tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
פרויקט אחד שהושק לאחרונה הוא הקמת מנגנון לשיתוף פעולה הדוק יותר בין תפוצות טורקיות בכל רחבי העולם.
המועצה הטורקית מתפקדת כארגון גג לכל מנגנוני שיתוף הפעולה האחרים כמו:
האספה הפרלמנטרית של המדינות הטורקיות (TURKPA) (בירה מנהלית, באקו)
הארגון הבינלאומי לתרבות טורקית (TURKSOY) (הבירה המנהלית, אנקרה)
האקדמיה הטורקית הבינלאומית (בירה מנהלית, נור-סולטן)
מרכז התרבויות הנוודיות (בירה מנהלית, בישקק)
המועצה הטורקית לעסקים (בירה מנהלית, איסטנבול)
הדגל הנוכחי של המועצה הטורקית אומץ בפסגה השנייה שלה, שהתקיימה בבישקק ב־23 באוגוסט 2012 והונף רשמית ב־12 באוקטובר 2012. הדגל משלב את הסמלים של ארבע המדינות החברות המייסדות:
צבע התכלת של דגל קזחסטן (המזכיר גם את הטורקיז הטורקי).
חצי הסהר של דגל טורקיה.
לאחר התפרקות ברית המועצות ארגנו מדינות טורקיה החדשות עצמאיות של אזרבייג'ן, קזחסטן, קירגיזסטן, טורקמניסטן ואוזבקיסטן וכן טורקיה את פסגת ראשי המדינות הדוברות טורקיות.
מפגש הראשון התקיים בשנת 1992 באנקרה.
מפגשים אלה התקיימו עוד לפני הקמת המועצה הטורקית.
לאחר הקמתה, בפסגה העשירית, הוחלט לשנות את שם הפגישות של ראשי המדינות לפסגת המועצה הטורקית.
פסגת המועצה הטורקית היא גולת הכותרת של השנה לפיה ראשי מדינות מעריכים את תוצאות התקופה האחרונה וקובעים יעדים לשנה הבאה.
הפסגה הראשונה התקיימה באלמטי שבקזחסטן בתאריכים 20–21 באוקטובר 2011 והתמקדה בעיקר בשיתוף פעולה כלכלי.
הפסגה השנייה נערכה בבישקק, קירגיזסטן, בין התאריכים 22–23 באוגוסט 2012 והתמקדה בשיתוף פעולה חינוכי, מדעי ותרבותי.
הפסגה השלישית התקיימה בתאריכים 15–16 באוגוסט 2013 בקבלה, אזרבייג'ן עם נושא תחבורה וקישוריות.
ב-15 באוקטובר 2019 אורגנה בפסגה הפסגה השביעית של המועצה הטורקית בבאקו בהשתתפות נשיאי המדינות החברות אילהם אלייב, סואורונבאי ג'נבקוב, רג'פ טאיפ ארדואן, שבקט מירזייאיב, וכן פורלי אגמירדוב כאורח, ויקטור אורבן כמשקיף.
וראשי מוסדות שיתוף פעולה טורקיים.
המשתתפים חגגו את יום השנה העשירי להסכם נחצ'יוואן על הקמת המועצה הטורקית בנוסף להצטרפותה של אוזבקיסטן לארגון כחבר מן המניין.
תואר יו"ר הכבוד של המועצה הטורקית הוענק לנשיא לשעבר קזחסטן נורסולטן נזרבייב.
בסיום הפסגה חתמו ראשי המדינות על הצהרת באקו.
חוץ מזה, הנשיאות במועצה עברה רשמית לאזרבייג'ן.
פסגה יוצאת דופן של המועצה הטורקית, שהתמקדה במאבק במגפת הקורונה, נערכה באמצעות ועידת וידאו ביוזמתו של יו"ר הארגון אילהם אלייב ב-10 באפריל 2020. הכנס שכותרתו "שיתוף פעולה וסולידריות במאבק נגד מגפת הקורונה" נערך בהשתתפות יו"ר ארגון הבריאות העולמי, תאודרוס אדהנום גברה-יסוס, ביחד עם ראש מדינות המדינות החברות.
המשתתפים דנו בצעדים שננקטו ברמה הלאומית למאבק נגד מגפת הקורונה, שיפור שיתוף הפעולה הרב-צדדי בתחום הבריאות, וביצעו את האתגרים הנפוצים שנגרמו בעקבות התפרצות מגפת הקורונה.
בהחלפת דעות על דרכי ההתגברות על ההשפעות השליליות של נגיף העטרה על הכלכלה הלאומית והעולמית, הם נגעו ביחסי סחר ותחבורה מתמשכת והפקידו את משרדי המסחר והתחבורה של המדינות החברות לבדוק את התהליך באמצעות ועידת וידאו ולהציג פתרונות מעשיים זרימה חופשית של סחורות בין מדינות המועצה הטורקיות ברחבי המסדרון הטרנס-כספי.
הצהרת באקו התוותה רשימה של 18 נקודות סדר עדיפויות הדדיות של כל המדינות החברות.
למועצה הטורקית מעמד של משקיפה בארגון לשיתוף פעולה כלכלי.
הארגון הגיש בקשה למעמד של משקיף גם באו"ם ובארגון שיתוף הפעולה האסלאמי.
מלבד זאת, המועצה הטורקית מקיימת קשרי שיתוף פעולה הדוקים עם הארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה והוועידה לאמצעי אינטראקציה ובניית אמון באסיה.
עמדת המועצה במלחמת נגורנו קרבאך השנייה
מלחמת נגורנו קרבאך השנייה החלה בחודש יולי 2020 כהתכתשויות צבאיות לאורך המובלעת המדינית של נגורנו קרבאך.
לקראת סוף ספטמבר הפכה למלחמה מלאה בין אזרבייג'ן לארמניה.
הכוחות המזוינים של אזרבייג'ן החלו בפלישה מסיבית אל דרום נגורנו קרבאך.
בסוף אוקטובר 2020 הגיעו הכוחות לגבול הבינלאומי עם ארמניה ויצאו ב"מתקפת לכין" על מסדרון לכין, מסדרון צר אשר דרכו עובר הכביש הראשי בין ארמניה ונגורנו קרבאך.
לאחר מלחמה בת כמעט חודשיים, נחתם הסכם הפסקת האש של נגורנו קרבאך מ-2020 אשר נחתם בידי נשיא אזרבייג'ן אילהם אלייב מצד אחד, ראש ממשלת ארמניה ניקול פשיניאן מצד שני, ונשיא רוסיה ולדימיר פוטין בתור מגשר.
הסכם הפסקת האש הביא לכניעה מעשית של ארמניה.
במסגרת הכניעה, עברו שטחים נרחבים, מעל שליש מחבל נגורנו קרבאך, לרשות אזרבייג'ן.
במהלך המלחמה, הביעה המועצה הטורקית תמיכה גורפת באזרבייג'ן במלחמתה נגד ארמניה, בהסכמת כל החברות בה.
הלחץ הפוליטי תרם לבידודה של ארמניה, להתערבות הפדרציה הרוסית שתמכה באזרבייג'ן, ולבסוף לכניעתה של ארמניה.
רג'פ טאיפ ארדואן, נשיא טורקיה, אף הצהיר כי בכוונתו לבקר באופן פורמלי בשטחים שנכבשו מארמניה בחבל נגורנו קרבך, כתמיכה באזרבייג'ן.
מדינה שפה הערות חברות מלאותאזריתקזחיתקירגיזיתטורקיתאוזבקיתמשקיפותהונגרית השפעה היסטורית ותרבותית
המועצה הישראלית לקולנוע היא מועצה מייעצת, שהוקמה ב-2000, מכוח חוק הקולנוע.
תפקידה לייעץ לממשלת ישראל ולמשרד התרבות והספורט בתחומי הקולנוע והשפעתה רבה, משום שבין השאר היא היועצת לשר התרבות והספורט בנוגע למדיניות בתחום הקולנוע.
המועצה הישראלית לקולנוע הוקמה בשנת 2000 על פי חוק הקולנוע.
הגוף הוקם במתכונתם ולצידם של כמה גופים ממשלתיים דומים, כמו "המועצה הישראלית לתרבות ואמנות" לפי , "מועצת המוזיאונים" לפי חוק המוזיאונים, התשמ"ג-1983, ו"המועצה לספריות ציבוריות" לפי חוק הספריות הציבוריות, התשל"ה-1975.
את המועצה ממנה שר התרבות והספורט.
סעיף 3 לחוק הקולנוע מתאר את תפקידי המועצה, וביניהם:
לייעץ לשר בכל נושא הנוגע למדיניות בתחום הקולנוע.
לייעץ לשר לעניין קביעת מבחנים לתמיכה במוסדות ציבור, לשם קידום ועידוד יצירה, הפקה והפצה של סרטים ישראליים.
כמו כן, מטרתה של המועצה לגבש מדיניות וקריטריונים (מבחנים) שמטרתם לאפשר חלוקה עניינית ושוויונית של תקציב התמיכה בתחום הקולנוע.
לפי , המועצה תהיה בת 25 חברים שימנה השר.
מתוכם 13 נציגי ציבור מתחום היצירה, העשייה והמחקר בתחום הקולנוע; 6 נציגי ציבור המעורים בתחומי התרבות והאמנות ו-6 עובדי מדינה (2 ממשרד התרבות והספורט והיתר לפי המלצות השרים).
יו"ר המועצה ממונה מקרב נציגי הציבור במועצה.
יושבי ראש המועצה הישראלית לקולנוע
מנהלת המועצה היא קרן כרמל.
חברי מועצה מכהנים כיום: אברהם חיון, חנוך גונן, יואב דוניץ, חי דוידוב, מוטי שקלאר, נעם שנהב, נפתלי אלטר, ענבל שוקי, דבורי הנדלר, עדי עדואן, מיטל לוגסי גיל סמסונוב, נימרוד לב, רוני חורי, חלי סממה פדידה, טלי אוברמן.
ועדת ביקורת לבחינת התנהלות קרנות הקולנוע
בדצמבר 2016 הקימה מירי רגב, שכיהנה כשרת התרבות, ועדה לבחינת קרנות הקולנוע.
זאת לאחר שהצהירה "עם כניסתי לתפקיד לפני שלוש שנים הגיעו אליי תלונות כנגד קרנות הקולנוע - היעדר שקיפות וקיומה של קליקה סגורה בקולנוע הישראלי" בעקבות כך הכריזה ש"הקולנוע הישראלי לא יישאר מועדון סגור ופתיחתו היא צדק תרבותי הלכה למעשה".
