tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הזוג התאהב, וסופי, שהייתה נשואה למרקיז דה מונייה בן ה-70, הפכה לפילגשו.
הוא ברח לשווייץ, שם הצטרפה אליו סופי.
משם עשו דרכם לאמסטרדם, שם מירבו התפרנס כעט-להשכיר.
בינתיים, בפונטרלייה, נידון מירבו למוות בעוון פיתוי וחטיפה.
ב-1777, מירבו הוסגר בחזרה לצרפת, ונאסר בטירת ונסן.
בתקופת מאסרו הרבה לכתוב, הן לסופי, הן ספרים בנושאי ארוטיקה, הן בנושא ה-lettre de chachet, אותו הוקיע כבלתי מוסרי וכבלתי חוקי.
כללית, מירבו פיתח מאד בתקופה זו את יכולת הביטוי שלו.
בדצמבר 1780 מירבו שוחרר ממאסרו.
מירבו וסופי, אשר נולדה להם בת שמתה בגיל שנתיים, נפרדו זמן קצר לאחר ששוחרר (ב-1789, לאחר פרשיית אהבים נוספת, סופי התאבדה).
בסופו של דבר מירבו הצליח לבטל את פסק דין המוות שהוצא נגדו, ואף הצליח להטיל על המרקיז דה מונייה את הוצאות המשפט.
בערך באותו מועד, ב-1783, מירבו נפרד גם מאשתו.
לאחר כל אותם הליכים משפטיים, מירבו העדיף לעזוב לזמן מה את צרפת, ועבר להתגורר בנוישאטל.
לאחר כשנה בפריס (ספטמבר 1783 עד אוגוסט 1784), בה שוב יצר שערורייה עקב קשר אינטימי עם הנרייטה ואן הארן (van Haren), הוא המשיך לאנגליה, על מנת לתת לרוחות שסערו להירגע.
באנגליה יצר קשר עם הויגים והתוודע לאישים בולטים בחוגיהם, כמו גם לכתביהם ולדעותיהם.
בעת שהותו באנגליה, אשר נמשכה כתשעה חודשים, התוודע, תוך הערכה לא מעטה, לאופן פעולת המערכת הפוליטית בה, ולימים ניסה להחדיר אלמנטים ממנה למערכת השלטון של צרפת.
כן הושפע מן הידיעות והדעות אודות המהפכה האמריקנית שאירעה זמן קצר לפני כן.
תקופה זו בחייו הצטיינה בפוריות בלתי רגילה של מחשבותיו וכתביו בענייני חברה ומדינה, כולל ביקורת על המתרחש בנושאים אלה בצרפת.
אלה היוו חלק מן התשתית האינטלקטואלית שביסוד המהפכה הצרפתית.
לאחר שהותו באנגליה, מירבו חזר לפריז, ושוגר על ידי משרד החוץ הצרפתי לשליחות בפרוסיה, אשר נמשכה מדצמבר 1785 למאי 1786. בחודשים הבאים שלאחר שובו, ערך מירבו עוד שני ביקורים בפרוסיה.
ב-1788, לאחר ביקורו השלישי, פרסם את חיבורו הידוע ביותר, "על המלוכה הפרוסית תחת שלטונו של פרידריך הגדול" (De la monarchie prussienne sous Frédéric le Grand).
הספר, הביקורתי בגישתו, הביך את שלטונות צרפת, שמיהרו לצנזרו, אולם בכל זאת המידע אודותיו התפרסם, ובבוא העת, סייע למצב את מירבו כמנהיג בעל גישה המצדדת במהפכה שלעתיד לבוא.
ב-1789, כדי לדון במשבר הכלכלי החמור אליו נקלעה צרפת, כונסה אספת המעמדות של 1789. מירבו, שלא הצליח להיבחר כנציג מטעם מעמד האצולה אליו השתייך, נבחר לנציג המעמד השלישי (האיכרים והבורגנים) לאותה אספה, הן של אקס-אן-פרובאנס, הן של מרסיי, והוא בחר לייצג את הראשונה.
בנוסף, החל בהוצאת עיתון, שלאחר שינויים מספר נקרא "קורייר דה פרובאנס" (Courrier de Provence, "דואר פרובאנס"), בו הביע מכאן והלאה את עמדותיו.
כך, מירבו היה נוכח בעת כינוס האספה ב-4 במאי.
עם כינון האספה הלאומית בעת המהפכה הצרפתית, בחודש יוני 1789, מירבו היה הרוח החיה בה.
ב-23 ביוני, כאשר שליח המלך ביקש לפזר את האספה הלאומית, היה זה מירבו שביקש ממנו להודיע לשולחו כי חברי האספה הם המייצגים של העם.
אביו של אונורה מירבו הלך לעולמו ב-13 ביולי, יום לפני כיבוש הבסטיליה, כך שאונורה מירבו לא נטל חלק באירוע.
בשבועות שלאחר מכן, למרות שנטל חלק חשוב בניסוח הצהרת זכויות האדם, חש מירבו כי ההמון הזועם, אם לא ירוסן, יטה את המאורעות לכיוון הרסני.
כללית, מירבו חש כי שטף המאורעות זורם מהר מדי.
למשל, לגבי ההצהרה של האספה הלאומית אודות ביטול הפאודליזם, אשר ניתנה ב-4 באוגוסט, מירבו טען כי יצאה בטרם עת, וכי לא די בהריסת המשטר הישן בטרם נבנה משטר חלופי תקין.
במאמציו למתן את המהפכה, יצר באוקטובר קשר עם המלך לואי ה-16 ובעיקר עם המלכה מארי אנטואנט.
מירבו היה חבר במועדון היעקוביני, אחד הגופים אשר דחפו להקצנת המהפכה, ומ-30 בנובמבר 1790 - נשיאו.
חרף זאת, שאף לשימור המשטר המלוכני בצורה של מלוכה חוקתית, אשר תכיר בביטול הפאודליזם ובכך שהשלטון האבסולוטי תם, אך עם כוח וסמכויות כלשהן שיישארו למלך, כגון זכות וטו באשר להחלטות האספה המכוננת הלאומית, בה מירבו היה מחשובי החברים.
כפשרה, הוחלט לבסוף לתת למלך זכות להשעות חוק למשך שנתיים.
הקשר לא היה חד צדדי, ובאמצעות כסף שהושג באוסטריה, המלך סייע למירבו לכסות את חובותיו, ובנוסף העביר אליו קצבה חודשית.
מירבו היה מתון גם בנושאי הכלכלה.
הוא תמך בהנפקת האסינייאטים, אלא שדרש להגביל את הכמות המונפקת, כך שהאינפלציה שנגרמה עקב הנפקתם תהא נשלטת.
מירבו ניסה להשיג את תמיכתם של ז'אק נקר ושל לפאייט, אך לשווא.
כללית, לאורך תקופת פעילותו, מירבו לא הצליח לגבש מחנה של תומכים, ועל אף כישרונו, אישיותו וכושר התבטאותו, פעם אחר פעם הצעותיו נדחו על ידי האספה.
בכל זאת, בשנתיים הראשונות למהפכה, מירבו היה הדמות הבולטת בציבוריות הצרפתית, וב-29 בינואר 1791, נבחר לנשיא האספה, תפקיד אותו מילא עד יומו האחרון.
ב-2 באפריל 1791 מירבו הלך לעולמו מדלקת קרום הלב.
לאחר מותו, ועד אמצע העשור, בין היתר כנראה בשל היעדר השפעתו הממתנת, הלכה המהפכה והקצינה.
בין היתר, המלוכה בוטלה והמלך והמלכה הוצאו להורג.
מירבו היה האישיות הראשונה שמקום קבורתה היה הפנתאון של פריס.
לאחר שנתגלו קשריו עם המלך והמלכה, גופתו הוצאה מהפנתאון, ובמקומו נקבר במקום ז'אן-פול מארה.
בנוסף, שמו של מירבו מונצח בגשר מירבו.
הר אונזן (ביפנית: 雲仙岳 – "אונזן-דאקה") הוא הר געש מורכב פעיל הבנוי מכמה הרי געש שכבתיים, סמוך לעיר שימבארה במחוז נגסאקי שבמערב האי קיושו, הדרומי מבין ארבעת האיים העיקריים של יפן.
ב-1792 גרמה התמוטטות של אחת מכיפות הלבה של ההר למגה-צונאמי שגרמה למותם של 15,000 איש באסון הגעשי הגדול ביותר שהתחולל ביפן אי-פעם.
הר הגעש היה פעיל לאחרונה מ-1990 עד 1995 והתפרצות געשית גדולה ב-1991 חוללה זרם פירוקלסטי שגרם למותם של 43 אנשים, בהם שלושה וולקנולוגים.
הפסגות הגבוהות ביותר בהר כיום הם פוג'ן-דאקה (普賢岳) בגובה של 1,359 מטרים, והייסי-שינזאן (Heisei-shinzan) בגובה 1,486 מטרים.
האחרונה התרוממה במהלך ההתפרצויות בתחילת התקופה באותו שם, תקופת הייסי (1989-).
המתחם הגעשי של הר אונזן משתרע על מרבית שטחו של חצי האי שימברה, מזרחית לעיר נגסאקי.
במתחם שלושה הרי געש שכבתיים מורכבים.
בצפון הר הגעש קינוגאסה (Kinugasa), במרכז פוג'ן-דאקה ובדרום קוסנבו (Kusenbu).
מרבית הפעילות הגעשית מקורה בהר הגעש פוג'ן-דאקה שבמרכז חצי האי שהיה פעיל בתקופת ההולוקן.
בסמוך לו כיפת הלבה המורכבת מאיו-יאמה, השוכנת לאורך החוף המזרחי של חצי האי, מערבית לעיר שימאבארה.
כיפה זו, שנוצרה לפני כ-4,000 שנים, אחראית לרעידת האדמה הקטלנית של 1792.
הר אונזן הוא חלק מחצי האי שימבארה, הפעיל געשית במשך אלפי השנים האחרונות.
המשקעים הגעשיים העתיקים ביותר באזור מתוארכים לפני 6 מיליון שנים, והתפרצויות נרחבות התחוללו בכל חצי האי בין לפני 2.5 מיליון שנים ללפני חצי מיליון שנים.
שורשיו של מתחם הרי הגעש של אונזן בהיווצרות גראבן בשל העתקים בקרום כדור הארץ.
הגראבן שקע עד ל-1,000 מטר מתחת לפני הים וייתכן שגרם לפעילות של התפרצות להתמקם באתר אחד בתוך הגראבן.
התפרצויות של לבה דקיטית החלו מאתר מעט דרומה ממיקומו הנוכחי של הר אונזן ונדדו צפונה במשך הזמן.
