tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
קטלין סוקה (בהונגרית: Szőke Katalin; 17 באוגוסט 1935 – 27 באוקטובר 2017) הייתה שחיינית הונגרית, אלופה אולימפית (הלסינקי 1952), אלופת אירופה (טורינו 1954) ושיאנית עולם.
היא התאמנה בתחילת דרכה אצל אימרה שארושי מהיותה בת 9 ועד גיל 11. בהמשך היא התאמנה אצל סטפן הוניאדפי.
באולימפיאדת הלסינקי (1952) זכתה סוקה בשתי מדליות זהב.
הראשונה במשחה היוקרתי ביותר ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:06.8 דקות והשנייה במשחה השליחות 4x100 מטר חופשי, ביחד עם האחיות אילונה נובק ואווה נובק ז'ראר וכן יהודית תמש בשיא עולם חדש של 4:24.4 דקות, לפני נבחרת הולנד (4:29.0 דקות) וארצות הברית (4:30.1 דקות).
באליפות אירופה שנערכה בטורינו, איטליה בשנת 1954 זכתה סוקה בשתי מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:05.8 דקות, לפני בת ארצה תמש (1:06.7 דקות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 4:30.6 דקות.
לאולימפיאדת מלבורן (1956) הגיעה סוקה בכושר לא טוב והיא לא הצליחה לשחזר את הישגיה מהמשחקים האולימפיים הקודמים.
בשלב המוקדמות היא שחתה 100 מטר חופשי בתוצאה יחסית חלשה עבורה 1:08.0 דקות ולא הצליחה להתברג אפילו לשלב חצי הגמר.
היא סיימה במקום 17. במשחה השליחות 4x100 מטר חופשי ביחד עם מריה ליטומריצקי, יהודית תמש וולריה ג'נגה הן סיימו במקום שביעי בתוצאה של 4:31.1 דקות.
סוקה התחתנה עם קלמן מרקוביץ' שחקן כדורמים בעל שתי מדליות זהב אולימפיות מהלסינקי ומלבורן.
לאחר המשחקים האולימפיים במלבורן היא הצטרפה למשלחת האתלטים מהונגריה שהוזמנו על ידי נשיא ארצות הברית אייזנהאואר לביקור של שלושה חודשים עקב המשבר בהונגריה לאחר המרד ההונגרי.
בסופה של השהות הקצרה היא החליטה להגר לארצות הברית יחד עם בעלה השני, שחקן הכדורמים ארפד דומיון בעל מדליית זהב אולימפית ממלבורן.
בשנת 1985 זכתה סוקה להכלל בהיכל התהילה הבינלאומי של השחייה.
סוקה שברה 4 פעמים את השיא עולמי במשחה ל-100 מטר חופשי.
היא שיפרה את השיא ההונגרי מספר פעמים וזכתה בתוארי אליפות של הונגריה.
סוקה נפטרה בלוס אנג'לס ב-27 באוקטובר 2017.
קטלנית (שם רשמי באנגלית: Samson Remote Controlled Weapon Station) היא עמדת כלי ירייה המותקנת על כלי רכב צבאיים או רכב קרבי משוריין ונשלטת מבפנים.
הקטלנית פותחה ומיוצרת על ידי חברת "רפאל - מערכות לחימה מתקדמות" הישראלית.
הקטלנית כוללת כלי ירייה המתופעל על ידי העמדה, ומערכת ראייה וכוונות יום או לילה.
הקטלנית נשלטת מתוך כלי הרכב עליו היא מותקנת ובכך מונעת חשיפה של החיילים המתפעלים את כלי הירייה לאש אויב.
הקטלנית נחשבת למערכת נשק מדויקת ובעלת כוח אש רב.
ב-2011 החלה זרוע היבשה של צה"ל בשדרוג עמדות הקטלנית המותקנות על גבי נגמ"שי הנמ"ר.
השדרוגים כוללים עמדת שליטה נוחה יותר, מד טווח לייזר (מט"ל) והוספת אפשרות לירי תוך כדי תנועה.
לקטלנית יש גם גרסה ימית, הנקראת "מיני טייפון".
בדומה לקטלנית, מערכת המיני טייפון מותקנת על כלי שיט במדינות רבות.
בחיל הים הישראלי, מערכת המיני טייפון מותקנת בחלק מכלי הבט"ש מסוג דבור ודבורה, כשהיא חמושה במקלע כבד (מק"כ) מדגם M2 בראונינג.
לקטלנית קדמה עמדת מאג רפא"ל (OWS) שהורכבה ממקלע מאג שנשלט מתוך הנגמ"ש.
צה"ל: רכש 150 עמדות המותקנות על גבי נגמ"ש מרכבה (נמ"ר), חלק מנגמ"שי האכזרית, חלק מנגמ"שי הפומ"ה, נמ"ר הנדסי ואף על HMMWV (האמר).
העמדה מותקנת גם על גבי האוונגרד (כלי רכב בלתי מאויש).
בהמשך רכש צה"ל עוד מספר גדול של עמדות קטלנית עבור נגמ"שי הנמ"ר ההנדסי, נמ"ר חי"ר והאיתן.
הכוחות המיוחדים של חיל הים האמריקאי: 100 עמדות.
צבא הממלכה המאוחדת (בריטניה): 335 עמדות (ב-50 מיליון דולר) עבור שריונית "אלוויס".
צבא טורקיה, על שריונית אוטוקאר קוברה.
: על שריונית RG-31 ניאלה.
: על הרכבים המשוריינים LAV III
: העמדה מותקנת על 88 רכבי קרב גרמנים לחיל הרגלים עם תותחי 30 מ"מ תוצרת רפאל וטילי הנ"ט ספייק LR.
קטלינה סנדינו מורנו (בספרדית: Catalina Sandino Moreno; נולדה ב-19 באפריל 1981) היא שחקנית קולנוע קולומביאנית, מועמדת פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר עבור תפקידה בסרט "מריה הלבנה" משנת 2004.
מורנו נולדה בבוגוטה, קולומביה למשפחה ממעמד הביניים.
למדה בבית הספר סנט ג'ורג' שבעיר הולדתה.
לפני קריירת המשחק, למדה פרסום באוניברסיטה האפיפיורית חווריאנה בקולומביה.
היא למדה משחק במהלך לימודיה בתיכון ב"אקדמיה לתיאטרון על שם רובן די פייטרו" באזור מגוריה.
.בשנת 2004 עברה מורנו להתגורר בניו יורק ונבחנה לתפקיד הראשי בסרט "מריה הלבנה", לבסוף מורנו קיבלה את התפקיד וגברה על למעלה מ-900 שחקניות אחרות עבור התפקיד.
בסרט גילמה את דמותה של מריה אלברס, נערה קולומביאנית צעירה בעלת כוחות נפש גדולים ובעלת רצון לעצמאות כלכלית.
בניסיונותיה למצוא דרך לברוח מקולומביה לארצות הברית נענית מריה להצעה מפתה ומוצאת עצמה בלב ליבה של התעשייה להברחת סמים.
על תפקידה קיבלה מורנו מועמדות לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר, והפכה לשחקנית הקולומביאנית הראשונה בהיסטוריה שמועמדת לפרס זה, כמו כן הפכה מורנו לשחקנית הראשונה שמקבלת מועמדות לפרס זה כאשר היא מדברת לאורך הסרט בשפה הספרדית.
בשנת 2008 גילמה את דמותה של אלדיה מרץ דה גווארה, אשתו השנייה של המהפכן ארנסטו צ'ה גווארה (בניסיו דל טורו) וחיילת בצבא הקובני בסרטו של סטיבן סודרברג "צ'ה".
בשנת 2014 גילמה את לואיזה בסרט הפשע "שנה קשוחה מאוד" בבימויו של ג'יי.
בשנת 2017 שיחקה בסרט האימה "התגלמות הרוע", לצד קאריס ואן האוטן וארון אקהרט.
בשנת 2022 החלה לשחק בסדרת המסתורין והאימה "אין מוצא" של רשת Epix בתפקיד טביתה מתיוס, אשתו של ג'ים מתיוס.
בשנת 2006 נישאה לחשמלאי הקולנוע האמריקאי דייוויד אלוול בקולומביה, לאחר שהכירו על סט הסרט "מריה הלבנה" בשנת 2004.
מורנו היא המנכ"לית של חברת El Delirio Productions, חברת הפקות שממוקמת בלוס אנג'לס ובבוגוטה.
מורנו נכנסה לרשימת "50 האנשים היפים ביותר בעולם" של מגזין "פיפל" בשנת 2005.
+שנהסדרהתפקידהערות2013הגשראלמה רואיז9 פרקים2014רד בנד סוסייטיאווה פלסיוס3 פרקים2015East Los Highאמא של אדי4 פרקיםהשמיים נופליםאיזבלה6 פרקים2015–2019הרומןלואיזהתפקיד משני (עונות 2–5); 28 פרקים2016סודות משפחתיים (אנ')כריסטינה מורלס6 פרקים2019חדר 104מריהפרק: "Rogue"2022–הווהאין מוצאטביתה מת'יוסתפקיד ראשי (3 עונות); 30 פרקים
+שנהמסגרתקטגוריהעבודה מועמדתתוצאהסימוכין2004פסטיבל ברליןפרס דוב הזהב לשחקנית הטובה ביותרמריה הלבנהפרס אינדפנדנט ספיריטהשחקנית הטובה ביותרפרס גות'הםשחקנית פורצת דרךטקס פרסי אוסקרהשחקנית הטובה ביותרפרסי איגוד מבקרי הקולנוע האמריקאיהשחקנית הטובה ביותר (אנ') פרס סטלייטפרס גילדת שחקני המסך
קטלינה דה אראוסו (בספרדית: Catalina de Erauso; 1592, סן סבסטיאן - 1650, קואטלאשטלה (Cuetlaxtla), ספרד החדשה) הייתה דמות אגדתית למחצה בארץ הבסקים, ספרד ובאמריקה הספרדית במחצית הראשונה של המאה ה-17. דה אראוסו נשאה מספר שמות בדויים, ונודעה בכינוי La Monja Alférez, קרי הנזירה הסגמ"ית.
כשמלאו לקטלינה ארבע שנים היא הוכנסה למנזר בעיר הולדתה בציפייה שתהפוך לנזירה, אולם בטרם נדרה את נדריה, עזבה את המנזר בגיל 15 לאחר שהוכתה בשעת מריבה עם נזירה טירונית בגינה נכלאה בתאה.
