tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
זו היא תפיסה יוונית עמוקה ששופטת את האדם, לא לפי כוונותיו, אלא לפי מעשיו, וזו הסיבה בשלה פילוקטטס נענש בעוון עבירתו.
אומנם הוא לא התכוון לדרוך על מקום קדוש אך ברגע שהוא ביצע את המעשה - הוא נענש.
הערך הירואי הוא חשוב ביותר ולכן פילוקטטס בהלם שנאופטולמוס לא הכיר את שמו.
פילוקטטס מציג עצמו גיבור כהרקלס, למרות שהגיבור היו מזדהים רק בעת הקרב.
הטענה של פילוקטטס כי הוא גיבור מעט בעייתית ובאופן פרדוקסלי הוא דן למעשה על העתיד שלו.
הקשר בין פילוקטטס להרקלס הוא עמוק.
בשעה שהרקלס היה לבוש בכותנת מורעלת ולא הצליח להוריד אותה, הוא בנה לעצמו מדורה וביקש מבנו שיצית אותו באש.
הבן סירב ולכן הוא ביקש מפילוקטטס.
בתמורה הוא יעניק לו את הקשת שלו.
הבחירה בהרקלס אינה מקרית מאחר שברגע שהוא הפך לאל, הפך הרקלס להיות בציר המאונך.
לכן פילוקטטס שמח להיות בקשר עמו.
לעומתו אודיסאוס מתואר כתחמן שמבקש מנאופלוטומוס לשקר לפילוקטטס.
פילוקטטס מסמן את תום עידן ההירואיות מאחר שהוא מבדיל עצמו מאודיסאוס ואומר שגיבורים הם אנשים כמו אודיסאוס, לו לעומת זאת אין רצון להיות גיבור.
באיליאדה אנו רואים את הקוד ההירואי שולט, למשל אודיסאוס אומר כי הוא שונא שקרנים.
בניגוד זאת באודיסיה משתנה ערך זה לערך ההישרדות והחמקמקיות.
לפיכך דמותו של אודיסאוס בעלת שני פנים.
מצד אחד הוא יכול להתגלות כאציל ומנגד כמנוול.
הניגודיות הזו אפשרה לגלם אותו בשני תפקידים.
המיתוס ההומרי חותר כנגד ערך ההרואיות, למשל הקשת של פילוקטטס היא זו שהרסה את טרויה, נשק שאינו הירואי.
בנוסף, אכילס ופאריס מתו באופן לא הירואי.
הדילמה של נאופטולמוס הופכת לשאלה המרכזית של המחזה, האם נאופטולמוס יפעל בדרכו של אודיסאוס?
נאופטולמוס עדיין לא הושחת נפשית בידי המלחמה (בניגוד לאודיסאוס), וגם לא פיזית (כמו פילוקטטס), ולכן יש לו פוטנציאל לבחור בבחירה המוסרית.
הרגע שבו הוא נמנע מהבחירה הזאת הוא רגע משמעותי במחזה, סיום פוטנציאלי.
בדרך כלל, כשהמקהלה יוצאת המחזה נגמר.
ב"פילוקטטס", המקהלה אומרת שוב ושוב שהיא יוצאת, והקהל נכנס למעין חוסר ודאות לגבי עיתוי הסיום של המחזה.
מה שמעיק על נאופטולמוס הוא מערכת היחסים בינו לבין פילוקטטס שמתוארת כמערכת יחסים בין אב לבן.
פילוקטטס מתייחס אל נאופטולמוס כמו אל בן.
לפילוקטטס אין ילדים ונאופטולמוס אין אב.
יש כאן פער של המחויבות הרגשיות בתוך המשפחה.
לבסוף נאופטומלוס מתייחס אל פילוקטטס כאב, מחזיר את הנשק ומחליט להחזיר אותו הביתה.
מפגש נוראי מבחינת פילוקטטס כי אודיסאוס טוען שיש בידו את התמיכה של האלים במעשיו.
סוף המחזה מוכיח שהוא אכן צדק, אך פילוקטטס טוען שלא ייתכן שהאלים, שאחראים על הצדק תומכים באודיסאוס.
כשפילוקטטס מנסה להתאבד, לא מאפשרים לו, זהו למעשה ביטוי לרצונם האלים.
יש בכך משמעות נוראית לגבי הקיום האנושי, אין לנו אפילו את האפשרות לבחור להתאבד והאלים תומכים באי צדק.
החלטת נאופטולמוס היא למעשה יציאה כנגד החלטת האלים.
מבחינת פילוקטטס, זה הדבר שהוא הכי רצה אבל מצד שני הוא מוותר על ריפוי לפצעיו וגבורה אותה היה יכול להשיג רק בטרויה.
האדם הוא קטן בעולם, הוא חלש כנגד האלים ונורא מכל, האלים הם לא דווקא יצורים מוסריים וטובים.
להפך, האלים בחרו להותיר את פילוקטטס במשך שנים על אי, חצי מת וסובל רק בשביל להחזיר אותו לטרויה.
העונש שנפל עליו, גם הוא לא היה מבחירה שלו.
ואף החזרה לטרויה נכפתה עליו מגורם למעלה.
אודיסאוס מציג כי אין סוף טוב לפרט שכן הוא מתחיל בקטסטרופה של פילוקטטס ומסתיים בהבראה שלו והפלת טרויה אבל במישור האישי הוא בדיוק הפוך, הוא יעדיף להתאבד מלחזור לטרויה, לריקבון האנושי.
חוסר האונים של האדם נרמזת גם בסיפורו של הרקלס, סמל מובהק לסבל האנושי ולאדם כקרבן של האלים.
מקרה נדיר של אדם שהפך לאל.
מרגע שהוא הופך לאל, הוא מאמץ את ההתנהגות המרושעת של האלים שאטומים לגמרי לסבל האנושי.
סופוקלס, פילוקטטס, הוצאת שוקן, 1981, מיוונית: אהרון שבתאי.
שבע הטרגדיות, מיוונית שלמה דיקמן.
טרגדיות נבחרות של איסכילוס, סופוקלס ואורפידס,הוצאת דביר, 1965 מיוונית אהרן קמינקא.
פיליז אהמט (בטורקית: Filiz Ahmet; נולדה ב-15 באפריל 1981) היא שחקנית טורקייה.
היא ידועה בעיקר בשל גילום הדמויות זאריפה בסדרה "Farewell Rumelia", וניגאר קלפה בסדרה ההיסטוריה "הסולטאן".
פיליז אהמט נולדה בעיר סקופיה במקדוניה.
אמה היא לחשנית, בעוד סבה הוא שחקן מקדוני ואחד מהמייסדים של התיאטרון המקדוני-טורקי.
המופע הראשון שצפתה בו בתיאטרון היה "אידיוט", שמבוסס על הרומן בעל שם זהה שנכתב על ידי פיודור דוסטויבסקי.
היא פיתחה תשוקה לתיאטרון, והייתה בת 6 כשהופיעה לראשונה על במה.
ילדותה של אהמט עלתה בקנה אחד עם מלחמות יוגוסלביה.
בעקבות הסכסוך, משפחתה החליטה לעבור לשוודיה, ומאוחר יותר חזרה למקדוניה כשהיא הייתה בת 12. פיליז אהמט סיימה את לימודיה בבית ספר לרפואה ולאחר מכן באקדמיה לאמנויות הבמה בסקופיה ב-2003.
אהמט היא רב-לשוניות ומסוגלת לדבר מקדונית, אלבנית, טורקית, שוודית, אנגלית, סרבית, ובולגרית.
אחמט החלה כשחקנית תיאטרון וקיבלה מספר פרסים על הביצועים.
היא לא התכוונה לשחק מול מצלמה, ולוח הזמנים העמוס של התיאטרון אפשרו מעט מאוד זמן לכל דבר אחר.
עם זאת, פריצת הדרך שלה הייתה כשהשתתפה בסדרה "Farewell Rumelia" ב-2007. כדי להפוך את הדמות שלה ליותר אקספרסיבית, דיברה אהמט בדיאלקט הטורקי מקדוני.
לאחר סדרה זו, היא קיבלה הצעות בסדרת טלוויזיה שונות.
הפרויקט הבא שלה היה "Balkan Wedding", בו היא גילמה את גלינה ב-2009.
ב-2010, קיבלה אהמט את התפקיד של ניגר כלפה בסדרה הטורקית ההיסטורית "הסולטאן".
הסדרה מצליחה מאוד בחבל הבלקן ובטורקיה, ומשודרת ב-45 מדינות.
לסדרה יש 204 מיליון צופים ברחבי העולם.
עבודתה עם "הסולטאן" זיכתה אותה לתגובות חיוביות ושבחים ממבקרים.
פַילֵיי היא נחתת שפיתחה וייצרה סוכנות החלל האירופית אשר נישאה על ידי הגשושית רוזטה עד לניתוק ממנה ונחתה על השביט 67P/צ'וריומוב-גרסימנקו לאחר יותר מעשר שנות טיסה מאז ההמראה מכדור הארץ.
ב-12 בנובמבר 2014 נחתה פיליי בהצלחה חלקית על פני שביט.
לראשונה בהיסטוריה הנחית האדם כלי בלתי מאויש על כוכב שביט.
הנחתת פיליי, שוחררה מגשושית האם רוזטה ב-12 בנובמבר 2014, לאחר מסע בחלל שארך עשר שנים.
הנחתת פיליי ניתקה מגשושית האם במרחק של קילומטר מהשביט.
היא התקרבה לפני השטח של השביט במהירות של מטר לשנייה, והייתה אמורה לירות שלושה צלצלים, שיסייעו לה להיאחז בשביט.
בנחתת הותקנו שלושה מנגנונים נפרדים שנועדו להצמידה אל השביט – מנוע המפעיל דחף בכיוון ההפוך לכיוון הנחיתה, ולמעשה דוחף את הנחתת מטה, שני צלצלים הנורים אל הקרח ומושכים את הגשושית, ושלושה ברגים מיוחדים המותקנים בכל רגלי הנחיתה של הנחתת.
על המדענים מהמרכז האירופי לפעילות חלל בדרמשטט שבגרמניה הוטלה המשימה של הנחתת פיליי, שגודלה כגודלה של מכונת כביסה, על אזור השווה בגודלו לשדה תעופה גדול.
ההנחתה של פיליי לא בוצעה כמתוכנן.
רק לאחר שני ניסיונות לא מוצלחים בהם קיפצה פיליי על פני הקרקע היא נחתה בנקודה שונה מזו שבתכנון המקורי.
