tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כל פרק הוא קצרצר בן דקה-שתיים, והוא מדובב בהומור שטותי (לעיתים ירוד ובוטה) ואיגיון (נונסנס).
האנימציה, הערוכה בחובבניות במכוון, לקוחה מסדרות אנימציה ישנות.
"אבישי ההורס" למשל, העוסק לרוב בנושא ההומוסקסואליות, הוא למעשה סופרמן מהסדרה האמריקנית המקורית "Superman" משנת 1941–1943.
לשלל האנימציות אחראים אייל B (אנימציה), נמרוד אלדאה (דיבוב) ודודי כהן (דיבוב).
הצוות פעל עם הערוץ מתחילתו, החל משנת 2000, והפיק תוכניות בידור פארודיות נוספות כגון התוכנית עם הבובות ומיסטר מותק ב-yes ואת תוכנית הבובות "הגוזניקים" בערוץ 24 (יחד עם סער בדישי).
אבישי - הדמות הפארודית על סופרמן.
אבישי (במלעיל) הוא עיתונאי מעונב בעל נטיות מיניות מפוקפקות, ככל הנראה הומוסקסואל בהכחשה.
בפתיח נאמר "יותר נוצץ מכוכב שביט / מתרומם יותר גבוה מכל מטוס / נכנס ליותר מערות מרכבת תחתית / מפתיע ינשופים יותר מאלכסון".
בעת צרה הוא מחליף את בגדיו לבגד גוף צמוד וגלימה ונלחם על עקרונות כדוגמת "לשכב עם אישה" כדי להינצל מהגיהנום אליו הוא מגיע באחד הפרקים וכדי להוכיח שהוא לא הומוסקסואל.
רונית (מכונה גם צאפה) - דמות פארודית על לואיס ליין.
עובדת יחד עם אבישי באותו משרד עיתונות.
נמשכת אליו אך נאלצת להתמודד עם אי הבהירות המינית שלו.
כמו כן משתמע שהיא מנהלת רומן עם שוסטר, הממונה עליה במשרד.
אבישי קורא לה בכינוי המשפיל והבוטה "מנושי", ושוסטר קורא לה "תחת סוכר".
אבנר המשוטט - הממונה על אבישי ורונית במשרד העיתונות.
עובר תהליך של חזרה בתשובה.
אבו מאזן: דמות פארודית על אבו מאזן.
מבקש מאבישי לפענח למענו הירוגליפים שנמצאו בסיני.
אבישי טוען שבכל אחד מהם מתוארים אקטים הומוסקסואליים.
מאיר: טייס ממוצא ארגנטינאי וידידו של אבישי, המחזר אחריו.
בהמשך הסדרה יוצא מאיר לשיט תענוגות עם הדוגמנית קרין מגריזו, וסופרמן הקנאי מטביע את ספינתם.
אורלי ויינרבורג: דמות פארודית על אורלי ויינרמן.
חיי הזהר של אגם דולברג - סדרה בכיכובה של אגם דולברג, דמות פארודית על אגם רודברג.
ילדה עשירה ומפונקת המנצלת עובדים זרים.
עלילות שירן אטיאס - סדרה בכיכובה של שירן אטיאס, דמות פארודית על מורן אטיאס.
חשפנית שאוצר המילים שלה מסתכם ב"פיצה" ו"פסטה".
פופאי המתחנגל - סדרה בכיכובו של פופאי כהומוסקסואל ("מתחנגל" בעגת היוצרים), שמאלני אשכנזי, המביאה לכדי קונפליקטים שונים בינו לבין יריבו בלוטו, המוצג כמתנחל מזרחי הפוגע בפופאי במסווה של הצד הנפגע.
אביש (או בשמו המלא: אביש: החיפוש אחרי היציאה) הוא שמו של משחק מחשב שפותח על ידי ארבעה תיכוניסטים מקרית-אונו והופץ על ידי חברת באג מולטיסיסטם הישראלית.
הוא יצא לאור בשנת 1993.
המשחק שייך לסוגת משחקי ההרפתקאה, ומהווה משחק פאזל פלטפורמי דו־ממדי, המצריך הפעלה של מחשבה, תכנון מראש, ומיומנות בתפעול דרך מקלדת מצד השחקן.
מטרת המשחק היא להביא את גיבור המשחק, אביש, דרך כ- 70 מסכים, ליציאה של כל מסך, תוך כדי שימוש באביזרים המפוזרים ברחבי כל מסך.
סיפור הרקע העומד מאחורי החידות השונות במשחק מספר על אביש, פרופסור מכובד מאוניברסיטת שירקאגו הדמיונית, אשר הוזמן להרצאה.
בלילה שלפני ההרצאה, לן אביש במלון מפואר, ומצא עצמו, בבוקר המחרת, לכוד בטירה מלאה בחדרים אינסופיים ומלכודות מסוכנות.
אביש הצליח לצאת מהמצודה, ובחר לספר על מסלולו בהרצאה.
לרוע המזל, על אף שצילם במלואם את החדרים, שכח אביש כיצד ברח מכל אחד מהם, ובמהלך ההרצאה צריך השחקן לשחזר את בריחתו.
אֲבִישַׁג הַשּׁוּנַמִּית הייתה המשרתת האישית של דוד המלך בסוף ימיו.
בספר מלכים מסופר שכאשר דוד הזקין, ניסו עבדי דוד לחמם אותו על ידי בגדים, אך ללא הצלחה, בעקבות כך הציעו עבדי דוד, לחפש משרתת שתשכב לצידו, ועל ידי כך יתחמם.
לדעת הרד"ק הדבר אירע כשדוד היה בן 70 שנה.
לאחר חיפושים נמצאה אבישג, שעליה נאמר שהייתה יפה עד מאוד.
אבישג הובאה לדוד על ידי יועציו כדי לפתור את בעיית הצינה שאחזה בו.
היא הובאה אל דוד, אך על אף ששכבה בחיקו, נמנע דוד מלקיים איתה יחסי אישות.
לאחר מותו של דוד ולאחר סכסוך הירושה בין שלמה לאדוניהו, הייתה אבישג סיבה להריגתו של אדוניהו בפקודת שלמה.
אדניהו שלח את בת שבע, אימו של שלמה, לבקש ממנו שייתן לו את אבישג לאישה.
בת שבע עושה כדבריו, ושלמה בתגובה עונה: אם את מבקשת עבורו את אבישג – כבר בקשי עבורו את המלוכה.
בעקבות כך נשבע שלמה להרוג את אדניהו באותו היום.
המהרש"א במסכת סנהדרין מסביר את הסיבה לחיוב המיתה של אדוניהו, על ידי שלמה המלך, על פי דברי המשנה, האוסרת להדיוט להשתמש בשרביטו של מלך, אלא בידי המלך עצמו.
מאחר ששלמה הוכתר למלוכה אחרי דוד אביו, מותר רק לו להשתמש בשרביט המלך, ומכאן גם באבישג.
אדוניהו, נחשב הדיוט, ולכן נאסר עליו להשתמש בשרביטו של המלך.
עצם בקשתו את אבישג לאישה, מעיד שהוא מחשיב את עצמו למלך, ובכך מורד במלכות שלמה ודינו מיתה.
הרד"ק מסביר כי לדוד המלך היה קר בצורה לא רגילה, בשל הזיקנה שהגיעה אליו בפתאומיות, על אף שהיה בן 70. הוא מייחס זאת למלחמות הרבות בהן נלחם, שגרמו לו לאבד כוחות ולהגיע למצב של זיקנה מוקדמת.
פירוש נוסף מציין כי דוד נבהל כשהוא ראה את המלאך עומד מולו עם חרב שלופה בידו, מה שגרם לו להתקרר ו"הצטנן דמו".
אברבנאל מסביר את הצורך בכניסתה של אבישג השונמית לדוד המלך בשלושה טעמים: דוד היה זקן וחלש, וכוחו הלך ופחת, ולכן בגדים לא עזרו לו להתחמם.
לא כל אחת הייתה יכולה להיכנס לחדר המלך, ולכן נבהל דוד לראות את בת שבע, שידע שלא הייתה חייבת להיכנס אליו.
המטרה הייתה להדגיש את מעמדה של אבישג השונמית, ולפרט מדוע אדוניהו רצה לקחת אותה לאישה.
יוסי אליצור מפרש, שאדוניה הוא זה שדאג להכנסת אבישג למלכות, כדי למנוע מראש את המלכת שלמה, על ידי הזכרת חטא דוד ובת שבע, שכך יאמרו כולם, דוד המלך הזקן כל בקשתו היא אך ורק נשים לשכב בחיקם (שזהו ביטוי שמופיע גם במשל כבשת הרש).
ויש שטענו, שאף הציע לאבישג שהוא עצמו יתחתן איתה, כדי שתסכים להינשא לדוד על אף זקנותו הרבה.
ולכן ביקש אותה מבת שבע לאחר מות דוד.
במסכת סנהדרין מובא שאבישג ביקשה מדוד שישא אותה לאישה, אך דוד סירב משום שכבר היו לו 18 נשים.
אבישג בתגובה לכך טענה שזהו רק תירוץ והסיבה האמיתית היא שהוא זקן ואין בכוחו לקיים יחסי אישות.
בעקבות דבריה, קרא דוד לבת שבע ובא עליה 13 ביאות.
בתלמוד הבבלי במסכת סנהדרין מתואר היתר מיוחד של חכמים לדוד להתייחד עם אבישג אף שלא הייתה נשואה לו.
הגמרא מספרת שחכמים העדיפו לתת לדוד להתייחד עם אבישג מאשר לומר לו לגרש אחת מנשותיו כדי שיוכל להתחתן עם אבישג ויותר לו להתייחד עמה.
האמוראים לומדים מהעדפה זו את חומרת הגירושין.
בתלמוד במסכת סנהדרין מסופר שאבישג, על אף שהנביא מעיד עליה ש"הנערה יפה עד מאד", אך לא הגיעה אפילו לחצי מיופיה של שרה.
מעמדה של אבישג כפנויה או כפילגש
חז"ל ופרשנים שונים דנו בשאלת מעמדה האישי של אבישג, האם הייתה בגדר אישה פנויה או פילגש.
מסכת סנהדרין בדף כב עמוד א דנה בשאלה זו בהקשר של אדוניה, שביקש לקחת אותה לאישה: "אמר רב יעקב א"ר יוחנן אבישג מותרת לשלמה ואסורה לאדוניה מותרת לשלמה - דמלך היה ומלך משתמש בשרביטו של מלך ואסורה לאדוניה - דהדיוט הוא".
