tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
סנטו אנטוניו ממוקמת באי פרינסיפה, כ-163 ק"מ מבירת המדינה סאו טומה.
העיר סנטו אנטוניו נוסדה ב-1502, והייתה מרכז לגידול קני סוכר.
ב-1695 נבנה מבצר סנטו אנטוניו דה פונטה דה מינה בפתח המפרץ של סנטו אנטוניו.
המבצר והעיר עצמה נהרסו על ידי חיילים צרפתים ב-1706.
בנוסף, ב-1753–1852 הייתה סנטו אנטוניו עיר הבירה של סאו טומה ופרינסיפה הפורטוגזית .
כמות המשקעים הממוצעת היא 1,706 מילימטרים בשנה.
חודש מאי הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (440 מ"מ גשם), וחודש אוגוסט הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (27 מ"מ גשם).
כ-3 ק"מ מסנטו אנטוניו ממוקם נמל התעופה פרינסיפה (קוד יאט"א: PCP; קוד ICAO: FPPR).
בעיר יש כ-1,200 תושבים שעוסקים בדיג, בגידול קקאו וקנה סוכר.
בסנטו אנטוניו יש בתי מלון, מסעדות, ברים, סניפי דואר, מרכז בריאות, בית חולים ובית מרקחת.
יש תחנת משטרה ליד הנמל הקטן של העיר.
בנוסף, בסנטו אנטוניו יש פארק לאומי ואצטדיון.
סנטה קרוז דל איסלוטה (בספרדית: Santa Cruz del Islote) הוא אי מלאכותי השייך לארכיפלג סן ברנרדו שלחופי קולומביה, ונמצא בתחום השיפוט של העיר קרטחנה.
האי הוא אחד מעשרת האיים הצפופים בעולם.
שטחו של האי הוא הקטאר אחד, וצפיפות האוכלוסין בו עומדת על 10 מ"ר לכל 1.25 תושב, או 125,000 תושבים לקמ"ר.
הצפיפות נוצרה בשל אוכלוסיית היתושים הגדולה באיים הסמוכים, שגרמה לתושבים לעבור לאי.
באי מעולם לא נרשמה תלונה על מקרה אלימות.
באי יש 97 בתים, כמה חנויות, מרפאה ובית ספר עם מורה אחד, כש-65% מהאוכלוסייה הם קטינים.
האנרגיה של האי מגיעה מתאים סולאריים שנתרמו על ידי ממשלת יפן.
ההגעה לאי היא באמצעות מעבורת מהעיר טולו הסמוכה.
רוב התושבים מתפרנסים מעבודה במלונות באי מיוקורה הסמוך.
סנטוס איריארטה (בספרדית: Santos Iriarte; 2 בנובמבר 1902 – 10 בנובמבר 1968) היה כדורגלן אורוגוואי, ששיחק בעמדת הקיצוני שמאלי.
איריארטה, צאצא למשפחה מפוארטו דה לה קרוז (טנריפה), נולד באורוגוואי בשנת 1902 ונודע בכינויו "אל קנריו" על שם הציפור קנרית.
בשנת 1930 התחיל את הקריירה בראסינג מונטווידאו וכעבור שנתיים עבר לפניארול עימה זכה בתואר האליפות הרשמי הראשון ב-1932. לאחר שחלה במחלת השחפת בשנת 1934 נאלץ איריארטה לפרוש ממשחק.
בנבחרת אורוגוואי ערך 5 הופעות, בהן כבש 2 שערים בין השנים 1930–1931. במהלך שנתיים אילו זכה עימה במונדיאל 1930, ושיחק בכל המשחקים שבטורניר.
בחצי הגמר כבש את השער הרביעי בניצחון 1–6 על יוגוסלביה, ובגמר כבש את שער היתרון לנבחרתו נגד ארגנטינה.
בסיום המשחק ניצחה אורוגוואי 2–4.
חורחה לואיס אלקנטר בולי הידוע יותר בשם הבמה שלו, סנטוס אסקובר הוא מתאבק מקסיקני דור שני, המופיע בארגון ההיאבקות WWE, בתוכנית סמאקדאון.
הוא מוכר בעיקר בשל הופעותיו תחת שם הבמה אל איחו דל פנטסמה.
אלקנטר הופיע גם בארגון ההיאבקות האמריקאי Lucha Underground בין השנים 2014 ל-2019 תחת שם הבמה המלך קוורנו.
עקב השותפות של AAA יחד עם ארגוני היאבקות נוספים, אלקנטר הופיע במספר תוכניות עבור ארגון ההיאבקות Impact Wrestling, כשהיה תחת חוזה ב-AAA.
אלקנטר החל את הקריירה שלו בענף ההיאבקות המקצועית בשנת 2000 כדמות בעלת מסכה המאפיינת את תרבות ההיאבקות המקסיקנית, תחת שם הבמה "טופ סיקרט" (שפירושו: "סודי ביותר").
בזמן שהתאבק תחת הדמות, הוא עטה מסכה שחורה בעל עיטור מזהב מסביב לעיניים.
בשנת 2003, אלקנטר אימץ מסכה חדשה, כשהפעם הזדהה בדמות חדשה בשם "אל איחו דל פנטסמה" (שפירושו: "הבן של אל פנטסמה").
לאחר שינוי שם זה, הוא החל לעטות מסכה המזכירה את המסכה של דמות הקומיקס, הפנטום, בדומה למסכה שאביו עטה לפניו.
אלקנטר הובא לארגון ההיאבקות Consejo Mundial de Lucha Libre (CMLL) בשנת 2008 לאחר שהוא עזב את IWRG ארבע שנים קודם לכן.
במהלך שהותו ב-CMLL, הוא זכה באליפות השלישיות של CMLL בשני מקרים, כשבשניהם חבריו לצוות היו הקטור גרזה ולה מסקארה.
אף על פי שהשלושה לא התאבקו יחדיו קודם לכן, הם הצליחו להגיע על לשלב הגמר של טורניר על אליפות השלישיות הפנויה, כשבגמר הם גברו על הפנתר הכחול, דוס קאראס ג'וניור ומיסטיקו כדי לזכות בתואר.
ב-5 באוגוסט 2008, הם הפסידו את חגורות האליפות לאולטימו גררו, נגרו קאסאס ואטלנטיס.
מנגד, הם הצליחו להשיב אליהם את חגורות האליפות ב-18 בינואר 2009. ב-21 ביולי, אל איחו דל פנטסמה ניצח את אוורנו וזכה באליפות העולם במשקל בינוני של CMLL.
לאחר הגנה מוצלחת אחת בלבד על התואר, הוא הפסיד את התואר לנגרו קאסאס ב-14 בפברואר 2010.
במרץ 2010 ניתן היה להבחין במחלוקות בין אלופי השלישיות כשגרזה עזב את הצוות במהלך קרב מתוך מחשבה שאחד מהם תקף אותו.
לאחר שעזב, גרזה התעקש באופן חסר כנות שאין מתיחות יותר בין חברי הקבוצה.
ב-28 באוקטובר 2012, פנטסמה כשל בניסיונו לזכות באליפות העולם ההיסטורית במשקל בינוני של NWA, כשהפסיד לדראגו רוחו ג'וניור.
ב-18 באוקטובר 2013, אל איחו דל פנטסמה ביצע מעבר מפתיע לארגון ההיאבקות Lucha Libre AAA Worldwide (AAA), כשערך הופעת בכורה במהלך האירוע Héroes Inmortales VII כחבר החדש בקבוצת El Consejo (קבוצה הכוללת מתאבקי CMLL לשעבר המגלמת את דמויות הנבלים).
כבר בבכורה שלו, הוא הגיע עד לגמר גביע אנטוניו פניה, לעומת זאת, באותו הגמר הוא הפסיד ללה פארקה הוותיק.
באירוע Guerra de Titanes, שנערך ב-8 בדצמבר, פנטסמה הצטוות לשורות סילבר קינג ואל טחאנו, כשביחד הם איתגרו את Los Psycho Circus (מונסטר קלאון, מרדר קלאון וסייקו קלאון) על אליפות השלישיות של AAA, זאת ללא הצלחה.
באירוע טריפלמניה XXII, שנערך ב-17 באוגוסט 2014, פנטסמה ניצח בקרב הדחות בן עשרה משתתפים אשר גרם לאיחוד אליפות פיוז'ן של AAA ואליפות AAA במשקל קל; במהלך כהונתו, שם האליפות שונה לאליפות העולם במשקל קל של AAA.
ב-20 בספטמבר 2015, פנטסמה הפך למנהיגה החדש של קבוצת לה סוסיאדד.
ב-19 במרץ 2017, פנטסמה הפסיד את אליפות העולם במשקל קל לג'וני מונדו.
באירוע Héroes Inmortales XI, שנערך ב-1 באוקטובר, פנטסמה זכה בטורניר גביע אנטוניו פניה, שהעניק לו זכייה באליפות אמריקה הלטינית הפנויה של AAA.
לאחר מכן, הוא היה מעורב בעלילה מורכבת וארוכה עם טחאנו ג'וניור, שבסופו של דבר הייתה על התואר.
השניים התמודדו זה מול זה בקרב כלוב באירוע Guerra de Titanes, שנערך ב-26 בינואר 2018, ובו פנטסמה ניצח כתוצאה מפסילה.
לאחר הקרב, נודע שהשניים יתחרו פעם נוספת באירוע Rey de Reyes בקרב מסכה נגד שיער.
באירוע זה, שנערך ב-4 במרץ, אל איחו דל פנטסמה גבר על טחאנו ג'וניור וכתוצאה מכך ובהתאם להתניית הקרב, טחאנו נאלץ לגלח את ראשו.
בשבועות שבאו לאחר מכן, פנטסמה, סייקו קלאון, לה פארק ופנטגון ג'וניור סיכנו כולם את המסכות שלהם במסגרת קרב מרובע באירוע טריפלמניה XXVI.
לקראת אירוע זה, פנטסמה ביצע פעם נוספת את מעברו לדמות הרעה, כשהקים את קבוצת Los Mercenarios (שפירושו: "שכירי החרב") עם טחאנו ג'וניור, ריי אסקורפיון ולה מסקארה.
באירוע טריפלמניה XXVI, שנערך ב-26 באוגוסט, פארק ניצח את אל איחו דל פנטסמה בקרב המסכות.
לאחר הקרב, פנטסמה נאלץ לחשוף את זהותו כאשר הוא הסיר את המסכה מפניו וחשף את שמו האמיתי כחורחה לואיס אלקנטר בולי.
