tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בחתירה זכו המזרח גרמנים ב-11 מתוך 14 מדליות הזהב האפשריות, וגם ב-3 התחרויות הנותרות זכו במדליות.
האחים לנדפויגט זכו במדליית זהב שנייה ברציפות, ובמדליות זהב נוספות זכו צמד החותרות אוטה שטיינדורף וקורנליה קליר, צמד החותרים יואכים דרייפקה וקלרוס קרפלין, צמד החותרים עם הגאי, וכל רביעיות ושמיניות החותרים והחותרות.
צמד החותרות קורנליה לינזה והיידי וסטפהאל זכה במדליית כסף, ובמדליות ארד זכו פטר קרסטן ומרטינה שרטר, במקצי היחידים.
חותרי הקאנו והקיאק זכו ב-8 מדליות, מהן 4 מדליות זהב.
הקיאקיסטית בירגיט פישר זכתה במדליית זהב במקצה הנשים ל-500 מטר, הראשונה שלה במאזן מצטבר של 12 מדליות (מהן 7 מדליות זהב) באולימפיאדות שנערכו עד אולימפיאדת אתונה (2004).
קרטה גנויס ומרטינה בישוף זכו במדליית הזהב במקצה המקביל לזוגות.
רידיגר הלם זכה במדליית זהב במקצה היחידים ל-1,000 מטר, יחד עם ברנד אולבריכט זכה במדליית ארד במקצה הזוגות ל-500 מטר, ושניהם זכו גם במדליית זהב במקצה הרביעיות ל-1,000 מטר.
חותרי הקאנו אולף הוידקרודט ואווה מדיה זכו במדליית כסף במקצה הזוגות ל-1,000 מטר.
הוידקרודט זכה גם במדליית ארד במקצה היחידים ל-500 מטר.
במדליית ארד נוספת זכה אקהארד לויה, במקצה ל-1,000 מטר.
בהתעמלות זכו המזרח גרמנים ב-11 מדליות, מהן שתי מדליות זהב.
מקסי גנאוק זכתה במדליית זהב במקבילים המדורגים, במדליית כסף בקרב-רב ובמדליות ארד בתרגיל הקרקע ועם הנבחרת.
חברתה לנבחרת, שטפי קראקר, זכתה במדליית כסף בקפיצות ובמדליית ארד במקבילים המדורגים.
אצל הגברים בלט רולנד בריקנר, שזכה במדליית זהב בתרגיל הקרקע, במדליית כסף עם הנבחרת ובמדליות ארד במקבילים ובקפיצות.
מיכאל ניקולאי זכה במדליית ארד בסוס הסמוכות.
רוכב האופניים לותר תומאס זכה במדליית זהב במרוץ נגד השעון ולוץ הסליך עשה זאת בספרינט.
הנבחרות המזרח גרמניות במרוץ המרדף ובמרוץ אופני כביש זכו במדליות כסף.
מרטינה ישקה זכתה במדליית זהב בקפיצה למים מ-10 מטר, ובתחרות המקבילה לגברים ניצח פאלק הופמן.
בקפיצה מ-3 מטר זכתה מרטינה פרבר במדליית כסף, וקארין גותקה זכתה במדליית ארד.
המתאגרף רודי פינק זכה במדליית זהב, וחמישה מתאגרפים נוספים זכו במדליות ארד: ריכרד נובקובסקי, קארל-היינץ קריגר, דטלף קסטנר, הרברט באוך ויורגן פאנגהנל.
הג'ודוקא דיטמר לורנץ זכה במדליית זהב בקטגוריית המשקל הפתוחה, ובמדליית ארד במשקל חצי כבד (עד 95 ק"ג).
שלושה ג'ודאים נוספים זכו במדליות ארד: קארל-היינץ להמן, הראלד היינקה ודטלף אולטש.
הקלעים המזרח גרמנים זכו ב-6 מדליות, אך אף אחת מהן לא הייתה מדליית זהב.
יורגן ויפל זכה במדליית כסף שנייה ברציפות באקדח אש מהירה, והראלד וולמאר זכה במדליית כסף שנייה ברציפות ומדליה אולימפית שלישית ברציפות בירי באקדח.
במדליות כסף נוספות זכו הלפריד היילפורד (ירי בשכיבה), ברנד הרטשטיין (ירי בשלושה מצבים) ותומאס פפר (ירי במטרה נעה).
ירג דאמה זכה במדליית ארד בטראפ.
מרימי המשקולות יואכים קונץ ויורגן הויזר זכו במדליית כסף, ופרנק מנטק זכה במדליית ארד.
שייטי ה-470 ירן בורובסקי ואגברט סוונסון זכו במדליית כסף, וכך גם המתאברק אווה נויפרט.
נבחרת הגברים בכדוריד זכתה במדליית הזהב לאחר ניצחון 22-23 על ברית המועצות בהארכה.
נבחרת הנשים זכתה במדליית ארד, לאחר שדורגה במקום השלישי אחרי נבחרות ברית המועצות ויוגוסלביה.
נבחרת הכדורגל איבדה את תוארה, אך זכתה במדליית הכסף, לאחר שגברה בחצי הגמר 0-1 על ברית המועצות, והפסידה באותה תוצאה לנבחרת צ'כוסלובקיה במשחק הגמר.
נבחרת הנשים בכדורעף זכתה אף היא במדליית כסף, לאחר שגברה על בולגריה בחצי הגמר, והפסידה לברית המועצות במשחק הגמר.
גרמניה המזרחית הצטרפה לחרם הסובייטי על אולימפיאדת לוס אנג'לס (1984), ולא השתתפה בה.
האולימפיאדה האחרונה בה השתתפה גרמניה המזרחית הייתה אולימפיאדת סיאול (1988).
גם באולימפיאדה זו דורגה שנייה אחרי ברית המועצות, אף שמספר המדליות בה זכו ספורטאיה פחת במעט - 102 מדליות, מהן 37 מדליות זהב.
השחייניות המזרח גרמניות שבו לשלוט בבריכה, וזכו ב-10 מתוך 15 מדליות הזהב האפשריות, וב-22 מתוך 41 המדליות האפשריות.
בסך הכל זכתה המשלחת המזרח גרמנית בתחרויות השחייה ב-28 מדליות, מהן 11 מדליות זהב.
קריסטין אוטו זכתה בשש מדליות זהב, מספר שיא לספורטאית באולימפיאדה אחת.
המדליות הושגו במשחים ל-50 מטר חופשי, 100 מטר חופשי, 100 מטר גב, 100 מטר פרפר (עם שיא אולימפי חדש, 59.00 שניות) ובמשחי השליחות ל-100X4 מטר חופשי ו-100X4 מטר מעורב.
הייקה פרידריך קבעה שיא אולימפי במשחה ל-200 מטר חופשי (1:57.65 דקות) וזכתה במדליית כסף במשחה ל-400 מטר חופשי.
זילקה הרנר קבעה שיא עולם במשחה ל-200 מטר חזה (2:26.71 דקות) וזכתה במדליית ארד במשחה לחצי המרחק.
דניאלה הונגר קבעה שיא אולימפי במשחה ל-200 מטר מעורב אישי (2:12.59 דקות) וזכתה במדליית ארד במשחה ל-400 מטר מעורב אישי.
אלופה אולימפית נוספת, קאתלין נורד, ניצחה במשחה ל-200 מטר פרפר.
בירטה וייגנג זכתה במדליות כסף במשחים ל-100 ו-200 מטר פרפר, אסטריד שטראוס זכתה במדליית כסף במשחה ל-800 מטר חופשי, ובמדליית כסף נוספת זכתה קתרין צימרמן, במשחה ל-200 מטר גב.
קורנליה שטיך זכתה במדליות ארד במשחים ל-100 ו-200 מטר גב, קטרין מייסנר זכתה במדליית ארד במשחה ל-50 מטר חופשי, מנואלה סטלמך זכתה במדליית ארד במשחה ל-200 מטר חופשי, ואנקה מהרינג עשתה זאת במשחה ל-400 מטר חופשי.
אצל הגברים בלט אווה דאסלר, שקבע שיא עולם במשחה ל-400 מטר חופשי (3:46.95 דקות), וזכה גם במדליית ארד במשחה ל-1500 מטר חופשי ובמדליית כסף עם נבחרת השליחים ל-200X4 מטר חופשי.
פרנק בלטרוש זכה במדליית כסף במשחה ל-200 מטר גב, פטריק קיהל זכה במדליית כסף במשחה ל-200 מטר מעורב אישי, ונבחרת השליחים ל-100X4 מטר חופשי זכתה במדליית ארד.
באתלטיקה זכו המזרח גרמנים ב-27 מדליות, אך רק 6 מהן היו מדליות זהב.
זיגרון וודארס זכתה במדליית הזהב בריצת 800 מטר, וסגניתה הייתה כריסטינה וכטל.
מרטינה הלמן קבעה שיא אולימפי בזריקת דיסקוס (72.30 מטר), וסגניתה הייתה דיאנה גנסקי.
פטרה פלקה קבעה אף היא שיא אולימפי, בהטלת כידון, 74.68 מטר.
במדליית הארד בתחרות זו זכתה באטה קוך.
הייקה דרקסלר זכתה במדליית כסף בקפיצה לרוחק ובמדליות ארד בריצת 100 מטר ובריצת 200 מטר.
פטרה מילר זכתה במדליית כסף בריצת 400 מטר, והייתה שותפה לזכייה במדליית ארד בריצת 400X4 מטר.
בקרב שבע זכתה זאבינה ג'ון במדליית הכסף, ואנקה בהמר במדליית הארד.
גלוריה זיברט זכתה במדליית כסף בריצת 100 מטר משוכות, ובמדליית כסף נוספת זכתה קתרין ניימקה, בהדיפת כדור ברזל.
אלן פידלר זכתה במדליית ארד בריצת 400 מטר משוכות, וקתרין דרה זכתה במדליית ארד במרתון.
בקרב עשר, זכה במדליית הזהב כריסטיאן שנק, וטורסטן פוס זכה במדליית הכסף.
יורגן שולט זכה במדליית הזהב בזריקת דיסקוס, ואולף טימרמן קבע שיא אולימפי בהדיפת כדור ברזל (22.47 מטר).
רונלד וייגל זכה בשתי מדליות כסף, בהליכה ל-20 ול-50 ק"מ.
הרטוויג גאודר, שהיה האלוף האולימפי בהליכה ל-50 ק"מ במוסקבה, זכה הפעם במדליית ארד.
ינס-פטר הרולד זכה אף הוא במדליית ארד, בריצת 1500 מטר, והאנסיירג קונצה זכה במדליית ארד בריצת 5000 מטר.
