tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ב-5 בנובמבר 2024 התפטר מתפקידו, בעקבות מינויו לממלא מקום מושל רפובליקת קומי.
על פי נתונים רשמיים, בשנת 2011, היו לגולדשטיין ולאשתו הכנסה של 29.6 מיליון רובל.
בבעלות המשפחה 4 חלקות אדמה עם שטח כולל של מעל 17 אלף מ"ר, 5 דירות מגורים ושטח של 11.3 אלף מטרים רבועים, 38 מכוניות וכלי רכב.
רוסוודוקנאל היא חברה רוסית, המהווה למפעילה הפרטית הגדולה של מערכות אספקת מים ברוסיה.
מטה החברה ממוקם במוסקבה והיא חברת בת של אלפא גרופ.
החברה נוסדה לראשונה בשנת 1949. החברה הוקמה ב-30 ביולי, בהחלטת מועצת השרים של ברית המועצות על הקמתה של חברה ממשלתית בשם "אורגוודוקנאל" (Оргводоканал), שהחלה בפעילות בפועל באוקטובר באותה השנה.
החבה פיתחה פרויקטים וניהלה את הקמת מערכות אספקת המים, ומפעלי טיהור השפכים ברחבי ברית המועצות.
בשנת 2003 החברה הופרטה וכיום מהווה חלק מתאגיד אלפא גרופ.
הבעלים העיקריים של החברה הוא הקונסורציום הפיננסי והתעשייתי אלפא גרופ (משנת 2003).
מנכ"ל החברה - אנטון מיכלקוב.
רוסוודוקנאל מפעילה שבע מערכות מים אזוריות ברוסיה ומשרתת יותר מחמישה מיליון צרכנים בחמישה מחוזות פדרליים, בערי מיליון ומרכזי תעשייה גדולים כמו אומסק, וורונז', טיומן, קרסנודר, אורנבורג וברנאול.
מפעלי החברה מספקים מדי שנה כ-600 מיליון מ"ק מים לרשת המים והיא מקבלת את אותה כמות שפכים לטיפול.
האורך הכולל של רשתות אספקת המים עולה על 23 אלף ק"מ.
ההיקף הכולל של תוכניות ההשקעה שבוצעו עד 2016 הוא כ-20 מיליארד רובל.
במסגרת מימון זה, מיושמים פרויקטים גדולים של השקעות בקרסנודר, טיומן, טבר, ברנאול, אומסק, אורנבורג, ו-וורונז'.
החברה היא גם היוזמת והמפעילה של פרויקט ייחודי בקנה מידה גדול לרוסיה, המיושם על חשבון הבנק הבינלאומי לשיקום ופיתוח: שחזור צריכת המים בדרום אורל בעיר אורנבורג בשווי 1.19 מיליארד רובל.
מטרת הפרויקט להגדיל את נפח המים שיעלו מ-30 ל-100 אלף מ"ק ליום (50% מדרישת המים של העיר כולה), החברה גם פועלת לנהל מערכות טיפול שפכים מודרניות ובונה מתקנים במי נהר האורל.
בשנת 2010 הוזכרה רוסוודוקנאל בתקשורת העסקית המובילה ברוסיה בנוגע ליוזמה של נשיא הפדרציה הרוסית ליצור קרן השקעה ישירה בתשתיות.
ב-16 בנובמבר 2011, הבנק האירופי לשיקום ופיתוח (EBRD) וקבוצת החברות רוסוודוקנאל חתמו על הסכם הלוואה למתן 1.5 מיליארד רובל.
סגן הנשיא הראשון של הבנק, וארל פרימן, אמר כי זהו ההסכם השני: החברה גייסה את ההלוואה הראשונה בסכום של 1.5 מיליארד רובל כבר בשנת 2008. לפיכך, הסכום הכולל של קרנות האשראי שסיפק הבנק לרוסוודוקנאל הסתכם ב-3 מיליארד רובל.
קרנות אלה שימשו למודרניזציה של התשתית לאספקת מים בערים שבהן פועלת רוסוודוקנאל (טיומן, אורנבורג, ברנאול, אומסק, קרסנודר).
נכון לסוף 2013, רוסוודוקנאל תפסת יותר מ-5% משוק אספקת המים והתברואה הרוסית וכ-24% משוק המים והתברואה המופעלים על ידי מפעילים פרטיים.
מיכאיל מן, שר הבינוי והשיכון והשירותים הציבוריים של הפדרציה הרוסית, כינה בשנת 2014 את הקמתה של חברת RVK-Voronezh (כחלק מקבוצת החברות רוסוודוקנאל) דוגמה חיה למיזם מצליח בתחום הדיור.
חברת RVK-Voronezh משמשת כספקית המים העיקרית של העיר וורונז'.
בשנת 2009 הפכה קבוצת החברות רוסוודוקנאל לאחת ממקימות האיחוד הלאומי של תעלות המים, שמהווה ארגון מלכ"ר המקדם יישום מודלים אפקטיביים לניהול מערכות אספקת המים.
רוסוודוקנאל הוא גם ממקימי אגודת המים הרוסית וחבר באיגוד הרוסי לאספקת מים ותברואה (RAVV).
בשנת 2011 הצטרפה החברה למגזין החברתי של עסקים רוסיים (RSPP).
קבוצת החברות רוסוודוקנאל היא חברה ברשת הרוסית של ה-UN Global Compact.
פרויקטים של החברה הוכרו ברוסיה בתור היישום היעיל של מיזם פרטי ביותר בתחום פיתוח בר-קיימא.
רוסטיסלב איוואנוביץ' יאנקובסקי (5 בפברואר 1930 - 26 ביוני 2016) היה שחקן תיאטרון רוסי.
הוא נולד באודסה ב-5 בפברואר 1930, למד בלנינגרד ופרץ לראשונה בתיאטרון הטג'יקי בשנת 1951. מאז 1957 עבד בתיאטרון הדרמה במינסק.
יאנקובסקי נבחר בשנת 1978 לאמן העם של ברית המועצות.
הוא היה אחיו הגדול של אולג יאנקובסקי.
בנו איגור יאנקובסקי היה אף הוא שחקן.
בשנת 1994 התמנה ליו"ר פסטיבל הסרטים הבינלאומי Listapad שבמינסק.
רוסטוקינו הוא ראיון של המחוז הצפון-מזרחי של העיר הפדרלית מוסקבה, שברוסיה.
אחת האטרקציות העיקריות של הראיון היא רוסטוקינסקי אקוודוט מעבר לנהר יאוזה.
בראיון ממוקמים אולפני קולנוע גורקי, אחת מחברות הקולנוע הוותיקות והגדולות ביותר ברוסיה.
המכון לקולנוע על שם גרסימוב
רוסטוב היא קבוצת רוגבי רוסית מהעיר רוסטוב על הדון.
נוסדה בשנת 1960 בשם "ראדוגה" בעיר טאגאנרוג, שינתה את שמה ב-1 בדצמבר 2011 לבולאווה טאגאנרוג (Булава).
בעונת 2012, ערכה את הופעת הבכורה באליפות רוסיה ברוגבי.
לקראת עונת 2021/2022 שינתה את שמה לרוסטוב ועברה לעיר רוסטוב על הדון.
קבוצת "ראדוגה" הוקמה בשנת 1960. בחסות מפעל המטלורגיה המקומי וביוזמת ויאצ'סלב אלכסייביץ' בוקאטין.
מאז 1964 השתתפה באופן קבוע באליפות העיר.
בשנת 1982, קבוצת ראדוגה השתתפה בליגה I באליפות ברית המועצות, וב-1983, 1984, 1986 זכתה בגביע רוסיה הסובייטית.
בשנת 1985 הקבוצה הפכה לאלופת רוסיה הסובייטית.
בשנת 1990, בהנהגתו של סרגיי אנדרייביץ' מיכאיליצ'נקו, היא זכתה בזכות להשתתף בליגה הבכירה באליפות ברית המועצות.
בשנת 2008, ראדוגה התאחדה עם מועדון הרוגבי "דון" מהעיר רוסטוב על הדון, ליצירת מועדון הרוגבי "דינמו-דון" כמייצגת מחוז רוסטוב.
ב-1 בדצמבר 2011, הקבוצה שינתה את שמה לבולאווה.
בשנת 2020 נודע כי הקבוצה תאורגן מחדש ותיקרא "רוסטוב" ותפעל בחסות מועדון הכדורגל רוסטוב.
רוסטוב הוא מועדון כדורגל נשים רוסי מהעיר רוסטוב על הדון.
נוסד ב-22 בדצמבר 2020 כחלק ממועדון רוסטוב.
מועדון רוסטוב הוקם ב-22 בדצמבר 2020 כקבוצה בת של מועדון הכדורגל רוסטוב, לקראת השתתפותה באליפות רוסיה בכדורגל נשים, למאמנת מונתה נטליה קראסיובה.
רוסופוביה או "רגשות אנטי-רוסיים" הוא מונח המתייחס למגוון רחב של רגשות שליליים, חוסר אהדה, פחד, סלידה, לעג או דעות קדומות כלפי רוסיה, רוסים, השפה, תרבות או המורשת הרוסית.
לתופעה שורשים עמוקים עוד בתקופת המאה ה-14 וכיבושי הקווקז של המאות הבאות והתחזקה במיוחד בתקופת לאחר עלייתו של ולדימיר פוטין לשלטון, בייחוד בתגובה למדיניות החוץ הכוחנית שלו ומלחמותיו בצ'צ'ניה, גאורגיה ובאוקראינה.
המונח הוא היפוך למונח רוסופיליה, המסמל חיבה לכל דבר רוסי.
המונח נולד ב, בעיתונות הגרמנית ובייחוד בעיתונים נירנברגר צייטונג (1837) וב"פרנקפורטר אובר-אמטס צייטונג" והופיע לאחר מכן בדפוסים שונים.
התופעה התחזקה לאחר ניצחונה של רוסיה במלחמות נגד נפוליאון ב-1815.
היחס השלילי כלפי רוסיה בולט בעיקר בפולין, במדינות הבלטיות ובארצות שבהן רוסיה שלטה והייתה תוקפנית כלפיהן.
במדינות אלה גבר היחס השלילי כלפי כל מה שקשור לרוסיה.
באוקראינה הדבר בולט במיוחד, בעיקר בעקבות סיפוח חצי האי קרים לרוסיה, אך ביתר שאת לאחר מלחמת אוקראינה–רוסיה.
כל, שונו שמותיהם של רחובות רבים שנקראו על שם אישים רוסיים.
