tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
גרהאם המשיך וציין כי אף על פי שמעולם לא פגש את בנו של קים ואת המנהיג קוריאה הצפונית לשעבר, קים ג'ונג-איל, הוא "החליף עמו מתנות".
בשנת -1982 הטיף גרהאם בברית המועצות ונכח בטקס הנחת זר לזכר חללי מלחמת העולם השנייה, כאשר הסובייטים היו בעלי בריתם של האמריקאים במאבק נגד הנאציזם.
הוא הביע חשש מפני שואה גרעינית ויעץ כי "תרומתנו הגדולה ביותר לשלום עולמי הוא לחיות יום יום עם ישו".
גרהאם היה תומך וידיד נלהב של ישראל.
סיור שלו במדינה בשנת 1960 העלה את היוקרה והחשיבות של המדינה בקרב האוונגליסטים האמריקאים, ויצר את זרעי התמיכה הפרו-ישראלית החזקה הנמשכת עד היום.
ב-1967 הוא קרא למנהיגי ישראל לא להיכנע ללחצים דיפלומטיים העלולים לסכן את ביטחון המדינה; פניות כאלה, המקובלות כיום על הימין האמריקאי, היו חריגות באותה תקופה.
הוא עשה סרט, "ארצו" ("His Land"), על ישראל הממשיך להיות מוקרן בין האוונגליסטים הפרו-ישראליים.
במהלך כהונתו השמיע ניקסון לא מעט הערות אנטישמיות, (עובדה שלא הפריעה לו לשגר לישראל נשק במהלך מלחמת יום הכיפורים).
"זה מצער, אבל זה קרה ליהודים בספרד, זה קרה להם בגרמניה וזה יקרה להם עכשיו באמריקה אם האנשים האלה לא יתחילו להתנהג כראוי.
יכול להיות שיש להם משאלת מוות.
זו הבעיה עם הידידים היהודים שלנו במשך מאות בשנים", אמר ניקסון.
המטיף גרהאם ניסה לסנגר על היהודים: "הם לפחות היו תמיד נאמנים לתורת הנצח של אלוהים.
הוא שפט אותם לפי התורה מדור לדור, והשתמש בהם לאורך ההיסטוריה תוך שהם שומרים על זהותם".
גרהאם היה גם שיאן בהתגייסות למען היהודים שנרדפו בברית-המועצות לשעבר.
הוא ייעץ לאחיו האוונגליסטים שלא להטיף ליהודים או לנסות להמיר את דתם.
"בדיוק כפי שהיהדות מתייחסת בחומרה לכפייה דתית, המרת דת, והתנגדות להכניע בני אדם בניגוד לרצונם, כך גם אני", אמר גרהאם למשלחת של הוועד היהודי האמריקני, שנפגשה עמו ב-1973.
הוא קיבל פרסים מאיגוד הקהילות היהודיות והיה מאוד אהוד בהן.
הלדמן, לשעבר עוזרו הבכיר של הנשיא ריצ'רד ניקסון, חשף את האנטישמיות הקיצונית של גרהאם, שהובעה בשיחות פרטיות עם ניקסון, בהקלטות סודיות מספריית ניקסון שפורסמו בשנת 2002: "הרבה יהודים הם חברים טובים שלי", אמר גרהאם לניקסון ב-1972. "הם מסתובבים סביבי והם ידידים שלי.
כי הם יודעים שאני ידידותי לישראל וכן הלאה.
אולם הם לא יודעים כיצד אני באמת חש לגבי מה שהם מעוללים למדינה הזאת, ואין לי את הכוח ולא את הדרך לטפל בהם".
גרהאם גם אמר כי "טבעת החנק" היהודית בתקשורת "חייבת להישבר או שהמדינה הזאת תדרדר לתהום".
בשנת 2002 התנצל גרהאם על הדברים, ומנהיגי הקהילה היהודית קיבלו את התנצלותו - אך היחסים לא שבו לתיקונם עוד לעולם.
"ידענו שניקסון הוא אנטישמי", אמר אברהם פוקסמן, אז המנהל הליגה הלאומית נגד השמצה, ל-JTA באותה תקופה, בעוד שגרהאם היה "בחור שכולנו הרגשנו בנוח אתו ...
אך הוא היה כל כך נגוע בנגיף האנטישמיות".
הרב א.ג'יימס רודין, יועצו הבכיר של היועץ הבין-דתי של ה-AJC, כתב בהצהרה לאחרונה כי גרהאם הצטער על דבריו לגבי יהודים ויהדות.
"הוא התנצל בפומבי עבורם, ביקש סליחה במהלך מסע הבישור שלו בשנת 2002 בניו יורק", כתב רודין.
"הייתה לי שיחה פרטית אתו באותו זמן, שם הוא הביע חרטה אישית עמוקה וביקש ממני להעביר את התנצלותו הכנה לכלל הקהילה היהודית".
אחרי מסע בישור ב-1957 בניו יורק, היו מספר נוצרים פרוטסטנטים פונדמנטליסטיים יותר שביקרו את גרהאם על הנטייה שלו לאקומניות, ואף כינו אותו "צר המשיח" ("אנטיכריסט").
גרהאם ביטא השקפות של הכללה, וטען כי גם אנשים ללא אמונה מפורשת בישו יכולים להיוושע.
בראיון שנערך ב-1997 עם רוברט שולר, אמר גרהאם:
איאן מוריי, שכתב מנקודת מבט פרוטסטנטית שמרנית, טוען כי "פשרנותו של גרהאם הן מילים עצובות מאדם שדיבר בעבר בביטחון על בסיס של עקרונות כתבי הקודש".
בשנת -1970 הצהיר גרהאם שהפמיניזם הוא "הד לפילוסופיה הכללית של המתירנות שלנו", וכי נשים אינן רוצות להיות "גורם תחרותי נגד גברים שוביניסטים".
עוד אמר כי תפקידה של האישה, כאם וכעקרת הבית, הוא גורלה של "הנשיות האמיתית" על פי המוסר היהודי-נוצרי; טענותיו של גרהאם, שהתפרסמו ב" Ladies' Home Journal", עוררו מכתבי מחאה, והוצעו כ"התנגדות" להקמת ה"פמיניזם חדש" בפרסום שהתפרסם לאחר הפגנת מחאה במשרדי העיתון תוך הצגת דרישה לייצוג נשי בצוות הפרסום.
גרהאם היה ידוע היטב בנוהג שלו שלא לשהות במחיצתה של אישה אחרת מלבד אשתו.
הדבר נודע בשם ה"חוק של בילי גרהאם" (להימנע מפיתוי במחיצתה של אישה שאינה רעייתו).
בתו של בילי, באני, מספרת שאביה סירב להקנות לה ולאחיותיה השכלה גבוהה.
כפי שדווח ב"וושינגטון פוסט": באני זוכרת שהיא חונכה על כך שחיי האישה, סובבים סביב היותה רעיה, עקרת הבית ואם.
"מעולם לא עלה בדעתנו לפתח קריירה" אמרה.
"רציתי ללכת לבית ספר לאחיות - לוויטון, הייתה תוכנית בת חמש שנים - אבל אבא אמר לא, לא היה עימות ואבא לא כעס, אבל כשהחליט, לא - בזה נגמר הוויכוח.".
היא הוסיפה "הוא שכח מזה, אמא לא".
בילי דיבר עם אשתו לעתיד, רות, על נטישת שאיפתה לבשר בטיבט לטובת הליכה בעקבותיו, ולעשות אחרת יהיה "סיכול הרצון הברור של האל "
לאחר שרות הסכימה להינשא לבילי, הוא ציטט מכתבי הקודש, תוך הטלת מרותו עליה באומרו "אז אני אוביל ואת תעקבי."
גרהאם ראה בהומוסקסואליות חטא, ובשנת -1974 תיאר אותו כ"צורה של סטייה מושחתת".
בשנת - 1993 הוא אמר כי לדעתו האיידס עשוי להיות "פסק דין" מאלוהים, אך כעבור שבועיים הוא חזר בו ואמר "אינני מאמין בכך, ואיני יודע מדוע אמרתי זאת".
גרהאם התנגד לנישואים חד-מיניים, וב -2012 הוא הוציא הודעות תמיכה בעמוד מלא לטובת התיקון הראשון של החוקה של קרוליינה הצפונית, שאסר קיום נישואים חד מיניים בקרוליינה הצפונית.
עמדתו המוצהרת של גרהאם הייתה שהוא אינו רוצה לדבר על הומוסקסואליות כעל בעיה פוליטית.
קורקי סיאמסקו, שכתב עבור NBC News, ציין כי לאחר תקרית 1993, גרהאם "התרחק במידה רבה מהנושא".
לאחר מותו, קראו פרשנים אחדים לגרהאם "הומופוב".
גרהאם כתב את הספרים הרשומים בהמשך לפסקה זו.
רבים מהם הפכו לרבי מכר.
בשנות השבעים של המאה הקודמת למשל, נמכר ספרו "The Jesus Generation" (דורו של ישוע) ב-200,000 עותקים בשבועיים הראשונים לאחר פרסומו.
מהספר "Angels: God's Secret Agents" (תורגם גם לעברית בשם "מלאכים, אגדה או מציאות"), נמכרו כמיליון עותקים תוך 90 יום מפרסומו.
נטען כי ספרו "'''How to Be Born Again"' (כיצד להיוולד שנית) עשה היסטוריה כאשר נמכר במהדורה הראשונה בכ-800,000 עותקים.
בילי בדאי הוא סרט קולנוע בריטי משנת 1963 בבימויו של ג'ון שלזינגר עם טום קורטני בתפקיד הראשי.
התסריט מבוסס על הרומן בילי בדאי מאת קית' ווטרהאוס משנת 1959.
הסרט צולם בשחור לבן בעיר בראדפורד והוא שייך לדרמות כיור המטבח שהיו חלק מסרטי הגל הבריטי החדש שעסק בחיי מעמד הפועלים קשיי היום בבריטניה.
הסרט היה מועמד לשישה פרסי באפט"א – השחקן הטוב ביותר (טום קורטני), השחקנית הטובה ביותר (ג'ולי כריסטי) הסרט הטוב ביותר, התסריט הטוב ביותר, הצילום הטוב ביותר והסרט הבריטי הטוב ביותר.
הסרט הזניק את הקריירה של ג'ולי כריסטי.
ב-1999 בחר מכון הסרטים הבריטי ב"בילי בדאי" במקום ה-76 ברשימת הסרטים הבריטיים הטובים ביותר במאה ה-20.
בילי פישר (טום קורטני) הוא צעיר בריטי המתגורר עם הוריו וסבתו ועובד כפקיד בחברת קבורה.
