tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הוא עזב את מחוז זה כדי להיבחר מחדש מטעם מחוז קינגס ליין (King's Lynn), מחוז כיס שאותו ייצג עד סוף הקריירה הפוליטית שלו.
כמו אביו היה וולפול חבר המפלגה הוויגית.
ב-1705 מונה וולפול על ידי המלכה אן כחבר במועצה של בן זוגה, הנסיך ג'ורג', דוכס קמברלנד שהיה הלורד הראשון של האדמירליות.
לאחר שבחר להישאר מחוץ למאבק בין הוויגים לבין הממשלה, הפך וולפול לאיש ביניים שתיווך בין הממשלה לבין מנהיגי המפלגה הוויגית.
יכולותיו זכו להכרה על ידי סידני גודולפין, רוזן גודולפין הראשון שכיהן אז כלורד העליון של האוצר (Lord High Treasurer) וכמנהיג הקבינט, וכתוצאה מכך הוא מונה לתפקיד שר המלחמה ב-1708. במשך תקופה קצרה בשנת 1710 הוא החזיק גם בתפקיד גזבר הצי (Treasurer of the Navy).
למרות השפעתו האישית החזקה, וולפול לא הצליח למנוע מהלורד גודולפין ומהוויגים ללחוץ על העמדתו לדין של הנרי סשברל (Sacheverell), שר בממשלה שנשא דרשות אנטי-וויגיות.
הוא הגן על הלורד גולדפין מפני ההתקפות של הטורים בפרלמנט ומפני הביקורת של העיתונות.
ב-1712 הואשם וולפול בקבלת שוחד ובשחיתות בנוגע לשני חוזים לאספקת מזון לסקוטלנד.
אף שהוכח שהוא נקי מאשמה, הוא הורשע בהפרת אמונים ובשחיתות.
הוא הועמד לדין בפני בית הנבחרים ונמצא אשם על ידי בית הלורדים.
הוא נכלא במצודת לונדון והורחק מהפרלמנט.
בהיותו כלוא במצודת לונדון הוא זכה ליחס של "קדוש מעונה פוליטי" ובעת מאסרו ביקרו אותו כל המנהיגים הוויגים.
לאחר שחרורו, פרסם וולפול קונטרסים בעילום שם שתקפו את ממשלתו של הארלי.
וולפול נבחר מחדש לפרלמנט ב-1713.
על פי חוק ההסדר 1701, שהוציא קתולים מסדר ירושת הכתר, ירש את אן בן דודה מדרגה שנייה, ג'ורג' הראשון.
הטורים לא נתנו אמון בג'ורג'.
מבחינתם לא הייתה לו את הזכות לרשת את הכתר.
שנת עלייתו לשלטון סימנה את תחילת שלטונם של הוויגים ששמרו על כוחם במשך חמישים השנים הבאות.
רוברט וולפול הצטרף כחבר המועצה המלכותית ומונה להיות האחראי על תקציב הכוחות המזוינים (Paymaster of the Forces) בקבינט שבאופן רשמי היה תחת הנהגתו של הלורד הליפקס (Halifax), אך באופן מעשי הדמויות ששלטו בו היו הלורד טאונסנד (Townshend), גיסו של וולפול, וג'יימס סטנהופ (Stanhope).
וולפול מונה להיות יושב ראש של ועדה סודית שחקרה את מעשיה של הממשלה הטורית הקודמת ב-1715 וכמה מהאישים בה הועמדו לדין, חלקם אף ללא משפט.
לורד הליפקס מת ב-1715 ווולפול מונה כלורד הראשון של האוצר (First Lord of the Treasury) וכשר האוצר.
בתפקידו זה הוא הנהיג אמצעים להפחתת החוב הלאומי.
הממשלה הייתה לעיתים חלוקה בנושאים חשובים.
בדרך כלל וולפול וטאונסנד היו בצד אחד וסטנהופ והלורד סנדרלנד היו בצד השני.
מדיניות החוץ הייתה נושא המחלוקת העיקרית.
ג'ורג' הראשון ניהל את מדיניות החוץ על פי האינטרסים של הטריטוריות הגרמניות שלו יותר מאשר על פי האינטרסים של בריטניה.
סיעתם של סטנהופ וסאנדרלנד נטתה לתמוך במלך.
ב-1716 טאונסנד הודח מהתפקיד החשוב של מזכיר המדינה הצפוני (Secretary of State for the Northern Department) והועבר לשמש במשרה החשובה פחות של הלורד לוטננט של אירלנד.
גם שינוי זה לא ריצה את סטנהופ ואת סנדרלנד, שדאגו לפטר את טאונסנד מתפקידו באפריל 1717. למחרת היום התפטר וולפול מהממשלה ועבר לאופוזיציה.
בקבינט החדש היו סנדרלנד וסטנהופ הדמויות המשפיעות ביותר.
זמן קצר לאחר התפטרותו של וולפול, מריבה משפחתית בין המלך לבין הנסיך מוויילס פילגה את המשפחה המלכותית.
וולפול ואישים אחרים היו מתכנסים בבית לסטר, מקום מגוריו של הנסיך מוויילס ומתכננים תוכניות פוליטיות.
וולפול נעשה אף יועצה וידידה הקרוב של אשת הנסיך קרולין.
ב-1720 הוא שיפר את מעמדו על ידי כך שהצליח להביא לפיוס בין המלך לבין בנו.
וולפול המשיך להיות דמות משפיעה בבית הנבחרים.
במיוחד הוא היה פעיל במעשי ההתנגדות לאחד החוקים שהציעה הממשלה, שלפיו תוגבל זכותו של המלך להעניק תוארי אצולה חדשים.
וולפול גרם למשיכתו הזמנית של החוק ב-1719 ולדחייה מוחלטת שלו בסופו של דבר.
תבוסה זו גרמה לסטנהופ ולסאנדרלנד להתפייס עם מתנגדיהם.
וולפול קיבל מחדש את תפקיד האחראי על תקציב הכוחות המזוינים וטאונסנד מונה לתפקיד הלורד נשיא המועצה.
עם קבלת תפקיד זה סר חנו של וולפול בעיניו של הנסיך מוויילס (המלך לעתיד), שעדיין בז לממשלתו של אביו.
זמן קצר לאחר שיבתו של וולפול לממשלה, נסחפה בריטניה בשערוריית "חברת הים הדרומי" (South Sea Company).
הממשלה הנהיגה תוכנית שלפיה החברה תכסה את החוב הלאומי בתמורה לאיגרות חוב.
האמונה שרווחה הייתה שעד מהרה תגרוף החברה רווחים עצומים מסחר בינלאומי בטקסטיל, במוצרים חקלאיים ובעבדים.
רבים בבריטניה, כולל וולפול עצמו שהתעשר מאוד מאיגרות החוב שסחר בהם, השקיעו רבות בחברה.
בסוף שנת 1720 החלה חברת הים הדרומי לקרוס ושערי המניות שלה ירדו פלאים.
וולפול, כאמור, הצליח לממש את רווחיו כאשר מחיר המניות היו בשיא.
ב-1721 מצאה ועדה שמונתה לחקור את השערורייה שרבים מחברי הממשלה היו נגועים בשחיתות.
חלקם נשפטו ואף נכלאו, אך בהשפעתו של וולפול יצאו סטנהופ וסאנדלנד נקיים מהפרשה.
התפטרותו של סנדרלנד ומותו של סטנהופ ב-1721 הותירו את וולפול כדמות המרכזית בממשלה.
באפריל אותה שנה הוא מנוה כלורד הראשון של האוצר, כשר האוצר וכמנהיג בית הנבחרים.
לדעת רבים מסמל מינוי זה של וולפול את תחילת כהונתו כראש ממשלה.
גיסו, הלורד טאונסנד, מונה להיות שר המדינה הצפוני ושלט במדיניות החוץ של בריטניה.
כך חזרו השניים לשלוט בממשלה וכוחם של מתנגדיהם הוחלש באופן משמעותי.
ראש ממשלה תחת ג'ורג' הראשון
תחת מנהיגותו של וולפול ניסה הפרלמנט לטפל במשבר הכלכלי שיצרה הבועה של חברת הים הדרומי.
נכסיהם של מנהלי החברה שימשו לפיצוי אלה שניזוקו מהמשבר והנכסים של החברה עצמה חולקו בין בנק אנגליה ובין חברת הודו המזרחית הבריטית.
המשבר פגע קשות באמינותם של המלך ושל הוויגים, אך בכושר הנאום המעולה שלו הצליח וולפול להגן עליהם בבית הנבחרים.
שנתו הראשונה של וולפול כראש ממשלה עמדה בסימן חשיפתה של מזימה שהוביל פרנסיס אטרברי (Atterbury), בישוף רוצ'סטר.
חשיפתה של המזימה ריסקה את תקוותיהם של היעקוביטים לאחר כישלון המרידות שניהלו ב-1715 וב-1719. המפלגה הטורית הייתה גם היא במצב לא טוב, אף שמנהיגה, הלורד בולינגברוק (Bolingbroke), שנמלט לצרפת כדי להתחמק מעונש על אהדתו ליעקוביטים, הורשה לשוב לבריטניה ב-1723.
עד לסוף תקופת מלכותו של ג'ורג' הראשון נמשכה עליונותו של וולפול.
בהדרגה ירדה השפעתו הפוליטית של המלך ומנגד עלתה השפעתם של שרי הממשלה.
ב-1724 הודח מתפקידו כמזכיר המדינה הדרומי יריבם בקבינט של טאונסנד ושל וולפול, הלורד קארטרט (Carteret) ומונה למשרה החשובה פחות של הלורד לוטננט של אירלנד.
טאונסנד, שעבד בשיתוף פעולה עם המלך, הצליח להכניס את בריטניה לעידן של שלום, במיוחד באמצעות כריתת בריתות עם צרפת ועם פרוסיה ב-1725. וולפול לא היה מעורב בצעדים אלה.
בריטניה, שכעת שוחררה מהאיום היעקוביטי, מאימת המלחמה וממשברים פיננסים, החלה לשגשג ווולפול נעשה חביבו של המלך ג'ורג' הראשון.
ב-1725 הוענק לו תואר אביר מסדר האמבט וב-1726 הוא עוטר כאביר מסדר הבירית.
בנו הבכור קיבל תואר של ברון.
ראש ממשלה תחת ג'ורג' השני
מעמדו של וולפול היה תחת איום ב-1727 כאשר מת המלך ג'ורג' הראשון ובנו ג'ורג' השני ירש את כסאו.
במשך כמה ימים היה נראה שוולפול עומד לאבד את משרתו, אך בעצת המלכה קרוליין הסכים המלך להשאירו בתפקידו.
