tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
שמועות על סיום הקריירה שלו פסקו כאשר מאסטה אייס חזר ב-2004 באלבום חדש הנקרא A Long Hot Summer עם אותו רעיון הדומה לאלבומו הקודם.
שמועות נוספות על פרישתו של מאסטה חזרו אך גם אלו התפוגגו כאשר מאסטה הודיע על הקמת הרכב חדש בשם eMC הכולל אותו ואת Punchline ,Wordsworth,ובן חסותו Strick.
בדצמבר 2006 מאסטה אייס אמר שיותר אינו מקליט סולו לבדו אלה רק עם ההרכב שלו eMC.
ב-2008 יצא לאור האלבום של eMC הנקרא The Show וב-2012 יצא אלבומו MA Doom: Son of Yvonne.
פרסי רוברט מילר האב , ידוע גם בשם הבמה מאסטר פי (Master P) או בשם העסקים שלו פי מילר (P.
Miller), הוא ראפר, שחקן, יזם, משקיע ומפיק אמריקאי.
מאסטר פי הקים את חברת התקליטים הידועה No Limit Records, שפשטה רגל והוקמה מחדש כ-New No Limit Records בעזרת חברת התקליטים Koch Records.
הוא המייסד והמנכ"ל של חברת P.
מאסטר פי נהיה מפורסם עם ההצלחה של הלהקה שלו TRU וההצלחה של האלבום החמישי שלו Ice Cream Ma, שכלל את הסינגל הראשון שלו "Mr.
ב-1997 ההצלחה הגדולה של הסינגל "Make 'Em Say Uhh!", הובילה אותו לקבל אלבום פלטינה והפופולריות שלו בציבור גדלה עוד יותר.
לאחר מכן מילר הוציא את אלבום הפלטינה השני שלו.
מילר גם שחק בסרט הרחוב שלו "I'm Bout It", שמבוסס על סיפור חייו.
בשנת 1998 הוציא מאסטר פי את האלבום המצליח ביותר שלו: MP Da Last Don.
האלבום מבוסס על הסרט שהפיק, בעל אותו השם.
האלבום הגיע למקום ה-1 במצעד בילבורד 200, ונמכרו בשבוע הראשון של יציאת האלבום יותר מ-400,000 עותקים.
האלבום הגיע ל-4 אלבומי פלטינה כאשר נמכרו יותר מ-4 מיליון עותקים, בעקבות זאת האלבום נהפך לאלבום הנמכר ביותר של מילר.
ב-1999 הושק האלבום השמיני של מילר, Only God Can Judge Me.
האלבום לא הגיע לאותה הצלחה של האלבום הקודם, אך הגיע לאלבום זהב.
מילר גם שיחק בסרט I Got the Hook Up, עם איי ג'יי ג'ונסון (A.J.
בשנת 2000 הידרדרה הפופולריות של חברת התקליטים No Limit Records, באותו האופן גם הקריירה של מילר הידרדרה.
ב-28 בנובמבר 2000, הוא הוציא את אלבומו התשיעי Ghetto Postage.
האלבום הגיע להצלחה נמוכה יותר מאלבומיו הקודמים, כאשר נמכרו כ-500,000 עותקים.
ב-2003 מילר שיחק בסרט Lockdown.
ב-2004 מילר הוציא את אלבומו האחד עשר, Good Side, Bad Side, שהגיע למקום ה-11 במצעד בילבורד 200 ונמכרו כ-300,000 עותקים של האלבום.
באותה השנה מילר הוציא גם את האלבום Living Legend: Certified D-Boy בחברת התקליטים החדשה שלו Guttar Music, נמכרו כ-75,00 עותקים של האלבום.
1995 – 2000: החזרה לניו אורלינס וההצלחה המסחרית
בשנת 1995, מאסטר פי עבר מאוקלנד, קליפורניה לניו אורלינס, על מנת למקם מחדש את חברת התקליטים No Limit Records לצד הרבה אומנים חדשים שגרים באזור.
באותה השנה מאסטר פי והלהקה שלו TRU השיקו את האלבום השלישי שלהם, "True".
האלבום גרף הצלחה גדולה לאחר שני האלבומים העצמאיים שהלהקה הוציאה לפני כן, כאשר האלבום הגיע למקום ה-25 במצעד מצעד אלבומי ה-R&B/היפ-הופ ולמקום ה-14 במצעד ה-Heatseekers.
האלבום גם היה יודע בשל הסינגל המפורסם של מאסטר פי "I'm Bout' It, Bout It".
ב-16 באפריל 1996 הוציא מאסטר פי את אלבומו החמישי Ice Cream Man, שכלל את הסינגל "Mr.
הסינגל הוביל להתפרסמות מאסטר פי.
יותר מאוחר ב-1996 חזר מאסטר פי לעבוד עם הלהקה שלו TRU על האלבום Tru 2 da Game, שלא הושק עד פברואר 1997. ב-2 בספטמבר 1997 מאסטר פי הוציא את האלבום Ghetto D, שפרץ את הדרך בקריירה המוזיקלית שלו.
בשבוע הראשון להשקת האלבום נמכרו יותר 761,000 עותקים של האלבום והאלבום הגיע לשלושה אלבומי פלטינה.
האלבום כלל את הסינגל הכי מוערך ומפורסם של מאסטר פי "Make 'Em Say Uhh!".
ב-2 ביוני 1998 מאסטר פי הוציא את אלבומו השביעי והאלבום הכי נמכר שלו נכון להיום MP Da Last Don.
מאסטר פי גם הוציא מאוחר יותר באותה השנה סרט עם אותו השם שבו הוא כיכב.
האלבום הגיע ל-4 אלבומי פלטינה כאשר נמכרו יותר מ-4 מיליון עותקים.
ב-26 באוקטובר 1999 הוציא מאסטר פי את אלבומו השמיני Only God Can Judge Me, שכלל את הסינגל " Step To Dis".
האלבום גם הגיע למעמד של אלבום זהב כאשר נמכרו יותר מ-500,000 עותקים.
באותה השנה מאסטר פי והלהקה שלו TRU הוציאו את אלבומם החמישי Da Crime Family.
ב-28 בנובמבר 2000 הוציא מאסטר פי את אלבומו התשיעי Ghetto Postage, שכלל את הסינגלים "Bout Dat" ו-"Souljas".
באותה השנה מאסטר פי והלהקה שלו 504 בויז הוציאו את אלבומם הראשון Goodfellas.
אלבומם הגיע למקום ה-1 במצעד מצעד אלבומי ה-R&B/היפ-הופ וכלל את הסינגל "Wobble Wobble".
באותה שנה שיחק בסרט "פשע ממוחשב" (Track Down)
2001–2004: ההידרדרות בקריירה ו-The New No Limit
ב-18 בדצמבר 2001 השיק מאסטר פי את אלבומו העשירי Game Face, האלבום הראשון שמאסטר פי הוציא תחת הלייבל The New No Limit שהייתה שותפה של Universal Records.
ב-2002 השיקה הלהקה 504 בויז את אלבומה השני Ballers.
לאחר הידרדרות במכירות ותביעות משפטיות, חברת התקליטים No Limit Records פשטה את הרגל ב-17 בדצמבר 2003. אלבומו האחד עשר של מאסטר פי, Good Side, Bad Side, יצא לאור ב-23 במרץ 2004 והגיע למקום ה-1 במצעד Independent Billboards.
באותה השנה מאסטר פי והלהקה שלו TRU השיקו את אלבומם האחרון The Truth.
בשנת 2005 מאסטר פי והבן שלו ליל רומיאו ייסדו את חברת התקליטים העצמאית Ice Age Entertainment.
ב-26 באפריל 2005 הוציא מילר את האלבום השנים עשר שלו Ghetto Bill, שכלל את הסינגל "I Need Dubs" שסומפל מהשיר "I Need Love" של הראפר אל אל קול ג'יי.
מאוחר יותר באותה השנה מילר הוציא את האלבום העצמאי הראשון שלו, Living Legend: Certified D-Boy, תחת הלייבל Guttar Music.
ב-8 בנובמבר 2005 הוציאו מאסטר פי והלהקה שלו 504 בויז את אלבומם האחרון Hurricane Katrina: We Gon Bounce Back, שהוקדש לקורבנות הוריקן קטרינה.
בשנת 2006 היה המודח הרביעי בעונה השנייה של תוכנית המציאות האמריקאית, רוקדים עם כוכבים.
ב-2007 הוציא מאסטר פי אלבום יחד עם בנו ליל רומיאו, בשם "Hip Hop History".
2010 – היום: No Limit Forever ועבודות נוכחיות
ב-26 בנובמבר 2010 הקים מאסטר פי יחד עם בנו ליל רומיאו את הלייבל No Limit Forever.
ב-8 בפברואר 2011, לאחר הפסקה של 4 שנים התארח מאסטר פי בשיר "Brinks" של הראפר גוצ'י מיין.
ב-10 באוגוסט 2012 הופיע מאסטר פי בהופעה של צמד הראפ Insane Clown Posse בדטרויט.
ב-16 בנובמבר 2011 הוציא מאסטר פי את המיקסטייפ הראשון שלו מזה 6 שנים, (TMZ (Too Many Zeroes.
ב-2 באוגוסט 2012 הודיע שהוא עובד על האלבום השלוש עשרה שלו, Boss Of All Bosses.
ב-11 בדצמבר 2012 הוציא מיקסטייפ חדש שלו תחת השם Uptown Veteran.
ב-1998 מילר דורג במקום העשירי במגזין פורבס במצעד 40 האומנים הכי עשירים, כאשר הונו הוערך בכ56 מיליון דולר.
מילר הצטרף לשתי קבוצות NBA – ב-1998/01 עם ניו אורלינס הורנטס ובקדם עונת 1999 עם טורונטו ראפטורס.
הוא גם שיחק בליגת CBA עבור הקבוצה פורט ויין פיורי (Fort Wayne Fury).
ב-2004 שיחק עבור לאס וגאס ראטלס (Las Vegas Rattlers) בליגת ה-ABA.
ב-2008 הוא לקח חלק במשחק הסלבריטאים שכחלק משבוע האולסטאר ב-NBA (McDonald's NBA All-Star Celebrity), שבו הוא קלע 18 נקודות.
מילר הקים מרכז לנערים במצוקה והקים מרכז שבו מחלקים אוכל לנזקקים.
הרנטון הבן , ראש עיריית ממפיס, למילר את מפתח העיר.
הונו של מילר מוערך בכ-350 מיליון דולר.
