tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ב-6 באוקטובר 1944, במבצע משולב של המודיעין הגרמני ומנהיגים פלסטיניים מאזור ירושלים, הוצנחו שני גרמנים ושלושה פלסטיניים, ביניהם חסן סלאמה, בנחל ליד יריחו.
ציודם כלל נשק קל, מפות, מכשירי קשר, מנות קרב, 5,000 לירות שטרלינג במטבעות שונים, חומרי נפץ, וע"פ גרסה לא מאומתת כ-10 קופסאות קרטון שהכילו רעל מסיס במים וחזק במיוחד (כל קופסה הכילה רעל בכמות המספיקה להרעלת 25,000 איש).
רעל זה נועד להרעיל את מעיינות ראש העין ששימשו את תושבי תל אביב.
הצניחה נכשלה, חסן סלאמה שנפצע במהלך הצניחה נע לכיוון ירושלים, ושאר הכוח, שני הגרמנים ועבדול לטיף, התחבאו במערה שבוואדי קלט.
נערים בדואים מצאו את אחד משקי הכסף וכן אקדח ותחמושת.
השמועה על מטבעות חדשים ביריחו פשטה באזור והייתה הסימן הראשון לקיום המבצע.
תוך עשרה ימים נמצאו המתחבאים, והמבצע נכשל לחלוטין.
בחורף תשכ"ט–1969, נהרג סא"ל במערה הנמצאת על גדתו הדרומית של הנחל בעת מרדף אחרי מסתננים טרוריסטים.
בשנות התשעים אירעו בנחל פרת שלושה מקרי רצח של ישראלים על רקע לאומני.
הפיגוע בנחל פרת (1993): ב-9 באוקטובר 1993 נרצחו בנחל דרור פורר וערן בחר.
הפיגוע בנחל פרת (1995): ב-18 ביולי 1995 נרצחו אוהד בכרך, חייל בן 18, ואורי שחור, תלמיד ישיבה בן 19. השניים נורו מטווח קצר בזמן שרחצו בבריכה במקום.
הפיגוע בנחל פרת (1997): ב-24 באפריל 1997 נרצחו בנחל חגית זביצקי וליאת קסטיאל.
על שמה של חגית הקימו חבריה את היישוב מצפה חגית הצופה אל הנחל.
בתום המשפט, פנה השיח של שבט כעאבנה למשפחת הרוצח, אחמד מחמוד עלי כעאבנה, ואמר להם שיש להם 24 שעות לעזוב את המדינה, והם אכן עברו לירדן ולא שבו.
על שמם של ששת הנרצחים הוקם מצפה נוף בשם "מצפה השישה" בין היישובים כפר אדומים ונופי פרת.
בעקבות הפיגועים, יעל ישראל, פקחית רשות הטבע והגנים, נכנסה לגור בשמורה במבנה מנדטורי, במחאה על מקרי הרצח.
היא פונתה בעקבות עתירה לבג"ץ.
נחל פרת זוהם בעבר באופן קבוע.
מתקן טיהור שפכים משותף של רמאללה, אל בירה ופסגות, הנמצא על יד היישוב פסגות, מזרים על בסיס קבוע שפכים ברמת טיהור בינונית לנחל מכמש, יובלו הגדול ביותר של נחל פרת.
השפכים מזהמים את המים ואת הקרקע ופוגעים בצמחייה ובבעלי החיים.
מדי פעם, בעת תקלה במתקן הטיהור, מוזרמת כמות גדולה הרבה יותר של שפכים ברמת טיהור נמוכה עד אפסית, מה שמוביל לזיהום לכל אורך נחל מכמש ועד לנחל פרת עצמו.
כל תקלה כזו גורמת לזיהום קשה ולפגיעה משמעותית בחי, בצומח, בנוף ובמטיילים המתרחצים, לסגירת המסלול בנחל למטיילים, ומביאה לנזקים בלתי הפיכים או שתיקונם אורך זמן רב.
הריק השלטוני בשטחי יהודה ושומרון, והעובדה שהמט"ש הוקם בעזרת תרומה מבנק גרמני ואין גוף שלטוני מקומי שלקח עליו אחריות, מוביל לכך שתיקון המתקן "נופל בין הכיסאות", ולוקח זמן עד שנמצאים תקציבים והביוב מפסיק לזרום.
מול המחדל פועלות החברה להגנת הטבע ועמותת ירוק עכשיו מול הרשויות בקריאה לשיפור המצב.
להלן רשימה חלקית של אירועים אלו והתגובות להם:
ביולי 2012 התקלקל מתקן טיהור השפכים באל בירה.
במשך כמה חודשים זרם בנחל ביוב לא מטוהר, בכמויות משתנות.
החברה להגנת הטבע פנתה אל הרשויות בקריאה לטפל בשפכים, ולעזרתה התגייסה האגודה הישראלית לצילום טבע, שיצאה לפרויקט צילום בשמורה ותרמה להעלאת המודעות לזיהום.
מעל 4,000 איש חתמו על עצומה לעצירת הזיהום.
הרשויות הבטיחו לטפל בעניין ביחד עם גורמים פלסטיניים, אך הטיפול היה זמני ומינורי בלבד, והבעיה חזרה.
בפברואר 2014 אירעו שוב תקלות במתקן הטיהור, והגישה והמגע עם המים המזוהמים נאסרו רשמית על המטיילים בשמורה.
במסגרת קמפיין חוזר של החברה להגנת הטבע וירוק עכשיו התחדשה העצומה, והוועדה לביקורת המדינה הגיעה לסיור בנחל.
בעקבות הלחץ הובטח שוב מענה לבעיה מצד הרשויות.
בתחילת 2015 חזר הזיהום לנחל ובמשך כמה חודשים זרמו לכל אורך הנחל כמויות גדולות של ביוב.
רשות הטבע והגנים הכריזה על חלקים בשמורה כסגורים לקהל המטיילים, סגירה שמנעה מעשרות אלפי מטיילים בחג הפסח את הגישה לנחל.
הגופים הירוקים הגישו עתירה לבג"ץ נגד הגורמים הרלוונטיים – שר הביטחון, אלוף פיקוד מרכז, ראש המנהל האזרחי ואחרים, בדרישה לטפל בבעיית הזיהום, אך הדיון בבג"ץ נדחה ל-2016 והבעיה לא נפתרה.
המאבק הגיע לשיאו בהפגנה של תושבי האזור והגופים הירוקים, בה השתתפו כ-200 אנשים, בדרישה לפעול באופן מידי לעצירת הזרמת השפכים ולניקוי הנחל.
הלחץ נשא פרי, ובתחילת 2016 שופץ מתקן הטיהור ונבנה מחסום המונע את זרימת השפכים לנחל.
ביוני ויולי 2017 חזרה זרימת הביוב לנחל ומסלולי ההליכה בו נסגרו למטיילים.
ב-2022 זוהמה מביוב בגלל תקלה בצינור שפכים.
נחל פרת מהווה בית גידול ייחודי למגוון עשיר של בעלי חיים: עופות, יונקים, מיני דגים וצפרדעים, וכן נחשים, עקרבים ומיני חרקים רבים.
במצוקי הנחל – עופות מדבריים טיפוסיים ודורסי יום ולילה.
ביניהם: בז אדום, בז צוקים, רחם, חיוויאי, עקב עיטי, עיט זהוב, כוס החורבות ולילית מדבר.
לאורך הנחל נמצא עופות מגוונים, ביניהם עופות אופייניים לספר המדבר: סלעית לבנת כנף, סלעית שחורת בטן, סלעית מדבר, מדברון, צוקית בודדת, צוקית חכלילית, עורב שחור, עורב קצר-זנב, קאק, טריסטרמית, סיס, סנונית, זנבן ערבי, קורא מדברי, חוגלת סלעים, שלדג לבן-חזה, שחור-זנב, שרקרק גמדי, דרור הירדן, וצופית בוהקת.
בתקופת הנדידה נמצא נחל פרת במסלול נדידת עופות, חסידות לבנות ושחורות, עגורים, ודורסים.
לבעלי החיים הנפוצים בנחל פרת כושר הסתגלות לתנאי המקום המאופיין כמדבר צל גשם יחד עם מחייה ליד מקורות מים.
בין היונקים הנפוצים בנחל: צבי מדבר, שועל מצוי, קרקל, צבוע מפוספס, זאב ערבי, ארנבת, שפן סלע, דרבן.
זוחלים רבים משתלבים בתנאי הסביבה, ביניהם מיני לטאות וחרדונים, ומגוון נחשים ארסיים כמו אפעה ושרף עין גדי.
לאורך ערוץ הנחל בולטת צמחית אפיק: קווים רצופים ונמשכים של שיחים ועצים הגדלים לאורך קו זרימת המים.
וכן ריכוז נדיר ויפה של צמחים גאופיטים.
לאורך ערוצי המים נמצא צמחייה הידרופילית משגשגת: טבורית נטויה, דנדנה רפואית, שרך, זקום מצרי, פתילת המדבר (תפוח סדום), בולט בערוץ הוא עץ שיזף מצוי.
לאורך הזרימה, אמת המים והמפלים נמצא צמחי מים מובהקים: שערות שולמית, ונענע חריפה (peppermint) הנקראת לעיתים גם נענע משובלת.
וכן צמחים האופייניים לנאות מדבר – קנה מצוי, עבקנה, סמר, דקלים וסרפדים.
צמח פולש בשמורה לאורך ערוץ הנחל הוא הגומא המניפני, שהגיע לארץ מאזור אפריקה כצמח נוי.
בקניונים צומחים כתלה חריפה, אזובית פשוטה ואזוביון מדברי, צלף ומציץ סורי.
לאורך המצוק נמצא צמחייה מגוונת: סירה קוצנית, כלנית, נורית, שלח הצובע באביב בסגול משטחים נרחבים, אוג קוצני, אלקנה סמורה ממשפחת הזיפניים, קיפודן, לשון-פר סמורה.
כמו כן צומחים בנחל צמחים אופייניים לספר המדבר ולנחל כמו: רותם, אטד, מלוח, ורכפתן מדברי, עצי שיטה, אשל ושיזף מצוי.
מצויים בה שלהבית קצרת שניים, קיפודן מצוי, וסירה קוצנית, וכן מקור חסידה מדברי, זוגן השיח, יפרוק המדבר.
באזורים בהם מכלה הרעייה הרבה את הצמחייה, גדלים צמחים המכילים חומרים רעילים כמו עירית גדולה (הים תיכונית) ומתנן שעיר, וגאופיטים רבים: כלנית, חצב מצוי ורקפת.
נַחַל קִדְרוֹן (בערבית ואדי ג'וז, אַ-נַאר) הוא נחל במדבר יהודה היורד מאזור העיר העתיקה בירושלים ונשפך לים המלח סמוך ליישוב אבנת מדרום לנחל קומראן ומצפון לנחל דרגה.
