tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
במסגרת התוכנית אזור תחנת יבנה – מזרח יועד לאזור תעסוקה ומסחר, משולב עם מגדלי מגורים.
בינואר 2018 הודיעה רכבת ישראל כי קו המסילה הבודד בין רחובות לצומת פלשת יוכפל במטרה להגדיל את קיבולת הקו.
העבודות על הכפלת המסילה החלו בתחילת 2019. בהמשך תוכנן להקים עוד רציף בתחנה.
במרץ 2021 נחתם הסכם בין רכבת ישראל לרשות מקרקעי ישראל על פיו תותר בנייה לתעסוקה ולמגורים בשטח תחנות הרכבת.
במסגרת התוכנית תחנת הרכבת יבנה – מזרח תשורג ותכלול ארבעה רציפים, שטח התחנה יקורה, וסביבו יבנו מבני משרדים ומגורים.
נכון לסוף שנת 2022 יש תוכניות להזיז את התחנה מזרחה לצורך בניית שכונה חדשה אך עקב חשיפת "עיר היין" הזזת התחנה מתעכבת וגם הכפלת המסילה במקטע זה.
קיים בתחנה רציף בודד שבו מגיעות רכבות משני הכיוונים: צפונה לבנימינה דרך רחובות, לוד, תחנות תל אביב ונתניה, ודרומה לאשקלון דרך אשדוד.
התחנה מתפרסת על פני שטח של כ-300 מ"ר, וכוללת חניון כלי רכב פרטיים, מסוף לתחבורה ציבורית ומתקני קשירה לרכב דו-גלגלי.
מבנה התחנה החדש נגיש לבעלי מוגבלויות באמצעות חניות נכים, פסי הובלה לכבדי ראייה ומתקן כריזה בקופה לכבדי שמיעה.
בסוף שנת 2022 הותקנה מערכת הזנה חשמלית עילית על ידי חברת SEMI הספרדית, והמערכת מספקת מתח חילופין של 25 אלף וולט בתדירות של 50 הרץ.
בתחנה עוצרות רכבות פעם בשעה לכל כיוון בקו בנימינה - אשקלון.
תחנת הרכבת חדרה מערב היא תחנת נוסעים של רכבת ישראל הממוקמת על מסילת החוף בחלקה המערבי-מרכזי של העיר חדרה בסמוך לאזור התעשייה.
התחנה משמשת הן כתחנת משאות והן כתחנת נוסעים (בתוספת לתחנת חדרה מזרח, המשמשת למשאות בלבד).
צפונית לתחנה נמצא הצומת הרכבתי צומת רמז אשר ממנו מתפצלת המסילה המזרחית לכיוון תחנת הרכבת חדרה מזרח.
כיום הצומת אינו מאפשר לרכבות המגיעות מכיוון חדרה מערב להמשיך לכיוון חדרה מזרח אך קיים תכנון עתידי להקמת קשת מסילתית מכיוון דרום לכיוון מזרח אשר תאפשר להפעיל קו נוסעים בכיוון זה.
בעקבות סלילת מסילת החוף בשנות ה־50, הייתה תחנת חדרה מזרח – התחנה היחידה בעיר חדרה שהוקמה בתקופת המנדט הבריטי – מחוץ לקו, שכן היא ממוקמת בקו המזרחי.
כדי לאפשר לרכבות על מסילת החוף, שנחנכה ב-14 במאי 1953, נבנתה תחנת חדרה מערב.
היא נחנכה רשמית ב-27 בנובמבר 1957. אם כי שירות הנוסעים בה החל שלושה שבועות קודם לכן.
תחנת חדרה מזרח המשיכה לשמש לתנועת נוסעים בקו חיפה-ירושלים וחיפה-באר-שבע, עד שהופסק השימוש בקו המזרחי בשנות ה-70, ותחנת חדרה מערב הפכה לתחנה היחידה הפעילה בעיר.
בתחילת שנות ה־90 שופצה התחנה ושוב עברה שיפוץ מקיף ב-2016, והיא משמשת כתחנה בקו הפרוורי בנימינה–תל אביב–רחובות–אשקלון ובקו באר שבע מרכז–כרמיאל.
היא משמשת גם כתחנת משא למכולות ורכבות פסולת.
בשנת 2016 עברה התחנה שיפוץ מקיף.
בסמוך לתחנה מתוכנן מרכז תחבורה בשטח של 100 דונם, שיכלול תחנת אוטובוסים אשר תחליף את התחנה המרכזית שבמרכז העיר, וכן חניונים וגשרים.
במסגרת מרכז התחבורה החדש תורחב תחנת הרכבת, כך שיתווסף אליה רציף נוסף, והגישה אליה תתאפשר גם מצדה המערבי, שם הולך ונבנה מרכז מסחרי גדול בשם מתחם אנרג'י.
עם זאת חלק מפרויקט זה נמצא בקונפליקט עם תוכנית תת"ל 65א לשדרוג והרחבה של מסילת החוף, הכוללת את הכפלת מסילת החוף לכל אורכה לארבע מסילות, שהוספת המסילות באזור חדרה תהיה בצדה המערבי של המסילה הקיימת.
לרכבת ישראל קטרי בומברדייה טראקס הגוררים קרונות דאבל דק מאותו יצרן וקרונועים חשמליים מדגם Desiro HC תוצרת סימנס.
על־פי נתוני רכבת ישראל, לרבעון השלישי של 2024, עברו בתחנה 244,000 נוסעים בחודש, ובממוצע ליום – כ־7,400 נוסעים.
בעתיד מתוכננת העברת פעילות המטענים בתחנה מספר קילומטרים דרומה לתחנת הרכבת כפר ויתקין, שם הקימה הרכבת מתחם לוגיסטי חדש לצורך עבודות החישמול.
בתחנה קיימים שלושה רציפים: רציף צד, אשר ממוקם בכניסה לתחנה במבנה הראשי, ורציף אי בין המסילות, אשר מחובר במעבר תת-קרקעי.
רציפים 1 ו־2 משמשים לרכבות הפרווריות, ורציף 3 משמש למקרה שהרכבת הבין-עירונית עוקפת את הרכבת הפרוורית כבר בחדרה (בדרך כלל הדבר קורה בתחנת בנימינה) כדי לצמצם איחורים.
כמו כן יש מסילות נוספות המשמשות את שלוחת המטענים בתחנה.
בתחנה עוצרות רכבות בשעות הלילה בקו נתב"ג - נהריה.
מספר קווי אוטובוס עוברים בצמוד לתחנה, חלקם ייעודיים לרכבת עבור תושבי השכונות בחדרה.
תחנת רכבת תפעולית ומסוף מטענים
בסמוך לתחנת נוסעים נמצאת תחנת רכבת תפעולית ומסוף מטענים, המסילות של התחנה משמשות לדיור רכבות וציוד רכבתי.
מסוף מטענים כולל מתחם אחסנת מכולות.
תחנת הרכבת חיפה – בית המכס היא תחנת נוסעים מתוכננת של רכבת ישראל, העתידה לשרת את העיר חיפה.
התחנה תמוקם בצפון־מזרח העיר חיפה, בסמוך לקריית הממשלה ע"ש יצחק רבין, על מסילת הקו הראשי של רכבת ישראל.
תחנת הרכבת תוכננה במסגרת התוכנית להקמת קריית הממשלה במחוז חיפה.
כחלק מתנאי המכרז, היזמיים יכלו לבנות גם משרדים להשכרה, מסחר וחניונים בתשלום.
והיזם גם היה אמור להתחייב לבנות תחנת רכבת פרוורים על חשבונו (ולא מתקציב המדינה) מול הקריה בשם "חיפה בית המכס".
לתחנה הוצעו גם השמות הבאים: "חיפה קריית הממשלה" ו"חיפה - מגדל המפרש ע"ש יצחק רבין".
הפרויקט היה אמור לנצל את "זכויות האוויר" מעל המסילה והתחנה.
להיבנות בשטח של 25 אלף מ"ר, מתוכם 18 אלף מ"ר משרדים, כ-3,000 מ"ר מסחר, 1,000 מ"ר שיוקדשו להקמת תחנת הרכבת, 450 מקומות חניה, וכן גשר מעל דרך העצמאות שיחבר את התחנה לקריה.
התחנה הייתה אמורה להשתלב עם תחנת רכבת קלה בדרך העצמאות.
במאי 2001 פורסם המכרז להקמת התחנה.
ב־5 בפברואר 2002 אישרה הוועדה המחוזית לתכנון ולבנייה חיפה את התוכנית.
הפרויקט לבסוף לא יצאה לפועל, מאחר שלמרכז ההקמה לא ניגשה אף חברה, עקב חוסר כדאיות כלכלית ליזמים.
ביוני 2015, שר האוצר משה כחלון וראש עיריית חיפה יונה יהב חתמו על הסכם לפיתוח חיפה ההסכם, כולל שיקוע מסילת הרכבת בעיר והקמת תחנת בית המכס בעלות של 1.3 מיליארד שקל.
מועצת עיריית חיפה אישרה את הסכם בנובמבר 2015.
הנושא נמצא במחלוקת מקצועית ופוליטית בין עיריית חיפה, רכבת ישראל ומשרדי התחבורה והאוצר וקיימות מספר חלופות תכנוניות.
תחנת הרכבת חולון – וולפסון היא תחנת נוסעים של רכבת ישראל הממוקמת על מסילת תל אביב – פלשת בין חולון לתל אביב-יפו בין נתיבי כביש 20 (בדומה לתחנות תל אביב).
התחנה הוקמה במחלף וולפסון, כששתי המסילות עוברות במפלס התחתון שלו - בגובה הכביש המהיר.
ב-22 בספטמבר 2008, פרסמה רכבת ישראל מכרז לביצוע עבודות התשתית להקמת התחנה.
בדצמבר 2008 זכה הקבלן אשר גרין במכרז לבניית תחנת וולפסון ולביצוע קטע מסילה במסגרת הקו מתל אביב למערב ראשון לציון.
היקף העבודות נאמד ב-53 מיליון ש"ח.
התחנה החלה לפעול ב-25 בספטמבר 2011.
בתחנה יש שני רציפים: רציף 1 המאפשר לרכבות להמשיך לתחנות תל אביב, טבעת השרון והרצליה, ורציף 2 המאפשר לרכבות להמשיך לבת ים, ראשון לציון, יבנה, אשדוד, אשקלון ותחנות הנגב המערבי עד אופקים.
בתחנה קיים חניון לרכב דו-גלגלי בלבד.
פרט לכך, קיימת נגישות לעצירה, הורדת/איסוף נוסעים במקום.
