tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
באוקטובר באותה שנה היא הוציאה את אלבום השאנסון הראשון שלה, À peu près.
האלבום תואר כ"תערובת של פופ ופולק" על ידי סלומה רוזרול-דאגלאס מהעיתון לה פיגארו, כ"מעודד מאוד" על ידי ז'יל רנו מליברסיון, בעוד מרי-קתרין מרדי מ-RFI, הרדיו הצרפתי הממלכתי, אמרה כי "המילים לא משכנעות [לגמרי]" אך שיבחה את קולה של פומה.
העיתונים ליברסיון ולה פיגארו הדגישו את איכות הופעותיה החיות, אשר במהלכן היא מנגנת במיוחד באוטוהארפ ובגיטרה.
פום הופיעה בחלקו הראשון של סיבוב ההופעות של המוזיקאי אסף אבידן בסתיו 2017. בפברואר 2018, היא הופיעה באולם ההופעות "קפה דה לה דאנס" שבפריז, שם חיממה את הזמרת לואן אמרה והזמר ויאני.
בנוסף, באמצע שנת 2018 היא הופיעה ב"לה סיגל", ובתחילת 2019 ב"לה טריאנון".
מילות שיריה כוללות לרוב מוטיבים של אהבה, מוות ו"סיטואציות יומיומיות אשר פונות לרומנטיקה".
האהבה המובעת בשיריה איננה רק הטרוסקסואלית, אלא גם ביסקסואלית או הומוסקסואלית.
אחד משיריה מוקדשים לזמרת הקנדית-צרפתייה ספייה נולין, שהייתה בת זוגה.
בריאיון למגזין Télérama היא הסבירה: "נוח לי עם ההומוסקסואליות שלי באופן טבעי, כמו למשל כשאני משתמשת בכינויי גוף נשיים בשירים שלי.
ואני חושבת שזה משמעותי, בהתחשב בכמות הודעות התודה שאני מקבלת.
כנערה, הייתי גם אוהבת לזהות את עצמי אצל זמרות לסביות".
בשנת 2020, היא זכתה בפרס Victoires de la Musique בקטגוריית האלבום החדש של השנה (Album Révélation of the Year), עבור אלבומה השני, Les failles.
בשנת 2021, היא הוכתרה כזמרת השנה.
שםפרטי האלבוםמיקומי שיאצרפתבלגיה (ולוניה)אוסטריהÀ peu près יצא לאור: 6 באוקטובר 2017
פורמטים: תקליטור, הורדה דיגיטלית, הזרמת מוזיקה, ויניל91200—Les failles יצא לאור: 1 בנובמבר 2019
פורמטים:תקליטור, הורדה דיגיטלית, הזרמת מוזיקה, ויניל—6887consolation יצא לאור: 26 באוגוסט 2022
פורמטים: תקליטור, הורדה דיגיטלית, הזרמת מוזיקה, ויניל
שםפרטי האלבוםEn cavale יצא לאור: 1 בינואר 2016
פורמט: תקליטור, הורדה דיגיטלית, הזרמת מוזיקהA Peu Près – Sessions Montréalaises יצא לאור: 21 באפריל 2018
פומאז (בהונגרית: Pomáz; בגרמנית: Paumasch) היא עיר במחוז פשט, בנפת סנטאנדרה, בגוש בודפשט.
היישוב ממוקם 2.37 ק"מ צפונה מבודפשט, בשכנות לבודקלאס ולסנטאנדרה, זהו השער להרי פיליש.
הוא ממוקם למרגלות הרי Nagy ו-Kis-Kevély.
(המורדות המזרחיים של הרים אלו כונו "קווילי" על ידי האוכלוסייה הסרבית שהתיישבה במקום בתקופה הטורקית, שפירושה "שיער יתומה".
באזורים דוברי סרבית, זהו השם שניתן למדרונות ההרים שאינם מתאימים למרעה ורק שיער יתום צומח עליהם.
מבחינה גאוגרפית, היישוב ממוקם לאורך קו השבר פומאז-אסטרגום, הראשון של הזר הוולקני המיוקני של הרי הקרפטים שפוגש את חיפוי קרקע המשקע מדרום לרכס עמק דרה-פאטאק - קובאצ'י שחוצה את העיר.
מנקודת מבט גאולוגית, הרי המיוקן ממוצא וולקני בפומאז וסביבתה הם Nagy-Csikóvár ו-Kőhegy.
להרים באזור אין זרימת מים קבועה, בקיץ יבש מתייבשת נקבת המים היחידה באזור, נחל דרה.
יחד עם זאת, אם יורדים כמיות גדולות של משקעים בפרק זמן קצר, עלולים להיווצר גם שיטפונות הגורמים לנזק משמעותי.
קיימות מספר תיאוריות לגבי מקור השם פומאז.
קיימת הנחה שמקור השם פומאז עשוי להיות מהתקופה הרומית, ובמקרה זה השם עשוי לנבוע מהמונח פומוסוס (תפוח) או פומסיה (חוות תפוחים), ויכול להתייחס לחוות הרבות שמייצרות פירות פעלו במקום בתקופת הרומאים.
גרסה אחרת מציעה שם סלאבי פרטי שעומד מאחורי שם היישוב.
פומאז היה מקום מיושב מאז ימי קדם.
נמצאו גם עקבות של קבורה מהתקופה הנאוליתית, התקופה הכלקוליתית ומתקופת הברונזה, ולאחר מכן קדמו את הרומאים תושבים סקיתים וקלטים, לרומאים היו כמה וילות בעיר.
גם הלומברדים והאווארים פאנוניים השאירו כאן את עקבותיהם.
האזכור הראשון של היישוב בכתב הוא משנת 1138: בלה השני, מלך הונגריה מזכיר בתעודה שהכפר הוא רכושו של מנזר דמש.
ברור ממכתב הענקה משנת 1277 כי לסלו הרביעי, מלך הונגריה התרם את נכסיו בפומאז לנסיכה ארז'בט ולנזירות באי.
בשנת 1348, הכפר נהרס בשיטפון, ואז מגפת הדבר החריבה את האוכלוסייה.
האסון חזר על עצמו ב-1364, עם עוד שיטפון ועוד מגפה.
בתחילת המאה ה-15 נבנתה טירה וכנסייה, שהיא לא כל כך טירה אלא שהיא יכולה הייתה להיות ארמון רב קומות מימי הביניים.
הבניין, יחד עם עוד כמה מבנים פומרנים שהיו קיימים באותה תקופה, פוצצו על ידי הכוחות האימפריאליים בשנת 1701, כך שלא יכלו לשמש למטרות הגנה על ידי צבאות פרנץ ראקוצי.
הם לא רצו להשאיר נקודות תורפה אסטרטגיות ליד בודה.
במהלך החפירות שנחשפו שרידי המבנה, נמצאו כותרות עמודים מגולפות מעוטרות, צלעות תקרה דקורטיביות וכן כמה שברי פסלים שהועברו למוזיאון הלאומי של הונגריה.
בית הקברות העתיק ביותר מימי הביניים בפומאז נחפר ליד חורבות הכנסייה של טירת המלכה, שם נמצאו 245 קברים.
רוב האוכלוסייה עסקה בחקלאות, בגידול ענבים ופירות, ומכרה את מוצריה בשווקים של סנטאנדרה ובודה המרוחקת יותר.
ה-18 מהמחצית השנייה של המאה ה-20 גברה גם חשיבותה של תעשיית המלאכה, בעיקר על בסיס צרכים מקומיים.
בנוסף לבורסקאים, מעבדי עור, יצרני גלגלים ובונים, היו ידועים גם לא מעט בתי מלאכה לנפחים.
פומאז החליפה את ההריסות הישנות במבנים חדשים רבים, והחלה התאוששות היישוב.
אבן דרך חשובה בהתפתחות הכפר הייתה כאשר הרכבת הגיעה לפומאז בשנת 1888.
היישוב קיבל מעמד של עיר בשנת 2000.
כביש 1111 עובר לאורכה של העיירה, Pilisvörösvár (דרך Csobánka) מחובר בכביש 1109, וסנטנדרה וכביש 11 מחוברים בכביש 1112.
כנסייה רומית-קתולית (בארוק) ובית כומר
דיולה גליקאיש (1893 – 1948) היה סייף הונגרי אלוף אולימפי פעמיים (חרב).
פולקר טירק הוא עורך דין אוסטרי ונושא מישרה באו"ם.
הוא משמש בתפקיד הנציב העליון של האו"ם לזכויות אדם מאז 17 באוקטובר 2022.
טירק נולד בלינץ, השלים תואר מוסמך במשפטים מטעם אוניברסיטת לינץ ודוקטור במשפט בינלאומי מאוניברסיטת וינה, אוסטריה.
עבודת הדוקטור שלו הייתה אודות משרדו של הנציב העליון של האו"ם לפליטים ועל המנדט שלו.
העבודה פורסמה על ידי Duncker & Humblot, ברלין בשנת 1992.
בשנת 1991, טירק הפך לבעל מישרה מקצועית, זוטר, באו"ם ונשלח לתפקיד זמני בכווית, במימון משרד החוץ האוסטרי.
לאחר מכן מילא תפקידים שונים בנציבות האו"ם לפליטים (UNHCR) באזורים שונים בעולם, כולל מלזיה, קוסובו, בוסניה-הרצגובינה והרפובליקה הדמוקרטית של קונגו.
מאוחר יותר הוא הפך למנהל החטיבה להגנה בינלאומית במטה UNHCR בז'נבה.
בפברואר 2015 הוא מונה לעוזר הנציב העליון להגנה, מה שהפך אותו לבעל המישרה האוסטרי באו"ם, בדרגה הגבוהה ביותר.
ב-18 באפריל 2019, טירק מונה על ידי המזכיר הכללי של האומות המאוחדות, אנטוניו גוטרש להחליף את פבריציו הוכשילד דראמונד כעוזר המזכ"ל לתיאום אסטרטגי במשרדי ההנהלה של המזכ"ל במזכירות האו"ם.
בין 2021 ל-2022, טירק שימש כתת-מזכ"ל למדיניות במשרד המזכיר הכללי.
בתפקיד תת-המזכ"ל למדיניות במשרד המנהלה של מזכ"ל האומות המאוחדות, טירק ריכז את עבודת המדיניות העולמית של האו"ם.
הוא היה אחראי לתיאום הכלל-מערכתי של האו"ם בהמשך ל"קריאה לפעולה למען זכויות האדם" של המזכ"ל, שקבע חזון להתמודדות עם האתגרים הקשורים זה בזה בעולם, על יסודות של אמון, סולידריות וזכויות אדם ויזם את פסגת העתיד, שהתקיימה בספטמבר 2024.
