tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בתחרות שנערכה בהכטל שבבלגיה באוגוסט אותה שנה הוא סיים במקום חמישי בריצת 110 מטר משוכות בשיא אישי חדש של 14.83 שניות, שתי מאיות השנייה איטי משיאו הישראלי בן ה-4 שנים של אילן גולדווסר (14.81 שניות) שנקבע באותו המקום והתוצאה השנייה בטיבה של ישראלי באותה העת.
באליפות ישראל שנערכה 1993 זכה בשתי מדליות, זהב וכסף.
מדליית זהב בריצת 110 מטר משוכות בתוצאה של 15.31 שניות ובמדליית כסף בקפיצה לגובה בתוצאה של 2.06 מטר, אחרי איתי מרגלית (2.18 מטר).
מינצר עובד כמורה לגאוגרפיה ושל"ח בבית-הספר העל-יסודי "עמקים-תבור".
הוא נשוי לד"ר דליה נבות, אף היא אלופת ושיאנית ישראל באתלטיקה בעברה, רופאת משפחה ורופאת ספורט, אב למעין ומתגורר עם משפחתו בקיבוץ מזרע.
צפרדע שור אפריקנית (שם מדעי: Pyxicephalus adspersus) היא מין הצפרדע השנייה בגודלה בעולם לאחר צפרדע גוליית.
צפרדע שור אפריקנית גדולה מגיעה לאורך 23 סנטימטר ולמשקל 1.4 קילוגרם ואף ל-2 ק"ג אצל הזכרים.
לעומת רוב חסרי הזנב, הנקבות קטנות יותר מהזכרים ומשקלן רק מחצית מהם.
כולם בעלי פה גדול ויש בו שיניים חדות ומעוקלות.
הצפרדע חיה באגמים, ביצות ואדמות סוואנה לחות באנגולה, בוצוואנה, קניה, מלאווי, מוזמביק, נמיביה, דרום אפריקה, סווזילנד, טנזניה, זמביה, זימבבואה וככל הנראה גם ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו.
אלו הם טורפים מרשימים שיאכלו כל חיה קטנה מהם ואינם ניזונים כלל מצמחים.
טרפם בטבע הוא חרקים, עקרבים ועכבישים, עכברים, זוחלים שונים, ציפורים ודו-חיים אחרים והם אינם בוחלים בקניבליות, אפילו של צאצאיהם.
פרט אחד בגן הזואולוגי של דרום אפריקה אכל 17 צאצאי קוברה בבת אחת.
צפרדעים אלה אגרסיביות ואחד משלושה סוגי הצפרדעים היכולים לגרום נשיכות חזקות וחמורות למטפליהם (יחד עם צפרדע הפקמן וצפרדעי Lepidobatrachus).
הם חיים בבדידות, למעט בעונת הרבייה, אז מתאספים עדרי צפרדעים זכרים ונקבות לבריכות המים והזכרים מקרקרים בחוזקה כדי למשוך נקבות.
הם נלחמים ביריביהם באלימות וקופצים ופוערים לסתות זה מול זה עד שאחד נסוג.
הנקבות המזדווגות מטילות 3,000–4,000 ביצים בקרקעית הבריכה, הבוקעים לראשנים גדולים הניזונים מצמחים, דגים וראשנים אחרים, והזכר נשאר לשמור עליהם מטורפים.
בהמשך השנה הבריכה בה נמצאים הראשנים עלולה להתייבש, מה שיהרוג את כולם ולכן הזכר חופר תעלה לעבר בריכה סמוכה וגדולה יותר.
למרות אחריותו של הזכר ודאגתו להם עד לבגרותם, בעת רעב הוא עשוי לאכול כמה מהם.
צפרדע שור אמריקנית או צְפַרְדֵּעַ הַשּׁוֹר (שם מדעי: Lithobates catesbeianus) היא מין של צפרדע ממשפחת הצפרדעיים וקרובת משפחתה של צפרדע העץ.
זוהי אחת מהצפרדעים הגדולות בעולם והיא חיה בארצות הברית ודרום קנדה, אך הובאה על ידי האדם לאזורים רבים שם היא מין פולש ומזיק.
מקור השם הוא עקב הקריאה החזקה המזכירה קריאה של שור גועה.
צפרדע זו גדולה מאוד ואורכה 9–15 ס"מ ומשקלה יכול להגיע ל-500 גרם.
היא בעלת גוון ירוק כהה עם שפתיים ירוקות בהירות ועיניים ירוקות-חומות וגרון צהוב אצל הזכרים.
צפרדעים אלה חיות בטבע בביצות, נהרות ואגמים באמריקה הצפונית, אך הופצה על ידי האדם לאזורים נוספים, בצפון, מרכז ודרום אמריקה, מערב אירופה ואזורים מסוימים באסיה ושם היא מין פולשני ותוקפני הפוגע במארג המזון.
המין אסור במסחר, אך נחשב לחיית מחקר, מאכל וכן חיית מחמד נפוצה.
הן יודעות לקפץ לגובה רב, עקב השרירים המיוחדים שלהם הפועלים כמו קפיץ ומעיפים את הצפרדע למעלה.
צפרדע זו היא מין טריטוריאלי והזכר הגדול מגונן על שטח בקצה הבריכה בה הוא חי ומחפש נקבות.
הן ציידות קשוחות ותוקפניות היכולות לטרוף כל יצור קטן יותר לרבות חרקים ופרוקי-רגליים, דו-חיים אחרים קטנים יותר, זוחלים כמו לטאות, נחשים, צבים צעירים ואפילו צאצאי אליגטור, עופות ומכרסמים קטנים ומתחת למים גם דגים, רכיכות וחיפושיות מים ואף צפרדעים אחרות.
הן אפילו לא בוחלות בקניבליזם.
צפרדע צבועה (שם מדעי: Discoglossus) הוא סוג של חסרי זנב ממשפחת העגולשוניים.
לעיתים הוא משויך למשפחה עצמאית (Discoglossidae).
בני הסוג מצויים בדרום אירופה ובצפון אפריקה.
הם בעלי לשון מעוגלת, כתמים ונקודות על גופם - מה שנתן את שמם וראש גדול.
הם חיים באזורי ביצות וצדים יצורים קטנים יותר, בעיקר חרקים.
בעבר גם ה מין עגולשון שחור גחון (Latonia nigriventer), האנדמי לישראל שויך לסוג, אך עתה הוא שייך לסוג יחידי.
צפריר אורפז הוא קצין צה"ל בדרגת אלוף-משנה, שימש כנספח הצבאי הישראלי ברוסיה.
שירת כמפקד חטיבה 27 וסגן מפקד חטיבת ברק.
אורפז גדל בקיבוץ דפנה והתחנך בבית הספר הר וגיא.
בשנת 2003 פיקד על גדוד "רעם", גדוד הטירונים של חטיבה 7 וחטיבת ברק.
בשנים 2007–2008 שימש כסגן מפקד חטיבת ברק.
בשנת 2009 הועלה לדרגת אלוף-משנה ומונה לפקד על חטיבה 27, חטיבת שריון במילואים, במקביל פיקד על מגמת מפקדי פלוגות בקורס מפקדי פלוגות ומפקדי גדודים.
אורפז המשיך בתפקידים אלו עד שנת 2012. משנת 2014 כיהן אורפז בתפקיד הנספח הצבאי הישראלי ברוסיה.
צפרדע קצרת ראש או צפרדע גשם (שם מדעי: Breviceps) הוא סוג של צפרדעים ממשפחת הברוויסיפיטיים החיות באפריקה הדרומית ובעיקר בדרום אפריקה.
צפרדעים אלה מעוגלות, קצרות רגליים ובעלות גב מנופח ומעוגל והם בעלי דו-צורתיות זוויגית בה הזכרים קטנים בהרבה מהנקבות.
הן נראות לעיתים נדירות עקב שהותם מתחת לאדמה או לעלים במשך היום ורק במהלך הלילה הן יוצאות לצוד חרקים שונים ובעיקר נמלים וטרמיטים הנאספים עם לשונם הגדולה.
הצפרדעים הופכים לראשנים ללא שהייה במים, והם בוקעים בקבוצות ביצים, בשלוליות מתחת לאדמה, עד להתבגרותם.
כמו ששמם מציין, הצפרדעים יוצאות החוצה לחפש מזון ברגע שיורד גשם ויש הרבה לחות באוויר.
צפרדע סוף צבועה (שם מדעי: Hyperolius marmoratus) היא מין צפרדע קטנה ממשפחת ההיפרוליים החיה בדרומה של אפריקה.
אורך צפרדע זו 2.5–3.5 סנטימטר והיא בעלת עור לח בצבעים המתחלפים במהלך הלילה, אז הם בולטים יותר כשיש פחות טורפים.
צבע הצפרדע ירוק חיוור עם נקודות לבנות על הגב ובלילה הצבע יכול להיות שחור מפוספס בצהוב ולבן והרגליים אדומות.
מתחת לגרום הצפרדע מנפחת שק גרוני גדול מאוד ביחס למידותיה ויכולה להרעיש מאוד.
הזכרים בעיקר פולטים קריאות בעונת הרבייה, כדי למשוך נקבות, המחפשות את הזכר הרועש ביותר.
הם עולים על צמחי מים שונים כמו קנה וסוף ועליהם קוראים.
ההזדווגות נערכת על הגבעולים ולאחר מכן הנקבה מטילה במים שורות ביצים שקופות.
הצפרדע נפוצה במגוון בתי גידול הכוללים יערות, סוואנות, ערבות עשב, ביצות, נהרות קטנים, אגמים ואפילו בכפרים וגנים עירוניים בדרומה של אפריקה בדרום אפריקה, מלאווי, מוזמביק, סווזילנד, זימבבואה, בוצואנה, לסוטו וטנזניה.
צפרדע רידיבונדוס (שם מדעי: Pelophylax ridibundus) היא מין של צפרדע מהסוג צפרדע והיא קרובתה של צפרדע הנחלים המצויה בישראל.
צפרדע זו חיה בעיקר במקווי מים עומדים ברחבי אירופה ובמערב אסיה עד לאיראן, אפגניסטן ודרומה עד ערב הסעודית.
צפרדע זו היא הגדולה בצפרדעי אירופה.
צפרדע זו מגיעה לאורך מקסימלי של 17 סנטימטרים, אך לרוב הזכרים מגיעים רק לאורך 12 סנטימטרים.
היא בעלת עיניים גדולות בעלות אישון שחור וטבעות צהובות וגופה ירוק כהה מעוטר בפסים ירוקים כהים עד שחורים.
לצפרדע רגליים חזקות שאיתם היא מנתרת ביעילות.
