tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אף על פי שפרנק מרכז אפריקני CFA ופרנק מערב אפריקני CFA הם בעלי ערך זהה כלפי מטבעות אחרים, מדינות שבהן אחד משני מטבעות אלה אינן מכבדות את המטבע האחר.
גל של מחאות במרכז ובמערב אפריקה כנגד המטבע הלאומי, אשר נתפס כשריד קולוניאליסטי, עשוי להוביל את המדינות האפריקניות לאמץ מטבעות חדשים.
האיחוד המוניטארי של מדינות מערב אפריקה מתכנן להחליף את פרנק CFA המערב אפריקני במטבע חדש בשם Eco בתחילת שנת 2027.
בין השנים 1945-1958 משמעות ראשי התיבות CFA היו "המושבות הצרפתיות באפריקה" (צרפתית: Colonies françaises d'Afrique).
מעת היווסדה של הרפובליקה הצרפתית החמישית בצרפת, בשנת 1958, ועד להכרזת עצמאותן של המושבות השונות, החל משנות ה-60 שונתה משמעות שם המטבע והוא נקרא: "הקהילה הצרפתית של אפריקה" (צרפתית: Communauté française d'Afrique).
מאז שהוכרזה עצמאותן של המושבות משמעות ראשי תיבות שמו של המטבע שונה במדינות מערב אפריקה מזו שבמדינות מרכז אפריקה.
פרנק CFA נוצר ב-26 בדצמבר 1945 לצד פרנק CFP, שהוא המטבע שהוכנס לשימוש במחוזות צרפת מעבר לים.
הסיבה להיווצרות המטבע הייתה חולשתו של הפרנק הצרפתי מיד עם תום מלחמת העולם השנייה.
כאשר צרפת אשררה את הסכם ברטון וודס בחודש דצמבר 1945, חל פיחות בפרנק הצרפתי וזאת כדי לקבוע שער חליפין קבוע בינו לבין הדולר האמריקני.
הנהגת מטבעות חדשים במושבות הצרפתיות באה כדי למנוע מהן את הפיחות החד בערך הפרנק הצרפתי.
רנה פלבן, שר האוצר הצרפתי באותה עת, צוטט כאומר:
פרנק CFA נוצר עם שער חליפין קבוע ביחס לפרנק הצרפתי.
שער חליפין זה השתנה רק פעמיים במהלך תולדות המטבע: בשנת 1948 ובשנת 1994.
יחס מועדף זה לפרנק CFA הוא תוצאה של החיסכון בפיחות שחל בפרנק הצרפתי בחודש דצמבר 1945. עד לאותה עת ערכו של מטבע הפרנק במושבות הצרפתיות היה זהה לזה של הפרנק בצרפת שבאירופה.
(זאת בעקבות החלפת המטבע בצרפת כך ש-100 פרנק "ישנים" הפכו לפרנק "חדש" אחד).
12 בינואר 1994 עד 31 בדצמבר 1998 - שער פרנק CFA היה 0.01 פרנק צרפתי (זאת בעקבות פיחות חד בערך הפרנק CFA כדי לעודד יצוא מאפריקה).
(ב-1 בינואר 1999 החליף האירו את הפרנק הצרפתי בשער של 6.55957 לאירו).
האירועים בשנת 1960 ובשנת 1999 התבטאו אך ורק במטבע הנהוג בצרפת ולא שינו את ערכו היחסי של הפרנק CFA ביחס לפרנק או אירו.
שער החליפין של הפרנק CFA ספג ביקורת רבה ונטען כי הוא גבוה מדי, דבר הפועל לטובת העילית העירונית במדינות אפריקה, היכולים לרכוש מוצרים בזול על חשבון החקלאים המתקשים ביצוא סחורותיהם.
הפיחות שחל במטבע בשנת 1994 היה ניסיון לסגור פערים אלה.
1949: סומלילנד הצרפתית (ג'יבוטי) עוזבת את המטבע
1960: גינאה עוזבת את המטבע
1962: מאלי עוזבת את המטבע
1967: ראוניון מאמץ את הפרנק הצרפתי
1973: מדגסקר עוזבת את המטבע
1973: מאוריטניה עוזבת את המטבע
1974: סן-פייר ומיקלון עוזב את המטבע
1984: מאלי שבה ומצטרפת למטבע
1985: גינאה המשוונית מצטרפת למטבע
1997: גינאה ביסאו מצטרפת למטבע
איחוד המטבע האירופאי ואחריות על שער החליפין
בשנת 1998, במסגרת ההכנות לאיחוד המטבע האירופאי, דנה מועצת האיחוד האירופי בהסכמים המוניטריים של צרפת עם המדינות שבהן מטבע פרנק CFA וכן עם קומורו וקיבלה את ההחלטות הבאות:
להסכמים אלה כנראה שלא תהיה כל השפעה משמעותית על מדיניות המטבע ושער החליפין של אזור האירו.
הסכמים אלה ואופן יישומם לא יציבו כנראה מכשולים ליישום ותפקוד איחוד המטבע והכלכלה האירופאית.
דבר בהסכמים שבין צרפת למדינות אלה לא יכול להטיל חובה על הבנק המרכזי האירופי, או כל בנק לאומי של אחת המדינות האירופאיות, לתמיכה בשערי החליפין של הפרנק CFA או בפרנק הקומורי.
שינויים בהסכמים אלה אף הם לא יטילו חובות על הבנק המרכזי האירופי, או הבנקים של המדינות החברות באיחוד.
משרד האוצר הצרפתי הוא שיבטיח שער חליפין קבוע בין האירו לבין הפרנק CFA והפרנק הקומורי.
הרשויות המוסמכות בצרפת יעדכנו את הנציבות האירופית, את הבנק המרכזי האירופי ואת ועדות הכלכלה והמימון על יישום ההסכמים ויודיעו מראש על שינויים מתוכננים בשער החליפין בין האירו לפרנק CFA ולפרנק הקומורי.
כל שינוי באופי ובהיקף ההסכמים חייב להיות באישור המועצה האירופית על בסיס המלצות הנציבות.
למעשה קיימים שני מטבעות נפרדים המכונים "פרנק CFA": פרנק CFA מערב אפריקני (סימן ISO 4217 הוא XOF) ופרנק CFA מרכז אפריקני (XAF).
לשני המטבעות שער חליפין זהה ביחס לאירו וערכם של שני המטבעות מובטח על ידי משרד האוצר הצרפתי (צרפתית: Trésor public).
אולם לא ניתן להשתמש במטבע המערב אפריקני במדינות מרכז אפריקה ולהפך.
ראשי התיבות CFA בשמו של פרנק CFA מרכז אפריקני (XAF) משמעותן "שיתוף פעולה כספי במרכז אפריקה" (צרפתית: Coopération financière en Afrique centrale).
המטבע מבוקר על ידי הבנק של מדינות מרכז אפריקה (צרפתית: Banque des États de l'Afrique Centrale, ר"ת BEAC), אשר מטהו נמצא בעיר יאונדה בקמרון, זאת עבור שש המדינות החברות בקהילה הכלכלית המוניטרית של מרכז אפריקה (צרפתית: Communauté Économique et Monétaire de l'Afrique Centrale, ר"ת CEMAC):
החל משנת 1975 נושאים שטרות הפרנק CFA של מרכז אפריקה צד קדמי שונה וייחודי לכל מדינה ואילו צידם האחורי זהה, בדומה למטבעות האירו.
ב-25 באפריל 2023 מתקיימת פגישת השרים של הקהילה הכלכלית והמוניטרית של מרכז אפריקה (Cemac) וצרפת.
בפרט נדון נושא הפרנק CFA.
בצד הצרפתי, הערבות שניתנה לפרנק CFA והבטחת המרתו, נתפסת כווקטור של יציבות כלכלית לאזור.
צרפת נותרה "פתוחה" ו"זמינה" להתקדם ברפורמה של שיתוף הפעולה המוניטרי במרכז אפריקה, כפי שהצליחה להתקיים במערב אפריקה.
צרפת אומרת שהיא מוכנה לקבל את ההצעות של CEMAC..
ראשי התיבות CFA בשמו של פרנק CFA מערב אפריקני (XOF) משמעותן: "הקהילה הכספית של אפריקה" (צרפתית: Communauté financière d'Afrique).
הפרנק CFA מערב אפריקני מפוקח על ידי הבנק המרכזי של מדינות מערב אפריקה (צרפתית: Communauté financière d'Afrique, ר"ת BCEAO) שמטהו בעיר דקר בסנגל והוא משרת את שמונה המדינות החברות באיחוד המוניטרי והכלכלי המערב אפריקני (צרפתית: Union Économique et Monétaire Ouest Africaine, ר"ת UEMOA):
שטיינמאייר הוא חבר במפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה (SPD), בעל תואר דוקטור במשפטים והיה בעבר עובד מדינה.
הוא היה עוזרו הקרוב של גרהרד שרדר כאשר שרדר היה שר נשיא סקסוניה התחתונה במהלך רוב שנות ה-90, ושימש כראש המטה של שרדר משנת 1996. כאשר שרדר הפך לקנצלר גרמניה ב-1998, מונה שטיינמאייר לתת-שר החוץ.
בשנים 1999 עד 2005 כיהן כראש מטה הקנצלר.
לאחר הבחירות הפדרליות ב-2005, הפך שטיינמאייר לשר החוץ בממשלת הקואליציה הגדולה הראשונה של אנגלה מרקל, ומשנת 2007 כיהן בנוסף בתפקיד סגן הקנצלר.
ב-2008 כיהן לזמן קצר כיושב ראש ממלא מקום של מפלגתו.
הוא היה מועמד ה-SPD לקנצלר בבחירות הפדרליות של 2009, אך מפלגתו הפסידה בבחירות והוא עזב את הקבינט הפדרלי כדי להיות מנהיג האופוזיציה.
לאחר הבחירות הפדרליות ב-2013, הוא שוב הפך לשר לענייני חוץ בקואליציה הגדולה השנייה של מרקל.
בנובמבר 2016 הוא הוכרז כמועמד לנשיא גרמניה של הקואליציה השלטת, המורכבת ממפלגה משלו וה-CDU/CSU, וכך הפך לנבחר הנבחר, שכן הקואליציה החזיקה ברוב גדול בוועידה הפדרלית.
הוא עזב את הקבינט ב-27 בינואר 2017. הוא נבחר לנשיא על ידי הוועידה הפדרלית ב-12 בפברואר 2017 עם 74% מהקולות.
ב-13 בפברואר 2022, הוא נבחר מחדש על ידי הוועידה הפדרלית לכהונה שנייה ואחרונה עם 78% מהקולות.