בוועדה שהוקמה ישבו יו"ר מועצת הקולנוע דאז ונשיא המרכז האקדמי ויצו חיפה פרופ' דוד אלכסנדר, מנהל סינמטק אופקים נדב משעלי, המרצה לאוריינות מדיה וקולנוע ד"ר דבורה הנדלר, הדוקטור למשפטים אודליה מינס, התסריטאי וחבר מועצת הקולנוע ליאור גלבוע, וד"ר האני זובידה מהמחלקה למדע המדינה במכללת עמק יזרעאל.
בראש הוועדה עמדה ראשת מינהל תרבות, הגב' גלית והבה־שאשו.
ביוני 2018 הגישה הוועדה את מסקנותיה.
הדו"ח, שכולל כ-100 עמודים מצביע על ליקויים הן בתחום המנהל התקין של קרנות הקולנוע והן בתחום השוויון בייצוג.
בין השאר נכתב בדו"ח "עדיין ישנן קבוצות קבועות הממומנות בשיעור נמוך יותר מקבוצות אחרות...
זאת כאשר בוחנים את היקף התמיכות שמועבר לפריפריה התרבותית, חברתית, גאוגרפית בישראל, לעומת קבוצות שנחשבות לחזקות בחברה: ובפרט חילונים החיים במרכז הארץ (אזור גוש דן), בירושלים או בחיפה".
ביולי 2018 הציגה השרה מירי רגב את הרפורמה בתחום הקולנוע שאותה בכוונתה לקדם ובהם בין השאר הצעדים הבאים: הקמת מאגר לקטורים, הגברת ייצוג האוכלוסיות המוחלשות והכנסת רכיב ההצלחה הקופתית לשיקולי המימון.
במהלך שנת 2020 הוקמו קרנות אזוריות למתן מענה ליוצרים בפריפריה, בדרום, בצפון ובשומרון.
כתוצאה מרפורמה זו קמה קרן קולנוע שומרון.
במרץ 2025 העביר זוהר בכנסת את ביטול חוק הלקטורים, שמבטל את חובת קרנות הקולנוע לשימוש במאגר הלקטורים הממשלתי ובכך פותח את הגשת התסריטים לציבור רחב יותר ומאפשר לבחור את התסריטים בהם יתמכו הקרנות לפי מדד אהבת הקהל הישראלי את התכנים.
המועצה הלאומית להגנה וביטחון של צרפת היא הגוף המייעץ לנשיא צרפת בנושאי מדיניות חוץ וביטחון לאומי.
המועצה להגנה ולביטחון לאומי מסתייעת במזכירות הכללית להגנה וביטחון לאומי (SGDSN), המכינה עבורה עבודת מטה לדיוני המועצה.
יתרה מכך, המזכירות רשאית לזמן כל אדם מוסמך לקחת חלק בישיבת מועצת ההגנה והביטחון הלאומי.
צו נשיאותי מדצמבר 2019 הרחיב את תפקידה: עד אז מועצות ההגנה והביטחון הלאומי עסקו בהתוויית קווים מנחים לאסטרטגיה צבאית, ניהול וניטור כוחות ומבצעים בחו"ל, הרתעה ומודיעין, וכעת גם יטפלו בנושאי ביטחון פנים, כלכלה ואנרגיה ויגיבו למשברים גדולים.
תחילה הייתה המועצה מתכנסת רק פעמים ספורות בשנה, אך לאחר מתקפת הטרור בניס ב-14 ביולי 2016 מתכנסת המועצה מדי שבוע בארמון האליזה, מעונו של נשיא צרפת.
מועצת ההגנה והביטחון הלאומי כוללת:
מעמדמשרהיושב ראש נשיא צרפתחברים קבועים ראש ממשלת צרפת
המתאם הלאומי למודיעין ומלחמה בטרור
ראש המזכירות הכללית להגנה וביטחון לאומימזומנים לפי צורך שרי ממשלה אחרים
ישנם גם שני ועדות משנה בתוך המועצה להגנה ולביטחון לאומי:
מועצת המודיעין הלאומית – מתווה כיוונים וסדרי עדיפויות אסטרטגיים בענייני מודיעין.
המועצה קובעת את תכנון המשאבים האנושיים והטכניים של קהיליית המודיעין הצרפתית.
המועצה זו מחליטה על אסטרטגיית המודיעין הלאומית.
הרכב המועצה כולל: את נשיא הרפובליקה, ראש הממשלה, שרים ומנהלי שירותי מודיעין ומתאם המודיעין הלאומי והלוחמה בטרור.
מועצת החימוש הגרעיני – הכוללת את נשיא הרפובליקה, ראש הממשלה, השר לכוחות המזוינים, הרמטכ"ל של הכוחות המזוינים, הנציג הכללי לענייני חימוש וראש מנהלת היישומים הצבאיים באנרגיות חלופיות.
המתאם הלאומי למודיעין ולמלחמה בטרור
הוא ראש קהיליית המודיעין הצרפתית ומייעץ לנשיא הרפובליקה בתחום המודיעין והמאבק בטרור.
המתאם הלאומי אמון על תיאום ושיתוף הפעולה בין ארגוני קהיליית המודיעין הצרפתית השונים.
בנוסף, מעביר את הוראותיו של נשיא הרפובליקה לשרים האחראים על שירותי המודיעין השונים ומוודא מעקב אחר ביצוע הוראות הנשיא.
המועצה הבריטית לסיווג סרטים היא ארגון חוץ-ממשלתי שהוקם על ידי תעשיית הקולנוע הבריטית ב-1912 ואחראית לסיווג ולצנזורה של סרטים המוצגים בבתי קולנוע ב וכן יצירות וידאו (כגון תוכניות טלוויזיה, קדימונים, פרסומות, קמפיינים ועוד) שפורסמו בבריטניה.
המועצה היא בעלת דרישה סטטוטורית – לסווג את כל יצירות הווידאו שפורסמו בפורמטים VHS, DVD, Blu-ray (כולל פורמטים 3D ו-4K UHD).
המועצה אמורה הייתה להיות גם הרגולטור המיועד לתוכנית אימות הגיל בבריטניה, תוכנית שננטשה לפני שיושמה.
המועצה החוקתית של צרפת היא הסמכות החוקתית העליונה בצרפת.
המועצה נוסדה עם כינונה של חוקת הרפובליקה החמישית ב־4 באוקטובר 1958, ותפקידה המרכזי הוא להבטיח את שמירת העקרונות והכללים החוקתיים של המדינה.
היא שוכנת בפאלה רויאל שבפריז.
עיקר תפקידה של המועצה הוא לבחון את התאמתם של חוקים לחוקה, במסגרת ביקורת מוקדמת (אפריורית) – כלומר, לאחר אישורם בפרלמנט אך לפני חתימתם על ידי נשיא הרפובליקה.
תפקיד זה חל גם על צווים ממשלתיים בעלי תוקף חוקי, שהממשלה מוסמכת להוציא בתחומים מסוימים מכוח הסמכה מהפרלמנט.
סמכויות המועצה נקבעות בחוקה ומפורטות בחוקים אורגניים, וניתן לחלקן לשלוש קטגוריות עיקריות:
סמכויות שיפוטיות – ביקורת נורמטיבית
המועצה מוסמכת לבחון את חוקתיותם של חוקים, הן ביקורת מוקדמת (לפני פרסום החוק) והן ביקורת מאוחרת (לאחר כניסת החוק לתוקף).
ביקורת מוקדמת: כל חוק אורגני ותקנוני הפרלמנט חייבים להיבחן על ידי המועצה לפני פרסומם.
גם התחייבויות בין-לאומיות, חוקים רגילים וחוקים של שטחים תלויים כמו קלדוניה החדשה יכולים להיבחן ביוזמת גופים פוליטיים – הנשיא, ראש הממשלה, יושבי ראש בתי הפרלמנט או 60 חברי פרלמנט.
ביקורת מאוחרת: מאז 1 במרץ 2010, בעקבות תיקון חוקתי מ-2008, המועצה מוסמכת לדון בשאלת חוקתיות סעיף קיים ביוזמת בית המשפט העליון או מועצת המדינה, כאשר מועלה ספק על פגיעתו בזכויות חוקתיות במהלך הליך משפטי.
בנוסף, המועצה קובעת את גבולות הסמכות בין תחום החקיקה לבין התחום הרגולטורי, ומוסמכת להכריע גם לגבי חוקיות הצגת הצעות חוק בהתאם לחוק אורגני מ-2009.
המועצה גם מוסמכת להכריע בסוגיות של חלוקת סמכויות בין המדינה לבין חלק מהטריטוריות שמעבר לים (כגון פולינזיה הצרפתית, סן-ברתלמי וסן-מרטן).
המועצה מפקחת על תקינות הבחירות לנשיאות הרפובליקה ולמשאלי עם, ומכריזה על תוצאותיהם.
היא מוסמכת לפסול מועמדים לפרלמנט, להכריז על אי-כשירות, או לפסול חברי פרלמנט במקרה של אי-התאמה.
בעקבות חקיקה בנושא מימון בחירות, חלה עלייה בפניות לבחינת תקינות הליכים בחירות, והמועצה הפכה לגוף משמעותי בפיקוח על ההוצאות בבחירות לנשיאות ולפרלמנט.
נכון ל-4 באוקטובר 2012, פרסמה המועצה 2,871 פסקי דין הקשורים לבחירות ו-889 פסקי דין הקשורים לחקיקה (מתוכם 650 פסקי התאמה לחוקה).
המועצה מעניקה חוות דעת לנשיא הרפובליקה באשר ליישום סעיף 16 לחוקה – סעיף שמקנה לנשיא סמכויות חריגות בעת חירום.
היא גם בוחנת אם התנאים להפעלתו עדיין מתקיימים לאחר פרק זמן מסוים.
בנוסף, הממשלה מתייעצת עם המועצה בנוגע לנוהלי ספירת קולות בבחירות לנשיאות ובמשאלי עם.
המועצה אף מפרסמת תצפיות על בחירות עבר ועתיד, מתוך מטרה להציע שיפורים למערכת הבחירות.
המועצה מורכבת מתשעה חברים, המתמנים לתקופה של תשע שנים.
הנשיא, יושב ראש האספה הלאומית ויושב ראש הסנאט ממנים כל אחד שלושה חברים.