היא בעלת עור תוף בולט בצבע צהוב ובעלת לשון ורודה דביקה.
הצפרדע היא טורפת של חסרי חוליות כמו חרקים גדולים (שפיריות, חיפושיות ועוד), עכבישים, תולעים וחלזונות, אותם היא לוכדת בלשונה.
הפרטים הגדולים ביותר יכולים לצוד גם צעירי מכרסמים, דו-חיים אחרים ודגים.
צפרדע זו לצד צפרדע המפל (Pelophylax lessonae) מייצרת את בן הכלאיים צפרדע האגם.
צפרדע סוף מצויה (שם מדעי: Hyperolius viridiflavus) היא מין של צפרדע קטנה שוכנת עצים ממשפחת ההיפרוליים החיה בטבע באפריקה הטרופית.
היא מצויה בבורונדי, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, אתיופיה, קניה, רואנדה, סודאן, טנזניה, אוגנדה וככל הנראה גם בצ'אד, הרפובליקה המרכז אפריקאית ובאריתריאה ובעיקר באגן הקונגו.
הצפרדעים מצויות במגוון בתי גידול: יערות גשם, יערות נוספים, בריכות, סוואנות לחות, ביצות, נהרות ועוד.
צפרדע זו קטנה מאוד ואינה עולה על שלושה סנטימטרים.
היא בעלת גפיים רזות וקצרות אך בעלות אחיזה חזקה.
היא בעלת גוונים משתנים רבים, בעיקר בגווני חום כהה עד לבן ועליהם כתמים וטבעות רבות לאורך העור הרך.
הצבעים יכולים להשתנות בין גוונים צהובים, ירוקים, שחורים, לבנים ואדמדמים ועליהם נקודות רבות גם הם בגוונים משתנים.
מאפיין חשוב אצל צפרדע זו הוא התנהגותה הדיכוגמית, בה הנקבות שניזונו וגדלו בהצלחה משנות את מינם לזכרים.
דבר זה נגרם כאשר קבוצה גדולה של נקבות לא מוצאת זכרים פוריים לרבייה וכמה מהנקבות הגדולות נהפכות לזכרים.
מאפיין זה נובע ממיני בעלי חיים היכולים להפוך מצד אחד (נקבה) לצד השני בשלב מסוים בחייהם, להבדיל מבעלי חיים הרמאפרודיטים סימולטנים, אשר מתפקדים בעת ובעונה אחת הן כזכרים והן כנקבות.
עם זאת מאפיין זה נצפה רק פעם אחת בשבייה, ורק אצל מין זה בכל מחלקת הדו-חיים (ובכלל בקבוצת בעלי ארבע רגליים).
המאפיין נפוץ יותר אצל יצורים פרימיטיביים יותר כמו דגים וחסרי חוליות.
צפרדע זו הוזכרה בסרט "פארק היורה" כמין ממנו שובט DNA לצורך יצירת הדינוזאורים ובזכות המאפיין הדיכוגמי שלהם הפכו הדינוזאורים מנקבות לזכרים לצורכי הזדווגות בפארק.
האזכור גרם לאנשים רבים להאמין שדו-חיים יכולים להפוך את מינם לעיתים קרובות.
צפרדע קצף אפריקאית (שם מדעי: Chiromantis rufescens) היא מין של צפרדע ממשפחת הרקופוריים, החיה באפריקה המשוונית.
למין זה תפוצה רחבה והוא אינו נמצא בסכנת הכחדה.
צפרדע זו מגיעה לאורך חמישה סנטימטרים אצל הזכרים ושישה סנטימטרים אצל הנקבות.
הגב אפור או אפור-ירקרק, הבטן והגרון לבנים, והרגליים ירוקות-כחולות.
הצפרדע נפוצה במדינות הבאות: ליבריה, קמרון, חוף השנהב, גבון, גאנה, גינאה, גינאה המשוונית, ניגריה, אוגנדה, הרפובליקה המרכז-אפריקאית, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, הרפובליקה של קונגו וסיירה לאון.
הצפרדע נקראת כך על שם הקן שעשוי מקצף שהיא בונה על העצים.
הצפרדע מטילה בקן את הביצים וכשהראשנים בוקעים הם נופלים למים וממשיכים להתפתח שם.
הצפרדע שוכנת עצים ביערות הגשם של אפריקה המערבית וניזונה בעיקר מחרקים.
צפריר כץ (נולד ב-1964) הוא מהנדס ואיש מערכת הביטחון הישראלית בדימוס, כיהן כראש אגף הטכנולוגיה וכראש אגף המטה בשירות הביטחון הכללי.
כץ סיים את לימודיו בתיכון בגיל 16 וחצי וב-1984 סיים לימודי הנדסת חשמל בטכניון במסגרת העתודה האקדמית.
ב-1985 התגייס לשירות הביטחון הכללי כעתודאי והיה בכך הראשון ששולב בארגון מהעתודה האקדמית.
הוא שירת בתפקידי הנדסה בארגון ובשנת 2000 מונה לראש אגף הטכנולוגיה.
ב-2008 יצא ללימודי תואר שני במנהל עסקים באוניברסיטת תל אביב וב-2010 חזר לארגון ומונה לראש אגף המטה תפקיד בו כיהן עד 2012.
לאחר פרישתו היה שותף עם ראש השב"כ לשעבר יובל דיסקין להקמת חברת DAT.
מחברה זו הוקמה ב-2016 חברת סיימוטיב טכנולוג'יס (CyMotive Technologies) יחד עם דיסקין וד"ר תמיר בכור (שכיהן כראש אגף המחשוב והמידע בשב"כ) ובשותפות עם חברת פולקסווגן (המחזיקה ב-40% ממניות החברה).
הוא מכהן כמנכ"ל החברה המשמשת כחברת הסייבר של פולקסווגן.
ב-2019 היה שותף להקמת חברת אופורה (Opora), שעוסקת בפיתוח כלים לזיהוי מוקדם של התקפות סייבר.
ב-2022 היה חבר ב"וועדת מררי" לבדיקת פרשת השימוש ברוגלה במשטרת ישראל.
צפריר יפרח (נולד ב-3 בדצמבר 1987) הוא מוזיקאי, תקליטן ומפיק מוזיקלי ישראלי, הידוע בשם הבמה Zafrir.
הוא נחשב לאחד מהאמנים הישראלים הבולטים בזירה הבין־לאומית של המוזיקה האלקטרונית, בזכות סגנונו הייחודי המשלב בין צלילים אתניים, אלקטרוניים ומזרח־תיכוניים, ובשל שיתופי הפעולה המרובים שלו אשר זכו להצלחה רבה עם מאות מיליוני צפיות והשמעות.
צפריר נמנה בין האמנים המובילים ברשימת הישראלים המושמעים ביותר בספוטיפיי.
יפרח נולד בעיר שדרות להוריו פנחס ורות.
מגיל צעיר נחשף לעולם המוזיקה והחל לנגן על כלים מגוונים, ובהמשך פיתח יכולת ייחודית לשלב בין תרבויות מוזיקליות שונות.
במהלך השנים יצר לעצמו אולפן הקלטות מתקדם, שבו הפיק מוזיקה מקורית ושיתף פעולה עם אמנים רבים בארץ ובעולם.
יפרח החל את דרכו המוזיקלית כבר בגיל צעיר, הוא למד כ־13 שנים מוזיקה קלאסית, פלמנקו וג'אז, והתמחה בכלי נגינה מגוונים.
במהלך נערותו ושירותו הצבאי פיתח תחום עניין עמוק במוזיקה אתנית-עולמית, ולמד לנגן בכלים כמו טאר פרסי, עוד טורקי, סאנטור, בוזוקי יווני ועוד.
לאחר מכן, הוא פיתח סגנון משולב בין מוזיקה אלקטרונית לבין מוטיבים אתניים, והוביל לפרויקטים בינלאומיים.
בשנת 2017 יצא אלבום הבכורה שלו, "ללא מילה", אלבום אינסטרומנטלי בו אירח אמנים רבים.
בשנת 2018 הוציא את האלבום השני שלו, "Ethnic Electronic", ששילב צלילים אלקטרוניים עם כלי נגינה מסורתיים ממדינות שונות בעולם.
באותה שנה פרץ לסצנת האלקטרוניקה הבינלאומית עם הסינגל "United" לצד ארמין ואן ביורן, ויני ויצ'י ואלוק.
לאחר מכן הוא הרחיב את פעילותו לשיתופי פעולה בין-לאומיים ולשחרורים נוספים.
יצירותיו מושמעות בפסטיבלי בינלאומיים דוגמת טומרולנד ו־אולטרה מיוזיק פסטיבל.
המוזיקה של צפריר מאופיינת בשילוב בין מוזיקה אלקטרונית מודרנית למוטיבים אתניים עתיקים, קולות שירה מסורתיים וכלי נגינה מכל העולם - כגון עוד, דרבוקה, חלילים, וכלי מיתר מהמזרח הרחוק.
הוא נחשב לאחד מחלוצי הז'אנר ה־Ethnic EDM (אלקטרוניקה אתנית), ותרם רבות להפיכת הסגנון לפופולרי בקרב קהל רחב ברחבי העולם.
צפריר מנגן הופעות שבהן משלב תקליטן יחד עם הופעה חיה של כלים אתניים.
הוא גם מזוהה עם פעילות מוזיקת עולם ואירוח אמנים ממדינות כמו מרוקו, אפריקה, וייטנאם וישראל במסגרת פרויקט בשם "ZAFIRE - World Music Project".
שנה שם תפקיד סוג2017בלונדהפסקולסרט קולנוע2017טרנדים: עם מרדית' רוס (i24NEWS)אורחתוכנית טלוויזיה2018טרנדים: עם אמילי פרנסס (i24NEWS)אורחתוכנית טלוויזיה2018ערב טוב עם גיא פינסאורחתוכנית טלוויזיה2020חדשות הערבאורחתוכנית טלוויזיה2021דקסטר: דם חדשפסקולסדרת טלוויזיה2022בסלון של עמירןאורחתוכנית טלוויזיה
צפרדע שעירה (שם מדעי: Trichobatrachus robustus) היא מין של צפרדע מוזרה ממשפחת הארטרולפתיים ותת-משפחת האסטילוסטרניים, החיה בטבע במרכז אפריקה והיא המין היחיד בסוגה.
הצפרדע מגיעה לאורך של 10 עד 13 ס"מ בזכרים, בעוד הנקבות מגיעות לאורך 8 עד 11 ס"מ.
הצפרדע בעלת ראש עבה ועיניים גדולות והחוטם קצר.
היא בעלת רגליים עבות עליהם גדל ציפוי על עור הדרמיס, בעל דמיון לשיער של יונקים, אם כי שונה במבנהו.