הוא אינו מרוצה ממצבו ומעבודתו.
כדי להקל על מצבו הוא שוקע מדי פעם בדמיון שבו הוא שליט אהוד במדינה בשם אמברוזיה וכל התושבים סוגדים לו.
כאשר הוא מתרגז על מישהו (אביו או הבוס שלו), הוא מדמה לעצמו שהוא מצויד בתת-מקלע והורג אותו.
עולם הדמיון שלו גולש גם למציאות היומית והוא ממשיך לשקר לאנשים ומכונה בשם "בילי בדאי".
הוא מחזר אחרי שתי בחורות ומציע להן אירוסים.
ברברה (הלן פרייזר) היא בחורה מופנמת ובתולה וריטה (גוונדולין וואטס) היא בחורה דעתנית וצעקנית הדורשת ממנו לתת לה את טבעת האירוסין שהבטיח לה.
התרמית מתגלית כאשר שתיהן נפגשות בנשף ריקודים ביחד עם בילי ומתחילות להתקוטט.
בילי מיואש מעבודתו ושואף לפתוח דף חדש כתסריטאי.
הוא מודיע לבוס שלו (לאונרד רוסיטר) על החלטתו להתפטר.
הבוס מאיים עליו שיתבע אותו לאחר שלא שלח לוחות שנה ללקוחות ולא החזיר את דמי הדואר שקיבל.
בילי שולח מספר תסריטים לבדרן דני בום (לסלי רנדל) המבקר בעיר לרגל פתיחת סופרמרקט אך הוא נדחה.
להוריו הוא משקר כי התקבל יפה ומוזמן לבוא ללונדון.
בינתיים פוגש בילי את ליז (ג'ולי כריסטי), ידידתו לשעבר.
ליז היא אשת העולם הגדול שהגיעה מלונדון.
היא היחידה שמבינה את בילי למרות מגרעותיו ומשכנעת אותו לבוא איתה ללונדון ולהיפתח לעולם הגדול.
בילי מודיע להוריו על החלטתו.
בילי מגיע לבית חולים בו מאושפזת סבתו במצב קשה ולאחר שהיא מתה הוא נפרד מאימו וממהר לתחנת הרכבת שם מחכה לו ליז.
הם עולים על הרכבת אך בילי מפחד להינתק מביתו וסביבתו.
הוא הולך לקנות חלב בתחנת הרכבת ובהיעדרו נוסעת הרכבת עם ליז.
בילי חוזר הביתה כשבדמיונו מלווים אותו מאות תושבי אמברוזיה.
ב-1960, מחבר הרומן, קית' ווטרהאוס, כתב יחד עם וויליס הול גרסה בימתית בת שלוש מערכות.
כל המחזה מתרחש ביום שבת אחד על סט יחיד המשלב את הסלון, המסדרון והמרפסת של בית פישר.
ההפקה הראשונה הועלתה בשנת 1960 בווסט אנד של לונדון עם אלברט פיני בתפקיד הראשי.
מאז הוא הופק בכל רחבי העולם, והפך לאהוב בקרב קבוצות חובבים.
בישראל תורגם המחזה בידי חיים גליקשטיין והועלה בתיאטרון הבימה ב-1963 בבימויו של ליאו פילר.
אריק איינשטיין גילם את התפקיד הראשי.
ויליאם (בילי) וולד הוא כדורסלן עבר אמריקאי-ישראלי בגובה 1.80 מטרים, ששיחק בסוף שנות השישים בעמדת הפאוור פורווד בהפועל תל אביב ונבחרת ישראל.
וולד נולד למשפחה יהודית בשיקגו, אילינוי.
למד בתיכון בלוס אנג'לס, ובמהלכו היה שחקן בייסבול בולט.
בין השנים 1957–1958 נבחר לנבחרת הייצוגית של לוס אנג'לס בכדורסל ובבייסבול.
בשנת 1958 עבר לאוניברסיטת המדינה של אורגון, ובין השנים 1959- 1961 שיחק כדורסל בנבחרת המכללה.
כן שירת בצבא ארצות הברית.
בהמשך סיים בית ספר גבוה לאימון כושר גופני והפך למורה לחינוך גופני ומאמן כדורסל בבית ספר תיכון סילברטון שבעיר אורגון, קליפורניה.
באוקטובר 1966 הגיע לישראל בסיוע הוועדה האמריקאית למען הספורט בישראל, על מנת להשתקע בארץ, ולעבוד כמאמן במכון וינגייט.
בהמשך חזר וולד לשחק כדורסל באופן פעיל.
לאחר מכן ובמהלך תקופתו בארץ לימד בבית הספר האמריקאי בכפר שמריהו.
לקראת עונת 1966/1967 הצטרף וולד להפועל תל אביב, והיה למתאזרח הראשון בתולדות הפועל תל אביב.
באותה עת, שלטה הפועל בכדורסל הישראלי לאחר שתי זכיות רצופות באליפות.
את הקבוצה אימן שמעון שלח והשחקנים המובילים היו גרשון דקל ורמי גוט.
היריבה מכבי תל אביב, "ענתה" להפועל עם החתמת טל ברודי, שביקורו הראשון בישראל היה שנה קודם לכן, במסגרת משחקי המכביה השביעית.
כניסתם של השניים סימנה פתיחת עידן חדש בכדורסל הישראלי - עידן האמריקניזציה.
את משחקו הראשון רשם וולד בדצמבר 1966 במסגרת "גביע הפועל".
באותה עונה התנהלה הליגה באופן שונה מהרגיל, כאשר הוחלט לחלקה ל-2 אזורים: צפוני ודרומי.
בכל אזור שובצו 7 קבוצות אשר שיחקו 12 מחזורים.
4 הראשונות בכל אזור עלו ל"ליגת על" ששוחקה ב-14 מחזורים, והאלופה בליגת על זו (הנק' מהשלב ה"אזורי" לא נספרו) תהיה אלופת המדינה 1967. את משחקו הראשון בליגה רשם וולד במחזור השביעי.
בשלב הראשון של הליגה, הקדימה הפועל תל אביב את מכבי תל אביב בזכות יחס סלים.
בשלב השני הקדימה מכבי תל אביב את הפועל תל אביב בזכות יחס סלים וזכתה באליפות על חודו של סל.
וולד רשם 18 משחקים בהם קלע בממוצע של 13.9 נקודות למשחק.
באותה שנה בוטלו משחקי גביע המדינה עקב מלחמת ששת הימים שפרצה ביוני 1967.
בתום העונה קיבל וולד אזרחות ישראלית, וזאת כדי שיוכל להשתתף במדי נבחרת ישראל באליפות אירופה שנערכה באותה שנה.
וולד אמר בהתרגשות: "אני מאושר שהגעתי למעמד זה ושניתן לי לייצג את ישראל במשחקי אליפות אירופה בכדורסל.
אני שמח שאני יהודי ומעל הכל שמעתה אני גם אזרח ישראלי".
בהמשך סיקרה התקשורת את ההתרגשות שאחזה בוולד, כשקיבל את המדים הלאומיים.
בספטמבר 1967 הצטיין וולד עם 27 נקודות בניצחון הנבחרת נגד נבחרת רומניה.
באוקטובר 1967 השתתף וולד באליפות אירופה שנערכה בהליסנקי, תחת המאמן שמעון שלח.
הנבחרת סיימה במקום השמיני עם ארבעה ניצחונות וחמישה הפסדים.
וולד השתתף ב-9 משחקים וקלע בממוצע של 10.6 נקודות למשחק.
נחשב לאמריקאי הראשון שמשחק באליפות אירופה.
בעונה הבאה 1967/1968, הפך וולד לשחקן הבכיר בהפועל תל אביב, ולמלך הסלים שלה עם 333 נקודות בממוצע של 18.5 נקודות למשחק.
הקבוצה עצמה שוב סיימה כסגניתה של מכבי.
ביוני 1968, עוד בטרם הסתיימה העונה, עזב וולד את הפועל תל אביב וחזר לארצות הברית לצמיתות, בעקבות בקשת משפחתו.
וולד שיחק שתי עונות בליגה הראשונה בישראל, קלע 584 נקודות בממוצע של 16.2 נקודות למשחק.
לאחר חזרתו לארצות הברית אימן וולד כדורסל בתיכונים בארצות הברית.
בשנת 2003 נבחר וולד עלי ידי אתר scjewishsportshof.com ל"היכל התהילה של הספורטאים היהודים".
הוא ניגן בעיקר ג'אז חופשי ובי בופ.
לאחר מכן ניגן רבות עם כל מיני נגני ביבופ, כולל דונלד בירד, דקסטר גורדון, מילט ג'קסון, ג'קי מקלין, האנק מובלי, ת'לוניוס מונק, לי מורגן, ארט פפר, סוני רולינס, מאל ולדרון, פט מת'יני, סידר ולטון ועוד.
היגינס ניגן ביותר מ-700 אלבומים.
האוול הוא שחקן בריטי המוכר מתפקידיו בקולנוע ובטלוויזיה הבריטית.
הוא הופיע בתפקיד ג'יימס ווריק בסדרת הדרמה של ערוץ E4 "מתחת לפני השטח".
בסרט "תחושה של סוף" שיחק האוול בתפקיד טוני ובסטר (הגרסה הצעירה של הדמות שגילם ג'ים ברודבנט).
עוד הופיע במיני-סדרה "עדת התביעה" בתפקיד לאונרד וול הנאשם ברצח.
ב-2017 שיחק האוול בסרט ההיסטורי "דנקרק", וכיכב יחד עם סירשה רונן בסרט "על חוף צ'זיל" עיבוד לרומן באותו שם מאת איאן מקיואן.
עוד שיחק בעיבוד הקולנועי למחזה "השחף" מאת אנטון צ'כוב, ובסרט "מלחמתו של רוברט דה ברוס" של נטפליקס.
בדצמבר 2019 השתתף בסרט מלחמת הכוכבים - עלייתו של סקייווקר בתור אביה של ריי, הדמות המרכזית בסדרה.
החל ממאי 2024, האוול מגלם את הדמות של ג'ימי פורטר במחזה "הבט אחורה בזעם" של ג'ון אוסבורן, שמוצג בתיאטרון אלמיידה בלונדון.
המחזה מתרחש בעליית גג אפרורית שבה פורטר מביע זעם על החברה שהפכה ל"חולה", לפי הגדרתו.
בשנת 2025 האוול השתתף בסרט, "פלסטין 36" בבימויה של אן-מרי ג'אסיר, שצולם בירדן ועוסק בדיפלומט בריטי בתקופת המנדט הבריטי בשנות ה-30. על השתתפותו בסרט האוול אמר כי הוא מאמין כי בריטניה נושאת באחריות רבה לגבי הסכסוך הישראלי-פלסטיני בגלל ההחלטות הדיפלומטיות של תקופת המנדט.
