tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כשנשאל על ידי מראיין מהעיתון "Austin-American Statesman" אם יסכים ללחוץ יד לנשיא טראמפ, הוא השיב "לעזאזל לא".
למחרת יום הבחירות כתב קסר, "המון אנשים, כולל דונלד טראמפ, קוראים היום לריפוי ואחדות.
בשנת 2020, קסר נבחר פעם נוספת למועצת העיר אוסטין.
בנובמבר 2020 התפרסמה בעיתון "Austin Monthly" הכתבה "למה גרגוריו קסר הוא העתיד של הפוליטיקה של טקסס".
קסר שקל להתמודד בבחירות לסנאט של טקסס, אך לבסוף ויתר על הרעיון.
כחבר מועצת העיר אוסטין, הוביל קסר את המאמצים בנושאי דיור בר-השגה, דמי מחלה, והעלאת שכר המחיה, התארגנויות דיירים, זכויות מהגרים, רפורמות במשפט הפלילי ואחריותה של המשטרה.
הוא היה הנציג הראשון של מחוז 4 של אוסטין.
מספר הילדים במחוז הוא הגבוה ביותר מבין מחוזות העיר.
בנוסף, 70% מאוכלוסיית המחוז אינה לבנה, ו-30% מתושביו אינם אזרחי ארצות הברית.
רוב התושבים במחוז הם לטינים ויש בו את האוכלוסייה האפרו-אמריקאית השנייה בגודלה מבין עשרת המחוזות של אוסטין.
שיעור העוני במחוז הוא הגבוה ביותר ביחס לשאר המחוזות.
קסר התפטר אוטומטית ממועצת העיר עם הכרזתו על התמודדות לבית הנבחרים של ארצות הברית.
ב-4 בנובמבר 2021, הכריז קסר על מועמדותו לבית הנבחרים כנציגו של מחוז הקונגרס ה-35 של טקסס.
במהלך הבחירות המקדימות, הוא זכה לתמיכתם של פרוגרסיבים בולטים, ביניהם הסנאטורים ברני סנדרס ואליזבת וורן, חברת בית הנבחרים אלכסנדריה אוקסיו-קורטז, וכן ראש עיריית אוסטין סטיב אדלר.
קסר זכה בפריימריז של המפלגה הדמוקרטית ב-1 במרץ 2022, עם כ-60% מהקולות.
בנאום הניצחון שלו, הוא קשר את ניצחונו לתנועה הפרוגרסיבית הכוללת, ואמר: "הבחירות האלה היו עלינו, כוחו של העם וכוח התנועה שלנו.
בואו נחגוג את התנועה הפרוגרסיבית בטקסס".
בהתחשב בנטייה החזקה של המחוז לצד הדמוקרטי, ניצחונו של קסר בפריימריז נחשב כשווה ערך לזכייה בבחירות עצמן.
"הטקסס טריביון" כתב שהוא צפוי להיות "בין חברי הקונגרס הפגרוגרסיביים ביותר ששירתו מטקסס אי פעם".
ב-8 בנובמבר 2022 ניצח קסר בבחירות הכלליות, והביס את המועמד הרפובליקני, דן מקווין, עם זכייתו ב-73% מהקולות.
גרגורי אלן קורסטין , המוכר תחת השם גרג קורסטין (Greg Kurstin), הוא מפיק מוזיקלי, רב-נגן ופזמונאי יהודי אמריקאי.
הוא זכה בתשעה פרסי גראמי, כולל מפיק השנה, לא קלאסי ב-2017 ו-2018, וכן כתב ארבעה שירים שהגיעו לראש בילבורד הוט 100.
קורסטין שיתף פעולה עם אדל ביצירת אלבומיה 25 ו-30. הוא כתב והפיק את "Easy on Me", הסינגל הראשון מ-30, שנכנס לבילבורד הוט 100 רק חמש שעות לאחר יציאתו ושבר שיא כל הזמנים בספוטיפיי עם 24 מיליון השמעות ב-24 השעות הראשונות.
הוא גם היה שותף לכתיבה והפקתו של הסינגל "Hello" של אדל.
למעט אדל, הוא כתב והפיק שירים גם לסיה, קלי קלרקסון, הלסי, מארן מוריס, דיידו, בק, פול מקרטני, פינק, לילי אלן, הארי סטיילס ופו פייטרס.
גרגוריו בלטראן "גרג" לופז הוא פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס הרביעי של מדינת קולורדו מיולי 2024 עד ינואר 2025. לופז שירת בעבר כראש עיריית פארקר שבקולורדו וכמנהל מדינתי בסוכנות לעסקים קטנים של ארצות הברית.
לופז, דור שלישי למשפחה אמריקאית-מקסיקנית, גדל באירווינג שבטקסס עם הורים וסבים שהיו עובדי חווה חקלאית.
עם סיום לימודיו התיכוניים התגייס לופז לחיל האוויר של ארצות הברית והשתמש בהטבות השירות הצבאי כדי לשלם על לימודי תעודה במנהל עסקים באוניברסיטת המדינה של ניו מקסיקו אלאמוגרדו.
בשנים 1983–1987 שירת בחיל האוויר האמריקאי בתור מומחה נשק בבסיס חיל האוויר הולומן שבדרום ניו מקסיקו.
בתפקיד זה הכין מטוסים לטיסה, ואת שירותו סיים לאחר פגיעה משמעותית בשמיעתו בעקבות עבודתו במסלולי המראה.
בשנת 1987 עברו לופז ורעייתו ליסה לקולורדו.
בשנת 1992 נבחר לופז בן ה-27 לראש עיריית פארקר, מטעם המפלגה הדמוקרטית.
זמן קצר אחר כך, ב-1994, שינה את זהותו הפוליטית והצטרף למפלגה הרפובליקנית.
ב-2008 מונה לופז בידי נשיא ארצות הברית ברק אובמה למנהל אזור קולורדו בסוכנות לעסקים קטנים של ארצות הברית.
הוא כיהן בתפקיד זה עד 2014. בשנת 2020 הגיע לפתחה של מחלקת המשפטים של ארצות הברית תיק אזרחי נגד לופז בטענה כי ניסה להשפיע שלא כדין על עמיתיו לשעבר בסוכנות, לאחר שעזב את תפקידו.
המקרה חג סביב דואר אלקטרוני ושתי שיחות טלפון בהם ביקש מעמית לשעבר "טובה" בסגירת עסקה.
לבסוף שילם לופז 15 אלף דולר אמריקני כדי ליישב את התיק.
במהלך בחירות 2016 התמודד לופז למועמדות המפלגה הרפובליקנית לסנאט של ארצות הברית בקולורדו, אך פרש בטרם יום הבחירות.
בבחירות 2018 התמודד לראשונה לתפקיד מושל קולורדו; הוא סיים במקום השלישי בבחירות המקדימות של הרפובליקנים עם 13.2% מהקולות.
בבחירות 2022 שב והתמודד על המשרה.
הוא הצהיר כי בכוונתו להוציא הפלות מחוץ לחוק, הכחיש שינויי אקלים, וטען כי הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2020 נגנבו מידיו של דונלד טראמפ.
הוא הפסיד בפריימריז להיידי גנאהל בפער של 7%.
לאחר התפטרותו של חבר הקונגרס קן באק מבית הנבחרים של ארצות הברית, נבחר לופז למועמד המפלגה הרפובליקנית בבחירות המיוחדות לבית הנבחרים במחוז הקונגרס הרביעי של קולורדו.
הוא זכה במועמדות בסיבוב שישי של הצבעות בוועדה מסדרת כשהוא גובר על נציב מחוז לוגאן ג'רי זוננברג עם 51 קולות, לעומת 46 קולות ליריבו.
בבחירות הכלליות ניצב בפני מועמדת המפלגה הדמוקרטית טרישה קלווארזדה ומועמדת המפלגה הליברטריאנית האנה גודמן.
הוא גרף 58.40% מקולות הבוחרים ונבחר לבית הנבחרים האמריקאי ב-25 ביוני 2024.
ב-8 ביולי 2024 לופז הושבע לתפקידו.
עוד בטרם נבחר למועמדות מפלגתו הודיע לופז כי לא יתמודד לתקופת כהונה מלאה בבחירות 2024. כהונתו תמה עם התפזרות הקונגרס ה-118 של ארצות הברית.
גרג קוודר הוא במאי קולנוע, תסריטאי ומפיק אמריקאי.
קוודר גדל בפורט וורת', טקסס ולמד באוניברסיטת טקסס A&M, שם למד בתחילה תואר בחשבונאות לפני המעבר לשיווק.
התשוקה שלו לספר סיפורים הובילה אותו ליצירת סרטים, שם הוא התמקד בעקביות בנרטיבים החוקרים קשרים אנושיים וקהילות מיעוטים.
בשנת 2016, קוודר ערך את הופעת הבכורה שלו בבימוי עם המותחן "Transpecos", שהוקרן בבכורה בפסטיבל הסרטים South by Southwest וזכה בפרס הקהל.
בשנת 2021, קוודר הוא היה שותף לכתיבה ולהפקת סרט הדרמה "רוכב המרוצים" , שהוצג בבכורה בפסטיבל סאנדנס וזיכתה את קליפטון קולינס ג'וניור בפרס מיוחד של חבר השופטים לשחקן הטוב ביותר.
הסרט הוכר גם על ידי המועצה הלאומית לביקורת כאחד מ-10 הסרטים העצמאיים המובילים של 2021.
בשנת 2023, קוודר ביים והיה שותף בכתיבת הסרט "סינג סינג", שהוקרן בבכורה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של טורונטו.
העלילה מתמקדת בקבוצת אנשים כלואים המשתתפת בתוכנית תיאטרון, המשלבת שחקנים מקצועיים כמו קולמן דומינגו עם בוגרי התוכנית "שיקום דרך האמנויות".
הסרט זכה לשבחי המבקרים על הגילום האותנטי שלו ונרכש על ידי A24 ליציאת קולנוע.
בשנת 2025, קוודר, יחד עם הכותבים השותפים קלינט בנטלי, קלרנס מקלין וג'ון "דיווין ג'י" ויטפילד, היה מועמד לפרס האוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר עבור הסרט.
