tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אני מקווה שהשימוש בחלקים מחזוריים, בעיקר מפלדת אל-חלד, היוצרים תנועה של צורות מפותלות או משטחים מצופים פיברגלס, מעניק לפסל העומד אלגנטיות ליניארית, ההופכת לסוערת ומלהיבה כאשר הרוח מניעה אותו.
מערכת רב-צירית מאוזנת בקפידה של צורות א-סימטריות וסימטריות מתגבשת לחוויה חזותית של הרמוניה תלת-ממדית."
בשנים 2002–2003 זכה במקום הראשון בתחרות פיסול קינטי.
עד שנת 2006 הציב למעלה מ-300 פסלים מעשה ידיו באתרים ציבוריים ובאוספים פרטיים.
פסליו הוצגו במוזיאונים, ומותקנים דרך קבע, בערים רבות בעולם בהן:
בשנת 2015 הוזמן האווי לתכנן את קדירת הלהבה האולימפית למשחקים האולימפיים שנערכו בריו דה ז'ניירו, ברזיל, בקיץ 2016. מארגני האולימפיאדה החליטו, משיקולים של התחשבות בסביבה, להימנע מהצבת קדירת אש גדולה בטקס הפתיחה.
כתוצאה מכך עיצב האווי קדירה קטנה שעוטרה בפסל קינטי גדול.
הפסל, במשקל של למעלה מ-1,800 ק"ג, נבנה מטבעת בקוטר של כ-12 מטרים ועליה סבבו מוטות מעוצבים שכללו משטחים וכדורים מחזירי-אור שנועדו להעצים את אורה של האש האולימפית, ולשוות ביצירה כולה מופע את האנרגיה הפועמת וההחזרים של אור השמש.
למעשה הכין האווי שתי מערכות של קדירות ופסלים כאלה לאולימפיאדה, הראשונה הוצגה בטקסים הרשמיים שהתקיימו באצטדיון המרקנה, ומערכת נוספת, קטנה יותר, הוצבה במרכז ריו דה ז'ניירו.
במהלך הטקסים באולימפיאדה הונע הפסל הקינטי באמצעות שני מנועים חשמליים.
חלקי הפסלים יוצרו בסדנא של האווי באי אורקס ולאחר מכן הורכבו בבית מלאכה במונטריאול לפני שנשלחו לברזיל.
בשנת 2017 שימשה יצירה של האווי שנקראה "Luca II" כרקע על במת טקס חלוקת פרס האוסקר ה-89 לשיר הטוב ביותר.
בשנת 2019 הוצבה יצירה של הוואי כתפאורה בתצוגת אופנה עילית של המעצבת ההולנדית איריס ואן הרפן.
בביאנלה של פירנצה, בשנת 2019, הוענק להאווי פרס "Lorenzo il Magnifico" על מפעל חיים בתחום אומנותו.
האווי אינו מיוצג על ידי גלריה או סוכנות אמנים.
הוא עושה שימוש נרחב במדיה הדיגיטלית להפצת אומנותו, ומציין כבר למעלה מ-20 מיליון כניסות לעמודים באינטרנט הכוללים מידע על עבודותיו.
חלק מסרטוני הווידאו והתמונות של עבודותיו הפכו לוויראליים ברשת.
אנתוני האווי מתגורר באורקס עם רעייתו לין, שהיא גם שותפתו העסקית, ועם בנם טאג' (Taj).
אנתוני רוברט ג'וליוס הוא עורך דין ואקדמאי בריטי, הידוע בין היתר כעורך הדין של דיאנה, הנסיכה מוויילס, ודברה ליפשטדט.
הוא סגן יו"ר משרד עורכי הדין בלונדון מישקון דה רייה.
ג'וליוס הוא בנו של קמעונאי בגדי גברים בלונדון, שמת בגיל צעיר מגידול במוח.
ג'וליוס התחנך בבית הספר City of London.
הוא למד ספרות אנגלית במכללת ג'יזס קולג' בקיימברידג', וסיים את לימודי התואר הראשון בשנת 1977.
באמצע שנות התשעים סיים דוקטורט בספרות אנגלית ביוניברסיטי קולג' בלונדון בהדרכת הסופר והאקדמאי דן ג'ייקובסון.
הוא הצטרף למשרד עורכי הדין בבלומסברי, מישקון דה רייה בשנת 1979, והיה לשותף משנת משרד ב-1984. הוא משמש כסגן יו"ר החברה.
הוא מומחה בתחומי לשון הרע, סכסוכי סחר בינלאומי ודיני תקשורת.
הוא נבחר על ידי דיאנה, הנסיכה מוויילס, כנציגה המשפטי כאשר התגרשה מצ'ארלס, נסיך ויילס, בשנת 1996. הוא היה סגן נשיא קרן הזיכרון לדיאנה, הנסיכה מוויילס, עד שהקרן נסגרה ב-2012. הוא היה ממייסדי קרן הצדקה והיו"ר הראשון שלה.
הוא ייצג את דברה ליפשטדט, והגן עליה בהצלחה במשפט דיבה, שתבע אותה מכחיש השואה דייוויד אירווינג.
ליפשטדט והמו"לים שלה זוכו באפריל 2000. סרט עלילתי על האירוע, הכחשה, עם אנדרו סקוט המגלם את ג'וליוס, יצא לאקרנים בשנת 2016.
ג'וליוס הוא יועץ משפטי של הקרן למורשת יהודית.
הוא כתב מספר ספרים בנושאים שונים.
הוא כתב את ספרו החמישי בנושא צנזורה על האמנויות בדמוקרטיות ליברליות.
ג'וליוס הוא עורך יועץ בכתב העת לאקטואליה "פאתום".
בין השנים 2011 ל-2014 הוא היה יו"ר הוועד המנהל של ג'ואיש כרוניקל.
בין השנים 1996–1998 היה מרצה במשרה חלקית בפקולטה למשפטים ביוניברסיטי קולג' לונדון.
הוא משמש כנאמן ב-PEN האנגלית, אגודת הסופרים העולמית.
ג'וליוס הוא גם יו"ר הנאמנים של קרן נאמנות הפנומן.
בין השנים 2007–2013 מילא תפקיד פעיל בקמפיין נגד החרם האקדמי על האוניברסיטאות בישראל.
במאמר שפרסם גרדיאן יחד עם ההיסטוריון סיימון שאמה, כתב ג'וליוס "זו לא קריאת החרם הראשונה המופנית כלפי יהודים.
ב־1 באפריל 1933, שבוע לאחר עלייתו לשלטון, הורה היטלר להחרים חנויות יהודיות, בנקים, משרדים ובתי כלבו."
פעילויות אחרות של ג'וליוס בהקשר זה כללו את ייצוגו של רוני פרייזר בתביעה נגד איחוד האוניברסיטאות והמכללות (UCU).
פרייזר, שהיה חבר באיגוד, התלונן שהארגון יצר סביבה "מאיימת", "עוינת" הפוגעת בזהותו היהודית.
לאחר דיון בן 20 יום דחה בית הדין את תביעתו, תוך שהוא נוזף בחומרה בג'וליוס על "שימוש לרעה בהליך המשפטי".
הוא התחתן עם ג'ודית ברני בשנת 1979; לבני הזוג נולדו ארבעה ילדים, אך מאוחר יותר התגרשו.
בשנת 1999 התחתן עם דינה רבינוביץ' ונולד להם ילד אחד.
אשתו נפטרה בשנת 2007 מסרטן השד.
בשנת 2009 הוא התחתן עם קטרינה לסטר, והוא אב חורג לשני ילדיה.
נולד להם בן יחד בשנת 2011.
אנתוני רמירל גיל הוא כדורסלן אמריקאי, המשחק בעמדת הפאוור פורוורד בקבוצת וושינגטון וויזארדס מליגת הNBA.
גיל נולד בשארלוטסוויל, וירג'יניה, וגדל בשארלוט שבקרוליינה הצפונית.
בשנת 2011 החל ללמוד באוניברסיטת קרוליינה הדרומית, ובעונתו היחידה בקבוצת הכדורסל שלה קלע 7.6 נקודות בממוצע למשחק.
בשנת 2012 עבר ללמוד באוניברסיטת וירג'יניה, אולם בשל מעברו בין אוניברסיטאות שונות נדרשה עליו תקופת צינון ("Redshirt") של שנה בה לא הורשה לשחק בקבוצת הכדורסל.
בעונת 2015/2016 הוביל את קבוצת האוניברסיטה, לצד מלקולם ברוגדון, לשלב רבע גמר טורניר אליפות המכללות (NCAA Elite Eight) – לראשונה מזה 21 שנים.
לאחר שהצטיין עם 23 נקודות במשחק שמינית הגמר, נעצר על 10 נקודות בלבד ברבע הגמר, בו הפסידה וירג'יניה לאוניברסיטת סירקיוז.
במהלך אותה עונה רשם גיל ממוצעים של 13.8 נקודות ו-6.1 ריבאונדים למשחק, ובסיומה נבחר לחמישיית העונה של מחוז החוף האטלנטי (ACC) בפעם השנייה ברציפות.
לאחר שלא נבחר על ידי אף קבוצה בדראפט ה-NBA 2016, חתם גיל על חוזה בקבוצת ישילגירסון מליגת העל הטורקית.
בעונתו היחידה בקבוצה קלע 14.4 נקודות ואסף 6.9 ריבאונדים בממוצע למשחק.
ביוני 2017 הצטרף לחימקי מוסקבה הרוסית, אשר השתתפה בליגת VTB וביורוליג.
לאורך שלוש עונותיו בחימקי רשם ממוצעים כוללים של 10.4 נקודות ו-4.6 ריבאונדים בליגת VTB, ו-10.5 נקודות ו-4.3 ריבאונדים למשחק ביורוליג.
לקראת עונת עזב את מוסקבה, וחתם על חוזה בוושינגטון ויזארדס מליגת ה-NBA.
אנתוני ג'וזף ברינדיסי הוא פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-22 של מדינת ניו יורק בשנים 2019–2021. מחוז קונגרס זה מכסה שטח גדול במרכז מדינת ניו יורק, החל מימת אונטריו שבצפון לגבול הדרומי של ניו יורק עם פנסילבניה, ובו שוכנות הערים יוטיקה ובינגהמטון.
הוא נבחר לתפקיד בבחירות 2018 אחרי שגבר על נציגת המחוז המכהנת קלאודיה טני.
בבחירות 2020 התמודדו השניים שוב על ייצוג המחוז, אך הפעם המירוץ לא הגיע להכרעה וזהות המנצח טרם נקבעה, גם לאחר התכנסות הקונגרס ה-117 של ארצות הברית.
