tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
פרס המחזאי והבמאי של פסטיבל חיפה על ההצגה "שכנים"
פרס אורנה פורת (ביחד עם שירילי דשא) על המחזה "שרלוק הולמס".
פרס האקדמיה לטלוויזיה על התסריט והסדרה הטובה ביותר - "כראמל" (2022)
רועי רוזנברג הוא שחקן כדורסל כיסאות גלגלים, חבר נבחרת ישראל בכדורסל בכיסאות גלגלים במשך 22 שנים.
רוזנברג שירת בחטיבה 7 ובעקבות מזג אוויר מושלג בשנת 1992 סבל מכוויית קור קשה.
במהלך הטיפול הרפואי, נגרם סיבוך שהותיר אותו משותק בפלג הגוף התחתון.
במסגרת פעילות בית הלוחם החל לשחק כדורסל כיסאות גלגלים והיה חבר נבחרת ישראל במשך 22 שנים, עד לפרישתו בשנת 2018. כשנתיים שיחק באופן מקצועי בנבחרת כדורסל כיסאות גלגלים סנטה לוצ'יה באיטליה.
כחבר וקפטן נבחרת ישראל השתתף רוזנברג 13 פעם באליפות אירופה, בשתי אליפויות עולם וב.
במשחקים הפאראלימפיים דורגה הנבחרת במקום השישי.
רוזנברג מתגורר בכפר יחזקאל ומשמש רכז הספורט בכפר הנוער ויצו ניר העמק.
רוּפקוּוָארבָּה קָנוָואר הייתה אישה רג'פוטית הודית שנשרפה בטקס סאטי, בכפר שבראג'סטאן, הודו.
היא הייתה נשואה במשך שמונה חודשים למאל סינג שחוואת (Maal Singh Shekhawat), שמת יום קודם לכן בגיל 24. בזמן האירוע היא הייתה בת 18 ולזוג לא היו ילדים.
ככל הנראה מדובר באישה האלמנה האחרונה בהודו, שנאלצה על פי מנהג עתיק, להישרף יחד עם גופת בעלה, לאחר פטירתו.
רופ קנוור נשרפה בחיים על מדורת ההלוויה של בעלה, בנוכחות כמה אלפי אנשים.
לאחר מותה, היא קיבלה את התואר "סאטי מאטה" (sati mata) שפירושו "אמא סאטי", או "אמא טהורה".
המוות עורר סערה ציבורית בכל רחבי המדינה ובהמשך גם ברחבי הודו.
הסערה בעקבות המקרה הובילה תחילה לחקיקה נגד הטקס בראג'סטאן ובהמשך חוקק חוק בפרלמנט ההודי .
עדי ראייה מקרב המשפחה, חברים, וכפריים העידו כי רופ קנוור בחרה מרצונה לעלות על המוקד אך היו עדויות שהיא אולצה לכך, על ידי משתתפים בטקס ההלוויה.
בעקבות המקרה והסערה שהתחוללה, נעצרו 45 איש והם הואשמו במותה.
25 מהם זוכו בנובמבר 2004, שישה אינם בחיים, חמישה הוכרזו כנמלטים.
חקירה מאוחרת יותר הובילה למעצר כפריים נוספים וביניהם אבי הבעל ו-3 קרובי משפחה שהועמדו לדין באשמת רצח וסיוע להתאבדות.
בנוסף, 11 אנשים, כולל פוליטיקאים מהממשל המרכזי, הואשמו בהאדרת טקס הסאטי, אך בינואר 2004 זיכה בית משפט מיוחד בג'איפור את כל 11 הנאשמים בתיק.
רופא בלב ים הוא סרט קומדיה בריטי משנת 1955 בבימויו של ראלף תומאס עם דירק בוגרד, בריז'יט בארדו, ברנדה דה בנזי וג'יימס רוברטסון ג'סטיס בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על הרומן "רופא בלב ים" (Doctor at Sea) של ריצ'רד גורדון שפורסם ב-1953 לאחר "רופא לעת צרה" ואחר כך היו לו מספר המשכים שחלקם עובדו לסרטי קולנוע וטלוויזיה כמו "רופא בגדול" ("Doctor at Large") (1957) ו"רופא במצוקה" ("Doctor in Distress") (1963).
גורדון עבד בזמנו כרופא כירורג ומרדים באוניה אם כי הסיפור כאן הוא פיקטיבי.
בסרט משתתפת גם בריז'יט בארדו בתפקיד ראשון באנגלית.
הסרט היה מועמד לפרס באפט"א לתסריט הבריטי הטוב ביותר.
ריצ'רד תומאס היה מועמד לפרס אריה הזהב בפסטיבל הסרטים בוונציה.
סימון ספארו (דירק בוגרד) הוא רופא צעיר שזה עתה סיים את לימודיו והוא עובד במרפאה של רופא שרוצה לשדך לו את בתו וונדי (ג'ואן סימס).
סימון מנסה להתחמק ממנה אך ללא הואיל ולבסוף הוא מתייאש, בורח משם ומקבל משרה של רופא על אוניית המשא "לוטוס" שעליה יש רק גברים.
רב החובל הוא קפטן הוג (ג'יימס רוברטסון ג'סטיס), מכון לטיפה המרה, מתרגז בקלות והתנהגותו גסה כלפי הצוות כולל הרופא החדש.
לאחר שסימון מתגבר על מחלת ים הוא מתחיל לטפל באנשי הצוות.
עוקר שן לקורבי (נואל פרסל) לאחר מאבק ממושך אתו בסיוע החובש איסטר (מוריס דנהאם).
הם עוגנים באחד הנמלים בברזיל, מבלים ושותים בבר שם מציעה לו פרוצה (ג'יל אדמס) את שירותיה תמורה 200 קרוזרוס אבל הוא מסרב.
בבר אחר הוא נתקל בזמרת יפהפייה בשם הלן (בריז'יט בארדו) ומתאהב בה.
הלן עולה לאוניה יחד עם ידידתה מיוריאל מאלט (ברנדה דה בנזי) שהיא בתו של בעל חברת האניות.
היא מחזרת אחרי קפטן הוג ומבטיחה לו שאביה יקדם אותו לדרגת קומודור אם יסכים להתחתן אתה...
נגר הספינה לוקה בדלקת התוספתן והוג פוקד על ספארו לנתח על הספינה ולא מאשר שיט לנמל סמוך.
סימון מבצע את הניתוח בהצלחה בעזרתן של מיוריאל והלן.
אנשי הצוות נותנים לו במתנה כלוב עם קנרית.
באחת מהתקפות השתייה שלו הוא נפצע, מיוריאל מטפלת בו והוא מתרכך.
הלן מקבלת עבודה בריו דה ז'ניירו וסימון מבטיח לבקר אותה שם ולהמשיך ביחיסיהם.
שם השחקן/ית שם הדמות הערותדירק בוגרדסימון ספארורופאג'ייס רוברטסון ג'סטיסקפטן הוגרב חובלברנדה דה בנזימיוריאל מאלטבריז'יט בארדוהלן קולברזמרתמוריס דנהאםאיסטרחובשיוברט גרגארצ'רקציןג'ואן סימסוונדינואל פרסלקורביז'ורז' קולוריסנגרג'יל אדמספרוצה
רופא במצוקה הוא סרט קומדיה בריטי משנת 1963 בבימויו של ראלף תומאס עם דירק בוגרד, סמנתה אגר, ברברה מארי וג'יימס רוברטסון ג'סטיס בתפקידים הראשיים.
התסריט נכתב בהשראת דמויות מספרי "הדוקטור" של ריצ'רד גורדון .
זה החמישי בסדרת סרטי "הדוקטור".
גם כאן מופיע דירק בוגרד בתפקיד ד"ר ספארו וג'יימס רוברטסון ג'סטיט בתוך מנהל המחלקה העצבני שלו.
סימון ספארו (דירק בוגרד) הוא כירורג צעיר במחלקתו של סר לנסלוט פראט (ג'יימס רוברטסון ג'סטיס).
לבית החולים מגיעה צעירה יפהפייה בשם דיליה מאלורי (סמנתה אגר).
הרופאים במיון מנסים להתחיל אתה אבל סימון מנצח.
הוא מסיע אותה לדירתה ומסתבר שהיא שחקנית מתחילה שעומדת לקבל תפקיד בסרט של המפיק הארי (ליאו מק'קרן) המופק ברומא.
פראט מתגרה בסימון בעת ביקור רופאים.
הוא טיפוס עצבני, רגזן ועב כרס.
הוא נמצא במצוקה - רווק מבוגר שמתקשה למצוא בת זוג.
כאשר הוא מחליק ונפגע בגבו, מטפלת בו
הפיזיותרפיסטית הראשית אייריס מרצ'נט (ברברה מאריי), הוא רוצה להתחתן אתה ומבקש עצות מסימון.
סימון מציע לו להיכנס לקליניקת ספורט ובריאות כדי לרדת במשקל, לאכול אוכל בריאות ולעשות ספורט.
פראט חושד שיש לה מישהו, שולח חוקר פרטי ואחר כך בולש בעצמו אחריה אך ללא תוצאות.
סימון מבקר בדירתה של דיליה ומצא שם את האחיות הלגה וסוניה (מילן דמונז'ו).
דיליה לבסוף חוזרת לבית החולים וסימון ממשיך לחזר אחריה.
פראט מגלה שאייריס מאוהבת במטופל שלה הצעיר והיפה מייג'ור טומי פרנץ' (דונלד יוסטון) וחודל מניסיונות החיזור שלו.
שם השחקן/ית שם הדמות הערותדירק בוגרדסימון ספארורופאג'יימס רוברטסון ג'סטיססר לנסלוט ספראטכירורג בכירסמנתה אגרדיליה מלורישחקניתברברה מארייאייריס מרצ'נטפיזיותרפיסטיתדונלנד יוסטוןמייג'ור טומי פרנץ'פצועליאו מק'קרןהארימפיק סרטיםמילן דמונז'וסוניה/הלגהאחיות
רועים ליד מזרקה הוא ציור שמן מאת האמן הצרפתי פרנסואה בושה, המתוארך לשנת 1749. זהו ציור פסטורלי רחב ממדים אשר מהווה חלק מזוג ציורים, שנחשב לאחת מהיצירות השאפתניות ביותר של בושה בז'אנר הפסטורלי.
הציור מוצג כיום באוסף וולאס בלונדון, וממוקם באזור גרם המדרגות.
היצירה מתארת סצנה פסטורלית אידיאלית שבה זוג רועים יושב בקרבת מזרקה בלב נוף כפרי שופע.
