tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
במרץ 2024, מספר משחקי PICO-8 נוספו כעמדות משחק ל־Arcade Legend, משחק VR שבו שחקנים יכולים לשחק במשחקי ארקייד רטרו.
PK (בהינדי: पीके - שיכור) הוא דרמה קומית הודית משנת 2014 בבימויו של ראג'קומאר היראני ובהפקתם של וידו וינוד צ'ופרה והיראני עצמו.
הסרט, בכיכובו של אמיר ח'אן, זכה לשבחים רבים עם צאתו, בעיקר בשל הופעתו של ח'אן וההומור שבסרט.
הסרט היה מועמד ל-8 פרסים בטקס פרסי פילמפייר ה-60, כולל פרס השחקן הטוב ביותר עבור ח'אן, פרס הסרט הטוב ביותר ופרס הבמאי הטוב ביותר עבור היראני, וזכה בשני פרסים.
בנוסף, הסרט זכה בחמישה פרסים מטעם איגוד המפיקים של הקולנוע ההודי, ובשני פרסי המסך.
הסרט, שהופק בתקציב של 14 מיליון דולר היה הסרט ההודי הראשון שגרף יותר מ-100 מיליון דולר ברחבי העולם.
בעת יציאתו, הפך לסרט ההודי הרווחי ביותר בכל הזמנים.
ההכנסות הכוללות של הסרט ברחבי העולם הסתכמו ב-118.92 מיליון דולר.
הסרט מתאר את מסעו של חייזר (אמיר ח'אן) שנשלח לכדור הארץ במטרה לחקור את התרבות האנושית.
הוא מגיע לכדור הארץ בעיר רג'סטאן, אך מאבד את המכשיר שבעזרתו הוא יכול ליצור קשר עם ספינתו ולחזור לכוכב הלכת שלו.
PK מתחיל ללמוד את הדרכים של בני האדם בניסיון למצוא את מכשירו האבוד, אך נתקל בקשיים להבין את המוסכמות החברתיות, הדתיות והתרבותיות.
במסעו הוא נתקל בעיתונאית בשם ג'אגו (אנושקה שארמה), שעוזרת לו להבין את העולם האנושי ואת הפערים הקיימים בו.
הסרט משתמש בהומור כדי לבקר את הנוקשות של הדתות המאורגנות ואת הדרך בה הן משפיעות על חיי בני האדם.
אמיר ח'אן בתפקיד PK - חייזר תמים וסקרן שנשלח לכדור הארץ ולומד על האנושות דרך עיניו הייחודיות.
אנושקה שארמה בתפקיד ג'אגו - עיתונאית המתחברת ל-PK ועוזרת לו במשימתו על כדור הארץ.
סנג'יי דאט בתפקיד בהיירון סינג - דמות משנה חשובה שמסייעת ל-PK במסעו.
סושנט סינג רג'פוט בתפקיד סארפאראז - אהוב לשעבר של ג'אגו, שמשחק תפקיד במערכת היחסים שלה עם PK.
הסרט "PK" זכה לשבחים רבים מצד המבקרים והקהל כאחד.
הסרט זכה להצלחה קופתית גדולה והפך לאחד הסרטים ההודים הרווחיים ביותר בכל הזמנים.
המבקרים שיבחו את המשחק של אמיר ח'אן, את התסריט השנון ואת האופן שבו הסרט מעביר מסרים חברתיים חשובים באמצעות קומדיה ואירוניה.
הסרט קיבל ציון של 77% באתר Rotten Tomatoes וציון של 65 מתוך 100 באתר Metacritic.
PNA (ראשי תיבות באנגלית של Peptide Nucleic Acid, "חומצה פפטידו-גרעינית") חומצה הדומה במאפייניה ל-DNA ו-RNA אך שונה ב"עמוד השדרה" שלה.
PNA נחשב תחליף חומצות אמינו מלאכותי, אך ישנן תאוריות שבאטמוספירת כדור הארץ הקדום נוצר כימיקל זה באופן ספונטני.
בעוד "עמוד השדרה" של RNA עשוי משרשראות ריבוז (דיאוקסיריבוז ב-DNA), "עמוד השדרה" של PNA עשוי מחומצות אמינו (בעיקר N-אמינומתיל-גליצין) מחוברות בקשרים פפטידים.
אל החומצות אמינו מחוברים לסירוגין, על כל חומצה אמינית שנייה, בסיסים חנקניים בדומה ל-RNA או DNA כדוגמת אדנין, ציטוזין גואנין וכו'.
המרווחים בין הבסיסיים החנקניים ב-PNA הם של 3.4 אנגסטרם, בדומה למרווח הקיים ב-DNA וב-RNA.
לכן ניתן ליצור צימוד ווטסון-קריק רגיל בין גדילי PNA לגדילי RNA או DNA ולקבל דו-גדילים מעורבים של המולקולות השונות.
מכיוון שלשדרה הפפטידית ב-PNA אין קבוצות פוספט מחוברות אליה (זאת בניגוד ל-DNA או RNA) היא נטולת מטען שלילי.
חוסר זה במטען השלילי מקל על שרשרת PNA חד-גדילית להתחבר לשרשרת DNA חד-גדילית באפיניות חזקה יותר מאפיניות הקישור בין שני גדילי DNA רגילים.
לכן דו-גדילים מעורבים של PNA וDNA מסוג זה משמשים רבות בשבבי DNA ומסייעים בכך באנליזות גנטיות יעילות יותר.
העדר המטען על שלד ה-PNA יכול לסייע בעתיד לטיפולים תרפיוטים מבוססי PNA לחדור ביתר קלות את קרום תא.
תכונה נוספת של PNA היא היכולת להוליך חשמל.
ישנם מדענים הגורסים כי עקב תכונות היציבות היחסית של ה-PNA ביחס ל-RNA, ישנה אפשרות שהחיים המוקדמים על פני כדור הארץ נשאו מידע גנטי מבוסס PNA, אשר קדם להופעת ה-RNA.
עם זאת, הזרם המרכזי של המדע אינו תומך בהשערה זו ומעדיף את תאוריית עולם הRNA הקדום.
זאת מכיוון שאין עדויות לקיום PNA בטבע ומשום שהיווצרות ספונטנית של PNA על כדור הארץ הקדמון היא בלתי סבירה.
PNG (ראשי תיבות: Portable Network Graphics, בתרגום לעברית: "גרפיקה ניידת לרשת") הוא פורמט תמונה דיגיטלית המשתמש בדחיסה ללא איבוד נתונים.
יוצרי הפורמט קבעו שיש לבטא אותו "פינג", אך בפועל קוראים את ראשי התיבות לאותיותיהן בדרך כלל, קרוב לוודאי כדי למנוע בלבול עם כלי הרשת ping.
סיומת קובצי התמונה בפורמט PNG היא png לרוב, ומציין ה-MIME של הפורמט הוא image/png.
בשנת 1995 הודיעה חברת יוניסיס על כוונתה לגבות תשלום עבור השימוש באלגוריתם הדחיסה LZW, שבו משתמש, בין היתר, פורמט GIF.
צעד זה הוליד את הצורך ליצור תחליף חופשי ממגבלות רישוי עבור GIF, וכך הוחל ביצירת PNG.
היוצרים החליטו באותה הזדמנות לחבר פורמט טוב מ-GIF גם מבחינות אחרות, למשל על ידי הסרת המגבלה של 256 צבעים.
גרסה 1.0 של מפרט PNG יצאה ב-1 ביולי 1996 והופיעה אחר כך כ-, וב-1 באוקטובר נהייתה לתקן של ה-W3C.
גרסה 1.1, עם כמה שינויים קטנים ושלושה גושים נוספים, יצאה ב-31 בדצמבר 1998.
גרסה 1.2 הוסיפה גוש אחד.
PNG הוא כעת תקן בין-לאומי (ISO/IEC 15948:2003), וגרסת W3C שלו יצאה ב-10 בנובמבר 2003. התקן הזה שונה במעט מאוד מגרסה 1.2 ואין בו גושים חדשים.
כל קובץ PNG מתחיל בחתימה באורך 8 בית.
ערכיהם של הבתים בהקסדצימלית הם 89 50 4E 47 0D 0A 1A 0A, כל אחד לצורך מטרה מפורשת:
89 - הסיבית העליונה בו 1, וכך יש בו כדי להצביע על פורמט ששומר נתונים ביחידות של 8 ביט ויפחת הסיכוי להתבלבל עם פורמטים אחרים ששומרים נתונים ביחידות אחרות כמו קוד ה-ASCII הישן.
50 4E 47 - האותיות PNG ב-ASCII, לצורך זיהוי בכלי טקסט.
0D 0A - סיום שורה בפורמט של DOS, לצורך זיהוי של המרה מסיום שורה בפורמט של DOS לפורמט של Unix (כלומר שהקובץ הורד במצב טקסט במקום מצב בינארי).
1A - תו שעוצר את תצוגת הקובץ ב-DOS (למשל כשכותבים type image.png בחלון DOS; לא עובד בכל גרסאות DOS).
0A - סיום שורה בפורמט של Unix, לצורך זיהוי של המרה מסיום שורה בפורמט של Unix לפורמט של DOS (כלומר שהקובץ הורד במצב טקסט במקום מצב בינארי).
אחרי הפתיח באים חלקים של הקובץ בגושים (chunks).
אלה מכילים את התמונה עצמה ומידע עליה, שחלק ממנו הכרחי לתצוגת התמונה וחלק נועד רק לשפר אותה.
הראשונים הם הגושים ההכרחיים (critical) והאחרונים גושי העזר (ancillary).
החלוקה לגושים נקבעה כדי לאפשר את הרחבת הפורמט בלי לשבור את התאימות לאחור.
לפני כל גוש יש ארבעה בתים המציינים את אורך הנתונים אשר בו (כלומר ללא שם הגוש וה-CRC).
אחריהם בא שם הגוש, המורכב מארבע אותיות.
בשם זה יש הבחנה בין אותיות גדולות לבין קטנות.
אם הראשונה גדולה, הגוש הכרחי, ואם קטנה אז הוא גוש עזר.
אם השנייה גדולה, הגוש הוא חלק מתקן ציבורי, ואם קטנה אז הוא גוש פרטי.
האות הרביעית נוגעת לגושים שהעורך אינו מכיר אותם: אם היא קטנה, מותר לעורך להעתיק אותו בכל מקרה, ואם היא גדולה אז מותר להעתיק אותו רק אם לא שונו הגושים ההכרחיים של הקובץ.
אחרי שם הגוש באים הנתונים של הגוש עצמו.
