tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לאחר האספה הכללית של ה-IAU השם "פלוטואיד" הוצע על ידי הוועדה לשמות גרמי שמיים קטנים והתקבל רשמית ב-11 ביוני 2008. יחד עם ההכרזה על תת-הקטגוריה הזו של כוכבי הלכת הננסיים הוגדר מאקה-מאקה כפלוטואיד.
יחד עם ההחלטה שהוכרזה, ניתנה הגדרה מפושטת מאוד: כל כוכבי הלכת הננסיים שהם גופים טרנס-נפטונים הם פלוטואידים.
נכון ל-2008 פלוטו, אריס, האומיה ומאקה-מאקה מוגדרים רשמית ככוכב לכת ננסי מסוג כפלוטואידים.
פלוטה הוא אי באיי אורקני שבצפון סקוטלנד בממלכה המאוחדת.
האי הוא אחד האיים המקיפים את אגן סקפה פלו וידוע במסוף הנפט הגדול המצוי בו.
האי מקושר בשירות מעבורת המופעל על ידי מעבורות אורקני להוטון שבמיינלנד ולליינס ולונגהופ שבהוי.
עד ראשית המאה ה-20 היה האי פלוטה אי כפרי בו התגוררה קהילה קטנה אשר התפרנסה מדיג ומרעה.
בשל הנמל הטבעי המוגן שלו (צורת ה-C של האי, ומיקומו במרכז האיים), ומיקומו האסטרטגי הפך האי במלחמת העולם הראשונה לנמל של הצי המלכותי.
טביעת אוניית הוד מלכותו ואנגארד בשנת 1917 בפתח הנמל נחשבת לאחד האסונות הימיים הגרועים ביותר שאירעו בתוך המים הטריטוריאליים של הממלכה המאוחדת.
במהלך מלחמת העולם השנייה שב הנמל לתפקד כנמל הצי.
בשנת 1974 החלה חברת אוקסידנטל פטרולאום להקים באי מסוף נפט, שהפך למסוף הנפט השני בגודלו בים הצפוני (לאחר סאלום וו שבאיי שטלנד).
פלוטוניזם או וולקניזם היא תאוריה גאולוגית בת המאה ה-18 לפיה החום הוא גורם השינוי העיקרי שהשפיע על התפתחות מבנה כדור הארץ.
תאוריה זו קרויה על-שם פלוטו – אל השאול הרומי, ולחלופין על-שם וולקן – אל האש והגעש הרומי.
התאוריה נוסחה לראשונה בשנת 1795 על ידי ג'יימס האטון בספרו "תאוריה של הארץ".
לפי תפיסתו, החום הנוצר כתוצאה מלחץ האדמה והמים גרם למרבצי אדמה וחול בקרקעית הים להינתך ולפרוץ החוצה בהתפרצויות געשיות.
כך נוצרו סלעי גרניט קשים, אשר נשחקו ועם הזמן שבו באמצעות הנחלים לים בתהליך שחזר על עצמו.
בסוף המאה ה-18 החלה להתפתח תורת הסטרטיגרפיה, שעסקה בתיארוך שכבות גאולוגיות.
תורה זו התפתחה כשברקע עמדה המהפכה התעשייתית, במסגרתה החלה להתבסס כלכלת אירופה על כרייה ונוצר צורך לנבא היכן יהיו מרבצים של מתכות ומשאבים ראויים לכרייה.
תאוריית הפלוטוניזם התפתחה כתגובה לתאוריית הנפטוניזם שרווחה עד אז, לפיה מים הם גורם השינוי העיקרי בהתפתחות כדור הארץ.
לפי הנפטוניזם, היה ים קדום שכיסה את פני כדור הארץ.
בתוך ים זה היו משקעים של מינרלים, אשר בתהליכי שיקוע התגבשו לכדי סלעים קשים.
נסיגת הים הקדום הביאה לעליית סלעים אלה אל פני הקרקע וליצירת סלעים רכים כגון אבן גיר, ותהליכי סחיפה של סלעים אלה הביאו להיווצרות חול וחימר.
מנסח התאוריה, אברהם גוטלוב ורנר, לא היה ליטרליסט ועל כן לא ניסה להתאים את התאוריה שלו לסיפור הבריאה התנ"כי באופן מילולי.
עם זאת, ייתכן שהוא האמין כי סדר הבריאה של בעלי החיים מקביל לסדר ההיווצרות של הסלעים.
התאוריה של ורנר התקשתה להסביר מדוע לא תאם סדר השכבות הנצפה את העקרונות שלו, וסלעים דומים אף נמצאו בשכבות של תקופות שונות.
בנוסף, החלק הראשון של התאוריה – לפיו סלעים קשים נוצרו כתוצאה מתהליכי שיקוע – לא התיישב עם התצפיות בהן נמצאו סלעים קשים ולא מסיסים מסוימים, שנראו כאילו היו פעם במצב נוזלי.
החלק האחרון של התפיסה הנפטוניסטית אמנם גרס כי סלעים מסוימים נוצרו כתוצאה מהתפרצויות געשיות, אך נוצר צורך בתאוריה מדויקת יותר שתסביר את השכבתיות הנראית על פני כדור הארץ.
המדע שהחל להתפתח בתחילת המאה ה-17 הושפע מסיפורי הבריאה והגישה הליטרליסטית לקריאת הברית הישנה והחדשה וניסתה להתאים את תיאור העולם לסיפורים אלה.
בשנת 1650 פרסם הארכיבישוף הפרוטסטנטי האירי ג'יימס אשר פירוש מילולי של ספר בראשית, בו חישב את גיל כדור הארץ, ומנקודה זו ואילך עלתה לדיון משמעותי שאלת גיל כדור הארץ.
לפי חישובו מצא כי העולם נברא בשנת 4004 לפני הספירה, והוא הגיע לרמת דיוק כה גבוהה עד כי קבע בביטחון כי הבריאה התרחשה בשעה שש וחצי בבוקר.
החישוב – שנערך על בסיס שושלות בברית הישנה – נחשב בזמנו לחישוב מדעי מכובד, אך במרוצת חמישים השנים הבאות ירד ערכו וקהילת החוקרים הפסיקה להתייחס אליו כראוי להתייחסות רצינית.
בסוף המאה ה-17 החלה הקהילה העוסקת בחקר העולם לגלות אופטימיות רבה מאוד לגבי יכולת האדם לחקור את הטבע.
היחסים בין הדת למדע השתנו, ועלתה תפיסה של תאולוגיה טבעית – חקירת האל באמצעות חקירת הטבע (שהוא מעשה ידי האל) ולא חקירת כתבי הקודש כפשוטם, קרי, חקירת הטבע דינה כחקירת האל.
ברוח זו פרסם תומאס ברונט (Thomas Brunet, 1635–1715) בשנת 1691 את ספרו התאוריה הקדושה של הארץ בו ניסה להסביר את היווצרות כדור הארץ במונחים קארטיזאיניים של קשרים מגנטיים ועל-פי התאוריה המכניסטית.
לגרסתו בספר זה, הארץ הייתה בעברה מעין ביצה שקליפתה קרסה, ולכן הנוזל הממלא אותה גלש החוצה ויצר את המבול התנ"כי.
תאוריה זו אמנם עולה בקנה אחד עם תיאור המבול בספר בראשית, אך היא עשתה זאת בכלים חדשים – מכניסטיים.
חמש שנים לאחר מכן, בשנת 1696, פורסם "The New Theory of the Earth" על ידי ויליאם ויסטון, וגם בו תואר מבול היסטורי באמצעים ניוטוניים.
על-פי ויסטון, היה זה שביט עשוי קרח שהתנגש בכדור הארץ והביא לכיסויו במי המבול.
גם ברונט וגם ויסטון התייחסו אל כדור ארץ צעיר מאוד, בדומה לחישוביו של אשר.
עם זאת – בשונה מאשר ואף ששני הפירושים מתייחסים לסיפורי בראשית בצורה טבעית, נטורליסטית – סירבו השניים לקבל את כל סיפורי בראשית באופן מילולי וגורף.
ויסטון אמנם תיארך את כדור הארץ ב-5,000 שנה או פחות, אך חישובו התבסס על קצב סחיפת הרים ולא על הכתובים.
מכיוון שמצא שהרים נסחפים במהירות גבוהה, הגיע למסקנה כי לו היה כדור הארץ עתיק יותר, כלל לא היו נותרים על פניו הרים.
בתחילת המהפכה המדעית היה מקובל להאמין לסיפור המבול לאור הימצאותם של מאובני דגים על פני הארץ, שהוכיחו כי ים קדום כיסה את כדור הארץ בדיוק כפי שתואר בספר בראשית.
כלומר, סיפור המבול שימר אמת היסטורית במיתולוגיה.
תפיסה זו קיבלה ביטוי במאמרו של ג'ון וודוורד (John Woodward, 1665–1728) מ-1695, "מאמר לקראת תאוריה טבעית של הארץ", בו טען כי המאובנים הימיים המצויים ביבשה הם תוצאה של המבול הבראשיתי – ביטוי לאותה תפיסה של תאולוגיה טבעית בה דגל אף אייזק ניוטון.
לתפיסה זו קמו מתנגדים, בהם רוברט הוק שטען כי שכבות הסלע מעידות על מספר מבולים שהתרחשו לאורך ההיסטוריה ונבעו מקטסטרופות.
עם זאת, הקטסטרופיזם – התפיסה לפיה אירועים טבעיים בסדר גודל עצום מעל ומעבר למה שהיו עשויים להיות עדים לו בימיו הם שהביאו להיווצרות העולם ועיצובו – אינה סותרת את התפיסה התאולוגית של בריאת העולם.
לא זו בלבד שאינה סותרת אותה, אלא ששכבות הסלע אף העידו על סדרי בריאה כפי שהם מתוארים בבראשית – בריאתם של דגים קודם לזוחלים ועוד.
הפילוסופיה המכניסטית היא תנועה של הוגים אשר טענו כי אין הבדל בין אופן פעולתה של מכונה לאופן פעולתו של הטבע.
בתפיסה זו ניתנת העדפה להסברים דוממים על הסברים המייחסים תכלית ותכונות נסתרות, בניגוד לתפיסתו של אריסטו שרווחה עד אז וייחסה לטבע מניעים פנימיים.
התאוריה המכניסטית הסבירה את הטבע באמצעות מנגנונים המורכבים מתנועה וחומר, בניגוד לתפיסה האריסטוטלית בה לכל דבר יש חומר, צורה, תכלית וסיבה.
על פי התורה המכניסטית מתרחשת תנועה באמצעות דחיפה ומשיכה, ולכן בחלקי המנגנון יש לכל חומר השתרעות במרחב וכל תנועה מצריכה מגע ישיר.