בושה, שממשיך את המסורת של סצנות החן (fêtes galantes) אשר מזוהות עם אנטואן ואטו, עוסק כאן ביצירת עולם מדומיין הרחק מן המציאות העירונית של זמנו.
בניגוד לואטו, אשר צייר פריזאים בני התקופה בתמונות קטנות, בושה העדיף להחליף את הדמויות העירוניות בדמויות אידיאליות של רועים ורועות בסביבה איטלקית מדומיינת.
כך ניתק את העלילה מהקשרים ריאליסטיים והכניס את הצופה לעולם אוטופי מלא רוך והרמוניה.
הסצנה הפסטורלית עשירה בפרטים, ומשלבת תיאטרליות עם אידיאליזציה של הטבע, הדמויות והתפאורה.
בושה לא הסתפק במיניאטורות, אלא הפך את הסגנון הפסטורלי לבסיס לקישוטים מונומנטליים של חדרים, כפי שניתן לראות ביצירה זו.
הציור הושפע מעולם הבמה והתיאטרון, ובפרט מהפנטומימות של שארל־סימון פאוואר, מחזאי ידוע וחבר קרוב של בושה.
הסצנה המצוירת מתארת את התמונה השישית מתוך הפנטומימה "הבציר בעמק טמפה" (Les Vendanges de Tempé), שהועלתה לראשונה בשנת 1745 באופרה הקומית.
העלילה משלבת אידיאליזציה ארקדית עם תיאטרון פופולרי: הרועה מאכיל את ליזט בענבים, והצופה מהצד הוא רועה נוסף שנלקח מדמות בתחריט של רמברנדט.
בכך מצטרפת היצירה לשיח בין־תחומי רחב, הכולל תיאטרון, דפוס וציור, תוך שהיא שואבת מהאמנות ההולנדית והצרפתית כאחד.
היצירה הייתה חלק מאוספו של דניאל־שארל טרודן, ששימש כמושל אזור אוברן בצרפת ולאחר מכן הופקד על תחום הדרכים והגשרים במדינה.
בתפקידו הציבורי יזם טרודן את הכנתו של אטלס דרכים חדש לצרפת החל משנת 1745. שני הציורים הפסטורליים של בושה נתלו בסלון הגדול בקומת הקרקע של טירתו במוניני־לנקו, סמוך לפונטנבלו, ושימשו חלק מהעיצוב הפנימי של בית האצולה.
בושה סיפק רישום של קבוצת הדמויות המרכזית במטרה לשמש דגם למפעל הפורצלן של סוור.
דגם זה שימש ליצירת פסלון פורצלן אשר שעתק את סצנת ההאכלה של ליזט בענבים.
בכך הפכה הקומפוזיציה המצוירת גם למקור השראה ביצירה תעשייתית־קישוטית ונכנסה לשימוש במרחב הביתי של האצולה בצרפת.
רופא שיניים הוא אדם העוסק ברפואת שיניים.
רפואת שיניים התפתחה כהתמחות נפרדת ברפואה רק החל מתחילת המאה ה-20 (קודם לכן, רופאים כלליים שימשו בעת הצורך גם כרופאי שיניים).
לעומת רבים מתוכם, ישנם כאלה העוסקים במקצוע זה בלי השלמת תואר דוקטור ואף ללא תואר שני, כשלרשותם הסמכה מקצועית ממוקדת בלבד.
בעבר, נדרשו כל העוסקים ברפואת שיניים, לעבור התמחות לכך לאחר שסיימו לימודי רפואה כדי לקבל את תואר "רופא שיניים" (Stomatologist).
במדינות מסוימות, בעיקר במזרח אירופה, היה ניתן גם לעבור מסלול מזורז, טכני, וללא צורך בלימודי רפואה מקיפים, כשכל אחד מבוגריו נקרא "מרפא שיניים" או "Dentist" שהיה מסמיך לבצע טיפולי שיניים פשוטים יחסית, ובלבד תחת פיקוח של רופא רגיל.
כיום, קיימים גם ברחבי העולם רופאי שיניים שלהם תואר ראשון בלבד כגון B.D.S (Bachelor of Dental Surgery).
קיימים גם רופאי שיניים בעולם בעלי תואר שני בלבד M.Dent כגון (Master of Dentistry).
באוניברסיטאות מסוימות, בפרט בארצות הברית, חלק מהתוכניות לתארים מתקדמים מעניקות תעודות גמר לימודים בלבד כגון S.M.F (Diploma in Dentistry).
בישראל, כל העוסקים ברפואת שיניים חייבים להיות בעלי תואר כגון D.M.D (דוקטור לרופא שיניים), או לחלופין, D.D.S (דוקטור לכירורגיה דנטלית).
מסלול ההכשרה לרפואת שיניים הוא נפרד כיום מההכשרה לרפואה כללית, אך מספר מצומצם של רופאי שיניים הם גם רופאים כלליים בנוסף להתמחותם.
בנוסף, מומחים רבים לכירורגיית פה ולסת (oral and maxillofacial surgery), שהיא התמחות של רפואת שיניים, הם גם בעלי תואר אקדמי של "דוקטור לרפואה" (M.D) בנוסף לתואר אקדמי ברפואת שיניים (D.M.D/D.D.S).
תחום משיק לרפואת שיניים הוא תחום האורתודונטיה אשר עוסקת בנראות האסתטית של השיניים, הלסת וכן הלאה.
רפואת השיניים כיום התפתחה לתחום רפואי-כירורגי נרחב, עם התמחויות רבות, העוסק לא רק בשיניים ובלסתות אלא בפנים, בחלל הפה ובבסיס הגולגולת.
לפיכך, הכשרה רפואית היא תנאי לעיסוק ברפואת שיניים.
רופאי השיניים בישראל נחלקים לשתי קבוצות עיקריות:
רופאי שיניים כלליים - רופאים אשר סיימו את לימודי רפואת השיניים בהצלחה, עברו בחינת רישוי ממשלתית, וכן קיבלו רישיון לעיסוק ברפואת שיניים.
רישיון זה מתיר להם לערוך את כל פעולות רפואת השיניים השגרתיות, ללא צורך בהכשרה רשמית נוספת.
כך, לדוגמה, רשאי רופא שיניים כללי לעסוק בניתוחי חניכיים, השתלות או טיפולים בלייזר לאחר השתלמות קצרה בלבד, ומבלי שיזדקק לרישוי רשמי.
זאת, בניגוד למדינות אחרות בעולם, בהן על רופא השיניים לקבל הסמכה רשמית על מנת שיוכל לערוך פעולות טיפוליות שונות.
רופאי שיניים מומחים - רופאים אשר בנוסף ללימודי רפואת השיניים עברו גם מסלול התמחות, במשך ארבע עד חמש שנים, במהלכו התמקצעו בתחום מסוים ברפואת שיניים.
ההתמחויות מסמיכות את רופאי השיניים המומחים לבצע טיפולים מסובכים ומיוחדים, ועל רופאי השיניים הכלליים להפנות את מטופליהם אל המומחים כשהם נתקלים בטיפול מורכב.
אין זה מונע מבחינה חוקית מרופא השיניים הכללי לבצע את הטיפול בעצמו, אולם במקרה של סיבוך יידרש רופא השיניים להסביר מדוע לא הפנה למומחה.
בישראל נלמדת רפואת השיניים ב ובאוניברסיטת תל אביב.
רופאי השיניים בישראל פועלים במסגרת קופות החולים השונות ובמרפאות פרטיות.
רופאים הוא ספר מאת אריך סגל, שיצא לאור בשנת 1988. סגל חקר את חיי הרופאים לפני כתיבת הספר, ואת ההשראה לכתיבת הספר הוא קיבל מהספר "נקמה עדינה" של צ'ארלס לבּרון.
הספר מתמודד עם שאלות אתיות, ביניהן המתת חסד וניסויים בבעלי חיים.
כמו כן עולות בספר סוגיות שונות כגון מעמד האישה, גזענות, מאבקיו הנפשיים של המתמחים, התמודדותם של נפגעי מלחמות ועוד.
הספר עוסק בפקולטה לרפואה של אוניברסיטת הרווארד בשנת 1962, עם הבלטה של שתי דמויות ראשיות: ברני לווינגסטון ולורה קסטליאנו.
ברני ולורה גדלו בשכנות ותמיד שאפו להיות רופאים.
במהלך הספר הקורא מלווה את ברני ולורה בילדותם והתבגרותם עד לשלב בו הם מצאו את עצמם בפקולטה לרפואה של הרווארד עם שאר הסטודנטים לרפואה.
בפקולטה לרפואה הם חווים אירועים וסוגיות שונות וכן פוגשים את שאר הדמויות שבספר שגם שואפים להיות רופאים: בנט לנדסמן, סת' לזרוס, האנק דוויר, מורי איסטמן, פיטר ויימן וגרטי אנדרסון.
לאחר סיום הלימודים פונה כל אחת מהדמויות לתחום אחר ברפואה (רפואת ילדים, רפואה משפטית, פסיכיאטריה, ועוד).
רופאים אחרים שמשאירים רושם על הקורא הם: לואיס קסטליאנו אביה של לורה, הולמס דיקן בית הספר לרפואה של הרווארד, אנדרו הימרמן, מרשל ג'פה ופול רודס.
הספר יצא ב 2017 בהדפסה חדשה בהוצאת כתר הוצאה לאור.
העלילה מתחלקת לשני חלקים עיקריים: החלק הראשון סוקר בהרחבה את ילדותם והתבגרותם של לורה וברני בברוקלין של תחילת המאה העשרים ואת תקופת לימודיהם והתמחותם ברפואה.
חלק זה משמש גם כסקירה כללית על תולדות המאה העשרים בארצות הברית.
חלקו השני של הספר עוסק בעלילות השונות שחוו ברני ולורה לאחר שסיימו את לימודי הרפואה שלהם ופנו לעסוק במקצוע זה, כמו גם את עלילותיהם של חבריהם למחזור הלימודים.
רופאים ללא גבולות (הידוע גם בשמו הצרפתי: ) הוא ארגון בין-לאומי לא-ממשלתי הנותן סיוע רפואי והומניטרי לאנשים ללא קשר לשיוכם הדתי או הפוליטי.
הוא ידוע בזכות פרויקטי הסיוע שלו באזורים מוכי מלחמה ולארצות מתפתחות מוכות מחלה אנדמית.
הארגון נוסד ב-1971 על ידי קבוצה קטנה של רופאים צרפתים בתגובה לתוצאות מלחמת האזרחים בניגריה.