בנקודת הנחיתה הסופית נחשפו קולטי השמש של פיליי לאור השמש לזמן מועט בהרבה מזה שתוכנן להם בנקודת הנחיתה המקורית, וכתוצאה מכך זמן צבירת האנרגיה התקצר מאוד.
צילומים שפרסמה סוכנות החלל האירופית ב-13 בנובמבר 2014 מראים את המראות שנגלים למצלמות ההיקפיות של הנחתת.
באחת מהן רואים את החלל ולא רק את הקרקע, דבר המעיד כי הנחתת ככל הנראה נוטה על צדה.
נוסף על כך, לא רק מנוע הגז כשל, אלא גם צלצלי הנחתת לא נורו ולא עיגנו אותה לקרקע – וגם ברגי הקרח לא ננעצו בה.
פחות משלושה ימים מרגע נחיתתה על השביט איבדה פיליי את היכולת לפעול כתוצאה מהתרוקנות סוללותיה.
טרם נפסקה פעילותה הספיקו כל המכשירים של פיליי לבצע את משימתם כמתוכנן, ונתונים רבים נשלחו חזרה לכדור הארץ.
כמעט כל משימתה הראשונית והמרכזית של פיליי הושלמה.
ב-13 ביוני 2015 בשעה 22:28 על פי שעון גרמניה, לאחר 7 חודשי אלם, חידשה פיליי את הקשר באמצעות גשושית האם רוזטה המשמשת תחנת ממסר עם כדור הארץ.
חידוש הקשר התאפשר בזכות שינוי זווית השביט אל מול השמש שאפשר את טעינת מצבריה.
המדענים מקווים לקבל מפיליי את יתרת הנתונים מ-60 שעות פעילותה שהחלו עם נחיתתה לפני 7 חודשים, מידע שאגרה בזכרונה טרם התרוקנו סוללותיה.
פילוקרפין (בלועזית pilocarpine) היא תרופה המשמשת לטיפול בגלאוקומה ויובש בפה.
זהו אלקלואיד פרסימפטומימטי שמופק מעלים של שיח אמריקאי טרופי בשם פילוקרפוס.
זהו אגוניסט מוסקריני לא סלקטיבי במערכת העצבים הפאראסימפטטית שפועל על הקולטן המוסקרני M3.
תרופה זו נמצאת ברשימת התרופות החיוניות של ארגון הבריאות העולמי.
בטאניכול היא תרופה דומה אך עם משך השפעה ארוכה יותר.
פילוקרפין מגרה הפרשת כמויות גדולות של רוק וזיעה.
הוא משמש לטיפול ביובש בפה (קסרוסטומיה), בעיקר בתסמונת סיוגרן, אך גם כטיפול בתופעת לוואי של טיפול בהקרנות לסרטן הראש והצוואר.
כמו כן, תרופה זו משמשת לטיפול בגלאוקומה פתוחת זווית כרונית וגלאוקומה סגורת זווית חריפה כבר מאה שנה.
התרופה פועלת על תת-סוג של רצפטור מוסקריני (M3), שנמצא על שריר הסגר שבקשתית העין וגורם לכיווץ השרירים וכתוצאה מכך להתכווצות האישון.
פילוקרפין משמש גם כדי לעורר את בלוטות הזיעה במבחן זיעה שנועד למדוד את הריכוז של הכלוריד והנתרן שמופרשים בה.
מבחן זה משמש לאבחון סיסטיק פיברוזיס.
תופעות הלוואי של תרופה זו קשורות ברובן לפעולתה כאגוניסט מוסקריני.
פילוקרפין יכול לגרום להפרשת רוק מוגברת, הזעה, הפרשת ריר בסימפונות, ברדיקרדיה, הרחבת כלי דם ושילשולים.
פיליגרן הוא טכניקת עיבוד מתכת מורכבת בה נעשה שימוש בעיצוב תכשיטים ובעבודות עדינות אחרות במתכת.
בתחום הצורפות, משמשת טכניקה זו בעיקר בזהב וכסף, העשויים חרוזים זעירים או חוטים מפותלים, או שילוב של השניים.
רכיבים אלו מולחמים יחד או על פני שטחו של חפץ העשוי אותה מתכת בדפוסים ומוטיבים אמנותיים שונים.
לעיתים קרובות, עוצבו עבודות פיליגרן בדפוסי תחרה וטכניקה זו עודנה פופולרית בעבודות מתכת הודיות ובאזורים רבים אחרים באסיה.
טכניקה זו הייתה נפוצה למדי גם בעבודות מתכת איטלקיות, צרפתיות ופורטוגזיות משנת 1660 ועד סוף המאה ה-19. אין לבלבל בין טכניקה זו ובין טכניקת האז'ור המתבצעת על ידי קידוח חורים בחפצים עשויים מתכת.
מקור המונח במילה הלטינית Filum שמשמעותה חוט ו-Granum שמשמעותה דגן.
משם התפתחה המילה האיטלקית Filigrana והושאלה לשאר השפות המערביות.
על אף שפיליגרן התפתח לענף מובחן בתחום הצורפות בתקופה המודרנית, זה היה חלק היסטורית מהעבודה הרגילה של התכשיטן.
ואכן, כל התכשיטים של האטרוסקים והיוונים (מלבד אלה שנועדו לקבר, ולכן בעלי אופי לא מהותי) נעשו על ידי הלחמה יחדיו וכך בניית הזהב ולא על ידי סיתות או חריטה של החומר.
ממצאים ארכאולוגיים במסופוטמיה העתיקה מצביעים על כך שפיליגרן שולב בתכשיטים החל משנת 3,000 לפני הספירה.
בעיר מדיאט שבמחוז מרדין במסופוטמיה העליונה, פותחה במאה ה-15 לפנה"ס טכניקת פיליגרן באמצעות חוטי כסף וזהב, המכונה "טלקרי".
דוגמאות של יצירות אמנות היסטוריות מוצגות עד ימינו במוזיאון מדיאט לפיליגאן.
עד היום, בעלי מלאכה מומחים באזור זה ממשיכים ליצור פריטים בטכניקת הטלקארי.
תכשיטנים מצריים השתמשו בחוטי מתכת, הן לשילוב על פני רקע היצירה והן בקליעה ושילובים אחרים.
עם זאת, למעט שרשראות, אין ממצאים לעבודות פיליגרן רבות שנעשו על ידם.
עם זאת, נותרו דוגמאות רבות לשרשראות זהב קלועות ומעוגלות בהן נעשה שימוש בחוטים עדינים, באופן דומה לאלו שמיוצרות בהודו, ומוכרות בשם שרשראות טירוציראפאלי, על שם העיר בה נפוצה טכניקה זו.
ברבות מהשרשראות המצריות משולבות שרשראות קטנות יותר של חוטים עדינים התלויות מהן עם דגים זעירים ותליונים אחרים המחוברים אליהן.
בקישוטים שמקורם באתרים פיניקים, כמו קפריסין וסרדיניה, הורכבו דגמים של חוטי זהב בעדינות רבה על מצע זהב, אך האמנות הגיעה לכדי שלמות ביצירות הפיליגרן היווניות והאטרוסקיות של המאות ה-6 עד ה-3 לפני הספירה.
מספר עגילים וחפצי נוי אישיים אחרים שנמצאו במרכז איטליה נשמרו בלובר ובמוזיאון הבריטי.
כמעט כולם עשויים בעבודת פיליגרן.
פריטים רבים מוצגים גם במוזיאון הפיליגרן המוקדש כולו לאמנות זו בקפריסין.
מוזיאון הארמיטאז'' בסנט פטרסבורג מכיל אוסף עשיר של תכשיטים סקיתיים מקברי קרים.
צמידים ושרשראות רבים בקולקציה זו עשויים חוטי מתכת מפותלים, חלקם בשבע שורות קלועות, עם סוגרים בצורת ראשי חיות בעבודת ריקוע.
במוזיאון הבריטי מוצג שרביט, ככל הנראה של כוהנת יוונית, מכוסה באריג זהב קלוע ומרושת, בגימור בסגנון כותרת עמוד קורינתי וגימור זכוכית ירוקה.
סביר להניח שבהודו, איראן (בזנג'אן, מלאכת יד זו נקראת מלילה) וחלקים שונים של מרכז אסיה עבודות הפיליגרן נעשו עד לתקופות מאוחרות ללא שינוי מהותי בעיצובים.
בין אם התכשיטנים האסייתים הושפעו מהיוונים שהתיישבו ביבשת זו, או רק נלמדו תחת מסורות משותפות, אין ספק כי יוצרי הפיליגרן ההודיים שומרים על אותם דפוסים כמו אלה של היוונים הקדמונים ומעבדים אותן באותה צורה.
מתקופות מאוחרות יותר, נמצאו באוספים רבים שרידי תכשיטים מימי הביניים, לרבות כריכות לספרי הבשורה ואחרים.
אלו נוצרו בקונסטנטינופול מהמאה ה-6 עד ה-12 או במנזרים באירופה, שבהם למדו וחיקו את עבודת הצורפים הביזנטים.
חפצים אלה, מלבד היותם משובצים באבנים יקרות, מלוטשות אך ללא חיתוך לפאות ובאמייל, מעוטרים לעיתים קרובות בפיליגרן.
דוגמאות לקישוט כזה ניתן לראות במוזיאון ויקטוריה ואלברט באנגליה.
פריטי הפיליגרן העתיקים ביותר שהתגלו בחצי האי האיברי מתוארכים לשנים 2000–2500 לפני הספירה, אך מקורם אינו ברור.
פריטים אלו השתייכו ככל הנראה לסוחרים ולנווטים שמוצאם מהמזרח התיכון ולא נהוג לייחסם לאזור זה באותה תקופה.
ייצור פיליגרן החל בפורטוגל במאה ה-8 עם הגעת המהגרים הערבים, שהביאו עמם דפוסים חדשים.
עם הזמן החל חצי האי לייצר דפוסי פיליגרן שונים, אך בעוד שבספרד מסורת ייצור תכשיטי פיליגרן נעשה פחות רלוונטי, בפורטוגל האמנות השתכללה משמעותית.
תכשיטי פיליגרן זהב וכסף בעיצוב עדין ואמנותי עדיין מיוצרים בכמויות נכבדות ברחבי הארץ, במיוחד לבבות פיליגרן, המהווים סמל איקוני לצורפות הפורטוגזית.
עבודת פיליגרן הובאה לבריטניה דרך חבש לאחר קרב מגדלה.
פריטים שונים כמו מגני זרועות, נעלי בית וכוסות, מוצגים כיום במוזיאון ויקטוריה ואלברט.
פריטים אלו עשויים מלוחות דקיקים של כסף, שעליהם מולחמים חוטי המתכת.