אורכו של הנחל כ־34 ק"מ, ושטח אגן ההיקוות שלו כ־115 קמ"ר.
נחל קדרון היה במשך שנים רבות אחד הנחלים המזוהמים בישראל.
סיבת הזיהום היא שפכים, בעיקר של מזרח ירושלים, המוזרמים אל הנחל ללא טיהור או אחרי טיהור חלקי בלבד.
ביוני 2020, החל מיזם שיקום הנחל הכולל הנחת תשתית הולכת שפכים חדשה, פינוי פסולת בניין ואשפה, וקליטת כל השפכים במתקן טיהור השפכים "אוג" סמוך לצפון ים המלח.
ישנן מספר השערות אודות מקור שמו של הנחל: ההשערה הראשונה מתייחסת לפירוש המילה "קדר" כ"חושך".
חלק מערוץ הנחל המוקף הרים גבוהים שיוצרים בו אפלה.
השנייה מתייחסת אף היא לפירוש המילה "קדר" כ"חושך", אך היא מתייחסת לנחל כמקום של קבורה וטומאה, שכן בו נקברו אישים חשובים מימי תקופת בית שני.
לפי ההשערה השלישית, "קדרון" נובע מצורת ה"קדרה" שיוצר הנחל במפגשו עם גיא בן הינום.
השערה רביעית מייחסת את מקור שם הנחל הוא לבתי המלאכה של הקדרים שהיו בו.
את דרכו מירושלים לרמת המדבר, עושה נחל קדרון בכיוון לא רגיל לנחלי מדבר יהודה, מצפון לדרום.
רק עם כניסת הנחל לתחום מדרגת הכפיפה העליונה של מדבר יהודה, בסמוך לח'רבת חרד'אן, משתנה בחריפות כיוונו של הנחל, והוא זורם ממערב-דרום-מערב למזרח-צפון-מזרח.
רוב אורכו של הנחל, הוא בתחום המסלע הקירטוני הרך של רמת מדבר יהודה, והוא רדוד ומתון.
במקום בו חוצה הנחל את קמר מעון-מר סבא, הוא יוצר קניון עמוק.
אורכו של קניון זה כ־2.5 ק"מ, ועומקו מגיע ל־80 מטר.
קירות הקניון אינם זקופים, כך שרחבו בקרקעיתו כ־30 מטר, בעוד רחבו בין שפותיו כ־150 מטר.
קניון נוסף נמצא באזור במת השוליים המזרחיים של מדבר יהודה.
אורכו של קניון זה כ־1.5 ק"מ, ועומקו מגיע ל־200 מטר ויותר.
קניון זה שונה משאר הקניונים הגדולים של מדבר יהודה שנוצרו משחיקת המים, ולכן הם רחבים מאוד, ומתחילים במפל פרסה גדול.
קניון זה, לעומת זאת, עובר בקו שבר, שכיוונו מזרח-מערב, ולכן חתכו צר מאוד - רוחבו בתחתיתו הוא כ־10 מטרים בלבד, ואף יציאתו מתחום מצוק ההעתקים הוא בסדק צר, ולא בשער מצוקים גדול כמו בנחלים הגדולים של מדבר יהודה.
קניון זה יורד בסדרת מפלים נמוכים שגובהם 4–20 מטרים.
בקניון העליון של הנחל נמצא מנזר מר סבא, ושרידים של עוד שני אתרי נזירות: מנזר תיאודוסיוס וסנטה סופיה.
מערות קרסטיות רבות בנחל, שימשו ככוכי התבודדות לנזירי האזור, וחלקן עדיין משמש למטרה זו.
מאפיקו של קניון זה, יוצאת אמת מים ארוכה, שהוליכה מי שיטפונות מנחל קדרון למצודת הורקניה.
חלקים מאמה זו חצובים בסלע, חלקים אחרים בנויים אבן ומטויחים, וקטעים מסוימים שלה נעזרים בקירות תמך שגובהם מגיע ל־15 מטרים.
רובה של אמה זו השתמר בצורה טובה למדי.
לאורך רוב ההיסטוריה נחשב נחל קדרון, היורד מהר הצופים, לגבולה הגאוגרפי והמוניציפלי של ירושלים.
כאשר שלמה המלך גוזר על שמעי בן גרא שלא לצאת מירושלים, הוא מציין את נחל קדרון כקצה תחום העיר: .
גם כשדוד בורח מירושלים מפני אבשלום בנו, הנחל מצוין כגבול העיר: .
לאורך תקופת הבית הראשון הוא מוזכר כמה הפעמים כמקום הפסולת (כגון אלילים שמושמדים), מה שגם מתאים לממצא הארכאולוגי של צלמיות מנופצות.
(כאמור, הנחל שימש מקומם של בתי היוצר של קדרי ירושלים, ובהמשך כנקרופוליס של העיר.
בזמן בית שני הוזרמו לנחל שפכים מבית המקדש ().
בין הקברים הידועים המצויים בנחל נמצאים יד אבשלום, קבר בני חזיר, קבר זכריה וקבר רבי עובדיה מברטנורה.
בירמיהו מוזכר נחל קדרון כאחד הגבולות שמסמלים את בניין העיר ירושלים באחרית הימים.
תחילתו של הקדרון באזור שכונת שמעון הצדיק ושיח ג'ארח.
בהמשך הוא מנקז אליו את עמק צורים, במקטע הזה שביל ירושלים הולך לאורכו, ממשיך דרומה דרך סילוואן וא-סווחרה ויוצא מירושלים.
נַחַל צַלְמוֹן הוא נחל ב, המנקז את המורדות הדרומיים־מזרחיים של גוש הרי מירון ומוליכם אל הכנרת.
בעבר זרמו אל הנחל מי המעיינות עין רמיאל, עין פרוד, עין צלמון, עין א-טבל, ועין דישנה, אך מאחר שרוב מי המעיינות נתפסו, היה הנחל אכזב לאורך מרבית השנה עד לחנוכת המוביל ההפוך.
אורכו של נחל צלמון כ־30 ק"מ והוא מהנחלים הארוכים בגליל.
הנחל זורם מהרי מירון דרומה דרך רכס שגור.
בסמוך למושב שפר וקיבוץ פרוד ישנה סדרת מפלים ואשדים מרשימים, ששוצפים מים לאחר גשמים כבדים.
משם הנחל זורם דרומה, פונה מערבה, זורם דרומה בין הר חוזה והר כמון, וממשיך עד לתל־עצמון.
הנחל יוצר "ברך" לכיוון מזרח ונשפך לכנרת ליד קיבוץ גינוסר.
שטח אגן ההיקוות כ־110 קמ"ר ועליו יורד כ־650–700 מ"מ גשם בממוצע לשנה.
הספיקה המקסימלית הרב שנתית הממוצעת בנחל היא כ־6.3 מ"ק/שנייה (1961–2024).
ספיקת שיא של 35 מ"ק/שנייה נרשמה בעת שיטפון עז בנחל ביום ה־22 בינואר 1969, כאשר ביום זה ירדו 113 מ"מ גשם בפרוד, 110 מ"מ בעמיעד ומעל 150 מ"מ באזור הר מירון.
ב־27 בדצמבר 2022 החלה הזרמת מים מותפלים מהים התיכון לנחל במסגרת פרויקט "הולכה צפונה" של חברת מקורות.
המים המותפלים מוזרמים אל תוך הנחל כשלושה קילומטרים לפני סופו וזורמים בו עד הכנרת, ומסייעים בשמירה על מפלסה בשנות בצורת.
באוקטובר 2025 הסתיימה הנחת קו בקוטר 16 אינץ' להזרמת מים מותפלים במסגרת הפרויקט של המוביל ההפוך.
המים מוזרמים בעין רביד המזין את הנחל ומגיעים בסופו של דבר לכנרת.
הספיקה המתוכננת היא של כ-1,000 מ"ק לשעה.
בתחילת נובמבר 2025 החלה הזרמת המים לעין רביד, והמקום הפך לאתר תיירות.
בערוץ הנחל שבתחומי הגן הלאומי כרמי זיתים מטופחים.
לאורך הנחל טחנות קמח שפעלו בעת החדשה לטחינת קמח באמצעות כוח הכבידה של המים.
מי הנחל נאספו במעלה הנחל, הובלו על גבי אמות מים מרחק של מאות מטרים, ונפלו בכוח מגובה לתוך ארובות הטחנה.
המים הנופלים בארובה סובבו גלגל כפות, שבתורו סובב עמוד שהיה מחובר אל אבני הריחיים.
שתי טחנות קמח ניצבות על גדתו המזרחית של נחל צלמון באזור הגן הלאומי, בין היישובים הבדווים ראס אל-עין וסלאמה, שמדרום לבקעת בית הכרם, בין הר כמון להר חזון.
יש המזהים את חורבת צלמון המצויה בלב הנחל עם מבצר בשם , שבוצר על ידי יוסף בן מתתיהו בימי המרד הגדול.
מאוחר יותר נזכרת צלמין ברשימות משמרות הכהונה כמקום מושבה של משמרת דְּלָיָהוּ (גינתון).
נַחַל פֶּרֶס הוא נחל אכזב בצפון־מזרח הנגב.
אורכו כ־17 ק"מ והוא זורם בכיוון דרום־מזרח, במקביל ומצפון למעלה תמר (כביש 25).
תחילתו בבקעת צבאים, כ־3 ק"מ ממזרח לצומת צפית, ובסופו הוא נשפך לנחל תמר, כקילומטר וחצי מזרחית לצומת הערבה.
נהוג לחשוב כי הנחל קרוי על שם העוף הדורס פרס, אולם מקור שמו הוא במילה "פארש" או "אלפארס" בשפה הערבית, שמשמעותה מרבד, מזרן או מיטה, הוא עמק פרוש וסגור, המתאים לרעיית גמלים.
כמו כן, הנחל הוא דרך רומית עתיקה שחיברה בין רפיח לעיר המקראית צוער.
בחלקו המזרחי הנחל זורם בתוך קניון ובו גבים.
באזור מעלה פרס, לפני המפגש עם נחל תמר, ישנו מפל גבוה של כ־50 מטרים.
לנחל פרס ישנו יובל אחד – נחל תחמס, שמקורו במצד תמר, והוא נפגש עמו למרגלות הר צורים.
נחל פרס הוא אחד מהנחלים היכולים להוות את גבולו הדרומי של מדבר יהודה אל מול גבולו הצפוני של הנגב.
הנחל מתחתר בחלקו הדרומי של מישור עמיעז, ויש הסוברים כי בשל כך הנחל מסמן את גבולו הדרומי של מדבר יהודה.
