tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בין המאפיינים המעניינים בגרסה זו של מיתוס המבול, הוא הזיהוי של הפרשנים היווניים של האל השומרי אנכי עם קרונוס, שליט הטיטאנים מהמיתולוגיה היוונית, ואביו של זאוס; ואת הטענה כי סירת הקנים שנבנתה על ידי קסיסותרוס שרדה, לכל הפחות עד ימיו של ברוסוס, ב"הרי קורסירי" (Corcyrean Mountains) שבארמניה.
קסיסותרוס הוזכר כמלך, בנו של ארדייטס (Ardates), אשר מלך 18 סארי, פרק זמן השווה לכ-64,800 שנים.
הדעה הרווחת היא שזוהי טעות תרגום, והכוונה המקורית הייתה שהוא מלך 18 שנים.
אפוס המבול האכדי מספר כיצד האל אנכי הזהיר את הגיבור אתרחסיס, המתואר כנבון במיוחד, לבנות סירה כדי להינצל מהמבול.
באפוס של זיאוסודרה לא לגמרי ברור אם המבול היה למעשה הצפה של נהר או שמדובר היה בתופעה שונה, למרות שבסיפור מתואר שכתוצאה מהמבול האנושות וכל הערים יושמדו.
על פי אחד הלוחות שנמצאו, המתאר את אפוס המבול של אתרחסיס, עולה האפשרות שבסיפור זה ה'מבול' היה למעשה שיטפון בנהר מקומי: "כמו שפיריות הן [הגופות] מילאו את הנהר.
כמו רפסודה הן שטו אל הקצה [של הנהר].
כמו רפסודה הן עברו לגדת הנהר."
מומחים שונים מפרשים את המבול של אתרחסיס כמבול כלל-עולמי, ומדגישים כי כוונת האלים הייתה למחוק את כלל האנושות, שכן נכתב שהמבול הורס: "את כל האדמה".
בהקשר רחב זה, קשה לראות כיצד הצפה של נהר מגשימה את היעד הזה.
אותם פרשנים מציעים כמה הסברים להתייחסות של הטקסט לנהר, למשל, שפה ציורית של דימויים, או שהכוונה הייתה לגוף מים שאינו נהר.
המילה השומרית "קור" המתארת 'גבעה' יכולה גם להתכוון לפירושים: הר, ארץ או אדמה, בהתאם להקשר.
סימן ה"קור" השומרי ("שאדו" באכדית) עשוי להתייחס גם לגבעות או הרים, ולכן ההתייחסות באפוס האכדי לכך שהספינה עגנה לבסוף על הר, יכולה להיות מוטעית, כי ייתכן שהכוונה הייתה לגבעה קטנה, מה שמתאים לפרשנות שמדובר היה בהצפה של נהר, ושהספינה נסחפה בנהר הפרת, ומשם יצאה אל המפרץ הפרסי.
ישנם כמה הבדלי גרסאות נוספים בין הסיפור של אתרחסיס לסיפורו של זיאוסודרה, ופרטים שונים שעשויים לחזק את הפרשנות שמסופר על הצפת נהר, לצד פרטים נוספים שעשויים לחזק את הפרשנות שמסופר על שיטפון כלל עולמי.
בלוח ה-11 של האפוס הבבלי על גילגמש, מתואר אותנפישתים כמלך החכם של עיר המדינה שורופק, שיחד עם אשתו חסרת השם שרדו את המבול שנשלח על ידי אנליל להטביע כל דבר חי על פני האדמה.
אונתיפשים הוזהר בחשאי על ידי אנכי אל המים, ובנה ספינה או תיבה גדולה כדי להציל את עצמו, משפחתו ונציגים של כל מיני בעלי חיים.
כאשר התיבה של אותנפישתים צפה במשך שבעה ימים, הוא שחרר יונה, שלא מצאה מקום מנוחה וחזרה.
לאחר מכן שוחררה סנונית שגם היא לא מצאה מקום מנוחה וחזרה אל התיבה, אבל העורב ששוחרר שלישי לא חזר, מה שהיווה סימן לאותנפישתים שהעורב מצא יבשה והמבול החל להסתיים.
כשחדלו מי השיטפון, הייתה הסירה מרותקת להר ניסיר.
אותנפישתים הקריב על ראש ההר קורבן לאנכי.
אותנפישתים ואשתו זכו לחיי אלמוות לאחר המבול, ונלקח על ידי האלים לחיות לנצח באזור המתואר כ"פיהם של הנהרות" ושם קיבל את הכינוי "אותנפישתים הרחק".
המיתוס הבבלי של אותנפישתים (שפירוש שמו, "הוא מצא את החיים", ככל הנראה מתייחס למתנת האלמוות שניתנה לו על ידי האלים), תואם את האפוס הקדום יותר של אתרחסיס, ואת הגרסה השומרית, האפוס של זיאוסודרה.
אותנפישתים ואתרחסיס הם אותו אדם.
השם של אתרחסיס השתנה לאותנפישתים לאחר שקיבל את מתת האלמוות.
דבר זה מסביר מדוע למרות שבאפוס של גלגמש גיבור המבול הוא אותנפישתים, עדיין מוזכר שמו של אתרחסיס.
קווי דמיון בין סיפור תיבת נח, הסיפור השומרי של זיאוסודרה, והסיפורים הבבליים של אתרחסיס ואותנפישתים באים לידי ביטוי במשפטים מקבילים בגרסאות שונות:
במשך שבעה ימים ושבעת לילות" – זיאוסודרה 203
"במשך שבעה ימים ושבעה לילות באה הסופה" – אתרחסיס, לוח 3, 4, 24
"שישה ימים ושבעה לילות של רוח וסופה" – גילגמש, לוח 11, 127
"יעשה זיאוסודרה פתח בספינה הגדולה" – זיאוסודרה לוח 6, 207
"הוא פנה לפתוח פתח בספינה" – ברוסוס
"ויריחו האלים את ריח הניחוח" – אתחרסיס, לוח 3, 5, 34
"ויריחו האלים את ריח הניחוח המתוק" – גילגמש, לוח 11, 160
על פי השערת התעודות, סיפור המבול התנ"כי של בראשית מתוארך לכל המוקדם למאה ה-5 לפנה"ס, ומשלב למעשה שני מקורות ספרותיים שאוגדו יחד על ידי עורך פוסט-גלותי.
הפרופסור הנס הנריך שמידט האמין ששני המקורות הספרותיים הללו נכתבו בתקופת גלות בבל, והושפעה באופן ישיר מהתרבות הבבלית, מה שגם בא לידי ביטוי בדמיון בין סיפור הבריאה התנ"כי לזה הבבלי.
זיאד חנא הוא מדען מחשב ערבי-ישראלי המכהן כמנכ"ל מרכזי המחקר והפיתוח של חברת התוכנה האמריקאית קיידנס (Cadence Design Systems) בישראל.
זיאד חנא הוא יליד הכפר ראמה, בן למשפחת פליטים מהכפר איקרית.
הוא בעל תואר ראשון במתמטיקה ומדעי המחשב מאוניברסיטת תל אביב.
בשנת 1995 קיבל תואר שני במדעי המחשב, על עבודה שכותרתה "Cave.
בשנות התשעים הצטרף לחברת אינטל כמהנדס תוכנה בקבוצות פיתוח הכלים של החברה.
במהלך 17 שנות עבודתו באינטל כיהן בתפקידי ניהול בכירים בחברה והתמקד, הן כמנהל והן כמהנדס ראשי בחברה בפיתוח כלי תוכנה בתחום האימות הפורמלי (Formal Verfication) של שבבי חומרה.
כלי התוכנה שפותחו בקבוצות התוכנה תחת ניהולו שימשו את אינטל בפיתוח רוב מעבדיה לאורך השנים.
בשנת 2007 עזב את אינטל ועבר לעמק הסיליקון בקליפורניה, שם הצטרף כסגן נשיא לפיתוח וכמהנדס ראשי בחברת הזנק צעירה יחסית בשם Jasper Design Automation.
ב-2014 נרכשה החברה על ידי חברת Cadence Design Systems ומאז מכהן חנא כסגן נשיא בכיר למחקר ופיתוח בקיידנס ומנכ"ל סניף החברה בחיפה.
באפריל 2019 מונה למנכ"ל כל מרכזי המחקר והפיתוח של החברה בישראל.
ב-2016 מונה לפרופסור אורח במחלקה למדעי מחשב באוניברסיטת אוקספורד.
על שמו של חנא רשומים פטנטים אחדים.
זיאד חנא פעיל בקידום והנגשת תחום ההיי-טק במגזר הערבי הישראלי, הוא חבר בארגון צופן - מרכזי טכנולוגיה עילית ואחד מראשי המועצה הציבורית לקידום הייטק בחברה הערבית.
חנא נשוי ואב לשתי בנות, מתגורר ועובד בחיפה.
זיאד נח'אלה (נולד ב-6 באפריל 1953; בערבית: زياد النخالة; שמו המלא בתעתיק מדויק: זיאד רשדי אלנח'אלה; נקרא גם: אבו טארק) הוא טרוריסט פלסטיני, מזכ"ל ארגון הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני.
זיאד רשדי אל-נח'אלה נולד ב-1953 בעזה וגדל בח'אן יונס.
אביו, רושדי אל-נח'אלה, נהרג באירועי ח'אן יונס ב-1956.
בשנת 1971 נעצר על ידי ישראל בשל מעורבותו במעשי טרור.
הוא נשפט ונגזר עליו מאסר עולם, אך לאחר 14 שנה שוחרר במסגרת עסקת ג'יבריל בשנת 1985. לאחר שחרורו הטיל עליו ראש הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני, פתחי שקאקי, להקים זרוע צבאית, הנקראת "פלוגות אל-קודס".
בשל פעילותו החבלנית באינתיפאדה הראשונה, נעצר על ידי ישראל בשנית באפריל 1988, וגורש ללבנון, שם שימש כנציג הארגון, ובמהלך השנים התגורר לסירוגין בסוריה ובלבנון.
ב-2011, עם פרוץ מלחמת האזרחים בסוריה, קבע את מקום משכנו בלבנון.
באוקטובר 1995, בעקבות הריגתו של פתחי שקאקי, נבחר נח'אלה לשמש כסגנו של רמדאן שלח, מזכ"ל הארגון.
בינואר 2014 צירפה מחלקת המדינה של ארצות הברית את נח'אלה לרשימת פעילי הטרור.
העילה לצירופו לרשימה הייתה הנחת מטען חבלה באוטובוס בבת ים ב-22 בדצמבר 2013, פעולה שהגא"פ קיבל עליה אחריות, וכן בשל קבלת האחריות על ירי רקטות לעבר ישראל בשנים 2008, 2009 ו-2011.
