tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בעקבות האירוע מונה רכז עירוני לקהילה הגאה מטעם המשרד לשוויון חברתי, אירוע הגאווה הראשון בחסות העירייה התקיים ביוני 2023 ולקראת הבחירות למועצת העיר ב-2024, חתמו 4 רשימות עירוניות על מצע הגאווה של האגודה למען הלהט"ב וראש העירייה הנבחר יאיר שטבון הבטיח לשמר את הסטטוס קוו גם בתחום זה.
אריאל, לצד אורנית, ואלפי מנשה הן ההתנחלויות היחידות המקדמות מדיניות ידידותית ללהט"ב על פי האגודה למען הלהט"ב בישראל.
אריאל מחוברת לגוש דן באמצעות הכביש המהיר כביש 5. כביש 505 מחבר אותה לבקעת הירדן.
כביש 60 אשר מחבר אותה לירושלים ולישובי בנימין.
בעבר שירתה את העיר חברת דן, ומספר קווים הופעלו על ידי אגד לכפר סבא, תל אביב, נתניה וירושלים דרך יישובי צפון השומרון וחבל בנימין; החל מספטמבר 2009 מרבית קווים אלה הופעלו על ידי חברת אלקטרה-אפיקים, ומינואר 2022 הוחלפה חברה זו בחברת תנופה.
בדצמבר 2014 החליפה חברת "אגד תעבורה" את "אגד" בקווי השירות מהעיר לירושלים דרך יישובי מטה בנימין.
אריאל משמשת כמרכז שירותים ליישובי הסביבה, בהם ברקן, יקיר, נופים, רבבה, קריית נטפים, עלי זהב, פדואל, יישובי גב ההר ויתר ההתנחלויות ב"גוש אריאל", וכן יישובי צפון בנימין: עלי וגוש שילה.
קיימת תוכנית להקמת מסילת רכבת שתחבר בין ראש העין לאריאל ובכך תחובר אריאל למערכת המסילות של רכבת ישראל.
בעיר תחנת משטרה הסמוכה לקמפוס אוניברסיטת אריאל, המשמשת כמטה מרחב השומרון כחלק ממחוז יהודה ושומרון.
באריאל מספר מרכזים מסחריים המשרתים את תושבי השכונות השונות, מגרשי ספורט, מועדון קרוספיט, מרכז כושר וספא, פארק טיפוס אתגרי, ספרייה עירונית ומספר מסעדות ופאבים.
בעיר פותח מרכז תקשורת קהילתי ("מרכז תקשורת אריאל") הכולל אולפני רדיו חינוכי קהילתי ואולפני טלוויזיה קהילתית.
חמישה ק"מ מהגוש העירוני של העיר שוכן אזור התעשייה אריאל מערב, מן העבר הנגדי והדרומי למתחם אזור התעשייה ברקן.
אזור התעשייה אינו נהנה מרציפות עירונית, ונוצר בעקבות חלוקת משאבים בין המועצה האזורית שומרון לעיריית אריאל, אזור התעשייה מופרד ממרכז העיר אריאל בעיקר על ידי שטחים בבעלות פרטית של תושבי סלפית, אך מחובר בכביש רציף לעיר.
בכניסה המערבית לאריאל שוכן מלון אשל השומרון, המתמחה בכנסים וימי עיון.
במרץ 2017 נפתח קניון בעיר על שטח של כ-7.3 דונם, שטחו הבנוי של הקניון כ-11 אלף מ"ר עיקרי להשכרה, שמתפרס על פני שתי קומות.
עוד מתוכננות בקומפלקס חמש קומות משרדים.
בדומה להיכל התרבות בעיר, גם הקניון עמד במיקומה של סערה תקשורתית עקב סירוב הזכיין הישראלי של רשת המזון המהיר מקדונלד'ס לפתוח סניף בו, עקב מיקומו של הקניון מעבר לקו הירוק.
התיירות הנוצרית לשומרון, המשתייכת לאוונגליזם מארצות הברית וצפון אירופה, תרמה לעיר מגרשי טניס, בריכת שחיה ומרכז ספורט חדישים.
במהלך שנת 2010 הושלמה בנייתו של היכל תרבות חדש וראשון בעיר, בהשקעה של כ-40 מיליון ש"ח, בסיוע מפעל הפיס.
ההיכל נחנך בנובמבר 2010 ובו אולם גדול עם 536 מושבים ואולם קטן שבו 80 מושבים.
לקראת פתיחת ההיכל הודיעו 36 שחקנים ואנשי תיאטרון שבכוונתם לסרב להופיע מעבר לקו הירוק.
הודעתם ספגה גינוי מידי מצד ראש הממשלה, שרת התרבות, אמנים רבים אחרים וחלקים גדולים מהציבור הישראלי.
החרמה זו זכתה מנגד גם לגילויי תמיכה.
הנהלת תיאטראות הבימה, הקאמרי, החאן הירושלמי, תיאטרון באר שבע ותיאטרון בית ליסין הבהירו כי התיאטראות הללו יופיעו בהיכל התרבות באריאל חרף החרמת ההיכל על ידי מספר אמנים.
המחלוקת בעניין סירובם של האמנים להופיע בהיכל, והדיון בצעדי התגובה בעניינם, דעכה לאחר שהצגות התיאטראות השונים, כמו גם הופעות של זמרים וקומיקאים הועלו כמתוכנן, כולל אלו שבוימו על ידי חותמים על מכתב החרם.
כיום היכל התרבות אריאל מארח תיאטראות ואמנים מהארץ ומהעולם ופעיל כ-185 ימים בשנה.
בשנת 2012 זקף לזכותו מספר מנויים המונה כ-9% מאוכלוסיית העיר.
באריאל ישנו בית זיכרון לשואה ולגבורה, המכיל בין היתר עבודות של אמנים ניצולי שואה, כגון הפסל שמואל וילנברג והצייר אוזיאש הופשטטר.
בעיר קיים שבט "עוז" של תנועת הצופים שהוקם בשנת 2000. זוהי תנועת הנוער החילונית הגדולה ביותר בעיר.
כמו כן בעיר קיימים שני סניפים של בני עקיבא, תנועת הנוער הדתית הגדולה בעיר.
בעיר גם פועלת קבוצה של תנועת כנפיים של קרמבו.
בעבר פעלה קבוצה של תנועת הנוער איגי- ארגון הנוער הגאה עיריית אריאל גם משתתפת בתוכנית למען קהילת הלהט"ב של המשרד לשוויון חברתי.
בעיר פועל מרכז צעירים כחלק מהמרכז הקהילתי גוונים בעיר לפנאי ותרבות.
בקיץ 2024 נוסד פסטיבל הבירה השנתי של אריאל, במועד היווסדה של העיר.
לראשונה גם יסדה העירייה בקיץ זה מסיבה בליל שבת בחסות עירונית.
באריאל מצוין חודש הגאווה מידי יוני בהרצאות ופעילויות ברחבי העיר מאז שנת 2022. לצד זאת מתקיימים מדי שנה אירועים לציבור הדתי, בעיקר סביב ההקפות השניות בשמחת תורה ויום ירושלים.
כמו כן מדי קיץ מתקיימות הופעות של להקות ישראליות וערבי סרטים תחת כיפת השמיים בפארק הנחל בעיר.
מלבד תיאטרון, בהיכל התרבות העירוני מתקיימות הופעות, תערוכות מתחלפות ומופעי סטנדאפ.
בפארק האתגרים בכניסה לעיר מתקיים הפנינג עירוני בסוכות ופסח.
בעבר פעלה בעיר תזמורת קאמרית בניצוחו של ברק ייבין.
כיום פועלים בעיר מספר נבחרות ריקודים בסגנונות שונים.
קבוצת הכדורגל של העיר 'עירוני אריאל', משחקת בליגה ג' לבוגרים וקבוצת הנוער שלה משחקת בליגה הארצית לנוער.
מדרום לרובע ד' נמצא האתר הארכאולוגי ח'רבת א-סג'רה, בו שרידי יישוב ישראלי קדום.
בשנת 1982 הוקמה בעיר מכללת "המכללה האקדמית יהודה ושומרון" בפיקוח אקדמי של אוניברסיטת בר-אילן.
מאז 2005 החל לפעול באופן עצמאי בשם "המרכז האוניברסיטאי אריאל בשומרון", ביולי 2012 החליטה המועצה להשכלה גבוהה (יהודה ושומרון), שמאז 2019 עברו סמכויותיה למל"ג, על הפיכת המוסד לאוניברסיטה.
בדצמבר באותה שנה אישר אלוף פיקוד המרכז את ההחלטה.
בנוסף לאוניברסיטה פועלים באריאל חמישה בתי ספר יסודיים; מתוכם שלושה ממלכתיים (מילקן, נחשונים ועליזה בגין) אחד ממלכתי דתי (אור זבולון) ואחד תלמוד תורה של רשת בני יוסף (נווה אריאל).
כן קיימים באריאל בית ספר תיכון ממלכתי (אורט יובלי אריאל) וישיבת הסדר (נצר מטעי).
לאריאל קשר רציף עם הקהילה היהודית בעיר הרדיה שבקוסטה ריקה, וקשרי חינוך ותרבות עם הקהילה היהודית בעיר מוביל, אלבמה שבארצות הברית.
אריאל ומוביל חתומות על ברית ערים תאומות.
בשנת 1985 חתמה אריאל ברית ערים תאומות עם בישו, בירת הבנטוסטן סיסקאי שבדרום אפריקה.
כמו כן, אריאל חתמה בשנת 2015 על ברית ערים תאומות עם העיירה הגגאוזית צ'אדיר לונגה (Ceadîr-Lunga) שבמולדובה.
בשנת 2016 נפתחה לראשונה פקולטה ללימודי רפואה באוניברסיטת אריאל.
בהמשך הוקם מרכז רפואי הצמוד לבנייני האוניברסיטה, אשר משמשת בין היתר את הסטודנטים לרפואה.
מרכז רפואי זה עתיד להפוך לבית חולים מרכזי של השומרון, והוא יהיה בית החולים הישראלי הראשון בשומרון.
באפריל 2024 נחנך בו מרכז שיקום ומרפאה לבריאות הנפש היחידים בשומרון.
אריאל הוא הירח הבהיר ביותר והרביעי בגודלו מבין 28 הירחים (הידועים למדע) של אורנוס.
הוא נתגלה באוקטובר 1851 על ידי ויליאם לאסל יחד עם הירח אומבריאל.
נכון לשנת 2012, רוב המידע עליו הגיע מהחללית וויאג'ר 2 שחלפה בסמוך אליו בשנת 1986 וצילמה כ-35% מפני השטח שלו.