אף על פי שהמלך לא אהב את טאונסנד, הוא השאירו בתפקידו גם כן.
בשנים הבאות המשיכו השניים להיות הדמויות המובילות בממשלה, למרות חילוקי דעות שהיו ביניהם על נושאי מדיניות החוץ, בעיקר בנוגע ליחסים עם אוסטריה.
בהדרגה נעשה וולפול השר בעל הכוח הרב בממשלה.
טאונסנד פרש ב-15 במאי 1730 ויש הרואים בתאריך זה את ההתחלה הבלתי רשמית של כהונתו של וולפול כראש ממשלה.
עזיבתו של טאונסנד אפשרה לוולפול להביא לידי גמר את חתימתו של הסכם וינה וליצירת הברית האנגלו-אוסטרית ב-1731.
המרכזיים ביניהם היו מקרב חברי מפלגת הכפר (Country Party), כמו לורד בולינגברוק (Bolingbroke), שהיה יריבו מאז ימי המלכה אן, וויליאם פולטני (Pulteney), שפרש מהמפלגה הוויגית על רקע אי מינויו לתפקיד שר בממשלה.
השניים הוציאו לאור כתב עת שביקר באופן עקבי את מדיניותו של ראש הממשלה.
וולפול אף זכה לתיאורים סטיריים ופארודים והוא הושווה לפושע ג'ונתן ויילד כפי שעשה המחזאי ג'ון גיי במחזהו אופרת הקבצנים.
על אויביו הנוספים של וולפול נמנו ג'ונתן סוויפט, אלכסנדר פופ, הנרי פילדינג וסמואל ג'ונסון.
בנוסף, הכינוי "Prime Minister" נטבע לראשונה ככינוי גנאי שנועד לבקר את וולפול, ולהציגו כמי שמנסה ליטול לעצמו כוח לא לו.
למרות חוג מתנגדים נרחב זה, הצליח וולפול להבטיח לעצמו את תמיכתו של העם ושל הפרלמנט באמצעות מדיניות של הימנעות ממלחמה וכתוצאה מכך גם הוא יכול היה להפחית את עול המיסים.
הוא ניצל את השפעתו כדי למנוע מהמלך ג'ורג' השני מלהיכנס לעימות שהתחולל ביבשת אירופה ב־1733 כאשר פרצה מלחמת הירושה הפולנית.
באותה שנה הייתה השפעתו תחת איום עקב תוכנית מיסוי שהוא הציע.
הכנסות המדינה ירדו פלאים עקב פעילותם של מבריחים ווולפול הציע להטיל בלו על יין ועל טבק.
הצעה זו זכתה לגינוי ציבורי ועוררה את התנגדותו של המגזר המסחרי.
וולפול הסכים למשוך את החוק לפני שהפרלמנט הצביע עליו, אך הוא הדיח את הפוליטיקאים שהעזו להתנגד לו מלכתחילה.
כך איבד וולפול חלק ניכר מחברי מפלגתו שעברו לאופוזיציה.
לאחר הבחירות הכלליות של 1734 הצליחו תומכיו של וולפול לשמור על רוב בבית הנבחרים, אף שמספרם קטן.
למרות שמירה על הרוב הפרלמנטרי שלו, האהדה הציבורית כלפיו פחתה.
ב־1736 גרמה הטלתו של מס על הג'ין לפרוץ מהומות בלונדון.
מהומות קשות יותר פרצו באדינבורו כאשר המלך העניק חנינה לקצין שפקד על חייליו לירות על מפגינים.
אף שאירועים אלה הורידו את מעמדו של וולפול בדעת הקהל הציבורית, מעמדו בפרלמנט נותר איתן.
שליטתו של וולפול בבית הנבחרים ניכרה במיוחד כאשר הוא הצליח לסכל את תוכניתו של ג'ון ברנרד להפחתת הריבית על החוב הלאומי.
וולפול אף הצליח לשכנע את הפרלמנט להעביר את חוק הרישוי (Licensing Act 1737), שעל פיו הוטל פיקוח אל התיאטראות של לונדון.
החוק היה נקמה במבקריו של וולפול מקרב אנשי הרוח כמו סוויפט, פופ פילדינג ואחרים, שמתחו כל השנים ביקורת על הממשלה ביצירותיהם.
בעוד שאנשי מפלגת הכפר תקפו את וולפול ללא רחם, הוא מימן כותבים ששיבחו אותו.
הכותב ויליאם ארנל (Arnall) ואחרים הגנו על וולפול מהאשמות על שחיתות פוליטית בטענם ששחיתות פוליטית היא תכונה אנושית אוניברסלית.
הם גם טענו כי מחלוקות פוליטיות אף הם בלתי נמנעות עקב התשוקות האנוכיות שהן חלק מטבע האדם.
ארנל טען שהממשלה צריכה להיות חזקה מספיק כדי לעמוד בפני עימותים ולדעתו וולפול הצליח בכך.
רטוריקה פוליטית זאת הייתה מקובלת במהלך המאה ה-18.
שנת 1737 עמדה בסימן מותה של ידידתו הקרובה של וולפול, המלכה קרוליין.
אף שמותה לא שם קץ להשפעה הקרובה של וולפול על המלך, שהמשיך לגבות את ראש הממשלה שלו בשנים הבאות, השפעתו המרכזית של וולפול על הממשלה החלה לרדת בעוצמתה.
מתנגדיו מצאו לעצמם מנהיג בדמותו של פרדריק, נסיך ויילס, שיחסיו עם אביו המלך היו מנוכרים.
כמה פוליטיקאים צעירים כמו ויליאם פיט האב וג'ורג' גרנוויל הקימו סיעה שהייתה ידועה בתור "הנערים הפטריוטים" ("Patriot Boys") והצטרפו לנסיך מוויילס באופוזיציה.
כישלונו של וולפול להמשיך ולשמור על מדיניות של הימנעות מעימות צבאי, גרמה בסופו של דבר לנפילתו.
על פי ברית סביליה משנת 1729, הסכימה בריטניה להימנע מסחר עם המושבות הספרדיות בדרום אמריקה.
ספרד תבעה את הזכות לעצור ספינות בריטיות כדי לוודא שהתנאי מיושם.
עימותים פרצו על רקע הסחר עם איי הודו המערבית.
וולפול ניסה למנוע מלחמה אך הוא זכה להתנגדותם של המלך, של הפרלמנט ושל חלק משרי ממשלתו.
ב-1739 התייאש וולפול ממאמציו ואז פרצה מלחמת אוזנו של ג'נקינס.
המלחמה גרמה למעמדו של וולפול לשקוע עוד יותר.
בבחירות הכלליות של 1741 הצליחו תומכיו לשמור על מעמדם במחוזות הבחירה אך נחלו מפלה במחוזות הכיס.
באופן כללי נחלה הממשלה הצלחה באנגליה ובוויילס, אך לא היה בכך די כדי לצמצם את הפער שנגרם בבחירות 1734. מחוזות הבחירה בקורנוול סרו למרותו של הנסיך מוויילס שהיה גם דוכס קורנוול.
במחוזות בחירה אלה נבחרו חברי פרלמנט שהיו עוינים לוולפול.
באופן דומה, השפעתו של הדוכס מארגייל גרמה לבחירתם של מתנגדי וולפול בחלקים מסוימים של סקוטלנד.
הרוב של וולפול בפרלמנט היה קשה להגדרה עקב חוסר ודאות בנוגע לנאמנותם של רבים מחברי הפרלמנט החדשים, אך היסטוריונים בני זמננו מעריכים את מספרם בפחות מעשרים.
בפרלמנט החדש וויגים רבים סברו שראש הממשלה המזדקן כבר מתקשה להוביל מערכה צבאית.
הרוב שתמך בו כבר לא היה גדול כמקודם, מספרם של המלעיזים עליו היה כמעט כמו מספר תומכיו.
ב-1742, כאשר בית הנבחרים פסל את כשרותן של הבחירות באחד ממחוזות הבחירה, הסכימו וולפול ואחרים לראות בכך הצבעת אי אמון והוא התפטר מתפקידו כראש ממשלה.
החדשות על התבוסה בקרב הימי בקרטחנה האיצו גם הם את סופה של הקריירה הפוליטית שלו.
כחלק מתנאי התפטרותו הסכים המלך להעניק לו את תואר האצולה לורד אורפורד (Orford), שאפשר לו להיכנס לבית הלורדים.
את הלורד אורפורד ירש בתפקידו כראש ממשלה ספנסר קומפטון שאת הממשלה בראשותו ניהל למעשה הלורד קארטרט.
הוקמה ועדה לחקירת תקופת כהונתו של וולפול, אך לא התגלו ראיות למעשי שחיתות או למעשים לא ראויים.
אף על פי שהוא כבר לא היה חבר הקבינט, המשיך וולפול להיות דמות משפיעה על המלך ולעיתים הוא כונה "ראש הממשלה שמאחורי הקלעים".
ב-1744 הוא הצליח לגרום להדחתו של קארטרט ולמינויו של הנרי פלהם, שהיה בן טיפוחיו, כראש ממשלה.
עצתו העיקרית של וולפול לפלהם הייתה שינצל את כסאו בבית הנבחרים כאמצעי לגשר בין המלך לבין הפרלמנט, כפי שהוא עצמו נהג בזמנו.
בריאותו, שמעולם לא הייתה טובה, החלה להתדרדר לקראת סוף שנת 1744. בשנה שלאחר מכן הוא נפטר בלונדון ונקבר בכנסייה שבאחוזתו בנורפוק.
רוברט "בוב" וולברג הוא שחקן אמריקאי.
שיחק בסרטים "מיסטיק ריבר" ו"השתולים".
נולד בשכונת דורצ'סטר שבבוסטון לדונלד אדמונד וולברג ולאלמה איליין.
לוולברג שמונה אחים ואחיות ביניהם שני שחקני קולנוע דוני וולברג ומועמד פרס האוסקר מארק וולברג.
הופיע לראשונה ב-1998 לצד אחיו דוני בסרט האקשן "סאוטי" ולאחר מכן בסרט אקשן נוסף "חוש הפשע".
השתתף בדרמה "מייל לאור ירח" בתפקיד פינקי.
התפרסם בתפקיד משנה בדרמה של קלינט איסטווד "מיסטיק ריבר" בתור קווין סאבג' חברו של ג'ימי מרקוס (שון פן).
ב-2006 שיחק בסרט הפשע של מרטין סקורסזה "השתולים" בתור סוכן ה־FBI פרנק לאציו, בסרט הופיע לצידו של אחיו מארק וולברג.
