tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ה־IRDAI מבחינה בין סוכנים יחידים (Individual Agents), שפועלים באופן עצמאי ומייצגים בדרך כלל מספר מצומצם של מבוטחים או חברות, לבין סוכנויות תאגידיות (Corporate Agents), שהן גופים מוסדיים או תאגידים הפועלים כסוכנויות ביטוח רחבות היקף.
החוק ההודי מחייב רמת שקיפות גבוהה כלפי הציבור, לרבות פרסום עמלות ותנאי פוליסות, וכן קובע כי סוכני ביטוח חייבים לעבור הכשרות מקצועיות מקיפות ולעמוד במבחני רישוי תקופתיים.
בנוסף, הרשות מפרסמת הנחיות תקופתיות שנועדו להבטיח יציבות פיננסית, הגנת הצרכן והרחבת התחרות בשוק המקומי.
באמצעות מנגנוני הפיקוח הללו, שואפת הרשות לשמור על איזון בין פיתוח שוק ביטוח מודרני ודינמי בהודו לבין שמירה על זכויות המבוטחים והבטחת אמינותם של סוכני הביטוח.
בצ'ילה מילאו סוכני הביטוח תפקיד מרכזי לאחר הרפורמה הפנסיונית של שנות ה־80, שבמסגרתה הופרטה מערכת הפנסיה והועברה לניהול קרנות פנסיה פרטיות (AFP).
סוכני הביטוח שימשו גורם עיקרי בשיווק הקרנות לציבור הרחב, לצד מכירת מוצרי ביטוח מסורתיים כגון ביטוחי חיים ובריאות.
הרגולציה המקומית מחייבת רישוי מטעם ה־Comisión para el Mercado Financiero (CMF), הכולל עמידה בבחינות מקצועיות, הכשרות מתמשכות, פיקוח שוטף ובקרה על עמלות, וכן חובת שקיפות ללקוחות לגבי מבנה התגמול והזיקה לחברות הביטוח.
במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20 וב נרשמה עלייה ניכרת במספר הסוכנים, בעיקר בזכות הביקוש לשירותי ייעוץ ושיווק במערכת הפנסיונית החדשה.
עם זאת, בעשור האחרון ניכרו מגמות ריכוזיות ומיזוגים, כאשר חלק מהסוכנים העצמאיים נטמעו בסוכנויות גדולות.
לצד זאת, חובות הפיקוח וההכשרות המקצועיות הובילו לשיפור ברמת האמון הציבורי כלפי הסוכנים.
בהשוואה לישראל, ניתן למצוא הקבלה: הרפורמות בשוק הפנסיוני המקומי, ובעיקר ועדת בכר (2005), חיזקו את מקומם של סוכני הביטוח בערוץ השיווק וההפצה של מוצרים פנסיוניים, תהליך הדומה במבנהו לזה שהתרחש בצ'ילה כבר בשנות ה-80 של המאה ה-20.
בברזיל סוכני הביטוח מפוקחים על ידי SUSEP (Superintendência de Seguros Privados), בהתאם לחוק מס' 4.594/1964. הסוכנים מחויבים ברישוי רשמי, עמידה בבחינות מקצועיות והכשרה בבית הספר הלאומי לסוכני ביטוח (ENS), לצד חובת גילוי נאות ושמירה על כללי אתיקה.
קיימת הבחנה בין סוכן עצמאי (Corretor de Seguros Independente), הפועל בשם הלקוח ומורשה לשווק פוליסות של מספר חברות ביטוח, לבין סוכן תלוי (Representante de Seguradora), המשווק מוצרי חברה יחידה בלבד.
הפיקוח הוגבר בשנים האחרונות בעקבות מקרי הונאה, ונקבעו תקנות מחמירות בתחום השקיפות והעמלות.
בדומה למודל הצ'יליאני, הסוכנים בברזיל מהווים גורם מרכזי בהנגשת הביטוח לציבור הרחב, אך בעוד שבצ'ילה עיקר פעילותם מתמקדת במוצרים פנסיוניים, בברזיל היא נוגעת בעיקר לביטוחי חיים ורכב.
בהשוואה לאיחוד האירופי, בו חלה דירקטיבת הפצת הביטוח (IDD), הרגולציה הברזילאית נחשבת ממוקדת ברישוי ובהתנהלות האתית של הסוכן, ופחות בהשוואה שיטתית בין מוצרים, אך כולן חולקות מטרה משותפת – חיזוק אמון הציבור באמצעות פיקוח מקצועי ושקיפות.
בארגנטינה סוכני הביטוח מפוקחים על ידי Superintendencia de Seguros de la Nación (SSN), המחייבת רישוי, עמידה בכללי אתיקה מקצועיים, והכשרות מתמשכות.
המדינה מגבילה קשרים מסחריים בלעדיים בין סוכנים לחברות ביטוח כדי לשמר תחרות ולעודד עצמאות מקצועית.
בדומה לברזיל ולצ'ילה, גם בארגנטינה קיימת הבחנה בין סוכן עצמאי לסוכן תלוי, אך בעוד שבברזיל הדגש הוא על עמידה בכללי אתיקה ובצ'ילה על שיווק מוצרים פנסיוניים, בארגנטינה מושם דגש על מניעת ריכוזיות ועל שמירה על פלורליזם תחרותי בשוק.
כל שלוש המדינות מקיימות פיקוח הדוק על רמת ההכשרה והעמידה בכללי גילוי ושקיפות מול הלקוחות.
בדרום אפריקה תחום סוכני הביטוח מפוקח על ידי הרשות להתנהלות פיננסית (Financial Sector Conduct Authority – FSCA) בהתאם לחוק הייעוץ והשירותים הפיננסיים (FAIS Act) משנת 2002 ולחוק הביטוח משנת 2017. החקיקה מחייבת רישוי, עמידה בדרישות כשירות ואתיקה מקצועית והכשרות מתמשכות.
החוק מבחין בין סוכן עצמאי (Independent Broker) הפועל מול מספר חברות ביטוח, לבין סוכן תלוי (Tied Agent) המייצג מבטח יחיד.
דרום אפריקה נחשבת לאחת המדינות המחמירות בעולם בתחום חובת הגילוי, השקיפות והדיווח מצד סוכנים, כולל שמירה על רישומים מלאים ואיסור על תמריצים לא מדווחים.
בהשוואה לישראל ולמערב, רגולציית הסוכנים בדרום אפריקה מדגישה את אחריותו האישית של הסוכן כלפי הלקוח ואת חובת הנאמנות לו, בדומה למודל הבריטי לאחר רפורמות ה־RDR.
אף על פי שמתרחבת מגמה של ביטוח דיגיטלי וישיר, הציבור המקומי ממשיך להעדיף ייעוץ אישי מצד סוכני ביטוח בשל מורכבות המוצרים ורמת האוריינות הפיננסית.
בארצות הברית רגולציית הביטוח נקבעת ברמה המדינתית ולא הפדרלית, והפיקוח נעשה באמצעות רשויות מדינתיות כדוגמת ה־National Association of Insurance Commissioners (NAIC) המשמשת גוף מתאם בין המדינות.
בכל מדינה קיימת מערכת רישוי ייעודית לסוכני ביטוח ולברוקרים, עם דרישות שונות של השכלה, עמידה בבחינות אתיות וביטוח אחריות מקצועית.
החוק האמריקאי מבחין בין שני סוגי גורמים עיקריים:
Agent – נציג של חברת ביטוח אחת או מספר חברות ("Captive Agent" או "Independent Agent") הפועל למכירת מוצריהן.
Broker – גורם עצמאי המייצג את הלקוח בלבד, מחויב לפעול לטובתו, ומורשה לגבות שכר טרחה ישירות מהלקוח בהסכם כתוב, בהתאם לחוקי המדינות.
השוק האמריקאי מגוון מאוד, וכולל סוכנים עצמאיים קטנים, סוכנויות אזוריות גדולות, בנקים המציעים ביטוחים כחלק מחבילת שירותים פיננסיים (Bancassurance), וחברות ביטוח ישירות הפועלות ללא סוכנים.
במדינות רבות, ובהן קליפורניה וניו יורק, הרגולציה מחייבת גילוי נאות ללקוח לגבי זהות הגופים שהסוכן מייצג, מבנה העמלות, ותמריצים הקשורים למכירה.
בנוסף, נהוגות בדיקות תקופתיות של כשירות מקצועית (Continuing Education).
בהשוואה לישראל ולהאיחוד האירופי, הסוכן האמריקאי נהנה ממרחב פעולה עצמאי יותר.
בעוד שבאירופה מושם דגש על רגולציה אחידה והפרדה בין ייעוץ לשיווק, ובישראל הסוכן נחשב משווק מטעם גופים מוסדיים, בארצות הברית הדגש הוא על תחרות חופשית ורגולציה מדינתית שמאפשרת מגוון מודלים עסקיים.
עם זאת, בשנים האחרונות ניכרת מגמה של קונסולידציה בענף – סוכנויות רבות נרכשות בידי גופים מוסדיים או קרנות השקעה פרטיות (Private Equity), והגבול בין סוכן עצמאי לגוף מוסדי מטושטש יותר.
במקביל, סוכנים קטנים נדרשים להשקיע יותר בטכנולוגיה, מערכות CRM ומכירה מקוונת כדי להתמודד עם התחרות מצד חברות הביטוח הישירות.
בקנדה רגולציית סוכני הביטוח משתנה באופן משמעותי בין מדינות העולם.
בקנדה, הרגולציה נעשית ברמה הפרובינציאלית, וכל מחוז מנהל רישוי עצמאי באמצעות גופים כגון FSRA באונטריו או AMF בקוויבק.
ארגון הגג CISRO מתאם בין הרגולטורים ומקדם עקרונות אחידים של שקיפות ואתיקה (CISRO, 2021).
סוכנים מחויבים לעדכון ידע מתמשך (CPD) ולגילוי מבנה העמלות בפני הלקוחות, בעיקר בתחום ביטוחי החיים והפנסיה.
בפרובינציות אחדות, כדוגמת אונטריו, ניתן לגבות שכר טרחה ישירות מהלקוח, בכפוף להסכם בכתב.
קיימת הבחנה בין Agent, המייצג את חברת הביטוח, לבין Broker, המייצג את הלקוח.
ברוב המדינות נדרשת חובת גילוי עמלות, ביטוח אחריות מקצועית והשתלמויות שוטפות.