שערות אלה גדלים החל משלב הראשן לאורך הירכיים והרגליים.
למרות שלא ברור לחלוטין מה תפקידם ייתכן שהם משמשים כזימים חיצוניים, המגדילים את שטח הפנים של הצפרדע לצורך ספיגת חמצן מומס במים, דבר שימושי שכן הזכר שומר על הביצים במשך תקופה ממושכת מתחת למים.
הצפרדע חיה לרוב על היבשה למעט בעונת הרבייה והראשנים גדלים בין סלעים בנחלים.
הראשנים שריריים יחסית וטורפים מגיל צעיר, כשמתפתחות להם שורות שיניים מחודדות.
בעודם צעירים הם ניזונים מחסרי חוליות מימיים שונים והמבוגרים ניזונים מחשופיות, רבי-רגליים, עכבישים, חיפושיות וחגבים שהם תופסים בלשונם הדביקה.
לצפרדע ישנם טפרים נשלפות הנשלפות דרך העור, אותם היא יכולה לשלוף להגנה אם היא נתפסת.
עם זאת בדיקה של המבנה שלהם מברר שהם אינם טפרים אמיתיים והם עשויות מעצם ולא מקרטין, כך שכנראה הצפרדע שוברת את עצמות הבוהן לשליפתם.
בנוסף בכפות הצפרדע ישנו גוש עצמות גרמי עשוי ברקמה, אשר מעוגן לטופר וגם הוא יכול להישבר ולחדור החוצה, מה שגורם לצפרדע להרתיע בכאב טורפים האוחזים בה.
חוקרים מעריכים שיש לצפרדע גם רגנרציה לאותם עצמות שנפגעות בדרך התגוננות מוזרה זו שאין לה אח ורע בעולם החי.
חוקרים אחרים סוברים שמבנה זה עוזר לצפרדע להיאחז בסלעים כדי לטפס.
הצפרדע מצויה בטבע במרכז אפריקה שבקמרון, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, גינאה המשוונית, גבון, ניגריה ואנגולה, סביב נהרות מהירים בקרבת יערות ובשטחים חקלאיים לחים.
מצב שימור הצפרדע הוא "ללא חשש", אף שהיא יכולה להיפגע מאובדן בתי גידול, זיהום, ציד אנושי למזון ולמטרות נוספות (כששבט הבנטו של אנשי בקוסי מאמינים שהצפרדע יכולה לגרום לפוריות של זוגות עקרים) ולעיתים גם לסחר בחיות מחמד ואולי היא נפגעת גם מפטריית הכיטרידיומיקוסיס הטפילה.
מספר אוכלוסיות שלה מצטמצמות בטבע, אך היא אינה נחשבת למאוימת באופן כללי.
צפרות הולנדית , במקור נקרא Journal of the Dutch Birding Association, וכיום נקרא International journal on Palaearctic birds, הוא מגזין אורניתולוגיה וצפרות היוצא לאור על ידי איגוד הצפרות ההולנדי שבסיסו באמסטרדם.
הוא הוקם ב-1979 והעורך הראשי שלו הוא ארנוד ואן דן ברג.
למגזין יש מהדורות בשפה האנגלית וההולנדית והוא עוסק במורפולוגיה, סיסטמטיקה, תצפיות ותפוצה של ציפורים בבנלוקס, אירופה ובמקומות אחרים באזור הפלארקטי.
צפרות בישראל היא כלל פעילות הצפייה, המעקב, התיעוד והניטור של עופות בישראל.
הצפרות בישראל, בשונה מאורניתולוגיה שהיא מחקר מדעי ופורמלי של עופות, נעשית בדרך כלל ממניעים חברתיים או כתחביב לשעות הפנאי.
בזכות מגוון מיני העופות בישראל, הפכה הצפרות לתחביב נפוץ בישראל, כשהיא מושכת אליה צפרים גם מרחבי העולם.
עם השנים, הוקמו עוד ועוד מרכזי צפרות ברחבי הארץ, והצפרות בארץ החלה להתרחב אל קהלים נוספים.
הצפרות בישראל, אף הפכה למעין ספורט תחרותי כשנערכות מדי שנה תחרויות צפרים.
הסיבה העיקרית לריבוי המינים הוא מיקומה הגאוגרפי של הארץ על מסלול הנדידה העיקרי של מאות מיני עופות אשר מקננים במערב אסיה או באירופה וחורפים במזרח התיכון או באפריקה.
בשנת 1980, נוסד מרכז הצפרות הישראלי, במסגרת אגף שימור סביבה וטבע בחברה להגנת הטבע.
המרכז מנהל מספר מרכזי צפרות, מפעיל סיורים לקהל הרחב, מבצע מחקרים וניטורים ועוד.
כמו כן, מרכז הצפרות הישראלי הוא השותף הישראלי של ארגון הצפרות הבינלאומי Birdlife International.
המרכז עורך מדי שנה מאז הקמתו יום עיון בנושא צפרות.
בשנת 1994 הוקמה התחנה לחקר ציפורי ירושלים, ומאז הוקמו מרכזי צפרות נוספים בכפר רופין, בעמק החולה, במעגן מיכאל, באילת ובמקומות נוספים.
במסגרת ההחלטה הוקצו 39.2 מיליוני ש"ח לחמש שנים (2012-2016), למען פיתוח ושדרוג של שבעה מוקדי צפרות קיימים ובנוסף - הקמת תשתית הרשת הניהולית של מוקדי הצפרות.
כמו כן, גם קק"ל עורכת מאז 2018 תחרות צפרות שנתית הנקראת צפרתון.
בישראל, מרובים הדיווחים על עופות נדירים שנצפים מדי פעם.
הסיבה העיקרית לכך לרוב היא טעויות של עופות במהלך מסלולי הנדידה שלהן, והגעתן אל הארץ בשוגג.
מקרים אלו מושכים צפרים רבים לצפות ולתעד באותן ציפורים טועות.
ב-5 בינואר 2023, דווח על תצפית של דוחל שחור, סמוך למושב מאור שבעמק חפר, מזדדמן נדיר ביותר עם עשר תצפיות עד היום בישראל.
הדוחל משך אליו צפרים רבים מישראל ואף מהעולם.
ב-29 בדצמבר 2023, דווח על תצפית של צוללן פסיפי בלגונת השלום באילת, הפעם הראשונה והיחידה אי פעם שנצפה המין בישראל, וכן גם הפעם הראשונה שהוא זוהה במזרח התיכון.
בעקבות כך, הגיעו אל המקום עשרות צפרים, תחילה מאילת והאזור ובהמשך מכל חלקי הארץ.
בנובמבר 2024, במהלך עונת הנדידה, דווח על תצפית של שמפתן בפארק נחל באר שבע, הפעם הראשונה מאז 1995 שנצפה המין בישראל, והפעם ה-13 אי פעם שנצפה בישראל.
עקב כך, החלו להגיע צפרים רבים למקום לצפות בו.
באותו החודש, נצפה קיכלי אפור-חזה בשכונת נאות לון שבבאר שבע, בפעם השלישית בלבד שהציפור תועדה אי פעם בארץ.
עקב כך, הגיעו למקום כמאות צפרים.
מדי פעם נצפה בפארק הצפרות באילת פלמינגו בעל מוטציה גנטית שהפכה את מרבית גופו לשחור.
ישראל נמצאת בשטח בו פועלת גם החברה האורניתולוגית של המזרח התיכון, אשר מטרותיה הן לאסוף ולפרסם נתונים אודות אורניתולוגיה, לעודד עניין בעופות האזור ובשימורן, לסייע לארגוני סביבה ושימור אזוריים ולאגודות צפרות.
ישראל שותפה גם בארגון Birdlife International, שהגדיר בה כ-16 אזורי ציפורים בעל חשיבות (וכן, אזורים נוספים בשטחי הרשות הפלסטינית ורצועת עזה).
חלק מאזורים אלה מוגנים על ידי שמורות טבע וחלקם חולשים על פני שטחים פתוחים.
בין אזורים אלה נמצאים: עמק החולה, הנגב המערבי, מדבר יהודה, שפלת יהודה ועוד.
חברות לתיירות צפרות בין לאומיות כמו Birding Ecotours, מפעילות גם סיורים בישראל.
מרכזי הצפרות הבולטים והעיקריים בישראל הם:
פארק ראש ציפור - הוקם ב-2017, ונחשב בפני צפרים רבים כ"ריאה ירוקה" בלב תל אביב, והוא מאוכלס בעצים רבים, ולמרות היותו חלק מפארק הירקון, אין ביער משטחי דשא.
מתוכנן שיתוף פעולה על הפלסטינים ביריחו ועם ממלכת ירדן בעבר הירדן.
עם השנים ועם התרחבות תיירות הצפרות, קמו עוד ועוד מיזמים של גופים פרטיים, רשויות, עמותות וחברות להקמת אתרי צפרות.
בין אתרים אלו נמצאים מלחת סדום, המצפור של סיליה ודרור בעזוז, מצפור ויקר ועוד.
שלום זו-ארץ היה הצפר הראשי הראשון של רשות שמורות הטבע; מראשוני שומרי הטבע בישראל, המייסד והמנחיל של תורת הצפרות בישראל ופעילותה העממית, מקים בית ספר שדה חוף הכרמל, ומייסד היחידה למניעת מטרדי הציפורים ברשות שדות התעופה.
הדורם שיריחי הוא אורניתולוג וצפר ישראלי, שייסד את פארק הצפרות באילת והיה למנהלו הראשון, והיה מעורב בגילויים של כמה מינים של ציפורים פלה-ארקטיות, וכמה מינים של ציפורים בישראל.
הפרק השישי של תוכנית הטבע, ישראל הפראית, מתמקד בנדידת העופות בישראל, ועוקב אחר קבוצת צפרים בתחרות הצפרות אלופי הנדידה.
צְפַת היא עיר במחוז הצפון בישראל, השוכנת על הרי הגליל העליון, בפסגות הרי צפת (המצודה) וכנען.
נכון ל-2024 מונה העיר כ-40 אלף תושבים, והיא בירתה של נפת צפת וגוש צח"ר.
צפת ידועה בשל היישוב היהודי הישן בה, שמתקיים מאז המאה ה-11 ובזכותו היא נחשבת לאחת מ"ארבע ערי הקודש", וכן בשל גובהה, שמגיע עד ל-937 מטר מעל פני הים (בהר כנען) והופך אותה לעיר הגבוהה בישראל.
ב התיישבו בצפת גולי יהדות ספרד אשר הפכו את העיר למרכז רוחני חשוב.