בתו של מילר, סימפוניק מילר , היא שחקנית וזמרת, ובנו, ליל רומיאו, הוא שחקן וראפר.
שם השיר שנה מקום במצעד מעמד השיר אלבוםBillboard Hot 100U.S.
ויליאם מאסטרס ווירג'יניה ג'ונסון היו זוג נשוי של חוקרים שהתפרסמו בשל מחקרם החלוצי בתחום מיניות האדם, ההתנהגות המינית האנושית והפרעות בתפקוד המיני.
המחקר של מאסטרס וג'ונסון, שנערך החל משנת 1957, תחילה באוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס ולאחר מכן במכון עצמאי שהקימו, נערך בראשיתו באמצעות תצפיות בתנאי מעבדה בתהליכים ותגובות מיניות של 382 נשים ו-312 גברים, באמצעותן הוגדרו כ-10,000 מעגלים מלאים של תגובה מינית.
ממצאיהם, בפרט בתחום של ההתעוררות המינית והאורגזמה הנשית, הובילו להפרכת תפיסות רבות שהיו מקובלות עד לאותה העת בנוגע למיניות הנשית.
מאסטרס וג'ונסון כתבו שני חיבורים שהפכו לקלאסיקה בתחום: "התגובה המינית האנושית" (1966) ו"חוסר ההתאמה המינית האנושית" (1970).
ספריהם הפכו לרבי מכר ותורגמו לעשרות שפות.
בשנת 1978 הם יסדו את "מכון מאסטרס וג'ונסון".
מחקרם בנושא המיניות בגיל הזקנה
מאסטרס וג'ונסון היו הראשונים שחקרו את התגובות המיניות של זקנים.
הם גילו שכאשר בריאותם של אלה תקינה וכאשר יש להם בן או בת זוג בעלי עניין בנושא, לא קיים גיל מוחלט שבו נעלמות היכולות המיניות.
התוכנית דיווחה על 71.6 אחוזי הצלחה במהלך שש שנות טיפול.
הגדרה זו בוטלה בשנת 1973, ופרסום תוצאות המחקר שש שנים מאוחר יותר ספג ביקורת על רקע זה.
לטענת שייר הייט, שחקרה גם היא את המיניות הנשית, מחקריהם של מאסטרס וג'ונסון התמקדו בהבנה כיצד יחידים מתייחסים לחוויה המינית והמשמעות שלה בעבורם.
הייט ביקרה את מחקריהם של מאסטרס וג'ונסון על כך שלא לקחו בחשבון גישות תרבותיות.
הייט גם קובעת ש-70% מהנשים שאינן מגיעות לאורגזמה באמצעות יחסי מין מלאים עם גבר, אך יכולות להגיע בקלות לאורגזמה באמצעות אוננות.
חוקרת נוספת, אליזבת לויד, חלקה על הטענה של מאסטרס וג'ונסון שגירוי מספיק של הדגדגן בזמן המשגל יביא אישה לאורגזמה ושהיעדר תגובה כזו מהווה "כשל תפקודי מיני".
לויד אינה חולקת על כך שקינסי ומאסטרס וג'ונסון תרמו רבות למחקר המיני, אולם לדעתה יש להבין את המבנה התרבותי והאישי של החוויה המינית, על מנת שהמחקר יהיה רלוונטי מחוץ לכותלי המעבדה.
מעבר לכך, חוקרים ביקרו גם את המתודולגיה המחקרית של מאסטרס וג'ונסון.
פול רובינסון טען שמאחר שרבים ממשתתפי המחקר היו עובדים בתעשיית המין, סביר מאוד להניח שהיה להם ניסיון מיני עשיר יותר ושבאופן כללי גישתם כלפי המין הייתה נינוחה יותר.
לטענתו, יש להתייחס לממצאיהם של מאסטרס וג'ונסון בזהירות משום שהמשתתפים אינם מהווים מדגם מייצג של האוכלוסייה הכללית.
חוקרים אחרים טענו שמאסטרס וג'ונסון התעלמו ממשיכה בין בני אותו מין, עובדה המגבילה אף היא את הכלליות של המחקר שלהם.
ביקורות נוספות התייחסו לעובדה שמאסטרס וג'ונסון ביצעו את מחקריהם בתנאי מעבדה, לאחר ש"הכינו" מראש את המשתתפים ויצרו עבורם אווירה נינוחה.
גישה זו שונה מיחסי מין המתקיימים בפרטיות ובבית הפרטי של הנבדקים.
ביקורת נוספת שהושמעה תכופות נגד וירג'יניה ג'ונסון הייתה על כך שלמרות שמעולם לא השלימה את השכלתה האקדמית, היא לא תיקנה אנשים או עיתונאים שפנו אליה בתואר "ד"ר ג'ונסון".
ויליאם מאסטרס, וירג'יניה ג'ונסון בשיתוף עם רוברט לוין, קשר ההנאה, תרגם יגאל קמחי, הוצאת עם עובד, 1977.
ויליאם מאסטרס, וירג'יניה ג'ונסון, רוברט קולודני, מין ואהבה, תרגמה דורית לנדס, מינוח וייעוץ רפואי - אריאל אוקסהורן, הוצאת זמורה-ביתן, 1987.
MasterCard Incorporated או MasterCard Worldwide הוא תאגיד רב-לאומי אמריקאי לשירותים פיננסיים שמתבסס במדינת ניו יורק.
מרכז השירותים הבינלאומיים של התאגיד יושב במדינת אוהיו.
עסקיו העיקריים של התאגיד הם סליקת כרטיסי תשלום הנושאים את המותג ומונפקים על ידי בנקים ותאגידי אשראי מקומיים.
התאגיד הפך לחברה ציבורית בשנת 2006, אז הונפק בבורסה של ניו יורק (NYSE), ולפני כן היה קואופרטיב של מעל ל-25,000 ארגונים פיננסיים שונים אשר הנפיקו את כרטיסיו.
תאגיד מאסטרקארד, אשר נודע במקור בשמות Interbank ו-Master Charge הוקם על ידי מספר בנקים במדינת קליפורניה במטרה לייצר תחרות לתאגיד VISA בבעלות Bank of America.
בשנת 1968 חתם התאגיד עם Eurocard האירופאי, מה שנתן לתאגיד דריסת רגל בשוק האירופאי, ול-Eurocard באמריקאי.
מערכת סליקת כרטיסי התשלום הבריטית Access הצטרפה לאיחוד שני התאגידים בשנת 1972.
ב-1979, שונה שם התאגיד ל-"MasterCard", השם המשמש אותו עד היום.
בתחילת שנות ה-90, קנה מאסטרקארד את Access הבריטית, ומותג זה נזנח.
בשנת 2002, מוזג התאגיד עם Europay International SA, תאגיד סליקת כרטיסי תשלום אירופאי גדול נוסף.
בשנת 2010, הרחיבה מאסטרקארד את עיסוקיה לתחום המסחר האלקטרוני באמצעות קניית DataCash, חברה בריטית לניהול תשלומים, ולזיהוי תרמיות אשראי.
בשנת 2012, הכריזה מאסטרקארד על התרחבות מערכת הסליקה הסלולרית שלה לשווקים במזרח התיכון.
ב-2021 החלה להציע בישראל סליקה באמצעות אפליקציה.
בשנת 2014 הקימה מאסטרקארד חברה-בת מקומית בישראל.
במרץ 2022 בעקבות מלחמת אוקראינה–רוסיה הודיעה מאסטרקארד על הפסקת פעילותה ברוסיה.
בדצמבר 2021 רכשה החברה את דינמיק אילד ממקדונלד'ס.
בספטמבר 2024 רכשה החברה את חברת הסייבר Recorded Future תמורת 2.65 מיליארד דולר.
בנוסף, אם שחקנים מחסרים הגעה לטורניר, ניתן להשלים שחקנים המחסירים הגעה, על ידי הזמנת שחקנים אחרים לפי סדר הדירוג העולמי, כדי שמספר המשתתפים ההתחלתי בטורניר יהיה 16).
הטורניר נערך בשיטת נוק-אאוט (המנצח עולה לשלב הבא, והמפסיד יוצא מהתחרות באופן סופי), כאשר הראשון שמנצח במשחק אחד שישה משחקונים עולה לשלב הבא (הטוב מ-11 משחקונים אפשריים).
הטורניר נערך במשך שמונה ימים.
הטורניר הוא אחת משלוש התחרויות החשובות והיוקרתיות ביותר בעולם הסנוקר - טורנירי "הכתר המשולש" , יחד עם אליפות העולם בסנוקר ואליפות בריטניה, והוא טורניר הסנוקר השלישי בחשיבותו בעולם.
משנת 2012 ועד היום, הטורניר מתקיים באולם "אלכסנדרה פאלס" (Alexandra Palace), שבעיר לונדון, אשר הוקם בשנת 1875, לעיני 2,000 צופים בהיכל.
בנוסף, או'סאליבן הוא גם שחקן הסנוקר הצעיר ביותר בכל הזמנים שזכה בטורניר (גיל 19 ו-69 ימים.
מאסטרס 1995) וגם שחקן הסנוקר המבוגר ביותר בכל הזמנים שזכה בטורניר (גיל 48 ו-40 ימים.
שיאן מספר הזכיות הרצופות בטורניר בכל הזמנים הוא סטיבן הנדרי, עם חמש זכיות רצופות בשנים 1989, 1990, 1991, 1992 ו-1993.
שיאן ההופעות בגמר טורניר המאסטרס בכל הזמנים הוא רוני או'סאליבן, עם 14 הופעות במספר.
טורניר המאסטרס הבא יערך בין ה-10 ל-17 בינואר 2027, והפרס המוענק לזוכה בו הוא 350 אלף פאונד.
אלוף המאסטרס הנוכחי הוא קיירן וילסון (2026).
טורניר המאסטרס משודר באופן ישיר ומלא ברשת ה-BBC הבריטית וכן על ידי יורוספורט.
מחוז משנה מאסטי (בבלארוסית: Мастоўскі раён) הוא אחד מ-17 מחוזות משנה המרכיבים את מחוז הורדנה בבלארוס.
מרכזו המנהלי היא העיר מאסטי.
בתקופת עריכת מפקד האוכלוסין של בלארוס (2009) , מנתה אוכלוסיית מחוז המשנה מאסטי 33,883 בני אדם.
מועדון הכדורגל החברתי מאסטריכט (בהולנדית: Maatschappelijke Voetbal Vereniging Maastricht) הוא מועדון כדורגל הולנדי מהעיר מאסטריכט שמתמודד בליגה ההולנדית השנייה.