בתפקיד עוזר הנציב העליון להגנה במשרד הנציב העליון לפליטים של האו"ם (UNHCR) בז'נבה (2019-2015), טירק מילא תפקיד מפתח בפיתוח ה-Global Compact on Refugees.
הוא עסק בהרחבה בנושאי דיני פליטים בינלאומיים, חוסר אזרחות וזכויות אדם.
הנציב העליון של האו"ם לזכויות אדם, החל מ-2022
ב-8 בספטמבר 2022, לאחר ההצבעה לזכותו בהעצרת הכללית, נבחר טירק להחליף את מיצ'ל בצ'לט מצ'ילה כנציבת האו"ם לזכויות אדם ; באותה עת, המועמדים האחרים שהתחרו על התפקיד היו פדריקו וילגס ואדמה דיינג .
הוא נכנס לתפקידו ב-17 באוקטובר 2022.
בראש סדר העדיפויות המוצהרים של טירק כנציב העליון היה: העלאת חשיבות זכויות אדם לראש רשימת הנושאים של האו"ם בשטח וגיוס יותר כסף למשרד שמומן בחסר כדי לעמוד בדרישות העומדות בפניו.
בשנת 2023, הוא הוביל את כנס זכויות האדם 75, לציון יום השנה ה-75 להצהרה האוניברסלית בדבר זכויות האדם, שזכתה לכמעט 800 התחייבויות ממדינות וארגונים אחרים.
החל מקידום זכויות נשים וזכויות ילדים ועד למחויבויות להפחתת פליטות גזים לאטמוספירה וכן יוזמות שמטרתן העצמת אנשים עם מוגבלות וקידום רפורמות חקיקה.
המוטו שלו היה, "זכויות אדם: נתיב לפתרונות" מציג שמונה מסרים המבטיחים שזכויות אדם עומדות במרכזה של כל פעולה למען השלום; כלכלות שעובדות עבור בני האדם וכדור הארץ.
המומחיות של טירק הייתה קריטית בקידום זכויות אדם כפתרון לאתגרים חדשים ומתהווים, כגון ההשלכות של הטכנולוגיה הדיגיטלית על פרטיות וחופש הביטוי.
בנובמבר 2023, הוא כתב מכתב גלוי לאלון מאסק בו דחק בו להבטיח שזכויות אדם יהיו מרכזיות בניהול טוויטר בהנהגתו של מאסק.
הוא קרא להעמיד את זכויות האדם בליבת הבינה המלאכותית הגנרטיבית.
טירק גם דגל בשילוב של שיקולי זכויות אדם בתגובה העולמית לאתגרים הסביבתיים.
ב-17 באפריל 2023, טירק קרא לשלטונות רוסיה לשחרר את מבקר הקרמלין הוותיק ולדימיר קארה-מורזה שנידון למאסר של 25 שנים באשמת בגידה.
טירק אמר, שגזר הדין הוא "מכה למרחב האזרחי בפדרציה הרוסית".
ב-9 במאי 2023, טירק אמר, שלאיראן יש רקורד "מתועב" של הוצאות להורג, בממוצע של יותר מ-10 אנשים שנתלו בכל שבוע וקרא לרשויות האיראניות לבטל את עונש המוות.
במרץ 2024, טירק אמר שהוא מכיר ב"התקדמות סין בהקלת העוני וקידום הפיתוח" ודחק בשחרורם של מגיני זכויות אדם, עורכי דין ואחרים שנעצרו.
הוא גם קרא לסין ליישם את ההמלצות המופיעות בדו"ח של נציבות זכויות האדם של האו"ם לשנת 2022.
במהלך מלחמת חרבות ברזל, טירק אמר כי ייתכן שישראל משתמשת ברעב כנשק מלחמה בעזה, דבר שיהפוך לפשע מלחמה.
בפברואר 2025 תקף את האופן בו העביר חמאס לישראל גופות של חללים חטופים במסגרת הסכם חמאס–ישראל, וכינה אותו "מתועב ואכזרי".
במאי 2016 הוענק לטירק פרס זכויות האדם מטעם אוניברסיטת גראץ.
אריקה פלר, פולקר טירק, פרנסס ניקולסון (עורכות): הגנת פליטים במשפט הבינלאומי.
הוצאת אוניברסיטת קיימברידג', קיימברידג' 2003, .
פולקר אולריך (בגרמנית - Volker Ullrich; נולד ב-21 ביוני 1943) הוא היסטוריון ועיתונאי גרמני הידוע בכתיבתו הביוגרפית.
אולריך כתב ביוגרפיות של נפוליאון בונפרט, ביסמרק והיטלר, שזכו לשבחים ולפרסים.
פולקר אולריך נולד בצלה שבמדינת סקסוניה התחתונה בגרמניה בשנת 1943. אולריך למד היסטוריה, פילוסופיה וחינוך באוניברסיטת המבורג.
ב-1975 קיבל דוקטורט על עבודת מחקר בנושא "תנועת הפועלים בהמבורג מערב מלחמת העולם הראשונה למהפיכת נובמבר 1918".
לאחר מכן עבד כמורה בתיכון וכן כמרצה באוניברסיטת המבורג ובאוניברסיטת לינבורג לחינוך.
כן היה עמית מחקר בקרן המבורג להיסטוריה חברתית של המאה ה-20. ב-1988 החל לעבוד בעיתון די צייט.
בשנת 1996 היה אולריך העורך האחראי לענייני היסטוריה של העיתון, כאשר החל הפולמוס בנוגע לספרו של דניאל גולדהגן "תליינים מרצון בשירות היטלר".
הספר הטיל על הגרמנים מן השורה אשמה כבדה לביצוע השואה, ושלל את התיאור ההיסטוריוגרפי כאילו הייתה השואה פעולתם של מעטים.
אולריך קידם את הספר, שטרם תורגם לאנגלית, במאמר מערכת אוהד שפורסם בעמוד הראשון של העיתון ביום 12 באפריל 1996, וקיבל את הנחות הבסיס של הספר, לעומת עורכי עיתונים אחרים והיסטוריונים גרמנים אחרים שהתנגדו לתיזה.
הייתה זו תחילתו של פולמוס אקדמי וציבורי בגרמניה בנוגע לשאלות הבסיס של ביצוע השואה ואשמת העם הגרמני, שסער במשך תקופה ארוכה.
מקביל לעבודתו העיתונאית פרסם אולריך ספרים רבים הנוגעים להיסטוריה אירופית של המאה ה-19 והמאה ה-20. ספרים אלו זכו לשבחים ולפרסים.
בשנת 1992 קיבל אולריך את פרס אלפרד קר על עבודתו כמבקר ספרות, ובשנת 2008 קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת יינה.
Das Ende des Hohenzollernreiches, 1890–1918." (שהכס מתחיל להתערער, סופם של ההוהנצולרנים 1890 - 1918) יצא לאור בשנת 1993 ומאז כתב אולריך ספרים רבים.
ספריו תורגמו לשפות רבות ובהן אנגלית, ספרדית, פורטוגזית ואיטלקית וזכו להכרה ולהצלחה.
בספריו מנתח אולריך אירועים ומגמות בייחוד בהיסטוריה גרמנית במאה ה-19 ובמאה ה-20, אך הוא גם ביוגרף מחונן וכתב ביוגרפיות של ביסמרק, נפוליון והיטלר.
בעת שיצאו לאור חלקי הביוגרפיה באנגלית, זכו לפרסום רב, ונאמר כי הן עומדות באיכותן ברמה זהה לביוגרפיות הנחשבות מקיפות וחשובות כגון ספריו של איאן קרשו.
אף אחד מספריו עדיין לא תורגם לעברית.
בבוטניקה, פּוֹם (שם מדעי: Pome) הוא סוג של פרי ממשפחת הוורדיים (Rosaceae), בתת-השבט "Malinae".
הפום מאופיין בגרעין מרכזי שבו מספר זרעים קטנים, עטופים בקרום קשה ומוקפים בשכבה בשרנית ואכילה.
הפירות הידועים ביותר מסוג זה הם התפוח, האגס והחבוש.
המילה "pome"נכנסה לאנגלית בסוף המאה ה-14, והתייחסה לתפוח או לאובייקט בצורת תפוח.
היא נגזרה מהמילה בצרפתית עתיקה ל"תפוח": (המאה ה־12; בצרפתית מודרנית ), שמקורה בלטינית מאוחרת או לטינית מדוברת "תפוחים".
הדוגמה הידועה ביותר לפום היא התפוח.
דוגמאות נוספות לצמחים המניבים פירות מסווגים כפום הם עוזרר, אגס, חבוש, שסק ועוד.
חלק מהפומים עשויים להיות בעלי מרקם קמחי (כמו חלק מהתפוחים); אחרים (למשל, Amelanchier או Aronia) דומים לפירות יער, עם בשר עסיסי וגרעין שאינו בולט.
פולרוגרפיה היא שיטה אלקטרוכימית אנליטית המשמשת לקביעה איכותית וכמותית של חומרים (יונים אי-אורגניים ותרכובות אורגניות) בתמיסה.
השיטה היא תת-קבוצה של וולטמטריה, והיא נבדלת משיטות וולטמטריות אחרות בשימוש באלקטרודת עבודה ייחודית: (Dropping Mercury Electrode - DME).
השיטה הומצאה בשנת 1922 על ידי הכימאי הצ'כי ירוסלאב היירובסקי, שזכה בפרס נובל לכימיה לשנת 1959 על המצאתו ופיתוחו של מכשיר הפולרוגרף.
תופעת הפולרוגרפיה התגלתה לראשונה על ידי ירוסלאב היירובסקי בפראג.
היירובסקי חקר את תופעות המתח הפנימי של כספית נוזלית כפונקציה של פוטנציאל חשמלי (אלקטרו-קפילריות).
הוא הבין כי מדידת הזרם העובר דרך טיפת כספית הנוצרת ונופלת באופן מחזורי יכולה לספק מידע רב על הרכב התמיסה.
בשנת 1924, יחד עם עמיתו היפני , בנה היירובסקי את המכשיר האוטומטי הראשון לרישום עקומות המתח-זרם, שנקרא "פולרוגרף".
השיטה זכתה להכרה בינלאומית רחבה, ושימשה במשך עשורים ככלי מרכזי באנליזה כימית, עד לפיתוחן של שיטות ספקטרוסקופיות וכרומטוגרפיות מודרניות שאינן עושות שימוש בכספית, שהחליפו אותה בחלק מהיישומים.