גם בחתירה שבה מזרח גרמניה להפגין דומיננטיות, אם כי במידה פחותה מעט מבעבר, וצברה 10 מדליות, מהן 8 מתוך 14 מדליות הזהב האפשריות.
במדליות הזהב זכו תומאס לאנגה במקצה היחידים, יוטה ברנדט במקצה היחידות, וכן רביעיית החותרים ורביעיית החותרות, רביעיית החותרים עם הגאי ורביעיית החותרות עם הגאית, ושמיניית החותרים.
צמד החותרים ללא הגאי זכה במדליית כסף, ורביעיית חותרים נוספת זכתה במדליית ארד.
חותרי הקאנו והקיאק זכו בתשע מדליות, מהן שלוש מדליות זהב.
הקיאקיסטיות בירגיט פישר ואנקה נותנאגל זכו במדליית זהב במקצה הזוגות ל-500 מטר, והיו גם שותפות
לזכייה במדליית הזהב במקצה הרביעיות.
פישר זכתה גם במדליית כסף במקצה היחידות.
אנדראס שטלה זכה במדליית כסף במקצה הגברים ל-500 מטר, אנדרה ווהלבה זכה במדליית ארד במקצה ל-1,000 מטר, ושניהם זכו גם במדליית ארד במקצה הרביעיות.
חותר הקאנו אולף הויקרודט זכה במדליית כסף במקצה ל-500 מטר, ויחד עם אינגו שפלי זכה במדליית כסף במקצה הזוגות ל-1,000 מטר.
ירג שמידט זכה במדליית כסף במקצה היחידים ל-1,000 מטר.
הנבחרת המזרח גרמנית במרוץ אופני כביש זכתה במדליית זהב במרוץ נגד השעון, ואולף לודוויג זכה במדליית זהב במקצה היחידים.
לוץ הסליך השיב לעצמו את התואר האולימפי במרוץ הספרינט באופני מסלול, וכריסטה לודינג-רוטנבורגר זכתה במדליית כסף במקצה המקביל לנשים.
לודינג-רוטנבורגר התחרתה גם בהחלקה מהירה, ורק כמה חודשים קודם לכן זכתה בשתי מדליות באולימפיאדת קלגרי (1988).
במרוץ המרדף זכתה נבחרת מזרח גרמניה במדליית כסף, ובמרוץ המרדף ליחידים זכה ברנד דיטרט במדליית ארד.
בהתעמלות זכו המזרח גרמנים ב-8 מדליות.
במדליית הזהב היחידה זכה הולגר ברנדט, בתרגיל הטבעות.
ברנדט זכה גם במדליית כסף עם הנבחרת ובמדליית ארד בתרגיל המתח.
שני מתעמלים נוספים בנבחרת זכו אף הם במדליות אישיות: סילביו קרול זכה במדליית כסף בקפיצות, וסוון טיפלט זכה במדליות ארד במקבילים ובטבעות.
נבחרת הנשים זכתה במדליית ארד, ודגמר קרסטן זכתה גם במדליית כסף במקבילים המדורגים.
שני מתאגרפים מזרח גרמנים זכו במדליות זהב, אנדראס צילוב והנרי מאסקה.
מתאגרף שלישי, אנדראס טווס, זכה במדליית כסף.
מרים המשקולות יואכים קונץ זכה במדליית זהב, אינגו שטיינהפל זכה במדליית כסף, ורוני ולר זכה במדליית ארד.
הקלע אקסל וגנר זכה במדליית זהב בסקיט, וראלף שומן זכה במדליית כסף באקדח אש מהירה, הראשונה מבין חמש מדליות אולימפיות רצופות בהן יזכה.
ענף נוסף בהם זכו ספורטאים מזרח גרמנים במדליית זהב היה השיט, לאחר שצוות שייטי הסולינג סיים במקום הראשון.
שני ג'ודאים זכו במדליות כסף, סוון לול והנרי שטהר, וג'ודוקא שלישי, טורסטן ברכוט זכה במדליית ארד.
הסייף אודו וגנר זכה במדליית כסף ברומח, והיה למזרח גרמני הראשון שזוכה במדליה אולימפית בענף זה, וגם האחרון.
המתאבק אנדראס שרדר זכה במדליית ארד.
בענפי הכדור לא הצליחה אף נבחרת מזרח גרמנית לזכות במדליה.
נבחרת הנשים בכדוריד דורגה במקום החמישי, ונבחרת הגברים בכדורעף סיימה במקום השביעי.
ב-1990 אוחדה גרמניה, והחל מאולימפיאדת ברצלונה (1992) שבה גרמניה להיות מיוצגת בידי משלחת אחת.
גרמניה המזרחית זכתה להישגים נאים גם באולימפיאדות החורף.
בשש אולימפיאדות החורף בה השתתפה זכתה ב-110 מדליות, מהן 39 מדליות זהב, 36 מדליות כסף ו-35 מדליות ארד.
מ-1972 ואילך הייתה שנייה רק לברית המועצות בטבלאות המדליות, ובאולימפיאדת סרייבו (1984) אף עברה אותה וסיימה ראשונה.
אולימפיאדת גרנובל (1968) הייתה אולימפיאדת החורף הראשונה בה התחרו הספורטאים המזרח גרמנים בנפרד מחבריהם ממערב גרמניה.
הישגיהם היו צנועים יחסית במשחקים אלה - חמש מדליות.
גולשי הלוז' תומאס קלר וקלאוס בונזאק זכו במדליית הזהב היחידה, בתחרות הזוגות.
במקצה היחידים זכה קלר במדליית הכסף ובונזאק במדליית הארד.
גבריאלה זייפרט זכתה במדליית כסף בהחלקה אמנותית, ואנדראס קונץ זכה במדליית ארד בסקי נורדי משולב.
באולימפיאדת סאפורו (1972) זינקו הישגיה של גרמניה המזרחית באופן משמעותי.
הם זכו ב-14 מדליות, מהן 4 מדליות זהב, ודורגו במקום השני בטבלת המדליות, אחרי ברית המועצות.
גולשי הלוז' המזרח גרמנים שלטו בתחרויות באופן כמעט מוחלט.
הן במקצה הגברים והן במקצה הנשים זכו ספורטאים מזרח גרמנים בכל המדליות.
אצל הגברים היו אלה וולפגנג שיידל, הראלד אהריג ווולפראם פילדר, ואצל הנשים היו אלה אנה-מריה מילר, אוטה ריהרולד ומרגיט שומאן.
במקצה הזוגות חלקו הורסט הרנליין וריינהרד ברדוב את מדליית הזהב עם צמד איטלקי, ובמדליית הארד זכו וולפראם פידלר וקלאוס בונזאק.
אולריך והלינג זכה במדליית הזהב היחידה שלא בלוז', בסקי נורדי משולב, ובמדליית הארד זכה קארל-היינץ לוק.
הביאתלט האנסיירג קנאותה זכה במדליית כסף במרוץ ל-20 ק"מ ובמדליית ארד במרוץ השליחים ל-7.5X4 ק"מ.
המחליקים האמנותיים מנואלה גרוס ואווה קגלמן זכו במדליית ארד, וכך גם קופץ הסקי ריינר שמידט, בקפיצה מגבעה גבוהה.
באולימפיאדת אינסברוק (1976) השתפרו הישגיה של מזרח גרמניה עוד יותר, ל-19 מדליות מהן 7 מדליות זהב, והיא שוב דורגה במקום השני אחרי ברית המועצות בטבלת המדליות.
המדליות הושגו בשמונה ענפים שונים.
הלוז' שוב היה הענף המוביל, אך הדומיננטיות שלו ירדה בהשוואה לסאפורו.
הגולשים המזרח גרמנים זכו ב-5 מדליות, בהן כל שלוש מדליות הזהב.
במקצה הנשים זכתה מרגיט שומן במדליית הזהב, ואוטה ריהרולד זכתה במדליית כסף שנייה ברציפות.
במקצה הגברים זכה דטלף גינתר, והאנס רין זכה במדליית הארד.
רין זכה גם במדליית זהב במקצה הזוגות, יחד עם נורברט האן.
גולשי המזחלות מיינרד נמר וברנהרד גרמסהאוזן זכו במדליית זהב במקצה הזוגות, והיו גם שותפים לזכייתה של הרביעייה המזרח גרמנית במדליית זהב.
קופץ הסקי האנס-גאורג האשנבך זכה במדליית זהב בקפיצה מגבעה רגילה, וסגנו היה יוכן דנברג.
הנרי גלאס זכה במדליית ארד בקפיצה מגבעה גבוהה.
במדליית הזהב השמינית זכה אולריך והלינג, ששמר על תוארו בסקי נורדי משולב.
קונרד וינקלר זכה במדליית ארד.
צמד המחליקים האמנותיים רומי קרמר ורולף אסטרייך זכו במדליית כסף, ומנואלה גרוס ואווה קגלמן זכו במדליית ארד שנייה ברציפות.
מחליקה אמנותית נוספת, כריסטינה אראת, זכתה אף היא במדליית ארד.
גרט-דיטמר קלאוזה זכה במדליית כסף במרוץ הסקי למרחקים ל-50 ק"מ, ונבחרת השליחות ל-5X4 ק"מ זכתה במדליית ארד.
המחליקה המהירה אנדראה אהריג-מיטשרליך זכתה במדליית כסף במרוץ ל-3000 מטר, ונבחרת הביאתלון זכתה במדליית ארד במרוץ השליחים.
מגמת השיפור נמשכה גם באולימפיאדת לייק פלאסיד (1980), אז צברה המשלחת המזרח גרמנית 23 מדליות, מהן 9 מדליות זהב.
בפעם השלישית ברציפות דורגה במקום השני בטבלת המדליות, אחרי ברית המועצות.
גולשי הלוז' האנס רין ונורברט האן שמרו על תוארם במקצה הזוגות, וברנהרד גלאס ניצח במקצה הגברים.
במקצה הנשים זכתה מליטה זולמן במדליית כסף.
בסקי למרחקים זכתה ברברה פצולד בשתי מדליות זהב, במרוץ ל-10 ק"מ ובמרוץ השליחות ל-5X4 ק"מ.
הביאתלט פרנק אולריך זכה במדליית זהב במרוץ ל-10 ק"מ ובמדליות כסף במרוץ ל-20 ק"מ ובמרוץ השליחים ל-7.5X4 ק"מ.
אברהארד רש, שהתחרה אף הוא במרוץ השליחים, זכה גם במדליית ארד במרוץ ל-20 ק"מ.
גולשי המזחלות גרמסהאוזן וגמר, שזכו במדליית זהב באינסברוק, נפרדו הפעם.
