tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשנת 2012 השתתף סטוגאיי בעונתה השנייה של X Factor Albania.
ב-30 ביולי 2013 הוציא את הסינגל "Më shikon nga lart".
בנובמבר אותה שנה השתתף ב-Kënga Magjike פעם נוספת, והצליח להעפיל לשלב הגמר.
הוא שב לתחרות גם ב-2015 עם השיר "Nuk harroj".
באוקטובר 2020 חשף תאגיד השידור האלבני, Radio Televizioni Shqiptar (RTSH), כי סטוגאיי ישתתף בפסטיבלי אי קנגס, הקדם הלאומי של אלבניה לאירוויזיון 2020, עם השיר "Ka me t'ba me kayt".
הוא שב לתחרות גם ב-2024 עם השיר "Boshatisur".
אולם לפני התחרות הודיע על פרישתו.
סאקשי מאליק (נולדה ב-3 בספטמבר 1992) היא מתאבקת לשעבר הודית.
היא עשתה היסטוריה כאשר זכתה במדליית הארד בקטגוריית 58 ק"ג באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו 2016, ובכך הפכה לאישה ההודית הראשונה שזכתה במדליה באולימפיאדה בענף ההיאבקות.
בשנת 2017 הוענק לה עיטור פאדמה שרי, הכבוד האזרחי הרביעי בחשיבותו בהודו, ובשנת 2024 הייתה למתאבקת ההודית הראשונה שנכנסה לרשימת 100 האנשים המשפיעים בעולם של מגזין טיים.
מאליק נולדה בכפר מוקרה שבמחוז רוטאק, הריאנה, הודו.
אביה, סוחביר מאליק, עבד כנהג אוטובוס בתאגיד התחבורה של דלהי, ואמה, סודש מאליק, הייתה מפקחת במרפאה מקומית.
סאקשי הושפעה מסבה, בדלו רם, שהיה גם הוא מתאבק, והחלה להתאמן בהיאבקות בגיל 12 תחת המאמן אישוור דהיה באצטדיון צ'וטו ראם ברוטאק.
ההישג הבינלאומי הראשון של מאליק הגיע בשנת 2010, כאשר זכתה במדליית הארד באליפות העולם לנוער בקטגוריית 58 ק"ג.
בשנת 2014 זכתה במדליית כסף במשחקי חבר העמים בגלאזגו.
במהלך הקריירה שלה, מאליק זכתה במספר מדליות בתחרויות בינלאומיות, כולל מדליות זהב במשחקי חבר העמים 2022 ובאליפות אסיה 2017.
מאליק העפילה לאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו לאחר שניצחה בתחרות המוקדמות העולמית במאי 2016. באולימפיאדה, היא ניצחה את קרבות הפתיחה נגד יריבות משוודיה ומולדובה, אך הפסידה ברבע הגמר לוולריה קובלובה מרוסיה.
עם זאת, היא העפילה לקרב הניחומים בו ניצחה את אלופת אסיה אייסולו טיניבקובה מקירגיזסטן בתוצאה 5–8, וזכתה במדליית הארד.
מאליק הופיעה בשנת 2022 בסרט תיעודי קצר של תחנת השידור הגרמנית דויטשה ולה על נשים בספורט, שם תוארה כמנטורית למתאבקת צעירה בהודו.
הסרט עסק בתפקידן של נשים בספורט ובמאבקן נגד תפקידים מגדריים מסורתיים בהודו.
בשנת 2023 הודיעה מאליק על פרישתה מהיאבקות במחאה על הבחירה במקורב של בריג' בושאן שראן סינג, נשיא פדרציית ההיאבקות ההודית, לתפקיד בכיר בפדרציה.
מאליק הובילה יחד עם מתאבקות נוספות את המחאה ההודית נגד סינג, בטענה להטרדה מינית ונפשית מצדו.
מאליק נשואה למתאבק ההודי סטיאווארט קאדיאן, זוכה מדליות במשחקי אסיה ומשחקי חבר העמים.
הם נישאו באפריל 2017. מאליק עובדת ברכבת הודו, ומאז הזכייה באולימפיאדה הועלתה לדרגת קצינה בכירה.
עיטור פאדמה שרי (2017) - הכבוד האזרחי הרביעי בחשיבותו בהודו.
פרס ראג'יב גנדי קהל רטנה (2016) - ההישג הספורטיבי הגבוה ביותר בהודו.
תואר שני בחינוך גופני מאוניברסיטת מהרשי דיאננד ברוטאק.
העלאה לדרגת קצינה בכירה ברכבת הודו בעקבות זכייתה במדליה באולימפיאדה.
סארה זעפראני זנזרי היא פוליטיקאית ומהנדסת תוניסאית המכהנת כראש ממשלת תוניסיה החל מ-21 במרץ 2025.
החל מ-2021 ועד 21 במרץ 2025 כיהנה זעפראני כשרת הציוד והשיכון בממשלת תוניסיה.
ב-21 במרץ 2025 מונתה על-ידי נשיא תוניסיה קייס סעיד לראש ממשלת תוניסיה, לאור מצבה הכלכלי החמור של המדינה.
סארה בנת משהור אאל סעוד היא בת למשפחת המלוכה הסעודית.
היא נשואה למוחמד בן סלמאן אאל סעוד, יורש העצר של ערב הסעודית, שהוא בן דודה מדרגה ראשונה.
היא נכדתו של אבן סעוד.
סארה בנת משהור היא בתם של משהור בן עבד אל-עזיז אאל סעוד ונורה בנת מוחמד סעוד אל-כביר.
אביה הוא בנם של אבן סעוד ונוף בנת נוואף בן נורי אאל שעלאן, ואמה היא בתו של מוחמד בן סעוד אל-כביר אאל סעוד ונכדתם של נורה בנת עבד א-רחמן אאל סעוד וסעוד אל-כביר בן עבד אל-עזיז אאל סעוד .
ב-6 באפריל 2008 היא נישאה למוחמד בן סלמאן אאל סעוד, נסיך ערב הסעודית.
לשניים יש חמישה ילדים, מתוכם שלושה בנים ושתי בנות: הנסיך סלמאן, הנסיך משהור, הנסיכה פהדה, הנסיכה נורה והנסיך עבד אל-עזיז.
סארי הוא בגד הודי מסורתי לא תפור אלא נכרך על הגוף מיריעת בד מלבנית שאורכה בין 4.5 ל 9 מטרים, ורוחבה הוא בין 60 ל-120 ס"מ.
היא נכרכת מעל חולצה וחצאית או מכנסיים ומהווה בגד מעטפת.
הכריכה מתחילה במותן, עוברת מעל כתף אחת ונכרכת סביב יתר הגוף, המכוסה כולו על ידי הסארי.
הסארי נעטף פעם אחת סביב הגוף, ואז מקפלים את רובו קדימה ואחורה בקפלי אקורדיון ודוחפים אותו פנימה לתוך המותניים בחזית.
החלק האחרון של הבד עוטף את הגוף ומושלך מעל כתף שמאל.
בעבר היה נהוג ללכת גם עם סארי שאורכו 9 מטרים, שבחלקו התחתון נכרך בין הרגליים כמכנס.
ניתן למצוא את הסארי במגוון רחב של בדים, סינתטיים וטבעיים ושלל גוונים ודוגמאות.
הבד הוא בדרך כלל דק מאוד משום שרב השנה חם בהודו, ובתקופת המונסון ובחודשים שלפניה הטמפרטורות מגיעות למעל 40 מעלות צלזיוס ברב תת-היבשת ההודית.
סארי עולה בין 150 רופיות (כ-15 ש"ח) לבד כותנה או לבד סינתטי פשוט עם הדפס, ועד לעשרת אלפים רופיות (כ-1000 ש"ח) ויותר לסארי ממשי עם רקמה עבודת יד.
כיום עדיין לובשות נשים רבות בהודו ובנפאל את הסארי, אף שצעירות רבות מעדיפות את השלוואר קמיז, הכולל טוניקה, מכנס וצעיף.
באירועים חגיגיים ילבשו הנשים סארי יוקרתי ממשי.
בדרום קראנקטה ישנו אזור שבו נהוג ללבוש את הסארי הפוך, כך שקצה הסארי מושלך קדימה ולא לאחור.
ישנו אף נוהג, שנשים לבושות בסארי אדום הן נשים נשואות ואלה הלבושות בלבן הן אלמנות וירוק לחינה.
בגלל גודלו והעבודה הרבה הכרוכה ביצירת הבד ויופיו, אין זורקים בד שנפגם, אלא ממחזרים אותו.
למשל בבנגלדש נהוג לתפור שכבות של סארי זו על גבי זו , לתפור או לרקום בתכים שונים שיטת קנטה ולהפכם לשמיכות דקות או פיסות כריות דקות.
סארס (ראשי תיבות של Severe Acute Respiratory Syndrome - בתרגום חופשי: תסמונת נשימתית חריפה חמורה) היא מחלה נגיפית בדרכי הנשימה הנגרמת מנגיף SARS-CoV מתת-משפחת נגיפי קורונה, אשר הופיעה לראשונה בנובמבר 2002, במחוז גואנגדונג בסין.
הסארס התפשט במהירות לשכנותיה של סין, הונג קונג ווייטנאם, לקראת סוף פברואר 2003, ואחר כך לרחבי העולם.
המקרה האחרון של הסארס התרחש ביוני 2003. בהתפרצות זו הסארס הדביק 8,096 בני אדם וגרם למותם של 774 אנשים.
הסארס נעלם באותה מהירות ופתאומיות שבה הופיע.
הוא היה קטלני בכעשרה אחוזים ממקרי ההידבקות.
בשנת 2017 זיהו מדענים סינים מווהאן את מקור הנגיף במושבת פרספיים במערה במחוז יונאן, שנשאו את כל אבני הבניין הגנטיות של הנגיף.
הנגיף הועבר לבני אדם באמצעות בעלי חיים מסוג גחן דקלים אסייתי שנמכרו בשוקים הרטובים של סין.
לטענת ג'רמי פארר דגימות מפרספיים יקלו על פיתוח חיסון למחלה ויסייעו להיות מוכנים להתפרצות נוספת בעתיד.
נגיף הסארס החל להופיע במחוז גואנגדונג בנובמבר 2002. למרות מספר פעולות שבוצעו נגד התפשטות המחלה, ממשלת סין לא הודיעה לארגון הבריאות העולמי על ההתפרצות עד פברואר 2003, ואפשרה רק סיקור מצומצם של המגפה בגלל מדיניות פנים מסוגרת.
בתחילת אפריל הופיעה מגמת שינוי במדיניות הרשמית, והתקשורת הרשמית החלה לסקר בהרחבה את הסארס.
