tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ב-2009 בסקר של העיתון הגרדיאן האנגלי נבחר הספר למקום הראשון בקטגוריית 'הספר הטוב ביותר של סופר אנגלי'.
נפת טובאס () היא אחת מ-16 נפות הרשות הפלסטינית.
בירת הנפה היא העיירה טובאס.
מרבית שטח הנפה מצוי בשליטה ישראלית מלאה (שטח C).
אזור קטן בחלקה המערבי, סביב העיירה טובאס, מצוי בשטח A (כלומר בשליטה אזרחית וביטחונית של הרשות הפלסטינית) וכמה מובלעות מצויות בשטח B, כלומר תחת אחריות אזרחית פלסטינית ושליטה ביטחונית ישראלית.
שטחי אש של צה"ל מהווים יותר מ-50% משטחה הכולל של הנפה.
על פי מרשם האוכלוסין של הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה לשנת 2007, בנפה התגוררו כ-50,261 נפשות, שחיו ב-9,004 משקי בית.
על פי מרשם האוכלוסין לשנת 1997, בנפה התגוררו כ-36,609 נפשות.
טובאלו משתתפת במשחקים האולימפיים לנוער מאז היווסדם באולימפיאדת הנוער סינגפור (2010).
עד כה, אף ספורטאי נוער מטובאלו לא זכה במדליה אולימפית לנוער והשתתפותה במשחקים היא בעיקר סמלית.
המשלחת הראשונה של טובאלו למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור וכללה שני ספורטאים שהתחרו בשני ענפי ספורט.
המשלחת לא הגיעה להישגים וסיימה במקומות האחרונים בענפי האתלטיקה והבדמינטון.
המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג הייתה המשלחת הגדולה ביותר ששלחה טובאלו עד כה.
המשלחת מנתה שלושה ספורטאים שהתחרו בשני ענפים.
גם משלחת זו לא הגיעה להישגים וסיימה במקומות האחרונים בענפי האתלטיקה וכדורעף חופים.
טוב לב היא התנהגות אלטרואיסטית, המתבטאת בדאגה לרווחתם ואושרם של הזולת, תוך התחשבות ברגישויות של אחרים.
תכונה זו נחשבת לסגולה חשובה ברוב החברות, הדתות, והתרבויות.
טוב לב יכול לבוא לידי ביטוי בצורות שונות, כולל עזרה לנזקקים, מתן תמיכה רגשית לאחרים או גילוי אדיבות וכבוד באינטראקציות יומיומיות עם הזולת.
טקסטים עתיקים רבים, כמו בין היתר התנ"ך, הקוראן ובכתבי קודש בודהיסטים מציינים שטוב לב היא חובה מוסרית.
כמו כן, פילוסופים שונים לאורך ההיסטוריה, כמו קונפוציוס ואריסטו הדגישו את החשיבות של טוב לב.
בספרו השני של אריסטו, "רטוריקה" הוא מגדיר טוב לב כ"מתן עזרה לאדם הזקוק לכך, ללא תמורה, ומבלי שהדבר יזקף לטובת האדם שנתן את העזרה, אלא רק לטובתו של האדם שמקבל את העזרה".
הפילוסופיה שמאחורי הספר והסרט היו שבאמצעות מעשים טובי לב המבוצעים עבור אנשים אותם אנו לא מכירים, כולנו מסייעים לכך שהחברה בכללותה תהיה אכפתית יותר.
בספר ובסרט, ראובן סנט קלייר, מורה ללימודי חברה באטסקרדו בקליפורניה, מאתגר את תלמידיו לנסות ולמצוא דרך שתשנה את העולם.
אחד מתלמידיו, טרבור, לוקח את האתגר ברצינות ומפתח שיטה חברתית לפיה אדם מחזיר טובה לא למי שקיבל אותה ממנו, אלא מחזיר אותה לאדם זר אחר.
כך, אנשים סביבו מתחילים להעביר את המעשים הטובים מאדם לאדם וטרבור גורם לשינוי חברתי של ממש.
טובה היא העיר השנייה בגודלה בסנגל אחרי דקר, עיר הבירה.
היא מונה יותר מ-850,000 תושבים (נכון ל-2013) ונמצאת במרכז סנגל כחלק ממחוז דיורבל.
טובה היא העיר הקדושה של המסדר המורידי ומהווה מוקד עלייה לרגל מיליונים.
במקום קבור מנהיגה הרוחני, שייח' אמדו במבה.
חשיבותה הדתית של העיר באה לידי ביטוי באתרים מרכזיים, חקיקה, הנהגה ועוד.
השייח' אמדו במבה נתן את השם טובה למקום שהוא הגילוי הארצי של העץ הקוסמי ברקיע השביעי (ṭūbā בערבית), בנקודת המפגש בין האדם לאלוהיו.
רק הנביא מוחמד עבר את הנקודה הזו, ועבור שאר המאמינים, במיוחד בזרמים הסופיים המיסטיים, העץ מסמל את הקרבה והגישה לאלוהים, לגן עדן ולנצחיות.
לפי האגדה, העיר יוסדה במקום בו במבה חווה הארה, בו המלאך גבריאל נגלה אליו ואמר לו כי מתחת לעץ שהוא יושב יוקם מרכז רוחני אוניברסלי.
בנוסף, הבטיח לו כי יום אחד כל העולם יחזור בתשובה במקדש זה.
כיום, בנקודה הזו עומד המסגד.
השייח אמדו במבה ייסד את העיר טובה בשנת 1887 אך היא נותרה מקום קטן ומבודד יחסית עד למותו של אמדו במבה בשנת 1927. מאז חל גידול ופיתוח משמעותיים בעיר ובאוכלוסייה - מ-5,000 בתחילה ועד קרוב למיליון בעשור השני של המאה ה-21.
בשנת 1963 נחנך המסגד הגדול של טובה, אחד הגדולים באפריקה, שנבנה סביב קברו של אמדו במבה.
בקרב הסופים נהוג לעלות לקבר קדושים ובעקבות כך הפכה טובה למרכז הדתי המקודש של המסדר המורידי.
השלטונות הצרפתים היו שותפים בהקמת העיר טובה.
לאחר עליות ומורדות בקשר הצרפתי-מורידי, הצרפתים הבינו את הכוח הטמון בקשר איכותי וחיובי עם המורידים, ובמבה בראשם.
בעקבות כך, זכו המורידים ביחס מועדף מהשלטונות ובמונופול על גידול הבוטנים במדינה.
עניין שהסב להם כוח כלכלי רב.
גם לאחר עצמאות סנגל, לאופולד סדאר סנגור, נשיאה ראשון של סנגל, המשיך בקשר המיוחד עם האוכלוסייה המורידית.
במשך ארבעים שנים, הוא תמך בהם ונתן להם זכויות מיוחדות, ובתמורה גייס אותם לאינטרסים שלו.
כמו תמיכה פוליטית בעת בחירות.
טובה ממוקמת במרכז המדינה במחוז דיורבל, 184 ק"מ מזרחית מהבירה דקר.
טובה היא עיר מישורית כמו האזור כולו, וגובהה הוא כ-46 מעל פני הים.
הזמן המקומי הוא 0+GMT, שעתיים אחורה מישראל.
העיר נבנתה סביב המסגד הגדול ולכן כל הכבישים מובילים למסגד הגדול וכל בתי המגורים ממוקמים מסביבו.
מזג האוויר בעיר הוא מדברי למחצה בעקבות קרבתו למדבר סהרה, מכיוון שטובה נמצאת במיקום שכמעט מפגיש בין שני סוגי אקלים שונים.
דרומית לעיר מזג האוויר טרופי רטוב ויבש כאופייני לאזורים הקרובים לקו המשווה.
מצפונה מזג האוויר משתייך לרצועת הסאהל, אזור מדברי-למחצה חם וצחיח (BSh) השוכן מדרום למדבר סהרה.
סביבת טובה היא סוואנה טרופית והטמפרטורה השנתית הממוצעת היא בסביבות 26.8 מעלות צלזיוס, אך משתנה מעט בכל חודש.
החודשים הגשומים בעיר הם בין יוני לאוקטובר כשהמשקעים הגדולים ביותר הם בין יולי לספטמבר.
כמות המשקעים השנתית הממוצעת היא 490 מ"מ.
כמות המשקעים השנתית בטובה בחלוקה לחודשי השנה
קיימים חילוקי דעות לגבי מספר התושבים בעיר בעקבות הקושי להגדיר את גבולותיה.
הצפיפות בעיר היא 12,500 תושבים לק"מ.
מהרישומים בעיר בין השנים 2002–2013 הצמיחה הדמוגרפית (קצב גידול האוכלוסין) בעיר היא החזקה ביותר בסנגל עם ממוצע שנתי של 5.95%, אך עם השנים הצמיחה יורדת.
רובה המוחלט של תושבי העיר הם מוסלמים בעיקר מהזרם הסופי האסלאמי.
המסגד הגדול של טובה הוא הגדול והמפואר במערב אפריקה (100X80 מטר), ומהווה אתר עלייה לרגל.
בניית המסגד החלה על ידי בנו של במבה, הח'ליף הראשון מאמאדו מוסטאפה, כרצון אביו ובזמן הנהגתו של הח'ליף השני, מאמאדו פאלילו, נחנך המסגד הגדול של טובה בשנת 1963.
מתחתיו שוכן קברו של השייח' אמדו במבה, המנהיג הרוחני הגדול של המסדר המורידי.
הוא מורם מעט מהרחבה הגדולה המקיפה אותו ויש לו 3 כיפות ו-5 צריחים כאשר הגבוה ביותר מתנשא לגובה של 87 מטר.
הצריח הגבוה קרוי לאמפ פאל (Lamp Fall) על שם שיח' איברהימה פאל, תלמידו המסור ביותר של במבה, ומנהיגם הרוחני של הקבוצה באיי פאל.
הוא מסמל את העץ טובה, ומהווה אחד המבנים הגבוהים במדינה.
הבנייה המאונכת והמאוזנת של המסגד מסמלת את דרך האסלאם עלי אדמות, והעלייה לגן עדן, הארעיות והנצחיות.
כמו כן, היא מציבה את טובה במרכז, בהתאם למבנה העיר כולה (והכבישים מסביבה) שכולם מובילים למסגד המרכזי.
בית הקברות הצמוד למסגד המרכזי הוא האתר השני בחשיבותו הרוחנית בעיר.
לפי האמונה, קבורה באדמת טובה מבטיחה כניסה לגן עדן.
רבים מהמאמינים מייחסים את העץ טובה הקוסמי לבית הקברות יותר מאשר למסגד.
