tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
את העונה הזו סיימו הסיקסרס במאזן 45–37 והפסידו בסיבוב הראשון של הפלייאוף לבאקס.
לאחר שנקלעו למאזן שלילי 20–23 באמצע עונת 1987/1988 פוטר המאמן גוקאס, ובמקומו מונה עוזרו ג'ים ליינאם.
הסיקסרס סיימו את העונה במאזן 36–46, ולראשונה מאז 1974/1975 לא העפילו לפלייאוף.
בדראפט 1988 הם בחרו את צ'ארלס סמית' בבחירה השלישית, ומיד העבירו את זכויותיו לקליפרס בתמורה לבחירה השישית, הרסי הוקינס.
הוקינס הפך בשנים הבאות לאחד השחקנים הבולטים בסיקסרס, כשקלע כ-19 נקודות בממוצע למשחק בחמש עונות בקבוצה.
את עונת 1988/1989 סיימו הסיקסרס במאזן 46–36 וחזרו לפלייאוף לאחר היעדרות של שנה, אך הודחו בסוויפ בסיבוב הראשון על ידי ניו יורק ניקס.
את העונה הבאה הם סיימו עם מאזן 53–29, ראשונים בבית האטלנטי, ובארקלי סיים במקום השני במירוץ לתואר הMVP.
אחרי שהדיחו את קליבלנד קאבלירס בסיבוב הראשון הם הפסידו לשיקגו בולס של מייקל ג'ורדן בחצי גמר המזרח.
בעונת 1990/1991 ירדו הסיקסרס למאזן 38–44, אך בכל זאת העפילו לפלייאוף.
בסיום עונת 1991/1992 מינו הסיקסרס את דאג מו למאמן, אך לאחר 56 משחקים עמד מאזנם על 19–37 והוא פוטר.
הסיקסרס סיימו את העונה עם מאזן 26–56 ולא עלו לפלייאוף, שנה שנייה ברציפות.
בעונת 1993/1994 עמד מאזנה של פילדלפיה על 25–57, ניצחון אחד פחות מהעונה הקודמת, ובסיומה מונה ג'ון לוקאס למאמן וג'נרל מנג'ר.
הבאתו של לוקאס התבררה כשגיאה, והסיקסרס סיימו את שתי העונות הבאות עם מאזן כולל של 42–122, אשר בשתיהן לא העפילו לפלייאוף, והשלימו בכך 4 עונות רצופות מחוצה לו.
השנים 1992–1996 בסיקסרס אופיינו בעיקר בהיעדר מנהיג, ובשנים הללו הם לא העפילו כלל לפלייאוף.
אוהדי הקבוצה מכנים את השנים האלו "העידן השחור".
למרות זאת, אחרי השנים הלא מוצלחות הגיעה נקודת אור.
הקבוצה זכתה בהגרלת הלוטרי של הדראפט בבחירה הראשונה ובחרה את אלן אייברסון, שכונה "התשובה" לעידן השחור.
לפני עונת 1996/1997 הסיקסרס החליפו בעלות ועברו לאולם חדש, וואצ'וביה סנטר.
ג'ון לוקאס פוטר, וכך גם שני המנהלים של הקבוצה.
ג'וני דייוויס תפס את עמדת המאמן, והסיקסרס בחרו בבחירה הראשונה של דראפט ה-NBA 1996 את אלן אייברסון.
אייברסון נבחר לרוקי השנה ב-NBA, אך הסיקסרס סיימו את העונה במאזן 22–60 בלבד.
לאחר העונה הוחלף דייוויס בלארי בראון.
בעונת 1997/1998 השתפרו הסיקסרס למאזן 31–51, אך נשארו עונה שביעית ברציפות מחוץ לפלייאוף.
אחרי עונה זו נערכו מספר שינויים בקבוצה: ג'רי סטקהאוס עבר לדטרויט פיסטונס בתמורה לארון מקי ות'יאו ראטליף, וכן אריק סנואו צורף בינואר 1998 מסיאטל סופרסוניקס.
במהלך עונת 1998/1999 הקבוצה רכשה את טיירון היל ממילווקי באקס, ובסיום העונה (שקוצרה בשל שביתת שחקנים) השיגה מאזן 22–28, ולראשונה לאחר שבע עונות עלתה לפלייאוף.
בסיבוב הראשון היא גברה על האורלנדו מג'יק 3–1, אך בחצי גמר המזרח הפסידה בסוויפ לאינדיאנה פייסרס.
בעונה הבאה, עונת 1999/2000, הם השתפרו למאזן 49–33, המקום החמישי במזרח, והדיחו בסיבוב הראשון את שארלוט הורנטס בסוויפ.
בחצי גמר המזרח הם הפסידו לפייסרס בשנית, הפעם ב-6 משחקים.
על אף שהקבוצה הייתה במגמת עלייה, אייברסון ולארי בראון התעמתו ביניהם, עד שנראה היה שאייברסון הולך להישלח בטרייד לקבוצה אחרת בעקבות אי ההסכמה עם המאמן.
לאחר זמן קצר נפסלה האפשרות לטרייד עם לוס אנג'לס קליפרס והאולסטאר היה אמור לעבור לדטרויט פיסטונס, אך הטרייד לא התאפשר בשל מחסור בכספים אצל הסיקסרס.
לאחר שהתברר שאייברסון לא יעבור לקבוצה אחרת, הוא ובראון החלו לגשר על הפערים ביניהם כדי שהקבוצה תוכל לקצור את הפירות בעונת 2000/2001.
את העונה הזו פתחו הסיקסרס עם ניצחונות בכל עשרת המשחקים הראשונים שלהם, ובפגרת האולסטאר עמד מאזנם על 41–14. בראון אימן את נבחרת המזרח באולסטאר, ואייברסון נבחר ל-MVP של משחק האולסטאר של ה-NBA.
לפני הפגרה נפצע ת'יאו ראטליף, והסיקסרס היו צריכים למצוא לו תחליף מיידי.
הם רכשו את דיקמבה מוטומבו מאטלנטה הוקס בתמורה לראטליף, טוני קוקוץ', נאזי מוחמד ופפה סאנצ'ס, ששוחרר מההוקס וחזר בהמשך העונה לסיקסרס.
את העונה הזו הם סיימו עם מאזן 56–26, ולראשונה מאז 1989/1990 זכו באליפות הבית האטלנטי, וסיימו במקום הראשון במזרח.
בפלייאוף הם פגשו את אינדיאנה פייסרס בפעם השלישית ברציפות.
במשחק הראשון איבדו הסיקסרס יתרון של 18 נקודות והפסידו 78–79 כששלשה של רג'י מילר בשניות הסיום קבעה את התוצאה, אך הסיקסרס ניצחו בשלושת המשחקים ההבאים והדיחו את הפייסרס 3–1. בחצי גמר המזרח הם פגשו את טורונטו ראפטורס של וינס קרטר.
לאחר ארבעת המשחקים הראשונים הייתה התוצאה 2–2, כשאייברסון קולע 54 נקודות בניצחון במשחק השני.
במשחק החמישי ניצחו הסיקסרס ברבע הראשון 12–33 והמשיכו לניצחון 88–121 בזכות 52 של אייברסון, אך הראפטורס ניצחו במשחק השישי וכפו משחק שביעי ומכריע בפילדלפיה.
הסיקסרס הובילו 88–87, והחטאה של קרטר עם הבאזר קבעה את עלייתם לשלב הבא.
בגמר המזרח הם פגשו את מילווקי באקס.
אחרי שוויון 1–1 לאחר שני משחקים התברר שאייברסון לא יוכל לשחק במשחק השלישי בעקבות פציעה.
הלייקרס לא הפסידו בפלייאוף הזה עד הסדרה, ורבים ציפו שהם ינצחו אותה בקלילות.
ההפסד הלא משמעותי לכאורה של הסיקסרס במשחק האחרון של העונה נגד שיקגו בולס גרם להם לסיים את העונה במאזן 56–26, זהה לזה של הלייקרס, והאחרונים זכו ביתרון הביתיות בשל מאזן פנימי בין הקבוצות.
במשחק הראשון הלייקרס כבר הובילו 5–18 ברבע הראשון, אך הסיקסרס חזרו למשחק והובילו ב-19 במחצית.
הלייקרס נלחמו כדי לחזור למשחק, שהסתיים בתוצאה 94–94 ונשלח להארכה.
עונת 2000/2001 הייתה העונה של הסיקסרס מבחינת הפרסים האישיים, כשזכו בארבעה: ה-MVP של העונה הסדירה ב-NBA אלן אייברסון, מאמן השנה ב-NBA לארי בראון, שחקן ההגנה של העונה ב-NBA דיקמבה מוטומבו והשחקן השישי של העונה ב-NBA ארון מקי.
הסיקסרס הגיעו לעונת 2001/2002 עם ציפיות גבוהות, אך השיגו מאזן 43–39 בלבד, סיימו במקום ה-6 במזרח והודחו כבר בסיבוב הראשון על ידי בוסטון סלטיקס 2–3. את
אחרי הפגרה הסיקסרס השיגו מאזן 23–10 וסיימו את העונה עם 48–34 במקום הרביעי במזרח, והעפלה לפלייאוף עונה חמישית ברציפות.
אייברסון קלע 55 נקודות בניצחון במשחק הראשון בסדרה נגד ההורנטס, ובסוף הסדרה הם ניצחו 4–2. בחצי גמר המזרח הם הודחו על ידי דטרויט פיסטונס בשישה משחקים.
בסיום העונה התפטר לארי בראון וחתם בפיסטונס, ולאחר שהסיקסרס לא הצליחו להחתים את ג'ף ואן גנדי ואדי ג'ורדן הם מינו את עוזר המאמן של בראון, רנדי איירס, למאמן.
אחרי 52 משחקים בלבד ומאזן 21–31 בעונת 2003/2004 הוא פוטר והוחלף בכריס פורד, שלא הצליח גם הוא לשקם את הקבוצה והיא סיימה במאזן 33–49, והחמיצה את הפלייאוף לראשונה מזה שש שנים.
לקראת עונת 2004/2005 מינו הסיקסרס את ג'ים אובריין למאמן.
תחת המאמן החדש חזר אייברסון לשחק בעמדת הרכז והייתה זו אחת העונות הטובות בקריירה שלו, כשהוא גם משתף את חבריו לקבוצה בהתקפה.
באותה עונה הגיעו לקבוצה כריס ובר, שהיה אמור לעזור למשחק הפנים של הסיקסרס, ואנדרה איגודלה, שנבחר בבחירה ה-9 בדראפט.
איגודלה נבחר לחמישיית הרוקיז של העונה, ופילדלפיה השיגה מאזן 43–39 וחזרה לפלייאוף.