פרסשנהקטגוריהעבורתוצאהמקורפרס אוסקר2025התסריט המעובד הטוב ביותר"סינג סינג"פרס באפט"א לקולנוע2025התסריט המעובד הטוב ביותר"סינג סינג"פרס גות'הם2025התסריט המעובד הטוב ביותר"חלומות רכבת"פרס איגוד מבקרי הקולנוע האמריקאי2026התסריט המעובד הטוב ביותר"חלומות רכבת"פרס סטלייט2025הבמאי הטוב ביותר"סינג סינג"התסריט המעובד הטוב ביותר
גרגורי בוריסוביץ' אדמוב (שם אמיתי - אברם בורוכוביץ' גיבס, ברוסית: Абрам Борухович Гибс, 18 במאי 1886 - 14 ביוני 1945) היה סופר מדע בדיוני יהודי סובייטי.
נולד בעיר חרסון (אף כי יש גם מקורות הטוענים שנולד בז'יטומיר), בשם אברם גיבס, הילד השביעי למשפחת פועלים יהודית עניה.
הוא אף גורש מבית הספר שנה לפני הסיום, משום שהוריו לא יכלו לממן את גמר לימודיו.
החל מגיל 15 הצטרף לפעילות מהפכנית במסגרת המפלגה הקומוניסטית הבולשביקית וב-1906, בן עשרים, הוגלה בשל כך לארכנגלסק שבצפון רוסיה.
גיבס לא נשאר במקום גלותו זמן רב.
הוא ברח משם לסנקט פטרבורג, המשיך בה בפעילותו המהפכנית ואחר כך חזר לחצי האי קרים, לסבסטופול, שם נשפט ונידון שוב על ידי שלטונות הצאר בשל פעילותו במפלגה הקומוניסטית, הפעם לשלוש שנות מאסר.
כשהשתחרר מהכלא ב-1911 כבר היה בן 25 והפנה את מרצו לפעילות עיתונאית, אף כי גם היא הייתה בשלב זה בעלת אוריינטציה מהפכנית במידה מסוימת.
הוא החל לכתוב לעיתון סוציאל-דמוקרטי בשם יוג (דרום), שיצא לאור בחרסון מחוז הולדתו ומהר מאוד הפך לעורך העיתון.
הקריירה העיתונאית הזו נמשכה גם לאחר מהפכת אוקטובר.
סיפורים קצרים החל גרגורי אדמוב לפרסם החל משנת 1930, בשמו הספרותי, והבמה הספרותית הראשונה שלו הייתה המגזין "ידע הוא כוח" (Znanie-Sila).
כעבור שנים אחדות החל לכתוב גם ספרים.
מרבית יצירתו הייתה של סיפורי מדע בדיוני ריאליסטיים וטכנולוגיים של העתיד הקרוב.
הוא נפטר במוסקבה ביוני 1945. בנו, ארקדי אדמוב (1920–1991) היה סופר, נודע בזכות עצמו בברית המועצות, בעיקר בשל ספרי הבלשים והמתח, אשר כתב.
מנצחי המעמקים הופיע בשנת 1937 בברית המועצות.
סודם של שני אוקיינוסים הופיע בשנת 1939 בברית המועצות וב-1956 אף נעשה על בסיסו סרט קולנוע.
גירוש האדון פורסם בשנת 1946 בברית המועצות.
ספר זה יצאה לאור לאחר מות המחבר.
גרגור (גריגורי) פיאטיגורסקי , היה צ'לן יהודי-רוסי.
גרגור פיאטיגורסקי נולד בייקטרינוסלב והחל ללמוד נגינה בכינור ובפסנתר
אחרי שראה צ'לו ושמע את צליליו, גמר אומר להיות לצ'לן ואף בנה לו צ'לו צעצוע בשני מקלות.
את הצ'לו האמיתי הראשון שלו קיבל בגיל שבע.
הוא זכה במלגת לימודים לקונסרבטוריון של מוסקבה והשתכר למחייתו בנגינה בבתי קפה מקומיים.
אחרי המהפכה הרוסית החל לנגן ברביעייה קאמרית ובגיל 15 הצטרף לתזמורת תיאטרון בולשוי במוסקבה.
השלטונות הסובייטיים לא איפשרו לו לצאת מגבולות המדינה להמשיך בלימודיו, ועל כן הצטרף לחבורת אמנים, שעברה את הגבול אל פולין בגנבה, בתוך קרונות בקר.
שומרי הגבול גילו אותם ופתחו ביריות והצ'לו של פיאטגורסקי נפגע, אך הוא ויתר חברי הקבוצה נחלצו ללא פגע.
בגיל 18 למד לתקופה קצרה בברלין ובלייפציג וניגן בשלישייה בבית קפה רוסי לפרנסתו.
בין באי הקפה היו הצ'לן עמנואל פויירמן והמנצח וילהלם פורטוונגלר.
לאחר ששמעו את נגינתו, הזמינו פורטוונגלר להיות צ'לן ראשי בתזמורת הפילהרמונית של ברלין.
בשנות ה-30 הוא ניגן בפריס.
בשנת 1929 ביקר לראשונה בארצות הברית, שם ניגן בתזמורת פילדלפיה בניצוח לאופולד סטוקובסקי ובתזמורת הפילהרמונית של ניו יורק בניצוח וילם מנגלברג.
בינואר 1937 נשא לאישה באן ארבור, מישיגן את ז'קלין דה רוטשילד, בת למשפחת רוטשילד, הבנקאים העשירים מצרפת.
בסתיו של אותה שנה, לאחר שובם לצרפת, נולדה ביתם הבכורה, יפטה.
לאחר הכיבוש הנאצי במלחמת העולם השנייה, נמלטה המשפחה מצרפת והשתקעה באליזבטאון בהרי אדירונדאקס בצפון מזרח מדינת ניו יורק.
בנם יורם נולד שם בשנת 1940.
פיאטיגורסקי הרבה להקליט ברביעייה, שכללה את ארתור רובינשטיין, יאשה חפץ וויליאם פרימרוז ונהנה מנגינת מוזיקה קאמרית באופן פרטי, עם ולדימיר הורוביץ ונתן מילשטיין.
משנת 1941 עד 1949 היה ראש מחלקת הצ'לו במכון קרטיס למוזיקה בפילדלפיה.
בתחילת 1949, היה בין הנגנים שאיימו בחרם על התזמורת הסימפונית של שיקגו, אם תזמין את וילהלם פורטוונגלר, ששיתף פעולה עם הנאצים, לנצח על התזמורת.
בשנות ה-50 ניגן עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית.
בשנים הבאות לימד גם בטנגלווד, באוניברסיטת בוסטון ובאוניברסיטת דרום קליפורניה, שם נשאר עד מותו מסרטן הריאות בלוס אנג'לס, קליפורניה.
בשנת 1970 ביקר בישראל ביחד עם ישה חפץ ושניהם נגנו עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית את הקונצ'רטו הכפול של ברהמס עם התזמורת, ללא מנצח.
פיאטיגורסקי היה בעליהם של שני צ'לי סטרדיוואריוס, צ'לו "באטה" וצ'לו "בודיו".
השמועה אומרת, שהמורה הדגול לכינור, איוון גלאמיאן, תיאר פעם את פיאטיגורסקי כגדול הקשתנים בכל הזמנים.
פיאטיגורסקי נהנה גם ממשחק שחמט.
אשתו, ז'קלין, הייתה שחקנית חזקה ששיחקה בכמה אליפויות נשים באמריקה וייצגה את ארצות הברית באולימפיאדת שחמט לנשים.
בשנת 1963 ארגנו בני הזוג פיאטיגורסקי ומימנו תחרות שחמט בינלאומית בלוס אנג'לס, שבה ניצחו פאול קרס וטיגראן פטרוסיאן.
גביע פיאטיגורסקי שני התקיים בסנטה מוניקה בשנת 1966 ובו ניצח בוריס ספסקי.
גרגור פיאטיגורסקי מת מסרטן ריאות בביתו שבקליפורניה בשנת 1976 ונקבר בבית הקברות ווסטווד וילג' ממוריאל פארק בלוס אנג'לס.
גרגור שטראסר (גרמנית: Gregor Strasser; 31 במאי 1892 – 30 ביוני 1934) היה פוליטיקאי גרמני, מנהיג נאצי בכיר בתקופת רפובליקת ויימאר, מייסד זרם השטראסריזם.
שטראסר נולד בעיירה קטנה בבוואריה בשנת 1892 למשפחה קתולית, אחרי סיום לימודיו הוא התחיל לעבוד כרוקח ובשנת 1914 הוא התחיל ללמוד רוקחות באוניברסיטת מינכן.
לימודיו של שטראסר נקטעו עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה והתנדבותו לשרת בצבא בוואריה.
עד שחרורו בשנת 1918 בתום המלחמה הוא הועלה לדרגת אובר-לויטננט (סגן) ועוטר בצלב הברזל בדרגה ראשונה ושנייה.
עם תום המלחמה הוא המשיך את לימודיו באוניברסיטת נירנברג-ארלנגן ובשנת 1919 הצטרף ליחידת הפרייקור של פראנץ ריטר פון אפ יחד עם אחיו אוטו, באותה שנה הוא קיבל את הדיפלומה שלו ברוקחות ושנה אחר כך החל לעבוד במקצועו בלנדסהוט.
שטראסר הצטרף למפלגה הנאצית בשנת 1920 והפך למנהיג האס אה בבוואריה התחתית.
הוא השתתף בפוטש מרתף הבירה בשנת 1923. אחרי כליאתו של אדולף היטלר בעקבות הפוטש החל כוחו של שטראסר לעלות, ביחד עם אלפרד רוזנברג ואריך לודנדורף הוא הקים את תנועת החרות הנאציונל-סוציאליסטית שבבחירות של 1924 הצליחה לזכות בשלושים ושניים מושבים ברייכסטאג, אחד מהם של שטראסר.
כישרונו של שטראסר כנואם ומארגן, העובדה שלא נטה באופן עיוור להיטלר ודעותיו הסוציאליסטיות הפכו אותו לאויבו הפוליטי של מנהיג המפלגה הנאצית.
שטראסר נעדר מן הכינוס לייסודה מחדש של המפלגה הנאצית ב-27 בפברואר 1925 ונראה שדרכו נפרדה ממנה.
היטלר שהבין שכדי להפוך את המפלגה הנאצית למפלגה לאומית יצטרך את קשריו הפוליטיים של שטראסר עם חוגים לאומניים בצפון גרמניה, מקום שלנאצים לא הייתה כל דריסת רגל, הציע לשטראסר להצטרף למפלגה מחדש כשבועיים אחרי מועד ייסודה השני.
שטראסר הסכים והפך לראש המפלגה בצפון גרמניה.
במסגרת תפקידו שקד שטרסר על הקמתה של התשתית הארגונית של המפלגה הנאצית בצפון גרמניה, הוא ייסד שני עיתונים נאצים בברלין ועד מהרה הקים סניפים של המפלגה בפרוסיה, סקסוניה, הנובר וחבל הריין.