אחרי כל גוש בא CRC (סכום בדיקה של סיביות) של שם הגוש והמידע (ללא האורך) באורך 4 בתים, שתפקידו לוודא שלא היו שגיאות בהורדת הקובץ.
את הגושים ההכרחיים חייבת כל תוכנת פריסה להכיר כדי לקרוא ולהציג את קובץ ה-PNG:
זהו פתיח התמונה, והוא מכיל את המידע הבא: אורך התמונה ורוחבה, עומק הסיביות, סוג הצבע, שיטת הדחיסה (רק אחת תקנית), שיטת הסינון ושיטת הסירוג (רק אחת תקנית).
PLTE - כולל את מפתח הצבעים (הפלטה, palette), בתמונות שיש להן 256 צבעים או פחות.
IDAT - כולל את מפת הסיביות של התמונה עצמה.
אפשר שזו תשתרע על פני כמה גושי IDAT.
IEND - חותם את הקובץ.
גוש זה ריק מכל נתונים.
גושי העזר אינם הכרחיים לתצוגה הנכונה של התמונה, אך יש בהם כדי לשפר אותה מאוד.
בנוסף יש גושי טקסט להוספת מידע על התמונה בשפת אנוש.
tRNS - ערכי שקיפות לצבעים.
בתמונות גוני אפור (סוג צבע 0) וצבע RGB (סוג צבע 2) יש בגוש זה ערך אחד המציין צבע אחד בתמונה שהוא שקוף לגמרי.
בתמונות עם מפתח צבעים (סוג צבע 3) יכולים להיות ערכים למפתחות רבים, וב-255 דרגות של שקיפות.
pHYs - הגודל הפיזי של הפיקסלים.
גוש זה מציין את מספר הפיקסלים למטר בתמונה, אופקית ואנכית.
למשל ערך של 3780 3780 שווה בקירוב ל-96 פיקסלים לאינץ' (הגודל במערכת חלונות).
לחלופין, הוא יכול לציין את היחס בין אורך כל פיקסל לרוחבו.
cHRM - פרמטרים לניהול צבעים.
גוש זה מסייע לקביעת מרחב הצבעים של התמונה.
gAMA - הגאמה של התמונה, כלומר היחס בין הדגימות שבתמונה לבין עוצמת פלט התצוגה (בתוצאה הנראית לעין: בהירות התמונה).
iCCP - פרופיל צבע המוטמע בתוך התמונה.
זהו עזר יותר מתקדם לניהול צבעים מאשר גוש cHRM.
sRGB - גוש המציין שהצבעים שבתמונה הם לפי מרחב הצבעים הנפוץ sRGB.
הוא מכיל, בנוסף, בית אחד המציין את ייעוד תצוגת התמונה (תצלום, לוגו, דיאגרמה וכו').
sBIT - מספר הסיביות לערוץ שבתמונה המקורית.
למשל גוש sBIT עם ערכים של 6 עבור שלושת צבעי היסוד מציין שהתמונה המקורית קודדה במרחב עוצמת צבעים של 0 עד 63 לכל ערוץ, במקום המרחב 0 עד 255 הרגיל.
מכיוון שפורמט PNG תומך רק בערכים של חזקות של 2 למספר הסיביות לערוץ, גוש sBIT מאפשר לשחזר עומקי סיביות לא שגרתיים ללא איבוד נתונים.
hIST - היסטוגרמה של התמונה, כלומר רשימה של התדירות שבה מופיע כל צבע.
גוש זה נועד לתמונות בעלות מפתח (סוג צבע 3).
למערכות תצוגה בעלות מגבלה של צבעים מסייע הגוש לברור את הצבעים החשובים יותר.
הגוש הזה נותן אפשרות למפתח צבעים מסוים אם אי אפשר להציג את כל הצבעים.
הגוש נועד לכל סוגי התמונות, לא רק לתמונות בעלות מפתח, והוא מכיל גם ערכי שקיפות (אלפא, מ-0 עד 255) ותדירות לצבעים (בכך הוא משלב את התכונות של PLTE, tRNS ו-hIST כולן יחד).
bKGD - צבע רקע לתמונה.
אם התמונה מכילה פיקסלים שקופים ולא מצוין לה צבע רקע בשום דרך, אז גוש זה יכול לספק את צבע הרקע שבו יוצגו הפיקסלים הללו.
tEXt - מידע טקסטואלי לתמונה.
מכיל מילת מפתח ולאחריה הטקסט עצמו.
הטקסט מוגבל לערכת התווים ISO 8859-1.
zTXt - כמו tEXt, אך הטקסט שאחרי מילת המפתח דחוס.
הגוש מכיל את מילת המפתח באנגלית, ואחריה בית המציין אם הטקסט דחוס או לא, ואחריו תגית לשפה (כמו he לעברית; התגית אינה חובה), ואחרי כן מילת המפתח המתורגמת (גם כן אינה חובה) ולבסוף הטקסט בשפה האחרת.
מילת המפתח המתורגמת והטקסט מקודדים בקידוד UTF-8 של יוניקוד.
tIME - גוש המציין את זמן השינוי האחרון של התמונה (לא של יצירתה הראשונה; לכך משתמשים במילת המפתח Creation Time בגוש tEXt).
סוגי הצבע שפורמט PNG מסוגל לאחסן הם אלה:
תמונת גוני אפור (סוג צבע 0)
תמונת אדום-ירוק-כחול (RGB, או truecolor; סוג צבע 2)
תמונות גוני אפור עם ערוץ אלפא (סוג צבע 4)
תמונת אדום-ירוק-כחול עם ערוץ אלפא (סוג צבע 6)
תמונה עם מפתח צבעים (סוג צבע 3)
עומק הסיביות יכול להיות מ-1 (סיבית אחת לפיקסל) עד 64. בתמונות עם מפתח צבעים יכול עומק הסיביות להיות 1 (צבע אחד או שניים; בדרך כלל לתמונות שחור-לבן), 2 (שלושה או ארבעה צבעים; דיאגרמות פשוטות ותמונות CGA), 4 (עד 16 צבעים) או 8 (עד 256 צבעים).
בתמונת גוני אפור (סוג צבע 0) יכול עומק הסיביות להיות 1, 2, 4, 8 או 16 (האפשרות הנפוצה ביותר היא 8).
בתמונת RGB יכול עומק הסיביות להיות 24 (8 סיביות לכל צבע יסוד; זוהי האפשרות הנפוצה ביותר) או 48 (16 סיביות לכל צבע יסוד).
בתמונה עם מפתח צבעים מאוחסנים הצבעים עצמם בפורמט RGB בעומק 8 סיביות.
אסור שיהיו במפתח יותר רשומות מאשר עומק הסיביות מתיר, אך מותר שיהיו פחות (למשל 90 רשומות בתמונה בעלת 90 צבעים, אף שאפשר עד 256).
פורמט PNG מאפשר הן שקיפות בינארית, כלומר צבע אחד שקוף לגמרי (כמו ב-GIF), והן שקיפות משתנה (צבעים רבים בדרגות שקיפות שונות), בכל סוגי הצבעים.
השקיפות המשתנה, הקרויה גם אלפא, מצוינת בתמונה עם מפתח צבעים באמצעות גוש tRNS, ובתמונות גוני אפור ו-RGB - באמצעות ערוץ נפרד.
PNG משתמש בשיטת דחיסה ללא איבוד נתונים בשם DEFLATE, החופשית מפטנטים.
בנוסף, לפני דחיסת מפת הסיביות, מקודד ה-PNG מנתח את התמונה כדי להשביח את הדחיסה, באמצעות שיטת סינון המנבאת את ערכי הפיקסלים על פי הקודמים להם.
בכך דומה פורמט PNG לפורמט FLAC לדחיסת שמע ללא איבוד נתונים.
השימוש בסינון מאפשר דחיסה של פיקסלים דומים גם אנכית ולא רק אופקית.
אפשר להשתמש בסירוג (interlacing) כדי לסייע לבעלי קצב הורדה איטי.
הסירוג של PNG, באלגוריתם Adam7, מקודד חלקים מהתמונה, ודבר זה מאפשר ראיית תצוגה מקדימה שלה לפני ירידתה בשלמותה.
הסירוג של PNG יותר מתוחכם מזה של GIF.
השימוש בסירוג מגדיל את הקובץ במקצת, אך התוספת עשויה להשתלם במקרה של תמונות קריטיות (כמו תמונות המשמשות לניווט באתר אינטרנט).
יוצרי PNG קבעו שהפורמט לא יכיל הנפשה (שלא כמו GIF).
הם החליטו לכלול את ההנפשה בפורמט אחר, דומה ל-PNG, בשם MNG.
פורמט זה לא זוכה לשימוש רב.
מבין עורכי התמונה יש שהוסיפו תמיכה ב-PNG כלאחר-יד, כביכול, וכאלה שערוכים יותר להתמודד עם תכונות הפורמט.
למשל תוכנת הצייר של חלונות XP אינה תומכת כלל בשקיפות, ומייצאת ל-PNG בפורמט RGB של 24 ביטים (סיביות) בלבד.
לעומתה, GIMP תומכת בשקיפות ובייצוא של כל עומקי הסיביות פרט לאלה המשתמשים ב-16 סיביות לדגימה (למשל RGB ב-48 סיביות לפיקסל).
חלק מעורכי התמונה אינם מיישמים את רמת הדחיסה המיטבית לתמונות PNG, ואין בנמצא שום עורך תמונה שיודע לכתוב את כל סוגי הגושים (כמו iTXt - נכון לשנת 2006, הדרך היחידה לכתוב גוש iTXt היא באמצעות תוכנת שורת הפקודה pngcrush).
למרות מטרתה הראשונית של PNG, לספק פורמט תמונה חופשי, עדיין משמש פורמט GIF יותר, מהסיבות הבאות:
המחשבה המוטעית ש-PNG מניב קבצים גדולים יותר מ-GIF, משום השוואת קובצי GIF לגרסאות PNG ב-24 סיביות.
חוסר התמיכה של אינטרנט אקספלורר 6 בשקיפות משתנה.
הבעיה הזו נפתרה בגרסה 7 ומעלה.
חוסר התמיכה של PNG בהנפשה.
חוסר המוטיבציה להחליף פורמט מוכר (השוו להישארותו של MP3 למרות קיומם של Vorbis וכו').
עם זאת בשנים האחרונות ניכרת עליה משמעותית בשימוש בפורמט PNG, בעיקר הודות לתמיכה בשקיפות אשר מאפשרת הפרדה בין הצגת האובייקט (באמצעות קוד HTML) לבין הרקע (באמצעות עיצוב CSS).
מגמה זו מורגשת גם בביקוש לתמונות מסוג זה.
