tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בעקבות התקיפות ניסה כוח קודס בסוריה לשגר רקטות ארטילריות לעבר ישראל, אך הן התפוצצו 2 ק"מ מזרחית לגבול ישראל–סוריה.
ב-19 בנובמבר שוגרו מאזור דמשק 4 רקטות לעבר ישראל (רמת הגולן ואצבע הגליל) והן יורטו על ידי כיפת ברזל.
בתגובה, תקף צה"ל למחרת עשרות מטרות של כוח קודס האיראני ושל הצבא הסורי.
במהלך התקיפה שיגרו הסורים טילי קרקע-אוויר על מטוסי חיל האוויר הישראלי, שבתגובה השמידו מספר סוללות הגנה אווירית סוריות.
דווח על 23 הרוגים בתקיפות, מהם 17 "לוחמים זרים", ככל הנראה איראנים.
ב-23 בדצמבר דיווח המרכז הסורי לזכויות אדם ש-3 איראנים נהרגו במתקפת טילים המיוחסת לישראל באזור דמשק.
ב-25 בדצמבר דיווח המרכז הסורי לזכויות אדם ש-5 פעילי מיליציות פרו-איראניות נהרגו בתקיפה באזור מעבר הגבול והעיירה אל-בוכמאל, הסמוכים לגבול סוריה–עיראק.
ב-14 בינואר טענה סוריה שמטוסי קרב ישראליים תקפו את שדה התעופה T-4 ושמערכות ההגנה האווירית שלה יירטו חלק מהטילים.
לפי המרכז הסורי לזכויות אדם בתקיפה נהרגו לפחות 3 אנשי מיליציות פרו-איראניות.
כמו כן הושמד מחסן נשק איראני בבסיס.
ב-6 בפברואר באזור דמשק, בתקיפה אווירית שיוחסה לישראל, נפגעו מפקדה, מרכז פיתוח צבאי ומחסן נשק איראני.
לפי הדיווחים, בתקיפה נהרגו 23 חיילים ופעילי מיליציות.
ב-14 בפברואר דווח על תקיפה נוספת בה נפגעו מחסני נשק איראניים ונהרגו 7 פעילי מיליציות.
באמצע פברואר חוסל בכיר במשמרות המהפכה האסלאמית בסיכול ממוקד המיוחס לישראל.
המחוסל היה פרהאד דיבריאן, מפקד איראני בדרגה המקבילה לתת-אלוף, והוא נהרג בשכונת "סיידה זינב" מדרום לדמשק.
ב-27 בפברואר ליד כפר חאדר ברמת הגולן הסורית, נהרג עימאד א-טוויל, קצין איראני במשמרות המהפכה האסלאמית שאחראי על ביסוס חזבאללה בגבול הסורי עם ישראל.
א-טוויל חוסל בתקיפה אווירית המיוחסת לישראל.
ב-1 במרץ דווח שצה"ל תקף מטרות חזבאללה באזור קוניטרה.
ב-2 במרץ תקף כלי טיס של צה"ל כלי רכב של חוליית צלפים שביצעה פיגוע ירי בצפון רמת הגולן.
לפי הדיווחים, בתקיפה לפחות הרוג אחד.
ב-4 במרץ הותקפו מספר מטרות של משמרות המהפכה האסלאמית וחזבאללה באזור חומס וגבול רמת הגולן.
בסוריה האשימו את ישראל בתקיפות.
עוד דווח כי הותקפו גם מתקנים לייצור נשק כימי באותה תקיפה.
ב-20 באפריל דווח על תקיפת מחסן נשק בסוריה.
ב-27 באפריל דווח על תקיפה בסוריה, באזור דרום דמשק.
בתקיפה הושמדו מספר מחסני נשק ונהרגו ארבעה פעילי מיליציה פרו-איראנית.
עוד שלושה אזרחים סורים נהרגו מרסיסים של אש הנ"מ הסורית.
ב-30 באפריל בתקיפה בסוריה הושמדו מצבורי טילים ומחסני תחמושת באזור קוניטרה וכנראה גם בחומס.
לפי הדיווחים, התקיפה התבצעה לאחר שמשלוח נשק איראני הגיע לסוריה ושיירות האספקה פרקו אותו בבסיסים השונים.
בלילה שבין ה-4 במאי ל-5 במאי הותקף מכון מחקר צבאי מדרום לעיר חלב שבצפון סוריה, שבו ככל הנראה פיתחו טילים מדויקים בסיוע איראן, וייתכן שאף נשק כימי.
בתקיפה נהרגו 14 בני אדם, בהם איראנים, ונגרם נזק רב למתקן ולמחסני התחמושת שבו.
הסורים האשימו את ישראל בתקיפה.
ב-4 ביוני הותקף מרכז לפיתוח אמצעי לחימה באזור מסיאף שבצפון-מערב סוריה.
בתקיפה הושמדו אתר לפיתוח טילים ומחסני נשק וטילים, וכן נהרגו 9 פעילים צבאיים, בהם סורים ולא סורים.
המשטר האשים את ישראל בתקיפה.
ב-24 ביוני דווח על תקיפה בסוריה.
לפי הדיווח היעד שהותקף היה מחסן אמצעי לחימה.
ב-21 ביולי דווח על מספר תקיפות בסוריה.
בתקיפות הושמדה מערכת הגנה אווירית איראנית ונהרג בכיר בחזבאללה.
ב-2 באוגוסט כוח של יחידת מגלן שהיה במארב וכלי טיס של חיל האוויר הישראלי הרגו חוליה בת 4 מחבלים שהניחה מטען חבלה בשטח ישראל סמוך לגבול ישראל–סוריה.
ב-3 באוגוסט תקף צה"ל יעדים של צבא סוריה בתגובה לאירוע ניסיון הנחת המטען.
מטוסי קרב ומסוקי קרב של חיל האוויר תקפו עמדות תצפית ואמצעי איסוף מודיעין, תותחי נ"מ ואמצעי שליטה ובקרה בבסיסי הצבא הסורי.
ב-1 בספטמבר דיווח המרכז הסורי לזכויות אדם שבתקיפה אווירית מדרום לדמשק נהרגו 7 פעילי מיליציות איראניים, 3 חיילים סורים ועוד אזרחית שנהרגה מפגיעת רסיסים.
בסוריה האשימו את ישראל בתקיפה.
ב-2 בספטמבר דווח על תקיפה אווירית משמעותית נגד מטרות איראניות באזור חומס ושדה התעופה T-4. בתקיפה נהרגו 16 פעילי מיליציות פרו-איראניות.
ב-14 בספטמבר דווח שבתקיפה אווירית המיוחסת לישראל נגד מחסני נשק באל-בוכמאל (סמוך לגבול העיראקי) נהרגו 10 לוחמי מיליציות פרו-איראניות, מהם 2 סורים ו-8 עיראקים.
ב-21 באוקטובר דווח כי טנקים של צה"ל תקפו עמדות חזבאללה באזור קוניטרה והרגו 3 חמושים פרו-איראניים.
ב-17 בנובמבר כוחות הנדסה קרבית של אוגדה 210, שכללו לוחמי יהל"ם ומחפר ממוגן, חשפו וניטרלו זירת מטענים בגבול ישראל–סוריה.
בלילה שבין ה-17 בנובמבר ל-18 בנובמבר ערכה ישראל תקיפה נרחבת בסוריה בתגובה לחשיפת זירת מטענים בגבול ישראל–סוריה.
בתקיפה נפגעו לפחות 8 מטרות איראניות וסוריות, בהן מפקדות, אתר מגורים חשאי של כוח קודס, מחסני אמל"ח ומספר סוללות נ"מ.
בתקיפות נהרגו 10 פעילים צבאיים, בהם איראניים ו-3 חיילים סורים.
בלילה שבין ה-24 בנובמבר ל-25 בנובמבר דווח על תקיפות של צה"ל בדרום סוריה, באזור קוניטרה ודרום דמשק.
בתקיפות נגרם נזק לציוד צבאי סורי ולא דווח על הרוגים.
בלילה שבין ה-24 בדצמבר ל-25 בדצמבר דווח על תקיפת 4 מבנים באזור מסיאף, ובהם מפעלי טילי קרקע-קרקע ומרכז מחקר צבאי.
המבנים ניזוקו קשות וחלקם אף הושמדו.
בנוסף, בתקיפה נהרגו 6 פעילים איראניים וכנראה גם מספר סורים.
ב-13 בינואר תקפה ישראל מחסני אמל"ח איראניים (שלפי הדיווחים הכילו טילים בליסטים ורכיבים הקשורים לתוכנית הגרעין האיראנית) במזרח סוריה, לפי מודיעין צבאי שקיבלה מארצות הברית.
בתקיפה נפגעו 18 מחסנים ונהרגו לפחות 57 בני אדם.
בין ההרוגים היו גם חיילי צבא סוריה, לצד חברי מיליציות פרו איראניות רבים.
ב-21 בינואר דווח על תקיפה אווירית באזור חמה.
מערכות ההגנה האווירית הסורית הופעלו, וכתוצאה מיירוט כושל נהרגו 4 בני משפחה - בעל, אישה, שני ילדיהם, וכמו כן נרשמו מספר פצועים באירוע, בהם ילד נוסף שנפצע באורח קשה.
ב-11 בפברואר דיווחו מקורות זרים על תקיפה אווירית שיוחסה לישראל לאור יום, בגבול סוריה–עיראק, בה הושמדה שיירת נשק שהעבירה טילים מדויקים מאיראן לחזבאללה.
לפי דיווחים אחרים 4 נהרגו בסיכול ממוקד שהשמיד כלי רכב במעבר הגבול אל-בוכמאל.
בלילה שבין 14 בפברואר ל-15 בפברואר דווח על 6 הרוגים, אנשי מיליציות איראניות, בתקיפת מחסני אמל"ח וטילים באזור דמשק.
ב-28 בפברואר הותקפו מחנות אימונים איראניים ליד דמשק.
במרץ דיווח העיתון "וול סטריט ג'ורנל" שבשנים האחרונות פגעה ישראל ב-12 ספינות לפחות שהובילו נפט מאיראן לסוריה.
לדברי פרשן "הארץ", עמוס הראל, נערכו עשרות תקיפות כאלה, דבר שגרם לאיראן לנזק כספי של מיליארדי דולרים.
ב-8 באפריל ב-1:30 בלילה דווחו הסורים על מתקפה אווירית על מוצבי חזבאללה ומחסני נשק באזור דמשק.
בתקיפה נהרגו 3 פעילים צבאיים והושמד מחסן טילים.
טיל קרקע-אוויר סורי ששוגר לעבר המטוסים התפוצץ בדרום לבנון בסמוך לגבול.
ב-22 באפריל ב-1:30 תקפו מטוסי חיל האוויר מחסני נשק באזור דמשק.
