tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הסקלרים שחירויותיהם הוגבלו בשנות ה-1560, קמו גם הם נגד יאנוש ז'יגמונד ואמו, אך הצבא המלכותי דיכא את המרד.
במהלך המלחמה שפרצה לאחר מכן בין הטורקים ל הבסבורגים, המשיכו העות'מאנים לתמוך בשלטון של יאנוש ז'יגמונד ואיזבלה, והוא הביע הוקרה לסולימאן בעיר זמון בשנת 1566. חוזה אדריאנופל משנת 1568 שם קץ למלחמה, ואישר את שלטונו שליאנוש ז'יגמונד בשטחים המזרחיים של ממלכת הונגריה (טרנסילבניה ו"פרטיום").
בשנות ה-1560 יזם יאנוש ז'יגמונד סדרה של ויכוחים תיאולוגיים בין נציגי האסכולות התאולוגיות המקבילות של הרפורמציה.
הוא עבר בשנת 1562 מהדת הנוצרית הרומית-קתולית לנצרות לותרניות ובהמשך ב-1564 מהדת הלותרנית לקלוויניזם.
כחמש שנים לאחר מכן, בהשפעת דעותיהם האנטי-טריניטריאניות של רופאו, ג'ורג'ו ביאנדרטה, ושל כומר החצר פרנץ דוויד, הוא אימץ את הדת הפרוטסטנטית החדשה - האוניטריאניזם - והפך למלך האוניטריאני היחיד בהיסטוריה.
בשנת 1568, הדיאטה העבירה את צו טורדה (כיום טורדה ברומניה), שהדגיש כי "אמונה היא מתנת אלוהים" ואסר על רדיפת אנשים מסיבות דתיות.
הצו הרחיב את גבולות חופש הדת מעבר לסטנדרטים של אירופה של סוף המאה ה-16. בחוזה שפייר ב-1570 ויתר יאנוש ז'יגמונד על התואר "מלך הונגריה הנבחר" בחוזה שפייר ולאחר מכן, הוא כינה את עצמו "נסיך טרנסילבניה ואדון חלקי ממלכת הונגריה".
הנסיך הקתולי אישטוואן באטורי ירש את כתר הנסיכות טרנסילבניה.
איבן ("יאנז") יאנשה (בסלובנית: Janez Janša; נולד ב-17 בספטמבר 1958) הוא פוליטיקאי סלובני שכיהן כראש ממשלת סלובניה בשנים 2004–2008, 2012–2013 ו-2020–2022. מנהיג המפלגה הדמוקרטית הסלובנית - SDS, שהיא מפלגה שמרנית.
שמו המקורי של יאנז יאנשה הוא איבן יאנשה.
הוא נולד ב-1958, ילדם השני מתוך שלושה של זוג קתולי בסלובניה, אז חלק מיוגוסלביה הקומוניסטית.
סיים ב-1982 תואר ראשון באוניברסיטת ליובליאנה, ב"לימודי הגנה" (חלק מלימודי מדעי החברה ביוגוסלביה של אז) והחל לעבוד בתפקיד זוטר במשרד ההגנה הסלובני.
דרכו הפוליטית נפתחה כשהיה עיתונאי פרילנסר בשבועון היוגוסלבי המעין אופוזיציוני, "מלאדינה".
ב-1983 הוא פרסם לראשונה מאמר אופוזיציוני ובעקבות זאת, בגיל 26 סולק מהמפלגה הקומוניסטית היוגוסלבית, ששלטה אז במדינה, וכמעט כל מקומות העבודה נסגרו בפניו.
לפרנסתו נאלץ לעבוד כמתכנת מחשבים עצמאי וכמדריך למטפסי הרים.
כעבור ארבע שנים, במאי 1988 הוא אף נאסר יחד עם שלושה עיתונאים אחרים מ"מלאדינה", בשל פעילותם האופוזיציונית.
הדבר גרר הפגנות סוערות יחסית, ביוגוסלביה הדיקטטורית של אותן שנים ונחשב לראשיתו של "האביב הסלובני".
הוא ריצה עם זאת רק שישה מתוך 18 חודשי המאסר שנגזרו עליו.
בינואר 1989 היה מעורב בהקמת אחת המפלגות הסלובניות האופוזיציוניות הראשונות, האיחוד הדמוקרטי הסלובני ובעקבות זאת נאסר שוב על ידי השלטונות.
בינואר 1990 הקים שבועון אופוזיציוני חדש בשם "דמוקרטיה" (Demokracija) וכיהן כעורכו הראשי כארבעה חודשים, עד בחירתו לפרלמנט הדמוקרטי הראשון של סלובניה.
השבועון קיים ופעיל גם נכון ל-2018.
יאנשה הוא גם סופר פעיל, שכתב וערך מספר ניכר של ספרי עיון בעיקר על הקמתה ושנותיה הראשונות של סלובניה.
נשוי ואב לארבעה, שניים מאשתו הנוכחית ושניים מבת זוגו הקודמת.
בבחירות הדמוקרטיות הראשונות בסלובניה, שהייתה אז עדיין חלק מיוגוסלביה, באפריל 1990 נבחר יאנשה לפרלמנט הסלובני.
כעבור כחודש, אף על פי שמפלגתו קיבלה בסך הכל פחות מעשרה אחוז מהקולות הוא נבחר לשר ההגנה.
בתפקידו זה נטל חלק חשוב במלחמת עשרת הימים, מלחמת העצמאות הקצרה של סלובניה כנגד יוגוסלביה, ב-1991. המלחמה הסתיימה בניצחון סלובני ובעצמאות ויאנשה נשאר שר ההגנה עד שנת 1994.
משנת 1993 הוא מכהן כיושב ראש המפלגה הדמוקרטית הסלובנית, שהחלה את דרכה כמפלגה סוציאל - דמוקרטית והימינה בהדרגה תחת הנהגתו.
המפלגה הייתה במשך רוב העשור האחרון של המאה העשרים חלק מהאופוזיציה הימנית לממשלה הסלובנית השמאלית.
בשנת 2000 הוקמה בסלובניה לתקופה קצרה ממשלת ימין - מרכז ויאנשה הפך שוב לשר ההגנה בה, אך הוא כיהן בתפקיד זה רק כחצי שנה, עד נובמבר 2000, עת נפלה ממשלה זו והוחלפה בממשלת שמאל - מרכז.
ב-3 באוקטובר 2004 נערכו בסלובניה הבחירות הפרלמנטריות הראשונות בהן יאנשה זכה.
מפלגתו הכפילה את כוחה בפרלמנט, מ-14 חברים מתוך ה-90, ל-29, בעוד מפלגת השלטון הליברלית (מרכז - שמאל), ששלטה במדינה במשך 12 שנים, ברצף כמעט מושלם, יורדת מ-34 מנדטים ל-23. ב-9 בנובמבר 2004 הוא נבחר לראש ממשלה על ידי הקואליציה החדשה, המרכז - ימנית, שהוקמה בפרלמנט הסלובני.
ממשלתו זו אימצה ב-2007 את מטבע האירו האחיד, במקום המטבע הסלובני והצטרפה לאמנת שנגן, המבטלת בפועל את הגבולות בין מדינות האיחוד האירופי החותמות.
כארבע שנים אחר הקמת ממשלתו, ב-21 בספטמבר 2008 הפסיד יאנשה בבחירות, על חודו של מנדט אחד.
כשבועיים לפני שהתקיימו, בראשית ספטמבר, טענה תחנת רדיו פינית, שיאנשה אחראי לפרשת שחיתות גדולה.
אגב, בשנת 2013 הוא הורשע על ידי בית משפט סלובני בערכאה נמוכה, בשחיתות, בגין אותו מעשה נטען ונידון לשנתיים מאסר בפועל, אולם ב-2015 הוא זוכה פה אחד על ידי בית המשפט הסלובני העליון לחוקה.
ב-4 בדצמבר 2011 התקיימו בסלובניה בחירות מוקדמות לפרלמנט, כאשר יאנשה עדיין מוקף חשדות כבדים לשחיתות ומועמד עדיין לעמוד לדין בשל כך.
המפלגה הסוציאל-דמוקרטית, ששלטה במדינה שלוש שנים בלבד, כמעט ונעלמה בבחירות אלה והמנצחת הגדולה הייתה מפלגת שמאל - מרכז חדשה, שהוקמה באותה שנה וזכתה ב-28 מנדטים.
עם זאת, מפלגתו של יאנשה הפסידה שני חברי פרלמנט בלבד, כשקיבלה 26 מנדטים.
יאנשה עצמו, אחרי תמרונים פוליטיים מפותלים, ולמרות שהנשיא מהמרכז - שמאל סירב להטיל עליו את מלאכת הרכבת הממשלה בשל אותה פרשת שחיתות נטענת, הצליח לגבש גוש מרכז - ימני, שיתמוך בו בפרלמנט.
ב-10 בפברואר 2012 הוא מונה בשנית לראש ממשלה, אולם תקופת כהונתו זו הייתה קצרה בהרבה מקודמתה.
ב-20 במרץ 2013, קצת יותר משנה לאחר מינויו, הוא סיים את הקדנציה שלו, כאשר בזו אחר זו נטשו את הקואליציה שלו, על רקע טענות שחיתות שונות, שלוש מהמפלגות הקטנות יותר בגוש המרכז - ימני, שהוא הצליח להקים ושהעלה אותו לשלטון מלכתחילה.
ביוני 2013, כשנה לאחר הדחתו מראשות הממשלה הורשע יאנשה בשחיתות, בבית המשפט בערכאה הנמוכה ונידון לשנתיים מאסר בפועל.
שלושה שבועות בלבד לפני הבחירות שנערכו ב-13 ביולי 2014 הוא החל לרצות את העונש.
על רקע זה ירד בבחירות כוחה של מפלגתו, אותה הוא המשיך להוביל, בחמישה מנדטים בלבד.
המנצחת הגדולה הייתה שוב מפלגת שמאל - מרכז חדשה.
בדצמבר 2014, לאחר שהיה כלוא כחצי שנה שוחרר יאנשה מהכלא, בשל החלטת בית המשפט העליון, שקבע שסיכויי ערעורו להתקבל, גבוהים.
באפריל 2015 הוא זוכה על ידי בית המשפט הסלובני העליון לחוקה, פה אחד.
