tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מצדם הם התחלקו ל"מקלים" ול"מחמירים".
הראשונים בהנהגת פי אי מרגל היו שומרי חוק והתנגדו לרעיון המרד הצבאי, בניגוד למחמירים, בראשותו של חוסה מריה אורנסה, שלא נרתעו מלתמוך באלימות ומרד לשם השגת הקמת המדינה הפדרלית.
את עיקר תמיכתם שאבו הרפוליקנים בחוגי הבורגנות הזעירה, במעמדות העממיים העירוניים (בעלי מלאכה, שכירים) ובחלק מתנועת הפועלים והאיכרים, זאת לפני שהאחרונים נמשכו לרעיונות ולארגונים האנרכיסטים והסוציאליסטים.
ניצחון המפלגות התומכות במשטר המלוכני חייב את הממשלה החדשה לצאת לחיפושים אחרי מלך חדש לספרד.
בתקופת ההמתנה, בהתאם לחוקה, מינו כעוצר את פרנסיסקו סראנו.
הביקוש לכתר ספרד היה גדול:עם המועמדים האפשריים נמנו בהתחלה פרננדו השני של פורטוגל, אבי המלך לואיש הראשון, הנסיך אנטואן מאורליאן, וגם אשתו הנסיכה לואיז פרנאנד מבורבון, והנסיכים לואי-פיליפ מאורליאן ולאופולד לבית הוהנצולרן-זיגמרינגן.
מועמדותו של אלפונסו מבורבון, לימים אלפונסו השנים עשר, נתקלה בסירובו של חואן פרים, בגלל הזכרונות המבישים הטריים של מלכות אמו, איזבלה השנייה.
ב-16 באוקטובר 1870 התקיימה ההצבעה לבחירת המלך החדש ב"קורטס", כשבראש הישיבה של המליאה עמד מנואל רואיס סוריליה.
בהצבעה השתתפו 334 חברי פרלמנט והתוצאות היו כדלקמן:
מועמדות קולות אמדאו מסבויה 191 רפובליקה פדרלית 60 אנטואן ד'אורליאן 27 בלדומרו אספרטרו 8 אלפונסו מבורבון 2 רפובליקה אוניטרית 2 רפובליקה 1 לואיז פרנאנד מבורבון 1פתקים לבנים 19
המנצח בבחירות היה מועמדו של פרים, אמדאו מסבויה, הדוכס מאאוסטה, בנו של מלך איטליה, ויטוריו אמנואלה השני.
תרמה לבחירתו עובדת היותו בנו של מי שהוביל לאיחוד איטליה על בסיס משטר של מונרכיה חוקתית.
אחרי אישור הקורטס ב-30 בנובמבר 1870, הדוכס האיטלקי הוכתר למלך ב-2 בינואר 1871 אחרי שנשבע אמונים בפני הפרלמנט הספרדי.
המונרכיה החוקתית של אמדאו הראשון (1871–1873)
אמדאו הראשון תפס את כס המלוכה של ספרד מינואר 1871 ועד פברואר 1873, שנתיים בהן נאלץ מיד להתמודד עם קשיים מרובים.
כמה ימים אחרי הגעתו לספרד, תומכו העיקרי, חואן פרים נרצח על ידי מתנקש אנרכיסטי.
ספרד איבדה את הפוליטיקאי ששימש כמתווך בין הכוחות הפוליטיים השונים.
חוסר היציבות והקרעים בין המפלגות המושלות מצאו ביטוי בבחירות הכלליות ובשש הממשלות שהתחלפו זו אחרי זו במהלך מלוכה קצרה זו.
בנוסף, האופוזיציה הקרליסטית וגם תומכי הנסיך אלפונסו מבורבון בהנהגת קנובס דל קסטיליו יצאו להתקוממות צבאית נגד השלטון.
גם הרפובליקנים שהתנגדו לכל צורה של מונרכיה, יזמו מרידות חוזרות באנדלוסיה ובקטלוניה, שבהן
הועלו דרישות פופולריות כמו לחלוקה מחדש של האדמות וביטול מיסים מסוימים.
המלך שזכה בכינוי הלועג "מקרוניני הראשון"
נעדר נואשות כל תמיכה בעם.
בסופו של דבר התפטר ושתי האסיפות התאחדו בקונגרס, מחוץ לתקנות החוקה משנת 1869, והכריזו על הרפובליקה הראשונה ב-11 בפברואר 1873.
מלחמת עשר השנים (1868-1878) נגד גריטו דה לארס
תבוסת הקרליסטים התרחשה ב-1876 כש הספרדים התגברו כבר על רבים מקשיי התקופה המהפכנית והתחוללה רסטורציה של מונרכיה ליברלית בהנהגת אלפונסו השנים עשר.
הרפובליקה הנשיאותית (3 בינואר -29 בדצמבר 1874
הרסטורציה הבורבונית (29 בדצמבר 1874)
שש זכירות (בסידורי עדות המזרח מודפסות עשר זכירות, ובסידורי אשכנז הישנים, מודפסות רק ארבע זכירות) הן מספר קטעים מהתורה המובאים ברוב סידורי התפילה הנפוצים, לאחר תפילת שחרית.
קטעים אלו עוסקים בנושאים שנאמרו עליהם בתורה חובת זכירה או אי שכחה.
חלק מחובות אלו נחשבות למצווה דאורייתא.
בשולחן ערוך הרב כתב ששש הזכירות הן חובה יומית, מלבד זכירת השבת ששנויה במחלוקת, והוא היה הראשון שהדפיס בסידורו את הזכירות במתכונת הנהוגה היום.
בעיקרון, המצווה לזכור את שש הזכירות היא במחשבה בלבד.
חובת זכירת אינה מנויה בתרי"ג מצוות, אך חז"ל תיקנו אמירת פרשת ציצית בקריאת שמע בה מוזכרת יציאת מצרים, לקיום חובה זו.
יש אומרים שמצווה זו נחשבת לדאורייתא כלולה בחובת סיפור יציאת מצרים, ויש אומרים שהיא כלולה במצוות קריאת שמע שהיא חובת קבלת עול מלכות שמים.
למעשה מקיימים את הזכירה כבר בקריאת שמע, אך היא סודרה בשנית כחלק מסדר הזכירות.
לדעת הרמב"ן זוהי אחת מתרי"ג מצוות.
על פי המבואר בתלמוד ובהלכה, מצווה זו מחייבת זכירה פעם בשנה, הנהוגה בקריאת פרשת זכור.
אך בספר חרדים מנה מצווה זו בתרי"ג מצוות.
על פי הרמב"ן זוהי אחת מתרי"ג מצוות
על פי הרמב"ן והרשב"ץ זוהי אחת מתרי"ג מצוות.
ברמב"ם נפסק שמצוות הזכירה היא ביום השבת, והיא מקוימת על ידי הזכרת השבת בתפילה או בקידוש.
במגן אברהם מביא משער הכוונות שארבע זכירות, זכירת מעמד הר סיני, מעשה עמלק, מעשה מרים ושבת הן מצוות עשה ויש לכוונן באהבת עולם ובקריאת שמע.
עם זאת הרב משה פיינשטיין מדייק מדבריו שאינו סובר שאלו מצוות עשה.
בסידורי רעדלהיים, מופיע ארבע זכירות: יציאת מצריים, זכירת מעמד הר סיני, מעשה עמלק ומעשה מרים.
על פי נוסח עדות המזרח מזכירים עוד ארבע זכירות שתיים על פי ספר חרדים ושתיים על פי החיד"א.
כך גם מובא בסידור היעב"ץ.
כי הוא הנותן לך כח לעשות חיל" (דברים ח')
"וזכרת את כל הדרך...ויענך וירעבך ויאכילך את המן...שמלתך לא בלתה..." (שם)
"עמי זכר נא מה יעץ בלק מלך מואב ומה ענה אותו בלעם בן בעור מן השיטים עד הגלגל למען דעת צדקות ה'" (מיכה ו')
"אם אשכחך ירושלים תשכח ימיני תדבק לשוני לחיכי אם לא אזכרכי" (תהלים קל"ז)
תנועת שש דרגות חופש של גוף מוגדרת על ידי מיקומו ומצב הזוויתי שבו הוא נמצא ביחס למערכת צירים נתונה במרחב תלת-ממדי.
את התנועה ניתן להפריד לתנועה קווית (העתקה) בשלושה צירים ותנועה זוויתית (סיבוב) סביב שלושה צירים, ומכאן שמה.
תנועת שלוש דרגות חופש לרוב מתארת דימוי תנועה קווית של גוף או נקודת מסה במרחב התלת־ממדי, ללא תנועה זוויתית.
לעיתים רחוקות יכול לתאר תנועה קווית במרחב דו-ממדי ותנועה זוויתית סביב הציר המאונך למישור.
נפוץ להשתמש במערכת צירים קרטזית בעלת שלושה צירים לתיאור תנועה קווית של גוף.
התנועה הקווית מתארת בפועל תנועה של מרכז הכובד של הגוף:
תנועה אורכית - תנועה לפנים או לאחור.
כיוונו לרוב מסומן מהחלק האחורי לכיוון החלק הקדמי של הגוף.
בכלי תחבורה, זוהי תנועה מהירכתיים לכיוון החרטום.
תנועה רוחבית - תנועה ימינה או שמאלה.
תנועה אנכית - תנועה מעלה או מטה.
ישנן שלוש תנועות זוויתית המבצעות סיבוב של הגוף סביב צירי התנועה הקווים:
סבסוב - זוהי תנועה של גוף סביב הציר האנכי שלו.
עלרוד - זוהי התנועה של גוף סביב הציר הרוחבי שלו ומאפשרת הטיית הקצה הקדמי והקצה האחורי של הגוף מעלה ומטה.
גלגול - זוהי התנועה של גוף סביב הציר האורכי שלו.
הרב ששון בכר משה (ה'תקפ"ה, 1825 – י"ח בניסן ה'תרס"ג, 15 באפריל 1903), המכונה פריסיאדו ("יקר" בשפת הלאדינו), היה רב ומקובל ירושלמי ממוצא בוסני.
מנהיג קהילת וישיבת המקובלים בית אל, ומחבר סדרת הספרים שמן ששון, פרשנות על ספריו של רבי חיים ויטאל.
נולד באורג'וק שבבוסניה, אז בתחומי האימפריה העות'מאנית, למשפחה שייחסה את עצמה לרבי יוסף קארו מחבר ה"שולחן ערוך".
בגיל חמש (ה'תק"ץ, 1830) עלתה משפחתו לארץ ישראל.
חמש שנים אחריהם, עלה גם אחיו, אפרים בכר משה שהיה אז בגיל 15, ולימים נעשה ראש ישיבה ודיין בירושלים (נפטר בגיל 62 בי"ד בטבת ה'תרמ"ב, 5 בינואר 1882).