ספרים ברוסית נאסרו ופסלים שהוצבו לכבוד סופרים ואישים, כמו פסל פושקין ופסל יקטרינה באודסה, נהרסו.
כיום, רגשות אנטי-רוסיים התפשטו ברחבי העולם ובמרבית מדינות המערב, היחס כלפי רוסיה הוא שלילי.
רוסופיליה (Russophilia) היא הבעת אהבה וחיבה כלפי המטבח הרוסי, הספרות הרוסית, הממשל של רוסיה, ההיסטוריה הרוסית, העם הרוסי ורוסיה בכלל, המפגין כביכול את הלאומיות הרוסית למרות שאינו רוסי אתני או אזרח רוסי.
המונח היה בעיקר בשימוש במאה ה-19 ונקשר לרוב ללאומיות הכלל-סלאבית, מאז שהאימפריה הרוסית וסרביה היו למדינות הסלאביות הריבוניות היחידות בזמן אביב העמים.
בתקופת המלחמה הקרה, התנועה הקומוניסטית בפינלנד הייתה פעילה מאוד ובהלסינקי חיה קהילה רוסית גדולה יחסית.
רוסיה פופולרית מאוד בסרביה, גם אחרי הפלישה הרוסית לאוקראינה, תנועת הפטרול העממי הסרבית ארגנה מפגן תמיכה ברוסיה.
בשל האמונה, התרבות והמורשת הסלבית, הסרבים רואים ברוסים אומה אחות.
גם במונטנגרו השכנה התקיים מפגן תמיכה ברוסיה.
במשך שנים רבות, במזרח ובדרום אוקראינה היה יחס חיובי כלפי רוסיה ותרבותה.
מרבית תושבי האזורים הללו דוברי רוסית ולמשך תקופה קצרה, לאחר מהפכת 2004, התקיימו יחסי ידידות בין אוקראינה לרוסיה בשנים 2010–2013. בעקבות אירועי יברומאידן היחס הפך לשלילי יותר.
ישנם יחסי קרבה בין רוסיה לבין המשטר בבלארוס בראשות אלכסנדר לוקשנקו, אך לא ידועה מידת האהדה כלפי רוסיה בקרב אזרחי המדינה.
במדינות אסיה יש יחס אוהד יחסית כלפי רוסיה, בייחוד במדינות ערב ובמדינות בעלות משטר קומוניסטי כמו הרפובליקה העממית של סין ובווייטנאם.
רוסטוק סיוולבס הוא מועדון כדורסל גרמני מרוסטוק, מקלנבורג-מערב פומרניה, המשחק בבונדסליגה בכדורסל וביורופקאפ.
המועדון נוסד בשנת 1994 על ידי חברי קהילת הספורט (Sportgemeinschaft) ואוניברסיטת רוסטוק.
הקבוצה עלתה לליגה האזורית הראשונה (הליגה הרביעית במדינה) ב-2007, אך ירדה בחזרה לאחר עונה אחת.
ב-2012 הצליחה הקבוצה להישאר בליגת החובבים הגבוהה ביותר בגרמניה לראשונה, וסיימה במקום החמישי.
בקיץ 2012 שונה שם הקבוצה מ-EBC מקלנבורג לרוסטוק סיוולבס.
בעונת 2013/14 סיימה במקום הראשון בטבלה ועלתה ל-ProB צפון, הליגה השלישית.
במאי 2018, לאחר שעלו ל, החתימו הסיוולבס את מילאן שקובאלי למאמן.
ב-2022 עלתה הקבוצה לראשונה לליגת העל הגרמנית בכדורסל לאחר ניצחון על טיבינגן, וביוני 2023 השתתפה הקבוצה לראשונה במפעל אירופי, ונרשמה לעונת 2023/2024 ביורופקאפ.
רוסטוק הייתה סיירת קלה מסדרת קרלסרוהה שנבנתה על ידי הצי הקיסרי הגרמני.
הייתה לה אוניית אחות אחת, קרלסרוהה; הספינות היו דומות מאוד לסיירות הקודמות מסדרת מגדבורג.
רוסטוק שירתה בצי הים הפתוח כמובילת שייטות ספינות טורפדו במשך כל הקריירה שלה.
היא שירתה עם המיסוך לסיירות המערכה של קבוצת הסיור I במהלך פעולות נגד החוף הבריטי וקרב שרטון דוגר.
היא הוקצתה למסך של צי הקרב במהלך קרב יוטלנד ב-31 במאי – 1 ביוני 1916. היא השתתפה בפעולות גדולות ביוטלנד והעסיקה לעיתים קרובות כוחות קלים בריטיים, שבשיאו היא טורפדה על ידי משחתות זמן קצר לאחר חצות.
היא נגררה על ידי ספינות טורפדו גרמניות, אך למחרת בבוקר עלתה הסיירת אה"מ דבלין על הספינות הנסוגות.
הגרמנים הציבו מטענים על סיפון רוסטוק והורידו את הצוות לפני שדבלין הגיעה למקום.
מערכת ההנעה שלה כללה שני סטים של טורבינות קיטור של Marine שהניעו שני מדחפים בקוטר 3.5 מטר (11 רגל).
אלה הופעלו על ידי שנים עשר דוודים על בסיס פחם מסוג Marine ושני דוודים על בסיס נפט.
אלה העניקו לספינה מהירות מרבית של 29.3 קשרים (54.3 קמ"ש).
לרוסטוק היה צוות שכלל 18 קצינים ו-355 מלחים.
הספינה הייתה חמושה בסוללה ראשית של 12 תותחי 10.5 ס"מ (4.1 אינץ') SK L/45 במקבעים בודדים.
שניים הוצבו זה לצד זה קדימה על צור החרטום, שמונה מוקמו באמצע האונייה, ארבעה משני הצדדים, ושניים זה לצד זה מאחור.
התותחים היו בעלי הגבהה מקסימלית של 30 מעלות, מה שאפשר להם לירות במטרות לטווח עד .
היא הייתה מצוידת גם בזוג צינורות טורפדו בקוטר שקועים בגוף על צד הרוחב עם חמישה טורפדות.
לצריח הניתוב היו דפנות בעובי , והסיפון היה מכוסה בלוח שריון בעובי עד 60 מ"מ.
רוסטוק הוזמנה תחת שם החוזה "ארזאץ גייר" והונחה במספנת Howaldtswerke בקיל ב-1911. היא הושקה ב-12 בנובמבר 1912; בעת השקתה, היא הוטבלה על ידי ראש עיריית רוסטוק, ד"ר מגנוס מאסמן.
לאחר השלמת עבודת ההצטיידות, הוכנסה האונייה לצי הים הפתוח ב-5 בפברואר 1914. לאחר כניסתה לשירות בפברואר 1914, הוצבה רוסטוק כמנהיגת שייטת ספינות טורפדו בצי הים הפתוח.
ב-24 בינואר 1915, רוסטוק היוותה חלק מהתמיכה בסיירות המערכה בקבוצת הסיור הראשונה בפיקודו של אדמירל פרנץ פון היפר במהלך גיחה להשמדת כוחות קלים בריטים שפעלו ליד שרטון דוגר.
הספינה הפליגה עם שלוש סיירות קלות נוספות ו-19 סירות טורפדו.
רוסטוק וכמה מסירות הטורפדו הוטלו למסך את האגף השמאלי של שייטת סיירות המערכה.
הקבוצה הגרמנית נתקלה בחמש סיירות מערכה בריטיות, וכתוצאה מכך התרחש קרב שרטון דוגר, שבמהלכו הוטבעה הסיירת המשוריינת בליכר.
רוסטוק השתתפה בהפגזת ירמות' ולואוסטופט ב-24 באפריל 1916, כחלק מהמיסוך של קבוצת הסיור I.
בזמן שסיירות המערכה הפגיזו את לואוסטופט, רוסטוק וחמש סיירות נוספות לחמו בכוח הארוויץ'.
זמן קצר לאחר מכן, סיירות המערכה התערבו ואילצו את כוח הארוויץ' לסגת.
לאחר מכן התנתקה השייטת הגרמנית וחזרה לנמל.
רוסטוק השתתפה גם בקרב יוטלנד, ב-31 במאי 1916. היא שימשה כמנהיגת שייטת סירות הטורפדו, כשהיא הניפה את דגלו של קומודורה אנדראס מיכלזן.
על השייטת הוטל למסך את שייטות אוניות המערכה של צי הים הפתוח.
כשהצי הגרמני הגיע למגע בין שייטות סיירות המערכה הבריטיות והגרמניות בשעה 17:30, ניסו צמד משחתות, נסטור וניקאטור לתקוף את מערך הקרב הגרמני.
רוסטוק ומספר אוניות מערכה התמודדו עם המשחתות, שאחת מהן הושבתה מהאש הגרמנית הכבדה.
אוניות המערכה השמידו את המשחתות נסטור ונומאד והצוותים שלהם נאספו על ידי ספינות טורפדו גרמניות.
בשעה 19:32, רוסטוק וכמה סירות טורפדו חצו את הקו הגרמני והחלו להניח מסך עשן כדי לחפות על נסיגת הצי הגרמני.
כעשרים דקות לאחר מכן, ניתק מיכלזן מספר ספינות טורפדו כדי לסייע לסיירת המערכה ליצו שניזוקה קשות.
עד שהצי הגרמני תפס את מערך השיוט הלילי שלו, רוסטוק הוצבה עם הסיירות הקלות של קבוצת הסיור IV בצד השמאלי של הצי.
קצת לפני חצות, רוסטוק וקבוצת הסיור IV באו במגע עם שייטת הסיירות הקלות השנייה.
מעט אחרי חצות, שייטת המשחתות הרביעית הבריטית תקפה את המערך הגרמני, היכן שרוסטוק הוצבה.
היא הצטרפה לירי שהופנה נגד המשחתות כשהם הגבירו את התקפתם.
המשחתות שיגרו מספר טורפדות לעבר הגרמנים, ואילצו את רוסטוק ושאר הסיירות להסתובב כדי להימנע מהם; זה הפנה את הספינות ישירות אל אוניות המערכה בשייטת אוניות המערכה הראשונה.
רוסטוק עברה בהצלחה את המערך, אך הסיירת אלבינג נפגעה על ידי אחת מאוניות המערכה והושבתה.
בכאוס של קרב הלילה, אורות החיפוש של רוסטוק האירו את המשחתת ברוק.
ירי מרוסטוק ואוניות המערכה וסטפאלן וריינלנד ניתך על המשחתת הבריטית; למרות שניזוקה קשות, היא הצליחה לסגת בחזרה לנמל.
