tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
את ההחלטה להדפיס עותקים נוספים ולהפיץ את האלבום באופן מסחרי השאירו תום וישראל לקהל.
ב-1999 העלה הצמד לאינטרנט את אתרו הרשמי, שנבנה על ידי הבאסיסט המלווה אותם יואב מירב, בשירות אירוח האתרים Tripod.com.
ביולי באותה שנה החל הצמד לעבוד על אלבומו הרביעי.
ב-7 באוגוסט בהמשך השנה תוכננה הופעה חיה של "תום והסיפור האמיתי" בטלוויזיה, אך היא בוטלה לאחר מותו הפתאומי של צביקה שטרר, אביה של תום.
ב-2002 התארח הצמד באלבומו של עובדיה חממה "אפקט החממה", בדואט "מאושר" (שהופיע באלבום "בעיניים עצומות") עם זמר הרוק דוד מזרחי ושירה של לאה גולדברג "דימיתי שהזמן" בביצוע חממה ותום (ישראל לא השתתף בשיר זה).
אחריהם יצא אלבומם הרביעי של הזוג בלייבל Sunflower Records.
האלבום, בעל השם הסמלי "התקליט הרביעי", כלל חומר מקורי מהשנים 1998-1997 שעסק בפרידה והגירושין, מנקודות מבט משותפות ואישיות.
באלבום זה בלטו בנוסף השירים "פיתולים במחשבתי", "קורא לך הלילה", "תני לי את ידך", "איך אוכל" ו"נפרדים".
נכללו בו חידושים לשירים "וינסנט" ו"משוטטת", שהופיעו באלבום "נגמרו החיוכים".
למרות הדממה התקשורתית הארוכה, זכה האלבום לביקורות משבחות.
מחלקה סגורה - חופשה (אינסטרומנטלי)
מחלקת ילדים - מרתף המשחקים (אינסטרומנטלי)
דמעות מגלומן - ניפוץ האגו (אינסטרומנטלי)
יופיטר מנגן לבדו בחדר (אינסטרומנטלי)
הרצועה "יום הדיג הגדול" מפוצלת ל-15 קטעים שהם שירים 8–22.
קרטון ללילה (שילוב של השירים "קרטון ללילה ראשון" ו"קרטון ללילה שני" מהאלבום "חלום הקרח")
מדוע לא באת (גרסת כיסוי לירמי קפלן)
הארפר (במקור מופיע באלבום "חלום הקרח")
לעוף (במקור מופיע באלבום "בעיניים עצומות")
חטא לסוף שבוע (במקור מופיע באלבום "חלום הקרח")
תום החלום (במקור מופיע באלבום "בעיניים עצומות")
מאושר (במקור מופיע באלבום "בעיניים עצומות")
שקיעתו של יום תמים (גרסה עברית לשיר "As Tears Go By" של מריאן פיית'פול)
וינסנט (במקור מופיע באלבום "נגמרו החיוכים")
משוטטת ואין כוכבים (במקור מופיע באלבום "נגמרו החיוכים" בשם "משוטטת")
שקיעתו של יום תמים (2010)
תום בומבדיל היא דמות המופיעה בספר שר הטבעות מאת ג'ון רונלד רעואל טולקין.
לעומת תפקידה המזערי בעלילה של הספר, מהווה דמותו המסתורית של תום בומבדיל כר נרחב לפרשנויות והשערות מצד חובבי הטרילוגיה.
בומבדיל הושמט ממספר עיבודים שנעשו לסדרת הספרים, בין השאר מהטרילוגיה הקולנועית המצליחה שביים פיטר ג'קסון.
ג'קסון נימק את ההחלטה בכך ש"בומבדיל אינו מקדם את העלילה".
בנוסף, דמותו הושמטה גם בסרט האנימציה של שר הטבעות משנת 1978. שביים ראלף באקשי.
הסיבה הייתה כי בחר לקצר את סרט האנימציה עקב משאבים ותקציבים מוגבלים.
וכן, ציין שגם הוא לא מקדם את העלילה.
ולכן בחר להשמיט אותו וגם כמה פרקים מהספר בהם פרק שנקרא "היער הישן".
שם דמותו של טום מופיעה (וגם הפרק היחיד בספר שבו הוא מופיע).
נכון לשנת 2025, דמותו זכתה להופעה רק בסדרות השומרים (אנ'), והסדרה שר הטבעות: טבעות הכוח.
כאמור, תפקידו בעלילה אינו גדול.
הוא לבוש בגדים צבעוניים בוהקים, במעיל כחול ומגפיים צהובות ואף גרביים ירוקות.
קומתו גדולה מקומת הוביט, אך נמוכה מקומת "האנשים הגדולים".
דמותו של תום בומבדיל היא חידה, לא ניתן הסבר לאיזה מין הוא שייך, מה מוצאו, ומהם כוחותיו.
עם זאת ניתן לגלות מהספר כמה פרטים עליו: תום הוא היצור החי העתיק ביותר המסתובב על האדמה.
כוחותיו הגדולים מתבטאים כאשר הוא מתמודד ללא קושי עם צלמי התילים ועם עץ הערבה.
כמו כן הטבעת האחת - לא רק שאינה מפתה אותו אלא אף אינה משפיעה עליו, לזה יש להוסיף שבמועצת אלרונד הועלתה הצעה למסור לו את הטבעת האחת למשמורת.
לעומת זאת הוא מתואר כיצור עליז המפזם כל היום פזמונים להנאתו, מסתובב עם בגדים צבעוניים, טיפוס קל דעת ולעיתים אף טיפשי ואין אף דבר המטרידו.
הניגוד הזה באופיו העלה השערות רבות בנוגע למהותו, מקובל לתארו כסוג של מימוש כוח הטבע - גילדור רואה את כוחו ככוח האדמה, גנדלף אומר עליו כי : "משול הוא לאבן שאין לה הופכין" - כוח נייטרלי תמידי מעל להווית העולם.
תום נשוי לגולדברי שאף היא דמות חידה, המתוארת כ"בת הנהר".
תולעת צינור ענקית (שם מדעי: Riftia pachyptila) היא מין של תולעת טבעתית, המצויה במעשנות שחורות, סוג של נביעות הידרותרמיות בקרקעית האוקיינוס השקט.
הן ייחודיות בשל יכולתן לשרוד בסביבה בה יש ריכוז גבוה במיוחד של מימן גופרי.
אורכן עשוי להגיע ל-3 מטרים.
הטמפרטורות בבית הגידול שלהן נעות בין 2 ל-30 מעלות צלזיוס.
התולעים מתפתחות מפגיות השוחות באזור הפלאגי, ולאחר שהתבגרו, הן מחפשות נביעה הידרותרמית מתאימה לידה יוכלו לחיות.
לאחר שזיהו את החומרים הכימיים המתאימים, הן מתיישבות על קרקעית האוקיינוס ונהפכות לנייחות.
תולעי הצינור הענקיות כמעט ואינן מאוימות בידי טורפים.
תולעת הצינור הענקית מתרבה בהפריה חיצונית: הנקבה משחררת תאי ביצה עשירים בליפידים אל תוך המים; לאחר מכן, הזכרים משחררים תאי זרע, ששוחים במים עד שהם מתמזגים עם תאי הביצה ליצירת זיגוטה.
תולעי הצינור הענקיות גדלות בקצב הגבוה ביותר שנמדד בחסרי חוליות ימיים: הן גדלות לגודל של כ-1.5 מטר, מגיעות לבגרות מינית ומאכלסות נביעה הידרותרמית תוך פחות משנתיים.
זאת בניגוד לתולעי ה-Lamellibrachia, שגדילתן עד לאורך של 2 מטר נמשכת 170–250 שנים.
בפנים גופה של התולעת, ישנו מבנה ייחודי הנקרא טרופוזום, ומכיל מיליוני חיידקים סימביוטיים.
החיידקים, החיוניים להזנת התולעת, אינם נמצאים בתוך הגמטות מלכתחילה, אלא נכנסים אל תוך התולעת באמצעות עיכול במהלך חייה.
התולעת קולטת חומרי הזנה דרך הפתח בחלקה העליון.
המזון נע משם דרך המעי הקדמי, האמצעי והאחורי, עד לפי הטבעת.
לאחר שהחיידקים נקלטים במעי האמצעי, מתרחשים בו שינויים כימיים הגורמים לגדילתו, ולבסוף להיווצרותו של הטרופוזום.
בחלקה העליון של התולעת, ישנו אזור שצבעו אדום בשל ריכוז הגבוה של המוגלובין הנמצא בו; באזור זה ישנם צינורות הובלה רבים, דרכם התולעת קולטת חומרי הזנה (מימן גופרי, חמצן, פחמן דו-חמצני וכו') מסביבתה.
החמצן נקלט בגופה של התולעת באמצעות המוגלובין; עם זאת, ההמוגלובין יכול לשאת חמצן במין זה גם בנוכחות סולפיד, תכונה שאינה קיימת במינים אחרים.
למרות רעילותם של החנקה והנתרן החנקיתי, החנקן חיוני לתולעת על מנת שתוכל לבנות ממנו חלבונים וחומצות גרעין.
החיידקים השוכנים בטרופוזום משנים את החנקה לאמוניום, +NH4. על מנת לקלוט חנקן בתהליכים אלה, התולעת קולטת חנקה בכמויות גדולות; ריכוז החנקה בדמן של תולעי צינור ענקיות גדול פי 100 מאשר במים בהן הן חיות.
המנגנון בעזרתו התולעים מסוגלות לעמוד בריכוזים גבוהים כל כך של חנקה לא ידוע.
תולעת שרוך הנעל (Lineus longissimus) היא אחת מבעלי החיים הידועים הארוכים ביותר, עם פרטים באורך של עד 55 מטרים.
תולעת שרוך הנעל ממוינת במערכת תולעים שטוחות.
התולעת עשויה להגיע לאורך גדול מאוד, אך רוחבה נע בדרך כלל בין 5 ל-10 מילימטרים בלבד.
צבע הגוף הוא חום עם פסים אורכיים בהירים.
הריר מכיל רעל עצבי חזק המשמש כהגנה נגד טורפים.
כאשר נוגעים בתולעת היא מייצרת כמויות גדולות של ריר סמיך בעל ריח חריף.
כמו תולעי סרט אחרות, תולעת שרוך הנעל ניזונה בעזרת חדק, עם מקבץ מחטים דביקות בקצה המשמשות לשיתוק הטרף.
את תולעת שרוך הנעל ניתן למצוא בחופים חוליים, חופים בוציים, ובבריכות סלעים .