דעותיהם המנוגדות של שטראסר והיטלר הביאו אותם לכדי התנגשות.
סיבת הסכסוך הייתה הצעת חוק שהמפלגה הסוציאל-דמוקרטית והמפלגה הקומוניסטית הגישו בחורף 1925 הקוראת להחרמת רכושם של בני האצולה על ידי המדינה.
שטראסר סבר שהנאצים צריכים לתמוך בהצעת החוק בעוד שהיטלר, שזכה לתרומותיהם של כמה בני אצולה ותעשיינים, התנגד להצעה.
שטראסר כינס אספה מפלגתית ב-22 בנובמבר 1925 בהנובר במטרה לקבל החלטה של תמיכה נאצית בהצעת החוק ואף לערוך עיצוב מחדש של המפלגה הנאצית במתכונת יותר סוציאליסטית, תוכניתו התקבלה באספה.
היטלר לא ויתר ובאסיפה שכינס בבמברג ב-14 בפברואר 1926 הפך את ההחלטה של אספת הנובר.
ניצחונו הושג הודות לכך שהאספה כונסה בדרום גרמניה, שהיה בסיס תומכיו, ביום חול ולכן רוב המנהיגים הנאציים של צפון גרמניה, שתמכו בשטראסר, לא יכולים היו להשתתף.
שטראסר הועלה לדרגת רייכסלייטר בשנת 1928 ועתה עמד בראשות "הארגון המדיני" במפלגה שהיה אחראי על פיקוח על המנהיגים המחוזיים והמקומיים של המפלגה.
תפקיד זה הקנה לו יוקרה רבה ובזכות כושר הארגון והנאום שלו הצליח לצבור תומכים רבים ולהפוך לאחד המנהיגים הנאציים הפופולריים ביותר במפלגה.
במאבקים על השלטון נקט שטראסר בגישה מתונה שעיקרה נכונות לקיום שיתוף פעולה עם הממשלה.
כשקורט פון שלייכר התמנה לקנצלר ב-3 בדצמבר 1932 הוא הציע את תפקיד סגן הקאנצלר וראש ממשלת פרוסיה לשטראסר בניסיון לגרום לפילוג במפלגה הנאצית.
דרכו של שטראסר יחד עם הגישה הריאליסטית בה דגל ביחס לממשלה הביאו את חילוקי הדעות עם היטלר לשיא חדש.
דיון ב-7 בדצמבר 1932, בו השתתפו היטלר ושטראסר, התפתח לריב מר כשהיטלר האשים אותו שהוא חותר תחתיו ושואף להרוס את המפלגה הנאצית.
שטראסר הכחיש בתוקף את הדברים וטען שמדיניותו של היטלר מוליכה את המפלגה לחורבן.
למחרת היום התפטר שטראסר מכל תפקידיו ומחברותו במפלגה, והתפטרותו הסופית התקבלה ב-1 בינואר 1933.
מכיוון ששטראסר חלש על חלק גדול ממנגנון המפלגה, התפטרותו הייתה רגע של משבר עמוק למפלגה הנאצית, ולרגע נדמה היה שהיא הולכת לקראת פילוג.
אולם במקום להוביל את אנשיו ברגע הקריטי שאחרי התפטרותו, בחר שטראסר לצאת לחופשה באיטליה.
היטלר ניצל הזדמנות זו ופעל לטיהור המפלגה מתומכי שטראסר והחלפתם באנשי שלומו.
שטראסר איבד את בסיס כוחו הפוליטי וחדל למלא תפקיד משמעותי בפוליטיקה הגרמנית.
אולם היטלר לא שכח לו את בגידתו, והוא היה בין יריביו הפוליטיים שנרצחו בליל הסכינים הארוכות בשנת 1934.
גרגור פוצ'קה (באיטלקית: Gregor Fučka; נולד ב-7 באוגוסט 1971 בקראן, סלובניה, יוגוסלביה) הוא כדורסלן עבר סלובני-איטלקי ששיחק בעמדות הפאוור פורוורד והסנטר.
פוצ'קה נבחר לכדורסלן האירופאי של השנה ב-2000 ול-MVP של אליפות אירופה 1999 ונחשב לאחד מגדולי הכדורסלנים האירופאים בכל הזמנים.
בילדותו שיחק פוצ'קה בקבוצת הנוער של ק.ק.
טריגלב קראני ולאחר מכן עבר לקבוצת הנוער של אולימפיה ליובליאנה ובעונת עלה לקבוצה הבוגרת, אם כי לא קיבל דקות משחק.
לאחר מכן שיחק ארבע עונות בקבוצה האיטלקית פלקנסטרו טריאסטה, עימה הגיע לגמר גביע קוראץ'.
לקראת עונת חתם באולימפיה מילאנו עימה הגיעה פעמיים לגמר גביע קוראץ' (1995, 1996) וזכה בגביע האיטלקי ובאליפות הסרייה א' ב-1996. בנוסף על כך נבחר לאולסטאר הליגה האיטלקית ב-1996 ונבחר בו ל-MVP של המשחק.
לאחר שלוש עונות במילאנו עבר פוצ'קה לפורטיטודו בולוניה, ובחמש העונות ששיחק בה קלע 14.3 נקודות בממוצע למשחק וזכה עימה בגביע האיטלקי ובסופר קאפ האיטלקי ב-1998 ובאליפות הסרייה א' ב-2000, כשהוא נבחר ל-MVP של סדרת הגמר.
בנוסף על כך נבחר במדי בולוניה למר אירופה ב-2000, 3 פעמים ל-MVP השבועי של היורוליג, פעם אחת לחמישיית העונה ב-2001 ובאותה השנה נבחר שוב ל-MVP של משחק האולסטאר האיטלקי.
בעונת עבר פוצ'קה לספרד וחתם בברצלונה וכבר בעונתו הראשונה בה זכה עימה בגביע המלך הספרדי, באליפות ספרד ובאליפות היורוליג ובכך סייע לקבוצתו להשלים טרבל ראשון בהיסטוריה שלה, כשהוא קולע 12.2 נקודות בממוצע למשחק.
בעונה שלאחר מכן שוב זכתה קבוצתו באליפות ספרד ומאוחר יותר גם בסופר קאפ הספרדי.
בשתי העונות שלאחר מכן לא זכתה ברצלונה באף תואר, לכן עבר פוקצ'ה לז'ירונה לעונת וזכה עימה בגביע היורוצ'לנג', כשהוא קולע 8.6 נקודות בממוצע למשחק.
בעונת שב פוצ'קה לאיטליה וחתם בלוטומטיקה רומא, במדיה קלע 6.4 נקודות בממוצע למשחק.
ב-23 בנובמבר 2008 חזר לשחק בפורטיטודו בולוניה ולאחר עונה בה שימש בעיקר כשחקן מחליף, ירד לסרייה ב' וחתם בפיסטויה באסקט.
פוצ'קה החל שיחק בנבחרת איטליה עד גיל 18 וזכה עימה באליפות אירופה ב-1990. לאחר מכן עלה לנבחרת איטליה עד גיל 19 וזכה עימה במדליית הכסף באליפות העולם ב-1991. באותה השנה ערך גם את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת וזכה עימה במדליית הזהב במשחקי הים התיכון.
הוא היה חלק מהנבחרת עד גיל 22 באליפות העולם ב-1993 ובזאת סיים לשחק בנבחרות הנוער ועלה רשמית לסגל הבוגר.
עם הנבחרת הוא זכה במדליות הכסף במשחקי הצדקה ב-1994 ובאליפות אירופה ב-1997 ובמדליית הזהב באליפות אירופה 1999 ואף נבחר ל-MVP של הטורניר.
זכייה במדליית הזהב באליפות אירופה עד גיל 18: 1990
זכייה במדליית הכסף באליפות העולם עד גיל 19: 1991
זכייה במדליית הזהב במשחקי הים התיכון: 1991
זכייה במדליית הכסף במשחקי הצדקה: 1994
זכייה במדליית הכסף באליפות אירופה: 1997
זכייה במדליית הזהב באליפות אירופה: 1999
בסקין נולד בסנט פטרסבורג שברוסיה עלה לישראל בשנת 1990 והתגורר באשקלון.
בשנת 1996, כשהוא בן 9, החל להתאמן בסיוף.
בתחרות סבב עולמי לנוער שנערכה באשקלון בשנת 2003 דורג במקום החמישי (נועם גיל היה שלישי).
בשנת 2007 היה סגן אלוף אירופה לנוער.
בשנת 2010 זכה באליפות ישראל בפעם השנייה.
ב-2009 העפיל לגמר גביע עולם באיטליה והגיע לדירוג השיא שלו לבוגרים בעולם - מקום 64.
בשנת 2012 כשל בניסיונו להעפיל לאולימפיאדת לונדון.
נכון לשנת 2022, מאמן ומתגורר בסטוקהולם, שוודיה, שם זכה באליפות המדינה לשנה זו.
במאי 2017 השתתף באליפות ישראל לסיוף וזכה במדליית הכסף.
באליפות אירופה שנערכה ביוני 2022 באנטליה סיים בסקין במקום 30 בתחרות האישית ובתחרות הקבוצתית זכה במדליית הכסף יחד עם חבריו לנבחרת ישראל: יובל פרייליך, עידו הרפר ויונתן כהן.
גרגורי קורטלי ואן דר ויל (בהולנדית: Gregory Kurtley van der Wiel; נולד ב-3 בפברואר 1988 באמסטרדם) הוא כדורגלן עבר הולנדי אשר שיחק בעמדת המגן.
ואן דר ויל החל לשחק בקבוצות הילדים של איאקס בגיל 8. כשהיה בן 14 עבר לקבוצת הנוער של הארלם ובגיל 17 שב לאיאקס.
הוא הצטרף לקבוצת הבוגרים של המועדון בשנת 2006, ואת משחק הבכורה שלו במדיה ערך ב-11 במרץ 2007, במשחק מול טוונטה אנסחדה.
בהמשך העונה שותף בעוד שלושה משחקים.
לאחר מינויו של מרקו ואן באסטן למאמן איאקס בעונת , הפך ואן דר ויל לשחקן קבוע בהרכב הפותח של הקבוצה.
את שער הבכורה שלו במדי הקבוצה הבקיע ב-1 במרץ 2009, במשחק מול אוטרכט.
מעמדו נשמר גם לאחר מינויו של מרטין יול למאמנה של איאקס בעונת .