אחרים יטענו כי נחל חימר הוא דווקא הגבול הדרומי של מדבר יהודה.
בשנת 2007 התרחש אסון בצוקי הנחל, עת רכב שטח ובו 5 מטיילים, הידרדר ממצוק ונפל לתהום.
ארבעה מהמטיילים נהרגו, והמטייל החמישי היה תקוע ברכב במשך שעות עד שכוחות החילוץ הצליחו למצוא אותו.
נחל צולב או נחל העֵרֶב הוא גיא קטן, החוצה את העיר העתיקה של ירושלים ממערב למזרח – משער יפו ועד שער השלשלת בפתחו של הר הבית.
לאורך הגיא עוברים כיום רחוב דוד ורחוב השלשלת, המהווים יחד את אחד הצירים הארוכים של שוק העיר העתיקה בירושלים.
השם "נחל צולב" ניתן על ידי נחמן אביגד.
השם "נחל הערב" הוא מלשון שתי וערב.
העיר העתיקה של ירושלים שוכנת על שתי גבעות, המוקפות בשלושה גאיות עמוקים: גיא בן הינום ממערב; נחל קדרון ממזרח; והגיא המרכזי (או "הגיא האמצעי"), המפריד בין שתי הגבעות.
נחל צולב (או "הגיא הצולב") הוא היחיד החוצה את השטח ממערב למזרח, ומכאן שמו.
תחילתו של הגיא בפסגת גבעה קטנה, המפרידה בין גיא בן הינום ובין נחל צולב, ואשר עליה שוכנת המצודה הידועה בשם "מגדל דוד".
משם משתפל הנחל בתלילות מזרחה, ומתחבר לגיא המרכזי מתחת להר הבית.
נחל צולב היה גבולה הטבעי של ירושלים בימי קדם, וזאת בשל היותו גבול טופוגרפי מובהק בצפונה של העיר.
נקודת התורפה של ירושלים הייתה תמיד גבולה הצפוני, שכן בחלק זה נפתח מישור רחב, המאפשר הצבת כוחות צבא ללא קושי.
לא בכדי הקבילו יושבי ירושלים את נבואת ירמיהו: על עירם, שכן לאורך כל ההיסטוריה נכבשה העיר תמיד מצפון.
בשל כך הייתה חשיבותו של נחל צולב גדולה, וכבר המלך חזקיהו הציב לאורכו את 'החומה הרחבה', שהגנה על העיר מצפון בימי בית המקדש הראשון.
בתקופת בית שני שימש תחילה נחל צולב כגבול טבעי בצפון, שלאורכו עברה חומת העיר.
לאחר הרחבת העיר צפונה על ידי המלך הורדוס ובניית "החומה השנייה", הפך הנחל לחלק מהעיר, ואת מקום החומה בחלקו המזרחי של הנחל תפסה אמת המים של הורדוס, שבקטע זה עברה על גבי קשת גדולה ("קשת וילסון") מעל ציר הטירופיאון (הגיא המרכזי) ונכנסה אל רחבת הר הבית.
חשיבותו של הנחל כמחסום טופוגרפי טבעי ירדה בחלוף השנים, עם התרחבות העיר צפונה.
גיא נחל צולב הפך לרחוב פנימי בעיר, שניצל את הטופוגרפיה, ואיפשר מעבר נוח יחסית ממערבה של העיר למזרחה; כמו כן הוא חיבר בין שני רחובות הקארדו - המערבי והמזרחי, שחצו את העיר מצפון לדרום.
במפת מידבא מהתקופה הביזנטית ניתן אולי לזהות את קצהו של הרחוב, שחצה את העיר בציר מערב-מזרח, לאורך תוואי נחל צולב: קטע רחוב זה נראה בתחתית המפה, סמוך לחומתה המערבית.
שליטיה של העיר נאלצו בכל תקופה ליצור מחסום טופוגרפי מלאכותי לצפון העיר, וכבר בתקופה הערבית-המוסלמית הראשונה (640–1099) נחצב חפיר עמוק וארוך לאורך החומה הצפונית.
נחל צולב שימש, כאמור, כרחוב בתוך העיר, שאיפשר מעבר למתפללים ישירות להר הבית, דרך שער שעבר בתוואי קשת וילסון.
הצלבנים היו הראשונים שקירו את הרחוב העובר לאורך הנחל, כחלק מפעולות פיתוח השווקים בירושלים, ונראה כי בשלב זה קיבל הרחוב את ה"ברך" בנקודת מפגשו עם ציר הקארדו הראשי (המערבי).
מאז ועד ימינו לא ניתן לצעוד ישירות לאורך תוואי הנחל, אלא - בנקודה זו השוכנת בלב העיר העתיקה - יש לפנות ימינה כמה מטרים, ומשם להמשיך מזרחה.
הממלוכים פילסו את שתי גבעות העיר העתיקה, תוך בניית בתים ורחובות על גבי עמודים מעל הטירופיאון.
עם "העלמתו" של תוואי הטירופיאון, הוסתר גם תוואי נחל צולב, בעקבות כיסוי קשת וילסון והפיכתה למבנה-תמך אחד מני רבים בעיר.
הצועד היום ברחוב העובר לאורך הגיא מתקשה להבחין בהבדל הטופוגרפי, אך המתבונן בו מלמעלה (מגג המצודה למשל) יכול להבחין בקלות ב"נפילת הגובה" משני צדיו.
הרחוב העובר בתוואי הנחל נקרא כיום בשני שמות: חלקו המערבי (משער יפו ועד נקודת המפגש) נקרא, מאז התקופה הצלבנית לפחות, בשם "רחוב דוד", ואילו המשכו (עד הר הבית) מכונה "רחוב השלשלת" או "רחוב שער השלשלת" , על שם השער שבהר הבית אליו הוא מוביל.
ההיסטוריון והגאוגרף המוסלמי מוג'יר א-דין מדווח, בשנת 1496:
במאה ה-19 כונה חלקו העליון של הרחוב (מרחבת שער יפו ועד ההצטלבות עם רחוב הנוצרים), "שארע אל-בטרק" (רחוב הפטריארכיות) וזאת על שום הפטריארכיה היוונית-קתולית והפטריארכיה היוונית-אורתודוקסית שנמצאות מצפון לרחוב ובניין הפטריארכיה הארמנית הנמצא מדרום לו.
חלק זה אופיין בריבוי מוסדות בנקאות, דואר ומלונות, כמחציתם בבעלות יהודים והשאר בבעלות בני העדות השונות.
מההצטלבות עם רחוב הנוצרים ועד מפגש השווקים, בחלק שעובר ברובו מתחת לקמרון, נקרא הרחוב "שארע אל-בזאר" (רחוב השוק) והתאפיין בחנויות ודוכנים רבים בבעלות מוסלמים בעיקר.
בהמשך נקרא הרחוב "שארע באב א-סילסילה" (רחוב שער השלשלת).
אופיו וצורתו של קטע זה כמעט ולא השתנו עד ימינו.
בתקופת המנדט הבריטי הוחזר שם החלק העליון של הרחוב ל"רחוב דוד".
חלקו המערבי של נחל צולב משמש כיום כשוק תוסס בעיר העתיקה, ורחובות דוד והשלשלת משמשים כיום כנתיב המרכזי היחיד כמעט, המאפשר מעבר ישיר ממערב למזרח דרך סמטאות העיר העתיקה.
במסגרת פיתוחו של השוק לאחר איחוד ירושלים העתיקה והחדשה במלחמת ששת הימים ב-1967 עברו הרחובות כמה "מתיחות פנים" שהתבטאו בריצוף חדש, צביעת דלתות החנויות בצבע אחיד (גוני כחול וירוק) וחיזוק הקמרונות.
כן הותקנו רמפות קטנות במדרגות, כדי לאפשר מעבר של כלי רכב קטנים ומריצות, המביאים את הסחורות אל החנויות.
מאחר שהנחל ממשיך להוות אגן ניקוז טבעי של סביבותיו, שולבו ברצפת הרחוב עשרות פתחי ביוב בצפיפות של כמעט אחד לכל שני מטרים, כדי לאפשר גישה קלה לצנרת במקרה של סתימה.
הרחוב מהווה מוקד למפגש יומיומי בין יהודים לערבים, שכן הוא משמש כמעבר נוח הן לכותל המערבי, והן למסגד אל-אקצא שבהר הבית.
עקב כך הוא הפך למוקד חיכוך, ואירעו בו מספר אירועי טרור.
הרחוב מגיע עד חומת הר הבית, שבה נפתח בסופו שער השלשלת (ערבית: باب السلسلة באב א-סִלסִלה), שהעניק את שמו לרחוב כולו.
בית השער הוא מן התקופה הצלבנית ומשקף מציאות בה רוחב רחוב השלשלת היה כפול מאשר בימינו.
השער מורכב משני שערים - שער השלשלת ושער השכינה.
נַחַל פְּרָצִים הוא נחל אכזב בדרום מדבר יהודה.
מקורו של נחל פרצים במישור עמיעז אותו הוא מנקז, הוא זורם לכיוון צפון-מזרח, אורכו 5.5 ק"מ, בסופו הוא מצטרף לאגן ההיקוות של נחל חימר ונחל זוהר ונשפך לעמק זוהר ולים המלח מצפון להר סדום.
נקיק הנחל מגיע לעומק של כ-50 מטר ורוחבו מטרים אחדים.
נחל פרצים וערוציו מתחתרים לכל אורכם בתוך סלעי תצורת הלשון (הנקראת גם "חוואר הלשון", אף כי הסלע אינו חוואר).
התצורה מורכבת מורוות (שכבות של סלעי משקע) שנוצרו בימת הלשון.
בעונות החורף שקעו בימה חרסיות וחומרי סחף שנשטפו לימה על ידי מערכת נחלים ויצרו את השכבות הכהות.
הקמטים בשכבות הלשון נוצרו כתוצאה מרעידות אדמה, שעירבלו את שכבות הבוץ בהם שקעו שכבות חרסית וארגוניט צעירות שלא הספיקו להתגבש לגמרי.
בדרך זו נוצרו הקימוטים המאפיינים את שכבות הלשון בנחל.
בערוצו של הנחל נמצאת מערת הקמח, הקרויה על שם האבקה הלבנה הנוצרת משחיקת סלעי תצורת הלשון הדומה לקמח.
למערה שני פתחים, האחד בערוץ הנחל והשני, מעין ארובה היוצאת למישור עמיעז.
בשנת 2005 עקב התמוטטות שאירעה ביציאה מן המערה, המערה נסגרה למטיילים, והוצב שלט בכניסה המזהיר את המבקשים שלא להיכנס מפני סיכון חיים.