באירוע Guerra de Titanes שנערך ב-2 בדצמבר, פנטסמה התמודד הגן על אליפות אמריקה הלטינית של AAA מול דראגו בקרב שבו הוא הפסיד את התואר לאחרון.
ב-20 במרץ 2019, פנטסמה הודיע על שחרורו מ-AAA.
בספטמבר 2014, אל איחו דל פנטסמה החל לעבוד עבור ארגון ההיאבקות Lucha Underground תחת שם הבמה "המלך קוורנו".
הוא החל בפיוד עם דראגו, כשב-21 בינואר 2015 הוא ניצח אותו בקרב מי שעומד אחרון.
ב-4 בפברואר, הוא גבר על ג'וני מונדו בקרב יחידים שיצר פיוד בין השניים.
היריבות ביניהם הסתכמה ב-11 במרץ, כשהם התמודדו זה מול זה בקרב כלוב, שבו מונדו יצא עם ידו על העליונה.
ב-14 בנובמבר, קוורנו ניצח את פיניקס וזכה באליפות מתנת האלים.
הוא הפסיד את תואר זה בחזרה לפיניקס בקרב סולם, שהתקיים ב-21 בנובמבר.
באירוע Ultima Lucha Dos, שנערך ב-13 ביולי 2016, הוא נוצח על ידי מיל מוארטס בקרב מוות.
הוא לא נראה בכל העונה השלישית של הסדרה למעט פרק הסיום של Ultima Lucha Tres, שבו הוא תקף את אותו מוארטס.
עלילה זו המשיכה לתוך העונה הרביעית, שבה השניים התמודדו ביניהם ב-12 בספטמבר 2018 בקרב שהסתיים בפסילה כפולה.
שבוע לאחר מכן, השניים היו עסוקים מדי בפיוד ביניהם, מה שאיפשר לפנטגון דארק להגן בהצלחה על אליפות Lucha Underground בקרב משולש נגדם.
היריבות בין השניים הסתיימה באופן שאינו חד משמעי בקרב שבו פנטגון דארק ניצח את המלך קוורנו, מיל מוארטס ואל דרגון אצטקה ג'וניור ב-26 בספטמבר 2018; קרב מרובע זה היה הפעם האחרונה שבה קוורנו ומוארטס התמודדו זה מול זה.
באירוע באונד פור גלורי 2017, קבוצת AAA (פנטסמה, פגאנו וטחאנו) הפסידו לקבוצת אימפקט (אית'ן קרטר III, אדי אדוארדס וג'יימס סטורם) בקרב שלושה נגד שלושה.
ב-6 בנובמבר, אל איחו דל פנטסמה כשל בניסיונו לזכות באליפות במשקל כבד של GHC, כשהפסיד לאלוף, אדי אדוארדס.
באירוע Impact Wrestling Redemption, שנערך ב-22 באפריל 2018, פנטסמה השתתף בקרב משושה נגד בריאן קייג', דזמונד אקסבייר, DJZ, טייג'י אישימורי וטרבור לי, שבסופו קייג' ניצח.
ב-14 באוגוסט 2019, אלקנטר חתם על חוזה ב-WWE.
במהלך אחד השבועות הראשונים במתחם של ה-WWE Performance Center, אלקנטר נפצע בברכו, כך שנמנע מפעילות בזירה במשך מספר חודשים.
ב-15 בפברואר 2020, הוא ערך את קרב הבכורה שלו בארגון תחת שמו במציאות במסגרת מופע של NXT, כשהצטוות לראול מנדוזה בניצחונם על לואיס האולי וסם סטוקר.
ב-12 באפריל, אלקנטר נמנה כאחד המשתתפים בטורניר על אליפות ה-NXT הזמנית במשקל קל; הוא הוכר כאיחו דל פנטסמה והוא הוגרל לבית ב' ביחד עם אקירה טוזאווה, אייזיאה "סוורב" סקוט ו"ג'נטלמן" ג'ק גלאגר.
במסגרת בית זה, הוא הפסיד ל"סוורב" סקוט, אך רשם שני ניצחונות, האחד על גלאגר והאחר על טוזאווה, מה שגרם לו להעפיל לשלב הגמר.
בשלב זה, הוא גבר על דרייק מאבריק והפך לאלוף ה-NXT הזמני במשקל קל.
שבוע לאחר מכן, פנטסמה חבר לשורות שתי דמויות בעלות מסכה, שתקפו אותו בעבר במהלך הטורניר.
דמויות אלה נחשפו כראול מנדוזה וחואקין ויילד.
השלושה יחדיו, שהוכרו לאחר מכן בשם "לגאדו דל פנטסמה", תקפו את מאבריק במהלך השבועות שבאו לאחר זכייתו.
לאחר הזכייה, פנטסמה הסיר את המסכה שלו ואימץ שם במה חדש, סנטוס אסקובר, מה שביסס את דמותו ואת דמויות הקבוצה כרעות.
בלילה השני של הספיישל המסיבה האמריקאית הגדולה, שנערך ב-8 ביולי, לגאדו דל פנטסמה ניצחו את בריזנגו (טיילר בריז ופאנדנגו) ודרייק מאבריק לאחר שאסקובר הצמיד את מאבריק.
לאחר הפיוד עם מאבריק, אסקובר נקלע לפיוד עם אייזיאה "סוורב" סקוט לאחר שהאחרון טען שהוא היחיד שהצמיד את אסקובר לניצחון ב-NXT.
ב-26 באוגוסט בפרק של התוכנית NXT, אסקובר הגן בהצלחה על תוארו נגד סקוט.
בספיישל NXT Super Tuesday, שנערך ב-1 בספטמבר, לגאדו דל פנטסמה הפסידו לסקוט ובריזנגו בקרב רחוב שלושה נגד שלושה לאחר שאסקובר הוצמד לניצחון על ידי סקוט.
הצמדה זו זיכתה את סקוט בהזדמנות נוספת להתחרות על תוארו של אסקובר באירוע NXT TakeOver 31. באירוע זה, שנערך ב-4 באוקטובר, הוא גבר על סקוט ופעם נוספת שמר על תוארו.
בספיישל NXT New Year's Evil, שנערך ב-6 בינואר 2021, אסקובר רשם הגנה מוצלחת נוספת על התואר, הפעם נגד גראן מטאליק.
ב-3 בפברואר, אסקובר הגן בהצלחה על תוארו נגד קורט סטאליון; במהלך הקרב, סקרלט צפתה במתרחש ולאחר הקרב, קאריון קרוס הגיע, תקף את חבריו לקבוצת לגאדו דל פנטסמה ולבסוף התעמת עם אסקובר פנים מול פנים.
ב-24 בפברואר, השניים נפגשו לקרב ללא פסילות, שלא היה על חגורת האליפות של אסקובר ובו אסקובר היה בצד המפסיד.
ב-31 במרץ, אסקובר גבר על טיילר בריז בקרב שאינו היה על תוארו.
בלילה השני של האירוע NXT TakeOver: Stand & Deliver, שנערך ב-8 באפריל, אסקובר גבר על אלוף ה-NXT המקורי במשקל קל, ג'ורדן דבלין, ולפיכך הפך לאלוף ה-NXT הבלתי מעורער במשקל קל.
לעומת זאת, תקופת כהונתו כאלוף הסתיימה חמישה ימים לאחר מכן בפרק העוקב של התוכנית NXT, כאשר הוא הפסיד באתגר פתוח שהציב לקושידה.
ב-27 באפריל, לגאדו דל פנטסמה ניצחו בקרב המרכזי של התוכנית שהיה קרב שלושה נגד שלושה את אלוף ה-NXT במשקל קל, קושידה, ואת אלופי הזוגות של NXT, MSK (נאש קרטר ווס לי).
ב-7 בספטמבר בפרק של התוכנית NXT, אסקובר גבר על כרמלו הייס.
ב-12 באוקטובר בפרק של התוכנית NXT 2.0, אסקובר כשל בניסיונו להשיג את חגורת אליפות צפון אמריקה לאחר שהפסיד לאלוף, סקוט.
ב-7 בדצמבר בפרק של התוכנית NXT 2.0, אסקובר גבר על זיון קווין.
ב-28 בדצמבר בפרק של התוכנית NXT 2.0, אסקובר נחל הפסד לסולו סיקואה.
ב-11 בינואר 2022 בפרק של התוכנית NXT 2.0, אסקובר רשם ניצחון נוסף על זיון קווין.
בפרק הספיישל Vengeance Day, שנערך ב-15 בפברואר, אסקובר כשל בניסיונו לזכות באליפות ה-NXT לאחר שנחל הפסד לאלוף, ברון ברייקר.
ב-15 במרץ, אסקובר ניצח את קמרון גריימס וכתוצאה מכך העפיל לקרב הסולם המחומש על אליפות צפון אמריקה של NXT באירוע NXT Stand & Deliver; לעומת זאת, באירוע זה שנערך ב-2 באפריל, קמרון גריימס זכה בתואר.
זמן קצר לאחר מכן, קבוצת לגאדו דל פנטסמה נכנסה לפיוד עם טוני דיאנג'לו, כשהאחרון כינה את עצמו בשם "הדון של NXT".
פיוד זה הוביל לכך שקבוצתו של אסקובר הפכה לדמויות החביבות על הקהל, חרף השיטות בעלות האופי ה"רע".
לאחר מספר פגישות וחטיפות, אסקובר גבר על דיאנג'לו ב-17 במאי.
לעומת זאת, ב-4 ביוני במסגרת האירוע In Your House, קבוצת פנטסמה הפסידה למשפחת דיאנג'לו (טוני דיאנג'לו, סטאקס וטו דיימס) בהתניה שלפיה על המפסידים להצטרף למשפחה של השנייה.
עם הצטרפותה של פנטסמה למשפחת דיאנג'לו, הם החלו ללוות אחד את השני לקרבות, שבהם הם לרוב הפסידו.
ב-21 ביוני, אסקובר עלה לדיאנג'לו בקרב על אליפות צפון אמריקה של NXT נגד האלוף, כרמלו הייס.
בפרק ספיישל המסיבה האמריקאית הגדולה, שנערך ב-5 ביולי, נודע שאסקובר אושפז ויתר קבוצת פנטסמה המשיכה לעבוד עם משפחת דיאנג'לו ללא אסקובר.
ב-2 באוגוסט, אסקובר חזר להופיע על המרקע, כאשר עלה לדיאנג'לו וסטאקס בקרב על אליפות הזוגות של NXT מול האחים קריד, צעד שביסס על קץ השותפות בין הקבוצות.
בפרק הספיישל Heatwave, שנערך ב-16 באוגוסט, אסקובר נחל הפסד בקרב רחוב לדיאנג'לו, הפסד שגרם להדחתו מהמותג NXT לפי התניה שנקבעה מראש.