בסיבוב הראשון היא הפסידה לפיסטונס של בראון 4–1, ודטרויט המשיכה לזכייה באליפות.
לפני עונת 2005/2006 פיטרו הסיקסרס את אובריין ומינו את מוריס צ'יקס, ששיחק במדי הקבוצה בשנים 1978–1989 והיה חלק חשוב באליפות ב-1983. מינויו של צ'יקס לא סייע לקבוצה והיא רק התדרדרה בעונה זו וסיימה אותה במאזן 38–44, ולא עלתה לפלייאוף.
בעונת 2006/2007 סיימו הסיקסרס במאזן פחות טוב מאשר בעונה הקודמת, 35–47, הגיעו למקום ה-9 ושוב החמיצו את הפלייאוף.
ב-5 בדצמבר 2006 הציב אלן אייברסון המאוכזב לראשי הקבוצה אולטימטום, ואיים שאם לא יביאו שחקנים שיתמכו בו יעבור לקבוצה אחרת.
ב-19 בדצמבר 2006 הועבר אייברסון לדנוור נאגטס ביחד עם איוון מקפרלין בתמורה לאנדרה מילר, ג'ו סמית' ושתי בחירות דראפט עתידיות, וב-11 בינואר שוחרר כריס ובר מהקבוצה.
בדראפט בחרו הסיקסרס את ת'דאוס יאנג בבחירה ה-12, וצירפו את ג'ייסון סמית' שנבחר על ידי מיאמי היט בבחירה ה-21. אליהם הצטרפו דריק בייארס (הבחירה ה-42 של פורטלנד טרייל בלייזרס) והרברט היל, הבחירה ה-55 של יוטה ג'אז.
ב-4 בדצמבר פוטר המנג'ר בילי קינג והוחלף באד סטפנסקי.
את עונת 2007/2008 סיימו הסיקסרס במאזן 40–42 והעפילו לפלייאוף מהמקום השביעי לראשונה מזה שלוש שנים.
הם הודחו כבר בסיבוב הראשון על ידי דטרויט פיסטונס 2–4.
ב-9 ביולי 2008 החתימו הסיקסרס את הפאוור פורוורד אלטון ברנד על חוזה ל-5 שנים, בו היה צפוי להרוויח 79.795 מיליון דולר אמריקאי, לאחר שהעבירו את רודני קארני בטרייד וויתרו על הזכויות של שאר השחקנים החופשיים שלהם כדי לעמוד בתקרת השכר של ה-NBA.
מאוחר יותר הם החתימו את רויאל אייבי ממילווקי באקס, כרים ראש מאינדיאנה פייסרס והחזירו את ת'יאו ראטליף אחרי שג'ייסון סמית' נפצע.
ב-2 בספטמבר חתם בקבוצה גם דונייל מרשל.
ראש, אייבי, ראטליף ומרשל קיבלו שכר נמוך של שחקנים ותיקים.
למרות השינויים בסגל הקבוצה לא היה שינוי גדול ביכולת.
לאחר פתיחת עונת 2008/2009 עם מאזן 9–14 פוטר צ'יקס, ועוזרו טוני דילאו תפס את עמדת המאמן הראשי.
הסיקסרס סיימו את העונה במאזן 41–41 והעפילו לפלייאוף מהמקום ה-6 במזרח.
עונת הבכורה של ברנד בקבוצה נקטעה מוקדם מהצפוי, כשהוא נפצע בכתפו ונזקק לניתוח, ובפלייאוף, לאחר סדרה מול אורלנדו מג'יק שכללה 3 משחקים שהוכרעו בסלי ניצחון, הודחה פילדלפיה 2–4 בסיבוב הראשון.
בדראפט ה-NBA 2009 בחרו הסיקסרס בג'רו הולידיי במקום ה-17, ובנוסף שלחו בטרייד את רג'י אוונס לטורונטו ראפטורס בתמורה לג'ייסון קאפונו.
ב-2 בדצמבר 2009 חזר אלן אייברסון וחתם במועדון חוזה לשנה אחת.
והבכורה המחודשת שלו בסיקסרס הייתה דווקא מול הקבוצה בה שיחק בטרייד קודם לכן, דנוור נאגטס.
במשחק הוא קלע 11 נקודות והוסיף 6 אסיסטים ו-5 ריבאונדים.
האופוריה במועדון מחזרתו של אייברסון נגמרה מוקדם מהמצופה, לאחר שב-22 בפברואר הוא הודיע שהוא לוקח חופשה כדי להיות עם בתו החולה.
מספר שבועות לאחר מכן שוחרר אייברסון מחוזהו, והסיקסרס סיימו את העונה במאזן 27–55 ולא עלו לפלייאוף.
ב-18 במאי 2010 זכו הסיקסרס בבחירה ה-2 בדראפט, ויומיים לאחר מכן מונה דאג קולינס למאמן הראשי.
ב-24 ביוני בחרו הסיקסרס בדראפט את אוון טרנר, וסיימו את
בסיבוב הראשון של הפלייאוף הם פגשו את מיאמי היט והפסידו 1–4.
לאחר שסיימו את עונת 2015/2016 במאזן שלילי של 10–72 זכו הסיקסרס בבחירת הדראפט הראשונה ובחרו בבן סימונס, ששבר את רגלו הימנית רגע לפני תחילת העונה.
לקראת עונת 2017/2018 חזר סימונס לסגל הקבוצה.
באותה עונה הוא הציג יכולת מצוינת, ובסיומה נבחר לרוקי השנה ב-NBA.
לצידו שיחק הסנטר ג'ואל אמביד, שנבחר למשחק האולסטאר באותה עונה.
הסיקסרס הצליחו להעפיל לפלייאוף ה-NBA מהמקום השלישי במזרח, והגיעו לחצי גמר המזרח בו הודחו על ידי הבוסטון סלטיקס 1–4. בדראפט 2018 בחרו הסיקסרס את לנדרי שאמט.
בעונת 2018/2019 הפכה פילדלפיה לאחת הקבוצות החזקות ב-NBA, כששני כוכבי הקבוצה, אמביד וסימונס, נבחרו למשחק האולסטאר.
בסיום העונה הגיעה פילדלפיה למקום ה-3 במזרח, והודחה על ידי טורונטו ראפטורס בחצי גמר המזרח בסדרה מותחת במיוחד של שבעה משחקים, בסיומה הצליחו הראפטורס להמשיך לזכייה באליפות בזכות סל ניצחון של קוואי לנארד.
בעונת 2019/2020, בניגוד לתחזיות, אכזבה פילדלפיה והגיעה למקום השישי בלבד במזרח.
בפלייאוף פגשו הסיסקרס בסיבוב הראשון את בוסטון סלטיקס, והפסידו להם בסוויפ 0–4 בבועת ה-NBA.
לפני עונת 2020/2021 מונה למאמן הקבוצה דוק ריברס.
במקביל הצטרף דריל מורי, הג'נרל מנג'ר של יוסטון רוקטס, לצוות המקצועי של הקבוצה.
מורי ביצע באותו קיץ מספר החלטות משמעותיות, כשהעביר לקבוצה בטרייד את דני גרין מאוקלהומה סיטי ת'אנדר וסת' קרי מדאלאס מאבריקס, והחתים את סנטר הלוס אנג'לס לייקרס דווייט הווארד.
בפלייאוף 2021 הגיעה הקבוצה לסיבוב השני, בו פגשה את אטלנטה הוקס בהובלת טריי יאנג והודחה לאחר מאבק צמוד 3–4. במהלך הסדרה אכזב בן סימונס ביכולתו, לאחר שמיעט לקלוע שלשות ורשם אחוזים נמוכים במיוחד מקו העונשין.
כמו כן, ויתר סימונס על צעד וחצי קל לטובת מסירה ברגעי ההכרעה של המשחק השביעי.
בעקבות משחקו ספג סימונס ביקורת רבה והפך לאחד השחקנים המושמצים בליגה, מה שהוביל לסכסוך מתמשך במהלך העונה הבאה בינו לבין הנהלת המועדון.
במהלך המחצית הראשונה של עונת 2021/2022 סירב סימונס לשחק במדי הקבוצה, והמעיט להשתתף בפעילויותיה ולהתראיין.
בעקבות כך, נקנס סימונס על ידי ההנהלה ולא קיבל שכר על המשחקים שהחסיר.
בעקבות חוסר שיתוף הפעולה והתקשורת, הועבר סימונס, בטרייד לקראת סוף חלון הטריידים, ביחד עם סת' קרי, אנדרה דראמונד ושתי בחירות דראפט בסיבוב הראשון תמורת כוכב ברוקלין נטס ג'יימס הארדן והפאוור פורוורד פול מילסאפ.
בפלייאוף ניצחה פילדלפיה את טורונטו 4–2 בסיבוב הראשון אך הודחה שוב בחצי הגמר האזורי על ידי מיאמי היט 2–4.
בסיום עונת 2022/2023 נבחר ג'ואל אמביד ל-MVP של העונה הסדירה ב-NBA.
נקודות: 70, ג'ואל אמביד מול סן אנטוניו ספרס, 23 בינואר 2024.
ריבאונדים: 43, וילט צ'מברלין מול בוסטון סלטיקס, 6 במרץ 1965.
אסיסטים: 21, וילט צ'מברלין מול דטרויט פיסטונס, 2 בפברואר 1968, ומוריס צ'יקס מול ניו ג'רזי נטס, 30 באוקטובר 1982.
חטיפות: 10, אלן אייברסון מול אורלנדו מג'יק, 13 במאי 1999.
חסימות: 10, הארווי קאצ'ינגס מול אטלנטה הוקס (1975), מאנוט בול מול סקרמנטו קינגס (1991) ודיקמבה מוטומבו מול שיקגו בולס (2001).
פילוג, קרע, פיצול, שסע, סכיזמה, היפרדות, חלוקה (ומילים נרדפות נוספות) בא לתאר מקרה בו אנשים כבודדים או כקבוצות נפרדים האחד מהשני.
ניתן לתאר במונח זה גם את היפרדותם של בני זוג האחד מהשני אבל לרוב בפילוג מדובר על תהליך שקורה בארגון, תנועה, דת, או מדינה.
מכאן המילה פלג לתיאור אחד הזרמים שיצאו מהזרם הרעיוני המרכזי.
הפילוג הראשון באסלאם היה פרישתם של קבוצה מאנשי עלי בן אבי טאלב שלא קיבלו את הפניה לבוררות שיזמו אנשי מועאויה הראשון.
קבוצה זו נקראת ח'וארג' (הפורשים).
חילוקי דעות בקרב הפורשים עצמם הובילו לפילוגים נוספים בקרב הח'וארג' חלקם נמוגו במשך השנים (למשל האזארקה והצאפריים), הקבוצה הגדולה מבין מתפלגי הח'וארג' הם האיבאדיה השולטים בעומאן ונמצאים גם בזנזיבר ובצפון אפריקה.