גרמסהאוזן התחרה לצדו של האנס-יורגן גרהארדט, והשניים זכו במדליית כסף, ונמר התחרה לצדו של בוגדן מוזיול, והצמד זכה במדליית ארד.
כל הארבעה התחרו יחדיו במקצה הרביעיות, וזכו במדליית הזהב, ורביעייה מזרח גרמנית נוספת זכתה במדליית ארד.
המחליקה המהירה קארין אנקה קבעה שיא אולימפי במרוץ ל-500 מטר (41.78 שניות).
זאבינה בקר זכתה במדליית כסף במרוץ ל-3000 מטר ובמדליית ארד במרוץ ל-1500 מטר.
מחליקה נוספת, אנדראה אהריג-מיטשרליך, זכתה במדליית ארד במרוץ ל-1000 מטר.
המחליקה האמנותית אנט פץ' זכתה במדליית זהב, יאן הופמן זכה במדליית כסף והצמד מנואלה מאגר ואווה בוורסדורף זכה במדליית ארד.
אולריך והלינג זכה בפעם השלישית ברציפות בתואר האולימפי בסקי נורדי משולב, וקונרד וינקלר זכה במדליית ארד שנייה ברציפות.
ספורטאי נוסף, קופץ הסקי מנפרד דקרט, זכה במדליית כסף בקפיצה מגבעה רגילה.
הישגיה של גרמניה המזרחית באולימפיאדת סרייבו (1984) היו דומים - 24 מדליות, מהן 9 מדליות זהב, אך הפעם די היה בכך כדי לעבור את ברית המועצות ולהקנות לה את המקום הראשון בטבלת המדליות.
ענף ההחלקה המהירה תפס את הבכורה, והוא סיפק כמעט מחצית מהמדליות - 11 מדליות, מהן 4 מדליות זהב.
ב-9 מהמדליות זכו נשים, והן זכו בכל מדליות הזהב והכסף האפשריות.
אנדראה אהריג-מיטשרליך קבעה שיא אולימפי במרוץ ל-3000 מטר (4:24.79 דקות) וזכתה במדליות כסף במרוצים ל-1000 ול-1500 מטר.
כריסטה רוטנבורגר קבעה שיא אולימפי במרוץ ל-500 מטר (41.02 שניות), ומחליקה נוספת, גבי צאנגה, זכתה במדליית ארד במרוץ ל-3000 מטר.
בתחרויות הגברים זכה רנה שלפיש בשתי מדליות ארד, במרוצים ל-5000 ול-10000 מטר.
גולשי המזחלות וולפגנג הופה ודיטמר שאוארהאמר זכו במדליית זהב במקצה הזוגות, והיו שותפים לזכייה במדליית זהב במקצה הרביעיות.
בוגדן מוזיול וברנהרד להמן זכו במדליית כסף, והיו חלק מרביעייה מזרח גרמנית נוספת, שזכתה אף היא במדליית כסף.
בלוז', זכו שלוש מזרח גרמניות בשלוש המדליות שחולקו במקצה הנשים, שטפי מרטין, בטינה שמידט ואוטה אוברהופנר.
ירג הופמן ויוכן פיץ' זכו במדליית ארד במקצה הזוגות.
קופץ הסקי ינס וייספלוג זכה במדליית זהב בקפיצה מגבעה רגילה ובמדליית כסף בקפיצה מגבעה גבוהה, ובמדליית הזהב התשיעית זכתה המחליקה האמנותית קטרינה ויט.
הביאתלט פרנק-פטר רואטש זכה במדליית כסף במרוץ ל-20 ק"מ, ומתיאס יאקוב זכה במדליית ארד במרוץ ל-10 ק"מ.
גם באולימפיאדת קלגרי (1988), האחרונה בה השתתפה, שמרה גרמניה המזרחית על הישגים דומים - 25 מדליות, מהן 9 מדליות זהב.
ברית המועצות שבה ותפסה את המקום הראשון, וגרמניה המזרחית דורגה במקום השני.
13 מהמדליות הושגו בהחלקה מהירה, ו-3 מהן היו מדליות זהב.
כריסטה רוטנבורגר קבעה שיא עולם במירוץ ל-1000 מטר (1:17.65 דקות) וזכתה במדליית כסף במירוץ ל-500 מטר.
חודשים ספורים לאחר המשחקים זכתה רוטנבורגר גם במדליה אולימפית ברכיבה על אופניים, באולימפיאדת סיאול (1988).
אנדראה אהריג-מיטשרליך זכתה במדליות כסף במרוצים ל-3000 ול-5000 מטר ובמדליית ארד במרוץ ל-1500 מטר, קארין אנקה זכתה במדליות כסף במרוצים ל-1000 ול-1500 מטר ובמדליית ארד במרוץ ל-500 מטר, וגבי צאנגה זכתה במדליות ארד במרוצים ל-3000 ול-5000 מטר.
אווה-ינס מיי קבע שיא עולם במרוץ הגברים ל-500 מטר (36.45 שניות), וזכה גם במדליית כסף במרוץ ל-1000 מטר.
בלוז' זכו המזרח גרמנים ב-6 מדליות, בהן כל 3 מדליות הזהב.
בתחרות הנשים שוב זכו המזרח גרמניות בכל שלוש המדליות: שטפי מרטין זכתה במדליית זהב שנייה ברציפות, אוטה אוברהופנר זכתה במדליית הכסף, וצרסטין שמידט זכתה בארד.
ירג הופמן ויוכן פיץ' שיפרו את הישגם מסרייבו וזכו במדליית הזהב לזוגות.
סגניהם היו שטפן קראוסה ויאן ברנדט.
במקצה הגברים ניצח ינס מילר.
הביאתלט פרנק-פטר רואטש זכה בשתי מדליות זהב, במרוצים ל-10 ול-20 ק"מ.
קטרינה ויט זכתה אף היא במדליית זהב, ושמרה על תוארה בהחלקה אומנותית.
גולשי המזחלות וולפגנג הופה ובוגדן מוזיול זכו במדליות כסף הן במקצה הזוגות והן במקצה הרביעיות, וצמד נוסף, ברנרד להמן ומריו הויר, זכה במדליית ארד.
הישגיה של גרמניה המזרחית היו גבוהים במיוחד ביחס למדינה בסדר גודל שלה (כ-17 מיליון תושבים בשיא גודלה).
הדבר נבע לא רק מיכולת ספורטיבית יוצאת דופן.
במדינה הונהגה תוכנית לקידום הספורט הייצוגי, שהמנהל הרפואי שלה, ד"ר מנפרד הפנר, נתן סטרואידים אנאבוליים באופן שיטתי לספורטאים רבים החל משנות ה-60. דור שלם של ספורטאים וספורטאיות נפגע בגלל סימום שיטתי מילדות, עם תופעות לוואי קשות לאורך שנים.
לאחר נפילת הממשלות הקומוניסטיות בסוף שנות ה-80 של המאה ה-20 ואיחוד גרמניה התגלו מסמכים רבים שתיעדו את התוכנית, ובכיריה הורשעו (אך קיבלו עונשי מאסר על תנאי), ואילו הספורטאים שנאלצו להשתמש בסמים - קיבלו פיצויים.
גרמניה השתתפה במשחקים האולימפיים, שנערכו מאז חידושם בעת החדשה, באולימפיאדת אתונה (1896) ועד מלחמת העולם השנייה, למעט שתי היעדרויות: האולימפיאדות שנערכו לאחר מלחמת העולם הראשונה נערכו בבלגיה ובצרפת, שהיו חלק ממדינות ההסכמה, וגרמניה לא הוזמנה אליהן.
בזמן אולימפיאדת לונדון (1948) הייתה גרמניה שטח כבוש בידי בעלות הברית, ואף בה לא השתתפה.
גרמניה המזרחית סירבה לכך, ובאולימפיאדת הלסינקי (1952) השתתפה רק גרמניה המערבית, בשם "גרמניה".
באותם משחקים הייתה גם משלחת נפרדת לחבל הסאר, שמעמדו הסופי לאחר מלחמת העולם השנייה טרם נקבע.
ב-1990 אוחדה גרמניה, והחל מאולימפיאדת ברצלונה (1992) מיוצגת גרמניה במשלחת אחת.
בכל האולימפיאדות בהן השתתפה, הגיעה גרמניה להישגים גבוהים ודורגה בין עשר המדינות הראשונות בטבלת המדליות, למעט אולימפיאדת הלסינקי (1952).
באולימפיאדת ברלין (1936), אותה אירחה, אף דורגה במקום הראשון.
בסך הכל, זכו הספורטאים הגרמנים ב-615 מדליות, מהן 191 מדליות זהב, וגרמניה מדורגת במקום השביעי בטבלת המדליות של כל הזמנים.
באולימפיאדות החורף השתתפה גרמניה בין 1928 ל-1936 ומאז 1992. גם באולימפיאדות החורף מצטיינת גרמניה, ושלוש פעמים דורגה בראש טבלת המדליות: באולימפיאדת אלברוויל (1992), באולימפיאדת נאגנו (1998) ובאולימפיאדת טורינו (2006).
חרף העובדה שהשתתפה רק ב-11 אולימפיאדות חורף, היא מדורגת במקום השלישי בטבלת המדליות של כל הזמנים (אחרי נורווגיה וארצות הברית).
ספורטאיה זכו ב-240 מדליות, מהן 92 מדליות זהב.
בשלושה ענפים מוליכה גרמניה את טבלאות המדליות של כל הזמנים: ביאתלון (52 מדליות, מהן 19 מדליות זהב), לוז' (37 מדליות, מהן 18 מדליות זהב) ומזחלות (25 מדליות, מהן 13 מדליות זהב).
משחקי הקיץ נערכו על אדמת גרמניה פעמיים.
ברלין נבחרה לארח את המשחקים ב-1936, לאחר שהועדפה על פני ברצלונה.
משחקים אלה זכורים לשמצה בשל התעמולה הנאצית שליוותה אותם.
משחקי 1972 נערכו במינכן, באותה העת חלק מגרמניה המערבית.
מינכן הועדפה אז על פניהן של מדריד, מונטריאול ודטרויט.
במשחקים אלה התרחש טבח הספורטאים והמאמנים מהמשלחת הישראלית.
ברלין הייתה אמורה לארח את המשחקים האולימפיים כבר ב-1916, אך אלה בוטלו בשל מלחמת העולם הראשונה.
העיר הגישה את מועמדותה לאירוח האולימפיאדה בשנת 2000, אך הגיעה רק למקום הרביעי, אחרי סידני (שאירחה את המשחקים), בייג'ינג ומנצ'סטר.
משחקי החורף נערכו בגרמניה פעם אחת, אולימפיאדת גרמיש פרטנקירכן (1936).
גרמיש-פרטנקירכן הועדפה על פניהן של מונטריאול וסנט מוריץ.
