tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
שם העיר נטבע בשל נהר אמסטל שלצידו היא שוכנת.
מדובר בעיר שינה בעיקר בשל היותה סמוכה לאמסטרדם.
בעיר מספר אתרים ידועים, כגון מוזיאון קוברה לאומנות מודרנית, יער אמסטרדם, פארק אמסטל, וכן טחנות רוח ובהן טחנה על גדות האמסטל אותה הנציח הצייר הנודע רמברנדט בציוריו.
כן פועלים בעיר רכבת קלה מוזיאונית, המקושרת למוזיאון הטראם שבדרום אמסטרדם, ובתי מלאכה לגבינות וקבקבים הולנדים, המשמשים גם כמרכזי מבקרים ותיירים.
במרכז העיר, המכונה סטאטפליין, פועלים שני קניונים גדולים, בית קולנוע, וספרייה הכוללת גם ספרים בעברית.
ברחבה הגדולה מתקיים מדי שבוע שוק גדול, שנחשב לאחד השווקים הידועים בהולנד.
כמו כן, בעיר נמצא בית הספר הבינלאומי של אמסטרדם.
קווי התחבורה הציבורית המרכזיים בעיר (קו טראם מס' 5 וקו מטרו מספר 51), מגיעים גם למרכז אמסטרדם.
סמוך לעיר נמצא שדה התעופה סכיפהול.
באמסטלפיין קהילה גדולה של מהגרים מיפן, וכן מהודו ומבריטניה.
כן קיימת בה קהילה של יהודים וישראלים.
אמנת שיקגו, ובשמה הרשמי: אמנת התעופה האזרחית הבינלאומית (The Convention on International Civil Aviation), היא אמנה שהניחה את היסוד לארגון הבינלאומי לתעופה אזרחית, ICAO .
ארגון זה הוא סוכנות מקצועית של ארגון האומות המאוחדות, המנסחת את העקרונות וההיבטים הטכניים של התעופה האזרחית הבינלאומית ומעודדת תכנון ופיתוח של תעבורה אווירית בדרך בטוחה ומסודרת.
האמנה מסדירה את חוקי המרחב האווירי, רישום כלי טיס, בטיחות, ומסדירה את זכויות המדינות החתומות על האמנה בהתייחס לתעבורה האווירית.
האמנה נחתמה ב-7 בדצמבר 1944 בשיקגו, בארצות הברית, בידי 52 מדינות.
האמנה אושררה בידי 26 מדינות, הרוב הנדרש, ב-5 במרץ 1947, ונכנסה לתוקף ב-4 באפריל 1947, היום בו החלה ICAO לפעול.
באוקטובר אותה שנה הפכה ICAO לסוכנות מקצועית של ECOSOC, המועצה הכלכלית-חברתית של האומות המאוחדות (Economic and Social Council of the United Nations).
מדינת ישראל הצטרפה לאמנת שיקגו ב-24 במאי 1949.
החלק הראשון עוסק בטיסות עצמן, ובו ארבעה פרקים.
הפרק הראשון עוסק בעקרונות כלליים ובתחולת האמנה.
סעיף 1 קובע כי לכל מדינה ריבונות מלאה ובלעדית במרחב האווירי שלה, המוגדר בסעיף 2 כשטח האווירי שמעל הטריטוריה היבשתית והמים הטריטוריאליים שלה.
סעיף 3 מבחין בין טיסות מסחריות לבין מטוסים "ממלכתיים" (State Aircraft), כמו מטוסים צבאיים ומשטרתיים.
סעיף זה קובע כי האמנה מתייחסת רק לטיסות מסחריות ולא לטיסות ממלכתיות, וכי מדינה החתומה על האמנה מתחייבת שמטוסים ממלכתיים שלה לא יטוסו או ינחתו בשטח של מדינה אחרת ללא תיאום ואישור.
תוספת לסעיף זה, שאושרה ב-1988, קובעת כי כל המדינות החתומות על האמנה יימנעו משימוש בנשק כלפי טיסות מסחריות, וכי בעת יירוט בעת הצורך לא יהיה סיכון לחיי הנוסעים או פגיעה במטוס.
סעיף ב' בתוספת זו קובע כי לכל מדינה הזכות לדרוש ממטוס העובר במרחב האווירי שלה לנחות בשטחה, אם המטוס עובר בשטחה ללא אישור, או שיש סיבה סבירה להניח שמטרתו אינה הולמת את מטרות האמנה.
לחלופין, זכותה של המדינה לנקוט בצעדים אחרים, העומדים בדרישות החוק הבינלאומי.
חובתו של מטוס נוסעים לציית לדרישות של המדינה בה הוא עובר.
חובתה של כל מדינה לעשות כל שביכולתה כדי שלא ייעשה שימוש לא ראוי במטוסיה.
הפרק השני של האמנה עוסק בנוהלי הטיסה והנחתה במדינות החתומות על האמנה.
סעיף 5 קובע, כי המדינות החתומות מסכימות שמטוסים ממדינות אחרות שאינם טסים בטיסות מתוכננות של חברות בינלאומיות יוכלו לטוס אל או דרך המדינות ללא צורך באישור מוקדם, אם כי המדינה תוכל לדרוש שינחתו בה במהלך הטיסה.
זכותה של כל מדינה, יחד עם זאת, לקבוע אזורים שמעליהם לא ניתן יהיה לטוס ללא אישור מוקדם, מסיבות של בטיחות בטיסה.
סעיף 6 קובע כי טיסות מתוכננות של חברות מסחריות יתבצעו רק באישור ובהיתר המדינה בה נוחתת הטיסה או עוברת בשמיה.
סעיף 9 מגדיר את זכותן של המדינות לאסור על טיסה בשמי אזורים מסוימים, או בשמי כל המדינה, מסיבות של ביטחון הציבור או כתוצאה מסיבות צבאיות, ובלבד שאיסור זה הוא כולל ואינו מפלה בין מדינה אחת לאחרות.
סעיף 10 קובע כי מדינה יכולה לדרוש שמטוסים הנוחתים בשטחה ינחתו בשדות תעופה מסוימים, לצורכי מכס.
בסעיף 11 ובסעיף 12 נקבע, כי חוקי הטיס בכל מדינה יהיו תואמים ככל האפשר את כללי האמנה, וכי כללים אלה יופעלו באופן אחיד כלפי כל כלי טיס.
סעיף 13 מחייב את צוותי המטוסים, הנוסעים וחברות התעופה לעמוד בחוקים של כל מדינה בה הם נוחתים או עוברים.
בסעיף 14 מתחייבות המדינות החתומות על האמנה לפעול ככל יכולתן כדי למנוע העברת מחלות בדרך האוויר.
סעיף 16 מאפשר למדינות לבצע חיפוש על מטוס שנחת בשטחן, ולבדוק את מסמכי הצוות והמטוס.
הפרק השלישי (מסעיף 17 עד סעיף 21) עוסק ברישום וזיהוי כלי הטיס של המדינות החתומות, ואילו הפרק הרביעי עוסק באמצעים שעל המדינות השונות לנקוט כדי להקל על הניווט והטיסה ביניהן.
סעיף 24 קובע כי מטוסים יוכלו לנחות במדינות החברות מבלי שייגבה על המטוס או על הדלק וחלקי החילוף הנישאים בו מכס, למעט ציוד שנפרק מן המטוס.
סעיף 25 קובע כי המדינות יסייעו למטוסים במצוקה; סעיף 26 דן בחקירת תאונות אוויריות: על פי האמנה, כל מדינה תחקור תאונות שאירעו בתחומה, ותאפשר למשקיפים מן המדינה בה נרשם כלי הטיס להשתתף בחקירה.
בסעיף 28 הסכימו המדינות לקבוע בשטחיהן שדות תעופה, שירותי אלחוט ורדיו, תחנות מטאורולוגיות וכל אמצעי אחר לסיוע לקיום נתיבי תעופה בינלאומיים.
המדינות הסכימו על קביעת נוהלי תקשורת מוסכמים, כולל סימנים ואיתותים, ולשתף פעולה בפרסום מפות ועזרי ניווט אחרים.
הפרק החמישי עוסק בתנאים שונים שבהם על מטוסים לעמוד.
מסעיף 29 עד סעיף 35 מפורטים המסמכים והרישיונות השונים שיש להחזיק בכל מטוס, וכן תנאים שונים לגבי מכשירי קשר ומפות בכלי הטיס.
הפרק השישי (מסעיף 36 עד סעיף 42) עוסק בהאחדה מרבית של נהלים, חוקים ותקנים בכל הנוגע לתעבורה האווירית, בין כל המדינות החתומות.
החלק השני של האמנה עוסק בארגון ICAO עצמו, כולל המבנה הארגוני, הגופים השונים, כוח האדם והמימון.
החלק השלישי באמנה עוסק בתעבורה אווירית בינלאומית, ובעיקר בקשרים שבין ICAO למדינות החתומות על האמנה.
סעיף 67 מגדיר את חובתן של המדינות החתומות להעביר למועצה דו"חות שונים, על פי הדרישה; מסעיף 69 עד סעיף 76 דנה האמנה בסיוע כלכלי שהמועצה יכולה להגיש למדינה החברה בארגון.
חלק זה דן בביטולן של אמנות קודמות ובקיומם של הסכמים אחרים, במקביל לאמנה, ביישוב סכסוכים בתחום התעבורה האווירית בין מדינות החברות בארגון ובצעדים נגד חברות תעופה שלא יעמדו בתנאי האמנה.
כמו כן נידונה בחלק זה הוספת נספחים לאמנה, הליכי אשרור של האמנה והדרך לקבלת מדינות חדשות.
לאמנה מצורפים 18 נספחים, העוסקים בתקנים ובנהלים מומלצים.
נספח 1 – רישוי כוח אדם
נספח 2 – חוקי תעבורה אווירית
נספח 3 – שירותי מטאורולוגיה לטיסות בינלאומיות
נספח 4 – תרשימים אווירונאוטיים
נספח 5 – יחידות מידה מוסכמות
נספח 6 – הפעלת כלי טיס שונים
נספח 7 – רישום כלי טיס
נספח 8 – כשירות אווירית של כלי טיס
נספח 9 – סיוע לתעופה (מערכות קרקעיות)
נספח 10 – מערכות קשר אוויריות
נספח 11 – פיקוח ובקרת טיסה
נספח 12 – חילוץ והצלה
נספח 13 – תאונות אוויריות וחקירתן
נספח 14 – שדות תעופה
נספח 15 – שירותי מידע אווירי
נספח 16 – הגנה על הסביבה (רעש, זיהום)
נספח 17 – ביטחון – הגנה על התעבורה האווירית האזרחית
נספח 18 – הובלה בטוחה של מטענים מסוכנים בדרך האוויר
נספחים אלה מעודכנים מעת לעת.