ב-3 ביוני 2018, כשלוש שנים לאחר זיכויו המוחלט נערכו בחירות פרלמנטריות חדשות בסלובניה ויאנז יאנשה ניצח בהן את מפלגת השמאל החדשה התורנית שהתמודדה מולו.
מפלגתו זכתה ב-25 מנדטים, למול 13 ליריבתו העיקרית.
אלא שהפעם הצליח השמאל להתלכד וב-13 בספטמבר 2018 הוקמה בסלובניה ממשלת שמאל - מרכז חדשה, כאשר יאנשה נותר בחוץ, כמנהיג האופוזיציה מימין.
יאנשה הוא פרו ישראלי מובהק, מבין המנהיגים האירופים התומכים ביותר בישראל.
ובראיון שנתן ל"ישראל היום" ב-20 בספטמבר 2018 הצהיר על כוונתו להעביר את שגרירות סלובניה בישראל, אל ירושלים, אם וכאשר ירכיב הוא את ממשלת סלובניה.
במהלך מבצע שומר החומות, הורה, בניגוד לעמדת נשיא סלובניה, להניף את דגל מדינת ישראל על בניין ממשלת סלובניה.
לאחר התפטרות של מרג'אן שארק מתפקיד ראש הממשלה, נבחר לראשות הממשלה המיועדת והושבע ב-13 במרץ 2020.
יאנשה התמודד עם האשמות בגלישה לעבר שלטון אוטוריטרי בסגנון בעל בריתו, ראש ממשלת הונגריה ויקטור אורבן.
הוא ספג ביקורת מהאיחוד האירופי על רקע דיווחים שהוא לחץ על מתנגדים ותקשורת ציבורית.
בבחירות לפרלמנט של שנת 2022, מפלגתו הפכה לשנייה בגודלה.
רוברט גולוב החליפו ב-25 במאי 2022.
יאני לימטאיינן (בפינית: Jani Liimatainen; נולד ב-9 בספטמבר 1980) מוכר גם כאלן אנדרסן (Allan Anderssén) הוא גיטריסט פיני שנודע בעיקר בזכות ביצועיו בלהקת הפאואר מטאל הפינית "סונטה ארקטיקה".
לימטאיינן נולד בעיר קמי שבפינלנד, ובגיל 15 הצטרף ללהקת סונטה ארקטיקה בתפקיד גיטריסט.
לימטאיינן הוא אחד מהחברים המקוריים של הלהקה.
לימטאיינן למד את רוב הטכניקה שלו בעצמו, למרות שלקח מספר מועט של שיעורי גיטרה בילדותו.
לסונטה ארקטיקה כתב והלחין רק שיר אחד בשם My Selene, שהופיע באלבומם הרביעי Reckoning Night.
לימטאיינן היה חבר גם בלהקת אלטאריה והקליט עמם ארבעה אלבומים, הוא עזב את הלהקה על מנת להתרכז בעבודתו עם סונטה ארקטיקה.
בשנת 2007 במאי נכנס יאני לכלא למשך חודש עד שהסכים לעשות את חובותיו האזרחיות צבאיות שחויב לעשות בפינלנד, בעקבות כך הסכים עם חברי הלהקה כי ייפרדו דרכיהם, ובמקומו נכנס אלייס וילג'נן.
כיום יאני עובד על מספר פרויקטים אחרים כגון :Dream Asylum ו-Sydänpuu.
יאניס אמאניטידיס הוא כדורגלן עבר יווני ששיחק בעמדת החלוץ.
אמאניטידיס, יליד קוזאני, היגר עם משפחתו לשטוטגרט בגיל 9, שם הצטרף למועדון SC שטוטגרט.
ב-1995 הצטרף לאקדמיית הכדורגל של שטוטגרט.
ב-2002 הוא החל את הקריירה שלו בבונדסליגה, לאחר שהושאל לגרויטר פירת' ששיחקה בליגה נמוכה יותר.
בנובמבר 2002 ערך את הופעת הבכורה במדי נבחרת יוון במשחק מול נבחרת אירלנד.
לאחר עימות עם המאמן פליקס מגאת על מספר המשחקים שבהם הוא שותף הושאל אמאנאטידיס לאיינטרכט פרנקפורט שנאבקה על מקומה בבונדסליגה, הפגין יכולת טובה אך לא הצליח להציל את הקבוצה מירידה לליגת המשנה.
בקיץ שלאחר הירידה הוא חתם בקייזרסלאוטרן מהליגה השנייה, אך לאחר עונה אחת עזב והצטרף מחדש לפרנקפורט שהעפילה מחדש לבונדסליגה.
מאז שחזר לפרנקפורט הוא היה לאחד ממבקיעי השערים הטובים ביותר של הקבוצה, ובעונת 2007/2008 אף התמנה לקפטן.
במשחק החוץ מול נבחרת טורקיה במוקדמות יורו 2008 הוא הבקיע את השער היחיד, שהקנה לנבחרתו את הכרטיס לטורניר.
יאנז ברייקוביץ' (בסלובנית: Janez Brajkovič; נולד ב-18 בדצמבר 1983 במטליקה) הוא רוכב אופניים סלובני לשעבר.
הישג השיא בקריירה שלו הוא הניצחון בדופינה ליברה ב-2010, וכמו כן מקומות גבוהים במספר מרוצים נוספים.
בשנת 2004 ניצח ברייקוביץ' באליפות העולם נגד השעון עד גיל 23, לאחר שהקדים את תומאס דקר ב-18 שניות.
ב-2005 הוא החל לרכב עבור קבוצת החובבים KRKA-Adria Mobil, וסיים במקום השלישי באותה שנה באליפות אירופה נגד השעון עד גיל 23. בתחילת 2005 הוא הגיע לסיכום עם קבוצת דיסקברי צ'אנל על הצטרפות אליה, אך היה מחויב לקבוצתו הקודמת בעקבות חוזהו, ועל כן הצטרף לדיסקברי והפך למקצוען ביולי 2005.
המרוץ הראשון של ברייקוביץ' כמקצוען היה הטור של בנלוקס.
במרוץ זה הוא סיים שביעי בקטע נגד השעון, וסייע לחברו לקבוצה מקס ואן היסוויק לנצח בשני קטעים.
ברייקוביץ' עצמו סיים בין 20 הראשונים בדירוג הכללי.
הוא המשיך את הצלחותיו כאשר סיים במקום ה-14 בקטע נגד השעון בטור של הולנד, וסיים בין 20 הראשונים במרוץ הכביש באליפות העולם באופניים במדריד לשנת 2005.
ברייקוביץ' פתח בצורה טובה גם את שנת 2006. הוא הגיע למקום החמישי הכללי בטור של קטלוניה, לאחר שסיים בין המקומות הראשונים במספר קטעים.
הוא סיים במקום הרביעי בקטע האחרון נגד השעון בטור של שווייץ, ובמקום החמישי בדירוג הכללי, ובכך הפך לרוכב המוביל של דיסקברי במרוץ בגיל 22 בלבד.
ברייקוביץ' השתתף באותה שנה בוואלטה אספניה, ולאחר שסיים במקום השני בשני הקטעים ההרריים הראשונים, הוא לקח את החולצה המוזהבת של המוביל במרוץ, עליה שמר לאורך שני קטעים.
בכך הוא הוביל לראשונה בקריירה שלו בגרנד טור.
בשנת 2007 ברייקוביץ' ניצח בטור של ג'ורג'יה החשוב, ובנוסף זכה בפעם השנייה ברציפות בדירוג הרוכב הצעיר הטוב ביותר במרוץ זה.
היה זה המרוץ הראשון בו זכה בקריירה שלו כמקצוען.
בנוסף, הוא סיים עם כל קבוצת דיסקברי במקום הראשון בדירוג הקבוצתי של המרוץ.
ב-2008, לאחר התפרקות דיסקברי צ'אנל, הוא עבר לקבוצת אסטנה.
במדיה הוא רשם הצלחה נוספת ברמה הגבוהה, כאשר סיים במקום השני במרוץ הקלאסי ג'ירו די לומברדיה אחרי דמיאנו קונגו.
הוא אף סיים בשנה זו במקום השלישי הכללי במרוץ הקטעים, הטור של הולנד.
ב-2009 סיים במקום השני בג'ירו דל טרנטינו אחרי המנצח, איוואן באסו.
בהמשך אותה שנה ניצח באליפות ארצו במרוץ נגד השעון.
ב-2010 עזב עם חלק גדול מרוכבי קבוצת אסטנה, כולל מנהלה הספורטיבי, יוהאן ברויינל והצטרף לקבוצה החדשה שהקימו ברויינל ולאנס ארמסטרונג, קבוצת רדיושק.
ביוני באותה שנה הוא זכה להישגו הגדול ביותר, ניצחון במרוץ הקטעים הצרפתי, דופינה ליברה.
אולם בטור דה פראנס שנערך מספר שבועות מאוחר יותר אכזב ברייקוביץ' כשלא הצליח לספק תמיכה מספקת למובילי הקבוצה, לא כל שכן להתבלט בעצמו.
בתחילת העונה הוא סיים במקום ה-7 במרוץ פריז-ניס ומאוחר יותר, מקום 5 בטור דה רומנדי, אולם בהמשך השנה לא השיג תוצאות בולטות נוספות.
ב-2012 שב ברייקוביץ' לקבוצת אסטנה.
הוא ניצח בשנה זו בטור של סלובניה וסיים במקום ה-9 המכובד בטור דה פראנס.
ב-2013 לא הגיע ברייקוביץ' להשגים אישיים משמעותיים, אולם, היה שותף לניצחונה של קבוצתו בקטע הראשון בוואלטה אספניה שהיה מרוץ קבוצתי נגד השעון.
ברייקוביץ' אף חצה את קו הסיום ראשון מבני קבוצתו והודות לכך לבש את חולצת המוביל במרוץ בקטע אחד.
ב-2014 סיים במקום השלישי בדירוג הכללי בוואלטה א בורגוס.
בשנים 2018 עד 2020 רכב בקבוצה הסלובנית אדריה מוביל, כולל תקופה של 10 חודשים בהם היה מושעה בגין שימוש בחומרים אסורים.