הקבוצה משחקת את משחקי הבית באצטדיון דה גסלט, עם קיבולת של 10,000 צופים.
מכיוון שהלוגו שלהם מבוסס על סמל העיר, מלאך שמחזיק מגן אדום עם כוכב לבן, הם מכונים "דה סטרנדראגרס" (de Sterrendragers, "עוטי הכוכבים") ובניב מקומי, "Us MVV'ke" ("MVV הקטן שלנו").
עד 2011, המועדון היה רק "מועדון הספורט של מאסטריכט" (Maastrichtse Voetbal Vereniging), עד שהשם הרשמי שונה.
בעונת 2016/17 שיחק המועדון בליגה ליגת המשנה ההולנדית וסיים במקום ה-7. ההישג הגבוה ביותר באליפות הולנד הוא המקום הרביעי בעונת 1956/57. הישג השיא של הקבוצה ב הוא העפלה לשלב רבע הגמר חמש פעמים (1963, 1977, 1985, 1996, 2006).
בימים הראשונים MVV החליפה מגרש לעיתים קרובות, והתחילה במשחקי קידום מכירות בכיכר Vrijthof.
הם עברו למסלול אופניים בקצה העיר, לפני שסוף סוף יצרו מגרש משלהם במיקום בושפורט.
האצטדיון קיבל את אותו השם.
טוענים ששחקני MVV הראשונים עצמם השתילו את הדשא כדי ליצור מגרש משחקים.
בהמשך נבנו יציעים, שופרו והוגדלו בתקופות שונות.
בינואר 1962 הקבוצה עברה למקום הנוכחי בשטח גסלט (Geusselt).
שוב, שם המיקום הפך גם לשם האצטדיון.
הגסלט הוקם מחדש בהזדמנויות שונות.
בשיפוץ מרכזי ראשון הוסר המסלול האתלטי, המגרש הוזז והיציעין שנבנו צמצמו את מספר המושבים וכיום האצטדיון יכול להכיל כ-10,000 איש.
דיג'ון איסאיה מקפרליין , הידוע בשם הבמה מאסטרד (Mustard), וגם כדי ג'יי מאסטרד (DJ Mustard), הוא מפיק מוזיקלי, תקליטן, ראפר ופזמונאי אמריקאי.
הוא ידוע בעיקר בשיתוף הפעולה המוצלח שלו עם קנדריק למאר, בשיתוף הפעולה עם האמנים YG וטיי דולה סיין מקליפורניה; ואמנים שונים נוספים בסוגות ההיפ הופ וה-R&B, מאז כניסתו למיינסטרים עם הפקת הסינגל "Rack City" של טייגה.
מוסטרד נולד בלוס אנג'לס, קליפורניה להורים ג'מייקנים.
בראיון למגזין The Fader בשנת 2013, הצהיר כי אביו גורש לג'מייקה כשהיה צעיר, אך הם עדיין שומרים על קשר.
הוא החל לתקלט בגיל 11.
בראיון ל-Sway's Universe תיאר מאסטרד את הקשר העסקי שלו עם מוזיקאי הווסט קואסט YG, שמאז המיקסטייפ השני שלו, The Real 4Fingaz, הוא הפיק את כל המיקסטייפים שלו: "התחלתי להכין ביטים עבור YG; הוא היה מהאנשים הראשונים שעלו על הביטים שלי.
התחלתי איתו, אז בשבילנו לעשות מיקסטייפ היה קל.
יצרנו את צליל הריקודים הזה".
מאסטרד הפיק סינגלים של YG כמו "Bitches Ain't Shit" בהשתתפות הראפרים טייגה וניפסי האסל, ו-"You Broke" בהשתתפות ניפסי האסל.
במהלך שנת 2010, הוציא אלבום אוסף לא-רשמי בשיתוף אמנים שונים באמצעות הלייבל Thump Records, בשם Let's Jerk.
בסוף שנת 2011 הפיק את הסינגל השלישי של טייגה, מתוך אלבומו השני Careless World: Rise of the Last King, שהגיע למקום השביעי במצעד הבילבורד הוט 100 ולמקום הראשון במצעד שירי ה-R&B\היפ הופ.
כמו כן, קיבל השיר את תואר הפלטינה הכפולה מאיגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי.
לדברי מאסטרד, המקצב של השיר נועד במקור ל-YG, אמנם בהמלצת YG, העניק את המקצב לטייגה.
במהלך שנת 2012, הפיק את השיר "I'm Different" של 2 צ'יינז, שיצא כסינגל השלישי מתוך אלבום הבכורה שלו, Based on T.R.U.
השיר הגיע למקום השישי במצעד שירי ה-R&B\היפ הופ וקיבל את תואר הזהב מאיגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי, תוך שנמכר ביותר מ-500,000 עותקים באופן דיגיטלי.
בהמשך השנה, הפיק את השיר "R.I.P" של הראפר יאנג ג'יזי, הסינגל הראשי מתוך המיקסטייפ העשירי שלו, It's Tha World.
השיר הגיע למקום ה-17 במצעד שירי ה-R&B\היפ הופ.
בשנת 2013 הוציא מאסטרד את מיקסטייפ הבכורה הרשמי שלו, Ketchop.
המיקסטייפ מכיל הופעות אורח של אמנים כמו YG, טיי דולה סיין וניפסי האסל.
ביוני של אותה השנה, הפיק את שירו של הראפר B.o.B, "HeadBand", בהשתתפות 2 צ'יינז, שהגיע למקום ה-21 במצעד שירי ה-R&B\היפ הופ.
ב-17 בספטמבר, הוא הפיק את השיר "Show Me", של קיד אינק וכריס בראון, שיצא כסינגל הראשון מתוך אלבום האולפן השלישי שלו, My Own Lane.
הסינגל הגיע בשיאו למקום השלישי במצעד השירים הקצביים של הבילבורד.
ב-17 בספטמבר, הפיק את השיר "My Nigga" של YG, מתוך אלבום הבכורה שלו, My Krazy Life, שהגיע בשיאו למקום החמישי במצעד השירים הקצביים של הבילבורד.
ב-18 בנובמבר, הודיע כי חתם בחברת רוק ניישן של ג'יי זי כאמן, וכי הוא עתיד להוציא אלבום אולפן משלו.
בשנת 2016, הוציא את אלבומו השני, Cold Summer, מתוכו הסינגלים "Don't Hurt Me", בהשתתפות ניקי מינאז' וג'רמי, ו-"Wan't Her", בהשתתפות קוואבו ו-YG.
האלבום הגיע למקום התשיעי במצעד אלבומי ה-Heatseeker של הבילבורד.
בשנת 2019, הוציא את אלבומו השלישי, Perfect Ten, מתוכו הסינגל "Ballin" שהועמד לפרס גראמי לביצוע הראפ/שירה הטוב ביותר.
מקפרליין החל לצאת עם הדוגמנית שאנל תיירי בגיל 19; הזוג התארס בשנת 2018 והתחתן ב-10 באוקטובר 2020. יש להם בת ושני בנים.
ב-5 ביוני 2020, יום הולדתו, חשף מאסטרד באינסטגרם את ירידתו במשקל כ-47 קילו, והעלה תמונות של המראה החדש שלו.
הוא הצהיר: "הבטחתי לעצמי בינואר לפני הסגר כי אני אתמקד יותר בבריאות שלי, בעצמי, אלך מהרשתות החברתיות, ולהתעלם מכל הסחות הדעת שלא הייתי צריך!
ובכן הנה אני היום, בן 30 ובמשקל של פחות 47 קילו".
פרסשנהקטגוריהעבורתוצאהמקורפרס גראמי2025הקלטת השנה"Not Like Us"מפיק השנה, לא קלאסימאסטרד
קצין זוטר ראשי ג'ון 117 , מוכר יותר בשם הדרגה שלו "מאסטר צ'יף ", הוא דמות בדיונית והפרוטגוניסט בסדרת משחקי הירי בגוף ראשון Halo.
מאסטר צ'יף מופיע בכל משחקי הסדרה של היילו למעט המשחקים Halo: Reach וHalo 3: ODST.דמותו גם מופיעה ברומנים גרפיים בסדרת ספרי היילו.
בננוסף למאסטר צ'יף יש הופעות משניות והופעות קמע בקהילות היילו אחרות.
מאסטר צ'יף הוא חייל על המכונה "ספרטני", (ביקום של היילו הספרטנים הם ילדים שבדומה לילדים בעיר היוונית העתיקה ספרטה, הם נלקחים ממשפחותיהם ומאומנים מילדות ללחימה).
הוא כמעט אף פעם לא מראה את פניו ולעיתים נדירות נראה ללא שריונו וקסדתו.
בדרך כלל מכנים אותו על ידי דרגת חיל הים שלו ולא על שמו.
מאסטר צ'יף מדובב על ידי סטיב דאונס , תקליטן לשעבר, במשחקי הווידאו שבהם הוא מופיע.
דאונס ביסס את אישיותו של הצ'יף על רישום דמות ראשוני, שתיאר כדמות בסגנון של קלינט איסטווד.
עם כל פעם נוספת שהדמות מופיעה, העיצוב החזותי שלו עובר חידוש או עדכון.
מאסטר צ'יף משמש כקמע עבור סדרת המשחקים היילו והמותג של חברת Xbox.
הדמות קיבלה ביקורת חיובית ברוב הביקורות עליה; בעוד שמבקרים מסוימים תיארו את אופיו השקט וחסר הפנים של צ'יף כחולשה וחסרון, מבקרים אחרים טענו כי תכונות אלו מאפשרות לשחקנים ליצור תדמית משלהם לדמות ולהבין אותה בצורה טובה יותר.
ביקורות שהועברו על כך שבעלילת משחק הווידאו Halo 5: Guardians , תפקידו של מאסטר צ'יף הופחת הביאו לכך שמפתחי סדרת משחקי הווידאו, Industries 343 נתנו לדמות תפקיד יותר משמעותי בעלילת המשחק הבא בסדרתם Halo Infinite שיצא בדצמבר 2021.
המשימה לפיתוח המודל הממוחשב של מאסטר צ'יף למשחק הווידאו Halo: Combat Evolved , המשחק הראשון בסדרת משחקי היילו הוטלה על המנהל האמנותי מרקוס להטו ורוברט מקלי.
מאוחר יותר נשכר שי קאי וואנג לאמנות קונספט.
