tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
שתי המדינות חתמו על שלל הסכמי שיתוף פעולה בתחום המחקר והטכנולוגיה, ובשנת 2012 נחתמה אשרת ויזת עבודה בין שתי המדינות.
הייצוא היפני לנורווגיה לשנת 2016, היה מורכב מכלי רכב (כ-43%) ומוצרי ברזל ופלדה (כ-14%).
הייבוא היפני מנורווגיה לאותה השנה היה מורכב מדגים (כ-44%), נפט (כ-20%) ומתכות (כ-8%).
בשנת 2005, נערכו כמה אירועי תרבות בשתי המדינות לרגל 100 שנים ליחסים הדיפלומטיים ביניהן.
בפסטיבל השלג השנתי של העיר סאפורו שנערך בפברואר 2005, נבנה פסל קרח של הפרלמנט הנורווגי.
בשנת 2014 מספר התלמידים הנורווגים שלמדו יפנית בבתי הספר, עמד על 300 תלמידים.
הנוער הנורווגי מתעניין רבות בתרבות היפנית בעיקר בתחומי הג'יי פופ, האנימה והספרות היפנית.
2003 – הנסיך טומוהיטו, ובתו, הנסיכה אקיקו.
2008 – שר החוץ היפני, הירופומי נקסונה.
2001 – האראלד החמישי, מלך נורווגיה ובת זוגו סוניה.
2003 – ראש ממשלת נורווגיה, של מגנה בונדוויק.
2004 – שר החוץ הנורווגי, יאן פטרסן.
2012 – ראש ממשלת נורווגיה, ינס סטולטנברג.
2018 – ראש ממשלת נורווגיה, ארנה סולברג.
יפן מיוצגת בנורווגיה בדרג השגרירות, באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה באוסלו, בירת המדינה.
יפן מיוצגת בנורווגיה בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה רשמית אחת בעיר ברגן.
נורווגיה מיוצגת ביפן בדרג השגרירות, באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בטוקיו, בירת המדינה.
נורווגיה מיוצגת בדרג הקונסולרי ביפן, באמצעות שלוש קונסוליות רשמיות שהיא מחזיקה בערים קובה, סאפורו, ופוקואוקה.
יחסי יפן–מוזמביק הם היחסים הדיפלומטיים שבין יפן לבין רפובליקת מוזמביק.
יפן ורפובליקת מוזמביק מקיימות יחסים דיפלומטיים רשמיים.
היחסים הדיפלומטיים שבין יפן לבין מוזמביק כוננו בינואר 1977.
סמורה מקל, נשיא מוזמביק ובת זוגו (1986)
פיליפה ניוסי, נשיא מוזמביק (2017)
יפן מיוצגת במוזמביק בדרג השגרירות, באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה במפוטו, בירת המדינה.
מוזמביק מיוצגת ביפן בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בטוקיו, בירת המדינה.
יחסי יפן–מלאווי הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין יפן לבין רפובליקת מלאווי.
יפן ורפובליקת מלאווי מקיימות יחסים דיפלומטיים רשמיים.
היחסים הדיפלומטיים שבין יפן למלאווי כוננו ביולי 1964.
בקילי מולוזי, נשיא מלאווי (2003)
ג'ויס באנדה, נשיאת מלאווי (2013)
יפן מיוצגת במלאווי בדרג השגרירות, באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בלילונגווה, בירת המדינה.
מלאווי מיוצגת ביפן בדרג השגרירות, באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בטוקיו, בירת המדינה.
יחסי יפן–ניגריה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים בין יפן לבין הרפובליקה הפדרלית של ניגריה.
היחסים הדיפלומטיים שבין יפן לניגריה כוננו ב-1 באוקטובר 1960, יום הכרתה של יפן בעצמאותה של ניגריה.
במהלך השנים מספר מנהיגים ניגרים ביקרו ביפן, דוגמת, אולוסגון אובסנג'ו, גודלאק ג'ונתן ומוחמדו בוהארי.
מאידך, ראש ממשלת יפן לשעבר, יושירו מורי, ביקר בניגריה בשנת 2001.
בשנת 2015, שוויו של הסחר בין שתי המדינות הסתכם ב-99,000 מיליון ין.
במהלך הוועידה השנתית להתפתחות היחסים עם היבשת האפריקאית, הוקם הארגון "המועצה להקמת עסקים יפניים–ניגרים".
בשל גודלו של התמ"ג בניגריה ותעשיית הנפט המתפתחת, כמה חברות יפניות התעניינו בהשקעה בניגריה כמרכז סחר אסטרטגי עבור יפן באפריקה ככלל ובמערב אפריקה בפרט.
יפן מיוצגת בניגריה ברג השגרירות, באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה באבוג'ה, בירת המדינה.
ניגריה מיוצגת ביפן בדרג השגרירות, באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בטוקיו, בירת המדינה.
יחסי יפן–ניז'ר הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין יפן לבין רפובליקת ניז'ר.
יפן ורפובליקת ניז'ר מקיימות יחסים דיפלומטיים רשמיים.
היחסים הדיפלומטיים שבין יפן לניז'ר כוננו בשנת 1960.
מהמדואו איסופו, נשיא ניז'ר (2015)
יפן איננה מיוצגת בניז'ר הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
יפן האמינה את שגרירותה שבאביג'אן, חוף השנהב הסמוכה, על ניז'ר.
ניז'ר האמינה את שגרירותה שבבייג'ינג, סין הסמוכה, על יפן.
יחסי יפן–נמיביה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין יפן לבין רפובליקת נמיביה.
יפן ונמיביה כוננו יחסים דיפלומטיים רשמיים ב-21 במרץ 1990, יום הכרתה של יפן בעצמאותה של נמיביה.
ב-25 באוגוסט 2017, ממשלת יפן הקפיאה את נכסיה של שתי חברות נמיביות על כך שסחרו עם קוריאה הצפונית.
ת'יאו בן גורירוב, שר החוץ הנימיבי ובת זוגו (1990)
סם נוג'ומה, נשיא נמיביה (1996)
לאוניברסיטה של נמיביה יש קשר רציף עם האוניברסיטה של טוקיו למדע ימי וטכנולוגיה ואוניברסיטת קוגקוין.
יפן מיוצגת בנמיביה בדרג השגרירות, באמצעות שגרירות רשמית בוינדהוק, בירת המדינה.
נמיביה מיוצגת ביפן בדרג השגרירות, באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בטוקיו, בירת המדינה.