השם "אריאל" מקורו בשמה של דמות הסילפה הראשית במחזה The Rape of the Lock של אלכסנדר פופ, וכן בשמה של דמות מהמחזה "הסערה" של ויליאם שייקספיר.
התצפיות הראשונות על אריאל מטווח קרוב (יחסית) נערכו על ידי הוויאג'ר 2 במהלך מעברה ליד אורנוס בינואר 1986.
אריאל מורכב מכ־50% קרח מים, 30% סלע צורני והיתר מתאן במצב מוצק.
נראה כי יש על פניו אזורים של קרח טרי, ופניו חלקים יחסית ממכתשים, מה שמוביל מדענים להשערה כי בעבר הייתה באריאל פעילות גאולוגית משמעותית שיצרה קווי שבר רבים בקליפתו ומהם זרמו מים נוזליים וקפאו על פניו.
"אריאל – אנציקלופדיה לידיעת ארץ ישראל" היא אנציקלופדיה שחיבר פרופסור זאב וילנאי, המקיפה את כל הידע הגאוגרפי על ארץ ישראל, החל מן התקופה הקדומה ועד לאמצע שנות ה-80 של המאה ה-20, שבהן הושלמה כתיבתה.
באנציקלופדיה מובאים ומבוארים, לעיתים בתוספת – מפות, ציורים, תמונות, איורים ותרשימים שונים, שמות כל המקומות הנזכרים בספרות העברית וכן שמות מקומות מתעודות עתיקות של עמי כנען ומצרים.
יתר על-כן אפשר למצוא באנציקלופדיה שמות חפצים, דרכים, תארים, אישים וממלכות ששמם נקשר בתולדות הארץ.
לכל שם מקום מצורף מידע בסיסי רב:
קווי אורך וקווי רוחב של המקום
יישוב יהודי – צורתו המשקית
יישוב ערבי – פירוט מוצאם ודתם של היושבים
מניין התושבים במקומות אלו לאורך הדורות
אזכורים של המקום בספרות חז"ל וכן אצל נוסעים ועולי רגל
חמש שנים עברו בין פרסום הכרך הראשון לבין פרסום הכרך הבא אחריו.
במהלך שנים אלו התחוללה מלחמת ששת הימים ואתרים רבים שווילנאי כתב עליהם בכרך הראשון היו כעת תחת שלטון ישראלי.
מסיבה זאת ניתן לעיתים למצוא שבערך מסוים מציין וילנאי שהמקום נתון תחת שלטון ממלכת ירדן למרות שהדבר איננו נכון עוד.
כמו כן במשך הזמן הזה הוחלפה הוצאת הספרים מהוצאת "ספריית השדה" להוצאת "עם עובד".
עם ההעברה התחדשה יציאת הכרכים בקצב של כאחד לשנה.
עם תום פרסום שמונת כרכי האנציקלופדיה, יצא לאור כרך מילואים שהכיל השלמות לערכים שכבר פורסמו, ערכים חדשים רבים אשר התאימו לשינויים בישראל וכמו כן, ברוח חתימת הסכם השלום בין ישראל למצרים תוספות רבות הנוגעות לקשרים בין ארץ ישראל ויושביה לבין ארץ מצרים (ארץ הנילוס השכנה).
כרך ד', ערכים – ירושלים-לטינית, (עם עובד – תרבות וחינוך: תשל"ז / 1976).
כרך י' – חוקרים-תיירים בארץ-ישראל, יהודים – נוצרים – מוסלמים, (עם עובד – תרבות וחינוך: תשמ"ה/ 1985).
תנועת אריאל היא תנועת נוער דתית לאומית שחרתה על דגלה את האידיאל של "תורת חיים בעוז", כלומר שאיפה לחיי תורה מלאים ללא פשרות.
התנועה הוקמה ב-1979 (ה'תשל"ט) על ידי קבוצת נערים מתנועת בני עקיבא שביקשו לפעול תוך שמירה על הפרדה מגדרית.
מבין שלושת תנועות הנוער המרכזיות הפועלות בקרב הציבור הדתי לאומי (בני עקיבא, עזרא ואריאל), זוהי התנועה השנייה בגודלה לאחר תנועת הנוער בני עקיבא.
הסניפים מחולקים לסניפי בנים וסניפי בנות והפעילות בהם מחולקת לקבוצות הנקראות שבטים על פי שכבות גיל, החל מכיתה ג' ועד כיתה י"ב.
השכבות מתחלקות לשתי קבוצות על, חבריא א' שכוללת את כיתות ג' עד ח', וחבריא ב' (חב"ב) שכוללת את כיתות ט' עד י"ב.
החל מכיתה י' נכנסים החניכים להדרכה.
ההנהלה בתנועה מחולקת לתחום בנים ותחום בנות כאשר לכל אחד מהתחומים ממונה רכז או רכזת שאחראי על צוותי הקומונה, על ימי העשרה וההשתלמויות ועל יוזמות ומיזמים בתנועה.
תחתיו נמצאים רכזי משנה מחוזיים שאחראים לליווי הסניפים במחוז עליו הם מופקדים.
התנועה גם מפעילה משרד הכולל מחלקת כספים, מפעלים, כוח אדם ומזכירות.
בשנת ה'תשפ"ו קיבלה התנועה את אות "העסקה בשיוון" מאת משרד הכלכלה והתעשייה.
בסיוון ה'תשל"ט הוקם סניף בני עקיבא "בין החומות" שברובע היהודי בירושלים.
ייחודיותו של סניף זה הייתה אופן פעולתו במתכונת של הפרדה מגדרית, דבר שלא היה מקובל אז בתנועה.
בטקס ההקמה נכחו הרבנים מרדכי אליהו, אביגדור נבנצאל, ירחמיאל ויס והרב נחום נריה.
הרב צבי יהודה קוק תמך בהקמת התנועה.
עם היוודע הדבר, התעורר דיון ציבורי בנושא זה בתנועת בני עקיבא, וזו מיהרה להתנער מהקמת הסניף, באמצעות מודעה בעיתון 'הצופה'.
למחרת התפרסם מאמר תגובה של הרב יוסף ברמסון, התוקף את הנהלת התנועה על כך.
בניסיון להרגיע את הרוחות, נפגשו מקימי הסניף הנפרד, ובהם הרב אליעזר מלמד, עם אמנון שפירא והרב משה צבי נריה, ממייסדי תנועת בני עקיבא.
הרב חיים דרוקמן תמך גם הוא בקיומו של הסניף הנפרד.
אך בני עקיבא עמדה בהתנגדותה למעשה.
עקב הביקוש הרב לסניף נפרד, ומפאת כמות החניכים שהגיעו, גם משכונות רחוקות כמו קריית משה וגבעת שאול, הוחלט לפתוח סניף בנים נוסף, בשכונת גבעת שאול שבעיר.
בהחלטת בני עקיבא, הסניף הנפרד החדש לא נכלל בתנועה.
כעבור שנה מיום הקמת הסניף החדש, הוקמה תנועת אריאל.
סניף התנועה הראשון שנפתח מאז הקמת התנועה הוא סניף הבנות של גבעת שאול.
מזכל התנועה הנוכחי הוא אלחנן וולף אשר היה חניך מדריך וקומונר בסניף רמב"ש ומילא את תפקיד ראש תחום בנים לפני מספר שנים.
וולף החליף את המזכל הקודם דביר עמיאור אשר מילא את התפקיד שמונה שנים עד שנת תשפו באירוע החלפת מזכלים שהתרחש במסע פתיחת שנה (סוכות) בלטרון במעמד אישי ציבור וכל חניכי וחניכות התנועה.
מלבד סניף גבעת שאול, שהיווה את הגרעין הראשוני, הסניפים הראשונים של התנועה הוקמו בהר נוף, מבשרת ציון, בית אל, קריית ארבע, כוכב השחר, בני ברק, מעלה אדומים, שעלבים ועצמונה, קטמון, ולאחר מכן הוקמו סניפים של התנועה ביישובים רבים בישראל.
בעבר היו סניפים של התנועה בנווה דקלים ובעצמונה.
בשנת ה'תשפ"ד, 45 שנים לאחר הקמתה, נמנו בתנועה 164 סניפים, הכוללים יותר מ-25,000 חניכים, כ-2,300 מדריכים ויותר מ-200 קומונרים וקומונריות.
התנועה מוציאה חמישה מפעלים תנועתיים בשנה לחניכים המשלמים דמי חברות - מסע סוכות, מסע ט"ו בשבט, מסע פסח, מסע הדגל, המתקיים במקביל למסע פסח ומיועד לחניכים בכיתה ט', ומחנה קיץ.
מלבד מסע הדגל, כל המסעות אורכים יום אחד, ואורך מחנה הקיץ משתנה לפי השבט, כך שהשבט הקטן יוצא ליומיים בלבד והשבט הגדול ביותר יוצא לשבוע שלם.
התנועה פועלת ברמה המקומית על פי פסיקותיו של הרב איתן איזמן וכן של הרב אריה בצלאל יו"ר התנועה, ובשאלות ציבוריות בהתאם לפסיקותיו של הרב אברהם אלקנה שפירא (עד לפטירתו).
בתנועת אריאל פועלים כיום מספר רב של גרעיני התנדבות בכל רחבי הארץ, בהם פועלים חניכי הנוער הבוגר (חבריא ב').
בנוסף לגרעינים אלו, הוקם גרעין עשייה ארצי, לשבטים הבוגרים בסניפי הבנים.
יוזמה זו החלה על ידי חניכי שבט "צור".
מיום הקמת התנועה ועד שנת תשע"ג שמות השבטים היו זהים לאלו של בני עקיבא (כאשר בנוסף היה את השם 'שורשים' לכיתה ב'\ג) החל משנת תשע"ד שונו שמות השבטים, כאשר השמות החדשים הם שמות המקושרים לבית המקדש, והם מחולקים בין השבטים לפי שכבת הגיל בה הם נקראים בשם זה.
יסוד (כיתה ב'\ג') – מסמל את בית המקדש, כבסיס ויסוד של העולם כולו - ממקום המקדש, מאבן השתייה, הושתת העולם.
(שם זה משמש את החניכים המצטרפים לסניף כחודש - חודשיים וחצי לפני חודש ארגון, בו הם עוברים להיות שבט גלעד/דביר.)
גלעד (כיתה ג') – מקום השראת שכינה.
דביר (כיתה ד') – שמו של קדש הקדשים, המקום בו היה הדיבור הישיר ביותר בין בני ישראל לקב"ה.
הראל (כיתה ה') – על שם העקידה שהייתה במקום המקדש, בהר אל.