אחד מהשרטוטים של וואנג הפך לבסיס למאסטר צ'יף, אך ההמרה הראשונית של הרישום למודל תלת־ממדי נראתה דו־ממדית מדי ובהשראת אנימה.
להטו הרגיש שהדמות צריכה להרגיש יותר כמו טנק מהלך ולכן הנפך של המודל הוגדל.
שריונו של מאסטר צ'יף עבר שינויים שונים, כגון תוספת של אנטנה (ובהמשך הסרה שלה), וגוון ירוק.
מגן הדו-שיניים של הדמות, שנועד לשדר מהירות וזריזות, נוצר בהשראת קסדות אופני BMX.
סטיב דאונס, שמדובב את קולו של מאסטר צ'יף, הוא תקליטן ומדבב שמעולם לא שיחק במשחקי וידאו לפני עבודתו בסדרת היילו.
הניסיון הקודם של דאונס בדיבוב של משחקי וידאו היה חלק קטן עבור Septerra Core .
במהלך הפקת היילו המליץ מרטין אודונל , המנהל המוזיקלי של Bungie, המליץ על דאונס לתפקיד דיבובו של מאסטר צ'יף בהתבסס על ניסיונו בעבודה עם דאונס ב-Septerra.
דאונס מעולם לא התראיין לקטע, ותיאר את קבלתו לתפקיד כשיחת טלפון.
דמותו של מאסטר צ'יף מופיעה מחוץ לקנון של היילו, הדמות מופיעה בהופעת אורח כדמות שחקן בגרסת ה-Xbox One של Super Bomberman R ,.
בנוסף במשחק פורטנייט אפשר לרכוש סקין של הדמות.
וריאציה מימי הביניים של השריון של מאסטר צ'יף מופיעה ב-Fable II , כחליפת השריון שלבשה דמותו של גיבור אגדי בשם "האל".
במשחקי הווידאו, מאסטר צ'יף נראה לעיתים נדירות ללא שריונו.
כדי לסייע לשחקנים להזדהות עם הדמות, סצנות אחדות חושפות חלק מהפנים שלו, אך לעולם לא חושפות אותם במלואם; למשל, בסצנת הסיום של המשחק Halo: Combat Evolved מאסטר צ'יף מסיר את קסדתו, אך תנועת המצלמה מסתירה את ראשו.
אוקונור אמר בראיון כי חשיפת פניו של מאסטר צ'יף אינה חשובה כמו לחשוף את האירועים המתרחשים סביב הדמות.
בסוף "היילו 4", אם השחקן מביס את המשחק ברמת הקושי הגבוה ביותר, עיניו של מאסטר צ'יף מוצגות בקצרה כשהוא מסיר את הקסדה שלו.
"בהיילו: המבול", מאסטר צ'יף מתואר כאדם גבוה עם שיער חום קצר, עיניים רציניות ותווי פנים חזקים.
עורו לבן באופן טבעי כתוצאה מבילוי רוב זמנו בשריונו.
גובהו של מאסטר צ'יף עומד על בערך 2.13 מטר ומשקלו 450 ק"ג (כולל השריון); בלעדיו הוא עומד על 2.00 מטר גובה ומשקלו הוא כ-130 ק"ג.
הדמות הופיעה ברשימות הדמויות הטובות ביותר ממשחקי וידאו של: UGO, GamesRadar, אמפייר, גינס שיאי העולם: מהדורת גיימרים, Complex ו-Time.
IGN הציעה כי המוות הדרמטי של הדמות יכול להיות אחד מהאירועים המשמעותים ביותר בהיסטוריה של משחקי המחשב.
דומתו של מאסטר צ'יף זכתה לשבחים על אופייה חסר הפנים, אולם היו גם מבקרים שהעבירו ביקורת על אופי זה, ואף היו מבקרים שטענו שדמותו מוערכת יתר על המידה.
בכתבה במגזין "The Artifice" טען סם גריי שהדמות לא "נמצאת במנוחה" ושהיא מפוצלת בין דמות של גיבור שקט ודמות של גיבור פעיל, והיעדר הסכסוך בין הדמויות הפנימיות שלה גורמת לדמותו של מאסטר צ'יף להיות לא מעניינת.
פרנק אוקונור מחברת בונגי ציין כי "עצם זה שהשחקן 'מבלה הרבה זמן' עם דמותו של מאסטר צ'יף, גורם ליצירת מתח בין שחקנים שמעדיפים שאישיותו תהיה מפותחת ומשמעותית יותר לבין אלו שמעדיפים "דמות מועילה וחסרת רגש".
בספטמבר 2007 נחשף פסל שעווה של מאסטר צ'יף שהוצג במוזיאון מאדאם טוסו בלאס וגאס.
על הפסל ששוקל כ-113 קילוגרם ומתנשא לגובה של 2.2 מטר עבדו עשרה אמנים שונים.
מאסטר גרהרד (במקור: Meister Gerhard) הוא אדריכל ורב-בנאים גרמני או צרפתי, נולד בסביבות 1210 או 1215 ומת ב-24 באפריל 1271 בקלן.
מאסטר גרהרד היה רב-הבנאים הראשון של קתדרלת קלן והאחראי לתכנון ובניית בית המקהלה שלה, בסגנון גותי קורן, שנחשב ליצירת מופת של האדריכלות הגותית.
גרהרד ככל הנראה עבד או למד בסדנאות של קתדרלת טרואה וסנט שאפל, שם הוא הוכשר בסגנון הגותי החדש שפותח בפריז: ה-Rayonnant, סגנון גותי קורן.
משערים שייתכן ופייר דה מונטריי, האדריכל שעמד מאחורי השיפוץ הקורן של בזיליקת סן דני היה מורהו של גרהרד.
הוא ככל הנראה היה גם בקשר עם ז'אן דה של, האדריכל שעבד על קתדרלת נוטרדאם דה פארי.
יצירתו הגדולה ביותר היא בית המקהלה של קתדרלת קלן, אותו תכנן ובנה משנת 1248 ועד למותו.
בית המקהלה, שנחנך ב-1322, נחשב להישג השיא של הסגנון הגותי הקורן וזכה לשבחים רבים, ואף כונה "בית המקהלה הגותי" בה"א הידיעה.
קצת אחרי 1248 הוא נישא לגודה, האחות של אחראי המרתפים של דיקאן הקתדרלה.
ב-24 באפריל 1271 במהלך בדיקה של העבודות על הקתדרלה, הוא נפל מהפיגום ונפצע אנושות.
היו לו שלושה בנים - וילהלם, פטר ויוהאן - ובת אחת - אליזבת.
מאסטר רושי הוא דמות מרכזית ואייקונית בזיכיון האנימה והמאנגה דרגון בול.
הוא מאסטר לאמנויות לחימה וחי על אי בודד.
רושי אימן דמויות חשובות כמו סון גוקו ושל אביו המאמץ סבא גוהאן, המלך אוקס, יאמצ'ה וקרירין.
רושי מגדל צב בן 1,000 שנים, והוא עצמו ידוע בכינוי קאמה סנין (亀仙人, "הצב הזקן"), ולעיתים אף עוטה שריון צב על גבו.
במאנגה המקורית הוא נחשב לאחת הדמויות החזקות ביותר.
אולם, ככל שהסדרה התקדמה דמותו הפכה לפחות דומיננטית.
עם זאת ביתו נשאר מקום מפגש מרכזי לחבורת הדרגון בול.
מאסי (בנורווגית: Masi, בסאמית צפונית: Máze), הוא כפר במטרופולין קאוטוקיינו במחוז פינמרק בנורווגיה.
בכפר מתגוררים כ-200 תושבים, מתוכם כ-98% סאמים.
שם הכפר נגזר משם הנהר הסמוך "מאטזיוהקה" שמשמעו "הנהר המתפתל".
ב-2014 זכה הכפר בפרס "בוליסט" המחוזי לפעילות תרבותית מצטיינת על ארגון פעילויות ותחרויות באמצעים חדשניים שהפיחו חיים בכפר ויצרו אטרקטיביות.
הכפר נמתח לאורך מקטע בנהר קאוטוקיינו, החל בנקודה בו נהר המאטזיוהקה מתחבר אליו מכיוון מערב.
הכפר ממוקם כ60 ק"מ דרומית לעיירה אלטה (נורווגיה), וכ60 ק"מ צפונית לקאוטוקיינו.
תושבי הכפר הם ברובם המוחלט סאמים, וחצי מהם עוסקים ברעיית איילים, לכן הכפר מוכר רשמית גם בשמו הסאמי וגם בשמו הנורווגי.
בספר מן המאה ה-16 מתואר אזור בשם "פינמורק" בו חיו סאמים שעסקו בציד ולכידת בעלי חיים.
מאסי נמצא בתוך אותו אזור שנקרא פינמורק.
ישנם שרידי תרבות רבים בסביבות מאסי, בין היתר עקבות התיישבות מתקופת הברזל הסאמית (התקופה שבין השנים 0–1500 לספירה).
בהירסאלווהקה, 500 מטרים צפונית לכנסיית מאסי, נמצא אתר ארכאולוגי ובו כשלושה מיקומי הטמנת בשר קדומים.
מעטים המקורות ההיסטוריים על אזור מאסי מלפני המאה ה-16. מהמאה 16 ואילך ניתן למצוא כבר אזכורים ברשימות מס שוודיות, כשמאסי מוגדר באזור הגבול בין שטחי המרעה (סיאידות) "אפיאווארבי" () ו"לאפאירף" (), אך הרשימות עוסקות באזורים גדולים מכדי שניתן יהיה ללמוד מהן משהו על היישוב עצמו.
פטר לורנץ דה פרי סמית העריך בספרו מ-1938 כי בשתי הסיאידות התגוררו כמאה אנשים ב-1550.
ההתייחסויות למאסי במאה ה17 מעטות: הכומר הראשון של מטרופולין קאוטוקיינו, אמונד איסקסן קוטליוס, חי במאסי בחורף 1674-1675, וגם יורשו, הכומר התגורר שם בתחילת דרכו.
ידוע גם על איכר שוודי בשם איפבר קולארה שעבר למאסי ב-1668, ומשם עבר לאלטה.
ישנה אגדה על אדם בשם שחי במאסי בתקופה שלפני בניית הכנסייה.
על פי האגדה היו לו קרקעות רבות, ועדיין הוא גנב איילים רבים מן הסאמים באזור, וגנב כבשים ודברים נוספים מן הסאמים הימיים בחוף.