בפברואר 2021 הוכרעו הבחירות לטובת טני, ברוב זעום של 109 קולות בלבד וברינדיסי הודה בהפסדו.
ברינדיסי נולד בשנת 1978 ביוטיקה, אחד מבין ששת ילדיהם של לואי וג'קלין ברינדיסי.
אמו נפטרה מחלת הסרטן כשהיה בן ארבע.
הוא למד במכללה הקהילתית מוהוק ואלי, בטרם סיים את לימודיו במכללת סיאנה בשנת 2000. ב-2004 השלים לימודי תואר שני במשפטים בבית הספר למשפטים באולבני.
מאוחר יותר הצטרף למשרד עורכי הדין שאביו ייסד כאשר נהיה לעורך דין מוסמך.
לאחר מינויה של רואן דסטיטו לנציבת משרד השירותים הכלליים של מדינת ניו יורק, ברינדיסי זכה ב-13 בספטמבר 2011 בבחירות מיוחדות להחלפתה במחוז הבחירה ה-119 בניו יורק.
בשנת 2012 התמודד לתקופת כהונה מלאה ללא התנגדות, וכך עשה גם בבחירות 2014 וגם בבחירות שנתיים אחר כך.
ב-2013 הצביע נגד "NY SAFE Act", חוק לבקרת נשק שהועלה כתגובה לאירועי הטבח בבית הספר היסודי סנדי הוק.
בעקבות זאת, איגוד הרובאים הלאומי הביע תמיכה במועמדותו ב-2016, וב-2017 העניק לו דירוג בן מאה אחוזים.
במהלך בחירות אמצע הכהונה ב-2018, התמודד ברינדיסי לבית הנבחרים של ארצות הברית במחוז הקונגרס ה-22 של מדינת ניו יורק.
הוא ניצב בפני נציגת המחוז המכהנת קלאודיה טני, אשר הייתה שמרנית נחרצת ותומכת נלהבת של נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ במחוז קונגרס בו נחשבו הבוחרים הרפובליקנים למתונים באורח מסורתי.
ב-19 בנובמבר 2018 הכריז ברינדיסי על ניצחונו בבחירות.
עד 20 בנובמבר גדלה הובלתו למעלה מכ-3,900 קולות וב-28 בנובמבר היא הודיעה על הפסדה.
ב-3 בינואר 2019 ברינדיסי הושבע לתפקידו בקונגרס ה-116.
ברינדיסי הכריז על התמודדותו לתקופת כהונה שנייה בבחירות 2020. באוקטובר 2019 הודיעה טני כי תתמודד מולו בשנית על ייצוג המחוז.
החל מ-2 בדצמבר 2020, החלה טני להוביל על ברינדיסי בפער של 12 קולות בלבד, באחד משני המרוצים לבית הנבחרים שנותרו ללא הכרעה לצד זה במחוז הקונגרס השני של איווה, בו זכתה לבסוף מריאנט מילר-מיקס.
ב-8 בדצמבר 2020 הורה שופט במדינת ניו יורק לספור מחדש את כל ההצבעות, כולל כאלה בקלפיות זמניות והצבעות שנויות במחלוקת שלא נכללו בספירה הראשונית.
ב-8 בפברואר 2021 הבחירות הוכרעו לטובתה של טני בהוראת בית משפט, ולאחר כי הסתמנה הובלתה ב-109 קולות על פני ברינדיסי (156,099 לטני לעומת 155,989 לברינדיזי), יריבה הודה בהפסדו ובירך אותה על ניצחונה, ובכך תמו בחירות 2020 בארצות הברית עם היבחרה של טני בחזרה אל בית הנבחרים.
מחוז הבחירה שלו מצוי בצפון-מזרח אוהיו, מכסה את כל מחוז וויין ועם זרועות המשתרעות צפונה לתוך הפרברים של קליבלנד, ומזרחה לתוך מחוז אקרון רבתי ומחוז סטארק.
בחלוקה מחדש לאחר מפקד האוכלוסין של 2020, אוהיו איבדה מושב בבית הנבחרים, ולכן מחוז בחירה זה בוטל כאשר גבולות מחוז קונגרס חדשים נכנסו לתוקף ב-3 בינואר 2023.
גונזלס נולד בספטמבר 1984 בקליבלנד שבאוהיו.
אביו היגר לארצות הברית מקובה לאחר המהפכה הקובנית, בה השתלט פידל קסטרו על המדינה.
בהווה אביו הוא נשיא "Ferragon Corporation", חברה לייצור פלדה.
אמו היא בתו של יוצא מלחמת העולם השנייה.
גונזלס למד בבית הספר היסודי סנט ג'וזף השוכן ביישוב אייבון לייק הסמוך לימת אירי.
אחר כך למד בתיכון סנט איגנשיוס שבקליבלנד, שם התלבט בפוטבול.
בשנתו האחרונה בתיכון, זכה בתואר שחקן ההגנה של השנה מאת Associated Press ו-The Plain Dealer אחרי שתפס 71 מסירות ב-1,873 יארד והשיג 21 טאצ'דאונים.
בשנים 2004-2006 למד ושיחק פוטבול בעמדת התופס באוניברסיטת המדינה של אוהיו, הוא השיג בשנים אלו 1,286 יארד ו-13 טאצ'דאונים.
בדראפט ה-NFL בשנת 2007 נבחר גונזלס בסיבוב הראשון במקום ה-32 על ידי אינדיאנפוליס קולטס.
בעונתו הראשונה השיג 576 יארד ושלושה טאצ'דאונים ובעונתו השנייה 664 יארד ו-4 טאצ'דאונים.
הוא נפצע במשחק הפתיחה של עונת 2009 והחמיץ את כולה.
בשנת 2010 בעונת 2010 שותף בסך הכל בשני משחקים בעמדת ה-Slot Receiver והשיג חמש תפיסות למרחק כולל של 67 יארד וללא טאצ'דאונים.
הוא סבל מקרע ברצועה צולבת אחורית ברגלו השמאלית בשבוע השמיני נגד יוסטון טקסאנס והוצב להמשך השנה לצד השחקנים המחליפים.
לאחר מכן המשיכה לדעוך קריירת הפוטבול שלו ובעונת 2011 שותף בשמונה משחקים בלבד ולא תפס אף לא מסירה אחת בודדה.
ב-17 במרץ 2012 חתם על חוזה עם ניו אינגלנד פטריוטס, אך ב-29 במאי אותה שנה הקבוצה ביטלה את החוזה.
בעקבות הנסיגה בפעילותו כשחקן פוטבול, פרש מהתחום ונרשם בספטמבר 2012 לבית הספר ללימודי מנהל עסקים באוניברסיטת סטנפורד.
בשנת 2018 התמודד גונזלס אל בית הנבחרים של ארצות הברית במחוז הקונגרס ה-16 של אוהיו.
נציג המחוז המכהן, ג'ים רנאצ'י, פרש כדי להתמודד לסנאט של ארצות הברית מול שרוד בראון, אך ללא הועיל.
ביום הבחירות הכלליות ב-6 בנובמבר ניצח גונזלס עם 57% מקולות הבוחרים, ונהיה ללטיני הראשון שייצג את אוהיו בקונגרס.
הוא גייס כספים בשווי של למעלה מ-525,000 דולר אמריקני בפחות מחודש מאז שהכריז על התמודדותו לקונגרס, כולל תרומות מאת חברו לקבוצה ב-NFL לשעבר פייטון מאנינג, הבעלים של קליבלנד בראונס ג'ימי האסלם, ומספר שחקני פוטבול לשעבר.
לצד קולין אלרד הדמוקרטי מטקסס, נמנה גונזלס בין שני שחקני ה-NFL לשעבר שנבחרו לבית הנבחרים האמריקאי בבחירות 2018.
גונזלס הושבע לתפקידו עם התכנסות הקונגרס ה-116 של ארצות הברית.
עם זאת, בינואר 2021 נמנה גונזלס בין עשרת הרפובליקנים שהצביעו בעד הדחתו השנייה של דונלד טראמפ.
בעקבות הצבעתו בעד הדחת טראמפ, המפלגה הרפובליקנית באוהיו הצביעה בעד גינויו של גונזלס, וקבעה כי "בגד בבוחריו".
גונזלס ומשפחתו היו נתונים לאיומים מתמשכים בעקבות הצבעתו, ונקט באמצעי אבטחה נוספים כדי להגן על רעייתו וילדיו.
ב-19 במאי 2021 נמנה גונזלס בין 35 רפובליקנים בבית הנבחרים שתמכו בהקמת ועדת חקירה לאירועי ההסתערות על הקפיטול.
כנקמה, טראמפ תמך בעוזרו לשעבר בבית הלבן מקס מילר בפריימריז לבית הנבחרים במחוז הקונגרס של גונזלס לקראת בחירות 2022. ב-21 באוקטובר אותה שנה הצביע בעד הרשעת סטיב באנון, מקורבו של טראמפ, בביזוי הקונגרס.
ב-5 בנובמבר חבר לסיעה הדמוקרטית ביחד עם תריסר מעמיתיו הרפובליקנים והצביע בעד תוכנית הדגל של הנשיא ג'ו ביידן – "חוק ההשקעה בתשתיות ועבודות".
לקראת בחירות 2022, ב-16 בספטמבר 2021, הכריז גונזלס על פרישתו מבית הנבחרים.
כהונתו תמה עם התפזרות הקונגרס ה-117 של ארצות הברית בראשית ינואר 2023. עם סיום תפקידו בוטל מחוז הקונגרס שלו לאור שינויים דמוגרפיים באוהיו.
גונזלס נשוי לאליזבת, והם מתגוררים עם שני ילדיהם בעיר רוקי ריבר, פרבר של קליבלנד במערב מחוז קויהוגה, הממוקם לאורך חופי ימת אירי.
אנתוני ג'ון סאררו , הידוע בשם הבמה אנתוני דניסון (קרדיטים גם כאנתוני ג'ון דניסון וטוני דניסון), הוא שחקן תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה אמריקאי.
הוא ידוע בזכות גילום דמותו של הבלש אנדי פלין בסדרה "המפענחת" ובספין אוף "המפענחת: פשעים חמורים".
דניסון הוא הבכור מבין שלושה אחים, הוא נולד וגדל בהארלם.
הוא עבד בחברת הביטוח ג'ון הנקוק סוכן ביטוח חיים בפוקפסי, ניו יורק, בעודו ממשיך בקריירת המשחק שלו, וכיכב בכמה הפקות תיאטרון ברחבי ניו פאלץ, ניו יורק.