נווה (כיתה ו') – המקדש כמקום בו השלמות החיצונית, הנוי, מתאחדת ומצטרפת אל השלמות הרוחנית, ואף מעלה אותה.
מעוז (כיתה ז') – החוסן והעוז של עם ישראל נובע מהקשר הייחודי שלהם עם ה', וההשענות שלהם עליו.
נחלה (כיתה ח') – שלושה דברים קרויים נחלה: עם ישראל, ארץ ישראל ותורת ישראל.
אבל המקום היחיד שקרוי בפירוש בתורה נחלה זה בית המקדש: וזו הקומה הנוספת הרוחנית אותה מסמל בית המקדש.
בוגרי שבט נחלה מקבלים בכל שנה, שם חדש, שנבחר כל שנה על ידי ההנהלה הארצית של התנועה ומלווה אותם לעד.
גם בשמות השבטים הבוגרים מיום הקמת התנועה ועד שנת תשע"ג שמות השבטים היו זהים לאלו של בני עקיבא .
נאמן (בנות)/ אליה (בנים)– הוכרז בתשע"ג.
שם זה כבר ניתן לשבט בתנועה בעבר (תשס"ד).
משום שבשנה זו התנועה השתמשה בשם של בני עקיבא ולכן השם אינו נחשב שכבר ניתן באריאל.
שם זה כבר ניתן לשבט בתנועה בעבר (תשנ"ז).
שם זה 'עז' כבר ניתן לשבט בתנועה בעבר (תש"ס).
שם זה כבר ניתן לשבט בתנועה בעבר (תשמ"ב).
משום שבשנה זו התנועה השתמשה בשם של בני עקיבא ולכן השם אינו נחשב שכבר ניתן באריאל
המנון התנועה הוא שיר "האמונה" שחיבר הראי"ה קוק.
אריאל אטיאס (נולד ב-13 בנובמבר 1970, ט"ו בחשוון ה'תשל"א), הוא חבר הכנסת ושר לשעבר בממשלות ישראל מטעם סיעת ש"ס.
בעבר היה בין ראשי ש"ס.
אטיאס נולד בתל אביב וגדל בבני ברק.
הוריו עלו ממרוקו ב-1968. אביו הרב חיים אטיאס הוא ממנהלי סמינר אור החיים בבני ברק.
אמו, פדות, היא בתו של הרב רפאל בירדוגו, אב בית הדין במקנס ולאחר מכן בבני ברק.
למד בישיבות הליטאיות "כנסת חזקיהו", "ברכת יצחק" ו"תורה אור".
בגיל 30 הצטרף לסוכנות כשרות "בד"ץ בית יוסף" וכעבור שנה וחצי מונה למנכ"ל הבד"ץ, אשר התרחב בתקופתו והפך מארגון קטן לארגון בעל מחזור של מאות מיליוני שקלים.
בשנת 2004 הורשע בעבירה של בנייה ללא היתר של תוספת לדירתו.
באותה שנה הוצא צו הריסה לתוספת, אך הצו לא מומש, ואטיאס החל בהליכים לקבלת אישור לבנייה.
בתוך שנים מועטות הפך אטיאס למקורבו של מנהיג ש"ס הרב עובדיה יוסף וכתוצאה מכך לאחד האנשים החזקים בש"ס.
למרות היותו אלמוני יחסית, הוצב במקום ה-5 ברשימת ש"ס לכנסת ה-17, ונבחר לכהן כחבר הכנסת מטעמה ולשר התקשורת בממשלת אולמרט, החל מיום כינונה, במאי 2006.
בין פעולותיו כשר התקשורת - מכרז לזיכיון בהפעלת תחנת רדיו אזורית חרדית-ספרדית.
קודם כניסתו למשרד התקשורת נסגרו תחנות רדיו דתיות פיראטיות ("ערוצי הקודש"), ואף הוגש כתב אישום נגד השדרן החרדי שמואל בן עטר שנדון למאסר בפועל.
בעקבות המכרז החלה הפעלת רדיו קול ברמה.
אטיאס פעל לרפורמות בענף התקשורת במשך כל כהונתו, עם יישום חוק ניידות המספרים, שאותו אישרה ב-2005 שרת התקשורת דליה איציק, חוק דואר זבל, ועוד.
כן פעל לחייב חברות הסלולר להודיע בפני מתקשרים על הפניה לתא קולי.
הרפורמה המרכזית שקידם הייתה כניסתם של המפעילים הווירטואליים לשוק הסלולר.
החל באימוץ מסקנות חברת הייעוץ NERA, דרך הקמת ועדת גרונאו (בראשות פרופ' ראובן גרונאו) לגיבוש המלצות מפורטות וקביעת מדיניות בעקבות המסקנות, וכלה בגיבוש טיוטת רישיון למפעילים וירטואליים.הרפורמה הושלמה על ידי מחליפו, משה כחלון.
בבחירות לכנסת ה-18 הוצב במקום השני ברשימת ש"ס לכנסת, ונבחר לכנסת לאחר שש"ס זכתה ב-11 מנדטים.
לאחר הקמת הממשלה ה-32 מונה לשר השיכון.
בתפקידו זה פעל להקמת עיר חרדית בחריש, דבר שנכשל בשלב המכרז.
לקראת הבחירות לכנסת התשע עשרה מונה על ידי מועצת חכמי התורה להשתלב בהנהגת ש"ס לצד אריה דרעי ואלי ישי והוצב במקום השלישי ברשימה.
במאי 2013 נבחר אריה דרעי ליו"ר יחיד ואטיאס נבחר ליו"ר הסיעה בכנסת.
ב-19 ביוני 2014 הודיע אטיאס על התפטרותו מהכנסת, ההתפטרות נכנסה לתוקף ב-22 ביוני.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים ב-2015 הוצב אטיאס במקום ה-120 הסמלי ברשימת ש"ס לכנסת.
בשנת 2024 מונה על ידי מועצת חכמי התורה לרכז את המשא ומתן ולבחון פתרונות ואפשרויות בנושא גיוס בני הישיבות, מטעם תנועת ש"ס והמגזר החרדי.
אטיאס נשוי, אב לשישה ומתגורר בשכונת הר נוף בירושלים.
אחיו הרב אברהם אטיאס משמש כאב"ד בבית דינו של הרב נסים קרליץ בבני ברק, ואחיו הרב בנימין אטיאס הוא רבה הספרדי של פתח תקווה.
אריאטה (באיטלקית: Ariete; שמשמעותו איל ניגוח) הוא טנק מערכה המשמש את צבא איטליה.
הטנק נבנה בשיתוף פעולה של החברות אוטו מלרה, פיאט ואיווקו.
הטנק הראשון מתוך 200 הטנקים שהוזמנו נכנס לשירות ב-1995 ואחרוני הטנקים נמסרו באוגוסט 2002.
שמו של הטנק הוא על שם דיוויזיית השריון האיטלקית שהושמדה בקרב אל עלמיין השני.
ב-2020 פורסם שנעשו דיונים למציאת חלופה לטנק והחל משא ומתן לפיתוח טנק בשיתוף מספר מדינות, כדוגמת ספרד ופולין.
האריאטה מונע על ידי מנוע דיזל בעל 12 צילינדרים ו-1,250 כוחות סוס מתוצרת פיאט.
הממסרת של הטנק מכילה בתוכה מערכת ריטרדר הידראולית ואת מערכת ההיגוי.
לטנק עבירות גבוהה המאפשרת טיפוס עליות בזווית של 60 מעלות, נסיעה במהירות מקסימלית של 65 קמ"ש, האצה ל-32 קמ"ש בתוך 6 שניות, חציית תעלה בעומק של עד 4 מטרים לאחר הכנה או 1.2 מטר ללא הכנה מוקדמת.
מיגונו של הטנק עשוי מחומרים מרוכבים וניתן דגש לחזית הטנק, בה עובה המיגון באופן משמעותי.
המיגון עצמו בחלקים גדולים מהטנק משופע, ולטנק פלטות בזוקה להגנה על מזקו"ם הטנק.
לטנק שתי מדוכות עשן לצורך מיסוך, ויכולת שיגור מוץ להטעיית מערכות מכ"ם.
הטנק צויד גם במערכת התרעה מתוצרת BAE Systems Italia המעניקה כיסוי מלא מסביב לטנק, 360 מעלות, ומתריעה בפני איומים פוטנציאלים לטנק.
לטנק ישנה מערכת הגנת מפני איומי אב"כ (אטומי-ביולוגי-כימי) שפותחה על ידי חברת Sekur SpA.
החימוש העיקרי של הטנק הוא תותח חלק קדח מתוצרת חברת אוטו מלרה האיטלקית בקוטר של 120 מ"מ.
התותח מיוצב ומכונן על ידי מערכת אלקטרו-הידראולית ובעל יכולת ירי של כל סוגי הפגזים בצבא האיטלקי, לרבות פגזים בעלי מטען חלול ופגזים חודרי שריון.
הטנק חמוש ב-42 פגזים בסך הכל, 15 מתוכם בצריח ו-27 הנותרים מאוכסנים בתובה של הטנק.
לטנק יכולת לרכוש מטרות נעות באופן עצמאי, כשהטנק נמצא בעמדה או בתנועה.
האריאטה חמוש גם בשני מקלעי 7.62 מ"מ.
מקלע מקביל ומקלע נ"מ שנמצא על תקרת הצריח ומתופעל על ידי המפקד.
הטנק חמוש ב-2,500 כדורים למקלעים אלו.
מערכת בקרת האש של האריאטה היא Turms Fcs שפיתחה חברת Galileo Avionica.
היא מאפשרת לטנק לרכוש מטרות נעות באופן עצמאי, כשהטנק נמצא בעמדה או בתנועה.
כחלק ממערכת בקרת האש, לתותחן מד טווח לייזר ומערכת דימות תרמי, בנוסף למערכת לבדיקת מהירות וכיוון הרוח, לשם חישוב סטיית הפגז.
כמו כן ישנה מערכת לבדיקת הלחות.
מערכות בקרת האש המתקדמת, מאפשרות פגיעה בדיוק רב במטרות רכב קרבי משוריין בנוסף לאפשרות לפגוע במסוקים מנמיכי טוס.
לכל הטנקים מסוג זה, מערכת קשר משותפת, שהיא חלק ממחשב בקרת האש, המאפשרת להחליף מידע טקטי בין הכלים הפועלים בשטח.
אריאל בנדור (נולד ב-1 בנובמבר 1963) הוא פרופסור מן המניין בפקולטה למשפטים באוניברסיטת בר-אילן, חוקר בעיקר בתחומי המשפט החוקתי, הפלילי, המנהלי.