הארגון מנוהל על ידי מועצת מנהלים בינלאומית היושבת בז'נבה.
כל שנה מגויסים כ-3,000 רופאים, אחיות, אנשי תפעול ואחרים לפרויקטים של הארגון, ויש בו כ-1,000 עובדים קבועים שמגייסים את המתנדבים ומנהלים את הארגון.
כ-80% ממימון הארגון בא מתרומות פרטיות והשאר מתרומות של ממשלות וחברות מסחריות.
תקציבו השנתי של הארגון הוא כ-400 מיליון דולר.
הארגון זכה בפרס נובל לשלום ב-1999 על פעולותיו.
ביוני 2005 העניקה האוניברסיטה העברית בירושלים תואר דוקטור לשם כבוד לד"ר ברנאר קושנר, מייסד הארגון.
(קבוצת התערבות רפואית וניתוחית דחופה) נוסדה על ידי רופאים צרפתים שעבדו בביאפרה, וסייעו לפצועים במהלך מלחמת האזרחים בניגריה בסוף שנות השישים.
במקביל, בשנת 1970, נוסד ארגון "Secours Médical Français" (עזרה רפואית צרפתית) כדי לסייע לנפגעי ציקלון בולה שהרג בשנה 500,000 אנשים במזרח פקיסטן (כיום בנגלדש).
ב-20 בדצמבר 1971 התאחדו שני הארגונים הללו בשם "רופאים ללא גבולות".
הארגון פועל בארץ ישראל מאז שנת 1989 ובשנת 2015 הוצאות השלוחה הפלסטינית של הארגון עמדו על 5.5 מיליון יורו (מתוך 1.2 מיליארד יורו הוצאות כלליות של הארגון באותה שנה).
הארגון פועל בארץ ישראל לעזור לפלסטינים ביהודה ושומרון מזרח ירושלים ורצועת עזה ומספק בעיקר טיפול תרופתי ופסיכולוגי.
נכון ל-2015 לארגון היו מרכזים לעזרה פסיכולוגית בחברון, שכם, קלנדיה ומזרח ירושלים.
הארגון מבקר בחריפות ובקביעות את מדינת ישראל.
ראש הענף הצרפתי של הארגון השווה ב-2009 את פעולות ישראל בעזה לסומליה ולדארפור.
ביוני 2016 בעקבות האשמות מפי יהודים כולל תורמים של הארגון התנצל ראש הארגון ואמר שארגונו אינו אנטישמי.
ב-17 במאי 2007 נעצר עובד הארגון בשם מסעב באשיר מדיר אל-בלח עקב תכנון לפגוע באישים בכירים, בהם ראש הממשלה, אהוד אולמרט.
מכתב האישום שהוגש נגדו עולה כי ניצל את היותו עובד ארגון "רופאים ללא גבולות" כדי להיכנס לשטח ישראל.
ב-20 באוגוסט 2018 מחבל פלסטיני שעבד בארגון כאח ביצע פיגוע ירי לעבר כוח צה"ל בגבול רצועת עזה, ונורה למוות.
במהלך מלחמת חרבות ברזל פרסם הארגון גינוי לכך שצה"ל חיסל איש צוות רפואי שהיה פעיל בארגון - פאדי אלואדיה.
דו"צ פרסם שאלואדיה היה פעיל בארגון הג'יהאד האיסלאמי ואחראי מוקד ידע בתחומי הכימיה והאלקטרוניקה ואחראי לפיגועי טרור רבים, והציג תמונות של אלאודי במדי הארגון.
במשך 9 שנים (מ-1976 עד 1984), במהלך מלחמת האזרחים בלבנון ותחת אש, הארגון עזר בבתי חולים בערים שונות, תוך שמירת נייטרליות.
ב-1979 הארגון הקים משלחת לעזור לאזרחים בדרום סודאן שסבלו מרעב כתוצאה ממלחמת אזרחים במדינה.
מתנדבי הארגון חשפו זוועות שהיו עדים להן שכללו עינויים, הוצאות להורג המוניות ורעב ותחלואה בהיקף נרחב.
ב-1989 שני מתנדבים נהרגו כשמטוסם הופל.
בזמן מכת הרעב ב-1984–1985 הארגון הקים משלחת תוכנית תזונה אך סולק ב-1985 אחרי הגינוי בשימוש לא הולם בסיוע ויישוב מחדש בכפייה.
ב-1990 הוקמה המשלחת הראשונה לליבריה לעזור לאזרחים ולפליטים שנפגעו ממלחמת אזרחים שם.
בליבריה הם מספקים תזונה, רפואה בסיסית וחיסון המוני.
באפריל 1994, כאשר רצח העם ברואנדה החל, שולב חלק ממשלחת הארגון בצוות הצלב האדום למען ביטחונם.
שני הארגונים הצליחו להבטיח שכל בתי החולים בבירה קיגאלי יתפקדו.
ב-1995 נאלץ הארגון יחד עם ארגוני סיוע אחרים לעזוב את רואנדה.
בסוף שנות ה-90 משלחות הארגון הוקמו בסיירה לאון לטפל בשחפת ואנמיה אצל תושבי ימת אראל.
הם חיסנו 3 מיליון ניגרים נגד דלקת קרום המוח כשפרצה מגפה ב-1996.
רישומים היסטוריים על נוכחות הרופאים והמרפאים היהודים בארצות המיושבות ברומנים, מצביעים על תחילת ישיבת הקבע של היהודים בחבלים אלה.
בשנת 1473 הגיע לחצרו של שליט נסיכות מולדובה, שטפן הגדול, הרופא הנכבד "יצחק בק" Isaac beg, שתואר כספרדי בן האמונה היהודית.
בין הרופאים, שהתאספו ליד מיטת חוליו של שטפן הגדול ביום מותו ב-2 ביולי 1504, מוזכר גם "הרופא היהודי של קיסר הטטרים".
שמו לא מוזכר ומחזאי רומני בשם ב.
Delavrancea העניק לו את השם "שמיל" במחזה "שקיעה של שמש".
בספטמבר 1537, הנסיך המולדבי פטרו רארש Petru Rareş, הזמין בכתב את הרופא "פרוים" Froim מוונציה בהבטחה שיקבל 3,000 דוקטים עבור עבודתו הרפואית.
קיימת השערה של היסטוריון רומני בשם וטמאנו Vătămanu הטוען שמדובר בהזמנה מזויפת, שמהווה הודעת קוד בה הוא הבטיח חיילים לקיסר הספרדי-גרמני, בצורה שבה קיווה שהעות'מאנים לא יבינו.
שטפאן בוצ'קאי Ştefan Bocskai, נסיך טרנסילבניה, פנה ביולי 1606 אל זיגמונד השלישי, מלך פולין בבקשה שישלח אליו את הרופא היהודי אלעזר ששמו נודע למרחקים.
בסתיו הגיע הרופא אל מקום משכבו של הנסיך, בקושיצה ולזמן מה הטיפול נשא פרי ומצב החולה השתפר.
משנת 1589 ישב ביאשי הרב והרופא היהודי יליד תימן שלמה בן ערבי ואליו הגיע "יוסף הרופא" שהתרשם מאוד מידיעותיו ונשאר איתו 11 שנים כדי ללמוד ממנו.
בטימישוארה, בבית העלמין היהודי הישן, שמורה מצבתו של רב ורופא מפורסם (באותם הימים) בשם "אשראל" Asrael או "עשהאל" Assael מסלוניקי שנפטר בשנת 1636.
בשנת 1640, נסיך טרנסילבניה, גאורגה רקוצי הראשון, ביקש מנסיך מולדובה, ואסילה לופו, לשלוח לו לחצי שנה, לשם טיפול באשתו של רקושי, את הרופא הנסיכותי מיאשי, "אריה יהודה סיה" Arie Iehuda Sia, שכשכר הובטחו לו 500 טלרים.
בשנת 1644, מיסיונר קתולי בשם מרקו בנדיני, שנשלח ליאשי, קיבל המלצה לפנות לתיווך אל "כהן", הרופא היהודי של החצר.
רופא זה התלווה אל ואסילה לופו גם לאחר שזה איבד את כס השלטון בשנת 1653. להשפעת הרופא הזה מיוחסת גם התקנה שתיקן השליט בזו הלשון: "כל שיגיד המרפא בעניין פצעים נאמין לו, גם אם לא ישבע ואם יהיה המרפא יהודי או בן דת אחרת, נאמין לו עוד יותר...".
בשנת 1659 זומן הרופא היהודי "מתאה" Mathea מלבוב כדי לרפא את שליט ולאכיה, מיכנאה השלישי.
מסופר שהשליט מילא את הרופא בכל מיני מתנות לאחר שריפא אותו ממחלה איומה.
במאה ה-17 מוזכרים רופאים יהודים שעשו את מלאכתם במחוזות אלה מבלי להיות רופאי בית המלוכה.
בשנת 1662 נרשמה מכירת בית לרופא "מויסה" ביריד של יאשי.
מניחים שמויסה לא היה רופא מוסמך שסיים לימודים אוניברסיטאיים, אלא מרפא.
רופא יהודי אחר בשם מויסה תוגמל בשנת 1792, על ידי הבישופות, עבור מעשיו בריפוי חולים, במגרש עליו בנה לו דוכן.
בפנקסי החשבונות של קונסטנטין ברנקובאנו מוזכר בשנת 1703 הרופא "אברהם היהודי".
רופאים לזכויות אדם (בקיצור: PHR-I) היא עמותה ישראלית, שהוקמה בינואר 1988 על ידי ד"ר רוחמה מרטון בשם "עמותת רופאים ישראלים-פלסטינים לזכויות אדם".
על פי נתוני העמותה, חברים בה כ-1,500 חברים, למעלה ממחציתם עובדי רפואה.
העמותה, כעולה מפרסומיה, "מתנגדת לכיבוש ופועלת לסיומו ורואה בו מקור וסיבה להפרת זכויות אדם", ו"נאבקת למען זכויות אדם בכלל והזכות לבריאות בפרט, בישראל ובשטחים הכבושים".
עמדת העמותה היא שחובתה של מדינת ישראל ליישם הזכות לבריאות באופן שוויוני כלפי כלל האוכלוסיות והפרטים תחת שליטתה: פליטים ומבקשי מקלט, עובדים זרים ומהגרי עבודה, עצירים וכלואים בישראל, חיילי צה"ל, פלסטינים, ובדואים בכפרים הבלתי מוכרים בנגב, ככלל תושבי ישראל המבוטחים בביטוח בריאות ממלכתי.
עבודתה של רופאים לזכויות אדם מתבססת על כללי האתיקה הרפואית, הצדק החברתי וזכויות האדם.