בצפת שוכנת מצודה רומית וצלבנית וקריית אמנים שבין אמניה נמנו מגדולי אמני ישראל ב.
במצודת צפת נתגלו מערות קבורה מתקופת הברונזה, שנעשה בהן שימוש במשך כ-800 שנה (מרבית האלף ה-2 לפנה"ס), ומעידות על קיום התיישבות כנענית באזור.
ממצאים ארכאולוגיים מעידים על יישוב בצפת החל מתקופת הברזל ועד לתקופה הפרסית.
היישוב היה בשטח ממלכת ישראל (נחלת שבט נפתלי), עד שבאו האשורים והגלו את תושבי הגליל.
מטבעות עתיקים של המלך אלכסנדר ינאי נמצאו בצפת, המעידים על יישובה גם בתקופת החשמונאים.
השם "צְפַת" מוזכר בתנ"ך פעם אחת, כשם אחר לעיר חורמה; אבל חורמה הייתה בנגב, כך שזו איננה צפת של היום.
האזכור המובהק הקדום ביותר לצפת הוא בכתבי יוסף בן מתתיהו (המאה ה-1 לספירה), בהם תיעד את פועלו כמפקד הגליל במהלך המרד הגדול:
לאחר המרד, שבו חרב בית המקדש, ניצולי הכהנים עברו לגליל, שם חיו בקהילות קטנות – כל משמרת כהונה וקהילתה.
מקום מושבה של משמרת יקים, לפי ממצאים רבים מהתקופה הביזנטית, היה "פשחור צפת".
התלמוד הירושלמי מזכיר את צפת, בכך שנהגו להדליק בה משואות בעת קידוש החודש, גם אחרי שרבי יהודה הנשיא ביטל את המשואות.
רבי אשתורי הפרחי, ברוח דברי האמורא רבי יהושע בן לוי, הציע ש"נֹפֶת צוּפִים" המוזכרת בתהילים י"ט אינה אלא דבש שמקורו בצפת:
רבי אברהם אזולאי זיהה את צפת עם עיר המקלט קֶדֶשׁ בגליל.
זיהוי זה אינו נפוץ כיום, ומקובל יותר לזהות את קֶדֶשׁ עם תל קדש שמצפון לצפת.
היו פרשנים נוצרים שזיהו את צפת עם ה שעליה דיבר ישו בדרשה על ההר.
ב, בשלהי התקופה המוסלמית המוקדמת בארץ, צפת הייתה כפר ובו מגדל בודד (בורג' אל-יתים) במקום שבו נבנתה לימים המצודה.
עם זאת, יש עדויות לקיומו של יישוב יהודי בצפת כבר מתקופה זו, עוד לפני מסעי הצלב: נמצאה תעודת קנייה שנערכה בשנת 1023 בשביל ילד: מוסי בן הבה בן סלמון הצפתי, ומאותה השנה נמצאה בגניזה הקהירית כתובה שנכתבה בצור עבור זוג יהודי שקבע את מושבו בצפת: נתן הכהן בן שלמה ורחל.
בשנים 1099–1188 ממלכת ירושלים הצלבנית שלטה בצפת (Sephet), ובתקופה זו היא התפתחה מכפר קטן לעיר.
בשל מיקומה האסטרטגי של העיר, החולש על השטח בין עמק החולה לארץ כינרות ועל עורקי התחבורה שחצו את הירדן דרך גשר בנות יעקב, הצלבנים החלו לבנות בשנים 1102–1103 את מצודת צפת (Castrum Sephet).
צפת הייתה למבצר הצלבני הגדול במזרח, שכונה "מפתח הגליל", וניתנה לה לנחלה (castellany) חלק ניכר מהגליל העליון: גבולותיה היו נחל דישון מצפון, נהר הירדן ממזרח, ארץ כינרות והגליל התחתון מדרום, וקו שנמתח מסאג'ור לתל ראש ממערב.
לצפת יוחסה גם חשיבות דתית, כאשר היא זוהתה עם מקום המערה של "טוביה", וגם עם "בתוליה" מספר יהודית.
בשנת 1168 העניק המלך אמלריך הראשון את צפת לאבירי היכל שלמה (הטמפלרים), שהחזיקו בה במשך כעשרים שנה.
בנובמבר 1188 עלה סלאח א-דין על המצודה וצר עליה , וב-6 בדצמבר נכנעו הטמפלרים ומסרו את צפת לאיובים.
בימי מסע הצלב החמישי (1219 לערך) הורה הסולטאן האיובי אל-מלכ אל-מעט'ם עיסא להרוס את מצודת צפת, כי חשש שתשוב ותיפול בידי הצלבנים.
בשנת 1240 החזירו האיובים את צפת לצלבנים.
בהנהגתו של בנואה ד'אלינואן , הבישוף של מרסיי, בנו הטמפלרים מחדש את מצודת צפת, גדולה ועצומה משהייתה: שטחה היה כ-40 דונם, חומותיה היו בגובה 28 מטר, ובהן שבעה מגדלים.
היה בה חיל מצב של כ-80 אבירים ומשרתים.
בתקופה הצלבנית עלה ערכה של צפת, ובמאה ה-13 הייתה למרכז של יהודי הגליל.
בשנת 1216 פגש יהודה אלחריזי בצפת, כאשר היה בדרכו לדמשק, את .
בגניזת קהיר נמצאה עדות המתוארכת למאה ה-13 על .
ב-1266 נכבשה המצודה בידי הסולטאן הממלוכי ביברס, שהפכה לבירת מחוז הגליל בממלכתו - הוא מחוז "צפד" (صؘفؘد).
גבולות המחוז היו מנהר הליטני בצפון עד לעיר ג'נין בדרום.
מעמדה עלה על מעמד ירושלים שהייתה "נפת" ירושלים לעומת "מחוז" צפת.
באותה תקופה נבנה המסגד האדום, שנמנה בין המבנים הראשונים של התקופה הממלוכית בארץ ישראל.
ביברס הושיב בעיר מוסלמים מהעיר דמשק.
בתקופה הממלוכית היה בצפת יישוב יהודי בן כ-300 משפחות.
בתקופה זו נבנה "בית הכנסת אליהו הנביא", המוכר כבית הכנסת האר"י הספרדי.
ב-1517 נכבשה ארץ ישראל, ובכללה צפת, בידי הטורקים.
בתקופה זו התיישבו בצפת יהודים רבים מגולי ספרד, והפכו את העיר למרכז רוחני חשוב.
באותה העת היה גם מצבה הכלכלי של העיר משופר.
במאה ה-16, לפי המשוער, אוכלוסיית העיר הגיעה ל-13,000 נפש, כמחציתם יהודים.
רבי משה באסולה שבקר בעיר ושהה בה בין השנים 1521 ו-1522 מתאר במילים הבאות את העיר צפת באותה העת:
בצפת ישבו ופעלו במאה ה-16 גדולי המקובלים: רבי משה קורדובירו, האר"י ותלמידו רבי חיים ויטאל, רבי יוסף קארו מחבר ה"שולחן ערוך", המשוררים רבי ישראל נג'ארה ורבי שלמה אלקבץ ורבנים מפורסמים אחרים.
מכאן יוזמתו של גדול הרבנים של אותו דור, רבי יעקב בירב, שניסה לחדש את הסמיכה ולהקים את הסנהדרין.
בצפת היו באותה תקופה שמונה עשרה ישיבות, עשרים ואחד בתי כנסת, ובית ספר גדול לילדי העניים.
היהודים כינוה "בית אל", והיא הייתה אחת מארבע ערי הקודש (שלוש האחרות הן ירושלים, טבריה וחברון).
מצבה הכלכלי של העיר היה משביע רצון.
עולי ספרד הביאו עימם את תעשיית הצמר, חומר שעיבודו הצריך משאבי מים רבים, ולשם כך בנו מתקנים שונים כדוגמת המבטשה ואחרים.
בעיר היו 3,000 נולי אריגה ותוצרתה התחרתה בתעשיית האריגים של ונציה.
אפילו חלק מהחכמים עסקו בתעשיית הצמר.
תושביה עסקו גם במסחר בדבש, במשי ובתבלינים.
בשנת 1576 הוקם בצפת בית הדפוס הראשון במזרח התיכון.
במשך עשר שנים הדפיס חמישה ספרים.
במאה ה-17 הורגשה ירידה במעמדה הכלכלי של העיר.
האריגים הזולים מאנגליה דחקו את אריגיה ותעשיית הצמר קרסה.
נחתו על העיר מכת הארבה ומגפות.
גם חכמיה המפורסמים הלכו לעולמם, והאחרים עברו לירושלים ולערים אחרות.
ב-1660 נפגעה קהילת היהודים בצפת בצורה קשה מאד כתוצאה מהמרד הדרוזי.
אך צפת התאוששה מעט אך לא חזרה לימיה כמקודם.
מגפה קשה במיוחד פקדה את צפת ב-1747. ב-1759 אירעו שתי רעידות אדמה, בהן נמנו כ-150 הרוגים, כמחצית הקהילה היהודית באותו זמן.
התאוששות בהתיישבות היהודית אירעה בשנת 1778, כאשר הגיעה לארץ שיירה בת 300 חסידים שהתיישבו ברובם בצפת (עליית תלמידי הבעל שם טוב).
ניתן להגדיר תקופה זו כראשית "היישוב הישן" האשכנזי בצפת.
ב-1799, מיד לאחר נסיגת צבאו של נפוליאון בונפרטה מארץ ישראל, נהרס הרובע היהודי על ידי פורעים ערבים מקומיים ורבים מיהודי העיר נטבחו.
ב־1808 עלו לעיר גם מתנגדים מתלמידי הגאון מווילנה, שבראשם עמדו ר' מנחם מנדל משקלוב ור' ישראל משקלוב (עליית תלמידי הגר"א).
חיזוק זה של היישוב בצפת גרם לפריחה כלכלית מחודשת.
אחד העולים, ישראל ב"ק, (שמשך אחריו כ-200 עולים מברדיצ'ב) יסד בה בית דפוס עברי, הראשון בארץ ישראל בעת החדשה.
פריחתה המחודשת של צפת הייתה קצרת ימים.
ב-1823 אירעה רעידת אדמה שבעקבותיה הייתה ביזה רבה בעיר.
ב-15 ביוני 1834 הייתה הביזה הגדולה בצפת – רבים מיהודי העיר נרצחו או נפצעו ורכוש היישוב נשדד על ידי המון ערבי.
ב-1 בינואר 1837 הרסה רעידת אדמה נוספת את כל השכונה היהודית וגרמה למותם של כ-2,000 איש.
בזמן הרעש, ניצלו המוסלמים את המצב ושדדו ובזזו את היהודים וצבא טורקי נשלח להגן עליהם ועל הנוצרים.