לדעת חז"ל אבישג לא נישאה לדוד משום שרשום "והמלך לא ידעה" בצורה מפורשת משמעות הדבר שהיא נשארה פנויה ועם זה נחשבת כשרביטו של המלך ומותרת רק למלך אחר.
אבישג מכונה "סוכנת", שזה בעצם משרתת בכירה של המלך, שהייעוד שלה לחמם את המלך ולהיות בחיקו.
זה תיאור המתאים למעמד של פילגש, וקשה להגיד כי תפקיד כזה מותר לפנויה.
הראב"ד סובר שאישה שאינה נשואה או מאורסה מותרת אפילו ביחסי אישות, ולפי זה דוד יכול היה להפוך אותה לפילגשו בצורה רשמית.
הרמב"ם סובר לעומתו שאסור לקחת אישה שאינה נשואה או מאורסת בצורה קבועה, מאחר שלא מדובר בקשר שמחייב בנה לבין האיש שהיא חיה איתו, וזה חשוב בעיניו כאישה מופקרת.
חז"ל פרשו שדוד לא יכול היה להתחתן איתה כי אז היה עובר על איסור "ולא ירבה לו נשים" (ספר דברים, פרק י"ז, פסוק י"ז) (מספר נשים האפשרי למלך הוא 18 נשים).
כך גם פסק הרמב"ם שמספר הנשים כולל פלגשים לא יעלה על 18. הראב"ד אינו מסכים ואומר שבפילגשים מותר לקחת פילגשים מעבר ל-18, ולכן יש להציע סברה אחרת לשאלה מדוע דוד לא לקח את אבישג בתור פילגש.
הר"ן משיב שאבישג לא הייתה מוכנה להיות במעמד נחות של אלא רק במעמד של נשואה (חידושיו לסנהדרין) .
אבישג מוזכרת בשירה של דינה ספרשטיין בצורה הבאה:
אברהם בורג הוציא בשנת 2011 ספר הנקרא "אבישג".
בספר זה הסופר מדבר על אחרית ימיו של דוד המלך בהיבט של הפוליטיקה והרומנטיקה הסוערות בחצרות ירושלים המקראית.
בספרו נראה שהוא מנתח את מעמדה של אבישג מנקודת מבטו והוא מעלה תהיות שונות על סיפור אבישג.
חוה עציוני-הלוי הוציאה בשנת 2014 את הספר "והמלך לא ידעה" על אבישג השונמית.
ביקורת מודרנית על פרשת אבישג השונמית
פרפ' רוחמה וויס בכתבתה משנת 2020 בה היא מעבירה ביקורת מודרנית על דוד המלך, על כך שהוא בעצם לוקח אישה על מנת שהיא תחמם אותו הוא מבצע החפצה של אבישג ומשתמש בה בשביל לחמם אותו.
בנוסף היא מעלה שאלות כמו: אם המטרה היא חימום גופו של המלך על ידי נערה אז מדוע הוא מחפש דווקא נערה בתולה ויפה ומדוע גם התנ"ך טורח לפרט לנו פרטים אלו.
בשנת 2015 גדעון עפרת פרסם מאמר שבו הוא מבקר את תיאור אבישג השונמית במקרא.
הוא מציין שאבישג מוצגת כאובייקט מיני ללא זהות עצמאית, כמו כלי שבידיהם של גברים כמו דוד המלך ואדוניהו.
עפרת מדגיש את הצביעות של דוד המלך ביחסו לנשים ומזכיר את הסיפור על בקשתה של אבישג לנישואים ומעורבותה במאבקי הכוח בבית המלוכה.
אבישי כהן (נולד ב־20 באפריל 1970 בכברי) הוא מוזיקאי ג'אז, בסיסט, זמר, ומלחין ישראלי, בעל קריירה בין-לאומית.
התגלה על ידי הפסנתרן צ'יק קוריאה וניגן לצדו כמלווה.
כסולן ומוביל הרכב טריו הוציא שישה-עשר אלבומים.
המוזיקה שלו מאופיינת במוטיבים אנדלוסים ומודאליים לצד הרמוניה וריתמיקה של ג'אז מודרני.
כהן גדל ברמת מוצא ובבית זית שעל יד ירושלים עד גיל 6, אז עברה משפחתו לשואבה.
הוא התחיל ללמוד פסנתר בגיל 9 אך המיר אותו בגיטרה בס בהשראת הבסיסט המצליח ג'אקו פסטוריוס.
לאחר שנתיים בהן ניגן בלהקה צבאית הוא התחיל ללמוד נגינה בקונטרבס עם המאסטרו מיכאל קלינגהופר.
כהן נסע לניו יורק בתחילת שנות ה-20 לחייו, ניגן במועדונים והכיר נגנים מהסביבה.
לאחר שצ'יק קוריאה שמע את נגינתו וצירפו להרכבו החלה להתפתח יותר הקריירה שלו בג'אז העולמי המודרני.
בשנת 2003 הוציא כהן את האלבום "Lyla".
זהו אלבום הבכורה של חברת התקליטים רזדאז רקורדז, שהוקמה על ידיו ביחד עם מנהלו האישי ריי ג'פורד.
בחברת התקליטים הזו הולקטו גם אלבומיו הבאים של כהן (At Home, Continuo, Gently Disturbed ועוד) כהן תיאר את אלבום זה כ"מחקר בגילוי עצמי והגשמה עצמית".
אלבום זה אינו בעל סגנון אחיד אלא מכיל כמה סגנונות מוזיקליים שונים כגון: מוזיקה מערב אפריקאית, מוזיקת פופ, מוזיקה אלקטרונית, ומכיל אף קטעים בהם כהן שר.
באלבום זה כהן מנגן על קונטרבס, גיטרה בס פסנתר וגם שר.
האלבום מכיר גרסאות כיסוי לשירים כגון "Come Together" של הביטלס ו"The Watcher" של Dr Dre.
בשנת 2005 הוציא כהן את האלבום "At Home".
הקטע האינסטרומנטלי Remembering באלבום זה זכה להצלחה רבה, וכיום הוא השיר המושמע ביותר של כהן, עם מעל ל-14 מיליון הזרמות ברשת הספוטיפיי, (נכון למאי 2025) והוא מבוקש כהדרן בהופעות של כהן והופיע בפסקול של הרבה סרטים ותוכניות טלוויזיה.
את השיר "Madrid" חיבר כהן ממנגינה שלמד מסביו, מנגינה שהגיעה ממסורת יהודית ספרדית.
בהמשך חיבר כהן עיבוד שלו וקרא למנגינה בשמה.
בשנת 2006 הוציא את האלבום "Continuo" והשירים הבולטים בו הם: "Nu Nu", "Elli", "Calm" ו-"Smash".
בנוסף, כהן הכין באלבום עיבוד אינסטרומנטלי לשיר "אני מאמין" (שחקי שחקי) של שאול טשרניחובסקי.
זהו אלבום ג'אז אינסטרומנטלי והוא נחשב לבין האלבומים הטובים של כהן.
הוא ניגן שם קונטרבס וגיטרה בס, סאם בארש ניגן על הפסנתר, מארק ג'וליאנה על התופים ובחלק מן השירים באלבום מצטרף עמוס הופמן על העוד.
ב-2023, חידש כהן את האלבום והוסיף בו רצועה נסתרת, "נומי נומי" - שיר ילדות מפורסם.
אלבום זה מציג את התחלת סגנון הטריו ג'אז של כהן.
בשנת 2008 הוציא כהן את האלבום האינסטרומנטלי "Gently Disturbed".
יש המחשיבים את אלבום זה לאלבום הג'אז הטוב ביותר של כהן.
באלבום זה נמצאים חלק מלהיטיו הרבים של כהן, כגון הבלדה "Seattle", הקטע המורכב "Chutzpan" שהוקדש לפסנתרן החדש והצעיר בטריו שי מאסטרו, הקטע "Pinzin Kinzin", ואחד מלהיטיו הגדולים של כהן "Eleven Wives".
בדומה לאלבומו הקודם, גם באלבום זה הכין כהן עיבודים אינסטרומנטליים לשירים עממיים, כגון "לא ביום ולא בלילה" ("Lo Bayom Velo Balyla") והשיר העתיק פונצ'ה פונצ'ה ("Puncha Puncha").
גם באלבום זה מתופף ג'וליאנה.
בשנת 2008 הוציא כהן את האלבום "שעות רגישות", שבו שר לראשונה בעברית.
האלבום כלל את הסינגלים "שובי אלי" ו"אהבה חדשה" שכתב והלחין.
לצד שירים מקוריים נוספים שכתב כהן, כ"שעות רגישות"" נכללו באלבום גם פיוטים כ"אזמר בשבחין" של האר"י, "שלום עליכם" ו"דרור יקרא", וכן "אל הציפור" של חיים נחמן ביאליק ו"יד ענוגה" של זלמן שניאור.
באלבום התארחו דנה עדיני בשיר "יד ענוגה", דין דין אביב ב"צעדי" ואמו של כהן, אורה, בשיר "Puncha Puncha".
בעיבודים ובהפקה המוזיקלית השתתף לני בן בשט.
בשנת 2009 הוציא אלבום בינלאומי נוסף, "Aurora", הכולל שירים בלדינו, אנגלית, עברית וספרדית.
האלבום מערב סגנונות מוזיקליים מהתרבות היהודית והישראלית ומג'אז.
כלולים בו הסינגלים "Winter Song", "אלפונסינה והים של מרסדס סוסה, וכן "Morenika" המוכר בעברית כ"שחרחורת".
עם הוצאת האלבום ערך כהן סיבוב הופעות עולמי, במהלכו ניגן יחד עם שי מאסטרו (פסנתר), איתמר דוארי (תופים), קרן מלכה (קול) ועמוס הופמן (עוד).
בין השנים 2009–2011 כיהן כהן כמנהל האמנותי של פסטיבל הג'אז הבינלאומי באילת הנערך מדי שנה בחודש אוגוסט.
בשנת 2011 הוציא את האלבום "Seven Seas", שלאחריו ערך סיור שלישייה עם שי מאסטרו ואיתמר דוארי.
דוארי עזב את השלישייה בחודש אפריל 2011 עקב סיבות משפחתיות, ואת מקומו תפס אמיר ברסלר.
השירים הבולטים באלבום זה הם שיר הנושא של האלבום (Seven Seas) ורצועת הפתיחה Dreaming.
ביולי 2011, כשלוש שנים מאז שעשה זאת בפעם האחרונה, הוציא כהן סינגל חדש לרדיו הישראלי בשם "מנגינה קטנה".
