tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
1983 – דוריה למפל, עיתונאית ואשת טלוויזיה
1984 – וסלי סניידר, כדורגלן הולנדי
1987 – עמיחי חסון, משורר, במאי ויוצר קולנוע וטלוויזיה ישראלי
1990 – קרן זיבנר, שחיינית ישראלית
1994 – רום שמיר, מנצח תזמורת צה"ל
1997 – מוחמד עוואד, כדורגלן במכבי חיפה
597 – קולומבה (ידוע גם כקולומסיל הקדוש), הפטרון של אירלנד ושל המיסיונריות הנוצרית (נולד ב-521)
1348 – אמברוג'יו לורנצטי, צייר איטלקי (נולד ב-1290 בקירוב)
1870 – צ'ארלס דיקנס, סופר, עיתונאי ושחקן תיאטרון אנגלי (נולד ב-1812)
1923 – אלכסנדר סטמבוליסקי, ראש ממשלת בולגריה ה-30 (נולד ב-1879)
1926 – סנפורד דול, נשיא הרפובליקה של הוואי (נולד ב-1844)
1927 – ויקטוריה וודהול, סופרג'יסטית, יזמית ופוליטיקאית אמריקאית, האישה הראשונה שרצה לנשיאות ארצות הברית (נולדה ב-1838)
1974 – מיגל אנחל אסטוריאס, סופר גואטמלי, זוכה פרס נובל לספרות (נולד ב-1899)
1992 – מיכאל בן-גל, אלוף בצה"ל, נשיא בית הדין הצבאי לערעורים (נולד ב-1908)
2006 – ג'מאל אבו סמהדאנה, טרוריסט פלסטיני, ראש ועדות ההתנגדות העממיות (נולד ב-1963)
2011 – אדית טיין, שחיינית יהודייה-צ'כוסלובקית ישראלית (נולדה ב-1918)
2020 – יצחק מאיר, מחנך, סופר ישראלי, חבר הנהלת הסוכנות היהודית, דיפלומט ואיש הציונות הדתית (נולד ב-1934)
2021 – עוזיה גליל, מהנדס, ממציא ואיש עסקים ישראלי (נולד ב-1925)
2021 – אלי שוסהיים, יושב ראש אגודת אפרת ומייסד בית החולים הסיעודי נוה שמחה בירושלים (נולד ב-1941)
2025 – פרדריק פורסיית', סופר בריטי ופרשן מדיני (נולד ב-1938)
הכנסייה הקתולית – יום קולומבה הקדוש (מכונה קולומסיל הקדוש (Saint Columcille) באירלנד, שם הוא אחד משלושת הקדושים-פטרונים של האי)
האימפריה הרומית – היום השלישי של הווסטליה (penus vestae) לכבוד וסטה, אלת הבית והמשפחה
9 (במילים בלשון זכר: תשעה; בלשון נקבה: תשע) הוא המספר הטבעי הבא אחרי 8 והבא לפני 10.
9 הוא גם ספרה המשמשת בכתיבת מספרים לפי בסיס עשרוני (ולפי כל בסיס גדול מ-9, כגון בסיס הקסדצימלי).
התפתחות בכתב של הספרה 9
מבחן התחלקות: מספר מתחלק ב-9 אם ורק אם סכום ספרותיו מתחלק ב-9.
מספר חיובי מתחלק ב-9 אם ורק אם סכום הספרות הסופי שלו שווה ל-9.
9 הוא הריבוע של 3.
מספר דו-ספרתי פחות סכום ספרותיו מתחלק ב-9.
על פי השערת קטלן (משפט מיהילסקו), המספר 9 (ששווה ל-3²) הוא החזקה החיובית המושלמת היחידה שגדולה באחד מחזקה חיובית מושלמת (המספר 8 ששווה ל-2³).
9 הוא מספר הפרוטונים של הפלואור
בשיר "אחד מי יודע", 9 הוא מספרם של ירחי הלידה (חודשי ההיריון).
בנומרולוגיה, המספר 9 סוגר מעגל ומעיד על שלמות, הגעה ליעד וסוף המסע, מאחר שהספרה 10 מצטמצמת בנומרולוגיה ל-1 ומתחילה את המחזוריות מחדש
בתרבות הסינית, המספר תשע מסמל מזל.
9 הוא מספר מקודש לדת הבהאית, כיוון שהוא הערך הגימטרי של שמו הפרטי של נביא הדת, בהאא אללה.
במיתולוגיה היוונית, תשע המוזות היו אלות היצירה, האמנויות והמדעים.
9 הוא מספר הממלכות במיתולוגיה הנורדית
בכדורגל, 9 הוא מספרו של החלוץ היצירתי או הקשר ההתקפי המשחק מתחת לחלוצים.
הדחפור הפופולרי והידוע ביותר של חברת קטרפילר הוא ה-D9, שנמצא גם בשירות צה"ל.
9M21/9K52 לונה-M (קוד דיווח נאט"ו: פרוג-7; מאנגלית: Free-Rocket-Over-Ground) הוא רקטה ארטילרית קצרת טווח בעלת מנוע דלק מוצק המשוגרת ממשגר מתנייע תוצרת ברית המועצות.
הפרוג נועדה במקור להיות רקטה טקטית לשיגור נשק גרעיני.
הפרוג-7, שנכנסה לשירות בשנת 1965, היא מהדגם האחרון של משפחת ה"פרוג", שדגמים קודמים שלה החלו להיכנס לשירות החל מאמצע שנות החמישים.
המערכת פותחה במכון לתכנון במוסקבה והייתה מיוצרת במפעל בוולגוגרד.
פרוג-1 - כינוי בברית המועצות: "פילין".
רקטה המשוגרת מתובת טנק, בעלת טווח של 25 ק"מ (16 מיל) וראש קרב (רש"ק) במשקל 1,200 ק"ג.
נכנסה לשירות ב-1955. אינה נמצאת עוד בשירות.
פרוג-2 - כינוי בברית המועצות: "מארס".
רקטה המשוגרת מתובת טנק, בעלת טווח של 18 ק"מ (11 מיל) ורש"ק במשקל 565 ק"ג.
נכנסה לשירות זמן קצר לאחר הפרוג-1. אינה נמצא עוד בשירות.
פרוג-3 - כינוי בברית המועצות: "לונה".
רקטה המשוגרת מתובת דגם לא אמפיבי של טנק PT-76, בעלת טווח של 45 ק"מ (28 מיל) ורש"ק במשקל 358 ק"ג.
נכנסה לשירות ב-1961. יצאה משירות בברית המועצות, אך הייתה בשירות מספר מדינות ברית ורשה בתום המלחמה הקרה.
פרוג-4 - כמו קודמתה, רקטה המשוגרת מתובת דגם לא אמפיבי של טנק PT-76. יצאה משירות בברית המועצות, אך הייתה בשירות מספר מדינות ברית ורשה בתום המלחמה הקרה.
פרוג-5 - כינוי בברית המועצות: "לונה-1".
כמו קודמתה, רקטה המשוגרת מתובת דגם לא אמפיבי של טנק PT-76, בעלת טווח של 32 ק"מ (20 מיל) ורש"ק במשקל 503 ק"ג.
יצאה משירות בברית המועצות, אך הייתה בשירות מספר מדינות ברית ורשה בתום המלחמה הקרה.
עדיין נמצאת בשירות לצורכי תרגול.
פרוג-6 - רקטת דמה המשמשת לצורכי תרגול בלבד.
ניתן לחמשה ברש"ק קונבנציונלי או גרעיני במשקל 450 ק"ג, או רש"ק כימי במשקל 216 ק"ג.
ב-1968 נכנסה לשירות הפרוג-7B שכונתה גם R-70 (כינוי בברית המועצות: 9K52 לונה-M) שהייתה זהה לפרוג-7A מלבד הרש"ק שלה, שהיה ארוך יותר ויכל להכיל גם פצצונות או מוקשים.
פותחה גם גרסה נוספת שכונתה בברית המועצות "לונה-M2" אשר נועדה להיות מדויקת יותר אך התוצאה הייתה לא מוצלחת והיא לא נכנסה לייצור.
בנוסף לשיפורים ברקטה שהעניקו לה טווח ארוך יותר, הפרוג-7 נישאת ומשוגרת ממסילה שהותקנה על-גבי רכב המבוסס על משאית 8x8 מדגם זיל-135. רכב השיגור יכול לשאת רקטה אחת על גבי מסילת השיגור והוא כולל גם מנוף הידראולי אינטגרלי שהותקן בחלק האחורי של צידה הימני של המשאית.
הזיל-135 אינו מספק לצוות הגנה מפני אב"כ.
את הרקטות ניתן להעמיס על המסילה באמצעות המנוף האינטגרלי מרכב מנה שנייה (מנ"ש).
רכב המנ"ש הוא גם מדגם זיל-135 כמו המשגר אך עליו לא הותקנה מסילת שיגור.
רכב המנ"ש יכול לשאת שלוש רקטות פרוג.
רכבי מנ"ש מוקדמים היו זיל-157V, ונדרשו למשאית נוספת עם מנוף לטעינת המשגר.
על-פי תורת-הלחימה הסובייטית, גדוד פרוג-7 טיפוסי מורכב משתי סוללות ירי, וכל סוללה מורכבת משני משגרים ומכ"ם מטאורולוגיה שהכינוי נאט"ו שלו הוא "אנד טרי" (END TRAY) הפועל בטווח התדרים D.
הכנה לירי אורכת בין 15 ל-30 דקות.
על-פי הערכות, ייצורו של הפרוג-7 בברית המועצות הופסק ב-1972. בסוף שנות השבעים החלו להחליף את הפרוג-7 בטיל הקרקע-קרקע SS-21 שהיה בעל טווח ארוך יותר, אך הפרוג-7 נשאר בשירות בברית המועצות עד לסוף שנות השמונים.
ייתכן כי חלק נשארו באחסון.
גרסאות של הפרוג עם רש"ק קונבנציונלי נמכרו לאפגניסטן, אלג'יריה, אנגולה, קובה, מצרים, עיראק, כווית, לוב, קוריאה הצפונית, סוריה ותימן.
בעיראק פותחה גרסה משופרת של הפרוג שכונתה ליית' בעלת טווח של 90 ק"מ.
קוריאה הצפונית שרכשה רקטות פרוג ממצרים ב-1975 ביצעה בהם הנדוס לאחור ופתחה קו ייצור משלה שפעל מ-1979 עד 1983. קוריאה הצפונית פיתחה גם גרסה משופרת של הפרוג-7 בעלת טווח של 65 מיל (104 ק"מ).
ב-1 במאי 2005 ערכה קוריאה הצפונית ניסוי מוצלח בשיגור הפרוג-7 המשופר לעבר ים יפן.
על-פי הערכות ב-1994 היו קיימים כ-350 משגרים וכ-1,450 רקטות פרוג מבצעיים בעולם.
רקטות פרוג-7 סופקו למצרים ולסוריה בתחילת שנות השבעים.