המועצה מתכנסת תמיד במליאתה, ודיוניה מתקיימים ברוב של לפחות שבעה חברים.
במקרה של תיקו, קולו של הנשיא הוא הקובע.
אין אפשרות להבעת דעת מיעוט, והדיונים וההצבעות אינם פתוחים לציבור.
המועצה החוקתית פועלת על פי פניות שמוגשות אליה.
כאשר מדובר בבחינה מוקדמת של חוק לפני פרסומו, עליה להכריע תוך חודש, או תוך שמונה ימים במקרה דחוף.
כאשר מועלה שאלת עדיפות חוקתית (question prioritaire de constitutionnalité, QPC) במהלך דיון משפטי, ניתנים למועצה שלושה חודשים להכריע, ובמהלכם הצדדים יכולים להגיש טיעונים ותגובות.
הטיפול בתיקים נמסר לחבר מועצה המשמש כמדווח (rapporteur), המתמנה על ידי נשיא המועצה, למעט במקרים של סכסוכים בחירות.
במקרים אלה, הטיפול נמסר לאחת משלוש ועדות, כל אחת בת שלושה חברים ממונים מגופים שונים.
ההליכים נעשים לרוב בכתב, אך בתיקים הקשורים לסכסוכי בחירות או לשאלת עדיפות חוקתית, ניתן לקיים דיון פומבי.
המועצה הלאומית העליונה להתנגדות באיראן (NCRI; בפרסית: شورای ملی مقاومت ایران) היא ארגון פוליטי איראני שבסיסו בצרפת ובאלבניה, שנוסד על ידי מסעוד רג'אווי ואבולחסן בני-סדר.
הארגון הוא גוף פוליטי הקורא להפיל את משטר הרפובליקה האסלאמית של איראן, הוא מורכב מקבוצות איראניות שונות של מתנגדי משטר, כאשר המרכיב המרכזי בו הוא מוג'אהדין ח'לק (MEK), והמועצה נחשבת גם הזרוע הפוליטית שלו.
כיום המועצה מונהגת על ידי מריאם רג'אווי.
בשנת 2002 חשפה המועצה את קיומו של מתקן להעשרת אורניום בנתנז, מה שהגביר את החשדות לגבי תוכנית הגרעין האיראנית.
המועצה סווגה על ידי ממשלת ארצות הברית ברשימת ארגוני הטרור הזרים בשנת 1997, אך הוסרה מהרשימה בשנת 2012.
בחירות המבוססות על הרעיון של "זכות בחירה אוניברסלית".
טיפוח מערכת פוליטית מגוונת עם כיבוד חירויות הפרט, חופש הביטוי וחופש ההתאספות.
הפרדת מוסדות דת (מסגדים) מהמדינה, תוך איסור אפליה על רקע דתי.
שוויון מגדרי מלא לנשים באיראן.
מודרניזציה של מערכת המשפט באיראן, ביטול חוקי השריעה והכנסת רפורמות המספקות הגנות משפטיות.
התחייבות להכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם (ואוטונומיה לכורדיסטן האיראנית)
יישום אמצעים המגנים על השקעות ותעסוקה ועל רכוש פרטי, ומסייעים בחיזוק כלכלת שוק.
מדיניות חוץ המבוססת על הרעיון של דו-קיום בשלום עם מדינות אחרות.
דחיית המרדף והפיתוח של נשק גרעיני ושל נשק להשמדה המונית.
הנשיא אבולחסן בני-סדר תמך במוג'אהדין ח'לק והאמין שאנשי הדת לא צריכים לשלוט ישירות באיראן.
בעקבות התנהלותו והעימותים מול אנשי הדת, הוא הודח ביוני 1981 מהשלטון על ידי המג'לס, וממשלתו של ח'ומייני מנעה ממסעוד רג'אווי ומחברי מוג'אהדין ח'לק להשתתף בבחירות.
רג'אווי ובני-סדר נמלטו מאיראן ב-1981 במהלך מאבק שהובילה ממשלת איראן לחיסול הארגון מוג'אהדין ח'לק.
הם גלו לפריז וייסדו בה את המועצה הלאומית העליונה להתנגדות באיראן.
אליהם הצטרפו גם והמפלגה הדמוקרטית של כורדיסטן האיראנית.
בינואר 1983 חתמו סגן ראש ממשלת עיראק טארק עזיז ונשיא המועצה מסעוד רג'אווי על תוכנית שלום "המבוססת על הסכם של הכרה הדדית בגבולות כפי שהוגדרו בהסכם אלג'יר משנת 1975", שנועדה להציג פתרון למלחמת איראן–עיראק - מה שהוביל לעזיבתו של בני-סדר את המועצה בחודש מרץ באותה שנה.
ב-1986 סגרה ממשלת צרפת את מטה המועצה בפריז כדי לשפר את היחסים עם איראן ובמסגרת עסקה לשחרור בני ערובה צרפתים מידי חזבאללה.
רג'אווי והמועצה העבירו את פעילותם העיקרית לבגדאד, עיראק.
תחת הנהגתה של מריאם רג'אווי
ב-1993, מריאם רג'אווי, אשתו של מסעוד רג'אווי ולאחר מכן המזכירה הכללית של מוג'אהדין ח'לק, הפכה לנשיאה הנבחרת של המועצה.
באותה שנה נרצח באיטליה נציג המועצה על ידי מתנקשים.
בעקבות כך, הפרלמנט האירופי וגורמים שונים באירופה פרסמו הודעת גינוי על רצח פוליטי נגד הרפובליקה האסלאמית של איראן.
בשנת 2002 חשפה המועצה מתקנים גרעיניים בנתנז ובאראכ שבאיראן.
בעקבות זאת, איראן הוכרזה כ"מפרה את האמנה למניעת הפצת נשק גרעיני".
ב-2003 עצרה משטרת צרפת 167 תומכי מוג'אהדין ח'לק והעבירה 24 מהם לחקירה רשמית, כולל נשיאת המועצה מריאם רג'אווי.
ב-2014, לאחר חקירה שנמשכה 11 שנים, בתי המשפט בצרפת ביטלו את האישומים.
בשלושת העשורים האחרונים תיעדה המועצה ודיווחה על הפרות זכויות אדם באיראן לדו"חות של האו"ם, לנציבות זכויות האדם של האו"ם, לאמנסטי אינטרנשיונל ולארגוני זכויות אדם בינלאומיים אחרים.
ביוני 2020, רוב חברי בית הנבחרים האמריקאי תמכו בהחלטה דו-מפלגתית בעד מריאם רג'אווי וב"קריאה של המועצה לאיראן חילונית ודמוקרטית" תוך "גינוי הטרור בחסות המדינה האיראנית".
ההחלטה, שנתמכה על ידי 221 מחוקקים, תמכה בתוכנית עשר הנקודות של רג'אווי לעתידה של איראן, תוך שהיא קוראת למנוע "פעילויות זדוניות של הנציגויות הדיפלומטיות של המשטר האיראני".
נציגת המועצה אמרה כי "העובדה שמתוך עשרה דיפלומטים או סוכנים של המשטר האיראני שגורשו או נכלאו באירופה ובארצות הברית בגין מזימות טרור בשנתיים האחרונות, שמונה מהם היו קשורים לפעולות נגד תנועתנו, היא עדות חיה לכך שהמועצה הלאומית לזכויות אדם היא האלטרנטיבה למשטר".
ההחלטה גם קראה לארצות הברית לעמוד "לצד העם האיראני שממשיך לקיים הפגנות לגיטימיות ושקטות" נגד ממשלת איראן.
בפברואר 2021 גזר בית המשפט הבלגי באנטוורפן על , שעבד בשגרירות איראן בווינה, 20 שנות מאסר בגין תכנון לפוצץ עצרת של המועצה מחוץ לפריז ביוני 2018, במסגרת מה שכונה .
יחד אתו נעצרו זוג בלגי ממוצא איראני עם חומרי נפץ ונפץ, וכמו גם המשורר הבלגי-איראני מרהאד אראפאני, שנעצר בפריז והואשם בשותפות לפשע.
השלושה הורשעו בבית משפט בלגי בהשתתפות במזימה ונידונו לתקופות מאסר של 15 עד 18 שנים.
המועצה זוכה לתמיכה מהקונגרס האמריקני וממגוון של גורמים רשמיים בארצות הברית.
המועצה, יחד עם מוג'אהדין ח'לק, הוגדרה על ידי איראן ועיראק כארגון טרור, וסווגה כארגון טרור זר גם על ידי ארצות הברית, בטענה שהמועצה "אינה ארגון נפרד, אלא היא חלק בלתי נפרד מהמוג'אהדין ח'לק בכל הזמנים הרלוונטיים" ומהווה "הזרוע הפוליטית" שלו.
עם זאת, ב-28 בספטמבר 2012 הסירה מחלקת המדינה האמריקאית באופן רשמי את המוג'אהדין ח'לק מרשימת ארגוני הטרור, בהחלטה שקיבלה מזכירת המדינה דאז הילרי קלינטון.
דיק ארמי טען כי מחלקת המדינה כללה בטעות את המוג'אהדין ברשימת הטרור מלכתחילה.
נטען כי הכללת המועצה והמוג'אהדין ברשימה הייתה סמלית עבור ממשלת איראן ולא על סמך עובדות.
במאי 2004 רמז האיחוד האירופי כי המועצה היא חלק מהמוג'אהדין והוציא את המועצה עצמה מרשימת הארגונים הנחשבים לארגוני טרור.
ב-26 בינואר 2009 הסכימה מועצת האיחוד האירופי להסיר את המוג'אהדין מרשימת ארגוני הטרור של האיחוד האירופי.
המועצה אמרה כי מדובר בתוצאה של "מאבק משפטי ופוליטי שנמשך שבע שנים".
מחלקת המזרח התיכון של משרד החוץ וחבר העמים הבריטי (FCO) הצהירה בתחילת 2006 כי ההבנה הרווחת היא ש"התוכנית [הגרעינית] של איראן, שנשמרה בסוד מהסוכנות הבין-לאומית לאנרגיה אטומית במשך 18 שנה, הפכה לנחלת הכלל בעיקר בגלל הגילויים של המועצה, והדבר הוביל לדאגה בינלאומית מוגברת".
בדיון על מצב זכויות האדם באיראן בבית הלורדים ב-8 בדצמבר 2016, אמר הלורד מליברפול: "המניפסט אומר: לעונשים אכזריים ומשפילים לא יהיה מקום באיראן העתידית.
