tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ב-8 בפברואר 2019, התקשורת דיווחה שהארי בראדביר יביים את פרויקט הסרט, ואילו ג'ק ת'ורן יעבד את התסריט.
הלנה בונהם קרטר תגלם את אמה של אנולה הולמס ואילו הנרי קאוויל יגלם את שרלוק הולמס.
ב-21 באפריל 2020 רכשה נטפליקס את זכויות ההפצה לסרט, במקום הפצתו לאקרנים, זאת בשל פרוץ מגפת הקורונה העולמית, שאילצה סגירת בתי קולנוע.
הסרט הופץ לצפייה ישירה ב-23 בספטמבר 2020.
ב-2022 יצא סרט ההמשך בנטפליקס, "אנולה הולמס 2".
ב-23 ביוני 2020, קרן העיזבון של סר ארתור קונאן דויל הגישה תביעה בניו מקסיקו נגד, בין היתר; ננסי ספרינגר, חברת Legendary Pictures, חברת PCMA ונטפליקס, כשהתביעה מציינת הפרות זכויות יוצרים וגם הפרות של סימנים מסחריים.
זאת בהתייחס לעשרת הסיפורים האחרונים שכתב סר ארתור קונאן דויל, שטרם שוחררה לרשות הציבור, אם כי בזמן הגשת התביעה היו ארבעה מהם בפועל ברשות הציבור.
התביעה התייחסה באופן ספציפי להולמס שהפך לרגשי יותר בעשר העבודות האחרונות והציג צד 'אנושי' יותר לשרלוק, דבר שלא היה ידוע שהוא מציג בעבודות המקוריות לפני חזרת הדמות לאחר הסיפור "הבעיה הסופית".
על פי התביעה, המסתורין והעיבודים של אנולה הולמס מפרים את הסימן המסחרי וזכויות היוצרים על תיאור מסוים זה של הולמס, מכיוון שהסיפורים עדיין נמצאים בתקופת מעבר בין זכויות יוצרים לשחרורם לרשות הציבור.
אנולה הולמס 2 הוא סרט בלשי המבוסס על סדרת ספרי "אנולה הולמס" מאת ננסי ספרינגר ומשמש כסרט המשך לסרט "אנולה הולמס" שעלה לשידור בשנת 2020. הסרט בוים על ידי הארי בראדביר, ועל הפקתו הייתה אמונה השחקנית מילי בובי בראון, שאף שבה לגלם את דמותה של אנולה הולמס.
הסרט עלה לשירות הזרמת המדיה "נטפליקס" ב-4 בנובמבר 2022.
לאחר שפיצחה את המקרה הראשון שלה, אנולה הולכת בדרכו של אחיה ופותחת סוכנות בילוש משלה, אך מגלה את הקשיים הנלווים למעמד האישה בלונדון הוויקטוריאנית.
לאחר שנערה צעירה העובדת במפעל תעשייתי מבקשת את עזרתה באיתור אחותה הנעדרת, אנולה נקלעת לתעלומה חדשה ומסוכנת, המובילה אותה למסע מלא בקונספירציות במעמקי לונדון האפלה והתעשייתית.
אנולה פותחת את סוכנות הבילוש שלה אך נאבקת להשיג לקוחות, בניגוד לאחיה הבלש המפורסם שרלוק הולמס.
ילדה בשם בסי מבקשת מאנולה לעזור למצוא את אחותה הנעדרת שרה צ'פמן.
בסי לוקחת את אנולה למפעל הגפרורים, שחווה כעת מגפת טיפוס קטלנית ונתקלת במיי, שעבדה לצד האחיות.
אנולה עוקבת אחר מיי לתיאטרון פראגון, שם מיי ושרה עובדות כרקדניות.
היא מוצאת מכתב ובו שיר שכתב לשרה מאהב סודי.
בדרכה הביתה, אנולה נתקלת בשרלוק שתוי ומביאה אותו הביתה לרחוב בייקר 221 ב'.
הוא נאבק לפתור את המקרה האחרון שלו שעוסק בסחיטה של פקידי ממשל, אבל הוא לא מצליח לאתר את בעל החשבונות שאליהם נשלח הכסף.
אנולה מסיקה שהשיר הוא קוד המוביל לבית בוייטצ'אפל; שם היא מוצאת את מיי גוססת מפצע דקירה.
אנולה מגלה קטע תווים בשמלתה של מיי אך מופרעת על ידי רב פקד גרייל שמאשים אותה ברצח.
אנולה בורחת לדירתו של שרלוק ומסיקה שאהובה של שרה יהיה נוכח בנשף שעורכת משפחת ליון, בעלי המפעל בה עבדה שרה.
שם היא פוגשת את סיסלי, אשת אצולה ידידותית ואת מירה טרוי, מזכירתו של שר האוצר הלורד צ'ארלס מקינטייר.
אנולה פוגשת את טוקסברי, שמלמד אותה לרקוד כדי שתוכל למצוא הזדמנות להתקרב לוויליאם ליון, בנו של הבעלים של מפעל הגפרורים ומאהבה של שרה.
בינתיים, שרלוק מחבר הודעה בתוכנית הסחיטה ממוחו וחושף את השם מוריארטי.
אנולה נעצרת על ידי גרייל לפני שהיא מצליחה לדבר עם וויליאם, אבל שרלוק מגייס את אמם אודוריה וחברתה הסופרג'יסטית אדית כדי להוציא את אנולה מהכלא.
בזמן ביקור אצל טוקסברי, אנולה מבינה ששרה היא סיסלי ושהיא, מיי וויליאם גילו שזרחן לבן - ולא מגפת טיפוס - הוא שהורג את פועלות המפעל, ותכננו לחשוף את המזימה.
טוקסברי ואנולה מתוודים על אהבתם זה לזה והולכים למפעל, שם הם פוגשים את שרלוק ומוצאים את וויליאם מת.
השלושה מסיקים שלורד מקינטייר כרת עסקה עם אביו של וויליאם להשתמש בזרחן זול כדי להגדיל את הרווחים.
לאחר שהבינו שקטע התווים הוא מפה של תיאטרון פראגון הם יוצאים אל התיאטרון.
שם, שרה מאשרת את הממצאים של אנולה ומודה שהיא וויליאם היו זקוקים לעזרתו של טוקסברי כדי לחשוף את מקינטייר.
גרייל וכמה שוטרים מגיעים ומתפתחת קטטה, שהובילה למותו של גרייל.
לורד מקינטייר מגיע עם המפקח לסטרייד.
הוא שורף את הראיות של העסקאות והניסיונות לעצור את שרה, אבל שרלוק ואנולה מסיקים שמירה טרוי היא מוריארטי ואחראית לסחיטה ולרצח.
שרה, בסי ואנולה מודיעות לפועלות של המפעל על השתלשלות האירועים ומשכנעות אותן לשבות.
מקינטייר נעצר בעזרתו של טוקסברי, בעוד מוריארטי נמלטת ממעצר המשטרה.
אנולה מקימה משרד חדש בחנות של אדית; טוקסברי מחזר אחריה ברצינות והוא מזמין את אנולה לנשף.
בסצנת אמצע הקרדיטים, שרלוק זוכה לביקור על ידי אדם שטוען שהוא חברו החדש לדירה ומציג את עצמו כד"ר ג'ון ווטסון.
מילי בובי בראון – אנולה הולמס
סופיה סטברינו – אנולה, בצעירותה.
הנרי קאביל – שרלוק הולמס
ג'ון פרשל – שרלוק, בצעירותו.
לואי פרטרידג' – לורד טיוקסברי
אדיל אקטר – המפקח לסטרייד
שרון דאנקן-ברוסטר – מירה טרוי / מוריארטי
דייוויד ת'יוליס – המפקח גריל
הלנה בונהם קרטר – יודוריה הולמס
האנה דוד – שרה צ'פמן / סיסלי
סראנה סו-לינג בליס – בסי צ'פמן
גבריאל טירני – ויליאם ליון
דייוויד וסטהד – הנרי ליון
טים מקמולן – צ'ארלס מקינטייר
הימש פאטל – ד"ר ג'ון ווטסון
בספטמבר 2020, המפיקה והשחקנית מילי בובי בראון והבמאי הארי בראדביר הביעו את כוונותיהם לפתח סרט המשך לסרט "אנולה הולמס".
באפריל 2021, דווח כי סרט המשך נמצא בפיתוח, כשבמקביל נמסר כי בראון וקאביל ישובו לגלם את דמויותיהם של האחים אנולה ושרלוק הולמס.
במאי 2021, הפקת סרט אושרה רשמית על ידי נטפליקס במהלך פאנל מעריצים שקיימה.
צילומי הסרט החלו בסתיו 2021, ותמו ב-7 בינואר 2022. באוקטובר 2021, נמסר כי צילומי הסרט מתקיימים בהאל.
בנוסף, נמסר כי קאביל סיים את צילומי הסצנות בהשתתפותו בנובמבר 2021.
באתר הביקורות "Rotten Tomatoes", זכה הסרט לציון 92% על סמך 64 ביקורות, עם דירוג ממוצע של 6.9/10. הקונצנזוס של האתר כתב כי באתר הביקורות המשוקללות "Metacritic", המשתמש בממוצע משוקלל, זכה הסרט לציון 62/100, על סמך 16 ביקורות, דבר המצביע על "ביקורות חיוביות לרוב".
הסרט מבוסס על דמותה של שרה צ'פמן האמיתית, אך מציג תיאור בדיוני על מקורותיה של שביתת הפועלות במפעל הגפרורים באנגליה בשנת 1888: מפעל הגפרורים האמיתי בו עבדה שרה נקרא "בריאנט ומיי", אך בסרט שם המפעל הוא "ליון".
כמו כן השביתה במציאות הייתה כנגד תנאי ההעסקה הירודים ולא בשל סכנות הזרחן הלבן כמתואר בסרט.
ההכרזה על סרט המשך יצאה בנובמבר 2024 ואושר כי פיליפ בראנטיני ישמש כבמאי.
צילומי סרט ההמשך, אנולה הולמס 3, יצאו לדרך באפריל 2025.
אנומלור שחור (שם מדעי: Anomalurus pusillus) הוא מין של מכרסם ממשפחת האנומלוריים החי באפריקה המשוונית.
מכרסם זה הוא המין הקטן ביותר מסוגו.
אורך הגוף והראש הוא 18.5 עד 24.5 סנטימטרים, בתוספת הזנב שאורכו 14 עד 20 סנטימטרים.
משקלו של האנומלור הוא 160 עד 300 גרמים.