במלחמת יום הכיפורים שיגרה סוריה 25 רקטות פרוג במשך שלושה לילות רצופים בתחילת המלחמה.
כבר בתום יום הקרבות הראשון כלל שר החוץ אבא אבן את הפרט הבא בדיווחו התמציתי למזכיר המדינה האמריקאי הנרי קיסינג'ר על מהלך הקרבות: "הסורים ירו שלושה טילי פרוג.
קיסינג'ר ענה לו: "אני יודע מה הם טילי פרוג".
ב-9 באוקטובר, היום הרביעי למלחמה, בשעה 03:35 לפנות בוקר, שיגרו הסורים מספר רקטות פרוג-7 לעבר בסיס חיל-האוויר רמת דוד במה שכונה אחר-כך "ליל הפרוגים".
אחת הרקטות פגעה בבית בשיכון המשפחות של הבסיס וגרמה למותו של טייס A-4 סקייהוק ולפציעת שני טייסים נוספים, ופרוג נוסף, שנחת במגורי החיילים, גרם לפציעתם של מספר חיילים.
רקטות נוספות פגעו ביישובים סמוכים, אחת מהן פגעה בבית ילדים בקיבוץ גבת הסמוך, אך לא היו נפגעים כיוון שהילדים שהו במקלט.
הסורים שיגרו גם רקטות לעבר שדה התעופה מחניים ומפקדת פיקוד צפון בצפת אך אלו לא גרמו לנפגעים.
ההתקפות אלה היו אחד הגורמים שהביאו להחלטת הממשלה על תקיפת המטכ"ל הסורי בדמשק בצהרי אותו יום.
לאחר תקיפה זו פסקו הסורים מירי טילי הפרוג.
מצרים שיגרה מעל 80 רקטות פרוג במהלך המלחמה, חלקן לעבר לעבר בסיס הפיקוד והמודיעין אום חשיבה אך אלה לא גרמו לנזק.
9K33 "אוֹסַה" , נאט"ו: SA-8 Gecko) היא מערכת טילי קרקע-אוויר טקטית ניידת לטווח קצר המיועדת נגד מטוסים מנמיכי טוס.
כל מרכיבי המערכת מותקנים על כלי רכב אחד הנושא הן את מכ"מי החיפוש והעקיבה והן את משגרי הטילים על מערכותיהם.
כלי הרכב (המבוסס על שלדה מדגם BAZ-5937) אמפיבי בעל שישה גלגלים וניתן להובלה במטוסי תובלה.
על הרכב מותקן צריח מסתובב.
אל הצריח מחוברים מכ"ם חיפוש ומערכת זע"ט (בעורף הצריח), מכ"ם עקיבה (בחזית הצריח), שתי מערכות פיקוד ועקיבה אחר הטילים משני צידיו של הצריח וטילים ומשגריהם במרכז הצריח.
צוות המערכת כולל 3 חיילים.
המערכת פועלת במסגרת סוללתית הכוללת כ־4 מערכות או גדודית הכוללת כ־10 מערכות.
פיתוח המערכת החל בשנת 1960 בעקבות ההצלחה שהייתה למערכת טילי הקרקע אוויר הסובייטיות לגובה רב SA-2 ובמקביל לפיתוח מערכות דומות לטווחים שונים.
המערכת תוכננה ליירוט מטרות בגובה נמוך ובטווח קצר שאינן בטווח הירוט של המערכות שהיו בשימוש או בתכנון באותה התקופה מדגם SA-2, SA-3 (הטווח מינימלי לטיל SA-2 באותה תקופה היה 8 ק"מ) ובכך לאפשר שילובם במערך נ"מ עם שאר המערכות ולהשיג מעטפת מבצעית רחבה.
כמו כן תוכננה המערכת לתת מענה להגנה צמודה לאתרים אסטרטגיים.
מאמץ מיוחד הושקע בניידות המערכת שהייתה מוגבלת מאוד במערכות הסובייטיות האחרות ובכך לאפשר את תנועתה ביחד עם כוחות הקרקע.
בשנת 1971 נכנסה המערכת (מדגם A) לשירות מבצעי כשעליה 4 טילים חשופים.
בשנת 1974 הוצגה המערכת בגרסה הימית.
בשנת 1975 הוצג דגם B של המערכת ועליו 6 טילים המותקנים במארזים.
בשנת 1980 נכנס לשירות מבצעי דגם C הדומה בצורתו החיצונית לדגם הקודם.
מהירות נסיעה מקסימלית 80 קמ"ש.
מהירות בשיוט אמפיבי 8 קמ"ש.
משקל קרבי מלא 9 טון.
הטיל מונע על ידי מנוע רקטי של דלק מוצק.
כמו מערכות הטק"א הסובייטיות האחרות שפותחו בשנות החמישים ובראשית שנות השישים המערכת היא מערכת טיל פסיבי (הטיל מונהג מהקרקע באמצעות שידור פיקוד המשודר מרכב המערכת) כל רכב מסוגל לשגר ולהנחות שני טילים בו זמנית כנגד מטרה אחת.
המערכת מיועדת לשימוש בעיקר כנגד מטוסי סילון ומסוקים בכל סוג של מזג אוויר.
המערכת מצוידת גם במערכת עקיבה אופטית כגיבוי להנחיה המכ"מית לסביבה רווית לוחמה אלקטרונית הפועלת גם בתנאי תאורה נמוכה.
בכל הגרסאות מותקנים בטילים מרעומי קרבה.
שתי הגרסאות של הטיל מסוגלות להגיע למהירות של 2.4 מאך (ושיא מהירות של 3 מאך) ומסוגלות ליירט מטרה במהירות מקסימלית של כ-1.4 מאך בגרסת הטיל הראשונה, ו-1.6 מאך בגרסת הטילים M2/M3.
מגבלת הטווח המקסימלי אינה קשורה בטווח הטיסה של הטיל, אלא ביכולת העקיבה של המכ"ם המשולב במערכת ובגורמים נוספים.
הסתברות היירוט על פי היצרן היא 0.35-0.85 עבור הדגם הבסיסי, ו-0.55-0.85 עבור הדגמים Osa-AK ו-Osa-AKM (תלוי במיקום, מהירות, כושר התמרון ושטח החתך המכ"מי של המטרה).
זמן התגובה (מאיתור המטרה ועד שיגור לעברה) הוא כ-26 שניות.
המערכת מוכנה לשיגור לאחר מעבר אתר תוך כארבע דקות, וזמן טעינה מחדש של משגר הטילים הוא כ-5 דקות.
כל סוללה של 4 רכבי שיגור מלווה בדרך כלל בשני רכבי תחמושת הנושאים 18 טילים במארזים של שלושה, ומצוידים במנוף המשמש לטעינה מחדש של המשגר.
ניידותה הרבה של המערכת מתבטאת גם בעובדה שהיא מסוגלת להפעיל את מכ"ם החיפוש שלה תוך כדי נסיעה.
לכל גדוד נלווה רכב איפוס מכ"ם המבוסס על אותה השלדה כמו רכב השיגור (BAZ-5937).
על רכב ה- SA-8 מותקנים מכ"מים רבים וקורנים אחרים.
תדרי השידור של המכ"מים גבוהים באופן יחסי והם תולדה של מגבלות הגודל של האנטנות אשר מותקנות כולן על כלי רכב יחיד ושל הצורך ברמת הפרדה ודיוק גבוה של המערכת, עקב רדיוס ההרג הקטן של טיליה.
בנוסף למכ"מים מותקנים במערכת קורנים נוספים המשמשים לתקשורת דיבור ונתונים.
(קוד דיווח נאט"ו: "Land Roll") מותקן בעורף הצריח בעל אנטנה בצורת פלח המסתובבת סביב צירה אשר משדרת בארבעה תדרים בהגבהה, תדרי השידור הם בתחום C, למעלה מ-7,000 מגהרץ (תדר גבוה שאינו אופייני ביחס למכ"מי חיפוש אווירי).
טווח הגילוי של המכ"ם עד 35 ק"מ.
מערכת הזע"ט מותקנת על גבי מכ"ם הגילוי, מסתובבת יחד איתה ומשדרת אות חקירה כיווני.
מותקן בחזית הצריח בעל אנטנת קסגריין.
משדר בתחום תדר גבוה (X או Ku-band).
תדר השידור וצורת האנטנה מקנה למכ"ם אלומה כיוונית.
צידוד האנטנה מתבצע בעזרת צידוד הצריח כולו.
שני מכ"מי העקיבה אחר הטילים מותקנים משני צידי אנטנת העקיבה ולהם אנטנת קסגריין בעלת תנועה עצמאית ובלתי תלויה.
תדרי הקליטה גבוהים מאוד ככל הנראה בחלק העליון של תחום X (ואף מעל 11,000 מגה הרץ).
בנוסף מותקן בצמוד לאנטנות אלה אנטנות בצורת שופר המשדרות אותות פיקוד להנהגת הטילים בתדר גבוה (בתחום X או KU).
כאשר המערכת מתארגנת בתצורה גדודית משרתים אותה מכ"מים לגילוי אווירי ארוך טווח ברמה הגדודית.
רכבי השיגור יכולים לקבל נתוני מטרות ממכ"מים אלה:
מכ"ם P-40 "Long Track" מותקן על רכב זחלי משמש להתרעה מוקדמת.
משמש גם בסוללות הטילים SA-4 ו-SA-6, הטווח הגילוי שלו הוא 175 ק"מ.
מכ"ם P-15 "Flat Face", המותקן על טנדר מכונה גם P-15M(2) "Squat Eye".
מכ"ם לגילוי מטרות בהספק 380 קילוואט, משמש גם בסוללות SA-6 ו-SA-3. הטווח שלו הוא 250 ק"מ.
מד גובה מכ"מי מדגם "Thin Skin-B" המותקן על משאית משמש גם בסוללות SA-6 ו-SA-4. הטווח שלו הוא 250 ק"מ.
9K33 אוסה – פיתוחו החל בשנת 1960 והוא הוצג בין השנים 1971–1972 כשעליו ארבעה טילים חשופים מסוג 9M33
9K33M OSA-M – הוצג בשנת 1972, זהו דגם המיועד לצי בעל מערכת הנושאת שני טילי 9M33M על משגרים מסתובבים מסוג Zif-122. בעל ביצועים משופרים.
הותקן בין היתר על אוניות המערכה מדגם קירוב, על דגם הקייב ועוד.
9K33M2 OSA-AK – הוצג בשנת 1975 עם תא חדש לשישה טילים, שבו כל טיל נמצא בתוך תושבת משלו.
9K33M3 OSA-AKM – הוצג בשנת 1980 עם טילים בעלי טווח היירוט מוגדל כפי שהוסבר לעיל.
לרוב הדגמים האלה מערכת לזיהוי עמית-טורף.
Saman ו- Saman-M – הדגם הוא פיתוח של מערכת ה-Osa\Osa-M ומשמש כמטרת אימונים לתותחי או טילי נ"מ.