אלוף העולם נגד השעון עד גיל 23: 2004
הרוכב הצעיר הטוב ביותר בוואלטה אספניה: 2006
הרוכב הצעיר הטוב ביותר בטור של ג'ורג'יה: 2006, 2007
הטור של הולנד: מקום שלישי ב-2008
ג'ירו די לומברדיה: מקום שני ב-2008
ג'ירו דל טרנטינו: מקום שני ב-2009
יאנינה ויקמאייר (בהולנדית: Yanina Wickmayer; נולדה ב-20 באוקטובר 1989) היא שחקנית טניס מקצועית מבלגיה.
דורגה בשיאה במקום 12 בעולם וכיום (ספטמבר 2023) מדורגת במקום ה-85 ביחידים וה-67 בזוגות בדירוג ה-WTA.
ויקמאייר זכתה עד היום ב-13 תוארי יחידות (3 WTA ו-10 ITF) וב-8 תוארי זוגות (כולם בסבב ה-ITF).
ויקמאייר שיחקה בנבחרת בלגיה בין השנים 2007 ו-2010. מאזנה בגביע הפדרציה עומד על 12 ניצחונות (11 במשחקי יחידות ואחד במשחק זוגות) ו-6 הפסדים (4 במשחקי יחידות ושניים במשחקי זוגות).
יאניס כריסומאליס , המוכר בשמו הפרטי יאני, הוא פסנתרן ומלחין יווני אוטודידקט.
יאני היה מועמד לפרס גראמי על אלבומיו "Dare to Dream" (שיצא בשנת 1992) ו-"In My Time" (שיצא בשנת 1993).
פריצת הדרך שלו הייתה בשנת 1994 כשיאני הוציא את האלבום "Yanni Live at the Acropolis".
מאז יאני הופיע בכ-20 מדינות ברחבי העולם, מכר מאלבומיו כ-20 מיליון עותקים וזכה ל-35 תקליטי זהב ופלטינום.
יצירותיו האינסטרומנטליות משמשות מאז שנות ה-80 בשידורים טלוויזיוניים בעיקר בתחום הספורט, בהם שידורי המשחקים האולימפיים לאורך השנים.
סגנונו המוזיקלי נתפס כמוזיקת העידן החדש.
יאני נולד ביוון בעיר קלמטה.
בנעוריו עסק בספורט, היה חבר בנבחרת השחייה של יוון ואף שבר את השיא הלאומי לשחייה בסגנון חופשי ל-50 מטרים.
במקביל לימד עצמו לנגן בפסנתר, ובחר לעסוק בכך בהמשך, למרות שלא למד נגינה באופן רשמי ולא ידע לקרוא תווים.
בגיל 18 נסע ללמוד בארצות הברית באוניברסיטת מינסוטה, וסיים תואר ראשון בפסיכולוגיה.
במהלך לימודיו הצטרף ללהקת רוק מקומית בשם "צ'מליון", שם פגש את המתופף צ'רלי אדמס.
הלהקה יצאה למסע הופעות במרכז ומערב ארצות הברית, וזכתה לפופולריות מסוימת.
לאחר סיום התואר הראשון, עבר יאני לקליפורניה והחל לעבוד בהלחנת פסקולים.
הוא הוחתם בחברת התקליטים "פרייבט מיוזיק", ובשנת 1986 יצא אלבומו המצליח "Keys to Imagination".
בשנת 1987 הקים עם צ'רלי אדמס ועם ג'ון טש הרכב מוזיקלי, שיצא להופעות ברחבי ארצות הברית ואירופה, כדי לקדם אלבום זה ואת האלבומים "Out of Silence" ו-"Chameleon Days".
ב-1988 הלחין את הפסקול לסרט הטלוויזיה "לגנוב את השמיים".
בשנת 1992 יצא האלבום "Dare to Dream", עבורו קיבל יאני מועמדות לפרס גראמי.
מתוכו, השיר "Aria" שולב בפרסומת ידועה לבריטיש איירווייז, ותרמה לפופולריות של יאני.
גם אלבומו הבא, "In My Time" משנת 1993, היה מועמד לפרס גראמי.
בתקופה זו הושמעו קטעים אינסטרומנטליים שלו באירועי ספורט חשובים רבים, בהם הסופרבול, אליפות ארצות הברית הפתוחה, טור דה פראנס, המשחקים האולימפיים, וכן חדשות רשת הטלוויזיה ABC.
ב-23 בספטמבר 1993 צולמה הופעה גרנדיוזית של יאני עם התזמורת הסימפונית הממלכתית של אנגליה באקרופוליס שבאתונה, שהופצה בווידאו ובאלבום ההופעה הראשון שלו, "Yanni Live at the Acropolis", שיצא ב-1994. ההופעה שודרה בטלוויזיה הציבורית בארצות הברית וב-65 מדינות ברחבי העולם, ובכך הפכה לאחד השידורים הנצפים ביותר בערוץ זה.
יאני המשיך להופיע בטלוויזיה הציבורית בקונצרטים וספיישלים שונים לאורך השנים.
בשנת 1997 הפך לאחד האמנים המערביים המעטים שאושר להם להופיע בטאג' מהאל בהודו.
בהמשך אותה שנה הופיע באתר מורשת עולמית נוסף, "העיר האסורה", בסין.
קטעים מההופעות הופיעו באלבומו "Tribute" שיצא בשנה זו.
בשנת 2000 יצא אלבום האולפן "If I Could Tell You".
בשנת 2003 יצא אלבומו "Ethnicity" ובעקבותיו יצא למסע הופעות עולמי, שנחשב לרביעי בגודלו בעולם בשנה זו על פי מצעד בילבורד.
בשנת 2004 קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מהאוניברסיטה בה למד, מינסוטה.
ב-2006 יצא אלבום ההופעה הבא של יאני, "Yanni Live!
בשנת 2009 יצא אלבום האולפן ה-14 שלו, שהופיע גם בגרסת DVD, בשם "Yanni Voices", שבו לראשונה החל לשלב ווקאליסטים.
באלבום זה נוצרו יצירות חדשות לצד יצירות קודמות שהוספו להן מילים.
בשנת 2010 הוציא שני אלבומים: "Yanni Mexicanisimo", שנוצר בעקבות מסע הופעות בדרום אמריקה, ומשלב את סגנונו האינסטרומנטלי של יאני עם סגנון מוזיקה מקסיקני, וכן את האלבום "Truth of Touch", שממשיכים את השילוב עם ווקאליסטים.
ביוני 2013, כחלק מפרויקט "World without borders" שלו, הגיע יאני להופעה בישראל שנערכה בהיכל נוקיה.
ביוני 2014, חזר יאני לישראל להופעה נוספת בהיכל נוקיה כחלק מאותו סיבוב הופעות.
יאני ניקנור סייבינן (בפינית: Jani Nikanor Sievinen; נולד ב-31 במרץ 1974).
הוא אלוף עולם, אלוף אירופה, שיאן עולם (החזיק בשיא העולם במשחה ל-200 מטר מעורב אישי במשך 9 שנים) וסגן אלוף אולימפי.
בתחרות שחייה (בריכה של 25 מטר) שנערכה בקואופיו, פינלנד ב-17 בינואר 1992 קבע סייבינן במשחה ל-200 מטר מעורב אישי שיא עולם חדש של 1:57.19 דקות.
באולימפיאדת ברצלונה (1992) סיים סייבינן במקום רביעי במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:01.28 דקות, כשבשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 2:01.18 דקות.
נוסף לכך, הוא סיים במקום 13 במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 54.93 שניות, כשבשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 54.57 שניות.
הוא סיים במקום 12 במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי, במקום 14 במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי ובמקום 20 במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב.
במשך שלושה שבועות, 22 בינואר - 10 בפברואר בשנת 1993, ב-3 תחרויות שונות (בריכה של 25 מטר) שנערכו בפינלנד, בפריז ובמאלמו שיפר סייבינן במשחה ל-200 מטר מעורב אישי את שיאו העולמי 3 פעמים והעמיד אותו לבסוף על תוצאה של 1:55.59 דקות.
נוסף לכך, התחרות שנערכה במאלמו הוא קבע במשחה ל-400 מטר מעורב אישי שיא עולם חדש של 4:07.10 דקות.
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בשפילד, אנגליה אותה שנה זכה סייבינן בשתי מדליות, זהב וכסף.
מדליית זהב במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 1:59.50 דקות, 14 מאיות השנייה איטי משיא העולם ומדליית כסף בתוצאה של 4:15.51 דקות.
בתחרות שחייה (בריכה של 25 מטר) שנערכה בקואופיו ב-21 באפריל 1994 שיפר סייבינן במשחה ל-200 מטר מעורב אישי את שיאו העולמי (1:54.65 דקות), שיא זה הושווה לאחר 6 שנים על ידי אטילה צ'נה מהונגריה (1:54.65 דקות) ונישבר לאחר 10 שנים על ידי ג'ורג' בוול מטרינידד וטובגו (1:53.93 דקות).
באליפות העולם בשחייה שנערכה ברומא, איטליה בספטמבר אותה שנה זכה סייבינן בשתי מדליות, זהב וכסף.
מדליית זהב במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בשיא עולם חדש של 1:58.16 דקות, לפני גרג בורג'ס מארצות הברית (2:00.86 דקות) ואטילה צנה מהונגריה (2:01.84 דקות), הוא שיפר את השיא בן ה-3 שנים וחצי של תמאש דארני מהונגריה שעמד על 1:59.36 דקות.
שיא זה החזיק מעמד כ-9 שנים ונשבר על ידי מייקל פלפס מארצות הברית (1:57.94 דקות).
מדליית כסף במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:13.29 דקות, אחרי טום דולאן שקבע שיא עולם חדש של 4:12.30 דקות ולפני אריק ניימסניק (4:15.69 דקות) שניהם מארצות הברית.
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בווינה, אוסטריה בשנת 1995 זכה סייבינן ב-3 מדליות זהב, במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:48.98 דקות, במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 1:58.61 דקות ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:14.75 דקות.
בתחרות שחייה (בריכה של 25 מטר) שנערכה בלפינרנטה, פינלנד ב-20 בינואר 1996 שיפר סייבינן במשחה ל-400 מטר מעורב את שיאו העולמי והעמיד אותו על תוצאה של 4:06.03 דקות.
באולימפיאדת אטלנטה (1996) זכה סייבינן במדליית כסף במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:00.13 דקות, אחרי צנה שקבע שיא אולימפי חדש של 1:59.91 דקות ולפני קרטיס מיידן מקנדה (2:01.13 דקות).
