהוקמה באפריל 1991 עם ביטול הוועדה הממלכתית לתיירות חוץ, ששירתה דיפלומטים סובייטים.
משרד הספורט והתיירות הוקם בינואר 1992 והייתה בו מחלקה נפרדת לתיירות.
אחריותה הייתה לנהל ולפתח את תחום התיירות המקומי והזר.
משרד התרבות והתיירות של הפדרציה הרוסית הוקם ב-27 במרץ 1992 ובו הוועדה הבין-מחלקתית לתיירות חוץ ופנים של הפדרציה הרוסית שהוקמה ב-20 באפריל 1992. המדינה אימצה מדיניות חדשה לפיתוח מגזר התיירות כגון תיירות פנים וחוץ.
הוועדה לתיירות של הפדרציה הרוסית (רוסקומתוריזם) הוקמה בספטמבר 1992. אחריותה הייתה לפתח אסטרטגיה לפיתוח התיירות ברוסיה, יישום מדיניות התיירות, ארגון, פיתוח ויישום תוכניות ממוקדות ופדרליות בתחום הכשרה מקצועית ושדרוג משאבי אנוש בתחום התיירות, הקמת גופים חדשים לניהול תיירות, באזורים, בגופים אוטונומיים ובערים מוסקבה וסנקט פטרבורג, הערים המתויירות ביותר במדינה.
הוועדה הפכה לוועדת הפדרציה הרוסית לנוער, ספורט ותיירות ב-25 באפריל 1994. אחריות הוועדה הייתה פיתוח אסטרטגיה ממלכתית, תיאום בין-אזורי ובין-מגזרי בתחום החינוך הגופני והתיירות, שימור ופיתוח מרכזי תיירות וניהול מגזר התיירות הלאומי.
באוגוסט 1994 הוועדה התאחדה עם ועדת החינוך הגופני של הפדרציה הרוסית והפכה לוועדה הממלכתית של הפדרציה הרוסית לחינוך גופני ותיירות.
ביוני 1999 הוועדה הממלכתית של הפדרציה הרוסית לחינוך גופני ותיירות הפכה למשרד לחינוך גופני, ספורט ותיירות.
במשרד הוקמה מחלקת התיירות בראשות סגן שר; באותה תקופה ניהל אותה ולדימיר איגורביץ' סטרז'לקובסקי.
ב-17 במאי 2000 המשרד לחינוך גופני, ספורט ותיירות הפך לוועדה הממלכתית של הפדרציה הרוסית לחינוך גופני, ספורט ותיירות.
במקביל, הוקם המשרד לפיתוח כלכלי ומסחר עם משרד התיירות.
הוועדה הממלכתית של הפדרציה הרוסית לחינוך גופני, ספורט ותיירות הפכה לוועדה הממלכתית של הפדרציה הרוסית לחינוך גופני וספורט ב-29 באפריל 2002.
הסוכנות הפדרלית לחינוך גופני, ספורט ותיירות (רוספורט) הוקמה ב-12 במרץ 2004. בתחילה נוהלה על ידי משרד הבריאות והפיתוח החברתי של הפדרציה הרוסית.
ב-18 בנובמבר 2004, הסוכנות הפדרלית לחינוך גופני, ספורט ותיירות, פוצלה לשתי סוכנויות.
ב-21 במאי 2012 שונה שמו של משרד הספורט, התיירות והנוער למשרד הספורט הרוסי.
ב-22 במאי 2012 הועברה סוכנות התיירות הפדרלית לסמכות משרד התרבות.
ב-5 ביולי 2020, הסוכנות הועברה מאחריות המשרד התרבות לאחריות ישירה של ממשלת רוסיה.
באוקטובר 2022, הוחלט על פירוק הסוכנות והעברת האחריות על התיירות לידי המשרד לפיתוח כלכלי.
מימוש האסטרטגיה הממלכתית במגזר התיירות;
הקמה ותחזוק מרשם פדרלי יחיד של סוכניות טיולים;
פיתוח ויישום תוכניות אסטרטגיות בנושאים הקשורים לתעשיית התיירות בתחומי השיפוט של הפדרציה הרוסית;
תמיכה במידע על תיירות, כולל סיוע ביצירתם ותפקודם של מרכזי מידע תיירותיים, מערכות ניווט והתמצאות בתחום התיירות.
אספקת מידע לסוכני נסיעות על איומים בטיחותיים במדינה או במקום תיירותי;
קידום תוצר התיירות של הפדרציה הרוסית בשוק התיירות המקומי והעולמי;
ניהול רכישת סחורות, עבודות ושירותים עבור סוכנויות הטיולים;
אחזקת הנכסים הפדרליים בתחום התיירות;
תפעול סמכות ציבורית פדרלית למוסדות פדרליים ולארגונים ייחודיים פדרליים הכפופים לסוכנות;
עריכת ניתוח כלכלי של פעילותם של סוכנויות טיולים;
ביקורת על פעילויות פיננסיות וכלכליות של הארגונים הכפופים לסוכנות;
הפעלת תוכניות חינוך ופרויקטים מדעיים, טכניים וחדשניים בתחום התיירות;
שיתוף פעולה עם רשויות מדינות זרות וארגונים בינלאומיים, תוך ייצוג ממשלת הפדרציה הרוסית ומשרד התרבות של הפדרציה הרוסית בארגונים בינלאומיים בתחום התיירות.
הסוכנות פותחת נציגויות מחוץ לפדרציה הרוסית לקידום תיירות;
אספקת תמיכה והתייחסות בזמן אמת ומלא לערעורים בעל פה ובכתב של אזרחים נגד סוכנויות טיולים;
ניהול הדרכה של משאבי אנוש של הסוכנות והארגונים שבסמכותה.
לארגן השכלה מקצועית נוספת של עובדי הסוכנות.
ביצוע עבודות רכישה, אחסון, חשבונאות ושימוש במסמכי ארכיון שהופקו במהלך פעילות הסוכנות;
ארגון כנסים, ימי עיון, תערוכות ואירועים אחרים במגזר התיירות;
תמיכה בעסקים קטנים ובינוניים, הפועלים לפיתוח התיירות, כולל יישום תוכניות יעד מחלקתיות רלוונטיות;
רישום סוכנויות טיולים חדשות במרשם הפדרלי היחיד של מפעילי תיירות והנפקת תעודות רישום ורישיונות תפעול;