העמותה מקבלת פניות מאנשים שלטענתה זכותם לבריאות הופרה, מקרב כל המתגוררים בישראל או בשטחים שבשליטתה.
העמותה מייצגת אותם מול רשויות הממסד השונות (משרד הבריאות, קופות החולים, צה"ל, שירות בתי הסוהר ואחרים) ואף פונה לבתי המשפט בהתאם לצורך.
בנוסף מפרסמת העמותה, דו"חות בנושאים השונים, ומפעילה שתי מרפאות: האחת מעניקה שירותי רפואה ראשונית לחסרי מעמד בתל אביב והשנייה מרפאה ניידת הפועלת בין 3–5 פעמים בחודש ביהודה ושומרון.
רופאים לזכויות אדם משתפת פעולה עם עמותות שונות בישראל, ארגוני זכויות אדם וארגוני בריאות ביהודה ושומרון ובעולם, וכן עם הקליניקות המשפטיות באוניברסיטת תל אביב, בהתבסס על סולידריות ומחויבות הדדית לאי-אלימות, צדק חברתי וכיבוד זכויות האדם.
בשנת 1999 קיבלו העמותה ומייסדתה ד"ר רוחמה מרטון, את אות זכויות האדם ע"ש אמיל גרינצוויג של האגודה לזכויות האזרח, "על עמידתם הנחושה מול פני אדישות כללית להקלת סבלם ושמירת כבודם של חסרי ישע, על ראייתם של רפואה ושירותי בריאות כגשר לשלום אמת בין עמים".
בשנת 2000 קיבלה העמותה את פרס מגן לילד: פרס ראש הממשלה של מדינת ישראל.
בשנת 2010 זכתה בפרס הקיום הנכון.
העמותה פועלת במישור ההומניטרי והעקרוני באמצעות ארבע מחלקות המבצעות מחקר ומנהלות פרויקטים למען זכויות האדם וזכויות החולה.
המחלקה פועלת להבטחת זכויותיהם של עצורים ואסירים במדינת ישראל.
העמותה מטפלת בפניות מעצירים, אסירים פליליים ואסירים ביטחוניים שזכותם לבריאות הופרה במהלך שהותם בבתי מעצר, במתקני חקירות ובבתי סוהר בישראל.
מחלקת כלואים מבצעת מחקר ומפרסמת דו"חות על שירותי הבריאות בבתי הסוהר, על מניעת טיפול רפואי בעצורים ואסירים, על עינויים ועל העלמת עין של צוותי רפואה מהתעללות באסירים.
מחלקת כלואים פועלת למען זכויות האסירים והעצורים כולם.
המחלקה פועלת לשם קידום הזכות לבריאות של מהגרים וחסרי מעמד אזרחי בישראל.
בקטגוריה זו נכללים בין היתר פליטים ומבקשי מקלט, מהגרי עבודה (בעלי אשרה וחסרי אשרה), ילדים שאינם תושבים, קורבנות סחר בבני אדם, מאוימים פלסטינים, מנועי אזרחות כנגזר מחוק האזרחות והכניסה לישראל, ואף תושבים חוזרים בתקופת ההמתנה.
במישור הפרטני, המחלקה מטפלת בפניות של חסרי מעמד אזרחי ומסייעת להם במימוש זכויותיהם מול רשויות מדינת ישראל, קופות החולים וחברות הביטוח.
במישור העקרוני, המחלקה מובילה מאבק לשינוי מדיניות ההגירה של מדינת ישראל תוך מתן מענה לזכויות האדם בכלל והזכות לבריאות בפרט.
המחלקה פועלת למען יישום עיקרון תושבות חברתית, שיפריד בין הזכות לבריאות למעמד אזרחי ויבטיח שירותי בריאות נאותים לכלל השוהים במדינת ישראל, ללא קשר למעמדם האזרחי.
המחלקה פועלת לקידום רפורמה בביטוחי הבריאות הפרטיים של מהגרי העבודה ולהעברתם מהמגזר הפרטי אל קופות החולים.
בנוסף, פועלת המחלקה לשם החלת ביטוח בריאות ממלכתי על כלל הילדים השוהים בישראל, למניעת גירוש מהגרים החולים במחלות המסכנות את חייהם ולבלימת החוק למניעת הסתננות (עבירות ושיפוט).
המחלקה מפעילה את המרפאה הפתוחה.
בשנת 2010 החלה העמותה לתעד את עדויותיהם של מסתננים מאפריקה לישראל שהגיעו דרך מדבר סיני.
המחלקה פועלת לשמירה והגנה על הזכות לבריאות של פלסטינים החיים ביהודה ושומרון, ברצועת עזה ובמזרח ירושלים.
המחלקה מייצגת באופן פרטני חולים וצוותי רפואה שגישתם למרפאות ובתי החולים אינה מתאפשרת, ופועלת כנגד מחסומים באזורים אלה.
העמותה מסייעת במימון טיפולים רפואיים של מטופלים פלסטינים ובקשר ביניהם לבין בתי החולים בישראל.
ברמה העקרונית, מתמקדת המחלקה באיסוף מידע בנוגע להפרת הזכות לבריאות בשטחי יהודה ושומרון ורצועת עזה, בפרסום מחקרים וניירות עמדה ובשדלנות בישראל ובחו"ל סביב נושא זה.
כל זאת במטרה לפעול להכרתה של ישראל במחויבותה, על פי המחלקה, להעניק שירות רפואי לתושבי השטחים, ולאפשר להם גישה חופשית לצורך זה.
בין השאר סיפק הארגון מידע עבור דוח גולדסטון, שבו נמתחה ביקורת חריפה על פעילות צה"ל במבצע עופרת יצוקה.
המחלקה פועלת על מנת להעלות לסדר היום הציבורי ולהוביל לשינוי של בעיות אקוטיות לדעתה בזכות לבריאות בישראל, שאינן זוכות לקול או ייצוג.
דגש מרכזי של המחלקה הוא בקידום נושא השוויון בבריאות ובזמינות ונגישות שירותי הבריאות בין ערבים ליהודים, בין תושבי הפריפריה למרכז, בין עולים לוותיקים ובין עניים לעשירים.
המחלקה פועלת לקידום מערכת בריאות ציבורית נגישה ושוויונית לכל, בדגש על נגישותן של קבוצות חלשות באוכלוסייה.
המחלקה מזהה בעיות עקרוניות ביישומו של חוק ביטוח בריאות ממלכתי ופועלת למציאת פתרונות מערכתיים להן.
מאבק לאימוץ תקנות מחמירות לניסויים רפואיים מטעם צה"ל בחיילים תוך שמירה על זכויותיהם.
מאבק לביטול תשלומי ההשתתפות העצמית על שירותים ותרופות הכלולים בסל שירותי הבריאות.
מאבק לצמצום הפערים בבריאות ובזמינות של שירותי בריאות בין תושבים שונים: פריפריה מול מרכז, עניים מול עשירים, יהודים מול ערבים
מאבק למען הכללת טיפולי שיניים לקטינים ולקשישים בסל שירותי הבריאות
מאבק לביטול תיקונים לחוק ביטוח בריאות ממלכתי העלולים לפגוע במערכת הבריאות הציבורית (למשל במסגרת חוק ההסדרים)
במחלקה פרויקט העוסק בזכות לבריאות של תושבי הכפרים הבלתי מוכרים בנגב.
הפרויקט פועל על מנת להביא להכרה בכפרים כיישובים לכל דבר, כולל בזכות לגישה לשירותי בריאות נאותים, תשתיות, פיתוח ותחזוקה תברואתית.
המחלקה מנהלת מעקב על שירותי הבריאות הקיימים בכפרים הבלתי מוכרים, ופועלת באמצעות הרשויות הרלוונטיות ובאמצעות בג"ץ נגד מה שהיא רואה כהזנחה ואפליה כלפי הכפרים.
בשנת 2012 עתר הארגון עם עמותות נוספות בבג"ץ נגד ההיתר להפעיל שירותי רפואה פרטית בתשלום בבית החולים המוקם באשדוד.
המרפאה הניידת היא קבוצה של צוותים רפואיים וארגונים המבקרים בערים ובכפרים שביהודה ושומרון לשם אבחון וטיפול רפואי.
המרפאה הוקמה בשנת 1989 במטרה להביע סולידריות עם הפלסטינים ולהביע התנגדות לכיבוש, לסייע למערכת הבריאות הפלסטינית ולאתר מקרים רפואיים הדורשים מעקב או סיוע מיוחד.
כאשר המרפאה הניידת מאתרת חולים שלא ניתן לטפל בהם במסגרת מערכת הבריאות הפלסטינית, מופנים החולים לטיפול רפואי בישראל.
במקרים אלו, צוותי הפניות של רופאים לזכויות אדם מסייעים לחולים בבקשה לאישורי מעבר לישראל, בקביעת תורים בבתי החולים, ובמידת הצורך והיכולת גם מגייסים סיוע כספי לבדיקות ואבחונים.
במסגרת המרפאה הניידת מתקיימים סמינרים ואירועים רפואיים ברחבי יהודה ושומרון, שמטרתם סיוע למערך הרופאים הפלסטיני, הידוק האחווה ושיתוף הפעולה בין צוותי הרפואה היהודים והפלסטינים, העשרה רפואית והשתלמויות מקצועיות.
המרפאה הפתוחה ממוקמת ביפו ומספקת שירותי בריאות קהילתיים לאוכלוסיית המהגרים וחסרי המעמד האזרחי השוהה בישראל.
המרפאה הוקמה בשנת 1998 כיוזמה של רופאים מתנדבים ובשל הגבלת הזכות לבריאות עבור חסרי מעמד החיים בתחומי ישראל.
המרפאה הפתוחה אינה מתיימרת לפתור את כלל בעיותיהם הרפואיות של מהגרים בישראל או להחליף את משרד הבריאות בתפקידו, אלא פועלת על מנת להצביע על הכשלים במדיניות ישראל כלפי מהגרים ולהביע סולידריות עם קהל המטופלים.
המרפאה הפתוחה היא היחידה המספקת שירותי רפואה ראשונית ורפואת מומחים ואף הפניות לבתי חולים ומעקב רפואי לקהל חסרי המעמד בישראל, כל זאת ללא תשלום או בעלות סמלית בלבד.
המרפאה מאוישת על ידי מתנדבים, החל מעובדי הקבלה והמתורגמנים וכלה ברופאים המומחים.
בעוד שבשנותיה הראשונות של המרפאה ביקרו בה בעיקר מהגרי עבודה, כיום כוללת אוכלוסיית הפונים בעיקר פליטים ומבקשי מקלט.
