tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
במקרה שאין הכרעה אחרי 3 דקות, הקבוצות יעברו לבעיטות עונשין.
שלא כמו בכדורגל, בבעיטות העונשין המנצחת תהיה מי שתוביל אחרי כל זוג בעיטות (אחת לכל קבוצה).
בכל משחק כדורסל, אם לאחר הזמן הרגיל (40 דקות בכדורסל העולמי או 48 דקות בליגת ה-NBA) התוצאה שווה – תהיה הארכה בת חמש דקות.
אם גם לאחר הארכה התוצאה שווה – יהיו הארכות נוספות (כולן בנות חמש דקות), עד שהמשחק יוכרע.
במשחקי רוגבי נהוג להוסיף הארכה של 20 דקות כאשר יש צורך בהכרעה לאחר שוויון.
בדרך כלל, משחק כדוריד יכול להסתיים בתוצאת תיקו אם יש שוויון בתום זמן המשחק, אלא אם הוא מתקיים במהלך טורניר בשיטת "המפסיד יוצא" שבו חייבת להיקבע מנצחת.
במקרה כזה, ניתנת הארכה של 10 דקות (2 מחציות של 5 דקות כל אחת).
אם יש שוויון בתום ההארכה, ניתנת הארכה נוספת, ואם יש שוויון לאחר 2 הארכות, המשחק מוכרע ב"שובר שוויון" – זריקות עונשין של שחקני שתי הקבוצות לחלופין מקו שבעה המטרים.
בשחמט תחרותי מוקצבות בדרך כלל לכל שחקן שעתיים ל-40 מסעים ראשונים.
אם המשחק לא הוכרע תוך 40 מסעים, מקבלים השחקנים תוספת זמן של שעה נוספת לכל אחד ל-20 מסעים.
אם גם זה לא הספיק, מקבלים השחקנים חצי שעה נוספת לכל אחד עד סוף המשחק.
אם המשחק לא הוכרע, השחקן שזמנו אזל מהר יותר, הוא המפסיד.
בליגת ה-NFL משך המשחק הוא ארבעה רבעים בני 15 דקות כל אחד.
אם במהלך משחק בעונה הסדירה לא הושגה הכרעה במשך הזמן הרגיל, נוסף למשחק רבע נוסף.
בהארכה, אם הקבוצה משיגה טאצ'דאון בסדרת המהלכים הראשונה בהארכה היא מנצחת באופן מידי, וכך גם אם מושג "סייפטי".
אם הקבוצה לא הצליחה להשיג טאצ'דאון אלא שער שדה, ליריבתה יש אפשרות בסדרת המהלכים הבאים להבקיע טאצ'דאון ולזכות בניצחון או שער שדה ולהשוות את התוצאה.
אם שתי הקבוצות הבקיעו שער שדה במהלכים הראשונים שלהם או שהקבוצה הראשונה לא הצליחה להשיג שער שדה בסדרת המהלכים הראשונה, ההכרעה מתקבלת כאשר אחת הקבוצות מצליחה להשיג נקודות.
אם אף קבוצה לא השיגה נקודות במהלך ההארכה, המשחק מסתיים בשוויון.
במשחקי הפלייאוף, השיטה דומה, אך המשחק ממשיך עד הכרעה.
משחק בייסבול כולל תשעה סבבים (אינינג) בהם כל קבוצה מגישה ליריבתה.
אם המשחק לא הסתיים בהכרעה לאחר תשעה סבבים אלו ממשיכות הקבוצות לשחק עד להשגתה.
משחק הוקי קרח משוחק בשלושה שלישים בני 20 דקות ("נטו") כל אחד.
אם בתום המשחק לא הושגה הכרעה, מתקיימת הארכה.
אורכה של ההארכה משתנה בהתאם לליגה ולמסגרת (5, 10, או 20 דקות), והיא מתקיימת בשיטת "שער זהב" (באנגלית מכונה השיטה "sudden death", כלומר "מוות פתאומי") - כאשר קבוצה מבקיעה שער, המשחק מסתיים מיידית והקבוצה שהבקיעה מוכרזת כמנצחת.
גם הרכב השחקנים על הקרח משתנה בהתאם לליגה ולמסגרת - ברוב המסגרות משוחקת הארכה עם הרכבים מצומצמים על הקרח, של ארבעה ואף של שלושה מחליקים לכל קבוצה במקום חמישה, כדי להגביר את הסיכוי להבקעת "שער זהב".
אם המשחק אינו מוכרע גם לאחר ההארכה, מתקיים ברוב המסגרות דו-קרב חבטות עונשין.
בליגת ה-NHL לכל קבוצה ניתנות שלוש חבטות עונשין, בהוקי קרח הבינלאומי ניתנות לכל קבוצה חמש חבטות עונשין.
אם עדיין אין הכרעה, ממשיך דו-קרב חבטות העונשין לסירוגין עד שאחת הקבוצות מבקיעה והשנייה מחמיצה.
דו-קרב חבטות העונשין לא מתקיים בפלייאוף של ליגת ה-NHL ושל ליגות נוספות בעולם.
במקום זאת משוחקת הארכה נוספת באורך מלא (20 דקות "נטו") עד שאחת הקבוצות מבקיעה "שער זהב" המכריע את המשחק.
אם לא הובקע שער מכריע משוחקת הארכה נוספת, וחוזר חלילה.
המשחק הרשמי הארוך בהיסטוריה התקיים ב-2017 בפלייאוף של הליגה הנורווגית, והוכרע ב"שער זהב" רק בהארכה השמינית.
הארכאולוגיה של הידע הוא ספר הגות מאת הפילוסוף הצרפתי מישל פוקו, שיצא לאור בשנת 1969. ה"ארכאולוגיה" היא רפלקסיה מתודולוגית על עיקר עבודתו עד אז, הכוללת דין וחשבון שיטתי על מושג השיח שבמרכזה, ועל אופי החקירה ההיסטורית שמושג זה מאפשר ומחייב.
חוקרי פוקו רואים בארכאולוגיה של הידע נקודת מפנה בהגותו, דרכה ניתן לערוך חלוקה בין "פוקו המוקדם" ל"פוקו המאוחר", בין מחקר ארכאולוגי בעיקרו, שעורך סקירות היסטוריות רחבות במבט מכליל, מעט מלמעלה, לבין מחקר גנאלוגי, שמנסה לפעול במציאות החברתית של זמנו, ולעשות שימוש פוליטי בהיסטוריה ובפילוסופיה.
בספר זה "מתמודד [פוקו] עם הבעיות התאורטיות הנובעות מרעיון האי-המשכיות, כלומר המחשבה שיש קרעים פתאומיים ברצף ההיסטורי, אשר בהם משטרים, רעיונות ודרכים לארגון ידע משתנים.
פוקו מתווה כאן את רעיון ההתהוות השיחנית ומתאר כיצד שיחים מופיעים ומוסדרים.
הוא מתאר את כינונם של הארכיב וההיגד וכן את המתודה הארכאולוגית".
כלומר, לזהות מהם האילוצים והכללים שמופעלים על שיח.
הניתוח הארכאולוגי הוא ניתוח של "מערכת הכללים הלא כתובים שמייצרת, מארגנת ומפיצה את ה"היגד" (כלומר המבע המוסמך) כפי שהוא מופיע בארכיב (כלומר בגוף מאורגן של היגדים)".
פוקו מנתח את התקבצותן של תצורות שיח ואת היחסים בין שיחים בכל רגע נתון.
המושג "תצורת שיח" מחליף את מושג ה"אפיסטם" (épistémè), שהופיע בכתביו הקודמים של פוקו.
בבסיסה של כל תקופה, טוען פוקו, קיים אפיסטם, שהוא שדה אפיסטמולוגי, או "מערך אופייני של קודים תרבותיים שמכתיבים את האופן שבו נהוג להכיר ולארגן את העולם על ידי מתן צורה מסוימת לשפה, לתפיסה, לערכים ולמנהגים המדעיים".
פוקו מציג שתי שיטות חקירה וכתיבה היסטורית, אותן הוא מחלק להיסטוריה מסורתית והיסטוריה "עכשווית"; ההיסטוריה הישנה, המסורתית, התמקדה במשכי הזמן הארוכים, בתבניות נטולות הזעזועים, בתופעות ארוכות הטווח ובמשקעים העמוקים ששוכנים מתחת לפני השטח המשתנים והתזזיתיים של האירועים ההיסטוריים.
מטרת הניתוח המסורתי הייתה לכונן רציפות חוצה.
המחקר העכשווי, הארכאולוגי, לעומת זאת, מחפש את השבר, הקרע, הבידוד, מערכות היחסים והסדרות המקוטעות.
המטלה הנוכחית היא לחשוב כיצד ניתן להגות את חוסר הרציפות?
למצוא מהו הרובד הלגיטימי לפרשנות?
איך ניתן לבודד מדע אחד, יצירה אחת, טקסט אחד.
הספר מוקדש רובו ככולו לנקודה אחרונה זו.
אלו המבכים על הגישה (הארכאולוגית) החדשה, אלו הטוענים נגד הנוקטים בה שהם רוצחים את ההיסטוריה, מבכים לא את העלמות ההיסטוריה, אלא את הימחקות אותה צורה של היסטוריה שהייתה כולה מיוחסת לפעולתו הסינתטית של הסובייקט.
כדי להגות את האי-רציפות יש להשתחרר ממספר מושגים שמאפיינים את החלוקה (והחשיבה) ההיסטורית המסורתית ליחידות שיח; ראשית, ממונחים כגון "מסורת", "מצע", "אבולוציה" או "רוח" אשר מאורגנים ומגוננים כולם על תמת רציפות (המונחים "רוח של תקופה" או "אבולוציה" של מצב אחד מתוך אחר וכדומה, כופים רציפות על אלמנטים נפרדים בפועל).
בנוסף, יש לנטוש את החלוקות המקובלות למכלולי שיח גדולים (מדע, היסטוריה, פילוסופיה, פוליטיקה וכיוצא בזה), שכן במקומות שונים ובזמנים שונים חלוקות כגון "מדע" פועלות בצורות שונות לחלוטין.
כמו כן, יש לפקפק גם באחדותן של יחידות השיח הבסיסיות והחומריות; הספר והיצירה .
לבסוף, יש לוותר על הנחת קיומו של "מקור סודי", שכל מה שנאמר בפועל אינו אלא הדהוד מאוחר שלו.
השהיית צורות הרציפות פותחת מרחב עצום אך מוגדר, אשר מורכב ממכלול ההיגדים האפקטיביים הנתפסים במסגרת תפוצתם כאירועים.