תחנת הרכבת יבנה – מערב היא תחנת נוסעים של רכבת ישראל הממוקמת בעיר יבנה על מסילת תל אביב – פלשת בסמוך לתחנה מרכזית יבנה ובצמוד לכניסה המערבית ליבנה, ומשרתת את הבאים מתחנת האוטובוסים המרכזית במערב העיר וכן את תושבי השכונות הסמוכות ועובדי אזור התעשייה של יבנה.
בשנת 2005 זכתה חברת מנרב במכרז להקמת התחנה וכ-4 ק"מ של מסילה בין ראשון לציון ליבנה.
בשנת 2009 זכתה חברת שפיר הנדסה במכרז להקמת המסילה מיבנה לבני דרום.
בקטע זה, עקב התנגדויות התושבים, הוקמה בצמוד לשכונות הדרום מערביות של יבנה מנהרה באורך של כ-1.2 ק"מ, ובה הוקם בכל כמה עשרות מטרים פתח אוורור, על מנת לאפשר נסיעה של רכבת.
עיקר העבודות להקמת התחנה הסתיימו בשנת 2011, אך הקטע של מסילת תל אביב – פלשת מצפון לתחנה נפתח רק ב-25 בפברואר 2012. עם השלמת המסילה החל לפעול שירות רכבות סדיר צפונה לראשון-לציון, לבת ים, לחולון, ולתל אביב.
ב-4 באוגוסט 2013, עת הושלם החיבור המסילתי למסילת לוד – אשקלון, נפתח גם השירות דרומה, לאשדוד ולאשקלון.
בשנת 2015 נחנכה מסילת אשקלון – באר שבע ושירות הרכבות מהתחנה הוארך עד לתחנת באר שבע – מרכז.
תכנון תחנת הרכבת נעשה על ידי האדריכלית בתיה סבירסקי מלול ובהקמתה הושקעו כ-50 מיליון שקלים.
התחנה כוללת טרמינל נוסעים בן 800 מ"ר ושני רציפי נוסעים באורך 300 מטרים כל אחד.
במהלך 2013 נפתח חניון חנה וסע הכולל 700 מקומות חנייה ללא תשלום.
התחנה מהווה כתחנת ביניים בקו אופקים - הרצליה.
בשעות השיא עוצרות בתחנה שלוש רכבות בשעה להרצליה (אחת מהן אינה עוצרת בתחנות בת ים וחולון), שתיים בשעה לאשקלון ואחת בשעה לאשדוד עד הלום.
תחנת הרכבת יפו (קרויה גם "תחנת הרכבת מנשייה") היא תחנת רכבת היסטורית הנמצאת צפונית ליפו, והיא למעשה תחנת הרכבת הראשונה שהוקמה במזרח התיכון מחוץ למצרים ולטורקיה.
התחנה פעלה בין השנים 1892–1948 כתחנת הקצה של מסילת הרכבת יפו–ירושלים.
התחנה נסגרה בראשית מלחמת העצמאות, ולאחריה הועתקה תחנת הקצה של הקו לתחנת תל אביב דרום.
התחנה נסגרה והמסילה בין שתי התחנות פורקה.
התחנה פעלה כתחנת הקצה המערבית של מסילת הרכבת יפו–ירושלים, מאז נחנכה המסילה ב-26 בספטמבר 1892 (ואף קודם לכן, בנסיעות עד לוד) ועד ערב מלחמת העצמאות - למעט בזמן מלחמת העולם הראשונה, עת פירקו הטורקים את קטע המסילה בין יפו לבין תחנת הרכבת לוד.
בימי פעילותה חצצה התחנה בין שכונת מנשייה הערבית (שנחרבה במלחמת העצמאות, ולאחריה גן צ'ארלס קלור) לבין שכונת נווה צדק היהודית.
הקו זכה להצלחה רבה למרות זמן הנסיעה הארוך ביחס לאורכה של המסילה (4 שעות), מאחר שהיא חסכה מהנוסעים את המסע המפרך בעגלה ממישור החוף אל הרי ירושלים, שהיה כרוך בתשלום מיסים לשלטונות ובתשלום דמי חסות לשודדים.
עד ערב מלחמת העולם הראשונה (1914) עברו בתחנה כ-183,000 נוסעים (בארץ ישראל היו באותה תקופה פחות מחצי מיליון נפש).
בין הנוסעים המפורסמים נמנה גם בנימין זאב הרצל.
בניגוד לקו "רכבת העמק", שזכה למעמד מיתולוגי בהיסטוריוגרפיה הארץ ישראלית, הקו בין יפו לירושלים לא נהנה ממעמד דומה ולמעשה נמחק מהזיכרון הקולקטיבי.
בין הסיבות לכך אפשר לציין את העובדה שהקו תרם בעיקר להתפתחותו של היישוב הערבי באותה תקופה ושירת בעיקר נוסעים לא יהודים.
המפעל התרחב והפך לספק מוביל של מלט ואריחים מקושטים לבניין העיר תל אביב.
כאמור, במהלך מלחמת העולם הראשונה (תחילת 1915) פירקו הטורקים את אדני המסילה בין יפו ללוד והשתמשו בהם לסלילת המסילה המזרחית (טול כרם-קוסיימה).
לאחר הסגת הכוחות הטורקיים מצפון לירקון, (סוף דצמבר 1917) והוצאתה של יפו מטווח הארטילריה הטורקית - התייצב הנדבך המערבי של קו שתי העוג'ות, והתאפשרה לצי הבריטי עגינה בטוחה בנמל יפו.
לייעול השימוש בנתיב הלוגיסטי החדש שנפתח בפניהם סללו הבריטים מסילה צרה, בתחילה לציוד צבאי בלבד ומאוחר יותר גם לסחורות אזרחיות, שחיברה את הנמל לתחנת מנשייה דרך רחוב רזיאל וכונתה "הטרזינה הקטנה".
מסילה צבאית צרה נוספת נסללה צפונה, ממסעף הרכבת ללוד על הקו יפו-ירושלים, לימים תחנת הרכבת תל אביב בקרבת בית הדר של ימינו, ועד 'גבעת ג'נקינס', מזרחית לג'ליל.
גם קטע המסילה הצרה עד לוד שוקם ותנועת הסחורות שבה אליו במהלך 1918. בראשית שנות ה-20 שידרגו הבריטים את הקו יפו-לוד-ירושלים לרמת קו תקני בעל רוחב פס של 145 ס"מ, ורכבות נוסעים שבו לנוע עליו.
במלחמת העצמאות הייתה תחנת הרכבת בקו החזית בין ערביי יפו ויהודי תל אביב, התחנה הושבתה ושוב לא הופעלה, ומסילת הרכבת שקישרה בינה לבין תחנת הרכבת תל אביב דרום פורקה בראשית 1950. עם הקמת צה"ל, הפך מתחם התחנה לבסיס צבאי של הצבא הצעיר, ושימש לריכוז ולשיפוץ של נשק שלל.
בחלק הדרומי של המתחם הוקם מוזיאון בתי האוסף לתולדות צה"ל המציג את תולדות אמצעי הלחימה בצה"ל.
במתחם התחנה נמצאים כ-25 מבנים בסגנונות בנייה מגוונים - ניתן להבחין במבנים מהתקופה העות'מאנית, באדריכלות טמפלרית ובמבנים מימי המנדט הבריטי.
עד תחילת שנות האלפיים הם היו עדיין בחזקת צה"ל, חלקם עמדו בשיממונם, וחלקם עדיין שימשו את מוזיאון בתי האוסף לתולדות צה"ל.
ראש העירייה, רון חולדאי פנה לצה"ל בבקשה שיעביר את המתחם לרשות עיריית תל אביב, לצורך שיקום ופיתוח.
בנובמבר 2005 החלה עיריית תל אביב, באמצעות החברה העירונית עזרה ובצרון, בשיקום מתחם תחנת הרכבת יפו.
המבנים תועדו ושומרו על ידי משרדו של אדריכל אמנון בר אור.
הפרויקט תוקצב ב-12 מיליון ש"ח, ובמסגרתו הוסב המתחם (כ-20 דונם) למוקד תרבות, בילוי ופנאי.
בספטמבר 2006, נבחר קבלן לשימור ושיפוץ 22 מבנים היסטוריים במתחם.
במרץ 2007, חתמה עיריית תל אביב על הסכם חכירה ל-10 שנים עם מינהל מקרקעי ישראל ורשות הפיתוח, בעלי הקרקעות במתחם.
ביוני 2008, זכתה קבוצת ויתניה במכרז של עיריית תל אביב לביצוע עבודות להשלמת השימור והשיפוץ, השכרת המבנים לעסקים, וניהול המתחם.
הקבוצה, כללה את חברת ויתניה (51%) ואת חברת פלורנטין א.מ נכסים והשקעות (49%), שבשליטת איש העסקים אבי מורדוך.
קבוצת ויתניה גברה בהתמחרות על חברת אמות השקעות, שבשליטת אלוני חץ.
המכרז היה מסוג בנה-הפעל-העבר, לתקופה של 10 שנים, עם אופציה ל-5 שנים נוספות, והיזם נדרש להשיב את הנכס
לעיריית תל אביב בתום תקופת השכירות.
במרץ 2009, נפתח חלק מהמתחם לתערוכות מתחלפות והתקיים בו יריד אמנות צבע טרי.
באפריל 2010 נפתח המתחם המשופץ כולו לקהל הרחב.
המתחם כולל מסעדות, חנויות, שוק אורגני ותערוכות.
בשנים הראשונות לאחר השקתו זכה "מתחם התחנה" להצלחה רבה, הוא פעל ב-85% תפוסה, הייתה עלייה בדמי שכירות, ואף שלמו לעסקים דמי פינוי שבין 300 ל-500 אלף שקל, על ידי עסקים חדשים שרצו להיכנס במקומם.
אולם בהמשך הייתה ירידה בפופולריות שלו, עסקים רבים נסגרו והתפוסה ירדה.
ביוני 2021, אושרה להפקדה תוכנית בנייה חדשה למתחם וסביבתו.
התוכנית כוללת בנייה של 640 יחידות דיור, 670 חדרי מלון ושטחים מסחריים, רובם בשטח מגרש החנייה בחזית המתחם ובשטח מוזיאון צה"ל שנסגר ב-2019.
בשטח המתחם הוצבו שני קרונות נוסעים היסטוריים בני יותר מ-100 שנים שהושאלו ממוזיאון הרכבת בחיפה, ושופצו על ידי הזכיינים הפרטים.
ברחבת הכניסה עומד קרון תלת-סרני מס' 93 של הרכבת המנדטורית, שנבנה במקורו כקרון נוסעים של הרכבת המצרית, ואחרי מלחמת העולם הראשונה נמכר לרכבת המנדט בה שירת כקרון שירות פנימי.
