tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הפתיחה הרשמית של האולם הייתה ב-5 במאי 1891. באותה תקופה שהה צ'ייקובסקי בניו יורק.
מרכבה מיוחדת הביאה אותו למיוזיק הול.
על הבמה היו ארבע מאות חברי אגודת האורטוריה ומאה נגנים של האגודה הסימפונית.
האולם היה מואר וגדוש באנשים מִשַמְנָהּ ומסוֹלתהּ של ניו יורק.
בתחילה השמיעה המקהלה את השיר אמריקה ואחרי נאום בשבחו של קרנגי, תפס את השרביט המנצח הצעיר וולטר דאמרוש וניצח על הפתיחה לאונורה מספר 3 של בטהובן.
לאחר מכן עלה צ'ייקובסקי על הבמה וניצח על "מארש ההכתרה" שחיבר עבור עיריית מוסקבה, כתרומתו לחגיגת ההכתרה של הצאר אלכסנדר השלישי.
מוזיקה נעימה שבתוכה ההמנון הרוסי.
צ'ייקובסקי נאלץ לחזור מספר פעמים לבימה כדי לקוד קידה.
בחלק העיקרי של הקונצרט בוצעה היצירה טה דיאום של ברליוז.
משפחת קרנגי החזיקה במקום עד שנת 1925. בשנה זו נמכר המקום לרוברט סימון, יזם נדל"ן.
באמצע שנות החמישים החל המשבר.
התזמורת הפילהרמונית של ניו יורק, שקרנגי הול היה משכנה, הודיעה על כוונתה לעבור ללינקולן סנטר.
אובדן ה"דייר" העיקרי של המקום הביא את הבעלים להחלטה למכור את המקום ולבנות במקומו גורד שחקים מסחרי.
כאשר שמע הכנר אייזק שטרן על הכוונה להרוס את המקום, הוא כינס בביתו מספר אמנים ששיגרו מברק לראש עיריית ניו יורק:
"הריסת קרנגי הול עכשיו "מסיבות מעשיות", היא מעשה חסר אחריות הפוגע בארצות הברית וביוקרתנו בעולם התרבותי כולו".
על המסמך חתמו פבלו קזאלס, ליאונרד ברנשטיין, גרגור פיאטיגורסקי, יאשה חפץ, ולדימיר הורוביץ, יוג'ין אורמנדי, סל, פריץ קרייזלר, מישה אלמן, שארל מינש ואייזק שטרן.
אורגנו קונצרטים לאסוף כסף ובאפריל 1960 התקבל אישור להפקיע את המקום תמורת חמישה מיליון דולר.
נוסדה אגודת המנהלים של קרנגי הול ואייזק שטרן נבחר לנשיאה.
ב-1964 הוכרז המקום כאתר לאומי היסטורי.
האודיטוריום הגדול ובו 2,804 מושבים.
בשנת 1997 הוא נקרא על שם אייזק שטרן כהוקרה על פעולתו לשימור המקום.
אולם על שם Zankel ובו 599 מושבים
אולם רסיטל על שם Weill ובו 268 מושבים.
בשנת 1991, לרגל חגיגות ה-100 למקום, נפתח בו ארכיון עם פוסטרים ופרטים רבים הנוגעים להיסטוריה של קרנגי הול.
בקרנגי הול הופיעו וממשיכים להופיע גדולי הנגנים בעולם.
הופעת בכורה בקרנגי הול הייתה פריצת דרך חשובה בקריירה של מוזיקאים רבים, בהם יצחק פרלמן, ליאונרד ברנשטיין, יאשה חפץ, סלים עבוד-אשקר ועוד רבים.
באולם זה נערכו הופעות הבכורה של יצירות רבות, כגון: סימפוניית "העולם החדש" של דבוז'אק, "אמריקני בפריז" של ג'ורג' גרשווין ועוד.
בדיחה מפורסמת שהפכה לחלק מפולקלור האולם מספרת על מוזיקאי מפורסם שנשאל להוראות הגעה, "כיצד להגיע לקרנגי הול"?
המוזיקאי נשוא הבדיחה משתנה מגרסה לגרסה.
הגרסה המקובלת מצטטת אותה בשמו של יאשה חפץ, אך אלמנתו של מישה אלמן טענה כי בעלה הוא המקור לבדיחה והיא מבוססת על מקרה אמיתי שאירע לו.
קרנאטקה (בקאנדה: ಕರ್ನಾಟಕ, באנגלית: Karnataka) היא מדינה בדרום הודו שגובלת בצפון-מערב עם גואה, בצפון עם מהאראשטרה, במזרח עם אנדרה פרדש, בדרום-מזרח עם טאמיל נאדו ובדרום-מערב עם קרלה.
גבולה המערבי הוא חופי האוקיינוס ההודי.
ההיסטוריה של קרנאטקה מגיעה עד לתקופה הפלאוליתית.
זאת כתוצאה מעדויות ארכאולוגיות שכללו זהב וציורי קיר, שבין השאר קושרים את האזור לתרבות עמק האינדוס.
בשלב מסוים האזור נשלט (כמו שאר הודו) על ידי האימפריה המאורית ואימפריות נוספות אשר ביססו את המרכז השלטוני באזור קרנאטקה.
הספרות והאדריכלות המקומיות פרחה במהלך המאה ה-11. בסוף המאה ה-17 האזור נכבש על ידי האימפריה המוגולית.
במאות השנים שלאחר מכן האזור נכבש שוב על ידי האימפריה המראטהית והאימפריה הבריטית אשר סיפחה את קרנאטקה לראג' הבריטי בשנת 1799. בשנת 1830 פרץ מרד מקומי אשר דוכא על ידי חברת הודו המזרחית הבריטית.
בסוף המאה ה-19 תנועת העצמאות צברה תנופה.
מדינת קרנאטקה המודרנית הוקמה בשנת 1956, כתוצאה מתכנון ארצי של מדינות הודו.
העונה המומלצת לביקור במדינה היא בחודשים אוקטובר עד מרץ.
אפריל עד יוני היא התקופה החמה, כאשר יוני ידוע כחודש לח במיוחד.
בין יוני לספטמבר מתקיימת במדינה תקופת המונסון.
במדינה חופים רבים ויערות עד.
עיר הבירה של המדינה היא בנגלורו, העיר השלישית בגודלה בהודו, בה מתגוררים כ-11 מיליון בני אדם.
בקרנאטקה נמצאת בירת ההייטק של הודו – העיר בנגלורו.
כמו כן יש בה יעדי תיירות פופולריים כחוף אום (Ohm Beach), מייסור, המכונה "בירת התרבות של קרנאטקה", האמפי המהווה אתר מורשת עולמית.
קרנטקה היא המדינה השישית בהודו מבחינת הצמיחה הכלכלית.
בשנים 2013–2014 שיעור האבטלה במדינה היה 1.8% לעומת השיעור הארצי שעמד על כ-4.9%.
56% מהאוכלוסייה עוסקת בחקלאות במישרין או בעקיפין.
64.6% מכלל שטח המדינה מעובד.
בנוסף על כך, בקרנטקה ממוקמות חברות ממשלתיות רבות כגון תעשיות חשמל כבדות בהראט, הארגון ההודי לחקר החלל, BEML והתעשייה האווירית ההודית.
מאז שנות ה-80 של המאה ה-20 ישנו ניסיון לחזק את ההיי-טק במדינה, ובשנת 2007 פעלו בקרנטקה למעלה מ-2,000 חברות כאלו.
קרנטקה היא גם המדינה המובילה בהודו בכל הקשור לביוטכנולוגיה.
רוב החברות העוסקות בביוטכנולוגיה בהודו ממוקמות במדינה.
כמו בשאר חלקי הארץ, ההובלה האווירית בקארנטקה היא עדיין מגזר צעיר אך מתחזק.
מרכז החברה קינגפישר איירליינס ממוקם במדינה.
רשת רכבות בקרנטקה היא באורך כולל של כ-3,089 ק"מ.
תאגיד התחבורה הציבורית מסיע בממוצע כ-2.2 מיליון נוסעים מדי יום ומעסיק כ-25,000 איש.
צפיפות האוכלוסייה הייתה 319 קמ"ר ו-38.67% מהאנשים גרים באזורים עירוניים.
שיעור התמותה עמד על כ-0.7%, שיעור תמותת תינוקות על כ-5.5% ושיעור תמותת אמהות על 0.2%.
באזור בילקופה נמצא המיעוט הטיבטי הגדול ביותר מחוץ לטיבט מאחר שממשלת הודו התירה בו התיישבות פליטים שנמלטו משלטון הרפובליקה העממית של סין.
השפות הרשמיות המדוברות במדינה הן קאנדה השייכת למשפחת השפות הדראווידיות (65% דוברים את השפה) ואנגלית.
קרנאווה (ליטאית Kernavė) הייתה בירת הדוכסות הגדולה של ליטא בימי הביניים, אך כיום זהו כפר שבשנת 1999 מנתה אוכלוסייתו 318 איש בלבד.
המקום הוכרז כאתר מורשת עולמית בשנת 2000 וכשמורה תרבותית לאומית בשנת 2003 (Kernavės kultūrinis rezervatas).
קרנאווה יושבת על הגדה הימנית של הנהר נריס, כ-35 ק"מ צפונית-מערבית לבירה וילנה.
אזור קרנאווה עשוי מגבעות חול שנוצרו בעת נסיגת הקרחונים בסוף עידן הקרח האחרון.
השטח הקרוב לנהר ביצתי באופיו, והלאה ממנו משתרעים שדות חציר ויערות אורן.
באתר חמש גבעות מבוצרות, יישובים בלתי מבוצרים, אתרי קבורה וממצאים ארכאולוגיים נוספים, האופייניים לפרק הזמן שמהתקופה הפלאוליתית העליונה ועד לימי הביניים.
ארבע מהגבעות המבוצרות שוכנות זו לצד זו, ליד כפל הקרקע בקצה מישור ההצפה של הנהר.
הגבעה החמישית נצבת במרחק של 500 מטר מהן, בפתחו של יובל צדדי של הנהר.
למרגלות הגבעות המבוצרות שוכנים שרידיה של עיר ימי הביניים, שהשתרעה על פני שטח של 25 הקטאר, וכיום מכוסים באדמת סחף.
היישוב בתקופות האבן והברזל לא היה מבוצר ושכן קרוב יותר אל הנהר.
האזור יושב באורח דליל בסוף התקופה הפלאוליתית העליונה (האלף ה-9 וה-8 לפנה"ס), על ידי ציידים-לקטים אשר ניצלו את הדגה העשירה בנריס, ואת מרחבי הציד על גדותיו.
