tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ב-26 בינואר 2010 מחלקת התחבורה של ארצות הברית הודיעה שישנו איסור פדרלי האוסר על נהגי משאיות ונהגי אוטובוסים לקרוא/לשלוח הודעות טקסט תוך כדי נהיגה.
בישראל, האיסור על שימוש בטלפון נחלק לשניים:
האיסור להחזיק טלפון בזמן נהיגה, שנובע בכלל מתקנה אחרת, המחייבת נהג להחזיק בידיו את ההגה:
האיסור על שימוש בטלפון במהלך נהיגה, הכולל גם דיבור בטלפון שלא באמצעות דיבורית (רמקול), זאת על אף שהנהג לא מחזיק בטלפון:
שימור חיות בר הוא שימור , הגנה, או שיקום של חיות בר ובתי הגידול שלהם, ובמיוחד של מינים שנמצאים בסכנת הכחדה, שעלולים להיכחד ללא מעורבות אנושית.
כל בעלי החיים שאינם מבויתים, גם אם גודלו או נולדו בשבי, נחשבים לחיות בר.
בעולם ישנם חיות בר ייחודיות ונדירות רבות.
עם זאת, בעקבות הגידול המאסיבי של האוכלוסייה האנושית, עם השנים נוצר צורך גובר לשימוש באזורי טבע לא מיושבים כאזורי מגורים וחקלאות.
בעקבות כך פוחתים אזורי הטבע בהם יכולות לחיות חיות בר.
במדינות רבות הוקמו לאורך השנים סוכנויות ממשלתיות, ארגונים לא-ממשלתיים, ומלכ"רים שונים אשר פועלים להגן על חיות הבר.
האיומים החמורים ביותר לחיות הבר
את האיומים החמורים ביותר לחיות הבר ניתן לסווג כדלהלן:
שינויי אקלים - התחממות כדור הארץ תורמת לכך שמזג האוויר במקומות רבים בעולם חם יותר, לכך שישנם גשמים עזים יותר והצפות גדולות יותר, להיווצרות של הוריקנים חזקים יותר, ובצורות קשים יותר.
שינויי האקלים גורמים משפיעים גם על חיות הבר וסביבתם הטבעית.
משום שסוגים רבים של צמחים ובעלי חיים ניזונים מצמחים מסוימים באזורים הטבעיים בהם הם נמצאים, שינויי האקלים עלולים לגרום לאובדן של מינים שונים של חיות בר.
צמחים וחיות בר אשר רגישים לשינויים בלחות ייפגעו כתוצאה משינוי מהותיים ברמות הלחות.
תופעות טבע כמו שיטפונות, רעידות אדמה, ושרפות יער משפיעים גם הם על חיות הבר.
אובדן בתי הגידול של חיות הבר - מדי שנה הולכים ופוחתים אזורי הגידול של חיות בר ברחבי העולם.
כריתת יערות - לאורך השנים נוצר צורך גובר לשימוש באזורי טבע לא מיושבים כאזורי מגורים וחקלאות וכתוצאה מכך בני אדם רבים פולשים לבתי גידול של חיות בר.
כתוצאה מכך לחיות בר רבות יש פחות אזורים טבעיים לשהות בהם ופחות מקורות מזון על מנת לשרוד.
גידול אוכלוסיית העולם - הגידול המהותי של האוכלוסייה האנושית מובילים להרס סביבתי ולזיהום הסביבה, אשר תרמו באופן משמעותי להכחדה ההמונית המתמשכת של צורות חיים אחרות בכדור הארץ.
קצב ההכחדה הנוכחי מהיר יותר פי 100 עד פי 1000 מהקצב הממוצע של הכחדות מינים על פני סולם הזמן האבולוציוני של כדור הארץ.
זיהום - מזהמים שונים משפיעים על הסביבה הטבעית כאשר לא מגוון רחב של אורגניזמים שואפים אותם.
חומרי הדברה וכימיקלים רעילים נמצאים כיום בשימוש נרחב, וגורמים פעמים רבות להרעלה של צמחים, חרקים, מכרסמים וחיות אחרות שנפגעות כתוצאה מאכילתם.
ציד בלתי חוקי - אחד מהאיומים הכי גדולים לחיות בר.
יחד עם זאת, ניהול כושל של מחלקת היער ושומרי יער מעורר בעיה זו.
מינים פולשים, מתפרצים ומתפראים מתחרים עם חיות הבר על משאבים ועלולים גם לטרוף אותם.
בכך הם מהווים איום על חיות הבר.
ישנם עשרות הסכמים בין-לאומיים המתייחסים בדרך זו או אחרת לשימור חיות בר.
אחת מהאמנות הבינלאומיות המפורסמות ביותר היא אמנת ברן משנת 1979. אמנה בולטת נוספת היא אמנת וושינגטון (CITES) משנת 1975 אשר מעניק הגנה בדרגות שונות ליותר מ-33,000 מינים של בעלי חיים וצמחים.
שימוש בקנאביס בקרב הקהילה הגאה הוא מאפיין נפוץ של תמיכה גם בזכויות להט"ב וגם בגישה לסם הקנאביס, שעד לשנת 2000 בערך שניהם היו מחוץ לחוק, והיו בשולי החברה בכל מקום, ועדיין נמצאים שם בחלק ניכר מהעולם גם כיום.
התמיכה בשני הנושאים משולבת מסיבות שונות, ביניהן טענות כי קנאביס הוא יעיל בהקלה על תסמיני איידס, כאשר הקהילה הגאה נחשבת מובילה בכל הקשור לסובלנות חברתית ומגוון באורח החיים, וגם כי נושאי להט"ב ונושאי קנאביס חווים קיבוץ חברתי יחד כתרבות נגד.
בציר הזמן של HIV/איידס, בתחילת משבר האיידס בארצות הברית בשנות ה-80 של המאה ה-20, לא היו טיפולים תרופתיים זמינים לטיפול במחלה או להקלה בתסמינים.
אנשים רבים יכלו להשתמש בקנאביס רפואי כדי להקל על מחלתם בצורה שלא הצליחו להשיג בשום דרך אחרת.
עם זאת, באותה תקופה קנאביס היה מחוץ לחוק במקומות רבים.
מכיוון שאנשים וגם להט"בים הושפעו באופן לא פרופורציונלי מ-HIV/איידס, לקהילה הלהט"בית היה צורך חדש ודחוף בגישה לקנאביס.
התחילה החפיפה בין אקטיביזם למען זכויות להט"ב לבין אקטיביזם בגישה לקנאביס.
הפעילות הלהט"בית הזו למען קנאביס התארגנה לעיתים בגיי קלאב או ברשתות חברתיות שבאמצעותם אנשים עם קנאביס חילקו אותו לאנשים עם איידס.
ב-1990 טען דו"ח חדשותי כי אנשים רבים עם HIV משתמשים בקנאביס לטיפול פליאטיבי.
אקטיביסטים להט"בים ואקטיביסטים למען מודעות HIV/איידס הגדילו מאוד את התמיכה הציבורית בגישה לקנאביס.
הארווי מילק ודניס פרון היו אישים פוליטיים להט"בים מסן פרנסיסקו שהציעו חקיקה לגליזציה של קנאביס לטובת הקהילה הגאה ולטובת אחרים.
ישנן עדויות המצביעות על כך שלמגזר העסקי שמשקיע בייצור ומכירת קנאביס יש אחוז נמוך יותר של ייצוג להט"בי לעומת שוק הצרכנים של מוצרי קנאביס.
ישנם גם מספר סיפורי הצלחה של אנשים להט"בים בתעשיית הקנאביס.
ישנו דו"ח שממליץ על שיווק קנאביס לקהילה הגאה.
פרשנים פוליטיים בארצות הברית השוו בין השינוי המהיר של דעת הקהל בעשור הראשון והשני של המאה ה-21 בנושא זכויות להט"ב ובין השינוי המהיר באותה תקופה בנושא הגישה לקנאביס.
בעוד שלפני שנת 2000, שני הנושאים הללו היו טאבו במיינסטרים, לאחר אותה תקופה חלה מגמה הולכת וגוברת לנרמל את הקבלה החברתית של זכויות להט"ב ושל השימוש בקנאביס.
כלי תקשורת רבים מצאו קווי דמיון בין הטיעונים לטובת זכויות להט"ב ולטובת קנאביס.
בשנים שהובילו לשינויים, הרבה רשויות נחשבות העריכו את התמיכה הציבורית בזכויות הקהילה הגאה וגם בקנאביס כנמוכה מכפי שהייתה בפועל.
החוקים הפדרליים בארצות הברית היו רחוקים יותר מדעת הקהל מאשר חוקי המדינות בנושאים הללו.
שימוש בילדים בפיגועי התאבדות פלסטינים נעשה בתקופת האינתיפאדה השנייה על ידי ארגוני הטרור הפלסטינים.
קבוצות מיליטנטיות פלסטיניות השתמשו בילדים לפיגועי התאבדות.
קטינים גויסו לתקוף מטרות ישראליות, צבאיות ואזרחיות כאחד.
גילם של הנערים הללו נע בין 16 ל–17.
ארגוני הטרור ניצלו את חזותם התמימה של הקטינים, שאינה מעוררת חשד, בכדי להטמיע ביתר קלות מחבלים במקומות הומי אדם.
בנוסף ילדים ונערים אלו נתפסו על ידי מגייסיהם כנוחים להשפעה.
ארגוני הטרור עסקו בשכנועם של הילדים והנערים כי במותם הם יזכו לחיי אושר בעולם הבא.
מעורבות מכוונת זו של ילדים בסכסוך מזוין גונתה על ידי ארגוני זכויות אדם בינלאומיים.
לפי נתוני צבא ההגנה לישראל, בשנים 2000–2003 צעירים מתחת לגיל 18 ביצעו 29 פיגועי התאבדות.
על פי אמנסטי אינטרנשיונל, "קבוצות חמושות פלסטיניות הראו שוב ושוב התעלמות מוחלטת מזכויות האדם הבסיסיות ביותר, בעיקר הזכות לחיים, על ידי פגיעה מכוונת באזרחים ישראלים ועל ידי שימוש בילדים פלסטינים בהתקפות מזוינות.
ילדים רגישים לגיוס על ידי מניפולציה או עלולים להידחף להצטרף לקבוצות חמושות מסיבות שונות, כולל רצון לנקום מות קרובי משפחה או חברים שנהרגו על ידי הצבא הישראלי".