עם זאת, רמת האחידות בין המדינות נמוכה, והפיקוח מתמקד בהיבטים של שקיפות ותחרות (GAO Report, 2009; NAIC).
באירופה, לעומת זאת, פועלת מסגרת רגולטורית אחידה תחת דירקטיבת הפצת הביטוח (IDD) של האיחוד האירופי, המחייבת את כלל המדינות החברות בה.
הדירקטיבה קבעה סטנדרטים אחידים לרישוי, אתיקה, הכשרות מקצועיות והפרדת אינטרסים בין סוכן תלוי (Tied Agent) לסוכן עצמאי (Independent Intermediary) (EIOPA, 2018).
בישראל, הפיקוח מרוכז ברשות שוק ההון, ביטוח וחיסכון.
החוק מבחין בין יועץ פנסיוני לבין משווק פנסיוני (סוכן ביטוח), ומטיל חובת גילוי מפורטת של הזיקות לגופים מוסדיים.
הרשות קידמה מודל חדש בשם "הסוכן האובייקטיבי", במטרה לחזק את האובייקטיביות של הסוכן ולמנוע ניגודי עניינים, אך מודל זה טרם יושם במלואו.
בעוד שבאירופה ובקנדה מושם דגש על חיזוק עצמאות הסוכן כמייצג הלקוח, בישראל הסוכן עדיין נחשב משווק מטעם הגופים המוסדיים, ובארצות הברית נותרת מערכת הכפולה־מבנית – סוכנים מטעם החברות לצד ברוקרים עצמאיים.
סוכנות אנאדולו (בטורקית: Anadolu Ajansı, בראשי תיבות: AA) היא סוכנות הידיעות הממשלתית הרשמית של טורקיה.
הסוכנות, שבסיסה בעיר אנקרה, נחשבת לאחד מגופי המדיה הגדולים והמשפיעים ביותר בטורקיה ופועלת ברחבי העולם במספר רב של שפות.
הסוכנות הוקמה ב-6 באפריל 1920, במהלך מלחמת העצמאות של טורקיה, בהוראתו של מוסטפא כמאל אטאטורק.
מטרתה המקורית הייתה להפיץ מידע אמין על המאבק הלאומי הטורקי, ולהילחם בתעמולה של כוחות הכיבוש והאימפריה העות'מאנית הגוססת.
העיתונאית והסופרת האלידה אדיפ אדיוואר והעיתונאי יונוס נאדי אבאליוגלו היו דמויות מפתח בהקמתה.
מאז הקמתה, משמשת הסוכנות כקולו הרשמי של הממשל הטורקי, תוך שהיא מתעדת את תהליכי המודרניזציה והשינויים הפוליטיים במדינה לאורך המאה ה-20 וה-21.
במהלך העשור השני של המאה ה-21, עברה הסוכנות תהליך התרחבות משמעותי כחלק מחזון אסטרטגי להפוך לאחת מסוכנויות הידיעות המובילות בעולם.
כיום היא מפיקה תכנים ב-13 שפות, בהן: טורקית, אנגלית, ערבית, צרפתית, רוסית, ספרדית ופרסית.
לסוכנות רשת ענפה של כתבים הפרוסים בלמעלה מ-100 מדינות, והיא מספקת שירותי חדשות, תמונות, וידאו ואינפוגרפיקה לאלפי כלי תקשורת ברחבי העולם.
אף שפורמלית הסוכנות מוגדרת כחברה בע"מ, היא נמצאת תחת שליטה ממשלתית הדוקה.
התקציב שלה ממומן בחלקו הגדול על ידי המדינה, ומנהליה ממונים לרוב על ידי הדרג הפוליטי.
בשל כך, נשמעת לעיתים ביקורת על היותה שופר תעמולתי של הממשלה, במיוחד בתקופות של מתיחות פוליטית בתוך טורקיה או בזירה הבינלאומית.
סוכנות החלל האירופית היא ארגון בין־ממשלתי לחקר החלל בו חברות 22 מדינות (נכון לאוקטובר 2024).
המדינות החברות בסוכנות מאגדות את המשאבים הפיננסיים והאנושיים שלהן לתוכנית משותפת שהיא מעבר ליכולתה של כל אומה אירופית בודדת.
22 המדינות הן אוסטריה, איטליה, אירלנד, אסטוניה, בלגיה, בריטניה, גרמניה, דנמרק, הולנד, הונגריה, יוון, לוקסמבורג, נורווגיה, ספרד, פולין, פורטוגל, פינלנד, צ'כיה, צרפת, רומניה, שוודיה ו־שווייץ.
בנוסף, משתתפת קנדה בכמה פרויקטים תחת הסכמי שיתוף פעולה.
לא כל מדינות האיחוד האירופי חברות בסוכנות החלל האירופית, וכן לא כל חברות הסוכנות חברות גם באיחוד האירופי (שווייץ, בריטניה ונורווגיה אינן חברות באיחוד האירופי).
פירוש הדבר שסוכנות החלל האירופית היא ארגון עצמאי לחלוטין, אף כי יש לו קשרים טובים עם האיחוד האירופי אשר לו אסטרטגיית חלל משותפת עם הסוכנות.
מטה הסוכנות נמצא בפריז, ויש כמה מרכזים באירופה המשמשים לפעילויות שונות.
הידוע שבהם נמצא בדארמשטט, גרמניה, שם פועל חדר הבקרה המשמש, בין היתר, את משימת מארס אקספרס.
ESTEC – המרכז האירופי למחקרים ולטכנולוגיה של חלל שבו מתכננים את מרבית החלליות של סוכנות החלל האירופית והוא נמצא בנורדויק שבהולנד.
ESOC – מרכז תפעול החלל, האחראי לשליטה על הלוויינים והחלליות של הסוכנות בדארמשטט, גרמניה;
EAC – מרכז האסטרונאוטים האירופי, שבו מתאמנים אסטרונאוטים למשימות עתידיות, שוכן בקלן, גרמניה.
ESRIN – מכון חקר החלל האירופי נמצא בפרסקטי, שליד רומא.
הוא אחראי על איסוף, אחסון והפצה של נתוני לוויינים לכל שותפי הסוכנות, ומשמש כמרכז המידע הטכנולוגי של הסוכנות.
ESPI – המכון האירופי למדיניות חלל - מכון מחקר לחקר היבטים שונים של מדיניות חלל הנוגעים לתוכניות החלל של אירופה.
ECSAT – המרכז האירופי ליישומי תקשורת וחלל.
מכון מחקר שנוסד בשנת 2009 וממוקם בהארוול, אנגליה.
ESAC – המרכז האירופי לאסטרונומית חלל בוילנובה דה לה קנאדה במדריד, ספרד.
בנוסף, לסוכנות יש משרדים בארצות הברית, רוסיה ובלגיה, בסיס שיגורים בגיאנה הצרפתית ומרכזי מעקב בכמה מקומות בעולם.
במסגרת זו נבנה לוויין לניסוי טכנולוגיות YES-2.
במהלך הסלון האווירי בפריז בשנת 2001, נערך מפגש בין שר המדע, התרבות והספורט מתן וילנאי ומנהל סוכנות החלל הישראלית אבי הר אבן לבין מנהל סוכנות החלל הצרפתית אלן בן שושן (ששימש גם כיו"ר מועצת המנהלים של סוכנות החלל האירופית), שלאחריו הודיע כי צרפת תומכת בהצטרפות ישראל לסוכנות החלל האירופית.
עקב סיבות מדיניות המהלך לא קודם במשך מספר שנים, ורק בשנת 2007 החל משא ומתן על הסכם לשילוב מוסדות המחקר ותעשיות החלל הישראליות בתוכניות החלל האזרחיות, שאותן מובילה הסוכנות.
ב־30 בינואר 2011 חתמה ממשלת ישראל על הסכם לשיתוף פעולה עם הסוכנות.
מטעם הממשלה חתם ד"ר צבי קפלן, מנהל סוכנות החלל הישראלית, ומטעם סוכנות החלל האירופית חתם המנכ"ל ז'אן ז'אק דורדיין.
סוכנות הבילוש של דירק ג'נטלי הוא רומן מאת דאגלס אדמס.
בגרסתו האנגלית הוא הוגדר כספר בלשות, רוחות רפאים, אימה, מסע בזמן, רומנטי, מוזיקלי, קומי, אפי.
כספרים רבים שכתב דאגלס אדמס, כך גם עלילת "דירק ג'נטלי" מתריסה למעשה כלפי כל הסבר פשטני שהוא.
לספר זה נכתב ספר המשך, שעת התה הארוכה והאפלה של הנפש (1988), שבו פותר דירק ג'נטלי תעלומה בלשית נוספת, ובספר סלמון הספק, אשר יצא לאור לאחר מותו של אדמס, מופיע קטע מסיפור נוסף.
ב-5 בינואר 1992 הופק בסדרה הדוקומנטרית "The South Bank Show", פרק המוקדש לדגלאס אדמס, ובו השתתפו דמויותיהם של דירק ג'נטלי, ריצ'רד מקדאף, המזכירה של דירק והנזיר החשמלי, וכן גם הופיעו מספר דמויות מתוך סדרת הטלוויזיה המבוססת על מדריך הטרמפיסט לגלקסיה.
בשנת 2016 הופיע עיבוד טלוויזיוני של הספר שיצר מקס לנדיס בהפקת BBC America, בכיכובם של סמואל ברנט ואלייג'ה ווד.
עלילתו המפותלת של הסיפור מתחילה בהיכרות עם מספר סיטואציות, לא קשורות לכאורה.
הקשרים ביניהן מתגלים בהדרגה, אם כי לעיתים רחוקות באופן מובהק.
הסדר הכרונולוגי של ההתרחשויות המתוארות להלן אינו בולט לעין עד אמצע העלילה או אף יותר.
מגדל אפל ושחור שקוע בתוך נהר בוץ, וסביבו אין נפש חיה.
לו הייתה כזו, הייתה מבחינה באור אדום אשר מהבהב במעמקי המגדל, מלווה בצליל שעוצמתו כעוצמת האור, ואף הייתה מבחינה לאחר מכן באור קטן היוצא מהמגדל ונע בגובה פני הקרקע, וחוזר חזרה.
אף הייתה שמה לב לכך שהאור האדום החל לנצנץ קרוב לראשו של המגדל, כשעוצמתו ועוצמת הצליל גוברים והולכים עד לשיא עוצמתם, ונעלמים לפתע.