שם המשפחה (כשם הבמה שלו "דניסון") נלקח מידידו ג'אן דניסון במהלך ימיו כשחקן ובמאי בתיאטרון פעיל ללא מטרות רווח בסוף שנות ה-70.
דניסון נודע בתפקידו כסגן אנדי פלין בסדרה המפענחת, ששודרה בין השנים 2005–2012 והספין אוף "המפענחת: פשעים חמורים", ששודרה בין השנים 2012–2018. בשנים 1986–1988 הוא גילם את ריי לוקה בסדרת הפשע "Crime Story".
לאחר מכן, הוא כיכב והתארח במספר סרטי פשע וסדרות טלוויזיה, בין היתר כסוכן הסמוי ג'ון הנרי ראגלין בסדרת הטלוויזיה "סוכן סמוי" בשנים 1987–1990.
הוא גילם את ג'ואי באטפוקו בסרט הטלוויזיה המבוסס על סיפור אמיתי, "סיפורה של איימי פישר" בשנת 1993.
שנה לאחר מכן גילם את בוס המאפייה ג'ון גוטי בסרט הטלוויזיה "לתפוס את גוטי".
באותה שנה שיחק בסרט "תשוקה פלילית".
היה לו תפקיד חוזר כאלדו בורוז בסדרת הטלוויזיה נמלטים בין השנים 2005–2009.
דניסון גילם את "משקיע הממשלה" בסרט גיבורי העל של פרנקי מוניז, "איש הפיצה".
סר אנתוני ג'יימס דואל הוא רקדן בלט בריטי שפרש מעבודתו ומנהל אמנותי לשעבר של הבלט המלכותי.
הוא מוכר ברבים כאחד מגדולי "הרקדנים האצילים" (danseurs nobles) של המאה ה-20.
דואל נולד בלונדון, שם החל את לימודי המחול בשנת 1948, בן חמש.
מורתו הראשונה לבלט הייתה ג'ון המפשייר, שטיפחה את תלמידה הצעיר והחדירה בו את המשמעת ההכרחית לתלמידי בלט רציניים.
כשמלאו לו עשר, נרשם לבית הספר לבלט של סדלר'ס וולס, ששכן אז בבארונס קורט, ונכנס למסלול הכשרה לצעירים המעוניינים בקריירה במחול.
בשנת 1955 עבר בית הספר לווייט לודג', ריצ'מונד פארק, והיה לפנימייה.
בית הספר שילב לימודים כלליים עם הכשרה מקצועית לבלט.
בשנת 1956, כאשר ניתנה הרשאה מלכותית לבלט סדלר'ס וולס, שונה שמו של המוסד לבית הספר המלכותי לבלט.
דואל המשיך את הכשרתו שם, ואת שלוש השנים האחרונות של מסלול לימודיו עשה בסטודיו בבארונס קורט.
הוא התבלט כסטודנט מצטיין, שבורך במבנה גוף בעל פרופורציות מושלמות ובמזג המתאים לקשיים הכרוכים באימון יום-יומי.
בהדרגה פיתח טכניקה קלאסית, שהצטיינה בשליטה, בהקפדה על ניקיון קווים וברגישות מוזיקלית.
עם השלמת לימודיו ב-1960, התקבל מיד לבלט האופרה המלכותית, קובנט גארדן.
לאחר שנה של ריקוד עם להקה זו, הוזמן להצטרף לבלט המלכותי.
בין הראשונים שעמדו על כישרונו של דואל היה הרקדן הדני אריק ברון.
ככוריאוגרף אורח בבלט המלכותי, נתן לדואל וריאציית סולו מבריקה בבימוי שלו משנת 1962 ל"מחול השישה" המפורסם מתוך הבלט "נאפולי" של אוגוסט בורנונביל.
מכאן ואילך, אי אפשרהה עוד להתעלם מכישרונו של דואל וממיומנותו יוצאת הדופן.
ב-1964 בחר בו פרדריק אשטון, הכוריאוגרף הראשי של הלהקה, ליצירת תפקיד אוברון בבלט "החלום" לפי חלום ליל קיץ של שייקספיר.
הודות לטכניקה המהירה ככספית ולקו הנקי מדופי שלו, ניכס דואל את התפקיד לעצמו וביסס את עצמו בדרגה העליונה של הרקדנים הגברים בלהקה.
כשרקד לצלילי ה"נוקטורן" המלודי של מנדלסון עם אנטואנט סיבלי כטיטניה, עשה את הצעדים הראשונים ביצירת מה שהיה לשותפות אגדית, רבת-שנים, שהתחזקה הודות לתואם בהופעתם החיצונית, שניהם דקי גו, בלונדיניים ומקרינים טוהר קלאסי.
ב-1965 לוהק דואל בבלט "מונוטונים" האלגנטי והרוגע של אשטון, ואחר לתפקיד בנווליו העליז והמתרברב בהפקה ההיסטורית של קנת מקמילן ל"רומיאו ויוליה".
כשדואל קודם לדרגת רקדן ראשי ב-1966, הוא היה כבר נציג הסגנון האנגלי הקלאסי במיטבו: רגוע, לירי, אריסטוקרטי ומאופק.
אם תפקיד אוברון העטה עליו מידה של זוהר מגי, הרי חוויית העבודה עם אנטוני טיודור ב-1967, על התפקיד הראשי של "משחק הצללים", העמיקה במידה ניכרת את ההבעה הדרמטית שלו.
לאחר זאת יצר תפקידים דרמטיים בבלטים של אשטון, מקמילן ואחרים.
בין החשובים ביותר היו טרויט ב"וריאציות אניגמה" של אשטון (1968), דה גרייה ב"קורות מנון" של מקמילן (1974), (1974), ובלייב ב"חודש בכפר" של אשטון (1976).
הרפרטואר הקלאסי, הופיע דואל בתפקידים של בני אצולה בז'יזל, אגם הברבורים, היפהפייה הנרדמת ומפצח האגוזים.
הוא רקד בתפקידים קלילים יותר בנערה הסוררת של אשטון, משחק הקלפים של ז'ורז' בלנשין ו"Varii Capricci" שבו חגג אשטון, ב-1983, את השותפות הממושכת עם סיבלי.
דואל קצר שבחים גם על הלהט והמוזיקליות שהביא לתפקידים הראשיים ב"סינדרלה", "דפניס וכלואה" ו"וריאציות סימפוניות" של אשטון, בבלטים של מקמילן לשיר על הארץ ורומיאו ויוליה, ב"מחולות בכנס" ו"בלילה" של ג'רום רובינס ובאגון של בלנשין.
בראשית שנות ה-70', החל דואל לעסוק בפעילויות שלא בתחום הבלט.
הוא ניסה את כוחו בעיצוב תלבושות ויצר תלבושות הופעה לעצמו ולסיבלי ב"הרהורים" מתוך הבלט "תאיס" של אשטון ולרקדנים ב"פאוואן" של מקמילן, בפה דה דה מתוך צ'ייקובסקי וב"סימפוניה בדו" של בלנשין, וכן "בלילה" של ג'רום רובינס.
כמו כן החל לתור אחר הזדמנויות מעבר לקובנט גארדן.
בין 1978 ל=1980, יצא לחופשה ללא תשלום מן הבלט המלכותי כדי לרקוד כאמן אורח עם תיאטרון הבלט האמריקאי בניו יורק.
שם הוסיף את סולור בהביידרה ואת בזיליו ב"דון קישוט" לרשימת התפקידים הראשיים שרקד.
לצד התנסות באתגר שברפרטואר חדש, רקד כבן-זוגן של כוכבות מזהירות כנטליה מאקארובה באגם הברבורים וג'לסי קרקלנד ב"רומיאו ויוליה".
לאחר פרישתו הרשמית מן הבלט המלכותי ב-1984, המשיך להופיע מדי פעם עד שנות החמישים לחייו ויצר תפקידים ב"חלומות חורף" של מקמילן ב-1991 ובהפקה של פיטר רייט ל"מפצח האגוזים" ב-1999.
דואל יצר במהלך הקריירה הארוכה שלו מספר רב של תפקידים, בהם:
"החלום", 1964, כוריאוגרפיה מאת פרדריק אשטון, מוזיקה מאת מנדלסון, עיבוד של ג'ון לנצ'ברי.
תפקיד: אוברון, עם אנטואנט סיבלי כטיטניה.
"מונוטונים", 1965, (בהמשך נודע כ"מונוטונים II") כוריאוגרפיה מאת פרדריק אשטון, מוזיקה מאת אריק סאטי, תזמור של קלוד דביסי ורולאן מנואל.
תפקיד: "פה דה טרואה" עם ויויאן לוריין ורוברט מיד
רומיאו ויוליה, 1965, מוזיקה מאת סרגיי פרוקופייב.
"משחק צללים", 1967, כוריאוגרפיה מאת אנטוני טיודור, מוזיקה מאת שארל קקלה.
"ג'אז קאלנדר", 1968, כוריאוגרפיה מאת פרדריק אשטון, מוזיקה מאת ריצ'רד רודני בנט.
תפקיד: "יום שלישי", "פה דה טרואה" עפ מרל פארק ורוברט מיד0
"וריאציות אניגמה", 1968, כוריאוגרפיה מאת פרדריק אשטון, מוזיקה מאת אדוארד אלגר.
תפקיד: ארתור טרויט גריפית' (טרויט), האדריכל של מלוורן וידיד קרוב
"אנסטסיה", 1971, (גרסה בשלוש מערכות), כוריאוגרפיה מאת קנת מקמילן, מוזיקה מאת צ'ייקובסקי ובוהוסלב מרטינו עם מוזיקה אלקטרונית מאת פריץ וינקל ורודיגר ריפר.
תפקיד: פה דה דה עם אנטואנט סיבלי כבלרינה מטילדה קצ'שינסקאיה
"מדיטציה מתוך תאיס", 1972, כוריאוגרפיה מאת פרדריק אשטון, מוזיקה מאת ז'יל מאסנה.
תפקיד: "פה דה דה" עם אנטואנט סיבלי
"טריאד", 1972, כוריאוגרפיה מאת קנת מקמילן, מוזיקה מאת סרגיי פרוקופייב.
תפקיד: "אח בכור", עם ויין אגלינג כאח הצעיר ואנטואנט סיבלי כאהובתם.
"סיפורה של מאנון", 1974, כריאוגרפיה מאת קנת מקמילן, מוזיקה מאת מאסנה, עיבוד של לייטון לוקאס עם הילדה גראונט.
תפקיד: דה גרייה, סטודנט, עם אנטואנט סיבלי כמאנון
"ארבעה קטעים של שומאן", 1975. כוריאוגרפיה מאת הנס ואן מאנן, מוזיקה מאת רוברט שומאן.