בסיום העונה הוענק לו פרס השחקן הצעיר של העונה.
בעונת 2010/2011 הוא היה צריך להתמודד על המקום בהרכב עם ריקרדו ואן ראיין ובהמשך העונה הוא נפצע.
ב-3 בספטמבר 2012 עבר ואן דר ויל לקבוצת פריז סן-ז'רמן הצרפתית.
בקבוצה זכה באליפויות רצופות ואחד עשר תארים בסך הכל.
ב-4 ביולי 2016 חתם לארבע שנים בפנרבחצ'ה הטורקית.
ב-25 באוגוסט 2017 חתם לעונה אחת בקליארי האיטלקית.
ב-1 בפברואר 2018 חתם בטורונטו מה-MLS.
ואן דר ויל היה חבר בסגל נבחרת הולנד עד גיל 21 בשנת 2007. הוא זומן לראשונה לנבחרת הבוגרת ב-2009, והמשחק הראשון בו השתתף היה משחק ידידות מול נבחרת תוניסיה ב-11 בפברואר אותה שנה, לאחר שנכנס כמחליפו של ג'וני הייטינחה.
המשחק הרשמי הראשון היה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2010, מול נבחרת סקוטלנד, ב-28 במרץ.
מאז היה המגן הימני הראשון של הנבחרת במרבית משחקיה, לרבות אלו שנערכו במונדיאל עצמו.
דוקטור גרגורי האוס הוא דמות בדיונית של אנטי גיבור ופרוטגוניסט בסדרת הדרמה הרפואית האמריקנית "האוס".
הוא מגולם על ידי השחקן האנגלי יו לורי, ובסדרה הוא נחשב כגאון רפואי ולמאבחן עם התמחות במחלות מידבקות ונפרולוגיה.
האוס הוא ראש המחלקה לאבחון רפואי בבית החולים הלימודי הבדיוני פרינסטון-פליינסבורו, בו הוא משמש כראש צוות מאבחנים.
הוא תואר במהלך הסדרה כמיזנתרופ, ציני, נרקיסיסט וכאדם עקשן ורע-מזג.
חלק ניכר מעלילת הסדרה מוקדש להתמכרותו של האוס לתרופה ויקודין על מנת להפחית את הכאב שממנו הוא סובל בעקבות אוטם בשריר הארבע-ראשי שהתרחש שנים אחדות קודם לעלילת הסדרה, ומאלץ אותו להסתייע במקל הליכה.
במהלך הסדרה נוצרים עימותים רבים בין האוס לבין עמיתיו על רקע גישותיו החריגות לאבחון מחלות, מניעים רדיקליים לטיפול בבעיה, ורציונליות נוקשה.
בפרקים אחדים הוא מתואר כחסר כל סימפתיה כלפי מטופליו, גישה המאפשרת לו להקדיש את הזמן הדרוש לפתרון החידות הפתולוגיות הנובעות ממצבו של החולה.
אחד ממקורות ההשראה הידועים לדמותו של האוס היא הבלש הפרטי הספרותי הידוע שרלוק הולמס.
לאורך שידורי הסדרה זכתה דמותו של האוס לביקורות חיוביות.
טום שיילס מהוושינגטון פוסט אמר כי "התוכנית עוסקת בחייו של דוקטור גרגורי האוס, המגולם באופן קרוב לשלמות על ידי יו לורי".
יו לורי זכה בפרסים אחדים בזכות גילום דמותו של האוס, בהם פרסי גלובוס הזהב עבור השחקן הטוב ביותר בסדרת דרמה טלוויזיונית ופרס גילדת שחקני המסך.
גרגורי האוס נולד ב-15 במאי 1959 לג'ון ובליית' האוס.
בילדותו היה "ילד צבא", כיוון שאביו שירת כטייס בחיל הנחתים ולעיתים קרובות הועבר מבסיס צבאי אחד למשנהו.
אחד מהמקומות בהם הוצב אביו היה מצרים, מקום בו האוס פיתח התעניינות בארכאולוגיה ובציד אוצרות, התעניינות המלווה אותו גם כאדם בוגר.
מקום נוסף בו שהה האוס היה יפן, מקום בו בגיל 14 החליט על ייעודו בחיים לאחר שצפה בכבוד שניתן לרופא ממוצא בוראקומין על כך שפתר מקרה שכל הרופאים האחרים נכשלו בפתרונו.
האוס חש אהבה כלפי אמו אך שונא את אביו, אותו הוא מתאר כבעל "מצפן מוסרי לא נורמלי", והוא מנסה בעקביות להימנע ממפגשים עם שניהם.
באחד הפרקים מספר האוס על כך שהוריו הותירו אותו אצל סבתו, אותה הוא מכנה "אומה" (Oma - המילה בהולנדית לסבתא), שעונשיה כללו התעללות.
אולם, מאוחר יותר הוא מתוודה על כך שאביו היה זה שהתעלל בו.
בעקבות ההתעללויות של אביו מאמין האוס כי ג'ון איננו אביו הביולוגי; בגיל 12 הוא מסיק שחבר של משפחתו שלו סימן לידה זהה לשלו הוא אביו האמיתי.
בפרק "Birthmarks" שבעונה ה-5 מגלה האוס כי החשד שלו אכן נכון, לאחר שהוא מורה לערוך בדיקת סמני DNA שמשווה בין ה-DNA שלו לזה של ג'ון.
האוס החל ללמוד באוניברסיטת ג'ונס הופקינס כסטודנט לתואר ראשון, והצטרף לבית הספר לרפואה של האוניברסיטה.
הוא היה מועמד למלגת לימודים במרפאת מאיו, אך במהלך לימודי הרפואה נתפס בהעתקה במבחן על ידי סטודנט נוסף בשם פיליפ ובר, דבר שהוביל לסילוקו מהלימודים.
לאחר מכן החל ללמוד באוניברסיטת מישיגן על מנת להשלים את לימודי הרפואה.
בזמן שעבד בחנות ספרים על מנת לממן את לימודיו הוא פגש את הבוסית שלו וחברתו לעתיד, ליסה קאדי (ליסה אדלשטיין), עמה בילה לילה אחד.
מידע זה סותר את הנאמר בפרק "Known Unknowns" בעונה ה-6, במהלכו מספר האוס לקאדי שהוא לא דיבר עמה לאחר אותו לילה כיוון שבדיוק סולק מבית הספר לרפואה הראשון שבו למד, תוך התייחסות למישיגן בניגוד למידע קודם שנאמר בסדרה.
במהלך כנס רפואה בניו אורלינס שנערך זמן קצר לאחר שהאוס מסיים את לימודי הרפואה, הוא נפגש לראשונה עם מי שלימים יהיה חברו הטוב ביותר, דוקטור ג'יימס וילסון (רוברט שון לאונרד).
האוס מסיק שהחבילה שווילסון מחזיק בידו מכילה מסמכי גירושים, מסקנה שמתבררת מאוחר יותר כנכונה כיוון שווילסון אכן התגרש מאשתו הראשונה.
בשעה שהשניים מבקרים בפאב בניו אורלינס וילסון מעורב בקטטה עם אדם אחר שניגן שיר מסוים בתיבת נגינה וגרם לו לתסכול רב, והוא נעצר על ידי המשטרה המקומית.
האוס משלם את הערבות שלו ושוכר עורך דין שיחלץ אותו מהתסבוכת אליה נקלע, ובכך מתחילה ידידותם המקצועית והאישית של השניים.
כעשר שנים לפני תחילת עלילת הסדרה, החל האוס במערכת יחסים עם סטייסי וורנר (סילה וורד), מומחית למשפט חוקתי, לאחר שירתה בו במהלך משחק פיינטבול בין עורכי דין לרופאים.
חמש שנים לאחר מכן, במהלך משחק גולף, סובל האוס מאוטם ברגלו הימנית שלא מאובחן במשך שלושה ימים כיוון שהרופאים סוברים שהוא מפגין תסמיני גמילה מסמים (האוס מאבחן את מצבו בעצמו בסופו של דבר).
מפרצת שמתרחשת בירך נקרשת, גורמת לאוטם וגורמת לו נקרוזה בשריר הארבע-ראשי.
האוס מורה לרופאיו לבצע מעקף של השריר המת על מנת לחדש את זרימת הדם לשאר הרגל שלו, ומסתכן בכשל איברים ובדום לב.
הוא מוכן לסבול כאב בתר-ניתוחי קשה ביותר על מנת לשמר את היכולת להשתמש ברגלו.
אולם, לאחר שהוכנס לתרדמת מלאכותית על מנת לישון במהלך פרקי הזמן הכואבים ביותר, מחליטה וורנר, שמונתה על ידו לשליחה רפואית (Medical Proxy), לפעול בניגוד לרצונו ומאשרת להסיר רק את הרקמה המתה, דבר שמהווה הליך ביניים בין כריתת איבר ומעקף של הרקמה.
החלטה זו גורמת להאוס לאובדן חלקי של יכולת השימוש ברגלו, ומותירה אותו עם דרגת כאב פחותה לשארית חייו.
האוס אינו יכול לסלוח לחברתו על כך, ובסופו של דבר הם נפרדים.
הוא סובל מכאב כרוני ברגלו ונעזר במקל הליכה.
הוא מתחיל לקחת ויקודין לעיתים תכופות על מנת להקל על כאבו.
הוא מצליח להיגמל מההתמכרות שלו באמצעות ייעוץ פסיכיאטרי, לאחר שכמעט מת ממנת יתר.
כשוורנר מופיעה בתחילת העונה השנייה של הסדרה, היא מוצגת כנשואה ליועץ חינוכי בשם מארק וורנר.
אף על פי שבתחילה הם חולקים מספר מפגשים רומנטיים אומר לה האוס בסופו של דבר לחזור לבעלה, וגורם לה לצער רב.
בסוף אותה עונה, אחד ממטופליו הקודמים, יורה בו פעמיים.
בתחילת העונה השלישית זוכה האוס מחדש ביכולת השימוש ברגלו בזכות טיפול בקטמין, אך רק באופן זמני.
הכאב הכרוני ברגל מתחדש, והאוס חוזר להשתמש במשככי כאבים ובמקל ההליכה שלו.
הרופאים האחרים שעובדים עמו חושדים שהשימוש המחודש במקל ובאופיאטים נובע מבעיותיו הפסיכולוגיות.
בעונה החמישית מצליח האוס ללכת שוב בלי סיוע בזכות נטילת מתאדון, אך מפסיק מיד לאחר שהוא כמעט הורג מטופל בשל טעות רפואית לא אופיינית.