עוסק גם בעריכת דין ובמוזיקה.
בנדור הוא בנה של שופטת בית המשפט העליון בדימוס דליה דורנר.
אביו, שמואל דורנר, שנפטר ב-2019, עבד כעורך דין במשרד המשפטים.
אחיו אמיר הוא מנהל הייצור של אזור אסיה בחטיבת התקשורת של קורנינג.
בנדור בחר לשנות את שם משפחתו תוך שימוש בהלחם של המילים "בן" ו"דור", כאשר דור הוא קיצור של "דורנר".
בנדור נשוי לפרופ' יעל לבנטל, מנהלת היחידה לאנדוקרינולוגיה וסוכרת בילדים, בבית חולים דנה-דואק לילדים, ולהם שני ילדים.
נעוריו של בנדור עברו באשדוד ולאחר מכן עבר עם משפחתו לירושלים.
סיים את לימודיו בתיכון ליד האוניברסיטה והתגייס בשנת 1982 לחיל השריון.
לאחר שחרורו מצה"ל למד משפטים באוניברסיטה העברית בשנים 1984–1988. סיים בהצטיינות את התואר הראשון ולאחר מכן התמחה אצל שופט בית המשפט העליון שלמה לוין ובהמשך אצל עו"ד ד"ר מישאל חשין, לימים שופט בית המשפט העליון.
בשנת 1994 קיבל תואר דוקטור למשפטים מהאוניברסיטה העברית על מחקרו בנושא ההשתק במשפט המינהלי, שכתב בהנחייתו של פרופ' יצחק זמיר.
בשנת 2001 מונה לפרופסור חבר באוניברסיטת חיפה ובשנת 2007 מונה לפרופסור מן המניין מאוניברסיטת בר-אילן.
היה פרופסור או חוקר אורח בבתי-הספר למשפטים של אוניברסיטת ייל (1999-1998), אוניברסיטת מרילנד (2015-2014), אוסגוד הול (אוניברסיטת יורק בטורונטו) (2015), ואוניברסיטת סיינה (2018).
זכה בפרס גורני למשפט ציבורי (2019).
בנדור עוסק מעת לעת גם בייצוג משפטי, בבית המשפט העליון ובערכאות אחרות.
בין היתר ייצג בעתירות לבג"ץ את עיריות ירושלים, בת ים ואשדוד ורשויות מקומיות נוספות.
היה חלק מצוות המייצגים בעתירתו של זאב רוזנשטיין נגד הסגרתו לארצות הברית.
ייצג את ח"כ נעמי בלומנטל בבקשה, שהתקבלה, להקלה בעונשה.
ייצג את אורלי רביבו, שכונתה "א' מבית הנשיא", בדרישתה לערוך עימות בינה ובין הנשיא לשעבר, משה קצב, ואת משפחתו של השבוי גלעד שליט, וכן את מפעל הפיס, את איגוד רשתות שיווק המזון, ואת לשכת עורכי הדין.
ייצג בפני מבקר המדינה את שר האוצר באותה תקופה, יובל שטייניץ, בפרשת השרפה בכרמל.
משנת 1994 משמש כשופט בית משפט צבאי בדרגת סגן-אלוף (במילואים).
מ-2012 הוא שופט בית המשפט הצבאי לערעורים.
במשך השנים היה חבר במועצה לבתי דין מנהליים, ועדת המשנה בנושא הילד ומשפחתו של הוועדה לבחינת עקרונות יסוד בתחום הילד והמשפט ליישומם בחקיקה מטעם משרד המשפטים, ועדה מייעצת לבחינת מדיניות ההגירה של מדינת ישראל, ועדות משנה של המועצה להשכלה גבוהה, חברות בצוות לבחינת המדיניות להוצאת צווי פרסום מטעם מפכ"ל המשטרה.
בין 2009–2013 כיהן כיושב-ראש העמותה למשפט ציבורי.
שימש פרשן לענייני משפט בעיתון "ידיעות אחרונות" בין השנים 2000–2003 והיה דירקטור חיצוני של איסתא ליינס וחבר דירקטוריון פרס לנדאו למדעים ואמנויות של מפעל הפיס.
עוסק מצעירותו במוזיקה וב-2012 הוציא אלבום בשם "דורנר".
אלבומו השני "חושב על עצמי" יצא ב-2014.
בינואר 2022 היה אחד המועמדים שעלו לשלב הסופי בבחירת היועץ המשפטי לממשלה.
בשנים 2005–2007 שימש דיקן הסטודנטים באוניברסיטת חיפה.
במסגרת תפקיד זה ערך והוביל רפורמה במבנה דקאנט הסטודנטים תוך תגבור משמעותי של תוכניות הפעילות החברתית של הסטודנטים.
חדל מלכהן בתפקיד זה לאחר שהודיע באוקטובר 2007 על עזיבתו את אוניברסיטת חיפה לטובת מינוי לדרגת פרופסור מן המניין בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת בר-אילן החל מאביב 2008.
ב-2017 ייסד את הקליניקה לקידום שוויון בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת בר-אילן.
כן עומד בראש המרכז לתקשורת ומשפט בפקולטה.
ערך את כתב העת "משפטים" של האוניברסיטה העברית בין השנים 1989–1990. בשנים 1992–1998 שימש סגן עורך ולאחר מכן עורך של כתב העת "משפט וממשל" בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת חיפה.
בשנת 2001 שימש עורך ראשי של הוצאת הספרים של אוניברסיטת חיפה יחד עם פרופ' ניצה בן-דב.
משנת 2008 ואילך משמש כראש בית ההוצאה לאור, הפקולטה למשפטים, אוניברסיטת בר-אילן.
בנדור כתב קרוב ל-100 מאמרים בכתבי עת מחקריים ובספרים.
ספריו ומאמריו אוזכרו במאות פסקי דין של בית המשפט העליון ושל ערכאות אחרות.
בין נושאי מחקריו: המעמד המשפטי של חוקי-יסוד, היועץ המשפטי לממשלה, חופש הביטוי, שפיטות, שיקול דעת שיפוטי, פרשנות חוקתית, זכויות במשפט הפלילי, רגולציה, חוזים והסכמים מינהליים, תחומי השקה בין משפט חוקתי למשפט פלילי ולמשפט פרטי, ועוד.
מרדכי קרמניצר ואריאל בנדור, פירוש לחוקי-היסוד - חוק-יסוד: הצבא, האוניברסיטה העברית בירושלים, 2000
אריאל בנדור וזאב סגל, עושה הכובעים: דין ודברים עם אהרן ברק, הוצאת כנרת, 2009
אריאל בנדור ויואב דותן, ספר יצחק זמיר על משפט, ממשל וחברה, 2006
אריאל בנדור, חאלד גנאים ואילן סבן, ספר מרדכי (מוטה) קרמניצר וכרך של כתב-העת "משפט וממשל" לכבוד פרופ' מרדכי קרמניצר, 2017
אריאל ארנלדו אורטגה (בספרדית: Ariel Arnaldo Ortega; נולד ב-4 במרץ 1974 בעיר סן מרטין, ארגנטינה) הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי שנודע בשל תקופותיו בקבוצת ריבר פלייט.
אורטגה מכונה אל בוריטו El Burrito (החמור הקטן בספרדית) ונחשב לאחד הכישרונות הגדולים של הכדורגל הארגנטינאי בשנות ה-90 למרות חוסר הצלחתו היחסי באירופה.
הוא נחשב במשך שנים ליורשו של דייגו מרדונה אך לא הצליח לעמוד בציפיות שתלו בו בעיקר בשל טמפרמנט בעייתי ונטייה להסתבך בבעיות אישיות.
אורטגה הוא בוגר מחלקת הנוער של ריבר פלייט.
הוא ערך את הופעת הבכורה במדי הקבוצה הבוגרת של ריבר פלייט כשהוא בן 17 בלבד.
הוא הצטיין ביכולת כדרור גבוהה וזכה מיד להשוואות עם דייגו מראדונה, גדול כדורגלני ארגנטינה.
יכולתו הביאה גם להתעניינות מצידן של קבוצות אירופאיות רבות אך תג מחיר גבוה ורצונו של השחקן להישאר בארגנטינה גרמו לדחיית הצעות לרכישתו.
בתקופתו הראשונה בקבוצה זכה איתה ב-4 אליפויות ארגנטינה ובגביע ליברטדורס.
בחורף 1997, אחרי ששיחק עבור ריבר פלייט במשך 6 שנים במהלכן הופיע ב-132 משחקי ליגה וכבש 30 שערים, נרכש כרטיסו של אורטגה על ידי ולנסיה הספרדית.
הוא שיחק שנה וחצי בקבוצה ולא הצליח להציג את יכולתו הגבוהה, אחרי 32 משחקים בהם כבש 9 שערים, עזב אורטגה את ולנסיה והצטרף לסמפדוריה האיטלקית (1998).
באיטליה חזר אורטגה להרשים ובעונתו היחידה בקבוצה כבש 8 שערים ב-29 משחקים.
הוא עבר בתום העונה (1999) לפארמה בה שיחק עונה כושלת, הוא סבל מפציעות ומנסיגה ביכולתו וכבש רק 3 שערים ב-17 משחקים.
למרות שלא הרשים, הוא זכה עם הקבוצה בגביע אופ"א ובסופר קאפ האיטלקי.
אחרי 3 וחצי שנים באירופה בהן לא הצליח להטביע את חותמו, החליט אורטגה לחזור לריבר פלייט, הוא חזר להציג את יכולתו הגבוהה, זכה עם הקבוצה באליפות ארגנטינה (קלאוסורה 2002) וכבש 24 שערים ב-54 משחקים.
הוא הסתכסך עם מאמן הקבוצה והקבוצה החליטה להעביר אותו לפנרבחצ'ה, מענקיות הכדורגל הטורקי.
אופיו הבעייתי של השחקן הביא למחלוקת בינו לבין הקבוצה, כתוצאה מכך עזב השחקן ללא רשות את הקבוצה ונקנס על ידי פיפ"א בסכום עתק והושעה ממשחק למשך שנה שלמה.
אחרי שריצה את עונש ההרחקה, התבקש אורטגה להצטרף לניואל'ס אולד בויס על ידי מאמן הקבוצה אמריקו גאז'גו שאימן אותו בריבר פלייט, אורטגה הצטרף לקבוצה וסחף אותה לזכייה באליפות ארגנטינה (אפרטורה 2004), חזרתו לכושר גרמה לריבר פלייט לרצות בשורותיו בחזרה אך אורטגה המשיך לשחק בניואל'ס ב-3 טורנירים נוספים.