ליד הטרמינל נמצא הקרון מס' 102, שהיה במקורו קרון מחלקה ראשונה של חברת הרכבת האנגלית Midland Railway בעשור הראשון של המאה ה-20. ביחד עם 15 מאחיו נשלח כרכבת אמבולנס למזרח התיכון סביב 1917, ולאחר מלחמת העולם הראשונה הפכו קרונות אלו לקרונות הנוסעים הראשונים בבעלות רכבת המנדט.
היום הוא משמש כאולם למיצג מולטימדיה המספר את הסיפור של מסילת הרכבת יפו–ירושלים.
במתחם מוזיאון בתי האוסף נמצאים מספר מתקנים ומבנים ששייכים לתחנת רכבת יפו: מגדל מים, ברז מילוי קטרים, סובב קטרים וכו'.
תחנת הרכבת טולכרם היא תחנת רכבת וצומת מסילתית היסטוריים ממערב לעיר טולכרם – תחנת המוצא של המסילה המזרחית ונקודת מפגשה עם מסילת השומרון.
שרידי מבני התחנה ומגדל המים שלה שוכנים כיום בתוך שטח אזור התעשייה ניצני שלום, דרום-מזרחית למחלף ניצני עוז, בעוד המסילות שעברו במקום פורקו במהלך השנים.
התחנה הוקמה על ידי העות'מאנים ב-1915 במהלך המערכה על סיני וארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה.
דרך השרון והשפלה נסללה המסילה מטולכרם ללוד ומשם לבאר שבע ועד לקוסיימה תחנת הקצה הדרומית הגיעה וקרבה את הגייסות העות'מאנים-גרמנים וציודם לעבר תעלת סואץ כחלק מהמאמץ לחצות את חצי האי סיני, לצלוח ולהשתלט על גזרת התעלה על מנת למנוע מהבריטים את המעבר דרכה להודו.
מתחנת טולכרם התפצלו שתי שלוחות: האחת, מסילת האלונים, 25 ק"מ אורכה, לכיוון יער האלונים מצפון לחדרה והשנייה, דרך צומת עירון לכפר קניר ליד רגבים, שתיהן לשם איסוף עצים שנכרתו ושימשו חומר גלם לייצור אדני הרכבת וחומר הסקה לדודי קטרי הקיטור.
עם כיבוש ארץ ישראל בידי הבריטים, הם הרחיבו את המסילה המזרחית העות'מאנית לרוחב תקני של 143 ס"מ והאריכו אותה מאזור חדרה עד לחיפה.
מסילת השומרון נותרה ברוחב המקורי (105 ס"מ) כך שעד סוף שנות ה-30 של המאה ה-20, עת חדלו לפעול קווי הנוסעים במסילת השומרון, תפקדה תחנת טולכרם כתחנת מעבר (הנוסעים ירדו מרכבת אחת ועלו על רכבת אחרת) בין המסילות חיפה - לוד - קנטרה ומסילת השומרון.
במהלך המרד הערבי הגדול הותקפה התחנה מספר רב של פעמים, וכן הותקפו נוסעים יהודים שעברו בה.
בעקבות ההתקפות הוקמה במקום תחנת נוטרים לצד מחנה צבאי בריטי
התחנה המשיכה לשמש את תושבי טולכרם עד מלחמת העצמאות, שבעקבותיה נותקה מהמסילה המזרחית שנותרה ברובה בשטח מדינת ישראל, או הועברה לשליטתה במסגרת הסכמי שביתת הנשק.
באוגוסט 1949 נסללה מסילה שעקפה את אזור טולכרם וחיברה מחדש את המסילה המזרחית שבשטח ישראל, והשאירה את תחנת טולכרם מנותקת לחלוטין מהמסילה המזרחית.
מסילת השומרון, שהתנועה בה הופסקה לחלוטין בסוף מלחמת העולם השנייה לא חזרה יותר לפעילות ובתחנת טולכרם לא נעשה יותר שימוש.
התחנה שעמדה בסמוך לקו הירוק, הפכה למוצב של הלגיון הירדני.
לאחר מלחמת ששת הימים התגלה בתחנה קטר קיטור מס' 70372 מתוצרת North British Loco יחד עם 3 קרונות, שנשארו בתחנה כאשר זו נותקה מהמסילה המזרחית.
23 קטרים מאותו סוג, שיוצרו בשנים 1941-1940 והובאו לארץ ישראל מבריטניה בזמן מלחמת העולם השנייה נשארו בידי רכבת ישראל ויצאו בהדרגה מהשירות עד שנת 1959.
מבני התחנה שימשו למפעל קטן לשיווק מלח בישול בשותפות ישראלית-פלסטינית בראשית שנות ה־70, חרף התנגדותה של עיריית טולכרם, ונערכו הכנות לבניית מפעלים נוספים בשטח המתחם.
בשלב מאוחר יותר הוקם בסמוך למבני התחנה אזור התעשייה ניצני שלום, ובתחומו שוכנים כיום שרידי מבני התחנה ומגדל המים שלה.
תחנת הרכבת חצבה היא תחנת נוסעים מתוכננת של רכבת ישראל העתידה לשרת את מושב חצבה.
התחנה היא חלק מפרויקט מסילת הרכבת לאילת.
כיום קיימת מסילה המגיעה כמעט עד חצבה (מסילת הרכבת להר צין המיועדת לשינוע פוספטים), אך במסגרת העבודות יוקם קטע חדש ומשודרג.
בשנת 1975 הכריז מנכ"ל רכבת ישראל, צבי צפרירי, על פרויקט להארכת מסילת הדרום עד אילת, כולל תחנה בחצבה ושלוחה למפעלי ים המלח.
במאי 1977, הקטע הבא בפרויקט, שאורכו 42 ק"מ, בין הר צין לחצבה, תוקצב לביצוע בסך 15 מיליון ל"י.
אך לאחר המהפך בבחירות לכנסת התשיעית, החליט שר האוצר החדש שמחה ארליך לבטל את הפרויקט ונכון למרץ 2025, תחנת הרכבת בחצבה טרם נבנתה או תוקצבה.
יונגפראויוך היא תחנת רכבת תחתית הממוקמת בתוככי היונגפראו ברמה הברנית שבשווייץ.
התחנה משמשת את רכבת היונגפראו המקשרת בין מעבר קליינה שיידג ליונגפראו.
בהיותה בגובה של 3,454 מטרים מעל פני הים, יונגפראויוך היא תחנת הרכבת הגבוהה באירופה.
תחנת הרכבת יקנעם – כפר יהושע היא תחנת נוסעים של רכבת ישראל המשרתת את כפר יהושע, יקנעם עילית, קריית טבעון, רמת ישי והסביבה.
שירות הרכבת בה החל ב-16 באוקטובר 2016. היא ממוקמת על מסילת העמק בשטח חקלאי לשעבר של כפר יהושע, בין יקנעם לכפר יהושע, ממזרח לכביש 6 ומדרום לכביש 722.
תחנת יקנעם – כפר יהושע נבנתה כחלק מחידוש רכבת העמק והיא סמוכה לצומת התשבי.
עלות הקמת התחנה הגיעה לכ-92 מיליון שקלים, והיא תוכננה על ידי אדריכל אברהם קוריאל ממשרד קוריאל-אמר.
התוכנית להקמתה אושרה ב-2005, אך הקמתה בפועל החלה בשנת 2011. לאחר חנוכת הקו תושבי עמק יזרעאל ובית שאן זכו לנסוע בחינם למשך חצי שנה ולסבסוד הכרטיסים ב-50% למשך שנתיים נוספות.
התחנה אינה נמצאת במרחק הליכה מיקנעם עילית או מיישוב אחר והנוסעים נדרשים להגיע באמצעות תחבורה ולא ברגל.
בשל כך מספר הנוסעים העוברים בתחנה דליל, מדו"ח נוסעים שפרסמה חברת רכבת ישראל לשנת 2017 עולה כי בתחנה נרשמו 383,789 נוסעים לעומת 563,418 נוסעים בתחנת בית שאן ו-850,517 נוסעים בתחנת עפולה.
ההשראה לעיצוב מבנה התחנה באה מתחנות רכבת העמק ההיסטוריות וכן ממבני לולים, רפות ומחסני תבואה הנפוצים בעמק ולכולם צורה דומה: מבנה מלבני עם גג דו-שיפועי.
מבנה התחנה מורכב בעיקרו מגוש אחד בולט בנוף השדות המישורי, ומחופה כולו באבן נסורה הבוהקת בלובנה ומסנוורת, ההפך הגמור מאבן הבזלת הכהה המאפיינת את התחנה השוכנת בקצה השני של המסילה בבית שאן.
נוסף על גוף הבניין המרכזי ניצב מגדל מים, שגם הוא בולט בנוף ומעוצב בהשראת מגדלי המים שהופיעו בתחנות רכבת העמק המקוריות לפני מאה שנה.
במקור תפקיד אותם מגדלים היה לספק מים ליצירת הקיטור שהניע את קטר הרכבת, אך כיום תפקיד המגדל לדאוג ללחץ מים בתחנה עצמה.
המסילות מצויות במפלס הקרקע, אך הגישה אליהן דורשת מעבר תת-קרקעי.
התחנה ממוקמת כ־3 ק"מ צפון-מזרחית ליקנעם, כ־2.5 ק"מ מערבית לכפר יהושע, וכ־2 ק"מ מזרחית לקריית חרושת.
בתחנה עוצרות רכבות פעם בשעה לעתלית דרך תחנות חיפה ופעם בשעה לבית שאן דרך עפולה, ובשעות השיא שתי רכבות בשעה.
(2 רכבות בבוקר לחיפה, ו־2 רכבות בערב לעפולה ובית שאן).
בצמוד לכניסה לתחנה ישנו מסוף אוטובוסים ממנו יש שירות אוטובוסים ליקנעם, קריית טבעון, רמת ישי וישובי המועצות האזוריות מגידו ועמק יזרעאל.
כל הקווים העוברים במסוף מופעלים על ידי חברת סופרבוס.
יהושע - קריית טבעון - נופית♿13/13את.
יהושע - קריית טבעון - שדה יעקב (קו 13א) - קריית טבעון♿22ת.
יהושע - כפר יהושע - רמת ישי♿117ת.
יהושע - צומת התשבי - שכונה ותיקה - רמת יקנעם - גבעת אלונים - גבעת יערה, שכונה מערבית♿ 🚆118ת.
יהושע - צומת התשבי - אזור תעשייה יקנעם - מסוף יקנעם עילית♿184ת.
יהושע - צומת התשבי - מסוף יקנעם עילית - רמת השופט - עין השופט - דליה - גלעד185ת.
יהושע - צומת התשבי - מסוף יקנעם עילית - בא"פ אליקים - אליקים - עין העמק - רמות מנשה - בי"ס מגידו407מסוף יקנעם עילית - צומת התשבי - ת.
