tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בנאומיו הפומביים הוא הבהיר כי הוא מעוניין בחילופי רעיונות שיקדמו את החברה הסובייטית, ולא היסס להצהיר בריש גלי על רפיונה ומצבה המוזנח, דבר שעמד בניגוד חד לכל נאום פומבי של מנהיג סובייטי אי פעם.
הנראות הציבורית שלו הייתה הפרה בוטה של סגנון המנהיגות הסובייטי המקובל, וגררה התנגדויות רבות.
עוד לפני עלייתו לשלטון החל גורבצ'וב להזכיר את המונח פרסטרויקה, שמשמעותו "בנייה מחדש".
הוא היה מודאג מפריון העבודה הנמוך, מוסר העבודה הגרוע ואיכות הייצור, והוא חשש שהדבר יוביל בסופו שלל דבר לפיחות במעמדה הבינלאומי של ברית המועצות.
השלב הראשון בפרסטרויקה היה "האצה", אך עד 1986 הודה גורבצ'וב בכישלונו.
באפריל ובספטמבר 1986 הוא ראה בחיוב החזרת אלמנטים של כלכלת שוק לברית המועצות, אך הדגיש כי אין זו חזרה לקפיטליזם אלא פרשנות למרקסיזם, והוא אף נסמך על מדיניותו הכלכלית של לנין.
בשנתו השנייה בשלטון החלל גורבצ'וב לדבר על גלסנוסט, "פתיחות", שמשמעותה הראשונית הייתה מתן חופש עיתונות וחופש אקדמי גדול יותר מהמקובל בברית המועצות עד אז.
מתנגדים בולטים, כמו פעיל זכויות האדם אנדריי סחרוב, שוחררו מהכלא או מהגלות.
גורבצ'וב הבין כי ברית המועצות צריכה לעבור תהליך דמוקרטיזציה על מנת שהפרסטרויקה תוכל לפתור את בעיותיה הכלכליות, ולשם כך נועדה הגלסנוסט.
מדיניות זו הגבירה את הפופולריות שלו, אך הקנתה לו אויבים נוספים במפלגה.
עבור רבים, רמה זו של חופש עיתונאי ואקדמי – והגילויים הנלווים לה על עברה של ברית המועצות – לא הייתה קלה לעיכול.
לעומתם, פלג ליברלי במפלגה מתח ביקורת על גורבצ'וב מהצד ההפוך.
בקונגרס המפלגה ה־27 בפברואר 1986 ביקר ילצין את גורבצ'וב, והתפטר בהפגנתיות מחברותו בפוליטביורו ותפקידיו המפלגתיים במוסקבה.
מנקודה זו הלך המתח בין השניים והתעצם.
באפריל 1986 התרחש אסון צ'רנוביל, וגורבצ'וב האשים בפומבי את הביצוע הטכני העלוב האופייני לברית המועצות, את הקביעות במקום העבודה ואת טיוח האסון לאחר שאירע.
האסון היה נקודת מפנה בשלטונו, וגורבצ'וב הפך ליותר ויותר נוקב בביקורתו על המערכת הסובייטית, כולל ייצור המזון, הביורוקרטיה, הצבא המנופח, וגודלה העצום של האוכלוסייה הכלואה.
הגלסנוסט הלך והתפשט בברית המועצות, ונתן את אותותיו בעיתונות, באקדמיה, בתרבות ובחופש הדת.
ביוני 1988 כינס גורבצ'וב את ועידת המפלגה ה־19, שהייתה אמורה להתקיים רק ב־1991, על מנת לאשר רפורמות נוספות שיחזקו את הסובייטים על חשבון הפוליטביורו.
הוא הציע להקים גוף חדש בשם ועידת נציגי העם, ששליש מנציגיו ייבחרו בבחירות חופשיות.
הוועידה תבחר בתורה את חברי הסובייט העליון, ששימש כרשות המחוקקת.
במקביל ביצע גורבצ'וב תהליכי ייעול וקיצוץ בוועד המרכזי, וצמצם את מספר הפקידים בו בחצי.
במרץ ואפריל 1989 נערכו הבחירות הכלליות הראשונות מסוגן בברית המועצות, ובו נבחרו 750 נציגים לוועידת נציגי העם (מתוך 2250 חברים בסך הכול).
כ־15% מהנבחרים לא היו נציגי המפלגה הקומוניסטית, וביניהם ילצין וסחרוב.
סחרוב מת בדצמבר 1989, וילצין הפך למנהיגה של האופוזיציה הליברלית.
ב־1989 החלו אירועי סתיו העמים.
בפולין, הונגריה, צ'כוסלובקיה, בולגריה, יוגוסלביה ומונגוליה נערכו בחירות חופשיות ורב מפלגתיות, בהן איבדה המפלגה הקומוניסטית את השלטון.
חומת ברלין הופלה, וגרמניה התאחדה באוקטובר 1990. ברומניה נערכה מהפכה אלימה, בה איבד הרודן הקומוניסטי ניקולאה צ'אושסקו את חייו.
גורבצ'וב היה עסוק באותה עת בפוליטיקה פנימית, שכן הן הליברלים והן הקומוניסטים האדוקים הגבירו את התקפותיהם עליו.
גורבצ'וב ידע שיש בכוחו של הוועד המרכזי להדיח אותו מהמזכירות, ולכן החליט להקים מוסד חדש, נשיא ברית המועצות, עליו לא יהיה לוועד המרכזי שליטה.
הנשיא היה שליט המדינה דה פקטו ודה יורה, בפעם הראשונה אי פעם בברית המועצות.
הבחירות לנשיאות נערכו בין חברי ועידת נציגי העם במרץ 1990, וגורבצ'וב נבחר ברוב של 72.9%.
לצד הנשיאות הוקמה גם מועצה נשיאותית חדשה בת 18 חברים, שהחליפה דה פקטו את הפוליטביורו.
באותה ישיבה בה נבחר לנשיא, העביר גורבצ'וב את ביטולו של סעיף 6 בחוקת ברית המועצות, שאסר על כל התארגנות מפלגתית מלבד המפלגה הקומוניסטית.
במרץ 1990 נערכו בחירות אזוריות לוועידות נציגי העם המקומיות בכל מדינות ברית המועצות.
בבחירות שנערכו ברוסיה, התמודדה המפלגה הקומוניסטית עם מפלגת רוסיה דמוקרטית של ילצין, שזכתה לבסוף ב־148 מקומות (14%).
גורבצ'וב נבחר ליו"ר הוועידה, כמנהיג המפלגה הקומוניסטית שזכתה ב־86% מהמקומות.
במאי 1990 נבחר ילצין ליו"ר הסובייט העליון של רוסיה, הרשות המחוקקת של רוסיה.
הסובייט העליון הרוסי היה כעת מחוץ להישג ידו של גורבצ'וב, וביוני 1990 הכריז הסובייט את הצהרת הריבונות הממלכתית של רוסיה הסובייטית.
סקרי דעת קהל באותה שנה הראו כי ילצין הוא הפוליטיקאי הפופולרי ביותר בברית המועצות.
גורבצ'וב נאבק להבין את הפופולריות הגואה של יריבו, ואיפשר בעל כרחו להקים את המפלגה הקומוניסטית של הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית, כענף של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות.
הוא השתתף בקונגרס הראשון שלו שנערך ביוני 1990, אך עד מהרה הוא מצא כי האנטי־רפורמיסטים השתלטו עליו.
בשלהי 1990 נכנע גורבצ'וב ללחץ הקומוניסטים הרדיקלים, וחזר בו מתוכנית , רפורמה כלכלית נוספת שכללה תהליכי הפרטה וביזור נרחבים.
נטישתה של התוכנית גרמה לקרע נוסף עם ילצין.
בנובמבר כבר קראה העיתונות לגורבצ'וב להתפטר, והרדיקלים קראו לו לפזר את המועצה הנשיאותית ולעצור ליברלים בולטים.
גורב'צוב פנה לסובייט העליון והציג שורה של רפורמות שלטוניות, ובהן ביטול המועצה הנשיאותית.
בשלב זה כבר איבד גורבצ'וב את רוב בעלי בריתו, את תמיכתם של הליברלים ואת אהדתו של הציבור.
על רקע קולות הולכים וגוברים לעצמאות במדינות הבלטיות, נערכו קרבות בווילנה בין כוחות סובייטים למפגינים ליטאים שגבו את חייהם של 15 בני אדם.
מידת מעורבותו של גורבצ'וב בפרשה לא הובררה מעולם.
גורבצ'וב ניסה לשמר את הברית, וחתם יחד עם מנהיגיהן של 9 רפובליקות סובייטיות על התחייבות לשמר את האיחוד ולהכין חוקה פדרלית חדשה, אך שש רפובליקות – אסטוניה, לטביה, ליטא, מולדובה, גאורגיה וארמניה – סירבו לחתום על המסמך.
משאל עם שנערך בנושא מצא כי 76.4% בעד המשך האיחוד והחוקה החדשה, אך גם כאן שש הרפובליקות המרדניות לא השתתפו.
בינתיים נערך משא ומתן בין גורבצ'וב וילצין (שנבחר לנשיא רוסיה ב־12 ביוני) אודות החוקה החדשה, שתוכננה להיחתם ב־20 אוגוסט 1991. החוקה תוכננה עם חופש גדול יותר לרפובליקות, נשיא, צבא ומדיניות חוץ משותפים, ומערכת פוליטית רב מפלגתית.
ב־19 באוגוסט 1991 נפש גורבצו'ב בחצי האי קרים.
במקביל, קבוצה של קומוניסטים רדיקליים בהנהגת סגן הנשיא גנאדי ינאייב, ראש הקג"ב ולדימיר קריוצ'קוב, שר ההגנה דמיטרי יאזוב, וראש הממשלה ולנטין פבלוב, החלו בניסיון הפיכה, במטרה להפסיק את הרפורמות של גורבצ'וב.
קבוצה של קושרים הגיעה אל מעון הקיץ של גורבצ'וב וביקשה ממנו להכריז על מצב חירום ולהתפטר, ומשסירב הושם במעצר בית.
הקושרים הכריזו כי גורבצ'וב חולה ומשום כך נטל ינאייב את סמכויותיו, והקימו מועצת חירום לאומי.
ילצין הסתגר בבית הלבן, בעוד אלפי מפגינים מקיפים את הבית כדי למנוע מהצבא לעצור אותו.