הסורים ירו מטח טילי קרקע-אוויר לעבר המטוסים והחטיאו, אך אחד הטילים התפוצץ מעל הנגב, באזור דימונה.
מיירט שוגר אך לא ירט את הטיל.
בתגובה מטוסי קרב של חיל האוויר הישראלי תקפו מספר סוללות טק"א סוריות, בהן הסוללה ששיגרה את הטיל.
ב-5 במאי ב-2:00 דיווחו כלי התקשורת בסוריה על מתקפת טילים ישראלית על ערי החוף בסוריה, בהן לטקיה.
לפי פרסומים זרים, המטרות שהותקפו היו מתקנים לפיתוח אמצעי לחימה ודיוק טילים.
ב-9 ביוני דווח על תקיפה אווירית בדמשק וחומס שבה נהרגו שבעה פעילים צבאיים.
"הניו יורק טיימס" דיווח כי מטרת התקיפה הייתה מתקנים צבאיים שקשורים לייצור נשק כימי.
ב-17 ביוני הותקף מוצב סורי בגבול רמת הגולן ששימש פעילי טרור פרו-איראניים, בהם פעילי חזבאללה.
בלילה שבין 19 ביולי ל-20 ביולי הותקף מתקן ליצור טילים מדויקים במחוז חלב.
בלילה שבין 21 ביולי ל-22 ביולי אירעה תקיפה בעיירה אל-קוסייר במחוז חומס.
העיירה משמשת אתר מרכזי למשלוחי אמל"ח וטילים מאיראן לחזבאללה.
ב-17 באוגוסט הותקף מוצב חזבאללה באזור קוניטרה שמשמש גם מיליציות פרו-איראניות.
בעקבות התקיפה פרצה במוצב שרפה.
ב-19 באוגוסט אירעה תקיפה אווירית נרחבת באזור דמשק ובאזור חומס.
הסורים בתגובה שיגרו עשרות טילי קרקע-אוויר, חלקם מדגם S-200. אחד הטילים נפל בגבול ירדן.
בלילה שבין 2 ל-3 בספטמבר דווח על תקיפה אווירית באזור דמשק.
בתגובה שיגרו הסורים טילי קרקע-אוויר לעבר ישראל.
אחד הטילים, מדגם S-200 (קוד נאט"ו SA-5), התפוצץ מעל הים התיכון בסמוך לגוש דן והשרון.
רסיסים אותרו בגינה בתל אביב.
בתגובה תקף צה"ל והשמיד סוללת S-200 סורית.
ב-28 בספטמבר דווח שכלי טיס בלתי מזוהים תקפו בסיסים של מיליציות איראניות מדרום לעיר מידאין בסמוך לגבול עיראק–סוריה.
ב-8 באוקטובר דווח על לפחות שתי תקיפות בסוריה: אחת על שדה התעופה T-4, והשנייה בסמוך לגבול עם עיראק.
בתקיפה נפגע מחסן מל"טים ונהרגו לפחות 2 איראנים.
ב-13 באוקטובר מטוסי חיל האוויר הישראלי תקפו בסוריה מאזור א-תנף שבמשולש הגבולות ירדן-סוריה-עיראק, מטרות בשדה התעופה T-4 וגם מטרות בחומס ובאזור דמשק.
נגרם נזק רב בתקיפה זו.
ב-16 באוקטובר, לפי דיווחי הטלווזיה הסורית, ישראל חיסלה את מדחת אל-סאלח, שהיה בכלא בישראל לאחר שניסה לחצות את קו הפסקת האש בין ישראל לסוריה ב-1983, ועסק בהקמת תשתית טרור איראנית ברמת הגולן.
לפי דיווח של "סוכנות הידיעות הרשמית הערבית הסורית" ו"אל-ג'זירה" הוא נורה למוות על ידי צלף צה"ל לאחר שחזר לביתו בעין א-תינה.
ב-25 באוקטובר, ב-4:30 לפנות בוקר, דווח על תקיפה של חיל האוויר הישראלי באזור קוניטרה.
לפי הדיווחים הותקפו יעדים ומוצבי של חזבאללה ומיליציות פרו-איראניות, ונגרם נזק רב למטרות שהותקפו.
ב-30 באוקטובר דיווחו הסורים שישראל תקפה מחסן אמצעי לחימה של חזבאללה סמוך לדמשק, ככל הנראה באזור שדה התעופה.
בתקיפה נהרגו 5 בני אדם ונגרם נזק רב.
לפי הדיווחים, התקיפה בוצעה באור יום באמצעות טילי קרקע-קרקע.
ב-3 בנובמבר לקראת 1:00 בלילה סוכנות הידיעות הממלכתית סאנא, דיווחה על תקיפה ישראלית באזור דמשק באמצעות טילי קרקע-קרקע.
ב-8 בנובמבר בשעה 19:15 לפי הדיווחים ישראל תקפה אתרים שבמחוז חומס ובאזור החוף של לטקיה שבמערב סוריה.
נגרמו נזקים רבים ליעדים שהתקפו ודווח על פציעתם של שני חיילים סורים.
לפי הדיווחים המטרות היו מפעל לדיוק טילים ומערכת נ"מ איראנית שיועדה לחזבאללה.
ב-17 בנובמבר דיווחו הסורים שישראל שיגרה 2 רקטות קרקע-קרקע מרמת הגולן על מבנה ריק בפאתי דמשק.
ב-24 בנובמבר דיווחו הסורים על תקיפה ישראלית בחומס, בה נהרגו ארבעה בני אדם ונפצעו שבעה.
הסורים שיגרו טילי קרקע-אוויר ואחד מהם התפוצץ מעל הים התיכון, כ-50 ק"מ מחיפה.
לפי הדיווחים מטרת התקיפה הייתה שיירת נשק לחזבאללה ונגרם נזק רב.
בלילה שבין ה-6 ל-7 בדצמבר לקראת השעה 1:23 דווח בכלי התקשורת הסוריים על תקיפה ישראלית באזור הנמל הימי בעיר לטקיה שבצפון מערב המדינה גורם בצבא סוריה אמר לסוכנות הידיעות הממלכתית "סאנא" כי ישראל ביצעה תקיפה אווירית מכיוון הים התיכון, מדרום-מערב העיר לטקיה, לעבר מתחם מכולות בנמל המסחרי.
לפי הדיווחים המטרות שהותקפו כללו טילי שיוט ונשק איראני, כולל נשק נ"מ וטילי קרקע-אוויר, שיועד לחזבאללה.
ב-16 בדצמבר דווח על תקיפה אווירית ושיגור של טילים מצד ישראל נגד מטרות טרור באזור דמשק.
ב-27 בדצמבר הותקפו מכולות שהכילו אמצעים לדיוק טילים בנמל לטקיה שבסוריה.
בתקיפה נגרם נזק רב ופרצה שרפה גדולה.
ישנם דיווחים סותרים האם התקיפה בוצעה מהאוויר או מהים.
ב-31 בינואר דווח בטלוויזיה הממלכתית בסוריה על תקיפה ישראלית קצת אחרי השעה 3:00 לפנות בוקר באמצעות טילים לכיוון דמשק, גורם צבאי סורי דיווח כי היעדים שהותקפו היו מחסני נשק של חזבאללה מצפון לעיר דמשק.
ב-9 בפברואר נשמעו אזעקות באזור השומרון ובואדי עארה בשעה 1:07 בעקבות שיגור טיל קרקע-אוויר מסוריה לעבר ישראל.
הטיל השמיד עצמו באוויר ולכן לא היה צורך ביירוט על ידי מערכת כיפת ברזל.
לאחר מכן באותו הלילה, בתגובה לירי הנ"מ, צה"ל תקף סוללות נ"מ ומכ"ם סורי.
בתקיפה נהרג חייל סורי אחד וחמישה נפצעו ונגרם נזק לרכוש ולציוד צבאי.
ב-17 בפברואר דווח בטלוויזיה הממלכתית בסוריה כי ישראל תקפה יעדי צבא בדרום לדמשק, באמצעות טילי קרקע-קרקע ששוגרו מאזור הגולן.
ב-23 בפברואר בשעה 00:30 דווח על תקיפה ישראלית שבוצעה באמצעות טילי קרקע-קרקע וגרמה "נזק מהותי" למטרה באזור קוניטרה.
ב-24 בפברואר דווח על תקיפה נרחבת של מטרות באזור דמשק, 3 חיילים סורים נהרגו ונגרם נזק רב.
ב-7 במרץ, לראשונה מאז תחילת הפלישה הרוסית לאוקראינה, כלי תקשורת סורים דווחו כי ישראל תקפה באזור דמשק, ובתקיפה נהרגו שני בני אדם.
מאוחר יותר פרסמה איראן כי שני ההרוגים הם קצינים בכירים במשמרות המהפכה האסלאמית ואיימה בנקמה.
ב-9 באפריל דווח על תקיפה ישראלית לאור יום בסוריה, על מרכז סרס לפיתוח ודיוק טילים במסיאף.
לפי הדיווחים התקיפה בוצעה על ידי מטוסי קרב מכיוון הים והוטלו בה חימושים רבים.
ב-15 באפריל דווח על תקיפת מספר מתקנים צבאיים של מיליציות איראניות באזור דמשק.
ב-27 באפריל דווח על מתקפת טילים על משלוח נשק לחזבאללה בשדה התעופה דמשק.
בתקיפה נהרגו 5 חיילים סורים ועוד 4 פעילי מיליציות איראניות.
ב-11 במאי דווח על שתי תקיפות ארטילריות בסוריה, המטרות היו בג'באטה אל-ח'שב ובכפר חאדר, סמוך לרמת הגולן הסורית ודווח על נזק לרכוש.
ב-13 במאי, ערב שבת, דווח על תקיפה אווירית במסיאף, שם נמצא מרכז לדיוק טילים וייצור מל"טים, ובלטקיה וכן במספר בסיסים ומחסני תחמושת של מיליציות איראניות במערב סוריה.
הסורים דיווחו על 5 הרוגים ו-7 פצועים.
ב-20 במאי בסביבות 23:30 דיווחו הסורים על מתקפת טילי קרקע-קרקע באזור דרום דמשק.
לפי דיווחים ברשתות החברתיות, שלושת ההרוגים הם חיילים שהפעילו מערכת הגנה אווירית שהותקפה והושמדה.
ב-6 ביוני הטלוויזיה הממלכתית בסוריה דיווחה על תקיפה אווירית סמוך לבירת סוריה דמשק.
כלי תקשורת המזוהה עם האופוזיציה הסורית דיווח כי כלי טיס ישראליים תקפו אתרים של המיליציות האיראניות בתלאל אל-כסווה שבדרום-מערב דמשק.
עוד דווח על שריפה באזור.
ב-10 ביוני ב-4:00 דווחה הטלוויזיה הסורית על מתקפת רקטות מרמת הגולן לעבר מטרות בדרום דמשק, ונגרם נזק.