הספינה הותקפה על ידי המשחתות אמבוסקייד וקונטסט; שתי האוניות ירו כל אחת טורפדו בודד בהגדרות מהירויות גבוהות בטווח של כ-.
טורפדו אחד פגע ברוסטוק בשעה 1:30, אם כי לא ידוע איזו משחתת שיגרה אותו.
רוסטוק נפגעה גם משלושה פגזי , כנראה מהמשחתת ברוק.
רוסטוק הנכה קראה למשחתת S54 להצטרף אליה; S54 החלה לגרור את רוסטוק, כאשר לפעמים היא הגיעה עד .
לצמד הצטרפו לאחר מכן המשחתות V71 ו-V73, אשר נותקו מהשייטת כדי ללוות את רוסטוק חזרה לנמל.
בסביבות השעה 03:55 ב-1 ביוני, נתקלו ארבע הספינות הגרמניות בסיירת הבריטית דבלין.
שלוש המשחתות הגיעו לצד הסיירת הנכה ופינו את צוותה.
מסכי עשן הונחו כדי לטשטש את זהות ספינות המלחמה הגרמניות.
לאחר כעשר דקות, S54 יצאה עם הצוות של רוסטוק על סיפונה, בעוד V71 ו-V73 נשארו.
מטעני הטבעה עצמית נקבעו בסיירת, אך כדי להבטיח שרוסטוק תטבע מהר יותר, שתי המשחתות ירו בסך הכל שלוש טורפדות לתוך הספינה.
החרטום של רוסטוק טבע תחילה בסביבות השעה 04:25, ולאחר מכן V71 ו-V73 נסוגו לעבר שונית הורנס במהירות גבוהה.
מהצוות של רוסטוק 14 אנשים נהרגו ו-6 נפצעו במהלך הקרב.
במהלך הקרב, רוסטוק ירתה כ-500 פגזים 10.5 ס"מ, יותר מכל ספינה גרמנית אחרת.
רוסטוק שנייה, מסדרת קלן, הושקה באפריל 1918, אך לא הושלמה לפני תום המלחמה.
במטבח הפיני, רוסולי (בפינית: Rosolli) הוא סלט הנאכל בעיקר כתוספת קרה למנה, במיוחד כחלק מארוחת חג המולד הפינית המסורתית.
רוסולי עשוי מירקות שורש מבושלים, חתוכים לקוביות, במיוחד סלק, גזר ותפוחי אדמה, לעיתים קרובות בשילוב עם מלפפון חמוץ אחד או יותר (בחומץ או במלח), בצל חי ותפוח.
וריאציות עשויות לכלול גם מרכיבים נוספים כגון דג מלוח או ביצה מבושלת, ובמקרה זה סביר להניח שהסלט מוגש כמנה ראשונה (מתאבן) ולא כתוספת למנה עיקרית.
רוסולי מוגש לעיתים קרובות עם רוטב עשוי קצפת או מוצר שמנת חמוצה הזמין בפינלנד בשם kermaviili (בהיותו סוג של וילי (כמו יוגורט או קפיר) עשוי משמנת חמוצה, מרוכז בחומץ או בנוזל הכבישה של הסלק, שגם צובע את השמנת לוורוד.
מנות דומות נמצאות ברחבי צפון אירופה, מארצות השפלה ברחבי סקנדינביה ועד רוסיה.
במיוחד הוינגרט הרוסי דומה מאוד לרוסולי הפיני.
לפי כמה מקורות, המילה רוסולי מגיעה מהמילה הרוסית rassol, שמשמעותה מי מלח, אם כי לא ידוע כיצד זה הגיע למנה המדוברת.
במערב פינלנד משתמשים באופן מסורתי במונחים חלופיים כמו punainen salaatti (מילולית "סלט אדום", בתרגום דיאלקטי) או sinsalla (כנראה מהמילה השוודית sillsallad, עבור "סלט הרינג").
רוסטיצ'ריה (באיטלקית: Rosticceria) הוא חנות או מסעדה קטנה בה ניתן לרכוש ולצרוך מאכלים חמים במקום, בעיקר בצלייה (ומכאן השם) או לרכוש אותם לאיסוף עצמי.
מכיוון שלרוב מדובר בארוחות מהירות, דלפק עם שרפרפים ממוקם במקום על פי רוב, בנוסף לכמה שולחנות וכיסאות מסורתיים.
האוכל מוגש עם כלי אוכל מפלסטיק, ללא שרות מלצרים והצריכה היא מיידית או בכלים לאיסוף עצמי.
לעיתים קרובות מאוד האיסוף העצמי מציע גם פיצה לפי פרוסות.
מוצרי רוסטיצ'ריה אופייניים הם מנות בודדות של פסטה, עם תבלינים שונים, אפילו מאכלים מורכבים (למשל לזניה או קנלוני), עוף צלוי, ירקות מבושלים ומטוגנים במחבת, מנות בשר כגון קציצות או בשרים מצופי פירורי לחם, מזונות מטוגנים שונים בהתאם למיקום (סופלי, ארנצ'יני וכו').
דגל רוסיה סמל רוסיה הדוב הרוסי חיה לאומית: דוב חום (ursus arctos) המנון לאומי המנון רוסיה
רוסיה , כיום מכונה הפדרציה הרוסית , היא המדינה הגדולה בעולם לפי שטח, המשתרעת על פני 17,125,191 קמ"ר (מתוכם כ-13 מיליון קמ"ר בצפון אסיה וכארבעה מיליוני קמ"ר במזרח אירופה), ומקיפה שמינית משטח היבשה של כדור הארץ.
זוהי המדינה התשיעית באוכלוסייתה והמדינה עם האוכלוסייה הגדולה ביותר באירופה, עם אוכלוסייה של 145.5 מיליון תושבים.
שטחה של רוסיה משתרע על פני אחד-עשר אזורי זמן.
רוסיה גובלת בשלוש-עשרה מדינות (יש לה גבול יבשתי עם נורווגיה, פינלנד, אסטוניה, לטביה, ליטא, פולין, בלארוס, אוקראינה, גאורגיה, אזרבייג'ן, קזחסטן, סין, מונגוליה וקוריאה הצפונית).
תחת השלטון הסובייטי היא נקראה הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית , בראשי תיבות: РСФСР), עם התפרקות ברית המועצות בשנת 1991 חזרה רוסיה להיות מדינה נפרדת ועם הקמתה הפכה לפדרציה עצמאית.
רוב שטחה, אוכלוסייתה ותעשייתה של ברית המועצות, אחת משתי מעצמות העל, היו ברוסיה.
כתוצאה מכך, לאחר פירוק ברית המועצות ירשה רוסיה את מושבה הקבוע במועצת הביטחון של האו"ם.
למרות התארגנותה מחדש אחרי שנת 1991 כפדרציה רפובליקנית בעלת משטר דמוקרטי דה יורה, אופייה הדמוקרטי של המדינה הלך ונפגע בהדרגה בתחילת המאה ה-21, וזכויות האדם בה מופרות באופן תדיר.
מאז שנת 2000, תחת שלטונו של ולדימיר פוטין נחשבת רוסיה למדינה בעלת משטר אוטוקרטי וסמכותני.
פוטין סופג ביקורת בינלאומית חריפה בעקבות פגיעתו במתנגדי משטר, בעיתונאים, במיעוטים ובפעילי אופוזיציה וזכויות אדם.
בירת הפדרציה והעיר הגדולה ביותר בה היא מוסקבה.
סנקט פטרבורג היא המרכז התרבותי של רוסיה והעיר השנייה בגודלה.
אזורים עירוניים מרכזיים נוספים כוללים את נובוסיבירסק, יקטרינבורג, ניז'ני נובגורוד וקאזאן.
הקבוצה האתנית הדומיננטית ברוסיה הם הרוסים, ושמה "רוסיה" הוא גם כינוי מסורתי לארץ שבה חי והתרכז רוב העם הרוסי לאורך המאות ה-14–21. חלקים ממנו חיו גם בארצות שכנות, שבעבר היו חלק מהאימפריה הרוסית והפכו לעצמאיות במהלך המאה ה-20. ברוסיה חיות גם קבוצות שאינן מזהות עצמן עם הלאום הרוסי.
רוסיה חברה בארגון BRICS, ומשמשת גם כמדינה משקיפה בארגון לשיתוף פעולה אסלאמי.
רוס של קייב ונסיכות מוסקבה
תולדותיה של רוסיה שזורות בתולדותיה של קבוצה אתנית, המכונה סלאבים.
קבוצה זו היא המקור לעמים מרכז ומזרח-אירופיים רבים, דוגמת הרוסים, האוקראינים, הפולנים ואחרים.
הישות המדינית הראשונה שהוקמה הייתה קייב-רוס (או: "רות'ניה של קייב"), שנקראה על שם בירתה – קייב.
ישות זו הוקמה בעקבות הגעתו לאזור של קבוצה או שבט בשם "רוס".
הדעות חלוקות לגבי מקורותיהם של אנשים אלה.
מרבית החוקרים טוענים שמקורם מאזור סקנדינביה של היום.
לפי תאוריה זו בני שבט זה נחשבו הוויקינגים של מזרח אירופה, ובפי המקומיים הם כונו "ורנגים".
עיקר שטחי הממלכה הקדומה השתרעו על שטחי אוקראינה המודרנית.
לפי דעה אחרת, הפופולרית במידה מסוימת ברוסיה, מקורה של קבוצה זו או של השבט הזה בעמים הסלאביים עצמם.
בשנת 988, בתקופת שלטונו של ולדימיר הראשון, התנצרו הרוסים בעקבות השפעה ביזנטית.
עם נפילתה של ביזנטיון באמצע המאה ה-15, ראו עצמם הרוסים ממשיכי דרכה (החל מאותה התקופה כונתה רוסיה: "רומא השלישית").
רוס של קייב לא נשארה מאוחדת והתפרקה לכמה נסיכויות שנלחמו אלו באלו.
בתקופה זו, קמה במרכז רוסיה נסיכות ולדימיר, ואילו בצפונה התבססה רפובליקת נובגורוד.
באמצע המאה ה-13, נכבשה רוסיה על ידי האימפריה המונגולית (מלבד נסיכות נובגורוד ואזורים בצפון מערב המדינה), ונשארה תחת העול הזר במשך כשלוש מאות שנים.
במהלך תקופת השלטון הזר עלתה קרנה של נסיכות מוסקבה, ועוד לפני הניצחון על המונגולים בקרב קוליקובו, אשר התרחש בשנת 1380, הפכה נסיכות זו דומיננטית.
הנסיך איוואן השלישי מיגר סופית את המונגולים בשנת 1480, לאחר עימות שכונה: "ההתקוממות הגדולה על נהר האוגרה".