אמסטרדם איירליינס (בהולנדית: Amsterdam Airlines) הייתה חברת תעופה הולנדית אשר הפעילה טיסות שכר ליעדים שונים באזור המזרח התיכון, מאמסטרדם וממאסטריכט.
החברה נוסדה בשנת 2007 והפסיקה את פעילותה ב-31 באוקטובר 2011.
דגם מספר מטוסים תכולת מושבים (קונפיגורציה) הערותאיירבוס A3205180
החברה הפעילה טיסות שכר מנמל התעופה סכיפהול לנמל התעופה בן-גוריון במתכונות עונתית על ידי קווי חופשה.
"אמסטרדם" הוא נובלה מאת הסופר הבריטי איאן מקיואן שיצאה לאור בשנת 1998. הספר תורגם לעברית בידי טל ניצן-קרן ויצא לאור בהוצאת עם עובד, בסדרת "ספריה לעם".
הספר זיכה את מחברו בפרס בוקר.
מולי ליין נפטרה בטרם עת ממחלה שפגעה בגופה ובמוחה.
בלווייתה נפגשים בעלה ג'ורג', שהוא מו"ל עשיר, ושלושה ממאהביה בעבר: ג'וליאן גרמוני, שר החוץ של בריטניה החותר לראשות הממשלה, ורנון הולידיי, עורך העיתון "השופט" וקלייב לינלי, מלחין מצליח.
המשך העלילה מתמקד בהולידיי ולינלי, אך גם לשני האחרים יש חלק בה.
בעקבות החששות שמעורר בהם מותה הפתאומי של מולי ליין, מגיעים הולידיי ולינלי להסכם המתת חסד הדדי, במקרה שמישהו מהם יגיע למצבה.
לינלי עסוק בהשלמתה של "סימפוניית המילניום" שאותה הוזמן לכתוב לקראת התחלפות המילניום.
מרבית הסימפוניה כבר כתובה, וחסר רק קטע הסיום.
לקבלת השראה הוא נוסע לאזור האגמים שבצפון-מערב אנגליה.
הולידיי נאבק על שיפור התפוצה של עיתונו, וג'ורג' מגלגל לידיו הזדמנות פז לכך: תצלומים של גרמוני בבגדי אישה, שאותם צילמה מולי ליין.
לינלי מותח ביקורת על כוונתו של הולידיי לפרסם תצלומים אלה, הפוגעים בפרטיותו של גרמוני, והדבר גורם לקרע ביניהם.
באזור האגמים ניצב גם לינלי בפני דילמה מוסרית: בעודו מטייל ומהרהר במנגינה שיכתוב, ראה מרחוק אישה שגבר מאיים עליה.
הוא התלבט האם להתקרב כדי להגן עליה, אך החליט להימנע מכך כדי שלא לפגוע בריכוז הנחוץ לו לכתיבת המנגינה.
כאשר מתקרב מועד פרסום התצלומים, מוציא גרמוני את העוקץ מהפרסום, כאשר אשתו מכנסת מסיבת עיתונאים שבה היא מספרת על קיום הצילומים.
האיבה בין הולידיי ללינלי גוברת, ומובילה את שניהם לאמסטרדם, שם נערכת חזרת התזמורת על הסימפוניה של לינלי, ושם מגיע הסיפור לשיאו הדרמטי.
הספר זכה לשבחי המבקרים, בין השאר בעיתונים הניו יורק טיימס וגארדיאן, וזיכה את מחברו בפרס בוקר לשנת 1998. בטקס הענקת הפרס תיאר דגלאס הרד, לשעבר שר החוץ של בריטניה, את הספר: "בחינה צינית וחכמה של המוסר והתרבות של זמננו".
אמפא היא חברת החזקות ישראלית, הפעילה בתחומי מימון, נדל"ן וחקלאות.
ביולי 2025 הונפקו מניות החברה בבורסה לניירות ערך בתל אביב.
אמפא נוסדה בשנת 1933 על ידי זאב גרודצקי ובוריס פרסיץ.
שם החברה מגיע מתרגום ראשי התיבות לעברית של שם החברה באנגלית – AMerica Palestine Automobile Co.
אמפא שימשה כסוכנת של משאיות ברוקווי, מנופי קונטיננטל וסוכנת משנה לאזור תל אביב של חברת מוריס לייצור מכוניות.
משנת 1945 ייבאה לישראל מכשירי רדיו של חברת פילקו מארצות הברית.
בשנת 1949 נכנסה לשותפות עם הארגז להקמת מפעל אמקור לייצור מקררים
ובשנת 1950 החלו 80 פועלי אמקור בהרכבת מקררים, כשחלקי המקרר ואף המנוע היו מתוצרת החברה האמריקנית פילקו.
בשנת 1953 הקימה בשותפות את מפעל אמרון לייצור מקלטי רדיו.
אמפא שימשה עבור חברות אלו מפיצה בלעדית, בנוסף להיותה סוכנת של צמיגי ג'נרל.
בשנת 1958 הקימה את חברת אמצור למוצרי פלסטיקה.
אמפא עצמה הקימה מערך של טכנאי שירות עבור מוצרי אמקור.
במאי 1963 הקימה אמפא חברת השקעות ובאוקטובר 1963 הנפיקה מניות בבורסה.
אמפא המשיכה להתנהל כחברה פרטית, בה הושקעו כספים של אמפא השקעות.
בשנת 1964 הקימה בכספי קרן ההשקעות את מפעל אמבין לייצור דלתות ומוצרי פלסטיק, בה החזיקה אמפא (50%), יחד עם החברה להשקעות של בנק מזרחי, מר טייבר, יונה גסטנר (10%) ואמגט.
בסוף 1969 החזיקה אמפא השקעות כ-17.5% ממניות אמפא, 5% ממניות אמקור, 7% מצמיגי שמשון ו-50% מאמבין.
כן השקיעה בחברת הנדל"ן, "חברה ארצית לפיתוח השקעות" ובית ההשקעות "מוריץ את טוכלר".
בשנת 1970 רכשה אמפא שליש ממניות חברת פטרולגז.
בשנת 1973 החלה אמפא בהקמת מפעל למוצרי זכוכית סיבית בשדרות, שהסבה לחברה הפסדים גדולים בשנות ה-70 משום שכלל לא הופעלה עקב השפל בענף הבנייה.
בשנת 1975 הקימה את אמהב לייצור מתקנים למפעלים.
כן החזיקה 26% בחברת מל"ל.
בשנות ה-90 החלה להשקיע בחברות תעשייה ביטחונית.
בשנת 1996 רכשה "אמפא השקעות" את חברת "אויוניטק", שעסקה בפיתוח מערכות ממוחשבות לניהול המידע בתא הטייס.
כעבור שלוש שנים מכרה אותה לחברת "ארגוטק", זרוע ההשקעות של קבוצת פורמולה מערכות.
כמו כן השקיעה בחברת "טראנס מערכות ביטחון וטכנולוגיות", שפיתחה גדר ביטחון הקלועה מסיבים אופטיים.
החברה נרכשה, במסגרת הליכי הסדר נושים, על ידי חברת אינטרגאמא שהייתה שותפה בבעלות.
בשנת 1998 נמכרה השליטה באמפא לידי קבוצת משקיעים בראשות אשר ושלומי פוגל.
לטענת שלומי פוגל, אמפא הייתה אז בשקיעה בגלל היבוא של מוצרי חשמל מהמזרח הרחוק.
תחת ניהולו של פוגל עברה אמפא לעיסוק במימון ובנדל"ן.
בשנת 2003 נמכר בית ההשקעות "מוריץ את טוכלר" לחברת "ביטוח ישיר".
בשנת 2021 קיבלה החברה את הזיכיון למותג WeWork בישראל ואחראית להשכרת מתחמי המשרדים של המותג.
ביולי 2025 הנפיקה החברה 20% ממניותיה תמורת 600 מיליון ש"ח לדברי מנכ"ל החברה ההנפקה נועדה לאפשר לחברה לממש את תוכניותיה האסטרטגיות.
נדל"ן מניב - באמצעות "אמפא נדל"ן"
בנייה למגורים - באמצעות "אמפא ישראל"
מימון חוץ בנקאי - באמצעות "אמפא קפיטל" שהוקמה על בסיס "חברת השקעות לפיתוח התעשייה בישראל" שנרכשה מידי הבנק לפתוח התעשייה בשנת 2000.
חקלאות - בשנת 2016 רכשה מכונס הנכסים של אגרקסקו, חברת היצוא החקלאי שקרסה, את עסקי התותים שלה.
העסקה כללה מרכז מו"פ לגידול ופיתוח זני תותים, ואת הזכויות ל"אורלי", זן פופולרי בשוק המקומי וליצוא
תעשייה - מחזיקה ב-50% ממניות חברת "אמרז" המתמחה בייצור אריזות פלסטיק ומוצרים מוגמרים
אמנת רַמסָר (שמה הרשמי: אמנה על מקווי מים בעלי חשיבות בינלאומית, במיוחד כבתי גידול לעופות מים) היא אמנה בינלאומית העוסקת בשימור מקווי מים (Wetlands) ובתי גידול לחים ובשימוש בר-קיימא בהם, מתוך הכרה בתפקיד האקולוגי הבסיסי שלהם ובערכם הכלכלי, המדעי והתרבותי.
היא קרויה על שם העיר ראמסר שבאיראן, שם נחתמה האמנה ב-1971.
החל מ-1997 נחגג מדי שנה יום רמסר, המציין את תאריך חתימת האמנה ומוקדש לשמירה על בתי הגידול הלחים.
האמנה עובדה ונחתמה על ידי 21 מדינות ב-2 בפברואר 1971, בכינוס שנערך בראמסאר בחסות המשרד האיראני לאיכות הסביבה.
היא נכנסה לתוקף ב-21 בדצמבר 1975. תיקונים לאמנה נתקבלו פעמיים, בפריז (1982) ובעיר רגינה שבקנדה (1987).
נכון לאוקטובר 2021, חתומות על האמנה 172 מדינות.
מדינת ישראל חתמה על האמנה ב-1993, אשררה אותה ב-1996, והיא נכנסה בה לתוקף ב-1997.
האמנה מגדירה מקווי מים באופן רחב, לרבות שטחי ים שעומקם בשעת השפל מגיע עד לשישה מטרים, ברכות דגים, שדות אורז ובריכות אידוי למלח.