עד שנות ה-90 של המאה ה-20 הסברה המקובלת הייתה שהיזידים הם כת שהתפלגה מהח'וארג.
הבודהיזם המקורי הוא זרם הטהרוואדה או היניאנה או הזרם הדרומי (על פי תפוצת מאמיניו), עקרונות זרם זה מקובלים גם על שאר הזרמים.
ממנו התפצלו במהלך השנים שני זרמים נוספים
מהאיאנה – הזרם הנפוץ ביותר בבודהיזם, התפתח על פי הגותו של נגרג'ונה במאה ה-2 לפנה"ס), זרם זה כולל את הזן בודהיזם
וג'ריאנה – קרוי גם הזרם הצפוני, זרם שהתפתח בטיבט במאה הראשונה לספירה
יש מחלוקת בין השומרונים לבין היהדות האורתודוקסית האם השומרונים הם בני עם ישראל שפרשו מהזרם המרכזי בגלל ויכוח על מיקום בית המקדש (כפי גרסת השומרונים) או שהם בני עמים שהובאו לארץ ישראל והתגיירו (כפי שכתוב בספר מלכים).
בתקופת בית שני היו סיעות שונות ביהדות, פרושים, צדוקים, איסיים, פרישי מדברא ועוד.
אולם נשמרה מסגרת מאוחדת כלשהי.
גם כאשר החלה הנצרות, היא התקיימה אצל יהודים-נוצרים תלמידי ישו שלא בידלו עצמם לגמרי מהיהדות.
התהליך של הפילוג היהודי-נוצרי החל במאה ה-3 ואז אפשר לדבר על פילוג בין היהודים לנוצרים, פילוג שהושלם סופית במאה ה-7.
היהדות הקראית התפתחה במאה ה-9 כזרם ביהדות שאינו מכיר בתורה שבעל פה, עם זאת מעולם לא היה נתק או פילוג מוחלט בין היהדות הרבנית ליהדות הקראית והקראים מוכרים כאחד הזרמים (פלגים) ביהדות.
במאה ה-14 ועוד יותר במאה ה-15 הוכרחו יהודים רבים בחצי האי האיברי להתנצר (האנוסים) תוך שהם מנסים לשמור מצוות בסתר.
במהלך השנים נפרדו האנוסים לגמרי מהיהדות.
במאה ה-17 קם שבתי צבי ויחד עם נתן העזתי הקים את תנועת השבתאות שהתבדלה מהזרם המרכזי של היהדות וקראה להפר חלק מהמצוות.
כאשר שבתי צבי התאסלם, התאסלמו רוב חסידיו וחלק מצאצאיהם מהווים את כת הדונמה בטורקיה.
במאה ה-18 הקים יעקב פרנק שטען כי הוא גלגולו של שבתי צבי את התנועה הפרנקיסטית וב-1759 התנצר ובעקבותיו התנצרו חסידיו.
כאשר קמה תנועת החסידות במאה ה-18, התעוררה מחלוקת ביהדות, מחלוקת שבחלקה קיימת עד היום.
שיאו בשלושה פולמוסים בולטים בין השנים 1770–1805, אולם המחלוקת לא הובילה לפילוג.
במאה ה-19 קמו ביהדות שני זרמים מרכזיים חדשים, יהדות קונסרבטיבית ויהדות רפורמית וזרמים קטנים יותר כמו יהדות רקונסטרוקטיבית.
הקהילות היהודיות בעולם התפלגו בין הזרמים השונים.
הפילוגים החשובים ביותר באלף הראשון היו האריאניות והמונופיזיטיזם שהציבו דרך כריסטולוגית שונה בפני המאמינים.
היו קבוצות שהושפעו מהמניכאיזם כמו הקתרים במאה ה-11, וקבוצות בעלות מסר חברתי כמו התנועה הוולדנסית במאה ה-12.
ב-1054 חלה הסכיזמה הגדולה, בה התפלגה הכנסייה הקתולית מהכנסיות המזרחיות (האורתודוקסיות).
הסיבה הרשמית-תאולוגית לפילוג הייתה הוויכוח האם להוסיף בתפילת "אני מאמין" (הקרדו), למשפט "הרוח הקדושה נאצלה מן האב" את המילים "ומן הבן", כפי שרצו הלטינים.
או לא להוסיף, כפי שרצו היוונים ושאר הכנסיות המזרחיות, לסיבה רשמית זו נוספו מאבקים פוליטיים בין הבישופות של קונסטנטינופול והקיסר הרומי שישב אף הא בקונסטנטינופול לבין בישוף רומא ושליטי המערב.
בין 1378 ל-1417 חל קרע זמני בכנסייה הקתולית, קרע המכונה הקרע האפיפיורי, הסכיזמה המערבית או הקרע המערבי.
הסיבות לקרע היו פוליטיות ונבעו ממאבקי יוקרה וכבוד, במהלך הקרע כיהנו במקביל שני אפיפיורים, אחד לכל אחד מהצדדים.
פילוג נוסף בכנסייה הקתולית הוא הקמת הנצרות הפרוטסטנטית על זרמיה השונים מהמאה ה-15 ואילך.
הנצרות הפרוטסטנטית קמה בתגובה לשחיתות בממסד הכנסייתי הקתולי ולחוסר גמישות מספקת בממסד ההגותי הקתולי.
עיקרי ההבדל בין הנצרות הקתולית לנצרות הפרוטסטנטית נוגעים ליחס בין האדם לאל.
בשנים 1650–1660 חל פילוג הקרוי הרסקול, בין אדוקי האמונה הישנה לבין חסידי הפטריארך ניקון, שהנהיג רפורמות דתיות.
בשנות ה-60 וה-70 של המאה ה-20, המפלגה הקומוניסטית של סין שהייתה בעלת אידאולוגיה מאואיסטית ("מרקסיזם-לניניזם בהקשר סיני") נפרדה אידאולוגית מהמפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות שראתה במערב יריב ראוי ולא ישות מרושעת.
פילוג אידאולוגי זה גרם לפיצול הסיני-סובייטי ולפילוג בין ברית המועצות וחברות ברית ורשה לבין סין (ואלבניה) ולפילוג בתוך התנועות הקומוניסטיות בעולם.
פילוגים במדינות גורמים ליצירת שתי מדינות (או יותר) במקום בו הייתה מדינה אחת, מבין הפילוגים האלו
במאה ה-8 לפנה"ס התפלגה ממלכת ישראל המאוחדת לממלכת ישראל בצפון, וממלכת יהודה בדרום.
שטח המנדט הבריטי – בהחלטת החלוקה ב-1947 שקבעה חלוקת שטח המנדט הבריטי ל-2 מדינות, יהודית וערבית
יוגוסלביה התפלגה למדינות שונות שנלחמו האחת בשנייה
הרפובליקה הטורקית של צפון קפריסין התפלגה מקפריסין
ברית המועצות התפלגה למדינות שונות
פילוג רעיוני יכול להוביל למלחמות אזרחים או להתפצלות.
בישראל, פילוגים רעיוניים הובילו למספר פילוגים בתנועה הקיבוצית, החשוב בהם שגרם להתפלגות קיבוצים ולמעבר אוכלוסיות מקיבוץ לקיבוץ היה הפילוג בקיבוץ המאוחד בשנות ה-50 של המאה ה-20.
פילוג ממלכת ישראל המאוחדת הוא אירוע שהתרחש על פי ספר מלכים וספר דברי הימים לאחר מותו של שלמה המלך (לפי היסטוריונים מודרניים בשנת 928 לפנה"ס, ולפי הכרונולוגיה המסורתית היהודית בשנת ב'תתקס"ד (798 לפנה"ס)).
באירוע זה התפצלה ממלכת ישראל המאוחדת המקראית לשתי ממלכות, הממלכה הדרומית – ממלכת יהודה, והממלכה הצפונית – ממלכת ישראל.
לפי התנ"ך, התיישבו שנים עשר שבטי ישראל בכנען והקימו בה התיישבות, שהפכה בהמשך לממלכה.
עוד לפני הקמת הממלכה, כבר החל שבט יהודה להתנתק מעט משאר שבטי ישראל, למעט שמעון ובנימין.
אחד הגורמים לפיצול נבע מהניתוק הגאוגרפי - משבטי עבר הירדן בשל ים המלח והמדבר, ומשבטי הצפון בשל ההתיישבות הישראלית הדלילה בהרי השומרון (בניגוד להרי יהודה והגליל).
דלילות היישוב נבעה בשל העצים והצמחייה העבותה שהיו על כל ההרים והקשו על יישובם או, לפי הנחתם של מספר חוקרים, כיוון שבמקום נשארו התושבים המקוריים שהשתלבו בעם ישראל, כפי שמסתבר מהעדרן של ערי האזור (ושכם בראשן) מתיאורי הכיבוש ביהושע.
הניתוק היחסי של שבט יהודה בא לידי ביטוי בתקופת השופטים, כאשר שבטי הצפון והדרום נאבקו כל אחד בנפרד נגד יריביו.
בסופו של דבר, התאחד העם כולו סביב מלכותו של שאול, אך הבקיעים נותרו, כפי שניתן לראות בצבאו של שאול שבו שבט יהודה מתפקד בפני עצמו.
לאחר מות שאול בקרב מול הפלשתים בגלבוע ועמו בניו המובילים בתור לירושה, הלכו שבטי ישראל אחרי בנו הנותר- איש בושת שהומלך ביוזמת אבנר בן נר, שר הצבא של שאול; ואילו שבט יהודה המליך את דוד כשליטו.
פילוג ומלחמת אחים זוטא זו ארכו כשבע שנים.
בשלב מסוים אבנר העביר את נאמנותו לדוד בעקבות סכסוך אישי עם איש בושת, אך נרצח על ידי יואב בתוך זמן קצר כנקמה אישית על מות אחיו עשהאל על ידי אבנר.
איש בושת נרצח על ידי שני מתנקשים שקיוו למצוא חן בעיני דוד.
דוד, לעומת זאת, מוציא אותם להורג על מעשה זה.
לטענת מבקרי המקרא מות אבנר ואיש בושת היה אינטרס של דוד והתנערותו מרציחתם הייתה רק למראית עין.
לאחר רצח איש בושת דוד מומלך על כל העם, אך סימני הקרע לא נעלמו לאחר מכן - ייתכן גם שבהמשך חשו שבטי ישראל כי שבט יהודה מנכס את דוד לעצמו, כפי שמתבטא למשל לאחר שהוכנע מרד אבשלום, כשבאו אנשי יהודה להביא את דוד לירושלים .