שטיינמאייר נולד בשנת 1956 בדטמולד שבמדינת נורדריין-וסטפאליה.
תחילה למד משפטים והחל לעבוד כפרקליט ועוזר מרצה למדעי המדינה.
הוא נכנס לפוליטיקה בשנת 1993 כאשר הפך ליועץ התקשורת של ראש ממשלת סקסוניה-תחתונה, גרהרד שרדר.
כאשר שרדר נבחר לכהן כקנצלר גרמניה כעבור חמש שנים, עבר שטיינמאייר לפעילות בזירה הלאומית והחל מתקדם בסולם התפקידים.
שטיינמאייר כיהן תחילה כסגן שר במשרד הקנצלר, ובשנת 1999 החליף את בודו הומבך בתפקיד ראש לשכת הקנצלר.
במסגרת תפקיד זה היה אחראי על הפעלת סוכנים של שירות הביון הפדרלי הגרמני בבגדאד שמסרו לצבא ארצות הברית מידע חיוני אודות הכוחות העיראקיים ערב מלחמת עיראק בשנת 2003, וזאת אף על פי שמפלגתו עשתה הון פוליטי מההתנגדות למלחמה.
היה לו גם תפקיד מרכזי ביישום רפורמות שפגעו במדינת הרווחה הגרמנית.
לאחר הבחירות בשנת 2005 הוא מונה לכהן כשר החוץ בממשלת האחדות שהקימה אנגלה מרקל.
בתפקיד זה נקלע לכמה עימותים עם הקנצלרית בנוגע לסגנון הדיפלומטי.
שטיינמאייר התנגד לכמה צעדים הפגנתיים של מרקל, כגון פגישתה עם הדלאי לאמה טנזין גיאטסו, וסבר, כפי שניסחו זאת מקורביו, שמדובר ב"מדיניות חוץ של חלונות ראווה" ושגישה של דיפלומטיה שקטה הרחק מאור הזרקורים תוכל לסייע טוב יותר למעמדה של גרמניה.
שטיינמאייר נבחר בשנת 2008 למועמד המפלגה הסוציאל-דמוקרטית לתפקיד הקנצלר לאחר התפטרותו של יו"ר המפלגה קורט בק.
הוא נבחר גם ליו"ר המפלגה.
הוא הוביל את מפלגתו לתבוסה הקשה ביותר שלה מאז מלחמת העולם השנייה.
התבוסה בבחירות הובילה להקמת קואליציה ימנית-שמרנית של הקנצלרית החדשה-ישנה אנגלה מרקל עם הליברלים החופשים בראשותו של מי שעמד באותם ימים בראשות המפלגה – גידו וסטרוולה.
לאחר הפסדו בבחירות הכלליות לבונדסטאג הודיע שטיינמאייר כי אינו פורש מהפוליטיקה.
מעת השבעת ממשלת מרקל השנייה הוא כיהן כיו"ר האופוזיציה וכיו"ר הסיעה הסוציאל-דמוקרטית בבונדסטאג.
שטיינמאייר היה דמות מובילה במפלגתו לקראת הבחירות לבונדסטאג (2013) ולאור כינון ממשלת הקואליציה עם אנגלה מרקל זכה לכהן כשר החוץ, בפעם השנייה, מטעם מפלגתו.
בשלהי 2016 עלה שמו כמועמד הקואליציה הגרמנית להחליף את יואכים גאוק כנשיא גרמניה.
לאחר שהקואליציה בחרה באופן רשמי את שטיינמאייר להיות למועמדה עזב את הממשלה במהלך ינואר 2017 והתפטר מתפקידו כשר החוץ הגרמני.
החליף אותו בתפקידו יושב ראש המפלגה הסוציאל-דמוקרטית וסגן הקנצלרית, זיגמר גבריאל, שכיהן עד אז כשר הכלכלה הגרמני.
ב-12 בפברואר 2017 נבחר שטיינמאייר לנשיא, וב-19 במרץ 2017 החלה כהונתו.
ב-13 בפברואר 2022 הוא נבחר לנשיא בפעם השנייה.
פְרַנְק־רִיהל (בלועזית: Frank-Rühl) הוא הגופן העברי הנפוץ ביותר בדפוס.
הגופן נוצר ב-1908 על ידי רפאל פרנק בשיתוף עם המדפיס אוטו ריהל במפעל היציקה C.
גרסה סופית פורסמה ב-1910. מרבית הספרים, העיתונים וכתבי העת וכן פסקי הדין של בתי המשפט בישראל משתמשים בפרנק-ריהל.
האות עוצבה מתוך מצוקה בסוגי אות בתקופה בה החלו להדפיס כתבים עבריים חילוניים רבים.
הגופנים הקיימים (ובראשם גופן וילנא, ששימש להדפסת רוב הכתבים העבריים עד אז) שידרו אווירת בית מדרש, שממנה רצו הכותבים להימנע.
האות עוצבה כך כדי שתתאים לדפוס מודרני ושהקורא יוכל "לרוץ" בקריאה בה בטקסטים ארוכים, מנוקדים ולא-מנוקדים.
עיצוב האות שואב ממסורת יהדות ספרד, שנטתה לקשט את האותיות בתגים מתונים ולא מצועצעים יתר על המידה.
האות מבוססת על אות דפוס איטלקית ששימשה את המדפיס מהמאה ה-17, דניאל בומברג ורוח תנועת האר נובו.
מודפסים באות מינים רבים של טקסטים מספרי שירה ועד עיתונים יומיים.
שימוש באות שונה יוצר מיד מראה ייחודי, אף מבלי שהקורא מבין מדוע.
למשל, ב-1987 שכר עיתון "מעריב" את המעצב הגרפי שמעון זנדהאוז לעצב מחדש את העיתון.
זנדהאוז ניסה להיות מהפכני והשתמש באותיות נרקיס במקום בפרנק-ריהל.
לעיתון הגיעו תגובות קוראים נזעמות, ובעקבותיהן חזר לפרנק-ריהל בתוך זמן קצר.
עוד יוצא מן הכלל המדגיש את הכלל הוא סדרת ספרי "עם הספר", שאינם מודפסים בפרנק-ריהל ומראה הטקסט בהם מודרני מאוד, דבר המרתיע חלק מהמבקרים.
לגופן קיימות מספר גרסאות דיגיטליות שנוצרו על ידי טיפוגרפים שונים מאז שנות ה-90. אחד הגופנים הממוחשבים הראשונים שנוצרו על בסיס עיצוב האות הוא של חברת "אוטולוג'יק", ששיווקה אותו למערכות העיתונים הגדולים אשר עושים בו שימוש עד היום.
גרסה נוספת לגופן, אשר משווקת על ידי חברת "מסטרפונט", נפוצה כיום בספרות המודפסת ועושות בה שימוש מרבית הוצאות הספרים.
הגרסה לגופן של חברת "פלרון" נפוצה בספרי קודש ותפילה (דוגמת סידור "רינת ישראל") ובפסקי דין, והיא הגרסה שמותקנת עם תוכנות אופיס במחשבים ביתיים.
גרסאות פופולריות נוספות משווקות על ידי "הגילדה", "פונטביט" ועוד.
בנוסף, גרסה חופשית לגופן מופיעה ב-Google Fonts במספר משקלים.
המעצב הגרפי שמעון זנדהאוז מונה בעיות בגופן: האות "שמנה" מדי ואינה קלילה, כפי שמתאפשר בטכנולוגיות מודרניות ויוצרת תחושה של עומס שחור על הדף.
אין בגופן הבדל ברור מספיק בין טקסט רגיל למודגש.
כמו כן, לטענתו היא מקובלת רק משום שהציבור רגיל בה ומתקשה לשנות הרגלים.
גופן פרנק-ריהל הוא הנפוץ ביותר בספרות המודפסת בישראל, שכן הוא בשימוש במרבית הספרים, העיתונים, כתבי העת וכן בפסקי הדין של בתי המשפט.
במאי 1945, עם התפרסמות הידיעות הלא-רשמיות בדבר מותו של אדולף היטלר, פרסם נתן אלתרמן בטורו השביעי בעיתון "דבר" את השיר "כותרת" שחיבר, ובו הוא מתאר את עבודתו של פועל הדפוס שחיבר את הכותרת על כניעת גרמניה הנאצית לפרסום.
הוא מתאר את הכותרת בעל האותיות המרובעות, בהן מתאפיין הגופן, וכי ההיסטוריה ציפתה להן – ושבכל זאת, תמיד היא נכתבת בגופן פרנק-ריהל.
פרנצלאו (מגרמנית: Prenzlau) היא עיר מחוז במדינת ברנדנבורג בגרמניה.
העיר נמצאת כ-100 ק"מ צפונית לברלין וכ-50 ק"מ מערבית לשצ'צ'ין שבפולין.
במקום ישנם עדויות להתיישבות עוד מהתקופה הנאוליתית וכן התיישבות של שבטים סלאביים במאה ה-7 לספירה, אשר הותירו עדות למצודה.
העדות הכתובה הראשונה לעיר היא משנת 1187, ובה מוזכרת העיר עם השוק של קריג.
פרנצלאו היא עיר הולדתה של אשתו לעתיד של המלך הפרוסי, הנסיכה פרידריקה לואיס מהסן-דרמשטאדט, וגם עיר הולדתו של צייר הנוף הקלאסי וחברו של גתה יעקב פיליפ האקרט.
במהלך מלחמת העולם השנייה נהרסו יותר מ-85% מהעיר, והשיקום החל רק בשנת 1952, בעיקר באמצעות מבנים טרומיים שנבנו על ידי השלטונות המזרח-גרמניים.
לאחר איחוד גרמניה נעשו עבודות שיקום נרחבות, וקו הרקיע של העיר השתנה, שופצו מבנים רבים ונבנו כבישים חדשים.
מאידך, רבים מן המפעלים באזור נאלצו לסגור או להקטין משמעותית את מספר העובדים.
פְרַנְק אָבַּגְנֵייל הוא יועץ אבטחה הידוע בשל מעשי מרמה רבים שעשה בצעירותו: מגיל 16 עד 21 הוא זייף המחאות ב-26 מדינות בסכום של 2.5 מיליון דולר.
הוא נתפס כשהיה בן 21 לאחר שהתחזה לטייס, לרופא, לעורך דין, ולמורה.
הוא נמלט ממשמורת משטרתית פעמיים (בפעם הראשונה ברח ממטוס, ובפעם שנייה ברח מבית כלא פדרלי).