בליבו ניצב עץ באובב שמתחתיו יש את קברה של אשתו הראשונה של במבה.
רבים חורטים על העץ את שמותיהם ושמות בני משפחתם כדי להבטיח שיעלו לגן עדן.
בבית הקברות קבור גם מנהיג הבאיי פאל, שיח' איברהימה פאל.
התפילה מתקיימת ברחבה זו בפסטיבלים וחגים גדולים, כאשר יש צורך לקיים את תפילת הבוקר בחוץ.
הוא משמש להתקהלויות חברתיות ודתיות כאחד.
על פי האמונה, אלוהים יצר את הנביעה הזו לכבוד במבה.
מעבר לכך, בעיר מסגדים רבים כמו גם מרכזי לימוד אסלאמיים, ביניהם אוניברסיטה וספרייה עם כתביו של במבה וחכמים מורידיים נוספים.
טובה מתפקדת כאוטונומיה תחת ממשלת סנגל ובתחומה נאכפים הגבלות, הטבות וחוקים מיוחדים.
ההגבלות כוללות: איסור שתיית ומכירת אלכוהול, איסור עישון טבק, איסור השמעה ונגינה של מוזיקה, איסור יצירת/יזימת מסיבות וחגיגות, איסור הקמת בתי קולנוע, איסור פרסום שאינו בעל צביון דתי ואיסור השתתפות במשחקים או בכל פעילות חילונית אחרת.
ההגבלות נובעות, לטענת המורידים, מקדושתה של העיר.
האל שומר על העיר מכל שחיתות והפרעה של העולם החילוני.
ההטבות כוללות: אי גביית מיסים מכל סוג.
שנית, כל אדם יכול לקבל קרקע באזור טובה בחינם, כל עוד הוא מתחייב לעמוד בדרישותיו של המסדר המורידי.
בנוסף לכך, מים גם הם ניתנים בחינם.
הטאריקה המורידית, המוסד האדמיניסטרטיבי בטובה, שמר על עיר המקלט מפני האינטרסים של הצרפתים הקולוניאליסטים שכיבדו את מקומה בחברה, ובהמשך גם מפני האינטרסים של ממשלת סנגל.
הטאריקה המורידית שולטת בכל מוסדות העיר - חינוך, בריאות, אספקת מים, מדיניות ציבורית, שוק כלכלי וקרקעות.
בטובה לא קיימים בסיסים צבאיים, בית משפט, משטרה או בית סוהר.
המעמד הפוליטי של טובה מורכב ומיוחד מאוד.
בראשיתה הוגדרה כ"תחום פרטי" ולא הייתה כפופה לשלטונות הקולוניאליים.
באותה תקופה ההחלטות בנוגע לעתיד טובה ואזרחיה היו נתונים להחלטתו של סריין ממאדו מוסטפא, בנו של אמאדו במבה.
לאחר חידוש החוזה נקבע כי טובה היא תחום פרטי של קולקטיב ולא של אדם פרטי.
הגדרתה כעצמאית לחלוטין אפשרה את המשכיות ההגבלות המורידיות, אך חייבה את מוסדות העיר באחריות עצמאית על כל העניינים האדמיניסטרטיביים כמו טיהור וניהול מים, אספקת חשמל, שירותי דואר וטלפון.
בשנת 1976 טובה קיבלה הכרה רשמית ממשלת סנגל על היותה ישות עצמאית במדינה.
מתוקף כך, לראשונה נכללה העיר ברשימות רשמיות של הממשלה כ"קהילה פרוורית אוטונומית".
מאז קבלת האוטונומיה העיר דואגת לרוב התשתיות שלה אך בתחומים מסוימים נסמכת על המדינה.
למשל, תשתיות המים מחוברות לתשתיות המדינה, סידור אבטחה בעת חג העלייה לעיר, המגאל הגדול .
בעוד שהכלכלה הסנגלית נמצאת בירידה מאז העצמאות, המגמה בעיר המורידית הפוכה, כלומר בעלייה.
לאמדו במבה ולמורידים ניתן מונופול על תחום גידול הבוטנים עוד בימים בהם צרפת שלטה במדינה.
עד היום הרבה מהכפרים באזור טובה עוסקים בגידול יבול זה.
בעקבות הצורך בשינוע הייצוא החקלאי של אזור העיר אל שאר סנגל נוצרה מערכת תחבורה נרחבת בטובה.
טובה הפכה לעיר מרכזית בשינוע תוצרת חקלאית מפנים מדינת סנגל.
נוסף על כך, שירותי התחבורה חשובים בעת חג המגאל השנתי שכולל עלייה לרגל של כ־4 מיליון אנשים במהלך 3 עד 5 ימים, ונדרש לו ארגון הסעות מסודר.
לכח הכלכלי של טובה יש גם השפעה פוליטית.
לפני בחירות ניתן לראות מועמדים מבקרים בטובה כדי לקבל הכרה.
טובה מחוברת בכבישי אספלט באיכות יחסית טובה, ובמרחק נסיעה של מס' שעות מהערים המרכזיות בצפון סנגל כמו דקר וסנט לואי.
הכביש המהיר A1 בין דקר לטייס (Thies) עובר תהליכי הרחבה עד לטובה, דבר שיצמצם את זמן הנסיעה בין הערים.
יש תחבורה ציבורית לרחבי סנגל באוטובוסים וטרנזיטים (sept places).
התחנה המרכזית החדשה ממוקמת בדרום מערב העיר, אך יש תחנות קטנות ליעדים נוספים ברחבי העיר.
בשנת 1931, בתמיכה מורידית, נעשה חיבור של קו רכבות לדיורבל, עיירה לא רחוקה מטובה (שגם חשובה למסדר המורידי), אך כיום היא אינה פעילה.
הגדילה המהירה של העיר השפיעה מאוד על רמת הפשיעה שבה.
מנהיגי העיר הם כוהני דת אשר התקשו לנהל בניית תשתיות נכונות לעיר (קווי טלפון, כבישים, אספקת מים).
בנוסף, כדי להימנע ממאפיינים חילוניים נאסרה הכניסה של המשטרה הסנגלית לאזור העיר.
הללו הובילו לפריחת השוק השחור ולפשע, שהמנהיגות המורידית לא מסוגלת להשתלט עליו.
יש לזכור כי החקיקה בעיר שונה ולכן גם מה שנתפס כעבירה על החוק לא תמיד חופף בדיוק.
הפשע כולל אלכוהול, סמים וסחר באיברים.
כמו כן, רווח גם קישוט הבית במוצרי יוקרה חילונים, אשר מהווה עבירה על החוק של העיר.
בטובה לא קיים גוף משטרתי אשר עוסק בהגנת החוק.
"טוב שבאתם" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הישראלית אילנה אביטל, מתוך אלבום האולפן שלה, ילד המחר.
השיר יצא לאור במאי 1990, כסינגל מתוך האלבום, על ידי חברת התקליטים NMC.
כמה שבועות לאחר צאתו, כבש השיר את פסגת המצעד של רשת ג', שם שהה שישה שבועות.
הגרסה המקורית של השיר נכתבה על ידי אהוד מנור, הולחנה על ידי אילנה אביטל והופקה על ידי אריק רודיך.
השיר עצמו הוקדש לעולים מברית המועצות, ובמחווה לעולים שרה אביטל "אבי היה עולה חדש" ומוסיפה דברים על קשיי העלייה ועל התקווה והניסיון של העולים הוותיקים.
בנוסף לכך, הוקלט השיר גם בשפה הרוסית והגרסה צורפה לאלבום גם כן.
את הגרסה בשפה הרוסית כתבו אריאל גורביץ' ומיכאל גלבוע.
השיר זכה להצלחה כה גדולה, עד שהצליח לשהות במשך שישה שבועות בפסגת המצעד של רשת ג'.
כמו כן, דורג השיר במקום החמישי במצעד השנתי של רשת ג', שהתקיים בשנת 1990, והיה לשירה היחיד של אביטל אשר הצליח לעשות זאת.
באותה השנה בה דורג השיר במקום החמישי במצעד השנתי, דורגה אביטל עצמה במקום השלישי בקטגוריית "זמרת השנה".
לשיר עם אפי נצר: השירים שאנו אוהבים, כרך ג', עמ' 284, ההסתדרות הכללית של העובדים בארץ ישראל, 1991.
טובא יורט (בטורקית: Tuğba Yurt; נולדה ב-2 בספטמבר 1987) היא זמרת-יוצרת טורקייה.
בשנת 2019, הוציאה את אלבום הבכורה שלה Sığınak, אשר זכה להצלחה בעיקר בטורקיה.
בשנת 2017, הוציאה את הלהיט "İnceden İnceden", ששהה שלושה שבועות בפגת מצעד טורקיה טופ 20.
טובא יורט נולדה בבלגיה, היות שאבא שלה עבד שם באותם הזמנים, אך כשהייתה בת שמונה חודשים חזרה משפחתה לגמליק שבמחוז בורסה.
היא למדה באוניברסיטת בורסה אולודא.
בשנת 2013, הוציאה את הסינגל "Aşk'a Emanet".
באותה השנה הוציאה את "Aşk Sanmışız", שזכה להצלחה מתונה.
יורט זכתה להצלחה רבה בשנת 2017, כאשר הוציאה את השיר "İnceden İnceden".
השיר הפך ללהיט בין-לאומי, תוך שזכה להצלחה רבה בטורקיה, כאשר שהה בפסגת מצעד טורקיה טופ 20, במשך שלושה שבועות.
ביוטיוב צבר הקליפ של השיר קרוב ל-100 מיליון צפיות.
בהמשך, הוציאה את אלבום הבכורה שלה, Sığınak.
טואפסה הוא מועדון כדורגל מקצועני רוסי מהעיר טואפסה שבמחוז קרסנודאר.
המועדון נוסד ב-16 ביוני 2020 ומאז עונת 2020/2021 מתמודד בליגת הכדורגל החובבנית של רוסיה
התאריך הרשמי להקמת המועדון הוא 16 ביוני 2020, כאשר המועדון קיבל רשמית רישיון תפעול מהתאחדות הכדורגל הרוסית.
המועדון נרשם רשמית כישות משפטית כבר ב-25 בפברואר באותה שנה.
בעבר הקבוצה המקומית זכתה לתקצוב מוניציפלי מתקציב העיר טואפסה והתמודדה בטורנירים חובבניים של מחוז קרסנודאר.
סרגיי לז'נצב מונה למאמן הראשי של הקבוצה ביוני 2020. בעונת 2020/21 הקבוצה החלה להתחרות באליפות הליגה המקצוענית ובגביע הרוסי.