יהושע - קריית טבעון - מכללת אורנים - בסמת טבעון - נופית
תחנת הרכבת טירה-כוכב יאיר היא תחנת נוסעים מתוכננת של רכבת ישראל שעתידה לשרת את העיר טירה ואת כוכב יאיר-צור יגאל.
התחנה היא חלק מפרויקט המסילה המזרחית החדשה.
מיקום התחנה יהיה בכניסה המזרחית לעיר טירה וישולב בה מסוף תחבורה לאוטובוסים בהתאם לאישור ועדה מחוזית לתכנון ולבנייה של מחוז מרכז באוקטובר 2017..
בסוף שנת 2018 הסתיים שלב התכנון של המסילה.
ואף פורסמה הסיבה שגרמה לעיכוב הפרויקט, אשר המרכזית בהם הייתה חוסר בתקציב.
ב-2019 החלו העבודות המקדימות בשטח, ובמקביל סוכם כי יבוצעו עבודות גם על שבילי אופניים מתחנת הרכבת לטירה ולכוכב יאיר.
תחנת הרכבת חריש צפויה לשרת את תושבי העיר חריש והאזור, והיא מתוכננת לקום באזור מחלף משמר הגבול.
התחנה תמוקם על מסילת מנשה העתידית שתקשר את המסילה המזרחית אל מסילת העמק, בתחילה תהיה תחנה זו קצה של שלוחה שתתפצל מהמסילה המזרחית באזור עמק חפר.
בצמוד לתחנה מתכונן מסוף תחבורה ציבורית ופארק התעשייה עירון.
נכון לתחילת שנת 2022 התחנה נמצאת בשלבי תכנון, ומקודמת על ידי חברת נתיבי ישראל.
בשל דרישת עיריית חריש להקים את התחנה בתוך העיר, התחנה אמורה לקום סמוך לכניסה לעיר, מצידו המערבי של כביש 6, ויוקם גשר או מעבר תת-קרקעי מהעיר עד לתחנה.
תחנת הרכבת טוקיו (ביפנית: 東京駅) היא תחנת רכבת גדולה בסמוך לארמון הקיסרי שבמרכז טוקיו.
היא התחנה העמוסה בעולם מבחינת מספר הרכבות שחולפות בה והתחנה החמישית ביפן מבחינת תפוקת נוסעים.
התחנה משמשת בסיס לקווי השינקנסן של יפן, והקווים היוצאים ממנה מגיעים אל כל רחבי המדינה.
בתחנה נמצאת גם תחנה של הרכבת התחתית של טוקיו ותחנת אוטובוסים מרכזית גדולה.
בשנת 1889 הכינה הוועדה המקומית של טוקיו תוכניות לבניית קו רכבת מסועף שיחבר את הטרמינל הראשי של טוקאידו בשינבאשי אל מסוף ניפון (כיום טוהוקו), באוטנו.
בשנת 1896 החלו העבודות להקמת התחנה אל מול הגנים של הארמון הקיסרי.
הבנייה התעכבה בשל פרוץ מלחמת סין–יפן הראשונה ומלחמת רוסיה–יפן, והחלה לבסוף בשנת 1908. בניין התחנה בן שלוש הקומות תוכנן על ידי האדריכל טטסונו קינגו (שתכנן גם את תחנת מנסייבאשי ואת בנק יפן) כחגיגה מאופקת של הניצחון היקר של יפן במלחמת רוסיה–יפן.
תחנת טוקיו נפתחה ב-20 בדצמבר 1914 עם ארבעה רציפים; שתי רכבות חשמליות (קווים ימאנוט/קיהין-טוהוקו), ושתי רכבות לא-חשמליות (רציפי קו טוקאידו הנוכחיות).
קו האספקה הראשי של צ'ו לתחנה הושלם בשנת 1919 ונעצר בתחילה ברציף שמשמש כיום את הרכבות בקווים ימאנוטה/קיהין-טוהוקו.
בתקופה מוקדמת זו, היו בתחנות רק שערים בצד של שכונת המרונוצ'י, כאשר הצד הצפוני משמש ליציאה והדופן הדרומית משמשת כניסה.
תחנת הרכבת ירושלים – מלחה הייתה תחנת רכבת בדרום העיר ירושלים בשכונת מלחה.
התחנה נפתחה ב־9 באפריל 2005 ושימשה כתחנת קצה על אף שתוואי המסילה שעליה היא נמצאת ממשיך עד לתחנת הרכבת הישנה של ירושלים (אך המסילה אינה במצב תפעולי).
התחנה מוקמה בקילומטר ה־76.269 מתחנת תל אביב דרום, או בקילומטר ה־175.029 מתחנת חיפה מזרח.
התחנה נסגרה במרץ 2020 עקב מגפת הקורונה ומאז לא נפתחה מחדש.
על חניון התחנה וסביבתו עתיד להיבנות דפו לקו הכחול של הרכבת הקלה.
קו הרכבת לירושלים החל לפעול בשלהי התקופה העות'מאנית, בשנת 1892. מסילת הרכבת עברה בסמוך לאל-מאלחה, באותה עת כפר ערבי מדרום-מערב לירושלים.
הקו המשיך לפעול עד 14 באוגוסט 1998.
בשנת 2000 הוחלט על חידוש ושיפוץ הקו, אך עיריית ירושלים (אז בראשות אהוד אולמרט) התנגדה לפתיחתה מחדש של תחנת הרכבת הישנה על רקע כוונה להפוך את התחנה הישנה למתחם נדל"ן, ורצון למנוע מעבר של רכבות בשכונות המושבה הגרמנית ובקעה.
כתחליף הוחלט על בניית תחנה באזור מלחה, מחוץ למרכז העיר.
כשהושלם הקו עד ירושלים ב־9 באפריל 2005, שירות הרכבות בקו תל אביב – ירושלים הופעל על ידי רכבות IC3 בלבד, מפני שרכבות מסוג זה היו בעלות המרחק הקטן ביותר בין החוגונים.
בעקבות סדקים רבים שהתגלו בחוגוני הרכבות כתוצאה מהעיקולים והשיפועים במסילה ומחיר תפעול גבוה לצורך תיקון החוגונים, הוחלט להשתמש בקו לבית שמש בשני מערכי IC3 בלבד.
בשנת 2006 פוצל הקו לשניים: תל אביב – בית שמש ובית שמש – ירושלים לתקופת ניסיון.
לאחר הפיצול היה ניתן להפעיל רכבת נוסעים דו-קומתית בין בית שמש לתל אביב ומבית שמש עד ירושלים על ידי מערכי IC3. בגלל זמן ההמתנה הממושך בבית שמש – 45 דקות לכיוון תל אביב ו־15 דקות לכיוון ירושלים – פחת באופן ניכר מספר נוסעי הרכבת אל ירושלים וממנה.
בשנת 2007 הוחלט להעביר את מפגש הרכבות של הקו תל אביב – בית שמש לתחנת הרכבת נחל שורק, במקום המפגש בתחנת הרכבת נען.
כתוצאה מכך התארך זמן הנסיעה בשלוש דקות לכל כיוון בקו בית שמש-תל אביב, אך זמן ההמתנה להחלפת הרכבת בתחנת בית שמש אל ירושלים וממנה צומצם לחמש דקות.
בין השנים 2008 ל־2017 פעל שירות ישיר בין ירושלים לתל אביב, ללא צורך בהחלפת רכבות בתחנת בית-שמש.
עם פתיחת קו הרכבת המהיר לירושלים העובר במסילת ירושלים–גנות בספטמבר 2018 ירדה תדירות הרכבות לתחנת מלחה לאחת לשעתיים לכל כיוון.
במרץ 2020, עקב התפרצות מגפת הקורונה בישראל, נסגרו זמנית כל תחנות הרכבת במדינה, וזו בכללן.
מאז נפתחו בהדרגה כל התחנות, מלבד תחנות מלחה וגן החיות התנ"כי.
מאז פתיחת הקו המהיר בין תל אביב וירושלים ירד באופן ניכר מספר הנוסעים בתחנה (ירידה של עשרות אחוזים בשנה), ומשרד האוצר הביע רצון לסגור את הקו על מנת לחסוך בהוצאות.
עד כה לא פורסמה עמדה סופית בנוגע לפתיחה מחדש או לסגירה מלאה של שתי התחנות, והן עדיין מופיעות בתרשימי הקווים של רכבת ישראל וכיעדים אפשריים באתר האינטרנט שלה על אף שבפועל, הקו והתחנה אינם פעילים ואין בהם תנועת רכבות סדירה.
נכון ל־2025, מבנה התחנה משמש משרדים עבור רכבת ישראל.
חניון התחנה נהרס ונבנה עליו חניון אגד לאוטובוסים אשר מחליף את המסוף הסמוך, אשר בו עתיד להיבנות דפו לקו הכחול של הרכבת הקלה.
מאז הסגירה ב־2020 הכניסה לשטח התחנה אסורה.
רכבות נוסעים אינן נוסעות בתוואי ישיר בין בית שמש לירושלים אך רכבת ישראל משמרת את התוואי ודואגת לתחזוקתו, כך שרכבות יכולות לנוע עליו ולהגיע לתחנה.
כיום מקימים על חניון וסביבת התחנה של הרכבת חניון (דפו) לקרונות הקו הכחול והקו הירוק של הרכבת הקלה בירושלים, החניון יכלול שני מפלסים עם כ־102 מקומות חנייה לקרונות, מתקן שטיפה לקרונות, מוסך תחזוקה, בתי מלאכה, בניין משרדים ומאגר מים.
מסילת רכבת קלה לבית שמש
קיים תכנון ראשוני להפעיל על תוואי קו הרכבת הקיים קו רכבת קלה לבית שמש וביתר עילית.
תוואי הרכבת הקלה לא יסתיים בתחנת הרכבת בית שמש אלא ימשיך לתוך העיר.
לרכבת קלה לא יהיו אותן בעיות ושחיקה של הקרונות כפי שקורה לקרונות הרכבת הכבדה אשר נוסעים בתוואי.
תוכנית נוספת היא הקמת מסוף מטענים לצד תחנת הנוסעים, שדרוג המסילה המובילה לבית שמש בתוואי חדש (שאמור לכלול גם תחנה בצור הדסה) ושאף תתפצל בבית שמש לכיוון קריית גת, מה שיאפשר הובלת רכבות מטען (ונוסעים) גם מבאר שבע וקריית גת אל ירושלים.
חיבור אל מסילת ירושלים – גנות
נשקלת הארכת המסילה התת-קרקעית ממרכז העיר כך שתתחבר לתחנת הרכבת מלחה, תוך בניית תחנה נוספת, תת־קרקעית, בקרבת תחנת החאן (ירושלים ההיסטורית).
