tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בנוסף השתתף בהצגות "הדיקטטור הקטן" ו"פתקאות בכובע" (בה בוצע לראשונה השיר "אמא אמא" שהתפרסם בביצועו של יהורם גאון), אף הן בתיאטרון זירה.
עם פירוק תיאטרון זירה הוזמן להשתתף בתוכניתה של להקת בצל ירוק, "אף מילה למורגנשטיין".
במסגרת ההצגה גילם את תפקיד השוטר לסירוגין עם אורי זוהר.
חברי ההרכב בתוכנית היו חיים טופול, גליה טופול, יונה עטרי, אברהם מור, אליהו ברקאי ועודד קוטלר.
בתוכנית בוצעו הלהיטים "ונצואלה" ו"שברו את הכלים".
בשנת 1961 הצטרף שי ללהקת פיטר פריי והופיע בהצגה "על עכברים ואנשים" מאת ג'ון סטינבק ובבימויו של פריי.
עמו השתתפו מיכאל כפיר, איצקו רחמימוב, יוסף באשי, שמעון סיאני, חנה רוט, דודיק סמדר, יצחק בן נסים ופרץ הלוי.
ב-1962 הצטרף לצוות המחזמר "אירמה לה דוס" שהועלה בתיאטרון הבימה.
בהצגה גילם דנון לצד דינה דורון (אירמה) ואריק איינשטיין (נסטור) מספר תפקידים, בין היתר את תפקיד הקטגור.
המחזמר שהועלה ב-6 בנובמבר 1962 הוצג כ-242 פעמים.
שנתיים לאחר מכן גילם דנון במחזמר "גברתי הנאווה" של תיאטרון גיורא גודיק את זולטן קרפאטי לצידם של רבקה רז, שייקה אופיר, בומבה צור ואברהם בן-יוסף.
בהמשך, היה מחליפו של בן יוסף בתפקיד קולונל פיקרינג.
בשנה זו הקים יחד עם השחקנים אלברט כהן וחיים פורמן את "שלישית כובע הקש".
בין השנים 1964 - 1965 למד משחק בארצות הברית אצל המורה הוטה האגן יחד עם יהורם גאון.
עם חזרתו ארצה השתתף בהפקה השנייה של המחזמר "חמש חמש" מאת אהרן מגד שהועלתה ב"תיאטרון הוורוד".
דנון, גילם את מפקד המחלקה לצידם של יעקב טימן, יוסף אוקסנברג, נתן וולפוביץ', ג'יטה לוקה, נורית כהן, שלמה ניצן, אתי גרוטס, אביבה פז ואחרים.
שירי ההצגה שהולחנו על ידי יוחנן זראי, נעמי שמר ואריה לבנון הודפסו ע"ג תקליט, ביניהם "רב האור והתכלת", "בא הגדוד", "שיר הבר" ו"שיר התרנגול" (תרנגול בן-גבר).
ב-1967 הופיע דנון במחזה "בודדה באפלה" בתיאטרון "השדרה" של מנחם גולן, בכיכובה של דינה דורון ובבימויו של אילן אלדד.
יחד איתם השתתפו יוסף שילוח, חנן גולדבלט, ראובן זינגר ואחרים.
כמו כן השתתף בעשרות תסכיתי רדיו ובהצגות ילדים בתיאטרון "תילון טליל" בהנהלתו של מנחם גולן.
במהלך מלחמת ששת הימים ומלחמת יום הכיפורים הופיע שי במשך חודשים רבים במוצבים השונים, במסגרת צוות הווי ובידור צה"לי.
ב-1973 השתתף בסרטו של נסים דיין, "אור מן ההפקר".
ב-1976 שיחק במותחן הפוליטי הנבואי(שחזה את עליית הימין הקיצוני) -"קשר הדבש" (תסריט -אריה קרישק במאי-יעוד לבנון) שזכה במספר פרסים.
אחת ההצגות האחרונות שבהן השתתף דנון לפני פרישתו מעולם הבמה הייתה "מחכים לגודו" בבימויה של עדנה שביט.
יחד עמו השתתפו שמעון לב-ארי, אלי כהן וגד קינר.
בהפקה זו שהועלתה ב"צוותא" גילם דנון את תפקיד פודזו.
בשנת 1969 נישא לדליה דנון לבית הופטמן.
לשניים נולדו שני בנים: דני וגילי.
בנו הבכור, דני, נולד בשנת 1971. שי, שבאותה עת היה שחקן בתיאטרון הבימה הקדיש את זמנו הפנוי לגידול בנו ובין השניים שררו יחסי קרבה.
דני, שגדל והתחנך בחולון, סיים בבגרותו לימודי משפטים בהצטיינות באוניברסיטת סאסקס, אנגליה.
עבד כעורך דין בתל אביב ולאחר מכן חי בהובוקן, ניו ג'רזי והיה בעל משרד לנדל"ן "Urban Sanctuary".
בנו השני, גילי, נולד בשנת 1975. למד בבית הספר לאמנויות תלמה ילין, ובהמשך סיים את החוג לקולנוע באוניברסיטת תל אביב.
כמו כן, פועל כמשורר, מחזאי ואמן וידאו.
ב-17 במרץ 2006, כעשרה חודשים לאחר מות בנו דני בניו יורק, נפטר שי דנון ממחלת הסרטן.
ביוני 2012 יצא לאור "שניהם - שי ודני דנון", ספרה של דליה דנון לזכרם של יקיריה, דני בנה ושי בעלה שנפטרו בתוך שנה אחת.
בסוף שנת 1976 פתחו שי ודליה את "גלריית דנון" ברחוב בן יהודה פינת לסל בתל אביב שפעלה במשך שלושים וחמש שנה.
בשנת 1981 עברה הגלריה לרחוב פרוג.
בין האמנים שהציגו את יצירותיהם בגלריה ניתן למנות את שלמה אלטר, רות שלוס, שמשון הולצמן, יעקב וכסלר, רוזנטליס, פנחס אברמוביץ, מרסל ינקו, אריה ברקוביץ', שוקה גלוטמן, ענת מיכאליס-לוי, אנה פסטרנק, יחיאל סגל, אברהם שטנצל ורבים אחרים.
בין השנים 1976–1986 ניהל דנון במקביל מכירות פומביות ותערוכות מכירות במרכזים שונים ובבתים פרטיים.
משנת 1992 ועד יום מותו השתתף בירידי אמנות בחו"ל.
"אף מילה למורגנשטיין" - להקת "בצל ירוק" (1959)
"על עכברים ואנשים" - להקת פיטר פריי (1961)
"אירמה לה דוס" - "הבימה" התיאטרון הלאומי (1962)
"גברתי הנאווה" - תיאטרון גיורא גודיק (1964)
"חמש חמש" - התיאטרון "הוורוד" (1965)"בקט או כבודו של אלוהים" - "הבימה" התיאטרון הלאומי (1967)
"יתוש בראש" - "הבימה" התיאטרון הלאומי (1967)
"ידיד הבעלים" - "הבימה" התיאטרון הלאומי (1968)
"עלי כינור" - "הבימה" התיאטרון הלאומי (1968)
"אות בארץ הפלאות" "הבימה" התיאטרון הלאומי (1968)
"הרוצחים הקטנים" - "הבימה" התיאטרון הלאומי (1968)
"דודה ליזה" - "הבימה" התיאטרון הלאומי (1969)
"שש נפשות מחפשות מחבר" - "הבימה" התיאטרון הלאומי (1969)
"אמילי" - "הבימה" התיאטרון הלאומי (1970)"ארתורו אוי" - "הבימה" התיאטרון הלאומי (1970)
"השקרן" - "הבימה" התיאטרון הלאומי (1970)
"חג הסנדלרים" - "הבימה" התיאטרון הלאומי (1970)
"קולומב" - "הבימה" התיאטרון הלאומי (1971)
"בקץ הימים" - "הבימה" התיאטרון הלאומי.(1972)
"הורדוס ומרים" - "הבימה" התיאטרון הלאומי (1972)
"סטמפניו" - "הבימה" התיאטרון הלאומי (1972)
"צוואתו של כלב או: משחק הבתולה" - "הבימה" התיאטרון הלאומי (1972)
"דוקטור פאוסטוס" - "הבימה" התיאטרון הלאומי (1973)
שי יהושע לוי (נולד ב-25 בספטמבר 1978) ורועי ארז (בעבר רועי חיים זינר) (נולד ב-23 בנובמבר 1980) הם צמד שחקנים, אמני קומדיה וכוכבי ילדים ישראלים.
בעקבות הצלחת הסדרה בקרב הילדים, במהלך השנים 2012 עד 2014 שיחקו בהצגה הנושאת את שמה של הסדרה, "מותק של יומולדת", המספרת את סיפור היכרותם.
במהלך השנים 2010–2017 הם השתתפו במשך 8 שנים ברציפות במופע החנוכה "מותק של פסטיבל" בערוץ הופ!.
בשנת 2011 השתתפו בהצגה "סימבה מלך הספארי".
ב-2013 יצרו סדרות המשך ל"מותק של יומולדת": "בין כוכבים" (או: "בחלל") ו"השטותריקים", שודרה עד שנת 2014 במשך שתי עונות ו-20 פרקים, ובהמשך אף זכתה הסדרה לעיבוד בימתי, פרי כתיבתם ובימוים ובהפקתו המוזיקלית של בן זיידמן, אשר ליווה את הצמד בין השנים 2010–2018. ב-2015 החלו לככב בסדרת הילדים "סיפורים לבמבליק".
באותה שנה כיכבו בסדרת הילדים "סיפורים מהתנ"ך לבמבליק", ובאותה שנה החלו להגיש את תוכנית הרדיו "סתלבוטה של שבת" ברדיו לב המדינה וברדיוס 100FM בכל שבת בבוקר, ובשנת 2017 הצטלמו לסדרת ההמשך "שי ורועי בצוללת".
בשנת 2018 שיחקו בסרט הקולנוע לילדים "גיבור בעננים", שם הם מגלמים את דובל ודיבל.
בשנת 2020 השתתפו בסרט הילדים "ל"ג בעומר שלי" לצידם של יובל המבולבל וטל מוסרי.
תחילה התפרסם רועי ארז כאשר השתתף בשנת 2002 בתור קומיקאי אורח בחלק מהמערכונים של התוכנית "שידורי המהפכה" בערוץ 2 ושלוש שנים לאחר מכן בשנת 2005 התפרסם תחת שם לידתו בעונה השלישית של תוכנית המציאות "כוכב נולד" ודיבב בשנת 2009 את דמותו של "וולטר" בסדרת האנימציה "ליגת סופר רשע".