בעקבות התקיפה נמל התעופה הבין-לאומי דמשק הושבת, לטענת הסורים בגלל תקלה טכנית, אך לפי דיווחים באינטרנט ובכלי התקשורת (ובהם תצלומי לוויין) בגלל שמסלולי הנחיתה ששימשו מטוסי מטען איראניים יצאו מכלל שימוש עקב תקיפות ישראל.
ב-2 ביולי לפנות בוקר דווח על תקיפה אווירית בעיר טרטוס שבצפון סוריה, שני בני אדם נפצעו ומחסן אמל"ח שיועד לחזבאללה הושמד.
לפי הדיווח, את התקיפה ביצע חיל האוויר הישראלי מכיוון הים התיכון.
ב-6 ביולי דווח שמחבל סורי נהרג בסיכול ממוקד מטיל ששיגר מל"ט ישראלי.
ב-22 ביולי דווח כי בתקיפה שהתרחשה במהלך הלילה נהרגו שמונה בני אדם, בהם חמישה סורים ושלושה אזרחים זרים.
על פי הדיווח, שלושה היו חיילים סורים, ושניים פעילי חזבאללה.
על פי דיווחים ערביים, הותקפו עמדות צבאיות, שדה תעופה ומשרדי מודיעין.
מחסן נשק ומפעל כטב"מים איראני הושמדו.
עוד נטען כי חזבאללה הקים מחסנים ומתקני מל"טים ובעקבות כך באה התקיפה.
באופן חריג, שר התפוצות הישראלי נחמן שי אישר כי ישראל עומדת מאחורי התקיפה.
ב-12 באוגוסט דווח כי טנקים של צה"ל תקפו עמדות צבאיות של חזבאללה באזור קוניטרה, לפחות שניים נפצעו, ויש דיווחים לא מאומתים על הרוגים.
ב-14 באוגוסט דווח על תקיפות אוויריות ליד דמשק ובטרטוס, נגרם נזק לרכוש ו-3 חיילים נהרגו.
לפי הדיווחים המטרות היו משלוחי נשק מאיראן לחזבאללה ומחסני אמל"ח, שבהם היו ככל הנראה גם טילים.
ב-25 באוגוסט דווח על מספר תקיפות אוויריות במערב סוריה, בהן במסיאף ומחוז חמה.
בתקיפות נפגע מרכז סרס למחקר מדעי צבאי והושמדו מחסני רקטות קרקע-קרקע וטילי נ"ט של מיליציות איראניות, שחלקם נועדו לחזבאללה.
בתקיפה הושמדו כאלף טילים איראניים, בהם מאות טילי קרקע-קרקע.
ב-31 באוגוסט דווח על תקיפות אוויריות בשדה התעופה הבין-לאומי חלב, שבו הופצצו מסלולי ההמראה והנחיתה, וכשעה לאחר מכן באזור דמשק.
בתקיפות נפגעו מחסני נשק איראניים ונהרגו שני בני אדם.
ב-6 בספטמבר הופצץ בשנית שדה התעופה הבין-לאומי חלב.
בתקיפה נפגעו מסלולי ההמראה והנחיתה ועזרי ניווט ונמל התעופה הושבת.
כמו כן הושמדו בתקיפה מחסני אמל"ח איראניים.
לפי דיווחים של גורמי אופוזיציה בתקיפה הושמד גם מטוס מטען איראני ונהרגו 7 בני אדם.
ב-17 בספטמבר בשעה 00:45 דווח על מתקפת טילים על נמל התעופה הבין-לאומי דמשק.
נגרם נזק משמעותי ונהרגו 5 חיילים סורים ושני פעילי מיליציות פרו-איראניות.
בנוסף הותקפו עמדות צבאיות באזור אל-כיסווה ומחסנים ומתקנים לוגיסטיים של כוח קודס באזור דמשק.
ב-21 באוקטובר בשעה 23:00 דווח על תקיפה באזור דמשק.
לפי דיווחי מרכז המעקב הסורי לזכויות אדם, בתקיפה הושמד מפעל איראני להרכבת כטב"מים.
ב-24 באוקטובר, בשעות הצהריים, דווח על תקיפה ישראלית נוספת באזור דמשק, שבה נפצע חייל.
לפי דיווחי מרכז המעקב הסורי לזכויות אדם התקיפה כוונה נגד בסיס הגנה אווירית מדרום לדמשק ושדה תעופה ממערב לדמשק ששימש את חזבאללה.
בלילה שבין ה-26 באוקטובר ל-27 באוקטובר דווח על תקיפה אווירית באזור דמשק בה הופצצו משלוחי נשק איראני.
לפי דיווחים בכלי תקשורת סעודי הותקפו גם עמדות של צבא סוריה בפיקוד אחיו של בשאר אל-אסד.
בלילה שבין ה-8 בנובמבר ל-9 בנובמבר דווח על תקיפה של שיירת מכליות דלק ומשאיות אמל"ח איראניות מעיראק לסוריה ומחסני נשק באזור אל-בוכמאל.
בתקיפה נהרגו לפחות 10 איראנים.
פרסומים זרים טענו שישראל ביצעה את התקיפה באמצעות כלי טיס בלתי מאוישים בעוד שגורמים אחרים האשימו את ארצות הברית, שמצידה הכחישה מעורבות.
ב-14 בדצמבר 2022 אישר הרמטכ"ל אביב כוכבי שישראל היא זו שביצעה את התקיפה לפי מודיעין מדויק שהשיירה נושאת אמצעי לחימה.
ב-13 בנובמבר דווח על תקיפה אווירית של עמדות ומחסני נשק של חזבאללה בשדה התעופה הצבאי א-שעיראת שבמחוז חומס.
נגרם נזק ושני חיילים סורים נהרגו.
ב-19 בנובמבר בשעה 06:30 בבוקר תקף חיל האוויר הישראלי שורת מטרות איראניות במחוז חומס, לטקיה, מחוז חמה ומסיאף.
בתקיפה נהרגו 4 חיילים סורים וככל הנראה גם פעילי מיליציות איראניות.
בתקיפה נגרם נזק למטרות וכן נפגעה סוללת נ"מ סורית.
ב-22 בנובמבר טענה איראן שישראל חיסלה קצין בחיל האוויר והחלל של משמרות המהפכה האסלאמית באמצעות פיצוץ רכבו בכביש לדמשק.
ב-20 בדצמבר דווח על תקיפה אווירית באזור א-סיידה זינב בה הושמד מחסן של חזבאללה ונהרגו 2 פעילים צבאיים.
ב-2 בינואר (בסביבות השעה 1:00) דווח על תקיפה ישראלית בנמל התעופה הבין-לאומי דמשק.
בתקיפה נהרגו 2–4 חיילים ופעילים צבאיים, נפגע מחסן נשק של חזבאללה והמיליציות האיראניות ונגרם נזק למסלולי הנחיתה, שהשבית את נמל התעופה עד הבוקר.
ב-29 בינואר דווח על תקיפה אווירית של שיירת משאיות באזור אל-בוכמאל שבגבול סוריה–עיראק.
לפי הדיווחים, כלי הטיס התוקפים ירו קודם ירי אזהרה ואחרי שהנהגים ברחו מהמשאיות הם השמידו אותן.
למרות זאת, המרכז הסורי לזכויות אדם דיווח שבתקיפה נהרגו 10 בני אדם, מהם 7 לא-סורים.
ב-30 בינואר דווח על תקיפה נוספת של משאיות אמל"ח באותו מקום, ועל הרוג אחד לפחות.
ב-19 בפברואר דווח על תקיפה ישראלית מדרום לדמשק.
הסורים שיגרו מספר טילי קרקע-אוויר ואחד מהם כשל והתפוצץ בשכונת כפר סוסא.
מהפיצוץ נהרגו 5 בני אדם.
לפי הדיווחים, בתקיפה הושמדו מחסני נשק ונפגעו מטרות איראניות, ככל הנראה מערכות נ"מ וטילים.
כמו כן, נפגע קרון בקרה של סוללת נ"מ סורית שירתה אל עבר מטוסי חיל האוויר.
מאוחר יותר רויטרס דיווחה שהתקיפה כוונה לעבר מפגש של מהנדסי נשק ומל"טים איראניים וסוריים, ובה נהרגו מהנדס סורי ומספר איראנים.
ב-7 במרץ דווח על תקיפה אווירית בשדה התעופה הבין-לאומי חלב שהשביתה אותו.
ב-12 במרץ בשעה 6:15 דיווחה סוריה על תקיפה אווירית במחוז חמה וטרטוס.
קצין סורי נהרג ועוד 3 אנשי צבא סורים נפצעו.
לפי ארגוני אופוזיציה, היעדים שהותקפו היו מחסני אמל"ח איראניים ומערכת הגנה אווירית סורית.
ב-22 במרץ דווח על תקיפה אווירית בשדה התעופה הבין-לאומי חלב שהשביתה אותו.
ב-30 במרץ דווח על תקיפה בדרום דמשק, שני חיילים סורים נפצעו ונגרם נזק.
ב-31 במרץ, בתקיפה אווירית ליד דמשק, חוסלו 5 אנשי כוח קודס, בהם יועץ צבאי איראני בכיר, שהיה קצין מודיעין ועסק בבניית תשתית טרור נגד ישראל.
כמו כן, נפגע מחסן נשק איראני.
איראן האשימה את ישראל בתקיפה.
ב-2 באפריל האשימה סוריה את ישראל בתקיפה אווירית באזור חומס על שדה תעופה של חזבאללה בה נפגעו 5 פעילי טרור ונגרם נזק.
לפי הסורים, נפצעו 5 חיילים; לפי ארגוני אופוזיציה, נהרגו גם מספר פעילי מיליציות פרו-איראניות.
לפי ההערכות, מטרת התקיפה הייתה לפגוע ביכולות הכטב"ם של חזבאללה, והיא התבצעה כחלק מסדרת תקיפות ישראליות שנועדו הן להגיב על הפיגוע בצומת מגידו (2023) והן לסכל פיגועים איראניים.
בערב הפיל חיל האוויר הישראלי כלי טיס בלתי מזוהה, ככל הנראה איראני, שחדר לשטח ישראל באזור צפון הכנרת מכיוון סוריה.
הכלי הופל באמצעות לוחמה אלקטרונית ונלקח לבדיקה.
ב-4 באפריל דווח על מספר תקיפות ישראליות בסוריה, בהן הותקפו 4 יעדים שכללו את נמל התעופה הבין-לאומי דמשק, א-סיידה זנב, ותחנת מכ"ם באזור א-סווידא, סמוך לגבול עם ירדן.
הסורים דיווחו על 2 הרוגים בתקיפות.