האנומלור בעל פרווה בצבע שחור בחלקו העליון, ואילו החלק התחתון הוא בצבע צהוב.
הוא שוכן בעצים ביערות הגשם של אפריקה המשוונית, במדינות רואנדה, אוגנדה, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, גבון, הרפובליקה של קונגו, גינאה המשוונית וקמרון.
האנומלור ניזון בעיקר מאגוזים, זרעים, עלים וחרקים, וחי בקבוצות הכוללות עד 100 פרטים.
הטורפים של האנומלור הם נחשים, עופות דורסים ויונקים טורפים קטנים, כמו למשל לינסנג אפריקני.
האנומלור נמצא במצב שימור "ללא חשש" על פי הרשימה האדומה של IUCN, בזכות תפוצתו הרחבה ונוכחותו באזורים מוגנים רבים.
אנוליס המים (שם מדעי: Anolis aquaticus) הוא מין של לטאה מהסוג אנוליס המצוי באמריקה המרכזית שדרום-מערב קוסטה ריקה ודרום-מערב פנמה באזורים טרופיים.
זוהי לטאה בעלת מאפיינים אמפיביים, העוזרים לה לצלול מתחת למים, מה שנתן לה את שמה.
האנוליס היא לטאה קטנה בעלת גוני ירוק עד חום המתאימים להסוואה והיא בעלת עיניים גדולות ולסתות חזקות המקנות לה נשיכה חזקה.
הצוואר שרירי ובדומה ללטאות דומות ישנו מפרש עור נפתח מתחתיו המתנפח למטרות תצוגה.
הם יכולים להחליף את צבעם בעודם במתח עז ואז גוני פסיהם משתנים לכחול עז או ירוק.
הצווארון יכול להיצבע באדום עז עד צהוב חיוור.
לטאה זו ידועה בכך שהיא צוללת מתחת למים להגנה מטורפים, תוך שהיא יכולה להחזיק מעמד כרבע שעה תוך שהם משתמשים ב"בועת חמצן" היוצאת מפתח הגולגולת שלהם ומאחסנת חמצן.
האנוליס חי קרוב למקווי מים כמו נהרות וישנם תחרויות בתוך המין על המקומות הקרובים ביותר לאתרי מים, מאחר שהם עוזרים להתגוננותם מטורפים בעודם איטיים יחסית.
הם יכולים גם לשחות בזרם הרחק מהטורפים.
כמות האנוליסים באזור מסוים משתנה בעונה לעונה, כשבעונה היבשה מגיעים יותר פרטים יחדיו.
הזכרים יותר גדולים וטריטוריאליים מהנקבות ומתחרים בינם לבין עצמם על הנקבות.
אֶנוֹטֶקָה (באיטלקית: Enoteca) היא מילה איטלקית שמקורה במילה היוונית Οινοθήκη, שפירושה המילולי הוא 'מאגר יין' (מ- Οινός - יין, ו-Θήκη' - מאגר, קנקן), אך הוא משמש לתיאור סוג מיוחד של חנות יין מקומית או אזורית שמקורה באיטליה.
הרעיון של אנוטקה התפשט גם לכמה מדינות אחרות.
אנוטקה מקורית מכוונת בעיקר לתת למבקרים או לתיירים את האפשרות לטעום את היינות הללו במחיר סביר ואולי לקנות אותם.
אנוטקה מופעלת לרוב בשיתוף פעולה עם מגדלים או ארגוני מגדלים או ארגון התיירות בכפר או באזור.
הסיבה שמוסדות כאלה נקראו "ספריות יין" הייתה שהם נועדו כמקור למידע מעשי על יינות מקומיים ולא כחנויות רגילות לכמויות גדולות יותר של כל יין או היו מיועדות בעיקר ללקוחות מבוססים.
לעיתים קרובות, אנוטקה מחזיקה כמויות קטנות למדי של כל יין, ולקוחות המעוניינים לרכוש כמויות גדולות לאחר הטעימה מופנים ישירות ליצרנים.
במקרים מסוימים, אנוטקה תמכור גם מוצרי מזון מקומיים אחרים ו/או תגיש חטיפים קטנים לצד היינות.
מסורת ארוכת שנים שקודמת לשיטת המטבעות החדשה, היא חנות היין בפאלאצו אנטינורי, בפירנצה, שבה יינות אנטינורי זמינים בכוסות, כבר יותר ממאה שנה.
האנוטק התפשטו גם מצפון להרי האלפים, לאוסטריה, תחת השם הגרמני וינוטק (Vinothek), ומאוסטריה לגרמניה.
להיות מסונף ומשויך לאנוטקה כנראה מועיל יותר ליצרנים קטנים יותר, שלא מוכרים מדי, יותר מאשר ליצרנים גדולים או מבוססים.
למבקרים מזדמנים יהיה קל יותר לגלות אנוטקה והייצרן הקטן לא יצטרך להשאיר חנות פתוחה ביקב שלו למקרה שמישהו יעבור לידו כדי לרכוש כמה בקבוקים.
מצד שני, יינות רבים זמינים זה לצד זה לטעימה, השוואה ותחרות, יהיה טוב יותר עבור יקבים בעלי ביצועים טובים.
בגלל הפופולריות של תפיסת האנוטקה במקומות מסוימים, חנויות יין "יוקרתיות רגילות" מכנות את עצמן לפעמים גם אנוטקה או Vinothek, מבלי להתמקד ביינות מקומיים או לספק את צורכי המידע של המבקרים.
חנות יין איכותית נקראת כיום לרוב enoteca באיטלקית.
בעבר נעשה שימוש נפוץ בשם "בוטיאריה" (bottiglieria), אך כעת השם לא בשימוש ואין לו את אותה קונוטציה של איכות.
מכיוון שחלק מהאנוטקים מגישים חטיפים עם היין, אנוטקה שימשה גם כשם של כמה ברי יין או מסעדות, במיוחד מסעדות בסגנון ביסטרו עם אוכל איטלקי.
אנוטקה, Vinothek או œnothèque (המונח הצרפתי המקביל) עשויים לשמש גם לציון "ספריות יין" בשתי משמעויות נוספות של המילה:
כדוגמה, יצרנית השמפניה Moët & Chandon (מואט & שאנדון) מייצרת גרסה של הקיווה היוקרתית דום פריניון, הנקראת "Dom Perignon Œnothèque", שמבלה מספר שנים נוספות במרתף של Moët & Chandon לפני שיצאה לשוק.
אנוור עאמר הוא ראש המועצה המקומית חורפיש.
נולד לזאכי ופאטמה וגדל בכפר חורפיש.
למד בבית ספר יסודי בכפר ובתיכון במעלות-תרשיחא.
בשנת 1985 התגייס לצה"ל ושירת בחיל הרגלים.
בשנת 1989 התגייס למשטרה וביצע מגוון תפקידים והבולטים שבהם: קצין סיור מרחב שומרון, מפקד מחלקה בקורס קצינים, סגן מפקד וממלא מקום מפקד תחנת נהריה, סגן מפקד תחנת עירון, סגן מפקד וממלא מקום מפקד תחנת עכו, ק' אג"מ תחנת זבולון, ק' אג"מ תחנת חיפה ובתפקידו האחרון שימש כמפקד תחנת טירת כרמל.
בשנת 2023 פרש מהמשטרה בדרגת סגן-ניצב.
בבחירות ב-2024 התמודד לראשות המועצה מול מוניב בדר מאג'ד עאמר, שפיק פארס ושכיב שנאן וניצח עם 53.6% מהקולות.
הוא בעל תואר שני במדעי המדינה מאוניברסיטת חיפה.
אנוטין צ'רנווירקול (בתאית: อนุทิน ชาญวีรกูล; נולד ב-13 בספטמבר 1966) הוא פוליטיקאי תאילנדי המכהן כראש ממשלת תאילנד ה-32, מאז 7 בספטמבר 2025. בעבר כיהן צ'רנווירקול כסגן ראש ממשלת תאילנד, כשר הפנים וכשר הבריאות הציבורית, תפקיד בו החזיק בזמן מגפת הקורונה בתאילנד.
אנוטין, המכונה נו, הוא בנו של צ'וואראט צ'רנווירקול, שר הפנים לשעבר בממשלת אבהיסיט וג'ג'יווה, ויש לו אח ואחות.
אנוטין למד במכללת אסמפשן בבנגקוק ובאקדמיית ווסטר במסצ'וסטס.
לאחר מכן השלים לימודי הנדסה באוניברסיטת הופסטרה.
הוא נישא לסאנונגנוך ב-1990, ולהם שני ילדים, בן ובת.
ב-2013 נישא ללסאסיטורן, ממנה התגרש ב-2019. מ-2022 נמצא בזוגיות עם סופנן.
צ'רנווירקול מחזיק ברישיון טיס וברשותו מספר מטוסים פרטיים.
משפחתו בנתה מספר פרויקטים ממשלתיים ענקיים כמו נמל התעופה סוברנבומי בבנגקוק.
אנוטין עבד כמהדנס בחברה המשפחתית בטרם נכנס לפוליטיקה.
בשנת 1996 נכנס צ'רנווירקול לפוליטיקה כשמונה ליועץ של פראצ'ואפ צ'איאסאן (שר החוץ) וכיהן כסגן שר הבריאות הציבורי בין השנים 2004 ל-2005 וסגן שר המסחר בשנת 2004.
כאשר מפלגת Thai Rak Thai (TRT) התפרקה בשנת 2006, צ'רנווירקול היה בין חברי בית מספר 111, קבוצה של 111 חברים במפלגה של TRT שקיבלו השעיה פוליטית לחמש שנים.
ההשעיה נמשכה עד 30 במאי 2012 ומנעה מצ'רנווירקול לכהן בכל משרה פוליטית.
במהלך ההשעיה, חזר להיות מהנדס.
בפברואר 2012 הוא הפך לנשיא חברת ההנדסה והבנייה הסינית-תאילנדית.
בשנת 2012, הודיע ניוין צ'ידצ'וב, מייסד מפלגת בהומג'איתאי השמרנית (BJT), על פרישתו מהפוליטיקה.
ניוין, מקורב לצ'רנווירקול, נקב בשמו של נאוטין כבחירה מתאימה לשמש כיורשו.
צ'רנווירקול הצטרף למפלגה לאחר סיום ההשעיה, ונבחר למנהיג ה-BJT ב-14 באוקטובר 2012.
לקראת הבחירות הכלליות ב-2019, מפלגת ה-BJT בחרה בצ'רנווירקול להמשיך ולהנהיג את המפלגה באוקטובר 2018, והוא המשיך להיות מועמדה לראשות הממשלה.