ב-7 באוקטובר בפרק של התוכנית סמאקדאון, אסקובר הופיע לראשונה ברוסטר הראשי, כשעשה זאת לצד ויילד ודל טורו ביחד עם זלינה וגה (שהחליפה את אלקטרה לופז) תקפו את קבוצת Hit Row במהלך הכניסה של האחרונים.
ב-11 בנובמבר, אסקובר גבר על שינסקה נקאמורה.
שבועיים לאחר מכן, הוא ניצח את בוץ'.
ב-2 בדצמבר, אסקובר הפסיד לריקושט בגמר גביע העולם של סמאקדאון.
ב-3 במרץ 2023, אסקובר נחל הפסד לדומיניק מיסטריו.
חורחה לואיס אלקנטר בולי נולד ב-30 באפריל 1984 במקסיקו סיטי, מקסיקו.
אביו היה מתאבק, אשר נודע בשם הבמה "אל פנטסמה".
הדוד שלו היה גם הוא מתאבק, שנודע בשם אנחל דה לה מוארטה (שפירושו: "מלאך המוות"), ובן דודו התאבק גם הוא תחת שמות הבמה אנחל דה לה מוארטה ג'וניור ופנטסמה ג'וניור.
ב-9 בפברואר 2019, דווח שאלקנטר הגיש תביעה נגד רשת El Rey וחברת ההפקה Baby-G שעמדו מאחורי Lucha Underground.
בתביעה נטען כי החוזה של Lucha Underground הגביל באופן לא חוקי את מתאבקיו לעבוד ב"מקצוע החוקי" שלהם, כך שהחברה הגבילה אותם לעבוד עבור חברות אחרות בזמן שהם נמצאים תחת חוזה אצלם, שמצידה שילמה לעובדיה עבור כל קרב.
עורך דינו של אלקנטר חשף גם שהוא הגיש תובענה ייצוגית נגד Lucha Underground בגין החוזים שלטענתו היו בלתי חוקיים על פי חוק בקליפורניה.
התביעה הייצוגית כללה גם את המתאבקים איווליס ולז, ג'ואי ריאן ומליסה סרוונטס, שביקשו לבטל את חוזיהם.
התביעה הובילה לשחרורם של אלקנטר ואחרים מהחוזה שלהם בחברה לפני תום תוקפם.
אליפות פיוז'ן של AAA (פעם אחת)
אליפות השלישיות של CMLL (פעמיים) - עם הקטור גרזה ולה מסקארה
אליפות העולם במשקל בינוני של CMLL (פעם אחת)
PWI דירג אותו במקום ה-63 מתוך 500 המתאבקים הטובים ביותר לשנת 2015
הישגים בארגון ההיאבקות Toryumon Mexico
גביע ימאהה (2010) - עם אנחליקו
אליפות ה-NXT הזמנית במשקל קל (2020)
סנטה קרוש (בפורטוגזית: Santa Cruz) היא עיר ומועצה מקומית שנמצאת בחבל מדיירה, פורטוגל.
העיירה ממוקמת כ-963 ק"מ מבירת פורטוגל, ליסבון, וכ-11.5 ק"מ מבירת חבל מדיירה, פונשל.
החודש הכי חם הוא יולי (24 מעלות צלזיוס), והחודש הקר ביותר הוא ינואר (13 מעלות צלזיוס).
סנטה קרוז ווריורס היא קבוצת כדורסל אמריקאית מסנטה קרוז, קליפורניה, המשחקת בליגת הפיתוח של ה-NBA.
הקבוצה הוקמה ב-1995 כדקוטה ויזארדס , ובשנת 2012 שינתה את שמה לסנטה קרוז ווריורס.
הקבוצה מסונפת לקבוצת ה-NBA גולדן סטייט ווריורס ומשחקת את משחקי הבית שלהם בקייזר פרמננטה ארנה.
הקבוצה זכתה בשתי אליפויות ליגת הפיתוח: ב-2007 וב-2015.
הוויזארדס החלו לשחק בשנת 1995 בביסמרק, דקוטה הצפונית באיגוד הכדורסל הבין-לאומי (IBA), ובשנת 2001 זכו באליפות הליגה בשנתה האחרונה.
בעונת 2001/02, לאחר שה-IBA התמזגה עם מספר קבוצות מליגת ה-CBA, הוויזארדס באליפות הליגה החדשה לאחר שניצחו את רוקפורד לייטנינג.
בעונת 2002/03 העפילה הקבוצה לחצי הגמר, ובעונה הבאה זכתה שוב באליפות לאחר ניצחון על איידהו סטאמפיד.
לקראת עונת 2006/07 הצטרפו הוויזארדס לליגת הפיתוח של ה-NBA, וזכה באליפות הראשונה שלהם כבר בעונתם הראשונה בליגה לאחר שגברו במשחק הגמר 129–121 בהארכה על קולורדו 14', בזכות 52 נקודות ו-11 שלשות של פורוורד הקבוצה דריוס רייס, שניהם שיאים למשחק גמר בליגה.
ב-28 ביוני 2011 רכשה קבוצת ה-NBA גולדן סטייט ווריורס את הבעלות על הקבוצה, והפכה למועדון הרביעי עם קבוצה בליגת הפיתוח (אחרי לוס אנג'לס לייקרס, סן אנטוניו ספרס ואוקלהומה סיטי ת'אנדר).
בעונת 2011/12 שינו הוויזארדס את צבעי מדי הבית שלהם לצהוב וכחול כמו קבוצת האם מה-NBA, ובעונה שלאחר מכן עברו לסנטה קרוז, קליפורניה, ושינו את שמם לסנטה קרוז ווריורס.
בעונת 2014/15 שוב עלו הווריורס לגמר, והפעם ניצחו את המאד אנטס 2–0.
ב-2023 מונה למאמן הקבוצה ניק קר, בנו של מאמן גולדן סטייט סטיב קר.
קיודן נולד בעיירה פוקאגאווה, כיום חלק מהעיר טוקיו.
הוא נולד בשם אִיוואסֶה סאמוּרוּ (岩瀬 醒) למשפחה ממעמד בינוני.
לאחר שלמד אמנות יפנית אצל המאסטר קיטָאוֹ שיגֶמאסה החל ליצור ולהפיץ ספרים ורומנים בשם העט "סאנטו קיודן" (שהפך ברבות השנים לשמו) עם איוריו של מורהו.
הפופולריות שלו כסופר צמחה פלאים כאשר החל לפרסם ספרי קיביושי - ז'אנר בציור היפני שמהווה את המקור למאנגה המודרנית.
במהלך תקופה זו הוא התחתן פעמיים עם שתי נשים שעבדו באזור של דרום טוקיו כיום.
בשנת 1791 פרסם קיודן שלושה ספרים מאויירים שהיוו ביקורת גדולה על שלטונו של קוקאקו, קיסר יפן: "שיקאקה בונקו" (仕懸文庫), "נישיקי נו אורה" (錦之裏) ו"שוֹגי קינובורוי" (娼妓絹籭).
בעקבות הפרסום הוא נעצר ונכלא למשך 50 יום.
במהלך סוף המאה ה-18 כתב קיודן באופן עצמאי מספר טקסטים בעלי חשיבות היסטורית כיום על אורח החיים, הנימוסים והמנהגים שנפוצו ביפן בתקופת אדו.
בשונה ממרבית משוררי הסיפורת שקדמו לו ביפן, אשר כתבו ללא ציפייה לקבל תשלום בעבור עבודתם, קיודן היה מהחלוצים בהפיכת התחביב למקצוע, ומסיפוריו התפרנס לכל שארית חייו.
קיודן נפטר ב-27 באוקטובר 1816 בגיל 56. הוא נטמן בטוקיו והונצח על ידי כמה מצבות בכמה בתי קברות שונים באזור.
בשנה שלאחר מותו הקים אחיו הצעיר קיוזאן אנדרטה לזכרו הנושאת את השם "קיקוזוקה" שממקומת במתחם מקדש סנסוג'י .
יצירות האמנות החזותיות של קיודן מוצגות כדרך קבע במספר מוזיאונים, בהם המוזיאון הבריטי מוזיאון ברוקלין, מכון האמנות של שיקגו מוזיאון המטרופוליטן לאמנות מוזיאון פילדלפיה לאמנות, מוזיאון האמנות של מחוז לוס אנג'לס.
סנטורי החזקות (Suntory Holdings , ביפנית: サントリーホールディングス) היא יצרנית משקאות שנוסדה בשנת 1899. לאחר רכישת החברה אמריקאית Beam Inc בשנת 2014 היא הפכה ליצרנית השלישית בגודלה בעולם של אלכוהול מזוקק.
מייסד החברה, שינג'ירו טורי, פתח חנות למכירת יין ב-1 בפברואר 1899. תחילה נמכרה רק תוצרת מיובאת, בשנת 1907 החלה מכירת יין מחוזק מתוצרת מקומית.
בשנת 1923 הוקם המזקקה הראשונה ביפן לזיקוק ויסקי יפני, שהחל להמכר בשוק בשנת 1924. לאחר מלחמת העולם השנייה החברה המשיכה להתפתח.
בשנת 1997 היא קיבלה בלעדיות למכירת מוצרי פפסי ביפן.
בשנת 2009 החברה הפכה לחברת החזקות בשם "סנטורי החזקות בע"מ" שמחזיקה מספר חברות בת, ביניהם "סנטורי משקאות ומזון".
בשנת 2013 החברה רכשה את חטיבת המשקאות של חברת "גלקסו סמית' קליין".
החל משנת 2014 היא נסחרת בבורסה לניירות ערך בטוקיו.
לאחר רכישת החברה האמריקאית Beam Inc תמורת 14 מיליארד דולר בשנת 2014, סנטורי הפכה ליצרנית השלישית בגודלה בעולם של אלכוהול מזוקק.
סנטוסה הוא אי נופש פופולרי הממוקם בקרבת רצועת החוף הדרומית של סינגפור.
האי מופרד מהאי הראשי של סינגפור על ידי ערוץ מים והוא ממוקם גם בסמוך לאי הקטן יותר פולאו בראני .
האי ששימש בעבר כבסיס צבאי בריטי ובהמשך כמחנה שבויים יפני.
בהמשך שונה שמו של האי ל"סנטוסה" כאשר החלו תכנונים להפוך אותו ליעד תיירות פופולרי.
כיום נמצא בו אתר נופש פופולרי במיוחד אליו מגיעים בסביבות 20 מיליון מבקרים מדי שנה.