ב-9 באפריל, בתגובה לירי רקטות קרקע-קרקע של חטיבת אל-קודס מסוריה על רמת הגולן, תקף צה"ל בסוריה מספר מטרות, בהן המשגר שביצע את הירי, מכ"ם ומתחם של הדיוויזיה הרביעית של צבא סוריה, שנמצאת תחת פיקודו של אחיו של בשאר אל-אסד ונחשבת לנאמנה לאיראנים.
ב-24 באפריל הותקפו בירי ארטילריה עמדות של חזבאללה בגבול ישראל–סוריה.
כמו כן צה"ל פיזר כרוזים המזהירים מפני חזבאללה ושיתוף פעולה איתו.
ב-29 באפריל האשימה סוריה שישראל תקפה מטרות במחוז חומס.
לפי דיווחי האופוזיציה, המטרות שהותקפו היה מחסן נשק של חזבאללה ומספר משאיות.
ב-1 במאי דווח על תקיפה אווירית על שדה התעופה הבין-לאומי חלב ועל סוללת נ"מ.
בתקיפות הושבת שדה התעופה עקב נזק למסלול הנחיתה, נפגע מחסן נשק ונהרגו 4 אנשים, בהם קצין נ"מ סורי ו-3 פעילי מיליציות איראנים.
לפי דיווח של רשת אל-ערביה, בין המטרות שהותקפו היו סוללות נ"מ איראניות.
העיתון הסעודי אל-חדת' דיווח שהמטרות שהותקפו בחלב היו מפעלי טילים ויחידה איראנית סודית לייצור טילים מדויקים שמספרה הוא 18340.
ב-29 במאי קצת אחרי חצות, דווח על תקיפה ישראלית באזור דמשק.
ב-14 ביוני דווח על תקיפה אווירית דרומית-מערבית לדמשק.
בתקיפה נפצע חייל סורי באופן קשה והושמדו מחסני אמל"ח של מיליציות איראניות.
ב-2 ביולי בשעה 00:20 דווח על תקיפה אווירית במחוז חומס, בתקיפה נהרג מפקד בכוח קודס האיראני ונפצעו עוד 4 פעילים בכוח קודס, וכן נגרם נזק לרכוש.
בתגובה, שיגרו הסורים טילי קרקע-אוויר לעבר כלי הטיס, טיל אחד – מדגם S-200 (ציון נאט"ו SA-5) – התפוצץ בשמי ישראל וחלקים שלו נפלו ברהט.
בתגובה, מטוסי קרב של חיל האוויר הישראלי תקפו את הסוללה ממנה שוגר הטיל.
ב-5 ביולי חיל האוויר תקף מטרות איראניות בדמשק, מערכות ההגנה האווירית הסורית לא פעלו.
ב-19 ביולי דווח על תקיפה אווירית באזור דמשק.
מחסני אמל"ח של חזבאללה נפגעו ועלו באש.
ב-7 באוגוסט דווח על תקיפה באזור דמשק.
4 חיילים סורים נהרגו ועוד 4 נפצעו.
לפי הדיווחים, המטרות שהותקפו היו של חזבאללה ומיליציות איראניות.
הסורים טענו שהם יירטו חלק מהטילים.
לפי אחד הדיווחים, אחד ההרוגים הוא מהנדס סורי שעבד על פרויקט חשאי ביחידה האווירית של חזבאללה.
ב-13 באוגוסט דווח על פיצוץ במחסני טילים של מיליציות איראניות באזור דמשק.
פיצוצים ופיצוצי משנה אירעו ונשמעו למשך כשעתיים.
לא ברור אם התקיפה בוצעה מהאוויר או מהקרקע.
לפי המרכז הסורי לזכויות אדם, התקיפה בוצעה ככל הנראה באמצעות טיל קרקע-קרקע מדויק ובה הושמד מחסן אמל"ח גדול של חזבאללה על כל תכולתו, שנצברה במשך חודשים רבים.
ב-21 באוגוסט האשימה סוריה את ישראל בתקיפה באזור דמשק.
לפי הדיווחים, נפגעו מטרות בשדה התעופה ובאל-כיסווה, הידועים כאזורי פעילות של איראן וחזבאללה, ונהרגו 2. לפי העיתון הסעודי אל-חדת מטרת התקיפה הייתה משלוח נשק איראני.
ב-28 באוגוסט (בסביבות 04:30) תקפה ישראל את שדה התעופה הבין-לאומי חלב, הוציאה אותו מכלל שימוש והשמידה ציוד צבאי איראני רגיש.
ב-13 בספטמבר דווח על תקיפה אווירית ישראלית במערב סוריה, במחוז טרטוס.
בתקיפה נהרגו 2 חיילים סורים ו-6 נפצעו.
כעבור כמה שעות תקפה ישראל פעם נוספת בצפון-מערב סוריה, במחוז חומס.
יעדי התקיפה היו ציוד איראני צבאי ושדה תעופה צבאי.
ב-21 בספטמבר דווח כי כלי טיס בלתי מאויש ישראלי ביצע סיכול ממוקד והרג שני פעילי ג'יהאד שנסעו על אופנוע בעיירה בית ג'ן (סוריה) שממערב לדמשק.
מאוחר יותר, בסביבות השעה 17:00, תקפו טנקים של צה"ל שני מבנים של הצבא הסורי בעין אלתניה שהוקמו בשטח המפורז, מעבר לקו הפרדת הכוחות.
ב-1 באוקטובר דווח על תקיפה ישראלית של משלוחי נשק איראניים שיועדו ללבנון סמוך לדמשק.
נגרם נזק ויש 2 הרוגים.
ב-3 באוקטובר דיווחו הסורים על תקיפה של כלי טיס ישראליים במזרח סוריה.
המטרות שהותקפו היו בסיסי צבא של מיליציות איראניות.
ב-12 באוקטובר הותקפו נמל התעופה הבין-לאומי דמשק ושדה התעופה הבין-לאומי חלב, והם הושבתו.
ב-24 באוקטובר בתגובה לירי תלול מסלול מסוריה לרמת הגולן תקפה ישראל בסוריה עמדות מרגמה של צבא סוריה והרגה 8 חיילים סורים.
ב-25 באוקטובר דווח על תקיפה ישראלית בשדה התעופה הבין-לאומי חלב.
המרכז הסורי לזכויות אדם דיווח ש-14 חיילים סורים נהרגו בתקיפה.
ב-8 בנובמבר דווח על תקיפה בדרום דמשק וסוריה האשימה את ישראל.
לפי אחד הדיווחים, לפחות 3 פעילי מיליציות פרו-איראניות נהרגו.
ב-26 בנובמבר דווח על תקיפת נמל תעופה צבאי בדמשק.
בלילה שבין 1 בדצמבר ל-2 בדצמבר דווח על תקיפה ישראלית בדמשק, בה נהרגו שני "יועצים" איראנים מטעם משמרות המהפכה האסלאמית.
ב-8 בדצמבר, בתגובה לשיגור רקטות מסוריה, ביצע צה"ל סיכול ממוקד ברכב בקוניטרה בו נהרגו 4 מחבלים: בכיר במיליציה הסורית "המשמר הלאומי המערבי" ו-3 פעילי חזבאללה.
ב-10 בדצמבר דווח על תקיפה באזור דמשק.
לפי דיווחי האופוזיציה הסורית, המטרות כללו מתחמים של חזבאללה ומיליציות שיעיות.
בתקיפה נהרגו 2 פעילי חזבאללה.
ב-17 בדצמבר דווח על תקיפה באזור דמשק.
לפי הדיווחים, המתקפה כללה הן טילי אוויר-קרקע ששוגרו ממטוסי קרב והן טילי קרקע-קרקע.
ב-25 בדצמבר דווח על תקיפה ישראלית באזור דמשק של מחסני נשק איראניים בה חוסל בסיכול ממוקד סייד רזי מוסאווי, יועץ צבאי בכיר במשמרות המהפכה האסלאמית בדרגת תת-אלוף.
ב-29 בדצמבר דווח ש-11 בכירים במשמרות המהפכה האסלאמית נהרגו בתקיפה שיוחסה לישראל בדמשק.
ב-30 בדצמבר לפנות בוקר דווח על תקיפת שיירת נשק איראנית שהובילה כטב"מים בגבול סוריה–עיראק.
בתקיפה נהרגו 19 פעילי מיליציות פרו-איראניות, מתוכם 4 מחבלי חזבאללה.
לפי המרכז הסורי לזכויות אדם, בתקיפה, שיוחסה לישראל, נהרגו 19 פעילים צבאיים, מהם 15 שאינם אזרחי סוריה.
אחר הצהריים דווח על תקיפה אווירית נגד שדה התעופה הבין-לאומי חלב שהשביתה את פעילותו והוציאה אותו משימוש, ובה נהרגו 4 בני אדם.
ב-8 בינואר ביצע צה"ל סיכול ממוקד בסוריה וחיסל את חסן עכאשה, אחראי שיגור הרקטות של חמאס במדינה.
ב-20 בינואר הפציצו מטוסי קרב בניין בן 4 קומות בדמשק בשכונה בה גרים בכירים בגא"פ ובכירים בכוח קודס הפועלים בסוריה.
לפי הדיווחים בתקיפה נהרגו לפחות 5 קצינים במשמרות המהפכה האסלאמית, בהם 2 יועצים בכירים: ראש יחידת המודיעין של כוח קודס בסוריה וסגנו.
ב-29 בינואר דווח על תקיפה באזור א-סידה זינב בדרום דמשק.
"תסנים", סוכנות הידיעות החצי-ממלכתית באיראן, דיווחה כי "ישראל תקפה מרכז ייעוץ צבאי איראני".
לפי דיווחי האופוזיציה בסוריה בתקיפה נמנו 7 הרוגים ונגרם נזק למטרות.
ב-2 בפברואר לפנות בוקר דווח על תקיפה אווירית בדרום דמשק נגד משלוח נשק לחזבאללה.
בתקיפה נהרג יועץ ומהנדס איראני ממשמרות המהפכה האסלאמית שאחראי על פיתוח כטב"מים וטילים מדויק.
ב-28 בפברואר דווח על תקיפה אווירית ב"רובע האיראני" א-סידה זינב בדרום דמשק.
התקיפה כוונה נגד שלושה מוקדים.
לפחות אחד מהם נהרס כליל.
ב-1 במרץ דווח על תקיפה ישראלית בעיר בניאס בסוריה.
לפי דיווח אחד בתקיפה נהרג יועץ צבאי בדרגה המקבילה לאלוף-משנה או קולונל בזרוע הימית של משמרות המהפכה האסלאמית (מומחה להברחות דרך הים) ועוד שלושה פעילי חזבאללה.
ב-17 במרץ, קצת אחרי חצות, דווח על תקיפה ישראלית באזור דמשק.
לפי הדיווחים המטרה הייתה מחסן נשק של חזבאללה.
רשת אל-ערביה דיווחה שהתקיפה בוצעה באמצעות טיל קרקע-קרקע ששוגר מרמת הגולן.