בתחילת העונה השישית, לאחר שהיה מאושפז בבית החולים הפסיכיאטרי מייפילד, הוא מפסיק לקחת תרופות נגד כאב ומוצא דרכים אחרות להתמודד עם הכאב.
אחת הדרכים היא בישול, ובמשך העונה אומרים על כך וילסון ורמי "13" האדלי (אוליביה ויילד) כי הוא מוצלח בבישול כיוון שהוא חושב על מרכיבי המזון כמרכיבים כימיים.
בפרק ה-15 של העונה השביעית הוא מגלה כי ליסה קאדי לקתה ככל הנראה בסרטן הכליות, ובעקבות כך חוזר ליטול ויקודין.
האוס מפגין לעיתים קרובות את תחכומו ואת ידיעותיו הרבות, נהנה להפריד בין אנשים, ולעיתים קרובות לועג לחולשותיהם.
הוא מפענח במדויק את המניעים וההיסטוריה של אנשים לפי היבטים שונים של אישיותם והמראה החיצוני שלהם.
חברו ועמיתו דוקטור ג'יימס וילסון אמר כי למרות שלחלק מהרופאים יש תסביך אותו הוא מכנה "תסביך משיח" שבגללו הם צריכים "להציל את העולם", האוס הוא אחד שיש לו את "תסביך רוביק" ולפיכך הוא חייב "לפתור את התעלומה".
ברוב המקרים משתהה האוס למשך פרק הזמן המרבי שניתן לפני שהוא ניגש לפגוש את מטופליו.
כאשר הוא עושה זאת הוא מתנהג בצורה נימוסית לא-שגרתית ומשתמש בשיטות טיפול חריגות.
הוא מרשים את חוליו עם דיאגנוזה מדויקת ומהירה לאחר שנראה כי כלל לא הקדיש להם תשומת לב.
כישרון זה מודגם כאשר האוס מאבחן חדר מלא בחולים במעט יותר מדקה, בדרכו למרפאה של בית החולים.
ביקורות שהתייחסו לסדרה תיארו את האוס כנתון למצבי רוח, מריר, אנטגוניסט, מיזנתרופ, זעפן, בעל דעות לא-שמרניות וקמצן.
יו לורי תיאר את האוס כדמות המסרבת "לציית למנהגים הקטנוניים של החיים המודרניים" ומצפה למצוא אבחנות נדירות כאשר היא מטפלת בחולה.
כיוון שהוא הפרוטגוניסט יש לו תכונות אישיות רבות המהוות אנטיתזה למה שמצופה מרופא.
המפיקה קייטי ג'ייקובס טענה כי דמותו של האוס היא דמות סטטית הרגילה לחיים אומללים.
ג'ייקובס אמרה גם שדוקטור וילסון, חברו היחיד בסדרה, והאוס נמנעים ממערכת יחסים בוגרת, דבר הגורם להתקרבות נוספת ביניהם.
רוברט שון לאונרד אמר כי דוקטור וילסון הוא אחד היחידים בסדרה השומר על קשר עם האוס מרצונו החופשי, כיוון שהוא יכול למתוח עליו ביקורת בכל עת.
עצבנותו של האוס מיוחסת לעיתים קרובות בטעות לכאב הכרוני ברגלו, אך גם סטייסי וורנר וגם ליסה קאדי אמרו שהוא התנהג כך לפני שסבל מהאוטם ברגלו.
על מנת להתמודד עם הכאב הוא נוטל ויקודין בכל יום, וכתוצאה מכך התמכר לתרופה.
הוא מסרב להודות שהוא מכור לוויקודין ("אין לי בעיה בהתמודדות עם כאב, יש לי בעיית כאב").
אולם, לאחר שניצח בהתערבות עם קאדי על כך שיצליח להסתדר ללא ויקודין במשך שבוע הוא מודה שהוא מכור, אך טוען כי זו איננה בעיה כיוון שהתרופה לא משפיעה על עבודתו או על חייו.
בפרקים ששודרו ב-2009 נראה כי האוס עובר תהליך של ניקוי רעלים, והתמכרותו מתפוגגת.
בפרק הבכורה של העונה השישית נראה שהאוס אכן התגבר על ההתמכרות שלו.
דייוויד שור, מיוצרי דמותו של האוס, אמר בריאיון לסיאטל טיימס בשנת 2006 שוויקודין "הופכת לכלי פחות שימושי בהתמודדות עם הכאב שלו, וזה משהו [שהכותבים] יצטרכו לתת עליו את הדעת, להמשיך לחקור".
האוס מדבר ומתייחס בפתיחות לפורנוגרפיה.
בפרק "Lines in the Sand" (עונה 3, פרק 4) הוא אף משתף פעולה עם נסיונותיה של מטופלת קטינה ליצור עמו קשר שמעבר ליחסי רופא-מטופל.
לעיתים הוא משתמש בשירותיהן של פרוצות, דבר שלא נעלם מעיניה של עמיתתו לשעבר אליסון קמרון (ג'ניפר מוריסון), המאוהבת בו.
האוס הוא פוליגלוט ובעל שליטה באנגלית, ספרדית, לטינית, פורטוגזית, הינדי, יפנית ומנדרינית.
הוא אתאיסט ולעיתים לועג בגלוי ובהתמדה לעמיתיו ולמטופליו המביעים אמונה דתית כלשהי.
הוא לא מאמין בחיים שלאחר המוות כיוון שהוא חושב שיותר קל להאמין שהחיים "אינם רק מבחן".
אולם, בפרק "97 Seconds" (עונה 4, פרק 3) הוא מביע מספיק עניין באפשרות של חיים שלאחר המוות על מנת לחשמל את עצמו בניסיון לגלות זאת, אך מתאכזב מהתוצאות.
פעולה זו היא דוגמה לנטייתו לבצע על עצמו, ולפעמים גם על מטופליו, ניסויים והליכים רפואיים מסוכנים בחיפוש אחר האמת.
במהלך הסדרה הוא מוכיח את חוסר יעילותה של תרופה נגד מיגרנה באמצעות השראה-עצמית של מיגרנה ושליטה בתסמינים עם תרופות, מקבל עירוי דם על מנת לסייע באבחון, ולוקח מנת יתר של פיזוטיגמין על מנת לשפר את זיכרונו לאחר שספג פגיעת ראש, דבר שהוביל לעצירת פעימות לבו.
פעמים רבות אומר האוס "כולם משקרים", אך התבדח ואמר שהוא עצמו שיקר כאשר אמר זאת בפרק האחרון של העונה הראשונה.
האוס מותח ביקורת על האטיקט של החברה המודרנית ועל המחסור במטרות הגיוניות ובשימושיות.
דוקטור קמרון אמרה בפרק הראשון של הסדרה "האוס לא מאמין בהעמדת פנים...
כך שהוא פשוט אומר את מה שהוא חושב".
בפרק "Lines in the Sand" הוא מסביר כי הוא מקנא בחולים הסובלים מאוטיזם, כיוון שלשיטתו החברה מאפשרת להם לוותר על הדברים שהוא סובל מהם.
האוס הוא נון-קונפורמיסט אדוק, ואינו מייחס חשיבות רבה לאופן שבו אנשים אחרים רואים אותו.
לאורך הסדרה הוא מביע את יחסו העוקצני והסרקסטי לדמויות סמכותיות.
לעיתים קרובות הוא לא מייחס חשיבות למראה החיצוני שלו, ומופיע עם זקן לא מגולח, ג'ינס, חולצות T וסניקרס.
לעיתים קרובות הוא מסרב ללבוש את חלוק הרופאים הלבן הסטנדרטי, על מנת שהמטופלים לא יזהו אותו כרופא.
להאוס כמעט אין חיי חברה, וחברו היחיד הוא דוקטור ג'יימס וילסון, שהכיר אותו לפני האוטם וטיפל בו לאחר סיום מערכת היחסים עם חברתו סטייסי.
מעברו של וילסון לדירתו של האוס לאחר כישלון נישואיו בפרק "Sex Kills" (עונה 2, פרק 14) סימל את מציאת המקלט הרגשי בחברו.
פעמים אחדות הודה האוס בצנעה כי הוא אסיר תודה על נוכחותו של וילסון, כולל התייחסות אליו כאל חברו הטוב.
כאשר וילסון מתפטר ועוזב את ניו ג'רזי בפרק הבכורה של העונה החמישית פועל האוס באופן נואש על מנת להשיב את חברו, ואף שוכר חוקר פרטי לרגל אחריו.
בסופו של דבר מתפייסים וילסון והאוס בהלוויית אביו של האוס.
ליסה אדלשטיין אמרה על האוס כי הוא תלוי באנשים המקיפים אותו, למרות אישיותו הצינית.
היא המשיכה ואמרה כי תכונה זו מודגמת במקרים אחדים בעונה השלישית, במהלכה נמצאת הקריירה הרפואית של האוס בסיכון בעקבות חקירותיו של הבלש מייקל טריטר (דייוויד מורס), שעוצר את האוס באשמת החזקת סמים נרקוטיים.
צרותיו המשפטיות של האוס מסתיימות כאשר ליסה קאדי, המגולמת על ידי אדלשטיין, מעידה עדות שקר במהלך שימוע בעניינו.
בעונה החמישית מתרחשת התפתחות במערכת היחסים בינו לבין קאדי, והשניים לא יכולים להכחיש את רגשות החיבה ההדדיים שלהם.
בפרק האחרון של העונה, "Both Sided Now", מסופר כיצד האוס מעוניין לנהל מערכת יחסים רומנטית עם קאדי.
בהמשך הפרק מסופר כיצד מאמין האוס שהוא קיים יחסי מין עם קאדי ומספר על כך לווילסון בבוקר שלמחרת.
אולם, בסופו של דבר מתברר כי היה זה התקף פסיכוזה, שהיה תופעת לוואי של השימוש המופרז של האוס בוויקודין.
נטייתם הראשונית של יוצרי הסדרה הייתה לכיוון סדרת דרמה רפואית שהצופה לא נדרש לצפות בפרקים קודמים על מנת להבין את הפרק הנוכחי, אך הם שינו את דעתם כאשר בדקו לעומק את האפשרויות של דמות ראשית נרגנת.
דייוויד שור קישר בין רעיונותיו לדמות הראשית לבין הרקע שלו כמטופל בבית חולים לימודי.
הוא סיפר כי "אני ידעתי, בדיוק ברגע שבו עזבתי את החדר, שהם ילעגו לי ללא הפסקה (בגלל חוסר הידיעה שלי...) וחשבתי שזה יהיה מעניין לראות דמות שממש עושה זאת לפני שהם עוזבים את החדר".