פרויקט זה יאפשר לרכבת ישראל לתת שירות טוב יותר בתוך העיר וגם יאפשר גמישות תפעולית ושטחי דיור נוחים לרכבות בתחנת הרכבת מלחה.
הפרויקט אינו מתוקצב כרגע ועלויותיו גדולות מאוד; בנוסף קיימים תחליפים באמצעות רשת הרכבת הקלה בעיר.
מלבד זאת הרשות לפיתוח ירושלים הזמינה תוכנית פיתוח למתחם מלחה הכולל תוספת של עשרות אלפי מ"ר בנייה למשרדים, מלון ושטחי מסחר מעל מסילות התחנה שעדיין נמצא בהליכי אישור.
מסוף הנוסעים בתחנה בנוי בשלושה מפלסים.
הכניסה לתחנה נמצאת במפלס ביניים.
מדרגות, דרגנועים ומעלית מובילים מהכניסה אל המפלס העליון שבו ממוקמות קופות ומכונות אוטומטיות לרכישת כרטיסי נסיעה.
מן המפלס העליון יש לרדת אל מפלס הרציפים באמצעות מדרגות, מעלית או דרגנועים.
התחנה כוללת שני איי רציפים המוקפים בארבע מסילות.
בעבר שימשה תחנה זו כתחנת הקצה של קו ירושלים – בית שמש – תל אביב – הרצליה.
בזמן שהקו היה מאוחד, הקו כבר היה מוגדר כשימושי משום שלא היה צורך להחליף בתחנת בית שמש.
אולם החיסרון היחידי היה התחזוקה והחולשה של החוגונים, דבר שגרם לפיצולו הראשון והשני של הקו בשנים 2006–2014 ו־2017 ומאז.
לולא הפיצול השימוש בתחנה היה נשאר גבוה או בינוני, אך החוגונים היו מגיעים לשפל מדבר זה.
ב-2017 הקו פוצל לשני קווים שונים.
החלק המזרחי של הקו (מתחנת מלחה ועד בית שמש) נשאר בידי הקו הישן.
החלק המערבי של הקו (מבית שמש) חובר לקו החדש שהוארך לנתניה, ופעיל כיום בתור קו בית שמש – ת"א – נתניה.
זמני ההחלפות ברכבות השפיעו לרעה על השימוש בתחנה, דבר שגרם לירידה ניכרת בשימוש של החלק המזרחי הישן של הקו.
נכון ל־2023 החלק המזרחי של הקו מושבת עד להודעה חדשה וייתכן שלא יופעל בזמן הקרוב בעקבות השימוש הגבוה בתחנת נבון והוצאת כלל מערכי ה־IC3 משימוש.
אל הכניסה לתחנה מגיעים שני קווים פנימיים.
קו 18: מתחנת הרכבת לתחנה המרכזית דרך הקטמונים, המושבה הגרמנית, מורשה ונחלאות.
קו 35: מתחנת הרכבת לביטוח לאומי דרך שכונת מלחה, קריית יובל, הר הרצל, יפה נוף וקריית הממשלה.
על דרך מודעי בצד של הקריה הטכנולוגית ישנם קווים נוספים העוברים על רחוב מודעי לכיוון אחד בלבד, כיוונם הנגדי עובר ליד קניון מלחה.
תחנת הרכבת ירושלים – יצחק נבון היא תחנת נוסעים תת־קרקעית של רכבת ישראל בירושלים, שנבנתה כתחנת הקצה של מסילת ירושלים–גנות במסגרת תוכנית החומש של רכבת ישראל.
התחנה נקראת על שם יצחק נבון, נשיאה ה-5 של מדינת ישראל, ונפתחה לציבור ב-25 בספטמבר 2018. זו תחנת הרכבת השנייה הכי עמוקה בעולם, אחרי תחנת הרכבת בדאלינג גרייט וול בסין, תחנת הרכבת העמוסה ביותר בישראל מחוץ לתל אביב והגדולה ביותר בשטחה; היא משתרעת על שטח של כ-60,000 מטר רבוע.
התחנה ממוקמת בכניסה המערבית לעיר ירושלים ובסמוך לה נמצאים בנייני האומה, תחנת האוטובוסים המרכזית, ותחנה של הרכבת הקלה.
בשנת 2025 עברו בתחנה 9.5 מיליון נוסעים והיא התחנה השלישית בנפח הפעילות.
על הקמת התחנה הכריז שר התחבורה אפרים סנה ביוני 2001, לאחר שנבחנו מספר חלופות להקמת מסילת רכבת חדשה בין ירושלים לתל אביב והחלופה הכוללת הקמת תחנה חדשה ליד בנייני האומה נבחרה.
בדצמבר 2003 נבחר משרד "ברחנא אדריכלים" לתכנן את התחנה, שעלות הקמתה הוערכה אז בכ-200 מיליון שקל.
בנוסף הכריז שר התחבורה, אביגדור ליברמן שהקו החדש יחל לפעול לקראת סוף 2008.
במרץ 2006 פורסם המכרז להקמת התחנה.
ב־12 בספטמבר 2006 הונחה אבן הפינה לתחנת הרכבת ליד בנייני האומה בטקס בהשתתפותם של שר התחבורה שאול מופז, ראש עיריית ירושלים אורי לופוליאנסקי ומנכ"ל רכבת ישראל עופר לינצ'בסקי.
בעת בנייתה היא כונתה "תחנת הרכבת בנייני האומה" אך עם פתיחתה נבחר שמה הנוכחי.
בדצמבר 2008 זכתה חברת רמט במכרז לבניית שלד התחנה.
באוקטובר 2009 זכתה חברת חופרי השרון במרכז להקמת המנהרה המובליה לתחנה, כולל: כריית הרציפים, פיר הדרגנועים ומנהרות האוורור של מבנה המערכות המזרחי.
בפברואר 2015 זכתה חברת אלקטרה מערכות במכרז לביצוע מערכות החשמל (כולל חשמול המסילה עד נתב"ג), הדרגנועים, המים והניקוז בתחנה, מבנה הזכוכית ופיר האוורור; בעלות של 760 מיליון שקל.
התחנה נבנתה במיקום שבו הייתה "כיכר נזכור" ובמרכזה עמדה במשך כ־37 שנים אנדרטת יד הזיכרון למגיני ירושלים.
האנדרטה הועתקה לאזור בניין בית המשפט העליון.
באמצע שנת 2011 נתגלתה במהלך החפירות מתחת לבנייני האומה "מערת האומה" – מערת מים זורמים והנחל התת־קרקעי הגדול ביותר שנחשף בישראל.
התחנה נפתחה לציבור ב-25 בספטמבר 2018, בנוכחות ראש הממשלה בנימין נתניהו ושר התחבורה ישראל כ"ץ, ובתחילה פעלו הרכבות מתחנה זו לתחנת הרכבת נמל התעופה בן-גוריון.
בחודשיים הראשונים לאחר פתיחתה נוסעים אשר היו מעוניינים לנסוע בקו זה נדרשו להירשם מראש לנסיעה והנסיעות היו בחינם, עקב מיעוט נוסעים במשך 90 ימים מיום פתיחת התחנה הייתה הנסיעה ממנה בחינם, ובמשך תשעה חודשים לאחר מכן הנסיעה ממנה הייתה בחצי המחיר.
עם פתיחת התחנה היא חוברה לתשתית המסילות הארצית, אך את התחנה משרתים קווים בעלי תשתית חשמלית בלבד, מכיוון שרכבות המונעות על ידי דיזל לא יכולות לעבור במנהרות.
בנוסף, אילו רכבות דיזל היו פועלות בתחנה, הן היו מזהמות את האוויר ברציפים שנמצאים בחלל הסגור של התחנה, והיו גורמות לסיכון בריאותי.
עם התקדמות פרויקט החשמול ופריסת תשתית החשמל, הוארך הקו בשלבים: לקראת חג החנוכה, ב-21 בדצמבר 2019, הוארך הקו עד תל אביב ההגנה.
ביוני 2020 הוארך הקו עד תל אביב סבידור מרכז, וב-21 בספטמבר עד תחנת הרכבת הרצליה.
לאחר מכן הוארך הקו גם עד בנימינה (קו הפועל בשעות הלילה בלבד).
עם חשמול המסילה בתל אביב והפעלת השירות הישיר בין ירושלים לתל אביב, תחנת נבון תפסה את הבכורה מחיפה חוף הכרמל והפכה לתחנה העמוסה ביותר מחוץ לתל אביב בשנת 2020. שנה לאחר מכן, ב-2021, עקפה תחנת נבון גם את תל אביב אוניברסיטה.
ב-2022 עקפה אף את תחנת תל אביב ההגנה, והפכה לתחנה העמוסה ביותר של רכבת ישראל, למעט תחנות תל אביב המרכזיות סבידור מרכז והשלום, העמוסות במיוחד.
בשל אילוצי בניית מסילת הרכבת מתל אביב לירושלים בשיפוע המתאים לתנועת רכבת נוסעים, נוצר הכרח לבנות את רציפי התחנה בעומק של כ-80 מטרים מתחת למפלס הרחוב.
התחנה נבנתה בקצה מנהרה המקשרת בין התחנה לבין גשר הרכבת מעל עמק הארזים.
התחנה מחולקת לשני מפלסים עיקריים, מפלס עליון בסמוך לפני הקרקע ובו משרדים, קופות, בית כנסת לנוסעים ושירותים נוספים, ומפלס תחתון שבו ארבעה רציפים.
הקישור בין שני המפלסים, שההבדל ביניהם הוא כ־60 מטר, נעשה באמצעות מעליות מהירות, דרגנועים ומדרגות (שבשימוש רק בשעת חירום, עקב הבדלי הגובה).
בשטח התחנה אזורים תפעוליים גדולים, שמטרתם לאפשר את פעילות התחנה תוך שמירה על בטיחות.
בשל עומקה הרב של התחנה, הותקנו בחלקה התחתון מערכות אוורור גדולות המזרימות אוויר ממפלס הרחוב וכן מערכות חירום המאפשרות יניקה מהירה של האוויר במפלס התחתון במקרה של שרפה.
הטמפרטורה במפלס הרציפים יציבה בשל עומקה הרב של התחנה, ואינה מושפעת משינויי עונות השנה.
בסך הכול יש 25 דרגנועים בתחנה: 2 לירידה ו-2 לעלייה מרחבת הכניסה, 1 לירידה ו-2 לעלייה לאולם הנוסעים, 9 לעלייה ממעבר הרציפים, 3 לירידה למעבר הרציפים ו-6 לירידה/עלייה מהרציפים למעבר.
