tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
משגר זה שימש לשיגור מספר משימות מפורסמות ביותר של נאס"א ביניהם גשושיות וויאג'ר וויקינג.
הטיטן 3E הוא משגר בעל שלושה שלבים שפותח מהטיטן 3D אך עם שלב עליון מסוג קנטאור D להגברת יכולת הנשיאה.
המשגר "טיטן 3E" היה הראשון ממשפחת הטיטן שהשתמש בשלב קנטאור, שלב ששימש גם את הטיטן 4 מאוחר יותר.
למשגר יכלו להוסיף גם שלב רביעי מסוג "סטאר-37E", ובתצורה זו שיגרו שני לווייני הליוס.
שלב הסטאר-37E שימש גם בשיגורי גשושיות מתוכנית וויאג'ר אך הם נחשבו כמטען יותר מאשר כשלב במשגר.
כל שבעת השיגורים שבוצעו (מתוכם שישה מוצלחים) בוצעו מכן שיגור LC-41 בנמל החלל קייפ קנוורל, פלורידה.
הטיטן 3A או טיטן IIIA הוא משגר לוויינים וחלליות אמריקאי, בן למשפחת טילי הטיטן ששוגר 4 פעמים בין 1964 ל-1965. המשגר שימש לבחינת שלב התראנסטייג' שיועד לשמש את המשגר העתידי - הטיטן 3C.
שלב התראנסטייג' הורכב על שני שלבים שנלקחו ממשגר הטיטן 2. הטיטן 3A שימש גם כבסיס למשגרי הטיטן 3C.
הטיטן 3A שוגר לראשונה ב-1 בספטמבר 1964 אך שלב הטראנסטייג' נכשל ולא להגיע למסלול.
ניסוי נוסף ב-10 בספטמבר עבר בהצלחה.
שני שיגורים נוספים בוצעו ב-1965 ונשאו למסלול לוויינים ניסיוניים שפותחו על ידי מעבדת לינקולן ב-MIT.
כל 4 השיגורים בוצעו מ-LC-20 מנמל החלל קייפ קנוורל.
טיטניה היא דמות בדיונית של נבלת-על המופיעה בחוברות הקומיקס הענקית הירוקה ביקום מארוול קומיקס.
דמותה הופיעה לראשונה בחוברת Marvel Super Heroes Secret Wars #3 מיולי 1984 ונוצרה על ידי הכותב ג'יימס שוטר והמאייר מייק זק.
טיטניה היא האלטר אגו של מרי מקפרן מדנוור, קולורדו אשר נולדה פגה.
בילדותה, היא אינה הייתה כה פופולרית בבית ספרה, שקעה בספרי פנטזיה, נותרה קצרה וצנומה גם בבגרותה וזכתה לכינוי "סקיטר" מהילדה הפופולרית בבית ספרה, ונסה.
חברתה היחידה של מרי הייתה מרשה רוזנברג, אשר נלעגה על עודף משקלה.
השתיים נאלצו לעבוד עבודת כפיים כדי לשרוד, ומרי התייחסה לעתידה במרירות וקיוותה לזכייה בלוטו.
כאשר ספיידרוומן השנייה, ג'וליה קרפנטר, החלה להופיע בדנוור, מרשה ציינה כי צבע השיער שלה זהה לצבע השיער של מרי.
כאשר השמועה הופצה, מרי זוהתה כספיידרוומן והפופולריות שלה גדלה.
בעיצומה של מסיבה בה השתתפו מרשה ומרי, הפרבר בו גרו "נתלש" מכדור הארץ על ידי הביונדר כדי לאכלס את "באטלוורלד" המאולתר שלו.
כאשר ספיידרוומן האמיתית הגיעה למקום, שאר הנוכחות במסיבה רדפו אחר מרי ומרשה ליערות באטלוורלד.
השתיים נמצאו על ידי דוקטור דום, אשר הציע להן כוחות על.
לאחר תהליך, מרי נעשתה חזקה ומשופרת יותר, בעוד מרשה קיבלה צורה פיזית המורכבת מפלזמה מיוננת.
השינויים היה לא רק מבחינה פיזית, אלא גם מבחינה נפשית: מרי נעשתה בטוחה בעצמה יותר וגאה, וקולה התעבה מעט.
לאחר שהוצגה לנבלי-העל, הייתה לה יריבות עם האיש הסופג, שהפך לקשר רומנטי.
היא נאבקה בענקית הירוקה לראשונה, ולאחר שטיטניה ושאר נבלי-העל חטפו את הענקית הירוקה, טיטניה הובסה על ידי ספיידרמן.
כשיושבי באטלוורלד חזרו לכדור הארץ, טיטניה יצאה למסע נקמה בחברותיה לשעבר בתיכון.
היא הצטרפה לקבוצות נבלי-על שונות, ביניהן אדוני הרשע של ברון זמו וארבעת המפחידים.
באירועי הפחד עצמו, טיטניה מרימה את אחד הפטישים הנופלים מן השמיים והופכת לאחת מין הגנרלים של הנחש: סקירן, שוברת הגברים.
היא סייעה לאיש הסופג למצוא את הפטיש המיועד לו.
לאחר תבוסתו של הנחש, טיטניה נכלאה בכלא "הרפסודה" ופטישה נלקח ממנה.
לאחרונה, טיטניה הצטרפה לקבוצת "עלמות האבדון" של קרולין לה פיי, אשר נאבקה בקבוצת הדפנדרס חסרי הפחד.
את דמותה של טיטניה בסדרת היקום הקולנועי של מארוול "שי-האלק: עורכת דין בשירות החוק" של שירות הסטרימינג דיסני+ תגלם השחקנית ג'מילה ג'מיל.
טיטניק (גרמנית: Titanic) הוא סרט תעמולה גרמני נאצי המתאר את טביעתה של טיטניק.
הסרט יצא לאקרנים בנובמבר 1943 בשטחים הכבושים של גרמניה בזמן המלחמה.
הסרט לא שודר בגרמניה עצמה.
מטרתו של הסרט, כפי שיוזף גבלס תיאר אותו היה להרים את המורל של העם הגרמני.
אך לאחר הקרנה אחת הובהר כי הסרט לא ביצע את פעולתו והוא לא חזר להקרנה נוספת.
הסרט משתמש בסיפור טביעתה של טיטניק כרקע לסיפור גבורתו של הקצין הנאצי פטרסון ואהובת ליבו.
הסרט מציג את בעלי המניות של חברת האוניות וייט סטאר ליין.
המניות של החברה ירדו והנשיא ברוס איזמי וחבריו מחליטים לנצל את הפלגת הבכורה כדי לבצע הונאה.
הם מוכרים את המניות שלהם, במטרה להמשיך ולהוריד את המניות ואז לרוכשן שוב בזול לפני שהטיטניק תגיע ליעדה.
כאשר הטיטניק תגיע לניו יורק יום לפני התאריך המצופה המניה תחזור למחירה המקורי וכך ירוויחו הון.
על מנת להשיג את התוצאה הרצויה חיוני שטיטניק תפליג במהירות שיא, ובקו ישר ליעדה.
זאת למרות הסכנה ההולכת וגוברת של קרחונים.
הקצין הראשון הגרמני פטרסון מתחנן בפני איזמי, והקברניט להאט את הקצב אך הם לא מקשיבים.
הוא מנסה לשכנע גם את הנוסעים החשובים של הספינה אך נתקל רק בתגובות המדברות על חוזקה של הטיטניק והיותה בלתי ניתנת לטביעה.
בינתיים רואים את הנוסעים הבריטים, מתנהגים בצורה נלוזה, רודפי בצע, ובוגדניים.
הגרמנים מהמחלקה השלישית דואגים אחד לשני ומסרבים לעזוב בלי לנסות לעזור לאחרים.
בעוד שאנשי המחלקה הראשונה מאבדים את עשתונותיהם.
פטרסון מסכן את חייו פעמים רבות כדי להציל את חייהם של נשים וילדים רבים, כמו גם את אהובתו, אשת חברה רוסית שירדה מנכסיה.
ההפקה התחילה ב-1942 כשמצבה של גרמניה היה טוב.
אך ככל שהזמן עבר המצב בחזית השתנה.
המתח והקשיים הנובעים ממצב המלחמה שגרמניה הייתה בו השפיעו על כל המעורבים בסרט.
סט הסרט הושפע ממזג האוויר, ומהפצצות של בעלות הברית.
המורל היה נמוך ורבים שתו.
הבמאי סלפין קיבל תלונות כי המלחים הטרידו את הנשים השחקניות בסרט.
לאחר שהעז להתלונן על המצב, הבמאי נעצר על ידי גבלס, ונרצח בתאו.
השחקנים מרדו כנגד גבלס אך הוא איים עליהם וכך השתיק אותם.
גבלס הביא את ורנר קלינגלר כבמאי וכך הסתיימה הפקתו.
לקראת סיום המלחמה הספינה בה השתמשו לצלם את הסרט, קאפ ארקונה, שימשה להרג אסירי מחנות הריכוז.
הנאצים מלאו את הספינה בחמשת אלפים אסירים, ביניהם יהודים לא מעטים, ושלחו אותה לשוט באוקיינוס עד שהופצצה.
טיטיזה הוא אגם קטן הנמצא בדרום היער השחור, כ-20 ק"מ ממזרח לפרייבורג אשר במדינת באדן-וירטמברג, גרמניה.
יש השערות שונות על מקור השם, אחת מהן היא שהוא נקרא על שם הקיסר טיטוס שהתאהב במקום (Titi-טיטוס; See-אגם).
טיטיזה הוא אגם קרחוני שנוצר בתקופת הפליסטוקן מקרחון שגלש מהר פלדברג.
שטח האגם הוא 1.07 קמ"ר ועומקו הממוצע הוא 20 מטר.
אורכו המקסימלי הוא 1.87 ק"מ ורוחבו 750 מטר.
האגם נמצא בגובה 840 מטר מעל פני הים.
אגן הניקוז שלו הוא 22.4 קמ"ר.
הנהר הראשי הזורם אליו הוא הזבאך (Seebach) והנהר הזורם ממנו הוא הווטאך (Wutach) שיוצר בדרכו לריין את מפלי טריברג.
לידו העיירות טיטיזה ונוישטט המהוות רשות מוניציפלית אחת - טיטיזה-נוישטאט (Titisee-Neustadt).
בתקופת החורף קופא האגם ומשמש כמשטח לתחרויות החלקה.
בקיץ הוא מרכז תיירות וספורט.
באגם משייטות סירות מסוגים שונים.
בגלל תקנות איכות הסביבה אסור לנוע באגם במנועי דלק אלא במנועים חשמליים בלבד.