יחסי יפן–סודאן הם היחסים הדיפלומטיים שבין יפן לבין הרפובליקה של סודאן.
יפן והרפובליקה של סודאן מקיימות יחסים דיפלומטיים רשמיים.
היחסים הדיפלומטיים שבין יפן לסודאן כוננו ב-6 בינואר 1956, יום הכרתה של יפן בעצמאותה של סודאן.
עומר אל-בשיר, נשיא סודאן (2008)
יפן מיוצגת בסודאן בדרג השגרירות, באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בח'רטום, בירת המדינה.
סודאן מיוצגת ביפן בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בטוקיו, בירת המדינה.
יחסי יפן–סנגל הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין יפן לבין רפובליקת סנגל.
יפן ורפובליקת סנגל מקיימות יחסים דיפלומטיים רשמיים.
מסהיסה סאטו, שר החוץ היפני (2018)
יפן מיוצגת בסנגל בדרג השגרירות, באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בדקר, בירת המדינה.
סנגל מיוצגת ביפן בדרג השגרירות, באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בטוקיו, בירת המדינה.
סנגל מיוצגת ביפן בדרג הקונסולרי באמצעות שתי קונסוליות רשמיות שהיא מחזיקה בערים קיטקיושו ואוסאקה.
היחסים בין יפן למדינת קטר מתקיימים החל משנת 1972.
יחסי יפן–צ'כיה הם היחסים הדיפלומטיים בין מדינת יפן לבין הרפובליקה הצ'כית.
היחסים בין שתי המדינות נוסדו ב-1919 בין צ'כוסלובקיה לבין יפן.
היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות כוננו כבר בשנת 1919. האדריכל הצ'כי אנטוני ריימונד היה קונסול הכבוד הראשון של צ'כוסלובקיה בין השנים 1926–1939, וייצג את ממשלת טומאש מסריק.
היחסים בין שתי המדינות נותקו עקב מלחמת העולם השנייה, עד 1957.
לאחר פירוק צ'כוסלובקיה ב-1993 הכירה יפן ברפובליקה הצ'כית וברפובליקה הסלובקית והיחסים בין שתי המדינות נמשכו.
בחודש יולי 2002 קיסר יפן אקיהיטו ורעייתו מיצ'יקו ביקרו בפראג.
באוגוסט 2003, ראש ממשלת יפן, ג'וניצ'ירו קואיזומי ערך ביקור רשמי במרכז אירופה, במהלכו ביקר בין היתר בצ'כיה.
ב-20 באוגוסט הוא הגיע לפראג כיעד האחרון במסעו.
למחרת אחר הצוהריים הוא נפגש עם ראש ממשלת צ'כיה ולדימיר ספילדה.
לאחר הפגישה הוציאו השניים הצהרה משותפת שעסקה ב"שותפות האסטרטגית של יפן וצ'כיה".
היחסים הכלכליים בין שתי המדינות מתפתחים בהתמדה עם צמיחה מהירה בהשקעות ישירות בקנה מידה גדול.
ברפובליקה הצ'כית ישנן שלוש אוניברסיטאות שבהן קורס ללימודי יפנית: אוניברסיטת צ'ארלס בפראג, אוניברסיטת מסריק בברנו ואוניברסיטת פאלאקי באולומואוץ.
לרפובליקה הצ'כית שגרירות בטוקיו וקונסוליה של כבוד בקובה.
יחסי יפן–קוסובו הם יחסי החוץ שבין יפן לבין הרפובליקה של קוסובו.
יפן הכירה בעצמאות קוסובו ב-18 במרץ 2008. היחסים הדיפלומטיים הרשמיים בין המדינות כוננו ב-25 בפברואר 2009. בשנת 1999, טרם קוסובו הכריזה על עצמאותה, שר החוץ היפני, יוהיי קונו, היה איש הממשל היפני הראשון שביקר בקוסובו.
בשנת 2004, באירם רג'פי, ראש ממשלת קוסובו, ביקר ביפן.
יפן מיוצגת בקוסובו על ידי שגרירות שהיא מחזיקה בפרישטינה, בירת המדינה.
קוסובו מיוצגת ביפן על ידי שגרירות שהיא מחזיקה בטוקיו, בירת המדינה.
יחסי יפן–פלאו הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין יפן לבין הרפובליקה של פלאו.
במלחמת העולם הראשונה נכבשו האיים מגרמניה שהייתה חלק ממעצמות המרכז ידי יפן, שהייתה חלק ממדינות ההסכמה.
במלחמת העולם השנייה נערכו בהם קרבות עזים בין יפן (מדינות הציר בהובלת גרמניה הנאצית) לארצות הברית (בעלות הברית בהובלת ברית המועצות וארצות הברית עצמה).
ארצות הברית ניצחה בקרבות ופלאו הפכה לשטח נאמנות אמריקאי, עם זאת הנוכחות היפנית בפלאו נמשכה והגיעה לרמה שתושבי האי אנגאור דוברים כולם יפנית וממשיכים לשמר את השפה למשך תקופה ארוכה.
יפן הייתה המדינה השנייה בעולם (לאחר ארצות הברית) להכיר בפלאו כמדינה עצמאית עוד ביום הכרזת העצמאות, ה-1 באוקטובר 1994. הרפובליקה של פלאו ויפן כוננו יחסים דיפלומטיים כחודש לאחר ההכרזה, 2 בנובמבר 1994.
כקולוניה יפנית לשעבר, הושפעה פלאו רבות מהתרבות היפנית.
בשפה הפלאואנית מושאלות מילים רבות מהשפה היפנית כמו "daijobu", "okyaku", "denki" ו-"senkyo".
המטבח הפלאואני המקומי מושפע רבות מן המטבח היפנית.
היחסים הכלכליים בין יפן לפלאו הם חזקים מאוד על רקע מאכל הסושי.
על מנת להכין סוגים שונים של סושי וסשימי דג הטונה הוא מצרך חשוב, והוא במקרה נפוץ באזור הכלכלי הבלעדי הימי של פלאו.
לפיכך, מייצאת פלאו טונות של טונה בשנה ליפן על מנת להכין את המאכל הפופולרי, סושי.
פלאו תמכה במדיניות היפנית לשמירה על זכויות הלווייתנים עד יוני 2010, באישור הנציבות העולמית ללווייתנים היא הסירה את התמיכה.