מכוח האמנה נוצרה רשימה של למעלה מ-2,000 מקווי מים בעלי חשיבות בינלאומית, הידועים כאתרי רמסר.
האתרים הכלולים ברשימה מכסים יחד שטח של 2 מיליון קילומטרים מרובעים.
המדינה בה מצוי מספר האתרים הרב ביותר (170) היא הממלכה המאוחדת.
המדינה שבה שטח הקרקע הגדול ביותר של אתרים שברשימה היא בוליביה, שבה הם משתרעים על פני 140 אלף קילומטרים מרובעים.
בישראל הוכרו שני אתרי רמסר – שמורת החולה ושמורת עין אפק.
מטה מוסדות האמנה, המשותף להם ולאיגוד השימור העולמי, נמצא בגלנד שבשווייץ.
המוסדות כוללים מזכירות, ועדה מדעית, וועדה מתמדת.
המדינות החתומות על האמנה נפגשות בכינוס הנערך אחת לשלוש שנים.
האמנה מיושמת בשיתוף פעולה עם חמישה ארגונים בינלאומיים: איגוד השימור העולמי, BirdLife International, המכון הבינלאומי לניהול מים, Wetlands International, והקרן העולמית לשימור חיות הבר.
ארגונים אלה מסייעים ליישום האמנה על ידי מתן ייעוץ טכני מקצועי, מעניקים סיוע כספי, ומשתתפים בביצוע מחקרי שדה.
נציגיהם משתתפים בוועדה המדעית והם בעלי מעמד של משקיפים בכינוסים התלת-שנתיים של המדינות החתומות על האמנה.
אמסונאס (בספרדית: Amazonas) היא אחת מ-23 המדינות המרכיבות את ונצואלה.
המדינה, הנמצאת בדרום ונצואלה, גובלת באפורה בצפון, בבוליבר בצפון ובמזרח, בברזיל במזרח ובדרום ובקולומביה במערב.
המדינה משתרעת על שטח של 177,617 קילומטרים רבועים, והיא המדינה השנייה בגודלה מבחינת שטח, אחרי בוליבר.
במדינה מתגוררים 146,480 תושבים (נכון ל-2011), מה שהופך אותה למדינה הכי פחות מאוכלסת בוונצואלה (לא כולל הדפנדנסיות הפדרליות של ונצואלה).
בירתה והעיר הגדולה ביותר בה היא פוארטו אייקוצ'ו.
המדינה נקראת על שם נהר האמזונאס (אמסונאס היא ההגייה הספרדית של השם).
נהר האמזונאס עצמו אמנם לא עובר במדינה, אך נהר ריו נגרו, יובל של האמזונאס, כן עובר באמסונאס.
עם הקמתה של ונצואלה האזור היה חלק מפרובינציית גואיאנה (שמרכזה היה במדינת בוליבר של היום).
ב-1864 ונצואלה הפכה למדינה פדרלית ובשטחי המדינה של היום נוצרה הטריטוריה הפדרלית אמסונאס.
ב-1881, בתקופת הנשיא אנטוניו גוסמאן בלנקו, הוחלט לפרק את הטריטוריה לשתי טריטוריות: טריטוריית אמסונאס וטריטוריית אלטו אורינוקו.
ב-1893 הוחלט לאחד מחדש את שתי הטריטוריות לטריטוריית אמסונאס שבירתה הייתה סן פרננדו דה אטבפו.
ב-1928, בתקופת הנשיא חואן ויסנטה גומס, הוחלט להעביר את בירת הטריטוריה לפוארטו אייקוצ'ו.
ב-1992 הטריטוריה קיבלה מעמד של מדינה.
כלכלת אמסונאס היא נחשלת למדי.
הכלכלה המקומית מבססת בעיקר על חקלאות וגידול מקנה אשר תוצריהם לא מיוצאים אל מחוץ לאמסונאס.
יש תיירות אקולוגית באזור, אך אין במדינה תשתיות שיאפשרו לנצל את מלוא הפוטנציאל שלה.
רובע אמסטרדם המרכזית (בהולנדית: Amsterdam Centrum) הוא הרובע הפנימי ביותר ואחד משמונה מחוזות של עיריית אמסטרדם, הולנד.
הרובע הוקם בשנת 2002 והיה האזור האחרון בעיר שקיבל מעמד שלטון עצמי הנשלט על ידי ועדה מבצעת (Bestuurscommissie).
הרובע משתרע על שטח של 8.04 קמ"ר (0.22 קמ"ר מים) ומכסה את חגורת התעלות של אמסטרדם.
אתרים בעלי עניין ברובע זה
אמנת שיתוף פעולה לפטנטים היא אמנה בינלאומית בנוגע לפטנטים, אשר נוצרה בוושינגטון ב-19 ביוני 1970. האמנה מספקת נוהל אחיד בכל הקשור להגשת בקשות לפטנטים, וזאת על מנת להגן על ההמצאות מכל מדינה שממנה מוגשות הבקשות להמצאות, וליצור סדר בתהליך ההגשה.
בקשה לפטנט אשר מוגשת תחת אמנה זו נקראת "בקשה בינלאומית" או "בקשת PCT".
בכל מדינה אשר חתומה על הסכם זה קיים גוף רשמי העוסק בבחינת פטנטים.
למשל, במדינת ישראל קיימת רשות הפטנטים, המדגמים וסימני המסחר, שהיא חלק ממשרד המשפטים.
רשות הפטנטים, המדגמים וסימני המסחר הישראלית משמשת גם כרשות בינלאומית לחיפוש פטנטים ולבדיקות ראשוניות.
כל אחת מן המדינות אשר משתתפות באמנה זו מרכיבות יחדיו את איגוד הפטנטים הבינלאומי (International Patent Corporation Union).
ניתן להגיש בתוך בקשת PCT אחת, בקשה לבדיקת פטנט בעד כ-148 מדינות שונות, ובכך להביא לבדיקת הפטנט במספר מדינות בו-זמנית.
רוב מדינות העולם רשומות היום תחת אמנת ה-PCT.
כל מדינה אשר חברה באמנת פריז יכולה להפוך להיות חלק מאיגוד הפטנטים הבינלאומי ובכך להצטרף גם לאמנת ה-PCT.
לעיתים ממציאים בוחרים בהגשת בקשת PCT בשל היתרון הגלום בבקשה מסוג זה בפן לוחות הזמנים שהיא מעניקה לממציאים.
לאחר מכן, כ-6 חודשים לאחר הגשת הבקשה הבינלאומית, מתבצע תהליך בדיקה על ידי אחת מן הרשויות הבינלאומיות המוכרות לחיפוש פטנטים (International Searching Authority, ראשי תיבות: ISA), זאת על מנת לחפש האם כבר קיים פטנט זהה לזה אשר נבדק בבקשה.
התהליך מתבצע בצירוף חוות דעת (Written Opinion, ראשי תיבות: WO) בנוגע לרמת הסיכוי של ההמצאה להפוך לפטנט.
לעיתים התהליך כרוך גם בבדיקה ראשונית של בקשת הפטנט, הנקרא דו"ח בחינה מקדימה (International preliminary examination report, ראשי תיבות: IPRP) המתבצע על ידי אחת מן הרשויות הבינלאומיות לבדיקות ראשוניות (International Preliminary Examining Authority, ראשי תיבות: IPEA) וכולל התייחסות לחידוש, התקדמות המצאתית ויכולת השימוש התעשייתי בהמצאה.
אף על פי שהאמנה היא בינלאומית, הגשת בקשה תחת האמנה (או לחלופין הגשת PCT) לא מהווה אסמכתה לאישור בינלאומי על פטנט מסוים.
זאת משום שבדיקת הבקשה לפטנט צריכה להתבצע בכל אחת מהמדינות בהן מעוניינים לרשום את הפטנט בנפרד, שהרי לא קיים פטנט שהוא "פטנט בינלאומי" ונדרשת בדיקה פרטנית בכל מדינה (שבה מעוניינים לרשום את הפטנט).
בכל אחת מן המדינות בה מוגשת הבקשה לפטנט, הבקשה יכולה להתקבל או להידחות - בהתאם לחוקים והתקנות בכל מדינה.
הצורך בפטנט בינלאומי שיגן על הממציא בכל העולם הורגש במשך שנים רבות.
האמנה נחשבת כצעד ראשון בכיוון זה.
מ-25 במאי ועד 19 ביוני 1970 התקיימה בוושינגטון ועידה דיפלומטית בנוגע לאמנה, אשר נחתמה ביומה האחרון של הוועידה, ב-19 ביוני 1970. האמנה נכנסה לתוקפה ב-24 בינואר 1978, תחילה בכ-18 מדינות שונות בלבד.
בקשת ה-PCT הראשונה הוגשה ביוני 1978. בשנת 1979 יצא תיקון לאמנה, ובין השנים 1984 — 2001 האמנה נערכה ועברה מספר שינויים.
היתרון והמטרה העיקריים בהגשת בקשה מסוג PCT היא הזמן הנוסף אשר עומד לרשותו של הממציא להחליט באלו מדינות להגיש את בקשת הפטנט.
במדינות רבות, הגשת בקשת הפטנט עולה כסף רב, במיוחד כאשר המדינה דורשת שהבקשה תוגש בשפתה.
האמנה מאפשרת לממציא זמן נוסף להעריך את שווי האמצאה ואת הכדאיות להגיש עבורה בקשת פטנט במדינות שונות.
יתרון נוסף בבקשה מסוג PCT הוא כי ייתכן ויידרשו פחות בדיקות ומבחנים שונים לפטנט הודות לדו"ח החיפוש הבינלאומי שהתהליך מצריך וכן חוות הדעת שנכתבת על הפטנט.
תהליך ה-PCT מתחלק לשני חלקים עיקריים: הגשה בינלאומית ולאחריה הגשות לכל מדינה בה מעוניינים לרשום את הפטנט (בתנאי שהיא שייכת לאמנת ה-PCT).
בשלב השני שהוא שלב מדינתי / אזורי (National Phase) הבקשה להגנה על פטנט מסוים במדינה מסוימת (אשר אמורה להיות משויכת לאמנת ה-PCT) מגיעה מתוך בקשה של משרד פטנטים מהמדינה (שגם היא צריכה להיות משויכת לאמנת ה-PCT) שאליה שייך הממציא המבקש.
במהלך שלב זה כל מדינה עשויה לבקש אגרה לאומית, תרגומים מתאימים והוספה של מסמכים שונים לבקשה לשם שמירה על זכויות הפטנט, בהתאם לחוקים השונים בכל מדינה הנוגעים לנושא הקניין הרוחני.