בנובמבר 2013 הוציא את האלבום "Almah", שבו כהן הוסיף להרכב הטריו המקובל (ניתאי הרשקוביץ על הפסנתר ועופרי נחמיה על התופים לצד כהן) רביעיית מיתרים לא שגרתית יחד עם אבוב וקרן אנגלית (כינור, שתי ויולות וצ'לו, במקום הפורמט הסטנדרטי של שני כינורות, ויולה וצ'לו.
דבר שהקנה, יחד עם השימוש בכלי נשיפה מעץ, צליל עמוק ומלנכולי יותר לאלבום).
האלבום כולל קטעים מקוריים של כהן לצד גרסאות כיסוי לשירים ישראליים כגון "שיר ערש נגבי" של משה וילנסקי, "כפל" של נחום היימן ו"קומי ונצא השדה" של י.
הקטעים באלבום המשלבים אסתטיקה קלאסית יחד עם הסגנון המזוהה עם כהן.
אלבום זה אינו זמין ביוטיוב ובספוטיפיי מסיבות לא ידועות.
בפברואר 2015 הוציא את אלבומו ה-15, "From Darkness", בהשתתפות הפסנתרן ניתאי הרשקוביץ והמתופף דניאל דור.
השיר הבולט במיוחד באלבום הוא רצועת הפתיחה המורכבת "Beyond".
גם השיר "Lost Tribe" זכה לאהדה רבה.
ב-2016 שודרה בערוץ מצו הופעה חיה של שלישיית אבישי כהן בליווי התזמורת הפילהרמונית של פריז.
ב-2017 הלחין את הפסקול לסרט "סה לה וי" של צמד הבמאים הצרפתים-יהודים אוליביה נקש ואריק טולדנו.
האלבום הוא אלבום פופ, אך הוא משלב בתוכו ז'אנרים כגון ג'אז, מוזיקה מסורתית, מוזיקה ספרדית, מוזיקה בעלת משקלים מורכבים ועוד.
באלבום זה כהן שר ומנגן על גיטרה בס וקונטרבס.
באלבום זה נמצאים בנוסף לקטעים המקוריים של כהן גרסאות כיסוי לשירים כגון: "For No One" של הביטלס, השיר העממי אמריקאי "Motherless Child" ואף ביצועים חוזרים לשירים שהוא כתב כגון "Its Been So Long" שמקורו באלבומו "Aurora", וגרסה מחודשת באנגלית לשיר אהבה חדשה ("move on").
השיר הבולט באלבום הוא רצועת הפתיחה "Song Of Hope", עם מעל 3 מיליון הזרמות ברשת הספוטיפיי.
ב-30 ביולי 2023 הוציא את הסינגל "לילה צ'יפס" יחד עם מיכה שטרית.
בנובמבר 2023, הוציא גרסה מחודשת לשירו "שובי אליי", יחד עם משפחתו וחבריו של אלון אהל החטוף בעזה.
ב-25 באוקטובר הוציא כהן את אלבומו העדכני ביותר (נכון למאי 2025) "Brightlight".
אלבום זה מכיל את רוני כספי על התופים וגיא מוסקוביץ' על הפסנתר.
השיר הבולט באלבום הוא רצועת הפתיחה "Courage".
אֲבִישַׁי הוא דמות מקראית ממשפחת בני צרויה; בנה של צרויה, אחותו של דוד המלך; ואחיהם של יואב בן צרויה ועשהאל בן צרויה.
אבישי היה אחד מחשובי גיבוריו של דוד, והצטרף אליו ככל הנראה כבר בשלב הראשון של התגבשות תומכיו של דוד, עת נמלט דוד מפני שאול למדבר.
לאחר התבססותו של דוד בכיסא המלוכה, השתלב אבישי כמפקד צבאי בכיר של צבאות ישראל תחת פיקודו של אחיו יואב, שר הצבא של דוד.
אבישי, כאחיו יואב, מתואר כלוחם קשוח ואמיץ מחד, אך פזיז ונמהר מאידך.
שני צדדים אלה של אישיותו באים לידי ביטוי בתיאור שני אירועים שבהם נקשר שמו בספר שמואל: הפעם הראשונה היא כשמתואר כיצד דוד מבקש לרדת בהיחבא אל מחנה שאול, הרודף אחריו, בגבעת החכילה, וללמד את שאול לקח ללא פגיעה פיזית.
אבישי הוא הראשון והיחיד שהתנדב לצאת עם דוד למשימה מסוכנת זו, אך בהתקרבם אל שאול הישן מבקש אבישי להרוג את שאול.
דוד מונע זאת ממנו וגוער בו על כוונתו לפגוע במשיח ה'.
הפעם השנייה היא בסיפור בריחתם של דוד ותומכיו מירושלים בעת מרד אבשלום, כשבדרך הם חולפים מול שמעי בן גרא כשהוא סוקל ומקלל את המלך – דוד.
אל מול הבלגתו של דוד, ביקש אבישי לערוף את ראשו של שמעי במקום, וחזר וביקש זאת לאחר דיכוי המרד וחזרתו של דוד לשלטון.
בספר שמואל ב' מתואר מקרה אחר בו הציל אבישי את חיי דוד, וזכה להרחבה מדרשית על ידי חז"ל במסכת סנהדרין על כך שבמלחמתו של דוד המלך עם ישבי בנוב השתמש בשם קדוש כדי להציל את דוד מכיוון ש"אין חבוש מתיר עצמו מבית האסורים".
חז"ל כללו את אבישי בן צרויה בן שלושת האישים שחוו את נס קפיצת הדרך, ביחד עם אליעזר עבד אברהם ויעקב אבינו.
אצל אבישי קפיצת הדרך התרחשה במלחמה בין דוד והפלשתים כאשר הצליח ברגע האחרון להגיע אל דוד ולהציל אותו ממוות מידי אחד מבני הרפה.
הן אבישי הן יואב אחיו מתוארים כנאמנים לדוד עד למרד אדוניה – הצילו את חייו, סייעו לו והגנו עליו בהזדמנויות רבות.
עם זאת, אופיים חם המזג הוא העומד ברקע טרוניה חוזרת של דוד: .
התגלות נוספת של אופיים חם המזג אירעה לאחר שאבנר בן נר, שר צבאם של שאול ולאחר מכן של איש בושת, הרג את אחיהם עשהאל, לאחר שזה רדף אחריו באירוע הקרב על ברכת המים ().
יואב, שביקש לנקום את מות אחיו, וכנראה אף להימנע מקירובו של אבנר לחצר דוד באותה התקופה מתוך רצון לשמור על מעמדו כשר הצבא, הרג את אבנר תוך כדי שהוא מעמיד פני ידיד.
דוד קונן על מותו של אבנר וזעם על אחייניו באומרו: .
ייתכן כי משמעות שמו היא: אב-ישי, על שם אבי אמו, ישי.
אפשרות נוספת היא צירוף המילים "אבי" ו"שי", מילה נרדפת ל"מתנה".
אבישי ברוורמן (נולד ב-15 בינואר 1948) הוא פרופסור לכלכלה, פוליטיקאי ואיש ציבור ישראלי.
לאחר מילוי תפקידים בכירים ככלכלן בבנק העולמי, כיהן כנשיא החמישי של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב (1990–2006).
כחבר הכנסת מטעם מפלגת העבודה (2006–2015), שימש כשר לענייני המיעוטים, יו"ר ועדת הכלכלה ויו"ר ועדת הכספים של הכנסת.
חתן פרס ישראל לשנת ה'תש"ף 2020 על מפעל חיים, על פועלו כנשיא אוניברסיטת בן-גוריון.
אביו, יעקב, יליד פולין, היה נגר ואימו, שרה, ילידת ליטא, הייתה גננת.
סיים את לימודיו התיכוניים בתיכון בליך ברמת גן שם היה קפטן נבחרת הכדורסל.
ב-1968 סיים לימודי תואר ראשון בהצטיינות יתירה בכלכלה וסטטיסטיקה באוניברסיטת תל אביב במסגרת העתודה האקדמית, ולאחר מכן שירת כקצין בדרגת סגן ועסק בניתוח מערכות.
למד לתואר שני באוניברסיטת תל אביב והמשיך את לימודיו לדוקטורט בכלכלה, בהנחייתו של פרופ' ג'וזף שטיגליץ, באוניברסיטת סטנפורד בקליפורניה.
עם קבלת תואר דוקטור ב-1976, הצטרף לבנק העולמי בוושינגטון שבארצות הברית ושירת שם 14 שנה ככלכלן בכיר ומנהל חטיבה.
במהלך אותן שנים הוביל מדיניות, מחקרים ותוכניות לפיתוח בדרום אמריקה, באפריקה, באסיה, במזרח התיכון ובמזרח אירופה.
בתפקידו האחרון הופקד על המדיניות החקלאית של הבנק.
במשך שנים אלו פרסם מאמרים רבים וערך ספרים העוסקים בנושאים הקשורים בכלכלת פיתוח, כלכלה חקלאית, ארגון תעשייתי, מדיניות ציבורית וניהול משאבים ומקורות מים.
באוקטובר 1990 התמנה לנשיא אוניברסיטת בן-גוריון בנגב וכיהן בתפקיד 16 שנים.
באוניברסיטה למדו אז כ-5,700 סטודנטים ובנאומו הראשון כנשיא הכריז כי האוניברסיטה תגדל משמעותית תחת שלושה עקרונות: מצוינות במחקר, פתיחת האוניברסיטה לאוכלוסיות מוחלשות, ובניית פארק טכנולוגי־תעסוקתי.
בתקופת כהונתו הוקמו מכוני מחקר, בהם בית ספר קרייטמן ללימודי מחקר מתקדמים, המכון הלאומי לביוטכנולוגיה בנגב על שם משפחת דה־פיצ'וטו ומכון אילזה כץ למדע וטכנולוגיה בתחום הננו־מטרי, וכן קרן לקידום מצוינות במחקר על שם הווארד ולוטי מרקוס ששוויה כ־450 מיליון דולר.
ברוורמן גייס תמיכה גדולה מממשלת גרמניה למכונים לחקר המדבר בשדה בוקר, על שטח הצמוד לאוניברסיטה יזם הקמת פארק תעשיות והביא אליו את חברת התקשורת "דויטשה טלקום".
כמו כן גייס תרומות מיוחדות לבניית תחנת רכבת וגשר, שחיברו את האוניברסיטה והפארק למרכז הארץ.
בסוף כהונתו למדו באוניברסיטה כ-18,000 סטודנטים, בהם כ-400 סטודנטים מהפזורה הבדואית.