מספר היישובים הלך וגדל במשך התקופה המזוליתית והתקופה הנאוליתית, והחל בתקופת הברונזה החלו קמות מצודות על גבעות שולטות ברחבי האזור הבלטי.
בקרנאווה הוקמו לא פחות מחמש מצודות סמוכות מסוג זה מתוך כאלף מצודות ששרידיהן פזורים באזור כולו.
המרכזית מבין המצודות שנקראה "אאוקורו" (Aukuro) שימשה כאחוזתו של הדוכס השליט, וארבע האחרות שימשו להגנת היישוב ששכן לרגליהן, בין הגבעות והנהר.
העיר נזכרה לראשונה בשנת 1279 כבירתו של הדוכס הגדול טראידנס (Traidens) שהושמה במצור המסדר הטווטוני, אם כי יש הסוברים כי כבר ב-1253 הוכתר בה מינדאוגאס (mindaugas) שאיחד את ליטא לראשונה.
באותה עת שימשה קרנאווה כבירתה הראשונה של ליטא והמרכז הכלכלי והפוליטי החשוב בה, אולם ב-1390 שרפו אבירים צלבנים את העיר על כל בתי העץ שבה וחמש הטירות שלידה.
העיר לא נבנתה שוב ותושביה הנותרים עברו להתגורר במעלה הגבעה הסמוכה.
אט אט כוסתה העיר באדמה שנשא עמו הנהר, וזו הייתה לכבול לח.
כבול זה שימר את יסודות המבנים בעיר ואת הממצאים השונים כפי שהיו בסוף המאה ה-14, דבר שהוביל לכינוי העיר בשם "טרויה של ליטא".
האתר זכה לעניין מחודש במאה ה-19 לאחר שהסופר פליקס ברנטווויץ' (Feliks Bernatowicz) תיאר אותו ברומן "פאיאוטה, בתה של ליזדייקה" (Pojata, córka Lizdejki).
מאז החלו חוקרים לבצע חפירות באתר שנמשכו בהפסקות מ-1859 ועד 1983.
בעיר שהוכרזה כשמורה תרבותית פועל מוזיאון לארכאולוגיה ולהיסטוריה המציג את הממצאים באתר.
כן מתקיימות בה חגיגות בנוסח ימי הביניים מדי שנה ב-23 ביוני ומדי חודש יולי מתקיים בה פסטיבל ארכאולוגיה.
קרן תל אביב היא עמותה המגייסת תרומות לפיתוח העיר תל אביב-יפו.
הקרן הוקמה כדי לתת מענה לצרכים המשתנים של העיר תל אביב-יפו.
הקרן נוסדה בשנת 1977 וגייסה עד היום יותר מ-750 מיליון דולר מכל העולם ליותר מ-820 פרויקטים ברחבי העיר.
בראש הקרן עומד ראש עיריית תל אביב רון חולדאי.
רוב התרומות המתקבלות מופנות למיזמים המקבלים תמיכה של עד 50% השקעה שוות ערך מטעם העירייה.
קַרְנאדס , היה פילוסוף יווני.
קרנאדס נולד בעיר היוונית קירנה שבצפון אפריקה (כיום בתחומי לוב).
עקר לאתונה והיה תלמידם של חכמי האסכולה הסטואית, ובהם הפילוסוף דיוגנס מבבל (240 לפנה"ס - 150 לפנה"ס) שאצלו למד את תורת ההיגיון.
הוא למד וחקר את יצירותיו של כריסיפוס מסולי במטרה להפריכן.
הצטרף אל האקדמיה האפלטונית שהפילוסופים שלה הותקפו על ידי הפילוסופים הסטואים.
ב- 155 לפנה"ס לאחר מותו של הגסינוס, נבחר קרנאדס לראש האקדמיה.
הוא היה הרביעי בשרשרת ראשי האקדמיה אחרי ארקסילאוס.
מיומנותו הפילוסופית וכושרו כנואם השיבו לקדמותה את עטרתה של האקדמיה האפלטונית.
באותה שנה נבחר יחד עם דיוגנס מבבל ועם קריטולאוס מן האסכולה הפריפטטית כחבר המשלחת לרומא שמטרתה הייתה לבטל את הקנס שהוטל על האתונאים אחרי שהחריבו את עיר הנמל אורופוס באטיקה שביוון.
בעת שהותו ברומא נשא נאומים על אודות המשפט הרומאי.
יום אחד צידד בצדק הרומאי ולמחרת הכריז כי מדובר בחלום לא מציאותי.
דברים אלה עוררו את זעמו של קאטו הזקן, והסנאט הרומאי ציווה על קרנאדס ועל בני לווייתו לשוב לאתונה כדי שלא ישפיעו לרעה על בני הנעורים של רומא.
קרנאדס נשאר באתונה כל ימי חייו הנותרים.
אחרי מותו ב-129 לפנה"ס, תלמידו קליטומאכוס נבחר לראש האקדמיה האפלטונית.
הוא עצמו לא כתב דבר, וכל אשר ידוע לנו על תורתו מקורו בקליטומאכוס שהיה תלמידו וידידו.
אילו היה עיקרון שכזה, הוא היה חייב להימצא בתבונתנו, בתפיסתנו או בחושינו.
אך התבונה תלויה בתפיסה, והתפיסה תלויה בתחושה.
אין בידינו כל אמצעי כדי לדעת אם חושינו אינם מטעים אותנו, ואם הם משקפים נכונה את המציאות, או מעבירים למוחנו מושגים ורעיונות כוזבים.
אף על פי-כן האדם חייב לחיות בהתאם לכללים מסוימים.
לכן, על-אף שלא ניתן להכריז על דבר כאמיתי לחלוטין, ניתן לאמתו ברמה מסוימת של הסתברות.
קרנבל המסכות בוונציה הוא אירוע ייחודי המתקיים בעיר ונציה שבצפון מזרח איטליה ומתרחש כל חורף באמצע פברואר ונמשך כשבועיים.
במהלך המאה ה-13 החגיגות של הקרנבל נועדו לציין את המעבר מהחורף לאביב.
כמו כן, הקרנבל היווה הזדמנות נדירה לבני המעמדות השונים בעיר "להתערבב" אלה באלה, ולהסתיר את זהותם האמיתית למשך שבועות ואפילו חודשים.
תקופות הקרנבל נודעו במעשי הוללות ופריקת עול, ואפשרו לבני כל המעמדות בעיר לשמוח כשווים.
במאה ה-18 נאסרה פעולת ההתחפשות, וכל שלטון הטיל הגבלות אחרות על המנהג.
בתקופתו של בניטו מוסוליני בוטל קרנבל המסכות.
ורק בשנת 1980 חידשו האיטלקים את אירועי הקרנבל בשנית.
כיום אירוע הפתיחה החגיגי של הפסטיבל מתקיים בכיכר סאן מרקו.
ובמסגרת אירוע הפתיחה מתקיימת תהלוכת תחפושות, ובסופו מתקיים מופע זיקוקים.
מלבד אירועי הרחוב, קרנבל המסיכות בוונציה ידוע בנשפי הפאר שמתקיימים במהלכו, ממש כמו אלה שהתקיימו בעבר.
נשפים אלה מתקיימים באולמות מפוארים ברחבי העיר וכוללים ארוחות וריקודים.
קרנבל המסכות האחרון התקיים מ-27 בינואר עד ה-13בפברואר 2024
קרנבל המסכות של שנת 2020 היה מתוכנן להתקיים מ-8 בפברואר עד 25 בפברואר.
הקרנבל הופסק יומיים לפני תאריך הסיום המתוכנן בשל התפשטות נגיף הקורונה באזור צפון איטליה.
מקור המסכות לא ברור וישנם מספר הסברים.
אחד מהם לוקח אותנו אחורה לימי הביניים, שבהם התחוללו בוונציה נשפים ומסיבות אליהם הגיעו האצילים עם תלבושות מהודרות ומסכות, שנועדו לשמור על האנונימיות שלהם.
בעזרת המסכות האצילים יכלו ליהנות ולשחק במועדונים יחד עם פשוטי העם, להמר במשחקי מזל ולהסוות את זהותם.
מסמך שנכתב ב-1268 על ידי עיריית ונציה אוסר על קיום מפגשים מסוג זה, משום שמשתתפי הנשפים היו ידועים בפריצות ומתירנות מינית.
מקור אחר של הקרנבל הוא הקומדיה דל ארטה, תיאטרון של אלתור שנוצר במאה ה-16 בברגמו (Bergamo).
זהו תיאטרון של אלתור, המבוסס על נושא קבוע מראש, עם קטעים מבדחים שמבצעים שחקנים מחופשים, המייצגים טיפוסים מוכרים וידועים לכלל הצופים.
המסכות הידועות ביותר מן הקומדיה דל ארטה הם: 'הקפיטן' שהוא חייל פחדן; 'פולצ'ינלה' הרברבן, 'קולומבינה' משרתת הגבירה; 'פירו' המאהב החושני; 'פנטלונה' הליצן בעל הגינונים; 'סקאפינו' הנוכל; 'סקאראמוש' השועל; 'ארלקינו' המשרת התמים והשוטה, המדבר בשפה עממית ומרבה להתקוטט; פולצ'ינלה, אחיו של ארלקינו, בעל האף הארוך והעקום.
נפוצה במיוחד המסכה באוטה, המוכרת כבר מימי הביניים.
המסכה מכסה את כל הפנים ויש לה אופי מפחיד.
חובשי מסכה זאת לובשים בדרך כלל ביחד גם גלימה השחורה "טאבארו" וכובע שחור בעל שלש פינות.
מסכה מפורסמת אחרת היא מסכת הרופא בזמן מגפת דבר.
המסכה בעלת אף ארוך דמוי מקור ומשקפיים, והיא אכן שמשה רופאים.
מסכה מפורסמת המיועדת לנשים נקראה "מורטה", ומזכירה שפחה צפון אפריקאית.
הפה במסכה זו חסום, רמז לנשים שלא לתת את קולן בציבור.
ישנן תחפושות המדמות סגנון לבוש מימי הביניים המאוחרים או הרנסאנס.
בנוסף למסכות ותלבושות אלו, קיימת קבוצה שנייה של מסכות, ואלו "מסיכות של רעיון", מסכות של המצאה, שאפשר לראות בהן יצירות אומנות מקוריות, מעין פיסול חי.
מסורתית ישנם 7 סוגי מסכות שלובשים בקרנבל המסכות בוונציה:
באוטה (baùtta) - זוהי מסכה בצבע לבן, לעיתים קרובות מוצגת בצבע מוזהב, אשר מכסה בנוחות את כל הפנים.