תום גרציאני (נולד ב-2 בנובמבר 1988) הוא שחקן ישראלי.
גרציאני נולד ביישוב מכבים-רעות וגדל בעיר מודיעין-מכבים-רעות.
הוא בוגר מגמת תיאטרון בתיכון עירוני א' מודיעין ובוגר קורס משחק מול מצלמה אצל גלית רוזנשטיין.
את שירותו בצה"ל החל בחטיבה 7 של חיל השריון במסלול הכשרה.
בהמשך, הופחת הפרופיל הרפואי שלו, לאחר שהובחנה אצלו קצרת, ומאז שירת במפקדה.
בשנת 2014 שיחק בתפקיד ראשי בסרטו של יוסי מדמוני "מקום בגן עדן" בתור נימרוד.
בין השנים 2014–2015 שיחק בעונה הרביעית והחמישית של סדרת הנעורים "גאליס" בערוץ הילדים.
בשנת 2015 שיחק בסרטו של שמי זרחין "המילים הטובות" בתור איש מכירות.
בשנת 2016 שיחק בסרט הישראלי דובר-האנגלית "ג'רוזלם" בתור המארח הערבי עומאר.
בשנת 2016 החל לגלם את דמותו של איתן בסדרת הדרמה "תאג"ד" של yes.
באותה שנה שיחק גם בסדרה "יום האם" שביים איתן צור לקשת, ב-ערוץ 2. בדצמבר אותה שנה החל לשחק במחזה "הצמה של אבא" מאת רמי דנון ובבימויו של רוני פינקוביץ' אשר עלה בהבימה.
בתיאטרון באר שבע ובתיאטרון הצפון שיחק במחזה "גרין מייל", על פי ספרו של סטיבן קינג.
בתיאטרון הבימה משחק במחזה "הצמה של אבא".
בשנת 2018 עלתה סדרת הטלוויזיה "משיח", בה שיחק.
באותה שנה גם כיכב כאופק גרציאנו בסדרה "שלטון הצללים".
ב-2019 גילם את מיכאל בסדרה בת אל הבתולה, בנוסף גילם את שי בסדרה ביום שהאדמה רעדה.
בשנת 2022 שיחק במחזמר "הלהקה" המבוסס על סרטו של אבי נשר.
בשנת 2022 עלתה עונה של פאודה שמשחק בתור חוקר של השב"כ.
בשנת 2023 שיחק בסדרת הנעורים "דרימארס".
בשנת 2024 חזר לתפקידו של "בן אדמס" בעונתה השנייה של הסדרה.
עקרון תום הלב הוא מעמודי התווך בדיני החוזים במשפט הישראלי ובשיטות משפט נוספות.
המונח 'תום לב' אמנם עברי במקורו אך הופעתו במקרא נעשית שלא בהקשרים משפטיים מובהקים.
כך, למשל, השימוש הראשוני במונח זה מופיע בטענתו של אבימלך כלפי אלוהים כי לקח את שרה אשת אברהם בתום לב: "בתם לבבי ובנקיון כפי עשיתי זאת" ().
במשפט העברי נקבעו מספר עקרונות אשר נועדו להגשים את עקרון 'תום הלב' בשלבים שונים של התגבשות ומימוש חוזה, והם: החובה "לשאת ולתת באמונה", "עשיית הישר והטוב", "כופין על מידת סדום", ו"מה ששנוא עליך אל תעשה לחברך".
החובה 'לשאת ולתת באמונה' משמעותה כי אדם צריך לקיים משא ומתן ביושר ובהגינות, ולפיכך יש המקבילים אותה להגדרת תום הלב בדיני החוזים.
החובה נזכרת במקורות תלמודיים רבים.
כך, למשל, במדרש התנאים מובא: "הישר בעיניו יעשה (שופטים יז,ו) – זה משא ומתן.
מלמד שכל מי שנושא ונותן באמונה, רוח הבריות נוחה הימנו, ומעלין עליו כאילו קיים את כל התורה כולה".
כמו כן נאמר בברייתא: " רבי אומר: איזו היא דרך ישרה שיבור לו האדם...
יש אומרים: יחזיק באמונה יתירה, שנאמר: 'עיני בנאמני ארץ לשבת עמדי' ()", ופירושם של דברים: "ישא ויתן עם בני אדם באמונה ולא יאנה את הבריות".
האמורא רבא מדגיש אף הוא את החובה לשאת ולתת באמונה: "בשעה שמכניסין אדם לדין אומרים לו: "נשאת ונתת באמונה?
משא ומתן באמונה מובא גם כהמלצה להצלחה במסחר: "מה יעשה אדם ויתעשר?
ירבה בסחורה וישא ויתן באמונה".
בספרות הרבנית ישנן התייחסויות רבות לחובה לשאת ולתת באמונה.
הרב יחיאל מיכל אפשטיין מגדיר את המסגרת של חובה זו, ביחס לדרישות אחרות הנדרשות במהלך פעילות עסקית: " משא ומתן באמונה אין הכוונה שלא יגנוב ולא יגזול או לעשות מידות ומשקלות שקרים; דדברים אלו אין נכנסין בכלל זה, דהעושה כן הוא רשע גמור...
אלא הכוונה שיהא 'הן' שלו צדק, ו'לאו' שלו צדק.
וכשאומר שסחורה זו עולה לו כך וכך, ושהיא טובה – לא ישקר אף בכל שהוא.
ושיהא משאו ומתנו בנחת עם הבריות ודיבורו בנחת, ולא יצעוק ולא יחרף ולא יכעוס".
הרב אליה שפירא מתייחס לרמת האמינות הנדרשת במשא ומתן: " המבטיח לחבירו בדיבור בעלמא לעשות לו איזה טובה או איזה שירות או ליתן לו במתנה, מחויב להיות נאמן בדיבורו.
ואם הוא חייב לחברו לפרוע לזמן, יאריך הזמן בתחילה, כדי שלא יצא שקרן...".
רב אחאי גאון והרד"ק, הוסיפו לדרישה למשא ומתן באמונה פן נוסף.
לדעתם גם אם לא אמר שיעשה דבר כלשהו, אלא רק חשב על כך, הרי שחובת המשא ומתן באמונה היא לקיים אף את מחשבתו.
בספר ראשית חכמה, מצוינים שבעה קריטריונים להם נזקק אדם החפץ שמשאו ומתנו יהיו באמונה, וביניהם: להיזהר מגנבת דעת; להשתדל להעניק לזולת מעט יותר מהמגיע לו; עשיית הדין על פי הכלל של "לפנים משורת הדין", דהיינו, מֵעֵבר לחיוב המוטל עליו כלפי חברו; לעשות מלאכתו עבור מעסיקו בנאמנות, ולא לרדת לאומנות חברו.
בשולחן ערוך נקבעה החובה לשאת ולתת באמונה - כהלכה: "אחר כך ילך לעסקיו...
בנוסף, על פי ההלכה, הסכם מכר שלא נשתכלל על ידי מעשה קניין – אינו תקף.
עם זאת, במכר של מטלטלין, אם ניתנה תמורה - אין הצדדים יכולים לחזור בהם, ואם יפרו את התחייבותם חל עליהם דין "מי שפרע".
אם לא נתנה תמורה, לקניין אמנם אין תוקף, אך המפר את התחייבותו מוגדר כ"מחוסר אמנה" וכמי ש"אין רוח חכמים נוחה הימנו".
הפרת אמונים מעין זו היא חמורה במיוחד, ועליה אמרו חכמים: "לא חרבה ירושלים אלא משום שפסקו אנשי אמנה...".
בפסיקת בתי המשפט במדינת ישראל ניתן למצוא הד להשוואה בין חובת תום הלב בעת המשא ומתן על כריתת חוזה לבין המושג ההלכתי מחוסר אמנה.
עקרון נוסף במשפט העברי המקביל לעקרון 'תום הלב' הוא הציווי שנזכר בתורה: 'ועשית הישר והטוב'.
הרמב"ן כותב בפירושו על התורה: "דרך התורה לפרוט ולכלול בכיוצא בזה; כי אחרי אזהרת פרטי הדינין בכל משא ומתן שבין בני אדם – לא תגנב ולא תגזול ולא תונו ושאר האזהרות – אמר בכלל: עשית הישר והטוב, שיכניס בעשה היושר וההשויה וכל לפנים משורת הדין לרצון חבריו".
כלומר עקרון "ועשית הישר והטוב" הוא מקור להתנהגות "לפנים משורת הדין", מעבר לזו המחויבת מכח הדין עצמו.
לגישה זו השלכה בנוגע למידת היכולת של בית הדין לכפות את בעל הדין להתנהג על פי אמות מידה של "הישר והטוב".
מעיקרון זה גזרו האמוראים שני כללים משפטיים מחייבים:
1. "דינא דבר מצרא" – אדם המוכר קרקע שלו מחויב לתת זכות קדימה לרכישת הקרקע לשכן הגובל באותה הקרקע, כל עוד קדימה זו אינה כרוכה בהפסד כספי.
התלמוד מביא את דברי חכמי נהרדעא לפיהם: "אפילו משום דינא דבר מצרא מסלקינן ליה (מסלקים את הרוכש הזר ומעדיפים את השכן), משום שנאמר 'ועשית הישר והטוב בעיני ה' ".
הרציונל הוא שהאינטרס של השכן להרחיב את שטח הקרקע שלו, ראוי להגנה רחבה יותר מהאינטרס של הקונה הזר שיכול לרכוש קרקע במקום אחר.
2. "שומא הדר לעולם" – כאשר לווה לא החזיר את חובו למלווה, ובית הדין שם את נכסיו והעביר אותם למלווה על מנת לפרוע באמצעותם את החוב, הרי שאף אם חלף זמן רב לאחר מעשה בית הדין, הלווה רשאי להחזיר את החוב ולקבל בחזרה את הנכסים שניטלו ממנו.
התלמוד קובע, שמעיקר הדין אין צורך להשיב את הנכסים ללווה, אך לפי ההנחיה 'ועשית הישר והטוב בעיני ה', קבעו חכמים שיש להחזיר את הנכסים.
על הזיהוי בין חובת תום הלב לבין 'ועשית הישר והטוב' ועל הדואליות של עיקרון זה, עמד השופט מנחם אלון בע"א 148/77 רוט נ' ישופה.
עקרון "תום הלב" במשפט העברי נלמד גם מכח העיקרון "כופין על מידת סדום".
"מידת סדום" היא התנהגות המנוגדת להתנהגות ב"תום לב", והיא אפיינה את רשעותם הרבה של אנשי סדום המתוארת במקרא, ובעקבותיו במדרש.