בסך הכול יש 13 מעליות בתחנה: 2 ממפלס הרחוב לרחבת הכניסה, 2 מרחבת הכניסה לאולם הנוסעים, 3 מאולם הנוסעים למעבר בין הרציפים, 6 ממעבר הרציפים לרציפים עצמם.
בכל ירידה ממעבר הרציפים לרציפים יש מעלית ודרגנוע אחד.
בחלק מהמפלס התחתון של התחנה יש דלתות איטום המאפשרות לו לתפקד כמקלט גרעיני.
תחנה זו היא תחנת רכבת תפעולית.
מהתחנה יוצאות רכבות פעם בחצי שעה להרצליה דרך נתב"ג ותחנות תל אביב.
זמן הנסיעה לנתב"ג הוא כ-22 דקות, לתחנת הרכבת סבידור-מרכז כ-38 דקות, ולתחנת הרצליה כ-55 דקות.
החל מ-31 במרץ 2022 פועל קו רכבת מתחנה זו אל מודיעין מרכז דרך פאתי מודיעין.
הקו מחבר בין התחנות דרך קשת מודיעין, הקו פועל בתדירות של פעם בשעה.
החל מ-18 בספטמבר 2022 פועלות רכבות לילה בימים ראשון, שני, שלישי וחמישי בין התחנות ירושלים יצחק נבון, נמל התעופה בן-גוריון, תל אביב סבידור מרכז והרצליה.
בסמוך לתחנת הרכבת נמצאת התחנה המרכזית שממנה יוצאים אוטובוסים עירוניים ובין-עירוניים, בנוסף עוברים אוטובוסים בשדרות שז"ר.
בנובמבר 2021, פורסם מכרז להקמת כניסה מזרחית לתחנה, אשר עתידה להפחית את העומס על הכניסה היחידה שיש בה רק 2 עמדות בידוק ביטחוני.
הכניסה החדשה תשרת את נוסעי הרכבת המגיעים לצידה המזרחי של התחנה מכיוון שדרות שז"ר והחניון הנבנה מתחתיהן, ללא צורך במעבר דרך הכניסה הקיימת בצידה הדרומי של התחנה.
מבנה מבואת הכניסה יכלול שלושה מפלסים כאשר התחתון ביותר יהיה בקומת השירות לנוסע ויהווה כניסה נוספת לתחנה עם עמדת בידוק, המפלס השני בקומת הכניסה יהווה יציאה נוספת מהתחנה לכיוון מזרח.
קומתה השלישית של המבואה תמוקם במפלס הרחוב והיא תכלול מבנה זכוכית בעל חדר מדרגות וארבע מעליות, הנותנות מענה לנגישות ומקשרות את התחנה עם הרחוב ועם החניון התת-קרקעי שז"ר.
באפריל 2025 פורסם, כי עיריית ירושלים ומנהל הדיור הממשלתי יוזמים לשלב הקמת מבואה חדשה, בתוכנית להקמת בניין בן 40 קומות שיקרא 'היכל המשפט' ויאכלס בתוכו בתי משפט וגופים נוספים כגון משרדי הפרקליטות.
התכנית אמורה לתת מענה לעומס הצפוי על מבנה המבואה הקיימת ועל המעליות שבו, אשר לפי תחזיות רכבת ישראל אמורים בשנת 2040 לשמש 11,000 נוסעים בשעת השיא.
בשנת 2013, במסגרת תכנון ראשוני של רכבת ישראל להרחבת המסילה מזרחה, תוכננה תחנת ירושלים – הכותל תחת רחבת הכותל המערבי.
למסילה לשם נשקלו שתי חלופות.
על פי האחת תצא המסילה מתחנת ירושלים-מרכז ותעבור מתחת לרחוב יפו ולמתחם ממילא, ומשם צמוד לחומות העיר העתיקה (ומתחת להן) עד לשער האשפות; ואילו בחלופה השנייה תמשיך המסילה מירושלים־מרכז, תעבור מתחת לרחוב יפו ולמתחם ממילא, ובסמוך למגדל דוד ייכנס התוואי ישירות מתחת לעיר העתיקה, דרך הרובע היהודי ועד לכותל.
במשרד התחבורה הדגישו כי תחנת הכותל תהיה בכל מקרה במתחם הרובע היהודי, וכן שמתכנני המשרד יערכו סקר עתיקות, והתוואי התת־קרקעי יעבור על סלע טבעי מתחת להן.
בנובמבר 2019 אישר קבינט הדיור את הפרויקט.
אך לבסוף, משיקולי מניעת פגיעה בעיר העתיקה על בנייניה בעלי הרגישות הדתית וההיסטורית, המסילה לכותל נגנזה לטובת הרחבת המסילה לתחנה הרכבת מלחה בקו תת-קרקעי.
ב-2021 אושר תכנון מפורט לתחנות האלו הכולל גם את מבנה התחנות וגם את תוואי המסילה מתחנת נבון לתחנת מלחה.
בדצמבר 2022 פרסם מנהל התכנון את תת"ל 108 ובמסגרתה תוארך מסילת ירושלים – גנות עד לתחנת החאן.
בתחנת החאן מתוכננות 2 קומות תת-קרקעיות אחת מהן תשמש לדיור רכבות בלבד ותאפשר את הגדלת כמות הרכבות אשר יכולות לשרת את התחנה.
בשנת 2022 במסגרת תוכנית החומש של רכבת ישראל הוקצו 4.685 מיליארד שקל לטובת המשך הקו המהיר לירושלים, והקמת תחנת ירושלים מרכז.
העבודה עליה החלה ב־2025 וסיום הארכת המסילה עד מרכז העיר צפוי עד 2030.
כחלק מפרויקט הכניסה לעיר המתוכנן באזור שסביב התחנה, צפוי להיבנות חניון תת־קרקעי אשר יכיל כ-1000 מקומות חניה עבור כלי רכב פרטיים בסמוך לתחנה.
לפי התוכנית האסטרטגית של רכבת ישראל לשנת 2040 מתוכננים:
קו נוסעים לכיוון ראשון לציון (עוקף נתב"ג ותל אביב) – בסוף 2019 החלה בנייתה של מסילת ראשון לציון – מודיעין, התוכנית כוללת בניית קשת נוספת במחלף ענבה המאפשרת לרכבות המגיעות מכיוון תחנת נבון להמשיך לכיוון ראשון לציון.
בעתיד מתוכננת הקמת קשתות נוספות מהמסילה לראשון לציון, קשתות אלו יאפשרו שירות בקו נוסעים ישיר מכיוון באר שבע ורחובות לירושלים.
במסגרת תוכנית החומש של רכבת ישראל מתוכנן חיבור המסילה למסילה המזרחית והקמת קו חיפה – ירושלים מבלי צורך לעבור בתחנות תל אביב.
תחנת הרכבת כפר חב"ד היא תחנת נוסעים של רכבת ישראל שהוקמה בשנת 1952 וממוקמת על מסילת יפו–ירושלים באזור התעשייה שבפאתי כפר חב"ד וסמוכה למושב צפריה, למושב אחיעזר וליישובים נוספים.
ליד התחנה עובר נחל שפירים.
במרוצת השנים, הוקם בנקודה רציף עץ קצר באורך של כ-50 מטר, עם סככה קטנה מפח.
עם השלמת העבודות להכפלת המסילה בין לוד לתל אביב בשנת 1999, החליטה רכבת ישראל להרוס את התחנה, והוציאה מכרז לבניית תחנה מודרנית בכפר חב"ד.
ב-2021 הושלמה בתחנה התקנתה של מערכת הזנה חשמלית עילית על ידי חברת SEMI הספרדית.
ב-2022 התחילה לעבור בתחנה רכבת חשמלית.
מבנה התחנה הנוכחי הוא מבנה מודרני, הכולל שני רציפים ארוכים עם ספסלים לישיבה ומעבר תת-קרקעי המחבר את הרציפים.
בתחנה אמצעי נגישות שונים וחניה חינם ל־40 מכוניות ולאופניים.
בתחנה נעשים עבודות תשתית כך שבעתיד יהיו 150 מקומות חניה נוספים ומחלף בעל הפרדה מפלסית שיחליף את המפגש כביש-מסילה הצמוד לתחנה.
בתחנה עוצרות רכבות פעמיים בשעה לבנימינה, פעם בשעה לרחובות ופעם בשעה לאשקלון.
+קומפעילמסלולהערה81קוויםכפר חב"ד - לודקו תלמידים134כפר חב"ד - ביתר עילית153כפר חב"ד - צומת בית דגן - בית דגן - אזור, דרך השבעה - תל אביב-יפו357כפר חב"ד - באר יעקב - רמלה - ירושלים174מטרופוליןלוד - כפר חב"ד - אלעד
מתוכנן להוסיף בתחנה עוד שתי מסילות, להאריך את התחנה בשני הכיוונים, ולשלב את הכניסה אליה במחלף חב"ד האמור להבנות במקום.
תחנת הרכבת ירושלים – גן החיות התנ"כי הייתה תחנת רכבת בדרום־מערב העיר ירושלים בשכונת מלחה הסמוכה לגן החיות התנ"כי.
התחנה נפתחה בשנת 1996 ושודרגה ב-9 באפריל 2005 ושימשה כתחנת ביניים בקו הרכבת הפרברי בית שמש - ירושלים.
התחנה ממוקמת בקילומטר ה-72.169 מתחנת תל אביב דרום, או 172.929 קילומטר מתחנת חיפה מזרח.
התחנה נסגרה "זמנית" במרץ 2020 ולא נפתחה מחדש.
לאחר העברת גן החיות התנ"כי אל מיקומו הנוכחי בסמוך לעמק רפאים ומסילת הרכבת, בשנת 1996 נפתחה בסמוך לו נקודת עצירה לנוסעים בעלת רציף אחד.
עם ההחלטה על חידוש ושיפוץ הקו לירושלים, נשללה האפשרות של חידוש תחנת החאן, וכתחליף הוחלט על בניית תחנה באזור מלחה ושדרוג תחנת גן החיות התנ"כי מחוץ למרכז העיר.
התחנה במתכונתה המחודשת נפתחה באפריל 2005.
בשנת 2018, עת פתיחת הקו המהיר לירושלים ירדה דרסטית כמות הנוסעים בקו זה, מה שתרם לקו לחדול מלפעול.
קיימת הצעה להפעיל בעתיד רכבות קלות על המסילה שבתחנה.
עקב התפרצות מגפת הקורונה בישראל במרץ 2020 הושבתו כלל תחנות רכבת ישראל, וכשנפתחו מחדש הוחלט שלא לחדש את השירות בתחנה ובתחנת ירושלים מלחה.
השירות בתחנה לא חודש מאז.
בתחנה יש רציף אחד ומעבר אל גן החיות התנ"כי.