ביוני 2006 סיכמו שני המועדונים על חזרתו של אורטגה לריבר פלייט, הוא התקבל באהדה אך בעיית השתייה ממנה סבל פגעה ביכולתו, הוא כבש רק 3 שערים ב-12 המשחקים במהלך הטורניר בו סיימה ריבר שלישית, אורטגה עבר תהליך שיקום והצליח לחזור להרכבה של הקבוצה ולשמש כקפטן הקבוצה.
הוא הצטיין במהלך זכייתה של הקבוצה באליפות ארגנטינה ב-2008, אך הסתכסך עם מאמנו דייגו סימאונה בשל החלפתו באחד המשחקים, זאת למרות שסימאונה נחשב לאחד הגורמים העיקריים לשיקומו המוצלח.
בסוף העונה החליט אורטגה לעזוב את ריבר פלייט והצטרף לאינדפנדיינטה ריבדביה מהליגה הארגנטינאית השנייה.
ב-2009 שב לריבר פלייט ושיחק בה עד שלהי 2010, כשהוא מסיים את הקריירה באול בויס ובדפנסורס דה בלגראנו.
ביולי 2013 נערך לו משחק פרידה בהשתתפות חבריו כוכבי ריבר מתקופות שונות במונומנטל, כשהאצטדיון מלא עד אפס מקום.
אורטגה הופיע במדי הנבחרת 89 פעמים מאז שערך את הופעת הבכורה שלו ב-1993 במשחק הידידות מול גרמניה, נתון המציב אותו שישי מבחינת מספר ההופעות במדי הנבחרת.
הוא נחשב במשך שנים לעושה המשחק של הנבחרת וכבש עבורה 17 שערים.
הוא היה בסגל ארגנטינה במונדיאל 1994, מונדיאל 1998 ובמונדיאל 2002. הוא הורחק במשחק רבע הגמר של מונדיאל 1998 אחרי שפגע ללא כדור בשוער הולנד אדווין ואן דר סאר, צעד שגרם לביקורת קשה נגדו בארגנטינה שכן עד לאותו רגע ארגנטינה שלטה במשחק והייתה ביתרון מספרי.
אורטגה היה בסגל ארגנטינה שזכתה במדליית הכסף באולימפיאדת אטלנטה (1996).
ניואל'ס אולד בויס - אליפות (אפרטורה 2004)
נבחרת ארגנטינה - מדליית כסף אולימפית (אטלנטה 1996)
אריאל היא דמות בדיונית של בת ים שהופיעה לראשונה בסרט "בת הים הקטנה", ולאחר מכן בסדרת טלוויזיה מצוירת ובשני סרטי המשך.
דמותה של אריאל נכללת בזיכיון "נסיכות דיסני".
הדמות מבוססת על ספרו של הנס כריסטיאן אנדרסן אך הותאמה לגרסת הסרט.
לדמות שיצרו אולפני דיסני שיער אדמוני ארוך ומלא, זנבה ירקרק והיא לובשת חזיית צדפות סגלגלה.
עד להצטרפותה של מרידה לזיכיון של "נסיכות דיסני", הייתה אריאל היחידה בעלת שיער אדמוני.בת ה-16.
את הדמות עיצב האנימטור גלן קין.
בהרצאה שנשא מאוחר יוצר ציין כי ההשראה לדמות הייתה רעייתו.
השחקנית שרי סטונר שימשה דוגמנית שעל פי תנועותיה פותחה הדמות המצוירת (סטונר שימשה דוגמנית עבור אולפני דיסני גם בעת פיתוח דמותה של בל בסרט "היפה והחיה") ועיצוב הדמות לקחה השראה גם מהשחקנית אליסה מילאנו.
את אריאל דיבבה ג'ודי בנסון.
בנסון הייתה בעיקר שחקנית במה כשלוהקה לדבב את הדמות.
בחירתה לתפקיד נעשתה בשל העובדה ש"היה חשוב לבחור בשחקנית שתבצע גם את קטעי השירה וגם את קטעי הדיבור".
בגרסה העברית דיבבה את אריאל הזמרת שלומית אהרון.
בסדרת הטלוויזיה ובסרט ההמשך הראשון דובבה אריאל על ידי רמה מסינגר.
בסרט השלישי, דובבה אריאל על ידי לימור שפירא.
בסדרת הטלוויזיה, בגרסת הדיבוב של ערוץ דיסני, מדובבת אריאל על ידי משי קלינשטיין, בסרט "ראלף שובר את האינטרנט" דובבה אריאל על ידי מייה קדוש.
בסדרה "עד עצם היום הזה" מגלמת את דמותה השחקנית ג'ואנה גרסיה.
השחקנית והזמרת האלי ביילי מגלמת את דמותה של אריאל בחידוש הלייב אקשן של דיסני, "בת הים הקטנה".
בשנים האחרונות בפארקי דיסני השונים מופיעה גרסת הלייב אקשן לצד הגרסה המצוירת.
1990: האי של בת הים הקטנה
1991: בת הים הקטנה (סדרת טלוויזיה של דיסני) (בארץ שודרה כחלק מהתוכנית "זמן דיסני")
2008: בת הים הקטנה 3: סיפורה של אריאל
2018: ראלף שובר את האינטרנט
2023: בת הים הקטנה (לייב אקשן)
2023: לגו נסיכות דיסני: ארמון ההרפתקאות.
2024: אריאל (סדרה הנפשה שמשמשת כפריקוול לסרט משנת 2023)
אריאל מיגל סנטיאגו איבגסה (ספרדית: Ariel Miguel Santiago Ibagaza; נולד ב-27 באוקטובר 1976 בבואנוס איירס שבארגנטינה) הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי.
הוא ידוע בכינוי אל קניו איבגסה.
תפקידו המקורי של איבגסה הוא קשר, אך משחק בעיקר כעושה משחק.
איבגסה החל את הקריירה המקצועית שלו בקבוצת לנוס, בה שיחק במשך 4 שנים (1994–1998).
משם הגיע לקדנציה הראשונה שלו בספרד, בקבוצת מיורקה.
אחר כך, עבר לשחק למשך שלוש עונות, 2003-2006 במדי אתלטיקו מדריד.
במאי 2007, איבגסה חתם על חוזה לשתי עונות במיורקה, למרות התעניינותם של מועדונים מהפרמייר ליג.
ביולי 2008, חתם איבגסה על חוזה לשתי עונות במדי ויאריאל תמורת 1.5 מיליון אירו.
בשנת 2010 עבר לשחק בקבוצת אולימפיאקוס מיוון.
במדי אולימפיאקוס זכה איבגסה בארבע אליפויות ברציפות ובגביע היווני בעונות ו-.
לקראת עונת חתם בפאניוניוס שבמדיה שיחק עונה אחת.
לאיבגסה שתי הופעות במדי נבחרת ארגנטינה, בין השנים 2004 ו-2005.
לקראת עונת , התמנה איבגסה לתפקיד עוזר המאמן של פאולו בנטו באולימפיאקוס.
אריאל היא הוצאת ספרים ירושלמית אשר מטרתה המוצהרת לפרסם ספרות פופולרית בידיעת ארץ ישראל.
ההוצאה נוסדה בשנת 1975 על ידי אלי שילר ופעלה עד מותו בשנת 2018. בשנת 2022 לקחה על עצמה עמותת מכון ישראלי לארכאולוגיה את ההוצאה, על מנת להמשיך את מפעל חייו של אלי שילר.
הפרסומים נועדים לחובבי ידיעת ארץ ישראל ומורי דרך.
במרכז הפרסומים של ההוצאה עמדה ירושלים, כעדות לשמה: "אריאל", שהוא אחד מכינויי ירושלים במקורות.
הפרסומים של ההוצאה מאפשרים לקורא למצוא מידע מקיף המוגש על ידי חוקרים מובילים בתחומם.
סקירות היסטוריות, תיאורים גאוגרפיים, מדריכי סיור באתרים וספרות היסטורית מתורגמת העוסקת בארץ ישראל.
פרסומי ההוצאה כוללים גם סקירות נרחבות על הארצות השכנות לארץ ישראל, בהן: לבנון וירדן.
ההוצאה מוציאה כתב עת בשם "אריאל" (משנת 1978–1985 היה שמו "קרדום") אשר לעיתים מקיף נושא מסוים ולעיתים מאגד קובץ מאמרים.
העורך הראשי של ההוצאה הוא ד"ר אלון שביט – מנכ"ל עמותת מכון ישראלי לארכאולוגיה.
חברי המערכת: פרופ' רות קרק, פרופ' גדעון ביגר, פרופ' זוהר עמר, פרופ' אבי ששון, ד"ר ענת קדרון, מר עמי מיטב ומר נפתלי שושני.
אריאָל הוא גופן נפוץ, ללא תגים (סנס סריף), שנועד בעיקר עבור טקסטים המיועדים לקריאה על גבי צג מחשב.
משפחת הגופן, עבור שפות וסוגי כתב רבים, עוצבה על ידי רובין ניקולס ופטרישיה סאונדרס ב-1982 על בסיס הגופן האלגנטי "הלווטיקה" (Helvetica) תוך פישוט ועריכת שינויים שיהפכו אותו קריא ונוח במדפסות לייזר של חברת IBM.
עם הכנסת תקן TrueType על ידי חברת אפל, הכינה חברת מיקרוסופט סט של גופני אריאל בשפות רבות לחבילת היישומים המשרדיים אופיס (Microsoft Office) ועל ידי כך הפכה את הגופן לנפוץ מאוד לשימוש.
חוקרים גילו שזהו אחד הגופנים הקריאים ביותר מעל צג מחשב (לצד Tahoma) משום שעוצב כך שלא ייגרם שום ריצוד.
על מנת להכין גופני אריאל בשפות השונות חיפשו אנשי מיקרוסופט גופנים חלקים ופשוטים בשפות השונות.
בעברית עוצב הגופן על ידי ברוך גורקין (בייעוצו של הטיפוגרף הישראלי צביקה רוזנברג) על בסיס הגופן נרקיס חדש של צבי נרקיס, בלא ידיעתו.
רק לאחר שבע שנים של דיונים בבתי משפט שולם לו, בפשרה, סכום של 25,000 דולר על זכויותיו בגופן.
מעצבים גרפיים נוטים לבקר את הגופן על היותו העתקה לא מוצלחת של הגופן הלווטיקה, בשפות הלטיניות והקיריליות; ושל נרקיס תם ונרקיס חדש בעברית; ועל היותו סתמי וחסר ייחוד.
במיוחד יוצאת הביקורת כנגד השימוש בגופן בדפוס, כיוון שעל גבי נייר הוא פחות קריא מגופנים בעלי תגים כגון דוד או פרנק-ריהל ואחרים.