למשל הופעה של מאגרי תמונות חינמיים המרכזים תמונות בעלות רקע לבן או שקוף.
קובץ PNG כמעט תמיד קטן יותר ממקבילו בפורמט GIF (אבל זאת בתנאי שמשווים עומק סיביות זהה בשניהם).
GIF מאפשר רק שקיפות בינארית (צבע אחד שקוף לגמרי), ואילו PNG מאפשר שקיפות משתנה (צבעים רבים ובדרגות שקיפות שונות).
GIF מוגבל לתמונות עם מפתח, ובעומק צבע עד 8 סיביות, כלומר אינו יכול להכיל יותר מ-256 צבעים.
PNG יכול להכיל תמונות ב-24 סיביות (מעבר למספר הגוונים שהעין יכולה להבחין בהם) ואפילו 48 סיביות (לצורך טיפול בתצלומים ללא פוסטריזציה).
PNG לא תומך בהנפשה, בשונה מ-GIF.
JPEG דוחס תמונות טבעיות הרבה יותר מאשר PNG יכול אף בתאוריה - בדרך כלל לעשירית גודלן ללא תופעות נראות לעין (PNG מגיע בדרך כלל לחצי).
JPEG היא דחיסה מאבדת נתונים, על כן אינה מתאימה לארכיבאות או לעיבוד חוזר של התמונה.
JPEG היא דחיסה גרועה עבור תמונות עם מעברים חדים, כמו טקסטים וקווים.
PNG מצטיין בדחיסת תמונות כאלה, מניב קובץ קטן בהרבה מ-JPEG ואינו מותיר עקבות של הדחיסה על התמונה.
JPEG אינו תומך בכל שקיפות שהיא.
לכן, שימוש בו בתמונה שאינה תצלום (או אינה מזכירה תצלום) תגרום לקובץ באיכות גרועה מאוד עם תופעות רבות הנראות לעין בבירור.
כמו כן, ברוב המקרים הלא תצלומיים הקובץ יהיה קטן יותר עם PNG.
TIFF תומך בשיטת דחיסה וקידוד רבות.
החיסרון, כמובן, הוא שאין ביטחון שתוכנה מסוימת תוכל לקרוא קובץ TIFF מסוים.
PNG, לעומת זאת, אינו מותיר למקודדים ברירות רבות, וקובץ PNG שאינו קריא אינו תקני.
TIFF יכול להכיל תמונות במודל CMYK, המיועד להדפסה בצבע.
TIFF יכול להכיל כמה תמונות בתוך קובץ אחד.
זו אינה הנפשה כמו ב-GIF, אלא דומה יותר לשקפים של מצגת.
PNG מוגבל לתמונה יחידה בקובץ.
לדחיסת טקסט שחור-לבן, אלגוריתם CCITT G4 של TIFF יותר טוב מאשר הדחיסה של PNG, וזה, יחד עם האפשרות להכיל מספר תמונות בקובץ אחד, הופך את TIFF ליותר מתאים לאחסון סריקות של דפים.
PLOS (ראשי תיבות באנגלית של Public Library of Science – "הספרייה הציבורית למדע" בעבר קוצר כ-PLoS) הוא מיזם תוכן חופשי העוסק בהוצאה לאור של מספר כתבי עת מדעיים בביולוגיה וברפואה.
הרקע ליוזמה היה הטענה כי עלות הגישה (בין אם פיזית או באופן מקוון) לכתבי עת מדעיים, אותה קבעו מוציאים לאור פרטיים כדוגמת הוצאת אלסוויר, היא גבוהה.
התחושה הייתה כי הציבור משלם פעמיים: פעם עבור מימון המחקר ופעם עבור הגישה לתוצאות המחקר.
לאור התפתחות האינטרנט ואמצעי ההפצה השונים נראה היה שאין הצדקה למחירים אותם גבו המוציאים לאור.
תחילתו של מיזם PLOS בשנת 2001 בעצומת אינטרנט אשר הותנעה על ידי שני ביולוגים אמריקנים: פטריק בראון מאוניברסיטת סטנפורד ומייקל אייזן מאוניברסיטת קליפורניה בברקלי.
העצומה קראה למדענים להצהיר כי יסרבו בעתיד לפרסם מאמרים מדעיים בכתבי עת הדורשים תשלום מהקוראים.
ורמוס, חתן פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 1989, הוציאו השניים לאור את כתב העת הראשון בקבוצת PLOS ב-13 באוקטובר 2003. המיזם נתמך בראשיתו על ידי מענק מקרן מיסודם של גורדון ובטי מור שאף תמכה בו בהמשך.
ארגון PLOS מוציא לאור שבעה כתבי עת מדעיים (נכון לינואר 2013):
PLOS Biology: כתב העת הראשון; עוסק בנושאי ביולוגיה כלליים.
PLOS Medicine: נוסד ב-2004; עוסק בנושאי רפואה כלליים.
PLOS Computational Biology: נוסד ב-2005; עוסק בביולוגיה חישובית.
PLOS Genetics: נוסד ב-2005; עוסק בגנטיקה.
PLOS Pathogens: נוסד ב-2005; עוסק בפתוגנים ובפתוגניות.
PLOS Clinical Trials: נוסד ב-2006; עוסק בניסויים קליניים; אוחד עם PLOS ONE.
PLOS ONE: נוסד ב-2006; עוסק בנושאי ביולוגיה ורפואה כלליים ויוצא לאור באינטרנט בלבד.
PLOS Neglected Tropical Diseases: נוסד ב-2007; עוסק במחלות טרופיות "מוזנחות", אשר אינן זוכות לסיקור רב.
כתבי העת של PLOS יוצאים אחת לחודש, באינטרנט ובגרסה מודפסת, והמאמרים שבהם מתקבלים בהליך של ביקורת עמיתים, כמקובל ברובם המוחלט של כתבי העת המדעיים.
בכתבי עת מסחריים מכסים כספי המינוי שמשלמים הקוראים חלק ניכר מהוצאות התפעול; ב-PLOS נדרשים מחברי המאמרים לשלם אגרת פרסום.
מוסדות וקרנות מחקר רבים מקדישים סכומים מסוימים למדעניהם לפרסום מאמרים ב-PLOS, זאת בשל ההכרה בחשיבות התוכן החופשי במדע.
כל המידע המופיע ב-PLOS, טקסט ותמונות כאחד, מתפרסם תחת רישיון Creative Commons, המאפשר העתקה והפצה חופשיים, ללא קבלת רשות, בתנאי שנזכר המקור.
מאז השקתו של מיזם PLOS זכו כתבי העת שלו, ובמיוחד PLOS Biology, למקום של כבוד בקרב כתבי העת הביולוגיים ולמדד השפעה גבוה.
מטה הארגון נמצא בסן פרנסיסקו.
PNAS הוא כתב העת הרשמי של האקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית, שמושבה בוושינגטון הבירה.
כתב העת יוצא לאור מאז שנת 1914. המאמרים שבו מתקבלים בהליך של ביקורת עמיתים, והם עוסקים בפיזיקה, מדעי החברה, מתמטיקה ובעיקר—ביולוגיה ומדעי הרפואה.
PNAS נחשב לאחד מכתבי העת הבין-תחומיים היוקרתיים ביותר, ומדד ההשפעה שלו פחות רק מזה של Nature ו-Science.
בדומה לשני כתבי העת הללו יוצא PNAS לאור אחת לשבוע.
בניגוד למודל העסקי של רוב כתבי העת המדעיים, ב-PNAS נהוג "תוכן חופשי מעוכב": לאחר פרסומו של מאמר קיימת אפשרות לצפות בו באינטרנט רק לבעלי מנוי או באמצעות תשלום ישיר; לאחר שישה חודשים מזמן פרסום המאמר נפתחת הגישה אליו לציבור הרחב, כך שרובם המוחלט של המאמרים באתר חופשיים לקריאה.
באפשרותם של מחברי המאמרים לשלם אגרה ולהפוך את מאמריהם לחופשיים באופן מיידי (בדומה לכתב העת PLoS).
כל תוכן האתר של PNAS חופשי באופן מיידי ב-144 מדינות מתפתחות.
PM היה עיתון אמריקאי שפעל בשנות הארבעים של המאה העשרים.
החל מ-18 ביוני 1940 ועד ל-22 ביוני 1948, הופיע בעיר ניו יורק עיתון חדשני בשם PM, שם שהוא המונח באנגלית למחצית השנייה של היממה.
השם נבחר משום שההופעה היומית של העיתון הייתה בשעות אחר הצהריים.
העיתון היווה משקל נגד לעיתונים השמרניים של ניו יורק ונקט בעמדות ליברליות.
בין היתר היה העיתון אנטי-פשיסטי ותמך בנשיא רוזוולט.
העיתון הופיע ללא מודעות פרסומת, התגאה כי מקור הכנסתו הבלעדי הוא קוראיו, והצהיר על עצמו כבלתי מפלגתי, חופשי ולא מצונזר.
בין הכותבים בעיתון היו עיתונאים מן השמאל וסופרים ידועים כארנסט המינגוויי, ואף ד"ר סוס שבמשך כשנתיים, במהלך מלחמת העולם השנייה, צייר את "מאמר המערכת המאויר" של העיתון, ובסך הכל צייר מעל 400 קריקטורות.
בטרם כניסת ארצות הברית למלחמת העולם השנייה, התנגד העיתון לבדלנות, קרא לתמוך במאבקה של בריטניה וראה את המלחמה בגרמניה הנאצית כבלתי נמנעת.
העיתון נקט בקו אוהד לציונות ולהקמת מדינת ישראל.
בין היתר שלח את כתבו י.
סטון, ללוות את מסעה של ספינת המעפילים "ביריה", שהובילה כאלף מעפילים בתנאים הומניטריים קשים אל מול התנגדות הבריטים, ולאחר מכן פרסם העיתון סדרת מאמרים אוהדת מאת סטון, שסוכמה במילים "דבר לא יעצור את האנשים עמם נסעתי מלבנות מחדש קהילה יהודית גדולה בארץ ישראל".
למרות חדשנותו, רמתו ותחקיריו לאחר שמונה שנות הופעה הפך העיתון לבלתי רווחי.
ב-22 במאי 1948 יצא הגיליון האחרון, ולאחר מכן נמכר העיתון לבארטלי קראם, העיתונאי האמריקאי ידיד הציונות, אשר שינה את שמו ל"ניו יורק סטאר" (New York Star).
שינוי השם והחלפת הבעלים לא עזרו, והניו יורק סטאר נסגר ב-28 בינואר 1949.
בתורת הסיבוכיות, מחלקת הסיבוכיות (PLS (Polynomial Local Search היא תת-מחלקה סינטקטית של מחלקת הסיבוכיות TFNP.