גברת רג'אווי תפסיק את המימון של טהרן לחמאס, חזבאללה וקבוצות מיליטנטיות אחרות והיא מחויבת לדו-קיום בשלום, ליחסים עם כל המדינות ולכיבוד אמנת האו"ם".
על פי דו"ח של מכון ראנד, המועצה הפכה מארגון גג לחברת בת של המוג'אהדין ח'לק.
המועצה אומרת כי היא נלחמת למען הקמת רפובליקה דמוקרטית וחילונית באיראן, על בסיס מצע התומך בערכים פוליטיים כמו ממשל חילוני, בחירות דמוקרטיות, חופש הביטוי, שוויון זכויות לנשים וזכויות אדם.
אך היא מסתירה את האלמנטים המרקסיסטיים-אסלאמיים ומבצעת בעצמה הפרדה מגדרית.
המועצה הלאומית לביקורת סרטי קולנוע (NBR) היא ארגון ללא מטרות רווח של חובבי קולנוע באזור ניו יורק.
פרסי המועצה, מוכרזים בתחילת דצמבר, ונחשבים למבשר הגדול הראשון של עונת פרסי הקולנוע שמגיעה לשיאה בטקס פרסי האוסקר.
המועצה, שכיום היא ארגון פרטי של חובבי קולנוע, שורשיו בשנת 1909, כאשר פרופסור צ'ארלס ספראג סמית' ואחרים הקימו את מועצת הצנזורה של ניו יורק לסרטים, כדי למשרד ראש העיר אודות סרטים שנויים במחלוקת, במאמץ להימנע מצנזורה ממשלתית על סרטים.
היא נודעה במהירות בשם המועצה הלאומית לצנזורת סרטי קולנוע.
מטרתה המוצהרת של המועצה הייתה תמיכה בסרטים בעלי ערך וקידום "אמנות העם" החדשה, ששינתה את חיי התרבות של ארצות הברית.
במרץ 1916 המועצה שינתה את שמה למועצה הלאומית לביקורת סרטי קולנוע כדי להימנע מהמינוח השנוי במחלוקת "צנזורה".
מפיקים הגישו את סרטיהם למועצה לפני שיצאו להדפסות; הם הסכימו לצנזר כל קטע שהמועצה פסלה, ובכלל זה השמדת הסרט כולו.
אלפי סרטים נשאו את החותמת "אושר על ידי המועצה הלאומית לביקורת" בכותרים העיקריים שלהם משנת 1916 ועד סוף שנות ה-50.
בשנת 1930, ה-NBR הייתה הקבוצה הראשונה שבחרה את עשרה הסרטים הטובים ביותר באנגלית של השנה ואת הסרטים הזרים הטובים ביותר.
כיום, היא עדיין הגוף הביקורתי הראשון שמכריז על הפרסים השנתיים שלו.
הסרט הטוב ביותר + 10 הסרטים המובילים
המשחק הטוב ביותר של אנסמבל
הישגי קריירה בהפקה: צילום, מוזיקה, אפקטים מיוחדים
המועצה המחוקקת הפלסטינית הוא בית המחוקקים של הרשות הפלסטינית.
במועצה המחוקקת יש 132 מושבים, שנבחרים ב-16 מחוזות בחירה ביהודה ושומרון ורצועת עזה.
שיטת הבחירות למועצה המחוקקת היא שיטה מעורבת, בה חצי מהמועצה נבחר בבחירות אזוריות, והחצי השני בבחירות יחסיות.
בבחירות הראשונות למועצה ב-1996 נבחרו למועצה 88 מושבים בשיטה האזורית.
המועצה הפסיקה להתקיים הלכה למעשה ולא התכנסה מ-2007, לאחר העימות בין חמאס לפת"ח בעזה.
בבחירות 1996 התמודדו הרשימות השונות על 88 מושבים.
פת"ח: 68 מושבים (47 רשמיים, 21 לא רשמיים, מסווגים כ"עצמאים").
חילוניים לא משויכים מפלגתית: 12 מושבים.
אסלאמיסטים לא משויכים מפלגתית: 7 מושבים.
האיחוד הדמוקרטי הפלסטיני : מושב אחד.
ב־7 באוקטובר 2003 הפך יו"ר המועצה המחוקקת אחמד קריע לראש ממשלת הרשות הפלסטינית.
ביוני 2005 חוקקה המועצה המחוקקת חוק שהגדיל את מספר המושבים מ-88 ל-132, וקבע כי חצי מהמושבים יבחרו בבחירות יחסיות והחצי השני בבחירות אזוריות (כפי שהיה לפני כן).
בנוסף נקבע כי כהונת המועצה תימשך 4 שנים.
ב-25 בינואר 2006 נערכו שוב בחירות למועצה המחוקקת הפלסטינית.
בבחירות אלו זכה החמאס ברוב סוחף של 42.9% מהקולות שהתבטא ב-76 מושבים במועצה (כ-58% מסך המושבים), הפת"ח ב-43 (כ-33% מסך המושבים) ומספר רשימות עצמאיות נוספות זכו במספר בודד של מושבים.
האיחוד האירופי שלח משלחת של 260 משקיפים בראשות חברת הפרלמנט הבלגית ורוניק דה קייזר לפקח על תקינות הבחירות.
המשקיפים אישרו שהבחירות התנהלו בצורה תקינה.
בעקבות עימות חמאס–פת"ח ברצועת עזה והשתלטות חמאס על רצועת עזה ביוני 2007 התפזרה למעשה המועצה ולא כונסה עוד.
נציגי חמאס במועצה המחוקקת הקימו מועצה ברצועת עזה.
מועד קיום בחירות חדשות למועצה, שנועד להיות ב־2010, נדחה מפעם לפעם.
בדצמבר 2018 קבע בית המשפט החוקתי של הרשות הפלסטינית כי המועצה התפזרה וקרא לקיום בחירות חדשות.
ב־15 בינואר 2021 הודיע יושב ראש הרשות הפלסטינית אבו מאזן על קיום בחירות למועצה המחוקקת ב־22 במאי 2021. בסוף אפריל 2021 הודיע אבו מאזן על דחיית הבחירות למועד לא ידוע, בנימוק שאין לקיים את הבחירות כל עוד לא ניתן לקיימן גם במזרח ירושלים.
מחצית מחברי המועצה המחוקקת (שישים ושישה מושבים) נבחרים בבחירות אזוריות, על פי חלוקת נפות הרשות הפלסטינית כדלקמן:
נפת אל-קודס: שישה מושבים (מתוכם שניים שמורים לנוצרים)
נפת רמאללה ואל-בירה: חמישה מושבים (אחד שמור לנוצרים)
נפת בית לחם: ארבעה מושבים (שניים שמורים לנוצרים)
נפת צפון עזה: חמישה מושבים
נפת עזה: שמונה מושבים (אחד שמור לנוצרים)
נפת דיר אל בלח: שלושה מושבים
נפת ח'אן יונס: חמישה מושבים
סך הכול 66 מושבים (שישה שמורים לנוצרים).
המועצה הלאומית היא הבית התחתון של האספה הפדרלית של אוסטריה, המהווה את הפרלמנט האוסטרי.
למרות היותה הבית התחתון, המועצה הלאומית היא למעשה המשפיעה יותר מבין שני הבתים, ולעיתים כשאומרים "הפרלמנט האוסטרי" מתכוונים למעשה אליה בלבד.
המועצה מורכבת מ-183 חברים הנבחרים בבחירות ישירות.
בחירות אלו מתקיימות מדי 5 שנים, אך לעיתים מוקדם יותר, כשהמועצה הלאומית מחליטה להתפזר מוקדם מן הרגיל.
במועצה הלאומית מרוכזים למעשה כל כוחות החקיקה של אוסטריה; על מנת לאשר חוק כלשהו חייבת להיות הסכמה של המועצה.
לאחר שהחוק מאושר על ידי המועצה הלאומית, הוא עובר לידי המועצה הפדרלית (הבית העליון של הפרלמנט) לאשרור.
אם המועצה הפדרלית מאשרת את החוק, או פשוט לא עושה דבר בעניינו, הוא מתקבל.
לעומת זאת, אם המועצה הפדרלית מטילה וטו על הצעת החוק, המועצה הלאומית יכולה לנסות להעביר את ההצעה מחדש.
אם המועצה הפדרלית עדיין מתנגדת, עליה לקבל קוורום (מספר מינימלי של משתתפים בישיבה הדרוש לקבלת החלטות מחייבות) גבוה יותר מהרגיל על מנת לבטל סופית את ההצעה.
במילים אחרות, למועצה הפדרלית אין שום כוח ממשי למנוע אימוץ של חוק, והאפשרות שלה לעשות זאת היא קלושה ביותר.
שלושת המקרים היוצאים מן הכלל שבהם המועצה הלאומית לא יכולה לקבוע חוק בלי הסכמה מלאה של המועצה הפדרלית הם: חוקים לשינוי החוקה של אוסטריה, חוקים להפחתת הזכויות של מדינות אוסטריה, וחוקים הקשורים למבנה הארגוני של הפרלמנט.
המועצה הלבנה (The White Council) היא מושג מתוך עולם הפנטזיה של הסופר ג'ון רונלד רעואל טולקין בטרילוגיית שר הטבעות ובספרו הסילמריליון.
המועצה הלבנה, שנקראת גם "מועצת החכמים" (The Council of The Wise), התכנסה לראשונה באופן-רשמי בשנת 2463 לעידן השלישי, עידן הטבעת, שבקצו (שנת 3019) הושמדה הטבעת האחת; זאת למרות שלמעשה, חברי המועצה הלבנה נהגו להיוועץ יחדיו עוד בטרם נוסדה המועצה באופן רשמי.
מי שהגה את רעיון המועצה וקרא לכנס אותה, הייתה הגבירה גלדריאל, מלכת אלפי היערות.
המועצה הלבנה היא מנגנון שנועד לתכנן את המלחמה והמגננה מול כוחות הרשע, בעיקר של הטבעת-האחת.
חלק נרחב מתפקידו היה למנוע מהטבעת להגיע לשר-הטבעות, סאורון, אדונה אשר יצר אותה.
חברי המועצה הלבנה קיוו שהטבעת לא תימצא לעולם (מלבד סרומן, שרצה אותה לעצמו), ולכל הפחות שתיפול לידיים טהורות שיצליחו לעמוד בפיתוי שלה, ואפילו יביאו להשמדתה.