נח'אלה היה שותף לשיחות שקיימו המצרים עם הארגונים הפלסטיניים להשגת הפסקת אש במבצע עמוד ענן ובמבצע צוק איתן.
במבצע צוק איתן אף הותקף בית משפחתו בעזה, וכתוצאה מכך נהרגו גיסתו ובנה.
ב-28 בספטמבר 2018 נבחר נח'אלה למזכ"ל הארגון, כחצי שנה לאחר שקודמו בתפקיד ד"ר רמדאן שלח חדל מלתפקד בעקבות מספר אירועי שבץ מוחי.
ב-6 באוגוסט 2018 הגיע בראש משלחת של התנועה לביקור רשמי במוסקבה בפעם הראשונה, בהזמנת משרד החוץ הרוסי ומאז ביקר שם מספר פעמים.
במרץ 2023 נבחר לכהונה שנייה כמזכ"ל הג'יהאד.
ב-25 באוקטובר 2023, שבועיים לאחר טבח שבעה באוקטובר, פורסמה תמונה שלו בביירות בפגישה משולשת בינו לבין חסן נסראללה וסאלח אל-עארורי, בפגישה בה ניסו השניים לצרף את חזבאללה למערכה בעוצמה מלאה.
לנח'אלה קשרים טובים עם איראן ועם בכירי חזבאללה.
היה לו קשר הדוק עם קאסם סולימאני מפקד כוח קודס במשמרות המהפכה, שמילא תפקיד מרכזי בהעברת הסיוע האיראני לארגוני הטרור ברצועת עזה, עד להריגתו בינואר 2020. לאחר פרוץ מבצע עלות השחר, הצטלם נח'אלה עם חוסיין סלאמי, מפקד משמרות המהפכה האסלאמית.
נח'אלה הוא בעל תעודת הוראה מהמרכז להכשרת מורים בעזה.
הוא אב לשני בנים וארבע בנות.
זוהר כספי (נולד ב-4 במרץ 1988), ידוע בשם הבמה זי קיי (Z.K), הוא ראפר ומפיק מוזיקלי ישראלי.
זוהר כספי נולד ב-1988 בבאקו, אזרבייג'ן.
ב-1994 עלה עם משפחתו לישראל.
ב-2006 חבר לסיי אבשלום, יחד הקימו את ההרכב "הצד האחר" והוציאו את האלבום "זה לא עובר רדיו".
לאחר מכן, הוציאו שני פרויקטים נוספים, "זה לא עובר גראמי" ב-2008, ו"Audi alteram partem" ב-2010.
ב-2011 הוציא זי קיי את המיקסטייפ הראשון שלו, "אורבנולוג'י".
ב-2012 פרסם הראפר רון נשר דיס המכוון כלפי זי קיי בשם "חלומות שחורים".
כתגובה, הוציא זי קיי שיר הנושא את אותו השם.
ב-2020 הוציא את אלבום הבכורה שלו, "ניו.זי.לנד".
האלבום הופק על ידי מפיקים שונים, ביניהם זי קיי עצמו ודודו טסה.
בסמוך לפעילותו כראפר, זי קיי פועל כמפיק מוזיקלי.
בין האמנים איתם עבד ניתן למנות את רביד פלוטניק, טונה, דודו טסה וסול ג'יי.
2006: זה לא עובר רדיו (בהרכב הצד האחר)
2008: זה לא עובר גראמי (בהרכב הצד האחר)
נפת זיאבליקובו היא נפה במחוז הדרומי של העיר הפדרלית מוסקבה שברוסיה.
בנפה ממוקם מתחם ספורט "אורחובו-בוריסובו".
הוא מבנה יוצא דופן - למעשה הוא נבנה בעזרת חומרי עץ, ולכן קיבל את כינוי החיבה "דרביאשקה" מתושבי המקום.
חדרי בגדים משופצים, אולמות וחדרי כושר, בריכת שחייה באורך 25 מטר עם ארבעה נתיבים מוכנים לשימוש המבקרים.
תחנות מטרו "קרסנוגברדסקאיה" "זיאבליקובו" ו"שיפילובסקאיה"
סַייִּד זִיא א-דִּין טָבַאטָבאִי (בפרסית: سید ضیاءالدین طباطبایی; יוני 1889 – 29 באוגוסט 1969) היה עיתונאי, פוליטיקאי, מדינאי ומהפכן איראני, שבשיתוף פעולה עם רזא ח'אן ארגן את ההפיכה האיראנית של 1921 שהביאה לתחילת משטר צבאי בשושלת הקאג'ארית שהחליף את אי היציבות בתקופה שלאחר המהפכה החוקתית בפרס.
זיא א-דין הפך לראש ממשלת איראן (באותה העת נודעה כפרס) לאחר ההפיכה והיה בעל תפקיד מרכזי בייסוד הממשל הצבאי שעל גבו הוקמה שושלת פהלווי.
סייד זיא א-דין נולד בשיראז למשפחת מלומדים דתיים שיעים והיה מבין 4 אחים.
בצעירותו עבר זיא א-דין תחילה לתבריז ומאוחר יותר לטהראן ובחזרה לשיראז בעת היה בן 15, שם גר עם סבתו.
בצעירותו הייתה פרס הקאג'ארית מחולקת בין השפעה בריטית ורוסית ואידאולוגיות אירופאיות הביאו לחלוקת האוכלוסייה הפרסית בין תומכי השלטון האבסולוטי של השאה למתנגדיו.
מאבק פנימי זה, במסגרתו תמך זיא א-דין ומשפחתו בפעילים שקראו להקמתה של חוקה פרסית אחידה, הביא בסופו של דבר למהפכה החוקתית בפרס.
המהפכה הפכה את פרס למונרכיה חוקתית וההשפעה הבריטית-רוסית התגברה עקבה לכדי מצב במסגרתו היה המג'לס (פרלמנט) הדמוקרטי החדש לחסר סמכות בפועל.
זיא א-דין התבלט במהלך מלחמת העולם הראשונה כעורך העיתון הפרו-בריטי שנודע בשם "רעם".
בשנת 1919 הוביל משימה מעין דיפלומטית לנהל משא ומתן על הסכם מסחרי עם המהפכנים הרוסים האנטי-קומוניסטים בבאקו, דאז הדיקטטורה המרכז-כספית.
בשובו לפרס הצטרף לחברה לאומית חשאית בשם "ועדת הפלדה", הקים קואליציה של פוליטיקאים אנטי-קומוניסטיים, וארגן הפיכה אפשרית נגד המג'לס.
לאחר איחוד כוחות עם רזא ח'אן, מפקד בריגדת הקוזאקים הפרסית, הנהיג זיא א-דין הפיכה צבאית נגד המג'לס בפברואר 1921. בסיום ההפיכה הפך רזא ח'אן לשליט צבאי בפועל וזיא א-דין מונה לראש ממשלת פרס.
בתפקידו זיא א-דין הסדיר ממשלה חדשה שנותרה נאמנה לממשל הצבאי.
זמן קצר לאחר שעזב את תפקידו ביוני 1921, זיא א-דין הסתכסך עם רזא ח'אן בנוגע לרפורמות שתכנן האחרון להחליש את המוסד הדתי ולאחר שרזא ח'אן הפך לבעל הכוח האבסולוטי בממשלה הפרסית הודות להשפעתו על הצבא, זיא א-דין גורש לגלות במאי 1922.
זיא א-דין בילה את 20 השנים הבאות באירופה והמנדט הבריטי.
בדצמבר 1931 מונה לנשיא הקונגרס האסלאמי העולמי לירושלים.
לאחר שלא צלח בגיוס נדבות בממלכת עיראק והראג' הבריטי להקמת אוניברסיטה לצד מסגד אל-אקצא, זיא א-דין התיישב בירושלים והחל לעבוד בתור חקלאי.
יחסיו הטובים עם הרשויות הבריטיות אפשרו לו חופש פעילות פוליטית ותנועה.
לאחר התפטרותו של רזא שאה בספטמבר 1941, עקב הפלישה הבריטית-סובייטית לאיראן שב זיא א-דין לארצו.
בשנת 1942 הוא נבחר לפרלמנט האיראני, ובשנת 1943 ייסד את המפלגה הפוליטית הפרו-בריטית והאנטי-קומוניסטית "המולדת", שהייתה פעילה עד 1951, אז נמוגה השפעתו של זיא א-דין מהזירה הפוליטית לאחר שיצא לגמלאות.
זיא א-דין נפטר בשנת 1969 בביתו בטהראן עקב אי-ספיקת לב.
הוא נקבר במקדש השאה עבדול-אזים בעיר ריי.
לאחר מותו ביתו וחפציו האישיים הועברו לידי סמכויות הסאוואכ, המשטרה החשאית האיראנית ששמרה על פעילותו הפוליטית מקרוב מחשש שאדיקותו הדתית תביא אותו לפעול נגד הרפורמות שאירועו באיראן לאחר שובו בשנת 1941, כגון המהפכה הלבנה שהונהגה בידי מוחמד רזא שאה פהלווי, בנו הבכור ויורשו של רזא שאה.
זיאד עומרי (נולד ב־25 בדצמבר 1962) הוא איש עסקים, יזם, משקיע ופילנתרופ בערבי ישראלי העוסק בתחומי הסיעוד, שירותים וחינוך לאנשים עם צרכים מיוחדים, נדל"ן, תשתיות ותקשורת.
עומרי נחשב כאחד מבכירי אנשי העסקים במגזר הערבי בישראל וכמעסיק הגדול ביותר במגזר הערבי.
זאת, באמצעות החברות 'רנד לחינוך ורווחה', 'רנד השקעות', 'רנד נדל"ן', 'זיאד אל עומרי להשקעות', 'אוליביה נדל"ן' ו'רדיו נאס' שבשליטתו.
זיאד עומרי נולד וגדל בכפר סנדלה בעמק יזרעאל למשפחת חקלאים.
חלום הוריו היה שלכל ילדי המשפחה תינתן השכלה אקדמית, וזיאד נשלח (כמו שאר אחיו ואחיותיו) ללימודי תואר.
בשנת 1983 החל את לימודי התואר בתחום הסיעוד באוניברסיטה העברית בירושלים.
לשם מימון הלימודים עבד במקביל ללימודיו כעובד סיעוד בבתי החולים בירושלים.
בשנת 1986, לאחר לימודי התואר הראשון, עבד כמורה במגמת סיעוד בבית הספר תיכון 'דבורי'.
שנתיים אחר כך, ב־1988, השלים באוניברסיטה העברית תואר שני בבריאות הציבור ורפואה קהילתית בהדסה.