בנוסף, להאוול יש תפקיד בסרט "Sweet Dreams" שמתוכנן להצטלם בתחילת 2025, וגם פרויקט ביוגרפי על צ'ארלס דרווין.
האוול היה הפנים של בית האופנה פראדה בצילומים של קרייג מקדין.
שנה סרט תפקיד הערות 2017 תחושה של סוף טוני ובסטר הצעיר דנקרק קצין זוטר על חוף צ'זיל אדוארד מייהו 2018 השחף קונסטנטין טרפליוב על פי המחזה "השחף" מלחמתו של רוברט דה ברוס אדוארד הנסיך מוויילס2022סופה אינסופיתג'ון2025פלסטין 36 (אנ')תומאס הופקינס
בילי באד הוא סרט קולנוע בריטי משנת 1962 שצולם בשחור-לבן בשיטת סינמסקופ בהפקתו ובביומו של פיטר יוסטינוב.
יוסטינוב השתתף בכתיבת התסריט יחד עם רוברט רוסן ודויט בודין.
התסריט מבוסס על רומן קצר בשם זה מאת הרמן מלוויל, שפורסם לאחר מותו ב-1924, ובמחזה שעובד לפי הספר בשנת 1951 על ידי לואיס קוקס.
המלחין בנג'מין בריטן כתב אופרה בשם זה המבוססת על ספרו של מלוויל.
בתפקיד הראשי משחק טרנס סטמפ בהופעתו הראשונה בקולנוע.
על משחקו בסרט היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר וזכה בפרס גלובוס בזהב לשחקן חדש ומבטיח.
הסרט היה מועמד לארבעה פרסי באפט"א: הסרט הבריטי הטוב ביותר, התסריט הטוב ביותר, השחקן הזר הטוב ביותר (רוברט ראיין) והשחקן החדש והמבטיח ביותר (טרנס סטמפ).
השנה 1797, בריטניה נמצאת במלחמה עם צרפת.
אוניית המלחמה הבריטית Avenger ("הנוקם") שטה במטרה לתקוף אוניות צרפתיות.
מפקד האונייה הוא קפטן ויר (פיטר יוסטינוב).
דמות מרכזית בעלילה הוא קצין המשמעת ג'ון קלגרט (רוברט ראיין).
הם נתקלים באוניית סוחר בריטית בשם The Rights of Man ("זכויות האדם"), ומתוקף חוקי המלחמה הם שולחים לאונייה האזרחית קצין כדי לגייס בכפייה מלחים לשירות באונייתם.
הקצין בוחר במלח הצעיר והיפה בילי באד (טרנס סטמפ).
בילי הוא בחור צעיר, תמים וחסר השכלה.
הוא נפרד מחבריו בספינה, אשר בה התייחסו בהומניות לצוות, ללא התעמרות ועונשי מלקות, והוא אינו יודע מה מחכה לו באוניית המלחמה.
הוא מתחבב במהירות על אנשי הצוות ובמיוחד על המלח הוותיק דנסקר (מלווין דאגלס).
כבר בהתחלה הוא נאלץ לעמוד עם אנשי הספינה ולצפות בעונש מלקות.
לשאלתו "מה העבירה?", עונה דנסקר שאיש אינו יודע והדבר גם לא חשוב, מפני שכל אחד יגיע זמנו להיענש במלקות.
הוא זוכה לאהבת הצוות לאחר שגבר בהיאבקות על ג'נקינס (רונלד לואיס), איש ראש התורן הראשי.
קצין המשמעת קלגרט הוא סדיסט אכזר, הסבור כי רק על ידי הטלת פחד ימנע מרידות ואי-ציות לפקודות.
הוא פועל בעזרת עוזרו סקוויק (לי מונטגיו), אשר בולש ומרחרח אצל הצוות ומדווח לו על שיחות המלחים ודעותיהם.
קפטן ויר מכיר בחולשותיו הסדיסטיות של קלגרט, אבל לא מתערב במעשיו היות שלדעתו הוא פועל להשקטת התלונות ולמניעת מרידות גם אם בדרך הפחדה.
כאשר ג'נקינס חולה, מכריח אותו קלגרט לטפס אל מרומי התורן, משם הוא צונח אל מותו.
קפטן ויר עורך חקירה ובה שותקים כל המלחים מתוך פחד.
רק בילי מספר את האמת, ובכך נגזר גורלו אצל קלגרט.
לאחר מות ג'נקינס ממנה קפטן ויר את בילי לאיש ראש התורן הראשי למרות התנגדותו של קלגרט.
קלגרט שולח את עוזרו סקוויק כדי לשכנע את בילי לארגן מרד, אך בילי מסרב.
קלגרט מחליט לפעול בתקיפות נגד בילי.
הוא מודיע לקפטן ויר כי בילי מתכנן מרד.
בילי מוזמן לחדר הקפטן וקלגרט מטיח בפניו כי הוא מארגן את הצוות למרד כללי באונייה.
בילי המום לנוכח האשמות השווא, אינו מסוגל להוציא מילה מפיו להגנתו, ובזעמו חובט בקלגרט.
קצין המשמעת נופל, ראשו נחבט בסיפון והוא מת במקום.
בילי מושם במעצר, וקפטן ויר מזמן שלושה קצינים לשמש כשופטים בבית דין צבאי.
הם שומעים את עמדות קפטן ויר, דנסקר ובילי, ומחליטים בסופו של דבר שבילי אינו אשם.
קפטן ויר מעיר להם שמבחינה עקרונית הצדק איתם, אבל כולם מחויבים לחוקי המלחמה הקובעים שיש להוציא את בילי להורג.
למחרת בבוקר מוציאים את כל אנשי האונייה כדי לחזות בתלייתו של בילי.
האנשים מזועזעים, עומד לפרוץ מרד, אך לפתע הם מותקפים על ידי אוניית מלחמה צרפתית.
המלחים מתעשתים, ומתחילים להשיב אש.
קפטן ויר נהרג בלחימה והפסל שהיה בחרטום הספינה נופל לים.
ויליאם "בילי" גייבור היה כדורסלן אמריקאי, אשר שיחק בקבוצת סירקיוז נשיונלס מליגות ה-NBL וה-NBA בין השנים 1948–1955. בעונת נבחר להשתתף במשחק האולסטאר של ה-NBA, ולאורך 6 עונותיו בליגה רשם ממוצעים כוללים של 9.8 נקודות, 2.0 אסיסטים ו-1.8 ריבאונדים למשחק.
גייבור נולד בעיר בינגהמטון שבניו יורק, ובשנת 1942 החל ללמוד באוניברסיטת סירקיוז.
בין השנים 1943–1945 שירת בגיס האווירי של צבא ארצות הברית עד לסיום מלחמת העולם השנייה, וב-3 העונות הבאות חזר ללמוד בסירקיוז.
בעונתו האחרונה בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה קלע 15.0 נקודות בממוצע למשחק.
בדראפט ה-BAA 1948 נבחר גייבור על ידי רוצ'סטר רויאלס, בסיבוב השני, אך בחר לשחק עבור סירקיוז נשיונלס אשר השתתפה בליגת ה-NBL.
בעונת עבר יחד עם הנשיונלס לשחק ב-NBA.
באותה עונה קלע 10.9 נקודות בממוצע למשחק, והוביל את קבוצתו לצד דולף שייס, אל סרבי ופול סימור לגמר הליגה, בו הפסידה מול מיניאפוליס לייקרס.
בעונת נבחר להשתתף במשחק האולסטאר, לצדם של שייס וסימור, על אף שרשם ממוצעים צנועים יחסית של 9.4 נקודות ו-1.9 אסיסטים למשחק.
בעונת זכה עם סירקיוז באליפות ה-NBA, לאחר שגברה בסדרת הגמר על פורט ויין פיסטונס בתוצאה 4–3. בשל פציעה שותף גייבור בשלושה משחקים בלבד באותה עונה, ולא שיחק כלל לאורך הפלייאוף.
לאחר הזכייה באליפות פרש ממשחק, בגיל 32.
ב-4 ביוני 2019 נפטר גייבור כתוצאה מדלקת ריאות, בגיל 97.
בילי קליפורד גילמור הוא כדורגלן סקוטי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת נאפולי מהסרייה א' ובנבחרת סקוטלנד.
גילמור גדל במחלקת הנוער של גלאזגו ריינג'רס מליגת העל הסקוטית, ובשנת 2017 הגיע אל מחלקת הנוער של צ'לסי מהפרמייר ליג.
ב-31 באוגוסט 2019 ערך גילמור את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה הבוגרת של המועדון, בתיקו 2-2 נגד שפילד יונייטד במסגרת המחזור הרביעי בליגה.
בעונתו הראשונה בקבוצה הבוגרת ערך גילמור שש הופעות ליגה, ובעונתו השנייה ערך חמש הופעות ליגה נוספות.
ביולי 2021 הושאל גילמור לעונה אחת לנוריץ' סיטי.
ב-1 בספטמבר 2022 חתם גילמור לארבע שנים בברייטון אנד הוב אלביון.
ב-2 ביוני 2021 ערך גילמור את הופעת הבכורה שלו בנבחרת סקוטלנד, בתיקו 2-2 נגד נבחרת הולנד במשחק ידידות.
גילמור זומן לסגל נבחרת סקוטלנד לקראת טורניר יורו 2020. ב-18 ביוני 2021 נכלל לראשונה בהרכב הפותח של הנבחרת במשחק מול נבחרת אנגליה, זו גם הייתה הופעתו הראשונה במסגרת טורניר רשמי.
נכלל בסגל נבחרת סקוטלנד ליורו 2024.
ויליאם (בילי) גראטי היה כדורגלן אנגלי, ששיחק בעמדת החלוץ.
מלך שערי הליגה האנגלית לעונת 1899/1900, לאחר שכבש 27 שערים במדי אסטון וילה.
גראטי נולד ב-1878 בעיר ברמינגהאם, וכשהיה בן 19 החל לשחק בקבוצה העירונית, אסטון וילה.
אחרי שתי עונות על ספסל הקבוצה, הפך גראטי ב-1899 לשחקן מפתח וכבר בעונתו הראשונה בהרכב הראשון זכה עם הקבוצה באליפות הליגה.
באותה עונה, הוא אף כבש 27 שערים ב-33 משחקים וסיים כמלך השערים של הליגה.
עד היום, הוא השחקן שכבש הכי הרבה שערים לעונה במדי אסטון וילה, למעט טום וורינג ב-1931.