בשנים האחרונות המרפאה מטפלת בלמעלה מ-6,000 מטופלים מדי שנה.
נשיא העמותה הוא פרופ' רפי ולדן.
יו"ר העמותה היא ד"ר מושירה אבו דיא, ומנכ"ל העמותה הוא רן גולדשטיין.
לפניו כיהנו בתפקיד רן כהן, חדוה רדובניץ והדס זיו.
המימון לעמותה מגיע מהאיחוד האירופי, האו"ם, ממשלות אירופיות וקרנות שונות, בהם: קרן פורד, אוקספם והקרן החדשה לישראל.
בשנת 2014 לא חידשה רשות המיסים את ההכרה בעמותה כמוסד ציבורי לצורך זיכוי ממס הכנסה על תרומות לה, עקב הצהרת העמותה לפיה הכיבוש הישראלי הוא הפרה של זכויות אדם, ובכללן הזכות לבריאות.
לדברי הרשות הצהרה זו היא בעלת גוון פוליטי, אך בשנת 2016 חודש האישור לאחר הצבעה בוועדת הכספים של הכנסת.
העימות עם ההסתדרות הרפואית בישראל
באוגוסט 2009 פרסמה ההסתדרות הרפואית בישראל כי היא מנתקת את הקשרים עם "רופאים לזכויות אדם".
יושב ראש ההסתדרות, ד"ר יורם בלשר, כתב כי העמותה מטילה דופי בזירה הבינלאומית ברופאי ישראל.
זאת, לאחר שהעמותה פרסמה רשימה של רופאים ישראליים שהשתתפו לטענתה בעינויים של אסירים.
יושב ראש הלשכה לאתיקה של ההסתדרות הרפואית, פרופ' אבינועם רכס, שבדק את הטענות, הכחיש אותן.
העימות בין הגופים נגרם גם משום שנשיאת רופאים לזכויות אדם, ד"ר רוחמה מרטון, חתמה על עצומה בינלאומית להדחתו של בלשר מתפקיד נשיא ההסתדרות הרפואית העולמית.
עוד קודם לכן, ביולי 2009, בתגובה לקורס עזרה ראשונה שהעביר הארגון למפגינים נגד תוואי גדר ההפרדה, כינה בלשר את הארגון "קבוצה פוליטית קיצונית המחופשת לארגון רפואי".
צורכי הביטחון מול זכויות האדם
בהתנגשות בין צורכי הביטחון של מדינת ישראל ובין זכויות האדם של המחבלים העדיפה העמותה את זכויות האדם.
לאחר נאום של נשיא הרשות הפלסטינית, מחמוד עבאס, שבו טען כי הנער החשוד בניסיון רצח, אחמד מנאסרה הוצא להורג בידי ישראל, פרסמה ישראל את תמונותיו של מנאסרה מאושפז בבית החולים הדסה עין כרם במצב קל עד בינוני.
ארגון "רופאים לזכויות אדם" הביע מחאה על פרסום התמונות, בנימוק שפרסום תמונתו של קטין בלא אישור הוריו הוא הפרה של חוק הנוער, חוק הגנת הפרטיות וכללי האתיקה הרפואית.
העמותה הגישה, עם ארגונים נוספים, עתירה לבג"ץ התוקפת את סמכותו של שר הביטחון להורות על הריסת בתי מחבלים כאמצעי הרתעה.
בעקבות חדירה של כוח מסתערבים לבית חולים בחברון לשם לכידת מחבל שאושפז שם, פרסמה העמותה הודעת גינוי שבה נאמר: "פעם אחר פעם כוחות הביטחון מפרים את ההגנה המיוחדת שיש לבתי חולים ומתקנים רפואיים ברגל גסה.
בכך הם מסכנים חולים, צוות רפואי ומבקרים".
לורד רוּפוּס דניאל אייזקס, המרקיז הראשון מרֶדינְג היה פוליטיקאי ומשפטן יהודי-בריטי בן לקהילה הספרדית-פורטוגזית שהגיע למשרות רמות בשירות הממשלתי הבריטי וזכה בתוארי אצולה גבוהים.
הוא היה גם פעיל ציוני שנרתם לעשייה בארץ ישראל, והיה מעורב בהקמת מפעל החשמל בארץ ישראל ובתמיכה בצי העברי המתחדש של היישוב.
על שמו נקראת תחנת הכוח רדינג בתל אביב.
אייזקס היה בנו של סוחר פירות יהודי בספיטלפילדס (Spitalfields) שברובע טאוור האמלטס של לונדון.
הוא נכנס לעסקי המשפחה בגיל 15, עבד כנער משלוחים, ובהמשך כסוכן בורסה.
אחיו, גודפרי אייזקס היה איש עסקים מצליח.
ב-1881 הצטרף אייזקס ל"מידל טמפל", אחת מארבע אכסניות המשפט בסיטי של לונדון.
בשנת 1912 היה ליועץ המשפטי לממשלה הראשון שנחשב כחבר בקבינט.
בשנת 1913 היה למשנה לנשיא בית המשפט העליון (Lord Chief Justice of England and Wales), משרה בה החזיק עד לשנת 1921.
בשנת 1918 מונה אייזקס לשגריר בריטניה בארצות הברית, משרה בה שירת בוושינגטון הבירה עד 1919, בעודו אוחז בתפקידו בבית המשפט העליון.
בשנת 1921 התפטר מתפקידו בבית המשפט העליון על מנת להפוך למשנה למלך ומושל כללי של הודו.
למרות נטייתו למשטר פייסני, הוא השתמש בכוח מספר פעמים וכלא את מהטמה גנדי בשנת 1922. הוא שירת לזמן קצר בממשלתו של רמזי מקדונלד כשר החוץ בשנת 1931, אבל הסיר מועמדותו בחילופי התפקידים הראשונים עקב בריאות רופפת.
הוא שינה את שמו והוסיף ל 'רופוס' דניאל אייזקס, שם שנושאים צאצאיו ממין זכר עד היום.
אייזקס היה גם ציוני ידוע, וכך הצליח חברו פנחס רוטנברג לגייס אותו למען עשייה בארץ ישראל.
יחד עם אלפרד מונד והרברט סמואל, משנת 1923 היה אייזקס היושב ראש המייסד של חברת החשמל הישראלית בימי המנדט הבריטי על ארץ ישראל.
תחנת הכוח רדינג בתל אביב נקראה על שמו.
אייזקס ורעייתו ביקרו בארץ ישראל בשנת 1931, לכבוד הפעלת תחנת הכוח בנהריים.
אז התוודע לתחיית הימאות העברית והכיר מקרוב את בני הנוער, הימאים תלמידי בית הספר הימי של אגודת יורדי ים זבולון.
אלה חגגו במדים לבנים את יום הים הראשון על חוף תל אביב.
משצפה בהם, הכירם ופגש במוריהם, סיפרו לו כי הם מודאגים מעצם הקמת תחנת כוח בשפך נחל הירקון, המשמש לזבולונים יציאה אל הים הפתוח.
אייזקס הרגיעם, משהבטיח לוודא שנזק לשפך נחל הירקון לא ייגרם.
מאז הצטרפו הוא, רעייתו ובתו לסייע כ"ידידי זבולון", רבות בהשפעת חברתה הקרובה של הליידי מרדינג, הגב' הנרייטה דיאמונד, שהייתה לפטרונית הראשית של אגודת זבולון ושל חזון חידוש הצי העברי.
אשתו הראשונה של אייזקס הייתה אליס אדית כהן (1866–1930), בתו של אלברט כהן, סוחר לונדוני.
אליס ודניאל אייזקס נישאו בשנת 1887, ובאותה שנה הוסמכה אליס כמשפטנית.
התואר "גברת אייזקס" הפך עקב תואר האבירות של בעלה לתואר הרשמי "ליידי אייזקס" בשנת 1910. תואריה השתנו על פי תוארי בעלה: ברונית (1914), ויקונטסה (1916), קונטסה (1917) ולבסוף המרקיזה מרדינג (1926).
לבני הזוג נולד בן ושמו ג'רלד.
כשמונה רדינג לתפקידו בהודו התקשה לקבלו עקב מצב בריאותה של אשתו, אך היא עודדה אותו לקבל את התפקיד, ולמרות מצבה הירוד המתמשך ליוותה אותו להודו.
היא עשתה את תפקידה הממלכתי כרעייתו והשקיעה עצמה בעבודה רבה מכפי יכולתה, בעיקר בתחום נשות וילדי הודו.
בשנת 1920 קיבלה במלחמת האזרחים בהודו את תואר "הגברת הראשונה של מסדר הצלב של האימפריה הבריטית" ובמרץ 1921 התקבלה כ"חברת מסדר הכתר של הודו".
באותה שנה הקימה קרן בשם 'נשות הודו', ובשנת 1923 קבעה שבוע בשם 'שבוע התינוק הלאומי' המוקדש לתחום.
במקביל, תמכה בקרנות ומוסדות צדקה קיימים.
בשנת 1924 היא הוסמכה ב"מדליית קיסר אי הינד" מזהב.
בשנת 1926 חזרה עם בעלה לאנגליה.
היא נפטרה מסרטן בשנת 1930. בנם ג'רלד נישא לאווה מונד, בתו של אלפרד מונד, הברון הראשון מלצ'ט.
רעייתו השנייה של רדינג הייתה סטלה צ'נארד, שהייתה מזכירתה הראשית של הליידי רדינג המנוחה.
עם נישואיה לדניאל אייזקס הפכה למרקיזה מרדינג.
היא נלוותה לבעלה בביקורו בארץ ישראל ב-1932 לרגל חנוכת מפעל החשמל בנהריים.
בעת הביקור התקיימו חגיגות "יום הים" הראשון בחוף 'זבולון' בתל אביב.
סטלה, כלתם אווה (חווה) וחברתם הפעילה הציונית הנרייטה דיאמונד עמדו בחזית בית הספר הימי זבולון שעל צוק הכורכר וצפו במפגן הימי.
לפניהם שייטו חניכי בית הספר הימי הראשון וחניכי תנועות הנוער הימיות: "אגודת יורדי ים זבולון, חניכי בית"ר ומכבי, צופי ים והפועל במשט סירות המשוטים והמפרשיות בים.
כתוצאת חוויה זו נקשרו הנשים בקשר ארוך שנים של תמיכה בחזון התעוררות הימאות העברית, ורתמו את קשריהן החברתיים באנגליה לגיוס כספים למען אגודת זבולון ותמיכה במטרותיה.
