tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הוא אחראי על עטיפות לאלבומים שזכו לשבחים ביקורתיים ומסחריים של אמנים כדוגמת מדונה (Ray of Light), פו פייטרס, בק, דיקסי צ'יקס, Guns N' Roses, יורופ, מישל לין ג'ונסון, אלאניס מוריסט, פט מתיני, Svoy וסוניק יות'.
בתקופות שונות, רייגן היה המנהל האמנותי של מאבריק רקורדס, MCA רקורדס וגפן רקורדס.
קינג'ין (במילרע, הנו"נים מאונפפים כמו בצרפתית, הקשיבו: [kĩ ˈdʒĩ] ; בפורטוגזית: Quindim) הוא קינוח אפוי ברזילאי פופולרי עם מורשת פורטוגזית.
הקינוח העשוי בעיקר מסוכר, חלמונים וקוקוס טחון.
זהו חביצה ומוצג בדרך כלל ככוס הפוכה עם משטח נוצץ וצבע צהוב עז.
ניתן להכין את התערובת גם בתבנית רינג גדולה (כמו תבנית סווארין, שנקרא רום באבה ובמקרה זה הוא ייקרא "quindão" ומוגש בפרוסות.
המילה quindim מקורה מהמילה "דיקנדה" בשפת קונגו, אחת משפות הבנטו.
פירושה "המחוות, או ההתנהגות או ההומור האופייניים לנערות מתבגרות".
השימוש הרב בחלמונים מאפיין ממתקים ומאפים פורטוגליים רבים, כמו ה-papo de anjo (הסנטר הכפול של מלאך) ו-fios de ovos (מילולית "חוטי ביצה" או בשם האנגלי "שערות מלאך").
השילוב שלהם עם קוקוס וסוכר נוצר כנראה על ידי עבדים אפריקאים במאה ה-17 בצפון מזרח ברזיל, שם אגוזי קוקוס היו בשפע וסוכר (מקנה סוכר) היה תעשייה מרכזית.
קווינדים הוא גם דמות של קרנף (על שם הקינוח) המופיעה בספרי סופר הילדים מונטיירו לובאטו .
זה גם הנושא של השיר Os Quindins de Yayá שמופיע בשלושת הקבלרוס ומושר על ידי אורורה מירנדה .
קווינטוס אניוס היה סופר ומשורר שחי בתקופת הרפובליקה הרומית.
נחשב לאבי השירה הרומית .
הוא נולד בעיירה הקטנה רודיאיי , הממוקמת ליד העיר המודרנית לצ'ה (קלבריה העתיקה, כיום סלנטו), עיירה שנוסדה על ידי המספים, ותושביה ידעו לדבר יוונית וכן לטינית ואוסקית (שפת האם שלו).
למרות שרק קטעים מיצירותיו שרדו, השפעתו בספרות הלטינית הייתה משמעותית, במיוחד בשימוש שלו במודלים ספרותיים יווניים.
מעט מאוד ידוע באופן מהימן על חייו של אניוס.
בני דורו כמעט ולא הזכירו אותו, והרבה ממה שנכתב עליו יכול היה לנבוע מתוך התייחסויותיו לעצמו בכתביו המקוטעים כעת.
כמה שורות של ה"אנלים" של אניוס, וכן עדויות עתיקות, למשל, מעידות על כך שאניוס פתח את האפוס שלו בהיזכרות בחלום שבו הודיע לו המשורר האפי העתיק הומרוס שרוחו נולדה מחדש לתוך אניוס.
תורת מעבר הנשמות אמנם פרחה פעם באזורי איטליה שיושבו על ידי היוונים, אך ייתכן שהאמירה הזו הייתה ספרותית בלבד.
מאורוס סרוויוס הונראטוס דיווח שאניוס טען שהוא צאצא של מספוס (Messapus), המלך האגדי של מחוז הולדתו.
עיר הולדתו רודיאיי, שעבר הלניזציה חלקית, הייתה בהחלט באזור שבו ישבו המספים.
לפי אולוס גליוס, אניוס נהג לומר שהדבר העניק לו מורשת לשונית ותרבותית משולשת.
אניוס שירת בצבא בדרגת קנטוריון במהלך המלחמה הפונית השנייה (218-201 לפנה"ס).
בהיותו בסרדיניה בשנת 204 לפנה"ס, נאמר שהוא משך את תשומת לבו של קאטו הזקן ונלקח על ידיו לרומא.
שם לימד יוונית ועיבד מחזות יווניים לפרנסתו, ודרך יצירותיו השיריות זכה לידידותם של כמה מגדולי האנשים ברומא שאת הישגיהם שיבח.
בין אלה היו סקיפיו אפריקנוס ופולוויוס נוביליור , שאותו ליווה במסע המלחמה האיטולי (בשנת 189).
לאחר מכן הוא הפך את כיבושה של אמברקיה, שבו נכח, לנושא של מחזה ושל פרק ב"אנלים".
באמצעות השפעתו של בנו של נוביליור, קווינטוס , קיבל אניוס אזרחות רומית.
אבל הוא עצמו חי חיים פשוטים ברובע הספרותי בגבעת אוונטינוס עם המשורר קאיקיליוס סטאטיוס , שגם הוא היה מעבד של מחזות יווניים.
אניוס מת בגיל 70 בערך, מיד לאחר שיצר את הטרגדיה שלו Thyestes.
בספר האחרון של שירו האפי, בו נדמה כי מסר פרטים שונים על ההיסטוריה האישית שלו, הוא מציין כי היה בשנתו ה-67 בעת חיבורו.
הוא השווה את עצמו, בהרהוריו על סיום היצירה הגדולה של חייו, לסוס אציל, שלאחר שזכה לעיתים קרובות בפרס במשחקים האולימפיים, קיבל את מנוחתו כשהוא עייף בגילו המתקדם.
תחושה דומה של גאווה על סיום הקריירה הגדולה באה לידי ביטוי בשורות הזיכרון שחיבר לצורך הנחתן מתחת לפסל ראשו לאחר מותו: "אל יבכו עלי, ואל יחגגו את הלווייתי באבל; כי אני עדיין חי, כשאני עובר הלוך ושוב דרך פיותיהם של בני אדם".
אניוס המשיך את המסורת הספרותית המתהווה על ידי כתיבת מחזות בסגנון יווני ורומי (praetextae ו-palliatae ), כמו גם חיבור יצירתו המפורסמת ביותר, אפוס היסטורי בהקסמטרים בשם "אנלים" .
יצירות משניות אחרות כוללות את "אפיכרמוס" (Epicharmus), "אפיגרמאטה" (Epigrammata), ה"אוהמרוס" (Euhemerus), ה"הדיפגטיקה" (Hedyphagetica), "פראיקפטה"/"פרוטפטיקוס" (Praecepta/Protrepticus), "סטוראי" (Saturae) (או "סאטירות"), "סקיפיו" (Scipio) ו"סוטה" (Sota).
ה"אנלים" היה שיר אפי ב-15 ספרים, שהורחב מאוחר יותר ל-18 ספרים, וסיקר את ההיסטוריה הרומית מנפילת טרויה בשנת 1184 לפנה"ס ועד לתקופת כהונתו של קאטו הזקן כקנסור בשנת 184 לפנה"ס.
זה היה השיר הלטיני הראשון שאימץ את המשקל הקסמטר דקטילי המשמש בשירה האפית והדידקטית היוונית, והוביל אותו להפוך למשקל הסטנדרטי לז'אנרים אלו בשירה הלטינית.
ה"אנלים" הפכו לטקסט עבור תלמידי בית ספר רומאים, והם הוחלפו בסופו של דבר על ידי ה"אינאיס" של ורגיליוס.
ה"אפיכרמוס" נוצר בהשראת ההיפותזות הפילוסופיות שפיתח המשורר והפילוסוף הסיציליאני אפיכרמוס מקוס, שעל שמן נקראה יצירתו של אניוס.
ב"אפיכרמוס" מתאר המשורר חלום שחלם בו הוא מת והועבר למקום כלשהו של הארה שמימית.
שם הוא פגש את אפיכרמוס, שהסביר את טבעם של האלים ולימד את אניוס את הפיזיקה של היקום.
ה"אוהמרוס" הציג תורה תאולוגית המבוססת על רעיונותיו של הפילוסוף אוהמרוס, שטען כי האלים של אולימפוס אינם כוחות על-טבעיים המתערבים בחייהם של בני אדם, אלא גיבורים מימי קדם, אשר לאחר המוות נחשבו בסופו של דבר לאלוהויות בשל גבורתם, האומץ שלהם או השפעתם התרבותית (אמונה זו ידועה כיום בשם "אוהמריזם" ).
גם קיקרו וגם לקטאנטיוס כותבים שה"אוהמרוס" היה תרגום ותיאור יצירתו המקורית של אוהמרוס "ההיסטוריה הקדושה", אך לא ברור אם זה אומר שאניוס פשוט תרגם את המקור מיוונית ללטינית, או שהוסיף לו את האלמנטים שלו.
רוב מה שנשמר מיצירה זו מגיע אלינו מלקטאנטיוס, וקטעים אלה מרמזים שה"אוהמרוס" היה טקסט פרוזה.
ה"הדיפגטיקה" לקחה חלק גדול מהחומר שלה מהאפוס הגסטרונומי של ארכסטרטוס מגלה.
החלקים ששרדו משירו של אניוס דנים בשאלה היכן הקורא עשוי למצוא את סוג הדג הטוב ביותר.
רוב הפרגמנטים, המלאים במונחים ייחודיים לדגים ובשמות מקומות רבים, מושחתים או פגומים.
ה"הדיפגטיקה" כתובה בהקסמטרים , אך שונה מה"אנלים" בכל הנוגע לשימושים במשקל; ההבדל הזה נובע במידה רבה מהנושא המובחן של כל יצירה.
השמות "פראיקפטה" ו"פרוטפטיקוס" שימשו ככל הנראה כדי להתייחס לאותה יצירה (אולי יצירת תוכחה).
עם זאת, לאור טבעה הכמעט לא קיים של יצירה זו (רק המילה pannibus צורה "יוצאת דופן" של המילה pannis, שפירושה "סמרטוטים" נשמרה בחיבורו של המדקדק הלטיני כאריסיוס), קשה מאוד לאמת זאת.
ה"סאטירות" הוא אוסף של כ-30 שורות משירים סאטיריים מה שהופך אותו להיקרות הראשונה של הסאטירה הרומית.
שורות אלו כתובות במגוון משקלים.
השירים באסופה זו עסקו בעיקר בחוכמה מעשית, ולעיתים קרובות לימדו מוסר השכל בעזרת אגדה.