עם זאת, היא עדיין משמשת למחקר ולמדידות ספציפיות הודות לדיוקה ולרגישותה.
הפולרוגרפיה מבוססת על מדידת הזרם החשמלי הזורם בתא אלקטרוכימי בזמן שהמתח המופעל על אלקטרודת העבודה משתנה באופן ליניארי לאורך זמן.
התא מכיל בדרך כלל שלוש אלקטרודות:
אלקטרודה עובדת (DME): כספית נוזלית הזורמת דרך קפילרה (צינורית דקה) ויוצרת טיפות הנופלות בקצב קבוע.
כל טיפה מהווה משטח אלקטרודה חדש ונקי, מה שמבטל בעיות של זיהום פני השטח המאפיינות אלקטרודות מוצקות.
אלקטרודת ייחוס: בדרך כלל (SCE) או אלקטרודת כסף/, שהפוטנציאל שלה קבוע וידוע.
אלקטרודה עוזרת: (לרוב מפלטינה) המשמשת לסגירת המעגל החשמלי.
כאשר המתח המופעל מגיע לערך שבו הצורון הנבדק (למשל, יון מתכת כמו +Cd2) יכול לעבור חיזור על פני טיפת הכספית, מתחיל לזרום זרם חשמלי משמעותי.
הגרף המתקבל, המציג את הזרם כפונקציה של המתח, נקרא פולרוגרמה.
הפולרוגרמה הטיפוסית נראית כ"מדרגה" (צורת סיגמואיד).
היא מאופיינת על ידי שני ערכים מרכזיים:
פוטנציאל חצי-גל (): המתח שבו הזרם מגיע למחצית מערכו המקסימלי.
ערך זה אופייני לכל חומר ספציפי בתנאים נתונים ומשמש לזיהוי איכותי (מי הוא החומר).
זרם הדיפוזיה הגבולי (): גובה המדרגה (הזרם המקסימלי במישורת).
זרם זה פרופורציונלי לריכוז החומר בתמיסה ומשמש לקביעה כמותית (כמה חומר יש).
הקשר המתמטי הבסיסי בפולרוגרפיה, המתאר את זרם הדיפוזיה הגבולי, פותח על ידי הפיזיקאי הסלובקי , סטודנט של היירובסקי.
הוא זרם הדיפוזיה הממוצע (נמדד במיקרו-אמפר, μA).
k הוא קבוע הכולל את π ואת צפיפות הכספית, ויחד עם קבוע פאראדיי F ערכו נקבע כ-708 עבור הזרם המקסימלי ו-607 עבור הזרם הממוצע
n הוא מספר האלקטרונים המועברים בתגובת החיזור ליון/מולקולה אחת
D הוא מקדם הדיפוזיה של הדפולריזטור (החומר הנבדק) בתווך (ב-cm2/s)
m הוא קצב זרימת המסה של הכספית (Hg) דרך הקפילרה (ב-mg/s)
t הוא זמן החיים של טיפה אחת בשניות,
c הוא ריכוז הדפולריזטור (ב-mol/cm3).
פני שטח מתחדשים: הטפטוף הקבוע של הכספית מבטיח שפני האלקטרודה תמיד נקיים, מה שמאפשר תוצאות עקביות ומדויקות.
מתח יתר גבוה למימן: הכספית מאפשרת לבצע חיזור של מתכות רבות שאי אפשר לחזר על אלקטרודות אחרות (כמו פלטינה) מבלי לגרום לפירוק המים ופליטת מימן.
רעילות הכספית: השימוש בכספית מתכתית ורעילה מהווה חיסרון סביבתי ובטיחותי משמעותי, שהוביל לירידה בשימוש בשיטה לטובת אלקטרודות מחומרים אחרים.
טווח חמצון מוגבל: הכספית עצמה מתחמצנת בפוטנציאלים חיוביים (מעל כ-0.4V+), מה שמגביל את השימוש בשיטה בעיקר לתגובות חיזור (פוטנציאלים שליליים).
זרם קיבולי: היווצרות וניתוק הטיפות גורמת ל"רעש" רקע (זרם טעינה/קיבולי) שמגביל את רגישות השיטה בריכוזים נמוכים מאוד.
פיתוחים מודרניים (כגון פולרוגרפיה בפולסים) נועדו לפתור בעיה זו.
פולרוגרפיה משמשת במגוון תחומים בכימיה ובביולוגיה:
אנליזה של מתכות כבדות במי שתייה, שפכים ודגימות סביבתיות.
קביעת ריכוזים של ויטמינים, תרופות והורמונים.
חקירת מנגנוני תגובה של תרכובות אורגניות מורכבות.
מדידת חמצן מומס בתמיסות ביולוגיות.
פולרימטר הוא מכשיר מדעי המשמש למדידת פעילות אופטית: הנגרמת על ידי מעבר אור מקוטב ליניארית דרך חומר פעיל אופטית.
חומרים כימיים מסוימים הם פעילים אופטית, ואור מקוטב ליניארית (חד-כיווני) יסתובב שמאלה (נגד כיוון השעון) או ימינה (עם כיוון השעון) כאשר יעבור דרך חומרים אלו.
המידה שבה האור מסתובב ידועה כזווית הסיבוב.
הכיוון (עם או נגד כיוון השעון) וגודל הסיבוב חושפים מידע על התכונות הכיראליות של הדגימה, כגון הריכוז היחסי של אננטיומרים הנמצאים בדגימה.
היחס, הטוהר והריכוז של שני אננטיומרים ניתנים למדידה באמצעות פולרימטריה.
אננטיומרים מאופיינים בתכונתם לסובב את המישור של אור מקוטב ליניארית.
לכן, תרכובות אלו נקראות פעילות אופטית ותכונתן מכונה פעילות אופטית.
מקורות אור כגון נורת להט, טונגסטן הלוגן, או השמש פולטים גלים אלקטרומגנטיים בתדירות של אור נראה.
השדה חשמלי שלהם מתנודד בכל המישורים האפשריים ביחס לכיוון ההתפשטות שלהם.
בניגוד לכך, הגלים של אור מקוטב-ליניארית מתנודדים במישורים מקבילים.
אם אור פוגע במקטב, רק אותו חלק של האור המתנודד במישור המוגדר של המקטב רשאי לעבור דרכו.
מישור זה נקרא מישור הקיטוב.
מישור הקיטוב מסובב על ידי תרכובות פעילות אופטית.
בהתאם לכיוון שבו האור מסובב, האננטיומר מכונה דקסטרו-רוטטורי או לבו-רוטטורי.
הפעילות האופטית של אננטיומרים היא מצרפית.
אם אננטיומרים שונים קיימים יחד בתמיסה אחת, הפעילות האופטית שלהם מסתכמת.
זו הסיבה שרצמטים אינם פעילים אופטית, מכיוון שהם מבטלים את הפעילויות האופטיות שלהם עם ונגד כיוון השעון.
הסיבוב האופטי הוא פרופורציונלי לריכוז החומרים הפעילים אופטית בתמיסה.
לכן ניתן ליישם פולרימטרים למדידות ריכוז של דגימות טהורות-אננטיומרית.
עם ריכוז ידוע של דגימה, ניתן ליישם פולרימטרים גם כדי לקבוע את ה בעת אפיון חומר חדש.
הסיבוב הסגולי הוא תכונה פיזיקלית ומוגדר כסיבוב האופטי α באורך מסלול l של 1 דצימטר, ריכוז c של 10 גרם/ליטר, טמפרטורה T (בדרך כלל C° 20) ואורך גל אור λ (בדרך כלל קו D של נתרן ב-589.3 ננומטר):
נוסחה זו אומרת לנו בכמה מסובב מישור הקיטוב כאשר קרן האור עוברת דרך כמות ספציפית של מולקולות פעילות אופטית של דגימה.
לכן, הסיבוב האופטי תלוי בטמפרטורה, ריכוז, אורך גל, אורך המסלול והחומר המנותח.
הפולרימטר מורכב משתי (המקטב והמנתח).
המקטב קבוע והמנתח ניתן לסיבוב.
ניתן לחשוב על המנסרות כעל סדקים S1 ו-S2. ניתן לראות את גלי האור כמקבילים לגלים במיתר.
המקטב S1 מאפשר רק לאותם גלי אור הנעים במישור יחיד לעבור.
זה גורם לאור להפוך למקוטב מישורית.
כאשר המנתח מוצב גם הוא במיקום דומה הוא מאפשר לגלי האור המגיעים מהמקטב לעבור דרכו.
כאשר הוא מסובב לזווית ישרה שום גל לא יכול לעבור דרך הזווית הישרה והשדה נראה חשוך.
אם כעת שפופרת זכוכית המכילה תמיסה פעילה אופטית ממוקמת בין המקוטב למנתח, האור כעת מסתובב דרך מישור הקיטוב בזווית מסוימת, ויהיה צורך לסובב את המנתח באותה זווית.
פולרימטרים מודדים זאת על ידי העברת דרך הלוח הראשון מבין שני לוחות מקטבים, מה שיוצר קרן מקוטבת.
לוח ראשון זה ידוע כמקטב.
קרן זו מסובבת לאחר מכן כשהיא עוברת דרך הדגימה.
לאחר המעבר דרך הדגימה, מקטב שני, הידוע כמנתח, מסתובב או באמצעות סיבוב ידני או באמצעות גילוי אוטומטי של הזווית.
כאשר המנתח מסובב כך שכל האור או שום אור לא יכול לעבור, אזי ניתן למצוא את זווית הסיבוב שהיא שווה לזווית θ שבה סובב המנתח במקרה הראשון, או θ-90 במקרה השני.
כאשר אור מקוטב-מישורית עובר דרך גבישים מסוימים, המהירות של אור מקוטב-שמאלי שונה מזו של אור מקוטב-ימני, ולכן נאמר שלגבישים יש שני מקדמי שבירה, כלומר שבירה כפולה.
מבנה: הפולרימטר מורכב ממקור מונוכרומטי S הממוקם בנקודת המוקד של עדשה קמורה L.
מיד אחרי העדשה הקמורה ישנה P המשמשת כמקטב.
H הוא התקן חצי-צל המחלק את שדה האור המקוטב היוצא מהניקול P לשני חצאים, בדרך כלל בעלי בהירות לא שווה.
T היא שפופרת זכוכית שבה ממולאת תמיסה פעילה אופטית.
האור, לאחר שעבר דרך T, מורשה ליפול על המנתח ניקול A שניתן לסיבוב סביב ציר השפופרת.
את סיבוב המנתח ניתן למדוד בעזרת סקאלה C.