בחורף 1935 נתלוותה הליידי רדינג (צ'נארד) שוב אל בעלה לביקור נוסף בארץ, במסגרתו נחנכה תחנת הכוח חיפה.
לאחר מות בעלה בסוף אותה שנה, המשיכו צ'נארד וכלת בעלה הליידי אווה (חווה) רדינג את פעילותן למען אגודת זבולון.
רופוס מקגריגל ויינרייט הוא זמר וכותב שירים אמריקאי-קנדי.
ויינרייט הוציא אלבומים, מיני-אלבומים, וסינגלים הכלולים באוספים ופסקולי סרטים.
ויינרייט נולד בכפר ריינבק שבמדינת ניו יורק.
הוריו, קייט מקגריגל ולודון ויינרייט, שניהם זמרי פולק, התגרשו כשהיה בן 3, ורוב שנות נעוריו חי עם אמו במונטריאול שבקנדה.
בגיל 6 החל לנגן בפסנתר ובגיל 13 הצטרף לסיבוב הופעות עם אמו, דודתו אנה מקגריגל ואחותו מרתה, בהרכב הפולק "The McGarrigle Sisters and Family".
אחד משיריו במסגרת מופע זה, "I'm a Runin", זיכה אותו במועמדות לפרס "ג'ונו" בקטגוריית הזמר המבטיח ביותר של שנת 1990.
ויינרייט החל להתעניין באופרה בגיל ההתבגרות, והז'אנר משתקף היטב במוזיקה שהוא יוצר.
כך למשל, חלק מהמילים בשירו "ברצלונה" הן מהליברית של האופרה "מקבת'" של ורדי.
באותה תקופה גילה עניין גם ביצירותיהם של אדית פיאף, אל ג'ולסון וג'ודי גרלנד.
ויינרייט יצא מהארון בהיותו נער.
בגיל 14 הותקף מינית בהייד פארק שבלונדון על ידי אדם שאיתו יצא מפאב, אנס אותו, שדד אותו וניסה לחנוק אותו.
לדבריו ניצל רק לאחר שביים התקף אפילפסיה מדומה.
לאחר טראומה זו התנזר ויינרייט למשך חמש שנים, דבר שלטענתו מנע ממנו התדרדרות מינית.
מחשש שנדבק באיידס לא יצר קשר זוגי במשך שנים רבות.
ויינרייט הופיע בקביעות ב"קפה סרייבו" במונטריאול והפיק קלטות הדגמה שבזכותן הוחתם על חוזה הקלטות עם חברת המוזיקה של דרימוורקס, "דרימוורקס רקורדס".
הוא עבר לניו יורק ב-1996 והחל להופיע במועדונים.
מאוחר יותר באותה שנה עבר ללוס אנג'לס וב-1998 הוציא שם את אלבומו הראשון, "רופוס ויינרייט", שזכה להצלחה רבה: המגזין רולינג סטון דירג אותו כאחד האלבומים הטובים באותה שנה, והגדיר את ויינרייט "תגלית השנה".
באותה שנה יצא ויינרייט לסיבוב הופעות ראשון יחד עם שון לנון, ובסופו הופיע לבדו לראשונה.
בשנת 1999 ויינרייט יצא להפוגה מהופעותיו הרבות, עבר לגור בצ'לסי הוטל בניו יורק למשך חצי שנה ושם עבד על אלבומו השני.
ביוני 2001 יצא האלבום, שנקרא "Poses".
הוא זכה לביקורות טובות אך להצלחה מסחרית מעטה.
בין 2001 ל-2004 יצא לסיבוב הופעות נוסף והופיע גם עם טורי איימוס וסטינג.
בתחילת שנות ה-2000 התמכר ויינרייט לקריסטל מת', וכתוצאה מכך סבל מעיוורון זמני.
התמכרותו הגיעה לשיא ב-2002, במהלך מה שתואר על ידו כ"השבוע הסוריאליסטי ביותר בחיי".
במשך אותו שבוע שיחק תפקיד בקומדיה בריטית, בילה מספר ערבים בחברת בתו של נשיא ארצות הברית ג'ורג' בוש, ברברה פירס בוש, העביר ערב שהוגדר על ידו כ"לא מוסרי" עם אמו ועם הזמרת מריאן פיית'פול, הופיע במועדון עם הזמר אנתוני, סולן להקת "אנתוני והג'ונסונס", וחווה הזיות חוזרות ונשנות על אביו.
בייאושו פנה לידידו אלטון ג'ון, ששכנע אותו להתאשפז במוסד גמילה במינסוטה.
שם התנקה ויינרייט מהסם והחל בטיפול פסיכולוגי.
כיום הוא מתנגד נחרץ לשימוש בסם זה.
ב-2003 הוציא את אלבומו "Want One", וב-16 בנובמבר 2004 יצא המשכו "Want Two" ב"דרימוורקס".
ב-2005 הופץ ברחבי העולם ה-DVD "All I Want" ובו תוכנית תיעודית ביוגרפית, וידאו-קליפים וצילומים מהופעות חיות.
אלבומו החמישי, "Release The Stars", יצא בגפן רקורדס ב-15 במאי 2007 בהפקתו.
באלבום השתתפו גם אמו, אחותו וזמרים נוספים (אחותו מרתה ויינרייט מצטרפת אליו תכופות בהופעות ובהקלטות).
האלבום הגיע למקום ה-23 במצעד האמריקאי, למקום השני במצעד הבריטי ולאלבום זהב בבריטניה.
בעקבות יציאת האלבום יצא ויינרייט לסיבוב הופעות בצפון אמריקה, באירופה, באסיה ובאוסטרליה, שהסתיים ב-14 בפברואר 2008 באולם המוזיקה רדיו סיטי בניו יורק.
ב-10 ביוני 2006 נערך עם ויינרייט בתחנת הרדיו NPR ריאיון שעסק בעובדה שכל הכרטיסים למופעים המתוכננים ב-14 וב-15 ביוני 2006 נמכרו מראש.
בתאריכים אלו הופיע ויינרייט בקונצרט מיוחד בקרנגי הול, שבו שיחזר במלואו קונצרט מפורסם שקיימה במקום ג'ודי גרלנד ב-1961. בהמשך ביצע את אותו קונצרט גם בפריז, בלונדון ובהוליווד בול בלוס אנג'לס.
הקלטות של המופע המיוחד יצאו בסוף 2007 ב-CD וב-DVD - "Rufus!
ב-2008, לורנה לאפט, בתה של ג'ודי גארלנד הביעה תמיכה רבה בהופעה זו.
בנוסף לשירתו (בקול טנור) נוהג ויינרייט לנגן בפסנתר ובגיטרה ומחליף ביניהם במהלך הופעות חיות.
על אף שחלק משיריו מוקלטים בליווי נגינתו בפסנתר בלבד, אחרים הוקלטו בליווי תזמורת סימפונית ובסגנון אופראי - ויינרייט אוהב את קטעי הליד של שוברט.
חלק משיריו תוארו כ"פופ אופרה" או "בארוק פופ".
ביולי 2009 הועלתה לראשונה במנצ'סטר האופרה Prima Donna שכתב ויינרייט ושהוזמנה על ידי המטרופוליטן אופרה.
ב-23 באוגוסט 2012 התחתן ויינרייט עם בן זוגו בשנים האחרונות, מפיק התיאטרון יורן וייסברודט.
בטקס השתתפו מפורסמים רבים, ביניהם יוקו אונו, ג'וליאן מור, מארק רונסון ואחרים.
לזוג ילדה בשם ויווה קתרין ויינרייט כהן, אותה הם מגדלים במשמורת משותפת עם לורקה כהן, בתו של לאונרד כהן, אמה הביולוגית של הילדה.
בשנת 2005 שיחק בסרט הקולנוע "גבהים", לצד גלן קלוז ואליזבת' בנקס.
שנהארגוןקטגוריהפרויקטתוצאהמקור2024פרס גראמיאלבום הפולק הטוב ביותרFolkocracy
רופוס פרדריק סוול הוא שחקן אנגלי.
סוול הופיע בסרטים רבים, ביניהם: סוחרי העץ, יופי מסוכן, איש ללא חשיבות, עיר אפלה, סיפורו של אביר, אמן האשליות, ומרתה, פרנק, דניאל ולורנס.
בטלוויזיה הוא מוכר בעיקר בזכות תפקידו בדמות ויל לאדיסלו בסדרה "מידלמארץ'", עיבוד של הבי בי סי לרומן של ג'ורג' אליוט "מידלמארץ'", ובזכות תפקידו כהאל ויילר, בן זוגה של קייט, בסדרה "הדיפלומטית".
סוול נולד ברובע ריצ'מונד שעל התמזה, אשר בדרום מערב לונדון, בנו של ויליאם סוול, אנימטור אוסטרלי וג'ו, מלצרית ואומנית ולשית.
הוריו התגרשו כאשר הוא היה בן חמש .
אביו מת כאשר היה בן 10. ב-1984 עזב סוול את בית הספר אולינס פארק.
בו משך את תשומת לבה של מורה לדרמה בווסט טימס קולג' אשר שלחה אותו לאודישנים בבית ספר לדרמה.
ב-1993 פרץ סוול לתודעה הציבורית כאשר שיחק במיני סדרה של ה-BBC עיבוד לרומן "מידלמארץ'" של ג'ורג' אליוט ועל הבמה במחזה "ארקאדיה" בתיאטרון המלכותי הלאומי.
בקולנוע הופיע סוול בתפקידים שונים כמו: "עיר אפלה", "אמן האשליות" ו"החופשה".
הוא שיחק מספר פעמים את הנבל, כמו ב"סיפורו של אביר", "האגדה של זורו" ו"הלנה מטרויה".
סוול טען כי "הוא לא מרוצה ושהוא אינו מעוניין לשחק בחור רע שוב".
למרות שהוא ידוע בעיקר בשל תפקידיו בדרמות תקופתיות, הוא מעדיף תפקידים מודרניים יותר.
ב-2005 הוא הופיע בגרסה מודרנית למחזה של שייקספיר "אילוף הסוררת" ותפקיד זה העניק לו ב-2006 מועמדות לפרס הבאפטא לשחקן הטוב ביותר בדרמה טלוויזיונית.
בשנים 2008–2009 הופיע סוול בסדרת הטלוויזיה "Eleventh Hour" בה גילם את דמותו של מומחה למדעים המסייע לאף.
באותה שנה שיחק בסרט "להוריד את ננסי" בכיכובה של מריה בלו.
ב-2010 כיכב סוול בסדרה המשטרתית "זן" בה גילם את דמותו של בלש משטרה איטלקי.