אטרקציות התיירות הבולטות בסנטוסה כוללות בין היתר רצועת חוף באורך 2 קילומטרים, מוזיאון מאדאם טוסו סינגפור, רכבל, שני מגרשי גולף, 14 בתי מלון, ואתר הנופש וורלד סנטוסה הכולל גם את פארק השעשועים אולפני יוניברסל סינגפור.
בסנטוסה ישנם גם שני בתי קזינו.
סנטוסה נודעת גם כמיקום בו נערכה הפסגה בין קוריאה הצפונית וארצות הברית במהלך 2018 כאשר המנהיג העליון של קוריאה הצפונית קים ג'ונג-און ונשיא ארצות הברית דונלד טראמפ נפגשו במלון קאפלה הממוקם על האי.
זו הייתה הפגישה הראשונה אי פעם בין המנהיגים של קוריאה הצפונית וארצות הברית.
סנטו דיימי (בפורטוגזית: Santo Daime) היא דת סינקרטית, הגדולה מבין שלוש דתות האיוואסקה הברזילאיות, בהן אוניאו דו וז'טאל וברקיניה .
נוסדה בשנות ה-30 של המאה ה-20 במדינת אקרי שבצפון-מערב ברזיל על ידי ריימונדו אירינאו סרה (Raimundo Irineu Serra), המכונה מאסטר אירינאו .
דת זו מהווה פסיפס תרבותי המשלב יסודות ממגוון מסורות דתיות ורוחניות:
מהקתוליות העממית היא שואבת סמלים, תפילות ואת דמותה המרכזית של הבתולה מריה;
מספיריטיזם קרדציסטי היא מאמצת את האמונה בתקשור עם רוחות והתפתחות מוסרית של הנשמה;
מן האנימיזם האפריקאי היא שואבת תפיסות של רוחות טבע וכוחות ריפוי;
ומהשמאניזם של ילידי דרום אמריקה, כולל וז'טליסמו - מסורת מקומית של שימוש בצמחי מרפא – היא יונקת את הידע על האיוואסקה והקשרים בין צמחים, תודעה וריפוי.
הטקסים, מכונים טרבאליוש (trabalhos בפורטוגזית ברזילאית "עבודות"), נמשכים בדרך כלל מספר שעות ומתבצעים בישיבה שקטה וב"ריכוז" (מדיטציה), או בליווי שירה וריקודים.
במהלך הטקס שותים איוואסקה - סקרמנט להשראת חוויות רוחניות - המכונה דיימי.
זהו מרתח אנתאוגני, פסיכואקטיבי, (לא ממכר) המופק בתהליך בישול ממושך של שני צמחים.
האחד, גזע של צמח מטפס, Banisteriopsis caapi , המכיל בטא-קרבולינים , המשרים רגיעה היפנוטית ונוגדים דיכאון.
השני, עלי שיח ממשפחת הקפה, Psychotria viridis , המכיל דימתילטריפטאמין (DMT), סם פסיכדלי מעורר הזיות ומשנה תודעה.
השילוב בין הצמחים הוא סינרגטי ומאפשר מצב הזייתי מתמשך אשר לא מתקבל מכל אחד מהם בנפרד.
הכינוי דיימי הוא צורת דיבור לביטוי Dai-me שפירושו "תן לי" – כבקשה מהאל תן לי אור, אהבה, כוח וכדומה.
המונח מתייחס לא רק למשקה עצמו, אלא גם לכוח החיוני השוכן במשקה.
יתרה מכך, הדיימי נחשב כישות אלוהית או אפילו כ"השכינה" עצמה, ומאמינים שהוא מקור החיים, החיוניות והבריאות וכן כל ידע וחוכמה עילאית.
כנסיית סנטו דיימי מקדמת אורח חיים מיטיב בהתאם למוטו של מסטר אירינאו - "הרמוניה, אהבה, אמת וצדק", כמו גם ערכים מרכזיים אחרים כמו חוזק, ענווה, אחווה וטוהר הלב.
דוקטרינת סנטו דיימי, דוחה כל צורות של קנאות, עדתיות, גזענות וחוסר סובלנות דתית.
באורח חייהם, המאמינים הוכיחו כי השתייה הטקסית של הדיימי בהקשר הדתי, לצד הפרקטיקה החברתית הנובעת מהדוקטרינה, מרחיבה את היכולות הקוגניטיביות כמו יכולת התפיסה, היצירתיות, וההבחנה של מאמיניה, בנוסף לכך מסייעת בנטילת אחריות אישית וקולקטיבית של חבריה.
הדיימי משמש ככלי למניעה וטיפול, ומסייע בחיזוק מצפונו של האדם.
מתחילתה, ההיסטוריה של סנטו דיימי לא הועלתה על הכתב אלא הועברה בעל-פה.
כך שזיכרונותיהם החברתיים של אנשי הקהילה אינם מחויבים להיסטוריה, במובן המערבי של המושג, אלא רק לבחירת אירועים רלוונטיים להגדרה, ארגון והמשכיות של הקהילה הדתית.
כנסיית סנטו דיימי נוסדה בריו ברנקו, בירת מדינת אקרי, בצפון-מערב ברזיל בתחילת שנות ה-30 של המאה ה-20 על ידי ריימונדו אירינאו סרה, מהגר ממרניאו שבאזור צפון-מזרח ברזיל, ונכדם של עבדים משוחררים.
אירינאו סרה נולד בסנט וינסנט פרר בשנת 1892 (או 1890) להורים אפריקאים והגיע לאזור האמזונס המערבי בשנת 1912, בעקבות הפריחה בתעשיית הפקת הגומי, אך בסמוך לקריסתה.
התאריך הרשמי לייסוד הכנסייה הוא 26 במאי 1930.
על פי דיווחים של חסידיו, מסטר איריניו התוודע למסתורי האיוואסקה בפרו על ידי שמאנים ילידים.
הוא התבודד במשך שמונה ימים ביער, וצרך את המשקה שוב ושוב.
במהלך ימים אלו הוא חווה חזון שבו דמות, אותה הוא זיהה כמריה הבתולה, הופיעה בדמותה של מלכת היער.
הדמות גלתה בפניו דוקטרינה דתית חדשה שעליו להביא לעולם, ציוותה עליו לקרוא לאיוואסקה 'דיימי' ולהקים מרכז רוחני שיקיים את הטקסים הספציפיים שהראתה לו.
לפיהם, יוגש המשקה כדוקטרינה נוצרית חדשה.
בנוסף, מלכת היער נתנה לו גם מזמורים, שהם אבן הפינה המפורשת של דוקטרינת סנטו דיימי.
תחילה מסטר אריניאו שימש כמרפא והחל לערוך טקסים רוחניים באמצעות איוואסקה.
הגיעו אליו אנשים חולים רבים, שחפשו מרפא שלא יכלו להרשות לעצמם או שלא הצליחו למצוא בפרקטיקה הרפואית המקובלת.
בין האנשים שטענו שנרפאו על ידו היה סבסטיאו מוטה דה מלו שלימים הוא ובני משפחתו יפיצו את הדוקטרינה ברחבי העולם.
עם הזמן פיתח מסטר אריניאו מערכת דתית חדשה ומקורית, ששאבה ממקורות רבים.
בעשורים הראשונים לקיומה, כנסיית סנטו דיימי הייתה מוגבלת לאזור האמזונס וחבריה היו אך ורק חקלאים פשוטים, רבים מהם היו צאצאיהם של עובדי מטעי הגומי ובני המעמדות הנמוכים.
בשנות ה-40 העביר אירינאו סרה את הכנסייה שלו לשכונה הכפרית אלטו סנטו, שבה התקיימה פעילות הכנסייה כמרכז יחיד עד שנות ה-60, ובה המשיך להתקיים המרכז של הזרם השמרני של הקהילה לאחר הפיצול.
בטאטווה שולבו פולחני הדיימי עם טקסים אזוטריים של המעגל, כגון תפילת "קדושת החדר" ותרגולי ריכוז נפשי.
הקשר עם CECP נמשך עד סוף העשור, אז נותק בעקבות דרישת הנהגת המעגל להפסיק את השימוש באיוואסקה בטקסים.
מסטר אירינאו סרב, סיים את ההשתייכות למעגל האזוטרי והקים את המרכז העצמאי של סנטו דיימי.
פרקטיקות אלה הוטמעו במפגשי "ריכוז" – אחת מהפעילויות המרכזיות בתנועה.
עוד בחייו מינה מסטר אירינאו את לאונציו גומס (Leôncio Gomes) כיורשו וכמנהיג הרוחני והורה לו לא לשנות דבר בפורמט הפולחן.
כשמאסטר אירינאו נפטר, בשנת 1971, נוצר פיצול בין משפחתו לתלמידו סבסטיאו מוטה דה מלו (Sebastião Mota de Melo) או כפי שכונה פדרינו סבסטיאו (Padrinho Sebastião).
הפיצול חל על רקע של מחלוקת לגבי השימוש במהלך הטקסים בקנביס, שכונה 'סנטה מריה'.
סבסטיאו דגל בשימוש בקנביס בניגוד לדעתו של מסטר אירינאו שאסר על הדימיסטים להשתמש בקנאביס, LSD, מורפיום וסמים אחרים.
שנתיים לאחר מותו של מסטר אירינאו, סבסטיאו הקים מרכז דיימיסטי משלו בביתו בפאתי ריו ברנקו.
בשנת 1974 הוא רשם את המרכז כישות דתית, פילנתרופית, ללא מטרות רווח, בשם CEFLURIS - Centro Eclético da Fluente Luz Universal - Raimundo Irineu Serra (המרכז האקלקטי של האור האוניברסלי הקורן – ריימונדו אירינאו סרה).
בניגוד למאפייני האנשים של הזרם השמרני באלטו סנטו, רבים מחסידיו של פדריניו סבסטיאו היו ברזילאים מהדרום האמיד של המדינה או אזרחים ממדינות דרום אמריקה אחרות שהתעניינו בדיימי בגלל ניסיונם בסמים שונים ובתרבות הנגד של המעמד הבינוני.
אלו היו ימי השלטון הצבאי בברזיל, ורבים מאלו שחברו לפדרינו סבסטיאו נתפסו על ידי החונטה כחתרנים נגד השלטון.
בתחילת שנות ה-80 העביר פדריניו סבסטיאו את מטה הכנסייה לכפר סאו דו מאפיה (Céu do Mapiá), במעבה היער, במדינת אמזונס בברזיל.
עבור רבים מאנשי אלטו סנטו, עזיבתם של פדריניו סבסטיאו וחסידיו מפאתי ריו ברנקו למעמקי היער הוסברה ברצונם להשתמש בקנביס ללא הפרעה.