חבריה הקבועים של המועצה הלבנה היו שנים מהאיסטרי, רוחות מלאכיות שנשלחו על ידי אילובטר לארץ התיכונה בדמות קוסמים זקנים וחכמים על מנת לעזור לשוכניה ללחום בסאורון ועושי דברו:
סרומן הלבן, שעמד בראש המועצה, ובמקביל התדרדר לאופל בחשאי כי התפתה לטבעת האחת.
הוא קיווה להיות בן-ברית לסאורון, שר הטבעות, או אפילו למצוא ולקחת את הטבעת לעצמו.
גנדלף האפור, שהסתיר את עוצמתו האדירה בהמתינו לרגע הנכון.
הוא היה ידיד נאמן לכל הגזעים בארץ התיכונה אף כי היו שזלזלו בו, וענד את טבעת-האש נריה.
וכן שלושת הגדולים והאדירים שבראשי גזע העלפים:
גלדריאל, מלכת העלפים וגבירת עלפי-לורין שנודעה כאדירה והיפה שבעלפים ונשאה את טבעת-המים נניה.
אלרונד חצי-עלף, אדון עמק-ימלדריס (ריבנדל) שנשא את טבעת-האוויר ויליה.
קירדן חרש-הספינות, שר מיתלונד, הנמלים האפורים שבקצה הארץ התיכונה.
קירדן הוא הקדום שבעלפי הארץ-התיכונה שנשא את נריה בתחילה ומסר אותה לגנדלף האפור.
מלבד החברים הקבועים היו גם חברים נוספים ממנהיגי העלפים שהצטרפו לעיתים רחוקות.
כמו כן, השתתף במועצה גם רדגסט החום, אחד האיסטרי וידיד קרוב של גנדלף, שהמעיט לבוא בתקשורת עם הגזעים בני-החורין (עלפים, רועי-עצים, בני-אדם, גמדאים והוביטים) והעדיף על פניהם את הידידות עם החיות.
בראשית דרכה של המועצה הלבנה, עמד סרומן הלבן בראשה, כיוון שהיה מנהיג האיסטרי.
גלדריאל, שהגתה את רעיון המועצה, ביקשה מגנדלף אותו חיבבה ולטיבו הייתה מודעת שיעמוד הוא בראשה, כיוון שיכולתה לזהות רוע הביאה אותה שלא לבטוח בסרומן.
גנדלף סירב להיות ראש מועצת החכמים, בטענה כי הוא לא מעוניין במטלות ומחויבויות נוספות, חוץ מהאחת שהטילו עליו כוחות המערב.
סרומן תמיד תיעב את העלפים, ומן הרגע שגלדריאל חשפה את רצונה, הוא תיעב אותה ואת גנדלף ביותר (את הקנאה בגנדלף הוא פיתח עוד לפני-כן, כאשר קירדן מסר את הטבעת נריה לגנדלף, ולא לו), אך בינתיים שמר סרומן את השנאה בלבו.
למרות כל זאת, גלדריאל הצטערה על סירובו של גנדלף, ומאותו יום הייתה בטוחה שכל המהלכים בארץ התיכונה היו יכולים להיות שונים לטובה אילו גנדלף עמד בראש המועצה.
המועצה הלבנה הייתה חיונית מאוד להתרחשויות בארץ התיכונה, ובלעדיה פני הדברים היו יכולים להיות שונים.
המועצה הלבנה הגיעה לבדה לכל הגילויים על-אודות הרשע והאפילה שהלכו והתפשטו בעידן השלישי, לאחר תבוסתו והיעלמותו של סאורון, שר האופל ואובדן הטבעת-האחת.
המועצה הלבנה חקרה, למשל, את הצל והאימה שירדו על דרום יער-אופל.
הם גילו שהישות המסתורית, המכונה "בעל-האוב", אשר שוכנת שם, היא לא אחר מאשר סאורון, שמסתתר כדי להשיב לעצמו את כוחותיו.
במועצה הלבנה הוכרע כי על העלפים של לורין לצאת להתקפה ביער-אופל, כי עדיין שררו שם כשפים אפלים, זדון ורוע נורא, ויצורים איומים שנבראו בתוך האפלה חיו שם.
סארומן הלבן התנגד בהחלט ומנע את ההתקפה מסיבותיו שלו.
גם אם דעת סארומן הייתה תמוהה בעיני המועצה, היא ביטלה את ההתקפה.
רק מאוחר יותר קראה המועצה בשנית לצאת להתקפה, וסרומן כבר לא אמר דבר נגד ההכרעה.
זו דוגמה לכוונתה של גלדריאל, בכך שסרומן כיזב ושיקר לטובתו הזדונית, וכך גרם להרבה זמן להתבזבז.
הטבעת האחת וסופה של המועצה
גנדלף האפור היה זה שגילה, לאחר הרבה פקפוק וחוסר-ביטחון, כי הטבעת האחת נמצאת בפלך (ארץ ההוביטים), ובילבו בגינס, אשר מחזיק בה, בכלל לא מבין מה הערך של החפץ העשוי זהב.
ספקותיו התגברו כששיקר סארומן ואמר שטבעת-השליטה אבדה בים לצמיתות, זאת כדי שיוכל להמשיך בחיפושים אחר הטבעת לבדו.
המועצה הלבנה ביקשה מגנדלף שיהיה אחד מחברי השליחות הזו, ולכן הוא גם נכח במועצת אלרונד שהתקיימה בעמק ימלדריס והביאה לאיחוד אחוות הטבעת.
כ-17 שנים לאחר שהטבעת עברה מבילבו לפרודו, גנדלף מחליט לספר גם לסארומן כי הוביט נושא את הטבעת והמועצה חושבת לשלוח אותו בחשאי לריבנדל.
אז חשף סארומן את צדו האפל, את שנאתו ואת בגידתו במועצה הלבנה.
הוא כולא את גנדלף האפור על צריח אורתנק, אבל גנדלף מצליח להימלט משם בעזרת אחד העיטים הגדולים, והמועצה הלבנה לא נפגשת יותר כאותו גוף התייעצות.
המועצה הלאומית לסוואהילי (סוואהילי Baraza la Kiswahili la Taifa, ובקיצור BAKITA) היא הרשות הטנזנית הרשמית האחראית על הפיקוח על שפת הסווהילי בטנזניה.
המועצה הלאומית לסוואהילי הוקמה מכוח חוק בשנת 1967 ובין תפקידיה העיקריים:
לקדם ולפתח את השימוש בשפה ברחבי טנזניה.
לתאם את פעילותם של גופים אחרים בטנזניה האמונים על קידומה של השפה.
לעודד את השימוש בסוואהילי בתחום העסקי והציבורי.
לשתף פעולה עם רשויות העוסקות בטביעת מונחים טכניים בסוואהילי.
להוציא לאור כתב עת בעניינן של השפה והספרות הסוואהילית.
לשתף פעולה עם גופים בינלאומיים ובני אדם העוסקים בעניינה של השפה.
לשתף פעולה עם מוציאים לאור של חומר כתוב בשפה ולסייע לכותבים בה.
לשתף פעולה עם המשרד הממשלתי המופקד על ענייני תרבות בכל הקשור לבדיקתם ולאישורם של ספרי לימוד לפני הוצאתם.
בראש המועצה יושב ראש הממונה על ידי נשיא טנזניה לתקופה של שלוש שנים, הניתנת להארכה.
יתר חברי המועצה ממונים מכל אזורי המדינה על ידי המשרד הממשלתי האחראי על נושאי תרבות בטנזניה למשך תקופת כהונה של שלוש שנים, הניתנת אף היא להארכה.
המועצה הלאומית לשלום הילד היא עמותה הפועלת להגנה על מגוון זכויותיהם של כלל ילדי ישראל.
העמותה הוקמה במקור בשנת 1980 כ"עצרת בית הנשיא לשלום הילד" בראשותה של רעיית הנשיא אופירה נבון, ביוזמת קבוצת אנשי ציבור ואנשי מקצוע בהנהגת זינה הרמן, ד"ר ברוך לוי, אהרן לנגרמן, שרה מלצר וד"ר אביבה רון.
בשנת 1983 הוחלט על הפרדת העצרת מבית הנשיא וכינונה כמועצה הלאומית לשלום הילד.
קבוצת המייסדים הזמינה בשנת 1986 את ד"ר יצחק קדמן לכהן בה כמנהלה הכללי, אשר גם עיצב את מתכונתה הנוכחית כ"ארגון הסינגור המוביל בישראל להבטחה ולשמירה על זכויות הילד וקידום שלומו ורווחתו".
העמותה פועלת למען ילדי ישראל באמצעות מרכז משפטי, מרכז מחקר, מרכז הדרכה ונציבות פניות ציבור הפועלים לסיוע בתחומי חינוך, בריאות, התעללות, חקיקה, תקשורת וצרכנות.
בראש העמותה עומדת עו"ד ורד וינדמן, מי שכיהנה כיועצת משפטית של המועצה וכמשנה למנכ"ל.
העמותה מעסיקה 16 עובדים ומפעילה כ-50 מתנדבים, סטודנטים ובנות שירות לאומי.
העמותה מתקיימת מתרומות בלבד ולא מתוקצבת על ידי אף גורם ממשלתי.
את עבודתה מלווה ועד מנהל הכולל 20 מתנדבים, ואנשי מקצוע מתחומים שונים.
בשנת 1989 נחתמה באו"ם אמנת זכויות הילד.
האמנה, שעליה חתומות כמעט כל מדינות העולם (פרט לארצות הברית), מעגנת את זכויות הילדים במסמך בעל תוקף משפטי בינלאומי מחייב ומכירה בילדים כישויות עצמאיות, ומציעה להכיר בזכאותם לזכויות אדם וזכויות אזרח, וגם לזכויות מיוחדות הנובעות מתהליך מתמיד של התפתחות, בו נמצאים.
כמי שחתומה על אמנת האו"ם בדבר זכויות הילד, מחויבת מדינת ישראל להבטיח זכויותיהם של כלל ילדיה, בין השאר באמצעות הקמת מנגנון עצמאי שיפקח על מימוש זכויותיהם, יקדם מעמדם ויסייע לילדים אשר זכויותיהם נפגעו.
הניסיון הישראלי מצביע על כך שגופים סטטוטוריים האמונים על קידום זכויות של קבוצות אינם נוחלים הצלחה רבה.