בפלאו הרגיעו ואמרו כי היחסים בין יפן לפלאו הם טבעיים והדבר לא ייפגע ביחסים בין שתי המדינות.
בשנת 2001 לאחר אסון טבע בפלאו התמוטט הגשר המחבר בין הבירה קורור לאיי בבלדאוב.
יפן מימנה את הגשר והוא נקרא בשנת 2002 "גשר הידידות יפן-פלאו" כאות הוקרה ליפנים על תמיכתם.
יפן שלחה את שירות הכרייה הממשלתי היפני לפלאו על מנת לנקות את ההפצצות ממלחמת העולם השנייה שהיוו מטרד לתושבים במשך כ-70 שנים.
הניקיון החל במאי 2013 והסתיים בתחילת דצמבר 2014.
התיירות היא אחת מענפי התעשייה המפותחים ביותר בפלאו.
יפן עוזרת לפלאו בקידום התיירות, ורוב התיירים שמגיעים לפלאו מוצאם מיפן או מטאיוואן.
יפן מיוצגת בפלאו בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בקורור, בירת המדינה.
פלאו מיוצגת ביפן בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בטוקיו, בירת המדינה.
פלאו מיוצגת ביפן גם בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה רשמית שהיא מחזיקה בעיר יוקוהמה.
הנווט הרוסי אדם לקסמן נשלח על ידי יקטרינה השנייה, קיסרית רוסיה להחזיר את היבשה היפנית דאיקוקויה קיידיי ליפן.
הדיפלומט הרוסי ניקולאי רזאנוב הוזמן על ידי אלכסנדר הראשון כשגריר רוסיה ביפן לסכם הסכם מסחרי, אך מאמציו סוכלו על ידי ממשלת יפן.
יחסים דיפלומטיים ומסחריים בין שתי האימפריות כוננו משנת 1855 ואילך.
יפן ורוסיה השתתפו בדיכוי מרד הבוקסרים בסין.
היחסים היו מינימליים לפני 1855, לרוב הם היו ידידותיים משנת 1855 עד תחילת שנות ה-90 של המאה ה-19, ואז הפכו לעוינים בשל מעמדה של קוריאה.
שתי המדינות לחמו על השליטה במנצ'וריה וקוריאה, אשר הסתיימו בניצחון יפני במלחמת רוסיה–יפן בשנים 1904–1905.
היחסים בין ההשתלטות הקומוניסטית בשנת 1917 לבין התמוטטות הקומוניזם בשנת 1991 נטו להיות עוינים.
יפן שלחה כוחות כדי להתנגד לנוכחות הבולשביקית במזרח הרחוק ברוסיה במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה, אך עזבה ללא כל רווח טריטוריאלי.
שתי המדינות השתייכו למחנות מנוגדים במלחמת העולם השנייה ובמהלך המלחמה הקרה.
בנוסף, עימותים טריטוריאליים על האיים הקוריליים ודרום סחלין היו מקור מתמיד למתח.
ליחסי יפן–ברית המועצות יש שורשים היסטוריים עמוקים, אשר ראשיתם מתקופת התחרות של האימפריה היפנית והאימפריה הרוסית השליטה בצפון מזרח אסיה.
ממשלת ברית המועצות סירבה לחתום על הסכם השלום משנת 1951, ומצב המלחמה בין ברית המועצות ליפן התקיים מבחינה פורמלית עד 1956, אז הסתיים על ידי ההצהרה המשותפת סובייטית-יפנית משנת 1956, אולם הסכם שלום רשמי עדיין לא נחתם.
המעכב העיקרי לשיפור היחסים בין ברית המועצות ליפן בתקופה שלאחר המלחמה היה המחלוקת הטריטוריאלית על האיים הקוריליים, הידועים כשטחי הצפון ביפן.
בסוף שנות ה-90 של המאה ה-20 החלה ההנהגה הרוסית להפנות את מבטה ממערב למזרח, בהתחשב בשיפור היחסים עם יפן כחלק ממאמץ זה, וראתה בעמדתו של ראש הממשלה ריוטרו האשימוטו הזדמנות.
הנשיא בוריס ילצין נפגש עם ראש הממשלה השימוטו בקרסנויארסק ב-1 בנובמבר 1997, שם הציע לפתור את הבעיה הטריטוריאלית באמצעות הסכם שלום עד שנת 2000. ילצין ביקש גם מהשימוטו לשקול סיוע כספי לרוסיה בסדר גודל של 3 או 4 מיליארד דולר.
השימוטו קידם גם את הרעיון להגדיל את שיתוף הפעולה הכלכלי, שנקרא תוכנית השימוטו-ילצין.
באמצע אפריל 1998, פסגת קאנאווה בין שני המנהיגים כללה את השימוטו בהצעה להכניס את ארבעת איי קוריל הנתונים במחלוקת לריבונות יפנית.
ילצין הצהיר על כך בפומבי וכי הוא שוקל לקבל את זה, מה שהניע את ממשלת רוסיה והתקשורת להתאחד נגד זה.
בסתיו 1998 ההצעה נפלה לאחר התנגדות כה רבה ברוסיה, והפסדו של השימוטו בבחירות לפרלמנט ביולי 1998. עם זאת, כמיליון וחצי מיליארד דולר מהלוואת הבנק העולמי / קרן המטבע הבינלאומית לרוסיה הגיעו מיפן.
פגישה בנובמבר 1998 בין שר החוץ קייזו אובוצ'י וילצין במוסקבה, שם הציעה רוסיה להעניק ליפן מעמד מיוחד על האיים בשיתוף רוסיה כמשטר חוקי חולף.
הצד היפני הזהיר מההצעה ועד שנת 1999 הייתה קיפאון בשאלה הטריטוריאלית, ואילו היוזמות הכלכליות נתקעו ביישומן.
ב-30 ביולי 1998 התמקד ראש ממשלת יפן החדש שנבחר קייזו אובוצ'י בסוגיות מרכזיות: חתימת הסכם שלום עם רוסיה וחידוש הכלכלה היפנית.
עם זאת, הוא נפטר זמן קצר לאחר מכן.
בשנת 1994 נפתחו מרכזים יפניים ברוסיה במספר ערים.
במרץ 2014, בעקבות סיפוח חצי האי קרים על ידי רוסיה, הטילה יפן מספר סנקציות נגד רוסיה, שכללו עצירת התייעצויות בנושא הקלות בתקנות הוויזה בין המדינות והפסקת השיחות על שיתוף פעולה בהשקעות, חקר חלל משותף ומניעת פעילות צבאית מסוכנת.