"ארבע העונות", 1975. כוריאוגרפיה מאת קנת מקמילן, מוזיקה מאת ג'וזפה ורדי.
"חודש בכפר", 1976. כוריאוגרפיה מאת פרדריק אשטון, מוזיקה מאת פרדריק שופן, עיבוד של ג'ון לנצ'ברי.
תפקיד: בלייב, המחנך של קוליה, עם לין סימור כנטליה פטרובנה
"סופירס", 1980, כוריאוגרפיה מאת פרדריק אשטון, מוזיקה מאת אדוארד אלגר.
הביידרה, 1980, כוריאוגרפיה את נטליה מאקארובה בעקבות מריוס פטיפה, מוזיקה מאת לודוויג מינקוס.
"הסערה", 1982, כוריאוגרפיה מאת רודולף נורייב, מוזיקה מאת צ'ייקובסקי, עיבוד של ג'ון לנצ'ברי.
הזמיר (סטרווינסקי), 1982, כוריאוגרפיה מאת פרדריק אשטון, מוזיקה מאת איגור סטרווינסקי.
תפקיד: הדייג, עם נטליה מאקארובה כזמיר
"Varii Capricci", 1983, כוריאוגרפיה מאת פרדריק אשטון, מוזיקה מאת ויליאם וולטון.
תפקיד: לו סטרניירו, ג'יגולו, עם אנטואנט סיבלי כלקוחה שלו.
"נסיך הפגודות", 1989,, כוריאוגרפיה מאת קנת מקמילן, מוזיקה מאת בנג'מין בריטן.
"חלומות חורף", 1991, כוריאוגרפיה מאת קנת מקמילן, מוזיקה מאת צ'ייקובסקי, עיבוד של פיליפ גאמון, מוזיקה רוסית מסורתית מעובדת להרכב גיטרות על ידי תומאס הרטמן.
תפקיד: קוליגין, הבעל הנבגד, עם דארסי בוסל בתפקיד מאשה
"שירת הימאי הישיש", 1994, הפקת טלוויזיה של ה-BBC בשביל "ריקוד למצלמה", כוריאוגרפיה מאת ויל טאקט.
מפצח האגוזים, 1999, הפקה: פיטר רייט, מוזיקה מאת צ'ייקובסקי.
אנתוני גרגורי בראון (בשם מלא באנגלית: Anthony Gregory Brown; נולד ב-21 בנובמבר 1961) הוא פוליטיקאי ומשפטן אמריקאי, המכהן כתובע הכללי של מדינת מרילנד.
בשנים 2023-2007 היה חבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס הרביעי של מרילנד.
בראון, קולונל בכוחות המילואים של צבא ארצות הברית, כיהן בין השנים 2007–2015 כסגן מושל מרילנד ולפני כן כחבר בית הנבחרים המדינתי באנאפוליס.
בבחירות 2014 היה מועמד המפלגה הדמוקרטית למשרת המושל, אך הפסיד ללארי הוגאן.
באוקטובר 2021 הכריז בראון כי יעזוב את בית הנבחרים לשם התמודדותו לתובע הכללי של מרילנד.
אנתוני גרגורי בראון נולד בהנטינגטון שבמדינת ניו יורק, לזוג מהגרים.
אביו, רוי הרשל בראון, היה רופא שנולד בפרנק פאיס שבקובה וגדל בקינגסטון שבג'מייקה.
לארצות הברית הוא הגיע כדי ללמוד באוניברסיטת פורדהאם, אך את התואר שלו ברפואה קיבל מאוניברסיטת ציריך שבשווייץ, שם הכיר את רעייתו לעתיד לילי ברלינגר.
השניים נישאו וברלינגר עברה עם בראון לניו יורק, שם נולד אנתוני בראון.
המשפחה התגוררה בהנטינגטון שבמחוז סאפוק בלונג איילנד, שם למד בראון בבתי ספר ציבוריים, והשלים את לימודיו התיכוניים בתיכון הנטינגטון בשנת 1979. בשנתו האחרונה הפך בראון לאפרו-אמריקאי הראשון שנבחר לנשיא מועצת התלמידים של תיכון הנטינגטון.
לאחר התיכון החל בראון את לימודיו באקדמיה הצבאית של ארצות הברית השוכנת בווסט פוינט.
חיש מהר עבר ללמוד באוניברסיטת הרווארד, שם התמחה בלימודי ממשל.
באוניברסיטה היה בראון חבר בוועדה המייעצת לסטודנטים של המכון לפוליטיקה בבית הספר ע"ש ג'ון פיצג'רלד קנדי לממשל.
מכיוון שהרווארד לא הציעה מלגות ROTC באותה תקופה, בשנתו השנייה, בראון נרשם לתוכנית ההכשרה לקציני מילואים במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס וזכה במלגה לשנתיים.
בשנת 1984 השלים בראון לימודי תואר ראשון בהצטיינות וכבוגר צבאי מצטיין.
בתום לימודיו הגבוהים קודם בראון לדרגת לוטננט משנה (Second Lieutenant) בצבא ארצות הברית, ושירת בתפקיד פעיל במשך חמש שנים.
הוא סיים ראשון מבין עמיתיו לספסל הלימודים במחלקה המוטסת שלו בפורט ראקר שבאלבמה, וקיבל את הדירוג האווירונאוטי שלו כטייס צבאי.
בהמשך השלים אימונים מוטסים, וקיבל תג כנפי צניחה בנוסף לתג התקיפה האווירית.
במהלך שירותו הפעיל הוצב בראון כטייס מוסק בחטיבת התעופה של הדיוויזיה השלישית של ארצות הברית באירופה.
משהשתחרר משירותו הפעיל שב בראון ללימודי תואר שני, ונרשם לבית הספר למשפטים באוניברסיטת הרווארד ב-1989. הוא למד בין היתר עם ברק אובמה, ארתור דייוויס והשחקן היל הרפר.
ב-1992 השלים את לימודי המשפטים שלו.
לאחר שסיים את לימודי המשפטים התמחה בראון במשך שנתיים כעוזר משפטי עבור נשיא בית המשפט הפדרלי לערעורים עבור הכוחות המזוינים, יוג'ין סאליבן.
בשנת 1994 הצטרף למשרד עורכי הדין "WilmerHale" שבוושינגטון הבירה.
בראון עסק בעריכת דין עם ג'ון פייטון, עורך דין נודע לזכויות אזרח ונשיא לשעבר של קרן ההגנה המשפטית של NAACP, וסטיבן ה.
זקס, שהיה התובע הפדרלי של ארצות הברית במחוז מרילנד בין השנים 1967–1970 והתובע הכללי ה-40 של מרילנד.
ב-1998 קיבל בראון את "פרס הפרו בונו" של משרד עורכי הדין שלו עבור עבודתו בייצוג לקוחות מעוטי יכולת.
בשנת 1999 עבד בראון במשך חמישה חודשים אצל מריל לינץ'.
בראון הצטרף ל"משרד עורכי הדין גיבס והאלר" במחוז פרינס ג'ורג' שבמרילנד, לאחר שנבחר לבית המחוקקים של מרילנד.
הקריירה הפוליטית של בראון החלה ב-1998, כאשר נבחר לכהן בבית הנבחרים של מרילנד, כנציג מחוז הבחירה ה-25 שבסיסו בפרינס ג'ורג'.
בראון התמודד לבית הנבחרים המדינתי מטעם המפלגה הדמוקרטית באותו פתק הצבעה עם חבר הסנאט של מרילנד יוליסס קורי והמחוקקים דרק דייוויס ומלוני גריפית'.
הוא כיהן שתי קדנציות בבית הנבחרים של מרילנד והתקדם למספר תפקידי הנהגה.
במהלך כהונתו הראשונה כיהן בראון בוועדה לענייני כלכלה, וב-2003 מונה ליושב ראש ועדת המשפט.
בשנה העוקבת מינה אותו יו"ר בית הנבחרים מייקל א.
בוש, למצליף סיעת הרוב, התפקיד הרביעי בהיררכיה של בית הנבחרים המדינתי.
ב-2004, בעודו חבר בית הנבחרים של מרילנד, נקרא בראון לשירות מילואים במסגרת מלחמת עיראק.
הוא הוצב בבגדאד, בפלוג'ה, בכירכוכ ובבצרה בפיקוד 353 לעניינים אזרחיים כיועץ בכיר למשרד העקירה וההגירה העיראקי.
בראון עוטר בכוכב הארד על שירותו בעיראק.
בשנת 2006 נבחר בראון לסגן מושל מרילנד לצד מרטין אומאלי, ראש עיריית בולטימור לשעבר.
השניים היו הצמד היחיד שגבר על מושל וסגן מושל מכהנים במחזור הבחירות של 2006. ב-17 בינואר 2007 בראון הושבע לתפקידו כסגן המושל השמיני של מרילנד.
בנובמבר 2010 נבחר מחדש לתפקיד.
בראון היה האדם הראשון אי פעם שנבחר לסגן המושל ישירות מבית הנבחרים של מרילנד.
המושל אומאלי הטיל על בראון להוביל את הממשל המדינתי בסוגיות אחדות, בהן מאמצים להרחבה ושיפור שירותי בריאות הציבור, פיתוח כלכלי, סיוע לקרבנות אלימות במשפחה, הגברת הגישה להשכלה גבוהה והבטחת שירותים ומשאבים חברתיים לחיילים משוחררים.
ב-10 במאי 2013 הכריז בראון על מועמדותו לתפקיד מושל מרילנד בבחירות 2014. ביוני אותה שנה הוא בחר בקן אולמן, נציב מחוז הווארד, כעמיתו למירוץ.
בראון זכה לחסותו של המושל אומאלי ולתמיכתם של ברברה מיקולסקי, סטני הוייר, ברק ומישל אובמה, ביל קלינטון, ג'ון סארביינז, אלייז'ה קמינגס, בן קרדין ורבים אחרים.
ביום הבחירות הכלליות הפסיד ללארי הוגאן, מועמד המפלגה הרפובליקנית, משגרף 47.3% מקולות הבוחרים, לעומת 51 האחוזים שגרף הוגאן.
ב-12 במרץ 2015, לקראת בחירות 2016, הודיע בראון כי יתמודד אל בית הנבחרים של ארצות הברית במחוז הקונגרס הרביעי של מרילנד, עם פרישתה של חברת הקונגרס דונה אדוארדס שהתמודדה לסנאט של ארצות הברית.
הוא נבחר למועמד המפלגה הדמוקרטית בבחירות מקדימות מרובות-מתמודדים, שהיוו את התחרות האמיתית במחוז הקונגרס הרביעי.