הר הגעש גדל במהירות במהלך 200,000 שנותיו הראשונות, תוך יצירת חרוט.
התפרצויות שהתרחשו אחר-כך במהלך 150,000 השנים הבאות מילאו את מרבית הגראבן.
תחילה הייתה פליטת לבה אנדזיטית גושית ופליטות אפר, ואחר-כך השתנה אופי הפעילות לפומיס דקיטי ומשקעים פירוקלסטיים מלפני 500,000 שנים ועד לפני 400,000 שנים.
בתקופה שבין לפני 400,000 שנים ללפני 300,000 שנים הצטברו משקעים רבים כתוצאה מזרמים פירוקלסטיים ולהארים, אלו יצרו את מרבית שכבות המשקעים הגעשיות הקיימות כיום סביב ההר.
בין לפני 300,000 שנים ללפני 150,000 שנים הושקעו תוצרים מהתפרצויות פריאטיות, ומעובדה זו מסיקים כי בתקופה זו הייתה השקיעה של הר הגעש לתוך הגראבן שלו מהירה.
פעילות מלפני 150,000 שנים ועד היום התרחשה במספר אתרים סביב המתחם הגעשי, כאשר בתקופות שונות נבנו ארבע כיפות לבה עיקריות: נו-דאקה (גילה בין לפני 150,000 שנים ללפני 70,000 שנים), מיוקן-דאקה (גילה בין לפני 40,000 שנים ללפני 25,000 שנים), פוג'ן-דאקה (צעירה מלפני 25,000 שנים) ומאיו-יאמה (בת 4,000 שנים).
מרבית ההתפרצויות ב-20,000 השנים האחרונות התרחשו בפוג'ן-דאקה, השוכנת כשישה קילומטרים ממרכז העיר שימברה.
ההתפרצות הקטלנית ביותר של אונזן התרחשה ב-1792 במקביל לפליטת קילוח לבה דקיטית גדול מפוג'ן-דאקה.
המדרון המזרחי של כיפת מאיו-יאמה התמוטט באופן בלתי צפוי בעקבות רעידת אדמה שבאה לאחר ההתפרצות, תוך יצירת מפולת אדמה.
המפולת גרמה למגה-צונאמי שהגיע לגובה של כ-100 שגרמה למותם של כ-15,000 איש.
נכון ל-2013 זה הוא האסון הגעשי הגרוע ביותר שהתחולל ביפן אי-פעם.
לאחר 1792 ההר השתתק עד שנחיל רעידות אדמה החל להתחולל כ-20 קילומטרים מתחת לפוג'ן-דאקה וכ-10 קילומטרים מערבית לה בנובמבר 1989. במהלך השנה שאחריה המשיכו רעידות האדמה, המוקדים של רעידות אלו נעו בהדרגה כלפי הפסגה.
ההתפרצות הפריאטית הראשונה החלה בנובמבר 1990, ולאחר התנפחות אזור הפסגה, החלה להיפלט לבה טרייה ב-20 במאי 1991.
הסכנה להתרחשות מאורעות הרסניים נוספים אילצה את הרשויות לפנות כ-12,000 איש מבתיהם.
ב-3 ביוני 1991 התפרץ הר הגעש בעוצמה, קרוב לוודאי משחרור לחץ של עמוד המאגמה לאחר מפולת אדמה בלוע הר הגעש.
זרם פירוקלסטי הגיע עד למרחק של 4.5 קילומטרים מההר וגרם למותם של 43 מדענים ועיתונאים, כולל הגאולוגים קטיה ומוריס קרפט (Katia and Maurice Krafft) והארי גליקן (Harry Glicken).
בין השנים 1991 ל-1994 ייצר הר הגעש לפחות 10,000 זרמים פירוקלסטיים קטנים שהרסו כ-2,000 בתים.
מ-1993 ואילך פחת בהדרגה קצב פליטת הלבה, וההתפרצויות הסתיימו ב-1995. מאז גרמו גשמים כבדים לתנועה מחודשת של החומרים הפירוקלסטיים שעל מדרונות ההר תוך יצירת להארים.
עקב כך נבנו סוללות בכמה עמקי נהרות במטרה לתעל את זרמי הלהארים הרחק מאזורים פגיעים, הותקנו מערכות התרעה ותוכננו ויושמו תוכניות פינוי.
מיזם הקידוח המדעי של אונזן
ב-1999 החל מיזם שאפתני בהר אונזן לקידוח עמוק בתוך הר הגעש ולדגימה של מאגמה מצינורות ההזנה של ההתפרצויות של 1995-1991. המיזם מכונה "מיזם הקידוח המדעי של אונזן , בראשי תיבות שמו באנגלית USDP.
מטרת המיזם לנסות להשיב על כמה מהסוגיות הבסיסיות בוולקנולוגיה, דוגמת הגורמים לזרימה חוזרת של מאגמה באותם צינורות למרות התמצקות המאגמה בסיום כל התפרצות, וכיצד יכולה המאגמה לפלוט מספיק גזים בדרכה מעלה על מנת להיפלט כקילוח ולא תוך כדי התפוצצות.
הקידוחים החלו בקידוחי ניסיון על מנת להעריך עד כמה יהיו חורי הקידוח ברי-קיימא.
נקדחו שני חורים, האחד בעומק של 750 מטרים והשני בעומק של 1,500 מטרים, ובליבות שנלקחו מקידוחים אלו השתמשו על מנת לקבוע באופן מדויק יותר מה הייתה היסטוריית ההתפרצות של ההר.
קידוח ניסיוני נוסף נעשה לעומק של 350 מטרים על מנת לבחון את השיטות בהן השתמשו במיזם הקידוח הסופי.
הקידוח הראשי החל ב-2003, החל במדרון הצפוני של הר הגעש תוך יצירת בור בקוטר של 44 ס"מ בזווית שסטתה 25 מעלות מקידוח אנכי.
בעומקים גדולים יותר שונה כיוון הקידוח כלפי צינור ההזנה, ובעומק של 800 נעשה הקידוח בסטייה של 75 מעלות.
למטרה המקורית של הקידוח, עומק של 1,800 מטרים, הגיע הקידוח מבלי שהגיע לצינור ההזנה, אבל ביולי 2004, לאחר שקדחו לעומק של 1,995 מטרים הגיע הקידוח לצינור ההזנה.העומק האנכי מהפסגה היה 1500 מטרים.
הטמפרטורה בצינור ההזנה הייתה כ-155°, נמוך בהרבה מההשערות שקדמו לקידוח שהעריכו כי החום יהיה גבוה מ-500°.
את הפער בין ההערכות לעובדות בשטח ייחסו לסירקולציה הידרותרמית שהגבירה את קצב התקררות של המאגמה במרוצת תשע עד עשר השנים מסיום ההתפרצות.
הר אונטקה (ביפנית: 御嶽山 – "אונטקה-סאן", מילולית : "הר הפסגה המכובדת") או גם הר קיסו אונטקה (木曽御嶽山) הוא הר געש שכבתי פעיל בגבול שבין המחוזות נאגנו וגיפו בחבל צ'ובו במרכז האי הונשו במרכז יפן.
הר הגעש שוכן כ-100 קילומטרים צפונית מזרחית לעיר נגויה בקרבה ליישובים קיסו (木曽町), אוטאקי (王滝村) וגרו (下呂市).
ההר הוא אתר מרכזי באמונה של קבוצה דתית של שינטו המכונה "אונטקה שינקו", והטיפוס על הר הגעש הוא אתר עלייה לרגל דתי חשוב במרכז יפן.
הפסגה הגבוהה ביותר בהר הגעש אונטקה היא קנגמינה (剣ヶ峰) המתנשאת לגובה של 3,067 מטרים, והופכת את אונטקה להר הגעש השני בגובהו ביפן.
ההר שוכן בקצה הדרומי של הרי הידה (האלפים הצפוניים של יפן).
להר יש פסגה מוארכת רחבה שכיוונה ממזרח מערב.
הפסגה חצויה על ידי סדרה של לועות לאורך קו שכיוונו הכללי צפון צפון-מזרח.
הפסגה כוללת חמישה אגמי לוע, שבהם "ני נוֹ איקֶה" (二ノ池) בגובה 2,905 מטרים הוא האגם הגבוה ביותר ביפן.
ההר הוא הקצה הדרומי של המתחם הגעשי נוריקורה המשתרע צפונה עד להר הגעש הפעיל יאקה (焼岳).
המתחם הגעשי שקדם להר כלל ארבעה הרי געש שכבתיים אנדזיטיים חופפים שנבנו בתקופה שלפני 680,000-420,000 שנים.
המערכת הייתה רדומה במשך 300,000 שנים.
בתקופה זו נפלטו מהמערכת כ-13 קילומטרים מעוקבים של טפרה ריוליטית בהתפרצויות געשיות.
בהתפרצויות אלו נוצרה קלדרה שממדיה 4 על 5 קילומטרים, שרובה כיום קבור מתחת לרכסי ההרים.
הר הגעש המודרני אונטקה שוכן בקצה הצפוני של הקלדרה.
קלדרה נוספת, קטנה יותר, שקוטרה כ-2 קילומטרים נוצרה בפסגת ההר בהתפרצות שאירעה ככל הנראה לפני 23,000 שנים.
הטפרה שבקלדרת קיקי מעילה על התפרצות פרהיסטורית לפני 7,300 שנים.
כמו כן התחוללו התפרצויות פריאטיות אחר-כך.
ההר נחשב רדום עד שב-28 באוקטובר 1979 החלה סדרה של התפרצויות געשיות בעוצמה 2 לפי מדד ההתפרצות געשית, שנמשכה עד 25 באפריל 1980. ב-1984 יצרה רעידת אדמה מפולת סלעים ולהאר שגלשו 13 קילומטרים במורד העמקים ניגורי ואוטאקי דרומית ומזרחית להר הגעש.
ביום שבת ה-27 בספטמבר 2014 בשעה 11:53 התחוללה בהר התפרצות פריאטית.
ההתפרצות חוללה זרם פירוקלסטי שנע למרחק של למעלה מ-3 קילומטרים במורד המדרון הדרומי, ועמוד אפר שהתרומם לגובה שבין 7 ל-10 קילומטרים ונע מזרחה.
עובי שכבת האפר הגעשי הגיעה ל-50 סנטימטר בלוע ההר.
מדד ההתפרצות הגעשית הוערך ב-3. בשעת ההתפרצות שהו על ההר קרוב לשלוש מאות מטיילים שניצלו את מזג האוויר הנוח בסוף השבוע לטיול ולשהות באכסניה שעל ההר.