ארגון Human Rights Watch דיווח גם כי "לא היו ראיות לכך שהרשות הפלסטינית גייסה או השתמשה בילדי חיילים".
לפי המרכז הפלסטיני לזכויות האדם, באינתיפאדת אל-אקצא, ילדים שימשו כ"שליחים ובלדרים, ובמקרים מסוימים כלוחמים ומתאבדים בהתקפות על חיילים ואזרחים ישראלים".
במהלך אינתיפאדת אל-אקצא פת"ח, חמאס, תנועת הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני והחזית העממית לשחרור פלסטין היו מעורבים כולם בשיתוף ילדים בדרך זו.
הנושא הובא לידיעת העולם לאחר תקרית ששודרה בטלוויזיה בה פורק מנשקו נער פלסטיני עם מוגבלות שכלית, חוסאם עבדו בילאל, במחסום חווארה.
המחבל המתאבד הפלסטיני הצעיר ביותר שפוצץ את עצמו היה עיסא בדיר, תלמיד תיכון בן 16 מהכפר אל דוחא.
הוא פוצץ את עצמו בפארק בראשון לציון והרג נער וקשיש.
לפי נתוני צבא ההגנה לישראל, בשנים 2000–2003 בוצעו 29 פיגועי התאבדות על ידי קטינים.
ממאי 2001 בוצעו 22 פיגועי ירי ופיגועים באמצעות מטעני חבלה על ידי צעירים מתחת לגיל 18, ויותר מ-40 צעירים מתחת לגיל 18 היו מעורבים בניסיונות פיגוע התאבדות שסוכלו (שלושה ב-2004).
ב-24 במרץ 2004, שבוע לאחר לכידת מטען חבלה בתיק של עבדאללה קוראן בן ה-12, חוסאם עבדו, פלסטיני בן 16, נלכד במחסום חווארה לובש חגורת נפץ.
הנער הצעיר קיבל תשלום על ידי מיליציית התנזים כדי לפוצץ את עצמו במחסום.
חיילי צה"ל שאיישו את המחסום חשדו בו ואמרו לו להתרחק מאנשים.
מאוחר יותר הגיע צוות חבלה וסילוק פצצות ובאמצעות רובוט חבלה משטרתי הוסרה ממנו חגורת הנפץ.
חוסאם הסביר כי הציעו לו 100 ש"ח ויחסי מין עם בתולות גן העדן אם יבצע את המשימה.
הוא אמר בנוסף שהחברים שלו לעגו לו בכיתה.
ב-30 במאי 2004 דיווח הניו יורק טיימס על האשמות ישראליות לפיהן גדודי חללי אל-אקצא משתמשים בילדים כדי לגייס את חברים לכיתה כמחבלים מתאבדים.
בדו"ח צוין נחשף כי נער בן 15 משכם בשם נאסר עוורתאני, גייס ארבעה מחבריו לכיתה.
אחד מהם היה חוסאם עבדו.
ב-16 ביוני 2004 נעצרו על ידי צה"ל שתי ילדות, בנות 14 ו-15, בגין תכנון פיגוע התאבדות.
על פי הודעת צה"ל, הילדות גויסו על ידי פעילים מתנזים, הזרוע הצבאית של פת"ח, והודרכו על ידי חזבאללה.
ארגוני הטרור הפלסטינים גייסו נערים ונערות כדי להוציא פיגועים לפועל.
זאת מתוך הערכה שלנערות יהיה נוח יותר לעבור את מחסומי צה"ל, ולהתקרב לחיילים.
ב-27 באוגוסט נעצר בצפון רצועת עזה נער פלסטיני בן 15 שנשא שני מטעני חבלה על גופו לאחר שניסה לבצע פיגוע נגד חיילים שרדפו אחרי משגרי רקטות קסאם על אזרחים ישראלים.
ב-11 באוקטובר נעצר נער פלסטיני בן 14 על ידי כוחות צה"ל.
הוא אמר לחיילים ששני מחבלים מהתנזים איימו לרצוח אותו ולהפיץ עלון המאשים אותו בשיתוף פעולה, אלא אם יסכים לבצע פיגוע התאבדות.
הם צילמו אותו עם אקדח ועם הקוראן והכריחו אותו לכתוב צוואה.
ב-1 בנובמבר 2004 עמר אל-פאר בן ה-16 ביצע פיגוע התאבדות בשוק הכרמל, לאחר שגויס על ידי ארגון הטרור החזית העממית לשחרור פלסטין.
לדברי פרופסור אמריטוס לפסיכיאטריה בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת וירג'יניה, ומיק וולקן, רוב המחבלים המתאבדים במזרח התיכון נבחרים כבני נוער.
הם מקבלים חינוך קַנָּאִי, ולאחר מכן נשלחים למלא את תפקידם כשהם בסוף שנות העשרה או בתחילת עד אמצע שנות העשרים לחייהם.
ה"חינוך" יעיל ביותר כאשר גורמים הזהות הקבוצתית הדתית ניתנים כפתרונות לתחושות בושה, השפלה וחוסר האונים פרטיות.
החלפת אלמנטים מושאלים שהוענקו על ידי אלוהים, עבור עולמו הפנימי של האדם, הופכת את אותו אדם לכל יכול ותומכת בנרקיסיזם של הפרט.
לטענת וולקן אין קושי למצוא צעירים המעוניינים להפוך למחבלים מתאבדים ביהודה ושומרון וחבל עזה.
הצעירים הפלסטינים חווים השפלה מאירועי העבר או מאירועים צפויים, מה שפוגע בהזדהות ההסתגלותית שלהם עם הוריהם, מכיוון שגם הוריהם מושפלים.
וולקן מביא כדוגמה מכות, עינויים או אובדן של הורה, כאירועים משפילים אופייניים, אש עשויים להפוך אדם צעיר לרגיש יותר לגיוס כמחבל מתאבד.
לאחר גיוסם, מעודדים את הקטינים להתנתק מ"עולם החומר" ונתונים לתוכנית אינטנסיבית של שינון וחזרה על הקוראן, אשר מבוססת יותר על צליל מאשר על משמעות.
הטכניקה האופיינית ליצירת מחבלים מתאבדים במזרח התיכון כוללת שני שלבים בסיסיים: ראשית, "המורים" מוצאים צעירים שזהותם האישית כבר מופרעת ומחפשים "אלמנט" חיצוני להפנים כדי שיוכלו לייצב את עולמם הפנימי.
שנית, הם מפתחים "שיטת הוראה" ה"כופה" את הזהות הקבוצתית הגדולה, האתנית ו/או הדתית, לתוך ה"סדקים" של הזהות האישית הפגועה של האדם.
ברגע שאנשים הופכים למועמדים להיות מחבלים מתאבדים, החוקים והתקנות השגרתיים, כביכול, או הפסיכולוגיה האינדיבידואלית אינם חלים במלואם על דפוסי החשיבה והפעולה שלהם.
אן ספקרד, פרופסור משנה לפסיכיאטריה, במרכז הרפואי של אוניברסיטת ג'ורג'טאון ופרופסור לפסיכולוגיה, מכללת וסאליוס, האוניברסיטה החופשית של בריסל, כותבת:
אום נידאל, ששלחה שלושה מבניה, כולל אחד בן 17, לפיגועי התאבדות, אמרה "אני אוהבת את הילדים שלי, אבל כמוסלמים אנחנו לוחצים על עצמנו ומקריבים את הרגשות שלנו למען האינטרס של המולדת.
האינטרס הגדול יותר עדיפות לאינטרס האישי".
מאוחר יותר היא נבחרה לבית המחוקקים הפלסטיני מטעם חמאס.
תמונת התינוק המחופש למחבל מתאבד
ב-29 ביוני 2002 תפס צה"ל את תמונת התינוק המחופש למחבל מתאבד בבית בחברון.
בתצלום מופיע תינוק בן שנה וחצי בחליפת תינוק, ולגופו קשורה חגורת נפץ מדומה.
תמונה זו עוררה זעזוע בדעת הקהל בעולם.
סבו של התינוק, רדוואן אבו טורקי, אמר שהלבשת התינוק כמחבל מתאבד הייתה "רק בדיחה".
עיתונאית פלסטינית בחברון הייתה מופתעת מהזעם והמהומה שחוללה התמונה.
לדבריה, מדובר בתמונה נורמלית ויש עוד רבות כמוה.
תמונות נוספות של ילדים ותינוקות פלסטינים הלבושים כמחבלים מתאבדים פורסמו מאז ואף הודגמו במהלך השנים בפעילויות כגון תהלוכות וקייטנות קיץ של חמאס.
שר העבודה הפלסטיני, רסאן ח'טיב, אמר שהתמונה לא מפתיעה וכי מובן שפלסטינים ילמדו את ילדיהם לנהוג באלימות נגד ישראלים.
שימור ביולוגי מתעסק בחקר שימור הטבע ושל המגוון הביולוגי של כדור הארץ במטרה להגן על מינים, בתי הגידול שלהם ומערכות אקולוגיות מפני שיעורי הכחדה מוגזמים ושחיקה של אינטראקציות ביוטיות.
זהו נושא בין-תחומי המתבסס על מדעי הטבע והחברה, והפרקטיקה של ניהול משאבי טבע.
שמירת טבע מבוססת על ממצאי הביולוגיה של השימור.
מאמצים מודעים לשמר ולהגן על המגוון הביולוגי העולמי הם תופעה עדכנית.
לשימור משאבי טבע, לעומת זאת, יש היסטוריה שנמשכת לפני עידן השימור.
אתיקה של משאבים צמחה מכורח דרך יחסים ישירים עם הטבע.
רגולציה או ריסון קהילתי הפכו הכרחיים כדי למנוע ממניעים אנוכיים לקחת יותר ממה שניתן לקיים באופן מקומי, ולכן פוגעים באספקה לטווח ארוך עבור שאר הקהילה.
דילמה חברתית זו ביחס לניהול משאבי טבע מכונה לעיתים קרובות "הטרגדיה של נחלת הכלל".
מעיקרון זה, שימור ביולוגי יכול להתחקות אחר אתיקה מבוססת משאבים קהילתיים בכל תרבויות כפתרון לקונפליקט של משאבים קהילתיים.
לדוגמה, לעמי אלסקה טלינגיט ולהאידה שבצפון- אזור הפסיפיק נורת' וסט היו גבולות משאבים, חוקים והגבלות בקרב חמולות ביחס לדיג אלתית אדומה.
כללים אלו הונחו על ידי זקני החמולה שידעו פרטים לכל החיים על כל נהר ונחל שהם ניהלו.