בצאתה לעולם הגדול, בו התנהלה לראשונה בחייה, עטתה קטלינה מלבושי גבר, קיצרה את שערה, ואימצה לה מספר שמות גבריים בהם פדרו דה אוריבה, פרנסיסקו דה לויולה, אלונסו דיאס, רמירס דה גוסמאן, ואנטוניו דה אראוסו.
מסן סבסטיאן יצאה קטלינה לואיאדוליד ובילבאו, ומשם הדרימה לסנלוקר דה ברמדה, ממנה הפליגה לעולם החדש.
בהגיעה לפרו (דהיום) התגייסה קטלינה כחייל--משלח ידם של אביה ואחיה גם כן--ושרתה תחת מפקדים שונים.
בשנת 1619 לקחה דה אראוסו חלק במלחמת האראוקו כנגד בני המפוצ'ה בדרום אמריקה הספרדית וצ'ילה דהיום מבלי לגלות את מינה.
דה אראוסו נהנתה ממוניטין של אומץ לב ומיומנות גבוהה בשימוש בכלי נשק שהביאו לקידומה לדרגת קצונה זוטרה (alférez).
לאחר שנפצעה אנושות באחד הקרבות גילתה קתלינה את מינה בווידוי על ערש דווי.
אף על פי כן החלימה קטלינה לאחר כארבעה חודשים ועברה לאואמנגה.
בשנת 1623 נעצרה דה אראוסו באואמנגה בשל סכסוך, ועל מנת להימנע מביצוע גזר דינה ביקשה את חמלתו של הגמון נוסף, וחשפה בפניו את זהותה.
לאחר שמינה, כמו גם בתוליה נמצאו תואמים את טענתה, זכתה דה אראוסו להגנת ההגמון, ששלח אותה לספרד בשנת 1624. דה אראוסו התקבלה בידי פליפה הרביעי, מלך ספרד, שהתיר לה להמשיך ולשאת בדרגתה הצבאית ולעשות שימוש בשמה הגברי, וכינה אותה "הנזירה הסג"מית".
שמעה של דה אראוסו ועלילותיה נודעו ברחבי אירופה, וכאשר תרה באיטליה וברומא, קיבל אותה האפיפיור אורבנוס השמיני, שהתיר לה ללבוש בגדי גברים.
בשנת 1625 חואן פרס דה מונטאלבן כתב מחזה Comedia famosa de la Monja Alferez על חייה.
בשנת 1630 עזבה קאלינה את ספרד ועברה לספרד החדשה, והייתה לבעלת עסק להעברת מטען בין מקסיקו סיטי ווראקרוס על גבי אתונות.
בשנת 1650 נפטרה דה אראוסו.
דה אראוסו כתבה, או הכתיבה, את זכרונותיה, שראו אור רק בשנת 1829 בפריז ותורגמו לשפות אחדות.
פרשת חייה שימשה מקור השראה למספר יצירות ספרותיות.
קטלין רייטר היא זמרת קנדית-ישראלית, זוכת העונה הראשונה של "The Voice ישראל".
רייטר נולדה וגדלה בקנדה, להורים ישראלים, כשאמה ממוצא מרוקאי.
היא גילתה את אהבתה למוזיקה בגיל 8, כאשר הופיעה בחתונה של בת דודתה.
למדה עברית עוד לפני שלמדה אנגלית, ומגיל צעיר, הגיעה עם משפחתה בכל קיץ לחופשות בישראל.
האיש שדחף אותה לעסוק במוזיקה היה סבה המנוח, אשר זמרתו בבית הכנסת השפיעה על כל חייה ושירתה.
הייתה סולנית בלהקת "Soul of Sam", שהקימה ונקראה על שם סבה, סם.
בגיל 15 השתתפה בתחרות השירה "ג'ואיש איידול" שארגנה הקהילה היהודית במונטריאול וזכתה במקום הראשון.
בשנת 2006, כאשר הייתה בת 17, נרשמה לתוכנית המציאות המוזיקלית "אמריקן איידול" הקנדית (דומה ל"כוכב נולד" הישראלי), אבל לא עברה את שלב האודישנים.
במאי 2012, אמרה רייטר לעיתון "ישראל היום" כי תהליך המיונים של תוכניות מהסוגים האלו הוא חסר כבוד, ומלגלג על משתתפיו.
לאחר ביקור בישראל בקיץ 2011, היא החליטה לעלות לישראל, ולנסות לפתח בה קריירה כזמרת.
רייטר ניגשה לאודישנים של התוכנית The Voice ישראל של "רשת", התקבלה לנבחרת של שרית חדד, בלטה בין מתמודדי התוכנית וניצחה בגמר התוכנית.
לאחר זכייתה, רייטר השתתפה בפסטיגל 2012, וביצעה בו את השיר "אל תתעסקו איתי".
בסוף 2012 הוציאה רייטר סינגל ראשון מתוך אלבומה הראשון, "כלום לא עוזר לי".
השיר היה ללהיט והגיע למקום הראשון במדיה פורסט.
באותה שנה זכתה בתואר "זמרת השנה" בטקס נבחרי הילדים.
רייטר השתתפה בקדם-אירוויזיון 2013 בחצי הגמר הראשון, עם השיר "עד אליי".
היא העפילה לשלב הגמר, אך הודיעה על פרישתה ממנו, בטענות של משוא-פנים מצד שופטי התחרות.
ביוני 2013, הוציאה את הסינגל "No Place To Be" מתוך אלבום הבכורה.
ביולי, שרה את השיר הפותח של טקס פתיחת המכביה התשע-עשרה "אנחנו מאמינים" לצד הכנרת מירי בן-ארי.
באוגוסט 2013 הוציאה סינגל נוסף, "Colourful".
ב-2013 ביצעה רייטר את "אז מה?!", שיר הנושא של הסדרה הקומית "עממיות" בערוץ 2 של רשת.
בסוף 2013, לאחר שיצאו לאור מספר סינגלים, החליטה רייטר לגנוז את אלבום הבכורה, והחלה בעבודה על אלבום חדש.
ב-23 בפברואר 2015, פורסם הסינגל הראשון מאלבום הבכורה המחודש של רייטר, "Mind Of A Gambler".
את השיר כתבה והלחינה רייטר בשיתוף עם אריאל לבינסון שגם הפיק ועיבד מוזיקלית.
בשנת 2020, התארחה בגרסה מיוחדת לשיר "באת לי פתאום", של הזמרת קרן פלס.
קטלן גמדי (שם מדעי: Feresa attenuata) הוא מין של לוייתן שיניים גדול ממשפחת הדולפיניים וקרוב משפחה רחוק של לווייתן האורקה שהוא גם אויבם היחיד בטבע.
פריטים חיים התגלו רק ב-1952. למרות הדמיון שלו לאורקה, הוא שייך לסוג שונה והוא המין היחיד בו.
לווייתן זה הוא מין גדול במשפחתו ומגיע לגודל של אדם בוגר.
הוא בעל גוף חזק ומוקשח שחור לגמרי, למעט הבטן והאזורים התחתונים.
הראש עגלגל ולא בעל "מקור" אך בעל שיניים חדות בתוכו.
סנפיר הגב גדול כמו אצל האורקה.
הם קופצים מדי פעם אבל אינם אקרובטיים כמו שאר הדולפינים.
קל להתבלבל איתם עם מינים דולפינים אחרים כמו עבשן קטלני או לווייתן דלוע ראש.
הוא חי בטבע בקבוצות של 10–30 פרטים ובהרבה פעמים הלהקות יותר גדולות.
המזון הרגיל שלהם הוא דיונונים ודגים קטנים, אך בדומה לאורקות הם טורפים גם יונקים ימיים אחרים, למשל את הדולפין המצוי.
הם חיים בטבע ברחבי האוקיינוסים הטרופיים והממוזגים, הרחק מהחוף.
הם נפוצים במיוחד באוקיינוס השקט בחצי הכדור המזרחי.
הם נפוצים ביותר בחופי יפן והוואי וכן בסרי לנקה שבאוקיינוס ההודי ובאנטילים הקטנים שבאוקיינוס האטלנטי.
אומדן האולוסייה העולמית מגיע ל-38,900 פרטים.
לא ידוע מה מצב השימור שלהם.
קטלין קראדי (בהונגרית: Karády Katalin ; 8 בדצמבר 1910, בודפשט – 8 בפברואר 1990, ניו יורק) הייתה שחקנית וזמרת הונגרייה, אחת מכוכבי הקולנוע ההונגרי בשנים 1939–1945. לאחר מותה בשנת 2004 הוכרה על ידי יד ושם כחסידת אומות העולם.
קטלין קראדי נולדה בבודפשט בשם קטלין מריה קנצלר לרוזליה לרינץ ופרנץ קנצלר.
היא הייתה הבת הצעירה מבין שבעה במשפחת פועלים ענייה.
אביה היה סנדלר ממוצא גרמני שנהג באלימות פיזית ובשתלטנות כלפי אשתו וילדיו ואסר עליהם, בין היתר, לבקר בקולנוע או בתיאטרון.
בגיל חמש נשלחה על ידי עמותות חברתיות והצלב האדום למשפחות אומנה בשווייץ, ואחר כך בהולנד.
בשובה לבודפשט התאפשר לה ללמוד בבית ספר מסחרי לבנות (Kereskedelmi Leányiskola).
כנערה מתבגרת התבלטה ביופייה, בשליטתה בשפות זרות ובאובססיה שלה לניקיון.
לאחר מות אביה בשנת 1931 התחתנה עם פקיד בכיר במכס בשם רז'ה וארגה, שהיה מבוגר ממנה בשלושים שנה.
וארגה התגרש ממנה מיוזמתו כעבור חודשים אחדים.
ב-1936 החלה לקבל שיעורי משחק אצל ארנה טארנאי ואחר כך אצל ארתור בארדוש.
באחד ממועדוני הלילה של בודה משך כשרונה את תשומת לבו של זולטאן אגייד (אדייד), עיתונאי ומוציא לאור, שעזר לה להתקדם בזירת הבידור.
לפי הצעתו, אימצה קנצלר את שם הבמה קולין קראדי, שהפך ברבות הימים למפורסם.
קראדי התוודעה לשחקנית אילונה אצל צ'אטו, אשת הבמאי קלמן צ'אטו, שהדריכה אותה למשך שלוש שנים בתחום המשחק ופיתוח הקול.
קראדי הצטרפה למספר תיאטראות בבודפשט, בהם תיאטרון הקומדיה של בודפשט.
בשנות ה-40 הייתה שחקנית קולנוע מפורסמת בהונגריה.
ברבים מתפקידיה שיחקה פאם פאטאל ארוטית.