לאחר שהופעל לחץ רב, הסכימה סין שארגונים בינלאומיים יחקרו את המצב שם.
לקראת סוף אפריל הודתה סין שהדיווח שלה על מספר נפטרים נמוך ממספר הנפטרים האמיתי, ובעקבות כך פוטרו פקידים רשמיים, שר הבריאות וראש עיריית בייג'ינג.
המערכות החלו לדווח יותר על הסארס ולפקח יותר על החולים בסארס, והלחימה בסארס הפכה להרבה יותר פעילה ושקופה לציבור.
המחלה זכתה לתהודה ציבורית בפברואר 2003, כאשר איש עסקים אמריקאי שטייל בסין לקה במחלה בעלת סימפטומים דומים לדלקת ריאות במהלך טיסה לסינגפור.
המטוס נחת נחיתת חירום בהאנוי, וייטנאם, שם אושפז החולה בבית חולים, וכעבור זמן מה נפטר.
מספר רופאים ואחיות שטיפלו בחולה פיתחו תוך זמן קצר את אותה המחלה, חרף נוהלי הבטיחות הבסיסיים בבית החולים מפני מחלות מידבקות, ואחדים מהם נפטרו.
חומרת המחלה וההדבקה של צוות בית החולים החרידו את רשויות הבריאות העולמיות שחששו מהגחתה של מגפת דלקת ריאות נוספת.
ב-12 במרץ 2003 ארגון הבריאות העולמי פרסם התרעה עולמית שבאה בעקבות התרעה בריאותית של המרכזים לבקרת מחלות ומניעתן של ארצות הברית.
המקרה האחרון של הסארס התרחש ביוני 2003. הסארס נעלם באותה מהירות ופתאומיות שבה הופיע.
ייתכן שהיה זה בזכות איתור יעיל של החולים ובידודם, אך על כל פנים הנגיף פשוט נעלם, רגע לפני שהושלם פיתוח החיסון נגדו.
התפרצויות נוספות של זנים קרובים
ב-29 במאי 2013, כעשור לאחר מגפת הסארס העיקרית, דווח בארגון הבריאות העולמי כי התפרצות של נגיף קורונה אחר, MERS-CoV, התרחשה באזור המזרח התיכון, צרפת, הולנד וגרמניה.
בדצמבר 2019 החלה התפרצות מאסיבית של נגיף קורונה מזן SARS-CoV-2 הגורם למחלת נגיף קורונה, שהחלה בסין והתפשטה במהרה לכל רחבי העולם, בתחילה פרסמו הרשויות בסין כי ככל הנראה מקורו של הנגיף הוא מבעל חיים וכי ההתפרצויות זוהו באזור השוק הרטוב של פירות הים.
כיום ההנחה הרווחת במערב, בהובלת הממשל בארה'ב היא שמקור הנגיף הוא במעבדה ולא בטבע לאור מבנה הנגיף, והעדר פונדקאי חי או מת בסין לנגיף.
תסמינים ראשוניים דומים לשפעת: חום, כאב שרירים, עייפות, תסמינים של הקיבה והמעיים, שיעול, כאב גרון ותסמינים לא מוגדרים נוספים.
התסמין היחיד המשותף לכל החולים הוא הופעת חום מעל ל־38 מעלות צלזיוס.
בהמשך המחלה, החולים הרגישים יפתחו קוצר נשימה.
התסמינים מופיעים לרוב לאחר 2 - 10 ימים (מעל ל-13 יום דווח) מההידבקות במחלה.
סארין היא תרכובת אורגנית על בסיס זרחן בנוסחה CH3)2CHO]CH3P(O)F)].
זהו נוזל חסר צבע וריח המשמש כגז עצבים קטלני ביותר.
הסארין מסווג כנשק להשמדה המונית בהחלטת האו"ם 687. ייצור ואגירה של סארין נאסרו באמנת הנשק הכימי בשנת 1993, שבה הוא מסווג כחומר מדרגה 1.
בצורתו הנוזלית לסארין צבע חום בהיר והוא חסר ריח.
הוא מתאדה בקלות בטמפרטורת החדר ובעל "חיי מדף" קצרים של כמה שבועות עד חודשים.
הוא מיוצר מתגובה של מתילפוספוניל דיפלואוריד ואיזופרופנול.
הסארין הוא נשק כימי בינארי - שני החומרים מוחזקים במכלים נפרדים, ורק בעת השימוש הם מעורבבים ויוצרים את הסארין, דבר שמשפר את בטיחות האחסון ופותר את בעיית "חיי המדף" הקצרים.
השפעת הסארין על מערכת העצבים היא קטלנית - החומר חודר דרך מערכת הנשימה ואף דרך העור, ובדומה לרוב גזי העצבים פוגע במערכת העצבית של קורבנותיו.
הוא מדכא את האנזים אצטילכולין אסטראז, כך שמעוכב פירוק הנוירוטרנסמיטור אצטילכולין ונפגעת יכולת מערכת העצבים לפקד על השרירים.
התסמינים הראשונים של חשיפה לסארין הם נזלת, כיווץ שרירי החזה והיצרות האישונים.
לאחר מכן מופיעים קשיי נשימה, בחילה והפרשת רוק מוגברת.
לבסוף מאבד הקורבן את השליטה על הסוגרים ועל שרירי השלד, כתוצאה מכך נגרמות עוויתות ומוות בחנק.
מספיקה חשיפה ל-0.01 מיליגרם סארין לקילו משקל גוף כדי לגרום מוות תוך דקה.
עוצמתו, לפי הערכות, היא פי 500 מגז הציאניד.
הזרקה מיידית של אטרופין או חומרים אחרים, המשמשים מעכבים תחרותיים לקולטנים של אצטילכולין, מהווה תרופה יעילה.
מחקרים מבוקרים בבני אדם הראו כי מינון של 0.5 מ"ג מהרעל גרם לדיכוי של 38% מכדוריות הדם האדומות ושל האנזים אצטילכולין אסטראז למשך כמה שעות מהחשיפה.
ארבע שעות לאחר חשיפה, נוזל הפלסמה של שורדי מתקפת סארין הכיל רמות של 2–135 מיקרוגרם לליטר של תוצר פירוק סארין בגוף (isopropylmethylphosphonic acid).
החומר התגלה בראשונה בשנת 1938 בגרמניה על ידי שני מדענים גרמנים שניסו ליצור חומרי הדברה חזקים יותר.
סארין היה החזק מבין ארבעת גזי העצבים שיוצרו על ידי גרמניה במהלך מלחמת העולם השנייה.
1950 - תחילת שנות החמישים: נאט"ו הגדירה את הסארין כנשק כימי רגיל.
באותן שנים, הן בארצות הברית והן בברית המועצות ייצרו סארין למטרות צבאיות.
1953: רונלד מדיסון, כבן עשרים, טכנאי בחיל האוויר המלכותי של בריטניה במחוז דורהאם, מת בניסוי של סארין במתקן לניסויים של נשק כימי בווילטשייר.
עשרה ימים לאחר מותו נערכה חקירה סודית.
בשנת 2004 נפתחה החקירה מחדש ולאחר שימוע וחקירה של 64 ימים, קבע בית המשפט שמדיסון נהרג שלא כדין "ביישום של רעל עצבים בניסוי שאינו מבוקר".
1956: הופסק הייצור הרגיל של הסארין בארצות הברית.
מלאי גדול של סארין זוקק מחדש עד לשנת 1970.
1988: במשך יומיים בחודש מרץ, העיר הכורדית חלבג'ה (כ 70,000 איש) בצפון עיראק הופצצה על ידי משטרו של סדאם חוסיין בפצצות מצרר ופצצות כימיות שכללו סארין.
בהתקפות הכימיות מתו על פי ההערכה כ-5,000 בני אדם.
1993: אמנת הנשק הכימי של האו"ם נחתמה על ידי 162 מדינות חברות.
האמנה אוסרת על ייצור ואגירה של נשק כימי מסוגים רבים כולל סארין.
האמנה נכנסה לתוקף ב-29 באפריל 1997. האמנה קראה להשמדת כל מצבורי הנשק הכימי מהסוגים שצוינו עד שנת 2007.
1994: אנשי הכת הדתית אום שינריקיו ביפן, פיזרו סארין טהור במאטסומוטו, נאגנו.
8 בני אדם נהרגו ויותר מ-200 נפגעו.
1995: מתקפת הגז ברכבת התחתית של טוקיו - אנשי הכת אום שינריקיו ביפן פיזרו שוב סארין טהור, הפעם ברכבת התחתית של טוקיו.
13 בני אדם נהרגו, 50 נפגעו קשות, וכמעט 1,000 סבלו מבעיות ראייה זמניות.
1998: מגזין הטיים ורשת הטלוויזיה CNN פרסמו ידיעות ולפיהן בשנת 1970 מפציצים של חיל האוויר האמריקאי עסקו במבצע חשאי בשם "רוח גבית", במסגרתו הם ירו נשק המכיל סארין על חיילים אמריקאים שערקו בלאוס.
רשת CNN ומגזין הטיים חזרו בהם לאחר פרסום הידיעות ופיטרו את האחראים.
2004: מורדים עיראקים פוצצו פגז 155 מ"מ שהכיל חלקים מקדימים מתהליך הפקת הסארין, ליד שיירה אמריקאית בעיראק.
הפגז נועד לערבב את החומרים הכימיים תוך כדי מעופו ובכך ליצור את החומר הרעיל.
הפגז התפוצץ, אך שחרר כמות קטנה של סארין.
שני חיילים טופלו לאחר שלקו בסימפטומים מקדימים של הרעלה מסארין.
2012–2017: סוריה נחשדה על ידי ארצות הברית ומדינות נוספות בשימוש בסארין כנשק כימי במלחמת האזרחים בסוריה.
בכירים בישראל טענו שסוריה ביצעה שימוש כזה כמה פעמים.
מאז ראשית שנות ה-70 של המאה ה-20 מפתחת סוריה ארסנל נרחב של נשק כימי וביולוגי הכולל כמויות גדולות של סארין.
ב-2013 האו"ם נקרא לחקור דיווחים על כך שממשלת סוריה השתמשה בסארין במסגרת מלחמת האזרחים בסוריה.
פעילי אופוזיציה בסוריה פרסמו קטעי וידאו רבים, ובהם נראו אזרחים נפגעים עם סימפטומים של חשיפה לסארין, כאשר רבים מהקורבנות ילדים.
עובדת השימוש בנשק הכימי על ידי משטרו של בשאר אל-אסד אושרה על ידי גורמים רשמיים צרפתיים.