משמעותה, שאדם עומד בדווקנות על זכויותיו, הגם שלא צומחת לו כל תועלת מהתעקשות דווקנית זו.
חכמי התלמוד ייחדו את הכינוי "מידת סדום" לשימוש לרעה בזכויות משפטיות, וקבעו את הכלל "כופין על מידת סדום", היינו שניתן לכפות על אדם שלא לנהוג כמידתם של אנשי סדום ולנצל לרעה זכויות משפטיות הנתונות בידו.
העיקרון מופיע בתלמוד בסוגיות שונות:
1. שינויים בחוזה - חוזה שכירות בו שניים מתקשרים בעסקה ובשלב מסוים מבקש אחד הצדדים לשנות סעיפים בחוזה על מנת שיטיבו עמו, ומבלי שיפגעו ברעהו.
התלמוד קובע, שהתעקשות הצד שכנגד היא מידת סדום, ולכן כופין אותו להסכים לשינוי בתנאי העסקה.
2. חלוקת ירושה – אדם הוריש לבניו מספר שדות בגודל ובאיכות שווה.
אחד האחים מבקש לקבל שדה מסוימת בשל היותה צמודה לשאר שדותיו, אך האחים מתנגדים לכך על אף שלהם אין העדפה לשדה מסוים.
על מקרה זה נפסק כי התנהגות האחים היא מידת סדום, ויש לכפות עליהם לתת לאח את השדה המבוקשת.
3. שכנים – המשנה קובעת שאדם אינו רשאי לקבוע חלון בקיר ביתו הפונה לחצר שכנו, כדי שלא לפגוע לו בפרטיות.
עם זאת, התלמוד מעיר שאם החלון ייקבע בגובה של ד' אמות (כשני מטר) ניתן להתקינו.
בנסיבות אלו לשכן לא עומדת זכות סירוב, וניתן לכפות עליו את התקנת החלון.
חלון נמוך פוגע בפרטיות במידה מועטה, ועל כן התנגדות השכן להתקנת החלון אינה ראויה, ומהווה מדת סדום.
דוגמה ליישום עקרון תום הלב במימוש חוזה על יסוד "כופין על מידת סדום", מצוי בפסק דינו של השופט משה דרורי.
במקרה זה הורה בית המשפט לקבל את בקשתם של חייבים להחליף שעבוד מנכס יקר לנכס זול יותר, למרות התנגדות הנושה לכך, בשל דרישתו לקיים את החוזה שנחתם בין הצדדים, ללא כל שינוי.
הנימוק לפסק הדין הוא, שהחלפת השעבודים תטיב בצורה מהותית עם החייבים, ולא תפגע באופן משמעותי בנושה, ולפיכך יש מקום לכפות עליו להסכים לבקשת החייבים.
לדעת ד"ר בנימין פורת ההבחנה העיקרית בין עקרון "ועשית הישר והטוב" לבין הלכת "כופין עליו מידת סדום" היא, שהראשון חל במצבים בהם אדם פועל כדי להשיג זכות חדשה, ואילו הדין השני חל במצב בו מונעים מאדם להשתמש בזכות קיימת הפוגעת באינטרס האחר ללא צידוק כלכלי.
מה ששנוא עליך אל תעשה לחברך ('דעלך סני לחברך לא תעביד')
אפשרות רביעית לעקרון המקביל לעקרון 'תום הלב' במשפט העברי היא אמירתו של הלל הזקן: "מאי דעלך סני (= מה שעליך שנוא) לחברך לא תעביד (= לחברך לא תעשה)".
למעשה, זהו הניסוח השלילי של מצוות "ואהבת לרעך כמוך".
כך גורס ספר החינוך: "לאהוב כל אחד מישראל אהבת נפש...
שנאמר, 'ואהבת לרעך כמוך', ואמרו זכרונם לברכה, 'דעלך סני לחברך לא תעביד'...
שהאוהב חברו כנפשו לא יגנוב ממנו ולא ינאף את אשתו, ולא יונהו בממון ולא בדברים ולא יסיג גבולו".
באופן דומה כתב רבי יהודה אבן שעיב בדרשותיו: "ועיקר מצווה זו אינה שיאהב אדם לחברו כמוהו, כי האיך ייתכן שתצוה תורה מה שאינו טבע ולא ייתכן, וכמו שדרשו ר' עקיבא: 'חייך קודמין לחיי חברך'...
אבל פירוש המצוה, שלא יזיקהו בגופו ובממונו, ולא יגרום לו שום נזק ויאהב ממון חברו כשלו".
זיקה בין חובת אהבת הרע לבין חובת תום הלב באה לביטוי בפסיקתו של השופט אליקים רובינשטיין: בני זוג רכשו דלתות ושילמו עבורן בשיקים דחויים, מתוך ידיעה שלא יוכלו לפרוע אותם, משום שהחברה שבבעלותם הייתה מצויה בקשיים גדולים.
כל זאת מבלי לספר זאת לספק – דלתות חמדיה.
השופט רובינשטיין קבע בפסק הדין כי יש גבול שאסור על בעלי-עסקים לעוברו, ואם עברוהו יהיו לכך תוצאות משפטיות - והוא פגיעה מודעת בזולת.
בהתנהגות כזו יש משום חוסר תום לב, והיא בכלל "אל תעשה לחברך את השנוא עליך!".
תום הלב בפרשנות חוזה במשפט הישראלי אל מול תום הלב במשפט העברי
בני פורת סבור כי קיומה של קשת נרחבת של חובות קוגנטיות ממשפחת 'תום הלב' במשפט העברי, מייתרת את הצורך בכללי פרשנות חוזה כדי להגיע לתוצאה הוגנת ומאוזנת.
כלומר, דווקא בשל המקום הרב שייחד המשפט העברי לעקרון תום הלב, הוא אינו מוצא לנכון לגייס לתכלית זו את כללי הפרשנות.
לשיטתו, שמירת תום הלב מחוץ לזירה הפרשנית תורמת ליכולתם של הצדדים לצפות באופן בהיר יותר כיצד יפורש החוזה על ידי בתי המשפט, ומה תהיה תוצאתו המשפטית.
זאת בשונה, מחובת תום הלב במשפט הישראלי המאופיינת בגמישות רבה בפירוש החוזה, ולעיתים יוצרת אי ודאות.
עוד הוא סבור כי החובות ממשפחת תום הלב הקיימות במשפט העברי פועלות באופן פחות פטרנליסטי, שכן הן אינן מייחסות לצדדים כוונות שלא עלו על דעתם, אלא מטילות עליהם חובת התנהגות, אף אם הם לא התכוונו לנהוג כך מלכתחילה.
מנגד, במשפט הישראלי כאשר בית המשפט מפרש חוזה בעזרת עקרון תום הלב, הוא מייחס לצדדים כוונות תמות לב, שייתכן שכלל לא עלו על דעתם, ובכך הוא מגדיר מחדש את רצונות הצדדים, ומספר לנו "מה היו כוונותיהם האמיתיות".
כך יוצא שהחובות המצויות במשפט העברי מכבדות את האוטונומיה של בעלי הדין להגדיר בעצמם את מפגש הרצונות שלהם, ועם זאת, המשפט העברי שומר לעצמו את האפשרות להורות לצדדים לנהוג אחרת, כפי הנדרש מעקרון תום הלב.
תומאס ויגינס, "תום העיוור" (Blind Tom Wiggins; 25 במאי 1849 – 14 ביוני 1908) היה עבד ממוצא אפרו-אמריקאי, עיוור מלידה ואוטיסט, שנתגלה כבעל כישרון יוצא דופן בנגינה והלחנה של יצירות לפסנתר.
ויגינס סבל מתסמונת סוואנט – תסמונת נדירה הפוקדת אחד מתוך 16 מיליון מהלוקים באוטיזם, כאשר הלוקים בה מתאפיינים על ידי כישרון מיוחד בתחום ספציפי.
ויגינס נולד במחוז האריס, ג'ורג'יה במטעי וילי אדוארד ג'ורג' ונמכר ב-1850 יחד עם הוריו לגנרל בשם ג'יימס נייל בת'ון ששינה את שמו לתומאס גרין בת'ון או לפי מקורות אחרים לתומאס ויגינס בת'ון, מאוחר יותר כשהתפרסם קוצר שמו לתומאס ויגינס או "תום העיוור".
בשל היותו עיוור, לא יכול היה ויגינס לבצע את העבודה הנדרשת בדרך כלל מעבדים ובעליו שקלו בתחילה להמיתו משום שלא היה לו ערך כלכלי לגביהם, אולם בסופו של דבר הותירוהו בחיים תוך שהם מאפשרים לו לשחק לבדו ולשוטט במטע שהשתייך לאדונו.
כבר בגיל מוקדם ביותר גילה ויגינס עניין בפסנתר לאחר שהאזין לנגינתן של בנותיו של בת'ון.
לפי דיווחים שונים ויגינס, שהיה ככל הנראה בעל שמיעה מוזיקלית יוצאת מגדר הרגיל, זכה לראשונה בגישה אל הפסנתר בגיל 4. לפי המדווח בגיל 5 הלחין ויגינס את יצירתו הראשונה "סערת גשם" בהשראת הצליל של גשם סוחף שהומטר על גג מפח לו האזין.
בת'ון שהבחין בכישרונו אפשר לו להתגורר בחדר סמוך למגורי המשפחה המצויד בפסנתר.
ויגינס נהג לשבת בחדר זה ולהתאמן כ-12 שעות מדי יום בנגינה בפסנתר.
כבר בגיל צעיר ביותר (לפני שהחל לנגן) נהג תום לחקות את הצלילים בסביבתו כשהוא מחקה בצורה מושלמת צלילי קריאת תרנגול או שירת ציפורים.
כאשר הושאר לבדו במטבח נהג לתופף על סירים ומחבתות ולגרור כיסאות על הרצפה על מנת להפיק צלילים שונים.
בגיל 4 יכול היה לחזור בעל פה על שיחות שלמות ששמע עד 10 דקות של שיחה אבל התקשה לתקשר עם אנשים בצורה מילולית על מנת לספק את צרכיו הבסיסיים ביותר.
בגיל 8 לקח בת'ון את "תום העיוור" למסע הופעות ברחבי ארצות הברית כשהוא מופיע לעיתים בתדירות של 4 פעמים ביום.
מסע ההופעות נחל הצלחה מסחררת והכניס לבת'ון ולאמרגנו של תום סכום של מעל ל-100,000 דולר בשנה, סכום עצום באותה תקופה מה שהפך את תום לאחד הפסנתרנים המצליחים ביותר במאה ה-19. משפחתו של תום התעשרה הודות לתום בהון המוערך ב-750,000 דולר.