הדגם 9K33M3 יכול לשגר גם טילים מדגם 9A33BM3 בעלי הנחיית חוט, ככל כנראה לשימוש בסביבה של לוחמה אלקטרונית בה הנחיית הרדיו של המערכת לא תהיה אמינה.
עימות המערכת מול חיל האוויר הישראלי
במהלך מלחמת לבנון הראשונה הוכנסו לשירות מבצעי בסוריה 2 גדודי SA-8. ככל הנראה גדוד אחד הוכנס ללבנון והותקף על ידי מטוסי חיל האוויר.
רכבי הגדוד התפזרו והסתתרו באופן לא מאורגן במטרה להקשות על הפגיעה בהם ובסופו של דבר בהתקפה זו הושמדו 3 מערכות SA-8 מתוך 10. עד כה לא נודע על שיגור טילי ה- SA-8 כנגד מטוסי חיל האוויר.
9K35 סטרלה-10 , נאט"ו: SA-13 Gopher ("חולד")), היא מערכת טילי קרקע-אוויר ניידת לטווח קצר נגד מטוסים מנמיכי טוס, שמשגרת טילים בהנחיה אופטית או הנחיית תת-אדום.
המערכת היא דגם משופר של המערכת 9K31 סטרלה-1, (שכינויה בנאט"ו הוא SA-9 Gaskin), וביכולתה לשגר גם טילי סטרלה-1 מדגם 9M31M, בנוסף לטילים מסוג 9M37. בין הטילים האחרים שהמערכת משתמשת בהם ניתן למנות את הטילים מסוג 9K32 - "סטרלה-2" (SA-7 Grail), וכן הטילים מסוג 9K36 - "סטרלה-3" (SA-14 Gremlin).
פיתוח המערכת החל ב-24 ביולי 1969. ההחלטה על פיתוח מערכת חדשה שלא פועלת בכל תנאי מזג-האוויר התקבלה למרות פיתוחה במקביל של מערכת משולבת תותח/טיל הפועלת בכל תנאי מזג-האוויר, 9K22 טונגוסקה, וזאת בעיקר מסיבות כלכליות.
כמו כן הדבר נראה כיתרון שתהיה מערכת בעלת תגובה מהירה וחסינות לחסימות תדרי רדיו גבוהות.
במקום להציב את המערכת על שלדה של רכב סיור משוריין כמו במקרה של ה-SA-9, ה-SA-13 מוצב על רכב MT-LB משופר, מעט ממוגן יותר ונייד יותר.
בחלק מהגרסאות קיימת יכולת אמפיבית.
פיתוח המערכת נמשך לאורך השנים והתבטא בגרסאות שונות של המערכת בעלות שיפורים בתקשורת רדיו ובאינטגרציה טובה יותר עם מערך הנ"מ הסובייטי.
כמו כן המערכות המשופרות הגיעו עם טילים משופרים ובספטמבר 2007 אף הוצגה מערכת על גבי BTR-60.
בדגם המקורי "9K35 "Strela-10 משתמשים בטילים מסוג 9M37.
בדגם "9K35M "Strela-10M משתמשים בטילים מסוג 9M37M.
בדגם "9K35M2 "Strela-10M2 משתמשים בטילים מסוג 9M37MD.
בדגם "9K35M3K "Strela-10M3-K משתמשים ברק"מ מדגם BTR-60.
הדגם החדיש ביותר נקרא "9K35M4 "Strela-10M4.
ה-9K35 היא מערכת נ"מ בעלת הנחיה אלקטרו-אופטית, בעלת יכולת להשתמש במכ"ם לצורך רכישת מטרות וטווח.
לחלק מהרכבים הוספו תת-מקלע PKT בחלק הקדמי להגנה מקומית של הצוות.
מערכת הסטרלה-10 תוכננה במקור להשתמש בטילי 9M37 כנשק העיקרי שלה, אך מערכת השיגור שלה כוללת גם תמיכה לטילים ישנים יותר מדגם 9M31M של הסטרלה-1.
מהירותו המרבית של הטיל היא בסביבות 2 מאך, טווח היירוט הוא 5,000-500 מטר, וגובה היירוט הוא 3,500-10 מטר.
ארבעה טילים נמצאים על הצריח ב"קופסאות", מוכנים לשיגור, ושמונה טילים נוספים נמצאים בתוך הרכב למקרה הצורך.
טעינת הטילים אורכת כשלוש דקות.
טיל ה-9M37 הוחלף במהרה על ידי טיל ה-9M37M המשופר מעט (מערכת טייס-אוטומטית חכמה יותר לטיל), וזה הוחלף לאחר מכן בטיל 9M333 הכולל בעל שיפורים משמעותיים:
רש"ק גדול יותר ובעל תכנון טוב יותר.
מרעום קרבה משופר בעל 8 קרני לייזר לשיפור פגיעה במטרות קטנות יותר כדוגמת טילי שיוט או מזל"טים.
מערכת הנחיה בעלת 3 ערוצים במקום 2.
מנוע משופר לשדרג את הביצועים למרות שהטיל ארוך וכבד יותר.
כל גרסאות הסטרלה-10 מותאמות לשימוש בכל סוגי הטילים השונים.
מכ"ם טיווח מסוג "Hat Box" המוצב על כל רכב שיגור.
מכ"ם גילוי מטרות מסוג "9S86 "Snap Shot (טווח מקסימלי: 10 ק"מ).
מכ"ם גילוי מטרות מסוג "Dog Ear" ("אוזן הכלב", טווח מקסימלי: 80 ק"מ).
לעיראק היו מספר מערכות סטרלה-10 מבצעיות בתחילת המבצע לשחרור כווית, רובם אם לא כולם היו חלק ממערך ההגנה האווירית של המשמר הרפובליקני העיראקי.
במהלך המבצע, 27 מטוסים של הקואליציה נפגעו על ידי נ"מ עיראקי, מתוכם 14 מטוסים הופלו.
לפחות 2 הפלות מיוחסות לסטרלה-10. שני המטוסים שהופלו היו מדגם A-10 ת'נדרבולט II.
מאמינים כי מטוס אחד או שניים מדגם A-10 נפגעו על ידי מערכות סטרלה-10 סרביות.
שני המטוסים נחתו בשלום, שופצו וחזרו לשירות מלא.
שני הצדדים, גם צבא רוסיה הפולש וגם צבא אוקראינה השתמשו במערכת הזו במהלך המלחמה.
מספר לא ידוע של מערכות הושמדו על ידי שני הצדדים.
9M133 קורנט (קוד דיווח נאט"ו: AT-14 Spriggan) הוא טיל נגד טנקים דור ב' רוכב קרן לייזר מתוצרת רוסיה.
הוא הוכנס לשירות בצבא רוסיה בשנת 1994, כמחליפו של טיל הקונקורס.
הטיל מסוגל לחדור שריון בעובי 1,000–1,200 מ"מ פלדה (כלומר, שריון בעובי של יותר ממטר).
הטווח של הטיל הוא בין 100 מטר ל-7.5 קילומטר.
בין היתר, הוא מיועד לפגיעה במסוקים איטיים ומנמיכי טוס.
קיימים 3 דגמים של הטיל:
9M133-1 בעל שני מטענים חלולים (תצורת טַנְדֵם)
9M133F-1 בעל ראש קרבי הדף-תבערה (תרמובארי)
קורנט EM בעל טווח מוגדל של 10 ק"מ
הטיל מהווה איום משמעותי על כלי רכב משוריינים וטנקים מסוגים שונים, כולל טנקי מרכבה ישראליים וטנקים מודרניים אחרים.
זאת בעיקר בשל כושר החדירה הגבוה שלו והנזק הרב שהוא מסב למטרה הנחדרת.
שימוש מבצעי ראשון בטיל נעשה במהלך הפלישה ב-2003 לעיראק.
הטיל שימש קבוצות של כוחות מיוחדים עיראקיים כדי לתקוף כלי רכב משוריינים אמריקאיים.
בשבוע הפתיחה של המלחמה הושבתו שני טנקי M1A2 אברמס ונגמ"ש לחימה אחד מסוג בראדלי.
שימוש מבצעי שני נעשה על ידי חזבאללה בעימות בינו ובין צה"ל בלבנון במלחמת לבנון השנייה בשנת 2006. במלחמה זו חדרו טילי קורנט מספר טנקי מרכבה וכן גרמו לאבדות בקרב לוחמים ששהו במבנים בדרום לבנון.
הטיל נחשב כיום לטיל המתקדם ביותר שהארגון מחזיק.
בדצמבר 2010 נורה לראשונה טיל קורנט באזור רצועת עזה לעבר טנק מרכבה של צה"ל וחדר את השריון שלו, אך לא גרם לנפגעים בנפש.
כעבור ארבעה חודשים, ב-7 באפריל 2011, נורה טיל קורנט מעזה לעבר אוטובוס ילדים של מועצה אזורית שער הנגב ביציאה מקיבוץ נחל עוז, מספר דקות לאחר שירדו ממנו תלמידים.
באוטובוס היו נהג ונער אחד.
הנער, דניאל ויפליך, נפצע באורח קשה מרסיסי הטיל ונפטר לאחר עשרה ימים מפצעיו.
ארגון חמאס נטל אחריות על הירי.
ב-6 ביולי 2012 הצליחה מערכת "מעיל רוח" ליירט טיל קורנט E שנורה לעבר טנק מרכבה סימן 4מ בגבול רצועת עזה.
במבצע צוק איתן נעשה שימוש על ידי חמאס בטיל זה נגד טנקי מרכבה ונגד נגמ"ש מרכבה (נמ"ר), אך לא היו פגיעות בנפש.
במהלך המבצע יירטה מערכת ההגנה האקטיבית "מעיל רוח" טילי קורנט שנורו על טנקי המרכבה סימן 4מ.
טיל קורנט שנורה על נגמ"ש מרכבה שלא הותקן עליו "מעיל רוח" בזמן המבצע פגע בנגמ"ש אך לא חדר את השריון שלו.
בסוף ינואר 2015 ירה ארגון חזבאללה שישה טילי קורנט לעבר כלי רכב של כוח צה"ל בסמוך לע'ג'ר, כפר עלווי השוכן על הגבול שבין לבנון וישראל.
ב-12 בנובמבר 2018 ירה חמאס טיל קורנט על אוטובוס בעוטף עזה ופצע קשה חייל.
ב-5 במאי 2019 נהרג אזרח ישראלי בין יד מרדכי לשדרות מפגיעת טיל קורנט ששיגר חמאס אל רכבו.
ב-1 בספטמבר 2019 ירה חזבאללה ארבעה טילי קורנט על כלי רכב צה"לי.
במאי 2021, במהלך מבצע שומר החומות ירו פעילי חמאס בשני מקרים שונים על כלי רכב אזרחיים וצבאיים שנסעו סמוך לגדר, באירוע הראשון נפצע אזרח.