באחת הפעמים החליטו הסאמים לרדוף אחריו, ובמהלך המרדף הוא הסתבך במושכות של האיילים שגנב, והוא נפל לנקיק הררי ונהרג.
ב-14.5.1983 נהרס הגשר מעל נהר המאטזיוהקה, ששימש חלק מכביש 93 (כיום כביש E45), והתמלא בגושי קרח, בגלל סכר קרח שנשבר במעלה הנהר.
בימים סדירים הכביש עצמו לפעמים נסגר חלקית או לחלוטין לתנועה בשל מזג האויר.
קפלה ראשונה בכפר נבנתה במאה ה17 על ידי השוודים.
ב-1718, בעת שהות בכפר בסביבות אלטה, החליט המיסיונר שיש להרחיב את המקום ולהקים כנסייה של ממש במאסי, זאת בהתיעצות עם הכומר הראשון של טאלוויק אנדרס לארסן פיליאן ועם הכמרים הקהילתיים של טאלוויק, בלוך ולונד.
כנסיית מאסי נחנכה ב-1721, ושרדה עד 1768. ב 1751 נחתמו הסכמי הגבולות שוודיה-דנמרק שהוציאו את מאסי מידי שוודיה, מאז הפסיקו כמרים שוודיים לנהל את התפילות.
ב-1931 חנך הבישוף אייווינד ברגרב כנסייה בכפר, אך זו נשרפה על ידי הנאצים ב-1944.
הכנסייה שנמצאת בכפר נכון לתחילת המאה ה-21 נבנתה במקומה ב-1965, בתכנונו של הארכיטקט הנורווגי .
המבנה עשוי עץ ובתוכו 150 מקומות, התפילות מתקיימות גם בסאמית צפונית וגם בנורווגית.
פרויקט הבניה הראשון של בסוף שנות ה-60 היה צפוי לגרום להצפת הכפר, ויצר תנועת מחאה גדולה שנודעה בשם "" שצימצמה מאוד את התוכניות והשפיעה על הפוליטיקה הלאומית.
אנטוניו סימאו מואנזה (בפורטוגזית: António Simão Muanza; נולד ב-4 באוגוסט 2003 בלואנדה שבאנגולה), הידוע בכינוי מאסטרו (בפורטוגזית: Maestro), הוא כדורגלן אנגולי המשחק בעמדת הקשר האחורי בקבוצת אלניהספור מליגת העל הטורקית ובנבחרת אנגולה.
מאסטרו גדל במחלקות הנוער של גואלסון FC ואקדמיה דה פוטבול דה אנגולה באנגולה.
בחודש ינואר 2022 הצטרף לאסטרלה דה אמדורה מהליגה הפורטוגלית השנייה, במדיה ערך תשע הופעות ליגה.
ב-21 ביולי 2022 חתם על חוזה לארבע שנים בבנפיקה ליסבון, והחל לשחק בקבוצת המילואים של המועדון במסגרת הליגה הפורטוגלית השנייה.
הוא שיחק בקבוצה במשך עונה וחצי, במהלכן ערך 26 הופעות ליגה והבקיע שלושה שערים.
ב-9 בפברואר 2024 חתם על חוזה לשנתיים וחצי באדנה דמירספור מליגת העל הטורקית.
ב-18 בפברואר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 3-3 נגד אלניהספור במסגרת המחזור ה-26 בליגה לעונת .
ב-12 בספטמבר 2023 ערך מאסטרו את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אנגולה, בהפסד 0–4 לנבחרת איראן במשחק ידידות.
מאסר עולם הוא גזר דין של מאסר לכל החיים המוטל על המורשעים בעבירות חמורות ביותר, לרוב בגידה או רצח.
בפועל, נהוג לקצוב את עונש המאסר למספר של שנים.
במרבית המדינות זו צורת הענישה החמורה ביותר (הענישה החמורה ממנה, עונש מוות, קיימת בחלק קטן מהמדינות).
מאסר עולם הוא העונש השני בחומרתו בספר העונשין הישראלי אחרי עונש מוות, אולם בעוד שהאחרון הוא עונש נדיר ביותר, מאסר העולם הוא העונש שמקובל להטיל על רוצחים, ורק בנסיבות מיוחדות אין המורשע ברצח נידון לו.
במקרים של רצח של יותר מאדם אחד, מקובל לתת עונש של מספר מאסרי עולם, כמספר הנרצחים.
למספר מאסרי העולם המוטלים יכולה להיות משמעות לעניין קציבת המאסר.
בחוק הפלילי בישראל יש עונש חובה של מאסר עולם על רצח בנסיבות מחמירות.
כמו כן, יש עבירות עליהן נקבע עונש של עד מאסר עולם, אולם החוק קובע () שעל עבירה שקבוע עליה מאסר עולם מבלי שעונש זה הוא חובה יטיל בית המשפט עונש של עשרים שנות מאסר לכל היותר.
בעניין זה כתב המשנה לנשיא בית המשפט העליון השופט פרופ' מנחם אלון:
כאשר מוטל מאסר עולם, תקופת המאסר מוגדרת לפי סעיף (41) ל"חוק העונשין תשל"ז 1977".
מאסר עולם – עבירה שדינה מאסר עולם ולא נקבע שהוא עונש חובה, תקופת המאסר שיטיל בית המשפט לא תעלה על עשרים שנה.
משנות ה-50 של המאה ה-20 ועד לשנת 1993, עם תחילת כהונתו של עזר ויצמן בתפקיד נשיא מדינת ישראל, התקבע נוהג לפיו הנשיאים קצבו את כל מאסרי העולם שהונחו לפניהם לעונשים קצובים, לרוב לתקופה של 25 שנים.
במסגרת האפשרות לבקש שחרור על תנאי וניכוי שליש מתקופת המאסר, אסירים רבים יצאו לחופשי אחרי 16 שנה.
הנשיא עזר ויצמן התקומם נגד נוהג זה והחליט בתקופת כהונתו שלא לקצוב מאסריהם של רוצחים כלל, או לקצוב לתקופה העולה על הנוהג של 24 שנה שהיה מקובל עד אז.
בשל התנגדותו של ויצמן, שיצרה אי־אחידות בקציבת עונשים, תוקן בשנת 2001 חוק שחרור על-תנאי ממאסר ונקבע שתוקם ועדת שחרורים שתמליץ לנשיא לגבי קציבת עונשם של אסירי עולם, בלי לפגוע בסמכות הנשיא לקצוב את העונש או לחון את האסיר.
החוק קבע שבמקרים חריגים, ועדת השחרורים לא תמליץ על קציבת עונשו של אסיר עולם שהורשע ברצח ראש הממשלה עקב מניע פוליטי או אידאולוגי, ולא תמליץ על מתן חנינה לאסיר כזה.
כמו כן נקבע שוועדת השחרורים לא תמליץ על עונש פחות מ-30 שנה ולא תתן המלצתה לפני שעברו 7 שנים מתחילת המאסר.
בפועל, נכון ל-2015 הרף של 30 השנים אכן משמש בתור רף מינימום, ובמקרי רצח חמורים ממליצה הוועדה לקצוב את העונש לתקופה ארוכה מכך, ולעיתים אף ממליצה לא לקצוב כלל.
עוד קבע החוק שמי שנדון לשני מאסרי עולם במצטבר, לא יומלץ על קציבת עונשו לפני שעברו 15 שנה מהיום בו נגזר עליו מאסר העולם האחרון.
בית המשפט העליון קבע שעבור אסיר שנדון למאסר עולם במהלך מאסר אחר, יימנו 7 השנים החל מסיום המאסר הקודם.
בית המשפט העליון דחה עתירות של אסירים שדרשו שוועדת השחרורים תמליץ על קציבת עונשם לאחר שעבר זמן רב מהמינימום הנדרש בחוק.
השופט אדמונד לוי הסביר זאת בכך שעל אסיר כזה נגזר כי החירות תילקח ממנו עד אחרון ימיו.
הנשיא יכול לשנות זאת, בנסיבות המתאימות, מתוך הכרה כי מידת הרחמים עשויה לגבור על הדין.
אך לאסיר-עולם אין כל זכות לקבוע את הזמן שבו זה יקרה.
השופט לוי גם דחה את הטענה ל"אי הוודאות" בה נמצא אסיר שכזה, כי משנטל חייו של אחר, ודאותו היא שלא תושב לו חירותו עד שארית ימיו.
עונש מאסר עולם, שנגזר על מחבלים שהורשעו ברצח, התקצר פעמים רבות בעסקת חילופי שבויים, ואף בעסקאות שבהן קיבלה ישראל גופות בלבד.
עם המשוחררים בעסקאות אלה נמנים המחבלים קוזו אוקמוטו וסמיר קונטאר.
ההסכם לשחרור גלעד שליט כלל את שחרורם של 1,100 אסירים, על 477 מהם הושת מאסר עולם.
בארצות הברית, מאסר עולם נמשך עד מות האסיר.
לעיתים נגזר מאסר עולם באמצעות קביעה מכוונת של פרקי זמן ארוכים מהזמן שהאסיר צפוי לחיות, למשל 200 שנות מאסר.
בחלק ממדינות ארצות הברית קיימת "שיטת שלוש הפסילות" (Three Strikes Laws ) שעל פיה על כל עבירה פלילית שלישית יכול בית המשפט לגזור על הנאשם עונש של מאסר עולם.
בפועל, מאסר עולם בארצות הברית אין פירושו תמיד "מאסר לכל החיים".
במדינות רבות, אסיר עולם יכול להיות משוחרר בשחרור מוקדם לאחר עשר שנות מאסר, גם כאשר גזר הדין קובע מאסר עולם ללא אפשרות שחרור מוקדם.
לאנשי ממשל יש לעיתים הסמכות להעניק חנינה, המתקת עונש, או לקבוע את המאסר עד כה כתקופת המאסר.
לפי החוק הפלילי הפדרלי, לא ניתן להעניק שחרור מוקדם לעבירות שהתבצעו לאחר 1 בדצמבר 1987, כולל מאסרי עולם.
לכן, מאסר עולם שנגזר בבית משפט פדרלי בארצות הברית הוא לכל החיים, אלא אם כן הנשיא מעניק חנינה או המתקת עונש.
בבריטניה מאסר עולם הוא מאסר לתקופה לא מוגדרת.
במקרים רבים שר הפנים קובע את משך המאסר לאסירים שנידונו למאסר עולם.