קול האלטו שלה הושווה לקולותיהן של צארה ליאנדר ומרלן דיטריך.
ברבים מהסרטים בה שיחקה שיחק גם סמל המין הגברי ההונגרי באותה תקופה, פאל יאבור .
עמדתה האנטי-נאצית הייתה ידועה ועקב כך הותקפה רבות על ידי חוגי הימין בהונגריה.
בתקופת מלחמת העולם השנייה הפריעו אנשי צלב החץ להופעותיה פעמים רבות, בטענה שהיא אוהדת יהודים.
בשנת 1942 הצליחה, על ידי שימוש בקשריה, להביא לשחרורו של המשורר היהודי-הונגרי ג'רג' דנש (György G.
Dénes) משירותו בפלוגות העבודה בחזית המזרחית.
ברשותה היו שלוש דירות באותה עת וכך יכלה להסתיר יהודים שנועדו להישלח לפלוגות העבודה.
כשדנש נשלח למחנה קישטרצ'ה הביאה קראדי לשחרורו.
באפריל 1944, כחודש לאחר פלישת הגרמנים להונגריה, נעצרה על ידי הגסטפו, עונתה והוחזקה במעצר מספר חודשים.
עם שחרורה הצליחה להציל כעשרים ילדים יהודים מרצח, בעת שפלוגות צלב החץ רצחו אלפי יהודים על גדת הדנובה, וזאת על ידי תשלום שוחד לאנשי צלב החץ.
את הילדים לקחה לווילה שהייתה בבעלותה, הסתירה אותם במרתף וסיפקה להם מזון עד הגעת הצבא האדום לאזור.
לאחר המלחמה ניסתה קראדי לאתר קרובי משפחה של הילדים שהצילה.
אחד מהם, יאנוש גמרי (János Gömöri), הפך לעיתונאי ברבות הימים.
לאחר המלחמה השתתפה בעוד סרט אחד בלבד בהונגריה, בשנת 1948, ובשנת 1951 היגרה לאוסטריה, ומשם לשווייץ, בלגיה וברזיל.
בשנת 1977 היגרה לניו יורק והייתה מעורבת בעסקי אופנה.
היא ענתה בשלילה על פניות רבות מהונגריה בהן התבקשה לשוב למולדתה.
בשנת 2004 הוכרה קראדי בתור חסידת אומות העולם על ידי יד ושם.
היא החלה להתאמן בגיל 4.
באליפות העולם שנערכה באנהיים, קליפורניה, ארצות הברית בשנת 2003 זכתה פונור ב-3 מדליות כסף, בתחרות הקבוצתית בתרגיל קורה ובתרגיל קרקע.
באליפות אירופה שנערכה באמסטרדם הולנד אפריל 2004 זכתה פונור ב-3 מדליות זהב, בתחרות הקבוצתית, בתרגיל קורה ובתרגיל קרקע.
באולימפיאדת אתונה (2004) זכתה פונור ב-3 מדליות זהב, יותר מכל מתעמל או מתעמלת באולימפיאדה.
בשלב המוקדמות היא סיימה במקום חמישי בתרגיל קפיצות בתוצאה של 9.500 נק', תוצאה שיכלה להעניק לה את המקום השני בגמר.
באליפות העולם שנערכה במלבורן, אוסטרליה בשנת 2005 זכתה פונור במדליית ארד, בתרגיל קורה.
באליפות העולם שנערכה בשטוטגרט, גרמניה בשנת 2007 זכתה פונור במדליית ארד, בתחרות הקבוצתית.
בדצמבר 2007 פרשה פונור מהתעמלות תחרותית, בשל פציעות חוזרות ובשנת 2011 חזרה להתחרות.
באולימפיאדת לונדון (2012) זכתה פונור בשתי מדליות, כסף וארד.
נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי בתרגיל החזק שלה על הקורה בתוצאה של 15.066 נק', כמו זו של מדליית הארד.
באליפות אירופה שנערכה בברן שווייץ ב-2016 זכתה פונור בשתי מדליות ארד, בתרגיל קורה בתוצאה של 14.266 נקודות ובתרגיל קרקע בתוצאה של 14.466 נקודות.
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) סיימה פונור במקום שביעי בתרגיל על הקורה בתוצאה של 14.000 נקודות, במקודמות היא עלתה מהמקום החמישי בתוצאה של 14.900 נקודות ובמקום 14 בתרגיל קרקע בתוצאה של 14.200 נקודות.
באליפות אירופה שנערכה בקלוז' רומניה באפריל 2017 זכתה פונור במדליית זהב בתרגיל קורה בתוצאה של 14.566 נקודות.
קטלינה בוזויאנו (ברומנית: Cătălina Buzoianu, 13 באפריל 1938 - 3 באוגוסט 2019) הייתה במאית תיאטרון ואופרה רומנייה, פרופסור לבימוי באוניברסיטה הלאומית לאמנויות התיאטרון והקולנוע ע"ש יון לוקה קאראג'אלה בבוקרשט.
בוזויאנו ביימה כמאה מחזות ברומניה ובחו"ל ופעילותה האמנותית זיכתה אותה בפרסים רבים.
היא סיימה בשנת 1969 לימודי תיאטרון במכון לאמנות התיאטרון והקולנוע בבוקרשט.
בתום לימודיה נשלחה לעבוד כבמאית בתיאטרון הלאומי ע"ש וסילה אלקסנדרי ביאשי, ואחר כך עבדה עד שנת 1973 בתיאטרון הצעירים בפיאטרה ניאמץ.
בשנים 1985-1979 הייתה במאית הבית של "התיאטרון הקטן" (Teatrul Mic) בבוקרשט.
החל משנת 1985 ועד לפרישתה לגמלאות בשנת 2006 הייתה במאית הבית של התיאטרון בולנדרה.
בוזויאנו ידועה גם בעיבודיה לתיאטרון של רומנים חשובים.
אחת מהצלחותיה הגדולות הייתה הצגת הבכורה בתיאטרון לוצ'יה סטורזה בולנדרה של "בוקר אבוד" (Dimineață pierdută), עיבוד של הרומן בעל אותו השם מאת גבריאלה אדמשטיאנו.
פרט לתיאטרון ביימה בוזויאנו גם מופעי אופרה.
היא שיתפה פעולה עם תיאטראות רבים ברומניה ובחו"ל.
בין היתר ביימה בשנת 1984 בתיאטרון באר שבע, יחד עם אדריאן ג'ורג'ה כעוזר במאי, את ההצגה "השטן במוסקבה" לפי האמן ומרגריטה מאת מיכאיל בולגקוב, שנחשבה להצגת התיאטרון של השנה לפי הדירוג שפורסם בעיתון מעריב.
החל משנת 1975 קטלינה בוזויאנו התמנתה כפרופסור לבימוי והחל משנת 1990 ועד 2006 כדקאן הפקולטה לתיאטרון באוניברסיטה הלאומית לאמנויות הבמה בבוקרשט.
אחרי פרישתה מלמדת בתוכניות לתואר שני קורסים לאנתרופולוגיה ועל צורות אלטרנטיביות של תיאטרון.
קטלינה בוזויאנו נישאה בשנית עם השחקן פטרה פנדורו.
יש לה שני ילדים: שטפנוץ יורדנסקו, מנישואיה הראשונים, אשר מילא תפקידים רבים בתחום ההפקה והניהול ביניהם מנהל לשעבר של התיאטרון הלאומי בטימישוארה ושל התיאטרון לוצ'יה סטורזה-בולנדרה בבוקרשט, ווליקה פנדורו, מעצבת במה ותפאורה.
Nu sunt Turnul Eiffel "אינני מגדל אייפל" מאת אקטרינה אופרויו
1984 השטן במוסקבה - לפי מיכאיל בולגקוב, תיאטרון באר שבע
חלום ליל קיץ מאת שייקספיר- בישראל
נישואי פיגארו מאת פייר בומרשה - בישראל
"החלום" מאת אוגוסט סטרינדברג - בספרד
דון קיחוטה מאת סרוואנטס בעיבוד לתיאטרון - בספרד
שש נפשות מחפשות מחבר מאת לואיג'י פירנדלו - בהונגריה
שלוש אחיות מאת צ'כוב - בהונגריה
Le premier homme האדם הראשון עיבוד לפי אלבר קאמי, בצרפת
1981 - "אדיפוס" מאת ג'ורג'ה אנסקו בלוצרן, שווייץ, וגם באופרה הרומנית בבוקרשט ב-1991
1986 - "עולם הירח" מאת יוזף היידן על טקסט מאת קרלו גולדוני, האתנאום הרומני
1986 - "יואנה על הגרדום" מאת ארתור הונגר, האתנאום הרומני
1996 - קאראג'אלה ואנחנו, באופרה הלאומית בבוקרשט
Novele teatrale 1987) (נובלות תיאטרליות)
1973 - פרס האקדמיה הרומנית - על בימוי עיבוד לפי "ההיסטוריה ההיירוגילפית" מאת דימיטריה קנטמיר
1978 - פרס הבימוי בפסטיבל לתיאטרון עכשווי בבראשוב
1979 - הפרס המיוחד של חבר השפוטים בפסטיבל דרהם באנגליה
1980 - תואר Amicus Poloniae (ידיד פולין) על תרומה להפצת התרבות הפולנית
1993 - הפרס "Théatre vivant" (תיאטרון חי) של רדיו פראנס אנטרנסיונאל
1997,1996,1994 - הפרס הגדול בפסטיבל הלאומי לתיאטרון של רומניה
1995 - הפרס הגדול והפרס לבימוי בפסטיבל הבינלאומי למחזאות רומנית בטימישוארה
1995 - הפרס העיר שאקה (איטליה) Città di Sciacca במסגרת פרסי סאלבו רנדונה (ה"אוסקר" של התיאטרון האיטלקי)
1995 - פרס UNITER (איגוד התיאטרון הרומני), במהדורה שלישית, לבימוי הטוב ביותר, על בימוי ההצגות "דיבוק" מאת אנ-סקי בתיאטרון היהודי הממלכתי בבוקרשט והשחף מאת צ'כוכ בתיאטרון הקטן בבוקרשט
2001 - הפרס UNITER (מהדורה תשיעית) למפעל חיים
קטלס הוא סוג חרב צבאית בעל להב קצר ורחב עם שפה חדה יחידה, ושמורות ניצב מפותחות או חיפוי רחב להגנה על כף היד.
צורות שונות של חרב כזו היו נפוצות באירופה ובמדינות המערב מן המאה ה-16 ועד המאה ה-20 כנשק תקני לחימוש חיילים רגלים ומלחים.