טיטירדיים (שם מדעי: Tityridae) הם משפחה של ציפורי שיר החיים ביערות באזורים טרופיים של אמריקה הדרומית.
בני משפחה זו הם קרובות של המשפחות טירניים, מנקיניים וקוטינגיים ובעבר מינים שונים השתייכו למשפחות אלה.
עם זאת משפחה זו לא מוכרת על פי כל החוקרים וחלקם רואים בהם מינים של טירניים או אף של קבוצות טקסונים ללא מקור.
הטיטירדיים הם עופות בינוניים (לסדרה) באורך 9–22 ס"מ ובעלי נוצות מקושטות, בעיקר בזנבם.
הם בעלי ראשים גדולים ומקורים מוארכים ונוקשים, עיניים גדולות וציצת ראש גדולה.
חלקם בעלי ראשים אדומים או לבנים ואחרים בעלי מקור ארוך.
הם חיים בין ענפי היער ומחפשים ציד של חרקים אותם הם חוטפים בזריזות.
הם מצויים בעיקר ביערות ומשמיעים שריקות חזקות.
טיטן היא סדרת טילים בליסטיים ומשגרים ששימשה את ארצות הברית בתוכנית החלל שלה.
הטילים פותחן על ידי חברת גלן ל.
הטילים היו בשימוש משנת 1959 עם שיגור הטיל הראשון בסדרה, הטיטן 1, עד לשנת 2005 עם הטיל האחרון בסדרה, טיטן 4. סך הכל שוגרו בשנים אלו 368 טילים מהסדרה.
הטיטנים היו גם כן חלק מן ההרתעה האמריקאית (עד לסוף שנות ה-80) בכך שהיו טילים בליסטיים בין יבשתיים.
בתחילת שנות ה-60 של המאה ה-20 טילים מדגם טיטן 1 היו כשליש של צי טילים בליסטיים של ארצות הברית.
טיטן 2 היה מסוגל להביא ליעד משקל כפול מהדגם הקודם.
הטילים שימשו בין היתר לשיגור חלליות ג'מיני בטיל טיטן 2 ולשיגור לווייני ריגול ומחקר.
הטילים שימשו גם לשליחת לווייני מחקר אל הכוכבים מאדים, צדק, שבתאי, אורנוס ונפטון.
טיל "טיטן 4" היה מסוגל להביא למסלול חללית במשקל עד 21,600 ק"ג.
בסוף שנות ה-80 פותח דגם לשיגורים מסחריים.
עקב כך שעלות השיגור הייתה גבוהה מאופן משמעותי משיגור אריאן 4, לא היה ביקוש לשימוש בדגם זה.
טיטים (שם מדעי: Callicebinae) היא תת-משפחה של קופים נאוטרופים ממשפחת הצבוסיים, כשמספר חוקרים משייכים אותה למשפחת הסאקיים.
תת-משפחה זו כללה בעבר סוג אחד - קליצבוס אך ב-2016 החליטו לפרק אותו לשלושה סוגים.
בנוסף ישנם כמה סוגים הידועים רק ממאובנים.
קופי הטיטי נפוצים באמריקה הדרומית, מקולומביה עד ברזיל, פרו וצפון פרגוואי.
קופי הטיטי הם פרימיטיביים יחסית ודומים למשפחת המרמוסטיים וגם לסאקיים, אך יש להם ציפורניים ולא טפרים.
המינים השונים בסוג נבדלים זה מזה בגודל ובצבע, אך דומים ברוב שאר המאפיינים הגופניים.
כולם קטנים יחסית - 30-42 ס"מ ללא הזנב, שארוך מעט מהגוף.
משקלם מגיע עד 600 גרם.
פרוותם ארוכה, צפופה ורכה, והצבעים הנפוצים הם אדמדם, חום או שחור עם צד תחתון בהיר יותר.
לחלק מהמינים קולר בהיר או פסים שחורים על הראש.
הזנב לעולם פרוותי ואינו יכול לשמש לאחיזה.
קופי הטיטי הם יומיים ושוכני עצים, המעדיפים יערות סבוכים הסמוכים למקורות מים.
הם מנתרים בקלות מענף לענף, ולכן נקראים בגרמנית 'קוף קופץ'.
בבוקר ובערב הם עוסקים באכילה ללא הרף, המופסקת רק לצורך מנוחת הצהריים ושנת הלילה.
הם חיים בקבוצות משפחה, המורכבות מהורים ומצאצאיהם, שגודלן בין 3–7 פרטים.
בכל בוקר שני בני הזוג מכריזים על הטריטוריה באמצעות צווחה רמה, הנשמעת עד לטווח של 700 מטר.
הם מגינים על הטריטוריה שלהם על ידי סמירת שיער, צליפות זנב, צעקות, הצגות ורדיפת פולשים, אך עימותים אלו גולשים לאלימות ממשית רק לעיתים נדירות.
שיתוף הפעולה במשפחה מתבסס על חיזוק הקשרים באמצעות טיפול הדדי ובאמצעות תקשורת קולית - קופי הטיטי הם הדברנים ביותר מבין קופי העולם החדש.
ניתן לראותם לעיתים קרובות יושבים או ישנים בזוגות בסבך העצים, זה לצד זה, כשזנבותיהם משולבים - התנהגות ייחודית לסוג זה.
הטיטי הם מונוגמיים, ויוצרים קשרים הנמשכים למשך כל חייהם.
הריונה של הנקבה נמשך כחמישה חודשים, שלאחריהם היא ממליטה ולד יחיד.
החל מהיום השני לחייו של הצאצא, האב הוא זה המטפל בו, והוא נושא אותו ומביא אותו לאם רק לצורך הנקה.
הצעירים נגמלים בגיל חמישה חודשים ומגיעים למלוא גודלם בגיל שנה.
לאחר שנתיים עד שלוש, הם עוזבים את הקבוצה המשפחתית כדי למצוא בן זוג.
תוחלת חייהם היא כ-12 שנים.
מרבית מזונם (כשלושה רבעים) הוא פירות לא בשלים, ובכך הם משיגים יתרון על הקופים הגדולים יותר המעדיפים פירות בשלים.
הם מעדיפים פירות מעצים קטנים, שאינם יכולים לשאת קופים רבים, ובכך משיגים יתרון על קופים הנוהגים להתקבץ ללהקות גדולות.
בנוסף לפירות, הם אינם בוחלים בעלים, ביצי ציפורים ובעלי חוליות קטנים, ואוכלים כמויות גדולות של חרקים.
מספר מיני הטיטי הידועים לאדם הוכפל מסוף המאה ה-20, לאחר שמינים רבים חדשים התגלו באגן האמזונאס.
לכן, המיון להלן שונה במידה רבה מהמיון שהיה מקובל לפני 20 שנה.
טיטי שחור-יד קולומביאני (Cheracebus medemi)
טִיטֶל (בסרבית קירילית: Тител, בסרבית בכתב לטיני: Titel) היא עיירה ורשות מקומית בסרביה השוכנת לגדת הנהר טיסה, במחוז באצ'קה הדרומי אשר בפרובינציית וויבודינה.
תיעוד בכתובים ליישוב במקום קיים מהמאה ה-9 עת נשלט האזור על ידי ממלכת הונגריה.
בשלהי המאה ה-11 הקימו ההונגרים במקום מנזר אוגוסטיני.
ב-1439 חנה ביישוב צבאו של אלברכט השני, מלך גרמניה בדרכו לסמדרבו.
ב-1526 נכבש האזור על ידי צבאותיו של סולימאן הראשון, סולטאן האימפריה העות'מאנית.
במהלך מלחמת האימפריה העות'מאנית-הליגה הקדושה (1683–1699) נכבשה טיטל על ידי צבא ממלכת הבסבורג ולאחר חתימת הסכם קרלוביץ נותרה בשטח הספר של הממלכה.
בהמשך נשלט היישוב על ידי האימפריה האוסטרו-הונגרית ולאחר מלחמת העולם הראשונה נכללה טיטל בשטחי ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים אשר הפכה בהמשך לממלכת יוגוסלביה.
אזור טיטל נמסר לחזקת הונגריה.
ההונגרים ביצעו טבח בתושבי העיירה היהודים, הסרבים ובני רומה.
לאחר המלחמה נכלל היישוב בשטח הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה והפך מרכז אזורי של תעשייה זעירה וטחנות רוח.
ולאחר התפרקות יוגוסלביה עבר לחזקת סרביה.
לאחר מלחמת העולם השנייה ועד לראשית שנות ה-80 של המאה ה-20 היה גידול מתון ויציב במספר תושבי העיירה.
החל משנות ה-80 של המאה ה-20 התהפכה המגמה והחל קיטון מתון.
הגיל הממוצע של תושבי העיירה הוא 40.1. למעלה מ-90 אחוזים מתושבי העיירה הם ממוצא סרבי.
תיעוד לקהילה יהודית בעיירה קיים מהמחצית השנייה של המאה ה-19. ב-1882 נמנו בעיירה 22 יהודים.
ב-1900 נמנו בטיטל 73 יהודים ובעיירה הוקם בית כנסת לקהילה.
ב-1921 הגיעה הקהילה לשיא גודלה עת מנתה 204 נפשות.
ראש הקהילה היה ד"ר אויגן פישר.
ב-1931 נפתח בעיירה סניף התנועה הציונית.
בפרוץ מלחמת העולם השנייה מנתה הקהילה 47 נפשות.
בין ה-6 ל-23 בינואר 1942 ערך צבא הונגריה את הראצייה בכל אזור דרום באצ'קה ובמהלכה הוציאו ההונגרים להורג כ-4,000 יהודים, סרבים ובני רומה.
לטיטל הגיעו ההונגרים ב-10 בינואר ובמשך יומיים עצרו את בני הקהילה.
ההונגרים רצחו לפחות 36 מבני הקהילה.
אלו שלא נרצחו בראציה נרצחו בהמשך כחלק משואת יהודי הונגריה.
ב-1950 נהרס מבנה בית הכנסת על ידי השלטונות היוגוסלביים.
טיטנוזאוריים (שם מדעי: Titanosauridae) היא משפחה של דינוזאורים זאורופודים מקבוצת הטיטאנוזאוריה אשר חיו בין היורה לסוף הקרטיקון.
כיום משפחה זו מוטלת בספק וחוקרים רבים רואים משייכים את הסוגים הכלולים בה למשפחות אחרות (כמו האנטארקטוזאוריים) או אף לסוגים ללא משפחה.
בני הקבוצה היו זוחלים בעלי צוואר ארוך וגוף עצום והם ניזונו מעלים בצמרות העצים.
הם הכילו ראש קטן יחסית וייתכן שהיו בעלי שריון גרמי.