במהלך מאתיים השנים שלאחר מכן ביססה נסיכות מוסקבה את מעמדה באירופה המזרחית.
באמצע המאה ה-16 הכתיר את עצמו שליטה של הנסיכות, איוואן האיום, בתואר צאר כסמל לכוחה הרב.
במהלך תקופה זו ידעה רוסיה מספר פלישות זרות, ובאחת מהן אף איבדה את השליטה על עיר בירתה לפרק זמן קצר, בראשית המאה ה-17. איוואן האיום היה אחרון השליטים משושלת רוריק.
לאחריו, עלתה לשלטון שושלת רומנוב, בשנת 1613.
למרות הכיבושים הנרחבים, פיגרה רוסיה אחרי מדינות מערב אירופה מבחינות רבות.
כתוצאה מכך, יזם הצאר פיוטר הגדול, שעלה לשלטון בסוף המאה ה-17, רפורמות רבות, שבסופן הפכה רוסיה למעצמה בינלאומית ושינתה את שמה לאימפריה הרוסית.
הניצחון על שוודיה במלחמה הצפונית הגדולה, אשר התרחשה בראשית המאה ה-18 – ביסס את מיקומה החדש.
במהלך המאה ה-18 והמחצית הראשונה של המאה ה-19, הייתה רוסיה אחד הכוחות הדומיננטיים בעולם, עם תעשייה מפותחת ומחקר מתקדם.
למרות ההתחלה הנאה, בוששה המהפכה התעשייתית להגיע למדינה, וכתוצאה מכך החל להיווצר פער כלכלי הולך וגדל בינה ובין מדינות מערב אירופה.
במישור הצבאי, נחלה רוסיה מספר הפסדים במלחמות, דוגמת מלחמת קרים (1854–1856) ומלחמת רוסיה–יפן (1904–1905).
בנוסף, אירע ניסיון מהפכני כושל כנגד הצאר – מהפכת 1905. רוסיה הייתה עדה לעלייה חדה באבטלה וברמת העוני, בקרב השכבות החלשות של אוכלוסייתה.
המשברים הגיעו לשיאם במהלך מלחמת העולם הראשונה.
קריסת הכלכלה, האבדות הרבות בנפש בחזית, הרעב הכבד והתעמולה של המתנגדים כנגד המשטר המלוכני, דוגמת הבולשביקים ואחרים, גרמו לנפילתו של הממשל, במסגרת מהפכת פברואר (1917).
הממשלה הרוסית הזמנית שהוקמה, בראשותו של קרנסקי, לא הצליחה להתמודד עם המשבר, ונפלה במהפכת אוקטובר, לאחריה עלה לשלטון ולדימיר איליץ' לנין.
הבולשיביקים הכריזו על כינון מדינה חדשה: "רוסיה הסובייטית".
המדינה שקעה עד מהרה במלחמת אזרחים אכזרית שנמשכה עד 1921.
ב-30 בדצמבר 1922 הוקמה ברית המועצות, כאיחוד בין רוסיה ובין מספר רפובליקות סובייטיות נוספות, שקמו בשטחי האימפריה הרוסית לשעבר – ביוזמת הצבא האדום.
השלטון אשר עמד בראש המדינה החדשה נקט במדיניות בדלנית במהלך עשרים השנים שחלפו מתום מלחמת האזרחים, ודאג לתעש אותה ולהשריש את צורת השלטון החדשה בקרב אזרחיה.
ידה של ברית המועצות בתום מלחמת העולם השנייה הייתה על העליונה.
המלחמה גרמה למשבר חריף בממלכה המאוחדת, שאיבדה ממעמדה הבינלאומי כמעצמת על; את מקומה תפסה רוסיה, לצד ארצות הברית.
המאבק בין שתי מעצמות העל ידוע בכינוי: "המלחמה הקרה".
מלחמה זו התחממה מעת לעת, בעת מלחמות בין בעלות הברית של המעצמות, דוגמת מלחמת קוריאה ומלחמת וייטנאם.
בתקופה זו, שלטה ברית המועצות על אימפריה רחבת ידיים באירופה המזרחית והמרכזית.
היא דיכאה ביד קשה מספר התקוממויות נגד שלטונה, דוגמת המרד בהונגריה, אשר התרחש בשנת 1956 ו"האביב של פראג" בצ'כוסלובקיה בשנת 1968.
בשנת 1964, הודח ניקיטה חרושצ'וב מהשלטון, ואת מקומו תפס ליאוניד ברז'נייב.
ברז'נייב חיזק בצורה משמעותית את הצבא הסובייטי והגביר את ההגמוניה והיוקרה של ברית המועצות בעולם.
עם זאת, התאפיין שלטונו בשחיתות הולכת וגוברת ובמיתון כלכלי.
לאחר מות ברז'נייב בנובמבר 1982, ידעה ברית המועצות חילופי שלטון תכופים, כאשר יורי אנדרופוב (1982–1984) וקונסטנטין צ'רניינקו (1984–1985) משלו בה לפרקי זמן קצרים.
השניים האחרונים היו חולים מאוד כבר בהיכנסם לתפקיד, ולא הספיקו להותיר את חותמם על מדיניות ברית המועצות, שנשארה זהה כמעט לחלוטין לזו שהונהגה בתקופת ברז'נייב.
מיכאיל גורבצ'וב, שעלה לשלטון במרץ 1985 לאחר מותו של קונסטנטין צ'רניינקו, ניסה להציל את כלכלתה הקופאת של המדינה, אך לא השכיל להפיל את שיטת הממשל הקומוניסטית.
עם זאת, הרפורמות שהנהיג תרמו בשנת 1991 להתפרקות ברית המועצות, זמן קצר לאחר בחירתו של בוריס ילצין לנשיא.
לאחר נפילת הברית, התרחשה הפיכת ינאייב, אשר בוצעה על ידי החוגים הקומוניסטיים השמרניים.
הפיכה זו הייתה ניסיון פוטש, על מנת להחזיר את הגלגל לאחור, אך כשלה כעבור שלושה ימים בלבד.
בניצוחו של ילצין, הפכה רוסיה לדמוקרטיה.
הרפובליקות הסובייטיות לא רצו להמשיך את דרכן יחד עם רוסיה, והתנתקו ממנה בראשית שנות ה-90. רוסיה ניסתה לשמר את מעמדה הרם בקרב הרפובליקות הפורשות; לשם כך הקימה את חבר המדינות, אך לרוע המזל אף הוא התפרק.
הוא כיהן כנשיא במשך שתי קדנציות רצופות, עד שהודיע טלוויזיונית על התפטרות ב-31 בדצמבר 1999. הוא הנהיג במדינה רפורמות רדיקליות, והביא לשינוי המבנה החברתי, הפוליטי והכלכלי של רוסיה.
תקופתו עמדה בסימנם של משברים כלכליים ופוליטיים, ולצדם, היפתחות מהירה של חופש הביטוי.
עדות לכך ניתנה ב-1999, כאשר פוטין היה ראש ממשלה בעוד ילצין היה נשיא.
במהלכה החלו מחירי הנפט והגז הטבעי לעלות חזרה לשווים המקורי, טרם המשבר שגרם לצניחתם.
בשני העשורים הראשונים של המאה ה-21, חיזק פוטין בהדרגה את הדומיננטיות שלו בשלטון, ואת תדמיתו כשליט הרלוונטי היחיד ברוסיה, תוך נטרול אפקטיביות מצד האופוזיציה.
באוגוסט 2019 נעצרו כ-600 אזרחי רוסיה שהשתתפו במחאה למען בחירות חופשיות ובעקבות סנקציות על כלכלתה חווה רוסיה האטה כלכלית מסוימת.
נוסף על כך ארגוני זכויות אדם תיעדו התדרדרות בזכויות האדם ברוסיה בתקופה זו.
במהלך התפרצות נגיף הקורונה, הייתה רוסיה המדינה השלישית בעולם במספר הנדבקים בה: כ-2 מיליון נדבקים.
מאז נובמבר 2021 ריכזה רוסיה כוחות צבא גדולים בגבולה עם אוקראינה, וב-24 בפברואר 2022 החלה הפלישה הרוסית לאוקראינה.
הפלישה גרמה לתמורות שונות ברוסיה עצמה, ובין היתר גרמה לפגיעה בארגונים שאמורים במדינה על זכויות האדם.
ארגונים לא ממשלתיים, פעילים נגד שחיתות, עיתונאים ונציגי תקשורת אחרים, מגיני זכויות אזרח, עורכי דין וחוקרים להגביל או להפסיק את פעילותם או לעזוב את המדינה.
התדרדרות תועדה גם בנוגע ליכולת להשמיע ברוסיה עמדות אופוזיציה.
רוסיה היא אחת מהנפגעות העיקריות ממשבר האקלים (הטמפרטורה בה עולה בקצב מהיר מבשאר העולם), וגם אחת מהמדינות העיקריות התורמות לו (הרביעית בשיעור פליטת גזי החממה).
דה יורה, רוסיה היא פדרציה נשיאותית.
חוקת רוסיה, שאושרה במשאל עם ב-1993 – יצרה את הבסיס למשטר נשיאותי.
הנשיא בעל סמכויות נרחבות, ונבחר בבחירות ישירות, כלליות וחשאיות לכהונה בת שש שנים.
מקום משכנו של הנשיא הוא הקרמלין.
הנשיא ממנה את הממשלה ואת ראש הממשלה, שחייב לזכות באישור הבית התחתון של הפרלמנט, את סגן ראש הממשלה ואת השרים.
כמו כן, מעורב הנשיא במינוי הפקידות הבכירה באמצעות הגשת מועמדים לתפקידי כח במדינה.
הוא גם משמש כמפקד צבא רוסיה וראש המועצה לביטחון לאומי.
הנשיא רשאי להוציא צווים ללא אישור הפרלמנט ולהם תוקף כשל חוק ממש.
הפרלמנט הרוסי, המכונה: "האספה הפדרלית של רוסיה", מורכב משני בתים.
הבית העליון הוא מועצת הפדרציה, המורכבת מ-170 צירים, הממונים לתקופת כהונה בת ארבע שנים (שני נציגים מכל אחד מ-88 הסובייקטים הפדרליים של רוסיה).
הבית התחתון, הדומה, מורכב מ-450 צירים, הנבחרים לתקופת כהונה של חמש שנים, בבחירות יחסיות.
למרות ליברליזציה יחסית בשנים שלאחר התפרקות ברית המועצות, החל משלב מסוים המשטר אימץ בהדרגה, ובמיוחד תחת שלטון פוטין, מאפיינים דה פקטו שאינם דמוקרטיים ובפועל נחשבת רוסיה לבעלת משטר אוטוקרטי וסמכותני.