המטפורה העיקרית בה השתמשו המכניסטים היא השעון.
במהלך המאות ה-14 עד ה-16 עבר השעון תהליך של עלייה במורכבותו והסתרת מנגנוניו באופן מוחלט.
תהליך זה יצר תפיסה לפיה בני אדם ובעלי חיים הם מכונות משוכללות הפועלות בצורה דומה.
דקארט, לדוגמה, חשב כי בעלי חיים הם מכונות משוכללות, בעוד בני אדם אינם מכונות מכיוון שיש להם נפש.
השעונים המזכירים עצמים חיים הפכו סמל ליכולת האדם לבנות מכונות מורכבות.
ניתן להקביל את היחס לשעון במאה ה-17 ואילך ליחס הקיים בימינו למחשבים: כפי שאנו נוהגים לחשוב על מוח האדם כעל מחשב-על, כך נהגו לראות ביצורים ביולוגיים שעוני-על.
לשעונים ארבע תכונות שמשכו את המכניסטים: היותם סדירים מבחינה מתמטית (הדברים מתרחשים שוב ושוב), אחידים, בעלי מנגנונים סדירים ולבסוף – היותם מורכבים.
ארבע תכונות אלה הפכו את השעון למטפורה המושלמת לטבע הסדיר, האחיד, בעל מנגנונים מוסתרים והמורכב מאוד.
תכונה חמישית של השעון היא היותו בר-הבנה, החשובה מכיוון שהפילוסופים המכניסטיים ואנשי התקופה בכלל התרחקו מאוד מההסברים שנגעו לכוחות נסתרים ומהוויות של עצמים, שהיו נחלת אריסטו.
באותה עת התפתח הדאיזם – התפיסה הדתית הדוגלת בכך שהטבע הוא מכונה והאל אינו מתערב בה מרגע שהפעיל אותה.
הנפטוניזם הציב בעיות עקרוניות, בהן תיאור מהלך ההיסטוריה כבעל כיוון – מן העבר אל העתיד השונה ממנו: פעם הייתה הארץ מכוסה במים, וכעת לא.
האטון התבסס בניסוח התאוריה שלו על העיקרון המתודולגי שנוסח על ידי ניוטון במהלך המאה ה-17, עקרון של אחידות בזמן ובמרחב.
לאור האחידות הנצפית גם בגלקסיות רחוקות, אין להניח ששולטים בהן חוקים אחרים.
אותם חוקי טבע חלים בכל היקום, ולכן ניתן להכליל מתצפיות וניסויים מקומיים על היקום כולו.
בדרך זו הגיע ניוטון לניסוח חוקים הנוגעים למרחבים המצויים במרחק עצום מכדור הארץ, אף שלא היה יכול להוכיח עיקרון זה באופן מפורש.
האטון שילב תפיסה זו בזמנים הרחוקים מרחק עצום מזמנו.
כלומר, התהליכים שהאטון ראה בימיו הם אותם תהליכים שהתרחשו בעבר, ורק הם, ולכן מתקיים שינוי איטי והדרגתי.
שלא כמו בנפטוניזם, בתאוריה זו אין חץ זמן המכוון את ההיסטוריה.
בעת ניסוח התאוריה שלו התבסס האטון התבסס גם על עקרון הארץ הקדומה.
מאז המאה ה-17 ניטש ויכוח עז בקרב הקהילה המדעית לגבי גילו של העולם.
שאלת גיל העולם מהותית ביותר לתאוריית הפלוטוניזם כיוון שהשינוי הגאולוגי לפי תפיסה זו יכול היה להתרחש רק על פני שנים רבות.
לאור זאת גרס האטון כי הארץ מוכרחה להיות קדומה מאוד.
יותר מכך, לדעתו של האטון ייתכן שהארץ היא נצחית, ללא ראשית או אחרית.
במאמר שהציג ב-1788 לחברה המלכותית של אדינבורו ציין האטון: "איננו מוצאים שום זכר לראשית, שום סיכוי לאחרית" (We find no vestige of a beginning, no prospect of an end).)
תאוריית הפלוטוניזם גורסת כי לחץ המים והאדמה יוצר חום שמשפיע על מרבצי האדמה והחול בקרקעית הים ומתיך אותם.
כתוצאה מהחום והלחץ פורצים המרבצים החוצה בהתפרצויות געשיות ומתגבשים לסלעים קשים.
סלעים אלה נשחקים על ידי הרוח והופכים לחול ולסלעים קטנים, ונסחפים על ידי הנחלים לים.
סלעים קטנים אלה מצטברים על קרקעית הים והתהליך חוזר על עצמו.
כך ניסה האטון לפתור את בעיית הסלעים הקשים הנראים כנוזל שהתקשה.
הוא התקשה להסביר מדוע לא כל הסלעים הקשים נראים כגרניט, ותשובתו הייתה כי תהליכים כימיים המתרחשים מתחת לאדמה הביאו לשינויים במרקם ובצבע הסלעים.
כאמור, תהליכים אלה מתרחשים במשך זמן כה רב שיכול להתקיים רק בארץ נצחית.
תפיסת הארץ הנצחית השתלבה בפילוסופיה המכניסטית ובדאיזם.
על-פי הדאיזם, העולם כה קדום עד כי הוא עשוי להיות חסר התחלה.
היוצר הפעיל אותה ומותיר אותה לפעול במחזוריות על-פי חוקי הטבע של השעון.
המכונה עשויה הייתה לנוע לנצח, ואין שום סיבה שתהיה נקודת התחלה.
רעיון הארץ הקדומה המשיך להתפתח במהלך המאה ה-18. בשנת 1748 פרסם בנואה דה מאייה (Benoît de Maillet, 1656–1738) את "Telliamed" – ששמו מהווה היפוך אותיות של שם של מחברו – כעשרים שנה לאחר כתיבתו.
בספר זה הוצע לראשונה הרעיון כי כדור הארץ עתיק יותר מהמשוער וכי היה מכוסה בעבר מים ששקעו.
שנה לאחר מכן פרסם ז'ורז'-לואי לקלרק דה בופון, שהיה אחראי על הגן הבוטני המלכותי בצרפת, את שלושת כרכי "ההיסטוריה של הטבע" ("L'Histoire Naturelle").
מעמדו הממלכתי של בופון הגן עליו מפני לחצי הכנסייה ואפשר לו לפרסם ולהתבטא בחופשיות כמעט מוחלטת.
הוא תיאר את היווצרות כדור הארץ והכוכבים כתוצאה מפגיעת שביט בשמש שגרמה להתזת חומרים חמים מתוכה.
כאשר גושי חומר אלה התקררו נוצרו כדור הארץ ושאר הכוכבים.
הוא הרחיב את הרעיון של דה מאייה, והעריך שגיל כדור הארץ הוא 70,000 שנה.
ב-1778 פרסם דה בופון מהדורה שנייה של הספר לאחר שהכנסייה אילצה אותו להתנצל על המהדורה הראשונה.
במהדורה השנייה ניתן תיאור של התקררות כדור הארץ בשבעה שלבים, כך שהוא לכאורה מתיישב עם תפיסת הבריאה.
תאוריה זו אמנם מייחסת לכדור הארץ עתיקוּת רבה מאוד, אך גם מתארת את מהלך ההיסטוריה כבעל כיוון – העבר שונה מהעתיד, פעם היה חם וכעת קר.
החידוש החשוב של האטון הוא השימוש בעקרון האחידות שנועד להסביר תופעות טבע.
ב-1830 יצא ספרו של צ'ארלס לייל "עקרונות הגאולוגיה", בו הביע הגאולוג הסקוטי תמיכה בסוג החשיבה המוצגת בתאוריה של האטון.
לייל היה תומך נלהב בעקרון האחידות, וטען כי הקטסטרופיסטים שהסבירו את העבר בקטסטרופות עצומות, האמינו בנסים.
תמיכתו של לייל בעקרון האחידות התבטאה בתצפיות, במחקרים ובהוכחות כי התהליכים שפעלו בעבר זהים לתהליכים הפועלים בהווה.
לייל הציע תיקון מתודולוגי שגרם להרחבת שדה הראייה המדעי.
התבוננות מחודשת על הטבע מתוך הבנה כי אותם תהליכים המתרחשים בימינו – ולא קטסטרופות חד-פעמיות ואירועים על-טבעיים – יצרו את המציאות הקיימת, מאפשרת להסביר את כל המגוון הביולוגי ואת הגאולוגיה המוכרת באמצעות אותם תהליכים.
רעיון קדם-אמפירי זה אינו ניתן להפרכה והוא מנחה באיזו מתודולוגיה לבחור.
לבסוף, התאוריה של האטון מתייחסת לארץ קדומה שהתפתחה בתהליכים המתקיימים גם בימינו, ולא באמצעות ניסים בראשיתיים.
פלוטינו היא תת-קטגוריה של גוף טרנס-נפטוני.
פלוטינו הוא גוף טרנס-נפטוני בתהודה מסלולית של 2:3 עם נפטון.
זאת אומרת, כל 2 הקפות שהגוף מבצע סביב השמש, נפטון מבצע 3.
פלוטו עצמו משתתף בהגדרה זו, וזו הסיבה שהגדרה זו קרויה על שמו.
גם אורקוס ואיקסיון הם פלוטוניים.
אין לבלבל בין פלוטינו לבין פלוטואיד.
פלויד מייוות'ר ג'וניור הוא מתאגרף עבר אמריקאי.
אלוף עולם על ידי חמישה ארגוני אגרוף מקצוענים.
הרקורד שלו כמקצוען הוא 0–50 (חמישים ניצחונות ואפס הפסדים).
בספטמבר 2015 פרסם כי הוא פורש מאגרוף מקצועני, אך ביוני 2017 הודיע שיחזור לזירה למאבק עם קונור מקגרגור.
ב-31 בדצמבר 2018 הוא נלחם נגד אויוקאושה היפני אותו ניצח בנוקאאוט, אבל הקרב לא נכלל ברקורד בגלל שנחשב כקרב ראווה (exhibition fight).
מייוות'ר נחשב לאחד המתאגרפים הטובים בהיסטוריה.
ב-2013, ב-2014 וב-2018 פרסם פורבס כי הוא הספורטאי בעל השכר הגבוה ביותר בעולם.
הוא הרוויח כמיליארד דולר מהקריירה שלו, מה שהופך אותו למתאגרף המרוויח ביותר בהיסטוריה.
נולד בעיר גרנד ראפידס שבמישיגן, ארצות הברית, במשפחה של מתאגרפים.
אביו פלויד מיוות'ר סניור היה מתאגרף במשקל מעורב, שאף נלחם נגד שוגר ריי לאונרד.