מזכיר המדינה האמריקני ג'ון קרי הודיע שנעשה שימוש בסארין.
גורמים בישראל אישרו שממשלת סוריה ביצעה כמה תקיפות בנשק כימי מאז פרוץ מלחמת האזרחים שם.
ב-23 באפריל 2013 סיפר ראש חטיבת המחקר באמ"ן, תת-אלוף איתי ברון, כי "בסוריה יש ארסנל עצום של נשק כימי.
להערכתנו המשטר עשה ועושה שימוש בנשק כימי".
לדבריו, "ההתפתחויות מטרידות, עצם השימוש בנשק כימי בלי תגובה הולמת מצד העולם, יכולה לאותת שזה לגיטימי".
הייתה זו ההודעה הראשונה של גורם רשמי על השימוש בנשק כימי על ידי משטר בשאר אל-אסד.
תת-אלוף ברון הסביר כי הערכה זו נעשתה על פי ניתוח תסמיני הנפגעים מהתקיפות.
ב-25 באפריל 2013 הבית הלבן אישר כי המודיעין האמריקני מאמין שממשלת סוריה השתמשה בסארין בהיקף קטן נגד כוחות המורדים במדינה, ושההערכה מתבססת על ראיות פיזיות.
משטרו של בשאר אל-אסד עשה שימוש בסארין בהתקפה על פרבר של דמשק ב-21 באוגוסט 2013. על פי דו"ח שהפיקה מחלקת המדינה של ארצות הברית עבור הבית הלבן, בהתקפה נהרגו 1,429 בני אדם, בהם 426 ילדים.
דו"ח של האו"ם אישר כי בדמם של ההרוגים נמצאו עקבות סארין.
ב-4 באפריל 2017 כמאה בני אדם נהרגו ו-400 נפצעו במתקפה אווירית שכללה נשק כימי בעיירה ח'אן שייח'ון שבמחוז אידליב שבצפון-מערב סוריה, לפי דיווח של רשויות הרפואה במחוז שבשליטת האופוזיציה.
לפי הארגון הסורי לזכויות אדם, מניין ההרוגים הוא 58, ולא ברור אם מטוסים סוריים או רוסיים הם שהפציצו את העיירה ח'אן שייח'ון, המוחזקת בידי המורדים.
בסוכנות הידיעות הצרפתית דווח כי מטוסי צבא אסד המשיכו לתקוף את בית החולים שבו מטופלים נפגעי המתקפה.
התקיפות גרמו לרבים להיחנק, וגורמים רפואיים בשטח דיווחו כי בתקיפה נעשה שימוש בגז הקטלני סארין.
סארונג הוא לבוש מסורתי לגברים ונשים בדרום-מזרח אסיה,בתת היבשת ההודית, בצפון אפריקה, במזרח אפריקה, במערב אפריקה ובאיים פאסיפיים רבים.
זהו הלבוש הכמעט יחידי במיאנמר ובסרי לנקה.
מורכב מפיסת אריג צבעונית ודקה, ומקופל באזור המותניים כך שהוא נתלה כחצאית.
הסארונג לפעמים נצבע בשיטת בטיק, לפעמים בהדפס ולפעמים ארוג, ומוחזק במקומו באמצעות קשר, ולעיתים בסיכה או אף בחגורה.
סארמאה (באסטונית: Saaremaa, בגרמנית ובשוודית: Ösel, בדנית: Øsel) הוא האי הגדול ביותר באסטוניה.
שטחו 2,672 קמ"ר והוא נמצא בים הבלטי, בכניסה למפרץ ריגה ומדרום לאי היומאה.
סארמאה הוא האי המרכזי במחוז סארה וחיים בו כ־31,000 תושבים.
לפי ממצאים ארכאולוגיים, סארמאה היה מיושב לפחות מהאלף השלישי לפנה"ס.
בסאגות סקנדינביות עתיקות, סארמאה מוזכר תחת השם "אֵיְסִיסְלָה", שפירושו כמו באסטונית: "אי המחוז".
זהו מקור השם הגרמני והשוודי של האי: אֶסֵל (Ösel), או בלטינית אוֹסִילִיה (Osilia).
בסאגות מדובר על מקרי טבח רבים בין הויקינגים לבין תושבי האיים.
סארמאה היה המחוז העשיר ביותר באסטוניה העתיקה וארץ מוצאם של הרבה שודדי-ים אסטונים, לפעמים ידועים בשם "הוויקינגים המזרחיים".
בכתבי-יד מלטביה מסופר על התארגנות של שש־עשרה ספינות ו-500 אנשי סארמאה שבזזו ערי־חוף בדרום שוודיה, אזור שבעבר היה שייך לדנמרק.
בשנת 1227 סארמאה נכבשה בידי המסדר הליבוני, אבל הפכה למוקד מרד אסטוני.
כשהמסדר הובס בידי הצבא הליטאי בשנת 1236, תושבי האי סארמאה מרדו.
בשנת 1560 נמכר האי לדנמרק, אך כעבור 85 שנה השליטה באי ניתנה לשוודיה.
בשנת 1721 עברה השליטה בסארמאה לאימפריה הרוסית ביחד עם שאר אסטוניה השוודית, בהתאם להסכם ניסטאד.
האי המשיך להיות תחת שליטה רוסית עד שנכבש על ידי גרמניה באוקטובר 1917. לאחר מלחמת העולם הראשונה קיבלה אסטוניה עצמאות והאי סארמאה היה לחלק מאסטוניה.
ב-1940 סופחה אסטוניה ביחד עם האי סארמאה לברית המועצות כרפובליקה סובייטית.
האי נכבש באופן זמני בידי גרמניה במלחמת העולם השנייה.
כאשר קיבלה אסטוניה עצמאות ב-20 באוגוסט 1991, צורף סארמאה לרפובליקה כמחוז סארה.
האי שטוח למדי, וחופיו סלעיים ברובם.
ביולי ובאוגוסט הטמפרטורה עומדת על 15-25 °C ובפברואר 4- °C, מה שהופך אותו לחודש הקר בסארמאה.
מכתש קאלי הוא מקבץ של תשעה מכתשים קטנים במרכז האי.
הוא נוצר בפגיעת מטאוריט לפני כמה אלפי שנים.
קוטרו של המכתש העיקרי 110 מטרים ובאמצעו קיימת בריכה טבעית.
בזכות האקלים הימי המתון שבו, הטבע באי עשיר מאוד – 80% ממיני הצמחים המצויים באסטוניה מיוצגים גם בו, ו־120 מינים מתוכם נחשבים מוגנים.
יש בו גם 35 מינים של סחלביים.
המים הטריטוריאליים של סארמאה הם ביתם של בעלי חיים ימיים מגוונים.
כלבי ים נפוצים בחופי האי ומקיימים בהם שלוש מושבות קבועות.
האי שוכן בנתיב הנדידה המזרח־אטלנטי המחבר בין האזור הארקטי לצפון יבשת אירופה.
הודות לכך מבקרות באי מאות אלפי ציפורים נודדות בעונות האביב והסתיו.
מיני עופות מים שונים, כמו ברבור מצוי, ברבור שר, אדרית, ברנטה לבנת-לחי וטדורנה ירוקת-ראש, קיבלו מעמד מוגן באי.
בקרב מיני חיות היבשה מציג האי מגוון נחות לעומת אסטוניה היבשתית.
הדוב החום והשונר נראים בו במקרים נדירים.
סארוו ייאסוס (געז: "ሣርወ ኢየሱስ", עברית: "צבא ישו") היה קיסר האימפריה האתיופית בשיא תקופת תור הזהב.
ייאסוס היה בנו בכורו של הקיסר תקלה מריאם, יירש את אביו במאי 1433 תחת שם ההכתרה "מיחרקה נן".
המסורת גורסת שמלך ארבעה חודשים ומת לאחר שהודח על ידי הצבא לטובת בנו.
בנו זה נהרג על ידי דודו עמדה ייאסוס בספטמבר אותה השנה.
ארנסט וואליס באדג' סבור שמת ממחלת הדבר.
אבא סארו גוונגול (נפטר ב-1778) היה הצ'יף של שבט היג'ו של האורומו.
בנוסף לצ'יף יג'ו הוא היה גם הראס של בגמדר ושלט על חלקים מוולו, סארו היה אחד מהמצביאים החשובים בתקופת השופטים האתיופית.
סארו טוען שהוא צאצא של אחד מחיילי אחמד גראן שהיה ערבי הנקרא עומר.
החוקר הסקוטי ג'יימס ברוס פגש אותו ב-1770 ופרסם קלסתרון פניו.
סאריס (ערבית: ساريس) היה כפר ערבי בהרי ירושלים, כ-10 קילומטרים מערבית לירושלים, באזור שוכנים כיום מושב שורש והיישוב הכפרי שואבה, בגובה 656 מטר מעל פני הים.
סאריס' בערבית הוא אחד משמותיה הערביים של אלת המסטיק שנוכחותה מרובה באזור זה.
סאריס מוזכרת בתרגום השבעים ברשימת הערים בנחלת שבט יהודה, ללא ציון מקביל בתנ"ך.
במפקד האוכלוסין העות'מאני של שנת 1596 נמנו בכפר 292 תושבים.
על כמה מבתי הכפר נמצא חותם שלמה חקוק בסלע.
במאה העשרים הכפר היה שייך לנפת ירושלים שבמחוז ירושלים, על פי סקר הכפרים 1945 בארץ ישראל שטחי אדמותיו הוערכו ב-10,699 דונם עות'מאני ומספר תושביו הוערך ב-560 נפשות.
במלחמת העצמאות הכפר שלט על הדרך לירושלים ויחד עם לוחמי הכפר בית מחסיר היה שותף פעיל בחסימת הכביש לירושלים בשער הגיא.
ב-16 באפריל 1948, במסגרת מבצע הראל לפריצת הדרך לירושלים, נכבש הכפר למשך 5 שעות ובתיו נהרסו בשיטתיות כדי למנוע התבססות של כוחות ערביים לאחר עזיבת הכפר.
על פי הודעת ההגנה נהרסו 42 בתים, בעוד הודעה רשמית של הבריטים דיווחה על הריסת 25 בתים בנוסף למסגד ובית הספר.
תושבי סאריס עזבו קודם כיבוש הכפר או במהלך הקרב.
עם כיבוש הכפר בית מחסיר במסגרת מבצע מכבי ביום 11 במאי 1948 וכיבוש "המסרק" ובנוסף לכך כשנכבש הכפר סאריס ב-16 באפריל, הושלמה השליטה על הרכס שמדרום לשער הגיא - מסאריס לבית מחסיר, ברכס זה עבר חלקה המזרחי של דרך בורמה, מסאריס לכביש שער הגיא-הר-טוב.