ב-19 במרץ בלילה חוסלו 5 מפקדים בכירים במיליציות פרו-איראניות בתקיפה אווירית בעיירה אל-מיאדין שבמחוז דיר א-זור בסוריה.
ב-26 במרץ, כמה שעות לאחר נחיתת מטוס תובלה איראני שהעביר אמל"ח, תקפה ישראל מטרות של כוח קודס בדיר א-זור שבמזרח סוריה.
בתקיפות נהרגו 9 פעילים במיליציות האיראניות ובהם בכיר איראני.
מאוחר יותר דיווח המרכז הסורי לזכויות אדם שמספר ההרוגים עלה ל-15, בהם 14 פעילי משמרות המהפכה האסלאמית ומהנדס סורי.
ב-28 במרץ דווח על תקיפה ישראלית של מטרות איראניות ליד דמשק שנגרם בה נזק למבנה וכלי רכב.
התקיפה הישראלית ליד שדה התעופה הבין-לאומי חלב (2024): ב-29 במרץ תקפה ישראל מחסני נשק ותחמושת של חזבאללה ומיליציות איראניות ליד שדה התעופה הבין-לאומי חלב.
בתקיפה הושמד אמל"ח רב – דבר שגרם לפיצוצי משנה רבים וגדולים - ונהרגו לפחות 42 פעילי מיליציות וארגוני טרור, בהם 6 פעילי חזבאללה.
למחרת עלה מספר ההרוגים ל-52, בהם לפחות 7 פעילי חזבאללה.
ב-31 במרץ דווח על שתי תקיפות בסוריה, אחת לפנות בוקר בדרום המדינה ואחת בערב ממערב לדמשק.
בתקיפה של הערב נפגע מרכז מחקר צבאי של CERS בג'מאריא ודווח גם על נפגעים.
ההתנקשות במוחמד רזא זאהדי: ב-1 באפריל דווח על תקיפה אווירית באזור הקונסוליה של איראן בדמשק, שבה נהרגו לפחות 16 אנשים.
בתקיפה נהרג בריגדיר גנרל מוחמד רדא זהאדי, מפקד כוח קודס בסוריה ולבנון.
ב-2 במאי דווח על תקיפת בסיס צבאי סורי בפאתי דמשק, 8 נפצעו.
ב-20 במאי דווח על תקיפה ישראלית במערב סוריה נגד מטרות של חטיבת האימאם חוסיין וכוח רדואן של חזבאללה.
ב-25 במאי חוסלו מפקד סורי המקורב לאיראן ושני פעילי חזבאללה בתקיפת כטב"ם על מבנה של כוח רדואן בסוריה.
ב-29 במאי דווח על תקיפה אווירית במחוז חומס בסוריה בה נהרגו 3 מחבלי חזבאללה.
ב-3 ביוני נהרגו 16–17 מחבלים פרו-איראנים בתקיפה אווירית על מפעל ליד חלב, אותו תיארו הסורים כ"מפעל נחושת".
דווח כי יועץ צבאי איראני בכיר היה בין ההרוגים.
ב-11 ביוני דווח על תקיפה בגבול סוריה–לבנון, באזור שבשליטת חזבאללה.
המטרה שהותקפה הייתה שיירת משאיות שהובילו אמל"ח ודלק לחזבאללה.
לפי המרכז הסורי לזכויות אדם, השיירה הושמדה לחלוטין ובתקיפה נהרגו 5–7 פעילי טרור, מהם לפחות 3 סורים ואנשי חזבאללה.
ב-27 ביוני דווח על תקיפה בא-סידה זינב שבפרברי דמשק על מתחם בו אוחסן אמל"ח של חזבאללה ומיליציות פרו-איראניות.
בתקיפה נהרגו 2 פעילים וחייל סורי נפצע.
ב-9 ביולי דווח על תקיפה אווירית ישראלית נגד מערכת נ"מ איראנית ליד העיר בניאס במערב סוריה.
ב-9 ביולי חוסל בסיכול ממוקד פעיל חזבאללה יאסר קרנבש, בעברו שומר ראשו של חסן נסראללה ועד לחיסולו היה אחראי על הברחות האמל"ח מסוריה ללבנון.
הוא חוסל על אדמת סוריה בכביש דמשק–ביירות ואיתו נהרג מחבל נוסף.
ב-15 ביולי חוסל בסיכול ממוקד שיוחס לישראל מוחמד בראא' קאטרג'י, איש עסקים סורי המקורב מאוד לבשאר אל-אסד ואיראן, שעזר לממן את כוח קודס והברחות נשק לחזבאללה ועסק בהלבנת הון לטרור.
לפי הפרשן אהוד יערי מדובר באחד הסורים הבכירים ביותר בציר האיראני-סורי-לבנוני.
ב-2 באוגוסט דווח על תקיפת שדה התעופה אל-קסייר שליד קוסייר (סוריה) הסמוך לגבול סוריה–לבנון שמשמש להברחת משלוחי נשק לחזבאללה.
ב-8 באוגוסט דווח על פיצוץ גדול עם פיצוצי משנה רבים במחסני תחמושת בשדה התעופה בחומס.
ב-23 באוגוסט צה"ל תקף בעיר חומס שבסוריה.
על פי דיווחים מקומיים מחסן אמל"ח ומאגרי דלק של חזבאללה היו המטרות, 7 אנשים נפצעו בתקיפה.
התקשורת הסורית דיווחה שניסיונות היירוט נכשלו באופן מוחלט.
מבצע רבות הדרכים: בלילה שבין 8 בספטמבר ל-9 בספטמבר מטוסים, מסוקים וכטב"מים של חיל האוויר הישראלי תקפו 15 יעדים של המיליציות הפרו-איראניות ומשמרות המהפכה האסלאמית בסוריה, ויחידת שלדג תקפה את מרכז CERS במסיאף והשמידה מפעל טילים מדויקים איראני.
בתקיפות נהרגו 12 פעילים פרו-איראניים ונפצעו 43, ונגרם נזק כבד למטרות.
ב-12 בספטמבר פרסם דובר צה"ל כי "כלי טיס של חיל האוויר תקף במרחב קונטרה, בהכוונת אוגדה 210, וחיסל את המחבל אחמד אלג'בר, מחבל ביחידת "תיק הגולן", שלוחת חזבאללה בסוריה.
בתקיפה נוספת, במרחב בדרום סוריה, הותקף מחבל אשר קידם פעולות טרור נגד מדינת ישראל ופעל בשיתוף ובהכוונה איראנית".
ב-27 בספטמבר צה"ל תקף מבנים של צבא סוריה בדמשק, בסוריה דווחו על 8 הרוגים.
ב-30 בספטמבר דווח על תקיפות באזור דמשק, ו-3 סורים נהרגו, בהם מגישת טלוויזיה פרו-אסד וסורי העובד עם מיליציות פרו-איראניות.
כמו כן הותקפו שתי סוללות נ"מ, אחת באל-מזה ואחת באל-כיסווה.
ב-1 באוקטובר דווח על תקיפה ישראלית באזור דרעא נגד שדה תעופה וגדוד מכ"ם של חיל ההגנה האווירית הסורי.
ב-2 באוקטובר התקשורת הסורית דיווחה על 7 הרוגים ומספר פצועים בתקיפה על בניין בדמשק בו ישבו בכירי חזבאללה ומשמרות המהפכה האסלאמית.
בין ההרוגים 2 אזרחים זרים וחתנו של חסן נסראללה, חסן ג'עפר קסיר, שהיה אחראי על הברחות נשק מאיראן לחזבאללה.
ב-26 באוקטובר במהלך מבצע ימי תשובה חיל האוויר הישראלי פגע משמעותית במערך ההגנה האווירי של סוריה.
ב-4 בנובמבר תקף חיל האוויר הישראלי מספר מטרות טרור ומתקנים של מטה המודיעין של חזבאללה שפעלו בשטח סוריה.
ב-5 בנובמבר תקפו מטוסי קרב של חיל האוויר מחסני אמצעי לחימה של יחידת החימוש של חזבאללה במרחב אל-קוצייר בסוריה.
מבצע חץ הבשן: ב-8 בדצמבר, בעקבות נפילת משטר אסד, תקפו מטוסי קרב של חיל האוויר הישראלי שדות תעופה צבאיים בסוריה, מערכות הגנה אווירית, טילי קרקע-קרקע, מחסני אמל"ח ומאגרי נשק כימי של משטר אסד.
בנוסף יחידת שלדג השתלטה על החרמון הסורי וכוחות צה"ל (כולל טנקים ולוחמי חי"ר) נפרשו בשטח המפורז בגבול ישראל–סוריה.
במהלך העימות ישראל תקפה בעיקר באמצעות מטוסי קרב של חיל האוויר הישראלי.
המטוסים שהיו מעורבים בתקיפות הם מדגמי F-16C/D ברק 2020, F-16I סופה, F-15 בז משופר, F-15I רעם ו-F-35I אדיר.
עבור ה-F-35, מטוס קרב של הדור החמישי בעל יכולת חמקנות ואוויוניקה מתקדמת שהגיע לישראל רק בסוף 2016, זו הייתה טבילת אש מבצעית עולמית ראשונה.
מפקד חיל האוויר הישראלי האלוף עמיקם נורקין חשף שה-F-35 ביצע תקיפת בכורה עולמית בשירות החיל ושלפחות אחת התקיפות הייתה בעימות מול איראן וחזבאללה בסוריה.
מטוסי ה-F-15I רעם הם מטוסי התקיפה הכבדים ביותר של חיל האוויר והיו מעורבים בתקיפות רבות ומשמעותיות עקב יכולתם לשאת חימוש רב וכבד.
על לחימתה (ושורה של מבצעי תקיפה מוצלחים) זכתה טייסת 69, המפעילה את ה-F-15I, לאות הערכה מטעם הרמטכ"ל.
חלק מרכזי בפעילות ההתקפית של חיל האוויר הישראלי היה לוחמה אלקטרונית ולוחמת סייבר מול מערך ההגנה האווירית הסורי שכלל מספר רב של סוללות נ"מ וטילי קרקע-אוויר (טק"א).
מטרת הלוחמה האלקטרונית הייתה שיבוש יכולות הגילוי הסוריות ("העלמת" כלי טיס מעיני מערכות הראדאר הסוריות) ושיבוש טילי קרקע-אוויר אחרי שאלה כבר שוגרו, על מנת שיחטיאו את מטרותיהם.
בזכות פעילות מתוחכמת זו וטקטיקות מתקדמות שנקט בהן החיל, למעט F-16I אחד שנפגע מטיל S-200 ב-10 בפברואר 2018, חיל האוויר לא איבד אף מטוס קרב בפעילות מעל סוריה.