ניתן לומר כי טכניקת אומנות זו מתאפיינת בסלסול, פיתול וקליעת חוטי מתכת גמישים ועדינים ואיחודם בנקודות המגע שלהם זה עם זה ועם המשטח, באמצעות תלחים כגון בוארקס, בסיוע צינור נשיפה.
כדי ליצור מוטיבים מגורענים, ניתן לייצר חרוזים קטנים על ידי שימור בחוט או יריעת מתכת הנחתכים לחתיכות קטנות מעורבות בתלחים המוצבות בחורים הזעירים בגוש פחם (או חומר מתאים אחר).
לאחר מכן ממסים את החרוזים באמצעות צינור הנשיפה (כיום אם מפוח).
כך נאספות פיסות החוט לכדי כדור זעיר וניתן לשבץ גרגירים ביצירה השונים בצורתם וגודלת זה מזה.
"פיליגרן" שימש באופן מטפורי כמונח לעיטורים מורכבים במספר הקשרים אחרים, כולל עבודות מתכת בקנה מידה גדול יותר כמו ברזל יצוק או חלקי ברזל כמו מעקות.
בפולנית משתמשים במונח "פיליגרנובי" או "פיליגרנובה" כדי לתאר אנשים עם מתאר גוף קטן.
פילידה לאו היא שחקנית סקוטית.
לאו נולדה בגלאזגו בתם של מגזי "מג" והעיתונאי ויליאם לאו.
היא הייתה נשואה לשחקן אריק תומפסון מ-1957 ועד למותו ב-1982. שתי בנותיהם אמה וסופי תומפסון הן שחקניות.
לאו הופיעה בראיונות ובסרטים דוקומנטריים על תוכנית הטלוויזיה "The Magic Roundabout" (קרוסלת הקסמים) שכתב בעלה המנוח.
לאו הרבתה להופיע בטלוויזיה, בין השאר בסדרות הטלוויזיה "Dixon of Dock Green", "רמפול" ובעיבוד טלוויזיוני משנת 1972 לספרי "לורד פיטר וימזי".
בקולנוע השתתפה בסרטים "החברים של פיטר" (1992), "מהומה רבה על לא דבר" (1993) בו גילמה את אורסולה לצד ביתה אמה ששיחקה בתפקיד ביאטריס, ו"אורחת בחורף" (1997) שוב לצד ביתה אמה.
ב-1986 השתתפה בהפקה המקורית של המחזמר "כלוב העליזים" שהועלתה בלונדון פלאדיום בו שיחקה בתפקיד ז'קלין.
ב-2007 שיחקה ב"הרפתקאות שרה ג'יין", ספין אוף של סדרת המדע בדיוני "דוקטור הו", בפרק "Eye of the Gorgon" בתפקיד ביאה נלסון-סטנלי, וכן בתפקיד בלדוניה בתסכית אודיו של "דוקטור הו".
עוד ב-2007 גילמה את הדודה אוריאל בסדרת הדרמה "קינגדום" בכיכובו של סטיבן פריי.
ב-2008 הופיעה בתפקיד אורח בסדרה "מלחמתו של פויל".
בנובמבר 2009 יצא לאור ספרה הראשון "Notes to my Mother-In-Law", העוסק בתקופה שחמתה של לאו גרה עם המשפחה מאמצע שנות השישים ועד למותה.
ב-2010 השתתפה לאו בתוכנית הבישול של טוני סלייטרי "Ready Steady Cook".
היא כיכבה לצד ג'ון הרט בסרט קצר בשם "אהבה ממבט ראשון" שהיה מועמד לאוסקר ב-2012.
לאו קבלה תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת קלדוניין בגלאזגו.
ב-2014 הוענק לה תואר קצין במסדר האימפריה הבריטית (OBE).
פילופוימן היה מצביא ומדינאי יווני בן מגלופוליס.
שימש שמונה פעמים כסטרטגוס של הליגה האכאית, והפך אותה לאחד הכוחות החזקים ביותר ביוון כולה.
פילופוימן היה בנו של קוראגיס, טיראן מגלופוליס, שהייתה אז פוליס קטנה בארקאדיה.
אביו מת עוד כשהיה צעיר, ועל כן הוא גודל בידי ידיד של אביו, קלאנדר שמו.
מוריו היו פילוסופים שחינכו אותו ברוח הדמוקרטיה, ופילופוימן עצמו ניסה תמיד לחקות את גישתו המדינית של אפמינונדס.
הוא נהג להתלבש ולהתנהג בפשטות, פלוטרכוס אף מספר שפעם חשבה אותו אשתו של אחד מקציניו לחייל פשוט.
בשנת 223 לפנה"ס כשפילופוימן היה בערך בן שלושים, תקף מלך ספרטה קלאומנס השלישי את מגלופוליס.
פילופוימן לחם באומץ נגד הפולש, ואף נפצע בקרב ואיבד את סוסו, אולם הוא הצליח להבריח את מרבית האזרחים אל מסיניאה.
קלאומנס שידע שיהיה לו קשה להחזיק בעיר הרפאים, הציע לתושבים חזרה את בתיהם ורכושם אם יסכימו לחזור למגלופוליס ולהיות נאמנים לו.
האזרחים נטו לקבל את ההצעה, אולם פילופוימן נאם בפניהם והבהיר להם שאין קלאומנס רוצה את טובתם אלא רק מנסה לנצל אותם.
בתגובה קלאומנס הרס עד עפר את מגלופוליס.
פילופוימן הצטרף לצבאו של אנטיגונוס דוסון, מלך מוקדון שהיה במלחמה עם קלאומנס.
הוא פיקד על חטיבה של אנשי מגלופוליס בצבא המוקדוני.
בשנת 222 לפנה"ס החליט אנטיגונוס להגיע לקרב מכריע נגד קלאומנס, הצדדים נפגשו בקרב סלאסיה.
הכוח המוקדוני הורכב משלושה מרכיבים עיקריים, מוקדונים, אכאים ואילירים.
על פי האסטרטגיה שתוכננה בידי אנטיגונוס, המוקדונים והאילירים היו אמורים לתקוף ראשונים, בעוד האכאים אמורים להמתין.
פילופוימן ואנשיו היו עם הכוח האכאי, אולם במהלך הקרב הבחין פילופוימן שהעורף המוקדוני-אילירי לא מוגן היטב, והספרטנים שעליהם פיקד אאוקלידס אחיו של קלאומנס איגפו אותם מאחור.
הוא ניסה להפנות את תשומת לבם של הגנרלים המוקדונים לכך, אולם הללו התעלמו ממנו ולעגו לו משום שהיה עדיין צעיר יחסית.
לכן בלית ברירה הפנה את תשומת לבם של האכאים לכך, ויחד עמם התנפל על הספרטנים.
הללו נסוגו, ואפשרו למוקדונים והאילירים להמשיך בהתקפה.
פילופוימן עצמו נפצע בירכו במהלך הקרב, אולם סירב להפסיק להילחם וגבורתו עודדה את השאר.
פוליביוס מספר שלאחר הקרב שאל אנטיגונוס את הגנרל המוקדוני אלכסנדר: "מדוע פתח בקרב לפני שניתן האות.
אלכסנדר הכחיש את הדבר, ואמר שנער ממגלופוליס התחיל בפעולה לפני הזמן בניגוד לדעתו.
אז אמר אנטיגונוס שאותו נער הבין את המצב ופעל כראוי למצביא, ואילו הוא המצביא פעל כאחד הנערים." פלוטרכוס מספר שאנטיגונוס צחק ואמר: "ובכן אז נער צעיר התנהג כמצביא גדול."
לאחר המלחמה הפך פילופוימן לשכיר חרב, הוא לחם בשירות ערים שונות בכרתים, אולם כאשר בשנת 201 לפנה"ס עלה לשלטון בספרטה הרודן מאכאנידס, והתחדשו מעשי האיבה בפלופונס, פילופוימן חזר לארצו.
הליגה האכאית שאיגדה תחתיה מספר ערים, וביניהם מגלופוליס, עיר מולדתו של פילופוימן, רצתה להסתייע בניסיונו הצבאי במלחמה הקרבה.
קיקליאדס מונה לסטרטגוס של הליגה, ופילופוימן נבחר להיפרכוס (מפקד חיל הפרשים).
הזדמן לו להוכיח את כישרונו כמפקד בקרב נהר לאריסוס, שבו הביס כוח משותף ספרטני-אילאי שעליו פיקד מאכאנידס עצמו.
בשל ניצחון זה מונה פילופוימן לסטרטגוס הליגה לשנת 207 לפנה"ס.
פילופוימן קבע לעצמו כמטרה להביס סופית את מאכאנידס.
והחליט לשם כך לבצע רפורמות מקיפות בצבא.
לאחר שהצליח לשכנע את מועצת הליגה להקציב לו כספים לשם כך, פילופוימן החליף את מגן התיראוס המקובל במגן אספיס דק ונוח.
החנית המקובלת שנקראה דורי, הוחלפה בסריסה שהייתה מקובלת בצבא המוקדוני.
כמו כן הוא הלביש את החיילים בקסדות נחושת שנקראו קראנוס, בשריונות חזה שנקראו תוראכס, ומוקיים.
כוונתו הייתה למעשה להפוך את החיילים הרגליים הקלים, לכבדים יותר.
כמו כן הוא הנהיג מערכת אימונים קפדנית ויעילה.
לקראת הקיץ של אותה שנה הגיע פילופוימן למסקנה שחייליו כשירים לקרב המכריע מול ספרטה.
מלבדו איבדו הספרטנים 4,000 איש
לאחר הניצחון על מאכאנידס, שאף פילופוימן להפוך את הליגה האכאית למעצמה שאינה תלויה במוקדון.
בשנת 205 לפנה"ס נחתם "שלום פויניקי" בין הרפובליקה הרומית למוקדון, הסכם השלום נחתם לאחר סיום המלחמה המוקדונית הראשונה שהותירה את מוקדון חלשה מתמיד.
אולם עם מותו של מאכאנידס לא תמו הצרות, בספרטה עלה לשלטון רודן גרוע יותר מקודמו בשם נאביס, שרצח את פלופס, אחרון המלכים החוקיים של ספרטה.
בשנת 201 לפנה"ס נאביס פלש למסיניאה, פילופוימן גייס במהירות את כל צבאו וצעד אל מסיניאה.
נאביס שלא חפץ להסתבך בקרב גדול נסוג מהעיר בחשאי.