הניתוח הלשוני מבקש למצוא כללים לפיהם נבנה היגד זה או אחר, תיאור אירוע השיח שואל: כיצד זה אירע שהופיע היגד מסוים ולא אחר?
הבחנה נוספת היא בין תולדות-המחשבה, בהן מתעניינים בכוונות הסובייקט הדובר, לבין אירוע השיח, בו השאלות העיקריות הן: מהי המציאות חד-פעמית הנחשפת במה שנאמר בפועל, ולא בשום מקום אחר?
אילו צורות אמירה אחרות מדיר השיח?
זיקותיו להיגדים אחרים?מדוע אינו יכול להיות שונה ממה שהיה?
יש לבחון כיצד נוצרים מושאים.
בשיח הפסיכופתולוגיה במאה ה-19, למשל, מושאים רבים התפתחו, כונו בשם, תוחמו, נותחו, תוקנו, הוגדרו מחדש וכיוצא בזה.
האם ניתן לקבוע את הכלל שהופעתם הייתה כפופה לו?
לדעת לפי איזו מערכת לא דדוקטיבית יכלו מושאים אלה לעמוד זה לצד זה, לבוא זה אחר זה, וליצור את שדה הפסיכופתולוגיה?
מה היה משטר קיומם כשיח?
יש לאתר את רובד ההיחשפות שאפשר למושאי שיח הפסיכיאטרי, כמו אנומליה או פסיכוזה, להופיע, להתגדר ולהתבדל ממונחים אחרים.
יש לאתר רשויות של תחימה, שעל-פיהן נקבע, למשל, מי מוסמך לכונן ולהגדיר שיגעון בחברה של המאה ה-19 – הרפואה בעיקר, אך לצידה גם המשפט, המערכת הדתית וביקורת האמנות.
יש לנתח את מערכי האפיון לפיהן מפרידים, מנגידים, מקרבים, ממינים וגוזרים "שיגעונות" שונים כמושאים של השיח הפסיכיאטרי.
תיאור זה אינו מספק, משום שרובד היחשפות אינו מושג מגובש מספיק, הוא אינו מושא נתון שעל השיח לנתח, הוא אינו מסביר מה הקשר בין רמות הבידול שהוא מאתר, ומדוע נוצר מכלול זה ולא אחר, כיצד העובדות שצצות בו משתנות.
לסיכום, שיח אינו מתאפיין במושאים (דברים) מיוחסים אלא בדרך שבה הוא יוצר את המושאים שלו (אפילו הם מפוזרים למדי).
היווצרות זו מופעלת באמצעות מכלול של יחסים המתקיימים בין רשויות של היחשפות, של תחימה ושל אפיון.
תצורת שיח מוגדרת (לפחות באשר למושאיה) אם ניתן לקבוע מכלול מן הסוג הזה: אם ניתן להראות כיצד מושא כלשהו של שיח מוצא בו את מקומו ואת חוק הופעתו.
מסקנות והערות: מושאי-שיח נוצרים מתוך תנאים היסטוריים (כלומר, אי-אפשר לדבר בכל תקופה נתונה על כל דבר.
לא קל לומר דבר-מה חדש); יחסי מושאי-השיח נקבעים בין מוסדות, תהליכים כלכליים וחברתיים – הם אינם נוכחים במושא; מושאים נוצרים בתוך מרחב ועיצוב תיאורים אפשריים; יחסי השיח אינם פנימיים לשיח.
הם אינם מאפיינים את השפה שהשיח משתמש בה את אופני התפרשותו, אלא את השיח עצמו כעשייה.
שיח מתייחד בכך שהוא מצומצם ביחס לדוברים שיכולים לדבר בו, לאובייקטים שיכולים להופיע בו, ולמקומות והאופנים בהם הוא יכול להופיע.
אי לכך, יש לשאול: מי מדבר?
לא כל אחד מוסמך להשתמש בכל שפה, ליהנות מיוקרתה.
לעיתים, כמו ברפואה, הזכות להשתמש בשפה מוגדרת בחוק ובתקנות.
יש לאתר את המקומות שבהם דוברים מסוימים יכולים להשמיע ולהכיל את דברם: לרופא יהיה מקום זה בית-החולים, הקליניקה הפרטית, המעבדה, הספרייה.
מקומות אלו משתנים במשך השנים, ניתקים, מופיעים במקומות אחרים.
(הניתוח יכול להמשיך גם לבחינת יחסי החלל שמאפשרים לדובר להוציא אל הפועל את השיח שלו, למשל, ארגון חלל הכיתה באוניברסיטה, הצבת המרצה מול ומעל לתלמידים, עזרי שמע שנלווים לעיתים)
יש לבחון מהי עמדת הסובייקט ביחס למושאי השיח: האם הוא מביט בהם, רושם אותם ממשש אותם?
האם הוא מרצה עליהם, חוקר אותם, מעבד אותם?
כך נסיק שהרפואה הקלינית במאה ה-19 היא תוצר של יצירת הזיקה, במסגרת השיח הרפואי, בין מספר מסוים של יסודות נבדלים, שאחדים מהם נגעו במעמד הרופאים, אחרים במקום המוסדי והטכני שהם דיברו ממנו, אחרים בעמדתם כסובייקט מביט, מתבונן, מתאר, מורה וכדומה.
ניתן לראות כעת שהסובייקט (במובנו הפסיכולוגי ובמובנו הטרנסצנדנטלי) אינו מה שמאחד את דפוסי השיח, אלא שיחים אלו מגדירים את פיזורו, מייצרים עבורו עמדות שונות.
פוקו מאתר את היחידה הבסיסית של השיח בהיגד (énoncé).
שיח בנוי מהיגדים שמצטרפים אחד לשני, תוך מערכת אילוצים על ייצור, חזרה וצירוף של היגדים.
פוקו מנסה לנתח אחרת את היחס שבין הוראה-מוען ומשמעות-נמען.
ההיגד נבדל מהפסוק הלוגי, מהמשפט הדקדוקי ומה-speech act האנליטי; לא מדובר ביחידות לשוניות מסוג המשפט, משום שגם סידור האותיות על מקלדת, רשימת הטיות גוף בספר דקדוק או טבלת מיון מינים בוטניים הם כולם היגדים.
ההיגד מונח היכן שהוא בין המשמעות ליחידה הלשונית.
ההיגד מוגדר לפי ארבע פונקציות: סובייקט ההיגד (המוען), מרחב ההופעה של האובייקטים, ההקשר המושגי, המטריאליות של השיח.
האריסברג היא עיר הבירה של מדינת פנסילבניה שבארצות הברית.
בעיר עצמה 47,196 תושבים ובאזור המטרופליטני שלה מתגוררים 528,892 תושבים (2007).
במיקום בו ממוקמת כיום העיר האריסברג, על גדת נהר ססקהאנה, התגלו סימנים להתיישבות אינדיאנית משנת 3,000 לפנה"ס לערך.
מיקומה של העיר על פרשת דרכים בין נתיבים המקשרים לדלוור ולאזור אוהיו, אפשר את החשיבות המסחרית של האזור בתקופה הפרה קולומביאנית.
האירופאי הראשון שהגיע לאזור היה האנגלי ג'ון סמית' אשר הפליג במעלה נהר הססקהאנה מווירג'יניה בשנת 1608 ופגש את שבט הססקהאנה המקומי.
בשנת 1719 ג'ון האריס האב, סוחר אנגלי, הקים במקום מוצב מסחר.
בנו, ג'ון האריס הבן החל להקים את העיר בשנת 1785 על האדמות שרכש אביו, וקרא לה על שמו "האריסברג".
באביב של שנת 1785 נערך סקר במקום על ידי המודד ויליאם מקליי (בן משפחתו של האריס האב) במטרה לתכנן את העיר.
בשנת 1791 הפך היישוב רשמית לעיר, ובאוקטובר 1812 נבחרה העיר כבירת פנסילבניה.
בראשית המאה ה-19 הייתה האריסברג חלק מ"מסילת הרכבת הנסתרת" (Underground Railroad) - מסלול בריחת העבדים ממדינות הדרום למדינות הצפון.
עבדים שחורים ממדינות הדרום חצו בקרבת העיר את נהר הססקהאנה והוברחו ממנה לקנדה.
בשנת 1839 הכריזו ויליאם הנרי הריסון וג'ון טיילר על מועמדותם לנשיאות ארצות הברית.
בשנות ה-30 של המאה ה-19 התפתחה כלכלת העיר.
היותה ממוקמת בקרבת תעלת יוניון הפכה אותה לצומת דרכים מסחרי ותעשיות הפלדה והברזל בעיר התפתחו והפכו מרכיב מרכזי בכלכלת העיר, שהפכה לצומת של מסילות ברזל, מכרות, מפעלי פלדה ומפעלים לייצור מכונות.
במהלך מלחמת האזרחים האמריקאית שמשה העיר מרכז אימון לחיילי מדינות הצפון, ועשרות אלפי מחיילי צבא ארצות הברית שהו והתאמנו במחנה קרטין שבעיר.
הניסיון השני לכיבוש העיר אירע ביוני 1863 במסגרת קרב גטיסברג.
קרב שנערך בקאמפ היל הסמוכה לעיר (כ-3 ק"מ ממערב לה) הסתיים בניצחון צבא ארצות הברית.
קרב זה היה הקרב הצפוני ביותר במלחמת האזרחים.
בשנת 1917 נערכה בעיר התצוגה החקלאית של פנסילבניה (Pennsylvania Farm Show) - באותה עת התצוגה החקלאית הגדולה ביותר בארצות הברית.
התצוגה הפכה לאירוע שנתי הנערך מדי שנה.
ביוני 1972 נפגעה העיר בשיטפון בעקבות הוריקן אגנס.
אירוע נוסף שאירע בקרבת העיר הייתה תאונת אי שלושת המילין שאירעה ב-28 במרץ 1979 באי שלושת המילין הסמוך לעיר.
באירוע זה נמסה ליבת כור גרעיני, ובשל החשש מדליפת קרינה רדיואקטיבית החליט מושל המדינה דיק ת'ורנבורג על פינוי נשים וילדים מהאזור הסמוך לעיר.
אמנם הוראת הפינוי נגעה ל-5,000 תושבים, אולם כ-140,000 איש ברחו מהאזור.
בשנות ה-70 חוותה העיר שפל כלכלי.
בשנת 1981 נבחר כראש העיר סטפן ר.
ריד אשר מכהן מאז כראש העיר.