באירוע השני בבוקר 12 במאי במהלך משימת אבטחה בנתיב העשרה נהרג חייל ונפצעו קשות עוד שניים מיושבי הרכב.
במהלך מלחמת חרבות ברזל ירה חמאס טילי קורנט נגד חיילי צה"ל.
בנוסף, ירה גם ארגון חזבאללה מאות טילי קורנט, חלקם על יישובי הגבול, וכן על בסיס יחידת הבקרה הצפונית המוצב על פסגת הר מירון.
במהלך התמרון הקרקעי בדרום לבנון איתרו לוחמי צה"ל אלפים רבים של טילי קורנט וכן מאות עמדות ירי מוסוות בין שיחים, בחלונות בתים ומתחת לאדמה.
, וארגוני מורדים נוספים בסוריה
– מספר לא ידוע של משגרים וטילים, ככל הנראה מקורם בסוריה או באיראן
– מספר לא ידוע של משגרים וטילים, ככל הנראה מקורם באיראן.
9M117 בסטיון (כינויו בקוד דיווח נאט"ו: AT-10 Stabber) הוא טיל נ"ט דור ב' רוכב קרן לייזר משוגר קנה מתוצרת ברית המועצות ורוסיה.
גרסת הבסיס של הטיל מיועדת לשיגור מקנה בקוטר 100 מ"מ של טנקי T-55 AMV, אך קיימות גרסאות המותאמות לשיגור מנגמ"שי BMP-3.
גרסת 9M117M (כינויו ב נאט"ו: AT-10M) כוללת ראש נפץ כפול ("טנדם") בעל חדירות שריון 600 מ"מ אחרי מיגון ריאקטיבי.
לגרסה 9M117M1 ראש נפץ כפול בעל חדירות מוגדלת (750 מ"מ אחרי מיגון ריאקטיבי) וטווח מוגדל (100-6,000 מטר).
"9K118 שקסנה" היא גרסה המיועדת לשיגור מקנה טנקי T-62 בעלי קוטר של 115 מ"מ.
הטיל זהה ל-9M117. המערכת קיבלה את קוד דיווח נאט"ו: AT-12 Swinger.
9M123 כריזנטמה הוא טיל נגד טנקים דור ב' מונחה מכ"ם מילימטרי או רוכב קרן לייזר מתוצרת רוסיה.
נועד לפגוע בטנקים, כולל טנקי מערכה מערביים חדישים, כגון ה-M1 אברהמס, המרכבה סימן 4 והלאופרד 2.
פיתוח הטיל החל בשנת 1980 ותוכנן כטיל נגד טנקים מודרניים בעלי שריון עם מיגון ריאקטיבי.
ביולי 1996 הוצג הטיל לראשונה.
הטיל מצויד בראש ביות חצי-אקטיבי למכ"מ באורך גל מילימטרי.
משדר אלומת המכ"ם מצוי בקרבת משגר הטיל, וראש הביות קולט את החזרי המכ"ם מהמטרה.
בדומה לטיל הרוסי קורנט, גם לכריזנטמה גלאי לייזר בזנבו, המאפשר להנחותו למטרה ללא שימוש במכ"ם.
בתצורה זו נעשה שימוש במשדר לייזר המותקן בקרבת המשגר.
הטיל מתקן את מסלולו בהתאם לאותות הנקלטים בגלאי שבזנבו וכך "רוכב" על אלומת הלייזר עד הגעתו למטרה.
9M123 - רוכב קרן לייזר עם רש"ק טאנדם.
9M123F - רוכב קרן לייזר עם רש"ק הדף-תבערה היעיל נגד מבנים, ביצורים ומטרות רכות.
9M119M ריפלקס ו-9M119 סביר (כינויו בקוד דיווח נאט"ו: AT-11 "Sniper") הם טילי נ"ט דור ב' רוכבי קרן לייזר מתוצרת ברית המועצות ובהמשך רוסיה.
מקור השם סביר מגיע מהנחל סביר, ומשמעות השם ריפלקס הוא רפלקס.
שני הטילים מיועדים לשיגור מתותחי 125 מ"מ חלקי-קדח של טנקים סובייטיים, כאשר גרסת "סביר" מיועדת עבור טנקי T-72 משופרים, וגרסת "ריפלקס", המתקדמת יותר, מיועדת עבור טנקי T-90 וטנקי T-80 משופרים.
זמן מעוף לטווח מרבי: "ריפלקס"- 17.6 שניות.
הנחיה: דור ב', רוכב קרן לייזר.
9K330 'טור' (מרוסית: Тор (טורוס), נאט"ו: SA-15 Gauntlet) היא מערכת נשק נגד מטוסים, מסוקים, טילי שיוט, חימוש מונחה מדויק, כלי טיס בלתי מאוישים ונשק בליסטי.
המערכת פועלת בטווחים קצרים-בינוניים ומיועדת לפעול בכל סוגי מזג-האוויר.
פיתוח מערכת הטור החל בפברואר 1975. המערכת תוכננה כממשיכה של מערכת האוסה.
במקביל למערכת היבשתית פותחה מערכת ימית (SA-N-9 Gauntlet) שיועדה להיות מותקנת במספר סוגי אוניות קרב, ובהן גם סיירות הקרב מסדרת קירוב.
הפרויקט קיבל דרישות מדויקות בהן היה עליו לעמוד.
נדרש ממערכת הטור להיות בעלת יכולת גילוי מוגברת, ובעלת יכולת עקיבה של מטרות מהירות ומטרות בעלות שטח חתך מכ"ם נמוך – מטרות אתגריות.
כמו כן היה על המערכת להיות מסוגלת לטפל ביעילות עם מספר רב של מטוסים ותקיפות אוויריות תוך מתן יכולת אינטגרציה באחוזים גבוהים מול מערכות נ"מ אחרות.
לאחר תקופת אבולוציה בשנים 1984-1983, המערכת היבשתית נכנסה לשימוש בשנת 1986.
גם בזמן שמערכת הטור הייתה בשלבי הכנסה לשירות, החלו עבודות לשדרוגה שהתבטאו בסופו של דבר בגרסת ה-Tor-M1 המשודרגת.
במערכת החדשה הוכנסו שיפורים רבים ובהם ערוץ בקרת ירי נוסף, שאפשר התבייתות על שני גופים שונים בו-זמנית.
גרסאות נוספות בעלות יכולת לוחמה אלקטרונית משופרת יוצרו כמו ה-Tor-M1-1 וה-Tor-M1V והגרסה החדישה והעדכנית ביותר ה-Tor-M2E הוצגה בתערוכת נשק בשנת 2007 והיא כוללת שיפורים במכ"ם שליטת האש, וארבעה ערוצי בקרת ירי המאפשרת ל-4 טילים להיות מונחים בו זמנית.
המערכת מורכבת על גבי תובת נגמ"ש וכוללת מכ"ם גילוי מערך רב מופעי לטווח של 25 ק"מ, המסוגל לזהות עד 48 מטרות ולעקוב אחר 10 מטרות בו זמנית.
כמו כן למערכת מכ"ם מערך רב-מופעי נוסף לטווח של עד 20 ק"מ המשמש להנחיית טילים אשר מסוגל להנחות שני טילים בו זמנית (או ארבעה בגרסה החדשה).
את המערכת ניתן להפעיל באופן עצמאי או כחלק ממערך של משגרים.
בנוסף, המערכת יכולה לפעול כשהיא נייחת או תוך כדי תנועה.
התורן הנושא את המכ"ם ניתן לקיפול לצורך הקטנת הצללית של הרכב.
9K331 טור-M עם טילי 9M331 בעלי טווח מינימלי של 1.5 ק"מ ויכולת ביות על 2 מטרות בו זמנית.
9K332 טור-M2 עם טילי 9M331 בעלי טווח מינימלי של 1 ק"מ, ובעלת מכ"ם עקיבה חדש.
המערכת נושאת 8 טילים מסוג 9M330 המשוגרים אנכית.
לטיל מנוע דלק מוצק המופעל לאחר הדיפתו מהמשגר.
מהירותו המרבית של הטיל היא 2.8 מאך.
הנחיית הטיל מתבצעת באמצעות יחידת השיגור, אנטנת שידור המורכבת על הכלי מאפשרת את התקשורת עמו.
למערכת מחשב בקרה המזהה את המטרות השונות, מתעדף אותן ומחליט באופן אוטומטי מהן המטרות האיכותיות ביותר, דבר המשפר את יכולת השליטה של מפעיל המערכת.
9M111 פאגוט (קוד דיווח נאט"ו: AT-4 SPIGOT) הוא טיל נגד טנקים דור ב' מונחה תיל מתוצרת ברית המועצות.
הטיל פותח במהלך שנות ה-60 של המאה ה-20 והוכנס לשירות בשנת 1970, כממשיך דרכו של טיל הסאגר.
המערכת מבוססת על משגר רב פעמי המכיל את מערכת ההנחיה, אליו מתחבר בכל שיגור זביל עם טיל.
בדרך כלל המערכת מופעלת על ידי חוליות בנות 3 לוחמים אולם ישנן גם גרסאות המותקנות על כלי רכב ו/או משוריינים שונים.
המערכת מאופיינת במידות קטנות ובמשקל נמוך.
תכונות אלו מאפשרות לחוליה לשאת מספר טילים גבוה ולשנות עמדות במהירות, דבר המגביר באופן משמעותי את יעילותן.
טיל ה-9M113 קונקורס (קוד דיווח נאט"ו: AT-5 SPANDREL), המיועד לשיגור מרק"מים, מבוסס על טכנולוגיה זהה ופותח במקביל לטיל הפאגוט, ממנו הוא נבדל רק בגודלו המעניק לו טווח וכושר חדירה גדולים יותר.
9M111 - הגרסה הבסיסית של הטיל שנכנסה לשירות בשנת 1970.
9M111-2 - גרסה בעלת מנוע משופר, תיל הנחיה משופר טווח מקסימלי של 2,500 מטר וכושר חדירה של 460 מ"מ.
9M111M - גרסה מתקדמת של הטיל בעלת ראש נפץ כפול ("טנדם") המיועד להתגבר על מיגון ריאקטיבי.
בעל כושר חדירה של 600 מ"מ.
הטיל נמצא בשימוש עשרות מדינות ובהן רוסיה, סוריה, וארגוני חמאס וחזבאללה.
9K32 סטרלה-2 , נאט"ו: SAM-7 Grail) הוא טיל כתף מונחה נגד מטוסים ונגד מטרות מנמיכות טוס.
לטיל ראש ביות אינפרה-אדום (מונחה חום) פסיבי.
הסטרלה-2 מהווה את הדור הראשון של טילי נ"מ משוגרי כתף סובייטים והוא דומה לטיל האמריקאי "רדאיי" ("REDEYE").
הטיל הוכנס לשירות בשנת 1968.
לטיל טווח מרבי של 4.2 ק"מ, ברום של 2,300 מטר ומהירות טיסה של כ-500 מטר לשנייה.