מפלגת ה-BJT זכתה בבחירות ב-51 מושבים, והפכה למפלגה החמישית בגודלה בפרלמנט.
צ'רנווירקול היה המועמד של המפלגה לראשות הממשלה גם בבחירות הכלליות של 2023.
שר הבריאות בזמן מגפת הקורונה
לאחר הבחירות הכלליות ב-2019, מונה צ'רנווירקול לשר הבריאות.
ב-13 בינואר 2020 נרשם בתאילנד המקרה הראשון של COVID-19. אנוטין זלזל תחילה בחומרתה, וקבע שמדובר בהצטננות רגילה בלבד וכי הרופאים הנגועים לא נזהרים מספיק.
ב-19 באוקטובר 2020, הודיע צ'רנווירקול כי החיסונים הראשונים יינתנו לקשישים.
הוא גם הצהיר כי 40% מהחיסונים יוזמנו דרך COVAX ו-40% וספים דרך אסטרהזניקה והשאר ממקורות אחרים.
תאילנד החלה את תוכנית מתן החיסונים שלה ב-28 בפברואר 2021, כאשר אנוטין היה בין הראשונים במדינה שחוסנו.
עלייה במספר החולים בוריאנטים של אלפא ודלתא הובילה להחלטתו שבנגקוק תהיה תחת סגרים הולכים ונשנים עד יולי 2021.
ב-1 באוקטובר 2022 הממשלה ביטלה את צו החירום של המגפה, והקורונה הורדה בחומרתה למחלה מידבקת תחת מעקב.
צ'רנווירקול הוא תומך נלהב בלגליזציה של קנאביס רפואי.
לאחר ניצחון מפלגת פאו תאי בחירות הכלליות בתאילנד בשנת 2023 מפלגת בהומג'איתאי בראשותו הצטרפה לממשלה.
לאחר מכן, הוא מונה לסגן ראש הממשלה ולשר הפנים.
לאחר החלטת בית המשפט החוקתי לפטר את פאטנונגטאן צ'ינוואט מתפקיד ראש הממשלה עקב הפרות אתיות ב-29 באוגוסט 2025, נבחר צ'רנווירקול ב-5 בספטמבר לתפקיד ראש הממשלה, לאחר שקיבל את תמיכתם של 311 מתוך 492 חברי פרלמנט.
ב-12 בדצמבר 2025 פוזר בית הנבחרים ובחירות צפויות להתקיים ב-8 בפברואר 2026.
בכימיה אורגנית, אנולטים הם אניונים אורגניים שמקורם בדפרוטונציה של קרבוניל (תרכובות RR'C=O).
הן מבודדות לעיתים רחוקות, אך נמצאות בשימוש נרחב כריאגנטים בסינתזה של תרכובות אורגניות.
אניוני אנולט קרובים מבחינה אלקטרונית לאניוני אליל.
המטען האניוני מבוזר על פני החמצן ושני אתרי הפחמן.
לכן, יש להם אופי של אלקוקסיד ושל קרבאניון כאחד.
אף על פי שלעיתים קרובות הם מתוארים כמלחים פשוטים, למעשה הם מאמצים מבנים מורכבים הכוללים לעיתים קרובות אגרגטים.
"אנולה הולמס 3" הוא סרט בלשי, סרט ההמשך לסרט "אנולה הולמס 2" משנת 2022. בסרט מככבת מילי בובי בראון בתפקיד אחותו הצעירה של הבלש הוויקטוריאני המפורסם שרלוק הולמס.
הסרט צפוי להיות משודר בנטפליקס במהלך קיץ 2026.
הסרט בוים על ידי פיליפ ברנטיני ונכתב על ידי ג'ק ת'ורן, והוא עיבוד לסדרת הספרים "אנולה הולמס" מאת ננסי ספרינגר .
מילי בובי בראון – אנולה הולמס, הצעירה מבין האחים הולמס, שהקימה סוכנות בלשים משלה ומושא אהבתו של טוקסברי.
אנולה שוברת מדי פעם אתהקיר הרביעי ומדברת ישירות אל הקהל.
לואי פרטרידג' – הויקונט טוקסברי, מושא אהבתה של אנולה, שהפך לחבר בבית הלורדים.
הנרי קאוויל – שרלוק הולמס, חוקר פרטי ידוע ואחיהם של אנולה ומייקרופט.
בעל החסות החוקי של אנולה.
הימש פאטל – דוקטור ווטסון, חברו ואיש סודו של שרלוק.
הלנה בונהם קרטר – יודוריה הולמס, אמם של אנולה ושרלוק.
שרון דאנקן-ברוסטר – מירה טרוי/מוריארטי, פושעת מתוחכמת, לשעבר מזכירתו של לורד מקינטייר.
סם קלאפלין - מייקרופט הולמס, אחיהם הבכור של אנולה ושרלוק, עובד בשביל הממשל הבריטי.
בנובמבר 2024 הוכרז כי סרט שלישי של אנולה הולמס נמצא בפיתוח, כאשר פיליפ ברנטיני יצורף לבימוי ומילי בובי בראון חוזרת לתפקידה כאנולה הולמס וכן שותפה בהפקה.
הסרט תואר כאפל ובוגר יותר מהסרטים הקודמים.
באפריל 2025, אושר כי לואי פרטרידג', הימש פאטל, הנרי קאוויל, הלנה בונהם קרטר ושרון דאנקן-ברוסטר יחזרו על תפקידיהם מהסרטים הקודמים.
צילומי הסרט החלו ב-10 באפריל 2025 באולפני שפרטון, אנגליה, ובוולטה ומדינה, מלטה.
ב-27 ביוני 2025, פרסמה מילי בובי בראון כי הצילומים הסתיימו.
האנוסים היו יהודים שאולצו להמיר את דתם ולקבל על עצמם את דת המדינה השולטת, אך המשיכו לשמור בסתר על זיקתם לדת ולעם היהודי.
באירופה נאנסו היהודים לרוב לקבל את דת הנצרות, ובאסיה ובצפון אפריקה – את דת האסלאם (לדוגמה אנוסי משהד).
בעקבות היקף המרת הדת הכפויה בה חויבו היהודים בעיקר לקבל עליהם את הדת הנוצרית-קתולית בתקופת ימי הביניים, בפרט בספרד ובפורטוגל, אך גם בארצות אחרות, נפוץ בעיקר השימוש במילה אנוסים לתיאור המרות הדת הכפויות וחיי המומרים באימפריה הספרדית והפורטוגזית.
כתוצאה מהמרת הדת הכפויה מחד, רצונם של היהודים לשמור על דתם מאידך, הסכנה הכרוכה בכך ומאות השנים שעברו מאז המרת הדת הכפוייה, התפתחו בקרב האנוסים מנהגי דת ייחודיים להם, בין הבולטים בהם הייתה העברת המנהיגות הדתית של הקהילייה לידי הנשים, ושמירה על סודיות.
להערכתו של פרופסור סרג'ו דלה פרגולה מהמכון ליהדות זמננו, האוניברסיטה העברית "מיליונים רבים בעולם הם בעלי זיקה לעם היהודי – ברובם צאצאי אנוסים מחצי-האי האיברי".
במאה העשרים ואחת מתרחבת התופעה של חזרת צאצאי האנוסים לשורשיהם היהודים.
האנוסים מכונים גם "נוצרים חדשים" (בספרדית: Cristiano Nuevo), "קונברסוס" (Converso, מומרים), "קריפטו יהודים" (מיוונית, "יהודים בסתר"), "מאראנוס" (בספרדית: Marranos, "חזירים"), אסלאם א ג'דיד (מוסלמים חדשים), צ'אלה (לא זה ולא זה) כינויים אלה כוללים לרוב הן את המומרים עצמם והן את צאצאיהם.
ראשיתה של תופעת האנוסים בספרד
במהלך המאה השביעית, יהודים רבים עזבו את ספרד בגירוש ספרד במאה השביעית, אך רובם, כתשעים אלף, נאנסו לקבל עליהם את הנצרות כדי להציל את נכסיהם (יש הטוענים כי נעשה הדבר באיומי חרב), ובסתר נשארו נאמנים לדתם, עד שהותרה חזרתם ליהדות בפומבי.
במהלך השנים שלאחר הגירוש, עלה מיכאל קיסר בן כת האתינגאנים על כס האימפריה הביזנטית, אשר הטה תחילה את כף הזכות לטובת היהודים, ועל כן נוצר מיתוס לפיו הוא צאצא למשפחה מאנוסי סיסיבוט.
לאחר מכן שינה את דעתו והחל להילחם ביהודים וביהדות בחורמה.
החל מסע הצלב הראשון החלה תופעה אונס ורצח של יהודים.
בשנת 1120 הוכרז על ידי האפיפיור קליקסטוס השני על בולה שנועדה להגן על יהודים שסבלו במהלך מסע הצלב הראשון.
הבולה אושררה מחדש על ידי אפיפיורים רבים עד המאה ה-15.
ראשית תופעת האנוסים בספרד נעוצה בפרעות שנערכו ביהודי ספרד בשנת 1391, במהלכן הוסת ההמון בידי הארכידיאקון פראנד מרטינס.
ההמון המוסת יצא לסדרת מהומות ומעשי טבח נגד היהודים, שכללו שריפת בתי כנסת, רציחות, המרות דת בכפייה ועוד.
פרעות אלו מכונות "גזירות קנ"א" ובמהלכן המירו יהודים רבים את דתם מרצון כדי להציל את חייהם.
גם לאחר שוך המהומות המשיכו להופיע גלים של המרות דת מרצון.
ההתנצרויות היו כה רבות עד שתוך עשרים וחמש שנה נוצרה תופעה חברתית רחבת ממדים שכונתה בציבור הכללי "הנוצרים החדשים".
בקרב הציבור היהודי לעומת זאת נקראו המומרים "אנוסים", שהוא המונח המקובל בספרות ההלכה לתופעה זו לפחות בימי רבינו גרשום, ומתוך רצון למזער את חטאם של הממירים ומתוך הבנת הנסיבות שהובילו להמרות אלו.
כמאה שנים התקיימו זו לצד זו קהילות יהודים וקהילות "נוצרים חדשים", כאשר היהודים הורשו על ידי השלטונות לקיים את מצוות התורה בעוד הנוצרים החדשים היו נתונים לחקירות מתמידות מצד האינקוויזיציה, שדרשה לוודא את נאמנותם של הנוצרים החדשים לנצרות.