בבחירות הכלליות נבחר לקונגרס והושבע לתפקיד עם התכנסות הקונגרס ה-115 של ארצות הברית.
באוקטובר 2021 הכריז בראון כי יעזוב את בית הנבחרים לשם התמודדותו לתפקיד התובע הכללי של מרילנד בבחירות 2022. בנובמבר 2022 נבחר לתפקיד התובע הכללי, ונכנס לתפקידו בראשית ינואר 2023.
אנתוני מייקל גורדון הוא כדורגלן אנגלי המשחק בעמדת הקיצוני בניוקאסל יונייטד ובנבחרת אנגליה.
גורדון הצטרף לאברטון בגיל 11 לאחר שחרורו מליברפול.
ב-7 בדצמבר 2017 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0–3 על אפולון לימוסול בליגה האירופית.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בפרמייר ליג בתיקו 1-1 עם וסטהאם יונייטד בינואר 2020.
ב-1 בפברואר 2021 הושאל גורדון לפרסטון נורת' אנד מהצ'מפיונשיפ בהשאלה עד תום העונה.
חמישה ימים לאחר מכן, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 1–2 לרות'רהאם יונייטד.
ב-29 בינואר 2023 חתם גורדון בניוקאסל יונייטד.
לאחר שייצג את ארצו בנבחרות עד גיל 19 ו-18, גורדון ערך את הופעת הבכורה שלו עבור הנבחרת עד גיל 20 במהלך הניצחון 2–0 על ויילס ב-13 באוקטובר 2020.
ב-5 בנובמבר 2021 זומן לראשונה לנבחרת אנגליה עד גיל 21, וכבש פעמיים בהופעת הבכורה שלו בניצחון 1–3 על צ'כיה ב-11 בנובמבר 2021.
גורדון זכאי לייצג גם את נבחרות אירלנד וסקוטלנד עקב מוצאם של סבו וסבתו.
ב-23 במרץ 2024 ערך את הופעתו הבכורה בנבחרת הבוגרת בהפסד 1-0 ל.
אנתוני לג'ון בראון הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדות הסמול פורוורד והקלע במכבי ראשון לציון.
בשנת 2010 החל בראון לשחק כדורסל בקבוצת הכדורסל של אוניברסיטת סטנפורד.
ב-25 ביוני 2015 נבחר בבחירה ה-34 בדראפט 2015 ב-NBA על ידי לוס אנג'לס לייקרס, וב-9 ביולי חתם על חוזה רוקי בקבוצה.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה ב-30 באוקטובר 2015, והעמיד ממוצעים של 4 נקודות, 2.4 ריבאונדים ו-0.7 אסיסטים ב-20.7 דקות למשחק ב-29 המשחקים ששיחק במהלך העונה בליגה, כשבמקביל שיחק בלוס אנג'לס די-פנדרס מליגת הפיתוח של ה-NBA.
ב-24 באוקטובר 2016 ויתרה עליו הקבוצה.
ב-30 באוקטובר 2016 נבחר בבחירה הראשונה על ידי איירי בייהוקס בדראפט ליגת הפיתוח.
לאחר שהעמיד ממוצעים של 29.3 נקודות, 4.3 ריבאונדים ו-4.3 אסיסטים בשלושה משחקים, ב-21 בנובמבר חתם בניו אורלינס פליקנס.
בתשעת משחקיו בפליקנס הוא העמיד ממוצעים של 3.9 נקודות ו-2.5 ריבאונדים ב-15.9 דקות.
שלושה ימים לאחר מכן הוא חזר לאיירי בייהוקס.
ב-22 בינואר 2017 חתם על חוזה לעשרה ימים באורלנדו מג'יק, ובתום החוזה שב לבייהוקס ונבחר לקבוצת האולסטאר של המזרח בליגת הפיתוח.
ב-1 באוגוסט 2017 חתם על חוזה דו כיווני במינסוטה טימברוולבס, ובמהלך העונה שיחק בעיקר באיווה וולבס מליגת הפיתוח.
ב-29 באוגוסט 2018 חתם על חוזה למחנה האימונים של פילדלפיה 76', אך שוחרר מהקבוצה ב-10 באוקטובר.
ב-23 באוקטובר 2018 חתם על חוזה בפרטיזן בלגרד עד לתום העונה, אך עזב את הקבוצה ב-27 בנובמבר.
ב-10 בינואר 2019 הצטרף ללייקלנד מג'יק מליגת הפיתוח של ה-NBA.
ב-28 באוקטובר 2019 חתם בלימוז' מהליגה הצרפתית.
ב-30 בדצמבר 2019 חתם בפואנלברדה מהליגה הספרדית.
ב-6 ביולי 2020 חתם בפריז לבלואה הצרפתית.
ב-29 באוקטובר 2021 חתם בבורסאספור מהליגה הטורקית.
ב-12 בינואר 2022 חתם במכבי ראשון לציון.
אנתוני ויליאם הרננדס גונסאלס (בספרדית: Anthony William Hernández González; נולד ב-11 באוקטובר 2001 בפונטרנס שבקוסטה ריקה) הוא כדורגלן קוסטה ריקאי המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת פונטרנס מליגת העל של קוסטה ריקה ובנבחרת קוסטה ריקה.
הרננדס גדל במחלקת הנוער של פונטרנס, ובשנת 2020 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת המשנה של קוסטה ריקה.
בתום עונת העפיל עם קבוצתו לליגת העל של קוסטה ריקה.
ביולי 2023 חתם באלחואלנסה לשלוש שנים.
עונה לאחר מכן חזר לפונטרנס בהשאלה.
ב-23 בספטמבר 2022 ערך הרננדס את הופעת הבכורה שלו בנבחרת קוסטה ריקה, בתיקו 2-2 נגד נבחרת קוריאה הדרומית במשחק ידידות.
ב-27 בספטמבר הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 2-1 על נבחרת אוזבקיסטן במשחק ידידות.
אנתוני דה לה טורה הוא שחקן, זמר, פזמונאי וגיטריסט אמריקאי, הידוע בתפקידיו כג'ק ספארו הצעיר בסרט "שודדי הקאריביים: נקמתו של סלאזר" ומתפקידו בסרט אדוני הכאוס.
דה לה טורה נולד בבאולינג גרין, אוהיו, להורים קובנים.
אמו, אסתר גרסיה, היא מורה לספרדית בתיכון באולינג גרין, ולה חברה לניקיון.
הוריו התגרשו זמן קצר לאחר לידתו.
יש לו אח אחד גדול, ניקולה, ואחות גדולה אחת, אנג'ליקה.
דה לה טורה למד בבית הספר היסודי והחטיבת ביניים סנט אלוסיוס בבאולינג גרין, לפני שנרשם ללימודים מקוונים דרך האקדמיה הווירטואלית של אוהיו .
כנער, דה לה טורה הופיע כחקיין ג'סטין ביבר, עבורו היה מרוויח בין 300 ל-600 דולר לשעה, וכן עבד בעסקי הניקיון של אמו.
בשנת 2012, הוא עבר לנאשוויל, טנסי, כדי לעבוד על פרויקט מוזיקלי עם כותב השירים והמפיק דזמונד צ'יילד.
בשנה שלאחר מכן, הוא עבר ללוס אנג'לס, קליפורניה.
דה לה טורה החל את קריירת המשחק שלו בתפקיד קולי בסרט רוץ, דייגו רוץ!
הוא גם הופיע בפרסומת לקטשופ דל מונטה .
היה לו תפקיד חוזר בשני פרקים של 100 דברים לעשות לפני התיכון של ניקלודיאון, כשגילם שחקן לטיני בשם אנתוני דל ריי.
דה לה טורה כיכב בתור ג'ק ספארו הצעיר בסרט הפנטזיה שובר הקופות משנת 2017 "שודדי הקאריביים: מתים מספרים אין סיפורים", בבימויו של יואכים רונינג ואספן סנדברג.
הופעתו כדמות מוזגה עם הופעתו של ג'וני דפ באמצעות Computer-generated Imagery.
ביולי 2017, הוא החליף את טובי ראנד בתור הסולן של "The Fell", להקת רוק המורכבת ממייק קרומפס, רנדי קוק ובילי שיהאן.
בשנת 2018 שיחק במותחן "אדוני הכאוס" בבימויו ג'ונאס אקרלונד, לצד רורי קאלקין, אמורי כהן וג'ק קילמר.
דה לה טורה הופיע בקליפ לסרט "ManUNkind" על מטאליקה.
הסרט הוקרן בבכורה בפסטיבל סאנדנס 2018 .
דה לה טורה אמור לככב בתפקיד הראשי בסרט האימה בתקציב נמוך ג'וני גרוסום, בבימויו של גרג למברסון.
מאז אוגוסט 2015, דה לה טורה נמצא במערכת יחסים עם לאנה קונדור.
שנה כותרתתפקיד הערות 2017 שודדי הקאריביים: נקמתו של סלזאר ג'ק ספארו הצעיר 2018 אדוני הכאוס יאן אקסל בלומברגJohnny Gruesome ג'וני גריסום
שנה כותרת תפקיד הערות 2008 רוץ, דייגו, רוץ!
ווילי הברווז השורק 2 פרקים 2015–2016 100 דברים להספיק לפני התיכון אנתוני דל ריי 2018 וידה ג'קסון פרק 4גולייתרוב2021דהאר מאןסטודנטמיני סדרה; פרק אחדבו ביץ'מומיני סדרה; תפקיד חוזר; 3 פרקים 2022 סיפורי אימה אמריקאים צ'אז פרק אחד
ד'אספוזיטו הוא פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס הרביעי של מדינת ניו יורק.
ד'אספוזיטו, בלש משטרה בדימוס, הוא חבר המפלגה הרפובליקנית.
ד'אספוזיטו נולד בכפר איילנד פארק שבמחוז נסאו במדינת ניו יורק.
לפני שנכנס לפוליטיקה של ארצות הברית, שירת כקצין משטרה ביחידת הבילוש ה-73 של משטרת ניו יורק.
הוא הצטרף ל-NYPD ב-2006 ועבד שם עד שפרש בשנת 2020.
במהלך הקריירה שלו במשטרת ניו יורק, הוגשו נגד ד'אספוסיטו ארבע תלונות בגין שימוש בכוח מופרז, ועל אחת מהן הומלץ להגיש נגדו כתב אישום.