באופן כללי ניתן לומר שהתהליך מתחיל כבינלאומי ולאחר מכן נכנס לרזולוציה עמוקה יותר, עת הגשת הבקשה לפטנט בכל מדינה בנפרד.
ההגשה, שכאמור נקראת גם "בקשה בינלאומית", אמורה להיות מוגשת בשפה אחת בלבד, ואולם עשויים להידרש תרגומים שונים לשם חיפוש או פרסום בינלאומיים, כתלות בצרכי "האיגוד הבינלאומי לחיפוש פטנטים".
לפחות אחד מממציאי האמצאה נשוא בקשת הפטנט, חייב להיות תושב של מדינה אשר חתומה על אמנת ה-PCT.
במהלך ההליך, מתבצע תהליך של חיפוש ובדיקה לקיומו של פטנט דומה או זהה.
לרוב, על הפטנט לכלול לפחות אלמנט אחד שהוא חדשני או מציג התקדמות המצאתית (כלומר, מציג פתרון מסוים לבעיה שהוא אינו ברור ומובן מאליו).
תוצאות החיפוש מורכבות מדו"ח חיפוש (באנגלית ISR, ראשי תיבות: International Search Report) בצירוף חוות דעת כתובה (IPRP) אודות רמת החדשנות וההמצאתיות בנוגע לפטנט.
ישנן מספר רשויות חיפוש בינלאומיות, והבחירה ברשות אשר תבצע את החיפוש תלויה במשרד הפטנטים אשר דרכו הוגשה הבקשה ובמדינה ממנה מוגשת הבקשה.
דו"ח החיפוש אמור להינתן למבקש הבקשה כ-9 חודשים לאחר הגשת בקשת ה-PCT (במידה והוגשה רק בקשת PCT תחילה) או כ-16 חודשים לאחר כל בקשה אחרת שאינה בקשת PCT אם הוגשה קודם.
ואולם, ייתכנו עיכובים ארוכים עד לרמה כזאת שדו"ח החיפוש לא יהיה מוכן אפילו כאשר תגיע העת של שלב הכניסה לשלב המדינתי (National Phase).
במידה ודו"ח החיפוש לא נכתב באנגלית, הוא עובר תרגום לשפה האנגלית ורק אז מתפרסם.
דו"ח החיפוש עשוי לסייע למבקש להעריך את הכדאיות של הפטנט ואם אכן כדאי לו להשקיע בניסיון לרשום את ההמצאה שלו ולהגן עליה, ואם כן אז בכמה ובאילו מדינות, שכן תהליך הגשת הבקשה לפטנט בכל מדינה כרוך בעלויות תרגום ובעמלות שונות.
אחד היתרונות בהגשת בקשת PCT לפטנט הוא דו"ח החיפוש הבינלאומי שמתקבל, שעשוי להקל על רשויות לאומיות שונות במדינות שונות את נטל החיפוש (אם כי אין מחויבות להשתמש בדו"ח החיפוש הבינלאומי) ובכך גם לחסוך למבקש הבקשה עלויות ועמלות חיפוש שונות.
בנוסף לתהליך החיפוש הבינלאומי אשר מתבצע בין כה וכה, ייתכן ביצוע חיפוש משלים נוסף לפי בקשת הממציא, ותשלום מצידו לעניין זה.
המטרה היא להפחית את הסיכויים שתימצא המצאה זהה ודומה להמצאה בבקשת ה-PCT, תוך לקיחה בחשבון של מגוון לשוני רחב לפיו נכתבו המצאות קודמות.
כ-18 חודשים לאחר הגשת הבקשה, בקשת ה-PCT מפורסמת על ידי הלשכה הבינלאומית בארגון הפטנטים הבינלאומי (World Intellectual Property Organization, ראשי תיבות: WIPO), הממוקמת בעיר ז'נבה שבשווייץ.
הפרסום מתבצע באחת מ-10 שפות שונות: ערבית, סינית, אנגלית, צרפתית, גרמנית, יפנית, קוריאנית, פורטוגזית, רוסית וספרדית.
אולם, יש יוצא מן הכלל בהקשר לנוהל זה: במידה ולאחר 18 חודשים מיום ההגשה הבקשה מאושרת רק בארצות הברית, אזי הבקשה לאו דווקא מתפרסמת באופן אוטומטי.
מיום פרסום בקשת ה-PCT ועד כ-28 חודשים לאחר ההגשה עצמה, כל גוף שלישי יכול להגיש חוות דעות הנוגעות לחדשנות ולרמת החידוש בהמצאה של הפטנט.
ניתן להגיש חוות דעת אלו באופן אנונימי ועל כן הן אינן כרוכות בכל עמלה.
לבסוף, לאחר 30 חודשים מיום הגשת בקשת ה-PCT או מזמן הבקשה המוקדמת ביותר (במקרים רבים מוגשות בקשות שונות לפני בקשת ה-PCT, כאשר יש עניין לרשום את הפטנט רק במדינה אחת למשל), מסתיים תהליך ההגשה הבינלאומי ויש מעבר לתהליך הגשה לאומי ומדינתי בכל אחת מהמדינות הרלוונטיות.
ואולם אין לראות בנוהל זה כמשהו קבוע שלא ניתן לשנותו, משום שכל מדינה או אזור יכולים להגביל את זמן המעבר לשלב הלאומי-מדינתי בהתאם לחוקים ולתיקוני חוקים הרלוונטיים לאותה מדינה, ובכך להחליט למשל ששלב המעבר יתבצע לאחר יותר מ-30 חודשים.
לעיתים תיתכן הקדמה במועד השלב המדינתי (אפילו לפני פרסום הבקשה) כאשר מבצעים בקשה מהירה לרישום פטנט.
על כל בקשה לעמוד בלוח הזמנים אשר מוגדר עבורה, כדי שאכן הבקשה תיבחן, תיבדק ותיענה.
עדכונים בנוגע לסטטיסטיקות על הפטנטים מתפרסמים באתר של ארגון הפטנטים העולמי WIPO.
אמסלם תיירות ונופש בע"מ, המוכרת במותג אמסלם טורס, היא סוכנות נסיעות ישראלית המתמחה בתחום הנסיעות העסקיות, ומציעה גם שירותי נסיעות תיירות.
בחברה, שנוסדה בשנת 1983, מועסקים כ-400 עובדים בישראל ומחוצה לה והיא נמצאת בבעלות משותפת של יעקב ואליעזר אמסלם.
הסניף המרכזי של החברה נמצא בטבריה וסניפים נוספים נמצאים בתל אביב, בחיפה, בכפר סבא, בפתח תקווה, בירושלים, בכרמיאל, במעגן מיכאל ובבני ברק.
בנוסף מפעילה החברה שלוחות פנימיות בחברות גדולות בישראל, לשירות העובדים של חברות אלה.
לחברה חברות בנות תחת המותג וסניפיה ממוקמים בארצות הברית (בחוף המזרחי ובחוף המערבי), מקסיקו, בריטניה, טורקיה, הודו והונג קונג.
כולן בעלות רישיונות מקומיים למכירת מוצרי תיירות.
החברה כוללת ארבע חטיבות: תיירות עסקית, תיירות פרטית לחו"ל, תיירות פנים: משווקת נופש בישראל וחטיבת תיירות נכנסת.
החברה עוסקת גם בארגון אירועים וכנסים.
בנוסף, פועלות בחברה מחלקת כנסים ואירועים, מחלקת סידורי קרקע, מחלקת ויזות ודרכונים, מחלקת און ליין וחברות בנות נוספות: מסעות וטיולים גאוגרפיים, אמסלם מדיקל (תיירות רפואית והטסות רפואיות), אמסלם שור (ביטוחים וביטוחי נסיעה), פאנטסתי FUNטסתי (חבילות נופש בחו"ל) וא-קרוז A-Cruise (חופשות שיט).
לחברה מרכז הזמנות ותפעול הפועל 24 שעות ביממה, 7 ימים בשבוע ומפעיל צוות של סוכני נסיעות המסתייע במחלקות החברה.
אי אמסטרדם הוא אי הנמצא בדרומו של האוקיינוס ההודי, בערך במרכז המשולש שיוצרים חופיה המזרחיים של אפריקה, המערביים של אוסטרליה והצפוניים של אנטארקטיקה.
האי נחשב מנהלית לחלק מן הארצות הדרומיות והאנטארקטיות של צרפת.
האי אמסטרדם, יחד עם האי סן פול, המרוחק ממנו 83 קילומטרים, מהווים יחדיו מחוז באותה מסגרת מנהלית.
באי אין תושבים קבועים, אך בתחנת מחקר הנמצאת בו ישנם כ-30 אנשי צוות וחוקרים.
באי אין תושבים קבועים, אך קיימת תחנת מחקר אשר נמצאת סמוך לקצהו הצפוני, ובה נמצאים כמה עשרות אנשי צוות וחוקרים.
האי הוא אי געשי, אשר הפעילות בו נמשכת ומשנה את פניו עד ימינו.
ההתפרצות הגעשית האחרונה בו אירעה ב-1792. שטח האי כ-55 קמ"ר וצורתו עגולה כמעט.
עם זאת, אורכו מצפון לדרום (10 ק"מ), גדול מעט מרוחבו ממזרח למערב (7 ק"מ).
פסגת ההר מון דה לה דיב (Mont de la Dives), שגובהה 867 מ', היא הנקודה הגבוהה באי.
במרכז האי, מסביב לפסגה, משתרעת רמה שגובהה מעל 500 מ', ובה נמצא גם לוע ההר הגעשי.
בחופו המערבי של האי מתנשאים צוקים שגובהם מעל 700 מ'.
האי מתאפיין באקלים ימי, כאשר פערי הטמפרטורה בין עונות השנה, ובין יום ולילה קטנים.
הטמפרטורה הממוצעת היא כ-13°C, כאשר טווח הטמפרטורות נע בין 9°C ל-20°C.
כמות המשקעים השנתית הממוצעת היא כ-1,100 מ"מ.
כן מתאפיין האקלים באי ברוחות מערביות מתמידות ובלחות גבוהה.
האי אמסטרדם נחשב למקום גידול בעל חשיבות עולמית לעופות.
אלבטרוס אמסטרדם הוא עוף ים אנדמי לאי.
עוד עוף אנדמי לאי היה אווז אמסטרדם, אלא שהוא נכחד במהלך המאה ה-19, בין אם על ידי ציידי כלבי ים, בין אם על ידי עכברים, חולדות וחתולים, אשר הגיעו למקום באמצעות ספינות חולפות, והשמידו, קרוב לוודאי, ביצים וגוזלים.