ילצין נעמד בראש האופוזיציה לקושרים וקרא להחזיר את גורבצ'וב לשלטון, הצבא היה מפולג בין הקושרים לתומכי גורבצ'וב, וכך הסתיים המרד ב־21 באוגוסט בקול ענות חלושה.
גורבצ'וב, שחובר בחזרה לרשת הקשר, הודיע על פיטוריהם של מנהיגי המרד וחזר למוסקבה באותו ערב.
גורבצ'וב השתתף בישיבת הסובייט העליון הרוסי ב־23 באוגוסט שם התקבלו מספר החלטות משמעותיות: פעילותה של המפלגה הקומוניסטית הרוסית (שתמכה בניסיון ההפיכה) הופסקה ומטה הוועד המרכזי בכיכר סטאריה נסגר, ודגל רוסיה ההיסטורי יהיה מעתה דגלה הרשמי של רוסיה במקומו של דגל ברית המועצות.
יום לאחר מכן התפטר גורבצ'וב מתפקיד המזכיר הכללי, וב־29 באוגוסט פעילותה של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות הושהתה.
מכאן ואילך ברית המועצות התפרקה באופן מהיר, וגורבצ'וב איבד במהרה כל יכולת השפעה מחוץ למוסקבה.
עד סוף אוגוסט פרשו מהאיחוד המדינות הבלטיות, גאורגיה, אוקראינה, מולדובה, אזרבייג'ן, אוזבקיסטן וקירגיסטן.
בספטמבר עשו זאת טג'יקיסטן וארמניה, ובאוקטובר פרשה גם ארמניה.
גורבצ'וב ניסה בנובמבר ליצור מסגרת מדינית חדשה עם שבע רפובליקות, כולל רוסיה, אך ילצין הטיל וטו על מדינה מאוחדת והסכים רק לקונפדרציה.
ב־1 בדצמבר, רוב של 90% באוקראינה הכריע בעד עצמאות, דבר שהיה מכה קשה עבור גורבצ'וב.
ב־8 בדצמבר, ללא ידיעתו של גורבצ'וב, נפגש ילצין עם מנהיגי אוקראינה ובלארוס בברסט, וחתם על הסכמים שקבעו כי ברית המועצות איננה עוד, וכיורשתה הוקם חבר המדינות כמסגרת מדינית לא מחייבת.
גורבצ'וב זעם, ופרסם יום למחרת הצהרה המכנה את חבר המדינות "לא חוקי ומסוכן".
יציאתה של רוסיה מברית המועצות נעשתה רשמית ב־12 בדצמבר.
ב־20 בדצמבר, 11 מתוך 12 הרפובליקות הסובייטיות (כולן מלבד גאורגיה, ומלבד שלוש המדינות הבלטיות שעצמאותן הוכרה ב־6 בספטמבר 1991) נפגשו באלמטי והסכימו לפרק את ברית המועצות ולהקים את חבר המדינות.
גורבצ'וב הודיע כי יתפטר ברגע בו חבר המדינות יהפוך למציאות.
בהכירו בעובדה המוגמרת כי ברית המועצות איננה, הגיע גורבצ'וב להסכם עם ילצין כי יכריז על התפטרותו ב־25 בדצמבר ויפנה את הקרמלין ב־29 בספטמבר.
ב־25 בדצמבר 1991 הודיע גורבצ'וב בנאום ששודר ברחבי העולם על התפטרותו.
הוא הביע צער על התפרקותה של ברית המועצות, ומנה את הישגיו בשלטון.
חצי שעה לאחר סיום נאומו, הורד דגל ברית המועצות מעל הקרמלין ובמקומו הונף דגל רוסיה.
רוסיה, תחת הנהגתו של ילצין, קיבלה את מקומה של ברית המועצות באו"ם ואת שגרירויות ברית המועצות ברחבי העולם.
ב־31 בדצמבר ברית המועצות חדלה מלהתקיים באופן רשמי.
להלן רשימת מנהיגי ברית המועצות, מאז הקמתה בשנת 1922, ועד לנפילתה בשנת 1991. הסימן † ליד תאריך סיום הכהונה מציין מוות בעודו מכהן.
לאחר מהפכת אוקטובר ב-1917 לנין הפך למנהיגה של הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית, ולמנהיגה של ברית המועצות עם הקמתה ב-1922 ועד מותו.
אך עד אפריל 1925 הפך סטלין לדיקטטור יחיד ורודן מוחלט בתפקידו כמזכיר הכללי של המפלגה, וב-1941 הפך לראש הממשלה באופן רשמי.
בין 19 ביולי 1941–3 במרץ 1947 שימש גם כשר ההגנה, ועמד בראש הוועדה להגנת המדינה במשך כל שנות מלחמת העולם השנייה.
גאורגי מלנקוב (1901–1988) 5 במרץ 1953 ↓ 14 בספטמבר 1953 יו"ר מועצת השרים גאורגי מלנקוב ניקולאי שברניק (1946–1953) קלימנט וורושילוב (1953–1960) לאחר מותו של סטלין ירש מלנקוב את כל תפקידיו ושלט כחלק מטרויקה לצד ויאצ'סלב מולוטוב ולברנטי בריה, אך נאלץ להתפטר מרובם לאחר חודש בלבד בהוראת הפוליטביורו.
הטרויקה התפרקה כאשר נעצר בריה ביוני 1953. בספטמבר הפך ניקיטה חרושצ'וב למזכיר המפלגה וב-1955 הודח מלנקוב מראשות הממשלה.
במרץ 1958 חיזק עוד יותר את כוחו כשהפך ליו"ר מועצת השרים.
באוקטובר 1964, בעודו נופש באבחזיה, נקרא בדחיפות לחזור למוסקבה לישיבה של נשיאות הסובייט העליון.
בישיבה הלוהטת ביותר מאז ימי הקבוצה האנטי-מפלגתית, אולץ חרושצ'וב להתפטר מכל תפקידיו, בנימוק רשמי של "גיל מתקדם ובריאות לקויה".
לאוניד ברז'נייב (1906–1982) 14 באוקטובר 1964↓10 בנובמבר 1982† המזכיר הכללי של המפלגה הקומוניסטית עידן הסטנגציה <small>• הרפורמה הכלכלית • דוקטרינת ברז'נייב • דטאנט אלכסיי קוסיגין (1964–1980) ניקולאי טיחונוב (1980–1985) אנסטאס מיקויאן (1964–1965) ניקולאי פודגורני (1965–1977) לאוניד ברז'נייב (1977–1982) באוקטובר 1964 התמנה ברז'נייב למזכיר הכללי של המפלגה במקומו של חרושצ'וב.
למרות היותו ראש מפלגת השלטון, בתחילה הוא שלט כחלק מטרויקה לצד אלכסיי קוסיגין וניקולאי פודגורני, ורק בשנות ה-70 הפך למנהיגה הבלתי מעורער של ברית המועצות.
ב-1977 התמנה ברז'נייב ליו"ר נשיאות הסובייט העליון (ראש המדינה הרשמי) במקומו של פודגורני.
הוא מת ב-1982 בעודו מכהן, ונערכה לו הלווייה ממלכתית.
יורי אנדרופוב (1914–1984) 10 בנובמבר 1982 ↓ 9 בפברואר 1984† המזכיר הכללי של המפלגה הקומוניסטית ניקולאי טיחונוב יורי אנדרופוב ירש את ברז'נייב בתפקידיו כמזכיר הכללי של המפלגה ויו"ר נשיאות הסובייט העליון (החל מ-16 ביוני 1983).
קונסטנטין צ'רניינקו (1911–1985) 9 בפברואר 1984 ↓ 10 במרץ 1985† המזכיר הכללי של המפלגה הקומוניסטית ניקולאי טיחונוב קונסטנטין צ'רניינקו ירש את אנדרופוב בתפקידיו כמזכיר הכללי של המפלגה ויו"ר נשיאות הסובייט העליון (החל מ-11 באפריל 1984).
גורבצ'וב התפטר ב-25 בדצמבר 1991, ויום אחד לאחר מכן התפרקה ברית המועצות.
בארבע פעמים בהיסטוריה של ברית המועצות – לאחר מותם של ולדימיר לנין ויוסיף סטלין, לאחר הדחתו של ניקיטה חרושצ'וב, ותקופת שלטונו של קונסטנטין צ'רניינקו – היא לא נשלטה על ידי מנהיג יחיד, אלא על ידי אוליגרכיה הידועה בשם טרויקה (טריומווירט), משום שהשלטון התחלק בין שלוש דמויות ראשיות בפוליטביורו.
שליטים תקופת השלטון הערות מאי 1922↓אפריל 1925 כאשר ולדימיר לנין סבל בפעם הראשונה משבץ במאי 1922, הורכבה טרויקה זמנית ששלטה במקומו שהורכבה מסגן ראש הממשלה לב קמנייב, המזכיר הכללי יוסיף סטלין ויו"ר הקומינטרן גריגורי זינובייב.
במרץ 1923 קיבלה הטרויקה את השליטה במדינה, לאחר שלנין איבד את יכולת התפקוד בעקבות שבץ שלישי.
לאחר מותו של לנין המשיכה הטרויקה לשלוט באופן קולקטיבי, עד שהתפרקה סופית באפריל 1925 בעקבות התנגדותם של קמנייב וזינובייב למדיניות סוציאליזם בארץ אחת של סטלין.
בסופו של דבר הפך סטלין לרודן יחיד, ושני שותפיו לשלטון נרצחו במהלך הטיהורים הגדולים.
לב קמנייב יוסיף סטלין גריגורי זינובייב
מנהיגים - ארגון מנהלי בתי הספר הוא עמותה השואפת להפוך לאיגוד מקצועי המייצג מנהלים במערכת החינוך בישראל בפני הממשלה והגופים העוסקים בחינוך.
בארגון חברים (נכון ל-2023) למעלה מ-1,500 מנהלי בתי ספר מכל רחבי ישראל, בכל זרמי החינוך: הממלכתי, ממלכתי-דתי, ערבי, בגנים, בבתי הספר היסודיים ובתיכונים.
ארגון מנהיגים הוא איגוד מקצועי, א-פוליטי, העוסק אך ורק בתכנים המקצועיים והטכניים של הניהול.
בראש הארגון עומדות שתי יושבות ראש בשיתוף.
הנהלת הארגון המונה 15 חברים.
נכון לעכשיו זהו גוף לא נבחר.
לארגון יש מנכ"ל המנהל את פעילותו המקצועית.
בין ארגון מנהיגים להסתדרות המורים וארגון המורים
הארגונים הוותיקים אינם רואים בעין יפה את הארגון החדש, ומתיימרים לייצג בעצמם את המנהלים.