בירושלים למד אצל הרב וידאל קואינקה מחשובי "מדרש בית אל" ומראשי ישיבת "חסד אל", מחבר הספר "חוק חיים", ואצל הרב דוד חייט.
בשיתוף פעולה עם אחיו הדפיס בירושלים מספר ספרי קבלה של מקובלים שקדמו להם.
בשנת ה'תרמ"ב (1882), בגיל 57 התמנה כראש ישיבת המקובלים בית אל, משרה בה החזיק 21 שנים עד לפטירתו בי"ח בניסן תרס"ג, לאחר מחלה.
במהלך שנים אלו נסע פעמים רבות לעיראק ולהודו כשד"ר.
הוא נקבר בבית הקברות היהודי בהר הזיתים, בחלקת המגא'רים.
בין תלמידיו המקובלים, הרב שלום הדאיה, והרב משה עידאן מתוניסיה.
ספריו שמן ששון בארבעה כרכים, כולל י"א חלקים, ובהם פרשנות המקיפה את רוב תורת האר"י:
חלק א' (תרכ"ט) – על עץ החיים
חלק ב' (תרל"ד-תרל"ה) – מראה עיניים על שער הכללים ומראה עיניים על שער ההקדמות, ליקוטים משער ההקדמות, מראה עיניים על מבוא שערים, ספר מדרש כונן שמים וסוד החשמל מרבי יוסף גיקטיליא, תשובה לעניין השמיטה
חלק ג' (תרמ"ה) – שער הכוונות ופתח עיניים
וכן פירוש על פרי עץ חיים ועל עולת תמיד
חלק ה' (תר"ן) – על שער מאמרי רשב"י
חלק ו' – על שער מאמרי רז"ל
חלק ז' – על שער המצוות
חלק ח' (תרנ"ו) – על שער הפסוקים
חלק ט' – על ספר הליקוטים
חלק י' – על הקדמת רחובות הנהר, אליו נלווה גם ספר דרך חיים למוהרח"ו
חלק י"א (תרס"ג) – שער הגלגולים עם הגהותיו של הרב
(חלק י"ב על שער רוח הקודש חסר)
מלבד סדרת ספריו זו, נמצאה חוברת בכתב ידו, ובה העתקות מספרי קבלה עם הערותיו, ו-48 תשובות שלו בענייני קבלה על שאלות המופיעות בשו"ת חכמי המערב.
כתב היד נכתב בצעירותו, ועליו נוספו הגהות בשנותיו המאוחרות, אך הוא לא נדפס עד לשנת תשע"ה.
שש התחבולות (בסינית מסורתית: 六韜; בסינית מפושטת: 六韬; בפין-יין: Liù Tāo, לְיוֹ טָאו) הוא ספר, אחד משבע הקלאסיקות הצבאיות של סין, והיחיד שנכתבה מנקודת מבטו של המהפכן.
הספר מיוחס במסורת לג'יאנג דזה יה המכונה "הדוכס האדיר", יועץ ומצביא של מלכי שושלת ג'ואו הראשונים, אולם על פי המחקר הטקסט נכתב בתקופת המדינות הלוחמות, כ-800 שנים מאוחר יותר.
הספר מחולק ל-6 מגילות, אחת לכל תחבולה, ומכיל כעשרים אלף סימנים.
"שש התחבולות" משמש מומחים צבאיים החל מתקופת שושלת סונג, אז נכלל בשבע הקלאסיקות הצבאיות.
הוא עד היום מוערך מאוד בקרב מומחי צבא בסין וביפן.
הוא מתאפיין בעיסוק בפן המדיני והארגוני, ולא רק בפן הצבאי, בניגוד לקלאסיקות צבאיות אחרות, ובשל כך נחשב גם כבעל ערך בהקשר ניהולי ועסקי.
ב"תחבולת התרבות" מדגימה היצירה אידאולוגיות מן הדאואיזם, הקונפוציאניזם והלגאליזם, לעיתים על סף סתירה עצמית.
לפיכך הפרקים בתחבולה זו (ואולי גם ב"תחבולת המלחמה") נראים כאוסף מסמכים שנלקטו על בסיס ניסיון פרקטי.
התחבולות האחרות מציגות קו אחיד יותר המתמקד בפן הצבאי-מעשי של הדברים.
מס' מגילה שם פרק בסינית מסורתית שם פרק בעברית מיקוד הפרק 1 文韬 תחבולת התרבות בניית תשתית שלטונית יציבה.
2 武韬 תחבולת המלחמה ערעור שליט קיים.3 龙韬 תחבולת הדרקון איתור, גיוס והתנהלות מצביאים ומומחים.4 虎韬 תחבולת הטיגריס סידור מערכי קרב, התמודדות עם מערכי אויב, הצבת יחידות מתמחות וציוד צבאי.5 豹韬 תחבולת הפנתר התמודדות עם מצבי סיכון גבוה ותנאי שטח קשים.6 犬韬 תחבולת הכלב יחידות מיוחדות, ובעיקר מרכבות, פרשים ורגלים.
הספר תורגם לאנגלית, צרפתית, יפנית, קוריאנית ווייטנאמית.
התרגום הוותיק ביותר הוא התרגום הצרפתי שנעשה במאה ה-18.
הספר תורגם לעברית במלואו בידי עופר ולדמן בשנת 2016. עד כה פורסם מהתרגום רק הפרק הראשון "תחבולת התרבות" שזמין באינטרנט.
עוד מתקופת שושלת סונג נחשדה היצירה כזיוף מאוחר, או לפחות כבעלת ייחוס שגוי לדוכס האדיר.
הגרסאות הקיימות כיום הן שלוש גרסאות קדומות וחלקיות של "הדוכס האדיר" שנחשפו בחפירות, הגרסה המרכזית מתוך "שבע הקלאסיקות הצבאיות" של שושלת סונג וגרסה אחת קדומה יותר מימי שושלת טאנג, אשר אינה מסודרת, אינה כוללת תוכן עניינים, וחסרה את "תחבולת הפנתר".
שש זימאים (שם מדעי: Hexanchiformes) היא סדרה של דמויי כריש עתיקים החיים בעומק הים.
בימינו ישנם 2 משפחות בסדרה: חסחוסניים (Chlamydoselachidae) ושש זימיים (Hexanchidae) ורק 6 מינים.
בני סדרה זו פרימיטיביים מאוד, בעלי סנפיר גב אחד, 6–7 זימים (מכאן שמם) ואין להם קרום עדשתי בעין כמו שאר הכרישים.
הם חיים בעומק הים רוב הזמן ואוכלים יצורי ים קטנים או נבלות.
סדרה זו היא אחת מהקדומות ביותר וייתכן שהתפתחה כבר בתקופת הפרם.
סוג ומין יחיד שבעזים (Heptranchias perlo)
סוג ומין יחיד שש-זימי רחב-אף (Notorynchus cepedianus)
ששון אהרוני (נולד ב-1949) הוא ספורטאי ספורט נכים ישראלי.
השתתף חמש פעמים כנציג ישראל במשחקים הפאראלימפיים.
נולד בשכונת שעריה בפתח תקווה ובגיל שנתיים חלה בשיתוק ילדים.
הוא החל להתאמן במרכז הספורט לנכים.
שנים ארוכות היה אלוף ישראל בסיוף בכיסאות גלגלים ויצא לתחרויות בינלאומיות.
ב התחרה בשתי תחרויות סיף אישיות, באחת זכה במדליית כסף ובשנייה לא העפיל לגמר.
ב התחרה בשתי תחרויות סיף, אחת מהן סיים במקום החמישי ובשנייה לא העפיל לגמר.
עם נבחרת הכדורסל זכה במדליית כסף.
ב התחרה בסיף ודורג במקום השישי.
עם נבחרת כדורסל כיסאות גלגלים היה שותף לזכייה במדליית זהב.
ב זכה במדליית כסף בתחרות הסיף.
ב התחרה בטניס כיסאות גלגלים והפסיד בחצי הגמר.
באותה שנה היה ממקימי ההתאחדות העולמית לטניס כיסאות גלגלים וכיהן בה כסגן נשיא ההתאחדות.
ששון היה נשוי בעבר לספורטאית ספורט נכים תקווה אהרוני להם שני ילדים משותפים: בנם, הזמר חן אהרוני וביתם, ליאן.
ששון בר-צבי (21 בספטמבר 1924 – 1 בפברואר 2012) היה חוקר החברה והתרבות הבדואית בנגב, סגן-אלוף בצה"ל, כיהן בתפקיד המושל הצבאי בנגב ובמרכז סיני, מוכתר רביבים, מראשוני המתיישבים בנגב ובבאר שבע, איש הפלמ"ח, הש"י וצה"ל.
בר-צבי נחשב כמומחה בעל שם בכל הקשור לבדואים בנגב, וחקר ותיעד את תולדות באר שבע.
כאיש הש"י הוא אסף מידע חשוב שסייע להכללת הנגב בשטחה של מדינת ישראל.
ששון בר-צבי נולד בירושלים ב-1924 לדוד וידידה בצראוי.
בבית דיברו עברית, לדינו וערבית.
כבן למשפחה דתית הוא למד בבית המדרש דורש ציון.
כתלמיד חכם, הוא ידע את התנ"ך בעל פה.
במקביל ללימודיו בבית המדרש, היה חבר בתנועת הנוער העובד ואף שימש כמדריך בתנועה.
ב-1941 הלך לקורס מ"כים של ההגנה.
ב-1942 התגייס לפלמ"ח, שם היה בפלוגה א'.
עקב ידיעתו את השפה הערבית הוא מונה כשומר שדות.
יחד עם המוכתר אריה יחיאלי הם יצרו קשר עם התושבים הבדואים, בהם מי שלימים הפך להיות השייח' עודה אבו מועמר.
לאחר נפילתו של המוכתר, אריה יחיאלי, מונה לתפקיד מוכתר רביבים.
בתקופה זו הוא למד את הליכותיהם ותרבותם, על מנת לבסס קשרים בין מצפה רביבים לבין השכנים הבדווים, אסף מידע ורכש אדמות.
ששון שלט ב-5 שפות: בנוסף לעברית, ערבית ולדינו אותם למד בירושלים, למד גם יידיש מאנשי גח"ל (גיוס חוץ לארץ), יהודים פליטי מלחמת העולם השנייה, אשר דברו יידיש.
בנוסף הוא שלט גם בשפה האנגלית.
ב-1947 נשא לאישה את אסתר, אותה הכיר בתנועת הנוער.
אסתר, אשר הייתה גם היא חברה בפלמ"ח הצטרפה אליו למצפה רביבים.
בשלהי 1949, לאחר שחרור באר שבע, עברו אסתר וששון להתגורר בעיר והיו לזוג הראשון בבאר שבע.
בגלל הכרותו עם הבדואים, שפתם, תרבותם ומנהגיהם, הוא הוזמן לשרת כקצין בממשל הצבאי בבאר שבע.