לאחר שהחליט לוותר על swim-off נוסף על מנת להשתתף בגמר א' הוא דורג בסיום התחרות במקום 17. נוסף לכך, הוא סיים במקום 12 במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:22.99 דקות.
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בסביליה, ספרד בשנת 1997 זכה סייבינן במדליית ארד במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:02.12 דקות.
נוסף לכך, הוא סיים במקום שביעי במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:24.59 דקות.
באליפות אירופה בשחייה שנערכה באיסטנבול, טורקיה בשנת 1999 זכה סייבינן במדליית ארד במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:02.11 דקות.
באליפות העולם בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה באתונה, יוון במרץ 2000 זכה סייבינן ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף.
מדליות זהב במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 1:56.27 דקות, לפני ג'יימס היקמן מבריטניה (1:56.86 דקות) ומאסימיליאנו רוסולינו מאיטליה (1:58.05 דקות) ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:09.54 דקות, לפני טרנס פרקין מדרום אפריקה (4:10.56 דקות) ומיקי חליקה מישראל (4:10.90 דקות).
מדליית כסף במשחה ל-100 מטר מעורב אישי בתוצאה של 54.08 שניות, אחרי ניל ווקר מארצות הברית שקבע שיא עולם חדש של 52.79 שניות ולפני ג'יימס היקמן (54.38 שניות).
באולימפיאדת סידני (2000) סיים סייבינן במקום שמיני במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:02.49 דקות ובמקום 27 במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:25.16 דקות.
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בברלין, גרמניה בשנת 2002 זכה סייבינן במדליית זהב במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 1:59.30 דקות.
באליפות אירופה בשחייה שנערכה במדריד, ספרד במאי 2004 זכה סייבינן במדליית כסף במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:00.43 דקות.
באולימפיאדת אתונה (2004) סיים סייבינן במקום 20 במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:02.79 דקות ובמקום 11 במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:41.64 דקות, הוא שחה את סגנון הגב בתוצאה של 56.84 שניות.
בסך הכל קבע סייבינן 11 שיאי עולם, 3 במשחה ל-100 מטר מעורב אישי (בריכה של 25 מטר), 6 שיאי עולם במשחה ל-200 מטר מעורב אישי (1 בבריכה אולימפית ו-5 בבריכה של 25 מטר) ו-2 שיאי עולם במשחה ל-400 מטר מעורב אישי (בריכה של 25 מטר).
יאנז דרנובשק (Janez Drnovšek; 17 במאי 1950 - 23 בפברואר 2008) היה פוליטיקאי סלובני ליברלי, ראש ממשלת סלובניה.
יאנז דרנובשק נולד בצליה וגדל בעיירה קיסובץ בסלובניה (שהייתה אז חלק מיוגוסלביה).
הוא כיהן במספר תפקידים בולטים, בשנים 1989–1990 הוא היה נשיא הנשיאות של יוגוסלביה.
לאחר קבלת עצמאותה של סלובניה שימש כראש ממשלתה בשנים 1992–2002. לאחר שסיים את כהונתו כראש הממשלה נבחר לנשיאות סלובניה ושימש בתפקיד בשנים 2002–2007. הוא סיים את כהונתו ב-2007 ובחר שלא לרוץ לכהונה נוספת בשל מחלת הסרטן שבה חלה.
לאחר אבחונו במחלת הסרטן בשנת 1999, אימץ דרנובשק אורח חיים טבעוני.
יאנט אוטסן גריי (בהולנדית: Jeanette Ottesen Gray; נולדה ב-30 בדצמבר 1987) היא שחיינית דנית, היא אלופת עולם במשחה ל-100 מטר חופשי (שנגחאי 2011) ובמשחה ל-50 מטר פרפר (ברצלונה 2013).
היא זכתה ב-18 מדליות ב-4 אליפויות אירופה בשחייה (בריכת 25 מטר), מהן 7 זהב, 6 כסף ו-5 ארד.
אוטסן נולדה בלינגבי-טארבק ליד קופנהגן.
באולימפיאדת אתונה (2004) סיימה אוטסן במקום 18 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 56.17 שניות, במקום 22 במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 25.95 שניות ובמנקום תשיעי במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:08.89 דקות, כשחיינית אחרונה היא שחתה ב"זינוק שליחות" תוצאה של 55.51 שניות.
באליפות העולם בשחייה שנערכה במונטריאול, קנדה בשנת 2005 סיימה אוטסן במקום 20 במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 27.49 שניות, במקום 27 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 57.23 שניות, במקום 29 במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 26.51 שניות, במקום 29 במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:02.23 דקות.
נוסף לכך, היא סיימה במקום 11 במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:51.81 דקות ובמקום 15 במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:11.54 דקות.
נוסף לכך, היא סיימה במקום 15 במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:08.42 דקות.
באליפות אירופה בשחייה שנערכה באיינדהובן, הולנד במרץ 2008, סיימה אוטסן במקום שישי במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 26.89 שניות, במקום עשירי במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 59.67 שניות, במקום 11 במשחה ל-50 מטר חופשי 25.62 שניות ובמקום שביעי במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:47.27 דקות.
באליפות אירופה בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה ברייקה שבקרואטיה בדצמבר 2008 זכתה אוטסן ב-4 מדליות, 1 זהב, 2 כסף ו-1 ארד.
מדליית זהב, במשחה ל-100 מטר פרפר בשיא תחרות ובשיא דני חדש של 56.70 שניות, מדליות כסף, במשחה ל-100 מטר חופשי בשיא דני חדש של 52.08 שניות ובמשחה ל-50 מטר פרפר (25.54 שניות) ומדליית ארד במשחה ל-50 מטר חופשי (24.05 שניות).
באליפות העולם בשחייה שנערכה ברומא, שבאיטליה בשנת 2009 שיפרה אוטסן בכל המשחים את שיאיה האישיים.
היא סיימה במקום שביעי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 53.70 שניות, בשלב חצי הגמר היא קבעה שיא אישי חדש של 53.41 שניות.
באליפות אירופה בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה באיסטנבול שבטורקיה בדצמבר 2009 זכתה אוטסן בשתי מדליות ארד, במשחה ל-100 מטר חופשי (52.18 שניות) ובמשחה ל-100 מטר פרפר (56.02 שניות).
באליפות אירופה שנערכה בבודפשט שבהונגריה ב 2010 זכתה אוטסן במדליית כסף במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 25.69 שניות.
באליפות העולם בשחייה (בריכת 25 מטר), שנערכה בדובאי, קטר בדצמבר 2010 זכתה אוטסן במדליית ארד, במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 25.24 שניות.
נוסף לכך, היא סיימה במקום שישי במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 56.67 שניות וסיימה שמינית בשלב המוקדמות במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 53.31 שניות אך פרשה מהשלבים המתקדמים במשחה זה.
באליפות העולם בשחייה שנערכה בשאנגחאי, סין בשנת 2011 זכתה אוטסן במדליית זהב במשחה ל-100 מטר חופשי בצוותא עם אלכסנדרה גרסימניה מבלארוס בתוצאה של (53.45 שניות) ובמדליית ארד זכתה ראנומי קרומווידג'ויו מהולנד (53.66 שניות).
באליפות אירופה בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה בשצ'צ'ין שבפולין בדצמבר 2011 זכתה אוטסן ב-6 מדליות, 3 זהב ו-3 כסף.
באולימפיאדת לונדון (2012) סיימה אוטסן במקום שישי במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 57.35 שניות, בשלב חצי הגמר היא קבעה את תוצאה של 57.25 שניות ועלתה מהמקום השלישי.
במקום שביעי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 53.75 שניות, בשלב המוקדמות היא קבעה תוצאה של 53.51 שניות ועלתה מהמקום השלישי, במקום שישי במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בשיא דני חדש של 3:37.45 דקות ובמקום שביעי במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בשיא דני חדש נוסף של 3:57.76 דקות.
נוסף לכך, היא סיימה במקום 12 במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 24.99 שניות, בשלב המוקדמות היא קבעה תוצאה של 24.85 שניות.
באליפות אירופה בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה בשארטר שבצרפת בנובמבר 2012 זכתה אוטסן ב-6 מדליות, 3 זהב, 1 3 כסף ו-2 ארד.
באליפות העולם (בריכת 25 מטר), שנערכה באיסטנבול בדצמבר 2012 זכתה אוטסן ב-4 מדליות, 1 זהב ו-3 ארד.
מדליית זהב במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:49.87 דקות, מדליות ארד, במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 25.55 שניות, במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 24.00 שניות ובמשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:33.51 דקות.
באליפות העולם שנערכה בברצלונה ספרד ביולי 2013 זכתה אוטסן במדליית זהב במשחה ל-50 מטר פרפר בשיא אישי חדש של 25.24 שניות, לפני לו יינג מסין שקבעה שיא אסיה חדש של 25.42 שניות וראנומי קרומווידג'ויו (25.53 שניות).
באליפות אירופה שנערכה בברלין גרמניה באוגוסט 2014 זכתה אוטסן ב-4 מדליות, 2 זהב, 1 כסף ו-1 ארד.
מדליית כסף במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 25.34 שניות, אחרי שסטרם (24.98 שניות) ולפני פרנצ'סקה הלסול מבריטניה (25.39 שניות) ומדליית ארד במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 24.53 שניות, אחרי הלסול (24.32 שניות) ושסטרם (24.37 שניות).
נוסף לכך, היא סיימה עם חברותיה במקום ראשון במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי, אך הרביעייה הדנית נפסלה בשל זינוק מוקדם של השחיינית השנייה.
נוסף לכך, היא סיימה במקום תשיעי במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 24.61 שניות ובמקום חמישי במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:57.61 דקות, כשחיינית שלישית היא שחתה את סגנון הפרפר ב"זינוק שליחות" בתוצאה של 56.50 שניות.
באליפות אירופה (בריכת 25 מטר) שנערכה במכון וינגייט, נתניה בדצמבר אותה שנה זכתה אוטסן ב-3 מדליות, 2 מדליות כסף, במשחה ל-50 מטר פרפר (25.04 שניות) ובמשחה ל-100 מטר פרפר (55.68 שניות) ומדליית ארד במשחה ל-50 מטר חופשי (23.94 שניות).