סארי היא עיר במטרופולין של ונקובר, קולומביה הבריטית, קנדה.
העיר שוכנת דרומית לוונקובר, כ-30 ק"מ מגבול ארצות הברית.
זוהי העיר השנייה בגודלה אחרי ונקובר בקולומביה הבריטית.
היא נקראת על שמו של מחוז סארי באנגליה.
סארי הוכרזה כרשות מקומית בשנת 1879 אך הוכרזה כעיר רק בשנת 1993.
המתיישבים הראשונים בסארי התעסקו בעיקר בגידול בקר וצאן, דיג, חקלאות ומסחר זעיר.
בשנת 1937 נבנה גשר מעל נהר פרייזר שחיבר את ונקובר וסארי ועם ארצות הברית.
הדבר תרם מאוד לכלכלתה של העיר, וכתוצאה מכך החלה אוכלוסיית העיר לגדול.
במהלך שנות ה-80 וה-90 של המאה ה-20 הוכפלה אוכלוסיית סארי.
מהגרים רבים מכל רחבי העולם השתכנו בעיר אך האוכלוסייה הבולטת ביותר היא מהגרים אסיאתים.
ישנם שני מוסדות חינוכים גבוהים בעיר: קמפוס של אשר נפתח בשנת 2002 ופוליטכניון קוואנטן שקיים משנת 1981.
סארי הילס הוא פרוור בסידני, המנוהל על ידי עיריית סידני (The City of Sydney).
סארי הילס ממוקם מזרחית לתחנת הרכבת סנטרל, וגובל מצפון במרכז העסקים הראשי של סידני, במערב בהיימרקט ובצ'יפנדייל, במזרח במור פארק ופדינגטון ובדרום ברדפרן.
הרחוב הראשי החוצה אותו מצפון לדרום הוא רחוב קראון, ומשני צידיו הרחובות אליזבת' ובורק.
הרחובות החוצים הם דווינשייר, קליבלנד, פיליפ, פובו ואלביון.
שטר הקניין הראשון בפרוור ניתן ב-1790 למייג'ור ג'וזף פובו, לשטח של 105 אקרים.
השטח נקרא סארי הילס בעקבות חבל הארץ סארי הילס במחוז סארי באנגליה.
רחוב פובו (Foveaux Street) בפרוור קרוי על שם אותו בעלים ראשון.
השטח נמכר מספר פעמים וחולק שוב ושוב כשהשם סארי הילס שויך לבסוף רק לחלקו הגבוה.
במאה ה-19 הוקמו בפרוור הווילות הראשונות של משפחות בעלות נכסים, שחיו לצד בתי פועלים ואזורים מסחריים שונים.
ב-1820 הוקם בפרוור בית הקברות ברחוב דוונשייר ונחנך על ידי המושל מקווארי.
וב-1906 נחנכה בסמוך תחנת הרכבת סנטרל.
קו החשמלית של וסט קנזינגטון דרך סארי הילס עבר דרך הפרוור במאה ה-19, והפסיק לפעול רק ב-1957, אז הוא הוחלף באוטובוסים.
בעת פעילותו הוא הופעל על ידי חשמליות מונעות חשמל וקיטור, ואלו עברו ברחובות קראון, קליבלנד, פיליפ ושדרת טודמן.
סארי הילס כולל מספר רב של מוסדות תפילה, תרבות ובילוי.
בין השאר מצויים בו שמונה כנסיות (כולל קתולית, אנגליקנית ויוונית אורתודוקסית) ושני מסגדים.
מצוי בפרוור ריכוז המסעדות הגדול ביותר מבין פרוורי סידני, והוא כולל נציגות למרבית המטבחים המגישים בעיר (בין השאר המטבח היפני, המטבח האינדונזי והמטבח הצרפתי).
בסארי הילס מספר רב של בניינים מהתקופה הוויקטוריאנית בעלי עיצוב אופייני (בניני שורה, הצמודים זה לזה).
מבין בנייניו, 15 הוקצו לשימור כבנייני מורשת ניו סאות' ויילס, רובם ברחוב אלביון.
בפרוור מספר רב של פאבים שנפתחו בתחילת המאה ה-20, עם עיצוב חזיתות ויקטוריאניות, אר דקו וארכיטקטורת פדריישן אוסטרלית.
סארי פלאח הוא כדורגלן עבר דרוזי-ישראלי המשחק בעמדת הבלם.
פלאח החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של בני סכנין ובנוער של נבחרת ישראל.
לאחר שהרשים במספר טורנירים בינלאומיים, עבר לשחק בקבוצת הנוער של מכבי חיפה.
בנובמבר 2009 ערך פלאח את הופעת הבכורה שלו במדי הבוגרים כשעלה בתור מחליף לוולדימיר דבאלישווילי במסגרת משחק גביע הטוטו נגד הפועל באר שבע.
באותה שנה נבחר פלאח לייצג את ישראל במסגרת משחקי המכביה.
במדי הנבחרת הצעירה ערך פלאח בסך הכל 16 הופעות.
בשנת 2011, בעקבות חולשת ההגנה החיפאית, תפס פלאח לראשונה מקום בהרכב הראשון והפך לשחקן חשוב במערך של מאמן הקבוצה אלישע לוי, אך בהמשך איבד את מקומו בהרכב ליוריצה בולייאט ואדין צוצאליץ'.
בסוף אותה עונה, בה עלה כמחליף לדקות בודדות בהפסד 2–1 להפועל תל אביב בגמר גביע המדינה, היה פלאח נחוש לעזוב את מכבי חיפה, אף על פי שהוא עדיין חתום על חוזה במועדון.
הוא נעדר מאימוני הפתיחה ובקיץ 2012 בעצת סוכן השחקנים דודו דהאן חתם על חוזה עם קבוצה רומנית, אף על פי שחיפה לא שחררה אותו.
מכבי חיפה הודיעה שתטפל בבעיה גם באפיק המשמעתי וגם באפיק המשפטי ותגיש תלונה בנושא לפיפ"א.
בסופו של דבר הושאל פלאח לבני יהודה תל אביב.
בינואר 2013, במשחק נגד בית"ר ירושלים באצטדיון טדי, שבר פלאח את קרסולו.
בעקבות הפציעה נעדר מהמגרשים עד תום העונה, ולאחר מכן חזר למכבי חיפה, במדיה שיחק עונה נוספת.
ב-3 בספטמבר 2014 חתם פלאח לשנתיים בהפועל תל אביב.
ב-23 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 1–2 למ.ס.
אשדוד באצטדיון בלומפילד, במסגרת רבע גמר גביע הטוטו.
את שערו היחיד בהפועל תל אביב כבש ב-2 במאי 2015, בניצחון 2–1 על מכבי נתניה, ובסך הכל ערך במדי הקבוצה 26 הופעות בעונת 2014/2015.
ב-8 בספטמבר 2015 חזר פלאח לבני יהודה, וחתם על חוזה לעונה אחת במועדון.
ארבעה ימים לאחר מכן כבש שער בהפסד 1–3 למכבי פתח תקווה, ובסך הכל ערך במדי בני יהודה 19 הופעות ליגה בעונה זו.
ב-17 ביולי 2016 חתם לעונה בקבוצת נעוריו בני סכנין.
בעונת 2016/2017 ערך 33 הופעות בליגה, ובסופה האריך את חוזהו במועדון בעונה נוספת.
את פתיחת עונת 2017/2018 החמיץ פלאח עקב פציעה, ולאחר מכן ערך 12 הופעות בליגה, אך לאחר מינויו של טל בנין למאמן הקבוצה בינואר 2018 הוא לא שותף יותר במשחקי הקבוצה.
בעונת 2018/2019 ערך 26 הופעות בליגת העל, ובסופה ירד עם הקבוצה לליגה הלאומית.
שיחק בנבחרת הנוער של ישראל, במדיה ערך 16 הופעות וכבש שער אחד.
פלאח נולד בכפר הדרוזי, סמיע, שבגליל.
בן דודו רש"ט יזן פלאח ששירת במג"ב היה אחד מהנרצחים בפיגוע הירי בחדרה ב-28 במרץ 2022, שבוצע על ידי צמד מחבלים ערבים-ישראלים תומכי דאעש, תושבי העיר אום אל-פחם.
סארי הוא מחוז בדרום-מזרח אנגליה.
סביב לו מצויים מחוזות: לונדון רבתי (צפון מזרח), ברקשייר (צפון מערב), קנט (מזרח), סאסקס מערב (דרום מערב) והמפשייר (מערב), סאסקס מזרח (דרום מזרח).
עיר הבירה של המחוז היא גילדפורד.
סארי הוא המחוז השלישי בגודלו בדרום-מזרח אנגליה.
גבולותיו של המחוז כמעט ולא השתנו מאז שנת 1965, הוא נחשב למחוז עשיר יחסית.
המחוז מחולק ל-11 נפות: ספלת'ורן, ראנימיד, סארי הית', ווקינג, אלמברידג', גילדפורד, ווייברלי, מול וואלי, אפסום ואיוול, רייגייט ובאנסטד, טאנברידג'.
מבחינה תחבורתית, למחוז יש שירות רכבות מהיר לבירה לונדון, ובסמוך לו שוכנים נמלי תעופה כגון נמל התעופה לונדון הית'רו ונמל התעופה לונדון גטוויק.
במאות ה-5 וה-6 האזור נשלט על ידי הסקסונים.
במאה ה-7 סביבת סארי הייתה נתונה למחלוקת בין ממלכת מרסיה, ממלכת וסקס וממלכת קנט.
בשנת 825 התקבעה שליטתה של וסקס בסביבה זו.
בשנת 851 הותקפה סארי (כמו כל אנגליה) על ידי ויקינגים דנים.
ההתקפה הדנית מנתה 350 ספינות שנשאו מעל 15,000 לוחמים.
כוחותיו של אתלוולף מלך וסקס ניצחו את הוויקינגים והביאו את הפלישה לסיומה.
תחת בית טיודור נבנו ארמונות מלכותיים מפוארים בצפון מזרח סארי בסמוך ללונדון.
תעשיית הבד המפותחת של סארי פחתה במאה ה-16 והתמוטטה במאה ה-17. בתקופה זו פרחו גם התנועות הפוליטיות באזור אשר פעלו לשיקום הארץ לאחר מלחמת האזרחים האנגלית.
גדילתה של לונדון במהלך המאה ה-19 צמצמה מאוד את שטח סארי, עד שגבולותיו הנוכחיים הוגדרו מחדש בשנת 1965. במחצית השנייה של המאה ה-19 נפתח במחוז בית קברות, מערכת רכבות, מסגד ראשון ומערכת חשמל ציבורית.