אשתו, אסתר הייתה הפקידה האזרחית הראשונה בעיר.
ב-1963 התמנה למושל צבאי של הנגב, עד לביטול הממשל הצבאי.
לאחר כיבוש חצי האי סיני במלחמת ששת הימים, מונה בר-צבי באוגוסט 1967 למושל מרכז סיני שהופרדה מאזור רצועת עזה וצפון סיני.
לאחר שחרורו מצה"ל, הצטרף לעיריית באר שבע כמנהל אגף.
לששון ואסתר בר-צבי שלושה ילדים: עפרה, דודי ויעל, שמונה נכדים: אלון, ליאת, אורטל, דנה, כלנית, רון, אדווה ולישי, וכן 10 נינים.
ששון בר-צבי נפטר ב-2012, ונטמן בבית העלמין החדש בבאר שבע.
ששון הגיע למצפה רביבים ב-1944. בתחילה היה שומר שדות וסייע לאריה יחיאלי שהיה מוכתר ומא"ז (מפקד אזור).
הוא שקד על אחזקת "מדאפה", אהל אירוח, בתחום רביבים, והקפיד לקיים שם את הקשר עם הבדואים.
הוא למד את שירתם ומשליהם של הבדואים והשתמש בהם במשאים ומתנים שניהל עימם.
ביחד עם אריה יחיאלי הם שמעו ותרגמו שירים בדואים כמו "את אדמה" שנכתב למנגינה בדואית ו"עלי באר" שנכתב לפי מילים של שיר רועים בדואי.
לאחר נפילתו של אריה יחיאלי ב-1947, שימש כמוכתר רביבים וקצין ש"י באזור.
הוא רכש מהבדואים נשק שהם גנבו מהבריטים לשימוש ההגנה.
היה מעורב ברכישת קרקעות בנגב, ובאיסוף מידע מודיעיני.
מאז 1949, התגוררו ששון ואסתר בבאר שבע.
הוא תיעד את התפתחותה של העיר ואף התעניין בהיסטוריה שלה.
היה פעיל בפרלמנט של באר שבע, ואף שימש כנשיאו.
היה ממייסדי 'ברית ראשוני באר שבע'.
ששון היה ראש צוות ההקמה של בית יד לבנים בבאר שבע, ומייסודו בשנת 1983, שימש כיו"ר בהתנדבות.
בשנת 1993 הוענק לו התואר יקיר באר שבע.
ב-2013 הוקדש שבוע שמור אתרים בבאר שבע לזכרו.
האירועים כללו יום עיון ותערוכה מאוספו הפרטי.
מאז פגישתו הראשונה עם הבדווים, לאחר הגעתו לרביבים ב-1944, החל ללמוד על אורחות חיי הבדווים.
נושא שאותו חקר ותיעד כל חייו.
הוא ליקט חומר, הקליט, צילם וכתב והפך לבר סמכא בנושא, אליו עלו לרגל מיטב החוקרים האקדמיים בנושא.
בעקבות בקיאותו במשפט הבדואי, הוא הוזמן להשתתף כשופט בבית דין בדואי.
ששון בר-צבי פרסם ספרים, עשרות מאמרים ונשא עשרות הרצאות בנושאים אלו.
העביר השתלמויות למורי דרך בדווים.
השתתף באופן קבוע בתוכנית הרדיו זכרונות ארץ ישראל, בהנחיית זאב ענר, וכן בתוכניות אחרות ברדיו ובטלוויזיה בנושאי הנגב והבדווים.
ייעץ וארגן תערוכות בנושא הבדווים ותרבותם.
מסורת השיפוט של הבדווים בנגב.
משל, סיפור ואגדה באוהלי קידר.
1998. מרכז ג'ו אלון והוצאת אריאל.
הוצאת משרד הביטחון 1998. מחברים נוספים עארף אבו רביע וגדעון קרסל.
מסורות ואמונות של הבדואים בנגב.
קמיעות ברפואה העממית בקרה הבדואים בנגב.
ראשית המודיעין עם הבדואים – סרט במרכז למורשת המודיעין
בדואים - 3, ארכיון סרטים, מרכז מידע פלמ"ח
בדואים -4, ארכיון סרטים, מרכז מידע פלמ"ח
סטילס - "חורב", "עובדה", דיוקנאות, ארכיון סרטים, מרכז מידע פלמ"ח
באר שבע - המסגד (מוזיאון), ארכיון סרטים, מרכז מידע פלמ"ח
סטילס גח"ל, מחנות גדודים, בארות יצחק, עומרה וערבים.בדואים...., ארכיון סרטים, מרכז מידע פלמ"ח
עם דוד טוביהו ובנימין מילר.
הבדווי וסוסתו – על סוסים וסוסות בחיי יום, בפתגמים ובסיפור.
מתוך "עם הפנים אל הנגב", אריאל: כתב עת לידיעת הארץ, הוצאת ספרים אריאל, 2002, עמודים 179-188.
מסורות ומנהגים בקרב הבדווים על רקע עולם המקרא.
מתוך "ליקוטי ארץ-ישראל" אריאל: כתב עת לידיעת הארץ, הוצאת ספרים אריאל.
קמיעות, לחשים והשבעות ברפואה העממית בקרב הבדווים בנגב ובסיני.
מתוך "קמיעות ברפואה העממית בקרב הבדווים בנגב.
אריאל: כתב עת לידיעת הארץ, הוצאת ספרים אריאל, 2006, עמודים 5-21.
מתוך "ההר אשר מקדם לעיר".
אריאל: כתב עת לידיעת הארץ, הוצאת ספרים אריאל, 1997, עמודים 171-176.
אגדות עם ומשלים בפי הבדווים בנגב.
"ארץ ישראל של ימים רחוקים", אריאל: כתב עת לידיעת הארץ, הוצאת ספרים אריאל, 2000, עמודים 174-180.
מעשיות, משלים ומוסר השכל בפי הבדווים בנגב.
אריאל: כתב עת לידיעת הארץ, הוצאת ספרים אריאל, 2005, עמודים 83-87.
מסורות ומנהגים בדואיים והקבלותיהם בתנ"ך.
מניין הימים ועונות השנה במסורת הבדואית.
קברי הבדואים בנגב, אמונות, מסורת וצורות פולחן.
1990. מתוך "אמונה ומנהגים", אתר סנונית.
זכרונות מן המדבר ששון בר-צבי.
מתוך "עם הפנים אל הנגב", הוצאת ספרים אריאל.
בדווי הנגב בשנות השלושים והארבעים של המאה העשרים, כחברה נוודית למחצה.
בתוך מחקרים בגאוגרפיה של ארץ ישראל, ירושלים.
שבוע שימור אתרים לזכרו של ששון בר-צבי
עצים מקודשים בישראל, אמוץ דפני, הוצאת הקבוץ המאוחד.
ערבים טובים, מאת הלל כהן.
מבחר מאמרים בידיעת ארץ-ישראל: תהליכי ייצור ואורחות חיים, הוצאת ספרים אריאל, 1988. עמוד 111.
באר שבע – העיר הרביעית, איתן כהן.
אריאל: כתב עת לידיעת הארץ, הוצאת ספרים אריאל, 2000עמוד 262.
1995ערכו יהודית ענבר ואלי שילר.
לכתוב עבודת מחקר –כלים וכללים: מיומנויות לכתיבת עבודות עיוניותץ עידית וולפה ועירית עמית.
זכרונות ארץ ישראל (תוכנית רדיו)
מתוך ספרה של ד"ר ציפי פליישר "התפתחותו ההיסטורית של שיר העם העברי (1964) עמוד 384-385.
האלבום הטורקי של הקמת העיר באר שבע.
באר ובריכה, אמנון (בוצי) ליבנה.
תוכנית אודיו מתוך "פה ושם בארץ ישראל" החל מהדקה העשירית עוסקת באריה יחיאלי וששון בר-צבי.
תוכנית על העיר באר שבע בקול ישראל 1963.
יוסף אבני: משטרה ושיטור בנגב לפני קום המדינה.
גליל חסקין -תרבות מספרי סיפורים.
שש כלכלי היה מגזין אקטואלי-כלכלי יומי ששודר בערוץ כאן 11 בימי חול בשעות 18:05–19:00 בהגשת דב גיל-הר וקרן אוזן.
התוכנית כללה פאנל פרשנים, ראיונות וכתבות.
ב-15 במאי 2017 הייתה לתוכנית טלוויזיה השנייה של כאן 11 ובאותו יום שודרה התוכנית הראשונה, בהגשת דב גל-הר.
ב-26 ביוני הפכה התוכנית למוגשת בהגשה זוגית, עם הצטרפות קרן אוזן, לשעבר מגישה ברדיו דרום, לכחצי מהתוכניות מדי שבוע לצידו של גיל-הר.
התוכנית האחרונה שודרה ב-10 באוקטובר, ביום בו הסתיים ההסכם עם אולפני הרצליה למיקור חוץ לשלוש תוכניות, והתאגיד כאן החליט לא לחדשה כתוכנית בהפקה פנימית.
התוכנית הוחלפה בתוכנית ערב ערב, שמשודרת מדי יום חול בשעות 18:00–19:00, בהגשה זוגית לסירוגין של דב גיל-הר, רינת ספיבק וקרן אוזן.
שש זימיים (שם מדעי: Hexanchidae) או רבזימיים, היא משפחה של דגי סחוס מסדרת השש זימאים ובה 4 מינים חיים.
המאפיין הבולט של המשפחה הוא קיומם של שישה או שבעה זוגות זימים בניגוד לחמישה בכרישים אחרים.
הגדול בבני משפחה זו הוא המין שש-זים אפור היכול לשקול 600 ק"ג ולהגיע לאורך 8 מטר.
שאר המינים מעט יותר קטנים.
הם בעלי ראש מגודל עם שיניים חדות ועיניים קטנות אך מותאמות לחשיכה.
לכרישים אלה אין סנפירי גב וכמעט ואין סנפירים עליונים למעט מעל הזנב.
הם מסוגלים לחיות במים עמוקים יותר מ-2.5 ק"מ מתחת לפני הים.
Hexanchus - בו המין שש-זים אפור
שש דרגות לקרבה הוא מחזה שכתב המחזאי האמריקאי ג'ון גווייר שהוצג בהצגת בכורה בשנת 1990. המחזה היה מועמד לפרס פוליצר לדרמה ולפרס טוני למחזה הטוב ביותר.
המחזה בוחן את הנחת היסוד הקיומית המכונה "שש דרגות של הפרדה", לפיה כל אדם בעולם מקושר לכל אדם אחר בעולם באמצעות שרשרת של לא יותר משישה מכרים.
צעיר שחור בשם פול מופיע בביתם של סוחר האמנות פלאן קיטרידג' ואשתו לואיזה, המכונה בקיצור אואיזה, המתגוררת בדירה יוקרתית המקיפה על הסנטרל פארק בניו יורק.