הסדרה מבוססת על סדרת ספרי "אורליו זן" מאת הסופר מייקל דיבדין.
החל מ-2015 מגלם את אוברגרופנפיהרר ג'ון סמית', גנרל אמריקאי המפקד על האס-אס בשטחי מזרח ארצות הברית, בעיבוד הטלוויזיוני לספר "האיש במצודה הרמה".
בשנת 2016 גילם את ראש ממשלת בריטניה, לורד מלבורן, בסדרת הדרמה הבריטית "ויקטוריה" ביחד עם ג'נה קולמן.
בשנת 2019 שיחק בסרט "ג'ודי - מעבר לקשת", ובשנת 2020 שיחק במיני-סדרה "תעלומת המגייה השחורה" של רשת BBC One.
במרץ 2022 לוהק סוול לתפקיד בן זוגה של השגרירה החדשה של ארצות הברית בבריטניה, קייט ויילר (קרי ראסל), בסדרת הטלוויזיה הדיפלומטית.
סוול מחלק את זמנו בין לוס אנג'לס ללונדון.
סוול היה נשוי פעמיים; אשתו הראשונה הייתה עיתונאית האופנה האוסטרלית יסמין עבדאללה.
הם התחתנו ב-1999 והתגרשו לאחר מספר חודשים.
בשנים 2004–2006 היה נשוי לאמי גרדנר, ממנה יש לו שני ילדים.
רופוס קינג היה עורך דין, פוליטיקאי ודיפלומט אמריקאי.
הוא היה הנציג של מסצ'וסטס לקונגרס הקונטיננטלי.
הוא השתתף גם בוועידת החוקה והיה מהחותמים על החוקה של ארצות הברית.
הוא כיהן כסנאטור מטעם מדינת ניו יורק, והיה השגריר בבריטניה בממשלו של ג'ון קווינסי אדמס.
כמו כן, היה מועמד מטעם המפלגה הפדרליסטית לסגנות הנשיאות (1804 ו-1808) ומאוחר יותר לנשיאות (1816).
הוא נולד ב-24 במרץ 1755, בסקארברו, מיין, שאז הייתה חלק ממסצ'וסטס.
הוא היה בנם של איזבלה בראגדון וריצ'רד קינג, חקלאי עשיר שהתיישב קרוב לפורטלנד, והרוויח הון עד 1755. בעקבות קנאת שכניו, התחילו להתגלות בעיות כספיות, וכשחוק הבולים של 1765 עבר, אספסוף תקף את ביתו והשמיד את רוב הרהיטים שלו.
אף אדם לא נענש על כך, וכעבור שנה האספסוף שרף את החווה שלו.
ג'ון אדמס הזכיר את הנושא בדיונים בוועידת החוקה.
ריצ'רד קינג תמך בבריטניה, אולם בניו תמכו באמריקנים.
אחיו למחצה הוא ויליאם קינג, שהיה המושל הראשון של מדינת מיין.
חינוך, קריירה והתחלת הדרך בפוליטיקה
קינג למד באקדמיית המושל במיין, ולאחר מכן באוניברסיטת הרווארד, שאותה סיים ב-1777. הוא החל ללמוד משפטים, אולם הפסיק את לימודיו ב-1778 כשהתנדב למיליציה במהלך מלחמת העצמאות של ארצות הברית.
הוא מונה לדרגת רב-סרן, ועזר לגנרל סאליבן.
לאחר הקרב, חזר קינג ללימודיו.
הוא הוסמך לעריכת דין ב-1780 והתחיל לעסוק בכך.
הוא נבחר לאספה של מסצ'וסטס ב-1783, וחזר לשם בכל שנה עד 1785. מסצ'וסטס שלחה אותו אל קונגרס הקונפדרציה בין 1784 ל-1787. הוא היה בין הצירים הצעירים ביותר באספה.
ב-1787, קינג נשלח לוועידת החוקה בפילדלפיה.
למרות גילו הצעיר, הוא היה נואם מבריק והשפיע עליה רבות.
יחד עם ג'יימס מדיסון, הוביל קו לאומי תקיף ונכח בכל ישיבה.
הוא עצמו הגיע לוועידה ללא רצון לשנות את תקנון הקונפדרציה, אולם במהלך הוועידה השתנו עמדותיו.
הוא עבד עם ויליאם סמואל ג'ונסון, ג'יימס מדיסון ואלכסנדר המילטון כדי להכין את הטיוטה הסופית של חוקת ארצות הברית.
החוקה נחתמה ב-17 בספטמבר, והמדינות נאלצו לאשרר אותה.
לאחר החתימה על החוקה, קינג חזר הביתה, ניסה לשכנע את מדינתו לאשרר אותה, והתכונן להיבחר לסנאט.
187 נציגים אשררו את החוקה, לעומת 168 שהתנגדו.
לאחר שהחוקה אושררה, הפכה מסצ'וסטס למדינה השישית שאשררה אותה.
לאחר ניסיונו בוועידת החוקה, קינג החליט לנטוש את לימודי המשפטים שלו לטובת מעבר לניו יורק, בשכנועו של המילטון.
הוא נבחר לאספה של ניו יורק ב-1789. ב-1795, תמך בהמילטון בנוגע להסכם ג'יי עם בריטניה, ופרסם מאמרים בשם בדוי בזכות ההסכם.
הוא נבחר מחדש לסנאט ב-1795, אולם התפטר ב-23 במאי 1796, כדי להתמנות לשגריר בבריטניה בממשלו של ג'ורג' וושינגטון.
קינג חזר לפוליטיקה, בהתחלה ללא הצלחה, אולם אחר כך חזר לסנאט.
באפריל 1804, ניסה להיבחר לסנאט אולם לא הצליח.
מאוחר יותר, וב-1808, קינג וחברו, צ'ארלס קוטוורת' פינקני, היו מועמדים פדרליסטיים לסגנות הנשיאות ולנשיאות, בהתאמה, אולם נוצחו בקלות.
ב-1812) ניסה קינג, במהלך הוועידה המפלגתית הפדרליסטית, לבחור במועמד נשיאותי באותה השנה, אולם הניסיון נכשל.
רבים רצו שקינג יהיה המועמד, והוא זכה ל-2% מהקולות.
לאחר מכן נבחר שוב לסנאט ב-1813. באפריל 1816 ניסה להיבחר למושל ניו יורק והפסיד לדניאל טומפקינס.
בסתיו של אותה השנה, נבחר להיות המועמד הנשיאותי מטעם המפלגה הפדרליסטית, אולם הפסיד שוב, הפעם לג'יימס מונרו, שסגנו היה טומפקינס.
קינג היה המועמד הפדרליסטי האחרון לפני קריסת המפלגה.
כשניסה להיבחר שוב לסנאט ב-1819, הוא היה המועמד הפדרליסטי על אף שהמפלגה כבר התפרקה והיה לה רק מיעוט קטן במועצה המחוקקת.
הוא נאם נגד צירופה של מיזורי כמדינת עבדות ב-1820.
לאחר שתקופת כהונתו השנייה בסנאט הסתיימה, קינג מונה להיות השגריר בבריטניה שוב, הפעם תחת הנשיא ג'ון קווינסי אדמס אולם נאלץ לפרוש כעבור כמה חודשים בגלל מצב בריאותי רעוע.
לאחר מכן פרש מחיים ציבוריים.
קינג היה שגריר בחצר המלוכה הבריטית בין 1796 ל-1803, ושוב בין 1825 ל-1826. למרות שהיה פדרליסט מובהק, תומאס ג'פרסון שמר עליו בתפקידו עד שקינג ביקש שחרור.
בתקופתו, קינג הצליח להשיג הסכם יחסים ידידותיים עם בריטניה (עד ההחמרה ביחסים ב-1805).
בנוסף, הוא הצליח להגיע לפשרה והעביר את הסכם ג'יי בין שתי המדינות.
קינג התנגד להגירה האירית לארצות הברית עקב המרד האירי של 1798. ב-13 בספטמבר 1798, במכתב לדוכס מפורטלנד, טען קינג שהאירים עלולים להיות הרסניים במסגרת הדמוקרטיה האמריקנית.
בנוסף, הוא היה בקשר הדוק עם פרנסיסקו מירנדה, המהפכן הדרום אמריקאי, ואיפשר לו להיכנס לארצות הברית ולגייס תמיכה בניסיונו לחולל הפיכה בוונצואלה.
קינג התנגד לעבדות ולסחר העבדים באופן תקיף מבחינה מוסרית.
הוא הצליח להעביר החלטה בקונגרס שמנעה את הרחבת העבדות לצפון מערב המדינה.
בנוסף, הוא היה מוכן לסבול את קיומה של העבדות עד שיהיה אפשר לשחרר את העבדים, ולא לחץ על העניין.
בוועידה החוקתית, הוא טען שהתנגדותו לעבדות נובעת מהיתרון הפוליטי והכלכלי שנתנה לדרום, אולם הוא היה מוכן להתפשר על כך מסיבות פוליטיות.
ב-1817, הוא תמך בהעברת חוק בסנאט שיבטל את סחר העבדים הפנימי, וב-1819, התנגד להנהגת העבדות במיזורי.
ב-1819, טיעוניו היו פוליטיים, כלכליים והומניטריים.
הרחבת העבדות, לטענתו, תשפיע על עקרונות החופש והחירות.
לאחר פשרת מיזורי המשיך לתמוך בשחרור הדרגתי של העבדים.
בנו ירש את הספרייה ושמר עליה עד מותו ב-1867. הספרים הלכו לנכדו של קינג, ונשארו בפנסילבניה עד שנתרמו למחלקת ההיסטוריה של ניו יורק ב-1906.
קינג מת ב-29 באפריל 1827, ונקבר בביתו בג'מייקה.
רופול אנדריי צ'ארלס המוכר בשמו הפרטי רופול, הוא מנחה, שחקן, מלכת דראג, דוגמן, סופר וזמר פופ אמריקאי, זוכה 12 פרסי אמי.
רופול נולד בסן דייגו, קליפורניה בשנת 1960. שמו ניתן לו על ידי אימו, ילדת לואיזיאנה.
שמו הוא שילוב של המילה (Ru (Roux - רביכה והשם פול.
בראיונות מאוחרים ציין כי אימו נתנה לו שם זה מכיוון שרצתה "שיהיה אדם מיוחד עם שם מיוחד".
בגיל 15 עזב את ביתו ועבר יחד עם אחותו לגור באטלנטה.
בראשית שנות ה-80 ניסה להתפרנס כאמן וכיוצר קולנוע מחתרתי.