השלטונות לאו דווקא עודדו את הפרעות, אך ראו בכל התנצרות, גם אם נעשתה בכפייה, עובדה מוגמרת, שניסיון לשינוייה יגרום לעונש מוות.
המרות הדת סביב גירוש ספרד
שיאה של תופעת האנוסים מצוי בברירה שהועמדה בשנת 1492 בפני יהודי ספרד: המרת דתם לנצרות או גירוש תוך ארבעה חודשים.
רבים מיהודי ספרד המירו דתם, לפחות למראית עין, ונשארו לחיות בספרד, אך בין 80,000 ל-120,000 מיהודי ספרד בחרו להישאר נאמנים ליהדותם ועקרו מספרד, רבים מהם לשכנתה פורטוגל, שדמתה לספרד מבחינה תרבותית.
עם זאת, בשלב הבא מלכי ספרד עודדו את מנהיגי פורטוגל לגרש את היהודים גם מארצם.
ואכן, בשנת 1497, ארבע שנים לאחר שגורשו מספרד, שינה מנואל הראשון, מלך פורטוגל, את גישתו ויזם מהלך של התנצרות קולקטיבית בכפייה של כלל יהודי פורטוגל, כולל יהודי ספרד המגורשים.
בשנת 1540 הוקם בפורטוגל מוסד אינקוויזיציה, שאחד מתפקידיו היה להשגיח על האנוסים.
נוסף ליהודים שהתנצרו, לפחות למראית עין, בשל חשש לחייהם, היו גם כאלה שהתנצרו מתוך תקווה להנאה חומרית – שיפור מעמדם ומצבם הכלכלי, אך גם בהם שמרו רבים אמונים ליהדותם בסתר.
מסיבות אלו גדל היקפה של קבוצת האנוסים.
כפי שתיאר זאת בדבריו האנוס יצחק אורוביו די קסטרו:
הגירה מפני שלטונות עוינים לאנוסים
רבים מהאנוסים מצאו את עצמם מהגרים מחצי האי האיברי (ובעיקר לארצות "העולם החדש") לצורך הקלת העול של השלטונות הנוצריים הקיצוניים של האינקוויזיציה מהם.
מנהגים שהשתרשו בקרב צאצאי האנוסים
במשך שנים רבות חיו רבים מהאנוסים חיי יהדות בסתר ובחשש מתמיד מפחד האינקוויזיציה הספרדית והפורטוגזית, חשש אשר השפיע על התפתחות מנהגים שונים.
אחד השינויים המהותיים בחיים הדתיים של האנוסים היה הפיכת הנשים לשומרות הדת ומנהיגות הקהילייה.
שינוי אחר היה הנוהג לשלוח את אחד הבנים לשרת בכנסייה הקתולית כדי שיוכל להתריע בפני חברי הקהילה על חקירות האינקוויזיציה וכדי שיוכל לחפות על קיום הטקסים היהודיים במסווה של טקסים נוצריים ואפילו לקיים אותם בעצמו.
מנהג נפוץ ביותר בקרב יוצאי ספרד ופורטוגל שהשתמר עד לעשרות השנים האחרונות היה לכסות את רצפות בתי הכנסת והחדרים שיועדו לתפילה בחול על-מנת שצעדיהם לא ישמעו על ידי שכניהם ושלא יתגלה כי הם מקיימים פולחני יהדות.
בנוסף, היה איסור של הורים על ילדיהם להצביע על כוכבים בשעת לילה, תוך שימוש בהסברים על מחלות ופצעים שייגרמו מהצבעה זו.
מקור המנהג מיוחס לאנוסים אשר נמנעו מלזהות את צאת השבת וזמן קריאת שמע של ערבית על ידי ספירת שלושה כוכבים בשל חששם מסוכני האינקוויזיציה.
מנהג זה נפוץ עד היום בקרב יהודים ספרדים לפעמים ללא ידיעה את טעם המנהג.
את חג הפורים חגגו האנוסים במסווה של חג נוצרי שכונה "פסטיבל סנטה אסתריקה", שנסוב סביב קדושה נוצרית פיקטיבית בשם "אסתריקה" שמבוססת על אסתר המלכה.
מנהג זה השתמר עד היום בקרב צאצאי האנוסים ביבשת אמריקה.
מנהג נוסף אם כי נפוץ פחות היה עריכת סדר פסח, כשספרי ההגדה היו מונחים על ירכי החוגגים מתחת לשולחן ולא על השולחן עצמו.
גם מנהג זה הושרש מתקופת האנוסים, כאשר אנשי האינקוויזיציה היו פורצים לבתי מומרים לכאורה, בחגים ומועדים יהודיים במטרה לתפוס אותם בשעת עיסוקם בפולחן היהודי.
גם בלאדינו השתמרו כמה ביטויים שמקורם במציאות בה חיו האנוסים.
כך, למשל, נוצר הבדל בהתייחסות כלפי חפצים בעלי הקשר יהודי לכאלו שלא.
כך כשהוחזרו למקומם חפצים כגון פמוטי שבת וחנוכייה לאחר שימוש, השתמשו בביטוי "להסתיר" ולא להחזיר למקום.
באי מיורקה יושבת קהילת הצ'ואטה אשר משמרת את מורשתם כצאצאי אנוסים ומקיימת סוג של נצרות סינקרטיסטית של קתוליות עם אלמנטים יהודיים.
הקהילה מונה כ-20,000 נפש אשר בשל איסורים קדומים להינשא להם (זהותם ידועה לאור 15 שמות משפחה שניתנו להם ברובם על ידי האינקוויזיציה) שימרה הקהילה את עצמה בעזרת אנדוגמיה.
צאצאי אנוסים שחזרו ליהדותם לפני המאה העשרים
על אף האיסור ועונש המוות שהיה כרוך בחזרה ליהדות של המתנצרים, עוד בזמן פעילות האינקוויזיציה וגם בתקופה הקרובה שלאחריה הצליחו יהודים אנוסים וצאצאיהם לברוח ולנסות לחזור לחיק היהדות.
עם זאת, גם קליטתם של האנוסים בקהילה היהודית לא הייתה פשוטה והדבר לווה בחשדנות רבה מצד הרבנים, באשר לגבי עמדתם קיימות מאות שאלות ותשובות בנושא.
רבים מבני האנוסים הגיעו לאמסטרדם ואף הקימו בית כנסת לעצמם.
בין המפורסמים מבני האנוסים בקהילה היהודית באמסטרדם הוא ברוך שפינוזה (1632–1677), אשר לימים הוחרם והוצא ממנה, וכן מתנגדו יצחק אורוביו די קסטרו.
בין הרבנים הידועים מצאצאי האנוסים באמסטרדם הרב מנשה בן ישראל (1604–1657) שהקים מחדש את היהדות באנגליה.
בני אנוסים רבים ששבו ליהדותם הגיעו גם לעיר צפת בארץ ישראל.
יש האומרים שגם מוצאם של הרב שלמה אלקבץ, מחבר הפיוט לכה דודי, והמקובל שלמה מולכו מאיטליה הוא מצאצאי אנוסים אלו.
כמו כן, יש סימנים למספר מצומצם של קהילות אנוסים קטנות ששרדו בייחודיותן עד לסוף המאה ה-19, כגון הקהילה בטולדו.
מספרם של האנוסים המקוריים נאמד במאות אלפים ואצל חלק מצאצאיהם השתמרו עד ימינו אלו מסורות שקושרות אותם אל האנוסים.
תופעת האנוסים זכתה ליחס אמביוולנטי בהיסטוריה היהודית, הן בתפיסות המסורתיות וההלכתיות, והן במחקר האקדמי של התופעה.
המחלוקת נוגעת הן לשאלה העובדתית – האם האנוסים התנצרו באופן מלא או שמא עשו זאת רק למראית עין ואילו בסתר המשיכו לשמור את מצוות היהדות, והן לשאלת הערכתם המוסרית והלאומית של אנוסים אלו.
רבני הקהילות בחצי האי האיברי החילו על מי שנאנס להמיר את דתו, את ההלכות התלמודיות הקובעות כי ישראל "אף על פי שחטא – ישראל הוא" (מסכת סנהדרין מ"ד, ע"א) וכן "אנוס הוא ואנוס רחמנא פטריה" (מסכת נדרים כ"ז, ע"א).
וכל עוד עודנו בחיים ביכולתו לשוב ליהדות, אולם אם האם גויה, ילדיו כבר יחשבו לגויים ואם ירצו לשוב לחיק היהדות יהיה עליהם לעבור תהליך גיור.
ספרות ההלכה הסמוכה לתקופת האנוסים עסקה בשאלת המרת הדת שלהם, אם מחמתה הם מוגדרים כמומרים על פי ההלכה, בעיקר בהקשר של שאלות ייבום וחליצה, כאשר לדעת פוסקים רבים אשת מומר אינה זקוקה לייבום, ונשאלה שאלת מעמדן של נשות האנוסים.
בנוסף, הפולמוס על חידוש הסמיכה שהתנהל בין רבי יוסף קארו ורבי יעקב בירב נגד רבי לוי בן חביב (רלב"ח), התעורר בעקבות הרצון לפטור את האנוסים ששבו לדתם מעונשי הגיהנום.
על פי ההלכה, חייבים בעונש חמור יכולים להיפטר מעונש על ידי מלקות, אך אין בזמננו סמכות לתת את המלקות הללו, ורק אם הסמיכה תחודש יוכלו להלקות באותן מלקות.
יהודים בסתר או נוצרים לכל דבר: מחלוקת בער ונתניהו
האתוס לפיו היו בקרב האנוסים רבים אשר המשיכו להיות נאמנים ליהדותם אינו משולל בסיס היסטורי.
לדעת יצחק בער, ה"נוצרים החדשים" היו אפוא בחלקם הגדול יהודים בתחפושת.
ואכן, הודאות שנרשמו בחדרי העינויים של האינקוויזיציה מתעדות חיים יהודיים שוקקים שהתנהלו בהסתר ובמחילות.
ידוע אפילו שיהודים פנו אל חיי בדידות ושקט במנזר, מפני שבאופן פרדוקסלי היה המנזר המקום הנוח ביותר לקיים בו מצוות באין מפריע.
בשל כך נאסרה בשלב מסוים כניסתם של "נוצרים חדשים" למנזרים.
יצחק בער מביא עדות פיקנטית במיוחד על מומר שהתפרסם בחיבוריו נוטפי השנאה ליהודים וליהדות, ושאחר מותו התגלה כמי ששמר על המצוות בצנעת ביתו.