63 אנשים נהרגו בהתפרצות, גופותיהם של חמישה מתוכם לא נמצאו.
ב-17 באוקטובר 2014 נפסקו החיפושים אחר הנעדרים בשל תנאי מזג האוויר החורפיים.
קרחון אונטראר הוא קרחון יבשתי באורך 12.95 קילומטר הנמצא ברכס האלפים הברניים ברמת ברן בקנטון ברן בשווייץ.
הקרחון הוא הגדול יותר מבין קרחוני ארה המהווים את מקורות נהר ארה.
הקרחון מסתיים כ-400 מטר נמוך יותר מקרחון אובראר.
מאז שנת 2007 הקרחון הוא חלק מאתר המורשת העולמית יונגפראו-אלטש-ביטשהורן.
קרחון אונטראר מורכב משתי זרועות מרכזיות המתחברות יחד וזורמות אל אגם גרימזל:
זרוע קרחון לאוטראר - המתחילה בין ההרים שרקהורן וברגלישטוק וממשיכה מדרום להר האוויגשנייהורן ועד ההינדרשטוק שם מתחברת לזרוע קרחון פינסטראר.
זרוע קרחון פינסטראר - המתחילה בצד המזרחי של ההרים אגאסיהורן, פינסטרארהורן ושטדרהורן וממשיכה מצפון להר האוברארהורן ועד השויכצרהורן שם מתחברת לזרוע קרחון לאוטראר.
בין הזרועות מדרום לקרחון לאוטראר ומצפון לקרחון פינסטראר, עובר רכס הרים הכולל את ההרים לאוטרארהורן, קליין לאוטרארהורן, הוגיהורן ולאוטראר רוטהרנר.
לאחר החיבור בין הזרועות ממשיך הקרחון לכיוון מזרח מדרום להרים באכלישטוק וברנדלמהורן ושם נשפך לאגם גרימזל.
במאה ה-18 ובמאה ה-19 היה הקרחון אחד הראשונים בו התפתח חקר הקרחונים.
שפילפרייניגונג אונטרהאכינג הוא מועדון ספורט רב תכליתי מהפרבר אונטרהאכינג שבפאתי מינכן, המשחק בליגה האזורית.
הקבוצה שיחקה במשך שתי עונות ברציפות בבונדסליגה, בעונות 1999/2000 ו-2000/2001, ביחד עם יריבותיה העירוניות, באיירן מינכן ומינכן 1860. המועדון מפעיל בנוסף לקבוצת הכדורגל גם קבוצת בובסלי שזכתה במדליות אולימפיות בעברה.
מועדון הספורט של אונטרהאכינג הוקם בשנת 1925, ובשנת 1931 עלה ליגה בפעם הראשונה, אך בשנת 1933 פורק על ידי המשטר הנאצי, שחשד במועדון שאינו נאמן לו.
המועדון קם מחדש רק בתום מלחמת העולם השנייה, והחל לשחק בליגה הגרמנית הרביעית.
אונטרהאכינג נשארה בליגות הנמוכות כמועדון חובבים לאורך שנים ארוכות, ובשנת 1981 העפילה לליגה האזורית הבווארית, שהייתה אז השלישית בהיררכיית הליגות.
בשנים 1983 ו-1988 הגיעה אונטרהאכינג לפלייאוף העלייה אל הבונדסליגה השנייה, אך כשלה בשתי הפעמים.
בשנת 1989 העפילה אונטרהאכינג לראשונה לבונדסליגה השנייה, אך נשרה בחזרה לליגה השלישית כעבור עונה אחת.
בשנת 1992 עלתה שוב, ונשרה בחזרה כעבור עונה.
בשנת 1995 העפילה אונטרהאכינג שוב לבונדסליגה השנייה, שם שיחקה ארבע עונות ברציפות.
בעונה הרביעית, 1998/1999, העפילה אונטרהאכינג לראשונה בתולדותיה אל הבונדסליגה, כאשר סיימה במקום השני בבונדסליגה השנייה.
בעונה הראשונה של אונטרהאכינג בבונדסליגה, 1999/2000, הקבוצה סיימה במקום העשירי המפתיע, כאשר היא פותחת את העונה עם תשעה משחקי בית רצופים ללא הפסד, לרבות ניצחונות יוקרתיים על בורוסיה דורטמונד, שאלקה 04, ורדר ברמן ושטוטגרט, וסך הכל שני הפסדי בית לאורך העונה כולה.
במחזור האחרון של עונה זו, אונטרהאכינג הכריעה את זהות האלופה.
לבאייר לברקוזן היו שלוש נקודות יותר ערב מחזור הסיום מיריבתה שבמקום השני, באיירן מינכן, אך הפרש שערים נחות.
לברקוזן הייתה זקוקה לנקודה אחת במשחק החוץ מול אונטרהאכינג, אך אונטרהאכינג ניצחה 0–2, כאשר באיירן מינכן ניצחה 1–3 את ורדר ברמן, ובעזרתה של אונטרהאכינג זכתה באליפות הבונדסליגה.
את עונת 2000/2001 פתחה אונטרהאכינג עם ניצחון אחד בלבד בשמונת המחזורים הראשונים, ובששת המשחקים הבאים לא הפסידה.
עם זאת, הסיבוב השני של העונה התאפיין בחוסר יציבות של אונטרהאכינג, שהצליחה מחד להשיג ניצחונות יוקרתיים על יריבותיה העירוניות באיירן מינכן ומינכן 1860, ומאידך לאבד נקודות רבות ולהסתבך בתחתית.
במחזור האחרון של העונה כבר היה ברור שאונטרהאכינג ירדה ליגה, מאחר שהיו לה שלוש נקודות פחות מלשטוטגרט שהייתה במקום ה-15, והפרש שערים נחות בהרבה.
עם זאת, אונטרהאכינג הייתה קרובה לקבוע שוב את זהות האלופה, כאשר הובילה 0–2 על שאלקה 04 במחזור הסיום.
שאלקה הייתה חייבת ניצחון על מנת להשאיר לעצמה סיכוי לזכות באליפות, ושבאיירן מינכן, שהייתה ראשונה ערב המחזור, תפסיד להמבורג.
שאלקה ניצחה לבסוף 3–5, אך לא זכתה באליפות, מאחר שבאיירן מינכן השוותה בתוספת הזמן מול המבורג.
באותה עונה, אונטרהאכינג זכתה בגביע האלנפוקל, שהוא גביע שנערך עד לשנת 2001 באולמות, וקבוצות כדורגל היו משתתפות בו במטרה למלא את הזמן בפגרת החורף הנהוגה בגרמניה.
אונטרהאכינג הייתה הזוכה האחרונה בתואר זה.
בעונת 2001/2002, אונטרהאכינג נשרה לליגה השלישית, והשלימה שתי ירידות ליגה ברציפות תוך שתי עונות.
תוך עונה אחת, ב-2002/2003, אונטרהאכינג עלתה בחזרה לבונדסליגה השנייה, ונשארה בה ארבע עונות ברציפות.
בעונת 2006/2007 נשרה לליגה האזורית הדרומית, ובשנת 2008/2009 עברה לשחק בליגה השלישית.
בעונת 2014/2015 נשרה הקבוצה לליגה האזורית הבווארית, שהיא הרביעית בהיררכיית הליגות בגרמניה.
בעונת 2015/2016 העפילה הקבוצה לגביע הגרמני, והצליחה להדיח באופן מפתיע את אינגולשטאדט 04 מהבונדסליגה ואת ר.ב.
לייפציג מהבונדסליגה השנייה, עד שהודחה על ידי באייר לברקוזן בסיבוב השלישי.
עונת 2020/21 המועדון סיים במקום אחרון בליגה השלישית וירד לליגה אזורית.
בשנת 1975 הקים אחד מהספונסורים של אונטרהאכינג, אנטון שרובנהאוזר, קבוצת בובסלי השייכת למועדון.
שרובנהאוזר ניהל את הקבוצה עד לשנת 1979. הגולשים בקבוצה זו הגיעו להישגים ספורטיביים רבים באולימפיאדת החורף ובאליפויות שונות.
המפורסם שבהם הוא כריסטוף לאנגן, שזכה בארבע מדליות אולימפיות שונות כחלק מצמד או רביעייה של גולשים.
אונוריס (אפשר גם: אונאריס; במצרית עתיקה: אן-חור, בקופטית: ⲁⲛϩⲟⲩⲣⲉ, ביוונית: Ὀνούρις, נקרא גם אן-חר, אינחורת, חן-חר ואינחרת) הוא אל המלחמה והצייד במיתולוגיה המצרית שנסגד באזור אבידוס, במיוחד בתיניס.
פירוש שמו של אנחור הוא "[זה אשר] מוביל את הרחוק" (או: הרחוקה).
ישנם כמה טקסטים המזכירים את המיתוס לפיו הוא איתר את האלה מח'ית בעלת ראש הלביאה בנוביה, הביא אותה למצרים, והפך אותה לאשתו ועמיתתו לציד.
וזהו כנראה מקורו של השם.
שמו השני, "קוטל האויבים", מצביע על תפקידו כלוחם.
אונוריס מתואר כגבר מזוקן, לבוש בחצאית (אשר בחלק מהתיאורים דומה יותר לקילט), חבוש בכתר נוצות ומחזיק בחנית או רומח.
בצורתו האנתרופומורפית, אונוריס הוא אל בעל ראש אריה שמסמל כוח ועוצמה.
לפי מעמדו כאל המלחמה הוא היה פטרונם של הצבא המצרי והלוחמים המלכותיים.
לבטח, בפסטיבלים לכבודו, נערכו קרבות לעג.
במהלך התקופה הרומאית במצרים, הקיסר טיבריוס נחקק על קירות המקדשים המצריים אם המאפיין המיוחד של אונוריס - כתר ארבע הנוצות.
היוונים השוו את אונוריס לארס - אל המלחמה במיתולוגיה היוונית.
לפי האגדה האולימפית בה בורחים האלים מטיפון ומתגלגלים לצורת חיות, ארס הופך לדג, כמו אונוריס (או בשמו היווני לפידוטוס).
משמעות שמו של אנח'ור היא גם "נושא השמיים", וביחד עם הכתר התואם.
לעיתים קרובות, היו שהתבלבלו בינו לבין אל האוויר שו, עד שבתקופה מאוחרת יותר הם התחברו לאל אחד: "אנחור-שו".
כאשר הם בצורתם המשותפת, אנוריס הוא בנם של האלים רע ובסתת.
אמנחותפ - מתקופת שלטונו של תחותמס הרביעי.