"סקיפיו" הייתה יצירה (אולי שיר הלל) שככל הנראה תיארה את חייו ומעשיו של סקיפיו אפריקנוס.
כמעט ולא נשאר דבר מהיצירה הזו, ומה שנשמר מוטמע ביצירות של אחרים.
למרבה הצער, אף ציטוט של "סקיפיו" אינו מספק הקשר.
היו שהציעו שהיצירה נכתבה לפני ה"אנלים", ואחרים טענו שהיצירה נכתבה לאחר הניצחון של סקיפיו בשנת 201 לפנה"ס בעקבות קרב זאמה (202 לפנה"ס).
ה"סוטה" היה שיר, אולי בעל אריכות מסוימת, שנקרא על שם המשורר היווני סוטאדס .
היצירה, שנכתבה על פי משקל שיצר סוטאדס, המכונה "סוטאדאוס", עסקה במספר נושאים ורעיונות שונים.
קווינטוס דליוס (ביוונית עתיקה: Δελλιος) היה מפקד צבאי ומדינאי רומאי במחצית השנייה של המאה ה-1 לפנה"ס.
משפחתו השתייכה למעמד הפרשים במערכת החברתית של רומא.
סנקה האב כתב כי מרקוס ולריוס מסאלה קורווינוס כינה את דליוס בתור desultor bellorum civilium (תרגום: "רוכב הקרקס של מלחמות האזרחים"), בשל נטייתו להחליף צדדים לעיתים קרובות.
הוא קיבל כינוי זה משום שערק מפובליוס קורנליוס דולבלה לגאיוס קסיוס לונגינוס בשנת 43 לפנה"ס, מקסיוס למרקוס אנטוניוס בשנת 42 לפנה"ס, ולבסוף מאנטוניוס לאוקטביאנוס בשנת 31 לפנה"ס.
במשך עשר שנים במזרח שירת דליוס את אנטוניוס, שהשתמש בו בעיקר למשימות דיפלומטיות.
בשנת 41 לפנה"ס שלח אותו אנטוניוס לאלכסנדריה על מנת לזמן את מלכת מצרים, קלאופטרה, לנהר קידנוס ליד טרסוס בקיליקיה.
שם היא הייתה אמורה לתת דין וחשבון על הכספים שלכאורה שלחה לגאיוס קסיוס לונגינוס למימון המלחמה נגד אנטוניוס ואוקטביאנוס.
בשנת 40 לפנה"ס שלח אותו אנטוניוס לממלכת יהודה לסייע להורדוס בגירוש המתחזה אנטיגונוס.
בשנת 36 או 35 לפנה"ס דליוס ניהל משא ומתן עם הורדוס בניסיון לשכנעו למנות את אחיה הצעיר של אשתו מרים החשמונאית, אריסטובולוס השלישי, לכהן גדול.
דליוס השתתף גם במסע המלחמה של אנטוניוס נגד האימפריה הפרתית בשנת 36 לפנה"ס.
שנתיים לאחר מכן נשלח לשכנע את ארטוואסדס השני, מלך ארמניה להשיא את בתו בת הארבע לאלכסנדר הליוס, בנו בן השש של אנטוניוס וקלאופטרה השביעית.
לא ברור אם שליחות זו הייתה רצינית, שכן זמן קצר לאחר מכן (34 לפנה"ס) פלש אנטוניוס לארמניה, כבש את בירתה ארטקסטה ועצר את המלך ומשפחתו.
דליוס נודע בהערותיו הלגלגניות, וכן נטען ששימש כמשדך בענייניו הרומנטיים של אנטוניוס.
בשל כך, קלאופטרה תיעבה אותו.
כאשר אנטוניוס נלחם במלחמתו האחרונה נגד אוקטביאנוס (31 לפנה"ס), דליוס ליווה את מפקדו ליוון, שם גייס תגבורות עבור אנטוניוס במקדוניה ובתרקיה תוך שהמצב הלך והחמיר.
ממש לפני קרב אקטיום, דליוס ערק לצד אוקטביאנוס, והסגיר לו את תוכניותיו של אנטוניוס.
הוא נימק את עריקתו בפחדו כי קלאופטרה מתכננת להתנקש בחייו.
דליוס זכה להערכה רבה מצד אוקטביאנוס.
על פי הפרשן פורפיריוס, המשורר הורטיוס הקדיש לו את האודה 2.3.
לפי סטראבון, דליוס כתב גם חיבור היסטורי שאבד (המכונה Bellum Parthicum), אשר עסק במלחמתו של אנטוניוס נגד הפרתים, מלחמה שבה השתתף דליוס בעצמו.
פלוטרכוס כינה אותו "דליוס ההיסטוריון" (ביוונית עתיקה: Δελλιος ὁ ἱστορικος), ואף ציטט מדבריו כדי לתמוך בטענה שהתנהגותה של קלאופטרה הביאה אותו לערוק לקיסר.
לכן, מקובל להניח כי ספרו של דליוס היה מקור חשוב עבור פלוטרכוס בכתיבת הביוגרפיה של אנטוניוס, וכן עבור דיווחיהם של סטראבון והיסטוריונים מאוחרים נוספים על מסעות המלחמה של פובליוס ונטידיוס ואנטוניוס נגד הפרתים.
אוטו הירשפלד (1903) וסנטו מצארינו (1966) טענו לעומת זאת כי גאיוס סאלוסטיוס קריספוס כתב נאום ניצחון עבור ונטידיוס, והוא היה המקור העיקרי.
לייזנר-ינסן (1997) סיכם כי פרשנותם להופעתן של שש מילים בלבד הייתה מוגזמת: "כל המסקנות המרתקות הללו של מלומדים חרוצים, למרבה הצער, אינן נתמכות בעדויות נוספות".
קווינטוס דליוס מופיע כדמות בלתי מוסרית וידידו של מרקוס אנטוניוס ברומן Antony and Cleopatra מאת קולין מקאלוג ובמחזה Cleopatra: A Life Unparalleled.
קווין ברוס שניידר הוא גנרל בחיל האוויר של ארצות הברית המכהן מאז פברואר 2024 כמפקד כוחות האוויר של ארצות הברית בגזרת האוקיינוס השקט.
שניידר שירת בעבר כמנהל המטה של חיל האוויר בפנטגון (2021–2024) וכמפקד פיקוד כוחות ארצות הברית ביפן וחיל האוויר החמישי (2019–2021).
הוא סיים את לימודיו באקדמיית חיל האוויר של ארצות הברית ב-1988 עם תואר ראשון בהנדסה.
הוכשר כטייס במסגרת התוכנית המשותפת להכשרת טייסי מטוסי סילון של נאט"ו (Euro-NATO Joint Jet Pilot Training) בבסיס חיל האוויר שפרד שבטקסס, ולאחר מכן הוכשר כטייס מטוסי F-16. ב-1996 סיים את בית הספר לנשק של חיל האוויר.
הוא בעל תואר שני במדיניות אסטרטגית וביטחון לאומי ממכללת המלחמה של חיל הנחתים בווירג'יניה.
שניידר החל את שירותו כטייס קרב והוצב בקוריאה הדרומית וביפן.
שירת כמדריך בבית הספר לנשק בבסיס נליס וכראש מחלקת נשק וטקטיקות של כנף הלחימה ה-52 בבסיס ספאנגדאלם שבגרמניה.
הוא גם שימש כעוזר אישי של ראש מטה חיל האוויר, הגנרל מייקל ריאן.
בשנים 2003-2004 פיקד על טייסת התקיפה ה-80 שהוצבה בבסיס קונסאן בקוריאה הדרומית.
בשנים 2009-2011 פיקד על כנף האימונים ה-80 בבסיס שפרד, ובשנים 2013-2014 פיקד על כנף המשלוח האווירית ה-380 בבסיס אל-דהפרה שבאיחוד האמירויות הערביות, תקופה בה הוביל משימות קרב במלחמת עיראק ובמלחמת אפגניסטן.
כקצין מטה בכיר שימש ראש המטה של כוחות האוויר של ארצות הברית בגזרת האוקיינוס השקט (2015–2016) לאחר מכן שימש ראש המטה של פיקוד האוקיינוס השקט.
בפברואר 2019 מונה למפקד פיקוד כוחות ארצות הברית ביפן וחיל האוויר החמישי.
ב-2021 מונה למנהל מטה חיל האוויר בפנטגון.
בפברואר 2024 קודם לדרגת גנרל ומונה למפקד כוחות האוויר של ארצות הברית בגזרת האוקיינוס השקט.
קווין קיין הוא שחקן, במאי ומפיק אמריקאי.
קיין נולד בפילדלפיה, פנסילבניה, שבארצות הברית.
לאחר שסיים את לימודיו בתיכון מירטל ביץ' בשנת 1994, הוא המשיך וסיים את לימודיו באוניברסיטת קוסטל קרוליינה בשנת 1998 ולאחר מכן בסטודיו ויליאם אספר בניו יורק.
קיין ערך את הופעת הבכורה שלו על המסך בתפקיד קטן בסרט הדרמה משנת 2000, "שוחים", ולאחר מכן הופיע כאורח בסדרות הטלוויזיה "חוק וסדר", "חיים אחד לחיות" ו"חוק וסדר: מדור מיוחד".
הוא אחד החברים המייסדים של החברה The Collective NY, חברת הפקות שבסיסה בעיר ניו יורק.
בשנת 2015, קיין גם הופיע לצד שומר בסרט הקומדיה הרומנטית, "אסון מהלך".
בתוכנית "חיים ובת'", קיין גם השתתף, הוא גילם את מאט, חברה של בת', בתפקיד חוזר.
בטלוויזיה, הוא הופיע כאורח בסדרות "צווארון לבן", "דם כחול", "ללא פעילות" ו"FBI: המבוקשים ביותר".
הוא גילם תפקידים חוזרים בסדרה "שיקגו PD" ב-2016, ובסדרה "בונדינג" ב-2018. הוא גילם תפקידי אורח שונים בסדרה "חוק וסדר: מדור מיוחד", לפני שלוהק לתפקיד הבלש טרי ברונו לעונות 24 ו-25 כתפקיד חוזר.
ביולי 2024 הוכרז כי קיין יקודם לשחקן קבוע בסדרה בעונה ה-26 של הסדרה.