האמרגן אוליבר שיווק את תום כסוג של פריק-שואו ההופך מחיה לאמן.
בתקשורת הושווה תום לעיתים קרובות לדב, בבון או כלב מסטיף.
בת'ון העסיק מוזיקאים מקצועיים שינגנו עבור תום שיכול היה בקלות לשחזר את נגינתם לעיתים קרובות לאחר שמיעה אחת בלבד.
לפי המדווח הוא למד בעל פה כ-7,000 קטעים מוזיקליים כולל המנונים, שירים פופולריים, ואלסים ויצירות קלאסיות.
ב-1860 הופיע תום בבית הלבן לפני הנשיא ג'יימס ביוקנן והפך לאפרו-אמריקאי הראשון שהורשה להופיע בבית הלבן.
הסופר הידוע מארק טוויין נכח ברבות מהופעותיו של תום העיוור במשך מספר עשורים ותיעד את התרשמויותיו.
תום עצמו נהג לדבר על עצמו לעיתים קרובות בגוף שלישי (למשל "תום מרוצה ממך") והיה בעל מודעות מוגבלת בלבד למתרחש סביבו.
ב-1866, בגיל 16, לקח גנרל בת'ון את תום למסע הופעות מוצלח ביותר באירופה שתרם למוניטין הבין-לאומי שלו כפסנתרן.
ב-1875 העביר גנרל בת'ון את ניהול ענייניו המקצועיים של תום לידי בנו ג'ון בת'ון שהתלווה לתום במסע הופעות בן 8 שנים שערך ברחבי ארצות הברית.
המאבק על חזקתו של תום
ב-1882 התחתן ג'ון בת'ון עם בעלת האדמות שלו אליזה סטוצבאך שגילתה כישרון רב ביכולתה להשפיע ולמתן את מצבי הרוח ההפכפכים והעגמומיים של תום.
עם זאת זמן קצר לאחר נישואיהם יצא ג'ון בת'ון למסע הופעות של 8 חודשים עם תום ברחבי ארצות הברית כשהוא נוטש למעשה את בת זוגו.
כתוצאה מכך הגישה כנגדו אליזה תביעת גירושין, תום נשאר בחזקתו של ג'ון בת'ון אך אליזה לא ויתרה והתפתח בין השניים מאבק משפטי חריף על חזקתו של תום כאשר השופטים נוטים לטובתו של ג'ון.
ב-1884 נהרג ג'ון בתאונת רכבת ותום הוחזר על אף מחאותיה של אליזה לחזקתו של גנרל בת'ון שהתגורר עתה בווירג'יניה.
אליזה לא ויתרה ותבעה את גנרל בת'ון כאשר אמו הזקנה של תום מצטרפת כצד בתביעה כנגד בת'ון.
לאחר מאבק שהתנהל במספר בתי משפט זכתה לבסוף אליזה ב-1887 בחזקה על תום ושבה עמו לניו יורק.
אמו של תום הצטרפה אליהם בתקווה לזכות בחלק מרווחיו של תום אולם לאחר שתקוותה נכזבה שבה לג'ורג'יה.
תום המשיך במסע הקונצרטים שלו וסיוריו ברחבי ארצות הברית במשך מספר שנים כשהוא מלווה על ידי אליזה ועורך הדין שלה (ומאוחר יותר בעלה) אלברכט לרץ'.
בהיותו בסיור במערב פנסילבניה במאי 1889 במהלך שיטפון ג'ונסטאון פשטה שמועה שהוא היה בין קרבנות האסון.
שמועה זו נמשכה במשך מספר שנים על אף שתום המשיך בהופעותיו ברחבי המדינה כאשר חלק מהצופים טענו שהאדם שהופיע על במות הקונצרטים לא היה "תום האמיתי".
בשלב זה הציג תום את עצמו על הבמה בדרך כלל כאדם אחר כשהוא מחקה את מנהליו השונים במשך השנים בדברו על מצבו המנטלי בחוסר מודעות עצמית מוחלט.
כפי שתואר על ידי וילה קאת'ר, עיתונאית שסיקרה קונצרט מסוג זה:
"היה זה מחזה מוזר לראות אותו מדבר על הבמה בשפתיו שלו – דרך מילותיו של אדם אחר – כשהוא מציג עצמו ומדבר בשקט על פיגורו שלו.
היה זה טירוף, מציאות גרוטסקית איומה שהייתה כלל בלתי נעימה.
לכאורה אתה אמור לצחוק על מעשיו המוזרים של האדם, עם זאת המחזה בכללותו איננו מצחיק כלל.
הדבר גורם לנו להיות קרובים מידי לדברים שאנו כאנשים שפויים איננו אוהבים לחשוב עליהם".
תום המשיך לסייר ברחבי ארצות הברית וככל הנראה גם להופיע עד 1894. לאחר מכן נתקלה אליזה בקשיים משפטיים בנוגע להמשך חזקתה בתום והפסיקה את מסע הופעותיו באמצע שנות ה-90 של המאה ה-19.
תום בילה את 4 השנים הבאות תחת חסותם של אליזה ובעלה שחילקו את זמנם בין ניו יורק וניו ג'רזי.
ב-1903 ארגנה אליזה עבור תום מופע בתיאטרון וודוויל.
המופע הוכתר בהצלחה והוא המשיך להופיע שם במשך כשנה עד שבריאותו החלה להדרדר.
בדצמבר 1904 סבל תום משבץ שגרם לו לשיתוק חלקי מה שהוביל לקיצה של הקריירה המקצועית שלו והופעותיו הפומביות.
לאחר מות בעלה עקרה אליזה יחד עם תום להובוקן, ניו ג'רזי.
השניים נמנעו מלהופיע בפומבי, אם כי שכנים טענו ששמעו את תום מנגן במשך כל שעות היום והלילה.
באפריל 1908 סבל תום משבץ חמור נוסף והלך לעולמו ב-14 ביוני 1908 בגיל 59 כשהוא אדם חופשי.
תום אפלבאום (נולד ב־1 בספטמבר 1988) הוא שחקן, רקדן, כוריאוגרף ותסריטאי ישראלי.
אפלבאום נולד בראשון לציון לבטי ויחיאל אפלבאום.
בהיותו בן שנתיים עבר עם משפחתו לקיבוץ בית קמה ובשנת 2001 שבו להתגורר בראשון לציון.
בשנת 2004, כשהיה בן 16, הצטרף אפלבאום ללהקת הנוער "קול ראשון".
במסגרת להקת הנוער למד שירה, משחק ותנועה והופיע במופעים והצגות בישראל וברחבי ארצות הברית.
באותן השנים, למד בבית הספר למחול של לימור שולב בראשון לציון.
את לימודי התיכון עשה אפלבאום בבית הספר העל-יסודי "קריית החינוך הגימנסיה הריאלית על שם א.
הוא היה אתלט מצטיין בתחום הקפיצה לרוחק בקבוצת מכבי ראשון לציון.
בשנת 2006 קבע בקפיצה לרוחק שיא אישי של 7.15 מטר.
בנובמבר 2006 התגייס לצה"ל שם שירת כמורה-חייל במעמד של אמן מצטיין.
בין השנים 2011–2014 למד בבית הספר למשחק של יורם לוינשטיין וסיים את לימודיו בהצטיינות.
הופעתו הראשונה בטלוויזיה הייתה בגיל 17, כשקיבל תפקיד אורח בסדרת הטלוויזיה "החיים זה לא הכל".
בשנת 2009, בגיל 20, השתתף בתוכנית הטלוויזיה "לא נפסיק לרקוד" ("מלחמת העולמות") – תוכנית ההמשך של הריאליטי "נולד לרקוד" ששודרה בקשת.
לאחר התוכנית, הנחה את מופע השטח של ערוץ ניקלודיאון והשתתף בסדרות נוער בטלוויזיה בתפקידים קטנים, ביניהן "החולמים", "תיכון השיר שלנו" ו"דקות של תהילה".
עוד בשנה זו השתתף גם כרקדן בסדרה המוזיקלית "תמיד אותו חלום" בבימויו של איתן פוקס, ששודרה בערוץ הוט 3.
זמן-מה אחרי שסיים בהצטיינות את לימודי המשק בסטודיו של יורם לוינשטיין חזר אפלבאום אל הסטודיו ככוריאוגרף וכמנהל אומנותי של הצגות גמר רבות.
נוסף להכשרתו אצל לוינשטיין, הוא למד בקורס "זמן מסך" המיועד לבוגרי בתי ספר למשחק, ובקורס למשחק מול מצלמה בסטודיו של המלהקת גלית רוזנשטיין.
אפלבאום שיחק במספר הצגות בתיאטרון גשר, ביניהן "רודף העפיפונים" (בתפקיד "עאסף"), "המחברת הגדולה" ו"חוות החיות" (בתפקיד סקווילר).
הוא השתתף במספר מחזות זמר בהפקת התיאטרון הקאמרי, ביניהם "סיפור הפרברים" (בתפקיד אקשן) ו"שורת המקהלה" (בתפקיד דון), והופיע בהפקת המחזמר "בת הים הקטנה" של המשכן לאומנויות הבמה בתל אביב.
בנוסף, אפלבאום משחק בהצגת יחיד בשם "היומן" בהפקת "להב הפקות" שרצה במוסדות חינוך ברחבי הארץ, ובהצגה "ניקוי ראש לשב"כ" (בתפקיד ברוך) בהפקת תיאטרון חיפה.
בשנת 2016 שיחק בסרט הקצר "KILL THE DRAGON" שהיה קו-פרודוקציה ישראלית-צרפתית במסגרת תנועת הקולנוע העצמאי הבינלאומית Kino.
בשנת 2020 שיחק בסרט "החילוף", פיצ'ר בבימויו של נמרוד רייף
בתחום הצגות הילדים, שיחק אפלבאום ב"מולאן" בהפקת תיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער וב"הרפתקאותיו של פינוקיו" בהפקת תיאטרון הקיבוץ כמו גם בהפקת חנוכה "מותק הילדות התחברו" לצד ציפי שביט וחני נחמיאס.
בנוסף שימש כאקרובט קרקס אווירי בפסטיגל 2008 "תפוס ת'פסטיגל".
אפלבאום כיכב בפרסומות למותגים מצליחים כבזק, תפוזינה, yes וישראכרט.
הוא התנסה בבימוי, כשביים את המחזה "טעונים" יחד עם יהונתן רון.
בשנת 2022 ביים את "העיניים של טיטו" בתיאטרון הארצי לנוער את הצגת השנה בפסטיבל אסיטג'.