דודיו ג'ף ורוג'ר מיוות'ר היו גם הם מתאגרפים שאף זכו באליפות עולם.
משחר ילדותו לקח אותו אביו למכון להתאמן באגרוף.
אמו הייתה מכורה לסמים, ולדבריו של פלויד לא היה נדיר לו למצוא מזרקי הרואין בביתו כשהיה חוזר מבית הספר.
הוא התקשה בלימודיו ועד היום אינו שולט בקרוא וכתוב.
הוא נשר מהתיכון ואת כל מרצו השקיע באגרוף.
מייוות'ר התמודד באולימפיאדת אטלנטה (1996) בעודו בן 19 בלבד.
הוא ניצח שלושה יריבים אך בחצי הגמר הפסיד לאלוף העולם, הבולגרי סראפים טודורוב, בהחלטת שופטים שעוררה ביקורות רבות ופרסומים בארצות הברית לפיהם השיפוט לא היה כשר.
הוא זכה במקום השלישי ובמדליית ארד.
בעולם האגרוף ציפו זמן רב לקרב בינו לבין אגדת האגרוף מני פקיאו.
פקיאו נחשב למתאגרף התקפי מהטובים בעולם, ואילו סגנונו ההגנתי של מייוות'ר הוא מהטובים בהיסטוריה.
הקרב נדחה פעם אחר פעם בשל סיבות שונות וקשיים במשא ומתן בין הצוותים של השניים.
לבסוף, כשהשניים בשלהי הקריירה, נקבע קרב ב-2 במאי 2015 שצפוי להיות הקרב הרווחי ביותר בהיסטוריה.
בקרב ניצח מייוות'ר בהחלטת שופטים פה אחד, והעלה את מאזנו ל-48 ניצחונות ללא אף הפסד.
ב-12 בספטמבר 2015 התמודד מייוות'ר נגד אנדרה ברטו וניצח גם בקרב זה רק בהחלטת שופטים.
לאחר קרב זה נישאר מייוות'ר בלתי מנוצח והודיע כי הוא פורש ללא אף הפסד כמקצוען עם רקורד של 0–49. הוא השווה את שיאו של רוקי מרציאנו שהיה גם הוא עם 49 ניצחונות וללא הפסדים.
חזרה מפרישה והקרב נגד מקגרגור
ב-15 ביוני 2016 פורסם שמייוות'ר יחזור מפרישה ויתמודד בקרב מול לוחם ה-MMA, קונור מקגרגור, אלוף העולם של ה-UFC במשקל קל.
הרעיון הראשוני לקרב נבט כבר ב-2015, אז התארח מקרגור בתוכנית הבידור של קונאן או'בריאן, ובה הוא נשאל כבדרך אגב מה יהיה אם תתמודד מול מייוות'ר בקרב, מקרגור ענה שינצח ללא פקפוק.
מייוות'ר ענה לו בגיחוך בטוויטר והתנהל ביניהם טראש טוק ברשתות החברתיות, עד שהקרב נקבע ויצא לפועל ב-26 באוגוסט 2017 ב"טי-מובייל ארנה" בלאס ווגאס.
ארגון WBC יצר חגורת אליפות לא רשמית במיוחד עבור הקרב המדובר, ב"חגורת הכסף" שובצו 3,360 יהלומים, 600 אבני ספיר, 300 אבני ברקת ו-1.5 ק"ג של 24 קראט זהב על רצועת עור תנין ירוק.
זאת בדומה לקרב מול מני פקיאו ב-2015, אז יצר הארגון תואר נוצץ מיוחד עבור מייוות'ר בעקבות הצלחותיו כאלוף הארגון.
בקרב עצמו מייוות'ר ניצח בנוקאאוט טכני בסיבוב העשירי, ומיד לאחר מכן הודיע על פרישה סופית ומיידית – בגיל 40. עם רקורד מקצועי של 0–50 ששבר את שיאו של רוקי מרציאנו.
סגנונו של פלויד מוחצן ורברבני מאוד.
הוא מכנה את עצמו "מאני" (וכפועל יוצא הצוות שלו מכונה The Money Team), ונוהג להתרברב בכסף הרב שהוא מרוויח.
לקרבות שלו נהג הרבה פעמים לעלות מלווה בראפר ליל וויין, בכוכב הפופ ג'סטין ביבר ובפמליה גדולה שצועקת: "TBE" ("הטוב אי פעם").
פלויד ייחודי בסגנונו ההגנתי, הוא משתמש בזריזותו כדי להתחמק מרוב האגרופים הנשלחים לעברו.
בנוסף הוא משתמש במהירותו ובמוטת הידיים הגדולה שלו, כדי לפגוע ביריביו.
כתוצאה מכך גם אם לא הכניע את יריביו בנוק אאוט, הוא הוביל בסופו של דבר בנקודות בסוף הקרב.
המתאגרף המקסיקני קנלו אלברז, עמו נלחם מייוות'ר ב-2014, אמר עליו "הוא מתאגרף הגנתי מושלם, אף מכה ששלחתי לא הצליחה לחדור אותו".
בשנת 2007 התמודד בתוכנית המציאות האמריקאית, רוקדים עם כוכבים, והיה למודח הרביעי.
תמיכתו בישראל והסיוע בעקבות אירועי אוקטובר 2023
בעקבות הטבח שבוצע בדרום על ידי ארגון הטרור חמאס, פרסם מייוות'ר מספר הודעות תמיכה בישראל, ולאחר מכן אף שלח את מטוסו הפרטי לישראל כשהוא עמוס בציוד הכולל מזון ואפודים קרמיים.
ב-13 במרץ 2024 הגיע לביקור תמיכה בישראל וביקר גם בכותל.
באוקטובר 2024 הגיע מייוות'ר שוב לביקור הזדהות בישראל.
בין היתר נפגש עם ראש הממשלה נתניהו וביקר בכותל המערבי.
בנוסף, תרם מייוות'ר 100,000 דולר לארגון "איחוד הצלה" לרכישת אפודים קרמיים, קסדות וציוד מציל חיים נוסף.
בדצמבר 2024 שוב ביקר בישראל.
אחרי ביקורו התקבל בעוינות באנגליה, ספג קללות גזעניות ואיומים מפרו פלסטינים.
כתגובה לתקיפה אמר: "גאה לתמוך ביהודים".
במסגרת הביקור רכש פלויד מייוות'ר שעון של חברת פרנק מולר אשר יוצר במהדורה מוגבלת לציון 75 שנים למדינה, במחיר של יותר מ-75,000 ש"ח.
1996 – אולימפיאדת אטלנטה – מדליית ארד
ב-12 בדצמבר 2023 קיבל תואר "אלוף ישראל" בטקס התרמה מיוחד של מד"א שהתקיים בפלורידה, כהוקרה על תרומתו לישראל במלחמת חרבות ברזל.
בעבר נעצר שבע פעמים על אלימות נגד חמש נשים שונות.
על אחת איים באקדח אותו כיוון לרגליה ואיים להוריד לה את האצבעות.
ב-2012 הוא נכנס לכלא לחודשיים אחרי שהכה את ג'וזי האריס, חברתו לשעבר ואם לשלושה מילדיו לעיני ילדיהם.
הכאות הנשים שלו השניאו אותו על חלק מהקהל.
פלוטוזאורוס (שם מדעי: Plotosaurus; מילולית: "לטאה שחיינית") הוא סוג זוחל ימי ממשפחת המוזאזאוריים שחי בסוף הקרטיקון.
בצורתו הוא היה נחשי יותר ומותאם יותר למים מקרוביו.
מאובני הפלוטוזאורוס נמצאו בחופי קליפורניה ותוארו בידי החוקר צ'ארלס לואיס קאמפ (Charles Lewis Camp) ב-1942. במקור הוא קיבל את השם "Kolposaurus", אשר עבר לסוג אחר - הנותוזאורוס (ובוטל בהמשך).
השם הנוכחי ניתן לו מקאמפ ב-1951 ומשמעו: "לטאה שחיינית", והוא באמת היה קרובם של הלטאות והנחשים.
מוסזאור זה היה מותאם מאוד לחיים בים אשר הגיע לאורך 9-13 מטר, והיה בעל גוף זרים, ראש קטן בעל לסתות ארוכות מלאות שיניים מחודדות וסנפירים ארוכים.
הוא היה בעל גוף מפותל וזנב רחב שדמה לזנב-דג.
העיניים הותאמו לראייה חדה והגוף היה כנראה מצופה בקשקשים של לטאות.
המוסזאור היה טורף גדול שרדף אחרי זוחלי ים אחרים, פטרוזאורים שעפו מעל הים, רכיכות ודגים כמו כרישים והוא כנראה חי בים הפתוח.
הוא נכחד סופית לפני 66 מיליון שנה יחד עם אחרוני הדינוזאורים.
פלוך הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 1972 בבימויו של דן וולמן שגם כתב את התסריט ביחד עם חנוך לוין, עם אברהם חלפי בתפקיד הראשי.
הסרט יצא לאקרנים בנובמבר 1972, ויצג את ישראל בפסטיבל הסרטים של ונציה.
במאי 1973 הוצג הסרט בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בוואיאדוליד שבספרד.
בהקרנה שהתקיימה ב־4 במאי נתקבלה הודעה טלפונית על כך שהונחה פצצה באולם ההקרנה.
הפלסטינים הרבים שישבו באולם הרעישו והשליכו פצצות סירחון והקרנת הסרט הופסקה.
הבמאי דן וולמן והמפיק שלומי כהן פונו ולמחרת נתבקשו לעזוב את ואיאדוליד.
זה ניסיונו הראשון של לוין בקולנוע והוא גם משחק בסרט בתפקיד קטן.
ניסיונו השני והאחרון בקולנוע היה כתיבת תסריט לפנטסיה על נושא רומנטי ב-1977. הדמויות בסרט הן גרוטסקיות כמו בכל מחזותיו של חנוך לוין.
פלוך (אברהם חלפי) הוא גבר כבן 70, נשוי לגרדה (לולה יעקובוביץ) וסבא לתינוק.
כלתו (עדה ספיר) שונאת אותו ולא מאפשרת לו לשחק עם הנכד.
הם נפרדים בכעס ובלילה באים שוטרים לדירתו ומבשרים לפלוך ואשתו כי הייתה תאונת דרכים ובנו, כלתו ונכדו, נהרגו.
פלוך מסתגר במחסן ולא פותח אותו לחברו הוותיק זבש (ישראל סגל) שמגיע לעודד אותו.
הוא מדוכא, אינו רוצה לאכול ובקושי מדבר עם אשתו.