עקרון פעולה: כדי להבין את הצורך בהתקן חצי-צל, נניח שהוא אינו קיים.
מיקום המנתח מכוון כך ששדה הראייה חשוך כאשר השפופרת ריקה.
מיקום המנתח נרשם על הסקאלה המעגלית.
כעת השפופרת ממולאת בתמיסה הפעילה אופטית ומוצבת במקומה המתאים.
התמיסה הפעילה אופטית מסובבת את מישור הקיטוב של האור היוצא מהמקטב P בזווית כלשהי, כך שהאור מועבר על ידי המנתח A ושדה הראייה של הטלסקופ הופך בהיר.
כעת המנתח מסובב בזווית סופית כך ששדה הראייה של הטלסקופ הופך שוב לחשוך.
זה יקרה רק כאשר המנתח מסובב באותה זווית שבה מישור הקיטוב של האור סובב על ידי התמיסה הפעילה אופטית.
ההפרש בין שתי הקריאות ייתן את זווית הסיבוב של מישור הקיטוב.
קושי שנתקלים בו בהליך לעיל הוא שכאשר המנתח מסובב לחושך מוחלט, הדבר מושג בהדרגה ולכן קשה למצוא את המיקום המדויק שבו מושג חושך מוחלט.
כדי להתגבר על הקושי לעיל, התקן החצי-צל מוכנס בין המקטב P ושפופרת הזכוכית T.
התקן חצי-צל: הוא מורכב משני לוחות חצי-עיגול ACB ו-ADB.
חצי אחד ACB עשוי זכוכית בעוד החצי השני עשוי קוורץ.
הקוורץ חתוך במקביל לציר האופטי.
עובי הקוורץ נבחר בצורה כזו שהוא יוצר הפרש דרכים של 'A/2 בין הקרן הרגילה לקרן הבלתי רגילה (שבירה כפולה).
עובי הזכוכית נבחר בצורה כזו שהוא בולע אותה כמות אור כפי שנבלעת על ידי חצי הקוורץ.
הניחו שתנודת הקיטוב היא לאורך OP.
במעבר דרך חצי הזכוכית התנודות נשארות לאורך OP.
אך במעבר דרך חצי הקוורץ תנודות אלו יתפצלו לרכיבי O- ו-£-.
רכיבי ה-£- מקבילים לציר האופטי בעוד רכיב ה-O- מאונך לציר האופטי.
רכיב ה-O נע מהר יותר בקוורץ ולכן רכיב O יוצא יהיה לאורך OD במקום לאורך OC.
כך רכיבים OA ו-OD ישתלבו ליצירת תנודה שקולה לאורך OQ היוצרת את אותה זווית עם הציר האופטי כמו OP.
כעת אם המישור הראשי של הניקול המנתח מקביל ל-OP אזי האור יעבור דרך חצי הזכוכית ללא הפרעה.
לפיכך חצי הזכוכית יהיה בהיר יותר מחצי הקוורץ או שניתן לומר שחצי הזכוכית יהיה בהיר וחצי הקוורץ יהיה חשוך.
באופן דומה אם המישור הראשי של הניקול המנתח מקביל ל-OQ אזי חצי הקוורץ יהיה בהיר וחצי הזכוכית יהיה חשוך.
כאשר המישור הראשי של המנתח הוא לאורך AOB אזי שני החצאים יהיו בהירים במידה שווה.
מצד שני, אם המישור הראשי של המנתח הוא לאורך DOC אזי שני החצאים יהיו חשוכים במידה שווה.
כך ברור שאם הניקול המנתח מופרע קלות מ-DOC אזי חצי אחד הופך בהיר יותר מהשני.
לכן על ידי שימוש בהתקן חצי-צל, ניתן למדוד את זווית הסיבוב באופן מדויק יותר.
קביעת סיבוב סגולי: כדי לקבוע סיבוב סגולי של חומר פעיל אופטית (למשל, סוכר), שפופרת הפולרימטר ממולאת תחילה במים מזוקקים והמנתח מכוון לנקודת חושך שווה (שני החצאים צריכים להיות חשוכים במידה שווה).
מיקום המנתח נרשם בעזרת הסקאלה.
כעת שפופרת הפולרימטר ממולאת בתמיסת סוכר בריכוז ידוע ושוב המנתח מכוון בצורה כזו ששוב מושגת נקודת החושך השווה.
ההפרש בין שתי הקריאות ייתן את זווית הסיבוב θ.
לפיכך, סיבוב סגולי S נקבע כ-S = θ/LC, כאשר L הוא אורך המסלול האופטי ו-C הוא ריכוז החומר.
פולרימטר דו-קוורץ משתמש בלוח דו-קוורץ, המורכב משני לוחות חצי-עיגול של קוורץ, כל אחד בעובי 3.75 מ"מ.
חצי אחד מורכב מקוורץ פעיל אופטית ימני, בעוד השני הוא קוורץ פעיל אופטית שמאלי.
הפולרימטרים המוקדמים ביותר, משנות ה-30 של המאה ה-19, דרשו מהמשתמש לסובב פיזית אלמנט מקטב אחד (המנתח) תוך צפייה דרך אלמנט סטטי אחר (הגלאי).
הגלאי היה ממוקם בקצה הנגדי של שפופרת המכילה את הדגימה הפעילה אופטית, והמשתמש השתמש בעין שלו כדי לשפוט את ה"יישור" כאשר נצפה הכי פחות אור.
זווית הסיבוב נקראה אז מסקאלה פשוטה הקבועה למקטב הנע בדיוק של מעלה בערך.
אף על פי שרוב הפולרימטרים הידניים המיוצרים כיום עדיין מאמצים עקרון בסיסי זה, הפיתוחים הרבים שיושמו על העיצוב האופטו-מכני המקורי לאורך השנים שיפרו משמעותית את ביצועי המדידה.
הכנסת לוחית חצי-גל הגדילה את "רגישות ההבחנה", בעוד שסקאלת זכוכית מדויקת עם סולם ורנייה אפשרה קריאה סופית בדיוק של כ-0.05º±.
רוב הפולרימטרים הידניים המודרניים משלבים גם LED צהוב בעל אורך חיים ארוך במקום מנורת קשת הנתרן היקרה יותר כמקור אור.
המפעיל צופה בתמונה דרך צג דיגיטלי ומכוון את זווית המנתח עם בקרים אלקטרוניים.
פולרימטרים אוטומטיים לחלוטין נמצאים כיום בשימוש נרחב ודורשים מהמשתמש פשוט ללחוץ על כפתור ולהמתין לקריאה דיגיטלית.
פולרימטרים דיגיטליים אוטומטיים מהירים מניבים תוצאה מדויקת תוך מספר שניות, ללא קשר לזווית הסיבוב של הדגימה.
בנוסף, הם מספקים מדידה רציפה, המאפשרת כרומטוגרפיה נוזלית בלחץ גבוה וחקירות קינטיות אחרות.
תכונה נוספת של פולרימטרים מודרניים היא .
אפנן פאראדיי יוצר שדה מגנטי של זרם חילופין.
הוא מנדנד את מישור הקיטוב כדי לשפר את דיוק הגילוי על ידי כך שהוא מאפשר לעבור דרך נקודת החושך המרבית שוב ושוב וכך להיקבע בדיוק רב עוד יותר.
מכיוון שלטמפרטורת הדגימה יש השפעה משמעותית על הסיבוב האופטי של הדגימה, פולרימטרים מודרניים כבר כללו רכיבי פלטייה כדי לבקר באופן פעיל את הטמפרטורה.
טכניקות מיוחדות כשפופרות דגימה מבוקרות טמפרטורה מפחיתות שגיאות מדידה ומקלות על ההפעלה.
ניתן להעביר תוצאות ישירות למחשבים או רשתות לעיבוד אוטומטי.
באופן מסורתי, מילוי מדויק של תא הדגימה היה צריך להיבדק מחוץ למכשיר, שכן בקרה מתאימה מתוך המכשיר לא הייתה אפשרית.
כיום מערכת מצלמה יכולה לעזור לנטר את הדגימה ותנאי מילוי מדויקים בתא הדגימה.
יתר על כן, תכונות למילוי אוטומטי שהוצגו על ידי מספר חברות זמינות בשוק.
בעבודה עם כימיקלים מאכלים, חומצות ובסיסים זה יכול להיות מועיל לא לטעון את תא הפולרימטר ידנית.
שתי אפשרויות אלו עוזרות למנוע שגיאות פוטנציאליות הנגרמות על ידי בועות או חלקיקים.
זווית הסיבוב של חומר פעיל אופטית יכולה להיות מושפעת מ:
אורך גל של האור העובר דרך הדגימה (בדרך כלל, זווית סיבוב ואורך גל נוטים להיות ביחס הפוך)
טמפרטורת הדגימה (בדרך כלל השניים הם ביחס ישר)
אורך תא הדגימה (מוזן על ידי המשתמש ברוב הפולרימטרים האוטומטיים כדי להבטיח דיוק טוב יותר)
תנאי מילוי (בועות, מפלים של טמפרטורה וריכוז)
לרוב הפולרימטרים המודרניים יש שיטות לפיצוי או בקרה על שגיאות אלו.
באופן מסורתי, תמיסת סוכרוז בעלת ריכוז מוגדר שימשה לכיול פולרימטרים המקשרת את כמות מולקולות הסוכר לסיבוב קיטוב האור.
(ICUMSA) שיחקה תפקיד מפתח בהאחדת שיטות אנליטיות לתעשיית הסוכר, קבעה סטנדרטים לסולם הסוכר הבינלאומי (ISS) ואת המפרטים לפולרימטרים בתעשיית הסוכר.
עם זאת, תמיסות סוכר נוטות לזיהום ואידוי.
יתרה מכך, הסיבוב האופטי של חומר רגיש מאוד לטמפרטורה.
נמצא סטנדרט אמין ויציב יותר: קוורץ גבישי אשר מכוון וחתוך בצורה שתואמת את הסיבוב האופטי של תמיסת סוכר רגילה, אך מבלי להפגין את החסרונות שהוזכרו לעיל.
קוורץ (צורן דו-חמצני, SiO2) הוא מינרל נפוץ, תרכובת כימית טריגונלית של צורן וחמצן.
כיום, לוחות קוורץ או לוחות בקרה מקוורץ בעובי שונה משמשים כסטנדרטים לכיול פולרימטרים ו.
על מנת להבטיח תוצאות אמינות ובנות השוואה, לוחות קוורץ ניתנים לכיול ואישור על ידי מכוני מטרולוגיה.