כבר בעונת הבכורה הייתה מעורבת בשערורייה רבתי כשנודע כי היא הציבה 2 שחקנים מתחזים למשחק ליגה נגד סק"א רוסטוב ב-21 בספטמבר 2021 במקום השחקנים האמיתיים שהיא רשמה למשחק, כדי להימנע מספיגת הפסד טכני לאחר שמחצית מהסגל התגלה חיובי בבדיקת קורונה.
בעקבות זאת נפסקו לה 2 הפסדים טכניים, על הונאה ואי שיתוף הרשויות במידע על הידבקות שחקנים בנגיף הקורונה.
בעקבות המשחק, המאמן סרגיי לז'נצב הושעה מכל פעילויות הקשורות לכדורגל לתקופה של שנה אחת והמועדון ספג קנס על הפרת תקנות תברואתיות בארגון המשחק.
במקביל נרשמו מקרים של הידבקות בנגיף הקורונה במועדון והמשחק הבא (ב-27 בספטמבר) מול מועדון לגיון דינמו מחצ'קלה בוטל.
ב-16 בדצמבר 2021, התאחדות הכדורגל הרוסית, הודיע כי נשלל מהמועדון מעמדו כמועדון מקצועני והוא יתמודד בליגת הכדורגל החובבנית של רוסיה בגין מסירת מידע כוזב במכוון, כמו גם שימוש במסמכים מזויפים.
מנכ"ל המועדון ורופא הקבוצה הושעו מכל פעילות הקשורה לכדורגל למשך שישה חודשים והמועדון חדל להתמודד בליגות המקצועניות.
הקבוצה מארחת את משחקיה במגרש של בית ספר MBU מספר 6, שנבנה בשנת 1956. במגרש שני יציעים: היציע המערבי מאכלס 800 צופים, בעוד היציע המזרחי מכיל 1,570. המגרש ממוקם ברחוב מקסים גורקי, לא רחוק מנמל טואפסה.
טוֹב שֶׁבַּגּוֹיִים הֲרוֹג הוא חלק ממאמר המופיע בספרות חז"ל בשם רבי שמעון בר יוחאי.
ביהדות המסורתית מספקים פרשנויות שונות למאמר, המעקרות או מחלישות את תוכנו.
המאמר שימש כטענה מרכזית נגד היהדות ברבים מהוויכוחים עם הנוצרים והמוסלמים, כגון במשפט פריז, בוויכוח שהתנהל בין המומר ניקולס דונין לבין רבינו יחיאל מפריז.
המאמר מופיע במכילתא לפרשת בשלח:
המאמר מוזכר גם בתלמוד ירושלמי ובמסכת סופרים.
במדרש תנחומא מובא המאמר בלי הזכרת שמו של רשב"י.
בספרות היהודית קיים קונצנזוס שהמאמר אינו מהווה הוראה הלכתית כפשוטו, בכל מקום ובכל זמן.
פוסקים רבים צמצמו את תחולתו למקרים מיוחדים, ויש שרואים בו 'פתגם בעלמא' או 'ביטוי לתחושת כאב כלפי שונאי ישראל' ולא הדרכה מעשית הלכתית.
בעלי התוספות מקבלים את המאמר להלכה, אך מצטטים בשם ירושלמי שהמדובר הוא בשעת מלחמה בלבד, ולא בזמן רגיל שעליו נאמרה הלכה אחרת – לא מורידין ולא מעלין, כלומר אין להסב מוות לגויים אך גם אין לעזור להם להינצל מסכנת מוות.
כדבריהם פסקו להלכה הרמב"ם והשולחן ערוך.
לדעת רבינו בחיי בן אשר הכלל 'טוב שבגויים הרוג' נאמר גם לא בשעת מלחמה, אך מתייחס רק לגויים המורדים באלוהים.
יש שצמצמו את משמעות המאמר למצרים בלבד וגורסים 'טוב שבמצריים הרוג' לפי ההקשר שעוסק בעבדי פרעה.
אך יחזקאל כהן סובר שסביר להניח כי לא זו הגרסה המקורית.
פירוש אפולוגטי למאמר הוצע לפני האפיפיור בוויכוח במאה ה-14, לפיו הכוונה היא 'טוב שבגויים' – הטוב שיש בגויים הוא 'הרוג', כלומר מה שהם הורגים את החוטאים בלי לחקור יותר מידי כדיני הסנהדרין.
טוב ראי היא סדרת ספרי ליקוט על התלמוד בבלי בה הובאו הערות, ביאורים, חידושי תורה והלכה, מכתביו ודבריו של הרב אברהם יצחק הכהן קוק.
הסדרה יצאה בשתי מהדורות עיקריות.
כמו כן מאז שמכון טוב ראייה החל לפעול ברובע היהודי בירושלים יוצאת לאור סדרת ספרים על התנ"ך.
הסדרה מלקטת מחידושיו ההלכתיים והתלמודיים של הראי"ה קוק הפזורים בספריו השונים, כגון בשו"תים דעת כהן ואורח משפט, פירושו מצות ראיה לשולחן ערוך, הערות המופיעות באגרותיו, הספרים עץ הדר, שבת הארץ וחבש פאר, ועוד.
במקומות מסוימים הוכנסו לספרים גם מחידושיו באגדה, כשבחלקם הם מהוים מעין השלמה לדבריו בעניינים אלו שבמקומות אחרים, כגון בספרו עין איה.
דבריו חולקו לפרקים, כשבראש כל פרק נוסף ביאור תמציתי על הפרק, ראשי הפרקים מסודרים בתוכן בתחילת הכרך, ובסופו נדפס מפתח עניינים רחב.
ספרים נוספים על התנ"ך יצאו לאור בעריכת הרב תאנה ברוך (יהושע שופטים וקהלת) ובהם הרחבות וביאורים תוך התבוננות והפנמת ערכי הנצח שבתנ"ך לדורנו, ובתשרי תשפ"ב הושלמו ספרי שמואל א ושמואל ב בעריכת משנה של הרב אלימלך קליין והרב נעם בסן.
כל אלו הודפסו ב"דפוס סדר בין החומות" שבעיר העתיקה של ירושלים.
בשנת ה'תש"ס החל מכון "טוב ראייה" בהוצאת מהדורה חדשה ומורחבת של הספרים, ובה נוספו והושלמו מובאות ופיסקאות רבות מדבריו של הרב קוק, וכן ביאורים ותימצות של עיקרי הדברים.
בנוסף - צוינו הפניות בין דבריו השונים.
חידוש נוסף במהדורה זו היה סימון ומיספור של סוגיות מרכזיות שנשטחו בספר.
במהדורה זו שימש הרב ברוך תאנה כעורך ראשי, ובמסגרתה יצאו שמונה הכרכים על מסכתות: שבת ועירובין (ב'דפוס בין החומות' חידושי שבת היו בנפרד ושל עירובין עם פסחים), תש"ס; סוטה, תש"ס; קידושין, תשס"ג; כתובות, תשס"ד; פסחים, תשס"ז; יבמות, תשס"ח; בבא קמא, תשע"א; עבודה זרה והוריות, תשע"ג;
בנוסף יצא כרך על מסכת בבא בתרא בעריכת הרב חנינא משלוף, ירושלים תשנ"ח.
בכרך זה יש נספח עם תמצית פירושי הראי"ה לאגדות רבה בר בר חנה.
טוארנגיזאורוס (שם מדעי: Tuarangisaurus; מילולית: "tuarangi" - עתיק במאורית ו-"saurus" - לטאה/זוחל ביוונית) הוא סוג של זוחל ימי ממשפחת האלאסמוזאוריים אשר התקיים במשך הקרטיקון העליון בניו זילנד לפני 72 עד 68 מיליון שנה מימנו.
הסוג תואר למדע ב-1986 והוא כולל מין יחיד - Tuarangisaurus keyesi.
australis הועבר לסוג ארמנגזאורוס (Eromangasaurus) ומין אחר T.
cabazai נחשב כיום לסוג נפרד ללא שם.
סוג זה הגיע לאורך משוער של שמונה מטרים והוא ידוע משרידים מאובנים של פרט בודד שהתגלה בתצורות טאורה (Tahora Formation), סמוך לנפייר שבהוקס ביי, האי הצפוני.
התגליות שלו כללו בעיקר שרידי גולגולת ולסת תחתונה וכן שרידי חוליות צוואר.
היה זה זוחל ימי בעל צוואר ארוך שהיה קרוב לתלאסומדון והאלברטונקטס וכן לאלאסמוזאורוס.
הוא ניזון מדגים אותם חטף בתנועה מהירה של צווארו.
זוחל ימי זה נראה בסדרה כוכב פרהיסטורי שם נראים מספר פרטים כולל נקבה בהיריון שמותקפת על ידי קאיקאיפילו.
טוֹב לִי הוא אלבום הסולו השני של הזמר החסידי-אמריקאי לוי פולקוביץ.
את האלבום הפיק המפיק המוזיקלי אברהם מרדכי שוורץ.
האלבום יצא בשנת 2017 והוא כולל 10 רצועות.
בשנת 2019 חבר לזמר והיוצר הדתי לאומי יצחק מאיר לדואט משותף.
השניים הוציאו יחד קליפ על השיר ליבי מתוך האלבום, השיר בלחן של אנשי פרידמן ומילותיו של רבי אברהם אבן עזרא, הקליפ צולם בבית כנסת בשכונת נחלאות בירושלים.
לשיר ליבי מספר גרסאות כיסוי בהם של אהרלה סמט ומוטי ויזל.
קאבר נוסף לשיר של דובי מייזלעס ומקהלת נרננה.
גרסת כיסוי לשיר טוב לי בלחן של הרשי רוטנברג, הוציא יוסף משה כהנא באלבום לחיים טיש, קומזיץ 4.
מקהלה: אלי שפריי, אהרלה סמט, יוסי ארגל, יוסי רובין, ישראל מרדכי דרומער, לייבי פאסטן, יואלי גאנדל, יענקי אונגאר, ימי האס, שרולי ליפשיץ, משה שפריי, אברהם יודא עקשטיין, יעקב רוטבלט, סיני ברמץ
טואנקו ג'עפר איבני אלמרהום טואנקו עבדול רחמן היה היאנג די-פרטואן אגונג העשירי של מלזיה בשנים 1994–1999 וסולטאן נגרי סמבילאן משנת 1967 ועד מותו ב-2008.
ג'עפר התחנך במכללת רפליס בסינגפור, ובאוניברסיטאות נוטינגהאם ואוקספורד.
בשנת 1957, לאחר שמלזיה קיבלה את עצמאותה, הוא שימש כדיפלומט.