סבסטיאו מת בשנת 1990. אלמנתו, ריטה גרגוריו דה מלו וילדיו אלפרדו וולדטה, נותרו האחראים להמשך שליחותו הרוחנית ולעבודתו החברתית והקהילתית.
בשנות ה-80 וה-90 הכנסייה התרחבה, תחילה בתוך ברזיל וביבשת אמריקה ומאוחר יותר אף מעבר לים, והפכה לתנועה עולמית.
בשנת 1997, עם צמיחת הארגון, בוצעה רפורמה מוסדית רחבה, שהפרידה בין התחום הדתי והדוקטריני לבין התחום האדמיניסטרטיבי.
CEFLURIS מייצגת היום רשת של ארגונים שאליה משויכים ארבעה מוסדות המטפלים באתגרים כלכליים, חברתיים וסביבתיים.
כיום רוב חברי כנסיית סנטו דיימי קשורים לזרם של פדריניו סבסטיאו.
בנו, פדריניו אלפרדו, הוא הנציג הדתי העיקרי של דוקטרינה זו.
יש כיום כ-50 קהילות בברזיל וכ-60 ב-43 מדינות ברחבי העולם.
הזרם של אלטו סנטו מתמקד במקום מושבו ומהווה מיעוט קטן של הקהילה.
המשתתפים בטקסים שותים דיימי בכדי לההתמסר לתהליך שבאמצעותו הם עשויים ללמוד על עצמם, להיות צנועים יותר, להיפתח ולחוות את חסד האל.
איוואסקה ידועה בחזיונות או כפי שהן נקראות "miracaos" שהיא מחוללת.
בעקבותיהן יש תובנות שונות, הרחבה של התודעה וחדות נפשית, תחושת חיבור עם הטבע והמציאות הרוחנית, כמו גם שיעורים ארציים יותר ופחות נעימים על העצמי.
הדיימי חושף הן היבטים חיוביים והן היבטים שליליים או בלתי פתורים של הפרט, וגורם ל"מסעות" קשים המעמתים את הפרט עם תוכן פסיכולוגי קשה זה.
שתיית דיימי יכולה לגרום להקאות קשות, אשר נחשבות כטיהור רגשי ופיזי כאחד.
לעיתים קרובות זו המטרה הסופית של הטיהור על-ידי איוואסקה לפיו רגשות שליליים, אלמנטים חוטאים מבפנים, ואפילו אנרגיות דמוניות מורחקות, כמו גם רעלים פיזיים.
תהליך זה מוביל לשחרור כללי, תחושת שמחה, קלילות ובהירות לאחר מכן, עם שיפור כללי בחיים.
הסכנות היחידות הן, שאפשר לחוות במהלך הטקסים חשיפה של נטיות אגואיסטיות וחרטה.
רמות תודעה אלו, שזרמים בפסיכולוגיה מכנים טרנס-פרסונליות, נחוות במהלך הטקסים ובזמן הישיבה בריכוז, ואשר לפי האמונה מייצגות מגעים עם העולם הרוחני.
הטקסים מכונים "עבודות" - "trabalhos".
מכיוון שנדרשת עבודה קשה בדרך הרוחנית, עצלות היא מכשול בנתיב הנשמה.
ההשפעות של דיימי בשילוב ריקוד, שירה וריכוז הנמשכים עד כשתים עשרה שעות דורשות ומפתחות סיבולת, נחישות ותקיפות (המכונים firmeza).
הדיימי לרוב יעניק אנרגיה לאנשים ויעזור להם בעבודה מאתגרת ארוכה, עם עזרה נוספת שתבוא מתחושת אחווה ומטרה משותפת, בהתאם לדוקטרינה.
המפגשים הרגילים מכונים concentraçãos (מפגשי ריכוז או מדיטציה) ומתקיימים פעמיים בחודש.
המפגשים נפתחים בהגשת הדיימי לכל הנוכחים.
בדרך כלל, יש מנה נוספת בהמשך הפגישה.
החלק המרכזי בכל מפגש הוא פרק זמן של שעה וחצי עד שעתיים בו יושבים המשתתפים בדממה.
לפני כן, וגם לאחר מכן, המשתתפים מתפללים, שרים ורוקדים.
המפגשים מתחילים בדרך כלל בסביבות שמונה בערב ונמשכים כשש שעות.
סוג אחר הם המפגשים החגיגיים, המתקיימים בתאריכים קבועים.
אלה כוללים את חג המולד, יום השנה החדשה וימי קדושים שונים, וכן תאריכים מיוחדים בתולדות חייהם של מייסדי הכנסייה.
מפגשים חגיגיים עשויים להתקיים גם כדי לחגוג את ימי השנה של מנהיגים של קהילות מסוימות, כמו גם נישואים.
במפגשים החגיגיים המשתתפים עומדים בהרכבים מסודרים, והם רוקדים ומזמרים בליווי מוזיקה בביצוע קבוצת נגנים.
בדרך כלל המפגשים החגיגיים מתקיימים בלילה והם נמשכים כאחת עשרה שעות.
עם זאת, לעיתים, מסיבות מעשיות, המפגשים מתקיימים בשעות היום.
במפגשים החגיגיים הדיימי מוגש ארבע או חמש פעמים.
לאחר ההגשה השנייה יש בדרך כלל הפסקה במהלכה יוצאים המשתתפים מהאולם בו מתקיים המפגש כדי להירגע.
סוג שלישי של מפגש הוא של trabalhos de estrela (עבודות של הכוכב), על שם שולחן בצורת כוכב העומד במרכז.
מדובר במפגשים אינטימיים עם מספר קטן של משתתפים המתקיימים באירועים מיוחדים שעליהם החליט הפדריניו המקומי.
בדרך כלל הם משמשים כמפגשי ריפוי וככאלה, הם מתמקדים באדם אחד שחולה.
במפגשים אלו יש מזמורים, אך אין ריקודים.
הסוג הרביעי של הפגישות מתקיים לעיתים רחוקות - זוהי מיסה למתים.
סוג הטקס החמישי הוא ה-feitio (הכנה), הטקס שבו מכינים את הדיימי.
טקס ההכנה הוא סוג המפגש היחיד שמתקיים בחוץ, בטבע.
בדרך כלל, טקס זה מתחיל בשעות הלילה המאוחרות ונמשך עד שעות אחר הצהריים המאוחרות של היום שלמחרת.
בדרך כלל, המינונים של דיימי המוגשים במהלך הטקס גדולים יותר מאלה המוגשים בכל הטקסים האחרים.
הליבה של הפגישות הטקסיות של דיימי הם ה-hinos (מזמורים).
המזמורים מלווים בריקודים המכונים bailados.
אומרים שהמזמורים 'התקבלו' תחת השפעת הדיימי על ידי מסטר אירינאו, פדריניו סבסטיאו וחברים בולטים אחרים בקהילה.
מכלול המזמורים נחשבים על ידי הדיימיסטים כמסרים אלוהיים בהשראה רוחנית.
הם מציגים חוכמה אזוטרית נסתרת, ומהווים את התורה הכתובה היחידה של הכנסייה ואת המשנה של הסנטו דיימי.
הפזמונים הם טקסטים פשוטים למדי המורכבים מתפילה, תחינה והלל לאלוהים, לחיים ולאיתני הטבע, כמו גם תיאורים של סצנות וישויות בעלי חזון.
הפזמונים הראשונים הם ברכות למפגש טוב, אחר כך מגיעים מזמורים המבטאים קושי ומאבק.
בהמשך מזמורים המתארים חזיונות ומסירות נפש דתית.
מזמורי הסיום הם בדרך כלל שירי הלל וצהלה.
מבחינה מוזיקלית, הפזמונים דומים לשירים פופולריים ודתיים של צפון-מזרח ברזיל, והם משלבים אלמנטים אירופאים ואפריקאים.
במקור, לא היו טקסטים כתובים לתורת סנטו דיימי, שכן המאמינים הראשונים לא ידעו קרוא וכתוב, ולמדו את התורה מתוך שמיעה בזמן שירת המזמורים במהלך הטקסים, בהשראתם חקרו את הערכים הנצחיים של אהבה, הרמוניה וחוסן באמצעות דימויים פיוטיים ומטאפוריים.
אוספי מזמורים של המאמינים הראשונים הפכו מאז ליצירות הקודש של הדוקטרינה - "הקרוזיירו" (Cruzeiro).
עד שנות השישים של המאה העשרים השימוש בדימתילטריפטמין (DMT) היה חוקי ברחבי העולם ועל כן המחקר בתחום באותן שנים היה פורה מאוד.
אך בסערת התרבות והפוליטיקה של התמורות של שנות השישים הסוערות בארצות הברית (השימוש בקנאביס ובסמי פנאי אחרים בקרב צעירים, הפגנות על איכות הסביבה, זכויות נשים, צעדות זכויות אזרח ובמיוחד הפגנות נגד מלחמת וייטנאם) הן נחשבו כגורם לתסיסה חברתית.
האקלים החברתי, שאפשר את השימוש והמחקר על סמים פסיכדליים, השתנה.
תשומת הלב התקשורתית הופנתה, באופן בלעדי כמעט, לצד האפל של החומרים הפסיכדליים (טריפים רעים, התפרצויות פסיכוטיות, פלשבקים והתאבדויות).
ההתלהבות האדירה שליוותה את הסמים הללו עד אז, פינתה את מקומה לבהלה מוסרית.
הממסד הגיב בחקיקת חוקים חדשים שהגבילו את השימוש ואת יכולתם של החוקרים לחקור את התרופות, ומקורות המימון פסקו לתמוך במחקר.
עם תום העשור הפכו הסמים הפסיכדליים, אשר עד אז היו חוקיים לגמרי במקומות רבים, לבלתי-חוקיים בעליל בארצות הברית ובהמשך לכך ברוב מדינות העולם.
מצבה המשפטי של סנטו דיימי
מכיוון שהאיוואסקה מכילה את התרכובת הפסיכואקטיבית DMT, שנמצאת ברשימת הסמים בפיקוח, וככזו הניהול והצריכה שלה אסורים בחוק ברוב המדינות, כנסיית סנטו דיימי מצאה את עצמה במרכז מאבקים וסכסוכים משפטיים במדינות שונות, ככל שהכנסייה התרחבה.
אך בשל השימוש באיוואסקה כסקרמנט, בדרך כלל, בתי המשפט במדינות השונות אישרו את השימוש באיוואסקה בתנאים מגבילים לצורכי פולחן בלבד.
מתחילתה, גילתה כנסיית סנטו דיימי פתיחות רבה לקידום דיאלוג עם המדע ומחקר אקדמי בכלל.