המחלקה הוגדרה על ידי כריסטוס פפדימטריו ב-1988 והבעיות הכלולות בה הן בעיות מקסימיזציה או מינימיזציה אשר מובטח כי יש להן פתרון.
כשמה, מתארת המחלקה PLS בעיות חיפוש אשר בהינתן קלט, מוגדרת לו קבוצה של פתרונות אפשריים – לכל פתרון יש מחיר, והמטרה היא מציאת פתרון במחיר אופטימלי מקומי.
על פי הגדרת הבעיה, לכל פתרון מוגדרת "סביבה" ("Neighborhood").
פתרון יחשב אופטימאלי באופן מקומי אם אין אף פתרון בסביבה שלו עם עלות טובה יותר.
על אף שבאנליזת המקרה הגרוע בעיות PLS מתנהגות בצורה גרועה (זמן ריצה אקספוננציאלי), בפועל האלגוריתמים הם יעילים למדי.
תהי בעיה L (לדוגמה, בעיית הסוכן הנוסע – בעיית מינימיזציה).
L נתונה על ידי קבוצת איברים D (ערים בהן יש לעבור), לכל איבר
קיים סט סופי של פתרונות (מסלולים אפשריים העוברים בכל הערים) כל אחד מהם חסום פולינומית.
לכל פתרון, קיימת עלות אי שלילית (עלות הנסיעה במסלול) ורשימת שכנים אשר תקרא הסביבה של פתרון s (תלוי בהגדרת יחס השכנות, לדוגמה עבור מסלול s נגדיר כי מסלול s' הוא שכן מסדר k אם בהצגת s ו – s' כמחרוזות, מרחק העריכה מ – s ל– s' הוא 2k).
על האלגוריתם למצוא פתרון אופטימלי מקומי, כלומר בהינתן L על האלגוריתם למצוא פתרון s אשר לא קיים לו שכן s' מסדר 1 אשר עלותו נמוכה יותר (כלומר שלכל
ראשית נשים לב שכיוון שלכל x הדרישה היא כי הקבוצות D וכן הן סופיות אזי קבוצת הפתרונות חסומה ולכן בהכרח קיים לה מקסימום, כלומר לבעיית PLS קיים תמיד פתרון.
על מנת לפתור את הבעיה נניח קיום של 3 אלגוריתמים שזמן ריצתם פולינומי באורך הקלט.
A – בהינתן (רשימת ערים), A מחזיר פתרון כלשהו ל – x (מסלול כלשהו אשר עובר בכל הערים).
B – בהינתן x (רשימת ערים בהן יש לעבור) ומחרוזת s (סדר כלשהו של מעבר בין ערים) B יבדוק האם s הוא פתרון ל – x (האם s מתאר מעבר חוקי על כל הערים ב – x) ואם כן יחזיר את עלותו .
C – בהינתן פתרון s, יחזיר פתרון מקבוצת השכנים של s שעלותו נמוכה יותר מזו של s או כי לא קיים כזה – כלומר s הוא אופטימום מקומי.
פתרון כללי לבעיה יהיה :
רדוקציות ב – PLS ו שלמות ב – PLS
בעיה – L ב - PLS היא PLS שלמה (PLS-Complete) אם לכל בעיה ב – PLS קיימת רדוקציה ל – L.
בעיה L ב – PLS ניתנת לרדוקציית PLS לבעיה K נוספת (PLS-reducible) אם קיימות פונקציות f,g בעלות זמן ריצה פולינומי המקיימות:
f ממפה איברים מ – L לאיברים של K.
בהינתן ופתרון ל – , הפונקציה g ממפה את הזוג((x, solution of f(x) לפתרון של x.
לכל איבר , אם s הוא אופטימום מקומי עבור , אזי הוא אופטימום מקומי עבור x.
PNET (ראשי תבות של Primitive NEuroectodermal Tumor) הוא גידול ממאיר של תאי הרכס העצבי.
זהו גידול נדיר המופיע לרוב אצל ילדים מתחת לגיל 10 ויש לו שרידות של פחות מ-40%.
מקור תאי הגידול הוא מהרכס העצבי אך הם לא עוברים התמיינות תקינה ולכן נראים 'פרימיטיבים'.
גידול זה שייך למשפחת "סרקומה על-שם יואינג".
בשפת התכנות ג'אווה, POJO (פּוֹג'וֹ) הם ראשי תיבות של Plain Old Java Object (בתרגום חופשי: אובייקט ג'אווה פשוט, "ישן וטוב").
המושג משמש כדי להדגיש שאובייקט מסוים הוא אובייקט רגיל של ג'אווה, ולא סוג מיוחד כלשהו של אובייקט.
המושג POJO משמש בעיקר כדי לתאר אובייקט ג'אווה שאינו מוגדר בהתבסס על שום מודל אובייקטים, קונבנציה, או תשתית תוכנה גדולה.
ככל הנראה, השימוש במושג הפך מקובל בגלל הצורך במושג נפוץ וקל להבנה, כדי להבחין בין אובייקטים רגילים לאובייקטים מורכבים של תשתיות תוכנה.
JavaBean הוא מקרה פרטי של POJO, העונה על שלושת הכללים הבאים: האובייקט ניתן לסריאליזציה, יש לו קונסטרקטור שלא מקבל ארגומנטים, והוא מאפשר גישה למשתני המחלקה באמצעות מתודות get ו-set הנקראות על פי קונבנציה פשוטה למתן שמות.
באופן אידיאלי, POJO הוא אובייקט ג'אווה שאינו מוגבל על ידי שום כלל חוץ מאלה הנאכפים על ידי המפרט של שפת ג'אווה עצמה.
POJO לא אמור להיות מחויב לאף אחד מהבאים:
לרשת (extend) ממחלקה כלשהי שהוגדרה מראש.
לממש (implement) ממשק כלשהו שהוגדר מראש.
להכיל אנוטציה (Java annotation) כלשהי שהוגדרה מראש.
עם זאת, בגלל קשיים טכניים ומסיבות אחרות, תשתיות ומוצרי תוכנה רבים המתוארים כמותאמים לעבודה עם POJOs, בכל זאת דורשים שימוש באנוטציות שהוגדרו מראש, על מנת שאפשרויות כמו persistence יעבדו כנדרש.
את המושג טבעו מרטין פאולר, רבקה פרסונס וג'וש מקנזי בספטמבר 2000:
POJO ממשיך את התבנית של מושגים ישנים יותר לתיאור טכנולוגיות שאינן משתמשות במאפיינים חדשים ומיוחדים, כגון:
ב-++C, המושג PODS עבור Plain Old Data Structure, מתאר מבני נתונים המשתמשים רק במאפיינים של שפת C.
PLS (Primary lateral sclerosis), היא מחלה נוירולוגית מקבוצת מחלות הנוירון המוטורי הפוגעת בנוירון המוטורי העליון וגורמת לחולשת שרירים מתקדמת אך לא פטלית.
במחלה זו נפגע הנוירון העליון בניגוד למחלת ALS בה נפגעים הנוירון המוטורי העליון והתחתון והיא מחלה קשה יותר ולרוב פטלית.
המחלה מופיעה לרוב לאחר גיל 50. היא פוגעת בשרירים הרצוניים ברגליים, ידיים ולשון.
בתחילת מופיעה חולשה בשרירי הרגליים הגורמת להפרעות בשווי המשקל אך מה שמאפיין את המחלה הוא התכווצויות כואבות של השרירים.
המחלה פוגעת גם בשרירי הפנים וגורמת להפרעה בבליעה ובדיבור.
בניגוד ל-ALS אין כאן ניוון שרירים.
הבעיה העקרית היא ההתכווצויות של השרירים המלוות בכאב.
ההתכווצויות אין סימטריות ומופיעות בפתאומיות דבר הגורם לנפילות.
המחלה אינה תורשתית אם כי תוארו מקרים בודדים של PLS בצעירים בהם זוהתה מוטציה בגן ALS2.
אין ריפוי למחלה אלא טיפול תומך.
הסבל העיקרי הוא מהתכווצויות השרירים והתרופה העיקרית בישראל לטיפול בבעיה זו היא בקלופן.
התרופה ניתנת דרך הפה אולם במקרים קשים אפשר להשתיל משאבת בקלופן המחוברת לתעלת עמוד השדרה ומזליפה בקלופן ישירות לאזור חוט השדרה.
תרופות נוספות לטיפול בהתכווצויות הן כינין או פניטואין.
כן יש שיפור מסוים בטיפול פיזיותרפיה, רפואה תעסוקתית, טיפול בדיבור ועוד.
רוב החולים במחלה זו חיים שנים רבות ונפטרים מסיבות שלא קשורות בה.
אין כאמור ריפוי למחלה וטווח הפגיעה שלה הוא רחב.
יש כאלה שמסוגלים ללכת וכאלה שנזקקים לכסא גלגלים, מקל הליכה או לאמצעי עזר אחרים.
POODLE (ראשי תיבות של: Padding Oracle On Downgraded Legacy Encryption) היא התקפת סייבר ממשפחת "התקפת אדם באמצע" אשר מנצלת את האינטרנט ותוכנת האבטחה בצד הלקוח אשר מנסה לעבוד עם SSL 3.0.
התקפת POODLE שמצליחה לנצל את החולשה תצטרך 256 קריאות ב SSL 3.0 כדי לפענח בית אחד של מידע מוצפן.
בודו מולר (Bodo Möller), ת'אי דואונג (Thai Duong), וקריסטוף קוטוויץ' (Krzysztof Kotowicz) מצוות האבטחה של חברת גוגל גילו את הפגיעות והם דיווחו עליה באופן פומבי באוקטובר 2014.
בעקבות הפרצה לכאורה שנחשפה יצאו המלצות בקרב ארגונים רשמיים כגון ממשל ארצות הברית למעט בשימוש ב-SSL ולעבור לשימוש ב-TLS במקומו.
בדצמבר 2014 פורסמה וריאציה של POODLE אשר חושפת רגישות גם בפרוטוקול TLS .
חומצה פולילקטית או פולילקטיד (PLA) הוא פוליאסטר אליפטי מתכלה ביו-אקטיבי תרמופלסטי נוסחתו הכימית (C3H4O2)n.
הוא מיוצר ממשאבי טבע מתחדשים כגון עמילן תירס (בארצות הברית וקנדה), שורשי טפיוקה, צ'יפס או עמילן (בעיקר באסיה), או קנה סוכר (בשאר העולם).
בשנת 2010, PLA היה הביופלסטיק השני לפי רמת צריכה של ביופלסטיק בעולם.