יש להניח שגם הייתה מבחינה בכך שזמן לא רב לאחר שאור נוסף נראה משוטט ליד המגדל, מחריד פיצוץ עז את כל האזור.
נזיר חשמלי, בכוכב מרוחק, נע בין סדרה של אמונות מגוחכות.
משימתו היחידה היא להאמין בדברים (ובכך לחסוך מבעליו את הצורך להאמין בהם), אך תקלה מכנית גרמה למערכת האמונה של נזיר חשמלי זה, להאמין בדברים באופן אקראי אף אם הם אינם הגיוניים לחלוטין.
מאחר שבעליו מגיעים למסקנה שעדיף לקנות נזיר חדש מאשר לתקן את הנוכחי, הוא נשלח רכוב על סוסו אל המדבר, וכעבור זמן מה מבשילה בו אמונה שאי שם במורד הגבעה עליה הוא ממתין רכוב על סוסו, מחכה לו דלת המובילה אל עולם מסתורי ורחוק.
ריצ'רד מקדאף מבקר בקולג' שבו למד בעקבות הזמנה לארוחת ערב חגיגית, אשר קיבל מפרופסור רג', שחנך אותו עשר שנים קודם לכן.
ומגלה, בהגיעו לקולג' כי התנהגותו של הפרופסור מוזרה יותר מבדרך כלל.
במהלך הארוחה, המוקדשת למשורר קולרידג' מדברים שניהם על עבודתו של ריצ'רד, ועל סטודנט מוזר אשר נקרא סְבְלַאד שְצְ'יֶילי, וריצ'רד נזכר כי הפרופסור נהג לספר על קורותיו בעבר, כשהוא משוטט סביב נקודה מסוימת ונמנע מלהגיע אליה בפועל.
פרופסור רג' מנסה לשעשע ילדה משועממת, ולאחר שהילדה מציגה כד ישן שמצאה על חוף ים ביוון, הוא אינו מתאפק ועושה תעלול קסמים בו מלחיה שהוא העלים קודם לכן, מופיעה לפתע בתוך הכד.
כאשר ריצ'רד ורג' נמצאים בביתו של הפרופסור, שומעים שניהם שומעים רעשים משונים מהקומה העליונה ומגלים כי בחדר האמבטיה ממתין סוס.
גורדון וויי, נוסע במכונית המרצדס הגדולה שלו ליד קיימברידג', עוצר בתחנת דלק ומדבר עם המתדלק, לאחר שהמשיך לנסוע, בעודו משאיר הודעה במזכירה האלקטרונית של אחותו, הוא מבחין שתא המטען אינו סגור כהלכה.
לאחר שעצר את רכבו והלך לבדוק את תא המטען, הופתע למצוא שם דמות אשר ירתה בחזהו משני הקנים של רובה ציד.
מייקל וונטון-ויקס, בחור צעיר ומפונק אשר לאחר מותו של אביו נאלץ להתרגל לכך שאימו אינה נותנת לו את מה שהוא רוצה, אינו מוכן לוותר על כך שהיא נישלה אותו מהצעצועים האהובים עליו, כולל פאת'ום - עיתון אשר נהג להוציא מדי פעם, ומוכן לעשות הכול לשם כך.
את מציאת ההקשרים בין הדברים, לוקח על עצמו בלש פרטי המכונה דירק ג'נטלי, לאחר שהבחין בידידו ריצ'רד, המטפס בגמלוניות על קיר בית.
עלילת הרומן מתרחשת בשני מישורי זמן שונים.
במישור הראשון נעה חללית ממוחשבת ומשוכללת סביב כדור הארץ, במשך ארבעה מיליון שנים, ומערכת המחשוב שלה מתרגמת את כל תנודות החיים למוזיקה מופלאה, ושולחת מדי פעם קטעי מידע אל עבר כדור הארץ.
המוזיקה של יוהאן סבסטיאן באך אינה קיימת, את הפואמה קובלא ח'אן כתב קולרידג' ללא הפרעות בהשראת רוח רפאים עתיקה, ובשירו "שירת יורד הים העתיק" מוזכר מטאוריט.
במישור השני, הקרוב יותר למציאות הנוכחית, דירק ג'נטלי הוא זה אשר הפריע לקולרידג' במהלך כתיבת "קובלה חאן", החל לדבר על אלבטרוס ובכך נתן לקולרידג' את הרעיון לשלב אלבטרוס בשירו, ואת ההשראה ליצירותיו של באך נתן רג' בעזרת "רמאות קטנה".
דירק ג'נטלי, אשר שמו המקורי הוא סְבְלַאד שְצְ'יֶילי, הוא בלש פרטי הוליסטי המפעיל סוכנות בילוש.
הוא מתמחה במציאת חתולים אבודים ופתרון גירושים שהסתבכו, פועל על פי גישה הוליסטית המבוססת על ראית מכלול ההקשרים בין הדברים, ומשלב מעשי קסמים, היפנוזה, תקשור, מכניקה קוונטית, וניסיונות כושלים לקבל תמורה עבור חשבונות מנופחים אותם הוא מגיש ללקוחותיו.
במהלך לימודיו הפיץ שמועות כי יש לו כוחות מיסטיים, באמצעות הכחשה כי יש לו תכונות כאלה, אם כי ניסיון להרוויח כסף בעזרת שכנוע סטודנטים בשכבתו כי יש ביכולתו לנחש את השאלות במבחן הגמר הסתיים במעצרו לאחר שהתברר כי אכן ניחש במדויק את השאלות.
נזיר חשמלי הוא רובוט, אשר משימתו היחידה היא להאמין בדברים ובכך לחסוך מבעליו את הטרחה להאמין בהם.
הוא מעוצב בעיצוב מקורי אשר מתאים לרכיבה על סוס, ועם זאת מלאכותי במובהק - בעל שתי רגליים בלבד, עור ורדרד חלק ורך (במקום ארגמני משונן ומחוספס), פה ואף, ושתי עיניים.
תפקודו של הנזיר החל להשתבש לאחר שחובר בטעות למכשיר ווידאו-טייפ, אשר צפה באחד עשר ערוצים בו זמנית.
ריצ'רד מקדאף הוא מהנדס תוכנה צעיר וחובב מוזיקה, העובד בחברת "טכנולוגיות ווי-פורוורד II" אשר בבעלותו של גורדון ווי.
גישתו לתכנות היא לפרק כל רעיון מסוים לרעיונות פשוטים יותר ויותר, עד שאפילו המחשב הפשוט ביותר יוכל לבצע אותן.
הפרויקט הנוכחי עליו הוא עובד הוא המנון, גיליון אלקטרוני אשר מסוגל לייצג טורים מספריים כטבלת עמודות, וכולל גם מאפיין המסוגל להמיר מספרים למנגינות.
שאיפתו של ריצ'רד היא למצוא דרך לייצג את החיים עצמם כמנגינה.
פרופסור אוּרבַּן כּרוֹנוֹטיס, המכונה רג' (מלשון רג'יוס, בעל קתדרה לכרונולוגיה), חבר בקולג' סיינט-סד בקיימברידג'.
גילו נע "בצד הקשיש יותר של הבלתי-ניתן-להגדרה", והוא בעל נטייה ילדותית למעשי קסמים, וזיכרון גרוע.
את הקתדרה הקים המלך ג'ורג' השלישי, כדי לבחון האם יש סיבה מסוימת לכך שדבר מסוים מתרחש אחרי דבר מסוים אחר, והאם יש דרך לעצור את הרצף הזה.
תשובותיו של רג' לשאלות אלה ולשאלה שנשאלה לפניהן הייתה "כן, לא, אולי", כך שנותר לו זמן רב לעיסוקיו השונים.
גורדון וויי, הוא המייסד והבעלים של חברת "טכנולוגיות ווי-פורוורד II", אשר פרויקט הדגל שלה היא התוכנה "המנון", וכן תוכנה הנקראת "היגיון" שבה המשתמש אמור להגדיר מסקנה שאליה ברצונו להגיע, והתוכנה מרכיבה שורה של צעדים הנראים הגיוניים, המחברים בין עובדות אשר מזין המשתמש לבין המסקנה.
וויי אדם אשר אינו מסוגל לחשוב מבלי לדבר, וכשעולים בראשו רעיונות, הוא חייב לספר אותם למישהו, או לכל הפחות להתקשר לאותו אדם ולהשאיר את רשמיו על המשיבון שלהם.
הוא מעסיק מזכירה שתפקידה היחיד לאסוף את הקלטות, לתמלל אותן, ולערוך את הטקסט.
הוא נוהג להתלונן ולהעמיס על הכפופים לו מטען של רגשות אשם.
נוסף על כך הוא מת לאחר שנורה בבטנו ומוצא את עצמו כרוח רפאים, אך כיוון שאין לו עם מי לדבר, אינו יודע כיצד להמשיך מכאן.
סוזאן ווי, אחותו של גורדון ווי וצ'לנית מקצועית.
חברתו של ריצ'רד, אך כועסת עליו לאחר שמספר פעמים לא ביטל פגישה איתה.
מייקל וונטון-ויקס, בנם הצעיר והמפונק של הורים עשירים.
הוא בעל פנים רחבות ונוגות, וכאשר הוא משיג את מה שהוא רוצה, הוא נראה נינוח רך, ודומה לפרה נינוחה.
אביו, הלורד מאגנה, עמד בראשה של הוצאת ספרים ועיתון המכונה פאת'ום, אשר אותו נהג מייקל להוציא לאור מדי פעם, וברוב הזמן סיפק לו הזדמנות לאכול ארוחת צהרים עם מי שמצא חן בעיניו ולהתחנף עליהם בתירוץ שאולי ירשמו משהו לכתב העת.
לאחר שאביו התחשמל למוות, החלה אימו של מייקל לנהל את ההוצאה לאור, וגילתה כי מייקל נהג לפברק את נתוני החשבונות והעיתון שרוי בהפסדים גדולים.
לפיכך מכרה את העיתון לגורדון וויי, אשר מינה את אל רוס כעורך העיתון, דבר אשר מייקל אינו מוכן לעבור עליו בשתיקה, ומוכן לעשות הכול כדי להחזיר את הגלגל אחורה.
סמואל טיילור קולרידג', משורר אשר ברומן זה למד בקולג' סנט-סד ונהג לשוטט מתחת לעצים עם צלוחית לַאוּדַנוּם (משרה של אופיום) ומחברת.
שניים משיריו, "קובלה חאן", ו"שירת יורד הים הישיש", מתוארים באופן בולט בעלילה, ול"שירת יורד הים" יש אף חלק מרכזי בקידום העלילה.