בשנת 199 לפנה"ס תמה כהונתו כסטרטגוס, והוא מצא עצמו בלי תעסוקה שהלמה את אופיו ההרפתקני, על כן הוא נענה לבקשת העיר גורטין בכרתים והפך למפקד צבאה, דבר שהביא לגינויו בידי אנשי מגלופוליס.
הוא בילה בכרתים שש שנים, במהלכן למד את סגנונות הלחימה של אנשי האי שכללו בעיקר התנגבויות, מארבים ולוחמת גרילה.
אולם אז הגיעו חדשות רעות מהפלופונס, נאביס ניצל את היעדרו וצבר עוד ועוד כוח בהדרגה, הוא צדד בפיליפוס החמישי במהלך המלחמה המוקדונית השנייה, וקיבל ממנו את ארגוס.
אולם לקראת סוף המלחמה ערק לטובת רומא, וכך רכש את אמונה.
אולם בהשפעת הליגה האיטולית החל נאביס להפר את הבטחותיו לרומאים ולאכאים.
פילופוימן חזר ליוון, ובשנת 193 לפנה"ס מונה שוב לסטרטגוס במטרה להוביל את המאבק נגד נאביס.
נאביס הצליח לכבוש את גיתיון, ואף הביס את האכאים בקרב ימי קטן, אולם פילופוימן הנחיל לו מפלות ניצחות ביבשה, והשמים את האדמה מסביב לספרטה.
הוא אף יכל להטיל מצור על ספרטה עצמה, אולם אז הגיע לאזור המצביא הרומאי טיטוס קווינקטיוס פלמינינוס, שלא אהב את היוזמה האכאית שהועלמה ממנו.
פילופוימן הצליח להגיע להסדר עם נאביס, שהיה הוגן מאוד מבחינת האכאים.
אולם אז הגיע גיס בן 1,000 איש ששלחה הליגה האיטולית, בעלת בריתו של נאביס, לספרטה.
הוא כונן בעיר ממשל חדש בראשות טימולאוס, שהיה נאמן לו.
טימולאוס אף רצה למסור לידיו את רכושם המופקע של נאביס וחבריו, ששוויו הגיע לכדי מאה ועשרים כיכרות כסף, אולם פילופוימן סרב.
הממשל החדש בספרטה היווה למעשה ממשלת בובות בידיו של פילופוימן, ולפיכך ביקש להצטרף רשמית לליגה האכאית.
סיפוח ספרטה לליגה היווה את גולת הכותרת של הישגי פילופוימן, ספרטה הייתה לא רק עיר אסטרטגית חשובה, אלא גם עיר בעלת מורשת עתיקה והיסטוריה מפוארת.
הרומאים מצדם לא התערבו בנעשה, משום שהיו עסוקים בהכנות לקראת המלחמה הקרבה עם אנטיוכוס השלישי.
אולם הספרטנים הצרו על חוסר העצמאות שלהם, ובשנת 189 לפנה"ס תקפו הספרטנים בלי לקבל אישור ממועצת הליגה את עיר החוף לאס, אולם הלאסים גרשו אותם.
בעידוד פילופוימן, פנו הלאסים יחד עם בני ערים נוספות ושטחו בפני מועצת הליגה את טענותיהם כנגד הספרטנים.
פילופוימן ניסח חוזה חדש עם ספרטה, לפיו יוסגרו כל מנהיגי העיר הנוכחיים וכן החיילים שהשתתפו במעשה.
בספרטה התחוללה מלחמת אזרחים בין תומכי הכניעה לתנאי האכאים, ובין המתנגדים לה, בסופו של דבר לאחר ש-30 מתומכי הכניעה נהרגו, הודיעה ספרטה על התנתקות מהליגה האכאית, ושליחים ספרטנים פנו אל הרומאים בבקשה "לקבל את העיר אל אמונו וחסותו של העם הרומאי".
פילופוימן שאותה שנה שימש כסטרטגוס, לא התקשה להעביר במועצה הכרזת מלחמה על ספרטה.
הסנאט ברומא מצדו לא הצליח להגיע להכרעה ברורה.
ופילופוימן גייס את כל צבא הליגה וצעד אל ספרטה בראשית שנת 188 לפנה"ס.
הספרטנים שנרתעו מהצבא האכאי העצום, הציעו שלום, פילופוימן הסכים באותם תנאים כמקודם.
הספרטנים היססו, אולם לאחר שנקטלו המתנגדים, פילופוימן פקד על ניתוץ החומות שנבנו בימי נאביס, וביטול החוקה הספרטנית המסורתית לטובת החוקה האכאית.
בוצעה חלוקה מחדש של האדמות, ובוטל מוסד האגוגה.
כל האזרחים שזכו להשפעה בימי מאכאנידס ונאביס גורשו, ונותרו רק אלו שהיו נאמנים לשלטון האכאי.
פקידים מטעם סטרטגוס הליגה נותרו בספרטה כדי להבטיח שהכל יבוצע.
פילופוימן אף ניתק מספרטה את חבל בילבינה, והעניק אותו למולדתו מגלופוליס.
שליחים מספרטה התלוננו ברומא על העוול, ושליחים רומאים הגיעו להיפגש עם מנהיגי הליגה.
חלק מחברי המועצה ובראשם דיופאנס תמכו בדרישות הרומאים, אולם פילופוימן התנגד להן בעוז.
השליחים הרומאים יצאו זועמים מהפגישה, ומאז שינו את מדיניותם כלפי האכאים וכלפי יוון בכלל מן הקצה אל הקצה.
בשנת 183 לפנה"ס העיר מסיניאה הכריזה בהנהגתו של דינוקראטס על פרישה מהליגה האכאית.
פילופוימן היה אז בן שבעים, ושהה עם חטיבת פרשים בארגוס.
הוא דהר בחיפזון אל מסיניאה וניסה לפרוץ את קווי ההגנה שלה, הפשיטה נכשלה ופילופוימן נפל בשבי.
היו שרצו לנצלו לצורכי משא ומתן, אולם דינוקראטס גזר עליו גזר דין מוות.
הוצע לו למות על ידי שתיית רעל, מיתה שנחשבה למכובדת למדי.
פילופוימן שאל את החייל שהביא לו את הרעל מה עלה בגורלם של שאר הפרשים שהשתתפו בפשיטה, החייל השיב לו שרובם הצליחו להימלט.
פילופוימן אמר "אלה חדשות טובות אם כך לא אבדנו לגמרי", ובלע את הרעל.
במיקרוביולוגיה, פִּילִי הן שלוחות חלבוניות קצרות, דמויות ריסונים, הממוקמות על גבי קרום התא של חיידקים גראם-חיוביים וגראם-שליליים.
שלוחות אלה, שמורכבות מחלבונים הקרויים פִּילִינִים (Pilins), קצרות במידה ניכרת מהשוטונים ומטרתם לאפשר לחיידקים להצמד אחד לשני, לרקמת תאים ולמשטחים מלאכותיים (צנתרים), לבצע תנועת גלישה-החלקה, וקוניוגציה.
על פני הפילי נמצאים קולטנים שחלקם מהווים אתרי הצמדות לבקטריופאג'ים.
קיימים מספר סוגים של פילי שנבדלים זה מזה בהרכב חלבוני, בגודל ובתפקיד ביולוגי.
להלן מספר דוגמאות לסוגי פילי שכיחים:
פילי למטרת קוניוגציה (Conjugative pili)
Conjugative pili הם פילי שתפקידם לאפשר את תהליך הקוניוגציה בין חיידקים.
פילי מסוג זה נקראים לעיתים גם Sex pili, כאנלוגיה לרבייה מינית.
אולם אין מדובר ברבייה מינית אמיתית כלל, שכן לחיידקים אין חלוקה לפי זוויג.
Sex pili מאפשרים העברת מקטעי DNA ופלסמידים בין צמדי חיידקים שכנים (הדוגמה הטובה ביותר ל-Sex pilus הוא ה-F pilus בחיידקי Escherichia coli).
תהליך הקוניוגציה מתרחש בין חיידקים הנושאים פלסמיד מיוחד שנקרא פלסמיד F (מהמילה האנגלית "Fertility", שפירושה "פוריות"), שמקודד מספר גנים המאפשרים את יצירת ה-Sex pilus ("חיידקים תורמים"), לבין חיידקים להם אין פלסמיד F ולפיכך אינם יכולים ליצור את ה-Sex pilus ("חיידקים מקבלים").
בתהליך הקוניוגציה נוצר מעין גשר צינורי חלול בקוטר של 2 ננומטר ובאורך של 1 מיקרומטר ולאחר שהחיידק התורם מתחבר אל החיידק המקבל, מועברים דרך ה-Sex pilus מקטעי DNA ופלסמידים אל החיידק המקבל.
תהליך זה מתרחש הן בין זנים שונים של אותו מין חיידקים והן בין מינים שונים של חיידקים שכנים, ומאפשר רכישת תכונות חדשות בקרב החיידקים המקבלים.
פילי מטיפוס 4 (Type IV pili)
Type IV pili הם פילי, בקוטר של 6 ננומטר ובאורך של 4 מיקרומטר, שתפקידם להקנות לחיידקים יכולת הצמדות אחד לשני, לרקמת תאים ולמשטחים מלאכותיים ולאפשר להם מעין יכולת תנועה בסיסית שמזכירה גלישה-החלקה.
תנועה זאת מתאפשרת כתוצאה מהתכווצות הפילי ובכך למשיכת התא החיידקי קדימה, בדומה למטפס הרים שמושך עצמו במעלה ההר בעזרת נעיצת גרזן קרח.
ל-Type IV pili קיים תפקיד נוסף בקליטת חומר גנטי חיצוני בתהליך הקרוי טרנספורמציה.
בשונה מה-Sex pili, Type IV pili אינם חלולים ונמצאים בשני קטבי התא החיידקי.
בחלק מהחיידקים האנאירוביים לוקחים Type IV pili חלק פעיל בשרשרת מעבר האלקטרונים בתהליך של זרחון חמצוני.
כך לדוגמה בחיידקים מהסוג Geobacter קולטי האלקטרונים הסופיים בתהליך הן מתכות, דוגמת ברזל, עליהן גדלים החיידקים.
לשם העברת האלקטרונים מתוך החיידקים אל המתכות משתמשים חיידקי ה-Geobacter ב-Type IV pili בתור תילים זעירים.
מטרת הפילי היא, כאמור, לאפשר לחיידקים יכולת הצמדות, תנועה וקוניוגציה.
בחיידקים פתוגניים הצמדות אל רקמת תאים עלולה להוביל לתחלואה ולהוות שלב מקדים ביצירת ביופילם.