פול סובל מפצע דקירה קל, כתוצאה של ניסיון שוד, ומציג עצמו כחברם של ילדיהם הלומדים באוניברסיטת הרווארד שבקיימברידג', מסצ'וסטס.
פלאן ואואיזה מנסה לגייס כספים על מנת לרכוש ציור של פול סזאן, אך כעת הם נאלצים לקטוע את עיסוקם ולסייע לזר הפצוע שבביתם.
פול מספר להם שהוא נמצא בניו יורק על מנת לפגשו את אביו, המביים עיבוד קולנועי למחזמר המצליח בברודוויי "קאטס".
פול מקסים אותם עם סיפוריו, אך במציאות, הכל שקר: פול אינו סטודנט בהרווארד; הוא השיג מידע אודותיהם מסטודנט אחר, אותו פיתה.
פלאן ואואיזה מזמינים את פול ללון בביתם, והולכים לישון, בעוד פול מזמין אל הבית זונה ממין זכר.
הוא נתפס על ידי פלאן ואואיזה, אשר מזמינים למקום משטרה, אך פול נמלט.
זמן קצר אחר כך, פול ממשיך במעשי ההונאה שלו, הפעם כנגד צעיר רגיש בשם ריק וחברתו המתגוררת איתו, אליזבת.
הזוג הצעיר והתמים חדש בעיר הגדולה, ורק לאחרונה עברו לניו יורק מיוטה.
הם מאמינים לשקריו של פול, ומזמינים אותו לגור עימם, עד אשר יסדיר את ענייניו עם אביו העשיר, שפול אומר להם ששמו הוא פלאן קיטרידג'.
השלושה הופכים לחברים טובים, כשפול מספרים להם סיפורים על היותו מנוכר מאביו הגזעני.
אליזבת אומרת לריק שלא להלוות לפול כסף.
לילה אחד, פול וריק יוצאים יחד לבילוי בעיר, ופול מפתה את ריק כדי להשיג ממנו כסף.
מאוחר יותר באותו לילה, ריק אומר לאליזבת שפול נעלם עם כל כספם, וכי השניים קיימו יחסי מין.
בהתקף זעם, אליזבת מספרת לריק שאביו תמיד הטיל ספק במיניות של בנו.
זמן קצר לאחר מכן ריק מתאבד.
פול המיואש, מתקשר אל פלאן ואואיזה לקבלת עזרה.
אואיזה, המושפעת מיחסיה המתוחים עם ילדיה, מוצאת עצמה חשה קשורה רגשית לפול, בתקווה שתוכל לעזור לו בדרך כלשהי, למרות העובדה שהוא פגע בהם וניצל אותם.
במהלך שיחת טלפון ממושכת, פול מסכים להסגיר את עצמו למשטרה.
פול נעצר, והוא ובני הזוג קיטרידג' נפרדים.
לאחר שפול נלקח למעצר, אואיזה מנסה לברר מה עלה בגורלו, אך למרות מאמציה - גורלו של פול נותר לא ידוע.
המחזה מסתיים ברגע שיא של הירהור, בו אואיזה נושאת מונולוג מפורסם:
שם הדמות אוף-ברודוויי 1990 ברודוויי 1990 וסט אנד 1992 סרט הקולנוע 1993 סיבוב הופעות לאומי ראשון הפקת ברודוויי מחודשת 2017 סטוקרד צ'אנינג מרלו תומאס אליסון ג'ני פלאן קיטרידג' ג'ון קנינגהם פול שלי דונלד סאת'רלנד ג'ון קנינגהם ג'ון בנג'מין היקי פול ג'יימס מק'דניאל אדריאן לסטר ויל סמית' נטארה מווין קורי הוקינס
כריסטין גריפית' וסווזי קורץ לקחו חלק בשלב ההקראה וקראו את התפקיד של אואיזה קיטרידג' במהלך העבודה על המחזה בשנת 1989, לפני שסטוקארד צ'אנינג לוהקה לתפקיד.
בתחילה, צ'אנינג לא הייתה זמינה לקחת חלק בהפקה זו שכן הייתה מחויבת להצגה אחרת בברודוויי, "הנשים של ג'ייק" מאת ניל סיימון.
בסופו של דבר, הפקה זו ירדה מוקדם מהמתוכנן.
קודם לכן, צ'אנינג כיכבה בהצגה אחרת שכתב ג'ון גווייר - "בית העלים הכחולים".
לימים, קורץ החליפה את צ'אנינג בתפקיד אואיזה בהפקת ברודוויי המקורית של "שש דרגות לקרבה".
המחזה הועלה לראשונה באוף ברודוויי ב-16 במאי 1990 באולם התיאטרון ע"ש Mitzi E.
השחקנית סטוקארד צ'אנינג זכתה בפרס אובי לשחקנית הטובה ביותר על הופעתה כאואיזה.
המחזאי ג'ון גוויר זכה בפרס אוביי על המחזה.
ההפקה הועברה ל-Vivian Beaumont Theater שם הוצגה הופעת הבכורה של המחזה בברודוויי ב-8 בנובמבר 1990. ההצגה, בבימויו של ג'רי זקס, רצה עד ל-5 בינואר 1992, סך של 485 הופעות.
קלי בישופ הייתה שחקנית מחליפה עבור התפקיד של אואיזה, ולורה ליני הייתה שחקנית מחליפה עבור התפקיד של טס, בהופעת הבכורה שלה בברודוויי.
ההפקה המקורית של ברודוויי הייתה מועמדת לארבעה פרסי טוני, וזכתה בפרס הבימוי הטוב ביותר עבור זאקס.
בשנת 1992 הושק סיבוב ההופעות הארצי של ההפקה בארצות הברית.
גם ורוניקה האמל גילמה את דמותה של אואיזה, בהפקה שעלתה בשיקגו.
בין ה-5 באפריל ל-18 ביוני 2017 עלתה הפקה מחודשת של המחזה בברודוויי, ב-Ethel Barrymore Theatre, עם אליסון ג'ני, ג'ון בנג'מין היקי וקורי הוקינס, בבימויו של טריפ קולמן.
ב-1992 המחזה הוצג לראשונה בבריטניה, בתיאטרון רויאל קורט, משם עבר ל-Comedy Theatre (כיום נקרא Harold Pinter Theatre) שבווסט אנד.
בשנת 2010 המחזה הועלה באולד ויק שבלונדון עם לזלי מנוויל בתפקיד אואיזה.
במאי 2004 ביים מייקל באפונג הפקה של המחזה שעלתה ב-Royal Exchange שבמנצ'סטר עם ליסה אייכהורן בתפקיד אואיסה קיטרידג', פיליפ ברת'רטון בתפקיד פלאנדרס קיטדרג' ואו.
פגבנל זכה ב-MEN Award על הופעתו.
פיונה ריד כאואיזה, ג'ים מזון כפלאן ונייג'ל שון וויליאמס כפול כיכבו בהפקה משנת 1995 שהוצגה בטורונטו, קנדה.
הן ריד והן וויליאמס זכו ב-Dora Mavor Moore Award עבור השחקנית הטובה ביותר מחזה והשחקן הטוב ביותר במחזה, בהתאמה.
המחזה נוצר בהשראת סיפורו האמיתי של דייוויד המפטון, נוכל ושודד שבמהלך שנות השמונים הצליח לשכנע מספר אנשים שהוא בנו של השחקן סידני פואטייה.
המחזאי ג'ון גווייר היה חבר של אינגר מקייב אליוט ובעלה אוסבורן אליוט.
באוקטובר 1983 המפטון הגיע לבית של הזוג אליוט, דירה בניו יורק, והם אפשרו לו לשהות בה במהלך הלילה.
למחרת בבוקר, אינגר מצאה את המפטון במיטה עם גבר אחר ובהמשך הזעיקה את המשטרה.
בני הזוג אליוט סיפרו לגוייר את הסיפור הזה, אשר העניק לו השראה לכתוב את המחזה מספר שנים לאחר מכן.
לאחר שהמחזה הפך להצלחה מסחרית, המפטון הועמד לדין בחשד ל של גווייר, אך זוכה מאשמה.
המפטון סבר שהוא זכאי לחלק מהרווחים על המחזה, שמעולם לא קיבל.
מקור השראה משמעותי נוסף למחזה הוא הרומן "התפסן בשדה השיפון" מאת ג'יי די סלינג'ר.
במהלך ההצגה עצמה יש מספר התייחסויות לספר זה, למשל: כאשר הגיבור מספר שכתב את עבודת התזה שלו על ספר זה לבני הזוג שמלינים אותו במהלך הלילה.
ישנן גם רמיזות עדינות יותר לספר, הן בתסריט והן בסינמטוגרפיה של העיבוד הקולנועי, כמו כאשר דמויות שונות מתחילות להתנהג בצורה המאפיינת את דמותו של הולדן קולפילד.
ג'ון גווייר עיבד את המחזה לתסריט עבור סרט קולנוע שיצא בשנת 1993 בבימויו של פרד שפיסי.
סטוקרד צ'אנינג הייתה מועמדת לפרס האוסקר לשחקנית הטובה ביותר על הופעתה בסרט זה בתפקיד אואיזה.
שנה טקס פרס קטגוריה מועמד/ים תוצאה 1993 פרס אוליבייה המחזה החדש הטוב ביותר השחקנית הטובה ביותר סטוקרד צ'אנינג
שנה טקס פרס קטגוריה מועמד/ים תוצאה 2017 פרס טוניההפקה המחודשת הטובה ביותר של מחזה השחקן הראשי הטוב ביותר במחזה קורי הוקינס Outer Critics Circle Award השחקנית הטובה ביותר במחזה אליסון ג'ני Drama League Awardההפקה המחודשת הטובה ביותר של מחזה המשחק הטוב ביותר קורי הוקינס אליסון ג'ני
"שש עשרה מלאו לנער" הוא שיר שכתב עלי מוהר, הלחינו קובי אשרת וצביקה נוי, וביצע גבי שושן.
השיר נכלל באלבום הבכורה של שושן "נער שחור עיניים".
במצעד הפזמונים העברי השנתי של גלי צה"ל לשנת תשל"ג (1973) דורג השיר במקום הרביעי.
במצעד קול ישראל לשנה זו דורג השיר במקום החמישי.
בשנת 1992 הוציאה להקת "אבטיפוס" גרסת כיסוי לשיר, שלוש שנים לפני שהוציאה את אלבום הבכורה שלה.
כותב השיר, עלי מוהר, חיבר בשביל הלהקה שורה חדשה לשיר - "ולא תמיד העצב הוא מתוק, ויש אולי עוד קצב חוץ מרוק".
בשנת 1994 הוציא מוהר אלבום אוסף בשם "וכך התחיל העצב המתוק – משירי עלי מוהר", הכולל 19 שירים שכתב לזמרים.