ריד פעל להסיט את כלכלת העיר מבסיסה התעשייתי לבסיס תיירותי, הורה על הקמת מוזיאונים (כגון מוזיאון מלחמת האזרחים הלאומי) וכן הקל על בניית מלונות בעיר.
בשל מצבה הכלכלי הקשה של העיר נאלץ ריד למכור מוצגים שנאספו על ידי העירייה עבור מוזיאון "המערב הפרוע" אשר לא הוקם.
שווי המוצגים שנמכרו הגיע ל-8 מיליון דולרים.
העיר ממוקמת בעמק ססקהנה - עמק פורה בדרום מרכז פנסילבניה, בו זורם נהר הססקהנה.
העיר נמצאת דרומית לרכס הרי בלו ריג', המהווים חלק מהאפלצ'ים.
מערבית לעיר נמצא עמק קמברלנד.
נהר הססקהנה מהווה את גבולה המערבי של העיר (וכן הגבול בין מחוז דופין ומחוז קמברלנד).
העיר מחולקת למספר שכונות ורבעים, וסביבה פרוורים רבים שאינם מהווים באופן רשמי חלק משטח העיר.
בעת שנערך המדגם הראשון של ארצות הברית, בשנת 1790 הייתה האריסברג עיירה קטנה אולם בעלת חשיבות מסחרית.
בעיר התגוררו אז 875 תושבים.
עם גידולה ועלייתה בחשיבותה הכלכלית והמסחרית עקב הפיכתה למרכז תחבורתי ותעשייתי הגיע מספר תושבי האריסברג לשיאו ב-1950 עת התגוררו בעיר כ-90,000 תושבים.
מאז שנות ה-50 חלה ירידה במספר תושבי העיר - כאשר רבים מהתושבים עברו לגור בפרוורי העיר (תוך שהם ממשיכים לעבוד בעיר).
במרכז האריסברג ממוקמים שני אתרי תרבות מרכזיים: מרכז ויטיירא למדע ואמנויות שהקמתו הושלמה בשנת 1999 (מרכז זה היה המרכז התרבותי הראשון בארצות הברית המשמש כמרכז חינוך, אמנויות הבמה ומדע), ו"הפורום" - אולם מופעים המהווה חלק מאתר הקפיטול המדינתי, שנבנה בין השנים 1930–1931 ומסוגל להכיל 1,763 צופים.
הפורום משמש מאז הקמתו את התזמורת הסימפונית האריסברג.
מדי שנה נערכת במדינה תערוכת החקלאות של פנסילבניה - התערוכה החקלאית הגדולה ביותר בארצות הברית.
בעיר האריסברג יוצאים לאור שני יומנים - ה"פטריוט ניוז" (The Patriot-News - "חדשות הפטריוט") יוצא לאור בתפוצה יומית של כ-100,000 קוראים, וה"סנטינאל" (The Sentinel) היוצא לאור בעיר קארליסל הסמוכה.
בעיר יוצאים לאור מספר שבועונים שהחשוב בהם הוא ה"פרס אנד ג'ורנל" (Press and Journal).
בעיר פועל שוק ברוד סטריט - שוק איכרים הפועל שנים רבות, והוא אחד מהשווקים הוותיקים ביותר בארצות הברית.
בעיר פועלים מוזיאון מלחמת האזרחים הלאומי, המוזיאון הלאומי של פנסילבניה לכיבוי אש, מוזיאון מדינת פנסילבניה, המוזיאון לאומנות ססקווהנה וכן מרכז האמנויות והמדע וויטאקר.
עיריית האריסברג ממוקמת מאז שנת 1970 במרכז השלטון העירוני על שם מרטין לותר קינג - העירייה היחידה בארצות הברית הקרויה על שם פעיל זכויות אדם.
העיר מנוהלת על ידי מועצת עיר שבראשה ראש עיר.
ראש העיר מכהן תקופת כהונה של ארבע שנים, ויכול לשוב ולהיבחר בלא הגבלה.
ראש העיר עומד בראש 34 הרשויות העירוניות אולם בפועל מנהלים ראשי הרשויות (הנבחרים על ידי ראש העיר) את הרשויות.
רשויות אלה כוללות את המחלקה לביטחון הציבור (Public Safety) (האחראית על שירותי השיטור וכיבוי האש), המחלקה לעבודות ציבוריות (Public Works), המחלקה לנהול עסקים (Business Administration), מחלקת הפארקים והפנאי (Parks and Recreation), מחלקת הפקת הקיטור (Incineration and Steam Generation), מחלקת הבנייה והדיור (Building & Housing Development) והמחלקה המשפטית של העיר.
ראש העיר הנוכחי הוא אריק ר.
כהונתו הנוכחית תסתיים בשנת 2018.
מועצת העיר כוללת שבעה חברים הנבחרים בבחירות כלל עירוניות לתקופה של ארבע שנים.
גזבר העירייה (City Treasurer) ומבקר העירייה (City Controller) נבחרים אף הם על ידי הציבור.
בעיר האריסברג ממוקם נמל התעופה הבין-לאומי האריסברג - שדה התעופה השלישי בגודלו בפנסילבניה.
בשדה תעופה זה עוצרות טיסות של US איירווייז, יוניטד איירליינז, דלתה איירליינז, נורת'ווסט איירליינז, אמריקן איירליינז, קונטיננטל איירליינז ואייר קנדה.
שדה תעופה נוסף הממוקם בקרבת העיר הוא שדה התעופה קאפיטל סיטי.
שני שדות התעופה מנוהלים על ידי רשות התעופה האזורית של אזור ססקווהנה.
מערכת התחבורה של העיר כוללת גשרים רבים החוצים את נהר ססקווהנה.
אורכם של כמה מגשרים אלה עולה על קילומטר.
העיר מקושרת לערי הסביבה במסילות ברזל של חברת אמטרק.
רשת רכבות אלה מקשרת את העיר לניו יורק, פילדלפיה ופיטסבורג.
העיר מהווה אתר מרכזי (האב) של רכבות מטענים החולפות דרך האזור.
בעיר ממוקמים המרכז האוניברסיטאי דיקסון, אוניברסיטת האריסברג למדע וטכנולוגיה, סניף של אוניברסיטת מדינת פנסילבניה, קמפוס של אוניברסיטת טמפל, אוניברסיטת ויידנר (בה פקולטה למשפטים ידועה), וכן המכללה הקהילתית אזור האריסברג.
העיר האריסברג מוזכרת בספרו של צ'ארלס דיקנס "American Notes" בה ביקר בשנת 1842. העיר מתוארת בספרו של קורט וונגוט "הפסנתר" (Player Piano) וכן בספרו של קונרד ריכטר "האור ביער" ("The Light in the Forest") משנת 1953.
רובע הֱארִינְגֵיי של העיר לונדון הוא אחד מרובעי העיר לונדון.
רובע הארינגיי הוקם בשנת 1965 מכוח חוק השלטון בלונדון 1963 מאיחודם של הרובע המוניציפלי של הורנסי, הרובע המוניציפלי של ווד גרין והרובע המוניציפלי של טוטנהאם שהיו חלק ממחוז מידלסקס.
הרובע קרוי על שם השכונה הארינגיי - אולם אף שההגייה זהה, השם נכתב באופן שונה - שם הרובע הוא "Haringey" בעוד ששם השכונה הוא "Harringay".
מקור השם בשם סקסוני של ראש שבט מקומי שנקרא הארינג - "Haering".
אזור ארמון אלכסנדרה (Alexandra Palace)
מאנור האוס (Manor House) (חלק משכונה זו נמצאת ברובע האקני)
שבע האחיות (סוון סיסטרז) (Seven Sisters)
פארק פינסברי (Finsbury Park) (הנמצא בחלקו ברובע איזלינגטון וברובע האקני)
מאז שנת 1971 למפלגת הלייבור רוב במועצת הרובע.
הערה: בשנת 2002 שינו את גבולות הרובע ובהתאם הופחת מספר חברי המועצה מ-59 חברים ל-57 חברים.
מרבית תושבי הרובע לבנים (65.7%), אולם ברובע מיעוטים אתניים גדולים: 20.1% שחורים ממוצא אפריקאי או קריבי, 6.7% ממוצא אסייתי, 4.6% ממוצא מעורב, 1.1% ממוצא סיני ו-2% ממוצא אחר.
46% מתושבי הרובע מחזיקים בבעלותם את הדירות בהם הם מתגוררים.
אוכלוסיית הרובע צעירה באופן יחסי - רק 11% מתושבי הרובע הם מעל גיל 65 (בעוד שברחבי הממלכה המאוחדת 18.5% מהתושבים הם מעל גיל זה.
45.3% מהתושבים הלבנים של הרובע הם ממוצא בריטי, ו-20.4% מהתושבים הם ממוצא לבן אחר (בעיקר טורקים, אירים, יוונים או קפריסאים).
בשכונת טוטנהאם שברובע ממוקם מועדון הכדורגל טוטנהאם הוטספר - מהליגה העליונה האנגלית.
כמו כן פועלת ברובע קבוצת הרגבי לונדון סקולארז השייכת לליגת הרגבי הלאומית - הקבוצה פועלת מאצטדיון ניו ריוור שבווד גרין.
הארכיבישוף מקנטרברי הוא הפרימוס של הכנסייה האנגליקנית, והבישוף הבכיר בקומוניון האנגליקני העולמי, אותו הוא מנהיג כ"ראשון בין שווים".
מייסד שושלת הארכיבישופים הוא אוגוסטין מקנטרברי , המיסיונר שהקים את הדיוקסיה העתיקה ביותר באנגליה בשנת 597. הארכיבישופים מקנטרברי, כחלק מן הכנסייה באנגליה, היו כפופים לאפיפיור עד לרפורמציה במאה ה-16, כאשר הכנסייה האנגליקנית נפרדה מהכנסייה הקתולית והפכה לעצמאית.
הארכיבישופית הנוכחית היא שרה מלאלי, ה-106 בשושלת, האישה הראשונה בכהונה הרמה, שנבחרה ב-3 באוקטובר 2025 נכנסה לתפקידה ב-28 בינואר 2026.
במאה ה-5 ובמאה ה-6 נשלטו השטחים שהפכו לאנגליה על ידי אנגלו-סקסונים פגאנים.
ממלכת קנט הייתה הקרובה ביותר לאירופה מבחינה מסחר ותרבות בזכות מיקומה הגאוגרפי.