ברכטסגדן הגישה מועמדות לאירוח אולימפיאדת החורף ב-1992, אך דורגה רק במקום השביעי.
מינכן הגישה את מועמדותה לאירוח המשחקים בשנת 2018, אך הפסידה לפיונגצ'אנג.
גרמניה הייתה אחת מ-14 המדינות שהשתתפו באולימפיאדה הראשונה, אולימפיאדת אתונה (1896).
היא שלחה 19 ספורטאים שהתחרו בשישה ענפים, וזכתה ב-13 מדליות, 6 מהן מזהב.
בסיום המשחקים דורגה במקום השלישי בטבלת המדליות, אחרי ארצות הברית והמארחת יוון.
10 מבין 13 המדליות היו בהתעמלות מכשירים.
שומן והופמן זכו במדליות גם בענפים אחרים - שומן זכה במדליית זהב בהיאבקות והופמן זכה במדליית כסף בריצת 100 מטר.
ספורטאי נוסף, אאוגוסט פון גדריך, זכה במדליית כסף במרוץ אופני כביש.
לאולימפיאדת פריז (1900) שלחה גרמניה 78 ספורטאים.
הם זכו בשמונה מדליות (מהן ארבע מזהב), וגרמניה דורגה במקום השביעי בטבלת המדליות.
נבחרת השחייה הגרמנית זכתה במדליית הזהב במשחה הקבוצתי ל-200 מטר חופשי, וארנסט הופנברג זכה גם במדליית זהב במשחה ל-200 מטר גב.
בחתירה, נערכו שתי תחרויות מקבילות לצוותים של רביעיית חותרים עם הגאי.
באחת מהן זכו צוותים גרמנים במקומות הראשון והשלישי, ובשנייה זכה צוות גרמני במקום השלישי.
צוות שייטים גרמני זכה במדליית הזהב במקצה לסירות במשקל טון עד שני טון, ובמדליית הכסף במקצה הפתוח.
מועדון הרוגבי פרנקפורט 1880 מהעיר פרנקפורט היה אחד משלושה מועדוני רוגבי שהשתתפו במשחקים.
הוא קיים משחק אחד מול מועדון צרפתי והפסיד, ודי היה בכך כדי להקנות לו מדליית כסף.
בענף ההתעמלות, בו קצרה הצלחה באתונה, סיימה ללא הישגים, והגרמני הראשון דורג רק במקום ה-29. ככל הנראה, יש לכך קשר לכך שהשופטים היו צרפתים, וב-18 המקומות הראשונים זכו מתעמלים צרפתים.
גרמניה הייתה בין 12 המדינות שהשתתפו באולימפיאדת סנט לואיס (1904), ובדומה ליתר המדינות האירופיות, שלחה משלחת מצומצמת ביותר, שכללה 17 ספורטאים.
למעשה, הייתה זו המשלחת האירופית הגדולה ביותר.
בשל מיעוט המשתתפים, נהנתה ארצות הברית מדומיננטיות רבה וזכתה במרבית המדליות.
גרמניה זכתה ב-13 מדליות, מהן 4 מזהב, שהקנו לה את המקום השני בטבלת המדליות.
השחיין אמיל ראוש היה הספורטאי הבולט במשלחת.
ראוש זכה במדליות זהב במשחים למייל ו-880 יארד בסגנון חופשי, ובמדליית ארד במשחה ל-220 יארד.
ולטר בראק זכה במדליית זהב ב-100 יארד גב ובמדליית כסף במשחה ל-440 יארד חזה, גאורג זכריאס זכה במדליית זהב במשחה ל-440 יארד חזה ובמדליית ארד במשחה ל-100 יארד גב, וגאורג הופמן זכה במדליית כסף ב-100 יארד גב ובמדליית כסף בקפיצה למים.
במדליית הארד בקפיצה למים זכה אלפרד ברונשווייגר.
בנוסף להישגים בבריכת השחייה, זכה המתעמל וילהלם ובר במדליית כסף בקרב-רב ובמדליית ארד בתחרות בשלושה מתקנים, ופאול ויינשטיין זכה במדליית ארד בקפיצה לגובה.
לאולימפיאדת לונדון (1908) שלחה גרמניה 81 ספורטאים.
צברה 13 מדליות, 3 מהן מזהב, ודורגה במקום החמישי.
בקפיצה למים, דורגו שלושה קופצים גרמנים במקומות הראשונים בקפיצה מ-3 מטר: אלברט צירנר, קורט בהרנס וגוטלוב ולץ.
השחיין ארנו ביברשטיין זכה במדליית זהב במשחה ל-100 מטר גב, ובמדליית הזהב השלישית זכו המחליקים האמנותיים היינריך בורגר ואנה היבלר.
מחליקה נוספת, אלזה רנדשמידט, זכתה במדליית כסף.
באתלטיקה זכתה נבחרת השליחים הגרמנית במדליית כסף, ואחד מחבריה, האנס בראון, זכה גם במדליית ארד בריצת 800 מטר.
נבחרת רוכבי האופניים זכתה במדליית כסף במרוץ המרדף, וקארל נוימר זכה גם במדליית ארד במרוץ ל-660 יארד.
הטניסאי אוטו פרויצהיים זכה במדליית כסף, ובחתירה זכו הגרמנים בשתי מדליות ארד: וילי דיסקו ומרטין שטאנקה במקצה הזוגות, וברנהרד פון גאצה במקצה היחידים.
המשלחת ששלחה גרמניה לאולימפיאדת סטוקהולם (1912) הייתה הגדולה בתולדותיה עד אז, וכללה 187 ספורטאים, מהם 5 נשים.
המשלחת זכתה ב-25 מדליות בשמונה ענפים שונים, 5 מהן מזהב.
בניגוד לשלוש האולימפיאדות שקדמו לה, המארחת, שוודיה, לא הייתה דומיננטית בהישגיה, והמדליות חולקו בין יותר מדינות.
לכן, אף ששיפרה את הישגיה, הם הספיקו לה רק למקום השישי בטבלת המדליות.
השחיינים הגרמנים זכו בשבע מהמדליות.
ולטר בתה זכה בשתי מדליות זהב, במשחים ל-200 ול-400 מטר חזה.
הוא קבע שיאים אולימפיים בכל אחד משלושת השלבים של שני המשחים, ובמשחי הגמר קבע את התוצאות 3:01.8 דקות ו-6:29.6 דקות, בהתאמה.
במשחה ל-200 מטר חזה גם שני המדורגים אחריו היו גרמנים: וילהלם ליצוב זכה במדליית הכסף, ופאול מאליש זכה במדליית הארד.
מאליש גם סיים במקום הרביעי במשחה ל-400 מטר חזה.
במשחה ל-100 מטר גב זכה אוטו פאהר במדליית הכסף, ופאול קלנר זכה בארד.
נבחרת השליחות הגרמנית זכתה במדליית כסף במשחה ל-100X4 מטר חופשי, ואחת מחברותיה, גרטה רוזנברג, דורגה רביעית במשחה ל-100 מטר חופשי.
בקפיצה למים, נמשכה ההגמוניה הגרמנית בקפיצה מ-3 מטר.
פאול גינתר זכה בזהב, האנס לובר בכסף וקורט בהרנס בארד.
אלברט צירנר זכה במדליית כסף בקפיצה מ-10 מטר.
צמד הטניסאים היינריך שומבורגק ודורותיאה קרינג זכה במדליית זהב בטורניר הזוגות המעורבים.
קרינג זכתה גם במדליית כסף בטורניר היחידות, וטניסאי נוסף, אוסקר קרויצר, זכה במדליית ארד בטורניר היחידים.
בחתירה, זכתה רביעיית החותרים עם הגאי במדליית זהב, ושמיניית החותרים זכתה במדליית ארד.
נבחרת הרכיבה הגרמנית זכתה במדליית כסף באיוונטינג, ואחד מחבריה, פרידריך פון רוכוב, זכה גם במדליית כסף אישית.
ראבוד פון קרכר זכה במדליית כסף בקפיצות, ובתחרות הקפיצות הקבוצתית זכתה הנבחרת הגרמנית במדליית ארד.
האתלט האנס בראון זכה במדליית כסף בריצת 400 מטר, והאנס לישה עשה זאת בקפיצה לגובה.
בקליעה, זכה אלפרד גלדל במדליית כסף בטראפ (ענף של ירי בצלחות חרס) ובמדליית ארד עם הנבחרת הגרמנית בתחרות הקבוצתית.
במדליית כסף נוספת זכה המתאבק גאורג גרשטקר.
גרמניה, כמו יתר מעצמות המרכז - אוסטריה, הונגריה, טורקיה ובולגריה, לא הוזמנה להשתתף באולימפיאדת אנטוורפן (1920), הראשונה שנערכה לאחר מלחמת העולם הראשונה.
בעוד האחרות כבר נטלו חלק באולימפיאדת פריז (1924), גרמניה עדיין הוחרמה, והיא הצטרפה מחדש למשחקים רק ב-1928.
16 שנים לאחר השתתפותה האחרונה במשחקים האולימפיים, שבה גרמניה להשתתף באולימפיאדת אמסטרדם (1928), והגיעה לשיאים חדשים.
היא שלחה משלחת גדולה של 214 ספורטאים, שזכו ב-31 מדליות ב-12 ענפים שונים, 10 מהן מזהב.
בהישגיה הייתה שנייה רק לארצות הברית.
האתלטים הגרמנים זכו ב-9 מהמדליות, אך רק אחת מהם, לינה רדקה, זכתה במדליית זהב, בריצת 800 מטר, שבה גם קבעה שיא עולם חדש (2:16.8 דקות).
במרוצי השליחים ל-100X4 מטר ול-400X4 מטר זכו הגרמנים במדליות כסף, ובמרוץ השליחות ל-100X4 מטר זגו הגרמניות במדליות ארד.
שלושה אתלטים שהשתתפו במרוצי השליחים זכו גם במדליות ארד אישיות: גאורג לאמרס בריצת 100 מטר, הלמוט קרניג בריצת 200 מטר והרמן אנגלהרד בריצת 800 מטר.
שני אתלטים נוספים זכו במדליות ארד, יואכים ביכנר בריצת 400 מטר ואמיל הירשפלד בהדיפת כדור ברזל.
הרוכב קרל פרייהר פון לנגן זכה בשתי מדליות זהב, בתחרויות הדרסאז' האישית והקבוצתית, וברונו נוימן זכה במדליית ארד באיוונטינג.
שני מרימי משקולות זכו במדליות זה, קורט הלביג ויוזף שטרסברגר, ומרים משקולות נוסף, האנס ולפרט, זכה במדליית ארד.