ההתנגשות בין העקשנות והמחויבות הדתית של האנוסים לבין הקנאות הנוצרית חסרת הפשרות של האינקוויזיציה באה לידי ביטוי בלמעלה מ-10,000 מקרים של שריפת אנוסים על המוקד ב"אוטו דה פה".
לעומת דעתו של בער, תפיסה אחרת לגמרי של אותה תקופה ממעיטה בחשיבותה של תופעת האנוסים המקיימים מצוות במסירות נפש.
להודאות שניתנו במרתפי האינקוויזיציה אין היא מייחסת ערך רב הואיל וידוע שתחת עינויים הודו יהודים רבים בימי הביניים גם במריחת מצה בדם ילד נוצרי, ובקרב ההיסטוריונים שוררת תמימות דעים כי לא אירע אפילו אירוע בודד כזה.
לדעת בנציון נתניהו, תלמידו של בער, ציד היהודים המתנצרים לא נבע ממאבק כנגד דבקותם ביהדותם, שכן רק במקרים מועטים באמת שמרו המתנצרים על זיקתם ליהדות.
את המאבק ביהודים יש לראות לדידו כאנטישמיות בגרסתה האיברית הימי-ביניימית.
מקרים בודדים של יהודים שלא שמרו אמונים לנצרות, נופחו על ידי האינקוויזיציה לכדי הטלת דופי חסרת שחר בכלל היהודים המתנצרים.
שכבות אוכלוסייה שאוימו על ידי הישגיהם של המתנצרים והשפעתם המתרחבת השתמשו באינקוויזיציה כמכשיר לבלימת איום זה.
גרסה זו של אנטישמיות מהווה לדעת נתניהו מקרה ייחודי ביותר וראשוני של שנאת יהודים שלא על רקע דתי אלא על רקע אתני, ניצן ראשון של האנטישמיות החילונית שהתפתחה באירופה במאה ה-19.
האנוסים כבעלי זהות מפוצלת שהובילה לדיאיזם: דעתו של פרופסור יובל
מסמכים מארכיון חקירות האנקווזיציה מעידים על כך שרבים שנתפסו על עוונם בשמירת ההלכה היהודית, לקו בבורות קיצונית בכל הנוגע להלכה היהודית.
חלקם אף קיימו טקסים יהודיים עם מוטיבים נוצריים ברורים, כך גם נרשמו עדויות של כפירה איתאיסטית בקרב אנוסים שנחקרו.
הוא מסביר בזה את התופעה המעניינת של נטישת הדת שהתרחש אצל רבים מהאנוסים כשעזבו את חצי האי האיברי, וכבר פסקו לסבול מנחת זרועה של האינקוויזציה אלא הצטרפו לקהילה יהודית מן המניין (דוגמה בולטת לכך היא המקרה הטראגי של אוריאל אקוסטה וכן המקרה של ד"ר חואן דה פראדו).
ראו ערכים מורחבים אנוסי משהד, צ'אלה, בחוצים.
עם ייסוד האסלאם נאלצו המוני יהודים שהתנגדו למוחמד לקבל עליהם את דתו, ולא יוצאו להורג כמו יהודים אחרים (למשל: בני שבט בנו קורייזה שבו הגברים שסירבו להתאסלם נרצחו, נשיהם אוסלמו ונלקחו כשפחות ובניהם נהפכו לעבדים לערבים המוסלמים הראשונים).
עם הזמן הוגדר ליהודים (ביחד עם הנוצרים בארצות ערב) בשל היותם "אהל אל-כיתאב" עם שדתו מעוגנת בכתובים והקנה ליהודים מעמד של ד'ימים כלומר – בני חסות שמשלמים מס גולגולת.
לאחר כיבושי האסלאם את הארצות שלימים יהוו את העולם הערבי-מוסלמי הוכרחו לעיתים יהודים להמיר את דתם בכפייה ואף לעיתים נחטפו בכוח על ידי שכניהם הערבים ונאלצו להתאסלם.
הידועים ביותר ממקרים אלו בעולם המוסלמי הם אנוסי משהד בפרס, גזירות האל-מווחאדין במרוקו שבעטיים ככל הנראה נאלצה משפחת הרמב"ם לחיות כאנוסים ובעקבותיהם כתב הרמב"ם את איגרת השמד, אנוסי תימן שאליהם כתב הרמב"ם את איגרת תימן, הצ'אלה ביהדות בוכרה ויהדות סודאן בתקופת המהדי.
כמו כן היו שבטי ברברים יהודים (הבחוצים) אשר נאנסו לקבל עליהם את דת האסלאם אם כי בהיעדר מידע כתוב המתאר את תהליך ההתאסלמות ועקב הזמן הרב שעבר מאז אין זה ברור לחלוטין האם היו אנוסים או מומרים מרצון.
אנוסי ספרד ופורטוגל בראשית המאה העשרים ואחת
פרוט על קהילות האנוסים בכל מדינה ראו ערכים מורחבים:
יהדות מקסיקו, יהדות ברזיל, יהדות קולומביה, יהדות מערב אפריקה, יהדות מיורקה בערכים מיורקה וצ'ואטה, יהודי בלמונטה, יהדות סיציליה.
האדם האחרון נידון למוות על ידי האינקווזציה הספרדית בשנת 1826, האינקווזציה הספרדית עצמה בוטלה סופית בשנת 1834, האינקווזציה הפורטוגלית בוטלה בשנת 1821, צו גרנדה, אשר גירש את היהודים מספרד בוטל רשמית בשנת 1968, אולם למודי הניסיון המר, המשיכו האנוסים לשמור על חשאיות למעלה ממאה שנה לאחר ביטול האינקווזציה.
ואומנם עוד בזמן המאוחר שנות ה-60–70 של המאה העשרים פעל הארכיבישוף הקתולי של סנטה פה בירת מדינת ניו מקסיקו על מנת לבער את פולחן סנטה אסטריקה שרווח בקרב האנוסים.
החשאיות שבה המשיכו לנהוג צאצאי האנוסים גם לאחר ביטול האינקווזיציה הביאו לכך שבקרב קהילות ישראל, בעיקר אשכנז, "היו סבורים, שכל עקבותיה של היהדות נמחו מתודעתם של צאצאי האנוסים חוץ מזיכרון מעורפל של ייחוס אבות" והאנוסים כקבוצה נשמדו או הוטמעו כולם בחברה הנוצרית-קתולית.
ואילו בקרב קהילות האנוסים (לפחות במבודדות ביניהם שהתקיימו בחצי האי הספרדי) היה נהוג לחשוב שהם "היהודים האחרונים בעולם".
לכן רבה הייתה ההפתעה שהתגלתה קהילת אנוסי בלמונטה בפורטוגל בראשית המאה העשרים שנחשבו ל"אנוסים האחרונים בעולם".
למעשה מדובר במספר קהילות שהתקיימו בחבל זרה (Zêzere) בפורטוגל ששמרו על הדת היהודית במשך מאות שנים.
בתחילת המאה העשרים ואחת התברר שתופעה זו רחבה בהרבה משחשבו.
חלקם מקפידות להתחתן בינם לבין עצמם ולכן הוכרו על ידי הרבנות הראשית כזרע ישראל (כדוגמת צאצאי אנוסי מיורקה ובלמונטה) ומשתדלות לשמור על מנהגי הדת היהודית, מנהגים שעקב מאות השנים של רדיפות והצורך לקיים את המצוות בהסתר שונים במידה רבה מהמנהגים של היהדות הממוסדת.
יתרה מכך, מסתבר שבמשך מאות שנים ועד לשואה שבה הושמדו הקהילות הספרדיות בהולנד, שמרו קהילות אנוסים על הקשר עם היהדות דרך רשתות מסחר טרנס-אטלנטיות שנקראו "האומה" שבהם לקחו חלק יהודים ספרדיים ממערב אירופה ואנוסים.
כחלק ההתעוררות באיטליה בעיר טראני שבחבל אפוליה ובפלרמו בירת סיציליה החזירו לידיהם צאצאי האנוסים את בתי הכנסת שהפכו לכנסיות עם גירוש היהודים בהסכמת הכנסייה הקתולית.
אנוסי משהד הוא שמם של חברי הקהילה היהודית בעיר משהד שבאיראן, שחבריה היו אנוסים לחיות כמוסלמים במשך 120 שנה ואף נקראו "ג'דיד אל אסלאם" ("המוסלמים החדשים") אך בסתר שמרו על יהדותם.
כיום, אין במשהד אף יהודי, אחרי שכל המשפחות היגרו בשנות ה-40 של המאה ה-20 לעיר הבירה טהראן,לארץ ישראל ולמקומות אחרים.
בעיר משהד, במחוז ח'וראסאן אשר בצפון מזרח איראן, לא הייתה קהילה יהודית עד המאה ה-17. לפי המסורת העממית, הקהילה הגיעה לשם דרך שלוש תחנות ביניים.
התחנה הראשונה הייתה בעיר מאזנדראן בשנים 1483–1647. לאחר מכן בשנת 1647 לערך החל מעבר הקהילה לקזווין כ-140 ק"מ צפון מערב לטהראן, שם חיו היהודים כ־100 שנה.
בשנת 1747 החל מעבר הקהילה לעיר משהד.
בעיר נמצא קברו של האימאם השיעי עלי א-רידא.
היהודים נחשבו לטמאים, ולכן נאסרה עליהם הכניסה לעיר זו.
בשנת 1747 שב שליט פרס נאדיר שאה (שהיה סוני) ממסע כיבושים בהודו, קבע את משהד כבירתו והביא איתו אוצרות רבים, השאה ביקש משבע-עשרה משפחות יהודיות מהעיר קזווין לעבור למשהד כדי לנהל את אוצרותיו.
המשפחות נענו לבקשתו ויצאו בדרך הארוכה אל משהד, אלא שעד שהגיעו לשם נרצח השאה – והן מצאו עצמן בעיר שיעית קנאית, קבעו את משכנן בגטו שמחוץ לחומותיה וחיו בפחד מתמיד משכניהן.
ב-26 או 27 במרץ 1839 טבחו תושבי העיר ביהודים בעקבות עלילת דם.
יצחק בן-צבי מתאר את השתלשלות העניינים בספרו "נדחי ישראל":
הקהילה מנתה אז כמאה משפחות, כארבע-מאות בני-אדם.
ייתכן שהטבח ארך יום אחד או יומיים (המקורות חלוקים בעניין התאריך המדויק).
למחרת הטבח הצטוו היהודים לקבל עליהם את דת האסלאם או למות.