שש חברות בע"מ היה מיזם משותף של חברות בנייה, שהוקם כדי לבנות את סכר הובר על נהר הקולורדו בנבאדה ובאריזונה.
מאוחר יותר החברות השותפות בנו גם את סכר פארקר, חלק מסכר גרנד קולי, מוביל המים של נהר הקולורדו על פני מדבריות מוהאבי וקולורדו לדרום קליפורניה העירונית, ופרויקטים גדולים אחרים.
החברות שהיו שותפות למיזם הן:
חברת הנרי ג'יי קייזר מאוקלנד, קליפורניה ותאגיד בכטל מסן פרנסיסקו.
נרשמו כחברה אחת בשם "בכטל-קייזר": 30%
מקדונלד וקאן מלוס אנג'לס: 20%
יוטה קונסטרקשן קומפני מאוגדן, יוטה: 20%
חברת פסיפיק ברידג' מפורטלנד, אורגון :10%
Shea Co מפורטלנד, אורגון: 10%
ששון איפרם שאולוב (נולד ב-15 ביוני 2002) הוא זמר-יוצר ישראלי.
ששון איפרם שאולוב נולד בשכונת בת גלים בחיפה כצעיר מבין שלושה אחים לסמירה, מטפלת, ולאלכסיי, רתך.
מוצא משפחתו משני הצדדים קווקזי.
הוריו התגרשו כשהיה קטן ואימו גידלה אותו ואת שני אחיו הגדולים לבדה.
את לימודיו היסודיים סיים בבית הספר "עליה" ולמד עד כיתה י' בתיכון עירוני א' במגמת תיאטרון.
שאולוב שוחרר משירות צבאי בהחלטת קב"ן והתנדב בשירות לאומי במספר מסגרות.
במשך שנים עבד כמתדלק בתחנות דלק והכין קפה בתחנות רכבת, תפקידים בהם עבד עד 2023. במשך השנים ניסה כמה פעמים להתמודד באודישנים של הכוכב הבא ואקס פקטור, אך נכשל בשלב האודישנים.
הוא החל את דרכו ברשת החברתית טיקטוק, שם פרסם גרסאות כיסוי לשירים שונים.
ב-15 ביוני 2021 הוציא לאור גרסת כיסוי לשיר "מלכה שלי" של ההרכב המוזיקלי כרקוקלי.
ב-30 בינואר 2022 הוציא את הסינגל "הלילה לא", גרסת כיסוי לשיר של דודו טסה.
ב-12 באפריל הוציא את הסינגל "חיכיתי לך & איך אתה הולך", מאשאפ לשירים של רינת בר ועדן בן זקן.
ב-11 באוגוסט הוציא את השיר המקורי השני שלו כסינגל, "מתוך מחשבות", שזכה גם הוא להצלחה והגיע למקום ה-60 בהיטליסט.
ב-30 בינואר 2023 הוציא את הסינגל "משהו אמיתי בעיניים", שהיה ללהיט הפריצה של שאולוב והגיע לחמישייה הפותחת במצעדים.
ב-30 במאי הוציא את הסינגל "ביחד איתי", שזכה גם הוא להצלחה והגיע למקום ה-40 בהיטליסט.
ב-28 באוגוסט הוציא את הסינגל "כשיגמר לכם הקיץ", שהגיע למקום ה-12 במצעד.
ב-27 בספטמבר הוציא את הסינגל "בואי נדבר", שהיה לשירו השני שנכנס לעשירייה הפותחת במצעד, והגיע למקום השישי.
ב-22 בינואר 2024 הוציא את הסינגל "הדם שלי" יחד עם הזמרת אודיה.
ב-18 בפברואר שאולוב הוציא שיר בשם "רחובות ריקים", שהוא השיר הראשון מתוך המיני-אלבום העתידי שלו.
יומיים לאחר מכן, ב-20 בפברואר הוציא את השיר "כמה טוב לנו", וב-22 בפברואר הוציא את הסינגלים "איפה את?" ו"חלק ממני".
ב-29 בפברואר הוציא את הסינגל "מלכת חלומותיי" של בן חן.
ב-17 באפריל הוציא לאור את הסינגל "חיים שכאלה".
ב-9 במאי הוציא לאור את הסינגל "את".
ב-21 ביולי הוציא לאור את הסינגל "מטומטמת".
אלבום הבכורה שלו, "גן עדן של משוגעים", יצא לאור ב-11 באוגוסט 2024.
ב-12 בספטמבר 2024 יצא "לב שביר", דואט שלו יחד עם עדן חסון.
כעבור מספר ימים, הוציא את הסינגל "תמיד אוהב אותי", גרסת כיסוי לשיר של יאיר אליצור.
השיר הפך ללהיט ובאוקטובר אותה שנה הגיע למקום הראשון בהיטליסט – מצעד המוזיקה הרשמי של ישראל של אתר mako.
ב-21 בספטמבר 2025 זכה בתואר שיר השנה במצעד השירים השנתי של גלגלצ.
ב-29 באוקטובר יצא לאור השיר "לאבא שלי יש סולם" ביחד עם עמיר בניון, של פרויקט ותן חלקנו.
ב-26 בנובמבר יצא השיר "התקדמתי ממך" ביחד עם איתי לוי.
ב-2 במרץ 2025 יצא אלבומו השני "תמיד שמח".
ב-30 ביוני הוציא את השיר "סוכנת כפולה".
ב-5 באוגוסט הוציא את השיר "עולם בשני צבעים".
ב-11 בספטמבר הוציא את השיר "הרע זה לא אני" ביחד עם יאיר אלייצור.
ב9 בפברואר 2026 הוציא אם יאיר אלייצור את השיר אחותי.
את השם האמצעי "איפרם" הוסיף לעצמו כשם משפחה נוסף בגיל 16.
2024: גן עדן של משוגעים
שש הסוויטות לצ'לו יחיד (מקוטלגות ברי"ב כ־1007–1012) מאת יוהאן סבסטיאן באך הולחנו בעיקר בשנים 1717–1723, בשנים בהם שימש כקאפלמייסטר בקטן, והיא יצירתו הנודעת ביותר לכלי נגינה זה.
את הכותרת ליצירה,"סוויטה לצ'לו יחיד ללא באסו קונטינואו", הביאה אשתו השנייה של באך, אנה מגדלנה.
כמקובל למבנה של סוויטה במוזיקה הקלאסית בתקופת הבארוק, כל סוויטה בסט מורכבת מפרלוד ואחריה סגנונות שונים של ריקודים מתקופת הבארוק.
במקרה זה, כל סוויטה מורכבת משישה פרקים: פרלוד, אלמנד, קוראנט, סרבנד, מינואט (המוחלף לפעמים בגבוט או בורה) וג'יג.
סוויטות אלו נחשבות קשות לביצוע מבחינה וירטואוזית, ומסיבה זו היו בעבר פחות ידועות בציבור עד לביצוען בידי הצ'לן הווירטואוז פבלו קזאלס במאה ה־20. מאז ידועה היצירה הייטב ברפרטואר הצ'לו ברחבי העולם, וצ'לנים ממשיכים לנגן אותה עד לימינו אנו.
עם זאת קיים ויכוח בידי החוקרים על שאלת ייחוס הסוויטות לבאך ומידת מעורבותה של אשתו ביצירה.
בסך הכל הלחין באך 6 סוויטות לצ'לו, כאשר כל אחת בסולם שונה:
סוויטה מספר 1 בסול מז'ור, רי"ב 1007, נחשבת המפורסמת והפופולרית מבין השישה בזכות פרק הפרלוד שלה.
מורכבת מפרלוד, אלמנד, קוראנט, סרבנדה, מינואט וג'יג.
סוויטה מספר 2 ברה מינור, רי"ב 1008. מורכבת מפרלוד, אלמנד, קוראנט, סרבנדה, מינואט וג'יג.
סוויטה מספר 3 בדו מז'ור, רי"ב 1009. מורכבת מפרלוד, אלמנד, קוראנט, סרבנדה, בורה וג'יג.
סוויטה מספר 4 במי במול מז'ור, רי"ב 1010. מורכבת מפרלוד, אלמנד, קוראנט, סרבנדה, בורה וג'יג.
סוויטה מספר 5 בדו מינור, רי"ב 1011. מורכבת מפרלוד, אלמנד, קוראנט, סרבנדה, גבוט וג'יג.
סוויטה מספר 6 ברה מז'ור, רי"ב 1012. מורכבת מפרלוד, אלמנד, קוראנט, סרבנדה, גבוט וג'יג.
המחלוקת בעניין שאלת ייחוס היצירה לבאך
בשנת 2006 פרסם המנצח האוסטרלי מרטין ג'רוויס טענה לפיה מי שהלחינה את היצירה לא היה באך בעצמו, אלא אשתו, אנה מגדלנה באך.
ג'רוויס הציע שאנה מגדלנה הייתה זו שכתבה את 6 הסוויטות זאת בנוסף לפרק הפותח את וריאציות גולדברג.
עם זאת חוקרים ומוזיאוקלוגים הסתייגו מטענה זו שלה אין ביסוס, והיצירה עדיין מיוחסת לו.
שָׂשׂי קשת (נולד כששון קוסובסקי ב-24 בנובמבר 1946) הוא זמר, שחקן ומדבב ישראלי.
מכהן כמנהל האמנותי של תיאטרון יידישפיל.
קשת נולד וגדל בקיבוץ גליל ים.
הוריו הגיעו מפולין ומרוסיה, ובבית דיברו רק עברית.
באמצע שנות ה-60 היה מכוכביה הבולטים של להקת הנח"ל.
הוא שירת בתוכניות הלהקה "מהנח"ל באהבה" (1966) ו"הנחלאים באים הנחלאים באים" (1967), והשתתף בין היתר בהקלטות השירים "סרנדה לעדה" (לאה נאור/משה וילנסקי), "אילו ציפורים" (ז'אן ברוסול/ז'אן קלבה/נעמי שמר), "גשם בוא" (תרצה אתר/אלונה טוראל), "הייתי נער" (דוד עתיד/יאיר רוזנבלום), "ארבע אחרי הצהריים" (יורם טהרלב/יאיר רוזנבלום), "גוונים" (חיים קינן/יגאל גורדון) ועוד.
בין חבריו ללהקה נמנים טוביה צפיר, שולה חן, שלום חנוך, חנן יובל, מנחם זילברמן, אבי קורן (קליינמן), אביבה בנו ועוד.
כמו כן השתתף באלבום "מהנח"ל באהבה" שהופק בשנת 1968 לציון 20 שנה למדינה וכלל את מיטב שירי להקת הנח"ל לאורך השנים.
במלחמת ששת הימים, במהלך שהותה של להקת הנח"ל באל עריש, היה עד לכתיבת הבית הנוסף והאחרון של השיר "ירושלים של זהב" על ידי נעמי שמר.