בשנת 1980 כתב אוטוביוגרפיה על חייו, שעובדה לקולנוע ב-2002 בסרט "תפוס אותי אם תוכל" בבימויו של סטיבן ספילברג ובכיכובו של לאונרדו דיקפריו.
פרנק נולד השלישי מבין חמשת ילדי משפחת אבגנייל, הוא גדל בעיר ברונקסוויל שבניו יורק.
הוריו התגרשו כשהיה בן 16.
ההונאה הראשונה שלו התרחשה לאחר שקנה מכונית, כאשר פרנק שכנע את אביו לתת לו את כרטיס האשראי שלו.
עם הכרטיס הוא רכש כמות גדולה של חלקי חילוף בסכום של 3,400 דולרים.
אביו גילה את הגנבה רק לאחר שפנו אליו באופן אישי מחברת האשראי, כיוון שפרנק זרק את כל המכתבים שהגיעו לביתם בדואר.
הוא הסביר לאביו את מעשיו במילים: "זה הבנות, אבא, הן גורמות לדברים משונים אצלי.
אני לא יכול להסביר את זה".
פרנק החל לכתוב המחאות לחשבון הבנק שלו.
לאחר שהבנק דרש את חובו הוא יצר לעצמו זהויות נוספות ופתח חשבונות בבנקים נוספים.
בהמשך הדפיס המחאות מזויפות, והפקיד אותן בחשבונו כדי שיוכל למשוך מזומנים.
באמצעות הונאה זו הרוויח 40,000 דולר.
טייס - בין השנים 1964–1966 התחזה לטייס בחברת התעופה פאן אמריקן.
מעריכים כי בשנים אלו הוא טס ל-26 מדינות, ב-250 טיסות, בסך הכול למעלה ממיליון ק"מ.
בתקופה זו שהה בבתי מלון על חשבון החברה.
אולם הוא הצהיר כי מעולם לא הטיס מטוס בפועל ולרוב שימש כעוזר טייס או כטייס משנה.
מורה - פרנק זייף תואר מאוניברסיטת קולומביה ולתקופה לימד סוציולוגיה באוניברסיטת בריגהאם יאנג תחת השם "פרנק אדמס".
רופא - במשך שנה התחזה לרופא ילדים, בבית חולים בג'ורג'יה, בשם "פרנק קונרס".
הוא החליט לעשות כן לאחר שכמעט נתפס בשדה תעופה בניו אורלינס.
הוא התיידד עם רופא אמיתי וקיבל תפקיד מנהל מחלקה.
למעשה לא ביצע שום פעולה רפואית.
כשנתפס הודה שעזב תינוק גוסס, ואמר שלא היה לו מושג למה התכוונה האחות כשאמרה שה"תינוק כחול".
עורך דין - פרנק זייף תעודת עורך דין מאוניברסיטת הרווארד, ולאחר שלושה מבחנים התקבל לעבודה במשרד היועץ המשפטי לממשלת לואיזיאנה.
לאחר שמונה חודשים, כשהחלו לשאול אותו על האוניברסיטה שמעולם לא למד בה, הוא פרש.
פרנק נתפס בצרפת בשנת 1969, כשדיילת של אייר פראנס שזיהתה אותו דיווחה למשטרה על מקום הימצאו.
בעת שנתפס, 12 מדינות בקשו את הסגרתו.
הוא שהה במשך שנה בבית כלא בפרפיניאן.
לאחר מכן הוא הוסגר לשוודיה, שם נשפט ושהה שישה חודשים בכלא במאלמה.
בסופו של דבר שללה מחלקת המדינה של ארצות הברית את דרכונו, ושוודיה נאלצה לגרש אותו.
הוא נידון בארצות הברית ל-12 שנים בכלא פדרלי.
(שמתוכן נשאר במאסר במשך פחות מחמש שנים).
בעת שהוסגר לארצות הברית נמלט אבגנייל מהמטוס בנמל התעופה הבינלאומי ג'ון פ.
הוא לקח מונית לתחנת גרנד סנטרל, ועלה על רכבת למונטריאול.
אבגנייל נתפס על ידי שוטר המשטרה הרכובה המלכותית של קנדה בנמל התעופה טרודו במונטריאול, כשניסה לרכוש כרטיס לסאו פאולו (ברזיל), מדינה שלא היה לה הסכם הסגרה עם ארצות הברית.
באפריל 1971 בעודו במעצר לפני משפטו הוא נמלט, ונתפס לאחר מספר שבועות בניו יורק.
אבגנייל שהה במאסרו פחות מחמש שנים.
בשנת 1974 הממשלה הפדרלית שחררה אותו בתנאי שיעזור לשלטונות הפדרליים לחקור פשעי הונאה וזיוף ללא תשלום.
לאחר שחרורו ניסה מספר עבודות, בהן: טבח, מקרין סרטים ומוכר במכולת, אך הוא פוטר מעבודות אלו כיוון שלא דיווח למעסיקיו על עברו הפלילי.
בסופו של דבר הוא פנה להנהלת בנק גדול וסיפר להם את סיפור חייו, והם קיבלו אותו לעבודה בתור יועץ ביטחוני.
לאחר שנים הוא הקים חברה בשם "Abagnale & Associates" ("אבגנייל ושותפים"), המייעצת באבטחה לעסקים.
אבגנייל ממשיך לייעץ גם לאקדמיית ה-FBI.
אתר האינטרנט שלו מדווח על כך שיותר מ-14,000 עסקים אימצו תוכניות שלו למניעת הונאות.
פרנק מתגורר בטלסה (אוקלהומה), עם אשתו ושלושת ילדיו.
פרנק אוז (שם לידה: פרנק ריצ'רד אוזנוביץ'; נולד ב-25 במאי 1944) הוא שחקן, במאי קולנוע, מדבב, מפעיל ויוצר בובות בריטי-אמריקאי ממוצא יהודי.
אוז מפורסם בגלל עבודתו בהפעלה, בדיבוב ויצירת בובות - הוא הפעיל בין היתר את יודה בסרטי "מלחמת הכוכבים", דיבב והפעיל את מיס פיגי ופוזי הדוב מ"החבובות", אותם גם יצר.
בנוסף הפעיל ודיבב בובות ב"רחוב סומסום" ובסרטים "המבוך" ו"הקריסטל האפל".
אוז נולד לאב יהודי (עם שורשים מקהילות יהדות הולנד ויהדות פולין) ואם קתולית בהרפורד שבאנגליה, לשם הוריו הגרו כדי לברוח מהשואה.
כשאוז היה בן חמש המשפחה עברה לאוקלנד, שבקליפורניה.
+שנהסרטתפקידהערות1979החבובות – הסרטפוזי הדוב, מיס פיגי, סם העיט, חיה, מארווין, סאגס, דמויות נוספותבובנאי\מדבב;
גם יועץ יצירתי1980האחים בלוזקצין תיקוניםגם מדבב את מנהל הבניין של אלוודהאימפריה מכה שניתיודהבובנאי\מדבב1981תעלול החבובות הגדולפוזי הדוב מיס פיגי סם העיטחיה דמויות נוספותזאב אמריקאי בלונדוןמר קולינס1982הקריסטל האפלאוגרה
צ'מברליןבובנאי1983סופרמן 3סוריגוןסצנה שנמחקה בעריכהשובו של הג'דיייודהבובנאי\מדבבמשנה מקום משנה מזלשוטר הזמנה1984החבובות כובשות את מנהטןפוזי הדוב מיס פיגי סם העיט חיה בנץעוגיפלצת חבר מועצת המנהלים של אושן בריז
דמויות נוספות1985מרגלים כמונובוחןרחוב סומסום מציגים: עקוב אחר הציפור הזאתבנץ כרובי עוגיפלצתבובנאי\מדבב1986המבוךהאיש החכם1991החבובות*חיזיון תלת מימדפוזי הדוב מיס פיגי סם העיט דמויות נוספותבובנאי\מדבב;
פארק שעשועיםלהיות אלמו: מסעו של בובנאיעצמודוקומנטרי2014אני ציפור גדולה: הסיפור של קרול ספיני2015הקול בראשדייבמדבבמלחמת הכוכבים: הכוח מתעורריודהמדבב (הקלטה מהארכיון)2017החברה של החבובות מדברים: הסודות מאחורי הסדרה שבה כל העולם צפהעצמודוקומנטרימלחמת הכוכבים: אחרוני הג'דיייודהבובנאי/ מדבב2019רצח כתוב היטבאלן סטיבנסמלחמת הכוכבים: עלייתו של סקייווקריודהרק מדבב
1982 - הקריסטל השחור (לצד ג'ים הנסון)
1986 - חנות קטנה ומטריפה
פרנק אבוזי היה פילוסוף, מורה ומתרגם צרפתי.
בן למשפחה של כמרים פרוטסטנטים, נודע כמורה לפילוסופיה, בפעילותו האקומנית ובכתיבת גרסה בצרפתית לספר של ויליאם ג'יימס על החוויה הדתית.
שם המשפחה Abauzit נהוג אצל משפחות פרוטסטנטיות מדרום צרפת.
פרנק אבוזי נולד בקאלביסון שבמחוז גאר לפסטור הרפורמי תאודור אבוזי (1820–1914) ששרת 50 שנה ביישוב קאלביסון בלנגדוק.
האב למד בז'נבה ובברלין והיה אחד מהמקורבים של הסופר אנרי פרדריק אמיאל.
הדוד מצד האב, שנקרא גם כן פרנק אבוזי (יליד 1822) לימד פילוסופיה בפריז.
סבו מצד האב, מארק-תאופיל אבוזי (לפני 1783 ז'נבה – 1834 ) היה גם הוא פסטור, וניהל זמן מה את האכסניה לפליטים צרפתים בלונדון.
אחרי לימודי פילוסופיה, לימד פרנק אבוזי הבן פילוסופיה בבתי ספר תיכון בערים אלס, ניס, ולאנס ותונון.
הושפע במיוחד על ידי הגותו של אמיל בוטרו.
אבוזי ידע על בוריה את השפה האנגלית, ויש אומרים כי שלט ב-17 שפות.
ב-1901 התפרסם בחוגים האינטלקטואלים על ידי התרגום לצרפתית של ספרו של ויליאם ג'יימס, "החוויה הדתית".
בהמשך תרגם עוד ספרים מאת ג'יימס, כמו גם שירה אנגלית.
אבוזי ראה את עצמו כממשיכו ופרשנו של הפילוסוף השווייצרי שארל סקרטאן.
לאחר מלחמת העולם הראשונה היה גם מזכיר הקבוצה "LABC", הקרויה לפי ראשי התיבות של שמות מייסדיה: לברט ונייר, אבוזי, בגנר, וההלניסט א.