ראשית פרסומו בשנות ה-90, בהן היה דמות קבע בסצנת המועדונים של ניו יורק ואטלנטה.
היה חלק משמעותי מזרם "ילדי המועדונים" שפרח באותה תקופה.
מאז שיחק במגוון סרטים ותוכניות טלוויזיה והקליט מספר אלבומי פופ, המפורסם בהם הוא השיר "(Supermodel (You Better Work" מ-1992 ונחשב לשיר אייקוני בקהילת הלהט"ב.
רופול הנחה בשנות ה-90 את תוכנית האירוח "המופע של רופול" בערוץ VH1.
2009 - היום : המרוץ לדראג של רו פול, הנחיה וזכייה באמי
לאחר שקיעה באנונימיות יחסית בתחילת שנות ה-2000, החל רופול לעבוד על תוכנית ריאליטי בשם מרוץ הדראג של רופול.
התוכנית עלתה לאוויר לראשונה בשנת 2009, בערוץ לוגו האמריקני.
העונה הראשונה צולמה באופן דל תקציב, ללא תמיכה של חברת הפקות מוכרת, במשך שבועיים ובאיכות ירודה.
בתום הקרנת העונה הראשונה, הסדרה זכתה להצלחה מסחררת הן בקהילה הגאה ומחוצה לה.
הסדרה הפכה להיות סדרת הדגל של ערוץ לוגו, שביסס את מעמדו כערוץ עבור הקהילה הגאה ורופול עצמו הפך לאחד מסמלי הערוץ.
נכון ל-2023, הסדרה נמשכת 15 עונות רגילות ושבע עונות אולסטארס.
לסדרה, סדרת בת בשם "RuPaul Drag U" ששודרה במשך שלוש עונות, וסדרת ספין אוף בשם "רופול: הכול בחוץ" העוקבת אחרי המתמודדות בתחרות.
בשנת 2019 החל רופול להנחות ב-BBC את הגרסה הבריטית של "המרוץ לדראג", אשר נקראת: המרוץ לדראג של רו פול: בריטניה.
בשנת 2016, זכה רופול בפרס אמי, על הנחיית התוכנית.
ב-2017 גילם את ליונל, השכן של סופיה בסדרה הקומית "גירלבוס" בנטפליקס.
בשנת 2019, הופיע בקליפ השיר "You Need to Calm Down" של הזמרת-יוצרת האמריקאית טיילור סוויפט אשר הוקדש לקהילת הלהט"ב.
רופול מופיע בציבור הן בדראג והן שלא בדראג; בדמותו הנשית כמלכת דראג הוא מזדהה כ"רופול", בעוד כאשר הוא מגלם דמויות גבריות או מופיע כעצמו, הוא מזדהה בשם רופול צ'ארלס.
רופול ייחודי יחסית בקרב מלכות הדראג בשל נכונותו לאפשר התייחסויות כלפיו הן בלשון זכר והן בלשון נקבה.
בספרו כתב: "אתם יכולים לקרוא לי הוא.
אתם יכולים לקרוא לי היא.
אתם יכולים לקרוא לי רגיס וקת'י לי; לא אכפת לי!
רופול נחשב לאחת ממלכות הדראג המפורסמות בעולם ולפורץ דרך בתחומו.
בנוסף לקריירה העשירה כדראג קווין וכמנחה, רופול הוא גם זמר מוזיקת פופ.
רוב אלבומיו מופצים באופן עצמאי ב-ITunes.
רופול הוא הכותב והמבצע של הלהיט "סופרמודל", אשר היה מועמד לפרס המוזיקה של MTV בשנת 1993.
בשל חוקי זכויות היוצרים, מרבית השירים והמוזיקה בסדרות הריאליטי של רופול הן שלו.
רופול משתמש בפלטפורמה שניתנה לו כיוצר הסדרה, כדי לקדם את אלבומיו ושיריו.
בשנת 2017 גילם את לואיז בסדרת הטלוויזיה הקומית של נטפליקס "גירלבוס", השכן של סופיה, אותה מגלמת בריט רוברטסון.
באותה שנה דיבב את דמותה של פרספון בסרט "מילה של כלב".
בשנת 2019 ביצע הופעת אורח בעונתה החמישית של סדרת הקומדיה של נטפליקס "גרייס ופרנקי" בתור בנג'מין לה-דיי.
בינואר 2020 עלתה בנטפליקס הסדרה "איי ג'יי והמלכה" בכיכובו של רופול שהיה גם מהכותבים והמפיקים הראשיים של הסדרה.
רופול גילם את הדמות הראשית, מלכת דראג שיוצאת לסיבוב הופעות ברחבי ארצות הברית עם ילדה בת 10 ומבצע לאורך הסדרה מספר הופעות בדראג.
בסדרה שיחקו בתפקידי אורח מספר רב של מתמודדות של המרוץ לדראג.
בשנת 2021 תרם את קולו לסדרת ההנפשה "דודתי המגניבה" מבית היוצר של נטפליקס.
באותה שנה תרם גם את קולו לסדרת ההנפשה "אמפיביה" שהופקה על ידי Disney Television Animation.
רופול נמצא במערכת יחסים עם ג'ורג' לבר, צייר מוויומינג מאז 1994. בינואר 2017 הזוג נישא.
רופא צבאי הוא בוגר בית ספר לרפואה שסיים בהצלחה שנת סטאז', ועבר הכשרה צבאית בקורס קציני-רפואה לקראת הסמכתו כרופא צבאי.
בהתאם, מקובל לכנות רופא צבאי גם קצין רפואה (אם כי לא כל קצין רפואה הוא בהכרח רופא).
תפקיד הרופא הצבאי קיים ברוב הצבאות המודרניים.
הגשת טיפול רפואי לחולים ולנפגעים כדי לאפשר החלמתם והחזרתם לשירות, בתוך זמן קצר ככל האפשר.
קביעת פעולות מנע כגון חיסונים וביצועם, הדרכת חובשים וכדומה.
מיון רפואי (לפני שיבוץ החייל ליחידה המתאימה) - כדי להבטיח שכח האדם המיועד ליחידות השונות יהיה מסוגל לשאת במאמץ שיידרש מבחינה גופנית ונפשית.
ייעוץ מקצועי בנושאי הרפואה (מיון וטיפול רפואי, לרבות אשפוז, רפואה מונעת ופינוי נפגעים).
אחראי על ה"מרפאה הגדודית" בעתות שלום ועל "תחנת האיסוף הגדודית" בעתות מלחמה.
רופא צבאי מתפקד כמפקד מרפאה צבאית על סגל אנשיה וציודה.
קצין רפואה (בראשי תיבות: קָרָ"פּ) הוא רופא או אח וקצין בחיל הרפואה.
זאת להבדיל מקצין ארגון רפואה (קא"ר), שהוא קצין בחיל הרפואה הממונה על התחום המנהלי ביחידה בה הוא משרת (ולרוב התחיל דרכו כחובש או אח).
קצין הרפואה אחראי על פיקוד, ארגון וניהול מערכות הרפואה בצה"ל בשגרה, בפעילות ביטחון שוטף ובעת חירום, בנוסף על תחום אחריותו הטיפולי כרופא צבאי.
קציני הרפואה מתחילים דרכם הצבאית, לרוב כעתודאים הלומדים רפואה או סיעוד, אך ישנם קר"פים המגיעים לחיל הרפואה לאחר שלמדו רפואה, אחרי שירותם הסדיר.
כהכשרת קצונה, קציני הרפואה שלמדו במסלול "צמרת" ללימודי רפואה כיום עוברים קורס קצינים במגמת נחשון בבה"ד 1 בין השנה השנייה והשלישית ללימודים, ולאחר חזרתם לצבא בתום הסטאז' השלמה חילית במשך כ-12 שבועות.
ההשלמה מתקיימת בבה"ד 10 אשר בעיר הבה"דים.
בראש יחידות רפואית רבות בצבא עומד קצין רפואה.
מבין מגוון תפקידי קציני רפואה הראשוניים ניתן למצוא קרפ"גים, קצינים המנהלים את כוחות הרפואה בגדוד, קציני מטה במקרפ"ר או במשר"פ.
אולם, יש יחידות רפואיות שבראשן עומד קא"ר.
ראש קורס חובשים, למשל, הוא קא"ר וכן מפקד בית הספר לרפואה צבאית.
הדרגה הבכירה ביותר לקצין רפואה היא תת-אלוף, המוענקת למפקד חיל רפואה - קצין הרפואה ראשי (קרפ"ר).
לאחר שסיים קורס קציני רפואה מוצב הרופא ביחידה צבאית, עורפית או קדמית, בהתאם לפרופיל הרפואי שלו ולצורכי הצבא.
הרופא הצבאי מתפקד במסגרת סדיר, קבע או מילואים.
קיימת אפשרות להירשם למסגרת העתודה האקדמית, במסלול לימודי רפואה, ובסיום בית ספר לרפואה ושנת הסטאז' הבוגר מתחייב על מספר שנות שרות קבע בצה"ל, כרופא צבאי.
בהמשך לתפקידו כ"רופא גדודי" או תפקיד אחר של קצין מטה (רפואי), בוחר התמחות, ומשלב את מספר השנים של ההתמחות הספציפית בתפקידים צבאיים.
בסיום ההתמחות יוכל להתקדם לתפקיד של "רופא חטיבתי", "רופא אוגדתי" וכו'.
רופא צבאי יכול לבחור להתמחות בכל תחום מן המקצועות הרפואיים.
הקורס נמשך כ-12 שבועות, מלבד לעתודאים העוברים בנוסף "הכשרה בסיסית" בבה"ד 1.
בסיום הקורס מוענקת לחניך דרגת סגן, והחניך מוצב ביחידת הקבע.
במערכת הבריאות בישראל רופא עצמאי הוא רופא שהתקשרותו עם אחת מארבע קופות החולים (שירותי בריאות כללית, מכבי שירותי בריאות, קופת חולים מאוחדת, לאומית שירותי בריאות) ועם גופי בריאות נוספים (חברות ביטוח, בתי חולים פרטיים, אגף השיקום של משרד הביטחון), לשם מתן שירותי רפואה למבוטחיהם, נעשית כעצמאי ולא כשכיר.
עם זאת, בדומה לרופא שכיר, גם רופא עצמאי מקבל את התגמול על שירותיו מקופת החולים ולא מהחולה שבטיפולו (להבדיל מרופא פרטי, שמקבל את התגמול מהחולה שבטיפולו).
הרופאים העצמאיים פועלים בעיקר ממרפאותיהם הפרטיות.