נכון ל-2022 הוא נמנה עם שחקני תיאטרון חיפה, ואף יצר את התנועה להצגה "צניחה חופשית" שבה הוא משחק לצד ציפי שביט ולאורה ריבלין.
ב-2023 הופיע בסרט הרוסי "צדיק" של הבמאי זוכה פרס אמי סרגיי אורסוליאק.
באותה שנה הצטלם לסרטו של אבי נשר "גן קופים".
אפלבאום שימש ככוריאוגרף במחזות הזמר "ג'נטלי", "התחנה" ו"ניקוי ראש לשב"כ" (תיאטרון חיפה), כוריאוגרף "פנתר כפול" (תיאטרון בית ליסין), "פרנקנשטיין הצעיר" ו"לשקשק את העיר", וכן ככוריאוגרף בעונה 10 של כוכב נולד.
הוא היה למנהל הכוריאוגרפי של מספר הצגות בתיאטרון יידישפיל, כ"חמים וטעים" ו"מתפוצצים מצחוק" בבימוי יונתן אסתרקין; בהצגת תיאטרון המדיטק "אלברט איינשטיין", ובהפקת תיאטרון הסימטה "מן פנטזיה".
ביצע עבודות כוריאוגרפיה במסלול קבוצת המצוינות של גודמן - בית ספר למשחק בנגב בהפקות בית הספר "מישהו לרוץ אתו", "מועדון ארוחת הבוקר" ו"האוטובוס לשם".
תום אנטופולסקי (נולדה ב-8 בספטמבר) היא שחקנית ויוצרת ישראלית.
אנטופולסקי נולדה בפתח תקווה וגדלה במושב נורדיה, לאמא מורה ומפיקת אירועים ואבא רוקח.
למדה בבית הספר התיכון לאמנויות בגבעתיים תלמה ילין.
שירתה בצה"ל בתור מפיקה ומש"קית דוברות במדור הפקות ופרויקטים בדובר צה"ל.
במסגרת שירותה הצבאי הייתה שותפה בהפקת סרטים דוקומנטריים וכן סרטים עלילתיים, בין היתר: בופור, איים אבודים ועוד, ולקחה חלק בעבודה על סדרות וספיישלים, ביניהם: שירותרום, צו בישול ועוד.
לאחר סיום שירותה הצבאי עבדה בתפקידים שונים בתחומי ההפקה:
רפרנטית לתחום בידור נוער וריאליטי בחברת Yes הטלוויזיה בלוויין, עוזרת מלהקת לאסתר קלינג, עוזרת אישית ומתאמת הפקה בערוץ הילדים ולוגי ועוד.
מנחת קבוצות ומורה מקצועית למשחק מול מצלמה, תיאטרון ועוסקת ביצירת תוכן לסושיאל וליווי עסקים לדיבור מול קהל ומצלמה במסגרות שונות.
בשנת 2013 סיימה לימודי משחק בסל"ה - הסטודיו לאמנויות התיאטרון מיסודו של יורם לוינשטיין.
מלגה לתואר ראשון- סמינר הקיבוצים, 2025
מקום ראשון בתחרות שירה של תיאטרון אורנה פורת, 2015
מלגת קרן שרת אמריקה – ישראל, 2012
זכייה פעמיים ברצף בתחרות מטעם קרן שוסהיים
9 מלגות הצטיינות- תחרויות מונולוגים ושירים במהלך לימודי משחק בבית הספר למשחק
ייצוג ישראל בפסטיבל בתי ספר למשחק בפולין- IT SELF
ייצוג ישראל במשלחת תיאטרון לאסטוניה במסגרת פסטיבל EDERED מטעם קרן ע"ש נורית קציר, 2003
"הבודקת", בימוי: יונתן גורפינקל, yes, 2026
"אחד למיליון", בימוי: רועי פלורנטין, קשת 12, 2025
"אליצורה", בימוי: אופיר בועז, ניקולדאון הוט, 2024
"תיק נעדר", בימוי: מיכל ויניק
"שעת אפס", בימוי: איתן צור, 2022 (שחקנית אורחת)
"החנות שיש בה הכל", בימוי: איתן צור, 2021 (שחקנית אורחת)
בשורות טובות (סרט), בימוי: ארז תדמור, 2018
"האיש שבקיר" (סרט) בבימוי יבגני רומן שודר בנטפליקס.
"מונא" סדרה עבור כאן 11, בימוי: אורי סיון, 2017 (שחקנית אורחת)
מסובך– ערוץ עשר, יוצר: רן שריג, בימוי: רם נהרי, 2017
"שורשים" סרט דוקומנטרי עלילתי של רותם זיסמן-כהן (פסטיבל חיפה ופסטיבל במאיות בסינמטק תל אביב)
"מתים לרגע" – הוט, בבימוי דורון ויואב פז
"זהירות טלוויזיה" בקשת, ביפ וערוץ 2, בימוי: רועי פלורנטין
"פריסילה מלכת המדבר", תאטרון הבימה, בימוי: משה קפטן, 2025
"בוי", תיאטרון המשולש, בימוי: רום רזניק, 2025
"שיקגו", מאמא מורטון מרכז ענב, 2023
"כראמל", גברת בלום תיאטרון אורנה פורת, בימוי: שירילי דשא, 2023
"קליעים מעל ברודוויי", תיאטרון גשר, בימוי: יובל ינאי, 2022
"מי כמוני", נעמה תיאטרון גשר, בימוי: אילאיל סמל, 2020
פסטיבל תיאטרון קצר בצוותא, "לווייתנים בחלל", בימוי: אייל וייזר, 2019
הצגת ילדים "בוא אלי פרפר נחמד", בימוי: עידן עמית, תיאטרון מדיטק, 2019
"השחר של גאיה", בימוי: תום ווליניץ, תיאטרון המדיטק, 2018
"אול יו ניד איז רב", התיאטרון העברי, 2017
"המאהבת של מר עכבר", תרנגולת 2016
הצגת ילדים "זהבה ושלושת הדובים", בימוי: עופר שפריר, תיאטרון אורנה פורת, 2015
הצגת ילדים "היידי בת ההרים", בימוי: רפי ניב, תיאטרון המדיטק, 2015
פרויקט "המקפצה" בהבימה, ניהול: ניר פרידמן, 2015
פרויקט 'חשיפה' של שח"ם בבימוי יובל שפרמן, ניר ברגמן ואיה קפלן, 2014
פסטיבל תיאטרון קצר בצוותא 2014 "נתח קבצנים", בימוי: סיון הנדלסמן
חג המחזמר בת-ים: פסטיבל מחזות זמר, "חלום קוסטה ריקה", 2014
הצגת ילדים "מהפכה בג'ונגל", בימוי: תום שוורצברג, תיאטרון השעה הישראלי, 2014
הצגת ילדים "מנהיג נולד" – בימוי: חגית רכבי ניקוליבסקי, תיאטרון אורנה פורת, 2014
משיח – סדרת רשת מאת דנה פוליג ואודי כגן, בתפקיד כרמלה
"שיחות יוצאות" – סדרת רשת, בימוי: יוגב יפת וניר ברגר
"צוות ריסוס"- בימוי: גיל זינגר.
זכה בפסטיבל סינמד ופסטיבל הסרטים בדנבר
פרסומת לבנק הפועלים עם עמוס תמם בימוי אביב מערבי
פרסומת כרטיס אשראי מקס עם שחר חסון ולוסי איוב בימוי יונתן גורפינקל
פרסומת לקניוני עופר, בימוי: רועי שור
פרסומת לעיריית תל אביב, בימוי: עמית רודמרמן
תומאס המפרי היה אמן וצלם אוסטרלי יליד סקוטלנד, שהיה קשור לאסכולת היידלברג – האימפרסיוניזם האוסטרלי.
המפרי זכה לשבחים על עבודתו מבני דורו, והוא מיוצג באוספים הקבועים של כמה מאוספי האמנות הגדולים באוסטרליה.
יליד 1858 באברדין, סקוטלנד, המפרי נדד כילד צעיר עם משפחתו לאוסטרליה, והתיישב בפרבר ריצ'מונד במלבורן.
כנער, למד בגלריה הלאומית של בית הספר לאמנות בוויקטוריה ונכנס לעסקי צילום, שם עבד עם ג'ורג' פיט מוריסון ובסופו של דבר הקים סטודיו לצילום משלו עם אשתו אליס מילס.
בשנת 1885 התיידד המפרי עם הצייר טום רוברטס, שחזר מלימוד אמנות באירופה.
יחד עם פרדריק מק'קבין וג'ון מאת'ר הם הקימו את מחנה האמנים של בוקס היל, והתמסרו לציור הנוף האוסטרלי בטכניקות אימפרסיוניסטיות.
המפרי המשיך לצייר במחנה איגלמונט של ארתור סטריטון בשנת 1889, ובשנה שלאחר מכן עבר לצ'רטריסוויל, שם התגורר וצייר לצד עמיתים בולטים וולטר ווית'רס ולאון פול.
בשנת 1896, ציורו "נוף הנהר בשמש קיץ", שצייר שנה קודם, נרכש על ידי הגלריה הלאומית של ויקטוריה בתערוכת אגודת האמנים הוויקטוריאנית.
על פי מבקר האמנות אלן מקלוד מקולוך, הציור היה "ככל הנראה העבודה האימפרסיוניסטית האוסטרלית הראשונה" שקנה המוזיאון.
מאז, עבודותיו של המפרי נכנסו לאוספי הקבע של הגלריות האוסטרליות הממלכתיות והאזוריות, כולל גלריית האמנות של ניו סאות' ויילס וגלריית האמנות של בלאראט.
לאורך רוב חייו המפרי הוטרד מבעיות בריאות אשר יחד עם הדרישות להפעלת סטודיו לצילום הגבילו את יכולתו לצייר.
הוא נפטר במעונו בארמדייל בשנת 1922. תערוכת היחיד הראשון שלו נערך לאחר מותו בשנת 1925 בגלריה של האגודה לאמנות במלבורן.
בהקדמה לקטלוג התערוכה כתב רוברטס כי המפרי ביטא בעבודותיו את "רוחו האינטימית והרכה של הערבות, וכי למרות בעיותיו הבריאותיות, הוא "מצא זמן פנוי ללא הפרעות.
תום אורן (נולד ב-4 בנובמבר 1994) הוא פסנתרן ג'אז ישראלי וזוכה בתחרות הבינלאומית לפסנתר של מכון תלוניוס מונק לשנת 2018.
אורן, בנה של המוזיקאית דורלי אורן חזון, סיים את לימודיו בקמפוס אריסון לאמנויות בתל אביב, בתיכון לאמנויות תלמה ילין, ובוגר הקונסרבטוריון הישראלי למוזיקה בתל אביב, בהצטיינות.