המוטיב המרכזי בסוכנות הבילוש של דירק ג'נטלי הוא הקישור ההדדי הבסיסי בין כל הדברים.
פרטים רבים היכולים להיראות מיותרים, מתגלים כחלק אינטגרלי מהעלילה.
ניתן לקשר לרומן זה את תורת הכאוס, כפי שהיא מוצגת באופן מופשט, וכן גם מכניקה קוונטית והפרדוקס של איינשטיין-פודולסקי-רוזן.
ברומן מופיעה ספה התקועה באופן בלתי הפיך בחדר המדרגות המוביל לדירתו של ריצ'רד.
לפי הסימולציות שלו, לא היה לה כל אפשרות להגיע לשם מלכתחילה.
דבר זה מבוסס ככל הנראה על תקרית שארעה כשדאגלס אדמס למד בקולג' סיינט-ג'ונז של אוניברסיטת קיימברידג'.
במהלך שיפוץ מערכת המדרגות הונחו רהיטים בחדרים המשקיפים על הנחל בחצר השלישית.
כשהושלמה מערכת המדרגות, התגלה כי לא ניתן יהיה להוציא את הספות מהחדרים כן שהן נשארו שם למשך מספר עשורים.
הסיפור כולל אזכורים משני פרקים של דוקטור הו אשר נכתבו על ידי דאגלס אדמס: "עיר המוות" ו"שאדה".
סוכנות הביון של ברזיל (ABIN Agência Brasileira de Inteligência), היא הסוכנות הממשלתית המרכזית בברזיל שמתפקידה לתכנן, לבצע, לתאם לפקח ולבקר את פעולות הביון במדינה, בנוגע לאיומים פנימיים או חיצוניים.
ולדווח לנשיא ברזיל על מצב המודיעין בשאלות הנוגעות לאינטרס הלאומי הברזילאי.
הסוכנות היא ממשיכתו של הארגון (SNI (Serviço Nacional de Informações שירות המידע הלאומי הידוע לשמצה, ששימש ככלי בידי המשטר הצבאי בברזיל בימי הדיקטטורה הצבאית בין השנים 1964 ו-1985.
ה-SNI הוקם כגוף אזרחי, אך שיתף פעולה עם צבא ברזיל.
כל זרוע בצבא ברזיל, חיל היבשה, חיל הים וחיל האוויר, המשיכה לקיים זרוע מודיעין משלה.
שירותי מודיעין אלו היו אחראים לצנזורה, עינויים ופעולות אחרות כנגד מתנגדי המשטר.
ב-1995 הציב נשיא ברזיל פרננדו אנריקה קרדוזו אזרח בראש ה-SAE.
ב-7 בדצמבר 1999 נחקק על ידי הקונגרס הלאומי של ברזיל חוק היוצר את "מערכת הביון הברזילאית" (SISBIN) שהזרוע המרכזית שלה היא ABIN.
תפקידה העיקרי של ABIN הוא לשלוט בזרם האינפורמציה שנוצר על ידי פעולות הסוכנויות השונות.
כאומות רבות אחרות באמריקה הלטינית, ברזיל ניצבת בפני האתגר של מניעת התערבות הצבא וזרועות המודיעין שלו בפוליטיקה האזרחית.
מתחילת קיומו הוכתם ABIN בהאזנות סתר לא חוקיות ופעולות דומות.
השירות היה מצוי בכפיפות ישירה לנשיא, ולא היה חייב בדיווח לקונגרס הברזילאי.
מצב זה הפריע לניסיונות לשלוט בשירות ולנקותו מהשפעות אנשי הצבא ומנגנוני הביטחון הפנימי של הצבא.
כיום מצוי השירות בכפיפות למשרד לביטחון פנים של נשיא הרפובליקה (GSI), אך גם מדווח לוועדה לשירותים חשאיים של הקונגרס.
הממשלות האחרונות בברזיל פעלו להקטנת השפעת הצבא, ולאחרונה נראה כי השירות מרכז את מאמציו במניעת טרור ואיומים חיצוניים, במקום להתרכז בפוליטיקה הפנימית, וכי אימץ לעצמו ערכים דמוקרטיים.
תפקידו העיקרי של השירות הוא לחקור איומים בכוח ובפועל לחברה הברזילאית ולממשלה, ולהגן על המשטר הדמוקרטי, על החוקה הברזילאית, ועל ריבונות ברזיל.
לסוכנות אין סמכות מעצר או חקירה.
מטרתו היחידה היא איסוף אינפורמציה וניתוחה.
בנוסף לכך, החוק הברזילאי בנוגע להאזנות סתר שהתקבל בשנת 1996 קובע את סוכנויות המדינה הרשאיות להאזין האזנת סתר.
הסוכנות היא חלק ממערך ביטחון פנים וביון הקרוי SISBIN, ומקיים קשר עם סוכנויות נוספות לאכיפת החוק בברזיל.
הסוכנות מקיימת קשרים עם סוכנויות ביון מחוץ לברזיל.
על פי החוקה הברזילאית רשאי אזרח לפנות ל-ABIN ולבקש לדעת האם נאגר עליו מידע במאגרי המידע של הסוכנות.
מטה השירות מרוכז בעיר ברזיליה שבמחוז הפדרלי, ויש לו 12 סוכנויות במדינות ברזיל השונות, ו-17 משרדים נוספים ברחבי ברזיל.
הסוכנות כפופה לנשיא ברזיל, ומפוקחת על ידי "ועדת המודיעין" של הקונגרס הלאומי.
סוכנות החלל הברזילאית (בפורטוגזית: Agência Espacial Brasileira; בראשי תיבות: AEB) היא הרשות האזרחית בברזיל שאחראית לפיתוח תוכנית החלל במדינה.
היא מפעילה אתר לשיגור טילים במרכז החלל אלקנטרה, מיקומו של האתר קרוב לקו המשווה גורם לכך שנדרשת פחות אנרגיה כדי לשגר לחלל.
בשנת 1960 בהחלטת נשיא ברזיל הוקמה ועדה ליצירת תוכנית החלל הברזילאית.
יישום התוכנית הוטל על ארגון שניהולו היה באחריות הצבא.
בשנת 1982 החל בניית מרכז החלל אלקנטרה ובנייתו הסתיימה בשנת 1990.
סוכנות החלל הברזילאית הוקמה ב-10 בפברואר 1994. היא קיבלה לאחריותה כל פעילויות של המדינה בתחום החלל לרבות הפעלת מרכז השיגורים.
באחריות הסוכנות נמצא פיתוח משגר לוויינים וחלליות מדגם VLS.
פיתוח הסתיים אך עד היום כל הניסיונות לשגר לווין לחלל נכשלו.
התוכנית סבלה עיכוב גדול ב-2003, כשטיל שהתפוצץ הרג 21 טכנאים.
השיגור המוצלח הראשון היה ב-23 באוקטובר 2004. כשרכב הגישוש הברזילאי VSV-30, שוגר לטיסה תת-מסלולית בחלל.
הלוויין ברזילאי הראשון שוגר בשנת 1993 ממרכז החלל קנדי.
מאז שוגרו לוויינים נוספים תוך שימוש משגרים מדינות שונות.
בשנת 2006 מרקוס פונטס, טייס חלל ברזילאי ראשון הגיע לתחנת החלל הבין-לאומית.
לאחר חתימה על הסכם SBERS בשנת 1999 שוגר לוויין מסדרה Ziyuan מטיפוס חישה מרחוק שהיה מעברי לברזיל את המידע הרלוונטי.
במסגרת הסכם זה שוגרו מספר לוויינים.
סוכנות החלל הברזילאית שואפת למדיניות של פיתוח טכנולוגי משותף עם עוד תוכניות חלל מתקדמות של מדינות אחרות.
בתחילה היא הסתמכה בכבדות על ארצות הברית, אבל אחרי שנתקלה בקשיי העברת טכנולוגיות איתם, היא הרחיבה פעילות וכעת עובדת גם עם מדינות אחרות, ובכלל זה אוקראינה, ישראל, ארגנטינה וסין.
סוכנות החלל האיראנית (בפרסית: سازمان فضایی ایران, סָאזְמָאנֶ-ה פַזָאאִיֶ-ה איראן) היא הגוף באיראן המתאם והמבצע את הפרויקטים השונים של המדינה בתחום החלל.
הסוכנות כפופה למועצת החלל של איראן שמתווה את מדיניות איראן בתחום החלל; בראשה עומד נשיא איראן.
סוכנות החלל של איראן מתאמת שיתופי פעולה בינלאומיים (ובהם עם איטליה, רוסיה וסין) בתחום פיתוח, ייצור ושיגור של לוויינים.
הלוויין האיראני הראשון, "סינה 1", פועל בחלל מאז 2005.
הלוויין שנבנה באיטליה, "מסבאח", טרם שוגר.
אומיד, לוויין ראשון שנבנה באיראן ושוגר על ידיה, סיים פעולתו בחלל.
ראסאד 1, לוויין זעיר עם מטע"ד צילום, שוגר בשנת 2011.
נאביד, גרסה מתקדמת יותר של אומיד, שוגר ב-2012.
פג'ר, לוויין עם מטע"ד צילום פשוט, שוגר בפברואר 2015.
טולוע, לוויין תצפית ששוגר במהלך 2013.
לוויין תקשורת גדול בשם "זוֹהרֶה" הוזמן על ידי איראן ברוסיה, אך טרם ידוע מועד שיגורו לחלל.
תאדביר - לוויין תצפית שמטרותיו הן חישה מרחוק של כדור הארץ.
לאיראן שני משגרי לוויינים מפיתוח עצמי:
סאפיר - שיגר בהצלחה את הלוויין אומיד.
סימורג - הוצג בפברואר 2010, טרם שוגר.
מרכז החלל סמנאן הוא אתר השיגורים לחלל של המשגרים האיראניים.
סוכנות החלל האיטלקית (באיטלקית: L'Agenzia Spaziale Italiana, המוכרת בראשי התיבות: ASI), היא גוף ממשלתי איטלקי שנועד לקיים פעילות מחקרית ותעשייתית בתחומי חלל, כולל תכנון ובניית לוויינים, משגרים ותיאום המאמצים של איטליה בתחום החלל.
הסוכנות הוקמה בשנת 1988. נשיא הסוכנות הוא ג'ורג'יו סאקוצ'יה.