אריאל אפרים אשבל (נולד ב-31 במאי 1982 בתל אביב) הוא במאי תיאטרון עצמאי ישראלי.
אשבל הוא בוגר מגמת התיאטרון של תיכון עירוני א' לאמנויות בתל אביב (2000), בית הספר לתיאטרון חזותי בירושלים (2006) ואוניברסיטת תל אביב, בה למד לתואר ראשון בפילוסופיה והיסטוריה (2010).
יזם ואצר בתיאטרון תמונע את האירועים "קרב-רב", "כלבלב" (2005) ו"עור לבן מסכות שחורות" (2007).
בנוסף לעבודתו כבמאי, אשבל מעצב תאורה למופעי תיאטרון, מחול ומוזיקה.
אשבל שיתף פעולה בין היתר עם הכוריאוגרפים רונית זיו, שרון צוקרמן וענת דניאלי, להקת המחול "מוזע", להקות הרוק "הבילויים" ו"דפנה והעוגיות", עם המוזיקאים/פרפורמרים מאיה דוניץ, יוני סילבר, מיכל אופנהיים-לנדאו וכן עם מקהלת גבעול ואנסמבל "רפלקס" של המלחינה קרן רוזנבאום.
הופיע בעבודותיהן של הכוריאוגרפיות ענבל בן זקן (תיאטרון תמונע 2002) ואסנת קלנר ("גוונים במחול" 2003).
שימש בין היתר דרמטורג בעבודתו של הכוריאוגרף ברק מרשל "מונגר" (2008) ובמאי שותף בעבודתו של האמן הבינתחומי דניאל לנדאו "One Dimensional man".
בשנים 2000–2003 היה תאורן הבית של תיאטרון תמונע, לקח חלק בסדנאות "תמונע" בהנחיית נאוה צוקרמן והיה חבר בוועדה האמנותית של התיאטרון.
בין השנים 2008–2010 ניהל אמנותית לצד צוקרמן את פסטיבל המחול השנתי "אינטימדאנס".
זכה במלגת קרן שרת אמריקה ישראל בשנים 2003/4, 2004/5, 2005/6 ו-2007/8, במענק היצירה ליוצר מבטיח מטעם הקרן בשיתוף תיאטרון תמונע בשנת 2003, בפרס ראש עיריית ירושלים ותיאטרון הזירה הבין-תחומית לשנת 2006, מלגת קרן "מורשה" בשנת 2007, והשתתף בתוכנית האירוח לבמאים צעירים מטעם מכון גתה וארגון התיאטרון הבינ"ל ב-2011.
אשבל הוא בנו של הפובליציסט ישעיהו אשבל ואחיה של השחקנית רותם אבוהב.
משנת 2011 הוא מתגורר בברלין, גרמניה עם בן-זוגו, השחקן והפרפורמר יאן-סבסטיאן שובה.
השניים נישאו בעיריית ניו יורק באוגוסט 2011.
הרב אליהו אריאל אדרי (נולד ב-21 באוגוסט 1965, כ"ג באב ה'תשכ"ה) הוא ר"מ בישיבת הר המור, אב בית דין רבני בבאר שבע, ומרא דאתרא בשכונת הר חומה בירושלים.
נולד ליעקב אדרעי שהיה דור שני לתלמידיו ומקורביו של הרב שלום משאש.
שירת כלוחם בחיל התותחנים, לאחר מכן שירת במילואים כרב צבאי.
למד בישיבת מרכז הרב אצל הרב אברהם שפירא, הרב מרדכי שטרנברג והרב צבי טאו.
בשנת ה'תשנ"ז התמנה על ידי הרב שפירא לר"מ בישיבת מרכז הרב.
וכן לימד גם בישיבת ההסדר מדברה כעדן במצפה רמון.
בשנת תשנ"ח (1997) היה בין הרבנים שעזבו בהנהגתו של הרב טאו את ישיבת מרכז הרב כדי לייסד את ישיבת הר המור.
חיבר ספרי הלכה וערך חלק מכתביו ההלכתיים של הרב שלום משאש.
היה שותף לעריכת חלק מספרי חידושיו על התלמוד של הרב שאול ישראלי.
הוסמך לרבנות על ידי הרב אליהו בקשי דורון.
מכהן כרב בשכונת הר חומה בירושלים.
מייסד בית הדין לממונות ובית ההוראה "חומת שמואל" הפעילים בשכונה.
בשנת תש"ע התמנה לדיין בבית הדין הרבני האזורי באשקלון.
בשנת ה'תשע"ו עבר לבית הדין הרבני בתל אביב.
בחודש חשוון תשע"ז עבר לבית הדין הרבני בבאר שבע, והוא משמש בו אב בית דין.
מספר פסקי דין שלו בנושא מזונות התפרסמו, ונדפסו גם בספריו.
כמו כן, פרסם ספר בנושא זה בשם "לחם לפי הטף".
בדבריו מובעת באופן עקבי ביקורת חריפה על עמדות בתי המשפט האזרחיים - לרבות בית המשפט העליון - בנושא זה, המביאות לטענתו ילדים רבים לחרפת רעב; וכן מחאה על יחס שאינו מכבד כראוי את המשפט העברי, ומגמות פרשניות המדכאות את מעמדו החוקי לטובת תפיסות צדק ושוויון כלליות.
כמו כן דחה בקשות לעיון בתיקים, על-פי צווי בית משפט לענייני משפחה שניתנו - לטענתו - בחוסר סמכות, וביקר שופטים דתיים המפרשים את דיני התורה שלא לפי ההלכה.
ילקוט שמ"ש - קיצור ועריכת פסקי ההלכה של הרב שלום משאש
אני חומה - קביעת חלות פורים בשכונת הר חומה ביום טו באדר (פורים דמוקפין)
שחר אהללך - הלכות יום העצמאות (3 כרכים)
משירי אהודנו - על חודש אייר במקרא וימי ההודאה שבו
שחר אורך - תשובות ופסקים בענייני אורח חיים, יורה דעה, אבן העזר וחושן משפט (3 כרכים)
שחר אורך - לחם לפי הטף - על חיובי מזונות
שער המלך - שיעורים על פורים בשילוב אמונה וגמרא לפי סדר המסכתות שנלמדו בישיבת הר המור
ירח בן יומו - שיעורים על יום העצמאות
קונטרסי פסקי הלכות חגים - קונטרס פסקי הלכות חנוכה וקונטרס פסקי הלכות פורים המשולש וערב פסח שחל להיות בשבת.
בעריכת תלמידו הרב נריה כהן.
אור הנר בארות אליהו - סיכומי סוגיות על פי שיעוריו בישיבת הר המור על מסכתות שבת פסחים וכתובות, בעריכת תלמידו נריה בן שבוא.
אריאל בר (נולד ב-2 באוקטובר 1964) הוא רופא, מנתח עיניים פלסטי, סופר, מפקד הרפואה
הפיקודי של פיקוד העורף לשעבר, מוביל משלחות הצלה לאסונות ברחבי העולם.
אריאל בר נולד בתל אביב ולמד רפואה בפקולטה לרפואה ע"ש רפפורט בטכניון במסגרת העתודה האקדמית.
בשנת 1990 החל את הקריירה הצבאית כרופא גדודי וחטיבתי בצנחנים.
בשנים 1995-1994 יצא לשנת מסע בדרום-אמריקה ובאנטארקטיקה כרופא תרמילאי, ובהמשך פרסם את ספרו הראשון, ספר מסע, "יבשת בתרמיל" בהוצאות אריה ניר-מודן.
בשנת 1996 החל את התמחותו כרופא עיניים בבית החולים וולפסון.
בשנת 2001 יצא כחלוץ למשלחת צה"ל בהודו, שם תפקד כרופא עיניים מנתח.
בהמשך שימש כרופא אוגדתי בצה"ל, עבר את הקורס לפיקוד ומטה בצה"ל וביצע שורה של תפקידי פיקוד בחיל הרפואה.
ב-2005 ביצע תת-התמחות בבית חולים "שיבא" תל השומר בתחום האוקולופלסטיקה (פלסטיקה של רפואת העיניים), ועבד כרופא עיניים מנתח בבית חולים שיבא בתחום זה.
בשנת 2005 סיים גם תואר שני במנהל מערכות בריאות באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
בהמשך היה חבר בוועדת האתיקה של חיל הרפואה ושל ועדת האתיקה של ההסתדרות הרפואית בישראל מטעם צה"ל.
בשנת 2007 קיבל דרגת אלוף-משנה, והתמנה למפקד הרפואה הפיקודי של פיקוד העורף.
במסגרת תפקידו זה יצא שוב כחלוץ למשלחות צה"ל לנפגעי רעידת האדמה בהאיטי (2010) ולרעידת האדמה והצונמי בסנדאי (2011).
לאחר רעידת האדמה בהאיטי פרסם את הרומן הדוקומנטרי "כשהאדמה רעדה" בהוצאת ידיעות ספרים, ואף הוזמן להרצות מטעם צה"ל על פועלה של משלחת ההצלה בכנס איפא"ק בארצות הברית בשנת 2010.
ד"ר בר ייסד ועמד בראש כנס בינלאומי לקידום תחום רפואת החירום והאסונות, כנס ה-IPRED הראשון והשני.
ב-2011 מונה לעוזר מנכ"ל אסותא לתחום בטיחות החולה.
ב-2013 יצא לאור ספרו השלישי, רומן תנכי בשם "יותם", שראה אור ברימונים הוצאה לאור.
ב-2014 החל ד"ר בר להגיש תוכנית רדיו בתחום בריאות בשם "רבע ל-גוף ונפש" בגלי צה"ל.
ב-2020 יצא לאור ספרו הרביעי, "סירות הדרקון" בהוצאת "ידיעות ספרים", רומן היסטורי המגולל את סיפורה של הקהילה היהודית בעיר חרבין שבסין.
אריאל בר הוא אחיו של השחקן והמנחה ירון ברובינסקי.
אריאל-ניל לוי (נולד ב-1977) הוא אמן תיאטרון ופרפורמר רב-תחומי, מפיק, כותב, שחקן, מעבד, דרמטורג ומורה למשחק, אשר חוקר את הקשר בין חיי הלילה הקוויריים ותיאטרון פוסט דרמטי בציר בין גרמניה וישראל מתחילת שנות ה-2000. הוא ידוע גם כאלטר אגו שלו אנאלי גולדברג - דמות פוסט דראג ברלינאית.
לוי גדל ברמת גן, אביו היה מעצב אופנה ואמו מפיקת תיאטרון ואירועים.