בשנת 2011 זכתה אוטסן בתואר ספורטאית השנה בדנמרק.
יאניס וארופאקיס הוא כלכלן יווני, פרופסור ומרצה שחיבר מספר ספרים ומאמרים שפורסמו בערוצי תקשורת רבים.
וארופאקיס כיהן כשר האוצר של יוון, החל מ-27 בינואר 2015 ועד לחודש יוני באותה השנה, כשהודיע על התפטרותו לאחר משאל העם ביוון.
תחומי עיסוקו הם תורת המשחקים, מקרו כלכלה, כלכלה פוליטית, פוסט-קפיטליזם והתמחות ביחסי הכוחות בכלכלה העולמית בכלל והאירופאית בפרט.
בפברואר 2016 הוא השיק את תנועת דמוקרטיה באירופה 2025 (DiEM25), תנועה פוליטית פאן-אירופית.
במרץ 2018 הוא הקים את MeRA25, "הזרוע האלקטורלית" של DiEM25 ביוון.
בבחירות לפרלמנט היווני בשנת 2019, MeRA25 הייתה המפלגה השישית בגודלה, וזכתה בתשעה מושבים, כאשר ורופאקיס עצמו חזר להיות חבר פרלמנט.
בדצמבר 2018 השיק וארופאקיס את התנועה הפרוגרסיבית הבינלאומית יחד עם הסנטור האמריקאי ברני סנדרס.
וארופאקיס נולד באתונה, לגאורגיוס ואלני ורופאקיס.
אביו היה יווני מצרי (אך מקורה של משפחתו ברת'ימנו שבכרתים), שהיגר מקהיר ליוון בשנות הארבעים, בעיצומה של מלחמת האזרחים ביוון.
יום אחד הוא עוכב על ידי המשטרה וביקש לחתום על הצהרה של הוקעת הקומוניזם.
בתגובה הוא אמר: "תראה, אני לא בודהיסט, אבל לעולם לא אחתום על גינוי לבודהיזם".
לכן שהה כמה שנים בכלא באי מקרוניסוס, ששימש ל-"חינוך מחדש" של אנשים שלחמו בצד הקומוניסטי במלחמת האזרחים.
לאחר ששוחרר בשנת 1950, הוא סיים את לימודיו באוניברסיטה ומצא עבודה כעוזרו האישי של הבעלים של הליבורגיקי, יצרנית הפלדה הגדולה ביוון.
נכון ל-2020, בגיל 90, הוא משמש כיו"ר מועצת המנהלים של הליבורגיקי.
אמו של ורופקיס הייתה סטודנטית בבית הספר לכימיה של אוניברסיטת אתונה בזמן שפגשה את גאורגיוס.
באמצע שנות השבעים אלני וארופאקיס הפכה לפעילה של איגוד הנשים של יוון, שקידם שוויון מגדרי והוקם על ידי חברי התנועה הסוציאליסטית הפאן-הלנית.
אלני נבחרה לסגנית ראש עיריית פלאיו פלירו שנים ספורות לפני מותה בשנת 2008.
ורופאקיס היה בן שש בזמן ההפיכה הצבאית באפריל 1967 והקמת המשטר הצבאי ביוון.
מאוחר יותר אמר ואופאקיס כי החונטה הצבאית "הראתה לו את המשמעות של להיות לא חופשיים, ובמקביל, להיות משוכנע שאפשרויות ההתקדמות והשיפור הן אינסופיות".
החונטה קרסה כאשר ורופאקיס היה בבית הספר התיכון.
כאשר ורופקיס סיים את לימודיו התיכוניים ב-1976, חשו הוריו כי מסוכן מדי עבורו להמשיך את לימודיו ביוון, לכן הוא עבר לבריטניה בשנת 1978 ולמד באוניברסיטת אסקס.
"הדחף הראשוני שלו היה ללמוד פיזיקה" אך הוא החליט ש-"שפת השיח הפוליטי היא כלכלה", לכן הוא נרשם לתואר בכלכלה.
לאחר מספר שבועות של הרצאות, עבר ללמוד תואר במתמטיקה.
בזמן שהיה באוניברסיטת אסקס הוא הצטרף למגוון ארגונים פוליטיים.
בשנת 1981 השלים תואר שני באוניברסיטת בירמינגהם ואת תואר הדוקטור שלו בכלכלה קיבל ב-1987 מאוניברסיטת אסקס באנגליה.
עבודת הדוקטורט שלו עסקה בניתוח שביתות עובדים בארצות הברית ובריטניה באמצעות מודלים מתורת המשחקים.
ב-1989 היה חוקר-עמית באוניברסיטת קיימברידג'.
בין השנים 1989 ל-2000 שימש כמרצה בכיר בחוג לכלכלה של אוניברסיטת סידני.
בשנת 2000 שב למולדתו, התמנה למרצה לתאוריה כלכלית באוניברסיטת אתונה וייסד תוכנית ללימודי דוקטורט בכלכלה.
מינואר 2013 ועד ינואר 2015 לימד באוניברסיטת טקסס באוסטין.
פעילות ציבורית וחוץ-אקדמית לפני תפקידו כשר אוצר
בין ינואר 2004 לדצמבר 2006 שימש כיועץ לראש ממשלת יוון יורגוס פפנדראו.
במרץ 2012 גייס גייב ניוול, מייסד חברת Valve, את וארופאקיס על מנת שישמש יועץ כלכלי לפתרון בעיות מאזן התשלומים בתוך העולמות הווירטואליים שמפעילה החברה על גבי פלטפורמת סטים.
וארופאקיס, שעבד בחברה כשנה, חקר במקביל גם את שיטת הניהול הייחודית שלה, החסרה מבנה ארגוני היררכי וביקש לראות האם וכיצד ניתן לאמצה לארגונים אחרים.
מאמריו וניתוחיו של וארופאקיס, בעיקר סביב כלכלת האיחוד האירופי, כלכלת יוון ומשבר החוב של יוון, התפרסמו במגוון אמצעי תקשורת, בהם CNN, BBC, בלומברג ועוד.
ב-2008, בעקבות משבר החוב, פתח את הבלוג הכלכלי שלו, yanisvaroufakis.eu שהוקדש להצעת פתרונות רציונליים למשבר החוב האירופי והיווני.
הבלוג הפופולרי היה גם בסיסם של חשבונות טוויטר ופייסבוק פעילים.
את עיקר תפיסתו, שביטאה התנגדות עזה לפתרונות שהציע האיחוד האירופי ליוון, סיכם בריאיון לבלומברג בראשית ינואר 2015:
במקביל לפעילות הנדרשת מול האיחוד האירופאי הדגיש וארופאקיס שהתרופה לחולייה של הכלכלה היוונית הוא פירוק האוליגרכיה, המורכבת מהטייקונים ששולטים במגזר העסקי ואמצעי התקשורת ודרכם בממשלה.
לקראת הבחירות הכלליות ביוון, שנערכו בינואר 2015, הצטרף וארופאקיס למפלגת סיריזה בראשותו של אלכסיס ציפראס.
בראשית ינואר 2015 הודיע וארופאקיס לקוראי הבלוג שלו על כניסתו לפוליטיקה פעילה משום ש"מגיעה העת שבה כדי לשמור על רלוונטיות, על חשיבה ביקורתית להפוך לפעולה פוליטית ישירה.
מעולם לא התכוונתי להיכנס למשחק הבחירות.
מאז שהחל המשבר, טיפחתי את תקוותי לשמור על דיאלוג פתוח עם פוליטיקאים הגיוניים ממפלגות שונות.
אך תוכניות החילוץ מנעו אפשרות של שיח פתוח שכזה".
בבחירות, שנערכו ב-24 בינואר, זכתה "סיריזה" בניצחון סוחף.
וארופאקיס היה לחבר פרלמנט ב-25 בינואר וימיים לאחר מכן הוכרז כשר האוצר של יוון.
הוא הודיע שהוא מתנגד בלתי מתפשר לתוכנית הצנע שנכפתה על יוון ויילחם להשיג הסדר חוב חדש למדינה.
בנוסף הציע תוכנית חלופית לתוכנית ההרחבה הכמותית של הבנק המרכזי האירופי.
במקום לקנות איגרות חוב של ממשלות, שהכסף של הבנק ישמש למימון פרויקטי השקעה שימריצו את כלכלת היבשת.
הממשלה החדשה ביקשה לנהל משא ומתן על הארכת הסכם ההלוואות שלה, אשר אמורה להסתיים ב-28 בפברואר 2015. ב-4 בפברואר 2015, הסיר הבנק המרכזי האירופי את הערבות על מכשירי חוב סחירים שהונפקו או הובטחו במלואם על ידי יוון, שעד אז אפשרו לבנקים היוונים ליהנות מנזילות זולה.
כתוצאה מהחלטה זו נאלצו הבנקים היוונים, שכבר היו במצב קשה, להיות תלויים בסיוע חירום לנזילות, אשר היה יקר משמעותית ממימון רגיל של הבנק המרכזי האירופי.
הוא אמר ש"כולם ידעו שזה אולטימטום: או שעל יוון להגיע להסכם תוך מספר ימים או שהיא תצטרך להתמודד עם בעיות בנקאיות חמורות מאוד.
וארופאקיס הוביל משא ומתן זה קבוצת הנושים ועם קרן המטבע הבינלאומית.
ב-20 בפברואר, הושג הסכם להארכת "מנגנון ההלוואה היווני" לארבעה חודשים, עד ליום 30 ביוני 2015, תקופה של ארבעה חודשים שבמהלכה היה אמור להיות משא ומתן על הסכם חדש.
לאחר שבועות רבים של משא ומתן שבמהלכו ממשלת יוון, לעיתים קרובות כנגד עצתו של וארופאקיס, הסכימה לוויתורים רבים לטרויקת המלווים של יוון, שום הסכם לא נראה באופק.
אחת הסיבות הייתה שלחברי הטרויקה לא היה תפקיד אחיד.
לדוגמה, קרן המטבע הסכימה עם דרישתה של ממשלת יוון להנפיק חוב ציבורי חדש, כך שניתן יהיה להחזיר אותו לארוך זמן ארוך יותר, בעוד שהנושים ימחקו חלק מהחוב, ואילו שרי האוצר החזקים באירופה (למשל בגרמניה) סירבו לכך משום שלא רצו למחיקה.