אחד משימושיו של ה-PLA הוא להכנת חוטי פלסטיק המשמשים להדפסה תלת-ממדית.
PLEX (קיצור של Programming Language for EXchanges) היא שפת תכנות ספציפית, התומכת בתכנות מקבילי ובריצה בזמן אמת (Real Time).
היא פותחה על ידי תאגיד הטלקומוניקציה אריקסון (Ericcson) לצורך שימוש בארכיטקטורת AXE telephone exchange שלו.
PLEX עוצבה על ידי Göran Hemdahl מתאגיד אריקסון בשנות ה-70, ומאז היא עודכנה ושודרגה פעמים רבות.
בשנת 2008, תוארה PLEX כתווך בין שפת התכנות Fortran ו-Macro Assembler (מאקרו-ים בשפת סף).
בשנות ה-80 תאגיד אריקסון החל לפתח שפת תכנות שתתפוס את מקומה של Plex.
שפה זו בסופו של דבר התפתחה לשפת התכנות Erlang.
לטענתו של אחד ממפתחי Erlang, ג'ו ארמסטרונג, Erlang הושפעה באופן משמעותי מ-PLEX ומארכיטקטורת AXE.
עם זאת, לרוב נעשה שימוש ב-Erlang ביחד עם PLEX במקום להחליפה באופן מלא.
PMO (ראשי תיבות של: Project Management Office, תרגום: משרד ניהול פרויקטים) הוא קבוצה או מחלקה בתוך חברה, עסק, סוכנות ממשלתית או תאגיד המגדירים ושומרים על סטנדרטים לניהול פרויקטים בארגון.
ה-PMO שואף לתקנן ולהכניס פרקטיקות של חזרה בביצוע פרויקטים.
ה-PMO הוא מקור התיעוד, ההדרכה והמדדים בנושאי ניהול וביצוע פרויקטים.
כל ארגון בארץ ובעולם קיימים פרויקטים בגדלים וסוגים שונים.
בתקופה האחרונה תפקיד ה – PMO תפס תאוצה לאור העובדה שקיימות פונקציות רבות בארגונים בניסיון לקדם את אותם פרויקטים.
על פי מחקר של PM Solutions ו-Gantthead, רק ל-48% מהחברות גדולות בארצות הברית היו PMO בשנת 2000. בשנת 2012, אחוז זה כמעט הוכפל ל-87%.
מה הערך שמספק ה-PMO לארגונים בהם הוא נמצא?
מה הם סוגי ה-PMO הקיימים בשוק?
מה הן מחויבויות מנהלי הפרויקטים כלפי ה-PMO?
מיישם ומשפר את תהליכי ניהול הפרויקטים/תוכניות ליבה בארגון.
ה – PMO משפר את תהליך תכנון המשאבים והתחזיות הפיננסיות.
מטמיע ומשפר את כלי הניתוח הדיווח וכלי לוח מחוונים על הפרויקטים.
מיישם ומשפר את תהליכי הממשל.
מיישם ומשפר את תהליך מדידת הביצועים.
מה הם סוגי ה-PMO השונים?
ה – PMBOK מגדיר 3 סוגים של PMO:
PMO "תומך": ה-PMO מעניק ייעוץ למנהלי הפרויקטים על ידי אספקת מתודולוגיה, מידע ולקחים מפרויקטים אחרים.
ל-PMO "תומך" יש דרגת שליטה יחסית נמוכה.
PMO "מבקר": בנוסף מלספק תמיכה, ה-PMO דורש שגרות ניהול ממנהלי הפרויקטים באמצעים שונים.
ל-PMO "מבקר" יש דרגת שליטה בינונית.
PMO "מנהל": ה-PMO כבר לא רק תומך ומבקר אלא לוקח שליטה על הפרויקט על ידי ניהול ישיר.
ל-PMO "מנהל" יש דרגת שליטה משמעותית.
איפה ממוקם ה – PMO במבנה הארגוני?
מיקום ה-PMO בתוך המבנה הארגוני תלוי בסוג PMO.
אם ה-PMO הוא "תומך" או "מבקר", הוא ישמש כיד ימינו שלל המנהל הכללי של הארגון וילווה את מנהלי הפרויקטים היושבים בתחומי DELIVERY השונים.
אם מדברים על PMO "מנהל", הוא יישב מתחת למנהל הכללי וינהל בצורה ישירה את מנהלי הפרויקטים של הארגון.
אודות תפקיד ה – PMO
דארלינג & וייט (2016) מציינים שההגדרה של פונקציית ה-PMO התפתחה עם הזמן:
משרד הפרויקטים של המאה ה-19 היה סוג של ממשל לאומי בענף החקלאות
ב-1939 מופיע לראשונה המונח 'משרד ניהול פרויקטים'
הרעיון של ה-PMO בשנות ה-50 מייצג את האופן הקונספטואלי שבו נראה PMO בימינו
כיום ה-PMO הוא ישות דינמית המשמשת לפתרון בעיות ספציפיות
לעיתים קרובות PMOs מבססים עקרונות ניהול פרויקטים על מתודולוגיות תקניות בתעשייה כגון PRINCE2 או הנחיות כגון PMBOK.
PMBOK (ראשי תיבות של: Project Management Body of Knowledge, תרגום: גוף הידע לניהול פרויקטים) הוא מכלול של מינוחים והנחיות תקניות (גוף ידע) לניהול פרויקטים .
גוף הידע דינמי, מתפתח עם הזמן ומוצג בספר "המדריך לגוף הידע לניהול פרויקטים" (המדריך ל-PMBOK או המדריך), ספר שהמהדורה השישית שלו יצאה לאור בשנת 2017. המהדורה השביעית יצאה בשנת 2021 ותורגמה לעברית על ידי הסניף הישראלי של PMI.
המדריך הוא מסמך הנובע מעבודות המפוקחות על ידי העמותה לניהול הפרויקטים (PMI), המציע הסמכות CAPM ו-PMP.
חלק ניכר מהמדריך ייחודי לניהול פרויקטים כגון שיטת נתיב קריטי והWBS.
המדריך מתאים גם לניהול כללי בנוגע לתכנון, ארגון, איוש, ביצוע ובקרה על פעולות ארגון.
תחומי ניהול אחרים החופפים למדריך PMBOK כוללים חיזוי פיננסי, התנהגות ארגונית, מדעי הניהול, תקצוב ושיטות תכנון אחרות.
פוקו היא חברה סינית השייכת לשיאומי.
היא הוכרזה לראשונה באוגוסט 2018 כסדרת סמארטפונים תחת שיאומי.
בנוסף, פוקו השיקה את הסמארטפון הראשון שלה, "Pocophone F1" במהלך ההכרזה.
המותג פוקו הושק תחת המותג שיאומי באוגוסט 2018 עם זאת, פוקו השיקה את הסמארטפון הראשון Pocophone F1 במיתוג Poco שהפך להצלחה.
הפכה למותג עצמאי לפני השקת המכשיר השני שלה בינואר 2020. במהלך 3 שנים השיקה החברה 11 מכשירים, רובם סמארטפונים חדשים המבוססים על המותג רדמי.
בינואר 2021 הציגה POCO את הלוגו החדש שלה, הקמע והסיסמה "Made of Mad POCO Global" ועדיין ממשיכה להשתמש בלוגו הישן.
פוקופון F1 הושק ב-22 באוגוסט 2018. גודל המסך הוא 6.18 אינץ' מתצוגת IPS LC.
יש לו מערך מצלמה כפולה מאחור, ברזולוציה 5 ו-12 מגה פיקסל, המצלמה קדמית ברזולוציה 20 מגה פיקסל.
הסוללה בקיבולת של 4,000 מיליאמפר-שעה.
המעבד הוא סנאפדרגון 845 מתוצרת קוואלקום.
הזיכרון RAM בעל 6GB, והאחסון פנימי הוא 128 ג'יגה בייט.
לסמארטפון יש גם שקע USB ו-SIM כפול, וחיישן טביעת אצבע.
פוקו F2 פרו הוכרז במאי 2020 ויורשו של פוקופון F1. גודל המסך הוא 6.67 אינץ' מתצוגת Super AMOLED, ומשקלו 218 גרם.
מערך המצלמה מורכב מארבעה מצלמות, ברזולוציה 64, 13, 5 ו-2 מגה פיקסל וכן מצלמה קדמית ברזולוציה 20 מגה פיקסל.
המעבד הוא סנאפדרגון 865 מתוצרת קוואלקום, והסוללה בקיבולת 4,700 מיליאמפר-שעה.
לפוקו F2 פרו יש תמיכה בתקן בלוטות' 5.1, ושקע USB ו-SIM כפול, והרחבת הזיכרון באמצעות כרטיס Nano-SIM.
פוקו F3 הוכרז במאי 2021. המסך של הסמארטפון בגודל 6.67 אינץ', ושוקל 196 גרם.
המסך מתצוגת Super AMOLED ברזולוציה של 2400×1080 פיקסלים וקצב רענון של 120 הרץ.
החיישן הראשי ברזולוציה 48 מגה פיקסל, והמצלמה הקדמית ברזולוציה 20 מגה פיקסל.
הזיכרון RAM בעל 6GB או 8GB, והאחסון פנימי הוא 128 או 256 ג'יגה בייט.
המעבד הוא סנאפדרגון 870 5G מתוצרת קוואלקום, וסוללה בקיבולת של 4,520 מיליאמפר-שעה.
הפוקו F3 תומך בתקן בלוטות' 5.1, ו-Wi-Fi בתקשורת הסלולרית 5G, ויש לו גם שקע USB-C 2.0 ו-SIM כפול, והרחבת הזיכרון הפנימי לא ניתנת להרחבה.
פוקו F4 GT הוא הוכרז באפריל 2022. המסך הוא בגודל 6.6 אינץ' ברזולוציה 1080x2460 פיקסלים ומסך קורינג גורילה קלאס 5, ומשקלו 200 גרם.
המעבד הוא סנאפדרגון 8 Gen 1. הזיכרון RAM בעל 8GB, והאחסון הפנימי הוא 256 ג'יגה בייט.
מערך המצלמה מורכב משלושה מצלמות, מצלמת עדשה רחבה ברזולוציה 64 מגה פיקסל; מצלמה אולטרה רחבה בשדה ראייה של 123 מעלות ברזולוציה 8 מגה פיקסל; ומצלמת מאקרו ברזולוציה 2 מגה פיקסל, וכן מצלמה קדמית ברזולוציה 16 מגה פיקסל.
הסוללה בקיבולת של 5,080 מיליאמפר-שעה, במתח טעינה מהירה בת 67 וואט.