וולברג נשוי לג'ינה סאנטנג'לו, לזוג שני ילדים.
רוברט הרטינג הוא אתלט גרמני.
הוא אלוף אולימפי (לונדון 2012), 3 פעמים ברציפות אלוף עולם (ברלין 2009, טגו 2011 ומוסקבה 2013) ופעמיים ברציפות אלוף אירופה (הלסינקי 2012 וציריך 2014) בזריקת דיסקוס.
אחיו הצעיר כריסטוף הרטינג, אף האלוף האולימפי (ריו דה ז'ניירו 2016), בזריקת דיסקוס.
באליפות אירופה שנערכה בגטבורג, שוודיה בשנת 2006 סיים הרטינג במקום ה-13 בזריקת דיסקוס בתוצאה של 59.87 מטר, מקום אחד אחרי המקום הדרוש לעלייה לשלב הגמר.
באליפות העולם שנערכה באוסקה, יפן בשנת 2007 זכה הרטינג במדליית כסף בזריקת דיסקוס בתוצאה של 66.68 מטר, אחרי גרד קנטר מאסטוניה (68.94 מטר) ולפני רוטגר סמית מהולנד (66.42 מטר).
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) סיים הרטינג במקום רביעי בזריקת דיסקוס בתוצאה של 67.09 מטר, הזוכה במדליית הזהב היה קנטר (68.82 מטר).
באליפות העולם שנערכה בברלין, גרמניה בשנת 2009 זכה הרטינג במדליית הזהב בזריקת דיסקוס בשיא אישי חדש של 69.43 מטר, לפני פיוטר מלכובסקי מפולין (69.15 מטר) וקנטר (66.88 מטר).
באליפות אירופה, שנערכה בברצלונה, ספרד בשנת 2010 זכה הרטינג במדליית כסף בזריקת דיסקוס בתוצאה של 68.47 מטר אחרי מלכובסקי שקבע שיא תחרות חדש של 68.87 מטר ולפני רוברט פזקאש מהונגריה (66.43 מטר).
באליפות העולם שנערכה בטגו, קוריאה הדרומית בשנת 2011 זכה הרטינג פעם שנייה ברציפות במדליית זהב בזריקת דיסקוס בתוצאה של 68.97 מטר, לפני קנטר (66.95 מטר) ואחסן חדדי מאיראן (66.08 מטר).
באליפות אירופה, שנערכה בהלסינקי, פינלנד בשנת 2012 זכה הרטינג במדליית זהב בזריקת דיסקוס בתוצאה של 68.30 מטר, לפני קנטר (66.53 מטר) וזולטאן קובגו מהונגריה (66.42 מטר).
באולימפיאדת לונדון (2012) זכה הרטינג במדליית זהב בזריקת דיסקוס בתוצאה של 68.27 מטר, לפני אחסן חדדי (68.18 מטר) וגרד קנטר (68.03 מטר).
באליפות העולם שנערכה במוסקבה שברוסיה בשנת 2013 זכה הרטינג בפעם השלישית ברציפות במדליית זהב בזריקת דיסקוס בתוצאה של 69.11 מטר, לפני פיוטר מלכובסקי
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בציריך שווייץ בשנת 2014 זכה הרטינג בפעם השנייה ברציפות במדליית זהב בזריקת דיסקוס בתוצאה של 66.07 מטר, לפני גרד קנטר (64.75 מטר) ורוברט אורבנק מפולין (63.81 מטר).
רוברט וול הוא שחקן קולנוע, קומיקאי ותסריטאי יהודי- אמריקאי.
התפרסם בזכות תפקידיו בסרטים "באטמן", "בוקר טוב, וייטנאם" ו"מעריצה צמודה".
וול זכה בשני פרסי אמי ביחד עם בילי קריסטל על כתיבתם לטקסי האוסקר של השנים 1991 ו-1992.
וול נולד בעיירה יוניון שבניו ג'רזי למשפחה יהודית, למד דרמה באוניברסיטת יוסטון.
החל את דרכו בתעשיית הבידור כקומיקאי ובקומדיית הנעורים "אבירי הוליווד" לפני שהתגלה בדרמת המלחמה הקומית "בוקר טוב, וייטנאם", בה שיחק בתפקיד מרטי דרייויץ' ובקומדיית הספורט "מעריצה צמודה" בתפקיד לארי הוקאט.
ב-1989 שיחק וול בשובר הקופות המצליח של טים ברטון "באטמן" בתור העיתונאי אלכסנדר נוקס, דמות אשר שב לגלם כהופעת קמאו בקרוסאובר "המשבר בעולמות האינסופיים" של יקום החץ.
זכה להצלחה רבה כתסריטאי לאחר שכתב ביחד עם בילי קריסטל את התסריט לטקסי האוסקר, עבודה זו זיכתה את וולף בשני פרסי אמי.
בהמשך דרכו כשחקן הופיע לצדם של רוברט דה נירו בהפקתו "פילגש" וטומי לי ג'ונס בדרמת הספורט "קוב" בתפקיד סופר ספרי הספורט אל סטאמפ.
וול ביים, כתב, הפיק וכיכב בתפקיד הראשי במשך שש שנים בקומדיית המצבים "ארליס" לצידה של סנדרה או.
בשנת 2022 שיחק את הסוהר פיליפס בסרט הדרמה "When George Got Murdered" על רצח ג'ורג' פלויד.
וול נשוי לשחקנית ברברה קפלי.
רוברט פרנסיס ווהן היה שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי זוכה פרס אמי ומועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר לשנת 1959 על תפקידו בסרט "צעירי פילדלפיה", התפרסם כשחקן טלוויזיה מצליח בזכות תפקידיו בסדרות "האיש מאנק"ל" ו"הנוכלים".
ווהן נולד בניו יורק סיטי לשחקנית תיאטרון מרסלה פרנסיס ולשחקן הרדיו ג'רלד וולטר ווהן.
לאחר שהוריו התגרשו גדל במיניאפוליס אצל סבתו וסבו.
למד עיתונאות באוניברסיטת מינסוטה ועזב לאחר כשנה ללוס אנג'לס שם למד ב"מכללת לוס אנג'לס סיטי" ולאחר מכן באוניברסיטת המדינה של קליפורניה בלוס אנג'לס, משם קיבל תואר שני בתיאטרון.
גם לאחר שהצליח לעצב את מעמדו כשחקן מוכר למד ווהן במוסדות גבוהים ובשנת 1970 קיבל תואר דוקטור לפילוסופיה מאוניברסיטת דרום קליפורניה.
ווהן החל את דרכו בקולנוע בתפקיד קטן בסרט "עשרת הדיברות", בסרט המדע בדיוני של רוג'ר קורמן "איש מערות צעיר" ובמספר מערבונים.
התפרסם בפעם הראשונה בדרמה "צעירי פילדלפיה" בתפקיד צ'סטר גווין עליו היה מועמד ווהן לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר ולפרס גלובוס הזהב.
ווהן המשיך את התנופה שלו בשנות ה-60 בהן כיכב במערבון "שבעת המופלאים" בתפקיד האקדוחן לי, במותחן "בוליט" בתפקיד הפוליטיקאי וולטר צ'יימלרס עליו היה מועמד לפרס באפט"א ובסרט המלחמה "הגשר על הרמאגן" בתור הקצין הגרמני פול קרוגר.
ב-1974 שיחק בסרט האסונות המצליח "המגדל הלוהט" בתפקיד הסנטור גארי פארקר.
בשנות ה-80 שיחק ווהן בסרט הפעולה המדע בדיוני "הקרב מעבר לכוכבים" בתפקיד המתנקש גלט, בקומדיה של בלייק אדוארדס " S.O.B." בתור דייוויד בלאקמן נשיא חברת ההפקה קפיטול, בסרט הפעולה של מנחם גולן "מחץ הדלתא" בתפקיד הגנרל וודבריג' וב"סופרמן 3" בתפקיד המולטימיליונר רוס ובסטר.
את תפקידיו הקולנועים האחרונים עשה ווהן בקומדיות "פוטי טאנג" של לואי סי.
בתפקיד דיק לקטר, "כדורסל" של דייוויד צוקר בתפקיד בקסטר קיין ו"הדירה של ג'ו" בתור הסנטור דגארטי.
ווהן הגיע למעמד של כוכב בשנות ה-60 לאחר שהופיע בסדרת הריגול "האיש מאנק"ל", על הופעותיו בארבע עונות הסדרה בתור הסוכן החשאי נפוליאון סולו הועמד ווהן לשני פרסי גלובוס זהב.
לאחר ההכרה שקיבל שיחק ווהן בסדרה הבריטית "המגנים" שיצר גארי אנדרסון בתפקיד הארי ראול - מפקד כוח הבלשים הפרטיים בלונדון.
בשנת 1978 זכה ווהן בפרס אמי על הופעתו במיני סדרת הדרמה הפוליטית "וושינגטון: מאחורי דלתיים סגורות".
בשנת 1982 השתתף בעיבוד של חברת הטלוויזיה ABC לספר "בתוככי הרייך השלישי" בתפקיד הגנרל הנאצי ארהרד מילך.
ווהן השתתף בשנת 1986 בעונה החמישית של סדרת האקשן הפופולרית "צוות לעניין" בתפקיד גנרל האנט סטוקוול.
לקראת סוף שנות ה-90 הופיע ווהן בסדרת המערבונים "שבעת המופלאים" בתפקיד השופט אורן טרוויס.
בשנים האחרונות הופיע ווהן בתפקיד הנוכל המזדקן אלברט סטרולר בסדרה הפשע הבריטית "הנוכלים".
ווהן היה נשוי משנת 1974 לשחקנית לינדה סטאב ואב לשתי בנות.
בשנת 1998 זכה לכוכב על שמו בשדרת הכוכבים של הוליווד.
נפטר ב-11 בנובמבר 2016, בעיר ניו יורק בארצות הברית, לאחר מאבק במחלת הסרטן מסוג לוקמיה.
המרגל עם הפנים שלי (1965)
ההגיון של מר סומאס (1970)
עלייתו של הירח השחור (1986)
וושינגטון: מאחורי דלתיים סגורות (1977)
רוברט ג'ון וגנר ג'וניור הוא שחקן אמריקאי.
וגנר, מגדולי כוכבי הטלוויזיה האמריקאית בשנות ה-80, היה מועמד ל-4 פרסי גלובוס הזהב על תפקידו בתור ג'ונתן הארט בסדרת הדרמה "הארט ואשתו" ומועמד פרס גלובוס זהב על משחקו בסדרת הפשע "It Takes a Thief".