סיבה נוספת לכאורה הייתה שכאשר התקרבו הבחירות בספרד, באירלנד ובפורטוגל, פוליטיקאים שונים באיחוד האירופי לא רצו לראות את הממשלה הרדיקלית החדשה של יוון מצליחה.
ב-25 ביוני 2015 הועמד לוארופאקיס אולטימטום טרויקת המלווים של יוון.
שכלל הצעה פיסקלית, תוכנית לרפורמה כלכלית ונוסחת מימון שוארופאקיס, ממשלתו וכמה שרי אוצר אחרים אירופים אחרים, חשבו שהיא לא מעשית.
למחרת קרא ראש ממשלת יוון, אלכסיס ציפראס, לקיים משאל עם על ההצעה ב-5 ביולי.
וארופאקיס ניהל קמפיין ציבור להצבעה נגד הצעת הסדר החוב, נגד קמפיין תמיכה בעד ההסכם שרוב התקשורת ביוון ניהלה.
כדי להבהיר את עמדתו, הצהיר בטלוויזיה כי יתפטר מתפקיד שר האוצר אם היוונים יצביעו 'בעד'.
תוצאות ההצבעה היו 61.5 אחוזים מהדהדים נגד ההסכם.
וארופאקיס הצהיר בשידור טלוויזיה, זמן קצר לאחר הכרזת התוצאה, כי הממשלה נחושה לכבד את המנדט החדש הזה להסכם אחר עם נושיו.
עם זאת, כמה שעות לאחר מכן התפטר.
למחרת הסביר כי החליט להתפטר במהלך פגישה עם ראש הממשלה בליל משאל העם, במהלכו גילה כי ראש הממשלה, במקום להיות לפעול לפי משאל העם ולנהל משא ומתן חדש עם הנושים, הוא הצהיר בפני וארופאקיס כי החליט להסכים לתנאי הטרויקה.
משלא היה מוכן לחתום על מסמך "כניעה" שכזה, בחר להתפטר.
לאחר התפטרותו קיים וארופקיס ראיון נרחב עם כתב העיתון ניו יורקר ובו חשף את פעילותו מאחורי הקלעים בתקופת כהונתו.
בין היתר חשף את קיומה של קבוצת חשיבה בה היה שותף גם הכלכלן האמריקאי ג'יימס גלבריית, אשר תכננה נתיב נסיגה למטבע עצמאי, אם תדחק יוון אל מחוץ לגוש היורו.
נתיב זה היה מבוסס על מערכת אמצעי תשלום אלקטרוניים.
לאחר התפטרותו ממשרת שר האוצר השיק וארופאקיס תנועה פוליטית חדשה בשם "תנועת דמוקרטיה באירופה 2025" (DiEM25) במטרה לשנות את האיחוד האירופי ולהפוך אותו לשקוף, שוויוני ודמוקרטי יותר.
וארופאקיס גייס לתנועה אקטיביסטים מרחבי היבשת, כאשר את הוועד המנהל והמייעץ שלה שיבץ באנשי רוח בהם המפיק בריאן אינו, הפילוסוף סלבוי ז'יז'ק, במאי הקולנוע קן לואץ', מעצבת האופנה ויויאן ווסטווד, הסופרת אליף שאפאק ומייסד ויקיליקס ג'וליאן אסאנג'.
DiEM25 מבקשת להיות המפלגה הפוליטית הפאן אירופית הראשונה, ובמאי 2017 החלה לדון בהקמת מפלגה שתתמודד בבחירות לפרלמנט האירופי בשנת 2019. תחילה נקרא המפלגה שהוקמה "האביב האירופי", ובבחירות עצמם התמודדה בשם DiEM25 וחלה להקים סניפים מקומיים ברחבי אירופה.
וארופאקיס החליט להתמודד באזור בחירה בגרמניה כדי להדגיש את האופי הפאן אירופי של המפלגה.
לצורך כך נרשם כתושב ברלין ועבר להתגורר בעיר למשך חצי שנה (על פי החוק הגרמני כל תושב גרמניה שהוא שאזרח מדינה החברה באיחוד האירופי יכול להגיש את מועמדתו).
עם זאת בבחירות שנערכו במאי 2019 הוא הצליח להיבחר לפרלמנט האירופי.
וארופאקיס התמודד בבחירות לפרלמנט היווני בדצמבר 2019, מטעם הסניף היווני של המפלגה שזכה בשישה מושבים.
המינוטאור הגלובלי, תרגמה יסמין הלוי, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2021
שיחות עם בתי על כלכלה, תרגם אמיר צוקרמן, הוצאת שוקן, 2016
יאניס וארופאקיס, ניו-דיל למאה ה-21, פיגומים
יאניס וארופאקיס, אנחנו זקוקים לאינטרנציונל פרוגרסיבי שיתכנן את היום שאחרי הקפיטליזם, פיגומים
יָאנִיס סִינָא אוּגוֹ אדטוקומבו הוא כדורסלן יווני ממוצא ניגרי המשחק בעמדת הפאוור פורוורד והסנטר בקבוצת מילווקי באקס מליגת ה-NBA ובנבחרת יוון.
בארצות הברית דבק באדטוקומבו הכינוי "הפריק היווני" בגלל יכולותיו האתלטיות, הקושי לשמור עליו במהלך משחק, ויכולת השליטה שלו בכדור.
לאורך הקריירה נבחר אדטוקומבו 9 פעמים להשתתף במשחק האולסטאר, נבחר 8 פעמים לאחת מחמישיות העונה, ו-4 פעמים לחמישיית ההגנה.
הוא היה פעמיים לשחקן המצטיין של העונה (MVP), ופעם אחת שחקן ההגנה המצטיין.
בעונת הוביל את מילווקי לזכייה באליפות ה-NBA, תוך שהוא נבחר למצטיין סדרת הגמר והיה לשחקן השלישי בתולדות הליגה שזוכה בתואר שחקן ההגנה של העונה, השחקן המצטיין של העונה ומצטיין סדרת הגמר בקריירה.
יאניס הוא שיאן הנקודות בכל הזמנים של המילווקי באקס.
שם משפחתו של הכדורסלן, שמקורו בשפת יורובה, גורם לבלבול וקשיים אצל עיתונאים, שדרנים, כרוזים באצטדיונים וחובבי כדורסל, בשל הבדלים בתעתיק השם ליוונית ולאנגלית.
אולם, בסרטון שהועלה לערוץ היוטיוב של מילווקי באקס בדצמבר 2013, הוא הסביר בעצמו שאת השם יש להגות "אָ-דֶ-טוֹ-קוּמְ-בּוֹ" (פונטית: Ah-Deh-Toh-Koum-Boh).
יאניס הוא אחיהם של הכדורסלנים ת'נאסיס, קוסטאס ואלכס אדטוקומבו.
אדטוקומבו נולד באתונה להורים שהיגרו ליוון מניגריה, בן שלישי בין חמישה בנים.
על מנת לעזור בפרנסת המשפחה עבדו יאניס ואחיו הבוגר ממנו, ת'נאסיס, כרוכלי רחוב ומכרו סחורות מזויפות זולות או גנובות: שעונים, משקפי שמש, תיקים ובגדים.
כנער, החל אדטוקומבו לשחק כדורסל בשעות אחר הצהריים, יחד עם ת'נאסיס, במגרש קטן בשכונת סֶפּוֹלְיָה באתונה שבה התגוררו.
בשנת 2007 גילה אותם המאמן סְפִּירוֹס וֶלִינְיָאטִיס ושנתיים מאוחר יותר הוא צירף את שני האחים לקבוצת הנוער של מועדון הכדורסל פילאת'ליטיקוס מהפרוור האתונאי זוֹגְרָפוּ (שם רשמי ביוונית: Φιλαθλητικός Ο.Α.Ζωγράφου; באנגלית: Filathlitikos B.C), כאשר יאניס שיחק בעמדת הרכז.
וליניאטיס שכנע את המועדון לתמוך כלכלית במשפחה כדי שהבנים לא יצטרכו לעבוד, וסייע במציאת עבודה לאימם.
עד גיל 18, יאניס, כמו אחיו, היה חסר מעמד חוקי.
האחים לא היו זכאים לאזרחות יוונית מלידה משום שנולדו למהגרים, וגם לא לאזרחות ניגרית כי לא נולדו בניגריה.
על מנת שיוכלו לשחק בליגות הנמוכות, הוסדרו עבורם תעודות שחקנים מטעם התאחדות הכדורסל היוונית על ידי יושב ראש ההתאחדות, יורגוס וסילאקופולוס.
אך על מנת לשחק בליגת העל ובנבחרות הלאומיות, או כדי לנסוע למדינות אחרות, על שחקן להיות אזרח יווני או במעמד של שחקן בוסמן.
באותה עת, ממשלת יוון הקפיאה את כל ההליכים להסדרת מסמכים למהגרים, אך בלחץ ההתאחדות היוונית, ולאחר התערבות שר הספורט, יאניס יואנידיס, שהיה בעברו מאמן קבוצת אריס סלוניקי ונבחרת יוון, זורזו ההליכים ומשפחת אדטוקומבו קיבלה אזרחות יוונית, מהלך שהיה למורת רוחו של ניקוס מִיכָלוֹלְיָאקוֹס, מנהיג מפלגת "השחר הזהוב" הימנית-קיצונית.
יאניס אדטוקומבו קיבל אזרחות ב-9 במאי 2013, בגיל 18 וחמישה חודשים.
בעונת הכדורסל החל אדטוקומבו לשחק בהרכב קבוצת הבוגרים של "פילאת'ליטיקוס" בליגה היוונית המקצוענית למחצה, יחד עם ת'נאסיס.
בעונת שיחק אדטוקומבו בקבוצה הראשונה של המועדון בליגה היוונית השנייה.
בעונה זו כשלה הקבוצה בניסיונה להעפיל לליגת העל.
הוא השיג של 9.5 נקודות, 5.0 ריבאונדים, 1.4 אסיסטים למשחק ב-26 משחקים בהם שותף, ונבחר להשתתף במשחק האולסטאר של הליגה היוונית, בו קלע 8 נקודות.