בעונה 3 של הפיג'מות הוא שיחק את חג'י סגן יו"ר תאגיד השידור והתאום של נג'י מהאגודה לתרבות הדיור.
שי לוי כתב את סרט הגמר "חזרה", אשר הוקרן בשבוע המבקרים בפסטיבל קאן 2012 וזכה במקום הראשון בפסטיבל שיקגו.
ד"ר שי בלאיש (נולד ב-7 באוקטובר 1974) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת אלוף-משנה.
שימש קצין אג"ם של פיקוד העורף ומפקד מחוז ירושלים בפיקוד העורף.
בלאיש נולד בירושלים וגדל באשקלון.
התגייס לצה"ל במרץ 1993, ושובץ בגדוד רותם בחטיבת גבעתי.
עם סיום הקורס שב לגדוד רותם ושימש כמפקד מחלקה.
לאחר מכן מונה למפקד צוות בבה"ד 1. בהמשך שירת כקצין המבצעים של גדוד רותם, בין היתר בזמן מהומות מנהרת הכותל.
במהלך המהומות נפצע קשה מפגיעת קליע בראשו.
לאחר החלמתו מונה למפקד פלוגת מסלול, ולקח חלק בלחימה ברצועת הביטחון בלבנון.
לאחר מכן מונה למפקד פלוגה רובאית.
בהמשך שימש כסגן מפקד גדוד.
לאחר מכן מונה לקצין אג"ם של חטיבת גבעתי, ולקח חלק בלחימה בטרור הפלסטיני באינתיפאדה השנייה.
בשנת 2006 הועלה לדרגת סא"ל והקים את גדוד "עוטף אילת", גדוד מרחבי בגבול עם מצרים באזור אילת, ושימש כמפקד הגדוד עד שנת 2008. בשנת 2008 הקים את גדוד שחר בפיקוד העורף, ושימש כמפקד הגדוד עד שנת 2010, במהלך תפקידו הוביל את הגדוד בין היתר במבצע עופרת יצוקה.
בהמשך שימש כסגן מפקד מחוז בפיקוד העורף בין השנים 2010–2011. לאחר מכן מונה למפקד גדוד הפיקוד בפיקוד העורף בין השנים 2011–2013.
בשנת 2013 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד מחוז ירושלים בפיקוד העורף, ושימש בתפקיד עד שנת 2016. לאחר מכן היה חניך במכללה לביטחון לאומי במחזור מ"ד (2017-2016).
באוגוסט 2017 מונה לקצין אג"ם של פיקוד העורף, ושירת בתפקיד זה עד אוגוסט 2019. בסיום תפקידו פרש מצה"ל.
בלאיש מתגורר באשקלון, נשוי לקרן ואב לשלושה.
בשנת 2025 ד"ר שי בלאיש השלים את לימודי הדוקטורט שלו באוניברסיטת אריאל שבשומרון, במסגרת הפקולטה למדעי החברה.
מחקרו האקדמי מתמקד בקשר בין חוסן קהילתי לבין תופעת המפונים בעיתות עימות ביטחוני, תוך בחינת ההיבטים החברתיים, הפסיכולוגיים והמערכתיים של תהליכי פינוי אוכלוסייה.
ד"ר בלאיש משמש כמרצה במגמה לביטחון והגנת העורף במכללה האקדמית בית ברל, שם הוא עוסק בהוראה ובמחקר בנושאי ביטחון לאומי, חוסן לאומי וחוסן קהילתי.
שי האוזמן (נולד ב-26 בדצמבר 1974) הוא איש תקשורת, פרשן כדורסל, עורך דין ויזם בתחום הנדל"ן.
האוזמן נולד וגדל באשדוד והחל את דרכו ככדורסלן במחלקת הנוער של מכבי אשדוד.
בגיל צעיר יחסית פרש ממשחק לטובת לימודי משפטים.
לאחר פרישה ממשחק החל לאמן קבוצות נוער, ובשנת 1997 החל לשמש כסקאוט של נבחרת ישראל הבוגרת.
עונה אחת שימש גם כסקאוט בקבוצת הפועל ירושלים.
בשנת 2001 שימש כעוזרו של רונן גינזבורג בקבוצת בני הרצליה.
בתחילת עונת 2008/2007 הצטרף כמנהל מקצועי למכבי אשדוד בליגה הלאומית בכדורסל.
במהלך תקופתו באשדוד נטלה חלק הקבוצה שלוש עונות בליגה הלאומית ושתי עונות בליגת העל, במהלכן הגיעה הקבוצה עד לגמר הפיינל פור וסיימה כסגנית האלופה.
בחודש יולי 2012 סיים את תפקידו במועדון לאחר מאבקי כוח בהנהלת הקבוצה.
מחודש ספטמבר 2012 ועד מרץ 2017 היה האוזמן פרשן ובעל טור כדורסל באתר וואלה!
ספורט ופאנליסט בתוכנית הרשת "משחק מקדים".
בשנת 2024 חזר לכתוב את הטורים בוואלה
משנת 2014 היה פרשן כדורסל בערוץ הספורט, בעיקר במסגרת ליגת העל בכדורסל, נבחרת ישראל בכדורסל והיורוליג.
כמו כן היה לו טור אישי קבוע באתר.
בנוסף שימש כחבר פאנל קבוע בתוכנית "יציע העיתונות" בערוץ.
בשנת 2017 היה חבר פאנל קבוע לצד גור שלף ועידו גור בתוכנית "חמישיות" בערוץ הספורט.
בשנת 2018 החל להגיש את תוכנית הראיונות "מדברים עם שי האוזמן" בערוץ הספורט.
בקיץ של שנת 2024 עזב האוזמן את ערוץ הספורט והצטרף לרשת הפודקאסטים של "הפודיום", כפרשן כדורסל.
האוזמן הוא עורך דין במקצועו וכן יזם בתחום הנדל"ן.
אביו, אבי האוזמן, הוא מקים קבוצת הכדורסל של מכבי אשדוד.
שי גוּר (גְרָזוֹבְסקי) היה וטרינר מומחה בגידול בקר, ראש השירותים הווטרינריים ובריאות המקנה של מדינת ישראל בשנים 1962–1969. פרסם עשרות מחקרים בכתבי-עת מקצועיים בארץ ומחוצה לה.
נולד בשם ישעיהו גרזובסקי ביפו, בן זקונים של הבלשן, המחנך והמילונאי העברי יהודה גור (גרזובסקי) ורחל בת מרדכי ניימן.
אחיו עמיהוד התקשה באמירת השם ישעיהו וקיצר ל"שי", שם שאימצו כולם.
מאוחר יותר שינה גור את שמו באופן רשמי בתעודת הזהות.
ככל הידוע היה הילד העברי הראשון שנשא בשם זה.
כבן לאחד ממובילי חידוש השפה העברית הייתה העברית שפת האם שלו.
בשנת 1907 עברה המשפחה לביירות, שם למד בגן ילדים עברי.
לאחר מלחמת העולם הראשונה, עם גירוש יהודי תל אביב יפו, עברה המשפחה לירושלים, בעוד שאבי המשפחה, שהיה מנהיג ציוני, הוגלה לדמשק.
לאחר שחרור תל אביב חזרה המשפחה לביתה.
שי גור למד בבית הספר לבנים שבו נלמדה השפה העברית, ולאחר מכן למד בגימנסיה העברית "הרצליה".
בצעירותו ניגן בכינור, ושיחק כחלוץ מרכזי בקבוצת הכדורגל "המכבי" תל אביב (אז קבוצת הכדורגל העברית היחידה).
הסמכה וטרינרית ועבודה בשירות הווטרינרי
לאחר שסיים לימודיו בתיכון נסע לאדינבורו שבסקוטלנד ללימודי רפואה וטרינרית שם קיבל תואר M.R.C.V.S (חבר הקולג המלכותי לרופאים וטרינרים) ואף השתלם בבית הספר למחלות טרופיות בלונדון.
עם סיום לימודיו ב־1930 שב ארצה והתקבל לעבודה בשירות הווטרינרי המנדטורי.
ב־1934 התחתן עם צילה מילר, בתו של טוביה זיסקינד מילר, מראשי עסקני התאחדות האיכרים.
עם קום המדינה התמנה ליועץ וטרינרי לממשלה הזמנית, ולאחר מכן עבד בשירות הווטרינרי במשרד החקלאות.
גור מילא שורה של תפקידים, ובהם: קצין למחלות עופות, קצין וטרינרי מחוזי, מנהל המחלקה למניעת מחלות מידבקות ויועץ וטרינרי לפיקוח על יבוא מזונות.
במסגרת תפקידיו הרבה לנסוע בעולם על מנת לפקח על יבוא בשר ליישוב היהודי בארץ ישראל.
בשנת 1962 התמנה לראש השירותים הווטרינריים בישראל.
בתקופתו שופר מהותית מצבו של השירות הווטרינרי, עם יישום פעולות חיוניות כגון: הנהגת חיסון מניעה כללי כנגד מחלת הפה והטלפיים, הנהגת סימון חובה בבקר, ביעור מחלת השחפת בבקר, התחלת ייצוא בשר מישראל, ועוד.
בשנת 1969, לאחר פרישתו לפנסיה, התבקש לנסוע בשליחות משרד החקלאות לארגנטינה ולפקח על ייבוא בשר בקר מדרום אמריקה לישראל.
בשנות עבודתו כתב גור עשרות מאמרים בתחומים וטרינריים בעיתונות מקצועית מקומית ובינלאומית, והוציא ספר על מחלות עופות.
את מאמריו הרבים כתב בשמות עט שונים: שץ (שי וצילה), אפיטרוס (רופא סוסים ובהמות בלטינית), שי, מ.ר.ק.ו.ס, אבירמה, אביגיל, סבא שי, ועוד.
בקשתו האחרונה הייתה להיקבר בבית העלמין היהודי ביפו, העיר שבה נולד.
בבית קברות זה לא בוצעה קבורה במשך 66 שנים (משנת 1920).
צוות מיוחד של החברה קדישא איתר חלקת קבר מתאימה וכך הוגשמה צוואתו.
שני אחיו של שי גור פנו אף הם לחקלאות: ד"ר אסף גור, מומחה לגידול עצי פרי ומטעים, היה מופקד על ענף המטעים בארץ מ-1929 ועד 1963; וד"ר עמיהוד גור (1888–1982) היה יערן בעל שם.
כיהן במשך שנים רבות כמנהל מחלקת הייעור הממשלתית.
שתי אחיותיו הן הדסה (נישאה לאדווין סמואל, בנו הבכור של הנציב העליון הבריטי הראשון, הרברט סמואל) ונחמה.
שי גור הותיר אחריו שני ילדים.