הם חיפשו ליצור מגעים בין הזרמים השונים של הנצרות, בין נציגי דתות שונות, של האידיאליזם החילוני ושל ההומניזם הרוחני.
אבוזי נמשך לרעיונות האקומניים, הקים בשנת 1926 את "האיגוד הנוצרי של המורים" וערך את בטואנו "ל'אמיטייה" (L 'Amitié, בתרגום לעברית: הידידות)
אבוזי נפטר ב-1938 בתונון לה בן שבסבואה עילית.
1905 La philosophie au lycée (הפילוסופיה בבית ספר תיכון)
L' expérience religieuse" par William James " 1906 – עיבוד - על התרגום – עיבוד נמתחה בקורת על ידי אנרי ברגסון במכתבים אל המתרגם
פרנציסקוס מסאל, בשמו הצרפתי פרנסואה דה סאל היה איש דת קתולי צרפתי, בישוף של ז'נבה.
הוכרז לקדוש ומורה של הכנסייה הקתולית וכונה בקרב חסידיו "מורה האהבה".
הוא היה בן למשפחת אצילים שבחר בחיי נזירות תוך ויתור על כל תאריו ונודע כדרשן מחונן וכאחד התאולוגים הנוצרים החשובים.
השפעתו בכנסייה ומחוצה לה הייתה רבה, לרבות בקרב מונרכים כמו הדוכסים של סבויה, קרלו אמנואלה הראשון וויקטור אמדאו הראשון, וכן מלכי צרפת, אנרי הרביעי ולואי השלושה-עשר.
פרסומיו המודפסים בעקבות המצאת הדפוס, היו למעין עיתונים קתולים ראשונים.
פרנסואה דה סאל נולד בטירת סאל (Château de Sales) על יד טוראן - גלייר (Thorens-Glières) במחוז סבואה עילית (סבויה עליונה) בצרפת.
למד באוניברסיטאות בפריז ובפדובה ובשנת 1594 הוסמך ככומר.
פעל רבות לשיקום הדת הקתולית באזורי הולדתו והטיף תוך השתדלות רבה ובהצלחה בקרב המאמינים הקלביניסטים מדרום לאגם ז'נבה.
בשנת 1602 נבחר לבישוף של ז'נבה, עם מושבו באנסי.
תואר כמנהיג רוחני אמיתי ביחס לצאן מרעיתיו ולאנשי הדת, על ידי מתן דוגמה אישית וכתיבת ספרים.
כתביו הידועים ביותר הם "פילותיאה" ו"תיאוטימוס".
יחד עם ז'אן דה שנטל, ייסד פרנציסקוס דה סאל את המסדר "ביקור מרים" או מסדר הסלזיאניות.
פרנציסקוס מסאל מת בליון בשנת 1622. ב-24 בינואר 1623 גופתו הועברה לאנסי.
הוא הוכר כקדוש על ידי הכנסייה הרומית קתולית והיום 24 בינואר הוכרז כחגו.
נחשב לפטרון של סופרים והעיתונאים הקתולים.
במאה ה-19 הכומר ג'ובאני בוסקו הקים את מסדר הסלזייאנים שנקרא לזכרו של פרנציסקוס מסאל.
למסדר סניף פעיל בשכונת מוסררה בירושלים.
מספר יישובים נושאים את שמו: סן פרנסואה דה סאל במחוז סבואה, בצרפת, ושלוש עיירות בקוויבק בקנדה: סן-פרנסואה-דה לה רויווייר-דו-סוד, סן-פרנסואה-דה-ל'יל ד'אורליאן וסן-פרנסואה-דה-סאל.
נושאים את שמו כמה מוסדות חינוך צרפתים: המכללה (קולז') ובית הספר התיכון סן-פרנסואה-דה-סאל בעיר אברה, וכן מכללה ובית ספר תיכון בעיר טרואה.
פרנציסקוס (לטינית: Franciscus) הוא שם פרטי לטיני, שגרסאותיו הרבות נפוצות בכל השפות האירופאיות, לרוב כשם פרטי לגבר.
מקור השם הוא משמו-כינויו של פרנציסקוס מאסיזי, נזיר וקדוש איטלקי, מייסד מסדר הפרנציסקנים.
פרנציסקוס כונה פרנצ'סקו (Francesco) על ידי אביו, על שם מסחרו עם המדינה והאומה הצרפתית (French).
משמעות השם היא "איש צרפתי".
מקור שמה הלטיני של צרפת, הוא מן השבטים הפרנקים, שהיו נפוצים באזור במאות הראשונות לספירה.
שמם שאוב מן המילה "חופשי" בלטינית.
לשם גרסאות רבות מאוד, והוא מהווה בגרסאותיו השונות מן השמות הנפוצים ביותר בעולם המערבי.
גרסתו האיטלקית פרנצ'סקו היא השם הפרטי הנפוץ ביותר באיטליה.
בגרמנית, השם הפרטי הנפוץ פרנץ, אף הוא גרסה של שם זה.
במדינות דוברות אנגלית, גרסת השם היא פרנסיס (Francis) לגבר או לאשה פרנסיס (Frances).
השם הצרפתי הנפוץ פרנסואה, אף הוא וריאציה של השם הלטיני.
כריסטופר פרנסיס אושן המוכר בשם הבמה פרנק אושן הוא זמר-יוצר וראפר אמריקאי.
אושן זכה בשני פרסי גראמי, פרס המוזיקה הבריטית, ושניים מאלבומיו הוזכרו ב-"500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים" של רולינג סטון.
אושן נולד בשם כריסטופר אדווין ברו ב-28 באוקטובר 1987 בלונג ביץ', קליפורניה
כשהיה בן 5, עבר עם משפחתו לניו אורלינס, לואיזיאנה.
אושן נחשף בגיל צעיר לסצנת הג'אז של העיר ושאב השראה גם ממוזיקה לה האזינה אימו ברכב - סלין דיון, פסקול המחזמר פנטום האופרה, אניטה בקר ועוד.
בנערותו עבד במגוון עבודות על מנת לממן הקלטות באולפן הקלטות.
ב-2005 החל ללמוד באוניברסיטת ניו-אורלינס, אך בעקבות הוריקן קתרינה הוא עבר ללמוד באוניברסיטת לואיזיאנה שבעיר לאפייט.
ב-2005 הוריקן קתרינה הכה בניו-אורלינס והסטודיו בו עבד נהרס כליל בהצפה וביזה.
על מנת להמשיך ליצור מוזיקה, הוא עבר ללוס אנג'לס.
הנסיעה, שתוכננה במקור להימשך שישה שבועות, נמשכה על מנת להמשיך להקליט ועל מנת ליצור קשרים עם אנשים בתעשיית המוזיקה.
אושן הקליט דמואים אצל חבר וניסה לשווק אותם ברחבי העיר.
הוא השיג חוזה כתיבה וכתב שירים עבור ג'סטין ביבר, ג'ון לג'נד, ברנדי וביונסה, אך במקביל שאף להמשיך לפתח את היצירה העצמאית שלו ולא להישאר לנצח בכתיבה והלחנה עבור אחרים: "לא בשביל זה עזבתי את הלימודים והמשפחה".
אושן הצטרף לקולקטיב ההיפ-הופ האלטרנטיבי אוד פיוצ'ר, אותם פגש ב-2009. בסוף 2009 הוא פגש את המפיק והיוצר טריקי סטיוארט, שעזר לו להשיג חוזה כאומן סולו בחברת התקליטים דאף ג'אם.
ב-18 בפברואר 2011, שחרר אושן את מיקסטייפ הבכורה שלו, Nostalgia, Ultra וזכה לביקורות מהללות.
המיקסטייפ התרכז בקשרים בינאישיים, ביקורת חברתית והתבוננות עצמית.
באתר Metacritic עומד הציון הממוצע למיקסטייפ על 83, מה שמעיד על ביקורות חיוביות באופן מוחלט.
בינואר 2012, אושן ציין שמערכת היחסים שלו עם חברת התקליטים שלו התחזקה מאז שחרור המיקסטייפ, שהופץ בחינם דרך חשבון הטאמבלר שלו.
המיקסטייפ חשף את אושן, עד אז כותב צללים אנונימי, לקהלים רחבים והפך אותו למפורסם.
Nostalgia, Ultra הוביל לשורת קשרים מקצועיים ואישיים עבור אושן.
קניה וסט דווח כמעריץ של המיקסטייפ והזמין את אושן להשתתף ב-Watch The Throne, שיתוף הפעולה שלו עם ג'יי זי.
אושן התארח בשני שירים, Made In America ו־No Church in The Wild (שהוא גם השתתף בכתיבתו).
על האחרון אושן זכה בגראמי, בקטגוריית Best Rap/Sung Collaboration.
שיתוף פעולה נוסף שנוצר היה עם הזמרת ביונסה, אשתו של ג'יי-זי.
שיר שאושן כתב, I Miss You, מופיע באלבומה "4".
"לג'יי [-ז'י] היה את הדיסק הזה שהתנגן לו במכונית יום ראשון אחד כשנסענו לברוקלין.
שמתי לב לטון שלו, לעיבוד המוזיקלי שלו, לדרך בה הוא מספר סיפורים.
פניתי אליו מיד - ממש למחרת בבוקר.
ביקשתי ממנו לטוס לניו-יורק ולעבוד על התקליט שלי".
ב-2011 השתתף אושן ב-"She", שיר וקליפ של הראפר טיילר, דה קריאייטור, מנהיג אוד פיוצ'ר, מאלבומו השני Goblin.
ב-28 ביולי דלף לאינטרנט שיר של אושן, "Thinkin Bout You".
לאחר מכן התגלה כי מדובר ברצועת רפרנס שכתב אושן עבור הזמרת ברידג'ט קלי, ששינתה את שם השיר ל-"Thinking About Forever".
בספטמבר 2011 יצא קליפ בבימוי High5Collective לשיר, בביצועו של אושן.
השיר נכלל באלבומי הבכורה, הן של אושן והן של קלי.
באוגוסט 2011, אושן הופיע לראשונה על שער מגזין, בגיליון ה-75 של The FADER.
אושן סימפל את שירם של האיגלס, Hotel California, בשירו American Wedding, מתוך מיקסטייפ הבכורה שלו Nostalgia, Ultra.
בפוסט בטמבלר שלו סיפר אושן שחבר האיגלס, דון הנלי "כנראה מאוים מהביצוע שלי להוטל קליפורניה.