ב-1903 ערך גראטי את הופעתו הראשונה והאחרונה במדי נבחרת אנגליה, במשחק נגד ויילס במסגרת אליפות הבית הבריטית.
שנתיים לאחר מכן, בגמר הגביע האנגלי ב-1905, ניצחה אסטון וילה 0–2 את ניוקאסל יונייטד וזכתה בתואר בפעם הרביעית בתולדותיה.
גראטי, שהיה אחד מחמשת החלוצים הפותחים של הקבוצה, נבחר לשחקן המצטיין של המשחק.
שנה אחרי הזכייה בגביע, איבד גראטי את מקומו בהרכב הפותח של אסטון וילה, וב-1908 החליט לעזוב ללסטר פוס.
הוא שיחק רק 6 משחקים במדי הקבוצה, ובסיום אותה עונה ירד עימה לליגה השנייה.
לאחר מכן עבר גראטי לוסט ברומיץ' אלביון, ששיחקה גם היא בליגה המשנה באותם ימים.
במהלך שתי עונות במועדון, הוא כבש 22 שערים ב-53 משחקים.
עונתו האחרונה של גראטי כשחקן הייתה ב-1911, בה שיחק בלינקולן סיטי ובסופה פרש מכדורגל.
גראטי הוא סבא רבא-רבא של ג'ק גריליש, קשרה של מנצ'סטר סיטי ונבחרת אנגליה כיום.
בילי הארט (נולד ב־29 בנובמבר 1940) הוא מתופף ומורה ג'אז אמריקאי.
הארט נולד בוושינגטון הבירה, שם הופיע, בתחילת דרכו, עם הזמר אוטיס רדינג ועם הצמד "סם ודייב" ואחר כך עם נגן הסקסופון באק היל ועם הזמרת והפסנתרנית שירלי הורן.
לאחר מותו של מונטגומרי בשנת 1968, עבר הארט לעיר ניו יורק, שם הקליט עם הפסנתרן מק'קוי טיינר, נגן הסקסופון ויין שורטר והפסנתן ג'ו זאווינול וניגן עם הסקסופוניסטים אדי האריס, פרעה סנדרס והפסנתרנית מריאן מקפרטלנד.
הארט היה חבר בשישייה של הרבי הנקוק (1969–1973) וניגן עם מקוי טיינר (1973–1974), סטן גץ (1974–1977) ועם להקת הג'אז Quest (1980), בנוסף לכך ניגן באופן עצמאי (כולל הקלטה עם מיילס דייוויס בתקליטו On the Corner מ-1972).
מתחילת שנות התשעים, הארט לימד בקונסרבטוריון למוזיקה של אוברלין, באוהיו, והיה גם בסגל ההוראה בקונסרבטוריון למוזיקה של ניו אינגלנד, ובאוניברסיטת מערב מישיגן.
הוא גם לימד שיעורים באוניברסיטה הפרטית ניו סקול ובאוניברסיטת ניו יורק.
הארט מתגורר במונטקלייר, ניו ג'רזי, שם יש לו אולפן מוזיקה שתואר על ידי JazzTimes כ"קודש הקודשים" שלו.
בילי בליינד הוא ספר נוער שנכתב על ידי הכותבת חן פינץ ואויר על ידי טל אביב.
הספר יצא לאור על ידי דני ספרים בשנת 2016. ספר זה מציג את סיפורו המרגש והמצחיק של נער עיוור (בילי) שמנסה להתמודד עם חייו בבית ספר רגיל, וכמו כן על ניסיונו לזכות באהבה.
בילי בליינד הוא ילד בן אחת עשרה אשר מתאר בספר את חיו שהופכים למוזרים יותר מרגע לרגע, במיוחד כשהמורה החדש שלו "אולי" מגיע לכיתה.
בילי הוא ילד עיוור שמסביר שיש שתי שיטות לראות: דרך חוש המישוש ודרך הדמיון.
בני הוא החבר הטוב ביותר של בילי מאז שהם היו בגן הילדים וביחד תכננו תעלולים שונים, אך תמיד כשנתפסו, האשימו רק את בילי שהיה השובב בין שניהם.
לבילי שתי אחיות: הגדולה מילי והקטנה נקראת נילי.
אבא של בילי הוא ממציא פטנטים, ולכן הוא ממציא מכשירי עזר שיוכלו לסייע לבנו לתפקד בחיי היומיום, לדוגמה, מכשיר שנמצא על מקל ההליכה של בילי אשר מצפצף כאשר הוא מתקרב למכשול.
העלילה מתחילה לאחר עונש משונה שבילי מקבל ממורו אולי: לבקר כל שבוע ביחד עם חבריו בבית האבות שסבתו נמצאת.
דבר זה מוביל להרבה חוויות מעניינות.
אולי משחק תפקיד חשוב והוא עוזר לבילי להתמודד עם מצבים שונים בחיים, למשל התקפי עצבים בפוקדים אותו.
כמו כן בילי זוכה להכיר את ליה הילדה הביישנית שאחיה מציק לו תמיד, ומתאהב בה.
בילי - הדמות הראשית של הספר, בילי הוא ילד עיוור בן אחת עשרה שלומד בבית ספר רגיל.
בילי משתמש במכשירי עזר שבנה לו אביו כדי להתמצא במרחב.
חוש המישוש והשמיעה מפותחים ביותר אצלו.
בילי נחשב שובב מאוד ויש לו שתי אחיות.
בני -בני הוא החבר הטוב ביותר של בילי והם עושים הכל ביחד.
בני ילד חכם ותלמיד טוב.
כשהוא ובילי עושים שטויות אף אחד לא חושד בבני אף פעם.
ליה - ליה היא ילדה ביישנית ושקטה שהצטרפה לכיתה של בילי.
בספר רואים שבילי אוהב את הילדה ושהם מתחברים לאט לאט.
אולי - אולי הוא המורה החדש של בילי לקראת כיתה ה'.
אולי הוא מורה משונה שעוזר לבילי ללמוד להתנהל בחיים בעזרת כלים חדשים.
באחד מהתעלולים שבילי עשה אולי העניש אותו בכך ששלח אותו להתנדב בבית אבות, המפגשים הללו משנים את החיים של בילי ומאפשרים לו ללמוד יותר על עצמו ועל אחרים.
אביו של בילי - אביו של בילי עובד מהבית והוא ממציא סטרטאפים, לכן הוא בונה לבילי כל מיני מכונות שיעזרו לו ביום יום.
הפרויקט של הספר התחיל מגיוס המונים שערכה הסופרת חן פינץ.
היא הציגה את הרעיון שלה וצירפה סרטון.
מטרתה הייתה להגיע ל-40,000 שקלים ולאחר זמן מה היא הגיעה ליעד והספר יצא לאור.
חן מתגוררת בבקעת הירדן, היא מורה בבית ספר יסודי ודוקטורנטית באוניברסיטה העברית.
היא אומרת שהיא נותנת דגש על ללמד את הילדים לקבל את השונה והאחר.
הספר "בילי בליינד" הוא הספר הבכורה של פינץ.
חן מספרת: "הרעיון נולד כשהרגשתי שבמערכת החינוך מקבעים תפיסה מעוותת שעיוורים הם שונים ומסכנים והחלטתי שאני כותבת ספר על ילד עיוור שהוא נורמלי ורגיל".
מור פוגלמן-דבורקין סקרה וביקרה את הספר בכתב העת הפנקס: היא מציינת שלצד עיסוקו בילד ה-"אחר", הנכה, הספר מדגיש דווקא את דמיון בינו לבין הילד הקורא, בצורה המעוררת הזדהות.
בשונה מספרים רבים העוסקים במגבלות פיזיות, פינץ לא שמה במרכז הסיפור את ההתמודדות וההתגברות על המגבלה, אלא את החיים עצמם ליד המגבלה.
לדעת פוגלמן-דבורקין, קריאת הספר מעוררת תחושה של פספוס, מכיוון שהעלילה מתעלמת מהקושי הרגשי הקיים בהתמודדות היומיומית עם העיוורון.
הספר בעל עלילה קצבית, שובבה ומלאת הומור, ונכתב בשפה קולחת ועכשווית, אך לא רדודה.
"בילי בליינד מציג דמות שקל לקורא להתעלם מנכותה ומפספס את ההזדמנות לחשוף אותו לקשיים הרגשיים והחברתיים הנגזרים ממנה.
בכך מוחמצת ההבנה כי הפתרון לכאב שבאחרות אינו טמון בביטולה, אלא בנכונותם של הקוראים לראות בה חלק ממכלול אנושי שבו הנכות אינה חזות הכול."
ויליאם ג'יימס בארון הוא כדורסלן אמריקאי במשחק בעמדת הקלע באולימפיה מילאנו מליגת העל האיטלקית והיורוליג.
ברון למד ושיחק כדורסל בתיכון בישופ הנדריקן בוורוויק, רוד איילנד, ובאקדמיית ווסטר בווסטר, מסצ'וסטס.
ברון החל את קריירת כדורסל המכללות באוניברסיטת וירג'יניה (2010–2011), ולאחר מכן שיחק באוניברסיטת רוד איילנד (2011–2012).
הוא סיים את קריירת המכללות שלו בקאניסיוס קולג' ב-2014. הוא נבחר לשחקן השנה באזור מטרו אטלנטיק אתלטיק בעונת 2013/14, ונבחר גם לחמישייה הראשונה באזור ב-2013 ו-2014.
לאחר שלא נבחר בדראפט ה-NBA 2014, שיחק בארון בליגת הקיץ של ה-NBA במדי שיקגו בולס.
לאחר מכן הוא החל את הקריירה המקצוענית שלו ב-2014 עם המועדון הליטאח ריטאס וילנה, ששיחק בליגת העל הליטאית וביורוקאפ.
לאחר מכן שיחק עם דטרויט פיסטונס בליגת הקיץ 2015.
ב-2015 חתם בספירו שרלרואה מבלגיה, ושיחק בליגה הבלגית וביורוקאפ.
לאחר מכן עבר למורסיה הספרדית ב-2016, שם שיחק בליגת ה-ACB וביורוקאפ.
ב-2017 הוא עבר לטורקיה, וחתם באסקישהיר מליגת העל.
ביולי 2018 עבר בארון לסרביה וחתם בכוכב האדום בלגרד מליגת העל, הליגה האדריאטית והיורוקאפ לעונת .
עם הכוכב האדום הוא זכה ב ובליגה האדריאטית ב-, וזכה בתואר ה-MVP של גמר הליגה האדריאטית.
ביוני 2019 הוא האריך חוזהו בקבוצה בשנה.