שור ביסס את דמותו של האוס גם על עצמו, אך באופן חלקי: בראיון שהעניק בשנת 2006 הסביר שור כי הוא חולק את נקודת מבטו של האוס, למרות שהוא עצמו איננו ציני ובעל גישה קרירה כמו הדמות הבדיונית שיצר.
אחד החלקים העיקריים בסדרה היה שהדמות הראשית תהיה נכה בצורה כלשהי.
התוכנית המקורית הייתה שהאוס ייאלץ לשבת בכסא גלגלים, בהשראת סדרת המשטרה הידועה איירונסייד, אך רשת פוקס דחתה את הרעיון.
כיסא הגלגלים הפך לצלקת על רגלו של האוס, ומאוחר יותר למצב כרוני ברגל הדורש שימוש במקל הליכה, המוחזק על ידי האוס ברוב המקרים בצד של רגלו הפצועה.
קאת'י קרנדול, מעצבת התלבושות של הסדרה, תכננה את מראהו של האוס כך שייראה כאילו לא אכפת לו מביגוד.
היא עיצבה את תלבושתו עם חולצת T פשוטה ומקומטת, בלייזר קטן במידה אחת, מכנסי ג'ינס ישנים ודהויים, וגרביים משומשים.
לורי היה זה שהגה את הרעיון שהאוס ינעל נעלי סניקרס, כיוון שהוא חשב "שאדם עם מקל הליכה זקוק לנעליים שימושיות"; מחלקת ההלבשה של אולפני פוקס מחזיקה באחסון 37 זוגות נעליים מסוג נייק שוקס לצורך צילומי הסדרה.
על מנת להקנות להן את המראה המקומט נשמרות החולצות, בדרך כלל, בכדור מהודק במשך הלילה שלפני הצילומים.
כאשר החל הליהוק לסדרה חשש שור כי דמותו של האוס תהפוך לשנואה אם תגולם על ידי השחקן הלא מתאים מבחינתו.
מנהלי הליהוק היו מעוניינים בשחקן שיוכל לבצע את מעשיו השליליים של האוס ולהיות חביב על הצופים למרות זאת.
כאשר לורי ביקש להיבחן לתפקיד האוס הוא היה עסוק בצילום הסרט טיסת הפניקס בנמיביה.
לורי לא חשב שהתוכנית תזכה להצלחה רבה, והאמין כי היא תשרוד במשך שבועות בודדים בלבד.
הוא תכנן להיבחן גם לתפקיד של ג'יימס וילסון.
אולם, לורי קרא בתסריט שווילסון הוא דמות עם "פנים נאות ופתוחות", והחליט להיבחן רק לתפקיד של האוס.
הוא בחר לא לשנות את הביגוד שלו, והחליט להישאר בתלבושת ששימשה אותו בסרט ואף לא לגלח את זקנו.
הוא הכין בעצמו את קלטת המבחן בחדר האמבטיה של המלון בנמיביה, שהיה המקום היחיד עם מספיק אור, בשעה שעמיתיו לצוות השחקנים בטיסת הפניקס, ג'ייקוב וארגאס וסקוט מייקל קמפבל, החזיקו את המצלמה.
לאחר שצפה בהקלטות של פרק הבכורה סירב בריאן סינגר לקבל לצוות השחקנים בריטים נוספים בגלל המבטא האמריקני הלקוי שלהם.
הוא התרשם ממשחקו של לורי ואף הוטעה לחשוב שלורי הוא אמריקני בגלל המבטא שלו, כשלמעשה הוא היה בריטי שהצליח לחקות את המבטא האמריקני בצורה טובה.
כאשר שור צפה בקלטת האודישן של לורי הוא התרשם באותה מידה כמו סינגר, למרות שמראהו החיצוני של לורי היה שונה מאוד מזה ששור דמיין.
שחקנים מפורסמים נוספים, כגון פטריק דמפסי, נשקלו כמועמדים לתפקיד האוס, אך סינגר, שור והמפיקים פול אטנסיו וקייטי ג'ייקובס החליטו שלורי הוא המתאים ביותר וליהקו אותו לתפקיד.
לאחר שנבחר אמר לורי, שאביו רן לורי היה רופא, כי הוא חש אשמה על כך שהוא "מקבל תשלום גבוה יותר להפוך לגרסה מזויפת של אבא שלי".
אימוץ המבטא האמריקני לצורך התפקיד היה קשה עבור לורי, שאמר כי מילים כגון Coronary Artery (עורק כלילי) קשות במיוחד להגייה עבורו.
לאורך הסדרה מופיעים מספר קווי דמיון בין האוס לבין הבלש הפרטי הידוע שרלוק הולמס; שור הסביר כי מאז ומתמיד הוא היה מעריץ של הולמס, וכי לדעתו יש ייחודיות ביחס הקריר של הולמס ללקוחותיו.
הדמיון בא לידי ביטוי באלמנטים אחדים של עלילת הסדרה, בהם הסתמכותו של האוס על פסיכולוגיה על מנת לפתור מקרה, חוסר רצונו לקבל מקרים שלדעתו אינם מעניינים מספיק וכתובת מגוריו (האוס מתגורר ברחוב בייקר 221 דירה ב', והולמס מתגורר ברחוב בייקר 221 ב').
קווי דמיון נוספים בין הדמויות הם שימוש בסמים (האוס מתמודד עם התמכרות לוויקודין והולמס משתמש מדי פעם בקוקאין), גמילה מסמים, יכולת לנגן בכלי נגינה (הולמס מנגן בכינור והאוס מנגן בגיטרה, פסנתר, אורגן ומפוחית פה) וכישרון להסקה מדויקת של המניעים וההיסטוריה של אנשים לפי היבטים שונים באישיות ובמראה החיצוני שלהם.
גם להאוס וגם להולמס יש חבר אמיתי אחד: ד"ר ווטסון הוא חברו היחיד של הולמס ודוקטור ג'יימס וילסון הוא חברו הטוב של האוס.
רוברט שון לאונרד אמר כי וילסון והאוס היו אמורים לגלם את התפקידים של הולמס וווטסון בסדרה, אך הוא סבור כי צוות המאבחנים שבראשו עומד האוס מגלם את תפקידו של ווטסון.
בריאיון למגזין Radio Times של ה-BBC אמר שור כי שתיים מההשראות לדמותו של האוס היו דוקטור מרק צ'מברלין, פרופסור לנוירולוגיה באוניברסיטת וושינגטון שבסיאטל, ודוקטור ג'וזף בל (שהיה מורהו של ארתור קונאן דויל ולפיכך מקור השראה ראשי ביצירתו של הולמס), שהיה יכול להיכנס לחדר המתנה ולאבחן אנשים מבלי לדבר עמם.
בפרק "Adverse Events" (עונה 5, פרק 3) של הסדרה אומר האוס לחוקר פרטי ששכר כי "יש רק אמת אחת", שהייתה אחת האמרות הידועות של הולמס בספריו של קונאן דויל.
גרגורי אוליבר היינס היה רקדן, שחקן, זמר וכוראוגרף אפרו-אמריקאי.
הוא ידוע בעיקר בתור אחד הכוכבים בהיסטוריית ריקוד הסטפס, על במה ועל מסך הקולנוע, ונחשב כממשיך דרכו של ביל רובינסון.
בין סרטיו הבולטים: "מבוהלים בשטח" (Running Scared), "לילות לבנים" (White Nights), "עסקת המאה" (Deal Of The Century), "מועדון הכותנה" (The Cotton Club), וסדרת הטלוויזיה "אבודים בבית" של רשת ABC.
בין הפרסים שהוא זכה בהם הם פרס הטוני ופרס אמי.
גרגורי, עלייתו ונפילתו הוא מחזה תיאטרון מאת דן רדלר, שעלה לראשונה לבמה בשנת 2014. המחזה הוא מותחן חברתי המגולל את סיפור חבלי הקליטה של עולים מברית המועצות לשעבר בו נשזר סיפורם של בני משפחה ישראלית המועדים בנפתולי הכלכלה המקומית.
ההצגה נועדה להציף, דרך סיפור פרטי המתגלה באמצעות שלוש שורות בעיתון אודות מהנדס שרצח את אשתו, את ההחמצה הישראלית בקבלת העלייה הרוסית שהתרחשה בשנות ה-90.
מהנדס גשרים בשם גרגורי עולה מרוסיה עם אשתו הנוכריה, אמה, שהלכה בעקבות בעלה שעלה לארץ ממניעים ציוניים.
כיון שאין צורך בארץ במהנדסי גשרים, עובד גרגורי כמאבטח ופרנסתו מצויה בדוחק.
אמה מתפרנסת אף היא בדוחק, מדגמנת בעירום לציירים ואף מסכימה לדגמן באופן פרטי למנהל זוטר בחברה.
לזוג אין ילדים, רק תוכי פטפטן.
המנהל הנשוי לפסיכולוגית קלינית, יעל, מנהל חיי משפחה צוננים העומדים לפני פירוק, והצעה עסקית גורמת לו להשקיע את כספו בחברה חדשה, אליה מתקבל בין היתר גם גרגורי.
החברה פושטת את הרגל ועמה מתמוטטים חיי המנהל ואשתו, גרגורי ובת זוגו והמערבולת הזו מתפתלת עד לסיום מר הכולל רצח משפחתי.
העלילה מסופרת מנקודת מבטה הפסיכולוגית ואנו למדים כבר בהתחלה על הסיום אך איש לא ידע לשים עליו את האצבע בזמן.
יעל: פסיכולוגית במקצועה, כבת 50, נשואה לבני מהנדס מחשבים.
גרגורי: מהנדס גשרים במקצועו, כבן 30, ציוני, עלה לישראל בשנות ה-90 כשנפתחו שערי היציאה ליהודים מאוקראינה.
אמה: משוררת וסופרת אוקראינית, כבת 30, נשואה לגרגורי, עלתה לישראל בעקבות בעלה, אף על פי שהיא נוצרייה.
בני: מהנדס מחשבים במקצועו וצייר חובב, כבן 50, נשוי ליעל, יזם שמחפש את האקזיט הגדול.
מירב: בחורה קשת יום כבת 25, לקוית שמיעה, קוראת בקפה, עובדת בניקיון וחולמת להיות סטודנטית.
אמנון: מרצה לספרות, רווק כבן 45, חבר קרוב של בני ויעל, מחפש נפש קרובה לחיות את שלב הבגרות של חייו.
ויקי: בחורה אתיופית, כבת 25, עובדת בבית קפה מסעדה בקריות, מחפשת חבר ישראלי שיוציא אותה ממעגל הבדידות המגדרית.