נוכחות Sex pili מהווה גורם אלימות חשוב נוסף, שכן בתהליך הקוניוגציה מועברים גנים בין חיידקים שאחדים מהם עלולים להפיץ יכולות עמידות לאנטיביוטיקות בקרב אוכלוסיות של חיידקים רגישים.
פילי מהווים אימונוגן חזק כלפי מערכת החיסון של המאכסן בכך שנוכחותם מגרה את יצירתם של נוגדנים ספציפיים כנגד מרכיביהם החלבוניים.
על מנת להילחם בתופעה, מחליפים החיידקים את ההרכב הביוכימי של הפילי ובכך מקשים על פעילות מערכת החיסון במיגורם, מפני שהנוגדנים שנוצרו כנגד מרכיבי הפילי הקודמים אינם יעילים לנטרול חיידקים שהחליפו זה עתה את הרכב הפילי שלהם.
לעיתים חל בלבול בין המונחים פימבריה ופילי, עד כדי כך שיש הרואים בהם מונחים בקטריולוגיים נרדפים.
אולם, למעשה, מדובר בשני מונחים נפרדים המתארים צורות שונות של מבנים ריסוניים-זיפוניים להם הרכב ותפקידים שונים:
הפימבריה קצרים ודקים בצורה משמעותית מהפילי.
הרכב החלבונים של הפילי אינו זהה לזה של הפימבריה.
מספר הפימבריה על גבי החיידקים עלול להגיע לכדי 300–400, לעומת 3–5 פילי.
תפקיד הפימבריה הוא לאפשר הצמדות של חיידקים, בעוד שתפקידי הפילי מגוונים ותלויים בסוג הפִּילוּס (הצמדות, תנועת גלישה-החלקה, קוניוגציה).
פילזנו (בפולנית: Pilzno; ביידיש: פילזן) היא עיירה במחוז דמביצה שבפרובינציית פודקרפצקיה בפולין, כ-12 ק"מ מדמביצה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
העיירה נזכרת לראשונה בשנת 1105, ובשנת 1354 הוענקו לה זכויות עיר.
בשנים שלאחר מכן הפכה העיירה למרכז מסחרי לסביבתה, בו התקיימו ירידים וימי שוק.
במאות ה-15 וה-16 נחרבה העיירה, תחילה בידי ההונגרים, ולאחר מכן בידי הטטרים.
כמו כן, פגעו בעיירה מספר שריפות גדולות, ובאמצע המאה ה-17 הוחרבה פעם נוספת בידי גייסות האימפריה השוודית.
עד שנת 1577 ישבו בעיירה מספר יהודים, אך באותה שנה ניתן לעיר כתב זכויות האוסר על ישיבת יהודים בה.
רק במחצית השנייה של המאה ה-19 השתקם היישוב היהודי בעיירה.
במהלך הכיבוש הרוסי בתחילת מלחמת העולם הראשונה עזבו את העיירה רבים מיהודיה, ורכושם נבזז.
לאחר נסיגת הרוסים, הגיעו לעיירה כ-12,000 פליטים יהודים מיישובי הסביבה.
בנובמבר 1918 ערכו איכרים פולנים פרעות ביהודי העיירה, ומאורעות אלו שבו על עצמם במאי 1919. לאחר המלחמה, עזבו את העיירה רבים מיהודיה.
בין מלחמות העולם השתקמה הקהילה בעיירה, והתקיימה בה פעילות ציונית, לצד פעילות של אגודת ישראל.
במהלך שנות השלושים של המאה ה-20 התרבו ההתנכלויות האנטישמיות בעיירה, ובשנת 1936 נרצח בסמוך לעיירה זוג קשישים יהודים.
בשנים אלה נמנו בעיירה כ-800 יהודים, מתוך כ-3,500 תושבים.
בין השנים תרנ"ה-תר"ס כיהן ברבנות העיירה רבי בצלאל הורוביץ (בנו של רבי נפתלי חיים מדז'יקוב).
עם כיבוש העיירה בידי הגרמנים בספטמבר 1939, החלו אלו בגיוס יהודיה לעבודות כפייה ובביצוע מעשי רצח ביהודי היישוב.
ב-20 ביוני 1942 רוכזו כ-1,500 יהודי העיירה וסביבתה בגטו שהוקם בה.
באקציה שנערכה בגטו כעבור זמן קצר נרצחו 17 יהודים במקום, וכל יתר היהודים גורשו לגטו דמביצה, ממנו שולחו למחנה ההשמדה בלז'ץ.
פיל הוא דמות חשובה וסמל משמעותי בתרבות התאילנדית, והוא בעל השפעה ניכרת על האומה התאילנדית, ומעמדו התרבותי משפיע בתורו גם על אוכלוסיית הפילים.
הפיל התאילנדי (בתאילנדית: ช้างไทย, צ'אנג התאילנדי) הוא סמל לאומי רשמי של תאילנד.
ניתן למצוא בתאילנד גם פיל הודי (Elephas maximus indicus), שהוא תת-מין של פיל אסייתי.
פילים תאילנדיים שונים במקצת ממינים אחרים של פילים הודיים - הם קטנים יותר, יש להם רגליים קדמיות קצרות יותר וגוף עבה יותר.
הם אוכלי צמחים שניזונים מבננות, עלים, במבוק ופירות.
בתי הגידול שתואמים את התזונה שלהם ממוקמים ביערות הטרופיים בחלק הצפוני והמערבי של תאילנד.
הפילים האסייתים נמצאים בסכנת הכחדה, גם כתוצאה מפעילות אנושית.
בחברה ההודית יש לפילים תפקיד חשוב במסגרת עבודות פיזיות, לחימה ותיירות.
כמו כן, הפילים מייצגים סמל מלכותי.
במשך אלפי שנים פילים נתפסו ואולפו כדי לשמש כאמצעי תחבורה ולצורך עבודה.
כאשר חטיבת עצים הייתה חוקית, הם סחבו גזעי עצים כבדים לאורך שטחי היער ובכך סיפקו עבודה לאנשים רבים.
בעקבות העצמה והאינטליגנציה שלהם, הפילים שימשו לצורכי מלחמה מאז ימיו של אלכסנדר הגדול.
היה נהוג להתייחס אליהם כטנק משוריין עם דם חם.
לכל פיל יש אישיות ייחודית; על פי רוב נבחרו לקרב פילים זכרים שהיו אגרסיביים ועם זאת ניתנים לאילוף.
כדי להרגיל אותם לסביבת הלחימה, האילוף שלהם התבצע בסביבה רועשת מצעקות וצלילי תופים.
אנשי המלוכה ביססו את הקשר שלהם עם הפילים במשך אלפי שנים.
התיעוד הראשון של הפיל התאילנדי היה בכתובת אבן של המלך Ramkhamhaeng הגדול של Sukhothai.
הוא הזכיר שהיה בן 19 ואמר שהפיל שלו Bekhpon, קידם את ההתקפה שלהם על Khun Sam Chon כדי להגן על אביו, בעוד החיילים של אביו ברחו בפחד.
במשך תקופה ארוכה הייתה מסורת לפיה פיל לבן או פיל בעל מבנה גוף טוב שהתגלה, צריך להיות מוצג למלך תאילנד כרכושו.
סמל הקדושה ובית המלוכה של תאילנד היה הפיל הלבן.
הפילים הלבנים אינם לבקנים אבל הם שונים מבחינה גנטית.
מבחינת המראה פילים לבנים הם לא לבנים, אלא בצבע אפור ורדרד כהה.
מאז שחטיבת העצים הפכה לבלתי חוקית, בעלי הפילים החלו להשתמש בהם בעסקי התיירות.
חלק ניכר מהם לקחו את הפילים לבנגקוק, שבה הם מסתובבים ברחובות עם סלי פרות המיועדים לאפשר לתיירים להאכיל את הפילים.
בתעשיית הבידור מאלפים פילים לציית ליותר מ-40 פקודות.
הם יכולים לבעוט בכדור רגל, להשתתף בתחרות כישרונות ולהשתמש בחדק שלהם כדי להרים חפצים ואנשים.
ארגוני זכויות בעלי חיים יוצאים נגד תעשיית רכיבת-הפילים בתאילנד, ומתעדים מקרים שלטענתם מפרים זכויות בעלי חיים, למשל, כאשר אילוף הפילים מתבצע על ידי הכאתם במקל עם קצה מתכתי חד, וכאשר נחטפים מהטבע גורים של מיני פילים בסכנת הכחדה לשם מכירתם לתעשייה.
מבחינה היסטורית יש לפילים חשיבות רבה בתאילנד.
ישנן התייחסויות רבות לפילים בעבודות אמנות, בספרות ובסמלים לאומיים.
משום שתאילנד היא מדינה בודהיסטית, הפילים נתפסים כחיות קדושות בהתאם להתייחסות אליהם במסגרת הבודהיזם.
הפילים מופיעים ביצירות אמנות רבות המקשטות את קירותיהם של ארמונות ומקדשים תאילנדיים.
בשנת 1917 הדגל הרשמי של תאילנד היה פיל לבן.
הפילים הלבנים מסמלים עושר וכוח בחברה התאילנדים עקב ייחוסם לחצר המלוכה התאילנדית.
פילים בחותמות הרשמיים של מחוזות תאילנד
התעשייה הלא חוקית של כריתת עצים הרסה חלק ניכר מבתי הגידול של הפילים, ותעשיית התיירות לא התייחסה אליהם בצורה נאותה.
בעקבות זאת החלה ירידה חדה במספר הפילים בתאילנד.
ארגונים רבים הוקמו למען שיפור חיי הפילים.
ישנם מרכזי שימור בתאילנד הממוקמים בסמוך לאזורים בהם נמצאים רוב הפילים.
פיליברטו הראשון, דוכס סבויה (באיטלקית: Filiberto I.
פיליברטו נולד ב-17 באוגוסט 1465 בשיאמברי, לאמדאו התשיעי, דוכס סבויה וליולנד מוולואה, בתם של שארל השביעי, מלך צרפת ומארי מאנז'ו.
בשנת 1472 מת אביו אמדאו התשיעי, דוכס סבויה, ופיליברטו עלה לשלטון במקומו.
מכיוון שהיה קטין, שלטה אמו כעוצרת עד לבגרותו.
בשנת 1476 התחתן פיליברטו עם בת דודתו ביאנקה מריה ספורצה, בתם של גלאצו מריה ספורצה, דוכס מילאנו ובונה מסבויה, אך לא היו להם ילדים.
ב-22 בספטמבר 1482 מת פיליברטו בליון, ואחיו קרלו הראשון, דוכס סבויה עלה לשלטון במקומו.