שימור אתיקה מצויה גם בכתבים דתיים ופילוסופיים מוקדמים.
ידיעת הטבע הייתה עיסוק מרכזי במאה ה-18, עם משלחות גדולות ופתיחת תצוגות פומביות פופולריות באירופה ובצפון אפריקה.
עד שנת 1900 היו בגרמניה 150 מוזיאוני טבע, 250 בבריטניה, גם 250 בארצות הברית ו-300 בצרפת.
השימוש הישראלי באמצעי מעקב בסכסוך הישראלי-פלסטיני נעשה כחלק ממדיניות הביטחון והמלחמה בטרור של גופי הביטחון הישראליים בשטחי יהודה ושומרון, מזרח ירושלים ורצועת עזה.
מאז מלחמת ששת הימים שולטת ישראל בשטחי יהודה ושומרון.
באזורים אלו הוקם ממשל צבאי, ולאחר הסכמי אוסלו הוקמה הרשות הפלסטינית שהוסמכה לשלוט על שטחי A (שלטון מלא) ו-B (שלטון מוניציפלי), כשהממשל הצבאי הישראלי שולט על שטח C.
בשטחים אלה פועלים מספר גופי ביטחון ישראלים, כגון צה"ל, שב"כ ומשטרת ישראל, בין השאר לשם מניעת טרור.
אמצעי המעקב שבהם משתמשת ישראל כוללים פיתוחים טכנולוגיים חדשניים שמרחיבים את היקף המידע המצוי בידי גופי המודיעין על האוכלוסייה הפלסטינית.
טכנולוגיות אלה כוללות זיהוי פנים ביומטרי, מעקבים טלפוניים, האזנות סתר, צילומי לוויינים ורחפנים, ניטור וניתוח פעילות ברשתות החברתיות ועוד.
ישראל מפעילה בשטחים אלה מספר מערכות לזיהוי ביומטרי ולזיהוי תווי פנים, לניטור האוכלוסייה הפלסטינית ולשמירת המידע שנאסף במאגר ביומטרי.
אמצעים אלה אינם כפופים להוראות חוק אמצעי הזיהוי הביומטריים, כיוון שחוק זה חל על אזרחי ישראל, ואינו חל על התושבים הפלסטינים.
ב-2017 זכתה חברת מטריקס בחוזה של משרד הביטחון ומתאם הפעולות בשטחים לאספקת ציוד לזיהוי ביומטרי של פלסטינים.
ב-2019 נחשף שמערכת הביטחון עושה שימוש במערכת זיהוי תווי פנים של חברת אניוויז'ן (AnyVision), שנקראת "Better Tomorrow", המוגדרת כמערכת מעקב טקטית (TSS - Tactical Surveillance System) ומאפשרת זיהוי פנים באירועים המוניים (Multiple face recognition in Mass crowd events).
לפי המידע שנחשף, המערכת מסוגלת לזהות פנים מתוך מאגר של 300 מיליון רשומות תוך 0.2 שניות ולהתמודד עם הסוואת הפנים, והיא כוללת מצלמות שהותקנו במחסומים ובמקומות נוספים.
על מנת לעבור בעמדות הבידוק המקושרות למערכת, נדרשו הפלסטינים להצטלם ולמסור טביעות אצבעות לצורך הנפקת תגים ביומטריים.
לפי מקורות בצה"ל, עד אוגוסט 2019 הופקו כ־450,000 תגים ביומטריים.
בעקבות החשיפה הודיעה מיקרוסופט, שהשקיעה בחברה, כי תבחן האם הטכנולוגיה עומדת בכללי האתיקה שהציבה בתחום זיהוי הפנים, ובהמשך הודיעה כי תפסיק להשקיע בחברה.
ב-2021 חשף תחקיר "הוושינגטון פוסט" כי ישראל עושה שימוש נרחב באפליקציית זאב כחול לצילום וזיהוי פנים ביומטרי באמצעות טלפונים חכמים תוך הצלבת המידע עם נתונים במאגר ביומטרי הקרוי להקת זאבים, וכי חברון רושתה במצלמות חכמות לזיהוי פנים בפיילוט שנקרא חברון עיר חכמה.
מערכות אלו משמשות לצורך מעקב ואיסוף מידע על הפלסטינים, כולל מי שאין מידע קונקרטי הקושר אותם לפעילות טרור.
עוד נחשף כי תוך כדי פעילות מבצעית נדרשו חיילים ביחידות הפועלות בגדה לצלם תמונות של פלסטינים, במטרה לבנות את מאגר הנתונים של המערכת, וכי צה"ל ערך תחרות נושאת פרסים בין היחידות שנדרשו לעמוד במכסות תיעוד והזנת פרטים למערכת.
לאחר מתקפת הפתע, ב-7 באוקטובר 2023, דווח שישראל מפעילה מערכות זיהוי פנים גם ברצועת עזה.
בשלב ראשון הופעלו המערכות בניסיון לזהות חטופים ישראליים מתוך הסרטונים שצילם החמאס ומתוך מצלמות האבטחה, בהמשך ניסתה ישראל לזהות את מחבלי הנוחבא שהיו בכוח הפושט ובשלהי 2023 דווח שישראל מפעילה את המערכות בנקודות המעבר של הפלסטינים כדי לזהות מחבלי חמאס.
רוגלות, סייבר התקפי ואיסוף מידע באמצעות טלפונים סלולריים
בפברואר 2019 השיק מתאם פעולות הממשלה בשטחים באמצעות המנהל האזרחי את אפליקציית "אלמונסק" ("המתאם").
האפליקציה משמשת כערוץ תקשורת ומתן שירותים דיגיטליים לפלסטינים ביהודה ושומרון כגון הגשת בקשות למתן היתרי כניסה לישראל.
לשם התקנת האפליקציה נדרשו המשתמשים לאשר מתן גישה למיקום הסלולרי, למיקרופון ולמצלמה של המכשיר ולכל הנתונים המאוחסנים ומשודרים באמצעותו.
בנוסף נדרשו המשתמשים לאשר שימוש במידע הנאסף באמצעות האפליקציה "לכל מטרה שהיא".
עם פרוץ מגפת הקורונה הייתה האפליקציה הערוץ הבלעדי להגשת מסמכים לצורך קבלת היתרי עבודה.
ההערכה היא שכ-50,000 פלסטינים התקינו את האפליקציה.
עם זאת, לא נטען או הוכח כי נעשה באפליקציה שימוש למטרות ריגול.
במהומות בישראל במאי 2021 עשה השב"כ שימוש במערכת לניטור הרשתות הסלולריות בישראל, ולאיכון טלפונים סלולריים, על מנת למנוע פעולות טרור.
בעקבות המהומות בהר הבית באותה שנה, נשלחו מסרונים מאיימים למאות פלסטינים אשר שהו במתחם הר הבית או בקרבתו, שבהם נכתב כי הם זוהו כמי שהשתתפו במעשי האלימות במסגד אל-אקצא וכי השב"כ יבוא איתם חשבון.
בעקבות עתירה שהוגשה לבג"ץ נגד פרקטיקה זו, בטענה כי מדובר בכלי מעקב חודרני אחר אזרחים, הודה השב"כ כי המסרונים נשלחו בתפוצה רחבה גם לתושבים שלא היו חשודים בדבר עבירה.
ביולי 2021 חשפו חברת מיקרוסופט ומעבדת המחקר "סיטיזן לאב" כי 100 פוליטיקאים, פעילי זכויות אדם, מתנגדי משטר, עיתונאים, ואקדמאים, מרחבי העולם (כמחציתם פלסטינים) נפלו קורבן לרוגלה של "קנדירו" .
"קנדירו" היא חברת סייבר התקפי אשר מספקת למוסדות מדינתיים מערכות פריצה לרשתות ולמחשבים ומופיעה ברשימת החברות המהוות סכנה לביטחון הלאומי של ארצות הברית, שעורך משרד המסחר האמריקאי.
בנובמבר 2021 פרסמו הגופים "פרונט ליין דפנדרס" ומעבדת המחקר "סיטיזן לאב" תוצאות תחקיר שהראו כי תוכנת פגסוס של חברת NSO הותקנה בטלפונים של שישה פעילים פלסטינים, שחלקם הועסקו באותה העת בארגונים אל-חק, א-דמיר ומרכז המחקר "ביסאן" .
ב-2000 פרסה משטרת ישראל כ-400 מצלמות במעגל סגור ברחובות העיר העתיקה בירושלים במסגרת פרויקט "מבט 2000".
ב-2014 הוחלט במשטרת ישראל על התקנת מערכת עין הנץ לזיהוי לוחיות רישוי.
ב-2016 זכתה חברת ח.מר תעשיות בחוזה של 30 מיליון ש"ח לשדרוג מערכת מבט 2000.
ב-2017, בעקבות פרשת המגנומטרים ומהומות הר הבית הקצתה הממשלה כ-100 מיליון ש"ח לשדרוג המערכת.
השדרוג כלל גם יכולות לזיהוי פנים.
באותה שנה הוקם חמ"ל "מבט ירושלים" כשיתוף פעולה בין המשרד לביטחון פנים, המשטרה ועיריית ירושלים, במטרה לרכז את רשת המצלמות הפרוסות ברחבי העיר ואת מצלמות "עין הנץ".
ב-2021 הורחב המערך ל-540 מצלמות והוא מכסה רחובות גם מעבר לגבולות העיר העתיקה.
ביולי 2023 נעצרה סטודנטית מבצלאל לאחר שצילמה מצלמות אבטחה בעיר העתיקה בירושלים.
רשויות המדינה, מערכת הביטחון וגורמים אזרחיים עושים שימוש בכלי טיס בלתי מאוישים (כטב"מים) ובלוני צילום המשמשים למעקב פרטני אחר תנועותיהם של פלסטינים, ניטור התכנסויות (הפגנות, תהלוכות ולוויות) ואיסוף מידע על פעילות אזרחית, כגון בנייה לא חוקית בשטחי C.
בפברואר 2023 פורסם כי צה"ל פיתח רחפן המצויד במערכת למיפוי תלת-ממדי ועושה שימוש בלהקת רחפני תצפית הקרויה "ערכת רונן".
בין ספקיות הציוד למערכת הביטחון נמנות החברות אלביט, התעשייה האווירית, פורמולה מערכות, אירונאוטיקס ועוד.