בתרבות הפופולרית המודרנית מוכרת הקטלס בעיקר כנשק אייקוני של פיראטים בעידן אוניות המפרש.
המילה האנגלית cutlass קרוב לוודאי זכתה לפופולריות עקב צירוף המילים cut ("חיתוך") עם סיומת החיבה lass (נערה או אישה צעירה בגאלית סקוטית ובעגה אנגלית), ואולם אין זה מקורה האטימולוגי של המילה.
במאות ה-17 וה-18 תכופות אויתה המילה cuttoe, והיא התפתחה במאה ה-17 כווריאציה על המילה הצרפתית coutelas, שבאותה תקופה תיארה חרב קצרה דמוית מצ'טה, ובצרפתית מדוברת כיום משמעה "סכין".
המילה הצרפתית היא בעצמה שיבוש של המילה האיטלקית coltellaccio שמשמעה המילולי "סכין גדולה", ובמאה ה-16 ציינה חרב דמויי סיף פרשים עם להב קצר.
כיום נקראת הקטלס בצרפתית Sabre d'abordage (מילולית: סיף להסתערות על סיפון), בגרמנית Entermesser (מילולית: סכין להסתערות על סיפון) ובספרדית Alfanje.
בצבאות היבשה הבריטיים, הקטלס תכופות כונתה האנגר (hanger), שפירושו "נתלה", שכן הלהב הקצר אפשר לחרב להיתלות בנדן מחגורתו של חיל רגלי בלי להיתקע בקרקע או להסתבך ברגליו בעת הצעידה והלחימה.
בעברית, אוריאל אופק תרגם קטלס כ"חרב מלחים", בתרגומו לספר אי המטמון של רוברט לואיס סטיבנסון, אך השימוש במונח העברי נדיר.
סוגים שונים של חרבות קצרות בעלות להב רחב עם שפה חדה יחידה היו נפוצים באירופה לפחות מאז ראשית ימי הביניים, למשל הסאקס , המסר והפלשיון .
לעיתים הן נראו כסכינים גדולים, נקראו בשמות שפירושם "סכין" (כגון messer בגרמנית ו-coltellaccio באיטלקית), יוצרו על ידי יצרני סכינים, ובדומה למצ'טה שימשו גם למלאכות שונות כגון כריתת ענפים וסבך.
חרבות קצרות גם היו מסורבלות פחות ללחימה במקומות צפופים, כגון בתוך בניינים וחדרים נמוכי תקרה ובייחוד על ספינות, ולכן היו נשק צד מועדף על מלחים, ובכלל זה שודדי ים.
מסוף המאה ה-15, בתקופת הרנסאנס באירופה, החלו לצייד חרבות כאלו בצורות שונות של שמורות ניצב משוכללות להגנה על כף היד, בנוסף או במקום שמורות הניצב המוצלבות הפשוטות מימי הביניים.
שמורות הניצב היו מצורות רבות ומגוונות: טבעות שונות, קשת או פרסה מצד הניצב להגנה על פרקי האצבעות, "סלסלה" מחושלת מפיסות שתי וערב של מתכת, קשווה או קשוות מתכת הדומות לקשוות צדפה, חיפוי מתכת בצורת ספל או פעמון, ולעיתים קרובות שילוב של מספר מרכיבים כאלו.
הדוסאק היה שם כללי לחרב קצרה בעלת שמורות ניצב מפותחות, וכן למדמה חרב עשוי מעץ או מעור לבטיחות, אשר שימש באימונים ובתחרויות סיוף והיה בנוי להגנה על כף היד.
פגיעות חרב בכף היד ובאמת היד הן בין הנפוצות ביותר בסיוף, ולכן הפכו שמורות ניצב משוכללות את האימון ואת הלחימה לבטוחים יותר, בייחוד לסייף המתחיל, והשפיעו על סגנון הסיוף האירופי.
בספרי הדרכה לסיוף החל מסוף המאה ה-15 מופיעות יותר ויותר עמידות מוצא שבהן כף היד המוגנת מושטת קדימה ומשמשת להגנה מהתקפות היריב, בדומה לשימוש במגן בימי הביניים.
החל מסוף המאה ה-18, הפופולריות של סיף הפרשים באירופה גרמה לכך שחרבות מטיפוס הקטלס עוצבו ונתפסו בעיקר כגרסאות קצרות להב וקלות יותר של סיף פרשים.
בתקופה זו החלו לייצר דגמים תקניים של חרבות בייצור המוני, שסופקו במספרים גדולים לצבאות ולציים, ושימשו לציוד החיילים והמלחים.
בצבאו של נפוליאון למשל, לא רק קצינים ומש"קים אלא גם מרבית החיילים הפשוטים חגרו חרב כנשק צד לגיבוי, שכן האקדחים, המוסקטים והתותחים של אותה תקופה היו בעלי קצב אש איטי ומועדים לתקלות.
חיילים פשוטים בדרך כלל צוידו בחרבות קצרות-להב מטיפוס הקטלס, על מנת שלא לסרבל את תנועתם כשהם עסוקים בתפעול נשקם העיקרי, בדרך-כלל מוסקט מכודן בחיל הרגלים או תותח בחיל הארטילריה.
מלחים היו מפורסמים במיוחד בשימוש בקטלס, והמילה עצמה אולי הופיעה בצי המלכותי הבריטי.
תחת שמות ומונחים שונים היה הקטלס נשק תקני במרבית ציי המלחמה של אירופה, ושימש בעיקר להסתערות פנים-מול-פנים על סיפון אוניית האויב (boarding) שעדיין התרחשה מדי פעם בתקופת המלחמות הנפוליאוניות, אף כי מרבית הקרבות הימיים כבר הוכרעו באש תותחים.
אקדחים וכלי נשק קל אחרים אמנם שימשו לפתיחת ההסתערות, אך התרוקנו מיד והיו איטיים לטעינה מחדש.
הלהב הקצר של הקטלס היה פחות מסורבל בלחימה על סיפון צפוף ועמוס בחיבל, או בסיפונים התחתונים נמוכי התקרה.
בניגוד לאנשי חילות היבשה, מלחים לא נדרשו לחגור את החרבות שלהם: בחיי היומיום הן ננעלו בנשקייה של הספינה כדי שהמלחים לא יתפתו להשתמש בהן למרד, ולפני הקרב הן הוצבו במערומים במקומות שונים בספינה למקרה שיהיה צורך להסתער על סיפון האויב, או להגן על הספינה מהסתערות האויב.
בשנות ה-60 של המאה ה-19 עדיין כלל חימושה התקני של הווריור, אוניית הראשה המתקדמת ביותר של הצי המלכותי, חרבות קטלס רבות, אף כי בתקופה זו גדל הטווח היעיל של התותחים למספר קילומטרים, והסיכוי של אונייה מחופת שריון ומונעת בקיטור להיות מעורבת בהסתערות פנים-מול-פנים היה קטן מאוד.
בשנת 1950, בקרב אינצ'ון במלחמת קוריאה, דווח כי מש"ק הנדסה בחיל הנחתים של ארצות הברית השתמש בקטלס ממודל 1941 להרוג חייל אויב.
גם בצי האמריקאי משתמשים עדיין בחרבות קטלס בטקסים ובמצעדים.
במאה ה-19 ובמאה ה-20 צוידו דגמי הקטלס התקניים בצי המלכותי בשמורות ניצב שעוצבו כחיפוי מתכתי בצורת "פעמון" (bell guard) שהקיף את מרבית כף ידו של המשתמש.
צורתם של דגמים אלו הפכה לאיקונית בתרבות הפופולרית, וכיום מקושרת ברומנים היסטוריים, בתיאטרון, בקולנוע ובמשחקי מחשב בעיקר עם פיראטים מ"תקופת הזוהר של שוד הים" במאה ה-18. קישור זה הוא אנכרוניסטי במידת מה.
בפועל, פיראטים במאה ה-18 השתמשו בחרבות הקטלס הנפוצות באותה תקופה, שכללו צורות רבות ושונות של שמורות ניצב ובעיקר כאלו המצוידות במגן פרקים פשוט בצורת קשת או פרסה, וכן הם השתמשו בחרבות מסוגים אחרים שהיו נפוצים באותה תקופה.
דגי משפחת הרצועניים מכונים באנגלית cutlessfish ("דגי קטלס") עקב דמיון צורת גופם המוארכת וחדת הזנב ללהב של קטלס.
קטלין בוג'אי (בהונגרית: Bogyay Katalin; נולדה ב-20 באוגוסט 1956) היא דיפלומטית הונגרייה.
בוג'אי נולדה בסקשפהרוואר, היא סיימה תואר בכלכלה באוניברסיטת קורבינוס של בודפשט ולאחר מכן גמרה תואר שני בתקשורת מאוניברסיטת ווסטמינסטר.
היא החלה את הקריירה שלה כמבקרת מוזיקה ותיאטרון, לאחר מכן החלה לשמש כמגישה, מפיקה ועורכת ברשות השידור הציבורית של הונגריה (Magyar Televízió).
לאחר נפילת השלטון הקומוניסטי ב-1990 הייתה ההונגרייה הראשונה שקיבלה מלגה ללימודי מדיה ותקשורת דמוקרטית ב-BBC, ב-1995 הייתה דוברת הניקוד של הונגריה בתחרות הזמר של האירוויזיון, במסגרת עבודתה בטלוויזיה היא ראיינה מגוון ידוענים מרחבי העולם ולאחר מכן החלה להנחות תוכנית משלה בשם "קטלין בוג'אי ואורחיה", היא גם יצרה מספר סרטים תיעודיים.
קטלין קארפ (במולדובנית: Cătălin Carp; נולד ב-20 באוקטובר 1993, קישינב) הוא כדורגלן מולדבני, המשחק כקשר בטמבוב ובנבחרת מולדובה.
הוא החל לשחק כדורגל בהדרכת אביו, מאמן כדורגל ואיש התאחדות הכדורגל המולדובנית, איליה קארפ.
הוא עשה את צעדיו הראשונים בבית הספר לילדים זימברו בבירה.
בגיל 16 הוא שיחק במדי ראפיד גידיץ', קבוצת הליגה הראשונה.
ברגע זה כבר התעניינו בו "ויאריאל" הספרדית, "גנואה" האיטלקית ומועדון הפאר האוקראיני "שחטאר" מהעיר דונצק.
באפריל 2011 הוא חתם בשחטאר-3 והשתתף בטורניר בסרדיניה, בו זכה המועדון במקום הראשון, כשגבר על מועדון המילואים של ברצלונה בגמר.