פיליברטו השני, דוכס סבויה (באיטלקית: Filiberto II.
פיליברטו נולד ב-10 באפריל 1480 בפון-ד'אן, לפיליפו השני, דוכס סבויה ולמרגריט מבורבון, בתם של שארל הראשון, דוכס בורבון ואגנס מבורגונדי.
בשנת 1496 התחתן פיליברטו עם יולנדה לואיזה מסבויה, בתם של קרלו הראשון, דוכס סבויה וביאנקה ממונטפראט, אך בשנת 1499 היא מתה ללא שהיו להם ילדים.
בשנת 1497 מת אביו פיליפו השני, דוכס סבויה, ופיליברטו עלה לשלטון במקומו.
בשנת 1499 פלש לואי השנים עשר לאיטליה וכבש את דוכסות מילאנו, ובכך הייתה דוכסות סבויה מוקפת בשטחים צרפתיים.
בשנת 1500 התחתן פיליברטו עם מרגרטה מאוסטריה, דוכסית סבויה, בתם של מקסימיליאן הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ומארי, דוכסית בורגונדיה, אך גם ממנה לא היו לו ילדים.
ב-10 בספטמבר 1504 מת פיליברטו בפון-ד'אן ללא ילדים, ואחיו למחצה קרלו השלישי, דוכס סבויה עלה לשלטון במקומו.
פילטוס PC-6A טורבו-פורטר הוא מטוס הנ"ק לשימוש כללי מתוצרת שווייץ.
למטוס פילטוס PC-6A טורבו-פורטר היו מאפיינים אווירודינמיים מתקדמים אשר גרמו לו לביצועי המראה ונחיתה טובים מאוד משטחים קצרים ומאולתרים.
בשנות הששים המטוס הראשון הגיע לארץ ופעל תחת הטייסת הקלה בשדה דב.
מפקדי חיל האוויר עזר ויצמן ומוטי הוד אהבו את המטוס הזה וקיימו בו דיוני מטה במהלך הטיסות.
לחיל האוויר היו שני מטוסים כאלה ששימשו למשימות תובלה קלה.
חיל האוויר השתמש במטוס הזה בעיקר בתנאים שבהם למטוסים אחרים היה קשה לנחות.
כשהמטוס התרסק בתאונה הוא הוחלף במטוס אחר ואז יצא מכלל שירות ב-1973.
נפת פיליובסקי פארק היא נפה במחוז המערבי של העיר הפדרלית מוסקבה שברוסיה.
המחוז המוניציפלי "פיליובסקי פארק" נוצר במהלך הרפורמה המנהלית בשנת 1991 בחלק משטח נפת קייבסקי לשעבר במוסקבה והיה חלק מהמחוז המערבי.
לאחר שאומץ החוק "על החלוקה הטריטוריאלית של העיר מוסקבה" בשנת 1995, הוא קיבל מעמד הנפה "פיליובסקי פארק".
מרכז חרוניצ'ב למחקר מדעי וייצור בתחום החלל
פילי-דאווידקובו הוא ראיון של המחוז המערבי של העיר הפדרלית מוסקבה, שברוסיה.
ניתן לחלק את ראיון פילי-דיווידקובו על תנאי לארבעה חלקים עיקריים: פילי, מזילובו, דווידקובו ואמיניבו.
פילי, מזילובו ואמיניבו הם תת-ראיונים ישנים, שבהם בנייני הדיור מיוצג בעיקר על ידי מבנים מיושנים שנבנו בשנות ה-50 וה-60, דייווידקובו, מאז 2005, הפך לתת-ראיון חדש, אשר נפרש על מדרונות מחנה סטונסקי העתיק ולאורך הנהר סטון.
פילופרוסינה (ידוע גם בשמות S/2003 J 15 ו-Jupiter LVIII) הוא ירחו של כוכב הלכת צדק.
פילופרוסינה התגלה בשנת 2003 על ידי קבוצת אסטרונומים מאוניברסיטת הוואי שהודרכה על ידי סקוט שפרד וקוטלג בשם S/2003 J 15.
קוטרו של פילופרוסינה הוא 2 קילומטרים והמהירות אשר בה הוא מקיף את כוכב הלכת צדק היא 2.39 ק"מ לשנייה.
פילופרוסינה בעל אלבדו של 0.04 ואקסצנטריות של 0.0932.
רדיוס מסלולו של פילופרוסינה סביב צדק הוא 22,721,000 ק"מ ומשך זמן הקפתו סביב צדק הוא 699.676 ימים.
לאחר הגילוי הראשוני ב-2003 הירח לא נצפה שוב עד שנת 2017. בעקבות תצפיות חדשות וזיהוי המסלול, הוא קיבל זיהוי רשמי כ-Jupiter LVIII והוא משויך כעת לקבוצת הירחים קבוצת פסיפאה.
שמו הרשמי של הירח הוענק לו בשנת 2019 על שם פילופרוסינה, אלת החברות במיתולוגיה היוונית.
"פילטרים יפים" הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית עדן בן זקן, ביחד עם הזמר-יוצר הישראלי עדן חסון.
הוא יצא לאור ב-4 בדצמבר 2021, בהוצאת חברות התקליטים שרית הפקות וארומה מיוזיק, כסינגל מתוך אלבום האולפן השישי של בן זקן עם או בלי לאהוב (2022).
הוא נכתב על ידי תמר יהלומי, יונתן קלימי, טליסמאן וגלעד "מארקו" מרקוביץ' והופק על ידי יהלומי וקלימי גם כן.
"פילטרים יפים" הוא הדואט השני שבן זקן וחסון הקליטו, כאשר הקודם, "שונה מהנוף", יצא לאור בשנת 2019.
השיר נכתב על ידי תמר יהלומי, יונתן קלימי, טליסמאן וגלעד "מארקו" מרקוביץ' והופק על ידי יהלומי וקלימי גם כן.
בישראל היום פורסם ש"פילטרים יפים" הודלף טרם יצא לאור באופן רשמי והועלה לרשתות הסטרימינג השונות.
במעריב הפנו כלפי "פילטרים יפים" ביקורת חיובית, תוך שציינו לשבח את השילוב בין השניים.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-60,000 השמעות.
האודיו הרשמי של השיר פורסם ב-4 בדצמבר 2021, ביום יציאתו של "פילטרים יפים" כסינגל.
הוא הועלה לערוץ היוטיוב של עדן בן זקן.
לאורכו של האודיו, ניתן לראות את המילים של השיר, תוך שביניהן שולבו סצנות שונות המבטאות את אותן המילים.
לאורכו של האודיו ניתן לראות את עטיפתו של הסינגל.
נכון לנובמבר 2025, לשיר יש למעלה מ-14 מיליון צפיות ביוטיוב.
אזורתאריך יציאהפורמטחברת תקליטיםמקורכלל העולם4 בדצמבר 2021הזרמת מוזיקה • הורדה דיגיטליתארומה • שרית
פיליו (בפורטוגזית: Filhó) הוא קינוח פורטוגזי מתוק ומטוגן הנפוץ בפורטוגל ובקרב מדינות הדוברות פורטוגזית.
הקינוח מורכב מקמח וביצים שאותם מתפיחים, מטגנים בשמן עמוק ולאחר מכן מוסיפים סוכר וקינמון.
מלבד שמו המקורי, הקינוח נקרא גם מל דה רפאדורה (Mel de Rapadura) ומוכר כך בצפון ברזיל.
דיים פילידה בארלו DBE RA הייתה אמנית בריטית.
בסוף שנות ה-60 הצטרפה לצוות ההוראה של סלייד ולימדה שם יותר מארבעים שנה.
היא פרשה ב-2009 כפרופסור אמריטה לאמנות יפה.
הייתה לה השפעה קרדינלית על דורות צעירים של אמנים; בין תלמידותיה נכללות רייצ'ל ווייטריד ואנג'לה דה לה קרוז.
בשנת 2017 היא ייצגה את בריטניה בביאנלה בוונציה.
בארלו נולדה בניוקאסל על הטיין, אביה הוא הפסיכיאטר ארסמוס דרווין בארלו, נינו של צ'ארלס דרווין, אשר הוצב שם באותה תקופה.
היא גדלה בלונדון, בזמן התאוששתה של העיר ממלחמת העולם השנייה.
בארלו למדה במכללת צ'לסי לאמנות (1960–1963) בהדרכתו של ג'ורג' פולארד.
בזמן לימודיה בצ'לסי, פגשה בארלו את בעלה, האמן והסופר פביאן בנדיקט פיק.
מאוחר יותר למדה בבית הספר סלייד לאמנות מ-1963 עד 1966 שם המשיכה את התמחותה בפיסול.
לבארלו ולבעלה חמישה ילדים משותפים, ביניהם האמנים אדי פיק ופלורנס פיק.
לאחר שסיימה את לימודיה בבית הספר לאמנות סלייד ב-1966, פצחה בארלו בקריירה בת ארבעים שנה כמורה במוסדות שונים.
את דרכה החלה בתפקיד הוראה חלקי במה שידוע כיום כאוניברסיטת מערב אנגליה.
בהיותה שם, למדה טכניקות מסורתיות של פיסול וגילתה זיקה לחימר.
בארלו מצאה עניין בחומרים יומיומיים ונוחים כמו קרטון, קלקר, בדי יוטה ומלט, ובחנה כיצד היא יכולה ליצור עבודות מופשטות שיעניקו לחומרים בהם היא משתמשת משמעות מוגברת.
יצירת סביבות בהן יכולים הצופים להתבונן בעבודה, בחומרים המרכיבים אותה כמו גם לבחון את התהליכים החומריים ששימשו אותה בעבודה, הם בבחינת המניעים העיקריים העומדים בבסיס פרקטיקת העבודה שלה.
ב-2004 מונתה לפרופסור לאמנות ומנהלת לימודי תואר ראשון בבית הספר לאמנות סלייד, היא פרשה מהוראה ב-2009 בגיל 65, והחלה להתמקד באמנות שלה.
הפריצה של בארלו כאמנית הגיעה בשנת 2004 כשהוצגה ב-BALTIC, Gateshead.
לאחר מכן החלה להיות מיוצגת על ידי Hauser&Wirth.
זהו אירוע המתרחש מדי קיץ בעיקר בגלריות של לידס ווייקפילד, ומארח תערוכות רבות ברחבי המוזיאונים של יורקשייר, כולל חללים חיצוניים כמו פארק הפסלים יורקשייר ואף את מרכז העיר לידס.
בארלו הייתה אחראית לייצר הצהרה אליה אמנים יגיבו בעבודתם הפיסולית.
עבודתה של בארלו משלבת בין המשחקי והמאיים.