בדרך כלל מקובל לקבוע מאסר של 15 שנים עד לדיון השחרור המוקדם הראשון, אך אסירים שפשעם נחשב כבד במיוחד יושבים בדרך כלל בכלא לתקופות ארוכות הרבה יותר וחלקם אף מעבירים, בסופו של דבר, את כל יתרת חייהם בכלא.
אסירי עולם ששוחררו בשחרור מוקדם משוחררים בתנאים מגבילים (Life Licence) שאם יעברו עליהם הם צפויים להמשך מאסר מיידי.
ביוון מאסר עולם נמשך 25 שנה, ואסיר יכול לבקש שחרור מוקדם לאחר 16 שנות מאסר.
אם האסיר נידון ליותר ממאסר עולם אחד, אז הוא יוכל לבקש שחרור מוקדם רק אחרי 20 שנה.
תקופות מאסר נוספות שנגזרו על אסיר מתמשכות במקביל למאסר העולם, כש-25 שנה הוא פרק הזמן המקסימלי למאסר, כששחרור מוקדם אפשרי לאחר ריצוי 60% מתקופת המאסר.
בגרמניה פרק הזמן המינימלי שירצה אסיר שנידון למאסר עולם הוא 15 שנה, שלאחריהן האסיר יכול לבקש שחרור מוקדם.
אם פסק הדין בעניינו של האסיר ציין "אשמה חמורה במיוחד" , אז פרק הזמן המינימלי מוארך ל-18 שנה.
לאחר 10 שנות מאסר, לשכה מיוחדת בבית המשפט הפלילי שאחראית על התיק קובעת תקופת מאסר מינימום מומלצת לכל מקרה לגופו, כלומר תקופת מאסר מינימלית שמתאימה לפשע הספציפי בהתאם לחומרתו.
שחרור מוקדם של אסיר דורש את התנאים הבאים:
האסיר ריצה את תקופת המינימום שנקבעה לו.
חוות דעת פסיכולוגית על ידי קרימינולוג שיקומי הקובעת שהאסיר אינו מסוכן יותר ושהוא יכול לחיות חיים חיוביים בחברה.
בפועל, קביעה של "אשמה חמורה במיוחד" מאריכה באופן משמעותי את תקופת המאסר לפני שחרור מוקדם.
מאסר עולם בגרמניה נמשך בממוצע 20 שנה.
כ-20% מהאסירים המרצים מאסר עולם בבתי הכלא בגרמניה מסיימים את חייהם בכלא.
אסירים שנשפטו למאסר עולם שונים מאסירים אחרים בכך שהם אינם מצפים לשחרור מהכלא והתנהגות טובה לצורך שחרור מהכלא אינה אופציה עבורם.
שלטונות הכלא על כן מתאימים את תנאי הכליאה לאסירי העולם.
למשל, בישראל נהגו לכלוא אסירי עולם בתאים עם מעט שותפים.
בישראל, אסירי עולם מנועים מלצאת לחופשות מהכלא, עד קציבת עונשם, עם זאת ניתן להם לעבוד, וכן לעבור קבוצות למניעת אלימות וקבוצות אחרות כולל לימודים במרכז החינוך בתוך כותלי הכלא, וזאת על מנת שיעברו תהליך טרם בקשתם לקציבת עונשם.
האיסור לפי המשפט הבין-לאומי על מאסר עולם לקטינים
המגבלה על מאסר עולם לקטינים בסעיף 37 לאמנה לזכויות הילד (CRC).
הסעיף קובע שלא יוטל על קטינים עונש מאסר עולם ללא אפשרות שחרור.
מקור נוסף לאיסור זה הוא פרשנות ועדת זכויות האדם של האו"ם לאמנה הבינלאומית בדבר זכויות מדיניות ואזרחיות (ICCPR).
סעיף 24 קובע שלכל ילד, ללא אפליה על שום בסיס אפשרי, זכאי להגנה הנדרשת בשל מעמדו כקטין.
סעיף 10 קובע שהמטרה המרכזית של מערכת הענישה היא שיקום ודורש טיפול ההולם את גילם ומעמדם החוקי של עבריינים צעירים.
הערה כללית מספר 10 של ועדת זכויות הילד של האו"ם, וכן בהערה כללית מספר 24 המחליפה אותה, קוראות להימנעות מהעברת תיקים ממערכת משפטית המיועדת לקטינים למערכת משפטית המיועדת לבגירים על מנת להגן על הצרכים הייחודיים של קטינים.
מקורות נוספים בהם האיסור מופיע הוא בסעיף 19 לכללי בייג'ינג ככלל מנחה אך לא מחייב לפיו פגיעה בחירותם של קטינים צריכה להיות מצומצמת ככל הניתן, להוות מוצא אחרון ולהיות מוגבלת בזמן.
גם סעיפים 27-28 לכללי האו"ם להגנה על קטינים שנשללה מהם חירותם (כללי הוואנה) מדגישים את הצורך בטיפול מותאם לצרכים של קטינים ואת החשיבות של שילובם מחדש בקהילה.
מתן מאסר עולם סותר במהותו כלל זה כיוון שבעקבות המאסר הקטין למעשה לעולם לא ישתלב שנית בחברה.
בהחלטת מועצת זכויות האדם של האו"ם מיום 8.10.13 הובעה הדרישה להימנע מהטלת מאסר עולם על קטינים.
הדווח המיוחד לעינויים ציין בדו"ח מ-2015 שהוא עשוי להיחשב יחס אכזרי, או בלתי אנושי ואף לעלות לכדי עינוי.
היקף החיוב של מדינות באיסור
רובן המוחלט של המדינות החברות באו"ם, כולל ישראל, חברות באמנת זכויות הילד ולכן מחויבות באיסור.
קיימת מחלוקת בשאלה אם האיסור מהווה חלק מהמשפט הבין-לאומי המנהגי ועל כן מחייב מדינה שאינה חברה באמנה לזכויות הילד.
מחלוקת זו באה לידי ביטוי במקרה של ארצות הברית שהיא המדינה היחידה שחברה באו"ם ואינה חברה באמנה.
הפרקטיקה הכללית העולמית מצביעה על דחיית עונש מאסר העולם ללא אפשרות שחרור בחוק או בפרקטיקה.
בדו"ח של UNICEF משנת 2005, וכן במחקר של CRIN משנת 2015, עולה כי לפחות 112 מדינות אסרו איסור מוחלט על הטלת מאסר עולם לקטינים וכי מדינות בודדות בלבד מאפשרות בחוק הטלת מאסר עולם ללא אפשרות שחרור כשרק 4 מהן, ובהן ישראל, הטילו אותו בפועל במקרים בודדים.
ייתכן שניתן גם להצביע על תחושת מחויבות משפטית לאיסור של המדינות בשל החלטות נציבות זכויות האדם של האו"ם בשנים 2002–2005, ביקורת של ועדת זכויות האדם, אמנת זכויות הילד שחברות בה 192 מדינות ויצירת מנגנוני פיקוח בינ"ל שמגנים על החלטות אלו.
אם מתקבלת הטענה שישנה פרקטיקה ברוב העולם של אי-מאסר עולם לקטינים ושהמדינות בעלות תחושת מחויבות לתנאים אלו, ניתן לאפיין את האיסור ככלל מנהגי.
ישנם הטוענים כי האיסור הגיע אף למעמד של נורמה מחייבת עליונה (Jus Cogens).
מאידך, יש הטוענים, ובעיקרם ארצות הברית, שאין לאיסור מעמד מנהגי או מעמד של Jus Cogens, מכיוון שמדינות רבות כוללות בחוקיהן אפשרות למאסר עולם ללא אפשרות שחרור לקטינים או מפרות את הוראות האמנה בפרקטיקות אחרות של ענישת קטינים.
מאסר עולם לקטינים בדינים מדינתיים
ישראל חברה באמנה לזכויות הילד ומכאן היא חייבת באיסור על מאסר עולם לקטינים במשפט הבין-לאומי.
הוראות המשפט הבין-לאומי אינן חלות אוטומטית בדין הפנימי של ישראל ונדרש לאמץ אותן בחקיקה.
עד כה האמנה לא אומצה בדין הפנימי בחקיקה והדין בישראל מאפשר להטיל עונש מאסר עולם על קטינים.
עונש זה אף הוטל במקרים של עבירת רצח.
ראוי להבהיר שבישראל השימוש במושג מאסר עולם לא מתייחס לפרק זמן קבוע, הוא משתנה בהתאם לעבירה הפלילית ויכול לכלול הן ענישה קצובה בזמן והן ענישה שאינה קצובה בזמן.
הענישה האסורה בדין הבין-לאומי הינה ענישה בלתי קצובה, כלומר עד תום ימיו של האסיר.
חקיקה מרכזית בישראל בעניין זה היא חוק יסוד: נשיא המדינה וחוק החנינה קובעים שנשיא המדינה יכול להעניק חנינה לאסירים.
בדומה, חוק יסוד: נשיא המדינה וחוק שחרור על-תנאי ממאסר קובעים שנשיא המדינה יכול לקצוב עונש מאסר עולם למי שעונשו לא נקצב.
החקיקה בנוסף מיישמת את עקרונות האמנה ומעגנת מערכת משפט ייעודית לקטינים לטובת טיפול בצרכיהם והתייחסות למצבם באמצעות חוק הנוער (שפיטה, ענישה ודרכי טיפול).
החוק אף מאפשר לסטות מעונשי המינימום הקבועים בחוקים אחרים בהתייחס לבגירים ובהתאם לכך, מאפשר לא להטיל מאסר עולם על קטין גם כאשר חובה להטיל מאסר זה על בגיר.
בזמן שהדין הבין-לאומי לא אושר בחקיקה, הוא אכן משפיע על הפרשנות הניתנת לחוקים על ידי בית המשפט.
ראשית, בפסק דין חורב נקבע שיש חזקה פרשנית לפיה יש לפרש את החוקים הפנימיים של המדינה באופן שיתיישב וימנע סתירה עם ההתחייבויות הבין לאומיות של ישראל.
בנוסף, עלתה בפסיקה השאלה האם הטלת מאסר עולם על קטינים בדין הישראלי מתיישבת עם הדין הבין-לאומי וניתן לראות דעות שונות.
פסק דין חורב קבע שדיני המאסר הניתנים בישראל אינם "ללא אפשרות שחרור" כפי שנכתב באמנה, בשל מוסד החנינה.
קיימת אפשרות כלשהי שהאסיר ישתחרר ומכאן דרישות האמנה נענות.