לאחר מספר שנים התמוטט חלק נוסף מתקרת המערה, וכמעט שאינה קיימת עוד.
נחל פצאל זורם בבקעת הירדן ואורכו 11 ק"מ.
במוצאו אל מישור הבקעה מתחבר אליו ואדי רשאש, בסמוך לעינות פצאל.
אגן הניקוז של שני הוואדיות הוא כ-32 קמ"ר.
בוואדי רשאש נובע עין רשאש.
בתוך הנחל נובעים שני מעיינות הנקראים עינות פצאל הנובעים בתחילת אפיק הנחל.
שפיעת המעיינות משתנה בין עונות השנה ונעה בין 30 מ"ק ל-150 מ"ק בשעה.
ליד המעיינות יש חורשת עצי שיזף מצוי, וסביבם צמחייה אופיינית לבתי גידול לחים, כגון שנית גדולה, פלגית שיחנית, טיון דביק, שיח-אברהם מצוי ונענה משובלת.
אזור הנחל מהווה גם בית גידול לחוגלת סלעים.
מאזור הנביעה יוצאת אמת מים מתקופת הורדוס שהובילה את המים לבריכת אגירה ליד תל שייח ד'יאב.
בריכת האגירה מתוארכת לפחות לתקופת בית אומיה ויש השערות שנבנתה כבר בתקופת הורדוס.
בתחתית בריכת האגירה נמצאו אבנים הרודייניות התומכות בהשערה זו.
בנחל פצאל, באמצע הדרך בין המעיינות לבריכת האגירה, ליד האמה עומדת טחנת קמח עתיקה בשם טאחונת אלפצאל, שפעלה באמצעות מי האמה.
כיום, צינור מתכת מוביל את המים אל בריכה, המשמשת את תושבי הכפר אלפצאל הסמוך.
כבר בתקופה הכלקוליתית הייתה התיישבות באזור בקעת פצאל.
המעיינות והאדמה הפורייה באזור אפשרו התיישבות וחקלאות.
בסקר ארכאולוגי נמצאו באזור שבין פצאל של היום לכניסה לנחל כ-8 אתרים של התיישבות מהתקופה הכלקוליתית, בהם האתרים פצאל 2, שייח' דיאב 2, פצאל 7 ועוד.
באתרים אלה נמצאו שרידי מבנה עם חצר גדולה מאוד.
בפצאל 7 נמצא מבנה עם חצר בגודל של כ-570 מ"ר, ולידו חצר גדולה נוספת וביחד גודל שטח המתחם מגיע לדונם לערך.
באזור היציאה מהנחל לבקעה נמצא תל שייח' דיאב המתוארך לתקופת הברזל.
התיישבות נוספת הייתה בתקופת הורדוס, אז הוקם היישוב פצאליס על שם פצאל, אחיו של הורדוס.
שרידי פצאליס נמצאים מתחת לכפר אלפצאל.
בנחל פצאל ויובליו הוכרזה בשנת 1993 שמורת טבע בשטח 8,000 דונם, המאופיינת בנוף צומח ערבתי במדרונות.
נַחַל עַרְעָר הוא נחל אכזב באורך 6.5 ק"מ, בהר חרמון.
הנחל מתחיל במורדות הר שקד שבפסגות הר דובדבן, "החרמון הישראלי הגבוה", ויורד מערבית דרומית.
בשל התנאים הגאוגרפים הייחודים של הנחל, גדלים בו צמחים נדירים רבים והוא המקום היחיד בישראל שבו גדל האלון השסוע.
נַחַל פָּרָש הוא נחל אכזב באורך כ-7 קילומטרים בצפון-מערב רמת הגולן.
הנחל זורם ממרגלות תל שיבן, מצפון לשעל, דרומית לכביש 959. הנחל ממשיך דרום-מערבה, צפונית לנחל חמדל, ובסופו חוצה את כביש 918. הנחל מתחבר לירדן כ-2.5 קילומטרים מדרום לגונן.
סמוך לכביש 918 יש מפל שנקרא "מפל פרש".
לאורכו צמחייה עשירה בעצי פרי.
באביב גדלים בו עצי תות רבים, ונמצאים בו שועלים ודורבנים.
נַחַל צוֹפִים הוא נחל אכזב בוואדי בצפון ירושלים.
ראשיתו בהר הצופים ומכאן שמו.
יורד בערוץ עמוק, מרחק 1.6 ק"מ וירידה של 110 מטר עד למוצאו אל נחל שורק למרגלות שכונת רמות אלון.שמו הערבי של הנחל הוא ואדי אום אל עמד
אורכו של הואדי המכונה פארק נחל צופים הוא מצומת רמות במערב ועד צומת גבעת המבתר ממזרח, בתוך שטח מיוער שמצפונו השכונות שועפאט ורמת שלמה; ומדרומו גבעת המבתר, רמת אשכול, סנהדריה המורחבת והר חוצבים.
בנוסף, בצמוד לואדי נחל צופים נמצאים "גן החמישה עשר" (בלב הגן של בית הספר יד המורה) בין גבעת המבתר לרמת אשכול; וגן משולם (בלב הגן מערת האשכולות) בין רמת אשכול לסנהדריה המורחבת.
הנחל עצמו ממשיך בתוך מנהרה ומתחבר עם נחל שורק לכיוון סכר בית זית.
בגדה הצפונית של הנחל, מול שכונת סנהדריה המורחבת, ישנה תצפית רחבה על השכונות שהיו לפני מלחמת ששת הימים על הספר.
בשל המיקום האסטרטגי, וכן בשל היות נתיב הנחל מקשר בין המתחם הירדני בנבי סמואל למקבילו בגבעת התחמושת, התגלעו חיכוכים בין נציגי ישראל וירדן במהלך הדיונים על הסכמי שביתת הנשק בתום מלחמת העצמאות בשנת 1949. הישראלים ביקשו לפרז את הערוץ כולו, אך יד הירדנים הייתה על העליונה.
בין 1949 ל-1967 אירעו תקריות ירי רבות בין המוצבים הישראליים והירדנים שמשני עברי הנחל.
התקריות הביאו ב-1958 לסלילת דרך פטרולים צה"לית בגדה הדרומית של חלקו המערבי של הנחל, הקיימת עד היום.
לאחר מלחמת ששת הימים הוחל בבנייה מהירה של שכונות משני צדי הנחל.
במוצאו הוקמה חוות חשמל, ומעל גדתו הצפונית נסללה דרך יגאל ידין, המקשרת בין השכונות הצפוניות של ירושלים.
הפיתוח המהיר הביא לטשטוש חלקים מן האפיק, והכחדה מהירה של החי והצומח באזור.
תוואי הקרקע במוצא הנחל אל נחל שורק נעלם בעת הקמת אחד ממחלפי כביש בגין מעליו.
כיום מהווה השטח המיוער סביב אפיק הנחל חלק מפארק ירושלים, ולאורכו נסלל שביל אופניים.
חלק זה מכונה יער רמות.
ב-21 באוגוסט 2023 נחנך חניון "חנה וסע" חדש בחלקו העליון של הנחל.
שטחו הוא כ-26 אלף מטרים והוא כולל כ-1,000 מקומות חניה.
ממוקם בסמוך לקו האדום של הרכבת הקלה בירושלים.
נַחַל קִינָה הוא נחל אכזב בדרום מדבר יהודה.
אורכו של הנחל כ־13 ק"מ, והוא מצוי מדרום־מערב לערד ובו נמצא "גב־קינה" הנחשב לאחד הגבים הגדולים בדרום הארץ.
תחילת נחל קינה הוא למרגלות הר קינה המתנשא לגובה 635 מטר, לאחר מסלול זרימה באורך 13 ק"מ ממרגלות ההר, נשפך הנחל אל נחל חימר.
הנחל מנקז את דרומה של בקעת ערד.
ככל הנראה לפני מיליוני שנים זרם הנחל מערבה אל הים, אך נעצר בשל התרוממות קימוטי הקשת הסורית ונלכד במסלול נחל חימר הגדול.
מעל נחל קינה שוכן האתר הארכאולוגי חורבת עוזה.
זוהי מצודה ששימשה לכל אורך התקופות.
זאת בשולטה על דרך אדום המקראית העתיקה העוברת בנחל.
בנחל נמצאים בורות מים ומערות טבעיות.
בנחל עוברים מסלולי טיולים המסומנים במפת סימון שבילים.
ערוץ הנחל מתחיל בהר קינה, ממנו הוא זורם בגיא רחב לכיוון מערב.
לאחר כ-3 ק"מ (למרגלות חורבת עוזה) פונה הנחל דרומה ומקבל אליו את נחל כיסן.
לאחר כקילומטר וחצי נופל הנחל במפל קינה שגובהו כ-30 מטר, ולמרגלותיו גב קינה.
בגב מצויים מים תמיד, אך מצב המים, צלילותם וצבעם תלוי בפרק הזמן שחלף מהשיטפון האחרון באותו אזור ובעוצמתו.
לאחר המפל זורם הנחל בערוץ עמוק בכיוון כללי דרום כ-2 ק"מ, ועם צאתו מהערוץ פונה לדרום מזרח וזורם בגיא רחב כקילומטר במקביל לנחל חימר, עד להתמזגותם.
נחל קינה היה נחלתו של שבט הקיני.
שבט זה נדד והיה שותף לשבטי ישראל בנדידה במדבר ושמו, "ואדי הקינה" נשמר בפי יושבי המדבר.
בספרים יהושע ושמואל מתוארות העדויות על התיישבות שבט הקיני באזור זה.
שמו של הנחל משמר את שמו של השבט הקיני שהיה אחד היישובים שהיו בימי חלוקת הארץ לשבטים והיה בידי שבט יהודה, כמתואר בספר יהושע: .
גם בספר שמואל מופיעות העדויות על התיישבות שבט יהודה באזור זה במילים" נגב הקיני", "וערי הקיני".
אזור נוסף בו שכנו כנראה חלק מבני השבט הוא ליד מגידו שבצפון, כמסופר בפרשת דבורה הנביאה על התנתקות חבר הקיני והתיישבותו בצפון, דבר המונצח בשם נחל קיני הסמוך למגידו.
בתקופת המקרא עברה בנחל קינה דרך אדום, שקישרה בין ערד והרי חברון בצפון, לים המלח והערבה בדרום.
נַחַל צִבְעוֹן הוא נחל אכזב הממוקם בגליל העליון והוא אחד מיובליו של נחל דישון.
וילנאי כותב כי השם צבעון ניתן בהתאמה לשמו הערבי של הואדי: "ואדי צוביע" והוא מעלה את האפשרות שזה על שם דבָּע שפירושו צבוֹע.
הנחל ממוקם ליד צפת למרגלות הר צבעון והר קלען, שעליו ממוקם היישוב צבעון אשר נקרא על שמו של הנחל.