כמו כן, פעמיים ננזף בידי המשטרה: ב-2007, על כך שעבד כתקליטן וכמוזג במועדון לילה ללא אישור מיוחד מהמשטרה, ובעקבות זאת נשללו ממנו 15 ימי חופשה; ובשנת 2015, כאשר נשללו לו 20 ימי חופשה נוספים בשל אי אבטחת כלי הנשק שלו, שנגנב לאחר שהשאיר אותו ללא השגחה במכונית.
בשנת 2016 מונה ד'אספוסיטו לחבר מועצה במועצת עיריית המפסטד (Hempstead) שבניו יורק, ובשנה העוקבת נבחר לכהונה מלאה.
היא כיהן כחבר המועצה עד שנבחר אל הקונגרס בשנת 2023.
בבחירות 2022 התמודד לבית הנבחרים של ארצות הברית במחוז הקונגרס הרביעי של ניו יורק.
בבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית ניצח ללא התנגדות, ובבחירות הכלליות ניצב בפני לורה גילן, מועמדת המפלגה הדמוקרטית ולשעבר עמיתתו למועצת עיריית המפסטד.
ד'אספוסיטו הגדיר את המרוץ כ"משאל עם בנושאי ביטחון הציבור ויוקר המחיה".
ביום הבחירות הכלליות גבר על גילן עם 51.8% מהקולות.
הוא הושבע לתפקידו בראשית ינואר 2023, עם התכנסות הקונגרס ה-118 של ארצות הברית.
בינואר 2023 היה ד'אספוסיטו לחבר הקונגרס הרפובליקני הראשון שקרא להתפטרותו של עמיתו לסיעה ג'ורג' סנטוס בעקבות גילויים על הצהרות ביוגרפיות כוזבות מצדו של האחרון.
על פי הדיווחים, משרדו של ד'אספוסיטו סייע בשירותים לתושבי מחוז הקונגרס השלישי השכן, שמיאנו לעבוד עם משרדו של סנטוס.
בספטמבר 2023, כחלק מביקור רשמי בישראל, השתתף ד'אספוזיטו בסיור בשומרון מטעם יו"ר המועצה האזורית יוסי דגן והביע תמיכה בהתיישבות היהודית ביהודה ושומרון.
בבחירות 2024 ניצב פעם נוספת בפני לורה גילן, והפעם הפסיד לה בפער של 2.2%.
אנתוני דאגלס גילון דוסון היה שחקן סקוטי, ידוע בעיקר בזכות הופעותיו בסרטים "אליבי" ו"קולות בערפל".
בסרט הראשון בסדרת סרטי ג'יימס בונד, "ד"ר נו", גילם את פרופסור דנט, ובשני הסרטים הבאים, "מרוסיה באהבה" ו"כדור הרעם" גילם את ארנסט סטאברו בלופלד.
דוסון ערך את הופעת הבכורה שלו בקולנוע בשנת 1943, במהלך מלחמת העולם השנייה ולאחר שסיים את לימודיו באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה, בסרט הריגול "".
כעבור שבע שנים, ב-1950, שיחק בסרט "סוס העץ".
בתחילת שנות ה-50 של המאה ה-20 עבר לארצות הברית, שם נתן לו אלפרד היצ'קוק את תפקיד הרוצח בסרט "אליבי", שעלה לאקרנים ב-1954.
לאורך הקריירה שלו ניתן היה למצוא אותו לעיתים קרובות בסרטיו של הבמאי טרנס יאנג, ובכללם שלושת הסרטים הראשונים של ג'יימס בונד: "ד"ר נו", "מרוסיה באהבה" ו"כדור הרעם".
מלבד זאת הוא גם שיחק בסרטים "מול פלנדרס" ו"שמש אדומה".
לאחר תחילת שנות ה-60 של המאה ה-20 הצטמצמו תפקידיו בהדרגה, אך הוא המשיך בפעילותו עד למותו.
דוסון נפטר במזרח סאסקס ממחלת הסרטן בינואר 1992, בגיל 75.
אנתוני האוספאד'ר הוא פוליטיקאי יהודי קנדי חבר הפרלמנט של קנדה, המייצג את אזור הבחירה מאונט רויאל דובר האנגלית, שהוא חלק מהאי מונטריאול.
מ-2016 עד 2019, האוספאד'ר שימש כיו"ר ועדת צדק וזכויות אדם.
לאחר בחירות 2019, הוא מונה למזכיר הפרלמנטרי של שר העבודה.
לאחר הבחירות הפדרליות ב-2021, האוספאד'ר מונה למזכיר הפרלמנטרי של שר השירותים הציבוריים והרכש, תפקיד בו כיהן עד סתיו 2023. בשנת 2024 הוא הפך למזכיר פרלמנטרי של נשיא מועצת האוצר.
מאז 2021 מכהן כנשיא הקבוצה הבין-פרלמנטרית קנדה-ישראל.
האוספאד'ר נולד ב-25 בינואר 1970 למשפחה יהודית במונטריאול, שבקוויבק.
גם סביו וסבותיו כולם ילידי מונטריאול.
אביו, דייוויד האוספאד'ר, היה נוטריון.
האוספאד'ר למד בתיכון הרצליה - תלמוד תורה , והוא שולט בעברית.
להאוספאד'ר שני תארים במשפטים (BCL ו-LL.B.) מאוניברסיטת מקגיל, ותואר שני במנהל עסקים מבית הספר לעסקים על שם ג'ון מולסון באוניברסיטת קונקורדיה.
לפני בחירתו לתפקיד פדרלי, ובמקביל לכהונתו כראש עירייה, הוא שימש כסמנכ"ל בכיר, אחראי על רכש ונדל"ן וכן מנהל המחלקה המשפטית בחברת טכנולוגיה רב לאומית בשם Dialogic Corporation אליה הצטרף בשנת 1997.
כבר כנער היה האוספאד'ר פעיל באגודה הליברלית של מאונט רויאל.
בשנת 1991 נבחר כסגן נשיא למדיניות של הליברלים הצעירים של אגף קוויבק, ובשנת 1992 נבחר להנהלה הלאומית של המפלגה הליברלית כסגן נשיא מדיניות של הליברלים הצעירים של קנדה.
בתפקידו זה לקח חלק בפיתוח מצע המפלגה הליברלית לקמפיין של 1993.
כשהסתיימה כהונתו בהנהלה הלאומית, האוספאד'ר נבחר לראשונה למועצת העיר המפסטד ב-1994. הוא נבחר מחדש ב-1998, וכיהן בתפקיד זה עד 2001, אז אילצה ממשלת Parti Quebecois את המפסטד, יחד עם שאר הערים והעיירות שבאי מונטריאול להתמזג עם העיר מונטריאול.
בבחירות 2001, לאחר קמפיין הממוקד בהבטחה לתמוך בפילוג אם ממשלה חדשה תתיר זאת אי פעם, נבחר האוספאד'ר כחבר מועצה ברובע קוט סן-לוק – המפסטד – מונטריאול מערב, ברוב של כ-70% מהקולות.
כאשר נבחרה המפלגה הליברלית של קוויבק ב-2003, היא החלה תהליך שאפשר לערים ועיירות להתפרק מהעיר המאוחדת מונטריאול.
האוספאד'ר היה היחיד מבין שלושת חברי המועצה הנבחרים בקוט סן-לוק-המפסטד-מונטריאול מערב שתמך בפילוג, וכיהן כיו"ר משותף של ועדת הפילוג של קוט סן-לוק, כחבר בוועדת הפילוג של המפסטד וכחבר בוועדת הפילוג של מונטריאול מערב.
ב-20 ביוני 2004, כל שלוש הקהילות הצביעו בעד פילוג ממונטריאול, כאשר ההצבעה בעד פילוג קיבלה 91% מהקולות בהמפסטד, 87% מהקולות בקוט סן-לוק ו-84% מהקולות במונטריאול מַעֲרָב, וכל שלוש הרשויות הוקמו מחדש בגבולותיהן הקודמים החל מ-1 בינואר 2006.
האוספאד'ר הוביל את תנועת הפילוג ברובע שלו.
לאחר שמשאל עם ב-20 ביוני 2004 אישר את הפרדתן המחודשת של כל שלוש העיריות, נבחר לראשות העיר קוט סן-לוק, תפקיד בו כיהן מ-2005 עד 2015. ב-2015 התפטר ממשרתו בעקבות בחירתו לפרלמנט.
ב-7 בנובמבר 2005, האוספאד'ר נבחר לראשות העיר קוט סן-לוק שנוצרה מחדש, והוא זכה בבחירות ברוב של 75% מהקולות בעוד שראש העירייה הקודם ברנרד לאנג קיבל 14% מהקולות, ויריב שלישי קיבל 10% מהקולות.
האוספאד'ר היה ראש עיר פופולרי, ונבחר מחדש לכהונה שנייה ללא מתחרים ב-2 באוקטובר 2009 ושוב נבחר ללא מתחרים לכהונתו השלישית ב-4 באוקטובר 2013.
כראש עיר, האוספאד'ר היה מעורב מאוד הן בנושאים מקומיים והן בנושאים מחוזיים.
ב-2013 הוא הוביל את המאבק של עיריות דו-לשוניות נגד הצעת חוק 14 של ממשלת קוויבק, שבין היתר הייתה מונעת מרשויות רבות בקוויבק מעמד דו-לשוני.
האוספאד'ר ערך עצרת בבית העירייה של קוט סן-לוק למען סובלנות דתית, והוביל את האופוזיציה כנגד אמנת הערכים של PQ שביקשו למנוע מכל עובד ללבוש סממנים דתיים בבתי ספר, בתי חולים, עיריות וממשלות מחוזיות.
שתי הצעות החוק הללו בוטלו.
הוא גם תמך בגלוי בחגיגות חנוכה בעיר.
ברמה המקומית, האוספאד'ר וחברי מועצת העיר שלו נחשבו כאחת המועצות החדשניות ביותר בקוויבק.
קוט סן-לוק בנתה מתחם של בריכה ומרכז קהילתי בסך 18 מיליון דולר תוך עמידה ביעד הזמן ומתחת ליעד התקציב, ופיתחה את אחת מתוכניות ספורט המים המובילות במונטריאול.
תחת הנהלת האוספאד'ר, קוט סן-לוק הייתה העיר הראשונה באי מונטריאול שהשיקה תוכנית קומפוסט לכל הבתים הפרטיים, הראשונה שהשיקה מדיניות מזון, והשיקה שוק איכרים וגינות קהילתיות.
הגיל החציוני של תושבי העיר קוט סן-לוק ירד בשבע שנים במהלך כהונתו של האוספאד'ר כראש העיר, כאשר הקהילה הרחיבה תוכניות איכותיות לילדים ומבוגרים צעירים ומימנה קוטג'ים טוריים ודיור אחר המתאים למשפחות צעירות.