ככוכב קולנוע גילם את מספר 2 בטרילוגיית "אוסטין פאוורס" ואת ג'ורג' לייטון בסרט "הפנתר הוורוד" (1963).
בנם של הייזל, מזכירה ורוברט ג'ון וגנר האב, סוכן נסיעות.
נולד למשפחה אמידה והחל להתעניין בפרסום ובמשחק מגיל צעיר מאוד.
ואגנר השתתף בדרמה "טיטאניק" של ג'ין נגלוסקו בתפקיד הנוסע גיף רודג'רס, בסרטיו של אדוארד דמיטריק לצידו של ספנסר טרייסי "חנית שבורה" בתור ג'ו דבראה ו"ההר" ובסרט ההרפתקאות "מתחת לעומק 12 מייל".
הפקה מוערכת נוספת בה הופיע ואגנר הייתה הקומדיה של בלייק אדוארדס "הפנתר הוורוד" בה שיחק בתור ג'ורג' לייטון, תפקיד עליו חזר בסרט נוסף בסדרה, "קללתו של הפנתר הוורוד".
בשנות ה-70 השתתף בסרטי האסונות "המגדל הלוהט" המצליח בתפקיד ראש יחסי הציבור בבניין דן ביגלו, "הקונקורד...
שדה תעופה 79'" ובסרט המלחמה "מידוויי".
בשנת 2002 חזר וגנר לדמותו של מספר 2 בסרט "אוסטין פאוורס - גולדממבר", האחרון בטרילוגיית הסרטים.
לאחר שהגיע למעמד של כוכב קולנוע פנה וגנר למשחק בטלוויזיה והתבלט לראשונה במסגרת זו בסדרת הפעולה "It Takes a Thief" בתפקיד הגנב אלכסנדר מאנדי.
על משחקו בסדרה היה וגנר מועמד לפרס גלובוס הזהב ולפרס אמי לשחקן הטוב ביותר בסדרת דרמה.
בנוסף השתתף בסדרת ההרפתקאות הבדיונית "בשם המשחק", בסדרת הבלשים "Switch" ובסדרה הבריטית "קולדיטץ'".
וגנר היה לאחד מכוכבי הטלוויזיה המצליחים והפופולריים בתחילת שנות ה-80 בזכות תפקיד ראשי בתור ג'ונתן הארט, מנכ"ל חברת כלכלה בסדרת הדרמה "הארט ואשתו".
הארט שיחק במשך חמש עונות הסדרה ובמהלכן היה מועמד ארבע פעמים לפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר בסדרת דרמה.
וגנר חזר לשחק בטלוויזיה בעשור הראשון של המאה ה-21 בקומדיית המצבים הידועה "שני גברים וחצי", בשתי עונות, 4-5 בתור טדי לאופולד.
אשתו הראשונה הייתה כוכבת הקולנוע נטלי ווד לה נישא כאשר היה בן 27 והיא הייתה בת 19. לאחר 5 שנות נישואים הם התגרשו.
נישואיו השניים היו לשחקנית מריון מארשל לה וגנר היה נשוי במשך 8 שנים.
ממערכת זו נולדה העיתונאית והשחקנית קייטי וגנר.
לאחר נישואיו השניים חזר וגנר לאשתו הראשונה נטלי ווד והביא עמה לעולם ילדה - קורטני וגנר .ווד טבעה למוות בשנת 1981 בנסיבות מסתוריות אחרי ששהתה עם וגנר וחברים ביאכטה.
אשתו השלישית והנוכחית היא השחקנית ג'יל סנט ג'ון לה הוא נשוי משנת 1990.
רוברט פטריק וב הוא קומיקאי, שחקן וכותב אנגלי.
וב והשחקן דייוויד מיטשל מהווים את הצמד "מיטשל ווב".
השניים מוכרים בעיקר מהופעתם בסיטקום של ערוץ 4 "פיפ שואו" ובתוכנית המערכונים "That Mitchell and Webb Look".
וב ידוע גם כמנחה של התוכניות "Great Movie Mistakes" ו-"Great TV Mistakes franchise" בהן הוא מציג בהומור ובמשחקי מילים טעויות שקורות בסרטים ובתוכניות טלוויזיה.
וב נולד בבוסטון שבלינקולנשייר וגדל בוודהול ספא קרוב להורנקאסל.
הוא הצעיר במשפחה של שלושה בנים.
וב למד בבית הספר היסודי "המלכה אליזבת'" בהורנקאסל.
כמי שגדל על הסדרות הקומיות "הצעירים" The Young Ones ו"הפתן השחור" התחיל להתעניין בדרמה ובשירה.
בהיותו בבית הספר התחיל לכתוב פרודיות.
אמו נפטרה מסרטן השד כשהיה בתיכון ולמד לבחינות A-levels.
בגיל 20 למד וב ברובינסון קולג' בקיימברידג' והיה סגן נשיא מועדון התיאטרון של האוניברסיטה "פוטלייטס".
וב ומיטשל הכירו ב-1993 כשנבחנו להצגה "סינדרלה" בהפקת פוטלייטס.
מכאן ניתנה לצמד הזדמנות לכתוב עבור תוכניתם של אלכסנדר ארמסטרונג ובן מילר ועבור העונה השנייה של התוכנית "Big Train".
הפריצה שלהם בטלוויזיה הייתה בשנת 2000 בתוכנית מערכונים של ה-BBC בשם "Bruiser" שאותה גם כתבו.
הפרויקט הבא של וב ומיטשל היה ב-2003 בסיטקום "פיפ שואו" של ערוץ 4 בו שיחקו כשותפים לדירה מארק קוריגן וג'רמי "ג'ז" אוסבורן.
וב היה מועמד שוב לשחקן הקומי הטוב ביותר ב-2009. "פיפ שואו" שודר במשך תשע עונות, הסיטקום של ערוץ 4 ששודר במשך הזמן הרב ביותר.
ב-18 ב-18 במאי 2007 יצא לאקרנים סרטם הראשון "Magicians".
את התסריט כתבו ג'ס ארמסטרונג וסם ביין וביים אנדרו אוקונור.
וב שיחק בדמות הקוסם קארל.
ב-2004 הופיע וב בשתי עונות של הסיטקום "The Smoking Room", ובתוכנית הרדיו "Concrete Cow".
ב-2005 שיחק בסיטקום "Blessed" שכתב בן אלטון בדמות עמיתו של ארדל או'הנלן.
ב-2006 שיחק וב לצדה של אוליביה קולמן בדמות זוג נודיסטים בסרט "קונפטי", אודות תחרות על החתונה המקורית ביותר.
הופעת הבכורה של וב בתיאטרון הייתה ב-2008 במחזה "שמנה" (Fat Pig) מאת ניל לביוט בווסט אנד.
ב-2009 זכה וב בתחרות הריקודים "Let's Dance", שנערכה עבור תוכנית הצדקה "קומיק ריליף", בפרודיה על הסרט "פלאשדאנס".
ב-2010 היה המנחה בסדרה של ערוץ 4 בשם "רוברט וב".
בינואר 2011 השתתף וב בתוכנית לידוענים של "מקבילית המוחות" וענה 9 תשובות נכונות בנושא שלו (הרומנים של איאן מקיואן) ו-11 תשובות נכונות בידע כללי.
ב-2011 שיחק וב בתפקיד דן, מרצה לגאולוגיה, בסדרה "Fresh Meat" של ערוץ 4. עוד באותה שנה כיכב בסדרה הקומית "בית קדרות לממכר וכאלה", פרודיה על יצירתו של צ'ארלס דיקנס.
וב היה הקריין של הסדרה האנטי נוסטלגית "10 Things I Hate About" של ערוץ 5 ששודרה ב-2012, בכל פרק הוא הציג את דעתו על ההיבטים האיומים שקרו בשנה מסוימת.
ב-2011 הגיש וב את התוכנית "Groundbreaking Gags" בערוץ BBC Three, שבה הציג בדיחות מתוך הסדרה "איש משפחה".
יחד עם מיטשל פרסם וב את הספר "This Mitchell and Webb Book" שיצא לאור בבריטניה ובארצות הברית ב-2009 בהוצאת הרפר-קולינס.
גרסה מקוצרת של הספר יצאה לאור באוקטובר 2009 בשם "How to Cope with Mitchell and Webb".
בין 2009 ל-2001 כתב וב מאמרים לדפי הדעות של העיתון הטלגרף.
ב-2007 התחתן וב עם הקומיקאית אביגיל בורדס, אותה הכיר בהופעה בתוכנית מערכונים ברדיו.
מיטשל היה השושבין שלו בטקס החתונה.
בני הזוג חיים בקילברן שבלונדון ולהם שתי בנות.
שנה שם שם באנגלית תפקיד הערות 2006 קונפטי Confetti מייקל 2007 Magicians קארל 2012 חתונה מוקלטת The Wedding Video טים 2016 פשוט נהדרת Absolutely Fabulous: The Movie ניק
בתפקיד עצמו 2013-2014 You Saw them Here First קריינות 2013 מיס מארפל Agatha Christie's Marple טים קנדל בפרק "הרצח באיים הקריביים" 2015 Lego Dimensions תפקידים שונים משחק וידאו 2016 Horrible Histories כריסטופר רן 2016 רגליים קרות Cold Feet גרנט 2017 לחזור Back אנדרו סיטקום; גם מפיק בפועל
הוא תת אדמירל בצי האמריקאי בדימוס אשר שימש כסגן מפקד פיקוד המבצעים המיוחדים המשולבים של הכוחות המזוינים של ארצות הברית וכסגן מפקד פיקוד מרכז של ארצות הברית.
הרווארד נולד בניופורט, רוד איילנד, ארצות הברית.
בשנת 1979 השלים הרווארד את לימודיו באקדמיה הימית של ארצות הברית.
הרווארד שירת תחילה כקצין ימי במשחתת "USS Scott" וב-1983 התנדב ליחידת הקומנדו הימי האמריקני, "אריות הים" (Navy SEALs), שם שימש כלוחם ומפקד.
הרווארד היה מפקד צוות לוחמים בצוות 3 של היחידה, בהמשך פיקד על פלגה בצוות 6 של היחידה (צוות הלוחמה בטרור הנחשב למעולה שבצוותים) ולקח חלק בשורת מבצעים בבוסניה.
בהמשך פיקד על כוחות מיוחדים במלחמת אפגניסטן ובמלחמת עיראק.
בשנת 2003 הוצב לשרת במועצה לביטחון לאומי של ארצות הברית ובשנת 2006 מונה לסגן מפקד פיקוד המבצעים המיוחדים המשולבים.