אשתו, חנות, הייתה כותבת שירים לאנחור, ובניו האט וקנא היו לוחמי המרכבה של האל.
ידוע מאסטלה שמאוחסנת במוזיאון הבריטי (EA 902).
נבווננף - היה הכהן הגדול של אונוריס בזמנו של סתי הראשון.
מונה לכהן הגדול של אמון בתקופת מלכותו של רעמסס השני.
מינמוסה - בנם של הכהן הגדול חורי ואשתו אינטי.
גם משלטונו של רעמסס השני.
אנחורמוסה - מתקופתו של מרנפתח.
סישפסת - משנות מלכותו של רעמסס השלישי.
חרסיס - מוזכר באוסטרקון מאבידוס.
אנחור הוא דמות משחק בזירת הקרב מרובת המשתתפים, SMITE.
הוא נושא את התואר "קוטל האויבים" ומוצג בתור אריה השומר על מאפייניו האנושיים כמו זקנו, חצאיתו וכתרו בעל הנוצות.
אונוריס הוא גם אל כאוטי במשחק המחשב NetHack/Slash'EM.
יש לו גם תפקיד מזערי בספר הפנטזיה משנת 2012 שנכתב על ידי ריק ריירדן; "צל הנחש", בו הוא אל הנחשב מת וחוזר לחיים במטרה להשמיד את אל הכאוס, אפופיס.
אונוקאלהאי הוא ענק כתום מסוג ספקטרלי K2 III, מסתו כ-1.8 מסות שמש, רדיוסו פי 12 מרדיוס השמש, טמפרטורת פניו כ-4,550 קלווין והוא מאיר בעוצמה של פי 39 מעוצמת ההארה של השמש באור נראה ובערך פי 70 בצירוף הקרינה בתחום התת-אדום.
הכוכב נמצא בשלב התפתחות מתקדם והוא כבר סיים להתיך מימן להליום בליבתו ועבר להתכה של הליום לפחמן ולחמצן.
אורו של הכוכב מציג ספקטרום בליעה חזק המראה על נוכחות גדולה מהרגיל של פחמן, חנקן ומגנזיום בשכבותיו החיצוניות.
במרחק זוויתי של 58 שניות קשת מאונוקאלהאי נמצא כוכב עמום עם בהירות מדרגה 11.8, אך ככל הנראה אין קשר בינו ובין אונוקאלהאי והם רק במקרה נמצאים על אותו קו ראייה.
במרחק זוויתי של 2.4 דקות קשת נמצא עוד כוכב עמום יותר עם בהירות מדרגה 12.9, שגם הוא כנראה אינו קשור לאונוקאלהאי.
שני הכוכבים התגלו בשנת 1828 על ידי ג'ון הרשל.
אונור החמישי, נסיך מונקו , היה נסיך מונקו בין השנים 1819–1841.
אונור נולד בפריז ב-13 במאי 1778, כבנו הבכור של אונור הרביעי, נסיך מונקו ולואיז ד'אומון, בתם של לואי מארי ד'אומון, דוכס אומון השישי ולואיז ז'אן דה דורפור, דוכסית מזארין.
בגיל 20 הוא התגייס לחיל הפרשים הצרפתי, והוא היה חייל מוערך בצבא הצרפתי.
במהלך הניצחון הגדול של נפוליאון בונפרטה בקואליציה האנטי-צרפתית השנייה נפצע הנסיך אונור בקרב הוהנלינדן, אשר מנע ממנו להשתתף בקרב אוסטרליץ.
בשנת 1819 מת אביו אונור הרביעי, נסיך מונקו, ואונור עלה לשלטון במקומו.
ב-2 באוקטובר 1841 מת אונור, ומאחר שלא היו לו צאצאים (מלבד בן אחד בלתי חוקי שלא היה יכול לרשת אותו), עלה לשלטון במקומו אחיו הצעיר פלורסטאן הראשון, נסיך מונקו.
אונור הרביעי, נסיך מונקו , היה נסיך מונקו בין השנים 1795–1819.
אונור הרביעי נולד ב-17 במאי 1758 בפריז, לאונור השלישי, נסיך מונקו ולמריה קתרינה בריניולה, בתם של ג'וזפה בריניולה, מרקיז גרופולי ומריה אנה בלבי.
ב-15 ביולי 1777 התחתן אונור עם לואיז ד'אומון בפריז, ממנה נולדו לו 2 ילדים, ובשנת 1798 התגרשו השניים.
במהלך המהפכה הצרפתית נפרדה המשפחה: אונור התגורר עם אביו, אונור השלישי, נסיך מונקו.
בספטמבר 1793 נעצרו הוא, אביו ושני בניו על ידי המהפכנים ונאסרו במחנה סבר.
אשתו לואיז ד'אומון ובנו פלורסטאן שוחררו על ידי ד"ר דזורמאו, ידיד המשפה, שאפשר להם להישאר בביתם עד סוף תקופת הטרור.
אונור היה בכלא במשך 7 שנים, ובמהלך המאסר בריאותו התדרדרה.
ב-21 במרץ 1795 נפטר אביו אונור השלישי, נסיך מונקו ואונור עלה לשלטון במקומו.
אולם באותה התקופה כבשו כוחות צרפתיים את הנסיכות, ורק לאחר קונגרס וינה חזר אונור לשלוט בנסיכות.
ב-30 במאי 1814 חזר אונור לשלטון, אך בריאותו המשיכה להתדרדר.
אונור מינה את אחיו ז'וזף, נסיך מונקו כעוצר, אולם בנו אונור התקומם על ההחלטה, וכעבור 5 ימים תפס את השלטון.
ב-16 בפברואר 1819 מת אונור בפריז, ובנו אונור החמישי, נסיך מונקו עלה לשלטון במקומו.
ב-15 ביולי 1777 התחתן אונור עם לואיז ד'אומון בפריז, ממנה נולדו לו 2 ילדים:
אונטרגרופנפיהרר הייתה דרגה קצרת ימים בדרגות האס אה, אשר התקיימה מספר חודשים מסוף 1929 עד 1930. הדרגה נוצרה כדרגת ביניים בין הדרגות אוברפיהרר וגרופנפיהרר.
הדרגה נועדה לקצינים אשר נועדו לפקד על חטיבות האס אה שהוקמו בשנת 1929. לא היו סימני דרגה מיוחדים בדרגה זו, ונושאיה המשיכו ללבוש מדי אוברפיהרר.
הדרגה הוחלפה על ידי האס אה בדרגת בריגדפיהרר בשנת 1931, אך המשיכה להיות תואר "אד-הוק" עד שנת 1933.
אונטר-שטורמפיהרר הייתה דרגה צבאית של האס אס (SS) אשר נוצרה לראשונה ביולי 1934. מקורות הדרגה נעוצים בדרגת האס אה שטורמפיהרר, אשר הייתה קיימת מאז הקמת האס אה בשנת 1921. דרגת אונטר-שטורמפיהרר הייתה בכירה מהאופטשארפיהרר (או שטורמשארפיהרר בוואפן אס אס) וזוטרה מדרגת אובר-שטורמפיהרר.
אונטר-שטורמפיהרר הייתה דרגת האס אס הזוטרה מבין דרגות הקצונה, והייתה שוות ערך ללוטננט בצבאות אחרים.
טלאי הצווארון של אובר-שטורמפיהרר כלל שלושה כוכבים, מרוכזים בצווארון השמאלי של מדי האס אס.
בנוסף, כללו המדים דרגות כתף של לויטננט.
בשל הדגש ששם האס אס על ההנהגה בארגון, לקבלת דרגת אונטר-שטורמפיהרר נדרש תהליך הכשרה ומיון שונה ממערכת הקידום הרגילה בצבא.
בימים הראשונים של האס אס הקידום לדרגת אונטר-שטורמפיהרר היה עניין פשוט, וניתן לחבר אס אס שהסכים למלא את חובותיו של קצין.
אונטר-שטורמפיהרר היה גם לעיתים משרה ממונה, שניתן לחבר אס אס, כך שהוא יוכל להתחיל מיד לפעול כקצין בארגון.
זה היה בדרך כלל במקרה של ארגוני הביטחון, כגון הגסטפו ואס דה (SD).
תרחיש אופייני בתחילת דרכו של האס אס, היה של כאלו שהצטרפו כחיילים פשוטים לארגון, ואז קיבלו קידום ישירות לדרגת שטורמפיהרר.
במקרים מסוימים, שבו קצין "טופח" לעמדת הנהגה באס אס, קצין היה יכול לקבל ישירות דרגה גבוהה יותר.
כזה היה המצב עם פרידריך יקלן שקודם ישירות מדרגת מאן לדרגת שטורמבאנפיהרר, כמו גם כמה מצבים של קציני אס אס שהצטרפו לארגון האס אס בדרגת אוברפיהרר.
בשנת 1938 הגודל והלוגיסטיקה של האס אס הביא לצורך בהקמת מערכת שונה עבור הוואפן אס אס, מאשר לאס אס הכללי.
באלגמיינה אס אס או האס אס הכללי, קידום לדרגת אונטר-שטורמפיהרר דרש שירות משביע רצון בשורות האס אס, וקבלת דרגת האופטשארפיהרר, לפני שניתן היה לשקול את קידומו לדרגת קצונה על ידי הוועדה.
אלה שהיו זכאים נדרשו לקבל המלצה ולהגיש מסמך המכונה Lebenslauf - קורות חיים של קריירת חבר האס אס, ורשימת ההישגים אליהם הגיע.
לאחר בדיקת רקע גזעית ופוליטית, דו"ח השירות של חבר האס אס, עם הערכות ה-Lebenslauf ושאר הערכות הוועדה לגבי המועמד (המכונה אס Personalhauptamt).
אם הוא נמצא זכאי לקבלת קידום, תיקו יועבר להיינריך הימלר, לאישור סופי של הוועדה.
בין השנים 1934 ו-1938, הימלר סקר באופן אישי את כל המועמדים לקידום לדרגת אונטר-שטורמפיהרר.
עם זאת, במהלך מלחמת העולם השנייה, אילוצי כוח אדם ולוגיסטיקה מנעו מהימלר את בדיקת כל המועמדים באופן אישי, והמשימה הוטלה בדרך כלל על הכפופים לו.
הקידום לדרגת קצונה בוואפן אס אס היה קשה, וכלל תהליך שנמשך זמן רב.
כל המועמדים לקצונה בוואפן אס אס נדרשו לעבור הכשרה אקדמית בבתי ספר "יונקר אס אס", אשר היוו הכשרה אקדמית הוקמו להכשרת דור העתיד לקציני הוואפן אס אס.
המפורסמת ביותר מבין האקדמיות האלו הייתה ממוקמת בבאד טלץ.