במקביל נמצא בית קבע למועדוני הקשישים ולבית הלגיון בעיר.
בנוסף לתפקידיו בשלטון המקומי, בין השנים 2006 ל-2015 שימש האוספאד'ר גם כמזכיר איגוד רשויות הפרברים (ASM), המייצג את 15 הערים והעיירות שנוצרו מחדש באי מונטריאול.
האוספאד'ר צוין ברשימת עשרת חברי הפרלמנט החדשים הראויים לתשומת לב מיוחדת.
ב-16 בפברואר 2016, הוא נבחר נבחר פה אחד לכהן כיושב ראש הוועדה המתמדת של בית הנבחרים לצדק וזכויות אדם.
ועדה זו מפקחת על מדיניות משרד המשפטים, תוכניותיו ותקציבו, וכן על בית המשפט העליון של קנדה.
מאוחר יותר באותו חודש, זכה לתשומת לב תקשורתית בינלאומית על נאום שנשא בתמיכה בהצעה שהועלתה בבית הנבחרים לדחות את מטרות תנועת החרם, ביטול השקעות וסנקציות (BDS).
ראש הממשלה ג'סטין טרודו ורוב הליברלים האחרים הצביעו בעד ההצעה, שעברה ברוב של 229–51.
בבחירות 2019, האוספאד'ר נבחר מחדש לפרלמנט עם 56.3% מהקולות, הגדיל באופן משמעותי את היתרון שלו על מתחריו בהשוואה לבחירות הפדרליות ב-2015 (מ-12.4% ל-31.4%), וגבר על המועמד השמרני דוד טורג'דמן ב-13,703 קולות.
לאחר בחירתו מחדש, מונה האוספאד'ר למזכיר הפרלמנטרי של שר העבודה.
בשנת 2021 מונה האוספאד'ר לנשיא הקבוצה הבין-פרלמנטרית קנדה-ישראל וב-2022 מונה לסגן יו"ר הקבוצה הבין-פרלמנטרית קנדה-ארצות הברית.
בבחירות 2021 נבחר האוספאד'ר שוב כנציג מאונט רויאל, עם אחוז הקולות הגבוה ביותר באזור מאז 2006. לאחר בחירתו מחדש, מונה למזכיר הפרלמנטרי של שר השירותים הציבוריים והרכש, לוועדה המתמדת למורשת קנדית ולוועדה המתמדת לתפעול ואומדנים.
ב-2020 הקים הקונגרס האמריקאי כח משימה בין פרלמנטרי למלחמה באנטישמיות מקוונת, בראשו, נכון לספטמבר 2022, עמדו דבי וסרמן שולץ חברת בית הנבחרים האמריקאי ואנתוני האוספאד'ר.
הכח כלל נציגים מהפרלמנטים של ישראל, ארצות הברית, קנדה, אוסטרליה, ניו זילנד, דרום אפריקה והממלכה המאוחדת.
בדצמבר 2023, בעקבות השימוע בפני הקונגרס האמריקאי באפריל 2024 בעניין גילויי אנטישמיות באוניברסיטאות מובילות בארצות הברית, פנה האוספאד'ר, יחד עם ארבעה חברי פרלמנט נוספים ממפלגתו, במכתב ל-25 אוניברסיטאות קנדיות בשאלה האם קריאה להשמדת עם כנגד יהודים או להשמדת מדינת ישראל נוגדת את שלהן.
בשנת 2024 הוא הפך למזכיר פרלמנטרי של נשיא מועצת האוצר.
במאי 2024, בעקבות גל מחאות נגד יהודים ונגד ישראל בקמפוסים שהחל בעקבות טבח שבעה באוקטובר, יזם האוספאד'ר את הקמתה של ועדה פרלמנטרית תחת משרד המשפטים, ללימוד השפעות האנטישמיות בקמפוסים ומחוצה להם, אליה נוספה גם הסמכות לחקור אסלמופוביה.
האוספאד'ר הזמין סטודנטים ומרצים מאוניברסיטאות שונות בקנדה לאוטווה, להשתתף בדיונים בוועדת החוקה בפרלמנט.
לאור העלייה בתקריות אנטישמיות ברחבי קנדה, ביולי 2024 הודיע ראש ממשלת קנדה, ג'סטיו טרודו, על מינויו של אנתוני האוספאד'ר למשרת יועץ מיוחד למאבק באנטישמיות ולמרכז שיתוף הפעולה בין משרדי ממשלה שונים העוסקים בנושא.
האוספאד'ר כתב כמה מאמרי דעה עבור עיתונים קנדיים, התראיין ברשתות חדשות מקומיות וארציות, ושיתף את דעותיו בנושאים הכוללים את ניסיונו כחבר פרלמנט כסוגיות של שפות מיעוטים ותמיכתו בחוקי פונדקאות מתירניים יותר בקנדה, ואף לגבי תמיכתו במדינת ישראל.
משנבחר לפרלמנט ב-2015 אמר שהוא מתכוון לייצג את הקהילה היהודית ואת דאגתה לשלומה וביטחונה של מדינת ישראל והסביר שמפלגתו מגבה את ישראל.
במאי 2018, האוספאד'ר התעמת עם מממשלתו שלו והתנגד לעמדת ראש הממשלה ג'סטין טרודו, כאשר האחרון פרסם הצהרה שגינתה את צה"ל על שימוש מופרז בכוח כנגד אזרחים לא חמושים וקרא לחקירה עצמאית של ישראל, לאחר שצלף ישראלי ירה בעזה ברופא קנדי בשם ד"ר טארק לובאני.
האוספאד'ר מאפיין את עצמו כאחד הסנגורים הישראלים הבולטים בפרלמנט, ומדגיש את נאמנותו גם לבוחריו וגם לקהילה היהודית בקנדה.
בנובמבר 2020 פרסמו האוספאד'ר וחבריו לכוח המשימה הבין-פרלמנטרי למאבק באנטישמיות מקוונת מאמר דעה ב-CNN.
המאמר שלהם הביע את הצורך בשיתוף פעולה גלובלי כדי להטיל אחריות על ענקי המדיה החברתית למתרחש בפלטפורמות שלהן וליצור מדיניות בינלאומית מגובשת ושקופה להתמודדות עם הסתה ברשת.
לאחר תחילת מלחמת חרבות ברזל באוקטובר 2023, נסע האוספאד'ר לישראל והצטלם עם ראש ממשלת ישראל לשעבר נפתלי בנט.
ב-19 בינואר 2024, הופיע האוספאד'ר בתוכנית Power and Politics ברשת -CBC והצהיר כי על קנדה לדחות מכל וכל את תביעתה של דרום אפריקה נגד ישראל באשמת רצח עם תוך שהוא אומר כי אפשר לבקר את ישראל מבלי להשתמש בטענה השערורייתי שישראל מבצעת רצח עם.
ב-2024 האוספאד'ר התייחס לישראל בנאומו בפרלמנט כ"חברה ובת ברית" ומגדיר את עצמו כציוני.
האוספאד'ר הסביר כי להיות ציוני אינו מחייב חוסר ביקורת כלפי ממשלת ישראל, אלא התנגדות להשמדת מדינת ישראל, והתנגדות להקבלה בין ממשלה דמוקרטית לארגון טרור.
אחרי החלטת הפרלמנט בעד מדינה פלסטינית והפסקת אספקת נשק לישראל שעברה במרץ 2024, החלטה בה תמכה מפלגתו, מפלגת השלטון, והוא היה בין המתנגדים הבודדים, החל לדבר על משבר זהות בו הוא מרגיש שמפלגתו אינה מייצגת עוד את חלק מהערכים שלו.
האוספאד'ר החל להתחרות בשחיה כשהיה בן שמונה.
בשנת 1982, כשהיה בן 11, התחרה לראשונה באירועים הקשורים למכביה, אליפות אתלטיקה לצעירים שהתקיימה בממפיס.
בשנות העשרה שלו היה האוספאד'ר שחיין תחרותי, ולאחר מכן שחקן כדורמים תחרותי.
ב-2010 האוספאד'ר חזר להתחרות בשחייה.
ביולי ואוגוסט 2013 התחרה כחלק מנבחרת קנדה וזכה בשבע מדליות, שתי מדליות כסף וחמש מדליות ארד, בשחייה בקטגוריית מאסטרס במשחקי המכביה 2013 בישראל.
ארבע שנים מאוחר יותר, במשחקי המכביה 2017, זכה בחמש מדליות, שלוש מדליות כסף ושתי מדליות ארד, במספר אירועי שחייה מאסטרס לגילאי 35+, עבורם התאמן בבריכה שש פעמים בשבוע, כאשר אימון ארך מעל לשעה, בנוסף לשלושה אימוני חדר כושר שבועיים ואימוני ריצה.
כחלק מיוזמת כושר רחבה יותר שמטרתה לשמור על חברי הפרלמנט פעילים פיזית ולקדם את המודעות לבריאות וכושר גופני, האוספאד'ר שחה בנבחרת השחייה הפרלמנטרית ורץ עם קבוצת הריצה הפרלמנטרית.
הוא מקדם אתלטיקה וכושר גופני בפרלמנט, ומשמש כראש המפלגה הליברלית ביוזמת הכושר הפרלמנטרית שיסד חבר הפרלמנט לשעבר ג'ון ווסטון.
אנתוני הרמוס (בהולנדית Antony Hermus; נולד ב-1973) הוא מנצח הולנדי.
אנתוני הרמוס נולד בעיר אוסטרהוט שבהולנד.
הוא התחיל לנגן בפסנתר בגיל 6. מוריו לפסנתר בצעירותו כללו את פיטר ואן מורגסטל ובן מרטין וויאנד.
מאוחר יותר למד אצל ז'אק דה טייז' בקונסרבטוריון למוזיקה בטילבורך.
הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת טילבורך עם תואר במדעי המידע, לצד הכשרה מוזיקלית.
לאחר מכן למד ניצוח אצל ז'אק ואן סטין וגיאורג פריטש.
בשנת 1998, הצטרף אנתוני הרמוס לצוות תיאטרון האגן.
אנתוני הרמוס הוא כיום מנצח אורח ראשי של תזמורת צפון הולנד ויועץ אמנותי של תזמורת הנוער הלאומית של הולנד.
ביוני 2019 הוא ניצח לראשונה על התזמורת הלאומית של בלגיה.
הרמוס חזר להופעת ניצוח אורח נוספת באוקטובר 2020. ביולי 2021, התזמורת הלאומית של בלגיה הודיעה על מינויו של הרמוס למנצח הראשי הבא שלה, החל מעונת 2022 - 2023, עם חוזה ראשוני של ארבע עונות.