שם הוא הוכר לא רק כשחקן הטוב ביותר, אך גם כבש חמישה שערים וזכה בתואר מלך השערים הטוב ביותר בטורניר.
לאחר מכן עבר להרכב הדומה הבוגרת והשתתף במחנה אימונים באוסטריה בהדרכת מירצ'ה לוצ'סקו .
בגיל 18 הוא חתם במועדון דינמו קייב וחתם על חוזה לשלוש שנים כעבור כמה חודשים.
בעונת 2011/2012 הופיע רק בחמישה משחקים בקבוצת הנוער, אך מהשנה הבאה הוא הפך לשחקן מן המניין בהרכב הבוגרים ושיחק ב-28 משחקי הליגה האוקראינית.
בנוסף, קארפ שיחק שלושה משחקים בקבוצת הנוער (U-19), בהם כבש שני שערים ועזר לה לזכות באליפות הנוער באוקראינה .
בקיץ 2013 הדריך מאמן הנוער אלכסנדר חצקביץ' את קבוצת המילואים של דינמו, ששיחקה בליגה הראשונה.
הוא לקח איתו מספר שחקנים, כולל את קארפ.
בתחרויות מקצועיות ערך את הופעת הבכורה שלו ב-14 ביולי 2013 במשחק חוץ מול צ'רניהיב דסנה, שהסתיים בתיקו 0-0 וקארפ שיחק 90 דקות.
בספטמבר 2014, בגיל 20, עבר קארפ לקבוצת CFR בה חתם על חוזה לשלוש שנים.
ב-30 באוקטובר הוא הופיע רשמית במועדון במשחק הגביע הרומני נגד רפיד בוקרשט.
קארפ נכנס לרחבה ב-15 הדקות האחרונות של המשחק כשהתוצאה 0–1 לטובת ראפיד.
בזמן שנותר, CFR כבשה פעמיים, כשהשער השני נכבש בדקה ה -87 בסיוע קארפ.
עבור CFR קארפ שיחק ב-17 משחקי אליפות ושלושה משחקי גביע.
ב-20 ביולי 2015 חתם על חוזה לארבע שנים עם סטיאווה והפך לכדורגלן הראשון ממולדובה בתולדות המועדון.
את הופעת הבכורה שלו עשה בקבוצה ב-25 ביולי, ובמשחק הבא שנפגש עם ה- CFR, המשחק הסתיים בתיקו 1:1. קרפ שיחק 56 דקות מול קבוצתו לשעבר לפני שהוחלף על ידי ז'אן-אלסנה.
לאחר ששיחק בסך הכל תשעה משחקי ליגה בעונת 2015/16, קארפ נמכר לויטורול קונסטנצה.
ב-27 בינואר 2017 חתם במועדון מליגת העל הרוסית "אופה".
ב-3 בספטמבר 2019 האריך קארפ את החוזה עם אופה עד יוני 2022. אך בינואר 2021 ניצל סעיף שחרור ועזב את הקבוצה.
בנוסף לדרכון המולדובני, יש לו גם רומני, אך שיחק רק עבור מולדובה, החל במשחקים שנערכו כחלק מהנבחרת עד גיל 16.
בתחילת 2013 שיחק קארפ בנבחרת הנוער המולדבית בגביע חבר העמים, בו סיימה הנבחרת במקום החמישי כשקארפ הופיע ב-5 משחקים.
באוגוסט 2013 המאמן הראשי של הנבחרת הלאומית של מולדובה, יון קראס, כלל את קארפ ברשימת השחקנים למשחק ידידות מול אנדורה, שהתקיים ב-14 באוגוסט בקישינאו.
קארפ ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת עד לדקה ה-76 כשנוח לך על ידי יוג'ין סידורנקו.
הוא הבקיע את שערו הראשון בנבחרת ב-14 בפברואר 2015 במשחק ידידות מול רומניה, כשכבש בדקה התשיעית.
עם זאת, מולדובה לא הצליחה לשמור על הניצחון והפסידה בתוצאה 1:2. בסתיו 2019 סירב להצטרף לרשימת הסגל בנבחרת הלאומית, לאחר שביקר את ההנהלה על כך שבקושי ניתנות לו דקות משחק.
מועדוןעונהליגהגביעמפעלים אירופייםטורנירים אחריםסך הכלליגההופעותשעריםהופעותשעריםהופעותשעריםהופעותשעריםהופעותשעריםדינמו קייב2011/12ליגת העל האוקראינית000000–002012/13000000–00סך הכל0000000000דינמו-2 קייב2013/14הליגה הראשונה230–––230צ'.פ.ר.
קטליריה (שם מדעי: Keteleeria; בסינית: 油杉属; בפין-יין: you shan shu) הוא סוג של 3 מינים של עצים מחטניים ירוקי-עד השייכים למשפחת האורניים, שתחום תפוצתו משתרע על שטח גדול מצפון לדרום ברפובליקה העממית של סין, לאוס ווייטנאם.
התנאים הסביבתיים שבהם הוא גדל משתנים בהתאם מאקלים ממוזג לכמעט אקלים טרופי.
מין זה הוא אחד ממיני האורניים הבודדים הגדלים בתנאים הקרובים לטרופיים.
מיני קטליריה הם עצים ירוקי-עד היכולים להגיע עד לגובה של 35 מטרים.
קליפת גזע העץ מחורצת לאורך בחלק התחתון של הגזע.
על הענפים צלקות עלה קטנות ועגולות.
למיני הקטליריה יש מיקוריזה עם לפחות 26 מיני פטריות מהסוגים רוסולה (Russula), נטופה (Lactarius), סיבית (Inocybe) ועוד.
העלים הם דמויי מחטים שטוחות, המסודרות לאורך הענף בצורת סליל ולעיתים בצורת כוכב.
אורכן בין 1.5 ל-7 סנטימטרים ורוחבן 2 עד 4 מילימטרים.
הפיוניות מסודרות בשתי שורות בחלק התחתון של העלה, ולעיתים יש שורת פיוניות בקצה העליון.
בכל עלה יש שתי תעלות שרף.
כל מיני הקטליריה הם חד-ביתיים, דו-מיניים.
האצטרובלים הזכריים (אצטרובלי האבקה) מקובצים בסוככים, בקבוצה של 4 עד 8, תכונה המשותפת גם לסוגים Pseudolarix ו-Nothotsuga.
האצטרובלים הנקביים (אצטרובלי הזרעים) זקופים (במקום להיות תלויים), צורתם גלילית או חרוטית-גלילית ואורכם בין 6 ל-22 סנטימטרים.
מההאבקה ועד הבשלות נדרשים בין שישה לשמונה חודשים.
האצטרובלים נושרים מיד לאחר שהזרעים מתפזרים, בדבוקה אחת או בנפרד.
צורת האצטרובלים ואופן הנשירה שלהם שונים מאוד בשלושת המינים.
לזרעים צורת משולשת-מלבנית ואורכם בין 8 ל-16 מילימטרים.
לזרעים צמודה כנף באורך פי 1.5 עד 2.5 מאורך הזרע.
לנבטים שניים עד ארבעה פסיגים.
תפוצת העץ מוגבלת לדרום-מזרח אסיה.
עיקר התפוצה ברפובליקה העממית של סין במחוזות: דרום גאנסו, צפון שאאנשי, מזרח סצ'ואן, יונאן, דרום-מערב חוביי, גוויג'ואו, גואנגשי, חונאן, גואנגדונג (יחד עם הונג קונג והאי האינאן) דרום-מערב ג'יאנגשי, פוג'יין וג'ג'יאנג.
יש גם חורשות בטאיוואן, כמו גם אוכלוסיות מבודדות בהרים של צפון לאוס ובדרום וייטנאם.
הסוג תואר מדעית לראשונה ב-1866 על ידי הבוטנאי והגנן הצרפתי אלי-אבל קרייר (Élie-Abel Carrière; 1818–1896).
השם המדעי מנציח את הגנן הבלגי ז'אן-בטיסט קטלר (Jean-Baptiste Keteleer; 1813–1903).
סוג זה הוא קרוב משפחה לסוגים Pseudolarix ו-Nothotsuga.
כל שלושת הסוגים מובחנים בכך שהאצטרובלים הזכריים מקובצים בסוככים, וביכולתם, הנדירה במחטניים, לתמוך בסיעוף.
הוא שונה מ-Nothotsuga בכך שאצטרובלי הזרעים שלו גדולים הרבה יותר, ומ-Pseudolarix בעלים ירוקי-העד ובכך שהאצטרובלים לא מתפרקים בבגרות.
השונות בין האצטרובלים הובילה בעבר לתיאור של כמה מינים נוספים (עד ל-16 "מינים"), אבל מרבית המקורות המוסמכים תומכים כיום רק בשלושה.
עם זאת, אתר Flora of China מכיר בחמישה מינים.
מרכז ודרום הרפובליקה העממית של סין, טאיוואן Keteleeria evelyniana Mast.
המין שהיה קרוי בעבר Keteleeria fabri סווג מחדש לסוג אשוח ושמו המדעי שונה בהתאם ל-Abies fabri
אבקה מאובנת של המין הנכחד Keteleeria caucasica חולצה משכבה מהמיוקן עליון באזור הקווקז בגאורגיה.
מאובנים של מינים של קטליריה ידועים מתחילת הפליסטוקן בדרום פורטוגל.
קטליריה איווליניאנה (שם מדעי: Keteleeria evelyniana, בסינית: 云南油杉, בפין-יין: Yúnnán yóushān, בווייטנאמית: Du sam) הוא מין של עץ מחטני ירוק-עד השייך לסוג קטליריה במשפחת האורניים, שתפוצתו מוגבלת לדרום-מזרח אסיה.
קטליריה איווליניאנה הוא עץ מחטני ירוק-עד היכול להגיע עד לגובה בין 30 ל-40 מטרים וקוטר בגובה חזה שבין מטר ל-1.5 מטר.
לעץ יש מיקוריזה עם לפחות 26 מיני פטריות מהסוגים רוסולה (Russula), נטופה (Lactarius), סיבית (Inocybe) ועוד.
הגזע ישר, קליפת הגזע של עצים בוגרים היא בגוון אפור-חום כהה, דקה, מחוספסת, ומפוצלת לאורך לקשקשים.
הענפים ארוכים ונטויים, ענפים קרוב לצמרת פונים כלפי מעלה.
נוף העץ הוא חרוט רחב והופך בלתי סדיר בעצים עתיקים.
גונם חום אדמדם או חום צהבהב והופכים אחר כל לאדמוניים.