בשנים 1991–2005 כיהן שלוש פעמים כראש ועד ראשי האוניברסיטאות (ור"ה), היה חבר הוועדה הציבורית לבחירת דירקטורים לבנקים (1993), שימש יו"ר פרס ירושלים לספרות (2003), יו"ר הוועדה לרפורמה במילואים במינוי שר הביטחון (2005) ודירקטור מטעם הציבור בחברות מכתשים אגן, חברה לישראל, אי־די־בי פיתוח ומפעלי ים המלח.
במרץ 2005 התבקש ברוורמן לשמש כמגשר בסכסוך שהתגלה בין המפעלים באזור התעשייה רמת חובב שבנגב, לבין המשרד להגנת הסביבה, בנוגע לדרישות החדשות לטיפול בשפכים התעשייתיים שפרסם המשרד.
המפעלים טענו כי מדובר בדרישות בלתי סבירות והגישו עתירה לבית המשפט כנגד המשרד להגנת הסביבה.
הארגונים הסביבתיים "נגב בר-קיימא" ו"אדם טבע ודין" הצטרפו לעתירה כמשיבים.
לאחר חקר הנושא וקבלת חוות דעות מקצועיות ממומחים מהארץ ומחו"ל, ברוורמן יחד עם ד"ר אהרון זהר, הציעו פתרון שהתקבל על כל הצדדים, כולל הארגונים הסביבתיים.
הפתרון אפשר גם את הקמת קריית ההדרכה על שם האלוף אריאל שרון (עיר הבה"דים) בצומת הנגב, המרוחק כ-10 ק"מ מרמת חובב, לאחר שנקבע ששפכי המפעלים לא יסכנו את בריאות החיילים.
ב-1991 יזם הבנק העולמי סדרת מחקרים שיעריכו את צורכי המים בארצות שסביב אגן הירדן.
החלק הישראלי של המחקר הוטל על ברוורמן.
במחקר השתתפו גורמים שונים בישראל בהם חברת תה"ל, משרד הביטחון ומומחי מים המובילים בישראל ונוהל על ידי נחמיה חסיד.
מסקנות המחקר הוגשו לבנק העולמי באוגוסט 1994 והמליצו על פיתוח טכנולוגיית להתפלת מי ים ועל טיהור שפכים, זאת על מנת לספק את צורכי המים של ישראל ושטחי יו"ש בהתאם לגידול הצפוי באוכלוסייה.
נכון להיום הדוח הזה מיושם כמעט במלואו, הוא שימש את מתכנני המים וגם את נושאי המשא ומתן עם ממלכת ירדן והפלסטינים.
בנובמבר 2005 הצטרף למפלגת העבודה בראשות עמיר פרץ.
בינואר 2006 נבחר למקום הרביעי ברשימת עבודה-מימד, ונבחר לכנסת ה-17. כיהן כחבר בוועדת הכספים והכלכלה וכיושב ראש השדולה למען הגמלאים, ומ-23 ביולי 2008 עד סוף כהונת הכנסת ה-17 כיהן כיו"ר ועדת הכספים של הכנסת.
בראשותו אישרה הוועדה את "רשת הביטחון לחוסכים" כחלק מההתמודדות עם שחיקת החסכונות ודאגה לציבור הגמלאים בישראל.
לאחר קביעת מועד הבחירות לראשות מפלגת העבודה ל-26 במאי 2007, החליט לתמוך בעמי אילון לתפקיד זה.
בבחירות לכנסת ה-18 הוצב במקום הרביעי ברשימת העבודה לכנסת.
לאחר הבחירות לכנסת ה-18 היה בין המתנגדים לכניסת מפלגת העבודה לממשלה בראשות בנימין נתניהו.
אולם לאחר שמפלגת העבודה החליטה להצטרף לממשלה, מונה לשר לענייני המיעוטים בממשלה ה-32. בתפקיד זה שם ברוורמן דגש על קידום יוזמות כלכליות ופיתוח כלכלי בקרב אוכלוסיות המיעוטים בישראל.
בשנת 2010 יזם והגיש לאישור הממשלה תוכנית רב שנתית בעלות כוללת של 800 מיליון ₪, שתכליתה קידום יוזמות כלכליות ופיתוח תשתיתי וכלכלי ביישובי המיעוטים.
ברוורמן פעל גם לקידום תוכנית להקצאת 305 מיליון ש"ח למען סטודנטים ערבים ולהענקת 1,600 מלגות לסטודנטים בדואים מצטיינים, השקיע בקידום מעבדות לצורך מחקר ביישובי המשולש וסייע להקמת מרכז מחקר ופיתוח ארצי לאוכלוסיית הדרוזים בישראל.
בנוסף קידם את התוכנית "מחשב לכל ילד" ותוכנית "אוטו ספר" שעיקרה עידוד הקריאה וההשכלה בקרב יישובי הבדואים.
כמו כן פעל להכללת 40% מאוכלוסיית המיעוטים בישראל במפת העדיפות הלאומית.
ב-17 בינואר 2011 התפטר מתפקידו כשר, בעקבות פרישת מפלגת העבודה מהקואליציה.
לקראת הבחירות הפנימיות לראשות מפלגת העבודה בספטמבר 2011 תמך ברוורמן במועמדותה של שלי יחימוביץ'.
הוא הוצב במקום התשיעי ברשימת העבודה בבחירות לכנסת התשע עשרה וב-2013 מונה ליו"ר ועדת הכלכלה של הכנסת.
ועדת הכלכלה ברשותו העלתה על סדר היום את נושא מונופול הגז הטבעי ודרשה מהממונה על ההגבלים העסקים להטיל פיקוח על מחירי הגז.
במסגרת פועלו כיו"ר הוועדה נשא באחריות לרפורמות בתחומי המסחר והתעשייה, התחבורה, התקשורת, הגנת הצרכן ועוד.
כמו כן הוא העלה לסדר היום את הצורך בתכנון כלכלי לטווח ארוך, הצורך בבניית מסגרות לחינוך תעשייתי ושילוב כל רובדי האוכלוסייה בשוק העבודה.
זאת כחלק מתפיסה כוללת של "קפיטליזם נאור" המדגישה צמיחה וחלוקה צודקת יותר של פירותיה.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים הודיע ברוורמן כי לא יתמודד לכהונה נוספת בכנסת.
ברוורמן הוא חתן פרס ישראל לשנת תש"ף (2020) על מפעל חיים – תרומה מיוחדת לחברה ולמדינה, על פועלו כנשיא אוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
בנימוקים להענקת הפרס ציינו השופטים כי "הקריה האקדמית שברוורמן הגה, השתתף בתכנונה וגייס את הכספים להקמתה, הזניקה את העיר באר שבע ואת הנגב כולו...
סביב האוניברסיטה נבנו שכונות המציעות דיור ברמה גבוהה, שאף תרמו לעליית ערך הנדל"ן בעיר באר שבע".
על פועלו כנשיא אוניברסיטת בן-גוריון זכה ברוורמן גם בפרס בן-גוריון לשנת 1999, בתואר "יקיר העיר באר שבע" לשנת 2005, ובתואר "אביר איכות השלטון" לשנת 2001.
ברוורמן עוטר באות הגבוה ביותר במסדר הדקל האקדמי של צרפת, הוא חבר האקדמיה האירופית למדעים ואומנויות וחבר האקדמיה הרוסית למדעים.
ב-2017 קיבל את אות הסובלנות מטעם האקדמיה האירופית למדעים ואומנויות על פועלו לקירוב בין יהודים, נוצרים ומוסלמים וחתירה לצדק.
כמו כן הוא דוקטור לשם כבוד של אוניברסיטת Rands Afrikaans (שהתמזגה לתוך אוניברסיטת יוהנסבורג ב-2005) בדרום אפריקה ושל הסמינר התאולוגי היהודי (JTS), ניו יורק.
אבישי ברוורמן נשוי לאדריכלית יעל ברוורמן והם הורים לשני בנים.
ברוורמן הוא אחיין של מלכה ברוורמן, האישה הראשונה שכיהנה כסגנית ראש "המוסד".
אבישי (יעיש) ז'אנו (נולד ב-19 ביולי 1970 בנצרת עילית) הוא כדורגלן עבר ישראלי אשר שיחק בעמדת המגן הימני והקשר האחורי.
ז'אנו החל את דרכו בנצרת עילית, משם עבר לקבוצת הנוער של מכבי נתניה ובעונת 1987/1988 עבר לקבוצה הבוגרת.
בעונת 1988/1989 עבר לשחק במדי מכבי אחי נצרת מליגה ב' ושיחק במדי קבוצה זו שנתיים.
בעונת 1990/1991 עבר לשחק במדי הפועל נצרת עילית ששיחקה באותה עת בליגה א'.
עונה לאחר מכן, בעונת 1991/1992, חזר לשחק במדי מכבי נתניה והמשיך לשחק שם עד עונת 1994/1995 בה ירדה מכבי נתניה לליגה הלאומית.
מעונת 1995/1996 החל לשחק במדי מכבי חיפה בה שיחק תשע שנים וזכה עם הקבוצה בעונת 1997/1998 בגביע המדינה וכן בעוד מספר תארים, בהם 3 אליפויות, בעונות 2001 עד 2004. בעונת העפיל עם הקבוצה לליגת האלופות.
ברוב שנותיו במכבי חיפה שימש בועט הפנדלים הקבוע של הקבוצה.
בעונת 2004/2005 עבר לשחק במדי הפועל נצרת עילית בהם שיחק שתי עונות ושימש כקפטן הקבוצה.
בתום עונת 2005/2006 התווסף לרשימת הרכש הגדולה של אייל ברקוביץ' במכבי נתניה.
אך בסופה של עונת 2006/2007 החליט ז'אנו לעזוב את מכבי נתניה לטובת קבוצת עירוני טבריה שבאותה עונה עלתה מליגה ב' לליגה א'.
אחרי עונה אחת בטבריה, עבר ז'אנו לשחק במדי הפועל חדרה, בה שיחק רק 3 משחקים בשנת 2008, לפני שחזר לקבוצתו הקודמות עירוני טבריה.
בתום עונת 2008/2009, הודיע ז'אנו על פרישה ממשחק.
יש לו שלושה ילדים מאשתו הראשונה וילד אחד מאשתו השנייה.
כיום עוסק ז'אנו במכירת רכבי יד שנייה.
אבישי גורדון (נולד ב-15 בספטמבר 1977 בכפר בלום) הוא כדורסלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הקלע.
גורדון התחיל לשחק בקבוצת הילדים והנוער של הפועל גליל עליון.