מבין העופות האחרים, אשר נמצאים באי, ניתן למצוא שחפית אנטארקטית, חמסן גדול, פינגווין מצויץ מערבי ופינגווין לבן-אוזן.
מינים שונים של אסטרילדיים, חלקם נמצאים באי, וחלקם נכחדו.
כן מהווה האי מקום גידול חשוב לאלבטרוס צהוב-חרטום הודי.
בין היונקים באי ניתן למצוא דוב ים תת-אנטארקטי ופיל ים דרומי.
כן הגיעו לאי, יחד עם ספינות שעגנו לחופיו, עכבר מצוי, חולדת החוף וחתול רחוב.
עד תחילת המאה ה-21 שוטטו באי כ-2,000 בני בקר, צאצאים של מספר בהמות שהותירו אחריהם מתיישבים אשר ניסו להיאחז במקום במאה ה-19 ונטשו .
כיוון שברעייתם השמידו חלק נכבד מן הצמחייה המקומית, וגרמו נזק למערכת האקולוגית המקומית, בשנים 1988 ו-1989 נבנתה גדר אשר הגבילה את תפוצתם לצפון האי.
כמו כן, ניצודו מדי שנה כ-50 עד 80 זכרים בוגרים, ובשרם שימש כמזון ליושבי תחנת המחקר שבאי .
בהמשך, כאשר נראה היה כי במקומות שבהם פסקה רעיית הבקר, התאוששה הצמחייה המקומית, הוחלט ב-2007 להשמיד את כל הבקר, למרות היות בקר זה כשלעצמו גזע נדיר של בעלי חיים ביתיים שהתפראו.
ואכן, חרף התנגדויות שונות, צעד זה בוצע בין 2008 ל-2010.
תופעה ייחודית לאי היא חורשות ה-Phylica arborea, שיח או עץ הנמצא באזורים הנמוכים באי זה, בצוותא עם שרכנים.
בנוסף, צומח זה מתקיים גם על האי גוף ועל האי טריסטן דה קוניה, אלא שבשני המקומות האחרים אין תפוצתו מגיעה עד כדי יצירת חורשות.
בעבר תפוצת ה-Phylica arborea במקום הייתה נרחבת יותר, ולמעשה צומח זה כיסה את השטחים הנמוכים באי, אלא ששרפות שהוצתו על ידי ציידי כלבי ים דיללו את התפוצה במידה רבה.
במקומות אחרים אדמת האי מכוסה בעשב.
האי נתגלה ב-18 במרץ 1522 על ידי חואן סבסטיאן אלקנו, בעת שהמשיך את מסעו של פרדיננד מגלן מסביב לכדור הארץ, לאחר מותו של האחרון.
עם זאת אלקנו לא קרא לאי בשם.
ב-17 ביוני 1633 האי נתגלה לעיני אנתוני ון דימן (van Diemen), פקיד קולוניאלי הולנדי באותה העת, והוא קרא לו ניו אמסטרדם, על שם ספינתו, אשר מצדה נקראה כך על שם היישוב ההולנדי שהפך לימים לעיר ניו יורק.
הנוסע הראשון אשר נחת על האי היה ההולנדי וילם דה פלמינג (de Vlamingh), בדצמבר 1696. כמאה שנים אחר כך, ב-28 במרץ 1792, ערך האדמירל הצרפתי ז'וזף אנטואן בריני ד'אנטרקאסטו (d'Entrecasteaux), יחד עם איאון דה קרמדק (Kermadec), סקר מקיף של החוף המזרחי.
באותו זמן בקירוב טען רב החובל והסוחר הצרפתי פייר פרנסואה פרון (Péron) כי ננטש על האי כ-40 חודשים בשנים 1792 עד 1795. אולם ייתכן מאוד כי טעה בזיהוי האי, וכי המדובר באי הסמוך סן-פול.
ב-11 באוקטובר 1833 נטרפה בחופי האי ספינת המפרש הבריטית 'ליידי מונרו' (Lady Munro).
מבין 97 הנוסעים ואנשי הצוות, ניצלו 21, אשר נאספו כשבועיים אחר כך על ידי 'גנרל ג'קסון' (General Jackson), ספינה אמריקנית לציד כלבי ים.
ב-18 בינואר 1871 נעשה ניסיון ראשון להתיישבות קבע באי.
קבוצה בראשותו של חקלאי צרפתי, תושב ראוניון, בשם ארטן (Huertin), ערכה ניסיון לקיים חקלאות באי, וכן לגדל בו צאן ובקר.
לאחר כשבעה חודשים, בני הקבוצה נואשו וב-19 באוגוסט הפליגו לראוניון, בהותירם את חיות המשק, כולל חמישה בני בקר, באי.
בשנת 1843 הועלה לראשונה הרעיון להכריז על בעלותה של צרפת על האי, כמו גם על האי סן-פול, אולם בשל סירובו של מושל ראוניון, הדבר נעשה רק באוקטובר 1892. ב-1924 אותם איים הפכו למושבה צרפתית, ועד 1955, נשלטו פורמלית ממדגסקר.
ב-31 בדצמבר 1949 הוקמה באי תחנת מחקר, אשר מאז ועד ימינו (2016) יושביה מתחלפים.
אלה עוסקים במחקרים מטאורולוגיים, אקולוגיים, אורניתולוגיים (חקר עופות), סייסמיים ועוד.
כן מופעלת מהאי תחנת רדיו לחובבים.
למעשה, ספינת האספקה לתחנת המחקר היא הדרך הקונבנציונלית היחידה להגיע אליו.
בשנת 2007 העלו גורמים באופוזיציה של מאוריציוס טענה לבעלות על האיים אמסטרדם וסן-פול.
מתה בגיל מאוחר לקראת סוף שלטונו של בנה ארתחששתא.
אמסטריס הייתה בתו של אוטאנס, שיחד עם דריווש הראשון וחמישה אצילים נוספים הפילו את שלטונו של המאגוס והעלו לשלטון את דריווש.
לאחר עלייתו לשלטון חיתן דריווש את בנו חשיארש עם בתו של אוטאנס, אמסטריס, להם נולדו חמישה ילדים - ביניהם דריווש השני וארתחששתא הראשון.
בפי ההיסטוריונים היוונים, אמסטריס מתוארת כמלכה אכזרית ונקמנית, אך אצל כל היסטוריון דרך סיפורים שונים.
קטסיאס מתאר אותה דרך מספר סיפורים בו היא נוקמת על מות ילדיה.
אחד הסיפורים הוא על בתה אמיטיס, אשר לפני מותה ממחלה קשה ביקשה מאמסטריס לנקום ברופא אפולונידאס אשר שידל אותה לשכב איתו בטענה שמעשה זה ירפא אותה.
אמסטריס קיבלה אישור מבנה השליט דאז ארתחששתא הראשון לנקום, ואכן עשתה זאת.
היא עינתה את אפולונידאס במשך חודשיים ולאחר מכן קברה אותו חי.
הרודוטוס באחד מסיפוריו מתאר, שכמנחת תודה לאל היושב מתחת לאדמה קברה אמסטריס 14 נערים ממשפחות פרסיות נכבדות בעודם חיים.
בכתביו של הרודוטוס, מתואר סיפור בו אמסטריס נוקמת בארטאינטה, אשתו הנוספת של חשיארש.
בתמורה על התענוגות שהעניקה לו ארטאינטה, הפציר בה חשיארש שתבקש כל שתחפוץ ואף נשבע לממש כל בקשה.
ארטאינטה ביקשה ללא בושה את המעיל המהודר אשר אמסטריס ארגה במיוחד לחשיארש, ולמלך לא הייתה ברירה אלה למלא אחר בקשתה.
לאחר שאמסטריס גילתה את שקרה, החליטה לנקום, אך ידעה כי אסור עליה לפגוע פיזית בארטאינטה, ולכן כנקמה, היא כולאת את אמא של ארטאינטה (אשת מאסיסטס, אחיו של חשיארש) בביתה, מענה את גופה ואף עוקרת את לשונה, אפה ואוזניה, ולאחר מכן שולחת אותה מושחתת חזרה לביתה.
מעשה זה כמעט ויצר מרד בשלטון כיוון שמאסיסטס תכנן נקמה בחשאריש על מעשיה של אמסטריס לאשתו, בכך שימריד את מחוז באקטריה (מחוז בו הייתה לו אהדה) כנגד המלך.
חשיארש מנע את המרד בכך שהספיק להרוג את מאסיסטס אחיו טרם הספיק להגיע לארץ הבאקטרים, אך איבד את אחיו וערער את שלטונו בעקבות האירוע המצער.
אותו סיפור היווה דוגמה להשפעתה של זוגיות שלטונית הרסנית בה המלך והמלכה מתנהגים בצורה חסרת פרופורציות ואף מפלצתית במקרים מסוימים.
בתור אמו של ארתחששתא הראשון, בתקופת שלטונו, נקמה אמסטריס את מות בנה אחאמנידאס שנהרג כאשר הוביל כוח פרסי בניצחון מול מצרים (בראשם עמד אינארוס הלובי) יחד עם שותפים מצי היוונים אשר ניסו למרוד בשלטונו של ארתחששתא.
אמסטריס רצתה נקמה באינארוס והיוונים, אך, ארתחששתא לא אישר לה זאת כיוון שהייתה הבטחה מצד מגאביזיוס ,מפקד בצבאו, ליוונים ולאינארוס לחזרה בשלום הביתה.
אולם אחרי 5 שנים בהם לא הרפתה מבנה ומרצונה לנקום, קיבלה אמסטריס את האישור מארתחששתא.
אם האישור, כלאה אמסטריס את אינארוס ושיפדה את גופו על שלושה שיפודים, לאחר מכן ערפה את ראשם של כמה שיותר יוונים שיכלה כלוא, כ-50 סה"כ.
לאחר מעשיה של אמסטריס נכנס מגאבזיוס לאבל גדול כיוון שהבטחתו הופרה.
דבר זה גרם לו לפתוח במרד כנגד ארתחששתא עם כוח של 150 אלף איש.
גם במחקרים הטוענים כי תקופת שלטונו של חשיארש הראשון בפרס היא התקופה המתוארת כשלטון אחשוורוש במגילת אסתר, אין סברה כלשהי הטוענת כי אסתר היא אמסטריס.
שכן, אמסטריס היא בתו של אוטאנס, אחד משבעת האצילים שהעלו את דריווש לשלטון.