טיטנוצ'לון (שם מדעי: Titanochelon; מילולית: "צב יבשה טיטאני") הוא סוג נכחד של צב ענק פרהיסטורי מהמשפחה צבים יבשתיים, אשר חי באירופה שמחצי האי האיברי ועד אנטוליה במיוקן עד לתחילת הפליסטוקן.
בעבר כונה הסוג Cheirogaster ולפני זה השתייכו לסוג צב יבשה.
המאובנים הצעירים ביותר שלו התקיימו לפני כ-2 מיליון שנה מזמננו וככל הנראה ההכחדה שלו התקיימה עקב התקררות האקלים עקב עידן הקרח של תחילת הפלייסטוקן, אשר כנראה פגע במזונם ובחום גופם בצורה קשה.
הסוג תואר ב-2014 בידי והוא נחשב בידי מחקרים פילוגנטיים לקרוב בעיקר למין הקיים צב נמרי מאפריקה, מה שמאפשר קשר אפשרי ביניהם למקור אפריקני, שם בולטים יותר מינים מהמשפחה מאשר באירופה.
צבים אלו היו גדולים כמו צב אלדברה או צב גלאפגוס המודרניים ושריונם הגיע לאורך של 2 מטרים.
ככל הנראה היו צמחוניים ועקב גודלם היו כמעט חסרי טורפים.
הסוג כולל כיום 10 מינים תקפים:
טיטנופוניוס (שם מדעי: Titanophoneus; מילולית: "רוצח טיטאני") הוא סוג של תראפסיד גדול שהתקיים במשך הפרם שלפני 268 עד 265 מיליון שנה ברוסיה.
יצור זה היה אוכל בשר שהיה קרוב רחוק של היונקים המודרניים.
המאובנים שלו התגלו ליד הכפר איסקייבו בטטרסטן ושויכו למין Titanophoneus potens (קרוי על שם החוקר איוואן יפרמוב), כאשר המין Titanophoneus adamanteus (במקור מהסוג Doliosauriscus) התגלה במחוז אורנבורג.
גולגולת הסינאפסיד הגיעה לאורך 80 ס"מ והייתה בעלת חוטם כבד מוארך בעל מבנה שיניים מוארך וזוג ניבים בולטות מקצה לסתותיו והיו לו לסתות שריריות עם פתחי צד בולטים לצידי הגולגולת.
בבגרותו הגיע לאורך מוערך של 5 מטרים ומשקל של 600 ק"ג, כך שהיה טורף-על דומיננטי באזור חיותו.
עם זאת הוא היה טורף פחות מפותח מהאינוסטרנסביה, כפי שנראה ממבנה צפיפות הגפיים המרמז שהיה איטי מכדי לרדוף אחר טרף.
סוג זה היה קרוב יחסית לדוליוזאוריסקוס והאנטאוזאורוס הדרום-אפריקאי ודמה מעט גם לבני המשפחה Estemmenosuchidae, בהם האסטמנוסוכוס.
טיטאן 2 GLV היה משגר שפותח מטיל בליסטי בין־יבשתי "טיטן 2".
המשגר נוצל לשיגור חלליות מאוישות של תוכנית ג'מיני בשנים 1964–1966.
המשגר על בסיס "טיטאן 2" נבחר כי הוא היה בעל אמינות גבוהה יותר ממשגר "אטלס LV-3B" שנוצל בתוכנית מרקורי.
להתאמתו לטיסות מאוישות בוצעו מספר פעולות.
הם כללו טיפול ברעידות, הוספת מערכות נוספות לאבטחת אמינות, הכנסת מכל דלק נוסף ושיפורים נוספים.
במהלך השיגורים נרשמו מספר בעיות אך כל השיגורים בוצעו בהצלחה.
הצוות עבר תאוצה של 6G שהיה גבוה יחסית לטיסות שהיו קודם לכך.
באפריל ובמאי 1964 בוצעו טיסות לא מאוישות כטיסה תת-מסלולית לבדיקת מערכות.
טיסה מאוישת ראשונה בוצע ב-23 במרץ 1965 וטיסה אחרונה בוצע ב-11 בנובמבר 1966.
משגר שתואם יחידה ששיגרה חללית ג'מיני 3 הוצב במרכז החלל קנדי.
משגר נוסף זהה לג'מיני 9A הוצב במוזיאון החלל באוקלהומה.
בנוסף לכך במוזיאונים נוספים הותקנו מודלים של משגר.
טיטאן 2 23G היה משגר שפותח מטיל בליסטי בין־יבשתי "טיטן 2".
המשגר נוצל לשיגור חלליות בשנים 1988–2003.
חוזה להתאמה של טיל בליסטי "טיטן 2" למשגר הוענק לחברת מרטין מריאטה.
התאמה כללה שיפורים שונים לרבות אפשרות להתקנה מנוע נוסף שפעל כשלב שלישי.
כמו כן הוחלפה מערכת בקרה וניווט.
לצורכי שיגור הותאם כן שיגור 4W בבסיס חיל האוויר ונדנברג.
השיגור הראשון בוצע בשנת 1988, זה היה לוויין ריגול של משרד הסיור הלאומי.
השיגור האחרון בוצע בשנת 2003 עבור מנהל האוקיינוסים והאטמוספירה הלאומי.
בסך הכול בוצעו 13 שיגורים מהם 12 הסתיימו בהצלחה.
המשגר ה-14 שעבר התאמה הוצב במוזיון התעופה באורגון.
טיטן 3B היה משגר שפותח מהטיל הבליסטי הבין־יבשתי טיטן 2. המשגר שימש לשיגור חלליות בשנים 1966–1988. השינוי העיקרי לעומת הטיל הבליסטי היה הוספת שלב שלישי.
הסיבה לפיתוח משגר חדש היה צורך במשגר שיהיה מותאם לשיגור לווייני הריגול מסדרה KH-8 Gambit 3. בעקבות פיתוחו הוחלט לנצל את המשגר לשיגורים של לוויינים נוספים.
הפיתוח הסתיים בשנת 1966 ולצורכי שיגור הותאם כן שיגור 4W בבסיס חיל האוויר ונדנברג.
הגרסה הראשונה הייתה Titan 3B.
הגרסה השנייה הייתה Titan 23B.
גרסה זו כללה מערכת ניווט חדשה.
בשנים 1971–1984 בוצעו שיגורים של גרסת Titan 24B עם תא דלק מוגדל.
בוצעו 23 שיגורים שכללו 2 כישלונות.
בשנים 1971–1987 בוצעו שיגורים של גרסת Titan 34B.
טיטאן 3C היה משגר שפותח מטיל בליסטי בין־יבשתי "טיטן 2".
המשגר שימש לשיגור חלליות בשנים 1965–1982. השינוי העיקרי לעומת הטיל הבליסטי היה הוספת שלב שלישי ומאיץ.
הסיבה לפיתוח משגר חדש היה צורך במשגר שיהיה מותאם לשיגור חללית מאוישת "בואינג X-20 דיינה-סור".
פרויקט זה בוטל ומשגר היה בשימוש לשיגור חלליות לא מאוישות.
לפני הפעלת השלב הראשון של המשגר הופעלו מאיצים.
הדבר אפשר להגדיל באופן משמעותי משקל הלוויינים שניתן לשגר על ידי המשגר.
השיגור הראשון בוצע בשנת 1965 מכן שיגור LC-40 בנמל החלל קייפ קנוורל.
לשיגורים של משגר הותאם גם כן שיגור LC-41.
בשנות ה-70 בוצעו שיגורים של גרסת "טיטן 3 (23)C" עם ביצועים משופרים.
בסך הכול בוצעו 36 שיגורים מהם 31 היו מוצלחים.
טיטאן 3D היה משגר שפותח מטיל בליסטי בין־יבשתי "טיטן 2".
המשגר שימש לשיגור חלליות בשנים 1971–1982. השינוי העיקרי לעומת הטיל הבליסטי היה הוספת שלב שלישי ומאיץ.
הסיבה לפיתוח משגר חדש היה צורך במשגר שיהיה מותאם לשיגור לווייני צילום מסדרה "KH-9 Hexagon" ו"KH-11 KENNEN".
הוחלט להתאים למשימה זו משגר מדגם "טיטן 3C" תוך שדרוג השלב השלישי.
השיגור הראשון בוצע בשנת 1971 מכן שיגור SLC-4E בבסיס חיל האוויר ונדנברג.
השיגורים נמשכו עד לשנת 1982 וכולם הסתיימו בהצלחה.
בסך הכול בוצעו 22 שיגורים
בהמשך המשגר הוחלף על ידי דגם "טיטן 34D".
טיטן 34D היה משגר שפותח מטיל בליסטי בין־יבשתי טיטן 2. המשגר שימש לשיגור חלליות בשנים 1982–1989. השינוי העיקרי לעומת המשגרים הקודמים היה שימוש במנוע חזק יותר במאיץ.
לעומת דגמים קודמים במשגר הותקן מנוע חזק יותר עבור השלבים הראשונים.
כשלב אחרון נוצלו יחידות מדגמים שונים.
השיגור הראשון בוצע בשנת 1982 מכן שיגור LC-40 מנמל החלל קייפ קנוורל.
בהמשך שיגורים בוצעו גם מ-SLC-4E בבסיס חיל האוויר ונדנברג.
השיגורים נמשכו עד לשנת 1989. בסך הכול בוצעו 15 שיגורים מהם 12 הסתיימו בהצלחה.
בשנת 1985 במהלך השיגור השביעי התרחשה תקלה במשגר.
לאחר חקירת האירוע הוחלט להתקין במשגר אמצעי ניטור נוספים שהיו מעברים למרכז הבקרה נתונים על מצב המערכות.
באפריל 1986 התרחשה תקלה נוספת מספר שניות לאחר שיגור.
החלקים נפלו על אזור השיגור וכתוצא המכך כני שיגור 4E ו-4W יצאו מניצול עד לשיפוצם שהסתיים בשנת 1987.
התרחשות מספר תקלות ברצף דרשה חקירה מעמיקה.
במהלכה התגלו מספר סיבות טכניות אפשריות אך הסיבה המדויקת לא התגלתה.
בהמשך בוצעו מספר שיגורים שעברו ללא תקלות.
טיטן 3 מסחרי היה משגר שפותח מטיל בליסטי בין־יבשתי טיטן 2. המשגר שימש לשיגור חלליות בשנים 1990–1992. הכוונה הייתה לנצל אותו לשיגורים מסחריים, אך לאור העלות הגבוה לעומת משגר "אריאן 4" הוא לא הצליח לעמוד בתחרות.
פיתוח משגר חדש לצורכי חיל האוויר של ארצות הברית החל בסוף שנות ה-80 של המאה ה-20. אמנם חיל האוויר בחר משגר מדגם "דלתא 2".