הוא איים לתבוע אם אבצע אותו שוב [...] הם גם ביקשו שאשחרר הצהרה ואביע את הערצתי למר הנלי ושאסייע להם להוריד את השיר מהרשת מהר ככל הניתן [...] הבחור הזה לא עשיר כקורח?
למה לתבוע את הבחור החדש?
לא הרווחתי דיים מהשיר הזה.
בתגובה לדברי אושן, נציגם של האיגלס שחרר הצהרה לתקשורת: "פרנן אושן לא רק סימפל חלק מהוטל קליפורניה של האיגלס, הוא לקח את כל רצועת המאסטר, בנוסף ללחן הקיים של השיר, והחליף את המילים במילים משלו.
זה לא יצירתי, שלא לדבר על לא מאיים.
לשם הפרוטוקול - דון הנלי לא איים או יזם מהלכים משפטיים כלשהם נגד אושן, אם כי האיגלס שוקלים כעת האם עליהם לעשות זאת".
אושן כתב מכתב פתוח, שנועד להערות האלבום שלו, בנושא הספוקלצית לגבי נטייתו המינית.
ב-4 ביולי, יום העצמאות של ארצות הברית, פרסם אושן את המכתב, תחת הכותרת "Thank You's", בטמבלר שלו.
במכתב אושן מספר על האהבה הראשונה האמיתית שלו - אהבה נכזבת שהייתה לו לגבר צעיר אחר, כשהיה בן 19. הוא מודה לאותו אדם על ההשפעה שלו עליו וכותב "אני לא יודע מה קורה עכשיו, וזה בסדר.
אין לי יותר שום סודות שאני צריך להסתיר כל הזמן [...] אני מרגיש כמו אדם חופשי.
תעשיית ההיפ-הופ הגיבה באופן חיובי, בסך הכל, להכרזה של אושן.
ראסל סימונס (שהקים את Def Jam עם ריק רובין), טייקון ההיפ-הופ, כתב במאמר ב־Global Grind:
מלבד סימונס, תגובות חיוביות בולטות הגיעו גם מטיילר, דה קריאייטור, שהואשם בעבר בהומופוביה, מג'יי זי ומביונסה, שפרסמה באתרה תמונה של אושן עם הכיתוב
ב-10 יולי הוציא אושן את אלבום הבכורה שלו, Channel Orange, שזכה לשבחים אוניברסליים.
הוא דורג כאלבום הטוב ביותר של 2012 ב"סקר הסקרים" של HMV, אשר מצליב בין כ-30 מגזינים, אתרים ובלוגים חשובים העוסקים מוזיקה במטרה לקבוע מה האלבום המוערך ביותר של השנה, והיה מועמד לשישי פרסי גראמי - ביניהם ב-3 מ-4 הקטגוריות החשובות ביותר: אלבום השנה, תקליט השנה ותגלית השנה.
חרף הערכות המבקרים, אושן זכה רק בקטגוריית ה-Best Urban Contemporary Album, שהושקה באותו הטקס.
Channel Orange זכה לשבחים על ההפקה שלו, על היותו מותח גבולות בתחומי זאנר ה-R&B (וֹבפרט על השפעות הסול וההיפ-הופ שבו) ועל הטקסטים שלו, שנעים בין צריכת סמים, ביקורת חברתית ושירי אהבה - לגברים ונשים כאחד.
גם שירתו של אושן ואופי האומנותי הלא מתפשר של האלבום (ובפרט השיר Pyramids, שאורכו קרוב ל-10 דקות) זכו לשבחים.
הוא דורג כאלבום השנה של 2012 של Paste, Spin, בילבורד, The A.V Club, הגרדיאן, לוס אנג'לס טיימס, הניו-יורק טיימס ורבים אחרים.
פיצ'פורק, רולינג סטון, BBC, Mojo ונוספים דירגו אותו כאלבום השני הטוב ביותר של השנה.
מבחינה מסחרית Channel Orange הצליח מאוד.
הוא מכר 113,000 עותקים בשבוע הראשון והתמקם במקום השני במצעד האלבומים של Billboard.
הוא התמקם במקום ה-2 במצעד האלבומים הבריטי, השלישי בקנדי והראשון בנורווגיה.
בסך הכל, Channel Orange מכר למעלה מחצי מיליון עותקים בארצות הברית ו-100,000 בבריטניה וצעד במצעדים ב-11 מדינות שונות.
בפברואר 2013 חשף אושן שהוא החל לעבוד על אלבומו השני, לצד פארל ויליאמס, טיילר, דה קריאייטור ודיינג'ר מאוס, ושהאלבום מושפע מהביטלס והביץ' בויז.
במרץ 2014 הוציא את השיר "Hero", שיתוף פעולה, במסגרת פרויקט של חברת קונברס, עם דיפלו, מיק ג'ונס ופול סימונון (חברי הקלאש).
באפריל 2015 חשף בטאמבלר שלו כי אלבומו השני יקרא Boys Don't Cry וכי הוא ילווה במגזין תחת אותו השם ויצא לאור ביולי.
חרף ציפייה גבוה, יציאת האלבום נדחתה ללא הסבר או הודעה רשמית מצד אושן, מה שורר כעס בקרב רבים מעריצי האמן.
בפברואר 2016 התארח אושן בשיר Wolves באלום Life of Pablo של קניה וסט, לצד ויק מנסה וסיה.
כחודש לאחר מכן הרצועה של אושן נחתכה מהשיר והפכה לרצועה עצמאית, "Frank's Track", בגרסה העדכנית של האלבום.
ביולי 2016 העלה אושן לאתרו תמונה של כרטיס ספריה עם חותמות-החזרה לתאריכים שעברו, וכיתוב שרימז על יציאת האלבום.
תאריכים ביולי ובנובמבר הופיעו ללא חותמת, מה שרימז על יציאת האלבום באחד מהם.
ב-1 באוגוסט 2016 החל אושן לשדר לייב סטרים באתרו, במה שהיה נראה כחלל תעשייתי.
שידור הווידאו נמשך ברצף, עם הפסקות קצרות, עד 19 באוגוסט, בו יצא לאור Endless, אלבום ויזואלי שכלל קטעים מתוך הלייב-סטרים לצד קטעים חדשים באותו הלוקשיין, בהם אושן מרכיב מדרגות לשום-מקום, כאשר ברקע 18 שירי האלבום ברצף.
ב-Endless משתתפים ג'יימס בלייק, סבסטיאן, סמפה, ג'וני גרינווד מרדיוהד, ג'סמין סאליבן וה-London Contemporary Orchestra, והוא זמין בבלעדיות לצפייה והאזנה למשתמשי אפל מיוזיק, שירות הסטרימינג של אפל.
Endless מילא את ההתחייבות החוזית של אושן לחברת התקליטים שלו, Def Jam, איתה ניהל מערכת יחסים מורכבת.
ב-20 באוגוסט, יום לאחר הוצאת Endless, הוציא אושן את Blonde, אלבומו השני, כ-4 שנים אחרי Channel ORANGE.
יציאת האלבום לוותה בעניין תקשורתי רב, לאחר שכל חדשות בתקופה שקדמה ליציאה זכו לסיקור מורחב ולאחר שמגוון מגזינים ופרסומים שחררו פרויקטים שעסקו בקריירה של אושן או בהמתנה לאלבומו החדש, סיקור שהוכתר כחריג גם לאמנים מבוססים ובעלי קריירות ענפות ממנו באופן משמעות.
אתר הביקורות Metacritic מעניק ל-Blond לציון משוקלל של 87, או "Universal acclaim" כהגדרת האתר.
באלבום משתתפים ביונסה, ג'יימס בלייק, קנדריק לאמאר, אנדרה 3000 ואחרים.
האלבום נכנס בשבוע הבכורה שלו למקום הראשון במצעד האלבומים של הבילבורד, והוא אלבומו הראשון של אושן להגיע למקום זה.
היציאה מהארון של אושן לצד אלבום הבכורה שלו, שהצליח לסחוף את המבקרים ואת הקהל כאחד, הפכה אותו לאחת הדמויות המדוברות ביותר של 2012. הוא נכלל ברשימת 100 האנשים המשפיעים בעולם לשנת 2012 של המגזין Time והיציאה מהארון שלו הושוותה לזאת של דייוויד בואי במונחי השפעה וחשיבות תרבותית.
מספר מגזינים, בכללם פיצ'פורק ורולינג סטון, שניים ממגזיני המוזיקה הנחשבים והיוקרתיים בעולם, סימנו את אושן כאחד הקולות הבולטים והמעניינים של דורו, מוזיקלית ואישית, תוך הדגשת הפוטנציאל הגלום באושן להפוך למנהיג אמיתי בז'אנר ה-R&B.
פרנק אצ'ימפונג (נולד ב-16 באוקטובר 1993) הוא כדורגלן גנאי המשחק בעמדת החלוץ, ולעיתים גם כקשר קיצוני או כמגן שמאלי.
אצ'ימפונג משחק בשנג'ן ובנבחרת גאנה.
החל את הקריירה בליגה המקומית בגאנה, אך מהר מאוד הורשם על ידי רבים, כאשר אחד מהם היה השייח מנסור מאיחוד האמירויות הערביות, שבבעלותו המועדון האנגלי - מנצ'סטר סיטי, הוא זומן להתרשמות בקבוצת אל-ג'זירה, מועדון אחר שבבעלותו.
בפברואר 2011 הוא חתם בשורותיה של בורי ראם יונייטד התאילנדית.
בשנת 2013 עבר לאנדרלכט הבלגית.
ובאפריל 2013 חתם במדיה בעבור סכום משוער של מיליון אירו.
ב-28 ביולי ערך את הופעת הבכורה שלו קבוצה כאשר נכנס כמחליף בהפסד 3-2 ללוקרן.
את שער הבכורה שלו הבקיע בניצחון 1-4 על גנט.
ב-13 ביולי 2017 הושאל לטיינג'ין טדה הסינית.
ב-22 ביולי רך את הופעתו הבעורה בקבוצה בהפסד 2-1 לצ'ונגצ'ינג ליפאן.
ב-27 בספטמבר כבש את שערו הראשון בקבוצה בניצחון 3-1 על גוויג'ואו ז'יצ'נג.
באוגוסט 2012 זומן אצ'ימפונג לראשונה לסגל נבחרת גאנה למשחק ידידות נגד סין, כאשר עלה בהרכב הפותח של הנבחרת, משחק שהסתיים בתיקו 1-1. את שער הבכורה שלו בנבחרת כבש ב-10 בספטמבר 2013 במשחק ידידות נגד יפן.