שנהפרויקטתפקידהערות2000שוחים ג'ייקללא קרדיט2005איך נאבדתיג'ייקסרט קצר2009האגדות של אמא שליסבסטיאן2011דרך ארוכהאוקונורסרט קצראני לא אניאנדי תומאס2013שיר עדיין בפניםשוןדרך טייגר לילי איש משלוחיםבאפלהאדםסרט קצר2015אסון מהלךקווין2017באמאשל'ךאדם חתיךגם מפיקתיקון מהירסקוטיסרט קצר2018הדוד סילאססילאסניסוי הקשת בענן דייוויד מקנהמרגישה פצצהאיש חתיך בבית המרקחתגם מפיקפצצת לז צ'ינוהמורה הזו דארןכיווניםג'יימססרט קצר2019האיריסוכן FBI2020ניתקטראוויססרט קצר2024לקפץמיטץ'2025סוג של בהיריוןמפיק
קווין סטואר ריאסקוס סגורה (בספרדית: Kevin Stuar Riascos Segura; נולד ב-21 ביוני 1995 בבוגוטה שבקולומביה) הוא כדורגלן קולומביאני המשחק בעמדת הבלם.
ריאסקוס שיחק במגוון קבוצות בקולומביה ובארצות הברית.
ב-1 ביולי 2025 חתם ריאסקוס על חוזה לעונה אחת בהפועל חיפה מליגת העל הישראלית.
מַרְקוּס אָוּרֶלְיוּס קְלָאוּדִיוּס קְוִינְטִילוּס היה קיסר האימפריה הרומית במשך 17–77 ימים (התאבד או נהרג בשנת 270 לספירה).
הוא היה אחיו של הקיסר קלאודיוס השני גותיקוס.
ההיסטוריה אוגוסטה מדווחת כי נבחר לקיסר על ידי חיילי הצבא הרומאי מיד לאחר מות אחיו וכי הבחירה אושרה בדיעבד על ידי הסנאט.
ההיסטוריון יואנס זונאראס לעומת זאת, מדווח כי נבחר על ידי הסנאט בלבד.
המקורות מסכימים, עם זאת, כי הלגיונות שהיו עם הקיסר קלאודיוס השני במסע אל הדנובה לא היו מודעים, או לפחות לא תמכו, בעלייתו של קווינטילוס.
הם תמכו במועמד משלהם, אורליאנוס, והכתירו אותו בתואר אוגוסטוס.
ההיסטוריה אוגוסטה מדווחת שאורליאנוס נבחר על ידי קלאודיוס השני עצמו, כשהיה על ערש דווי.
משהוכתר, קווינטילוס שהה בעיר אקוויליה שבצפון-מזרח איטליה.
הוא לא נסע לרומא, משום שצבאו הגן על צפון-איטליה מפני פלישה אפשרית מהרי האלפים.
בינתיים, הגותים שמעבר לדנובה פתחו במתקפה, הובסו על ידי אורליאנוס, וזה הוכתר על ידי חייליו לקיסר בעיר סירמיום שעל הדנובה.
משך שלטונו שנוי למחלוקת, ההיסטוריונים זונאראס ואוטרופיוס טוענים ששלט כ-17 ימים ואילו זוסימוס טוען ששלט כ-77 ימים.
במחקר המודרני תקופת השלטון של 17 ימים אינה מקובלת מכיוון שהוטבעו מספר רב יחסית של מטבעות.
קווינס הוא אחד מחמשת רובעי העיר ניו יורק, המזרחי ביותר והגדול שבהם מבחינת שטחו.
קווינס הוא גם מחוז במדינת ניו יורק.
הרובע ממוקם סמוך לרובע ברוקלין, בחלקו המערבי של לונג איילנד.
הרובע הוא השני בגודל אוכלוסייתו (אחרי ברוקלין), עם 2.4 מיליון תושבים בשנת 2020. מחוז קווינס הוא גם המחוז השני באוכלוסייתו במדינת ניו יורק, אחרי מחוז המלך (Kings County), שכמעט חופף לרובע ברוקלין.
קווינס הוא המחוז הרביעי בצפיפותו בקרב רובעי ניו יורק, כמו גם בקרב מחוזות ארצות הברית.
מספר התושבים ברובע קווינס גדול כל כך, עד שאילו כל אחד מרובעי ניו יורק היה עיר בפני עצמו, היה רובע קווינס מדורג במקום הרביעי באוכלוסייה מבין ערי ארצות הברית, אחרי לוס אנג'לס (במקום הראשון בתרחיש הזה), שיקגו וברוקלין.
קווינס הוא המחוז המגוון ביותר מבחינה אתנית בארצות הברית.
מחוז קווינס נוסד ב-1 בנובמבר 1683, כאשר חולקה מושבת ניו יורק ל-12 מחוזות, ונקרא על שם אשת המלך צ'ארלס השני – קתרינה מברגנזה (1638–1705).
קווינס נוסד כרובע בניו יורק בשנת 1898.
"בירת המחוז" היא שכונת ג'מייקה.
רובע קווינס מחולק לארבע שכונות: ג'מייקה, לונג איילנד סיטי, פלאשינג ופאר רוקאוויי.
רובע קווינס נמצא בחלקו הצפון-מערבי של לונג איילנד, וכולל מספר קטן של איים הנמצאים במפרץ ג'מייקה.
הניוטאון קריק מהווה הגבול בין קווינס לרובע ברוקלין שמדרום.
הרובע גובל באיסט ריבר מצפון וממערב, שבעברו הצפוני נמצא רובע הברונקס, ובעברו המערבי נמצא הרובע מנהטן.
הרובע סטטן איילנד נמצא דרומית מערבית לרובע.
ברובע ובשאר העיר ניו יורק שורר אקלים סובטרופי גשום עם השפעות מתונות מהאוקיינוס האטלנטי.
הרובע מקבל משקעים כל השנה.
הטמפרטורות הקיצוניות ביותר שנמדדו הן 41.6°C ו-(19.4°C-).
החורף בדרך כלל מתון יותר מבאזורים אחרים במדינת ניו יורק.
שלג מאוד נפוץ וסופות שלגים קורות פעם ב-4 שנים לערך.
הסתיו והאביב לא צפויים ועשויים להיות חמימים עד צוננים.
ההתיישבות האירופאית הראשונה הייתה בין השנים 1635–1643 על ידי מתיישבים מהולנד כחלק מקולוניית הולנד החדשה, ומתיישבים בריטים שהגיעו לאזור מקולוניית אנגליה החדשה, וחיו בכפוף לשלטון ההולנדים.
קווינס היה אחד משנים עשר המחוזות המקוריים של קולוניית ניו יורק הבריטית בהתאם לחלוקת המחוזות משנת 1683. בין השנים 1683–1784 מחוז קווינס כלל 5 ערים: ג'מייקה, פְלַאשִׁינְג, ניוטאון, המפסטד ואוֹיְסְטֵר בֵּיי.
מושב המחוז הראשון מוקם בג'מייקה, אבל פורק במהלך מלחמת העצמאות האמריקנית על ידי הבריטים כדי לספק חומרים לבניית צריפים לאכסנת חיילים.
האזור שיחק תפקיד מינורי במלחמה, וכמו שאר לונג איילנד נשאר בידי הבריטים עד לשלהי המלחמה.
ב-6 באפריל 1784 נוצרה עיר שישית בשם המפסטד הצפונית, מכיוון רצון להתבדלות של החלקים הצפוניים של המפסטד.
לאחר המלחמה, מספר מבנים בג'מייקה שימשו זמנית כבתי כלא וכבתי משפט, עד שבניין חדש הוקם בשנת 1787 והושלם זמן מה לאחר מכן.
לראשונה עלה ממפקד האוכלוסין האמריקאי משנת 1850 כי אוכלוסייתן הכוללת של שלוש הערים המערביות עלתה על אוכלוסייתן הכוללת של שלוש הערים המזרחיות במחוז קווינס.
בשנת 1870, נוצרה עיר חדשה, לונג איילנד סיטי, שהתבדלה מהעיר ניוטאון.
ב-8 במאי 1884 האי רייקרז הועבר לשליטה אדמיניסטרטיבית של מחוז ניו יורק.
הרובע קווינס נוסד ב-1 בינואר 1898. הערים לונג איילנד סיטי, ניוטאון, פלאשינג וג'מייקה וחצי האי רוֹקְאֵווֵיי התמזגו לכדי רובע, מפרקים כל מסגרת מוניציפלית קיימת.
השטחים של מחוז קווינס שלא התאחדו, ביניהם הערים המפסטד הצפונית, אויסטר ביי ורוב חלקה של המפסטד הדרומית נשארו כחלק ממחוז קווינס, עד שיצרו ב-1 בינואר 1899 את מחוז נסאו.
בשלב זה, גבולות מחוז קווינס והרובע קווינס הפכו כמעט חופפים.
עם האיחוד, ג'מייקה הפכה שוב למושב המחוז, אבל הפעם משרדיו נבנו בהרחבה, בעיר התחתית של ג'מייקה.
בשנים 1905–1908 מסילת הרכבת של לונג איילנד שופצה וחושמלה.
תחבורה לאי מנהטן שקודם התאפשרה רק במעבורת או דרך גשרים בברוקלין, הפכה קלה הרבה יותר משנת 1909 ואילך, בזכות בנייתו של גשר קווינסבורו או בשמו הנפוץ גשר רחוב 59, שאפשר גישה יבשתית גם לאי רוזוולט.
מסילת רכבת תת-קרקעית חדשה מתחת לאיסט ריבר שהושלמה בשנת 1910 הועילה גם היא.
משנת 1915, רוב הרובע היה מחובר לרכבת התחתית של ניו יורק.
בין השנים 1920–1930 אוכלוסיית הרובע יותר מהכפילה את עצמה.
ב-16 באפריל 1964, האי סאות' ברד'ר הועבר לשליטה אדמיניסטרטיבית של מחוז ברונקס.
ב-29 באוקטובר 2012, נהרסה רוב שכונת בְּרִיזִי פּוֹיְנְט בשרפה מאסיבית שפרצה בעקבות ההוריקן סנדי.
רובע קווינס מכיל עשרות שכונות ייחודיות בעלות אופי שונה.
תושבי קווינס נוטים להזדהות יותר עם שכונותיהם מאשר עם הרובע או עירם.
השכונה אסטוריה, הכוללת את התת-שכונות אָסְטוֹרְיָה הֵייטְס (רמת אסטוריה), דִיטְמָארְס ולִיטֵל אִיגִ'יפְט (בתרגום חופשי: מצרים הקטנה), היא שכונה בעלת האוכלוסייה היוונית הגדולה ביותר מחוץ ליוון.
בשכונת אסטוריה מתגורר מספר גדול של אמריקאים מלטזים.
ג'קסון הייטס, קורונה, ואלמהרסט מהוות שכונות בהן מתגוררת אוכלוסייה מדרום-מזרח אסיה.
פלשינג היא שכונה בה מתגוררת אוכלוסייה סינית וקוראנית.
בריצ'מונד היל מתגוררת האוכלוסייה הסיקית הגדולה ביותר מחוץ להודו.