בעוד שחיל האוויר הישראלי היה הזרוע המבצעת העיקרית, המבצעים בסוריה התאפשרו בזכות מודיעין צבאי רב, מפורט ומדויק שאספו אגף המודיעין, להק המודיעין והמוסד.
למוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים מיוחסת לא רק פעילות של ריגול אלא גם מספר חיסולים של מפקדים סורים ואיראנים ופעילים בכירים במערך האיראני (כוח קודס, חזבאללה, מיליציות שיעיות).
כדי להגן על שטח ישראל מפני ירי רקטות וטילי קרקע-קרקע הפעילה ישראל את מערך ההגנה האווירית.
סוללות כיפת ברזל להגנה קרובה נפרשו ברמת הגולן בהתאם לצורך וכן הוגברה הכוננות בסוללות ה"יהלום" מדגם MIM-104D פטריוט של פיקוד הצפון.
סוללות הפטריוט הישראליות הפילו שני מטוסי סוחוי סוריים ומספר כלי טיס בלתי מאוישים.
במהלך העימות רשמה סוללת החץ 2 הפלת בכורה כאשר יירטה טיל S-200 שעמד ליפול בשטח ישראל.
לתקיפת מטרות נקודתיות בקרבת הגבול השתמש צה"ל בחיל התותחנים שביצע הן ירי ארטילרי והן שיגור טילי תמוז, וכן באש טנקים של חיל השריון.
חטיבת גולני שמרה על הגבול ובמספר מקרים הרגה חוליות מחבלים שניסו לחדור לשטח ישראל.
חיל ההנדסה הקרבית נטרל מספר זירות מטענים שהונחו בשטח ישראל, במובלעות בסמוך לגדר המערכת של גבול ישראל–סוריה.
עם פריצת מלחמת חרבות ברזל ב-7 באוקטובר 2023 ופתיחת החזית הצפונית בעקבות תקיפות חזבאללה את ישראל, החריפה ישראל את תקיפותיה בסוריה והחל לתקוף גם על מנת להרוג ולא רק לפגוע בציוד ואמצעי לחימה.
לפי מקורות מודיעין, אם בעבר ישראל ביצעה ירי אזהרה לפני תקיפת שיירות נשק, אחרי 7 באוקטובר התקיפות בוצעו ללא אזהרה ונהרגו בהן מחבלים רבים, בהם לפחות 19 פעילי חזבאללה.
עם התמשכות המלחמה וההסלמה בגבול ישראל–לבנון הגבירה ישראל את כמות הסיכולים הממוקדים נגד בכירי צבא איראנים (בעיקר מכוח קודס) ומפקדי חזבאללה על אדמת סוריה.
איראן בנתה תשתיות רבות, ובהן מחנות צבא, בשטח סוריה.
בסיסי הצבא אוישו הן בחיילי משמרות המהפכה האסלאמית, ובעיקר בכוח קודס תחת פיקודו של קאסם סולימאני, והן בחברי מיליציות שיעיות פרו-איראניות, שלמעשה היו תחת פיקוד איראני.
איראן הזרימה באופן קבוע משלוחי נשק ותחמושת לשטח סוריה, בעיקר דרך האוויר, ונשק זה הועבר גם לידי חזבאללה.
משלוחי הנשק הללו היו מטרות תקיפה עבור ישראל ורבים מהם יורטו או הושמדו על הקרקע.
עיקר תפקידו של חזבאללה בתחילת העימות היה להיות "המגפיים על הקרקע" של איראן ולסייע לצבא אסד במלחמת האזרחים.
תפקיד נוסף היה לבנות תשתית טרור ברמת הגולן הסורית וגבול ישראל–סוריה על מנת לבצע פיגועים נגד ישראל ולפתוח מולה חזית נוספת דרכה איראן תוכל לפגוע בה באמצעות פרוקסי, בהתאם לאינטרסים האיראניים.
פרויקט זה כונה "תיק הגולן".
מנהיג הארגון, חסן נסראללה, ומפקדי הזרוע הצבאית פואד שוכר ואבראהים עקיל, נהרגו בסיכולים ממוקדים ובין 3,000 ל-4,000 מחבלים נהרגו.
ב-26 בנובמבר 2024 נחתם הסכם הפסקת אש וחזבאללה הפסיק את הלחימה נגד ישראל.
כתוצאה מהמכה הקשה שספג והאבדות הכבדות הסיג חזבאללה לוחמים רבים מסוריה בחזרה אל לבנון.
דבר זה האיץ את נפילת משטר אסד בדצמבר 2024.
סוריה, מלבד "אירוח" הכוחות האיראניים והחכרת שטחים שבהם הם בנו בסיסים ותשתיות צבאיות, סיפקה לכוחות האיראניים מטרייה אווירית בדמות חיל ההגנה האווירית הסורי שהפעיל סוללות נ"מ וטק"א רבות מדגמים שונים.
מערכת ההגנה המסוכנת ביותר של הסורים היא ה-S-200 הרוסית, המכונה במערב SA-5. היא כוללת טילים כבדים ארוכי טווח, וב-10 בפברואר 2018 הצליחה להפיל מטוס F-16I ישראלי (אך הטייסים הישראלים נטשו בשלום).
בשלהי 2018 החלה פריסה של מערכות S-300 שהעבירה רוסיה לסורים, אך טרם נעשה בהן שימוש.
בעקבות נפילת משטר אסד ב-8 בדצמבר 2024, פתח צה"ל במבצע חץ הבשן בו השמידו חיל האוויר הישראלי וחיל הים הישראלי את רוב הנשק האסטרטגי, ארסנל הטילים, חיל ההגנה האווירית הסורי, חיל האוויר הסורי וחיל הים הסורי.
הסכמי פריז ולונדון היו הסכמים שגובשו באוקטובר 1954, לגבי מעמדה של מערב גרמניה ונתנו לה ריבונות מלאה, סיימו את הכיבוש וצירפו אותה לנאט"ו.
הסכמי פריז ולונדון היו תוצאה של שיחות שהתקיימו בלונדון ופריז בספטמבר - אוקטובר 1954, בהן השתתפו צרפת, הממלכה המאוחדת, בלגיה, הולנד, לוקסמבורג, מערב גרמניה, איטליה, קנדה וארצות הברית.
ההסכמים נחתמו ב-23 באוקטובר 1954 לאחר שהמכשול האחרון לחתימתם, המחלוקת בין גרמניה לצרפת על חבל הסאר, יושב בין קונראד אדנאואר, ראש ממשלת גרמניה, ופייר מנדס פראנס, ראש ממשלת צרפת, בהסכמה שלחבל ימונה נציב נייטרלי.
ההסכמים אושרו בבית הנבחרים הבריטי ב-19 בנובמבר 1954 ברוב של 264 נגד ארבעה, בהימנעות של נציגי מפלגת הלייבור.
הם אושרו ב-23 בדצמבר 1954 בפרלמנט האיטלקי, ברוב גדול ובסוף דצמבר 1954 אושר ההסכם בבית התחתון של הפרלמנט הצרפתי ברוב קטן, לאחר שבהצבעה ראשונה נדחה הסעיף המאשר את חימושה של גרמניה.
ב-20 בינואר 1955 אושרו ההסכמים ברוב גדול בפרלמנט הבלגי וב-27 בינואר אושרו בפרלמנט הקנדי.
ב-27 בפברואר 1955 אושרו ההסכמים על ידי הבונדסטאג בקריאה שלישית וסופית.
ב-12 במרץ 1955 אושר ההסכם בבית העליון של הפרלמנט האיטלקי, לאחר דיון סוער שכלל חילופי מהלומות.
ב-19 במרץ 1955 אישר הבית העליון של מערב גרמניה את ההסכמים באופן סופי.
ב-27 במרץ 1955 אישר הסנאט בצרפת את ההסכמים.
ב-2 באפריל 1955 אישר הסנאט של ארצות הברית את ההסכמים וב-7 באפריל 1955 אישר הנשיא דווייט אייזנהאואר את ההסכמים בחתימתו.
ברית המועצות התנגדה נחרצות להסכמים ופעלה לסכל את אישורם.
אולם לאחר שלא הצליחה בכך הודיעו במזרח גרמניה על התחמשות והפיכת המשטרה לצבא.
ההסכמים נכנסו לתוקף ב-5 במאי 1955.
הסכסוך בצפון הקווקז היה סכסוך מזוין בעצימות נמוכה בין רוסיה למיליטנטים הקשורים לאמירות הקווקז, ומאז יוני 2015 ועד דצמבר 2017, המדינה האיסלאמית וגרורתה בצפון הקווקז.
הסכסוך החל אחרי סיומה הרשמי של מלחמת צ'צ'ניה השנייה, ב-16 באפריל 2009. העימות משך אליו אנשים מהמזרח התיכון, צפון אפריקה, אירופה ומרכז אסיה שהשתתפו אז בסכסוך, כאשר מתנדבים מצפון הקווקז נלחמים גם בסוריה.
התקשורת ברוסית מכנה את העימות גם בשם הסכסוך המזוין בצפון הקווקז (Вооружённый конфликт на Северном Кавказе).
הסכסוך שכך יחסית בשנים האחרונות.
בשיאו, האלימות התרכזה בעיקר ברפובליקות צפון הקווקז של צ'צ'ניה, דאגסטן, אינגושטיה וקברדינו-בלקריה.
אירועים מזדמנים ותקריות שונות התרחשו באזורים הסמוכים, כמו צפון אוסטיה-אלניה, קראצ'אי-צ'רקסיה, סטברופול ובוולגוגרד.
בדצמבר 2017, מנהל שירות הביטחון הפדרלי, אלכסנדר בורטניקוב, הודיע על סיום הסכסוך בחבל והשגת שליטה על כלל ארגוני הטרור באזור.
בפועל המדינה האסלאמית בקווקז ממשיכה לנהל לחימה בעצימות נמוכה ובינואר 2021 אף חוסל מנהיגה אסלן ביוטוקאייב.
בסוף 1999 הורה ראש ממשלת רוסיה, ולדימיר פוטין, לצבא, למשטרה ולכוחות הביטחון להיכנס לאזור צ'צ'ניה.
בתחילת שנת 2000 כוחות אלה כבשו את מרבית האזור.
רמות לחימה גבוהות נמשכו עוד כמה שנים והביאו לאלפי נפגעים מרוסיה וצ'צ'ניה ומאות אלפי עקורים.
בשנת 2005 הורה מנהיג המורדים הצ'צ'ני, עבדול-חלים סדולייב, על הקמת חזית קווקזית נגד רוסיה, בקרב מאמינים אסלאמיים בצפון קווקז, בניסיון להרחיב את הסכסוך של צ'צ'ניה עם רוסיה.
לאחר מותו, הצהיר יורשו, דוקה אומארוב, כי הוא ממשיך בג'יהאד והצהיר על הקמת אמירות קווקזית פונדמנטליסטית אסלאמית בצפון הקווקז ומחוצה לה.