ב-15 ביולי 2020 חתם בארון לשנתיים בזניט סנקט פטרבורג הרוסית מהליגה המאוחדת של VTB והיורוליג.
במדי הקבוצה הוא קלע 9.9 נקודות בממוצע למשחק, וב-2 ביולי 2021 חידש את חוזהו לשנה נוספת.
ב-28 ביוני 2022 חתם בארון לשנתיים באולימפיה מילאנו מהסרייה א' האיטלקית והיורוליג.
בארון היה חבר בנבחרת ארצות הברית בכדורסל, וזכה איתה באליפות האמריקות ב-2017.
בילי הוא בובה המופיעה בסדרת סרטי המסור.
הבובה שימשה את ג'ון קרמר "ג'יגסו", לתקשר עם הקורבנות על ידי מסירת הודעות מוקלטות, המופיעות לעיתים קרובות על מסך טלוויזיה, ולעיתים באופן אישי, כדי לתאר את פרטי המלכודות, חוקי המשחק והאמצעים שבהם יכלו הקורבנות לשרוד.
ג'ון, לפני שהפך לרוצח, יצר בובת צעצוע הדומה לבילי, עבור בנו שטרם נולד.
ג'יל טאק, אשתו של ג'ון, נפגעת בבטנה על ידי בחור בשם, ססיל, ומפילה.
הכעס הבלתי פתור של ג'ון היה כנראה המניע העיקרי לשימוש בגרסה מרושעת יותר של הבובה כדי להעביר את הוראותיו לקורבנות.
ניתן לראות במלכודות שיצר ביטוי לכעס שלו על אנשים שלדעתו אינם מעריכים את חייהם, כאשר תינוקו שטרם נולד נהרג לפני שזכה לחיים משלו.
למרות שמעולם לא זוהה בסרטים, "בילי" הוא השם שבו מתייחסים אליו תסריטאים, במאים וחברי צוות השחקנים והצוות בסרטים דוקומנטריים ובראיונות.
השם ניתן לו על ידי היוצר האוסטרלי ג'יימס ואן, הבמאי והמפיק של סרטי המסור.
הפופולריות ארוכת השנים של סדרת הסרטים הביאה למרצ'נדייזינג של בילי.
לדברי וואן, בניית הפנים של הבובה המקורית עבור הסרט כללה חימר, עיסת נייר וכדורי פינג פונג שחורים עם קשתיות מצוירות לעיניים.
נעשה שימוש פנימי בגלילי מגבת נייר.
כדי לגרום לו לזוז, הבובנאים משכו אותו על חוט.
עבור הסרט המסור 2, בילי עוצב מחדש עם תכונות מכניות שניתן להפעלה על בשלט רחוק.
עבור הסרט המסור 3, צוות האביזרים קיבל את הבובה המקורית, אך מצא אותה לא מתאימה לעבודה, מכיוון שהיותה פגומה.
במקום זאת, הם יצרו מחדש את בילי, תוך שימוש בקצף בחיתוך סילון מים לגופו במקום בפיברגלס, מצויד בצלחות שיחזיקו את הבובה יחד ובמגנטים שיחברו אותו לתלת אופן שלו.
חלקו האחורי של ראשו היה ניתן להסרה, כדי להקל על החלקה של החלקים האנימטרונים.
עבור הסרט המסור 4, צוות האביזרים יצר את הגוף מקצף בחיתוך סילון מים, מוחזק יחד על ידי מוטות מתכת.
הם השתמשו במגנטים חזקים כדי ליצור משטח אחורי שטוח לבובה, כך שניתן היה למקם אותה בקלות על כל משטח מתכת.
הפה ועיני כדור הפינג-פונג המלאות בשרף הועברו בשלט רחוק.
בסרט, בילי מתגלה לראשונה בטלוויזיה לעיניה של אמנדה יאנג, ומסביר לה מה עליה לעשות "במשחק".
לאמנדה מחובר מלכודת (מלכודת הדובים ההפוכה) דרך הלסת שלה, ובילי רומז לה שהמפתח להסרת המלכודת נמצא בבטנו של שותפה המורדם.
לאחר שאמנדה הרגה את שותפה ומצאה את המפתח היא משתחררת לחופשי.
בילי נכנס לחדר על תלת אופן כדי לברך אותה על הישרדותה.
מאוחר יותר, אדם סטנהייט, נזכר בכך שראה את הבובה בדירתו, אשר מחפש בחדר חשוך באמצעות הפלאש של המצלמה שלו, צחוקו של בילי הושמע, ואדם מכה בה במחבט.
בתחילת הסרט, בילי מתגלה על מסך טלוויזיה, ונותן רמזים לקורבן, מייקל מארקס.
מאוחר יותר, כאשר הבלשים מגלים את המחבוא החדש של ג'יגסו, כמה שוטרים עולים במדרגות ורואים את בילי.
בפלאשבק רואים את ג'יגסו בונה את בילי למשחק של אמנדה, מצייר את פניה של הבובה.
מאוחר יותר, בילי מופיע בקלטת כדי ליידע את טרוי והבלש אליסון קרי על המלכודות והמשחק שלהם.
בילי משמש גם כדי להזכיר לג'ף דנלון את אירועי מות בנו.
בילי נראה לראשונה כאשר השוטר דניאל ריג מתעורר לאחר שהותקף בדירתו.
ריג פותח את דלת חדר האמבטיה שלו, מושך חוט הדק ממכשיר הטלוויזיה.
בילי מופיע על המסך כדי להסביר את המשחק של ריג.
הסוכנים פיטר סטרם ולינדסי פרז מוצאים מאוחר יותר את בילי בבית ספר, יושב על כיסא מוקף בנרות.
ממקליט מיקרו-קלטות שנתלה על צווארה של הבובה, לומדת פרז שבן זוגה ייקח בקרוב את חייו של גבר חף מפשע (לימים התגלה כג'ף דנלון).
עיניו של בילי מתחילות להפנות אל פרז.
פניו של בילי מתפוצצים, נושף רסיסים בפניה ובצווארה.
פרז מתמוטטת בזרועותיו של סטרם בזמן שבילי צוחק.
בילי מופיע בפתיחת הסרט ומצהיר לסת' בקסטר את כללי המשחק שלו.
לא ידוע איך מארק הופמן יצר את קלטת הווידאו למשחק הזה.
לפי רשימה של קורבנות ג'יגסו פוטנציאליים, סת' היה האדם השלישי כקורבן אחרי ססיל ומארק וילסון .
ב"משחקים" האלה, ג'יגסו לא השתמש בבובה.
עם זאת, מסע המשחקים של ג'יגסו כבר החל לפני כן, כפי שהוצג במהלך אירועי ג'יגסו, שם בילי מופיע.
בילי נראה גם בתחילת המשחקים של הקורבנות, לאשלי, לובה גיבס, צ'ארלס, בריט ומליק .
ב- מסור 6, בילי מופיע בקלטת במלכודת הפתיחה, שמעמידה את סימון ואדי זה מול זה.
הוא גם פונה לוויליאם איסטון במהלך שניים מארבעת המשחקים שלו.
הוא מופיע במשחק השני של ויליאם תלוי בחבל, ובקלטת וידאו במשחק הרביעי.
המסור 6 מציין את הפעם הראשונה שבה בילי מופיע "באופן אישי" כדי למסור פרטים לקורבנות.
בילי מופיע ב- מסור 7, הוא נותן לבראד וריאן הנחיות למלכודת שלהם באופן אישי., עושה את אותו הדבר עבור המשחק השני של בובי דגן, ומופיע בקלטת וידאו עבור הקורבנות האחרים.
כאשר מארק הופמן הולך למחבוא שלו לאחר שהרג את ג'יל טאק עם מלכודת הדובים ההפוכה, ניתן לראות את בילי.
הופעתו הסופית של בילי נמצאת במחבואו הסודי של הופמן בסוף הסרט הופמן מפוצץ את המקום.
הפעם לבילי יש עיניים מוארות.
הוא מופיע על תלת אופן עם אות על צווארו ועליה כתובה המילה "וידוי".
מאוחר יותר הוא מופיע בקלטת וידאו כשעיניו מוארות, ומסביר לראיין איך הוא יכול להציל את אנה ומיטש.
בסרט, הבובה בילי משתנה, ובילי אמרסון מציג את הבובה החדשה שלו בהשראת הבובה בילי.
בסרט העשירי, בילי מתלווה לנבחן עם חד אופן, כשמביא איתו את הציוד הנדרש למשחק.
ויליאם ניקולס בריק הוא שחקן וקולנוען קנדי.
בילי בריק נולד ב-31 באוקטובר 1999 בטורונטו, אונטריו שבקנדה, בנם של השחקן גרג בריק (אנ') ומעצבת הפנים דניאלה בריק.
יש לו אח גדול, דמפסי, אף הוא שחקן, ואחות, אלה.
הופעתו הראשונה על מסך הטלוויזיה הייתה בשנת 2019 בפרק בסדרת הטלוויזיה "ג'ט".
שנה לאחר מכן הופיע בסרטו הקצר של פין וולפהארד, "משמרות לילה" .
הסרט הוצג בפסיטבל הקולנוע של קלגרי.
בשנת 2020 שיחק בתפקיד חוזר בעונה הרביעית של סדרת הטלוויזיה "ויינונה ארפ".
בשנת 2021 שיחק בסרט הקולנוע "משבר" בתפקיד בנה של אוונג'לין לילי.
באותה שנה שיחק בסרטו של ג'ייסון רייטמן "מכסחי השדים: החיים שאחרי", הסרט הרביעי בזיכיון "מכסחי השדים".
בשנת 2022 הצטלם לתפקיד ראשי בסרטו של ג'סי אייזנברג, "כשתסיים להציל את העולם" לצד ג'וליאן מור ופין וולפהארד.
בפברואר 2023 פורסם שוולפהארד ובריק יביימו את קומדיית האימה, "Hell of a Summer".
+שנהסרטתפקידהערות2021משברדייוויד ריימןמכסחי השדים: החיים שאחריזק2023כשתסיים להציל את העולםקיילHell of a Summerבוביגם במאי, תסריטאי ומפיק2025חברות (אנ')טוניTBASNL 1975
+שנהסדרהתפקידהערות2019ג'טסליםפרק: "Phoenix"2020–2021ויינונה ארפבילי קלנטון6 פרקים
בילי אייס באראט הוא שחקן אנגלי.
בגיל 13, הוא האדם הצעיר ביותר שזכה בפרס אמי הבינלאומי.
בילי אייס באראט נולד בבריקסטון, לונדון.
אמו היא השחקנית והמנחה קרולין אולט, וחברה בלהקת הבנות "The 411" וסבו הוא הזמר הוולשי שאקין סטיבנס .