היצירה המסורתית הגרוטסקית הזאת מאופיינת בהכללת אף בולט יתר על המידה, "קו סנטר" בצורת מקור, ואין פה.
הסנטר דמוי המקור של המסכה נועד לאפשר ללובש לדבר, לאכול ולשתות מבלי להסיר אותו, ובכך לשמר את האנונימיות של הלובש.
את מסכת הבאוטה היו לובשים לעיתים קרובות עם שכמייה אדומה או שחורה בשם "טבארו".
במאה ה-18, יחד עם "טבארו", מסכת הבאוטה הפכה למסכת החברה הסטנדרטי המאושר על ידי ממשלת ונציה.
זה היה חובה ללבוש אותו באירועים פוליטיים, בהם נדרש לקבל החלטות פוליטיות, והאזרחים נדרשו לפעול בעילום שם.
כמו כן, נשיאת נשק יחד עם המסכה נאסרה במפורש על ידי החוק ואכיפה על ידי המשטרה הוונציאנית.
קולומבינה (Colombina) - זוהי חצי מסכה, שרק מכסה את העיניים של הלובש, האף, ואת הלחיים העליונות.
הוא מעוצב לעיתים קרובות עם זהב, כסף, גבישים, ונוצות.
הוא מוחזק עד הפנים על ידי שרביט או קשור בסרט כמו רוב המסכות ונציאניות האחרות.
המסכה של קולומבינה נקראת על שם דמות במרכזה של קומדיה דל ארטה, קולומבינה הייתה שפחה שהייתה חלק נערץ מהתיאטרון האיטלקי במשך דורות.
למעשה, קולומבינה היא יצירה מודרנית לחלוטין.
אין ציורים היסטוריים המתארים את השימוש בו על הבמה או על החיים החברתיים.
מדליון המדיקו (Medico della peste) - זוהי מסכה עם מקור ארוך, הוא אחד המוזרים והמוכרים ביותר של המסכות הוונציאניות, המסכה היא לעיתים קרובות בצבע לבן, המורכבת ממקור חלול.
עטיית מסכה זו לא התחילה בתור מסכת קרנבל אלא כשיטה למניעת התפשטות המחלה.
העיצוב המרשים נבע מהרופא הצרפתי של המאה ה-17 שארל דה לורם, אשר אימץ את המסכה יחד עם אמצעי זהירות אחרים תוך טיפול בנפגעי מגפה.
השימוש בו כמסכת קרנבל הוא כולו מוסכמה מודרנית, והיום מסכות אלה הן הרבה יותר דקורטיביות.
וולטו (Volto) - וולטו היא מסכה ונציאנית מודרנית, המסכה לעיתים קרובות בצבע לבן, אך לרוב מועטרת בצבע זהב.
המסיכה קשורה מאחור עם סרט, מוצגת בדרך כלל עם כובע רשמי וגלימה.
הוולטו מכסה את כל הפנים כולל את כל הסנטר.
מסכה זו מכסה את כל הפנים ושימשה עבור אנשים שלא רוצים שיזהו אותם באירוע מסוים, יכלו להיות אנונימיים לחלוטין.
פנטלון (Pantalone) - דמות קלאסית נוספת מהבמה האיטלקית, שמשמעותה הוא אדם חברותי פופולרי, מיוצגת עם אף גדול מדי, כמו מקור בעל גבות גבוהות ועיניים מלוכסנות (שנועדו לסמן אינטליגנציה על הבמה).
המסכה מדמה מסכה מצחיקה והיא נועדה עבור אנשים שרצו לספר בדיחות במהלך קוקטיילים ומסיבות.
אנשים אלו היו במרכז הפנאי החברתי וסיפקו שעשוע לכלל האנשים.
ארלקינו (Arlecchino) - זו דמות קומית, נטול היגיון ומלא רגש, משרת.
המסכה מתוארת כבעל אף קצר, קהה, דמוי ליצן, אוסף של גבות רחבות, עגולות, וחיוך מחייך.
הוא פועל כמשרתו של פנטלון, ושתי הדמויות הופיעו לעיתים קרובות על הבמה.
זני (Zanni) - האופי של זני הוא עוד קלאסי מהקומדיה שהוצגה בתיאטרון.
המסכה שלו היא מסכה חצי עור, מראה לו עם מצח נמוך, גבות בולטות ואף ארוך עם עקומה לאחור לקראת הסוף.
אומרים כי ככל שהאף שלו ארוך יותר, כך הוא טיפש יותר.
קרנא, מראשוני האמוראים בבבל, לאחר חתימת המשנה.
חברם של שמואל ושל רב.
בתלמוד הבבלי נקרא בשם קרנא סתם, ובירושלמי נקרא רב קרנא.
שימש בתפקיד דיין, והתואר הסתמי "'דייני גולה'" בתלמוד הבבלי מכוון אליו.
חיבר קובץ ברייתות לסדר נזיקין, שהיה ידוע בשם "נזיקין דבי קרנא".
פרנסתו הייתה מבדיקת טיב יינות.
פעמים אחדות בתלמוד מוזכר קרנא יחד עם שמואל, ראש ישיבת נהרדעא.
מלשון התלמוד משמע שהיה קרנא כפוף לשמואל כתלמיד.
ביחס לזה מסופר: שמואל וקרנא היו יושבים על שפת נהר מלכא.
ראו את מי הנהר שהיו גליים ועכורים.
אמר לו שמואל לקרנא: אדם גדול בא מארץ ישראל, וחולה הוא במעיו, ומתרוממים המים לשם כבודו; לך לתהות על קנקנו (=לבדוק מה טיבו).
היה זה האמורא רב, שהגיע לבבל.
קרנא הלך לבחון את רב, ורב ענה על כל שאלותיו.
העיכוב הזה גרם צער לרב, מפאת מחלתו, ולכן פנה אל קרנא: מאי שמך?
- אמר לו רב: יהי רצון שתצא לו "קרנא" (=קרן) בעיניו.
בתלמוד מובאת ברייתא, ולפיה "מעמידין אגרדמין למדות, ואין מעמידין אגרדמין לשערים", כלומר - בית הדין חייב למנות פקָּחים שיבדקו את טיב כלי המידות והמשקולות המשמשים בשווקים למקח וממכר, אבל אין צורך למנות פקחים לאכיפת מחירים ולמניעת העלאתם.
אנשי בית הנשיא (=ראש הגולה) העמידו שומרים למידות וכן לשערים (מחירים).
אמר שמואל לקרנא: צא ולַמד אותם: מעמידין אגרדמין למדות, ואין מעמידין אגרדמין לשערים!
יצא ודרש להם: מעמידין אגרדמין בין למדות בין לשערים.
אמר לו שמואל: מה שמך - קרנא, תצא לו קרן בעינו.
המילים "יצאה לו קרן בעינו" הן על פי נוסחת דפוסי התלמוד כיום.
בכתבי יד אחדים של התלמוד משפט זה אינו מופיע ופרשנים אחדים העירו על כך.
על טיבה של "קרן" זו דנו מפרשי התלמוד.
יש שפירשו שהכוונה היא לרצועת בשר הבולטת מן העור, ויש מי שכתב שהכוונה לקרום בעין.
התלמוד מברר את הסיבה לדרשתו של קרנא, אשר נוגדת לכאורה את דברי הברייתא, ומסבירה כי הלכה זו שנויה במחלוקת.
והוא, קרנא, כמו מי סבר?
כמו זו שאמר רמי בר חמא אמר רבי יצחק: מעמידין אגרדמין בין למדות בין לשערים, מפני הרמאין.
בתלמוד הירושלמי מופיע, באותו הקשר, מעשה שונה:
ראש הגולה מינה את רב (אמורא) לפקח על השוק, והיה מכה (=מעניש) על המידות ולא על השערים (המחירים).
ראש הגולה ראה בכך אי-מילוי של התפקיד, ושם את רב במעצר.
נכנס קרנא לבקר את רב.
אמר רב לקרנא: שומרים שאמרו למנות - על המידות, ולא על השערים, כך ההלכה, וכך נהגתי.
המשך המעשה בירושלמי, הוא שקרנא יצא בעקבות זאת והשמיע דברי ביקורת בפני אנשי ראש הגולה על שאסרו את רב, שהוא בקי גדול בהלכה.
לפי פירוש אחר, קרנא ביטא את חוסר הסכמתו עם דברי רב.
קרנא חלק על רב ושמואל בהלכות נוספות.
באחת המחלוקות, לאחר שביטא תמיהה על הלכה שאמר שמואל, אמרו לו: הנה מר עוקבא ובית דינו בעיר כפרי, לך אליו.
התואר "דייני גולה", המופיע בתלמוד הבבלי, מכוון אל קרנא.
ראשונים כתבו כי התואר מכוון אל שמואל ואל קרנא יחד.
ברוב האזכורים של האמורא קרנא בתלמוד, ההקשר הוא דיני נזיקין.
במקורות אחדים מוזכר קובץ ברייתות על סדר נזיקין, שקובצו ונאספו בידי קרנא ונקראו על שמו, "נזיקין דבי (=של בית) קרנא".
לפרנסתו עסק קרנא בהרחת יינות ובבדיקת טיבם.
הוא היה מומחה ליינות, ועל סמך דבריו היו משווקי היין מחליטים אילו חביות אפשר לשמר ואילו יש להוציא למכירה לאלתר.
עם זאת, שימש קרנא דיין.
התלמוד דן בנוהל שנהג בבית דינו של קרנא, שעל כל אחד משני הצדדים הבאים להתדיין יש לשלם סלע אחד.
לפי הנאמר שם, אין לקבל כסף עבור עשיית דין, והתשלום היה על בטלתו של קרנא ממלאכת בדיקת טיב היין בזמן שעסק בדין.
מאמר אחד בלבד באגדה נמסר בשמו של קרנא בתלמוד הבבלי, והוא עוסק בדבריו של יעקב ליוסף לפני פטירתו, ובבקשתו להיקבר בארץ ישראל.
קרנא קושר זאת עם תחיית המתים ועם הנאמר בתלמוד כי מתים שנקברו בחוץ לארץ עתידים להתגלגל במחילות לארץ ישראל ולקום בה לתחייה.
"ונשאתני ממצרים וקברתני בקבורתם" (בראשית מז, ל) - אמר קרנא: דברים בגו (יש כאן דברים מסותרים בדבר זה, וצריך לתת להם לב - רש"י)!
יודע היה יעקב אבינו שצדיק גמור היה, ואם מתים שבחוצה לארץ חיים, למה הטריח את בניו?
שלא קיבל עליו צער מחילות.