החברה "מרטין מריאטה" החליטה להמשיך בפיתוח ולנצל את המשגר החדש לשיגורים מסחריים.
המשגר היה מתאים לשיגור מספר לוויינים בשיגור בודד והיה בעל יכולת שיגור גבוהה מקודמו.
השיגור הראשון בוצע בשנת 1990 מכן שיגור LC-40 מנמל החלל קייפ קנוורל והסתיים בהצלחה.
בשיגור השני הלוויין לא הצליח להגיע למסלול המתוכנן.
במסגרת משימה STS-49 הדבר תוקן ולוויין עבר למסלול הנדרש.
לאור העלות הגובה המשגר לא הצליח למצוא לקוחות ושימוש בו הופסק בשנת 1992 לאחר 4 שיגורים בלבד.
טיטן 4 היה משגר שפותח מטיל בליסטי בין־יבשתי טיטן 2. המשגר היה ששימוש לשיגור חלליות בשנים 1989–2005. זה היה הדגם האחרון בסדרה.
הפיתוח בוצע עבור שיגורי מטענים כבדים.
השיגור הראשון בוצע בשנת 1989 מכן שיגור LC-40 מנמל החלל קייפ קנוורל.
בהמשך שיגורים בוצעו גם מ-SLC-4E בבסיס חיל האוויר ונדנברג ומכן שיגור LC-41 בנמל החלל קייפ קנוורל.
השיגורים נמשכו עד לשנת 2005. בסך הכול בוצעו 39 שיגורים מהם 35 הסתיימו בהצלחה.
המשגר כלל 2 מאיצים בדלק מוצק ומספר שלבים בדלק נוזלי.
בהמשך הופעלו 2 שלבים והייתה אופציה להתקנת כשלב שלישי יחידת "קנטאור" או יחידה אחרת.
המשגר נבנה ב-2 גרסאות: גרסת IV-A עם מאיץ במעטפת ממתכת (22 שיגורים) וגרסת IV-B עם מאיצים במעטפת מחומר סינתטי (17 שיגורים).
כל גרסה היה ניתן לשגר ב-5 דגמים:
401 – עם שלב שלישי מדגם "קנטאור".
402 – עם שלב שלישי מדגם IUS.
403 – ללא שלב שלישי למטענים קלים למסלול גבוה מבסיס חיל הוויר ונדנברג.
404 – ללא שלב שלישי למטענים כבדים למסלול נמוך מבסיס חיל הוויר ונדנברג.
405 – ללא שלב שלישי למטענים קלים למסלול גבוה מנמל החל קייפ קנוורל.
בשנת 1990 בוצע הערכת עלות התוכנית של 65 שיגורים.
היא הסתכמה ב-18.3 מיליארד דולר (במחירי 2024).
בשנת 1997 בוצע שיגור של גשושית קאסיני-הויגנס.
בסוף שנות ה-90 החלו חששות מהשפעה של דלק נוזלי על הסביבה ואמינות של משגר.
הוחלט על הפעלת תוכנית לפיתוח דגמים שיחליפו את המשגר.
השיגור האחרון בוצע בשנת 2005.
תצוגה של המוזיאון הלאומי של חיל האוויר של ארצות הברית כוללת משגר בגרסה IV-B משוחזר.
במספר מוזיאונים אחרים מוצגים חלקים אוריגינלים של משגר.
טיטיוס (ביוונית עתיקה: Τιτυός) במיתולוגיה היוונית הוא ענק ובנם של זאוס ואלרה.
על פי המיתוס, טיטיוס הוא בנם של זאוס ואלרה.
כשזאוס גילה שאלרה בהריון ממנו, הוא הסתיר אותה באדמה על מנת להגן עליה מפני אשתו הרה.
אלרה מתה במהלך ההריון, אך גאיה אלת האדמה המשיכה לשאת את התינוק ברחמה עד לידתו מהאדמה.
מכיוון שגאיה הייתה האם הפונדקאית שלו, טיטיוס נולד כענק בדומה לילדים האחרים של גאיה.
כשטיטיוס גדל, הוא ניסה לאנוס את לטו, לאחר שהרה עודדה אותו לעשות זאת.
אפולו וארטמיס הגנו על אמם לטו והם הרגו את טיטיוס.
על פי גרסה אחרת, הוא נהרג על ידי אביו זאוס.
לאחר מותו, טיטיוס הגיע לשאול והוא נענש שם בחומרה: הוא נקשר בטרטרוס ובכל יום מדי שחר, נשר היה מגיע לקרוע ולאכול את הכבד שלו, אשר היה מתחדש כל לילה, וכך העונש התחיל מחדש מדי בוקר.
עונשו של טיטיוס היה דומה מאוד לעונשו של פרומתאוס, ועל פי אחת הגרסאות, הנשר אאטוס שעינה את פרומתאוס, הוא גם הנשר שעינה את טיטיוס.
טַיְּבֶּה, בהגייה ספרותית: טַיִּבַּה היא עיר ערבית במחוז המרכז בישראל, כ-14 ק"מ מצפון-מזרח לכפר סבא, כ-4.5 ק"מ מצפון לכוכב יאיר.
נחשבת לעיר מרכזית באזור המשולש.
היא הוכרזה כעיר בשנת 1990. 35% מכלל התושבים נושאים את שם המשפחה מסארווה ובכך מהווים את החמולה הגדולה בעיר.
השם טייבה (الطيّبة) הוא קיצור של השם א-טייבת אל-איסם (الطيّبة الاسْم) - "טובת השם" או "זו ששמה טוב".
שמו של המקום בתקופות שקדמו לכיבוש הערבי של הארץ היה "עפרית" או "עפרה".
בערבית משמעות המילה "עִפְרית" (عفريت) היא "שֵד", ולכן העדיפו תושבי המקום לקרוא לו בשם בעל משמעות חיובית.
שם זה ניתן לכמה יישובים בארץ ובלבנון ששמם הקודם היה בעל משמעות שלילית בערבית.
השערה נוספת למקור שם העיר גזורה מהמילה "טיבתא" המופיעה בתלמוד הירושלמי במסכת דמאי ב' ("עד היכן פונדקא דעמודא פונדקא דטיבתא עד כפר סבא") עדות נוספת להשערה זו הם ממצאים ארכאולוגיים מתקופת הברונזה ותקופת הברזל שנמצאו בשטח היישוב.
יש המזהים את טייבה עם עפרה המקראית, עירו של גדעון.
עבדאללה הראשון, מלך ירדן אמר על טייבה "כל הטייבות (שבעולם) לאלוהים - למעט זו של בני סעב" (טייבה שבמשולש מכונה טייבת בני סעב.
כאמור, ממצאים ארכאולוגיים שנמצאו בשטח היישוב מלמדים על התיישבות במקום כבר בזמן תקופת הברונזה, שהתקיימה גם בזמן תקופת הברזל.
בסמוך לה עבר אחד מנתיבי "דרך הים".
כמו כן נמצאו שרידים של התיישבות במקום מזמן האימפריה הרומית, האימפריה הביזנטית וכן מסגד מזמן שלטונם של הממלוכים.
לאחר עשרות שנים ננטש היישוב במקום, ובמאה ה-17 התיישבו בו שבטים מאזור ערב הסעודית ומצרים - השבטים המצריים מצארוה או מסארוה, שכיום מהווים את החמולה הגדולה ביותר בעיר, השבטים הבדואים ערב אל-בצה (عرب البصة) וערב אל-מראמרה (عرب المرامرة) ועוד.
בזמן שלטון האימפריה העות'מאנית הפכה טייבה למרכז אזורי.
בתקופת המנדט הייתה טייבה חלק מנפת טולכרם.
לפי סקר הכפרים 1945 בארץ ישראל שערכו רשויות המנדט נאמדה אוכלוסיית הכפר ב-4,290 תושבים.
שטחי הכפר השתרעו על פני 40,625 דונמים (מתוכם 1,581 דונמים שטחים ציבוריים ו-6,294 דונמים של כפר יעבץ).
בזמן מלחמת העצמאות התבצרו במקום כוחות של ארגונים ערבים חמושים לצד כוחות של הצבא העיראקי.
החיילים העיראקיים הוחלפו על ידי כוחות ירדניים, אשר שהו במקום בסופו של דבר במשך כשבועיים.
בהסכמי שביתת הנשק עם ירדן הועברה טייבה יחד עם אזור המשולש כולו לידי ישראל.
לפיכך, קיבלו התושבים אזרחות ישראלית, אולם עד שנת 1966 היו נתונים לממשל צבאי.
בשנת 1948 השתתפו תושבי טייבה בקרב נגד כוח ההגנה במהלך "מבצע מדינה", כאשר ניסו לכבוש את טירה.
הכוחות שהגיעו מטייבה כיתרו את כוח "ההגנה" וגברו עליו.
חלק מלוחמי ההגנה נגררו מאחורי מכונית עד טייבה וגופותיהם לא נמצאו עד היום הזה.
בכך כשל הניסיון לכבוש את טירה.
בשנת 1952 קיבלה טייבה מעמד של מועצה מקומית.
בשנות ה-80 של המאה ה-20 גדל שטח הכפר מעבר לגרעין ההיסטורי שלו, אך מאחר שלא הייתה לו תוכנית מתאר מאושרת, הרסה מדינת ישראל רבים מהבתים שהוקמו.
בנוסף עברו לגור ביישוב מספר משפחות בדואיות משבט שבט אבו רביעה, שפונו מאזור תל מלחתה לצורך הקמת בסיס נבטים.
משפחות אלו רכשו אדמות בצדו הדרום מערבי של הכפר.
כיום טייבה היא אחת הערים הערביות הגדולות ביותר בישראל והיא העיר השנייה בגודלה באזור "המשולש".
ב-2007 הודח ראש העיר עבד אל-חכים חאג' יחיא על ידי שר הפנים ובמקום המועצה מונתה ועדה קרואה שראשיה התחלפו כמה פעמים וביניהם היו שלמה טויזר וחמי דורון, ומסוף 2013 כיהן בתפקיד אריק ברמי.
במקביל מינתה השופטת ורדה אלשיך את עורך הדין אבנר כהן כנאמן שאחראי על החזר חובות לנושים ועל הניהול הכספי השוטף של העירייה.
במסגרת הוועדה הקרואה הועלה אחוז הגביה של הארנונה מ-15 ל-85, טופלו שפכים, תוכננה תוכנית מתאר לבנייה רוויה, והוזרמו לעיר רק בתקופת הכהונה האחרונה 185 מיליון שקלים.