בשנת 1996 הצטרף לקבוצת הבוגרים של המועדון הוא שיחק בקבוצה הבוגרת שלה במשך 6 עונות: משנת 1996 עד שנת 2002.
ב-2002 עבר לשחק במכבי ראשון לציון לאחר שתי עונות חזר לגליל ושימש כקפטן הקבוצה, לאחר שעודד קטש החל לאמן את הקבוצה.
בשנת 2007 חתם בהפועל חולון, עמה זכה באליפות המדינה בשנת 2008. לאחר מכן חזר לגליל, שהתאחדה עם הפועל גלבוע לקבוצת הפועל גלבוע גליל.
עם קבוצה זו זכה באליפות המדינה בפעם השנייה, בשנת 2010. גורדון יחד עם גוני יזרעאלי, ששיחק לצידו הן בחולון והן בגליל, וגל מקל הם הכדורסלנים הישראלים היחידים שזכו באליפות המדינה בכדורסל במדיהן של שתי קבוצות שונות שאף אחת מהן אינה מכבי תל אביב.
לאחר האליפות בחולון חזר גורדון להפועל גלבוע גליל למשך ארבע שנים.
בעונת זכה עם הקבוצה באליפות הליגה הבלקנית.
בשנת 2013 חזר לשחק בגליל עליון, בליגה הלאומית.
בעונת עבר לאמן את קבוצת הנשים של גליל עליון בליגה הלאומית, ושיחק בעמק יזרעאל, שסיימה במקום השני בליגה הארצית והודחה בגמר הפלייאוף באותה שנה על ידי הפועל חיפה.
גורדון ידוע במיוחד באחוזי הקליעה הגבוהים שלו מטווח 3 הנקודות.
בעונת היה קלע השלשות הטוב בליגת העל, עם ממוצע של 53.3%.
במקביל למשחק, עוסק גורדון גם באימון ילדים.
הפרישה ממשחק פעיל והעיסוק באימון
בסוף עונת 2014/15 עזב את גליל עליון ועבר לשחק באופן חובבני בעמק יזרעאל מהליגה הארצית, במקביל מונה למאמן קבוצת הנשים של הפועל גליל עליון מהליגה הלאומית בסיום אותה עונה סימה קבוצה הנשים במקום החמישי.
ביולי 2016 מונה למאמנה של הפועל גליל עליון-קריית שמונה מהליגה הלאומית, בסיום עונת 2016/17 סיימה גליל עליון במקום ה-12 כחלק מהפליאוף התחתון אך הייתה רחוקה כחמישה משחקים מהיורדות לליגה הארצית.
בעונתו השנייה במועדון הוביל גורדון את הגליל אל הפלייאוף העליון לאחר שהקבוצה סיימה את משחקי הליגה הסדירה של עונת 2017/2018 במקום ה-6, במשחקי רבע הגמר הודחה הקבוצה לאחר שהפסידה להפועל באר שבע בני שמעון 2-1 בסיכום של שלושה משחקים.
בעונתו השלישית בגליל העליון הוביל גורדון את הקבוצה לסיים במקום ה-3 בעונה הסדירה ולגמר הפלייאוף בו הפסידה 1 - 3 למכבי חיפה.
לאחר 4 עונות בגליל עליון עזב גורדון את הקבוצה בסיום עונת 2019/20
במהלך עונת 2020/21 מונה למאמנה של הפועל גלבוע גליל מליגת העל כמחליפו של ליאור ליובין, תחת גורדון העפילה הקבוצה לראשונה מזה עשור לגמר הפלייאוף בו הפסידה 1–2 למכבי תל אביב.
בתחילת עונת 2021/2022 שב גורדון אל הפועל גליל עליון ומונה לתפקיד עוזר המאמן של ברק פלג.
אבישי ארליך (נולד ב-22 באוקטובר 1941) הוא פרופסור לסוציולוגיה פוליטית במכללה האקדמית תל אביב-יפו ופעיל-שמאל ישראלי.
נולד בתל אביב בה גדל, בוגר בית הספר אחד העם (תל אביב) ותיכון עירוני ד', היה בנעוריו בשומר הצעיר וחבר קיבוץ מגן.
למד כלכלה וסוציולוגיה לתואר ראשון באוניברסיטה העברית בירושלים.
עשה את הדוקטורט בבית הספר לכלכלה של לונדון.
נושא הדיסרטציה היה: "היחסים בין הארגונים הלנינסטיים בבריטניה ותנועות הסטודנטים של שנות השישים והשבעים".
בתקופת היותו סטודנט בירושלים היה פעיל בתא הסטודנטים של המפלגה הקומוניסטית הישראלית עד לפילוגה ב-1965. בין השנים 1968 עד 1982 חי בלונדון, שם היה פעיל בקולקטיב סוציאליסטי שחלק מחבריו היו ב"מצפן".
הקולקטיב הוציא לאור בין 1975–1984 כתב עת של סוציאליסטים מהפכנים של המזרח התיכון בשם "חמסין".
"חמסין" יצא לאור בצרפתית ואחר כך באנגלית והיה במה לחילופי דעות לשמאל סוציאליסטי של המזרח התיכון, השתתפו בו: סורים, לבנונים, עיראקים, פלסטינים, אלג'יראים, מצרים וישראלים.
חברי הקולקטיב נפגשו תכופות לדיון בבעיות האזור מפרספקטיבה של חזון מזרח תיכון פדרטיבי סוציאליסטי.
בלונדון גם יצרו החברים הישראלים קשרים עם מנהיגים פלסטינים עיסאם סירטאווי וסעיד חמאמי, שנרצחו אחר כך.
אבישי ארליך היה חבר המערכת של חמסין.
אבישי ארליך לימד ב"בית הספר לכלכלה של לונדון" ואחר כך באוניברסיטת מידלסקס שבלונדון.
כששב לישראל לאחר מלחמת לבנון הראשונה, היה פעיל מאוד בתנועות נגד המלחמה, ובהן: "הוועד לסולידריות עם ביר-זית", בזמן המלחמה ואחריה היה חבר בקולקטיב "שטח משוחרר" (קבוצה שכל שבוע פרסמה בהארץ מודעה בה נתחה את המצב הפוליטי).
ב-1990 היה בין מקימי תנועת "עד כאן" של המרצים באוניברסיטאות שקראה להכרה באש"ף כפרטנר למשא ומתן לשלום.
הוא סולק משלום עכשיו לאחר שטען שהתנועה אינה דמוקרטית, אינה מקיימת פעילות סניפים ואין בה הנהגה נבחרת.
אבישי ארליך לימד בין 1984–2000 באוניברסיטת תל אביב בחוג לסוציולוגיה.
תחומי מחקרו והוראתו היו: החברה בפלסטינה-ארץ ישראל בתקופת המנדט, סמינר על "יהדות ישראלית", סוציולוגיה היסטורית, תאוריות סוציולוגיות, וסוציולוגיה של הסכסוך הישראלי-ערבי.
כמו כן לימד גם סמינר לדוקטורנטים בחוג להיסטוריה יחד עם פרופסור צבי רזי.
ארליך מלמד, עד היום, גם במכללת בית ברל, שם היה גם ראש החוג למדעי החברה, בבית ברל פיתח תוכניות לימודים בשוויון ודמוקרטיה וזכויות אדם.
לימד גם במכללה לחינוך לוינסקי על החברה הערבית בישראל.
היה בין מקימי החוג לחברה וממשל במכללה האקדמית של תל אביב-יפו שם הוא מלמד עד היום.
בין הנושאים שמלמד: הגלובליזציה והשלכותיה הכלכליות והפוליטיות, חברה ופוליטיקה, סכסוכים מתמשכים במדינות מחולקות, החברה הערבית בישראל.
בין השנים 1991-1989 שהה בקנדה ולימד בחוג למדע המדינה באוניברסיטת יורק.
היה בין מקימי המכללה החברתית-כלכלית, שם לימד קורס על הגלובליזציה והשלכותיה ועל הקשרים בין הון ושלטון.
הוא חבר באקדמיה לשוויון ובהנהלת הוועד הציבורי נגד עינויים בישראל.
מחקרו של ארליך עוסק ברובו בסכסוך הישראלי-ערבי והשפעתו על תחומים שונים של החברה הישראלית.
בעוד שקודם עסקו הסוציולוגים בישראל בחברה הישראלית ובסכסוך כשני תחומי מחקר נפרדים, החידוש העיקרי של ארליך היה בטענה שלא ניתן כלל לדבר על החברה הישראלית בנפרד מהסכסוך.
הסכסוך קיים מראשית כינונה של החברה והוא גורם פרמננטי בעיצוב כל תחומי החברה הישראלית.
בהקשר זה כתב רבות על השלכות הסכסוך על המבנה המעמדי, חלוקת העבודה המגדרית, העדתית, על השפעת הסכסוך בחינוך, על צורות ההתיישבות הציונית ועל היהדות הישראלית ושונותה מיהדויות במקומות אחרים בעולם.
נקודת המבט של ארליך על הסכסוך היא גישת "המערכת העולמית", הדינמיקה של הסכסוך תלויה בהקשר הגלובלי, בצורת הסדר העולמי והכוחות והאינטרסים העיקריים הפועלים בו.
הוא מחלק את הסכסוך לשלוש תקופות עיקריות: הקולוניאלית (1917-1946); תקופת המלחמה הקרה (1946-1989); תקופת ההגמוניה העולמית האמריקאית (מ-1989).
התצורות של הסכסוך הן תולדה של הארכיטקטורה הבינלאומית, אין אפשרות להבין את הסכסוך רק מתוכו אלא אך ורק על רקע הקונפליקטים המרכזיים במערכת העולמית המעצבים את הקונפליקטים המקומיים.
בשנים האחרונות הרחיב את תחום העניין שלו והיום עוסק במחקר השוואתי של סכסוכים מתמשכים במדינות מחולקות: ישראל-פלסטין, אירלנד צפון-דרום, הודו-פקיסטן (קשמיר) וקפריסין צפון-דרום.
לכולם משותף סכסוך לאומי שיוצר על ידי הבריטים.
השלטון הקולוניאלי כונן ונשען על זהויות אתניות מתוך שאיפה להפריד ולמשול.
אחרי מלחמת העולם השנייה נאלצו הבריטים לצאת מהקולוניות בחפזה ויזמו, בכל המקומות הללו, "חלוקה" לשתי ישויות פוליטיות.
חלוקות אלה לא היו מקובלות על ידי עמי הרוב וכך נוצרו, עם העצמאות, סכסוכים מתמשכים.
"החלוקה" יצרה בכל המקרים מלחמה, טיהור אתני, ובעיית פליטים שלא נפתרה.