לחלופין, ניתן לבדוק כיול באמצעות תקן ייחוס קיטוב, המורכב מלוח קוורץ המורכב במחזיק המאונך לנתיב האור.
תקנים אלה זמינים, ברי-עקיבות ל-NIST, על ידי יצירת קשר עם Rudolph Research Analytical.
כיול מורכב תחילה מבדיקה מקדימה שבה נבדקת יכולת הכיול הבסיסית.
לוחות הבקרה מקוורץ חייבים לעמוד בדרישות המינימום הנדרשות ביחס למידותיהם, טוהרם האופטי, עד כמה הם שטוחים, מקבילות הפנים ושגיאות ציר אופטי.
לאחר מכן, ערך המדידה בפועל - הסיבוב האופטי - נמדד עם הפולרימטר המדויק.
אי-הוודאות במדידה של הפולרימטר מסתכמת ב-0.001° (k=2).
מכיוון שכימיקלים רבים הפעילים אופטית כגון חומצה טרטרית, הם , ניתן להשתמש בפולרימטר כדי לזהות איזה איזומר נוכח בדגימה – אם הוא מסובב אור מקוטב לשמאל, הוא לבו-איזומר, ולימין, הוא דקסטרו-איזומר.
ניתן להשתמש בו גם למדידת היחס של אננטיומרים בתמיסות.
פולרימטריה עשויה לפיכך להיות מיושמת למדידות ריכוז של דגימות טהורות-אננטיומרית.
עם ריכוז ידוע של דגימה, פולרימטריה עשויה להיות מיושמת גם כדי לקבוע את הסיבוב הסגולי (תכונה פיזיקלית) בעת אפיון חומר חדש.
כימיקלים רבים מציגים כתכונה ייחודית (תכונה אינטנסיבית כמו מקדם שבירה או משקל סגולי) שניתן להשתמש בה כדי להבדיל ביניהם.
פולרימטרים יכולים לזהות דגימות לא ידועות על סמך זה אם משתנים אחרים כגון ריכוז ואורך תא הדגימה מבוקרים או לפחות ידועים.
באותו אופן, אם הסיבוב הסגולי של דגימה כבר ידוע, אזי הריכוז ו/או הטוהר של תמיסה המכילה אותה ניתנים לחישוב.
רוב הפולרימטרים האוטומטיים מבצעים חישוב זה אוטומטית, בהינתן קלט על משתנים מהמשתמש.
מדידות ריכוז וטוהר חשובות במיוחד לקביעת איכות מוצר או מרכיב בתעשיות המזון והמשקאות והתרופות.
דגימות המציגות סיבובים סגוליים שניתן לחשב לטוהר עם פולרימטר כוללות:
פולרימטרים משמשים בתעשיית הסוכר לקביעת איכות הן של מיץ מקנה סוכר והן של סוכרוז מזוקק.
לעיתים קרובות, בתי זיקוק לסוכר משתמשים בפולרימטר מותאם עם תא זרימה (והמשמש בשילוב עם ) הנקרא .
מכשירים אלו משתמשים בסולם הסוכר הבינלאומי, כפי שהוגדר על ידי (ICUMSA).
הוא נולד כנסיך בשבט הפוג'יווארה, יורש של משפחת דוכסים, משפחת קונואה בטוקיו.
הוא הצטרף לפוליטיקה ב־1920 כבן חסות מתון של סיונג'י קינמוצ'י, והתנגד לשימוש בכוח הצבאי.
מונה לראש ממשלת יפן ביוני 1937 במטרה להביא לאיזון מול כוחו המתחזק של הצבא, אך הפך בעצמו למיליטריסט.
אחרי תקרית גשר מרקו פולו ביולי 1937 ותחת לחץ מהדוגלים בקו נוקשה, הסכימה הממשלה להרחיב את פעולותיה בסין, העבירה למנהיגי הצבא את הניהול המלא של הסכסוך בסין, ואפשרה להם לפעול תוך התעלמות מכוונת מצד הממשלה לגבי אופן פעולתם.
בנובמבר, הכריז קונואה על יעדה של יפן - סדר חדש באסיה, מה שלימים הפך להיות פרויקט מרחב השגשוג המשותף של מזרח אסיה רבתי, והפעיל לחץ על סין כדי לקבל ויתורים טריטוריאליים על מנת לסיים את מלחמת סין-יפן.
קונואה התפטר ב־4 בינואר 1939, עקב כישלונו לסיים את הסכסוך בסין.
הירנומה קיאיצ'ירו מונה לראש הממשלה הבא.
קונואה מונה חזרה לראשות הממשלה ב־17 ביולי 1940, ולמרות המשא ומתן עם ארצות הברית, הוא ארגן את הגדלת הצבא יחד עם סגן אדמירל טייג'ירו טויודה, אשר החליף את יוסוקה מצואוקה כשר חוץ לוחמני.
הוא חתם על הברית עם מדינות הציר, חוקק את חוק הגיוס הלאומי, יצר את הבסיס של ממשלה לתקופת מלחמה (המכונה "שין טאיסאי" - סדר פוליטי חדש) ובאוקטובר 1940 הקים את התאגדות הסיוע בשלטון הקיסרי ("טאיסאי יוקוסאנקאי") על מנת להחליף את המפלגות הפוליטיות, אשר התנדבו להתפרק.
לאחר שנכשל להגיע להסכם עם ארצות הברית במטרה למנוע מלחמה בשתי חזיתות, הוא התפטר באוקטובר 1941 והוחלף על ידי השר הצבאי שלו, הידקי טוג'ו.
קונואה שיחק תפקיד בהפלתו של ממשלתו של טוג'ו ב־1944, ובפברואר 1945 הוא יעץ לקיסר הירוהיטו להתחיל במשא ומתן במטרה לסיים את מלחמת העולם השנייה.
אחרי תחילת הכיבוש האמריקאי הוא שירת בממשלה של הנסיך נרוהיקו היגשיקוני, הממשלה הראשונה שלאחר המלחמה, אך נמצא חשוד בפשעי מלחמה.
בדצמבר 1945, בזמן הקריאה האחרונה של ארצות הברית לפושעי מלחמה להתייצב מולם, הוא התאבד בשתיית ציאניד.
היה זה בשנת 1945, בדיוק 1300 שנים אחרי שאביו הקדמון, פוג'יוורה נו קמטרי, הנהיג הפיכה צבאית בתקופת שבט סוגה.
כך, באופן כה סמלי הסתיימה תקופת שליטי פוג'יוורה.
לאחר חמישים שנה, נבחר נכדו, מוריהירו הוסוקאווה, לראשות הממשלה.
פומיקי היא סדרת ילדים גרמנית שמשלבת הנפשה עם צילום רגיל, בת 52 פרקים שהופקה לטלוויזיה בשנים 1982– 1989. גיבורי הסדרה הם פומיקי, שדון קטן, ובעליו, הנגר מר אדר.
פומיקי הוא אחת הדמויות הפופולריות ביותר מבין תוכניות הילדים בגרמניה, ודורות של ילדים גדלו עליו.
במקור נוצרה דמותו של פומיקי על ידי אליס קאוט לתוכנית ילדים ברדיו בוואריה ב-1961. בהמשך הופקו סדרת טלוויזיה, ארבעה סרטים והצגה, אשר מתארים את המשך עלילותיו של השדון הקטן.
בישראל, שודרה הסדרה בערוץ הראשון ב-1988.
פומיקי הוא שדון קטן שיכול להפוך לבלתי נראה, אדום שיער, שגובהו כ-20 ס"מ.
הוא מסוגל לקפוץ לגובה רב ושובב גדול באופיו.
בדרך כלל הוא גורם למהומות ולבלגן כשהוא מנצל יכולתו להיות בלתי נראה.
פומיקי הוא שדון מסוג קלאבאוטרמאן (Klabautermann) המתגורר לרוב בספינות.
עם זאת, בתחילת הסדרה פומיקי הולך לאיבוד בבוואריה ואיננו מצליח למצוא באזור שום ספינה.
משום שהוא איננו אוהב מקומות נקיים ומסודרים, הוא מוצא מקלט בנגרייה.
הנגרייה שייכת לנגר זקן ובודד בשם מר אדר.
מר אדר עוסק בעיקר בתיקון רהיטים בסדנה שלו.
גורלו של פומיקי נחרץ דווקא משום שהנגרייה של מר אדר איננה מסודרת - לאחר שפומיקי דורך בדבק ונדבק לרצפה.
משום שכל פעם שהשדונים מהסוג שלו נלכדים כתוצאה ממעשה ידי אדם, הם הופכים לגלויים וחייבים להישאר יחד עם אותו האדם אשר מסוגל כעת לראותם, במקרה זה מר אדר.
פומיקי תמיד נראה לעין כאשר רק מר אדר נמצא בסביבתו.
עם זאת, הוא הופך בלתי נראה כאשר אנשים אחרים נמצאים בסביבתו.
דמותו של פומיקי נוצרה בשנת 1961 על ידי הסופרת הגרמנית אליזבת (אליס) קאוט כאשר כתבה סיפור קצר על דמות השדון השובבה עבור תוכנית ילדים ברדיו הממלכתי של בוואריה (השייך לרשות השידור הגרמנית).
דמותו השובבה של פומוקל (בשמו המקורי) זכתה להצלחה מידית בקרב הקהל הצעיר.
הפרק הראשון של תוכנית הרדיו שודר ב-21 בפברואר 1962 והפרק האחרון שודר ב-25 בדצמבר 1973. בסך הכול, הופקו 88 פרקים בתוכנית הרדיו.
בשנת 1962 ערכה אליס קאוט תחרות למציאת המראה של פומיקי באקדמיה לאמנות גרפית במינכן.
הזוכה הייתה המאיירת ברברה פון ג'ונסון.
בשנת 1965 יצא הספר הראשון של פומקל אשר אויר על ידי ג'ונסון.
בשנים 1965 - 1978 יצאו לאור עשרה ספרים של פומיקי אשר הכילו 60 סיפורים שונים, על ידי מו"ל משטוטגרט בשם האראלד-וורלאג.
בשנת 1991 פורסם ספר נוסף של פומיקי אשר הכיל שישה סיפורים נוספים.
בסך הכול, פורסמו 66 סיפורים שונים של פומיקי.
משנת 1969, הופקו 33 תקליטים אשר התבססו על עלילת תוכנית הרדיו.
את דמותו של פומיקי גילם בתקליטים האנס קלארין ואת דמותו של מר אדר גילם אלפרד פונגרץ.
לאחר מותו של אלפרד פונגרץ הופקו שישה תקליטים נוספים בהם גילם גוסטל באיירהאמר את דמותו של מר אדר.