ב-2015 לאחר שמונה שנים בהן ניהלה את העיר ועדה קרואה, נבחר לראשות עיריית טייבה עו"ד שועאע מסארווה-מנצור.
בנוסף, נבחרה לראשונה אישה, ד"ר נהאיה חביב, לכהן במועצת העיר.
בבחירות ב-2019, נבחר שועאע מסארווה מנצור לקדנציה שנייה.
באפריל 2023, ירו לעבר ביתו של ראש העיר ומאבטחו נהרג.
בבחירות 2024 קיבל ראש העיר המכהן מנצור 47.2% מהקולות, בעוד שיריבו יחיא חאג' יחיא קיבל 51% ולכן נבחר לתפקיד והדיח את ראש העיר המכהן.
בחלק העתיק של העיר נמצאת מצודת אלעליה אלטווילה שהייתה במקור מצודה ומגדל ממלוכי.
ב-1706 נבנתה המצודה על שרידי המצודה הישנה.
המצודה נבנתה בשלושה שלבים, ואפשר לראות זאת לפי צורת הבנייה, לפי הצבע ולפי סוגי האבנים.
גובה המצודה 17 מטר, והיא בנויה משתי קומות.
לקומה השנייה עולים באמצעות מדרגות פנימיות.
הפירוש המילולי למילה "סיבאט" הוא "הסמטה שמעליה בית" או "מעבר בין שני בתים".
הסיבאט בטייבה נמצא בשכונה העליונה העתיקה ליד מגדל המים (אל-חאווז).
הסיבאט נבנה על ידי משפחת שנאכר ונקרא על-שם אחמד שנאכר.
עץ האלון העתיק בטייבה נחשב לעץ האלון הגדול ביותר בישראל.
היקפו 690 ס"מ לפי הערכות נאמד גילו בכ-1,400 שנים.
הוא שריד מהתקופה העות'מאנית שבה עצי האלון היו נפוצים באזור השרון.
העץ נמצא בשדותיו של ואליד צאדק, בעבר חבר כנסת וסגן שר החקלאות מטעם מרצ בממשלת רבין השנייה.
העיר שוכנת על כביש 444 המבוסס על דרך הים ההיסטורית אשר עקפה את הביצות של אזור השרון.
שמאוחר יותר הייתה על תוואי של הדרך ההיסטורית יפו-שכם.
מהכביש יש שלוש כניסות אל תוך העיר.
כביש 6 שוכן בשטח השיפוט של העיר, אך המחלף הסמוך לעיר הוא מחלף אייל כ-6 קילומטרים דרומית לכניסה לטייבה.
חברת מטרופולין מפעילה קו פנימי בעיר.
בנוסף לקווים בינעירוניים לכפר סבא, רעננה, הרצליה, רמת גן, פתח תקווה ותל אביב.
וכן אותם קווים נותנים שירות גם לטירה וקלנסווה.
חברת קווים מפעילה קווים לנתניה וקו לאוניברסיטת חיפה.
ואפיקים קו המקשר בין העיר לכפר קאסם ובאקה.
במסגרת העבודה על המסילה המזרחית מתוכננת תחנת הרכבת השומרון – טייבה.
הפועל טייבה הייתה קבוצת הכדורגל הראשונה מן המגזר הערבי ששיחקה בליגה הבכירה של הכדורגל הישראלי.
נהר הטייברן הוא אחד הנהרות התת-קרקעיים של לונדון, אנגליה, הזורם אל התמזה.
מוצא הנהר בדרום המפסטד בצפונה של לונדון, משם הוא זורם דרומה, עובר דרך פארק סנט ג'יימס, נשפך אל האגם המצוי בפארק, ומשם זורם אל התמזה.
אין להתבלבל בינו לבין פלג הטייברן - אחד מיובלי הווסטבורן.
פלג הטייברן הוא אחד הנהרות התת-קרקעיים של לונדון המהווה את אחד מיובלי הנהר הווסטבורן.
הנהר אינו קשור לנהר הטייברן.
א-טייבה א-זועביה , הידוע בקיצור כ"טייבה" ורשמית כ"טייבה (בעמק)", הוא כפר ערבי-ישראלי השייך למועצה אזורית הגלבוע.
הכפר שוכן על רמת יששכר ומשתרע מסביב למעיין הנובע מנחל יששכר הזורם ממזרח לחלקו הדרומי של הכפר וחוצה אותו בחלקו הצפוני.
תושבי הכפר הם ערבים מוסלמים בני משפחת זועבי.
בני הכפר טוענים שהם גרים במקום כבר 250 שנה.
תרגום שמו של הכפר הוא 'הטובה'.
הערבים נהגו להמיר שמות יישובים קדומים שכללו את השורש ע.פ.ר.
("عفريت", שמשמעותו בערבית "שד"), לשם "טייבה" (שמשמעותו "מקום טוב").
יש המזהים כפר זה עם עפרה המקראית, עירו של גדעון בן יואש שנלחם במדיינים בעמק יזרעאל.
במרכז הכפר, סמוך למסגד, שרידים של מבצר צלבני.
יש המזהים אותו עם עפרבלא, בגלל הדמיון לשם עפרה.
הכפר מונה 240 משפחות ויש בו מרפאה, מוסדות חינוך לגיל הרך, בית ספר יסודי וכן מתקני ספורט ושעשועים.
כן פועלת ביישוב ספרייה שהיא סניף של ה"ספרייה האזורית הגלבוע".
ראש הוועד המקומי נכון לינואר 2009, הוא הישאם זועבי.
תושבי הכפר מתפרנסים מחקלאות, בניין ועבודה במפעלי האזור.
לבני חמולת זועביה היו יחסים טובים עם שכניהם היהודים ובמלחמת העצמאות נשארו רוב בני החמולה בכפריהם שהפכו לחלק ממדינת ישראל, בניגוד לרוב הכפרים באזור שהתפנו מיושביהם לקראת הפלישה הצפויה של צבאות ערב במאי 1948.
כיום, בכפר א-טייבה שומרים על מערכת יחסים טובה עם המדינה.
טייבה שייכת למועצה האזורית גלבוע, הכוללת יישובים יהודים וישובים ערבים.
במעריב פורסם כי בחגיגות שנת ה-60 למדינת ישראל לא החרימו תושבי הכפר את האירועים כמו רוב הציבור הערבי וכי במחווה יוצאת דופן צבעו מחדש את המסגד בצבעיו של דגל הלאום (כחול ולבן) המסגד אמנם היה צבוע בצבעים אלו מזה שנים, אך הוא נצבע מחדש לכבוד יום העצמאות.
מדינת ישראל הגדירה את הכפר כאזור עדיפות לאומית א'.
א-טייבה הוא כפר פלסטיני על כביש 449, באמצע הדרך בין יריחו לרמאללה, דרומית להר בעל חצור, בגובה 850 מ' מעל פני הים, משתייך לנפת רמאללה ואל-בירה.
ממערב לכפר הוקמה ההתנחלות הישראלית – עפרה.
א-טייבה הוא אחד מארבעת הכפרים (השכנים) שנקראים בשם בני סאלם.
שלושת האחרים הם: רמון, דיר ג'ריר וכפר מאלכּ.
בכפר חיים כ-1,340 תושבים, כולם נוצרים בני זרמים שונים (יוונים-אורתודוקסים, יוונים-קתולים ורומים-קתולים).
הפירוש המילולי של שם הכפר הוא: "הטובה".
ידוע כי הערבים נהגו להמיר בשם "טייבה" (שמשמעותו "מקום טוב") שמות יישובים קדומים שכללו את השורש ע-פ-ר, משום שפירוש המילה הערבית "عفريت" (עפרית) היא "שד"; לפיכך, מזהים החוקרים את הכפר עם מקומה של עפרה המקראית המוזכרת בספר יהושע כאחת מערי בנימין.
המסורת הנוצרית מזהה את הכפר עם היישוב אֶפְרַיִם (Ἐφραῒμ), מקום בו התגורר ישו עם תלמידיו לפני הגעתם לירושלים על-פי הברית החדשה, ולכן התקדש המקום והוקמו בו כנסיות ומוסדות נוצרים.
בפאתיו הדרום-מזרחיים של הכפר שוכנת כנסייה צלבנית על שם ג'ורג' הקדוש הבנויה על חורבות כנסייה ביזנטית.
חלק מהבניינים המודרניים נבנו על יסודות בתים מהמאה ה-5.
במאה ה-19 נערך ליד הכפר הקרב העיקרי בין שבטי הבדואים במלחמת קיס וימן.
החוקר הצרפתי ויקטור גרן ביקר בטייבה בשנת 1863, וכתב כי על אף שרבים מבתי הכפר היו חרבים בזמנו, גרים בו 800 איש, שרובם יוונים אורתודוקסים, ומיעוטם (60 איש) קתולים.
גרן מצא במקום מבנים עתיקים, את שרידי הכנסייה על-שם גאורגיוס הקדוש, מספר בורות מים ואסמים חצובים בסלע, ומערה בשם "מאר אליאס", שעל-פי מסורת נוצרית ומוסלמית מקומית, אליהו הנביא מצא בה מקלט בדרכו ליריחו.
גרן שב לטייבה בשנת 1870, כתב שהאוכלוסייה הקתולית בכפר התרחבה ל-128 איש, ותיאר את מוסדותיה ומנהיגיה.
ב-25 ביוני 2025 הגיעה לכפר קבוצה גדולה של מתנחלים חמושים.
הם הציתו בתים ומכוניות בטייבה ובכפר מאלכ, ובעימותי ירי בינם לבין התושבים נהרגו שלושה פלסטינים ונפצעו שבעה תושבים נוספים.
בחודש יולי 2025 אירעו מספר מקרים של הצתה מכוונת בסביבת מבני דת נוצריים עתיקים בכפר, בהם הצתה של בית קברות ופגיעה בכנסייה, שעל פי תיעוד ממצלמות אבטחה בוצעו על ידי אנשים שהגיעו מההתנחלויות הסמוכות לכפר.
בעקבות האירועים הגיע לכפר שגריר ארצות הברית בישראל, מייק האקבי, ואמר שמעשי חילול של מקומות פולחן הם "פשע" ו"מעשה טרור".
ב-28 ביולי 2025 נכנסו מתנחלים לכפר, הציתו כלי רכב וריססו כתובות נאצה.
בכפר שוכנת מבשלת בירה המייצרת מאז 1995 את "בירה טייבה", הבירה הפלסטינית הראשונה.
ביישוב מתקיים מאז 2005 פסטיבל בירה נודע, ואירופאים רבים השוהים בארץ (דיפלומטים, עיתונאים וכדומה) מגיעים אליו.
הפסטיבל השנתי מתקיים בסגנון אוקטוברפסט.