מידל וילג', ווייטסטון והווארד ביץ' הן ביתן של אוכלוסייה איטלקית-אמריקנית רבה.
שכונות מספת' וריג'ווד הן ביתן של תושבים ממזרח אירופה, כגון פולנים, רומנים, אלבנים וסלאבים אחרים.
בשכונת וודסייד מתגוררים פיליפינים-אמריקנים רבים.
מרכז קווינס (שכונות רגו פארק, פורסט הילס, קיו גארדנס, פרש מדוס, הילקרסט, הוליס הילס, ג'מייקה הילס ואחרות) הוא אזור יהודי ברובו, שכולל מהגרים רבים מישראל, איראן וברית המועצות לשעבר.
השכונות בלרוז ופלורל פארק מכילות קהילה אירית-אמריקאית רבה.
ג'מייקה הוא אזור שמוצא אוכלוסייתו הוא בעיקרו מהאיים הקריביים.
כלכלתו של רובע קווינס מתבסס על ענף התיירות.
בקווינס נמצאים שני שדות התעופה העמוסים בעולם - נמל התעופה הבינלאומי ג'ון פ.
קנדי (הוקם בשנת 1948) ונמל התעופה לה גוארדיה (הוקם בשנת 1939) הגורמים לאוויר שמעל להיות המזוהם במדינה.
בקווינס יש תעשיית סרטים באולפני קאופמן באסטוריה.
היכל המדע של ניו יורק
בפארק פלאשינג מדוז נערך בשנים 1939 ו-1964 היריד העולמי של ניו יורק.
אוהל חב"ד לובביץ' - קברם של שניים מאדמו"רי חסידות חב"ד בבית הקברות מונטיפיורי.
בקווינס ממוקם אצטדיון הבייסבול סיטי פילד המשמש ביתה של קבוצת הניו יורק מטס ומרכז הטניס "פלשינג מדו" שבו נערך מדי שנה (מאז 1978) טורניר הגראנד סלאם אליפות ארצות הברית הפתוחה.
על פי סקר שנערך בשנת 2000 מתגוררים במחוז 2,229,379 תושבים.
צפיפות האוכלוסין היא 2,888.5 נפשות לקמ"ר.
הרכב האוכלוסייה מבחינה גזעית נכון ל-2020:
היספנים ולטינים (מכלל הגזעים): 27.8%
אתניות (מבין יוצאי אירופה, נכון ל-2000):
כמו כן, בסקר שנערך ב-2011 נמצא כי 9% מתושבי הרובע הם יהודים.
קווינטוס לוטאטיוס קאטולוס קיסר היה מצביא ומדינאי רומי, שכיהן כקונסול של שנת 102 לפנה"ס
שמו המקורי היה "סקסטוס יוליוס קיסר", בנו של "סקסטוס יוליוס קיסר" (דודו הגדול של יוליוס קיסר).
לאחר אימוצו על ידי קווינטוס לוטאטיוס קאטולוס האב, אימץ את שמו.
במהלך מלחמת הקימברים והטוטונים, שבמהלכה שימש כקונסול, נשלח קאטולוס להגן על מעברי האלפים מפני פלישת הקימברים.
קאטולוס, שלא הכיר את השטח, ופחד שאם ימקם את צבאו במעברי האלפים הוא יכותר, החליט למקם את מחנו על החוף השמאלי של נהר האדיג'ה ליד העיר טריינט (טרנטו המודרנית), ולעצור את הקימברים שם.
בנוסף הקים גשר על גבי הנהר שיבטיח את יכולתו לסגת לצד הימני של הנהר במקרה של תבוסה.
בקיץ של שנת 102 לפנה"ס, כאשר הגיע צבא הקימברים לאדיג'ה העליונה, נתקפו חיילותיו של קאטולוס בבעתה וברחו לכול עבר.
קאטולוס הצליח לרכז את חלקו הגדול של כוחותיו מחדש, ולסגת לחוף הימיני של הנהר.
יחד עם זו נפל הגשר לידי הקימברים, וקאטולוס נסוג מעבר לנהר הפו, ובכך מסר לידי הקימברים את כל המישור שבין הרי האלפים לנהר פו.
באביב של שנת 101 לפנה"ס, תוגבר צבאו של קאטולוס (שבזמן זה כיהן כפרוקונסול), בצבאו של גאיוס מריוס, ושני הצבאות, שמנו כ־50 אלף איש, עברו את הפו וצעדו לעבר הצבא הקימברי.
שני צבאות היריבים נפגשו על גבי השדה הראודי ליד וורקלה.
הקרב הסתיים בניצחונם של הרומים, ובמפלתם הגמורה של הקימברים.
עם סיום הקרבות החלו להתפרץ העימותים הפוליטיים והאישיים בין קאטולוס שהיה מראשי סיעת האופטימטים ובין מריוס שהיה מראשי הסיעה הפופולרית, עימותים שתודלקו על ידי התוצאות השונות של מסעות המלחמה שערכו השניים בשנה הקודמת, והמאבק על היוקרה שבניצחון הקרב.
אף על פי שכוחותיו של קאטולוס תפסו 31 דגלים של האויב, מריוס נחשב בעיני בני תקופתו כמנצח האמיתי של המלחמה.
במהלך מלחמת האזרחים הרומית צידד קאטולוס בלוקיוס קורנליוס סולה, וכאשר מריוס השתלט על רומא ב־87 לפנה"ס נכלל קאטלוס ברשימת השחורה של מריוס.
כאשר האחרון סירב לחון אותו, התאבד קאטולוס.
מלבד הקריירה הפוליטית שלו נזכר קאטולוס כנואם מפורסם, משורר, ובעל הבנה עמוקה ורחבה באמנות ובספרות יוון העתיקה.
לפי קיקרו, קאטולוס חיבר את זיכרונותיו על תקופות הקונסוליה שלו, ועל המלחמה הקימברית, אולם אלה לא שרדו עד לימינו, וכול מה שידוע עליהם הוא ציטוט אחד מאלה שהופיע בכתבי קיקרו.
קאטולוס היה גם אדם בעל הון גדול שנוצל בחלקו לפיאור העיר רומא.
מכתביהם של פלוטרכוס, אפיאן וקיקרו, ידוע לנו על שני מבנים ברומא שקאטאלוס בנה: מקדש לאלת המזל הרומית פורטונה, שנבנה כאנדרטה לקרב וורקלה, ו"פורטיקוס קאטולי" ("Forticus Catuli") שנבנה מרווחי מכירת שלל המלחמה הקימברית.
בנו של קאטולוס, שנקרא גם הוא קווינטוס לוטאטיוס קאטולוס, היה מדינאי רומאי בעל חשיבות ושימש כקונסול וקנסור בימיה האחרונים של הרפובליקה הרומית.
קווינטוס קאיקיליוס מטלוס נומידיקוס (לטינית: Quintus Caecilius Metellus Numidicus; ?
– 91 לפנה"ס) מדינאי ומצביא רומאי בתקופת הרפובליקה הרומית, אחד ממנצחי מלחמת יוגורתה, מנהיג מפלגת האופטימטים בתוך הסנאט הרומי, ויריבו הפוליטי של גאיוס מריוס.
מטלוס היה בן למשפחה האצולה רבת ההשפעה של המטלים וככזה יועד מילדות לקריירה פוליטית וצבאית ענפה.
כמו רוב בני משפחתו היה מטלוס שמרן וקנאי למעמדה של האצולה, ויחד עם זו בעל רגש לאומי חזק ורמת מוסר (לפי אמות המידה הרומאיות) גבוהה.
במהלך הקריירה הצבאית והמדינית שלו רכש מטלוס שם של מנהיג צבאי מוצלח, תקיף ובעל ניסיון רחב.
מוניטין זה הביא לבחירתו לקונסול של שנת 109 לפנה"ס, ולשליחתו לנומידיה במטרה לסיים את מלחמת יוגורתה.
בגלל תכונותיו הבולטות קיוו הסנאט והעם הרומי שמטלוס יצליח להחזיר את כבודה של רומא במלחמה הלא נגמרת, לאור הכישלונות החוזרים ונשנים של המצביאים הרומים השונים שנשלחו לפניו לאפריקה.
מטלוס בחר את גאיוס מריוס, בן החסות של המטלים, ואת פובליוס רוטיליוס רופוס לשמש בתור לאגטיי וסגניו בצבאו.
הצבא הגיע בשנת 109 לפנה"ס לחופי אפריקה, ומטלוס חידש את המלחמה במלך הנומידי.
באביב של שנת 108 לפנה"ס חדר הצבא הרומי לנומידיה, ונפגש עם צבא יוגורתה על גדות נהר מותול.
בתחילת הקרב חוו הרומים חיסרון טקטי גדול מול הנומידים, ששלטו עליהם מגבוה, וכיתרו את כוחותיהם של הרומים.
מטלוס הצליח, בתמרון טקטי יעיל, ובעזרתו החשובה של מריוס, לעבור מהאזור הנמוך שבו נמצא, לאזור השולט בו התארגנו הנומידיים ולגרשם משם.
הניצחון בקרב היה בעל חשיבות עליונה לשליטה הרומית באפריקה, ומטלוס רכש למריוס הערכה רבה על חלקו בניצחון זה.
החטיבה של מטלוס, כמו החטיבה של גאיוס, כבשה מספר ערים נומדיות והציבה בהם חיל מצב, כאשר הערים שהתנגדו נכבשו בכוח וגבריהם הוצאו להורג.
מטלוס העביר את מחנו העיקרי לפרובינציה הרומית של אפריקה (לשעבר שטחה של קרתגו כיום תוניס) והחל לערוך משא ומתן עם יוגורתה על כניעתו.
בו בזמן ניסה לשחד את שליחו של יוגרטה בומילקאר, שיבגוד במלכו.
ניסיון זה נכשל, ובשנת 107 המשיך מטלוס, במלחמה, כובש את רוב נומידיה וממשיך בניסיונותיו לתפוס את יוגורתה, אולם זה הצליח לחמוק ממנו ונע כל הזמן ממקום למקום.
מטלוס עקב אחרי יוגורתה למבצרו בטהלה, על שפת המדבר הגדול של תוניס של ימינו, שם צר על העיר 40 יום עד נופלה.
אולם מסעו הנועז של מטלוס יצא לבטלה, יוגורתה נמלט למאוריטניה, השבטים הגאטולים מהדרום החלו במאבק נגד צבאות רומא.
על רקע זה, הכריז סגנו גאיוס על כוונתו להעמיד את עצמו לבחירות למשרת הקונסול, דבר שגרר את התגייסות כל מעמד האצולה הרומי נגד מועמדותו וגינויו משום מעמדו הנמוך.