במהלך הקרבות בחצי האי סיני נפל חברו הטוב , עמו נהג להופיע כצמד בנעוריהם בקיבוץ.
לאחר שחרורו מהלהקה הפך לזמר סולו שנחשב כ"אליל נוער", והשתתף כחבר בלהקת פיקוד דיזנגוף בשנת 1969 עד 1970 ובמופעי בידור, פסטיבלי זמר, פסטיבלי ילדים ועוד.
בשנת 1972 הכיר קשת את השחקנית יונה אליאן בצילומים לסרט הקולנוע "נורית".
השניים נישאו בשנת 1973, ולהם שני ילדים: אריאל, מוזיקאי (חבר להקת "פול טראנק" ומפיק מוזיקלי) ומאי, שחקנית.
ב-3 בינואר 1971 הוציא קשת אלבום בכורה שנשא את שמו: "ששי קשת".
האלבום הצליח מאוד והגיע במהירות למעמד של "אלבום זהב".
נכללו בו להיטים רבים כ"אל תלכי לבדך בלילה" (שייקה פייקוב), "הלילה הארוך ביותר בעולם" (מאיר אגסי/בועז שרעבי), "ותבוא עליכם הברכה" (שייקה פייקוב), "שם ישנה גבעה רמה" (רחל שפירא/קובי אשרת) ו"פנקס הקטן" (דן אלמגור/מתי כספי), שהפך לשיר המזוהה ביותר עם קשת.
"פנקס הקטן" היה שיר מהמחזמר "עיר הגברים" שעלה לבמות בשנת 1970. הוא השתתף בפסטיבל הזמר והפזמון 1971 עם השיר "ומתוק האור בעיניים" (רחל שפירא/מוני אמריליו), וקטף את המקום השני.
הוא אף זכה בתואר זמר השנה במצעד הפזמונים העברי השנתי התשל"א של קול ישראל.
באותה השנה גם שר את שיר הנושא של ההצגה "בוטיק השקרים", בהצגה זו שיחקה אשתו יונה אליאן.
בחנוכה 1974 זכה קשת במקום הראשון בפסטיבל לשירי ילדים עם השיר "שובב עם לב זהב" (תמר פרימור/יאיר מילר).
הוא חזר שוב אל בימת פסטיבל הזמר 1975, וביצע שם את השיר "אינשאללה בלי נדר" (תמר פרימור/יאיר מילר).
קשת הקליט ב-1977 את שיר הנושא להצגה "ארבע נשים" שעלתה בתיאטרון הבימה למילותיה של תרצה אתר ולחן מאת משה וילנסקי (שנים ספורות לאחר מכן זכה השיר לגרסאות נוספות ששרו נורית גלרון ואסף אמדורסקי).
בשנת 1980 ביצע את השיר "פיץ העכבר" (גידי קורן) בפסטיבל שירי הילדים.
קשת השתתף בפסטיבל הזמר המזרחי "למנצח שיר מזמור" וזכה במקום הראשון עם השיר "בואו נשיר אחים" (שייקה פייקוב).
באותה שנה זכה בפסטיבל נוסף במקום הראשון, פסטיבל הזמר החסידי, בשירו "שישו ושמחו" (שייקה פייקוב), שהפך לאחד מלהיטיו הענקיים של קשת, ובכלל ללהיט חסידי ידוע.
ב-1982 השתתף (בפעם היחידה עד אז ומאז) בקדם אירוויזיון 1982 עם השיר "להימליה" (שמרית אור/קובי אשרת), ובפסטיגל 1983 התחרה עם השיר "לירח טסים".
בשנת 1986 חבר קשת למוזיקאי אריק רודיך והקליט אלבום חדש בשם "אל תמהר".
האלבום היה מורכב מיצירות של מיטב משוררי ישראל.
אלבום נוסף ומוערך מאוד הוציא קשת בשנות ה-80 שנקרא "עולם אחר", ובו הוא ביצע שירים קלאסיים של מקהלות בביצוע יחיד.
בשנת 1991 הופיע ששי ב"ששי שר שירי סרטים", מופע שכלל שירים מסרטים פופולריים בגרסה עברית, אשר בוים על ידי יונה אליאן והכיל שירים שנכתבו על ידי חיים קינן.
בשנת 1996 הקליט קשת אלבום מחווה למוסד פסטיבל הזמר והפזמון, "יעלה ויבוא".
באלבום זה הקליט מחדש שירים שבוצעו במסגרת הפסטיבל במרוצת השנים, דוגמת "ליל חניה", "יעלה ויבוא", וכן את שיריו מהפסטיבל.
ב-2009 השתתף ביצירה המוזיקלית תיאטרלית "יריד המזרח" על פי יצירותיו של חיים גורי.
ביוני 2009 הוציא אלבום זמירות בשם "פתח לנו שער".
בעקבות זאת יצא במופע בשם זה, משולב בעברית ויידיש, בבימוייה של יונה אליאן.
באוקטובר 2025 תוכנן קשת לשיר את "שיר לשלום" עם להקת הנח"ל באירוע התנדבותי במסגרת חגיגות 75 שנה לנח"ל, אך מפקדת הלהקה סירבה לאשר את ביצוע השיר ואמרה כי "לא שרים את שיר לשלום".
בשנות השבעים כיכב קשת במספר סרטי קולנוע ישראליים.
בשנת 1972 הוא הופיע בסרט "נורית" של ג'ורג' עובדיה לצידה של אשתו לעתיד, יונה אליאן.
קשת השתתף במספר שירים בסרט, כשהמוכרים שבהם הוא הדואטים עם הזמרת נירה גל "קרוב ורחוק" (דודו ברק/שייקה פייקוב) ו"שיר לכנרת" ("שבע שנים") (דודו ברק/שייקה פייקוב).
בשנת 1973 שיחק בסרט "הבלש האמיץ שוורץ".
באותה שנה שיחק בתפקיד אורח לצד אשתו יונה אליאן בסרט "קוראים לי שמיל" שביים ג'ורג' עובדיה.
בשנת 1973 השתתף כזמר אורח בסרט "הסנדלר העליז".
בשנת 1976 שיחק בסרט "רחוב 60" לצידה של יונה אליאן.
בשנת 1978 השתתף בסרט "הלהקה" של אבי נשר.
הסרט מתאר את חיי ההווי בלהקה צבאית, התואמת את להקת הנח"ל בה השתתף.
בשנת 1979 שיחק בסרט "נישואין נוסח תל אביב".
ב-1992 השתתף בתפקיד מפקד להקה צבאית בסרט "ללקק ת'תות".
בשנות השמונים כיכב קשת לצד אשתו, יונה אליאן, בסדרת הטלוויזיה לילדים "שלוש ארבע חמש וחצי".
בשנת 1981 כיכב במחזמר "ברנשים וחלומות", והופיע מספר פעמים ב"רחוב סומסום" במבחר שירים ודיבוב (1983).
ב-2013 שיחק בסרט הטלוויזיה "דבר על מקום הימצאם" שכתבה נאוה סמל.
קשת שיחק במספר רב של הצגות, והוא מזוהה בעיקר ככוכב מחזות זמר, בהם "עיר הגברים", "ברנשים וחלומות", "אוויטה" ו"צלילי המוסיקה", בתפקיד קפטן פון טראפ.
תפקידים מוכרים נוספים שלו בתיאטרון כוללים את פונטיוס פילטוס ב"השטן ממוסקבה", בראון ב"אופרה בגרוש", מוצוני ב"הלב", באגירה ב"ספר הג'ונגל", החיה והנסיך ב"היפה והחיה", עורך הדין בילי פלין ב"שיקגו", פירלי ב"סוויני טוד", הקוסם ב"המסע לפוליפוניה", ז'אבר ב"עלובי החיים", השטן ב"תמונתו של דוריאן גריי" ובנימין השלישי ב"מסעות בנימין השלישי" (ביידישפיל).
בשנת 1996 השתתף בקלטת הילדים "גומות החן של זוהר" בתפקיד זאביק הספר.
בשנת 2003 השתתף בקלטת הילדים "דוני ורוני בארץ המדמדים" בתפקיד גוג הענק.
בשנת 2005 השתתף לראשונה בהצגה בתיאטרון יידישפיל, בהצגה המוזיקלית "החזן מווילנה".
באותה שנה השתתף בטלנובלה "פיק אפ".
בשנת 2008 השתתף בקומדיה המוזיקלית "לה לה לנד".
קשת מופיע בהצגת יחיד "ששי מעבר לקשת" המביאה סיפורים ושירים של עולם מחזות הזמר.
כמו כן העלה עם יונה אליאן את ההצגה "נוסטלגיה זה לא מה שהיה", המביאה מופע נוסטלגי על גדילה והתבגרות בארץ.
ב-2008 הוציאו קשת ואליאן DVD לילדים בשם "יונה וששי ופנדה וחצי", שהוקדש כולו ליצירותיו של חיים נחמן ביאליק.
בנוסף מדבב קשת לסרטים וסדרות מצוירות, בהם "אצבעונית" בתפקיד מר ביטל, "העולם המופלא של ד"ר סוס" בתפקיד חתול תעלול, "אגדות אנדרסן" ו"נילוס איש החלומות" בתפקיד דמויות נוספות, "הגיבן מנוטרדם" בתפקיד ויקטור, "שלגיה ושבעת הגמדים" בתפקיד הנסיך, "הסייח הכסוף" בתפקיד ברולגה, וכן שר את שיר הפתיחה.
בנוסף שיחק את פורטה ב"היפה והחיה 2: חורף קסום".
בדצמבר 2011 התמנה למנכ"ל והמנהל האמנותי של תיאטרון היידישפיל.
החל משנת 2016 חדל קשת מלשמש כמנכ"ל, והוא מכהן כמנהל אמנותי של התיאטרון.
בשנים 2016־2022 הופיע בתפקיד אורח במספר עונות בסדרה "סברי מרנן" ובה גילם את דמותו של יעקב, השכן של רחל וסילבן.
מסוף 2017 מעלה קשת מופע בידור עם אשתו יונה אליאן, לרגל 40 שנות נישואיהם, בשם "עדיין נשואים?" בניהולו המוזיקלי של בנם אריאל.
אחרי עשור של היעדרות מהבמות החל קשת משנת 2020 להשתתף במחזמר "לא רק בלונדינית", בהפקתה של מעיין צלנר, בתפקיד פרופסור קלאהן.