אמפארו אוטרו (בספרדית: Amparo de los Remedios Otero de Pappo; 1896 – 1987) הייתה צרפתייה ילידת קובה שהצילה יהודים צרפתיים במהלך מלחמת העולם השנייה על ידי החבאתם מפני הנאצים.
אמפארו נולדה בקובה בשנת 1896 והגרה עם משפחתה לפריז.
שם נישאה ליעקב פאפו, יהודי ממוצא בולגרי.
בשנת 1933 יעקב נפטר, והיא נותרה אלמנה עם בנם שארל אנרי, שנולד שנה קודם לכן.
עם הכיבוש הגרמני של צרפת, הצטרפה אמפארו לצרפתים רבים שברחו דרומה לאזור שלא נכבש על ידי הגרמנים.
היא התיישבה בכפר סירן שבדרום צרפת שם חיה משפחתה של אחותה, והתפרנסה מייצור כובעים.
למרות הקושי האישי שלה, אמפרו בקשה לסייע לאחרים במצוקה.
היא הייתה פעילה בסיוע לפליטים אחרים, יזמה אירועים לילדים שאבותיהם היו שבויי מלחמה, וגם לקחה ילדים לביתה; שניים מהם היו האחיינית והאחיין של בעלה, ז'קלין (נולדה ב- 1935) וחיים (נולד ב-1923).
אמפארו קלטה גם ילדה יהודיה בשם ליליאן פרנג'י (Liliane Frangi), שמשפחתה נמלטה מפריז באפריל 1942. סבתה של ליליאן סירבה לעזוב את ביתה; היא נשארה מאחור ונעצרה 3 חודשים לאחר מכן, במהלך המצוד של יהודי פריז.
יחד עם רבים היא גורשה לאושוויץ, שם מצאה את מותה.
משפחת פרנג'י ברחה תחילה לאזור מרסיי, אבל כשהגרמנים השתלטו על ממשלת וישי בנובמבר 1942, נמלטו בני המשפחה לאזור האיטלקי, שהיה בטוח יחסית.
באוקטובר 1943, כאשר גם חלק זה של צרפת נכבש על ידי גרמניה, ברחה המשפחה להרים, אך לפני כן הם שלחו את בתם בת ה-13 ליליאן לכפר סיראן שם הוסתרה על ידי אמפארו פאפו.
למען ביטחונה של ליליאן היא מעולם לא הלכה לבית הספר, במקום זאת פאפו בקשה מהכומר המקומי לתת לה שיעורים הפרטיים.
היא קבלה גם שעורי מתמטיקה מחבר בתנועת ההתנגדות שהיה מורה במקצועו.
אמפארו נפטרה ב-19 בנובמבר 1987.
ב-2011 שמעה ליליאן על קיומו של ארגון יד ושם והחליטה להגיש את הבקשה לכבד את אמפארו כחסידת אומות עולם.
ניתן לאמפארו התואר הרשמי של חסידת אומות עולם בטקס שנערך ביד ושם ב- 14 ביולי 2011. זכרונה הונצח על ידי הוספתה לקיר הכבוד שביד ושם.
אמסונאס (בספרדית: Amazonas) הוא אחד מ-32 המחוזות של קולומביה.
המחוז נמצא בדרום-מזרח קולומביה והוא גובל במחוזות פוטומאיו, קקטה וואופס בצפון, בברזיל במזרח, ובפרו בדרום ובמערב.
מקור שמו של המחוז הוא בנהר אמזונאס (הקרוי בספרדית "אמסונאס") הזורם בו.
המחוז משתרע על שטח של 109,665 קמ"ר, והוא המחוז הגדול ביותר מבחינת שטח בקולומביה.
לאחר קבלת העצמאות של רפובליקת קולומביה הגדולה מהאימפריה הספרדית בתחילת המאה ה-19 האזור נכלל במחוז אסואי.
לאחר פיצול הרפובליקה ב-1830 האזור נכלל ברפובליקת גרנדה החדשה והשתייך לפרובינציית פופאיאן.
ב-1857 הרפובליקה הפכה לפדרלית והפרובינציה נכללה בטריטוריית קקטה שהייתה חלק ממדינת קאוקה.
ב-1863 הרפובליקה הפכה לארצות הברית של קולומביה והמדינות המקוריות המשיכו להתקיים.
ב-1886 ארצות הברית של קולומביה הפכה לרפובליקת קולומביה הלא-פדרלית והמדינה הפכה למחוז קאוקה.
ב-1922 נחתם הסכם סולומון-לוסנו בין פרו וקולומביה לפיו הגבול בין המדינות הוסדר ונקבע בנהר פוטומאיו למעט שטח בקרבת הגבול עם ברזיל בין נהרות פוטומאיו ואמזונאס הידוע בשם "הטרפז האמזוני" שהיה שייך דה פקטו עד אז לפרו ונמסר לקולומביה.
לאחר האשרור הסופי של החוזה וחתימה על חוזה שהסדיר את הגבול עם ברזיל ב-1928 נוצרה באזור הקומיסריה (יחידה דומה למחוז אך במעמד פחות יותר ותחת שליטה הדוקה יותר של השלטון המרכזי) אמסונאס עם לטיסיה כבירתה.
ב-1931 שונה מעמד הקומיסריה למעמד דומה יחסית של אינטנדנסיה.
בשנית 1932–1933 התרחשה באזור מלחמת פרו-קולומביה שהסתיימה ללא שינויים טריטוריאליים.
מעמד האזור השתנה בין קומיסריה לאינטנדנסיה מספר פעמים בשנים שלאחר מכן עד שב-1957 התקבע כקומיסריה.
ב-1991 שודרג מעמד הקומיסריה למחוז.
כלכלת המחוז מסתמכת על הפקת עץ וגומי, דייג, ציד, חקלאות (הכוללת בין היתר גידול תירס, בננה, אורז, קנה סוכר, יאם, אבוקדו, מניהוט, קקאו ואננס), גידול בקר ותיירות אקולוגית.
אוניית המנוע אמסטרדם היא אוניית נוסעים גדולה המוגדרת כאוניית תענוגות בבעלות קבוצת קרניבל המופעלת על ידי חברת הבת: חברת תיירות בריטית-אמריקאית Holland America Line הממוקמת בסיאטל, וושינגטון, ארצות הברית.
"אמסטרדם" היא האונייה הרביעית בסדרת Rotterdam class" (R class)".
תצרוכת דלק: 140 טון ליום במהירות של 21 קשר.
בחורף: "אמסטרדם" מפליגה לסיורים באסיה, אוסטרליה, ניו זילנד, דרום האוקיינוס השקט.
באונייה: מסעדות - מסעדת פונטיין, מסעדת קנאלטו, מסעדת מזנון לידו, גריל פנאקל, מרפסת גריל 12 ברים / בתי קפה כולל בר לידו, בר עם נוף לים,, בר ספורט, בית קפה אמסטל, בר טעימות יין.
בשטח ה-"אמסטרדם" נבנו 10 סיפונים:
סיפון 3: טיילת תחתונה (אטריום, משרד מנהל המגורים, כְּבִיסָה בְּשֵׁירוּת עַצמִי).
סיפון 4: טיילת (Promenade) (תיאטרון המלכה, גלריית תמונות, תחנת המשטרה, חנות צילום, גלריה לאמנות, משרד נסיעות, אטריום, בר טעימות יין, מרכז האמנויות הקולינריות, תיאטרון "Wajang", גריל "Pinnacle", מטבח ראשי, מסעדת "תחתון המזרקה".
סיפון 5: טיילת עליונה (תיאטרון המלכה (מרפסת), חנות אטריום, בר "אושן", בר "קזינו", בר "טרופי", קזינו, תיאטרון השגריר, טרקלין "הדסון", גלריה לאמנות, חנות יוקרה "Mirabella", קפה "חקירות", התיאטרון של אקספלורר, הטרקלין של המלכה, טרקלין "המלך", מסעדת "לה פונטיין").
סיפון 7: ניווט (סלון "נפטון").
סיפון 8: לידו (מרכז כושר, סוויטה תרמית, סלון יופי, חדר עיסוי, סאונה, ברכה, בר "לידו", מסעדת "לידו", בריכה עם נוף לים).
סיפון 9: ספורט (כיפת הבריכה, מגרש טניס, מגרש כדורסל, מועדון "האל", וידאו ארקייד).
סיפון 10: שמיים (בריכה, מרפסת).
אמפארו מוניוס (בספרדית: Amparo Muñoz; 21 ביוני 1954 – 27 בפברואר 2011) הייתה שחקנית ספרדייה.
מוניוס נולדה בעיר ולס-מאלגה שבאנדלוסיה לאם עקרת בית ואב נפח.
לאחר סיום התיכון היא הועסקה בעבודה אדמיניסטרטיבית במשרדים של עיתון מקומי בעירה.
במהלך עבודתה המנהל שלה דרבן אותה ללכת ולהשתתף בתחרות היופי "מיס קוסטה דל סול" (El Certamen de Belleza de Costa del Sol), מה שהוביל אותה להשתתף בתחרות מיס ספרד 1973, שם הגיעה למקום הראשון.
היא הייתה הנציגה הספרדית בתחרות מיס תבל 1974, בה ניצחה.
שישה חודשים לאחר זכייתה היא החליטה לפרוש מתפקידה ולא לסיים את שנת כהונתה, אך עם זאת ארגון מיס תבל החליט שהיא תמשיך להחזיק בתוארה וסגניתה מיס ויילס לא קיבלה את התואר במקומה.
לאחר מכן היא החלה להשתלב בתעשיית הקולנוע וב-1973 שיחקה לראשונה בסרט.
ב-1975 שיחקה בתפקיד בראשי בסרט "Clara es el precio", שם גילמה את קלרה, אשתו של אדריכל המנהלת חיים כפולים, ועל מנת להרוויח כסף משל עצמה עובדת כשחקנית פורנו ללא ידיעת בעלה.
ב-1976 שיחקה בסרט "La otra alcoba", שם גילמה אישה של איש עסקים עשיר ועקר המתחילה לנהל רומן מחוץ לנישואים על מנת לממש את רצונה לילד ביולוגי.
ב-1979 שיחקה בסרט "Mamá cumple cien años", שהיה מועמד לפרס האוסקר לסרט הזר הטוב ביותר שם גילמה את מאהבת בעלה של הדמות הראשית, ג'רלדין צ'פלין.
ב-1981 שיחקה בסרט "La mujer del ministro", העוסק במעבר של ספרד מדיקטטורה לדמוקרטיה.