במועצת המחוז פועלים כ-80 נציגים.
המפלגה הגדולה ביותר היא המפלגה השמרנית אשר מונה מטעמה כ-58 נציגים.
להמפלגה הליברל-דמוקרטית יש כ-9 נציגים, ולמפלגת הלייבור יש נציג אחד.
לסארי התמ"ג הגבוה ביותר לנפש בכל אנגליה.
במחוז יש אחוז גבוה של עובדים בפיננסים.
חברות נוספות שמעסיקות עובדים במחוז הן יוניליוור, פרוקטר אנד גמבל, קולגייט-פלמוליב, נסטלה, סאנופי, קימברלי קלארק ופייזר.
בספרי הארי פוטר, דודיו של הארי (משפחת דרסלי) גרים בסארי (בווינינג תחתית) ומגדלים אותו עד גיל אחת עשרה ובחופשות הקיץ.
סאריצ'ב הוא הר געש שכבתי פעיל בצורת חרוט געשי סימטרי המשתרע על כמעט כל האי מאטואה באיים הקוריליים שברוסיה.
סאריצ'ב הוא הר געש צעיר מבחינה גאולוגית.
ההר קרוי על שם האדמירל גבריאיל סאריצ'ב (Гавриил Андреевич Сарычев; 1763–1831) מהצי הרוסי הקיסרי.
השם ניתן על ידי אדם יוהאן פון קרוזנשטרן כאשר הוא כלל אותו במפות.
הר הגעש סאריצ'ב הוא חלק מטבעת האש, אזור המקיף את האוקיינוס השקט וכולל כמה מהרי הגעש הפעילים ביותר על פני כדור הארץ, בנקודה שבה עובר הלוח הפסיפי הפחתה מתחת ללוח האירואסייתי בקצב של 80 מ"מ לשנה.
טריז של חומר ממעטפת כדור הארץ השוכן בין הלוח הפסיפי המופחת לבין הלוח האירואסייתי שמעליו הוא המקור לגעשיות הפעילה לאורך כל חצי האי קמצ'טקה והאיים הקוריליים.
הר הגעש סאריצ'ב הוא אחד מהרי הגעש הפעילים ביותר באיים הקוריליים.
ההר משתרע על חלקו הצפון מערבי של האי מאטואה.
החרוט האנדזיטי של הר הגעש נבנה בתוך קלדרה המתוארכת לפליסטוקן שקוטרה נע בין 3 ל-3.5 קילומטרים.
ההר מתנשא לגובה של 1,496 ובפסגתו לוע בקוטר של 250 מטרים שקירותיו תלולים.
קילוחי לבה זרמו בכל הכיוונים כשהם יוצרים מצוקים על חוף האי.
המורדות התחתונים של ההר מכוסים במשקעים מזרמים פירוקלסטיים.
רישומים על התפרצויות געשיות בהר הגעש סאריצ'ב קיימים מ-1765 ומאז הוא התפרץ בתדירות גבוהה.
ההתפרצויות נעו בין פליטת לבה להתפרצויות מתפוצצות.
במאה ה-20 לבדה נרשמו 11 התפרצויות.
ההתפרצות הגדולה ביותר התחוללה ב-1946.
ב-12 ביוני 2009 התפרץ הר הגעש תוך פליטת עמוד אפר גבוה.
במהלך ההתפרצות עברה תחנת החלל הבינלאומית מעליה והאסטרונאוטים הצליחו לצלם את האירוע.
חור במעטה העננים, שנוצר ככל הנראה עקב גל הלם מההתפרצות, אפשר צפייה ברורה בעמוד התפרצות ובזרם הפירוקלסטי במורדות ההר.
בצילום ניתן לראות בבירור ענן פילאוס דמוי כיפה, שנוצר מהתעבות של מים באוויר החם שהתרומם במהירות והתקרר, המכסה את העמוד המתרומם.
סארני (באוקראינית: Сарни) היא עיר במחוז רובנו, בחבל ווהלין שבצפון-מערב אוקראינה, ציר דרכים ושיט ראשי.
תרגום השם סארני מאוקראינית הוא "איילות", על שמן של האיילות הרבות שחיו ביערות שהקיפו את העיר.
איילה הוא גם סמלה של העיר.
סארני הייתה חלק מדוכסות ווהלין ולאחר מכן סופחה לדוכסות הגדולה של ליטא.
משנת 1795 הייתה סארני בתחום מחוז ווהלין של האימפריה הרוסית.
בשנת 1921 סופחה סארני לרפובליקה הפולנית השנייה והפכה לבירת מחוז סארני.
כמעט מחצית מתושביה היו יהודים, הקבוצה השנייה בגודלה בעיר הייתה אוקראינים, והיתר היו פולנים ובני קבוצות לאומיות אחרות.
מסילת הרכבת הגיעה לסארני בשנת 1885, שנה שבה הוכרה לראשונה כעיר.
היא הפכה לצומת חשוב בין פסי הרכבת שבין רובנו-לונינץ לבין אלו של קובל-קורוסטן, בייחוד לאחר הקמת תחנת הרכבת בשנת 1901. תודות לכך התפתח בעיר מרכז גדול של שווקים, בתי מלאכה וגידולים חקלאיים לייצוא.
היערות שהקיפו את העיר תרמו גם לשגשוגה של תעשיית העצים במקום.
בשנת 1930 בנו הרשויות הצבאיות של פולין ביצורים ובונקרים באזור סארני, ביצורים שהיוו מעוז הגנה בפני הצבא האדום עם פלישת הסובייטים בספטמבר 1939. אחדים מהבונקרים האלה קיימים עד היום.
בתקופת מלחמת העולם השנייה נרצחו בעיר פולנים רבים – גברים, נשים וילדים - על ידי האוקראינים ששיתפו פעולה עם הגרמנים, אם כי הטבח היה ביוזמה גרמנית, כחלק מהנסיון לבצע באזור טיהור אתני מפולנים.
פולנים אחרים גורשו לגרמניה כעובדי כפייה.
בשנת 1944 סיפחה רוסיה את סארני לאוקראינה הסובייטית, שהפכה בשנת 1991 לאוקראינה העצמאית.
בעקבות פרעות קישינב ב-1903 הפכה סארני למרכז יהודי גדול.
היא נכללה ברשימת היישובים שבה היו יהודים רשאים להתגורר.
בתחילת שנות השלושים של המאה ה-20 נמנו בסארני כ-5,000 יהודים, שהיוו כמעט מחצית מאוכלוסיית העיר.
הם קיימו פעילות כלכלית ענפה, וכן פעילות סעד ותרבות עשירה.
הם הקימו מפלגות ותנועות נוער ציוניות, שבין חבריהן היו מקימי הקיבוץ בקלוסובה.
בספטמבר 1939 כבש הצבא האדום את האזור.
ביולי 1941 כבשו את סארני הגרמנים, החלו לשדוד רכוש יהודי בה, ונתנו חסות לאוקראינים ששדדו גם הם רכוש יהודי.
באפריל 1942 רוכזו יהודי סארני וכפרי הסביבה בגטו שהוקם בה, ובאוגוסט 1942 רוכזו יהודי הגטו במחנה פולסקה (Poleska), בו היו כ-13,700 יהודים.
כשהחלו הגרמנים להוביל את היהודים אל בורות הרצח פרצה במחנה התקוממות, ואלפי יהודים ברחו.
רובם נורו ונהרגו במקום, רק כמה מאות הגיעו ליערות, ורק אחדים שרדו עד השחרור בידי הצבא האדום בינואר 1944.
סארוטרוניים (שם מדעי: Sarothruridae) הם משפחה של עופות מסדרת העגוראים החיה ברחבי אפריקה וכן באי מדגסקר.
זו משפחה קטנה בעלת 2 סוגים, בהם 12 מינים.
הם מזכירים מאוד את הרליתיים אך קרובים יותר לטמשניים, דמויי הברווז.
אלה עופות קטנים בעלי זנב לבן וכנפיים חומות בעלות כתמים שונים.
חלק גדול מהם נמצא בסכנת הכחדה.
RS-28 סארמאט הוא טיל בליסטי בין-יבשתי רוסי מונע בדלק נוזלי, בפיתוח "מרכז הטילים הממלכתי מאקייב" משנת 2009, האמור להחליף את ה-SS-18. הטיל עצום ממדים ומשקלו הכולל אמור לעלות על 100 טון.
כושר הנשיאה הגבוה במיוחד שלו מאפשר לשאת ראש קרב MIRV עם עשרה ראשי קרב גרעיניים כבדים או 16 קלים יותר, או שילוב של מספר רב של אמצעים נגד להתמודדות עם מערכות יירוט טילים בליסטיים.
הוא הוכרז רשמית כתגובה לפרויקט תקיפה גלובלית מיידית האמריקאי.
בפברואר 2014 הכריז פקיד רשמי של רוסיה כי סארמאט צפוי להיכנס לשירות צבאי "בסביבות 2020".
במאי אותה שנה נרמז על ידי אותו פקיד כי הוחלט להאיץ את מאמצי הפיתוח וכי עד 80% מהארסנל הגרעיני הקרקעי של רוסיה בשנת 2021 יתבסס על טילים אלה.
על פי דווחים מאוחרים יותר מתוכננת כניסה לשירות מבצעי כבר בסוף שנת 2022.
סארו ברירלי (; נולד ב-1981) הוא איש עסקים אוסטרלי יליד הודו, שנפרד מאמו הביולוגית ומצא אותה לאחר 25 שנות פרידה.
סיפורו זכה לכיסוי תקשורתי נרחב בעיקר באוסטרליה ובהודו.
ברירלי כתב על חוויותיו בספר "A Long Way Home", שעובד לסרט קולנוע בשם "סארו - הדרך הביתה".
סארו נולד כשרו מונשי חאן בשכונת גאנש טילאי, חאנדווה, במדינת מאדהיה פרדש שבהודו.
כשהיה קטן, אביו עזב את אמו ונטש את המשפחה שהתדרדרה לעוני.
אמו עבדה בבנייה על מנת לתמוך בעצמה ובילדיה אך לרוב לא הצליחה להרוויח די כדי להאכיל את כולם ולא יכלה להרשות לעצמה לשלחם לבית הספר.
בגיל 5 סארו ואחיו, גודו וקאלו, קיבצו נדבות בתחנת הרכבת.
ערב אחד אמר גודו שהוא ייקח רכבת מחאנדווה לבורהפנור, עיר הנמצאת 70 קילומטרים דרומית לחאנדווה.
סארו ביקש להצטרף לאחיו הבכור.