הנחל מנקז את המורדות הצפוניים של הר מירון והוא נשפך יחד עם נחל אביב ונחל גוש חלב אל נחל דישון.
סמוך וליד הנחל עובר שביל ישראל.
בנחל צבעון ניתן לטייל בשביל היורד לאורך הנחל אל יער ברעם ונחל דישון.
המסלול חוצה את נחל ברעם.
לפי מסורת שתועדה לראשונה בידי רבי מנחם החברוני במאה ה-13, נמצא קבר אסתר ומרדכי בלב חורש ים תיכוני הסבוך בערוצו של הנחל, ובמקום אף נהוג היה לערוך את חגיגות פורים.
במקום מצוי לוח על גל אבנים ועליו הכיתוב: .
נחל קודמני הוא נחל או נהר ששמר על מסלולו ותבניתו המקוריים למרות שינויים בטופוגרפיה של המסלע שמתחתיו.
דוגמה: נהר שדגם אגן הניקוז שלו סעיפי יכול לחצות אזור ההולך ומתרומם עקב פעילות טקטונית איטית.
במקביל להתרוממות האזור הנהר חוצב את דרכו ברכס המתרומם תוך יצירת קניון עמוק.
הנהר לכן שומר על תבנית דגם הניקוז הסעיפי אף על פי שהוא זורם בתבנית נוף שבמצב אחר הייתה מייצרת דגם ניקוז מקבילי.
נחל מאוחר למבנה הוא נחל או נהר שנוצר על גבי שכבות אופקיות השוכבות על גבי סלעים בדרגות קשיות שונות שעברו קימוטים ושבירות.
הנחל חותר דרך השכבות האופקיות, ושומר על מסלולו ותבניתו למרות השינויים במסלע דרכו הוא עובר.
בשכבות קשות הנהר חוצב קניונים וממשיך במסלולו כמקודם.
הנהרות ברכס ההימלאיה הם דוגמאות טובות לנהרות קודמניים.
נהרות אלו החלו לזרום לפני שרכס ההימלאיה החל להתרומם.
מקורותיהם של הנהרות אינדוס ובראהמאפוטרה שוכנים בצד הטיבטי וכיום הם חוצים את רכסי ההרים תוך חציבת קניונים עמוקים.
הנהר קולורדו חצב את הגרנד קניון כאשר רמת קולומביה התרוממה בין לפני 5 ל-2.5 מיליון שנים.
שערי הברזל הוא קניון שחצב הדנובה במפגש הרי הקרפטים עם הרי הבלקנים, בגבול רומניה עם סרביה.
נחל קֶדֶשׁ הוא נחל אכזב, מצוקי, ברום של כ-450 מטר המתחיל באזור לבנון ומסתיים בעמק החולה.
חלקו התחתון של הנחל סגור לתנועה.
ראשיתו של הנחל בסמוך ומצפון לתל קדש, המזוהה עם העיר הכנענית קדש, ועל שמה קרוי הנחל.
משם ממשיך אפיקו של הנחל ממערב למזרח ומסתיים בבקעת החולה.
כשניים וחצי קילומטרים מתחילת הנחל, בסמוך ומצפון למצודת כח, מתחתר אפיק הנחל במדרון רכס הרי נפתלי בקניון עמוק.
בתוואי זה עובר מסלול טיולים, הכולל ירידה בסולמות וביתדות במפליו היבשים של הנחל, בצל חורש ים תיכוני.
שביל ישראל עובר בחלקו העליון של הנחל, בסמוך למצודת כ"ח, אך אינו נכנס לחלק הקניוני.
כבר בתחילת 1963 נכלל הגיא המצוקי של נחל קדש, במדרון הצפוני של מצודת כ"ח, ברשימה של 93 שמורות־טבע מוצעות שהוכנה על ידי ועדה של הקרן הקיימת ומשרד החקלאות.
שטח השמורה בתוכנית המוצעת הוא 660 דונם, והוא תואר כמתייחד בצמחייה ייחודית למדרון המזרחי של הרי נפתלי הכוללת יער של אלון מצוי, עם עצי אלה שהם בני כלאיים בין אלה אטלנטית ואלה ארצישראלית, ובשפני סלע.
תוכנית לשמורת טבע בנחל הופקדה בתחילת 1967. בשנת 1969 הוחלט להקים בנחל מצפה שפני סלע.
שמורת טבע נחל קדש הוכרזה במרץ 1975.
נחל קורן הוא נחל איתן הזורם בעמק החולה ומהווה את הפלג המערבי ביותר של נחל דן.
הנחל מתחיל כחצי קילומטר צפונית לקיבוץ הגושרים כפלג שמתפצל מנחל דן וזורם דרומה לאורך כ-3.5 ק"מ.
הוא נשפך לנחל חרמון סמוך לקיבוץ שדה נחמיה, בקטע שבין שפך נחל דן והמפגש עם נחל שניר שיוצרים את נהר הירדן.
לנחל אין אגן ניקוז נרחב של מי גשמים ואת מימיו הוא מקבל כמעט רק מנחל דן וממספר מעיינות קטנים.
על כן, הזרימה בנחל היא כמעט קבועה במהלך כל עונות השנה.
לאורך כקילומטר, בחלקו הצפוני, עובר נחל קורן בתוך ערוץ צר הנמצא בתוך ערוץ רחב יותר שרוחבו כ-30 מטר וקירותיו תלולים הנחזים כנהר בתוך תחום הצפתו.
בנוסף, בערוץ הרחב שכבות סחף של עד 5 מטר.
בגלל חוסר ההתאמה בין כמות המים הזורמים בנחל קורן ונחל דן עם סימני הסחף בערוצו, מניחים שנחל קורן זורם בערוץ קדום של נחל שניר, שנפרץ עוד בתקופה שבין הפליסטוקן התיכון והעליון כאשר פני אגם החולה היו כ-110 מטר מעל גובה פני הים.
כאשר פני אגם החולה ירדו ל-90 מטר מעל גובה פני הים, הוסת נחל שניר מערבה ובנחל קורן נשאר יובל קטן של נחל שניר.
יובל זה חתר לו ערוץ נמוך יותר בתוך הערוץ הקדום, הרחב יותר.
סביב ערוצו של נחל קורן נמצא פארק הנהר הנעלם, בו סבכי עצים, הליכה בין פלגי מים וגם טחנת קמח עתיקה מהתקופה הנאוליתית.
נחל צָפִית הוא אפיק נחל בצפון רכס חצרה ליד מצד תמר ומעלה תמר, מדרום לים המלח.
אפיק הנחל מתחיל מערבית להר חצרה, יורד בתחילת דרכו צפונה ואז מזרחה אל הערבה הצפונית.
בחלקו העליון נובע מעיין עין צפית.
הנחל יורד במפל גבוה ומספר מפלים נמוכים יותר, אל חלקו התחתון, עד שפך הנחל לנחל צין.
עד 1956 נקרא הנחל בשמו הערבי.
באותה שנה קבעה ועדת השמות הממשלתית את השם "נחל צפית".
באפריל 1975 זוהם הנחל בשפכים שזרמו ממפעל פריקלאס ים המלח.
ב-26 באפריל 2018 אירע אסון נחל צפית, כאשר נערים ונערות מהמכינה הקדם-צבאית בני ציון שטיילו בנחל נסחפו בשיטפון בזק.
נחל ציחור או הוא נחל אכזב בדרום ישראל והוא אחד מיובליו של נחל פארן.
נחל ציחור הוא מיובליו של נחל פארן.
נחל ציחור נמצא באזור הערבה ובמישורי הנגב.
מוצאו בפסגת הר צניפים בגובה של כ-580 מטר מעל פני הים, הוא מנקז את מורדותיו המערביים של ההר ומשם הוא זורם בכיוון כללי צפון-מזרח עד להישפכו לנחל פארן, בגובה כ-200 מטר.
המקטע הצפוני של הנחל, מחצייתו את כביש 40 ועד הישפכו לפארן, הוא חלק משביל ישראל.
בעלי חיים וצמחייה באזור הנחל
באזור הנחל חיים מבחר מיני בעלי חיים גדול:
עדרים גדולים של צבאי הנגב הנאמדים בכמה מאות פריטים וזהו אזור מחייתם העיקרי.
מכיוון שכמות המשקעים באזור נמוכה מאוד, החיות שותות מהצמחים בעזרת תהליך שנקרא "ליחוך".
הטורפים הנפוצים באזור הם שועלים, תנים, צבועים, וזאבים.
בנוסף נמצאו מספר מועט של נמרים באזור.
נפוצים גם מספר סוגים של עופות דורסים, ביניהם ניתן למנות את הנשר המקראי ואת עוזניית הנגב שנכחדה מנוף הנגב בעקבות ציד לא חוקי.
בעבר היו רואים באזור גם את יען הנגב שנכחד בעקבות ציד.
בנחל עצי שיטה, שיחי אשל, רותם וסילון הקוצני.
ארמון ציחור הוא נקיק באורך כ-40 מטר אשר מסתיים ברחבה סלעית, שהיא בסיסו של מעין גליל סלעי מוקף במצוקי מגור גבוהים.
הארמון נמצא כקילומטר מזרחית לנחל ציחור מעט צפונה מחיבור נחל ציחור לכביש 40.
נחל עשרון הוא אפיק נחל בדרום הנגב בו נמצאו שרידים מהתקופה הנאוליתית.
הוא ממוקם בקצה המזרחי של בקעת עובדה, 35 קילומטרים מצפון למפרץ אילת ו-5 קילומטרים ממערב לעמק הערבה, תחילתו של אפיק הנחל סמוך ליישוב שחרות.
חפירות שנערכו על ידי הארכאולוגים אבי גופר ונייגל גרינג-מוריס בשנת 1980 חשפו שרידים של יישוב קדום, השייך לתקופה הנאוליתית קדם-קרמית ב'.
החל משנת 2022 עובר בו שביל ישראל לאחר שהוזז מהיישוב שחרות.
נחל צופר הוא נחל אכזב הנמצא בערבה התיכונה.
הנחל מתחיל ליד הר נשפה, בתחומי שמורת נחל עשוש, זורם בכיוון מזרח, ומתמזג עם נחל עשוש צמוד ליישוב צוקים, מצפון לו.
לאחר המיזוג, נקרא הנחל המאוחד נחל עשוש, ולאחר כ-2 ק"מ נשפך לנחל הערבה הזורם צפונה.
בקרבת נקודת ההתמזגות, כ-3 ק"מ בכיוון צפון-מערב (בתוך יובל של נחל עשוש) נמצא גב צופר, לרגלי מפל יבש בגובה 25 מטר בערך.
בראש המפל יש גב נוסף, קטן יותר.