חגית בן עמי : יעל
גרגורי בוינגטון היה קולונל בחיל הנחתים של ארצות הברית, והוא נודע בעיקר בשל פועלו כמפקד טייסת נחתים במהלך מלחמת העולם השנייה, בה פיקד על טייסת חיל הנחתים 214 שנודעה בכינוי "הכבשה השחורה" .
בעבור האופן שבו פיקד על הטייסת ולחם במהלך המלחמה עוטר בוינגטון במדליית הכבוד ובצלב הצי.
לאחר שסיים את לימודיו התיכוניים למד הנדסת אווירונאוטיקה באוניברסיטת וושינגטון שבסיאטל ועבר קורס קציני מילואים בצבא ארצות הברית.
בשנת 1934 סיים את לימודיו, הוסמך כמהנדס והוצב כקצין בדרגת סגן ביחידת תותחני חוף.
בשנת 1935 עבר לחיל הנחתים ושובץ כקצין מילואים.
בשנת 1937 הוסמך כטייס קרב בחיל הנחתים והתגייס לשירות קבע בחיל.
בשנת 1941 התנדב לשרת בטייסת הנמרים המעופפים שבפיקוד קלייר שנו ולחם כנגד היפנים.
לאחר המתקפה על פרל הארבור עזב את הטייסת ושב לשורות חיל הנחתים בדרגת מייג'ור ושימש כקצין המבצעים של טייסת 122 וכמפקד טייסת 112 של החיל.
בספטמבר 1943 מונה למפקד טייסת חיל הנחתים 214 שנודעה בכינוי הכבשה השחורה, טייסת F4U קורסייר.
הטייסת בפיקודו הצטיינו בקרבות בזירת האוקיינוס השקט.
בוינגטון הפיל 26 מטוסים בקרבות אוויר ואנשיו סיפקו סיוע צמוד לכוחות הנחתים שלחמו על הקרקע.
בשנת 1944 הופל מטוסו במהלך משימה מעל רבאול ונפל בשב היפני.
על גבורתו עוטר בוינגטון במדליית הכבוד ובצלב הצי.
הוא פרש מן החיל בדרגת קולונל בשנת 1947.
בשנת 1988 נפטר ונקבר בבית הקברות הלאומי ארלינגטון.
גרגורי ורגאס (בספרדית: Gregory Vargas; נולד ב-18 בפברואר 1986 בוונצואלה) הוא כדורסלן ונצואלני המשחק בעמדות הרכז והקלע בקבוצת גלדיאוטר דה אנזוטאגי מליגת העל של ונצואלה.
ורגאס גדל בעיר אוקומרה דל טוי במדינת מירנדה בצפון ונצואלה .
ב-2008 ניסה את מזלו בדראפט אך לא נבחר.
בסיום עונת זכה בתואר שחקן ההגנה של העונה בליגת העל בכדורסל.
ב-2016 נגמר חוזהו בחיפה, והוא חתם בנאנסי.
בדצמבר 2016 שוחרר מנאנסי וחזר לשחק בחיפה.
אחרי עונה אחת בחיפה בה הגיע על גמר הפלייאוף עבר לפואנלברדה מליגת ה-ACB.
לנגייל הוא קצין בדימוס בחיל האוויר של ארצות הברית בדרגת מייג'ור גנרל.
בתפקידו האחרון שירת כסגן מפקד פיקוד המבצעים המיוחדים המשולבים.
אחיו הגדול הוא הגנרל ג'וזף לנגייל המשרת כמפקד המשמר הלאומי.
לנגייל סיים ב-1985 תואר ראשון בהצטיינות בהנדסת טכנולוגיה מאוניברסיטת טקסס A&M אותו עשה במסגרת תוכנית הכשרת קציני המילואים של חיל האוויר של ארצות הברית.
החל את שירותו כקצין מערכות לוויין בפיקוד החלל של ארצות הברית.
ב-1988 סיים קורס טיס והוכשר כטיס מסוקים.
שירת כטייס בל UH-1 אירוקוי בטייסת חילוץ והצלה, עבר הסבה למסוקי MH-53 ושירת בטייסת המבצעים המיוחדים ה-31 בקוריאה הדרומית, בטייסת המבצעים המיוחדים ה-20 בפלורידה ובטייסת המבצעים המיוחדים 551 בניו מקסיקו.
שימש קצין מדיניות ואסטרטגיה ועוזר לסגן מפקד פיקוד המבצעים המיוחדים.
בשנים 2001–2004 שירת בטייסת המבצעים המיוחדים ה-21 באנגליה, תחילה כקצין מבצעים ולאחר מכן כמפקד הטייסת.
בתפקידו הבא שימש עוזר צבאי למזכיר ההגנה של ארצות הברית.
ביולי 2007 מונה למפקד הכוח המשותף למבצעים מיוחדים אוויריים בבסיס באלד שבעיראק.
באוגוסט 2008 מונה לעוזר קצין אג"ם של פיקוד המבצעים המיוחדים של חיל האוויר.
בנובמבר 2008 מונה למפקד כנף המבצעים המיוחדים הראשונה.
ביוני 2010 מונה לעוזרו של מפקד כוחות נאט"ו.
במהלך תפקיד זה קודם לדרגת בריגדיר גנרל.
ביוני 2012 מונה למפקד הצוערים באקדמיית חיל האוויר.
באוגוסט 2014 מונה למפקד המבצעים המיוחדים בפיקוד אירופה של ארצות הברית בדרגת מייג'ור גנרל.
ביוני 2016 מונה לסגן מפקד פיקוד המבצעים המיוחדים המשולבים ושירת בתפקיד עד אוגוסט 2018.
הוא השתתף במבצעים מיוחדים רבים, בין השאר בהאיטי, בבלקן, בעיראק ובאפגניסטן.
עוטר שלוש פעמים במדליית האוויר.
העיטור הראשון הוענק לו בעת ששירת כטייס MH-53 בטייסת המבצעים המיוחדים ה-21. במהלך מבצע חופש לעיראק באפריל 2003 פיקד על מבנה של ארבעה מסוקים שהוביל כוח של 32 אנשי יחידת אריות הים להשתלטות על סכר צפונית לבגדאד.
עם תחילת המשימה סבל המסוק מבעיות טכניות, נורתה עליו אש נ"מ וכן נתקל בלהקת ציפורים שניפצה את שמשת תא הטייס, אף על פי כן השלים לנגייל את המשימה.
לנגייל בעל תואר שני ביחסים בינלאומיים מאוניברסיטת המדינה טרוי, הוא בוגר המכללה לפיקוד ומטה של חיל האוויר, בוגר מכללת המלחמה של חיל האוויר ועמית במכון ברוקינגס.
נשוי לדיאן, שני בניהם משרתים כקצינים בחיל האוויר.
גרגורי טאדה הוא כדורגלן עבר צרפתי ששיחק בעמדת החלוץ.
טאדה התחיל את הקריירה שלו בקבוצת אורבולט ספורט.
ב-24 בינואר 2009 חתם בקליידה מהליגה הסקוטית השנייה.
בתום העונה שוחרר מהמועדון עקב בעיות כלכליות.
בקיץ חתם בריית' רוברס בה היה שותף לאחת מעונות השיא של המועדון שהגיע לחצי גמר הגביע הסקוטי והעפיל לליגת העל הסקוטית.
בקיץ חתם באינברנס קלדוניאן ת'יסטל.
ב-23 ביולי 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 3-0 למות'רוול.
ב-27 באוגוסט 2011 הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1-2 נגד קילמרנוק.
ב-26 ביולי 2012 ערך את הופעת הבכורה האירופית בתיקו 1-1 נגד אסקישהירספור במסגרת מוקדמות הליגה האירופית, במשחק זה גם כבש את השער לזכות קבוצתו.
ביוני עזב את סקוטלנד אחרי שבע שנים וחתם בקלוז' מליגת העל הרומנית.
בעונתו הראשונה בקבוצה כבש שני שערים בלבד ב-22 משחקי ליגה, אך עונת לאחר מכן כבש 18 שערים ב-27 משחקים וסיים כמלך שערי הליגה.
ב-13 ביולי 2015 טאדה חתם בסטיאווה בוקרשט תמורת חצי מיליון אירו.
בסיום העונה זכה עם סטיאווה באליפות רומניה, התואר הקבוצתי הראשון בקריירה של טאדה.
ב-20 ביולי 2016 חתם בקטר מליגת העל הקטרית.
ב-14 באוגוסט 2017 חתם במכבי פתח תקווה מליגת העל.
חמישה ימים לאחר מכן, טאדה ערך את הופעת הבכורה שלו בפתח תקווה בניצחון 1-2 נגד מ.ס.
ב-16 בספטמבר 2017 הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 3-1 נגד עירוני קריית שמונה.
ב-12 בנובמבר 2018 חזר לרומניה וחתם בדינמו בוקרשט, אך שוחרר כעבור כחודשיים ללא ששיחק משחק ליגה אחד ונותר ללא קבוצה.
מלך שערי ליגת העל הרומנית: (18 שערים)
גרגור פישר הוא שחקן וקומיקאי סקוטי.
הוא ידוע בעיקר מהופעתו בתפקיד הראשי בסדרה הקומית "Rab C.
Nesbitt", דמות אותה גילם החל מהפרק הראשון בסדרה בשנת 1988. עוד שיחק בסרטי קולנוע כגון "אהבה זה כל הסיפור", "לאסי" ו-"Wild Target".
פישר נולד במנטסטרי בקלקמננשייר שבסקוטלנד.
אחרי מות אימו גדל באדינבורו, בלנגהולם ובינלסטון, ולמד בבית הספר התיכון בארהד.
הוא למד משחק באקדמיה המלכותית הסקוטית למוזיקה ודרמה בגלאזגו, אבל לא סיים את לימודיו.
פישר עבד עם הקומיקאי הסקוטי ריקי פולטון בתוכנית המערכונים שלו "Scotch and Wry" (ששודרה בערוץ BBC One Scotland בלבד).
קומיקאי סקוטי נוסף שעבד איתו היה הקטור ניקול בדרמה "Just a Boys' Game" של ה-BBC משנת 1979.
בהמשך הופיע פישר בסרטו של מייקל רדפורד "1984" וגילם את פרסונס, השכן של ויסטון סמית'.
ב-1988 שיחק בתפקיד ראשי בדרמה הדוקומנטרית "Silent Mouse" על תהליך היצירה של מזמור חג המולד "לילה שקט, לילה קדוש".