הוא למד שנתיים ברימון בית ספר למוסיקה, ובוגר הג'אז אינסטיטוט ברימון, ולאחר מכן למד במכללת ברקלי למוזיקה בבוסטון עם מלגה לארבע שנות לימוד.
אורן חבר ברביעיית אלי דג'יברי משנת 2017.
בעקבות זכייתו בתחרות הפסנתר הבינלאומית של מכון ת'לוניוס מונק ב-2018, הוחתם על ידי חברת התקליטים ההיסטורית 'קונקורד'.
אורן הופיע על במות נחשבות בארץ ובעולם, כולל מופע פסנתר סולו בפסטיבל הג'אז של ניופורט ומעביר סדנאות בג'אז.
בשנת 2018 זכה אורן בתחרות הפסנתר הבינלאומית של מכון ת'לוניוס מונק של ג'אז לאחר הופעות תחרותיות במרכז ג'ון פ.
הפרס הגיע עם מלגה של $25,000 וחוזה הקלטות בלייבל הידוע קונקורד מיוזיק.
ב-2021 הוכרז כמועמד לפרס אופיר על המוזיקה המקורית שכתב לסרטו של אבי נשר, "תמונת הניצחון".
באוקטובר 2020 הוציא את האלבום "Dorly's Song".
האלבום מכיל עיבודים של אורן ללחניה של אמו דורלי אורן חזון, פסנתרנית ומלחינה להצגות וסרטים.
אלבום הפסקול שכתב לסרט "תמונת הניצחון", יצא בהוצאת 'Milan Records' ובהפצת 'Sony Music Entertainment France SAS' – לייבל בינלאומי בכיר בתחום אלבומי הפסקול.
תומסון ויליאם גאן, שהיה ידוע בשם העט תום גאן (29 באוגוסט 1929 – 25 באפריל 2004) היה משורר אנגלי שזכה לשבחים על שירתו המוקדמת באנגליה, שם היה קשור לזרם "התנועה", ועל שירתו המאוחרת יותר בארצות הברית, גם לאחר שעבר לכתוב בסגנון חופשי יותר.
לאחר המעבר מאנגליה לסן פרנסיסקו, כתב גאן רבות על נושאים הקשורים ללהט"בים – במיוחד בספרו המפורסם ביותר, The Man With Night Sweats, שיצא בשנת 1992 – כמו גם על שימוש בסמים, על מין, ועל אורח חייו הבוהמייני.
הוא זכה בפרסים ספרותיים מרכזיים; על שיריו הטובים ביותר נאמר כי היו בעלי אלגנטיות פילוסופית קומפקטית.
גאן נולד בגרייבסנד, קנט, אנגליה, בנו של העיתונאי ועורך העיתונות ברט גאן.
הם התגרשו כשהיה בן 10. בעודו נער אמו התאבדה.
לדבריו, אמו הייתה זו שעוררה בו אהבת קריאה, כולל התעניינות ביצירתם של כריסטופר מארלו, ג'ון קיטס, ג'ון מילטון, ואלפרד טניסון, לצד כמה מחברי סיפורת.
בצעירותו למד בבית הספר האוניברסיטאי בהמפסטד, לונדון, ולאחר מכן בילה שנתיים בשירות לאומי ושהה שישה חודשים בפריז.
בהמשך למד ספרות אנגלית בטריניטי קולג', קיימברידג', וסיים את לימודיו ב־1953, בהצטיינות.
אוסף השירה הראשון שלו, Fighting Terms, ראה אור ב־1954. בין כמה מבקרים ששיבחו את היצירה, כתב ג'ון פְּרֶס: "זהו אחד הכרכים הבודדים של שירה לאחר המלחמה שכל קורא שירה רציני צריך להחזיק וללמוד."
כאדם צעיר, הוא כתב שירה ברוח הזרם "התנועה", ומאוחר יותר, קושרה שירתו עם יצירתו של טד יוז.
את שירתו של גאן, יחד עם שירת פיליפ לארקין, דונלד דייווי וחברים אחרים ב"התנועה", תיארו באנתולוגיית נורטון לספרות כ־"[...] מדגישה טוהר דיקציה וטון נייטרלי [...] מעודדת שפה רזה יותר ורצון לייצג ראייה של העולם בעיניים רעננות".
ב־1954 היגר גאן לארצות הברית כדי ללמד כתיבה באוניברסיטת סטנפורד ולהישאר קרוב לבן זוגו, מייק קיטאי, שאותו הכיר בזמן לימודיו באוקספורד.
גאן וקיטאי המשיכו להתגורר יחד עד מותו של גאן.
בסטנפורד לימד גאן שיעור בשם "מועדי השירה".
גאן לימד גם באוניברסיטת קליפורניה בברקלי מ־1958 עד 1966 ושוב מ־1973 עד 2000. הוא היה "אוהד ותיק" של העלון ההומוסקסואלי התיעודי הרדיקלי Straight to Hell.
באפריל 2004, הוא מת מנזקי שימוש רב בסמים, כולל מתאמפטמין, בביתו בשכונת הייט אשברי בסן פרנסיסקו, שבה התגורר מאז 1960.
במהלך שנות ה־60 וה-70 של המאה ה־20, שירת גאן הפכה נועזת יותר ויותר בעיסוקה בשימוש בסמים, בהומוסקסואליות, ובסוגיות צורניות בשירה.
הוא כה אהב את אורח החיים הבוהמייני בסן פרנסיסקו עד שאדמונד וייט תיאר אותו כ"אחרון תושבי הקומונה [...] רציני ואינטלקטואלי ביום ומסומם ומיני בלילה".
על אף שגאן המשיך לשכלל את השימוש בצורות המשקליות שאפיינו את הקריירה המוקדמת שלו, הוא החל להתעניין יותר ויותר בשירה הברתית (שירה שבה מספר ההברות קבוע, בלי קשר למקום הטעם) ובשירת החרוז החופשי.
המבקר דייוויד אור כתב על גאן "הוא אולי המשורר היחיד שכתב קווינטאנה הגונה למדי תוך כדי טריפ LSD, והוא בהחלט אחד הבודדים שהצהירו על הערצה אמיתית הן ל[איבור] וינטרס (הארכי-פורמליסט) ולאלן גינסברג (הארכי־...
וזה, אפילו ביחס לעולם השירה, רקע חריג למדי."
גאן בחן חרדות מודרניות תוך שימוש בצורות שירה קלאסיות, כגון הטרצה רימה של דנטה:
גאן, ששיבח את איבור וינטרס, המורה המובהק שלו בסטנפורד, על ששמר על "גם הכלל וגם אנרגיה, / כוח רב בכל אחד, שיא הכוח – איזונם", מצא מתח נושא־פרי – ולא הגבלת הדמיון – בדרישות הטכניות של צורות פואטיות מסורתיות.
הוא אחד המשוררים הבודדים של המאה ה־20 (לצד ג'יימס מריל) שכתבו שירה רצינית בדו־טורים הרואיים – צורה שהשימוש בה במאה ה־20 הצטמצם בדרך כלל לאמרות כנף ולמכתמים.
עם זאת, בשנות ה־60 החל גאן להתנסות יותר ויותר בשירה חופשית ממשקל וחרוז, והמשמעת של כתיבה צמודה למערך מסוים של דימויים חזותיים, יחד עם שחרור סד המשקל והחרוז, היוו מקור חדש של כלל ואנרגיה ליצירתו.
לדוגמה, בשיר "Pierce Street" בספרו Touch (1967), יש איכות צילומית, בעוד שבשיר Touch עצמו יש שימוש בחרוז חופשי מהוסס ומתפתל כדי לתאר סצנה של אינטימיות עם אהובו הישן ועם החתול, אינטימיות שאך זה עתה זכתה להכרה.
ספרו The Passages of Joy ביטא את קוטבי חייו, כדבריו: "אנגליה וארצות הברית, משקל ושירה חופשית, חזון ותודעה יומיומית".
בספר רצפי שירים על לונדון בשנים 1964–1965 ועל תקופה שבילה בניו יורק ב־1970. במקביל פרסם מבחר מסות ומבואות בשם The Occasions of Poetry.
בספרו הידוע ביותר, The Man With Night Sweats, שראה אור בשנת 1992, בולטות אלגיות הקשורות לאיידס.
ניל פאוול שיבח את הספר במילים: "גאן משיב את השירה למרכזיות שלעיתים קרובות נראה שכמעט שאיבדה, והוא עושה זאת בהתמודדות עם הנושאים הגדולים של חיים ומוות בהקשר של קטסטרופה אנושית ספציפית, באופן קוהרנטי, מושכל, בלתי נשכח.
על הספר קיבל גאן את פרס לינור מרשל לשירה בשנת 1993. אף שהרבה לעסוק באיידס ביצירתו המאוחרת, נמסר שהוא עצמו נותר שלילי לנגיף HIV.
בשנת 2003 הוענק לו פרס דייוויד כהן לספרות יחד עם בריל ביינברידג'.
הוא גם קיבל את פרס לוינסון, פרס מועצת האמנויות של בריטניה הגדולה, פרס רוקפלר, פרס WH Smith, פרס PEN (לוס אנג'לס) לשירה, פרס שרה טיזדייל, פרס ליילה וואלאס–Reader's Digest, פרס פורוורד, ומלגות מקרן גוגנהיים ומקארתור.
הוא זכה בפרס המשולש לשירה הומואית בשנתו הראשונה, 2001, עבור Boss Cupid; לאחר מותו, שונה שם הפרס לפרס תום גאן לזכרו.
חמש שנים לאחר מותו, ראתה אור מהדורה חדשה של הספר "שירים נבחרים" של גאן, בעריכת אוגוסט קליינצהלר.
גאן הונצח בשנת 2017 יחד עם אישים נוספים, בטביעות מגף בארד, בסמטת הלת'ר בשכונת סומא בסן פרנסיסקו.
בשנת 2020 קיבל ג'ק פֿריצ'ר את פרס המסה העיונית על שם סינתיה סלייטר של איגוד הלת'ר הלאומי־הבינלאומי על חיבורו "תום גאן (1929–2004)".
תום הדיון באשמה הוא דיון על סופו של דיון שנוי במחלוקת על נושא מתמשך של אשמה.
במקורו נטבע המונח לשם דיון בתום הדיון על אשמתה של גרמניה במלחמת העולם השנייה, דיון שעצם קיומו בא לידי ביטוי במונח "האשמה השנייה".
המונח משמש גם כביטוי פוליטי.