מטלוס אפילו התלוצץ שגאיוס ימתין עד שבנו הצעיר של מטלוס יגיע לגיל שבו יכול הבן להתמודד על הקונסול, ורק אז מריוס יכול להתמודד עם הבן על התפקיד.
מחלוקת ואיבה נפערו בין השניים, מטלוס פיטר את מריוס מהסגנות, והלה, מלווה בתחושת עלבון, חזר לרומא והעמיד את עצמו לבחירות לקונסולאט של שנת 107 לפנה"ס.
התעמולה הפופוליסטית המוצלחת שערך מריוס בקרב הפלבס, בנוסף לתמיכתם של אנשים בעלי השפעה ממעמד הפרשים ומסוחרים מצליחים, הביאו לבחירתו לקונסול של שנת 107 לפנה"ס ברוב קולות עצום, למרות ההתנגדות העזה של מעמד האצולה.
בנוסף לכך, בצעד חסר תקדים מאז ימיו של גאיוס גְרַקְכוּס, קבעו האספות העממיות את תפקידו כפרוקונסול בתור המצביא העליון של אפריקה, והפכו על פניה את החלטת הסנאט שקבעה שמטלוס יישאר בתפקיד זה.
בשנת 106 לפנה"ס החולף מטלוס הפגוע והמריר על ידי סגנו לשעבר מריוס, ומסר לידיו את הצבא שחנה בקירטה.
יחד עם זו, עם חזרתו לרומא זכה מטלוס בהערכה על כיבושה של נומידיה עד לגבולות המדבר, ולמעשה על שבירת בסיס כוחו של יוגורתה.
נערך לכבודו טריומף מפואר, והוא זכה לכינוי הכבוד "נומידיקוס" - "מנצח הנומידים"
אופיו הלא מתפשר של מטלוס, מעמדו הגבוה, קשריו המשפחתיים הענפים, והישגיו המרשימים כמצביא ומדינאי, העמידו אותו בראש מפלגת האופטימטים, וכמנהיג הנוביליטאס, צמרת האצולה הרומית.
מטלוס נאבק באופן חסר פשרות, אם כי ללא הצלחה יתרה, במנהיגי הסיעה הפופולרית, ובראשם גאיוס סרביליוס גלאוקיה, לוקיוס אפוליוס סטורנינוס, וגאיוס מריוס.
בשנת 102 לפנה"ס נבחר למשרת הקנסור המכובדת, וניסה, ללא הצלחה, להוציא את סטורנינוס וגלאוקיה מהסנאט הרומי.
בשנת 100 לפנה"ס היה מטלוס ראש המאבק נגד קבלת החוק האגררי של מריוס, שהבטיח חלוקה של אדמות חקלאיות לחיילים הוותיקים של מריוס.
לאחר שהחוק עבר, וסטורנינוס הכריח את כל הסנטורים להישבע אמונים לחוק, היה מטלוס הסנאטור היחיד ששמר על כבודו, ובחר לצאת לגלות מאשר להישבע לחוק אשר לא האמין בו.
שנה לאחר מכן, לאחר מותו של סטורנינוס, חזר מטלוס לרומא, והחזיר לעצמו את מקומו כמנהיג האצולה.
אויבו הוותיק מריוס העדיף לא להיות ברומא בשעת חזרתו של יריבו, ונעדר במופגן מהעיר.
המאבקים ההולכים וגדלים בין הפופולרים לאופטימטים, שהיו תקדים למלחמת האזרחים המתקרבת, גבו את חייו של מטלוס.
הוא נרצח בשנת 91 לפנה"ס, מורעל ככל הנראה על ידי יריביו הפוליטיים.
קְווִינְטוּס פָאבּיוּס פּיקְטוֹר היה מראשוני ההיסטוריונים הרומיים.
בן לגֶנס הפאביים ונכד לגאיוס פאביוס פיקטור הצייר ("פיקטור" בלטינית).
קווינטוס, סנאטור רומי, לחם בגאלים בשנת 225 לפנה"ס ולקח חלק במלחמה הפונית השנייה.
הוטל עליו המסע לאורקל מדלפי, בחיפוש אחר עצה נוכח התבוסה הקשה בקרב קאנאי (216 לפסה"נ).
פיקטור כתב ביוונית והיה הרומאי הראשון שכתב היסטוריה ולא אנלים.
הוא השתמש ברשומות משפחתו ואלו של משפחות מכובדות אחרות כמקור לעבודותיו.
ספרי השנים שלו החלו בבואו של איניאס ללאטיום.
עבודתו תמה בזכרונותיו מהמלחמה הפונית השנייה, אשר את האחריות עליה הטיל על קרתגו בלבד ובמיוחד על משפחת ברקה ובניה חמלקרת וחניבעל.
פוליביוס, טיטוס ליוויוס ודיוניסיוס מהליקרנסוס השתמשו בו כמקור, ועבודתו תורגמה ללטינית עד ימי קיקרו.
קווינטוס סרטוריוס היה מצביא ומדינאי רומי, ממנהיגי הסיעה הפופולרית ברפובליקה הרומית.
סרטוריוס נולד למשפחה ממעמד הפרשים בנורסיה.
משנת 105 לפנה"ס ועד 102 לפנה"ס שירת בצבא הרומי תחת פיקודו של גאיוס מריוס בגאליה ובצפון איטליה והשתתף במלחמת הקימברים.
בשנת 97 לפנה"ס מונה לתפקיד טריבון צבאי בספרד.
בחמש השנים ששימש בתפקיד זה רכש סרטוריוס מוניטין של מפקד צבאי מוכשר ויעיל בקרב בני ארצו ובקרב הילידים האיברים.
בשנת 90 לפנה"ס נבחר למשרת הקווסטור והשתתף במלחמת בעלות הברית, שבמהלכה איבד אחת מעיניו.
סרטוריוס נקלע לחיכוכים עם לוקיוס קורנליוס סולה, ממנהיגי האופטימאטים, בעיקר בשל כך שהאחרון מנע ממנו להיבחר למשרת הטריבון בשנת 88 לפנה"ס.
עקב חיכוכים אלה חבר סרטוריוס ללוקיוס קורנליוס קינה וגאיוס מריוס, יריביו הפוליטיים של סולה, עם פרוץ מלחמת האזרחים הרומית.
לאחר יציאתו של סולה מזרחה התלקחה מחדש מלחמת האזרחים וסרטוריוס חבר למנהיג הפופולרים הקונסול קינה.
זה חבר לגאיוס מריוס, שחזר מגלותו באפריקה, וסרטוריוס לקח חלק חשוב ועיקרי בכיבוש רומא על ידי שני מנהיגים אלה.
עם כיבוש רומא החלו לערוך המנצחים הפופולרים טבח באנשי האצולה האופטימיטים.
נראה שסרטוריוס היה גורם ממתן בקרב המנהיגות הפופולרית אשר ניסה למנוע ולמזער את ממדי הטבח, אולם ללא הצלחה יתרה.
לאחר מותו של מריוס הוציא להורג סרטריוס את הפלוגות של הנ"ל שלקחו את החלק העיקרי במעשי הרצח.
חזרתו של סולה לאיטליה בשנת 83 לפנה"ס מהמזרח הביאה לפריצתה המחודשת של מלחמת האזרחים וסרטוריוס, ששימש כפראיטור, נשלח לאטרוריה לגייס חיילים ומשם לספרד, שעליה מונה כנציב.
לאחר מפלת הפופולרים במלחמה באיטליה שלח סולה לספרד את אניוס לוסקוס בראשותו של צבא וסרטוריוס ברח מפניו למאוריטניה.
בשנת 81 לפנה"ס חזר סרטוריוס לספרד וביסס לעצמו עמדת כוח בלוסיטניה (פורטוגל של ימינו).
סרטוריוס הקים צבא שהתבסס על השבטים הלוסיטאנים, עריקים מהצבא הרומי, שרידי הסיעה הפופולרית, בני המושבות הרומיות באזור ואפריקנים.
השלטון ברומא שלח נגדו מספר צבאות, אולם הוא הצליח להביס אותם.
יכולתו של סרטוריוס כמצביא הביאה לתמיכה רבה בו בקרב הילידים של חצי האי האיברי, תמיכה שהתגברה בשל הקלות במיסים שהנהיג.
סרטוריוס החל ליצור משקל-נגד לשלטון ברומא על ידי יצירת סנאט מקומי באוסקה, הנחלת חינוך ותרבות יוונית- רומית לאצילים המקומיים ורכישת תמיכתם של המושבות הרומיות בספרד.
במישור החיצוני הצליח סרטוריוס ליצור לעצמו קהל תומכים בעיר רומא עצמה, יצר שיתוף פעולה עם שודדי הים באזור וניסה ליצור קשרים מדיניים עם מיתרידטס השישי, מלך פונטוס.
למרות מאבקו העיקש של נציג השלטון מטלוס פיוס, שנשלח להיספניה כבר בשנת 79 לפנה"ס, סרטוריוס שלט למעשה באופן מוחלט בחלקים גדולים בחצי האי האיברי עד לשנת 77 לפנה"ס.
בשנה זו הגיע לחצי האי פומפיוס בראש צבא גדול וחבר לכוחות האחרים של רומא באזור.
הלחץ הצבאי הכביר שהופעל על סרטוריוס אילץ אותו להימנע בדרך כלל מעימות חזיתי עם כוחות השלטון הרומאי ולנקוט בטקטיקות גרילה.
במשך חמש שנים הצליח סרטוריוס להדוף את כוחותיו של פומפיוס אולם מצב המלחמה המתמיד הוביל להתדרדרות מתמשכת במעמדו בקרב תומכיו והשטח עליו שלט הלך וקטן.
בסופו של דבר הוא נרצח בשנת 72 לפנה"ס בקנוניה על ידי קצינים מצבאו שלו.
מותו של סרטוריוס מוטט למעשה את המרד בחצי האי האיברי, ופומפיוס הצליח במהרה לכבוש מחדש את חצי האי ולארגן אותו ביעילות תחת מרותה של השלטון האופטימאטי ברומא.
קווינטוס קאיקיליוס מטלוס פיוס (לטינית: Quintus Caecilius Metellus Pius) היה מדינאי ומצביא רומי, מתומכיו העיקריים של סולה במלחמת האזרחים הרומית ואחד החברים הבולטים בסיעה האופטימאטית ברומא הרפובליקנית.
פיוס היה בן למשפחת האצולה הוותיקה והחזקה של המטלים ובנו היחיד של המנהיג האופטימאטי רב-העוצמה קווינטוס קאיקיליוס מטלוס נומידיקוס, מאויביו הפוליטיים המרים של גאיוס מריוס.