לבסוף הוא מגיע להחלטה כי הוא רוצה להתחיל את חייו מחדש, להתגרש מגרדה ולהתחתן עם בחורה צעירה כדי להקים משפחה חדשה ולהמשיך את השושלת.
גרדה מסרבת אבל הוא כופה עליה טקס גירושים משפיל ועוזב את הבית.
הוא מתחיל לעסוק בפעילות גופנית כדי להתכונן לחייו החדשים.
הוא מגיע לשדכן ד"ר גוטליב (סאביץ' גולדרייך) אבל יוצא משם במפח נפש.
זבש עוקב אחריו כל הזמן בתקווה שגם הוא ימצא בחורה צעירה כדי להתחתן.
פלוך מחליט לעזוב את העיר ונוסע למלון מרוחק וזבש אחריו.
שם הוא מתוודע לפסנתרנית (עפרה דירון) שמלווה צ'לן (ארנן צפריר) שגם מחזר אחריה.
היא מוצאת חן בעיני פלוך וגם הוא מתחיל לחזר אחריה אבל היא מתייחסת אליו וגם אל המלצר (תום לוי) בקלות ראש.
פלוך משוכנע שהיא אוהבת אותו ומגיע לחנות תכשיטים כדי לקנות לה טבעת אירוסין.
המוכר (חנוך לוין) מתייחס אליו בגסות אבל בעל החנות (נתן וולפוביץ') אומר לפלוך כי התנהגות המוכר היא בשל אהבה נכזבת שנכווה בה.
פלוך מגיע למלון כדי להעניק את הטבעת לפסנתרנית.
היא מציגה לפניו את עורך הדין שלה, חיימוביץ (איצקו רחמימוב), ושניהם זוממים לסחוט את פלוך שחושב לעצמו שצעירה תתחתן עם זקן כמוהו.
פלוך נמלט משם ומגיע לביתם של בני זוג (נתן כוגן ודבורה קידר).
לאחר שהוא רב עם הילדים, הם מגרשים אותו ופלוך מתהלך חסר אונים לבדו בלילה בעיר במבט דיכאוני וחסר תקווה.
שחקןתפקיד אברהם חלפי פלוך ישראל סגל זבש לולה יעקובוביץ גרדה עדה ספיר כלתו של פלוך עפרה דירון טובה סאביץ גולדרייך שדכן חנוך לוין מוכר בחנות תכשיטים נתן וולפוביץ' בעל חנות תכשיטים ארנן צפריר צ'לן איצקו רחמימוב עו"ד חיימוביץ נתן כוגן גבר נשוי דבורה קידר אישה נשואה תום לוי מלצר
פלויד קירק האסקל היה פוליטיקאי ומשפטן אמריקאי, שכיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת קולורדו בשנים 1973–1979.
פלויד האסקל נולד במוריסטאון שבניו ג'רזי, בנם של אדוארד קירק וגלדיס (לבית קלארקסון) האסקל.
ב-1937 השלים לימודי תואר ראשון באוניברסיטת הרווארד.
במהלך לימודיו שיחק בקבוצות הפוטבול, הרוגבי והכדורגל והיה נשיא "מועדון הרי הרוקי".
ב-1941 קיבל תואר במשפטים מבית הספר למשפטים באוניברסיטת הרווארד.
באותה שנה נישא לאיילין ניקול, אשר הייתה רעייתו עד גירושיהם ב-1976. נולדו להם שלוש בנות — איוני, אוולין ופמלה.
בשנים 1941–1945, במהלך מלחמת העולם השנייה, שירת האסקל בצבא ארצות הברית.
הוא נלחם בקרבות באסיה והשתחרר בדרגת מייג'ור.
הוא עוטר בכוכב הארד על עבודתו המודיעינית.
ב-1946, אחרי שירותו הצבאי, התקבל האסקל ללשכת עורכי הדין של מדינת קולורדו ועבר לדנוור, שם עבד כעורך דין לענייני מיסוי.
ב-1964 נבחר האסקל לבית הנבחרים של מדינת קולורדו כנציג מחוז אראפהו, וכיהן בו עד 1969 מטעם המפלגה הרפובליקנית.
כחבר בית המחוקקים המדינתי, התמנה ב-1967 לעוזר מנהיג הרוב, כיהן כיושב ראש ועדת המשפט, והיה חבר בוועדות החינוך והכספים של הבית.
ב-1970 עבר מן המפלגה הרפובליקנית למפלגה הדמוקרטית כמחאה על החלטת נשיא ארצות הברית ריצ'רד ניקסון לפלוש לקמבודיה במהלך מלחמת וייטנאם.
ב-1972 החליט האסקל להתמודד נגד הסנאטור הרפובליקני המכהן, גורדון אלוט, על מושבו בסנאט של ארצות הברית.
בבחירות המקדימות במפלגה הדמוקטית גבר על אנתוני וולאק, חבר הסנאט של קולורדו ולימים נשיא בית המשפט העליון של קולורדו.
בבחירות הכלליות התמודדו האסקל, אלוט ומתמודדים ממפלגת ראסה אונידה (Raza Unida Party) ומן המפלגה העצמאית האמריקאית.
האסקל גבר על אלוט בפער של פחות מ-10,000 קולות.
בבחירות לנשיאות ניצח בקולורדו הנשיא ניקסון.
האסקל הושבע לתפקידו בינואר 1973. הוא כיהן כחבר בוועדת הכספים ובוועדת האנרגיה ומשאבי הטבע, שם יצא לו מוניטין של תומך ברפורמה במערך המיסוי וכסביבתן.
הוא תמך בוויסות פליטות גזים מכלי רכב, באמנות תעלת פנמה ובשימוש במקורות אנרגיה חלופיים.
ב-1978 הפסיד האסקל בבחירות לתקופת כהונה שנייה לחבר בית הנבחרים של ארצות הברית ויליאם ארמסטרונג, בפער של 40% לעומת 59% מקולות הבוחרים.
לאחר הקריירה שלו בסנאט העתיק האסקל את מגוריו לוושינגטון הבירה, שם עסק בעריכת דין בטרם הצטרף לארגון "Common Cause" ולקבוצה דו-מפלגתית של חברי קונגרס לשעבר שקראו לרפורמה במימון בחירות.
ב-1979 נישא האסקל בשנית לנינה טוטנברג, הכתבת לענייני משפט של NPR, והם נשארו נשואים עד למותו ב-1998. האסקל סבל מדימום מוחי ב-1994 לאחר שנפל על קרח ליד ביתו בוושינגטון.
הוא נפטר כתוצאה מדלקת ריאות ארבע שנים לאחר מכן, בגיל 82, כשחזר מחופשה במיין עם רעייתו.
פלוטרכוס מאתונה היה פילוסוף ונאופלאטוניסט יווני שלימד באתונה בראשית המאה ה-5. הוא הקים שם מחדש את האקדמיה האפלטונית והפך למנהיגה.
הוא כתב פרשנויות על אריסטו ואפלטון, והדגיש את התורות שהיו להם במשותף.
פלוטרכוס היה בנו של נסטוריוס ואביהם של הייריוס ואסקלפיגנייה, שהיו עמיתיו בבית הספר.
מקורו של הנאופלאטוניזם באתונה אינו ידוע, אך בדרך כלל רואים את פלוטארכוס כאדם שהקים מחדש את האקדמיה של אפלטון במתכונתו הנאופלאטוניסטית.
פלוטרכוס וחסידיו ("השושלת האפלטונית") טענו שהם תלמידיו של יאמבליכוס, ודרכו, גם של פורפיריוס ופלוטינוס.
בין תלמידיו היו סיריאנוס, שהחליף אותו כראש בית הספר, ופרוקלוס.
הפילוסוף דמאסקיוס, בחיבורו "חיי איסודורוס", דן בשאלת דבקותו של אדם במנהג אבותיו, ומביא סיפור על הפילוסופים פלוטרכוס ודומנינוס, שלשניהם נקבעה בחלום במקדש אסקלפיוס (אל הרפואה) אותה התרופה: "לאכול לשבעה בשר חזיר".
אולם "פלוטרכוס, למרות שמנהגי אבותיו לא אסרו עליו את הדבר, לא יכול היה לשאת תרופה כזאת, ולכן הזדקף, ובהשעינו את המרפק על ערסלו ובהביטו בפסל של אסקלפיוס, שכן הוא ישן באותה עת בפרוזדור של המקדש, קרא: 'אלי, מה היית פוקד על יהודי לו לקה במחלה זו?
הרי ברור שלא היית דוחק בו למלא כרסו בבשר חזיר?'.
כך הוא אמר, והנה מיד בקעה מן הפסל בת־קול ערבה מאת אסקלפיוס, שהציע מזור אחר למחלה".
העיקרון העיקרי של פלוטרכוס היה שלימוד אריסטו חייב להקדים את לימוד אפלטון, וכמו הפלטאוניסטים האמצעיים , האמין בהמשכיות בין שני הסופרים.
במטרה זו הוא כתב פרשנות לספרו של אריסטו "על הנשמה" (De Anima), שהייתה התרומה החשובה ביותר לספרות האריסטוטלית מאז תקופתו של אלכסנדר מאפרודיסיאס; ופרשנות ל"טימאיוס" של אפלטון.
כדוגמתו עשו גם סיריאנוס ואחרים מבית הספר.
הרוח הביקורתית הגיעה לשיאה הגדול ביותר בפרוקלוס, המפרש המוכשר ביותר של תקופה מאוחרת זו של סינקרטיזם.
פלוטרכוס היה בקיא בכל המסורות התאורגיות של בית הספר, והאמין, יחד עם יאמבליכוס, באפשרות להגיע לחיי קודש עם האלוהות באמצעות המדיום של הטקסים התאורגיים.
שלא כמו האלכסנדריסטים וסופרי הרנסאנס המוקדמים, הוא טען כי הנשמה הכרוכה בגוף על ידי קשרי הדמיון והתחושה אינה מתה עם אמצעי התחושה החומריים.
בפסיכולוגיה, בעודו הוא מאמין שההיגיון הוא הבסיס והיסוד של כל תודעה, הוא הציב בין תחושה למחשבה את יכולת הדמיון, אשר, בהיותה נבדלת משניהם, היא פעילות הנפש תחת גירוי של תחושה בלתי פוסקת.
במילים אחרות, היא מספק את חומר הגלם להפעלת התבונה.
התבונה קיימת אצל ילדים כיכולת לא-מתופעלת, אצל מבוגרים כפועלת על פי נתוני התחושה והדמיון, ובפעילותה הטהורה היא האינטליגנציה הטרנסצנדנטלית או הטהורה של האל.