איטליה, באמצעות סוכנות החלל שלה ותעשיות החלל הפרטיות, מהווה גורם משמעותי בתוכניות החלל של אירופה.
לסוכנות החלל האיטלקית הסכמים לשיתופי פעולה עם מדינות אחרות ועם סוכנויות חלל שונות ובהן נאס"א.
מטה הסוכנות נמצא ברומא, ושני מרכזים גדולים שלה ממוקמים במטרה וטרפאני.
כמו כן, בבעלות הסוכנות אתר שיגור לחלל, בסמוך לקניה.
תקציבה השנתי של סוכנות החלל האיטלקית עומד על כ־2.1 מיליארד דולר.
טלסקופ החלל AGILE הוא בין הפרויקטים הבולטים של הסוכנות.
חברות בבעלות חלקית של סוכנות החלל האיטלקית
סוכנות החלל האיטלקית שותפה בבעלות על ארבע חברות העוסקות במחקר ובטכנולוגיות ליישומי חלל, התומכות בפעילותה של איטליה בתחום החלל:
ELV - פעילות עיקרית בפיתוח משגר הלוויינים וגה והנעה רקטית, בשיתוף אוויו
CIRA - המרכז האיטלקי למחקרי תעופה וחלל
ALTEC - תמיכה לוגיסטית בתחנת החלל הבינלאומית ובלוויינים איטלקיים
e-GEOS - פיתוח, ייצור ושיווק של מוצרים, רכיבים ושירותים של חישה מרחוק
סוכנות החלל הבריטית הוכרזה רשמית ב-23 במרץ 2010, והיא תחליף בהדרגה את המרכז הבריטי הלאומי לחלל בריכוז וניהול פעילויותיה של אנגליה בתחום החלל.
הסוכנות החדשה החלה לפעול רשמית ב-1 באפריל 2010.
מטרות סוכנות החלל של בריטניה
איחוד כל פעילויות החלל האזרחיות תחת גג אחד
פיתוח אסטרטגיה לאומית בתחום החלל
חיזוק מעמדה של בריטניה בחקר שינויי האקלים ואיכות הסביבה באמצעות לוויינים
זיהוי טכנולוגיות חדשות היכולות לתרום לצורכי הביטחון של בריטניה
סוכנות הביון והביטחון של סרביה (בסרבית: Безбедносно-информативна агенција; בראשי תיבות: БИА) הוא ארגון הביון העיקרי במדינה, המופקד גם על ביטחון הפנים, מאבק בפשע מאורגן ובטרור.
הסוכנות הוקמה ביולי 2002 על בסיס חוק המודיעין והביטחון שהתקבל שנה קודם לכן על ידי הפרלמנט הסרבי.
מטה הארגון נמצא ברחוב המלכה אן בבלגרד הבירה.
ראש הארגון הנוכחי הוא ברטיסלב גאצ'יץ' (מאז מאי 2017).
סוכנות הביון הסרבית אחראית למלחמה בטרור, איסוף מודיעין ומאבק, בפשיעה המאורגנת.
בשנים הראשונות לקיומה עסקה בעיקר באיתור ולכידת פושעי מלחמה יוגוסלביים.
הסוכנות מחויבת למסור פעמיים בשנה דו"חות על פעילויותיה לפרלמנט הסרבי, האספה הלאומית (Народна скупштина).
הסוכנות היא יורשת לשירות ביטחון המדינה היוגוסלבי (Служба државне безбедности) שפורק בשנת 2001, לאחר כ-60 שנות קיום..
הסוכנות הוקמה ב-27 ביולי 2002 והחלה לפעול ב-1 באוגוסט אותה שנה.
ביולי 2011 לכדו אנשי הסוכנות את גוראן האדזיץ', פושע המלחמה האחרון שהיה מבוקש על ידי בית הדין הפלילי הבינלאומי ליוגוסלביה לשעבר בהאג.
גוראן היה מבוקש בגין השתתפותו ברצח העם הבוסני במלחמת בוסניה.
סוכנות החלל האלג'יראית הוקמה ב-16 בינואר 2002 באלג'יר, בוזארה, והיא אחראית על תוכנית החלל האלג'יראית.
הסוכנות שיגרה 6 חלליות תוך שימוש בשירותים של הודו וסין.
סוכנות הדוגמנות עלית היא שתי סוכנויות דוגמנות בין-לאומיות עצמאיות, אחת צפון-אמריקאית והשנייה בין-לאומית בשאר העולם, כשלפני הפיצול הן הוקמו במקור בפריז כסוכנות דוגמנות יחידה בשנת 1972 שהתפרסה למקומות רבים ברחבי תבל.
סוכנות הדוגמנות עלית הוקמה בפריז בשנת 1972 על ידי ג'ון קזבלנקס ואליין קיטלר.
קזבלנקס קיבל את ההשראה לפתיחת הסוכנות מאשתו באותה העת, ג'נט כריסטיאנסן, דוגמנית עבר ומיס יוניברס מדנמרק.
החברה נפתחה עם שורה של דוגמניות מפורסמות ובמהרה יצרה לעצמה שם של חברה ידועה בתעשיית האופנה.
לאחר מותן של שתיים מהדוגמניות בחברה הבין קזבלנקס כי עליו להתמקד בדוגמניות צעירות יותר שמרוויחות יותר כסף.
קזבלנקס השתמש בשיטות עסקיות שונות כדי לשמור על העסק שלו ואף השתמש במתן שוחד לצלמי אופנה כדי שימשכו דוגמניות לסוכנות שלו.
באותה תקופה סוכנויות דוגמנות שונות ברחבי פריז ומילאנו חוו בעיות כספיות ודוגמניות רבות לא קיבלו תשלום על עבודותיהן.
לעומתם, סוכנויות הדוגמנות האמריקאיות הבטיחו לדוגמניותיהן ביטחון כלכלי.
בשנת 1977 פתח קזבלנקס סוכנות בעיר ניו יורק.
נפתחה תחרות מסיבית בין עלית לסוכנויות מובילות אחרות כמו "פורד מודלס" ווילהלמינה.
לאחר מותה של וילהלמינה קופר דוגמניות רבות נבהלו ואפילו הדוגמנית שהרוויחה הכי הרבה באותה תקופה, בוורלי ג'ונסון עזבה את עלית לטובת סוכנות הדוגמנות פורד אך חזרה לעלית לאחר שבוע.
בשנת 1981 חברה הסוכנות לסוכנות "Models 1" בשותפות שנמשכה עד 1989. ב-1983 יצרה החברה את תחרות הדוגמניות המפורסמת שלה, "מראה השנה של עלית", אשר נמשכת עד היום במטרה ליצור עניין תקשורתי ולמשוך תשומת לב לדוגמניות הסוכנות.
בין המשתתפות בתחרות נמנות: ג'יזל בונדשן, סינדי קרופורד ודיאן קרוגר.
ב-1984 התרחבה הסוכנות ברחבי ארצות הברית עם הקמת משרדים באטלנטה, שיקגו, לוס אנג'לס, סן פרנסיסקו ומיאמי (ובהמשך גם בטורונטו, קנדה).
ב-1986 היו לסוכנות כבר 20 משרדים מסביב לעולם והמשרד במילאנו נפתח ב-1988. ב-2009 נפתח משרד של הסוכנות גם בלונדון, אנגליה, כמעט עשרים שנה לאחר הניסיונות הראשונים להקים בלונדון משרד.
ניקולאס פראר רכש את הסוכנות ב-1990. סוכנות עלית הפכה לחלק מקבוצת "Elite World S.A".
בשנת 1990 חתמה החברה על שותפות עם חברת הדוגמנות של היידי גרוס.
בשנת 1992 נוצרה סוכנות "Munich Models".
החברה ניסתה להיכנס לשוק האסייתי וב-1996 הוקם משרד בסינגפור.
ב-1999 שודר סרט ברשת BBC המציג את מנכ"ל ג'רלד מארי מציע לכתבת סמויה לקיים יחסי מין בתשלום.
לאחר מכן הודתה רשת BBC כי הקטע היה ערוך ולא כל האמת נחשפה.
הרשת פיצתה כספית את הסוכנות.
במהלך הפרשה פרש ג'ון קזבלנקס מהסוכנות והקים סוכנות עצמאית בניו יורק.
ב-2002 נתבעה החברה בסכומי עתק יחד עם חברות דוגמנות נוספות בטענה של העלמת כספים.
בשנת 2004 הגישה החברה בקשה לצ'פטר 11 בטענה לפשיטת רגל.
המשרד המרכזי בניו יורק הועמד למכירה פומבית ונקנתה על ידי איש העסקים מפלורידה, אדי טראמפ.
טראמפ ביקש מקזבלנקס לשוב לחברה ולייעץ לו.
באוקטובר 2020 11 נשים בצרפת האשימו את ג'רלד מארי באונס, אלימות והטרדה מינית בשנות השמונים.
דוגמנית העבר קארה אוטיס חשפה בביוגרפיה שלה ב-2011 כי ג'רלד אנס אותה באכזריות ערב ערב בהיותה בת 17, ובאוגוסט 2021 הגישה נגדו ונגד טרודי טפקוט תביעה בבית משפט פדרלי במנהטן.
באוגוסט 2005 נפתחו משרדים במקומות נוספים כמו: אינדונזיה, מלזיה, הפיליפינים ותאילנד.
באוקטובר 2005 נערכה תחרות הדוגמניות השנתית של הסוכנות גם בסינגפור.
ב-2009 נעצר נשיא החברה, ברטרנד הנט, על סמים.
בפברואר 2011 נבחר חבר מנהלים חדש בחברה והשליטה בסוכנות הועברה לסילביו סטגליה האיטלקי.
לאחר מכן נפתח משרד של החברה בסין.
ב-2013 פתחה החברה שלוחה בניו יורק תחת השם "The Society Management".
בשנת 2019 הוקמה Elite World Group ובהמשך ג'וליה הארט, אשתו של סטגליה מונתה למנכ"לית החברה.
ג'וליה הארט בעבר הייתה יהודיה-חרדית וחייה תוארו בסדרת טלוויזיה של נטפליקס "חיי: מהלכה למעשה".
בשנת 2022 היא פוטרה ביום בו הודיע על גירושין.
היא הגישה תביעה משפטית בה טענה שבשליטה 50% ממניות החברה.
פאולו ברביירי מכהן בראש החברה החל משנת 2022.
סוכנות דוגמנות עלית גילתה לעולם הדוגמנות את סינדי קרופורד, סטפני סימור, ג'יזל בונדשן, אלסנדרה אמברוזיו, קטרינה באלף ולארה סטון.