מלך קנט, אתלברט, התחתן עם הנסיכה הפרנקית הנוצרית ברתה והתיר למטיפים נוצרים לפעול בארצו, זמן קצר לפני שהמיסיונרים הנוצרים הראשונים הגיעו לאנגליה.
הארכיבישוף הראשון מקנטרברי היה אוגוסטין הקדוש, שהגיע לקנט ב-597 בשליחותו של האפיפיור גרגוריוס הראשון.
אוגוסטין התקבל בברכה אצל אתלברט, והלה המיר את דתו לנצרות ב-598. מאותה תקופה מתייחסים אל הארכיבישופים מקנטרברי כאל אלה שיושבים על כסאו של אוגוסטין הקדוש.
לפני פרישתה מהסמכות האפיפיורית במאה ה-16, הייתה הכנסייה באנגליה חלק חשוב מהכנסייה האירופית היבשתית המערבית.
מאז הפילוג והפיכתה לעצמאית, הכנסייה של אנגליה יונקת ממסורת הנצרות המערבית.
היא מחשיבה את עצמה כ"כנסיית האם" של הקהילה האנגליקנית העולמית.
מאז המחלוקת בין הנרי השמיני לכנסייה הרומית נבחרו הארכיבישופים על ידי מלכי אנגליה (שהפכו למלכי הממלכה המאוחדת לאחר חוקי האיחוד של 1707).
המדיניות הנוכחית היא שהארכיבישוף נבחר בשמו של הריבון על ידי ראש הממשלה מתוך שני מועמדים שהוצגו לו על ידי ועדת אד הוק הנקראת ועדת המועמדויות של הכתר.
הארכיבישוף הקודם, רואן דאגלס ויליאמס, הוא הארכיבישוף ה-104 מקנטרברי.
הוא הוכתר בקתדרלת קנטרברי ב-27 בפברואר 2003. בתקופה שקדמה למינויו הוא כיהן כבישוף של מונמות מוויילס.
בזמן שהיה במונמות הוא מילא לזמן קצר את תפקיד הארכיבישוף של ויילס.
מעמדו ותפקידיו הנוכחיים של הארכיבישוף
כיום, הארכיבישוף מקנטרברי ממלא ארבעה תפקידים עיקריים:
הוא הבישוף הדיוקסי של דיוקסיית קנטרברי, המשתרע על פני החלק המזרחי של מחוז קנט.
הדיוקסיה הוקמה בשנת 597, והיא העתיקה ביותר בכנסייה האנגליקנית.
הוא הארכיבישוף המטרופוליטני של פרובינציית קנטרברי, המשתרעת על שני-השלישים הדרומיים של אנגליה.
כיוון שהוא הפרימוס של כל אנגליה, הוא הדמות הדתית הראשית בכנסייה האנגליקנית (הריבון הבריטי הוא "המושל העליון" של הכנסייה), והמנהיג העיקרי שלה.
הארכיבישוף מקנטרברי והארכיבישוף מיורק עומדים בראש הסינוד הכללי ורוב הוועדות החשובות של הכנסייה; הכוח בכנסייה האנגליקנית לא מרוכז בידיו של הארכיבישוף מקנטרברי, כך שלעיתים הם נאלצים להתפשר בנושאים שונים.
הארכיבישוף מקנטרברי ממלא תפקיד חשוב בטקסים לאומיים כגון הכתרת מלכי בריטניה, ובגלל מעמדו הבכיר הוא מרואיין בתקשורת פעמים רבות.
כיוון שהוא המנהיג הרוחני של הכנסייה האנגליקנית, ואף על פי שאין לו סמכות חוקית מחוץ לאנגליה, הוא נחשב על ידי חברי הכנסייה לפרימוס אינטר פארס (לטינית: ראשון בין שווים) מבין כל הפרימוסים האנגליקניים ברחבי העולם.
החל מ-1867 הארכיבישוף מכנס פעם בעשור פגישה של כל הבישופים האנגליקניים מרחבי העולם, המכונה ועידת למבת'.
בנוסף לשני תפקידיו האחרונים, הארכיבישוף ממלא תפקיד אקומני ובין-דתי חשוב, והוא מדבר בשמם של האנגליקנים באנגליה וברחבי העולם.
הארכיבישוף מקנטרברי הוא אחד מהלורדים הרוחניים של בית הלורדים מתוקף תפקידו, ביחד עם הארכיבישופים של יורק, לונדון, וינצ'סטר ודרהאם.
בנוסף לתפקידו העיקרי, הארכיבישוף ממלא מספר תפקידים אחרים; לדוגמה, הוא נשיא-שותף של מועצת הנוצרים והיהודים בממלכה המאוחדת.
הארכיבישוף מבצע חלק מהתפקידים הללו מתוקף מינויו לארכיבישוף, ואילו לתפקידים האחרים הוא ממונה בזכות מעמדו.
בין התפקידים הללו ניתן למנות את (לדוגמה) הצ'נסלור של האוניברסיטה הנוצרית בקנטרברי והמפקח של מספר מוסדות אקדמיים.
לארכיבישוף מקנטרברי יש סמכות מטרופוליטנית בפרובינציית קנט, שבה שוכנות 30 מתוך 44 הדיוקסיות של הכנסייה של אנגליה, כאשר יתר הדיוקסיות שוכנות בפרובינציית יורק.
ארבע הדיוקסיות של ויילס היו כפופות מבחינה רשמית לקנטרברי, אך ב-1920 הן הועברו לאחריותה של הכנסייה של ויילס.
לארכיבישוף יש מועצה טקסית הכפופה אליו, וחברים בה הבישופים הבכירים ביותר בפרובינציה.
הבישוף מלונדון - איש הכמורה הבכיר ביותר מלבד שני הארכיבישופים - משמש בתפקיד ראש הקתדרלה, הבישוף מווינצ'סטר בתפקיד המנהלן, הבישוף מלינקולן בתפקיד סגן-המנהלן, הבישוף מסולסברי בתפקיד המנצח על התפילה, הבישוף מווסטר בתפקיד מופקד הקפלה והבישוף מרוצ'סטר בתפקיד נושא הצלב או הקרוסיפיקס.
לארכיבישוף יש ארבעה בישופים סופראגאנים (בישוף סופראגאני הוא בישוף הכפוף לארכיבישוף מטרופוליטני):
הבישוף מדובר זוכה למעמד של "הבישוף בקנטרברי", והוא נחשב לממלא מקומו של הארכיבישוף.
הבישוף ממיידסטון הוא המזכיר השני העובד בדיוקסיה.
שני הבישופים האחרים, מאבספליט וריכבורו, הם בישופים אפיסקופליים כללים המשמשים כמפקחים מטעם הארכיבישוף.
הארכיבישופים מקנטרברי ויורק זוכים כל אחד לתואר "הכומר הגדול", ואילו אל אלה שפרשו פונים בתואר "The Right Honourable".
הארכיבישוף מתמנה לחבר במועצה המלכותית, ולפיכך הוא יכול להשתמש בתואר "המכובד הגדול" למשך שארית חייו (אלא אם הוא מסולק מהמועצה).
במסמכים רשמיים מתייחסים אל הארכיבישוף כאל "הכומר הבכיר ביותר בפני האל, (שם פרטי), בהשגחת האל לורד ארכיבישוף מקנטרברי, פרימוס של כל אנגליה והמטרופוליטן".
במקרים אחרים פונים אליו בתואר "הוד חסדו", "ארכבישוף" או "אבי".
במסמכים רשמיים לא נעשה שימוש בשם משפחתו של הארכיבישוף, ורק שמו הפרטי והדיוקסיה מוזכרים.
לארכיבישוף יש סמכות חוקית לחתום בתואר "קאנטואר" על מסמכים (מונח הנגזר מהמילה הלטינית עבור קנטרברי).
לארכיבישוף יש זכות לחתום רק בתואר שלו, והוא חולק אותה עם הארכיבישוף מיורק, בישופים אחרים, ובני מעמד האצולה.
מקום מגוריו העיקרי של הארכיבישוף הוא ארמון למבת' ברובע למבת' שבלונדון.
כמו כן, לארכיבישוף יש מגורי משנה בארמון שליד קתדרלת קנטרברי, היכן שנמצא הכיסא של אוגוסטין.
עד המאה ה-19 הארכיבישופים התגוררו גם בארמון קרוידון ובארמון אדינגטון.
הארכיבישופים התגוררו בארמון מיידסטון בקנט הנקרא כיום ארמון הארכיבישוף.
פאנדיט האריפראסאד צ'אוראסיה (הינדי: हरिप्रसाद चौरसिया; יליד 1 ביולי 1938) הוא נגן בנסורי המנגן מוזיקה הודית קלאסית, תוך הכנסת חידושים מקוריים משלו בתחום הטכניקה ותפקידי הכלי ושיתופי פעולה עם מוזיקאים מערביים.
בניגוד למוזקאים הודים רבים צ'אוראסיה לא נולד למשפחה של מוזיקאים.
אביו היה מתאבק, ורצה שגם בנו יהיה מתאבק.
בגיל 15 החל ללמוד שירה, אולם שנה לאחר מכן כבר עבר לחליל הבנסורי לאחר ששמע את פנדיט בהולנאט' החלילן הידוע מוראנאסי.
ב-1957 בעודו נער קיבל את חסות רדיו כל הודו והיה לחלק מצוות האמנים הקבוע של התחנה.
צ'אוראסיה הוא אמן נדיר שהצליח לשמר את המוזיקה המסורתית ההודית ואם זאת התפתח לכיוונים נוספים.
לצד ראגות רבות שהקליט ומוזיקה מדיטטיבית ניסה תמיד לשלב בין המוזיקה הצפון הודית לסגנונות שונים.
כך למשל ב 1987 חבר לסקסופוניסט יאן גרברק לגיטריסט ג'ון מקלפלין ולנגן הטאבלה זקיר חוסיין לפרויקט "Making Music" ששילב בין הסגנון הצפון הודי של צ'אוראסיה וחוסיין לבין הסגנון המערבי של גרברק ומקלפלין.
צ'אוראסיה פתח בבומבאי בית ספר ללימודי חליל שנקרא "Vrindaban Gurukul".
בבית הספר לומדים נגינה על בנסורי בשיטה ההודית הקלאסית וחיים בצורה הודית מסורתית.
הריפרסד משמש כגורו של המקום.
צ'אוראסיה הקליט בחייו כמות אדירה של ראגות, שירי עם, יצירות ופסקולים לסרטים.
הוא זכה לעשרות פרסים ותארים ביניהם פרסים מממשלת הודו, ממשפחת המלוכה ההולנדית ומאוניברסיטאות בהודו וברחבי העולם.