בעקבות זה הכריז שבע בן בכרי "אין לנו חלק בדוד ולא נחלה לנו בבן ישי", והוביל חלק מהעם למרד בדוד, שנכשל במהרה.
שלמה כיוון את פעולותיו כדי לאחד את השבטים בממלכה, וכך למשל חילק אותה ל-12 נציבויות בגבולות שונים משל השבטים.
למרות נסיונותיו, הניתוק הפנימי נשאר, אם כי לא התפרץ בימיו.
מלכות שלמה נפתחה בתקווה גדולה עם כינון יחסי מסחר בינלאומיים, ובמיוחד בניית בית המקדש.
אך המקרא מספר כי בסוף ימיו, הנשים הנוכריות שנשא "הטו את לבבו" והוא אפשר להן להקים בירושלים מקומות פולחן לאלים שונים.
בעקבות זאת, ה' מחליט "לקרוע את הממלכה" מזרעו לאחר שימות, אם כי שבט אחד יישאר "למען דוד עבדי ולמען ירושלים אשר בחרתי".
עוד בחיי שלמה, בא הנביא אחיה השילוני לירבעם בן נבט, קורע בגד ל-12 חלקים ונותן לירבעם עשרה מהם.
אחרי ההדגמה הוא אומר לירבעם בפירוש שממלכה תתחלק והוא ימלוך על עשרה שבטים, לעומת בן שלמה שימלוך על שבט אחד (כנראה בנוסף ליהודה, נראה שהכוונה לשבט שמעון).
הנביא אף מבטיח לו - אם יתנהג כראוי, יזכה לשושלת מלוכה, כמו שושלת בית דוד.
לאחר נבואה זו ניסה שלמה להמית את ירבעם, אך זה מוצא מפלט במצרים.
הגורם הישיר לפילוג היה הסירוב להקלה במיסים הכבדים שהושתו על שבטי ישראל.
שלמה המלך הטיל מיסים כבדים מאוד על העם (הכוונה גם לעבודות כפייה) בשביל לממן את מפעלי הבנייה הגדולים שיזם.
כבר בתקופת שלמה פרץ מרד בראשותו של ירבעם בן נבט, שהיה ממונה על כל 'סבל' 'בית יוסף' (כלומר, על גביית המיסים משבטי מנשה ואפרים), אך המרד הזה נבלם וירבעם ברח מצרימה.
ייתכן כי שבט יהודה היה פטור ממסים היות שברשימת הניצבים של שלמה, שהיו ממונים על גביית המיסים, לא נזכר נציב לשבט יהודה.
רחבעם, בנו של שלמה, סירב להפחית את עול המיסים כבקשת העם וכתוצאה מכך פרץ מרד נוסף, שהתחיל עם רצח אדנירם (אֲדֹנִירָם בֶּן-עַבְדָּא), השר שהיה ממונה על גביית המיסים מטעם בית המלוכה עוד מזמנם של דוד(שמואל ב כ, כד) ושלמה.
מרד זה הביא לפילוג הממלכה.
עם מותו של שלמה, רחבעם בנו בא לשכם כדי שיומלך על כל העם שבא לשם כדי להמליכו.
בראש העם התייצב ירבעם בן נבט שחזר ממצרים לאחר ששמע על מות שלמה.
במקום להמליך את רחבעם, העם, וירבעם בראשו, דרש מרחבעם שישלוט ביד רכה יותר מאשר שלמה אביו, שהעביד את העם קשה לצורך מפעלי בנייה נרחבים.
רחבעם המופתע פרש לשלושה ימי התייעצות כדי להחליט, ובסופו של דבר, במקום לנהוג כעצת יועצי אביו הזקנים, שטענו כי "אם היום תהיה עבד לעם הזה...
והיו לך עבדים כל הימים" הוא נשמע לעצת חבריו שהמליצו לו להיות קשוח עם העם ולהכריז שהוא יהיה אף קשוח מאביו.
רחבעם שלח אליהם את השר אדרם על המס אבל העם רגם אותו למוות ומרד בבית דוד באופן סופי.
השמועה על שובו של ירבעם התפשטה בעם וכל עם ישראל המליך אותו עליו, למעט שבט יהודה שנשאר נאמן.
עם זאת, במלחמה שרחבעם יוצא אליה מיד כדי להשיב לעצמו את השלטון בצפון, גם שבט בנימין מתייצב לצידו.
רחבעם הצליח להוציא למלחמה משני השבטים 180,000 איש, אך בעקבות הופעתו של הנביא שמעיה המכריז כי הפילוג נעשה על ידי ה', העם חוזר למקומותיו.
כדי למנוע מהעם להתאחד בעתיד עם יהודה, פועל ירבעם לשינוי התפיסה הדתית של ממלכת הצפון ומקים עגלי זהב בבית אל ובדן, בגבול הדרומי ובגבול הצפוני של ישראל.
יתר על כן, כדי למנוע כל אפשרות של קשר בין הממלכות, ירבעם משנה את לוח חגי השנה וקובע חג "בחודש אשר בדא מלבו", כלומר, קובע חג חלופי לחג הסוכות בחודש השמיני.
בשנים הראשונות הייתה יריבות גדולה בין שתי המדינות והן נלחמו זו בזו פעמים רבות, בדרך כלל ללא שינויים של ממש.
אולם בימי אחאב (כ-60 שנה לאחר הפילוג) המדינות התיידדו: אחאב השיא את בתו למלך יהודה ושתי הממלכות יצאו יחדיו למלחמות מול אויבים חיצוניים.
לאחר מרד יהוא, חזרו יחסי הממלכות לסורם והתרחשו מספר מלחמות אחים עד לחורבן ממלכת ישראל בידי אשור.
פילדלפיה פליירס היא קבוצת הוקי קרח מקצוענית מפילדלפיה, פנסילבניה, ארצות הברית, המשחקת בליגת ה-NHL בה היא חברה בבית המטרופוליטני שבחטיבה המזרחית.
הפליירס זכו פעמיים בגביע סטנלי, בשתי עונות רצופות - 1974 ו-1975. בכך היו הפליירס לקבוצה הראשונה מבין קבוצות ההתרחבות של 1967 שזכתה בגביע סטנלי.
פילדלפיה פליירס קיבלה זיכיון מה-NHL ב-1966 וקמה ב-1967 כחלק מההתרחבות שסיימה את תקופת "שש המקוריות", שנמשכה 25 שנה.
בין היזמים שמאחורי הקמת הקבוצה היו ג'רי וולמן, הבעלים של קבוצת הפוטבול פילדלפיה איגלס, וסגן נשיא האיגלס אד סניידר.
שם הקבוצה נבחר מתוך שמות שהציעו אוהדים בתחרות שיזמו מקימי הקבוצה.
אולם חדש נבנה עבור הקבוצה, ה"ספקטרום", ושימש גם את קבוצת ה-NBA פילדלפיה 76'.
כדי לבנות לעצמה סגל שחקנים להתחיל איתו את דרכה ב-NHL, רכשה הקבוצה החדשה את "קוויבק אייסס" (Aces), ששיחקה בליגה משנית.
לאון רושפור, שהגיע ממונטריאול קנדיאנס, היה המבקיע המוביל של הקבוצה בשנותיה הראשונות, אד ון אימפ היה כוכב ההגנה, ובשער הצטיין ברני פראן.
כיוון שהפליירס שובצו בבית המערבי הקל יותר, יחד עם שאר קבוצות ההתרחבות, הם הצליחו להגיע לפלייאוף אף על פי שהפסידו יותר משחקים משניצחו.
בחלק מעונתם הראשונה, 1968, נאלצו הפליירס לשחק מחוץ לביתם עקב נזק שגרמה סופה קשה לגג של ה"ספקטרום", ולאחר נדידה בין מספר אולמות הגיעה עד האולם של הקבוצה-הבת שלה בקוויבק.
הפליירס חזרו ל"ספקטרום" לקראת הפלייאוף לאחר שהנזק תוקן, ונוצחו בשבעה משחקים בסיבוב הראשון על ידי סנט לואיס בלוז.
הסיפור חזר על עצמו בעונת 1969 - עלייה לפלייאוף למרות עונה רגילה במאזן שלילי והדחה בסיבוב הראשון על ידי הבלוז.
בעלי הקבוצה והצוות המקצועי שלה הבינו שיש צורך בשחקנים פיזיים יותר מאלה שהרכיבו את הסגל בעונות הראשונות, ובדראפט של 1969 בחרו הפליירס בבחירה הראשונה שלהם את בובי קלארק, חלוץ מרכזי צעיר וקשוח שהפליירס החליטו להמר עליו אף על פי שהיה חולה סוכרת.
באותו דראפט נבחר מגן שלא בחל בקטטות ועבירות, דייב שולץ.
ההימור על קלארק התברר כמוצלח כשהוא התגלה מיד כשחקן הטוב ביותר בקבוצה, וכבר בעונת הרוקי שלו הוא זומן למשחק האול-סטאר של ה-NHL.
למרות הצטיינותו, הקבוצה החמיצה את הפלייאוף לראשונה מאז היווסדה.
הקבוצה חזרה לפלייאוף ב-1971, אך שוב נוצחה בסיבוב הראשון - הפעם על ידי שיקגו בלאקהוקס.
לקראת עונת 1972 שוב הימרו הפליירס, הפעם בעמדת המאמן, על פרד שרו שהגיע מהליגות המשניות.
באותה עונה היה קלארק השחקן הראשון בהיסטוריה של הקבוצה שזכה בפרס ב-NHL - גביע ביל מאסטרסון, על התמדה ונחישות, בשל משחקו למרות מחלת הסכרת שלו, אך הקבוצה נכשלה שוב בהגעה לפלייאוף.
1973 - 1978: "בריוני רחוב ברוד" ושתי אליפויות היסטוריות
בעונת 1973 החל המהפך בפליירס, שהפכה מקבוצה שנחשבה לרכה לאחת הקבוצות הקשוחות בתולדות הליגה.
במהלך אותה עונה נטבע הכינוי שדבק בה לאורך מרבית שנות ה-70, כאשר בעקבות ניצחון על אטלנטה פליימס במשחק מרובה עבירות וקטטות, כינה העיתון "פילדלפיה בולטין" את הפליירס "בריוני רחוב ברוד" (Broad Street Bullies, על-שם רחוב ברוד בו ניצב ה"ספקטרום").
ריק מקליש היה באותה עונה לחלוץ הראשון בתולדות הפליירס שכובש למעלה מ-50 שערים בעונה.
הפליירס סיימו את העונה הרגילה בפעם הראשונה עם מאזן חיובי, וגם ניצחו בפעם הראשונה בסדרת פלייאוף - מול מינסוטה נורת'סטארס.
הסיבוב השני נשרו מול מונטריאול קנדיאנס, אולם שמם כ"בריוני רחוב ברוד" כבר הלך לפניהם.