בפסק דין אבו חסן מובעת דעת מיעוט שלא התקבלה על ידי רוב שופטים, לפיה מוסד החנינה לא משנה את מהות העונש ולכן עונש המאסר אכן סותר את האמנה, כפי שמצויין גם בספרות ברחבי העולם), ועל בית המשפט לגזור מאסר עולם על קטינים בנסיבות חריגות בלבד.
המפקד הצבאי רשאי להטיל מעצר מנהלי על קטינים החשודים בפעילות טרור או פגיעה ביטחונית חמורה.
מעצר מנהלי הוא מעצר שאין עליו מגבלת זמן מכיוון שניתן להאריכו מעת לעת.
בשל כך ניתן לטעון שהמעצר המנהלי לא עומד בדרישות האיסור של המשפט הבין-לאומי שלא להטיל מאסר עולם ללא שחרור.
מומחי או"ם קבעו שסמכות המפקד הצבאי אינה עולה בקנה אחד עם המשפט הבין-לאומי.
בדו"ח משנת 2024 האו"ם ביקר בחריפות את המעצריים המנהליים, טען שהם תחליף למאסר עולם בפועל ושפרקטיקה זו ננקטת בשימוש רחב, ללא משפט או כתב אישום וללא גישה לייצוג משפטי.
יתרה מכך, בדו"ח מצויין כי לישראל חסר מנגנון אפקטיבי המאפשר להגיש תלונות על מקרים פרטניים ישירות לאו"ם.
בנוסף, בדו"ח נכתב שבמעצרים אלו מתנהלות פרקטיקות של בידוד, שימוש בשוק חשמלי, מניעת מזון ומים וקשירת גפיים ואף ננקטת אלימות באופן העולה כדי עינויים.
ראוי לציין מדינה חריגה בהיבט עונש מאסר על ילדים והיא ארצות הברית שאינה חברה באמנה לזכויות הילד.
עם זאת, ניתן לראות מגמות התמתנות של המדינה בנושא זה ונקבע שעל שופטים חובה לשקול את מאפייני גיל הנעורים בעת מתן עונש לקטינים, בעיקר כאשר הם מטילים מאסר עולם ללא אפשרות לשחרור.
ברם, גם בימים אלו מוטל עונש מאסר עולם ללא אפשרות שחרור לקטינים בארצות הברית, ולכן עולות כנגדה טענות רבות שהיא עוברת על הדין הבין-לאומי.
ארצות הברית, אינה חברה באמנת זכויות הילד ומעולם לא פעלה לפי האיסור הקבוע בה.
בנוסף, עת אשרור האמנה הבינלאומית בדבר זכויות אזרחיות ומדיניות, ארצות הברית הגישה הסתייגות המאפשרת לה, בנסיבות חריגות, להתייחס לקטינים כאל בגירים, מה שכולל לשיטתה את חומרת הענישה.
קיימת מחלוקת האם ארצות הברית נכללת תחת תאוריית המתנגד המתעקש, תאורייה במשפט הבין-לאומי הגורסת שמדינה שהתנגדה באופן עקבי לכלל בעת היווצרותו, אינה מחויבת לו.
ארה"ב טוענת למעמד זה: היא מצביעה באופן עקבי נגד החלטות העצרת הכללית של האו"ם בנושא, היא לא אישררה את אמנת ה-CRC כנזכר מעלה ובפרקטיקה היא אכן מטילה עונש מאסר עולם ללא שחרור.
אולם יש הטוענים שהתנגדותה לא הייתה מספיק מפורשת ביחס לסעיף הספציפי באמנת זכויות הילד, ולכן אינה עומדת בדרישות להיות מתנגדת מתעקשת.
טענה נוספת היא שלא ניתן להתנות על האיסור ולכן אפשרות זו לא עומדת לרשותה.
מאסר הוא עונש שבית משפט רשאי לגזור על אדם שהורשע בעבירה פלילית על פי חוק.
מהותו של העונש היא בשלילת חירותו של האדם וזכויות אחרות.
האסיר נכלא בדרך כלל בבית סוהר למשך תקופת המאסר, אם כי לעיתים משמש לכך בית מעצר או מתקן כליאה אחר.
מאסר בפועל – העבריין נכלא מאחרי סורג ובריח.
בחוק נקבעת תקופת המאסר המרבית לכל עבירה.
לעבירות מסוימות קבועה בחוק גם תקופת המאסר המזערית.
עונש המאסר החמור ביותר הוא מאסר עולם.
בית המשפט קובע את משך המאסר במסגרת המגבלות שבחוק.
עבודות שירות – עבודות יומיות לטובת הציבור, ובערב המורשע חוזר ללון בביתו.
עונש זה חל במקרה שבית המשפט מטיל על המורשע מאסר לתקופה שאינה עולה על תשעה חודשים.
מאסר על-תנאי – המורשע לא ייכנס לבית הסוהר בגין עבירה זו, אך אם בפרק זמן קצוב הנאשם יחזור על עבירה שבגינה הורשע, הוא יכנס לבית הסוהר לתקופה בין שנה ל-3 שנים.
אף על פי שמאסר במובן המוכר בימינו החל להתבצע בהיקף רחב רק בעת החדשה, גרסאות מסוימות של עונשי מאסר היו נהוגות בצורות שונות עוד מהעת העתיקה.
בזמנים עברו היה נהוג לכלוא בני אדם לכל חייהם בצינוקים מעופשים ושורצי מחלות.
במאה ה-18, בעקבות התקדמות טכנולוגית שאפשרה מעקב מדויק יותר אחר זהויות של אזרחים, החלה המגמה המודרנית של עונשי מאסר לתקופות זמן מוגדרות.
בהדרגה השתכלל מודל המאסר, ועם העלייה ברמת החיים והעלייה בחשיבות החברתית של זכויות אדם, הוסדר תחום המאסר, ובמדינות מערביות מודרניות יש פיקוח הדוק על בתי הכלא והאסירים זוכים למזון, תנאים תברואתיים נאותים, שירותים רפואיים, תמיכה נפשית ועזרה בשיקום חייהם.
במאה ה-21 נבחנת מחדש האפקטיביות של עונש מאסר לעומת אלטרנטיבות.
במקביל לנטייתם של שופטים מערביים להפנות פחות ופחות אסירים למאסר, עולה מנגד שימוש נפוץ יותר לאלטרנטיבות, חלקן בסיוע חידושים טכנולוגים, דוגמת אזיק אלקטרוני או מעצרי בית בשעות הלילה.
מאסר אמור למלא ארבע מטרות: גמול וענישה, הרחקה, הרתעה, ושיקום.
היכולת לכלוא אדם כעונש נועדה למנוע גם מאחרים את הסיכוי לביצוע פשעים.
לכן, בתי הסוהר הם חלק מהעונש המוטל על אנשים שחורגים מהגבולות החוקיים.
בתי סוהר גם מגנים על החברה בכך שהם מרחיקים ממנה את אותם אנשים שעלולים להוות סיכון לאחרים.
לבתי הסוהר יש גם תפקיד שיקומי כאשר במהלך תקופת הכליאה מנסים לשנות את טבעם של הכלואים ובכך להקטין את הסיכוי שהם יפשעו שוב לאחר שישוחררו.
החוק מתיר למערכת בתי הסוהר להחליט על קיצור תקופת המאסר לאסיר שהתנהגותו טובה.
כמו כן יש אפשרות לקיצור תקופת המאסר באמצעות חנינה.
מעצר מנהלי הוא מונח המתאר מעצר של אדם לתקופה מקסימלית של 6 חודשים מבלי שהורשע על ידי בית משפט בביצוע עבירה אלא על-פי צו מנהלי של הרשות.
בעוד שאין ספק לגבי האפקטיביות של הרחקת אסירים, ובמיוחד אסירים אלימים וראשי ארגוני פשיעה, נכון ל-2021 בדיקות וממצאים שונים מתקשים להראות אפקטיביות בהרתעה, ומצביעים על שיקום רק במספר קטן של מקרים.
מאסרו של ישו (באיטלקית: Cattura di Cristo) הוא ציור של קאראווג'יו משנת 1602.
בציור מתוארת לכידתו של ישו בגת שמנים בידי חיילים רומאים שהונחו על ידי יהודה איש קריות, המזהה את ישו בנשקו אותו על לחיו (הבשורה על-פי מרקוס 14:44).
הדמות בעלת השפם בקצה הימני של התמונה, אשר מחזיקה בידה הימנית פנס היא דיוקן עצמי של קאראווג'ו.
ציור זה נחשב "נעלם", עד שנתגלה בשנת 1990 במסדר הישועי בדבלין, שם היה תלוי בחדר האוכל של הישועים מאז שנות השלושים המוקדמות של המאה העשרים, אך נחשב לעותק של ציור של ואן הונתורסט, מממשיכי קאראווג'יו ההולנדים.
הציור נמכר על ידי משפחת מתאי מרומא (כציור של ואן הונתורסט) ב 1802 לוויליאם המילטון ניסבת מסקוטלנד, שבביתו היה תלוי עד 1921. לאחר מכן הוא נמכר לרופאה אירית שתרמה אותו למסדר האחים הישועים.
לאחר שנוקה ושוקם בשנת 1990, נתגלה מקורו האמיתי, ומאז הוא מוצג ברשות המסדר בגלריה הלאומית של אירלנד שבדבלין.
מאסימו אמברוזיני (באיטלקית: Massimo Ambrosini; נולד ב-29 במאי 1977) הוא כדורגלן עבר איטלקי ששיחק ברוב הקריירה שלו בקבוצת מילאן האיטלקית בתפקיד הקשר.
לזכותו של אמברוזיני 35 הופעות במדי נבחרת איטליה.
אמברוזיני משחק במילאן מאז שנת 1995, עת הועבר אליה מקבוצת צ'זנה.
עם נבחרת איטליה הוא העפיל לגמר יורו 2000, שם הפסידה נבחרתו ל.
אמברוזיני קיבל את סרט הקפטן בסוף עונת 2008/9 לאחר פרישתו של פאולו מלדיני.
ב-4 ביולי 2013 חתם השחקן לעונה אחת בפיורנטינה האיטלקית.
ובתום העונה פרש ממשחק פעיל.
מאסימו אודו (באיטלקית: Massimo Oddo; נולד ב-14 ביוני 1976) הוא כדורגלן עבר איטלקי ששיחק בתפקיד המגן הימני, וכיום מאמן מילאן פיוצ'רו.
לזכותו של אודו זכייה במונדיאל 2006 עם נבחרת איטליה.