המועצה הלאומית לשלום הילד, כגוף עצמאי וולונטרי שאינו סטטוטורי, פועלת לשינוי מדיניות והעלאת מודעות לזכויותיהם של ילדים והצורך להתחשב בהן תוך קביעת מדיניות.
מרכז המחקר והפיתוח של העמותה החל לפעול בשנת 1991. המרכז מפרסם את השנתון הסטטיסטי "ילדים בישראל", שהפך לכלי עזר נפוץ ומקובל בקרב קובעי המדיניות השונים, כמו גם אנשי האקדמיה ואנשי מקצוע שונים.
בשנים האחרונות מוגש השנתון לנשיא המדינה בטקס ייעודי לנושא.
השנתון הסטטיסטי כולל נתונים דמוגרפיים, נתונים על תנאי גדילה של ילדים; ילדים החיים מחוץ למשפחתם; ילדים וחינוך; ילדים ופנאי; ילדים עם צרכים מיוחדים; ילדים ובריאות; ילדים בעולם המשפט; ילדים עוברי חוק; ילדים נפגעי עבירה; ילדים במצבי מצוקה.
מרכז ההדרכה החל לפעול בשנת 2002. המרכז מעניק ידע וכלים לילדים, הורים, אנשי מקצוע ומתנדבים, בנושא שלום הילד וזכויותיו.
המרכז בונה תוכניות הדרכה, עורך ומפיק כנסים וימי עיון וכן מקיים הרצאות, השתלמויות, סדנאות וימי עיון.
ייעוץ ותכנון – הדרכה וסיוע בתכנון והבנייה של תוכניות הדרכה העוסקות בשלום הילד, זכויותיו ורווחתו.
כנס הנגב לשלום הילד – מתקיים מדי שנה באוניברסיטת בן-גוריון.
השתלמויות והרצאות – העמותה עורכת הרצאות, השתלמויות, סדנאות וימי עיון לקהלים שונים להם נגיעה ישירה לילדים ובני נוער: מורים, גננות, שוטרים, אחיות בריאות הציבור, רופאים, עובדים סוציאליים ועוד.
נושאי ההרצאות מגוונים וכוללים איתור וזיהוי ילדים בסיכון; התעללות בילדים בישראל; ילדים נפגעי עבירה; מקיימת העמותה השתלמויות לצוותי חינוך בגיל הרך בנושא איתור וזיהוי ילדים בסיכון.
"ניידת זכויות הילד" – ניידת זכויות הילד פוגשת תלמידי בית ספר יסודי וחטיבות ביניים במסגרות החינוכיות במטרה להגביר מודעותם לזכויותיהם ולאחריותם כלפי הזולת.
צוות הניידת מעביר פעילות בכיתות באמצעות משחקים ופעילויות מגוונות המקנות לתלמידים הבנה של זכויותיהם.
מתוקף היותם גורם חיצוני, לעיתים מקבל צוות הניידת פניות פרטניות לסיוע מצד ילדים שהסבירו כי לא מצאו כתובת אחרת.
פרויקט "טלטולא" למניעת טלטול תינוקות – במסגרת הפרויקט פועלת העמותה לקידום מדיניות וחקיקה בתחום וכן להעלאת המודעות לתופעה, זאת על ידי הפצת חומר הסברתי והרצאות לקהל הרחב במטרה להוביל לצמצום היקף התופעה המביאה לפגיעות קשות בתינוקות ואף למוות הניתנים למניעה.
נציבות קבילות ילדים ונוער (אומבודסמן)
הנציבות החלה לפעול בעמותה בשנת 1990. הנציבות פועלת להגנה וקידום זכויותיהם של ילדים ובני נוער עד גיל 18, מכל קבוצות האוכלוסייה ברחבי ישראל, במטרה להבטיח את שלומם ורווחתם של מי שקיים חשש כי זכויותיו נפגעו.
פניות לנציבות מגיעות מגורמים שונים: ילדים ובני נוער, הורים המתקשים להגן על ילדיהם, אנשי מקצוע, שנדרשים לעניינם של קטינים מתוקף תפקידם ומאזרחים הדואגים לשלומו של קטין על אף שאינו באחריותם.
הפניות מטופלות על ידי צוות מקצועי הכולל עורכי-דין, עובדים סוציאליים, אנשי חינוך ופסיכולוגים.
השירות ניתן בשפות שונות ללא תשלום.
המרכז מהווה את הזרוע המשפטית של המועצה הלאומית לשלום הילד.
המרכז עוסק במכלול ההיבטים המשפטיים הנוגעים להבטחת שלומם, רווחתם וזכויותיהם של ילדים ובני נוער.
התחומים בהם עוסק המרכז הם ייזום וקידום חקיקה בעניינים אלו, גיבוש ניירות עמדה, ייצוג העמותה בדיונים משפטיים ובוועדות הכנסת, עריכת פעולות הסברה לאנשי מקצוע ולקהל הרחב, הפעלת תוכנית ליווי ילדים ובני נוער נפגעי עבירה.
למרכז הילד והמשפט חלק מרכזי ביזום וקידום שינויים בחקיקה הישראלית.
המרכז קידם חקיקה של חוקים רבים בהם חוק סדר הדין הפלילי (סמכויות אכיפה – חיפוש בגוף החשוד), 1996; חוק למניעת אלימות במשפחה, 1991; חוק חינוך מיוחד, 1988; חובת דיווח במסגרת תיקון חוק העונשין 1989; חוק בית המשפט לענייני משפחה, 1995 ועוד.
תוכנית ליווי ילדים נפגעי עבירה בהליך הפלילי
התוכנית פועלת משנת 1999. במהלך 2015 לוו במסגרתה למעלה מ-350 ילדים, שנפלו קורבן לעבירות פליליות, בעיקר לעבירות מין ואלימות.
המלווים בתוכנית הם סטודנטים למשפטים ועורכי דין, שעוברים הכשרה מיוחדת ומלווים באופן אישי את הילדים ובני משפחתם התומכים, לכל אורך ההליך הפלילי, בהתנדבות.
במסגרת הסיוע מעדכן המלווה באופן שוטף את הילד ומשפחתו באשר למצב התיק בעניינם, מסביר להם את זכויותיהם ומסייע להם ביצירת קשר עם הרשויות.
ייצוג נפרד של ילדים ונוער בסיכון ובמצוקה בבית משפט
העמותה מסייעת בייצוג ילדים במצבי סיכון ומצוקה, שנדרשים לבוא במגע עם החוק ובתי המשפט.
כך למשל, ילדים אשר הוריהם נמצאים בהליכי גירושין קשים, ילדים שהוריהם לא מספקים את הדרוש להם, ולעיתים אף מתעללים בהם והמדינה מבקשת את הוצאתם מרשות הוריהם.
העמותה מעניקה לקטין ייצוג משפטי, ועורך הדין המלווה את הקטין מסייע לו להביע את רצונו ומסייע לבית המשפט להגיע להחלטה הטובה ביותר עבור הקטין.
פרויקט הייצוג משמש כמודל ראוי להענקת שירותים משפטיים לקטינים.
בשנת 2004 זכתה המועצה הלאומית לשלום הילד באות אביר איכות השלטון, אות המוענק לאישים בולטים ולארגונים שפעילותם היוותה מופת לקידום טוהר המידות ושלטון החוק בישראל, מטעם התנועה לאיכות השלטון.
העמותה זכתה באות המופת בקטגוריית החברה, בהוקרה על תרומה ייחודית לקידום זכויות הילד בישראל, לגיבוש מדיניות וחקיקה כוללת לרווחת הילד, בהעלאת המודעות הציבורית לצורכי הילדים, במניעת פגיעה בהם וניצולם לרעה ובהסברה וחינוך הציבור הרחב בכל הנושאים האלה, שבהם היא משמשת אות ומופת של איכות לחברה ובית חם ומגן לילדי ישראל.
בשנת 2005 קיבלה המועצה הלאומית לשלום הילד את אות המופת על תרומתה לביטחון החברתי של ילדי ישראל.
מדובר באות מופת על פעילות ענפה ורחבת היקף למען כלל הילדים ובני הנוער בישראל, תוך הענקת עזרה יוצאת דופן וסיוע לילדים במצוקה והגנה על זכויותיהם ורווחתם האישית.
המועצה המלכותית המכובדת ביותר של הוד מלכותו , ובקיצור המועצה המלכותית, היא גוף של יועצים לריבון הממלכה המאוחדת.
רוב חברי המועצה הם פוליטיקאים בכירים שכיהנו או שמכהנים בבית הנבחרים או בבית הלורדים.
המועצה המלכותית, שהחליפה את המועצה המלכותית של אנגליה, הייתה בעבר מוסד בעל כוח רב, אך כיום מדיניותה נתונה תחת בקרה של קבינט ממשלת בריטניה.
המועצה מייעצת לריבון הבריטי בנוגע להפעלת סמכויותיו המלכותיות, ומוציאה צווים הידועים כ"דבר המלך במועצה" או "צווי המועצה".
צווים במועצה קובעים תקנות ומינויים בממשלת בריטניה.
הם ניתנים תחת היתר מיוחד בחוק הבריטי, המאציל למועצה סמכויות שונות, ובדרך כלל משמשים לצורך בקרה על מוסדות ציבוריים.
המועצה מייעצת גם בנוגע למתן צ'ארטרים מלכותיים, שלפיהם מוענק מעמד מיוחד לגופים מאוגדים ומעמד עיר או רובע לעיירות.
למועצה יש גם תפקידים שיפוטיים, המואצלים בדרך כלל לוועדה השיפוטית.
הוועדה מורכבת משופטים בכירים הממונים על ידי היועצים המלכותיים: שופטי בית המשפט העליון של הממלכה המאוחדת ובתי משפט בכירים באנגליה, בוויילס, בסקוטלנד ובצפון אירלנד.
בעבר שימשה המועצה בית משפט לערעורים עבור האימפריה הבריטית בכללותה, והיא עודנה דנה בערעורים מהטריטוריות הבריטיות שמעבר לים, משטחי בסיס ריבוניים, משטחי חסות וממדינות מסוימות בחבר העמים הבריטי.
בתקופת שלטונם של המלכים הנורמנים קיבל הכתר האנגלי ייעוץ מחצר המלוכה, שהורכבה ממגנאטים, אנשי דת ופקידי ממשל בכירים.
מטרתה המקורית של המועצה הייתה לייעץ לריבון בנוגע לחקיקה, ניהול ומשפטים.