הסיבה לדיון בצורך לתום הדיון היא בדרך כלל היעדר תוצאות מהדיון וחוסר תקווה בכך שדיון נוסף בנושא יישא פרי.
זה קורה בדרך כלל כאשר משתתפי הדיון מקוטבים ולא מגיעים להסכמה גם לאחר ויכוח אינטנסיבי חוזר ונשנה.
ניתן לפרש את הדיון הרוויזיוניסטי כחידוש של דיון סופי כזה, אם כי הוא עשוי להגיע לממדים של הכחשת השואה או לטענה שממדיה היו קטנים מכפי שהיו למעשה.
עם זאת, הדיון יכול גם להיראות שימושי רק עבור קבוצה אחת ולהיתפס על ידי שותפי הדיון האחרים כהתחמקות.
כך עלולות להתעורר שתי קונוטציות של הדיון הסופי: מצד אחד - קונוטציות חיוביות כניסיון בונה לפתרון, ומאידך - קונוטציות שליליות כתמרון התחמקות רטורי.
שנים ספורות לאחר תום מלחמת העולם השנייה, תפסה האוכלוסייה הגרמנית את הדה-נאציפיקציה כלא צודקת.
במעגלים רחבים התעורר רצון למתוח קו על העבר הנאצי במקום להשלים עם העבר.
מאז, הוויכוח נמשך עם ניסוחים אלטרנטיביים: למשל, הפוליטיקאי של CSU פרנץ יוזף שטראוס אמר ב-1986 ש"הגיע הזמן שנצא מצלו של הרייך השלישי ונצא ממסלולו של אדולף היטלר ואחת ולתמיד נהפוך שוב לאומה נורמלית."
דוגמה נוספת שבה משתמשים פעילי זכויות אזרח במונח "מתיחת קו" היא המחלוקת על ההשלמה עם העבר בהיסטוריה של גרמניה המזרחית.
ההליכים המשפטיים להגבלת האשמות אישיות נגד פוליטיקאים של מזרח גרמניה לשעבר זוכים לביקורת כ"סגירה בטרם עת של הדיון".
בארגנטינה התקבל "חוק מתיחת הקו" ב-1986, שלוש שנים לאחר סיום הדיקטטורה הצבאית.
מתיחת הקו על העבר היא לעיתים קרובות ניסיון להשלים עם העבר ולעיתים דווקא פנייה למשימה של עיבוד נוסף של העבר באמצעות דיון.
השימוש בטיעון מתיחת הקו על העבר כסיסמה פוליטית נפוץ גם הוא, בנפרד מוויכוחים על העבר, והוא משמש כטיעון נלווה לטיעון לפיו יש חוסר המשכיות לכאורה בין העבר וההווה, או כטיעון נלווה לטיעון לפיו העבר הוא זיוף או אשליה.
כשעוולות עבר מתוארות כבלתי רלוונטיות, או מכיוון שהטוען סבור שענייני ההווה רלוונטיים יותר, או מכיוון שהטוען מכחיש את המציאות ההיסטורית שבמסגרתה התרחשו עוולות העבר, זהו ניסיון ל"תום דיון באשמה".
סמואל זלצבורן, תמימות קולקטיבית: הגנת השואה בזיכרון הגרמני.
הנטריך והנטריך, ברלין / לייפציג 2020,
על תולדות מחנות הריכוז ומשפטי הנאצים.
מיכה ברוליק, חאג'ו פונקה, לארס רנסמן (עורכים) : השכחה בתחרות.
ויכוח וולסר, אנדרטת השואה ומדיניות היסטורית גרמנית עדכנית.
יוהנס קלוץ, גרד ויגל (עורכים) : הצתה נפשית.
השפה החדשה של הרפובליקה של ברלין.
פטר זכרובסקי, נולדו אשמים: בנים למשפחות של נאצים (ספריית פועלים, 1989)
תום בן עמוס היא דמות בדיונית של ילדה בסדרת ספרי המתח והבלשות "רוני ותום" מאת הסופר גיורא חמיצר.
תום, יחד עם חברה הטוב רוני גבריאלי, הופכים לצמד הפותר תעלומות בלשיות שאפילו המשטרה לא מצליחה לפענח.
תום היא ההפך הגמור מחברה לצמד: רוני מסודר למופת, והיא מבולגנת ופרועה.
רוני גר בדירה רגילה, והיא גרה באוטובוס צהוב בקצה יער נטוש.
לרוני יש משפחה מלאה: אמא, אבא, ואחים.
תום היא בת יחידה שאמה נפטרה לפני זמן רב, ואביה בלש פרטי שנעדר הרבה מהארץ.
תום ידועה בכישוריה להבריז מבית ספר, לא ממש רוצה ללמוד וידועה בעצלנותה לא לסדר שום דבר: אך מתגלה גם כמי שכלל אינה מתעצלת בלסבך את עצמה ואת רוני בחקירות מסוכנות ומשפיעות.
תום מניעה את העלילה, חושבת מחוץ לקופסה ופועלת בהתאם לצו מצפונה ולבה ולעיתים קרובות בניגוד לכללים ולמוסכמות ורוני מצטרף אליה בפענוח פשעים וחקירות בלשיות מסוכנות.
תום בתחילת הספר מתוארת כילדה פרועה ומעצבנת.
כבר ברגע הראשון שהם נפגשים נוצר בינה ובין רוני עימות שבו היא מוציאה את רוני בעל השליטה העצמית משלוותו, רוני פוגע בה וגם נפגע ממנה.
בסופו של דבר היא מתחברת אל רוני ועושה איתו חקירה מטורפת ומלאה הרפתקאות.
בעקבות חקירה זו הופכים השניים לצמד הבלשים המוצלח ביותר בתל אביב.
בספר זה רוני ותום נכנסים לעומקים הכי מסוכנים של הסכנות עצמם.
הם מסבכים את עצמם עם ירדנה אדלר וזקן תמהוני בשם גלזר, עם משפחותיהם ועוד.
בספר זה אביה של תום, צ'רלי, מגיע לביקור ראשון בישראל אחרי חקירותיו השונות במדינות אחרות ומצליח לעזור לבתו ולרוני.
בספר השלישי רוני ותום נפרדים בפעם הראשונה בחייהם כצמד בלשים, אך זה לא עוצר את רוני להסתבך שוב בקיבוץ סבתו, בזמן שתום תקועה בהרפתקאות רבות משלה, ובמיוחד עם אביה.
תום חוגגת בת מצווה לא-בת מצווה בספר זה.
המתנה לבת מצווה נדחתה: אך זה לא עוצר אותה בפעם ה-700 בחייה להסתבך לבדה, בלי רוני.
אם בספרים הקודמים רוני ותום עשו חקירות מסוכנות ביותר: אתם לא מדמיינים ואף לא תצליחו לדמיין את הסיכון שרוני ותום לקחו לעצמם עכשיו.
בין אם זה חטיפת-עין או בין אם זה דיסק חשוב: ספר זה הוא הספר הכי מסוכן בסדרה: אך מה שמרגיע זה רוני ותום, שלמרות הפחד, נכנסים למצב זוגי בפעם הראשונה.
רוני ותום הפעם רשמית זוג!
אך הוריו של רוני מניעים את העלילה כשמבקשים מרוני לעלות לכיתת הצטיינות במקום לחטיבה בבית ספרו הרגיל.
רוני לא מסכים כי זה בלי תום, אך לבסוף מנסה ללמד את תום למבחן הגדול לקבלת הכיתה - אך תום מקבלת הצעת עבודה מדהימה בול ביום של המבחן.
רוני אומר לא - תום אומרת כן.
בלי שותפה - תום הולכת למרדף הכי מסוכן בחיים שלה - גם שרוני מצטרף אליה.
הם מסתבכים פעם שלישית גלידה עם פושעים, אך הפעם סיפור שונה ומטורף מהספרים הקודמים בסדרה.
בספר השישי רוני ותום נקלעים למבחן חוזר לבית הספר למצטיינים.
שניהם מתקבלים, אך כבר רוני ידע שזה לא טוב: תום קיבלה 94, ורוני קיבל נקודה אחת פחות, 93. שהם נפגשים עם הכיתה ועם המורה, לרוני יותר קשה, ותום כבר מוצאת חברות חדשות, עושה פינת לימוד באוטובוס הצהוב שלה, ומתייחסת פעם ראשונה ברצינות ללימודים.
בהמשך הספר, בזמן החקירה בגן חיות, תום פחות אוהבת את הבלשות, ורוני יותר ויותר מרגיש שזה לא טוב.
לאחר שנפצע ברגלו, תום והוא נפרדים.
היא עדיין אוהבת את רוני, אך לרוני קשה הרבה יותר.
בטיול הגיבוש של הכיתה החדשה, אופיר מתאהב בתום, בזמן שרוני מנסה להגיע אל תום ולומר לה שהוא מצטער והוא אוהב אותה, אך בזמן שהוא מחכה לכיתה, אדם ערבי אומר לו שיהיה שיטפון במערות (בהם נמצאים בטיול הכיתה החדשה).
רוני עם רגלו הפצועה מנסה להגיע לכיתה בכל דרכו ולהזהיר אותם.
הם נכלאים לשיטפון, ובסוף דבר: אופיר מציל אותם, ומוותר על תום תמורה לרוני.
בסוף הספר, רוני ותום נעמדים על המרפסת של גן החיות, ומגלים שהגורים החדשים שהומלטו לג'ירפה נקראים על שמם, "רוני ותום".
בספר השביעי תום נקלעת לסיבוך גדול כאשר בר המצווה של רוני מתחיל, אך אביה, צ'רלי, נקלע לסיכוך מאוד גדול: מישהו ניסה לרצוח אותו ואז אותו האדם הפליל אותו בפשע שלא באמת ביצע.
רוני ותום יוצאים לחקירה הרבה יותר מטורפת והרבה יותר מסוכנת שהפעם: אין להם על מי לסמוך, בכל הארץ, בחקירה שמשולבת בה דיסק און קי עטוף בעטיפת מתנה, ירושלים (כיפת הזהב והכותל), מעבדת מחשבים מטורפת ועוד, בחקירה הכי מותחת עד כה.
ב-2023 סדרת הספרים עובדה לסדרת טלוויזיה שמשודרת בערוץ ניקלודיאון ב-yes.
את תום מגלמת בסדרה השחקנית אמילי מדואל.
לסדרה שודרו עד כה 6 עונות המבוססות כל אחת על אחד מספרי הסדרה.