פרנסיס "פרנק" קליוולנד איירונס היה אתלט אמריקאי, אלוף אולימפי (לונדון 1908) ופעמיים ברציפות אלוף ארצות הברית (1909 ו-1910) בקפיצה לרוחק ואלוף ארצות הברית (1909) בקפיצה משולשת.
איירונס נולד בדה מוין וגדל בשיקגו.
באולימפיאדת לונדון (1908) זכה איירונס במדליית זהב בקפיצה לרוחק בשיא אולימפי חדש של 7.48 מטר, לפני בן ארצו דניאל קלי (7.09 מטר) וקלווין בריקר מקנדה (7.08 מטר).
התוצאה שקבע הייתה התוצאה השלישית בטיבה בכל הזמנים באותה העת.
נוסף לכך, הוא סיים במקום שמיני בקפיצה לגובה מהמקום (1.42 מטר) ובמקום 16 בקפיצה משולשת (12.67 מטר).
הוא השתתף גם בקפיצה לרוחק מהמקום אך התוצאה והמיקום שהשיג אינם ידועים.
באליפות ארצות הברית שנערכה בשנת 1909 זכה איירונס בשתי מדליות זהב, בקפיצה לרוחק בתוצאה של 6.83 מטר ובקפיצה משולשת בתוצאה של 13.44 מטר.
בתחרות שנערכה בשיקגו ב-7 באוגוסט אותה שנה הוא קבע בקפיצה לרוחק תוצאה של 7.34 מטר ובתחרות שנערכה בסיאטל ב-14 באוגוסט אותה שנה הוא קבע בקפיצה משולשת שיא אישי חדש של 13.64 מטר.
באליפות ארצות הברית שנערכה בשנת 1910 זכה איירונס במדליית זהב, בקפיצה לרוחק בתוצאה של 7.14 מטר ובכך הגן על תוארו.
באולימפיאדת סטוקהולם (1912) סיים איירונס במקום תשיעי בקפיצה לרוחק בתוצאה של 6.80 מטר ולא הצליח להגן על תוארו.
נוסף לכך, הוא השתתף בהדגמה של טורניר הבייסבול.
פרנק-איב במבוק הוא כדורגלן צרפתי-קמרוני המשחק בעמדת הקשר האחורי בקבוצת פהרוואר.
במבוק נולד בדואלה שבקמרון ובגיל 8 היגר עם משפחתו לפריס.
בשנת הצטרף לקבוצת הילדים של "אנטוני ספורט" וכעבור ארבע שנים הצטרף למחלקת הנוער של פריז סן-ז'רמן.
בגיל 18 הצטרף לקבוצת המילואים של המועדון ששיחקה אז בליגה הרביעית.
ב-16 ביולי 2015 במבוק חתם לשנתיים בווסקה מהליגה השנייה בספרד.
ב-22 באוגוסט, במבוק ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה במשחק הליגה נגד דפורטיבו אלאבס.
ב-12 ביולי 2017 במבוק חתם לעונה בספרטה רוטרדם מליגת העל ההולנדית.
בתקופתו ברוטרדם, במבוק שיחק לרוב בקבוצת המילואים של המועדון ובאמצע העונה שוחרר מהקבוצה.
ב-1 בפברואר 2018 במבוק חתם בקורדובה.
עד לסיום העונה, במבוק שיחק בקבוצת המילואים ובתום העונה הצטרף לקבוצה הבוגרת.
ב-21 בינואר 2019 במבוק חתם במכבי פתח תקווה מליגת העל.
ב-21 ביוני 2019 במבוק חתם במאריטימו הפורטוגזית.
ב-12 באוגוסט 2021 חתם במבוק בגרנובל מהליגה הצרפתית השנייה.
ב-21 ביוני 2023 חתם בפהרוואר ההונגרית לשנתיים.
פרנציסקוס קוארסמיוס ) היה מלומד פרנציסקני, משפטן והיסטוריון, שמילא תפקידים בכירים במסדרו ובשליחויות הכס הקדוש במזרח ונודע בחיבורו על ארץ ישראל.
קוארסמיוס נולד למשפחת אצולה בלומברדיה שבצפון איטליה.
התקדש לנזורה בגיל צעיר, הוסמך לכמורה ועסק בהוראת תאולוגיה, פילוסופיה ומשפט קאנוני במרכז המסדר הפרנציסקני במילאנו.
ב-1616 נשלח למזרח מטעם האפיפיור אורבנוס השמיני.
תחילה הגיע לירושלים, ואף כיהן תקופה קצרה כ'קוסטוס' של משמורת ארץ הקודש.
ב-1618 קבע את מושבו בחלב שבסוריה כמשנה לנציג האפיפיור במזרח.
בצד מילוי תפקידיו הרשמיים התמקד בהכרת ארץ ישראל ובמשך השנים יצר את חיבורו הגדול 'הארת הארץ הקדושה' (Elucidatio Terrae Sanctae), שראה אור בדפוס ב-1639.
ב-1620 נקרא לשוב לארצו וב-1625 חזר לירושלים.
ביום שישי הטוב, 1626 נשא דרשה בכנסיית הקבר שבה פנה בקריאה לפיליפה הרביעי, "מלך ירושלים ופטרון המקומות הקדושים" להנהיג מסע צלב "לשחרור ירושלים מעריצות המוסלמים".
לקריאה זו הקדיש את חיבורו 'תחינת ירושלים המיוסרת והמושפלת' (Iierosolymæ afflictæ et humiliatæ deprecatio).
בשנים 1627–1629 פעל קוארסמיוס במזרח כנציג האפיפיור במגעים עם ראשי הכנסייה הכשדית הקתולית והכנסייה המרונית במסופוטמיה ובסוריה רבתי.
בין היתר מונה לממלא מקום הפטריארך של האשורים-נסטוריאניים שנשארו נאמנים לאפיפיור אחרי הפילוגים הפנימיים.
בתקופות שהותו במזרח ביקר גם במצרים ובסיני, בקפריסין, ברודוס, בחלקים של אסיה הקטנה ובקונסטנטינופול, והתרכז בסקר הכנסיות המזרחיות במסגרת ניסיונות לאיחודן ולקירובן לקתוליות המערבית.
ב-1629 קטע את שהותו במזרח ובא לרומא כדי למסור לאפיפיור דין וחשבון נרחב על מצב הכנסיות הקתוליות במזרח למיניהן.
בצד תפקידיו הרשמיים טרח על רכישת כתבי יד וספרים ב"שפות המזרח" לבקשת החשמן והארכיבישוף של מילאנו, פדריקו בורומאו, מייסד הספרייה האמברוזיאנית.
אחרי שובו לארצו מילא קוארסמיוס תפקידים בכירים במסדרו.
ב-1637 מונה ל'קוסטוס' של הפרובינציה הפרנציסקנית של מילאנו.
בשנים 1645–1648 עמד בראש מערכת המשפט של המסדר הפרנציסקני ושימש כנציג המסדר בקוריה האפיפיורית.
בין לבין חיבר מסות תאולוגיות בנושאים שונים, בהם 'מסתרי חמשת פצעי הצליבה' של ישו.
בגלל חוליו פרש מתפקידיו והסתגר במנזר סנט'אנג'לו במילאנו, שם מת ונקבר.
בשנותיו בארץ ישראל וגם אחרי שובו לאירופה ב-1620 שקד קוארסמיוס על חיבורו רחב-ההיקף, 'הארת הארץ הקדושה – היסטוריה, תאולוגיה ומוסר' (Historica, Theologica et Moralis Elucidatio Terrae Sanctae).
עוד ב-1625 השיג מראשי המסדר שלו היתרים לפרסום החיבור, אבל נתקל בקשיים בהפקת מידע בספריות שבאיטליה ורק אחרי שובו למזרח הצליח לסיים את המלאכה.
שני כרכיו ראו אור בדפוס באנטוורפן ב-1639.
בספר הראשון שבכרך הראשון מובא תיאור מקיף של הארץ – שמותיה, תולדותיה, חלוקתה, גודלה – וכן הגורמים לשליטת המוסלמים בה.
הספר השני כולל תעודות כנסייתיות הנוגעות לארץ הקודש, בהן בולות אפיפיוריות מאז סילבסטר השני ועד גרגוריוס הארבעה עשר.
הספר השלישי דן בצורכי הצליינות.
חמשת הספרים בכרך השני מוקדשים לתיאור המקומות הקדושים והמסורות הקשורות בהם.
מאמציו של קוארסמיוס לתיעוד שיטתי, ואף ארכני, מהדהדים את דאגת משמורת ארץ הקודש לביסוס מעמדה ומאחזיה בארץ ישראל בתקופה זו.
החיבור הגדול הזה מיצב את קוארסמיוס כאחד הבולטים בחקר ארץ ישראל במאה ה-17. מיכאל אבי-יונה העריך אותו כ.
מפה זו מציגה את העיר בת זמנו של קוארסמיוס במבט מהר הזיתים, על חומותיה, שעריה, רחובותיה הראשיים ומבניה הבולטים, בתבנית ריאליסטית למדי, אם כי בעיוות קנה המידה שלה בציר צפון-דרום.
במפה ובמקרא שלה מסומנים האתרים הקדושים ברצפים המאפשרים לשחזר את הנתיבים השונים של עולי הרגל בתוך העיר ומחוץ לחומותיה.
איורים זעירים מעטרים נקודות שונות במפה ומתארים אתרים ואירועים מכתבי הקודש.
במפת קוארסמיוס בולטת ההתעלמות מנוכחות עדות נוצריות בירושלים שאינן קתוליות.
המוסלמים כמעט שאינם ניכרים, ואזכור היהודים נעשה רק במקרא שבו צוין בית העלמין למרגלות הר הזיתים.
העיר בת זמנו של קאורסמיוס משתקפת במפה כמרחב קדוש שכל מה שאינו קתולי בו מחוק או מוסתר.
מפת ירושלים של קוארסמיוס מבטאת את שאיפותיה ואת מדיניותה של משמורת ארץ הקודש הקתולית, שנטלה על עצמה את תפקיד מגינת המקומות הקדושים ופרשה את חסותה על עולי הרגל הנוצרים.
מפה זו, כמפות דומות אחרות, לא נועדה לניווט בשטח, אלא נוצרה כאמצעי להדמיית עלייה לרגל ובכך לחיזוק האמונה הדתית.
ריכב רובין הגדיר את מפת ירושלים בחיבורו של קוארסמיוס כ"מפת מקור", ששימשה בסיס למפות של אחרים אחריו.
פרנק אונורָה הוא כדורגלן צרפתי המשחק בעמדת הקיצוני הימני בבורוסיה מנשנגלדבך.