נכון ל-2023 טרם הוכר הארגון כארגון יציג.
נושאים מקודמים על ידי הארגון
הכרה בניהול בית ספר כפרופסיה נפרדת מהוראה
השמעת קולם של המנהלים בסוגיות חינוכיות בוועדות הכנסת ובמשרד החינוך.
מנהיג הרוב ומנהיג המיעוט הם שני סנאטורים המשמשים כדוברים הראשיים של המפלגות הפוליטיות המחזיקות, בהתאמה, ברוב ובמיעוט ב.
כל אחד מהם נבחר כמנהיג הרוב ומנהיג המיעוט על ידי הסנאטורים של אספת הבחירה של המפלגה שלהם.
לפי תקדים של הסנאט, הקצין יושב הראש (נשיא הסנאט) נותן למנהיג הרוב עדיפות בנאום במליאת הסנאט.
מנהיג הרוב משמש כנציג הראשי של מפלגתו בסנאט, ונחשב לחזק מבין חברי הסנאט של ארצות הברית.
הוא גם משמש כנציג הראשי של מפלגתו בקונגרס כולו אם בית הנבחרים, ובכך משרת יו"ר הבית, נשלט על ידי מפלגת האופוזיציה.
גם עסקי הביצוע והחקיקה של הסנאט מנוהלים ומתוזמנים על ידי מנהיג הרוב.
עוזר מנהיג הרוב ועוזר מנהיג המיעוט, הנקראים בדרך כלל מצליפים, הם חברי המנהיגות השניים בחשיבותם של כל מפלגה.
תפקידם העיקרי הם לאסוף את קולות המפלגות שלהם בנושאים חשובים.
אם מנהיג המפלגה אינו נוכח, המצליף משמש לרוב כמנהיג בפועל.
הסנאט מורכב נכון ל-2025 מ-53 רפובליקנים, 47 דמוקרטים ו-2 עצמאיים; כל העצמאיים מצביעים עם הדמוקרטים.
לא הגיוני בסנאט יש רק 100 חברים, לא 102.
מנהיגי המפלגות הנוכחיים הם הסנאטורים צ'אק שומר (דמוקרטי) מניו יורק וג'ון ת'ון (רפובליקני) מדקוטה הדרומית.
המצליפים הם הסנאטורים דיק דרבין (דמוקרטי) מאילינוי וג'ון באראסו (רפובליקני) מויומינג.
ב-1850, לכל המאוחר, החלו מפלגות בשני בתי הקונגרס למנות יושבי ראש, ובעוד כיו"רי אספת הבחירה הייתה להם סמכות מועטה ביותר, למנהיגי המפלגה בסנאט היה הרבה יותר כוח.
ב-1913 נבחר הסנאטור ג'ון קרן מאינדיאנה למנהיג הבלתי רשמי של המפלגה הדמוקרטית בסנאט, וב-1920 מונה רשמית אוסקר אנדרווד לתפקיד.
עם זאת, אתר האינטרנט של הסנאט מכיר בקרן כמנהיג המפלגה הראשון בסנאט.
ב-1925 מינתה המפלגה הרפובליקנית, שהייתה הרוב, את צ'ארלס קרטיס למנהיג הרוב הרשמי הראשון, אף על פי שקודמו, הנרי קבוט לודג', נחשב לרוב למנהיג הרוב (הלא רשמי) הראשון הסנאט.
חוקת ארצות הברית קובעת את סגן נשיא ארצות הברית כנשיא הסנאט, וקובעת גם נשיא זמני – בדרך כלל הסנאטור הוותיק ביותר במפלגת הרוב – המשמש כקצין יושב הראש כאשר נשיא הסנאט (סגן הנשיא) נעדר.
מאחר שסגן הנשיא עשוי להיות ממפלגה שונה מהרוב והוא אינו חבר בסנאט, אין לו למעשה שום סמכות מעבר לתפקיד היושב ראש.
לכן מנהיג הרוב הוא זה שמנהל בפועל את הסנאט, זאת בניגוד לבית הנבחרים, בו ליושב הראש הנבחר יש כוח רב ובדרך כלל הוא עומד בראש ההצבעות על הצעות חוק.
המפלגה הדמוקרטית בחרה לראשונה במנהיג בשנת 1920, ואילו המפלגה הרפובליקנית קבעה לראשונה מנהיג רשמי ב-1925.
מנהל מערכת הוא חשבון ניהול במערכות מחשב, סרבר או שירות אינטרנטי.
מונח זה נושא גם משמעות של בעל תפקיד בארגון, בעל ההרשאה הגבוהה ביותר בפועל, לשליטה מלאה במערכת
מגיע מתחום ההרשאות במערכות מידע, זהו השם של ההרשאה הגבוהה ביותר לניהול המערכת הנקראת בשם זה, הרשאה אשר לרוב כוללת בתוכה גם את ההרשאות:
מנהלי מערכת בדרך כלל מהווים חלק ממחלקת המחשוב של החברה או הארגון בהם הם מועסקים.
ופרטי התפקיד משתנים ממערכת למערכת.
מנהל מערכת יכול לבצע שינויים ופעולות על מחשבים אחרים ברשת, כגון:
הקמה וניהול של חשבונות משתמשים (יצירת משתמשים, הקצאת הרשאות מתאימות, חלוקת כתובות IP, איפוס סיסמאות, ניהול פרוטוקולים וכדומה)
דאגה לגיבוי ולאמינות של המידע והמשתמשים - שינויי הגדרות אבטחה
תפעול שוטף של החומרה והתוכנה, התקנה/הסרה של רכיבים פיזיים ויישומים, טיפול בתקלות ברשת וכדומה.
מנהל המערכת הוא בדרך כלל אוטודידקט או אדם שהוכשר לכך על ידי הסמכות שמשלבות ידע בחומרה, תוכנה, אבטחת מידע ורשתות תקשורת, ידע זה מוקנה מתוכניות לימוד של ארגונים שונים ובהם:
CCNA \ CCNE של חברת סיסקו
הסמכות שונות למערכות של לינוקס (LPIC, RHCE), Unix, וכו'.
כמו כן, מסלול הכשרה בולט של אנשי סיסטם בישראל הוא קורס DevOps של צה"ל.
מנהל התקן (או דרייבר, קיצור מאנגלית: Device Driver) הוא תוכנית מחשב המאפשרת לתוכנית מחשב אחרת, לתקשר עם חומרה כלשהי או עם תוכנה אחרת הפועלת בפורמט שונה באמצעות מימוש הממשק שלה ומתן API לעבודה מולו.
המטרה המרכזית של מנהלי התקן היא הפשטה, הסתרת מידע ומודולריות.
מנהל ההתקן מהווה מעין חוצץ בין תוכניות המחשב העושות שימוש בחומרה מסוימת, לבין אותה חומרה.
ההפרדה הזו טובה למטרות הבאות:
נחסכת מתוכנית המחשב הבעייתיות של תקשורת ישירה עם חומרה.
במקום זאת התוכנית עושה שימוש ב־API של ההתקן.
הדבר מקל על יצרני חומרה שונים לייצר רכיבי חומרה.
כל יצרן חומרה מספק מנהל התקן עם החומרה שלו.
כל עוד מנהל התקן זה נותן את אותו API הדבר שקוף לשאר התוכנות.
הדבר מקל על שדרוגי חומרה.
אין בעיה להחליף מוצר חומרה, במוצר יעיל יותר, מהסיבות הנ"ל.
מנהל התקן מספק API מוגדר.
אם קיימת תוכנה המהווה תקן, כמו מערכת הפעלה, אזי יצרני אותה תוכנה קובעים את ה־API הנ"ל, ויצרני החומרה הם אלה שצריכים להתאים עצמם.
לעיתים תוכנה מסוימת שהיא התוכנה הנפוצה ביותר בסוג התוכנה שלה (כמו AutoCad בתב"ם) היא זו שקובעת את התקן עבור סוג מסוים של מנהלי התקנים.
מצב שבו אין תקן עבור מנהל התקן נחשב לבעייתי ומקשה מאוד על הקישור בין חומרה לתוכנה.
למשל כל תוכנת DOS השתמשה בתקן אחר עבור מנהל התקן למדפסות, דבר שחייב את המשתמש לעבוד עם מדפסות מסוימות בלבד או בהדמיה של מדפסת אחרת שאיפשרה לו להשתמש רק בחלק מהתכונות של המדפסת.
פיתוח מנהל התקן נחשב אתגר למהנדסים משום שהוא משלב בין חומרה לתוכנה, ולכן דורש הבנה של שני התחומים גם יחד.
מנהל ההתקן זוכה לרוב להרשאות מאוד חזקות במערכת, ולכן כל שגיאה עלולה לגרום להתרסקות.
הדבר מקשה על תהליך ניפוי השגיאות.
מנהל חשבונות (בראשי תיבות: מנה"ח או מנח"ש), אחראי על רישום האירועים החשבונאיים בארגון.
להבדיל מרואה חשבון העוסק בבדיקה וביקורת על הרישומים
מנהל החשבונות אחראי על עבודת הנהלת החשבונות היומיומית הכוללת, בין השאר, הנפקת חשבוניות ורישומן, הכנת משכורות, תשלום לספקים, גביית חובות, רישומי מלאי, התאמות הבנקים, ומטלות נוספות התלויות באופיו הספציפי של הארגון.
הרישומים נעשים על פי כללים מקובלים, בשיטת הנהלת החשבונות הכפולה או החד צידית, ובנוסף, מכין מנח"ש את הדיווחים התקופתיים (חודשי או דו-חודשי) לשלטונות המס.
בתום תקופה נתונה (בדרך כלל שנת מס, אך רבים עושים זאת בכל רבעון) מועברים רישומיו לביקורת של רואה חשבון, המוכר על ידי השלטונות כגורם מוסמך לאשר, לתקן או לפסול את הרישומים.
כל ארגון נזקק לשירותיו של מנהל חשבונות, ולמעשה החל מהשלבים הראשונים של תכנון העסק כבר יש צורך להיעזר בו.
כל חנות קטנה, כל יצרן או בעל מלאכה, חברה בע"מ, עמותה, עצמאים גדולים וקטנים אינם יכולים להתמודד עם ניהול עסקיהם ללא מנהל חשבונות.
בעלי עסק בהיקפים קטנים אינם מעסיקים מנהלי חשבונות במשרה מלאה אלא מוסרים את הניירת שלהם פעם בחודש לבעלי מקצוע.