בשנת 2011 מונה לסגן מפקד פיקוד מרכז של ארצות הברית.
ב-15 בפברואר 2017 הציע נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ את תפקיד יועץ הנשיא לביטחון לאומי להרווארד, זאת לאחר שמייקל פלין ששימש בתפקיד התפטר.
יום למחרת הודיע הרווארד על סירובו לקבלת התפקיד.
רוברט קולדוול ווד היה מדען פוליטי אמריקאי, פקיד ממשל ופרופסור למדע המדינה במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (MIT).
מ-1965 עד 1969 שימש ווד כתת-מזכיר השיכון והפיתוח העירוני של ארצות הברית תחת הנשיא לינדון ב.
ג'ונסון, ובמשך שבועיים כיהן כמזכיר בפועל של המחלקה.
לאחר ששב ל-MIT הוא ניהל את המרכז המשותף ללימודים עירוניים ב-MIT ובאוניברסיטת הרווארד.
הוא גם מונה ליושב ראש רשות התחבורה של מפרץ מסצ'וסטס.
הוא כיהן כנשיא אוניברסיטת מסצ'וסטס בשנים 1970–1977, ופיקח על התרחבות תוכניות באוניברסיטה, כולל בניית הקמפוס בדרום בוסטון.
רוברט ווד נולד ב 16 בספטמבר 1923 בסנט לואיס שבמדינת מיזורי למרי (לבית ברדשו) ווד ותומס פרנק ווד.
הוא זכה למלגת לימודים באוניברסיטת פרינסטון, אך הפסיק את לימודיו במהלך מלחמת העולם השנייה במטרה לשרת בצבא ארצות הברית.
ווד לקח חלק בקרב על הבליטה, הוענק לו כוכב הארד והוא הועלה לדרגת סמל.
לאחר שסיים את חוק לימודיו באוניברסיטת פרינסטון, זכה ווד בשלושה תארים אקדמיים מאוניברסיטת הרווארד: תואר שני במינהל ציבורי יחד עם תואר שני נוסף ודוקטורט בממשלה.
ווד לימד מדע המדינה במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס מ-1959 עד 1965. משנת 1965 ועד 1969 שימש ווד כתת-מזכיר מחלקת השיכון והפיתוח העירוני של ארצות הברית בקבינט של הנשיא לינדון ג'ונסון.
בשנת 1968 הוענקה לווד מדליית האגודה האמריקנית לקיברנטיקה.
בעקבות התפטרותו של רוברט ויוור מתפקידו כמזכיר השיכון והפיתוח העירוני של ארצות הברית, כיהן ווד לקצרה כמזכיר המחלקה לבערך שבועיים לפני כניסתו של ג'ורג' רומני לתפקיד.
ווד שב למכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס, שם ניהל את המרכז המשותף ללימודים עירוניים במכון הטכנולוגי ובהרווארד.
במקביל, הוא מונה ליושב ראש רשות התחבורה של מפרץ מסצ'וסטס (MBTA).
בשנים 1970–1977 כיהן כנשיא אוניברסיטת מסצ'וסטס.
בשנים אלו ווד הוביל את הרחבת מבנה האוניברסיטה.
בימי כהונתו כנשיא האוניברסיטה צורף המרכז הרפואי UMass לקמפוס האוניברסיטה.
הוא גם מילא תפקיד מרכזי בהבאת הספרייה והמוזיאון הנשיאותיים על שם ג'ון קנדי למיקומה הנוכחי בקולומביה פוינט בבוסטון, סמוך לקמפוס האוניברסיטה.
הוא גם לימד באוניברסיטת וסליאן.
בשנת 1978 ווד מונה לכהן כמפקח על מערכת בתי הספר הציבוריים של בוסטון.
הוא נשא בתפקיד עד 1980.
ווד התחתן עם מרגרט ביירס ב-22 במרץ 1952. היו להם שלושה ילדים, ביניהם השחקן פרנק ווד ומושלת ניו המפשייר והסנאטורית מגי האסן.
ווד נפטר מסרטן הקיבה בביתו בבוסטון ב-1 באפריל 2005.
רוברט וולטר וייר היה אמן ומחנך אמריקאי ונחשב לצייר של אסכולת נהר ההדסון.
וייר נבחר לאקדמיה הלאומית לעיצוב בשנת 1829 והיה מדריך באקדמיה הצבאית של ארצות הברית.
עבודתו הידועה ביותר היא "בואם של עולי הרגל" ברוטונדה של הקפיטול בוושינגטון הבירה.
רוברט וייר נולד לרוברט ומרי קתרין (ברינקלי) וייר ב־18 ביוני 1803 בעיר ניו יורק.
הוא שב לניו יורק בשנת 1827 כדי לטפל בחבר חולה ונשאר שם עד 1834, והפך לחלק בלתי נפרד מהקהילה האמנותית שלה.
הוא מונה למורה לרישום (1834–1846) ואחר כך לפרופסור לרישום (1846–1876) באקדמיה הצבאית של ארצות הברית בווסט פוינט, ניו יורק.
וייר היה האמן החמישי שמילא את תפקיד מדריך האמנות באקדמיה.
במהלך 42 שנותיו (1834–1876) בתפקיד זה, הוא הנחה רבים ממפקדי העתיד של מלחמת האזרחים האמריקאית.
בין תלמידיו הבולטים בווסט פוינט היו ג'יימס אבוט מקניל ויסלר וסת' איסטמן.
הוא גם פיתח קשר מיוחד עם יוליסס ס.
הוא נפטר בעיר ניו יורק ב־1 במאי 1889.
וייר היה נשוי פעמיים ונולדו לו 16 ילדים.
הבן ג'ון פרגוסון וייר (נולד ב־1841) היה צייר ופסל שהפך לחבר באקדמיה הלאומית לעיצוב בשנת 1866, והיה למנהל בית הספר לאמנות באוניברסיטת ייל בשנת 1868. הבן ג'וליאן אלדן וייר (נולד ב־1852) למד אצלו והפך לצייר.
הוא היה ממקימי אגודת האמנים האמריקנים בשנת 1877, והיה חבר באקדמיה הלאומית לעיצוב (1886) והיה חבר בקבוצת "עשרת הציירים האמריקנים", ניו יורק.
הבת אמה וייר התחתנה עם תומאס לינקולן קייסי האב, קצין צבא אמריקני וראש יחידת המהנדסים.
הבת הלן רוטגרס וייר התחתנה עם תומאס סטורגיס, שעסק בהקמת עיר בוויומינג, והיה המפקד השני על מכבי האש של ניו יורק.
וייר נחשב לחלק מאסכולת נהר ההדסון.
אחד מציוריו הידועים ביותר הוא "בואם של עולי הרגל" התלוי ברוטנדה של הקפיטול.
הציור הוזמן על ידי הקונגרס של ארצות הברית בשנת 1837 והציור הוצב ברוטונדה בדצמבר 1843.
הבדים שלו עוסקים בעיקר בנושאים היסטוריים, אם כי הוא גם צייר כמה דיוקנאות.
רוברט הנרי לינדזי היה צייר קנדי.
לינדזי נולד בפרסקוט, אונטריו ב-23 באפריל 1868. אביו ג'ורג' לינדזי העביר את משפחתו לברוקוויל, אונטריו בזמן שרוברט היה ילד צעיר.
רוברט לינדזי התחתן עם מרגרט אלן בוצ'ר בקרלטון פלייס ב-30 בספטמבר 1907.
הוא עסק בפעילות גופנית והתעניין בחתירה והפך לחבר הכבוד הראשון של מועדון החתירה ברוקוויל.
מלבד מקצועו כאמן וכצייר סטודיו, היה לו תחביב גילוף בעץ.
לינדזי נפטר בברוקוויל ב-19 במרץ 1938.
כבר בתחילת חייו התעניין לינדזי באמנות.
היה זה מכון למכניקה שכלל גם בית ספר לאומנויות שהעניק חינוך לאמנות גרפית, שם פיתח לינדזי את כישוריו.
הוא נכנס לתפקיד כצייר בחברת הייצור סמארט של ג'יימס.
בעודו מועסק בסמארט הוא למד ציור ורישום אצל פרסי פ.
ודקוק, בבית הספר לאמנות ברוקוויל באונטריו.
לימוד זה הוביל אותו לקריירה כאמן מקצועי וצייר שמנים וצבעי מים.
בשנת 1911 הוא הפך למורה לאמנות במשרה חלקית בבית הספר ובהמשך ירש את ודקוק כמדריך האמנות בבית הספר לאמנות באונטריו בברוקוויל, תפקיד אותו מילא במשך 12 שנים.
הוא לימד גם רישום בבית הספר לבנים של סנט אלבנס.
הוא צייר עם הרולד א.
פרל מטורונטו, במיוחד במחוז ניובורו-ווסטפורט ובמחוז לידס.
הוא החזיק סטודיו בברוקוויל ממנו ניהל עסקי אמנות מסחרית וכן את מאמציו האמנותיים.
הוא היה חבר במועדון האמנויות של מונטריאול.
שסייע בהקמתו בשנת 1912. לינדזי טייל הרבה, וצייר במיין, פלורידה ואירלנד.
רוברט לינדזי הפך לנאמן של ספריית ברוקוויל.
כאשר ספריית קרנגי הוקמה כבית הקבע של האוספים האמנותיים הוא הפך לסגן יו"ר מועצת הספרייה הציבורית ברוקוויל.
הוא רשם רישומי עיפרון רבים את ברוקוויל שהם כעת בעלי ערך היסטורי.
לאחר מותו בשנת 1938 אלמנתו, מרגרט בושה לינדזי, תרמה לספרייה כארבעים משרטוטיו.
הוא השתתף בתערוכות האביב של אגודת האמנות של מונטריאול בין השנים 1911 ועד 1934. לינדזי הציג גם ציורי שמן וגם צבעי מים עם האקדמיה המלכותית לאמנויות הקנדיות, אגודת האמנים אונטריו, ועמותת האמנות במונטריאול.
בנוסף להשתתפותו הקבועה באירועים אלה במונטריאול ובטורונטו, ידוע שהוא הציג גם באוטווה, ויניפג, שיקגו, ובלפסט, אירלנד.
זמן לא רב לאחר מותו הוצגו עבודותיו של לינדזי במועדון האמנויות במונטריאול.
לינדזי קיימות באוספי הספרייה הלאומית והארכיונים של קנדה מוזיאון ברוקוויל.
רוברט ובר הוא מתמטיקאי אמריקאי המתחמה בתורת המשחקים בה פיתח בין היתר קבוצת ובר.