את דרכו העסקית החל בשנת 1989, כאשר הקים את חברת 'רנד שירותי חינוך ורווחה', העוסקת במתן שירותי סיעוד ועזרה לאנשים עם צרכים מיוחדים.
החברה החלה את פעילותה כסניף בודד בנצרת.
ב־1991, עם הפרטת שירותי הפנימיות לצרכים מיוחדים, החלה החברה להתרחב, תוך שהיא זוכה במכרזי שירותי הרווחה ומקימה פנימיות לאנשים עם צרכים מיוחדים בצפון ובמרכז בקרב החברה הערבית.
כיום מפעילה החברה מגוון שירותים לאנשים עם מוגבלות שכלית־התפתחותית בקרב כלל החברה הערבית, מהצפון ועד לירושלים, באמצעות שלושה מרכזים: נצרת, טירה וירושלים.
כמו כן, מפעילה החברה מעונות יום אזוריים, כגון מרכזי יום שיקומיים לפעוטות, רשת פנימיות ארציות לאנשים עם מוגבלויות, בתי ספר ומרכזי תעסוקה.
בנוסף, מעניקה הרשת טיפול סיעודי לאלפי קשישים בבתיהם - וזאת במסגרת ביטוח סיעוד בחוק הביטוח הלאומי.
ב־2009 הקים את 'רנד שירותי נדל"ן', ובמסגרת פעילות זו בנה והקים את מלון 'רמדה אוליביה' בנצרת ושכונות מגורים בנוף הגליל ובהר הקפיצה בנצרת.
ב־2010 התמודד במכרזי מועצת הכבלים והלווין כבעלים על הקמתו של ערוץ טלוויזיה חדש בערבית, בשיתוף עם חברת 'פאנט' וזכיינית הטלוויזיה 'רשת'.
ב־2012 הודיעה המועצה על זכיית הקבוצה, וזיאד התמנה כיו"ר ובעלים של הערוץ - ערוץ 'הלא TV'.
ב־2015 מכר את אחזקותיו בערוץ לאיש התקשורת בסאם ג'אבר.
ב־2018 התמודד במכרז הרשות השנייה על הקמתו של רדיו אזורי חדש בשפה הערבית, בתפקיד יושב ראש ובעל שליטה.
ב־2019 הודיעה הרשות כי קבוצתו של עומרי זכתה במכרז.
לתחנה נבחר השם 'רדיו נאס' ומשדרים בה בכירי אנשי התקשורת בחברה הערבית, כגון מוחמד מג'אדלה, פוראת נסאר ושירין יונס.
בשנת 2004 הקים זיאד את עמותת 'אלסמא' - עמותה העוסקת במתן שירותי חינוך ורווחה, בעיקר בקרב הגיל הרך.
זאת, מתוך עמדה כי "העולם שייך לצעירים" וכי טיפוח דור העתיד יוביל ליצירת חברה טובה וערכית יותר.
במסגרת פעילותה, מספקת העמותה פעילויות חינוך וחברה לכ־2,000 תלמידים מהגיל הרך ועד לגיל תיכון, אשר ידם אינם משגת, כמו גם סבסוד שכר הלימוד עבורם ורכישה של ציוד וספרי לימוד.
בנוסף, מעניקה העמותה מלגות לימוד לסטודנטים ואף תומכת כלכלית במשפחות נזקקות.
בשנת 2020, כתוצאה מאירוע שרפה קשה שהתחולל בנוף הגליל, פתח זיאד את שערי מלונו, 'רמדה אוליביה', בחינם בעבור כל אדם שפונה מביתו ונזקק לקורת גג ואירוח.
בשנת 2021, לאחר השרפה הגדולה בהרי ירושלים, חזר בשנית על נוהג זה אל מול המפונים.
זיאד עומרי נשוי לדועא, אותה הכיר במהלך לימודיו באוניברסיטה.
דועא היא בוגרת תואר בכימיה מהאוניברסיטה העברית, בעלת תעודת הוראה ומשמשת כמנהלת אדמיניסטרטיבית במוסדות רנד לחינוך מיוחד.
הזוג מתגורר בנוף הגליל, ולו ארבעה ילדים אקדמאים.
שניים מהם, רנד ועלא, עובדים בעסקי המשפחה.
עלא (בעל תואר ראשון במשפטים) משמש מנכ"ל מלון 'רמדה אוליביה' בנצרת.
רנד (מוסמכת לפסיכולוגיה קלינית לילדים) מועסקת כמנהלת במוסדות החינוך של הקבוצה.
זיאד אבו עמר הוא פוליטיקאי פלסטיני, סגן ראש ממשלת הרשות הפלסטינית בממשלתו של מוחמד אשתייה.
במהלך שנת 2007 כיהן כשר החוץ של הרשות הפלסטינית.
אבו עמר, יליד עזה ותושב הגדה המערבית, הוא חבר הוועד הפועל של אש"ף וחבר המועצה המחוקקת הפלסטינית.
שורשי משפחתו מחצי האי ערב.
נולד בעיר עזה בשנת 1950. את לימודיו האקדמיים החל באוניברסיטת דמשק בסוריה, שם קיבל תואר ראשון בספרות ובשפה האנגלית.
את התואר השני והדוקטורט בפוליטיקה השוואתית עשה באוניברסיטת ג'ורג'טאון בוושינגטון די.
לאחר שעבד במשך זמן מה כמורה בבחריין, עומאן וסוריה, השתקע אבו עמר בגדה המערבית והחל ללמד מדע המדינה באוניברסיטת ביר זית שברמאללה ב-1985.
בבחירות הכלליות ברשות הפלסטינית ב-1996 התמודד אבו עמר כמועמד עצמאי וזכה במושב ב כנציג העיר עזה.
בתקופה זו כיהן כיושב ראש הוועדה הפוליטית של המועצה המחוקקת.
בחודשים אפריל עד אוקטובר 2003 כיהן כשר התרבות בממשלתו של מחמוד עבאס.
הוא נבחר שוב בבחירות לרשות המחוקקת הפלסטינית בינואר 2006.
לאחר תקופת אלימות בין-פלגית בשטחים הפלסטיניים בתחילת 2007, התפטרה ממשלת החמאס ב-15 בפברואר.
ראש הממשלה אסמאעיל הנייה הקים ממשלת אחדות לאומית חדשה עם אבו עמר כשר החוץ.
הקבינט אושר על ידי המועצה המחוקקת וחבריו נכנסו לתפקידם ב-18 במרץ.
ב-6 ביוני 2013 מונה זיאד אבו עמר על ידי הנשיא הפלסטיני מחמוד עבאס לתפקיד סגן ראש ממשלת הרשות הפלסטינית, תפקיד שבו החזיק לאורך ממשלותיו של ראמי חמדאללה וכן בממשלתו של מוחמד אשתייה.
אבו עמר פרסם מספר ספרים, הבולט שבהם הוא "הפונדמנטליזם האיסלמי בגדה המערבית וברצועת עזה: האחים המוסלמים והג'יהאד האיסלמי".
אבו עמר נחשב לפוליטיקאי רפורמיסט וחלק מ"המשמר הצעיר" של ההנהגה הפלסטינית.
לעיתים ביקר את התנהלות הרשות הפלסטינית ושירותי הביטחון שלה.
תיווך בשיחות בין שתי הסיעות הפלסטיניות העיקריות, חמאס ופת"ח, ומקובל על שתי הקבוצות.
הוא תומך בייצוג לקבוצות אופוזיציה כמו חמאס והג'יהאד האיסלמי, בטענה שכך הן תהיינה אחראיות יותר להשלכות מעשיהן.
אבו עמר נשוי ואב לחמישה ילדים.
זיאד הב אל-ריח הוא פוליטיקאי ואיש ביטחון פלסטיני המכהן כשר הפנים של הרשות הפלסטינית.
זיאב הב אל-ריח נולד ב־1960 בג'נין.
הוא בעל תואר ראשון בתקשורת ומדיניות באוניברסיטת א-נג'אח, ובעל תואר שני בלימודים ישראליים באוניברסיטת אל-קודס הפתוחה.
במהלך האינתיפאדה הראשונה נעצר וישב מספר שנים בבתי הכלא בישראל על רקע פעילותו בפת"ח.
בין השנים 2004–2022 שימש אל-ריח כמפקד מנגנון הביטחון המסכל של הרשות הפלסטינית, בדרגת לואא' (מקביל לאלוף).
הב אלריח נחשב כאיש פת"ח בכיר ומשמש כחבר המועצה המהפכנית של התנועה.
בינואר 2022 מונה אל־ריח לשר הפנים של הרשות הפלסטינית בממשלת אשתייה.
לאחר התפטרותו של מוחמד אשתייה מראשות הממשלה במרץ 2024 הושבע לתפקיד פעם נוספת בממשלת מוסטפא.
זיאד עבדאללה חנה אל-בנדכ הוא מהנדס חשמל ופוליטיקאי נוצרי-פלסטיני, שכיהן כשר התיירות ושר השלטון המקומי בממשלות הרשות הפלסטינית.
זיאד נולד בעמאן, ירדן, שם גם גדל והשלים את לימודי הבגרות.
הוא השלים לימודי תואר ראשון בהנדסת חשמל באוניברסיטת TU דרזדן, גרמניה, בשנת 1985. הוא נשוי, אב לבן ובת ומתגורר בבית לחם.
עד שנת 1997 עבד בהנדסת חשמל, ולאחר מכן התמנה לתפקיד סגן ראש העיר בית לחם.
בתחילת שנות ה-70 הצטרף אל-בנדכ למפלגה הקומוניסטית הירדנית, ונשאר בה עד 1989. במהלך שנות לימודיו באוניברסיטה הוא היה פעיל במסגרת תנועת הסטודנטים.
לאחר סיום לימודיו הפך לחבר בהסתדרות המהנדסים בבית לחם.
הוא עוסק במיוחד בנושא הנוכחות הנוצרית ברשות הפלסטינית, במיוחד לאור הירידה באחוז הנוצרים הפלסטינים.
הוא כיהן כשר התיירות בממשלתו השלישית של אחמד קריע מ-24 בפברואר 2005 עד 27 במרץ 2006. כמו כן מונה לשר במשרד לשלטון מקומי בממשלתו הראשונה של סלאם פיאד בין השנים 2007–2009. הוא גם מונה כיועץ לאבו מאזן לענייני נוצרים, וחבר בוועדה הנשיאותית העליונה לענייני כנסייה ברשות הפלסטינית.
אל-בנדכ הוא מהפוליטיקאים הפלסטינים הבודדים שערכו ביקור באושוויץ, וגם ספג על כך ביקורת מארגון הטרור חמאס.
עם זאת, ב-2010 הוא נעצר במהלך הפגנה נגד ישראל סמוך לקבר רחל.