בכל אזור מסחרי ישנם משרדי הנהלת חשבונות הנותנים שירותים מסוג זה.
כשהעסק מתפתח נדרש בו מנהל חשבונות במשרה מלאה, וככל שהיקפי העבודה גדלים - יש צורך להוסיף בתוך העסק מנהלי חשבונות המבצעים תפקידים שונים במחלקות נפרדות.
במקרים כאלה יעמוד מעל כולם מנהל חשבונות ראשי, וכשהעסק מורכב ממנים חָשָב – לו כפופים כל מנהלי החשבונות.
החשב הוא בעל מקצוע מיומן (בדרך כלל רואה חשבון) והוא בעל ראייה מערכתית מקיפה.
תעודת מנהל חשבונות ניתנת בישראל על ידי משרד הכלכלה.
סוג 1+2 – הנמוך ביותר לבעלי תפקידים שוליים ועזרה לבעל מקצוע בכיר יותר.
סוג 3 – הסיווג המתאים לניהול עסק קטן באופן עצמאי.
מנהל חשבונות מדופלם - חשבונאי בכיר - הסיווג הגבוה ביותר, הכולל לימוד חוקי המס, ומתאים לניהול עצמאי של חשבונות בעסק מורכב.
מנהלי חשבונות לומדים מחשוב בהנהלת חשבונות, חישובים מסחריים, עסקאות בניירות ערך, חשבונאות ניהולית (תמחיר, דיני עסקים, דיני חוזים, עקרונות תורת המשק והסחר).
תעודות אלו אינן הכרחיות, שכן להבדיל מיועץ מס או רואה חשבון רשאים גם חסרי תעודות לשמש כמנהלי חשבונות, ובמקרים רבים מעסיקים בוחרים מנהל חשבונות על פי ניסיונו ולא על סמך תעודה מקצועית.
בשנים האחרונות, ולמעשה בתהליך שהחל עוד בשנות ה-90, פונים למקצוע גם בעלי הכשרה אקדמית בתחום הכלכלה ואפילו רואי חשבון מוסמכים שלא מצאו עבודה במקצועם.
מנהל חשבונות נושא תפקיד רגיש בעסק, ובדרך כלל יש לו נגיעה ישירה בהוצאה ובקבלת כספים, הוא גם נחשף לסודות העסקיים של העסק, למהלכים שונים הקשורים לבעלים ולעובדים.
לכן, יושרו האישי ונאמנותו חייבים להיות מוחלטים ונטולי ספק, עד כדי כך שישנם עסקים רבים המעבירים מועמדים לתפקיד – מבחני אמינות כמו בדיקות פוליגרף.
ביצועיו של מנהל החשבונות משפיעים ישירות על העסק.
יכולותיו המקצועיות ותוצאות עבודתו משמשים כלי ניהול לבעל העסק ומוכרים על ידי שלטונות המס לצורכי קביעת המס.
מנהלי החשבונות בישראל מאוגדים בלשכת מנהלי החשבונות, שהיא גוף וולונטרי-מקצועי, וחייבים בתשלום דמי חבר שנתיים.
מנהל המידע של מחלקת האנרגיה (באנגלית: Energy Information Administration; ב הוא סוכנות עצמאית של ממשלת ארצות הברית, הפועלת תחת מחלקת האנרגיה של ארצות הברית.
תפקידה המרכזי של הסוכנות הוא לאסוף, לנתח ולהפיץ מידע סטטיסטי ותחזיות הקשורות לאנרגיה אודות מלאי האנרגיה, יצור, צריכה, הפצה, מחירים, טכנולוגיות ונושאים בעלי קשר בינלאומי, כלכלי ופיננסי לתחום האנרגיה, במטרה לתמוך בקבלת החלטות מדיניות, לקדם הבנה של השוק ולהבטיח שקיפות עבור הציבור הרחב, קובעי מדיניות ותעשיית האנרגיה.
בין השאר, ה-EIA מסקרת נתונים על אנרגיית פחם, נפט, גז טבעי, חשמל, אנרגיה מתחדשת ואנרגיה גרעינית.
אחד מתוצריה של ה-EIA, הוא ה-Monthly Energy Review, דו"ח חודשי המספק נתונים סטטיסטיים חודשיים ושנתיים אודות צריכת האנרגיה הלאומית של ארצות הברית, בפילוח על פי מקורות האנרגיה.
הנתונים בדו"ח זה ניתנים ביחידות של quads, או quadrillion BTUs.
מנהל כללי (בראשי תיבות: מנכ"ל) הוא אדם המחזיק במשרה ניהולית בגוף פרטי, ציבורי או ממשלתי.
מעל למנכ"ל בהיררכיה הניהולית יכולים להימצא רק הדירקטוריון (בחברה עסקית), המייצג את הבעלים או את בעלי המניות, שבראשו עומד יו"ר הדירקטוריון; ועד ההנהלה (בעמותה או במלכ"ר אחר), המייצג את חברי העמותה; ופוליטיקאי, דוגמת שר או ראש עירייה או מועצה (בגוף ממשלתי או ציבורי), הנבחר על ידי הציבור.
לעיתים התואר המקביל למנכ"ל הוא President.
כאשר מדובר במשרה ציבורית נקרא התפקיד Director General.
מנכ"ל של חברה פרטית הוא ראש החברה ועליו מוטלת האחריות הגדולה ביותר לביצועיה.
עיקר פעילותו של המנכ"ל היא קבלת ההחלטות וקביעת אסטרטגיה להנהלת החברה, שעל פיהן יפעלו העובדים תחתיו.
דאגתו של המנכ"ל נתונה לכול: החל במימון תפעולו השוטף של העסק, עבור בייצור המוצר (בחברה תעשייתית) ובניהול מערך העובדים ונכסיה של החברה, וכלה בשיווק המוצר.
קיים גם התואר "מנכ"ל משותף" (באנגלית, "Partner-CEO").
הגדרה זו ניתנת לכל אחד מראשי החברה (בדרך כלל, שניים) בארגונים בהם ישנם מספר מנהלים כלליים שווי זכויות וחובות.
התואר "מנכ"ל זמני" או "מנכ"ל בפועל" מתייחס לאדם שבעלי החברה מגייסים לראש צוות ההנהלה במקום מנכ"ל שהתפטר או כזה שפוטר, בדרך כלל לתקופה קצרה יחסית ולמטרה מוגדרת.
תפקיד זה קיים בעיקר בארצות הברית ובאירופה (Acting CEO) ופחות בישראל.
סגנו של המנכ"ל הוא סמנכ"ל (ראשי תיבות של "סגן מנהל כללי").
כאשר ישנם מספר סמנכ"לים, כל אחד יקבל תוספת לתואר בהתאם לתפקידו בארגון: "סמנכ"ל ייצור" הוא האחראי על הייצור, "סמנכ"ל שיווק" הוא האחראי על השיווק, "סמנכ"ל טכנולוגיות" הוא האחראי על הנושאים הטכנולוגיים, וכדומה.
מנהל מוזיקלי הוא תואר המשמש תזמורות רבות להגדרת תפקידו של המנצח הראשי או המנהיג האמנותי של התזמורת.
בתיאטרון מוזיקלי, אחריותו של המנהל המוזיקלי חלה על כל החלק המוזיקלי של המופע ובמסגרת זו עליו לוודא שליטה מלאה ויסודית של צוות המבצעים במוזיקה, לפקח על הפרשנות המוזיקלית של המבצעים על הבמה והתזמורת שבבור התזמורת (דוּת), ולנצח על התזמורת.
במאה ה-20 הייתה כרוכה בתואר ובמשרה שליטה בלתי מוגבלת כמעט בענייניה של תזמורת מסוימת.
כפי שמשתמע מן השם, המנהל המוזיקלי לא רק מנצח על קונצרטים אלא גם קובע איזו מוזיקה תנגן התזמורת, בקונצרטים או להקלטות, וסמכותו רבה בכל הנוגע לקבלה לעבודה, לפיטורים ולהכרעות אחרות בענייני סגל הנגנים בתזמורת.
שלטון סמכותי כזה, שנחשב פעם לצפוי ואפילו נחוץ לתפקוד נאות של הרכב סימפוני, התרופף במידת מה בעשורים האחרונים של המאה ה-20 כשהופיעו, וזכו לעידוד, מידה רבה יותר של חלוקת כוח וסגנונות ניהול שיתופיים (עם נגני התזמורת עצמם, עם ההנהלה ועם מועצת המנהלים המתנדבת).
המונח "מנהל מוזיקלי" נפוץ בארצות הברית באמצע המאה ה-20, כתוצאה מההתפתחות שחלה בתארים.
בעבר הוגדר העומד בראש התזמורת פשוט כ"מנצח".
בשנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20 נכנס לשימוש המונח "מנהל מוזיקלי", בכוונה להדגיש את העובדה שממלא התפקיד הזה עושה הרבה יותר מניצוח גרידא ובמטרה להבחין בין נושא משרה זו לבין מנצח אורח, המנצח על תוכנית אחת או קונצרט אחד מסוים.
גאורג סל, למשל, מונה כ"מנהל מוזיקלי" (Musical Director) של תזמורת קליבלנד בשנת 1946 וכך הוגדרה משרתו עד מותו בשנת 1970. הבא אחריו, לורין מאזל, קיבל את התואר (הפעם זה נקרא Music Director).
תזמורות חשובות אחרות באמריקה היו מעודכנות יותר והחלו להשתמש במונח הפשוט יותר בשנות ה-50 וה-60.
"מנהל מוזיקה" בהפקת תיאטרון או במחזמר של ברודוויי משמש במקרים רבים כפסנתרן חזרות ומנצח.
מנהלים מוזיקליים אפשר למצוא גם בתזמורות כלי נשיפה ממתכת או מעץ, במקהלות, ובהרכבים אחרים.
כמו-כן, נהוג לכנות בתואר מנהל מוזיקלי, את כותב העיבודים ו/או הלחנים, המנצח ומנהל החזרות והביצוע של מופע מוזיקלי (בימתי-חי, מוקלט משודר או מצולם).
במוזיקה פופולרית, תפקידיו של מנהל מוזיקלי כוללים פיקוח על העיבודים המוזיקליים וכן גיוס ופיקוח על צוות העובדים בסיבוב הופעות של מוזיקאי (ובכלל זה הופעות טלוויזיוניות שלו, הופעות בפסטיבלים וכדומה).