הפלישה לאוקראינה הקצינה תופעה זו, ובשנים שלאחר פרוץ המלחמה הגבירה הממשלה תקיפות נגד האופוזיציה הפוליטית ומבקרים אחרים לפני ואחרי הבחירות לנשיאות שבהן ניצח ולדימיר פוטין, ולא הייתה לו תחרות אמיתית.
הרשויות המשיכו לחנוק קולות ביקורתיים, במיוחד באינטרנט, באמצעות תביעות פליליות באשמת קיצוניות.
בנובמבר 2024, בית הדין האירופי לזכויות אזרח (ECHR), מצא כי המעצרים החוזרים ונשנים של איש האופוזיציה אלכסיי נבלני היו בלתי חוקיים ובמטרה לדכא פלורליזם פוליטי.
הקרמלין לא מנע מהרשויות בצ'צ'ניה לאיים ולכלוא מגיני זכויות אזרח.
בתקופת המלחמה הקרה הייתה רוסיה, כחלק מברית המועצות, אחת משתי מעצמות העל העולמיות, והתקופה שלאחר נפילת הגוש הקומוניסטי החלה פרק חדש במעמדה הבינלאומי של רוסיה, בו ארצות הברית היא כעת מעצמת העל היחידה.
תקופה זו החלה בהיפתחות למדינות המערב, ובהיחלשות במעמדה הבינלאומי של רוסיה, אך לאחר כעשור וחצי של התאוששות, חזרה רוסיה בהדרגה למעמדה כאחת המעצמות החשובות ביחסים הבינלאומיים, בין היתר בזכות הפיכת משאבי הטבע הרבים שלה למקור כוח ביחסי החוץ שלה.
כך למשל, תמכה רוסיה במדינות כושלות כלכלית בתמורה לשיתוף פעולתן.
בשנים אלו חזרה רוסיה לנסות ולמצב את עצמה ככוח נגדי למערב, והחלה להתבטא ביתר נחרצות לגבי אזורים שונים, שהיא רואה בהם חלק מתחום השפעתה.
וכחלק מתהליך זה אימצה דוקטרינה חדשה לפיה רוסיה היא שותפה טבעית של כמה משכנותיה המוסלמיות, בהתנגדות לעוצמת המערב, והחלה לראות את עצמה כגורם משמעותי במזרח התיכון, לצד התייחסותה למרכז אסיה כ"תחום השפעה מיוחד" שלה, ופעמים רבות היא מתערבת בסכסוכים מקומיים באזורים אלו.
אזור משמעותי נוסף שרוסיה רואה כחלק מתחום השפעתה הוא מזרח אירופה.
לאחר נפילת ברית ורשה נחלשה ההשפעה הרוסית על מדינות האזור, וכמה מהן הצטרפו לבריתות מערביות כמו נאט"ו והאיחוד האירופי.
עם התחזקותו המחודשת של מעמדה בתחילת המאה ה־21 החלה להחריף את תגובותיה למה שתפסה כניסיונות נוספים של מדינות מתחום השפעתה להתקרב למערב גם לאחר נפילת הגוש הסובייטי רוסיה עודנה מחזיקה בבריתות אזוריות דוגמת חבר המדינות, כאשר על חלק ממדינות אלו, דוגמת בלארוס, מחזיקה רוסיה בהשפעה רבה על השלטון.
התערבויות אלו הטו גם מדינות כמו ספרד, שנטו מסורתית לטובת רוסיה, לצדד יותר בבריתות ומהלכים לצמצום השפעת רוסיה, בין היתר לאחר שנחשף כי רוסיה התערבה גם בהצבעות ומחאות בספרד.
מגמת החרפת תגובותיה של רוסיה להתקרבות למערב בקרב מדינות בתחום השפעתה, התגברה בתקופת סיפוח קרים, והגיעה לשיאה בשנת 2022 בפלישה הרוסית לאוקראינה, על רקע התנגדות רוסית בהקשר זה.
פלישה זו עוררה תגובת נגד דיפלומטית עזה, שדרדרה רבים מיחסי החוץ של רוסיה, בעיקר עם מדינות המערב, וקירבה את רוסיה למדינות כמו סין שהתבטאה בנייטרליות כלפי הפלישה, איראן שאף סייעה לה בציוד צבאי וכן מדינות נוספות דוגמת טורקיה, שקודם לכן הייתה יריבה שלה במספר מחלוקות אזוריות.
לצד זאת, מדינות שונות במזרח אירופה הגבירו את ניסיונותיהן להתרחק מרוסיה ולהתקרב למערב.
על רקע המלחמה הגבירה רוסיה את מאמציה לחזק את מעמדה בחלק ממדינות אפריקה שמדרום לסהרה, שם על פי דיווחי הפנטגון, מלוות פעולותיה הדיפלומטיות בפעולה צבאית של קבוצת וגנר.
נכון לשנת 2017, רוסיה מדורגת במקום השני מבין המדינות החברות במועצת אירופה במספר האשמות על ידי בית הדין האירופי לפגיעה בזכויות אזרח (ECHR), ומובילה במספר ההפרות של האמנה האירופית לזכויות אזרח המוכרת על ידי ECHR.
רוסיה אחראית ל-60% מכלל החלטות על ECHR על הפרת הזכות לחיים, מחצית מההחלטות על עינויים, טיפול לא אנושי או חקירה לא יעילה של תלונות נגדן, ומחצית מההחלטות על היעדר תרופות אפקטיביות.
על פי דו"ח של Human Rights Watch משנת 2019, מצב זכויות האזרח ברוסיה עבר שינוי שלילי.
למעט מקרים חריגים, תגובת המדינה לפעילות אזרחית גוברת היא מדכאת במהותה והתבטאה באיסורים, החמרה בחקיקה ותביעות פליליות על רקע פוליטי.
עינויים וצורות אחרות של התעללות נפוצים ברוסיה, במיוחד במקומות המעצר.
גם אלימות במשפחה נפוצה, עם תמיכה לא מספקת לקורבנות האלימות.
דו"ח משנת 2022 של משרד OSCE למוסדות דמוקרטיים וזכויות אזרח מצא כי רפורמות חקיקה ברוסיה בעשור האחרון שינו באופן משמעותי את הסביבה של החברה האזרחית, ניתקו אותה משותפים זרים ובינלאומיים ודיכאו יוזמות עצמאיות וביקורת על הרשויות., השתיקו את התקשורת והגבירו את הלחץ על האופוזיציה הפוליטית.
הדיכוי הזה גדל בהדרגה החל מ-2012, לאחר המחאות של 2011–2012, והגיע לשיא ב-2022, לאחר הפלישה הרוסית לאוקראינה.
הדבר מאלץ ארגונים לא ממשלתיים, פעילים נגד שחיתות, עיתונאים ונציגי תקשורת אחרים, מגיני זכויות אזרח, עורכי דין וחוקרים להגביל או להפסיק את פעילותם או לעזוב את המדינה.
על פי מדד הפיתוח האנושי, נחשבה רוסיה עד 1991 מדינה בעלת מדד פיתוח אנושי גבוה, אך בשנים הראשונות שלאחר התפרקות ברית המועצות נאבקה רוסיה (כמו רוב מדינות הגוש הקומוניסטי לשעבר) לקיים כלכלת שוק וצמיחה כלכלית בריאה.
על הסיבות לכך נמנו בעיקר התעשייה הבלתי תחרותית, אובדן שוקי הגוש הסובייטי לשעבר שבעבר רוסיה הסובייטית נשענה עליהם, היעדר תמיכה של ממש במגזר החקלאי, היעדר תשתית עסקית חלופית לשלטון הכלכלי הריכוזי שהתפרק והתנגדות הממסד הקיים לביצוע רפורמות כלשהן.
בעקבות היווצרות משבר כלכלי חמור זה, ניתנה ברוסיה שלאחר התפרקות ברית המועצות חשיבות עליונה להסרת כל החסמים, שעשויים היו לעכב או אף למנוע התפתחות כלכלית עתידית, דוגמת התערבות ממשלתית.
כמו כן, הוחלט לתת חופש מוחלט להתנהלות המשק הרוסי תוך כינון כלכלת שוק הוגנת (דוגמת הפרטות שקופות וביסוס מנגנונים אנטי-מונופוליים), כפי שזו נהגתה על ידי אבי תורת הקפיטליזם, אדם סמית.
כמו כן, נעשו מאמצים לשלב את רוסיה מחדש בכלכלה העולמית, ולערוך בה שינויים כלכליים מבניים.
דוגמה לכך היא הסדרת התנהלותם הכלכלית של גופים, אשר ריכזו בידיהם כוח כלכלי רב, דוגמת האוליגרכים הרוסיים.
על אף קשיים אלו, חוותה רוסיה צמיחה כלכלית מסוימת ב-1997, אך זו ירדה לטמיון לאחר משבר הרובל, אשר התרחש באוגוסט 1998. במהלך משבר זה, זינקה האינפלציה ל-85%, שער החליפין צנח, המערכת הבנקאית קרסה והממשלה הודיעה על אי-עמידה בחובותיה (פשטה רגל).
למרות כל הקשיים שחוותה, נהנית רוסיה מאז שנת 1999 מצמיחה כלכלית, המתבססת על מחירי נפט וגז טבעי גבוהים, כמו גם על רפורמות בתחום המיסוי, התחבורה, הרגולציה ועוד.
הצמיחה הכלכלית והעודפים הגדולים בתקציב מובילים, בהדרגה, לצמצום החוב הציבורי.
במקביל להפרטה המתבצעת, מתבצעת גם הלאמה של מגזרים מסוימים במשק, בעלי חשיבות אסטרטגית גדולה לממשל, דוגמת: אנרגיה, מכרות, הגנה ואווירונאוטיקה.
ההתאוששות הכלכלית של רוסיה החלה בשנת 2000, עם עלייתו של ולדימיר פוטין לשלטון.
פוטין צמצם את ההוצאות הממשלתיות, והשכיל להפחית את החוב הציבורי, תהליך הנמשך גם בשנת 2007. כמו כן, הפחית פוטין את המיסוי על ההכנסה ליחידים ולחברות, כאשר תהליך הפחתת המיסוי תרם לגידול במספר היוזמות העסקיות והשקעות החוץ ברוסיה.
למרות השיפור במצבה הכלכלי, רוסיה עודנה תלויה מאוד במגזר התעשייתי שלה, בפרט ביצוא חומרי גלם דוגמת: נפט, גז טבעי, מתכות ועץ.