בעקבות הצלחת הסרט והצלחת העונה הראשונה של סדרת הטלוויזיה, הופקה מהדורה חדשה של התקליטים בפורמט קלטות אשר כללו 86 פרקים, בהן גוסטל באיירהאמר גילם את מר אדר.
פומיקי מופיע בסרט ובכל הסרטים והסדרות שנוצרו בהמשך כדמות מצוירת בסביבה אמיתית.
העונה הראשונה של הסדרה שודרה בגרמניה בשנים 1982–1989 וכללה 26 פרקים באורך חצי שעה כל אחד.
הסדרה הופקה עם שחקנים חיים כאשר רק דמותו של פומיקי מונפשת.
הסדרה הופקה בגרמניה כשהחלק המונפש הופק על ידי חברה הונגרית מבודפשט.
הסיפור הוא, כאמור, על השדון פומיקי.
שדונים נראים למישהו רק אם הם נדבקים לחפץ הנמצא בבעלותם, פומיקי נדבק לצנצנת הדבק של מר אדר, ומאז נשאר להתגורר עמו.
פומיקי מעולל תעלולים רבים ומסתבך בצרות כאשר השניים מבקרים בכפר נופש, כאשר השניים הולכים לגן החיות, כאשר פומיקי מקבל כאב בטן מאכילת קצפת, כאשר פומיקי עוזר למר אדר לסדר את האמבטיה, וכאשר תעלול אחד באפריל שפומיקי תכנן לבצע מסתבך.
הסדרה חזרה עם 26 פרקים נוספים בשנת 1988.
הסדרה המקורית שודרה במקומות רבים בעולם, בהם ישראל, יוון, ברזיל, יפן, אוסטרליה, דנמרק, סין ועוד.
בכל שפה שמו המקורי של פומוקל משתנה בהתאם לנוחות ההגיה – בישראל הוא נקרא פומיקי, בספרד פומוקי ובהונגריה פומוקלי וכדומה.
סרט נוסף של פומיקי יצא לאקרנים בשנת 1994. במהלך צילומי הסרט נפטר השחקן גוסטל באיירהאמר אשר גילם את דמותו של מר אדר.
בשל מותו של באיירהאמר לפני השלמת הסרט, הוחלף קולו של מר אדר בדיבוב של השחקן וולף אויבה.
1999: סדרת טלוויזיה "Pumuckls Abenteuer" (הרפתקאות פומיקי)
בשנת 1999 הופקה סדרת הנפשה נוספת בת 13 פרקים.
עקב מותו של גוסטל, העלילה הועברה לספינה והתמקדה בהרפתקאותיו של פומיקי לצד טבח הספינה.
העונה השלישית לא זכתה לפופולריות לה זכו שתי העונות הראשונות של הסדרה אשר שודרו במהלך שנות ה-80.
ב-21 באוקטובר 2000 הושק במינכן המחזמר "מר אדר והפומיקי שלו" ("Meister Eder und sein Pumuckl").
במחזמר צפו מעל ל-250,000 צופים לאורך התקופה בה הוא הוצג.
בשנת 2003 הופק סרט נוסף ובו חזר פומיקי למקורות.
במקום דמותו של מר אדר, שובץ קרוב משפחתו של אדר, מר פרדיננד אדר.
השחקן שגילם אותו היה האנס קלרין, אשר דיבב את קולו של פומיקי בסדרות הקודמות (בגרמנית), ועקב בעיות במיתרי הקול שלו, שכבר לא היה מסוגל להפיק את קולו הצווחני של פומיקי, הוחלט להעבירו לתפקידו של אדר.
את קולו של פומיקי מדבב בסרט שחקן חדש בשם קאי טסצנר.
פומלה או פומלו הוא פרי ממשפחת פיגמיים.
הפומלה הלבנה בעלת צבע ירוק חיוור, ההופך לצהוב כאשר מבשיל.
הפרי גדול בהרבה מאשכולית, בעל בשר מתוק וקליפה עבה וספוגית.
מגדלים בארץ גם זן של פומלה אדומה, שהיא בעלת קליפה דקה יותר וציפה אדומה ועסיסית.
הפרי הובא לארץ ישראל מסינגפור בשנת 1910 על ידי שמואל צבי הולצמן.
בתחילה נקרא בעברית בשמו הצרפתי - פומלו.
הצורה העברית הנפוצה "פּוֹמֵלָה" נטמעה בלשון הדיבור מתוך תהליך של גזירה לאחור מן הריבוי "פומלות".
מכלוא טבעי בין פומלה כצמח אם ותפוז מתוק יצרו את האשכולית, לפני כ-300 שנה.
הפומלה היא זן קדמוני של פרי הדר, שמקורו בדרום-מזרח אסיה, ובייחוד מלזיה.
משערים שזן Osbeck הועבר מאיי מלזיה לסין במאה הראשונה לפני הספירה.
היא גדלה בדרום סין, ובמרכז תאילנד, וייטנאם, אינדונזיה ופיג'י.
במאה השבע עשרה, אנגלי בשם שדוק, קברניט באוניית סוחר בקו הודו המזרחית- בריטניה, העביר זרעים של פומלה לאיי ברבדוס (איי הודו המערבית) ומשם הצמח נפוץ לג'מאייקה ולאמריקה, המשיך להתפשט וחדר לעולם המערבי.
לכן, באנגלית, הפומלה נקראת גם "שֶדוֹק", (Shaddock).
באוקיינוס השקט ובאסיה הוא ידוע כ"הזָ'בּוֹנְג", ובסינית הוא נקרא "יוֹאוּדְזִי" (柚子).
בהולנדית נקראת פוֹמְפֵלְמוּס Pompelmoes (מילולית "לימון נפוח"), כפי שקרא לה הבוטנאי הגרמני .
משם זה נגזר השם בצרפתית "פומלו".
על פי שמואל טולקובסקי, הייתה הפומלה ידועה בארץ ישראל, ככל הנראה, כבר בשנת 1187, עם הכיבוש המוסלמי.
בשנת 1910, לפני עלייתו לארץ מאוסטרליה, רכש שמואל הולצמן מספר שתילי פומלה בסינגפור.
רק שניים מהשתילים שהביא שרדו והתפתחו - אחד מוצאו מסין והשני מתאילנד.
אחד הניב פירות אגסיים גדולים, שנקראו גוליית, והשני פירות קטנים.
עד שנות ה-70 לא התקבלה הפומלה בישראל.
בשנת 1975 החל יצוא של כמויות קטנות של פרי הפומלה לאירופה, ושם התקבל בהתלהבות.
בעקבות כך, התחיל להתפשט גידולה, ובעיקר זני גוליית וצ'נדלר.
היצואניות הגדולות ביותר של פומלה בימינו הן ישראל וקליפורניה.
הפומלה היא צמח האם במכלוא טבעי, יחד עם התפוז שתוצאתו הייתה האשכולית.
בנוסף, בשנות ה-60, באוניברסיטת ריברסייד, בקליפורניה, פותח זן מכלוא נוסף אשר הפומלה הייתה שותפה בו, וזו הפומלית.
הפומלה היא פרי ההדר הגדול ביותר, והיא מגיעה לקוטר של 30 סנטימטר ולמשקל של עד 3–4 קילוגרמים.
הפומלה הלבנה אשר מגדלים בארץ היא בעיקר מזן גוליית.
זהו זן יסוד, בעל קליפה עבה מאד, ספוגית, המתקלפת בקלות.
צבע חלקו הפנימי של הפרי הוא צהוב חיוור, בעל אחוז מיץ נמוך וטעמו מתוק.
הבשלתו מתרחשת בחודשים אוקטובר עד פברואר.
פומלת צ'נדלר היא זן מכלוא בין פומלה חסרת חומציות לבין פומלה פינק מתוק, והיא שייכת לפומלות התאילנדיות.
צורת הפרי עגולה פחוסה, בעל קליפה חלקה, דקה יחסית ומתקלפת בקלות.
הציפה בעלת גוון אדום, עסיסית ומתוקה.
עץ פומלה מחייב הרכבה ולא ניתן לקבל עץ פורה מזרעים ללא הרכבת זן מתאים.
כמו כן היא מכילה 0.03 מיליגרם טיאמין, 0.03 מיליגרם ריבופלבין, 0.2 מיליגרם ניאצין וכן 61 מיליגרם ויטמין C.
משתמשים בקליפתה העבה של הפומלה להכנת מרמלדה.
היא משמשת גם בבישול ובממתקים, ובמטבח הסיני משמשת לתיבול, במיוחד במרקים מתוקים.
לעומת התרומה החיובית של פרי זה לאנשים בריאים, אצל אנשים הנזקקים לתרופות צריכת פומלה עלולה להוות סכנת חיים.
הסיבה היא אינטראקציה בין פירות הדר שונים לבין פעילות תרופות שונות בגוף.
התופעה נחקרה בעיקר באשכוליות, משום שזהו פרי בעל תפוצה רחבה, אך מחקרים חדשים יותר הראו שהתרכובות האחראיות לתופעה, כגון נרינגנין, מצויות גם בפירות הדר נוספים וביניהם הפומלה.
כבר לפני כ-20 שנה התברר שתרופות הניתנות דרך הפה עוברות פירוק על ידי אנזימים ממשפחת ציטוכרום P450. אחד מאנזימים אלה, CYP3A4, נוצר בתאי המעי הדק, במעי הגס ובתאי הכבד.
הוא אחראי לאינאקטיבציה (ביטול הפעילות) של כ-50% מכלל התרופות, במסגרת המטבולזם הנורמלי שלהם.
הנרינגין המצוי בפירות הדר מעכב את פעילותו של האנזים ובכך גורם לעליה של ריכוזם בגוף.האינטראקציה מתרחשת בין התרופות לבין הפרי השלם, המיץ, הציפה, התרכיז ואפילו ריבה שמכילה פירות הדר.
השיבוש הוכח לגבי תרופות מקבוצת הסטטינים, תרופות לטיפול ביתר לחץ דם, תרופות נוגדות אלרגיה, תרופות שנועדו למנוע דחית איברים מושתלים ועוד.
לגבי חלק מהתרופות יש עיכוב בהתפרקות בכבד, שגורם לעלית ריכוז התרופה בגוף מעבר ללרמה הרצויה.
לגבי תרופות אחרות, האינטראקציה גורמת להקטנת ספיגת התרופה, והתוצאה היא שהריכוז בגוף הוא מתחת לרצוי.
התופעה הולכת ומתרחבת, עם הכנסתן לשימוש של תרופות חדשות.