כשהרכבת הגיעה לבורהפנור סארו היה כה עייף שהוא קרס על מושב ברציף.
גודו אמר לאחיו הקטן לחכות והבטיח לחזור מהר.
גודו לא חזר וסארו איבד את סבלנותו.
הוא הבחין ברכבת חונה בתחנה ובמחשבה שאחיו נמצא בה, נכנס לקרון ריק.
בהמתנה לאחיו שיחזור עבורו הוא נרדם.
כשהתעורר, הרכבת נסעה באזור לא מוכר, שעות רבות חלפו והמסע נמשך.
הרכבת עצרה בתחנות קטנות אך סארו לא הצליח לפתוח את דלת הקרון כדי לצאת.
הרכבת עצרה לבסוף בתחנת העיר האורה הסמוכה לקולקטה, וכשמישהו פתח את דלת הקרון סארו נמלט.
סארו לא ידע באותו הזמן, אך הוא היה במרחק של כ-1,600 קילומטר מביתו.
סארו ניסה לשוב הביתה והיה עולה על רכבות שונות אך אלה התבררו כרכבות פרברים שתחנתן הסופית הייתה תחנת הרכבת האורה.
במשך שבוע או שבועיים הוא חי בסביבות התחנה והיה מתקיים משאריות מזון שהיה אוסף ברחובות וישן תחת מושבי התחנה.
לבסוף יצא לטייל בעיר ולאחר כמה ימים של חיי רחוב, מצאה אותו אישה שחיה בסמוך לרכבת.
היא לקחה אותו אליה, האכילה ורחצה אותו.
האישה הבטיחה לו שלמחרת היא תזמין אדם שיעזור לסארו למצוא את אמו, אך סארו נמלט כשהאישה הציגה אותו בפני האיש והוא חש שמשהו אינו כשורה.
האישה רדפה אחריו אך הוא הצליח להימלט.
סארו פגש צעיר שלקח אותו לתחנת המשטרה ודיווח להם כי הוא עשוי להיות ילד אבוד.
המשטרה העבירה אותו למרכז ממשלתי לילדים נטושים.
שבועות לאחר מכן, הוא הועבר לידי החברה ההודית לאימוץ.
צוות החברה ניסה למצוא את משפחתו אך סארו לא ידע מספיק כדי לאתר את מקום מגוריו והוא הוכרז רשמית כילד אובד.
הוא אומץ על ידי משפחת ברירלי מהובארט, בירת טסמניה שבאוסטרליה.
בינתיים, אמו קאמלה מונשי, חיפשה אחר שני בניה.
כמה שבועות לאחר שילדיה לא שבו הביתה, המשטרה דיווחה לה כי גופתו של גודו נמצאה סמוך לפסי רכבת, קילומטר מתחנת בורהנפור לאחר שנדרס על ידי רכבת חולפת.
היא מיקדה את מאמציה במציאת סארו בעודה מסיירת במקומות רבים סמוכים לרכבות.
מדי שבוע ביקרה במקדש, הדליקה קטורת והתפללה לשובו.
סארו גדל בהובארט כילד אוסטרלי טיפוסי.
הוריו המאמצים האוסטרלים אימצו ילד הודי נוסף, מנטוש.
סארו למד אנגלית ועד מהרה שכח את שפת ההינדי.
הוא למד עסקים ומלונאות בבית הספר הבינלאומי למלונאות של אוסטרליה בקנברה.
בבגרותו, בילה שעות רבות בסריקת תמונות לוויין של Google Earth, בחיפוש אחר קווי רכבת היוצאים מתחנת האורה.
הוא הסתמך על זכרונותיו מתחנת בורהנפור אף שלא ידע את שם התחנה ורק זכר שהוא מתחיל באות ב'.
לילה אחד בשנת 2011 הוא הבחין בתצלום תחנת רכבת קטנה שהתאימה במראה לתחנה שבה נרדם בקרון הרכבת הריק; שם התחנה היה בורהנפור, קרוב מאוד להגיה הפונטית של השם שזכר מילדותו.
הוא עקב אחרי צילומי הלוויין בקו הרכבת הפונה צפונה ומצא את העיירה חאנדווה.
לא היה לו זיכרון על מיקום התחנה אך הוא זיהה את המעיין הסמוך לקו הרכבת בו נהג לשחק.
הוא הצליח לשרטט נתיב ולמצוא את המקום שבו חיה משפחתו.
סארו יצר קשר עם קבוצת פייסבוק מקומית ובשיחות עמן הצליח לאשש את אמונתו כי מדובר בעיירת הולדתו.
או-אז הוא נסע לחאנדווה ושאל תושבים מקומיים אם הם יודעים על משפחה שאיבדה את בנה לפני 26 שנה.
הוא אף הציג תמונות שלו מתקופתו כילד בהובארט.
התושבים הובילו אותו לאמו והוא פגש גם את אחותו שקילה ואחיו קאלו, מורה בבית ספר ומנהל מפעל, בהתאמה (לאחר היעלמות סארו וגודו האם הצליחה לשלוח את שאר ילדיה לבית ספר).
האיחוד סוקר בהרחבה על ידי התקשורת ההודית והבינלאומית.
סארו חי בהובארט, טסמניה ושומר על קשר קבוע עם משפחתו ההודית באמצעות מחשב אצל שכני אחיו, קאלו.
הוא רכש לאמו בית על מנת שלא תצטרך לעבוד יותר.
סארו חזר להודו וביקר את משפחתו מעל תריסר פעמים.
הוא גם טייל ברכבת "קולקטה מייל" במחלקה הראשונה ונסע ממומבאי לקולקטה כדי לשחזר את המסלול שעשה בילדותו.
ב-2012 הוא הוציא לאור את הספר "A Long Way Home", המתאר את חוויותיו מגיל 5 ועד למציאת משפחתו.
סארו נשוי לליסה ווילאמס משנת 2011 ולהם 2 ילדים.
בשנת 2016 צולם הסרט "סארו - הדרך הביתה" המבוסס על סיפורו האמיתי של סארו.
זהו סרטו הראשון של הבמאי גארת' דייוויס, לפי תסריט של לוק דייוויס.
בסרט מככבים דב פאטל, רוני מארה, דייוויד ונהם וניקול קידמן והוא יצא לאקרנים בארצות הברית בנובמבר 2016.
סארו - הדרך הביתה (שם באנגלית: Lion, "אריה") הוא סרט ביוגרפי אוסטרלי משנת 2016, שבוים על ידי גארת' דייוויס.
הסרט מבוסס על סיפורו האמיתי של סארו ברירלי על פי ספרו "דרך ארוכה הביתה" (A Long Way Home).
בסרט מככבים דב פאטל, סאני פאוור, רוני מארה, דייוויד ונהם וניקול קידמן.
הסרט היה מועמד לשישה פרסי אוסקר ביניהם הסרט הטוב ביותר, שחקן משנה, שחקנית משנה, ועבור התסריט הטוב ביותר.
סארו ואחיו, גודו, נאלצים לעזור לאמם בפרנסת הבית בכפר קטן בהודו.
יום אחד יוצאים השניים ברכבת לעבוד.
גודו מבקש מסארו, אחיו הקטן להמתין לו על רציף הרכבת וזה הולך לישון.
כשמתעורר סארו, הוא אינו מוצא את אחיו ומתחיל לחפש אותו.
הוא נכנס לקרון רכבת, נרדם שוב ומתעורר כשהרכבת בנסיעה.
הרכבת מובילה אותו יותר מאלף שש מאות קילומטרים הרחק מהבית לעיר קולקטה שם נאלץ סארו לשרוד במציאות הקשה של הרחובות עד שהוא מוצא את עצמו בבית יתומים.
מבית היתומים נלקח סארו לגור עם משפחה אומנת באוסטרליה ושם הוא גדל במשך 25 השנים הבאות ללא ידיעה על מה עלה בגורלם של אמו, אחיו ומשפחתו.
לאחר שגדל סארו הוא מתחיל לחפש את הכפר שממנו הוא בא ונעזר בתוכנת גוגל ארת'.
לאחר כמה זמן, הזכרונות מציפים אותו והוא סוף סוף מצליח למצוא את הכפר ההודי.
לקראת סיומו של הסרט מגיע סארו לכפר ופוגש את אמו שאותה לא ראה במשך 25 שנים.
בסצנה האחרונה נראים סארו ברירלי, אמו המאמצת, סו, ואמו הביולוגית חבוקים ונרגשים.
סארו ברירלי המבוגר (דב פאטל)
סארו ברירלי הילד (סאני פאוור)
לוסי, חברתו של סארו (רוני מארה)
ג'ון ברירלי, אביו המאמץ של סארו (דייוויד ונהם)
סו ברירלי, אמו המאמצת של סארו (ניקול קידמן)
סארוב היא עיירה סגורה במחוז ניז'ני נובגורוד שברוסיה.
העיירה הפכה לסגורה מכיוון שהיא המרכז הרוסי למחקר גרעיני.
ניתן לחלק את ההיסטוריה של העיירה לשתי תקופות שונות.
בהיסטוריה המוקדמת של רוסיה היא נודעה כאחד המקומות הקדושים של הכנסייה הרוסית האורתודוקסית, בגלל המנזר שלה, שהעניק לרוסיה את אחד מגדולי הקדושים שלה, הקדוש סראפים.
מאז שנות הארבעים המקום הפך בהדרגה למרכז למחקר וייצור של נשק גרעיני סובייטי.
ההיסטוריה של ההתיישבות האנושית באזור סביב סארוב מתחילה לפחות מהמאות ה-12–13, אז נוסד במקום יישוב גדול.
בשנת 1298 העיר נכבשה על ידי הטטרים.
העיר המודרנית קיבלה את שמה מהיותו אתר מנזר סארוב הסמוך לנהר סארוב.
בשנת 1664, נזיר אורתודוקסי בשם תיאודוסיוס התיישב לראשונה על גבעת סארוב.
כנסיית סארוב הוקמה בשנת 1706. סראפים התגורר בסארוב בשנים 1778 עד 1833. בשנת 1903 ביקר במנזר הצאר ניקולאי השני ובני משפחת המלוכה האחרים.
באותה תקופה היו במנזר תשע כנסיות, כולל אחת מחתרתית.
בסביבות 320 נזירים חיו במנזר.
בשנת 1923 המנזר נסגר, הנזירים סבלו מהדיכוי הבולשביקי ורבים הוצאו להורג.
במהלך מלחמת העולם השנייה, מבני המנזר שימשו כמפעלים לייצור רקטות עבור משגרי רקטות BM-13 "קטיושה".