פוקו F4 הוא הוכרז ביוני 2022, והוא ממשיכו של פוקו F3. המסך שלו בגודל 6.67 אינץ' מתצוגת AMOLED ברזולוציה 1080×2400 פיקסלים בקצב רענון של 120 הרץ.
מערך המצלמה הוא אותו הדבר כמו אצל המכשיר פוקו F4 GT, חוץ מהמצלמה הקדמית שהיא ברזולוציה 20 מגה פיקסל.
המעבד הוא סנאפדרגון 870 של קוואלקום, והזיכרון RAM בעל 8GB או 12GB, והאחסון פנימי הוא 128 או 256 ג'יגה בייט.
הסוללה בקיבולת 4500 מיליאמפר-שעה, במתח טעינה מהירה בת 67 וואט.
במרץ 2025 פורסם כי שיאומי צפויה להכריז על POCO F7.
פוקו X3 NFC הוא הוכרז בספטמבר 2020. המכשיר שוקל 215 גרם ובעל תצוגת LCD בגודל 6.67 אינץ' בקצב רענון של 120 הרץ.
מערך המצלמה מורכב מארבעה חיישנים, ברזולוציה 64, 13, 2 ו-2 מגה פיקסל, וכן מצלמה קדמית ברזולוציה 20 מגה פיקסל.
הסוללה בקיבולת 5,160 מיליאמפר-שעה, במתח טעינה בת 33 וואט.
המעבד הוא סנאפדרגון 732G מתוצרת קוואלקום.
הזיכרון RAM בעל 6GB, והאחסון פנימי הוא 64 או 128 ג'יגה בייט, והרחבת הזיכרון באמצעות כרטיס SD עד 256GB.
פוקו X3 פרו הושק במרץ 2021. המידות, המשקל, התצוגה, הסוללה, החיבור לאינטרנט, ה-SIM כפול, והרחבת הזיכרון זהים לפוקו X3 (הזמין רק בהודו).
עם זאת ניתן למצוא הבדלים במעבד שבו מותקן הסנאפדרגון 860 של קוואלקום, ויש גם זיכרון RAM בעל 8GB.
גם המצלמה שונה, החיישן הראשי הוא ברזולוציה 48 מגה פיקסל.
עם זאת, הקלטת הוידאו והמצלמה הקדמית אינם שונים בהשוואה ל-Poco X3 NFC.
מערך המצלמה מורכב מארבעה חיישנים ברזולוציה, 48 (עדשה רחבה), 8 (אולטרה רחבה), 5 (מאקרו) ו-2 (עומק) מגה פיקסל, וכן מצלמה קדמית עם עדשה רחבה ברזולוציה 16 מגה פיקסל.
הסוללה בקיבולת של 5,000 מיליאמפר-שעה.
עיצובו של המכשיר הוא מסגרת מפלסטיק, גוף מזכוכית ועם חיישן טביעת אצבע, מסך קורינג גורילה 5, וכרטיס SIM ננו כפול.
פוקו M3 הוא הוכרז בנובמבר 2020. גודל המסך הוא 6.53 אינץ' ומשקלו 198 גרם.
מערך המצלמה מורכב שלושה חיישנים, כלומר חיישן ראשי ברזולוציה 48 מגה פיקסל; חיישן עומק ברזולוציה 2 מגה פיקסל; ועדשת מאקרו ברזולוציה 2 מגה פיקסל, וכן המצלמה הקדמית היא חיישן ברזולוציה 8 מגה פיקסל.
הסוללה היא בקיבולת 6,000 מיליאמפר-שעה, המעבד הוא סנאפדרגון 662 מתוצרת קוואלקום.
הזיכרון RAM בעל 4GB, והאחסון הפנימי הוא 64 ג'יגה בייט, והרחבת הזיכרון באמצעות כרטיס Nano-SIM עד 512GB.
פוקו M3 פרו 5G הוא הוכרז במאי 2021. המסך שלו בגודל 6.5 אינץ' בקצב רענון של 90 הרץ ומשקלו 190 גרם.
מערך המצלמה הוא אותו הדבר כמו אצל המכשיר פוקו M3. הסוללה בקיבולת של 5000 מיליאמפר-שעה, המעבד הוא של מדיה-טק Dimensity 700. הזיכרון RAM בעל 4GB או 6GB, והאחסון הפנימי הוא 64 או 128 ג'יגה בייט.
פוקו M4 פרו 5G הוא הוכרז בנובמבר 2021. המסך שלו בגודל 6.6 אינץ' בקצב רענון של 90 הרץ ומשקלו 195 גרם.
המצלמות, הזיכרון, הסוללה והאחסון פנימי הם אותו הדבר כמו אצל פוקו M3 פרו 5G.
למכשיר יש מעבד של מדיה-טק Dimensity 810, ותקן התקשורת הסלולרית היא 5G ולמכשיר יש שבב NFC.
פוקו M5 הוא הוכרז בספטמבר 2022, המכשיר הושק יחד עם פוקו M5s.
המעבד הוא מדיה-טק Helio G99, עם זיכרון RAM של 4 או 6 ג'יגה בייט, והאחסון הפנימי הוא 64 או 128 ג'יגה בייט.
מערך המצלמה מורכב משלושה מצלמות, מצלמת עדשה רחבה ברזולוציה 50 מגה פיקסל; וזוג מצלמות מאקרו ברזולוציה 2 מגה פיקסל, וכן מצלמה קדמית ברזולוציה 5 מגה פיקסל.
פוקו M5s הושק יחד עם פוקו M5 בספטמבר 2022, ועם מפרט מעט שונה.
הוא עם מסך בגודל 6.43 אינץ' מתצוגת AMOLED, ומשקלו 178.8 גרם.
למכשיר יש שקע USB-C 2.0, ובלוטות' 5.0, למכשיר גם כרטיס SIM ננו כפול וטעינה במתח של 33 וואט.
פוקו C3 הוא הוכרז בספטמבר 2020, המכשיר הוא מיתוג מחדש של הסמארטפון רדמי 9C שהוכרז כחודשיים קודם לכן, כשהשינוי הבולט הוא הסרת חיישן טביעת האצבע.
מעבר לכך המסך בגודל 6.53 אינץ' מתצוגת IPS LCD ברזולוציה 1600×720 פיקסלים, ומשקלו 194 גרם.
מערך המצלמה מורכב משלושה חיישנים, ברזולוציה 13, 2 ו-2 מגה-פיקסל, וכן מצלמה קדמית עם עדשה רחבה ברזולוציה 5 מגה פיקסל.
המעבד הוא של מדיה-טק Helio G35, והסוללה בקיבולת 5,000 מיליאמפר-שעה עם חיבור MicroUSB לטעינה.
הזיכרון RAM בעל 3GB או 4GB, והאחסון פנימי הוא 32 או 64 ג'יגה בייט.
Portable Operating System Interface (POSIX), בעברית ממשק מערכת הפעלה נייד, הוא אוסף תקנים של IEEE, המיועדים לשמירה על תאימות בין מערכות הפעלה ובמיוחד מערכות דמויות יוניקס.
POSIX מגדיר ממשק תכנות יישומים (API) עבור מערכות ההפעלה ועבור יישומים, וכן סביבת עבודה שבה ניתן לכתוב פקודות מוגדרות ואת תוכנות השרות שמבצעות את הפקודות.
POSIX מאפשר להעביר תוכנה, ללא שינויים, בין מערכות הפעלה שונות וסביבות עבודה שונות שתומכות בתקן.
POSIX מיועדת הן למפתחי יישומים והן למפתחי מערכת.
POSIX הוא גם סימן מיסחרי של IEEE.
בראשית שנות ה־80 של המאה ה־20 יוצרו הרבה מערכות ממשפחת יוניקס.
היה ביניהן שוני בפרטים קטנים ויצרני המערכות לא נטו לשתף פעולה.
לכן התאמה של תוכניות לעבודה על כמה מערכות יוניקס שונות דרשה הרבה עבודה מיותרת.
תקן ה-POSIX נוצר מפרויקט שנוצר באמצע שנות ה־80 ונועד לאחד נגזרות שונות של מערכת ההפעלה יוניקס לתקן אחיד.
הצורך בקביעת תקן מסוים נבע מכך שחברות שהשתמשו במחשבים רצו להיות מסוגלות לפתח תוכנות שאפשר להשתמש בהן במערכות מחשב של יצרנים אחרים מבלי לכתוב אותן מחדש.
אחד השיקולים בבחירת מערכת ההפעלה יוניקס כבסיס לממשק המערכת הסטנדרטי היה שהיא הייתה נייטרלית מבחינת יצרנים.
שם זה ניתן על ידי ריצ'רד סטולמן בעקבות בקשה לשם קל לשינון עבור הסטנדרטים.
תקן ה-POSIX מפותח ומתוחזק על ידי קבוצת עבודה משותפת המורכבת מהקבוצות Austin Group, Open Group ותת הוועדה "ISO/IEC JTC 1/SC 22/WG 15" של ארגון התקינה הבין-לאומי.
ממשקי המשתמש והתוכנה למערכת ההפעלה מצוינים בארבעה חלקים עיקריים:
הגדרות בסיס – רשימה של הגדרות ומוסכמות שבהן יש שימוש במפרטים, ורשימה של קובצי כותר בשפת התכנות C אשר חייבים להיות מסופקים על ידי מערכות תואמות.
מעטפת ותוכניות שירות – רשימה של תוכניות שירות ותיאור המעטפת (Shell, Bourne Shell) אשר נדרשות כדי לאפשר לתסריטים לפעול באותה הדרך על כל הפלטפורמות.
ממשקי מערכת – רשימה של קריאות מערכת בשפת התכנות C שחובה על המערכת לספק.
רציונל – ההסבר מאחורי הסטנדרט.
ממשק הפקודה והסקריפטינג הסטנדרטי הוא ה־Korn Shell.
תוכנות משתמש אחרות, שירותים ותוכניות שירות, כוללות את AWK, Echo, Ed ועוד מספר (מאות) אחרות.
שירותי תוכנה נדרשים כוללים שירותי I/O בסיסיים (קובץ, מסוף מחשב ורשת).
ישנה חבילת בדיקה שמלווה את הסטנדרט בשם "PCTS", קיצור של"Posix Certification Test Suite".
יש לשים לב שההגדרה של מערכת יוניקס בהתייחס לתקן היא "מערכת שעומדת בדרישות תקן POSIX" ולא "מערכת שמקורה מהיוניקס של AT&T".
לדוגמה, ה־OS/390 של IBM, כיום Z/OS, נחשבת ל-"יוניקס", אף על פי שאין בין שתי המערכות שום קוד מקור משותף.