זיאד שוקרי עבד רבו אל-זאזא הוא מהנדס אזרחי פלסטיני שכיהן כשר התחבורה והתקשורת וכשר הכלכלה בממשלות הרשות הפלסטינית.
זיאד נולד בעזה ב-1955. הוא השלים לימודי תואר ראשון בהנדסה אזרחית בהצלחה באוניברסיטת אלכסנדריה ב-1979, ולאחר מכן עבד כמהנדס בניהול פרויקטים גדולים בעיראק ובערב הסעודית.
הוא גם עבד כעוזר מהנדס בניין אזורי עבור אונר"א ברצועת עזה וכיהן כחבר המועצה העליונה של איגוד המהנדסים הפלסטינים ויו"ר מועצת המנהלים של איגוד סניף עזה.
הוא גם עסק בפעילות חברתית, ובין השאר היה רכז קואליציית הצדקה ברצועת עזה.
זיאד היה חבר הלשכה המדינית של חמאס.
במרץ 2006 מונה לתפקיד שר התחבורה והתקשורת בממשלת הנייה הראשונה, ובחודש יולי, עם מעצרם של חלק מהשרים שהתגוררו ביהודה ושומרון, קיבל לסמכותו תיקים נוספים.
לאחר מכן כיהן כשר הכלכלה בממשלת הנייה השנייה.
בין השנים 2007 ל-2012 כיהן כשר האוצר והכלכלה בממשלת חמאס שהוקמה ברצועת עזה, ובין 2012 ל-2014 היה סגן ראש הממשלה ושר האוצר בממשלה השנייה של חמאס.
במסגרת תפקידו זה, הוביל ב-2012 את שיחות המשא ומתן להפסקת אש מול ישראל, וגם נדרש להוביל קיצוצים משמעותיים בתקציבי ניהול הרצועה.
ב-2015 הוביל את ההחלטה לחלק את קרקעות גוש קטיף לפעילי חמאס, וכן קידם את סלילתו של כביש סמוך לגדר ההפרדה כפעולת התגרות מול ישראל.
לזיאד היו ארבעה בנים וחמש בנות.
הוא נפטר בפברואר 2022 אחרי שנדבק בוירוס הקורונה.
זיאד מובארכ עיד אל-מרואני אל-ג'והני הוא כדורגלן סעודי המשחק בעמדת הקשר האחורי בקבוצת אל-אהלי מליגת העל הסעודית ובנבחרת ערב הסעודית.
אל-ג'והני גדל במחלקת הנוער של אל-אהלי.
ב-8 באוגוסט 2020 חתם על חוזה מקצועני ראשון במועדון, וב-30 במאי 2021 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, בהפסד 1–2 לאל-איתיפאק במסגרת המחזור ה-30 בליגת העל הסעודית לעונת .
ב-24 ביולי 2022 חידש את חוזהו במועדון עד לתום עונת .
בעונת שיחק עם הקבוצה בליגת המשנה הסעודית, ובתום עונה אחת בליגה העפיל עם הקבוצה בחזרה לליגת העל הסעודית.
בעונת זכה עם אל-אהלי בליגת האלופות האסייתית עילית.
בשנת 2022 זכה אל-ג'והני עם נבחרת ערב הסעודית עד גיל 23 בטורניר גביע אסיה עד גיל 23.
זיאד סמיר ג'ראח היה טרוריסט לבנוני ואחד מחוטפי טיסה 93 של יונייטד איירליינס, שהתרסקה בפנסילבניה, במהלך פיגועי 11 בספטמבר.
ג'ראח נולד וגדל בביירות למשפחה מוסלמית סונית.
אביו היה עובד מדינה ואימו מורה.
ב-1996 עבר ג'ראח לגרמניה עם בן דודו סאלם.
הם הגיעו לשם כדי לקבל תעודת קורס גרמנית באוניברסיטת גרייפסוואלד הנדרשת מזרים הלומדים בגרמניה שאינם דוברים את השפה.
בזמן שחלק דירה עם בן דודו, הוא השתתף בדיסקוטקים ובמסיבות חוף, ונוכחותו במסגד צומצמה.
הוא פגש את אייזל שנגון, אישה ילידת גרמניה ממוצא טורקי שלמדה רפואת שיניים, והשניים הפכו לחברים טובים.
הם יצאו מדי פעם למשך שארית חייו וחיו יחד לזמן קצר, למורת רוחם של חבריו הדתיים יותר.
ב-1997 הוא עזב את המנתח גרייפסוואלד ובמקום זאת החל ללמוד הנדסת אווירונאוטיקה באוניברסיטה למדעים שימושיים בהמבורג, בזמן שעבד בחנות צבע של פולקסווגן ליד וולפסבורג.
בזמן שהותו בהמבורג הוא שכר דירה מרוזמרי קנל, שציירה לו דיוקן שהיה מביא לאימו בדצמבר במתנה.
ב נקבע כי ג'ראח היה חבר בתא בהמבורג יחד עם מוחמד עטא ואחרים.
עם זאת, הוא לא התגורר עם אף אחד מהאחרים, וניתן לאשר כי פגש אחד מהם בהמבורג בהזדמנות אחת: חתונתו של סעיד בהג'י במסגד בירושלים.
הוא אינו יודע את היקף יחסיו עם אחרים.
בסוף 1999 החליטו ג'ראח, מוחמד עטא, מרואן א-שחי, ורמזי בן א-שיבה לנסוע לצ'צ'ניה כדי להילחם בחיילים רוסים.
ח'אלד אלמצרי ומחמד אולד סלאחי שכנעו אותם ברגע האחרון לנסוע לאפגניסטן כדי להיפגש עם אוסאמה בן לאדן ולאמן אותם לביצוע פיגועים.
נאמר להם שהם נמצאים במשימה סודית ביותר ונצטוו לחזור לגרמניה לאחר המבצע ולהירשם לבית ספר לטיסה.
באוקטובר 1999 צולם זיאד ג'ראח בחתונתו של סעיד בהג'י עם חוטפים אחרים שהשתתפו בפיגועים ב-11 בספטמבר.
בשנת 2006 פורסם סרטון שבו נראה ג'ראח עם מוחמד עטא עדיין מזוקן, מקריא את צוואתו בינואר 2000. זמן קצר לאחר מכן, ג'ראח גילח את זקנו והחל להתנהג בצורה חילונית יותר, לדברי שנגון.
רבים מהחוטפים העתידיים ניסו להסתיר את ההקצנה שלהם והתערבבו באוכלוסייה.
כדי להסתיר את טיסותיהם לאפגניסטן (מה שעשוי להדאיג את גורמי הביטחון בשדות התעופה הבינלאומיים), דיווח ג'ראח כי דרכונו נגנב בפברואר 2000 והשיג עותק ריק בדיוק כפי שעשו החוטפים עטא ואל-שיחי חודש קודם לכן.
ביוני 2000 הגיע ג'ראח לארצות הברית והחל ללמוד תעופה.
בינואר 2001 עבר לפלורידה מניו ג'רזי והפסיק את לימודי הטיס.
ב-7 בספטמבר טס מפורט לודרדייל לניוארק.
על אף שניסו לרסק את המטוס לתוך הקפיטול או הבית הלבן, תוכניותיהם סוכלו לאחר שנוסעי המטוס התקוממו נגדם, מה שאילץ את ג'ראח לרסק את המטוס בשדה פתוח במדינת פנסילבניה.
ג'ראח נהרג יחד עם עוד 18 טרוריסטים באותו היום.
זי-טיוב (Z-Tube) היא מערכת תוכנה מבצעית של צה"ל המיועדת לאיסוף, עיבוד והפצה של תוכן וידאו בזמן אמת.
המערכת פותחה על ידי מחלקת מעוף באגף התקשוב וההגנה בסייבר, הופעלה לראשונה בשנת 2017 ונכנסה לשימוש מבצעי ב-2020.
המערכת מתפקדת כפלטפורמת סטרימינג פנימית המאגדת את כלל מקורות הצילום והמעקב של צה"ל מכל הזרועות.
היא מספקת גישה מיידית לתמונות וסרטונים מכל מצלמה המותקנת על כלי רכב, מטוסים, ספינות, רחפנים וכלי לחימה ואיסוף מידע אחרים.
למערכת חשיבות אסטרטגית בצבא מודרני.
היא מספקת יתרון מבצעי משמעותי בזירות לחימה מרובות, תוך הבטחת זמינות מידע חוזי רציף לכל הדרגים הפיקודיים.
מאפשרת תיאום יעיל ומובן (המפקדים המתאמים רואים תמונה אחת) בין זירות שונות ומספקת תמונת מצב מקיפה למקבלי ההחלטות בזמן אמת.
המערכת החלה לפעול כפלטפורמה בסיסית לשיתוף וצפייה בתוכן חוזי, בהשראת אתרי הווידאו הפופולריים כדוגמת יוטיוב.
הרעיון הגיע מחיילים צעירים שזה עתה התגייסו ולא הבינו מדוע אין במערכת הצבאית כלי דומה לאתרי שיתוף הווידאו שהכירו באזרחות.
ביוני 2020 החל השימוש המבצעי של המערכת בכלל זרועות צה"ל.
עם פרוץ מלחמת חרבות ברזל באוקטובר 2023, עברה המערכת שדרוג משמעותי.
מספר המשתמשים גדל מ-800 בתחילת המלחמה לכ-2,500 משתמשים פעילים במהלכה.
במהלך מבצע עם כלביא באיראן, המערכת שימשה כלי מרכזי לתיאום ומעקב אחר תקיפות משותפות של כלי טיס שונים.
הותאמו עבורה יכולות מיוחדות לצפייה בכמה ערוצים במקביל.
המערכת מחזיקה בזמן תגובה מהיר (המהיר ביותר האפשרי בטכנולוגיה הזמינה), בין 0.3 שנייה לחצי שנייה מרגע הצילום ועד הצגת התמונה על המסך.
זמן תגובה שנחשב כ"זמן אמת" במושגי וידאו מבצעי.
המערכת מסוגלת לאחסן כמויות עצומות של נתונים ומטפלת באלפי טרה-בייט של תוכן יומי.
שידור חי: הצגת תמונות בזמן אמת מכל מקור חוזי פעיל
הרצה לאחור: יכולת לחזור לתיעודים קודמים (עד שבוע לאחור)
פיצול נגנים: צפייה בכמה שידורים במקביל
ספריית מדיה: חיפוש וארגון תיעודים לפי מיקום גאוגרפי.
המערכת משמשת כמרכיב חיוני בסגירת מעגלי אש, כאשר כל שנייה משפיעה על יעילות התקיפה ועל בטיחות הכוחות.
היא מאפשרת גם תחקור מפורט של אירועים מבצעיים, זיהוי מקורות איומים, ופיתוח שיטות לחימה משופרות.