בהיאבקות, זכו ארבעה גרמנים במדליות: קורט לויכט בזהב, אדוארד שפרלינג ואדולף ריגר בכסף, וגאורג גרינג בארד.
הסייפת הלנה מאייר זכתה במדליית זהב ברומח, ואולגה אלקרס זכתה בארד.
סייף נוסף, ארווין קסמיר, זכה במדליית כסף.
במדליית זהב נוספת זכו צמד החותרים קורט משטר וברונו מילר.
השחיינית הילדה שרדר זכתה במדליית זהב במשחה ל-200 מטר חזה, בו זכתה שרלוט מיהה במדליית ארד.
בשלב חצי הגמר השוותה שרדר את שיא העולם, שעמד אז על 3:11.2 דקות.
שחיין נוסף, אריך ראדמאכר, זכה במדליית כסף במשחה המקביל לגברים.
ראדמאכר היה חבר גם בנבחרת הכדורמים, שזכתה במדליית הזהב לאחר שגברה במשחק הגמר 2–5 על נבחרת הונגריה.
נבחרת ההוקי שדה זכתה במדליית ארד, לאחר שגברה על נבחרת בלגיה במשחק על המקום השלישי.
נבחרת הכדורגל הודחה בשלב רבע הגמר, לאחר שהובסה בידי נבחרת אורוגוואי 4-1.
ספורטאים גרמנים נוספים שזכו במדליות באמסטרדם כללו את המתאגרף ארנסט פיסטולה, שזכה במדליית כסף, את רוכבי האופניים האנס ברנהרדט וקארל קתר, שזכו במדליית ארד במרוץ אופני טנדם ואת הלמוט קהל, שזכה במדליית ארד בקרב חמש מודרני.
בשל המשבר הכלכלי העולמי של 1929, מדינות רבות, ובהן גרמניה, שלחו משלחות קטנות יחסית לאולימפיאדת לוס אנג'לס (1932).
הישגיה של גרמניה פחתו בהתאם.
ספורטאיה זכו באותם משחקים ב-20 מדליות, מהן רק 3 מדליות זהב, והיא דורגה במקום התשיעי, הנמוך בתולדותיה עד אז.
ארבעה מתאבקים גרמנים זכו במדליות: יאקוב ברנדל זכה במדליית זהב, וולפגנג ארל וז'אן פלדאק זכו במדליות כסף ואדוארד שפרלינג זכה במדליית ארד.
רביעיית החותרים עם הגאי זכתה במדליית זהב, רביעיית החותרים ללא הגאי זכתה במדליית כסף, וכך גם צמד החותרים הרברט בוץ וגרהרד בצלן.
במדליית הזהב השלישית זכה מרים המשקולות רודולף איסמאייר.
האנס ולפרט שיפר את הישגו מאמסטרדם וזכה במדליית כסף, ואילו יוזף שטרסברגר איבד את תוארו וזכה במדליית ארד.
באתלטיקה זכו הגרמנים בחמש מדליות, אך אף אחת מהן לא הייתה מדליית זהב.
בתחרות הנשים בהטלת כידון זכתה אלן בראומילר במדליית הכסף, וטילי פליישר זכתה בארד.
נבחרת השליחים ב-100X4 מטר זכתה במדליית כסף, ואחד החברים בה, ארתור יונת, זכה גם במדליית ארד בריצת 100 מטר.
במדליית ארד נוספת זכה וולראד אברלה, בקרב עשר.
שלושה מתאגרפים גרמנים זכו במדליות כסף: האנס זיגלרסקי, יוזף שליינקופר ואריך קאמפה.
הקלע היינריך הקס זכה אף הוא במדליית כסף, בירי באקדח אש מהירה.
נבחרת הכדורמים איבדה את תוארה, וזכתה במדליית כסף, לאחר שדורגה במקום השני בבית הגמר, אחרי הונגריה.
ברלין נבחרה לארח את המשחקים האולימפיים בשנת 1931 (לאחר שגברה על ברצלונה), עוד בטרם עליית הנאצים לשלטון, אך הנאצים זיהו את הפוטנציאל התעמולתי שהם יכולים להפיק ממנו.
שר התעמולה הגרמני, יוזף גבלס, ראה בה הזדמנות להעלאת המוראל בקרב העם הגרמני, ולהוכחת עליונות הגזע הארי.
במהלך המשחקים גם צולם הסרט "אולימפיה", בבימויה של לני ריפנשטאהל.
המשחקים היוו גם חלון ראווה למשטר הנאצי, וזה היה מעוניין להציג מראית עין של תקינות פוליטית.
לרגל המשחקים, הוסרו שלטים ברחבי העיר האוסרים על כניסת יהודים, והמשטרה קיבלה הוראה שלא לאכוף חוקים נגד יהודים והומוסקסואלים ממדינות זרות.
עם זאת, יהודים לא נכללו במשלחת הגרמנית, ובהם שיאנית גרמניה בקפיצה לגובה, גרטל ברגמן.
מבחינה ספורטיבית, היו המשחקים הצלחה גדולה מבחינת המשלחת הגרמנית.
היא דורגה במקום הראשון בטבלת המדליות, הישג אותו לא הצליחה לשחזר מאז.
ספורטאיה זכו ב-89 מדליות, מהן 33 מדליות זהב, 26 מדליות כסף ו-30 מדליות ארד, ב-18 ענפים שונים.
האתלטים הגרמנים זכו ב-16 מהמדליות, וחמישה מהם זכו במדליות זהב.
טילי פליישר שיפרה את הישגה מלוס אנג'לס, כשזכתה במדליית הזהב בהטלת כידון, עם שיא אולימפי חדש - 45.18 מטר.
סגניתה הייתה אף היא גרמנייה, לואיזה קריגר.
גיזלה מאוארמאייר קבעה אף היא שיא אולימפי, בזריקת דיסקוס, 47.63 מטר.
במדליית הארד בתחרות זו זכתה פאולה מולנהאואר.
אני שטויר זכתה במדליית כסף בריצת 80 מטר משוכות, קתרינה קראוס זכתה במדליית ארד בריצת 100 מטר ואלפרידה קאון זכתה במדליית ארד בקפיצה לגובה.
קארל היין קבע שיא אולימפי ביידוי פטיש (56.49 מטר) וסגנו היה ארווין בלאסק.
הנס וולקה קבע אף הוא שיא אולימפי, בהדיפת כדור ברזל, 16.20 מטר.
זוכה מדליית הארד בתחרות זו, גרהרד שטק, זכה גם במדליית הזהב בהטלת כידון.
שתי נבחרות השליחים הגרמניות, ב-100X4 מטר וב-400X4 מטר, זכו במדליות ארד, ובמדליית ארד נוספת זכה אלפרד דומפרט, בריצת 3000 מטר מכשולים.
בקפיצה לרוחק, זכה לוץ לונג במדליית כסף.
לונג היה אחד המועמדים הבולטים לזכייה בתחרות זו.
בשלב המוקדמות שבר את השיא האולימפי, בעוד האמריקני ג'סי אוונס, שזכה קודם לכן במדליית הזהב בריצת 100 מטר, נפסל בשתי הקפיצות הראשונות שלו ונותר לו ניסיון קפיצה אחד.
לוץ ניגש אליו, והמליץ לו להתחיל את הקפיצה מנקודה אחרת.
אוונס קיבל את המלצתו, והעפיל לשלב הגמר.
בשלב הגמר, השיגו לוץ ואוונס תוצאה זהה של 7.87 מטר.
בניסיון הקפיצה האחרון שלו, קפץ אוונס למרחק של 8.06 מטר, וזכה בזהב, בעוד לונג נותר עם מדליית הכסף.
חרף הפסדו, שמח לוץ בשמחתו של אוונס, וחגג איתו את ניצחונו, למגינת לבם של השלטונות הנאצים.
בשל הגינותו הספורטיבית, הוענקה ללוץ לאחר מותו מדליית פייר דה קוברטן, הראשונה שהוענקה אי פעם.
בענף ההתעמלות שלטו הגרמנים ללא עוררין, עם 13 מדליות, בהן 6 מתוך 9 מדליות הזהב האפשריות.
שתי הנבחרות הגרמניות, גברים ונשים, זכו במדליות הזהב בתחרויות הקבוצתיות.
תחרויות אישיות נערכו לגברים בלבד.
קונרד פריי זכה במדליות זהב במקבילים ובסוס הסמוכות, במדליית כסף במתח ובמדליות ארד בקרב-רב ובקרקע.
אלפרד שוורצמן זכה במדליות זהב בקרב-רב ובקפיצות, ובמדליות ארד במתח ובמקבילים.
מתיאס וולץ זכה במדליות ארד בטבעות ובקפיצות.
ברכיבה זכו הגרמנים ב-7 מדליות, בהן כל 6 מדליות הזהב האפשריות.
היינץ פולאי ניצח בדרסאז', ופרידריך גרהרד זכה במדליית הכסף.
לודוויג שטובנדורף ניצח באיוונטינג וקורט האסה ניצח בקפיצות.
כולם זכו גם במדליות הזהב בשלוש התחרויות הקבוצתיות.
בחתירה זכו הגרמנים ב-7 מדליות, בהן 5 מתוך 7 מדליות הזהב האפשריות.
גוסטב שפר זכה במדליית הזהב במקצה היחידים, וילי אייכהורן והוגו שטראוס זכו במדליית זהב במקצה הזוגות, ובמדליות זהב נוספות זכו צמד החותרים עם הגאי, רביעיית החותרים עם הגאי ורביעיית החותרים ללא הגאי.
וילי קאידל ויואכים פירש זכו במדליית כסף, ובמדליית ארד זכתה שמיניית החותרים.
הקיאקיסט ארנסט קרבס זכה במדליית הזהב במקצה ל-10,000 מטר, ופאול ופרס ולודוויג לנדן זכו במדליית הזהב במקצה המקביל לזוגות.
במקצה במסלול מתפתל זכו וילי הורן ואריך האניש במדליית כסף, ובמקצה המקביל ליחידים זכה קסאוור הרמן במדליית ארד.
במקצה היחידים ל-1,000 מטר זכה הלמוט קמרר במדליית כסף, והישג דומה רשמו במקצה הזוגות אוואלד טילקר ופריץ בונדרויט.
במקצה הקאנו ל-1,000 מטר זכה אריך קושיק במדליית ארד.
באגרוף, זכו חמישה גרמנים במדליות.
וילי קייזר והרברט רונגה זכו בזהב, מיכאל מוראך וריכרד פוגט זכו בכסף, ויוזף מינר זכה בארד.
במרוץ אופני מסלול, ניצח טוני מרקנס במקוץ הספרינט, וארנסט איהבה וקארל לורנץ ניצחו במרוץ אופני טנדם.