בגיל 16 עזב את בית הספר רביבים ברמת גן, והחל ללמוד משחק במסגרת פרטית עם המורה רחל שור וכן היה מתמחה בבית הספר למשחק בית צבי.
במקביל ללימודי המשחק, הוזמן בתחילת 1995 על-ידי שמעון שירזי לעבוד כאמן דראג במועדון הלמון ומאוחר יותר במועדון אלנבי 58 בליין הפליירום, תחת ניהולו האומנותי והפקתו המוזיקלית של עופר ניסים.
באותה שנה הקים עופר ניסים את שלישיית "בנות לי לה לו", שלוי היה חלק מהן יחד עם סילבי ורסקו וליידי סמנתה.
הפקות אלו זכו לחשיפה תקשורתית באותה התקופה, כאשר השלישייה הופיעה כמה פעמים בתוכנית "כל ערב" בהנחייתה של מרב מיכאלי.
לאחר שעבד כשחקן בהצגות שונות בשנות ה-90, עבר לגרמניה בשנת 2001 ללמוד רפואה.
בזמן לימודים אלו יצר שתי יצירות סייט-ספסיפיק (תלויות מקום) בשיתוף סטודנטים לרפואה (Das Krankenhaus 2002, Madame Habib's Kampf der Kulturen 2004).
לאחר שלוש שנות לימודי רפואה החליט לחזור ללימודי תיאטרון ולסיים ב מסלול לתואר שני במשחק ועבודה קולית עם שחקנים.
במסגרת לימודיו לקח חלק במחזה נורווגיה כיום.
המחזה, המבוסס על סיפור אמיתי, מתרחש חלקו בצ'ט בעולם הווירטואלי וחלקו על שפת פיורד בנורווגיה במציאות, ועוסק בנושא התאבדות בקרב בני נוער.
אריאל-ניל שיחק את התפקיד הראשי.
מאז שסיים את לימודיו ב'אלאנוס' בשנת 2007 משתתף אריאל-ניל בעשרות פרויקטים שונים כמפיק, יועץ אומנותי, דרמטורג, שחקן ופרפורמר.
הוא עובד במספר שפות - עברית, אנגלית וגרמנית ב (קרי גרמניה, אוסטריה ושווייץ).
בשנת 2007 עבד לוי כפרפורמר ועוזר במאי עם דודי מעיין ב בעיבוד למחזה המלך אובו – אובו קומפלקס (Ubu Komplex).
ב-2008 עבד כשחקן ודרמטורג עם בתיאטרון הפולקסבינה במחזה "המלך אובו".
באותה שנה שיחק בהפקת הלילה ה-12 של שייקספיר שהועלתה בעיר בון, גרמניה, בתפקיד הדוכס אורסינו.
ההצגה בוימה על ידי אשר היה עוזרו של פיטר ברוק.
כמו-כן היה מפיק בפועל ב, אשר הייתה בירת התרבות האירופאית לשנה זו.
משנת 2008 עד 2009 עבד כעוזר במאי ומפיק בפועל ב.
היצירה המשותפת עם הילה גולן
בין השנים 2009–2015 יצר אריאל-ניל שבע יצירות עם זוגתו דאז, הבמאית והיוצרת הילה גולן, כאשר החל מ-2010 הצטרפה אליהם היוצרת ניבה דלומי.
הקבוצה פיתחה שפה תיאטרונית משותפת שהתעסקה בפירוק נרטיבים מוכרים על הציר הבילטרלי ביחסי ישראל-גרמניה, תוך שימוש באמצעים מהתיאטרון הפוסט דרמטי.
היצירות הועלו בתיאטראות שונים בגרמניה, כגון: , , , ושבוע התיאטרון והמוזיקה היהודי בדרזדן, וכן בישראל, ביניהם תיאטרון תמונע והמרכז לתיאטרון עכו.
שתיים מיצירותיהם, דקת דומיה (2010) ו-פוליו (2012) זכו בפרסים וציונים לשבח בפסטיבל עכו: דקת דומיה (Schweigeminute) הועלתה באפריל 2010 בבכורה בתיאטרון בברלין, ולאחר מכן בפסטיבל עכו בבכורה ישראלית, שם זכתה בפרס "עכו 2".
בהצגה משחקות-יוצרות לצד לוי: אנקה ראוטמן, במאית אופרה ותיאטרון גרמניה, ניבה דלומי ומיטל צור, יוצרות ישראליות.
ההצגה פוליו, שהייתה אחת מ-11 הצגות בתחרות פסטיבל עכו 2012, התקיימה בבית הספר הערבי 'אל מנארה', זכתה בפרס הראשון עבור "ההצגה הטובה ביותר" וכן בציון לשבח על עיצוב החלל הבימתי, אותו עיצבה תמר גינתי.
את ההצגה מזכיר יו''ר חבר השופטים של הפסטיבל פרופ' גד קינר במאמרו:
ב-2011 יצרו השניים את Google Translate אשר עסקה במנגנוני תרגום של שפה והשתלטותם על התיאטרון.
ההצגה הוזמנה להשתתף במסגרת ב.
במהלך שנת 2014 העלו הזוג שתי הצגות נוספות: Save Your Love – Part 1 (סייב יור לאב, ובעברית: נצרי את אהבתך – פרק 1) אשר עסקה בפירוק מערכת יחסים נורמטיבים בצל מחאת האוהלים, ובשיתוף עם האמן אדר אביעם.
ההצגה קיבלה הזמנה להשתתף בפסטיבל ישראל 2014 ופתחה את .
היצירה Let's Call It a Day העמיקה את הדיון בנושאי נדודי שינה והפרקריאט והועלתה פעמים רבות בתיאטרון .
ב-2011 השתתף אריאל-ניל כיועץ אומנותי, מתרגם וכשחקן בגרמניה, שווייץ וישראל בהצגה סינדרום השלום – פרויקט תיאטרון דוקומנטרי של בית ליסין ו לצד השחקנים יובל שרף ואמיר שורוש ובבימויו של טורגה קיבלר.
בשנים 2012–2013 שיחק אצל הבמאית אנקה ראוטמן בחלום ליל קיץ בתיאטרון ובהמיזנתרופ ב בעיר פוטסדאם.
כמו כן השתתף בהפקות רבות ב, אשר הידועה שבהן הייתה הבכורה הברלינאית למונודרמה של המחזאי האיראני : ארנב לבן ארנב אדום.
בשנת 2015 עבד כדרמטורג ומעבד בהפקה אוגוסט: מחוז אוסייג' – מחזהו של טרייסי לטס בבימוי של אילן רונן, שהועלתה ב בכיכובם של , ו.
באותה שנה שיחק במופע הווידויים של הבמאי ג'ייסון דנינו הולט: לא מכניסה את זה הביתה בגרסתו הברלינאית לצד ידידיה ויטל.
ב-2016 השתתף באחד מהתפקידים הראשיים לצידה של בתיאטרון הרמפה בשטטוגרט בהפקת תיאטרון בעיבוד לספרו של קזונאבורו אואה: השעיר לעזאזל.
ב-2018 הוזמן על ידי המחזאית ליצור עבודה עם אמנית הסאונד מילנה קיפפנמולר ב.
העבודה השתמשה בטקסטים מתוך פרוטוקולים מהמשפט של ליהמן ברדרס והועלתה ב, כאשר לוי מגלם את – המנכ"ל של ליהמן ברדרס בעת פשיטת הרגל שלה.
ב-2018 שיחק לוי בתפקיד "Löbsche Bär" במחזהו של קרל צוקמאייר, בבימוי של : .
ההפקה הועלתה בבית היצירה על גדות אגם וואנזהה, בהשתתפות שחקנים גרמנים מוכרים, ביניהם: , , , , רוזלינד באפה ועוד.
שיתוף הפעולה עם הבמאי כריסטיאן פיליפס המשיך להפקות נוספות בתיאטרון הפולקסבונה יחד עם כגון ההצגה Des Menschen Unterhaltsprozess gegen Gott – Ein Funkoratorium (משפט התחזוקה של האדם נגד אלוהים – נאום רדיו), על בסיס כתביו של קלדרון וברנד אלואיס צימרמן.
ב-2019 שיתף פעולה עם המחזאי והפרפורמר אריאל ברונז במופע: מי רוצה לרכב על גמל עם אנאלי גולדברג אשר הועלה מספר פעמים בברלין.
בשנה זו גם שיתף פעולה עם האמן הפורטוגלי פביו מ.
סילבה, אמן ומעצב אופנה רב-תחומי א-בינארי.
השניים יצרו עבודת פרפורמנס בשם Closet Full of Skeletons (ארון מלא בשלדים), אותה הם פיתחו לסדרת רשת בשם: A Closet Full Of Virus שעלתה ביוטיוב בארבעה פרקים במהלך הסגר הראשון של הקורונה, בשיתוף עם המוזיקאי מיכה קפלן והסופר אמיר נעמן ובתמיכת Framed ברלין.
בין השנים 2019–2020 כתב, הפיק, ביים ושיחק לוי בטרילוגיה של אנאלי גולדברג: The Borscht Belt Trilogy, אשר הועלתה בחלל הפרפורמנס הקווירי Kake בנויקלן, ברלין.
בביקורת על המופע של הבלוגר התרבות הקנדי, ג'וש בנטלי, נכתב בין היתר:
החל מהעשור השני של המאה ה-21
בשנת 2020 יצר עבודת וידאו בהזמנת התיאטרון הלאומי הגרמני בברלין, בכיכובה של אנאלי גולדברג בשם: בבית הכנסת שלנו (in unserer Synagoge).
זהו עיבוד לסיפורו של פרנץ קפקא בבית הכנסת שלנו, ובשיתוף פעולה עם השחקנית .
בהמשך השנה הוזמן מחדש על ידי הבמאי הגרמני כריסטיאן פיליפס לייצר עבודת וידאו בתיאטרון הפולקסבינה, שעלתה בדצמבר לציון 150 שנה להולדתה של המהפכנית הפמיניסטית רוזה לוקסמבורג.
ב-2021 כתב, הפיק, ביים ושיחק בהופעת מולטימדיה שנעשתה בתקופת הקורונה והוצגה בלייב תחת השם וו זייען די חייע'ס (Wu Seyen di Chayes).
היא עלתה במסגרת פסטיבל ID בתיאטרון הרדיאל סיסטם, בשיתוף פעולה עם אמנים קווירים ברלינאים כגון קיקי מורס, ממקימות ו.
המופע נתמך על ידי משרד התרבות הגרמני וקרן Between Bridges של הצלם הקווירי והועלה בגרסת הלייב באוקטובר 2021 בתיאטרון האנגלי, ברלין.