מטלוס החל את הקריירה הצבאית שלו במהלך מלחמת האיטלקים ברומא, שפרצה בשנת 91 לפנה"ס, כלגאטוס בצבא הרומי הדרומי שנלחם במרידה האיטלקית קמפניה ובסאמניום.
במהלך הקרבות הוא נלחם תחת פיקודו של סולה וייתכן שבתקופה זו רכש את אמונו.
הישגיו הבולטים ביותר היו בשנת 88 לפנה"ס, שנה בה כוח צבאי בפיקודו כבש את מעוז האיטלקים ונוסיה והרג בקרב את פומפאידיוס סילו, ממנהיגי המורדים.
עם פרוץ מלחמת האזרחים בשנה זו וכיבושה של רומא על ידי סולה, הראה פיוס את נאמנותו לזה והוא מונה כתגמול למפקד הצבא הדרומי.
לאחר שסולה יצא מזרחה להילחם נגד מיתרידטס השישי, מלך פונטוס הושאר מטלוס בקאמפניה והצבא בפיקודו היווה, יחד עם הלגיון של אפיוס קלאודיוס פולכר, מוקד הכוח העיקרי של סולה באיטליה.
לבסוף מטלוס זנח את המלחמה בסאמניטים, השאיר בדרום איטליה כוח צבאי קטן וצעד לעבר רומא.
נסיגתו הובילה לנפילתו של כוח המצב בידי הסאמניטים, שמיהרו לחתום על הסכם שלום נוח עם מריוס וקינה.
מטלוס חבר לכוחות האופטימאטים בעיר, שמנו את כוחות הקונסול גנאיוס אוקטאוויוס ושרידי כוחותיו של סטראבו.
מעודד ממספרם הוא יצא בראש הצבא אל הגבעות האלבניות על מנת להילחם בצבאו של קינה.
אולם, חיילי הממשלה הפגינו חוסר רצון מובהק להילחם ולאור חשש שיערקו לצד השני הוא נסוג לעבר העיר.
הנסיגה של כוחות האופטימאטים חיזקה את המורל של הפופולרים והללו העבירו את מחנם מול חומות העיר רומא.
העריקות מקרב חיילי הממשלה הלכו וגדלו ונראה שמצבם של הממשלה הייתה בכי רע.
מטלוס ניסה להביא להשיג של פשרה בין שני המחנות אולם נסיגתו מהגבעות האלבניות העכירה את יחסיו עם הקונסול אוקטאוויוס שראה בו בוגד.
מפקדי וחיילי הצבא האופטימאטי, שלפי המקורות לא סמכו על שיקולו של אוקטאוויוס השמרן, דרשו ממטלוס לקחת את הפיקוד העליון אולם הוא סירב.
סירובו של מטלוס הגביר את העריקות מהמחנה האופטימאטי עד שתועלתו כצבא התמוססה.
עקב מאורעות אלו נכנעו הסנאט הרומי והאופטימאטים לפני כוחותיהם של קינה ומריוס.
כניסתם של הכוחות הפופולרים המנצחים לעיר סימנה את תחילתו של מסע טבח ברומא ובאיטליה כולה.
מטלוס נמלט בנס מגורל זה וגלה לפרובינקיה הרומית באפריקה, שם הצליח לייצב שלטון אופטימאטי כלשהו.
עמדתו באפריקה התמוססה כאשר הוא נסוג מפני גאיוס פביוס הדרניוס, נציג הפופולרים ונמלט לליגוריה בצפון איטליה, שם החל לגייס צבא חדש.
עם חזרתו של סולה מהמזרח ונחיתתו בברונדיסיום בשנת 83 לפנה"ס חבר אליו בשנית פיוס.
סולה העניק לו מעמד של פרוקונסול והפך אותו לאחד ממצביאיו העיקרים.
פיוס ניצח מספר קרבות מכריעים במלחמה שתרמו לניצחון הסופי של מחנהו.
לאחר ניצחונם הסופי של האופטימאטים במלחמה מונה פיוס למשרה הפונטיפקס מקסימוס היוקרתית.
בשנת 80 לפנה"ס נבחר פיוס למשרת הקונסול יחד עם סולה ושנה לאחר מכן נשלח להיספניה כפרוקונסול עם שני לגיונות על מנת לדכא את המרד שפרץ שם בהנהגתו של קווינטוס סרטוריוס.
פיוס ניהל מלחמה עיקשת בסרטוריוס במשך 3 שנים אולם לרוב נחל מפלות.
בשנת 77 לפנה"ס נשלח פומפיוס לאזור ושני המצביאים הצליחו בכוחותיהם המשותפים לדחוק בהדרגה ובאיטיות את סרטוריוס מעמדת כוחו.
הירידה במעמדו של סרטוריוס הוביל לרציחתו בשנת 72 לפנה"ס על ידי קציניו.
לאחר הרצח דוכא המרד במהירות והיספניה אורגנה מחדש תחת שלטון האופטימאטים.
עם חזרתו לרומא בשנת 71 לפנה"ס ערך פיוס טריומף לכבוד ניצחונו על סרטוריוס ופיזר את צבאו (בניגוד לפומפיוס).
הוא מת ככל הנראה בשנת 63 לפנה"ס.
קווינס אוף דה סטון אייג' היא להקת רוק כבד שהוקמה ב־1997 בפאלם דזרט, בקליפורניה שבארצות הברית.
הלהקה הוקמה בשם "Gamma Ray" על ידי הגיטריסט והסולן ג'וש הומי זמן קצר לאחר פירוקה של להקתו הקודמת, "Kyuss".
שמה של הלהקה שונה לאחר שלהקת הפאוור מטאל הגרמנית הוותיקה "Gamma Ray" איימה בתביעה.
מאז הקמתה השתנה הרכב הלהקה תכופות וכלל בין השאר את באסיסט "Kyuss" לשעבר ניק אוליברי, מתופף "Kyuss" לשעבר אלפרדו הרננדז, מתופף "נירוונה" וסולן להקת ה"פו פייטרס", דייב גרוהל, סולן להקת "סקרימינג טריז" מארק לאנגן (בה ניגן הומי תקופה קצרה), ומתופף "Danzig" לשעבר ג'ואי קסטילו.
אלבומה הראשון של הלהקה Queens of the Stone Age (1998) הוקלט על ידי הומי, שניגן גם גיטרה וגם בס (תחת השם קרלו וון סקסרון), ומתופף Kyuss לשעבר אלפרדו הרננדז.
הקטע הסופי באלבום, "I Was A Teenage Hand Model" כולל סמפול של הודעה קולית שהשאיר באסיסט Kyuss לשעבר, ניק אוליברי, בו הוא מודיע להומי שהוא מעוניין להצטרף ללהקה.
בשנת 2000 הוציאה הלהקה את האלבום Rated R, אלבום שהיווה את פריצת הדרך של הלהקה.
לצד הופעת אורח של סולן הסקרימינג טריז מארק לאנגן, כלל האלבום עיבודים מחודשים למספר שירים שהוקלטו בפרויקטים שונים של חברי הלהקה ביניהם ה-Desert Sessions של הומי ו-Mondo Generator של אוליברי.
הרכב הלהקה השתנה שוב בשנת 2002 עם צאת אלבומה השלישי Songs for the Deaf וכלל שוב את לאנגן, מתופף נירוונה וסולן להקת הפו פייטרס דייב גרוהל, וגיטריסט A Perfect Circle לשעבר טרוי ואן ליואן שנשאר חבר בלהקה עד היום.
גרוהל עזב לאחר סיבוב הופעות קצר עם הלהקה והוחלף על ידי מתופף Danzig לשעבר ג'ואי קסטילו.
בשנת 2004 פיטר הומי את אוליברי בעקבות תקרית אלימה בה היה מעורב.
בשנת 2005 הקליטה הלהקה את אלבומה הרביעי Lullabies to Paralyze, הנקרא על שם שורה מהשיר "Mosquito Song" שנעל את האלבום הקודם.
האלבום כלל בין השאר הופעות אורח של בילי גיבונס מלהקת ZZ Top, ג'ק בלאק מלהקת טניישס די, סולנית להקת Garbage שירלי מנסון וסולנית להקת Distillers ואשתו של הומי, ברודי דייל.
ביולי 2006 חזרה הלהקה לסטודיו והקליטה את אלבומה החמישי Era Vulgaris אשר יצא ביוני 2007.
בנובמבר 2012 הודיע מתופף הלהקה ג'ואי קסטילו על פרישתו מההרכב לאחר 9 שנים.
הלהקה החלה עבודה על אלבומה השישי, Like Clockwork...
שיצא ב-4 ביוני 2013, עם דייב גרוהל שוב בעמדת המתופף.
האלבום היה הראשון של הלהקה בחברת התקליטים העצמאית Matador Records.
ב-30 במרץ 2013 חשפה הלהקה את המתופף החדש שלה ג'ון ת'יאודור, מתופף דה מארס וולטה לשעבר.
במהלך 2015 הקליט הומי, סולן הלהקה, את האלבום Post Pop Depression המשותף עם איגי פופ אשר יצא לאור במרץ 2016. באלבום השתתף גם דון פרטיטה ובמסע ההופעות שליווה את האלבום השתתף גם טרוי ואן ליואן.
באוגוסט 2017 התפרסם אלבומה השביעי של הלהקה, Villains.
בהפקת האלבום השתתף בין היתר מארק רונסון, והוא כולל השפעות אלקטרוניות והשפעות של מוזיקת דאנס.
כמו שני קודמיו יצא גם הוא בחברת התקליטים Matador Records.
+ פרס שנה עבודה מועמדת קטגוריה תוצאה מקורפרס גראמי2024"Emotion Sickness"שיר הרוק הטוב ביותרIn Times New Roman...אלבום הרוק הטוב ביותר
קווינטוס סלבידינוס רופוס (לטינית: Quintus Salvidienus Rufus, ?
- 40 לפנה"ס) היה איש צבא רומאי שפעל בשלהי תקופת הרפובליקה הרומית.
רופוס נולד למשפחה ממוצא צנוע, הוא התגייס לצבא הרומאי ושירת בזמן מלחמת האזרחים כקצין תחת יוליוס קיסר בהיספניה וייתכן שגם נלחם בקרב מונדה.
לאחר הניצחון שלח קיסר את רופוס ביחד עם יורשו המיועד אוקטביוס ומרקוס ויפסניוס אגריפה ללימודים באפולוניה עם הלגיונות הרומאים שהיו מוצבים במקדוניה כהכנה לפלישה המתוכננת לאימפריה הפרתית.
עם היוודע דבר הירצחו של קיסר בשנת 44 לפנה"ס, חזר אוקטביוס עם אגריפה ורופוס לרומא.