אודו החל את הקריירה בקבוצות הנוער של מילאן ובין השנים 1995–2000 הושאל לקבוצות בוגרים שונות בליגה האיטלקית.
בשנת 2000 נרכש על ידי הלאס ורונה ממנה עבר ללאציו ב-2002. בשנת 2007 החזירה אותו מילאן אל שורותיה בדיוק בזמן בשביל לככב ולזכות בליגת האלופות לעונה זו.
אודו השתתף במשחק הגמר בו גברה מילאן על ליברפול בתוצאה 1–2.
בקיץ 2008 עבר מאסימו אודו לקבוצת הפאר הגרמנית באיירן מינכן בהשאלה לעונה אחת, שבסיומה חזר למילאן.
בקיץ 2011 חתם אודו בלצ'ה מהליגה האיטלקית לעונה אחת.
ב-7 ביוני 2012 הודיע אודו על פרישה ממשחק פעיל.
במאי 2015 מונה אודו למאמן פסקארה מהסרייה ב'.
בעונתו הראשונה בתפקיד הוא העלה את פסקארה לסרייה א'.
ב-14 בפברואר 2017 פוטר מתפקיד מאמן פסקארה.
ב-21 בנובמבר 2017 מונה אודו למאמן אודינזה מהסרייה א' .
ב-24 באפריל 2018 הוא פוטר מתפקידו לאחר שהקבוצה הפסידה 11 משחקים ברציפות.
ב-25 בפברואר 2025 מונה למאמן קבוצת המילואים של מילאן, בסרייה ג'.
מחוז מאסינדי (באנגלית, בסוואהילי: Masindi) הוא אחד ממחוזותיו האדמיניסטרטיביים של האזור המערבי במדינת אוגנדה.
בדומה למחוזות נוספים במדינה, המחוז נקרא על שם העיר הראשית שלו, מאסדיני.
המחוז גובל במחוז ניויה מצפון, במחוז קיריאנדונגו ממזרח, במחוז נאקאסאקה מדרום מזרח, במחוז קיאנקוואנזי מדרום, במחוז הוימה מדרום מערב ובמחוז בוליסה מצפון מערב.
עיר הבירה והעיר הגדולה של המחוז היא מאסדיני.
המחוז הקום בשנת 1976, ובהמשך התפצלו ממנו המחוזות קיריאנדונגו ובוליסה.
הפארק הלאומי מרצ'יסון פולס הוקם כשמורת ציד, ובהמשך נהפך לפארק לאומי.
בפארק חיים מאות זנים של עופות ויונקים, ובהם פילים, תאואים, אריות, נמרים, היפופוטמים, ג'ירפים, אנטילופות, קובוסים שחורי-רגל, בובאלים אייליים, אוריבים וקובוסי מים, חזירי יבלות, בבוני זית, קולובוסים, פרשים אדומים, שימפנזים, מנעלנים, אנפות גוליית, עגורי כתר לבן-לחיים, אנפיות סוף, יקאנות אפריקניות, חרטומנים, קלאואים קרקעיים, טוראקיים, אורגיים, פרפורים עקודים ושלדגים ענקים.
בשנות ה-70, בתקופתו של אידי אמין כראש ממשלת אוגנדה, נפגעה קשות אוכלוסיית בעלי החיים בפארק, כתוצאה מציד בלתי-חוקי, וב-1983 נכחדו הקרנפיים.
מפלי מרצ'יסון הם מפלים גדולים על הנילוס, הנמצאים בפארק הלאומי מרצ'יסון פולס, הקרוי על שמם.
בראש המפלים, הנילוס מוצא את דרכו החוצה דרך פרצה ברוחב 7 מטרים.
הנהר נשפך אל בסיס המפלים בהפרש גובה של 43 מטרים דרך שלושה אשדים נפרדים, וממשיך בזרימתו מערבה אל אגם אלברט.
במפלים זורמים כ-300 מטרים מעוקבים של מים מדי שנייה.
בבסיס המפלים מתקהלים תנינים רבים.
כמות הגשם השנתית היורדת במחוז היא 1200 מ"מ.
והיא מתפרשת לשתי עונות, שמגיעות לשיאן בחודשים מרץ עד מאי ואוגוסט עד נובמבר.
ענף הכלכלה המרכזי של תושבי המחוז הוא חקלאות, כאשר הגידולים הנפוצים במחוז הם דוחן, דורה, חמניות, שומשום, בטטה, תפוח אדמה, קסאווה, תירס, כותנה, קפה, טבק, כרוב הגינה, עגבנייה, בצל הגינה, סויה, בננה ואפונה.
ענפים כלכליים נוספים הם דיג, דבוראות, תיירות וגידול בעלי חיים.
המחוז נחשב מגוון מבחינה אתנית, וחיים בו 55 שבטים שונים.
השבטים הגדולים במחוז הם באניורו ובאגונגו שמהווים 60% מהאוכלוסייה.
שבטים נוספים שקיימים במחוז הם אלור, ז'ונם, ארינגה ובארולי.
בנוסף לגיוון האתנני במחוז, תושבים רבים במחוז היגרו אליו ממדינות שונות וביניהן רואנדה, קניה, דרום סודאן והרפובליקה הדמוקרטית של קונגו.
משק בית ממוצע במחוז מורכב מ-4.86 נפשות.
מספר זה נמוך מהממוצע הארצי שעומד על 5.2 נפשות.
קצב גידול האוכלוסייה הוא 2.72% בשנה.
המלכה מאסנאטה מוהאטו סיסו (נולדה ב-2 ביוני 1976) היא המלכה הרעיה של לטסי השלישי מלך לסוטו.
מאסנאטה נולדה בשם אנה קאראבו מוטסאואננג במאפוטנג שבמחוז בראה, והיא הבכורה מבין צאצאיהם של תקיסו מוטסאואננג ורעייתו מאראראבו.
בשנת 1990 נרשמה מאסנאטה למכללה הבינלאומית מאכאבנג במאסרו, ולמדה בה עד שנת 1996. עם תום לימודיה נרשמה בשנת 1997 לאוניברסיטה הלאומית של לסוטו ללימודי תואר ראשון במדעים.
באוקטובר 1999, לאחר שתי שנות לימודים, התארסה למלך לטסי השלישי, והפסיקה את לימודיה.
בני הזוג נישאו ב-18 בפברואר 2000 במאסרו, בירת המדינה.
הייתה זו הפעם הראשונה שבה בן משפחת המלוכה נשא אישה שאינה ממשפחת אצולה בהיסטוריה של לסוטו.
הנסיכה סנאטה (נולדה ב-7 באוקטובר 2001);
הנסיכה מאסיסו (נולדה ב-20 בנובמבר 2004);
הנסיך לרותולי סיסו (נולד ב-18 באפריל 2007) - יורש העצר של לסוטו.
מאסימו טרואיזי היה שחקן, במאי קולנוע ומשורר איטלקי.
טרואיזי היה מועמד לשני פרסי אוסקר בקטגוריית פרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר ובקטגוריית התסריט המעובד הטוב ביותר לשנת 1995 על עבודתו בסרט "הדוור".
טרואיזי נולד בעיירה סן ג'ורג'ו א-קרמנו שליד נאפולי, למשפחה מרובת ילדים.
חוויותיו המשפחתיות באו לידי ביטוי בעלילות סרטיו הראשונים כבמאי.
לאחר שסיים את לימודיו, החל לכתוב שירים והושפע מהיוצר הנערץ עליו ביותר, פייר פאולו פאזוליני.
ב-1969 החל טרואיזי ללמוד משחק בתיאטרון מקומי.
מותה המוקדם של אמו עורר אצל טרואיזי בעיות לב שהיו ידועות אצלו בעבר, לרבות התקף קדחת שגרונית שעבר בילדותו.
עוד בנעוריו נסע לארצות הברית למטרת ניתוח מסתמי הלב, שמומן בחלקו בסיועם של חבריו.
את הקריירה האמנותית שלו החל ב-1972 כשהחל להופיע במופעי קברט.
לאחר מספר הופעות קומיות בסדרות מקומיות וברדיו, קיבל מעמד של כוכב ברחבי איטליה.
טרואיזי התפרסם גם בזכות היותו חקיין מוכשר.
את קריירת הקולנוע שלו החל בשנת 1981 כשביים ושיחק בסרטו הראשון "Ricomincio da tre".
על עבודתו בסרט הבכורה קיבל שבחים רבים וביקורות נלהבות והוא הפך לאחד הבמאים האיטלקיים המבטיחים ב-שנות ה-80. ב-1984 שיחק לצידו של רוברטו בניני, בקומדיה "לא נותר אלא לבכות" (Non ci resta che piangere) אותה ביימו השניים במשותף.
בשנת 1987 שיחק בסרט האמריקאי "Hotel Colonial" לצד שחקנים כמו ג'ון סאבאג' ודמיאן ביצ'יר.
ב-1989 זכה בפרס פסטיבל הסרטים של ונציה בקטגוריית השחקן הטוב ביותר על משחקו בדרמה של אטורה סקולה "Splendor".
עלילת הסרט עסקה בניסיונות בעל אולם קולנוע ועובדיו למנוע את מכירת אולם הקולנוע הכושל ליזמים.
בהמשך אותה שנה, השתתף בסרט "Che ora è?" ("מה השעה?") בבימויו של סקולה בו גילם דמות בן הפוגש את אביו מרצ'לו מסטרויאני לאחר פרידה של שנים.
סקולה כבמאי וטרואיזי כשחקן המשיכו לשתף פעולה ב-1990 בסרט "קפיטן פראקסה" (Il viaggio di Capitan Fracassa) שעסק במסעה של חבורת שחקני תיאטרון נודד.
סרטו האחרון כבמאי, בו גם שיחק בתפקיד ראשי והשתתף בכתיבת התסריט, היה "Pensavo fosse amore, invece era un calesse".
גם סרט זה, שיצא ב-1991, התמקד בקשיים היומיומיים המתעוררים באהבה בין גבר לאישה, שגולמה על ידי השחקנית פרנצ'סקה נרי.
ב-1994 זכה טרואיזי לראשונה לפרסום בינלאומי על משחקו בדרמה הקומית, זוכת פרס האוסקר לפסקול המקורי הטוב, "הדוור".
בסרט, שבוים על ידי מייקל רדפורד, גילם טרואיזי את דמותו של מריו רופולו, בנו של דייג כפרי באזור בו אין מים זורמים.
מריו אינו יוצא לדוג עקב בחילות מהן הוא סובל.