עם השנים תפסו גופים נפרדים תפקידים ייחודיים, שהתפתחו מחצר המלוכה.
בתי המשפט נטלו על עצמם את הטיפול בנושאים משפטיים, ואילו הפרלמנט הפך למחוקק העליון של הממלכה.
למרות זאת שמרה המועצה על הסמכות לדון במחלוקות חוקתיות, כערכאה ראשונה או כערעור.
יתר על כן, חוקים שנקבעו על ידי הריבון לפי עצת המועצה, ולא בעצה אחת עם הפרלמנט, היו תקפים.
ריבונים חזקים נהגו להשתמש במועצה על מנת לעקוף את בתי המשפט והפרלמנט.
לדוגמה, במאה ה-15 הקימה המועצה ועדה, לימים בית המשפט של חדר הכוכב, שהייתה בעלת סמכות להטיל כל עונש למעט עונש מוות, תוך היותה פטורה מסדר הדין הפלילי.
הנרי השמיני היה יכול לחוקק חוקים באמצעות הכרזה בלבד, בתנאי שהתייעץ עם המועצה.
הבכירות החקיקתית של הפרלמנט הושבה רק לאחר מותו של הנרי.
למרות שנותרו ברשותה סמכויות חקיקתיות ושיפוטיות, הפכה המועצה לגוף אדמיניסטרטיבי בעיקרו.
ב-1553 מנתה המועצה 40 חברים, אך הריבון נטה להסתמך על ועדה קטנה יותר, שלימים הפכה לקבינט ממשלת בריטניה המודרני.
בסיום מלחמת האזרחים האנגלית בוטלו המונרכיה, בית הלורדים והמועצה המלכותית.
הבית הנותר של הפרלמנט, בית הנבחרים, הקים מועצת מדינה על מנת לחוקק חוקים ולטפל במדיניות האדמיניסטרטיבית.
41 חברי המועצה נבחרו על ידי חברי בית הנבחרים; בראש מועצת המדינה עמד אוליבר קרומוול, שהיה דה פקטו ראש המדינה.
אולם, ב-1653 הוענק לו התואר "לורד פרוטקטור" (הלורד המגן), וגודל המועצה הופחת ל-13 עד 21 חברים שנבחרו על ידי בית הנבחרים.
ב-1657 העניק בית הנבחרים סמכויות רחבות יותר לקרומוול, שחלקן היו בעבר ברשות המונרכים האנגלים.
המועצה נודעה אז כמועצה המלכותית של הפרוטקטור; חבריה מונו על ידי הלורד פרוטקטור, בכפוף לאישור הפרלמנט.
ב-1659 בוטלה מועצת הפרוטקטור, זמן קצר לפני השבת המלוכה.
צ'ארלס השני החזיר את המועצה המלכותית, אך בדומה למונרכים הקודמים של בית סטיוארט בחר להסתמך על ועדת יועצים קטנה יותר.
בתקופת ג'ורג' הראשון הועברו סמכויות נוספות לוועדה.
היא החלה להיפגש גם בלא נוכחות הריבון, והעבירה אליו את ההחלטות שקבעה.
באופן זה חדלה המועצה כולה לשמש כחבר יועצים חשאיים לריבון, והתפקיד עבר לאחת מוועדותיה, היא קבינט ממשלת בריטניה.
הריבון, כשהוא פועל לפי עצת המועצה, ידוע כמלך במועצתו או כמלכה במועצתה.
חברי המועצה ידועים בכינוים הקולקטיבי "הלורדים של המועצה המלכותית המכובדת של הוד מלכותו", או "הלורדים ואחרים של...".
האישיות הבכירה במועצה היא הלורד נשיא המועצה, שהוא התפקיד הרביעי בחשיבותו בממשל הבריטי.
הלורד נשיא המועצה הוא חבר הקבינט, ובדרך כלל מדובר ביושב ראש בית הנבחרים או ביושב ראש בית הלורדים.
תפקיד נוסף בעל חשיבות הוא זה של פקיד המועצה, שחתימתו מופיעה על כל הצווים המוצאים על ידה.
הכינוי הראשון הוא המועדף על משרד המועצה המלכותית (הגוף המספק למועצה שירותים אדמיניסטרטיביים), כיוון שהוא מדגיש את השימוש האנגלי במילה יועץ כאחד שנותן עצה, וזאת בניגוד למי שהוא חבר במועצה.
יועץ מלכותי "מושבע ל" חבר המועצה כשהוא מצטרף אליה לראשונה.
הריבון הבריטי יכול למנות כל אחד ליועץ מלכותי, אך בפועל מבוצעים המינויים רק בהסכמת הממשלה, ואלה שמתמנים הם לרוב חברים בכירים בפרלמנט, הכנסייה האנגליקנית או הרשות השופטת.
אין מגבלה על מספר החברים המושבעים למועצה, ונכון לאוגוסט 2008 היו בה 538 חברים.
אולם, לחברי המועצה אין זכות להשתתף בכל פגישותיה, ורק חלקם מזומנים לכל פגישה, בדרך כלל לפי החלטתו של ראש הממשלה.
חברי המועצה כוללים בין השאר את שלושת הבכירים של הכנסייה האנגליקנית: הארכיבישוף מקנטרברי, הארכיבישוף מיורק והבישוף של לונדון.
גם חברי משפחת המלוכה יכולים להיות חברים במועצה.
פיליפ, דוכס אדינבורו, היה עד למותו החבר הבכיר ביותר מבחינת משך כהונתו, והיה חבר המועצה היחיד שלא מונה על ידי אליזבת השנייה, כיוון שמונה עוד בתקופת ג'ורג' השישי.
המזכיר הפרטי של הריבון מושבע תמיד לחבר במועצה.
אנשי המשפט שבדרך כלל מושבעים לחברים במועצה הם שופטי בית המשפט העליון של הממלכה המאוחדת, שופטי בית המשפט לערעורים של אנגליה וויילס, שופטי בית המשפט לערעורים בצפון אירלנד, ושופטי בית המשפט העליון האזרחי של סקוטלנד.
אולם, עיקר חברי המועצה הם פוליטיקאים.
לפי החוק יש חובה להשביע למועצה מיד עם המינוי את ראש ממשלת בריטניה, שרים בקבינט ויושב ראש האופוזיציה.
למועצה מושבעים גם ראשי המפלגות הגדולות בבית הנבחרים, ראשי הממשלות האוטונומיות של ויילס, סקוטלנד וצפון אירלנד, שרים בכירים שאינם חברי הקבינט, ולעיתים פרלמנטרים בכירים.
היועצים המלכותיים מחויבים לפי השבועה שלהם לשמור את כל העניינים הנדונים בפגישות בסוד, כשהמינוי של ראשי מפלגות האופוזיציה מאפשר לממשלה לחלוק עמם מידע סודי "בתנאי המועצה המלכותית".
דבר זה קורה בדרך כלל בנסיבות מיוחדות, כגון נושאים הקשורים לביטחון הלאומי של הממלכה.
למרות שהמועצה המלכותית היא מוסד בריטי, חלק מחבריה הם גורמים רשמיים ממדינות חבר העמים הבריטי.
בשנת 2000 הושבעו באופן קולקטיבי ראש ממשלת ניו זילנד, פוליטיקאים בכירים, נשיא בית המשפט העליון ושופטי בית המשפט לערעורים של המדינה.
אולם, המינויים של חברי המועצה מניו זילנד לא חודשו מאז.
עד לחלק האחרון של המאה ה-20 היו חברים במועצה גם ראשי הממשלה ונשיאי בית המשפט העליון של קנדה ואוסטרליה.
ראשי ממשלה של מדינות בהן אליזבת השנייה שהייתה המלכה מושבעים גם כן לחברים במועצה.
החברות במועצה פוקעת עם פירוקה, המתרחש בדיוק שישה חודשים לאחר מות המונרך.
קודם לכן הוביל מות המונרך לפירוק מיידי של המועצה, אך הדבר תוקן בתקופת שלטונה של המלכה אן.
אולם, ישנה מוסכמה שהריבון ממנה מחדש את כל חברי המועצה לאחר פירוקה, ולפיכך החברות היא בפועל לכל החיים.
לריבון הבריטי יש סמכות לסלק מהמועצה את אחד מחבריה לפי בחירתו, ולחבר המועצה הנדון יש זכות להתפטר על מנת להימנע מגירוש.
חבר המועצה האחרון שפרש מרצונו היה ג'ונתן אייטקן, שעזב אותה ב-25 ביוני 1997 בעקבות חשד לעדות שקר שדבק בו.
הוא היה אחד משלושת חברי המועצה שעזבו אותה במאה ה-20, כשלפניו עשו זאת ג'ון פרופיומו (26 ביוני 1963) וג'ון סטונהאוס (27 באוגוסט 1976).
חבר המועצה האחרון שגורש ממנה בניגוד לרצונו היה סר אדגר ספייר, שסולק מהמועצה ב-13 בדצמבר 1921 בעוון פעילויות פרו-גרמניות במלחמת העולם הראשונה.
במשך שנים רבות נחשב פרסום הנוסח הסודי של שבועת המועצה לעבירה פלילית.
עם זאת, ב-28 ביולי 1998 פורסם לראשונה נוסח השבועה, בתגובה לשאלה שהופנתה בפרלמנט ללורד נשיא המועצה.
הנוסח שלהלן הוא זה שאומרים חברי המועצה מיד עם השבעתם לתפקיד:
פגישות המועצה המלכותית נערכות אחת לחודש, במקום מגוריו של הריבון.
הקוורום, לפי משרד המועצה המלכותית, הוא שלושה חברים, אך תקנות אחרות קובעות כי הוא דווקא שני חברים.
הריבון הבריטי משתתף בפגישות המועצה, אם כי הוא יכול לשלוח במקומו שני יועצי מדינה או יותר.
לפי חוקי המלוכה של 1937 עד 1953, מי שכשירים להיבחר כיועצי המדינה הם בן או בת הזוג של הריבון, וארבעת האנשים הבאים בסדר הירושה לכתר הבריטי שגילם מעל 21 שנים, או 18 שנים עבור יורש העצר.
מקובל שהריבון עומד במהלך הפגישה, ועל כן חברי המועצה האחרים לא רשאים לשבת והפגישות נמשכות זמן קצר.
הלורד נשיא המועצה מקריא רשימת צווים שצריכים להינתן, והריבון אומר "מאושר" או לא לכל צו.