בשנים 1957–1958 היה המזכיר הראשון של המשלחת הקבועה לאו"ם.
בשנים 1958–1962 היה המזכיר הראשון והקונסול המסחרי של השגרירות בלונדון.
בשנים 1965–1967 כיהן כשגריר בניגריה ובגאנה.
בשנת 1967, לאחר מות אחיו הבכור, הוא קודם לשליט סולטנות נגרי סמבלאן.
מ-1994 עד 1999 היה יאנג די-פרטואן אגונג של מלזיה.
במשך חמש שנים לפני כן, הוא החזיק בתפקיד טימבלאן יאנג די-פרטואן אגונג (סגן השליט העליון).
בתקופת שלטונו הצליחה מלזיה להתגבר על השלכות המשבר הפיננסי באסיה ולהפוך לאחת המדינות המובילות באזור אסיה-האוקיינוס השקט.
הוא החזיק בדרגת קולונל בצבא המלכותי והיה דוקטור לשם כבוד באוניברסיטאות במלזיה, הפיליפינים, נוטינגהאם, סנטיאגו וברוניי.
טואנקו סר סייד הארון פוטרה איבני אלמרהום סייד חסן ג'מאלולאיל (בג'אווי: توانكو سيد هارون ڤوترا ابن المرحوم سيد حسن جمال الليل) היה היאנג די-פרטואן אגונג השלישי של מלזיה והראג'ה השישי של פרליס.
הוא נולד באראו והתחנך בבית הספר המלאי של אראו ולאחר מכן בבית הספר החופשי של פננג בין השנים 1937–1939. בגיל 18 הצטרף לשירות האדמיניסטרטיבי של פרליס, הפך לשופט שלום ובשנת 1940 הועבר לקואלה לומפור לכהן כשופט שלום שני בבית המשפט הפלילי.
הוא נולד בשנת באראו, אביו היה בנו של סיד חסן בן סייד מחמוד ג'מאלולאיל, יורש העצר של פרליס.
הוא התחנך בבית הספר המלאי אראו ולאחר מכן בבית הספר החופשי של פננג (1937–1939).
בגיל 18 נכנס לשירות המנהלי בפרליס, הפך לשופט שלום, ובשנת 1940 הועבר לקואלה לומפור, שם כיהן כשופט שלום שני בבית המשפט הפלילי.
הראג'ה הרביעי של פרליס, סייד אלווי איבני אל-מרהום סייד סאפי ג'מאלוליילה (שלט בשנים 1905–1943), היה חשוך ילדים.
עם זאת, היו לו כמה אחים למחצה שטענו לתואר יורש העצר.
ירושת כס המלוכה של פרליס לא הייתה אוטומטית, היורש היה צריך להיות מאושר על ידי מועצת המדינה, שכללה את הראג'ה עצמו וכמה מהנכבדים הקרובים ביותר.
סבו מצד אביו של סייד פוטרה, סייד מחמוד, היה בנו הבכור של הראג'ה השלישי, פרליס סייד סאפי איבני אל-מרהום סייד אלווי ג'מאלולאיל אשר שלט בשנים 1887–1905. הוא היה גם אחיו למחצה של הראג'ה הרביעי, סייד אלבי.
הוא היה יורש העצר (ראג'ה מודה) עד 1912, אז הורשע ונכלא באלור סטאר, שם נשאר עד 1917. הוא נפטר שנתיים לאחר מכן.
ב-6 בדצמבר 1934 נבחר בנו של סייד מחמוד, סייד חסן, על ידי מועצת המדינה כנסיך הכתר פרליס.
עם זאת, סייד חסן נפטר באוקטובר 1935.
ב-30 באפריל 1938 בחרה מועצת המדינה של פרליס בסיד פוטרה יורש העצר.
בחירה זו לא הוכרה על ידי סיד חמזה, אחיו למחצה הצעיר של ראג'ה סייד אלווי וסגן נשיא מועצת המדינה.
עם זאת, בתמיכת הרשויות הקולוניאליות הבריטיות, סיד פוטרה אושר כנסיך הכתר.
בתחילת מלחמת העולם השנייה עזב ראג'ה סייד אלווי לקואלה קאנגסאר שבפרק.
הוא חזר לפרליס בדצמבר 1941, אך היה חולה, ולכן אחיו הצעיר סייד חמזה היה אחראי על ענייני המדינה.
סייד פוטרה שירת באותה עת ברשות השופטת בקואלה קומפור ונשאר שם בהמלצת סולטאן סלנגור.
במאי 1942 שכנע סייד חמזה את ראג'ה סייד אלווי לבטל את מינויו של סייד פוטרה כיורש.
ראג'ה סייד אלווי מת באראו בפברואר 1943. סייד חמזה, שנהנה מתמיכת שלטונות הכיבוש היפנים, הוכרז כראג'ה הלמישי של פרליס.
סייד פוטרה ומשפחתו נשארו בקלאנג עד מאי 1942, לאחר מכן חזר לפרליס.
הוא התגורר בצריף ליד תחנת הרכבת של העיר אראו.
במרץ 1945 עזב לקלנטן, שם מכר עוגות ומוצרי מזון שונים למחייתו.
בסוף מלחמת העולם השנייה הממשל הצבאי הבריטי, תחת הנהגתו של הלורד לואי מאונטבאטן, סירב להכיר בסייד חמזה כראג'ה.
בספטמבר 1945 התפטר סייד חמזה ויצא לגלות בתאילנד.
בדצמבר 1945 הכריזו הרשויות הקולוניאליות הבריטיות על סייד פוטרה כראג'ה ה-6 של פרליס.
הוא חזר לפרליס מקלנטן, דרך פדאנג בסאר.
טקס ההכתרה הרשמי התקיים ב-12 במרץ 1949.
הממשל הצבאי הבריטי (BMA) תחת הלורד לואי מאונטבאטן סירב להכיר בסעיד חמזה כראג'ה.
ב-18 בספטמבר 1945 התפטר סייד חמזה.
15 16 הוא יצא לגלות בתאילנד ומת באראו ב-20 בפברואר 1958.
ב-4 בדצמבר 1945 הכריזו הרשויות הקולוניאליות הבריטיות על סייד פוטרה כראג'ה ה-6 של פרליס.
ב-4 בדצמבר 1945 הכריזו הבריטים על סייד פוטרה כראג'ה השישי של פרליס והוא חזר לפרליס מקלנטן.
טקס ההכתרה שלו התקיים במרץ 1949.
בספטמבר 1960 לאחר מותו של היסמודין, הוא מונה ליאנג די-פרטואן אגונג השלישי של מלזיה והיה בתפקיד עד ספטמבר 1965.
הוא מת בשנת 2000, בנו סיראג'ודין, הראג'ה של פרליס ירש את מקומו.
"טוב לי שאת כאן" הוא סינגל שהוקלט על-ידי הזמר הישראלי אברהם טל.
השיר יצא לאור ב-10 בינואר 2024, במהלך מלחמת חרבות ברזל ונכלל באלבומו של טל חי.
השיר, שנכתב על-ידי טל ואבי אוחיון, שגם הלחינו אותו לצד מתן דרור, היה לסינגל הראשון מתוך אלבום האולפן ה-5 שלו.
טל סיפר שהשיר, שנכתב מתוך כאב בשונה מהרגלו, סייע לו לשאוב כוחות ולהשיבו למקום של פתחון לב.
השיר התקבל באהדה בקרב המבקרים, וזכה לחיבוק מתחנות הרדיו בישראל, כאשר בשיאו היה לשיר השני המושמע ביותר במצעד השבועי של מדיה פורסט.
הווידאו קליפ המלא שיצא עבור השיר הועלה לערוץ היוטיוב של אברהם טל ב-10 בינואר 2024.
נכון לספטמבר 2025, לשיר יש למעלה מ-340 אלף צפיות ביוטיוב.
"טוב ללכת בדרכים" הוא שיר שכתב נתן יונתן בשנת 1951 ללחן סובייטי.
השיר נכתב באוקראינית בשם "Пiсня про Сталiна" ("שיר על סטלין") לקראת ביקורו של סטלין באוקראינה בשנת 1935. מילות השיר נכתבו על ידי מקסים רילסקי ואת הלחן כתב לב רבוצקי.
השיר בביצועה של שלישיית שריד משנות השישים, שימש כאות של תוכנית הטלוויזיה ללימוד עברית "עברית בסימן טוב" בכיכובו של דודיק סמדר, ששודרה בטלוויזיה הלימודית באמצע שנות השבעים.
לקראת ביקורו של סטלין באוקראינה בשנת 1935, גויסו משורר ומלחין ממוצא אוקראיני לכתוב את שיר ההלל לכבודו.
בשיר מתואר סטלין כנשר גדול הממריא לשמים ומראה את הדרך לעם.
צפירה יונתן, אשתו של נתן יונתן, שהייתה מורה למוזיקה, חיפשה שירונים ברוסית, וגילתה את השיר עם מילים בצרפתית ובצירוף תווים.
בעלה נתן יונתן חיבר מילים חדשות לשיר, שאינן תרגום, בשנת 1951.
שלישיית שריד הקליטה את השיר באלבום, הנושא גם הוא את השם "טוב ללכת בדרכים" מ-1964. באלבום מצויים לחנים רוסיים נוספים שנתן יונתן חיבר להם מילים חדשות בעברית, כגון "דוגית נוסעת" ו"ערפילים".
טוּבֶה מַרִיקָה יַנְסוֹן (בשוודית: Tove Marika Jansson; ; 9 באוגוסט 1914 - 27 ביוני 2001) הייתה סופרת וציירת פינית שכתבה בשפה השוודית, מחברת סדרת ספרי "המומינים".
טוּבֶה ינסון נולדה בהלסינקי, בירת הדוכסות הגדולה של פינלנד דאז, ב-9 באוגוסט 1914, לוויקטור ינסון - פסל פיני, וסיגנה האמרסטן ינסון - קריקטוריסטית ומעצבת גרפית שוודית.
היא מזוהה כבת לקהילת השוודים של פינלנד (פינו-שוודים).
ציוריה של ינסון התפרסמו לראשונה כשהייתה בת 14. בגיל 15 עברה משפחתה לשוודיה, שם למדה אמנות בבית הספר לאמנות של סטוקהולם בין השנים 1930 עד 1933. מ-1932 החלה להציג חלק מיצירותיה.
בהמשך למדה רישום בבית הספר "האתנאום" שבהלסינקי.
משם המשיכה ללמוד בגרמניה, איטליה, צרפת ולונדון.
בתקופה זו ינסון הושפעה רבות מהצייר סמואל רספרוסוואני, ומהאימפרסיוניזם בכלל.