בארט החל לשחק בתפקידי טלוויזיה.
בין היתר שיחק בתפקיד חוזר במיני סדרת הטלוויזיה נסיכה לבנה, מר סלפרידג' ורצח אופי.
הוא עשה את הופעת הבכורה שלו בסרט "To Dream", שיצא לאקרנים ב-2016. בשנת 2018 הוא קיבל תפקיד קטן בסרט מ-2018 מרי פופינס חוזרת, כשגילם ילד רחוב .
בשנת 2019, הוא שיחק בתפקיד ראשי בסרט "Responsible Child", שמספר את הסיפור הבדיוני על ילד בן 12 שהואשם ברצח, ושואל האם ניתן להטיל על ילד אחריות למעשיו.
ב-23 בנובמבר 2020, באראט זכה בפרס אמי הבינלאומי לשחקן הטוב ביותר על תפקידו בסרט, והפך לאדם הצעיר ביותר שעשה זאת אי פעם.
שנה סרטתפקיד הערות 2016To Dream לוק הצעיר 2018 מרי פופינס חוזרת סטריט אורצ'ין 2019Blinded by the Light מאט (10) 2022The Other Me ניאזי 2023המכתש על הירח דילן2025להחזיר אותה (אנ')אנדי TBAThe Islanderנב הצעירMy Spy: The Eternal City
שנה כותרתתפקיד הערות 2016 מר סלפרידג' ראלף סלפרידג' 4 פרקים 2017 הנסיכה הלבנה הנסיך ארתור 4 פרקים 2017 Sharknado 5: Global Swarming גיל סרט טלוויזיה 2018 רצח אופי טד רוזוולט ג'וניור.פרק אחד 2019Responsible Childריי סרט טלוויזיה 2019 מזמור לחג המולד סקרוג' הצעירפרק אחד 2021פלישה קספר מורו תפקיד ראשי
בוטצ'ר הוא אנטי-גיבור בדיוני ואחד הפרוטגוניסטים הראשיים בזיכיון הקומיקס "הבנים", שנוצרו על ידי גארת' אניס ודריק רוברטסון.
בילי בוטצ'ר הוא מנהיגם של "הבנים", קבוצה של פורעי-חוק אזרחיים הפועלים בחסות ה-CIA, אשר פועלים בשיטתיות לאיתור וחיסול אנשים בעלי כוחות-על או על-אנושיים, הפועלים לעיתים קרובות כגיבורי-על, שנוצרו באופן מלאכותי על ידי תאגיד הקונצרן "ווט-אמריקן".
בוטצ'ר הוא אויבו המושבע של הומלנדר, אותו הוא מאשים באונס ובמות אשתו, בקי.
את דמותו של בוטצ'ר בעיבוד הטלוויזיוני שנוצר על ידי אריק קריפק מגלם קארל אורבן.
כילד שגדל ברובע האיסט אנד של לונדון, חזו בוטצ'ר ואחיו הצעיר, לני, באביהם מתעלל פיזית באמם על בסיס יומיומי, דבר שגרם לבוטצ'ר לפתח שנאה גורפת כלפיו.
בבגרותו, שירת בוטצ'ר בחיל הנחתים המלכותי ונפצע במלחמת פוקלנד.
בעקבות פציעתו, החל בוטצ'ר לשתות באופן מופרז, לתקוף חברים וזרים ללא סיבה נראית לעין (ואפילו עמד בגין כך למשפט צבאי) ולסבול מנטייה להרס-עצמי.
כל זאת השתנה ביום שבו הכיר את אשתו לעתיד, בקי סנדרס.
מלורי, מפעילתו של בוטצ'ר ב-CIA, ציינה כי היא מאמינה שלנוכחותה של בקי הייתה השפעה מרגיעה על בוטצ'ר.
שנאתו של בוטצ'ר לגיבורי-העל נובעת מהזעם שחש לאחר אונס ומותה של אשתו בידי גיבור-על.
לאחר תקופה מוזרה של ריחוק רגשי בין שניהם, התעורר בוטצ'ר ומצא את אשתו מתה במיטתם, כשבנה הנולד בטרם-עת צף מעליה; לאחר שהתינוק תקף את בוטצ'ר עם קרני הלייזר שלו, בוטצ'ר הכה אותו למוות עם מנורה.
אובדן אשתו ריסק את שלוותו של בוטצ'ר והעיר מחדש את שדיו הישנים.
לאחר שנלקח למעצר, הוא קרא את יומנה של בקי (שסופק לו על ידי מלורי) וגילה שאשתו כנראה נאנסה על ידי הומלנדר.
לאחר מכן, מגויס בוטצ'ר על ידי מלורי ליוזמה בפיקוח ב-CIA שתתפתח מאוחר יותר לארגון "הבנים", ואליו מצטרפים פרנצ'י, חלב אם, יואי קמפבל ו"הנקבה".
בקרב הסופי בינו לבין הומלנדר בוושינגטון די.
סי., מגלה בוטצ'ר שבלאק נואר היה זה שהרג את אשתו ולא הומלנדר, ולבסוף נוקם בשניהם.
בהמשך, נחשף כי בוטצ'ר הפיק בחשאי תרכובת V ששונתה גנטית כך שיהיה ניתן להרוג באמצעותה על-אנושיים, כך שאם ישרוד, יוכל להרוג מספר עצום של אנשים על-אנושיים פוטנציאליים.
עוד מתגלה כי הקרב על וושינגטון הוכרע בעקבות מידע פנימי שבוטצ'ר קיבל.
שתי חשיפות אלו גורמות לחלב אם לחשוד במניעיו של בוטצ'ר ובכך שזייף את מותו של פוגלבאום על מנת להשתמש בו כדי לפתח תרכובת V לעצמו.
בהמשך חושף בוטצ'ר את תוכניותיו להשתמש בתרכובת V על מנת להרוג את כל העל-אנושיים באמצעות רצח עם שימנה מיליארדי על-אנושיים פוטנציאליים.
בוטצ'ר רוצח את בעל בריתם של "הבנים", וס, על מנת לטייח את מעשיו, ובהמשך רוצח את לג'נד במטרה למנוע מכל מידע להגיע לידיו של יואי.
בוטצ'ר מכריז לפתע על חופשה של שלושה חודשים בפני חברי הצוות, וחושף את כוונתו להפוך את יואי לסגנו, במטרה לערער את ביטחון החברים זה בזה.
עוד מתגלה שהוא גם הרג את גרושתו של חלב אם לעיני בתו על מנת למנוע ממנו לנסוע ללוס אנג'לס.
לאחר שחלב אם מסרב בזעם להעלים עין ממעשיו, בוטצ'ר מתנצל בפניו והורג אותו, לפני שהוא משתמש בפיצוץ על מנת להרוג את פרנצ'י ו"הנקבה".
לאחר שיואי מגלה על מעשיו של בוטצ'ר, השניים מתעמתים בראש בניין האמפייר סטייט, ולאחר קרב קצר, בוטצ'ר שובר את צווארו והופך משותק מהצוואר ומטה.
לאחר שיחה קצרה עם יואי שבה הוא מכיר בהשפעת זוועות עברו על מעשיו ומתוודה שהרג את שאר חברי "הבנים", מסוק משטרתי מופיע.
ביודעו שהוא יישפט למאסר עולם, בוטצ'ר מתמרן את יואי הזועם לרצוח אותו באמצעות טענה כוזבת שרצח את הוריו של יואי.
בעיבוד הטלוויזיוני לקומיקס, את דמותו של בוטצ'ר מגלם קארל אורבן.
בניגוד לסדרת הקומיקס, דמותו של בוטצ'ר מזוקנת, על אף שהיה מגולח למשעי עד למותה לכאורה של אשתו בידי הומלנדר.
דמותו של בוטצ'ר מוצגת לראשונה כלקוח וסוכן FBI לכאורה בחנות לממכר כלי אלקטרוניקה שבה עובד יואי קמפבל, המציע לו לנקום בתאגיד "ווט אינטרנשיונל" וגיבורי-העל לאחר שבת-זוגו נרצחה בטעות על ידי גיבור-העל "איי-טריין".
על אף רתיעתו בתחילה, יואי מסכים להצעה זו ונלקח על ידי בוטצ'ר למקום סודי שבו הוא נחשף לפעילותה של ארגון "הבנים".
לאחר שבוטצ'ר מצליח לשכנע את יואי להצטרף לארגון ולוקח אותו למטה "ווט" במסווה של קבלת התנצלות רשמית מאיי-טריין, אותה הוא מנצל על מנת להחדיר מכשיר האזנה לחדר הישיבות של צוות גיבורי-העל המובילים של "ווט", "השבעה".
אולם יואי נתפס בשעת מעשה על ידי "שקוף", שעוקב אחריו בחזרה לחנות ומנסה להרוג אותו, שם בוטצ'ר נחלץ לעזרתו.
בוטצ'ר מבקש את עזרתו של פרנצ'י בחיסולו של "שקוף"; עם זאת, יואי הוא זה שלוחץ על ההדק בשעת המעשה.
שנאתו של בוטצ'ר ל"ווט" ולקהילת העל-אנושיים ניזונה משנאתו האישית להומלנדר, מנהיג "השבעה", בעקבות מותה לכאורה של אשתו, בקה.
זמן קצר לאחר היעלמותה של אשתו, גרייס מלורי ניגשה לבוטצ'ר, והראתה לו צילומי טלוויזיה במעגל סגור של אשתו והומלנדר יחד במגדל "השבעה".
בהנחה שהוא הרג אותה, הוא נשבע לנקום בו באופן אישי.
ללא ידיעתו של בוטצ'ר, בקה הושמה בתוכנית להגנת עדים על ידי "ווט אינטרנשיונל" לאחר שנאנסה על ידי הומלנדר וילדה את בנו, ראיין, שירש את יכולותיו.
בסיום העונה הראשונה, הומלנדר לוקח את בוטצ'ר לראות את בקה בפעם הראשונה מאז היעלמותה.
בעונה השנייה, בוטצ'ר, לאחר שהתאחד עם "הבנים", גונב יאכטה ומנהל משא ומתן עם גרייס מלורי במטרה לאתר את מיקומה של בקה בתמורה להובלת מחבל בשם קנג'י.
עם זאת, המתיחות בינו לבין שאר חברי הקבוצה, ובמיוחד עם יואי, מתעצמת בעקבות חילוקי דעות ועימות קטלני עם קנג'י, שבסופו של דבר נהרג על ידי סטורמפרונט.
מרדפו הבלתי-פוסק של בוטצ'ר להציל את בקה מוביל אותו למתקן חשאי שבו הוא ובקה מתאחדים ושוקלים להימלט יחד.