תיעודים מתוך המערכת משמשים בסיס לפעילות הסברה של דובר צה"ל, כולל הכנת חומרים לציבור הרחב.
זִיאד רחבאני היה מלחין, פסנתרן, מחזאי ופרשן פוליטי לבנוני, בן למשפחה נוצרית, אך העיד על עצמו שהוא אתאיסט.
הוא היה בנם של פיירוז, אחת הזמרות המפורסמות ביותר בלבנון ובעולם הערבי, ו, ממייסדי המוזיקה הערבית המודרנית ואחד מ"האחים רחבאני".
רחבאני נחשב לאוונגרד קומוניסטי, רבים ממחזות הזמר שלו עוסקים בסאטירה על המצב בלבנון במהלך מלחמת האזרחים בלבנון ולאחריה.
רחבאני אהב לשמוע מוזיקה מערבית: "אני מעריץ את המוזיקה של מלחינים כמו צ'רלי פארקר, סטן גץ ודיזי גילספי...
אבל המוזיקה שלי אינה מערבית, היא לבנונית, עם דרך ביטוי שונה".
כאשר זיאד רחבאני הלחין שירים עבור עמו, בהשפעת מקצבי ג'אז, הוא כינה זאת "ג'אז מזרחי".
ייסד בלבנון את בית ספר למוזיקה ותיאטרון ערבי עכשווי.
יצירותיו הראשונות והכניסה לעולם הבמה
יצירתו האמנותית הראשונה של רחבאני היא, ככל הנראה, "חברי אלוהים" (Sadiqi Allah), קובץ כתבים שנכתבו בין השנים 1967–1968, כשהיה בנעוריו.
בשנת 1971, הוא הלחין את שירו הראשון, "ضلّك حبيني يا لّوزية", אך מה שסימן את כניסתו לעולם ההלחנה היה בשנת 1973, בגיל 17, כאשר הלחין את יצירתו המוזיקלית הראשונה עבור אמו, הזמרת פיירוז.
אביו, עאסי רחבאני, אושפז ופיירוז הייתה אמורה לגלם את התפקיד הראשי במחזה "התחנה" (المحطة) של האחים רחבאני.
דודו, , שכתב את מילות השיר ביקש מזיאד להלחין את השיר, "שָׁאֲלוּני האנשים" (سألوني الناس).
התוצאה מצאה חן בעיני אמו ושיתוף הפעולה ביניהם נמשך עשרות שנים.
במחזה "התחנה" הופיע זיאד בתפקיד הבלש.
בהמשך הופיע גם במחזה "מייס אל רים" (ميس الريم) של האחים רחבאני בתפקיד אחד השוטרים.
זיאד רחבאני החל את פעילותו התיאטרלית העצמאית בתחילת שנות ה־70, עם מחזות כמו "מסיבת ערב" (سهرية, 1973) ו־"מלון האושר" (نزل السرور, 1974), שהציגו את שילוב המוזיקה והקומדיה השחורה שהפך לסימן ההיכר שלו.
ב־1978 העלה את המחזה "מה ביחס למחר?" ("بالنسبة لبكرا شو?"), שעסק במשבר הלבנוני ובנושאים של בגידה וזהות.
בשנת 1980 יצר את "סרט אמריקאי ארוך" ("فيلم أميركي طويل"), מחזה שמתרחש בבית חולים פסיכיאטרי ומציג באופן סמלי את מציאות המלחמה.
בשנת 1983 העלה את "משהו כושל" ("شي فاشل"), מחזה שמבקר את מערכת החינוך והבירוקרטיה.
לאחר פטירת אביו, עאסי רחבאני, ב־1986, המשיך רחבאני בקו הסאטירי עם מחזות נוספים, בהם "לגבי הכבוד והעם העקשן" ("بخصوص الكرامة والشعب العنيد", 1993) ו"לולא קרן תקווה" ("لولا فسحة الأمل", 1994).
רחבאני שיתף פעולה עם אמנים נוספים, בהם הזמר ג'וזף סאקר (Joseph Sakr), עמו יצר חומרים למחזות ולמופעים וכן הלחין גם לזמרות ו התוניסאית.
רחבאני ביצע בעצמו מספר שירים שהפכו מוכרים, בהם "אינני כופר" ("أنا مش كافر"; אנא מוש כאפר), "אסמע יא רדה" ("إسمع يا رضا") ו־"במא איננו" ("بما إنّو").
אלבומו "שקט יחסי" ("هدوء نسبي") הציג שילוב של ג'אז ומוזיקה מזרחית.
לזיאד שני אחים: האלי (هالي), שסובל ממוגבלות שכלית ומטופל על ידי האם - פיירוז וליאל (ليال; נפטר ב-1988), שלא פנה לקריירה באמנויות ואחות-רימא.
כבן הבכור, הוא הוטל עליו אחריות מיוחדת בתוך המשפחה לאחר מחלתו של אביו בסוף שנות ה-70.
רחבאני נישא לדלל כראם (Dalal Karam), עיתונאית ועורכת לבנונית ולשניים נולד בן בשם עאסי, שבהמשך התברר כי אינו בנו הביולוגי של זיאד.
הזוג התגרש ורחבאני חיבר מספר שירים בהשראת הקשר, בהם "משכן הפינוק" (Marba el Dalal) ו" בכנות" (Bisaraha).
רחבאני היה מזוהה לאורך חייו עם תנועות השמאל בלבנון, והצהיר על עצמו כקומוניסט, כחבר קבוע במפלגה הקומוניסטית הלבנונית (Lebanese Communist Party).
הוא עורר מחלוקת באמצעות מאמרים ותוכניות סאטירה פוליטית, בהן תוכנית הרדיו "השכל כקישוט ("العقل زينة"; אל-עקל זינה).
לא פעם הוא הביע ביקורת חריפה כלפי ממשלות ואליטות ולעיתים תקף את מה שכינה "ברית השלטון, ההון והדת".
בראיון עיתונאי סיפר שהושפע מאוד מטבח תל א-זעתר, שבוצע ב־1976 על ידי מיליציות נוצריות קיצוניות, נגד פליטים פלסטינים ומאז תמך במאבקם וכן במה שמכונה "ההתנגדות הלבנונית".
רחבאני נפטר בבית חולים בביירות, בבוקר יום ה-26 ביולי 2025, בגיל 69, בזמן היותו בבית חולים, בטיפול בבעיות לב.
הנשיא ג'וזף עאון כינה את רחבאני "מצפון חי, קול שמרד באי צדק, ומראת פנים כנה של המדוכאים והמודרים" וראש הממשלה ספד לו: "לבנון איבדה אמן יוצא דופן ויצירתי, קול חופשי שנשאר נאמן לערכי הצדק והכבוד...
ואמר את מה שרבים לא העזו לומר".
זיגברט טאראש היה שחמטאי יהודי-גרמני, שהמיר את דתו לנצרות.
אחד משחקני השחמט החזקים ביותר בסוף המאה ה-19 וכן אחד ממורי השחמט המשפיעים ביותר בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20. סופר שחמט מוערך.
טאראש דורג בין ששת הטובים בעולם בין השנים 1884 ל-1902. הוא חבר בהיכל התהילה העולמי של השחמט.
טאראש נולד בשנת 1862 בברסלאו שבשלזיה הפרוסית (כיום העיר ורוצלב שבפולין).
הוא למד רפואה באוניברסיטת האלה-ויטנברג ולאחר מכן חי את רוב חייו בנירנברג שבבוואריה.
במאי 1909 המיר את דתו לנצרות.
הוא היה פטריוט גרמני ששכל אחד מבניו בקרבות מלחמת העולם הראשונה (1915) ושני בנים נוספים מתו בזה אחר זה בשנת 1916. בסוף חייו סבל מהשלבים הראשונים של הנאציזם.
טאראש היה אולי השחמטאי הטוב בעולם בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-19. הוא ניצח את אלוף העולם המזדקן וילהלם שטייניץ במספר תחרויות בתוצאה המצטברת +3 =1 -0 (שלושה ניצחונות, תיקו אחד ואף הפסד) אך סירב להזדמנות להתמודד איתו על תואר אלוף העולם בשנת 1892 עקב אילוצי הפרקטיקה המקצועית שלו.
זמן קצר לאחר מכן התמודד טאראש עם הטוען לכתר מיכאל צ'יגורין (+9-9=4).
טאראש ניצח בארבע תחרויות בינלאומיות ברציפות: ברסלאו 1889, מנצ'סטר 1890, דרזדן 1892 ולייפציג 1894.
לאחר שעמנואל לסקר נהיה אלוף עולם בשנת 1894, לא היה טאראש מסוגל לגבור עליו.
האמן וסופר השחמט כותב: "לאחר מכן טאראש ניגן תמיד ככינור שני".
כאשר לסקר הסכים לבסוף לקיים דו־קרב בשנת 1908, הוא ניצח את טאראש באופן משכנע +8 -3 =5. טאראש נשאר יריב רב עוצמה, והביס את פרנק מרשל +8 -1 =8 בדו-קרב בשנת 1905; כמו כן, ניצח בתחרות אוסטנד בשנת 1907 לפני קרל שלכטר, דוד ינובסקי, מרשל, איימוס ברן ומיכאל צ'יגורין.
כאחד מחמשת הראשונים בתחרות הקשה שהתקיימה בעיר סנקט פטרבורג בשנת 1914, הוא קיבל את התואר רב־אמן כאחד מחמשת רבי האמנים הראשונים בעולם.
זו הייתה כנראה שירת הברבור שלו, מכיוון שהקריירה השחמטאית שלו לא הייתה מוצלחת לאחר מכן, הגם ששיחק מספר משחקים ברמה גבוהה מאוד.
טאראש היה כותב משפיע מאוד, ונקרא Praeceptor Germaniae, דהיינו "המורה של גרמניה".
הוא כתב מספר ספרים, לרבות "משחק השחמט המודרני" ואוסף של 300 משחקי שחמט.
אף על פי שכתביו התפרסמו ברחבי עולם השחמט, הם תורגמו רק לאחרונה לשפה האנגלית.
הוא שאב חלק מרעיונותיו של שטייניץ (שליטה במרכז, זוג רצים, יתרון במרחב) והפך אותם לנגישים יותר לשחקן הממוצע.
בתחומים אחרים הוא סטה מדרכו של שטייניץ.
הוא הדגיש את ניידות הכלים הרבה יותר מאשר שטייניץ, הוא לא חיבב עמדות סגורות ומכווצות ואמר שיש בהן את זרע התבוסה.
טאראש הצהיר את שידוע כחוק טאראש: הצריחים צריכים להיות ממוקמים מאחורי רגלי עובר, בין אם הוא שלך או של יריבך.