בשנת 1943 הציגה ינסון תערוכת יחיד ראשונה.
בתקופה זו התחוללו שינויים רבים בחייה.
השינוי המשמעותי ביותר התרחש בשנת 1942, כאשר עזבה את בית הוריה בגיל 28. תערוכתה השנייה ב-1946 זכתה להצלחה מסחרית רבה ויצירותיה זכו לשבחי הביקורת.
ינסון חשבה לפתח קריירה של ציירת וקריקטוריסטית, אולם ב-1945 החליטה לכתוב סיפור קצר על אחת הדמויות הקבועות, שנהגה לצייר לצד חתימתה, ואשר אותה כינתה "מומינטרול".
הסיפור נשא את השם "הטרולים הקטנים והשיטפון הגדול" (המוציא לאור סירב להשתמש בשם "מומינים" בכותרת הספר, מחשש שהדבר יבלבל את קהל הקוראים).
אף על פי שהסיפור לא זכה להכרה רבה, החליטה ינסון להתרכז בכתיבת ספרי ילדים, ולאייר אותם בעצמה.
הספר הראשון שפרסמה ושהיה מלווה באיוריה - "כוכב השביט מגיע לעמק המומינים" - יצא ב-1946. ספר זה אמנם הופיע שני אחרי "המומינים והשיטפון הגדול" אך הוא נחשב חשוב ויותר אופייני לסדרת הספרים על עמק המומינים, שפרסמה את ינסון והיוותה את עיקר יצירתה.
ינסון הוסיפה לפרסם ספרים בסדרה זו עד 1970. הספר האחרון בסדרה הוא "עמק המומינים בנובמבר" אשר טרם תורגם לעברית.
ינסון זכתה להכרה בינלאומית, ואף קיבלה את פרס אנדרסן היוקרתי לספרות ילדים בשנת 1966.
בעקבות ההצלחה, הוקדשו ליצירתה בפינלנד מוזיאון עמק המומינים בטמפרה ופארק עולם המומינים בנאנטלי.
טובה ינסון, בצד סופרי ילדים כגון ד"ר סוס, לאה גולדברג וסופרי ילדים אחרים ברחבי העולם, שייכת לזרם שאפיין את ספרות הילדים אחרי מלחמת העולם השנייה.
דור זה של סופרי ילדים הושפע מאוד מהמלחמה, ובעיקר מהשימוש שנעשה בגרמניה הנאצית בספרי ילדים לצורכי תעמולה.
כתיבתם מתאפיינת במעין "תגובת נגד" - הצנעת ערכים לאומיים, ושימת דגש על ערכים הומניסטיים ובמידה מסוימת גם על ערכים אינדיבידואליסטיים.
ספריה תורגמו ל-34 שפות ונמכרו במיליוני עותקים.
כמו כן עובדו לסדרת טלוויזיה מונפשת, "המומינים".
ספריה של ינסון תורגמו לעברית בידי אוריאל אופק, תמר שלמון, רות דנור, ויויאן ברסקי ודנה כספי.
בהקדמה לתרגום לעברית של הספר "ספר הזכרונות של מומינאבא", פרסם אוריאל אופק מכתב ששלחה אליו טובה ינסון ובו תיארה את נסיבות כתיבתו של הספר הראשון בסדרת המומינים.
בספרה האוטוביוגרפי "בת הפסל" (1968) היא משחזרת את האווירה הבורגנית והבוהמיאנית של ילדותה הבטוחה אך מלאת ההרפתקאות, שהשפיעה על הספרים שכתבה בבגרותה.
על אף שנודעה בראש ובראשונה כסופרת, ינסון עצמה החשיבה את הקריירה שלה כמאיירת וציירת כשוות ערך לקריירה שלה כסופרת.
ינסון ציירה במהלך כל חייה תוך שהיא משנה את הסגנון מאימפרסיוניזם קלאסי למודרניסטי מופשט.
במהלך שנות ה-30 של המאה ה-20 ושנות ה-40 של המאה ה-20 הציגה יצירות שלה במספר תערוכות ואת תערוכת היחיד הראשונה שלה ערכה ב-1943, לאחר מכן ערכה עוד מספר רב של תערוכות יחיד.
בנוסף לכך שאיירה את ספריה שלה, היא איירה גם קלאסיקות שתורגמו לשוודית, כגון "ציד הסנרק" ו"אליסה בארץ הפלאות" מאת לואיס קרול, "ההוביט" מאת טולקין וספרים נוספים.
איוריה שימשו גם את ההוצאה הפינית של ספרים אלו.
ינסון גם יצרה במהלך חייה סדרה של ציורי קיר שהוזמנו על ידי גופים שונים.
בתחילת שנות החמישים פגשה את המאיירת והמעצבת הגרפית טוליקי פייטילה (Tuulikki Pietilä), שהייתה לבת-זוגה.
השתיים חיו ביחד עד יום מותה של ינסון, ושיתפו פעולה גם בחייהן המקצועיים.
ינסון שמרה על פרטיותה ונהגה לבלות את עונות הקיץ יחד עם פייטילה בבית נופש שברשותה הנמצא באי קלובהארון (Klovharun).
ינסון מתה בגיל 86 בהלסינקי ב-27 ביוני 2001.
משפחת המומינים והשיטפון הגדול (1945)
כוכב-שביט בעמק-מומין (1946. תרגום רות דנור, 1984) — מומינטרול וחברו יוצאים לחקור אם אמנם מאיים כוכב-שביט על העמק שלהם וזוכים להרפתקאות.
כובע טרוֹלקַארלֶן (1949. תרגום אוריאל אופק בשם משפחת החיות המוזרות, 1964) — מעשה בכובע-קסמים, שכל הנכנס לתוכו משנה את צורתו, ובשאר פלאים מוזרים ומשעשעים המתרחשים בעמק מומין.
משפחת המומינים (1) - הסיפור על מגבעת המכשף (1949. תרגום דנה כספי, 2010)
ספר-הזכרונות של מומינאבא (1950. תרגום תמר שלמון, 1968) — הרפתקאות מומינאבא בים וביבשה, בחלל ובמצולות, המסופרות בגוף ראשון.
משפחת המומינים (4) - זכרונותיו של מומינאבא (1950. תרגום דנה כספי, 2023)
קיץ מסוכן בעמק המומינים (1954. תרגום רות דנור, 1984)
חורף של טרולים (1957. פרס אלזה בסקוב.
תרגום אוריאל אופק בשם עמק החיות המוזרות, 1966. תורגם על ידי דנה כספי בשנת 2011 בשם משפחת המומינים: חורף קסום) — המאורעות המופלאים שפקדו את מומינטרול לאחר שהעולם שקע בתנומת-חורף ורק הוא עצמו נותר ער.
סיפורי מומין (1962. פרס אנּי סוואן.
תרגום ויואן ברסקי בשם סיפורי משפחת החיות המוזרות, 1977) — שבעה סיפורי ידידות, אהבה וקסם.
הספר על בימבל, מומינטרול ומאי הקטנה (1952. פרס נילס הולגרסון.
תרגום ויויאן ברסקי, 1978) — שוכני עמק-מומין נחלצים לעזרת יצור מסכן.
טובה פִירוֹן (15 באפריל 1911 – 2 ביוני 1999) הייתה שחקנית וזמרת בתקופת היישוב.
פירון נולדה בשנת 1911 למרדכי ורבקה פירון, במשפחה בת ארבעה ילדים ברוסיה.
עלתה לארץ ישראל בתחילת שנות ה-20 של המאה ה-20, וסיימה את לימודיה בגימנסיה הרצליה.
פירון שיחקה בתיאטראות "הקומקום" ו"המטאטא".
היא נסעה ללונדון ללמוד משחק, וב-1930 סיימה בהצטיינות את לימודיה באקדמיה המלכותית לאמנות הבמה בלונדון.
כעבור זמן קצר נסעה שוב לבריטניה והתקבלה לתיאטרון בקיימברידג'.
בראשית שנות ה-30 נישאה לאיש תיאטרון בריטי, ג'ורג' באייט (Bayat), והשניים היו הורים לבן, דוד.
השניים נפרדו כעבור מספר שנים, וב-1939 שבה לארץ עם בנה.
בזמן מלחמת העולם השנייה התחברה ללהקת שחקנים, ונשלחה על ידי "שירות הבידור הצבאי הלאומי" של הצבא הבריטי להופיע בשירים רוסיים בפני חיילי בעלות הברית באיטליה.
באחת מנסיעותיה בכבישי איטליה נתקלה בחיילי הבריגדה היהודית, שמעה את שירתם העברית והחלה לשיר בפניהם בעברית.
בזאת הפכה מזמרת "רוסית" לזמרת עברית.
הופיעה גם בפני שארית הפליטה.
כשחזרה לארץ הופיעה על במת התיאטרון לי-לה-לו.
פירון נהגה לשיר שירים רוסיים רומנטיים בתרגום עברי.
שירה המפורסם ביותר היה "תכול המטפחת", בתרגומו של אברהם שלונסקי, מהשיר המקורי ברוסית מאת המשורר היהודי-רוסי יאקוב (קובה) גאליצקי, בלחן של המלחין היהודי-פולני יז'י פטרסבורסקי.
פירון הייתה הראשונה שביצעה את השיר, שבוצע בשנים הבאות על ידי זמרים אחרים, ביניהם אריק איינשטיין.
בתקופת מלחמת העצמאות הופיעה טובה פירון בפני חיילי צה"ל בחזיתות.
לאחר המלחמה עבדה כמורה לאנגלית וגם הופיעה בתפקידי משנה במספר הפקות.
ב-1967 השתתפה בסרטו של אורי זוהר, "שלושה ימים וילד".
בשנת 1977 הופיעה טובה פירון במותחן הפוליטי "קשר הדבש", בבימויו של יעוד לבנון, על פי תסריט של אריה קרישק.
פירון ביצעה בסרט את להיטה הנודע "שן בני שן במנוחה".
הסרט זכה במקום ראשון בתחרות סרטי עלילה באותה שנה.
ב-1979 השתתפה בשני סרטים: "פרשת וינשל", בבימויו של אברהם הפנר, ו"רגעים" בבימויה של מיכל בת-אדם.
ב-1986 השתתפה בסרט "אלכס חולה אהבה", בבימויו של בועז דוידזון.
טובה פירון העלתה את זיכרונותיה על הכתב בשני ספרים: "Good Bye פיקאדילי" ו"זמרת תל אביב הקטנה".
נפטרה ב-1999 ונקברה בבית העלמין ירקון.