במהלך שיטפונות בנחל מתמלאים הגבים, והגב התחתון שומר על מימיו למשך חודש עד חודשיים.
הגב העליון מתייבש מוקדם יותר.
שביל ישראל עובר גם הוא בתחומי שמורת הטבע עשוש, והולך כ-1 ק"מ על תוואי נחל צופר.
נחל פורה הוא נחל אכזב במערב הנגב ואחד מיובליו של נחל שקמה.
הנחל עובר בדרומה של שמורת פורה.
בנחל הוקם סכר היוצר אגם עשיר בצמחייה.
על גדתו הדרומית של הנחל נמצא תל נגילה ומצפון לנחל נמצאת חורבת פורה.
מעל הנחל בקרבת השמורה, עברה מסילת הרכבת מנחל שורק לקוסיימה מעל גשר בעל מספר קשתות.
מהגשר שרדו תמוכות הצד ושניים מעמודי התמך.
הנחל נקרא על שם חורבת פורה הנמצאת מצפון לו, השם העברי פורה משמעו כלי לדריכת ענבים והוא עברות של השם הערבי של החורבה ח'רבת אלפורה (Kh.
el Fuwarah) שייתכן ומשמעו מקור מים.
אגן הניקוז של הנחל נמצא בין אגני הניקוז של נחל מאחז לאגן הניקוז העיקרי של נחל שקמה ועיקרו נמצא ממזרח לכביש 6 ולמסילת הרכבת המוליכה לבאר שבע.
תחילתו של הנחל ממזרח לתל מלחה והוא מתחתר בין גבעות הלס שכיוונו הכללי מדרום מזרח לצפון מערב, בדרך הוא אוסף את יובלו העיקרי המגיע מיער מאחז ובאזור תל נגילה הוא נשפך לנחל שקמה.
הסכר, שהוקם לפני שנים רבות, מביא בחורפים גשומים ליצירת מאגר מים הקרוי גם אגם פורה.
בחורף 25-26, עקב מנת גשמים גדולה בחודש דצמבר 2025, התמלא האגם.
הסכר עשוי סוללת עפר, שעליו דרך, המהווה חלק מהדרך המקיפה את האגם.
הסכר סוכר את נחל פורה בדרכו מערבה אל נחל שקמה.
בחלקו המערבי של הנחל נחשפות שכבות של סלע גירני מתקופת האיאוקן, הסלעים שלא ניתנים לעיבוד חקלאי יוצרים "אי" של צמחייה טבעית בלב השדות המעובדים, "אי" אשר נהנה כיום מהגנתה של שמורת פורה.
ח'רבת תל נגילה שוכנת בין נחל שקמה למפגש עם נחל פורה.
שרידיו מזוהים על ידי חוקרים עם יישוב מתקופת הברונזה התיכונה השנייה.
במקום נמצאו שרידי מבנים, סוללת עפר.
יישוב זה חרב וההתיישבות בה חודשה בתקופה מאוחרת.
תל מלחה שוכן בין נחל פורה לנחל שקמה בחלקו העליון של הנחל, התל היה מיושב למן תקופת הברונזה התיכונה ועד לתקופה הביזנטית בארץ ישראל.
במקום התגלתה חומה באורך 100 מטרים וחלקלקה של אדמה קשה סיד ולבנים, מתקופת הברזל II, בנוסף נמצאו במקום ממגורות צלמיות של האלים בעל ועשתרת וכלי חרס רבים.
מהתקופה הביזנטית נמצאו שרידי יישוב, המשתרע על שטח של יותר מ-6 דונם.
באתר, אשר ישב על דרך עתיקה שהובילה צפונה מבאר שבע, שכנה אחוזה גדולה – ובה כנסייה, מבני מגורים וחדרי אחסון, בור אגירה גדול למים, מבנה יצבור ובריכות מים שסביבם שטחים חקלאיים.
ייתכן כי אחד המבנים שימש אכסניה לעוברי אורח שפקדו את המקום.
המבנה המרכזי באתר היה אולם רחב ממדים, שאורכו 12 מ' ורוחבו 8.5 מ', ונראה שתקרתו הייתה מקורה ברעפים.
במבנה נמצא פסיפס, שהשתמר בצורה טובה, עוטר בדגמים גאומטריים, ובפינותיו אמפורות (קנקנים ששימשו להובלת יין), צמד טווסים, וזוג יונים המנקרים ענבים משריג גפן.
בתקופת המנדט הבריטי שימש התל כמקום מפגש לשבטי הבדואים מהסביבה.
בראש התל הוקמה תחנת משטרה של משטרת המנדט, שאוישה על ידי בדואים מהסביבה.
במלחמת העצמאות היה במקום משלט שהגן על מנחת "אבק 1", שימש להנחתת אספקה וציוד לנגב הנצור מ-23 באוגוסט 1948 עד למבצע חורב.
מסילת הרכבת מנחל שורק לקוסיימה
מסילת הרכבת מנחל שורק לקוסיימה (קרויה גם "המסילה הדרומית" ו"השלוחה המצרית") היא מסילת רכבת צבאית שנבנתה על ידי העות'מאנים, בתקופת מלחמת העולם הראשונה, לכוון סיני, על מנת לתמוך, לוגיסטית, במתקפה לכיבוש תעלת סואץ מידי הבריטים ולאחר מכן על מנת לתמוך בקרבות המגננה שניהלו העות'מאנים מול הצבא הבריטי.
המסילה חצתה את נחל פורה בגשר ששרידיו נמצאים עד היום ממערב לאגם העונתי.
בעבר הייתה השמורה נתונה לרעייה אינטנסיבית, דבר שעודד את צמיחת הצמחים העמידים לרעייה על חשבון הצמחים האחרים.
השמורה גודרה בשנת 1965, דבר שתרם רבות להתאוששות הצמחייה הטבעית שבה, הגדר הוסרה בתחילת שנות ה-2000.
השמורה המוכרזת הוותיקה משתרעת על פני 11.6 דונם.
בשנת 2007, אושרה הרחבה לשמורה בשטח 283 דונם נוספים, שהוכרזה במאי 2011.
נחל קטורה הוא נחל באזור הערבה הדרומית, שתחילתו בעין קטורה ונביעתו בבקעת קטורה, הוא זורם ממערבו של הר קטורה, שהוא חלק מצוקי שירות.
באזור הנחל ניתן להבחין בתצורות סלע רבות.
כמו כן נמצאו מאובני צמחים, ועצי שיטה.
באזור הנחל מסתובבים יעלים ושפני סלע.
נחל קטורה קרוי על שמה של קטורה, אשת אברהם.
חלקו העליון של הנחל עובר במישור של בקעת קטורה, מכאן זורם לכיוון צפון -מערב, הערוץ הקודם מתאפיין במדרגות אדמת סחף, הגבוהה מעט מאפיק הנחל, בכיוון ההפוך.
בסביבות המפל הזורם מעל אבן גיר קשה, יש מעט גבים המתמלאים במים בעונת החורף.
גובהו של המפל כ-380 מ', ומימיו נופלים מגובה של כ-130 מטרים בשתי מדרגותיו, אל האפיק התחתון של הנחל, שם נובע עין קטורה, למרגלותיו של המצוק, באזור הצפוני של הנחל.
משמאל למעיין מתרכזים המים במקום אחד.
שפיעתו של הנחל מועטה וזאת בהתאם לכמות הגשמים היורדת באזור.
בשנות ה-50 של המאה ה-20 הקימו במקום אנשי הנח"ל שוקת.
שוקת זו שופצה על ידי חברי קיבוץ גרופית.
מי המעיין אינם ראויים לשתייה.
בסביבות הנחל ניתן לראות עדרי יעלים וציפורים נודדות.
במקום נמצאו מאובני צמחים שגילם מתוארך ל־90 מיליון שנה.
שכבות הסלע מתאפיינות בצבעים שונים.
שכבות של חרסית ירקרקה ואדומה וביניהם עורקים העשויים גבס גבישי צבעוני והוא ייחודי למקום.
באזור הדרומי של הנחל גדלים עצי שיטה.
בחלקם של עצי השיטה מטפס סהרון משלשל.
נחל ערוד הוא נחל גדול, הזורם באזור הר הנגב וחוצה את קמר עריף בקניון.
ראשיתו של הנחל במעלה ערוד, בצידו הדרומי של מכתש רמון.
ממיקום זה זורם הנחל לכיוון דרום - מזרח וממשיך לכיוון מזרח.
הנחל חוצה את הקער בין קמר רמון לקמר עריף.
בהמשכו של הנחל, כמה בארות, בארות עודד.
במקום זה נשפך הנחל אל קמר עריף.
מנקודה זו מתחתר הנחל בקניון.
שיא עומקו של הנחל הוא כ-200 מטרים.
בנקודה זו הוא חוצה את קמר הר עריף.
במקום זה על הגדה הדרומית סלע ענק, שעליו חרותים המילים "פלמ"ח" ו"חמד ג"'.
סמל הפלמ"ח נחקק כדי להנציח את מסעה חטיבת הנגב בדרכה למפרץ אילת במבצע עובדה.
נחל ערוד זורם מאזור קמר עריף דרומית -מזרחית לבארות עודד.
מכאן הוא ממשיך וזורם לכיוון נחל פארן.
באזור המפריד בין הקמרים ניתן לחזות בריכוזים של אלה אטלנטית.
לאורכו של שדרות של שיחי אשל ורותם.
כמו כן בעונה צומחים לאורך הגדה של הנחל ריבס וצבעוני המדבר.
נחל עתק הוא נחל אכזב (ואדי) בדרום הנגב, בצפון הרי אילת בישראל.
הוואדי ממוקם בגובה של 236 מטר מעל פני הים.
נחל עתק הוא יובל של נחל רחם בהרי אילת.
חתור כולו בסלעי הגיר של אגן רחם - עתק.
בנחל קטע מעוק עם מפלים ומכתשות, תופעות גאולוגיות נדירות וריכוזי מאובנים.
הנחל מתחיל את דרכו לצד הגבול עם מצרים, במערכת ערוצים היורדת מהר בשמת.
משם זורם דרומה לאורך כ-15 קילומטרים עד שנשפך אל נחל רחם, סמוך לכביש הערבה.
לאורך הנחל גבים רבים המתמלאים לאחר שיטפונות.
סמוך לנקודה שבה חוצה דרך מעלה סיירים את אפיק הנחל מתגלית בדופנו הצפונית צנפת ענק של שכבות גיר וחרסית המכונה בפי המטיילים "אצבע אלוהים".
בנקיקי סלע הגיר צומח צלף סחוסי.
בנחל צומחים עצי פיקוס בת-שקמה, והוא המקום היחיד בו הם צומחים בר בישראל.