בעידן המודרני, בלתי אפשרי או בלתי מעשי לשחזר בהופעות חיות את אותו סאונד שבו הוקלטו השירים באולפן, ותפקידו של המנהל המוזיקלי הוא להתאים את עיבודי האולפן להופעות חיות, תוך גיוס ושיבוץ נגנים ומוזיקאים לשם כך (לעיתים תוך החלטה על שימוש בפלייבק).
המנהל המוזיקלי לרוב גם מנהל את החזרות, כמו גם את המופעים, דבר שמאפשר למוזיקאי המוביל להתמקד במוזיקה בלבד.
מנהל מחלקה בבתי חולים ובמוסדות רפואיים אחרים הוא הרופא הבכיר במחלקה והאחראי על הניהול הרפואי והאדמיניסטרטיבי שלה.
התפקיד והתואר הם חלק אינטגרלי של מבנה הרפואה האירופאית, בעיקר הגרמנית, שם נקרא מנהל המחלקה Chefarzt (בגרמניה) או Primarius (באוסטריה), או Primario (באיטליה).
בנוסף לתפקיד הניהולי, במידה והמחלקה מסונפת לאוניברסיטה כלשהי, נושא מנהל המחלקה בתפקיד המחנך ומורה בשטח התמחותו.
מנהל מחלקה אינו בהכרח פרופסור ולהפך.
פרופסור הוא תואר אוניברסיטאי וקבלתו מאת פקולטה לרפואה בישראל מותנית במסלול אקדמי, הוראה, כתיבת מאמרים וניהול מחקר, או בפעילות קלינית-אקדמית, עבורה ניתנת הדרגה "פרופסור קליני".
מנהל מערכות מידע או מנהל מערכות מידע ראשי (מנמ"ר באנגלית Chief Information Officer או בראשי תיבות CIO) בארגון הוא האחראי על עיצוב אסטרטגיית המחשוב של החברה כך שתתמוך בפעילות העסקית.
למנמ"ר אחריות כוללת על מערכות מידע בארגון, והוא חבר בהנהלה הבכירה ומדווח ישירות למנהל הכללי.
הוא אחראי על מתן שירותי טכנולוגיית מידע למשתמשים במערכות המידע של הארגון (משתמשים פנימיים וחיצוניים), ולתהליכי הפיתוח, ההקמה והתחזוקה של מערכות התשתית והיישומים (אפליקציות).
תחום האחריות של המנמ"ר כולל ניהול עובדים וספקים, עבודה מול עמיתים בארגון, וכל זאת תחת דרישות ההנהלה להשגת היעדים במסגרות התקציב והזמנים שנקבעו להם.
המנמ"ר גם אחראי על כתיבת מסמכי מדיניות חברה, כתיבת נהלים ויישומם, אבטחת מידע, ויכולת התאוששות טכנולוגית מאסון.
בראשית ימי המחשוב שירתו מערכות המידע הארגוניות רק משתמשים בארגון, כחלק מהשירותים הנחוצים לתפעול הארגון: ניהול משאבי אנוש, ניהול כספים, ניהול מלאי וכדומה.
עם התפתחות האינטרנט נפתחו מערכות המידע הארגוניות גם ללקוחות הארגון, מצב שהגביר את חשיפתן לאוכלוסייה גדולה של משתמשים ואת חשיבותן האסטרטגית.
שינוי זה הביא לחיזוק משמעותי במעמדו של המנמ"ר.
דוגמה מובהקת היא בנק, שמערכות המידע שלו, שבאחריות המנמ"ר, משרתות גם את לקוחותיו.
בארגונים המבוססים על עבודה מקוונת, כגון בורסה לניירות ערך או עסק של מסחר אלקטרוני, שיבוש במערכות המידע משתק כליל את פעילות הארגון.
מצב זה גורם להקצאת משאבים רבים למנמ"ר, על מנת להבטיח פעילות תקינה של הארגון.
מנהל חלונות היא תוכנת מערכת האחראית על השליטה במיקום ומראה החלונות בממשק מחשב חלונאיים שבממשק משתמש גרפי.
רוב מנהלי החלונות קיימים כחלק מסביבת ושולחן עבודה מצויים.
מנהל החלונות עובד בשיתוף עם המערכת הגרפית החומרתית של המחשב המספקת את הפונקציונליות הנדרשת הן ברמת יכולות החומרה כגון כרטיס המסך, והן ברמת יכולת השליטה כהתקני ההצבעה ומקלדת.
לעיתים קרובות נבנה מנהל החלונות על ידי ערכת כלים.
מנהל חלונות ממוצע כולל בדרך-כלל את היכולות הבאות: פתיחת חלון, מזעור, הגדלה למקסימום, שינוי הגודל, ותיאום בין חלונות הפתוחים במקביל.
רוב מנהלי החלונות באים כשעליהם נוספים אלמנטים שימושיים נוספים, כשורת משימות קיצורי דרך מהירים לתוכניות ותכונות נוספות.
בנוסף עשויה להיות קיימת אפשרות לערוך את מראה החלונות ואת תנועתם.
מְנַהֵל יֶדַע הוא אדם שתפקידו לנהל ולקדם את תחום ניהול הידע בארגון, תוך שימוש במגוון ההגדרות, התהליכים, הכלים, הפתרונות והאמצעים למימוש ניהול ידע בארגון, ועל פי מטרות הארגון וצרכיו.
הובלת מדיניות ניהול ידע בארגון.
הבניה קידום ומימוש של תוכנית עבודה לניהול ידע בארגון.
הבניה קידום ופיתוח חדשנות של מתודולוגיית ניהול הידע בארגון.
שימור ופיתוח תרבות ארגונית של ניהול ידע.
הדרכה הנחיה והובלה של פעילות מובילי הידע ועורכי התוכן בארגון.
הטמעת השימוש בפתרונות לניהול ידע בארגון.
הטמעת השימוש בכלים טכנולוגיים תומכים בניהול ידע בארגון.
הפעלה ותחזוקה של מערכת ניהול הידע בארגון.
בישראל ניתן ללמוד את תחום ניהול הידע במספר מוסדות אקדמיים, ביניהם אוניברסיטת בר-אילן ואוניברסיטת חיפה.
בנוסף, קיימים קורסים לניהול ידע, המשלבים בתוכם את מהות התפקיד של מנהל ידע, בחברות פרטיות שונות העוסקות בתחום.
מנהל טכנולוגיות ראשי או מנהל טכני ראשי הוא תפקיד בדרג הניהולי הבכיר של חברה או ארגון.
אדם הנושא במשרה זו מטפל בנושאים המדעיים והטכנולוגיים שבתוך הארגון, אם כי לא קיימת הגדרת תפקיד אחת המקובלת על הכל.
תחומי האחריות של CTO נקבעים במידה רבה בהתאם לגודל ולמבנה של החברה, ותחומי הפעילות שלה.
תפקיד ה-CTO התגבש עם העלייה של תעשיית טכנולוגיות המידע (IT), ומאז הפך נפוץ בכל סוגי התעשיות מבוססות הטכנולוגיה, כדוגמת: פיתוח משחקי מחשב, מסחר אלקטרוני, רשתות חברתיות, וכדומה.
בהיותו דמות מהדרג הניהולי הבכיר בחברה, ה-CTO מדווח בדרך כלל ישירות למנהל מערכות מידע (מנמ"ר; Chief Information Officer - CIO), והוא מטפל בעיקר בנושאים ש"לטווח הרחוק" ו"בתמונה הרחבה" (תוך היותו בעל ידע טכני מעמיק בתחומים הרלוונטיים).
בהתאם למבנה הפנימי ולהיררכיה בחברה, יכולים להיות בה גם בעלי תפקידים כמו מנהל מחקר ופיתוח (director of R&D) וסגן נשיא הנדסה (vice president of engineering), שה-CTO נמצא איתם באינטראקציה או מפקח עליהם.
בנוסף לכך, ה-CTO מטפל גם בעניינים רגולטוריים (לדוגמה: עבודה מול ה-FDA במקרים הרלוונטיים) ונושאים של קניין רוחני, כדוגמת: פטנטים, סודות מסחריים וחוזי רישיון.
על ה-CTO להיות באינטראקציה עם גורמים משפטיים ועם הרשויות על מנת ליישם שיקולים אלה בתכנון העסקי (strategic planning) ובמשא ומתן שבין חברות.
ניתן להשוות את תפקיד ה-CTO עם זה של מנהל מערכות מידע (מנמ"ר; Chief Information Officer - CIO).
בדרך כלל המנמ"ר יתרכז בפתרון בעיות ארגוניות באמצעות רכישה והתאמה של טכנולוגיות קיימות (בייחוד כאלה מתחום ה-IT), בעוד שה-CTO מפקח בעיקר על הפיתוח של טכנולוגיות חדשות (מסוגים שונים).
בחברות גדולות רבות קיימות שתי המשרות.
הבדל משמעותי נוסף הוא בין הטכנולוגיות שהחברה מפתחת למטרות רווח, לבין טכנולוגיות תומכות שהיא עושה בהן שימוש, המאפשרות לה לבצע את הפעילות השוטפת שלה.
ה-CTO מתרכז בטכנולוגיות הקשורות במוצרים שנמכרים ללקוחות והוא אחראי על ניסוח האסטרטגיות הנוגעות לקניין רוחני ובניצול של טכנולוגיות קייניות.
לעומת זאת, תפקיד המנמ"ר הוא יותר ממוקד-פנימה ומתרכז בטכנולוגיות הדרושות לניהול החברה, ובתחומי ה-IT, הוא אחראי על תחזוקת תשתיות התוכנה המשמשות לפיתוח יישומים חדשים.
בארגון שהנושאים הטכנולוגיים העיקריים שהוא נוגע בהם מקבלים מענה על ידי טכנולוגיות קיימות (להבדיל מחברות שמטרתן הראשית היא פיתוח של טכנולוגיות חדשות), המנמ"ר יכול להיות המנהל הראשי שמפקח על העניינים הטכנולוגיים.
בארגון שמטרתו הראשית היא לפתח או למכור טכנולוגיות חדשות, סביר יותר שה-CTO יהיה המנהל הבכיר שמטפל בנושאים אלה.
מנהל אבטחת המידע התפעולי והפיזי (CSO)
לרוב בארגונים גדולים קיים (Chief Security Officer) – CSO אחראי על אסטרטגיית האבטחה הפיזית והדיגיטלית של הארגון, מספק מנהיגות ניהולית ותקציבית של מערך האבטחת מידע, זיהוי והפחתת סיכוני אבטחה פוטנציאליים, אחראי על יישום אמצעי אבטחה להגנה על נכסי הארגון.