קרנגי דלי הייתה מסעדה ששכנה בשדרה השביעית במידטאון מנהטן, ניו יורק, בין הרחובות ה-54 ל-55 בבניין הסמוך לקרנגי הול.
המסעדה פעלה בין השנים 1937–2016, והייתה אחד היעדים הקולינריים הפופולריים ביותר מסוגם בעיר, כפי שמוסרת לשכת הוועידות והמבקרים של העיר ניו יורק.
בשנותיה האחרונות ניהלה אותה סנדי לוין, שבכרטיס הביקור צוין שהיא "בנב" (ראשי תיבות של המשפט: "בתו הנשואה של הבוס"), כלומר מריאן פרקר.
המסעדה הציעה פסטרמה, קורנביף וסנדוויצ'ים אחרים המכילים לפחות פאונד אחד (0.45 ק"ג) של בשר, וכן אוכל יהודי מסורתי כגון מרק קניידלעך, לביבות, כבד קצוץ וסלמון מעושן.
המסעדה הגישה גם מזון שונה, לא-יהודי (או לפחות לא-כשר) כמו נקניק שינקן וקותל חזיר.
כמו כן ניתן היה להזמין חתיכת עוגת גבינה של למעלה מ-0.45 ק"ג למנה.
המוטו של המסעדה הוא: "אם אתה מסוגל לסיים את הארוחה, אנחנו עושים משהו לא בסדר".
בנוסף לכמויות המזון הגדולות המוגשות, ידועה המסעדה בשל מלצריה קצרי הרוח, שלכאורה מנסים להעביר את הסטריאוטיפ המחוספס של ניו יורק כלפי תייריה.
"קרנגי דלי" היא מקום הבילוי המועדף על הקומיקאי הני יאנגמן; אדם סנדלר התייחס ל"דלי" בשירו The Chanukah Song משנת 1996. את קירות המסעדה כיסו תצלומים חתומים של ידוענים שסעדו בה.
תפריט האוכל כולל מאכלים שנקראו על-שמם של לקוחות מפורסמים, בכללם קורנביף וסנדוויץ פסטרמה הנקראים על שמו של וודי אלן; הסיבה לכך היא שהמעדנייה שימשה כאתר הצילום של סרטו של אלן "דני רוז האיש מברודוויי".
מספר מנות מהתפריט מתייחסות לנושאים מברודוויי ומתבססות על אוצר המילים של השפה היידית, בכללם תבשילים כמו: "נוש, נוש, נאנט" (ביידיש: "נוש", היא ארוחה קלה או חטיף) ו"דה אג אנד אוי" (הביצה ואני) (The Egg and I), שהוא גם שמו של ספר זכרונות הומוריסטי של הסופרת האמריקאית בטי מקדונלד).
בתפריט כלולים גם כמה פריטים הומוריסטיים כמו סנדוויץ הכבד המפורסם המכונה "50 דרכים לאהוב את הכבד שלך" (50 Ways to Love Your Liver), בפרפרזה על להיטו של פול סיימון "50 Ways to Leave Your Lover" (50 דרכים לעזוב את המאהב שלך).
אנשי תקשורת רבים נהגו לפקוד את המסעדה, בכללם צוות בניין רשת הטלוויזיה CBS כמו פול סיימון.
הבעלים מילטון פרקר, שהלך לעולמו ב-2009, כתב ספר (ביחד עם אלין פרימן) וקרא לו How to Feed Friends and Influence People: The Carnegie Deli (הדומה לשם הספר: How to Win Friends and Influence People של דייל קרנגי, שגם שמו (של קרנגי) מזכיר את שם המסעדה).
הספר מגולל את ההיסטוריה של המעדנייה והוא נמכר בעמדת הקופאי.
ב-30 בדצמבר 2016 נסגרה המסעדה בניו יורק.
ה"דלי" פתחה מספר סניפים בשנות ה-80, בכללם שניים בניו ג'רזי, ב-Secaucus ובאטלנטיק סיטי ואחד בפרוור טייסון קורנר של וושינגטון די.
סי.; אולם רוב הסניפים הללו נסגרו מאז ואינם פועלים עוד.
סניף נוסף בבוורלי הילס, קליפורניה, הוקם במימונו של המיליארדר מרווין דייוויס ועוצב בידי הארכיטקט פט קולטו בעלות של 4 מיליון דולר, במטרה להיות "הדלי הטוב ביותר בעולם", לאחר שדייוויס התלונן שה"דלים" בקליפורניה אינם טובים כמו אלה שבניו יורק.
כיום, ה"דלי" מפעילה סניף שני בלאס וגאס, נבדה, שנפתח במלון "מיראז'" ב-2005. סניף שלישי נפתח ב-2006 בפארק השעשועים Six Flags Great Adventure בניו ג'רזי ומתפקד כ"מסעדה הבריאה" בפארק, אבל, התפריט קטן יותר ומכיל רק את המנות הפופולריות ביותר של המסעדה.
סניף רביעי, המוגבל למנות קורנביף וסנדוויצי פסטרמה, שוכן במלון-קזינו "פוקסוודס" בקונטיקט.
הסניף החמישי נמצא בקזינו "סנדס" בפנסילבניה ונפתח ב-22 בנובמבר 2009.
בנוסף למסעדות הקמעונאיות, המעדנייה מוכרת גם עוגות גבינה ופריטי לבוש כמו חולצת טי וכובעי בייסבול.
קָרְנֶג' הוא דמות בדיונית של נבל-על המופיעה בחוברות הקומיקס ספיידרמן ביקום מארוול קומיקס.
הדמות הופיעה לראשונה בחוברת The Amazing Spider-Man #361 מאפריל 1992, ונוצרה על ידי הכותב דייוויד מיצ'ליני והמאייר מארק באגלי.
קרנג' הוא שילוב בין הסימביוט הטפיל ורוצח פסיכוטי בשם קליטוס קסדי, שותפו לתא של אדי ברוק (ונום), הדוגל במעשי רצח וכאוס ולעיתים אף חזק ומסוכן יותר מספיידרמן.
מבין מארחים הנוספים של הסימביוט נמנים בן ריילי, נורמן אוסבורן והגולש הכסוף.
דמותו של קרנג' מדורגת במקום ה-90 ברשימת מאה נבלי-העל הגדולים של כל הזמנים, לפי אתר IGN.
את דמותו של קליטוס קסדי בסרט הלייב אקשן "ונום" מגלם השחקן וודי הארלסון בהופעת קמע בסצנה שאחרי הכתוביות, והוא גילם את דמותו בתפקיד ראשי בסרט ההמשך "ונום 2".
קליטוס קסדי נחשב לבעייתי עוד מילדות.
הוא הרג את סבתו על ידי דחיפתה במורד מדרגות, ועינה את כלבה של אמו.
לאחר מכן, אביו כנראה הרג את אמו, אך לא זכה לשום הגנה במהלך המשפט.
כעת יתום, קסדי נשלח לבית יתומים, שם התנהגותו האנטי-חברתית הובילה להתעללות משני יתומים אחרים ומצוות בית-היתומים.
הוא רצח את מנהל בית-היתומים וילדה שסירבה לצאת איתו לדייט, ושרף את בית-היתומים.
הוא נכנס למעצר, וכעבור זמן מה נעשה שותפו לתא של אדי ברוק, אשר נכנס למעצר לאחר קרב עם ספיידרמן.
בעוד ברוק חיכה לסימביוט שיחלץ אותו מהכלא, קסדי שיתף את ברוק בפילוסופיה הרצחנית שלו: גם האדם הממוצע מסוגל לבצע רצח, בתנאי שיש לו את האומץ הדרוש.
כצפוי, סימביוט ונום הגיע על מנת לחלץ את ברוק.
במהלך החילוץ, הסימביוט "הוליד" סימביוט נוסף ואדום.
סימביוט זה - סימביוט קרנג' - התמזג עם קסדי, הנהפך לקרנג'.
קסדי יוצא למסע רצח, וקורבנו הראשון כקרנג' נבחר על ידי דפדוף בספר טלפונים.
הוא יוצא למסע הרג עירוני והורג כל עובר אורח, והביס את ספיידרמן שלוש פעמים.
ספיידרמן נאלץ לגייס את ארבעת המופלאים וונום נגדו, ולבסוף, כוחם המשולב הכניע את קסדי אשר נכלא במכון רייבנקרופט.
בסופו של דבר, קסדי נמלט.
שנים לאחר מכן, קסדי נאבק בונום, ומתגלה כי הסימביוט עומד ללדת.
ונום רצה להשתמש בסימביוט הנולד כשותף; לבסוף הסימביוט - טוקסין - התמזג עם השוטר פטריק מוליגן.
בניגוד לרצונותיהם של קסדי וונום, מוליגן השתמש בכוחותיו למטרות טובות, ובהזדמנות ביקש מספיידרמן כי אם יצא משליטה, ישים אותו ברייקרז ו"יזרוק את המפתח".
מאוחר יותר, וזאת בחלל, הסנטרי קרע את סימביוט קרנג' לחצי והותיר אותו מחוץ לאטמוספירת כדור הארץ.
מאוחר יותר, מחשבו של טוני סטארק ציין כי ייתכן וקסדי לא שהה בתוך הסימביוט בזמן התקרית עם הסנטרי.
מתגלה כי אף על פי שקסדי נהרג, הסימביוט שרד ועבר לדוקטור טאניס נייבס.
נייבס מגלה כי קסדי חי תחת שמירה, והסימביוט לבסוף חוזר אל קסדי, אשר נאבק בספיידרמן ובאיירון מן.
לבסוף קסדי חובר אל צווחה והכפיל, ונאבק בנייבס - כעת סקורן.
לאחר חזרתו, קסדי נוסע לעיירה בקולורדו.
שם הוא משתלט על המקומיים, ונאבק בספיידרמן, קפטן אמריקה, וולברין, הוקאיי ובדבר.
הוא משתלט על כולם פרט לספיידרמן, אשר נלכד.
צוות מיוחד בעלי סימביוט שפותח על ידי נייבס נשלח להילחם בקסדי, אך ללא הועיל.
בשיתוף פעולה עם ספיידרמן ו-ונום החדש, הצוות - צוות מרקורי - מביס את קסדי ומשחרר את המקומיים וחברי האוונג'רס משליטתו של הסימביוט.
נגד ונום וסקרלט ספיידר החדש, מארוול עכשיו!
תוך כדי מעצר בהר ת'נדרבולטס, קסדי נקשר לישויות המיקרו-יקום ונמלט.
הוא הגיע למרכז-חלל בטקסס, ולמרות מאמציו של סקרלט ספיידר החדש - קיין - עבר למיקרו-יקום.