גור שי, תוצרת חלב נקי, "השדה", תרפ"ז, חוב' ז',
גור שי, השפעת הגורמים השונים על תנובת החלב ואיכותו, "השדה", תרפ"ז, חוב' י"ב
גור שי, מחלות מידבקות בעופות בא"י והעזרה הוטרינרית, "השדה למשק העופות", כרך ד', חוב' א-ב'
היפיאטרוס (גור שי), האלון כרעל לבהמות הבית, "השדה" תרצ"ה, כרך ט"ו עמ' 243
אפיאטרוס (גור שי), הרופא הווטרינרי הראשון בארץ, "השדה" תרצ"ה, כרך י"ד, חוברת ט'-י', עמ' 542–543
גור שי, מחלת הפה והטלפיים בארץ ישראל במשך 25 השנים האחרונות, 1946, רפואה וטרינרית, כרך ג', חב' ג, 118-126
גור שי, תולדות העזרה הווטרינרית בארץ ישראל, 1947, רפואה וטרינרית, כרך ד', חב' ג, 117-118
גור שי, העזרה הווטרינרית בתקופת השלטון הצבאי, 1947, רפואה וטרינרית, כרך ד', חב' ד, 158-162
גור שי, קדחת שלושת הימים בארץ ישראל, 1950, רפואה וטרינרית, כרך ז'
גור שי, שחפת הבקר בארץ ישראל, 1949, רפואה וטרינרית, כרך ז', חב' ב
גור שי, ממק תפיחותי, 1950, רפואה וטרינרית, כרך ז', חב' ב
גור שי, טריפנוזומיאזיס במקנה, 1951, רפואה וטרינרית, כרך ח', חב' ד, 76-78
גור שי, טריכומוניאזיס, 1952, רפואה וטרינרית, כרך ט', חב' ד, 108
גור שי, אירוע של כמה מחלות מידבקות בבקר בישראל, 1952, רפואה וטרינרית, כרך ט', חב' ד, 107-109
גור שי, תולדות המכון הווטרינרי, 1953, רפואה וטרינרית, כרך י', חב' א, 20-22
גור שי, איך נילחתם במחלת הפה והטלפיים, 1957, משק הבקר והחלב
גור שי, הכלבת בארץ ישראל בשלהי תקופת המדנט הבריטי, 1982, רפואה וטרינרית, כרך 39, חב' ד, 140-141
גור שי, וטרינרים בריטים בפלשתינה, 1984, Vetrinary History
שי בן צור (נולד ב-1975) הוא מלחין, מפיק, משורר ונגן ישראלי שחי בהודו וישראל.
הוא כותב קאוואלים , קטעים כליים ומוזיקה אינסטרומנטלית ושירים דתיים בעברית, אורדו והינדי.
ביקר לראשונה בהודו כאשר חיפש מורה למוזיקה הודית קלאסית.
לאחר שנים של לימודים באופן הודי מסורתי, בן צור החל להלחין מוזיקת קאוואלי סופית מסורתית בעברית.
הוא מופיע סביב העולם עם ההרכב שלו.
לאחר שנכח בקונצרט בירושלים של המוזיקאים הקלאסיים ההודיים האריפראסאד צ'אוראסיה וזאקיר חוסיין
החל להתעניין במוזיקה הודית, אשר הביאו אותו בסופו של דבר אל מוזיקת הקאוואלי.
הוא נסע לאז'מאר בהודו (מקום הימצאו של המאוזוליאום של הקדוש הסופי מואינודין צ'ישטי).
ב-2004 הופיע בג'אהאן-א-ח'וסראו, פסטיבל מוזיקה סופית מסורתית בניו דלהי.
שיתף פעולה עם מגוון מוזיקאים עממיים ממדבר ראג'סטאן.
עבד עם הזמרת ההודית שובהה מודגל , אמן הגיטרה הספרדית פרננדו פרז, יוסי פיין, מישקו מ'בא, אלי מגן, זוהר פרסקו ורבים אחרים.
בשנת 2015 הקליט אלבום עם הגיטריסט והמלחין הבריטי ג'וני גרינווד וקבוצה של מוזיקאים הודים בתוך מבצר מהראנגר אשר נמצאה ברג'סטאן.
ההקלטות ומסע ההופעות של גרינווד בהודו ב-2015 צולמו על ידי פול תומאס אנדרסון ותועדו בסרטו Junun.
שי בן צור נשוי לסג'ידה, שפית ורקדנית הודית, בתו של משורר הודי ידוע.
אלבום הבכורה של בן צור, "היאם", הוקלט בהודו, ישראל, וארצות הברית ופורסם ב-2003. באלבום הוקלטו מוזיקאי קאוואלי סופי מסורתיים, אשר שרו בעברית.
אלבומו השלישי של בן צור, "שושן", פורסם ב-2010.
ב-2015 יצא "Junun", אלבום של בן צור, ג'וני גרינווד, והאנסמבל ההודי ראג'סטאן אקספרס.
מפיק האלבום הוא המפיק של רדיוהד, נייג'ל גודריץ'.
ישעיהו (שי) בר יעקב (נולד ב-1958) הוא במאי ומבקר תיאטרון ישראלי ומרצה בנושאי תיאטרון.
שי נולד ב-1958. גדל בירושלים.
את שנות תיכון עשה בר-יעקב, עד 1976, בבית הספר התיכון ליד האוניברסיטה.
הוא למד וסיים תואר ראשון באמנות התיאטרון באוניברסיטת תל אביב במגמת בימוי.
למד סיים תואר שני באוניברסיטת לונדון בהצטיינות יתרה.
שימש כבמאי תיאטרון לקבוצות תיאטרון שונות בישראל ומחוצה לה, בשנים 1985–1995. הצגותיו השתתפו בפסטיבל עכו לתיאטרון אחר.
בשנות השמונים היה עוזרו של המנהל האמנותי יוסי יזרעאלי בתיאטרון החאן.
מלמד בחוגים לתיאטרון באוניברסיטה העברית ובאוניברסיטת חיפה.
מאז שנת 2000 משמש כמבקר התיאטרון של העיתון ידיעות אחרונות ושל גלי צה"ל.
נשוי לעורכת הדין שירה דונביץ', בתו של נתן דונביץ'.
שי בן-ישי (שביון) (נולד ב-4 בפברואר 1978) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת אלוף-משנה.
שימש סגן מפקד אוגדת הבשן, מפקד חטיבת עודד ומפקד בא"פ אליקים, קצין אג"ם של עוצבת עידן ומפקד גדוד דוכיפת.
בן-ישי למד בבית הספר הריאלי שבחיפה והיה חניך הפנימייה הצבאית לפיקוד, בוגר מחזור מ"ב.
התגייס לצה"ל בשנת 1996, שובץ בחטיבת גולני והתקבל לפלס"ר גולני.
בסיום הקורס שב לחטיבה ומונה למפקד מחלקה בגדוד 12, והשתתף בלחימה בדרום לבנון.
בהמשך שימש כקצין המבצעים של גדוד 12, בין היתר במהלך מבצע חומת מגן.
לאחר מכן מונה למפקד הפלוגה המסייעת בגדוד 12, אותה הוביל בלחימה כנגד הטרור הפלסטיני באינתיפאדה השנייה.
בהמשך שימש כסגן מפקד יחידת אגוז.
לאחר מכן מונה לקצין אג"ם של חטיבת גולני בין השנים 2010–2011.
בן-ישי נשוי למורן ואב לשלושה ילדים.
שי הראל (נולדה ב-26 באוקטובר 2004) היא שחקנית, זמרת ויוטיוברית ישראלית.
הראל נולדה בקדימה לליאת, מעצבת פנים, ולדורון, סמנכ"ל בחברת "כלנית".
בשנת 2015 הופיעה לראשונה בפרסומת הילדים של קסטרו בתפקידי שירה ומשחק, וכן בשתי הפרסומות הנוספות שיצאו לאחר מכן, בין היתר עם הזמר רמי פורטיס.
הופיעה בתוכנית "שירים מבית סבא" של טוביה צפיר מבית הופ!
באוגוסט 2016 הופיעה בתוכנית "חיות במה" בהנחיית שאנן סטריט בטלוויזיה החינוכית שם שרה יחד עם נורית גלרון.
בשנת 2017 התמודדה בתוכנית "ליפסטאר" בערוץ YesKidz, שם זכתה במקום ראשון.
בשנת 2019 השתתפה בסדרה "מורובוט" המשודרת בהוט, בערוץ "KIDZ".
בשנת 2023 השתתפה בסדרה "לבד בבית" המשודרת בערוץ "כאן חינוכית", ובנטפליקס, בתפקיד 'מילי זיידל'.
ביולי 2016 החלה לגלם את קוזט הקטנה במחזמר "עלובי החיים" בתיאטרון הלאומי "הבימה".
המחזמר הוצג במשך כשנתיים, עד יולי 2018, ב-380 הצגות.
במאי 2018, נבחרה לגלם את התפקיד הראשי במחזמר "אנני" בהפקתו של מאור מימון, בימויו של צדי צרפתי, לצד אבי קושניר, חני נחמיאס וטלי אורן.
בחנוכה 2024 השתתפה במחזמר "מותק התאומות התחלפו" בבימויו של ירון כפכפי.
במאי 2016 הקליטה מספר שירים לדיסק באנגלית של "יובל המבולבל".
ביוני 2021 השתתפה בתוכנית "הכוכב הבא" אך לא העפילה לנבחרת.
שי בכר (נולד ב-27 באוקטובר 1969) הוא שייט עבר ישראלי.
זוכה מדליית הארד באליפות העולם (קרוזון 1993) ובאליפות אירופה (ברייטנברון 1993).
התחרה רוב הקריירה לצד שותפו ארז שמש במפרשית מדגם 470.
בשנת 1988, בכר ושותפו ארז שמש זכו במדליית כסף באליפות אירופה לנוער במפרשיות מדגם 420. בשנת 1990 הוא התחרה יחד עם שמש באליפות העולם שנערכה בהולנד למפרשיות מדגם 470 האולימפי וסיים במקום ה-28.
בכר ושמש התחרו באולימפיאדת ברצלונה 1992 בתחרות מפרשיות ה-470 וסיימו במקום התשיעי מתוך 37 מתחרים.
באליפות העולם למפרשיות 470 שנערכה בשנת 1993 בקרוזון שבצרפת, בכר ושמש סיימו במקום השלישי הכללי וזכו במדליית הארד.
באותה שנה בכר התחרה לצדו של אילן תשתש באליפות אירופה שנערכה באוסטריה וזכה במדליית הארד.
באליפות העולם בשנת 1994 שנערכה בהלסינקי, בכר ושמש סיימו במקום ה-10 הכללי ובאליפות העולם שנה לאחר מכן הם סיימו במקום ה-17 הכללי.