טייברן היה כפר במחוז מידלסקס, אשר במקום בו עמד ניצבת כיום מארבל ארץ' (קשת השיש) בווסטמינסטר שבלונדון.
הכפר נקרא על שם פלג הטייברן שזרם באזור (כיום הנהר זורם מתחת לפני הקרקע).
האתר ידוע כאתר ההוצאה להורג של הסיטי של לונדון משך שנים רבות.
הכפר היה אחד הכפרים במחוז הכנסייתי של מרילבון, שאף הוא נקרא על שם הנהר (שם האזור הוא קיצור של "כנסיית סנט מרי שליד נהר הטיבורן" - "St Mary's church by the bourne").
הכפר מוזכר בספר יום הדין, וככל הנראה עמד במקום בו ממוקם כיום קצהו של רחוב אוקספורד - צומת של שתי דרכים רומיות.
בשנות ה-30 וה-40 של המאה ה-13 הייתה האחוזה בבעלותו של גילברט דה סנדפורד, בנו של ג'ון סנדפורד, הצ'מברלין (שר החצר) של המלכה אלינור מקסטיליה, רעייתו של המלך הנרי השני.
בשנת 1236 נחתם הסכם בין הסיטי לבין סר גילברט לשימוש מימי פלג הטייבורן בסיטי, ונבנתה מערכת צינורות מים עשויה עופרת להעביר את המים אל העיר.
המים הוזרמו מהמקום בו ניצבת תחנת הרכבת התחתית של רחוב בונד, דרך הייד פארק של ימינו, ולעבר הכפר צ'רינג קרוס, ומשם המים הועלו במעלה גבעת לדגייט (באמצעות כלים שלובים) אל ברז ציבורי בצ'יפסייד.
טייברן שימש כאתר תלייה עד המאה ה-18. האסירים הוצאו מכלא ניוגייט שבסיטי, דרך כנסית סנט גיילס שבשדות ורחוב אוקספורד.
אירוע התלייה הראשון המתועד באתר הוא תלייתו של מנהיג העניים הפופולרי ויליאם פיץ אושברן בשנת 1196.
בשנת 1571 הוקם "עץ טייברן" (the Tyburn Tree) במפגש הדרכים.
עץ זה כלל משולש עץ שנתמך על ידי שלוש רגלים ואפשר ביצוע מספר תליות בו זמנית.
כך לדוגמה ב-23 ביוני 1649 נתלו 23 גברים ואישה אחת בשל היותם קתולים.
מיקום עץ התלייה נבחר בשל הדרך הראשית שעברה באתר, על מנת לסמל את המשפט האנגלי ואת הציות לחוק בעיר לונדון.
הקורבן הראשון שנתלה על העץ היה ד"ר ג'ון סטורי, נוצרי קתולי אשר סירב להכיר במלכותה של אליזבת הראשונה.
לימים נתלו על העץ גם ג'ון ברדשו, הנרי אירטון ואוליבר קרומוול אשר נתלו לאחר מותם, במצוות צ'ארלס השני כנקמה על כך שהורו על כריתת ראש אביו, צ'ארלס הראשון.
ההוצאות להורג היו פופולריות ביותר בלונדון, וקהל של אלפים מתושבי העיר נהר לצפות בהם.
תושבי הכפר טייברן נהגו להקים בסמוך לעץ התלייה מושבי עץ ולמכור כרטיסי צפייה במקומות הטובים.
מתועד מקרה בו התמוטט יציע המושבים והרג רבים מהצופים.
שם תאריך סיבה רוג'ר מורטימר, רוזן מארץ' 29 בנובמבר 1330 נתלה בלא משפט בשל ניסיון לקשור נגד המלך סר המפרי סטאפורד מגרפטון 8 ביולי 1486 תמך בריצ'רד השלישי; נתלה בלא משפט בהוראת הנרי השביעי.
מייקל אן גוף ותומאס פלאמאנק 24 ביוני 1497 מנהיגי המרד של קורנוול של 1497. פרקין וורבק 23 בנובמבר 1499 נתלה בעוון קשר.
טען להיותו אחד משני הנסיכים במצודה, ולזכותו לכתר במקום הנרי השביעי.
אליזבת בארטון "העלמה הקדושה מקנט" 20 באפריל 1534 הוצאה להורג בגין קשר; נזירה אשר ניבאה כי המלך הנרי השמיני ימות בתוך שישה חודשים אם יישא לאישה את אן בולן.
ג'ון הוטון, קדוש נוצרי 2 במאי 1535 סירב לתמוך בגירושין של הנרי השמיני עם קתרין מארגון.
תומאס קולפפר 10 בדצמבר 1541 ניהל רומן עם קתרין האוורד, רעייתו של הנרי השמיני.
קלפפר נתלה לאחר שראשו נכרת ממנו במצודת לונדון.
פרנסיס דרהאם אשר נשפט עמו, נתלה קודם לכן, ורק לאחר מכן בותרה גופתו בהתאם לגזר הדין.
המפרי ארונדל 27 בינואר 1550 מנהיג מרד ספר התפילה.
רוברט יוברט 28 בספטמבר 1666 הודה בכך שהצית את השרפה הגדולה של לונדון.
קלאוד דובל 21 בינואר 1670 שודד דרכים.
אוליבר פלנקט, קדוש נוצרי 1 ביולי 1681 ג'יין ווס 19 בדצמבר 1684 שוד דרכים ורצח ויליאם צ'אלונר 23 במרץ 1699 זייפן שנתפס על ידי סר אייזק ניוטון ג'ק שפרד "ג'נטלמן ג'ק" 16 בנובמבר 1724 גנב ידוע.
ג'ון אוסטין 3 בנובמבר 1783 שודד דרכים שהיה האחרון שנתלה בטייברן.
טיילר ג'רלד "טיי" בארל הוא שחקן וקומיקאי אמריקאי.
הוא ידוע בעיקר בשל תפקידו כפיל דאנפי בקומדיה של רשת ABC משפחה מודרנית.
על תפקיד זה הוא זכה ב-2011 וב-2014 בפרס אמי בקטגוריית שחקן המשנה הטוב ביותר בקומדיה, וב-2013 זכה בפרס גילדת שחקני המסך בקטגוריית השחקן הטוב ביותר בסדרה קומית.
בארל גדל בקליפורניה שבארצות הברית.
לפי הסדרה "מצא את שורשייך" התגלה שהוא דור חמישי לאישה ממוצא אפרו-אמריקאי שהייתה שפחה.
ב-1993 הוא קיבל מאוניברסיטת "Southern Oregon University" תואר ראשון בתיאטרון.
בעת לימודיו באוניברסיטה הוא עבד כמוזג ב"פסטיבל שייקספיר" באורגון.
בהמשך קיבל תואר שני באמנות מטעם אוניברסיטת המדינה של פנסילבניה.
בין עבודותיו הראשונות בתחום המשחק ניתן לכלול את הופעותיו בסרט בלאק הוק דאון ובהצגות מקבת' (ברודוויי), Corners (אוף ברודוויי), The Blue Demon, Burn This, ו-Show People.
הוא היה תסריטאי משני ושחקן בהפקה המקורית של הקומדיה The Red Herring O' Happiness שבוימה על ידי ראסל דיבל.
עבודותיו בתיאטרון כוללות גם הופעה וכתיבה בהצגה Babble לצד אחיו של בארל, דאנקן.
אחת מהופעותיו הראשונות של בארל בטלוויזיה הייתה כקצין מבחן בחוק וסדר: מדור מיוחד.
ב-2004 שיחק בסרט האימה "שחר המתים".
בהמשך הוא לוהק לתפקיד אוליבר בארנס, מנתח פלסטי רדוד עם כוונות טובות, בקומדיית המצבים של CBS, Out of Practice (2006).
הסדרה בוטלה לאחר זמן קצר.
לאחר ביטול הסדרה גילם בארל את אלאן ארבוס בסרט "פרווה: דיוקן דמיוני של דיאן ארבוס".
ב-2008 לקח בארל חלק כשחקן בסרט הענק הירוק המבוסס על קומיקס בעל אותו שם.
ב-2007 הוא שיחק בסרט אוצר לאומי: ספר הסודות ובקומדיית המצבים בחזרה אליכם, בה שיחק לצד פטרישיה היטון וקלסי גראמר, של רשת Fox.
בארל ידוע בעיקר בשל תפקידו בסדרה בת 11 העונות קומדיית המצבים של ABC משפחה מודרנית.
הסדרה התחילה ב-23 בספטמבר 2009, והסתיימה ב-8 באפריל 2020. הוא היה מועמד על תפקידו בסדרה לפרס אמי ב-2010, וזכה בפרס בשנה לאחר מכן.
היה מועמד עוד מספר פעמים וזכה בפרס זה שוב בשנת 2014.
בארל נישא להולי, בשנת 2000. הם התגוררו בניו יורק עד מעברם לסולט לייק סיטי ב-2008. בהמשך העתיק הזוג את מגוריו לדרום קליפורניה בשל עבודתו של בארל במשפחה מודרנית.
ב-18 במרץ 2010 דווח לתקשורת כי בארל ואשתו אימצו ילדה, פרנסס.
בארל הוא מעריץ מושבע של Oregon Ducks, פורטלנד טרייל בלייזרס וניו יורק מטס.
חוק וסדר (סדרת טלוויזיה, 2000)
הבית הלבן (סדרת טלוויזיה, 2001)
חוק וסדר: מדור מיוחד (סדרת טלוויזיה, 2002)
חוק וסדר (סדרת טלוויזיה, 2003)
פרווה: דיוקן דמיוני של דיאן ארבוס (2006)
אוצר לאומי: ספר הסודות (2007)
בחזרה אליכם (סדרת טלוויזיה, 2008)
משפחה מודרנית (סדרת טלוויזיה, 2009-2020)
גלן מרטין DDS (סדרת טלוויזיה, 2010)
יחידת גיבורי-העל (סדרת טלוויזיה, 2010)
טופ גיר (סדרת טלוויזיה, 2010)
טייארה הוא סרטו העצמאי של טומי לנג שהופק ב-2009. הסרט הראשון שביים הוא "טייארה", הסרט מועמד לפרס אופיר 2012 בקטגוריית הפרינג'.
זהו סרט פרידה של לנג מאשתו רותי שנפטרה מסרטן, לה מוקדש הסרט.
זהו סרט אוטוביוגרפי המספר על חייו של לנג אחרי מותה, על השאיפה לזוגיות חדשה בצל הגעגועים לבת הזוג שהלכה לעולמה.
הסרט היה פרויקט הגמר של לנג לתואר השני בקולנוע באוניברסיטת תל אביב.