בניגוד לעצתם הוא בחר שלא לקחת איתו את הלגיונות שהיו מוצבים במקדוניה.
המלחמה כנגד סקסטוס פומפיוס, שמבסיסו המבוצר בסיציליה ערך פשיטות ימיות על חופי איטליה ושיבש את אספקת המזון לרומא, הופקדה בידיו של רופוס בשנת 42 לפנה"ס.
רופוס נכשל בניסיונו לעצור את פומפיוס והובס על ידו בקרב ימי ליד רגיום (כיום רג'ו די קלבריה שבאיטליה) בעיקר בשל חוסר הניסיון שלו ושל חייליו בלוחמה ימית.
רופוס נלחם ככל הנראה בקרב פיליפי, שבו הובסו רוצחיו של קיסר, כמפקדו הבכיר ביותר של אוקטביוס.
עם חזרתם לרומא שלח אוקטביוס את רופוס להיספניה בראשות שישה לגיונות אולם זימן אותו חזרה בעקבות פעולותיהם של לוקיוס אנטוניוס ופולביה אנטוניה, אחיו ואשתו של מרקוס אנטוניוס, שהתחילו לפעול כנגד אוקטביוס בניסיון לבסס את משפחתם כשליטים היחידים ברומא על ידי ניסיון לשבש את הקצאת הקרקעות לווטרנים של צבא אוקטביוס.
עם חזרתו לאיטליה נשלח רופוס על ידי אוקטביוס להמשיך את המצור על סנטיום בזמן שהוא התקדם כנגד לוקיוס במטרה לסכל את כוונתו לכבוש את רומא.
אחרי הצלחתו בכיבוש סנטיום בא רופוס לעזרתו של אגריפה שעסק בלחימה בלוקיוס, עזרתו של רופוס הכריחה את לוקיוס לסגת לפרוסיה (כיום פרוג'ה שבאיטליה), שם כוחותיהם המשולבים של רופוס, אגריפה ואוקטביוס הטילו עליו מצור.
בראשית שנת 40 לפנה"ס עשו שניים מקציניו של מרקוס אנטוניוס, וונטינוס ואסינוס, ניסיון להעביר סיוע ללוקיוס הנצור אולם הניסיון סוכל על ידי אגריפה ורופוס שחסמו את דרכם ובסופו של דבר דחקו אותם לפולגיניום (כיום פוליגנו שבאיטליה), שם הם הטילו עליהם מצור.
בערך בסוף פברואר נכנע לוקיוס לאוקטביוס ופרוסיה נכבשה, בעקבות זה קציניו של אנטוניוס התפזרו ונטשו את צבאותיהם.
כשמרקוס אנטוניוס הנחית באיטליה את כוחותיו שלח רופוס איגרת למרקוס אנטוניוס ובה הציע לו כי יחבור אליו, יבגוד באוקטביוס ולערוק לצידו של אנטוניוס.
כאשר נפגשו אנטוניוס ואוקטביוס להשגת חוזה השלום ביניהם והכנת רשימת המיועדים לחיסול מקרב הסנאט הרומי, דיווח אנטוניוס לאוקטביוס על בוגדנותו של חברו רופוס.
אוקטביוס שלח מסר לרופוס בנושא זה ורופוס התאבד או שהוכרח להתאבד בעקבות חשיפת בוגדנותו.
מועדון הכדורגל קווינס פארק ריינג'רס , הידוע בקיצור כ-ק.פ.ר (QPR) הוא מועדון כדורגל אנגלי מהרבעים של האמרסמית' ופולהאם שבמערב לונדון, המשחק בליגת המשנה האנגלית.
הישגיה הטובים ביותר של הקבוצה היו כאשר זכתה בגביע הליגה ב-1967, כאשר סיימה במקום השני והייתה סגנית אלופת אנגליה בעונת 1975/1976, וכאשר הגיעה לגמר הגביע האנגלי ב-1982. אצטדיונה הביתה של הקבוצה הוא לופטוס רואד, וכינויו של המועדון הוא "החישוקים".
המועדון הוקם בשנת 1882 שעה שקבוצת St Jude's החובבנית התמזגה עם קבוצת Christchurch Rangers.
השם שנבחר לקבוצה היה מועדון הכדורגל קווינס פארק ריינג'רס, משום שרוב השחקנים היו תושבי אזור קווינס פארק בצפון מערב לונדון.
הריינג'רס, אשר הפכו מקצוענים בשנת 1889 נדדו בין 20 אצטדיונים שונים (יותר מכל מועדון אנגלי אחר) עד שלבסוף קבעו את ביתם בשנת 1917 בלופטוס רואד (Loftus Road) המהווה את אצטדיונם הביתי עד היום.
הריינג'רס, אשר נחשב למועדון קטן ומעולם לא מהמועדונים הגדולים של אנגליה, נאבקו רוב שנותיהם במטרה להגיע לליגה העליונה, אם כי היו שנים בהן הצליחו לתקוע יתד בליגה הראשונה.
בשנת 1967 זכה המועדון באליפות הליגה האנגלית השלישית, אך עונה זו זכורה בעיקר בשל העובדה כי הריינג'רס זכו להיות קבוצת הליגה השלישית היחידה אשר זכתה בגביע הליגה, לאחר ניצחון בתוצאה 2–3 על וסט ברומיץ' אלביון במשחק הגמר הראשון אשר נערך באצטדיון ומבלי.
בשנת 1976 זכה המועדון בגדול הישגיו בליגה הראשונה כאשר זכתה בסגנות האליפות.
הקבוצה נאבקה עד המחזור האחרון עם קבוצת ליברפול על תואר האליפות.
בשנת 1996, כאשר בשורותיה שיחקו שחקנים בכירים כמו לס פרדיננד, טרבור סינקלייר, קווין גאלן וריי וילקינס, ירדה קווינס פארק ריינג'רס מהפרמייר ליג, אחרי 13 שנים רצופות, ונשרה לליגת המשנה.
כעבור חמש שנים ירדה לליגה השלישית, אך שבה לליגת המשנה תוך זמן קצר.
בעונת 2010/2011 חזרה ק.פ.ר לפרמייר ליג אחרי 15 שנות היעדרות ולאחר שהקבוצה הוליכה את הטבלה לאורך כל העונה.
בסיום עונת 2012/2013 הקבוצה ירדה לליגה השנייה.
בסיום עונת 2013/2014 הקבוצה העפילה לפרמייר ליג לאחר עונה אחת.
1982: העפלה לגמר גביע ה-FA, הפסד בגמר החוזר לטוטנהאם בתוצאה 0–1 לאחר שהמשחק הראשון הסתיים בתוצאה 1-1
1986: העפלה לגמר גביע החלב והפסד 0–3 לאוקספורד יונייטד
ניצחון שיא: 2-9 נגד טרנמיר רוברס בשנת 1960
הפסד שיא: 8-1 נגד מנצ'סטר יונייטד בשנת 1969
מספר הופעות הרב ביותר בליגה: טוני אינגהאם, 519 הופעות
השחקן המבוגר ביותר: ריי ווילקינס, בן 39 ו-352 יום
השחקן הצעיר ביותר: פרנק סיבלי, בן 15 ו-275 יום
שיא שערי הליגה לעונה: ג'ורג' גודארד, 37 שערים בעונת 30–1929
שיא שערים לעונה: רודני מארש, 44 שערים בעונת 67–1966
העברת השיא מהמועדון: לס פרדיננד - 6,000,000 ליש"ט לקבוצת ניוקאסל יונייטד בשנת 1995
העברת שיא אל המועדון: אסטבן גראנרו - 9,000,000 ליש"ט מקבוצת ריאל מדריד בשנת 2012
קווינסטאון היא עיירת נופש בדרום מערב האי הדרומי של ניו זילנד, בחבל אוטגו.
היא ממוקמת לחופו של אגם וקאטיפו, בין מספר אתרי סקי וספורט אתגרי.
בקווינסטאון מתגוררים, נכון לשנת 2018, 15,850 תושבי קבע, אך בעונות התיירות מתגוררים בה עד 35,000 איש.
קווינסטאון הוקמה במחצית השנייה של המאה ה-19, כחלק מהבהלה לזהב באוטגו.
האירופאים הראשונים הגיעו אל קווינסטאון בשנת 1859 וב-1864 כבר היו במקום מבני קבע ראשונים.
שמה של העיר ניתן לה ככל הנראה בעקבות הערתו של אחד המבקרים הראשונים שאמר "it is beautiful enough for a Queen" ("יופיו של המקום מתאים למלכה" - שהתייחס לוויקטוריה מלכת הממלכה המאוחדת).
קווינטוס נסידיוס היה איש צבא רומי שפעל בשלהי תקופת הרפובליקה.
לא הרבה ידוע על מוצאו של נסידיוס, היסטוריונים מודרניים משערים שהוא מוזכר בכתביו של מרקוס טוליוס קיקרו כלוקיוס ויסידיוס.
על פי קיקרו הוא היה בן למשפחה ממעמד הפרשים, אשר סייע לו לדכא את קשר קאטילינה בשנת 63 לפנה"ס, וכן סייע לו בגיוס חיילים לקרב מוטינה כנגד מרקוס אנטוניוס בשנת 43 לפנה"ס.
כשפרצה מלחמת האזרחים בין יוליוס קיסר לפומפיוס נסידיוס צידד בפומפיוס ונשלח על ידו בשנת 49 לפנה"ס עם צי של שש עשרה ספינות לסייע להתגוננותה של מסיליה (כיום מרסיי שבצרפת) שהייתה נתונה במצור על ידי דקימוס יוניוס ברוטוס אלבינוס.
ניסיונו להסיר את המצור נכשל והוא הובס על ידי ברוטוס והוכרח להימלט לאפריקה.
אחרי שקיסר כבש את אפריקה נסידיוס נמלט להיספניה (כיום ספרד) והצטרף לשני בניו של פומפיוס, גנאיוס וסקסטוס.
לאחר תבוסתם הוא הצטרף לסקסטוס בסיקיליה (כיום סיציליה) ששם הוא המשיך לשרת בציו של סקסטוס כאחד ממפקדיו החשובים ביותר.
לאחר תבוסתו של סקסטוס על ידי מרקוס ויפסניוס אגריפה בקרב מילאי ונאולוכוס בשנת 36 לפנה"ס נסידיוס נטש את מפקדו וערק לצידו של מרקוס אנטוניוס.
נסידיוס המשיך לשרת בנאמנות את אנטוניוס כשמלחמת האזרחים בינו לבין אוקטביוס פרצה.
הוא הגן על פטרס שביוון אולם כתוצאה מתבוסתו על ידי אגריפס העיר נפלה לידיו של אוקטביוס.
מרקוּס פבּיוס קווינטיליאנוס היה רטוריקן רומי מהיספניה.