הטיל מתביית על החום הנפלט ממנועי כלי הטיס.
ניתן גם לחבר מערכת זיהוי-עמית-טורף (זע"ט) לקסדת המפעיל.
בחלקו הקדמי של הטיל מחוברות שתי מאזנות, ובחלקו האחורי ארבעה משטחי היגוי.
לטיל ישנו ראש ביות בעל גלאי חום פסיבי לא מקורר.
כחצי שנייה לאחר הלחיצה על ההדק ניצת מנגנון הודף הפולט את הטיל מחוץ למשגר,
וכעבור שתי שניות ניצת המנוע העיקרי של הטיל.
קיימים אמצעים רבים המסוגלים לשבש את פעולת הטיל.
כמו כן, קיים קושי להפעיל את הטיל בשטח הררי עקב החום הנפלט מן הקרקע.
בתקופה שלאחר מלחמת העולם השנייה פיתחה ברית המועצות טילי נ"מ גדולים וכבדים כנגד מפציצים גרעיניים.
לאחר מלחמת קוריאה הבינו הסובייטים שעידן המלחמות הקונבנצינליות לא תם ושיש להשקיע גם בפיתוח מערכות נ"מ שיגנו על הכוחות המתמרנים.
כתוצאה מכך החלו בפיתוח של מספר מערכות נ"מ שנתנו מענה לצורך זה.
התוכנית הייתה לשלב חמש מערכות שונות המכסות את כל תחומי גובה הטיסה ומיועדות לרמות לחימה שונות, מרמת הגדוד ועד רמת החזית כולה.
המערכת שיועדה לרמת הגדוד הייתה טילי סטרלה-1 וסטרלה-2, כאשר שני הטילים נועדו להיות טילים משוגרי כתף.
בסופו של דבר היה ה-סטרלה-1 כבד מדי והוחלט להרכיבו על גבי פלטפורמה ממונעת, שתפעל לצד תותחי השילקה.
הסטרלה-2 אכן שימש כטיל כתף.
הפיתוח החל בשנת 1959 בחברת "טורופוב OKB" (לימים "קולומנה") כאשר פרטי המתחרה האמריקאי, ה"רדאיי" היו ידועים למפתחים וככל הנראה פיתוח הסטרלה-2 הושפע ממנו רבות.
עם זאת לא הצליחו המהנדסים לבנות ראש-ביות דומה ל"רדאיי" ונאלצו לפתח ראש פשוט יותר.
גרסה ראשונה הוצגה כבר בשנת 1966, אך הגרסה הסופית של הסטרלה-2 נכנסה לבסוף לשירות רק בשנת 1968, חמש שנים לאחר המתוכנן.
בשנת 1970 נכנסה לשירות גרסה משופרת של הטיל שסימונה 9M32M, ולאחר מכן גרסה נוספת המהווה שיפור ניכר, שסימונה הוא סטרלה-3 וסימון הטיל שלה הוא 9M36. טיל זה סומן בנאט"ו SA-14.
לטיל גם גרסה ימית המסומנת בנאט"ו כ-SA-N-5.
מספר הטילים שיוצרו במהלך השנים מוערך בכ-50,000.
9K32 סטרלה-2 - הגרסה המקורית
9K32M סטרלה-2M - הגרסה המשופרת
סטרלה 2M2J - סאווה - גרסה יוגוסלבית
HN-5 - הונגיאנג 5 - גרסה סינית
אנזה MKI - גרסה פקיסטנית
הוואסונג-צ'ונג - גרסה צפון קוריאנית
בנוסף, ארגוני טרור וארגוני גרילה רבים בעולם.
בין ארגוני הטרור אשר מפעילים את המערכת ניתן למנות את חזבאללה ואת חמאס.
כל המדינות המקיפות את מדינת ישראל מחזיקות בטיל.
הטיל הופעל במלחמת ההתשה במצרים על ידי הסובייטים והמצרים.
הכינוי העברי שלו היה "זרת" ובמצרים הוא כונה "חיה".
במלחמת יום הכיפורים הופעל הטיל בצורה מוצלחת ביותר לדידם של צבאות ערב.
תוכנית ההפעלה הייתה כי כאשר מנמיך מטוס חיל האוויר טוס כדי להתחמק מטילים גדולים יותר, תוקפים אותו תותחי הנ"מ המתנייעים וטילי הסטרלה שהיו משוגרים על ידי חיילים רגלים שהחזיקו בטיל בתוך מסגרות הגדודים והחטיבות הערביות.
הטיל המשיך להיות בשימוש כוחות הצבא הסורי גם במבצע שלום הגליל.
גם ארגון ה"חזבאללה" עשה שימוש בטילי "סטרלה".
ב- 6 במאי 2001 לכד חיל הים הישראלי את ספינת הנשק "סנטוריני" שהייתה אמורה להעביר את מטענה לרצועת עזה.
על סיפון הספינה נמצאו 4 טילי "סטרלה".
ב-28 בנובמבר 2002 ניסו מחבלים להפיל מטוס נוסעים ישראלי של חברת ארקיע כאשר המריא משדה התעופה במומבסה.
המחבלים שיגרו לעבר המטוס שני טילי "סטרלה", אך הטילים החטיאו.
במהלך השנים הוברחו לרצועת עזה טילי "סטרלה".
באוקטובר 2012 נעשה שימוש בטיל מסוג זה נגד כלי טיס של חיל האוויר הישראלי, אז החטיא הטיל שנורה מרצועת עזה את מטרתו..
במבצע צוק איתן בעזה ביולי 2014 השתמשו פעילי החמאס בטילים מסוג זה נגד מסוקים ומטוסים של חיל האוויר אך כל הטילים החטיאו את מטרתם.
במערכת הביטחון הישראלית קיים חשש שטילי סטרלה יוברחו מרצועת עזה לשומרון, ומשם יוכלו לפגוע במטוסי נוסעים בנתב"ג.
9 הוא סרט מדע בדיוני-פנטזיה סאטירי אמריקאי בהנפשה ממוחשבת מ-2009. את הסרט ביים שיין אקר בהפקתם של טים ברטון וטימור בקממבטוב.
מדען מאולץ על ידי השליט הדיקטטורי במדינתו לבנות רובוט במטרה לסייע למדינתו.
המדען מכנה את הרובוט בשם "מ.ו.ח" (מאנגלית: B.R.A.I.N).
השליט מספח לעצמו את הרובוט והופך אותו למכונה שתייצר עבורו צבא רובוטים אימתני שישמיד את אויביו.
למרות זאת, הבינה המלאכותית של מ.ו.ח הופכת למושחתת מכיוון שחסרה לה נשמה והופכת לאיום על האנושות.
רגעים ספורים לפני קץ האנושות, המדען נעזר באלכימיה ובקמע במטרה לפצל את נשמתו ולחלקה לתשע בובות במטרה שאלו יעצרו את המכונות.
לאחר שיצר את הבובה האחרונה (בובה מס' 9), המדען מת.
זמן מה לאחר מכן, 9 מתעורר במעבדה של המדען ומגלה בחוץ עולם מושמד.
9 פוגש את 2, בובה ממציא שמעניק ל-9 קופסה קולית בעזרתה הוא מסוגל לתקשר.
הרובוט האחרון שנשאר, רובוט בצורת חתול, תוקף את השניים וחוטף את 2 ואיתו את הקמע.
9 מאבד את הכרתו ומתעורר לאחר מכן במגדל של כנסייה נטושה, ביתן של שאר הבובות - 1 המנהיג, 8 שומר ראשו של 1, 5 בובה בעלת עין אחת ובובה מס' 6 שלה יש יכולות נבואיות.
9 מספר לבובות על מקום הימצאו של 2 ומחליט לצאת לחלצו.
9 ו-5 יוצאים לכיוון מקום הימצאו של הרובוט ומוצאים שם את 2. הרובוט מתקיף את שלושת הבובות, אך הן מחולצות בסיועה של בובה מס' 7, הנקבה היחידה בקרב הבובות.
9 הסקרן מחבר את הקמע למכונת שכפול הרובוטים (מ.ו.ח), המכונה מתעוררת לחיים והורגת את 2 לאחר ששאבה לתוכה את נשמתו.
7 לוקחת את 9 ו-5 לספרייה נטושה בה מסתתרים בובות תאומות אילמות בשם 3 ו-4. התאומים מראים ל-9 את מקורה של מכונת השכפול.
5 מבין שהאיורים על הקמע זהים לאיורים ש-3 ו-4 ציירו וחוזר למגדל במטרה ללמוד עוד על הקמע.
1 מתנגד לרצונו של 5 וכועס עליו על שהפר פקודה ויצא ביחד עם 9. בינתיים, מכונת השכפול יוצרת רובוטים חדשים כשאחד מהם, רובוט בצורת ציפור תוקף את המגדל בכנסייה.
7 מצרפת לקרב ובעזרתה החבורה מביסה את רובוט הציפור.
הקבוצה עוזבת את המגדל ונסוגה אל הספרייה.
6, 3 ו-4 מנסים להסביר ל-1 על מקורו של הקמע, אך האחרון מגלה להם שהוא שלח את 2 לשממה בכדי שימצא את מותו לאחר שהאחרון הפר את פקודתו.
7 ההמומה תוקפת את 1, אך נסוגה כש-9 מתערב.
מכונת השכפול משתלטת על גופתו של 2, מחברת אותה לגופו של רובוט חדש ונעזרת בה כדי לפתות את שאר הבובות אליה.
הרובוט תוקף את הקבוצה ולוכד את 7 ו-8. השאר מצליחים להשיג בחזרה את גופתו של 2 ועורכים לו לוויה.
הקבוצה עושה דרכה למפעל במטרה לעצור את הרובוטים.
9 נכנס לבדו, הורג את אחד הרובוטים ומצליח לשחרר את 7. אך נשמתו של 8 נספגת על ידי מכונת השכפול.
9 ו-7 נמלטים בזמן שהשאר הורסים את המפעל.
מכונת השכפול, ששרדה מתעוררת לחיים וסופגת את נשמתו של 5 ולאחר מכן לוכדת את 6. רגע לפני שנשמתו נספגת על ידי מכונת השכפול, 6 מפציר ב-9 לחזור למעבדה של המדען במטרה למצוא תשובות.
9 חוזר למעבדה ומוצא בה הודעה הולוגרפית מוקלטת בה המדען מסביר את מקורותיו של "מ.ו.ח" ושלכל בובה יש חלק מנשמתו, אותה הוא פיצל ונתן להן בעזרת הקמע בתקווה שאלו יהיו התקווה האחרונה של האנושות.
9 מבין לבסוף מה הקמע עושה וחוזר אל חבריו.
9 מתאחד עם שאר הבובות ומחליט להקריב את עצמו כדי שהשאר יוכלו להשיג מחדש את הקמע.
לאחר שהבין את שגיאותיו, 1 מציל את 9 ברגע האחרון ומקריב את עצמו לטובת הקבוצה ונספג על ידי מכונת השכפול.