מצטט את טאראש כמי שאמר "מקם תמיד את הצריח מאחורי הרגלי, חוץ במקרים שיהיה שגוי לעשות זאת".
טאראש הוא זה שטבע את הביטוי עיוורון שחמטאי.
טאראש היווה יעד להתקפה מהמצדדים בגישה ההיפרמודרנית, שהובילו ריצ'רד רטי, אהרון נימצוביץ' וסבלי גריגורייביץ' טרטקובר, כולם הגדירו את רעיונותיו כדּוֹגְמָטִיים.
אמנים מודרניים רבים לא מתייחסים למשחקיו של טאראש כאל דוגמטיים כל כך.
מספר פתיחות בשחמט נקראות על שמו של טאראש:
הידועה מביניהן היא הגנת טאראש, ההגנה המועדפת עליו בהתמודדות עם גמביט המלכה.
הסתעפות טאראש בהגנה צרפתית 3.פד2 שטאראש סבר כי הופרכה על ידי המסע ג5; היום ברור שזה לא המצב.
זיגברט טאראש - אדמונד ת'ורולד מנצ'סטר 1890, יוטיוב
לבן: זיגברט טאראש שחור: תיאודור פון שווה לייפציג 1894
בדרך כלל מתכננים תוכנית למספר מסעים קדימה, אך במשחק זה נוצר הרושם כי לאחר המסע השביעי של השחור הלבן מתכנן את התוכנית עד לסיום המשחק.
ההתקפה על הרגלי כופה חילופי כלים שפותחת את טור ז'.
בטור זה שבו ניצב המלך השחור מציב טאראש את שני הצריחים, מעביר את המלכה לאגף המלך ומציב אותה בטור ח' וכלים כבדים אלה ממוטטים את הגנת השחור.
בהערה על המשחק מציין טאראש כי לדעתו 7..פה4 היא הטעות המכרעת במשחק.
לאחר חילופי הפרשים הרגלי ב-ה4 חלש ומצריך את המסע ו5 כדי להגן עליו.
16. ו3 תוקף אותו פעם נוספת וכך נפתח טור ז' עם ההתקפה הגדולה על המלך השחור.
זיגברט טאראש - תיאודור פון שווה לייפציג 1894, יוטיוב
לבן: זיגברט טאראש שחור: ס.
פתיחה ספרדית, הגנת שטייניץ הישנה
הפרש הלבן הוא ליבו של המשחק הזה.
מתוך 37 המסעים במשחק, הפרש עשה 13 מסעים.
הוא ריתק את הצריחים השחורים, הכה את הרגלים השחורים ולבסוף פילס את דרכו של רגלי א' לערוגת ההכתרה.
לבן: עמנואל לסקר שחור: זיגברט טאראש סנקט פטרבורג 1914
רגלי בודד, מנותק מיתר הרגלים נראה חלש שכן ניתן להגן עליו רק עם כלים.
למרות זאת לא תמיד קל ללכוד רגלי כזה.
על כל כלי שמאיים ללכוד אותו, ניתן להביא כלי שיגן עליו.
לסקר מוצא דרך לעשות זאת - הוא מתחיל בהתקפה ישירה על הרגלי, ולאחר שזו לא מצליחה הוא פותח בהתקפה על הכלים שמגינים על הרגלי.
לאחר שהתקפה זו נהדפת, הוא מתחיל בהתקפה על הרגלים שמגינים על הכלים שמגינים על הרגלי.
לאט לאט נוצרות חולשות במחנה המגן, ובסופו של דבר מושג יתרון חומרי.
במקרה זה זוכה לסקר בצריח תמורת פרש ושני רגלים, יתרון זעיר, אך די בכך לאלוף העולם כדי להכריע את המשחק.
בעמדה לאחר המסע ה-14 של השחור, לשחור יתרון רגלים באגף המלכה.
במשחק טאראש בכלים השחורים היטיב לשחק, לאחר המסע ה-22 כפה על הלבן את החלפת הצריחים, ובכך הביא לביטוי את יתרון הרצים מול החולשה של הרגלי הכפול בטור ב'.
לאחר המסע ה-27 לשחור הייתה עמדה זכויה לחלוטין והמסע 37...רה6+ 38. מו8 ר:ז7+ 39. מ:ז7 ר:ב3 ולשחור עמדה זכויה לחלוטין.
השחור בחר באפשרות אחרת ורק המסע האטיודי 41. מז6!
במשחק זה, משנת 1914, התמודד טאראש מול קבוצת שחמטאים ששיחקו בכלים השחורים.
השחור נראה כאילו הוא מחזיק מעמד, משום שהמלכה השחורה מגינה מול האיום מהב7+ ולאחר מ:א5 צא1 מט, בשעה שהצריח השחור ב-ג8 מגן כנגד צ:ג5 מט.
טאראש שיחק כאן מסע גאוני 31. רג7!.
התערבות כלי באופן כזה מכונה משום שהכלים נעים באופן אנכי.
מסע זה חוסם את שתי ההגנות משום שבשני המקרים הכלי המכה את הרץ יהיה מועמס ביתר.
אם צ:ג7 הצריח יהיה מועמס ביתר, ולא יוכל להגן על שתי הערוגות.
ולכן 32. מהב7+ צ:ב7 ובכך הצריח מפקיר את ההגנה על ג5 ומאפשר 33. צ:ג5 מט
אם מה:ג7 המלכה חוסמת את דרכו של הצריח בהגנה על ג5 ובכך הופכת לעמוסה ביתר: 32. צ:ג5+ מה:ג5 ומפקירה את ההגנה על ערוגה ב7 ומאפשרת 33. מהב7+ מ:א5 34. צא1 מט.
במשחק עצמו נכנע השחור לאחר מסע מרהיב זה.
במשחק זה מול ואלברודט לא היטיב טאראש לשחק, ועמדת יריבו הייתה עדיפה ברוב שלבי המשחק.
בעמדה זו מצא טאראש תחבולה מדהימה שמפצה על משחקו עד כה:
אך שחור יכול לשחק מסע שנראה כהתקפת נגד חזקה שיש לחזות את מסעיה עד תום.
צ:ד3 וכאן מגיע המסע המדהים 38. צז4!!
עם איומים הרסניים של 39. צו8+ ומט - השחור נכנע.
שנה מיקום המתמודד השני תוצאה1891 נורמברג ז'אן טאובנהאוס 6.5 מ-8 ניצחון1893 סנקט פטרבורג מיכאל צ'יגורין 11 מ-12 תיקו1908 גרמניה עמנואל לסקר 5.5 מ-16 הפסד1911 קולן קרל שלכטר 8 מ-16 תיקו1916 ברלין ז'אק מיזס 9 מ-13 ניצחון1916 ברלין עמנואל לסקר 0.5 מ-6 הפסד
זיגבורג (גרמנית: Siegburg) היא עיר במדינת נורדריין-וסטפאליה שבגרמניה.
זיגבורג, עיר המחוז של מחוז ריין-זיג (Rhein-Sieg), שוכנת על גדות נהר הזיג, אשר נשפך אל הריין כ-10 ק"מ מערבית לעיר.
זיגבורג מרוחקת כ-10 ק"מ מבון וכ-25 ק"מ מקלן.
זיגבורג היא מרכז תיירותי משני באזור חבל הריין.
במרכז העיר עשרות בניינים נאים מסוף המאה ה-19 ומתחילת המאה ה-20 אשר השתמרו בצורה טובה.
עם זאת, סימן ההיכר של העיר הוא מנזר מיכאלסברג (Abtei Michaelsberg) הצבוע צהוב והשוכן על גבעה נישאה במרכז העיר.
מהמנזר, הפתוח למבקרים ללא תשלום בכל שעות היממה, נשקף נוף נרחב של חבל הריין.
בית הכנסת והקהילה היהודית במקום נחרבו בשואה.
העיר הפכה ב-1969 לעיר מחוז.
זִיגְזָג (או זיג-זג, בעברית: סִכְסָךְ) הוא קו שבור, בדפוס המורכב מפינות קטנות רבות, המתנהלות בדרך החסומה על ידי שני ישרים.
זיגזג יכול להיות אחיד או לא אחיד בצורתו.
מנקודת מבט סימטרית, זיגזג אחיד יכול להתקבל ממחרוזת של אותיות v הצמודות אחת לרעותה בשורה, או מקטע שעליו מופעל שיקוף מוזז מסוים החוזר על עצמו:
מקור המילה "זיגזג" הוא במילה הצרפתית Zigzag, שבתורה נגזרת מהמילה הגרמנית Zickzack, שפירושה ברק.
כאשר סוללים כביש במעלה הר, עושים זאת לעיתים בזיגזג, כלומר בפיתולים ימינה ושמאלה לסירוגין, כדי שהכביש יהיה פחות תלול (בהשוואה לדרך ישרה).
גל משולש, שהוא גרף המהווה אינטגרל של גל מרובע, וכן גל שיני מסור, יכולים להיות מתוארים כזיגזגים אחידים.
מספרי תפירה מעוצבים בצורת זיגזג כדי שגזירתו של הבד תגרום לכמה שפחות קרעים.
אומנות הקדרות עושה שימוש רב בזיגזגים.
כיסא זיג-זג הוא כיסא שעוצב ב-1934 על ידי המעצב והאדריכל ההולנדי הנודע חריט ריטפלד.
בשיח הפוליטי הישראלי נעשה שימוש בביטוי זיגזג פוליטי (ובפועל הנגזר מהמילה, "זִגְזֵג"), במובן של ביצוע מהלכים והבעות דעה שמהווים שינויים הלוך ושוב בדעה הפוליטית.
הסופר דויד גרוסמן כתב ספר בשם "יש ילדים זיגזג" (שאף עובד לסרט).
דייוויד נסטה "זיגי" מארלי הוא מוזיקאי ג'מייקני, בנם של ריטה ובוב מארלי.
אביו לימד אותו לנגן על תופים וגיטרה.
את הכינוי "זיגי" (ג'וינט קטן) קיבל מאביו, אולי גם בהשראת השיר "זיגי סטארדסט" של דייוויד בואי, שמארלי העריץ (השיר נכתב בשנת 1971, כשזיגי היה בן 3).
ב-1979 זיגי ואחיו סדלה, סטפן ושרון הקליטו את הקלטת הבכורה שלהם, "ילדים משחקים ברחובות", יחד עם אביהם.
הם נודעו בהמשך בשם "מלודי מייקרס" (Melody Makers), והופיעו אף בהלווית אביהם ב-1981. אלבומם הראשון היה "שחקו את המשחק נכון", אשר התאפיין במוזיקת פופ, דבר שעורר לעג מצד המבקרים.