כמו כן, התקן לא מנסה להבטיח "תאימות בינארית" אלא "תאימות ברמת קוד מקור": Write once, compile anywhere, ובעברית: "כתוב פעם אחת, הַדֵּר בכל מקום" (למעט עבור סקריפטים).
מערכות גנו/לינוקס מבוססות על ליבת לינוקס וכלי גנו.
שני המיזמים הללו מקפידים כמעט תמיד על תאימות לסטנדרטים של POSIX.
לכן באופן כללי מערכת לינוקס קרובה למדי לתאימות ל־POSIX.
רוב מפיצי לינוקס אינם מעוניינים בעלויות הנדרשות כדי לקבל הסמכה שגרסה מסוימת של הפצה תואמת את ה־SUS.
יתרה מזאת, התוכן של הפצת לינוקס טיפוסית משתנה כל כך מהר, כך שהצהרה מחודשת תידרש באופן כה תכוף, שלא תהיה אפשרית מבחינה פיננסית.
במערכות לינוקס, מספר תוספות משותפות וסטנדרטים דה־פקטו מסופקים על ידי בסיס הסטנדרט של לינוקס.
המחלקה הוגדרה לראשונה על ידי ג'ון גיל ב-1975
בניגוד למחלקות RP ,BPP ,Co-RP לגביהן ידוע כי ניתן לבצע הגברה, כלומר להקטין את השגיאה עד כדי הסתברות מעריכית בפולינום, לא ידועה תוצאה מסוג זה ב-PP.
טכניקת ההגברה של BPP, שהיא הרצות חוזרות של האלגוריתם הבסיסי ובחירת החלטה על פי הרוב, הייתה מובילה למספר לא פולינומי של חזרות ולכן אינה מתאימה לכך.
PP סגור למשלים, חיתוך ואיחוד.
אפשר לראות מההגדרה ש- PP סגור למשלים כי אפשר להפוך את התשובה של מכונת טיורנג A.
דויד רוסו הראה ב-1985 כי PP סגורה להפרש סימטרי.
השאלה אם PP סגורה לאיחוד וחיתוך הייתה שאלה פתוחה במשך 14 שנים עד שזו נפתרה על ידי ביגל, ריינגולד וספילמן.
הוכחות חלופיות ניתנו על ידי לי וסקוט ארונסון (הוא הראה כי PostBQP=PP ואז הראה הוכחה פשוטה כי PostBQP סגור לאיחוד וחיתוך).
ידוע כי BPP מוכלת ב- PP וזאת מההגדרה, ומכאן ברור גם כי P גם כן שייכת למחלקה PP.
אפשר להוכיח כי NP מוכלת ב-PP על ידי כך שמראים כי SAT שייכת ל-PP: אפשר לבנות מכונת טיורינג הסתברותית שתעשה זאת על ידי בחירה אקראית של השמה; אם הנוסחה מסופקת המכונה מקבלת ואם לא היא דוחה בהסתברות .
מאחר ש-PP סגורה למשלים אז גם co-NP שייכת ל-PP.
אפשר להראות תוצאה חזקה יותר, MA שייכת ל- PP.
המחלקה MA היא מחלקת כל השפות שיש להן פרוטוקול מרלין-ארתור וזה נובע ישירות מההגדרה.
עובדה מפתיעה יותר היא שאפשר להראות כי המחלקה BQP מוכלת ב-PP, כאשר BQP היא מחלקת השפות שאפשר לקבל אותן על ידי מכונת טיורינג קוונטית.
בנוסף מתקיים כלומר PQB נמוכה (Low) ל- PP.
כדי להבין את הכוח של המחלקה PP חוקרים לעיתים את המחלקה , כלומר P מצוידת עם אורקל של PP.
ידוע כי כש-P# היא מחלקת הסיבוכיות המכילה את אוסף בעיות הספירה הקשורות לבעיות ההכרעה השייכות למחלקה NP.
אחד המשפטים החשובים ביותר בסיבוכיות הוא משפט טודה שמראה כי ניתן לעשות רדוקציה פולינומית דטרמיניסטית מההיררכיה הפולינומית PH ל-PP, כלומר .
אריק אלנדר (Allender) הראה כי TC0 ⊂ PP, כלומר TC0, מחלקת השפות הניתנות לזיהוי על ידי מעגלים בוליאניים בעומק קבוע וגודל פולינומי המכילים שערי סף עם מספר לא חסום של קלטים, היא תת-קבוצה ממש של PP.
ברור כי PP מוכלת ב-EXP אבל אפשר לחזק זאת ל-PSPACE על ידי כך שמראים כי הבעיה MAJSAT (בהינתן בעיית SAT, האם רוב ההשמות מספקות) שהיא בעיה שלמה למחלקה PP שייכת ל-PSPACE.
אפשר להראות תוצאה דומה למשפט קאנאן (Kannan) למחלקה PP כלומר: (k, ∃ L⊆{0,1}* : L∈PP ∧ L∉SIZE(n^k ∀.
טענה זו שונה מהטענה כי לכל k אנו מניחים שיש שפה כזו אבל לא לכל k יש שפה אחת משותפת, כלומר עבור k-ים שונים השפות יכולות להיות שונות.
ב-2005 הראה ארונסון כי PostBQP (הרחבה של המחלקה BQP כך שאפשר לעשות התניה על הופעת קיוביטים) שווה ל-PP ובנוסף PP שווה למחלקה PQP שהיא הרחבה של BQP כך שהטעות לא מוגבלת.
PRESS TV הוא ערוץ טלוויזיה ממשלתי איראני המשמש כזרוע התעמולה האיראני בשפה האנגלית ואשר בסיסו בטהראן.
שידורי הערוץ מוקדשים לדיווח חדשותי ופרשנות.
הערוץ פועל 24 שעות ביממה, מעסיק 26 מגישי חדשות ו-400 אנשי הפקה וכתבים מסביב לעולם.
אתר האינטרנט של הערוץ הושק בינואר 2007 ושידוריו בלוויין החלו באפריל, באותה השנה.
הקמת הערוץ עוררה הדים רבים בתקשורת העולמית ונטען כנגדו כי הוא משמש במה לתעמולה של הממשל האיראני.
לערוץ ישנם ארבעה כתבים בישראל שאינם איראנים, המסקרים את הסכסוך הישראלי-פלסטיני מרצועת עזה, רמאללה וירושלים.
הכתבים ושדרנים מבריטניה כוללים את לורן בות', קן ליווינגסטון וטארק רמדאן.
על פי חזונו, הערוץ נועד לשמש כאלטרנטיבה לערוצי החדשות בעלי השקפת עולם מערבית דוגמת CNN, BBC ואף אל-ג'זירה.
בהתאם, מייסדי הערוץ הציבו מספר מטרות יסוד לפעילותו:
שבירת האחיזה המערבית בתקשורת העולמית
הדגשת המגוון והחיוניות של הבדלים פוליטיים ותרבותיים, תוך התמקדות על הפן האנושי
ב-22 ביוני 2021 משרד המשפטים האמריקאי, במסגרת מבצע השתלטות נרחב על אתרי אינטרנט של כלי תקשורת איראניים, השתלט על שם התחום (דומיין) presstv.com והשבית את אתר Press TV.
ממשרד המשפטים האמריקאי נמסר כי אתר זה וכן אתרים נוספים המשמשים ככלי תקשורת איראניים, מהווים מקור לדיסאינפורמציה.
זמן קצר לאחר מכן, הערוץ שינה את שם התחום של אתר האינטרנט שלו ועבר להשתמש בשם תחום של אתרי אינטרנט הרשומים באיראן.
יחס בינארי שייך ל-PPAD אם ניתן להראות שהוא שייך ל-TFNP באמצעות הוכחה על דרגות הצמתים בגרף מכוון.
המחלקה הוצגה לראשונה על ידי פרופסור קריסטוס פאפאדימיטריו מאוניברסיטת ברקלי בשנת 1994. חשיבותה של המחלקה נובעת מכך שניתן להראות שבעיית חישוב שיווי משקל נאש (אפילו לשני שחקנים) שלמה תחת מחלקה זו.
נאמר ש- הוא צומת לא מאוזן אם מספר הקשתות הנכנסות שונה ממספר הקשתות היוצאות.
טיעון הזוגיות מראה כי בגרף מסוג זה מספר הצמתים הלא-מאוזנים הוא זוגי.
בעיית החיפוש המתאימה מקבלת גרף מכוון וצומת לא-מאוזן ומחזירה צומת לא מאוזן כך ש-.
PPA (קיצור של Personal Package Archive - חבילת ארכיון אישית) הוא מאגר תוכנה, המאפשר העלאת חבילות תואמות APT, של משתמשים פרטיים או קבוצות, אל יישום הרשת לנצ'פד של חברת קנוניקל, או ישומי רשת דומים.
PPA נמצא בשימוש במערכת ההפעלה אובונטו.
ניתן להוסיף למערכת ניהול החבילות שלה כתובת PPA של חבילה נקודתית או אוסף חבילות, ובכך להוסיף מקורות זמינים להורדת חבילות.
הוספת מקורות PPA יכולה להתבצע הן בשורת פקודה, והן בצורה גרפית באמצעות היישום מקורות תוכנה, המהווה חלק ממרכז התוכנה של אובונטו.
המערכת נכנסה לשימוש ב-25 בנובמבר 2007, ואפשרה לכל משתמש לקבל נפח של ג'יגה בייט אחד, לאחסון חבילות אישיות, בהמשך עלה הנפח ל-2 ג'יגה בייט.
PP-19 Bizon הוא תת-מקלע רוסי שנוצר בחברת Izhmash.
הפיתוח של הנשק התחיל בשנת 1990 על ידי ויקטור קלשניקוב (בנו של מיכאיל קלשניקוב) ועל ידי אלכסי דרגונוב (בנו של יבגני דרגונוב).
PP-19 Bizon פותח לפי בקשת משרד הפנים הרוסי, והוא מיועד בעיקר ליחידה ללוחמה בטרור (ספצנאז) ויחידות לאכיפת חוק.
PRS היא חברה אמריקאית לייצור גיטרות המתמחה בגיטרות חשמליות.
החברה נוסדה בשנת 1985 על ידי הגיטריסט ובונה הגיטרות פול ריד סמית' (Paul Reed Smith), עובד לשעבר בחברת גיבסון, ממנה ערק ופתח חברה מתחרה משלו.
כיום, מרכז החברה נמצא בעיר סטיוונסוויל שבמרילנד.
נגנים בולטים שמשתמשים במוצרי PRS הם ג'ון מאייר, קרלוס סנטנה, אדם גונטייר מ-ת'רי דייז גרייס וג'ואי סנטיאגו מהפיקסיז.