לאחר סיום בית הספר הוא למד באוניברסיטת פרינסטון בה סיים תואר ראשון בשנת 1969 ותואר שני בשנת 1972. ובר המשיך ללימודי דוקטורט באוניברסיטת קורנל וקיבל את התואר בשנת 1974.
לאחר סיום הלימודים רוברט ובר החל ללמד באוניברסיטת ייל.
בשנת 1979 הוא הצטרף לצוות של אוניברסיטת נורת'ווסטרן ובשנת 1982 מונה לפרופסור בקבלת החלטות.
בהמשך הוא היה יועץ במספר פרויקטים של ממשלת ארצות הברית.
בשנת 1971 הוא הציע שיטת הצבעת אישור בבחירות בהם משתתפים יותר משני מועמדים.
רוברט ובר עשה גם מספר מחקרים בתחום ניהול משא ומתן.
רוברט ואלאס היה מדען בתחום החקלאות, פרופסור באוניברסיטת אדינבורו וכתב מאמרים רבים לבריטניקה.
רוברט ואלאס נולד באחוזה משפחתית בסקוטלנד.
לאחר סיום לימודי בית ספר הוא החל ללמוד באוניברסיטת אדינבורו וסיים אותה בסביבות 1872. לאחר מכך הוא טיפל בחוות משפחתית.
בשנים 1882–1885 ואלאס לימד בקולג' מלכותי לחקלאות וקודם לדרגת פרופסור לחקלאות.
בשנת 1885 הוא התחיל ללמד באוניברסיטת אדינבורו.
באוניברסיטת הוא פעל להסדרת הענקת התוארם בחקלאות.
הוא היה ראש קתדרה לחקלאות וכלכלה עד לשנת 1922. במקביל לעבודתו באוניברסיטה ואלאס פעל להקמת מוסדות חינוך נוספות בתחום החקלאות ברחבי סקוטלנד.
רוברט ואלאס סייר באיטליה, הודו וארצות נוספות.
בעקבות סיוריו בהוקו הוא כתב ספר על שיפורים בגידול מקנה.
בנוסף לכך הוא ערך סיורים בארצות הברית, מצרים ודרום אפריקה.
רוברט ואלאס התכתב רבות עם אלינור אן אורמרוד ובשנת 1904 היא עורך של ספר ביוגרפי שלה.
רוברט כריסטיאן בואס הנסן היה רוצח סדרתי אמריקאי שפעל בין השנים 1971–1983. הוא חטף, אנס ורצח לפחות 17 נשים.
הנסן נעצר והורשע בשנת 1983, ונידון ל-461 שנות מאסר, ללא אפשרות לשחרור על תנאי.
הנסן מת בגיל 75, מסיבות טבעיות.
הנסן נולד ב-15 בפברואר 1939 באסתרוויל שבאיווה, ארצות הברית, לאמא אמריקאית ואבא ממוצא דני.
אימו הייתה עדנה מרגרט הנסן, ואביו כריסטיאן הנסן.
לרוברט היה גם אח צעיר יותר.
למשפחתו הייתה מאפייה, בה רוברט הועסק, ולכן מאוחר יותר כשהתגלו פשעיו, הוא כונה בתקשורת "האופה הקצב".
בשנת 1942, משפחתו עברה לריצ'מונד שבקליפורניה.
ב-1949, הם חזרו לאיווה, והשתקעו בפוקהונטס.
בילדותו, היה הנסן ביישן, סבל מגמגום, ומאקנה שהשאיר אותו עם צלקות לשארית חייו.
ב־1957, התגייס הנסן לכוחות המילואים של ארצות הברית, ושוחרר לאחר שנה.
לאחר מכן הוא החל לעבוד כעוזר מדריך אימונים באקדמיה לשוטרים, שם הוא פגש את האישה איתה הוא התחתן בקיץ של שנת 1960. הזוג התגרש, ושנת 1963 התחתן הנסן עם אשתו השנייה, איתה הוא עבר ב-1967 לאלסקה.
שיטת הפעולה שלו היה לאסוף במכוניתו נשים שעסקו בזנות, לקחת אותן לביתו באיומי אקדח, שם הוא היה אונס אותן, ולאחר מכן לוקח אותן למקום מבודד, שם הוא היה "צד" אותם ולבסוף יורה בהן או דוקר אותן.
הרשויות מאמינות כי הקורבן הראשון שלו הייתה סליה בת' ואן זנטן, שנחטפה ב-22 בדצמבר 1971, וקפאה למוות לאחר שהצליחה לחמוק מהחוטף שלה.
גופתה התגלתה שלושה ימים לאחר מכן.
עם זאת, מעולם לא נמצאו ראיות חותכות הקושרות את הנסן למותה של ואן זנטן, והנסן הכחיש מעורבות במותה.
ואן זנטן הייתה בת 18 במותה.
ביולי 1975, נעלמה מרי קטלין ת'יל בת ה-22, והנסן הודה בעתיד ברציחתה.
במאי 1980, הנסן רצח את ג'ואן מסינה, שגופתה נמצאה רק כחודשיים לאחר מכן.
ב-28 ביוני 1980, נעלמה רוקסן איסלנד בת ה-24. הנסן הודה ברציחתה, אך גופתה מעולם לא נמצאה.
ב-6 בספטמבר של אותה שנה, הנסן חטף את ליסה פורטל בת ה-41. גופתה נמצאה רק ב-9 במאי 1984.
במאי 1982, רצח הנסן את סו לונה, שגופתה נמצאה רק באפריל 1984.
בין קורבנותיו הנוספים של הנסן היו מייגן אמריק בת ה-17, שרי מורו בת ה-23, רובין פלקיי בת ה-19, ואחרות.
יש הגורסים כי מספר קורבנותיו של הנסן הוא למעשה 37.
רוברט הרג'בק (בקרואטית: Robert Herjavec; נולד ב-14 בספטמבר 1962) הוא איש עסקים, משקיע ואיש טלוויזיה קנדי ממוצא קרואטי.
הרג'בק הקים את BRAK Systems, אינטגרטור קנדי של תוכנות אבטחת אינטרנט, ומכר אותה ל-AT&T Canada (כיום ) בשנת 2000 תמורת 30.2 מיליון דולר.
בשנת 2003 הוא הקים את The Herjavec Group, כיום אחת מחברות טכנולוגיות המידע ואבטחת המחשבים הגדולות בקנדה, עם הכנסות שנתיות של למעלה מ-200 מיליון דולר.
הוא היה חבר פאנל ומשקיע במספר גרסאות של סדרת הריאליטי העסקית "Dragon's Den", כולל סדרת CBC הקנדית "Dragons' Den", הגרסה של ABC האמריקאית לסדרה "הכרישים", ומשנת 2023, גם בגרסת הרשת האוסטרלית 10 בשם "Shark Tank".
הוא גם כתב ספרים על התקדמות בעסקים.
הרג'בק קיבל את פרס יזם השנה של ארנסט אנד יאנג אונטריו לשנת 2012 לטכנולוגיה ואת מדליית יובל היהלומים המלכה אליזבת השנייה לשנת 2012 על ידי המושל הכללי של קנדה עבור שירות יוצא מן הכלל לקנדה.
הרג'בק נולד בשנת 1962 בוואראז'דין, SFR, יוגוסלביה (היום קרואטיה), ובילה את ילדותו המוקדמת בזבג'ג.
בשנת 1970, כשהיהרבץ היה בן שמונה, עזבה המשפחה את המדינה, אשר כלאה בעבר את אביו של הרג'אבק, ולדימיר, בשל התבטאות נגד מערכת השלטון.
לדברי הרג'בק, "הוא היה שותה קצת יותר מדי ואז אומר דברים רעים על קומוניזם, ונזרק לכלא 22 פעמים על היותו אנטי-קומוניסט ".
משפחתו של הרג'בק הגיעה להליפקס, נובה סקוטיה, עם מזוודה בודדת ורק 20$.
המשפחה התיישבה בסופו של דבר בטורונטו, שם התגוררה במרתף הבית של חבר משפחה במשך 18 חודשים.
עבור הרג'בק, שלא דיבר אנגלית, המעבר התברר כקשה.
לאחר שגדל בחווה וגדל אצל סבתו בקרב שכנים בעלי אורח חיים דומה, הוא מצא את עצמו במעמד כלכלי עני בהרבה משכניו.
אביו של הרג'בק קיבל עבודה במפעל במיססוגה, והרוויח 76 דולר לשבוע.
הרג'בק מצטט את אביו, שאותו הוא מתאר כ"בחור ממש ממש קשוח", כהשפעה משמעותית בחייו.
Herjavec סיפר זיכרון מכונן שלו, כשחזר הביתה יום אחד כדי להתלונן בפני אמו שחבריו לכיתה לועגים לו.
אביו, שנהג ללכת ברגל לעבודה כדי לחסוך כסף בתעריף האוטובוס, חזר הביתה, וכששמע את מה שבנו תיאר, הורה לבנו לעולם לא להתלונן, מה שהפך לעיקרון מנחה בחייו של הרג'אבק, דבר שלדבריו עורר את שלו.
פרק משפיע נוסף בצעירותו הגיע כשמוכר נודד שכנע את אמו של הרג'אבק לקנות שואב אבק ב-500 דולר, שהם משכורת של שבעה שבועות.
כתוצאה מכך, הרג'אבק נשבע שמשפחתו לעולם לא תנוצל שוב.
בשנת 1984 סיים הרג'בק את לימודיו ב־New College באוניברסיטת טורונטו עם תואר בספרות אנגלית ובמדעי המדינה.
כדי להתפרנס ולעזור בפרנסת משפחתו, הרג'בק לקח על עצמו עבודות שונות בשכר מינימום בשנות ה-80, כגון שולחנות המתנה, משלוח עיתונים, מכירה קמעונאית וגביית חובות.
באמצע שנות ה-80, הרג'בק עבד בכמה הפקות כעוזר במאי שלישי, כולל "קין והבל" ו"שובו של בילי ג'ק".
הוא היה מפיק שטח עבור הטלוויזיה העולמית של אולימפיאדת החורף 1984 בסרייבו.
בחיפוש אחר עבודה בין הפקות, הרג'בק הגיש בקשה לתפקיד ב-Logiquest במכירת לוחות אמולציה מיינפריים של IBM.
הוא לא היה כשיר לתפקיד אבל שכנע את החברה לתת לו אותו בכך שהציע לעבוד בחינם במשך שישה חודשים.
כדי לשלם את שכר הדירה בתקופה "בחינם" זו, חיכה הרג'בק לשולחנות.