לאורך הקריירה בכר ושמש התחרו נגד הצמד ניר ורן שנטל.
שי נשוי לגליה, מנהלת HR ויזמית, השניים הורים לשלשה ילדים ומתגוררים בת"א.
שי בן עטר (נולד ב-7 במאי 1979) הוא במאי, תסריטאי טלוויזיה ויוצר ישראלי.
זוכה פרס אמי לשנת 2018 על הסדרה נבסו ופרס "ורד הזהב" לשנת 2014 על הסדרה "חברות".
בן עטר נולד ברמת גן.
למד בבית הספר התיכון לאומניות על שם תלמה ילין בגבעתיים.
בן עטר שירת בתיאטרון צה"ל כשחקן, ולאחר מכן כמחזאי ובמאי.
במסגרת השירות הצבאי כתב יחד עם רועי אסף וביים את הצגת הבידור לחיילים: "איפה זה צה"ל".
כתב יחד עם יוסי ואסה וביים את הצגת היחיד "עולה לבמה".
בשנת 2000 כתב וביים את המחזה הקצר "פרידה" בפסטיבל לתיאטרון קצר בתיאטרון צוותא.
בשנת 2001 עלתה הצגת היחיד בבימוי "באמהרית זה נשמע יותר טוב", אותה כתב יחד עם יוסי ואסה.
ההצגה הועלתה מעל ל-1500 פעמים בישראל וכ-150 פעם ברחבי העולם.
בשנת 2003 ביים את הצגת הבידור "יותר חנה מלסלאו", אותה כתב יחד עם חנה לסלאו.
עבור בן עטר לסלאו הייתה מעין "מורה" לתחום הכתיבה והבימוי הקומי, והעבודה איתה היוותה עבורו שער לעולם הבידור.
בשנת 2005 ביים את המחזה לילדים "יחיד במינו – אנד ארגי", אותו כתב יחד עם יוסי ואסה.
בשנת 2008 תורגם המחזה לאנגלית והוצג ברחבי העולם, בין היתר בארצות הברית, קנדה ורוסיה, וההצגה זכתה לשבחי הביקורות, כולל בניו יורק טיימס.
בשנת 2007 כתב בן עטר יחד עם רן דברת וליטל שוורץ את "מופע הסטנד אפ של ליטל שוורץ".
במקביל ליצירתו בתחום התיאטרון ובתחומים נוספים, החל משנת 2001 בן עטר מביים וכותב לטלוויזיה בתוכניות שונות, בין היתר:
הערוץ הראשון: "זאפ לראשון" "שוונג" (במסגרת הטלוויזיה החינוכית הישראלית).
רשת: "יאיר לפיד", "צחוק מעבודה", "גיל ריבה עד הבית".
ערוץ עשר: יצר וכתב יחד עם ליאת שביט וליטל שוורץ את הסדרה הקומית "חברות", וביים את עונות 2,3,4 בסדרה.
יצר וכתב יחד עם רן לוי וישראל קטורזה את הסדרה הקומית "ישראל".
רשת 13: יצר וכתב יחד עם ליאת שביט ויוסי וואסה, וכן ביים את הסדרה הקומית "נבסו".
בשנת 2004 זכתה ההצגה "יותר חנה מלסלאו" בפרס התיאטרון הישראלי בקטגוריה "הצגת הבידור של השנה".
בשנת 2005 זכה המחזה "יחיד במינו" בפרסים רבים (פרס "הבמאי הטוב ביותר", "ההצגה הטובה ביותר" ופרס "חביבת הקהל") במסגרת פסטיבל חיפה להצגות ילדים וכן בפרס הבמה לילדים ונוער בשנת 2006.
בשנת 2014 זכתה הסדרה "חברות" בפרס "ורד הזהב".
בשנת 2018 זכתה הסדרה "נבסו" בפרס הקומדיה הטובה ביותר בפרס אמי הבינלאומי.
התוכנית שודרה בערוץ "רשת 13" והיא עוסקת במשפחה מעורבת המורכבת מאב אתיופי, אם אשכנזייה, בתם ומשפחתם המורחבת.
שי בשידור הייתה תוכנית אירוח סאטירית ישראלית בהנחיית שי שטרן.
התוכנית עלתה לשידור באוגוסט 2014 בערוץ עשר, והחל מ-18 בינואר 2019 עד ירידתה מהאוויר ב-19 במרץ 2021 שודרה ברשת 13.
באפריל 2013 עזב שי שטרן את ערוץ 2 ועבר לערוץ 10 שם התחיל להנחות תוכנית אירוח בשם "שי בשישי", שכללה 29 תוכניות.
התוכנית צולמה בפני קהל, וכן שילבה כתבות שטח, בהן שטרן המשיך לעסוק בנושאים חברתיים שונים.
באוגוסט 2014 הוחלט להחזיר את התוכנית במתכונת מיוחדת בעקבות מבצע מבצע צוק איתן תחת השם "שי בשידור", כאשר בתוכנית מצולמת ללא קהל.
באוקטובר 2014 עלתה העונה השנייה של התוכנית ומאז שודרה ברצף כל יום שישי (למעט הפסקות קצרות בין עונה לעונה) בערוץ עשר.
בשנת 2015 החל אבי נוסבאום להגיש בה פינה קבועה, ובהמשך גם הדר לוי הגישה פינה קומית קבועה בתוכנית.
ב-4 בינואר 2019 שודרה התוכנית בפעם האחרונה בערוץ עשר והחל מ-18 בינואר 2019 משודרת העונה השישית בערוץ 13.
ב-21 בפברואר 2020 שודרה התוכנית האחרונה שצולמה באולפני "חדשות 13" שבגבעתיים.
החל מ-28 בפברואר 2020 התוכניות מצולמות באולפני "רשת" שברמת החייל.
ב-19 במרץ 2021 שודרה התוכנית האחרונה, עקב מעבר שטרן לתאגיד השידור הישראלי.
שנהטקספרסתוצאה2015פרסי האקדמיה לטלוויזיה לשנת 2015תוכנית האירוח הטובה ביותר2016פרסי האקדמיה לטלוויזיה לשנת 2016תוכנית האירוח הטובה ביותר2017פרסי האקדמיה לטלוויזיה לשנת 2017תוכנית האירוח ובידור הטובה ביותר2018פרסי האקדמיה לטלוויזיה לשנת 2018תוכנית האירוח ובידור הטובה ביותר2019פרסי האקדמיה לטלוויזיה לשנת 2019תוכנית האירוח הטובה ביותר
שי הס (נולד ב-2 בינואר 1973) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת השוער.
הס גדל בקבוצת הנוער של הפועל פתח תקווה ושיחק בקבוצה הבוגרת במשך שבע עונות.
הס החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של הפועל פתח תקווה, ולזכותו ארבע הופעות במדי הנבחרת הצעירה של ישראל.
בשנת 1992 צורף לסגל הקבוצה הבוגרת של הפועל פתח תקווה, ואת הבכורה ערך בחודש יולי בהפסד למכבי חיפה במסגרת משחקי האינטרטוטו.
בעונת 1992/1993 שימש כמחליפו של רפי כהן ושותף בעשרה משחקי ליגה.
בסיום העונה עבר כהן למכבי חיפה ובמקומו הוחתם בקבוצה איציק קורנפיין.
קורנפיין פתח בארבעה מחמישה המחזורים הראשונים, אך לאחר ההפסד לקבוצת הפועל באר שבע קיבל הס את תפקיד השוער הראשון, תפקיד אותו מילא במשך שש העונות הבאות.
בסיום עונת 1998/1999 שוחרר מהקבוצה והוחלף על ידי רפי כהן.
בעונות הבאות עבר הס בין מספר קבוצות: בני יהודה תל אביב, מכבי הרצליה, הפועל חיפה ומועדון ספורט אשדוד.
בשנת 2002 עבר לקבוצת הפועל רמת גן מהליגה הארצית, בה שיחק עד לפרישתו בשנת 2007. בשנת 2021 מונה למאמן השוערים בהפועל באר שבע.
שי זביב (נולד ב-13 באוגוסט 1964) הוא שחקן, מורה למשחק ויוצר ישראלי.
נולד בראשון לציון להורים שעלו מתימן במבצע מרבד הקסמים.
אביו שלמה היה רצף וזמר.
סבו מצד אימו שהשתייך לזרם הדרדעים, למד בחברותא עם הרב יוסף קאפח.
גדל בבית דתי אך למד במסגרות חילוניות.
הוא הושפע מהגותם של פרופסור ישעיהו ליבוביץ, עמנואל לוינס והרב יוסף דב סולובייצ'יק.
בצה"ל שירת כלוחם ומפקד בחטיבת הנח"ל, בין השאר גם בלבנון.
לאחר שירותו הצבאי נסע לשנה לדרום אמריקה.
בין השנים 1990–1993 למד משחק במחזור השני של סל"ה - הסטודיו לאמנויות התיאטרון מיסודו של יורם לוינשטיין.
ב-1994 שיחק בהצגה "אגדת שלום" שכתב יוני להב והלחין גיא מרוז.
ב-1995 שיחק בהצגה "הנגמל" שכתב וביים זכריה טובי על פי סיפור חייו של עמוס לביא.
בהצגה שיחקו גם עמוס לביא וולדימיר פרידמן.
בתיאטרון הבימה: ב-1995 גילם את סרג'נט בונד בהצגה "זינזאנה" מאת עירא דביר שביים אלי כהן.
ב-1996 שיחק בהצגה "החייל האמיץ שוויק" מאת ירוסלב האשק שעיבד עמוס קינן וביים אילן רונן.
ב-1996 שיחק בהצגה "12 המושבעים" מאת רג'ינלד רוז שביים שמואל וילוז'ני.
ב-1997 גילם את הוויקונט דה וולוור בהצגה "סיראנו דה ברז'ראק" מאת אדמון רוסטאן שביים הבמאי הצ'כי פטר לבל.
ב-1998 הצטרף לקבוצת צעירי הבימה בניהולו של אילן רונן.
בין חברי הקבוצה היו: שירילי דשא, שרון רג'יניאנו, אילן גנני, מיכאל וייגל, דוית גביש, סיגלית פוקס ועוד.
באותה שנה השתתף בהצגה "מלחמת אחים" - ההפקה השלישית של קבוצת הצעירים (לאחר "מנדרגולה" ו"מלכוד 22").
ההצגה עסקה בימין קיצוני בישראל בשילוב קטעים מההיסטוריה היהודית ונוצרה לאחר תהליך של איסוף חומרים במשך חצי שנה.