פלום (בנורווגית: Flåm) הוא כפר מתויר במחוז סוגן והפיורדים אשר במערב נורווגיה.
הכפר ממוקם בעמק פלומסדאלן אשר נמצא בקצה הפיורד נרייפיורד.
בשנת 2014 מנתה אוכלוסיית הכפר 350 תושבים.
בשנת 1670 נבנתה כנסיית פלום, שהחליפה כנסיית לוחות עתיקה.
בשנת 1923 החליט הפרלמנט הנורווגי לממן את הקמת מסילת קו פלום.
בשנת 1942 החלה הפעלה סדירה של רכבות (מונעות קיטור) בקו פלום.
שדה התעופה הקרוב ביותר לכפר הוא שדה התעופה סוגנדאל שממוקם במרחק 70 קילומטרים מפלום.
כביש E16 בין אוסלו לברגן עובר בפלום.
החל מסוף המאה ה-19 הכפר מהווה יעד תיירותי פופולרי.
כיום מגיעים לכפר קרוב ל-450,000 מבקרים בשנה.
רובם מגיעים לכפר באמצעות רכבת בקו פלום (שאורכו 20 קילומטרים) העובר בין פלום למירדאל אשר היא אחת ממסילות הרכבת התלולות ביותר בעולם.
בבניין תחנת הרכבת הישן של פלום נמצא כיום מוזיאון המוקדש לקו פלום.
בנמל של פלום עוגנות כ-160 אוניות שייט בשנה.
פלוטו השובב הוא סרט הנפשה קצר אמריקאי משנת 1934, בבימויו של ברט גילט.
הסרט הוא ה-65 בסדרת "מיקי מאוס" שיצא לאקרנים והשלישי באותה השנה.
הוא ידוע כסרט הראשון שהציג את פלוטו כדמות מרכזית.
הסרט, שיצא בשחור-לבן, יצא בגרסה עם צבע בשנת 1991.
בזמן שמיקי מאוס עובד בגינה שלו פלוטו ממשיך להטריד ולהפריע לו.
לאחר שפלוטו תולש את הצינור ממקומו, מיקי יורד למרתף בכדי לסגור את השיבר.
בגלל שהמרתף חשוך, מיקי מדליק פנס וממקם אותו בפיו של פלוטו, תוך שהוא מתקן את הבעיה.
אך פלוטו לבסוף בולע את הפנס, אשר נדלק בתוך גופו כשפלוטו מגהק, ומראה את השלד שלו כמעין רנטגן.
פלוטו המבוהל אץ לבית כשמיקי אחריו, ובטעות קורע את רשת הכניסה בדלת הבית.
בעוד פלוטו מסתתר במגירות השידה, מיקי שם לב לכמות גדולה של זבובים הנכנסים לבית עקב הפרצה שנוצרה ברשת.
מיקי אוטם אותה באמצעות מסמור כתונת לילה לדלת, שמוכיחה עצמה כלא יעילה, ומפזר בבית ניירות זבובים.
תוך שהוא עוקב אחר זבוב, פלוטו נדבק לאחד מניירות הזבובים, ולאחר הסתבכות ארוכה ברצון להיחלץ מצרתו, הוא נתקע בתוך הווילון כאשר מיקי מגיע לעזור לו.
הסרט מפורסם בסצנה קלאסית שבה פלוטו נתקע על פיסת נייר הזבובים.
סצנה זו, שהונפשה על ידי נורם פרגוסון, תוארה כחיונית בהיסטוריית הנפשת דמויות, מכיוון שלראשונה זה נראה שדמות מונפשת באמת חושבת ויש לה מוח משלה.
הקטע הוא גם קלאסי מכיוון שהוא הדגים כיצד אמני דיסני הצליחו לקחת מצבים פשוטים ולבנות הומור באמצעות הדמות.
קטעים מהסרט המצויר, כולל סצנת נייר הזבובים, שימשו בסרט "מסעות סאליבן" (1941) של פרסטון סטרג'ס, שבו דמות הכותרת (בגילום השחקן ג'ואל מקריי) יש התגלות תוך כדי צפייה ב"פלוטו השובב".
פלוטה ד'אמור (בעברית: חליל אהבה באיטלקית: flauto d'amore, בגרמנית: Liebesflöte) הוא חליל מיוחד במשפחת חלילי הקונצרטים המערביים, בעל צלילים A ♭ ,A או B ♭ והוא בינוני.
בגודלו בין חליל הקונצרט המודרני C לחליל האלט ב-G.
לפעמים הוא נחשב כחבר המצו-סופרן של משפחת החליל.
ונקרא לפעמים גם חליל טנור.
חליל ד'אמור נחשב כלי נגינה ממשפחת החלילים שתופס את מקומו של המצו-סופרן, אם כי לפעמים הוא מכונה "חליל הטנור".
זהו כלי טרנספוזיציה, ב-A או B♭, לחתוך טון או שליש מינורי מתחת לחליל הרגיל; זהו גודל הביניים של חליל בין חליל הקונצרט הרוחבי הידוע ב-C לבין חליל האלט הנרחב יותר.
דגמים מודרניים נבנים לעיתים רחוקות ובכל מקרה רק על פי בקשה מפורשת.
הוא ארוך ב-100-205 מ"מ (4–8 אינץ') מחליל הקונצרט ומנגן שני מז'ור, שליש מז'ור או שליש מז'ור מתחת לחליל C הסטנדרטי.
מלבד אורכם, הם אינם שונים בשום צורה מחליל הקונצרט; קוטר הקדום והתכה זהים.
"כאשר זמר האופרה ג'וזפה ורדי הלחין את האופרה אאידה להופעה בקהיר מצרים בשנת 1871, הוא הגה את 'הריקוד המצרי הקדוש' והגמר של המערכה הראשונה, כמנוגנת על ידי קבוצה של שלוש חלילים ď amour, ושלושה חלילים כאלה נבנו במיוחד במילאנו באיטליה.
בביצועים של אופרה זו של ימינו, המוזיקה של הפלוטס אמאור מוקצית בדרך כלל לכלי נגינה אחרים.
הסרט הופץ בארצות הברית ב-16 באוגוסט 2002. הסרט קיבל ביקורות שליליות היה כישלון קופתי ונחשב לאחד .
בשנת 2080, על הירח מתקיימת מושבה בשם "אמריקה הקטנה".
איש עסקים ומבריח לשעבר בשם פלוטו נאש רוכש מועדון לילה בתקווה להגשים חלום ישן שלו ובכדי להציל את מנהל המועדון לשעבר ואת חברו הטוב, אנתוני פרנקווסקי ממוות בידיהם של גנגסטר בשם ג'ינו ואחיינו, לארי.
בעזרת חבר בשם מיגל ואנדרואיד בשם ברונו, פלוטו משקם את המועדון והופך אותו לאחד המועדונים הכי מצליחים באמריקה הקטנה.
שבע שנים לאחר מכן, זמרת צעירה בשם דינה לייק, בתו של חבר לשעבר של פלוטו, ניקי סטיקס, ננטשה על הירח וכעת מנסה להרוויח כסף בכדי לשלם על כרטיס חזרה לכדור הארץ.
למורת רוחה של דינה ובתור מחווה לאביה, פלוטו מעסיק את דינה במועדון בתור מלצרית.
פלוטו נפגש במועדון עם מוגאן וקאלפ, סגניו של איש עסקים עשיר בשם רקס קרייטר, שרוצה לקנות את המועדון מפלוטו.
כשפלוטו מסרב, מוגאן וקאלפ מפוצצים את המועדון ובמהומה שמתחוללת, פלוטו, ברונו ודינה מצליחים לברוח.
פלוטו פונה לחבר קרוב ושוטר לשעבר בשם רולנד, שגם מכיר את אמו של פלוטו ולומד ממנו שלרקס קרייטר יש קשר לתהליך שיבוט שמתבצע על הירח.
פלוטו ממשיך בחקירתו ובמקביל, עוזריו של רקס מתנקשים ברולנד.
פלוטו, ביחד עם ברונו ודינה מצליחים לברוח בעזרת לימוזינה גנובה הנשלטת על ידי בינה מלאכותית בשם ג'יימס.
החבורה מגיעה למחבוא ישן של פלוטו על הירח ופלוטו מנסה לחקור את הקשר בין רקס לבין תאגיד קוסמטיקה על הירח שקשור לניתוחים פלסטיים ושיבוט.
עוזריו של קרייטר מוצאים את מחבואו של פלוטו והשלושה בורחים משם.
בזמן נסיעתם, הדלק בלימוזינה נגמר והשלושה מחולצים על ידי מבריח בשם פליקס לרנדה, שמעריץ את פלוטו כיוון שהאחרון נחשב לאגדה חיה בקרב מבריחי הסחורות על הירח.
פליקס לוקח את פלוטו וחבריו לבית מלון בבעלותו של רקס קרייטר.
פלוטו מתעמת עם רקס ומגלה שהאחרון הוא בעצם שיבוט שלו שנוצר כאשר פלוטו ישב בכלא על הברחה.
קודם לכן, קרייטר חיסל את מנכ"ל תאגיד הקוסמטיקה ואת עובדיו במטרה להרחיב את האימפריה הכלכלית שלו.
עוזריו של קרייטר נכנסים למתחם וקרייטר הורג אותם לאחר שאלו לא הצליחו לעצור את פלוטו.
פלוטו ורקס נלחמים ולבסוף רקס מושלך מחלון החדר אל מותו.
זמן מה לאחר מכן, פלוטו שיקם את המועדון שלו, ברונו הפך למנהל ביחד איתו ודינה הפכה לזמרת הבית.
אדי מרפי - פלוטו נאש, הפרוטגוניסט ומבריח לשעבר שישב בכלא וכעת הוא בעלים של מועדון לילה.
במהלך הסרט, רוב הדמויות (בעיקר גנגסטרים ומבריחים) מתייחסות לפלוטו כאגדה חיה בתחום.
אדי מרפי מגלם בנוסף את רקס קרייטר, האנטגוניסט הראשי בסרט ושיבוט של פלוטו שנוצר כאשר האחרון היה בכלא.
רנדי קוויד - ברונו, אנדרואיד מדגם ישן שמתפקד כחברו הטוב ביותר של ברונו ושותפו בעסקי ההברחות.
רוזריו דוסון - דינה לייק, זמרת מכדור הארץ שננטשה על הירח ומנסה למצוא עבודה במטרה לחסוך כסף לכרטיס חזרה הביתה.
אביה הוא חבר ותיק של פלוטו ובעקבות כך, פלוטו מעסיק אותה כמלצרית במועדון.
ג'יי מוהר - אנתוני פרנקווסקי / טוני פרנסיס, חבר ותיק של פלוטו והבעלים המקורי של מועדון הלילה שבבעלותו של פלוטו.