כדי להתקבל לבתי ספר האלו, המועמדים הפוטנציאליים היו צריכים לקבל המלצה מהממונים עליהם, ולאחר מכן הם נאלצו לעבור בדיקת רקע גזעית ופוליטית.
אם הם עברו את מבחני הכניסה, הם החלו בסדרת הכשרה להכשרתם כמש"קים של הוואפן אס אס.
להלן סדר קידום הדרגות של המועמדים:
דרגות המועמד לקצונה בוואפן אס אסדרגה שוות ערך באס אסשטנדרטנאובריונקרהאופטשארפיהררשטנדרטניונקראוברשארפיהרראובריונקרשארפיהרריונקראונטרשארפיהרר
ההתקדמות באמצעות דרגות של המועמד לקצין אס אס, דרשה לעבור בדיקות פיזיות, בדיקות בכתב, והצגת תכונות טקטיות ומנהיגות צבאיות תחת תצפית.
כשהגיע לדרגת שטנדרטנאובריונקר, הותר למועמד ללבוש את רצועת הסנטר הכסוף של קצין אס אס, והוא הועבר ליחידת שדה לאימונים ולהערכה.
עם השלמת כל האימונים, שולב המועמד בחבר הקצינים של האס אס בטקס מיוחד עם קבלת סימני קצין וחרב של האס אס.
כדי להשלים את התהליך כולו של ההכשרה, נדרשו בדרך כלל 10 עד 16 חודשים.
כאשר מלחמת העולם השנייה התקרבה לסיומה, והאבדות בקרב הכוחות המזוינים התגברו, התרבו הקידומים לקצונה, גם ללא ההכשרה הארוכה שנדרשה קודם לכן.
ב-1945 היה זה מקרה שכיח עבור מפקדי השטח המקומיים של הוואפן אס אס להעניק קידומים לדרגת אונטר-שטורמפיהרר, כאשר היה צורך לכך בשדה הקרב.
בתוך האלגמיינה אס אס, ובפרט בקרב כוחות הביטחון של המשרד הראשי לביטחון הרייך, ממועמדים לקבלת דרגת אונטר-שטורמפיהרר עדיין נדרשה בדיקה קפדנית, ומועמדים לקצונה המשיכו לחכות לאישורם עד סוף אפריל 1945.
דרגה זוטרההאופטשארפיהרר (אלגמיינה אס אס)שטורמשארפיהרר (ואפן אס אס)דרגות האס אסאונטר-שטורמפיהררדרגה בכירהאובר-שטורמפיהרר
אונור בירנה וילהיאמסדויטיר (באיסלנדית: Unnur Birna Vilhjálmsdóttir) היא מלכת היופי של איסלנד, מיס עולם לשנת 2005.
וילהיאמסדויטיר נולדה ברייקיאוויק והיא בתה של אונור סטיינסון, מיס איסלנד 1983, ב-2005 הוכתרה למיס איסלנד, במיס עולם 2005 לקחה את המקום הראשון כנציגת איסלנד מתוך 102 המתמודדות שלקחו חלק בתחרות, בשנת כהונתה היא טיילה במדינות רבות ברחבי העולם.
היא למדה אנתרופולוגיה באוניברסיטת רייקיאוויק ולאחר מכן החלה ללמד גם משפטים, היא שימשה כיושב ראש המועדון חברתי במוסד האקדמאי בו למדה, במהלך קיץ 2005 שימשה כקצינת משטרה בנמל התעופה הבינלאומי קפלאוויק.
ב-2008 הופיעה בסרט "Stóra planið" כנערה ברחבת ריקודים, ב-2009 שיחקה בסרט הקומדייה "Jóhannes", ב-2010 הנחתה את תחרות "מיס רייקיאוויק", ב-2011 הופיעה בפרסומת ללגונה הכחולה, אתר מרחצאות באיסלנד המהווה יעד תיירותי.
ב-2014 נישאה לבן זוגה ולהם שלושה ילדים.
אונורה לנטנואה היה גאולוג צרפתי, שעיקר מחקריו היו בהודו-סין ובדרום סין.
אונורה לנטנואה נולד בשטרסבורג ב-13 בנובמבר 1863 לז'אן-בטיסט לנטנואה, קצין בחיל הים הצרפתי ולמארי דוקנשז (Marie Félicité Ducanchez).
בין השנים 1882–1885 למד באקדמיה הצבאית "Prytanée militaire La Flèche" בעיירה לה פלש, ובין השנים 1886–1888 למד בבית הספר למכרות "אקול דה מין" (École des Mines de Paris) בפריז והוסמך כמהנדס.
ב-1896 הצטרף לחברה הגאולוגית של צרפת (Société géologique de France).
ב-1903 הוא הגיע להאנוי, אז בשליטת צרפת כחלק מהודו-סין הצרפתית, ועמד בראש המשלחת הגאולוגית ליונאן הקשורה להקמת מסילת הרכבת בין הייפונג בווייטנאם לקונמינג ביונאן (1904–1910).
מונה למהנדס ראשי וארגן את נפת המכרות והקים את השירות הגאולוגי.
במסגרת המחקר הגאולוגי הגיעו אונורה לנטנואה, הגאולוג ז'אק דפרה והארכאולוג אנרי מנסווי לאזור שהוכרז מאה שנים אחר-כך כאתר מורשת עולמית בשם אתר המאובנים בצ'נגג'יאנג, וערכו בו סקרים בין השנים 1907 ל-1912. הם פרסמו מאמרים על גילוי מאובני טרילוביטים ופרוקי-רגליים אחרים.
ב-1914 מונה ליועץ בנושא מכרות בשטח החסות הצרפתי במרוקו.
עם פרוץ המלחמה הוא גויס בדרגת לוטננט קולונל במטה הצבא הצרפתי.
ב-1917 חזר לנטנואה להודו-סין והאשים יחד עם אנרי מנסווי את חברם לשעבר ז'אק דפרה בביצוע זיוף - שתילת מאובנים של טרילוביטים שמקורם בבוהמיה באוסף המאובנים מהודו-סין.
דפרה הושעה ב-1917 וגורש מהחברה הגאולוגית הצרפתית בנובמבר 1919.
באפריל 1919 מונה לנטנואה למפקח כללי דרגה שנייה, והוא סיים את הקריירה שלו כמפקח כללי דרגה ראשונה וכסגן הנשיא של מועצת המכרות.
אונורה השלישי, נסיך מונקו היה נסיך מונקו במשך 62 שנה.
אונורה השלישי נולד ב-10 בנובמבר 1720 בפריז, והיה בנם של ז'אק פרנסואה ליאונורה גרימאלדי-גויון דה מתניון, רוזן טוריני, ושל לואיז איפוליט, נסיכת מונקו, נסיכת מונקו ודוכסית ולנטיגנוס.
בשנת 1732, הוא עבר עם אביו להוט מאטיניון בפריס ונשאר שם גם לאחר שהוכרז כנסיך מונקו.
בשנת 1792 הוכרזה הרפובליקה הצרפתית הראשונה, והאידיאליסטים המורדים הודיעו כי בכל מקום בו יצעדו הכוחות הצרפתים הם יכפו את המשטר הרפובליקני ואת החופש בקרב העמים.
הנסיך אונורה השלישי הוא נעצר ונכלא, ובכך איבד את כס המלכות.
הוא התחתן עם מריה קטלינה בריגול סייל ב-5 ביולי 1757, אך התגרש בשנת 1770. נולדו להם שני בנים: הנסיך אונורה הרביעי והנסיך ז'וזף.
למהפכה הצרפתית היו אפוא השלכות משמעותיות על משפחתו.
הזכויות הוסרו והבעלות על אדמותיהם בצרפת הופקעה.
למרות הסכם פרונה מ-1641 המבטיח את עצמאות המדינה, המהפכה תפסה אחיזה גם במונקו.
המפלגה הרפובליקנית במונקו דרשה השתייכות לצרפת ובפברואר 1793 כבשו הכוחות הצרפתים את מונקו.
הנסיך אונורה נתפס ומת בצינוק פריזאי בשנת 1795.
כלתו, אשתו של בנו יוסף, נפטרה בשנת 1793 תחת הגיליוטינה ושאר בני המשפחה חיו בשבי חלקי, בין השאר בתנאים קשים בצרפת.
אונורה השני (Honoré II) היה נסיך מונקו משנת 1604 ועד 1662. בתחילת כהונתו עדיין כונה "הלורד של מונקו" אולם החל משנת 1612 השתנה תוארו והוא החל להקרא "נסיך מונקו".
אונורה השני נולד ב-24 בדצמבר 1597. אביו ארקול שהיה הלורד של מונקו נרצח כשהיה אונורה בן 6 בלבד.
אונורה הוכתר כמחליפו תחת חסות של דודו, אחי אמו, פרדריקו לאנדי (Frederico Landi).
לאנדי שהיה הנסיך הרביעי של עמק טארו באיטליה, היה ידיד ובן ברית נאמן של ספרד והתיר בשנת 1605 לכוחות ספרדים לכבוש את הנסיכות הקטנה.
על תושבי הנסיכות נאסר לשאת נשק, ואילו הנסיך ואחיותיו עברו להתגורר במילאנו.
מועצת מונקו ניסתה להגביל את כוחה של ספרד אך הכיבוש נמשך עד שנת 1614. ההשפעה המשמעותית של הספרדים נמשכה עד לשנת 1633 שבה הוכר אונורה השני כנסיך ריבון.
בהגיעו לבגרות החל אונורה השני למתוח ביקורת על הכיבוש הספרדי ופנה לעזרתה של צרפת.
המלך לואי ה-13 העניק לו את התמיכה המבוקשת אשר כתוצאה ממנה נחתם בשנת 1641 בין השניים הסכם פרון (Traité de Péronne).
הסכם זה שם קץ לשליטה הספרדית בנסיכות והעניק לה את הגנתה של צרפת תוך הכרה והבטחה לשמירת הריבונות שלה.
כתוצאה מן ההסכם איבד אונורה השני את כל נכסיו בספרד ובאיטליה אך קיבל פיצוי מלואי ה-13 בדמות הכתרתו כמרקיז לבו (marquisate Les Baux) ותואר של דוכס ולנטינואה (Duc de Valentinois).
בתקופת שלטונו פעל אונורה השני להרחיב, לבנות ולהסב את המבצר הגנואזי בנסיכות למבנה המוכר כיום כארמון הנסיכות של מונקו.
בנו היחיד של אונורה השני ויורש העצר, ארקול, נהרג בקרב בשנת 1651 ובמקומו הוכתר לתפקיד נכדו לואי בגיל 9 בלבד.