בהצגה זו גילם בין השאר את יגאל עמיר, וזו הייתה פעם הראשונה שדמותו של עמיר עלתה על במה.
ב-1999 גילם את סימון חחווה בהצגה "מעגל הגיר הקווקזי" מאת ברטולט ברכט בבימוי אילן רונן ובביצוע קבוצת צעירי הבימה.
ב-2001 גילם את כריסטופר בהצגה "כחול/תפוז" מאת המחזאי האנגלי ג'ו פנהול שביים גדי רול.
ההצגה מספרת את סיפורו של כריסטופר, צעיר הנעצר ומאושפז בגין התנהגות משונה ושרואה תפוזים בצבע כחול.
בהתיאטרון הארצי לילדים ולנוער: ב-2002 גילם את אלי כהן בהצגה "מרגל".
בתיאטרון תמונע: ב-2002 גילם את קליף לצד אורנה רוטברג בהצגה "צמר" מאת ויליאם מסטרסימונה שתרגמה וביימה שיר פרייבך.
ב-2004 שיחק בהצגה "מועדון הקופים הירוקים" מאת רוי סמיילס שביימה לי גילת.
ב-2015 גילם את ישי בהצגה "פול האוס בשלושה מהלכים" שכתב בן לוין.
ההצגה מספרת על שלושה חברים הנפגשים למשחק קלפים שברקע חזרתו בתשובה של אחד מהם.
בתיאטרון הנפש: ב-2004 שיחק לצד יוסי ואסה ואילן גנני בהצגה "סיזווה בנזי מת" מאת אתול פוגרד בבימוי הווארד ריפ.
ב-2006 שיחק בהצגה "יחיד במינו" שכתבו יוסי ואסה ושי בן עטר שגם ביים.
ב-2014 שיחק בהצגה "האיש שאהב מספרים" מחזה לנוער מאת אסטבן גוטפריד ובהפקת תיאטרון הנפש.
בתיאטרון משמחי לב של עופר הלוי: זביב משחק מאז שנת 2005 בהצגות התיאטרון.
בין ההצגות בהם שיחק: "משפחת ג'מילי", "יוסל'ה קמצן קדוש", "הצבעי אפללו", "החכם והתם", "הבריחה מאיראן", "חבר וחצי", "המלך והעני" ועוד.
בפסטיבל עכו: ב-2006 שיחק לצד שירי נדב נאור בהצגה "אונאת דברים" מאת אביגיל גרץ שביימה ליחי בקרמן.
המחזה עוסק באח ואחות שלא התראו מספר שנים ונאלצים להיפגש ולהתעמת ביניהם.
ההצגה זכתה בפרס הישגים מיוחדים.
ב-2010 שיחק בהצגה "האוטובוס" - קופרודוקציה בין תיאטרון 400 ASA משווייץ לתיאטרון עכו.
בפסטיבל פותחים במה בתיאטרון בית ליסין: ב-2007 השתתף בקריאת המחזה "אנטומיה של תשובה" - סיפורם של רבי יוחנן וריש לקיש מאת יוספה אבן-שושן ובבימוי דניאלה מיכאלי.
המחזה זכה בפרס השני בפסטיבל.
בפסטיבל תיאטרונטו: ב-2010 יצר יחד עם המחזאית יוספה אבן-שושן את ההצגה "צדק תרדוף".
ההצגה מספרת על אב שאיבד את בנו בפיגוע ויוצא בהשראה דתית-הלכתית לנקום את מותו.
ההצגה זכתה בצל"ש תיאטרונטו, והייתה מועמדת לפרס קיפוד הזהב בקטגוריות שחקן השנה ומחזה השנה.
ההצגה עלתה במשך כ-3 שנים בתיאטרון צוותא וברחבי הארץ, ואף הוזמנה לסיבוב הופעות בכל בתי הכלא בישראל ולפסטיבלים ברחבי העולם.
בפסטיבל ישראל: ב-2011 שיחק בהצגה "אבא שלי לא ציפור".
המחזה המבוסס על הספר "חנויות קינמון" מאת ברונו שולץ, מתרחש בפולין בתקופה שבין שתי המלחמות, ומגולל את סיפור התבגרותו של הילד יוסי גוטסמן לצד אביו יעקב, שבמהלך המחזה הולך ומשתגע, והופך מאדם לציפור.
המחזה עובד על ידי שחר פנקס ובוים על ידי שיר גולדברג.
ההצגה הועלתה גם בתיאטרון צוותא ובתיאטרון הקאמרי.
בתיאטרון צוותא: ב-2013 שיחק בהצגה "היריקה" שכתב גדעון רייכר וביימה דניס שמע.
הצגה זו הועלתה גם בתיאטרון הבימה.
בתיאטרון השעה הישראלי: החל מ-2016 משחק בהצגה "אהבת הדסה" מאת אורלי ישועה ובוימה על ידי תום שוורצברג.
בתיאטרון נקודה טובה: ב-2018 גילם את הצל בהצגה "אתהלך" על פי סיפור חייו של אהרון מרגלית, שעיבד וביים בן לוין.
בתיאטרון השחר – רב תרבותי: ב-2019 החל לגלם את ציון, רב קהילת תימני כנרת בהצגה "צבע המים" מאת גורן אגמון שביים איציק צדיק.
ב-2021 שיחק בהצגה "חמש דקות ארוכות" מאת גילית יצחקי (על פי הספר "חמש הדקות הארוכות" מאת עובדיה ירושלמי שזכה בפרס ראש הממשלה לחקר קהילות יוצאי ארצות ערב ואיראן לשנת 2018) וביים איציק צדיק.
ב-2003 יצר בשיתוף שחקנים נוספים ופסיכולוגים מופע תיאטרון פלייבק בשם "הסיפור שלך".
ב-2004 יצר יחד עם השחקנית אורנה רוטברג את המופע "מילה של שחקן" בבימוי שיר פרייבך.
ב-2007 יצר יחד עם השחקן שמעון סיאני את המופע "אל תקרא לי יחיא" בבימוי שיר פרייבך.
המופע עוסק ביחסים בין אב לבנו שחזר בתשובה ומבוסס על סיפורו האמיתי של שמעון סיאני.
את המופע מלווים שירים תימניים מהמקורות בביצועו של שי זביב.
ב-2007 יצר עם ליחי בקרמן את המופע "הטוקבקיסטים", בו הופיעה גם להקת רגאיי.
ב-2012 יצר יחד עם איז'ו ליבוביץ' את הצגת יחיד "בהיסח הדעת" העוסקת בהיסח דעת במהלך נהיגה.
ב-1999 שיחק בסרט הטלוויזיה "נוימן" המבוסס על הספר "זה ייגמר בבכי" מאת אהוד אשרי, שביים דוד טור, ושיחק בסרט "חובו של אהרון כהן" שביימה עמליה מרגולין.
בשנת 2000 שיחק בסרט הבינלאומי "כוח דלתא 1: הפטרול האחרון" שביים ג'וזף זיטו.
ב-2001 גילם שליח בסרט "מרס טורקי" שכתב גל זייד (על פי ספרה של לימור נחמיאס בעל אותו השם) וביים עודד דוידוף.
ב-2002 גילם חוקר משטרתי בסדרת הטלוויזיה "החבר'ה הטובים" שביימה רויטל צימרינג ושודרה בערוץ הילדים.
ב-2003 גילם את איציק בטלנובלה "משחק החיים" ששודרה בהוט, ושיחק בסרט "מפה" שביים עמית גורן.
ב-2004 גילם לצד ליאור רז את פקד מנדלסון בטלנובלה "מיכאלה" בבימוי יצחק שאולי ששודרה בהוט ושיחק בסרט הטלוויזיה "אפרסק" שכתב וביים דייוויד נוי ושודר בערוץ 2 ובסרט "אצלי הכל בסדר" שכתב וביים איתי מור, שודר בערוץ 2 וזכה בצל"ש בפסטיבל ירושלים לקולנוע.
ב-2009 גילם את גולן, שוטר מושחת העוזר למשפחת אסולין בסדרה "הבורר" מאת רשף לוי שביים שי כנות.
ב-2011 גילם את הרב ברדוגו בסדרה "בלו נטלי" מאת אבנר ברנהיימר שביים עודד לוטן.
ב-2014 גילם את משה בסדרה "מתים לרגע" ששודרה בהוט.
ב-2016 שיחק בסרט "הלומים" שכתבו וביימו ארז מזרחי וסהר שביט.
ב-2017 גילם את יניב בסרט "מוטלים בספק" שכתב וביים אלירן אליה.
ב-2018 גילם את הקצין שרעבי בסדרה "מלכות" שביים אמיר מן ושודרה בהוט.
ב-2019 הנחה ושיחק בסרט "הרב קוק וקדושת הכותל המערבי" בהפקת תורת החיים - בית הספר לקולנוע יהודי עבור ערוץ 20. ב-2021 גילם את הרב ציון בסדרה "מנגן ושר" שביים יבגני רומן ושודרה בyes הטלוויזיה בלוויין.
מאז 2002 מלמד במקומות שונים, בעיקר עם נוער בסיכון, בין השאר בבת ים, במפת"ן הרצליה ועוד.
ב-2009 הקים יחד עם ישראל אידלסברג מגמת תיאטרון ומוזיקה בתיכון אורט מיטרני חולון.
כמו כן הוא הקים "אקט - סדנת משחק" לצד אילן גנני.
בין השאר לימד את השחקנים תום חגי וגיא גרמן.
ב-2012 הקים יחד עם אילן גנני את "המרכז לסימולציות עם שחקנים".
נשוי לרוני זביב, רקדנית וכוראוגרפית, ולהם שני ילדים.
שי ברדה (נולד ב-15 באוגוסט 1976) הוא מאמן כדורגל ישראלי המשמש כמאמנה של עירוני קריית שמונה מליגת העל.
ברדה גדל בבת ים ושיחק בקבוצת הנוער המקומית, ובהמשך בקבוצות בליגות הנמוכות.
היה מורה לספורט במקיף עירוני חשמונאים בת ים.
את קריירת האימון שלו החל ב-2006 בקבוצת נערים ב' של הפועל כפר סבא.
ב-2007 שימש לעיתים כסקאוט עבור בית"ר ירושלים.
שיתוף פעולה עם סלובודאן דראפיץ'
ב-2008 מונה ברדה כעוזר-מאמן בקבוצה הבוגרת של הפועל כפר סבא, לצדו של המאמן סלובודאן דראפיץ'.
ב-2009 עבר ברדה למחלקת הנוער של הפועל תל אביב, ואימן את קבוצת נערים ב' של המועדון למשך עונה, ואת קבוצת נערים א' בעונה שלאחריה.
ב-2010 מונה למאמן קבוצת הנוער של המועדון שם היה שנתיים.