בדצמבר 2012, כשהיה בן 18, חתם אדטוקומבו בסרגוסה באסקט הספרדית על חוזה לארבע שנים בו סוכם כי יסיים את העונה בפילאת'ליטיקוס, ויצטרף לקבוצה הספרדית החל מהעונה העוקבת, אלא אם כן יקבל הצעה מקבוצה המשחקת ביורוליג או מקבוצה בליגת ה-NBA.
לאחר שתי עונות בליגה היוונית השנייה החליט אדטוקומבו להתמודד בדראפט ה-NBA 2013, ונבחר בבחירה ה-15 על ידי מילווקי באקס.
בעונת הבכורה שלו בליגה, צמח אדטוקומבו ב-5 סנטימטרים לגובה של 2.11 מטר.
הוא שיחק בעמדת הסמול פורוורד, רשם לאורך העונה ממוצעים של 6.8 נקודות, ו-4.4 ריבאונדים ונבחר לחמישיית הרוקיז השנייה.
בעונתו השנייה במילווקי הפך לשחקן חמישייה קבוע, וסייע לקבוצתו להעפיל לפלייאוף ה-NBA עם ממוצעים של 12.7 נקודות ו-6.7 ריבאונדים למשחק.
בסיבוב הראשון של הפלייאוף הודחו הבאקס על ידי שיקגו בולס, בתוצאה 2–4.
במהלך עונת הציג אדטוקומבו שיפור ניכר במשחקו, כאשר מאמן הקבוצה ג'ייסון קיד החל להציב אותו כמוביל הכדור העיקרי של הבאקס; ב-54 המשחקים הראשונים של העונה רשם ממוצעים של 16.0 נקודות, 7.3 ריבאונדים ו-2.8 אסיסטים למשחק, וב-26 המשחקים האחרונים של העונה ממוצעיו עלו ל-18.8 נקודות, 8.4 ריבאונדים ו-7.5 אסיסטים למשחק.
על אף הצטיינותו, רשמו הבאקס מאזן שלילי 33–49, ולא העפילו לפלייאוף.
בספטמבר 2016 חתם על הארכת חוזה במילווקי ל-4 עונות נוספות (החל מעונת ), עבור כ-100 מיליון דולר.
עונת הייתה עונת הפריצה של אדטוקומבו ב-NBA: לאורך העונה קבע שיאי קריירה של 22.9 נקודות, 8.8 ריבאונדים ו-5.4 אסיסטים למשחק, ובמהלכה נבחר לראשונה להשתתף במשחק האולסטאר של ה-NBA.
בתום העונה הוביל את מילווקי בכל חמש הקטגוריות הסטטיסטיות העיקריות (נקודות, ריבאונדים, אסיסטים, חטיפות וחסימות) והיה בכך לשחקן החמישי בתולדות הליגה המגיע להישג זה.
כמו כן הפך לשחקן הראשון בתולדות הליגה שמסיים בין 20 השחקנים המובילים בכל חמש הקטגוריות המרכזיות.
בפלייאוף 2017, אליו העפילו הבאקס מהמקום השישי במזרח, הודחה הקבוצה על ידי טורונטו ראפטורס כבר בסיבוב הראשון (2–4).
בסיום העונה נבחר להיכלל בחמישייה השנייה של העונה, וכן זכה בפרס השחקן המשתפר של העונה.
אדטוקומבו פתח את עונת עם ממוצע של 34.7 נקודות בששת משחקיו הראשונים, כולל שיא קריירה של 44 נקודות בניצחון מול פורטלנד טרייל בלייזרס ב-21 באוקטובר 2017. לאורך העונה קיבע את מעמדו ככוכב הבלתי-מעורער של הבאקס, כשהעמיד ממוצעים של 26.9 נקודות ו-10.0 ריבאונדים למשחק ונבחר לפתוח במשחק האולסטאר.
בפלייאוף 2018, אליו העפילה מהמקום השביעי במזרח, שוב אכזבה מילווקי כאשר הפסידה מול בוסטון סלטיקס בסיבוב הראשון (3–4).
לקראת עונת מונה מייק בודנהולצר למאמן הקבוצה, ובהדרכתו הציגה מילווקי שיפור של 16 ניצחונות לעומת העונה הקודמת, וסיימה עם המאזן הטוב ביותר בליגה; 60–22. אדטוקומבו עצמו סיים את העונה במקום השלישי בליגה בממוצע נקודות למשחק (27.7), במקום השישי בממוצע ריבאונדים (12.5), ובמקום הרביעי באחוזי קליעה לשתיים (64.1%).
במשחק מול פילדלפיה 76', ב-17 במרץ 2019, קבע שיא קריירה חדש של 52 נקודות.
בפלייאוף 2019 סייע לבאקס להעפיל לסיבוב השני, לראשונה מזה 18 שנים, ובהמשך אף העפילה הקבוצה לגמר האזור המזרחי, לאחר שגברה על דטרויט פיסטונס (4–0) ובוסטון סלטיקס (4–1) בשני הסיבובים הראשונים.
בסדרת גמר המזרח התמודדה מילווקי מול טורונטו ראפטורס, אשר ניצחה את הבאקס בתוצאה 4–2 בדרך לזכייה באליפות הליגה.
בסיום העונה זכה אדטוקומבו בפרס ה-MVP של העונה הסדירה ב-NBA.
את עונת , אשר קוצרה בשל מגפת הקורונה, סיימה מילווקי פעם נוספת עם המאזן הטוב ביותר בליגה; 56–17. במהלך אותה עונה השיג אדטוקומבו את מדד היעילות (PER) העונתי הגבוה ביותר (31.87) בתולדות ה-NBA, והעמיד ממוצעים של 29.5 נקודות, 13.6 ריבאונדים ו-5.6 אסיסטים למשחק.
ב-15 בדצמבר 2020 נמסר שאדטוקומבו יאריך את חוזהו ב"מילווקי באקס" בחמש שנים נוספות תמורת 228 מיליון דולר, סכום שיא לכדורסלן בתולדות ה-NBA.
ב-8 במרץ 2021 אדטוקומבו זכה ב-MVP של משחק האולסטאר אחרי שרשם 16/16 מהשדה ו-35 נקודות.
בנוסף, העמיד אדטוקומבו בשני המשחקים 12 ו-13 ריב' בהתאמה ובכך הצטרף לאוניל כשחקנים היחידים בהיסטוריית הליגה שרשמו לפחות 40 נק' ו-10 ריב' בשני משחקים רצופים בסדרת הגמר.
במשחק מספר 6, המשחק בו הבאקס זכו להניף את הגביע, קלע 50 נק' לצד 14 ריב' ו-5 חסימות.
בכך הצטרף לרשימה של שבעה שחקנים בלבד שקלעו 50 נקודות ומעלה במשחק גמר, והפך לשחקן הראשון בהיסטוריה שקולע במשחק גמר 50 נקודות, מוריד 10 ריבאונדים וחוסם 5 פעמים.
אדטוקומבו הוביל את קבוצתו לאליפות השנייה שלה, 50 שנה לאחר האליפות הראשונה, וזכה בתואר השחקן המצטיין של הגמר (MVP).
הוריו של יאניס, ורוניקה וצ'ארלס אדטוקומבו, היגרו מלאגוס לאתונה בשנת 1991 כפליטים ללא מעמד חוקי, אחרי שגנבו את הגבול דרך טורקיה והשתכנו בשכונת המצוקה סֶפּוֹלְיָה.
בניגריה, צ'ארלס היה כדורגלן מקצוען, ואילו ורוניקה הייתה קופצת לגובה.
הם השאירו אצל בני משפחתם בניגריה את בנם הבכור, פרנסיס, שנולד בשנת 1988 ולימים היה כדורגלן בארצו.
ביוון, בני הזוג התפרנסו בדוחק מקטיף תפוזים ורוכלות רחוב, ובנוסף, צ'ארלס עסק בתיקונים עבור חברה למכשירי חשמל, וורוניקה עבדה כשמרטפית לעת-מצוא.
לזוג נולדו ביוון ארבעה בנים, כולם כדורסלנים.
כמחווה למדינה המארחת, ורוניקה נתנה לבניה שמות יווניים: את'נאסיוס ("ת'נאסיס";18 ביולי 1992), יאניס (6 בדצמבר 1994), קוסטאס (20 בנובמבר 1997) ואלכסיס ("אלכס"; 26 באוגוסט 2001), ולכולם יש שמות ניגריים.
שמו הניגרי של יאניס הוא: אוּגוֹ (Ougko).
אחרי שיאניס נבחר בדראפט, עברה המשפחה להתגורר במילווקי, שם מת האב צ'ארלס מהתקף לב בספטמבר 2017, בגיל 53.
בספטמבר 2020 הופיע יאניס ברשימת "100 האנשים המשפיעים ביותר בעולם" של מגזין טיים.
יאניס אנסטיס הוא כדורגלן יווני המשחק בעמדת השוער בבוטושאן מליגת העל הרומנית.
אנסטיס נולד בכלקיס והחל לשחק במחלקת הנוער של פאניוניוס.
הופעתו הראשונה בסגל הקבוצה הבוגרת הייתה ב-21 באפריל 2013 במשחק נגד אולימפיאקוס באצטדיון קאראיסקאקיס, בו נוצחה קבוצתו 1–2.
אתונה לחוזה של ארבע שנים.
הוא שיחק כשוער הראשון של המועדון בעונת 2014/2015 שהסתיימה בזכייה בליגה היוונית השנייה, ועלה עימם לליגת העל היוונית.
בסוף אותה עונה החתימה א.א.ק.
אתונה את השוער הוונצואלי, אלן בארוחה כשוער ראשון.
ב-21 בדצמבר 2015 ערך אנסטיס את הופעת הבכורה שלו עם א.א.ק אתונה בליגה הראשונה ביוון לאחר שבארוחה נפצע.
בשל הפציעה של ואסיליוס בארקאס, התחיל אנסטיס את עונת 2017/2018 כשוערה הראשון של א.א.ק.
אתונה, ונכלל בקבוצת השבוע של הליגה האירופית בעקבות הופעתו מול מילאן שהסתיימה ללא ספיגה (0–0).
בתחילת דצמבר היו המחלוקות לגבי הארכת חוזהו בלתי ניתנים לגישור.
ובעקבות כך לא שותף אנסטיס במשחקי הקבוצה, ובסוף העונה עזב את המועדון כשחקן חופשי.