עמדה זו הייתה חשובה והכרחית בימיו הראשונים של המאבק ללגליזציה של הדיימי, כאשר הגישות עדיין היו אמפיריות ברובן וחסרות בסיס מדעי מוצק.
כיום יש תחום רחב של מחקרים בתחום האנתרופולוגיה החברתית, אתנובוטניקה ודיסציפלינות אחרות.
כמו גם בנושאי תודעה, הקשר בין המוח לנפש, פסיכולוגיה קוגניטיבית, פילוסופיה רב שנתית, דתות השוואתיות, מצבי תודעה מורחבים וכו'.
אנשי סנטו דיימי תופסים מחלות כתופעה שנובעת מקונפליקט של רגשות והריפוי מהן אפשרי בעבודה רוחנית.
על כן, שתיית דיימי יכולה לשחרר שרשרת של תהליכים של ידע עצמי, שיש בהם כדי לקדם איזון נפשי ולהביא לריפוי הגוף והנפש כאחד.
הממסד האקדמי והרפואי מסתייגים עדיין מהשימוש ב-DMT בגלל האיסורים החוקיים שהתפתחו בסוף שנות השישים.
אך מסוף שנות השמונים וביתר שאת עם חלוף השנים מאז, התקיימו מחקרים מדעיים רבים, שבוחנים את השפעת הסם על בני האדם.
ראוי להדגיש שני פרויקטים של מחקר חשובים במיוחד.
הראשון הוא החקירה הרשמית שערכה ממשלת ברזיל בסוף שנות ה-80, שהביאה ללגליזציה של השימוש הדתי באיוואסקה בברזיל בשנת 1992. השני הוא 'פרויקט הואסקה' שפותח על ידי קולקטיב של חוקרים בינלאומיים.
פרויקט הואסקה הציג ממצאים חשובים לגבי השימוש באיוואסקה כסוכן ריפוי, ככל שהוא ידוע בהקשר הילידי שלו.
המחקר הפרמקולוגי שנערך על איוואסקה עד כה, מצא כי השימוש בו בטוח במידה סבירה, וכי צריכה ארוכת טווח אינה רעילה לבני אדם עם זאת, יש סכנה אפשרית במקרים בהם מוסיפים למשקה צמחים אחרים שטרם נחקרו.
מחקר שבדק את ההשפעה של שימוש ארוך טווח באיוואסקה על בריאות הנפש מנקודות מבט שונות (אישיות, פסיכופתולוגיה, נוירופסיכולוגיה, עמדות חיים ורווחה פסיכו-סוציאלית) לא מצא עדות לשינויים פתולוגיים באף אחד מהתחומים שנחקרו.
יתר על כן, נמצא שאצל משתמשי איוואסקה יש שכיחות נמוכה יותר של סימפטומים פסיכופתולוגיים בהשוואה לקבוצת ביקורות.
הם הפגינו הישגים טובים יותר במבחנים נוירופסיכולוגיים, השיגו ציונים גבוהים יותר ברוחניות והראו הסתגלות פסיכו-סוציאלית טובה יותר..
במיוחד בתחומים של הפרעות נפשיות ומחלות ניווניות, שחסרות כיום טיפולים יעילים.
האם סנטו דיימי היא דת?
השאלה האם סנטו דיימי היא דת אינה זוכה לתשובה חד־משמעית, והיא תלויה בהגדרת המונח „דת" ובנקודת המבט שממנה נבחנת התנועה: נקודת מבט עצמית־פנימית של המייסד והזרמים השונים, נקודת מבט מוסדית־חברתית, וכן קריאות מחקריות מתחומים כגון אנתרופולוגיה, סוציולוגיה, היסטוריה של הדת ותיאולוגיה.
לפי עדויות היסטוריות וכתבים המתעדים את תפיסתו של מסטר אירינאו סֶרָה, מייסד סנטו דיימי, הוא לא ראה עצמו כמייסד דת חדשה.
לדבריו, ה„עבודות" (trabalhos) שנערכו במסגרת סנטו דיימי היו חלק ממה שתפס כ"דוקטרינה נוצרית".
מי שמתרגל את הטקסים הוא דיימיסטה בפרקטיקה שלו, אך נותר נוצרי–קתולי באמונתו.
בהתאם לכך, מסטר אירינאו כינה את מקום המפגש של הקהילה „מרכז" ולא „כנסייה".
עם זאת, כבר במהלך התפתחות התנועה הופיעו הבדלים בין זרמים שונים.
בזרם שהתגבש סביב פדרינו סבסטיאו, מרכזי סנטו דיימי מכונים לעיתים „כנסיות", והתנועה מוצגת במפורש כדת.
כך היא גם מתוארת בפרסומים רשמיים ובאתרי אינטרנט המזוהים עם דוקטרינה זו.
בדיון המושגי סביב סנטו דיימי מופיעה לעיתים הבחנה בין „דת" לבין „דוקטרינה".
דתות, במובנן הקלאסי, מאופיינות לעיתים בקיומו של מסד דוגמטי ברור ובמסמך עקרונות מחייב – כגון קטכיזם – הקובע למאמינים במה יש להאמין ובמה לא.
לעומת זאת, בסנטו דיימי לא התגבש מסמך אמונה מחייב מסוג זה.
להפך, הדוקטרינה מדגישה דחייה של קנאות דתית ושל חוסר סובלנות, ומתמקדת בחוויה אישית, בפרקטיקה טקסית ובחיפוש רוחני פתוח.
במחקר האקדמי נותחה תנועת סנטו דיימי מזוויות שונות.
מחקרים היסטוריים ואנתרופולוגיים מדגישים את היווצרותה כתנועה דתית־טקסית באזור האמזונס הברזילאי, ואת שילובם של יסודות מגוונים כגון קתוליות עממית, ספיריטיזם קרדציסטי, מסורות אזוטריות, השפעות אפרו־ברזילאיות ומסורות שמאניות ילידיות.
מחקרים אלה מראים כי כבר בשלב מוקדם התקיימו פרשנויות שונות לזהותה הדתית של התנועה ולשאלת הגדרתה.
מסגרת מחקרית נוספת היא הדיון הסוציולוגי והגלובלי בהתרחבות תנועות האייואסקה מעבר לברזיל, בשינויים שחלו בטקסים ובזהות הקהילתית, ובהשפעת חוק, רגולציה ועמדות ציבוריות על האופן שבו סנטו דיימי נתפסת ומתפקדת במרחבים חברתיים שונים.
לצד גישות אלו, הוצעו בשנים האחרונות גם קריאות תיאולוגיות המבקשות לראות בסנטו דיימי מקרה מבחן לתיאולוגיה החורגת מן התיאולוגיה הנוצרית הממסדית.
קריאות אלה מדגישות את החוויה הטקסית והחומרית – ובכלל זה השימוש במשקה האיוואסקה כאנתאוגן – כמרכיב בעל משמעות תיאולוגית, ולא רק כפרקטיקה פולחנית או תרבותית.
במסגרת זו הוצעה פרשנות המתארת את סנטו דיימי כצורה של „תיאולוגיה הטרוטופית", כלומר כדת המתקיימת במרחב דתי בלתי שגרתי, החורג מן הדגמים הנוצריים הקלאסיים.
לפיכך, השאלה האם סנטו דיימי היא דת תלויה בקריטריונים שבהם משתמשים.
מנקודת מבטו של המייסד היא נתפסה כדוקטרינה נוצרית ולא כדת עצמאית; בזרמים מסוימים ובייצוגים מוסדיים מאוחרים יותר היא מוצגת כדת לכל דבר; ואילו במחקר האקדמי היא משמשת לעיתים כמקרה גבול המאתגר הגדרות מקובלות של „דת" בהקשר המודרני והגלובלי.
סנטו אנטאו (בפורטוגזית "אנטוני הקדוש") הוא האי המערבי ביותר של כף ורדה.
בגודל 785 קמ"ר (303 מ"ר), הוא הגדול מקבוצת איי ברלבנטו, והאי השני בגודלו של כף ורדה.
האי הקרוב ביותר הוא סאו ויסנטה מדרום־מזרח, מופרד על ידי מצר ים Canal de סאו ויסנטה.
אוכלוסייתו הייתה 38,200 באמצע 2019, מה שהופך אותו לאי הרביעי המאוכלס ביותר בכף ורדה אחרי סנטיאגו, סאו ויסנטה וסאל.
העיר הגדולה ביותר באי היא פורטו נובו (כף ורדה) הממוקמת על החוף הדרומי (9,310 תושבים בשנת 2010).
העיר פורטו נובו המשמשת גם כמרכז מוניציפלי של מחוז פורטו נובו
האי התגלה ב-1461 או 1462 על ידי המגלה הפורטוגלי דיוגו אפונסו , יחד עם האיים סאו ויסנטה וסאו ניקולאו.
התיישבות באי החלה במחצית הראשונה של המאה ה-16. היישוב העיקרי היה Ribeira Grande.
יישובים נוספים כמו פונטה דו סול, פומבס ופורטו נובו התפתחו במאה ה-19. בשנת 1732 נוצרה עיריית סנטו אנטאו, עם מושבה בעיירה Ribeira Grande בשנת 1867 היישוב חולק לעיריית פול (המכסה את שטחם של פול ופורטו נובו הנוכחיים) ועיריית ריבירה גרנדה.
הרשויות פול וריבירה גרנדה נוצרו מחדש ב-1917.עיריית פורטו נובו נוצרה בשנת 1962 כאשר הקהילות של סאו ז'ואאו בפטיסטה וסנטו אנדרה הופרדו מהעירייה הישנה יותר של פול.
האי ממוצא וולקני והררי מאוד, מאופיין בשתי רמות גבוהות כמה עמקי נהר תלולים.
בחלק הדרומי של האי יש אקלים מדברי, בעוד שהצפון מזרח והגבהים הגבוהים יותר צחיחים למחצה.
הנהרות העיקריים של סנטו אנטאו הם:
סַנְטוֹקוּ (ביפנית: 三徳) היא סכין מטבח יפנית רב-שימושית, שנועדה לשימושים כלליים במטבח.
משמעות המילה "סנטוקו" ביפנית היא "שלוש מעלות" או "שלוש סגולות", ומתייחסת ליכולת הסכין לבצע שלוש פעולות עיקריות: חיתוך, קיצוץ ופריסה.
לפי גרסה אחרת, המונח סנטוקו מתייחס למגוון הרחב של מרכיבים שהסכין יכולה להתמודד איתם: דגים, בשר וירקות.