הפקתם של חומרי גלם אלו, כמו גם ייצואם, עודנה מהווה חלק ניכר מהתוצר הלאומי הגולמי.
עם זאת, חלקו של מגזר זה פוחת בעת האחרונה, בשל עלייה של כ-12% בשנה בצריכה הפרטית (נכון לשנים 2001–2006), כמו גם בשל הגידול בתוצר הפיננסי.
החוב הציבורי בתמ"ג של רוסיה ירד מ-90% בשנת 1999 – ל-8% בלבד בשנת 2006. העודף בחשבון השוטף שלה בשנת 2006 עמד על כ-105 מיליארדי דולרים (רביעית בעולם בתחום זה).
על פי מחקר שערך ארגון העבודה הבינלאומי, ה-ILO, נכון לאוגוסט 2007, עמד שיעור האבטלה ברוסיה על 5.7%.
חברות אנרגיה וחומרי גלם גדולות, כגון יוקוס (עד לפירוקה), רוסנפט וגזפרום, ששוויה עומד על כ-300 מיליארדי דולרים (השלישית בגודלה בעולם) – משגשגות ברוסיה, בזכות המשאבים הטבעיים.
ב־1 בינואר 2004 החליטו רשויות רוסיה על הקמת "קרן הייצוב הלאומית": קרן עתודות פיסקליות, שאליה מועברות ההכנסות העודפות של המדינה.
זוהי מעין עתודת חירום פיננסית, במקרה שחל משבר כלכלי כלשהו במדינה.
תוכנית ייצוב כלכלית זו הועלתה, בשל הצמיחה הכלכלית המהירה ועליית מחירי הנפט בשנים הקודמות, שמניבים הכנסות גבוהות מהמצופה; הכנסות אלו גורמות לעודף תקציבי.
נכון ל־1 בנובמבר 2007, עומד שווי העתודות בקרן זו על כ-148 מיליארדי דולרים (כ-3,600 מיליארדי רובלים).
ביולי 2006 ביטלה רוסיה את כל ההגבלות על הסחר במטבע המקומי (רובל רוסי), בניסיון לגרום להתחזקותו בקרב השווקים הבינלאומיים, ולהעלאת מספר ההשקעות הזרות בכלכלה המקומית.
בעקבות העלייה המתמדת ברמת החיים, שבה רוסיה בשנת 2005 לרמת פיתוח אנושית גבוהה, כפי שזו הייתה טרם התפרקות ברית המועצות.
הקושי העיקרי שמולו ניצבת הכלכלה הרוסית הוא עידוד העסקים הקטנים והבינוניים (שמהווים בתחילת המאה ה-21 פחות מ-20% מהתמ"ג).
היות שהכלכלה מנוהלת ברובה על ידי מונופולים ענקיים, ניסו הבנק האירופאי והבנק העולמי ליזום מערכת בנקאית מתוקנת, אך בהצלחה מועטה יחסית.
כחלק מהסכם הכניסה של רוסיה לארגון הסחר העולמי ב-2012, חתמה רוסיה הסכם עם ארצות הברית, במטרה להעניק מרחב השתתפות חלקי לחברות בנקאיות ברוסיה.
ריכוזיות יתר של הייצור התעשייתי והמגזר הפיננסי באזורי הבירה, הביאו לאי-שוויון כלכלי משמעותי בין אזור העיר והמחוז מוסקבה – ובין חלקים נרחבים אחרים במדינה.
בעוד שאזור מוסקבה מייצר את שליש התמ"ג הרוסי, מתגוררת בו רק עשירית מהאוכלוסייה.
בתחילת המאה ה-21, יוקר המחיה במוסקבה גדול: מחירי הדירות בה עלו באופן לא פרופורציונלי ביחס לרמת המשכורות (כ-5,000 דולרים למ"ר, לעומת שכר ממוצע של 1,045 דולרים לחודש).
עובדה זו פוגעת באופן ניכר ברמת החיים בה.
בהתאם ליוקר מחיה זה, מיצבו המגזינים הכלכליים "האקונומיסט" ו"פורבס" את מוסקבה כעיר היקרה ביותר בעולם.
רוסיה נחשבת אחת המדינות המושחתות ביותר באירופה, עובדה שמנעה ממנה להגדיל את ההשקעות הזרות בה בתקופת המעבר.
הסיבה להיקפי השחיתות הגדולים נעוצה בעובדה, שחלקים נרחבים מהכלכלה הרוסית נמצאים באפלה או בצללים (הכנסות או הוצאות שלא מדווחות); כספים רבים נמצאים בידיים פרטיות ולא בחשבונות הבנקים, ומשמשים תשלומי שוחד לפקידי ממשלה בכירים, המרכזים בידיהם כוח רב.
השחיתות פושה גם בשל תקצוב נמוך של הממשלה את משרדיה: בשל השכר הנמוך, נאלצים עובדי ופקידי ממשל לקבל שוחד – לשם השלמת הכנסה.
סיבה נוספת לשחיתות הגואה נעוצה בגובה המשכורות במגזר הציבורי, הנמוכה משמעותית ביחס לגובה המשכורות הממוצע במגזר הפרטי.
שטחה העצום של הפדרציה הרוסית גורם לקושי בתנועה ברחבי המדינה.
נתיב תחבורה עיקרי הוא הרכבת הטרנס סיבירית.
ככלל, רוב התנועה ברחבי המדינה מתבצעת באמצעות רכבות.
אין ברוסיה כביש בינעירוני המחבר בין החלקים השונים של המדינה, מהכבישים הבינעירוניים החשובים ברוסיה הוא הכביש בין מוסקבה לסנט פטרסבורג.
לרוסיה נמלי ים, החשובים שבהם נמצאים בוולדיווסטוק, פרימורסק, מורמנסק, סנקט פטרבורג, מגדן וארכנגלסק.
נמלי התעופה החשובים במדינה הם שרמטייבו ודומודדובו במוסקבה ופולקובו בסנט פטרבורג.
עקב היותה המדינה הגדולה בעולם, מחולקת הפדרציה הרוסית למספר רב של יחידות אדמיניסטרטיביות, הכפופות לשלטון הפדרלי.
סה"כ מורכבת רוסיה מ-83 סובייקטים פדרליים אשר מתוכם 21 רפובליקות, 46 אובלסטים, תשעה מחוזות מסוג של "קראיים", מחוז (אובלסט) אוטונומי (המחוז היהודי האוטונומי), ארבעה מחוזות (שהם לא אובלסט) אוטונומיים נוספים ושתי ערים פדרליות (מוסקבה וסנקט פטרבורג).
ב-2014, לאחר סיפוח חצי האי קרים, הוגדרה רפובליקה נוספת, וכן הוגדרה סבסטופול כעיר פדרלית שלישית.
ב-2001 נוצרו שבעה מחוזות חדשים לחלוקה שצוינה לעיל.
המחוזות האלו נקראים מחוזות פדרליים והם נוצרו לצורך ניהול, כאשר ב-2010 הוקם מחוז שמיני.
הפדרציה הרוסית מכילה שטחים נרחבים מיבשת אירואסיה.
אף על פי שחלק ניכר מהאזורים הארקטים והסוב-ארקטיים נמצאים בשטחה, השטח הנותר הוא עצום עד כדי כך, שרוב תנאי האקלים העולמיים חלים בו (כולל אקלים צחיח למחצה בחבל אסטרחן).
שטחה הוא כשליש מכלל יבשת אסיה, וכתשיעית מכלל יבשות העולם.
בחלק האירופאי ובחלק האסיאתי רוב השטח מורכב ממישורים ענקיים.
המישורים האלה הם בראש ובראשונה ערבה בדרום ויערות עבותים בצפון, עם גידולי טונדרה ליד החופים הצפוניים.
רכסי הרים נמצאים ליד הגבול הדרומי, דוגמת הרי קווקז, שבהם נמצאת הנקודה הגבוהה ביותר ביבשת אירופה: הר אלברוס (5,642 מ').
בנוסף להרי הקווקז ישנה שרשרת הרים נוספת: הרי אלטאי.
בחלקים המזרחיים מתנשא רכס ורחויאנסק.
במרכז מתנשא רכס הרי אורל, המחלק את אירואסיה לאסיה ואירופה.
אורך החופים הכולל של רוסיה הוא מעל 37,000 קילומטרים, הגובלים עם אוקיינוס הקרח הצפוני, האוקיינוס השקט וכמה ימים פנימיים, דוגמת הים השחור, הים הבלטי והים הכספי.
מספר ימים מהווים חלקים של אוקיינוסים, דוגמת ים ברנץ, הים הלבן, ים קארה, ים לאפטייב והים הסיבירי הצפוני, המהווים חלק מהאוקיינוס הצפוני.
ים ברינג, ים אוחוצק והים היפני הם חלק מהאוקיינוס השקט.
האיים הגדולים הם: נוביה זמליה, ארץ פרנץ יוזף, האיים הסיביריים החדשים, אי ורנגל, האיים הקוריליים וסחלין.
הימות הגדולות הן: ימת באיקל, שהיא ימת המים המתוקים העמוקה בעולם, ימת לאדוגה וימת אונגה.
ברוסיה זורמים עשרות נהרות גדולים, בהם אחדים מהנהרות הארוכים בעולם.
בחלק האירופי של רוסיה זורמים הוולגה, שראשיתו בצפון מערב רוסיה והוא נשפך לים הכספי, הדון והדנייפר.
שלושת הנהרות הגדולים החוצים את סיביר מדרום לצפון ומתנקזים לאוקיינוס הקרח הצפוני הם האוב בסיביר המערבית, הלנה והיניסיי, שמוצאו במונגוליה.
נהר אמור, הזורם במזרח סיביר ונשפך לאוקיינוס השקט, מהווה בחלקו הגדול את הגבול בין רוסיה סין.
החל משנת 2010 קיימים ברוסיה תשעה אזורי זמן שונים.
קודם לכן היו במדינה 11 אזורי זמן שונים, ששניים מתוכם בוטלו לטובת האזורים האסייתיים של רוסיה.
הארגון מחדש של אזורי הזמן במדינה מטעה במידת מה, כיוון שאינו מהווה אינדיקציה לרוחבה האמיתי של המדינה, אלא יותר לרוחב היחסי של החלק הצפוני.
הנקודה המזרחית ביותר של רוסיה היא אי הדיומיד הגדול (אוסטרובה ראטמאנובה).
הנקודה המערבית ביותר היא מפרץ דנציג.
המרחק בקו ישר ביניהם הוא כ-6,600 קילומטרים.