אונטרוניק "אנדי" חצ'טוריאן הוא מתופף, מפיק ודי ג'יי אמריקאי ממוצא ארמני, אשר מוכר בעיקר כמתופף להקת סיסטם אוף אה דאון לשעבר (1993–1997).
ומייסד וסולן ראשי (1999–2002) של להקת הרוק מתקדם 'The Apex Theory', וכן חבר להקת 'VoKee'.
חצ'טוריאן נולד להורים ארמנים בלוס אנג'לס, ארצות הברית.
בתיכון נפגש עם דארון מאלכיאן ושאבו אודאג'יאן, שני נגנים שבהמשך ינגן איתם בלהקה.
מאורח יתר פגש את סרג' טנקיאן, ויחד איתו החליטו להקים להקה בשם 'System of a Down'.
לאחר ארבע שנים עם הלהקה, וחמישה מיני-אלבומים שהקליטו יחד, נאלץ חצ'טוריאן לפרוש מהלהקה, עקב פציעה בידו מאימון ג'יט קון דו.
מחליפו בלהקה הוא ג'ון דאלמיאן, המתופף הנוכחי.
בשנת 1998, הקים יחד עם שותפים את להקת 'The Apex Theory'.
לאחר שהקליטו 2 אלבומים ומיני אלבום נוסף, שינו את שמם ל'Mt.
בשנת 2002 עזב אנדי את הלהקה בשל הבדלים מוזיקליים.
לאחר מכן, בשנת 2004, הקים להקת רוק נוספת בשם 'VoKee'.
כיום פועל חצ'טוריאן בקליפורניה, כדי ג'יי בשם, "OnTronik ™".
אונטולוגיית גנים (בלועזית: Gene ontology, ובראשי תיבות: GO) היא יוזמה ביואינפורמטית המאחדת את ייצוג התכונות של גנים ותוצרי גנים בכל המינים.
לתחזק ולפתח את אוצר המילים המשמש לתיאור תכונות הגנים ותוצריהם.
לבצע אנוטציה לגנים ותוצריהם, ולהטמיע ולהפיץ את המינוח.
לספק כלים שישמשו לגישה נוחה לכל נתוני המיזם, ולאפשר מתן משמעות פונקציונלית למדע ניסויי באמצעות נתונים אלה, דרך למשל מבחן העשרה.
נומנקלטורת גנים מתמקדת בגנים ובתוצריהם וכלליה ייחודיים לכל יצור, בעוד GO מתמקד באפיון הפונקציונליות שלהם.
GO יוצר שפת סימון של כל הנתונים הניתנת לפענוח על ידי מכונות ואחידה לכל היצורים.
GO נמצא בשימוש נרחב במחקרים בתחומי הביולוגיה, ומשמש כלי חשוב בניתוח ניסויים רחבי היקף, בהם נעשה שימוש בשיטות ריצוף מהדור החדש.
דבר זה מתבטא בעשרות אלפי הפניות ממאמרים שונים.
השימוש העיקרי הוא למבחני העשרה: האם ישנה העשרה לאונטולוגיה מסוימת יותר או פחות מהצפוי בנתוני ביטוי גנים.
שימושים נוספים קיימים בתחום הפרוטאומיקה, גנטיקה, מתילציה של ה-DNA ועוד.
אונטולוגיית הגנים נוסדה בשנת 1998 על ידי תאגיד שנוצר משיתוף פעולה בין מאגרי מידע שעסקו בשלושה יצורי מודל: תסיסנית המחקר, עכבר מצוי ושמר האפייה.
במהלך השנים חברו למיזם מאגרי מידע העוסקים ביצורי מודל נוספים, כאשר הם מוסיפים לא רק נתוני אנוטציות, אלא גם תרמו לפיתוח האנוטציות ולכלי הצפייה והניתוח.
GO מתוחזק באופן אקטיבי, והוספות, תיקונים ושינויים מוצעים על ידי אנשי המיזם, חוקרים והציבור הרחב.
ההצעות נבדקות על ידי עורכי האונטולוגיה ומיושמות במידת הצורך.
מבחינה מעשית, אונטולוגיה היא ייצוג של משהו שאנחנו יודעים עליו.
אונתולוגיות מורכבות מייצוגים של דברים שניתנים לזיהוי או שניתן לצפות בהם ישירות, והקשר בין אותם הדברים.
לא קיימת טרמינולוגיה תקנית בביולוגיה או בתחומים דומים, והמונחים יכולים להיות ייחודיים למין, תחום מחקר או לקבוצת חוקרים מסוימת.
דבר זה הופך את התקשורת ושיתוף הנתונים לקשה יותר.
מיזם ה-GO מעניק אונטולוגיה של מונחים מוגדרים המתארים גנים ותוצריהם.
מרכיב תאי (cellular component) - כל החלקים המרכיבים את התא או את הסביבה החוץ תאית;
פעילות מולקולרית (molecular function) - הפעילות של תוצר הגן ברמה המולוקולרית, למשל זרחון או קישור ל-DNA;
תהליך ביולוגי (biological process) - פעולות או סדרות של אירועים מולקולריים עם התחלה וסוף מוגדרים, הרלוונטיים לתפקוד יחידות חיים משולבות: תאים, רקמות, איברים ואורגניזמים.
לכל מונח GO באונטולוגיה יש שם המורכב ממילה או מחרוזת מילים; מזהה ייחודי המורכב מאותיות וממספרים; הגדרה עם מקורות ביבליוגרפיים; ואונטולוגיה המשייכת אותו לאחד משלושת התחומים (מרכיב תאי, פעילות מולקולרית או תהליך ביולוגי).
למונח עשויים להיות גם מילים נרדפות, שיכולות להיות מסווגות כזהות במשמעות, כרחבות או צרות יותר או כבעלות משמעות קרובה.
ישנן הפניות של המונחים למושגים מקבילים במאגרי מידע אחרים, והערות על משמעות או על שימוש במונח.
המינוח מסודר בצורה שאיננה מחזורית באופן מכוון, ולכל מונח יש קשרים מוגדרים עם מונחים אחרים באונטולוגיה.
אוצר המילים ב-GO נועד להיות א-תלותי ביצור, ולכן כולל מונחים המתאימים לפרוקריוטים ולאיקריוטים, לחד תאיים ולרב תאיים.
האונטולוגיה וקובצי המינוח זמינים באתר המיזם במספר פורמטים, וניתן לגשת למידע דרך הכלי האינטרנטי AmiGO.
ניתן להוריד גם מיפוי של מונחי GO ומקבילהם במערכות מינוח אחרות.
אנוטציית גנום הוא התהליך שבו נאסף המידע על תוצר גן, ובאנוטציית GO נעשה שימוש במונחי GO בכדי לבצע אנוטציה לגנום.
האנוטציות מוטמעות ומופצות באתר GO, שבו ניתן להורידן או לצפות בהם דרך הכלי AmiGO.
לכל תוצר גן יש בהכרח מזהה ייחודי, מינוח GO ומקור שעליו הסתמכו (לדוגמה, מאמר מדעי), קוד הוכחה שמציין את סוג הראייה שעליו הסתמכה האנוטציה, התאריך והאדם שביצע את האנוטציה.
נוסף לאלו ניתן למצוא לעיתים מידע תומך, כמו התנאים בהם נצפתה הפעילות.
קוד ההוכחה נלקח מתוך אוצר המילים של המיזם, המכיל הוכחות ידניות ואוטומטיות.
לדוגמה, TAS (Traceable Author Statement) משמעו שהאדם שביצע את האנוטציה קרא מאמר מדעי מפורסם (וניתן למצוא בעמוד המינוח הפנייה למאמר), ISS (Inferred from Sequence Similarity) משמעו שאדם בחן פלט של בדיקת דמיון רצפי ואימת כי קיים דמיון בעל משמעות ביולוגית.
IEA (Inferred from Electronic Annotation) משמעו אנוטציה שבוצעה בתהליך אוטומטי (לדוגמה, תרגום מונחים מכלי אונטולוגיה אחרים).
בשנת 2010 מעל 98% מהאנוטציות נבעו משיטות חישוביות, וב-2019 מספר זה צנח לכדי 30%.
מכיוון שאנוטציות אלו אינן נבחנות בידי אדם, הם נחשבים על ידי המיזם כפחות אמינים, ולרוב גם אינם מפורטים.
בכדי לסייע בתהליך האנוטצייה, המיזם מבצע סדנאות ומדריך אנשים נוספים לסייע בתהליך.
בנוסף, אלגוריתמים של למידת מכונה פותחו ושולבו בתהליך.
כ-165,000 מאמרים מדעיים עברו אנוטציה והוכנסו לבסיס הנתונים.
ישנם כלים רבים שפותחו המשתמשים במידע שנוצר על ידי המיזם, חלקם מבוססי רשת וחלקם דורשים התקנה מקומית.
רובם המוחלט של הכלים הללו נוצרו על ידי צד שלישי; מיזם GO מפתח ותומך בשני כלים: AmiGO ו-OBO-Edit.
שני הכלים ניתנים לשימוש ברשת או לוקלית, והם בקוד פתוח.
AmiGO הוא כלי המאפשר למשתמשים לבצע שאילתות, לעיין ולייצג בצורה גרפית אונתלוגיות ומינוחים של תוצרי גנים.
יש לו גם כלי BLAST המאפשר לנתח מערכי נתונים גדולים, וכן ממשק לחיפוש ישיר במאגר GO.
OBO-Edit הוא כלי גרפי מבוסס Java (קוד פתוח) שנועד להציג ולערוך את המידע.
ניתן לצפות, לחפש ולערוך כל אונטולוגיה באמצעותו.
הוא פותח על ידי חוקרים מהטכניון, וניתן לבצע בו מבחני העשרה לשמונה יצורים שונים.
דוגמה נוספת לכלי כזה הוא AgriGO, המתאים לביצוע מבחני העשרה בצמחים.
Cytoscape הוא דוגמה לכלי מבוסס קוד פתוח שבאמצעתו ניתן לעשות ויזואלוזציה לתוצאות GO.
אונופריוס (המאה ה-4) הוא קדוש נוצרי .
הוא נחשב לקדוש בכנסייה הקתולית ובכנסייה האורתודוקסית.
לפי המסורת הוא בין "אבות המדבר" של הכנסייה ופעל במהלך המאה ה-4, כאשר הכנסייה החלה להיות הדת הדומיננטית באימפריה הרומית.
מעט ידוע על חייו לפני שירד למדבר.
ככל הנראה למד משפטים ופילוסופיה ואז עבר למנזר ליד לוקסור של היום.
הוא התבודד במדבר במשך תקופה ארוכה.