בארגונים המחזיקים (Chief Security Officer) – CSO הוא מקביל לCISO (Chief Information Security Officer) האחראי גם על האבטחה הכוללת של ארגון, אך עם התמקדות ספציפית במידע והבטחת עמידה בדרישות הרגולטוריות הקשורות לאבטחת מידע, ושתי התפקידים האלו תחת הCIO מנהל מערכות מידע.
לחברות מודרניות יש הרבה נכסים פיזיים ודיגיטליים יקרי ערך.
שרתים פיזים, שרתים בענן, תוכנה, תשתית IT ופריטים אחרים הנדרשים לתפעול השוטף.
פרצות אבטחה עלולות לשבש את לוחות הזמנים של העבודה ולהשפיע משמעותית על השורה התחתונה.
חברות מסתמכות על ה-CSO כדי להקדים ולטפל בבעיות האבטחה, לפתור בעיות ולהבטיח שהארגון פועל בצורה חלקה.
בנוסף, נדרשת מומחיות של CSO כדי ליישם מנגנוני הגנה ודיווח לניהול סיכונים לעמידה ברגולציה.
מנהל המשימות הוא תוכנת מנהל משימות, מנטר מערכת ומנהל אתחול, הכלולה במערכות ההפעלה חלונות של מיקרוסופט.
היא מספקת מידע אודות ביצועי המחשב והיישומים הרצים, תהליכים ושימוש במעבד המחשב.
מידע זיכרון פיזי ווירטואלי, פעילות רשת, נתונים וסטטיסטיקות, משתמשים מחוברים ושירותי מערכת.
מנהל המשימות יכול גם לשמש להגדיר קדימויות תהליכים, חיסול תהליכים בכוח, כיבוי, הפעלה מחדש, מעבר למצב שינה, או ניתוק המשתמש המחובר למערכת.
מנהל המשימות מאפשר לצפות בתהליכים הרצים במערכת, לחסל אותם, ליצור תהליכים חדשים.
בצורתו המוכרת לנו כיום, מנהל המשימות התקבל בחלונות NT 4.0. גרסאות קדומות יותר של חלונות NT כללו יישום ניהול משימות, אך תכונותיו היו פחותות ממנהל המשימות.
בגרסאות של חלונות שהיו מבוססות DOS (חלונות 3.x, 95, 98) הייתה תוכנה שנקראה "רשימת משימות" (Task list) להצגת תוכנות הרצות במערכת.
תוכנה זו הופעלה על ידי הרצת הקובץ taskman.exe שהיה בנתיב C:\Windows, או על ידי שימוש בצירוף המקשים שלהלן.
קיים קיצור דרך לפתיחת מנהל המשימות – צירוף המקשים:
או צירוף מקשים שניתן להקיש גם ביד אחת:
בגרסתו הנוכחית של הכלי (החל מחלונות 8 והלאה), כאשר המשתמש קורא לראשונה למנהל המשימות, הוא מופיע בגרסה "מופשטת" שמכילה את רשימת התוכניות הפועלות כרגע, וניתן "להרחיב" אותו על ידי לחיצה על כפתור "יותר פרטים".
במצב המלא, מנהל המשימות מכיל מספר לשוניות:
תהליכים: לשונית זו מציגה את רשימת התהליכים שרצים כרגע על זיכרון המחשב.
רשימה זו כוללת גם שירותים הפועלים ברקע ותהליכים שפועלים מחשבונות אחרים במחשב.
המשתמש יכול לסיים תהליך (לשלוח לתהליך בקשת סיום תקינה - graceful exit) על ידי לחיצה על כפתור "סיים משימה" שנמצא בתחתית החלון, או על ידי המקש Delete.
ניתן גם לבחור תהליך ולשלוח בקשת סיום אליו ואל כל תהליכי המשנה שלו דרך "סיים עץ משימות" או Shift+Delete.
דרך מסך זה, המשתמש יכול לצפות באחוזי השימוש של התהליך במעבד, צריכת הזיכרון שלו, וכן לאפשר הצגה של נתונים נוספים דוגמת שם התהליך, הנתיב ממנו הוא פועל ועוד.
רשימת התהליכים מחולקת לשלוש קטגוריות:
יישומים - תהליכים בעלי ממשק גרפי (יישומים) הפועלים ברקע.
תהליכי רקע - תהליכים "נסתרים" שרצים ברקע ללא ייצוג גרפי, כולל שירותים, שאינם תהליכי מערכת.
תהליכי Windows - תהליכים נסתרים ושירותים של מערכת ההפעלה.
בניגוד לאפשרות סיום התהליך שתוארה לעיל, בחירה באפשרות "סיים תהליך" בלשונית "פרטים" תכריח את התהליך להסתיים (force exit).
ביצועים: במסך זה יוצגו נתונים סטטיסטיים בצורה גרפית על ביצועי המחשב, המשתמש יכול לקבל גישה על כמות השימוש במעבד (ניתן לחלק את הגרף לתצוגת שימוש בכלל המעבד או להציג גרף עבור כל ליבה וליבה), אחוזי השימוש בזיכרון הפיזי, בכוננים הקשיחים, בהתקני הרשת ובכרטיס המסך.
את גרף השימוש במעבד ניתן לשנות כך שיציג ניצול המעבד על ידי תהליכים שפועלים ב-kernel mode ותהליכים שפועלים בuser - mode.
App History: הלשונית הזו מציגה נתוני שימוש של יישומים מחנות האפליקציות (יישומים שנקראים יישומי Universal Windows Platform.
בחלונות 8 נקראו "אפליקציות Metro") אותם המערכת מנהלת בצורה שונה מאשר יישומים "רגילים".
הפעלה (Startup): דרך לשונית זו המשתמש יכול לשלוט ביישומים שמופעלים עם עליית מערכת ההפעלה.
למעשה, לשונית זו "עברה" מקום מהכלי msconfig, כך שמשתמש שהיה רגיל מגרסאות קודמות של חלונות לעשות זאת דרך msconfig יופנה למנהל המשימות.
משתמשים: דרך לשונית זו המשתמש יכול לקבל גישה על המשתמשים המחוברים למחשב.
ניתן להרחיב את השורה הזו, ולראות את כלל התהליכים שרצים על משתמש זה.
שירותים: דרך לשונית זו המשתמש יכול לקבל מידע על שירותי מערכת הפועלים כרגע, וכן להפעיל או להשבית אותם, בדומה לכלי המערכת services.msc.
מנהל המשימות פותח במקור כפרויקט צד שפותח על ידי דייוויד פלומר, שעבד כמתכנת בחברת מיקרוסופט.
ועד מהרה הפך לפרויקט עיקרי שנכלל בסופו של דבר בחלונות NT כפי שאנו מכירים אותו כיום.
בחלונות 9x הייתה קיימת תוכנית קטנה בשם "סגירת תוכנית" שהופעלה כאשר המשתמש לחץ על צירוף המקשים והציגה את רשימת המשימות הפתוחות כרגע, ביחד עם אפשרות לסיים את המשימה הנבחרת, או לכבות את המחשב.
התוכנית לא הייתה מציגה תהליכי מערכת חשובים (kernel32.dll למשל) כדי למנוע מהמשתמש לסיים אותם ולהקריס את המערכת בנוסף לכך, היה קיים יישום בשם System monitor שהיה מציג מידע גרפי על אחוזי הניצול של משאבי המערכת.
שני היישומים האלו היוו למעשה את הבסיס למנהל המשימות של חלונות NT.
מסך זה נשאר ללא שינוי מהותי בחלונות 2000.
בחלונות XP התווסף תפריט ובו אפשרויות יציאה מהמשתמש וכיבוי המחשב, אפשרויות שאמנם קיימות גם בתפריט ההתחל, אולם דרך מנהל המשימות ניתן לעשות בהן שימוש כאשר שולחן העבודה קרס או שהמעטפת הגרפית (Explorer.exe) לא הייתה נטענת כמו שצריך.
בנוסף לכך, נוספה תמיכה בתהליכים בעלי יותר מ-15 תווים בשמם.
בגרסאות קודמות התוכנה הייתה חותכת שמות ארוכים מדי, אולם החל מXP השמות מוצגים במלואם.
התווספו שתי לשוניות חדשות: "רשת" - שהייתה מציגה את אחוזי השימוש בחיבורי הרשת במחשב, ו"משתמשים".
בעוד שלשונית ה"משתמשים" נשארה עם יתר גרסאותיה של חלונות, לשונית ה"רשת" אוחדה בסופו של דבר עם לשונית ה"ביצועים".
בחלונות ויסטה נוספו אפשרויות נוספות למנהל המשימות, וביניהן:
הלשונית "שירותים", ממנה המשתמש יכול לקבל מידע על שירותי מערכת הפועלים כרגע, וכן להפעיל או להשבית אותם, בדומה לכלי המערכת services.msc.
אפשרות להציג את הנתיב ממנו פועל התהליך ואת שורת הפקודה שגרמה להפעלתו בלשונית "תהליכים".
דבר זה מקל על המשתמש או הטכנאי במציאת וירוסים המתחזים לתהליכי מערכת ועל הסרתם.
מנהל המשימות יציג כברירת מחדל רק את התהליכים שרצים במרחב של המשתמש הנוכחי.
כדי להציג תהליכים משאר המשתמשים, על המשתמש לקבל גישת מנהל מערכת.
דבר זה נועד להקשות על וירוסים המשבשים את פעולתו של מנהל המשימות.
אפשרות ליצירת קובץ Dump מתהליך מסוים כדי לבצע איתור שגיאות במקרה והתהליך קרס.
בנוסף לכך, תפריט אפשרויות הכיבוי והיציאה מהמערכת שהתווסף בחלונות XP, הוסר במנהל המשימות של ויסטה ו-7.
פרס מנהל השנה (נקרא גם: מנהל העונה) בליגת ה-NBA הוא פרס המוענק למנהל (ג'נרל מנג'ר) המצטיין של העונה.
הפרס הוענק לראשונה בעונת ומאז הוא מוענק כל שנה בסיום העונה הסדירה.
בחירת המנהל המצטיין נעשית על ידי הצבעה בה משתתפים 30 המנהלים של הליגה, המנהל שזכה במספר הקולות הרב ביותר זוכה בפרס.
מאז הושק, חולק הפרס ל-28 מנהלים שונים.
ג'רי קולנג'לו, המנהל הראשון של פיניקס סאנס, הוא היחיד שזכה בפרס ארבע פעמים.