דוגמניות נוספות היו חתומות בסוכנות - לינדה אוונג'ליסטה, נעמי קמפבל, מוניקה בלוצ'י, אליס קרומבז, אלינה וקאריו, איריס סטרובגר, האנטר שפר ורבות נוספות.
סוכנות הדוגמנות עלית קיימה את תחרות "מראה השנה" בשיתוף עם הירחון "את", ואחת הזוכות בה הייתה מיכאלה ברקו, שהפכה בהמשך לדוגמנית-על בין-לאומית.
מאוחר יותר עברה הסוכנות לשתף פעולה עם השבועון "מעריב לנוער" בתחרות שנקראה "נערת השנה של מעריב לנוער".
התחרות הראשונה התקיימה ב-1986 וזכתה בה שלי גפני.
בעקבות זכייתה נסעה גפני להשתתף בתחרות הדוגמניות הבין-לאומית שקיימה "עלית" בעיירת הנופש פורטה דיי מארמי שבאיטליה.
סוכנות ההגנה האירופית, מכונה לפעמים EDA (ראשי תיבות של: European Defence Agency)או AED היא סוכנות של האיחוד האירופי שבסיסה בבריסל, בלגיה.
הסוכנות הוקמה ב-12 ביולי 2004, ושמשה כגוף ליחסי חוץ וביטחון המדווח למועצת האיחוד האירופי.
תפקידה העיקרי הוגדר כטיפוח שיתוף הפעולה האירופי בתחומי ההגנה.
על מנת להבין את משמעות קיומה של סוכנות ההגנה האירופית, כדאי להתייחס למצב בהווה בו העולם חווה טלטלה ועל סוכנות ההגנה מוטלת אחריות ביטחונית רבה המשליכה על כלל המדינות החברות כיום באיחוד האירופי.
סוכנות הביון הפדרלית של ארגנטינה (בספרדית: Agencia Federal de Inteligencia, בראשי תיבות: AFI), הייתה סוכנות ביון קצרת יומין בארגנטינה שהייתה אחראית לאיסוף מודיעין בנוגע לביטחון הלאומי והאינטרסים הלאומיים של הרפובליקה של ארגנטינה משנת 2015 ועד 2024, עת פורקה והוחלפה במזכירות המודיעין הממלכתית.
הסוכנות עסקה גם באיסוף מודיעין פלילי ומנכ"ל הסוכנות עמד גם בראש קהילת המודיעין הארגנטינאית.
זו הייתה סוכנות הביון החשובה במדינה עם בסיסים ותחנות משלה ברחבי העולם והייתה כפופה לנשיאות המדינה.
בינואר 2015 הודיעה נשיאת המדינה כריסטינה פרננדס דה קירשנר כי בכוונתה לקדם חקיקה שתפרק את מזכירות המודיעין ותקים במקומה סוכנות נפרדת תחת השם "סוכנות הביון הפדרלית", עקב פרשת הירצחו של התובע הפדרלי, אלברטו ניסמן.
במרץ 2015 סוכנות הביון הפדרלית הוקמה באופן רשמי לאחר שמזכירות המודיעין פורקה באופן סופי.
ביולי 2024 סוכנות הביון הפדרלית פורקה והוחלפה במזכירות המודיעין שהוקמה מחדש כ"מזכירות המודיעין הממלכתית".
סוכנות הביטחון הפדרלית או הסוכנות לביטחון פדרלי היה גוף ביטחון הפנים של ממשלת רוסיה שהוקם במקום אגף רוסיה הסובייטית של הקג"ב, שפורק.
זהו גוף לענייני ביטחון פנים, סיכול ריגול ושמירת גבולות המדינה, שפעל מנובמבר 1991 ועד ינואר 1992, עת הוחלף במשרד ממשלתי לענייני ביטחון.
בראש הסוכנות עמד מנכ"ל שמונה בצו נשיאותי.
שם תקופת כהונה הערות1. ויקטור איוואננקו 26 בנובמבר 1991 - 15 בינואר 1992 כיהן קודם כראש אגף רוסיה הסובייטית של הקג"ב ממאי ועד נובמבר 19912. ניקולאי גולושקו 15 בינואר - 24 בינואר 1992 ממלא מקום
סוכנות הבלשיות מספר 1 הוא הספר הראשון בסדרה באותו השם, מאת הסופר הסקוטי אלכסנדר מק'קול סמית, אשר פורסם לראשונה בשנת 1998. הסיפור, המתרחש בבוטסואנה, עוקב אחר מא פרשס ראמוצווה, אשר פותחת את סוכנות הבלשיות הראשונה במדינתה, בעיר הבירה גאבורונה.
פרשס היא עצמאית, פרקטית, ובעלת אמפתיה.
הנרטיב מספר את הסיפור האישי שלה - מות אביה ואילוצים כספיים שהובילו לפתיחת הסוכנות, בעוד הוא בוחן נושאים של מגדר, מעמד האישה באפריקה, לאומנות וגאווה אפריקאית ויחסים בין הורים וילדים.
הספר פורסם לראשונה בסקוטלנד, שם צבר קהל אוהדים.
אחרי שיצאו שני ספרים נוספים בסדרה, כל השלושה פורסמו בארצות הברית, וזכו לשבחים מן המבקרים והקוראים.
מא ראמוצווה לוקחת את הירושה הצנועה שקיבלה בעקבות מות אביה, ופותחת סוכנות בילוש בגאבורונה.
בעזרת חבריה - מכונאי, מזכירתה ודמויות מעניינות אחרות מהסביבה, היא מתחילה לחקור מקרים עבור לקוחות.
התיקים שהיא מקבלת אינם בדרך כלל פשעים חמורים, אלא סוגיות אנושיות דרכם היא עוזרת לחזק את הסובבים אותה, וגם מתמודדת עם האתגרים שלה עצמה.
במקרה אחד, היא מוצאת בעל נעדר, באחר, היא פותרת את התעלומה של רופא שמבין מה הוא עושה רק חצי מהזמן, ובשלישי, משיבה ילד חטוף.
יש לה יכולות גאוניות לפתרון בעיות, וחושפת בעזרתם שקרים ומעשי הונאה.
אך יחד עם הצלחותיה אלו, היא גם מתמודדת עם העבר שלה - הסיפור של אביה, שמותו נגרם בשל שנים ארוכות של עבודת פרך במכרה של לבנים, האלימות מצד בעלה לשעבר המתעלל, וכן עם סוגיות נוספות הקשורות לחיים בבוטסוואנה, כמו הגירה, מסורת, ואפליה מגדרית.
מא פרשס ראמוצווה: אישה בשנות השלושים לחייה, פותחת סוכנות בילוש עם כסף מירושה מאביה.
הייתה נשואה למוזיקאי במהלך תקופה קצרה וכואבת.
אובד ראמוצווה: אביה של פרשס, גידל את בתו לבד אחרי מות אשתו, עבד במכרות דרום אפריקה, ואחרי זה סחר בבקר.
בת הדוד: האישה שגידלה את פרשס כדמות אם עד גיל עשר.
היא בת דודו של אובד.
בעלה נטש אותה מאחר שלא יכלה ללדת ילדים.
נוטה מוקוטה: מוזיקאי לו פרשס נישאת בשנות העשרים לחייה.
הוא מתעלל בה, והיא עוזבת אותו אחרי מספר חודשים, כשהיא בהריון.
מא גרייס מקוטסי: המזכירה שפרשס מגייסת לסוכנות הבילוש.
היא גאה מאוד שסיימה בית ספר למזכירות עם הציון הגבוה ביותר.
מר גל"ב מטקוני: מכונאי בעל מוסך משלו.
הוא מכיר את פרשס שנים רבות, ומציע לה נישואים פעמיים.
האפי בפטסי: לקוחה של פרשס.
אישה שמעולם לא פגשה את אביה, ויום אחד גבר שלא הכירה הגיע בטענה שהוא אביה, ועבר לחיות בביתה.
מר פאטל: לקוח של פרשס.
איש עסקים עשיר ששוכר את שירותיה כדי לעקוב אחר בתו ולגלות עם מי היא נפגשת.
ד"ר מקטסי: הרופא שטיפל באביה של פרשס, ומאוחר יותר שוכר את שירותיה בקשר לבעיה עם רופא אחר בבית החולים.
פרשס ראמוצווה היא בת לאומת המוטסוואנה, זהות שהיא מקור גאווה לאביה אובד.
פרשס מוצגת כפטריוטית, במדינה שהושפעה על ידי קולוניאליזם, אך נמצאת תחת שלטון אפריקאי שחור יציב.
האב מציין שבבוטסוואנה מעולם לא היו אסירים פוליטיים, והמדינה משגשגת ללא חובות.
עם זאת, חלק מהמניעים של פרשס בעבודתה הם סיוע לבני עמה, שמתמודדים עם מגוון סוגיות של הקונפליקט בין אמונות ותרבות מסורתיות והעולם המודרני.
היא מתייחסת לרצח ילדים בפולחנים שאמאניסטיים, ואחד מלקוחותיה הוא אב הודי המבקש לרגל אחר בתו כי הוא חושד שהיא נפגשת עם בנים.
הספר מלא בסיפורים, ניבים, ואירועים מקומיים המייצרים אווירה ייחודית כרקע לעלילה.
פרשס שוחרת צדק, ופחות מעניין אותה המושג הפורמליסטי מאשר צדק אנושי מהסוג המתקיים בין אנשים.
היא מכירה בפוטנציאל האנושי לטוב, לנדיבות וגדולת לב, אך גם מכירה מקרוב את הצד האפל יותר של אנשים - הצד האלים, והשקרים שהם מספרים.
כשה"דדי" (אבא) של הפי בופטסי משקר, היא דואגת לחשוף אותו כי הוא מנסה לנצל אישה צעירה ולגזול ממנה את כספה.
אך במקרה של סולומון מורטסי היא לא מגלה למשטרה על מעשיו, כי היא מבינה שהוא רק מנסה לכלכל את משפחתו.
כשנדירה פאטל משקרת לאביה, אין היא רואה בזה מחדל מוסרי, כי היא לא פוגעת באף אחד, אך ברצונה לסייע למשפחה לפתור את בעיותיה.
לעומת זאת, אין היא מרגישה נקיפות מצפון להשאיר מאחוריה את אשת המוטי (שאמאן) במדבר, כי היא אישה חמדנית ופוגענית.