1967 - הנח"לאים באים הנח"לאים באים - להקת הנח"ל (הד ארצי)
1969 - להקת פיקוד דיזינגוף (הד ארצי)
1971 - פסטיבל הזמר החסידי תשל"א (הד ארצי)
1971 - למנצח שיר מזמור תשל"א (הד ארצי)
1971 - פס-קול ההצגה הסרט פישקה במילואים (הד ארצי)
1973 - למנצח שיר מזמור תשל"ד (הד ארצי)
1973 - פסטיבל הזמר החסידי (הד ארצי)
1975 - פסטיבל שירי ילדים מס' 5 (ישראדיסק)
1976 - פסטיבל הזמר החסידי תשל"ו
1976 - פס-קול ההצגה זהו בידור (NMC)
1976 - פס-קול ההצגה ששי ויונה משגעים פילים (ישראדיסק)
1977 - בלדה לאישה (סינגל מתוך הצגת תיאטרון "הבימה", "ארבע נשים").
1978 - פס-קול ההצגה חזרה כללית (הד ארצי)
1980 - הפסטיבל הישראלי לשירי ילדים מס' 11 (ישראדיסק)
1980 - פס-קול ההצגה פנטסיה בארץ הפלאות (ישראדיסק)
1981 - ברנשים וחלומות (הד ארצי)
1982 - פס-קול ההצגה ששי ויונה וצ'ומפי וחצי (הד ארצי)
1996 - ומתוק האור בעיניים - שירי פסטיבלי הזמר העברי (פונוקול)
1996 - קרוב ורחוק, אוסף שירים מסרטי הבמאי ג'ורג' עובדיה (הד ארצי)
1996 - פס-קול ההצגה ספר הג'ונגל
1998 - פס-קול ההצגה היפה והחיה
1998 - פס-קול ההצגה ליידיס & ג'נטלמן
1999 - דרור-למנצח שיר מזמור (הד ארצי)
2003 - אלבום אוסף כפול - להיטים ישנים +קטעים נדירים בהשמעה ראשונה (הד ארצי)
2011 - ניגון מיוחד משלי
ששון גבאי (נולד ב-24 בנובמבר 1947, י"א בכסלו ה'תש"ח) הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון ישראלי.
זוכה ארבעה פרסי אופיר (שיא לשחקן ישראלי), פרס האקדמיה האירופית לקולנוע, פרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה, פרס התיאטרון הישראלי, פרס קלצ'קין ופרס רוזנבלום.
ששון נולד בבגדאד שבעיראק כבנם הקטן של משה גבאי, ואמירה (נזימה, למשפחת אברהמי).
נקרא על שם אבי אביו, ששון.
סבו היה מגבאי מתחם קבר יחזקאל הנביא בעיירה אל כפל (צ'פל), ומשם נבע שם המשפחה "גבאי".
אביו עבר מעיירה זו לבגדאד, שם עסק בסחר בדים והתחתן.
אחיו הבכור היה הדיפלומט והמזרחן צבי גבאי.
המשפחה הייתה אמידה, וגרה בבית מרווח בשכונה החדשה "באב אל שרקי" (השער המזרחי) בבגדאד.
הם חיו בצל עימותים בלתי פוסקים עם השכנים המוסלמים, ובאווירה עוינת.
בפרהוד משפחת סבו וסבתו, מצד אמו, ניצלה בזכות שכניה הערבים.
לאחר כ"ט בנובמבר 1947, הורע מצבם בכלל יהודי עיראק, וב-1951, לאחר שביתם הוחרם על כל תכולתו, עלתה המשפחה ארצה במבצע "עזרא ונחמיה" והתגוררה בחיפה.
ב-1968 נרצח אביו במכולת שלו בחיפה, בידי ערבי-נוצרי.
את שירותו הצבאי עשה ששון במשטרה הצבאית.
לאחר מכן, למד תיאטרון ופסיכולוגיה באוניברסיטת תל אביב.
עם סיום לימודיו החל לשחק בתיאטרון החאן בלהקתו של מייקל אלפרדס שם עבד עם אילן רונן, ספי ריבלין ואחרים.
לאחר מכן שיחק בהצגות רבות בהבימה, בתיאטרון הקאמרי, בתיאטרון באר שבע ובתיאטרון בית ליסין, שם הוא נמנה עם סגל השחקנים הקבוע.
הוא הרבה לשתף פעולה על הבמה עם השחקנית יונה אליאן, איתה הופיע בהצגות: "נסים ונפלאות בקופסאות שימורים" (הבימה 1986), "פילומנה", "מי מפחד מווירג'יניה וולף?" {1997), "תנאים של חיבה", "מירנדולינה" ו"זוג גרוש".
בין ההצגות בהן שיחק ניתן למצוא את: "זינגר", "רוזנטה חזר משדה הקרב", "זוג פתוח", "הוצאה להורג", "זהות", "איש הגשם","רוחל'ה מתחתנת", "מלאכת החיים" ו"אוצר יקר".
גבאי שיחק גם בשנת 1989 במחזמר "פיטר פן" בתפקיד קפטן הוק.
ב-2008 השתתף במחזמר "אוליבר", שם גילם את פייגין.
ב-2009 שיחק במחזה "הדוד וניה" בתיאטרון בית ליסין
ב-2012 שיחק בהפקה מיוחדת של הקומדיה "החולה המדומה" עם תזמורת הבארוק ירושלים, עיבוד שכלל את המוזיקה המקורית שכתב למחזה מלחין הבארוק הצרפתי מארק-אנטואן שרפנטייה.
ב-2017 שיחק בגרסה הבימתית של הסדרה "פולישוק" בתיאטרון בית ליסין.
בקיץ 2018 שיחק גבאי בברודוויי, בגרסת התיאטרון לסרט "ביקור התזמורת".
בטלוויזיה שיחק בהפקות של הטלוויזיה החינוכית והכללית, בין היתר שיחק בסדרות "שכונת חיים", "ארץ מולדת", "סיטון", "סיפורים לשעת לילה מאוחרת", בדרמה "משפט קסטנר" (שם גילם את דמותו של ישראל קסטנר), כמגיש פינה ולעיתים כמגיש תוכנית בסדרה "זהו זה!", בתפקיד אורח בסדרה הקומית "קרובים קרובים", ובהפקות רבות אחרות.
בשנת 2004 השתתף גבאי בקלטת הילדים "איזה כיף בים" לצידם של שרון שחל, רבקה מיכאלי, ואורי בנאי.
בשנת 2007 כיכב גבאי בסרט עטור השבחים "ביקור התזמורת", בתפקיד עליו זכה בפרס אופיר ובפרס האקדמיה האירופית לקולנוע לשחקן הטוב ביותר.
הסרט היה אמור להתמודד על פרס אוסקר לסרט הבין-לאומי הטוב ביותר, אך מסיבות טכניות בוטלה מעמדותו.
בשנת 2009 החל לשחק בתפקיד הראשי בסדרת הטלוויזיה "פולישוק".
על תפקידו בסדרה זו זכה בפרס האקדמיה לטלוויזיה בקטגוריית השחקן הראשי הטוב ביותר בסדרה קומית.
בשנת 2011 שיחק בתפקיד הראשי בסרט הקולנוע "בוקר טוב אדון פידלמן", עליו היה מועמד לפרס אופיר, זכה בפרס השחקן בפסטיבל הודו הבין-לאומי בגואה, והיה בין חמשת המועמדים לפרס האוסקר האסיאתי.
באותה שנה הופיע בתפקיד הראשי בסרט "החזיר מעזה" (Le Cochon de Gaza) שהוא סרט הביכורים של הבמאי הצרפתי סילבן אסטיבל.
בכורת הסרט נערכה בצרפת ובה גם זכה לביקורות חיוביות מהעיתונות הצרפתית ומקהל הצופים.
בשנת 2012 שיחק בסדרת המתח של ערוץ 2 "המיוחדת", וב-2013 שיחק בסרטים "לצוד פילים" לצד מוני מושונוב ופטריק סטיוארט, ו"כידון".
ב-2014 שיחק בסרט "גט - המשפט של ויויאן אמסלם", שעל תפקידו בו זכה בפרס אופיר לשחקן המשנה הטוב ביותר.
באותה שנה החל לשחק ב"בתולות" בתוך האבא של שלי ומאיה.
בשנת 2015 שיחק בסרט המילים הטובות של שמי זרחין, בתפקיד האב, וכן בעונה השנייה והשלישית של הסדרה שטיסל, בתפקיד נחום (נוחעם) שטיסל, אחיו של שולם שטיסל, המגולם על ידי דב גליקמן.
בשנת 2017 השתתף בסדרה אנחנו במפה בתפקיד מאמן נבחרת ישראל.
ב-2018 השתתף בסדרת הטלוויזיה "שטוקהולם" ובסרטו של הבמאי אבי נשר, "סיפור אחר".
באותה שנה השתתף גם בסרט של נטפליקס, "המלאך", בו גילם את סגן נשיא מצרים שלאחר מכן הפך לנשיא מצרים.
ב-2021 הופיע בתפקיד מאיר בסרטו של משה רוזנטל "קריוקי", עליו זכה בפרס אופיר לשחקן הראשי הטוב ביותר.
החל מנובמבר 2021 השתתף בסדרה "מנגן ושר" של YES, על תפקידו בסדרה זכה בפרס שחקן המשנה הטוב ביותר בסדרת דרמה בטקס פרסי האקדמיה לטלוויזיה.
בינואר 2022 השתתף בתוכנית "מוזות" של תאגיד השידור כאן יחד עם בנו אדם גבאי.
בשנת 2023 שיחק בסדרה "אבירם כץ" ששודרה ב"כאן 11".
על תפקידו בסדרה זכה בפרס האקדמיה לטלוויזיה לשחקן משנה בסדרת קומית לשנת 2023. בתחילת אותה שנה נודע שלוהק לעונה השלישית של "טהרן", ויגלם את ניסן סוכן מוסד ותיק.
כמו כן יככב בשנית בתפקיד נוחעם שטיסל, הפעם בתפקיד ראשי בסדרה קוגל, סדרת פריקוול של שטיסל.
בשנת 2024 שיחק בתפקיד ראשי בסרטו של שמי זרחין "חמדה" לצדה של אסי לוי.
באותה שנה שיחק בתפקיד הראשי בסרט בתי אהובתי.
על משחקו בסרט היה מועמד לפרס אופיר לשחקן הראשי הטוב ביותר.
גבאי היה נשוי למימי ברעם ולהם שלושה ילדים.
הוא נשוי בשנית לסופרת דפנה חלף ולהם שני ילדים, שאחד מהם הוא השחקן אדם גבאי, שאף שיחק לצידו במחזמר של "ביקור התזמורת" בתיאטרון ברודוויי.
גבאי מתגורר עם משפחתו בתל אביב.
שנהשם ההצגהתיאטרון / תיאור1972הפרוטוקלים הפרסייםתיאטרון החאן1973וויצק1974משרתם של שני אדונים1975מלכוד 221977פנשן1979אוכלים1979מרסיה וקאמיה1980רשומון1981המרפסתתיאטרון החאן, מאת ז'אן ז'נה1986נסים ונפלאות בקופסאות שימוריםתיאטרון הבימה, לצד יונה אליאן ----פילומנהתיאטרון בית ליסין, לצד יונה אליאן1997מי מפחד מווירג'יניה וולף?