הלייבל של הלהקה, EMI, רצה לשווק את זיגי כאמן סולו, לכן המלודי מייקרס עברו לאולפני וירג'ין שם הקליטו את אלבומם Conscious Party ב-1988 שזכה להצלחה, כמו גם את האלבומים (One Bright Day (1989 ו-(Jahmekya (1991.
האלבומים (Joy and Blues (1993 ו-(Free Like We Want to Be (1995 הצליחו פחות, כך שבמהלך שנות ה-90 חלה ירידה במכירות של המלודי מייקרס.
באותה תקופה זיגי נהיה יותר מעורב פוליטית, כשהתחיל לעבוד עם האו"ם והקים את האולפן "Ghetto Youths Crew".
אלבום הסולו הראשון שלו "Dragonfly" יצא ב-15 באפריל 2003. ביולי 2006 הוציא את אלבום הסולו השני שלו, "Love is my religion".
ב-2004 דיבב מדוזה ראסטפארית בסרט "תפוס ת'כריש", וגם שיתף פעולה עם שון פול בכיסוי לשיר של אביו "Three Little Birds" שנכלל בפסקול הסרט.
השיר היה שיר הנושא של הסרט.
זיגי גם שר את שיר הנושא של הסדרה "ארתור".
מארלי הופיע מספר פעמים בישראל.
ביולי 1988 הופיע עם להקתו המלודי מייקרס ב"פסטיבל קולות מן העולם השלישי" שנערך בגן לאומי אשכול, ביולי 2006 הופיע באמפיפארק רעננה, וביולי 2011 הופיע במועדון הבארבי בתל אביב ובגן סאקר בירושלים.
בקיץ 2018 חזר להופיע בישראל לשתי הופעות, האחת ב-31 ביולי בבארבי תל אביב והשנייה ב-1 באוגוסט באמפי שוני.
בנוסף לכך, היה מארלי לאמן האחרון שביצע את השיר "What More Can I Give".
בשנת 2023, דיבב בתפקיד קטן בסרט ההנפשה "ספיידרמן: ברחבי ממדי העכביש" בתור לני, בחור ג'מייקני המנהל חנות.
ב-2004 נישא לאורלי חגאי, ישראלית; שמנהלת כיום את חברת ההפקות והתקליטים של מארלי, "Tuff Gong Worldwide".
לו גם שלושה ילדים נוספים ממערכות יחסים קודמות.
מרבית המשפחה מתגוררת באזור מיאמי.
מארלי הוא צמחוני ואף השתתף בקמפיין לקידום צמחונות.
פרסתאריךקטגוריהעבורתוצאהמקורפרס המוזיקה במדיה של הוליווד2024סרט בנושא מוזיקה, ביופי או מוזיקליבוב מארלי: One Love
זיג זאואר הוא מותג נשק בין-לאומי ושמן של כמה חברות בעולם המייצרות בעיקר נשק קל כגון אקדחים, רובים ומקלעים.
החברה המקורית נוסדה מאיחוד חברת SIG השווייצרית וחברה זאואר הגרמנית אך פורקה ב-2020 ופוצלה למספר חברות בת, כאשר הבולטת שבהן היא האמריקאית, שהחלה ב-1985 כחברת הפצה ומשווקת של זיג זאואר בארצות הברית בשם SIGARMS ובהמשך צמחה לחברה עצמאית גדולה שעוסקת בפיתוח וייצור כלי נשק צבאיים.
תחילתה של חברת זיג זאואר במפעל כרכרות שהוקם על ידי פרדריך פייאר, היינריך מאוזר וקונרד נהר.
לכשזכו השלושה במכרז לייצור 30,000 רובים נטעני קנה הם שינו את שם החברה לחברת Schweizerische Industrie Gesellschaft או בקיצור - SIG - חברת התעשייה השווייצרית.
זיג החלו מייצרים בשנת 1949 את מה שנחשב לאקדח החצי-אוטומטי הטוב בעולם בזמנו - סדרת ה־SIG210. למרות איכותו הגבוהה, לא זכה האקדח לנתח שוק גדול עקב מחירו הגבוה.
עקב כך, החלה חברת זיג בתכנון אקדח שיהיה מתקדם ועם זאת זול, יחסית לסדרת ה־210.
בשנת 1970 הגיעו בחברת זיג להחלטה (בעיקר משיקולים כספיים) לשתף פעולה עם חברת J.P.
לפיכך, בשנה זו קמה חברת SIG-Sauer שהחלה ביצור אקדחים - החל מסדרת ה־P220 שיצורה החל ב־1975 ונמשך עד ימינו אלו.
חברת זאואר עסקה עד מלחמת העולם השנייה בעיקר ביצור רובי ציד.
במהלך מלחמה זו, ייצרה חברת זאואר את אחד האקדחים האיכותיים שיוצרו עד אז - זאואר 38H.
היורים אולי מכירים את Sig Sauer כמו גם את הכינוי המפורסם שלה "Never Settle", אבל פחות ידועה ההיסטוריה המורכבת של החברה.
במהלך ההיסטוריה שלה היא ייצרה נשק עבור הנאצים ואחר כך עבור Volkspolizei המזרח-גרמני (משטרת העם).
אחרי המלחמה נטשה חברת זאואר את תחום האקדחים, עד למיזוגה עם חברת זיג, מיזוג שנתן רוח חדשה לשתי החברות בתחום האקדחים החצי-אוטומטיים.
בשנת 1985 נוסדה בארצות הברית שלוחתה האמריקאית של חברת זיג זאואר - זיג-ארמס (SIGARMS) שהחלה לייבא את האקדחים P220 ו־P230.
ב-2020 נסגרה החברה המקורית ופוצלה למספר חברות-בת ששומרות על שם המותג.
בין חברות-הבת בולטת SIG Sauer Inc (לשעבר SIGARMS) שפועלת בארצות הברית וגם מפתחת ומייצרת נשק קל צבאי.
אקדחים הלו הם מסוג STRIKER FIRE ובעלי נוקר פנימי בדומה לאקדחי גלוק.
נוסף על כך, הם בעלי גוף פולימרי.
M-17 - בשנת 2017 זכתה החברה זיג זאואר במכרז של צבא ארצות הברית ונבחרה להחליף את אקדח השירות הקודם (ברטה M-9) לכלל כוחות הצבא.
הדגם הנבחר M-17 בגודל מלא וה-M-18 בגודל CARRY הם הגרסה הייעודית של אקדח ה-P320 אשר הותאם לצרכים המיוחדים של הצבא האמריקאי כך שהוספו לו ניצרה מכנית ועוד התאמות נוספות בהתאם לדרישות המכרז.
בלייזר R93 טקטי (רובה צלפים)
זִיג הַייל הוא ביטוי גרמני, שמשמעותו "הריעו לניצחון".
בגרמניה הנאצית נאמר הביטוי בשילוב הצדעה במועל יד.
ביטוי זה היה חלק בלתי נפרד ממפגשים, מאסיפות וממפגנים פוליטיים בגרמניה הנאצית.
בביטוי "זיג הייל", נהוג היה להשתמש באסיפות המוניות, ואילו במפגשים קטנים היו מצדיעים במועל יד ואומרים "הַייל היטלר", מגרמנית: "Heil Hitler" או "הריעו להיטלר".
הביטוי הפך לביטוי שגור שנכתב על כרזות והוטבע על סיכות.
קבוצות מתנגדים לנאציזם באותה עת השתמשו בפרפרזות לביטוי זה: לדוגמה נערי הסווינג השתמשו בביטוי "Swing Heil" ("הריעו לסווינג").
בגרמניה של ימינו, אמירת הביטוי היא עבירה פלילית שהעונש עליה הוא עד שלוש שנים בכלא (StGB סעיף 86א').
חוק זה תקף גם לגבי ביטויים שיכולים, בטעות, להישמע כמו "זיג הייל".
שימושים באמנות, בהוראה ובמדע פטורים מעונש.
בקרב הנאו-נאצים נפוץ השימוש במונח 14/88 מילים, ובמיוחד באתרי גזענות ועליונות לבנה ברשת האינטרנט.
זיגוטה היא מונח בביולוגיה התפתחותית המתאר את השלב הראשון ביצירת אורגניזם חדש, כאשר הוא תא יחיד.
המונח משמש גם לתיאור של קבוצת התאים שנוצרת לאחר מספר חלוקות, למרות שהמונח המדויק יותר לשלב זה הוא בלסטומר .
זיגוטה בדרך כלל נוצרת על ידי אירוע הפריה של שני הפלואידים - ביצית של הנקבה ותא זרע של הזכר - אשר מתאחדים כדי ליצור תא דיפלואידי יחיד.
לכן הזיגוטה מכילה את החומר הגנטי (DNA) של האם והאב ומספקת את כל המידע הגנטי הדרוש ליצירת אורגניזם חדש.
ברביית יונקים, לאחר אירוע ההפריה, הזיגוטה נודדת במורד החצוצרה, תוך כדי התחלקות אך ללא שינוי בגודל, בתהליך של מיטוזה.
כל היונקים עוברים בחייהם את שלב הזיגוטה, והשלב הבא הוא העובר.
זיגוטה אנושית קיימת כארבעה ימים, וביום החמישי היא הופכת לבלסטוציסט.
יצור הוא הטרוזיגוט (או הטרוזיגוטה) לגן מסוים, אם לו שני אללים שונים באותו לוקוס בכרומוזום מסוים.
לפי הגנטיקה הקלאסית או המנדליאנית, האלל הדומיננטי הוא זה שהתכונה אליה הוא מקודד מתבטאת.
למשל, גן שיש לו 3 אללים אפשריים: B ,A, ו-C.
בפרט מסוים יכולים להיות צירופים שונים של אללים אלה, כולל חזרה על אותו אלל.
אם שני האללים זהים, פרט זה יכונה הומוזיגוט לגן זה, למשל, Bו-B.
לחלופין, פרט מסוים גם יכול להיות הטרוזיגוט לגן זה, למשל, A ו-C, או A ו-B.
פרט הוא הומוזיגוט (או הומוזיגוטה) לגן כלשהו אם שני האללים של הגן המצויים בו זהים.
כלומר, הוא נושא שני עותקים של אותו אלל, האחד מקורו באב, והשני - באם.
פרטים שהם הומוזיגוטים בכל הגנום נקראים זן טהור.
ניתן לקבוע אם פרט הוא הומוזיגוט בכל אתר בגנום (לוקוס) שהוא פולימורפי, כלומר בעל יותר ממופע יחיד של האלל, ולאו דווקא באזורים המקודדים המכונים גנים.
יצור הוא נוליזיגוט בעל אלל אפס (או נוליזיגוטה) לתכונה מסוימת, אם שני האללים לאותה התכונה מוטנטים.