אונורה נולד בצרפת, ולאחר שעבר במספר מחלקות נוער, החל לשחק במחלקת הנוער של ניס.
בשנת 2012 עבר לשחק בקבוצת המילואים של המועדון, ולעיתים זומן לקבוצה הבכירה, ששיחקה בליג 1. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה 1 ב-3 בנובמבר 2013, כשעלה כמחליף בדקה ה-87 בהפסד קבוצתו בבית 1–2 לבורדו.
ביולי 2016 הושאל לעונה אחת לסושו מהליג 2.
ביוני 2017 עבר לקלרמון פוט, גם היא מהליגה השנייה.
באוגוסט 2018 נרכש ב-2 מיליון אירו על ידי סנט אטיין, אך מיד הושאל חזרה לקלרמון פוט לעונה אחת.
ב-1 ביולי 2020 נרכש ב-5 מיליון אירו על ידי ברסט מהליגה הצרפתית הבכירה, וחתם על חוזה לחמש עונות.
בעונת 2020/2021 סיפק אונורה עונת שיא, כשהוא כובש שמונה שערים ומבשל חמישה ב-36 משחקי ליגה.
ב-11 ביולי 2023 חתם לחמש שנים בבורוסיה מנשנגלדבך מהבונדסליגה.
פרנק אליסון הוא כדורגלן ליברי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת הנוער של הפועל חיפה ובנבחרת ליבריה.
בשנת 2021 הצטרף אליסון לקבוצת פריפורט מליגת העל הליברית.
ב-10 באוגוסט 2022 חתם בהפועל רמת-גן גבעתיים מהליגה הלאומית.
אליסון רשם 3 הופעות במדי הקבוצה הבוגרת בתחילת העונה, אך ב-3 בנובמבר חתם בקבוצת הנוער של הפועל חיפה.
ב-24 במרץ 2022 ערך אליסון את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ליבריה, בהפסד 4-0 לנבחרת בנין במשחק ידידות.
פרנק הלמוט אאורבך (Frank Helmuth Auerbach; 29 באפריל 1931 – 11 בנובמבר 2024) היה צייר יהודי בריטי ממוצא גרמני.
נולד בברלין למשפחה יהודית ובילדותו נאלץ לעבור לבריטניה כדי להימלט מהנאצים במסגרת משלוחי ההצלה המכונים קינדר-טרנספורט.
לאחר הגעתו לאנגליה, למד ועסק בתחום האמנות.
בערוב ימיו הוא צייר בעיקר דיוקנאות עצמיים.
פרנק אאורבך נולד בברלין ב-29 באפריל 1931 למשפחה יהודית.
אביו, מקס אאורבך, היה עורך דין.
אמו, שרלוט נורה, למדה אמנות.
עם עליית הנאצים לשלטון חיי היהודים בגרמניה נעשו מסוכנים יותר ויותר, ולכן בשנת 1939 החליטו הוריו לשלוח אותו לבריטניה במסגרת תוכנית להצלת ילדים מהנאצים (קינדר-טרנספורט).
הוריו נרצחו באושוויץ בשנת 1942.
אאורבך היה בן שמונה כאשר הוברח לבריטניה.
הוא מצא את עצמו במדינה שונה עם שפה שלא הכיר וללא הוריו.
עד מהרה גילה את האמנות.
הוא החל להתמקד באמנות שלו ולא התמקד בחיים חברתיים.
למד אמנות ותיאטרון בבית הספר באונס קורט שבקנט.
בשנת 1948 החל ללמוד בבית הספר לאומנויות סיינט מרטינס שבלונדון, אותו סיים ב-1952. בשנים 1952–1955 למד ב.
ציוריו מבטאים את התקופה הקודרת של מלחמת העולם השנייה, לכן רבים מהם נצבעו בצבעים כהים וקודרים.
בנוסף, מאפיינות את ציוריו משיכות מכחול עבות ושכבות עבות של צבע.
פרנק גר בלונדון מעל חמישים שנה.
הוא נחשב לאמן אשר השפיע על תקופת הפוסט טראומה שלאחר מלחמת העולם השנייה.
התערוכה הראשונה שלו הוצגה בשנת 1956 ב-Beaux arts Gallery in London.
לאחר מכן הוצגו תערוכות של ציוריו בלונדון ב'Marlborough Fine Art', ובניו יורק ב'Marlborough Gallery'.
בערוב ימיו היה אאורבך אומן דיוקנאות והוא צייר כל יום בסטודיו שלו שבשכונת קמדן שבלונדון.
פרנק לואיס אובאנון היה פוליטיקאי אמריקאי מאינדיאנה, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל אינדיאנה ה-47 משנת 1997 ועד מותו.
הוא גדל בעיר קורידון שבאינדיאנה.
הוא סיים את לימודיו בית הספר התיכון המקומי ב-1948, ולאחר מכן למד באוניברסיטת אינדיאנה, שם הוא הכיר את רעייתו ג'ודי.
בקורידון הוא עסק בעריכת דין וכמוציא לאור של העיתון "קורידון דמוקרט" שבבעלות משפחתו עד לכניסתו לחיים הפוליטיים.
כאיש האגף השמרני של המפלגה הדמוקרטית, נבחר אובאנון לראשונה לסנאט של אינדיאנה ב-1969. בסופו של דבר הוא היה לאחר החברים הבולטים בסנאט.
ב-1988 הוא התמודד על משרת מושל אינדיאנה, אך פרש מהמרוץ והיה לשותפו למרוץ של אוון ביי.
השניים התמודדו בבחירות בהצלחה ואובאנון כיהן כסגן מושל אינדיאנה במשך שמונה שנים.
בתוקף תפקידו זה הוא כיהן כנשיא הסנאט המדינתי וניהל את תוכניות החקלאות והסחר של המדינה.
בשל הגבלת הכהונה שמנעה מביי להתמודד על תקופת כהונה שלישית רצופה כמושל ב-1996. התמודד אובאנון על התפקיד באותה שנה.
בתחילה הוא נחשב לאנדרדוג, אך זכה לניצחון בהפרש קטן על ראש עיריית אינדיאנפוליס סטיבן גולדסמית.
הוא נבחר לכהונה שנייה ב-2000 לאחר שהביס את חבר בית הנבחרים דייוויד מ.
כמושל נודע אובאנון כמי שקידם נושאי חינוך וכמי שסייע ליצור באינדיאנה את מערכת "אמבר" .
הוא כיהן כמושל בתקופה של שגשוג כלכלי של אינדיאנה ולתקופת כהונה אחת שימש כיושב ראש אגודת המושלים של מדינות המערב התיכון.
אובאנון נפטר בעת כהונתו כמושל ב-2003, ובמקומו הושבע כמושל סגנו ג'ו קירנן.
פרנק אובאנון נולד בלואיוויל קנטקי, כבנם של רוברט ברסלי אובאנון ופיית' דרופסי.
הוא גדל בקורידון, אינדיאנה (בירתה הראשונה של המדינה), שם משפחתו החזיקה בבעלות על העיתון המקומי "קורידון דמוקרט".
אביו כיהן כחבר בית הנבחרים של אינדיאנה ומאוחר יותר כחבר הסנאט של אינדיאנה.
אובאנון היה גם נינו של פרסלי נוויל אובאנון, שהיה לוטננט ראשון ששירת בחיל הנחתים של ארצות הברית והיה הראשון שהניף את דגל ארצות הברית על אדמת מדינה זרה בעת מלחמה, ב-27 באפריל 1805 במלחמה הברברית הראשונה.
פרנק אובאנון למד באוניברסיטת אינדיאנה, שם הוא שיחק במשך עונה אחת בנבחרת הכדורסל של המוסד.
בעת לימודיו הוא היה נשיא סניף זטא של אחוות פי-גאמא-דלתא.
ב-1952 הוא סיים לימודי תואר בוגר אוניברסיטה בממשל, וב-1957 תואר בבית הספר למשפטים של האוניברסיטה.
בעת לימודיו שירת אובאנון במשך שנתיים בחיל האוויר של ארצות הברית.
בתקופת לימודיו הכיר אובאנון את רעייתו ג'ודית אסמוס, והשניים נישאו ב-1957. לאחר סיום לימודי המשפטים פתח אובאנון משרד עורכי דין בקורידון, היה יושב ראש מועצת המנהלים של העיתון שבבעלות משפחתו, משרה בה הוא החזיק עד למותו, והיה חבר מועצת המנהלים של בנק בקורידון.
ב-1970 נבחר אובאנון לסנאט של אינדיאנה, שם הוא אייש את המושב שאויש מ-1950 ועד אז על ידי אביו.
הוא היה זה שהוביל את החקיקה להחזרת עונש המוות באינדיאנה.
במהלך תקופת כהונתו בסנאט הוא התקדם לתפקיד מנהיג המיעוט של הבית.
במשך שנתיים הוא שימש כיושב ראש ועדת הכספים של הסנאט בעקבות תקופה קצרה בה החזיקו הדמוקרטים ברוב בסנאט.
במאי 1987 החל אובאנון את מסע הבחירות הראשון שלו לתפקיד מושל אינדיאנה, ובתחילה התמודד מול מי שכיהן אז כמזכיר המדינה של אינדיאנה, אוון ביי וראש עיריית קוקומו, סטיב דיילי.
בינואר 1988 הוא פרש מהמרוץ ואיחד כוחות עם ביי כשותפו למרוץ.
השניים ניצחו בבחירות שהתקיימו בנובמבר אותה שנה ואובאנון הושבע כסגן מושל אינדיאנה ה-46 בינואר 1989. בתוקף תפקידו כסגן המושל הוא היה נשיא הסנאט המדינתי, ושימש כמנהל מחלקות הסחר והחקלאות של אינדיאנה.
ב-1996, בשל הגבלת הכהונה בחוקת אינדיאנה, שמנעה מביי להתמודד על תקופת כהונה שלישית רצופה, היה אובאנון למועמד הדמוקרטים למשרת מושל אינדיאנה.
הוא התגבר על פער מוקדם בסקרי דעת הקהל מול יריבו במפלגה, ראש עיריית אינדיאנפוליס, סטיבן גולדסמית, וניצח במרוץ צמוד בתוצאה של 52 אחוזים מול 47 אחוזים מקולות הבוחרים.
ב-2000 הוא נחל ניצחון בתוצאה גבוהה יותר בהתמודדותו על תקופת כהונה שנייה, כאשר קיבל 57 אחוזים מקולות הבוחרים מול 42 האחוזים של יריבו במרוץ, חבר בית הנבחרים דייוויד מקינטוש.