הרמוס ביצע מספר הקלטות עבור חברת התקליטים CPO, כולל סימפוניות מאת המלחינים זיגמונד פון האוזגר, אלפונס דיפנברוק, אוגוסט קלוגהרדטו ויוהאן וואגנאר.
אנתוני קלארק היגינס היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי מווילמינגטון, דלאוור.
הוא היה ותיק מלחמת האזרחים וחבר המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם דלאוור.
היגינס נולד ב-1 באוקטובר 1840 ב־Red Lion Hundred במחוז ניו קאסל שבדלאוור.
הוא למד באקדמיית ניוארק ובקולג' דלאוור, והשלים את לימודיו במכללת ייל ב-1861, שם היה חבר באחוות הגולגולת והעצמות.
לאחר שלמד משפטים בבית הספר למשפטים באוניברסיטת הרווארד, התקבל ב-1864 ללשכת עורכי הדין והחל לעסוק בכך בווילמינגטון שבדלאוור.
הוא גם שירת זמן מה בצבא האיחוד ב-1864.
היגינס מונה לסגן התובע הכללי ב-1864 והיה התובע של ארצות הברית עבור דלאוור מ-1869 עד 1876. הוא היה מועמד רפובליקני בבחירות לקונגרס ה-49 ב-1884 ולא הצליח להיבחר, אך ב-1888 נבחר כחבר הסנאט של ארצות הברית וכיהן בתפקיד מ-4 במרץ 1889 עד 3 במרץ 1895, לאחר שנכשל בניסיונו להיבחר מחדש.
בתקופת כהונתו כיהן כיו"ר הוועדה לבחינת סניפים של שירות המדינה בקונגרסים ה-51 וה-52, וחבר הוועדה לתעשיות בקונגרס ה-52. לאחר מכן חזר לעסוק בעריכת דין בווילמינגטון, לרבות שירות כאחד מעורכי הדין של המשיב בהליכי ההדחה של שופט בית המשפט המחוזי של ארצות הברית צ'ארלס סוויין מפלורידה ב-1904/1905.
היגינס מת ב-26 ביוני 1912 בזמן שהותו בניו יורק, ניו יורק, ונקבר בבית הקברות סנט ג'ורג', ליד סנט ג'ורג' במחוז ניו קאסל.
אנתוני ג'וזף דיימונד היה פוליטיקאי אמריקאי מהמפלגה הדמוקרטית, שכיהן כנציג טריטוריית אלסקה בבית הנבחרים של ארצות הברית בשנים 1933–1945. דיימונד היה גם מראשוני התומכים בהפיכת אלסקה למדינה מן המניין.
דיימונד, שכונה 'טוני', נולד ב-30 בנובמבר 1881 בפאלטין ברידג' שבמחוז מונטגומרי, ניו יורק.
הוא למד בבתי ספר קתוליים, לימד בבתי ספר במחוז מונטגומרי בין השנים 1900–1903, ולאחר מכן עבד כמחפש זהב וככורה באלסקה בשנים 1905–1912. לאחר מכן למד משפטים והחל לעסוק בעריכת דין בעיר ואלדז בשנת 1913.
ניסיונו הציבורי של דיימונד כלל תפקידים רבים, בהם נציב ארצות הברית בצ'יסאנה שבאלסקה (1913–1914), עוזר מיוחד לתובע הפדרלי של ארצות הברית במחוז השיפוטי השלישי של אלסקה, בוואלדז (1917), ראש עיריית ואלדז (1920–1922, 1925–1932), חבר הסנאט הטריטוריאלי של אלסקה (1923–1926, 1929–1932) ושופט מחוזי במחוז השיפוטי השלישי של אלסקה (1945–1953).
בין השנים 1933–1945 כיהן דיימונד כנציג טריטוריית אלסקה בבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הדמוקרטית.
בשנת 1940, כאשר הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט שקל להפוך את אלסקה למולדת יהודית בינלאומית, היה דיימונד הכוח המרכזי שפעל לסיכול היוזמה.
בנוסף שימש כציר לוועידה הלאומית של המפלגה הדמוקרטית בשנים 1936 ו-1940. הוא נפטר ב-28 במאי 1953 בעיר אנקורג'.
דיימונד היה קתולי אדוק והיה חבר בארגונים חברתיים שונים, בהם 'אלקס', 'מוס' ו'איגלס'.
מזכירו בשנים 1933–1934, בוב ברטלט, הפך לימים לחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם אלסקה וכיהן בתפקיד זה בין השנים 1959–1968. בנו הרוחני, ויליאם איגן, היה למושל אלסקה הראשון לאחר קבלת מעמד של מדינה, וכיהן בשנים 1959–1966 ובין 1970–1974. בנו, ג'ון ה.
דיימונד, מונה לשופט בבית המשפט העליון של אלסקה לאחר קבלת מעמד של מדינה.
כיום מציינת מדינת אלסקה את יום הולדתו, 30 בנובמבר, כ'יום אנתוני דיימונד'.
בעיר אנקורג' נקראו על שמו תיכון א.
דיימונד ושדרות דיימונד, אחד הצירים המרכזיים בעיר.
אנתוני טרולופ היה מחשובי הסופרים האנגלים במאה ה-19.
אביו היה עורך דין כושל, שהגיע למצב של פשיטת רגל, ואמו קיימה את המשפחה בכתיבתה.
באוטוביוגרפיה שלו הוא מתאר את ילדותו כאומללה, ולא היה באפשרותו ללמוד באוניברסיטה.
ב-1834 החל לעבוד לפרנסתו ברשות הדואר כפקיד זוטר, אולם רק כשנשלח לאירלנד בשנת 1841 התחיל לעשות חיל בעבודתו.
הוא הרבה בנסיעות, ונשלח במסגרת תפקידו לשליחויות במצרים, איי הודו המערבית וארצות הברית.
בתקופה זו כתב את רוב הרומנים שלו.
טרולופ הוא שהמציא את עמוד תיבת הדואר למשלוח מכתבים.
הרומן הראשון שלו פורסם ב-1847 כשהיה בן 32. למרות התחלה מאוחרת זו, קנה לו שם ב-47 רומנים שפרסם, ו-16 ספרים אחרים, בהם אוטוביוגרפיה שפורסמה אחרי מותו.
הרומן הראשון שלו שזכה להצלחה היה "מנהל בית המחסה" (The Warden), הראשון מסדרת "דברי ימי ברסטשייר".
ברומנים שלו הרבה לתאר את הווי החיים של המעמד הבינוני והגבוה באנגליה הוויקטוריאנית.
הפופולריים שבהם היו "דברי ימי ברסטשייר", וששת ספרי "פאליסר" (על פיהם נעשתה סדרת הטלוויזיה "משפחת פאליסר").
בין הדמויות בספריו יש בעלי אחוזות, אנשי כמורה, פוליטיקאים ובעלי מקצועות חופשיים.
חלק מהדמויות שבות ומופיעות בספרים שונים בסדרה.
אחרי פרישתו מרשות הדואר ניסה טרולופ להיבחר לפרלמנט, אך ללא הצלחה.
הוא היה מקובל בחוגי הספרות בלונדון, והיה ידידם של הסופרים בני דורו ת'אקרי, ג'ורג' אליוט וג.ה.
הוא המשיך בכתיבתו כמעט עד מותו ב-1882.
"שלשת הלבלרים" - תרגום שרה רזי, הוצאת מ' ניומן, [תשי"ח]
"בת הכומר של אוקסני קולן", 1999
"נינה בלטקה" - תרגום אברהם יבין, הוצאת עם עובד, 2001
אנתוני דייוויד וִינֶר הוא פוליטיקאי יהודי-אמריקאי.
כיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הדמוקרטית, וייצג את המחוז ה-9 של מדינת ניו יורק בשנים 1999–2011. במהלך יוני 2011 וינר, אשר היה נשוי טרי, נאלץ להתפטר מהקונגרס לאחר שנאלץ להודות כי שלח לשש נשים דרך חשבון הטוויטר שלו צילומים מיניים "בלתי הולמים".
בספטמבר 2017 בית המשפט גזר על אנתוני וינר עונש של 21 חודשי מאסר אחרי שהורשע בהתכתבות בעלת אופי מיני עם נערה בת 15.
וינר נולד בברוקלין, ניו יורק למורטון "מורט" וינר, עורך דין, ופרנסס "פראן" וינר, מורה למתמטיקה.
במהלך ילדותו התגורר לפרק זמן בפרויקט שיכון ציבורי ברוצ'דייל וילג', מהפרויקטים שהקים הממשל בערים ומתגוררים בהם אנשים במעמד סוציו-אקונומי נמוך, שמשלמים שכירות נמוכה יחסית למגורים בתוך העיר.
למד בבתי ספר ציבוריים בניו יורק, כולל בתיכון הטכנולוגי של ברוקלין ורכש תואר ראשון באוניברסיטה של מדינת ניו יורק בפלאטסברג.
לאחר הקולג' היה שותפו לדירה של ג'ון סטיוארט, מארח התוכנית הדיילי שואו, והוא הפוליטיקאי היחיד שקיבל מסטיוארט תרומות מתועדות לקמפיין בחירות.
וינר עבד בצוות של מי שהיה אז חבר בית הנבחרים וכיום הסנאטור צ'אק שומר מ-1985 ועד 1991.
וינר נבחר למועצת העיר של ניו יורק ב-1991. בגיל 27 היה האיש הצעיר ביותר שאי פעם כיהן בגוף זה היום.
הוא זכה למוניטין של לוחם למען השכונות של ניו יורק.
הוא יזם תוכניות כגון התמודדות עם "איכות החיים", יוזמה להעסקת נוער בסיכון לעבודה בניקוי גראפיטי שכונו "המנקים של וינר", הוביל תוכניות פיתוח לשיפשד ביי והאזור, ונלחם נגד נטישת סופרמרקטים בשכונות אלו.
הוא זכה להכרה גם כיושב ראש ועדת המשנה לשיכון ציבורי על הגנה על האינטרסים של שכבת האוכלוסייה המתגוררת בפרויקטים אלו, על מאבק למען העלאת המימון לדיור הציבורי, על איסור על כניסת כלבים מסוכנים לפרויקטים ותוספת שיטור לאזורים אלו.
ב-1998, מאמצע הדרך ועד הקדנציה התשיעית, הבוס שלו לשעבר, שומר, העדיף בסופו של דבר קמפיין מוצלח לסנאט של ארצות הברית על פני המשך כהונה בבית הנבחרים של ארצות הברית.