Good Bye פיקאדילי, תל אביב: עקד, תשל"ח 1977. (רשמים וזיכרונות)
טובה אילן (2 ביוני 1929 – 19 במרץ 2019) הייתה אשת חינוך ישראלית, מקימת מרכז יעקב הרצוג בקיבוץ עין צורים וחברת כנסת מטעם העבודה-מימד-עם אחד בכנסת ה-16.
טובה אילן נולדה בשם גיטל טברסקי בוינה, אוסטריה בשנת 1929 לרב אברהם ופרידה ברכה, ועלתה לארץ ישראל ב-23 במרץ 1936. הצטרפה לקיבוץ עין צורים ב-1951. כיהנה כמזכ"לית משותפת של תנועת הנוער בני עקיבא בשנים ה'תש"ט–ה'תשי"ב.
בשנים 1951–1960 עבדה בעליית הנוער ולאחר מכן ניהלה את בית הספר התיכון האזורי המקיף "שפיר" (1961–1972).
בשנת 1987 הקימה את מרכז יעקב הרצוג, מוסד ללימודי יהדות של תנועת הקיבוץ הדתי, בקיבוץ עין צורים, ועמדה בראשו עד פרישתה בשנת 2001. מטרת המרכז היא ליצור שיח איכותי, ולהילחם בתופעה של ניכור תרבותי וחברתי.
נמנתה עם מקימי מפלגת מימד, ושובצה במקום השלישי ברשימת מימד בבחירות לכנסת השתים עשרה, אך רשימה זו לא עברה את אחוז החסימה ואילן נותרה מחוץ לכנסת.
אילן הייתה במקום ה-27 ברשימת עבודה-מימד בבחירות לכנסת השש עשרה, כנציגה השנייה של מימד לאחר מיכאל מלכיאור.
נכנסה לכנסת בשלהי כהונת הכנסת ובעת פגרת הבחירות, בעקבות התפטרות חברי הכנסת שמעון פרס, דליה איציק וחיים רמון, שעברו למפלגת קדימה.
בבחירות לכנסת ה-18 הוצבה במקום ה-115 הסמלי ברשימת התנועה הירוקה-מימד לכנסת.
לכבוד יום הולדתה ה-70 יצא לאור הספר "עין טובה – דו-שיח ופולמוס בתרבות ישראל", ספר יובל למלאת עי"ן שנים לטובה אילן, העורך – נחם אילן, הקיבוץ המאוחד ונאמני תורה ועבודה, תל אביב, תשנ"ט, 1999.
אילן השיאה משואה בטקס הדלקת המשואות ביום העצמאות ה-52 של מדינת ישראל.
בשנת תש"ס העניקה לה אוניברסיטת בר-אילן תואר דוקטור לשם כבוד "על הישגיה הייחודיים בתחום החינוך היהודי, על תפקידה הבכיר ביצירת דו-שיח בין דתיים וחילוניים, ועל השנים הארוכות בהן היא פועלת בהצטיינות בשירות הציבור".
טובה אילן זכתה בפרס על שם סם רוטברג לחינוך יהודי, אשר הוענק על ידי האוניברסיטה העברית בירושלים, על חלקה בקידום ההבנה ההדדית בין חלקים בחברה הישראלית.
נפטרה בשנת 2019, והובאה למנוחות בעין צורים.
הייתה נשואה לרפי אילן, מומחה לתיאטרון העברי בישראל ולכתבי המשורר נתן אלתרמן.
הייתה שורדת השואה היחידה ממשפחתה.
התפרסמה לראשונה בשנות ה-50 לאחר שהקליטה עם הזמר שמואל בר-זכאי את השיר "עין גדי", שכתבו שני תלמידי תיכון – איתן פרץ (מילים) ובן כיתתו דב אהרוני, שכונה ש.
בין היתר, הקליטה תקליטים לילדים בעיבודים של יוסף הדר ותקליטים ביידיש.
היא הראשונה שהקליטה בעברית את השיר "על הדרך עץ עומד" של מאנגער.
בסוף שנות ה-90 הקליטה קלטת בשם "כי נזכור ולא נשכח", אותה הקדישה לבני משפחתה, ובה שירים ביידיש ובעברית מתקופת השואה.
אלבומה "כי נזכור ולא נשכח", שיצא ב-1997 בהוצאת התקליט חיפה, וקלטת נוספת שנקראת בשם "כך שרנו בגטו לודז'", כוללים שירים ששרו בגטו.
בין השנים 1965-1966 עבדה כמורה בבית.הספר היסודי ניצנים שברמת-גן.
בן-צבי הרבתה להופיע בחו"ל, הן כזמרת והן כמלוות טיילים ובמסגרת זו היא צילמה שקופיות אותן הקרינה בארץ במסגרת הרצאות מושרות בקולה.
עין גדי – תקליטון עם שמואל בר זכאי (1959)
משירי הארץ – תקליט משירי ארץ ישראל (1960)
שירים מישראל – תקליטון משירי ארץ ישראל (1964)
שירי חג ומועד – תקליט ילדים (1965)
שירי סתו וחורף – תקליטון ילדים (1965)
Songs of Israel – תקליטון משירי ארץ ישראל (1966)
Lieder aus Israel – תקליט משירי ארץ ישראל (1967)
רון כנפיים – תקליטון משירי מרים ילן-שטקליס לילדים (1967)
כי נזכור ולא נשכח – אלבום שירים מתקופת השואה (1997)
כך שרו בגטו לודז' – אלבום שירים ששרו בגטו (1997)
מיט א זמרל אין הארץ – אלבום כפול של שירים ביידיש (2004)
מיט א זמרל אין הארץ 3 – שירי שבת ביידיש והחלק השלישי בסדרה "עם שיר בלב" (2006)
רגע של געגוע – אלבום משירי ארץ ישראל (2008)
עם שירים בלב – שירים בניחוח של פעם (2009)
לחיות מחדש: שירים, 1946–1952; הביאה לדפוס: לאה צבעוני, תל אביב: צבעונים הוצאה לאור, 2013. (שירים)
המיית הלב: שנים ראשונות בארץ, 1946–1952; עריכה: לאה צבעוני, תל אביב: צבעונים, 2014. (אוטוביוגרפי: "אוסף כתבות וסיפורים שכתבה טובה בן-צבי בשנותיה הראשונות בארץ."
טובה "טובהל'ה" חסין (נולדה ב-7 ביולי 1947) היא מעצבת אופנה ישראלית.
נולדה בשם טובה מרון בקיבוץ משמרות.
את שנות ילדותה העבירה בבית הילדים עם החבר הטוב, שלום חנוך.
טובל'ה בילתה בגזירה ובתפירה עד שבשנות ה-70 עברה לתל אביב ועבדה כמוכרת בגדים.
החנות הראשונה שלה נפתחה בשותפות מקצועית עם השחקנית ציפי שביט.
אחרי סגירת הבוטיק של השתיים, הפכה טובל'ה לאחת מכהנות האופנה של תל אביב, כשפתחה חנות בגדים בצפון דיזנגוף בשנות ה-90. מבחינה עסקית, ניהל אותה בעלה עמית חסין.
בשנת 1998 בני הזוג חסין הורשעו, על פי הודאתם, בהעלמת הכנסות של כ-1.4 מיליון שקלים במהלך שנות המס 1993-1996. טובל'ה נידונה לשישה חודשי עבודות שירות ושנת מאסר על תנאי וכן קנס של 150 אלף שקל.
על חברת טובל'ה הושת קנס של 50 אלף שקל.
כאשר בעלה עמית חסין הורשע בעוד עבירה של קבלת דבר במרמה.
בין השנים 1968–2013 הייתה נשואה לעמית חסין, איש צבא לשעבר ואיש עסקים ולהם שלוש בנות, בהן מעצבת האופנה נעמה חסין.
בשנת 2015 הצטרפה בתה נעמה חסין לבית האופנה "טובל'ה" ויחד הן השיקו את הקו המשותף "טובל'ה פלוס".
התצוגה הראשונה שלהן הייתה עבור קולקציית סתיו חורף 2016.
בשנת 2018 טובל'ה העבירה את המושכות לבתה נעמה חסין שיצרה לבדה את התצוגה והקולקציה של אותה השנה, ועברה לתפקיד הארט דיירקטור.
השתתפה בטלוויזיה בתוכנית הדוקו-ריאליטי "גולסטאריות" (עונת הנשים של "גולסטאר"), בתוכניות הדוקו "דוקוסלב" ו"סיפורי בדים", בתוכנית הראיונות "שניים", ובשעשעועון הסאטירי "פפראצי".
טובה גרטנר (נולדה ב-5 ביוני 1956) היא זמרת-יוצרת פופ ורוק ישראלית.
גרטנר נולדה בתל אביב, בת למשפחה חרדית.
בילדותה לא נחשפה למוזיקה חילונית.
בתקופת התיכון למדה בבית יעקב לוסטיג.
בהיותה נערה, צפתה יחד עם חברתה בקונצרט של התזמורת הפילהרמונית ובעקבותיו החליטה להפוך למוזיקאית.
בהמשך, עזבה את משפחתה ויצאה בשאלה, אירוע משמעותי עבורה שהפך למוקד עיסוק מרכזי ביצירתה בהמשך.
לאורך השנים נהגה לשלב בשיריה ציטוטים שונים מהתנ"ך והתייחסויות מפורשות למקורות.
השלימה לימודי מוזיקה באוניברסיטת בר-אילן וגם באקדמיה למוזיקה באוניברסיטת תל אביב.
בהשפעת אריה שפירא, שהיה אחד ממוריה, החלה להתרכז בכתיבת שירים והלחנתם וזנחה את לימודי המוזיקה הקלאסית.
היא יצרה קשר עם מוזיקאים מגוונים, בהם אילן וירצברג שכתב עימה את שיר הנושא של אלבומו "משני צידי הכדור" (1984).
בשנת 1986 הקליטה את השיר "זה נגמר", שאותו כתבה והלחינה, כשלהקת סיאם מצטרפת אליה בנגינה ומזי כהן מלווה כקולות רקע.
גרטנר כתבה את השיר על ההתמודדות עם חייה החדשים כחילונית, והוא היה לסנונית הראשונה שהצטרפה לכדי אלבום מלא בשם "קת תום", שגרטנר מימנה את הפקתו.
באלבום שיצא לאור במאי 1987, למעט "זה נגמר" ו"לוי", שעיבד משה דעבול, כל השירים נכתבו והולחנו על ידי גרטנר ועובדו והופקו מוזיקלית על ידי גרטנר ועובד אפרת.