נזיר בשם פטנוטי בהיותו במדבר פגש אותו ואונופריוס סיפר לו שהוא מתבודד במדבר כבר 70 שנים.
במהלך השיחה אונופסיורס סיפר שבכל סוף שבוע מלאך בא אליו.
לאחר שיחה ארוכה אונופריוס נפטר.
לפי המסורת של נוצרות אורתודוקסית הוא היה בנו של מלך פרס וכבר בגיל 10 ירד להתבודד במדבר.
ייתכן והשם "Onuphrius" הוא גרסה יוונית של השם הקופטי "Unnufer" שפרושה "איש טוב".
לפי המסורת הנוצרית, חג קדוש אונופריוס חל ב-12 ביוני זאת מכיוון שעל פי המסורת הוא נפטר ב-11 ביוני.
לכבודו נבנו כנסיות ברומא, מנזר בחקל דמא (לפי המסורת אונופריוס התפלל במקום במשך מספר שנים ולכן במקום הוקם מנזר) ומנזר באלגואסס שבספרד.
אונזער שטימע (הקול שלנו) היה ביטאון של הבונד ביידיש שיצא לאור לראשונה בוורשה בשנת 1937.
על פי דיווח שהוגש על ידי ההסתדרות הציונית העולמית והסוכנות היהודית לקונגרס הציוני ה-20 שהתקיים בציריך באוגוסט 1937, "אונזער שטימע" נמנה בין 243 העיתונים הציוניים שיצאו לאור באותה שנה בשלושים ושש ארצות.
פעילותו חודשה לאחר מלחמת העולם השנייה בפריז, שם הופיע במתכונת שונה, תחילה פעמיים בשבוע כדף מודפס על צד אחד או משני צדדיו ולאחר מכן כיומון ולעיתים כשבועון או כדו-שבועון.
לעיתון היו מנויים רבים מקרב חברי ואוהדי הבונד בכל רחבי העולם.
עורך העיתון בין השנים 1950–1960 היה אברהם שולמן
העיתון סקר נושאים מדיניים וחברתיים הקשורים לחיי היהודים בצרפת ובאירופה.
בכל שנות הופעתו, ענייניה של מדינת ישראל תפסו בו מקום מרכזי.
בנובמבר 1947, נשלח פרופסור הירש ליבמן מאוניברסיטת ז'נבה על ידי הוועידה הבינלאומית השנייה של הבונד לסיור בארץ ישראל כדי לסקור את המצב המדיני השורר בה.
עם שובו, העיתון פרסם שורה של מאמרים בהם דנו במצבו של היישוב היהודי.
ביוני 1967, בעיצומה של מלחמת ששת הימים, העיתון פרסם בעמוד השער הצהרה מטעם מפלגת הבונד בצרפת בה הובעה ההזדהות מלאה עם מדינת ישראל.
בשנת 1974 פרסם העיתון "אונזער שטימע" מאמר אשר סיכם את מערכת היחסים הרעיונית והפוליטית בין הבונד לבין התנועה הציונית.
העיתון הפסיק להופיע בשנת 1995.
עורך העיתון בין השנים 1990–1995 היה דוד שטטנר.
אונור בלקמן הייתה שחקנית וזמרת אנגלייה.
שיחקה בסרטי קולנוע בריטיים רבים והתפרסמה בעיקר בזכות תפקידה בסרט "גולדפינגר", בו גילמה את נערת בונד פוסי גאלור.
לאחר שסיימה את לימודיה בבית הספר גילדהול למוזיקה ודרמה בלונדון החלה בלקמן את הקריירה שלה בתחום התיאטרון ב-1947. בהמשך עברה לתחום הקולנוע והטלוויזיה.
רבות מהדמויות שאותן גילמה בלקמן התאפיינו בהתנהגותן האלגנטית, הבוגרת והבטוחה שלהן.
תפקידה המפורסם ביותר היה פוסי גאלור בסרט "גולדפינגר" משנת 1964. לדברי אלברט ברוקולי, היא קיבלה את התפקיד בשל הפרסום הרב שזכתה לו בבריטניה.
בעת צילומי הסרט היא הייתה בת 38, מה שהפך אותה לנערת בונד המבוגרת ביותר עד אז.
היא גם הייתה אחת משלוש נערות בונד שהשחקניות שלהן היו מבוגרות יותר מהשחקן שגילם את דמותו של ג'יימס בונד.
מלבד תפקידיה בקולנוע היא הופיעה בסדרות טלוויזיה רבות כגון "דוקטור הו", "רציחות במידסומר" ו"מלון בבילון".
ב השתתפה בסרט "יומנה של ברידג'ט ג'ונס".
ב-2012 הייתה הופעתה הקולנועית האחרונה וב-2015 הופעתה הטלוויזיונית האחרונה.
מנישואיה השניים יש לה שני ילדים שאימצה.
היא נפטרה בביתה שבמזרח סאסקס בגיל 94.
אונטרברג-אייזנשטאדט הייתה קהילה עצמאית מ-1732 עד 1938, שכללה את הרובע היהודי לשעבר של העיר אייזנשטאדט, שהיא בירת המחוז של מדינת בורגנלנד באוסטריה.
לאחר גירוש האוכלוסייה היהודית מווינה ב-1670/71 תחת שלטונו של לאופולד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, הגיעו חלק מהגולים דרך מוראביה למערב הונגריה.
שם קיבלו הגנה, בין היתר באייזנשטאדט, מפאול הראשון אסתרהאזי דה גלאנתה.
בשנת 1690 מתועד כי ליהודים באייזנשטאדט הותר לתרגל את דתם והיה להם אוטונומיה שיפוטית בתיקים פנימיים יהודיים.
ב-1732 הפך הרובע היהודי באייזנשטאדט לקהילה עצמאית בשם אונטרברג-אייזנשטאדט.
השופט המקומי אושר על ידי בעל הבית וקיבל ממנו כסמל לכבודו את מקל השופט.
בשנת 1843 הגיעה הקהילה אונטרברג-אייזנשטאדט לשיאה עם 876 יהודים.
ב-1846 בוטלו דמי ההגנה (מס הסובלנות).
לאחר סיום התלות בבית אסטרהאזי ב-1848 הפכו היהודים לאזרחים חופשיים ושווי זכויות.
משום שהורשו כעת להתיישב בערים אחרות, רבים עזבו בהדרגה את אייזנשטאדט.
על פי חוק הקהילות ההונגרי של 1871 הקימו יהודי אייזנשטאדט את הקהילה הגדולה אונטרברג-אייזנשטאדט והיו להם שופט משלהם (ראש עירייה) ונוטריון (פקיד).
אונטרברג-אייזנשטאדט הפכה לקהילה פוליטית יהודית-מנוהלת היחידה באוסטריה.
לאחר האיחוד עם הרייך הגרמני, גורשו והועברו כ-450 יהודי אייזנשטאדט מאפריל 1938; בורגנלנד נחשב ל"נקי מיהודים" מנובמבר 1938. בית הכנסת באייזנשטאדט נהרס.
ביולי 1938 בוטלה הקהילה הפוליטית אונטרברג-אייזנשטאדט וסופחה לעיריית אייזנשטאדט; מאז היא מהווה קהילה קטסטרלית של אייזנשטאדט.
עמוד עם השרשרת שבו השתמשו היהודים בשבת לסגירת אונטרברג-אייזנשטאדט היה סימן נראה לאוטונומיה הפוליטית.
בשנת 1972 נוסד המוזיאון היהודי האוסטרי בורטהיימרהאוס באונטרברג-אייזנשטאדט.
אוני פרס היא חברת קומיקס אשר הוקמה בשנת 1998. החברה מוציאה לאור קומיקס למבוגרים המתמקד בסיפורים הומוריסטיים על חבורת צעירים בעלי נקודת מבט מעוותת על החיים (לדוגמה - ג'יי ובוב השקט).
בעקבות הספרים יצאה סדרת סרטים שביים קווין סמית (שגם כתב את הקומיקס) הידועים בדיאלוגים השנונים שבהם וסגנונם יוצא הדופן.
אוֹני (בגאורגית: ონი) היא עיר בנפת אוני שבמחוז רצ'ה-לצ'חומי וסוואנתי תחתית, גאורגיה.
למעשה היא ממוקמת היסטורית ואתנוגרפית במחוז ההיסטורי רצ'ה, בערוץ עמוק על גדות נהר הריוני.
ונמצאת בגובה 830 מ' מעל פני הים, 210 ק"מ צפונית מערבית לטביליסי.
העיר משמשת כמרכז האדמיניסטרטיבי של נפת אוני.
ויש בעיר גם נציגות הכנסייה האיפרכית של ניקרוצמינדה.
אוני נמצאת בחלק האירופי של המדינה.
העיר אוני היא אחת מהערים העתיקות בעולם בכלל ובגאורגיה בפרט.
האזור שבו שוכנת אוני היה מאוכלס מאז תקופת הברונזה.
ארכאולוגים חשפו שרידים של תרבות קולכית, במיוחד אוסף של מטבעות קולכיים, המתוארכים למאה השישית לפנה"ס - המאה השלישית לפנה"ס.
אוני מופיעה בכרוניקה במאה החמש עשרה, באגדה עליה כי נמצאה על ידי פרנדזום, מלך איבריה.
כשהיא ממוקמת בצומת שבין צפון הקווקז, כארתלי (במרכז גאורגיה), אימרתי (במערב גאורגיה) ורצ'ה תחתית, התפתחה אוני לעיר מסחר ימי ביינמית טיפוסית, וקישרה בין מלכי ממלכת אימרתי לבין נסיכי רצ'ה.
משנת 1810 הייתה בשליטת האימפריה הרוסית, ובשנת 1846, הפכה לעיר ולמרכז האדמיניסטרטיבי של מחוז רצ'ה.
במהלך שלטונה של ברית המועצות, העיר אוחדה עם מספר כפרים המקיפים אותה והוקמה נפת אוני.
מאמצע שנות השמונים, סבלה העיר מרעידות אדמה וסדרה של מפולות שלגים.
למרות הנטייה הפוסט סובייטית של העברת אוכלוסיות, נותרה באוני קהילה יהודית היסטורית, השלישית בגודלה אחרי הקהילות בטביליסי ובכותאיסי.
בעיר יש גם בית כנסת שנבנה בשנות השמונים של המאה התשע עשרה.
אוני וסביבותיה כוללות מספר מונומנטים היסטוריים, כולל את חורבות מבצר מימי הביניים וכנסייה של גאורגית אורתודוקסית, ספא פופולרי, שובי, הממוקמת כ-30 ק"מ מהעיר אוני, במדרונות הדרומיים של הרי הקווקז הגדול.