מדיניות הלחץ של רוסיה בצ'צ'ניה כללה הקמת ממשלה אזורית פרו-רוסית והעברת תפקידי ביטחון מקומיים נוספות לממשלה זו.
גורם חשוב להצלחתה לכאורה של רוסיה בצ'צ'ניה היה הסתמכות על חמולות צ'צ'ניות פרו-מוסקבאיות המזוהות עם נשיא החבל רמזן קדירוב.
שיעור הגידול באירועי הטרור פחת בשנת 2010, בהשוואה לשנים 2008–2009, אולם שיעור הנפגעים האזרחיים עלה באופן משמעותי ברחבי צפון הקווקז בשנת 2010 ומספר גובר של אירועי טרור אירעו מחוץ לצ'צ'ניה.
בתקופה שבין 2010 ל-2014, מספר הנפגעים בצפון הקווקז ירד מדי שנה, כשמספר מקרי המוות הכללי ירד ביותר ממחצית.
הסיבות שהציעו לירידה כוללות את חיסולם של מפקדים רמי דרג בארגוני הטרור המקומיים, הגדלת המיקוד של כוחות הביטחון לתשתיות התמיכה בהן הסתמכו המורדים, ויציאת מורדים לאזורי עימות אחרים.
חקירה מיוחדת של רויטרס טענה כי לקראת אולימפיאדת סוצ'י 2014, שירותי הביטחון הרוסיים אפשרו ועודדו חמושים לעזוב את רוסיה להילחם במלחמת האזרחים בסוריה, על מנת להפחית את הסיכון להתקפות פנימיות.
הסכסוך בצפון הקווקז היא תוצאה ישירה של שתי המלחמות שלאחר התפרקות ברית המועצות ובו נלחמו רוסיה וצ'צ'ניה.
באוגוסט 1999, פלישה חמושה של 1,500 רדיקלים אסלאמיים, בהובלתו של המורד הצ'צ'ני, שאמיל באסייב, והג'יהאדיסט הערבי, אבן אל-חטאב, בתמיכת תנועה בדלנית בדגסטנית, בשילוב סדרת הפצצות על דירות ברוסיה, העניקו למוסקבה מספיק נימוק לפלישה מחודשת לצ'צ'ניה ובכך נפתחה מלחמת צ'צ'ניה השנייה, סכסוך שהתאפיין בגוונים ניכרים של איסלאמיסטים.
לאחר שלמד לקחים קשים מהמלחמה הראשונה, צבא רוסיה, במקום להסתבך במעורבויות עירוניות מבולגנות כמו זה שנראה בגרוזני בשנים 1994–1995, הסתמך בייחוד על הפצצה אווירית וירי תותחים תוך שימוש בטילים בליסטיים וחומרי נפץ, בדרך כלל תוך השמדת כל העיירות והכפרים שהביעו התנגדות, לפני שנשלחו כוחות קרקעיים לפעולות ממוקדות.
בקרב השני בגרוזני בשנים 1999–2000 נראתה עיקר ההתנגדות הצ'צ'נית, בעיקר לאחר שפלוגה של כ-2,000 לוחמים ניסתה לפרוץ מהעיר הנצורה בפברואר 2000 ובמקום זאת הלכה היישר לשדה מוקשים שכוחות רוסים הכינו עבורם במארב.
הגרעין שנותר מיחידות המורדים המצומצמות נסוג לתוך ערוצי ודנו וארגון שבהרים הדרומיים של צ'צ'ניה במטרה לנהל קמפיין גרילה.
הרפובליקה נותרה מרכז סכסוך מרכזי במשך שנים רבות.
על פי נתוני ממשלת רוסיה, בין אפריל 2009 (אז הסתיים רשמית המבצע נגד הטרור בצ'צ'ניה) לבין אפריל 2010, נהרגו בצ'צ'ניה 97 אנשי שירות הביטחון; במקביל, הרגו כוחות הממשלה 189 אנשים שטענו שהם מיליטנטים או שהיו משתפי פעולה שלהם.
כמות הנפגעים פחתה בהמשך, כאשר 26 כוחות ביטחון ו-24 חמושים נהרגו בשנת 2014.
ב-20 בינואר 2021, הוועדה הלאומית למלחמה בטרור הודיעה כי בסיוע רשויות צ'צ'ניה חוסל המחבל אסלן ביוטוקאייב, שכונה "האמיר האחרון של צ'צ'ניה", במבצע מיוחד בפאתי הכפר קטיר-יורט במחוז אחוי-מרטנובסקי בצ'צ'ניה.
ביוטוקאייב היה אחראי על תכנון פיגוע הטרור בנמל התעופה הבינלאומי דומודדובו בשנת 2011, בו נהרגו 37 בני אדם ופיגוע על בית העיתונות בגרוזני בסוף 2014. לדברי הרשויות הוא היה הצ'צ'ני האחרון ברשימת המבוקשים הפדרלית.
דאגסטן היא הדתית ובה האוכלוסייה והמורכבת ביותר מבין כל הרפובליקות בצפון קווקז.
היא כפולה מגודלה של צ'צ'ניה ומורכב מכמה עשרות קבוצות אתניות, רובן עם שפה משלהן.
ברם הסכסוך בדגסטן אינו בין קבוצות אתניות אלא בין הסופיזם, צורה סינקרטית של אסלאם הכוללת מנהגים מקומיים ומכירה במדינה ובסלפיזם, צורה מסורתית יותר הדוחה את השלטון החילוני ומתעקשת כי על הפרשנות הסלפית לאסלאם לשלוט בכל תחומי החיים.
לדאגסטן יש את הרמות הגבוהות ביותר של אלימות וקיצוניות ברפובליקות צפון הקווקז.
משרד הפנים הרוסי הצהיר כי מבין 399 פשעי הטרור שבוצעו בצפון הקווקז בשנת 2013, 242 היו בדאגסטן.
עד 2017 חוסלו כל קבוצות החתרנות וארגוני הטרור שפעלו בדאגסטן.
יחד עם דגסטאן, אינגושטיה הייתה מוקד האלימות בצפון קווקז בשנים המוקדמות של הסכסוך.
ההתקוממות האיסלאמיסטית ברפובליקה נבעה מהמלחמות בצ'צ'ניה השכנה בשנות התשעים ובראשית שנות האלפיים.
ביוני 2004 פתחו לוחמים אינגושטים וצ'צ'נים במתקפה רחבה על העיר הגדולה ביותר באינגושטיה, נזראן והרגו עשרות אזרחים, שוטרים וחיילים.
כמו במקומות אחרים בצפון הקווקז, האכזריות של כוחות הביטחון הממשלתיים היוותה גורם מרכזי והניע את הצעירים להצטרף לאסלאמיסטים.
תחת נשיאותו של קצין הק.ג.ב לשעבר, מוראט זיאזיקוב, צוותים של פעילים רעולי פנים חטפו, עינו והרגו חשודים מורדים ובני משפחותיהם.
ממשיך דרכו של זיאצ'יקוב, יונוס-בק יבקורוב, שמונה בשנת 2008, הצליח לדכא את האלימות, אף שהוא נפצע קשה בפיגוע התאבדות של המיליטנטים במהלך השנה הראשונה שלו בתפקיד (אך השתקם וזכה להכרה מהממשל על פעילותו ומאוחר יותר הוא התמנה לתפקיד סגן שר ההגנה).
הפרות זכויות האדם על ידי כוחות קומנדו רוסים פחתו, אך נותרו נרחבות.
לכידתו של עלי טאזייב ביוני 2010, אינגושטי אתני ואחד המנהיגים הבכירים באמירות הקווקז, הכתה מכה קשה בג'יהאדיסטים באינגושטיה, כאשר מספר הפיגועים צנח משמעותית במהלך 5 השנים הבאות.
באמצע 2015, נשיא אינגושטיה, יונוס-בק יבקורוב, הצהיר כי תנועת הבדלנות ברפובליקה 'הובסה'.
ההתקוממות בקברדינו-בלקריה החלה בראשית שנות האלפיים והובלה על ידי ארגון בשם "ירמוך ג'מעת", ארגון אסלאמיסט לוחמני, שפרח כתוצאה מרדיפות מוסלמים אדוקים על ידי כוחות המשטרה והביטחון.
באוקטובר 2005, מספר לוחמים פתחו בפשיטה על בירת הרפובליקה, נלצ'יק, שהותירה 142 הרוגים.
הגרילה ביצעה גם חיסולים רבים של פקידי ממשלה וקציני אכיפת החוק ברפובליקה.
אלימות נוספת התלקחה בסוף 2010 ובתחילת 2011, בעקבות מותו של אנזור אסטירוב, דמות בכירה באמירות הקווקז וראש ארגון ויליאט קברדה המאוחדת, בלקריה וקראצ'יי (ארגון טרור מקומי).
המנהיגים החדשים של תנועת הגרילה של קברדינו-בלקריה, אסקר דז'אפוייב ורטמיר שאמייב, העדיפו גישה אגרסיבית יותר והמיליטנטים רצחו כמה אזרחים ברפובליקה, כולל תיירים רוסים.
בתגובה, קבוצת מתנגדים המכונה "הנצים השחורים" איימה על קרוביהם של חלק מהאסלאמיסטים, במה שנודע כפעילות עצמאית של אזרחים שמאסו בעליית הטרור.
דז'אפוייב ושאמייב חוסלו בפעולה מיוחדת של כוחות הביטחון באפריל 2011.
מספר הנפגעים ירד בשנים שלאחר מכן.
בסך הכל בשנת 2014 דווח על 49 הרוגים (מיליטנטים, כוחות ביטחון ואזרחים).
ב-9 בספטמבר 2010 אירע פיגוע מכונית תופת בשוק צפוף בולאדיקווקז, בירת צפון אוסטיה, בה נהרגו 19 מבוגרים וילדים ונפצעו מעל 190. נשיא רוסיה מדבדב הגיב כי "אנו בוודאי נעשה הכל כדי לתפוס את המפלצות האלה, שביצעו פיגוע נגד אנשים רגילים.
אנו נעשה הכל, כדי שיימצאו וייענשו בהתאם לחוק ארצנו, או במקרה של התנגדות או מקרים אחרים, כך שהם יחוסלו."
על פי הדיווחים, ארגון מקומי בשם ויליאט גלגיאצ'ו לקח אחריות וקבע שההתקפה כוונה נגד "הכופרים האוסטים" על "אדמות אינגושטיה הכבושות".
מרבית האזרחים שנהרגו היו רוסים, אך גם זרים מטג'יקיסטן, אוזבקיסטן, אוקראינה, בלארוס, גרמניה, אוסטריה, בריטניה וארמניה.
הסכסוך בלבנון התרחש בתאריכים 20 במאי – 7 בספטמבר 2007 והתגלע בין כוחות הביטחון של לבנון לבין ארגון הטרור הסוני פתח אל-אסלאם.