בסתיו ובחורף צומחת בנחל צמחייה מדברית.
בנחל חיים צבאי הנגב, יעלים, חרדונים, ועופות, למשל סלעיות וקורא.
נחל פטיש הוא נחל אכזב באורך של כ־32 קילומטרים בנגב הצפוני.
מוצא הנחל בגובה כ-300 מטרים מעל פני הים, בסמוך לצומת גורל צפונית לבאר שבע.
משם הוא זורם מערבה וחולף בסמוך לאתר לסילוק פסולת דודאים.
לאחר מכן חולף הנחל מתחת לכביש 25 ומייד לאחר מכן מתחת לגשר רכבת עות'מאני.
הנחל ממשיך בכיוון צפון־מערב וחולף תחת כביש 2411 (כביש אופקים–שדה תימן).
מייד לאחר מכן, מדרום למושבים גילת ותפרח, נשפך אליו נחל תפרח.
הנחל חולף במקביל לתחנת הרכבת אופקים ולמסילת אשקלון - באר שבע, ובין המושבים בטחה ורנן הוא עובר תחתיה.
מספר קילומטרים לאחר מכן, בגובה של כ-60 מטרים מעל פני הים ובמרחק של כקילומטר וחצי דרומית לבית הביטחון בסומרה, נשפך הנחל אל נחל גרר.
יובליו של הנחל מצפון הם נחל תפרח ונחל שמריה.
מדרום יובליו הם נחל עשן, נחל חצרים ונחל אופקים.
גשר הרכבת מעל נחל פטיש – ליד שדה תימן
פארק אופקים – במזרח העיר אופקים
חורבת פטיש – חורבה גדולה בשטח של כ־1,000 דונם בצפון־מזרח אופקים; כוללת מספר מבנים, מערכת אגירת מים מהתקופה הביזנטית, עמודים וכותרות וכ־20 בורות מים
חוות נעמ"א – מצפון־מזרח למושב רנן
נחל צבאים הוא נחל ברמת יששכר.
מוצא הנחל ממוקם בגובה של כ־40 מטרים מעל פני הים כחצי קילומטר ממושב רמת צבי, דרומית לתוואי כביש 717. כיוונו הכללי של זרימת הנחל הוא מזרח, והוא חולף בשטחים חקלאיים בין מושב מולדת לקיבוץ בית השיטה.
לקראת סופו, תוואי הנחל יורד מתחת לגובה פני הים.
בגובה של כ־15 מטרים מתחת לפני הים הוא נשפך לנחל יששכר.
נחל צפחות הוא נחל אכזב קצר בשמורת מסיב אילת שבהרי אילת, בקצה הדרומי של מדינת ישראל.
מוצא הנחל ממוקם בגובה של כ־300 מטרים מעל פני הים כ־1.3 קילומטרים מזרחית לגבול ישראל–מצרים, כקילומטר וחצי דרומית להר רחבעם וכשלושה קילומטרים מדרום־מערב לשכונת שחמון באילת.
בתחילה זורם הנחל לכיוון דרום־מזרח אך לאחר מכן, כ־900 מטרים מצפון־מערב להר צפחות, משנה את כיוונו לצפון־מזרח.
כ־200 מטרים מערבית לחוות הגמלים אילת, נשפך נחל צפחות לנחל שלמה.
נחל פרוד הוא נחל בגליל העליון הנמצא סמוך לקיבוץ פרוד וזורם ממזרח לו דרומה אל נחל חנניה.
פרוד הוא שמו של כפר יהודי ממאה ה-2 לספירה, שמוזכר ב כמקום מגוריו של בר קפרא.
השם "פרוד" השתמר בשם הכפר המוסלמי 'الفرّاضِيّة אל-פראדיה'.
ב-1949 הוקם סמוך לו הקיבוץ פרוד.
נחל פרסה הוא נחל אכזב בדרום מדבר יהודה, שמקורו ברכס חצרה ושפכו ב, ליד ים המלח.
אורכו כ-17 קילומטרים, והוא ידוע בעיקר בגלל המפל הענק שנמצא בחלקו העליון, שגובהו כ-70 מטרים, והקניון שבחלקו התחתון.
המקום נקרא נחל פרסה על שם סלע ענק בצורת פרסה שמי השיטפונות זורמים דרכו.
חלקו העליון של הנחל הוא שמורת טבע סגורה, ואסור לגלוש בה.
ובה נמצא מפל הפרסה הגבוה.
בחלקו התחתון של הנחל נמצא ערוץ קטן ותלול שבהמשכו חובר לערוץ המרכזי, ומכונה נחל פרסנון.
לאורכו שלשה נקודות לגלישת סנפלינג, הראשונה בגובה של כ-30 מטרים, הגלישה השנייה היא מגובה של כ-20 מטר, ולאחר התצפית על סלע הפרסה יש נקודת גלישה נוספת מגובה של כ-15 מטר.
משם יוצאים בדרך מישורית בתוואי הנחל לעבר כביש 90.
נחל פַּשְׁחוּר הוא נחל בגליל העליון שבצפון ישראל.
הנחל זורם מצפון מזרח רמת פשחור לנחל עמוד מדרום לצפת.
תחילתו ברום של כ-570 מטר מעל פני הים וסופו בנחל עמוד בגובה של כ-365 מטר מעל פני הים.
אורך הנחל הוא כקילומטר וחצי.
שמו של הנחל ניתן לו על שמה של משמרת בית פשחור שהייתה אחת ממשמרות הכהונה שעלו מבבל בעליית עזרא ונחמיה.
במעלה הנחל נמצא המעיין "עין פשחור".
נחל צקלג הוא נחל אכזב בנגב הצפוני.
מוצא הנחל ממוקם בגובה של כ־480 מטרים מעל גובה פני הים, בין הר להבים לתל חליף, כ־200 מטרים מערבית לקיבוץ להב.
בתחילה הוא זורם במקביל מדרום לכביש 325 ומצפון לנחל תילה.
לאחר מכן חולף מתחת למסילת הדרום ולמחלף רהט ומייד לאחר מכן נכנס לתחומי רהט.
הנחל חולף בשכונות ה מזרחיות של העיר תוך פניית התוואי דרומה.
מרחק קצר משם הוא נשפך לנחל גרר, בגובה 220 מטרים מעל פני הים.
נחל פקיעין הוא אחד מיובליו הגדולים של נחל כזיב בגליל העליון.
נחל פקיעין מתחיל בגובה של כ-900 מטרים מעל פני הים, באזור בית ג'אן, הנחל זורם צפונה ועובר בפקיעין החדשה, עמק פקיעין, אגם מונפורט ומסתיים צפונית למעלות תרשיחא בחיבור עם נחל כזיב בגובה 400 מטר מעל פני הים.
עין אסל (עין אל סהלה) - מעיין המלא בעיקר בחורף
קבר אבא אושעיא איש טיריא
עין יורקת - מעיין הנמצא באחד מיובליו הקטנים של נחל פקיעין
נחל פחר הוא נחל אכזב בנגב הצפוני.
מוצא הנחל ממוקם בגובה של כ־420 מטרים מעל פני הים בגבעות להב, כקילומטר וחצי מדרום־מזרח ללהבים וכשלושה קילומטרים מצפון־מערב ללקייה.
לאחר שיורד מגבעות להב חולף הנחל מתחת למסילת הדרום, דרך יער דודאים ומתחת לכביש 40, כקילומטר וחצי דרומית למחלף עידן הנגב.
לאחר מכן זורם הנחל מצפון לקיבוץ גבעות בר, חולף מתחת לכביש 310 ומהווה את הגבול הדרום־מערבי של העיר רהט.
בסופו, בגובה של כ־165 מטרים מעל פני הים, נשפך נחל פחר לנחל גרר.
תוכנית ניקוז של רשות הניקוז שקמה בשור, נערכה בהתאם לחוק הניקוז וההגנה מפני שיטפונות ב-2019.
ב-2006 נערכו חפירות ארכאולוגיות על הגדה הדרומית-מערבית של הנחל בטעם רשות העתיקות שבהם נמצאו מנזר וחווה.
בחפירה מ-2014 נחשף מבנה מהתקופה העות'מאנית המאוחרת–המנדטורית.
נחל צניפים הוא מן הגדולים והחשובים שבנחלי הנגב הדרומי.
ראשיתו באזור מצפה סיירים והר הוגן, שמצפון־מערב לבקעת סירים.
תחילתו בערוץ שטוח ורחב הנמשך צפונה, ולאחר כ־20 קילומטרים מתחתר הנחל אל תוך סלעי הגיר הקשים מגיל הטורון.
במקום זה יוצר הנחל מעוק ומפל, שלרגליו גב מים גדול המכונה גב צניפים (נ"צ 1332.9428).
מהגב ממשיך הנחל דרכו תוך חציית הקמר של הר צניפים, כשהוא זורם בין מצוקי גיר.
כשלושה קילומטרים בהמשך מהגב, פורץ הנחל דרך שער סלע טבעי המכונה שער צניפים, ויוצא מתחום קמר צניפים אל עבר המישורים הפתוחים של הנגב.
בקטע שבין שער צניפים לבין נקודת השפך של נחל צניפים אל נחל חיון, מלווה את אפיק הנחל שדרה רציפה של עצי שיטת הנגב – אחד מריכוזי השיטה הגדולים בישראל.
עצים אלו מהווים מקור מזון חשוב לעדרי צבי מדבר החיים באזור.
באזורי החמאדות (משטחי קרקע מדברית קשה ומכוסה אבנים) הסמוכים לשדרה זו קיים גם ריכוז גבוה של חרדון צב מצוי.
בנחלי הנגב, ובמיוחד בנחל צניפים, נמצא ריכוז גבוה במיוחד של צבי נמלים הנגב, שנקראים לעיתים גם "צבי הנגב".
על פי נתוני רשות הטבע והגנים, בספירה האחרונה נמצאו בשמורה יותר מ-450 פרטים – מספר שמסמל את הריכוז הגבוה ביותר של מין זה בישראל.
נַחַל שִׂיאוֹן הוא נחל שזורם בערוץ עמוק במורדות הר שיאון, בין הר דובדבן להר דב, ואגן הניקוז העילי שלו מקיף כשלושים וחמישה קמ"ר.
מתחת לפני הקרקע מתנקזים אליו ככל הנראה מים משטח גדול הרבה יותר.
הנחל יוצא למישור מרגלות החרמון, לא הרחק מהיישוב הקדום בניאס, ומשם הוא זורם לאורך של כ-4.5 ק"מ במקביל לנחל חרמון, עד שהוא מתאחד איתו.
בניגוד לערוצו העמוק והבולט בנוף במרוצו ההררי, בצאתו למישור זורם הנחל באפיק רחב ושטוח.