באוגוסט 2021 שיחק במחזה של אריאל ברונז !Dig-it אשר הועלה בליטא במסגרת פסטיבל למחזאות מודרנית.
בדצמבר אותה שנה הופיע ושיחק בתיאטרון הבית ביפו עם המופע שכתב: איכן החיות (Where are the animals).
בפברואר 2022 הפיק ושיחק בתסכית רדיו שנכתב על ידי אמיר נעמן והופק מוזיקלית על ידי מיכה קפלן.
התסכית בשם Anali Goldberg And The Mysterious Mole יצא בפלטפורמות שונות, כגון ספוטיפיי.
בחודש מאי 2022 העלה מופע בשם דה שיט שואו בתיאטרון האנגלי בברלין, יחד עם עוד שישה אמנים ואמניות.
מופע זה פירק לגורמים את המחשבה אודות מושג היפה, הנכון, החשוב והמשמעותי, והמיר את מושג הדמות במושג המתחרה.
העלילה ומסורת ההיררכיה הערכית הוחלפו ב"אין עלילה, יש פורמט; אין סינון של תכנים איכותיים כנגד לא איכותיים; יש יציקה של תכנים נחותים וכישלונות".
בספטמבר אותה שנה הופיע לוי ב בברלין.
היצירה הועלתה במסגרת פרויקט של קולקטיב ה"קווירדוס" (ספוקן וורד קווירי) במהלך שבוע פסטיבל תיאטרון קווירי.
ביצירה זאת לקח אריאל-ניל חלק בכתיבתה וגם השתתף כשחקן יוצר.
לוי מופיע תדיר בערבי קריאה מבוימים בתיאטראות שונים בגרמניה, בשפות עברית, גרמנית ואנגלית.
ב-27 בספטמבר 2022 לקח חלק בערב מיוחד, לרגל יציאת שישה מחזות של חנוך לוין בגרמנית, בתרגומו של מטיאס נאומן.
לצד אריאל-ניל השתתפה השחקנית האוסטרית אלמוט צילכר, עימה שיתף פעולה בעבר, השחקן הגרמני והמתרגם פרופ' פרדי רוקם.
בינואר 2023 העלה אריאל-ניל מופע חד-פעמי בשם PORK בפסטיבל קרוסרואדס של המרץ2, בהשתתפות שתי מקהלות נשים, אמניות דראג מקומיות ואמניות פרפורמנס, מתל אביב וברלין.
באפריל 2023 שיחק לוי בגרמנית, בעברית ובאנגלית את התפקיד הראשי של ד"ר אלכסנדר בערב תיאטרון מחול רב-משתתפים בשם Revolution.
המופע בוים על ידי טיאן גבינג מקבוצת התיאטרון מבייג'ינג נמר הנייר (Paper Tiger Theatre Studio), הועלה במרכז התרבות החדש שבברלין, אשר נבנה על חורבות ארמון הרפובליקה.
באוקטובר 2023 שיחק את קריאון בעיבוד מחודש לאנטיגונה, Antigone pitched, שבוימה על ידי הבמאיות יוליאן מדינג וטינה טורנהיים.
ההצגה הועלתה בתיאטרון Ballhaus Ost ששֹם דגש על מחזאוּת גרמנית מודרנית.
החל מינואר 2024 צפוי לוי לשחק את תפקיד השוטה במחזה הלילה ה-12 מאת ויליאם שייקספיר בבימוי של אלכסנדר רימנשניידר, בעיבוד מיוחד לתיאטרון הילדים והנוער .
במאי 2024 השתתף אריאל-ניל לוי במופע Post Daddies שהועלה בבכורה בתיאטרון בברלין.
המופע, בבימויו של קונסטנטין אחמד בירגר, נוצר בשיתוף עם הפרפורמר נעם מאירי, פרופסור לשעבר לתיאטרון גוף ב באסן.
היצירה עוסקת בחייהם של גברים הומוסקסואלים מעל גיל 50, ומשלבת תיאטרון, שירה, ריקוד ומונולוגים אישיים.
המופע התרחש בתפאורה של סאונה הומואית, מרחב המאפשר מפגש בין דורות שונים בקהילה הגאה ללא מסננות של הרשתות החברתיות.
לוי ומאירי חולקים סיפורי חיים מתל אביב של שנות ה-90, מתמודדים עם שאלות של הזדקנות, בדידות וסטטוס, ובוחנים את הפער בין הדורות בקהילה הקווירית.
המופע הוצג בפני קהל מלא במשך שבעה ערבים, עם הופעות נוספות שנקבעו לאוקטובר ונובמבר 2024.
ביוני 2024 יצר אריאל-ניל לוי, בדמותה של אנאלי גולדברג, את המופע Bad Girls בשיתוף עם האמנית אוזינג גלופ.
המופע, שהוצג לראשונה ב-16 ביוני 2024 בתיאטרון בברלין, מתאר שתי דמויות נשיות, אגנס (אוזינג גלופ) ולידיה (אנאלי גולדברג), היוצאות לחופשה ומגיעות עד לשאול.
במאמר בכתב העת "טנצראום ברלין" תיארה הכוריאוגרפית ומלכת הדראג אולימפיה בוקאקיס את המופע כאחד המשובחים שראתה, המשלב אלמנטים של קאמפ, מלודרמה והומור אבסורדי.
המופע כולל קטעי ליפ סינק בקצב כפול לקלאסיקות כמו "Total Eclipse of the Heart" ו"Mein Herr", ומציג מה שהיוצרים מכנים "דרמטורגיה נוירו-דיברגנטית" – שימוש בחוויות חושיות במקום עלילה ליניארית.
בעבודה זו שאבה גולדברג השראה מאביה, שהיה מעצב אופנה ואהב צבעים בוהקים, ומסבתה הגדולה (רבתא) זימבול זיזי ארייה, אישה יהודייה שנולדה בטורקיה ב-1900, שאותה זוכרת תמיד צוחקת ומבצעת בדיחות פיזיות.
היצירה נדונה במספר כתבות ביקורת, וכריסטופר פרנר מאתר RBB24 תיאר אותה כ'מופע שמשלב הומור ודיון בנושאים חברתיים'.
בנובמבר 2024 השתתף אריאל-ניל לוי בהפקה 777 // Die Siebentodsünden (שבעת חטאי המוות) בתיאטרון הפולקסבינה בברלין.
המופע, בבימויו של , היה עיבוד חדשני ליצירתו של המלחין היהודי-אוסטרי אדלברט פון גולדשמידט מ-1876, שלא הועלתה בברלין מאז הבכורה שלה לפני כ-150 שנה.
לוי גילם בהפקה את דמותו של תאודור הרצל, כחלק מעלילה מקבילה המתרחשת ב-1883, ביום מותו של ריכרד ואגנר, בבית קפה וינאי.
המופע כלל הרכב מרשים של אמנים, ביניהם השחקנית בתפקיד "נסיכת האפלה", לצד תזמורת קאמרסימפוני ברלין ומקהלת המונה יותר מ-140 חברים.
ההפקה, שתוארה כ"מופע מפלצתי" בעיתונות הגרמנית, עסקה בנושאים כמו לאומנות, אנטישמיות, קולוניאליזם וקפיטליזם קיצוני.
העיבוד המודרני משלב אלמנטים מתיאטרון ניסיוני עם דימויים חזותיים חזקים, במטרה להחיות את יצירתו של גולדשמידט, שנשכחה בשל האנטישמיות של זמנו.
ההפקה סוקרה בכלי תקשורת גרמניים שונים, כולל פרנקפורטר אלגמיינה וארטה, עם ביקורות נלהבות שראו בה התחלה אפשרית של רנסאנס ליצירותיו של גולדשמידט.
משנת 2016 החל אריאל-ניל להרחיב את קריירת המשחק שלו ולהשתתף בסרטי קולנוע וטלוויזיה בעברית, אנגלית, גרמנית ואף ביידיש.
בשנה זו שיחק את סוכן המוסד צבי מלחין בסרט הטלוויזיה: בבימויו של , על פי תסריט של .
הסרט עוקב אחרי חייו של פריץ באואר, מי שהיה התובע הכללי של מדינת הֶסֶן (גרמניה) ומילא תפקיד מכריע באיתורו של הפושע הנאצי אדולף אייכמן.
הסרט הוקרן בערוץ הטלוויזיה הגרמנית ARD.
ב-2018 גילם לוי את אחד התפקידים המרכזיים בסרט קולנוע אוסטרי-לוקסמבורגי לצידם של שחקנים מהשורה הראשונה, ובכללם דבל'ה גליקמן, , , והשחקנית .
הסרט הוא מותחן בית משפט המבוסס על המסמכים המקוריים מהתיק של פרנץ מורר, פוליטיקאי מקומי מכובד ובעל אדמות.
מורר עומד למשפט בשנת 1963 בעיר גראץ, אוסטריה, ובו מואשם בביצוע פשעי מלחמה בגטו וילנה במהלך השנים 1941 – 1943. הסרט בוים ונכתב על ידי והוצג בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה, בערוץ ORF האוסטרי ובנטפליקס (גרמניה).
הוא זכה לשבעה פרסים ועיטורים, כאשר המוכרים והבולטים מביניהם הם ו.
התפקיד דרש מאריאל-ניל לשחק בארבע שפות: גרמנית, אנגלית, עברית ויידיש, אותה למד במיוחד עבור התפקיד.
בשנת 2019 שיחק לוי בסרט Apnoe את התפקיד הראשי של שליח בשם מיכאל, אשר נשלט על ידי בוס זדוני בסרט אקספרימנטלי אפוקליפטי.
הסרט, בבימויה של יוליה קטלהוט, נוצר עבור הערוצים ו־ARD, כאשר לצד אריאל-ניל משחקים גם ו.
הוא הוקרן בבכורה ב ולאחר מכן שודר פעמים רבות בטלוויזיה הגרמנית.
ב-2023 יצא הסרט שושנה אודות מייסד מחתרת הלח"י אברהם שטרן, בו משחק לוי בתפקיד אורח את עו"ד חיים לובינסקי, מראשי המחתרת, לצד שחקנים מובילים כגון דאגלס בות' והארי מלינג.
הסרט, בבימויו של , הוקרן בפסטיבל הקולנוע הבינלאומי בטורונטו ב-8 בספטמבר.
בתחילת שנת 2024 צפוי לעלות סרטה של שיראל פלג: Die Liebeskümmerer, בו שיחק לוי בתפקיד אורח לצד שחקנים דוברי גרמנית כגון לורנס רופ, , מרגרט טיזל ו.
הסרט הופק על ידי חברת UFA הגרמנית ויופץ בלעדית בחברת שירותי ההזרמה נטפליקס.