בוב באס, ויין אמברי, בוב פרי, סטן קסטן, ג'רי קראוס, ג'ף פיטרי, ג'רי וסט, בראיין קולנג'לו, בוב מאיירס ואר.
לארי בירד, פט ריילי, פרנק ליידן ורד אאורבך זכו הן בפרס מנהל העונה והן בפרס מאמן העונה.
לארי בירד זכה בפרס מנהל העונה בעונת , ובכך הפך לראשון שזוכה בתואר שחקן העונה, מאמן העונה ומנהל העונה.
בעונת זכה לראשונה מנהל שאינו יליד ארצות הברית, מסאי יוג'ירי מניגריה, מנהלה של דנוור נאגטס.
ביופורד^ סן אנטוניו ספרס בוב מאיירס^ גולדן סטייט ווריורס אר.
ביופורד^ (2) סן אנטוניו ספרס בוב מאיירס^ (2) גולדן סטייט ווריורס דריל מורי^ יוסטון רוקטס ג'ון הורסט^ מילווקי באקס לורנס פרנק^ לוס אנג'לס קליפרס ג'יימס ג'ונס^ פיניקס סאנס זאק קליימן^ ממפיס גריזליס מונטה מקנייר^ סקרמנטו קינגס בראד סטיבנס^ בוסטון סלטיקס סם פרסטי^ אוקלהומה סיטי ת'אנדר
מנהל חשבונות האבטחה הוא קובץ במערכות הפעלה מסדרת חלונות NT מבית מיקרוסופט, בו נשמרים נתוני האבטחה של המשתמשים והקבוצות.
SAM משמש לאימות זהות בעת התחברות משתמשים מקומיים ומרוחקים אל המערכת ומשתמש באמצעי הצפנה כדי למנוע ממשתמשים לא מאומתים לגשת אל המערכת.
בקובץ זה נשמרים פרטי המשתמש (שם משתמש וסיסמה) בתוך תבנית Hash.
הקובץ לא ניתן לפתיחה באמצעות פעולות Windows פשוטות מכיוון שהוא משמש את התהליכים הפנימיים של המערכת ושגיאה בו עלולה לגרום לבעיות אבטחה חמורות, אך עם זאת ניתן לקריאה בעזרת תוכניות מסוימות ונמצא בנתיב הבא: SystemRoot%/system32/config/SAM%
נתוני האבטחה של SAM נמצאים במפתח הרישום HKEY_LOCAL_MACHINE/SAM לא ניתן לראות את תוכן הרישום של מפתח זה כיוון שהוא מכיל מידע והרשאות משתמשים.
בניסיון לשפר את אבטחת הקובץ כנגד התקפות ופיצוח המידע שנמצא בו, הציגה מיקרוסופט את הכלי SYSKEY.
כאשר אפשרות זו פעילה ערכי ה-Hash של כל החשבונות המקומיים המאוחסנים ב-SAM מוצפנים באמצעות מפתח.
כל עוד מערכת ההפעלה פועלת, לא ניתן להעביר או להעתיק את קובץ ה-SAM אל מיקום אחר כיוון שזה עלול לגרום לקריסת המערכת.
לאחר שמערכת ההפעלה מתחילה לעבוד מופעלת נעילת קובצי מערכת שתפעל עד לסגירת מערכת ההפעלה או עד להופעת מסך שגיאה כחול.
באמצעות Pwdump ניתן לגשת אל עותק הנתונים השמור בזיכרון ולקבל את הסיסמאות שנמצאות בקובץ ה-SAM.
במערכות ההפעלה Windows NT 3.51, Windows NT 4.0, Windows 2000, התגלתה פגיעות, כאשר קובץ ה-SAM נמחק מהכונן הקשיח יכל תוקף או כל משתמש אחר להתחבר אל המערכת ללא סיסמה.
מנהל התקשורת של הבית הלבן , הידוע גם כעוזר לנשיא לענייני תקשורת, הוא חלק מהצוות הבכיר של נשיא ארצות הברית, והוא אחראי על פיתוח וקידום סדר היום של הנשיא והובלת קמפיין התקשורת שלו.
המנהל עובד יחד עם אנשי הצוות שלו על נאומים כגון נאום ההשבעה ונאום מצב האומה.
מנהל התקשורת ממונה באופן אישי על ידי הנשיא ללא צורך באישור הסנאט.
משרד המנהל שוכן בדרך כלל באגף המערבי של הבית הלבן.
המשרד הוקם על ידי הרברט ג'ורג' קליין בינואר 1969 במהלך ממשל ניקסון.
הוא היה נפרד ממשרד דובר הבית הלבן בשנים 1969 עד 1974.
מקובל שמשרתו של מנהל התקשורת בבית הלבן ניתנת לאיש הצוות הבכיר של יחסי ציבור בצוות מערכת הבחירות של המועמד.
לעיתים קרובות התפקיד מקביל לסגן מנהל מערכת הבחירות או מנהל התקשורת של מערכת הבחירות.
מנהל התקשורת עובד בשיתוף פעולה הדוק עם דובר הבית הלבן, שהוא בדרך כלל עמית לעבודה במערכת הבחירות של הנשיא.
כדי להעביר את דבריו וחזונו של הנשיא, מבטיח מנהל התקשורת שכל ההיבטים של התקשורת יכוסו על מנת להבטיח כי המסר של הממשל נמסר בצורה ברורה ומוצלחת.
יש לפתח אסטרטגיה תקשורתית לקידום סדר היום של הנשיא בכל אמצעי התקשורת.
זה יכול לכלול, אך בהחלט לא מוגבל, לנאום מצב האומה, מסיבת עיתונאים משודרת, הצהרות לעיתונות, ונאומים ברדיו.
משרד התקשורת גם עובד בשיתוף פעולה הדוק עם מחלקות ברמת הממשלה ועם סוכנויות ביצוע אחרות כדי ליצור אסטרטגיה עקבית, באמצעותה ניתן להפיץ את המסר של הנשיא.
עם החשיבות ההולכת וגדלה של האינטרנט ושל התקשורת החדשה במונחים של תקשורת נשיאותית, משרד התקשורת הסתעף כדי לנצל את האינטרנט, ובעיקר אתרי מדיה חברתית כגון פייסבוק וטוויטר, על מנת להושיט ולהעביר את חזון הנשיא לאחוז גדול יותר של הציבור.
בסדרת הטלוויזיה "הבית הלבן", שהציגה תמונה ריאליסטית של הבית הלבן, הוצגה דמותו של מנהל התקשורת בבית הלבן כאחת הדמויות החשובות ביותר בצוות המצומצם המקיף את הנשיא.
מערך התקשורת של הבית הלבן
משרד התקשורת של הבית הלבן הוא גוף מרכזי במערך התקשורת של נשיא ארצות הברית, הפועל כדי לתאם, לתכנן ולנהל את המסרים הציבוריים והתקשורתיים של הממשל הנשיאותי.
המשרד נוצר כדי להבטיח שהמסרים הנשיאותיים יגיעו בצורה אפקטיבית לציבור הרחב, לכלי התקשורת ולגורמים אסטרטגיים אחרים.
המשרד נוסד בשנת 1969 על ידי הנשיא ריצ'רד ניקסון, מתוך מטרה לשפר את יכולותיו של הבית הלבן לתקשר בצורה שיטתית ומתוכננת עם הציבור.
הקמת המשרד נבעה מהצורך בגישה פרואקטיבית יותר לניהול מסרים תקשורתיים, מעבר לניהול התקשורת השוטף על ידי דובר הבית הלבן.
המשרד פועל במקביל למשרד דובר הבית הלבן, אך יש הבדל ברור בתפקודם.
בעוד דוברות הבית הלבן מתמקדת בניהול השוטף של שאלות העיתונות והתגובות לאירועים יומיים, המערך אחראי על תכנון אסטרטגי לטווח ארוך ופיתוח קמפיינים תקשורתיים רחבים יותר.
צוות משרד התקשורת של הבית הלבן תחת תחת ממשל דונלד טראמפ השני (מעודכן (ינואר 2025):
עוזר לנשיא ולמנהל התקשורת בבית הלבן: סטיבן צ'ונג
סגן עוזר לנשיא וסגן ראשי למנהל התקשורת: אלכס פייפר
סגן עוזר לנשיא וסגן מנהל התקשורת: קאלאן דור
עוזר מיוחד לנשיא ומנהל חדר המלחמה: איאן קלי
עוזר מיוחד לנשיא ומנהל התקשורת לפרויקטים מיוחדים: דילן ג'ונסון
עוזר מיוחד לנשיא ומנהל ענייני מדיה: סוני ג'וי נלסון
מנהל המחקר של הבית הלבן: דן בויל
מנהל התקשורת של הקבינט: ג'והאנה פרסינג
מנהל התקשורת של הקונגרס: צ'ריסה פארנט
מנהל התקשורת למדיניות: ג'קי קוטקייביץ'
מנהל התגובה המהירה: ג'ק שניידר
עוזר מיוחד לנשיא ומנהל המדיה של קואליציות: (לא מאויש)
עוזר מיוחד לנשיא ומנהל המדיה האזורית: (לא מאויש)
פרס מנהל השנה ביורוליג ע"ש ג'יאנולואיג'י פורלי הוא פרס המוענק מדי עונה החל מעונת למנהל הספורטיבי (או מנהלים) המצטיין ביורוליג.
החל מ-2014 נקרא הפרס על שמו של ג'יאנולואיג'י פורלי , שהיה בעלי קבוצת וירטוס בולוניה במשך שנים ארוכות, ונשיא היול"ב הראשון.
מרקו באלדי הגרמני, חוזה אנטוניו קוארחטה הספרדי ופאוליוס מוטיונאס הליטאי, הם היחידים שזכו בתואר יותר מפעם אחת (2 תארים כ"א).
מנהל מסילות הרכבת הפדרלי היא סוכנות במחלקת התחבורה של ארצות הברית.
הסוכנות הוקמה לאחר חקיקת חוק מחלקת התחבורה שנחקק ב-1965. מטרתה של הסוכנות היא לפרסם ולאכוף את תקנות הבטיחות ברכבות בארצות הברית, לנהל תוכניות סיוע לרכבות, לבצע מחקר ופיתוח לשפיור בטיחות הרכבות ומדיניות התחבורה בתחום הרכבות בארצות הברית ועוד.
מנהל מסילות הרכבת הפדרלי מעסיק כ-850 עובדים.
ב-2011 החלה סוכנות בעדכון המיכשור האלקטורני של מפעילי הרכבות ברחבי ארצות הברית.