יהודי משהד קיבלו על עצמם, כלפי חוץ, את האסלאם ונודעו כ"ג'דיד אל אסלאם" (מוסלמים חדשים).
שנת האונס נתכנתה "אללה דאב" (מתת-אל, עונש משמים).
אנוסי משהד לקחו על עצמם את המטלה הקשה של ניהול חיים כפולים – מוסלמים כלפי חוץ ויהודים בביתם.
נשות הקהילה ניצלו את חוקי האסלאם בקשר לנשים ושמשו בתפקידים רבים: בלדריות לתשמישי קדושה, ארגון תפילות גברים במחתרת, חלוקת בשר שנשחט בשחיטה כשרה בסתר ועוד.
הגברים בקהילה קיבלו שני שמות: שם עברי, אותו קיבלו בטקס ברית המילה שנערך בסתר, ושם מוסלמי לשימוש ביום-יום.
הנשים לא נזקקו לשם נוסף כיוון שלא באו במגע ישיר עם הציבור הרחב.
כאשר נולדו בנות, מיד נוקבו אוזניהן, ענדו להם עגילים והכריזו "בת פלוני לפלוני", וכאשר הגיע מוסלמי לבקש את ידה של בת העדה התחוור לו שהיא כבר מאורסת לאחר.
עם הזמן למדו המוסלמים שבנות הקהילה מאורסות מלידתן ונמנעו נישואי תערובת.
כדי ליצור מראית עין של מוסלמים לכל דבר הורו מנהיגי הקהילה לרכוש בשר טרף באטליז המוסלמי, אך להשליכו לכלבים ולחתולים.
כמו כן, הורו לפתוח את החנויות בשבת אך להעמיד בהן ילד קטן שיאמר "אבא הלך, ועוד מעט יבוא...', עד אשר היה נמאס למחכה המוסלמי, והלך לדרכו.
אנשי הקהילה בנו מקוואות במרתפים סגורים ללא אמצעי חימום, שהיוו אתגר גדול לטובלים בעיתות הקור.
בני הקהילה מספרים שהסכנה הגדולה ביותר הייתה בתקופת הפסח – המוסלמים שניצלו את תמימות הילדים, היו שואלים אותם אם הוריהם כבר אפו מצות.
על כן נאפו המצות במרתפים, לאחר חצות, כשהילדים כבר עלו מזמן על משכבם, ועד הבוקר העלימו את שרידי הקמח.
היחס המפלה לאנוסי משהד עמד להם לפעמים דווקא כיתרון: ראשי הדת המוסלמית בעיר הורו לשמור מרחק מ"ג'דיד אל אסלאם" – "המוסלמים החדשים", כך יכלו בני הקהילה להמשיך לקיים את חייהם כקבוצה בתוך הגטו היהודי ולהפריד, למשל, בין קברי בני העדה לקברי שאר תושבי העיר.
בנוסף, עצם התחזותם של האנוסים למוסלמים הקנה להם את האפשרות לעבוד בשלל עיסוקים בנוסף למסחר, ולכן עד היום הם נחשבים כקהילה היהודית-פרסית האמידה ביותר.
הקהילה תרמה למוסדות בישראל על אף אניסותה, אך ביקשה לא לשלוח אליה נציגים כדי שלא לסכן אותה.
כרבני המחתרת בדור הראשון שימשו הרב יוסף כהן ומולא כודאדאד.
בדור שלאחר מכן גם יכלו היהודים לנהוג קפידה רבה יותר במנהגיהם.
בדור הזה הנהיגו אותם הרב בנימיו אמינוף והרב מרדכי אקאלר אשר פתח מניינים וניהל מחתרת יהודית מסועפת שאיפשרה ליהודים לשמור על חיים יהודיים תקניים.
רב הקהילה בארץ היה רבי שלמה משיח.
כיום, רב הקהילה בישראל הוא הרב שמשון מוראדי, נינו של הרב מרדכי אקלר.
יהודי משהד נאלצו לשלוח את ילדיהם ללמוד בבתי הספר המקומיים כדי שילמדו את מקצועות הליבה ויוכלו להשתלב בתעשייה בשלב מאוחר יותר של חייהם.
התלמידים הצעירים נאלצו להתמודד עם התנכלויות מצד ילדי הכיתה המוסלמים.
התנכלויות אלו התבטאו בחרם, קללות ומכות שהיו סופגים יום יום כחלק משגרת בית הספר.
גם המורים אשר היו אמונים על חינוך הילדים, היו חלוקים בדעותיהם לגבי שילובם של היהודים עם אלו המוסלמים.
לרוב, נחשפו היהודים לעונשים קשים משל אלו המוסלמים.
על פי עדויות של יהודי משהד, בגין איחור לכיתה קיבלו התלמידים היהודיים עונשים פיזיים כגון הטחת קרש עץ על אצבעותיהם והצלפות באמצעות שוט עור, שבמקור היה שייך למגדלי הבקר המקומיים.
לעומתם, היו מורים אשר כיבדו את היהודים ואף הדגישו את מעלותיהם בפני תלמידי הכיתה בכך שדרשו מהם להיות מסודרים "כמו היהודים" ולעמוד כראוי במטלות אשר היה עליהם להגיש.
מעיד גבריאל ציוני, מאנוסי משהד: "גם כשהיינו משחקים כדורגל עם שאר תלמידי בית הספר, בכל פעם שנמצאה סיבה לריב ולהתגוששות, מצאנו את עצמנו בורחים מן המגרש על מנת שהמוסלמים לא יפליאו בנו את מכותיהם ושוב נחזור חבולים הביתה"
בני הקהילה היהודית אף הוכרחו ללמוד בימי שבת ובימי חג היהודים, וכאשר נעדרו, ספגו עונשים רבים, חבטות והשפלות.
המקצועות אותם למדו בבתי הספר התרכזו בלימודי השפה הפרסית המדוברת ואף המקראית, לימודי המסורת המוסלמית, חשבון, היסטוריה וגאוגרפיה.
בבית הספר המרכזי בעיר משהד למדו אף את השפה האנגלית.
בנוסף, לימוד הקוראן והמסורת המוסלמית בכלל, והאיראנית בפרט היו חלק משגרת הלימודים.
לימודיהם התורניים של בני יהדות משהד, אשר נעשו בסתר ולאחר שעות הלימודים, התקיימו בעיקר בחצר בית הכנסת או בביתו של המורה – ה"כליפה".
הלימודים התרכזו בלימוד התורה, משנה, תפילות ופיוטים.
באותם ימים רק יחידי סגולה היו בקיאים בתלמוד, במדרשי חז"ל ובספרות ההלכה והשו"ת ועל כן כמעט ולא נמצאו מורים יהודים אשר יוכלו ללמד מקצועות אלו.
בנות הקהילה אשר לא למדו מקצועות קודש כלל, עסקו בשעות הצהריים בלימוד תפירה, סריגה, בישול, ולעיתים אף בשיעורי שירה שהיו מועברים על ידי בוגרות הקהילה.
ראשי קהילת האנוסים נאלצו לעלות לרגל למכה, וקבלו את התואר חג'.
יהודים אשר עלו למכה המשיכו בעלייה לרגל גם לירושלים ולמערת המכפלה בחברון.
ביניהם היו חג'י יחזקאל וחג'י אדוניה הכהן, אשר רכשו אדמות ובנו חצרות עם בתי כנסת על שמם בשכונת הבוכרים בירושלים.
בית הכנסת חג'י אדוניה הכהן נוסד בשנת 1900 ובחצר בית הכנסת התגוררו ראשוני משפחות העולים ממשהד.
בתחילת המאה ה-20 החלה עליית המשפחות ממשהד לארץ ישראל.
רובן עלו לירושלים והתגוררו בחצרות משותפות.
בשנות השלושים הוקמו קהילות בערים שונות מחוץ לירושלים.
מרכזים פעילים נוספים של הקהילה קיימים בבני ברק, בהרצליה, בחולון, ובצפון תל אביב.
בשנות הארבעים והחמישים נמנו פעילים מבני העדה בתנועת החלוץ אשר העלתה לישראל רבים מבני הקהילה היהודית באיראן ובעיראק.
בית כנסת לעולי משהד בבני ברק, בית הכנסת שוכן ברחוב קאליש.
בית כנסת בית הכנסת חאג'י אדוניה הכהן ירושלים, בית כנסת נבנה לפני מאה עשרים שנה על ידי חג'י אדוניה הכהן בירושלים.
בית כנסת (חאג'י יחזקאל לוי), בית כנסת וחצר דירות "הקדש" שנבנה לפני מאה עשרים ושתיים שנה על ידי חאג' יחזקאל לוי בשכונת הבוכרים בירושלים.
בית הכנסת של אנוסי משהד בתל אביב, של עולי משהד היה בשכונת שבזי.
עקב עזיבת משפחות את האזור, נותר בית הכנסת עזוב ומוזנח אך יש יוזמה לשפצו.
כמו כן יש בתי כנסיות ב"בית אל" בתל אביב, בגבעתיים, בחולון, ובתוך מתחם בית האבות המשהדי בהרצליה.
קהילת אנוסי משהד קיימה יחסים כלכליים ותרבותיים עם מדינות כגון רוסיה, טורקיה, איטליה ועוד בעודה נמצאת באיראן.
כתוצאה מכך, מספר רב של צאצאי הקהילה הם ילידי ברית המועצות ושאר מדינות אירופה אשר המשיכו לנהל את חייהם באיראן, לאחר שחזרו מנסיעות העסקים או החופשות המשפחתיות.
בנוסף, מתועדים מפגשים בית ספריים של כיתות לימוד פרסיות ורוסיות באותה תקופה.
כיום, מפוזרים צאצאי אנוסי משהד בעיקר בגרמניה, אנגליה, איטליה, ישראל והקהילה הגדולה ביותר בניו יורק.
ההערכה היא כי מספרם הכולל של צאצאי קהילת אנוסי משהד בכל העולם מונה כ־12,000 אנשים.
כיום מנוהלת הקהילה על ידי ועד מרכזי.
קיימת יוזמה להפעלת סטודנטים בני העדה לתרומה לקהילה.
ציר הזמן של יהדות משהד
יהודי איראן נחשבים לצאצאי היהודים מגלות אשור משנת 722 לפנה"ס ומגלות בבל משנת 586 לפנה"ס.
בתוך הפזורה הזו התפתחה קהילה קטנה של יהודים, בעיר משהד אשר הצטיינו בקשרים קהילתיים וכלכליים.
להלן ציר הזמן של יהדות משהד (כפי שמופיע בבית התפוצות)
1483–1647 חיי היהודים בעיר מאזנדראן.