במהלך השגשוג הכלכלי של שנות ה-90, כשאינדיאנה צברה שיא של עודף תקציבי של 2 מיליארד דולר, עלה בידו של אובאנון לקצץ במיסים סכום של 1.5 מיליארד דולר, להעסיק 500 שוטרים נוספים במדינה, להגדיל את תקציב החינוך ולהרחיב את ביטוחי הבריאות למשפחות נזקקות.
הוא גם חתם על חוק שהיה נקודת ציון חשובה, שעל פיו הוקמה מערת "אמבר" באינדיאנה, שהיא מערכת להפצת הודעות חירום על חטיפת ילדים.
כמו כן התקבל חוק שדרש מנהגים להאט ולפנות נתיבי נסיעה עבור רכבי שירותי החירום.
בשנים 1998 ו-1999 שימש אובאנון כיושב ראש אגודת המושלים של מדינות המערב התיכון.
ב-1999 הוא הוציא צו מושל להקמת משרד יועץ הנגישות הציבורית למידע, בעקבות שיתוף פעולה של שבעה עיתונים שנתקלו בקשיים להשגת מידע ממשלתי במדינה.
באותה שנה אישרה האספה הכללית של אינדיאנה את הקמת גוף זה בחוק.
ב-2000 ניצח אובאנון בקלות בבחירות לתקופת כהונתו השנייה תחת הסיסמה "לשמור על אינדיאנה בכיוון הנכון" (Keeping Indiana Moving in the Right Direction).
מסע הבחירות שלו כלל פרסומים בלתי נשכחים בהם הוא שחזר את עברו כשחקן כדורסל כאשר קלע קליעת ניתור מושלמת.
לאחר פיגועי 11 בספטמבר וקריסת השווקים שאירעה לאחריהם, איבדה אינדיאנה 120,000 משרות, ההכנסות ממיסים ירדו משמעותית, ואובאנון נאלץ לקצץ בשירותי הרווחה ובתחומים נוספים כדי לחסוך ממערכת החינוך קיצוצים בתקציב.
ב-2001 הוא פעל בשיתוף פעולה עם בית המחוקקים על עיצוב מחדש של מערת המיסוי המדינתית.
יריביו האשימו אותו על מגוון בעיות שהתחוללו בתקופת כהונתו השנייה, כולל על תגובה איטית של הסוכנות להגנת הסביבה לתמותה בדגה, ובעיות במרכזים עבור מעוכבים התפתחותית.
אובאנון זכור כמי שהנהיג את מערכת החינוך של אינדיאנה.
הוא סייע להוביל את פיתוח מערכת הקולג'ים הקהילתיים הראשונה של המדינה, דחף ליצירת הזדמנויות לילדים בגיל צעיר, פיתח בתי ספר תיכוניים חלופיים, ופתח בתי ספר בזיכיונות.
פעולתו בהובלת השולחן העגול לחינוך של המדינה הבטיחה שאינדיאנה הייתה אחת מחמש המדינות היחידות שבתי הספר שלהן עמדו בדרישות שנקבעו על ידי חוק "אף ילד לא נשאר מאחור" הפדרלי.
בתחום החינוך שם אובאנון דגש על שיפור בתי הספר הציבוריים.
הוא הצליח להעביר החלטות להגדלת המימון עבור חינוך.
עם זאת, בית המחוקקים לא העביר את החוק ליום לימודים ארוך לגני ילדים שהוא הציע.
אובאנון ניסה להקים אנדרטת אבן שתייצג את עשרת הדיברות בתחומי הקפיטול של אינדיאנה, אך צעד זה נמנע על ידי בתי המשפט.
ב-8 בספטמבר 2003, בעת שהיה בשיקגו בוועידת הסחר המערב התיכון-יפן, לקה אובאנון בשבץ מוחי קשה.
הוא נלקח לבית החולים נורת'וסטרן ממוריאל שבשיקגו, שם הוא נותר מחוסר הכרה.
מצבו החמיר, ובהתבסס על הוראות רפואיות מקדימות, החליטה משפחתו לא לנקוט בשום אמצעים לתמיכה ולטיפול.
פרנק אובאנון נפטר ב-13 בספטמבר 2003, בגיל 73, והותיר אחריו את רעייתו ג'ודי, ושלושת ילדיו.
איבריו נתרמו להשתלה (הוא חתם על חוק שהקל על תרומת איברים באינדיאנה), כולל קרניות עיניו שסייעו לאישה מאילינוי להשיב את ראייתה.
גופתו נשרפה ואפרו פוזר בחלקה המשפחתית בבית הקברות סדר היל שבעיר הולדתו קורידון.
במקומו של אובאנון הושבע כמושל אינדיאנה סגנו ג'ו קירנן, בטקס מרגש שנערך שעות ספורות לאחר מותו.
ב-2006 יצאה לאור הביוגרפיה "מורשתו של מושל: חייו של פרנק אובאנון מאינדיאנה" (Legacy of a Governor: The Life of Indiana's Frank O'Bannon).
בפברואר אותה שנה הוצבה פרוטומה בדמותו מחוץ לאולם הסנאט בבית המדינה של אינדיאנה.
אוגוצ'וקוו פרנק אוניקה הוא כדורגלן ניגרי המשחק בעמדת הקשר ההגנתי בקבוצת ברנטפורד מהפרמייר ליג ובנבחרת ניגריה.
אוניקה גדל במחלקות הנוער של אבדיי ומיטיולן.
בשנת 2017 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של מיטיולן במסגרת ליגת העל הדנית, ובסך הכל ערך 95 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע 15 שערים.
הוא זכה עם המועדון בשתי אליפויות דנמרק, וכן בגביע הדני.
ב-20 ביולי 2021 חתם אוניקה בברנטפורד, העולה החדשה לפרמייר ליג.
ב-13 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 2-0 על ארסנל בסמגרת המחזור הראשון בליגה לעונת 2021/2022. בשתי העונות הראשונות שלו במועדון ערך 41 הופעות ליגה.
באוגוסט 2024 הושאל אוניקה לאאוגסבורג לעונה אחת.
ב-9 באוקטובר 2020 ערך אוניקה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ניגריה, בהפסד 1-0 לנבחרת אלג'יריה במשחק ידידות.
הוא היה חלק מסגל הנבחרת בטורניר גביע אפריקה לאומות 2021 בשנת 2022, וערך הופעה אחת בטורניר.
פרנץ "פרנק" ארוק (בסרבית: Ференц Арок, בהונגרית: Árok Ferenc, באנגלית: Ferenc "Frank" Arok; 20 בינואר 1932 – 12 בינואר 2021) היה כדורגלן ומאמן כדורגל יוגוסלבי.
ארוק אימן את נבחרת אוסטרליה בכדורגל בשנים 1983–1989, ונודע בישראל בעקבות מפגשי נבחרתו עם נבחרת ישראל במוקדמות מונדיאל 1986, המוקדמות לטורניר הכדורגל באולימפיאדת סיאול ומוקדמות מונדיאל 1990.
ב-1983 מונה ארוק למאמן נבחרת אוסטרליה בכדורגל.
הוא הדריך את הנבחרת במוקדמות מונדיאל 1986, בהן הגיעה לפלייאוף הבין-יבשתי והפסידה 0–2 ל, במוקדמות ובטורניר הכדורגל באולימפיאדת סיאול (1988), בו הודחה ברבע הגמר 0–3 בידי האלופה בסופו של דבר , ובמוקדמות מונדיאל 1990, בהן הגיעה לסיבוב הגמר באוקיאניה אך סיימה במקום השני.
לאחר הכישלון בההעפלה לגביע העולם בכדורגל הוא הודח מתפקידו.
ארוק אימן את אוסטרליה בשישה משחקים מול נבחרת ישראל בכדורגל במסגרת סיבובי הגמר של טורנירי המוקדמות של קונפדרציית הכדורגל של אוקיאניה.
מאזנו נגד הנבחרת היה שני ניצחונות וארבע תוצאות תיקו.
ארוק נחשב לאחד האנשים השנואים ביותר בכדורגל בישראל, הן בשל הישגיו נגד הנבחרת הלאומית והן בשל סגנון האימון שלו שכלל "לוחמה פסיכולוגית", התגרויות על המגרש ומחוצה לו וסגנון משחק אגרסיבי ואף אלים.
אחת התקריות הבולטות הייתה באוקטובר 1985, כשלפני המשחק נגד ישראל ברמת גן פרסם עיתון חדשות ציטוט של ארוק בו כינה את שחקני נבחרת ישראל "כלבים משוגעים" (אך בהמשך התברר שכינה כך את שחקניו שלו).
ביום אוסטרליה 1990 מונה ארוק לחבר במסדר אוסטרליה על "שירות לכדורגל, במיוחד כמאמן הלאומי של אוסטרליה".
הוא נפטר ב-12 בינואר 2021 בסובוטיצה, סרביה ממחלת הקורונה, כשבוע לפני יום הולדתו ה-89.
פרנסיס ראסל "פרנק" אוהרה היה משורר ומבקר אמנות אמריקאי.
אוהרה נחשב לדמות מובילה באסכולת ניו יורק, קבוצה לא רשמית של אמנים, סופרים ומוזיקאים ששאבו השראה מג'אז, סוריאליזם, אקספרסיוניזם מופשט, ציור פעולה ותנועות אמנות חדשניות.
פרנק אוהרה, בנם של ראסל ג'וזף אוהרה וקתרין ברודריק, נולד ב-27 במרץ 1926, בבולטימור, מרילנד וגדל בגרפטון, מסצ'וסטס.
הוא למד בתיכון הקתולי סנט ג'ון.
משנת 1941 עד 1944 למד פסנתר בקונסרבטוריון ניו אינגלנד בבוסטון.
בשנת 1944 התגייס לצי האמריקני ושירת כסונאריסט בדרום האוקיינוס השקט וביפן על המשחתת 449 (USS Nicholas DD-449) במלחמת העולם השנייה.
במהלך תקופת הכשרתו בחיל הים, במרכז האימון הימי של סמפסון, ניו יורק, החל לסגל לעצמו דפוס של התבוננות במציאות, שלאחר מכן יבוא לכדי ביטוי בשיריו.
השגרה היומיומית הנוקשה, תחילה בבית הספר הקתולי בו למד, ולאחר מכן בחיל הים, אפשרה לאוהרה לנתק את עצמו מהמתרחש, לצפות, ולהעניק לאירועים פרשנות שנונה וייחודית.
את אבחנותיו שמר לכתיבה בהמשך.