בשנים 2008–2012 עלה מספר התרופות המושפעות מפירות הדר מ-17 ל-43.
פומי הוא כלב רועים הונגרי, ששימש בעבר לצורך שמירה על צאן במרעה.
זהו מין שפותח בעבר עבור רעיית צאן, מהכלאה של פולי ושפיץ גרמני.
צבעו של הפומי הוא לרוב אפור.
גובהו נע בין 34 ל-47 סנטימטר ומשקלו בין 11 ל-16 קילוגרם.
הפומלית (שם מדעי: Citrus paradisi x Citrus maxima; באנגלית: Oroblanco) היא פרי מפירות ההדר, הכלאה בין פומלה ואשכולית.
ההכלאה נרשמה כפטנט של אוניברסיטת קליפורניה בשנת 1981. בישראל מגדלים פומלית החל משנת 1984.
הפומלית דומה לאשכולית, אך קליפתה ירקרקה וטעמה מתוק יותר משום שיש בה רמת חומציות נמוכה.
הפומלית מכילה כמות גבוהה של נוגדי חמצון, דבר שנמצא כמסייע להורדת רמות ה-LDL בגוף.
השפעת הפומלית עשויה לפגום בכושר הפעולה של תרופות לעיכוב ייצור הכולסטרול ממשפחת הסטטינים, ולכן מומלץ להתייעץ ברופא לפני הוספתה לתפריט תזונתי קבוע.
בשנת 2019 היוו הפומליות והאשכוליות כ-33% מסך כמות פרי ההדר שיוצאה מישראל.
למדינות האיחוד האירופאי ובריטניה יוצאו בשנה הזו כ-24 טון של אשכוליות ופומליות.
שוק משמעותי אחר הוא המזרח הרחוק (בעיקר סין, יפן ודרום קוריאה) שאליו יוצאו 19 טון של פרי הדר שרובם אשכוליות ופומליות.
פּוּמִיס או חֲפָף או אבן ספוג הוא סלע פירוקלסטי, סוג של זכוכית געשית הנוצר מהתקררות מהירה של לבה עשירה בצורן דו-חמצני ובבועות גז ואדי מים.
הסלע הנקבובי קל עד כדי ציפה על פני מים ויצירת "רפסודות פומיס".
שימוש בשם "פומיס" נעשה בימי הביניים ומקורו בלטינית: pumex – אבן או סלע, אך מופיע עוד קודם לכן, בשנת 325 לפנה"ס במונח יווני המתאר את מרקמו הנקבובי של הסלע שמשמעותו: אכול תולעים.
גם כינויו העממי נובע ממרקמו: "אבן ספוג".
פומיס נוצר בעיקר מלבה עתירת סיליקה – ריוליטית או דקיטית.
עם זאת, תנאים מתאימים עשויים לעיתים נדירות ליצור פומיס גם מסוגים אחרים של לבה – בזלתית או אנדזיטית.
הסלע נוצר מקרישה מהירה של הלבה הנוזלית העשירה בבועות גז ואדי מים – למעשה, קצף לבה הנוצר כאשר לבה נוזלית וחמה מאוד נפלטת בעוצמה מלוע הר געש.
הגזים והנוזלים – שהיו כלואים בתוך הלבה – מתפשטים ויוצרים בועות, המתקררות במהירות במגען עם אוויר קר או מים.
היווצרות הבועות מתאפשרת עם ירידת הלחץ, שאם לא כן היה נוצר אובסידיאן.
למעשה, חימום והתכה של אובסידיאן עד לירידת הלחץ תאפשר לגזים הכלואים בו להימלט וליצור בועות – שיתגבשו לפומיס עם קירורן המהיר.
הבועות הרבות מעניקות לפומיס מרקם ספוגי ונקבובי מאוד – נקבובי יותר מאשר סקוריה.
עם זאת, הן מונעות את השבירה הקונכייתית האופיינית למבנים זכוכיתיים.
נקבוביות אלה מאפשרות את ציפתו של הסלע על מים.
התקררותה המהירה של הלבה מונעת היווצרות גבישים גדולים ויוצרת מבנה פנימי אמורפי או גבישים מיקרוסקופיים האופייניים לזכוכית געשית.
פיסות הפומיס – ביחד עם חומרי טפרה נוספים – נופלות לקרקע ויוצרות טוף, ואף חרוטי פומיס דוגמת הר הגעש וולקן בפפואה גינאה החדשה.
צבעו של הפומיס בהיר, בעיקר לבן אך גם אפרפר, צהוב, ורדרד וחום בהיר.
פומיס אופייני להתפרצויות תת-ימיות, בעיקר בקשתות איים.
נקבוביותו גורמת לצפיפות נמוכה, המאפשרת לו לצוף וליצור על פני המים משטחים נרחבים – מעין איים צפים שרוחבם עשוי להגיע לעשרות קילומטרים – הנקראים "רפסודות פומיס".
רפסודות פומיס עשויות לשרוד לאורך שנים ולנוע באוקיינוסים ובימים בהתאם לזרמי הים הפעילים בהם.
רפסודה כזו נוצרה ב-1883, לאחר התפרצותו העזה של קרקטואה.
שכבת הפומיס התרוממה לגובה של 1.5 מטר מעל פני הים.
בטונגה אירעו כמה התפרצויות שיצרו רפסודות פומיס רחבות.
רפסודות פומיס אינן נפוצות מאוד.
"ים אבן" כזה עשוי להפתיע ימאים ולהפריע לתנועתם של כלי שיט.
ב-1986 גרמה רפסודת פומיס לפגיעה במנוע של כלי שיט הולנדי בים סין הדרומי.
במקרה אחר נתקלה יאכטה ברפסודה דומה, שגרמה לפגיעה במערכת הקירור שלה.
עם זאת, לרפסודות הפומיס פן חיובי והן עשויות לסייע בהעשרה ביולוגית.
על כמה רפסודות כאלה נמצאו צמחים שהכו בהן שורשים.
ביולוגים רואים ברפסודות הפומיס הסבר להעברתם והתפשטותם של מיני צמחים ובעלי חיים מאי לאי בסביבה ימית.
סלעי פומיס נפוצים במקומות רבים בעולם.
ברחבי הים התיכון נמצאים ריכוזים גדולים שלהם, בעיקר באי ליפארי – שם הפכה כרייתו לענף כלכלי חשוב.
שברי פומיס התגלו גם בחופי ישראל, ומקורם בהתפרצויות געשיות על קרקעית הים ובאיים געשיים דוגמת סנטוריני.
מרקמו מסייע בריכוך של בדים והוא משמש ב"כביסת אבן" (stone wash) בג'ינס.
הודות למרקם ולקשיותו הוא משמש לליטושם של סלעים בדרגת קשיות נמוכה יותר.
שימוש נוסף שנעשה בו הוא בתעשיית הקוסמטיקה – שם הוא מהווה תוסף במשחות וקרמים המיועדים לקילוף עור, או כקוביות המשמשות להסרת עור יבש.
אבקת פומיס דקה מוספת גם למשחות שיניים ולסוגי סבון שונים.
תכונות נוספות של פומיס מהוות יתרון בשימושים רבים: משקלו הקל של הפומיס מאפשר שימוש קישוטי בו בעיצוב נוף, בגינון ואף בתכשיטנות.
בבנייה נעשה שימוש בפומיס טחון כתוסף ביצירת לבני בניין ולוחות בטון.
נקבוביותו הופכת את הפומיס למסנן טבעי ברמה גבוהה.
שימוש באקווריומים ובריכות דגים: החללים הקיימים באבן הפומיס מהווים שטח פנים גדול מאוד ומשמשים לגידול בקטריות קושרות חנקן באקווריומים.
יכולתה של אבן הפומיס ליצור תאים אנאירוביים מהווה יתרון עצום למגדלי הדגים.
פומפאו פברה אי פוק (בקטלאנית: Pompeu Fabra i Poch; ) הוא בלשן ומילונאי קטלאני, הדמות המרכזית בקביעת התקן הספרותי של השפה הקטלאנית בתחילת המאה ה-20.
פברה נולד בשנת 1868 בעיירה גראסיה (סופחה לברצלונה בשנת 1897).
הוא היה הצעיר מבין שלושה עשר או שישה עשר ילדים, אם כי מלבד פברה עצמו הגיעו רק עוד שתי בנות לגיל הבגרות.
אביו ז'וזפ פברה אי רוקה (Josep Fabra i Roca) היה איש ציבור שהחזיק בדעות רפובליקניות וליברליות ומ־1868 היה ראש העיר של גראסיה.
בתקופות של רדיפות נגד רפובליקנים אף נאסר.
בתי הספר בקטלוניה בתקופת ילדותו של פברה התנהלו בספרדית, אף־על־פי שמורים רבים היו בעצמם קטלאנים.
קטלאנים קראו וכתבו בדרך כלל בספרדית וכתיבה בקטלאנית הייתה נחלתם של מלומדים מעטים ושמרנים למדי, בעיקר בהקשר של תנועת הרנאישנסה, התחייה הלאומית הקטלאנית, והם עסקו בעיקר ביצירה עצמה ולא שאפו להפיצה בציבור.
כאשר היה בן חמש עשרה, רצה פברה לכתוב מכתב לאחייניו.
כהרגלו התחיל לכתוב בספרדית – ("אחייניי האהובים") ואז נעצר והבין שהמילה הספרדית שהוא כותב – sobrinos (אחיינים) – היא לא המילה שהוא חושב – nebots.
הוא קרע את הדף וכתב את המכתב כולו בקטלאנית, אף־על־פי שמעולם לא למד את כללי הכתיב של השפה הזאת והיה צריך לנחש איך כותבים את המילים.
אביו הופתע לטובה מהדבר ושניהם החליטו שמאותו יום ינהלו את התכתבויותיהם רק בקטלאנית.
מעבר מהנדסה וכימיה לעיסוק בלשון
בתום הלימודים בבית הספר פברה למד כימיה והנדסת מכונות, אך עניינו בבלשנות לא פסק ובהדרגה הוא התעמק בלימוד עצמי של פילולוגיה ונחשף לתנועות קטלאניות לאומיות.
משנת 1890 פרסם במסגרת כתב העת ל'אבנס (L'Avens), שבו היו שותפים גם ז'אומה מאסו וז'ואקים קאזס, מספר מאמרים שבהם הציע לבצע רפורמה בכללי הכתיב של קטלאנית.
כתב העת עצמו אימץ בהדרגה את כללי הכתיב שהציע פברה ואף שינה את הכתיב של שמו ל־"L'Avenç".