באותה שנה הופיע בתפקיד קמע (בדמות שוטר מהתקופה הוויקטוריאנית) בסרט "תעלומה ללא רמז" בכיכובם של מייקל קיין ובן קינגסלי.
תפקידו הידוע ביותר הוא בדמות ראב סי נסביט בסיטקום באותו שם, שהוא ספין אוף של תוכנית המערכונים "Naked Video" של ערוץ BBC2, שבה הופיעה במקור הדמות של נסביט.
בשנים 1994 ו-1995 שיחק פישר בתפקיד הראשי בסדרה "The Tales of Para Handy" של ה-BBC, בה התאחד שוב עם ריקי פולטון.
ב-1999 הופיע פישר בסיטקום "Brotherly Love" וב-2002 שיחק בסיטקום "Snoddy".
עוד הופיע יחד עם איאן גלן בסרט הטלוויזיה "Kidnapped".
בשנת 2000 הופיע פישר בעיבוד של ה-BBC לסדרת הרומנים "גורמנגאסט".
ב-2006 כיכב בתפקיד ראשי בדרמה "Missing" בהפקת SMG Productions.
אם כי המותחן שודר רק בנובמבר 2008. בנובמבר 2006 כיכב בתפקיד סבא פוטס במחזמר "צ'יטי צ'יטי בנג בנג" בהפקה שרצה שלושה חודשים באדינבורו.
ב-2007 גילם את מר באמבל בעיבוד של ה-BBC לרומן "אוליבר טוויסט".
ב-2003 שיחק פישר בסרט הקומדיה הרומנטית "אהבה זה כל הסיפור" וגילם את דמותו של האמרגן של אגדת הרוקנרול המזדקן בילי מאק (ביל ניי).
ב-2004 שיחק בתפקיד סולניו בסרטו של מייקל רדפורד "הסוחר מוונציה".
ב-28 בפברואר 2008 עלתה לשידור בערוץ BBC2 הסדרה הקומית "Empty" בכיכובו של פישר.
ב-23 בדצמבר 2008 גילם שוב את דמות של ראב סי נסביט בפרק ספיישל לחג המולד.
ב-2015 יצאה לאור האוטוביוגרפיה של פישר "The Boy from Nowhere".
במקביל עם פרסום הספר שודרה בערוץ BBC One Scotland תוכנית תיעודית בשם "In Search of Gregor Fisher", שעקבה אחרי פישר וסופרת הצללים שלו מלאני ריד במהלך התחקיר שלהם עבור הספר.
Nesbitt ראב סי נסביט 10 עונות 2018 תעלומת האלפא ביתא The ABC Murders דקסטר דולי מיני-סדרה 2020 There She Goes ביל פרק: "Speech and Language"
גרגורי פרנסיס לאולר הוא מתמטיקאי אמריקאי העוסק בתורת ההסתברות, ובפרט בהילוך אקראי ובתנועה בראונית.
חתן פרס וולף לשנת 2019.
נולד בשנת 1955 באלכסנדריה שבווירג'יניה.
בשנת 1976 קיבל תואר ראשון מאוניברסיטת וירג'יניה.
בשנת 1979 קיבל תואר דוקטור למתמטיקה מאוניברסיטת פרינסטון, על עבודה שכותרתה "A Self-Avoiding Random Walk", שנעשתה בהנחיית אדוארד נלסון.
משנה זו ועד 2001 נמנה עם סגל אוניברסיטת דיוק.
בשנים 2001–2006 נמנה עם סגל אוניברסיטת קורנל, ומאז 2006 הוא נמנה עם סגל המחלקה למתמטיקה של אוניברסיטת שיקגו.
מאז שנת 2000 הוא ידוע בעיקר בזכות מחקריו באבולוציית שרם-לוונר, שהיא פרק בתורת ההסתברות בעל חשיבות במכניקה סטטיסטית.
לאולר הוא חבר האקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית.
בשנת 2006 הוענק לו פרס פוליה, יחד עם ונדלין ורנר ועודד שרם.
בשנת 2013 נבחר לעמית של האגודה האמריקאית למתמטיקה.
בשנת 2019 הוכרז כחתן פרס וולף למתמטיקה, יחד עם ז'אן-פרנסואה לה גאל.
גרגורי "גרג" ג'אגנבורג הוא שחיין עבר אמריקאי, הוא אלוף עולם (קאלי 1975) וסגן אלוף העולם (ברלין 1978) במשחה ל-100 מטר פרפר.
נוסף לכך, הוא סיים מבמקום רביעי במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:02.97 דקות.
במשחקים הפאן אמריקאיים שנערכו במקסיקו סיטי, מקסיקו באוקטובר אותה שנה הוא זכה בשתי מדליות, זהב וכסף.
מדליית זהב במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:03.42 דקות, לפני סטיב גרג בן ארצו (2:04.06 דקות) ומדליית כסף במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 56.13 שניות, אחרי בן ארצו
באליפות העולם שנערכה בברלין, מערב גרמניה בשנת 1978 זכה ג'אגנבורג במדליית כסף, במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 55.26 שניות, אחרי בן ארצו ג'ו בוטם שקבע שיא אליפות חדש 54.30 שניות ולפני פר ארווידסון משוודיה (55.38 שניות) ולא הצליח להגן על תוארו.
גרגורי דייוויד רוברטס הוא סופר אוסטרלי, שהיה פושע בעברו.
גרגורי רוברטס החל להשתמש בהרואין אחרי גירושיו ובעקבות איבוד המשמורת על בתו הצעירה.
בניסיון להשיג כספים לקניית סמים הוא החל במעשי שוד.
הוא נהג לשדוד רק מוסדות בעלי ביטוח והתנהג באדיבות כלפי העובדים והלקוחות במהלך השוד.
הוא נעצר בשנת 1978 ונשפט ל-15 שנים, והצליח לברוח מהכלא האוסטרלי בשנת 1980. הוא עבר לגור במומבאי, הודו למשך כ-10 שנים.
בשנת 1990 הוא נעצר שוב במהלך ניסיון להכניס סמים לגרמניה.
הוא גורש לאוסטרליה ונשלח לכלא ל-6 שנים.
לפי הטענות שלו, הוא ברח פעם נוספת וחזר לכלא בלי שהבחינו במעשה.
במהלך שהייתו בכלא, החל רוברטס לכתוב את ספרו שנטרם.
קיים ויכוח עד כמה אירועי הספר מבוססים על חייו.
הספר זכה להצלחה ונתן לו אפשרות להיות ללא בעיות באוסטרליה, גרמניה וצרפת.
בסופו של דבר הוא התיישב במומבאי והקים קרן צדקה לעזרה לעניי העיר.
בשנת 2015 פרסם ספר המשך בשם "צל ההר" (The Mountain Shadow).
גרגורי "גרג" בימן הוא מפיק ובמאי קולנוע וטלוויזיה אמריקאי.
+פרסיםפרסקטגוריהתוצאהפרס איגוד הבמאים האמריקניהישג בימוי יוצא מן הכללפרס אמי לבידור בפריים-טיים
+שנהסרטקרדיטהערות1988נהיגה במבחןבמאי1990Tales of the Unknownבמאי, תסריטאי1992Mom and Dad Save the Worldבמאי1995Bushwhackedבמאי
שניםכותרתקרדיטהערות1986The Richest Cat in the Worldבמאיסרט טלוויזיהLittle Spiesבמאיסרט טלוויזיה1995מותק, הילד השתגע 3במאיסרט טלוויזיה1997Under Wrapsבמאיסרט טלוויזיה1998Brink!במאיסרט טלוויזיה1999Horse Senseבמאי, מפיקסרט טלוויזיה2000Miracle in Lane 2במאי, מפיקסרט טלוויזיה2000The Ultimate Christmas Presentבמאיסרט טלוויזיה2002A Ring of Endless Lightבמאי, מפיקסרט טלוויזיה
גרגורי רוברט דלברג הוא פקיד ממשל אמריקאי לשעבר, שכיהן כתת-מזכיר הצבא של ארצות הברית בין השנים 2000–2001.
גרגורי דלברג נולד בפיקסטאון, דקוטה הדרומית וגדל באזור מיניאפוליס-סיינט פול.
לאחר סיום לימודיו בבית הספר התיכון הוא למד בקולג' לותר שבאיווה וב-1973 הוא קיבל תואר בוגר אוניברסיטה במנהל עסקים ובמדע המדינה.
לאחר מכן הוא למד באמריקן יוניברסיטי וב-1976 קיבל תואר מוסמך אוניברסיטה במינהל ציבורי.
לאחר סיום לימודיו החל דלברג לעבוד במחלקת התחבורה של ארצות הברית במשרדו של סגן המזכיר לתקצוב ותכנון, כשעבודתו התמקדה בבניית כבישים ובנושאי תקציב ופיננסים הקשורים לתחבורה.
ב-1981 הוא הצטרף לצוות של ועדת ההקצבות של בית הנבחרים של ארצות הברית לתחבורה, שיכון, פיתוח עירוני וסוכנויות קשורות, שהיא ועדת משנה לוועדת ההקצבות של הבית.
שם הוא עבד בנושא התקציבים של מנהל הכבישים הפדרלי, מנהל הבטיחות בדרכים הלאומי, מנהל הסעות ההמונים העירוני, חברות הרכבות אמטרק וקונרייל, ומשמר החופים של ארצות הברית.
ב-1990 הוא הצטרף לצוות של ועדת ההקצבות הכללית.
ב-1995 הוא היה למנהל הצוות הדמוקרטי של ועדת ההקצבות להגנה של בית הנבחרים, ובתפקיד זה הוא היה מעורב בכל הדיונים הקשורים לתקציב של מחלקת ההגנה.
ב-2000 מינה הנשיא ביל קלינטון את דלברג כתת-מזכיר הצבא ובתפקיד זה הוא שימש ממאי 2000 ועד מרץ 2001. מה-20 בינואר ועד ה-4 במרץ 2001 כיהן דלברג גם כמזכיר הצבא בפועל.
לאחר פרישתו הממשל הפדרלי, עבד דלברג בלוקהיד מרטין כסגן נשיא בכיר למיזמים אסטרטגיים.
באוגוסט 2015 הוא פרש ומאז הוא עובד כיועץ עצמאי.
גרגור פון בוכמן ( בגרמנית: Gregor von Bochmann ; 20 במאי / 1 ביוני 1850 – 12 בפברואר 1930) היה צייר ושרטט גרמני-בלטי.
למד באקדמיה לאמנות בדיסלדורף ואז התיישב בדיסלדורף.