ב-27 באפריל 2018, נערך במוסקבה הפורום הרביעי רוסיה-יפן, שכונה "נקודות ההתכנסות", בו הצדדים דנו בסוגיות דחופות הנוגעות ליחסי המסחר והכלכלה של שתי המדינות.
טושיהירו ניקיי, מזכ"ל מפלגת הליברלים הדמוקרטית השלטת ביפן, היה האורח המיוחד של הפורום.
קרא את נאומו של ראש ממשלת יפן, שינזו אבה, בטקס הפתיחה של האירוע.
המשתתפים דנו בשיתוף הפעולה בין שתי המדינות, פרויקטים של השקעות למזרח הרחוק ואזורים רוסיים אחרים, כמו גם על אינטראקציה בתחומי התשתיות, הטכנולוגיה והתעשייה האנרגטית.
ב-23 ביוני 2018, רוסיה ויפן חתמו על מזכר הבנות (MOU) ברפובליקה הסקסית (יקוטיה) במזרח הרחוק של רוסיה, במטרה להרחיב את שיתוף הפעולה בין המדינות.
הצדדים ניהלו שיחות על גורל האיים הקוריליים שנתקעו בשנת 2020. היחסים בין המדינות חוו הידרדרות בעקבות הפלישה הרוסית לאוקראינה והשיחות נעצרו.
הרמטכ"ל הרוסי, הגנרל ולרי גרסימוב, ביקר בטוקיו באמצע דצמבר 2017 כדי להיפגש עם מקבילו היפני, האדמירל קטוצושי קוואנו.
הוא הצהיר כי יתקיימו יותר משלושים תרגילי צבא משותפים שנערכו על ידי רוסיה ויפן בשנת 2018. ראש הצבא של רוסיה, האלוף ולרי גרסימוב, הזהיר את שר ההגנה איטונורה אונודרה בטוקיו כי תרגילים צבאיים שערכו ארצות הברית סביב חצי האי הקוריאני יציב את היציבות באזור.
ככל הנראה עם התרגילים מסוג זה, גרסימוב אמר לאונודרה כבר בתחילת שיחותיהם, "תרגילים באזורים הסובבים יגבירו את המתח ויביאו לחוסר יציבות." אונודרה חיפשה את שיתוף הפעולה של רוסיה בהתמודדות עם פרובוקציות הגרעין והטילים של צפון קוריאה, ואמר כי במוסקבה יש "נתח גדול" עם צפון קוריאה.
יפן מחזיקה ברוסיה שגרירות במוסקבה ו-4 קונסוליות בחברובסק, סנקט פטרבורג, ולדיווסטוק ויוז'נו-סחלינסק.
מאידך, רוסיה מחזיקה ביפן שגרירות בטוקיו ו-4 קונסוליות בהקודאטה, ניאיגטה, אוסקה וסאפורו.
תולדות היחסים בין צרפת ליפן החלו בראשית המאה ה-17, אז סמוראי ושגריר יפני שהיה בדרכו לרומא שהה במשך כמה ימים בסן טרופה ויצר סנסציה.
צרפת ויפן נהנו ממערכת יחסים חזקה ומתקדמת ביותר, שנמשכה מאות שנים דרך קשרים שונים במדינות זו של זו על ידי נציגים בכירים, מאמצים אסטרטגיים וחילופי תרבות.
לאחר כמעט מאתיים שנים של הסתגרות על ידי "סאקוקו" ביפן, הפכו שתי המדינות לשותפות חשובות מאוד מהמחצית השנייה של המאה ה-19 בתחום הצבאי, הכלכלי, המשפטי והאמנותי.
שוגונות טוקוגאווה חידש את צבאו באמצעות סיוע של משלחות צבאיות צרפתיות (ז'ול ברונט), ויפן הסתמכה מאוחר יותר על צרפת בכמה היבטים של מודרניזציה שלה, ובמיוחד פיתוח של ענף בניית ספינות בשנותיו הראשונות של הצי הקיסרי היפני (לאונס ורני, לואי-אמיל ברטן), ופיתוח קוד משפטי.
צרפת לקחה חלק מההשראה האמנותית המודרנית שלה מהאמנות יפנית, בעיקר דרך ג'פוניזם והשפעתה על האימפרסיוניזם, וסמכה כמעט לחלוטין על יפן לתעשיית המשי המשגשגת שלה.
1615. הסקורה צונאנגה, סמוראי ושגריר יפני, שנשלח לרומא בתאריך מסאמונה, נוחת בסן טרופה לכמה ימים, ויזם את המגעים הראשונים בין צרפת ליפן.
1619. פרנסואה קארון, בנם של פליטים הוגנוטים צרפתים שהיגרו להולנד נכנס לחברת הודו המזרחית ההולנדית, והפך לאדם הראשון ממוצא צרפתי שביקר ביפן בשנת 1619. הוא נשאר ביפן 20 שנה, שם הוא הפך לדירקטור בחברה.
בהמשך התמנה למנהל הכללי המייסד של החברה הצרפתית במזרח הודו בשנת 1664.
1636. גיום קורטט, כומר דומיניקני צרפתי, ביקר ביפן.
הוא חדר ליפן בסתר ובחשאיות, בשל האיסור נגד הנצרות, בשנת 1613. הוא נתפס, עונה ומת בנגסאקי ב-29 בספטמבר 1637.
בסביבות 1700 טען המתחזה הידוע בשם ז'ורז' פסלמנצר שהוא הגיע מהאי היפני פורמוזה.
1787. ז'אן-פרנסואה לה פרוז ניווט במים היפניים בשנת 1787. הוא ביקר באיי ריוקיו ובמצר שבין הוקאידו לסחלין, והעניק לו את שמו.
1808. השפה הצרפתית נלמדת על ידי חמישה מתרגמים יפניים בעזרת הצ'יף ההולנדי של דג'ימה, הנדריק דואף.
1844. משלחת חיל הים הצרפתי תחת פיקודו של קפטן פורנייה-דואלן שעל סיפונה של Alcmène מבקרת באוקינאווה ב-28 באפריל 1844. המסחר נשלל, אך הכומר פורקייד נותר מאחור עם מתרגם.
1846. האדמירל ז'אן-בפטיסט ססיל מגיע לנגסאקי, אך נאסר עליו לעגון בנמל העיר.