ביוני 2015 הודיעה הסוכנות על יוזמה חדשה בתחום התחבורה מסילתית בשיתוף פעולה עם חברת הענק האמריקאית, גוגל.
היוזמה צפוי להתקין מכשירי GPS שישמשו חלק שוטף בשירות המיפוי של הסוכנות, הנתונים של מכשירי ה-GPS מעבירים למשרדי הסוכנות את המיקומים של למעלה מ-250,000 קרונות רכבת בארצות הברית.
הסוכנות מאמינה כי הדבר ישפר את הבטיחות של אנשים המשתמשים במערכות ניווט בנהיגה ברכבת.
מנהל התעבורה הפדרלי היא סוכנות הכפופה למחלקת התחבורה של ארצות הברית ואמונה על סיפוק סיוע פיננסי וטכני למערכות תחבורה ציבורית ברחבי ארצות הברית.
הסוכנות אחראת בין היתר על סיוע וטיפול באוטובוסים, ברכבות התחתית, רכבות קלות, רכבות פרווריוית, מונוריילים, מעבורות, חשמליות ומסיעונים.
הממשלה הפדרלית, באמצעות הסוכנות, מעניקה סיוע כספי לפיתוח מערכות מעבר חדשות ולשיפור, תחזוקה ותפעול של מערכות קיימות.
המנהל הנוכחי של הסוכנות הוא מארק מולינרו, לאחר שנכנסה לתפקיד באוגוסט 2025 לתפקידו.
בשנת 1962 קרא נשיא ארצות הברית, ג'ון פיצג'רלד קנדי לקונגרס האמריקאי להקים תוכניות סיוע לתחבורה המונית.
רק שנתיים לאחר מכן, החלו דברים להתקדם בנושא, ב-1964 חתם הנשיא, לינדון ג'ונסון על חוק הסעות עירוניות, שעבר ברוב של 212 תומכיים ו-129 מתנגדים בבית הנבחרים וברוב של 52 מול 41 בסנאט, במסגרת החוק הוקמה סוכנות בשם "המנהל לתחבורה עירונית".
ב-1991 שונה שם הסוכנות למנהל התעבורה הפדרלית, שם אותה נושאת הסוכנות עד היום.
מנהל המרחב הקיברנטי של סין (בקיצור: CAC) היא סוכנות רגולטורית מרכזית לצנזורה, פיקוח ובקרה על האינטרנט של הרפובליקה העממית של סין.
המנהל מורכב ממשרד המידע הממשלתי לאינטרנט (SIIO) ומשרד המפלגה של הוועדה המרכזית לענייני המרחב הקיברנטי.
המנהל הוא בעל השליטה בקרן השקעות האינטרנט של סין, שלה אחזקות בעלות בחברות טכנולוגיה כמו ByteDance, Weibo Corporation, SenseTime ו-Kuaishou .
המנהל מעורב בגיבוש ויישום מדיניות במגוון נושאים הקשורים לאינטרנט הסיני.
הוא נמצא תחת בסמכותה של הוועדה המרכזית לענייני מרחב הסייבר, מוסד מפלגתי הכפוף לוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית הסינית.
במהלך השנים פעל מנהל המרחב הקיברנטי של סין לסכל פעילויות אשר מנוגדות לתפיסת המשטר.
כך לדוגמה בשנת 2021 פתח המנהל בחקירה כנגד חברת דידי יומיים לאחר הנפקתה בבורסה לניירות ערך בניו יורק.
המנהל טען כי החקירה נפתחה מכיוון שעלה חשש שהחברה הפרה את החוק בנוגע לאבטחת מידע אישי של המשתמשים.
הרשות הורתה להסיר את אפליקציית החברה ועוד 25 אפליקציות נוספות המקושרות אליה מחנות האפליקציות הסינית.
בהמשך לכך נפתחו חקירות נוספות על ידי המנהל לחברות סיניות נוספות שהונפקו בארצות הברית.
בעקבות כך, הודיעה חברת דידי כי היא מפסיקה להיסחר בניו יורק וכי תנפיק ב-2022 את מניותיה בבורסה בהונג קונג.
באותה שנה חייב המנהל את הרשתות החברתיות למחוק בוטים בקרב קהילות מעריצים, כתוצאה מכך הושעה מועדון מעריצים של הלהקה הדרום קוריאנית BTS ברשת החברתית וויבו שלו 1.1 מיליון מעריצים.
וויבו דיווחה כי תפעל נגד התנהגות לא הגיונית של הערצת מפורסמים.
מנהל הרדיו והטלוויזיה הלאומי (בסינית מפושטת: 国家广播电视总; בכתב סיני: 國家廣播電視總局; בראשי תיבות: NRTA) היא סוכנות של מחלקת הפרסום של המפלגה הקומוניסטית של סין (CCP), שמנהלת ומפקחת על חברות ממשלתיות העוסקות בתעשיות הטלוויזיה והרדיו, בין היתר שולטת על הטלוויזיה המרכזית של סין, הרדיו הלאומי של סין , והרדיו הבין-לאומי של סין.
תפקיד בוויסות ובצנזורה של סרטים, טלוויזיה ותוכן אינטרנט
ה-NRTA מוציא הנחיות מחייבות לתוכן מדיה מדי שנה.
בשנים 2011 ו-2012, הוא הגביל את מספר תוכניות הריאליטי ותוכניות הדרמה ההיסטורית, שהיו קשורים להיסטוריה של סין.
ב-30 במרץ 2009, ה-NRTA הוציא הנחיה שבה אסר להפיץ באינטרנט אלימות, פורנוגרפיה, או כל תוכן שעלול "להסית לאפליה אתנית או לערער את היציבות החברתית".
יש הטוענים כי המהלך נועד לעצור מפרסום פרודיות או הערות אחרות בנושאים רגישים מבחינה פוליטית לקראת יום השנה להפגנות כיכר טיין-אן-מן ב-4 ביוני.
ה-NRTA מעניק דרגות הישגים על סמך מכירות אלבומים בלבד:
מנהל השירות הלאומי הייתה משרה פוליטית שהייתה קיימת בממשלת בריטניה לזמן קצר.
למרות שהמינוי לו היה פוליטי, המנהל הראשון היה נוויל צ'מברלין, שלא היה אז חבר הפרלמנט של הממלכה המאוחדת.
צ'מברלין התפטר מהתפקיד באוגוסט 1917 כאשר החליט קבינט המלחמה לשנות את השליטה בארגון הגיוס ממשרד המלחמה למנהל השירות הלאומי, שינוי שהתנגד לו.
עם פרישתו של צ'מברלין מונה לתפקיד סר .
גדס כיהן בתפקיד עד דצמבר 1919, אז בוטל התפקיד.
מנהל מערך התקשורת של דאונינג 10 הוא התפקיד האחראי על ניהול מערך התקשורת של ראש ממשלת הממלכה המאוחדת.
בעל התפקיד משמש כיועץ מיוחד (Special Adviser) המתמנה על־ידי ראש הממשלה.
בספטמבר 2022, עם הקמת ממשלת ליז טראס, חולק התפקיד לשני תחומים: תחום פוליטי ותחום ממלכתי.
אדם ג'ונס (Adam Jones) מונה למנהל התקשורת הפוליטי, וסיימון מקגי (Simon McGee) מונה למנהל התקשורת הממשלתית.
החלוקה בוטלה בתקופת ממשלת רישי סונאק, ממשלת קיר סטארמר השיבה את המבנה הדואלי של שני בעלי תפקידים נפרדים.
מנהל תקשורת פוליטי – מתמקד בקמפיינים, מסרים מפלגתיים ותדמית ראש הממשלה.
מנהל תקשורת ממשלתי – אחראי על תיאום המסרים של כלל משרדי הממשלה במסגרת השירות הציבורי (Civil Service).
+המנהלהתקופהמפלגהתחת ראש הממשלהאליסטר קמפבל2000-2003טוני בלייר דייוויד היל2003-2007מייקל אלם2007-2009גורדון בראון סיימון לואיס2009-2010אנדי קולסון2010-2011דייוויד קמרון קרייג אוליבר2011-2016רובי גיב2016-2017תרזה מיי קייטי פריור2017-2019לי קיין2019-2020בוריס ג'ונסון ג'יימס סלאק2021ג'ק דויל2021-2022גוטו הרי2022אדם ג'ונס (פוליטי), סיימון מקגי (ממשלתי)2022ליז טראסאמבר דה בוטון2022-2023רישי סונאקנריסה צ'סטרפילד2023-2024מתיו דויל2024-2025קיר סטארמר ג'יימס ליונס (אסטרטגיה), סטף דרייבר (ביצוע)2025
מִנהל עסקים הוא תחום ידע בין-תחומי ורב-תחומי במדעי החברה ובמדעי הניהול, העוסק בתורת הניהול של ארגונים בעלי מטרות רווח.
בתי הספר למנהל עסקים הם, על פי רוב, במעמד של פקולטה עצמאית במוסדות ההשכלה הגבוהה.
בין הנושאים הנחקרים בתחום נמנים: שיווק,התנהגות צרכנים, מימון, חשבונאות (ובתוכו שוק ההון), הנעת עובדים, ניהול משאבי אנוש, ניהול מערכות מידע, יזמות עסקית, חקר ביצועים ועוד.
במסגרת התחום, נלמדות טכניקות לקבלת החלטות ברמה הכללית לארגון, כגון: קביעת ערכי ליבה לארגון, קביעת אסטרטגיה ויעדים, ויישומם באמצעות המחלקות השונות של הארגון.
קבלת החלטות בנוגע למימון הפעילות הכספית של הארגון, כלומר מציאת משאבים כספיים למימון התשומות כגון ייצור, שיווק, מנהל וכו', וכן לגבי תזרים המזומנים הנכנס לארגון.
מושג המימון מכיל בתוכו נושאים כגון השקעות, חלוקת רווחים, וגיוס הון.
תחום הכולל את קבלת החלטות בנוגע לשיווק המוצר או השירות שמציע הארגון, במטרה שהלקוח יצרוך וישלם עבורו.
השיווק מחולק לארבעה פרמטרים המכונים תמהיל השיווק, או בשפת הקיצור 4 המ"מים (ובאנגלית The 4 P's):
מוצר – קבלת החלטות לגבי המוצר, כגון ניתוח צורכי הלקוחות, שימושים למוצר, אריזה, עיצוב המוצר, מיתוג וכו'
מחיר – קביעת מחיר המוצר.