1650 – השושלת הספאווית ששלטה באיראן קוראת להרוג את כל יהודי איראן או להמיר את דתם
1739 – נאדיר שאה מהשושלת האפשארית פולש להודו.
1740 – נאדיר שאה מחזיר שלל מפלישתו ההודית, בצורת אוצרות ותכשיטים.
1746 – נאדיר שאה מורה על העברת ארבעים משפחות יהודיות ממחוז קזווין למחוז חוראסאן, במטרה לשמור על אוצרותיו ותכשיטיו שנרכשו.
נאדיר שאה מתייחס בעין יפה כלפי היהודים.
הרדיפה אחר יהודי איראן מתחדשת.
17 מתוך ארבעים המשפחות המיועדות להגירה עוברות לגטו איידגא, Eydgah Gehtto במשהד.
1750 – שבע מארבעים המשפחות המקוריות יוצאות מסאבזואר Sabzavar ומתיישבות במשהד.
1755 – שש עשרה מתוך ארבעים המשפחות המקוריות יוצאות מקלת Kalat ומתיישבות במשהד.
יהודי משהד נקראו "המוסלמים החדשים" ונאנסו לחיות חיים כפולים כמוסלמים ויהודים.
1840 – מספר משפחות יהודיות, שלא הסכימו להתאסלם, ברחו להראט שבאפגניסטן.
1856 - גירוש הראת, אלפי יהודים משהדים שהיגרו להראת הוחזרו בכפייה למשהד תוך כליאה בתנאים קשים.
1886 – כמה משפחות יהודיות ממשהד עוברות לטורקמניסטן ולרוסיה, תהליך שנמשך עד שנת 1917.
1890 – המוסלמים במשהד מנסים לחשוף הליכי קבורה יהודיים סודיים של היהודים האנוסים על מנת לפגוע בהם.
שנות ה-90 של המאה התשע עשרה – לאחר העלייה למכה ולחברון לחאג', כמה ראשי משפחות ממשהד, במקום לחזור למשהד הם מגיעים לירושלים וביניהן חאג'י אדוניה הכהן.
המשפחות החלו בעלייה בשנת 1890.
1901 –נחנך בית הכנסת חאג'י אדוניה הכהן של עולי משהד בארץ בשכונת הבוכרים בירושלים, ואחריו נבנה בסמוך גם בית הכנסת של חאג'י יחזקאל, שנבנה בשנת 1905.
שנות העשרים של המאה העשרים – משפחות ממשהד מהגרות ללונדון.
1918 – המהפכה הרוסית והתחלת הקומוניזם מניעים את הגל הראשון של יהודי משהד לחזור ממארב מרב למשהד.
1925 – רזא שאה פהלווי מתיר חופש דת באיראן.
יהודי משהד מתחילים לקיים חיים יהודיים בגלוי.
1946 – עלילת הדם השנייה מתחוללת במשהד ומאלצת את קהילת משהד להתחיל בהגירה לעיר טהראן ולארץ ישראל המנדטורית.
שנות הארבעים – הגירת יהודים ממשהד לארצות הברית, שנמשכה עד שנות השמונים
1948 – האוכלוסייה היהודית במשהד מונה 2,500 נפש.
שנות החמישים – משפחות מהגרות לגרמניה ולאיטליה.
1979 – המהפכה האיראנית מביאה את יהודי איראן להחלטה לברוח מאיראן אל הקהילות של אנוסי משהד ברחבי העולם.
2010 – למעלה מעשרים אלף יהודים ממשהד מתגוררים בישראל, בניו יורק, במילאנו, בגרמניה ובלונדון.
אַנּוֹנָה היא זרם קבוע של תשלומים כספיים, המשולמים מדי פרק זמן קבוע (שנה, חודש או פרק זמן אחר) למשך תקופה מוגדרת.
השם אנונה נגזר מן המילה הלטינית annus, שנה.
קיימים סוגי אנונות שונים, המוגדרים על פי מספר מאפיינים:
תדירות התשלום: תשלום חודשי, תשלום שנתי, תשלום רבע-שנתי וכדומה.
התדירות הנפוצה ביותר היא תדירות חודשית.
בתאוריה קיימת גם אנונה רציפה, כלומר, אנונה המשולמת באופן רציף.
אנונה, הקרובה להיות אנונה רציפה, היא אנונה המשולמת מדי יום.
מועדי תשלום האנונה: בתחילת כל חודש (או שנה וכו') בסוף כל תקופה או במועד מוגדר אחר בכל תקופה.
מועד תחילת התשלום: אנונה המשולמת החל בחודש (או שנה וכו') הקרוב - אנונה מיידית - או אנונה המשולמת לאחר תקופת דחייה מסוימת - אנונה דחויה.
תקופת הדחייה יכולה להיות מוגדרת במספר שנים או שהיא יכולה להיות מוגדרת על ידי אירוע מסוים (למשל: אנונה המשולמת לשאירים במקרה מוות של מבוטח).
משך תשלום האנונה: אנונה המשולמת לתקופה מוגדרת במספר שנים (לתקופה מובטחת), אנונה המשולמת לתקופת החיים של אדם, או מספר אנשים (אנונת חיים).
אנונת חיים יכולה להיות לתקופה מוגבלת (כלומר האנונה נפסקת במות האדם או בתום התקופה, המוקדם שבהם) או להיות לכל החיים עם תקופה מובטחת לאחר המוות (כלומר, במקרה מוות מוקדם, נמשך תשלום האנונה עד תום התקופה המובטחת), או, לכל החיים ולתקופה מוגדרת לאחר מכן.
אנונה המשולמת למספר אנשים יכולה להימשך עד מות האחרון שבהם (last survivor) או להיפסק במות הראשון מבני הקבוצה (joint life) או להיות מותנית בתנאים מורכבים יותר.
תנאים לתשלום האנונה: תשלום האנונה יכול להיות מותנה בתנאים.
אחד התנאים האפשריים הוזכר לעיל, במקרה של אנונת חיים, והוא הימצאותו של האדם בחיים.
יכולים להיות גם תנאים אחרים כגון: במקרה קצבת נכות - האנונה משולמת כל עוד מקבל הקצבה נכה (לפי הגדרה שנקבעה); בסוגי פנסיות מסוימים - כל עוד מקבל הפנסיה נמצא בארץ מסוימת (או בארצות מוגדרות).
פנסיה, שהיא אנונה המשולמת לעובדים ולשאיריהם בגין עבודתם או אנונה המשולמת על ידי קופת גמל לקצבה, או אנונה שאינה מוגדרת כפנסיה, הנרכשת מחברת ביטוח (או ניתנת בהסדר אחר) שלא במסגרת פנסיונית.
אנונה נבדלת מקצבה בכך שהאנונה מוגבלת בסכום החיסכון בעוד שקצבה (מקרן הפנסיה או פוליסת ביטוח) תשולם לחוסך לכל חייו.
הצמדת האנונה: סכום האנונה התקופתי יכול להיות סכום נומינלי קבוע המוגדר במונחי מטבע מסוים או סכום שאינו מוגדר כך ואשר משתנה בהתאם לכללי הצמדה שנקבעו.
למשל: סכום האנונה התקופתי יכול להיות צמוד לשינויים החלים במדד המחירים לצרכן, לשינויים החלים בדרגת השכר לפיה חושבה האנונה (פנסיה), לשינויים כלליים בשכר, למדד רווחיות של קרן פנסיה, להחלטות אד-הוק של גוף מוסמך, ועוד.
מועדי הצמדה: ניתן לקבוע את מועדי שינוי האנונה על פי תנאי ההצמדה בצורות שונות.
למשל: באופן שוטף אחת לחודש (או בכל מועד תקופתי לתשלום), אחת ל-6 חודשים, בכל מועד בו שינוי המדד אליו מוצמדת האנונה מגיע לאחוז מסוים, בכל מועד בו משתלמת תוספת יוקר לשכירים על פי הסכם קיבוצי.
אנונת הכלאיים (Annona atemoya) היא מין השייך לסוג אנונה, במשפחת האנוניים, תוצאה של הכלאה בין המינים אנונה קשקשית (Annona squamosa) לבין אנונה חלקה (Annona cherimola).
זהו המין שמגדלים בישראל כעץ פרי מסחרי.
החוקר ווסטר ממעבדות המחקר של משרד החקלאות של ארצות הברית הוא ככל הידוע הראשון שהכליא אנונה, בשנת 1908. הזן המגודל בישראל הוא כנראה תוצאה של הכלאה לא מכוונת בין מטעים סמוכים של אנונה קשקשית ואנונה חלקה, אשר משכו את תשומת הלב של מגדלים בשנות ה-30 או בשנות ה-40 .
אנונת הכלאיים היא עץ בינוני, ירוק עד, למעט תקופת נשירה קצרה באביב המאוחר, ובעלת ריח חריף וייחודי.
הנשירה באביב דרושה לצמח כדי לשחרר את ניצני הצמיחה של ענפים חדשים, הכלואים בפטוטרות העלים של השנה הקודמת.
כל פרח, קוטרו בין שניים לשלושה סנטימטרים עם 10 עלי כותרת אשר צבעם חום-צהוב, עם בסיס סגול.
צבע הפרי הוא ירוק מבחוץ ולבן מבפנים.
תוך הפרי הוא עסיסי ומתוק, והזרעים השחורים משובצים בציפה הלבנה.
לפרי האנונה בארץ חיי מדף קצרים, וניתן לשמרו כמה ימים בקירור.
בארץ מוכרת תופעה ייחודית, של הבשלת פירות האנונה המאוחרים, שחנטו בסוף הקיץ.
הפירות עוברים את החורף על העצים, ובחודש אפריל תופחים ומבשילים.
זה אינו יבול שני, אבל מצויים באביב פירות אנונה גדולים מאוד בשוק.
פרי האנונה עשיר יחסית באשלגן ובוויטמין C, אך עיקר ערכו בטעמו ובניחוחו המיוחדים.
מן האנונה ניתן להפיק שמנים ומשחות שיניים, כמו גם תכשירים נגד קשקשים.
האנונה היא פרי מסחרי בארץ, ובד בבד עם התמעטותה כצמח חצרות, מתרבים מטעי האנונה המסחריים.
כמעט כל מטעי האנונה בארץ ממוקמים במישור החוף.
הזנים המקובלים בארץ הם "מלמוד", "כספי", ו"גפנר".
היום נוהגים במטעים לגזום את עצי האנונה גיזום חריף כמעט בכל שנה ובכך מקטינים את נזקי ההפריה הכושלת של העץ.