1855. במאמץ למצוא את הצי הרוסי באוקיינוס השקט במלחמת קרים, כוח צי צרפתי-בריטי מגיע לנמל הקודאטה, הפתוח לספינות בריטיות כתוצאה מהסכם הידידות האנגלו-יפנית משנת 1854, ומפליג צפונה יותר, תופס את רכוש החברה הרוסית-אמריקאית באי אורופ, האיים הקוריליים.
1855. לאחר פתיחתה של יפן על ידי הקומודור האמריקני פרי, צרפת משיגה הסכם עם אוקינאווה ב-24 בנובמבר 1855.
1858. אמנת המסחר והמסחר בין צרפת ליפן נחתמת באדו ב-9 באוקטובר 1858 על ידי ז'אן-בפטיסט לואי גרוס, ובכך מכוננים קשרים דיפלומטיים בין המדינות.
1859. הגעתו של גוסטב דושן דה בלקור.
1862. השוגון טוקוגאווה אימוצ'י מקים את שגרירות יפן הראשונה לאירופה, בראשות טקנוצ'י יסונורי.
1863. נפתחה שגרירות יפן השנייה באירופה.
1864. הגעתו של לאון רושס ליפן.
1864. הפגזת שימונוסקי על ידי אוניות בעלות הברית (9 בריטים, 3 צרפתים, 4 הולנדים, 1 אמריקאים).
1864. בנובמבר מגיע לאונס ורני ליפן, לצורך בניית המספנה בהיוקוסוקה.
1865. שיבטה טאקנאקה מבקר בצרפת כדי להתכונן לבניית המספנה ביוקוסוקה ולארגן משלחת צבאית צרפתית ליפן.
1865. ב-12 בספטמבר 1865 הייתה ספינת הנוסעים Dupleix הראשונה שביקרה בנמל יפני, על מנת לפתוח קו חדש עם צרפת, הן לנוסעים והן למטענים כמו משי יפני.
1867. המשלחת הצבאית הצרפתית הראשונה ליפן מגיעה ליוקוהמה 13 בינואר 1867. ביניהם קפטן ז'ול ברונט.
1867. יפן שולחת משלחת ליריד העולמי בשנת 1867 בפריז.
1867. מהנדס הכרייה הצרפתי ז'אן פרנסיסקה קואונייה נשלח לסצומה והוא הופקד במכרות הכסף של Ikuno ב-1868.
קטטה מתפרצת בקובה בין 450 סמוראים מאוקיאמה לבין מלחים צרפתים, מה שמוביל לכיבוש מרכז קובה על ידי חיילים זרים.
1868. 11 מלחים צרפתים מDupleix נהרגים בתקרית סאקאי, בסאקאי, סמוך לאוסקה, על ידי כוחות המורדים הדרומיים.
1869. היועצים הצרפתים לשעבר תחת ז'ול ברונט נלחמים לצד נאמני השוגונים האחרונים של טוקוגאווה של אנומוטו טקיקי, נגד חיילים קיסריים בקרב ההאקודאטה.
1870. אנרי פלגרין מכוון את הקמת מערכת תאורת הגז הראשונה של יפן ברחובות ניהונאשי, גינזה ויוקוהמה.
1872. פול ברונא פותח את מפעל טוויית המשי היפני המודרני הראשון בבית טומיאוקה.
שלושה בעלי מלאכה ממחלקת האריגה נישג'ין בקיוטו נוסעים לליון.
הם חוזרים ליפן בשנת 1873 ומייבאים את הנול של ז'אקאר.
1873. המומחה המשפטי גוסטב אמיל בויסונאד מגיע ליפן כדי לעזור בבניית מערכת משפט מודרנית.
1874. המשלחת הצבאית הצרפתית השנייה נשלחת ליפן, ובונה את בית הספר הצבאי של איצ'יגאיה, ראשית האקדמיה הצבאית הקיסרית היפנית.
1882. החשמליות הראשונות מגיעות מצרפת ומתחילות לתפקד באסאקוסה, ובין שינאבאשי לאינו.
1898. הרכב הראשון (Panhard-Levassor) מוצג ביפן.
1907. חתימת האמנה הפרנקו-יפנית משנת 1907
1909. הטיסה המכנית היפנית הראשונה, מטוס דו-כנפי נגרר על ידי רכב, מתרחשת באאנו בשיתוף פעולה עם שירו אייהארה ולה פריור, נספח הצבא הצרפתי בטוקיו.
1910. קפטן טוקוגאווה יושיטושי, מאומן בצרפת כטייס, ומבצע את הטיסה הראשונה על מטוס של אנרי פרמן.
1910. סאקיצ'י טויודה, מייסד חברת טויוטה, מבקר בצרפת כדי ללמוד טכניקות של סרט נע.
1919. צרפת תמכה בהצעת שוויון הגזע היפני בוועידת השלום בפריז.
1924. טיסה אווירית ראשונה מצרפת ליפן, על ידי פלייה דוסי ובסין.
1925. טיסה אווירית ראשונה מיפן לצרפת, על ידי קוואצ'י ואיב.
1927. ההסכם הצרפתי-יפני מעניק התייחסות במדינות העדיפות ביותר ליפנים בהודו-סין הצרפתית ולנתינים הודו-סינים ביפן.
1940. תחילת הפלישה היפנית להודו-סין הצרפתית
1941. יפן לוחצת על צרפת של וישי לעשות ויתורים צבאיים חשובים בהודו-סין הצרפתית, אך משאירה את הצבא והממשל הצרפתי על כנו.
1943. גואנגז'ואן מובלעת צרפתית קטנה בחופה הדרומי של סין נכבשת על ידי היפנים.
1945. ההפיכה היפנית בהודו-סין הצרפתית - הכוחות היפנים מתקיפים במהירות ומשתלטים על כל הודו-סין הצרפתית, הנשארת תחת שליטה יפנית עד תבוסת יפן מספר חודשים לאחר מכן בספטמבר 1945.
1946-1950. פושעי מלחמה יפנים נשפטים בסייגון על מעשיהם בהודו-סין במהלך המלחמה.
1952. טיסת אייר פראנס הראשונה ליפן.
1997. "שנת יפן בצרפת" ופתיחת מרכז תרבות יפני בפריז.
1998. "שנת צרפת ביפן" בה התקיימו 400 אירועים ברחבי יפן כדי לחגוג את צרפת ואנשיה.
היחסים בין צרפת ליפן כיום
לאחרונה צרפת הייתה מעורבת מאוד ביוזמות חילופי סחר ותרבות עם יפן.