החל מ-2013 עבד ברדה בשיתוף פעולה עם סלובודאן דראפיץ', שהוגדר כמאמן הראשי, אך ברדה קיבל סמכויות אימון נרחבות, ובכל מחצית שנייה הוא זה שעמד בצידי המגרש, ונתן הנחיות לשחקנים.
לאחר היכרות מוקדמת ביניהם, אף על פי שלא עבדו יחד רשמית, כשמונה דראפיץ' ב-2013 לאימון בית"ר תל אביב רמלה התנה את הגעתו בהחתמתו של ברדה.
הם אימנו יחד בבית"ר ירושלים, ועברו יחד למכבי נתניה, ולאחר מכן חזרו לבית"ר בתור צמד מאמנים.
לדבריהם הם קיבלו את ההחלטות בשיתוף פעולה, ולא ראו בעצמם כמאמן ועוזרו אלא כשני מאמנים.
ב-5 בינואר 2022 מונה למאמנה של הפועל נוף הגליל.
בהופעת הבכורה שלו כמאמן יחיד על הקווים בליגת העל הובסה נוף הגליל 2–6 על ידי עירוני קריית שמונה, אותה אימן סלובודאן דראפיץ', שותפו לאימון של ברדה בעבר.
ב-17 במאי 2022, לקראת עונת 2022/2023, מונה למאמנה של מכבי פתח תקווה מהליגה הלאומית.
ב-26 בדצמבר 2022 פוטר מתפקידו.
ב-16 במאי 2023 מונה למאמנה של עירוני קריית שמונה.
ברדה בעל תעודת הוראה ותואר ראשון בחינוך, ותואר שני במערכות מידע.
בתחילת הקריירה כמאמן עבד גם כמורה לחינוך גופני.
שי זילברמן (נולד ב-1976) הוא אמן ישראלי.
שי זילברמן נולד בשנת 1976. בשנים 1998–2002 עשה תואר ראשון באמנות בבית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות יפות בפריז (2002) אותו סיים בהצטיינות, ולאחר מכן למד עיצוב אופנה באקדמיה המלכותית לאמנויות באנטוורפן (2003).
זילברמן יוצר בטכניקות של קולאז' ותחריט ומשתמש בדימויים מן-המוכן שהוא אוסף ממקורות מודפסים כגון מגזינים, כתבי עת ישנים, ספרי נוף ואדריכלות.
יצירותיו מכילות שילוב בין דמויות היברידיות, דימויי נוף ודימויים אורבניים משובשים, אותם הוא מייצר באמצעות עבודה עמלנית של חיתוך והדבקה.
בשנת 2014 הוצגה תערוכתו "נאמן למקור" במוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית, "נאמן למקור".
בשנת 2018 הוצג הפרויקט "קיר בעיר מס' 7" על הקיר הדרומי של בניין עיריית תל אביב.
זילברמן מייצר נוף פיקטיבי המעורר תחושה מוכרת ונוסטלגית בצופה.
העבודה משלבת בניינים מוכרים לעין המקומית, כגון דימוי של העירייה, אך עם שיבושים מכוונים.
מלבד טכניקת הגזירה וההדבקה של הקולאז' המשנה את הנוף, זילברמן מבצע גם התערבות בדימויים על ידי פעולות רישומיות עדינות שקשה לראותן.
באמצעות דיו וגרפיט הוא מוחק או מכסה סימני זיהוי מהדימוי המקורי, הגדלת העבודות לגודל הקיר מזמינה את הצופה לגלות את הנוף החדש שנוצר על ידי שיטוט בו.
בשנת 2020 הוצגה תערוכתו "שומר הגן" בגלריית עינגע.
בתערוכה זו הציג זילברמן עבודת טקסטיל גדולת ממדים, ועבודות הדפס שנוצרו בשיתוף עם מרכז גוטסמן לתחריט בקיבוץ כברי, וכן עבודות קולאז' מופשטות על נייר.
העבודות ממשיכות את קו האמן ביצירות הקולאז' המוכרות, אך בתערוכה זו הקולאז'ים ללא דימוי פיגורטיבי מוגדר.
סדרת עבודות הקולאז'ים מופשטות, עשויות מגזרי נייר צבעוניים בקומפוזיציה חופשית אך גאומטרית, כזו המושפעת מאלמנטים פיסוליים והסביבה הארכיטקטונית.
הן מדגישות את הדיאלוג שבין הצבע לצורה ומתנערות מהפיגורטיבי.
גם עבודת הטקסטיל הגדולה היא המשך של סדרת הקולאז'ים המופשטים אשר מתורגמת לטקסטיל.
2002-1998: תואר ראשון, בית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות יפות, הבוז'אר, פריז, צרפת (בהצטיינות)
2003: המחלקה לעיצוב אופנה, האקדמיה המלכותית, אנטוורפן, בלגיה
2004: מענק עיריית אנטוורפן, אנטוורפן, בלגיה.
2006: מלגת הצטיינות, משרד הקליטה.
2009: מלגת שהייה, מכון ברנדיס (BCI), לוס אנג'לס, ארצות הברית
2011: מענק קרן רבינוביץ לאמנויות.
2014: מענק המועצה לתרבות ולאמנות של מפעל הפיס
2016-2014: מלגת שהייה, מרכז גוטסמן לתחריט, כברי
2016-2015: מלגת מורה-אמן, משרד התרבות והספורט
2018: מענק קרן רבינוביץ לאמנויות.
2022: פרס אלימה ריטה לאמנות ההדפס
שי וואייז הוא זמר-יוצר ישראלי.
אלבום הבכורה שלו "Fairytales" יצא בפברואר 2021.
שי וואייז גדל ברמת גן, לצד שלוש אחיות ואח אחד.
בשנים 2006 - 2008 למד פסנתר בקונסרבטריון רמת גן, ולימד את עצמו לנגן על גיטרה קלאסית.
למד בתיכון אורט ע"ש אבין ברמת גן.
בסיום לימודיו שירת שירות לאומי כמדריך היסטוריה וניהל את דף הפייסבוק במוזיאון בית ויצמן במכון ויצמן.
אחרי שהשתחרר עסק בשיווק דיגיטלי.
בשנת 2010 עזב שי וואייז את רמת גן ועבר לרחובות, שם החל בתהליך של הפקת אלבומו הראשון.
בשנת 2017 יצא הסינגל הראשון שלו מתוך האלבום שגם הוא נקרא "Fairytales" והושמע בתחנות רדיו ארציות, וכך הוציא באופן הדרגתי את השירים מהאלבום.
בפברואר 2021 יצא האלבום "Fairytales" באופן רשמי במהדורה מוגבלת כשחצי מעותקיו נמכרו מראש.
נכון לתאריך 14 במרץ 2021 - 32 ימים אחרי שהאלבום הראשון שלו "Fairytales" שוחרר הוא עבר את מאה האלף האזנות בספוטיפיי, ושיריו ביוטיוב מיוזיק הגיעו ליותר מחצי מיליון האזנות.
במרץ 2021 השיר "I Don't Believe In Love" והשיר "Fairytales" מהאלבום הופיעו במצעד טופ חמישים של שזאם בסיאטל וקנזס בארצות הברית.
ב-2021 שחרר שני סינגלים שאותם כתב, הלחין והפיק My Lady ואת "You".
ב-5 בינואר 2023 שחרר שיר ראשון בעברית ששמו "חומות" אותו כתב, הלחין והפיק.
השיר שוחרר עם קליפ אנימציה שכל פריים צויר ביד.
הקליפ והשיר עוסק בחומות החברתיים של כל קבוצה חברתית בחברה הישראלית: בין גברים לנשים, חילונים דתיים ועוד.
במרץ 2024 שחרר את השיר "Home".
את השיר הוא כתב לפני 7 באוקטובר, ובעקבות אירועי המלחמה שינה את המילים, הלחן והעיבוד והקדיש אותו לחטופים, והופיע בחדשות הלילה של כאן 11 עם שירו החדש.
בינואר 2025 שחרר את השיר "Just A Man" אותו כתב, הלחין והפיק, השיר לווה עם קליפ פנטזיה המתאר בין מאבק בין האור לחושך בנפשו של האדם.
השיר הצליח בקרב הקהילה הנוצרית.
שי המבר (נולדה ב-8 במרץ 1998) היא זמרת-יוצרת ושחקנית ישראלית, שהעפילה לגמר של תוכניות המציאות "בית ספר למוזיקה" ו"הכוכב הבא".
המבר נולדה בחיפה וגדלה במצפה רמון ולאחר מכן בנתניה.
שנייה מבין שישה אחים ואחיות.
אביה גיל הוא סגן אלוף במילואים, שכיהן כמפקד בית הספר לכושר קרבי, וכיום מאמן NLP ומאמן כושר.
בגיל 13 השתתפה בעונה הראשונה של תוכנית המציאות "בית ספר למוזיקה", שם הגיעה לשלב הגמר.
המורה שלה בתוכנית היה הזמר משה פרץ.
כארבע שנים לאחר מכן הוציאה המבר את אלבום הבכורה שלה, הנושא את שמה, מתוכו יצאו הסינגלים "הבלי העולם הזה", "לעוף, "תמיד בחצות" ו"יונתן", שהיה ללהיט.
באותה שנה, ביצעה הופעת בכורה בתיאטרון תמונע בתל אביב.
את שירותה בצה"ל עשתה בלהקה צבאית.
בשנת 2020 הוציאה מספר סינגלים נוספים, בהם "אור ראשון", "להיפרד ממך", "תיקח או תשכח" ו"אם לא תבוא הלילה".
בשנת 2021 השתתפה המבר בעונה השמינית של תוכנית המציאות "הכוכב הבא", שם הגיעה למקום הרביעי.
במהלך התוכנית ביצעה שירים מקוריים, ביניהם את השיר "פעם את לילה", שנכתב בעקבות אירוע תקיפה מינית טראומטי שעברה.
בפברואר 2022 הוציאה לאור כסינגל כפול שני שירים מקוריים שביצעה ב"הכוכב הבא": "פעם את לילה" ו"נתתי אותי אל העיר".
האחרון זכה להשמעות רדיו רבות לאחר שנכנס לפלייליסט של גלגלצ ושל תאגיד השידור הישראלי.
ביוני 2022 הוציאה את הסינגל "רציתי הכל", ובנובמבר 2022 את הסינגל "חייאתי".
עוד באותה שנה, השתתפה במחזמר "הלהקה" המבוסס על סרטו של אבי נשר.
בפברואר 2023 יצא שירה, "אלי את לי פריז", שהיה ללהיט בתחנות הרדיו והגיע למקום הראשון במצעד השבועי של מדיה פורסט.