כל אחת מהפרשנויות מציינת סכין מטבח רב־שימושית לייעוד כללי, ומרמז על מטרת הסכין, אשר פותחה כתגובה לצורך בסכין אוניברסלית המשלבת מאפיינים של סכינים יפניים מסורתיים כגון הדבה, הנאקירי והגיוטו.
בעבר היה ה"נקירי", שהוא סכין ירקות, הסכין הפופולרי ביותר במטבח היפני, אך כאשר יפן נחשפה למערב, נכנס לראשונה למטבח היפני בשר בקר, ומכיוון שעתה נדרשו היפנים גם לחיתוך בשר, הומצא הסנטוקו כסכין שהוא הכלאה בין הנקירי המוכר, לבין סכין השף של המערב, ומגלם את היתרונות שבשני הסכינים הללו.
עיצובה משקף שילוב של מסורות יפניות ואירופאיות, המעניק לה מאפייני חיתוך ייחודיים.
סכין סנטוקו מתאפיינת בקצה מחודד, בדומה לסכין שף, אך הקימור של הלהב מתון יותר, בדומה לנקירי.
סכיני סנטוקו בדרך כלל גבוהות וקצרות יותר מסכיני שף מערביות, עם להב באורך 15–18 ס"מ.
הלה עצמו שטוח, ובעל קצה המכונה "רגל כבשה" (sheep's foot), כלומר קצה ישר או מתעקל מטה בזווית של כ-60 מעלות, התורם לבטיחות בשימוש ולשליטה מדויקת.
בשל מבנהו הייחודי, הסנטוקו מותאם במיוחד לחיתוך תנועתי ישר, מבלי להסתמך על תנועת נדנוד ("rocking motion") המקובלת בסכיני שף מערביים.
בנוסף, זווית ההשחזה החדה יותר (10–15 מעלות לכל צד, לעומת כ-20 מעלות בסכינים מערביים) מקנה לו חדות גבוהה יותר, אם כי גם דורשת תחזוקה תכופה יותר.
לעיתים קרובות מצויד הלהב במבנה "גרנטון" – חריצים קטנים לאורך הלהב, המסייעים במניעת הידבקות המזון ללהב בזמן החיתוך.
הלהב והידית מתוכננים לעבוד בהרמוניה, כאשר רוחב ומשקל הלהב מותאמים למשקל הטאנג והידית.
לסנטוקו יתרונות רבים בסביבת המטבח הביתי: הוא קל, מאוזן, נוח לשימוש יומיומי ורב-תכליתי.
עם זאת, בשל אורכו המצומצם יחסית והיעדר הקימור הטיפוסי לסכיני שף מערביים, הוא פחות מתאים למשימות חיתוך הדורשות טווח תנועה רחב או חדירה עמוקה.
מסיבות אלו, נהוג לעיתים לשלבו עם סכין שף מערבי ועם סכין קטנה (paring knife), ליצירת מערך כלים מותאם למשימות מטבח מגוונות.
הסנטוקו הפכה לסכין פופולרית גם מחוץ ליפן, והיא מומלצת במיוחד לבשלנים מתחילים, אך פופולרית גם במטבחים מקצועיים כבחירה כללית לחיתוך.
צורת הסנטוקו מאפשרת חיתוך קל ומדויק של כל סוגי מוצרי הגלם, והלהב הרחב מקל על ערימת המוצרים והעברתם מקרש החיתוך אל סיר הבישול.
באמצע המאה ה-20, עם התפשטות המטבח המערבי והעלייה בצריכת בשר הבקר ביפן, נוצר צורך בסכין רב-תכליתית שתתאים למגוון רחב יותר של משימות מאשר הסכינים היפניות המסורתיות (כמו הדהבה והנאקירי, שיועדו בעיקר לדגים וירקות בהתאמה).
הסנטוקו פותח למעשה כמענה לצורך זה, והוא משלב תכונות של סכיני שף מערביים (כגון הגיוטו, המקבילה היפנית לסכין השף המערבית) עם מאפיינים יפניים ייחודיים.
בכך, הסנטוקו מילא פער בשוק המטבח היפני והפך במהרה לסכין פופולרית בקרב בשלנים ביתיים ומקצועיים כאחד.
התפתחותו משקפת את ההתאמה והגמישות של הקולינריה היפנית לחידושים ולצרכים משתנים, תוך שמירה על איכות ודיוק.
סכין הסנטוקו מאופיינת בלהב בעל פרופיל ישר יותר מסכין שף מערבית, ובעל קצה שמוט או "רגל כבש" (Sheep's Foot/K-Tip), שבו "עמוד השדרה" של הלהב מתעקל כלפי מטה כמעט במקביל למישור החיתוך עד לקצה.
קצה החיתוך שלה ישר יותר, ללא ה"בטן" המעוגלת האופיינית לסכין שף מערבית.
בשל כך, הסנטוקו מותאמת במיוחד לחיתוך אנכי (Chopping) ולפריסה מדויקת בתנועה אחת כלפי מטה ("Push Cut"), לעיתים עם משיכה קלה של הלהב (Pulling).
לעומת זאת, יכולתה לבצע תנועת "נדנוד" (Rocking) מוגבלת מאוד, שכן העיקול בקצה קטן ורק מעט מאורך הלהב בא במגע עם קרש החיתוך במהלך התנועה.
סכין הסנטוקו נבדלת מסכין השף האירופאית המסורתית בכמה היבטים פיזיים ועיצוביים.
להב הסנטוקו קצר יותר, בדרך כלל באורך של כ־15–18 ס"מ, לעומת סכיני שף מערביות שאורכן לרוב כ־20 ס"מ ומעלה.
היא דקה וקלה יותר, מה שמעניק תחושת שליטה ודיוק אך גם הופך אותה לפגיעה יותר לשבירה בהשוואה לסכינים עבות וכבדות.
פלדת הסנטוקו לרוב קשה יותר, בהשראת מסורת החרבות היפנית.
הקשיחות הגבוהה יותר נדרשת כדי לפצות על דקות הלהב ולאפשר שמירה טובה יותר על חוד החיתוך (Edge Retention).
עם זאת, קשיות זו מגבירה את הסיכון לשבבים (Chipping) או לשבר בשימוש לא נכון, בעוד שסכינים גרמניות עשויות מפלדה רכה וגמישה יותר, עמידה יותר בפני פגיעה.
זה מתאפשר בזכות השימוש בפלדה קשה יותר, וכן כדי שחוד דק זה לא יתגלגל או יישבר תחת לחץ.
סכין הסנטוקו המודרנית משתמשת בחוד חיתוך דו-צדדי, בדומה לסכיני שף מערביות, אך עם זווית חדה יותר האופיינית לסכינים יפניות.
סכיני שף אירופאיות מושחזות בזווית כוללת של כ־– (כלומר כ־– לכל צד), בעוד שסנטוקו מודרנית דו־צדדית מושחזת בזווית חדה בהרבה של כ־– לכל צד (זווית כוללת כ־–), מה שמחייב פלדה קשה במיוחד כדי למנוע גלגול של הקצה (Edge Rolling).
סכינים יפניות מסורתיות מושחזות לרוב רק בצד אחד (Kataba), בזוויות קיצוניות אף יותר של כ־–, ואילו הסנטוקו משלבת השחזה דו־צדדית המתאימה לשימוש יומיומי.
בניגוד לסכיני שף אירופאיות רבות, לסנטוקו בדרך כלל אין תומך (Bolster) או שיש לה תומך חלקי בלבד, והיא כוללת לעיתים קצה גרנטון (Granton Edge) — חריצים קטנים לאורך הלהב המפחיתים הדבקת מזון.
בסיכומו של דבר, סנטוקו היא סכין חדה, מדויקת ועמידה לאורך זמן, אך רגישה יותר לשבירה ודורשת שימוש זהיר והשחזה מקצועית עקב קשיחות הלהב וזווית החיתוך החדה.
סכינים יפניות איכותיות, כולל דגמי סנטוקו, משתמשות לעיתים קרובות במבנה פלדה למינרית המכונה "סן מאי" (San Mai), שפירושו "שלוש שכבות".
מבנה סן מאי מורכב מליבת פלדה קשיחה במיוחד, המצופה משני צדדיה בשתי שכבות רכות יותר של פלדה או נירוסטה.
יש לה ליבה קשיחה המאפשרת השחזה לזווית חדה במיוחד ושמירה מעולה על חוד החיתוך (Edge Retention), וחיפוי רך, הציפוי הרך יותר מספק ללהב חוזק ועמידות בפני שבירה (Chipping), מגן על הליבה הקשיחה והשבירה, ומשפר את העמידות בפני חלודה, במיוחד כאשר משתמשים בציפוי נירוסטה.
לעיתים, שכבות הפלדה הרב-שכבתיות של החיפוי מחומשות בדפוס מפותל וייחודי המכונה סומינגאשי (Suminagashi).
מונח זה מתייחס לדמיון של דפוס השכבות לאמנות היפנית המסורתית של יצירת "נייר שיש" באמצעות דיו צף על מים.
סכינים בעלות להבי סן מאי ודפוס סומינגאשי הן בדרך כלל יקרות יותר בשל איכותן הגבוהה ותהליך הייצור המורכב.
סכיני סנטוקו מיוצרות בדרך כלל משני סוגי פלדה עיקריים: פלדת פחמן ופלדת אל-חלד.
פלדת פחמן נוטה להיות חדה יותר ולשמור על חדותה לאורך זמן רב יותר, אך היא רגישה יותר לחלודה ודורשת תחזוקה קפדנית יותר.
מאידך, פלדת אל-חלד עמידה יותר בפני חלודה וקלה יותר לתחזוקה, אך לרוב מעט פחות חדה ודורשת השחזה תכופה יותר.
בנוסף לפלדה, גם חומר הידית משחק תפקיד חשוב בנוחות האחיזה, האיזון הכללי של הסכין והעמידות שלה.
ידיות נפוצות כוללות עץ (לרוב עץ קשה כמו עץ מייפל או מהגוני), פלסטיק, או חומרים מרוכבים סינתטיים.
סכיני סנטוקו איכותיות רבות כוללות גם מבנה "דמסקוס" בלהב – תהליך המשלב שכבות רבות של סוגי פלדה שונים היוצרים דוגמת גלים ייחודית.
מבנה זה לא רק מוסיף יופי אסתטי לסכין, אלא גם יכול לתרום לעמידות מסוימת בפני שברים, אם כי תרומתו לחדות עצמה פחות משמעותית.
הסנטוקו, בזכות מבנה הלהב השטוח שלה, מיועדת במיוחד לחיתוך אנכי בתנועה ישרה כלפי מטה, להבדיל מתנועת ה"נדנוד" המאפיינת סכיני שף אירופאיות.