לענפים צעירים יש מעט פלומה.
צלקות של הענפים קטנים ועגולים.
הניצנים חסרי שרף סגלגלים או כדוריים באורך 4 עד 6 מילימטרים וקוטרם 3 עד 4 מילימטרים.
הקשקשים של הניצנים, משולשים בגוון חום.
הם נשמרים למשך כמה שנים.
אורך החיים של העץ כ-400 שנים.
העלים הם מחטים רכות ישרות, מעט חרמשיות מפותלות מעט קרוב לבסיסן.
אורכן בין 2 ל-8, בדרך כלל 3 עד 6.5 סנטימטרים ורוחבן בין 2 ל-4 מילימטרים.
הקצה חד, לעיתים נדירות קהה בצמחים צעירים.
החלק העליון של העלה הוא בגוון ירוק בהיר או כהה עם כמה שורות של פיוניות סמוך למרכז.
בצד התחתון יש שתי שורות לבנות-ירקרקות של פיוניות המופרדות על יד העורק המרכזי.
קטליריה איווליניאנה הוא עץ חד-ביתי, דו-מיני.
האצטרובלים הזכריים (אצטרובלי האבקה) מקובצים בסוככים, בקבוצה של 4 עד 8 ואורכם בין 1 ל-1.5 סנטימטרים.
גונם צהוב עם קשקשים חומים.
אצטרובלי הזרע המפותחים באורך בין 9 ל-20 סנטימטרים (לעיתים רחוקות בין 4 ל-25 סנטימטרים), כשהקשקשים הפתוחים בהם בקוטר 4 עד 6.5 סנטימטרים (לעיתים רחוקות מ-3 עד 9 סנטימטרים).
האצטרובלים גליליים, הקצה שלהם קהה וגונם כשהם מבשילים חום בהיר עד חום, לעיתים קרובות מבריק.
קשקשי הזרעים הם באורך 3 עד 4 סנטימטרים ורוחבם 2.5 עד 3 סנטימטרים, בערך בצורת לב-מלבן וקצה מתכנס ובסיס קעור פחות או יותר עם שוליים משוננים.
קשקשי החפה הם באורך 1 עד 1.5 סנטימטרים, ישרים, דמויי לשון או כף עם קצה חד.
הזרעים מלבניים אורכם 9 עד 14 מילימטרים ורוחבם 5 עד 7 מילימטרים בגוון חום עמום.
אורך הכנף של הזרע בין 20 ל-30 מילימטרים, וברוחב 12 עד 15 מילימטרים, וצבעה חום צהבהב מבריק.
ההאבקה מתבצעת באמצעות הרוח, ומתרחשת באפריל ובמאי.
תחום התפוצה של קטליריה איווליניאנה הוא במחוזות סין העממית: האינאן, בדרום-מערב סצ'ואן וביונאן, וכן בלאוס ובווייטנאם (שבה הוא גדל דרומה עד רמת לנגביאן (Langbian) סמוך לדה לאט).
במקומות אלו הוא גדל באזורים הררים מגובה 700 עד 2,700 מטרים מעל גובה פני הים, אם כי לעיתים נדירות הוא גדל מעל ל-2,000 מטרים מעל פני הים.
הוא גדל בדרך כלל על טרה רוסה (סין ולאוס).
האקלים הוא טרופי עד ממוזג במקומות הגבוהים, לעיתים קרובות עם כמות משקעים מעל ל-2,000 מילימטרים, אם כי ייתכנו שישה חודשים ללא גשם.
הטמפרטורות השנתיות הממוצעות הן סביב 18°C עד 24°C.
הצמח אינו חסין לקור, אם כי הוא מסוגל לספוג תקופות קצרות שבהן הטמפרטורות יורדות ל-5°C-.
ביונאן ובצפון לאוס, המין גדל יחד עם Cunninghamia lanceolate (משפחת הברושיים), כמה מינים של פודוקרפוס (משפחת הפודוקרפיים), Cephalotaxus fortunei (משפחת הטקסיים), ונציגים שונים של משפחת האלוניים, של משפחת העריים ושל משפחת המגנוליים.
קטליריה איווליניאנה הוא בין המינים הבודדים של משפחת האורניים הגדל בסביבה כמעט טרופית.
ברשימה האדומה של ארגון ה-IUCN מסווג הקטליריה איווליניאנה במצב שימור פגיע (Vulnerable).
ההערכה של מצב השימור של מין זה בסין ובווייטנאם דומה מאוד, ובשניהם הוא מוגדר פגיע בעקבות כריתה להפקת עץ או לפינוי שטחים לחקלאות, אם כי בסין עדיין יש שטחים נרחבים ביונאן ובסצ'ואן.
המצב בלאוס פחות ברור, אך כנראה מדובר בירידה דומה.
תחום התפוצה מוערך בפחות מ-2,000 קילומטרים רבועים, אך יותר מ-500 קילומטרים רבועים.
זוהי ירידה מתמשכת באזורים רבים בעולם ובאזורים רבים, קיימות אוכלוסיות מבודדות.
קטליריה איווליניאנה הוא מין בסוג קטליריה שבמשפחת האורניים.
בסוג זה קיימים עוד שני מינים.
התיאור הראשון של המין נעשה בשנת 1903 על ידי הרופא והבוטנאי האנגלי מקסוול ט.
האפיתט evelyniana מנציח את הגנן, האדריכל והסופר האנגלי ג'ון אוולין (John Evelyn; 1620–1706).
הוא משמש בשריפת קטורת ובייצור סבון.
העץ הוא קל ונחשב איכותי יותר מעץ אורן ועמיד יחסית לחרקים.
משמש בתחום התפוצה לבנייה, כעמודים לבתים, לוחות ורעפי עץ, רהיטים, ובבניית גשרים.
קטליריה איווליניאנה הובאה לאנגליה על ידי הבוטנאי הסקוטי ג'ורג' פורסט (George Forrest; 1873–1932), ולארצות הברית על ידי הבוטנאי האמריקאי יליד אוסטריה ג'וזף רוק (Joseph Rock; 1884–1962), ולמרות זאת הוא נדיר בארבורטומים ובגנים בוטניים.
משום כך גנבה של הפרט הבודד של העץ מארבורטום במדינת וושינגטון, ככל הנראה לשימוש כעץ חג מולד, עוררה רעש רב.
קַטְלָן (שם מדעי: Androctonus) הוא סוג של עקרבים ממשפחת העקצניים החיים בצפון ומערב אפריקה, המזרח התיכון, הודו ורכס הינדו-כוש בפקיסטן.
סוג זה מכיל מינים ארסיים המסוכנים לאדם וזהו מקור שמו המדעי של הסוג (מיוונית עתיקה: "andrós" - אדם, "kteínein" - "רוצח") וגם מקור השם העברי.
הוא ידוע באנגלית בשם: "Fattail scorpion", עקב המבנה המגודל של הזנב.
עקרבים אלה שחורים עד צהובים שאורכם כ-10 ס"מ ובעלי זנב מוארך ועבה האוגר שומן.
בקצה הזנב ישנו עוקץ חלול המופנה פנימה ומלא בנוירוטוקסינים חזקים מאוד היכולים להרוג.
עם זאת המזון העיקרי שלהם הוא חרקים כמו צרצריים או תיקנאים וכן עכבישנים אחרים לרבות שאר עקרבים.
מיני סוג זה לרבות המינים קטלן דו-גוני וקטלן עב-זנב הורגים כל שנה אנשים רבים.
עם זאת אפשר להפיק נסיוב מארסם וכך להציל חיים.
קטלנית אוסטרלית או צרעת הים (שם מדעי: Chironex fleckeri), הידועה גם כ"מדוזה קובייתית אוסטרלית", היא מין של מדוזות קובייה המצויה סביב החופים של דרום-מזרח אסיה ואוסטרליה.
מדוזה זו נחשבת לאחת מחיות הים הארסיות והקטלניות בעולם.
למדוזה הקובייתית האוסטרלית זרועות באורך שלושה מטרים, המכילות מיליוני תאים צורבים עוקצניים היכולים לחדור את עילית העור בקלות ולגרום לנזק קשה ולמוות בתוך 2–5 דקות בלבד.
הפעמון בתחילת גופה מגיע לרוחב של כדורסל שקוף המזכיר במראהו קובייה, מה שנתן לה את שמה.
גופה של המדוזה מורכב מ-95% מים ואין לה מוח, לב או עמוד שדרה.
מדוזה זו איננה פלנקטון והיא מסוגלת לנוע ולשחות באופן עצמאי.
למדוזה ישנן 24 עיניים קטנות והיא מסוגלת להבחין במראות ולזהות עצמים, זאת אף על פי שאין לה מערכת עצבים כלל.
לממצא זה אין הסבר מדעי.
המדוזות אוכלות בשר המורכב מכל יצור קטן הפוגע בהן, לרבות דגים, חסילונים ואף מדוזות אחרות.
במרכז גופה ישנה מערכת עיכול, אליה מועבר טרף משותק בידי הזרועות.
ניתן לראות את הטרף מתעכל מאחר שדפנות הגוף שקופות.
למדוזה עצמה אין הרבה טורפים, למעט צבי ים המוגנים מארסה.
המדוזה היא פעילת יום ובלילה היא שוכבת חסרת תנועה על קרקעית הים.
המדוזה היא יצור מסוכן ביותר לאדם מאחר שהיא יכולה לתקוף ללא כוונה בעזרת זרועותיה הצורבות מבלי שהקורבן יראה את התוקפת, לעיתים קרובות בתוך הים.
התאים הצורבים ייצמדו לרגליים או לשאר הגוף של הקורבן ויחדירו ארס צורב לגוף במהירות.
הארס יכול להרוג במהירות גבוהה ביותר, מה שהופך אותה למסוכנת מכל המדוזות.
מדוזה אחת יכולה להרוג בערך 61 בני אדם.
הארס צורב וכואב ביותר וגורם לשיתוק ופגיעה במערכת העצבים של הקורבן, שיכול להסתיים בדום לב או בכשל של הסרעפת, זאת בנוסף להתעלפויות ולטביעה.
לא פותח נסיוב כנגד ארס מדוזה - זאת מאחר שהארס מורכב ממאות סוגי רעלנים.
עם זאת, ייתכן שחומץ הנשפך על מקום העקיצה יכול להועיל.
למרות זאת אין הגנה מנוסה היעילה נגדה.
מרבית המתקפות תועדו מתחומי אוסטרליה, אך גם מתאילנד, ווייטנאם, הפיליפינים, גינאה החדשה ואיי אינדונזיה.