הסרט מספר את סיפורו של פטר, אלמן טרי בן 60 (רוברט הניג), שמרגיע את נפשו בהטסת עפיפונים על שפת-הים (טייארה משמעו עפיפון) ומנסה לשקם את חייו.
פטר נפגש בסדרת דייטים לא מוצלחים ומייאשים, עד שהוא פוגש דרך חבר את נגה, עורכת דין גרושה (שלומית הגואל-טריגר), אם לנלי, ילדה בת שש עשרה (רוני פוקס) ומתפתחת ביניהם מערכת יחסים.
באותה עת הוא היה צריך להתמודד עם בנו רמי (דני לשמן) שמתמכר לסמים עם מות אמו ונעצר על ידי המשטרה.
בין אתרי הצילום היו ביתו של לנג וקברה האמיתי של אשתו.
הסרט מאוד נאמן לסיפור של החיים האמיתיים ומצולם בהתאם ללא תאורה מיוחדת, מה שעושה את זה מאוד ריאליסטי, על גבול התיעודי.
לנג הוא המפיק, הבמאי, התסריטאי ואיש השיווק של "טייארה", אחד משני הצלמים ואפילו הופיע בו בהופעת קמאו.
הסרט צולם במשך שמונה ימי צילום, בעזרת שני אנשי צוות: צלם (עופר פרג) ואיש קול (ליאור ששון).
בפוסט-פרודקשן פעל גם עורך (יונתן צור).
הסרט הוקרן במשך מספר חודשים בסינמטקים ברחבי ישראל.
לנג עורך הקרנות פרטיות עם הסרט בבתים פרטיים ובסופן נערך דיון עמו.
ב-2012 הופק סרט המשך לטייארה בשם "זוג או פרד".
מאיר שניצר, "קולנוע ישראלי עצמאי: חיים קרועים בתמונות", מעריב המגזין, 3 ביוני 2009.
לילי עבודי, "הסיפור המלא, בסרט", צומת השרון.
צפורה רומן, "לא קברתי את האהבה", לאשה, 1 ביוני 2009.
טיירוס ריימונד "טיי" קוב , הידוע בכינויו "האפרסק מג'ורג'יה", היה שחקן בייסבול במייג'ור ליג האמריקאי בין השנים 1928-1905. קוב שיחק 22 עונות בקבוצת דטרויט טייגרס, כאשר בשש השנים האחרונות שלו הוא שימש כמאמן-שחקן.
לאחר מכן, שיחק שתי עונות בפילדלפיה אתלטיקס ובה סיים את הקריירה.
ב-1936, נבחר קוב למחזור הראשון של היכל התהילה של הבייסבול, לצידם של ארבעה שחקנים נוספים.
במהלך קריירת המשחק שלו, קבע קוב כ-90 שיאי ליגה, כאשר בחלקם הוא מחזיק עד היום - ממוצע החבטות הגבוה ביותר אי פעם (366 או 367, תלוי במקור) ושיא הזכיות בתואר אלוף החבטות (11 או 12 פעמים, תלוי במקור).
חלק משיאיו החזיקו מעמד יותר מחצי מאה, כשביניהם מספר החבטות הגבוה ביותר (4,189 או 4,191), מספר המשחקים הרב ביותר (3,035) ומספר גנבות הבסיס הרב ביותר (892).
בנוסף, הוא השחקן הצעיר ביותר שחבט מעל 4,000 חבטות והשיג 2,000 ריצות.
מורשתו של קוב כאחד משחקני הבייסבול הטובים בכל הזמנים, נשארת לעיתים בצל עקב אישיותו הבעייתית שכללה בעיות אלימות, גזענות כלפי יהודים ושחורים וסגנון משחק אגרסיבי יתר על המידה.
קוב היה ידוע בגלישות הפרועות שלו לכיוון הבסיסים, כאשר רגליו מופנות קדימה וחודי הנעליים שלו עולות לכיוון השחקן היריב.
המוניטין שלו כאדם אלים במיוחד התחזק בעקבות שני הספרים שהוציא אל סטאמפ, עיתונאי וסופר שבילה עם קוב את ימיו האחרונים.
קוב נולד בשנת 1886 בנארווס, ג'ורג'יה - עיירת חקלאים ללא מעמד רשמי.
הוא היה הבכור מבין שלושה ילדים שנולדו לוויליאם הרשל קוב (1863-1905) ולאמנדה צ'יטווד קוב (1871-1936).
את שנתו הראשונה בליגת בייסבול מסודרת, העביר קוב במספר קבוצות קטנות.
לאחר מכן, החל לשחק בליגה של טנסי-אלבמה, שם זכה לחוזה של 50 דולר לחודש.
באוגוסט 1905, לאחר שהופיע בכתבה בעיתון המקומי של אטלנטה, נמכר קוב לקבוצת דטרויט טייגרס מהאמריקן ליג תמורת 750 דולר.
ב-8 באוגוסט של אותה שנה, אמו של קוב ירתה למוות באביו עם אקדח שהוא רכש עבורה.
רישומי בית משפט העלו כי אביו של קוב חשד כי אשתו בוגדת בו והחליט לתפוס אותה בשעת מעשה.
האם - שחשבה שמנסים לפרוץ לביתה, פעלה מתוך הגנה עצמית והרגה את בעלה.
בתחילה היא הואשמה ברצח, אך ב-31 במרץ 1906 זוכתה מאשמה.
בשנים שעברו, ייחס קוב את משחקו הפרוע לאביו המנוח בכך שאמר: "עשיתי את זה בשביל אבא שלי.
הוא לא זכה לראות אותי משחק ...
אבל אני ידעתי שהוא מתבונן בי, ואני אף פעם לא אכזבתי אותו."
שלושה שבועות לאחר מות אביו, קוב ערך את הופעת הבכורה שלו בטייגרס.
הוא היה בן 18 באותם ימים - השחקן הצעיר ביותר בליגה, בהפרש של כמעט שנה מהצעירים האחרים.
למרות שחבט בממוצע בינוני של 240. ב-41 משחקים, זכה קוב לחוזה משודרג (1,500 דולר בחודש) ב-1906. בשנתו השנייה, הפך קוב לשחקן השדה החיצון הפותח של הטייגרס וחבט לממוצע של 316. ב-98 משחקים - שיא ליגה לשחקן בן 19, שנשבר מאוחר יותר על ידי מל אוט.
לאחר שהועבר לצד הימני של השדה החיצוני, הוביל קוב את הטייגרס לשלוש אליפויות ליגה, אך הפסיד עם הקבוצה בכל שלושת גמרי הוורלד סיריס.
מאז, לא זכה קוב לשחק עוד פעם בוורלד סיריס.
בגיל 20 הוא היה לשחקן הצעיר ביותר שזכה בתואר אלוף החבטות של הליגה והחזיק בשיא זה עד שנת 1955. בספטמבר של אותה שנה, החל קוב מערכת יחסים עם חברת קוקה-קולה, שנמשכה עד סוף חייו.
במותו, החזיק קוב ב-20,000 מניות של החברה והיה בעלים של מפעלים בקליפורניה, איידהו ואורגון.
בנוסף, שימש קוב כדובר של החברה בפרסומותיה.
בעונה שלאחר מכן, חבט קוב לממוצע של 324. (ראשון בליגה), אך דטרויט הובסה 4-1 בוורלד סיריס על ידי שיקגו קאבס.
באוגוסט של עונה זו, התחתן קוב עם שרלוט (צ'ארלי) מריון לומבארד - ביתו של ראש עיריית אוגוסטה.
ב-1909 זכה קוב בתואר הכתר המשולש (Triple Crown), המוענק לשחקן שמוביל את הליגה גם בממוצע חבטות, גם ב-RBI וגם בהום ראנס.
בסוף העונה הפסידו קוב והטייגרס בגמר הוורלד סיריס לפיטסבורג פיירטס בשבעה משחקים, כשבמהלכם חובט קוב לממוצע נמוך של 231.
לקראת סוף עונת 1910, קוב הוביל ב-004. על פני נאפ ליואי בקרב על תואר החובט המצטיין.
הוחלט שהפרס לזוכה יהיה רכב של חברת צ'למרס.
קוב ישב בחוץ במהלך המשחקים האחרונים כדי לשמור על הממוצע הגבוה שלו, ואילו ליואי חבט שמונה פעמים במהלך double header (צמד משחקים המשוחקים זה אחר זה באותו יום).
מאוחר יותר הופצה שמועה, שמאמן היריבה מול ליואי איפשר לו לחבוט מספר רב של פעמים מכיוון שלא חיבב את קוב.
לאחר המשחק, ממוצעו של קוב היה עדיין גבוה יותר משל ליואי.
אולם, לאחר בדיקה חוזרת התגלה כי אחד ממשחקיו של קוב נספר פעמיים - נתון שהעלה את ליואי למקום הראשון.
כתוצאה מהתקרית, החליט נשיא האמריקן ליג לשמש כמתווך בין השניים.
הוא החליט כי קוב הוא הזוכה הסופי של אליפות החבטות, אך נשיא חברת צ'למרס החליט להעניק את הפרס גם לקוב וגם לליואי.
שנת 1911 הייתה שנה טובה מאוד עבור קוב, כשבמהלכה הוא קבע רצף של ארבעים משחקים עם לפחות חבטה אחת מוצלחת.
למרות הרצף המוצלח, קוב פיגר ב-009. אחר ג'ו ג'קסון בקרב על תואר החבטות.
בין קוב וג'קסון הדרומיים שררה חברות בתוך המגרש ואף מחוצה לו.
את הקרבה הזו ניצל קוב לטובתו.
במהלך משחק נגד קבוצתו של ג'קסון, קליבלנד נאפס, התעלם קוב מג'קסון כאשר האחרון ניסה לדבר עמו.
כאשר ג'קסון התעקש, קוב התפרץ עליו בכעס - דבר שגרם לג'קסון לתהות מה יכול היה לעצבן את קוב.
קוב טען לאחר מכן שקרב מוחות זה גרם לג'קסון לרדת לממוצע סופי של 408., ואילו קוב עלה לממוצע של 420.
בסוף שנה זו, הוביל קוב את הליגה בחבטות (248), ריצות (147), RBI וגנבות בסיס (87).
הוא סיים את העונה עם שמונה הום ראנס (שני בליגה) וקטף לראשונה את תואר ה-MVP של האמריקן ליג.
במהלך עונת 1912, החל ויכוח מילולי בין קוב לבין אחד מאוהדי היריבה.
השניים החליפו עלבונות זה עם זה, כשהשיא היה קריאתו של האוהד לעבר קוב במילים "חצי-כושי".
ככשמע קוב את הדברים, ביקש להרחיק את האוהד מהמגרש, אך לא ננקטה כל פעולה.