הייתה לו השפעה אדירה על המוזיקה בעולם כולו ועל חשיפת המוזיקה ההודית למערב.
הוא אחד האמנים הפורים והיצרתיים בהודו ובעולם.
צ'אוראסיה הופיע מספר פעמים בישראל.
הופעתו במסגרת פסטיבל ישראל ב-1996 הוקלטה ויצאה על גבי CD בשם Hariprasad Chaurasia - Nada in Jerusalem.
הארכיבישופות הקתולית של מלטה היא הארכיבישופות (או הארכידיוקסיה) הקתולית במלטה.
עד 1 בינואר 1944 היה מעמדה של מלטה כשל דיוקסיה, אך אז היא הועלתה בדרגה והוענק לה מעמד של ארכיבישופות.
בתפקיד הקתדרה של מלטה נושאת קתדרלת פאולוס הקדוש במדינה, יחד עם קון-קתדרלת יוחנן הקדוש בבירה ולטה, שנוספה לה מכוח צו של הוותיקן בשנת 1816. לארכיבישופות של מלטה כפופה רק דיוקסיה אחת האחראית על האיים גוזו וקומינו, והקתדרה שלה בקתדרלת עליית הבתולה בוויקטוריה.
דיוקסיית גוזו וקומינו הופרדה מזו של מלטה והוקמה ב-16 בספטמבר 1864. מאז 2006 ניצב הארכיבישוף פאול קרמונה (Paul Cremona) בראשותה של הארכיבישופות, ומקום מושבו בעיר פלוריאנה.
בוא הנצרות למלטה מיוחס לפאולוס הקדוש, אשר, על פי המסורת, ספינתו נטרפה לחופי האי סמוך איי סנט פול בשנת 60 לערך.
פאולוס ניצר את פובליוס הקדוש, הנחשב לבישוף הראשון של מלטה.
פובליוס הנהיג את הכנסייה המקומית משך 30 שנים, ובשנת 90 לספירה, עבר לאתונה, שם מסר את נפשו בשל אמונתו.
חלק מהבישופים שהנהיגו את הכנסייה המקומית תועדו כמשתתפים במספר ועידות אקומניות, דוגמת ועידת כלקדון בשנת 451, בוועידות כנסייתיות אחרות ובמקורות אחרים.
הבישוף היווני מילאס היה מנוע מלשוב למלטה מוועידה בה השתתף בשנת 868 בשל כיבוש האיים בידי המוסלמים, שאף לכדו ואסרו אותו סמוך לאחר מכן בפלרמו שבסיציליה.
לא השתמר מידע על יורשיו של מילאס ולא ידוע אם מונה מנהיג רשמי לקהילה הנוצרית של מלטה בעת הכיבוש המוסלמי.
לאחר הכיבוש הנורמני של האיים ב-1127, המשרה חודשה.
רוב הבישופים שנשאו בה היו סיציליאנים, אך מאז 1808 כולם היו מקומיים בני מלטה.
האכיבישופות נחלקת ל-64 רבעים כנסייתיים באי מלטה ו-15 נוספים באי גוזו, ובסך הכל ישנן 359 קתדרלות, כנסיות וקפלות ברחבי המדינה, ששטחה 316 קמ"ר ואוכלוסייתה מונה 413,609 נפש בלבד (2009).
גם יחס מספרם של אנשי הכנסייה לתושבים הוא הגבוה בעולם.
הכנסיות, גם אלה השוכנות בכפרים הקטנים, מעוצבות ומעוטרות בעושר ובקפידה.
בנוסף פעילים במלטה 34 מסדרים נזיריים ואחרים הסרים למרותו של האפיפיור.
מעמדה של הנצרות הקתולית במדינה רם.
98% מתושבי המדינה הם קתולים, והיתר בני כנסיות אחרות, בעיקר פרוטסטנטים .
מתוך כ-3,000 המוסלמים המתגוררים במדינה, רק רבע הם אזרחיה.
חוקת מלטה קובעת כי הנצרות הקתולית היא דת המדינה (סעיף 2(1)), כי לסמכות הכנסייתית זכות וחובה להנחות בדבר נכונותם של עקרונות דתיים (סעיף 2(2)) וכי חינוך קתולי דתי ילמד בכל בתי הספר הציבוריים כמקצוע חובה (סעיף 2(3)).
הפלות מלאכותיות אסורות במלטה לחלוטין, גם כאשר בריאותם של האם או הוולד נמצאת בסכנה.
עריכת טקסי נישואין מסורה בידיה של הכנסייה הקתולית, ולכן נישואין בין בני דתות שונות מתאפשרים רק באישורו ובעריכתו של נציגה המוסמך.
בעבר אף הגירושים במלטה היו לא-חוקיים, על פי הנוהל הקתולי, עד שבשנת 2011 נערך משאל עם שהתיר אותם.
הכנסייה והדת ממלאים תפקיד מרכזי בחיי היום היום, וחתונות, טקסי טבילה והלוויות נערכים בכנסיות בלבד.
מאפיין נוסף של חיי הדת והקהילה במדינה הוא ה"פסטה" (Festa, רבים Festi), חגיגה עממית-דתית הנערכת בקהילות השונות ביומו של הקדוש המגן שלהן ובחגים נוצריים אחרים.
אירועי הפסטה התופסים מקום חשוב בחיי התושבים.
הם נמשכים חמישה ימים ושיאם בתהלוכה שבה נישאים פסלו של הקדוש ודגם של הכנסייה המקומית.
האריס מדוניאנין (בבוסנית: Haris Medunjanin; נולד ב-8 במרץ 1985 בסרייבו שבבוסניה והרצגובינה) הוא כדורגלן עבר בוסני ששיחק בעמדת הקשר.
לזכותו 60 הופעות במדי נבחרת בוסניה והרצגובינה.
האריס מדוניאנין נולד בסרייבו שבבוסניה והרצגובינה (דאז תחת שלטון יוגוסלביה) למשפחה מוסלמית.
בעקבות פרוץ מלחמת בוסניה בשנת 1992, היגר להולנד יחד עם אחותו ואימו.
אביו שנאלץ להישאר בבוסניה, נהרג במהלך המצור על סרייבו.
בשל כך מחזיק באזרחות כפולה.
את דרכו בכדורגל החל בקבוצות סוויפט רורמונד ו-AFC 34 מהליגות הנמוכות בהולנד.
אלקמאר מהליגה ההולנדית הבכירה שצפו במדוניאנין משחק, ראו בו כישרון גדול ובשנת 2004, הביאו אותו לחתום על חוזה בקבוצה.
עם זאת, עונתו הראשונה באלקמאר, , לא הייתה מוצלחת במיוחד.
בתחילת העונה כמעט ולא קיבל דקות משחק ממאמן הקבוצה קו אדריאנסה וגם כאשר זה הוחלף בלואי ואן חאל באמצע העונה, המשיך מדוניאנין להוות שחקן שולי לחלוטין בקבוצתו.
גם בתחילת העונה הבאה כמעט ולא שותף, אולם לקראת סיום העונה החל לקבל יותר ויותר דקות משחק בעקבות המנוחה שקיבלו קשריה המבוגרים של אלקמאר, בארי ואן חאלן וקנת' פרס.
למרות היכולת המצוינת שהפגין ברוטרדם, עם חזרתו לאלקמאר בעונת , שב מדוניאנין להוות שחקן ספסל משני ולאחר עונה נוספת בה כבש שער אחד בלבד ב-14 משחקים, עזב את אלקמאר לאחר ארבע שנים.
באוגוסט 2008 יצא לספרד על מנת לחתום בריאל ואיאדוליד מהלה ליגה ולאחר שכבש צמד שערים ובישל אחד נוסף במשחק אימון נגד סגנית אלופת ספרד, ויאריאל והוביל את הקבוצה לניצחון 1-5 מפתיע, הוחתם על חוזה לשלוש שנים, שבוע אחד בלבד לפני תחילת עונת .
את הופעת הבכורה הרשמית שלו בוויאדוליד, ערך מדוניאנין ב-13 בספטמבר 2009, במשחק נגד אתלטיקו מדריד, כאשר החליף את ג'ונתן סיסמה בדקות הסיום של המשחק.
עם זאת, בהמשך העונה, שוב הפך לשחקן משני ושותף בסך הכול ב-18 משחקי ליגה בלבד, בהם הבקיע שער אחד.
למרות העונה הראשונה הלא מוצלחת, בתחילת עונתו השנייה בוויאדוליד, , עלה מעמדו של מדוניאנין והוא הפך לאחד משחקני הקישור המשמעותיים בקבוצתו.
על אף יכולתו המרשימה, עד סיום העונה פתח בהרכב בשישה משחקים בלבד ושימש בעיקר כ"שחקן למשימות מיוחדות".
בסך הכול סיים את העונה עם חמישה שערים ובישול אחד ב-24 משחקי ליגה, אך לא הצליח למנוע את ירידתה של ויאדוליד לליגה הספרדית השנייה, לאחר שזו סיימה את העונה במקום ה-18 בלבד, כאשר במהלך העונה כולה היא משיגה שבעה ניצחונות בלבד (אחרונה בליגה מבחינת מספר הניצחונות).
מכבי תל אביב, גזיאנטפספור, לה קורוניה
בעונת עבר מדוניאנין למכבי תל אביב הישראלית תמורת 800,000 אירו.
בראיון שערך בשנת 2025 סיפר כי במהלך הקדנציה של מוטי איווניר כמאמן הקבוצה, מדוניאנין לא הצליח להסתדר עימו ואף נקלעו לעימותים, בין היתר כינה אותו האריס "ליצן" ואף נקנס ב-30 אלף דולר והושעה לחודש.
בקיץ 2012 עבר מדוניאנין לקבוצת גזיאנטפספור מליגת העל הטורקית, בהשאלה עם אופציה לרכישה.
בתום עונה אחת בטורקיה רכשה הקבוצה את מדוניאנין ממכבי תל אביב, והוא חתם על חוזה חדש בגזיאנטפספור.
בסך הכול שיחק שנתיים במדי הקבוצה, בהן כבש שישה שערי ליגה.
לקראת עונת חזר מדוניאנין לספרד וחתם בקבוצת דפורטיבו לה קורוניה מהליגה הבכירה.
בעונתו הראשונה בלה קורוניה שיחק מדוניאנין ב-24 משחקי ליגה בהם הבקיע שני שערים, אולם בעונתו השנייה בקבוצה, 2015/16, לא שותף באף משחק ליגה.