בעקבות ניהול כושל, אנתוני מאוים על ידי מאפיונר מהשוק השחור, אך נחלץ תודות לפלוטו.
בהמשך, מתברר שהוא הפך לזמר ושינה את שמו לטוני פרנסיס.
פיטר בויל - רולנד, בלש משטרה לשעבר בעל קשרים עם ה-FBI וחבר של פלוטו ושל אמו, פלורה.
לואיס גוזמן - פליקס לרנגה, מבריח סחורות מפוארטו ריקו שמעריץ את פלוטו נאש.
ג'ו פנטוליאנו - מוגאן, אחד מעושי דברו של רקס קרייטר.
- בלכר, עוזרו האישי של רקס קרייטר.
פאם גריר - פלורה נאש, אמו של פלוטו.
ג'ון קליז - ג'יימס, הבינה המלאכותית ששולטת על הלימוזינה שפלוטו וחבריו גונבים במהלך הסרט.
מרבה להעיר הערות סרקסטיות לפלוטו.
ברט יאנג - ג'ינו, גנגסטר שכמעט והרג את אנתוני בתחילת הסרט, אולם הוא שינה את דעתו בעקבות בקשתו של פלוטו.
כדי להציל את אנתוני, פלוטו רכש מג'ינו את המועדון.
- לארי, אחיינו של ג'ינו וסגנו.
- קאלפ, אחד מעושי דברו של רקס קרייטר.
אליסה והיידי קלמר - ג'ינה ופילומינה פרנסיס, נשותיו המשובטות של אנתוני.
- מיגל, עוזרו של פלוטו במועדון.
- ד"ר מונה זימר, מנתחת פלסטית ושולייתו של ד"ר פנדנקין.
סטו "לארג'" ריילי - מאבטח חסר שם במועדון של פלוטו.
סרג' האוד - סוכן FBI.
טרי הייג - קצין ביטחון שמוביל למעצרו של ברונו לאחר שהאחרון שבר בטעות מכונת מזל.
קורנליה שארפ - מעריצה של טוני פרנסיס.
- פקיד בתא מעצר לרובוטים שכולא את ברונו.
אלק בולדווין - מייקל זורוסטאר מארוצ'י (ללא קרדיט), היוצר של רקס קרייטר.
האתר Rotten Tomatoes דירג את הסרט במקום ה-79 מתוך 100 הסרטים הכי גרועים של שנות ה-2000 ונתן לו את הדירוג 5% טריות על סמך 91 ביקורות.
האתר Metacritic העניק לסרט ציון של 12/100 על סמך 12 ביקורות.
הסרט נחשב להתרסקות קופתית והכניס 7 מיליון דולר בסך הכל.
העיתון "לוס אנג'לס טיימס" כינה את הסרט "אחד הסרטים הכי יקרים והכי נכשלים מבחינה כלכלית בהיסטוריה".
פלוטיקזון הוא גלוקוקורטיקואיד סינתטי (אנלוג פלואורי של קלוטיקזון) המשמש לטיפול בתסמיני מערכת הנשימה.
נגזרות אסטריות שלו: פְלוּטִיקָזוֹן פְּרוֹפִּיוֹנָאט (הנמכר בשמות אלגרו, סרטייד, פלוטיפורם, פלוסלמר, פליקסוטייד, פליקסונז ופליקסרג'י) וגם פלוטיקזון פוּרוֹאָט (הנמכר בתכשירים בשם אבאמיס, טרלג'י אליפטה, רלבר אליפטה) נמצאות בשימוש נרחב להקלת תסמיני דלקת, אצל אנשים עם נזלת אלרגית, דלקת סימפונות, אסתמה ומחלת ריאות חסימתית כרונית.
ברשימת התרופות החיוניות של ארגון הבריאות העולמי מופיעה פלוטיקזון כתחליף אפשרי לגלוקוקורטיקואיד סינתטי אחר בשם בּוּדֶנוֹזִיד.
בשנת 2021, ברשימת התרופות הנפוצות ביותר בארצות הברית, הגיעה משפחת תרופות הפלוטיקזון למקום ה-23, עם יותר מ-25מיליון מרשמים בעלות כוללת של כ-3 מיליארד דולר, ונמכרה גם כתרופה ללא מרשם.
תופעות הלוואי השכיחות של פלוטיקזון ונגזרותיה כוללות פטרת בפה ובגרון, צרידות, הופעת חבורות ודלקת ריאות, אך עלולים להתרחש גם דיכאון, תוקפנות, דימומים מהאף, טשטוש ראיה.
בעיה נוספת, העלולה להיווצר בשימוש ממושך במינונים גבוהים, היא דיכוי הייצור העצמוני של קורטיזול (אי ספיקה אדרנלית).
פלום איילנד הוא אי בעיירה סאות'הולד במחוז סאפוק , ניו יורק.
האי ממוקם במפרץ גרדינרס, מזרחית לאוריינט פוינט , מול הקצה המזרחי של חוף נורת' פורק של לונג איילנד.
אורכו כ-4.8 ק"מ ורוחבו 1.6 ק"מ בנקודה הרחבה ביותר שלו.
בפלום איילנד הוקם בשנת 1954 על ידי מחלקת החקלאות של ארצות הברית (USDA) המרכז למחלות בעלי חיים של פלום איילנד .
באי נמצאים, מאז שנת 1897 בערך, האתר של המתקן הצבאי האמריקאי לשעבר פורט טרי , ומאז 1869 לערך המגדלור ההיסטורי של פלום איילנד.
פלום איילנד נמצא בבעלות מלאה של ממשלת ארצות הברית, ששקלה למכור את האי, אך השעתה את התוכנית בפברואר 2012. הגישה לאי נשלטת על ידי המחלקה לביטחון המולדת של ארצות הברית (DHS).
היווצרות המצרים, המפרצים והאיים סביבם, קשורים באותו תהליך.
עובי של קילומטר עד שני קילומטרים של שכבת הקרח נעה דרומה על פני הנוף הקדום, והביאה עימה סלעים גדולים, אבנים וחול שגרפה.
המינוח הגאולוגי למרבץ זה של משקעים הוא מורנה סופית, שמסמלת את הקצה הסופי של הקרחון.
כשהקצה הדרומי שלה נָמַס (כ-18 אלף שנים לפני ההווה), שוחררו כמויות אדירות של מי נמס ופסולת סלעית, ויצרו את האיים.
החלק הצפוני של פלום איילנד הוא חלק ממרבץ המורנה, ובמדרון הצפוני הנשחק של האי, ניתן לראות "בולדרים" במורנה.
פלום איילנד (אי השזיף באנגלית) נקרא "Manittuwond" על ידי אומת Pequot הילידית.
המתיישבים האירופים ראו אותו כנראה לראשונה בשנת 1614, כאשר אדריאן בלוק , הולנדי שהועסק בחברת הודו המערבית ההולנדית, התווה את האזור.
האי נקרא על שם שזיפי החוף הגדלים לאורך החופים, ומפה הולנדית ישנה שצוירה בערך ב-1640 מציגה את השם "Pruym Eyelant" (אי השזיפים).
בשנת 1659, האי נרכש על ידי סמואל וויליס השלישי, בנו של מושל קונטיקט, מוויאנדנץ' , הצ'יף הילידי המקומי, השליט של לונג איילנד, תמורת מעיל, חבית ביסקוויטים ו-100 קרסי דגים.
המגדלור ההיסטורי של פלום איילנד ממוקם בקצה המערבי של האי.
המגדלור המקורי נבנה בשנת 1827; המבנה הנוכחי נבנה בשנת 1869. המגדלור מסמן את הצד המזרחי של מצר פלום (Plum Gut) - כניסה ברוחב מייל למצר לונג איילנד, עם זרמי גאות חזקים במיוחד.
המגדלור סייע לניווט ליד הכניסה למצר לונג איילנד, במיוחד דרך ערוץ מצר פלום בין Orient Point לאי Plum Island.
לאחר שעבר ברשותן של יותר מ-20 משפחות, האי נרכש בשנת 1899, בשלמותו על ידי ממשלת ארצות הברית בעקבות המלחמה עם ספרד תמורת כ-90,000 דולר.
צבא ארצות הברית הקים מוצב ארטילריית חוף, שנקרא מאוחר יותר, בשנת 1897, כפורט טֶרִי.
המבצר הופעל כבסיס נגד צוללות במהלך מלחמת העולם השנייה.
לאחר המלחמה הופעלה המצודה מחדש והוקצתה לחיל הכימיקלים של הצבא.
בשנת 1954, מחלקת החקלאות של ארצות הברית הקימה את המרכז למחלות בעלי חיים באי פלום (PIADC).
המרכז עורך מחקר על פתוגנים (מחוללי מחלות) של בעלי חיים כדי להגן על חקלאים, חוואים ואספקת המזון הלאומית.
בגלל אופי המחקר, הגישה לאי ולמתקן המחקר מוגבלת.
בשנת 2003, מחלקת ביטחון המולדת של ארצות הברית (DHS) קיבלה את הבעלות על האי ועל כל מתקניו.
משרד החקלאות ממשיך במשימתו המדעית ארוכת השנים ב-PIADC במשותף עם DHS, המופקדים על תפעול בטוח ומאובטח של המתקן.
ב-29 באוגוסט 2013, מינהל השירותים הכלליים של ארצות הברית (GSA) והמחלקה לביטחון המולדת של ארצות הברית הכריזו על החלטה סופית (ROD) של מכירה ציבורית של פלום איילנד, ניו יורק.
לאחר שנים של לחץ מצד ארגונים כולל: קואליציית Preserve Plum Island (PPIC); קרן קונטיקט לאיכות הסביבה; התוכנית האזורית הקבועה Save the Sound; ו-Soundkeeper, Inc הצביעו בקונגרס בדצמבר 2020 כדי לחסום את המכירה, ולשמור על פלום איילנד כפי שהוא.
הנשיא דונלד טראמפ חתם על החקיקה.
אוניית החברה הנכבדה "פלוטו" נבנתה ב-1822 עבור חברת הודו המזרחית הבריטית כספינת מחפר לשימוש בנהר הוּגְלִי .
ב-1824, לאחר פרוץ המלחמה האנגלו-בורמזית הראשונה, הוסבה לסוללת תותחים מושטת ונטלה חלק פעיל בלחימה.
עם סיום המלחמה ב-1826 נמכרה, מנועה ומכונותיה פורקו, והיא הוסבה למחסן פחם צף.
במאי 1829 טבעה בסערה בנהר הוּגלי.
ספינת המחפר "פלוטו" נבנתה במספנת ג'יימס קיד ושות' (Messrs.