ייתכן שהיא אף נמצאה ביפן.
מדוזה זו קטנה ושקופה כך שקשה לחזות היכן היא עלולה להופיע ולתקוף.
קַטְלָנִית זְעִירָה (שם מדעי: Carukia barnesi) היא מין של מדוזות קובייה המכונה לעיתים בשם אירוקנג'י, והיא קרובה למדוזה מאלו קינגי.
היא חיה לאורך חופי אוסטרליה הטרופיים, בייחוד קווינסלנד, ובעלת ארס רב והיא יכולה לגרום לתסמונת אירוקנג'י, היכולה להסתיים במוות.
היא קרויה על שם החוקר ג'ק בארנס (1922-1985), אשר גילה שלבישת גרביונים מועילה נגד עקיצתה.
המדוזה מורכבת מ־95% מים והיא קטנה מאוד, באורך 12–30 מ"מ בלבד ועם פעמון באורך 20 מ"מ בלבד.
גופה מכיל פעמון שקוף וממנו יוצאות ארבע זרועות מרכזית שאורכם 5–50 ס"מ, בהם מיליוני תאים צורבים היכולים להזריק ארס קטלני לתוך העור.
המדוזה משתמשת בארסה החזק כדי לשתק ולהרוג דגים קטנים או חסילונים ואז לגרור אותם למרכז הפעמון השקוף שלה ולעכל אותם.
מדוזה זו מסוגלת לנוע באופן עצמאי.
מדוזה זו קטלנית לאדם והיא כמעט בלתי נראית במים, עד שהזרועות שלה פוגעות באדם.
הפגיעה גורמת לתסמונת אירוקנג'י והנעקץ ממנה יכול לסבול משיתוק, רעידות בכל הגוף, בחילות, הזעה, לחץ דם גבוה ופגיעה בנשימה.
מקרי המוות שכיחים מאוד, בייחוד לצוללנים העלולים לטבוע לפני שתינתן להם הצלה.
הצלה יכולה להיעשות באמצעות עירוי והנשמה או ביד פטידין ומשככי כאבים.
קטלינה ארטוסי (בספרדית: Catalina Artusi, נולדה ב-24 במאי 1990; בואנוס איירס, ארגנטינה) היא שחקנית ארגנטינאית.
ידועה בתפקידיה בטלנובלות הארגנטינאיות של כריס מורנה: "קטנטנות", "קיץ נצחי" ו"פלוריסיינטה".
ארטוסי החלה את קריירת המשחק ב-1997, בטלנובלה הארגנטינאית "עשירים ומפורסמים", לצידן של נטליה אוריירו וקרינה סמפיני.
ב-1998, ארטוסי גילמה את תפקידה של קטלינה בטלנובלה הארגנטינאית "קטנטנות", של היוצרת והמפיקה הארגנטינאית כריס מורנה.
בין 1999–2000 ארטוסי נטלה חלק בטלנובלה הארגנטינאית "קיץ נצחי", של היוצרת והמפיקה הארגנטינאית כריס מורנה.
ב-2004, ארטוסי גילמה את תפקידה של מרינה בטלנובלה הארגנטינאית "פלוריסיינטה", של היוצרת והמפיקה הארגנטינאית כריס מורנה, לצדם של אגוסטין סיירה, סטפנו דה גרגוריו ולאלי אספוסיטו.
היא שיחקה גם בטלנובלה "הסוד של לאורה".
ב-2007 ארטוסי נטלה חלק בתפקיד אורח בטלנובלה הארגנטינאית "משפחת פיירו".
בין 2008–2009 גילמה ארטוסי את דמותה של מיכאלה בטלנובלה הארגנטינאית "Don Juan y su bella dama", לצדם של בנחמין ויקוניה, איסבל מסדו ורומינה גאטני.
באוגוסט 2010 נולד לארטוסי בן.
קֶטֶלִינג היא טקטיקה משטרתית לשליטה בקהל במהלך הפגנות או מחאות.
השיטה כרוכה בריכוז וכיתור הקהל באמצעות שרשרת אנושית גדולה של שוטרים לאזור מתוחם ומוגבל.
מפגינים נאלצים לעזוב דרך יציאה בשליטת המשטרה או שיציאתם נמנעת, והם נותרים כלואים וחשופים למעצרים המוניים.
הטקטיקה שנויה במחלוקת, בין היתר מכיוון שהיא מביאה למעצרם של עוברי אורח רגילים כמו גם מפגינים.
ביקורת נוספת היא שבאמצעות קטלינג המשטרה כולאת מפגינים שלווים כדי לעורר אצלם זעם ולחמם את האווירה ושזו למעשה פרובוקציה שנעשית במטרה לייצר עימות ולהפליל את המפגינים.
במרץ 2012 פסק בית הדין האירופי לזכויות אדם שקטלינג הוא חוקי.
המונח "קטלינג" מהמילה Kettle - באנגלית קומקום - הוא דימוי, המדמה את בלימתם של המפגינים לבלימת החום והאדים בתוך קומקום ביתי.
השימוש באנגלית מודרנית עשוי להגיע מהביטוי "קסל" (Kessel) - קדירה בגרמנית - מושג המתאר צבא מוקף שעומד להיות מושמד על ידי כוח יריב.
קדירה צפויה להיות "רותחת" בפעילות קרבית, כאשר כוחות האויב הגדולים עדיין מסוגלים להציע התנגדות "לוהטת" בשלבים הראשונים של הכיתור, ועל כן יש להכילם ולצופפם אך לא לחתור למגע.
באמצעות ריכוז המפגינים במתחם מוגבל, הטקטיקה מונעת מהקהל הגדול להתפרק לקהלים קטנים יותר.
קהלים קטנים יותר יצריכו את כוחות המשטרה לרדוף אחריהם באופן פרטני, וכתוצאה מכך גם כוחות השיטור יצטרכו להתפרק לקבוצות קטנות יותר.
לאחר היווצרות שרשרת הקטלינג, החבל מתהדק ומאפשר גמישות טקטית למשטרה בהתמודדות עם המפגינים.
לאחר הידוק השרשרת המשטרתית, הכיתור יכול להמשך שעות רבות: המטרה לכאורה היא להשאיר מפגינים "אלימים" עייפים מכדי לעשות דבר מלבד לחזור הביתה.
פיטר וודינגטון , סוציולוג וקצין משטרה בדימוס שסייע בפיתוח התיאוריה שמאחורי שיטת קטלינג, כתב: "אני מאמין באמונה שלמה שההכלה מצליחה להחזיר את הסדר על ידי שימוש בשעמום ככלי הנשק העיקרי שלה, ולא פחד כאשר אנשים בורחים משוטרים הרצים לקראתם עם אלות."
קטלינג ספגה ביקורת על היותה טקטיקה חסרת הבחנה המובילה למעצרם ועיכובם של אזרחים שומרי חוק ועוברי אורח תמימים.
בחלק מהמקרים מדווח כי מן המפגינים נשללה גישה למתקני מזון, מים ושירותים במשך שעות רבות.
ביקורת נוספת הושמעה כי במקרים מסוימים הטקטיקה שימשה ליצירת עימותים במטרה להסית את המוקד של השיח הציבורי.
במדינות מסוימות הטקטיקה הובילה לעתירות בערכאות משפטיות בעילה של הפרות זכויות אדם.
מחאות על הרג המפגינים בעזה ובעקבות העברת שגרירות ארצות הברית לירושלים, מאי 2018
במחאות על הרג המפגינים בעזה ובעקבות העברת שגרירות ארצות הברית לירושלים במאי 2018 נעשה שימוש נרחב בטקטיקת קטלינג בידי משטרת ישראל בירושלים וחיפה.
עשרות נעצרו לאחר שכותרו למשך שעות.
בין המכותרים בקטלינג היו גם חברי כנסת מטעם הרשימה המשותפת.
המחאות מול המעון הרשמי של ראש הממשלה, 2020
בהפגנות מול המעון הרשמי של ראש הממשלה בקיץ 2020, השתמשה המשטרה בטקטיקת קטלינג מספר פעמים ומנעה ממפגינים המעוניינים לעזוב את מתחם ההפגנה מלצאת.
ביקורת שהועלתה היא שהטקטיקה משמשת להרתעת מפגינים מלהגיע למחאה בשל הצפיפות הגבוהה והמסוכנת שהיא יוצרת ובמסגרת מגפת הקורונה.
שימוש בטקטיקה זו נעשה גם בהפגנות בתל אביב.
ב-27 ביוני 2010, 200 אנשים, כולל מפגינים, עוברי אורח ועיתונאים, כותרו בקטלינג בטורונטו בצומת הרחובות קווינז ושדרת ספדינה במהלך הפגנות פסגת ה-G20. כמה מאות אנשים כותרו גם הם מחוץ למלון נובוטל בטיילת ונעצרו.
שנה לאחר מכן התחייבה משטרת טורונטו כי לעולם לא תשוב להשתמש בטקטיקת קטלינג.
באוגוסט 2015 הורשע רב פקד דייוויד 'מארק' פנטון בשני אישומים של מעצר שלא-כדין ובאישום אחד של התנהגות בלתי-הולמת, עבירות משמעת לפי חוק המשטרה הקנדי, בגין הוראת הקטלינג משנת 2010. עם זאת, השופט שהרשיע את פנטון הבהיר גם כי "האמור, הכלה או קטלינג אינו בלתי-חוקי".
על גשר גליוטר בליון, ב-20 באוקטובר 2010, כמה מאות מפגינים כותרו בקטלינג למספר שעות.
למחרת בכיכר בלקור, כ-500 אזרחים ומפגינים שהגנו על הפנסיה הציבורית כותרו בקטלינג צר במשך שש שעות ללא אוכל ומים על ידי כוחות המשטרה והצבא.
נמנע מהם לצעוד, וכוחות המשטרה הפעילו גז מדמיע ותותחי מים כנגד המכותרים.
דוגמה מוקדמת לשימוש בקטלינג בוצעה על ידי המשטרה הפדרלית של גרמניה בשנת 1986: ב-8 במאי, כיתרה משטרת המבורג כ-800 איש בקטלינג במשך שעות במהלך הפגנת מחאה של התנועה לפירוק נשק גרעיני בהמבורג, .
טקטיקות קטלינג גרמניות מבחינות בין עוצר נייח (Polizeikessel) ועוצר נייד, בה מפגינים מוקפים בשרשרת משטרתית ניידת בזמן שהם צועדים (Wanderkessel).
סוגים אלה של שרשרת משטרתית אומצו גם במדינות אחרות כדוגמת בריטניה.