ביוני של אותה שנה הוציאה את השיר "הלכתי מהעיר הזאת".
ב-10 ביולי יצא אלבומה השני, "כל החלומות".
בדצמבר היא הוציאה ביצוע מחודש לשיר "החיטה צומחת שוב".
ב-11 בפברואר 2024 המבר הוציאה את הסינגל "נגן לי", אותו כתבה והלחינה.
ב-29 בפברואר כתבה והלחינה את השיר "רעש זכוכיות" לזמרת מירי מסיקה.
ב-8 באפריל הוציאה את הסינגל "מדבר".
ב-10 ביוני הוציאה המבר את השיר "בגלמה וכינור (מה יעזור לי)", אותו כתבה יחד עם המוזיקאי דודו טסה.
החל מאותה שנה, היא משחקת בתפקיד הראשי במחזמר "אהבה ממבט ראשון" בתיאטרון הארצי על פי שיריו של אריק איינשטיין.
ב-28 באוגוסט הוציאה את הסינגל "בינג' ודיכאון", אותו כתבה יחד עם רביד פלוטניק, בהשראת התקופה המאתגרת שבה בן זוגה לחם בחזית רצועת עזה, בעוד היא נותרה להתמודד עם החרדות והקשיים בביתם המשותף.
ב-18 בנובמבר הוציאה את הסינגל "כל עוד אתה ואני נשארים".
ב-18 בפברואר 2025, יצא אלבומה השלישי "עוד יום במזרח התיכון" בהפקתו של ניר מימון ובהשפעת מלחמת חרבות ברזל.
ב-3 בנובמבר הוציאה את השיר "מה שיבוא" יחד עם רן דנקר.
במאי 2024 נישאה לנדב סיון.
השניים הורים לבן ומתגוררים בתל אביב.
2025: עוד יום במזרח התיכון
שי בנאי (נולד ב-18 בנובמבר 1979) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הבלם.
ב-6 בדצמבר 1997 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בניצחון 1-2 נגד מכבי יבנה.
ב-13 במאי 2003 בישל את שער הניצחון בחצי גמר גביע המדינה נגד מכבי תל אביב והיה שותף לזכייה ההיסטורית של רמת גן בגביע.
בעקבות הזכייה בגביע, זכה לחשיפה והתעניינות בקרב קבוצות בליגת העל וחתם במכבי פתח תקווה.
ב-15 בנובמבר 2003 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1-2 נגד בני סכנין.
בנאי השתתף עם הקבוצה בשלב הבתים של גביע אופ"א.
בקיץ בנאי חתם בהפועל נצרת עילית.
כעבור עונה חזר לליגת העל כאשר חתם במכבי הרצליה, בה רשם רק הופעה אחת במחזור הראשון של העונה.
בינואר חזר לקדנציה שנייה בהפועל רמת גן.
במהלך הקריירה שלו סבל מפציעות ובגיל 29 נאלץ לפרוש מכדורגל.
כיום הוא בוגר תואר שני במשפטים מטעם הקריה האקדמית אונו ועוסק בעריכת דין.
שי גל (נולד ב-1 באוקטובר 1976) הוא עיתונאי ובמאי טלוויזיה ישראלי.
גל נולד בקיבוץ עין כרמל, וכשהיה בן 11 עבר להתגורר בחדרה.
הוא בוגר תיכון חדרה, שירת בצה"ל כקצין לוחם ביחידת "מורן" והשתחרר בדרגת רב-סרן.
גל בעל תואר ראשון בתקשורת וניהול, מהמכללה למנהל.
בשנים 2002–2004 עבד כתחקירן בתוכנית "עובדה", וערך את התחקיר לסרט "זהב לבן, עבודה שחורה" שחשף את ניצול עובדי הקבלן במפעלי ים המלח.
ב-2009 שימש כבמאי נוסף לסרט הדוקומנטרי "גוגל בייבי", סרט שמתעד את תעשיית הבאת הילדים והפונדקאות העולמית.
ב-2014 זכה בפרס פרימור לתחקיר עיתונאי על נושא חברתי לשנת 2014 על תחקיר שכר החיילים.
ב-2011 ביים את "צל על השמש העולה", סרט דוקומנטרי על מסע אל יפן שישה חודשים אחרי הצונאמי – אל תוך האזור הגרעיני הפגוע סביב הכור בפוקושימה, ששודר בקשת.
ב-2017 יצר וביים את "המחתרת היהודית" – סדרה דוקומנטרית החוזרת לחקירת פיגועי המחתרת היהודית בתחילת שנות ה-80 ונמשכת אל עמדות הכח שאנשי המחתרת מחזיקים בישראל העכשווית.
הסדרה שודרה ב־Yes וזכתה בפרס התחקיר של פורום היוצרים הדוקומנטרי ובפרס האקדמיה לטלוויזיה בשנת 2018, בקטגוריית צילום בסדרה תיעודית עובדתית.
בשנים 2017–2021 שימש כתב ובמאי בתוכנית התחקירים "עובדה" בקשת 12. בין הכתבות הבולטות שלו בתוכנית: ליווי של פרויקטור הקורונה רוני גמזו, תחקיר פרשת התאבדותו של לוחם גבעתי ניב לובטון, "קשר הלב" שעסק בתרומת איברים, וכניסתו לפוליטיקה של איתמר בן גביר.
בשנת 2023 יצאו לאור 2 סרטים שביים: "אל הלא נודע: מכונת הזמן הקוסמית", הסרט מלווה בזמן אמת את השיגור ההיסטורי של טלסקופ החלל של נאס"א, ג'יימס ווב.
הסרט מועמד לפרס אמי בקטגוריית הסרט המדעי והטכנולוגי הטוב ביותר.
במקביל ביים שי גל את סרטו "סוף עונת האהבה", בו תיעד את הפרידה המאוחרת של הוריו, באמצע שנות ה-70 של חייהם, ואת ההחלטה שלהם לבנות קיר שחילק את ביתם לשני חלקים.
בשנת 2023 התחרה בעונה השנייה של "רוקדים עם כוכבים" בקשת 12 והיה המודח השני.
משמש כמרצה לתקשורת, במסלול האקדמי המכללה למינהל.
גל נשוי לנועה, אב לשלוש בנות ומתגורר בהרצליה.
שי בן אליהו (1935–2010) היה מחלוצי ההתיישבות בערבה, ממייסדי מושב עין יהב וראש המועצה האזורית הערבה התיכונה בין 1992 ל-2001.
נולד בתל אביב ב-1935 ל, יהודי הררי שעלה מבאקו ועבד בחברת החשמל.
כשהיה בן שלוש נרצח אביו בקרב צומת מסמיה במהלך המרד הערבי הגדול.
בילדותו נפצע ואיבד אחת מעיניו.
למד בתיכון חדש, ולאחר גמר לימודיו לא גויס לצה"ל בשל הפציעה בעינו, והחל לעבוד במשק חקלאי של קרובי משפחתו בכפר יהושע.
ב-1955 נענה לקריאתו של בן-גוריון לבני המושבים לעסוק בהדרכה במושבי העולים בנגב, והצטרף להדרכה בבית הספר אשל הנשיא במערב הנגב.
ב-1957 התמנה למרכז חטיבת בני המושבים בארגון הנוער העובד והלומד.
יחד עם חברו מכפר יהושע חגי פורת, יצא לחפש מקום מתאים להקמת מושב חדש, והם מצאו נקודה מתאימה ליד "עין וייבה" בערבה קרוב לגבול הירדני, במרחק רב מכל נקודת יישוב אחרת.
במקום פעלה תצפית חקלאית ניסיונית של משרד החקלאות.
הסוכנות היהודית סרבה לאפשר הקמת היאחזות נח"ל במקום, אך לאחר פנייה אישית לבן-גוריון הוקמה במקום היאחזות נח"ל "עין יהב" בנובמבר 1959. השניים היו המדריכים של הקבוצה הראשונה שעלתה על הקרקע, ובהמשך הובילו את אזרוח המקום והפיכתו למושב.
בן אליהו היה מזכיר ההיאחזות והמושב.
בהמשך פעל להקמת מושבים נוספים באזור, בהם חצבה, פארן, עידן, צופר והיישוב ספיר, ופעל להקמת מוסדות ציבור ופיתות תעשייתי ומסחרי באזור.
בין השאר, יזם את הקמת מכון התערובות "משקי ערבה".
ב-1978 נבחר לשמש כסגן המזכיר הכללי של תנועת המושבים, עד 1982. ב-1985 יצא בשליחות המחלקה להתיישבות לניו יורק לצורך גיוס גרעיני עלייה והתיישבות.
ב-1992 נערכו לראשונה בחירות לראשות המועצה האזורית הערבה התיכונה, ובהן נבחר בן אליהו כראש המועצה.
בתקופת כהונתו פעל לשמירה על האדמות החקלאיות וקידוחי המים של המושב שהיו מעברו המזרחי של נחל הערבה, ואשר היו אמורים לעבור לשליטת ירדן במסגרת הסכם השלום עם ישראל, ובהשפעתו הוחלט להשאיר שטחים אלו בידי ישראל תמורת שטחים אחרים שהועברו לירדן.
לאחר חתימת הסכם השלום פעל לשיתופי פעולה עם הירדנים מעבר לגבול.
כמו כן, הקים במועצה מחלקת תיירות.
בן אליהו סיים את כהונתו בסוף שנת 2001.
נפטר לאחר מחלה ממושכת ב-7 ביוני 2010 (כ"ה בסיון ה'תש"ע) ונקבר בבית הקברות בעין יהב.
החל משנת 1960 היה נשוי לרותי לבית זוהר, ולהם שלושה ילדים.
שי זכאי (נולדה ב-7 באוקטובר 1957) היא חלוצת האמנות האקולוגית בישראל וממייסדים התחום בעולם.
היא צלמת, אמנית, סופרת, אוצרת ופעילה סביבתית.
יצירות האמנות שלה עוסקות בשיקום סביבות פגועות באמצעות אמנות, תוך התמקדות בשיקום מקורות מים.
זכאי נולדה בתל אביב, בעלת תואר ראשון בתולדות האמנות ותואר שני רב תחומי ב"אמנות ומדיניות סביבתית", ששילב אמנות, לימודי סביבה, ופילוסופיה ואתיקה סביבתית.
את שני התארים רכשה באוניברסיטה העברית בירושלים..
במקביל למדה צילום במכללת הדסה וסיימה ב-(1985).
במשך השנים השלימה לימודים בתחום ההוליסטי, הטיפולי והרוחני.
זכאי ניהלה את "המרכז לצילום ואמנות אקולוגית" בשנים 1999–2009 ושימשה מנכ"לית מרכז הצילום והאקו-ארט בין השנים 1985-2016.