אלימות כלפי נשים, כמו במקרה של פרשס עצמה, וכן גישות נצלניות ומבטלות כלפי נשים הן תמות נשנות במהלך הספר.
פרשס אוהדת נשים ורוצה את טובתן.
עם זאת, היא גם מאוד סלחנית כלפי גברים המבטלים או משתיקים נשים, מתרצת להם תירוצים ובסופו של דבר מאפשרת התנהגות סקסיסטית.
יש חוקרות שמתייגות את הספר, בשל כך, כאנטי פמיניסטי.
הספר זכה לשבחים מן הביקורת.
בעיתון הגרדיאן נכתב שהספר כה מרתק שאי אפשר לקום מהכיסא עד סיומו.
בכתב העת Publishers Weekly הספר שובח על כך שהוא מצליח להיות נוקב ועדיין קליל.
בביקורת ב-Kirkus Reviews גם הספר אופיין כ"מוכן לפריימטיים".
עיבוד לטלוויזיה של הספר נעשה בשנת 2007, בבימויו של אנתוני מינגלה (שגם השתתף בכתיבת התסריט), על פי תסריט של ריצ'רד קרטיס.
הסדרה בת ששת הפרקים הופקה במשותף על ידי מספר חברות הפקה.
הפרק הראשון שודר בבריטניה ב-BBC1 ב-23 במרץ 2008.
הספר עובד כמחזמר שעלה לבמה בקייפטאון, דרום אפריקה, בסתיו 2015. המחזמר נכתב בשיתוף עם מקול סמית, וכולל מוזיקה בכתיבה וביצוע של אמנים מקומיים, המשלבת ריקוד אפריקאי, רגאיי, ג'אז ובלדות.
סוכנות הביון הכללית של מונגוליה (במונגולית: Тагнуулын ерөнхий газар) היא שירות ביטחון הפנים וסוכנות המודיעין של מונגוליה.
המטה המרכזי ממוקם באולן בטור.
המחלקה הכללית לביטחון פנים, 1933-1936
משרד הביטחון הצבאי והרווחה, 1955-1959
המחלקה הכללית לביטחון המדינה 1990–1994
סוכנות הביון הכללית, מאז שנת 2000
הארגון נוסד בשנת 1922 בשם השירות לביטחון פנים (Дотоодыг хамгаалах газар) תחת הנהגתו של דשאיין בלדאנדורג', שהיה ראש הארגון הראשון.
ב-1936, הגוף הפך למינהל הראשי לביטחון הפנים (Дотоодыг хамгаалах ерөнхий газар), ב-1955 המשרד לביטחון הציבור והצבא.
ב-1959 — המשרד לביטחון הציבור.
לא ניתן להכחיש כי בשנים 1960–1990 המשיך הארגון למלא תפקיד בהגנה על האידאולוגיה של מפלגה אחת ובהבטחת ביטחון המדינה, אף על פי שהמפלגה תפקדה כארגון פוליטי.
בשנים אלה בגוף פעל לגילוי ומניעה של פעולות מודיעין זרות, ביטחון הכוחות המזוינים ואבטחת מתקני המדינה הקריטיים, הגנה על סודות המדינה והגנה על גבולות המדינה.
לאחר קריסת הגוש הקומוניסטי ובעקבות תהליך הרפורמה במונגוליה בשנת 1990 ועדכון המבנה והזכויות והאחריות של הממשלה, מועצת השרים של הרפובליקה העממית של מונגוליה החליטה ב-19 באפריל 1990 לארגן את הביטחון הלאומי ליצירת סוכנות הביון המרכזית.
אימוץ חוק הביטחון המונגולי בשנת 1992 סימן את הפעם הראשונה מאז 1922 שפעילות המודיעין הוסדרה בחוק, וזה היה צעד חשוב ברפורמה ושיפור הארגון בהתאם לתנאים החדשים.
בשנת 1993 משמר הגבול המונגולי הפך לארגון עצמי נפרד ובהחלטה חשאית של הממשלה מיום 19 בינואר 1994 שונה שם המחלקה הכללית לביטחון המדינה לסוכנות הביון המרכזית.
ב-5 בדצמבר 1996, ממשלת מונגוליה פירקה את הסוכנות את הסוכנות לביטחון המדינה.
בשנת 2000 אורגנה סוכנות הביון הכללית כגוף ממשלתי שמרכז את פעילות הביון ומפתח ומיישם מדיניות בנושא ביטחון לאומי ואת פעילויות המודיעין.
המשימות העיקריות של הסוכנות הן הגנה על ביטחון המדינה, איסוף והערכת מידע מודיעיני במספר תחומים, כגון הטרור הבינלאומי, פשע מאורגן, הלבנת הון וכו'.
ב-2005 הוקמה בתוך הסוכנות מועצה מתאמת למאבק בטרור, אשר אחראית על ארגון התיאום בין גופי אכיפת החוק והשירותים המיוחדים של מונגוליה ושיתוף פעולה בינלאומי במאבק נגד הטרור.
סוכנות הביון של הרפובליקה של מקדוניה הצפונית הוא גוף ממשלתי לאיסוף מודיעין שהוקם על פי חוק על סוכנות הביון מאפריל 1995.
סוכנות הביון (AR), כגוף מיוחד של הממשל הוקם בהתאם לדרישות החוק והוא גוף ממשלתי שנועד לבצע איסוף, ניתוח ועיבוד של מידע מודיעיני רלוונטי לביטחון הלאומי ולאינטרסים הפוליטיים והכלכליים של הרפובליקה של מקדוניה הצפונית.
לכן, הסוכנות הקימה, והיא ללא הרף מפתחת אתמנגנוני מניעה, ציפייה והתראה מוקדמת של הערכת סיכונים.
היא מיידעת את רשויות המדינה של הרפובליקה של מקדוניה הצפונית על תהליכים ואיומים על הביטחון הלאומי.
סוכנות המודיעין מייצגת את אחד העמודים הבסיסיים של המודיעין ומערכת הביטחון של הרפובליקה של מקדוניה הצפונית.
האספה של הרפובליקה של מקדוניה הצפונית, מפקחת על עבודת הסוכנות באמצעות ועדה.
הוועדה מגישה דו"ח על הרכב הסוכנות ועל הפעילות הנערכת פעם בשנה לכל היותר.
לפני הגשת הדו"ח הוועדה מחויבת לנהל דיון עם מנהל הסוכנות.
סוכנות הביון הממלכתית (באינדונזית: Badan Intelijen Negara), היא סוכנות הביון הממשלתית של אינדונזיה.
לפני 2001, הסוכנות הייתה ידוע בשם Bakin (Badan Koordinasi Intelijen Negara - הסוכנות הממלכתית לתיאום מודיעין); שמה הוחלף במסגרת ארגון מחדש של הסוכנות.
הסוכנות אחראית הן לתיאום שיתוף מידע ומבצעים בין סוכנויות ביון אחרות באינדונזיה וניהול צוותי איסוף מודיעין באופן עצמאי.
בזמן שינוי השם ב-2001, תפקידי השיתוף והתיאום הופחתו, אבל בעקבות הפיגוע בבאלי בשנת 2002, היבט זה של פעילות הסוכנות חודש והתקציב הוגדל על מנת להגדיל גם את היקף הפעילות של הסוכנות.
הסוכנות ספגה ביקורת מצד ארגוני זכויות אדם על יחסה אל מתנגדי המשטר והפרת זכויות האדם באינדונזיה.
בראש הסוכנות עומד כיום גנרל המשטרה בודי גונוואן, נכון ל-9 ספטמבר 2016. קדם לו סוטיוסו שכיהן מיולי 2015 עד ספטמבר 2016, סוטאנטו, שכיהן מ-21 באוקטובר 2009 עד 19 באוקטובר 2011, סיאמסיר סירגאר מ-2004 עד 2009, עבדאללה מחמוד הנדרופריונו, שכיהן בין 2001 ל-2004.
סוכנות הביון הלאומית (สํานักข่าวกรองเเห่งชาติ) היא סוכנות ממשלתית של תאילנד לסיכול ריגול המודיעין ולביטחון.
הסוכנות פועלת בכפוף למשרד ראש הממשלה (OPM).
המטה נמצא בארמון פרוסקאבן, בנגקוק.
הממשלה הקימה את המחלקה למודיעין מינהלי תחת הקבינט של תאילנד ב-1 בינואר 1954. ב-2 בדצמבר 1959 המחלקה שינתה את שמה למחלקת הביון המרכזית ואז שינתה שוב את שמה, הפעם לסוכנות הביון הלאומית בתקופת ממשלתו של ראש הממשלה פרם טינסולנונדה.
ב-1985 נחקק בתאילנד "חוק המודיעין הלאומי", ולפי סוכנות הביון הלאומית נעשתה לסוכנות העיקרית בתאילנד בתחום זה בתאילנד.
אם כי עד 2016 הסוכנות עדיין התקשתה לפעול בחופשיות מול סוכנויות המודיעין הצבאיות של המדינה.
ב-2017, נרקמה תוכנית לאחד את כלל גופי הביון לכדי סוכנות מודיעין אחת, אך התוכניות לא יושמו.
סוכנות הביון (בפולנית: Agencja Wywiadu, בראשי תיבות: AW) היא סוכנות הביון הממשלתית של פולין, האמונה על איסוף מידע ציבורי וסודי בחו"ל עבור הרפובליקה של פולין.
הסוכנות נוצרה בשנת 2002 במסגרת הרפורמה ופיצול המשרד להגנת המדינה (Urząd Ochrony Państwa), אשר פוצל לסוכנות הביון (Agencja Wywiadu) ולסוכנות ביטחון הפנים (Agencja Bezpieczeństwa Wewnętrznego).
ראש סוכנות הביון הנוכחי הוא פודפולקובניק פיוטר קרבצ'יק.
סוכנות הביון פועלת בדרך כלל משטח הרפובליקה של פולין.
פעילותה בשטח הרפובליקה של פולין עשויה להתנהל רק בהיקף מוגבל, אך ורק בקשר לפעילותה מחוץ לגבולות המדינה.