הפרויקט הלאומי לא הושלם משום שלא כל ה"שטח הלאומי" נכלל במדינה או שהמדינה לא קמה.
הסכסוך המתמשך משמש גורם מגייס ללאומנות ומזין את המרכיב הדתי בזהות הלאומית.
ארליך טוען שהמצב האדמיניסטרטיבי שיצרה ישראל בשטחים: שיתוק כלכלי, הגבלות תנועה, שרירות בירוקרטית, טרור צבאי וחוסר שלטון מייצר לאורך זמן הגירה מסיבית בעיקר של אליטות כלכליות, של בעלי השכלה ושל נוצרים שקל להם יותר להגר.
בעוד שטיהור אתני ישיר ומקיף היה מעורר על ישראל סנקציות בינלאומיות, העצימות הנמוכה מאפשרת את תהליך הטיהור ללא סנקציות.
במסגרת עניינו בהשלכות הגלובליזציה על הדמוקרטיה החל אבישי ארליך לעסוק באחרונה גם בחברות צבאיות פרטיות
נושא זה קשור בשאלת גבולות והשלכות ההפרטה.
רוב הכוח הצבאי האמריקני בעיראק אינו צבא ארצות הברית אלא חברות צבאיות פרטיות.
ארליך בחן את ההשלכות של השימוש הגובר בחברות צבאיות פרטיות על ידי ממשלות, ארגוני פשע וארגונים בינלאומיים.
גיוס חובה של אזרחים הגביל, מאז מלחמת העולם השנייה, את הלגיטימציה למלחמה בדמוקרטיות מערביות, צבא מתנדבים שכיר ועוד יותר מיקור חוץ של שימוש באלימות, משחרר ממשלות "דמוקרטיות" מבקרה פרלמנטרית ומשפטית על שימוש באלימות.
שימוש בחברות צבאיות משחרר את המדינה מאחריות ישירה לפשעי מלחמה ועוקף ומרוקן את החוק הבין-לאומי.
חברות צבאיות פרטיות מאפשרות העברה של תקציבי עתק מהסקטור הממלכתי לסקטור הפרטי והופך עוד יותר את המלחמה למקור לעסקים ולרווחים.
המבנה התאגידי של החברות הצבאיות הפרטיות הופך אותן למשהו אחר מתופעת שכירי החרב ההיסטורית, לתעשייה צבאית גלובלית.
הרשאת "שרותי אלימות" כעיסוק חוקי משנה את ההגדרה הקלאסית של המדינה המוותרת על המונופול שלה על הפעלת אלימות.
לדעת ארליך חברות צבאיות יכולות לשמש בעתיד גם לדיכוי פנימי של התאגדויות עובדים או ארגונים רדיקליים.
(מיליציות להשכרה לצד מיליציות) פוליטיות (ישראל היא בית להרבה חברות צבאיות פרטיות).
אבישי (אבי) אביבי (26 בדצמבר 1947 - 18 באוקטובר 2016) היה בתחילת דרכו שחקן וזמר, ומשנות השמונים היה אחד המעצבים האמנותיים (ארט דיירקטור) ומעצבי התפאורות הבולטים בישראל, בסרטי קולנוע, בהפקות טלוויזיוניות ובפרסומות.
אביבי התגורר בתל אביב והיה נשוי לענת אביבי, נכדתה של מרים ברנשטיין-כהן.
אביבי החל את דרכו כזמר ושחקן.
הוא כיכב ב-1971, לצד עוזי פוקס במחזמר "קפוץ", שעיקרו היה שירים שהלחין עבור המחזמר דני סנדרסון.
המחזמר, שכלל סצנות עירום, לא זכה להצלחה רבה.
אותה תקופה ביצע אביבי את השיר "תנו ללכת", שחודש מאוחר יותר על ידי גבי שושן תחת השם "בראשית".
אביבי היה בשנות השבעים חבר קבוצת העין השלישית.
בין השאר ביצע במסגרת פעילות החבורה את השיר "היי ג'ו בוא נעלה על הגל" של דוד אבידן.
השיר הופיע בסרט "שלושה ואחת" של החבורה (1973), בו כיכב לצידם של אסי דיין, יונה אליאן ואורי לוי.
משנות השמונים התמקד אביבי בעיקר בעיסוקו כמעצב אמנותי וכמעצב תפאורות.
בין השאר שימש בתפקיד זה בסרטים ישראליים כמו "המיועד" עליו זכה עם ענת אביבי בפרס אופיר; "רומן בהמשכים", "השגעון הגדול", "אלכס חולה אהבה", "סיפור שמתחיל בלוויה של נחש", "איש שאהב בעברית", "מול היערות", "אדמה משוגעת" (עליו זכה בפרס אופיר נוסף), "מלך של קבצנים" ו"המילים הטובות" של שמי זרחין.
בשנת 2010 זכה בפרס אופיר על העיצוב האמנותי בסרט "זוהי סדום".
אביבי שימש כמעצב אומנותי בסרט "יונה" משנת 2014 של הבמאי ניר ברגמן (עליו זכה בפרס אופיר רביעי).
ובשנת 2015 עיצב תפאורה לסרט "המילים הטובות" ובשנת 2016 לסרט "הלהקה האחרונה בלבנון".
החל באמצע שנות התשעים החל אביבי עוסק גם בעיצוב אמנותי לפרסומות ולהפקות טלוויזיה מיוחדות.
אביבי עיצב מאות פרסומות ושלח ידו גם בעיצוב תפאורה לתוכניות טלוויזיה כמו "לילה גוב" והפקת ליל בחירות 2006 של ערוץ 10.
אבישי כהן (נולד ב-23 במאי 1978) הוא מוזיקאי ג'אז, חצוצרן ומלחין ישראלי.
הוא נחשף למוזיקה בבית בזכות הוריו, ובעקבות אחיו הבוגרים, יובל וענת, שלמדו לנגן בכלי נשיפה, החל לנגן בחצוצרה בגיל צעיר ולמד בקונסרבטוריון למוזיקה ביפו.
כבר בגיל 10 ניגן בביג בנד של בית הספר רימון, ובגיל 12 היה בין חברי המחזור הראשון של המגמה ללימודי ג'אז בבית הספר לאמנויות תל אביב (יחד עם הסקסופוניסט אלי דג'יברי).
הוא זכה להופיע עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית הצעירה והשתתף בפרויקטים רבים אחרים, כמו בסרטה של נירית ירון "ילדה גדולה", שיצא בשנת 1987 (כילד שעומד על גג ומנגן בחצוצרה), בהקלטות אולפן ובתוכניות טלוויזיה (למשל, "לילה גוב").
בתיכון למד כהן בתלמה ילין וניגן בהרכב ביג בנד.
עם סיום התיכון קיבל מלגת לימודים למכללת ברקלי למוזיקה בבוסטון ועבר להתגורר שם.
בשנת 1996, כשהוא בן 17, השתתף בהקלטות אלבומו של שלום חנוך, "ערב ערב"
, ומאז התארח בכל אלבומיו של חנוך (למעט "אור ישראלי").
בשנת 1997 זכה במקום שלישי בתחרות הג'אז לחצוצרנים על שם ת'לוניוס מונק ועבר לניו יורק.
לדבריו, "חלמתי על ניו יורק מהרגע שהגעתי לבוסטון.
לא עניין אותי ללמוד, רציתי לכבוש את העולם.
לצאת עד 08:00, להסתובב, לעלות על הבמה בגֶ'אמים - החיים האלה התאימו לי".
הוא ריכז את פעילותו, כמו ישראלים רבים, במועדון "Smalls" וגיבש יחד עם נגן הקונטרבס עומר אביטל הרכב ששילב פאנק (Funk), סווינג, מוזיקה לטינית, מוזיקה מאפריקה ומוזיקה מהמזרח התיכון, בעיקר בקטעים מקוריים פרי עטם של כהן ואביטל.
ההרכב אירח נגנים וזמרים שונים במועדון וזכה להצלחה רבה ולביקורות חיוביות.
בשנת 1999 השתתף בהקלטות אלבומו של אסף אמדורסקי, "מנועים שקטים", ובאלבומו של אלון אולארצ'יק, "אולארצ'יק ג'אז", שהוקלט בהופעה חיה במועדון "הקמלוט" בתל אביב.
בשנת 2002, פגישה מקרית בברצלונה עם יונתן אבישי, חבר ילדות, הובילה להקמת ההרכב Third World Love יחד עם עומר אביטל (קונטרבס) ודניאל פרידמן (תופים).
באותה שנה הקליטו חברי הרביעייה את אלבום הבכורה שלהם "Third World Love Songs" בחברת התקליטים "Fresh Sound Records".
הרביעייה, שהייתה פעילה כעשור, הקליטה סך הכל חמישה אלבומים והופיעה ברחבי העולם..
אלבומו הראשון כמוביל הרכב, "The Trumpet Player", יצא ב-2003, אף הוא בחברת התקליטים "Fresh Sound Records", וזכה לשבחי הביקורת.
ב-2007 החל בהקלטת הטרילוגיה "The Big Rain Trilogy", ובה האלבומים "After The Big Rain" שיצא ב-2007, "Flood" ו-"Seven", שיצאו שניהם ב-2008.
עוד באותה שנה, 2007, הופיע כהן בסרטו של רידלי סקוט "אמריקן גנגסטר" (באחד מרגעי השיא של הסרט, מלווה נגינת החצוצרה של כהן את דנזל וושינגטון כאשר הוא יורה ברחוב).
בשנת 2016 החל פרק חשוב ומשמעותי בקריירה המקצועית של כהן, כשהוציא את אלבומו השמיני, "Into The Silence", בחברת התקליטים ECM.
את הלחנים לאלבום כתב כהן מספר חודשים לאחר מות אביו והוא מוקדש לו.
יחד עם כהן משתתפים באלבום יונתן אבישי (פסנתר), אריק רביס (בס) ונאשיט וייטס (תופים).
שנה לאחר מכן, ב-2017, הוציא כהן אלבום נוסף בחברת ECM, הפעם בהרכב של הרביעייה שלו, "Cross My Palm With Silver".
בשנת 2019 יצא בפעם הראשונה, אחרי חברות משותפת של שנים רבות, אלבום דואט שלו עם יונתן אבישי, "Playing the Room", שהוקלט ב-Auditorio Stelio Molo RSI, בלוגאנו.
בשנת 2020 הוציא כהן את אלבומו הרביעי ב-ECM, "Big Vicious".
בשונה מאלבומיו הקודמים, באלבום הזה מנגנים לצידו של כהן גם שני מתופפים ושני גיטריסטים וחוץ מג'אז מסורתי יש בו שילוב של מוזיקת רוק, פסיכדליה, גרוב ופאנק.