עם זאת, תוכניותיהם מסוכלות על ידי דעותיהם השונות לגבי הטיפול בבנם, ראיין, כאשר בקה נחושה בדעתה להגן עליו מלהפוך לגרסה צעירה של הומלנדר בעוד בוטצ'ר מוכן לנטוש אותו ולפתוח בחיים חדשים עם בקה.
לאורך העונה, יחסיו של בוטצ'ר עם ראיין ונקודת מבטו משתנים, במיוחד לאחר מפגש אלים עם סטורמפרונט שמביא למותה של בקה, ומשאיר את ראיין ביתמותו.
בסיום העונה, בוטצ'ר האבל נשבע לכבד משאלתה האחרונה של בקה להגן על ראיין ולהבטיח את חינוכו הרחק מהשפעותיהם המושחתות של "ווט" והומלנדר, ונותן אותו לגרייס מלורי ול-CIA, שישמרו עליו במקום בטוח.
בעונה השלישית, בוטצ'ר, המתמודד עם מותה של בקה, ממשיך להוביל את "הבנים" בעוצמה מחודשת, כשהוא מונע על ידי שנאתו העמוקה לעל-אנושיים, ולהומלנדר בפרט.
בחסות הלשכה הפדרלית לענייני על-אנושיים, נאלץ בוטצ'ר לפעול תחת סמכות מוגבלת, ומתוך תסכול על אי-יכולתו ללכוד ישירות את הומלנדר, הוא לוכד ומתעמר בעל-אנושיים קטינים.
במקביל, מפעיל בוטצ'ר את קווין מייב כמודיעה סודית ומפיה מגלה על נשק חשאי בשם "B.C.L.
Red", המסוגל להרוג את הומלנדר.
לצד זאת, מייב מספקת לו בקבוקונים של V24, גרסה ניסיונית של תרכובת V המעניקה כוחות-על זמניים למשך 24 שעות.
חרף תיעובו מעל-אנושיים, בוטצ'ר מזריק לעצמו את ה-V24 על מנת להשיג את ידו על העליונה במלחמתו מול "ווט".
נוסף לכך, מערכת יחסיו עם ראיין עומדת למבחן כשהוא נאבק למלא את הבטחתו לבקה, מחשש שטבעו ההרסני ונטיותיו האלימות עלולות להשפיע על ראיין.
ככל שהעונה מתקדמת, מעשיו של בוטצ'ר הולכים ונעשים חסרי-רחמים.
מסעו לחשיפת הקונספירציה מאחורי מותו של סולג'ר בוי וזהות הנשק הפוטנציאלי נגד הומלנדר מוביל אותו להתעמת עם בעלי בריתו ואויביו כאחד ולטשטש קווים אתיים במעשיו.
הגילוי כי סולג'ר בוי למעשה חי והברית שהוא כורת עמו מסמנים שינוי מרכזי באסטרטגיה של בוטצ'ר, כאשר הוא מתזמן סדרה של עימותים אלימים נגד הומלנדר ושאר חברי הצוות לשעבר של סולג'ר בוי, "פייבאק", שמתכנסים לעימות קטקליזמי במגדלי "ווט" כשסולג'ר בוי מגלה שהוא אביו הביולוגי של הומלנדר.
עם זאת, השימוש המופרז שלו ב-V24 גובה מחיר אישי כבד, כשהוא מגלה כי הוא סובל ממחלה הסופנית שלו.
בעונה הרביעית, המתרחשת שישה חודשים לאחר שאובחן כחולה סופני, נאלץ בוטצ'ר להתעמת עם המחיר הפיזי והפסיכולוגי שמחלתו גובה ממנו.
כשמצבו מחמיר והוא סובל מתסמינים המלווים בכאבי ראש עזים ובגוש שחור מטריד שעוטף את מוחו, בוטצ'ר חווה הזיות אלימות של אשתו המנוחה, בקה, ושל ג'ו קסלר, מפעילו לשעבר ב-CIA שנהרג, המשמשים כביטוי לצדדיו המנוגדים.
חרף זאת, הוא נשאר ממוקד בנחישות בהבטחתו להגן על ראיין מהשפעתו של הומלנדר.
בניסיון נואש לשמור על בטיחותו, בוטצ'ר מנהל משא ומתן עם ויקטוריה נוימן לקחת תחת חסותה את ראיין בזמן שהוא משמיד תיקים מפלילים עליה.
עם זאת, בהנחיית הזיה של בקה, הוא מפר את העסקה, ובמקום זאת בוחר לשמור את הקבצים כקלף מיקוח.
החלטה זו מבודדת אותו עוד יותר מ"הבנים", במיוחד לאחר שהוא חושף את היותו חולה סופני, מה שמוביל לעימות אלים עם חלב אם שמגיע לשיאו בגירושו מהקבוצה.
עם זאת, בוטצ'ר ממשיך להתערב בשם "הבנים" ונלחם לצדם מול איומים כמו פיירקראקר וספלינטר, על אף שניסיונותיו לפייס אותם נתקלים בהתנגדות.
ככל שבריאותו מידרדרת במהירות, נאלץ בוטצ'ר לנווט בין דילמות אישיות ומוסריות, המוחמרים בעקבות תלותו הגוברת בתרופות הרגעה ובתרכובת V על מנת לשלוט בסימפטומים ובהזיות שלו.
מאבקו של בוטצ'ר בזהותו ובמטרתו מחריף כאשר הוא מגלה על קיומו של נגיף המסוגל להרוג על-אנושיים.
בסיום העונה, נקרע בוטצ'ר בין רצונו לחסל את הומלנדר למניעת פגיעה בחפים מפשע כמו ראיין, אנני וקימיקו, אך לבסוף נכנע להזיה של ג'ו קסלר, הדוחק בו לדבוק ברצח עם כפתרון.
בוטצ'ר גונב את הנגיף ויוצא לדרך אל תוך הלילה, כשהוא נחוש לסיים את משימתו, ללא קשר לעלויות האישיות ולנזק המשני שיתרחש כתוצאה מכך.
בילי בוטצ'ר מופיע בסוף העונה הראשונה, המתרחשת בין העונות השלישית והרביעית של "הבנים", בסצנה שאחרי הכתוביות, במהלכה הוא נראה נע בין חורבות "היער" במסגרת חקירתו.
בפרק "I'm Your Pusher", המתרחש בעולמה של סדרת הקומיקס המקורית, בוטצ'ר (בדיבובו של ג'ייסון אייזקס) מתעמת עם או-די, סוחר סמים העוסק ישירות בתרכובת V, וסוחט אותו לתת לגיבור-העל "ויילד וונדר" מנת-יתר ובכך לגרום לו להתרסק עם גיבור-העל איירונקאסט במהלך פעלול במסגרת מסע קידום מכירות ולהרוג את שניהם.
לאחר מכן, מספר בוטצ'ר לאו-די על פשעיהם של צמד גיבורי-העל.
לאחר שהוא עוזב עם יואי, בוטצ'ר אומר לו שהוא מתכנן להשאיר לו את הטיפול באו-די, ושואל אותו אם הוא בכלל נהנה מהמפגן הכאוטי.
בילי בוטצ'ר הוא חייל לשעבר בכוחות המיוחדים של SAS שמועסק על ידי ה-CIA.
לבוטצ'ר אין כוחות-על או יכולות יוצאות דופן, למעט בפעמים שהוא מזריק לעצמו מנה של תרכובת V.
כל מנה של תרכובת V אותה בוטצ'ר ושאר חברי "הבנים" נוטלים שווה 19 מיליארד דולר ומקנה להם רמות על-אנושיות של חוזק ועמידות, דבר המאפשר לבוטצ'ר לפצוע ולהרוג כלאחר יד בני אדם רגילים ועל-אנושיים כאחד.
על אף חוזקו העל-אנושי, בחוברות הקומיקס בוטצ'ר מצויד לרוב בלום.
בעיבוד הטלוויזיוני, בוטצ'ר ושאר חברי "הבנים" (מלבד "הנקבה") אינם נוטלים תרכובת V ולכן אין להם יכולות על-אנושיות.
עם זאת, בעונה השלישית, רוכש בוצ'ר את V24, גרסה לא-יציבה של תרכובת V המעניקה כוחות-על למשך יממה, ותחת השפעתה הוא זוכה לחוזק על-אנושי, מהירות, עמידות וסיבולת גבוהים, יחד עם ראיית חום בצבע זהוב.
את דמותו של בילי בוטצ'ר עיצבו גארת' אניס ודריק רוברטסון כפרודיה על דמותו של המעניש, אנטי-גיבור מבית מארוול קומיקס שיוצר הסדרה, אניס, כתב במשך תשע שנים לפני יצירת "הבנים".
מבחינת פיתוח האופי שלהן, שתי הדמויות היו אנשי-משפחה שהפכו לאלימים וחסרי מצפון המאפשרים לצמאונם המתמיד לנקמה להשתלט עליהם לחלוטין.
במקור, הייתה דמותו של בוטצ'ר בבעלות DC קומיקס בעקבות הכרך הראשון של הסדרה, עד שהזכויות הוחזרו ל-"Dynamite Entertainment".
לאחר שהומלנדר ו"השבעה" מובסים, בילי בוגד בשאר חברי "הבנים" והורג אותם על מנת להביא לחיסולם של כל העל-אנושיים בעולם, מעשה אשר הופך אותו הלכה למעשה לאנטגוניסט האחרון של הסדרה.
יואי קמפבל, זועם ממעשה הבגידה הזה, הורג את בילי עם שבר זכוכית.
בעודו גוסס, בילי משבח את יואי על האומץ שגילה ומת כשחיוך על פניו.
גילום דמותו של בילי בוטצ'ר בידי קארל אורבן זכו לביקורות חיוביות מצד המבקרים, ששיבחו במיוחד את כתיבת יחסיו הבין-אישיים עם יואי קמפבל (בגילומו של ג'ק קווייד) ו"חלב אם" (בגילומו של לאז אלונזו).
ויליאם דארו בין היה שחקן בייסבול אמריקאי ששיחק בליגת ה-MLB.
ביולי 2014 הפך לשגריר הראשון של הליגה להכללה.
ב-2016 הפך לסגן נשיא של הליגה.
הדטרויט טייגרס בחרו בבין בסיבוב הרביעי של הדראפט שנערך בשנת 1986. בין חתם עם הקבוצה על חוזה בשווי 12,500 דולר וערך את הופעת הבכורה שלו ב-MLB ב-25 באפריל 1987. במהלך משחק הבכורה ביצע ארבע חבטות, מספר שבאותה התקופה היה שיא החבטות לשחקן במשחק בכורה.