רודולף קארש זכה במדליית הארד במרוץ נגד השעון.
מרים המשקולות יוזף מנגר זכה במדליית זהב.
רודולף איסמאייר, שקרא את השבועה האולימפית בטקס הפתיחה של המשחקים, איבד את תוארו וזכה במדליית כסף.
אאוגן דויטש זכה אף הוא במדליית כסף, וקארל יאנסן ואדולף וגנר זכו במדליות ארר.
הקלע קורנליוס פון אוידן זכה במדליית הזהב בירי באקדח אש מהירה, והדיח את היינריך הקס, שהסתפק במדליית הכסף.
אריך קרמפל זכה במדליית כסף בירי באקדח.
שייטי הסטאר פטר בישוף והאנס-יואכים וייזה זכו במדליית זהב, שייט האו-יולה ורנר קרוגמן זכה במדליית הכסף, וצוות שייטי ה-8 מטר זכה במדליית ארד.
אלוף אולימפי גרמני נוסף הוכתר בקרב חמש מודרני, גוטהרד הנדריק.
שבעה מתאבקים גרמנים זכו במדליות בברלין, אך איש מהם לא זכה במדליית זהב.
וולפגנג ארל זכה במדליית כסף שנייה ברציפות, ופריץ שפר ולודוויג שווייקרט זכו אף הם במדליות כסף.
יאקוב ברנדל איבד את תוארו מלוס אנג'לס, וזכה במדליית ארד, ובמדליות ארד נוספות זכו יוהאנס הרברט, אריך זיברט וקורט הורנפישר.
בשחייה, זכתה נבחרת השליחות הגרמנית ב-100X4 מטר חופשי במדליית כסף, ואחת החברות בה, גיזלה ארנדט, זכתה גם במדליית ארד במשחה ל-100 מטר חופשי.
מרתה גננגר זכתה במדליית כסף במשחה ל-200 מטר חזה, וארווין זיטאס רשם הישג דומה במקצה המקביל לגברים.
הסייפת הלנה מאייר איבדה את תוארה, אך זכתה במדליית כסף.
נבחרות הסייפים ברומח ובחרב זכו שתיהן במדליות ארד.
בקפיצה למים, זכה הרמן שטורק במדליית ארד בקפיצה מ-10 מטר, וקתה קהלר רשמה הישג דומה בתחרות המקבילה לנשים.
בטורניר הכדוריד הראשון אי-פעם במשחקים האולימפיים, זכתה נבחרת גרמניה במדליית הזהב, לאחר שניצחה את כל הנבחרות מולן התמודדה בבית הגמר - אוסטריה, שווייץ והונגריה.
נבחרת הכדורמים שוב סיימה כסגניתה של הונגריה.
שתיהן סיימו את בית הגמר במאזן דומה, אך יחס השערים של הונגריה היה טוב יותר.
נבחרת ההוקי שדה זכתה אף היא במדליית כסף, לאחר שהובסה בידי נבחרת הודו במשחק הגמר 1–8. בכדורגל הודחה גרמניה ברבע הגמר, לאחר הפסד 0–2 לנבחרת נורווגיה.
בזמן אולימפיאדת לונדון (1948) הייתה גרמניה שטח כבוש בידי בעלות הברית, והיא לא נטלה בה חלק.
ב-1949 הוקמו גרמניה המזרחית וגרמניה המערבית, אך בתחילה הכיר הוועד האולימפי הבינלאומי רק בוועד האולימפי של גרמניה המערבית.
באולימפיאדת הלסינקי (1952) הוזמנו שתי המדינות להשתתף במשלחת אחת, אך גרמניה המזרחית סירבה ורק גרמניה המערבית השתתפה בה, ונקראה "גרמניה".
אף שהספורטאים היו כולם מגרמניה המערבית, נזקפים הישגיהם ממשחקים אלה לגרמניה כולה.
בנוסף, שלח גם חבל הסאר, שהיה אז חבל אוטונומי בצרפת, משלחת מטעמו.
עבור גרמניה, הייתה זו האולימפיאדה היחידה בתולדותיה בה לא השיגה מדליית זהב.
חבל הסאר זכה להישגים חלשים, ולהישג הטוב ביותר הגיעה חותרת הקיאק תרז צנץ, שסיימה במקום התשיעי.
8 מתוך 24 המדליות בהן זכו הגרמנים הושגו באתלטיקה.
נבחרת השליחות ב-100X4 מטר זכתה במדליית כסף, ואחת החברות בה, מריה זנדר, זכתה במדליית ארד בריצת 80 מטר משוכות.
במדליות כסף נוספות זכו מריאנה ורנר בהדיפת כדור ברזל וקארל שטורך ביידוי פטיש.
נבחרת השליחים ב-400X4 מטר זכה במדליית ארד, ואחד החברים בה, היינץ אולצהיימר, זכה גם במדליית ארד בריצת 800 מטר.
במדליות ארד נוספות זכו ורנר לואג בריצת 1500 מטר והרברט שאדה בריצת 5000 מטר.
ברכיבה, זכתה נבחרת האיוונטינג במדליית כסף, ואחד החברים בה, וילהלם ביזינג, זכה גם במדליית ארד בתחרות ליחידים.
פריץ תידמן זכה במדליית ארד בקפיצות, ונבחרת הדרסאז' בה היה חבר זכתה אף היא במדליית ארד.
המתאגרף אדגר בזל זכה במדליית כסף וגינתר היידמן זכה במדליית ארד.
המתעמל אלפרד שוורצמן בן ה-40, ש-16 שנים קודם לכן זכה בחמש מדליות באולימפיאדת ברלין, זכה במדליית כסף בתרגיל המתח.
במדליית כסף נוספת זכה צמד החותרים עם הגאי.
צמד חותרי הקאנו וילפריד זולטאו ואגון דרווס זכה בשתי מדליות ארד, במקצים ל-1,000 ול-10,000 מטר, וחותר הקיאק מיכאל שויר זכה במדליית ארד במקצה ל-10,000 מטר.
במדליות ארד נוספות זכו הקופץ למים גינתר האזה (קפיצה מ-10 מטר), השחיין הרברט קליין (במשחה ל-200 מטר חזה) וצוות שייטי הדרגון.
נבחרת הכדורגל סיימה במקום הרביעי, לאחר שהפסידה בחצי הגמר 1–3 ליוגוסלביה, ובמשחק על מדליית הארד הפסידה 0–2 לנבחרת שוודיה.
נבחרת ההוקי שדה הודחה בשלב רבע הגמר בידי נבחרת הולנד, לאחר שהפסידה 0–1.
משלחת זו, שלוותה בדגל ובהמנון מיוחדים, זכתה להישגים רבים, ובאולימפיאדות רומא (1960) וטוקיו (1964) דורגה במקום הרביעי בטבלת המדליות.
ב-1965 הוכר הוועד האולימפי של גרמניה המזרחית, ומאז ועד אולימפיאדת סיאול (1988), התחרו שתי הנבחרות בנפרד.
בכל האולימפיאדות בהן התחרו זו בזו, הגיעה גרמניה המזרחית להישגים טובים יותר, ובכלל זה באולימפיאדת מינכן (1972), שנערכה על אדמת גרמניה המערבית.
עם זאת, רבים מהישגיה של גרמניה המזרחית הגיעו כתוצאה משימוש מאורגן בסמים בקרב ספורטאיה.
ב-1990 אוחדה גרמניה, והחל מאולימפיאדת ברצלונה (1992), שבה גרמניה להופיע במשלחת אחת.
נושא הדגל היה החותר מנפרד קליין, שייצג את גרמניה המערבית ב-3 אולימפיאדות מאז אולימפיאדת מינכן, ואף זכה במדליית הזהב בסיאול.
המשלחת הגדולה בתולדות גרמניה מנתה 486 ספורטאים, שהשיגו 82 מדליות ב-17 ענפים שונים, מהן 33 מזהב.
הישגים אלה היו פחותים מהישגיה של גרמניה המזרחית לבדה באולימפיאדה סיאול, אך בשלב זה כבר הופסק השימוש המאורגן בסמים בקרב הספורטאים מהמזרח.
עם זאת, הייתה זו האולימפיאדה הטובה ביותר של גרמניה מאז אוחדה, והיא דורגה במקום השלישי בטבלת המדליות, אחרי המשלחת המאוחדת של חבר העמים וארצות הברית.
בענף הקאנו/קיאק זכו הגרמנים ב-11 מדליות, מהן 7 מדליות זהב.
הקיאקיסטים קאי בלוהם וטורסטן גוטשה זכו בשתי מדליות זהב, במקצי הזוגות ל-500 ול-1,000 מטר.
חותרי הקאנו אולריך פאפקה ואינגו שפלי זכו במדליית זהב במקצה ל-1,000 מטר ובמדליית כסף במקצה לחצי המרחק.
במקצה הרביעיות ל-1,000 מטר זכו הגרמנים במדליית זהב נוספת.
חותר הקאנו אולף הויקרודט זכה במדליית ארד במקצה ל-500 מטר, וחותר הקיאק יוכן לטמן עשה זאת במקצה הסלאלום.
אצל הנשים, ניצחה בירגיט פישר במקצה היחידות ל-500 מטר, ורמונה פורטוויך ואנקה נותנאגל עשו זאת במקצה הזוגות.
שלושתן זכו גם במדליית כסף במקצה הרביעיות ל-500 מטר.
אליזבת מיכלר ג'ונס ניצחה במקצה הסלאלום.
בחתירה זכו הגרמנים ב-10 מדליות, מהן 4 מדליות זהב.
אצל הגברים, זכו במדליות זהב תומאס לאנגה ורביעיית החותרים, במדליות כסף זכו רביעיית החותרים עם הגאי והצמד קולין פון אטינגסהאוזן ופטר הלצנביין ובמדליית ארד זכתה שמיניית החותרים עם הגאי.
אצל הנשים, זכו במדליות זהב רביעיית החותרות והצמד קרשטין קפן וקתרין בורון, הצמד אינגבורג שוורצמן ושטפני ורמאייר זכה במדליית כסף, ובמדליות ארד זכו רביעיית החותרות ללא הגאית ושמיניית החותרות עם הגאית.
גם האתלטים הגרמנים צברו 10 מדליות, מהן 4 מדליות זהב.
בשלוש ממדליות הזהב זכו נשים: הייקה דרקסלר בקפיצה לרוחק, הייקה הנקל בקפיצה לגובה וזילקה רנק בהטלת כידון.
מטילת כידון נוספת, קארן פורקל זכתה במדליית ארד, ובמדליות ארד נוספות זכו קתרין ניימקה (בהדיפת כדור ברזל) וזאבינה בראון (בקרב שבע).