בסופו של דבר הוא עלה בסולם הדרגות והפך למנהל הכללי של Logiquest.[1] ב-1990, לאחר שפוטר מ-Logiquest, הקים את BRAK Systems, אינטגרטור קנדי של תוכנות אבטחת אינטרנט, ממרתף ביתו.
לאחר מכן הפך לסגן נשיא למכירות ב-Ramp Network, שנמכרה לנוקיה תמורת 225 מיליון דולר.
בשנת 2003 הקים הרג'בק את The Herjavec Group, אינטגרטור, משווק וספק שירותים מנוהלים של פתרונות אבטחה.
Herjavec Group היא אחת מחברות הטכנולוגיה הצומחות ביותר בקנדה וספקית אבטחת המידע הגדולה במדינה.
החברה גדלה מ-3 עובדים עם מכירות של 400,000 דולר ב-2003 ל-200 מיליון דולר בהכנסות שנתיות.
באוקטובר 2017, הרג'בק התחזה על ידי "מתעלל הדוא"ל" ג'יימס לינטון כמנכ"ל החברה, והזמין אותו למסיבת טוגה.
מאוחר יותר הועתק החשבון המזויף למסמכי תחזית פיננסית רשמיים.
בפברואר 2021, אייפקס פרטנרס רכשה את הרוב בקבוצת Herjavec מהרג'בק, ששמרה על נתח משמעותי ונשארה כמנכ"ל.
רכישת חלקה של אייפקס פרטנרס ב-Fishtech Group הובילה למיזוג ולמיתוג מחדש של The Herjavec Group ו-Fishtech Group כ-Cyderes ביוני 2022. המותג החדש יצא לאוויר ב-13 ביוני 2022. הרג'בק היה מנכ"ל החברה החדשה והחברה בדירקטוריון.
הרג'בק הודיע כי יפרוש מתפקיד המנכ"ל של Cyderes ב-24 בספטמבר 2024. במהדורה נלווית לעיתונות, אמר.
"החיים שלי עסוקים מאוד במשפחה ובהשקעות, אבל סיידרס תמיד יישאר המיקוד העסקי שלי.
בנינו עסק נהדר המספק ערך מדהים, ואני נרגש לתמוך בכריס [שולר] כדי לקחת אותו לשלב הבא.
מינויו של כריס למנכ"ל מבטיח ש-Cyderes תמשיך לחדש ולהוביל בתחום אבטחת הסייבר.
הרג'בק הופיע כאורח קבוע בסדרת הטלוויזיה הקנדית של CBC "Dragons' Den" (עונות 1 עד 6) עונות 17–18 ובארצות הברית בגרסה של ABC לסדרה "הכרישים", שם מוצגים פיצ'רים עסקיים של יזמים שאפתנים לפאנל של משקיעים פוטנציאליים.
ההשקעה המוצלחת ביותר של הרג'בק מהתוכנית היא 100,000 דולר עבור נתח של 10% בחברת הסוודרים Tipsy Elves.
הרג'בק השקיע גם בחברת מים מוגזים צמחיים בשם Aura Bora.
הרג'בק זכה בשלושה פרסי תאומים במסגרת מופע הריאליטי המצטיין של "Dragon's Den" בקנדה.
הרג'בק העניק פרסים בפרסי אמי לאמנויות יצירתיות 2013 ובתחרות מר אולימפיה 2013.
ב-24 בפברואר 2015, הרג'בק הוכרז כאחד המתמודדים בעונה 20 של המהדורה האמריקאית של "רוקדים עם כוכבים".
בת זוגו הייתה הרקדנית האוסטרלית קים ג'ונסון, שלאחר מכן החל איתה מערכת יחסים והתחתן איתה.
ב-5 במאי 2015, במהלך חיסול כפול, הודחו הרג'בק וג'ונסון וסיימו במקום ה-6.
הרג'בק הוא מחברם של שלושה ספרים.
שני ספריו הראשונים היו "מונעים: איך להצליח בעסקים ובחיים" (2010) ו"הרצון לנצח: להוביל, להתחרות, להצליח" (2013).
"Driven" מאורגן על ידי עקרונות העבודה והחיים שהפכו את הרג'בק לעשיר ומצליח, בעוד "The Will to Win" מספק שיעורי חיים שמבטיחים להדריך את הקוראים לאושר והצלחה גדולים יותר.
"הרצון לנצח" הוא גם השם של מצגות פומביות שהראבק העניק, המציגות את עצותיו לאנשי עסקים על סמך חוויות חייו.
הרג'בק התחתן עם ד"ר דיאן פלזה, אופטומטריסטית, ב-1990. הם נפרדו ביולי 2014 והתגרשו בתחילת 2016. היו לו רעיונות אובדניים לאחר שנישואיו התפרקו.
לו ולאשתו לשעבר יש שתי בנות, קפריס וסקיי, ובן בשם ברנדן.
ביוני 2019, שופט קבע כי על הרג'בק לשלם לגרושתו סכומים נוספים שיביאו את הסכום הכולל שקיבלה מהנישואים ל-25 מיליון דולר.
בספטמבר 2015, הרג'בק אישר את מערכת היחסים שלו עם שותפתו לשעבר "לרקוד עם הכוכבים" קים ג'ונסון.
ב-27 בפברואר 2016 התארסו השניים.
ב-31 ביולי 2016 הם נישאו בלוס אנג'לס, קליפורניה.
בדצמבר 2017 הודיעו הרג'בק וקים שהם מצפים לתאומים.
התאומים, ילד וילדה, נולדו ב-23 באפריל 2018, בשם הדסון רוברט הרג'בק והייבן מיי הרג'בק.
בשנת 2017, חברתו לשעבר של הרג'בק, דניאלה וסינובה, איתה יצא בין 2013 ל-2015, תבעה אותו על אונס לאחר שתבע אותה על ניסיון לסחוט אותו על טענות שווא על תקיפה מינית.
שתי התביעות נדחו באמצע 2018. ההאשמות נגד הרג'בק נסוגו ללא הסדר כספי, ווסינובה התנצלה בפני הרג'בק ומשפחתו.
הרג'בק הוא תורם מרכזי למקלט חסרי בית של Union Gospel Mission בסיאטל, וושינגטון, לאחר שהכומר שלו פנה לארגון, איתו התייעץ כדי להתמודד עם הדיכאון שלו לאחר שנישואיו התפרקו.
הרג'בק הוא הבעלים של בית באזור Bridle Path, טורונטו.
האחוזה אירחה את מייקל בובלה, ג'ון טרבולטה, מיק ג'אגר ובונו.
הרג'בק שילם 7.5 מיליון דולר עבור האחוזה, שהוצגה ב-"MTV Cribs ," תוכנית הטלוויזיה של ג'ואן ריברס "How'd You Get So Rich?", וסרטון סיבוב הופעות של הרולינג סטונס.
ל-Herjavec יש גם כמה בתי נופש אחרים.
בדצמבר 2023, הרג'בק חזר מביתו בניופורט ביץ', קליפורניה, כאשר המטוס הפרטי שלו נפגש על ידי כלי התקשורת הקנדיים בנמל התעופה הבינלאומי טורונטו פירסון.
זה היה בגלל ספקולציות שהוא מביא את שחקן הבייסבול שוחאי אוטאני להצטרף לטורונטו בלו ג'ייס, אבל אוטאני לא היה על הסיפון ובמקום זאת הודיע שהוא יצטרף ללוס אנג'לס דודג'רס.
הרג'בק הוא שחקן גולף ורץ נלהב.
הוא שיחק בפתיחת הצדקה הקנדית 2010 בחסות Royal Bank of Canada במועדון הגולף Royal St George's.
הוא גם השתתף במרתון ניו יורק 2010 ובמרתון מיאמי 2009. הוא מוסמך על ידי האיגוד המקצועי של מדריכי צלילה כצולל ובבעלותו מספר אופנועי דוקאטי.
התשוקה של הרג'בק היא מרוצי מכוניות.
הרג'בק התחרה כמספר 007 עבור קבוצת מרוצי קבוצת הרג'בק בסדרת האתגרים של פרארי צפון אמריקה, שם זכה בתואר רוקי השנה ב-2011, לאחר שניצח בשני המרוצים בפתיחת העונה בסנט פטרסבורג, פלורידה ולאחר מכן עם ניצח ב־Laguna Seca Raceway ו־Lime Rock, קונטיקט.
בשנת 2012, הרג'בק נבחר כמרשל הגדול עבור הונדה אינדי טורונטו 2012. הוא גם אספן מכוניות נלהב עם כמה מכוניות נדירות באוסף שלו.
בשנת 2011, הרג'בק היה אחד מ-25 מקבלי פרסי המהגרים הקנדיים המובילים שהוצגו על ידי מגזין האימיגרה הקנדי.
רוברט וודוורד ברנוול היה בעל עבדים אמריקאי, בעל מטעים, עורך דין ומחנך מקרוליינה הדרומית, אשר כיהן כסנאטור הן בסנאט של ארצות הברית והן בסנאם של הקונפדרציה.
ברנוול הגן ציבורית על עבדות ופרישה; הוא החזיק באופן אישי לפחות 128 עבדים.
ברנוול נולד בביופורט שבקרוליינה הדרומית, ב-10 באוגוסט 1801, למשפחה משגשגת ובעלת השפעה.
אביו רוברט ברנוול כיהן בקונגרס הקונטיננטלי ובבית הנבחרים של ארצות הברית.
הוא גם היה דודו של אחד מהדמוקרטים הקיצוניים המשפיעים ביותר, רוברט ברנוול רט.
הוא החל את השכלתו המתקדמת בביופורט קולג', ולאחר מכן השלים את לימודיו באוניברסיטת הרווארד.
עם סיום לימודיו חזר הביתה כדי לנהל את המטע המשפחתי.
הקריירה הפוליטית של רוברט וודוורד החלה בשנת 1826 כאשר כיהן בבית הנבחרים של קרוליינה הדרומית עבור מחוז ביופורט.
הוא כיהן בתפקיד זה עד 1828, אז נבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית.
הוא כיהן כחבר בית הנבחרים מ-1829 עד 1833. ברנוול תמך בהצהרת הביטול וחשש שאנדרו ג'קסון "נכון לאכוף את המנדט שלו בחודי כידונים".
מ-1833 עד 1841, כיהן כראש מכללת קרוליינה הדרומית, הידועה כיום כאוניברסיטת קרוליינה הדרומית בקולומביה.
ברנוול מונה כחבר הסנאט של ארצות הברית לאחר מותו של פרנקלין אלמור ב-29 במאי 1850. הוא כיהן רק מיוני עד דצמבר, כאשר לאחר בחירות מיוחדות החליף אותו רוברט ברנוול רט.