הוא התחבר לבעלי בריתו, אך הרג אותם כאשר ניסו להביאו לאדונם, מרקיז ראדו, על מנת ליצור צבא סימביוטים.
ונום החדש וסקרלט ספיידר איתרו ורדפו אחרי קסדי, אך בעיצומו של הקרב, ראדו וכוחותיו לכדו את השלושה ואת כוח אניגמה.
הסימביוטים של קסדי וונום החדש שובטו והפכו לצבא, אשר עבר לשליטתו של קסדי.
בעוד קסדי וצבאו חזרו ליקום מארוול, ונום וסקרלט ספיידר קיבלו נשק מכוח אניגמה ויצאו מהמיקרו-יקום.
סקרלט ספיידר ריפא את קסדי, אשר נכנס למצב קטטוני והכנס למעצר תחת הרדמה.
קסדי שוחרר מכלאו על ידי מכשף, שרצה שקסדי יהיה החבר הרביעי בקבוצת ארבעת המפחידים.
קסדי תקף את המכשף, שניצל בהתערבותו של קלו.
מכשף החליט להעביר את הסימביוט לקרל מלוס, ובהמשך, מכשף פוצץ את בסיסם עם קסדי הלכוד.
קסדי שרד עם כוויות קשות, ונתקל בכוח הספיידרלינגס של ספיידרמן העליון.
קלו, אשר נהרג על ידי מלוס, שחרר ברק מגופו הפזור ונטרל את קסדי.
ללא ידיעת ספיידרמן, הסימביוט שמר על תודעתו של קסדי באופן קבוע, ולא ישתנה עם כל מארח.
קסדי נכלא בכלא קרמר, שם נעשה אסיר למופת.
הוא נפצע קשה על ידי אסיר אחר, אשר קיבל תשלום מדוקטור ג'נר, הפסיכולוג של קסדי שרצה את הסימביוט לעצמו.
במרפאה, קסדי נחנק למוות על ידי ג'נר.
כאשר הסימביוט ברח וחזר לקסדי, זה האחרון קם לתחייה.
הוא הרג את כל צוות הכלא ואסיריו, וזאת כדי לשלוח הודעה ש"קרנג' חזר".
קסדי החליט לחזור לדרכיו הישנות, ויצא למסע הרג אקראי.
עם זאת, דדפול מצא דפוס לפעולותיו וגילה כי מסע ההרג היה חלק מפריקת תסכולו.
דדפול נאבק בקסדי, ושיחק במוחו כך שגרם לקסדי להטיל ספק בקיום הכאוס וכי מעשיו נשלטים על ידי כוח חיצוני.
קסדי המתוסכל כמעט הרג את צווחה, ונעל את עצמו בתא מעצר.
אוונג'רס ואקס-מן: הציר ולאחר מכן
באירועי "אוונג'רס ואקס-מן: הציר", קסדי גויס לקבוצת נבלי-העל של מגנטו כדי לעצור את זקיפי סטארק של אונסלוט האדום.
מגנטו ניגש אל קסדי באופן אישי, ושכנע אותו להצטרף אליו בטענה שאם לא, לא יהיה עולם בו יהיה ניתן לבצע כאוס.
כאשר ראה כי דדפול הוא חלק מהצוות, קסדי הצטרף במטרה להשיג נקמה.
הוא הושפע (יחד עם גיבורי-ונבלי העל האחרים בג'נושה) מכישוף ההיפוך של דוקטור דום ומכשפת השני, והשניים נפרדו כידידים.
בעקבות כישוף ההיפוך, קסדי חזר למוטב, מנע שוד בנק והציל משפחה מידיו של "התמנון" - כל זאת ללא הרוגים, לתדהמתו של ספיידרמן.
למרות הכישוף, הסימביוט התנגד למעשי טוב והתאכזר לפושעים.
לאחר שהציל את הכתבת אליס גליסון מאוכל-השנאה החדש, קסדי חטף אותה כדי שתלמדו איך להיות גיבור אמיתי.
קסדי לקח את גליסון לגשר ג'ורג' וושינגטון, שם הבטיחה לו שתעזור לו להיות גיבור בתנאי שלא יפגע בה.
קסדי וגליסון הלכו לכנסייה, שם קסדי התוודה על חטאיו.
גליסון רשמה את הווידוי ושלחה אותו למנהלה, אשר הזעיק את הרשויות.
קסדי וגליסון עזבו, והגיעו למקום בו התבצע שוד בנק.
קסדי עצר את הפושעים באלימות ושרף מכונית, אך כיבה את האש באמצעות צינור.
המשטרה הגיעה על מנת לעצור את קסדי, שברח עם גליסון אף על פי שחשב כי הם מבקשים חתימות.
במהלך הבריחה, גליסון נפלה מזרועותיו של קסדי אל אוכל-השנאה, שלקח אותה כבת ערובה.
קסדי הגיע למאורתו של אוכל השנאה, ולאחר קרב שבו אוכל השנאה התגלה כשד ו"אכל" את חטאיו של קסדי, אוכל השנאה נהרג.
גליסון לקחה את אקדחו של אוכל השנאה וירתה בקסדי בראשו, אך הוא לא נהרג.
היא חשפה כי היא ניצלה אותו למטרותיה, ופקדה על המשטרה להרוג אותו.
הוא חזר לאוונג'רס המדהימים לבקשתו של סטיב רוג'רס, לפני הקרב האחרון, קסדי הפיל את האשמה בעיני התקשורת עליו ועל שאר חברי קבוצתו, ובכך שמר על המוניטין של האוונג'רס, האקס-מן ומדוזה במחיר המוניטין שלו ושל הובגובלין.
הוא עזר בקרב נגד האקס-מן ואפוקליפס, וכאשר הפצצה שהאקס-מן תכננו להשתמש בה להשמדת בני האדם "הרגילים" עמדה להתפוצץ, קסדי הורה לסימביוט לעטוף את הפצצה.
הצרעה איששה את מותו של קסדי כאשר היא מצאה את שרידי הסימביוט באזור.
לאחר הקרב, ספיידרמן נראה משמר את זכרו של קסדי.
קסדי נראה בחיים ללא פלג גופו התחתון והגיע לאריזונה במטרה להיפגש עם חבר עמו התיידד במהלך תקופתו תחת כישוף ההיפוך, וזה התגלה כנובה (סם אלכסנדר), אשר קסדי יודע את זהותו הסודית.
הוא סימן את חזרתו כאשר רצח עובר אורח אקראי, וזאת כדי לקבל את תשומת לבו של סם וכדי להראות כי חזר למצבו המוסרי הטבעי.
הוא חטף את אמו של סם כדי לקבל את תשומת לבו, וכאשר התכוון להרגה, סם הופיע והביס את קסדי במסעדה הריקה וניסה לשכנעו לשווא כי הוא אינו סם אלכסנדר.
לאחר שנפצע בידי נובה, קסדי ברח כדי שהסימביוט ירפאו.
למחרת, הוא נרפא ותקף את סם בבית ספרו.
לפתע, הוא צפה בנובה עף מחוץ לבית ספרו של סם ויצא לרדוף אחר נובה - למעשה, אמו של סם החובשת את קסדת הסופרנובות.
כאשר איבד אותה, הוא החל לתקוף חפים מפשע ברחוב, וסם הופיע והחל בקרב נגדו.
הוא הביס את קסדי לאחר שהפריד ממנו את הסימביוט באמצעות אזעקת מכוניות ובאמצעות חשיפה להופעת להקת ת'ראש מטאל, וכלא אותו באי של רייקר.
לפי אדי ברוק, הסימביוט קרנג' נולד עם יכולות ייחודיות יותר מאלה של יוצרו כגון שאין לו צורך בגוף מארח, וזאת משום שגדל וטופח בסביבה חוצנית שאינה מוכרת לו - כדור הארץ.
הסימביוט החייזרי מעניק לקסדי כוח פיזי משופר מזה של ספיידרמן וונום גם יחד.
בנוסף, יש לו יכולות שינוי צורה, שמקנות לו את האפשרות לירות מטחי חומר שדומה לקורי עכביש מכל אזור בגופו, כולל יצירת כלי נשק.
באמצעות קנוקנת הסימביוט, קרנג' יכול לשלוט במחשבותיו של האחר.
בדומה לספיידרמן, לקסדי יש את היכולת להידבק לכל משטח כמעט, ויש לו גרסה משלו לחוש העכביש של ספיידרמן, היות שהסימביוט יכול להעביר אליו מידע מכל זווית ומעניק לקסדי את היכולת "לראות" בכל כיוון, ובכך להזהיר אותו מאיומים קרובים.
הוא יכול לזחול, ללכת, או לרוץ במהירות על משטחים, גם אם הם חלקלקים.
קרנבל סנטה קרוס דה טנריף הוא קרנבל בינלאומי הנערך מדי שנה בעיר סנטה קרוס דה טנריפה (האיים הקנריים, ספרד).
הקרנבל נחשב השני הכי פופולרי וידוע בעולם, אחר זה הנערך בריו דה ז'ניירו.
לקרנבל שני חלקים נפרדים, הקרנבל ה-"רשמי" וקרנבל הרחוב.
בקרנבל הרשמי יש יותר מ-100 קבוצות עם ממוצע של 50 רכיבים: murgas, תהלוכות, קבוצות תלבושות, נגני רחוב וקבוצות מוזיקליות.
בימי הקרנבל מגיעים לרחובות העיר כאלף אנשים מדי יום כדי לקחת חלק בחגיגות.
א/ק "קָרנָארוֹ" (S/S Carnaro) הייתה אוניית נוסעים ומשא איטלקית שערכה הפלגות סדירות באגן המזרחי של הים התיכון מ-1919 עד 1938. היא זכורה בתולדות היישוב כמי שהביאה לארץ ישראל רבים מבני העליות הרביעית והחמישית.
ב-1938 טבעה האונייה בסערה בים סוף.
האונייה נבנתה בגלאזגו, סקוטלנד, עבור חברת הספנות המלכותית האוסטרו-הונגרית "אַדְרִיָה" שבפיומה (כיום ריאקה), והושקה ב-1 באוקטובר 1913 בשם "פרנץ יוזף קיראי" (Ferenc József király, הקיסר פרנץ יוזף הראשון).
הייתה זו אוניית קיטור מעורבת להובלת נוסעים ומשא, שערכה הפלגות סדירות במזרח הים התיכון.
ב-1925 נקנתה האונייה על ידי חברת הספנות לויד טריאסטינו.
היא הוסיפה להפליג באגן המזרחי של הים התיכון, וערכה הפלגות סדירות בין נמלי איטליה, יוון, קפריסין, טורקיה, ארץ ישראל ומצרים.