Kyd & Co.) בקידרפור , ליד כלכותה – בירת הפרובינציה של בנגל .
את הספינה הזמינה ממשלת הפרובינציה, והיא נבנתה בהתאם להנחיותיו של לוטננט ג'ון אוגוסט שלאך (John August Schlach) מפלוגת ההנדסה של צבא הפרובינציה .
הספינה הייתה עשויה עץ, וצורתה כשל ארבת משא, עם תחתית שטוחה וחרטום וירכתיים מרובעים וללא אמצעי הנעה.
בכל אחד מצדדיה הותקנה שרשרת דליי מחפר.
מנוע הקיטור שלה, בעל הספק נומינלי של 8 כוחות סוס, סובב באמצעות ציר אחד את שתי שרשרות הדליים.
המנוע נבנה על ידי ויליאם בראנטון במפעל חרושת הברזל "Eagle Foundry" בבירמינגהם, והובא ב-1817–1818 מליברפול לכלכותה על ידי לוטננט דיווידסון מפלוגת ההנדסה של צבא הפרובינציה.
דוד הקיטור העשוי ברזל, שנבנה גם הוא באנגליה ויועד להרכבה בספינת נהר, שכב ללא שימוש בכלכותה, ונקנה בסופו של דבר על ידי לוטננט שלאך.
בתחילת 1824, עם פרוץ המלחמה האנגלו-בורמזית הראשונה, הוסבה הספינה לסוללת תותחים מושטת.
נבנה לה חרטום מדומה, שרשרות הדליים משני צדיה פורקו, ובמקומן הותקנו שתי משוטות (paddle wheels).
הספינה חומשה בארבע קרונדות 24-פאונד מפליז (brass) ושני תותחי 6-פאונד ארוכים מפליז.
ניתן לה השם "פלוטו", והיא צורפה לצי המלחמתי של החברה (Bombay Marine).
"פלוטו", בפיקודו של לוטננט מינצ'ל (T.C.
Minchall) מהצי המלכותי, השתייכה לאסקדרון של ספינות מלחמה של החברה שפעלה בזירת הלחימה בארקן , אזור החוף הצפון-מערבי של בורמה.
אין כל עדות כי ירתה אי פעם מתותחיה, וקרוב לוודאי שרק שימשה להובלת חיילים ולהנחתתם בחוף.
לאחר המלחמה, ב-1826, מכרה ממשלת הפרובינציה את "פלוטו" לחברת .Alexander & Co, אשר הסבה אותה למחסן פחם צף.
מנוע הקיטור שלה פורק והותקן במכרה הפחם של החברה.
"פלוטו" טבעה בסערה בנהר הוּגלי במאי 1829.
פְלוּלַה בּוֹרְג הוא שחקן, קומיקאי ומוזיקאי גרמני.
קריירת המשחק של בורג כוללת תפקידים בסרטי קולנוע, ביניהם "פיץ' פרפקט 2" ו"יחידת המתאבדים", וכן במספר תוכניות טלוויזיה, ביניהם "תרגיע", "המקום הטוב", "פיץ' פרפקט: במפר בברלין" ו"הטירון".
בשנת 2015, שיחק בורג לצד כוכבים נוספים בסרט "פיץ' פרפקט 2" בתפקיד מנהיג להקת הא-קפלה הגרמנית "דאס סאונד משין" (הידועה גם כ-DSM).
החל משנת 2017, הוא עסק רבות בדיבוב, והופיע בתפקידים כמו הנס הסוס בסרט "פרדיננד" של "Blue Sky Studios" והעוזר האישי "Maybe" בסרט "ראלף שובר את האינטרנט" המועמד לאוסקר של דיסני.
הוא גם דיבב דמות ב"טרולים מסביב לעולם", שהופק על ידי "דרימוורקס הנפשה" ויצא לאקרנים ב-2020.
בנוסף לעבודתו בקולנוע, שיחק בורג במספר סדרות טלוויזיה, ביניהן "תרגיע", "עובדים מצטיינים", "עמק הסיליקון", "קאונטרפארט" ו"המקום הטוב".
בשנת 2022, בורג החל לשחק בסדרת הטלוויזיה "הטירון" בתור רנדי שפיץ.
בשנת 2025 לוהק לשחק בעונה השנייה של הסדרה "שומרי האוצרות: הדור הבא" (אנ') ברשת הטלוויזיה האמריקאית "TNT".
בורג העלה למעלה מ-350 סרטונים לערוץ היוטיוב שלו מאז השקתו ב-2007. חלק מהסרטונים הפופולריים ביותר שלו הם הוולוגים שלו וסדרת ה-AutoTunes שלו, שבה הוא מקליט שירי קאבר בשידור חי במכונית.
בשנת 2018, השיק בורג את הפודקאסט שלו, BoomTime, בהפקת Cadence 13. הוא בוים על ידי אלכס סימונס.
הפודקאסט הגיע לסיומו בשנת 2021. בספטמבר 2023, השיק בורג את הפודקאסט השני שלו, Flula Makes Five.
"פלונטר" הוא אלבום הבכורה של הזמר רמי פורטיס שיצא ב-1978. את השם הציע דני סנדרסון לפורטיס.
האלבום כולל את הלהיט "רד מעל מסך הטלוויזיה שלי", ששודר בתוכנית "עלי כותרת" בהנחיית ירון לונדון, בהשתתפות רמי פורטיס, חברי להקתו ושולץ האיום.
כעבור שנים צולם וידאו קליפ עבורו שפתח את שידורי ערוץ 24 (הופק על ידי הערוץ) בהשתתפות רמי פורטיס, ירמי קפלן, חמי רודנר ויהלי סובול.
סמי בירנבך, שהפך מאוחר יותר לסולן להקת "מינימל קומפקט" שבה היה חבר גם פורטיס, כתב את מילות רוב השירים.
להיטים נוספים מתוך האלבום אותם ניתן למנות הם: "המוות אינו מחוסר עבודה", "אינקובטור", "דבש" וכן "שמש לך מצפים" – שיר שקט ומלודי בקצב הרגאיי.
האלבום מתנהל באווירה הומוריסטית ומושפע ברובו מהפּאנק של אותה התקופה.
ב־2008 יצא "פלונטר" במהדורה מחודשת.
את האלבום פותח פורטיס כשהוא שר מילים באיטלקית-ג'יבריש, לרקע מחיאות כפיים מהקהל.
לאחר מכן נשמע חיים רומנו אומר "יאללה איזק, תגיד שבת שלום ונלך", דמות שעונה לו "רק רגע" ואז מתחיל השיר "דבש".
המשפט שאומר רומנו והתשובה שנאמרת לו הם הרמזים למערכון "שבת שלום" של הגשש החיוור.
את עטיפת האלבום צילם ז'ראר אלון ועיצבה נורית עגור.
השירים "למדי אותי הלילה", ו"מחפש את עצמי" נכנסו למצעדים השבועיים בגלי צה"ל, אך לא זכו להצלחה בהם.
כמו כן השיר "שמש לך מצפים" נכנס למצעדים השבועיים ברשת ג' ובגלי צה"ל, אך גם לא זכה להצלחה בהם.
פורטיס הקליט את אלבום הסולו השני שלו, "סיפורים מהקופסא", עשר שנים מאוחר יותר, לאחר פירוקה של "מינימל קומפקט".
ב-15 בפברואר 2008, האלבום דורג במקום השלישי ברשימת 50 אלבומי הבכורה הישראליים הטובים בכל הזמנים, מטעם מוסף 7 לילות של עיתון ידיעות אחרונות.
חיים רומנו - גיטרות, הפקה מוזיקלית
נטי ויסמן - גיטרה חשמלית מובילה
יוסי בוזין - תופים וכלי הקשה
דויד גריבס, חיים רומנו וקובי כהן - גיטרה בס
דודי רוזנטל - פסנתר וקלידים
טוני בראוור - כינור חשמלי
קורין אלאל, נאוה ברוכין וריקי מנור - קולות רקע
פלונסק (בפולנית: Płońsk, האזן) היא עיר בפולין.
פלונסק נמצאת במרחק של 60 ק"מ מוורשה בירת פולין.
מספר תושביה כיום קרוב ל-21,591
שמה של העיר בא לה משמו של הנהר פלונקה הזורם ליד העיר.
תחילתה של העיר במבצר של נסיך החבל, אשר בשנת 1400 העניק לה מעמד של עיר.
בפלונסק הייתה קהילה יהודית פעילה שראשיתה עוד באמצע המאה החמש עשרה.
יהודי העיר עסקו בעיקר במסחר וכספים, ועברו גלגולים רבים במלחמות שהתחוללו בסביבתה.
בזמן המלחמה הפולנית-שוודית השנייה (1655) התחולל בעיר פוגרום אכזרי, בו נשחטו מרבית יהודי העיר.
כעבור 15 שנה גורשו הנותרים, אולם עם הזמן שבו לעיר.
בסוף המאה השמונה עשרה ובראשית המאה התשע עשרה גדל מאוד מספר היהודים בעיר, מאחר שיהודים רבים שגרו בשטח פולני שעבר לפרוסיה, לאחר הכיבוש הפרוסי, עברו להתגורר בה, ושיעור היהודים בעיר הגיע בתחילת המאה ה-19 לכ-73% מכלל תושביה.
בשנת 1752 נולד בפלונסק "הציוני הראשון בפולין", שלמה פלונסקי, שעלה לרגל לארץ ישראל בגיל 67. על מכתב שכתב בדרכו חזרה, כלאה אותו משטרת הצאר עם שובו בדצמבר 1821.
בשנת 1865 נוסדה בפלונסק "אגודת דורשי התורה והחכמה", בה חברו יחד המשכילים הבולטים בעיר, שהפיצה בקרב היהודים את השפה העברית.
בשנת 1886 נולד בפלונסק, שהייתה אז חלק מרוסיה הצארית, דוד גרין (דוד בן-גוריון) - מי שיכריז לימים על הקמת מדינת ישראל ויהיה לראש הממשלה הראשון שלה.
בן-גוריון נולד בבית עץ בסמטה שנקראה "סמטת העזים".
אביו היה מראשוני חובבי ציון.
בהיותו כבן 15 יסד דוד בן-גוריון בפלונסק, ביחד עם חברו יליד פלונסק שלמה צמח, אגודה ציונית בשם "אגודת עזרא" שחבריה, כ-120 מנערי פלונסק, החליטו לדבר רק עברית.
בשנת 1906, בימי העלייה השנייה, עלה דוד בן-גוריון לארץ ישראל.
חבר נעורים נוסף של דוד בן-גוריון מפלונסק, שעלה ארצה בימי העלייה השנייה, היה שלמה לביא, לימים מאבות התנועה הקיבוצית וחבר הכנסת.