יש אנשים הרואים בכך תוצאה מכך שראש ממשלת צרפת לשעבר, ז'אק שיראק, היה יפנופיל.
שיראק ביקר ביפן 40 פעמים, ככל הנראה יותר מכל מנהיג עולמי אחר מחוץ ליפן, והוא מומחה למדינה.
צרפת החלה את קמפיין קידום הייצוא Le Japon, c'est possible, ואת תוכנית חילופי אנשי הקשר הבינלאומית JET.
ביוני 1996, בליון, במסגרת פסגת ה-G7 שהתקיימה בזכות התפקיד המכריע שמילא הקונסול הכללי של יפן, לואי מיכללט, רוטרו האשימוטו וז'אק שיראק החליטו לארגן את "שנת יפן בצרפת", מאפריל 1997 עד מרץ 1998 על מנת לתקן את ההבנה השטחית ולעיתים לא מדויקת של התרבות היפנית.
תחילת אותה השנה חפפה עם חנוכת בית התרבות של יפן בפריז.
"שנת צרפת ביפן" התקיימה אחרי "שנת יפן בצרפת", השילוב של שני האירועים הללו שחנכו את היחסים בין צרפת ליפן למאה ה-21.
צרפת ויפן פעלו גם יחד כדי לשפר את מצבי הבריאות הקשים כתוצאה מ-HIV ומפיתוח כושל בג'יבוטי, מדגסקר, אוגנדה ומדינות אחרות.
יפן וצרפת ידועות גם כי הן חולקות זו את זו רעיונות בתחום האמנות והבישול.
יפן הושפעה מאוד מהמטבח הצרפתי בעשורים האחרונים, כפי שניתן לראות בתוכנית הטלוויזיה "איירון שף".
אנימה ומאנגה פופולריים בצרפת: המנגה מייצגת 1,400 מתוך 4,300 פרסומי הספרים השנתיים ו-40% ממכירות הקומיקס (95 מיליון אירו בשנת 2008).
הסרט אינטרסטלה 5555 היה תמונת קולנוע בשיתוף פעולה עם סופר האנימות היפני, לייג'י מטסומוטו ולהקת הבית הצרפתית, דאפט פאנק.
דמויות ותפאורות היסטוריות צרפתיות מתקופות ימי הביניים, הרנסאנס, נפוליאון ומלחמת העולם שימשו דוגמות לסיפורים פופולריים מסוימים בבידור יפני.
טוהר הציור והאיור היפני, כמו גם המודרניות והאלגנטיות של אמנות חזותית צרפתית, הביאו לסגנונות היברידיים בתחומי היצירה ההם.
שתי המדינות משתפות פעולה הדוק בתחום ייצור האנרגיה גרעינית.
בספטמבר 2013, שנתיים לאחר האסון הגרעיני בפוקושימה, קיבלה יפן רשמית עזרה מצרפת לצורך הפירוק של הכורים בפוקושימה.
מיצובישי תעשיות כבדות, תאגיד יפני וערבה הצרפתית החלו לשתף פעולה בהקמת כור גרעיני בטורקיה בשנת 2013.
ביוני 2005, צרפת ויפן הודיעו על שיתוף פעולה לבניית הדור הבא של המטוסים המסחריים העל-קוליים, ממשיכי דרכו של הקונקורד.
שירות מסחרי לא צפוי עד 2050.
ב-8 בדצמבר 2014, במהלך טקסים ציבוריים בנוכחות הרשויות יפן הכירה באנדרטת ניסן איצ'י ריו , המזכירה את ההיסטוריה ואת הקשר בין יפן לצרפת.
יפן מחזיקה בצרפת שגרירות בפריז ו-7 קונסוליות בבורדו, לה האבר, ליל, ליון, מרסיי, שטרסבורג וטולוז.
מאידך, צרפת מחזיקה ביפן שגרירות בטוקיו ו-4 קונסוליות בפוקואוקה, הירושימה, קיוטו, נגסאקי, נגויה, נהה, ניגאטה, סאפורו וסנדאי.
יחסי יפן–עומאן הם היחסים הבילטרליים שבין יפן לבין סולטנות עומאן.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים בשנת 1972.
בשנת 2017, ייצאה עומאן ליפן סחורות בשווי 210.5 מיליארד ין, וייבאה סחורות בשווי 261.2 מיליארד ין.
עיקר הסחורות שעומאן ייצאה ליפן הוא נפט גולמי וגז טבעי, וייבאה סחורות ובעיקר כלי רכב ומכונות.
יחסי יפן–עיראק הם היחסים הבילטרליים שבין יפן לבין רפובליקת עיראק.
בשנת 1939 ייסדה יפן את משרד בבגדאד; בשנת 1955 פתחה גם עיראק לשכה בטוקיו.
בשנת 1960 שודרגו שתי הלשכות לשגרירויות.
בשנת 1991, לאחר פינוי כל הדיפלומטים היפנים מעיראק בעקבות מלחמת המפרץ, השעתה יפן באופן זמני את השגרירות שלה.
בשנת 2004 הכירה יפן בממשלת המעבר במדינה.
בשנת 2017 פתחה קונסוליה בארביל.
בשנת 2018 ייצאה עיראק ליפן סחורות בשווי כולל של 145 מיליארד ין, וייבאה מיפן סחורות בשווי 34 מיליארד ין.
יחסי יפן–תוניסיה הם היחסים הבילטרליים שבין יפן לבין הרפובליקה התוניסאית.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים בשנת 1956. בשנת 1969 פתחה יפן שגרירות בתוניסיה; בשנת 1979 נפתחה שגרירות תוניסיה ביפן.
בשנת 1985 נפתחה הישיבה הראשונה של הוועידה המעורבת יפן–תוניסיה.
ב-28 באוגוסט 2019 נפגשו שרי החוץ של שתי המדינות, טארו קונו מיפן וח'מיס ג'ינאווי מתוניסיה, שהגיע לביקור ביפן כדי להשתתף בכנס השביעי של טוקיו להתפתחות אפריקה.
השניים בירכו על חתימת חילופי השטרות בעניין הסיוע למענקים לשיפור האבטחה.
כמו כן בירך השר קונו את תוניסיה על בחירתה לחברה שאינה קבועה במועצת הביטחון של האו"ם.
עוד דנו השניים בעניינים בינלאומיים ובהם נושא קוריאה הצפונית.
בשנת 1956 נחתם הסכם המבטל את הצורך בוויזה עבור אזרחי שתי המדינות.
בשנת 1960 נחתם הסכם סחר.