רבים מבני העלייה הרביעית ובעיקר העלייה החמישית הגיעו ארצה על סיפונה, והיא נזכרת רבות בספרות הזכרונות של התקופה.
בקיבוץ עין החורש נחשבת ה"קרנארו" למעין "מייפלאואר".
מייסדי וראשוני הקיבוץ עלו בה ארצה משנת 1929 ועד אמצע שנות השלושים.
האונייה הייתה אחד מאמצעי התחבורה והקשר העיקריים בין ארץ ישראל לאירופה והמזרח הקרוב.
בעיתוני התקופה, כמו "דבר" ו"הארץ", נתפרסמו באופן קבוע לוחות הזמנים של הפלגות האונייה ויעדיהן.
ידיעה ב"דבר" מ-23 ביוני 1932 מספרת, כי "באניה 'קרנרו' נשלחו אתמול מן הארץ, בעוון פעולות קומוניסטיות, יוסף מורגנשטרן מחיפה (היה אסור כחצי שנה), וזאב דרורי מתל אביב.
באניה זו שולח גם וילהלם ג'וקל, גרמני-נוצרי שנכנס לארץ בלי רישיון והיה חשוד גם הוא בקומוניזם".
ידיעות אחרות מספרות על אזכרה לתאודור הרצל שערכו נוסעים על סיפונה, על הבאת תיירים ארצה, על התרמת הנוסעים בה לקרן הקיימת לישראל ועוד.
ב-3 באפריל 1938 נטרפה האונייה בסערה בים סוף, 100 מייל דרומית לנמל פורט סודאן.
קרנבליטו הוא סגנון מוזיקלי קצבי ועליז המקובל בעיקר בפרובינציה של חוחוי בצפון ארגנטינה - אם כי ניתן לשייכו לכל האלטיפלאנו,
נעשה בו שימוש בכלי הנגינה האופייניים לאזור,
והריקוד שלו מתאפיין בסגנון חופשי - בניגוד לריקודים פולקלוריים אחרים.
מקור שמו בתקופת הקרנבל בה מרבים לרקוד אותו אם כי הוא נרקד בחגיגות לאורך כל השנה.
שורשיהם של הריקוד והמקצב עוד בתקופה הטרום-קולומביאנית, במסורות של העמים האינדיאניים שצאצאיהם חיים באזור עד היום.
קיימות עדויות על ריקודים מעין זה החל מאמצע המאה ה-18, ריקודים משותפים שהתבצעו במעגל או בטור או תוך כדי תהלוכה וכו'.
הקרנבליטו מוכר מחוץ לארגנטינה בתור וואינו (huayno), אם כי ההבדלים בשמות יכולים לרמוז לאחד מאלה:
לוואינו יכולים להיות מאפיינים שונים במקומות שונים, והקרנבליטו הוא הסגנון המקובל בחוחוי ובקבראדה דה אומוואקה.
השם וואינו מתייחס יותר לסגנון המוזיקלי וקרנבליטו לריקוד.
השם קרנבליטו מתייחס לריקודים בתקופת הקרנבל.
מקובל לנגן אותו בכלי הנגינה האופייניים לאזור:
יחד עם זאת - לא מן הנמנע שכיום יעשה שימוש גם בכלי נגינה אחרים המקובלים בארגנטינה: גיטרה, בנדונאון וכו'.
הריקוד אופייני לתקופת הקרנבל, במקור הריקוד היה חופשי ללא כוריאוגרפיה, ונטלו בו חלק כל החוגגים יחד - במעגל או בטור.
כיום יש הרוקדים אותו בזוגות, בעיקר בהשפעת ריקודים פולקלוריים אחרים שהם עצמם נרקדים בזוגות כמקובל באירופה.
המקצב הבסיסי של הקרנבליטו הוא של שתי תיבות של 2/4 כדלקמן (מימין לשמאל):
הקרנבליטו המוכר ביותר הוא El humahuaqueño.
במיסה קריאוז'ה הגלוריה הולחנה בסגנון קרנבליטו (carnaval cochabambino ליתר דיוק).
באלבום שיר לדרום אמריקה נכלל קרנבליטו מתורגם בידי אהוד מנור בשם טוב למות בעד הקרנבל
בתקליט Sing International של הפרברים (1969) מופיע קאוור שלהם לקרנבליטו pollerita colorada של לוס פרונטריסוס.
קרנַארבוֹן (בוולשית: Caernarfon) היא עיירה מלכותית וקהילה, בירת מחוז גוויניד' בצפון-מערב ויילס.
שם העיירה מקורו בשם הוולשי הקדום למקום; "y gaer yn Arfon", 'המבצר מעבר לארץ המון' כאשר מון היה השם הוולשי העתיק לאנגלסי.
השם מתייחס למבצר רומאי סגונטיום ששכן במקום ובאותו משקל האזור כולו נקרא ארפון ('הארץ מעבר למון') שעל שמו גם נפת ארבון.
החל מהכיבוש האנגלי של האזור בשנת 1282, העיר קרנארבון שימשה מרכז שלטון חשוב כאשר היא הייתה בירת מחוז קרנארבונשייר ההיסטורי ומשנת 1974 היא משמשת בירת מחוז גוויניד'.
בתקופה שקדמה לשלטון הרומי בבריטניה, אזור זה היה מזוהה עם לב שטחם של שבט האורדוביקים הקלטי.
עם הכיבוש הרומי של צפון ויילס בשנת 78 לספירה, נבנה במקום קסטרום (מבצר רומי) בשם סגונטיום שהיה מוקד הכוח העיקרי של שלטון האימפריה באזור ונועד להכיל כ-1,000 לוחמים.
המבצר חובר על ידי דרך רומית חדשה למרכז הרומי בצ'סטר, שמו נובע ככל הנראה משם שפך נהר הסיונט שלצידו הוא נבנה.
לאחר שהרומאים עזבו את בריטניה, אזור צפון-מערב ויילס החל לסבול מפלישת קבוצות מאירלנד שגרמו לחוסר יציבות באזור.
כתגובה לכך הגיע לאזור קונד'ה, שמלך בממלכה פיקטית במרכז סקוטלנד, וביסס את ממלכת גוויניד'.
ייתכן ובתקופה זו היישוב בקרנארבון המשיך להתקיים על בסיס העיירה הרומית שנבנתה במקום ואזור זה נחשב למרכז הממלכה, כאשר ארמון הממלכה שכן מספר קילומטרים משם לאורך החוף הצפון-מערבי של ויילס ובהמשך עבר לאברפראו באנגלסי (מספר קילומטרים צפונית לקרנארבון).
בשנת 1282 נפלה ממלכת גוויניד' ונסיכות ויילס שירשה אותה לאחר מספר שנים של מערכות כנגד ממלכת אנגליה.
עם הכיבוש האנגלי, אדוארד הראשון, מלך אנגליה הפך את העיר קרנארבון לבירת השלטון האנגלי בצפון ויילס והקים במקום את טירת קרנארבון שהפכה למרכז הצבאי והשלטוני של האזור.
בשנת 1284 חולקה ויילס למחוזות ניהוליים בעלי אופי ושם אנגלי, קרנארבון הפכה לבירת מחוז קרנארבונשייר (שתאם לחלק נכבד ממלכת גוויניד' ההיסטורית).
בשנת 1911 הפכה קרנארבון למוקד המזוהה עם התואר נסיך ויילס, תואר מלוכה בריטי, כאשר המלכות לנסיכות ויילס התבצעו מאז בטירה עצמה.
בשנת 1963 העניקה המלכה אליזבת השנייה את התואר "עיירה מלכותית" לקרנארבון, היא כיום היישוב המלכותי היחיד בוויילס ואחד ממספר בודד של יישובים כאלה ברחבי הממלכה המאוחדת כולה.
בשנת 1974, בהתאם לחוק השלטון המקומי של 1972, בוטל מחוז קרנארבונשייר (בדומה לשאר מחוזות ה-'שייר' בוויילס) ואת שטחו ירש מחוז גוויניד', כאשר קרנארבון המשיכה לשמש כבירת מחוז.
קרנארבון ממוקמת בגדה הדרומית של מצר מנאי כ-4 ק"מ מזרחית לפתח המצר הדרום-מערבי, בצמוד לשפך נהר הסיונט (אפון סיונט).
בפתחו השני של מצר מנאי, כ-14 ק"מ מצפון-מזרח ממוקמת העיר בנגור, העיירה פורת'מדוג ממוקמת כ-31 ק"מ מדרום.
לכיוון פנים ויילס, ל'אנבריס ממוקמת כ-13 ק"מ דרום-מזרחית לקרנארבון ומעט לאחר מכן נמצאת הפסגה הגבוהה ביותר של הר סנודון וחלקה המערבי של שמורת סנודוניה.
את העיירה חוצה כביש ה-A487 אשר מחבר אותה לבנגור ויורד גם דרומה לכיוון פורת'מדוג.
כביש ה-A4086 יוצא ממנה לכיוון מזרח אל תוך שמורת סנודוניה ול'אנבריס וכביש ה-A4085 נכנס לשמורה בנתיב דרומי יותר ומתחבר עם בד'גלרט.
בעבר העיירה הכילה תחנת רכבת אשר שימשה לתנועה לאורך צפון ויילס וחיברה אותה לרשת הרכבות של בריטניה, בנוסף קרנארבון הייתה עיירת נמל חשובה בעיקר לתעשיית הלווחה בוויילס.
כ-7.2 ק"מ מדרום לקרנארבון נמצא נמל תעופה המשמש כמוזיאון תעופה ולטיסות תיירות ופנאי.
טירת קרנארבון - טירה אשר נבנתה על ידי אדוארד הראשון בשנת 1282 וממוקמת בין שפך הסיונטי וחופי מצר מנאי.
סגונטיום - מבצר רומי עתיק אשר הריסותיו שוכנות בתוך העיירה.
העיר העתיקה של קרנארבון כוללת מספר בתים היסטוריים, אזור זה ממוקם בתוך חומות העיר אשר מתחברות לטירה בפינה המערבית.
קרנארבונשייר (בוולשית: Sir Gaernarfon; באנגלית: Caernarfonshire) הוא מחוז היסטורי בצפון ויילס.
המחוז נוסד בשנת 1284 לאחר הכיבוש האנגלי של ויילס, באזור אשר היה מזוהה לפני כן עם ממלכת גוויניד'.
שמו נובע משם עיר הבירה של המחוז ומרכז השלטון האנגלי באזור קרנארבון.