מיד לאחר הרעש שוב פרצה בעיר מגפה וכעבור שנה, ב-1838, פרעו מורדים דרוזים ומוסלמים מצפת והכפרים סביבה ביהודי העיר.
המכות שניחתו על יושביה היהודים של צפת, אם על ידי שכניהם הערבים או על ידי חולי ורעש, הביאו להידלדלות היישוב והעיר התרוקנה כמעט לגמרי מיהודיה.
על פי המפקד שערך משה מונטיפיורי בשנת 1839, ישבו בצפת 1338 יהודים.
הקונסול הבריטי באמצע המאה ה-19, ג'יימס פין, ציין בספרו את "רוחם הגברית" של יהודי צפת "בהשוואה לכל שאר בני אומתם בארץ ישראל" ואת היותם מסוגלים הרבה יותר מהם "לעמוד על שלהם".
השלטון העות'מאני הושיב באזור צפת גולים צ'רקסים בשנות ה-60 של המאה ה-19, ואלג'ירים בשנת 1878, אולי במאמץ לחזק את אופיו המוסלמי של האזור.
לפחות שתי משפחות בעיר, ערבי ודלסי, היו ממוצא אלג'ירי.
לפי המסיונר הבריטי מאסטרמן, שביקר בצפת בשלהי המאה ה-19, האוכלוסייה המוסלמית בצפת כללה דמשקאים (שהתיישבו בעיר בתקופה הממלוכית), אלג'ירים, כורדים, בדואים מבקעת הירדן, ומהגרים מן הכפרים סביב העיר.
במאה ה-19 תושבי העיר המוסלמים המשיכו לתחזק קשרים חברתיים ותרבותיים הדוקים עם דמשק.
היישוב בעיר אומנם גדל מחדש במחצית השנייה של המאה ה-19, ומנה ערב מלחמת העולם הראשונה כ-13,500 נפש, בהם רוב של כ-7,500 יהודים, אבל הניסיונות לפתח בה תעשייה וחקלאות לא עלו יפה, ויהודי צפת התקיימו בעיקר על החלוקה.
הקושי בפיתוח של צפת נבע בין השאר מהעדר דרכים סלולות אל העיר (ההגעה לעיר הייתה אפשרית באמצעות רכיבה על בעלי חיים ובהמות משא בלבד), המרחק הרב לנמל ביירות ונמל יפו, והעדר קרקעות מתאימות לחקלאות מודרנית בסביבות העיר.
הקהילה היהודית בעיר כמעט ולא הייתה מאורגנת מבחינת ציבורית, ובעיר לא פעלו כמעט מוסדות ציבור.
בעיר פעלו קהילות חסידיות רבות.
במהלך מלחמת העולם הראשונה פקדו את העיר רעב, מגפות והחרמות רכוש בידי השלטון הטורקי.
בין השנים 1916–1918 פקדה את העיר מגפת טיפוס הבהרות שהפילה חללים רבים.
הרופא היחיד שפעל בעיר, הד"ר אברהם חיים גרין פעל למגור המגפה.
המיסיונרים האנגלים גורשו מהעיר כאזרחי האויב, ובית-החולים שלהם נסגר.
עם התגברות המגפה הוחרם בית-החולים רוטשילד מידי הקהילה היהודית והוקדש לטיפול בנפגעי הטיפוס בניהול רופאים טורקיים.
חלק מתושבי העיר בעלי נתינות זרה גורשו מהארץ, חלק אחר בחר לעזוב את העיר למקומות בטוחים יותר, וחלק גויס בכפייה לצבא העות'מאני ולפלוגות העבודה שלו.
כתוצאה מכל אלו פחת מאוד מספר תושבי העיר היהודים, מכ־7,000 בתחילת המלחמה לכ־2,700 בסופה.
האוכלוסייה הערבית נפגעה אף היא מהמלחמה, אך בצורה פחותה מהאוכלוסייה היהודית, ומספר תושבי העיר הערביים פחת בכרבע במהלך המלחמה.
במהלך המלחמה נשלחו חלק ממגורשי תל אביב לצפת, שהיו בה דירות ריקות רבות באותה תקופה.
במהלך המלחמה נסלל בידי הצבא הטורקי קטע הדרך שבין ראש פינה לצפת כדרך כבושה לעגלות (עד אז ניתן היה להגיע לצפת רק באמצעות רכיבה על בעלי חיים).
לפי מפקד 1922, ישבו באותה עת בעיר כ-3,000 תושבים יהודים.
בתקופת המנדט השתנה המאזן הדמוגרפי בעיר והאוכלוסייה הערבית הפכה לרוב.
צפת (Safed, כפי שמופיעה במסמכים רשמיים מתקופת המנדט) הייתה לבירתה של נפת צפת המנדטורית אשר שימשה כמרכז מנהלי, תרבותי וכלכלי לכפרי הנפה.
במאורעות תרפ"ט 1929 פרצו פורעים ערבים לרובע היהודי שלא היה מוגן.
מספר הנפגעים היהודים היה 18 הרוגים ו-80 פצועים, עד שהתערבה המשטרה הבריטית והניסה את הפורעים.
בעקבות זאת עלו תלונות על הזנחת צפת על ידי המוסדות הלאומיים, דבר שהביא להגירה של הצעירים מהעיר ועלו קריאות להקמת שכונות יהודיות ליד העיר העתיקה של צפת.
באמצעות 100,000 לא"י שהוקדשו על ידי שרה לוי לצורך כך הוקמה קריית שרה על הר כנען בראשית שנות ה-30. לעומת זאת, הבטחה של קרן העזרה להקים שכונה על אדמת המצודה לא נתקיימה.
במאורעות תרצ"ו-תרצ"ט הותקפו יהודי צפת על ידי ערביי צפת והכפרים הסמוכים, אך בניגוד למאורעות תרפ"ט נהנו משמירה של אנשי "ההגנה".
ב-13 באוגוסט 1936 פרצו ערבים חמושים ברובים ובפצצות מכיוון בית הקברות העתיק לרובע היהודי.
בהתקפה זו נהרגו אב ושלושה מילדיו.
במאמר המערכת של דבר נטען בתחילת 1937 שהשליטה בפועל בעיר נתונה בידי הוועד הלאומי הערבי וכי היהודים מסוגרים בגטו.
המאורעות השפיעו לרעה על מצבם הכלכלי של יהודי העיר, בשל החרם הערבי, היעדר הביטחון והפגיעה במגזר התיירות הקייצי, והובילה לעזיבת תושבים יהודים.
במהלך המאורעות, הבריטים חתרו לצמצום החיכוך ולכן סללו את מעלות עולי הגרדום, דרך מדרגות מאוד רחבה שחוצה את צפת העתיקה ממבנה המשטרה ועד לבית הקברות, כגבול הרמטי בין השכונות הערביות לשכונות היהודיות.
בראש מבנה תחנת המשטרה הועמד פרוז'קטור גדול שהאיר את הדרך וכל מי שניסה בלילה לעבור מצד לצד זוהה ונורה על ידי צלף שישב במשטרה.
בשלהי תקופת המנדט, ועם שיפור המצב הביטחוני שימשה העיר כמקום קיט ליהודי הארץ, אך הקהילה היהודית סבלה מהגירה שלילית של צעירים, ומהעדר תעשייה ואספקה מסודרת ומספקת של מים.
בעיר הופעל גנרטור ליצור חשמל רק בשלהי 1944 (שפעל רק בחלק מהיום, סיפק רק חלק מהתצרוכת, וסבל מתקלות), ורק בשלהי 1947 הוחל בסלילת קו חשמל מטבריה (שהייתה מקושרת עם תחנת הכוח בנהריים) לעבר צפת.
על פי תוכנית החלוקה שפורסמה בסוף נובמבר 1947, יועדה צפת להיות בשטחה של המדינה היהודית (על אף שרוב האוכלוסייה בעיר הייתה ערבית), אך כביש הגישה אליה (כביש עכו - צפת) עבר ברובו בשטח המדינה הערבית.
ערב מלחמת העצמאות ב-1948, חיו בצפת כ-12 אלף ערבים וכ-2,000 יהודים.
הבריטים פינו את המקום ב-16 באפריל 1948 ומסרו לידי הערבים את עמדותיהם אשר שלטו על הרובע היהודי, וכך הושם הרובע במצור.
לאחר שעין זיתים וביריה נכבשו על ידי הפלמ"ח הועברה מחלקה לסיוע לאנשי הרובע.
ב-5 במאי נכשל ניסיון לכבוש את המצודה שבראש הר צפת.
תותחי צבא ההצלה שהוצבו במירון הפגיזו את הרובע.
הכוח היהודי, בראשותם של מאיר מיבר ואלעד פלד מנה כ-375 לוחמים שכללו את מחלקת הפלמ"ח ולוחמי "הגנה" נוספים.
מולם עמד כוח של כ-2,000 לוחמים ערבים (על פי ספר תולדות ההגנה), או כ-700 איש (על פי מקורות אחרים) מצבא ההצלה וערביי המקום.
מעוזי הלוחמים הערבים - המצודה, בנין המשטרה העירונית ובית הספר היהודי "שלווה", נכבשו ב-10 וב-11 במאי לאחר קרבות קשים.
כיבוש מבנים אלה הכריע את הקרב על העיר; תושבי העיר והחיילים הערבים נטשו את העיר ואת עמדותיהם ונמלטו, כולל ממבצר המשטרה שבראש הר כנען.
למנוסה תרמו ירי המרגמות ובעיקר פצצות ה"דוידקה", שיותר משגרמו נזק ממשי, הפחידו את התושבים הערבים ברעש החזק שגרמו.
אחת האימרות הידועות משחרור צפת הייתה של רב העיר זיידה הלר, ש'צפת ניצלה בזכות שני דברים: הנס והמעשה.
המעשה – אלו התפילות של תושבי צפת כמימים ימימה, והנס – שלוחמי הפלמ"ח הגיעו בזמן'.
עם קום המדינה מנה היישוב היהודי כ-2,300 תושבים.
בריחת התושבים הערבים הביאה לכך שהעיר נותרה ברובה ריקה.
חלק מהבתים הערביים פוצצו במיוחד בשכונת חרת אל אקראד, כחלק מהמדיניות הביטחונית למנוע את חזרתם של הערבים שברחו מהערים המעורבות.
לאחר שוך הקרבות נכנסו לחלק מהבתים עולים חדשים ועיריית צפת יזמה פינוי ההריסות והאשפה ואנשי העיר תיקנו חלק מהבתים שנהרסו.