בזכות הקרבתו של 1, 9 מצליח להשיג את הקמע.
9 מפעיל את הקמע ומשחרר את הנשמות שנספגו על ידי מכונת השכפול והמכונה מושמדת באופן סופי.
מיד לאחר מכן, 9, 7, 3 ו-4, משחררים את נשמותיהן של 5, 1, 6, 2 ו-8 מהקמע והן עפות לשמיים וגשם מתחיל לרדת.
הסצנה האחרונה מציגה את טיפות הגשם המכילות בתוכן בקטריות שמחזירות את החיים לכדור הארץ.
כריסטופר פלאמר - 1: מנהיג הקבוצה.
קיבל מהמדען את הצד הפחדני והעיקש באישיותו.
1 מתפקד כמנהיג הקבוצה ודורש מהם צייתנות מוחלטת.
במהלך הסרט, 1 נכנס תדיר לוויכוחים עם 9 מכיוון שהאחרון מסרב להקשיב לו.
1 הוא חבר הקבוצה החמישי והאחרון שמת בסרט.
מרטין לנדאו - 2: קיבל מהמדען את הצד היצירתי באישיותו.
2 הוא נחמד, אדיב ובעל אופי של ממציא זקן.
2 מתלהב מכל הפסולת שהוא מוצא סביבו ונהנה לחקור את העולם בו הוא חי.
2 הוא החבר הראשון בקבוצה שמוצא את מותו.
3 ו-4 (לא מדובבים מאחר שהן דמויות אילמות): תאומים שקיבלו מהמדען את הצד החוקר שבו ומשמשים כהיסטוריונים של הקבוצה.
השניים לא מסוגלים לדבר, אך נעזרים באורות מהבהבים במטרה לתקשר אחד עם השני.
במטרה לתקשר עם חברי הקבוצה, 3 ו-4 מקרינים תמונות מעיניהם.
השניים הם מאוד אנרגטיים וחכמים.
טרם עלילת הסרט, הם נמצאו ביחד עם 5 על ידי 7 במהלך קרב נגד אחת המכונות.
לאורך הסרט המגדר שלהם לא נחשף והם שתיים מתוך ארבעת חברי הקבוצה שלא מצאו את מותם בסרט.
ריילי - 5: קיבל מהמדען את החלק שמתמקד בדאגה ורפואה באישיותו.
5 הוא הרופא של הקבוצה ובעל אופי מטפל, נאמן והאחד שתמיד מנסה להרגיע את הריבים בין חברי הקבוצה.
5 הוא החוליה הפחדנית בקבוצה, אך למרות זאת מיומן בשימוש בנשק.
5 איבד את עינו לאחר קרב עם אחת המכונות והשלישי בקבוצה שמצא את מותו.
קריספין גלובר - 6: קיבל מהמדען את החלק האמנותי באישיותו.
6 מתפקד כמעין נביא לחברי הקבוצה וביכולתו לראות דברים ששאר חברי הקבוצה לא יכולים לראות.
אצבעותיו של 6 עשויות מעטי דיו בעזרתן הוא מצייר את נבואותיו.
עיניו של 6 אינן שוות בגודלן, ככל הנראה על מנת להמחיש את מצבו הנפשי המעורער.
6 הוא החבר הרביעי בקבוצה שמוצא את מותו.
ג'ניפר קונלי - 7: הנקבה היחידה בקבוצה.
קיבלה מהמדען את רוח הלחימה באשיותו.
7 היא מורדת ונוטה להתבודד, אך מוכנה לקחת סיכונים במטרה לדאוג לשלום חבריה.
7 מגוננת תדיר על 3 ו-4 ומתפקדת כמעין דמות אם עבורם.
7 היא אחת מחברי הקבוצה שלא מצאו את מותם בסרט.
פרד טטסקיור - 8: קיבל מהמדען את הצד האגרסיבי והבריוני באישיותו.
8 מתפקד כשומר ראשו של 1. 8 מיומן בשימוש בנשק והבובה הכי גדולה בקבוצה, אך גם חסרת אינטליגנציה בניגוד לשאר.
8 הוא חבר הקבוצה השני שמוצא את מותו בסרט.
אלייז'ה ווד - 9: קיבל מהמדען את הצד האנושי שבו ואת לבו הגדול.
הצעיר מבין חברי הקבוצה (בהתחשב בעובדה שהוא הבובה האחרונה שנוצרה).
9 הוא אינטליגנט מאוד, אך גם נוהג לפשל רבות בגלל סקרנותו.
לאורך הסרט, 9 מנסה להבין את הסיבה להיווצרותו ואת משמעות החיים.
9 הוא אחד מארבעת חברי הקבוצה שלא מצאו את מותם בסרט.
אלן אופנהיימר - המדען: מדען שעבד בשירותו של הקנצלר ויצר עבורו את מ.ו.ח.
לאחר שהבין את טעותו, המדען פיצל את נשמתו לתשעה חלקים ושם כל חלק בתוך בובה בעזרת הקמע, בכך הוא מקווה שהבובות יצליחו להציל את האנושות.
טום קיין - הקנצלר: השליט הדיקטטורי במדינה.
סיפח לרשותו את מ.ו.ח והפך אותו לרובוט שיוצר רובוטים אחרים, מה שמביא לקץ האנושות.
טטסקיור מדבב בנוסף ל-8 גם שדרן רדיו אשר מציג את הקנצלר ואת תוכניתו ליצירת "מכונות של שלום" ובראשם מ.ו.ח, ולפיכך הוא היחיד בסרט שמדבב יותר מדמות אחת.
בנוסף, בסרט ישנה הופעת אורח של מעצבת התפאורה הלן ווילסון בתפקיד מגישת חדשות אשר קוראת למדינה להקשיב לדברי הקנצלר לאחר שהמכונות החלו להחריב את האנושות.
הסרט בוים על ידי שיין אקר, שגם ביים ויצר את הסרטון הקצר שעליו מבוסס הסרט.
הסרט הופק על ידי טים ברטון וטימור בקממבטוב.
תאריך יצאתו של הסרט, 9 בספטמבר 2009, נבחר בשל שם הסרט.
הסרט זכה לביקורות מעורבות באופן כללי.
באתר Rotten Tomatoes קיבל הסרט ציון של 54% המבוסס על 180 חוות דעת.
באתר Metacritic קיבל הסרט ציון של 60 מתוך 100. רוג'ר איברט נתן לסרט שלושה כוכבים מתוך ארבעה וכתב כי "אנימציה יפה ומסקרנת...
טוד מקארתי ממגזין וראייטי שיבח את הסרט.
בסוף השבוע הראשון להקרנותיו דורג הסרט במקום השני בקופות עם $10,740,446. הכנסות הסרט לא סוכמו מעולם ונכון ל-29 בנובמבר 2009 גרף הסרט $48,428,063.
פסקול הסרט נכתב על ידי דבורה לוריא ודני אלפמן.
9M113 קונקורס (קוד דיווח נאט"ו: AT-5 Spandrel) הוא טיל נגד טנקים דור ב' מונחה תיל מתוצרת ברית המועצות.
הטיל פותח לאורך שנות ה-60 והוכנס לשירות בשנת 1974. הטיל פותח במקביל לטיל הפאגוט, ממנו הוא נבדל רק בגודל.
הטיל מיועד לשיגור מרק"מים, אך ניתן לשגרו גם ממשגרי 9M111 מתקדמים.
הטיל הוא חלק אינטגרלי מהנגמ"שים מסוג BMP-2, BMD-2 ו-BRDM-2.
הטיל משוגר במהירות של 80 מטר לשנייה ומאיץ עד שהוא מגיע למהירות של 200 מטר לשנייה.
מהירות השיגור הגבוהה מקטינה את השטח המת של הטיל ומאפשרת את שיגורו במסלול ישר ולא במסלול קשתי.
בזמן המעוף הטיל מסתובב סביב
ציר האורך, כלומר, סביב הציר בכיוון המעוף, בין 5 ל-7 סיבובים בשנייה.
לאחר השיגור, הנחיית הטיל למטרה מבוצעת על ידי כך שיחידת המשגר עוקבת אחר משואת אור תת-אדום הנמצאת בחלקו האחורי של הטיל ומעבירה אוטומטית לטיל פקודות לתיקון המעוף, דרך תיל הנפרש מאחורי הטיל, בהתאם למיקומו ביחס למטרה.
במידה והמערכת מזהה תקלה בתהליך ההנחיה של הטיל למטרה, היא מפעילה התרעה ואז יכול המפעיל לעבור לשליטה ידנית מלאה על הכוונת הטיל, בדומה להנחיה הידנית המשמשת בטיל הסאגר.
ניתן להשוות את המערכת לטיל הטאו או לגרסאות מתקדמות יותר של הסאגר.
9M113 – הגרסה הבסיסית של הטיל, שנכנסה לשירות בשנת 1974.
9M113M – גרסה מתקדמת של הטיל, בעלת ראש קרבי כפול (תצורת "טנדם"), המיועדת להתגבר על מיגון ריאקטיבי.
הטיל נמצא בשימושן של עשרות מדינות, בהן רוסיה, סוריה, מצרים.
איראן ייצרה העתק של הטיל בשם טאוסאן Towsan-1/M113 בו השתמש גם חזבאללה במלחמת לבנון השנייה נגד הטנקים של צה"ל.
9K115 מֵטיס הוא טיל נ"ט דור ב' לטווח קצר/בינוני מתוצרת רוסיה.
כינויו של הטיל בקוד דיווח נאט"ו הוא AT-7 סקסהורן.
הטיל בצורתו החיצונית דומה מאוד לפאגוט, אך הוא קל הרבה יותר בעיקר בגלל העובדה שהוא מכיל פחות דלק.
צמצום כמות הדלק הקטין את הטווח של הטיל ל-1,000 מטר.
במהלך שנות ה-80 פותח דגם מתקדם לטיל, 9M131M (הנקרא לפעמים מטיס-2).
הטיל החדש נורה מאותו המשגר, אך הוא גדול יותר וכבד יותר, דבר המאפשר לו להיות בעל טווח ארוך יותר וראש קרב גדול יותר.
הטיל מטיס-M קיבל את קוד דיווח נאט"ו AT-13 סקסהורן-2.
הודות למשקלה הקל ולממדיה הקטנים של המערכת, צוות של שני חיילים יכול להפעיל את המערכת, כאשר חייל אחד נושא את המשגר עם טיל, וחייל נוסף סוחב איתו שלושה טילים.
הטיל נמצא בצבא רוסיה ובצבאות נוספים כגון צבא סוריה, פולין, קרואטיה ואיראן.
9K34 סטרלה-3 , נאט"ו: SA-14 Gremlin) הוא טיל כתף מונחה נגד מטוסים ונגד מטרות מנמיכות טוס.
הטיל פותח בברית המועצות כמענה ליכולת הירודה של הסטרלה-2. הטיל מסתמך רבות על הסטרלה-2, דבר שאפשר את פיתוחו המהיר.