בתקופה זו האיזון הקלוש בין הסנאטורים הצפוניים והדרומיים הצריך מינויים קצרי טווח שכאלו.
הפעולה האחת שלו בסנאט כללה את קבלתה של קליפורניה כמדינה.
הוא התנגד לשווא לקבלת המדינה לאיחוד, אבל לאחר מכן נכנע ופיקח באופן אישי על קבלתו של אחד הסנאטורים החדשים שלה, ג'ון פרימונט.
בשנת 1861, כיהן ברנוול כציר בקונגרס הזמני של הקונפדרציה שנערך במונטגומרי שבאלבמה.
בפגישה הראשונה של הקונגרס ב-4 בפברואר 1861, ביקש ויליאם פ.
צ'ילטון למנות את ברנוול לכהן כנשיא באופן זמני על הקונגרס עד לארגונו הקבוע.
הקונגרס אישר את ההצעה הזו, אך מאוחר יותר באותו יום, ברנוול העביר את התפקיד להאוול קוב.
באותו קונגרס, הוא ניהל את ההצבעה (9 בפברואר 1861) שהבטיחה את בחירתו של ג'פרסון דייוויס לנשיא הקונפדרציה הראשון והיחיד וחתם על חוקת הקונפדרציה.
הוא ייצג את קרוליינה הדרומית בסנאט הקונפדרציה מ-1862 עד 1865.
לאחר מלחמת האזרחים, חזר לקולומביה ולאוניברסיטה כמרצה.
הוא היה יו"ר הפקולטה במכללת קרוליינה הדרומית משנת 1866 ועד להדחתו ב-1873. הוא מת בקולומביה ב-5 בנובמבר 1882, אך נקבר בחצר הכנסייה של סנט הלנה בביופורט.
ברנוול קולג' של אוניברסיטת קרוליינה הדרומית נקרא על שם ברנוול; ביולי 2021 המליצה הוועדה הנשיאותית של האוניברסיטה לתולדות האוניברסיטה להסיר את שמו מהמכללה.
רוברט הנרי גולדסבורו היה פוליטיקאי אמריקאי ממרילנד.
גולדסבורו נולד ב־4 בינואר 1779 באחוזת "Myrtle Grove" ליד העיר איסטון שבמרילנד.
הוא התחנך אצל מורים פרטיים וב־1795 סיים את לימודיו בקולג' סנט ג'ונס שבאנאפוליס.
גולדסבורו עסק בחקלאות, וב־1804 כיהן כחבר בבית הנבחרים של מרילנד.
במהלך מלחמת 1812 פיקד על יחידת פרשים במיליציה של מרילנד.
בשנת 1813 נבחר לסנאט של ארצות הברית מטעם המפלגה הפדרליסטית, כדי למלא את המושב שהתפנה בתחילת הקדנציה ב־4 במרץ 1813 עקב כישלון בית המחוקקים לבחור סנאטור.
הוא כיהן בסנאט מ־21 במאי 1813 ועד 3 במרץ 1819. בזמן כהונתו כיהן כיושב ראש ועדת התביעות (בקונגרס ה־15) וחבר בוועדה לענייני מחוז קולומביה.
בשנת 1814 נבחר לחבר האגודה האמריקאית לעתיקות.
לאחר תום כהונתו הראשונה בסנאט שב לעסוק בחקלאות.
ב־1817 היה ממקימי העיתון Easton Gazette, וב־1825 חזר לכהן כחבר בבית הנבחרים של מרילנד.
ב־1835 נבחר שוב לסנאט של ארצות הברית, הפעם כמועמד "האנטי־ג'קסוניאנים" – מהמפלגה הלאומית הרפובליקנית (ובהמשך הוויגים) – כדי למלא את מקומו של אזקיאל צ'יימברס שהתפטר.
הוא כיהן שם מ־13 בינואר 1835 ועד מותו.
בתקופה זו כיהן כיושב ראש ועדת המסחר (בקונגרס ה־24).
גולדסבורו נפטר ב־5 באוקטובר 1836 באחוזת "Myrtle Grove" ליד איסטון.
הוא נקבר באחוזת המשפחה "Ashby" שבמחוז טלבוט.
רוברט ואן אמרונגן (בהולנדית: Robert van Amerongen; 11 בפברואר 1924 – 12 במאי 2014) היה סטודנט הולנדי חבר המחתרת ההולנדית, שהוכר על ידי יד ושם כחסיד אומות העולם על הצלת יהודים בשואה.
בשנת 1943 הקים רוברט יחד עם חברו Jan Hemelrijk קבוצת סטודנטים שמנתה כ-18 איש בשם ה־PP.
הקבוצה פעלה כמחתרת באמסטרדם, וסיפקה מקומות מסתור, תעודות מזויפות, תלושי מזון וסיוע לוגיסטי למשפחות יהודיות וליחידים נרדפים.
לפי העדויות, הוא עצמו היה מעורב בפעולות מסכנות חיים ושימש כמתווך מרכזי בין משפחות מסתתרות לבין רשת רחבה של בתים בטוחים.
לעיתים ליווה אישית יהודים בנסיעות מסוכנות בין ערים.
פעילות זו כללה שיתוף פעולה עם אנשי חינוך, אינטלקטואלים ואנשי ציבור נוספים שפעלו במחתרת.
בין האנשים שהציל או היה מעורב בהצלתם נמנים ילדים, משפחות שלמות וקרובי משפחה של חברי מחתרת.
בין השנים 1943–1945 אמו של רוברט החביאה בביתה יהודים, ביניהם ג'ייקוב לובאטו, אחותו מריה (מייפ) גומפז-לובאטו ואליזבת דה וריס, בת דודתם.
באוגוסט 1943 הגיעו ואן אמרונגן ולובאטו להסדר עם ספקי מזון, שבמסגרתו התאפשר למחתרת להשתמש במשאיות לצורך הכנסת מזון לאמסטרדם והעברתו ליהודים.
עד סוף המלחמה הצילה הקבוצה כ-100 פליטים יהודים.
לאחר המלחמה למד ואן אמרונגן לימודים קלאסיים באוניברסיטאות אמסטרדם ואוטרכט.
בשנת 1952 קיבל תואר מוסמך (MA) באוניברסיטת אוטרכט.
לאחר מכן עבד במשך ארבע שנים כעוזר מחקר באוניברסיטה.
בתקופה זו החל גם ללמד בגימנסיה העירונית בהארלם (Stedelijk Gymnasium Haarlem).
בשנת 1964 נישא ללורה מוריסינג ואן אמרונגן-מאיירס (Laura van Amerongen-Meyers).
לזוג נולד ילד אחד בשם ג'וב (Job).
בין השנים 1965–1974 שימש כמנהל בית הספר.
בין תלמידיו נמנה לימים גם ראש עיריית אמסטרדם, יוב כהן.
לאחר שבן אומנה במשפחתו נפטר משימוש בסמים בשנת 1973, התפטר ואן אמרונגן מתפקידו.
במהלך חייו מילא שורה של תפקידים מנהיגותיים בתחומי החינוך ובמאבק נגד שימוש בסמים.
בין השנים 1974–1984 שימש כראש מחלקת המידע והמניעה בפדרציה של מוסדות האלכוהול והסמים בהולנד, גוף ארצי שאיגד ארגונים שעסקו במחקר, טיפול ומניעת שימוש באלכוהול ובסמים, ובמסגרת תפקידו נחשב לסמכות לאומית בתחום וקידם גישה רחבה שכללה גם אחריות ורגולציה ממשלתית מעבר לחינוך בלבד.
ואן אמרונגן נפטר בשנת 2014, בגיל תשעים, במוסד סיעודי בעיירה ברגן (צפון הולנד), כתוצאה ממחלת אלצהיימר.
בשנותיו האחרונות זכה רוברט ואן אמרונגן להוקרה ציבורית על פועלו בתקופת מלחמת העולם השנייה.
בשנת 2013 הוסר הלוט מעל לוח זיכרון בבית הספר Stedelijk Gymnasium בהארלם, שבו שימש כמנהל בשנים 1965–1974, לציון תרומתו כאיש חינוך וכחבר מחתרת שפעל להצלת יהודים פעילות שעליה נמנע מלדבר במהלך עבודתו.
במאי 2014 נחנך לוח זיכרון נוסף ברחוב Keizersgracht 695 באמסטרדם, המנציח את פעילות רשת המחתרת Vrije Groepen Amsterdam, שבה היה פעיל מרכזי.
לאחר מותו פורסמה עליו כתבת הספד רחבה בעיתון "De Groene Amsterdammer", אשר עיגנה את דמותו בזיכרון הציבורי והתרבותי בהולנד כלוחם מחתרת, מחנך ואיש מוסר, שפעולתו הותירה חותם מתמשך.
רוברט ואן אמרונגן הוכר כחסיד אומות העולם ב־25 בספטמבר 1990. הטקס התקיים בעיר האג שבהולנד.
רוברט הוכר על בסיס עדויות של ג'ייקוב לובאטו, מייפ גומפז-לובאטו, פרופ' יאן המלרייק ופרופ' קארל ואן האט ריב.
פעילותו במחתרת ההולנדית מוזכרת בספר Fatsoenlijk Land (בעברית: ארץ הגונה) שנכתב על ידיי משפחת גומפז.
רוברט וולן היה פוליטיקאי אמריקאי, אשר כיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מדינת פנסילבניה.
וולן נולד ב-22 בפברואר 1765 בפילדלפיה שבפרובינציית פנסילבניה, קיבל השכלה מוגבלת, עסק במסחר ובסחר עם מזרח הודו וסין, היה חבר בבית הנבחרים של פנסילבניה במשך כמה שנים, וכן חבר מועצת העיר פילדלפיה, שם שימש כנשיא המועצה הנבחרת.
וולן נבחר מטעם המפלגה הפדרליסטית לקונגרס החמישי כדי למלא את המושב שהתפנה בעקבות מותו של ג'ון סוואנוויק.
הוא נבחר מחדש לקונגרס השישי וכיהן מ-3 בדצמבר 1798 ועד 3 במרץ 1801. בהמשך גילה עניין בהפעלת בתי יציקה לברזל, ובמהלך מלחמת 1812 הקים מפעל כותנה בטרנטון, ניו ג'רזי.
הוא כיהן כנשיא חברת הביטוח של פילדלפיה וכנאמן של אוניברסיטת פנסילבניה.
וולן נפטר ב-24 בינואר 1836 בפילדלפיה ונקבר בבית העלמין של קהילת הידידים ברחוב ארץ'.