בעבר שימשה תחנה זו כתחנת ביניים של קו י"ם - בית שמש - ת"א - הרצליה.
בזמן שהקו היה מאוחד, הקו כבר היה מוגדר כשימושי משום שלא היה אז צורך להחליף קו בתחנת בית שמש.
אולם החיסרון היחידי היה התחזוקה של החוגונים, דבר שגרם לפיצולו הראשון והשני של הקו (בשנים 2006–2014 ו-2017 ומאז).
לולא הפיצול, השימוש בתחנה היה נשאר גבוה או בינוני, אך החוגונים היו מגיעים לשפל תחזוקתי.
הקו פוצל ל־2 קווים שונים.
החלק המערבי של הקו (מבית שמש) חובר לקו החדש שהוארך לנתניה, שפעיל בתור קו בית שמש - ת"א - נתניה.
בשנת 2020 כל תחנות הרכבת במדינה נסגרו עקב מגפת הקורונה.
נכון ל-2024 החלק המזרחי של הקו מושבת ואין תכנון שהוא יחזור לפעול, בעקבות השימוש הגבוה בתחנת הרכבת החדשה בירושלים, תחנת ירושלים יצחק נבון,, מצבן הגרוע של התחנות, והרכבות שעשו בקו זה (קרנועי IC3) יצאו מכלל שימוש ברכבת ישראל.
תחנת הרכבת לוד היא תחנת נוסעים ומשא של רכבת ישראל הממוקמת בעיר לוד על מסילת יפו–ירושלים ועל מסילת לוד–אשקלון.
בתחנה נמצאים משרדי ההנהלה של רכבת ישראל, והיא מהווה צומת רכבות חשוב שאליה מגיעות רכבות מרוב תחנות רכבת ישראל.
בניין "תחנת א-ליד" (השם המקורי של המבנה) ממוקם על מסילת הרכבת יפו–ירושלים, אשר נחנכה בחודש ספטמבר 1892 וקישרה בין יפו לירושלים.
תחנת הרכבת שכנה ממערב לשטח הבנוי של הכפר א-ליד בלב השטחים החקלאיים בהם גדלו גני-ירק, בוסתני פרי וכרמי זית.
עם הפעלת הרכבת, השתפרה הנגישות של תושבי לוד והכפרים שבקרבתה ובשוליה אל המרכזים העירוניים יפו-ירושלים וכן אל היישובים ששכנו לאורך המסילה.
את הפירמאן (רשות) לבנות את מסילת הברזל מסר הסולטאן העות'מאני ליוסף נבון שהיה יליד ירושלים והתחנך בצרפת.
הסולטאן העדיף אותו על פני יזמים מגרמניה, בריטניה וצרפת שממשלותיהם שאפו לקנות אחיזה בארץ-ישראל בשל מיקומה בין יבשת אירופה לארצות צפון אפריקה ואסיה הרחוקה.
במסגרת המאמץ המלחמתי במלחמת העולם הראשונה נסללה המסילה המזרחית, מסילת אורך בין טולכרם לקוסיימה שהתחברה דרך מסילת השומרון ורכבת העמק אל מסילת הרכבת החיג'אזית שנסללה בעבר הירדן וחיברה את טורקיה עם ערב הסעודית.
בזמן המלחמה פרקו הטורקים את קטע המסילה יפו-לוד כדי להרחיק את מסילת הברזל האסטרטגית מטווח הארטילריה של הימיה הבריטית ששלטה בים התיכון.
בתחנת הרכבת נחל שורק היא תחנת הצומת, התפצל מן הקו שירד לבאר שבע וחצי האי סיני הקו מזרחה לכיוון ירושלים.
אחרי מלחמת העולם הראשונה עם שיקום הקו יפו–לוד–ירושלים שימשה לוד כצומת למסילת האורך מחיפה עד לקנטרה ולמסילת הרוחב לירושלים.
עם הקמת לוד העברית שימש בניין של התחנה העות'מאנית כתחנת מגן דוד אדום של אגד הערים לוד-רמלה.
כיום משמש הבניין את מרכז הצעירים העירוני של עיריית לוד וכן הוא משתלב במדרחוב שמקשר את "כיכר-הקומנדו" עם "כיכר העצמאות".
עצי אקליפטוס ענקיים הם שריד לשדרה שהייתה נטועה לאורך המסילה.
לאחר שהסתיימה המלחמה חידשו הבריטים את קטע המסילה יפו-ירושלים וכך תופעלה מחדש תחנת א-ליד.
בד בבד עם התקדמותם ממצרים לארץ-ישראל הניחו הבריטים מסילת ברזל חדשה שלאורכה ובשוליה נבנו מחנות צבא.
בלידא (LYDDA) ממערב לשטח המבונה בנו הבריטים תחנת רכבת גדולה וחדשה שענתה על צורכי הצבא והיישוב האזרחי.
הבריטים ביטלו את קטע המסילה לידא-רמלה בשל היותו ארוך ומפותל ובמקומו הונחה מסילה חדשה קצרה יותר שקישרה את תחנת LYDDA עם התחנה שהייתה ברמלה.
כתוצאה מכך בוטלה תחנת א-ליד ומבנה התחנה הוסב לבית ספר עירוני.
התחנה הבריטית נפתחה לראשונה בשנת 1917 כחלק מהפיכת לוד למוקד תחבורה הארצי, על ידי בניית נמל תעופה, תחנת רכבת, וכבישים עורקיים העוברים בלוד.
במרץ 1920, הרב המקובל נפתלי חנהל'ס, צאצא של רבי נחמן מברסלב נהרג בתאונה בתחנה.
בשנות ה-40 של המאה ה-20, עם חיבור מסילת הברזל בין ארץ ישראל ללבנון (דרך ראש הנקרה) לביירות ודמשק, הייתה התחנה לצומת לרכבות מאירופה למצרים.
תחנת לוד הייתה העמוסה והפעילה ביותר בארץ ישראל בימים ההם.
עברו בה נוסעים מקנטרה, מירושלים, מיפו ומחיפה ונוסעים החליפו רכבות לכוונים השונים.
בלוד עברו הגדודים העבריים, גדודי צבא בריטיים, הבריגדה העברית, שבויים גרמניים ואיטלקיים.
נשיאים וראשי הממשלות ואישים אחרים מהאזור והעולם עברו או שהו כמה שעות בתחנה בדרכם ליעד הבא, ביניהם: בנימין זאב הרצל, וילהלם השני, קיסר גרמניה, היילה סלאסי, קיסר אתיופיה, הלורד בלפור, גנרל אלנבי, וינסטון צ'רצ'יל, דוד בן-גוריון והברון רוטשילד.
ב-26 בנובמבר 2020 יצאה מהתחנה הישנה הרכבת האחרונה, טרם פתיחתה לשימוש של הרכבת החדשה.
שימור ושיחזור התחנה הישנה (הבריטית)
בשנת 2023 הוחל תהליך שימורה ושחזורה של התחנה על ידי רכבת ישראל בתכנון משרד האדריכלים אייל זיו אדריכלים ובשיתוף המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל ועירית לוד.
שיחזור השילוט נעשה על ידי אומני "סטודיו תכלת", בראשות שי פרקש, המתמחה בתיעוד ושימור ציורי קיר וצבע אדריכלי.
השילוט משחזר את המבנה הצורני של השלטים ואת העיצוב הצבעוני והטיפוגרפי בתקופת המנדט הבריטי.
התוכן המילולי וההררכיה בין השפות: אנגלית למעלה, ערבית מתחתיה ובתחתית העברית, משקפים את התקופה.
התחנה כללה אולם נוסעים, משרד כרטיסים, מזנון כשר וחנות עיתונים וספרים בשם "תרבות".
במסגרת השימור הותקן על קיר באולם הנוסעים תבליט קרמיקה מ-1968 של האמנית לאה מג'רו מינץ, שהוצב במקור באולם הנוסעים בתחנת הרכבת בירושלים.
בתחנה קיימים שני אי רציפים (ארבעה רציפים רגילים), ושני מעברים תת-קרקעיים.
אחד בין הרציפים, והשני בין רציף 1–2 לכניסה של התחנה.
כמו כן מגשר בין הרציפים גשר הולכי רגל המצויד במעליות.
במרץ 2016 החלה בנייתה של תחנת הרכבת החדשה בסמוך למקום בו שכנה הישנה.
לצד מבנה התחנה החדשה הוקם "בית הנהלת הרכבת", בו שוכן מטה רכבת ישראל, ולמעלה מ-500 עובדי החברה מגיעים אליו מדי יום.
התחנה החדשה נפתחה לשירות נוסעים ב-29 בנובמבר 2020.
תחנת לוד החדשה היא תחנת הרכבת השנייה בגודלה בארץ (הראשונה היא תחנת הרכבת ירושלים – יצחק נבון) בשטח של כ-4,000 מ"ר, מחצית ממנו עבור מסחר.
היא כוללת 6 רציפים (3 רציפי אי) באורך של 350 מטרים כל אחד, כל אחד מהם מכיל 2 דרגנועים ומעליות.
עם פתיחת התחנה פעלו 4 מתוך 6 הרציפים עד להשלמת בנייתם של 2 הרציפים הנוספים (בסוף שנת 2023).
בתחנה קיימים שלושה רציפי אי, ומעבר עילי מעל המסילות והרציפים.
הגישה לכל רציף היא באמצעות דרגנוע לכיוון דרום, מעלית ומדרגות לכיוון צפון.
מיקום התחנה נמצא בסמוך לשכונת הרכבת בעיר.
ב-2021 החלו להתבצע בתחנה עבודות להתקנת מערכת הזנה חשמלית עילית על ידי חברת SEMI הספרדית.
החשמול במתחם בוצע תחילה למוסך הקטרים החשמליים שבמתחם (DP6), לאחר מכן למוסך הרכבות החשמליות (DP3) ובהמשך הורחב גם לרציפי הנוסעים.
ב-10 בספטמבר 2022 התבצעה נסיעה ראשונה של רכבת חשמלית מהתחנה לכיוון רחובות.
בתחנה עוצרות כל הרכבות בקווים:
נהריה – חיפה – תל אביב – באר שבע מרכז.
כרמיאל – חיפה – תל אביב – באר שבע מרכז.
בנימינה – תל אביב – רחובות – אשקלון.
נתניה – תל אביב – בית שמש.
לוד – ראשון לציון הראשונים.
בתחנה עוברות 6 רכבות בשעה בשעות השיא לכיוון תל אביב.
בתחנה עוברות 3 רכבות בשעה בשעות השיא לכיוון רחובות.
בתחנה עוברות 3 רכבות בשעה בשעות השיא לכיוון באר שבע.
בתחנה עוברת רכבת אחת בשעה לכיוון בית שמש.