בשנת 2017 ייצאה יפן לתוניסיה סחורות בשווי 15.2 מיליארד ין, וייבאה סחורות בשווי 10 מיליארד.
עיקר הסחורות שייצאה יפן כוללות מכונות ומוצרים אלקטרוניים; עיקר הסחורות שייבאה יפן כוללות טקסטיל, מוצרים אלקטרוניים וטונה.
נכון למרץ 2017, קיימות הלוואות יפניות לתוניסיה בשווי 341.177 מיליארד ין, ביטחונות בשווי 6.102 מיליארד ין, ושיתוף פעולה טכני בשווי 27.142 מיליארד ין.
יחסי יפן–תימן הם היחסים הדו-צדדיים שבין יפן לבין הרפובליקה התימנית.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-25 במאי 1990, אם כי התקיימו יחסים גם קודם לכן.
יפן קיימה יחסים דיפלומטיים עם צפון תימן החל מ-22 בספטמבר 1970, ועם דרום תימן החל מ-10 באפריל 1974.
במהלך מלחמת האזרחים בתימן שהתקיימה משנת 2015, הוציאה יפן מספר הצהרות וגינתה את התקפות החות'ים על אתרים בדרום ערב הסעודית.
בשנת 2013, ייצאה יפן סחורות בשווי 622.6 מיליון ין, וייבאה מתימן סחורות בשווי 355.7 מיליון ין.
בשנת 2005 השתתפה תימן בתערוכה הבינלאומית של נגויה.
בין השנים 2007–2011 קיימה תימן מדי שנה את שבוע התרבות היפני.
הוא נערך בכל השנים בצנעא, מלבד בשנת 2009 בה התקיים בעדן.
יחסי יפן–קזחסטן הם היחסים הדיפלומטיים בין יפן לבין רפובליקת קזחסטן.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-26 בינואר 1992, כחודש לאחר מתן העצמאות לקזחסטן.
ב-20 בינואר 1993 פתחה יפן שגרירות באלמטי; ב-22 בפברואר 1996 נפתחה שגרירות קזחסטן בטוקיו בירת יפן.
ב-1 בינואר 2005 הועברה השגרירות לאסטנה, בירת קזחסטן, שמונה שנים לאחר שהועברה בירה לעיר.
נכון לשנת 2018, קזחסטן מייצאת ליפן סחורות בשווי כולל של 172.4 מיליארד ין ועיקרן נפט, מתכות, כימיקלים אנאורגניים ועוד, ומייבאת סחורות בשווי 42.8 מיליארד ובהן כלי רכב, מוצרי ברזל ופלדה, ציוד בנייה וכרייה, צמיגים, צינורות גומי ועוד.
בין השנים 1975–2018 הושקעו 417 מיליון ין ביחסים התרבותיים בין המדינות.
יחסי יפן–שווייץ הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין יפן לבין הקונפדרציה השווייצרית.
בין יפן לבין הקונפדרציה השווייצרית מתקיימים יחסים דיפלומטיים מלאים.
על פי משרד החוץ השווייצרי, היחסים הדיפלומטיים שבין יפן לבין הקונפדרציה השווייצרים הם יחסים דיפלומטיים חשובים לשווייץ מכיוון שיפן מהווה שותפה חשובה למדינה בתחומים רבים.
החל מכלכלה ועד לפוליטיקה ולשיתוף פעולה בארגונים מולטילטרליים שונים.
שווייץ הייתה אחת המדינות הראשונות באירופה להביע התעניינות ביפן.
המשלחת הכלכלית הראשונה השווייצרית אשר הובלה על ידי איימה הומבר, הגיעה ליפן בשנת 1863. הביקור הוביל לחתימה על אמנת סחר וידידות בין שווייץ לבין יפן, שהיא דה פקטו מסמך הכינון היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות, בשנת 1864.
שווייץ פתחה נציגות בטוקיו בשנת 1906. במהלך מלחמת העולם השנייה שווייץ ייצגה את האינטרסים היפניים במדינות רבות בהן האויבות המרות של יפן; ארצות הברית והממלכה המאוחדת.
לאחר עצירה של היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות בין השנים 1945 עד 1952, היחסים בין שתי המדינות כוננו בשנית.
בשנת 1957 השגרירות השווייצרית בטוקיו נפתחה מחדש.
הסכם סחר חופשי ושותפות כלכלית נחתם בין שווייץ לבין יפן, והוא נכנס לתוקפו ב-1 בספטמבר 2009. הסכם זה היה הסכם הסחר החופשי הראשון שנחתם על ידי יפן עם מדינה אירופאית כלשהי.
שתי המדינות מקדמות דיאלוג כלכלי ביניהן על מנת לתאם את המדיניות הפיננסית של שתיהן.
תיירות היא גם תחום חשוב ביחסים שבין יפן לשווייץ.
מרכז הסחר השווייצרי בטוקיו הוא האחראי על קידום הסחר השווייצרי עם יפן.
על פי הלשכה השווייצרית המרכזית לסטטיסטיקה, בסוף שנת 2018 התגוררו ביפן אלף שש מאות שמונים ושבעה אזרחים שווייצרים.
שווייץ מיוצגת ביפן בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בטוקיו, בירת המדינה.
שווייץ מיוצגת ביפן גם בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה רשמית שהיא מחזיקה באוסקה.
יפן מיוצגת בשווייץ בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בברן, בירת המדינה.
יפן מיוצגת בשווייץ גם בדרג הקונסולרי באמצעות שתי קונסוליות רשמיות שהיא מחזיקה בז'נבה, ובציריך.
יחסי יפן–תאילנד הם היחסים הדו-צדדיים בין יפן לתאילנד.
היחסים בין המדינות החלו עם הסחר היפני בספינות החותם האדום והקמת קהילות יפניות על אדמת סיאם, אולם הם נותקו בעת תקופת ההסתגרות של יפן.
היחסים התחדשו במאה ה-19 והתפתחו עד לנקודה בה יפן היא כיום אחת השותפות הכלכליות הבולטות של תאילנד.
תאילנד ויפן מעולם לא איבדו ריבונותן למעצמות האירופיות בתקופה הקולוניאלית והן היו בעלות ברית במלחמת העולם השנייה.
כבר בשנת 1593 מתעדים כרוניקות סיאמיות כי למלך הסיאמי נרסואן היו 500 חיילים יפנים בצבאו, כאשר הביס את פרה מאה אופרג'ה, נסיך הכתר הבורמזי, בקרב על גב הפיל.