מעצם היות שני האללים מוטנטים, נגזר השם "נול" ("null") שמשמעו "אפס".
מכאן נובע שהומוזיגוט אפס ונוליזיגוט הם מושגים זהים.
הֶמִיזיגוטה ביצור דיפלואידי הוא כאשר יש כרומוזום שקיים רק עותק אחד שלו, כלומר אין לו כרומוזום הומולוג.
במצב כזה, התא או האורגניזם השלם נקראים "המיזיגוטים".
ניתן לראות תופעה זו כאשר עותק אחד של הגן נמחק, או כאשר מדובר בגן הנמצא על כרומוזומי המין במין הטרוזיגוטי (שיש בו כרומוזומי מין שונים, כמו X וY).
באורגניזמים בהם הזכר הוא הטרוזיגוטי, כמו אצל בני אדם, כמעט כל הגנים שיש להם תאחיזה ל-X הם המיזיגוטים בזכרים, מכיוון שיש להם רק כרומוזום X אחד, ורק מספר מועט של גנים זהים על כרומוזום ה-Y.
כדוגמה קיצונית ניתן להסתכל על דבורת הדבש, בהם הזכר הוא המיזיגוטי לחלוטין.
הם מתפתחים מביצה שלא עברה הפריה, והגנום שלהם האפלואידי לגמרי, בשונה מנקבות הדבורה, שהן דיפלואידיות.
עכברים טרנסגנים שהחדירו להם DNA חיצוני מעובר גם כן נחשבים ליצורים המיזיגוטים, מכיוון שהאלל שהוחדר צפוי להשתלב בעותק אחד בלבד של כל לוקוס.
עכבר מהונדס כזה יכול לגדול מאוחר יותר להומוזיגוטה, ומתוחזק כקו מולד כדי להפחית את הצורך לאשר את גנוטיפים של כל המלטה.
זיגוג (מלשון זגוגית) הוא תערובת המשמשת לציפוי או קישוט מזון, ובעיקר מאפים.
הזיגוג יכול להיות בטעמים שונים.
על פי רוב הזיגוג הוא מתוק, אך יש גם זיגוגים חמוצים.
הזיגוג נפוץ ביותר במאפים כמו דונאט.
הוא משמש גם לקישוט של עוגיות.
הסופגנייה מוגשת באופן מסורתי עם אבקת סוכר, אך יכולה להופיע גם עם זיגוגים בטעמים וצבעים שונים.
לעיתים מוסיפים זיגוג גם למאכלים שאינם מאפים, כמו פירות יבשים, סוכריית דלעת ועוד.
לקרם ברולה נהוג להוסיף זיגוג מסוכר.
הצבע של הזיגוג תלוי בחומרים מהם מורכבת התערובת.
ניתן להוסיף צבע מאכל לקבלת מגוון צבעים רחב ומגוון.
על הזיגוג ניתן להוסיף קישוטים נוספים שנדבקים אליו כמו סוכריות קטנות או חתיכות של אגוזים.
ישנם חומרים טבעיים היכולים לשמש להזגה, כמו דבש.
חומרי הזגה משמשים לזיגוג מוצרי מזון על מנת לשמור על צבעם ולתת להם ברק.
חומרי ההזגה המשמשים בתעשיית המזון מסומנים במספרי E:
שעוות ברזיל (E903), משמשת בעיקר לתת ברק למוצרי שוקולד
זיגורד מגנוססון (בנורווגית: Sigurd Magnusson; היה ידוע גם בכינוי זיגורד הצלבן, בנורדית עתיקה: Sigurðr Jórsalafari, בנורווגית: Sigurd Jorsalfar; 1090 – 26 במרץ 1130) היה מלך נורווגיה מ-1103 ועד מותו תחת השם זיגורד הראשון.
תקופת שלטונו, יחד עם אחיו אייסטיין הראשון, עד למותו של זה ב-1123, נחשבה על ידי היסטוריונים כתור הזהב של ממלכת נורווגיה של ימי הביניים.
בנוסף הוא התפרסם כמי שהוביל את מסע הצלב הנורווגי בין השנים 1107 – 1110, וכך הוא קנה לעצמו את הכינוי "הצלבן".
זיגורד היה אחד משלושת בניו של מגנוס השלישי, מלך נורווגיה.
השניים האחרים היו אייסטיין ואולף.
שלושתם נולדו לאימהות שונות והיו ילדים לא חוקיים.
למרות זאת, לכל שלושת בניו של המלך הייתה זכות שווה לרשת את כס המלכות וכדי להימנע מסכסוכים וממלחמות, מלכו השלושה במשותף על הממלכה החל משנת 1103.
בתחילה חלק זיגורד את המלוכה עם שני אחיו, אך לאחר מות אולף ב-1115 ומות אייסטיין ב-1123, הוא נותר כמלך יחיד.
עוד לפני הכרזתו כמלך הוא נשא את התארים מלך האיים ורוזן אורקני, למרות שלאחר מכן הוא העביר את תואר הרוזן מאורקני להוקון פאולסון, בנו של פול תורפינסון.
היסטוריונים רבים רואים את תקופת מלכותם של זיגורד ושל אייסטיין כתור הזהב של ממלכת נורווגיה בימי הביניים.
הממלכה פרחה והתרחבה והשיגה הכרה בינלאומית הודות להשתתפותו של זיגורד במסע הצלב.
ב-1098 התלווה זיגורד לאביו, מגנוס השלישי, במסעו לאיי אורקני, לאיים ההברידיים ולים האירי.
באותה שנה הוענק לו התואר רוזן אורקני, בעקבות הדחתם המהירה של מי שנשאו קודם את התואר, האחים פול וארלנד תורפינסון.
בנוסף הוא הוכרז כמלך האיים, בעקבות הפלתו של המלך הקודם על ידי אביו של זיגורד.
למרות שמגנוס לא היה אחראי באופן ישיר למותו של מלך האיים הקודם, הומלך זיגורד על הממלכה עקב כיבושה על ידי אביו.
הייתה זו הפעם הראשונה בה הייתה ממלכת האיים בשליטה ישירה של מלך נורווגי.
לא ברור אם זיגורד שב לנורווגיה יחד עם אביו ב-1098, אך ידוע שהוא היה באורקני כאשר מגנוס שב לשם ב-1102 במסעו השני.
בהיותו שם, התנהל משא ומתן על ברית נישואים בין מגנוס לבין מוריכרטך או בראין, המלך העליון של אירלנד, אחד השליטים רבי העוצמה ביותר של אירלנד ושליט דבלין.
זיגורד היה אמור לשאת לאישה את בתו של מוריכרטך.
אף על פי כן, כאשר נהרג מגנוס במארב שטמן לו הצבא האירי, שב זיגורד בן ה-14 לנורווגיה עם שארית הצבא הנורווגי, הותיר מאחור את כלתו המיועדת שהייתה עדיין ילדה והוכרז כמלך נורווגיה יחד עם שני אחיו, אייסטיין ואולף.
המסעות שנוהלו על ידי מגנוס הביאו תועלת כלשהי לנורווגיה, שכן איים רבים היו אז תחת שלטון נורווגיה והניבו עושר, כוח אדם והיוו נכס אסטרטגי.
עם זאת, האיים ההברידיים והאי מאן השיגו עד מהרה את עצמאותם לאחר מותו של מגנוס.
ב-1107 הוביל זיגורד את מסע הצלב הנורווגי כדי להעניק תמיכה לממלכת ירושלים שנוסדה אז לאחר מסע הצלב הראשון.
לרשותו של זיגורד עמד כוח של כ-5,000 איש וכ-60 ספינות, כפי שמתואר בסאגות.
שני המלכים, אייסטיין וזיגורד, היו חלוקים ביניהם בתחילה מי יוביל את חיל המשלוח ומי יישאר למשול על הממלכה.
בסופו של דבר נבחר זיגורד להוביל את מסע הצלב, ככל הנראה בשל העובדה שהוא צבר ניסיון רב יותר במסעות כאשר התלווה לאביו.
הוא היה המלך האירופאי הראשון שהוביל מסע צלב והישג זה הקנה לו את הכינוי Jorsalafari ("הנוסע לירושלים", אך בתרגום הבלתי הרשמי לאנגלית הוא כונה the Crusader – "הצלבן").
זיגורד ניהל לחימה בליסבון, בכמה איים בים התיכון ובארץ ישראל.
ברוב המקרים הוא השתתף באופן פעיל בלחימה, לצד חייליו הנאמנים וקרובי משפחתו.
דרכם צלחה להם והם נחלו שורה של ניצחונות.
בעקבות זאת הם צברו כמות ניכרת של שלל, שככל הנראה לא הגיע בסופו של דבר לנורווגיה, מאחר שזיגורד העביר כמעט את כולו לקונסטנטינופול.
בדרכו לירושלים הוא ביקר אצל רוג'רו השני, מלך סיציליה במצודתו בפלרמו.
עם הגיעו לארץ הקודש הוא התקבל בברכה על ידי בלדווין הראשון, מלך ירושלים שאירח אותו בנדיבות ויחד הם בילו זמן לא מועט.
השניים רכבו אל נהר הירדן וייתכן אף שזיגורד הוטבל שם, אך אין על כך מידע ודאי.
לאחר מסעם זה ביקש בלדווין מזיגורד לסייע לו לכבוש את צידון והוא השיב לו, "באנו לכאן כדי להקדיש את עצמנו לשירותו של המשיח".
זיגורד התלווה לבלדווין במצור על צידון, שב-1098 בוצרה מחדש על ידי הפאטמים.
המצור היה מוצלח מבחינתם של הצלבנים וב-5 בדצמבר 1110 היא נכבשה.
על פי הוראתם של בלדווין ושל הפטריארך של ירושלים, נלקח שבב מהצלב האמיתי והוענק לזיגורד לאחר המצור כאות ידידות וכסמל להשתתפותו ההרואית במסע הצלב.
לאחר מכן שב זיגורד לספינותיו והתכונן לעזוב את ארץ הקודש.
הצי הפליג לקפריסין, שם בילה זיגורד זמן מה.
לאחר מכן הוא הפליג לקונסטנטינופול ונכנס לעיר דרך השער שהיה קרוי שער הזהב כשהוא רוכב בראש אנשיו.
הוא נשאר שם זמן מה ובילה בחברתו של הקיסר.
לפני שעזב את קונסטנטינופול, העביר זיגורד את כל ספינותיו ואוצרותיו לרשותו של הקיסר.
בתמורה הוא קיבל סוסים חזקים רבים לו ולאנשיו.
זיגרוד תכנן לשוב לנורווגיה בדרך היבשה, אך בדעתם של מעטים מאנשיו היה לשוב אתו.