במועד ההעברות של חודש ינואר הגיע מדוניאנין להסכמה עם המועדון על שחרורו.
יומיים לאחר מכן, ב-31 בינואר 2016, חתם במכבי תל אביב על חוזה לשנה וחצי והצטרף לקבוצה בפעם השנייה.
באותה העונה העפיל עם הקבוצה לגמר גביע המדינה.
בשנת 2020 הצטרף מדוניאנין לקבוצת סינסינטי מליגת ה-MLS האמריקאית.
באוגוסט 2022 חזר להולנד לאחר 14 שנה וחתם בזוולה.
ביולי 2023 עבר לקסטיון מהליגה השלישית בספרד.
לאחר סיום העונה פרש מכדורגל.
בשלב זה הפסידה הנבחרת לאירלנד בסיכום שני משחקים ולא העפילה לטורניר.
בשנת 2019 נישא מדוניאנין לדוגמנית הישראלית מורן רחימי.
לזוג ילד אחד שגר יחד עם מורן בישראל.
בשנת 2025 בראיון שערך בבוסניה, התייחס לתקופתו במכבי תל אביב ולמצב בישראל במהלך מלחמת חרבות ברזל.
האריס מתח ביקורת על המדיניות הישראלית ואמר כי "הם (הישראלים) חושבים שהם הקורבנות, בעוד הם לא רואים שום בעיה עם מה שקורה בעזה.
החדשות שם מספרות סיפור אחר מהמציאות.
הארכאולוג העירום היא סדרת טלוויזיה ששמה דגש על סיפורי התנ"ך וסיפורים היסטוריים נוספים ומנסה לאשש את נכונותם באמצעות עדויות ארכאולוגיות, שיחות עם מומחים בתחום ומסקנות אישיות.
התוכנית הופקה על ידי VisionTV בקנדה יחד עם ערוץ ההיסטוריה בארצות הברית בהנחייתו של שמחה יעקובוביץ', שזכה ב-2007 בפרס אמי על הפקת סרטי תעודה בקטגוריית עיתונות חוקרת.
שתי העונות הראשונות שודרו בישראל בערוץ 8. לפרקי העונה השנייה בישראל צורפו שיחות שערך אברי גלעד עם יעקובוביץ' על נושאי התוכנית.
העונה השלישית משודרת בישראל בערוץ 1.
מה הרג את המלך הורדוס?
מי כתב את מגילות ים המלח?
Part Three מי כתב את מגילות ים המלח?
האריסטוקרטים הוא מחזה דרמטי מאת עדנה מזי"א העוקב אחרי קורותיה של משפחת בן-כנען בשתי תקופות בפער של 20 שנים.
תחילה בשנת 1953, אבי המשפחה יאיר בן-כנען הוא אלוף-משנה מוערך בצבא, העומד בפני פרישה, ומתכוון להיכנס לשורות המערכת הפוליטית.
להתמסרות הטוטלית של אב המשפחה, הזוכה בתחילת הדרך גם לתמיכתה של רעיתו, יש מחיר כבד אותו משלמים שני ילדיו הקטנים.
אחיו הצעיר של אלוף-משנה בן-כנען, רודי, הוא היפוכו הגמור; הומוסקסואל גלוי המנהל חנות פרוות בתל אביב, שנקלע לחובות כספיים.
החלק השני של המחזה מתנהל בשנת 1973, יאיר בן-כנען הוא כעת שר בממשלה, המתמודד עם התוצאות הקשות של התנהלותו וההשפעה שלה על בני משפחתו, ומייצג דור שלם של אנשים שהתמסרו להגשמת המפעל הציוני וזאת על חשבון היחסים עם בני המשפחה.
המחזה הועלה לראשונה על ידי תיאטרון הקאמרי בשנת 2010, בבימויו של עמרי ניצן, ובכיכובם של השחקנים: גיל פרנק, יחזקאל לזרוב, לימור גולדשטיין, הלנה ירלובה ודינה סנדרסון.
הארכיבישוף מיורק הוא בעל התפקיד השני בחשיבותו בכנסייה האנגליקנית לאחר הארכיבישוף מקנטרברי, ונושא בתואר "פרימאט אנגליה".
הוא מכהן כבישוף של דיוקסיית יורק שכוללת את צפון אנגליה ואת האי מאן.
מתוקף תפקידו הוא חבר בית הלורדים כלורד רוחני.
מקום מושבו הוא בקתדרלת יורק שבעיר יורק.
הבישוף הראשון היה פאולינוס והוא מונה בשנת 625.
הארכיבישוף דמסקינוס פפנדראו כיהן כארכיבישוף של אתונה ובהמשך של יוון.
בדצמבר 1944 התמנה לעוצר הממלכה ובהמשך כיהן לתקופה קצרה גם כראש ממשלת מעבר.
ידוע בפועלו נגד רדיפת יהודי יוון, עליו זכה בתואר חסיד אומות העולם.
נולד בשנת 1891 בשם דמטריוס פפנדריאו בדורביצה, ממלכת יוון.
במהלך מלחמות הבלקן התגייס לצבא יוון.
ב-1917 הוסמך לכמורה בכנסייה האורתודוקסית וב-1938 נבחר לארכיבישוף של אתונה, אך מינויו בוטל על ידי שליט יוון יואניס מטאקסס.
ב-1941, עת יוון הייתה תחת כיבוש מדינות הציר, החל למלא את תפקיד הארכיבישוף של אתונה.
בשלהי 1944, בניסיון להביא להפסקת אש בין הצדדים באירועי דצמבר, שוכנע מלך יוון למנות את דמסקינוס לעוצר המלוכה, עד להחלטה של העם האם להשיב את המלך גאורגיוס השני מגלותו.
ממשלת יוון קיוותה שצעד זה יחליש את אנשי השמאל ויביא אותם להסכים להפסקת אש.
בתקופה זו העמיק הקרע בין המלוכנים והקומוניסטים, וראש הממשלה יורגוס פפנדראו נאלץ להתפטר.
באוקטובר 1945, לאחר מספר חודשים של אי-יציבות פוליטית, מינה דמסקינוס את עצמו לראש ממשלת מעבר כדי לנסות ולייצב את המצב עד לבחירות, אך בהצלחה מועטה.
בממלכה פרצה מלחמת אזרחים שנמשכה עד 1949. באותה השנה נפטר דמסקינוס בגיל 58.
ב-23 במרץ 1943, עם הוודע על התחלת גירוש יהדות סלוניקי לפולין, פרסם דמסקינוס מכתב פומבי, שחובר ונחתם על ידי המשורר היווני אנגלוס סיקליאנוס ואישים רמי מעלה נוספים, בגנות הנאצים ומדיניותם נגד היהודים.
הוא פרסם את המכתב אף שמפקד האס אס ביוון יירגן שטרופ איים עליו שאם יעשה כן יוצא להורג על ידי כיתת יורים.
התשובה לאיומו של שטרופ המיוחסת לדמסקינוס הייתה צינית, והתייחסה להוצאתו להורג בתלייה של גריגוריוס החמישי, פטריארך קונסטנטינופול:
בשלב זה, ספק אם ידע דמסקינוס על קיומם מחנות ההשמדה, אך הוא ידע על העוינות הגרמנית ליהודים.
הוא כתב בשבח היהודים, על תרומתם לכלכלה, היותם חלק מהקהילה היוונית במשך אלפי שנים וכן על הפטריוטיות שלהם, וקרא לאזרחי יוון ולאנשי הכנסייה לפעול להצלת יהודי יוון הנותרים.
אנגלוס אוורט, מפקד משטרת אתונה וחסיד אומות העולם, הצהיר בדיעבד כי שאב השראה מדבריו של דמסקינוס וכי דבריו עודדו אותו לפעול להצלתם של יהודי העיר.
המטרופולין כריסוסטומוס דמטריו, גם הוא חסיד אומות העולם, הצהיר גם הוא כי פעל בעקבות דמסקינוס.
פסלו של דמסקינוס נמצא בחזית הקתדרלה המרכזית של אתונה ברחוב מטרופוליאוס ומאחוריה כיתוב על פועלו.
האריס סֶפֶרוֹבִיץ' (בבוסנית: Haris Seferović; נולד ב-22 בפברואר 1992) הוא כדורגלן שווייצרי המשחק בעמדת החלוץ.
ספרוביץ' נולד למשפחה ממוצא בוסני.
החל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של סורסה עיר נעוריו אליה הצטרף בגיל 7. בקיץ 2004 עבר ללוצרן, ולאחר שלוש שנים עבר לגראסהופרס ציריך.
ב-26 באפריל 2009 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה נגד נשאטל גזמאקס.
ב-29 בינואר 2010 חתם בפיורנטינה.
ב-4 באוגוסט 2011 הושאל ספרוביץ' לנשאטל גזמאקס.
ב-27 בינואר 2012 הושאל ספרוביץ' ללצ'ה.
בקיץ חתם ספרוביץ' בריאל סוסיאדד ל-4 שנים.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה ב-17 באוגוסט 2013, בו גם הבקיע את שער הבכורה שלו במדי סוסיאדד.
ספרוביץ' היה שותף לעלייה של סוסיאדד לשלב הבתים של ליגת האלופות.
ב-1 באוגוסט 2014 חתם באיינטרכט פרנקפורט הגרמנית ל-3 שנים.
ב-23 במאי 2016 התמודדה איינטרכט פרנקפורט במבחני ההישרדות בבונדסליגה מול נירנברג.
לאחר שהמשחק הראשון בפרנקפורט נגמר בתוצאה 1-1, תוצאת 0-0 בגומלין הייתה מורידה את פרנקפורט לבונדסליגה השנייה.
ספרוביץ' הבקיע במשחק זה את שער הניצחון לפרנקפורט בדקה ה-66, והקבוצה נשארה בבונדסליגה לעונה נוספת.
ב-2 ביוני 2017 חתם ספרוביץ' בבנפיקה ליסבון לחמש שנים.
בצעירותו שיחק ספרוביץ' במדי נבחרת הנוער של שווייץ.
בשנת זכה עם הנבחרת בגביע העולם בכדורגל עד גיל 17, כאשר הבקיע את שער הניצחון בגמר נגד וסיים כמלך השערים עם 6 שערים ביחד עם עוד 3 שחקנים.
ספרוביץ' יכול היה להתחרט ולשחק עבור משום שנולד להורים בוסנים, אך בחר להמשיך ולשחק בנבחרת שווייץ.