דיטר באומן זכה במדליית הזהב בריצת 5000 מטר, והיה לאתלט הלא-אפריקאי הראשון שעושה זאת מאז אולימפיאדת מונטריאול (1976), והיחיד שעשה זאת עד היום.
יורגן שולט זכה במדליית כסף בזריקת דיסקוס, שטפן פרייגנג זכה במדליית ארד בריצת מרתון ורונלד וייגל עשה זאת בהליכה ל-50 ק"מ.
רוכב האופניים ינס פידלר זכה במדליית זהב במרוץ הספרינט.
הנבחרת הגרמנית זכתה במדליית הזהב במרוץ המרדף, ואחד מחבריה, ינס להמן, זכה במדליית כסף במרוץ המרדף ליחידים.
פטרה רוסנר ניצחה במרוץ המרדף לנשים ואנט נוימן זכתה במדליית הכסף במרוץ הספרינט לנשים.
במרוץ אופני כביש, זכתה הנבחרת הגרמנית במדליית הזהב.
נבחרת הדרסאז' הגרמנית זכתה במדליית הזהב, ושלושה מחבריה דורגו בשלושת המקומות הראשונים בתחרות היחידים: ניקול אופהוף זכתה בזהב, איזבל ורת בכסף וקלאוס בלקנהול בארד.
הרברט בלקר זכה במדליית כסף באיוונטינג, ובמדליית ארד בתחרות האיוונטינג הקבוצתית.
רוכב נוסף, לודגר ברבאום, זכה במדליית זהב בתחרות הקפיצות.
המתאגרפים אנדראס טווס וטורסטן מאי זכו במדליית זהב, מרקו רודולף זכה במדליית כסף ויאן קוואסט זכה במדליית ארד.
בסיף, זכו נבחרות הגברים בדקר וברומח במדליות זהב ונבחרת הנשים ברומח זכתה במדליית כסף.
הקלע ראלף שומן זכה במדליית זהב באקדח אש מהירה, ומיכאל יקוזיץ עשה זאת בירי במטרה נעה.
קלע נוסף, יוהאן רידרר, זכה במדליית ארד בירי ברובה אוויר.
השחיינים הגרמנים זכו ב-11 מדליות, אך רק אחת מהם, דגמר האזה, זכתה במדליית זהב - במשחה ל-400 מטר חופשי.
האזה זכתה גם במדליות כסף במשחה ל-200 מטר גב ובמשחה השליחות ל-100X4 מטר מעורב.
חברתה לנבחרת, פרנציסקה ואן אלמסיק, זכתה בנוסף לכך גם במדליית כסף במשחה ל-200 מטר חופשי, ובמדליות ארד במשחים ל-100 מטר חופשי ובמשחה השליחות ל-100X4 מטר חופשי, וכן סיימה במקום השביעי במשחה ל-100 מטר פרפר.
דניאלה הונגר, שהשתתפה בשני משחי השליחות אלו, זכתה גם במדליית ארד במשחה ל-200 מטר מעורב אישי, וכן סיימה במקום השישי במשחה למרחק הכפול.
שתי שחייניות נוספות זכו במדליות ארד: יאנה הנקה במשחה ל-800 מטר חופשי וקרשטין קילגאס במשחה ל-200 מטר חופשי.
קילגאס סיימה גם במקום החמישי במשחה ל-400 מטר חופשי.
אצל הגברים, זכה ירג הופמן במדליית ארד במשחה ל-1500 מטר חופשי, ונבחרת השליחים ל-100X4 מטר חופשי זכתה אף היא במדליית ארד.
המתאבק מארק בולמן זכה במדליית זהב, ושני מתאבקים נוספים זכו במדליות כסף, הייקו באלץ וריפאת יילדז.
מרים המשקולות רוני ולר זכה במדליית זהב, ושניים נוספים זכו במדליות ארד, אנדראס בהם ומנפרד נרלינגר.
צמד הטניסאים בוריס בקר ומיכאל שטיך זכו בטורניר הזוגות, לאחר שגברו על הדרום אפריקאים ויין פריירה ופיט נורוואל.
בטורניר הנשים זכתה שטפי גראף במדליית הכסף, לאחר שהפסידה במשחק הגמר לאמריקאית ג'ניפר קפריאטי.
המתעמל אנדראס וקר זכה בשלוש מדליות - מדליית כסף במתח ומדליות ארד בסוס הסמוכות ובטבעות.
בנוסף, סיים במקום הרביעי בקרב-רב ובמקום השביעי בקרקע ובמקבילים.
טניסאי השולחן שטפן פצלר וירג רוסקופף זכו במדליית כסף, ובמדליות ארד זכו הג'ודאים ריכרד טראוטמן ואודו קוולמאלץ והקופצת למים בריטה בלדוס (בקפיצה מ-3 מטר).
נבחרת הגברים בהוקי שדה זכתה במדליית זהב, לאחר שגברה במשחק הגמר 1–2 על נבחרת אוסטרליה.
נבחרת הנשים זכתה במדליית כסף, לאחר שהפסידה במשחק הגמר באותה התוצאה לנבחרת ספרד.
נבחרת הנשים בכדוריד סיימה במקום הרביעי, לאחר שהפסידה בחצי הגמר 25–26 לקוריאה הדרומית ובמשחק על מדליית הארד הפסידה 20–24 לנבחרת המשלחת המאוחדת.
נבחרות הגברים בכדורסל ובכדורמים דורגו במקום השביעי.
באולימפיאדת אטלנטה (1996) זכתה גרמניה ב-65 מדליות, מהן 20 מזהב, ודורגה במקום השלישי בטבלת המדליות, אחרי ארצות הברית ורוסיה.
את המדליות צברה ב-18 ענפים.
גם במשחקים אלה היה ענף הקאנו/קיאק הענף המוביל, עם 9 מדליות, מהן 5 מדליות זהב.
קאי בלוהם וטורסטן גוטשה שמרו על תוארם במקצה הקיאקים ל-500 מטר, אך במקצה ל-1000 מטר הסתפקו הפעם במדליית הכסף.
רביעיית הקיאקיסטים זכתה אף היא במדליית זהב, ובמקצה הסלאלום זכה במדליית הזהב אוליבר פיקס, ותומאס בקר זכה בארד.
אצל אנשים, זכו בירגיט פישר ורמונה פורטוויך במדליית כסף במקצה הזוגות, והיו שותפות לזכייה במדליית הזהב במקצה הרביעיות.
חותרי הקאנו אנדראס דיטמר וגונאר קירבאך זכו במדליית זהב במקצה הזוגות ל-1,000 מטר, ובמקצה הסלאלום לזוגות זכו אנדרה אהרנברג ומיכאל זנפט במדליית ארד.
באתלטיקה זכו הגרמנים ב-7 מדליות, מהן 3 מדליות זהב.
בשתי תחרויות זריקת הדיסקוס ניצחו גרמנים - אילקה וילודה ניצחה אצל הנשים ולארס רידל אצל הגברים.
במדליית הזהב השלישית זכתה אסטריד קומברנוס, בהדיפת כדור ברזל.
פרנק בוזמן זכה במדליית כסף בקרב עשר, ובמדליות ארד זכו פלוריאן שוורטהוף בריצת 110 מטר משוכות, אנדריי טיוונצ'יק (בקפיצה במוט) ונבחרת השליחות ב-400X4 מטר.
הרוכבים הגרמנים זכו בארבע מדליות זהב.
נבחרת הדרסאז' שמרה על תוארה, ואיזבל ורת שיפרה את הישגה מברצלונה, וזכתה גם במדליית זהב אישית.
אולריך קירכהוף זכה אף הוא בשתי מדליות זהב, בתחרויות הקפיצות האישית והקבוצתית.
הקלע ראלף שומן שמר על תוארו בירי באקדח אש מהירה, וכריסטיאן קלס זכה במדליית זהב בירי מ-50 מטר בשכיבה.
פטרה הורנבר זכתה במדליית כסף בירי ברובה אוויר וסוזאנה קירמאייר עשתה זאת בדאבל טראפ.
רביעיות החותרים, גברים ונשים, זכו שתיהן במדליות זהב.
שמיניית החותרים זכתה במדליית כסף, ותומאס לאנגה איבד את תוארו במקצה היחידים וזכה במדליית ארד.
הג'ודוקא אודו קוולמאץ שיפר את הישגו מברצלונה וזכה במדליית זהב.
ריכרד טראוטמן זכה במדליית ארד שנייה ברציפות, ובמדליות ארד נוספות זכו מרקו שפיטקה, פרנק מלר ויוהאנה האגן.
במדליות זהב נוספות זכו צוות שיטי הסולינג והמתעמל אנדראס וקר, בתרגיל המתח.
וקר העפיל לגמר גם בתרגיל הטבעות, ודורג חמישי.
בשחייה, צברה המשלחת הגרמנית 12 מדליות, אך איש מהשחיינים לא הצליח לזכות במדליית זהב.
דגמר האזה זכתה במדליות כסף במשחים ל-400 ול-800 מטר חופשי ובמשחה השליחות ל-200X4 מטר חופשי.
חברתה לנבחרת השליחות פרנציסקה ואן אלמסיק זכתה גם במדליית כסף במשחה ל-200 מטר חופשי ובמדליית ארד עם נבחרת השליחות ל-100X4 מטר חופשי, וכן סיימה במקום החמישי במשחה ל-100 מטר חופשי.
בנבחרת שליחות זו שחתה גם זנדרה פלקר, שזכתה גם במדליית כסף במשחה ל-100 מטר חופשי ובמדליית ארד במשחה לחצי המרחק.
שחיינית נוספת, קתלין רונד, זכתה במדליית ארד במשחה ל-200 מטר גב.
משחי הגברים הניבו עבור גרמניה שלוש מדליות ארד: מארק ורנקה במשחה ל-100 מטר חזה ונבחרות השליחים ל-100X4 ו-200X4 מטר חופשי.
רוני ולר איבד את תוארו בהרמת משקולות, וזכה במדליית כסף.
במדליית כסף נוספת זכה מארק הוסטר, ואוליבר קרוזו זכה במדליית ארד.
בקפיצה למים, זכו שני גרמנים במדליות כסף בקפיצה מ-10 מטר, יאן המפל בתחרות הגברים ואניקה ולטר בתחרות הנשים.
המתאגרף אוקטאי אורקל זכה במדליית כסף, ושלושה מתאגרפים נוספים זכו במדליות ארד: זולטן לונקה, תומאס אולריך ולואן קרנסיצ'י.
בהיאבקות, זכה תומאס צנדר במדליית כסף, מארק בולמן איבד את תוארו וזכה במדליית ארד, ובמדליית ארד נוספת זכה ארוואט סבג'ייב.