לראש העיר הראשון התמנה הרב משה פדהצור (פודהורצר), בן למשפחה ותיקה שהגיעה לצפת עוד בימי האר"י, ומי שעמד בראש הקהילה היהודית בצפת משנות ה-30 והיה אחראי לכך שהעיר לא פונתה בפרעות 1936 ולפני מלחמת השחרור, כפי שדרשו השלטונות הבריטיים.
אחד ממפעליו הבולטים כראש עיר היה הקמת קריית האמנים צפת שמשכה אליה את מיטב האמנים הישראלים בשנות ה-50 וה-60 ומיתגה את העיר כמרכז לאמנות הישראלית והיהודית.
לסגנו של פדהצור מונה הד"ר אלי סלים כהן.
העיר קלטה עולים חדשים ואף הוקמה מעברה בצפת, משרד השיכון הקים את השכונה החדשה בהר כנען.
ניסיונות להביא לצפת תעשייה לא צלחו בגלל המרחק הרב ממרכזי האוכלוסייה ובצפת נוצר כיס אבטלה.
היו שהתלוננו שהמדינה משקיעה בהקמת ערים סמוכות: קריית שמונה וחצור הגלילית במקום לפתח את צפת.
בתחילת 1965, לאחר עבודה של כשנתיים, נקבעו שמות לרחובות העיר.
בשנת 1968 בתמיכת ישראל חיים ברקוביץ שהיה ראש העיר, החלו חסידי ברסלב להקים את קריית ברסלב בחלק התחתון של הרובע היהודי בעיר העתיקה.
העבודות עוררו חששות לפגיעה ברובע היהודי ולדיון ציבורי סביב הקמת הקריה.
בשנת 1976 החלה חברת שיכון ופיתוח בהקמת השכונה המערבית של צפת שבשלב הראשון תוכננה לכלול 270 יחידות דיור ובשלב השני 450 יחידות דיור.
השכונה המערבית המשיכה להתפתח והגיעה ל-1600 יחידות דיור.
בסוף שנות ה-70 הוחל גם בבניית הקריה החרדית "מאור חיים" במערב צפת.
עד שנת 1983 הוקמו גם שכונות הדר ובנה ביתך בדרום העיר וקרית חב"ד בשיפולי הר כנען.
במהלך שנות השמונים והתשעים הוקמו בצפון העיר על הר כנען השכונות, רמת מנחם בגין, נוה אורנים, ואיביקור.
בשיפולי ההר, בקרבת ראש פינה, הוקמה שכונת נוף כנרת שנבנתה כשכונת יוקרה, נבנו בה בתי נופש, וילות, וצימרים רבים.
מלון מרשת ישרוטל מצפה הימים עומד בכניסה לשכונה.
לשכונת נוף כנרת יש נוף למזרח בו נמצאת רמת הגולן והכנרת, ולשכונה מגיעים תיירים.
אך יעדי השכונה הושגו במידה מועטה ממה שהיה צפוי, מחיר הדירות לא התרומם ומרחקה היחסי של השכונה ממרכז העיר עומד בעוכריה.
בשנים אלו שוכנו בעיר עולים חדשים רבים שעלו לישראל בגל העלייה מרוסיה בשנות התשעים, כמו כן הוקמו בעיר שני מרכזי קליטה שבהם נקלטו מאות עולים מאתיופיה.
במהלך שנות התשעים והאלפיים הואץ תהליך ההתחרדות של העיר והוקמו בה מוסדות חינוך חרדיים רבים, ישיבות, כוללים ומכללות חרדיות, כמו כן הוקם בה גרעין תורני שבמרכזו ישיבת אורות האר"י, שבראשה עמד עזרא שיינברג.
בשנת 2006 בזמן מלחמת לבנון השנייה הותקפה העיר כמעט מדי יום במטחי טילים והעיר ננטשה ממרבית תושביה עד לאחר המלחמה (בשבוע האחרון נשארו בעיר רק כ-7,000 איש).
בשנת 2011 הוקמה בעיר פקולטה לרפואה שהיא שלוחה של אוניברסיטת בר-אילן.
צפת נבחרה על מנת לעודד את פיתוח העיר ויצירת מקומות עבודה חדשים.
במהלך שנות ה-2000 התקיים פסטיבל הכלייזמרים של צפת בחודשי הקיץ, בו השתתפו רבבות ישראלים.
באפריל 2020 אושר פרויקט להרחבת הקמפוס לרפואה, על פי התכנון שטח הקמפוס יגדל ל-32 דונם, יוקמו כעשרה מבני מחקר ומעבדות והקמת חיבור בין חלקי הקמפוס מעל רחוב באזור הפקולטה.
במהלך מלחמת חרבות ברזל נשמעו מדי פעם התרעת אזעקות מחשש לירי טילים או חדירת כלי טיס חשוד מלבנון, שכוונו כלפי יב"א 506 השוכנת בהר מירון ובסיס פיקוד צפון השוכן בעיר.
הירי על העיר התגבר עם ההתנקשות בפואד שוכר ומבצע חיצי הצפון ובעיר היו פגיעות ישירות של טילים מלבנון בבתים פרטיים, צמתים ורחובות.
מוחמד אפדני חסן עבד א־רחמאן (נבחר בבחירות ב־1927, ושימש עוד קודם לכן כראש העירייה)
סלאח עז א-דין קדורה (נבחר בבחירות ב־1934)
ישראל חיים ברקוביץ אפריל 1966–אפריל 1967
להלן נתוני התפתחות האוכלוסייה בעיר
צפת ממוקמת בפינה הדרומית מזרחית של הגליל העליון, והיא העיר היהודית העתיקה השנייה בגודלה אחרי ירושלים.
גובהה הוא 845 מ' מעל פני הים, והיא הגבוהה בערי ישראל.
ההרים המקיפים אותה גבוהים ממנה: הר ביריה מצפון 955 מ', הר כנען ממזרח 937 מ', ואילו הר מירון שממערבה, השני בגובה מבין הרי ישראל, המתנשא לגובה של 1,204 מ'.
הגבעות עליהן בנויה צפת תחומות על ידי שני נחלים שחרצו בה גאיות עמוקים: נחל עכברה ממזרח ונחל ביריה מצפון.
העיר משתרעת על גבעת צפת (גבעת המצודה) ועל הר כנען ממזרח, שבה נמצא רוב השטח הבנוי.
ביניהם נמצא אוכף צר בגובה 766 מ' המשמש ציר כניסה לעיר, וממנו מתפלגות דרכים אל עורקי התחבורה הראשיים המוליכים לטבריה ולעכו.
גבעת צפת והר כנען משתפלים דרומה, אולם בעוד שלהר כנען גב הר רחב למדי, גבעת צפת היא צרה ומורדותיה תלולים ממערב וממזרח.
אורכה של העיר המשתרעת על גבעת צפת הוא כ-3 ק"מ ורוחבה - לא יותר מאשר 1.3 ק"מ.
שיאה הוא בגבעת המצודה הצלבנית שמצפון שגובהה 834 מ'.
צפת היא עיר הררית מבותרת ובעלת שיפועי קרקע חריפים, המותירים רק מעט שטחים מישוריים נוחים לבנייה.
בהר כנען השיפועים מתונים יותר ואינם עולים על 10 אחוזים, המאפשרים בינוי רב יותר.
שטחה של גבעת צפת הוא כ-3,150 דונם, אולם רק כשליש מן השטח ראוי לבנייה, ואילו בהר כנען המשתרע על כ-6000 דונם, השטחים הראויים לבנייה מגיעים לכשני שלישים.
תחום השיפוט של העיר משתרע על כ-5,000 דונם.
ביולי 2022 דווח על הימצאותו של מעיין שלא הוכר לפני זה בקרבת מגרש הכדורגל עירוני צפת ונחצבה לו בריכת איגום
צפת, השוכנת על הרי הגליל העליון, היא העיר הגבוהה והקרה ביותר במדינת ישראל.
האקלים הוא אקלים ים תיכוני, המאפיין את פסגות הגליל הגבוהות ביותר: בקיץ נוח עם אחוזי לחות נמוכים יחסית, והחורף קר למדי עם תקופות גשומות, ושלג יורד כמעט בכל שנה.
צפת קנתה לעצמה מוניטין כעיר קייט לחודשי הקיץ בשל מזג האוויר הפחות חם בה לעומת מישור החוף.
עם זאת כבר בתחילת שנות השישים נטען שאף על פי שהוקמו בצפת בתי מלון ומקומות בילוי, היא אינה מממשת את הפוטנציאל התיירותי שלה.
משנות ה-50 פרח בצפת רובע אמנים, שנודע כקריית האמנים צפת על גבול הרובע היהודי ההיסטורי.
קריית האמנים, ממוקמת במה שהיה הרובע הערבי לפני 1948, דרומית לרובע היהודי העתיק (או רובע בתי הכנסת), מכיל מספר גדול של גלריות וסדנאות המנוהלות על ידי אמנים ומוכרי אמנות בודדים.
כמה גלריות ומוזיאונים מתפקדים בבתיהם של אמני צפת (בית קסטל, מוזיאון פרנקל פרנל).
"התערוכה הכללית" מציגה מספר אמנים מייצגים שונים בעבר ובהווה, ושוכנת במסגד (1902), הידוע בכינויו "מסגד השוק".
מועדון מילוא שימש מקום הכינוס של חברי הקריה שמנו ציירים, פסלים וסופרים.
עם הציירים נמנו משה קסטל, משה רביב, יעקב מיטלר, אריה מרזר, מרדכי אבניאל, שמשון הולצמן, הירש שיליס, דוד לבקובסקי, ציונה תג'ר, מרדכי לבנון, רחל שביט, יצחק פרנקל ועוד.
עם הפסלים נמנו ויקטור חלואני ומשה ציפר (ביותו משמש כיום מוזיאון), ועם הסופרים נמנו יהושע בר יוסף ושושנה שרירא.
בסוף שנות ה-70 החלה דעיכה של צפת כמוקד תיירותי.
כיום יש בעיר מספר מפעלי תעשייה, אולם היא עדיין מתקיימת בעיקר על נופש ותיירות.
מוקדי התיירות המרכזיים נמצאים בעיר העתיקה בצפת והם כוללים בתי כנסת עתיקים, גלריות אומנים בקרית האומנים, מפעל נרות צפת, מחלבת המאירי וקדוש, המייצרות גבינה צפתית, ומוזיאון בית המאירי.
בשבתות רבים מן האורחים פוקדים את בתי הכנסת בעיר העתיקה.
בחודשי החורף לאחר תפילת השבת נערכת "שירת הבקשות" בחלק מבתי הכנסת בעיר.
מאז שנת 1987 מתקיים בעיר בימי הקיץ פסטיבל הכליזמרים בצפת, ובו מגיעים לעיר אלפי מבקרים הנהנים מימים של מוזיקה יהודית.