בין שתי מלחמות העולם כונתה פלונסק "ירושלים דפולין", הן משום שהייתה ממבשרי תנועת ההשכלה, הן משום שבה נוסדה האגודה הראשונה של חובבי ציון בפולין ואף משום שיהודיה דיברו עברית והיה בהם אחוז גבוה של ציונים.
לאחר כיבוש פולין על ידי גרמניה הנאצית רוכזו כ-8,000 יהודי פלונסק וסביבתה בגטו שהוקם בה, ועד סוף שנת 1942 שולחו כולם להשמדה בטרבלינקה ואושוויץ במספר אקציות אלימות.
בית הכנסת של פלונסק, שלושה בתי מדרש שהיו בה ובית העלמין היהודי נחרבו בתקופת השלטון הקומוניסטי בפולין.
לאחר תום השלטון הקומוניסטי וחידוש היחסים הדיפלומטיים בין פולין למדינת ישראל, עמדו ראשי העיר על החשיבות ההיסטורית של העיר כמקום הולדתו של דוד בן-גוריון.
ביוזמת ראש עיריית פלונסק נכרתה ברית ערים תאומות עם המועצה האזורית רמת הנגב שבתחומה נמצאים קיבוץ שדה בוקר ומדרשת בן-גוריון.
בשנת 2004 הוחלט להקים בפלונסק מוזיאון להנצחתו של דוד בן-גוריון, בשיתוף עם המכון למורשת בן-גוריון.
המוזיאון יוקם בבית עץ, כפי שהיה ביתה של משפחת גרין בפלונסק.
האתר והבית נתרמו על ידי העירייה והמכון ייתן לו תמיכה מדעית והיסטורית.
הבניין שבו נולד דוד בן-גוריון אינו קיים יותר ובמגרש עליו עמד הבית נמצאים לוח זיכרון שהתקינה העירייה ופסל בצורת עץ שהוצב במקום על ידי מועצת רמת הנגב.
בחודש מאי 2006, במסגרת השתתפותו במצעד החיים בפולין, נערך ביקור רשמי של המשנה לראש הממשלה שמעון פרס בפלונסק.
פרס נתקבל על ידי ראש העיר וחברי מועצת העיר, ביקר בארכיון המקומי והגיע לאנדרטאות המוצבות במקום הולדתו של בן-גוריון והניח במקום זר פרחים כחול לבן.
בטקס מיוחד שנערך ב-10 באפריל 2012 העניקה עיריית פלונסק לאחת הכיכרות בעיר את שמו של דוד בן-גוריון.
בשנת 2021 נחנך ציור קיר גדול בעיר, ובמרכזו מצויר בן-גוריון כשהוא עומד על ראשו.
פלונטר (במקור Twister) הוא משחק קופסה של חברת המשחקים האמריקאית מילטון ברדלי.
המשחק, שהומצא בארצות הברית בשנת 1966, כולל מספר אביזרים: סדין שבו מספר עיגולים בצבעים אדום, צהוב, כחול וירוק, ולוח עם מחוג שעליו מצוירות ארבע הגפיים ותחת כל אחת מהן ארבעת הצבעים.
משתתף שאינו נמצא על הסדין מסובב את המחוג, וכך נבחר אחד מן הצבעים ואחת מן הגפיים, שאותה צריכים המשתתפים (כל אחד בתורו) להניח על עיגול בצבע הנבחר.
כאשר משתתף שעל הסדין נופל, הוא יוצא מן המשחק, והמנצח הוא המשתתף שנשאר אחרון.
המשחק קרוי על שם הפלונטר שנוצר במהלכו כתוצאה מהסתבכות ידיהם ורגליהם של המשתתפים שעל הסדין זו בזו.
המשחק פופולרי במסיבות תיכון וקולג', כדרך לשבור את הקרח ולקרב בין אנשים, היות שהוא מספק תירוץ למגע וקרבה פיזית בין זרים אשר משחקים את המשחק יחד.
המשחק נוצר ב-1966 על ידי צ'ארלס פולי שעבד עבור חברת המשחקים שהתקבל אליה בבעלות ריינולדס גאיר.
בעברית, פְּלוֹנִי, אַלְמוֹנִי או פַּלְמוֹנִי, ולעיתים הצירוף פְּלוֹנִי אַלְמוֹנִי, הם מונחים המשמשים להתייחסות לאדם שזהותו איננה ידועה, או שהיא ידועה אך נשמרת בסוד.
המונח נמצא בשימוש גם כאשר הזהות אינה רלבנטית או כאשר יש רצון להכליל (זהות בלתי ספציפית).
בתנ"ך מופיע כמה פעמים הביטוי במשמעותו זו.
פעמיים מוזכר הביטוי לגבי מקום ששמו אינו מפורט – (שמואל א' כ"א, ג, מלכים ב' ו', ח), פעם אחת במגילת רות לגבי אדם ששמו אינו ידוע – , ועוד פעם אחת בשם משולב – "פַּלְמוֹנִי" – באשר למלאך שדיבר לדניאל (דניאל ח', יג).
מלבד זאת קיים שם המשפחה "פְּלוֹנִי" בספר דברי הימים (א' יא, כז; לו; כ"ז, י), כנראה על שם מקום המוצא או אבי המשפחה.
ובאמת, רבי יהושע בן לוי סבר כי "פלוני אלמוני" הוא שמו של האדם (רות רבה פרשה ז).
הפרשנים הסבירו את מקור המילה "פלוני" כגזור מ"פלאי", סתום, ואת "אלמוני" מלשון "אלמון", דהיינו כאדם אלמן, או מלשון אילם, שכן אין יודעים לקרוא לו בשם.
בעברית הישראלית נפוץ השימוש בשם ישראל ישראלי.
בספרות הרבנית, בעיקר בתחום המשפט העברי, מקובלים השמות ראובן ושמעון (במקרים שבהם יש יותר דמויות, לרוב הן מקבלות את השמות של הבאים בשנים עשר השבטים - לוי, יהודה וכן הלאה).
בערבית מקובלים השמות עמר וזיד.
בארצות הברית מקובלים השמות ג'ון דו (John Doe) לגבר וג'יין רו/ג'יין דו (Jane Roe/Doe) לאישה (למשל: פסק דין רו נגד וייד), ובנוסף אליהם גם ראשי התיבות הדו-מגדריים: "די.ג'יי." (.D.J) עם שם המשפחה תחילה.
בגרמניה ובאוסטריה – מקס מוסטרמן (Max Mustermann) לגבר ואריקה מוסטרמן (Erika Mustermann) לאישה.
בשווייץ – פליקס מוסטר (Felix Muster) ומריה ברנסקוני (Maria Bernasconi).
שימוש בכינויים אלה ודומיהם נעשה בהקשרים מיוחדים אחדים:
אצל חז"ל מוזכר לעיתים תנא בשם "פלימו" – ויש שהסבירו שאין זה שם אדם מסוים, אלא כינוי כדוגמת "פלוני".
חז"ל משתמשים גם פעמים רבות ב"פלוני" לתיאור מקרים משפטיים שונים (ואולם לעולם לא "אלמוני").
דרך נפוצה אחרת היא שימוש בשמות "ראובן" ו"שמעון" (ולעיתים גם לוי, וכן הלאה).
בפסק דין הניתן על ידי בית משפט מופיעים הצדדים, בדרך כלל, בשמותיהם המלאים, אך לעיתים נשמרת אלמוניות שני הצדדים, או אחד מהם, והזיהוי ניתן באמצעות ראשי תיבות השם, או בכינויים כגון "אלמוני", "פלוני".
אלמוניות זו ניתנת כאשר נדרשת הגנה למי שעלול להיפגע מפרסום שמות הצדדים, כגון ילדי בני הזוג במשפט גירושין.
דרך נוספת המקובלת בפסקי דין בישראל היא שימוש בשמות הפרטיים ראובן ושמעון, שאינם שמותיהם האמיתיים של הצדדים.
(וכאמור כך גם בארצות הברית, למשל בפסק דין רו נגד וייד.)
בסרט קולנוע שבו מסרב הבמאי לחתום על הסרט שביים, משום שאינו שלם עם התוצאה הסופית, ניתן הקרדיט לאלן סמית'י.
לראשונה נעשה שימוש בשיטה זו בסרט "מותו של אקדוחן" שיצא לאקרנים בשנת 1969, מאז שנת 2000 אין איגוד במאי הקולנוע האמריקני מאפשר עוד שימוש בשם זה, לאחר שה"סוד" נחשף לציבור הרחב, והוא דורש, במקרה של סכסוך מסוג זה, להשתמש בשם במה ייחודי לאותו סרט.
למרות זאת, ישנם סרטים שממשיכים להשתמש בקרדיט זה.
גם לגופה שנמצאה וטרם זוהתה ניתן בארצות הברית השמות ג'ון דו וג'יין דו.
בעברית נטמנים קברים של מי שאינו ידוע כעלום שם, ובעיקר בצורתו ברבים עלומי שם.
כאשר נדרשים אמצעי התקשורת להתייחס לאדם ששמו אסור לפרסום, נהוג לציין רק את האות הראשונה של שמו הפרטי.
כך למשל, ראש השב"כ כרמי גילון צוין באמצעי התקשורת בישראל קודם שפורסם שמו בשם כ'.
לעיתים נבחר שם צבעוני יותר למטרה זו, כדוגמת "האדם השלישי", "" ו"גרון עמוק".
שם עט עשוי לשמש לשמירת אלמוניות הסופר.
מקרה מפורסם הוא הסופר רומן גארי, שלאחר שהתפרסם רצה למנוע התייחסות אל ספריו החדשים מתוך דעה קדומה הנובעת מהיכרות עם ספריו הקודמים, ופרסמם תחת שם העט "אמיל אז'אר".
מפלגת הכלב בעל שני הזנבות הוקמה על ידי אישטוון נוג', שהוא "פלוני" בהונגרית.
פלוסית גמה, המכונה גם תנשמית גמה, (שם מדעי: Autographa gamma) היא מין של עש ממשפחת התנשמיתיים.
הבוגרים מעופפים גם בשעות היום וגם בדמדומים.
הכנפיים צבועות בדוגמה מסובכת של גוני חום ואפור שונים, המקנים לה הסוואה מצוינת.
על כל אחת מכנפיה הקדמיות יש ציור של האות היוונית גמא בצבע לבן-כסוף, ומכאן שמה.
כנפה האחורית חומה עם פס לבן בשוליה.
צבעי הכנפיים משתנים מבוגר לבוגר, ותלויים באקלים שבו הזחל גדל.