גם ההידרולוגיה שלו דלה בימינו; בשנה רגילה זורם אפיקו שבמישור במשך חודש אחד בשנה, ואף זאת לרוב בספיקה דלה.
הזרימה מתרחשת לרוב בחודש מאי, עם הפשרת השלגים הנמרצת, ואחרי שהקרקעית בחלקו העליון כבר ספוגה מים.
ישנן שנים שבהן הוא אינו זורם כלל בחלקו התחתון.
בחורף הנחל לרוב אינו זורם, אך לעיתים אחרי גשם חזק וממושך הוא זורם לזמן קצר.
במרבית המקרים חלחול מי הנחל עולה על אספקתן.
הדבר בולט במיוחד בחודש אפריל, כאשר עינות שיאון שופעים כמות רבה מאוד של מים, וחלקו התיכון של הנחל (מהמעיינות ומטה) זורם בעוז, אך עד הגיעם לקטע המישורי ביציאת האפיק מבין ההרים – נבלעת זרימתן וקטעו התחתון של הנחל נותר יבש.
חלקו העליון של הנחל, מעל לעינות שיאון, כמעט שאינו זורם כלל, אפילו בזמן הפשרת שלגים הנמרצת.
חלקו העליון של הנחל משמש כמסלול גלישת סקי השייך לאתר החרמון.
בסוף מסלול הגלישה מותקן רכבל כיסאות.
עֵינוֹת שִׂיאוֹן הן סדרה של מעיינות באמצע הקטע ההררי של נחל שיאון, ברום של 1,000 מטר לערך.
המעיינות בוקעים בקרקעית הנחל ובצלעו השמאלית עד לגובה של כשלושים מטרים מעל לאפיק, ושופעים כמות עצומה של מים (שלא נמדדה מעולם במדויק) במשך עונה קצרה, בדרך כלל בסוף אפריל ובראשית מאי.
מבדיקה שערך איש השירות המטאורולוגי באמצעות סַמָּן פלואורסצנטי שהוחדר למי הפשרת שלגים במעלה החרמון, נמצא שהמים מגיעים מדולינת שיאון אל המעיין תוך שעות ספורות.
לעינות שיאון תנודה מהירה בכמות המעיינות; בשיא הזרימה מופיעים עשרות מעיינות לאורך מאות מטרים מעל למעיין הראשי, אך כעבור ימים לא-רבים מתייבשים כל המעיינות העליונים, ונותרים מים רק במעיין הראשי ובסדרת המעיינות שמתחתיו.
לנחל שיאון לא נכנסים כמעט יובלים ממערב, ממורדות כתף שיאון, פרט לנחל קטן, נחל זבדים.
ממזרח מתמזגים עמו נחל חבושית, נחל ערער ונחל סנאים – אף הם נחלים קטנים.
דלות אפיקו של נחל שיאון בחלקו המישורי מתבלטת במיוחד על רקע העדוּת הברורה לאפיק-אדירים שהיה לו בעבר (האפיק הנוכחי חתור בתוך שרידיו של זה הקדום); על פני שטח שרוחבו מגיע למאות מטרים, פזורים חלוקים מעוגלים ענקיים של סלעי גיר שמקורם בחרמון, וההשערה הרווחת היא שהוסעו במורד הנחל הקדום.
רק שיטפונות עזים ביותר יכלו להניע סלעים כאלה, לעצבם כחלוקים ולפזרם על פני שטח כה נרחב.
ב-21 ביוני 1967, בעקבות חטיפת אזרח ישראלי בערוץ הנחל, החל מבצע מירון.
ב-1971 נחנכה "דרך גדעון" על בסיס נחל שיאון, ואורכה 26 ק"מ.
הדרך נקראת על שמו של אלוף-משנה גדעון בנדל ומוליכה למוצבי הר דב והיא ציר חליפי למוצבי החרמון.
בשנת 1984 ניסה גרעין של שבעה חברי קיבוץ גונן, בראשות דויד רוטנברג, להקים בהר דב קיבוץ אך הניסיון לא צלח.
נַחַל קִישׁוֹן הוא נחל הזורם מאזור ג'נין שבשומרון (מקורותיו מגיעים עד רכס הגלבוע), לאורך כ-70 ק"מ, דרך עמק יזרעאל, מפער נחל קישון (המעבר הצר בין הכרמל לגבעות אלונים שפרעם) ועמק זבולון, עד הישפכו לים התיכון במפרץ חיפה.
בשפך הנחל נמצא נמל הקישון.
שטח אגן הניקוז שלו הוא השני בגודלו מבין נחלי החוף, כ-1,110 קמ"ר, ולאורך חלק ניכר מאפיקו זרימתו איתנה.
נחל גדורה, אחד מיובליו של נחל קישון, נשפך לתוכו ליד בתי הזיקוק שבמפרץ חיפה.
בין יובליו האחרים של הנחל נמצאים נחל השופט, נחל סעדיה, נחל יקנעם, נחל גחר, נחל נהלל ונחל ציפורי.
נחל קישון נזכר במקרא בשירת דבורה שבספר שופטים כנחל אליו נסחפו מרכבות סיסרא, שר צבא יבין מלך חצור, שנלחם בבני ישראל בראשות ברק בן אבינעם, וכאתר שבו שחט הנביא אליהו את נביאי הבעל אחרי המבחן שערך ביניהם לבינו בהר הכרמל.
בסמוך לנחל הוקמו מספר פארקים - פארק מעגן הדיג קישון בסמוך לשפך נחל קישון, פארק העמקים ופארק אלראי.
בחורף 1991–1992 עלו נחל קישון ויובלו נחל גדורה על גדותיהם מספר פעמים וגרמו נזקים למבנים בסביבתו.
מלחת הקישון היא שריד למלחת חוף היסטורית, בית גידול לח בשילוב מליחות קרקע קיצונית הייחודי לשפכי הנחלים בארץ ומתאפיין בחברת צומח וחי עם התאמות אבולוציוניות לקליטת מים עם רמת מליחות קיצונית האופיינית למשטחי הצפה תלויי משטר גאות ושפל בקרבת הים.
שלוחת "האפנדיקס" (מזכירה בצורתה תוספתן) וגדותיה, משתרעים לאורך כ-400 מטרים במסעף ללא מוצא של נחל הקישון היוצר לגונה הניזונה ממי הקישון, מעיינות מלוחים והצפת מי ים מדרום להתרחבות הגדולה בנחל, מדרום לפארק הקישון וממערב לגשר יוליוס סימון.
האפנדיקס מציין את תוואי הנחל הקדום, שהוסט לכיוון צפון לצורכי פיתוח וניקוז.
גרעין רבייה לשימור הלופיטים - צמחיית המקור של המלחה וצמחיית המסדרון האקולוגי לאורכו של כל הנחל מטופח בגן הבוטני במכללת אורנים בשיתוף רשות נחל הקישון.
מאחר שהנחל מזוהם בשפכים תעשייתיים, הרחצה בו אסורה.
מספר תביעות מתנהלות בטענה לקשר סיבתי עובדתי בין חשיפה למי הנחל ומחלות סרטן ומחלות אחרות שנתגלו אצל התובעים.
קבוצה אחת של משפטים נוגעת לכ-50 דייגים ממעגן נחל קישון אשר חלו בסרטן.
במהלך המשפט מנסים הדייגים להוכיח כי קיים קשר סיבתי בין זיהום הנחל והמעגן וסרטן בקרב הדייגים.
לדעת הנתבעים, אין יותר דייגים חולים בסרטן ביחס לחולים באוכלוסייה הכללית, אך לעת עתה יש חילוקי דעות (המתבררים כעת בבית המשפט) ביחס לדרך בה יוכח הקשר הסיבתי.
למן הגשת התביעה חזרו בהם 9 דייגים מתביעתם.
כמו כן, התברר כי כ־95% מהדייגים שחלו בסרטן עישנו, וכמחציתם היו מעשנים כבדים.
מאידך, טוענים הדייגים, כי אין הרגלי החיים ותנאי עבודתם שונים מאלה של הדייגים בנמלים אחרים (עכו, יפו, אשדוד), אך אף על פי כן רק בין דייגי נחל קישון קיימת התפרצות של מחלות הסרטן.
קבוצת תביעות של 76 חיילי צה"ל אשר שירתו באזור נחל קישון ונמל חיפה, חלקם כצוללים בשייטת 13 וחלקם בתפקידים אחרים, הוגשו כנגד חלק מן המפעלים.
חלק ניכר מתובעים אלו הוכרו, לפנים משורת הדין, על ידי קצין התגמולים כנכי צה"ל (בעקבות דו"ח ועדת שמגר).
ב-17 ביוני 2013 דחה בית המשפט את תביעות החיילים בנימוק שלא הוכח הקשר הסיבתי בין הצלילות בנחל ובין המחלות בהן חלו התובעים, או מי מהם.
בספטמבר 2015 דחה בית המשפט העליון את ערעור התובעים.
בחודש יולי 2011 התפרסם בעיתונות כי בקרקעית נחל קישון, על גדותיו ובצמחיה שלאורכו, התגלו חומרים רדיואקטיביים, שמקורם להערכת המשרד להגנת הסביבה בגלישות מאתר פסולת תעשייתית במפעל דשנים שמכיל שאריות פוספטים.
המשרד להגנת הסביבה טען שהדבר אינו מהווה סכנה לציבור.
רשות נחל הקישון הוקמה ב-1994 ומאגדת בתוכה 32 גופים שונים.
מטרת הקמתה הייתה לטפל בקטע הנחל באורך 25 ק"מ לפני כניסתו לים התיכון.
שבעת הקילומטרים האחרונים שלו סבלו מאוד מזיהומים של שפכי תעשייה של מפעלים במפרץ חיפה.
תחום זה משלב בתוכו קטעי נחל בעלי אופי שונה.
התחום שבמעלה הנחל הוא קטע טבעי חי ונקי ברובו, בעל ערכי טבע, נוף, היסטוריה ומורשת.
הזיהום הסביבתי ממנו סבל הנחל בעבר הביא בעבר לתמותה של המערכת האקולוגית הטבעית ולהפיכת הערוץ לתעלת שפכים פתוחה הזורמת למפרץ חיפה ופוגעת גם בו.
קטע זה של הנחל הוא שהניע את תהליך הקמת הרשות ואת העבודה לשיקום הנחל.
במרץ 2001 הוגשה "תוכנית אב לנחל קישון" בשיתוף גופים ותאגידים כגון: החברה הממשלתית לתיירות, הקרן הקיימת לישראל, החברה להגנת הטבע, איגוד ערים אזור מפרץ חיפה - הגנת הסביבה ועוד.
מטרת התוכנית הייתה הפיכת הנחל ממטרד למשאב.