בשנת 1991 הייתה באזור רעידת אדמה שפגעה קשות בעיר ולאחת הבעיות הקשות של העיר זה הגירה שלילית.
בשנת 2004 נרשו בסטטיסטיקה 35 לידות מול 350 פטירות ומעבר מחוץ לעיר.
כיום הקרבה לגבול הרוסי ולדרום אוסטיה והאזור ההררי והמתיחות הפוליטית באזור, מאפשרת למבריחים להבריח סיגריות ודלק לגאורגיה.
יהודי אוני הגיעו לעיר עם סיפוחה של גאורגיה על ידי האימפריה הרוסית במאה השמונה עשרה.
עם הגעת הרוסים הגיעה גם הכנסייה הפרובוסלבית.
מאמצע אותה מאה החלו יהודי גאורגיה לחפש מפלט משלטון הכנסייה הרוסית וכך הגיעו לאוני.
כך החלה יהדות אוני שגדלה במשך הזמן והייתה ליישוב הגאורגי המאוכלס ביותר ביהודים, ובתקופות שונות היו גם רוב ביישוב.
בית הכנסת הגדול באוני, ברחוב טביליסי, הוקם בשנת 1895 והיה מבנה אבן גדול ובולט בממדיו ופארו.
הוא נספר ברשימת בתי הכנסת בברית המועצות שנערכה בשנת 1945 והיה פתוח עד ראשית 1953 לפחות.
פתיחת שערי ברית המועצות הביאה חלק מהיהודים לעזוב את העיירה, ולעלות לישראל.
עלייה זו התגברה לאחר שנת 1991, כאשר רעידת אדמה קשה פקדה את האזור ובית הכנסת הקטן נחרב, והגדול ניזוק.
ארגונים יהודיים התגייסו, הג'וינט, והנשיא אדוארד שוורדנדזה אשר סייעו בשחזור בית הכנסת הגדול.
כיום נותרו באוני יהודים בודדים.
בית הכנסת מתוחזק עד היום על ידי ארגונים יהודיים.
אוניאו דשפורטיבה דה לייריה (בפורטוגזית: União Desportiva de Leiria) הוא מועדון כדורגל פורטוגזי מהעיר לייריה.
מועדון הכדורגל, שהוקם בשנת 1966 הוא המועדון הצעיר ביותר שהשתתף בליגה הפורטוגזית הבכירה בזמנו.
הקבוצה משחקת באצטדיון על שם ד"ר מגליאש פסואה, המכיל כ-24,000 מקומות.
בשנים בהן שיחקה בליגה הבכירה הייתה לייריה ידועה כאחת מקבוצות מרכז הטבלה העליונה והצמרת, אם כי במיקום שאיננו מאיים על שלוש הגדולות בכדורגל הפורטוגזי-פורטו, ספורטינג ובנפיקה, והיא הגיעה מספר פעמים למשחקי גביע האינטרטוטו וגביע אופ"א.
עם זאת, בעונת 2007/2008 ירדה הקבוצה לליגה הפורטוגזית השנייה.
לאחר עונה אחת בלבד, סיימה הקבוצה במקום השני ושבה אל הליגה הבכירה.
יריבותיה הגדולות של לייריה הן ביירה מאר, נאבאל ואקדמיקה דה קוימברה, המשחקות כולן באותו אזור גאוגרפי בפורטוגל ביחד עם לייריה.
בעונת הייתה הקבוצה בקשיים כלכליים קשים, ואף לא שילמה משכורות לשחקנים.
בעקבות זאת התירו רוב השחקנים את חוזיהם עם המועדון ועזבו.
ב-29 באפריל 2012, לאחר שרוב השחקנים עזבו, נותרו בסגל רק שמונה שחקנים אשר שיחקו במשחק נגד סי די פיירנס, כשהמשחק הסתיים בתבוסה 4-0. עד סיום העונה שיחקה הקבוצה עם סגל מלא רק לאחר הבאת שחקנים מקבוצת הנוער.
בעקבות הקשיים הכלכליים, ירדה הקבוצה בסיום העונה אוטומטית לליגה הפורטוגזית השלישית.
ב-28 ביוני 2013 הוכרזה הקבוצה כפושטת רגל לאחר שלא יכלה להחזיר חוב של יותר מ-3.6 מיליון דולר.
הקבוצה השנייה של המועדון, ששיחקה בליגות האזוריות, הפכה לקבוצה הבכירה בעקבות פירוקה של הקבוצה הראשונה.
כיום, משחקת הקבוצה בליגה הפורטוגזית השלישית.
הסופר-קאפ הפורטוגזי: סגנית - 2002/03
הליגה הפורטוגזית השנייה: אלופה - 1997/98
בעונת 2002 שיחקה הקבוצה בגביע האינטרטוטו, אז הפסידה בסיבוב הראשון לקבוצת לבדיה טאלין האסטונית.
בעונת 2003/2004 הגיעה הקבוצה למוקדמות גביע אופ"א, אז גברה בסיבוב הראשון על קבוצת קולריין מצפון אירלנד אך הפסידה בסיבוב השני לקבוצת מולדה הנורווגית.
בעונת 2004 שיחקה הקבוצה בגביע האינטרטוטו וגברה על קבוצת שיניק ירוסלאבל הרוסית.
בחצי הגמר עברה את קבוצת גנט הבלגית עד שהפסידה בגמר לליל הצרפתית.
בעונת 2005 שיחקה הקבוצה בגביע האינטרטוטו, אז הפסידה בסיבוב השלישי לקבוצת המבורג הגרמנית.
האצטדיון על שם ד"ר מגליאש פסואה נבנה בשנת 2003 לקראת יורו 2004 אשר התקיים בפורטוגל.
הוא אירח במהלך היורו שני משחקים: התיקו המאופס בין שווייץ וקרואטיה ואת המשחק בין צרפת לקרואטיה שנגמר בתיקו 2-2 בשלב הבתים.
כמו כן, האצטדיון אירח את גמר הגביע הפורטוגזי בשנת 2006 בין פורטו וויטוריה סטובאל, וב-2007 בין פורטו לספורטינג ליסבון.
האוניברסיאדה היא אירוע ספורטיבי בינלאומי, רב ענפי, המאורגן על ידי הפדרציה הבינלאומית לספורט אוניברסיטאי.
השם הוא הלחם של "אולימפיאדה" ו"אוניברסיטה".
רשמית האוניברסיאדה מכונה משחקי האוניברסיטה העולמיים של הפדרציה הבינלאומית לספורט אוניברסיטאי (FISU World University Games) או המשחקים הסטודנטיאליים העולמיים (World Student Games).
המונח יכול להתייחס גם למשחקי ספורט פנים-אוניברסיטאיים.
רק מי שהוא סטודנט במוסד אקדמי מוכר ואזרח המדינה או התאזרח בה יכול לייצג מדינה ולהשתתף בתחרויות, למעט זאת - מרבית החוקים והתקנות דומים לאלה של האולימפיאדה.
במסגרת האוניברסיאדה מתקיימות אוניברסיאדות קיץ ואוניברסיאדות חורף אחת לשנתיים בשנים אי-זוגיות.
משחקי האוניברסיאדה נחתמים באופן מסורתי בשירת המנון הסטודנטים, והמנון הפדרציה לספורט אוניברסיטאי, "גאודיאמוס איגיטור".
כוללת את האירוח בערים הסמוכות ראלי (בירת המדינה), צ'אפל היל, קארי ודורהאם.
שנה אוניברסיאדה מיקום הערות 1960 אוניברסיאדת שאמוני (1960) שאמוני, צרפת 1962 אוניברסיאדת וילאר (1962) וילאר-סור-אולון, שווייץ 1964 אוניברסיאדת שפינדלרוב מלין (1964) שפינדלרוב מלין, צ'כוסלובקיה 1966 אוניברסיאדת ססטרייר (1965) ססטרייר, איטליה 1968 אוניברסיאדת אינסברוק (1968) אינסברוק, אוסטריה 1970 אוניברסיאדת רובניימי (1970) רובניימי, פינלנד נערכה באותה שנה שבה נערכה אוניברסיאדת הקיץ.
16 הענפים הקבועים באוניברסיאדה הם:
אתלטיקה, בדמינטון, ג'ודו, התעמלות אומנותית, התעמלות מכשירים, טאקוונדו, טניס, טניס שולחן, כדורמים, כדורסל, כדורעף אולמות, סיוף, קפיצה למים, קשתות ושחייה.
כמו כן, רשאית המדינה המארחת להחליט להוסיף 2-3 ענפים נוספים מתוך רשימת הענפים המוכרת על ידי FISU.
הספורטאים הישראלים צברו 17 מדליות בסך הכל, מהן 4 זהב, 7 כסף ו-5 ארד.
רשימת הספורטאים הישראלים הזוכים במדליות
אוניברסיאדת הקיץ ה-27 נערכה בקאזאן (שבטטרסטן, רוסיה).
במשחקים אלו השתתפו 10,400 ספורטאים מ-162 מדינות שונות, באוניברסיאדה שהייתה לאירוע האוניברסיאדה הגדול ביותר אי פעם.
לראשונה בתולדות האוניברסיאדה היא כללה גם סדרת פסטיבלים ואירועים חגיגיים שהתקיימו במקביל לתחרויות הספורט.
זו האוניברסיאדה הראשונה שנערכה ברוסיה.
בחירתה של קאזאן לעיר המארחת, נעשתה לאחר הצבעה במטה הפדרציה הבינלאומית לספורט אוניברסיטאי, בבריסל, במאי 2008. מול קאזאן התמודדו על האירוח, הערים ויגו הספרדית וקוואנגג'ו מקוריאה הדרומית.
קאזאן זכתה ב-20 מתוך 27 קולות של חברי הוועדה הבוחרת.
קאזאן התמודדה זו הפעם השנייה על אירוח האוניברסיאדה, לאחר שנכשלה בהתמודדות על אירוח האוניברסיאדה ב-2011, שנערכה לבסוף בשנג'ן.
התכנון היה לבנות 64 מרכזי ספורט עבור האוניברסיאדה.
כפר האוניברסיאדה (הושלם ב-2010) - משמש כקמפוס אוניברסיטאי
אק בארס ארנה - מכיל 45,000 מושבים
היכל ספורט המים של קאזאן
כמו כן, שופץ אצטדיון רובין קאזאן, הורחבו קווי המטרו בעיר וקווי תחבורה נוספים, ונוסף טרמינל לנמל התעופה הבינלאומי של קאזאן.
החלה הפצה של ירחון באנגלית "The Kazan Herald".