בובי קלארק זכה בגביע הארט כ-MVP של העונה.
פראן הפך לאחד השוערים הטובים בליגה, וזכה בסיום העונה ב-גביע וזינה - גביע שוער העונה ב-NHL, במשותף עם טוני אספוזיטו משיקגו בלאקהוקס.
בסיבוב הראשון בפלייאוף הדיחו הפליירס את אטלנטה פליימס בקלות, ועלו לחצי הגמר מול ניו יורק ריינג'רס.
כל קבוצה ניצחה את משחקיה הביתיים, אבל לפליירס היה יתרון ביתיות והם עלו לסדרת גמר גביע סטנלי לראשונה בתולדותיהם אחרי ניצחון ביתי במשחק השביעי.
בסדרת הגמר חיכתה להם אחת הקבוצות הטובות בליגה באותו עשור - בוסטון ברואינס, עם המגן הכוכב שלה בובי אור.
לברואינס היה יתרון ביתיות והם ניצחו במשחק הראשון, אך שער של בובי קלארק בהארכה הביא לפליירס ניצחון במשחק השני והעביר את יתרון הביתיות אליהם - יתרון אותו הם ניצלו כדי לנצח את הסדרה בשישה משחקים ולזכות בגביע סטנלי.
זו הייתה הפעם הראשונה שקבוצה מההתרחבות של 1967 זכתה בגביע סטנלי.
ברני פראן צירף את גביע קון סמיית' - גביע ה-MVP של הפלייאוף - לגביע וזינה בו זכה.
עונת 1975 הייתה העתק כמעט מדויק של העונה הקודמת.
הפליירס הגבירו עוד יותר את המשחק הקשוח שלהם, דייב שולץ שבר את שיאו הקודם וצבר 472 דקות עונש, ופליירס סיימו את העונה הרגילה עם 51 ניצחונות מול 18 הפסדים ו-11 תיקו - המאזן הטוב ביותר בליגה.
בפלייאוף קיבלו הפליירס מעבר חופשי לסיבוב השני, שם הביסו בקלות את טורונטו מייפל ליפס.
בחצי הגמר מול ניו יורק איילנדרס ניצחו הפליירס בשלושת המשחקים הראשונים ונראו בדרך הבטוחה לגמר גביע סטנלי, אך האיילנדרס ניצחו בשלושת המשחקים הבאים וכפו על הפליירס למשחק שביעי ומכריע.
הפליירס ניצחו בו ועלו לסדרת הגמר.
בסדרת הגמר פגשו הפליירס את באפלו סייברס.
הפליירס ניצחו בסדרה בשישה משחקים וזכו בגביע סטנלי בפעם השנייה ברציפות.
גם השוער ברני פראן שמר על תאריו האישיים כשזכה שוב בגביע וזינה ובגביע קון סמיית'.
ב-11 בינואר 1976 עשו הפליירס היסטוריה כשפגשו ב"ספקטרום" את צסק"א מוסקבה שנחשבה לקבוצה הטובה ביותר בהוקי קרח הבינלאומי.
צסק"א קיימה אז מסע משחקי ראווה בצפון אמריקה מול קבוצות NHL והוכיחה שהיא יכולה לעמוד מולם ומעבר לכך: ל"ספקטרום" היא הגיעה בלתי מנוצחת, עם שני ניצחונות ותיקו אחד.
זה היה גם מפגש חוזר בין בובי קלארק והכוכב הסובייטי ולרי חרלמוב; ב-1972, במשחק השישי ב"סדרת הפסגה" בין קנדה וברית המועצות, פצע קלארק את חרלמוב בקרסולו במכוון.
גם על צסק"א הפעילו הפליירס את אופי משחקם, עד כדי כך שהסובייטים עזבו את הקרח באמצע המשחק במחאה על עבירה קשה של אד ון אימפ על חרלמוב.
לבסוף חזרו הסובייטים אל הקרח, והפליירס ניצחו 4:1 - ההפסד היחיד של צסק"א במסע המשחקים.
הפליירס הראו באותה עונה, פרט לקשיחות ההגנתית, גם יכולת יוצאת דופן של קו ההתקפה הראשון שלהם.
רג'י ליץ', חלוץ ימני שהצטרף בעונה הקודמת, כבש 60 שערים; חברו לקו ההתקפה, החלוץ השמאלי ביל בארבר, כבש 50. ובמרכז הקו, בין שניהם, היה שוב בובי קלארק, שסיים עם 119 נקודות - 30 שערים ו-89 אסיסטים - וזכה שוב בגביע הארט ובתואר ה-MVP של העונה.
הפליירס ניצחו בפלייאוף את טורונטו מייפל ליפס ובוסטון ברואינס, ועלו לסדרת גמר גביע סטנלי בפעם השלישית ברציפות.
הפעם כשלו הפליירס, כאשר ללא ברני פראן הפצוע הובסו על ידי מונטריאול קנדיאנס, שמנעו מהפליירס גביע שלישי ברציפות וזכו בגביע ראשון מתוך חמישה רצופים משלהם.
למרות ההפסד זכה רג'י ליץ', שהבקיע לפחות שער אחד ב-10 משחקי פלייאוף רצופים וקבע בכך שיא המחזיק מעמד עד היום, בגביע קון סמיית' כ-MVP של הפלייאוף.
בשנתיים הבאות נראה היה שהקסם של "בריוני רחוב ברוד" דועך.
ב-1977 ו-1978 הודחו הפליירס בחצי הגמר (בשתי הפעמים על ידי בוסטון ברואינס), ובסיום עונת 1978 הודיע המאמן המצליח פרד שרו על עזיבתו לניו יורק ריינג'רס.
עזיבתו של שרו סימלה את סיומו של עידן "בריוני רחוב ברוד".
בוב מקאמון, שאימן את קבוצה-בת של הפליירס בליגה משנית, מונה לתפקיד המאמן במקום שרו לפני עונת 1979, אולם פוטר במהלך העונה ובמקומו מונה פאט קווין שהיה עוזרו של שרו.
מכה קשה ספגה הקבוצה כאשר השוער המצטיין ברני פראן ספג פציעה בעינו ונאלץ לפרוש ממשחק.
במשחק מול ניו יורק ריינג'רס פגע מקל הוקי בפניו של פראן, חדר לעינו דרך מסכת ההגנה וגרם לה פציעה שפגעה קשות בראייתו.
בעקבות הפציעה עברו יותר ויותר שחקנים ושוערים לחבישה של קסדה מלאה עם כלוב הגנה לפנים, ועד מהרה התקבל ב-NHL חוק המחייב חבישת קסדה.
פראן נשאר בקבוצה כמאמן שוערים.
למרות חילופי המאמנים ופציעתו של פראן עלו הפליירס שוב לפלייאוף, עברו סיבוב אחד נגד ונקובר קנאקס, והודחו בסיבוב השני מול ניו יורק ריינג'רס ומול המאמן שעזב, פרד שרו.
בעונת 1980 מונה בובי קלארק לעוזר מאמן בנוסף להיותו שחקן, כאשר תפקיד הקפטן ניטל ממנו.
המהלך לא היה לרוחו של קלארק אף על פי שקיבל אותו לבסוף.
הפליירס החלו את העונה ברצף של 35 משחקים ללא הפסד (25 ניצחונות ו-10 תיקו) במה שנודע בפשטות בשם "הרצף" (The Streak), שיא של הליגות המקצועניות העיקריות של צפון אמריקה שמחזיק מעמד עד היום.
התחלת העונה המצוינת הביאה אותם לסיומה עם המאזן הטוב בליגה.
בסיבוב הראשון בפלייאוף ניצחו הפליירס בקלות את אדמונטון אוילרס שהצטרפה ל-NHL באותה עונה מהליגה המתחרה שנסגרה, ה-WHA.
בסיבוב השני השיגו ניצחון על ניו יורק ריינג'רס, שוב מול מאמנם לשעבר פרד שרו.
עם ניצחון על מינסוטה נורת'סטארס עלו הפליירס לגמר גביע סטנלי בפעם הרביעית בתולדותיהם, אולם שם כשלו מול ניו יורק איילנדרס במה שהפך לראשון מבין ארבעה גביעים רצופים של האיילנדרס.
לאחר ההפסד בסדרת הגמר של 1980 חל מהפך בסגל הקבוצה.
כוכבים וותיקים שהיו בין השרידים האחרונים לתקופת "בריוני רחוב ברוד" כמו רג'י ליץ' וריק מקליש, עזבו.
את מקומם תפס דור חדש של שחקנים, כשעל עמדת השוער השתלט השוודי פר לינדברג; בראיין פרופ, דייב פולן וטים קר הצטיינו בהתקפה, ובהגנה כיכב מרק האו, בנו של כוכב שנות ה-60 גורדי האו.
מרק האו הפך למעוז ההגנה של הפליירס לאורך שנות ה-80.
בין 1981 ל-1984 המשיכו הפליירס להגיע בקביעות לפלייאוף, אולם נשרו בסיבובים הראשונים.
לאחר עונת 1984 תם עידן בקבוצה, כאשר בובי קלארק הודיע על פרישתו ממשחק.
קלארק מונה עם פרישתו לג'נרל מנג'ר הקבוצה.
מייק קינן מונה למאמן הקבוצה לקראת עונת 1985. קינן הוביל את הפליירס לעונה מצוינת, כאשר השוער לינדברג נבחר לשוער העונה וזכה בגביע וזינה, והקבוצה סיימה את העונה הרגילה עם שיא מועדון של 53 ניצחונות.
בפלייאוף ניצחו הפליירס את ניו יורק ריינג'רס, ניו יורק איילנדרס וקוויבק נורדיקס ועלו שוב לסדרת גמר גביע סטנלי.
אולם שוב כשלו הפליירס בגמר, הפעם מול האלופה שהגנה על תוארה, אדמונטון אוילרס על שלל כוכביה ובראשם וויין גרצקי.
עונת 1986 החלה בטרגדיה כאשר פר לינדברג נפצע אנושות בתאונת דרכים כחודש לאחר פתיחתה, ומת מפצעיו ביום המחרת.
למרות המכה הקשה הפליירס המשיכו להצטיין.
שוער המשנה בוב פרוזה נכנס בהצלחה לנעליו של לינדברג, מרק האו המשיך להיות מעוז ההגנה, טים קר כבש 58 שערים והקבוצה סיימה שוב את העונה הרגילה עם 53 ניצחונות.
בפלייאוף כבר לא עמד לפליירס כוחם, והם נוצחו בסיבוב הראשון על ידי ניו יורק ריינג'רס.
לקראת עונת 1987 בחרו הפליירס בדראפט את השוער רון הקסטול, שהתגלה כאחד השוערים הטובים בליגה.