מערכת הביטחון פיתחה יכולות מעקב אחר פעילות חשודה ברשתות החברתיות, בהתבסס על ההבנה כי מדינות אויב וארגוני טרור משתמשים ברשתות החברתיות (פייסבוק, ווטסאפ, טלגרם ואחרות) לגיוס פלסטינים למשימות ריגול ולביצוע פעולות חבלניות.
בשלהי 2018 דיווח ראש השב"כ נדב ארגמן לוועדת חוץ וביטחון על סיכול כ-480 פיגועים ב-2018, ולדבריו "הרוב המכריע של הסיכולים האלו התבצע בשקט, כתוצאה מניטור רשתות חברתיות ועבודת סיכול קלאסית".
בישראל ובעולם נשמעה ביקורת על הפגיעה שגורמות פעולות המעקב של ישראל בזכויות הפלסטינים בשטחי הרשות.
שנקר נאראיאן (Shankar Narayan), מנהל פרויקט "טכנולוגיה וחירות" ב, אמר כי "הנחת היסוד בחברה חופשית היא שרשויות המדינה לא אמורות לעקוב אחר אזרחים ללא חשד לעוולה, וכי עומדת להם חזקת החפות כל עוד לא נמצאו אשמים.
השימוש הנרחב בטכנולוגיית זיהוי פנים הופך את הנחת היסוד על פיה עד אשר מתחילים להפוך לחברה שבה כולם נתונים כל הזמן תחת מעקב, ללא קשר למעשיהם".
באוקטובר 2020 הגיש חבר הכנסת עופר כסיף שאילתה בנושא, שבה ביקש לדעת "האם הצבא עושה שימוש בטכנולוגיה לזיהוי פנים בגדה המערבית; מה השימוש שנעשה בטכנולוגיה זאת, ואיזו חברה מספקת את הטכנולוגיה".
בדצמבר 2020 עתרה האגודה לזכויות האזרח מכוח חוק חופש המידע נגד צה"ל ומשטרת ישראל בדרישה לקבל מידע על השימוש שעושה הצבא בטכנולוגיה לזיהוי פנים בשטחים הנתונים לשליטתו.
שימור דיגיטלי הוא מונח בתחום הספרנות והארכיונאות המתאר מאמץ הנעשה כדי לוודא שמידע דיגיטלי נשאר זמין ושמיש.
המונח כולל בתוכו את כל תהליך השימור; תכנון, מציאת משאבים, שימוש בכלים רלוונטיים וטכנולוגיה, וכן נושאי מדיניות, אסטרטגיה ופעולות הנעשות כדי לוודא גישה למידע המאוחסן בפורמטים לא נגישים ולמידע דיגיטלי מקורי.
מטרת השימור היא עיבוד ויצירה של עותק נאמן למקור, ככל האפשר.
המונח טומן בחובו משמעות נוספת; על פי המדריך Harrod's Librarian Glossary, הגדרת שימור דיגיטלי היא:
הצורך בשימור דיגיטלי התעורר בעקבות אורך החיים הקצר, יחסית, של מדיה דיגיטלית.
שימוש נרחב בדיסק קשיח הוליד בעיות כמו חוסר היכולת לגשת אליו בעקבות התקדמות טכנולוגית, פגימת המוצר לאחר כמה שנים, וזיכרון הבזק, אשר אחסון בו גורם לאיבוד המידע לאחר כמה שנים ללא שימוש, ואיכות שימור המידע בו נתון להשפעות שונות כמו טמפרטורה וכמות האחסון על הדיסק.
מורשת האנושות אוחסנה באמצעים חומריים רבים במהלך השנים, כמו אבנים, פפירוס, קלף, נייר ועוד.
כיום, כמות גדולה של מידע מאוחסן באמצעים דיגיטליים, המשתנים עם הזמן, כגון רשתות חברתיות, פורומים, ספריות תמונות מתעדכנות ועוד.
יצירת התוכן הדיגיטלי זמינה וזולה יחסית, ומאפשרת להותיר את המידע עדכני, ולעיתים כך גם לגרוס מידע ישן.
ב-2006, פיתח ה-Online Computer Library Center אסטרטגיית ארבע נקודות לשימור דיגיטלי לטווח הארוך:
הערכת סיכונים לאיבוד התוכן, בהתבסס על משתנים טכנולוגיים כמו הפורמט של הקובץ, שימוש נפוץ בו ועוד.
בדיקה לטובת קביעת הצעדים הדרושים לשימור התוכן.
קביעת המטא-דאטה הדרוש לכל סוג אובייקט והדרכים לקישורו לקובץ.
ארכיונים וספריות מחקר רבות החלו או מתכוונים להתחיל בתהליך שימור דיגיטלי בקנה מידה רחב (LSDIs).
השחקנים המובילים בתחום זה הם מוסדות תרבות, חברות מסחריות - כמו גוגל ומיקרוסופט, וארגונים ללא מטרות רווח כמו OCA , פרויקט מיליון הספרים , HathiTrust .
המוטיבציה העיקרית של גופים אלה היא הרחבת הנגישות למאגרי מידע אקדמיים.
כ-30 מוסדות תרבות, כולל 12 החברים ב-CIC , חתמו על הסכמי דיגיטציה עם גוגל או מיקרוסופט.
חלק מהם משתתפים גם במיזמי שימור נוספים.
מיזם נוסף הוא הארכיון העולמי הארקטי - מתקן לשימור מידע של ההיסטוריה והתרבות האנושיים ממספר מדינות, ארגונים וחברות.
חמאס וארגוני טרור פלסטיניים נוספים השתמשו במכוון באוכלוסייה האזרחית של רצועת עזה כמגן אנושי.
הדבר אושר על ידי נאט"ו, האו"ם, האיחוד האירופי, ארצות הברית, ישראל, מספר מדינות אירופיות, עיתונאים וארגוני זכויות אדם.
אסטרטגיה זו כוללת שיגור רקטות, הקמת תשתיות צבאיות וניהול לחימה עם צה"ל מאזורי מגורים ומסחר ואף מבתי חולים או בסמוך אליהם.
במהלך השנים, חמאס הודיע כי הוא רואה בנפגעים אזרחיים פלסטינים כדבר בלתי נמנע וכדבר שמשרת את מטרתו.
טענות ותעודים לשימוש במגנים אנושיים על ידי ארגוני טרור פלסטינים, כולל חמאס, הועלו במהלך המבצעים השונים בעזה החל משנת 2006, ובהם מבצע עופרת יצוקה (2008), מבצע צוק איתן (2014), וכן מלחמת חרבות ברזל (2023).
ב-2023 הציגה ישראל ראיות הטוענות כי חמאס הכניס חלקים מרשת הפיקוד שלו וממערכות המנהרות הצבאיות שלו תחת תשתית אזרחית, לרבות בית החולים שיפא בעיר עזה, ואחסן נשק מתחת לבית החולים א-רנתיסי.
דיווחים אלו אושרו על ידי הפנטגון, אך הוכחשו על ידי חמאס.
נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן תיאר את השימוש הצבאי של חמאס בבית החולים שיפא כפשע מלחמה.
במהלך המלחמה, חמאס ניסה, לפי הדיווחים, להרתיע את הפלסטינים ולמנוע את התפנותם מאזורי הלחימה, וקרא להם להישאר במקומם.
קיימת ביקורת על חמאס בהקשר של השקעה רבה בתשתיות התקפיות כמו טילים, והשקעה במנהרות תקיפה ובונקרים לאנשיו, אך התעלמות מצרכי הביטחון של תושבי עזה עצמם לדוגמה העדר בניית מקלטים.
לפי מאמר שפורסם על-ידי מרכז המצוינות האסטרטגי של נאט"ו, מטרת השימוש באסטרטגיית המגן האנושי בידי חמאס וארגוני טרור אחרים ברצועת עזה היא להרתיע את ישראל מפעולה בשל הקפדתה על מזעור אבידות בקרב בלתי-מעורבים וכן כדי לעורר את דעת הקהל העולמית כנגד ישראל.
אסטרטגיה זו מאפשרת לחמאס להאשים את ישראל בפשעי מלחמה, וכן להגן על נכסיו וכוחותיו מפני צה"ל.
גישה זו היא דוגמה ללוחמה משפטית, יישום שיטתי של פלטפורמות משפטיות וציבוריות כדי להחליש את היריב במהלך סכסוך מלחמתי.
צוות של רשת PBS סיקר את עבודת הצוות הרפואי בבית החולים שיפא בשנת 2006 במהלך המאבק בין פתח לבין חמאס על השליטה בעזה.
הצוות תיעד מספר רב של חמושים של חמאס במקום, איום של אחד מהם על רופא במקום וקרבות בבית החולים עצמו.
בשנת 2019 קבע מאמר של מרכז המצוינות לתקשורת אסטרטגית של נאט"ו כי חמאס "משתמש במגנים אנושיים בסכסוכים עם ישראל מאז 2007".
בניתוח שלאחר מבצע עופרת יצוקה הצהיר ארגון אמנסטי אינטרנשיונל כי: "בניגוד להאשמות חוזרות ונשנות של גורמים ישראלים על שימוש ב"מגנים אנושיים", אמנסטי אינטרנשיונל לא מצאה ראיות לכך שחמאס או לוחמים פלסטינים אחרים כיוונו את תנועת האזרחים להגן על מטרות צבאיות מפני התקפות.
לדוגמה תושבים סיפרו לאמנסטי אינטרנשיונל כי במהלך המבצע ירו לוחמי חמאס רקטה בלילה מחצר בית ספר ממשלתי במרכז העיר עזה, וכי הלוחמים נהרגו בהתקפה ישראלית על הרחוב בעת שעזבו את חצר בית הספר.
במקרה אחר ראה אחד התושבים מחבלי חמאס מציבים משגר רקטות באמצע רחוב בעיר עזה בשעת לילה.
במהלך מבצע עמוד ענן (2012) ומבצע צוק איתן ב-2014 קבעו דיווחים רבים כי חמאס השתמש באזרחים כמגנים אנושיים.
הנציבה העליונה של האו"ם לזכויות אדם, נאווי פילאי, האשימה חמושים של חמאס בהפרת החוק ההומניטארי הבינלאומי על ידי "הצבת רקטות בתוך בתי ספר ובתי חולים, או אפילו שיגור רקטות אלה מאזורים מאוכלסים בצפיפות".
האיחוד האירופי גינה את חמאס, ובמיוחד גינה את "הקריאות לאוכלוסייה האזרחית בעזה לנדב את עצמה כמגן אנושי".