הפסטיבל מתקיים על מספר במות בסמטאות של העיר צפת והוא מתפרס על כשלושה ימים.
המופעים פתוחים לקהל הרחב ללא תשלום.
כמקום מגוריו של האר"י ורבי חיים ויטאל מגדולי הקבלה מושכת העיר גם רבים המתעניינים בלימודי הקבלה והיא נחשבת כמרכז עולמי למיסטיקה וקבלה, שרגא ברג נקבר בבית העלמין בעיר וקברו מושך אף הוא מבקרים רבים.
במקום הגבוה ביותר בעיר ובמרכזה, סביב שרידי "מצודת צפת" הוקם "גן המצודה" שתוכנן בשלהי תקופת המנדט הבריטי, על ידי אדריכל הגנים שלמה אורן ויינברג, הגן משתרע על כל השטח העתיק של מצודת העיר, ומשמש דוגמה לתכנון גן רב שכבתי הלוקח בחשבון את הארכאולוגיה, ההיסטוריה, הנוף, הצמחייה והמבקרים.
בפסגת הגן מוצבת אנדרטה לזכר הלוחמים בקרבות על צפת בתש"ח.
בחורף 1991–1992 נפגעו קשות עצי האורן בגן.
בצפת קיימים מספר מלונות: מלון רות רימונים, מלון כנען ספא, מלון מרכזי, עשרות חדרי אירוח וצימרים.
שיקום ושימור לצד פגיעה בעיר העתיקה
הגורם המשמעותי ביותר בהצלת כמה מהמבנים ההיסטוריים בעיר, שעמדו בפני סכנת הריסה או התפוררות, היא המכללה האקדמית צפת שרכשה כמה מהמבנים ההיסטוריים הבולטים בעיר וקבעה את משכנה במבנים אלה לאחר שעברו ביוזמתה שיקום ושימור באופן מקצועי וברמה אדריכלית גבוהה.
הבולטים בהם הוא מבנה בית החולים רוטשילד שהוקם בראשית המאה העשרים, בית ספר כי"ח ומתחם בית בוסל (בית החולים האנגלי) שנבנו בראשית המאה העשרים.
במתחם בית בוסל, הסתיים בשנת 2017 שיקום ושימור "בית השער" ובשנת 2018 החל שימור המבנה ההיסטורי המרכזי במתחם.למעט מבנים אלה לא נעשו שנים רבות עבודות שיקום ושימור מבנים היסטוריים ציבוריים.
עליית מחירי הנדל"ן לא פסחה על צפת ויחד איתה הגיעו גם משקיעים ויזמים פרטיים שהבינו את הפוטנציאל הטמון בעיר הייחודית.
בעיר העתיקה מתבצעת בשנים האחרונות תנופת שיקום בתים, לרוב ללא הכוונה ופיקוח על שמירה קפדנית וראויה של שימור המבנים והמרקם העתיק של העיר.
לא מעט מהשיפוצים גורמים לפגיעה במרקם הייחודי של העיר.
בצפת והאזור קבורים עשרות צדיקים, ביניהם: האר"י הקדוש, בניהו בן יהוידע, נחום איש גמזו, רבי פינחס בן יאיר (חמיו של רבי שמעון בר יוחאי), בנימין הצדיק, הושע בן בארי, חנה ושבעת בניה, רבי שלמה אלקבץ, רבי יהודה בר אילעי.
בבית העלמין העתיק בצפת קבורים חלק מהם, חלקם פזורים בשכונות העיר ומחוצה לה.
בית העלמין העתיק בצפת הוא מבתי העלמין העתיקים בארץ ישראל.
מדי שנה מבקרים בו למעלה מ-700 אלף איש.
בשטח בית העלמין נמצא גם מקווה האר"י.
בצפת פועלים אמנים, ביניהם ציירים בעלי שם וחשיבות היסטורית בסצנת האמנות הישראלית כגון יצחק פרנקל פרנל, משה קסטל ויוסי ברגנר.
הציירים הראשונים הגיעו בשנות ה-30 כאשר הגיע יצחק פרנקל לעיר ב-1934. לאחר מלחמת העצמאות פעלו בה אמנים רבים וחלק נכבד מיצירותיהם נוצרו בצפת ועוצבו על ידי נופיה ואנשיה.
כיום עדיין פועלים בצפת גלריות אשר מחזיקות עבודות של אמנים אלו כמו גלריית בית קסטל, התערוכה הכללית ומוזיאון פרנקל פרנל.
בצפת פועלים מספר מוקדי תרבות:
בית יגאל אלון – היכל תרבות ע"ש יגאל אלון.
חאן החמור הלבן – מרכז הפועל בעיר העתיקה, השואף לקדם תוכניות בריאות, אקולוגיה ותרבות.
מופעל על ידי עמותת הלב"ב – המרכז לחיים בריאים בצפת.
מתנ"סים – בצפת קיימות שלוש שלוחות של החברה למתנ"סים: מתנ"ס בלום הפועל בשכונה הדרומית, מרכז "ארזים" הפועל בשכונת רמת רזים ומתנ"ס וולפסון הפועל במרכז העיר והממוקם בבית הסראייה.
מודיעין צפת – מרכז מידע לתיירים בצפת המספק שירות ללא תשלום למבקרים בצפת.
צפת מהווה את אחת מארבע ערי הקודש ביהדות, וככזו היא משמשת מרכז דתי חשוב ומוקד עלייה לרגל עבור מאמינים.
תהליך ההתקדשות החל במאה ה-16 עת התיישבו בה גולי ספרד והפכוה למרכז דתי.
חכמי צפת עסקו רבות בתורת הקבלה והסוד.
מרבית העולים לרגל מבקרים בבית הקברות העתיק של צפת ובבתי הכנסת העתיקים, בהם על פי המסורת התפללו ופעלו חכמי צפת.
הפעילות הדתית כוללת תפילה באתרים קדושים, השתטחות על קברי צדיקים, תלייה של בדים על עצים סמוכים, הדלקת נרות, טבילה במקווה וכו'.
בצפת ישנן כמה ישיבות: ישיבת הסדר, ישיבת חסידי חב"ד ליובאוויטש, ישיבה תיכונית, ועוד.
בעיר פעל רבי אברהם דב מאווריטש, שהיה מנהיג הקהילה החסידית בעיר.
כן פעל בעיר רבי אהרן יחיאל לייפער מנדבורנה שהקים בשנת תש"י את חצרו בעיר.
כיום פועל בנו רבי ישכר בער נדבורנה.
האדמו"ר מצאנז הקים ישיבה בשנות ה'תש"ל בבית הכנסת של זקנו רבי חיים הלברשטאם בעל ה"דברי חיים" מצאנז ואף שהה שם בכדי להשתקע בעיר .
במאה ה-19 כיהן בעיר רבי שמואל הלר.
בשנת תרע"ט הוכתר הרב אפרים שרגא וינגוט כרב העיר מטעם העדה החרדית.
הוא כיהן ברבנות עד לפטירתו בשנת תשי"א.
הרבנים לאחר קום המדינה מטעם הרבנות הראשית:
הרב שמחה קפלן (תש"ח - תשמ"ט)
הרב לוי ביסטריצקי (תשמ"ט – תשס"ב)
הרב יהושע פיטוסי (עד תשל"א)
הרב דוד דיין (עד תשמ"ח)
הרב שמואל אליהו (החל מתשמ"ח)
רבנים בולטים נוספים בעיר: הרב אלעזר מרדכי קניג, מנהיג קהילת ברסלב בעיר מחשובי רבני ברסלב.
הרב מרדכי ביסטריצקי בנו של הרב לוי, המכהן כרבה של קהילת חב"ד בעיר, ועומד בראש מערך כשרות פרטי ומערך הכשרות של העיר צפת.
הרב רפאל כהן ראש מוסדות "יתד התשובה".
הרב מרדכי דב קפלן, בנו של הרב שמחה, רב ביהכנ"ס האר"י.
הרב אליעזר ארנסטר, רב קריית מאור חיים בעיר.
הרב זאב רייך, רב בית הכנסת "צאנז" בעיר העתיקה.
בעשור האחרון עם התיישבותם של בני העדה החרדית בצפת, מונה מורה הוראה מטעם העדה החרדית הרב מאיר ירבלום.
בצפת פועלים מספר שלוחות של תנועות נוער כגון הנוער העובד והלומד, אריאל, בני עקיבא, פנסאים, צבאות ה', כנפיים של קרמבו, אחרי ותנועת תרבות.
כמו כן, פועלת בעיר תנועת הנוער המקומית, פסגות, הפועלת לחיזוק הקשר לעיר והתנדבות בעיר.
בעיר פועלת גם מועצת נוער שאליה נבחרים נציגים מכל מוסדות וגופי הנוער בעיר, ומקיימים פרויקטים ואירועים לקידום הנוער בעיר.
בנוסף קיימים מרכזי נוער שונים: מרכז הפוך על הפוך של עמותת עלם, מרכז מוזיקה לנוער "ווליום" ומועדון "המרפסת"(אשר נמצאים שלושתם במתחם ה"סראייה" בעיר) בנוסף פעל מועדון "המרתף" במרכז "סקטר"(חדל לפעול ב-2025).
המכללה האקדמית צפת – מכללה אקדמית שהוקמה בשנת 1970, תחת חסותה האקדמית של אוניברסיטת בר-אילן.
המכללה עובדת בשיתוף עם המכללה האזורית צפת, אשר מאז הקמתה, בשנת 1987, פועלת בסמוך למכללה האקדמית, ונעזרת במתחם הקמפוס שלה, לשם פעילותה השוטפת.
הפקולטה לרפואה בגליל – שלוחה של אוניברסיטת בר-אילן, שהלימודים בה החלו בשנת הלימודים תשע"ב (2011–2012).
בפקולטה שלושה מסלולי לימוד לתואר ד"ר לרפואה: מסלול לימודים ארבע-שנתי לבוגרי תואר ראשון ומסלול לימוד שלוש-שנתי לישראלים בוגרי שלוש שנות לימודי רפואה באוניברסיטאות מחוץ לישראל.
התכנית השלישית היא תוכנית חדשה (נכון ל-2023).תוכנית שש שנתית.
התוכנית מיועדת לסטודנטים ללא רקע קודם שבסופה יקבלו את התואר ד"ר לרפואה.