כבר בעונתו הראשונה זכה הקסטול בגביע וזינה.
הפליירס עברו את שני סיבובי הפלייאוף הראשונים מול ניו יורק ריינג'רס בשישיה משחקים וניו יורק איילנדרס בשבעה, ואז עברו בשישה משחקים את האלופה היוצאת, מונטריאול קנדיאנס, וחזרו לסדרת הגמר על גביע סטנלי.
סדרת הגמר הפגישה את הפליירס שוב עם אדמונטון אוילרס.
הפליירס חזרו מפיגור 3:1 בסדרה וכפו משחק שביעי ומכריע באדמונטון, אולם שוב ידם של האוילרס הייתה על העליונה בסופו של דבר.
בעונת 1988 עשה רון הקסטול היסטוריה.
במשחק מול בוסטון ברואינס, כאשר הברואינס שנמצאו בפיגור הוציאו את שוערם לקראת הסיום והכניסו שחקן שדה נוסף כדי לנסות להשוות, הכה הקסטול את הדיסקית משערו שלו אל תוך השער הריק של הברואינס, ובכך הפך לשוער הראשון שכובש בצורה אקטיבית שער במשחק ב-NHL (בניגוד לקבלת קרדיט על שער עצמי של היריבים).
הקסטול חזר על המעשה במשחק פלייאוף מול וושינגטון קפיטלס בעונת 1989 והפך גם לשוער הראשון שכובש שער בפלייאוף.
הפלייאוף של 1989 הסתיים עבור הפליירס בגמר החטיבתי, שם נוצחה על ידי מונטריאול קנדיאנס.
בסיום המשחק השישי והאחרון של הסדרה תקף הקסטול את מגן מונטריאול כריס צ'ליוס, מעשה שעלה לו ולפליירס ביוקר בעונה שלאחר מכן.
עונת 1990 עברה על הפליירס כמעט כולה ללא שוערה רון הקסטול, הן בשל השעיה ארוכה שספג בעקבות תקיפתו את כריס צ'ליוס בסיום הפלייאוף בעונה הקודמת והן בשל סדרת פציעות מהן סבל.
דייב פולן, הקפטן והחלוץ המצטיין, הועבר בעסקה לבוסטון בגלל סכסוך עם המאמן החדש דייב הולמגרן.
מיד אחריו עזב גם בראיין פרופ.
הפליירס החמיצו בסיום העונה את הפלייאוף לראשונה מאז 1972.
הפציעות המשיכו להטריד את הקסטול גם בעונת 1991, הוא שיחק באותה עונה רק 36 משחקים והפליירס שוב החמיצו את הפלייאוף.
לפני עונת 1992 ויתרו הפליירס שוב על הקפטן שלהם, כאשר רון סאטר שמונה במקום פולן הועבר לסנט לואיס בלוז תמורת החלוץ רוד ברינד'אמור.
ברינד'אמור היה המבקיע המצטיין של הפליירס באותה עונה, אבל הפליירס המשיכו בשלהם.
המאמן הולמגרן פוטר ובמקומו מונה ביל דנין, שבנו קווין היה שחקן בקבוצה.
גם הקפטן שהחליף את סאטר, ריק טוקט, לא החזיק מעמד בקבוצה עוד זמן רב והועבר לפיטסבורג פינגווינס בעסקת ענק שכללה מספר שחקנים, ובתוכה הגיע לפליירס מרק רקי.
רקי הצטיין במשחקים המעטים שהספיק לשחק בקבוצה באותה עונה, אולם הפליירס החמיצו את הפלייאוף זו העונה השלישית ברציפות.
בקיץ של אותה שנה שמה הקבוצה עין על הנבחר מספר 1 בדראפט, אריק לינדרוס, חלוץ שנבחר על ידי קוויבק נורדיקס.
הפליירס היו מוכנים להקריב הרבה כדי לקבל את לינדרוס, והעסקה אכן יצאה לפועל - לינדרוס הגיע לפליירס תמורת חמישה שחקנים (ביניהם רון הקסטול), בתוספת הבחירה הראשונה של הפליירס באותה שנה (החלוץ השוודי פטר פורשברג, שהתגלה ככוכב גדול) ובחירת דראפט עתידית נוספת.
לינדרוס ורקי התגלו כשילוב מוצלח.
רקי סיים את עונת 1993 עם 123 נקודות - שיא מועדון - ולינדרוס כבש 41 שערים.
למרות סיום חזק לעונה הרגילה, שוב החמיצו הפליירס את הפלייאוף.
בובי קלארק, שחזר שנה קודם לכן למערכת כסגן נשיא הקבוצה, עזב לקבוצת ההתרחבות פלורידה פנתרס.
ב-1994 עם מאמן חדש - טרי סימפסון - המשיכה התקפת הפליירס להצטיין.
רקי צבר 107 נקודות ולינדרוס 97 (מהן 44 שערים).
הרוקי השוודי מיקאל רנברג הוסיף 82 נקודות - שיא מועדון עבור רוקי - ולמרות זאת, גם באותה עונה החמיצו הפליירס את העלייה לפלייאוף, זו השנה החמישית ברציפות.
בובי קלארק חזר להנהלת הקבוצה לקראת עונת 1995 והבין את הצורך של הקבוצה בחיזוק ההגנה שלה על חשבון התפוקה התקפית.
קלארק החזיר לקבוצה את השוער רון הקסטול, שחרר מהקבוצה את מרק רקי למרות יכולת ההבקעה שלו והביא במקומו שחקנים קשוחים יותר - המגן אריק דז'ארדן והחלוץ ג'ון לקלייר.
קו ההתקפה של לקלייר, לינדרוס ורנברג היה מוכשר וקשוח גם יחד.
לינדרוס נבחר ל-MVP של העונה וזכה בגביע הארט, ובצורת הפלייאוף נפסקה כאשר הפליירס עלו לפלייאוף כאלופי הבית האטלנטי ומדורגים 2 בחטיבה המזרחית.
את שני הסיבובים הראשונים עברו הפליירס בקלות מול באפלו סייברס וניו יורק ריינג'רס, אך בגמר החטיבה המזרחית נוצחו על ידי ניו ג'רזי דווילס.
ב-1996 עבר לינדרוס את 100 הנקודות בפעם הראשונה, לקלייר כבש 51 שערים, והפליירס שוב זכו באליפות הבית האטלנטי ועלו לפלייאוף - הפעם כמדורגים 1 במזרח.
הם עברו בסיבוב הראשון את טמפה ביי לייטנינג, אך הופתעו בשני על ידי פלורידה פנתרס.
סדרת הפלייאוף מול הפנתרס הייתה סדרת המשחקים האחרונה של הפליירס ב"ספקטרום" המיתולוגי; את עונת 1997 פתחו הפליירס באולם חדש, "קורסטייטס סנטר" (כיום וולס פארגו סנטר), שנבנה באותו מתחם בו שכן גם ה"ספקטרום" ברחוב ברוד.
העונה הראשונה באולם החדש הייתה מוצלחת למרות פציעה של אריק לינדרוס שבגללה נעדר מ-30 משחקים.
ג'ון לקלייר כבש 50 שערים והפליירס עברו בפלייאוף את פיטסבורג פינגווינס, באפלו סייברס וניו יורק ריינג'רס, ועלו לסדרת גמר גביע סטנלי לראשונה מאז 1987, אולם בסדרת הגמר הובסה הקבוצה על ידי דטרויט רד וינגס בלא שניצחה ולו משחק אחד.
אמירה של המאמן טרי מארי על חוסר יכולתם של חניכיו לעמוד בלחץ עלתה לו במשרתו, והוא פוטר בסוף העונה.
את מארי החליף בעמדת המאמן וויין קשמן שהיה אחד מכוכבי בוסטון ברואינס של שנות ה-70, אך התחלת לא טובה לעונת 1998 הביאה להחלפתו ברוג'ר נילסון.
נילסון היה מאמן חדשן ורב פעלים - בין השאר נודע כמאמן הראשון שהשתמש בוידאו כדי לנתח את יריבותיו לפני משחקים.
תוך כדי קריירת האימון שלו הוא קיים מחנות הוקי קרח בכל העולם (כולל מחנה שנתי בישראל).
ג'ון לקלייר הפגין שוב יכולת הבקעה מרשימה עם 51 שערים, אולם הפליירס הפגינו יכולת הגנתית ירודה ונוצחו בסיבוב הראשון של הפלייאוף על ידי באפלו סייברס.
בשתי העונות הבאות נחתה סדרת מכות על הפליירס.
לקראת סוף העונה הרגילה של 1999 סבל אריק לינדרוס מפציעה שהעמידה אותו בשלב מסוים בסכנת חיים, והתברר שאחת מריאותיו התמוטטה.
לינדרוס שרד, אולם לא שיחק עוד באותה עונה.
עם שוער חדש בשער, ג'ון ונביסברוק שהגיע מפלורידה פנתרס, ועם מרק רקי שהוחזר לקבוצה בבהילות כדי למלא את מקומו של לינדרוס, נוצחו הפליירס בסיבוב הראשון בפלייאוף על ידי טורונטו מייפל ליפס.
המכות המשיכו ליפול על הקבוצה כאשר בפגרה שלפני עונת 2000 נהרג דמיטרי טרטישני, שחקן רוסי צעיר שזה עתה סיים את עונת הרוקי שלו, בתאונת שיט.
בהמשך אותה עונה אובחן המאמן רוג'ר נילסון כחולה סרטן ונאלץ לפרוש מאימון.
אריק לינדרוס ספג באותה עונה שני זעזועי מוח, וסיים בשלב מוקדם את משחקיו באותה עונה.
בעקבות טענותיו שהצוות הרפואי של הקבוצה איחר בדיאגנוזה של מצבו, נלקח ממנו תפקיד הקפטן והועבר לאריק דז'ארדן.
למרות הצרות סיימו הפליירס את העונה הרגילה כראשונים בחטיבה המזרחית, עברו את באפלו בסיבוב הראשון ואת פיטסבורג בסיבוב השני, כשאת אחד המשחקים מכריע חלוץ הרכש קית' פרימו, שמילא את מקומו של לינדרוס, בהארכה החמישית.
בגמר החטיבה המזרחית פגשו הפליירס את ניו ג'רזי דווילס ועלו ליתרון 3:1 בסדרה.
ניו ג'רזי הישוו את הסדרה ל-3:3 והסדרה עברה למשחק שביעי ומכריע בפילדלפיה.
אריק לינדרוס חזר לאחר היעדרות של שלושה חודשים, אולם ספג זעזוע מוח נוסף במשחק השביעי, והדווילס הפכו את הסדרה וניצחו בה 4:3.