ב-5 ביולי 2018 הגיע אנסטיס לישראל וחתם בהפועל באר שבע לשלוש עונות.
במשחק מול דינמו זאגרב במוקדמות ליגת האלופות ביצע אנסטיס מספר טעויות קריטיות, שבגינן ספגה באר שבע שערים והובסה 0–5, וב-31 באוגוסט 2018 שוחרר מהקבוצה מבלי ששיחק בליגת העל.
ב-26 בנובמבר 2018 חתם אנסטיס לשנתיים בגטבורג מליגת העל השוודית.
יאני לינונן (בפינית: Jani Leinonen, נולד ב-22 במרץ 1978) הוא אמן פיני ופעיל פוליטי.
יצירות אמנות שיצר בהן הוא מבקר את תרבות הצריכה באמצעות מותגי חברות זכו לפרסום רב.
לינונן נולד בעיר היווינקה , כ-30 ק"מ מצפון להלסינקי.
בשנת 2002 סיים לימודי תואר ראשון באמנות באקדמיה לאמנויות של הלסינקי.
התפרסם לראשונה בשנת 2007 ביצירה בשם "Undress Me" ("הפשט אותי"), בה צייר בגדים על תמונות נשים שנלקחו מתוך מגזינים פורנוגרפיים.
בינואר 2011 התפרסם כמנהיג קבוצה בשם "צבא שחרור המזון".
חברי הקבוצה גנבו פסל של הליצן רונלד מקדונלד ממסעדת מקדונלד'ס בהלסינקי, ופרסמו קטעי וידאו באינטרנט בהם הם מביעים ביקורת על חברת מקדונלד'ס ומאיימים "לערוף את ראשו" של הליצן אם החברה לא תשנה את אופי פעולותיה.
החברה סירבה "לנהל משא ומתן עם פושעים", ומשטרת פינלנד עצרה את חברי הקבוצה.
הם נשפטו וקיבלו קנס של כ-2,000 אירו.
ביוני 2014 פרסם לינונן יצירה בשם "Hunger King" בבודפשט, בה הוא מביע ביקורת על החוק בהונגריה האוסר על חסרי בית לישון במקומות ציבוריים.
היצירה מציגה מסעדה עם כניסה אחת לעניים ואחרת לעשירים, ומאפשרת לשלוח מכתבי מחאה לממשלת הונגריה.
בדצמבר 2014 גלריה בטוקיו הסירה יצירות של לינונן בהן השתמש במותגים "הלו קיטי" ו"דורימון" ללא רשות.
בשנת 2015 השתתף בתערוכה בבריטניה בשם "ismaland" שאורגנה על ידי בנקסי.
בינואר 2019 פרצו מהומות ליד מוזיאון חיפה לאמנות, שם הוצגה יצירתו "מק ישו" בה נראית דמותו של רונלד מקדונלד כישו על צלב.
מאות מפגינים נוצרים השליכו אבנים על המוזיאון ודרשו להסיר את הפסל.
בהפגנה נפצעו שלושה שוטרים לינונן הצהיר כי הוא תומך בחרם אמנותי על ישראל וביקש בעצמו מהמוזיאון להסיר את היצירה.
יאני קלאוס ויאנדר (בפינית: Jani Klaus Viander; נולד ב-18 באוגוסט 1975) הוא כדורגלן עבר פיני ששיחק בעמדת השוער.
כיום, משמש כמאמן שוערים בקבוצת הנוער של ברנטפורד.
ויאנדר התחיל את הקריירה שלו בקבוצות מקומיות בפינלנד.
לקראת עונת , חתם בפינפה מליגת העל הפינית.
בסיום העונה הצטרף ליארו ועונה לאחר מכן חתם בג'אז פורי.
בקיץ , ויאנדר חתם בקורטרייק מהליגה הבלגית השנייה.
ויאנדר, רשם 30 הופעות במדי קורטרייק ורשם עמה עלייה לליגת העל הבלגית.
עם זאת, בסיום עונת שוחרר מהקבוצה.
לאחר שחררו מקורטרייק, ויאנדר חזר לפינלנד וחתם בה.י.ק.
במהלך עונת , היה שותף לזכייה של הקבוצה בגביע הפיני.
בקיץ , ויאנדר חתם בסטוק סיטי מהפוטבול ליג הראשונה, בה לא רשם דקות משחק.
בקיץ , חתם במיטיולן מליגת העל הדנית, בה רשם רק הופעה אחת.
בינואר , ויאנדר חתם במ.ס.
אשדוד מליגת העל, בה חזר לשמש כשוער ראשון.
לאחר ששוחרר מאשדוד, חתם באריס לימסול מליגת העל הקפריסאית, בה שיחק חצי עונה.
בהמשך הקריירה, שיחק ברובניימן פאלוסאורה, יארו (קדנציה שנייה), אואולו, ואת הקריירה סיים בה.י.ק.
הלסינקי ושיחק במקביל בקבוצת המילואים של המועדון.
ב-3 בפברואר 1999, ויאנדר ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת פינלנד בהפסד 1–2 ל.
לזכותו של ויאנדר, 13 הופעות בנבחרת פינלנד ולמעט אחת מהן, כולן היו במשחקי ידידות.
עם פרישתו מכדורגל בתחילת , מונה ויאנדר למאמן השוערים של ה.י.ק.
בסיום העונה, נבחר למאמן העונה בליגת העל הפינית.
בשנת , ויאנדר מונה למאמן הנבחרת הצעירה של פינלנד.
בינואר , הצטרף לצוות המקוצעי של קבוצת הנוער של נוריץ' סיטי כמאמן שוערים, אך עזב כעבור חודשים ספורים.
משנת , משמש כמאמן שוערים בקבוצת הנוער של ברנטפורד.
יאני גלמן הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה קנדי ממוצא יהודי, ידוע בשל תפקידיו באופרת הסבון "צעירים חסרי מנוח" בתור רייפ טורס, ובסדרת הנוער "שקרניות קטנות" בתור גארט ריינולדס.
גלמן נולד במיאמי פלורידה, לאב ממוצא רוסי-יהודי ולאם אוסטרלית.
הוא נקרא על שם חבר המשפחה, הסופר יאן יורס.
אביו היה כתב חדשות, והמשפחה עברה לעיתים קרובות בילדותו של גלמן, והתגוררה באוסטרליה, ספרד וטקסס לפני שהתיישבה בטורונטו.
גלמן דובר ספרדית, לאחר שלמד את השפה בתקופת שהותו בספרד.
יש לו תואר ראשון במדעי המדינה.
הופעת הבכורה של גלמן הייתה בפרק של סדרת הטלוויזיה "אנימורפס" בשנת 1998. לאחר שהופיע בכמה הפקות טלוויזיה נוספות, הוא לוהק לתפקידי משנה בסרט האימה "אגדה עירונית 2" בשנת 2000 ובסרט "ג'ייסון X" בשנת 2001. בשני הסרטים הוא הופיע בדמויות של קורבנות של רוצחים סדרתיים.
הוא הופיע בשנת 2002 בסרט הטלוויזיה "סיפורו של מתיו שפרד" ששודר ברשת NBC.
גלמן התפרסם בקרב קהל העשרה לאחר שגילם את פאולו ואליסארי, זמר פופ איטלקי והאנטגוניסט הראשי של הסרט "ליזי מקגוויר ממריאה לרומא" משנת 2003.
בין השנים 2008 ל-2011 שיחק את רייפ טורס באופרת סבון הפופולרית "צעירים חסרי מנוח".
גלמן דגמן בין היתר לשעוני אומגה.
הוא הופיע בתפקיד פיט בכמה פרקים של סדרת הטלוויזיה "גריק".
הוא שיחק בסדרת הטלוויזיה "שקרניות קטנות" וגילם את דייגו בסדרת הטלווייה "90210".
בשנת 2017 הופיע גלמן בסרט מותחן ההישרדות התת-ימי "47 מטר" אשר הוקרן לראשונה בבתי הקולנוע ב-16 ביוני 2017.
+שנהסרטתפקידהערות2000אגדה עירונית 2רוב2001ג'ייסון אקססטוני2003ליזי מקגוויר ממריאה לרומאפאולו ואליסארי201747 מטרלואיסTBADeparting Seniorsמר אנדרה
יאנינה בוגוצקה (גודלבסקה) (בפולנית: Janina Godlewska-Bogucka; 8 במרץ 1904 – 19 ביולי 1992) הייתה זמרת ושחקנית פולנייה.
היא ובעלה אנדז'יי בוגוצקי הוכרו על ידי יד ושם כחסידי אומות העולם על הצלת הפסנתרן ולדיסלב שפילמן בזמן השואה.
לפני מלחמת העולם השנייה הופיעה יאנינה כשחקנית בתיאטראות שונים בוורשה.
ב-27 ביוני 1933 נישאה לאנדז'יי בוגוצקי.
מיד לאחר הקמת גטו ורשה, נאלץ הפסנתרן והמלחין היהודי הידוע ולדיסלב שפילמן לעבור אליו.
בינואר 1943, בתחילת ההתנגדות היהודית בגטו ורשה, שפילמן היה במקום העבודה שלו מחוץ לגטו יחד עם עוד כמה פועלים.
המשטרה הגרמנית ששמרה על הקבוצה אפשרה לאחד הפועלים ללכת לעיר כדי לקנות מזון לאחרים.
שפילמן ניצל את המצב וביקש מאותו פועל שיעדכן את בני הזוג, שהיו מכריו, על מצבו.
הם קיבלו את הידיעה, כשב-13 בפברואר 1943, הגיע אנדז'יי, בעלה של יאנינה, למקום העבודה של שפילמן ולקח אותו לדירה של מכרים משותפים, שם חיכתה לו יאנינה.
הם ארגנו לו יחד את מקום המסתור ודאגו לו במשך כשבועיים.
לאחר המלחמה המשיכו יאנינה ובעלה בקריירות המשחק שלהם.
הם הופיעו בתיאטרון הפולני הצבאי בלודז' ובתיאטראות שונים בוורשה, ביניהם התיאטרון הלאומי.
בנוסף להיותה שחקנית, יאנינה הייתה גם זמרת והשתתפה במספר הקלטות בכורה של יצירות מאת המלחין הפולני ויטולד לוטוסלבסקי.