ב-1986 שיחקה בסרט "Lulu by Night", המבוסס על המחזה "לולו" של פרנק ודקינד.
ב-1996 הופיעה בסרט האימה "Licántropo".
ב-1997 שיחקה תפקיד משני בסרט "Elles", לצד כרמן מאורה.
ב-1976 הכירה את הזמר פצ'י אנדיון, לו נישאה.
לאחר מכן ניהלה מספר מערכות יחסים נוספות.
אמסטרדם הוא סרט דרמה תקופתית אמריקאי שבוים, הופק ונכתב על ידי הקולנוען דייוויד או.
בסרט מככב אנסמבל שחקנים בהם כריסטיאן בייל, מרגו רובי, ג'ון דייוויד וושינגטון, רמי מאלק, כריס רוק, זואי סלדנה, אניה טיילור-ג'וי, מייקל שאנון, טיילור סוויפט, טימותי אוליפנט, אלסנדרו ניבולה, מתיאס שונארטס, אנדראה רייסבורו, מייק מאיירס ורוברט דה נירו.
הסרט עלה לאקרנים בארצות הברית ב-7 באוקטובר 2022.
בשנות ה-30 של המאה ה-20, שני חברים, רופא ועורך דין, הופכים בעל כורחם לחשודים ברצח ומגייסים לעזרתם אחות שהכירו קודם לכן.
בינואר 2020, נמסר כי הקולנוען דייוויד או.
ראסל יכתוב ויביים סרט בכיכובו של כריסטיאן בייל עבור חברת ההפקות "New Regency", שצילומיו התעתדו להתחיל באותו אפריל.
בפברואר 2020, נמסר על ליהוקם של מרגו רובי ומייקל בי.
בנוסף, נודע כי לפני ליהוקם של רובי וג'ורדן, ההפקה שקלה ללהק את ג'ניפר לורנס וג'יימי פוקס.
עוד נמסר כי מייקל שאנון, מייק מאיירס ורוברט דה נירו נמצאים בתהליכי משא ומתן על הצטרפות לצוות השחקנים.
באוקטובר, נמסר על ליהוקו של ג'ון דייוויד וושינגטון, שיחליף בתפקיד את ג'ורדן שעזב לאחר חוסר זמינות בעקבות עיכוב צילומי הסרט כתוצאה מהתפשטות מגפת הקורונה בארצות הברית.
בינואר 2021, נמסר על ליהוקם של רמי מאלק, זואי סלדנה, דה נירו, מאיירס, טימותי אוליפנט, שאנון, כריס רוק, אניה טיילור-ג'וי, אנדראה רייסבורו, מתיאס שונארטס ואלסנדרו ניבולה לצוות השחקנים.
ביוני 2021, נמסר על ליהוקם של טיילור סוויפט ושון אייברי.
באפריל 2022, במהלך כנס ה-CinemaCon, נחשף שמו הרשמי של הסרט.
צילומי הסרט החלו בלוס אנג'לס בינואר 2021 ותמו במרץ 2021.
הסרט עלה לאקרנים ב-4 בנובמבר 2022.
אמפאגליפלוזין היא תרופה לטיפול בסוכרת ואי ספיקת לב אשר שייכת למשפחת התרופות מעכבי SGLT2.
התרופה גורמת לעלייה בהפרשת גלוקוז בשתן, והורדת רמות הגלוקוז בדם.
כתוצאה מכך, היא מביאה לשיפור השליטה ברמת הסוכר בדם במבוגרים עם סוכרת מסוג 2, בשילוב דיאטה ופעילות גופנית, וכן להפחתת הסיכון לתמותה ממחלת לב וכלי דם בחולים מבוגרים הסובלים מסוכרת מסוג 2, וממחלת לב וכלי דם קיימת.
אמפאגליפלוזין גם משוּוקת בתכשיר משולב עם מטפורמין (Metformin) תחת השם המסחרי ג'רדיאנס דואו (Jardiance Duo), וגם בתכשיר משולב עם לינגליפטין (Linagliptine) ששמו המסחרי הוא גליקסמבי (Glyxambi).
אמפאגליפלוזין חוסם את פעולת החלבון הכלייתי סודיום-גלוקוז טרנספורטר 2 (SGLT2, Sodium glucose transporter 2) המונע מעבר גלוקוז מהדם לשתן בכליות.
לחולי סוכרת יש רמות גבוהות של גלוקוז בדם, וחסימת פעולת SGLT2 על ידי אמפאגליפלוזין גורם לכליות להעביר יותר גלוקוז לתוך השתן, ומפחית את רמות הגלוקוז בדם.
חסימת פעולת SGLT2 גם מגבירה את הסרת המלח והמים בשתן, ומוריד לחץ דם.
פעולה זו מקטינה את נפח הדם הכולל, ומפחיתה את המאמץ המופעל על הלב בשאיבת דם.
זה משפר את תפקוד הלב בחולים עם אי-ספיקת לב וגם משמר את תפקוד הכליות בחולים עם מחלת כליות כרונית, ללא קשר לסוכרת.
בחולי סוכרת סוג 2 האמפאגליפלוזין מורידה את אחוז ההמוגלובין המסוכרר (HbA1c) ועם סיכון נמוך להיפוגליקמיה, אלא אם צורכים את התרופה בשילוב עם אינסולין ואז הסיכון להיפוגליקמיה עולה.
בנוסף התרופה גורמת לירידה קלה במשקל ולירידה מועטה בלחץ דם הסיסטולי.
תופעות הלוואי שבעיקר נחקרות הן:
1. אחד הסיכונים בשימוש במעכבי SGLT2 הוא חמצת קטוטית סוכרתית, אך עם זאת סיכון זה עדיין נמצא בבדיקה.
2. למטופלים בתרופה יש עלייה בסיכון לזיהומים גניטליים, בנשים נפוץ זיהום מ-candida vaginitis ובגברים נפוץ זיהום מ-balanitis.
בנוסף קיימות תופעות לוואי נוספות שבהן:
זיהום גניטלי, תכיפות או דחיפות במתן שתן, גרד, פריחה או אודם בעור, צמאון, עצירות, ובבדיקות דם יכולה להיות עליית שומנים בדם (בעיקר כולסטרול).
סרפדת (פריחה אלרגית בעור), צריבה או כאב במתן שתן, בדיקות דם יכולות להראות על ירידה בתפקוד הכלייתי (על ידי תוצאות קריאטנין או אוריאה), בבדיקות הדם יכולה גם להיות עלייה בתאי הדם האדומים.
נמק באזור הפרינאום (בין הגניטליה לפי הטבעת).
"אמסטרדם" הוא שיר שכתבה חנה גולדברג, הלחין עובד אפרת ויצא לאור בשנת 1990 באלבום "ציירי לך שפם", אלבומה השני של להקת "נוער שוליים".
השיר עוסק בקסמן הזר של יבשות, ארצות וערים רחוקות שאליהן נוסעת הדמות בשיר, בתקווה למצוא שקט ומרגוע, אך נדמה כי אותם האוצרות שהיא מחפשת נמצאים בעצם בביתה, מולדתה.
גולדברג סיפרה שאת ההשראה לשיר קיבלה מחוויות וסיפורים של חברים אשר נסעו "לחפש את עצמם" ביעדים אקזוטיים כגון אמסטרדם והודו וחזרו משם מוארים ועטויים סממנים חיצוניים המשוייכים לתרבות המקומית.
עם זאת נראה בעיניה כי הם כלל לא עברו שינוי פנימי בעקבות המסע, והיא כתבה את השיר כביקורת על פנטזיית טיולי ההארה והמגע עם הניחוחות הזרים של היעדים המרוחקים מחוץ לארץ.
גולדברג סיפרה כי השיר חיכה במגירה שלה כמה שנים עד שנפגשה עם להקת "נוער שוליים" ושמעה את קולו של הסולן שלה, מיקי (מיקיאגי) הירשמן.
היא התרשמה מקולו והחליטה כי יש לו האיכות הדרושה כדי להפוך את השיר ללהיט.
ואכן לאחר צאת השיר הוא זכה לתהודה רבה והיה לחלק מן ההצלחה המטאורית של הלהקה באותה התקופה, תוך שהפך לאחד השירים המפורסמים ביותר שלה.
השיר הוצג כמועמד למצעדי הפזמונים השבועיים של רשת ג' ב־13 בפברואר 1990, זכה להצלחה גדולה וצעד 17 שבועות, עד 3 ביולי אותה שנה.
שבוע אחד מהם עמד בראש המצעד (13 במרץ), ובמצעד השנתי תש"ן (1990) של התחנה דורג במקום העשירי.
נוער שוליים זכתה בתואר "להקת השנה" במצעד זה.
אביב גפן, דודי לוי ומיקיאגי (2018)
מיכאל בן דוד, דודי לוי וארן אמיר (2023)
אמנת שירות (Service-level agreement ר"ת-SLA ) הוא מונח מתחום ניהול קשרי לקוחות שעניינו הסכם בין ספק של מוצר (שירות או טובין) ללקוח, המגדיר היבטים שונים שלו כגון איכות, זמינות, ואחריות.
המרכיב הנפוץ ביותר של אמנת שירות הוא התאמת המוצר למוסכם בחוזה.
בנוסף קיימים סעיפים נוספים הכוללים הגדרות טכניות כגון זמן ממוצע בין תקלות, זמן ממוצע לתיקון תקלה או זמן תגובה מקסימלי למענה בפניה.
אמנת שירות יכולה להיות חוזה רשמי מחייב מבחינה משפטית או חוזה בלתי רשמי המבטא התחייבות של הספק הנשענת על המוניטין המקצועי שלו.
אמנת שירות מכילה רכיבים רבים, החל מהגדרת השירותים המכוסים על ידה ועד לתנאי סיום ההסכם.
בדרך כלל היא מוגבלת בזמן וכוללת בתוכה תנאים לפיצוי או תגמול נוסף בגין חריגות לחיוב או לשלילה מהמוסכם.
אמנות שירות הפכו לנפוצות במיוחד מאז סוף שנות ה-80 והן מופיעות במגוון רחב מאד של תחומים, עיסוקים, ומוצרים וכן בגרסאות רבות ושונות.
אמנות שירות הפכו לנפוצות לא רק ביחסים שבין גופים עסקיים לבין יחידים אלא גם בקשרים שבין ארגונים וחברות לבין עצמן ואף בין מחלקות שונות באותו ארגון, המבטא מחויבות ארגונית כוללת ומסייע בשימור רמת שירות כלל מערכתית.
המיקוד העיקרי של אמנת השירות היא בהעלאת רמת השירות המסופקת ללקוח .