בסופו של דבר, לאחר סיום האינינג השישי, תיפס קוב לעבר היציע והחל להכות את האוהד, שהתברר כי היה מחוסר ידיים.
כאשר הצופים צעקו עליו שיפסיק, משום שלאוהד אין ידיים, השיב קוב: "לא אכפת לי אם הוא לא קיבל רגליים".
בעקבות תקיפת האוהד, השעתה הנהלת הליגה את קוב.
כמחאה על השעייתו של כוכב הקבוצה ועל חוסר ההגנה של שחקנים מפני אוהדים, החליטו שחקני הטייגרס לשבות מהמשחק מול פילדלפיה.
במהלך משחק זה, הפסידו הטייגרס 4-2 לאחר שהחליפו את ההרכב הפותח בשחקני מכללות ובשני מאמנים.
השביתה הסתיימה כאשר קוב הפציר בחבריו לקבוצה לחזור לשחק.
לדבריו, אירוע זה הוביל להיווצרות של "איגוד שחקני הבייסבול", גרסה מוקדמת של מה שמכונה היום ארגון שחקני המייג'ור ליג בייסבול.
קוב, במהלך הקריירה שלו, היה מעורב בתקריות אלימות רבות, הן על המגרש והן מחוצה לו.
פעם אחת הוא רב עם השופט בילי אוונס, והשניים הפסיקו להרביץ רק אחרי שקהל הצופים הפריד אותם זה מזה.
פעם סטר לנער מעלית שחור בבית המלון בו התאכסן על היותו "שחצן".
כשאחד השומרים, גם הוא שחור, התערב, שלף קוב סכין ודקר אותו בבטנו.
העניין יושב אחר כך מחוץ לכותלי בית המשפט.
בעונת 1915 קבע קוב את שיא גנבות הבסיס לשחקן בעונה אחת - 96 גנבות.
השיא החזיק מעמד כמעט חמישים שנה ונשבר רק בשנת 1962 על ידי מורי ווילס.
רצף חמש הזכיות של קוב בתואר אלוף החבטות של הליגה הסתיים בשנה שלאחר מכן, כאשר קוב חבט לממוצע של 371. ואילו טריס ספיקר חבט לממוצע של 386.
ב-1917 קבע קוב רצף של 35 משחקים עם לפחות חבטה אחת מוצלחת, ובכך היה לשחקן היחיד בהיסטוריה שקבע שני רצפים של לפחות 35 משחקים עם חבטה אחת.
במהלך הקריירה שלו, הוא קבע שישה רצפים של לפחות עשרים משחקים עם חבטה אחת - נתון שמציב אותו במקום השני אי פעם (שני רק לפיט רוז, שקבע שבעה רצפים).
באוקטובר 1918 התגייס לצבא ארצות הברית, ונשלח למפקדת חיל המשלוח בשומון, צרפת.
קוב שירת 67 ימים מעבר לים, כשאחריהם הוא זכה ל"שחרור של כבוד" וחזר לארצות הברית.
במהלך שירותו קיבל קוב דרגת קפטן, ושירת תחת פיקודו של נשיא קבוצת סנט לואיס קרדינלס, מייג'ור בראנץ' ריקי.
תחת חיל זה שירתו גם כוכבי בייסבול אחרים, דוגמת כריסטי מת'יוסון וג'ורג' סיסלר.
רובם הוצבו בחטיבות האש והגז של החיל הכימי, שם הוכשרו החיילים להגנה ממתקפות כימיות על ידי חשיפתם לתאי גז בתנאים מבוקרים.
לאחר מספר שנים, התברר שהחשיפה לגז היא זו שגרמה להתפרצות השחפת אצל כריסטי מת'יוסון, ובסופו של דבר למותו בערב הוורלד סיריס 1925.
ב-19 באוגוסט 1921, במהלך המשחק השני של ה-double header נגד בוסטון רד סוקס, חבט קוב את החבטה ה-3,000 שלו.
הוא עשה זאת בגיל 34, ועד היום הוא השחקן הצעיר ביותר שהגיע להישג זה.
בנוסף, הוא השחקן שעשה זאת במספר ניסיונות החבטה (at-bats) הקטן ביותר - 8,093.
בשנת 1920, מיד עם מעברו לניו יורק יאנקיז, החל בייב רות' לבסס את עצמו כחובט חזק ועוצמתי - תכונה שקוב לא ניחן בה.
כאשר הטייגרס הגיעו לראשונה לניו יורק על מנת לשחק מול היאנקיז, העיתונים הציגו את המפגש כעימות בין שני הכוכבים שכל אחד מהם ייצג סגנון משחק שונה.
בסופו של המפגש, ידו של רות' הייתה על העליונה לאחר שחבט שלושה הום ראנס וטריפל אחד (חבטה לבסיס שלישי), ואילו קוב חבט רק סינגל אחד (חבטה לבסיס ראשון).
בזמן שהפופולריות של רות' עלתה, קוב החל לסבול מעוינות רבה מצד אנשי הבייסבול.
הוא ראה ברות' לא רק איום על סגנון המשחק שלו, אלא גם לסגנון החיים שלו.
בעוד קוב הטיף לסגפנות, רות' זלל נקניקיות, בירה ונשים.
אך מה שהכעיס אותו ביותר על רות' הוא שלמרות ההתעלמות המוחלטת של רות' למצבו הפיזי ולבייסבול המסורתי, הוא עדיין היווה הצלחה מדהימה ומשך אוהדים למגרשי הבייסבול במספרי שיא.
במשך מספר שנים, ראה קוב איך כל ההילה שהייתה סביבו נגזלת על ידי הכוכב החדש - רות'.
הוא החליט לשנות את סגנון המשחק, ולהתחיל לחבוט הום ראנס אל מעבר לגדר.
ב-5 במאי 1925, בשעה שישב על ספסל הטייגרס, סיפר קוב לכתבים כי הוא הולך לחבוט בפעם הראשונה בקריירה שלו מחוץ לגבולות המגרש.
באותו יום, הוא חבט שש חבטות משישה ניסיונות - שני סינגלים, דאבל אחד ושלושה הום ראנס.
סך 16 הבסיסים שאליהם חבט באותו משחק, היוו שיא באמריקן ליג עד שנת 2012. בשני המשחקים הבאים חבט קוב לחמישה הום ראנס, והשווה את שיא הליגה משנת 1884. לאחר סיום סדרות המשחקים הללו, חזר קוב לסגנון המשחק הישן, שכלל המון חבטות הקרבה ומהלכי "הכה ורוץ".
בתגובה למשחקו של קוב, הגיב רות': "יכולתי לסיים עם ממוצע קריירה של 600., אבל הם היו רק סינגלים.
האנשים משלמים כדי לראות אותי חובט הום ראנס".
למרות היריבות, כנשאל ב-1930 מיהו החובט הטוב ביותר שהוא ראה, ענה קוב: "אי אפשר לנצח את בייב.
לאף אחד לא היה השילוב של הכוח והעין כמו לרות'".
בעונת 1921, החליט בעלי הטייגרס - פרנק נאבין, למנות את קוב למנג'ר הקבוצה.
ההחלטה הפתיעה את עולם הבייסבול, כי למרות שקוב היה שחקן מצוין, הוא לא היה אהוב בקרב אנשי קהילת המשחק ואפילו לא בקרב חבריו לקבוצה.
בנוסף, הוא הציב רף כל כך גבוה, שרוב השחקנים שלו לא יכלו לעמוד בו.
ב-1922, השווה קוב את שיאו של ווילי קילר, בכך שהשיג ארבעה משחקים בעונה כשבכל אחד מהם הוא חבט לפחות חמש חבטות.
מאז השיא הושווה על ידי שלושה שחקנים נוספים.
ב-10 במאי 1924, נערך טקס לכבודו של קוב על 21 שנים בבייסבול המקצועני.
באירוע נכחו למעלה ממאה מכובדים ואנשי בייסבול, ובו הוענקו לקוב 21 ספרים - אחד על כל שנה בענף.
באותה עונה, הגיע קוב הכי קרוב לזכייה באליפות האמריקן ליג, אך הטייגרס סיימו במקום השלישי.
הם פיגרו בשישה ניצחונות אחרי הזוכה - וושינגטון סנטורס.
שנתיים לפני כן, הם גם סיימו במקום השלישי, אך במרחק של 16 ניצחונות מהיאנקיז.
את האחריות לכישלונו כמאמן, הטיל קוב על נאבין, בטענה שהאחרון חוסך בכסף שיכול היה למשוך שחקנים איכותיים לקבוצה.
בסוף עונת 1925, שוב התחרה קוב על תואר אלוף החבטות של הליגה, הפעם עם חברו לקבוצה - הארי היילמן.
במשחק האחרון של העונה, נגד סנט לואיס, חבט היילמן שש חבטות מוצלחת וסיים את העונה עם ממוצע של 393. קוב לעומתו, סיים עם ממוצע נמוך במקצת (389.), והפסיד את התואר.
באותו משחק הגישו קוב ומנג'ר סנט לואיס, ג'ורג' סיסלר, את האינינגים האחרונים, כאשר קוב מצליח לקבוע אינינג מושלם (אינינג בו אף חובט אינו מצליח להגיע לבסיס).
בנובמבר 1926, לאחר 22 שנים בליגה, הודיע קוב על פרישה ממשחק פעיל.
זמן קצר לאחר מכן גם טריס ספיקר, המאמן-שחקן של קליבלנד אינדיאנס, הודיע על פרישתו.
הפרישה של שניים מגדולי השחקנים בליגה עוררה סקרנות רבה, והתברר שהשניים אולצו לפרוש עקב טענות על מכירת משחק מצדו של דאץ' ליאונרד - מגיש ששיחק תחת קוב.
ליאונרד טען שקוב וספיקר הימרו על המשחק של קבוצותיהם (הטייגרס והאינדיאנס) ב-25 בספטמבר 1919. ליאונרד ניסה להוכיח את האשמה באמצעות מכתבים שהם כתבו לו, ובו סיפרו על המקרה.
קוב וספיקר הוזמנו לפגישה חשאית עם קומישינר הליגה, כאשר בפגישה השנייה שלהם - עם מנהלי הליגה, השניים אולצו לפרוש.
עם זאת, השמועות החלו להתפשט ובעקבותיהן נערכה פגישה שלישית, בה סירב ליאונרד להשתתף.
לאחריה, הודה קוב בכתיבת המכתבים אך סיפר שהיה מדובר בהימורי סוסים ולא במשחקי הליגה.
בנוסף, הוא טען שליאונרד פרסם את המכתבים משום שרצה לנקום בו, לאחר ששחרר אותו מהקבוצה.