בראיון בספטמבר 2014, הודה בכיר בחמאס בפני סוכנות AP כי הארגון ירה לעבר ישראל מאזורים אזרחיים.
הוא ייחס את הדבר ל"טעויות", אך טען כי לחמאס יש אפשרויות מועטות בגלל הנוף הצפוף של הרצועה, עם מיעוט השטחים הפתוחים שלה.
הוא הכחיש האשמות כי רקטות שוגרו "מבתי ספר או בתי חולים כשלמעשה הן נורו במרחק של 200 או 300 מטר (יארד) משם".
בראיון ב-2014 אמר בכיר חמאס ח'אלד משעל למראיין CNN כי הארגון לא השתמש באנשיו כמגנים אנושיים.
שימוש במתקני חינוך לשם לחימה
כמו כן ביצע חמאס שיגורי רקטות ופצמ"רים מחצרות בתי ספר, כולל ירי הפצמ"רים ממנו נהרג ילד ישראלי בן 4.
שימוש בתשתיות רפואה לשם לחימה
ב-22 ביולי 2014 פרסם דובר צה"ל סרט המתעד פעילי טרור נמלטים מאתר שיגור באמצעות אמבולנס.
במהלך המבצע פגע צה"ל גם בבתי חולים בטענה שמוסתרים בהם טילים חבויים.
באופן כללי צוותי עיתונות לא נוהגים לדווח על מקומות שיגור של רקטות מעזה.
צוות עיתונאים פינים מהלסינגין סנומט דיווחו כי ראו שיגורים של רקטות שנורו ממגרש החניה בבית החולים שיפא.
שני רופאים נורווגים שעובדים בבית החולים במשך עשרות שנים הכחישו שהייתה נוכחות לוחמנית בקרבת מקום, ואמרו שהאדם החמוש האחרון שראו ליד הבניין היה רופא ישראלי בזמן האינתיפאדה הראשונה.
בשנת 2014 נתקלו עיתונאי הגרדיאן "ב"אנשים חמושים" בתוך בית חולים אחד, ודיווחו על "מנהיגי חמאס בכירים" בתוך בית חולים אחר.
שימוש באתרי דת לשם לחימה
קריאות לתושבי עזה להישאר באזורי לחימה
ב-8 ביולי 2014 דובר חמאס בערבית, סאמי אבו זוהרי בערוץ אל-אקצא של חמאס קרא לאזרחי עזה להישאר בשטחים שנמצאו תחת אש של ישראל.
הדבר גרם להאשמות מצד ישראל והאיחוד האירופי שחמאס קורא לאנשים להתנדב לשמש כ"מגן אנושי למעשה".
לטענת אמנסטי אינטרנשיונל, ייתכן שקריאתו של חמאס נבעה מרצון למנוע פאניקה נוספת בקרב אזרחים, בהתחשב הן בהיעדר מקלטים בעזה והן בעובדה שחלק מהאזרחים שנשמעו לאזהרות צה"ל היו צפויים להפגע מהתקפות ישראליות.
בראיון ב-13 ביולי, אבו זוהרי צוטט גם כאומר, כי "חמאס מתעב את הפלסטינים התבוסתיים המבקרים את המספר הגבוה של קורבנות אזרחים.
אנחנו מובילים את עמנו למוות...
בראיונות עם תושבים מעזה, כתבי האינדפנדנט והגרדיאן הגיעו למסקנה שהטענה שחמאס אילץ אזרחים להישאר באזורים מותקפים בניגוד לרצונם היא מיתוס; תושבים רבים אמרו להם שהם סירבו להישמע לאזהרות צה"ל מכיוון שאפילו אזורים שישראל הכריזה בטוחים לפליטים הופגזו על ידי צה"ל.
עורך אזור המזרח התיכון של ה-BBC, ג'רמי בואן, אמר גם כי הוא "לא ראה ראיות לכך שחמאס משתמש בפלסטינים כמגן אנושי".
מסמך של אמנסטי אינטרנשיונל מיולי 2014 טען כי "אין עדויות בשלב זה לכך שאזרחים פלסטינים שימשו בכוונה על ידי חמאס או קבוצות פלסטיניות חמושים במהלך הלחימה הנוכחית כדי 'להגן' על מקומות ספציפיים או אנשי צבא או ציוד מפני התקפות ישראליות".
הערכת אמנסטי אינטרנשיונל הייתה שהמשפט ההומניטארי הבינלאומי הוא ברור בכך ש"גם אם בכירים או לוחמים מחמאס או קבוצות חמושות פלסטיניות הקשורות לפלגים אחרים אכן הורו לאזרחים להישאר במקום מסוים כדי להגן על מטרות צבאיות מפני התקפות, כל המחויבויות של ישראל להגן על אזרחים אלו עדיין יחולו".
אולם ארגון זכויות האדם עדיין מצא שארגונים פלסטיניים, כמו בעימותים קודמים, פתחו בהתקפות מאזורים אזרחיים.
ארגון אמסטי אינטרנשיונל טען כי "היו ראיות רבות המצביעות על כך שבניגוד לכללי צה"ל, חיילים ישראלים השתמשו באזרחים פלסטינים וילדים כמגן כדי להגן על עצמם" על ידי שליחת פלסטינים לבתים שבהם אותרו חמושים אחרים וכדי לעודד את כניעתם.
ב-2015, הוושינגטון פוסט כתב על דו"ח של אמנסטי אינטרנשיונל שגינה מיליציות פלסטיניות על אחסון תחמושת ושיגור רקטות ממבנים אזרחיים ודיווח כי שיגור התקפות ואחסון רקטות "קרוב מאוד למקומות שבהם מאות אזרחים עקורים תופסים מחסה." הדוח ביקר גם את ארגוני הטרור וקבע כי מעשיהם מצטברים לכדי פשעי מלחמה.
הדו"ח קבע כי "הראיות הזמינות מצביעות על כך שקבוצות חמושים פלסטיניים ירו רקטות ומרגמות מאזורי מגורים במהלך הסכסוך ביולי/אוגוסט 2014, וכי לפחות בחלק מהזדמנויות שוגרו קליעים בסמיכות למבנים אזרחיים.
...שטחים משמעותיים בשטח של 365 קמ"ר אינם מגורים, וביצוע פעולות איבה או שיגור אמצעי לחימה מאזורים אלה מהווה סיכון נמוך יותר לסכן אזרחים פלסטינים...
קבוצות חמושים פלסטיניים אחסנו רקטות ותחמושת אחרת במבנים ובמתקנים אזרחיים, כולל בתי ספר של האו"ם, במהלך עימות...
אחסון אמצעי לחימה במבנים אזרחיים או שיגור התקפות מקרבת מבנים אזרחיים, מפרים את החובה לנקוט בכל אמצעי הזהירות האפשריים כדי להגן על אזרחים מפני השפעות התקפות.
אבל הם לא בהכרח מסתכמים בהפרה הספציפית של שימוש ב"מגנים אנושיים" על פי המשפט ההומניטארי הבינלאומי, הכרוך ב"שימוש בנוכחות (או בתנועות) של אזרחים או אנשים מוגנים אחרים כדי לחסין נקודות או אזורים מסוימים (או כוחות צבאיים) מפני פעולות צבאיות".
לפי פיליפ לותר, מנהל תוכנית המזרח התיכון וצפון אפריקה באמנסטי אינטרנשיונל, "הראיות המצביעות על כך שרקטה ששוגרה על ידי קבוצה חמושה פלסטינית גרמה ל-13 הרוגים של אזרחים בתוך עזה, מדגישה עד כמה הנשק הזה יכול להיות חסר הבחנה.
השלכות איומות של השימוש בהם".
הוא גם הצהיר כי "אין להכחיש את ההשפעה ההרסנית של התקפות ישראל על אזרחים פלסטינים במהלך הסכסוך, אבל הפרות מצד אחד בסכסוך לעולם לא יכולות להצדיק הפרות מצד יריביהם".
במהלך מלחמת חרבות ברזל, ישראל הצהירה כי חמאס הציב באופן אסטרטגי חלקים ממערכת המנהרות הצבאית ומרשת הפיקוד שלו מתחת לתשתית אזרחית, כולל בית החולים שיפא בעזה.
עדויות וידאו מחקירות של שני חברי הזרוע החמושת של חמאס תומכות בקביעה כי חמושים של חמאס משתמשים בבתי חולים כאמצעי הגנה מפני תקיפות צה"ל.
ב-13 בנובמבר 2023 הציג דובר צה"ל דניאל הגרי ראיות לעיתונאים המצביעות על נוכחות תשתית חמאס בבית החולים א-רנתיסי, בית חולים לילדים בעזה.
עדויות אלה כללו סרטון המציג חומרי נפץ, אפודי התאבדות ואופנוע שנעשה בהם שימוש בפיגועים ב-7 באוקטובר, כולם מוסתרים במרתף.
בנוסף, הציג הגרי צילומים של פיר עמוק עם סולם, שלטענתו הוא הכניסה למנהרה שנמצאת בסמוך לבית ספר ולבית חולים.
הוא תיאר את המנהרה הזו כ"מנהרת טרור", והדגיש את השימוש בה למטרות טרור.
מעדויות שנאספו בצה"ל עולה כי חמאס השתמש במבני בית ספר לאחסון כלי נשק צבאיים, כגון רקטות, טילים נגד טנקים, משגרים ורובים אוטומטיים.
מחסנים צבאיים אלו נמצאו בסמיכות לכיתות מתפקדות, דבר המצביע על אסטרטגיה מכוונת של שימוש במבנים אזרחיים כמגנים.
ב-16 בנובמבר פרסמו חיילי צה"ל צילומים שמראים רקטות של חמאס שהוחבאו בתוך מיטת ילדה בעזה, וכן קובץ שמע שלטענתם הוא הקלטת שיחה בין פעילי חמאס הדנים בהעברת טיל נ"ט בעזה באמצעות עגלת תינוק.
צה"ל פרסם סרטונים של מצלמות האבטחה בבית החולים שיפא מ-7 באוקטובר.
הסרטונים מראים מחבלים של חמאס מובילים בכוח חטופים שנחטפו משטח ישראל - אזרח נפאלי ואזרח תאילנדי.
צה"ל גם פרסם כי גופותיהן של יהודית וייס, ורב"ט נועה מרציאנו נמצאו במבנים סמוכים לבית החולים.
כמו כן, ניתן לראות בתוך מרחב בית החולים שיפא כלי רכב צבאיים ואזרחיים שהובאו מישראל במהלך הטבח.