מהתחנה יוצאת רכבת אחת בשעה לכיוון ראשון לציון - הראשונים.
משך זמן הנסיעה (רכבות ישירות):
לתחנת תל אביב השלום כ-20 דקות
לתחנת באר שבע מרכז כשעה ו-15 דקות
לתחנת חיפה מרכז השמונה כשעה ו-27 דקות
תחנת הרכבת להבים – רהט היא תחנת נוסעים של רכבת ישראל הממוקמת במועצה המקומית להבים הסמוכה לעיר רהט על מסילת הדרום ובסמוך למחלף עידן הנגב.
התחנה מהווה כתחנת ביניים בקו נהריה - באר שבע מרכז.
המכרז להקמת התחנה, בנקודה שבה כבר הייתה תחנת רכבת תפעולית, פורסם בשנת 2004. לאחר שהועלו במועצה בקשות רבות להקמת תחנת רכבת לנוסעים במקום.
בניית התחנה החלה בשנת 2005. התחנה נפתחה ב-24 ביוני 2007.
בחודש הראשון להפעלת התחנה קיימו תושבי העיר רהט הסמוכה הפגנות למען שינוי שם התחנה מ"להבים" ל"להבים – רהט".
רכבת ישראל נענתה לבקשת התושבים ושינתה את שם התחנה ללהבים – רהט בתאריך 27 באוגוסט 2007.
בתחנה יש שלוש מסילות ושני רציפי צד: שתי מסילות צמודות לרציפים ומסילה שלישית לא פעילה שהייתה אמורה לשמש למעקף של רכבות משא ורכבות מהירות אך לא הושלמה.
ישנם מספר קווי אוטובוס העוברים בסמוך לתחנה המקשרים אותה עם להבים עצמה, רהט וישובי האזור.
כל הקווים מלבד קו 400 אינם נגישים לנכים.
תחנת הרכבת כפר סבא – נורדאו (א' קוסטיוק) היא תחנת נוסעים של רכבת ישראל הממוקמת על מסילת השרון, וצמודה לכביש 531 בין הערים הוד השרון וכפר סבא ולרחוב נורדאו המחבר ביניהן.
בסוף 1990 הועלתה הצעה חליפת, על הקמת קו המבוסס ברובו על תוואי מסילות הברזל הקיים עד כפר סבא בלבד, כפתרון זמני עד הקמת התוואי המלא.
בשנת 2000 קיבלה חברת חוצה ישראל את אחריות לבדיקת הכדאיות הכלכלית של הקמת הפרויקט באמצעות זכיין שיפעל בשיטת בנה-הפעל-העבר (BOT).
בשנת 2000, הושלם שדרוג מסילת הירקון ופתיחת קו הרכבת תל אביב - תחנת הרכבת ראש העין – דרום.
ב-13 באפריל 2003 נפתח הקו אל תחנת כפר סבא (שנקראה אז "הוד השרון-כפר סבא"), יחד עם תחנת הרכבת רמלה והמבנה הקבוע של תחנת הרכבת ראש העין – צפון שגם החלו לפעול באותו יום.
ב-24 באפריל, אחד־עשר ימים בלבד לאחר פתיחת התחנה, מחבל של גדודי חללי אל-אקצא ביצע בה פיגוע התאבדות.
בפיגוע נרצח מאבטח התחנה אלכסנדר קוסטיוק, עולה מאוקראינה.
זמן קצר לאחר מכן הוחלט לקרוא לתחנה על שמו.
עד שנפתחה תחנת הרכבת הוד השרון – סוקולוב, נקראה התחנה בשם "תחנת הרכבת הוד השרון – כפר סבא".
במסגרת העבודות משודרגות מערכות הבטיחות וכיבוי האש ומתבצע
לתחנה שני רציפי צד המחוברים באמצעות מעבר תת-קרקעי אל הכניסה.
היציאה מהתחנה אפשרית מכניסה צפונית (כפר סבא) בלבד.
תחנת הרכבת כפר ג'יניס או תחנת הרכבת תעופה (שם קודם באנגלית Kafr Jinnis) היא תחנת רכבת היסטורית על המסילה המזרחית, הקרויה על שם ישוב עתיק בשם כפר ג'נס (كفر جنّس).
התחנה שכנה בקטע המסילה בין לוד לראש העין, ממזרח לנמל התעופה בן-גוריון ובסמוך למקום בו נמצאים בימינו מתקני התעשייה האווירית, איירפורט סיטי וצומת אלעל.
התחנה עתידה לשוב ולפעול עם פתיחתה המחודשת של המסילה המזרחית החדשה בשנת 2026.
התחנה נושאת את שמו של כפר ג'נס , שהיה מיושב בתקופה הממלוכית ובתקופה העות'מאנית.
כ-18/24 מהכנסות המיסים של כפר ג'נס הוקדשו למוסד העימארה אל-עאמרה, מוסד הצדקה הגדול שהקימה הורם סולטאן, אשתו המועדפת של סולימאן הראשון בירושלים בראשית התקופה העות'מאנית.
בכתב ההקדש, תואר הכפר באופן חריג כמקום ש"שאין צורך לציין את מיקומו ואת גבולותיו המפורסמים הידועים לבא מקרוב ומרחוק."
בזמן מלחמת העולם הראשונה הוקמה על ידי הטורקים המסילה המזרחית.
במהלך כיבוש ארץ ישראל על ידי הבריטים בנו כוחות ההנדסה מסילות ברזל ששימשו כקווי אספקה אל החזית.
לאחר כיבוש לוד ורמלה והמשך התקדמות הכוחות צפונה, הוקמה במקביל למסילה המזרחית מסילה צרה ברוחב 2.5 רגל (כ-762 מ"מ) מתחנת הרכבת לוד אל תחנת ראש העין.
בסמוך לכפר ג'יניס התפצלה ממנה לכיוון מזרח מסילה עד לכפר א-לובאן שנבנתה דרך בית נבאלא, לאורך נחל בית עריף.
לאחר המלחמה הורחבה המסילה המזרחית לרוחב תקני והמסילה הצרה פורקה.
על בסיס התוואי לא-לובאן נבנתה שלוחה ברוחב תקני בת 4.5 קילומטרים לבסיס הצבאי שהוקם בסמוך לבית נבאלא.
בסמוך לנקודת ההתפצלות אל השולחה הוקמה תחנת רכבת נוסעים ששירתה את תושבי המקום, התחנה שימשה גם רכבות משא, אך שרות זה הופסק במאי 1931. ביולי 1933 בוטל גם שירות הנוסעים בתחנה והרכבות עברו במקום ללא עצירה
לאחר חנוכת נמל התעופה שהוקם בסמוך ב-1937, חודשה תנועת הנוסעים בתחנה.
בתחילת 1939 הושלמה סלילתו של כביש בין התחנה לשדה התעופה.
במרץ 1943, בזמן מלחמת העולם השנייה, נבנתה שלוחה נוספת מעט מצפון לתחנה לכיוון מערב אל הבסיס הצבאי בתל השומר (אז תל ליטווינסקי).
לפי לוח הזמנים של הרכבת המנדטורית בקיץ 1944, עצרו בתחנה שתי רכבות נוסעים לכל כיוון בקו חיפה-ירושלים.
ב-1946 תוכננה סלילת שלוחה מתחנת הרכבת כפר ג'יניס אל מסילת הרכבת יפו–ירושלים, ליד הצומת של שלוחת צריפין, במטרה לקצר את הדרך בין תל אביב וחיפה.
השלוחה לא נסללה, ולאחר הקמת המדינה נסללה מסילת החוף לצפון תל אביב, בתוואי קצר עוד יותר בין הערים.
לאחר הקמת המדינה התחנה המשיכה לשמש בעיקר כתחנת רכבת תפעולית.
באוקטובר 1964⁩ חנכה חברת הדלק פז קבוצת מיכלי אחסון לדלק מטוסים, והתחנה החלה לשמש רכבות משא, שהובילו דלק לשדה התעופה מבתי הזיקוק בחיפה.
במקום הוקם מתקן שכלל משאבות וצינורות להעברת הדלק מקרונות המשא אל מיכלי האחסון הסמוכים.
בעקבות הקמת מתקן זה שונה שם התחנה ל"תחנת תעופה".
במקום יש מסילה בודדת וניתן לראות בצד המסילה שרידים של מספר מבנים ישנים ששימשו את התחנה.
באזור בית עריף, כפר טרומן ושוהם ניתן למצוא שרידי סוללה וגשרים של השלוחה לבית נבאלא ולא-לובאן.
כ-2.5 קילומטרים מדרום למקום התחנה, חוצה מסילת ירושלים - גנות את המסילה המזרחית, כאשר הראשונה חוברה בקשת מסילתית מכיוון נמל התעופה בן-גוריון לכיוון לוד.
חיבור הקשת לקו הרכבת למודיעין קיבל את השם "צומת תעופה מערב" והחיבור למסילה המזרחית קיבל את השם "צומת תעופה דרום", המשמרים את השם העברי של הצומת ההיסטורי בתחנה.
במסגרת פיתוח מסילות הרכבת ותכנון מחדש של המסילה המזרחית החדשה מתוכננת הפעלתה מחדש של התחנה תחת השם החדש - תחנת הרכבת שוהם.
התחנה אמורה לשרת את תושבי היישוב שוהם, איירפורט סיטי ואת עובדי התעשייה האווירית שנמצאת בסמוך.
תחנה זו מתוכננת להיפתח עם חנוכת המסילה המזרחית החדשה בשנת 2027.
באוקטובר 2019 פרסמה רכבת ישראל מכרזים בקטע D בפרויקט המסילה המזרחית החדש.
המכרז כולל את תכנונה של תחנת תעופה-שוהם החדשה ביחד עם גשר להולכי רגל אל קריית שדה התעופה המתוכנן לעבור מעל כביש 40 ואת שדרוג והכפלתה של מסילת הרכבת באורך 7.5 ק"מ בין התחנה לכיוון תחנת הרכבת לוד.
מקטע הפרויקט הצפוני לתחנה הוא מקטע C והוא כולל בין היתר את הכפלתה של מסילה באורך 17 ק"מ עד לאזור ראש העין.
שדרוג המסילה יכלול אף הפרדה מפלסית מתחת למחלף אל על העתידי.
במאי 2023 משרד התחבורה פרסם מכרז להקמת תחנת הרכבת.
תחנת הרכבת כרמיאל היא תחנת נוסעים של רכבת ישראל הממוקמת בעיר כרמיאל על מסילת עכו–כרמיאל בסמוך לצומת כרמיאל ולתחנה המרכזית של העיר.
התחנה מהווה כתחנת קצה בקו כרמיאל – באר שבע מרכז ובקו כרמיאל – חיפה חוף הכרמל.