בעונת 2001 הגיע הסכסוך בין הנהלת הקבוצה לאריק לינדרוס לשיאו, ולינדרוס לא שיחק כלל בעודו מחכה לעסקה שתשלח אותו לקבוצה אחרת - עסקה שלא קרתה.
קרייג רמזי, עוזרו של רוג'ר נילסון שהחליף אותו זמנית נשאר לבסוף כמינוי קבוע, אולם באמצע העונה הוחלף על ידי כוכב העבר של הקבוצה מימי "בריוני רחוב ברוד", ביל בארבר.
כוכב הקבוצה המפתיע באותה עונה היה השוער רומן צ'כמאנק, רוקי שהגיע מהליגה הצ'כית, והפליירס נשרו בסיבוב הראשון בפלייאוף.
בארבר פוטר בסוף העונה על רקע יחסים עכורים עם שחקניו.
עונה לאחר מכן הצליחו הפליירס סוף סוף להעביר את לינדרוס מהקבוצה לניו יורק ריינג'רס, והשחקנים עליהם הסתמך הקו הראשון של הפליירס היו ג'רמי רניק שהגיע בקיץ מפיניקס קויוטיס, ואדם אוטס שהוחתם במהלך העונה מוושינגטון קפיטלס.
הפליירס סיימו במקום הראשון בבית האטלנטי, אולם שוב נשרו בסיבוב הראשון של הפלייאוף מול אוטווה סנטורס.
בעונת 2003, עם מאמן מוכח - קן היצ'קוק שזכה בגביע סטנלי עם דאלאס סטארס ב-1999 - ועם צ'כמאנק ביכולת גבוהה בשער, הגיעו שוב הפליירס לפלייאוף.
בסיבוב הראשון הותשו בסדרה של שבעה משחקים מול טורונטו מייפל ליפס, כאשר שלושה מהמשחקים הגיעו לשתי הארכות או יותר, בטרם ניצחו בסדרה ועברו הלאה.
בסיבוב השני הודחו שוב על ידי אוטאווה סנטורס, ועם סיום העונה הועבר רומן צ'כמאנק ללוס אנג'לס קינגס.
את מקומו של צ'כמאנק בשער תפס רוברט אסקה, שוער צעיר שהגיע מפיניקס.
לאחר שג'רמי רניק וקית' פרימו נפצעו שניהם רכשו הפליירס בבהילות את חלוץ שיקגו בלאקהוקס אלכסיי ז'מנוב.
פרימו חזר לקראת הפלייאוף והוביל את הפליירס עד לגמר החטיבה המזרחית על פני ניו ג'רזי וטורונטו, אולם בגמר החטיבתי מול טמפה ביי לייטנינג שוב לא עמד לפליירס כוחם והם הודחו בשבעה משחקים.
לאחר עונת 2005 שבוטלה הגיעו הפליירס לעונת 2006 עם קבוצה חדשה כמעט לגמרי.
כוכבים וותיקים כמו רניק, רקי ולקלייר הועברו לקבוצות אחרות, והפליירס הביאו אליהם את פטר פורשברג, השחקן שבחרו בסיבוב הראשון בדראפט 1992 והיה בין אלה שהועברו לקוויבק נורדיקס עבור אריק לינדרוס בשעתו.
פורשברג הפך בינתיים לכוכב על במדי הנורדיקס שהפכו בינתיים לקולורדו אוולאנש.
בסופו של דבר התייצבה הקבוצה לעונת 2006 לאחר שהחליפה כשני שלישים מהסגל שלה.
פורשברג, עם וותיקי הקבוצה קית' פרימו וסיימון גניה, הובילו את הפליירס למחצית עונה מצוינת עד הפגרה אליה יצאה הליגה בשל אולימפיאדת החורף בטורינו, איטליה.
המחצית השנייה של העונה התאפיינה בפציעות רבות - פרימו ספג זעזוע מוח וסיים מוקדם את העונה, ופורשברג נפצע ברגלו במדי נבחרת שוודיה באולימפיאדה - והפליירס הלכו ודעכו, הגיעו בקושי לפלייאוף ונשרו בסיבוב הראשון.
עונת 2007 הייתה הגרועה ביותר בתולדות הקבוצה.
פרימו ודז'ארדן פרשו מפעילות עוד לפני תחילתה, ופורשברג, שירש את תפקיד הקפטן מפרימו, המשיך להיות מוטרד מהפציעה שספג באולימפיאדת טורינו ונעדר לסירוגין.
הפליירס סיימו את העונה עם מאזן של 22 ניצחונות לעומת 48 הפסדים ו-12 תיקו.
לאחר העונה הקשה ביצעו הפליירס מהפך בסגל לקראת עונת 2008. פטר פורשברג הועבר לנאשוויל תמורת שחקנים ובחירות דראפט, והקבוצה התחזקה בכל חלקיה עם דגש על יכולות הגנתיות.
סגנון הקבוצה הזכיר לרבים את תקופת "בריוני רחוב ברוד" - סגנון קשוח ובלתי מתפשר.
הפליירס הגיעו לגמר החטיבה המזרחית לראשונה מאז 2004, אולם נוצחו על ידי יריבתם המושבעת פיטסבורג פינגווינס.
בעונת 2009 גילו הפליירס חוסר יציבות, וממש על סף הפלייאוף בעקבות סדרת הפסדים ירדו למקום החמישי במזרח והחמיצו את יתרון הביתיות בפלייאוף.
גם הפעם עמדה פיטסבורג בדרכם, כבר בסיבוב הראשון.
בעונת 2010 התחזקו הפליירס במגן הוותיק כריס פרונגר שהגיע מאנהיים דאקס תמורת מחיר כבד בשחקנים ובחירות דראפט.
הקבוצה סבלה ממספר שיא של פציעות ארוכות כשהשיא היה פציעה בתקופות חופפות של שני השוערים הראשונים, בראיין בושה וריי אמרי.
לשער נכנס השוער השלישי מייקל לייטון, שהפתיע בסדרת משחקים מצוינים בטרם נפצע גם הוא.
לא פחות משבעה שוערים שונים שיחקו במדי הפליירס באותה עונה כתוצאה מהפציעות הרבות.
בסדרת הפלייאוף בסיבוב הראשון מול ניו ג'רזי דווילס הפתיעו הפליירס עם ניצחון בחמישה משחקים, אולם הפציעות המשיכו לרדוף אותם - החלוצים ג'ף קרטר וסיימון גניה סבלו משברים בכפות רגליהם, וחלוץ נוסף, איאן לפרייר, ספג פציעה חמורה בפניו מפגיעת דיסקית ההוקי.
בסיבוב השני נקלעו הפליירס לפיגור 3:0 בסדרה מול בוסטון ברואינס.
עם השוערים בראיין בושה ומייקל לייטון שהיו שניהם פצועים וחילקו ביניהם את המשחקים, ביצעו הפליירס מהפך כביר והפכו לקבוצה השלישית בלבד בתולדות ה-NHL שמנצחת סדרה למרות פיגור 3:0 בתחילתה.
עם לייטון כשיר בשער, ועם קרטר ולפרייר שחזרו, עברו הפליירס גם את מונטריאול קנדיאנס בגמר המזרח ועלו לסדרת גמר גביע סטנלי לראשונה מאז 1997. בסדרת הגמר נוצחו הפליירס על ידי שיקגו בלאקהוקס בשישה משחקים.
עונת 2011 החלה עם מספר שינויי סגל, בראש ובראשונה עזיבתו של סיימון גניה וייצוב עמדת השוער עם רכש של סרגיי בוברובסקי מקבוצת מטאלורג נובוקוזנצק מה-KHL.
הפליירס הובילו את החטיבה המזרחית במשך רוב העונה, אולם פציעה של כריס פרונגר בפברואר סיימה מוקדם מהצפוי את העונה הרגילה שלו.
הפליירס הידרדרו ואיבדו את ראשות החטיבה, אם כי לאחר קרב קשה עם פיטסבורג פינגווינס הצליחו לזכות באליפות הבית האטלנטי ועלו לפלייאוף כמדורגים 2 במזרח.
עמדת השוער שהתייצבה במהלך העונה סבלה שוב מזעזועים בפלייאוף, כאשר שלושה שוערים שונים - בוברובסקי, בושה ולייטון - שיחקו בסדרת הסיבוב הראשון מול באפלו סייברס.
הפליירס נזקקו לשבעה משחקים מלאים בטרם עברו לסיבוב השני, שוב מול בוסטון ברואינס.
הברואינס שוב עלו ליתרון 3:0 בסדרה, אולם הפעם לא הצליחו הפליירס לבצע מהפך, הובסו גם במשחק הרביעי והודחו.
לאחר סיום העונה שינתה הקבוצה את פניה, כאשר שניים משחקניה החשובים ביותר - הקפטן מייק ריצ'רדס והחלוץ המרכזי ג'ף קרטר - נשלחו בשתי עסקאות שונות ללוס אנג'לס קינגס וקולומבוס בלו ג'אקטס בהתאמה, עבור שחקנים צעירים ובחירות דראפט עתידיות.
ניסיון נוסף לייצוב עמדת השוער הגיע עם החתמתו של אחד השוערים הטובים בליגה, איליה בריזגלוב שהגיע מפיניקס קויוטיס.
ההחתמה המשמעותית ביותר של הקבוצה, עם זאת, הייתה של החלוץ הצ'כי הוותיק יארומיר יאגר, שחזר ל-NHL אחרי 3 עונות ב-KHL.
עם קבוצה צעירה, מחוזקת בניסיונם של פרונגר ויאגר, התייצבו הפליירס לעונת 2011/12. פרונגר נפצע וסיים את חלקו כבר בתחילת העונה, ובריזגלוב גילה חוסר יציבות בעמדת השוער ולעיתים איבד את מקומו לבוברובסקי.
עם זאת, למרות הוויתור על ריצ'רדס וקרטר, החלק ההתקפי היה מוצלח יותר.
קלוד ז'ירו התעלה על כולם וסיים את העונה עם 93 נקודות, להן הוסיף 17 נקודות בפלייאוף.
הפליירס הדיחו בסיבוב הראשון את יריבתם המושבעת, פיטסבורג פינגווינס, אולם הודחו בסיבוב השני על ידי ניו ג'רזי דווילס.
בסיום העונה עזב יאגר את הקבוצה וחתם בדאלאס סטארס.
עונת 2012/13, שקוצרה בשל סכסוך עבודה בין ה-NHL ואיגוד השחקנים, הייתה רעה לקבוצה שהחמיצה את הפלייאוף לראשונה מאז 2006/07. מאז ועד 2019/20 שבה הקבוצה לפלייאוף לסירוגין, אך לא עברה את הסיבוב הראשון.