קטלינג הועמד לערעור בבתי המשפט בגרמניה במספר הזדמנויות.
הקטלינג בהמבורג משנת 1986 נמצא לא-חוקי בידי בית המשפט המינהלי בהמבורג.
בית המשפט המחוזי מצא את המשטרה הגרמנית אשמה בשלילת חירות אישית שלא כדין.
בעקבות מחאה נגד הגרעין בשנת 2002 בהיצקר שבסקסוניה התחתונה, עתרה מפגינה לבית המשפט מכיוון שנמנעה ממנה גישה לשירותים כשהוחזקה בתוך קטלינג משטרתי.
בית המשפט המחוזי מצא כי היא זכתה ליחס לא-אנושי וכי המשטרה נהגה שלא כדין.
התנועה נגד הגלובליזציה, וושינגטון די.סי., 2002
כחלק מהפגנות מתמשכות נגד הגלובליזציה והפגנות מוקדמות נגד הפלישה הממשמשת ובאה לעיראק, כמה מאות מפגינים ועוברי אורח כותרו בקטלינג בפארק פרשינג שבבירה ונעצרו.
כתוצאה מהשימוש בקטלינג והמעצרים הביאו העצורים מספר תובענות ייצוגיות גדולות, וזכו בהם לפיצויים שוברי-שיאים, והחל שיח ציבורי מתמשך כדי להגביל את השימוש בטקטיקה.
מחאת מלחמת עיראק, שיקגו, 2003
בשנת 2012 העיר שיקגו הסכימה להסדר תובענה ייצוגית בסך 6.2 מיליון דולר בגין מעצרים המוניים של מפגינים ועוברי אורח שכותרו בקטלינג במהלך מחאה גדולה לציון תחילת הפלישה לעיראק.
לאחר שעצרו וגרמו ל-8,000 צועדים להסתובב סמוך לצומת הרחובות אוק ושדרת מישיגן, עיכבה משטרת שיקגו שלא כדין במשך כמה שעות למעלה מ-1,000 איש שכותרו בשדרת שיקגו בין מישיגן לדרך מייס ואן דר רוה, ובסופו של דבר עצרו יותר מ-900 איש ללא סיבה סבירה.
בתגובה להפגנות כיבוש וול סטריט בעיר ניו יורק, המשטרה השתמשה באמצעי גידור שלג פיזיים כדי להכיל את קהל המפגינים.
חנוכת הנשיאות של דונלד טראמפ, 2017
ב-20 בינואר 2017 שוטרים בוושינגטון די.
השתמשו בקטלינג כנגד קבוצה גדולה של מפגינים בצומת הרחובות 12 ו-L.
בין העצורים היו מספר עיתונאים, אשר חלקם הואשמו בעבירות התפרעות.
בחודשים מאי ויוני 2020, ערים רבות בארצות הברית חוו הפגנות בפריסה ארצית, מהומות וביזה בעקבות רצח ג'ורג' פלויד.
המשטרה במספר תחומי שיפוט השתמשו בקטלינג כדי ללכוד ולתקוף מפגינים באמצעות כלי נשק כמו גז מדמיע, ריסוס פלפל, כדורי גומי ואלות.
קטלינג שימש את משטרת ניו יורק כדי למנוע ממפגינים שלווים לצאת מהרחובות לפני החלת עוצר לילי ובהמשך להשתמש בהפרת העוצר כהצדקה לתקיפה ולמעצר של מפגינים.
ב-2 ביוני 2020, לכדה משטרת ניו יורק בקטלינג 5,000 מפגינים על גשר מנהטן במשך כמעט שעה לפני שנתנה להם להתפזר לצד הברוקליני של הגשר.
קטלין גרה (במקור גרין, בהונגרית: Gerő Katalin; הוויזג'רק, 1853 – בודפשט, 29 במאי 1944) הייתה מחנכת יהודייה-הונגרייה, סופרת, מנהלת בית היתומים לנערות יהודיות בבודפשט.
דמותה הונצחה ביצירותיהם של כמה סופרים ומשוררים.
קטלין גרה היא אחותו המבוגרת של המחזאי קארוי גרה.
קטלין גרין נולדה במשפחה יהודית כבתם של ליפוט גרין ושל ז'ופיה ברויאר.
אמה נפטרה מוקדם עוד כשהייתה נערה, ואביה התחתן מאוחר יותר בשנית, אך קטלין ואחיה לא יכלו להתיידד עם אמם החורגת ולכן עברו לבודפשט בשנות ה-70 של המאה ה-19. קטלין הפכה לתופרת ובהתחלה קיימה את עצמה ואת אחיה מעבודה זו.
אחיה הצעיר, קארוי גרה, למד משפטים וכתב גם הצגות עממיות והפך למחזאי מפורסם בזמנו.
באמצעות מערכת היחסים שלה הפכה קטלין למנהלת בית היתומים לנערות יהודיות של איגוד הנשים היהודיות של פשט בשנת 1898. היא כיהנה בתפקיד זה עד שנת 1927, עד גיל 74, לשביעות רצונם המלאה של איגוד הנשים היהודיות.
באותה תקופה מונתה לה סגנית מנהלת, אך קטלין גרה יכלה להחזיק בתואר "מנהלת לעד".
בינתיים, בתחילת המאה ה-20 סיימה את לימודיה וקיבלה תעודת הוראה.
בשנת 1929 (בגיל 76) יצאה לפנסיה ונבחרה לחברת הנהלה כהוקרה על "הישגיה המצוינים".
פעילותה המסורה למשפחתה, חייה הקשים, אך המשמעותיים הונצחו על ידי המשורר יוז'ף קיש בשנת 1883 בשיריו הסיפוריים (ארוכים מבלדה וקצרים מאפוס) בשם "סיפור על מכונת התפירה", ועל ידי הסופר אלק בנדק (כונה:המספר הגדול) ברומן שלו בשם "קטלין", בו מספר את סיפור העשורים הראשונים לחייה של קטלין גרה.
ברומן האוטוביוגרפי שלה "חיי", שפורסם בשנת 1929 בשם "חיים מלאים" (Erfülltes Leben), בגרמניה בשנת 1933 ובשווייץ בשנת 1942, היא מספרת בצורה חיה על ילדותה ונעוריה הקשים, כמו גם על עשרות השנים שלה בבית היתומים לנערות יהודיות.
בספרה ישנם תיאורים רבים על עבודתו והצלחותיו של אחיה הצעיר, המחזאי קארוי גרה, כמו גם על חיי גיסה, חוקר אפריקה ינה קלמר (בשם משפחתו המקורי: הרמן).
ההקדשה בספרה היא של הסופר אלק בנדק.
היא סיכמה בספרה האחר את ההיסטוריה של איגוד הנשים היהודיות של פשט, כולל תפקידה שלה, בעבודתה "עובדי האהבה" שפורסמה בשנת 1937.
היא רשמה הערות מדוקדקות של הרקע וקורותיהן וגורלן מאוחר יותר של הילדות שטופלו בבית היתומים במטרה לפרסום עתידי.
היא ניהלה גם יומן, וסיכמה כמה מחוויותיה במהלך מסעותיה - כל אלה נותרו בכתב יד.
קטלין קריקו (בהונגרית: Katalin Karikó; נולדה ב-17 בינואר 1955) היא ביוכימאית הונגרייה, כלת פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 2023. המחקר שערכה, יחד עם פרופסור דרו וייסמן, אפשר שימוש ב-mRNA עבור תרופות וחיסונים.
החיסון לקורונה של פייזר ומודרנה מבוסס על התשתית המדעית שהם פיתחו.
קריקו היא המקימה השותפה של חברת RNARx, בה כיהנה גם כמנכ"לית מ-2006 עד 2013. מאז 2013 היא משמשת כסגנית נשיא בכירה בביונטק.
גדלה בקישאויסאלאש, שם למדה ב.
לאחר קבלת הדוקטורט באוניברסיטת סגד, המשיכה קריקו בלימודי פוסט-דוקטורט במכון לביוכימיה, ב, במחלקה לביוכימיה באוניברסיטת טמפל, וב.
כעמיתת פוסט-דוקטורט באוניברסיטת טמפל בפילדלפיה, השתתפה קריקו בניסוי קליני בו טופלו חולי איידס, מחלות המטולוגיות ועייפות כרונית בעזרת RNA כפול גדילי (dsRNA).
מחקר זה נחשב פורץ דרך שכן המנגנון המולקולרי של יישום אינטרפרון על ידי dsRNA לא היה ידוע, אך ההשפעות האנטי-נאופלסטיות (כימותרפיות) של אינטרפרון תועדו היטב.
בשנת 1990, בעודה מורה מן החוץ באוניברסיטת פנסילבניה, הגישה קריקו את בקשת המענק הראשונה שלה בה הציעה לבצע טיפול גנטי מבוסס mRNA.
מאז הפך טיפול מבוסס mRNA לנושא המחקר העיקרי שלה.
במחצית הראשונה של שנות ה-90, ההתלהבות סביב mRNA החלה לדעוך: בכל פעם שהזריקו את הגנום הזה לבעלי חיים, התגובה החיסונית הייתה כל כך חזקה שה-mRNA הושמד מיד.
ההשקעות במחקרים אלו עלו בתוהו, ומדענים רבים התייאשו ועזבו את התחום.
קריקו התעקשה להמשיך ולבקש מענקי מחקר, אבל כל בקשותיה נדחו.
המחקר על mRNA נחשב בעיני הממונים עליה באוניברסיטה בזבוז זמן, והם הציבו בפניה אולטימטום: לעזוב מרצונה, או שיבוטל מסלול הקידום שלה לפרופסורה מן המניין, היא תורד בדרגה ושכרה יקוצץ.
הויזה שלה לארצות הברית הייתה תלויה בהעסקתה, והיא ידעה שלא תוכל לממן את הלימודים האקדמיים של בתה ללא ההנחה לעובדי האוניברסיטה.
המשכורת שלה הייתה נמוכה מזו של טכנאי המעבדה שעבד איתה.
בקשותיה למענקי מחקר (גרנטים) נדחו שוב ושוב, בעלה שנסע להונגריה להסדיר את ענייני הוויזה שלו נתקע ללא יכולת לחזור לארצות הברית למשך חצי שנה לפחות, היא נותרה לבד עם בתם בת ה-12, במקביל, היא התבשרה שהיא חולה בסרטן ושעליה לעבור ניתוחים.
ב-1997 פגשה את דרו וייסמן, פרופסור לאימונולוגיה באוניברסיטת פנסילבניה.