בשנת 1946 נבנה מכון המחקר המדעי הסובייטי לפיזיקה ניסיונית - מתקן לעיצוב נשק גרעיני שהיה ידוע במערב תחת ראשי התיבות VNIIEF.
סארוב הפכה לעיר סגורה והוסרה מכל המפות הלא מסווגות.
השמות הראשוניים הראשונים שלה היו "בסיס 112", "אתר 550", "יסנוגורסק", "קרמליוב" ו"ארזמאס-75".
סארוב הייתה ידועה בשם ארזמאס-16 עד 1995.
בעיירה נמצא המרכז הפדרלי הגרעיני של הפדרציה הרוסית ומוזיאון "פצצה אטומית" שיש בו מספר מעטפות של נשק גרעיני מתקופת ברית המועצות ותצלומים של המעורבים בייצורם.
הגישה העיקרית היא באמצעות רכבת, אשר לאחר עצירה ובדיקה ביטחונית מתאפשרת הכניסה לעיירה.
שדה התעופה הקטן של סארוב מיועד בדרך כלל למטוסים ממשלתיים בלבד, והמבקרים בדרך כלל טסים לשדה התעופה של ניז'ני נובגורוד ואז נוהגים ברכב.
העיירה מוקפת בגדרות ונערכים סיורים של הצבא.
זרים, ואפילו רוסים שאינם גרים בסארוב, אינם מורשים להיכנס לעיירה ללא אישור הרשויות.
זרים שמבקרים בעסקים במקום חייבים למסור את הדרכונים, הטלפונים והמצלמות שלהם לביטחון בזמן שהם נמצאים במתקן, אם כי כמה יוצרי סרטים תיעודיים צילמו צילומים בתוך חומות העיר.
בשנת 1993 הפכה העיר לעיר תאומה של לוס אלמוס, ניו מקסיקו, ביתה של המעבדה האמריקאית לתכנון נשק גרעיני (המעבדה הלאומית לוס אלמוס, או LANL).
מדענים מ-LANL ו-VNIIEF שיתפו פעולה בתוכניות שונות להגנה על נשק ולמיגון גרעיני.
בוריס ילצין שינה את שם העיירה חזרה לסארוב על פי בקשת התושבים באוגוסט 1995.
ב-17 ביוני 1997, חוקר בכיר במרכז הגרעין הפדרלי הרוסי אלכסנדר זכרוב קיבל מינון קטלני של 4850 רם בתאונה קטלנית.
במהלך שריפות היער הגדולות בקיץ 2010 נקט הצבא הרוסי אמצעי מניעה למניעת התפשטות השריפה ועל פי הדיווחים חומר רדיואקטיבי הועבר מכאן למקום אחר.
כיום המרכז הגרעיני הפדרלי הרוסי אחראי להחלטות חשובות הנוגעות לפיתוח, ייצור, אחסון ושימוש בנשק גרעיני; מיחזור של חומרים רדיואקטיביים ואחרים; ומחקר בפיזיקה בסיסית ויישומית.
קרנות בינלאומיות סייעו במימון כמה מדענים חוקרים בסארוב בעקבות צמצום המימון לאחר התקופה הסובייטית.
גדרות העיר והגדרות המחושמלות סביב חנויות הבקע נשמרות.
בשנת 1998 תושב הצהיר שהגדרות ההיקפיות סייעו גם לשמור על העיר נקייה מפשע מאורגן.
ביום שני 12 באוגוסט 2019 הונמכו הדגלים בסארוב לחצי התורן במהלך הצפייה בחמישה ארונות קבורה בכיכר המרכזית של סארוב.
אלה היו הגופות של חמישה אנשי רוסאטום שנהרגו ב-8 באוגוסט 2019 בתקרית הקרינה בניונוקסה ליד סברודווינסק במתחם הניסויים המרכזי הממלכתי של הצי הרוסי שהוא אתר שיגור הרקטות הראשי של הצי הרוסי.
מאוחר יותר ב-12 באוגוסט 2019, נקברו בבית העלמין הראשי של סארוב, גופות עובדי רוסאטום, שהיו מעורבים בפיתוח ובבדיקה של רקטת 9M730 בורווסטניק המכונה גם בשם קוד הדיווח של נאט"ו SSC-X-9 Skyfall.
סאריק גרניקוביץ' אנדראסיאן הוא במאי, מפיק ותסריטאי רוסי-ארמני.
הוא ייסד את חברת ההפקות Enjoy Movies, אך במאי 2017 עזב את אולפן Enjoy Movies כדי להקים אולפן אחר בשם Bolshoe Kino.
סרטיו המוקדמים היו בעיקר קומדיות דלות תקציב.
עם זאת, מאז 2015 החל סאריק להתקדם לעבר סוגת מדע בדיוני, פעולה ודרמות.
רוב סרטיו ספגו ביקורות שליליות בתקשורת הרוסית.
יוצאי דופן בולטים הם סרטי הדרמה רעידת אדמה, אמהות ובלתי נסלח שקיבלו ביקורות חיוביות ביותר.
הקומדיות המוקדמות שלו, כמו גבר בהריון (שהרוויח 8.3 מיליון דולר ברוטו), אמהות (7.8 מיליון דולר ברוטו), מה גברים עושים!
(11.3 מיליון דולר ברוטו), היו להיטים מסחריים.
סרטיו האחרונים של אנדראסיאן נעשו בתקציב עתק, אך הפכו לכישלון קופתי, על פי כלי תקשורת רוסיים שונים.
סרטים כאלה הם "שוד אמריקאי", מאפיה: משחק ההישרדות, והמגינים.
הוא ניהל מגעים לבימוי הסרט "הנסיך", בכיכובו של ברוס ויליס, אך לא נשכר לבסוף.
סרט דרמת האסונות שביים, "רעידת האדמה" נבחר כנציג ארמניה לסרט הזר הטוב ביותר בטקס פרסי האוסקר ה-89, אך נפסל על ידי האקדמיה.
שנה סרט תפקידים בימוי תסריט הפקה 2009 לופוחי 2011 רומן בעבודה: ימי חיינו 2011 גבר בהריון 2012אמהות 2012 אותו קרלסון 2012 מטפלות 2012 גבר עם אחריות 2012 שנה טובה, אמהות!
סארי סקורצ'ס היא קבוצת כדורסל אנגלית מהמחוז סארי, המתחרה בליגת העל הבריטית.
בעיירה גילדפורד היו לאורך השנים כמה קבוצות כדורסל מובחרות.
בשנת 1982 עברו הפיראטים לברקנל הסמוכה והפכו לפיראטים של ברקנל ומאוחר יותר לפנתרס עמק התמזה.
במשך שנים רבות היו הפנתרס מהראשונים בסצנת הכדורסל הבריטית, וזכו באליפות הליגה בשנת 1994, אך זה היה באלף החדש שההצלחות התייבשו ועבור הבעלים ג'ון נייקי, הקבוצה הייתה יותר מדי נטל כלכלי.
באפריל 2005 הודיע כי לא יממן עוד את זיכיון הכדורסל וגם לא את זיכיון הוקי הקרח שלו ברקנל ביז.
מיד הוקם קונסורציום של אוהדי פנתרס כדי להציל את המועדון.
בראשות איש העסקים המקומי מייק דייוויס, הם הרכיבו חבילה בת קיימא כדי להשתלט על ניהול הקבוצה והניהול שלה.
עם זאת, נייקי לא הצליחה להגיע להסכמה בזמן שתשכיר את הזיכיון, והמועד האחרון לכניסה לליגת הכדורסל הבריטית לעונת 2005–06 הושג.
חברותה של הפנתרס בליגת העל הבריטית פקעו אפוא, אך האוהדים השיגו אישור מהליגה להיכנס לקבוצה חדשה במקומה, ומשא ומתן מוצלח עם הספקטרום בגילדפורד הוביל להולדת הזכיינית גילדפורד היט.
ההיט שיחקה את משחק הליגה הראשון אי פעם ב-1 באוקטובר 2005 נגד ניוקאסל איגלס במטרו רדיו ארנה, והפסידה בהארכה 89–88. כבר למחרת בלילה הם ניצחו בתום מותחן את לסטר ריידרס בגביע הליגה 69–65 בבית.
בעונת הראשונה של היט ניצחו ניצחונות על קבוצות מבוססות כמו מגדלי לונדון, פלימות' ריידרס, ברייטון ברס, והאלופים המכהנים, צ'סטר ג'טס, בין היתר, והפכו את ההיט להצלחה ועוף החול האמיתי מהלהבות של זיכיון הפנתרס.
הם סיימו את העונה עם שיא מרשים של 20–20, וסיימו במקום ה-5 בליגה והעפילו לפלייאוף שלאחר העונה, הישג יוצא דופן עבור הקבוצה החדשה.
בסיבוב הראשון של הפלייאוף, ששיחק מחוץ לבית, הרס היט את מגדלי לונדון 99–81. עם זאת האופוזיציה בחצי הגמר, ניוקאסל איגלס הכובשת הוכיחה יותר מדי והיט הפסידו 115–97. הם הגיעו גם לחצי גמר גביע הליגה, אך החמיצו את הגמר בעקבות תבוסה ביתית מסמרת בידי סגנית האלופה, לסטר ריידרס.
הגעתו של סווינגמן האמריקאי דניאל גילברט מגרמניה היוותה הפיכה גדולה עבור ההיט בקיץ 2006, והוכיח כי הפלייקלר ג'יימס עדיין בעל יכולת נהדרת לאתר כוכבי עתיד.
גילדפורד פתח את העונה בניצחון חוץ צמוד מול גלאזגו רוקס, 95–91, והתחיל רצף של שלושה משחקים באליפות.
היט גם העפילה להופעת הגמר הראשונה שלה אי פעם לאחר שהביסה את שפילד שארקס 81–87 בחצי גמר גביע המדינה.
ב־12 בדצמבר 2006 הודיע המועדון על הסכם החסות הגדול הראשון שלו עם יצרני הארובות הצרפתיים פוג'ולאט, במה שדווח כעל פוטנציאל לעסקה בת שש ספרות.
כתוצאה מהחוזה, עליו הוסכם עד מאי 2008, שונה שם הקבוצה לפוג'ולאט היט גילדפורד כדי לשלב את שם החסות.
רק 18 חודשים מאז הקמת הזכיינית, גילדפורד היט קטפה את כלי הכסף הראשון שלהם ב־7 בינואר 2007, עם ניצחון 81–78 בגמר גביע הליגה מול הרוקס.
למעלה מ-600 אוהדי גילדפורד נסעו לזירה הלאומית המקורה בברמינגהאם כדי לראות את הצוות שלהם גוזל את הגביע מול קהל פגושים של 3,785 איש.