אמנת שירות מבוססת לקוח : הסכם של ספק עם לקוח ספציפי המגדיר את הכיסוי לכל השירותים המסופקים.
לדוגמה, אמנת שירות בין ספק שירותי תוכנה חשבונאית למחלקת הכספים של ארגון עבור תפעול מערכת הכספים, השכר, החיובים והרכש.
אמנת שירות מבוססת שירות: הסכם שירות אחיד וזהה לכל הלקוחות המשתמשים בשירותים המסופקים על ידי ספק השירות.
לדוגמה, ספק שירות סלולרי מציע שירות לכל הלקוחות ברמת איכות מוגדרת ובתשלום קבוע ואחיד.
אמנת שירות רב ממדית: רמת ואיכות השירות מוצעת על ידי הספק בדרגות שונות, כאשר הלקוח בוחר את הדרגה המתאימה לו ומחויב בתשלום בהתאם.
אמנת שירות תאגידית: הצהרה כללית המכסה את כל נושאי הניהול הבסיסי של רמת השירות, ומחייבת כל עובד בארגון.
אמנת שירות קבוצתית: הצהרה כללית המכסה את כל הנושאים הרלוונטיים המחייבת קבוצת עובדים מסוימת, בהתאם למאפיינים שנקבעו כדרושים עבורה.
אמנת שירות נושאית : הצהרה כללית מחייבת מכסה את כל הנושאים הקשורים לשירות נדרש ספציפי .
אמנת שירות תקינה ונאותה כוללת בתוכה את הרכיבים הבאים:
סוג השירות שיינתן : מפרט את סוג השירות וכל פרט נוסף על סוג השירות שיינתן כגון מהות השירות, דרך התפעול ותחזוקה של הציוד מהירות תגובה לפנייה וכדומה.
רמת אמינות השירות: מחויבות לאספקת שירות או ציוד ברמה מינימלית של תקלות ובזמינות מיידית למתן מענה לפניות הלקוח.
בקרה ודווח על רמת השירות: תיאור תהליך איסוף וניתוח הנתונים במרכיבי השירות כגון תדירות תקלות, מהירות המענה לפניות, ופתרון בעיות שהועלו על די הלקוחות
השלבים בתהליך הטיפול בפניות: פירוט מחייב של סדר הפעולות מרגע איתור הבעיה על ידי הלקוח, דווח עליה, בדיקת הממצאים, ומתן מענה לפתרון.
הגדרת זמן תגובה ופתרון: קביעת מסגרת הזמן הנדרש לתגובה הכוללת את איתור התקלה, החלטה על דרך הטיפול הנדרשת וביצוע הטיפול או התיקון הנדרש.
אי עמידה של הספק בהתחייבותו: קביעת המשמעויות וההשלכות של אי עמידת הספק בהתחייבויותיו על פי ההסכם כגון זכותו של הלקוח לסיים את החוזה או לבקש פיצוי בגין הפסדים שנגרמו לו עקב כשל בשירות.
ניתן לעקוב אחר איכות רמת שירות בהתאם להסכם השירות על פי מדדים אובייקטיביים שונים :
שיעור נטישה : אחוז הפניות שננטשו בעת המתנה למענה טלפוני .
זמן המתנה ממוצע להיענות לשיחה על ידי נציג השירות.
אחוז השיחות שנענו בתוך מסגרת הזמן המוגדרת.
מדד תגובה ראשונית: מהו אחוז הפניות שניתן להן מענה משביע רצון בשיחה או בפנייה הראשונה של הלקוח
זמן ממוצע להשלמת משימה או פתרון תקלה מסוימת.
זמן כולל להשלמת משימה או פתרון תקלה מסוימת.
זמן התאוששות המערכת לאחר הפסקת שירות כוללת.
במדינת ישראל מוטמעת תרבות נרחבת למדי של קביעת ופרסום אמנת שירות.
גופים ציבוריים ובהם משרדי הממשלה השונים, רשויות מקומיות וקופות החולים פרסמו אמנות שירות מפורטות ונרחבות, וכך גם החברות העסקיות הגדולות ובהם הבנקים, חברות הביטוח וחברות התקשורת.
הגופים הללו מפרסמים את אמנת השירות באתרי האינטרנט שלהן וניתן למצוא אותן בקלות.
בנוסף, מפרסמים גופי הפיקוח הציבוריים אמנת שירות מחייבת לגבי הגופים שבפיקוחם.
כך למשל פרסם המפקח על הבנקים בבנק ישראל את נוהל בנקאי תקין מס' 426 הקובע אמות מידה לשירותי המוקד האנושי והמענה הטלפוני בבנקים, והמפקח על הביטוח קבע הנחיות לגבי משך הזמן הנדרש לכל אחד משלבי הטיפול בתביעות אובדן כושר עבודה.
חברות וספקים קטנים נוהגים בדרך כלל להטמיע את אמנת השירות שלהן כחלק מכתב אחריות שהן מספקות ביחד עם המוצר או השירות הנרכש והיא מצומצמת יותר בהיקפה.
אמפיבוליה (מיוונית: ἀμφιβολία) הוא כשל לוגי מילולי הנובע מערפול במבנה הדקדוקי של משפט, הגורם לכך שהמשפט ניתן לפירוש באופנים שונים ושווים בו זמנית.
"אסור לתת לצעירים לנהוג, היום מסוכן מדי ברחובות."
כאן, ניתן לפרש את המשפט בשני אופנים שונים: שאסור לתת לצעירים לנהוג כי הם מסכנים את עצמם, או שאסור לתת לצעירים לנהוג משום שהם מסכנים אחרים.
"מפתיע אותי לשמוע שהשתמשת כלפי במונח עוצר נשימה, אתה יודע, במיוחד כשהשתמשת בו גם כלפי תינוק"
"את יודעת, לפעמים אומרים לאנשים דברים רק כדי להיות נחמדים אליהם" ( מתוך הסדרה סיינפלד)
גם כאן המשפט יכול להתפרש בשני אופנים: שהוא התחנף להוריו של התינוק ולכן השתמש במושג זה כלפי התינוק, ושהוא אמר לה שהיא עוצרת נשימה רק כדי להיות נחמד אליה ולכן השתמש במושג גם כלפי תינוק.
האַמְפוֹרָה (ברבים אַמְפוֹרַי, Amphoræ; על פי האקדמיה ללשון העברית: קנקן, המקור היווני: ἀμφιφορεύς אמפיפוריאוס – דו-צידי נישא) היא כלי חרס בעל צורה וגודל תקניים לאחסון והובלה, עם שתי ידיות ותחתית מחודדת או מעוגלת, שנפוץ ביוון העתיקה ובארצות שהושפעו ממנה.
בעת אחסון והובלה יבשתית או ימית הכלים הוצמדו ושולבו אלו באלו באופן דחוס ומאובטח.
צורה זו של כלי וההובלה בה ידועים עוד מהתקופה הנאוליתית – סוף תקופת האבן, ועל שמה נקראת תרבות הקנקנים-העגולים הקדומה שנתגלתה במרכז אירופה .
בדרך כלל האמפורה שימשה למשלוח יין, אך נמצאו גם אמפורות עם שמן, זיתים, דגים ואף סחורה יבשה כתבואה, וכן אמפורות ששימשו לאחסון אפר מתים.
בניגוד לפיטס, הדומה לה בצורתו אך הנושא באופן טיפוסי בין 1,000 ל-1,500 ק"ג, האמפורה, הקטנה בהרבה, שימשה בעיקר ככלי לשעת הסעודה, ולכן לרוב עוטרה בידי אמנים, או בעיטורים תעשייתיים פשוטים.
בית קיבול תחתי להחזקת האמפורה (חסרת התחתית) שימש להעמדת הכלי הבודד.
אמפורות גדולות הועמדו סמוך לסעודה מהם מזגו לכלים קטנים יותר, ואמפורות קטנות עמדו על הטבלאות (השולחנות הקטנים של הסועדים) ושימשו למזיגת יין באופן אישי.
נמצאו אמפורות קטנות שתחתיתן שוטח במידת מה, היכולות לעמוד בפני עצמן.
האמופרה הפָּנַאתֵנַאִית סוג אמפורה מעוטרת וטקסית, ניתנה כפרס בתחרויות באתונה העתיקה – ומכאן מגיע המנהג להעניק גביע.
השם 'אמפורה' ניתן בידי הרומאים ומקורה מהיוונית אֶמְפוֹרִיוּס קיצור של אַמְפִיפוֹרִיוּס שמשמעותו "אמפי" – דו-צידי, ו"פוריוס" – נישא, משם הפועל פֶרֵאִין – לשאת.
הן יוצרו בממדים תעשייתיים מימי היוונים ואילך, והיו בשימוש באגן הים התיכון עד המאה ה-16. לאמפורי חשיבות רבה בארכאולוגיה הימית, הואיל ומציאת אמפורה בגוף ספינה טרופה יכול, במקרים רבים, להצביע על גיל ולאום הספינה.
לרוב הן משתמרות היטב עד שתוכנן המקורי עדיין מצוי בתוכן, ובכך מספקות מידע חשוב ביותר על מנהגי האכילה והמסחר של עמי הים התיכון העתיקים.
לעיתים קרה שחבילת האמפורות התפרקה בטלטולים החזקים של הספינה בעת סערה עזה, וגרמה לחוסר איזון במחסנים ולהטיית הספינה וטביעתה, בלא שהספינה תיפגע מהחוץ או בתוכה, וכך יש מספר אוניות שלמות שנמצאו בתחתית הים עם סחורתן.
אמפורת צוואר – מהקדומות בזני האמפורי, היא נולדה בסמוך לחורבן יוון המיקנית (~ 1200 לפנה"ס, הידוע בשם "התקופה הפרוטוגאומטרית"), וכתוצאה מחורבן זה.
היא באה להחליף את סממני התרבות המיקנית שחלשה על יוון, אך התבססה על המודל המיקני.
בסיסה עגול וקוטרו קטן מקוטר גופהּ; גופהּ אליפטי מנקודת המוצא בבסיס עד למעלה ממחצית הגוף, יתר הגוף עגול לגמרי.
לאמפורה ידיות אנכיות ופרבוליות, הן יוצאות מחלקו העליון של הגוף ומגיעות לצוואר.
הצוואר דק מהגוף, מעגלי ולעיתים מתרחב.
בתקופה הגאומטרית גופה התארך ונעשה דק יותר, הצוואר התארך כמו כן, בתום התקופה המדוברת הגיע הצוואר לאורך של כשליש מגודל הכד.