אחד הקטעים באלבום נקרא "King Kutner ("קוטנר המלך"), במחווה לשדרן הרדיו יואב קוטנר, שגם אירח אותם לג'אם בתוכנית הרדיו שלו בגל"צ.
קטע נוסף הוא גרסת קאבר לשיר "Teardrop" של ההרכב הבריטי מאסיב אטאק.
חברי ההרכב (הנקרא גם הוא ביג וישס, Big Vicious), המלווים את כהן מספר שנים בהופעות בישראל וגם בהקלטת האלבום הם: יונתן אלבלק ועוזי פיינרמן (גיטרות), זיו רביץ ואביב כהן (תופים).
אלבומו החמישי, "Naked Truth", שוב בהרכב הרביעייה, יצא בשנת 2022. האלבום, המורכב מסוויטה בת שמונה חלקים, מסתיים בקטע דיקלום באנגלית (בקולו של כהן) לשיר בשם "Departure" ("פרידה") של המשוררת זלדה.
עם יציאתו זכה האלבום לביקורות מאוד מחמיאות שהתפרסמו בתקשורת באירופה, ואף כאלבום החודש בג'אז בגרדיאן הבריטי.
באוקטובר 2024, יצא בחברת התקליטים ECM אלבום נוסף של הרכב הרביעייה בהובלתו של כהן, "Ashes to Gold".
האלבום, הכולל 7 קטעים, בהם גם סוויטה בת חמישה חלקים, כשם הנושא של האלבום (Ashes to Gold, Pt.
1-5), ועיבוד לקטע מהיצירה הקלאסית, "Adagio assai", של המלחין מוריס ראוול, מסתיים בקטע בשם, "The Seventh", אותו הלחינה עמליה, בתו הצעירה של אבישי (ומתייחס לאירועי השבעה באוקטובר).
על תהליך העבודה, סיפר כהן, כי כתב את הסוויטה במשך שבוע בתחילת חודש נובמבר, כחודש אחרי פרוץ המלחמה, וכי החזרות וההקלטות עם הרכב הנגנים השותפים לרביעייה הסתיימו עוד באותו החודש.
שיתופי פעולה והרכבים מוזיקליים נוספים
ב-2007 הקים כהן את ההרכב "Triveni" (מפגש שלושה נהרות קדושים בסנסקריט) עם עומר אביטל והמתופף נאשיט וייטס.
במסגרת הרכב זה הוציא כהן 3 אלבומים.
כהן הוא אחיהם הצעיר של נגני כלי הנשיפה יובל כהן וענת כהן.
הם מנגנים ומופיעים יחד תחת השם "שלושת הכהנים" והוציאו ארבעה אלבומים, אלבומם משותף הראשון,"3 Cohens", יצא לאור ב-2004. יחד הם מופיעים באירועים מוזיקליים מגוונים למשל פסטיבל הג'אז ירושלים.
היה חבר קבוע ב"San Francisco Jazz Collective" במשך 6 שנים, בין השנים 2009–2015.
בשנת 2015 נבחר כהן כמנהל האמנותי של פסטיבל הג'אז הבינלאומי בירושלים, שנערך תחת חסותו של פסטיבל ישראל.
2012 - זוכה פרס לנדאו לאמנויות הבמה למבצע בתחום מוזיקת הג'אז
עם שלושת הכהנים (Cohens 3)
אולארצ'יק ג'אז - אלון אולארצ'יק (1999)
מנועים שקטים - אסף אמדורסקי (1999)
אבישי גולדברג (נולד ב-1958) הוא פרופסור לניהול מערכות בריאות ורפואת חירום, ואיש צבא ישראלי.
למד בבית הספר התיכון "דוד קלעי".
לאחר גיוסו לצה"ל סיים קורס חובשים קרביים והחל להדריך בבית הספר לרפואה צבאית (בה"ד 10).
בשנת 1978 יצא לקורס קצינים ובהמשך מונה למפקד קורס חובשים קרביים.
לאחר שנה מונה לקצין ההדרכה של בית הספר לרפואה צבאית.
שירת בצבא הקבע ושימש בתפקידי ראש מדור הדרכה חילי, מפקד חוליית ההדרכה הארצית של חיל הרפואה, קצין אג"ם רפואה בפיקוד מרכז, ראש ענף חובשים, סגן מפקד בית הספר לרפואה צבאית, ראש ענף ארגון והדרכה חילי וסגן מפקד רפואה בפיקוד מרכז.
בשנת 1996 הועלה לדרגת אלוף-משנה ומונה לתפקיד מפקד בית הספר לרפואה צבאית.
בתום תפקידו מונה לתפקיד עוזר קצין הרפואה הראשי לארגון, אותו מילא עד מועד פרישתו מצה"ל בשנת 2000.
הוא בעל תואר ראשון ושני מאוניברסיטת תל אביב, תואר שני מבית הספר לרפואה של הצבא האמריקאי בבריאות הציבור וניהול רפואי, ותואר שלישי בניהול מערכות בריאות מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
לאחר פרישתו מצה"ל, הצטרף לסגל הפקולטה למדעי הבריאות באוניברסיטת בן-גוריון.
שימש בתפקידי ראש המחלקה לרפואת חירום, מנהל בית הספר למקצועות הבריאות הקהילתיים ע"ש רקנאטי, סגן דיקן הפקולטה למדעי הבריאות ויושב ראש ועדת ההוראה הפקולטית.
גולדברג הוא חבר סנאט האוניברסיטה וחבר בוועד המנהל.
הוא פרופסור מן המניין לניהול מערכות בריאות.
פרסם עשרות פרסומים מדעיים בתחום הניהול הרפואי ורפואת החירום, והנחה תלמידים רבים לתארים מתקדמים.
זכה מספר פעמים בתואר מרצה מצטיין פקולטי ואוניברסיטאי.
גולדברג הוא חבר פעיל בוועדות מרכזיות באוניברסיטה, במערכת הביטחון ובמערכת הבריאות בישראל.
משנת 1999 מכהן כחבר המועצה הלאומית ללוגיסטיקה במערכות הבריאות ועומד בראש הוועדה המדעית של המועצה.
באוגוסט 2010 מונה למשנה לרקטור אוניברסיטת בן-גוריון.
גולדברג נשוי ואב לשלושה ילדים.
אבישי בן-חיים (נולד ב-1968) הוא כתב ופרשן לענייני חרדים בחדשות 13 וחוקר של החברה החרדית.
בן-חיים נולד בירושלים למשפחה ממוצא מרוקאי וגדל בדימונה ובירושלים.
למד בתיכון בישיבת נתיב מאיר ותיכון הימלפרב.
שירת בגדוד 202 של חטיבת הצנחנים.
סיים קורס קציני חי"ר ושימש מפקד מחלקה.
במילואים מילא תפקידי מטה ופיקוד והגיע לדרגת סגן-אלוף.
בן-חיים הוא בעל תואר דוקטור בהיסטוריה של עם ישראל מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
עבודת הדוקטורט שלו נכתבה בהנחיית פרופ' בנימין בראון וכותרתה "'אנו אין לנו עסק בנסתרות'?
הרב עובדיה יוסף, יחסו למקובלים ויחסיו עם 'הנסתרות'".
התזה המרכזית בעבודת הדוקטורט היא שהרב עובדיה לא דחה את הקבלה, אלא דחה את הרבנים המקובלים שהיו פעילים בתקופתו בירושלים.
הוא דחה את העמדה הקבלית מההלכה בנושאים מסוימים, אך אימץ אותה בהלכות אחרות, אף נגד הכרעת הרב יוסף קארו, כדי לגבש את הציבור הספרדי סביב פסיקה הלכתית אחידה - זו של הרב עובדיה יוסף.
פעילותו במישור הפוליטי אינה מנותקת מפעילותו ההלכתית, ושתיהן יחד נועדו לשרת את מטרת העל של "החזרת עטרת היהדות הספרדית ליושנה".
את דרכו כעיתונאי החל בעיתון "מעריב".
במשך שנים שימש כתב מעריב לענייני חרדים.
כמו כן פרסם ריאיון בלעדי עם הרב כדורי ופרסם מספר התבטאויות של הרב עובדיה יוסף מדרשותיו.
במסגרת עבודתו כעיתונאי עסק בין היתר ברב שך, ברב עובדיה יוסף, ברב כדורי, באריה דרעי ובנושאים כמו חברת הלומדים הליטאית, קבלה, המסורתיות המזרחית ועימותים בין דת למדינה.
בינואר 2010 עזב את תפקידו ב"מעריב" ובחודש מרץ באותה השנה הצטרף לחדשות 10, ככתב וכפרשן לענייני חרדים ודתיים.
בין פרסומיו: ריאיון ראשון עם הרב מוטי אלון בעקבות פרשת התקיפות המיניות שביצע, ריאיון עם הרוצח עמי פופר, ומסמכים שלפיהם קיבלה ש"ס מעד המדינה בפרשת הולילנד 150 אלף שקלים.
הריאיון האחרון שקיים הרב עובדיה יוסף היה עמו בערוץ 10.
בן-חיים הפיק בחדשות 10 סדרות טלוויזיונית בנושאי חרדיות, יהדות וישראליות והקונפליקטים כתוצאה מהמפגש ביניהן.
"השד העדתי הולך לקלפי" – לקראת בחירות 2015, כולל ההתייצבות של אינטלקטואלים, פמיניסטיות ופעילים מזרחיים לצידה של ש"ס.
"חרדים – ההתפרקות" על התפרקות מבנה החברה החרדית, מבנה שהוביל אותה בשלושים שנות פריחתה.
"שקר הרוב החרדי" ("חרדים ההתפרקות" חלק 2) – על הצורך בעדכון התחזיות הדמוגרפיות הרווחות בציבור ועל ההערכה כי נעצר מומנטום הצמיחה המתמדת של החרדים.
בסדרה טען בן-חיים שהחרדים לעולם לא יהיו רוב בישראל.
"אש בברסלב" – על תורתו של רבי נחמן מברסלב, על הקסם ועל השיגעון.
"האוטונומיה החרדית" – על ה"גטו" הפלאי הוולונטרי שבנו לעצמם החרדים במדינת ישראל הציונית.
"שלטון הרב" – איך תיראה מדינת ישראל אם החרדים יהיו רוב.
"הרבנים" – על 20 הרבנים המשפיעים והיוקרתיים בישראל.