לאורך עונת 1988 שיחק בעיקר בקבוצת "Toledo Mud Hens", קבוצת הבת של הדטרויט טייגרס.
באוגוסט 1988 חזר לשחק בקבוצת האם.
לאורך עונת 1989 הופיע בתשעה משחקים של הטייגרס וביולי של אותה השנה עבר לשחק עבור הלוס אנג'לס דודג'רס.
בעונות 1990 ו-1991 שיחק בליגה ברמה השנייה.
ב-1992 שיחק בליגת הפוטבול היפנית עבור "Kintetsu Buffaloes".
ב-1993 חזר לשחק ב-MLB עבור הסן דייגו פאדרס עד שנת 1995. לאחר סוף עונת 1995 הודיע על פרישה מענף הבייסבול.
ב-2014 מונה לשגריר ליגת ה-MLB להכללה וב-2016 מונה לסגן נשיא בכיר וליועץ מיוחד לנציב הליגה.
לדברי בין, הוא הבין שהוא נמשך לגברים כבר בהיותו נער, אך העדיף להתכחש לזהותו לנהל מערכות יחסים עם נשים.
בשנת 1985 החל לנהל מערכת יחסים עם אנה מריה אמאטו, איתה התחתן ב-1989. בשנת 1993 הכיר את בן זוגו העתידי, סאם מדאני, מהגר איראני.
שבוע לאחר ההיכרות עם מדאני, בין ואמאטו הודיעו על פרידתם והחלו את הליך הגירושין.
ב-23 באפריל 1995, מדאני, שחודשיים לפני כן אובחן כנשא HIV, התמוטט בבית בו התגורר ביחד עם בין.
יום למחרת, נפטר בשל בעיות לבביות כתוצאה מהסתבכות הנגיף.
בשל העובדה שמערכת היחסים ביניהם הייתה סודית, בין נאלץ להיעדר מלווית מדאני ולשחק במשחק של קבוצתו באותו היום.
לאחר פרישתו ממשחק החל לצאת מהארון בהדרגה בפני חבריו ומשפחתו.
ב-1999 יצא מהארון בראיון והפך לשחקן ה-MLB ההומוסקסואל המוצהר השני לאחר גלן בורק.
ב-15 ביולי 2014, מונה ל"שגריר ההכללה" (Ambassador for Inclusion) הראשון של הליגה.
בין נפטר בביתו בניו יורק ב-6 באוגוסט 2024, והותיר מאחוריו בעל.
ויליאם בלטשר היה שחקן אמריקאי.
הוא ידוע במיוחד בתפקידיו הקוליים של דמויות וחיות קלאסיות שונות, בעיקר פיט של וולט דיסני, מיקי מאוס והזאב הרע בסרט של דיסני "שלושה חזירים קטנים".
בלטשר נולד ב-24 בספטמבר 1894 בלנקסטר בפנסילבניה.
הוא החל את קריירת המשחק שלו ב והיה פעיל עד שנות ה-70 של המאה ה-20. הוא שיחק בכמה סרטים של שלושת המוקיונים ואוּר גאנג.
בילי ברוב הקרירה המשחק ששיחק בתור מדובב, קולו היה נחשב קול חזק.
במהלך הקרירה שלו דובב כמה דמיות של אולפני ההנפשה של וולט דיסני, בניהם הדמויות של פיט והזאב הרע.
בנוסף הוא התמודד לתפקד של אחד מהגמדים בסרט של שלגיה ושבעת הגמדים (1937) אבל הוא לא נבחר לתפקיד הגמד כי חששו, שהוא מזהה עם תפקידים אחרים שלו.
בנוסף הוא דיבב בסרט הקצר הבינגו של קרוסבי (Bingo Crosbyana) של הבמאי פריץ פרילינג, הסרט גרם לבינג קרוסבי להגיש תביעה להורדת הסרט משום שלפי דעתו הוא מוצג בסרט באור שלילי.
הוא שיחק גם בסרטי טום וג'רי הוא דיבב לרוב את ספייק ואת טייק ולפעמים גם את טום החתול.
הוא דובב גם דמיות של אולפני האחים וורנר בניהם את האבא דוב בסרט שלושת הדובים (לוני טונס).
כחלק מעשרות סרטים שהוא שיחק בסרטי לוני טונס.
בילי היה נשוי לשחקנית ארלין בלטשר, והייתה להם ילדה אחת.
בילי בלטשר נפטר ב-5 בינואר 1979 בלוס אנג'לס.
רשימה של סרטים שהוא השתתף עד שנת 1927, לאחר מכן השתתף בעוד עשרות סרטים:
עניין דביק (A Sticky Affair) – הפרופסור (סרט קצר – 1916)
אחד יותר מדי (One Too Many) – דייר לא מרוצה (סרט קצר – 1916)
הקרב המלכותי (The Battle Royal) – סבא ראנט (סרט קצר – 1916)
האמיצים (The Brave Ones) – שריף (סרט קצר – 1916)
דודה ביל (Aunt Bill) – דודה לא אמיתית (סרט קצר 1916)
שערורייה רומאית (A Roman Scandal) (סרט קצר – 1919)
ביגמיסט הביישן (A Bashful Bigamist) – מר סמית' (סרט קצר – 1920)
גברת ראש העיר הנכבדה (Her Honor the Mayor) מרטין (1920)
פנה ימינה (Turn To The Right) – סמי מרטין (1922)
דרך הרומנטיקה (Romance Road) – חבר של פטריק (1925)
הנערה הפראית (The Wild Girl) – במאי (1925)
הקאובוי המגונדר (The Dude Cowboy) – שורטי או'דיי (1926)
סמואל "בילי" וַיילדר היה מפיק, תסריטאי ובמאי קולנוע יהודי-אמריקאי.
פעילותו בתחום הקולנוע השתרעה על פני חמישה עשורים, ובמהלכה נוצרו מן הסרטים המצליחים והזכורים ביותר של תעשיית הקולנוע ההוליוודית.
נולד בשם שמואל וִילדֶר בקיץ 1906 בעיירה סוחה שבגליציה, אז חלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית (כיום בדרום פולין).
ויילדר החל את דרכו ככתב, תחילה בווינה ואחר כך בברלין.
בשנת 1929 החל לכתוב תסריטים לקולנוע.
עד שנת 1933 כתב כ-20 תסריטים, בהם ל"אמיל והבלשים" (1931) המצליח, ושיתף פעולה עם במאים כרוברט זיודמאק, אדגר אולמר ופרד זינמן (שביים אחרי כן סרטים כ"בצהרי היום" ו"אוקלהומה").
עם עליית הנאצים לשלטון בשנת 1933, הבין ויילדר כי בגלל יהדותו מסוכן להישאר בגרמניה הנאצית והיגר לצרפת, שם התנסה לראשונה בבימוי ("הזרע הרע", 1934).
בשנים לאחר מכן היגר לארצות הברית והשתקע בהוליווד.
אמו, סבתו ואביו החורג, שנותרו באירופה, נרצחו בשואה במקומות שונים: אימו נרצחה בפלאשוב, אביו החורג בבלז'ץ, וסבתו מתה בגטו נובי טארג.
בשנותיו הראשונות בהוליווד התקשה ויילדר בקבלת עבודה קבועה באולפנים.
הוא השתתף ככותב משני בכמה סרטים, בהם "מוזיקה באוויר" שבו כיכבה גלוריה סוונסון, שכוכבה הועם, ועיבוד הוליוודי ל"אמיל והבלשים".
פריצת הדרך שלו באה בשנת 1937, כאשר הצליח למכור לאולפני "סרטי פרמאונט" סיפור המבוסס על מחזהו של אלפרד סבואר.
שנה מאוחר יותר (1938) הוא עיבד יחד עם צ'ארלס בראקט את הסיפור לתסריט שהפך לסרט בשם "אשתו השמינית של כחול הזקן", בבימויו של ארנסט לוביטש, אלילו משכבר הימים.
ב-1948 כתב את התסריט לשיר נולד בכיכובו של דני קיי.
הציוות עם בראקט הוכח כמוצלח והשניים המשיכו לשתף פעולה בתסריטים לשורה ארוכה של דרמות וקומדיות של "פרמאונט", שבהם בלטו "זה קרה בחצות" (1939), "כדורים של אש" (1941) ו"נינוצ'קה" של לוביטש.
שני האחרונים הקנו לו מועמדות לפרס אוסקר כתסריטאי.
תסריטיהם של בראקט וויילדר, שהמשיכו לשתף פעולה עד 1950, היו שנונים ומתוחכמים, אך ויילדר סבל מהיחס הרע שגילו כלפיו הבמאים, ובמיוחד מיצ'ל לייסן (שביים, בין השאר, את "זה קרה בחצות").
בהשראת פרסטון סטארג'ס, תסריטאי שהפך לבמאי מצליח מאוד ("הליידי איב" ואחרים), שכנע ויילדר את "פרמאונט" לאפשר לו לנסות לביים את תסריטיו.
התוצר היה הקומדיה השנונה משנת 1942, "הקצין והקטינה" (The Major and the Minor) בכיכובם של ג'ינג'ר רוג'רס וריי מילאנד.
סרט זה כלל כמה מן המאפיינים המובהקים של הקומדיות של ויילדר, לרבות משחקי חילופי זהויות ועיסוק במיניות חריגה (במקרה זה, פדופיליה) במסווה קליל.
שנה אחרי כן ביים ויילדר דרמת מלחמה תועמלנית מוצלחת, "חמישה קברים לקהיר", ובשנת 1944 שיתף פעולה עם הסופר ריימונד צ'נדלר בסרט "ביטוח כפול" (Double Indemnity), קלאסיקת "פילם נואר" שעיצבה במידה רבה את הז'אנר.
ויילדר המשיך לדרמה נוספת, "סוף השבוע האבוד" (1945), שהיה דיון ראשון ונוקב בבעיית האלכוהוליזם וזכה בארבעה אוסקרים, כסרט הטוב ביותר, תסריטאי ובמאי (לוויילדר) ושחקן ראשי (ריי מילאנד).
הסרט כלל כמה סצנות מרשימות, גם מבחינת העיצוב החזותי (חלק שלא היה חזק אצל ויילדר), ובמיוחד סצנות הזיות השכרות של מילנד בבית המחסה ושבר מסורת הוליוודית בצלמו את מילנד ברחובות ניו יורק באמצעות מצלמה נסתרת, כדי להשיג את תחושת הסינמה וריטה המבוקשת.
ויילדר שירת בצבא האמריקני בברלין מיד אחרי מלחמת העולם השנייה, תקופה שהעניקה לו השראה למספר סרטים על היבשת הישנה.