הטיל החדש הוכנס לשירות הצבא האדום בשנת 1974.
השינוי העיקרי של הטיל היה הכנסת ראש ביות אינפרה-אדום (מונחה חום) חדש, שעמיד יותר בפני ניסיונות שיבוש של מטוסי קרב.
החסרון של הכנסת השיפורים בטיל היה המשקל שנוסף אליו, דבר שפגע מעט ביכולת הקינמטית של הטיל לעומת הסטרלה-2 (הסטרלה-3 איטי יותר).
בסך הכל האפקטיביות של הטיל כנגד מטרות איטיות ומנמיכות טוס שופרה מאוד.
הטיל המקורי של הסטרלה-3 הוא ה-9M36. לטיל גם גרסה ימית המסומנת בנאט"ו כ-SA-N-8. המערכת שהחליפה את סטרלה והמתקדמת יותר היא איגלה.
מעל 30 מדינות מפעילות את ה-9K34 סטרלה-3:
דרום אפריקה הודו (מוצא משירות)
9K22 טוּנְגוּסְקה היא מערכת רוסית משולבת של תותחים וטילי קרקע-אוויר, טקטית וניידת נגד כלי טיס וטילי שיוט.
המערכת נועדה לתת הגנה ביום ובלילה לגדודי חי"ר ושריון כנגד מטרות מנמיכות טוס וטילי שיוט.
מערכת הטונגוסקה קיבלה את הציון 2K22, אך הצבא משתמש בציון 9K22 וזהו הציון היותר נפוץ.
פיתוח המערכת החל בשנת 1970 לבקשת משרד ההגנה הסובייטי.
משרד התכנון KBP בטולה שברוסיה החל לפתח תותח נ"מ 30 מ"מ שיהווה תחליף לתותח ה-23 מ"מ שהותקן על גבי מערכת ה-ZSU-23-4.
הפרויקט, שקיבל את השם "טונגוסקה", בא בתגובה לכניסת מטוסי תקיפה קרקעית חדשים כדוגמת ה-A-10 ת'נדרבולט II, שהתגלו כעמידים במיוחד כנגד פגזי ה-23 מ"מ.
מחקרים שנערכו הדגימו כי לתותח 30 מ"מ ידרש פי 3-2 פחות זמן להרס מטרה מאשר לתותח 23 מ"מ.
כמו כן פגזי 30 מ"מ בעלי הסתברות להרג גבוהים פי 1.5 ובעלי טווח ארוך יותר (4 ק"מ לעומת 2 ק"מ) מאשר פגזי ה-23 מ"מ.
הפיתוח הראשוני הסתיים בשנת 1973, ואבטיפוס פותח בשנת 1976. בדיקות ואבלואציה למערכת נעשו בשנים 1981-1980. המערכת נכנסה רשמית לשירות בשנת 1982, והדגם שקיבל את הציון 2K22/2S6 צויד ב-4 טילים מוכנים לשיגור בעמדת הירי (2 טילים בכל צד).
לאחר ייצור סדרתי מוגבל של ה-9K22, דגם מתקדם יותר, 2K22M/2S6M או "טונגוסקה-M", נכנס לשירות בשנת 1990. הדגם המשודרג כלל 8 טילים מוכנים לשיגור (4 טילים בכל צד), מערכת בקרת אש משופרת וכן היא הייתה בעלת אמינות כללית גבוהה יותר.
הטונגוסקה עברה שדרוג נוסף, כאשר בשנת 2003 נכנסה לשירות בצבא הרוסי מערכת ה-2K22M1 או "טונגוסקה-M1".
המערכת החדשה הציגה טילי 9M311-M1 חדישים שאפשרו למערכת המשודרגת לפגוע במטרות קטנות כמו טילי שיוט.
שיפורים נוספים במערכת כללו עמידות גבוהה יותר כנגד אמצעי נגד א"א, הגדלת הטווח המקסימלי ל-10 ק"מ במקום 8 ק"מ, שיפור העקיבה האופטית והדיוק ושיפור תיאום בקרת האש בין חלקי הסוללה השונים והפיקוד.
סך הכל מערכת ה-2K22M1 בעלת יעילות מבצעית הגבוהה פי 1.5-1.3 מאשר מערכת ה-2K22M.
מערכת שלמה או סוללה מורכבת מ-6 רק"מים מדגם 2S6, מצוידים בטילי קרקע-אוויר מדגם 9M311 ובשני תותחי 30 מ"מ מדגם 2A38M.
התצורה הכללית דומה לזו של ה-ZSU-23-4 עם צריח מרכזי גדול בו מאוחסנת התחמושת, החיישנים ו-3 אנשי צוות: המפקד, התותחן ומפעיל המכ"ם.
הנהג נמצא בחלק השמאלי הקדמי של החלל כאשר מימינו נמצאת טורבינת גז, והמנוע נמצא בחלק האחורי של החלל.
כאשר מחברים בין מכ"ם רכישת מטרות פרבולי, הנמצא בחלק האחורי של הצריח, לבין מכ"ם עקיבת מטרות מונו-פולסי, הנמצא בקדמת הצריח, מקבלים את מערכת המכ"ם 1RL144 (נאט"ו: Hot Shot).
צמד תותחי 2A38M בקוטר 30 מ"מ מצוידים ב-700 פגזים מסוגים שונים.
התותחים מגיעים לקצב אש של 2,500 פגזים לדקה וטווחם מגיע עד 4 ק"מ.
התותחים בשילוב הטילים יכולים ליירט מטרות מנמיכות טוס ביותר, כטב"מים ואף טילי שיוט בגובה שאינו נמוך מ-15 רגל (כחמישה מטרים מעל פני הקרקע).
המערכת משתמשת בטילים ממשפחת ה-9M311, המסוגלים לפגוע במטרות במרחק של 8-2.4 ק"מ ובגובה של עד 3.5 ק"מ.
ה-"טונגוסקה-M1" משתמשת בטילי 9M311-M1 בעלי טווח מקסימלי של 10 ק"מ.
הטיל הוא דו שלבי מונע בדלק מוצק, כשהשלב העליון צר מהתחתון.
אורכו מגיע ל-2.56 מטר, ראש הקרב שלו מכיל מרעומי קרבה ומגע וחומר נפץ מרסק במשקל 9 ק"ג.
הטיל כולו שוקל 57 ק"ג ומגיע למהירות מרבית של 900 מטר לשנייה.
9M311M – גרסה משודרגת של הטיל.
9M311-M1 – גרסה מתקדמת יותר הפועלת עם מערכת ה-2K22M1, בעל טווח של 10 ק"מ ויכולת פגיעה בטילי שיוט.
2K22 – המערכת המקורית בעלת טילי 9M311 מורכבים על גבי רק"מ 2S6.
2K22M1 – גרסה משודרגת בעלת טילי 9M311-M1 לטווח של 10 ק"מ ומערכת בקרת אש משופרת.
2K22M עם טילי 57E6 – מערכת משודרגת לחלוטין בעלת טילי 57E6 ומכ"ם חדש בעל טווח גילוי מטרות של 38 ק"מ וטווח עקיבת מטרות של 30 ק"מ.
לטיל טווח מוארך של 18 ק"מ.
9K38 איגלה , נאט"ו: SA-18 Grouse) הוא טיל כתף נגד מטוסים מונחה אינפרה אדום, נגד מטרות מנמיכות טוס.
לטיל גרסה ראשונית ובסיסית יותר הנקראת 9K310 איגלה-1 ובעלת קוד דיווח נאט"ו: SA-16 Gimlet.
פיתוח האיגלה, מערכת הגנה אווירית לטווח קצר המשוגרת על ידי חייל בודד, החל בשנת 1972. האיגלה לא פותחה כדגם מתקדם של טילי משפחת ה"סטרלה" (SA-7 ו-SA-14), אלא הייתה פרויקט חדש לגמרי.
המטרות העיקריות היו ליצור טיל העמיד יותר בפני אמצעי הנגד של המטוסים ובעל מעטפת גישה רחבה יותר מאשר לטילים ממשפחת הסטרלה.
קשיים טכניים הבהירו במהרה שהפיתוח ייקח זמן רב מהצפוי, ובשנת 1978 התחלק הפרויקט לשניים: פיתוח המערכת בעלת היכולות המלאות המשיך, ובמקביל נכנסה לשירות גרסה בסיסית יותר (איגלה-1) בעלת ראש ביות פשוט יותר המבוסס על ה"סטרלה-3".
מערכת ה-9K310 איגלה-1 והטיל המשמש אותה, 9M313, נכנסו לשירות בצבא הסובייטי בשנת 1981. ההבדלים העיקריים בינה ובין מערכת הסטרלה-3 כללו את המאפיינים הבאים:
אופציה למערכת זיהוי עמית-טורף למניעת ירי על מטוסים ידידותיים
יכולת ירי פשוטה יותר וטווח מינימלי קצר יותר
מערכת הנחיה מתקדמת יותר שאפשרה את הגדלת הטווח המקסימלי וביצועים משופרים כנגד מטרות מהירות ומתחמקות
מערכת קטלנית יותר הודות למרעום בעל השהיה גבוהה יותר
עמידות גבוהה יותר כנגד אמצעי נגד המשוגרים מהמטרות וראש ביות מתקדם מעט יותר ובעל רגישות גבוהה יותר.
האיגלה נבחנה בפינלנד מול טיל המיסטרל.
המבחנים הראו שלמיסטרל יש עדיפות בטווח המקסימלי, בגודל ראש הקרב וברגישות של ראש הביות, אך לאיגלה יש עמידות גבוהה יותר כנגד אמצעי נגד.
קיימת גרסה ימית ל-9K38 איגלה בעלת הקוד דיווח נאט"ו: SA-N-10 Grouse.
Igla-1M - דגם משופר של ה-9K38 איגלה.
נכנס לשירות בצבא הסובייטי בסוף שנות השמונים.
Igla-1D - דגם לצנחנים ויחידות מיוחדות בעל משגר וטיל נפרדים.
Igla-1V - דגם המיועד לירי מכלי טיס, בעיקר ממסוקי קרב.
Igla-1N - דגם בעל ראש קרב כבד יותר על חשבון מהירות וטווח פחותים במעט.
Igla-S - הדגם החדיש ביותר, בעל ראש ביות רגיש יותר, טווח מקסימלי ארוך יותר, ראש קרב כבד יותר ועמידות גבוהה יותר לאמצעי נגד.
הגרסה הזו נקראת 9K338 איגלה-S ובעלת קוד דיווח נאט"ו: SA-24 Grinch.
טבלת השוואה לטילי כתף אחרים
מעל 30 מדינות מפעילות את טילי ה"איגלה", "איגלה-1" ו-"איגלה-S".
9 בנובמבר הוא תאריך שבו התרחשו מספר אירועי מפתח בהיסטוריה של גרמניה.