רק אחדים מחברי המועצה משתתפים בפגישותיה הסדירות.
הנוהג המקובל היא שפגישות יומיומיות של המועצה נערכות בהשתתפות של ארבעה חברים, בדרך כלל השרים האחראים לעניינים הנדונים.
הלורד נשיא המועצה הוא בדרך כלל אחד מהחברים הנוכחים, אלא אם הדבר נמנע ממנו מסיבה כלשהי.
לפי המוסכמות המודרניות של הממשלה הפרלמנטרית והמונרכיה החוקתית, כל צו שניתן על ידי המועצה מנוסח על ידי המחלקה הממשלתית הרלוונטית, ומאושר על ידי השרים האחראיים.
הפעולה הננקטת על ידי המלכה במועצה היא צעד פורמלי הנדרש לצורך אימוצו הרשמי של החוק.
פגישות של המועצה בהרכבה המלא נערכות רק כשהריבון מודיע על אירוסיו או אירוסיה, והפעם האחרונה שהדבר אירע הייתה ב-23 בנובמבר 1839, בתקופת שלטונה של המלכה ויקטוריה.
אפשרות נוספת היא כאשר מתרחשת הורשת הכתר, בין אם הדבר נגרם כתוצאה ממוות או מהתפטרות של המונרך.
פגישה מלאה של המועצה נערכה גם ב-6 בפברואר 1811, כיוון שג'ורג' השלישי היה צריך להישבע עם תחילת הביצוע של סמכותו המלכותית כנסיך עוצר, כפי שנדרש על ידי חוק הפרלמנט.
כל עוצר נדרש להישבע בפני המועצה המלכותית לפי התקנות הנוכחיות, המסדירות את נושא העוצרות במקרה שהריבון קטין או מחוסר יכולת למלא את תפקידו.
במקרה שהתרחשה הורשת הכתר מכריזה המועצה על עלייתו לשלטון של הריבון החדש, ושומעת ממנו את השבועה הקשורה לביטחון הכנסייה של סקוטלנד, כפי שנדרש בחוק.
במקרה זה מצטרפים אל חברי המועצה הלורדים הרוחניים, הלורדים החילוניים, הלורד ראש העיר של לונדון, חברי מועצת הסיטי של לונדון, ונציגי מדינות חבר העמים הבריטי.
האספה המיוחדת של המועצה והאחרים הנערכת על מנת להכריז על עלייתו לשלטון של הריבון החדש וקבלת השבועה ממנו, ידועה כמועצת העלייה (Accession Council).
הפגישות האחרונות של מועצת העלייה נערכו ב-6 בפברואר וב-8 בפברואר 1952, וכן ב-10 בספטמבר 2022. כיוון שאליזבת השנייה הייתה מחוץ לממלכה המאוחדת בשעת פטירתו של ג'ורג' השישי, נפגשה המועצה ב-6 בפברואר על מנת להכריז על הריבון החדש, וכעבור יומיים, לאחר שאליזבת חזרה למדינה, על מנת לשמוע את שבועתה.
ב-2022 התכנסה המועצה בעקבות מותה של אליזבת השנייה, הכריזה על בנה כמלך צ'ארלס השלישי וקיבלה את שבועתו.
הריבון הבריטי מפעיל את סמכותו הביצועית באמצעות מתן צווים הקרויים "דבר המלך במועצה", לפי עצת המועצה המלכותית.
צווים אלה, המנוסחים על ידי הממשלה ולא על ידי הריבון, הם חקיקה משנית שנועדה ליצור את תקנות הממשלה ולאשר את המינויים לממשלה.
בנוסף, צווים במועצה מאפשרים לתת את ההסכמה המלכותית לחוקים הנקבעים על ידי הרשויות המחוקקות של שטחי החסות הבריטיים.
צווי המועצה שונים מצווים במועצה.
צווים אלו מנוסחים על ידי חברי המועצה, ללא השתתפות של הריבון.
הם הופכים לרשמיים לפי סמכות מיוחדת של חוקי הפרלמנט, ובדרך כלל משמשים לבקרה על מוסדות ציבור.
בנוסף לכך יכול הריבון לתת צ'ארטרים מלכותיים לפי עצת המועצה.
הצ'ארטרים מעניקים מעמד ייחודי לגופים מאוגדים; הם משמשים להענקת מעמד עיר או רובע לעיירות, ומעמד "צ'ארטרי" למספר גופים מקצועיים או חינוכיים.
לפיכך, המועצה המלכותית עוסקת במגוון רחב של נושאים, כולל מעמד של אוניברסיטאות, בתי קברות, מטבעות, ותאריכי חופשת הבנק.
הגוף המכונה "הכתר במועצה" ממלא מספר תפקידים שיפוטיים.
בתוך הממלכה המאוחדת הוא דן בערעורים מבית משפט המוסמכים לדון בענייני דת, בית המשפט של האדמירליות של חמשת הנמלים, בית משפט המוסמך להחליט אם לכידת ספינה הייתה חוקית וועדת המשמעת של המכללה המלכותית למנתחים וטרינרים, ערעורים נגד תוכניות של נציבי הכנסייה וערעורים לפי חוקים מסוימים של הפרלמנט.
הכתר במועצה היה בעבר בית המשפט העליון לערעורים של כל האימפריה הבריטית, אך במשך השנים ביטלו חלק ממדינות חבר העמים הבריטי את אפשרויות הערעורים הללו.
למרות זאת ממשיכה המועצה המלכותית לדון בערעורים מחלק ממדינות חבר העמים, טריטוריות בריטיות שמעבר לים, שטחי בסיס ריבוניים, ואזורי חסות.
באופן תאורטי יכול הכתר במועצה לדון במקרים שתוארו לעיל, אך בפועל הם נדונים בפני הוועדה השיפוטית של המועצה המלכותית, המורכבת משופטים בכירים החברים במועצה.
החלטת הוועדה מוצגת כ"עצה" למונרך, ובפועל הריבון הבריטי כמעט תמיד מקבל אותה ומאשר אותה.
לוועדה השיפוטית הייתה סמכות שיפוט גם במקרים הקשורים לחוקים שעסקו בממשלות המקומיות של סקוטלנד, ויילס וצפון אירלנד, אך היא הועברה לבית המשפט העליון של הממלכה המאוחדת שהחל לפעול ב-2009.
למרות שהמועצה המלכותית היא "המכובדת מאוד" כגוף שלם, כל אחד מחבריה זכאי לשאת את התואר "המכובד מאוד".
אצילים שחברים במועצה רשאים להוסיף את ראשי התיבות "PC" לציון חברותם, כיוון שהם זכאים לשאת את התואר "המכובד מאוד" (במקרים של ברונים, ויקונטים ורוזנים) או תואר בכיר יותר (במקרה של דוכסים ומרקיזים), גם אם הם כבר לא חברים במועצה.
חברי המועצה זכאים למקום מיוחד בסדר הקדימות של אנגליה וויילס.
בתחילת כל מושב חדש של הפרלמנט, ולפי החלטת היושב ראש, חברי בית הנבחרים שהם גם חברי המועצה נשבעים את שבועת הנאמנות לפני כל חברי הבית האחרים, למעט היושב ראש עצמו וחבר הבית הוותיק ביותר מבחינת משך כהונתו ברציפות.
כמו כן, אם חבר המועצה יקום על מנת לנאום בבית הנבחרים במקביל לחבר אחר, היושב ראש ייתן לחבר המועצה לנאום קודם.
מנהג זה לא היה רשמי, והוא לא נמצא בשימוש מאז 1998.
כמו כן, רק חברי המועצה יכולים להציג הודעות מלכותיות בפני בתי הפרלמנט, ורק הם יכולים לציין, לפי פקודה מהמונרך, את ההסכמה המלכותית לבחינת הצעת חוק המשפיעה על זכויות הכתר.
חברי המועצה רשאים לשבת על מדרגות כס המלוכה באולם בית הלורדים במהלך דיונים.
לכל אחד מחברי המועצה יש זכות נפרדת לפגישה אישית עם הריבון.
גם אצילים נחשבים כמי שמחזיקים בזכות זו; חברי בית הנבחרים מחזיקים בזכות באופן קולקטיבי.
בכל המקרים ניתן לנצל את הזכות הזאת רק להצעת הצעה בענייני ציבור.
המועצה המלכותית היא אחת מארבע מועצות עיקריות של הריבון הבריטי.
שלוש המועצות האחרות הן בתי המשפט, הפרלמנט והמגנום קונסיליום (המועצה הגדולה, הנקראת גם אספת כל אצילי הממלכה).
כל שאר המועצות עדיין קיימות, או לכל הפחות לא בוטלו באופן רשמי, אם כי המגנום קונסיליום לא כונסה מאז 1640.
מספר מועצות מלכותיות ייעצו בעבר לריבון.
לאנגליה וסקוטלנד היו בעבר מועצות מלכותיות נפרדות.
אולם, חוקי האיחוד של 1707, שאיחדו את שתי המדינות לממלכת בריטניה הגדולה, החליפו אותן בגוף אחד.
אירלנד, מצד שני, המשיכה לקיים מועצה מלכותית נפרדת גם לאחר קבלת חוק האיחוד של 1800. המועצה המלכותית של אירלנד בוטלה ב-1922, לאחר הפרדת החלק הדרומי של אירלנד מהממלכה המאוחדת; הגוף שירש אותה היה המועצה המלכותית של צפון אירלנד, אך מועצה זו הפסיקה את פעילותה לאחר פיזור הפרלמנט של צפון אירלנד.
לא נעשו מינויים נוספים, ורוב חברי המועצה אינם בחיים.
לקנדה יש מועצה מלכותית עצמאית מאז 1867, הנקראת מועצת המלוכה של המלך לקנדה.
בעוד שמועצת המלוכה הקנדית היא במיוחד "עבור קנדה", המועצה המלכותית שנדונה לעיל איננה "עבור הממלכה המאוחדת"; על מנת לחדד את ההבדלים במקרה הצורך, היא מכונה מועצת המלוכה האימפריאלית.
הארגון המקביל בניו זילנד מכונה המועצה המבצעת, והמקביל באוסטרליה מכונה המועצה המבצעת הפדרלית.
המועצה המלכותית של סקוטלנד הייתה גוף שייעץ למלכי סקוטלנד.
המועצה נהגה להיפגש בחדר הציור המערבי שבארמון הולירוד.
חדר זה היה ידוע עד המאה ה-17 בתור חדר המועצה.