ב-8 ביוני 2013 הבקיע את שער הבכורה שלו בניצחון 0–1 נגד במסגרת מוקדמות מונדיאל 2014. ספרוביץ' עלה עם הנבחרת לטורניר הגמר וזומן לסגל הנבחרת.
במשחק נגד בשלב הבתים שולב ספרוביץ' כמחליף והבקיע שער בדקה ה-93 בניצחון נבחרתו 1–2.
הארכידוכס אלברכט פרידריך רודולף דומיניק, דוכס טשן , היה גנרל ופוליטיקאי אוסטרי, שכיהן לימים כמפקח הכללי של הצבא האוסטרו-הונגרי וקיבל דרגת גנרל-פלדמרשל הן בצבא האוסטרו-הונגרי והן בצבא האימפריה הגרמנית.
בשנים 1851–1860 כיהן כמושל אזרחי וצבאי של הונגריה בתקופה הידועה כ"עידן שיטת באך".
הוא היה בנם של הארכידוכס קרל, דוכס טשן ושל הנרייטה, נסיכת נסאו-ויילבורג.
אלברכט נולד ב-3 באוגוסט 1817 בעיר וינה כבנו של הארכידוכס קרל, דוכס טשן בנו של לאופולד השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ואשתו הנרייטה, נסיכת נסאו-ויילבורג.
אלברכט היה אחיינו של פרנץ השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ובן דודו של פרנץ קרל, ארכידוכס אוסטריה אביו של פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה.
בשנת 1837 התגייס אלברכט לצבא האוסטרי, ושירת תחת פיקודו של גנרל-פלדמרשל יוזף רדצקי פון רדץ.
בשנת 1840 הועלה אלברכט לדרגת גנרל מיור, ובשנת 1843 הועלה לדרגת פלדמרשל-לוטננט.
ב-1 במאי 1844 התחתן אלברכט עם הילדגרד, נסיכת בוואריה בתו של לודוויג הראשון, מלך בוואריה.
בשנת 1845 הועלה אלברכט לדרגת גנרל חיל הפרשים, ומונה למפקד הצבא באוסטריה עילית, אוסטריה תחתית, וזלצבורג.
בשנת 1847 מת אביו של אלברכט - קרל, ואלברכט ירש את תאריו ואת נחלותיו.
ב-13 במרץ 1848 נפצע אלברכט במהלך מהפכות אביב העמים.
אלברכט הורה לחייליו להשתמש באש חיה, והגן על העיר הפנימית של וינה, אך לא הצליח לדכא את ההפגנות במחוזות הפריפריה.
עם נפילת מטרניך והקמת המשמר הלאומי, הכניס אלברכט את חייליו לקרקסטינים.
בעקבות כך, נתפס אלברכט כהססן בעיני הרדיקלים בצבא, והוחלף על ידי הרוזן מאאורספרג.
לאחר מכן, נשלח אלברכט לפקד על דיוויזיה תחת פיקודו של רדצקי, ולחם עימה במהלך מלחמת העצמאות האיטלקית הראשונה.
אלברכט לחם בקרבות כנגד קרלו אלברטו, מלך סרדיניה, והביס את הכוחות האיטלקים בקרב נובארה ב-23 במרץ 1849.
בשנת 1851 מונה אלברכט למושל הונגריה, וכיהן בתפקידו עד לשנת 1860. במרץ 1864 נסעה הילדגרד, אשתו של אלברכט, למינכן להלוויית אחיה מקסימיליאן השני, מלך בוואריה, ובמהלך נסיעתה חלתה בדלקת ריאות שגרמה למותה ב-2 באפריל 1864.
בשנת 1866 מונה אלברכט למפקד ארמיית הדרום, שלחמה נגד האיטלקים במהלך מלחמת העצמאות האיטלקית השלישית.
אלברכט הביס את האיטלקים בקרב קוסטוצה, אך עקב תבוסת הכוחות האוסטריים בקרב קניגרץ, נאלצה אוסטריה לחתום על שלום פראג, שבו הפסידה את אזור ונטו לאיטלקים.
בשנת 1869 מונה אלברכט למפקח הכללי של הצבא האוסטרו-הונגרי, וכיהן בתפקיד זה עד לשנת 1895. בשנת 1878 תמך אלברכט בסיפוח בוסניה והרצגובינה לאימפריה האוסטרו-הונגרית, ואף זירז את משרד החוץ לפעול בעניין.
בשנת 1888 הועלה אלברכט לדרגת גנרל-פלדמרשל בצבא האוסטרו-הונגרי, ובשנת 1893 קיבל דרגת כבוד של גנרל-פלדמרשל בצבא האימפריה הגרמנית.
אלברכט היה העשיר ביותר מבין בני בית הבסבורג, והחזיק בבעלותו 300,000 דונמים, כמו גם אוסף נאה של ציורים ותחריטים.
אלברכט המשיך לכהן בתפקידו הצבאי, על אף גילו המתקדם ועל אף שנעשה עיוור באופן חלקי.
ב-18 בפברואר 1895 נפטר אלברכט בארקו שבטרנטינו, ונקבר בהלוויה ממלכתית בווינה.
את תאריו ואת נחלותיו ירש הארכידוכס פרידריך, דוכס טשן, ששימש כמפקד הצבא האוסטרו-הונגרי בין השנים 1914–1917.
ב-1 במאי 1844 התחתן אלברכט במינכן עם הילדגרד, נסיכת בוואריה, בתו של לודוויג הראשון, מלך בוואריה ואשתו תרזה, נסיכת סקסוניה-הילדבורגהאוזן.
ממנה היו לו 3 ילדים:
מריה תרזה, ארכידוכסית אוסטריה-טשן (15 ביולי 1845, וינה - 8 באוקטובר 1927, טובינגן), התחתנה בווינה ב-18 בינואר 1865 עם פיליפ, דוכס וירטמברג (1838, ניי-סיר-סן - 1917, שטוטגרט) והיו להם חמישה ילדים:
אלברכט, דוכס וירטמברג (1865–1939), גנרל-פלדמרשל גרמני, שפיקד על הארמייה הרביעית ועל קבוצת הארמיות אלברכט במלחמת העולם הראשונה.
מריה איזבלה, דוכסית וירטמברג (1871–1904)
קרל, ארכידוכס אוסטריה-טשן (3 בינואר 1847, וינה - 19 ביולי 1848), מת מאבעבועות שחורות.
מתילדה, ארכידוכסית אוסטריה-טשן (25 בינואר 1849, וינה - 6 ביוני 1867, ארמון הצנדורף, ליד וינה), נקברה באחוזת הקברים הקיסרית בווינה.
הארכידוכס יוזף אנטון יוהאן בפטיסט, פלטין הונגריה (; 9 במרץ 1776 פירנצה - 13 בינואר 1847 וינה), היה בנם הרביעי של לאופולד השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ואשתו האינפנטה מריה לואיסה, נסיכת ספרד, וכיהן כפלטין הונגריה בין השנים 1796–1847.
יוזף אנטון נולד ב-9 במרץ 1776 בעיר פירנצה כבנו הרביעי של לאופולד הראשון, הדוכס הגדול של טוסקנה ולאשתו האינפנטה הספרדייה מריה לואיסה, נסיכת ספרד.
אביו היה בנה השמיני של מריה תרזה ופרנץ הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ואמו הייתה בתו של קרלוס השלישי מלך ספרד.
בזמן שנולד עוד שלטה סבתו אולם כעבור ארבע שנים נפטרה ובנה יוזף השני עלה לשלטון, אך נפטר כעבור עשר שנים בלבד, ומשום שהמועמד הבא בתור לכתר הארכידוכס קרל יוזף שנפטר כשטרם מלאו לו 16, הפך אביו לקיסר האימפריה הרומית הקדושה.
אולם כעבור שנתיים נפטר גם הוא ואחיו הבכור פרנץ השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה עלה לשלטון.
בשנת 1796 מונה יוזף לפלטין הונגריה.
לאורך שנות כהונתו תמך וקידם רפורמות כלכליות, עבודות ציבוריות, ועבודות בנייה אשר תכליתם היו לקרב יותר את הונגריה לאירופה.
יוזף השתדל לא למשול ביד רמה, והאמצעים הקשים בדרך כלל הוטלו מווינה.
במהלך כהונתו הגיעו להונגריה ספינת הקיטור והרכבת, והוקמה האקדמיה ההונגרית למדעים.
יוזף היה מאוד פופולרי בקרב ההונגרים, וייסד את הענף ההונגרי של בית הבסבורג.
כאות כבוד הוקמה כיכר על שמו בלב בודפשט מול משרד האוצר, ובה הוצב פסל בדמותו.
בשנת 1799 התחתן יוזף עם אלכסנדרה פבלובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה, בתם של פאבל הראשון, קיסר רוסיה וסופיה דורותיאה, נסיכת וירטמברג, אולם היא מתה מקדחת בשנת 1801, זמן קצר לאחר שילדה בת מתה.
בשנת 1815 התחתן יוזף עם הרמינה, נסיכת אנהלט-ברנבורג-שאומבורג-הוים, בתם של ויקטור השני, נסיך אנהלט-ברנבורג-שאומבורג-הוים ואמליה, נסיכת נסאו-ויילבורג, ממנה נולדו לו 2 ילדים:
הארכידוכס שטפן, פלטין הונגריה (1817–1867)
בשנת 1819 התחתן יוזף עם מריה דורותיאה, דוכסית וירטמברג, בתם של לודוויג, דוכס וירטמברג והנרייטה, נסיכת נסאו-ויילבורג, ממנה נולדו לו 5 ילדים:
פרנציסקה מריה אליזבת, ארכידוכסית אוסטריה (1820)
אליזבת פרנציסקה, ארכידוכסית אוסטריה (1831–1903)
מריה הנרייטה, ארכידוכסית אוסטריה (1839–1902)
האריס דיקינסון הוא שחקן, תסריטאי ובמאי אנגלי.
הוא ידוע בשל גילום דמותו של פרנקי בסרט "חולדות חוף" משנת 2017, עבורו היה מועמד לפרס אינדפנדנט ספיריט.
עוד השתתף בסרטים "מוחות אפלים" (2018) ו"מליפיסנט: אדונית הרשע" (2019).
דיקינסון נולד וגדל בלייטונטון שבמזרח לונדון.
בגיל 17 הוא נשר מבית הספר, שם ניסה ללמוד קולנוע ותיאטרון.
דיקינסון כמעט בחר בקריירה צבאית במרינס, לפני שהמאמן שלו ב-RAW Academy בלונדון שיכנע אותו לחזור אל התיאטרון.