בשנת 1974 פורקו המחוזות ההיסטוריים בוויילס, אשר התחלקה מעתה למחוזות בעלי זהות וולשית, באופן זה שטחי המחוז נכללו ביחד עם האי אנגלסי וחלק ממחוז מריונת'שייר בתוך מחוז גוויניד', כאשר קרנארבון שימרה את מעמדה כעיר בירה גם במחוז החדש.
מכיוון צפון ומערב המחוז היה נמצא לחופי הים האירי ומצר מנאי החוצה בינו לבין האי אנגלסי.
מכיוון מזרח המחוז גבל במחוז דנבישייר ההיסטורי, ומדרום במחוז מריונת'שייר.
רוב שטחי המחוז התאפיינו באזורים הרריים וכפריים לרוב, כאשר מספר מרכזים עירוניים נמצאו בעיקר לאורך החוף הצפוני (בהם בנגור, קרנארבון, קונווי ופורת'מדוג).
נכלל בו גם חצי האי ל'ין, רכס הרי סנודון (בהם ההר הגבוה ביותר בוויילס ואנגליה הר סנודון), והחלק הצפוני של שמורת סנודוניה.
קרן תקווה היא ארגון יהודי ימני הדוגל בציונות, שוק חופשי, ושמרנות לצד חירות הפרט.
הקרן הוקמה בשנת 1998 בידי הפילנתרופ האמריקאי זלמן ברנשטיין, אשר ייסד במקביל את צו פיוס, מרכז שלם וקרן אבי חי.
הקרן נוהלה עם הקמתה על ידי ישי דוידי.
מחליפו בתפקיד, אריק כהן, מכהן כמנכ"ל הקרן מאז 2007. עם פטירתו של ברנשטיין ב-1999 מונה שותפו רוג'ר הרטוג ליו"ר הקרן וב-2022 מונה אליוט אברמס ליו"ר הקרן.
הקרן מפעילה מיזמים חינוכיים ואינטלקטואליים בישראל ובארצות הברית; תוכניות אקדמיות וחינוכיות, מענקי מחקר ופרסומים בעלי אוריינטציה שמרנית ימנית.
באמצעות מיזמים חינוכיים אלה פועלת הקרן ל"קידום מנהיגות אינטלקטואלית יהודית־שמרנית" ולבניית קהילה שמרנית שתקדם את תפיסת עולמה.
הקרן מוציאה לאור את כתבי העת Jewish Review of Books, "השילוח", ו"צריך עיון" וכן מממנת את אתרי האינטרנט Mosaic ו־Library of Jewish Ideas (בשיתוף הוצאת אוניברסיטת פרינסטון) ומימנה בעבר את אתר "מידה".
הקרן גם נמנית עם תורמיו המובהקים של המכון לאסטרטגיה ציונית, פורום קהלת, בית פרת - מדרשה ישראלית, המכללה האקדמית הרצוג, המרכז האקדמי שלם וכתב העת תכלת.
באפריל 2024 הודיעה הקרן על הפרדת פעילויותיה בין ארצות הברית לישראל.
השלוחה הישראלית תפעל תחת השם "המרכז לחרות ישראלית".
קרן תקווה ישראל היא השלוחה של קרן תקווה ארצות הברית ופעלה מספר שנים כחלק בלתי נפרד מהקרן בארצות הברית.
ב-2017 התמנה עמיעד כהן לעמוד בראש הקרן בישראל במטרה להציבה כקרן מרכזית לשיווק רעיונות שמרניים ולהשפיע על השיח הציבורי במדינת ישראל.
במסגרת זאת, הקים כהן את "השילוח – כתב עת להגות ומדיניות" והוא מכהן כמנכ"ל המיזם.
ב-2020 הוקמה החברה הישראלית לתועלת הציבור (חל"צ) "מפעלי חינוך - תקווה בע"מ" אשר במסגרתה פועלת קרן תקווה ישראל ועמיעד כהן מכהן כמנכ"לה.
קרן תקווה ישראל מפעילה גם את "מכון ארגמן", "הפורום הישראלי למשפט וחירות", "צריך עיון" והמחלקה החרדית, ספריית "שיבולת" בשיתוף עם הוצאת הספרים סלע מאיר ואת "כנס השמרנות הישראלית".
הקרן מקיימת סמינרים ותוכניות מלגות בישראל וברחבי העולם במספר תחומים: אסטרטגיה צבאית ומדינאות; כלכלה ומדיניות ציבורית; מחשבה חברתית; והגות והיסטוריה יהודית.
הסמינרים אורכים שלושה שבועות ופונים, בהתאם לתוכן הסמינר הספציפי, לקהל ייעודי: פוליטיקאים, אקדמאים, חרדים, אנשי מקצוע והציבור הרחב.
הסמינרים לחרדים קרויים "חכמתכם ובינתכם" ומשתתפים בהם מרצים גברים בלבד.
הסמינרים עוסקים, בין היתר, בתחומי מחשבת ישראל בעת החדשה, מוסר ומוסריות במורשת ישראל, אקטיביות ופסיביות במסורת ישראל, חירות וגבולותיה ביהדות, מדע המדינה, שמרנות ויהדות, התנ"ך בעידן המודרני, חירות פוליטית וכלכלית, גישת התורה במישור הכלכלי, ה"חרדיות" בהיבט הסוציולוגי.
דיקן קרן תקווה וראש מכון ארגמן ללימודים שמרניים הוא דוקטור רונן שובל.
צוות המרצים בתחום "מחשבה והיסטוריה יהודית" כולל את מיכה גודמן, משה הלברטל, יוסי קליין הלוי, הלל הלקין, יורם חזוני, מרים קוסמן, סלי מרידור, חיים נבון, יהודה ריינהרץ, הרב שלמה ריסקין והרב מאיר סולובייצ'יק.
צוות המרצים בתחום "מדינאות" כולל את אליוט אברמס, יעקב עמידרור, ג'ון בולטון, מייקל דורן, דאגלס פיית', ג'ושוע מורבצ'יק, מיכאל אורן, ריצ'רד וגנר ופול וולפוביץ.
צוות המרצים בתחום "מחשבה חברתית" כולל את דניאל ג'ונסטון, צ'ארלס קראוטהאמר, ויליאם קריסטול, דוד סתיו, גדעון ספיר, נורמן פודהורץ, דניאל פוליסר, וונדי שליט, ג'ונתן סילבר ומייקל וולצר.
צוות המרצים בתחום "כלכלה ומדיניות ציבורית" כולל את דן בן-דוד, ארז תדמור, מרטין פלדשטיין ואחרים.
בראש צוות המרצים של תוכנית "חכמתכם ובינתכם" עומד הרב יהושע פפר.
באוקטובר 2016 הושק בעריכתו של יואב שורק כתב העת "השילוח" היוצא לאור על ידי הקרן.
כתב העת רואה אור אחת לרבעון (עד שנת 2022 השילוח ראה אור חמש פעמים בשנה), והוא כולל מאמרים עיוניים, מאמרי ביקורת, מאמרים מתורגמים וקטעי "קלאסיקה עברית".
בין הנושאים שנדונו בגיליונות הראשונים: מזרח תיכון לאסטרטגיה, כלכלה ומבנה המשק, זהות לאומית וסוגיות ממשל, מבנה המשפחה והזהות המינית, וכן מאמרים בהגות יהודית וציונית.
שם כתב העת בהשראת כתב העת היהודי שהופץ באימפריה הרוסית "השילוח" שעסק בהגות ציונית.
המחלקה החרדית וכתב העת "צריך עיון"
באפריל 2017 החלה הוצאתו לאור של כתב העת צריך עיון, בעריכתו של הרב יהושע פפר, ובחסות המחלקה החרדית של קרן תקווה.
כתב העת יוצא לאור במהדורה דיגיטלית מדי חודש באתר צריך עיון, וחמש פעמים בשנה במהדורה מודפסת בהפקה של הוצאת טקסט רץ.
כתב העת כולל מאמר עומק חודשי ועליו מספר מאמרי תגובה, וכן מאמרים נלווים העומדים בפני עצמם.
כתב העת דן בנושאים הגותיים ועיוניים רבים הנוגעים לאקטואליה חרדית עכשווית, כגון: מעמדן ושכרן של נשים, שילוב חרדים באקדמיה, תופעת הרווקות המאוחרת במגזר החרדי, חיי הכוללים והאברכים החרדיים, היחס לחוזרים בתשובה, אפליה על רקע עדתי, ונושאים נוספים.
ב-2023 מתחו שורה של רבנים חרדים ביקורת על פעילות המחלקה החרדית וקרן תקווה וקראו שלא לשתף עימה פעולה ובהם מנהיג דגל התורה דאז הרב גרשון אדלשטיין, ראש ישיבת חברון הרב דוד כהן וראש ישיבת סלבודקה הרב משה הלל הירש.
ב-2019 השיקה הקרן את יוזמת כנס "שמרנות ישראלית" המתקיים בבנייני האומה במטרה "לשמש מקום מפגש לשותפים לתנועה, לדון במטרותיה, לשכלל ולפתח את רעיונותיה ולהניע את חבריה".
תוכנית הכנס כוללת מושבים מקבילים שעסקו בהיבטים הפוליטיים, האינטלקטואליים והחברתיים של השמרנות בתחומי מדיניות, כלכלה ותרבות.
יואב שורק הגדיר את מהות הכנס: .
הכנס מתקיים בחסות "מרכז פרידמן לשלום מתוך עוצמה" ושותפים לו ארגונים שמרניים כגון התנועה למשילות ודמוקרטיה, התנועה הליברלית החדשה והאגודה לזכות הציבור לדעת.
בשנים 2019–2022 השתתפו בכנס אישי ציבור רבים מישראל ומהעולם ובהם מייק פומפאו, בן שפירו, דייוויד פרידמן, משה קופל, רן ברץ, גדי טאוב, טליה איינהורן, יהודה שפר, עמית סגל, רונן שובל, ארז תדמור, שמחה רוטמן, עמיחי שיקלי, עמיחי אליהו ואחרים.
החל מ-2019 תומכת קרן תקווה בהדפסת ספריית שיבולת בשיתוף עם הוצאת סלע מאיר.
הספרייה כוללת סדרה של ספרי הגות שמרנית (בעיקר מתורגמת) הרואים אור מדי שנה.
בין הספרים בסדרה ספרו האוטוביוגרפי של בנימין נתניהו, "ביבי: סיפור חיי", שקרן תקווה מימנה כ-400 אלף ש"ח למימון הוצאתו לאור, תרגומו לעברית והפצתו.
הוצאת הספר הוקדמה לפני בחירות נובמבר 2022 והספר שימש בקמפיין הליכוד, אך התרומה לא דווחה כתרומה פוליטית.