היא הקימה וניהלה את עמותת הפורום הישראלי לאמנות אקולוגית בשנת 1999 כדי לעודד את התפתחות האמנות האקולוגית בארץ ובעולם.
הארגון יזם שיתופי פעולה בין אמנים, מדענים והציבור.
זכאי יזמה והקימה מספר תנועות ירוקות קהילתיות כגון: "מצילים ירוקים" (חוסכים ירוקים) (1996), הפורום לאיכות הסביבה של המועצה האזורית מטה יהודה (1999) ויצרה את "הכנס הבינלאומי הראשון לאמנות ואקולוגיה בישראל (1999).
בשנים 1992 - 1990, פיתחה שיטה להדפסת צילומים על לוחות ברזל.
הצילומים, שעסקו בבדיקה ומיון של מושג הזמן, הוצגו בתערוכת יחיד בגלריה ארטיפקט בתל אביב בשנת 1992.
זכאי היא גם מטפלת הוליסטית העוסקת בנשיות ובטיפול בנפש באמצעות החיבור אל הטבע.
זכאי הציגה ביותר מ-90 תערוכות יחיד וקבוצתיות ברחבי העולם.
היא אצרה עשר תערוכות לאורך עשר שנים עבור עמותת פורום ישראלי לאמנות אקולוגית.
בשנת 1994, חברה זכאי לחברה להגנת הטבע בהתנגדות לסלילת כביש שש.
בשיתוף עמית שפירא, ראש האגף לשטחים פתוחים היא מכינה 120 תיקים עם תצלומיה שנשלחו ל-120 חברי הכנסת.
תחת כל תצלום הופיעה ציטטה מדברי שמעון פרס, "אם לא נזהר, תהיה לנו מדינה אך לא תהיה לנו ארץ".
בערך כשליש מחברי הכנסת הגיבו.
"נחל בטון 1999-2002", יצירת האמנות הידועה ביותר של זכאי היא, פרויקט בן ארבע שנים שהחל ב-1999 וכלל בתחילה מעקב ומיפוי אחר הנזקים ובהמשך תיעד את ניקוי נחל עציונה, בעמק האלה, שזוהם בבטון שנשפך ממפעל סמוך עד שנחסם.
היצירה כוללת סרט תיעודי וצילום של הניקיון, כמו גם פסל שנוצר מהפסולת המנוקה.
זכאי הציגה את היצירה בכנס הבינלאומי "פסגת כדור הארץ" ביוהנסבורג, בנוכחות 65 אלף איש מכל העולם כולל ראשי ממשלות ושרים.
הפרויקט הוצג בארצות הברית - נבדה, אריזונה, קליפורניה, לוס אנג'לס, בגרמניה - ברלין, פרנקפורט, דרום אפריקה, יפן ובישראל.
"תמונת אישה" פרויקט צילומים של 46 נשים בסביבת החיים הטבעית שלהן.
"מנגינות יער - הספרייה", פרויקט ארוך הטווח, מתייחס לכריתת יערות, אובדן מים במגוון ביולוגי ובעיות התחממות כדור הארץ, באמצעות מיצב אמנותי רב-מדיה.
זכאי הוזמנה להציג את מיצב היער הנודד שלה באו"ם, לרגל "שנת היער" (לא התבצע, בשל בעיות תקציב).
במסגרת פרויקט זה - ספריית העלים שלה, מיצב קונספטואלי רב מדיה, הכולל עלים מ-19 מדינות, ביניהן, קוריאה, יפן, קזחסטן, טורקיה, גרמניה, ארצות הברית, ועוד, לאורך 17 שנים (1995–2012), מסתובב ברחבי העולם.
"מה שמביאה הים" המראות של ים יפו, כמסמך אחד חברתי, אמנותי, צילומי, אנתרופולוגי, היסטורי-עכשווי.
"חיי הקהילה הארמנית במנזר בירושלים" פרויקט דוקומנטרי מצולם, הוצג בתערוכות יחיד בירושלים ובסלוניקי.
1988 - "בריאה חלק ב'", גלריית סדנאות האמנים, ירושלים.
1990 - "קרוב - רחוק - ארמנים בירושלים", גלריית תיאטרון ירושלים.
1992 - "זיכרון נעלם (אטוטולוגיה)", גלריה ארטיפקט, תל אביב.
1993 - "Photo Synkyria", חודש הצילום בסלוניקי יוון.
1994 - "תמונת אשה", מוזיאון הרצליה.
1995 - "תמונת אשה", המוזיאון הלאומי של בני - ברית, ע"ש קלאצניק, בוושינגטון, ארצות הברית.
1996 - "מוח הצמה", מוקד אמנות, עם דב אור-נר, בסטודיו של זכאי.
1997 - "מוח הצמה-החלק הרביעי של הטרילוגיה", גלריית הקיבוץ, תל אביב
1998 - "מוח הצמה-יומן אירועים", בית האמנים, תל אביב
1998 - "פנים והיבטים", מרכז פיטון, המילטון, מרחב האמנות, לימה, אוהיו.
2001 - "קונצרט למערבלי מלט" נחל בטון - 1999–2002, נחל עציון, אמנות ספציפית לאתר ויצור מופע מולטי מדיה ואמנות חזותית.
1988 - "צלמים נגד היד החזקה", גלריה רגע, גלריה קמרה אובסקורה וגלריה צוותא.
1988 - המשכן לאמנות עין חרוד, הבינאלה השנייה לצילום.
1990 - "ירושלים בעיני צלמי עיתונות", גלריית תיאטרון ירושלים.
1990 - "שחור לבן בצבעים", אודיטוריום חיפה (במסגרת פסטיבל הסרטים).
1992 - "הקלף הגלוי" גלריית הקיבוץ.
1992 - גלריה שרה קונפורטי.
1992 - תערוכת הצילום הבינלאומית השישית, בייג'ינג, סין.
1994 - "חידות נוף", פוקוס אמנות, סטודיו אמן, חדרה.
1995 - "איגוד הצלמים המקצועיים בישראל', טורינו, איטליה.
1995 - "טאוטולוגיה", גלריה בית גבריאל, צמח.
1997 - "הו מאמא", מוזיאון רמת גן לאמנות ישראלית.
2000 - "מאה שנות צילום בישראל" - מוזיאון מאנה כץ, חיפה.
2001 - "אומנות ציבורית" - מרכז קוקונינו לאמנויות, פלגסטף, אריזונה, ארצות הברית.
2002 - "פסגת כדור הארץ", הפורום הישראלי לאמנות אקולוגית, יוהנסבורג, דרום אפריקה.
2004 - "אנימה מונד", אולם התערוכה הרבסט, סן פרנסיסקו.
2004 - "תערוכה לאמנות הסביבה", הארגון הקוריאני לאמנות הסביבה, סיאול, קוריאה
2004 - "ביאנלה גאומגאנג לאמנות בטבע", גונג-ג'ו, קוריאה.
2006 - מוזיאון מונארט עכשווי, אשדוד.
2007 - פרחים באמנות ישראלית, גלריה אנגל.
1999 - "העונג העיקרי" בגלריה סדנאות האמנים, ירושלים,
2006 - "ניצוצות, מחשבות על סביבה בכאב", בקולנוע תל אביב.
2000 - "מעבר להנאה שבעיקרון" - גלריה סדנת אמנים, ירושלים (גם הציגה).
2006 - "ניסויים", מרתון אמנות עכשווית, תל אביב (גם הציגה).
2014 - "טקסים מצולמים", בפסטיבל הצילום הבינלאומי.
1987 הציפור התינוקת של אמא ואבא, תמר ברגמן, הוצאת כתר (תמונות)
1988 דורבנים מרחוב אפרתה, דניאלה כרמי, הוצאת מעריב (תמונות)
1994 פנים והיבטים (דיוקן אישה), הוצאת MOD
2011-1995 תווי יער – הספרייה - ספר האמנות הירוק הראשון בישראל
1985 - פרס גייל רובין, מכללת הדסה, ירושלים
1986 - הפרס הדו-שנתי השני לצילום, מוזיאון עין חרוד לאמנות וחברת קודאק
2000-1 - פרס אמן-מורה, משרד המדע והתרבות
פרס הגלריה מסה בוונציה על תמונותיה.
2006 - פרס צילום, גלריית לקומבה, ונציה, איטליה
2006 - נבחרה על ידי מגזין "דה מרקר", להיות בין ארבעים הנשים המשפיעות ביותר בישראל, המובילות שינוי חברתי.
2009 - Google Earth בחרו בפרויקט נחל בטון להיות אחד מ-20 יצירות האמנות הסביבתיות המשפיעות ביותר בעולם והיחיד במזרח התיכון והמופיעים על המפה.
2011 - פרס מרכז הספרים והספריות ומשרד התרבות על ניגוני יער-הספרייה.
פרויקט נחל בטון הוא יצירת האמנות היחידה שמופיעה במפת סימון השבילים הרשמית של ישראל.
ועדת השמות הממלכתית של מדינת ישראל קראה לפרויקט נחל בטון - "שביל הבטון".
שי דוידאינולד ב-1984) הוא פסיכולוג חברתי ישראלי-אמריקאי, מרצה בכיר בבית הספר למינהל עסקים באוניברסיטת קולומביה.
התפרסם בהיותו קול בולט במחאה נגד ההפגנות הפרו-פלסטיניות בקמפוסים האמריקאיים בעקבות מלחמת חרבות ברזל בשנים 2023–2024.
הוא בנם של התורמים ליחידת קוצבי הלב בשיבא והתפרסם ציבורית לראשונה בעקבות פעילותו כנגד הרפורמה המשפטית בישראל
דוידאי השלים את לימודי התואר הראשון בפסיכולוגיה וקוגניציה באוניברסיטה העברית בין השנים 2006–2009. בשנת 2015 הגיש את עבודת הדוקטורט בתחום פסיכולוגיה חברתית ופסיכולוגיה של האישיות, באוניברסיטת קורנל, והמשיך לפוסט-דוקטורט באוניברסיטת פרינסטון.
בין השנים 2016–2019 לימד בבית הספר החדש למחקר חברתי, והחל משנת 2019 הוא מלמד בבית הספר למינהל עסקים באוניברסיטת קולומביה.
מחקריו של דוידאי בוחנים את השיפוט היומיומי של אנשים את עצמם, אנשים אחרים והחברה כולה.
הוא מתעניין בכוחות שמעצבים ומעוותים את התפיסות הסובייקטיביות של אנשים את העולם והשפעתם על שיפוטים, העדפות ובחירות.
פעילותו נגד המחאות האנטי-ישראליות באוניברסיטה קולומביה