ששטוס (הלחם של המילים "[ערוץ] 6" ו"טוּס") הוא שעשועון ישראלי תחרותי ששודר בערוץ הילדים.
ששטוס היא אחת התוכניות הוותיקות בטלוויזיה בישראל, והיא התוכנית הוותיקה והארוכה ביותר בערוץ הילדים, היא שודרה 21 שנים ברציפות.
התחרות התקיימה משנת 1994 ועד 2014. בתחרות כיתות שונות מרחבי הארץ התחרו במשימות ידע, זריזות, כוח ואחרות.
את התוכנית הנחו מנחי ערוץ הילדים.
יוצר התוכנית הוא גיורא חמיצר ועד שנת 2003, הוא השתתף באופן פעיל בהפקת התוכנית.
בינואר 2015 דווח כי התוכנית תסתיים ולא תחזור לעונה נוספת, וכי הערוץ עמל על שעשועון חדש ועדכני יותר בשם "נדחפים".
ב-2016 עלה שעשועון המשך בשם "הצלצול האמיתי".
ב-1 באוקטובר 2021 הערוץ הודיע כי השעשועון יחזור לעונה נוספת ב-2022 וינחו אותו ירדן ויזל, עומר חזן, טל מוסרי ודילן דרור.
העונה החלה את שידוריה ב-6 בפברואר 2022.
בשנים אלו בכל תוכנית השתתפה כיתה אחת בלבד, אשר התחרתה על זמן וניקוד קבוע.
בשנים 1994–1997 "ששטוס" הייתה פינה יומית במסגרת תוכנית הדגל של הערוץ, "הכיתה המעופפת", ואילו בשנת 1997 "ששטוס" הייתה תוכנית נפרדת וחד-שבועית.
בכל אחת משנים אלו העונה נקראה על-פי מספרה ("ששטוס 1", "ששטוס 2", "ששטוס 3" וכו').
בפורמט זה, "גביע ששטוס", שונו כללי המשחק, ומעתה ששטוס הפך לטורניר בו השתתפו מדי תוכנית לפחות שתי כיתות, ולא אחת.
השינוי המשמעותי היה בשיטת הניקוד: לא עוד שיטת ניקוד קבועה על זמן, אלא שיטת ה"מפתחות".
כל כיתה שניצחה במשימה קיבלה מפתח, אותו בחר "קפטן" הכיתה שהצמיד אותו לאחת מדלתות "קיר הגורלות" (שבששטוס 6 (1999) נקרא "הר הגורלות" ובששטוס 7 (2000) נקרא "טירת הגורלות"), מבלי שהוא יודע כמה נקודות מסתתרות מאחוריה.
רק בסוף התוכנית המנחים, על-פי הוראות שקיבלו מעורכת התוכנית באוזניה, סובבו את דלתות "קיר הגורלות" ואט-אט נגלו הנקודות העומדות לזכות כל כיתה.
זו שקבלה ניקוד גבוה יותר - עלתה שלב.
פורמט זה החל בשנת 1998 ב"ששטוס 5", והשימוש בו נמשך עד העונה האחרונה ב-2014. המקור לשם הרשום על הפורמט: "גביע ששטוס" הוא בכך שהכוונה הייתה שבכל שנה הכיתה הזוכה תקבל גביע.
דבר זה קרה רק בשנה הראשונה לקיום הפורמט, ואחר-כך כבר לא ניתן ה"גביע".
במהלך הפורמט השני הופקו שירים ייחודיים לתוכנית, אחד מהם (בשנת 2005) מבוסס על השיר "Flashdance...
What a Feeling" של הזמרת איירין קארה.
בשנת 2011 ב"ששטוס 18" שונה מעט הפורמט של התוכנית, בעקבות העתקת ערוץ הילדים לאולפני מימד.
האולפן הייחודי של התוכנית בוטל ואולפן ההנחיה הראשי הוסב גם לצילום תוכניות ששטוס, וקיר הגורלות הפך לווירטואלי.
בפורמט הזה, שדומה במבנהו לתוכנית "הצלצול האמיתי" ולתוכנית "הבנים והבנות", הקפטנים לבדם מתמודדים, כאשר הכיתות שלהם מביטות בהם דרך אפליקציית "זום".
בפורמט החדש הקפטנים מחולקים לשלוש שכבות גיל.
כאשר שכבה אחת מפסידה, היא מגיעה לטקס הדחה שבסופו יודח אחד הקפטנים ויחזיר את הכנפיים שלו.
גם בפורמט הזה, הקבוצות מתמודדות על מפתחות.
היעדים ומנצחי המשימות לפני האיחוד
יעדי ומנצחי המשימות אחרי האיחוד
פרקתאריך שידור מקורייעדמשימת חסינותקיר הגורלותמשימת הדחהמודחיםמקוםמקום 4מקום 5מקום 6מקום 1מקום 2מקום 3מקום 4מקום 5מקום 1מקום 2מקום 3מקום 410איחוד האמירויותעמיתהראלעומריהליאריאלאדלאדלאריאליהלייהליבןיהליבןבןבן11ברזילאדלעומריהליעומריהליאריאלאריאליהלייהליהראלעמיתאריאל1216 במרץ 2022רוסיהאדלאריאלעומרהראלאריאלאריאלעמיתהראלהראלמודח שלוש עשרהמקום 6הראלעומרעמיתעמיתעמית1320 במרץ 2022"ארץ הגמדים"נבחרת ו'נבחרת ו'יהליעמיתהילינועהמודחים סופיתבןהראלנועההיליעמית1423 במרץ 2022שווייץיהליאריאלעומראדליהליעומראריאלאדלאדלאריאלאריאלמודח חמש עשרהמקום 41530 במרץ 2022יווןיהליעומראדליהליעומראדלאדלמקום שלישיעומרמקום שנייהלימקום ראשון
במהלך השנים נערכו מספר תוכניות ספיישלים.
במקום הכיתות, התחרו במשימות השונות כוכבי ערוץ הילדים, ומפורסמים מאותה השנה.
החולמים נגד האליפים - כוכבי סדרת הטלוויזיה החולמים מול כוכבי סדרת הטלוויזיה אליפים (הנבחרת המנצחת) (2011).
שורדים את ששטוס - כוכבי תוכנית הריאליטי הישרדות (הנבחרת המנצחת) מול כוכבי ערוץ הילדים (2008, 2009, 2010, 2012).
פרויקט ששטוס - כוכבי התוכנית פרויקט הלהקה מול כוכבי ערוץ הילדים (הנבחרת המנצחת) (2013).
ששטוס - כוכבי ערוץ הילדים מול כוכבי תוכנית פרויקט הלהקה (מאי 2014).
ששטוס: הבנים והבנות - כוכבי העונות האחרונות של התכנית "הבנים והבנות" מתמודדים כמו בתוכנית, נבחרת הבנים מול נבחרת הבנות (אפריל 2022).
סמלים של "ששטוס" במשך השנים
ה"כנפיים" של "ששטוס" - בשלוש העונות הראשונות היה מקובל להעניק "כנפיים", כאלו הדומות לכנפי "חיל האוויר", לקפטנים של הנבחרות; כ"אות כבוד" מטעם "ששטוס" לאורחים, חלקם מפורסמים, אשר השתתפו בחלק ממשימות ששטוס בסיבובי הגמר השונים ובגמר הגדול בקיץ; ולשגרירויות ישראל במדינות אליהן ששטוס טסה.
בשנת 2022 בעקבות שינוי המבנה המשחקי של ששטוס, שבו הכנפיים, ואותם הקפטנים שמתמודדים בששטוס מקבלים אותן, ואחרי שהם מודחים, את הכנפיים מחזירים הם אחרי ההדחה.
"מכונת הפרסים" - מכונה וירטואלית שהופיעה בעונות הראשונות, כשבששטוס הופיעה זרועה רובוטית שהסתובבה סביב הפרסים, ובעונה השנייה את הזרועה החליפה מנורת שמן (המבוססת על המנורה מאלאדין ומנורת הקסמים) וגלגל המתנות עצמו הסתובב.
הקפטן עצמו היה צריך להורות על המכונה לעצור.
ושם חולקו שני פרסים: אחד לקפטן הכיתה והשני לכיתה עצמה.
"מרים התרנגולת" - ב"ששטוס 3" היה מתקן של בובת עץ בצורת תרנגולת, לה המנחים קראו "מרים".
על זכיות של הנבחרת הקפטן היה מנענע את בובת התרנגולת וזו הייתה "מטילה ביצה", בתוכה היה מסתתר שם של פרס בו הכיתה זכתה.
השופט - בעונות הראשונות של ששטוס, ובעונות היותר מאוחרות בסיבובי הגמר השונים, נהגו המנחים להתייעץ בשידור חי עם דמות שאותה הם כינו ה"שופט", אשר רק קולו נשמע.
בין היתר הוא היה נותן את הערותיו, קובע האם נבחרת עמדה במשימה ומי ניצחה, ולעיתים אף היה פוסל.
אותה דמות של שופט אלמותי לא הייתה גיורא חמיצר, כפי שיכולים אולי לחשוב, אלא מאחוריה עמד איתי הרמן, אשר היה אז מנהל המשחק של ששטוס והשופט.
"קונטרה" (פיראט החלל) - ב"ששטוס 4" האולפן עוצב בצורת ספינת חלל.
בכל תוכנית, רגע לפני סיום המשחק, היה נוהג "קונטרה" להתקיף את "ספינת החלל" של ששטוס ולחטוף ממנה ילד אחד.
"קונטרה", שכביכול שנא את "ששטוס", ילדים ובני אדם בכלל, והיה מכוער גם מבחוץ, הציב אולטימטום בפני הנבחרת כדי לשחרר את הילד השבוי, אך בכל פעם, מן הסתם, הנבחרת סרבה.
במקום זאת, על הילד השבוי היה לגלות בכל פעם חולשה אחרת אצל קונטרה, ובאמצעותה להביס אותו.
אם לא היה מצליח הוא היה נשאר שבוי אצל קונטרה, והנבחרת הייתה מאבדת נקודות, שכן על הנבחרת לחזור עם כל ילדיה.
"קונטרה", אשר גולם על ידי השחקן לאון פלדמן הופיע רק בעונה זו, ובהופעה חד פעמית בספיישל "גביע ששטוס".
שירי גמר - בכל שנה, בעת חשיפת יעד הטיסה של ששטוס, ערוץ הילדים מוצא לחן מוכר וחיבר אליו מילים מקוריות.
תוכן השיר מותאם למדינה אליה טסים ואל התרבות בה.
מנהג זה הופסק בשנת 2013 בששטוס 20.
"מסלול המנחה" - במספר שנים בעבר היה מסלול בגמר שאותו גם המנחה עודד מנשה היה עושה, אך מנהג זה הופסק.