נבחרת הקשתיות זכתה במדליה ראשונה בענף זה, מדליית כסף, ובמדליות ארד זכו טניסאי השולחן ירג רוסקופף, צמד הטניסאים מארק-גווין גלנר ודוד פרינוזיל ונבחרת סייפות הרומח.
נבחרת הגברים בהוקי שדה סיימה במקום הרביעי, לאחר שהפסידה בחצי הגמר לנבחרת הולנד 1–3, ובמשחק על מדליית הארד הפסידה לאוסטרליה 2–3. נבחרת הנשים סיימה במקום השישי.
נבחרת הנשים בכדוריד דורגה במקום השישי ונבחרת הגברים במקום השביעי.
נבחרת הנשים בכדורעף סיימה במקום השמיני.
באולימפיאדת סידני (2000) זכו 422 ספורטאי המשלחת הגרמנית ב-56 מדליות, מהן 13 מדליות זהב, שהקנו לה את המקום החמישי בטבלת המדליות, אחרי ארצות הברית, רוסיה, סין והמארחת אוסטרליה.
הענף הבולט במשחקים אלה היה רכיבת האופניים, בו זכו הגרמנים ב-10 מדליות, מהן 3 מדליות זהב.
במרוץ אופני הכביש זכה יאן אולריך במדליית הזהב, ואנדראס קלודן זכה במדליית הארד.
אולריך זכה גם במדליית כסף במרוץ נגד השעון.
הנקה קופפרנגל זכתה במדליית כסף במרוץ אופני הכביש לנשים.
במרוץ אופני מסלול, זכתה הנבחרת הגרמנית במדליית הזהב במרוץ המרדף, ושניים מחבריה זכו בשני המקומות הראשונים גם בתחרות ליחידים, רוברט ברטקו וינס להמן.
שטפן נימקה זכה במדליית כסף במרוץ הקילומטר נגד השעון, וינס פידלר זכה בשתי מדליות ארד, בספרינט ובקיירין.
גם בענף הקאנו/קיאק המשיכו הגרמנים לרשום הישגים, עם 8 מדליות, מהן 4 מדליות זהב.
בירגיט פישר וקטרין וגנר זכו במדליית זהב במקצה הזוגות ל-500 מטר, והיו גם שותפות לזכייתה של רביעיית הקיאקיסטיות במדליית הזהב.
תומאס שמידט זכה במדליית זהב במקצה הסלאלום, רביעיית הקיאקיסטים זכתה במדליית כסף, ורונלד ראוהה וטים ויסקטר זכו במדליית ארד במקצה הזוגות ל-500 מטר.
חותר הקאנו אנדראס דיטמר זכה במדליית זהב במקצה ל-1,000 מטר ובמדליית ארד במקצה ל-500 מטר.
צמד חותרי הקאנו שטפן אוטס ולארס קובר זכו במדליית ארד במקצה ל-1,000 מטר.
בחתירה, זכו הגרמנים ב-6 מדליות.
בשתי מדליות הזהב זכו רביעיית החותרות וצמד החותרות יאנה תימה וקתרין בורון.
ואלרי ויהוף וקלאודיה בלסברג זכו במדליית כסף במקצה הזוגות בסירה קלה, ובמדליות ארד זכו רביעיית החותרים, קטרין רוטשוב במקצה היחידות ומרסל האקר במקצה היחידים.
נבחרת הדרסאז' הגרמנית זכתה בתואר האולימפי בפעם השלישית ברציפות.
איזבל ורת איבדה את תוארה במקצה היחידות, אך זכתה במדליית כסף, ואולה זלצגבר זכתה במדליית הארד.
נבחרת הקפיצות זכתה אף היא במדליית זהב.
באתלטיקה הסתכמו הישגי הגרמנים ב-5 מדליות, מהן שתי מדליות זהב.
הייקה דרקסלר השיבה לעצמה את התואר האולימפי בקפיצה לרוחק.
אסטריד קומברנוס איבדה את תוארה בהדיפת כדור ברזל, וזכתה במדליית ארד, ובמדליית ארד נוספת זכתה קירסטן קלוזה, ביידוי פטיש.
נילס שומאן זכה במדליית זהב בריצת 800 מטר, ולארס רידל איבד את תוארו בזריקת דיסקוס, וזכה במדליית כסף.
הסייפת ריטה קניג זכתה במדליית כסף בתחרות האישית ברומח ובמדליית ארד בתחרות הקבוצתית.
ויראדץ' קותני זכה במדליות ארד בתחרויות האישית והקבוצתית בחרב, וראלף ביסדורף זכה במדליית כסף ברומח.
שייטת המיסטרל אמלי לוקס זכתה במדליית כסף, וכך גם צוות שייטי הסולינג.
שייטי הטורנדו רולנד גבלר ורנה שוואל זכו במדליית ארד.
שני מרימי משקולות גרמנים זכו במדליות כסף, מארק הוסטר, בפעם השנייה ברציפות, ורוני ובר, אף הוא בפעם השנייה ברציפות, ועבורו הייתה זו גם מדליה אולימפית שלישית ברציפות.
הטניסאי טומי האס זכה אף הוא במדליית כסף, לאחר שגבר בחצי הגמר על השווייצרי רוג'ר פדרר, והפסיד במשחק הגמר לרוסי יבגני קפלניקוב בחמש מערכות.
בטורניר הזוגות התחרה האס עם דוד פרינוזיל.
השניים העפילו לשלב רבע הגמר, והודחו בידי הצמד הקנדי דניאל נסטור וסבסטיאן לארו.
בשלושה ענפים זכו ספורטאים גרמנים במדליות אולימפיות ראשונות: לוחם הטאקוונדו פייסל אבנוטליב והטריאתלט שטפן ווצקוביץ זכו במדליות כסף, וכדורעפני החופים אקסל האגר וירג אהמן זכו במדליית ארד.
הקופצים למים יאן המפל והייקו מאייר זכו במדליית ארד בקפיצה סינכרונית מ-10 מטרים, ודרטה לינדנר רשמה הישג דומה בקפיצה מ-3 מטר.
במדליות ארד נוספות זכו נבחרת הקשתיות, המתאגרף סבסטיאן קבר והג'ודאית אנה-מריה גרדנטה.
בשחייה הסתכמו הישגי המשלחת הגרמנית ב-3 מדליות ארד בלבד.
שטף טלוקה זכה בשתיים מהן, במשחה ל-100 מטר גב ובמשחה השליחים ל-100X4 מטר מעורב.
במדליה השלישית זכתה נבחרת השליחות ל-200X4 מטר חופשי.
נבחרת הנשים בכדורגל זכתה במדליית ארד, לאחר שהפסידה בחצי הגמר 0–1 לנורווגיה, וגברה במשחק על המקום השלישי 0–2 על ברזיל.
נבחרות הגברים בכדוריד ובהוקי שדה סיימו במקום החמישי, נבחרת הנשים בכדורעף סיימה במקום השישי ונבחרת הנשים בהוקי שדה סיימה במקום השביעי.
באולימפיאדת אתונה (2004) זכו ספורטאי גרמניה ב-49 מדליות ב-16 ענפים שונים, מהן 13 מזהב, שהקנו לה את המקום השישי בטבלת המדליות.
ענף הקאנו/קיאק שב להיות הענף המוביל, עם 9 מדליות, מהן 4 מדליות זהב.
חותר הקאנו אנדראס דיטמר זכה במדליית זהב במקצה ל-500 מטר ובמדליית כסף במקצה ל-1,000 מטר, ובכך הגיע למאזן של חמש מדליות בשלוש אולימפיאדות.
כריסטיאן גילה ותומאש וילנצ'ק זכו במדליית זהב במקצה הזוגות ל-1,000 מטר, וסיימו במקום החמישי במקצה לחצי המרחק.
מרכוס בקר ושטפן הנצה זכו במדליית כסף במקצה הסלאלום לזוגות ושטפן פפאנמילר זכה במדליית ארד במקצה הסלאלום ליחידים.
חותרי קאנו בולטים נוספים כללו את כריסטיאן בהמן ומיכאל זנפט שדורגו במקום הרביעי בסלאלום ואת תומאס שמידט שדורג במקום החמישי בסלאלום.
הקיאקיסטים רונלד ראוהה וטים ויסקטר שיפרו את הישגם מסידני וזכו במדליית זהב במקצה הזוגות ל-500 מטר, ואילו רביעיית הקיאקיסטים זכתה במדליית כסף.
בירגיט פישר בת ה-42 וקרולין לאונהרדט זכו במדליית כסף במקצה הזוגות ל-500 מטר והיו שותפות לזכייתה של רביעיית הקיאקיסטיות במדליית הזהב.
בכך הסתכמו הישגיה האולימפיים של פישר ב-12 מדליות, מהן 8 מדליות זהב, ב-6 אולימפיאדות מאז אולימפיאדת מוסקבה (1980).
קיאקיסטים בולטים נוספים כללו את קטרין וגנר, שדורגה רביעית במקצה היחידות ל-500 מטר, לוץ אלטפוסט, שדורג שישי במקצה היחידים המקביל, מרקו הרשל ויאן שפר שדורגו במקום השישי במקצה הזוגות ל-1000 מטר וביירן גולדשמידט שדורג שמיני במקצה היחידים.
בחתירה, כל ארבע המדליות הושגו בידי נשים.
רביעיית החותרות זכתה במדליית זהב, וכך גם קטרין רוטשוב.
במדליות כסף זכו פגי ולסקה ובריטה אופלט במקצה הזוגות, ודניאלה ריימר וקלאודיה בלסברג במקצה הזוגות בסירה קלה.
הקלע ראלף שומאן השיב לעצמו את התואר האולימפי בירי באקדח אש מהירה, שהיה השלישי שלו, ומנפרד קורצר זכה אף הוא במדליית זהב, בירי במטרה נעה.
כריסטיאן לוש זכה במדליית כסף בירי מ-50 מטר בשכיבה.
קלע בולט נוסף, מייק אקהרדט, דורג חמישי ברובה אוויר ושישי בירי בשכיבה, והקלעית סוניה פפליישיפטר דורגה שישית הן ברובה אוויר והן בירי בשלושה מצבים.
הנבחרת הגרמנית באופני מסלול זכתה במדליית זהב במרוץ הספרינט.
שניים מחבריה זכו גם במדליות אישיות - רנה וולף זכה במדליית ארד בספרינט ושטפן נימקה זכה במדליית ארד במרוץ נגד השעון.
וולף דורג גם במקום החמישי בקיירין.
רוכב נוסף, גידו פולשט, זכה במדליית ארד במרוץ הנקודות, וכן סיים במקום הרביעי יחד עם רוברט ברטקו במרוץ מדיסון.