המונח הגרמני לציון יום זה נקרא "Schicksalstag" (שיקזאלסטאג; "יום הגורל"), בו נעשה שימוש זמן קצר לאחר מלחמת העולם השנייה בידי מספר היסטוריונים ועיתונאים ושימוש נרחב בידי כלי התקשורת הגרמנים לאחר נפילת חומת ברלין ב-1989.
האירועים שהתרחשו היו בעלי נקודות מפנה פוליטיות, חלקם עם השלכות בינלאומיות.
כל אחד מאירועי המפתח ההיסטוריים שהתרחשו מהקמתה של האומה הגרמנית ב-1871 הם בהקשרים שונים ומדגישים את הבחינה ההיסטורית והפוליטית של ההיסטוריה של גרמניה.
מחבר הספר "מעבדה להרס העולם גרמנים ויהודים במרכז אירופה", רוברט ויסטריך טוען כי לתאריך הייתה משמעות סמלית רבה עבור היטלר.
העיתון הגרמני "דר שפיגל" טוען כי "גרמנים רבים מחשיבים את התשעה בנובמבר כתאריך מכונן בהיסטוריה של מדינתם".
גרהארד שרדר, קנצלר גרמניה לשעבר התייחס אף הוא לתאריך זה ואמר כי "9 בנובמבר הוא יום המקשר בין אירועים משמעותיים בהיסטוריה הגרמנית.
אנו זוכרים יום של קלון ולעומתו רגע של אושר".
בגרמניה המודרנית חל בתאריך זה יום זיכרון לפרעות נובמבר (1938) נגד היהודים ולקורבנות הנאצים בנוסף ליום הזיכרון הבין-לאומי לשואה החל ב-27 בינואר.
מבין האירועים הרבים שפקדו את גרמניה בתאריך זה, ניתן למנות חמישה אירועים מכוננים לאורך ההיסטוריה:
1848: אביב העמים חווה משבר כאשר המנהיג הליברלי רוברט בלום מוצא להורג.
פעולה שנתפסה כאירוע סמלי לכישלון המהפכה בנסיכויות הגרמניות.
1918: המהפכה הגרמנית מביאה לקצה את המונרכיה בגרמניה לאחר מסורת של למעלה מ-1000 שנים כאשר קיסר גרמניה, וילהלם השני מודח וקמה רפובליקת ויימאר.
1923: הפוטש במרתף הבירה, ניסיונו הראשון של אדולף היטלר לכבוש את השלטון בגרמניה נכשל, אך מעלה אותו למעמד של דמות מרכזית בפוליטיקה הגרמנית.
1938: ליל הבדולח, בו בוצע פוגרום ביהודי גרמניה הנאצית, האירוע היה עליית מדרגה בפעילות האנטישמית של גרמניה הנאצית.
1989: נפילת חומת ברלין מביאה לסיום 40 שנות הפרדה בין גרמניה המזרחית והמערבית ושרשרת אירועים שבעטיים אוחדה גרמניה בשנית.
לתאריך זה ניתן הכינוי "יום הגורל".
הפוליטיקאי המזרח-גרמני ורנר שולץ, חבר מפלגת הירוקים הגרמנית (Bündnis 90/Die Grünen) והפרלמנט האירופי וכן פעיל זכויות האדם, פעל להכרזת יום זה ליום ההנצחה הלאומי של הגרמנים.
שולץ אסף נתונים אשר שימשו בעיקר לדיון על איחוד גרמני מחודש של גרמניה המזרחית וגרמניה המערבית, כשטען גם על "חוסר העקביות השלם" שפוקד את גרמניה מדי שנה בתאריך זה.
שולץ גרס כי על גרמניה להכריז יום זיכרון לאומי לזכר ההיסטוריה הגרמנית כי זו עם "צדדים בהירים וכהים".
בחירת תאריך זה כחג לאומי חדש
בעקבות איחוד גרמניה נבחר התאריך לציון חג זמני לאומי חדש של גרמניה המאוחדת, שבא להחליף את 17 ביוני בגרמניה המערבית שנחוג לזכר המרד המזרח-גרמני.
ההצעה נדחתה לאור הקונוטציות השליליות שהעלה התאריך בעקבות ליל הבדולח וכן כי בחירתו הייתה לבלתי הולמת.
לבסוף נבחר 3 באוקטובר (היום בו אוחדה גרמנית סופית) לציון חג לאומי של גרמניה המאוחדת, הקרוי יום האחדות הגרמנית.
מערכת ה"בוק" היא משפחה של מערכות נ"מ מתנייעות לטווח בינוני שפותחה על ידי ברית המועצות ובהמשך על ידי רוסיה.
מערכת זו אמורה להתמודד עם מטוסים, מסוקים, כטב"מים, טילי שיוט, ופצצות מונחות.
המערכת סומנה על ידי נאט"ו בסימון SA-11 "גדפלי" ו-SA-17 "גריזלי".
המערכת נועדה להחליף את מערכת ה-2K12 קוב.
פיתוח המערכת החל בשנת 1972. פותחו במקביל שתי מערכות, אחת יבשתית ואחת ימית.
בניגוד למערכת הקוב שקדמה לה, הדרישה ממערכת זו הייתה שכל משגר יוכל לשמש כסוללה מלאה ללא תמיכה של כלי רכב נוספים.
המערכת הוכנסה לשירות בין השנים 1978-1980. הגרסה הימית, שנקראת 3S-90 "אורגן" משתמשת באותם הטילים.
גרסה זו הוכנסה לשירות בשנת 1983 במשחתות מסוג "סוברמני".
בשנת 1983 נכנסה גרסה משופרת שנקראה BUK-M1. בגרסה זו שופרו המכ"ם, סיכויי הפגיעה ויכולות הל"א.
גרסה מתקדמת יותר, BUK-M1-2 נכנסה לשירות ב-1998. בגרסה זו ניתן להשתמש בטיל מתקדם יותר, 9M317, בנוסף לדגם הישן יותר.
גרסה זו מסומנת על ידי נאט"ו כ-SA-17. במקביל לגרסה היבשתית הוצגה גם גרסה ימית משופרת שסימונה בנאט"ו SA-N-7B ו-SA-N-7C.
הצבא הרוסי הכריז על כך שבעתיד תיקלט מערכת מדגם חדש יותר – BUK-M3.
סוללת בוק מורכבת מרכב פיקוד, מכ"ם גילוי, שישה משגרים ושלושה נושאי טילים.
זמן הפריסה של הסוללה עומד על כ-5 דקות וכן גם זמן הקיפול.
זמן התגובה של הסוללה עומד על 22 שניות.
המשגר בנוי על תובה זחלית GM-569 ולו צוות של שלושה לוחמים.
למכ"ם של המשגר טווח עקיבה של 32 ק"מ וגובה מרבי של 15-22 ק"מ והוא מסוגל להנחות שלושה טילים בו זמנית למטרה.
למשגר מערכת עקיבה אלקטרו-אופטית בעלת מצלמה תרמית ומד טווח לייזר.
מכ"ם הגילוי של המערכת הוא 9S35, בעל טווח גילוי של 85 ק"מ.
כל רכב נושא טילים מכיל 13 טילים.
המערכת משתמשת במחשב הסובייטי ארגון-15A.
– 18 יחידות (מיועדות להחלפה)
הסכסוך הגאורגי-אבחזי – מערכת רוסית הפילה מטוס אבחזי.
מלחמת צ'צ'ניה הראשונה – המערכות הופעלו להגנת יחידות הצבא הרוסי.
המלחמה בדרום אוסטיה – בהתאם להודעת הצבא הרוסי 4 מטוסים הופלו על ידי מערכת בוק שהגיע מאוקראינה
טיסה 17 של מלזיה איירליינס – מטוס אזרחי שהופל בשמי מחוז דונצק, אוקראינה.
במזרח התיכון המערכת מבצעית, בין השאר, בצבאות סוריה ומצרים.
על פי פרסומים זרים, מערכת כזו הושמדה על ידי ישראל בתקיפת חיל האוויר בסוריה ב-31 בינואר 2013, בשיירת נשק שהייתה מיועדת לחזבאללה.
ב-10 בפברואר 2018 ישראל תקפה והשמידה שלוש מערכות של SA-17 וגם SA-5, זאת בתגובה לירי לעבר מטוסי F-16 שאחד מהם הופל בשטח ישראל, כנראה על ידי טיל SA-17.
9K31 סטרלה-1 , קוד דיווח נאט"ו: SA-9 Gaskin), היא מערכת טילי קרקע-אוויר מתוצרת ברית המועצות.
זוהי מערכת ניידת לטווח קצר, נגד מטוסים מנמיכי טוס, המשגרת טילים המתבייתים על קרינה תת-אדומה.
המערכת מורכבת משני משגרים הכוללים כל אחד זוג טילים מוכנים לשיגור, מותקנים על גבי רק"מ מסוג BRDM-2 (ברד"מ 2).
התוצאה של שינוי יעדי התכנון התבטאה בין השאר בפחות מגבלות על משקל הטילים, מה שהוביל לתכנון טילים כבדים ומשוכללים בהרבה מה-SA-7. ההבדלים העיקריים בין הטילים מתבטאים בראש ביות גדול יותר, ראש קרב כבד פי שניים, מרעום קרבה ומערכת נחייה המאפשרת תמרון עדיף.
התוצאה הסופית הייתה טיל כבד פי ארבעה, בעל טווח שאינו גדול בהרבה אך עם ביצועים משופרים.
לכל רכב חובר משגר ובו ארבעה טילים מוכנים לפעולה, אך ללא תחמושת לטעינה מחדש.
טעינה מחדש נעשתה באופן ידני, בתהליך שארך כ-5 דקות.
בזמן תנועה המשגר הוחזק במצב מונמך על מנת להקטין את הצללית של הרק"מ.
בתנועה קרבית עם מדפים סגורים התצפית התאפשרה למפקד ולנהג באמצעות פריסקופים.
בברד"מ מספר שינויים: הצריחון הוחלף, הגלגלים המרכזיים הוסרו (בברד"מ 2 רגיל ישנם ארבעה זוגות גלגלים), הותקנו עבור המפקד והנהג אמצעי ראיית לילה, מערכת מיגון אב"כ הכוללת מפוח על לחץ.
משגרי הטילים חוברו מצידי הצריחון.
המשקל הכולל של המערכת כ-7 טון, עם מנוע של 140 כוחות סוס ומערכת בקרת לחץ אוויר בצמיגים.
הטילים המקוריים של המערכת, ה-9M31, בעלי טווח יעיל ממינימום 800–900 מטר ועד 4200–6500 מטר, בתלות בכיוון תנועת המטרה.
הטיל יעיל כנגד מטרות שמהירותן אינה עולה על 220 מטר לשנייה (כ-800 קמ"ש או 430 קשר).
במקור נועד הטיל לפגוע פיזית במטרה ("הקשה"), והכיל מרעום הקשה ומרעום מגנטי, אך בנוסף הותקן בטיל כגיבוי מרעום קרבה אופטי לפיצוץ במקרה של החטאה קרובה.