מבין שירי האלבום זכורים במיוחד "אתמול", שהיה לשיר המזוהה עמה ביותר ואף דורג במצעד הפזמונים השנתי של גלי צה"ל לשנת 1987, וכן "פה הייתי" (שעסק גם הוא ביציאה בשאלה), "לוי", "זה נגמר" ו"מלכודת".
ביולי 1987 הופיעה לראשונה לפני קהל, במסגרת פסטיבל ערד במופע "רוק רטוב", מרתון רוק שנערך בבריכת השחייה של ערד.
באוגוסט השתתפה במופע ערב נשים ברוק הישראלי, יחד עם דפנה ארמוני, קורין אלאל וסי היימן.
אלבומה השני של גרטנר, "אם מלאכים", יצא לאור ב-1989. על ההפקה והעיבודים היה אחראי וירצברג, שליווה את גרטנר בנגינה בכל הכלים ובקולות רקע, יחד עם חברתה הזמרת מזי כהן.
האלבום כלל את שיר הנושא שהפך ללהיט וזכה לקליפ ששילב גם אנימציית מחשב, בבימוי של ניר מטרסו.
עוד שירים שבלטו באלבום הם "ציפי פיפי", "תאמין לי", "אין לי מנוחה" (הידוע גם בשם "זה לא היום שלי להיות אמא") ו"יודעת שאני".
השיר "אתמול" הופיע בחלק ראשון של אוסף משירי שנות השמונים בשם זה, ו"אם מלאכים" נכלל באוסף "עוד דמעות של מלאכים".
בשנת 1993 הוציאה גרטנר את האלבום "שיחת חצות", שהוא גם האלבום הראשון שלה בפורמט של CD.
בין שיריו נמנים "שיחת חצות" (לו הופק קליפ שביים אוהד פרח), "זהו וידוי", "ברכה", "צפון העיר" ו"דמדומים".
אלבום זה לא זכה להצלחה מסחרית.
בעקבות כך, הופעותיה של גרטנר הלכו והתמעטו, היא בחרה לקחת פסק זמן מעשייה מוזיקלית, החלה לעסוק בהוראה בבית ספר תיכון ובהנחיית חוגים מוזיקליים וערבי שירה לאוכלוסיות שונות, בכתיבת סיפורים קצרים ומחזות.
בשנת 2003 שבה לעסוק ביצירת מוזיקה והוציאה את הסינגל "שלא יגידו" שהופק על ידי יושי שדה.
בשנת 2005 הקימה את להקת "נפקמינא", שכוללת את יושי שדה בגיטרה, יואב קליין בבסון, אשר לוי בגיטרה בס ואמיר הורוביץ בביטבוקס.
באותה שנה הקליט אסף אמדורסקי לאלבומו "קדימה אחורה" ביצוע מחודש לשירה של גרטנר "אתמול".
באלבום הופיע גם הקטע האינסטרומנטלי הקצר "זה משנה", אותו הלחינו גרטנר, אמדורסקי ורועי מלצר.
בשנת 2008 הוציאה גרטנר את האלבום "משהו דו לשוני", שהפיק שדה.
בין שיריו נמנו "מזליסטית", "ביוגרפיה", "בלתי נשכח", "דוכן נשיקות" ו"זהבה", שנכתב לזכר חברתה הקרובה, שנפטרה זמן קצר לפני צאת האלבום.
בהופעות אירחה גרטנר את להקת "נפקמינא" ואת חברתה מזי כהן, שניגנה בטמבורין ברוב שירי האלבום.
השיר "שלא יגידו" הופיע בגרסה חדשה באלבום שנקראה "כמה קל".
השירים "דוכן נשיקות" ו"ברגע מסוים" יצאו כסינגלים לרדיו.
בשנת 2011 העלתה גרטנר את המופע "שירים קיצוניים", בו היא מבצעת בצורה חתרנית שירים של משוררים כמו אמיר אור, רות בלומרט, שחר-מריו מרדכי, שמעון ריקלין, חגית גרוסמן ונורית זרחי, העוסקים בתוכן קיצוני כגון המוות והתשוקה, לצד מעט שירים מקוריים שכתבה.
משיריהם הקריאו המשוררים אמיר אור, חגית גרוסמן, רפי וייכרט, נורית זרחי, שחר-מריו מרדכי ושמעון ריקלין.
המופע זכה להצלחה ולאחריו יצאו הסינגלים "מועד גימ"ל", שכתב אמיר אור, ו"ביטחון מכושף", שכתבה רחל יונה מיכאל על אם ערבייה שפוגשת בבנה לאחר שנים ונאלצת לדבר אליו בעברית ולא בשפת האם שלו - ערבית.
האלבום "שירים קיצוניים", יצא מיד אחר-כך, וכלל את להיטיה של גרטנר "אתמול" ו"אם מלאכים" כבונוס.
ביוני 2012 הוזמנה גרטנר להופיע בפסטיבל מוזיקה ביפן, דבר אשר השפיע עליה בהמשך הקריירה המוזיקלית.
בחזרתה לארץ פגשה גרטנר ביוני (Yuni), נזיר וראש המקדש מקושיקונו שביפן, שבא לביקור בישראל.
מפגש מקרי זה הוליד סינגל חדש של גרטנר שיוני הלחין למילותיה ונקרא "אני רוצה אותך".
ב-2013 הוציאה גרטנר את אלבומה השישי ויוצא הדופן "הקצרים של טובה גרטנר", שכלל 12 שירים קצרים ומלודיים שכתבה בין יוני 2012 לינואר 2013 וביחד אורכים 13 דקות בלבד (כאשר אורכו של השיר הקצר ביותר הוא 33 שניות ואורכו של הארוך ביותר הוא שתי דקות ו-13 שניות).
בריאיון לאתר nrg סיפרה שהבחירה באלבום קצר נובעת מהבחירה לפנות לקהל צעיר, המעורב ברשתות חברתיות דוגמת הפייסבוק והטוויטר, בהן המסרים והטקסטים קצרים ומהירים: .
ב-2014, בעקבות אותה פגישה מקרית עם הנזיר היפני יוני, הוציאה גרטנר את אלבומה השביעי, "דובדבנים", שכלל 8 שירים חדשים שכתבה גרטנר על פי לחניו של יוני ובהם הסינגל "אני רוצה אותך" והשיר "עצות", שיצא באותה שנה כסינגל.
לאלבום זה צורפו כבונוס השירים "אם מלאכים" ו"אתמול".
בשנת 2017 הופיעה עם שיריה לאורך השנים בפסטיבל הפסנתר בתל אביב, כשהיא מארחת את מזי כהן.
ב-2019 הוציאה את האלבום "שירי עם" בשיתוף עם להקת "נפקאמינא" שהקימה.
האלבום כלל שירים אקטואליים בעלי התייחסות תקופתית, מתוכו בלטו השירים "כולם ביחד" ו"רוז" שנכתב בעקבות פיגוע בבית כנסת בצרפת ב-2020 הוציאה את הסינגל "בסדר", לו הופק קליפ אנימציה שעוצב על ידי גיל אלקבץ שזכה בפרסים בתחום המולטימדיה.
ב-2021 הוציאה את אלבומה "רוכלת מציאות" שכלל את הסינגל "בסדר" וכעשרה שירים מקוריים חדשים שכתבה והלחינה.
האלבום מאופיין במיעוט בשימוש בכלי נגינה, שירי נונסנס וטקסטים אקספרסיביים בעלי אופי מחתרתי.
אמה הייתה האמנית איטה גרטנר.
הקצרים של טובה גרטנר (2013)
טובה ארן (נולדה ב-1936) היא מחברת ספרי בישול ישראלית.
את אהבתה לבישול, ארן ספגה מסבתה, כשנהגה לסייע לה במטבח בהכנת החלות בימי חמישי ושישי.
בתקופת מלחמת העולם השנייה היא התנתקה מאהבתה, אך לאחר שעלתה לישראל ותוך כדי הסתגלות לחייה במדינה החדשה וגידול בנה, היא חזרה אל אהבתה מילדות.
בשנת 1971 פתחה ביחד עם רפי ניצחון את חנות ה"צ'יק בר" שהתרכזה במטעמים העשויים מעוף, הודו ומוצרים נלווים שלהם.
ארן הקימה ומנהלת את מרכזי ההדרכה לאירוח ולתרבות המזון של תנובה ואסם משנת 1972. המרכז החל מהדרכות כלל ארציות של דיילות תנובה בערבי הדרכה והדגמה שנקראו "ערבי גבינה ויין" והצלחתם הרבה הובילה להקמת המרכז בתל אביב.
ארן הדריכה בסדנאות לקישוטי מזון, והייתה בעלת טור קבוע במוסף "סגנון" במעריב.
ספר הבישול הביתי, הוצאת כתר, 1982
הוד ועוד: מבחר תבשילי בשר הודו, הוצאת דביר כצמן, 1984
קישוטי מזון, הוצאת מודן, 1985
מאכלי חלב ועוד: מבחר תבשילי גבינה, עוגות ומנות אחרונות, 1986
פלאי המיקרו-גל, הוצאת מודן, 1986
תפוד ועוד: מבחר תבשילי תפוחי-אדמה, 1986
דל כולסטרול: בבישול רגיל ובמיקרוגל, הוצאת מודן, 1987
בשר ועוד: תבשילי בשר, עופות, דגים ועוד, 1987
קישוטי מרציפן, הוצאת מודן, 1988
עתיר סידן דל-כולסטרול, הוצאת מודן, 1989
כל אחד יכול – אירוח בטעם טוב, הוצאת כנרת, 1993
ירקות, ירקות, ירקות: סלטים ותוספות מירקות טריים ומבושלים, הוצאת כנרת זמורה ביתן, 1993
תפוח אדמה - למה מה: מבחר מתכוני תפוחי-אדמה, תבשילים ומאפים, 1996
ועוד קישוטי מזון, הוצאת מודן, 1998
מאכלי החגים: תמונות מבית אבא, אוכל מבית אמא: ספר מאכלי העדות המסורתיים לשבת ולחגי ישראל כרך ב', הוצאת אורט פרסומים, הוצאת סטימצקי, 2003
אפייה ביתית, הוצאת כנרת זמורה ביתן, 2005
בישול ביתי דל כולסטרול, הוצאת כנרת זמורה-ביתן, 2009
מבחר מתכונים ממרכזי ההדרכה לארוח ולתרבות המזון, תנובה, 1989
מבחר מתכוני עמים: ממרכז ההדרכה לאירוח ולתרבות המזון, תנובה, 1991
מתכונים לחג השבועות, תנובה, 1994
ועוד מאכלי חלב: מבחר תבשילי גבינה, דגים ודברי מאפה, הוצאת מודן, 1995
מיליון תפריטים: בספר בישול אחד, הוצאת קלסי-כנרת, 1996
ספר הבישול בתנור מיקרו-גל liberty Sanyo / שרה לויאן, 2000
עוד מיליון תפריטים, הוצאת קלסי-כנרת
טובה אשר היא עורכת סרטים ישראלית.