תנועת חיתוך זו מאפשרת דיוק גבוה ויצירת חתכים נקיים, מה שהופך אותה לכלי אידיאלי לקיצוץ עשבי תיבול, פריסת ירקות לפרוסות דקות ואחידות והכנת נתחי בשר קטנים.
הלהב הישר מאפשר קיצוץ אחיד ודק, ומשיכת הלהב לאורך הירק יוצרת פרוסות דקות ואחידות.
בעת השימוש, יש להקפיד על אחיזה יציבה בידית, כאשר היד השנייה משמשת כמדריך ומסייעת לשמור על האצבעות כפופות פנימה להגנה ובטיחות.
אף על פי שהיא מצטיינת במטלות הדורשות חיתוך מדויק ואחיד, מגבלותיה ניכרות במשימות הדורשות טווח תנועה רחב או חדירה עמוקה, כגון חיתוך ירקות גדולים וקשים כמו דלעת או הפרדת הבשר מהעצם.
זווית ההשחזה החדה של הסנטוקו (10–15 מעלות לכל צד) דורשת טיפול עדין יותר ומומלץ להשתמש באבני מים יפניות (Whetstones) להשחזה, שכן הן מאפשרות שליטה מדויקת יותר בזווית.
השחזה סדירה, גם אם קלה, תשמור על חדות הסכין ותמנע צורך בהשחזה מסיבית יותר בעתיד.
בנוסף להשחזה, יש להקפיד על ניקוי נכון – שטיפה ידנית מיד לאחר השימוש (אין להכניס למדיח כלים, שעלול לפגום בלהב ובידית), ייבוש יסודי למניעת חלודה (במיוחד בסכיני פחמן), ואחסון בטוח באמצעות בלוק סכינים, מגן להב או פס מגנטי.
תחזוקה נכונה תבטיח שהסנטוקו תישאר כלי יעיל ובטוח לשימוש לאורך שנים רבות.
בשוק קיימים מספר רב של יצרנים, החל מחברות יפניות מסורתיות בעלות מוניטין רב, ועד לחברות מערביות המייצרות סכיני סנטוקו.
מותגים יפניים ידועים כמו Shun, Global, Tojiro ו-Miyabi נחשבים לרוב לבעלי איכות גבוהה במיוחד, ומציעים מגוון רחב של סכיני סנטוקו ברמות מחיר שונות.
טווח המחירים יכול לנוע מעשרות דולרים בודדים לסכינים בסיסיות לשימוש ביתי, ועד מאות דולרים ואף יותר לסכינים מקצועיות, העשויות מפלדות פרימיום בעבודת יד.
בחירת הסכין המתאימה תלויה בצרכים האישיים, בתקציב וברמת המיומנות של המשתמש.
הפופולריות של הסנטוקו הובילה לייצור נרחב של חיקויים וגרסאות מחוץ ליפן, שלעיתים קרובות נבדלים משמעותית מהעיצוב היפני המקורי מבחינת פלדה, איזון וגאומטריית הלהב.
קצה גרנטון (Granton Edge): בגרסאות המערביות של הסנטוקו, העשויות בדרך כלל מסגסוגת פלדה אחידה.
טרנד נפוץ הוא קצה גרנטון, הוא שילוב גומות או שקעים חלולים לאורך צידי הלהב.
גומות אלו נועדו ליצור כיסי אוויר קטנים בין הלהב למזון הנחתך כי להפחית חיכוך ולשפר את הפרדת המזון, במיוחד מזון דביק כמו תפוחי אדמה או דלעת, ובכך למנוע מהחומר להידבק ללהב.
סכין בונקה (Bunka Bōchō) נחשבת לווריאציה מסורתית ואגרסיבית יותר מהסנטוקו.
המונח "בונקה" (Bunka) ב"בונקה בוצ'ו" פירושו "תרבותי", והוא מתייחס לשימוש הסכין בחיתוך המזון בהתאם למסורת הקולינרית היפנית.
סכין הבונקה דומה במובנים רבים לסכין הסנטוקו – שתיהן משמשות לחיתוך ירקות, בשר ודגים – אך ההבדל הבולט ביניהן הוא בצורת הקצה.
בעוד שסכין סנטוקו מתאפיינת ב"קצה כבש" מעוגל, לבונקה יש קצה משולש וחד הנקרא "קצה K" או "קצה טאנטו הפוך" (K-Tip / Reverse Tanto Tip).
קצה זוויתי זה מעניק דיוק רב יותר בעבודות חיתוך עדינות, ניקוב ודקירה, ולכן נפוץ במיוחד בקרב טבחים המעוניינים בשליטה גבוהה וביכולת עבודה מדויקת יותר.
סנטיאגו דה צ'ילה (בספרדית: ), או בקיצור סנטיאגו, היא בירת צ'ילה ומרכז חיי הכלכלה והתרבות שלה.
ממוקמת בלב העמק המרכזי של צ'ילה.
לפי מפקד האוכלוסין 2017, בעיר מתגוררים 6,160,040 תושבים, המהווים כשליש מאוכלוסיית המדינה.
סנטיאגו נוסדה על ידי הכובש הספרדי פדרו דה ואלדיביה ב-12 בפברואר 1541 בשם "סנטיאגו דה נואבה אקסטראמאדורה" (Santiago de Nueva Extremadura) בספרדית פרוש השם סנטיאגו: "יעקב הקדוש" (אחד משנים עשר השליחים).
טקס ההקמה נערך על גבעת לוסיה הקדושה (Cerro Santa Lucía).
ואלדיויה בחר במקום זה בשל אקלימו הנוח והקלות בה ניתן להגן עליו.
הנהר ריו מאפוצו (Rio Mapocho) מתפצל לשני פלגים המתחברים בהמשך ויוצרים אי.
תוך הסתייעות באוכלוסייה המקומית הוקמו המבנים הראשונים.
תבנית השתי וערב של העיר נקבעה כבר בשלב הראשון כשבמרכז הכיכר "פלאסה דה ארמאס" (Plaza de Armas).
התקפות חוזרות ונשנות של האינדיאנים בני המאפוצ'ה גרמו לכך שבמשך שנים ההתיישבות לא הייתה יותר מקומץ בתי חמר בתוך מחנה מבוצר.
בסוף המאה ה-16 סנטיאגו הייתה יישוב שבו רק 200 בתים מיושבים על ידי 700 ספרדים, כמה אלפי משרתים ועובדים אינדיאניים ואוכלוסייה גדלה של מסטיסים (בני תערובת לבנים אינדיאנים).
צ'ילה נותרה פינה שכוחת אל של האימפריה הספרדית במשך קרוב לשלוש מאות שנים, כפופה למשנה למלך בפרו.
רק בסוף המאה ה-18 החלה סנטיאגו לקבל סממנים של עיר.
סכנת השיטפונות שמקורן בנהר ריו מאפוצו טופלה, הכביש המחבר את הבירה עם הנמל המרכזי ולפראיסו שופר, ובוצעו פרויקטים אזרחיים שנועדו לשיפור חזות העיר.
אבל ההתפתחות הייתה איטית וכשהשלטון הקולוניאלי הסתיים בתחילת המאה ה-19 היו בסנטיאגו בקושי 30,000 תושבים.
רחובות העיר לא היו מרוצפים, היו מעט בתי ספר וספריות וחיי התרבות היו עגומים.
עם זאת, בתוך כמה עשורים מקבלת העצמאות חיו בבירה 100,000 תושבים.
קווי רכבת וטלגרף חיברו את העיר לוולפראיסו, בשלב זה מרכז מסחרי הומה שבו התגוררו 60,000 איש.
האצילים המקומיים הוציאו הון על בניית ארמונות נהדרים שקושטו במותרות מיובאים.
הם התגוררו בעיר בקיץ ובחורף, כאשר בשאר חודשי השנה הם בילו באחוזותיהם הכפריות.
נוצרה בעיר חברה גבוהה מבוססת על מועדוני חברים יוקרתיים, מסלולי מרוץ לסוסים, האופרה וטיולים בפארק Parque Cousiño.
הם הקדישו את זמנם לקידום הנימוסים, המסורת וטיפוח ילדיהם על ידי שליחתם ללימודים באירופה.
בשנת 1875 הגדילה הגירה פנימית של כפריים עניים את האוכלוסייה בעיר ל-150,000 איש.
תיעוש מהיר אחרי מלחמת העולם השנייה יצר תעסוקה עירונית, אך מעולם לא הדביק את הביקוש הגדל למקומות עבודה.
כתוצאה ממהומות מתמשכות באזורים הכפריים בשנות ה-60 של המאה ה-20, נוצרו בשולי סנטיאגו משכנות עוני, שעמדו בניגוד משווע לפרברים האמידים של מזרח העיר.
ממשלתו הסוציאליסטית של סלבדור איינדה נבחרה על רקע תחושת חירום מהולה בתקווה, אך רחובות סנטיאגו נהפכו לשדה קרב עקוב מדם.
אנשי צבא מתמרדים הפילו את משטרו הדמוקרטי של איינדה בהסכמה ובתמיכה של בעלי ברית עיקריים ובהם ארצות הברית.
בכך החל אחד ממשטרי הרודנות הידועים לשמצה בהנהגתו של אוגוסטו פינושה.
תקופת פינושה הותירה חותמה בעיר, ישירות, אך גם בעקיפין.
התקפות אוויר ופעילות הצבא הותירה מבנים מרכזיים כגון משכן הנשיא (Palacio de la Moneda) בלתי שמישים למשך עשור, והמבנים הסמוכים עדיין עוברים שיפוצים.
אך מעבר לקירות מחוררי כדורים נותרה בסנטיאגו מורשת התוכנית הכלכלית של פינושה שקידם תרבות של צריכה.
בין השאר, עידוד הצריכה גרם לגידול משמעותי בכמות המכוניות הפרטיות.
זיהום האוויר בסנטיאגו שכבר היה משמעותי, החמיר מאוד בשל כך.
העיר בת 5.5 מיליון התושבים היא אחת הגדולות באמריקה הדרומית, אך הערפיח הסמיך המכסה לעיתים קרובות את הרחובות הצפופים של העיר ופרבריה מזכיר דווקא את לוס אנג'לס.
האקלים בסנטיאגו הוא אקלים ים תיכוני.
הקיץ חם ויבש (נובמבר עד מרץ), כשבימים מסוימים מגיעה הטמפרטורה ל-C° 35. החורפים (יוני עד אוגוסט) גשומים, כשבדרך כלל הטמפרטורה המקסימלית היא C° 15, והמינימלית קרוב לנקודת הקיפאון.
כמות המשקעים הממוצעת בסנטיאגו היא 360 מ"מ לשנה.