הוא צוטט רבות באסכולות הרטוריקה של ימי הביניים, ובספרות הרנסאנס.
קווינטיליאנוּס נולד ב-35 לספירה בקלגוריס (כיום קאלה-אורה, לה ריוחה) שבהיספניה.
אביו, אדם מלומד, שלח אותו לרומא ללמוד רטוריקה בראשית שלטונו של הקיסר נירון.
בהיותו שם, הוא פיתח קשר עם דומיטיוס אפר , אשר מת ב-59. קווינטיליאנוּס אימץ את אפר כמודל, והיה מאזין לו טוען בבתי המשפט.
אפר נחשב לנואם קפדני וקלאסי הנואם בסגנון קיקרו, שונה מאוד מנואמי תקופתו של סנקה, וייתכן כי היה זה הוא אשר הנחיל לקווינטיליאנוּס את אהבת קיקרו.
כמה זמן אחר מותו של אפר שב קווינטיליאנוּס להיספניה, ייתכן שעל מנת להתמחות במשפטים בבתי המשפט שבאזור.
בשנת 68 מצא עצמו שוב בדרכו לרומא, כחלק ממלוויו של הקיסר גלבה, יורשו קצר הימים של נירון.
לא נראה כי קווינטיליאנוּס היה יועץ מקורב לקיסר, אשר נרצח ב-69.
אחרי מות גלבה, בתקופה הכאוטית הקרויה "שנת ארבעת הקיסרים", פתח קווינטיליאנוּס בית-ספר ציבורי לרטוריקה.
בין תלמידיו היו פליניוס הצעיר, וייתכן שאף טקיטוס.
חירותו הכלכלית ניתנה לו על ידי הקיסר טיטוס, אשר תמך בו כלכלית ואף מינה אותו לקונסול, מתוך שאיפה לבסס מעמד מנהיג אחראי ומשכיל.
למרות זאת, לא זנח קווינטיליאנוּס את מקצוע המשפטים והוסיף לייצג לקוחות.
קווינטיליאנוּס פרש מהוראה ומהופעה בבתי-משפט בשנת 88, ימי שלטונו של הקיסר העריץ דומיטיאנוס.
כמו הסופרים החשובים האחרים בספרות הלטינית של המאה ה-1 שמוצאם מהיספניה (סנקה ומרטיאליס), גם קווינטיליאנוס ביטא השקפות אנטישמיות.
ראיה לכך היא התייחסותו למשה: "מידותיהם הרעות של הילדים מביאים שנאה על הוריהם; מייסדי ערים נשנאים על שריכזו גזע שהוא קללה לאחרים, כמו למשל מייסד האמונה הטפלה היהודית".
בעוינותו ליהודים, ייתכן שקווינטיליאנוס קיבל השראה מדומיטיאנוס, למרות שחב את קידומו להשפעתו של פלביוס קלמנס, שהוצא להורג על נטיותיו היהודיות.
על חייו האישיים של קווינטיליאנוס ידוע אך מעט.
בחיבור "תורת הנאום", אשר כתב לאחר פרישתו, הוא מזכיר אישה שמתה בצעירותה, ושני בנים שנפטרו לפניו.
החיבור "הוראת מלאכת הנאום" או "תורת הנאום" (Institutio Oratoria) הוא הטקסט היחיד פרי-עטו שנשמר.
ספר לימוד מקיף זה, בן שנים-עשר כרכים, פורסם בסביבות שנת 95. הספר עוסק בתאוריה ובפרקטיקה של תורת-הנאום, וכן בחינוך הרצוי לפיתוח אישיותו של הנואם עצמו.
כשהוא מנתח בספרו את הדרכים להשפיע על שופט, קווינטיליאנוס מספר על מקרה בו הוא עצמו טען בבית המשפט לטובת המלכה היהודיה ברניקי (בזמן שהייתה בת זוגו של טיטוס), כאשר היא עצמה הייתה השופטת.
טקסט מוקדם יותר – "הסיבות לחבלה ברהיטות" (De Causis Corruptae Eloquentiae), אבד.
"קווינטות קרן" הוא מהלך מוזיקלי נפוץ, בעיקר בסגנון הקלאסי.
ניתן למצוא אותו ביצירות אינסטרומנטליות רבות בעיקר בכתיבה לקרנות.
המהלך הבסיסי מורכב משני קולות הנעים במקביל.
הקול העליון מנגן מהלך של שתי סקונדות גדולות בעליה, והקול התחתון, מתחיל בסקסטה קטנה מתחתיו, מנגן טרצה קטנה וקוורטה זכה בעליה.
בראייה "אנכית" של הקולות, מתקבל מהלך של סקסטה קטנה, קווינטה זכה, וטרצה גדולה.
בסולם רה מז'ור, לדוגמה, מהלך זה יהיה: פה#-רה, לה-מי, רה-פה#.
קווינטות קרן, כשמן כן הן, נפוצות בעיקר בכתיבה לקרנות בתקופה הקלאסית במוזיקה.
כמו כן, הן נפוצות מאוד בכתיבה לסקציית כלי הנשיפה בהרכבים מתקופה זו, יחד עם שני אבובים, ולעיתים עם שני בסונים וחליל.
מהלך "קווינטות קרן" יכול להופיע גם בכלים אחרים, ואינו קיים באופן בלעדי בקרנות.
מהלך נפוץ הוא, לכתוב יחד עם קווינטות קרן בקרנות, מהלך של טרצות באבובים שמעליהם, כמו שניתן לראות בדוגמה של הקונצ'רטו השני לחליל מאת מוצארט.
מוצאו של המהלך הוא בכתיבה טיפוסית לשתי קרנות; הוא מורכב מצלילי הסולם המז'ורי, אשר ניתן היה לנגנם בקרן טבעית.
בנוסף לכך, עד לתקופה הרומנטית, בהערכה גסה, הייתה נהוגה הפרדה בין תפקיד של קרן "גבוהה" לקרן "נמוכה", כאשר נגני קרן נמוכה התמחו בנגינת פסאז'ים וקפיצות במנעד הנמוך, ונגני קרן גבוהה בנגינה לירית במנעד הגבוה.
לפיכך, הקו הנמוך במהלך קווינטות קרן תואם לנגן קרן נמוכה, והקו הגבוה לתפקיד של קרן גבוהה.
קווינטות קרן הן בעלות משמעות אקוסטית ואומנותית כאחד; המהלך מורכב משני מרווחים קונסוננטיים בלתי מושלמים (הסקסטה והטרצה) כשביניהם קונסוננט זך (קווינטה זכה).
בנוסף, המרווחים עצמן הולכים וקטנים ככל שהמהלך עולה, וגדלים כשהוא יורד, מה שמעניק גיוון בתצליל.
הרכב המרווחים הזה מצלצל מעודן וטוב במיוחד מכיוון שהוא משלב בתוכו מרווחים קונסוננטים בלתי מושלמים, אך מרכך ו"מגוון" אך המהלך על ידי קווינטה זכה באמצע.
המהלך נשמע טוב בייחוד בקרנות, כאשר צלילן הרחב והחם מדגיש את יופיו.
מבחינה הרמונית, המהלך מתפקד כטוניקה המורחבת בדומיננטה באמצעהּ.
הקווינטה הזכה מתפקדת כדומיננטה, גם כאשר לא משלימים את צליל הטרצה שלה.
במרוצת הזמן המהלך הפך להיות מזוהה כל כך עם קרנות, עד שהוא החל להופיע ביצירות לכלים אחרים כחיקוי לאופיה של הקרן, למשל בקטעים בעלי אופי תרועתי.
מהלך כזה נמצא, לדוגמה, בקפריצ'ו מס' 9 של ניקולו פגניני לכינור המכונה La chasse (הציד).
עם זאת, ביצירות מסוימות, קווינטות קרן מופיעות בתפקידי הקרנות גם בקטעים בעלי אופי לירי.
מלחינים כגון יוזף היידן ומוצרט השתמשו באפקט הזה ברבות מיצירותיהם, כאשר מדי פעם המהלך מקבל משמעות מוטיבית של ממש, כפי שאפשר למצוא בפרק האחרון של הסימפוניה ה-103 של היידן.
קווינטוס מאמיליוס ויטולוס (Quintus Mamilius Vitulus) היה מצביא ומדינאי רומי, שנטל חלק במלחמה הפונית הראשונה.
ויטולוס נבחר לקונסולאט בשנת 262 לפנה"ס, השנה השלישית למלחמה הפונית הראשונה.
יחד עם עמיתו למשרה, לוקיוס פוסטומיוס מגלוס, פיקד על חילות רומא בסיקיליה, ועסק עד סוף כהונתו בהמשך המצור על אגריגנטום (אקרגס).
קווינטוס לוליוס אורביקוס , היה מצביא רומאי בשירות הקיסרים אדריאנוס ואנטונינוס פיוס.
בין יתר תפקידיו נשלח יחד עם יוליוס סוורוס לדכא את מרד בר כוכבא (132-136 לספירה).
הוא היה טריבון צבאי בכיר בלגיון השנים עשר פולמינטה בגרמניה העילית, קוואיסטור, לגאטוס של הפרוקונסול בפרובינקיה אסיה, טריבון הפלבס ופראיטור.
בשני התפקידים האחרונים היה מועמדו של הקיסר אדריאנוס.
לאחר מכן פיקד על הלגיון העשירי "גאמינה" שהוצב בפאנוניה.
כשפרץ מרד בר כוכבא, נשלח ליהודה בראש כוח עצמאי כלגאטוס של הקיסר.
על השתתפותו בדיכוי המרד זכה בעיטור הצבאי "האסטה פורה" (Hasta pura, מילולית: ה"רומח הטהור") ובנזר זהב.
ההיסטוריון ורנר אק טוען, כי היה מפקד הלגיון העשירי 'גמינה', ובא בלווית כוחות עזר נוספים יחד עם סוורוס לדכא את המרד ביהודה.
הוא מסתמך על כתובת הוקרה לטריבון הצבאי של לגיון זה, סקסטוס אטיוס סנקיו (Sextu) Attius Senecio), שקיבל אות הצטיינות על חלקו בדיכוי המרד כאשר פיקד על כוחות עזר שבאו עם הלגיון.
אחרי המרד נבחר קווינטוס לוליוס לקונסול, וזמן מה אחר כך למושל הפרובינקיה גרמניה תחתית.
בשנת 138 מינה אותו הקיסר אנטונינוס פיוס, יורשו של אדריאנוס, למושל בריטניה.
קווינסי ג'ונס היה מפיק ומעבד מוזיקלי, מלחין פסקולים, מפיק סרטים, מתזמר וחצוצרן אמריקאי.