לטענת צה"ל "הממצאים מוכיחים כי חמאס השתמש בבית החולים ביום הטבח עצמו כתשתית טרור".
מאוחר יותר נחשפה מתחת לשיפא רשת מנהרות טרור ובה חדרים מבצעיים וחדרים לשהייה ארוכה.
ב-2 בדצמבר חשפו כוחות צה"ל 30 רקטות גראד לצד אמל"ח ותחמושת רבה, מוסתרים מתחת בבית פרטי, מתחת לארגזים של אונר"א.
ב-9 בדצמבר ניהלו כוחות צה"ל קרב ירי עם מחבלים שהסתתרו בבית ספר של אונר"א ובמסגד בשג'אעייה.
באותו יום, לוחמים של חטיבה 55 מצאו אמצעי לחימה בבית ספר במרחב בין בית חאנון לג'באליה כולל רובים ותחמושת.
אלו הוסוו בתוך כיתות לימוד, חלקם הוחבאו בשקיות של סוכנות אונר"א.
בתוך בית ספר אחר בצפון רצועת עזה, חיילי חטיבה 551 מצאו בובת דובי גדולה בה הוחבאו נשק צלפים ותחמושת.
ב-11 בדצמבר נהרגו חמישה חיילי צה"ל מגדוד 8111 בחטיבה 4 במהלך לחימה עם לוחמי חמאס שפעלו במתחם בית ספר בכפר קרארה ממזרח לחאן יונס.
מחבלים וחוליות נ"ט של חמאס ירו אל החיילים מתוך בית הספר ולאחר שהכוח התקרב הפעילו מולו מטעני חומר נפץ שהרגו את החיילים ופצעו קשה חייל נוסף.
ב-31 בדצמבר פרסם צה"ל סרטון המתאר מטען חומר נפץ שהותקן בגן ילדים בעזה.
ב-4 בינואר 2024 פרסם צה"ל סרטון המתאר בניין ממולכד מחנה נור א-שמס ליד טול כרם.
הבניין הכיל מספר מטעני חומר-נפץ מסווים בבניין שבקומתו התחתונה נמצא גן ילדים של אונר"א.
בבניין אותרה מערכת הפעלה מחוברת למטענים מסביב לבניין ובצירי הגישה אליו.
וכן נמצא רכב ממולכד בסמוך למבנה.
המתאר מספר מטעני חומר נפץ שהוסוו במעון יום מעל גן ילדים של אונר"א בטול-כרם.
דייוויד לאונהרד ולורן ג'קסון מה"ניו יורק טיימס" כותבים כי "חמאס החביא כלי נשק רבים מתחת לבתי חולים, בתי ספר ומסגדים כך שישראל מסתכנת בהרג אזרחים...
גם לוחמי חמאס חומקים מעל ומתחת לאדמה, מתערבבים עם אזרחים".
שיטות אלה, מסביר דייוויד פרנץ', "משמעותן שחמאס אחראי לרבים ממקרי המוות של האזרחים".
לדברי פרנץ', "הצבת משאבים צבאיים בכוונה ליד אזרחים והסוואת לוחמים לאזרחים הן שניהם הפרות של חוקי המלחמה".
על פי דיווח אחר של ניו יורק טיימס, "חמאס השתמש באזרחים כמגנים אנושיים והציב בונקרים תת-קרקעיים, מחסני נשק ומשגרי רקטות מתחת או ליד בתי ספר, מסגדים ובתי חולים".
האנליסט הצבאי של תחנת דויטשה ולה, פרנק לדווידג', אמר כי "זה תואר...
כ'ידיעה רווחת' שרבים מהמטות [של חמאס] ממוקמים מתחת לבתי חולים...
[עם] כניסות ויציאות במקומות כמו מסגדים או בתי ספר.
כל כך הרבה נפגעים שאינם לוחמים עד כה".
ג'ון ספנסר אמר כי "[חמאס] בנה רבים מהכניסות והיציאות שלו למנהרות ומעברים מתחת לאתרים מוגנים כמו בתי חולים, בתי ספר, מסגדים, מכיוון שזה מגביל את השימוש בכוח שצה"ל יכול לקחת מבלי לעבור דרך...
לדברי דפנה ריצ'מונד-ברק, פרופסור חבר ללוחמה בטרור באוניברסיטת רייכמן ומחברת הספר "לוחמה תת-קרקעית" משנת 2017, מחבלי חמאס פועלים תחת בית החולים שיפא זוכים גם ל"רמת ההגנה הגבוהה ביותר הקיימת במסגרת דיני המלחמה".
כ"הזדמנות ייחודית לפעול הרחק מרחפני מעקב, GPS וטכנולוגיות אחרות לאיסוף מודיעין".
היא הוסיפה כי "בעזה נחפרות מנהרות בבתי אזרחים, עוברות מתחת לשכונות שלמות ומובילות לאזורים מיושבים בתוך ישראל...
[מה שמאפשר לחמאס להסתיר נקודות כניסה ויציאה, ומאפשרת תנועה ופעילות בלתי מזוהה".
אבי יששכרוף אמר כי מחבלי חמאס נמצאים "מתחת לבתים ולשכונות של העיר עזה, בתקווה שישראל לא תתקוף אותם כי הם מתחבאים מתחת למגנים אנושיים, ושאם ישראל תתקוף את השכונות הללו, היא תהרוג אזרחים רבים.
וכל העולם הולך להאשים את ישראל בפשעי מלחמה".
"הדבר העצוב בכל זה", אמר יששכרוף, "הוא [ש]לחמאס לא אכפת מהעם שלו" ומטרתו "לא רק להרוג ישראלים אלא לכמה שיותר אזרחים פלסטינים [גם נפגעים]".
הכתב פול נוקי בעודו משובץ ביחידה של צה"ל, דיווח על ל"ירי ופצצות מרגמה שהגיעה מבית החולים האינדונזי", שעד אז נראה היה שהתרוקן מחולים ורק חמאס השתמש בו.
לדברי כתבת הבריאות רוני לינדר מ"הארץ", "עדויות שהצטברו מאז פרוץ המלחמה מצביעות על כך ששיפא הפך למפקדה המרכזית של פעילות הנהגת חמאס".
נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן הצהיר כי חמאס משתמש בפלסטינים חפים מפשע כמגן אנושי והדגיש את הצורך להגן עליהם.
מזכיר המדינה האמריקאי, אנתוני בלינקן, קרא לחמאס להפסיק להשתמש באזרחים כמגנים אנושיים.
מזכ"ל האו"ם אנטוניו גוטרש הצהיר גם כי חמאס ופלגים פלסטיניים אחרים השתמשו באזרחים כמגן אנושי.
במהלך ישיבת מועצת הביטחון של האו"ם על המזרח התיכון שהתקיימה ב-24 באוקטובר 2023, טען שר הביטחון של בריטניה, טום טוגנדהאט, "אנו יודעים שחמאס משתמש באזרחים פלסטינים חפים מפשע כמגן אנושי; הם שיבצו את עצמם בקהילות אזרחיות".
שרת החוץ של גרמניה, אנאלנה ברבוק, אמרה: "אסור לנו ללכת שולל על ידי ספר המשחקים של חמאס", והדגישה את "השימוש שלהם בנשים וילדים בעזה כמגנים אנושיים, והסתרת נשק מתחת לסופרמרקטים, בלוקי דירות ואפילו בתי חולים".
פיליפ קרידלקה, ז'אן אסלבורן וסרגיי קיסליצה, המייצגים את בלגיה, לוקסמבורג ואוקראינה, בהתאמה, הביעו גם הם גינוי לשימוש של חמאס באזרחים כמגן אנושי.
ב-13 בנובמבר 2023, 27 מדינות באיחוד האירופי גינו במשותף את חמאס על השימוש בבתי חולים ובאזרחים כמגן אנושי.
דובר המועצה לביטחון לאומי של ארצות הברית, ג'ון קירבי, אישר כי ברשותו מידע מודיעיני המצביע על כך שחמאס משתמש בבית החולים שיפא בעיר עזה למטרות צבאיות, אולי לאחסון נשק וגם להחזקת שבויים.
היועץ לביטחון לאומי, ג'ייק סאליבן, הצהיר כי "אתה יכול לראות אפילו מודיעין ממקורות גלויים שחמאס אכן משתמש בבתי חולים, יחד עם הרבה מתקנים אזרחיים אחרים, לפיקוד ובקרה, לאחסון נשק, לשיכון לוחמיו...
זהו הרקורד של חמאס, הן מבחינה היסטורית והן בסכסוך הזה".
לדברי גורם אמריקאי אחר, "לחמאס יש צומת פיקוד מתחת לבית החולים שיפא, משתמש בדלק המיועד לו ולוחמיו מתקבצים בקביעות בתוכו ובסביבתו".
Human Rights Watch קרא לחמאס להגן על אזרחים בשליטתם ולא להשתמש בהם כ"מגנים אנושיים".
ניסיונות הסתרה ואיום על עיתונאים
מספר עיתונאים דיווחו שחמאס איים עליהם שלא ידווחו על שימוש במגן אנושי.
נראה גם כי עיתונאים נמנעים מלדווח על איומים על ידי חמאס.
וב-11 באוגוסט הוציא ארגון העיתונאים הזרים בישראל הודעת גינוי רשמית לחמאס על כך.
ב־15 ביולי 2014 כתב הוושינגטון פוסט, William Booth, תיאר את בית החולים שיפא כ"מפקדה דה פקטו של מנהיגי חמאס, שניתן לראות במסדרונות ובמשרדים".
מאמר מערכת של מגזין טאבלט משנת 2014 טען כי מיקום מפקדת חמאס מתחת לבית החולים שיפא היא "סוד גלוי" שידוע לרוב העיתונאים העובדים בעזה, אך אלו חוששים לתאר מציאות זו לקוראים ולמאזינים.
הנושא כה ברור לכל העוסקים בדבר עד כי חמאס פוגש לעיתים קרובות עיתונאים שם.
העיתון מציין כי המאמר של Booth שמאזכר כבדרך אגב את מיקודם מפקדת החמאס בבית החולים מבצע ""burying the lede" כלומר הצנעת הנושא החשוב ביותר בתוך הכתבה, במקום הצבתה ככותרת ראשית.
לפי עורכי טאבלט הכתבים בעזה נשמעים לחוקים של חמאס או לצנזורה מרצון - כאשר מדווחים מבית החולים - ללא תמונות של אנשי חמאס חמושים בתוך בית החולים, ולא להתקרב לאזור הבונקרים.