אף על פי שנראה לכאורה לברוח עם תואר הליגה, העונה של ההיט ספגה מכה אדירה כשפציעה בברך בצ'אד מקנייט נגד שחקן מהשארקס ב-3 בפברואר, שללה למעשה את האמריקאי להמשך הקמפיין.
השחקן שוחרר לאחר מכן, ככל הנראה בגלל הפציעה ארוכת הטווח.
עם זאת, חודש לאחר מכן, העיתון העצמאי פרסם את הידיעה כי מקנייט הוצא להשעיה של שלושה חודשים לבדיקת חיובי למריחואנה, יחד עם כוכב לסטר לשעבר, סטיב בקנאל, ששוחרר גם הוא על ידי מועדון.
הודעה מהמועדון אישרה כי מקנייט שוחרר בגלל בדיקת הסמים שנכשלה, אם כי השחקן הכחיש כי אי פעם השתמש בחומר האסור.
ההיט הבטיחה את תואר הליגה 2006–2007 הודות לניצחון מרשים ביותר של 114–85 על לונדון יונייטד בספקטרום ב־8 באפריל.
זה היה תואר הליגה הראשון בתולדות הזכיינית בדיוק בפעם השנייה של שאל.
בשבוע שלאחר מכן התארחה ההיט שוב בלונדון יונייטד ברבע גמר הפלייאוף של BBL, עם מקום בסוף השבוע בגמר.
ההיט הצליחו לנצח את המשחק 71–68 אך בחצי הגמר הם הובסו 71–78 על ידי הרוקס הסקוטי, למרות היותם המדורגים הראשונים.
על העלייה המדהימה להצלחה, המאמן פול ג'יימס הוענק על ידי חבריו כמאמן העונה לשנת 07–2006.
לאחר סיום עונת הזכייה הכפולה המצליחה של גילדפורד, הם גם הפכו לקבוצת בליגת העל הראשונה אי פעם שהשיגה הסמכת איכות ברמת 4 של ספורט אנגליה.
קלאבמרק היא תוכנית שנועדה לעודד מועדונים להגיע לרמות שונות של סטנדרטים לאומיים בעבודת פיתוח הקהילה שהם מספקים.
ההיט היא רק הקבוצה ה-9 במדינה שהשיגה את ההסמכה הזו, וזאת בנוסף לכך שהיא זכתה לאחרונה על ידי אנגליה כדורסל כאקדמיה העשירית בגודלה במדינה.
בהמשך להצלחות העונה הקודמת, ההיט התקבלה ליורוקאפ לעונת 2007–2008, כנציגיה הבלעדית של בריטניה בתחרות האירופית, והקבוצה הבריטית הראשונה שהתחרתה באירופה מאז הופעתה של דובי ברייטון ב עונת 04–2003. ההייט הוגרל מול חובנטוד בדאלונה, אלבה ברלין, טורק טלקום, מועדון כדורסל Šiauliai KK, בוסנה מסרייבו בבוסניה-הרצגובינה.
גילדפורד היט זכה בגביע הזוכים בגביע הזכייה בגביע ה-BBL עם עונה 176–168 על שתי רגליים מול פלימות' ריידרס.
העונה התחרותית החלה עם ניצחון 90–83 בחוץ לזוכי הפלייאוף של העונה הקודמת, ניוקאסל איגלס, ב-21 בספטמבר.
שני הצדדים אספו ביניהם תשעה מתוך עשרת החלקים האחרונים של כלי הכסף של ליגת העל, כך שזו הייתה רק ההתחלה שגילדפורד היט נדרשה במטרה לשמור על תואר הליגה.
ב־6 בנובמבר ההיט יצאה להרפתקה הגדולה ביותר שלה עד אז, כששיחקו במשחקם האירופי הראשון אי פעם בירוקאפ, בחוץ לק.ק.
בוסנה בסרייבו רק שנתיים לאחר הקמת ההיט.
למרות הציפייה העצומה, ההיט הפסידה לחוויה הגדולה יותר של ק.ק.
בוסנה, בירידה של 68–84, כאשר קרלטון אהרון החתימה את הקיץ הגדול בנקודות הראשונות אי פעם באירופה.
זה היה אמור להיות גם הקפטן האחרון של הקבוצה ושומר הבריאן בריאן דוקס שישחק לפני תאונת דרכים איומה בשעות המוקדמות של 10 בנובמבר, שהותירה אותו בתרדמת.
למשטרת סארי לקח שעתיים ו-20 דקות להגיע לזירת האירוע.
יועצי בית החולים פרימלי פארק לקחו בחשבון את האפשרות שדוקס סבל מנכות צמיתה.
כעבור מספר שבועות שב דוקס להכרתו וחזר עם משפחתו הביתה לארצות הברית.
בינתיים, על המגרש, היה ההיט משחק ביתי ראשון ביורוקאפ נגד הענקים הספרדים, חובנטוד בדאלונה.
כדי לעמוד בתקנות ULEB, הקבוצה נאלצה לעבור ממשחק במקום הרגיל שלהם לזה של להבות גילדפורד ומשטח ההוקי הקרח שלהם (שוכן גם בספקטרום), שסיפק את מקום הקיבולת המינימלי שנדרש 2,400. למרות הופעה אמיצה, ההיט ירדו 61–95. אף על פי שההופעות היו משתפרות.
התחרות נמשכה, ההיט התגעגעו למנהיגות המנוסה של בריאן דוקס וסיים את קמפיין היורוקאפ שלהם עם שיא של 0–10 שלילי.
ב־2 במרץ 2008, גילדפורד היט נלחמו מפיגור במחצית כדי לזכות בגביע המדינה לראשונה בתולדותיהם, והביס את ניוקאסל איגלס 86–79 בביתני פלימות'.
EJ Harrison של ההיט קטף את פרס ה-MVP לאחר שקלע 25 נקודות.
עם זאת, במשחק מחץ מכריע עם מתמודדי התואר, ניוקאסל איגלס, תואר הליגה אבד לאחר ניצחון מרתק של האיגלס.
אף על פי שההיט היה לפני 18 נקודות לקראת הרבע הרביעי, המשחק הסתיים 101–108 בפני הנשרים וקבוצתו של פאב פלורנוי הוכתרה כאלופה.
לאחר שגרף את זיכיון הרוקי אברטון טיגרס 81–72 ברבע גמר הפלייאוף, ההיט הבטיחה אז את מקומה בגמר עם ניצחון נחרץ 66–81 על פלימות' ריידרס בסוף השבוע בגמר, ב-3 במאי.
גמר הפלייאוף, שנערך למחרת, ראה את גילדפורד מול חבילת ההפתעה של העונה, אריות מילטון קיינס, שזה עתה סילקו את ניוקאסל איגלס בחצי הגמר.
עם זאת, הניסיון ששרר וההיט גבו גביע נוסף עם ניצחון 88–100, דני גילברט רשם 27 נקודות ולקח את פרס ה-MVP בגמר.
בהמשך להישגי העונה, הזיכיון הוזמן שוב יורוקאפ לעונה הקרובה, אך המועדון בחר שלא להיכלל.
לאחר שההיט עברו מגילפורד לסארי הם חבו ירדה קשה והפחו להיות קבוצת תחתית.
לאחר שההיט שינו את שמם ליוניטד הם קיוו שיהיה משהו אחר בקבוצה אך התאכזבו שוב.
סארי סקורצ'ס ניסו פעמים רבות לחזור לצמרת אך ללא הצלחה והסקרוצ'ס חזרו להיות קבוצת תחתית.
סאריה-סאנט ז'רוואזי (בקטלאנית: districte de Sarrià-Sant Gervasi) הוא אחד מעשרת מחוזות ברצלונה.
המחוז נקרא גם מחוז מס' 5.
סאריה-סאנט ז'רוואזי הוא המחוז עם ההכנסה הגבוהה ביותר לנפש, השיעור הגדול ביותר של תארים אוניברסיטאיים ושיעור האבטלה הנמוך ביותר.
ממוקם בצפון-מערב העיר, מוקף במחוזות לס קורטס, גרסיה, אישמפלה והורטה גינארדו ועל ידי הכפרים סאנט ג'אסט, סאנט פליו, מולינס דה ריי, וסאנט קוגט.
הוא נוצר על ידי הכפרים הישנים של סאריה (נוספה לברצלונה ב-1927), ואלוידררה (נוספה לסאריה ב-1890), סנטה קרו ד'אולורדה (נוספה לסאריה ב-1916), וסנט ז'רוואזי ("סנט ג'רבסיוס") דה קאסולס.
המסמך הכתוב הראשון שנמצא על סאריה הוא משנת 987, ומקורות הכפר הם מושבה רומית.
מונסטיר דה פדרלבס (Monestir de Pedralbes) הישן היה שייך לכפר סאריה, וכיום זהו מוזיאון תיסן בורנמיסה.
כיום, סאריה עדיין שומרת על אווירת כפרית, אפילו באמצע ברצלונה, עם רחובות צרים ובתים קטנים.
הרחוב הראשי של סאריה הוא מז'ור דה סאריה.
השוק המרכזי בסאריה-סאנט ז'רוואזי הוא מרקט דה סאריה (Mercat de Sarrià) בפסץ' ריינה אליסנדה (Passeig Reina Elisenda), שנפתח ב-1900 ושופץ ב-1967 ושוב ב-2007.
חלק מרכס הרי קולסרולה שייך לרובע, בו נמצאים הטיבידאבו ומצפה הכוכבים פאברה (Observatori Fabra), והוא מקום פופולרי לטייל בו ברגל, באופניים או לעצור בכביש לסנט קוגט, ולתצפת על נוף העיר.
מחוז סאריה-סאנט ז'רוואזי מחולק לשכונות אלו (חלקן כוללות שכונות מסורתיות או לא מינהליות):
סאנט ז'רוואזי – לה בוננובה
בית ספר בינלאומי איטלקי, Istituto Italiano Statale Comprensivo di Barcellona, הנותן מענה לילדים מגילאי גן ועד תיכון, נמצא בסאריה.
גם בית הספר הצרפתי הבינלאומי, לייסי פרנסיס דה ברצלונה (Lycée Français de Barcelone), ממוקם בשכונה זו.
סארי (בפרסית: ساری) היא עיר בפרובינציית מאזנדראן באיראן, המשמשת כבירת הפרובינציה.
סארי הייתה בירתה לשעבר של איראן לתקופה קצרה והיא נמצאת בצפון המדינה, בין המדרונות הצפוניים של הרי אלבורז והחוף הדרומי של הים הכספי.
סארי היא העיר הגדולה והמאוכלסת ביותר בפרובינציית מאזנדראן.