המרחק בין שתי הנקודות הרחוקות ביותר במדינה עומד על כ-8,000 קילומטרים, כחמישית מאורכו של קו המשווה.
בהתאם לשינוי חוקתי שהתקבל בקיץ 2011, הונהג ברוסיה שעון המתאים למשטר של "שעון קיץ" ביתר המדינות, ללא מעבר ל"שעון חורף".
מצב זהה היה קיים בתקופת ברית המועצות.
באוקטובר 2014 נכנס לתוקף חוק שלפיו הונהג שעון המתאים למשטר של "שעון חורף" ביתר המדינות, ללא מעבר ל"שעון קיץ".
ברוסיה ישנם גם מגוון בעלי חיים המותאמים לאזורים קרים וממוזגים וחלקם אנדמיים לה, כולל מספר טורפי-על נדירים כגון דוב הקוטב, נמר אמור וטיגריס סיבירי.
ברוסיה חיים כ-144.6 מיליוני תושבים (ביחד עם חצי האי קרים מספר התושבים עולה ל-147 מיליון).
צפיפות האוכלוסין ברוסיה נמוכה מאוד (כתשעה אנשים לקמ"ר).
הסיבה לכך היא שטחה העצום של רוסיה: בעוד שרוב האוכלוסייה מתרכזת בערים הגדולות בכלל (מוסקבה, סנקט פטרבורג, נובוסיבירסק ומספר ערים מרכזיות נוספות), ובחלק האירופי של רוסיה בפרט – נותרים חלקים עצומים של המדינה שוממים לחלוטין.
ניתן להסביר את תופעת ההתיישבות בערים הגדולות גם בעטיים של תנאים אקלימיים קשים, בחלקים עצומים של המדינה (בעיקר קור עז ברוב ימות השנה), אשר אינם מאפשרים התיישבות אנושית בהם.
כ-71% מהאוכלוסייה חיים בחלק האירופאי (80% אם מחשיבים גם את אזורי הרי אורל).
השפה הרוסית היא השפה הרשמית ברוסיה, אך רפובליקות אוטונומיות כוללות לעיתים קרובות את השפות האתניות המקומיות כשפה רשמית שנייה ברפובליקה.
האלפבית הקירילי הוא היחיד שמשמש את האוכלוסייה ברוסיה.
תוחלת החיים ברוסיה היא 71.5 שנים, כעשר שנים פחות מאשר במדינות האיחוד האירופי.
תוחלת החיים של הגברים היא 66.5 שנים, נמוכה ביחס למדינות מערביות אחרות, ואף נמוכה ביחס לזו ששררה בברית המועצות.
תוחלת החיים של נשים היא 76.6 שנים.
תוחלת החיים הנמוכה מושפעת במידה רבה מתאונות דרכים (שבחלקן נגרמות מנהיגה בשכרות), ומנזקים בריאותיים הקשורים לעישון ולצריכה מוגברת של משקאות חריפים.
גורם התמותה העיקרי הוא מחלות לב.
התפשטותן של המחלות: איידס ושחפת מהווה גורם תמותה משני נוסף.
בדו"ח של ארגון הבריאות העולמי מספטמבר 2019 כי חלה ירידה משמעותית בצריכת האלכוהול במדינה, ירידה של 43% מאז 2003. המדינה מתכננת להוציא לפועל תוכנית בריאות כדי להגיע לתוחלת חיים ממוצעת של 78 שנים עד שנת 2024
ברוסיה קיימות למעלה מ-160 קבוצות אתניות שונות.
לפי מרשם אוכלוסין, אשר נערך במדינה בשנת 2010, ואשר סקר את מוצאם של תושביה, 77.7% מתוכם הוגדרו רוסים, 10.2% אחרים, 3.7% טטרים, 1.4% אוקראינים והשאר – בשקירים, צ'ובשים וצ'צ'נים.
כ-84% מתושבי המדינה היו שייכים למשפחת העמים ההינדו-אירופאים (מתוכם כ-99% היו סלאבים), כ-8.5% נמנו על משפחת העמים הטורקיים, 3.5% נמנו על משפחת העמים הקווקזיים, 2% נמנו על משפחת העמים הפינו-אוגרים ו-0.5% מתוכם נמנו על משפחת העמים המונגולים.
בעקבות התפרקות ברית המועצות, עזבו את רוסיה מיליוני אירופאים (בעיקר גרמנים, מיעוטים קטנים של צ'כים, יוונים ופינים) בעיקר לארצות הברית ולגרמניה.
הרוסים, כמו גם קבוצות אתניות אחרות במזרח אירופה, שייכים למשפחת העמים הסלאבים, המהווה את הקבוצה האתנית הגדולה ביותר באירופה.
כ-200,000 בני אדם מהגרים לרוסיה כל שנה, כאשר מחציתם הם רוסים מהרפובליקות הסובייטיות לשעבר.
בנוסף, היגרו לרוסיה כ-1.5 מיליון מהגרים בלתי חוקיים, רובם ממרכז אסיה, הקווקז, אוקראינה, מולדובה והרפובליקה העממית של סין.
למרות ההגירה הנכנסת, פוחתת אוכלוסייתה של רוסיה בכ-500,000–700,000 בני אדם, מדי שנה בשנה (פיחות של כ-0.5% מאחוז האוכלוסייה הכולל בשנה).
פיחות זה נובע בעטיים של אחוזי לידה נמוכים (כ-1.52 ילדים לאישה) ואחוזי תמותה גבוהים (בעיקר של גברים בגיל העבודה).
41% מהרוסים משתייכים לנצרות פרבוסלבית.
25% מגדירים עצמם כרוחנים אך לא דתיים ו-13% אתאיסטים.
מספרם של המוסלמים במדינה נאמד בכ-9.4 מיליון המהווים כ-6.5% מכלל האוכלוסייה.
רובם מרוכזים באזור דרום הוולגה, מערב סיביר, צפון הקווקז וחצי האי קרים.
מיעוטים גדולים קיימים גם בערים הגדולות.
כמעט כולם הם סונים, ורובם מגיעים ממשפחת העמים הטורקיים והקווקזיים.
בשנת 1970, נאמד מספר היהודים בברית המועצות בכ-2.15 מיליון (38% (809 אלף) מהם התגוררו בתחומי הפדרציה הרוסית של היום).
נתון זה העמיד את ברית המועצות כמדינה השלישית בעולם במספר אזרחיה היהודיים, אחרי ארצות הברית וישראל.
בעקבות התפרקות ברית המועצות, עזבו יהודי רוסיה בעיקר לארצות הברית, לישראל ולגרמניה.
ברוסיה חיים כ-156,000 יהודים רשומים ברשויות הפנים במדינה ויש מספר לא ידוע של יהודים, המוערך בכמיליון, שאינם יודעים על יהדותם או שאינם מצהירים עליה (במידה רבה בעקבות חששם לגילויי אנטישמיות כנגדם).
מחצית מהם חיים במוסקבה, וכחמישית – בסנקט פטרבורג.
ענפי הספורט הפופולריים ביותר ברוסיה הם כדורגל, כדורסל, הוקי קרח ואתלטיקה.
טניס הנשים במדינה מפותח באופן מיוחד, כאשר ישנן טניסאיות רוסיות רבות אשר משחקות או ששיחקו בצמרת הדירוג העולמי של הסבב העולמי לנשים, דוגמת מריה שראפובה, שדורגה בעבר במקום הראשון בעולם.
טניסאיות מפורסמות נוספות הן: אנה צ'קבטדזה, ילנה דמנטייבה, סבטלנה קוזנצובה, אנסטסיה מיסקינה, דינארה סאפינה, ורה זבונרבה ואנה קורניקובה.
נבחרת טניס הנשים של רוסיה זכתה ארבע פעמים בגביע הפדרציה, בשנים: 2004, 2005, 2007 ו-2008. באולימפיאדת בייג'ינג, שלוש הטניסאיות שעלו על הפודיום היו רוסיות.
על הטניסאים הגברים הרוסים המפורסמים נמנים ניקולאי דווידנקו ומאראט סאפין.
הכדורגל ברוסיה צבר תאוצה בעשור הראשון של המאה ה-21, כאשר הקבוצות הרוסיות צסק"א מוסקבה וזניט סנקט פטרבורג זכו בגביע אופ"א, בשנים 2005 ו-2008 בהתאמה וזניט גם זכתה בסופר קאפ האירופי.
נבחרת רוסיה בכדורגל העפילה ביורו 2008 לחצי גמר המפעל ולרבע גמר מונדיאל 2018. ליגת העל הרוסית בכדורגל זוכה לתקצוב מסיבי, עובדה אשר סייעה לקידומו של ענף זה ולפיתוח הפופולריות שלו.
בעוד שלאורך כמעט כל שנות הליגה שלטו בה המועדונים ממוסקבה, בתחילת המאה ה-21 היא הפכה שוויונית יותר.
נבחרת רוסיה בכדורסל השתתפה מאז הקמתה בכל אליפויות העולם, למעט שנת 2006, כמו גם בכל אליפויות אירופה - מאז הקמתה.
הזכייה היחידה של נבחרת רוסיה באליפות אירופה הייתה ב-2007, בראשות דייוויד בלאט.
מלבד זאת, היא סיימה כסגנית הן באליפות אירופה, והן פעמיים באליפות העולם.
קבוצת הכדורסל הרוסית צסק"א מוסקבה היא אחת הקבוצות החזקות באירופה, והיא זכתה שבע פעמים ביורוליג; כמו כן, היא הקבוצה השלטת בליגת העל הרוסית בכדורסל ובליגה המאוחדת של VTB.
נבחרת ברית המועצות נחשבה בזמנה לנבחרת הטובה באירופה, ובין הטובות בעולם.
היא זכתה פעמיים במשחקים האולימפיים בשנים 1972 ו-1988, בשלוש אליפויות עולם בשנים 1967, 1974 ו-1982 ובארבע עשרה אליפויות אירופה.
רוסיה מצליחה גם בענף ההוקי קרח, ונבחרתה זכתה מספר פעמים באליפות העולם בהוקי קרח.
ענפי ספורט בולטים נוספים במדינה הם: הרמת משקולות, התעמלות, התעמלות אמנותית, אגרוף, היאבקות, אמנות לחימה, כדורעף, רגבי וסקי.
רוסיה מצליחה במשחקים האולימפיים בהם השתתפה: נכון ל-2016, היא מדורגת במקום התשיעי בטבלת המדליות האולימפיות של כל הזמנים, על אף שהשתתפה במספר מועט של אולימפיאדות.