לדברי דיקינסון, אנשים רבים בוחרים שלא ללכת בעקבות התשוקות שלהם "כי הם מפחדים, או שאין להם רשת תמיכה".
בשנת 2016, דיקינסון לוהק לתפקיד הראשי של פרנקי בסרטה של אלייזה היטמן "חולדות חוף" (Beach Rats), על גבר צעיר הנאבק עם הזהות המינית על רקע הטיילת של קוני איילנד.
בשנת 2018 כיכב בסדרת הדרמה של FX "נאמנות" בדמותו של טייקון הנפט ז'אן פול גטי השלישי (אנ') ונכדו של התעשיין ז'אן פול גטי.
הסדרה זכתה לביקורות חיוביות לרוב מהמבקרים, ששיבחו את הופעתו של דיקינסון בין היתר; אך זו בוטלה לאחר עונה אחת.
בשנת 2021 גילם את קונרד בסרט הריגול "קינגס מן: ההתחלה" המהווה פריקוול והפרק השלישי בסדרת סרטי קינגסמן.
באותה שנה ביים את הסרט הרביעי שלו, סרט קצר בשם "2003"; בסרט מסופר על חייל צעיר (פטריק גיבסון) ואביו (אנדרו טיירנן) המתמודדים עם המציאות הכואבת לאחר אובדן.
בפברואר 2025 פורסם כי הסרט "מועד לפורענות", סרט הביכורים של דיקינסון, נמצא בשלבי פוסט-פרודקשן.
עלילת הסרט עוסקת בדמות בשם מייק, אדם חסר בית בלונדון הנאבק להשתחרר ממעגל הרס עצמי.
פרנק דיליין מגלם את הדמות הראשית, לצד השחקנים מייגן נורת'ם, עמר וקד, קרינה חימצ'וק ושונאג מארי.
בספטמבר 2025 דיקינסון היה בין יותר מ-3,900 אנשי תעשיית הקולנוע והטלוויזיה שחתמו על עצומה בה הם מתחייבים שלא לעבוד עם מוסדות וחברות קולנוע ישראליות שלטענתם "מעורבות בפשעי מלחמה, ג'נוסייד ואפרטהייד נגד העם הפלסטיני".
לצד לולה קמפבל (אנ')2024בליץג'קבייביגירלסמואל2025מועד לפורענותבמאי ותסריטאי
שנה סדרה תפקיד הערות 2014 Some Girls טונקה 2 פרקים 2017 עדות אילמת ארון לוגן 2 פרקים קליקה (אנ') סם 4 פרקים 2018 נאמנות ז'אן פול גטי השלישי (אנ') תפקיד ראשי; 10 פרקים2019הקריסטל האפל: עידן המרדגארג'יןדיבוב; 8 פרקים2023רצח בקצה העולםביל פארהתפקיד ראשי; 7 פרקים
האריסון מנזאלה טוסומגאמה הוא כדורגלן צרפתי-קונגולזי המשחק בעמדת הקשר.
מנזאלה התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הנוער של לה הבר.
ב-3 במאי 2013 מנזאלה ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בניצחון 0-2 נגד איסטר.
שבוע לאחר מכן, כבש את שער הבכורה שלו בקריירה בניצחון 0-4 נגד לה מאן.
בסיום עונת העפיל עם המועדון לליגה הראשונה בצרפת לראשונה בתולדותיה.
ביולי מנזאלה חתם באנז'ה תמורת מיליון אירו, אולם מיעט לשחק.
ב-5 בפברואר 2019 מנזאלה הושאל למכבי פתח תקווה מליגת העל עד לסיום העונה.
בספטמבר 2020 חתם מנזאלה בקייסריספור.
האריסון גילברטסון הוא שחקן אוסטרלי.
גילברטסון נולד באדלייד, אוסטרליה הדרומית.
הוריו הם בריאן גילברטסון וג'ולי סלואן.
גילברטסון החל לשחק כילד, כשהופיע בהפקה מקומית של המחזה "מאדאם באטרפליי".
את ההופעה הראשונה שלו על המסך ערך בשנת 2002 בסרט "חוקים אוסטרלים" , אך הפריצה שלו אירעה בשנת 2009, כששיחק בתפקיד ראשי בסרט האוסטרלי "תאונות קורות" , כשהמבקרים והצופים שיבחו את יכולות המשחק שלו.
באותה שנה שיחק גם בסרט הדרמה "מבורך" לצדן של פרנסס או'קונור ומירנדה אוטו.
בשנת 2010 הופיע לראשונה בסרט אמריקאי, כשהשתתף בסרט "וירג'יניה" של הבמאי דסטין לאנס בלאק.
באותה שנה זכה בפרסי האקדמיה האוסטרלית לאמנויות הקולנוע והטלוויזיה בקטגוריית השחקן הצעיר של השנה, על משחקו בסרט המלחמה האוסטרלי "מתחת לגבעה 60 ".
בשנת 2012 כיכב בתפקיד הראשי בסדרת הטלוויזיה האוסטרלית "Conspiracy 365".
ב-2014 שיחק בסרט הפעולה האמריקאי "הצורך במהירות".
בשנת 2018 שיחק במיני-סדרה האוסטרלית "פיקניק בהאנגינג רוק" ובסרט האימה-מדע בדיוני האמריקאי-אוסטרלי "משודרג".
באותה שנה שיחק גם במותחן הפסיכולוגי "תסתכל הרחק", של הבמאי הישראלי אסף ברנשטיין.
בשנת 2019 שיחק בסרט האימה הקנדי של נטפליקס "בעשב הגבוה".
+שנהסרטתפקידהערות2002חוקים אוסטרלים גרגי2009תאונות קורות בילי קונוויBlessed דניאל2010מתחת לגבעה 60 פרנק טיפיןוירג'יניהאמט2011Bush Basherוויד2013רדוףאיוון אשרThe Turningויק לאנג2014My Mistressצ'ארלי בוידהצורך במהירותפיט קולמן2016נפילה (אנ')קמרון בריילHounds of Love ג'ייסון2018משודרגארון קיןLook Awayשון2019בעשב הגבוהטרוויס מקייןמידה כנגד מידהקלאודיו2022Freedom's Pathלואיס2023אופנהיימרDevil's Peakבול2025Deliver Me from Nowhereמאט דאליה
+שנהסדרהתפקידהערות2012Conspiracy 365קאלום "קאל" אורמונדתפקיד ראשי; 12 פרקים2018פיקניק בהאנגינג רוקמייקל פיציוברטמיני-סדרה2021Harrow ג'יימס ריסתפקיד ראשי (עונה 3); 10 פרקים2022הפריפריאלאטיקוס4 פרקים
האריס לואלין וופורד הבן היה פוליטיקאי ומשפטן אמריקאי, שכיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם קהיליית פנסילבניה בין השנים 1991–1995. וופורד היה תומך ידוע בשירות לאומי ובהתנדבות, ובשנים 1970–1978 היה נשיאה החמישי של מכללת ברין מאר.
במהלך 1986 היה יושב ראש המפלגה הדמוקרטית בפנסילבניה, ולאחר מכן שירת כמזכיר העבודה והתעשייה בקבינט של המושל בוב קייסי האב.
לאחר שירותו בסנאט וופורד המשיך בחיים הציבוריים עד למותו בראשית 2019.
וופורד נולד בשנת 1926 במנהטן שבניו יורק, בנם של אסטל אליסון (לבית גרדנר) והאריס לואלין וופורד.
הוא היה נצר למשפחה דרומית אמידה ובולטת.
בגיל 11 ליווה את סבתו האלמנה בטיול חוצה-יבשות בן חצי שנה.
הם בילו את ערב חג המולד בבית לחם, ביקרו בשאנגחאי זמן קצר לאחר שהצבא היפני הקיסרי כבש אותה, טיילו בהודו שם וופורד העריץ את מהאטמה גנדי וגם ביקרו ברומא, שם צפו בבניטו מוסוליני מכריז על פרישתה של איטליה מחבר הלאומים ובהפיכת האומה האיטלקית לאיטליה הפאשיסטית.
במהלך לימודיו בבית הספר התיכון סקארסדייל, וופורד קיבל השראה מקריאותיו של העיתונאי קלרנס סטרייט לייסוד ממשלה עולמית, והקים התאחדות סטודנטים בשם "הסטודנטים הפדרליסטיים".
כשהיה בן 18 הארגון גדל עד כדי כך שכתב העת "ניוזוויק" ניבא כי ביום מן הימים יהא וופורד נשיא ארצות הברית.
הוא שירת בחילות האוויר של צבא ארצות הברית במהלך מלחמת העולם השנייה והיה לבוגר מחזור 1948 באוניברסיטת שיקגו.
לאחר שמונה חודשים בהם שהה בהודו על בסיס מלגה, אותם הקדיש למחקר על אודות גנדי שנרצח זה עתה, רעייתו קלייר והוא שבו לאמריקה.
לאחר מכן הוא נרשם לבית הספר למשפטים באוניברסיטת הווארד, הסטודנט הלבן הראשון שנרשם לאוניברסיטה אפרו-אמריקאית זו.
לאחר שנה סיים את לימודיו בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת ייל, שם קיבל תואר אקדמי במשפטים ביוני 1954. וופורד החל את דרכו בשירות הציבורי כעוזר משפטי של הכומר תיאודור הסבורג במועצת זכויות האזרח של ארצות הברית, תפקיד אשר מילא בשנים 1957–1959. בשנת 1959 התמנה לפרופסור למשפטים באוניברסיטת נוטרדאם.
הוא נמנה בין התומכים הראשונים של התנועה האפרו-אמריקאית לזכויות האזרח בשנות ה-50 של המאה ה-20, כשליווה את הפעיל ההודי רם מנוהר לוהיה בסיור בדרום ארצות הברית ב-1951, ובמרוצת הזמן הפך לידיד וליועץ לא-רשמי עבור מרטין לותר קינג.
וופורד גדל על ברכי הנצרות האפיסקופלית, אך המיר את דתו לנצרות קתולית בשנות ה-80 של המאה ה-20.
וופורד פגש לראשונה את ג'ון פיצג'רלד קנדי בשנת 1947 במסיבה בביתה של קלייר בות' לוס בקונטיקט.
הקריירה הפוליטית של וופורד החלה בשנת 1960 כאשר קנדי ביקש ממנו להצטרף למסע הבחירות הנשיאותי שלו בבחירות לנשיאות שהתיקימו באותה השנה שלו ולעבוד עם סרג'נט שרייבר למען זכיית הדמוקרטים ב"קולות הכושים".