באוקטובר 2021 חברי הכנסת עמיחי שיקלי, שמחה רוטמן ואמיר אוחנה השתתפו בקמפיין של הספרייה, מה שעורר עליהם ביקורת מכיוון שהשתתפו בשיווק של חברה פרטית.
מכון ארגמן הוא מכון מחקר של קרן תקווה הפועל מ-2020, העוסק במחקר, עיון והוראה של פילוסופיה פוליטית והשלכותיה.
המכון מקיים סמינרים ותוכניות כתיבה ומחקר המתקיימות בירושלים ובתל אביב.
הסמינרים עוסקים בכלכלה, במדינאות ואסטרטגיה ובפילוסופיה שמרנית.
בנוסף, מקיים המכון ימי עיון והרצאות פתוחות לקהל הרחב, וב-2022 השיק המכון פודקסאט בשם "הקאנון" אשר עוסק בטקסטים קאנוניים בספרות המערבית.
בראש המכון עומד ד"ר רונן שובל.
פורום משפטי המתנגד לאקטיביזם שיפוטי ותומך בריסון שיפוטי ובהפרדת הרשויות.
יושבת ראש הפורום היא אלענה מייזל והמנהל הכללי הוא עו"ד יונתן (ג'וני) גרין.
הפורום מפעיל תאי סטודנטים בפקולטות למשפטים של האוניברסיטה העברית, אוניברסיטת רייכמן, אוניברסיטת בר-אילן ואוניברסיטת תל אביב, מקיים אירועים וסמינרים וכן יוצר תוכן בערוצים שונים.
בוועדה המייעצת חברים בין השאר ישראל אומן, דניאל פרידמן, רון שפירא וטליה איינהורן.
שלושה מחברי הוועדה המייעצת הבין-לאומית של הפורום – ריצ'רד אפשטיין , רנדי ברנט , וסטיבן קלברסי הם חברים בולטים באגודה הפדרליסטית, אחד הארגונים המשפטיים המשפיעים ביותר בארצות הברית, והפורום פועל בהשראתה לשינוי מערכת המשפט הישראלית לפי המודל הפדרליסטי.
נדב איל כתב על הקרן: .
ביקורת נמתחה על הקרן בטענה כי היא פועלת להפיץ ערכים ותפיסת עולם כלכלית ליברטריאנית המיובאת מארצות הברית וכי פעילותה לקידום ההפרטה, לצמצום הקצבאות ולהקטנת סל התרופות, פוגעת במדיניות הרווחה בישראל, ובפרט באוכלוסיות חלשות.
במסגרת המחאה נגד רפורמת לוין נמתחה ביקורת על הקרן ועל ראשיה בטענה כי הקרן תומכת (כולל תמיכה כספית) ברפורמה וב-9 במרץ 2023 התקיימה הפגנה מול משרדי הקרן בניו יורק.
קרנבל נוטינג היל הוא אירוע שנתי שנמשך יומיים, ומתרחש מדי חודש אוגוסט החל משנת 1966 ברחובות שכונת נוטינג היל, וכן ברובע המלכותי קנזינגטון וצ'לסי, בעיר לונדון שבממלכה המאוחדת.
הקרנבל מתקיים בחופשת הבנקים (יום שני הראשון של חודש אוגוסט), וביום ראשון שקודם לה.
מארגני הקרנבל הם מקהילת המהגרים מאיי הודו המערבית הבריטיים וצאצאיהם, המתגוררים באזור.
הקרנבל מושך אליו כמיליון איש בשנה, ובכך הוא נחשב לאחד מפסטיבלי הרחוב הגדולים בעולם, ואירוע משמעותי בתרבות הבריטית.
למרות שמו, האירוע הוא לא חלק מעונת הקרנבלים העולמית, המקושרת לסיום תקופת הלנט (תענית שלפני חג הפסחא בדת הנוצרית).
שורשי הקרנבל בשני אירועים נפרדים שהתקיימו באמצע שנות ה-60 של המאה ה-20: "הקרנבל הקריבי" שהתקיים ב-30 בינואר 1959 בבית העירייה של רובע קמדן בתגובה לגזענות שנפוצה באותה תקופה; והמהומות הגזעניות במירוץ נוטינג היל ב-1958, האירוע הראשון בבריטניה שכלל תקיפות גזעניות רחבות היקף.
"הקרנבל הקריבי" של 1959 סוקר על ידי ערוץ הטלוויזיה BBC.
הוא אורגן על ידי קלאודיה ג'ונס מטרינידד (המתוארת לעיתים קרובות כ"אמו של קרנבל נוטינג היל"), שהייתה עורכת העיתון השחור הראשון בבריטניה, "The West Indian Gazette".
בקרנבל הוצגו לראווה אלמנטים מתוך קרנבלים קריביים בסגנון קברט, תחרות מלכת יופי של הקרנבל, הופעות של הרכבי מחול טרינידדיים, ועוד.
באוגוסט 1966 החלה מנהלת "בית הספר החופשי" למבוגרים בלונדון, ראון לאסלט, לארגן אירוע חוצות פתוח בשכונה (עוד בטרם הייתה מודעת ל"קרנבל הקריבי").
הפסטיבל נועד להיות מגוון מבעבר, ולקדם אחדות תרבותית.
האירוע החל כמסיבת רחוב שכונתית לילדים, אך במהרה הפך לקרנבל שנועד גם למבוגרים, כאשר להקתו של מתופף הג'אז ראסל הנדרסון הצטרפה לתהלוכה.
ב-1970 כבר השתתפו בקרנבל שתי להקות מוזיקה - הלהקה של הנדרסון ולהקת המתופפים של סלווין בפטיסט.
הקרנבל הפך לפסטיבל מרכזי ב-1975, כאשר הוא אורגן על ידי המורה הטרינידדית לזלי פאלמר, שגייסה נותני חסויות לקרנבל, להקות נוספות, הרכבי רגאיי ומערכות סאונד, והיא גם האריכה את מסלול התהלוכה.
היא גם עודדה לבוש, תחפושות ומסכות מסורתיות של נציגי מגוון האיים שלקחו חלק בתהלוכה.
התהלוכה החלה להיות משודרת בשידור חי ברדיו BBC לונדון.
נקודת ההתחלה של התהלוכה בתקופה זו הייתה בפארק אמסלי הורנימן שברובע קנזינגטון וצ'לסי, ונקודת הסיום הייתה תחנת הרכבת התחתית קנזל גרין ופארק וסטבורן.
ב-1976 גברה הפופולריות של הקרנבל, והשתתפו בו כ-150,000 צופים.
עם זאת, באותה שנה ומספר שנים לאחר מכן, נפגם הקרנבל בשל מהומות בהן צעירים קריביים התעמתו עם המשטרה.
במהלך תקופה זו, היה כיסוי עיתונאי רחב של אירועי הקרנבל, שנתפס לעיתים קרובות כשלילי וחד-צדדי.
לזמן מה נראה היה שקיומו של האירוע ייאסר.
הנסיך צ'ארלס היה בין התומכים להמשך קיומו של הקרנבל.
בשנים האחרונות פחתו מאוד האירועים האלימים במהלך הקרנבל, אם כי נערכים בו מדי פעם מעצרים בעקבות אירועי אלימות.
הקרנבל מסוקר ונתפס על ידי הרשויות באופן חיובי מאוד, כחגיגה דינמית של הרב-תרבותיות הלונדונית (למרות שעדיין ניכרת בו דומיננטיות של תרבות האיים הקריביים).
עם זאת, קיימים חילוקי דעות לגבי אספקטים של ביטחון הציבור ועד כמה מתאים לערוך אירוע זה ברחובות הצרים של האזור.
סקר משנת 2016 העלה כי תשעה מכל עשרה תושבים המתגוררים לאורך מסלול הקרנבל מתרחקים מבתיהם מדי שנה במהלך האירוע.
בעקבות חששות אלו, מינה ראש עיריית לונדון בשנות ה-2000, קן ליווינגסטון, ועדה שנועדה "לגבש הנחיות במטרה להגן על עתיד הקרנבל".
בעקבות דו"ח הוועדה, שונה המסלול ב-2002, ונכלל בו גם הייד פארק.
כיום משתתפים בקרנבל כמיליון צופים מדי שנה, והוא משודר בשידור חי בערוצי אינטרנט רבים ברחבי העולם.
קרן תשתיות ישראל (Israel Infrastructure Fund – IIF) היא קרן השקעות בתשתיות אשר נוסדה בשנת 2007 על ידי קבוצת הראל חברה לביטוח ועורך הדין יהודה רוה.
הקרן נמצאת בבעלות משותפת של הראל חברה לביטוח, יהודה רוה, באמצעות חברת STG שבשליטתו, וירון קסטנבאום.
הקרן מתמחה בהשקעה בתשתיות בעיקר בישראל, בתחומי מים, אנרגיה, לוגיסטיקה, כבישים ותחבורה.
השקעותיה, בהיקף של כשלושה מיליארד דולר, מבוצעות באמצעות שלוש קרנות והשקעות שיתוף.
במסגרת השקעות קרן תשתיות ישראל (תש"י) בתחום התשתיות התחבורתיות, רכשה תש"י בשנת 2012, 75 אחוז מהבעלות בחברת דרך ארץ, המקימה, המתחזקת והמפעילה של כביש האגרה, כביש 6, מהחברות אפריקה ישראל, שיכון ובינוי ו-Canadian Highways.
נתיבי היובל - תש"י היא גם בעלים (75%) של חברת נתיבי היובל, המתפעלת ומתחזקת את כביש 431, מאיילון דרום למודיעין-מכבים-רעות.
בתחום התחבורה, קרן תש"י השקיעה 50 אחוז מהבעלות בסיטיפס, החברה שהפעילה את הרכבת הקלה בירושלים עד להעברת הזיכיון לחברת כפיר ב-16 באפריל 2021, וכן בחברת סוויס פורט, המספקת שירותי מטען בנמל התעופה בן-גוריון.
קרן תש"י היא הבעלים של חברת Via Maris, המתמחה בהתפלת מי ים ומתפעלת את מתקן התפלה פלמחים, המתפיל כ-100 מיליון מטרים מעוקבים של מי ים מדי שנה.
הקרן משקיעה בחברת TowerVision, בעלת כ-10,000 מגדלים סלולריים לתשתיות הטלקום האלחוטי בהודו.
בין החזקותיה והשקעותיה של תש"י בתחום האנרגיה, ניתן למצוא את תחנת הכוח דליה (20 אחוז), הממוקמת בסמוך לכפר מנחם, ומייצרת כ-900 מגוואט באמצעות גז טבעי, תוך עשיית שימוש באנרגיה נקייה.
בנוסף, תש"י רכשה שותפות בשדה הגז תמר.