מאז פירוק ברית המועצות, דורגה רוסיה באולימפיאדת הקיץ בכל אולימפיאדה באחד משלושת המקומות הראשונים בדירוג המדליות, ובאולימפיאדת החורף דורגה בכל אולימפיאדה באחד מחמשת המקומות הראשונים.
בדצמבר 2010, הכריזה פיפ"א כי רוסיה נבחרה לארח את גביע העולם לשנת 2018.
החל משנות ה-50, הפכה ברית המועצות מדינה מובילה בענף ההחלקה האמנותית על הקרח, בעיקר בקטגוריית הזוגות ובריקוד על הקרח.
לודמילה בלואוסובה (Belousova) ואולג פרוטופופוב (Protopopov) היו הזוג הסובייטי הראשון שזכה במדליית זהב אולימפית (1964) בקטגוריית הזוגות, ומאז ועד 2006 כל הזוכים בזהב אולימפי בתחום זה היו מברית המועצות או מרוסיה.
רוב זוכי הזהב הגברים האולימפיים, החל מ-1992, ייצגו את ברית המועצות לשעבר או את רוסיה.
החל מ-2006, לאחר התפרקותה של ברית המועצות, חלה ירידה ברמת המחליקים הרוסים.
תופעה זו נבעה בעיקר בעטיו של חוסר בגופים מארגנים ובמימון ענף ספורט זה.
החסך במקורות מימון אילץ את רוב המאמנים הרוסים להגר למדינות שונות בעולם; על כן, הדור שגדל במהלך שנות ה-90 לא קיבל את התמיכה המרובה לה זכו הדורות הקודמים.
בראשית המאה ה-21 הושקו מספר פרויקטים בענף זה (דוגמת "להחליק עם כוכבים" ו"עידן הקרח"), שנועדו להחזיר לענף זה עטרה ליושנה.
במסגרת המשחקים האולימפיים בקוריאה 2018, הוצגו נציגי הדור החדש של ענף זה.
בדצמבר 2019 החליטה הסוכנות העולמית למניעת סמים בספורט להרחיק את רוסיה מכל פעילות בינלאומית לרבות אולימפיאדת 2020 ומונדיאל 2022, בשל הסתרת ראיות לשימוש מאסיבי בסמים על ידי ספורטאים רוסים תוך עידוד מהממסד הרוסי.
רוסטם קסימג'נוב (באוזבקית: Rustam Qosimjonov; נולד ב-5 בדצמבר 1979) הוא רב-אמן בשחמט מאוזבקיסטן, ואלוף העולם בשחמט של פיד"ה בין 2004 ל-2005.
נכון ליולי 2019, קסימג'אנוב מדורג במקום ה-92 בעולם והראשון באוזבקיסטן לפי מד כושר.
באליפות העולם בשחמט 2004 קסימג'נוב עשה את דרכו באופן בלתי צפוי אל הגמר, דרך משחקים מול שחמטאים כגון: אלקסנזרו רמירז, וסילי איוונצ'וק ווסלין טופלוב.
בגמר ניצח את מייקל אדמס והפך לאלוף עולם.
ייצג את אוזבקיסטן ב-12 אולימפיאדות שחמט.
אליפות העולם בשחמט 2004 (פיד"ה)
רוסי שחור או בלאק ראשן הוא קוקטייל של וודקה וליקר קפה.
איגוד הברמנים הבינלאומי מגדיר מנה של הקוקטייל כ-50 מ"ל וודקה ו-20 מ"ל ליקר קפה.
על מנת להכין את המשקה, מוזגים את המרכיבים ישירות לכוס אולד פאשן מלאה בקרח ומערבבים קלות באמצעות בוחשן.
מקור שמו של הקוקטייל מתייחס למרכיביו: הוודקה המעלה הקשר לרוסיה וליקר הקפה השחור.
רוסי לבן הוא קוקטייל המוכר רשמית על ידי איגוד הברמנים הבינלאומי המורכב מוודקה, ליקר קפה ושמנת הנמזגים ישירות לכוס אולד פאשן המכילה קרח.
המשקה קיבל את שמו מפני שהוודקה המזוהה עם רוסיה היא המרכיב העיקרי בו, והשמנת מקנה לו צבע לבנבן.
המשקה נקרא על שם חיילי ה"הצבא הלבן", ארגון נגד-הבולשביקים במלחמת האזרחים ברוסיה, שכונו גם "רוסים לבנים".
כן שמו מקושר עם המשקה רוסי שחור, שהופך ללבן עם הוספת השמנת, אולם מכיוון שלשניהם אותו מקור, השימוש בוודקה ובליקר הקפה, לא ניתן לדעת מי מהמשקאות נוצר קודם.
מילון אוקספורד מציין כי השימוש הראשון במילה "רוסי לבן" כקוקטייל מופיע בעיתון מאוקלנד בקליפורניה ב-21 בנובמבר 1965. בעיתון נכתב להוסיף: .
הרוסי הלבן זוכה לאזכורים בסדרות טלוויזיה וסרטי קולנוע.
דוגמה בולטת נמצאת בסרט ביג לבובסקי בו גפ'רי "הדוּד" לבובסקי שותה את המשקה בכמויות גדולות ובמספר סצנות.
רוסיה משתתפת במשחקים האולימפיים מאז אולימפיאדת לילהאמר (1994) ובמשחקי הקיץ מאז אולימפיאדת אטלנטה (1996).
עד לפירוקה של האימפריה הרוסית במהפכת אוקטובר ב-1917, השתתפה האימפריה בשלוש אולימפיאדות, ולאחר הקמת ברית המועצות, התחרו הספורטאים הרוסים במסגרת המשלחת הסובייטית, החל מאולימפיאדת הלסינקי (1952).
ב-1991 התפרקה ברית המועצות ל-15 מדינות נפרדות, ורוסיה ביניהן.
באולימפיאדת ברצלונה (1992) התחרו ספורטאיהן של 12 מהמדינות, ובהן רוסיה, במסגרת המשלחת המאוחדת (Unified Team) של 12 מתוך 15 מדינות ברית המועצות לשעבר, ורק לאחר מכן שבה רוסיה ושלחה משלחת עצמאית.
באולימפיאדות בהן השתתפה רוסיה לאחר פירוק ברית המועצות, הגיעו הספורטאים הרוסים להישגים גבוהים – בשתיים הראשונות דורגה במקום השני בטבלת המדליות, לאחר ארצות הברית, ובשתיים הבאות דורגה במקום השלישי, לאחר שגם סין חלפה על פניה.
בסך הכול, צברו הספורטאים הרוסים 425 מדליות, מהן 148 מדליות זהב.
רוסיה מדורגת במקום ה-12 בטבלת המדליות של כל הזמנים.
הענפים בהם הושגו מרבית המדליות הם היאבקות (56 מדליות, מהן 31 מדליות זהב), אתלטיקה (59 מדליות, מהן 19 מדליות זהב), סיף (26 מדליות, מהן 13 מדליות זהב) והתעמלות מכשירים (44 מדליות, מהן 10 מדליות זהב).
השחייניות הצורניות הרוסיות זכו בכל מדליות הזהב שחולקו מאז אולימפיאדת סידני (2000), ורוסיה ניצבת בראש טבלת המדליות של כל הזמנים בענף זה.
גם בהתעמלות אמנותית זכו הרוסיות בכל מדליות הזהב שחולקו מ-2000 ל-2016, וגם בענף זה מוליכה רוסיה את טבלת המדליות.
באולימפיאדות החורף השתתפה רוסיה מאז אולימפיאדת לילהאמר (1994) עד אולימפיאדת סוצ'י (2014).
גם באולימפיאדות אלה זכו הספורטאים הרוסים להישגים גבוהים.
רוסיה דורגה בין חמש המדינות המובילות בטבלאות המדליות של האולימפיאדות בהן השתתפה, ובלילהאמר ובאולימפיאדת סוצ'י (2014), אותה אירחה, אף דורגה במקום הראשון.
הספורטאים הרוסים צברו 121 מדליות בשש אולימפיאדות החורף בהן השתתפו, מהן 47 מדליות זהב, והיא מדורגת במקום העשירי בטבלת המדליות של כל הזמנים.
המשלחת הרוסית הושעתה מפעילות ולא הותר לה להשתתף באולימפיאדת פיונגצ'אנג (2018), במקום זאת אושר ל-169 ספורטאים רוסיים להשתתף כחלק ממשלחת עצמאית של ספורטאים רוסים המתחרה תחת דגל הוועד האולימפי הבין-לאומי.
בדצמבר 2019 קבעה הסוכנות העולמית נגד סמים בספורט על איסור בן ארבע שנים לרוסיה מפעילות ספורטיבית בין-לאומית.
במהלך תקופת האיסור לא תותר למשלחת הרוסית להשתתף באולימפיאדת טוקיו (2020) ואולימפיאדת בייג'ינג (2022).
אולם, ספורטאים רוסים שיוכיחו כי אינם קשורים ישירות לשימוש בסמים יורשו להשתתף תחת הוועד האולימפי הרוסי.
מרוסיה נשללו סך של 43 מדליות (עוד 2 מדליות נשללו מנבחרת חבר המדינות ונבחרת הספורטאים האולימפיים מרוסיה), כשכל המדליות הורדו בשל טענת סימום.
אולימפיאדת מוסקבה (1980) נערכה בתחומי רוסיה בעת שהייתה חלק מברית המועצות.
האולימפיאדה הראשונה שנערכה בשטחה של רוסיה כמדינה עצמאית הייתה אולימפיאדת החורף של 2014, בסוצ'י.
סוצ'י הועדפה על פניהן של פיונגצ'אנג וזלצבורג.
מוסקבה הגישה את מועמדותה לאירוח המשחקים של 2012, אך דורגה במקום החמישי, אחרי לונדון, פריז, מדריד וניו יורק.
לאחר 9 אולימפיאדות בהן התחרו הספורטאים הרוסים במסגרת המשלחת הסובייטית, ועוד אולימפיאדה אחת בה התחרו במשלחת מאוחדת להם ול-11 מדינות נוספות, שבה רוסיה ושלחה משלחת נפרדת לאולימפיאדת אטלנטה (1996).
לאורך השנים, דורגו המשלחות הסובייטיות במקום הראשון או השני בכל המשחקים בהן השתתפו.
רוסיה, המרכיב העיקרי בברית המועצות, המשיכה במגמה זו, ובמשחקים אלה זכו הספורטאים הרוסים ב-63 מדליות, מהן 26 מדליות זהב, שהציבו את רוסיה במקום השני בטבלת המדליות, אחרי ארצות הברית.
בשחייה זכו הרוסים ב-8 מדליות, מהן 4 מדליות זהב.