תום (תומאס) דאגלס הומַן הוא קצין משטרה ופקיד ממשלתי לשעבר אמריקאי, אשר שירת בתקופת ממשל טראמפ הראשון כמנהל סוכנות אכיפת מכס והגירה (ICE) מ-30 בינואר 2017 עד יוני 29, 2018. מאז פרישתו מהממשלה, הוא היה תורם של פוקס ניוז.
הומן נולד במערב קרתגו, ניו יורק.
הוא בעל תואר עמית במשפט פלילי ממכללת ג'פרסון ותואר ראשון מהמכון הפוליטכני SUNY.
הוא היה שוטר במערב קרתגו לפני שהצטרף למה שנקרא אז שירות ההגירה וההתאזרחות ב-1984. הוא היה סוכן משמר הגבול, חוקר ומפקח לפני שמונה על ידי הנשיא ברק אובמה למנהל שותף בכיר של הגירה ואכיפת מכס ב-2013.
בשנת 2015, הנשיא אובמה העניק לו פרס נשיאותי כמנהל מכובד.
ב-25 בפברואר 2022 הומן היה אמור להיות נואם מרכזי של ועידת הפעולה הפוליטית הראשונה של אמריקה שהתקיימה ליד אורלנדו, פלורידה, אך עזב לפני תחילת הוועידה לאחר שנודע לו שהמייסד ניק פואנטס שיבח את פוטין על הפלישה לאוקראינה.
הומן הצטרף לקרן המורשת בפברואר 2022 והפך לתורם לפרויקט 2025 שלה, המציע מעצרים וגירוש של מהגרים לא חוקיים ברחבי המדינה.
ההצעה משקפת את תוכניותיו לכאורה של טראמפ לקדנציה שנייה.
בפגישה של ועידת השמרנות הלאומית ביולי 2024 הומן אמר שאם "טראמפ יחזור בינואר, אני אהיה בעקביו ואחזור, ואנהל את כוח גירוש המסתננים הבלתי חוקיים הגדול ביותר שהמדינה הזו ראתה אי פעם.
הם עדיין לא ראו, חכה עד 2025." במהלך עצרת קמפיין למחרת, טראמפ רמז שיחזיר את הומן לממשל שני של טראמפ.
ב-17 ביולי בוועידה הלאומית הרפובליקנית ב-2024, הומן כינה את מדיניות ההגירה של ביידן "התאבדות לאומית" ואמר ל"מיליוני מסתננים בלתי חוקיים" "להתחיל לארוז".
ב-10 בנובמבר 2024 הודיע הנשיא הנבחר של ארצות הברית, דונלד טראמפ כי החליט למנות את הומן לאחראי על הטיפול במהגרים במסגרת ממשלו החדש.
תומאס אדוארד יורק הוא זמר אנגלי, סולן להקת רדיוהד.
ב-2006 הוציא לאור את אלבום הבכורה שלו, The Eraser, שזכה לביקורות חיוביות.
משנת 2009 הוא משמש גם כסולן של הלהקה The Smile ושל הסופרגרופ אטומס פור פיס.
ב-2023 מגזין המוזיקה רולינג סטון דירג אותו במקום ה-34 ברשימת הזמרים הגדולים של כל הזמנים.
יורק נחשב לאחד המוזיקאים המשפיעים בעולם.
ב-2002 המגזין Q דירג אותו במקום השישי ברשימת האנשים המשפיעים בתעשיית המוזיקה.
ב-2005 רדיוהד דורגו במקום ה-73 ברשימת "מאה האומנים הגדולים של כל הזמנים "של המגזין רולינג סטון.
יורק נולד ב-1968 כשעינו השמאלית סגורה לגמרי, ועבר חמישה ניתוחים בילדותו.
הוא טוען שבעקבות הניתוח האחרון חלה במחלת הצנחת.
משפחתו של יורק התגוררה באוקספורדשיר.
יורק קיבל את הגיטרה הראשונה שלו בגיל 7. את ההשראה לנגן הוא קיבל לאחר שצפה בגיטריסט של קווין, בריאן מיי מופיע בתוכנית טלוויזיה.
השיר הראשון שכתב נקרא "Mushroom Cloud".
בגיל 10 הוא הצטרף ללהקה הראשונה שלו בבית הספר הציבורי לבנים, שם הוא פגש את חבריו ללהקת רדיוהד בעתיד, אד או'בריאן, פיל סלוואי והאחים קולין גרינווד וג'וני גרינווד.
יורק סיפר כי בית הספר היה גיהנום עבורו ולכן בילה שעות רבות בחדר המוזיקה שבבית הספר.
ב-1986 הקים יורק עם חברי הלהקה לעתיד להקה בשם "On a Friday", אך הלהקה הפסיקה את פעילותה לאחר זמן קצר, כאשר חבריה הלכו ללמוד באוניברסיטאות.
יורק למד באוניברסיטת אקסטר אמנות ואנגלית.
בלימודיו הכיר את סטנלי דונווד שמלווה את הלהקה עד היום ואחראי לעיצוב הגרפיקה של כל אלבומיה וכן לעיצוב אלבומי הסולו של יורק.
באותה תקופה, הוא עבד כ-DJ.
ב-1987 יורק וזוגתו באותו הזמן, רייצ'ל אואן, היו מעורבים בתאונת דרכים.
יורק לא נפגע, אך חברתו סבלה מצליפת שוט.
בעקבות התאונה פיתח יורק פוביה ממכוניות, ובעקבות כך השיר "Airbag" (כרית אוויר) מהאלבום OK Computer נכתב.
ב-1991, הוקמה "On a Friday" מחדש, לאחר שכל חבריה סיימו את הלימודים באוניברסיטאות.
באותו זמן, עבד יורק כמוכר חליפות לגברים, עד שהלהקה הוחתמה בחברת התקליטים "Parlophone" ושינתה את שמה לרדיוהד.
היא התפרסמה ב-1992, בזכות הלהיט "Creep".
הקהל הישראלי הכיר את השיר במקור מהפרסומת הראשונה ששודרה בערוץ 2 לקסטרו, למרות שבאותה פרסומת ביצע את השיר דווקא ירמי קפלן.
ב-1993 הגיע יורק עם רדיוהד ל-3 הופעות ברוקסן המיתולוגי בתל אביב, אחר כך חזר איתה להופעות ב-1995 באצטדיון רמת גן וב-2000 ל-3 הופעות, 2 בסינרמה ואחת בתיאטרון קיסריה.
יורק מנגן בעיקר על גיטרה חשמלית, גיטרה אקוסטית ופסנתר, אך הוא יודע לנגן גם בגיטרת בס ובתופים.
בנוסף הוא התנסה במוזיקה אלקטרונית.
בין השפעותיו המוזיקליות הבולטות ביותר ניתן למצוא להקות כמו הביטלס, טוקינג הדס, פיקסיז, אר.אי.אם, הסמית'ס, הזמרים ניל יאנג, ג'ף באקלי ואלביס קוסטלו, אמן הג'אז צ'ארלס מינגוס והספיק להקליט עם אמנים רבים כמו ביורק, בק, אנקל (די ג'יי שאדו וג'יימס לאוול), פי ג'יי הארווי ועוד.
יורק נחשב לאחד הסולנים והכותבים הייחודים והמרשימים בדורו, ונבחר פעם אחר פעם על ידי מגזיני מוזיקה לאחת הדמויות המשפיעות בתעשיית המוזיקה.
יורק מרבה לשלב ויברטו ופלצט בשירה והניגוד בין קולו העדין והנקי לבין התכנים המינוריים החוזרים בשיריו הם שניים ממאפייניו הבולטים כזמר ויוצר.
ב-10 ביולי 2006 הוציא את אלבום הסולו הראשון שלו, The Eraser, ומספר חודשים לאחר מכן יצא EP נוסף, מהלך שרדיוהד עושים כמעט עם כל אלבום, בשם "Spitting Feathers".
עד היום הוציא עם להקתו רדיוהד 9 אלבומי אולפן, ועוד מספר אלבומי בי סייד.
האחרון שבהם, "Moon shaped pool", יצא במאי 2016. בשנת 2009 הקים יורק להקה חדשה, אטומס פור פיס.
הלהקה קמה במקור על מנת לנגן את אלבום הסולו של יורק על במה, אך בהמשך נוצרו חומרים מוזיקליים חדשים והלהקה הוציאה אלבום בכורה, Amok, ב-2013. בין חברי ההרכב נמצאים פלי בסיסט הרד הוט צ'ילי פפרז ונייג'ל גודריץ', מי שהפיק את כל אלבומי רדיוהד.
ב-26 בספטמבר 2014 הוציא יורק את אלבום הסולו השני שלו, "Tomorrow's Modern Boxes".
האלבום יצא לאור דרך הביטורנט והופק על ידי שותפו הקבוע נייג'ל גודריץ'.
ניהל מערכת יחסים ארוכה עם רייצ'ל אואן, אמנית ומרצה, אותה הכיר באוניברסיטה.
לאחר 23 שנות זוגיות משותפת הזוג החליט להפרד.
ב-18 בדצמבר 2016, רייצ'ל אואן נפטרה מסרטן.
ליורק ולאואן שני ילדים - נוח, שנולד ב-2001 ואגנס, שנולדה ב-2004. אחיו, אנדי, היה הסולן של הלהקה Unbelievable Truth.
יורק הוא טבעוני, תומך בסחר הוגן, מתנגד לגלובליזציה ולארגון הסחר העולמי.
הוא גם פעיל בתחום איכות הסביבה.
הוא מספר שהוא מעריץ את הכתבות הפוליטיות של נועם חומסקי.
באשר לישראל, תום יורק הבהיר כי הוא מתנגד בכל תוקף לחרם תרבותי ואקדמי על ישראל, ואף רמז שלדעתו החרם רק הגביר את כוחו הפוליטי של בנימין נתניהו.
תום פטרובר (נולד ב-29 בינואר 1970) הוא זמר-יוצר, מוזיקאי, מלחין ופזמונאי ישראלי.
פטרובר נולד וגדל בהרצליה בשם "נחום פטרובר".
בנעוריו למד בבית הספר התיכון תלמה ילין.
בצבא שירת בלהקת פיקוד הגדנ"ע, שם הכיר את שותפתו ליצירה אורית שחף, לה נישא מאוחר יותר.
לאחר סיום שירותו הצבאי בצה"ל, הקים להקת קאברים בשם "תום והפצצה", שביצעה שירים של לד זפלין, נירוונה, פרל ג'אם, סטון טמפל פיילוטס ועוד.
בלהקה לקחה חלק גם שחף.
בשנת 1992 ייסד עם שחף את להקת "היהודים", ומאז הוא היוצר העיקרי של הלהקה, זמר וגיטריסט ליווי.