ביולי 2014 משרד הפנים של חמאס הוציא הנחיה לפעילי מדיה חברתית לפיה עליהם תמיד לכנות אנשים שנהרגו בשם "אזרחים חפים מפשע"; ולא לפרסם תמונות של ירי רקטות ממרכזי אוכלוסייה אזרחיים.
מטרת ההנחיה היא שימור קו התעמולה של חמאס במדינות ערב ובמערב, מניעת הדלפת מידע בעל ערך צבאי לישראל, ומניעת פגיעה בתדמית חמאס.
מספר עיתונאים זרים דיווחו על הסתתרות חמאס בקרב אוכלוסייה אזרחית וקיבלו איומים ברשתות מגורמים אלמונים.
Janis Mackey Frayer עיתונאית של רשת הטלוויזיה הקנדית CTV דיווחה על חמושים מחופשים לנשים בשכונת סג'יעה בעיר.
ניק קייסי מ"וול סטריט ג'ורנל" צייץ תמונה של פקיד חמאס משתמש בבית החולים שיפא לראיונות בתקשורת, אך מאוחר יותר מחק את הציוץ.
Peter Stefanovic מערוץ החדשות 9 של אוסטרליה, צייץ על רקטות שנורו סמוך למלון שבו התגורר.
John Reed מ-Financial Times דיווח על שני טילים שנורו מקרבת בית החולים אל-שיפא.
העיתונאי הצרפתי-פלסטיני ראדג'א אבו דאג דיווח כי נחקר על ידי איש חמאס חמוש בתוך בית החולים שיפא שהורה לו לעזוב את עזה.
במהלך מלחמת חרבות ברזל, נשאל בכיר חמאס מוסא אבו מרזוק, בשבתו בקטר, מדוע חמאס שבנה כ-500 ק"מ של מנהרות לחימה, לא בנה גם מקלטים לתושבים.
הוא הצהיר כי המנהרות שנבנו על ידי חמאס נבנו כדי להגן על חמושי חמאס בלבד ולשם החזקת תחמושת, ולא עבור אזרחים.
הוא הכריז גם כי החובה להגן על האוכלוסייה האזרחית בעזה מוטלת על האו"ם ועל ישראל.
ב-24 באוקטובר, בריאיון לרשת הטלוויזיה הלבנונית LBC אמר בכיר אחר בחמאס, ראזי חמד, כי חמאס רוצה לחזור על מתקפת אוקטובר שוב ושוב עד שישראל תושמד.
לטענתו הפלסטינים הם הקורבנות ולכן כל דבר שהם עושים הוא מוצדק.
חמד דיבר בשם העם הפלסטיני וטען כי "אנחנו מוכנים לשלם מחיר".
וכי "אנחנו נקראים אומה של קדושים מעונים וגאים להקריב קדושים"
בתשדיר של מנהיג חמאס אסמאעיל הנייה מקטר, שפורסם ב-28 באוקטובר, הוא טען כי "אנחנו צריכים את הדם של נשים, של ילדים, של המבוגרים, כדי לעורר את רוח ההתנגדות שלנו, כדי לעודד את המחויבות שלנו, וישכנע אותנו להמשיך הלאה".
ביקורת על אדישות חמאס לחיי פלסטינים
העיתונאי המצרי איברהים עיסא תהה מדוע חמאס ששולט בעזה במשך 16 שנה ובנה מנהרות תקיפה ובונקרים לאנשיו ולנשק, לא בנה מקלטים לשם הגנת התושבים.
הוא תקף את חמאס וטען כי לא אכפת לארגון כמה פלסטינים ימותו וכי "חיי אזרחים פלסיטנים הם זולים".
העיתונאי הסעודי עבדול עזיז אל קמיאס, טען כי חמאס הוא רק כלי משחק בידי איראן וכי עזה נהרסת בגלל הטיפשות של מנהיגי חמאס.
הוא טוען כי חמאס משתמש בילדים ובנשים של עזה כדלק למלחמה.
בכתבה על המחיר האנושי של המלחמה, כתב הפרשן הביטחוני עמוס הראל כי "האנשים שעסקו במשך 15 שנים בבניית מתחם לחימה תת-קרקעי מתחת לבתיהם של שני מיליון בני אדם היו צריכים לקחת זאת בחשבון...
נראה שמנהיגי חמאס התעלמו מההשלכות הצפויות, או שפשוט לא היה אכפת להם".
בריאיון ל-CNN אמר הגנרל האמריקאי וסלי קלארק כי חמאס "מיקם בכוונה [ובאופן ציני] את נכסיו היקרים ביותר בבית חולים...
כדי לנסות ולעורר זעם בקהילה העולמית ולהכפיש את ישראל".
רוצה שהאזרחים האלה יהיו בסיכון".
בריאיון עם ד"ר Amaney Jamal, שסקרה את תמיכת הפלסטינים ברצועת עזה בהנהגת חמאס עלו נתונים שהצביעו על ביקורת כלפי חמאס לצד פקפוק בהנהגה הפלסטינית כולה.
העיתונאי המראיין עזרה קליין מהניו יורק טיימס תהה בהמשך לעמדת ראשי חמאס שהצהירו על צורך ב"קדושים" שיוקרבו, עד כמה תושבי עזה ישמחו להקריב את עצמם בהתחשב בסקרים אלה, בהיעדר תקשורת חופשית בעזה, ובהתחשב בכך שהבחירות בעזה בוצעו בשנת 2006.
הפרופסור לפילוסופיה מייקל וולצר טען כי "חמאס מסכן בכוונה את אזרחיו ומרוויח מכל אחד שנהרג".
לדעתו הוויכוח המרכזי לא צריך ליסוב על מידתיות אלא על אחריות.
וולצר טוען כי בעוד צה"ל מבצע את רוב ההרג, מי שאחראי להרג הוא קדום כל חמאס.
האחריות של צה"ל היא להילחם בזהירות ולכוון ולתקוף מטרות בדיוק המרבי.
ויכוח על זהירות הכרחית ועל סיכונים חיוניים נראים לו יותר מהותיים מאשר עד כמה תגובה היא פרופוציונית או לא.
הפרשן הבריטי קולונל ריצ'רד קמפ טען כי לא רק שחמאס אדיש לכך שאזרחים מעזה ימתו כתוצאה מהתקפות ישראל, הם אפילו מברכים על מקרי המוות האלה.
קמפ טוען כי חמאס ידע כי צה"ל יתקיף בחזרה שכן דבר זה מתרחש בכל מתקפה על ישראל וכי הדבר יוביל לאבדות אזרחיות.
קמפ אומר כי במקום לכנות זאת "מגן אנושי" ראוי לכנות זאת "קורבנות אדם".
לטענתו חמאס מנצל בצורה צינית את התקשורת העולמית ואת ארגוני זכויות האדם על ידי מיקוד תשומת הלב בנפגעים האזרחיים, הגזמה במספר הקורבנות ואף ביום נפגעים.
לפי קמפ חמאס יודע כי הוא לא מסוגל להביס את צה"ל באמצעים צבאיים ולכן כל האסטרטגיה שלו מבוססת על בידוד, דה-לגיטימציה והצגת ישראל כמדינה מרושעת תוך שימוש באנשי עזה עצמה כנשק במלחמה.
בדיבייט בתוכנית הטלוויזיה של פירס מורגן, האשים הרב שמואל בוטח את חאמס בשימוש בילדי עזה כבמגן אנושי.
הוא טען כי הארגון גנב מילדי עזה, כספים בסכום של כ-16 מיליארד דולר שהועברו לעזה מהקהילה הבינלאומית למטרות התקפיות, אבל לא בנה אפילו מקלט אחד לאזרחים, וכי מתחת לבית החולים שיפא יש קומפלקס צבאי.
בוטח גם השווה את תגובת ישראל לתוקפנות של חמאס לזו של תגובת בריטניה לתוקפנות הנאצית – הוא הזכיר כיצד צ'רצ'יל הנהיג נגד הנאצים הפצצות שטיח שהרסו ערים כמו דרזדן והמבורג .
לעומת זאת ישראל השתמשה בחימוש מדויק בניסיון לפגוע במטרות חמאס, העניקה מסדרון הומניטרי כדי לפנות את תושבי עזה מאזור הקרבות.
בתגובה אמר המנהיג המוסלמי Mohammed Hijab שגם התראיין לתוכנית כי צ'רצ'יל היה פושע מלחמה.
על פי מאמר שפורסם על ידי מרכז המצוינות האסטרטגי של נאט"ו, הפריסה הטקטית של מגנים אנושיים על ידי גורמים כמו חמאס מנצלת באופן אסטרטגי את המחויבות של ישראל לצמצום פגיעה לא מכוונת באזרחים ואת הרגישות המוגברת של הקהלים המערביים לנפגעים שאינם לוחמים.
גישה זו מאפשרת לחמאס להאשים את ישראל בפשעי מלחמה כאשר מספר האבדות באזרחים גדל עקב פעולות מוגברות של צבא ההגנה לישראל, שעלול להוביל לסנקציות בין-לאומיות.
מנגד, אם צה"ל ירסן את פעילותו הצבאיות כדי למזער את הנפגעים האזרחיים, חמאס זוכה ליתרון, בהיותו חשוף פחות לתקיפות צבאיות ישראליות ומסוגל לשמור על משאביו ולהמשיך בפעילותו.
יתרה מכך, סוגיית הנפגעים באזרחים מייצרת לא פעם ויכוחים פנימיים בחברה הישראלית, בעיקר בין השמאל לבין הימין.
לפי נאט"ו, אסטרטגיה זו, שהיא צורה של "לוחמה משפטית", עוסקת במינוף מסגרות משפטיות וסנטימנט ציבורי נגד יריב, במטרה לערער את הלגיטימיות שלהם, לערב את משאביו במאבקים משפטיים, או להבטיח ניצחון ב"בית המשפט" של דעת הקהל.
לפי החוק הבינלאומי, כל הלוחמים, כולל מורדים, מחויבים דיני שימוש בכוח.
לואי רנה ברס ניתח את הצבת נכסים צבאיים בקרב אוכלוסיות אזרחיות פלסטיניות, וסווג אותה כפשע ברור ובר ענישה על פי החוק הבינלאומי.
הצבת נכסים צבאיים או כוח אדם בין אוכלוסיות אזרחיות נחשבת מעשה של בוגדנות, המתוארת כ"הפרה חמורה" בסעיף 147 של אמנת ז'נבה הרביעית ואסורה על פי תקנות האג.