חקלאי האנונה מבצעים האבקה מלאכותית בפרחים, דבר המגדיל את היבול בצורה משמעותית.
עזריה אלון (עורך), אנציקלופדיית "החי והצומח של ארץ ישראל", משרד הביטחון – ההוצאה לאור, החברה להגנת הטבע, 1988; כרך 12 - צמחים ובעלי חיים במשק האדם, הערך "אנונה", עמ' 136
אנוסיס נאון פאראלימני הוא מועדון כדורגל קפריסאי מהעיירה פאראלימני.
המועדון, שהוקם בשנת 1936, לא זכה מעולם בתואר, אך מספר פעמים היה מועמד מוביל לתואר.
בעונת 1974/75 הקבוצה הגיעה למקום השני בטבלת הליגה הקפריסאית וכן העפילה לגמר הגביע הקפריסאי, בו הפסידה בגמר 2–3 לאנורתוסיס פמגוסטה לאחר שהמשחק נמכר על ידי השחקן קיריאידס שהושעה מכדורגל להמשך חייו.
הקבוצה העפילה עוד שלוש פעמים לגמר הגביע אך בשלושתן הפסידה לאומוניה ניקוסיה.
בשנים האחרונות, בשל העובדה שבקבוצה אימנו מאמנים ישראלים, אלי גוטמן וניר קלינגר, החלה מגמה בקבוצה של הכנסת מספר שחקנים מישראל ומליגת העל הישראלית שאומנו על ידי המאמנים הישראלים בעבר.
המועדון אנוסיס נאון פאראלימני (האיחוד הצעיר של פאראלימני) הוקם בחודש אפריל 1944 בעקבות איחוד של המועדונים פאראלימני והרקולס.
שני המועדונים אוחדו בעקבות התפרקותה מסיבות כלכליות של הרקולס.
המשחק הראשון של המועדון היה בחלק הראשון של 1945, זמן קצר לאחר סיום מלחמת העולם השנייה.
המשחק היה נגד קבוצת חיילים גרמנית.
המשחק הרשמי הראשון של הקבוצה היה ב-16 בספטמבר 1945, נגד אנורתוסיס פמגוסטה.
עד ראשית שנות ה-60 לקחה הקבוצה חלק בטורנירים מקומיים בקפריסין.
בשנת 1965, הצליחה פאראלימני להשתלב בליגה הקפריסאית השנייה.
בעונת 1969/1968, הצליחה הקבוצה לזכות בליגה השנייה, ולעלות לראשונה בתולדותיה לליגת העל הקפריסאית.
מאז, שיחקה פאראלימני רק בליגת העל הקפריסאית.
הקבוצה הייתה אחת מחמש הקבוצות היחידות בקפריסין שמעולם לא ירדה לליגה השנייה, עד עונת 2013/2014, כאשר סיימה במקום ה-13 בליגה הראשונה וירדה לליגה השנייה.
בסיום עונת סיימה הקבוצה במקום הראשון בליגת המשנה ועלתה לליגה הבכירה.
אנונה (שם מדעי: Annona) היא סוג במשפחת האנוניים , שמוצאם ביבשת אמריקה.
הסוג כולל מעל 100 מינים של עצים ושיחים סובטרופיים, ולרבים מהם פרי ראוי למאכל אדם.
פרח האנונה הוא פרוטוגני, בשלב הראשון נקבה ולאחר מכן הופך הפרח למצב זכרי, פרחי האנונה בעלי 3 עלי כותרת, במצב הנקבי הם בשרניים, במצב הזכרי האבקנים בצבע חום והצלקת התייבשה והיא בצבע חום בהיר.
אנונת הכלאיים – המין הנפוץ בישראל; הכלאה בין אנונה חלקה לבין אנונה קשקשית.
אנונה חלקה (Annona cherimola) – פופולרי מאוד בצ'ילה למרות שלא שם מקורו.
עקב כך זכה לתואר "הפרי הלאומי" של המדינה.
אנונה קשקשית – עץ נמוך, מקורו בשפלות הטרופיות של אמריקה המרכזית.
בכימיה של סוכרים, המושג אנומר מתייחס לסידור האטומים סביב אחד אטומי הפחמן, בפרט הפחמן ההמיאצטלי או ההמיקטאלי בלבד, הידוע גם בשם "פחמן אנומרי".
ההבדל היחיד בין אנומרים שונים של המולקולה הוא האוריינטציה של הקבוצות הכימיות המחוברות לפחמן האנומרי.
אנומר הוא סוג מסוים של אפימר - בעוד אפימרים שונים זה מזה בסידור הקבוצות סביב כל אטום פחמן בודד במולקולה, באנומר מדובר רק בפחמן ההמיאצטלי.
בפירוט, אנומר הוא סטריאואיזומר (בפרט, דיאסטריאואיזומר) של חד-סוכר (בצורתו הטבעתית).
אם המבנה אנלוגי לקיום קבוצת הידרוקסיל בפחמן האנומרי בעמדה אקסיאלית, הסוכר הוא אנומר אלפא.
אם קבוצת ההידרוקסיל בעמדה משוונית (אקווטוריאלית), הסוכר הוא אנומר בטא.
לדוגמה, הסוכרים α-D-glucopyranose ו-β-D-glucopyranose, שתי הצורות הטבעתיות של גלוקוז, הם אנומרים.
האפקט האנומרי מסייע לייצב אנומר האלפא.
שינוי בחומר, הגורם לאנומר אחד לשנות מבנה ליצירת אנומר שני, מכונה מוטרוטציה, או "אנומריזציה".
שני האנומרים הם חומרים כימיים נפרדים, ויש להם תכונות פיזיקליות וכימיות שונות, בפרט סיבוב אופטי.
לדוגמה, ל-α-D-glucose סיבוב אופטי של 112+ מעלות, ולאנומר שלו, β-D-glucose, סיבוב אופטי של 19+ מעלות.
אנוס היה השימפנזה הראשון שהקיף את כדור הארץ בחללית אמריקאית וחזר.
שמו של הקוף, אנוס, הוא השם התנ"כי לאנוש בהגייה האנגלית.
אנוס עבר סדרת אימונים באוניברסיטת קנטקי, ואחר כך בבסיס חיל האוויר של ארצות הברית.
סדרת אימונים זו הייתה מפרכת יותר מזו שעבר קודמו, "האם", שהיה השימפנז הראשון בחלל.
אימוניו הכינו אותו בין היתר למצב חוסר משקל.
אנוס שוגר בחללית מרקורי ששוגרה על ידי טיל אטלס 5 ב-29 בנובמבר 1961, השלים את הקפתו הראשונה בתוך שעה ו-28.5 דקות, ונחת לאחר שתי הקפות במקום שלוש שתוכננו כי לחללית היו רעידות מוגזמות בזמן שהופעלו מנועיה לצורך שינוי כיוון.
תא הנחיתה נחת בים, ומיד כשחולץ מהתא התנהג אנוס בחופשיות כאילו לא אירע דבר, ובכך הוכיח את עמידותם של יצורים חיים למסע בחלל, והכשיר את השטח לטיסה המאוישת הראשונה.
אנוסארה יוגה (Anusara Yoga) היא זרם חדש של האטה יוגה המתבסס על הפילוסופיה הטנטרית אשר רואה טוב פנימי שמימי בכול.
אנוסארה יוגה נוסדה על ידי ג'ון פרינד (באנגלית) ב-1997. ג'ון פרינד ממשיך לקחת תפקיד פעיל בביסוס הזרם באמצעות הנהגתו, הכשרת מורים והסמכתם.
הדגש בזרם זה הוא ב"עקרונות האוניברסליים ליישורת ואמת", אנוסארה יוגה מדגישה את הקהילתיות (Kula) הנותנת תחושת שייכות ובו בזמן מאפשרת את החופש האישי.
שלושת העקרונות של אנוסארה יוגה: כוונה, התיישרות, ופעולה
התרגול של אנוסארה יוגה מוגדר על ידי שלושה עקרונות בסיסיים: "כוונה", "התיישרות" ו"פעולה".
באנגלית 3A of Anusara Yoga ובעברית הכי"ף של אנוסארה.
כוונה (Attitude), היא עוצמת הלב להוביל את האדם להיות אחראי לכל פעולותיו והיא באה לידי ביטוי בתנוחות של יוגה.
הציפייה להתעוררות מחדש לחלק האלוהי הטבוע בנו, כבני אדם המאפשר לנו לחגוג את החיים במלואם.
התיישרות (Alignment), מתן תשומת הלב להתמזגות והחיבור של חלקים שונים בגוף האדם תוך שיתוף פעולה ביניהם.
חמשת העקרונות של ישורת אוניברסלית
עיקרון הזרימה בנועם: המתרגל מכוון את גופו ונפשו לזרם של תודעה נשגבת.
מטרת תרגול התנוחות () היא כוונה אל רכות לב ופתיחות רעיונית.
עיקרון העוצמה השרירית: המתרגל שואב אנרגיה מהפריפריה של הגוף אל נקודת המגוז (focal point) של התנוחה, שהיא מרכז הפעולה.
המטרה היא להגדיל את היציבות, החוזק והחיבריות של התנוחה.
עיקרון הספירלה המתרחבת: ספירלה של אנרגיה מרחיבה העולה מהקרקע לכיוון מרכז הגוף.
בתנוחות עמידה היא עולה מפנים כפות הרגליים במעלה הרגליים כלפי חוץ המותניים.
ספירלה זו מפנה אנרגטית את הרגליים פנימה, את פנים השוקיים אחורה ומרחיבה את השוקיים והאגן הירכיים.
עיקרון הספירלה המתכנסת: אנרגיה ספירלית מכנסת.
בתנוחות עמידה זוהי אנרגיה היורדת מהמותניים, דרך עצם הזנב ודרך הצד החיצוני של הרגל לכיוון כפות הרגליים.
ספירלה מכווצת שומטת את האגן ועצם הזנב למטה וקדימה ומסובבת אנרגטית את הרגליים לכיוון חיצוני.
עיקרון העוצמה האורגנית: המתרגל מפנה אנרגיה מנקודת המגוז (focal point) של התנוחה לאורך הקווים העיקריים של הגוף לכיוון הפריפריה.
אנרגיה זו מגבירה את ההתרחבות, הגמישות וחופש הפעולה של התנוחות.
פעולה (Action), היא זרימה חופשית של אנרגיה דרך הגוף, אשר מאפשרת הן יציבות והן חופש פעולה מהנה.