ממלכתי ב' (בית ספר יסודי)
בית הספר הרב תחומי ע"ש מנחם בגין (בית ספר תיכון שש-שנתי)
תיכון מקיף אמי"ת "יד לכ"ב" (בנות)
אולפנית אמי"ת צפת ע"ש אוולין שרייבר (בנות)
בית הספר אור מנחם חב"ד בנים (תלמוד תורה ממלכתי-חרדי)
בית הספר אור מנחם חב"ד בנות (בית ספר יסודי ממלכתי-חרדי)
"בית יעקב" אידיש צפת (בנות)
תלמוד תורה כלל חסידי - צפת
תלמוד תורה "פרחי כהונה" (ממלכתי א' לשעבר)
תלמוד תורה דרכי אבות - צאנז
צפת מורכבת משש יחידות מבניות עיקריות: העיר העתיקה, שכונת כנען, שכונת קריית שרה, שכונת רמת רזים, שכונת נוף כנרת, השוכנת במורדות לכיוון ראש-פינה ושיכון דרום, החלק התחתון של העיר.
קריית שרה, שגובהה 939 מטר מעל פני הים, היא השכונה הגבוהה ביותר בישראל שבתוך הקו הירוק (שכונת רמת ממרא בקריית ארבע והיישובים נווה דניאל ומג'דל שמס גבוהים ממנה).
היא הוקמה על ידי שרה (אדלר) לוי בשנת 1928 והיום שוכן בה המכון לרפואה יהודית על שם הרמב"ם.
בשנת 1985 סופח הכפר הסמוך עכברה לשטחה המוניציפלי של העיר.
בית עבו – ביתה של משפחת עבו, ממנו יוצאת תהלוכת ספר התורה העתיק כל ערב ל"ג בעומר, לקבר הרשב"י במירון החל משנת 1833, מסורת זו היא המסורת העתיקה בארץ.
אתרי "לבנות ולהבנות" - מנהרות תת-קרקעיות ושרידי השכונה הספרדית מהמאה ה-16. כולל מאפייה, מקווה, בתים ובורות מים.
בית העלמין העתיק – בית קברות בדרומה של העיר העתיקה היה בשימוש יהודי צפת במשך מאות שנים.
בין היתר טמונים בו: רבי יצחק לוריא (האר"י) גדול מקובלי צפת, רבי יוסף קארו מחבר השולחן ערוך ורבי שלמה אלקבץ מחבר הפיוט "לכה דודי".
את בית הקברות פוקדים מאות אלפי מבקרים במשך כל ימות השנה ובמיוחד בה' באב שהוא יום פטירת האר"י.
הקבורה בבית העלמין הופסקה בשנות ה-60 של המאה ה-20.
בית הכנסת האר"י הספרדי – נחשב כבית כנסת העתיק ביותר בצפת.
הנוסע משה באסולה מזכירו בתיאור ביקורו בצפת בראשית 1522: "ויש בה ג' בתי כנסיות...
על פי המסורת בבית כנסת זה התפלל ולמד האר"י.
בית הכנסת נפגע ברעידת האדמה של 1837 ושוקם לאחר מכן בעזרת הנדבן האיטלקי יצחק גואטה.
בית הכנסת האר"י האשכנזי – הוקם במהלך המאה ה-16 על ידי עולים יוצאי ספרד.
במאה ה-18, לאחר עליית החסידים, שימש את הקהילה האשכנזית בעיר ושמו הוסב ל"בית הכנסת האר"י האשכנזי".
נפגע קשות ברעידת האדמה שפקדה את העיר בשנת 1837 ושופץ מחדש בשנת 1857.
גלריית בית קסטל, גלריה לאמנות המציגה יצירות של אמני צפת, בין האמנים: יצחק פרנקל, משה קסטל, רולי שפר ועוד.
בית הכנסת המפואר של ברסלב מעל בית הקברות העתיק
המוזיאון למורשת היהדות דוברת ההונגרית
מוזיאון בית המאירי לתולדות צפת
בית הכנסת רבי יוסף קארו
בית הכנסת 'צאנז' בצפת (יידיש: דער צאנז'ער קלויז) הוא בית כנסת בעיר העתיקה בצפת.
הוקם בשנת תר"ל על ידי רבייחזקאל שרגא הלברשטאם משינובה בשליחות אביו רביחיים מצאנז, ונבנה על ידי רבי ברוך דוד כהנא, חסיד צאנז.
מוזיאון הדפוס (בצפת הוקם בית-הדפוס הראשון בארץ)
קריית האמנים, בעיר העתיקה במורדות המערביים של הר צפת
גן הפסלים והגלריה של הפסל משה ציפר
מרכז הסת"ם, להכרת מלאכת הסופרות ספרי תורה תפילין ומזוזות.
במשך כ-20 שנה, עד שנת 2014, הייתה לצפת ברית ערים תאומות גם עם העיר ליל, צרפת.
צִקְלַג היא עיר מקראית בארץ פלשתים, שבה ישב דוד בימים שבהם ברח מפני שאול.
צקלג נכללה בנחלת יְהוּדָה ואח"כ בנחלת שִׁמְעוֹן, ולבסוף נכללה בשטחה של ממלכת יהודה.
ברשימות הנחלות בספר יהושע מופיעה צקלג ברשימת ערי מחוז הַנֶּגֶב של נחלת שבט יהודה:
מאוחר יותר נמסר ששבט יְהוּדָה קיבל נחלה גדולה יחסית לגודלו ולכן שבט שמעון קיבל את נחלתו בְּתוֹךְ תחום נַחֲלַת יְהוּדָה, וכך עברה העיר צקלג לידי שבט שמעון:
בכל אופן צקלג נותרה בפועל עיר פלישתית, ובימי שאול היא נכללה בתחום שלטונו של אכיש מלך גת.
בימים שבהם דוד היה נמלט מאימת שאול, הוא ביקש מאכיש שיתן לו "מָקוֹם בְּאַחַת עָרֵי הַשָּׂדֶה" כדי שיוכל לשהות שם עם נאמניו, ואכיש מסר לו את צקלג, שנותרה מאז בידי מַלְכֵי יְהוּדָה ("עַד הַיּוֹם הַזֶּה").
דָוִד שהה בצִקְלָג 16 חודשים ומשם היה פושט על שבטים נוודים שהציקו לאזור, ובתקופה זו הצטרפו לדָּוִד לוחמים מכל רחבי הארץ, כולל משבט מבִנְיָמִן, שבטו של שָׁאוּל.
כשדוד שב לצקלג אחרי העדרות קצרה בזמן מלחמת שאול בפלישתים הוא גילה שהעֲמָלֵקִים שרפו את העיר וחטפו את תושביה כולל את שתי נשותיו.
דָוִד הכה בהם, שחרר את השבויים וחילק את השלל באופן הוגן בין חייליו ורעיו בערי יהודה.
היה זה נער עמלקי שהגיע משדה הקרב וסיפר על התבוסה ועל מות שאול ובניו.
הוא הוסיף ששאול ביקש ממנו להרוג אותו כדי שלא יפול בידי הפלישתים וכך אמנם הוא עשה, ודוד הוציא להורג את השליח על כך שהעז להרוג את משיח ה'.
אחר כך, עזב דוד את צקלג ועבר לחברון, שם הוא נמשח למלך.
צקלג נזכרת שוב בספר נחמיה שם נמסר שהיא נושבה מחדש בתקופת שיבת ציון בימי נחמיה.
צקלג היתה כאמור עיר פלישתית ולמעשה השם צקלג אינו שם עברי אלא פלִשתי.
לאתר של העיר צקלג הוצעו מספר זיהויים על ידי החוקרים:
היו שזיהו את צקלג עם ח'רבת זחיליקה, הנמצאת 18 קילומטר מזרחית לעזה, בגלל דמיון השם לצקלג.
אלברכט אלט הציע לזהות את צקלג בתל א-חויליפה שליד קיבוץ להב.
זיהוי זה היה מקובל בשנות ה-50 ובעקבות זאת קבעה ועדת השמות הממשלתית את שם קיבוץ להב כ"צקלג".
בשנות ה-50 המאוחרות הועלו פקפוקים לגבי זיהוי זה ובנימין מזר, יוחנן אהרוני וארכאולוגים נוספים העדיפו לזהות את צקלג בתל שרע, וועדת השמות הממשלתית הסירה את השם צקלג מעל קיבוץ להב.
זיהוי זה שנעשה על בסיס שיקולים היסטוריים וגאוגרפיים, נתמך לאחר מכן בממצא הארכאולוגי שנמצא בחפירות באתר, שכללו קרמיקה פלשתית.
ביולי 2019 הציעו פרופ' יוסף גרפינקל, ראש המכון לארכאולוגיה של האוניברסיטה העברית בירושלים, סער גנור מרשות העתיקות וד"ר קייל קיימר מאוניברסיטת מק-קווארי בסידני שבאוסטרליה לזהות את צקלג באתר ח'רבת א-ראעי שבשפלת יהודה - בין קריית גת ללכיש.
זיהוי זה מתבסס על מציאת עיר פלשתית שנחרבה ועליה עיר יהודית המתוארכת לימי דוד המלך.
פרופסור יגאל לוין שלל זיהוי זה בטענה שעל פי שאר הערים שנזכרו ביחד עם צקלג ברשימת ערי יהודה שבספר יהושע מסתבר שצקלג שכנה בנגב המערבי ולא בשפלת יהודה.
ביוני 2020 פרסם פרופ' משה גרסיאל טיעון נוסף לזיהוי של צקלג עם תל שרע שהתבסס על המסורת הערבית הלוקאלית.
הכינוי "שריעה" שניתן לתל ולוואדי שלמרגלותיו, כמו גם הקיצור תל שרע, משמעותם העיקרית בערבית: חוק ומשפט, ובכך הנציחו את החוק והמשפט שקבע דוד באזור צקלג בדבר חלוקת שלל המלחמה בין אלה שנשארו מאחור ובין אלה שיצאו למלחמה בעמלקים שפשטו על צקלג ().
צַפְרִירִים הוא מושב בחבל עדולם, מדרום לבית שמש, השייך למועצה אזורית מטה יהודה.
היישוב נקרא על שם רוחות הבוקר הנושבות בו, בשל היותו ממוקם על הר גבוה יחסית לסביבתו.
קודם להקמתו, כונה השטח בו נמצא המושב "עגוּר ג", וזאת מתוקף היותו ממוקם על אדמות הכפר הפלסטיני "עג'וּר" אשר תושביו גורשו או נמלטו ב-1948.
עבודות לפיתוח האזור התקיימו בשנת 1957 והיישוב הוקם במאי 1958 על ידי עולים מצפון אפריקה והודו, שהתארגנו בתנועת מן העיר אל הכפר, כחלק מתוכנית יישוב חבל עדולם, ונכלל במועצה אזורית האלה (בהמשך התמזגה המועצה לתוך מועצת מטה יהודה).