בנוסף, פרוטוקול I משנת 1977, המשלים את אמנות ז'נבה מ-12 באוגוסט 1949, מכיל איסורים קשורים על מעילה באמון.
תקנות אלו נאכפות לא רק באמצעות האמנות המוזכרות אלא גם באמצעות המשפט הבינלאומי המנהגי, כפי שמצוין בסעיף 38 של חוקת בית הדין הבינלאומי.
A, כפי שהודגש בסעיף 3, שותף לארבע אמנות ז'נבה משנת 1949.
תעשיות מזון ומשקאות עושות שימוש נרחב במיקרואורגניזמים במטרה ליצר מוצרים ייחודיים.
המיקרואורגניזמים שבהם משתמשים לתעשיות השונות שייכים לשלוש קבוצות טקסונומיות: חיידקים, שמרים ועובשים.
ברשימת המיקרואורגניזמים המשמשים לייצור מזון ומשקאות מפורטים סוגי המיקרואורגניזמים על פי סדר האלף בית הלטיני וכן נכתב לאלו תעשיות הם מיועדים.
ייצור טבעי או תעשייתי של מזון ומשקאות עושה לעיתים שימוש בתערובות של מיקרואורנניזמים, הן מאותה קבוצה ומאותה משפחה, ולפעמים מקבוצות ומשפחות שונות.
השימוש במיקרואורגניזמים נעשה בשלב ייצור אחד או בשלבי ייצור עוקבים, בהתאם לצרכים הטכנולוגיים של הייצור ובהתאם לתנאי הסביבה.
הוא עשוי להתבצע עם מיקרואורגניזם אחד או בתערובות מבוקרות, בשלב יחידי של הייצור או במספר שלבים.
השימוש במיקרואורגניזמים בתהליכי הייצור השונים מתבסס על ניסיון שמקורותיו משחר ההיסטוריה.
מקורות המיקרואורגניזמים השונים במיקרוביוטה של חומרי גלם צמחיים (פירות, ירקות, זרעים וגרעינים), או חומרי גלם מן החי (חלב, בשר ודגים).
מיקרואורגניזמים אלה נפוצים בטבע, הן בסביבה האביוטית, בקרקע ובאוויר והן במיקרוביוטה של האדם, בריריות של דרכי העיכול, הנשימה, דרכי המין והשתן ועל פני העור ומתנהגים כמיקרוארגניזמים קומנסליים, אשר אינם מזיקים לאורגניזם.
המיקרואורגניזמים הקומנסליים עלולים להפוך למחוללי מחלות מזדמנים, כאשר מתאפשרת חדירה לרקמות פגועות בעקבות פציעה חודרנית ואצל מדוכאי מערכת החיסון.
מבחינה היסטורית, השימוש במיקרואורגניזמים המצויים בטבע למטרת ייצור מזונות שונים התפתחה באופן מסורתי בתרבויות שונות על פני כדור הארץ.
אמנם חסרות עדויות ארכאולוגיות מדויקות לשימוש מיקרוביאלי בתקופה הקדומה מכיוון שלעיתים חסרים שרידים של מזונות מהעת הקדומה, אך ההנחה הרווחת היא כי השימוש במיקרואורגניזמים המצויים בטבע התרחשה קרוב למהפכה החקלאית לפני 12,000 שנה, במטרה ליצור מוצרים מתוצרת חקלאית עודפת בעלי תכונות אורגנולפטיות ייחודיות ובעלי עמידות גדולה יותר לקלקולים.
תהליכים אלה המכונים תהליכי תסיסה התרחשו באופן טבעי בסביבת המחיה של חברות אנושיות זמן רב לפני שהאדם גילה את עולם המיקרואורגניזמים.
היין, הלחם, הגבינה, הטופו הם דוגמה לתהליכים אלה.
המהפכה התעשייתית הובילה לתהליכי ייצור מוצרים שונים ביניהם מזונות ומשקאות בשיטות תעשייתיות המתבססות על ייצור מוצרים בכמויות גדולות תוך ניצול מרבי של חומרי גלם זמינים, תוך הקפדה על איכות מוצר אחידה לאורך זמן, על חיי מדף ארוכים ככל שניתן ועל בטיחות המזון.
הדרישה התעשייתית לאחידות מוצר הובילה להתפתחותם של סטארטרים (Starter Culture) של מיקרואורגניזמים מתורבתים המוספים לחומרי הגלם בשלבים שונים של תהליך הייצור.
השימוש בסטארטרים בייצור התעשייתי התפתח מתחילת המאה ה-20, בין השנים 1900–1930.
התסיסה בתעשיות המזון והמשקאות המודרניות
הדרישה התעשייתית לאחידות מוצר כמו גם אבטחת היכולת ליצר מזונות לאורך כל השנה, מבלי להיות תלוי באספקת חומרי הגלם בעקבות שינויים אקלימיים, הובילה להתפתחותם של סטארטרים (Starter Culture) מתורבתים המוספים לחומרי הגלם בשלבים שונים של תהליכי הייצור.
מרבית תהליכי התסיסה הנפוצים בתעשיית המזון והמשקאות הכוהליים הם תהליכי תסיסה כוהלית תוך הפיכת הסוכר לפירובאט והפיכתו לאתנול ודו-תחמוצת - הפחמן, כמו ייצור יין, בירה, ומשקאות אלכוהוליים על בסיס צמחי ותעשיית הלחם על סוגיו השונים.
תהליכי תסיסה שימושיים אחרים מתבססים על יצירת חומצות אורגניות: החומצה האצטית, החומצה הלקטית או החומצה המאלית, והם מלווים בהורדה משמעותית של ה-pH והעלאת חמיצות המוצרים.
הורדת ה-pH מובילה לקרישה של החלבון במוצרי החלב למשל.
בתהליכי התסיסה המיקרוביאלית, בעקבות פעילות אנזימטית מגוונת, נוצרים גם חומרי טעם וריח ייחודיים המעניקים למוצרים השונים תכונות אורגנולפטיות אופייניות.
בדרך זו למשל, מיוצר מגוון רחב של משקאות חלב בשלוש קבוצות עיקריות: מוצרים סמיכים (viscous product), מוצרים המיועדים לשתייה (beverage products) ומוצרים מוגזים עטירי דו-תחמוצת - הפחמן (carbonated products), כמו גם מוצרים רבים ומגוונים של גבינות, ומוצרים על בסיס סויה או קטניות אחרות.
מוצרי מזון ומשקאות שנוצרו בתהליכי תסיסה מאופינים בתכונות אורגנולפטיים ייחודיות של מרקם, צבע, טעם, ריח ומראה.
בתעשיית הגבינות, אנזימים מפרקי חלבונים, הפרוטאזות, המופרשים על ידי המיקרואורגניזמים, כגון עובשים, הופכים אותן לנוזליות יותר, כגון גבינת ברי.
אחת התוצאות של תסיסה לקטית היא יצירת הגז דו-תחמוצת-הפחמן המייצר בועות בגבינה הקשה בגדלים שונים ובפיזורים שונים המאפיין סוגי גבינה שונים.
גם בהכנת בצקים ללחם ודברי מאפה, התסיסה האלכוהולית גורמת ליצירת הגז דו-תחמוצת-הפחמן.
תוך כדי תהליך האפייה, בועות הגז הכלואות בבצק מתאדות ומוחלפות באוויר.
בועות האוויר מתקבעות ברשת הבצק תוך כדי האפייה, וכך נוצר מבנה רשתי המעניק לבצק האפוי את המבנה הספוגי האופייני המעניק למוצר את התכונות המכניות האופייניות, כגון אלסטיות.
בתהליכי התסיסה המיקרוביאלית עשויים לחול שינויים משמעותיים בצבע המוצר כתוצאה מהפרשת פיגמנטים מקבוצת הקרוטנואידים, או על ידי צמיחת תפטיר המיוצר על ידי עובשים, בחלקו הפנימי והחיצוני של המוצר.
שינויים אלה מאפיינים גבינות קשות המכונות .
שינויים בצבע תוך כדי תהליך התסיסה יכולים להיגרם גם על ידי הורדת ה-pH, למשל שינויים בצבע הפיגמנט אנתוציאנין.
שינויי צבע הירקות תוך כדי תהליך הכבישה היא תופעה נפוצה ביותר.
התסיסה גורמת לחשיפת הירקות לאוויר, וגורמת לצבעי הירקות להחוויר או להפוך לכהים יותר.
בתהליך כבישת ירקות עשויה להיות השפעה גם לתימלחת ולתבלינים המוספים בתהליך ההחמצה.
תהליכי התסיסה גורמים לפירוק הסוכרים השונים לחומצות אורגניות.
בחלק מתהליכי התסיסה משתחרר גם אתנול וגז דו-תחמוצת-הפחמן המקנים למוצרים השונים טעמים אופייניים.
לעיתים, מיקרואורגניזמים המשתתפים בתהליכי התסיסה מפרקים גם שומנים וחלבונים ועל ידי כך משנים את טעמו של המוצר.
בתסיסה הכוהלית של היין והבירה, האתנול מזרז מיצוי של טנינים, השייכים לפלבונואידים ומעניקים טעם דומיננטי למוצר.
חיידקים מסוג האצטובקטר - Acetobacter
חיידקי האצטובקטר Acetobacter המשתייכים למשפחת ה-Acetobacteriaceae הם מתגים גרם שליליים, אווירניים אובליגטוריים, מזופיליים, המצויים בטבע במיקרוביוטה של פירות וירקות וברקמות הריריות של בעלי חיים שונים.
חיידקים אלה בעלי יכולת לחמצן כוהל אתילי לחומצת חומץ בתסיסה אווירנית.
הכוהל האתילי הוא תוצר סופי של תסיסה כוהלית של סוכרים המבוצעת על ידי שמרים.
החיידקים עמידים לריכוזים גבוהים של אתנול וחומצת חומץ שנחשבים לחומרים אנטיבקטריאליים.
העמידות לחומציות גבוהה מתרחשת הודות לחלבונים עמידים ל־pH בתחום שבין 5.0 - 5.5 ואף פחות.
תהליך תסיסת חומצת החומץ הוא C2H5OH + O2 → CH3COOH + H2O.
חיידקים בקבוצה זו שימושיים בתעשיות החומץ, הבירה, השוקולד, הקפה, מזונות מותססים על בסיס סויה וכבישת ירקות ופירות.
בתעשיית החומץ נעשה שימוש במינים שונים של חיידקי האצטובאקטר.