השגה, ניתוח, עיבוד והעברת מידע העשוי להיות משמעותי לתפקידה הביטחוני והבינלאומי של הרפובליקה של פולין, כמו גם לניצול הפוטנציאל הכלכלי שלה;
הבנה והתנגדות לאיומים חיצוניים על ביטחונה, ההגנה, העצמאות והפגיעות של הרפובליקה של פולין;
הגנה על משימות דיפלומטיות זרות של הרפובליקה של פולין ועל פקידיהם מפעילות שירותי מודיעין זרים ופעילויות אחרות שליליות העשויות להשפיע על האינטרסים של הרפובליקה של פולין;
הבטחת הגנה על התקשורת הקריפטוגרפית עם המשימות והקונסוליות הפולניות והדיפלומטיות;
מלחמה בטרור בינלאומי, קיצוניות וקבוצות פשע מאורגנות בינלאומיות;
מאבק בסחר בינלאומי בכלי נשק, תחמושת וחומרי נפץ, נרקוטים, חומרים פסיכוטרופיים וכן בסחורות, טכנולוגיות ושירותים בעלי חשיבות אסטרטגית לביטחון המדינה, מאבק בסחר בינלאומי בכלי נשק להשמדה המונית ואיומים הקשורים לשגשוגם של אותם כלי נשק;
זיהוי וניתוח של איומים המתרחשים באזורי מתיחות, סכסוכים ומשברים בינלאומיים המשפיעים על ביטחון המדינה, וכן פעולות שנועדו לחסל את האיומים;
סוכנות הביון כוללת את היחידות הארגוניות הבאות:
עם זאת, ראש סוכנות הביון מורשה להקים או למנות יחידות בעלות אופי קבוע או אד הוק (למשל צוותי משימה).
סוכנות ההסברה של ארצות הברית הייתה סוכנות דיפלומטיה ציבורית של ממשלת ארצות הברית שפעלה בשנים 1953–1999.
פעילות הסברה רחבת היקף מחוץ לגבולות ארצות הברית, על ידי ממשלת ארצות הברית, החלה בימי מלחמת העולם הראשונה ונוהלה על ידי ועדת קריד ().
בתום המלחמה הופסקו פעולות ההסברה, והן חודשו בשנת 1938 כאשר הוקמה הוועדה הבין משרדית לשיתוף פעולה מדעי, כמענה לתעמולה של גרמניה הנאצית ואיטליה הפאשיסטית בדרום אמריקה.
בתחילת מלחמת העולם השנייה הוקמו סוכנויות מידע שונות של ממשלת ארצות הברית ואלו אוחדו בשנת 1942 ל"משרד למידע מלחמתי" שניהל את כל ההסברה של הממשלה בארצות הברית ומחוצה לה.
הפעילויות מחוץ לארצות הברית כללו את קול אמריקה ואת שירות ההסברה.
לאחר מלחמת העולם השנייה הוכנסו תפקידי ההסברה למחלקת המדינה.
בשנת 1946 חוקק חוק פולברייט שהסמיך את הממשל לנהל חילופי תרבות עם מדינות זרות ובשנת 1948 חוקק חוק סמית'-מונדט שהגדיר את המסגרת לפעילות הסברה מחוץ לארצות הברית.
בעקבות חקיקת החוק הוקמה "המועצה המייעצת לענייני מודיעין של ארצות הברית", שהקימה ברחבי העולם ספריות שנועדו להפיץ את הרוח של ארצות הברית בעולם.
בשנת 1953, בעת ממשלו של דווייט אייזנהאואר, ולאור התפתחות המלחמה הקרה, הפך שירות הידיעות של ארצות הברית לסוכנות עצמאית.
באותה עת היו לשירות ההסברה 95 ספריות ברחבי העולם, ובכלל זה בישראל.
בשנת 1977 אוחדה הסוכנות עם מחלקה לענייני תרבות של מחלקת המדינה ובהתאם שונה שם הסוכנות ל-USICA.
בשנת 1982 שונה שם הסוכנות חזרה ל-USIA.
ב-1 באוקטובר 1999 פורקה הסוכנות ותפקידיה, למעט האחריות על קול אמריקה, הועברו למחלקה בתוך מחלקת המדינה.
שירות ההסברה של ארצות הברית כלל רשת של ספריות בבירות רבות ברחבי העולם.
בנוסף, שירות ההסברה פעל להציג את הישגי המדע והטכנולוגיה ברחבי העולם.
בשנת 1954 הציג השירות את הסינרמה ביריד בינלאומי בדמשק, באופן שלטענת הסוכנות העמיד בצל את התצוגה של ברית המועצות עד שזו בחרה שלא להציג ביריד אחר לצדה של ארצות הברית.
בשנת 1960 הציגה הסוכנות גנרטור חשמלי המפיק חשמל מאנרגיית השמש.
בשנת 1969 הושם דגש על נחיתת האדם על הירח.
סוכנות ההסברה של ארצות הברית פתחה בסוף 1949 ספרייה בבית פרטי ברחוב ביאליק בתל אביב.
בשנת 1959 היו בספריה 8,700 כרכים, 157 כתבי עת שהייתה מנוייה עליהם וכ-1,000 תקליטים, שכללו בין השאר תקליטים ללימוד אנגלית והקראות אומנותיות של שירים ומחזות אמריקאיים.
באותה שנה פעלה גם ספריה בירושלים שכללה כ-3,000 ספרים.
כן פעלה ספרייה בחיפה וספרייה ניידת שביקרה פעם בחמישה שבועות ב-36 קיבוצים ושמונה כפרים ערביים.
הספרייה בחיפה נסגרה בשנת 1963 מטעמי חסכון ובמקומה הורחבו שירותי הספרייה הניידת.
בשנת 1965 הועברה הספרייה בתל אביב לאגף חדש של שגרירות ארצות הברית בישראל ברחוב הירקון.
הספרייה נסגרה בשנות ה-90 בעקבות ההתבצרות של השגרירות.
סוכנות הארכיונים הפדרלית היא גוף פדרלי שכפוף לנשיא הפדרציה הרוסית, המבצע משימות פיתוח ויישום מדיניות המדינה והרגולציה המשפטית בתחום שימור הארכיון והעבודה המשרדית, וכן פיקוח, אספקת שירותים ציבוריים וניהול רכוש פדרלי בתחום אחזקת הארכיונים הממשלתיים ובייחוד ניהול ארכיון המדינה של רוסיה.
לסוכנות נציגויות בכל מחוזות רוסיה וגם ועדת הארכיונים של מינהל העיר סנקט פטרבורג למינהל הארכיונים הראשי של מוסקבה כפופים לה.
1929–1938: מינהל הארכיונים המרכזי תחת הוועד הפועל המרכזי של ברית המועצות (Центральное архивное управление при ЦИК СССР ,ЦАУ СССР).
1938–1948: מחלקת ארכיונים ראשית של קומיסריון הפנים העממי של ברית המועצות (Главное архивное управление НКВД СССР)
1948–1960: מינהל הארכיונים ראשי של משרד הפנים של ברית המועצות (Главное архивное управление МВД СССР).
משנת 2004–ואילך: סוכנות הארכיונים הפדרלית (Федеральное архивное агентство)
ארכיון המדינה של הפדרציה הרוסית, מוסקבה
ארכיון המדינה הרוסי לחוקים עתיקים, מוסקבה
ארכיון המדינה ההיסטורי של רוסיה, סנקט פטרבורג
ארכיון המדינה ההיסטורי הצבאי של רוסיה, מוסקבה
ארכיון המדינה של הצי הרוסי, סנקט פטרסבורג
ארכיון המדינה הרוסי להיסטוריה חברתית ופוליטית, מוסקבה
הארכיון הממלכתי הרוסי להיסטוריה עכשווית, מוסקבה
ארכיוני המדינה הרוסיים ההיסטוריים במזרח הרחוק, ולדיווסטוק
הארכיון הממלכתי הרוסי לתיעוד מדעי וטכני, מוסקבה
ארכיון המדינה הרוסי למסמכי קולנוע וצילום, מחוז מוסקבה, קרסנוגורסק
ארכיון המדינה הרוסי למסמכי צילום, מוסקבה
ארכיון המדינה לספרות ואמנות, מוסקבה
ארכיון המדינה הכלכלי של רוסיה, מוסקבה
ארכיון המדינה הצבאי של רוסיה, מוסקבה
מרכז אחסון קרנות ביטוח, מחוז טיומן, ילוטורובסק
ארכיונים בעלי ערך מיוחד של מורשת תרבותית של עמי הפדרציה הרוסית
סוכנות האנרגיה הפדרלית של רוסיה היא גוף פדרלי בסמכות משרד האנרגיה של רוסיה, המבצע את תפקידי מתן שירותים ציבוריים, ניהול רכוש המדינה בייצור ושימוש במשאבי דלק ואנרגיה.
יישום משימות אכיפת החוק בתחום:
הבטחת פעילותם של מפעלים ייחודיים פדרליים הכפופים למוסדות מדינה;
ייצור ושימוש במשאבי דלק ואנרגיה;
תיאום פעילויות הארגונים לפיתוח תחזיות לפיתוח הנדסת חשמל וחום (למעט אנרגיה גרעינית), ייצור נפט, זיקוק נפט, גז, פחם, פצלים, אספקת גז ומתקני גז, אספקת מוצרי נפט, צינורות נפט, גז ומוצרים פטרוכימיים;
הכנת הצעות לפיתוח פרויקטים של השקעות בתחום מתחם הדלק והאנרגיה, תוכניות לפיתוח ושימוש בפחמימנים ומשאבי דלק ואנרגיה אחרים;
פיתוח הצעות לשימוש בצינורות נפט וגז;
פיתוח הצעות בתחום חיסכון באנרגיה והבטחת בטיחות במהלך תפקוד ופיתוח מתחם הדלק והאנרגיה;
יישום מדיניות המדינה בנושא פיתוח ויישום הסכמי שיתוף לייצור נפט;
יישום אמצעים למניעה וסילוק מצבי חירום במתקני מתחם הדלק והאנרגיה.
הסוכנות בוטלה על פי צו נשיא הפדרציה הרוסית מיום 12 במאי 2008 מספר 724 ולאחר מכן הפכה לחלק ממשרד התעשייה והאנרגיה.
בתחילת 2012, משימות דומות לאלה של סוכנות האנרגיה הפדרלית מבוצעות על ידי סוכנות האנרגיה הרוסית, הממוקמת באותם מבנים ומפעילה אתר אינטרנט באותה כתובת וכפופה למשרד האנרגיה של הפדרציה הרוסית.
סוכנות האנרגיה הרוסית היא גוף של משרד האנרגיה של רוסיה האחראי לניהול מחקר ופיתוח של מגזר האנרגיה ברוסיה והוא אחד הגופים החשובים של ממשלת רוסיה במגזר האנרגיה.