"הקבלה" – על הקבלה כלהיט עולמי, על חומר הנפץ הטמון במבנה האלוהות על פי תורת הקבלה והמטען המיני שבה, על מתנגדי הקבלה ועל הקבלה המעשית.
"מחכים למשיח" – על תפיסות המשיחיות בחברה הישראלית, על מקומם של החילונים באחרית הימים, על תפקידו המשיחי של הרצל ועוד.
"ישראל השנייה" עם ברוך קרא – על הקשר של המזרחים לבנימין נתניהו.
בן-חיים היה מגיש מזדמן של התוכנית "המילה האחרונה" בגל"צ.
בעבר הגיש סדרת טלוויזיה על ש"ס בערוץ "בריזה" וערך את התוכנית "החדר" בהגשת ד"ר רות קלדרון.
ביולי 2020, במסגרת הפגנת מחאה נגד ראש הממשלה נתניהו, הופל המיקרופון שאחז בן-חיים על ידי מפגינים.
הדבר זכה לגינויים רחבים, בפרט של ראש הממשלה בנימין נתניהו והנשיא רובי ריבלין.
ב-22 באוקטובר 2023, לאחר פרוץ מלחמת חרבות ברזל, הגיע בן-חיים לבית הנשיא לסיקור פגישת משפחות החטופים עם הנשיא הרצוג.
המפגש הפך לעימות כאשר אחד מן הנוכחים דחף את בן-חיים והטיח בו כי המצב הנורא הוא בין השאר בגללו.
בעקבות זאת בן-חיים נטש את המקום.
בשנת 2018 יצר בן-חיים סדרת כתבות בטלוויזיה בשם "גנבו לנו את המדינה", בה סקר מספר קבוצות מייצגות של החברה הישראלית.
במהלך הסדרה הוא עשה שימוש רב בביטוי "ישראל הראשונה וישראל השנייה" כהסבר לפערים החברתיים בישראל.
על פי התאוריה של בן-חיים, "ישראל הראשונה" מזוהה עם הגמוניה תרבותית, פוליטית ומשפטית, שמאוכלסת ברובה באשכנזים בעלי נטיות מרכז-שמאל, בעוד "ישראל השנייה" מזוהה עם ציבור המזרחים ונוטה לתמוך בערכים לאומיים, במרכיב היהודי בזהות מדינת ישראל, בליכוד ובמפלגות ימין.
עוד טוען בן-חיים כי מערכת המשפט מנסה לשמור על ההגמוניה שלה, ומאז המהפכה החוקתית היא מנסה להחליש את המערכת הפוליטית.
הוא נותן דוגמאות למאבקים מזרחיים שהוכשלו לדבריו על ידי הממסד, בהם אירועי ואדי סאליב, הפנתרים השחורים, הרשעתו של אהרן אבוחצירא ובעקבותיה נפילתה של מפלגת תמ"י, והמחאה על פרשת ילדי תימן.
בן חיים לוקח חלק בארגון חזון לאומי ומעביר שם הרצאות בתוכנית למנהיגות ציבורית.
בן-חיים נשוי למרב בוקשצקי, קרימינולוגית קלינית בחטיבה לפסיכיאטריה במשרד הבריאות, ואב לשלושה.
הוא בן דוד של השר והרב הראשי הצבאי לשעבר רפי פרץ.
איש ההשקפה - האידאולוגיה החרדית על פי הרב שך, הוצאת "מוזאיקה", 2004
מרן הרב עובדיה יוסף - מנהיג בין הלכה לקבלה, בין פוליטיקה למיסטיקה, הוצאת כרמל, תשע"ח 2018
ישראל השנייה - הבשורה המתוקה, הדיכוי המר, ידיעות ספרים, 2022
החרדים - דע את האוהב, המסע להכרת העולם החרדי, ידיעות ספרים, 2024
אבישי כ"ץ (1935–22 ביולי 2025) היה תת-אלוף במילואים, קצין הנדסה ראשי השמיני של חיל ההנדסה בשנים 1979–1983.
כ"ץ נולד בתל אביב וגדל בפרדס כץ.
אביו קלמן ("קמי") כ"ץ היה מראשוני האצ"ל ואסיר בכלא עכו.
אימו זהבה הייתה נכדתו של יצחק אייזיק בן-טובים.
התגייס לצה"ל ב-1952 בגיל 17.5 בטרם השלים את לימודיו התיכוניים.
הוא גויס לחיל ההנדסה, עבר קורס סמלי מודיעין ושירת כסמל סיור בפלוגה מבצעית.
סיים קורס קצינים ומילא שורת תפקידים בחיל בהם: מפקד מחלקה, קצין הדרכה במפקדת קצין הנדסה ראשי (מקהנ"ר) ועוד.
בזמן שירותו השלים את לימודיו התיכוניים וב-1964 יצא ללימודי אדריכלות בטכניון והשלים את התואר ב-1969.
ב-1958, בעת סיור צבאי לצורכי מודיעין בהר הצופים, כמעט נהרג ממוקש שהוטמן באחד הבתים, אך למזלו ה"פרפר" של המוקש היה רקוב ולא פעל.
לימים תיאר כ"ץ תקרית זו כ"חוסר שיקול דעת" מצידו.
במלחמת ששת הימים שירת כמפקד גדוד מילואים בפיקוד הצפון והיה שותף לפריצת הצירים לרמת הגולן.
בתקופת מלחמת ההתשה נשלח לקו בר-לב לסייע בבניית וביצור הקו, בעזרת מספר פלוגות הנדסה וכ-300 כלי ציוד מכני הנדסי שהושאלו מהשוק האזרחי.
ב-1972 מונה על ידי הרמטכ"ל דוד אלעזר לפקד על בית הספר להנדסה צבאית.
בבהל"ץ ביצע כ"ץ שינויים, בעיקר ביחס לחיילים: הוא הפסיק את תופעת הטרטורים וההתעללויות בחיילים על ידי מפקדים וחיילים אחרים שרווחה עד אז בבסיס.
כמו כן אפשר למתגייסי מחזור מאי לצאת לקורסים פיקודיים.
שינוי נוסף היה שילוב נשים בתפקידי הדרכה בבהל"ץ.
במלחמת יום הכיפורים הקים גדוד המורכב מחיילי בהל"ץ, והלה סופח לאוגדה שנלחמה ברמת הגולן.
הוא מונה על ידי הקהנ"ר תא"ל יצחק בן דב לקצין ההנדסה של פיקוד הצפון, ובתפקיד זה פיקד על הגדוד ושאר כוחות ההנדסה בפיקוד.
אחרי המלחמה, מונה כ"ץ לקצין האחראי על בדיקת תפקוד חיל ההנדסה במלחמה והפקת לקחים ממנה (למעט בדיקת מערך הצליחה בפיקוד הדרום שלא היה שותף בו).
מהבדיקה שלו עלה שחיל ההנדסה, למעט מערך הצליחה, לא בא לידי ביטוי במלחמה, לעומת מלחמת ששת הימים.
הוא בדק וקבע שהסיבה לכך הייתה שחיל ההנדסה היה מאורגן לא נכון והופעל בתורת לחימה לא נכונה.
בעקבות הבדיקה המליץ על שורת שינויים בחיל, בניגוד לדעת מפקדי החיל.
בין כ"ץ למפקדים הוותיקים של החיל התגלעו מחלוקות רבות: כ"ץ האמין שהחיל צריך להיות מפוצל ליחידות קטנות על מנת לתת סיוע הנדסי לכמה שיותר יחידות, ואילו מפקדי החיל האמינו בהפעלת החיל במסגרות גדולות של גדודים וחטיבות.
גישתו, שלעיתים התנגשה עם הגישה ודרך העבודה של מפקדי החיל, הביאה להעברתו מחיל ההנדסה לתפקידים אחרים בצה"ל, בהם סגן נציב קבילות החיילים תחת חיים לסקוב וקצין הנדסה של גייסות השריון.
בתפקיד זה עסק בפיתוח תורת לחימה חדשה לחיל ההנדסה והנחלתה לכוחות הלוחמים.
באימוני גייסות השריון עם כוחות הנדסה, הקפיד כ"ץ שההנדסה תבוא לידי ביטוי.
אחרי תפקיד זה שימש כמדריך במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה.
למרות המחלוקות עם ראשי החיל, בפברואר 1979 מונה על ידי הרמטכ"ל רפאל איתן (רפול) לקצין הנדסה ראשי (קהנ"ר).
כקהנ"ר המשיך כ"ץ להטמיע את השינויים בהם החל, לדבריו:
בכהנו כקהנ"ר שינה את מבנה החיל וארגונו.
הוא הכפיל את הסד"כ של החיל והקים יחידות חדשות.
הוא הנחיל את תפישת הלחימה החדשה שפיתח, ושם דגש על אימונים רבים שבה הוטמעה התפישה החדשה, כולל אימונים עם גייסות השריון.
ב-1982 יצא צה"ל למבצע שלום הגליל, שהתפתח למלחמת לבנון הראשונה (1982-1985).
במלחמה הפכו פלסי ומפעילי הצמ"ה של החיל ללוחמים בחזית, וזכו להערכה גדולה שהתבטאה גם בריבוי צל"שים.
בעקבות ההתבססות בלבנון בעקבות מבצע שלום הגליל, הקים כ"ץ ב-1982 את סיירת יעל - יחידת הנדסה מובחרת שעסקה בקומנדו הנדסי, סיור, חבלה ומיקוש נגדי.
סיירת יעל שיתפה פעולה עם יחידות מובחרות אחרות של צה"ל והעניקה להם סיוע הנדסי בתחום החבלה, הפריצה והטיפול במטענים.
כ"ץ הסתובב שנה עם כומתה אפורה בעוד שאר החייל ממשיך ללכת עם כומתות שחורות עד 1980.
בשנת 1979, שלח בכפייה, כ"ץ קבוצת קצינים ומש"קי הנדסה אחרי מסלול הנדסה מלא, לעשות גם מסלול שריון.
החיילים לא קבלו כל הסבר לכך וזכו להתעלמות וזלול מכ"ץ לאורך כל ההכשרה הנוספת.
לאחר ההכשרה הכפולה פוזרו החיילים ביחידות שונות ללא כל הסבר על המהלך הזה.
ב-1983 סיים כ"ץ את תפקידו והשתחרר מצה"ל.
באזרחות ניהל את חברת דוד לובינסקי לייבוא מכוניות, ואחר כך עזב וב-1991 הקים את חברת אבישי כ"ץ לניהול הנדסי של פרויקטים.
כתב אוטוביוגרפיה בשם "חיילי שוקולד" ובה כתב על מעשיו ועל לבטיו כחייל ומפקד בחיל ההנדסה.