סקאלת הצבעים, כמו גם סגנון הצביעה הכמו ילדי בו היא צובעת את הפסלים שלה עומדת בניגוד עמוק לחומרים התעשייתיים ולקנה המידה של יצירותיה.
פסליה מתנשאים מעל הצופה ונדמים כמקטע ענק של פיגומים.
היא משחקת במסה, קנה מידה, נפח וגובה באופן שמייצר מתח בצורות ובגופי העבודה שלה.
צורותיה נדמות כבדות להחריד וקלות כמו אוויר בעת ובעונה אחת.
כאשר נמצאים בנוכחות עבודה שלה, מאבדים את תחושת האובייקט ונכנסים לסביבה, לאתר.
בארלו לא מסתירה מהצופה את התהליך והבחירות החומריות שלה, היא בוחרת לחשוף כל פרט.
בארלו השתמשה ב"אוצר מילים" ייחודי המורכב מחומרים זולים כמו דיקט, קרטון, טיח, מלט, בד וצבע, כדי ליצור פסלים.
בהסתמך על זיכרונות של חפצים מוכרים מסביבתה המיידית, התרגול של בארלו מושתת בתוך מסורת אנטי-מונומנטלית המאופיינת בחוויה הפיזית שלה בטיפול בחומרים, אותם היא הופכת באמצעות תהליכי ריבוד, הצטברות והצבה זו לצד זו.
הקונסטרוקציות שלה נצבעות לעיתים קרובות בצורה גסה בצבעים תעשייתיים או סינתטיים, וכתוצאה מכך נוצרות צורות מופשטות, לכאורה לא יציבות.
היא ציירה כחלק מתוכנית הלימודים שלה במכללת צ'לסי לאמנויות – שם למדה אצל האמן והפסל הנרי מור.
עבודותיה של בארלו הוצגו בתערוכות יחיד ברחבי העולם.
בשנת 2014 היא הוזמנה ליצור עבודה חדשה עבור גלריות דוווין במוזיאון טייט בריטניה.
לאחר שזכתה בפרס Aachener Kunstpreis בשנת 2012, בארלו הוזמנה להציג תערוכת יחיד ב-Ludwig Forum für Internationale Kunst בגרמניה.
בתערוכה Brink הוצגו שבעה פסלים רחבי ידיים.
בשנת 2015 בארלו הציגה בגלריית Fruitmarket באדינבורו, סקוטלנד.
התערוכה "Set" הורכבה מיצירות חדשות אשר הופקו במיוחד עבור התערוכה.
צורותיה התגלגלו בחלל הגלריה מתוך כוונה ליצור מתח בין שתי קומות הגלריה.
בשנת 2016 הציגה בארלו תערוכת יחיד עם עבודות חדשות ב-Kunsthalle Zurich.
בארלו היא אחת מארבעה אמנים שהיו מועמדים לפרס ההפוורת', הפרס הראשון לפיסול בבריטניה, ועבודותיה מוצגות ב-Hepworth Wakefield החל מאוקטובר 2016.
לקראת הביאנלה בוונציה 2017, חשפה בארלו סדרה של עבודות בשם "Folly" שהתאפיינו בסגנון תעשייתי בקנה מידה גדול.
במהלך 2018 הציגה בארלו שלוש תערוכות יחיד.
'Tilt', שהתקיימה בגלריה Hauser & Wirth בניו יורק.
'Prop', שהוצג בHigh Line Art, בניו יורק ו-'Quarry', שנערכה באדינבורו, סקוטלנד, בב-Jupiter Artland.
ב-2019 בארלו הציגה ברויאל אקדמי בלונדון תערוכה חדשה של עבודותיה בשם 'cultural-de-sac'.
עבודתה התמקמה בגלריות גבריאל ג'ונגלס-ווינקלר – העבודות היו אוסף של אובייקטים בסגנון ברוטאליסטי כתגובה לארכיטקטורה של בנין הRoyal Academy.
מאז שנת 2011 בארלו חברה ב.
היא קיבלה תואר ממסדר האימפריה הבריטית (CBE), ומסדר האימפריה הבריטית (DBE) ב-2021.
פילזנר אורקוול (בצ'כית: Plzeňský prazdroj; בגרמנית: Pilsner Urquell) היא בירה לאגר שנרקחה על ידי מבשלת פילזנר אורקוול בפלזן (בצ'כית: Plzeň בשם גרמני: Pilsen), צ'כיה.
פילזנר אורקוול היה הלאגר החיוור הראשון בעולם, ובשל הפופולריות שלה היא הועתקה רבות וניתנו לה שמות רבים כמו: פילזנר, פילז או פילזינר (pils, pilsner or pilsener).
היא נרקחת עם כשותנית זאץ, זן כשות אצילי המהווה מרכיב מרכזי בפרופיל הטעמים שלו, וכך גם השימוש במים רכים.
הבירה זמינה ב-330 מ"ל, 355 מ"ל ו-500 מ"ל פחיות אלומיניום ובקבוקים ירוקים או חומים.
כמעט כל פילזנר אורקוול מהחבית נמכרת מסוננת, אך כמויות קטנות זמינות בכמויות מוגבלות ללא סינון.
רוב הבירה נמכרת בצ'כיה, סלובקיה, גרמניה ודרום קוריאה, היא נמכרת גם בסין, יפן, בריטניה, ארצות הברית, שוודיה, הונגריה אוסטריה וגם בישראל.
בשנים האחרונות, גרסת ה"מכלית" (tank) הלא מפוסטרת של הבירה הופכת לזמינה יותר ויותר.
פילזנר אורקוול הייתה בירת הלאגר החיוור הראשון, והשם פילזנר משמש לעיתים קרובות את החיקויים שלה.
היא מתאפיינת בצבעה הזהוב ובבהירותה, והצליחה להפליא: תשע מתוך עשר בירות המיוצרות ונצרכות בעולם הן לאגר חיוור על בסיס פילזנר אורקוול.
השם שלה הגרמני, שפירושו "מקור מקורי", אומץ כסימן מסחרי בשנת 1898.
עד 1839 רוב הבירה בבוהמיה הייתה כהה ובתסיסה עליונה.
עם זאת, לאגרים עם תסיסה תחתונה צברו פופולריות.
תושבי פלזן העדיפו בירות מיובאות זולות יותר בתסיסה תחתונה על פני בירות מקומיות מותססות עליון.
הבורגרים של פלזן השקיעו במבשלת בירה חדשה ומתקדמת, Měšťanský pivovar (מבשלת הבורגרים), ושכרו את יוזף גרול, מבשל מבוואריה, לבשל בירה עם תסיסה תחתית.
ב-5 באוקטובר 1842, גרול הכין מחית חדשה וב-11 בנובמבר 1842, הבירה החדשה הוגשה לראשונה בחגיגה של שוקי סנט מרטין.
המבשלה רשמה את שם (Pilsner Bier (BB (פילזנר ביר) בשנת 1859. ב-1898 הם רשמו גם את השמות המקוריים "פילזנר ביר 1842", וכן את השמות:
פילזנר אורקוול נרקחת היום, אך ורק במבשלת פלזן.
היא נרקחה בין השנים 2002 לבין 2011 בטיכי, פולין ובין השנים 2004–2017 בקלוגה, רוסיה.
הפילי פנאטיק הוא הקמע הרשמי של קבוצת הבייסבול הפילדלפיה פיליז.
הפנאטיק הוא ציפור גדולה, פרוותית, ירוקה חסרת מעוף,בעלת לשון ניתנת להרחבה.
הוא מבצע תרגילים ותעלולים שונים כדי לבדר את האוהדים במהלך משחקי בייסבול בסיטיזנס בנק פארק, אצטדיון הבית של הפיליז, ובנוסף עושה הופעות יחסי ציבור עבור הפיליז.
הפנאטיק מוכר במידה רבה כאחד הקמעים הטובות ביותר בענף הבייסבול, ואחד הקמעים המוכרים ביותר בענפי הספורט השונים בצפון אמריקה.
לפי הביוגרפיה הרשמית שלו, מקום לידתו הוא איי גלאפגוס.
במקום מספר על גב החולצה שלו, הוא עונד צורת כוכב.
הדמות נקראה על שם האוהדים הפנאטים של הקבוצה.
הפנאטיק אמור להראות כמו ציפור נדיר שהגיע לפילדפיה הרחק מאיי הגלאפגוס.
ההופעה הראשונה של הפנאטיק הייתה ב-25 באפריל 1978 באצטדיון וטרנס, במשחק מול השיקגו קאבס.
הפנאטיק נבחר ל"קמע הטוב ביותר אי פעם" על ידי "ספורטס אילוסטרייטד ילדים".
בינואר 2008, מגזין "פורבס" הכתיר את הפנאטיק כקמע הטוב ביותר בספורט.
הפנאטיק מסתובב כשהוא רכוב על טרקטורון.
במהלך המשחקים, הפאנטיק משוטט באצטדיון, מקבל את פני האוהדים ומלגלג בהומור על אוהדי הקבוצה האורחת.
הפנאטיק מבצע מספר פעולות קבועות על המגרש לפני המשחק ובין הסיבובים.
התגרות בקבוצה המבקרת על ידי ריקוד פרובוקטיבי מול בית השחקנים שלהם, חיקויים לשחקנים שלהם, ריסוק או דריכה על חפצים, כגון קסדת חבטות, המייצגים את הקבוצה.
עמידה על הגג של הספסל של הפיליז בין חצאי הסיבוב השביעי, ל"ריקוד הפנאטיק".
הוא נשאר על הגג לחצי הביתי של הסיבוב כדי "להפנט" את המגיש היריב.
ירי נקניקיות ליציע באמצעות תותח על גבי טרקטור.
ביקור בתאי השידור השונים וביצוע מעשי קונדס שונים כגון שפיכת פופקורן על השדרנים.
שפשוף ראשיהם של אוהדים קירחים שיושבים לידו ביציע.
פילטוס סוייר היה איש עסקים, פוליטיקאי חבר המפלגה הרפובליקנית ומחלוצי ויסקונסין.
הוא כיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת ויסקונסין במשך 12 שנה (1881–1893), ולפני כן כיהן עשר שנים בבית הנבחרים של ארצות הברית (1865–1875).
בשיא כוחו נחשב סוייר לאחד מ"שלישיית" הרפובליקנים ה"נאמנים" ששלטו במפלגה הרפובליקנית בוויסקונסין במחצית השנייה של המאה ה-19, לצד הסנאטור ג'ון קויט ספונר ואיש העסקים הנרי קליי פיין.