המהומות החלו במחנה הפליטים הפלסטינים נהר אל-בארד שבצפון המדינה.
במהלך המלחמה נהרגו כ-170 אנשי ביטחון לבנוניים, 231 מחבלים, 67 אזרחים, שישה חיילי יוניפי"ל ושני אנשי הצלב האדום.
בכך העימות היה הקטלני ביותר בלבנון מאז סוף מלחמת האזרחים בלבנון ב-1990. בנוסף על האירועים בנהר אל-בארד, התרחשו עימותים אלימים גם במחנה הפליטים עין אל-חילווה ובבירה ביירות.
במהלך העימותים רוב הפלסטינים שהתגוררו בנהר אל-בארד ברחו מהלחימה למחנות אחרים במדינה.
בלבנון יש כ-400,000 פליטים פלסטיניים לפי אונר"א, מתוכם כ-215,000 במחנות פליטים.
מחנה הפליטים הפלסטיני נהר אל-בארד ממוקם 16 ק"מ צפונית לטריפולי בסמוך לכביש החוף הלבנוני ובו התגוררו לפני פרוץ העימותים כ-31,000 פליטים.
העימותים החלו ביום ראשון, 20 במאי, בשעות הבוקר, לאחר פשיטת משטרה על בית בטריפולי ששימש ככל הנראה חמושים מפתח אל-אסלאם.
הקבוצה החמושה החלה לאחר מכן לירות לעבר כוחות הביטחון הלבנוניים שהשיבו באש.
בשעות שלאחר מכן חמושים מפתח אל-סאלאם תקפו עמדה בכניסת המחנה ותפסו כמה כלי רכב.
לפחות 27 חיילים לבנונים נהרגו בלחימה באותו היום.
ב-21 במאי הצבא החל להפגיז את מחנה הפליטים, מה שהוביל למותם של אזרחים רבים.
ב-23 במאי הוכרז על הפוגה, ובזמן זה ברחו מהמחנה כ-2,000 מיושביו.
באותו הערב הפסקת האש בין הכוחות הופרה, והאומות המאוחדות הכריזו על מצב חירום במחנה.
ב-25 במאי ארצות הברית החלה לשלוח סיוע צבאי לממשלת לבנון.
ביום שלאחר מכן הכריזה משכירת המדינה האמריקאית קונדוליזה רייס על תמיכת הממשל האמריקאי בשלטון לבנון וגינתה את פתח אל-סאלאם.
הלחימה המשיכה לסירוגין בשבוע שלאחר מכן, וב-2 ביוני חוסל אחד מבכירי פתח אל-סאלאם.
ב-10 ביוני נערכה עצרת תמיה בצבא לבנון בביירות עם כעשרות אלפי לבנונים.
ב-13 ביוני נרצח בפיגוע וליד עידו, חבר פרלמנט סוני מטעם מפלגת זרם העתיד.
ב-24 ביוני נפגע כוח יוניפי"ל בגבול ישראל–לבנון.
בפיגוע נהרגו שישה חיילים ספרדים.
גם ממשלת לבנון וגם חזבאללה גינו את הפיגוע.
בתחילת ספטמבר הושלם כיבוש המחנה בידי צבא לבנון.
הסכסוך האוקראיני-רוסי (באוקראינית: російсько-українська війна; מילולית "מלחמת אוקראינה–רוסיה") הוא סכסוך מתמשך ביחסי אוקראינה–רוסיה החל בפברואר 2014. תחילה התמקד במעמד חצי האי קרים ודונבאס, המוכרים בינלאומית כחלק מאוקראינה.
שמונה השנים הראשונות של הסכסוך כללו את הסיפוח הרוסי של קרים (2014) ואת המלחמה בדונבאס (2014–2022) בין אוקראינה לבין בדלנים שנתמכו על ידי רוסיה, כמו גם תקריות ימיות, לוחמת סייבר ומתיחות פוליטית.
בעקבות הצטברות צבאית רוסית בגבול אוקראינה–רוסיה מסוף 2021. הסכסוך התרחב באופן משמעותי כאשר רוסיה פתחה בפלישה בקנה מידה מלא לאוקראינה ב-24 בפברואר 2022.
בעקבות מחאת יורומאידן והדחתו לאחר מכן של נשיא אוקראינה, ויקטור ינוקוביץ', ב-22 בפברואר, ובתוך תסיסה רחבה ברחבי דרום ומזרח אוקראינה, חיילים רוסים ללא סימנים מזהים השתלטו על עמדות אסטרטגיות ותשתיות בשטח קרים.
ב-1 במרץ 2014, מועצת הפדרציה של הפדרציה הרוסית אימצה פה אחד החלטה בעתירה של נשיא רוסיה ולדימיר פוטין להשתמש בכוח צבאי על שטחה של אוקראינה.
ההחלטה אומצה מספר ימים לאחר מכן לאחר תחילת המבצע הצבאי הרוסי ל"השבת קרים".
אז סיפחה רוסיה את קרים לאחר משאל עם שנערך, שספג ביקורת נרחבת על כך שאורגן על ידי רוסיה לאחר כיבוש הפרלמנט של קרים על ידי "הגברים הירוקים הקטנים" בתמיכת הרוסים ובו הצביעה אוכלוסיית הרפובליקה האוטונומית של קרים להצטרף כמחוז לפדרציה הרוסית.
תוצאות רשמיות (על פי הדיווחים כ-95.5% מהמצביעים המשתתפים בחצי האי קרים, כשאחוז ההצבעה עמד על 83%) היו בעד פרישה מאוקראינה והצטרפות לרוסיה).
באפריל, הפגנות של קבוצות פרו-רוסיות באזור דונבס באוקראינה הסלימו לכדי מלחמה בחבל הארץ בין ממשלת אוקראינה לבין הכוחות הבדלניים הנתמכים על ידי רוסיה של הרפובליקות העממיות דונייצק ולוהנסק.
באוגוסט חצו כלי רכב צבאיים רוסיים את הגבול בכמה מקומות במחוז דונייצק.
פלישת הצבא הרוסי נתפסה כגורם העיקרי האחראי לתבוסת הכוחות האוקראינים בתחילת ספטמבר.
בנובמבר 2014 דיווח צבא אוקראינה על תנועה אינטנסיבית של כוחות וציוד מרוסיה לחלקים המזרחיים של אוקראינה בשליטת הבדלנים.
סוכנות הידיעות AP דיווחה על 80 כלי רכב צבאיים לא מסומנים בתנועה באזורים בשליטת המורדים.
הארגון לביטחון ושיתוף פעולה באירופה (OSCE) המשימה המיוחדת לפיקוח על הארגון צפתה על שיירות אמצעי לחימה כבדים וטנקים בשטח שבשליטת הרשויות הבדלניות של דונצק ללא סמלים מזהים.
פקחי OSCE עוד ציינו שהם צפו בכלי רכב להובלת תחמושת וגופות חיילים שחצו את הגבול האוקראיני-הרוסי במסווה של שיירות סיוע הומניטרי.
החל מתחילת אוגוסט 2015, OSCE צפתה ביותר מ-21 כלי רכב מסוג זה המסומנים בקוד הצבאי הרוסי לחיילים שנהרגו בפעולה.
על פי העיתון "מוסקבה טיימס", רוסיה ניסתה להפחיד ולהשתיק עובדי זכויות אדם שדנו במותם של חיילים רוסים בסכסוך.
ארגון OSCE דיווח שוב ושוב כי ממשקיפיו נמנעה גישה לאזורים הנשלטים על ידי "כוחות משולבים רוסים-בדלניים".
רוב חברי הקהילה הבינלאומית וארגונים כמו אמנסטי אינטרנשיונל גינו את רוסיה על פעולותיה באוקראינה שלאחר המהפכה, והאשימו אותה בהפרת החוק הבינלאומי והפרת הריבונות האוקראינית.
מדינות רבות יישמו סנקציות כלכליות נגד רוסיה, אנשי עסקים רוסים וחברות רוסיות, עליהן הגיבה רוסיה בסנקציות משלה.
ב-2015, הסכמי מינסק הפחיתו משמעותית את הלחימה והותירו את הבדלנים בשליטה על כשליש מאזורי דונבאס באוקראינה.
באוקטובר 2015 דיווח הוושינגטון פוסט כי רוסיה פרסה מחדש כמה מיחידות העילית שלה מאוקראינה לסוריה כדי לתמוך בנשיא סוריה בשאר אל-אסד.
בדצמבר 2015 הודה נשיא הפדרציה הרוסית ולדימיר פוטין כי קציני מודיעין צבאיים רוסיים פועלים באוקראינה, אולם התעקש כי הם אינם זהים לכוחות סדירים.
ב-2021, החלה רוסיה בעיבוי כוחות ותמרונים צבאים ליד גבולות אוקראינה.
הצעד גרם למשבר בינלאומי ועורר דאגות לגבי פלישה אפשרית, רוסיה הכחישה כוונה זו.
בתוך כך, עלתה מתיחות בין צבא אוקראינה וכוחות הבדלנים הפרו-רוסים במזרח אוקראינה, אחרי שצבא הרפובליקה העממית של דונצק הפר את הפסקת האש שמונה פעמים ופתח באש לעבר כוחות אוקראיניים.
ב־24 בפברואר 2022, החלה רוסיה בפלישה בקנה מידה מלא של אוקראינה, כוחות מצבא רוסיה פלשו מרוסיה, בלארוס ומשני השטחים הכבושים של אוקראינה קרים ודונבאס.
נכון לאוגוסט 2023, 27% משטחה של אוקראינה הוא תחת כיבוש רוסי.
טענה זו מבוססת על הצהרות של מנהיגים רוסים כי שילוב אפשרי של אוקראינה במסגרת נאט"ו יסכנו את ביטחון רוסיה.
לאחר פירוק ברית המועצות בשנת 1991, גם אוקראינה וגם רוסיה המשיכו לשמור על קשרים הדוקים מאוד במשך עשרות שנים.
בעיקר בתחום הנשק הגרעיני, כאשר אוקראינה הסכימה במסגרת מזכר בודפשט (מדצמבר 1994) לוותר על הארסנל הגרעיני בתנאי שרוסיה (ושאר החותמים האחרים על המזכר) יעניקו ביטחון נגד איומים או שימוש בכוח כנגד שלמותה הטריטוריאלית או העצמאות הפוליטית של אוקראינה.
בשנת 1999 רוסיה הייתה אחת החותמות על אמנת הביטחון האירופי, שם היא "אישרה מחדש את זכותה של כל מדינה ומדינה בחופש לבחור או לשנות את הסדרי הביטחון שלה, כולל אמנות ברית.
שני ההסכמים התבררו כחסרי ערך בשנת 2014.
נקודה שנייה שהיוותה נושא למחלוקת הייתה החלוקה של צי הים השחור.