חברה בוועד האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה.
זוכת פרס אופיר לעריכת הסרט "ההסדר".
טובה אשר נולדה בנתניה, בת להורים שהיגרו מצ'כוסלובקיה והכירו זה את זה בישראל.
בתום לימודיה בבית הספר התיכון בנתניה עברה לתל אביב והחלה בלימודיה האקדמיים, שנשלמו בקבלת תואר ראשון בפילוסופיה ובסוציולוגיה מאוניברסיטת תל אביב.
אשר עבדה כעוזרת עריכה עם העורך דב הניג בסרטים שונים.
עבודת העריכה הראשונה שלה הייתה הגרסה העברית לסרט "Diamonds", הפקה בינלאומית בבימויו של מנחם גולן.
הסרט התיעודי הראשון שערכה היה טרילוגיה בשם "בית שמש" עבור הערוץ הראשון, בבימויה של אסתר דר; אחריו ערכה סרטים תיעודיים עם עמוס גיתאי ועם רם לוי.
באותה תקופה אף ערכה עבור רם לוי את הדרמה "חירבת חיזעה", המבוססת על סיפור מאת ס.
לאחר מכן ערכה את "קובי ומאלי" בבימויו של יצחק צפל ישורון, סרט עלילתי באורך מלא שנעשה עבור הטלוויזיה.
סרט הקולנוע הראשון שערכה היה "נועה בת 17", בבימויו של יצחק צפל ישורון.
עבור עריכת הסרט קיבלה אשר את פרס העורכת המצטיינת לשנת 1982. בשנת 1984 ערכה את הסרט "מאחורי הסורגים" של הבמאי אורי ברבש; הסרט הגיע למועמדות לפרס האוסקר לסרט הזר הטוב ביותר, התקבל לתחרות בפסטיבל ונציה והיה לסרט הישראלי הראשון שהופץ על ידי חברת האחים וורנר בעולם.
ב-1986 ערכה את "מלכת הכיתה" בבימויו של יצחק צפל ישורון.
סרט בינלאומי נוסף שערכה היה "החולמים" בבימויו של אורי ברבש ובכיכובה של קלי מקגיליס.
בשנת 1988 ערכה אשר את הסרט "נישואין פיקטיביים", סרטו הראשון כבמאי של חיים בוזגלו, וכן הייתה שותפה בעיבוד נוסף של התסריט.
על הסרט קיבלה אשר פרס העורך המצטיין לשנת 1989.
בשנת 1991 ערכה את הסרטים "אחד משלנו" של האחים ברבש ו"שדות ירוקים" של יצחק צפל ישורון, שזכה בפרס וולג'ין (פרס הסרט הטוב ביותר בפסטיבל הקולנוע ירושלים).
בשנת 1993 ערכה את הסרט "גולם במעגל", סרטו הארוך הראשון של הבמאי ענר פרמינגר.
הסרט זכה בפרס וולג'ין (פרס הסרט הטוב ביותר בפסטיבל ירושלים).
בשנת 2000 ערכה את סרטו העלילתי הראשון באורך מלא של יוסף סידר, "ההסדר".
בשנת 2009 שוב שיתפה פעולה עם ריקליס וערכה את סרטו "שליחותו של הממונה על משאבי אנוש", שזכה בפרס אופיר לסרט הטוב ביותר לשנת 2010 ובעוד מספר פרסים.
בשנים 1998–2001 ערכה את הסדרה "טירונות" של האחים ברבש, ששודרה בערוץ 2 בטלוויזיה.
כמו כן ערכה את הסדרה עטורת הפרסים של האחים ברבש "מיי פירסט סוני", המבוססת על ספרו של בני ברבש, הנושא את אותו הכותר.
הסדרה זכתה בפרס לסדרת הדרמה הטובה ביותר בפסטיבל ירושלים.
בשנת 2005 ערכה אשר סדרה עלילתית בשם "חדר מלחמה", סדרה בת תריסר פרקים אותה יצר יאיר לפיד.
אשר עבדה באופן קבוע עם הבמאים יצחק צפל ישורון, אורי ברבש, וערן ריקליס.
מלבד זאת עבדה גם עם רם לוי, איתן ענר, עמוס גוטמן, חיים בוזגלו, אייל חלפון, יוסף סידר, דינה צבי ריקליס, ענר פרמינגר, משה מזרחי, מיכל בת-אדם, מנחם גולן ורבים אחרים.
בשנים 2007–2011 כתבה תסריט לסרט באורך מלא, "נדיה - שם זמני", ביחד עם ענת אשר.
התסריט זכה במענק פיתוח מ"המיזם לקולנוע וטלוויזיה בירושלים" בשנת 2008, ובהמשך בשנת 2010 קיבל מענק הפקה.
בשנת 2013 קיבל התסריט מענק הפקה נוסף מקרן הקולנוע הישראלי, והופק כקופרודוקציה ישראלית-אנגלית, בבימויה של אשר, בכיכובה של השחקנית נטע שפיגלמן, ובהשתתפות עודד לאופולד, עלי סלימאן, אלי קרן-אסף, רובא בלאל-עספור ואחרים.
הסרט "נדיה - שם זמני" הוקרן לראשונה בפסטיבל הקולנוע ירושלים בשנת 2015, שם זכה בפרס הסרט הטוב ביותר מטעם "פורום מבקרי הקולנוע בישראל".
את בכורתו הבינלאומית עשה בפסטיבל הקולנוע Black Nights Film Festival שבטאלין, אחד מחמישה עשר הפסטיבלים המדורגים ראשונים בעולם.
מאז הוסיף הסרט והשתתף בפסטיבלים בינלאומיים רבים.
טובה אשר לימדה עריכה בחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב (1985-1980), וחנכה סרטי גמר בבית הספר לקולנוע "סם שפיגל" בירושלים (1996-1990).
בבית הספר לקולנוע שבמדרשה לאמנות בבית ברל, הייתה חלק מצוות ההקמה, ושימשה מורה לעריכה וחונכת סרטי גמר (2006-1994).
טובה אשר נשואה ליוני אשר, היסטוריון של אמנות הרנסאנס מאוניברסיטת חיפה.
להם שני ילדים, ענת ויאיר (במאי ועורך).
סרטים עלילתיים, תעודיים וסדרות שערכה
1995-1993 - כתיבת תסריט לסרט באורך מלא "הטור של הדסה"
1996-1995 - כתיבת סינופסיס לסדרת טלוויזיה "המורה לפסנתר"
1995 - עוזרת במאי ושותפה לכתיבה של "ב-72 לא הייתה מלחמה"
2011-2007 - כתיבת תסריט לסרט באורך מלא, ביחד עם ענת אשר, "נדיה - שם זמני"
2009 - כתיבת תסריט לסרט דוקומנטרי "בלדה למוכה ירח".
1985 - פרס העורך המצטיין מטעם "המועצה הציבורית לתרבות ולאמנות" עבור הסרט "נועה בת 17"
1986 - פרס העורך המצטיין מטעם "המועצה הציבורית לתרבות ולאמנות" עבור הסרט "מאחורי הסורגים"
1989 - פרס העורך המצטיין מטעם "המועצה הציבורית לתרבות ולאמנות" עבור הסרט "נישואין פיקטיביים"
1992 - מענק פיתוח עבור סינופסיס "הטור של הדסה"
2000 - פרס אופיר לשנת 2000 עבור עריכת הסרט "ההסדר"
2008 - מענק פיתוח תסריט מהמיזם לקולנוע וטלוויזיה בירושלים
2009 - מענק הפקה מהמיזם לקולנוע ולטלוויזיה בירושלים עבור התסריט "נדיה - שם זמני"
2013 - מענק הפקה מקרן הקולנוע הישראלי עבור התסריט "נדיה - שם זמני"
2015 - פרס הסרט הטוב ביותר מטעם "פורום מבקרי הקולנוע בישראל" ב"פסטיבל הקולנוע ירושלים" עבור הסרט "נדיה - שם זמני"
2017 - פרס ע"ש מיקי מור בפסטיבל הקולנוע היהודי בטורונטו, על בימוי הסרט "נדיה - שם זמני".
טובה בלמן (נולדה ב-1947) היא ציירת, מרצה לעיצוב, רישום ואיור, ואנימטורית בעברה.
יצרה בשיתוף עם בעלה, אלכס בלמן, סרטי אנימציה שזכו בפרסים, וייצגו את ישראל בפסטיבלים לסרטי אנימציה ברחבי העולם.
בלמן נולדה במחנה מעבר בדרך מרומניה לישראל.
למדה עיצוב גרפי בבצלאל בין השנים 1970 ל-1974 ובשנה שלאחר מכן יצרה את "איש קטן אפור" – סרט אנימציה קלאסי באורך 8 דקות.
הסרט השתתף בפסטיבלים לאנימציה, מאוטווה בקנדה ועד אדלייד באוסטרליה.
בישראל זכה הסרט בפרס ראשון לאנימציה בתחרות הסרט הישראלי הקצר.
כמו כן, עיצבה ואיירה את הסרט "מיצי" בנושא השואה.
תסריט, בימוי וצילום הסרט בוצעו על ידי אלכס בלמן.
הסרט זכה בפרס ראשון בתחרות הסרט הישראלי הקצר באנימציה.
השחקנים והקריינים בסרט השתתפו בהתנדבות.
בשנים הבאות המשיכה לעסוק באנימציה ובגרפיקה לסרטים ולטלוויזיה הישראלית.
את הסדרה "בופי הילד שבא מהכוכבים" בנושאי זהירות בדרכים באורך כ-25 דקות יצרה בלמן יחד עם בעלה הבמאי אלכס בלמן.
העורך היה סטיב אדוארדס, ואת שיר הנושא "בופי החבר הכי שלי" הלחין יוני רכטר, שרה יהודית רביץ, וחרז דידי מנוסי.
הסדרה אף תורגמה לאנגלית ולערבית.
כמו כן, איירה בלמן מספר ספרי ילדים בהוצאת הספרים "כתר".
במקביל לעבודתה בהוראת רישום, עיצוב, צבע, פרספקטיבה, הדפס ואיור במכללת הדסה", מכללת אורט, המכללה למינהל והאוניברסיטה הפתוחה, הציגה תערוכות ציור רבות בירושלים ומחוצה לה.
ציוריה נמצאים באוספים פרטיים בארץ ובעולם.