החברה מתמחה בייצור גיטרות חשמליות אך היא מייצרת גם גיטרות אקוסטיות וגיטרות בס.
הגיטרות החשמליות של PRS כוללות לרוב שני פיקאפים כפולי סליל.
עיקר מוצרי החברה מתחלקים לשני סוגים: סדרת ה-SE (סדרת גיטרות מאינדונזיה ומקוריאה) והגיטרות האמריקאיות; ביניהן ה־Hollow Body (גיטרות רבע נפח), Solid Body (גיטרות ללא תיבת תהודה) והגרסאות המיוחדות.
החברה מייצרת הן גיטרות בעלות שני חתכי גוף (cut away) והן גיטרות בעלות חתך אחד.
בנוסף החברה מייצרת גם מגברים מסוגים שונים, לגיטרה חשמלית או אקוסטית.
הגיטרות האמריקאיות של PRS נחשבות לגיטרות האיכותיות יותר של החברה.
הן מיוצרות בארצות הברית בעיר סטיוונסוויל שבמרילנד.
קו זה כולל, נכון ל-2017, את הדגמים הבאים:
PRS Custom - הדגם הראשון שהוצג על ידי PRS, הכולל גוף מהגוני עם חתך כפול ושכבת מייפל עליונה, צוואר מהגוני ולוח אצבוע מרוזווד, וגשר טרמולו.
הדגם קיים בגרסאות 22 או 24 סריגים, עם פיקאפ פיאזואלקטרי או בלעדיו, ולדגם Custom 24 יש אף גרסה עם גשר צף ננעל.
PRS McCarty - דגמים המהווים מחווה למנכ"ל גיבסון לשעבר, טד מקארתי, ממנו למד פול ריד סמית' את מקצוע בניית הגיטרות.
דגמי מקארתי קיימים עם חתך יחיד או כפול, וכוללים אלקטרוניקה דומה לזו שבגיטרות גיבסון (כפתורי ווליום ועיצוב צליל לכל פיקאפ), גשר מקובע וגוף עבה יותר משל סדרה Custom.
PRS Speciality - גיטרות המבוססות על צורת ה-Custom 22, אך כוללות אלקטרוניקה ייחודית, המאפשרת לקבוע תצורות פיקאפים רבות במיוחד בעזרת מתגים בחזית הגיטרה.
PRS Hollowbody - גיטרות בעלות גוף חלול המבוססות על צורת ה-Custom 22, עם פיקאפ פיאזואלקטרי או בלעדיו.
PRS Signature - דגמים שעוצבו עבור נגנים ידועים.
דגמי החתימה של קרלוס סנטנה, מיילס קנדי וג'ון מאיירס הם בעלי צורה ייחודית להם, אך רוב דגמי החתימה האחרים מתבססים על צורה קיימת של PRS
בשנת 2013 הציגה חברת PRS סדרה של גיטרות המיוצרות בארצות הברית, אך כוללות מספר שינויים על מנת להפוך אותן לזולות יותר.
בכך מהווה הסדרה מעין שלב ביניים בין סדרת USA לסדרת SE.
בקו זה ההשקעה הקוסמטית בגיטרה פחותה, הפיקאפים מעט שונים, ובחלק מהדגמים האלקטרוניקה מותקנת על לוח מגן גדול המכסה חציבה בחזית הגוף, במקום חציבה בגב הגיטרה והתקנת האלקטרוניקה על הגוף עצמו.
הדגמים בקו זה מבוססים רובם על דגמים מקו USA כמו ה-Custom 22/24, אך דגמים כמו ה-Mira, ה-Vela (החל מ-2015) וה-Starla קיימים רק בסדרה S2.
גיטרות ה-SE של PRS מיוצרות בקוריאה ובאינדונזיה והן נוצרו כדי לספק גיטרות ברמה גבוהה יחסית אך במחיר נמוך בהרבה ממחיר הגיטרות האמריקאיות.
רעיון זה נולד בסוף שנות ה-90, והוצא לפועל בשנת 2000. מקור השם הגיע מ- Student Edition.
ההבדל העיקרי בין גיטרות אלה לאמריקאיות הוא הגימורים, מפתחות הכיוון (שבניגוד לקווי USA ו-S2 לא כוללים נעילת מיתרים), הפיקאפים ועוד.
קו ה-PRS SE כולל דגמים רבים, וביניהם:
PRS SE Custom - גיטרה בעלת 22 או 24 סריגים, גרסה מוזלת לדגם הראשון שיוצר על ידי PRS.
הדגם כולל גוף מהגוני עם שכבת מייפל עליונה, צוואר מהגוני ולוח אצבוע מרוזווד.
לדגם Custom 24 יש גרסת 7 מיתרים וגרסה עם גשר צף ננעל, ולדגם Custom 22 גרסת גוף חלול חלקית, הדגם מיוצר בקוריאה.
PRS SE 245 - סדרת גיטרות בעלות חתך (Cutaway) יחיד ושני פיקאפים.
אורך הסקאלה (המרחק בין הגשר העליון והגשר התחתון) בסדרה זו הוא 24.5 אינץ', לעומת 25 אינץ' ברוב הדגמים האחרים.
PRS SE Custom Semi-Hollow - גיטרה בעלת גוף חלול חלקית, זהה בצורתה ל-Custom 22.
PRS SE Korina- עשויות מעץ אגוז אפריקאי עם לוח אצבוע מרוזווד.
הדגמים הקיימים הם Korina One ו-Singlecut Korina ולשתיהן 22 סריגים.
לגיטרת Korina One יש פיקאפ אחד, הקרוב לגשר.
נכון ל-2017 לא מיוצרת יותר.
PRS SE Torero- גיטרת ההבי מטאל של PRS.
היא מצוידת בשני פיקאפים מתוצרת EMG, טרמולו, ו־24 סריגים.
אינה מיוצרת יותר נכון ל-2017.
PRS SE Singlecut Trem - גיטרה בעלת חתך יחיד וגשר טרמולו.
הגיטרה כוללת גוף מהגוני עם שכבת מייפל עליונה וצוואר מהגוני עם לוח אצבוע מרוזווד.
נכון ל-2017 כבר לא מיוצרת.
PRS SE signature- סדרת גיטרות שעוצבו עבור נגנים ידועים.
גיטרות החתימה בסדרה SE מבוססות לרוב על גיטרת החתימה של אותו אמן בקו ה-USA.
בנוסף לכל אלו החברה גם מייצרת מגברים, אפקטים, כבלים ומוצרי עזר לגיטרה.
הנשק נועד ללחימה מטווח קרוב, בעיקר בשטחים בנויים.
הנשק מיועד למשרד הפנים הרוסי.
מ-2008 היה לאחד משני התת מקלעים העיקריים של משרד הפנים הרוסי יחד עם ה-PP-19 Bizon.
- בשימוש על ידי משרד הפנים הרוסי ובחלק מיחידות המשטרה.
PRESENT הוא צופן בלוקים קל משקל, בסגנון רשת החלפה-תמורה, המיועד לריצה על חומרה מוגבלת משאבים כמו RFID ורשת סנסורים אלחוטיים.
פותח על ידי קבוצת חוקרים ממעבדות אורנג', DTU (האוניברסיטה הטכנית של דנמרק) ו-RUB (אוניברסיטת רוהר בוכום) והוצג בסדנת CHES 2007 (ועידה בנושא קריפטוגרפיה בחומרה ומערכות משובצות) בווינה.
ידוע בקומפקטיות שלו, הוא קטן מ-AES פי שנים וחצי בקירוב ונכלל בתקן איזו ISO/IEC 29192-2 בקטגוריית צופן בלוקים קל משקל.
הצופן עוצב במיוחד תוך התחשבות בסביבת מחשוב אולטרה זעירה, עם צריכת אנרגיה מאוד נמוכה.
הוא משלב מוטיבים מצופן DES ומסרפנט (מכאן שמו).
בנוי בסגנון רשת החלפה-תמורה עם תיבת החלפה אחת בגודל סיביות.
מקבל בלוק טקסט גלוי באורך 64 סיביות (שמונה בתים), מפתח הצפנה באורך 80 או 128 סיביות (עשרה או שישה עשר בתים) לפי העדפה ומחזיר בלוק מוצפן באורך 64 סיביות.
טכנולוגית מחשוב מפושט (Pervasive Computing) מצריכה התייחסות שונה מהיבט קריפטוגרפי.
הכלים הקיימים כמו AES או סרפנט אינם מתאימים במיוחד כיוון שהם פותחו תוך חשיבה על מחשבים שולחניים או שרתים המצוידים במעבד חזק וזיכרון בשפע ולא על סביבה מוגבלת במשאבים כמו כרטיס חכם או תיוג אלקטרוני עם או בלי מקור אנרגיה עצמאי.
כבר אפשר לראות את סכנות השימוש במכשירים אילו מהיבט ביטחוני והשימוש בהם רק הולך וגובר בקצב מסחרר.
בגלל הצורך בכלים קריפטוגרפיים ייעודיים לחומרה זעירה גבר לאחרונה העניין בפיתוח פרימיטיבים כאלו, במיוחד צופן בלוקים וצופן זרם.
במסגרת פרויקט eSTREAM פותחו מספר צפני זרם מאוד יעילים בחומרה ביניהם גריין ו-Trivium.
אך בניגוד לצופן זרם, צופן בלוקים נחשב לפרימיטיב יותר ורסטילי.
יתרה מזו, אמנות פיתוח צופן בלוקים מבוססת ומובנת יותר מפיתוח צופן זרם.
למרות שקיימת תאוריה עשירה בנושא LFSR שנחשב לכלי הטוב ביותר לבניית צופן זרם מהיר במינימום מעגלים, עדיין קשה להגיע לשילוב בטוח ובשל כך האמון בצופן זרם מסוג כזה חלש יותר.
בבניית צופן בלוקים קל משקל כמו PRESENT, אין די במיטוב אלגוריתם קיים אלא עדיף לפתח אותו מההתחלה תוך התחשבות בסביבה בה יפעל.
כמובן בהתחשב במינימום הביטחון ההכרחי בסטנדרטים של ימינו.
למשל יש לקחת בחשבון שאם הצופן מקבל בלוק קצר מדי, למשל 64 סיביות הדבר חושף אותו להתקפת יום הולדת ואם ההתקן אמור להצפין כמויות גדולות של מידע (מה שלא סביר שיקרה בהתקנים זעירים) יש צורך להחליף מפתחות בתדירות גבוהה יותר.
ידוע שצופן DES נחשב ליעיל מאוד בחומרה אפילו בהשוואה לצפנים מודרניים.
הסיבה היא שמפתחי הצופן מראש שאפו לייעדו לחומרה.