מ־1902 עד 1912 חי בבילבאו ועבד שם כמרצה לכימיה.
באותו זמן המשיך לעסוק בבלשנות קטלאנית, ואף שהיה אוטודידקט בנושא בלשנות, זכה בתחום הזה למוניטין רב עד כדי כך שהנשיא הראשון של קטלוניה האוטונומית, אנריק פראט דה לה ריבה, הזמין אותו לנסח את הכללים הנורמטיביים האחידים החדשים לכתיבת השפה.
בעקבות כך חזר לקטלוניה והוציא את ספר הדקדוק הראשון של השפה הקטלאנית שדגל בגישה בלשנית מתארת, כלומר תיאור של השפה המדוברת כמו שהיא ולא רק קביעת כללים לדיבור נכון.
הוא גם נמנה עם מייסדי המחלקה הפילולוגית של המכון ללימודים קטלאניים ובשנת 1917 מונה לנשיאה.
בעבודתו הבלשנית נמנע פברה באופן שיטתי מלקבוע שאחד מהלהגים של קטלאנית יהיה הלהג התקני המחייב, והתייחס לנורמות הקיימות של ולנסית, וללהגים של קטלוניה המערבית ושל האיים הבלאריים כאל נורמות מקובלות באזוריהן ונתן להן ביטוי גם בכללי הכתיב שהציע.
זאת, בין היתר, כדי לא לפגוע במסורת הספרותית של אזורים אלה, שמהם הגיעו יוצרים חשובים כגון ז'ואנוט מרטורל וז'ואן אלקובר.
ניסוח כללי השפה הקטלאנית התקנית
פברה עמד בראש הצוות לניסוח כללי הכתיב האחידים, שפורסמו ב־1913 והתבססו באופן חלקי על ההצעות שפברה פרסם בל'אבנס.
על אף ההתנגדות מצד כמה אנשי ספרות שמרנים מחד, ותומכים בהיצמדות המֵרַבִּית לשפת דיבור של ברצלונה מאידך, פברה פעל להפצת "הנורמות האורתוגרפיות" (Normes ortogràfiques) ובשנים שלאחר 1913 הן התקבלו בהדרגה על ידי בתי הוצאה רבים בקטלוניה ובאיים הבלאריים.
ב־1931 אומצו הנורמות על ידי האקדמיה לספרות יפה של ברצלונה; ב־1932 התקבלו גם בוולנסיה, עם תיקונים בהתאם להגייה המקומית שכונו "נורמות קסטליו" (Normes de Castelló); לבסוף, ב־1934, התקבלו הנורמות על ידי מוסד התרבות הקטלאני השמרני ביותר – תחרות השירה היוקרתית "משחקי הפרחים".
לאורך שנות ה-20 וה-30 המשיך לפרסם עבודות מדעיות בנושא הלשון הקטלאנית.
בשנים 1919–1920 החל לפרסם בעיתון "לה פובליסידד", שיצא לאור בברצלונה בשפה הספרדית, סדרה יומית של מאמרים לציבור הרחב בשם "שיחות פילולוגיות" (Converses Filològiques), שבהם נימק את החלטותיו בנושא הדקדוק והכתיב והסביר לציבור דוברי השפה את החלקים הקשים של הדקדוק הקטלאני.
בעקבות עבודתו לתקינת השפה הקטלאנית ולהעלאת מעמדה הציבורי והתרבותי פברה זכה להכרה ואהדה עממית וכונה "el Mestre" – "המורה".
בשנת 1921 מונה לנשיא המכון ללימודים קטלאניים.
בשנת 1932 השלים את הוצאת המילון הכללי של הלשון הקטלאנית, שהפך למילון הנורמטיבי הרשמי של המכון.
הפשיזם הספרדי התייחס לתנועה לתקינת הלשון הקטלאנית כאל לאומנות בדלנית אשר מסכנת את ספרד וכינה אותה "פבריזם" ("fabrismo").
מייסד התנועה הפשיסטית הספרדית חוסה אנטוניו פרימו דה ריברה, בנו של מיגל פרימו דה ריברה, גינה בחריפות את הפעילות של פברה: "הנשמה הקטלאנית, חזקה ופשוטה, מולאה ברעל.
אינטלקטואלים יבשים כופים עליה שפה שנוצרה במעבדה, עם נורמה קשיחה שמטרתה לסלק ממנה כל דמיון לקסטליאנית".
בשנת 1939, לאחר ניצחון הלאומנים בראשות פרנסיסקו פרנקו במלחמת האזרחים בספרד, נמלט פברה לצרפת.
הספרייה הפרטית של פברה הושמדה בטקס שריפת ספרים ברחובות בדלונה, העיר שהתגורר בה באותו הזמן.
בצרפת פברה המשיך את עבודתו הבלשנית.
הוא ערך מחדש את ספר הדקדוק הקטלאני שלו, שיצא לאור ב־1956. ב־1946 עמד בראש משחקי הפרחים שנערכו במונפלייה.
בשנת 1948, כאשר חש שמותו קרב, נסע לאנדורה כדי שיוכל לכתוב את צוואתו בקטלאנית, שהייתה השפה הרשמית של המדינה הזעירה.
פברה מת בעיר פראדה בחג המולד באותה שנה.
הסופר והעיתונאי ז'וזפ פלה כתב בהספדו על פברה:
לאחר נפילת השלטון הפרנקיסטי פברה חזר להיות אחת הדמויות הנערצות בהיסטוריה של העם הקטלאני בעת החדשה.
על שמו קרויה אוניברסיטת פומפאו פברה בברצלונה ומוסדות אחרים.
המכון ללימודים קטלאניים החל בשנת 2005 להוציא מחדש את כל כתבי פברה בתשעה כרכים.
ספרים ומאמרים על הביוגרפיה והפעילות של פברה נכתבו על ידי חוקרים רבים, בהם מילה סגארה, ז'וזפ מיראקלה, ז'וזפ פלה, אסתר פרנקזה, גבריאל ביבילוני, ואחרים.
ממשלת קטלוניה (ז'נרליטט) הכריזה על שנת 2018 כ"שנת פברה", ומוסדות תרבות קטלאניים ציינו אותה באירועים ובהוצאת ספרים חדשים על חייו ופעילותו.
בשל הקשר החזק עם פברה, העיר בדלונה הקדישה מספר מקומות לזכרו.
התקיימה תערוכה אשר מוקדשת למהנדס הפילוסוף המהולל, בין ה -20 באוקטובר ל -20 בנובמבר 2010 במרכז אספאי בטוליה.
פומפאו פברה, שפה להכל ולכולם, מחבר את שלושת עם הקונספטים "שפה, פברה ובדלונה", בצורה כזו שכל קונספט יאזן את המשקל של האחרים.
מקומות בולטים אחרים הם אנדרטת אומניום תרבותי בפומפאו פברה לרגל חגיגות ה-17 הפופולריות של תרבות פומפאו פברה.
חגיגות אלה הן דוגמה נוספת לדרישתם המתמשכת של אזרחי בדלונה, מתוך הכרה בדמותו של המאסטר, בכבוד עבודתו ובזיכרון שהשאיר פומפיאו פברה בעיר.
לרגל הגעתו של קו 2 (L2) של הרכבת התחתית לבדלונה ושיפוץ הכיכר המרכזית שבה יש את הרכבת התחתית, המגזר חשוב של החברה האזרחית בדלוניה הפעיל מחדש את הדרישה לכבד את מאסטר תוך הטבלת שמו הן בתחנת המטרו והן בכיכר המרכזית החדשה של העיר.
עם השותפות של המוסדות, אבל מעל לכל הודות ללחץ של החברה האזרחית, היום תחנת המטרו והכיכר נקראות על שמו של "פומפאו פברה".
ערים אחרות מקדישות גם שטחים ציבוריים לזכרו של הבלשן, כמו במקרה של סבדל בכיכר או פאלפרוגל בשדרה.
לאחרונה אנו יכולים למצוא לוח הנצחה שהונח על ידי עריית בדלוניה, בשנת 2010, שמזכיר לנו מה היה הבית האחרון של פברה בעיר.
חברת החשמל מקדישה חללים לאלו שהיוו את אחד משבעת המייסדים של המחלקה הפילולוגית בשנת 1911. אנו מוצאים, למשל, את מרחב פומפאו פברה, הכולל מדגם של חומרים הקשורים למאסטר מהארכיון של המוסד של לימודים קטלניים, המבקשים לשקף את הקשר בין פברה לבין המוסד ואת תרומתו היקרה לשפה הקטלאנית.
כמו כן, אנו מוצאים את קרן "פומפיאו פברה" של ג'ורדי מיר, המורכבת מ-1,535 אוגדות דפוס, כאשר כל החומר הנ"ל מקוטלג ומוזמן במשרדי חברת החשמל.
פומלהוט או α בדג דרומי הוא הכוכב הבהיר ביותר בקבוצת הכוכבים דג דרומי והוא גם אחד מהכוכבים הבהירים ביותר בשמי הלילה.
הכוכב מייצג את פי הדג וזהו גם מקור שמו - בערבית "פֻם אַל-חוּת" (فم الحوت) - "פי הלוויתן".
הכוכב בולט בשמי הדרום בעונת הסתיו, מכיוון שהוא רחוק מכל כוכב בהיר אחר.
פומלהאוט הוא כוכב־התקן למחלקה הספקטרלית A3Va.
את פומלהוט מקיף כוכב הלכת פומלהוט b שהוא כוכב הלכת הראשון מחוץ למערכת השמש שנצפה באופן ישיר באמצעות טלסקופ.
פומלהוט הוא כוכב צעיר יחסית, גילו מוערך בכ-200 מיליון שנים והוא צפוי לעזוב את הסדרה הראשית ולהפוך לענק אדום בעוד כמיליארד שנים.
זהו כוכב הסדרה הראשית בצבע לבן, דומה בתכונותיו לווגה, אבל מעט קטן יותר ופחות בהיר.
מסתו מוערכת במעט יותר משתי מסות שמש, רדיוסו גדול בכ-80% מרדיוס השמש ועוצמת ההארה שלו היא בערך פי 17 משל השמש.
את הכוכב מקיפה דיסקת אבק גדולה שמשתרעת עד למרחק של 158 יחידות אסטרונומיות ממנו.
בחלקה הפנימי של הדיסקה יש "חור" ברדיוס של כ-100 יחידות אסטרונומיות, ככל הנראה בעקבות יצירת מערכת של כוכבי לכת מהאבק.
עד למרחק של 133 יחידות אסטרונומיות הדיסקה דלילה יחסית, ורוב האבק נמצא בחלקה החיצוני יותר.