לפני שירותו הפדרלי היה סוייר ראש העיר התשיעי של אושקוש, ויסקונסין, ונציג המחוז באספה המחוקקת של המדינה לשתי כהונות.
הוא מילא תפקיד מרכזי בפיתוח העיר אושקוש, ותרם מאוחר יותר סכומים ניכרים למוסדות ציבוריים בעיר, בהם מימון ספריית אושקוש הציבורית.
מחוז סוייר בוויסקונסין נקרא על שמו.
עם זאת, סוייר ניצל את עושרו וכוחו בניסיון לגזול אדמות ועצי יער מאומת המנומיני בצפון ויסקונסין.
לאחר שנבחר לקונגרס, יזם חוקים שנועדו למכור את אדמותיהם ועצי היער שלהם במכירה פומבית.
בשנת 1871 הכריזו בני המנומיני כי אינם מוכנים לוותר על אדמותיהם או על יערותיהם, והחלו לכרות עצים ולמכור אותם בתנאים שהם קבעו – בניגוד לניסיונותיו של סוייר.
סוייר נולד ב-22 בספטמבר 1816 בווייטינג שבוורמונט, ועבר עם משפחתו כעולל למחוז אסקס שבמדינת ניו יורק.
הוא למד בבתי ספר כפריים, ובגיל 14 החל לעבוד בענף העץ, כאשר רוב שכרו הועבר למשפחתו.
בגיל 17 שילם לאביו 100 דולר (כסף שלווה מאחיו) כדי שיוכל לעבוד למען רווחיו האישיים במשך ארבע שנים.
בסיום התקופה החזיר את החוב ומימן בעצמו שנתיים של לימודים.
בשנות העשרים לחייו כבר ניהל מנסרה באזור, והרוויח היטב.
בשנת 1847 עבר לטריטוריית ויסקונסין והקים חווה במחוז פונד דו לאק.
הניסיון החקלאי נכשל, ולכן חזר לתחום העץ באזור נהר הוולף, סמוך לאושקוש.
הוא רכש מנסרה, ניהל אותה בהצלחה, ובהמשך קנה את חלקם של שותפיו והקים את העסק המשפחתי "P.
ב־1856 נבחר לכהן באספת המדינה של ויסקונסין מטעם מחוז וינבאגו.
לאחר מכן נבחר פעמיים לראש עיריית אושקוש (1863–1864), ותפקידו הבולט היה הסדרת חוב עירוני כבד.
ב־1864 נבחר לבית הנבחרים מטעם המחוז ה־5 של ויסקונסין, שנוצר לאחר חלוקת מושבים חדשה.
הוא הביס את יריבו הדמוקרטי, קולונל גבריאל בוק, וזכה ברוב של 57%.
סוייר נבחר מחדש ארבע פעמים נוספות, ובמהלך כהונתו הצליח להשיג הקצבות פדרליות גדולות לפיתוח נהרות ונמלים בצפון ויסקונסין – בהיקף שהוערך ב־6 מיליון דולר אז (כ־155 מיליון דולר בשנת 2025).
לאחר עזיבתו את בית הנבחרים השקיע סוייר ברכישת מסילות ברזל ומיזג אותן לחברת ענק.
בשנת 1881 נבחר לסנאט של ארצות הברית, וב־1887 נבחר לכהונה נוספת.
הוא כיהן עד 1893 ועמד בראש ועדת הסנאט לענייני מסילות ברזל.
בתקופה זו היה אחד האנשים החזקים ביותר במדינתו.
אולם שמו נקשר גם בפרשה שנויה במחלוקת: חבר הקונגרס רוברט "בוב הלוחם" לה פולט האשים אותו בניסיון לשחדו.
סוֹיֶיר היה הילד החמישי מתוך אחד־עשר שנולדו לאפרים ומרי סוייר.
בשנת 1841 נישא למלוִינה הדלי, ולהם נולדו חמישה ילדים (שניים מתו בילדותם).
מלוִינה נפטרה בשנת 1888 לאחר מחלה ממושכת.
סוֹיֶיר נפטר ב־29 במרץ 1900 בבית בנו אדגר באושקוש, בגיל 83. הוא נקבר במאוזוליאום משפחתי בבית העלמין ריברסייד בעיר.
המחוקקים של ויסקונסין החליטו לקרוא למחוז סוייר על שמו, כמחווה למעמדו ההיסטורי.
פילזנר (Pilsner) הוא סוג של בירת לאגר בהירה שקיבלה את שמה מהעיר הבוהמית פילזן, שם יוצרה לראשונה בשנת 1842 ומשווקת מאז בשם פילזנר אורקוול.
לעיר פילזן הוענקו זכויות לבישול בירה בשנת 1307. עד אמצע המאה ה-19, רוב הבירות הבוהמיות עברו תסיסה עליונה.
אז מבשלות החלו ליישן בירה שנעשתה עם שמרים קרים ותוססים במערות, מה ששיפר את צלילות הבירה ואת חיי המדף שלה.
חלק ממחקר זה נהנה מהידע שכבר פורט בספר שהודפס בשנת 1794, מאת הברומאסטר פרנצ'ק פופה.
בשנת 1853, הבירה כבר הייתה זמינה ב-35 פאבים בפראג.
בשנת 1856 היא הגיעה לווינה ובשנת 1862 לפריז.
בשנת 1859, נרשם כשם מותג.
בשנת 1898 נוצר סימן המסחר Pilsner Urquell כדי להדגיש את היותה מבשלת הבירה המקורית שייצרה סוג בירה זה (Urquell שמשמעותה "מקורי").
הכנסת מערכת הקירור המודרנית לגרמניה על ידי קרל פון לינדה בסוף המאה ה-19 ביטלה את הצורך במערות לאחסון בירה, ואפשרה בישול ואחסון של בירה קרה ותוססת במקומות חדשים רבים.
עד 1993, מבשלת פילזנר אורקל תסיסה את בירתה באמצעות חביות פתוחות במרתפים שמתחת למבשלה.
מצב זה השתנה בשנת 1993 עם שימוש במכלי גליל גדולים.
לאגר חיוור מודרני המכונה פילזנר עשוי להיות בעל צבע בהיר וצלול מאוד, מצהוב חיוור עד זהוב, עם רמות משתנות של ארומה וטעם כשות.
חוזק האלכוהול של בירות המכונות פילזנר משתנה אך בדרך כלל נע סביב 4.5%-5% כוהל בנפח.
בירה עם צבע זהוב בוהק, מרירות בינונית וארומה ברורה, מבושלת עם לתת וכשות סאז.
בצ'כיה, רק פילזנר אורקל נקראת "פילזנר".
עם זאת, מחוץ לצ'כיה, פילזנר בסגנון צ'כי הוא שם נרדף לכל בירות לאגר כאלו: לדוגמה בודוויזר הצ'כית, גמברינוס, קוזל, רדגאסט, סטארופרמן, סטארוברנו וקרושוביצה.
בירה בצבע קש בהיר עד זהוב עם טעם מר או אדמתי יותר, דוגמת המותגים: בק'ס, ביטבורגר, פלנסבורגר, פירסטנברג, הולסטן, ג'בר, קוניג וקרומבאכר.
בירה בעלת טעם מתוק קל, ניתן להפיקו מדגנים אחרים מלבד לתת שעורה, דוגמת המותגים: ההולנדים: אמסטל, גרולש והיינקן או הבלגים: ג'ופילר, מאס וסטלה ארטואה.
מהגרים גרמנים הביאו בירות בסגנון פילזנר לאמריקה באמצע המאה ה-19. ומותגים אמריקאים עדיין קרובים יותר לסגנון הגרמני, אך גריסט מסורתי עשוי להכיל עד 25% תירס או אורז.
לפי תוכנית ההסמכה של שופטי בירה, לפילזנרים האמריקאים יש "פחות טעם, כשות ומרירות משמעותית מאשר לפילזנרים אירופיים מסורתיים".
בירה בצבע קש בהיר עד זהוב עם טעם אדמתי פריך ונקי יותר.
פיליסטוס היה היסטוריון יווני איש סיקיליה.
הוא נולד בסירקוסאי והיה תומך נאמן ויועץ של דיוניסיוס הראשון טיראן סירקוסאי ושל בנו ויורשו דיוניסיוס השני.
חיבורו על תולדות סיקיליה עד המאה ה-4 לפנה"ס ועל תקופת שלטונם של שני הדיוניסים אבד ושרדו ממנו פרגמנטים בלבד.
פיליסטוס, מעשירי סירקוסאי, נמנה עם תומכי דיוניסיוס.
קודם תפיסתו את השלטון בסירקוסאי מתח דיוניסיוס ביקורת על האופן בו ניהלו הסטרטגוי של העיר את המערכה נגד הקרתגים.
כשקנסה האספה את דיוניסיוס על דברי ההמרדה שלו התערב פיליסטוס ושילם את קנסותיו, כשהוא מבטיח כי יוסיף לשלמם כל אימת שהאסיפה תטילם עליו.
בתמיכת פיליסטוס הצליח דיוניסיוס לתפוס את השלטון בסירקוסאי.
ב-386 לפנה"ס נישא פיליסטוס לבתו של לפטינס, אחייניתו של דיוניסיוס.
מאחר שלא נועץ בו בעניין הנישואים, חשד דיוניסיוס בפיליסטוס כי הוא רוקם עם גיסו קשר להפילו, ולכן היגלה אותו מן העיר.
הוא התיישב בסיבאריס, אך לאחר זמן עבר אל אדריה, בה נשאר עד מותו של דיוניסיוס (366 לפנה"ס).
בעת שהותו באדריה כתב פיליסטוס את תולדות סיקיליה באחד-עשר ספרים.
פיליסטוס נקרא לשוב על ידי דיוניסיוס הצעיר, והוא שכנעו להיפטר מאפלטון ומדיון.
כשהפליג דיון מזקינתוס כדי להשתלט על סירקוסאי (356 לפנה"ס), הציב דיוניסיוס הצעיר את פיליסטוס בפיקוד הצי המלחמתי.
לאחר קרב ים ממושך כותרה אונייתו.
פיליסטוס שלח יד בנפשו על סיפונה, כדי לא לעמוד למשפט בני עירו.
חיבורו של פיליסטוס על ההיסטוריה של סיקיליה באחד עשר ספרים נחלק לשניים: החלק הראשון (ספרים 1-7) גולל את תולדות האי מימי קדם ועד נפילת אקרגס (אגריג'נטו) לידי הקרתגים ב-406 לפנה"ס.
החלק השני עסק בהיסטוריה של דיוניסיוס הראשון ושל דיוניסיוס השני עד שנת 363 לפנה"ס.