ב-2019/20 סיימו הפליירס במקום השני בבית המטרופוליטני והרביעי בחטיבה המזרחית, דירוג שהביא אותם לבית מוקדם מול שלוש הראשונות בחטיבה במסגרת הפלייאוף המיוחד שהונהג בעקבות מגפת הקורונה.
הפליירס הצטיינו, ניצחו את כל משחקיהם, והגיעו לסיבוב הראשון כמדורגים ראשונים בחטיבה - אך הודחו בסיבוב השני על ידי ניו יורק איילנדרס בשבעה משחקים.
בחמש העונות הבאות הפגינה הקבוצה יכולת חלשה ודורגה בתחתית הליגה, רחוק ממאבק העלייה לפלייאוף.
לפליירס יש יריבות מסורתית עם הקבוצות מאזור ניו יורק, ובעיקר עם ניו יורק ריינג'רס וניו ג'רזי דווילס בעקבות סדרה של סדרות פלייאוף מול השתיים, בתוספת מספר משחקי עונה רגילה שהגיעו לקטטות מרובות.
יריבות מסורתית אחרת היא עם פיטסבורג פינגווינס, נציגת העיר הגדולה השנייה של פנסילבניה שהצטרפה יחד עם הפליירס לליגה בהתרחבות של 1967.
המסורת המפורסמת ביותר של הפליירס היא השמעת השיר "God Bless America" בביצועה של קייט סמית, במקום ההמנון האמריקאי בחלק מהמשחקים.
המסורת החלה ב-1974, עונה שבסיומה זכו הפליירס בגביע סטנלי בפעם הראשונה, ונחשבה מאז סימן למזל.
קייט סמית עצמה שרה את השיר בביצוע חי ב"ספקטרום" במספר מקרים, כאשר הפעם הראשונה הייתה במשחק השישי של סדרת גמר גביע סטנלי ב-1974 - המשחק בסיומו זכו הפליירס בגביע.
כיום מושר השיר על ידי הזמרת לורן הארט בדואט עם הביצוע המקורי המוקלט של קייט סמית.
פילדלפיה פיליז היא קבוצת בייסבול אמריקאית מליגת ה-MLB, ומייצגת את העיר פילדלפיה.
הקבוצה משחקת באדום, ואצטדיונה הביתי הוא סיטיזנס בנק פארק, אליו עברה הקבוצה בשנת 2004 מאצטדיון וטרנס.
בעבר שיחקה הקבוצה גם באצטדיון קוני מק, בבייקר בול ובריקריאיישן פארק.
הקבוצה נוסדה בשנת 1883. בתחילת דרכה נקראה הקבוצה פילדלפיה קוויקרס, אך 6 שנים לאחר היווסדה שונה שמה לשם הנוכחי.
בין השנים 1943–1945 נקראה בפי האוהדים "הבלו ג'ייס", למרות ששמה הרשמי עדיין היה הפיליז.
הקבוצה משחקת בבית המזרחי של הנשיונל ליג, יחד עם אטלנטה ברייבס, ניו יורק מטס, מיאמי מארלינס ווושינגטון נשיונאלס.
הפיליז זכו 8 פעמים בתואר אלופי הנשיונל ליג, אך רק פעמיים באליפות העולם (הוורלד סיריס) בשנת 1980 כאשר ניצחו בסדרת הגמר את הקנזס סיטי רויאלס ובשנת 2008 כאשר ניצחו את הטמפה ביי רייס.
בעונת 2022 הפיליז הוכתרו כאלופי הנשיונל ליג, אחרי שניצחו באליפות הליגה את הסן דייגו פאדרס בחמישה משחקים.
את הוורלד סיריס הפסידו הפיליז ליוסטון אסטרוס בשישה משחקים.
בעונת 2023 הגיעו שוב לגמר הנשיונל ליג אך הפסידו את התואר לאריזונה דיאמונדבקס במשחק השביעי.
מאז ומעולם, האות האנגלית P הייתה מוכרת עם הפיליז, משום שהיא האות הראשונה בשם הקבוצה, שם העיר, ואפילו שם המדינה (פנסילבניה).
האות היא סמל הקבוצה המופיעה על מדי השחקנים במשך משחקי הקבוצה – על כובעי השחקנים וחולצותיהם (בניגוד לסמל הרשמי של המועדון, המוצג למעלה משמאל).
אוהדי הפיליז ידועים באמריקה כקהל בוטה וחם, ביחס לשאר האוהדים באמריקה, הנחשבים שקטים מאוד.
בשנות ה-60 דווח פעמים רבות על קרבות אלימים באצטדיון קוני מק, מגרשה הביתי של הפיליז באותם ימים.
מאוחר יותר, השלב ה-700 בוטרנס סטאדיום (יציע הכרטיסים הזולים במגרש הביתי של הפיליז בעבר) נודע כאלים ועוין כלפי יציע האורחים.
מקרה קיצוני במיוחד אירע בשנת 1999, כאשר השחקן ג'יי.
Drew) סירב לחתום על חוזה עם הפיליז.
כאשר מספר חודשים מאוחר יותר, חזר דרו לפילדלפיה במדי קבוצה אורחת והתמקם על המגרש, החלו אוהדים לזרוק חפצים אל המגרש, לכיוונו של השחקן – דבר שבארצות הברית מזעזע ולא מקובל כלל.
המשחק הופסק למשך 10 דקות.
בשנים האחרונות הקהל של פילדלפיה נרגע, והמוניטין שלו כקהל אלים יורד ויורד.
קמע הקבוצה מכונה פילי פנאטיק, הוא יצור ירוק ומגודל שמסתובב בין האוהדים במשחקים הביתיים של הפיליז, ומקבל הרבה תמיכה ואהבה מצד הקהל.
קמע קבוצתי הוא דבר נפוץ בארצות הברית, ופילי פנאטיק נחשב אחד מהקמעות הפופולרים והאהובים.
בעבר לקבוצה היו קמעות נוספים, פיל ופיליס, גבר ואישה המחופשים במדי צבא מיושנים.
הצמד היה פחות פופולרי מהקמע הנוכחי, ושרד רק 8 שנים – בין 1971 ל-1979.
אצטדיון הבית של הפילדלפיה פיליז הוא סיטיזנס בנק פארק, המונה כ-43,647 מקומות ישיבה ועמידה.
האצטדיון נבנה בשנת 2004 והקבוצה עברה לשחק בו מאצטדיון וטרנס סטאדיום.
המגרש ממוקם באזור הספורט של פילדלפיה, ליד אצטדיון הפוטבול של הפילדלפיה איגלס, קבוצת הפוטבול של העיר, ומגרשי ספורט נוספים.
פילדלפיה איגלס היא קבוצת פוטבול אמריקאית מליגת ה-NFL שבסיסה בעיר פילדלפיה שבמדינת פנסילבניה.
הקבוצה נוסדה והצטרפה לליגת ה-NFL ב-1933, במהלך מלחמת העולם השנייה כתוצאה ממחסור בשחקנים, התאחדה הקבוצה בעונת 1943 עם יריבתה פיטסבורג סטילרס ולאחר עונה זו נפרדה ממנה.
פילדלפיה זכתה בשלוש אליפויות לפני האיחוד בין ה-NFL ל-AFL ב-1970. היא העפילה חמש פעמים לסופרבול במשך שנות פעילותה, הפסידה בשתי ההופעות הראשונות, בעונת 1980 (סופרבול XV) ובעונת 2004 (סופרבול XXXIX) וזכתה באליפות בעונת 2017 (סופרבול LII).
בעונת 2022 העפילה לסופרבול לאחר ניצחון על סן פרנסיסקו 49' בגמר ה-NFC והפסידה בסופרבול LVII לקנזס סיטי צ'יפס 35-38. בעונת 2024 זכתה הקבוצה בסופרבול LIX לאחר שגברה על קנזס סיטי צ'יפס 40–22.
שווי הקבוצה ב-2016 הוערך על ידי מגזין פורבס בכ-2.5 מיליארד דולר, מה שמציב אותה במקום העשירי מבין קבוצות ה-NFL.
לאיגלס בסיס אוהדים מוצק, הכרטיסים למשחקי הקבוצה נמכרים מראש עוד בטרום העונה, ורשימת ההמתנה עומדת על עשרות אלפי מבקשים.
אוהדי הקבוצה התפרסמו במספר תקריות קיצוניות לאורך השנים, הכוללות השלכת חפצים למגרש, מחאות קולניות כנגד הנהלת הקבוצה ושחקניה, והתנהגות אלימה כלפי אוהדי קבוצות יריבות, לאור התנהגות זו נוסד בתוך האצטדיון בית משפט מקומי בעל סמכות לעצור, לשפוט ולהעניש אוהדים סוררים.
בשנת 2003 עברה הקבוצה לשחק באצטדיונם החדש לינקולן פייננשל פילד המונה 69,176 מושבים.
בשלב משחקי הפלייאוף של עונת 2017 הוטל ספק רב ביכולתה של הקבוצה להעפיל לסופרבול, בעיקר עקב פציעתו של הקוורטרבק הפותח קרסון וונץ, ונחשבה כאנדרדוג בחלק גדול מהמשחקים.
בתגובה לכך לבשו לאחר הניצחונות חלק מחברי הקבוצה מסכות כלבים במחאה על ההמעטה ביכולותיהם.
בעונת המשחקים 2018/19 נעצרה הקבוצה בסיבוב השני של הפלייאוף מול ניו אורלינס סיינטס בתוצאה 14–20, כאשר בשלב ה"ויילד קארד" ניצחו האיגלס בדרמטיות את השיקגו ברס בתוצאה 15–16. גם בשלב הפלייאוף בעונה זו הוביל את הקבוצה הקוורטרבק המחליף ניק פולס, לאחר פציעת הקוורטרבק הפותח קארסון וונץ.
בעונת 2019/20 הקבוצה הפסידה בסיבוב הראשון של הפלייאוף ("ויילד קארד") נגד סיאטל סיהוקס 9-17, לאחר פציעתו של הקוורטרבק הפותח של הקבוצה, קארסון וונץ, על ידי שחקן קו ההגנה, ג'יידביאון קלאוני.
בעונת 2020/21, סיימה הקבוצה במאזן של ארבעה ניצחונות, אחד עשר הפסדים ותיקו אחד, ודורגה אחרונה בבית ה־NFC המזרחי.
הקבוצה הגיעה למאזן הזה לאחר שהקוורטרבק הפותח, קארסון וונץ, חווה ירידה משמעותית בביצועיו ובסופו של דבר, הוחלף על ידי הקוורטרבק הצעיר שנבחר באותה השנה בדראפט, ג'יילן הרטס.
בסיום העונה פוטר המאמן שהצעיד את האיגלס לזכייה בסופרבול דאג פידרסון בשל העונה הכושלת וחילוקי דעות עם ההנהלה.