בדצמבר 1605 נהרג ג'ון דייוויס, החוקר האנגלי המפורסם, על ידי שודדי ים יפנים מול חופי סיאם (תאילנד), ובכך הפך לאנגלי הראשון שנהרג על ידי יפני.
בסביבות 56 ספינות החותם האדום לסיאם נרשמו בין 1604 ל-1635. בסביבות שנת 1620 היה הסחר בין סיאם ליפן גדול יותר מסך הסחר של סיאם עם כל שאר המדינות.
המושבה הייתה פעילה בסחר, בייחוד בייצוא עץ ליפן תמורת עבודות יד יפניות (חרבות, קופסאות לכה, ניירות איכותיים) וכסף יפני.
יפן התעניינה ברכישה מסיאם של משי סיני, כמו גם עורות כרישים (המשמשים לייצור מעין ניצבים עבור חרבות יפניות).
ההולנדים ציינו כי היפנים ערערו על מונופול המסחר של חברת הודו המזרחית ההולנדית (VOC), מכיוון שמעמדם החזק מול מלך סיאם איפשר להם בדרך כלל לקנות לפחות 50% מכלל הייצור, והשאירו כמויות קטנות של איכות פחות טובה לסוחרים אחרים.
מלך סיאם שלח שליחים רבים ליפן.
ברובע היפני של איוטהאיה התגוררו כ-1,500 תושבים יפנים (על פי הערכות 7,000).
הקהילה נקראה "באן ייפון" בתאילנדית, ובראשה עמד ממונה יפני שמונה על ידי הרשויות בתאילנד.
נראה כי זה היה שילוב של סוחרים, גרים נוצרים ("קירישיטן") שברחו ממדינתם למדינות שונות בדרום-מזרח אסיה בעקבות רדיפותיהם של טויוטומי הידיושי וטוקוגאווה איאיאסו, וסמוראים לשעבר שהיו בצד המובס בקרב סקיגהארה.
המושבה היפנית זכתה להערכה רבה בזכות מומחיותה הצבאית, והתארגנה תחת "מחלקת המתנדבים היפנים" בשירות המלך התאילנדי.
המגעים עם קהילות אחרות לא היו תמיד חלקים: בשנת 1614 הרגו אנשי חברת הודו המזרחית הבריטית שמונה יפנים בקטטה בעיר איוטהאיה.
ההרפתקן היפני יאמאדה נגמאסה, הפך לבעל השפעה רבה ושלט בחלק מממלכת סיאם (תאילנד) באותה תקופה.
הוא התיישב בממלכת איוטטאיה (תאילנד המודרנית) בשנת 1612 והפך לשליט במחוז נחון סי טאמארט בדרום תאילנד.
ההרפתקן האנגלי ויליאם אדמס (1564–1620) שהתבסס ביפן, הוביל כמה מיזמי סחר בין יפן לסיאם.
ההרפתקן והסופר היפני טנג'יקו טוקוביי (1612 - 1692) ביקר בסין, וייטנאם וסיאם על סיפונה של ספינת החותם האדום היפנית.
טוקובי נשאר זמן מה בסיאם ושוב ביקר במדינה על סיפונה של אחת הספינות של ההרפתקן ההולנדי ג'אן ג'וסטן ואן לודנשטיין וחזר עם עושר רב וסיפורים רבים לספר.
הגבלת היחסים בין סיאם ליפן
לאחר מותו של יאמאדה בשנת 1630, השליט החדש ומלך סיאם פרסט חוטיני (1630–1655) שלח צבא של 4,000 חיילים להשמיד את ההתנחלות היפנית באיוטאיה, אך יפנים רבים הצליחו להימלט לקמבודיה.
כמה שנים מאוחר יותר בשנת 1633, חזרו כ-300-400 מהם מהודו-סין להקים מחדש את היישוב היפני באיוטהאיה.
משנת 1634, השוגון, שהגיעו לידיעתו בשורות אלו, אשר ראה בהן מתקפה על סמכותו, סירב למסור אישורי ספינה אדומים נוספים עבור סיאם.
עם זאת, ברצונו לחדש את המסחר, שלח מלך סיאם ספינת מסחר ומשלחת ליפן בשנת 1636, אך המשלחות נדחו על ידי השוגון.
יפן סגרה עצמה לעולם במקביל באותה תקופה, בעיקר כדי להגן על עצמה מפני הנצרות, ויזמה את תקופת "המדינה הסגורה", או סאקוקו.
ההולנדים השתלטו על חלק גדול מהסחר הרווחי סיאם-יפן מאותה תקופה.
משלחות נוספות נשלחו על ידי תאילנד ליפן, בשנת 1656 בתקופת המלך צ'ייאראצ'ה ובשנת 1687 בתקופת שלטונו של המלך נאראי.
אף על פי שיפן נסגרה בפני סחר (במיוחד עם מדינות המערב, פרט לרפובליקה ההולנדית), המשיכו ספינות ג'ונקה סיאמיות רבות לבקר ביפן: בין 1647 ל-1700 נרשמו ב-נגסאקי כ-130 אוניות סיאמיות.
משנת 1715 הותר רק לג'ונקה סיאמית אחת בשנה לסחור עם יפן, דבר אשר לא היה משמעותי בהשוואה למה שמדינות אחרות יכלו לסחור עם יפן.
עם זאת, קהילות יפניות נותרו בסיאם, ופליטים רבים מרדיפות הנוצרים ביפן הגיעו גם הם למדינה.
במחצית השנייה של המאה ה-17 דאגו המיסיונרים הקתולים הצרפתים בסיאם לנוצרים אנמיטים ולקהילות נוצריות יפניות בסיאם.
מכיוון ששוגונות טוקוגאווה אסרה על יפנים שהתגוררו מחוץ ליפן לחזור למדינה, בעיקרו כאמצעי הגנה מפני הנצרות, הקהילות היפניות בסיאם נקלטו בהדרגה כחלק מהציבור המקומי.
היחסים התחדשו במאה ה-19, עם כינון הכרזת האמנות והמסחר בין יפן לסיאם ב-26 בספטמבר 1887, בתקופת שלטונם של שני האייקונים של מודרניזציה, המלך צ'ולונגונגקורן בסיאם והקיסר מייג'י ביפן.
אל תאילנד הועברו לא מעט מומחים יפניים כדי לסייע למודרניזציה של המדינה, בתחומים כמו משפטים, חינוך ועוד.
מלחמת העולם השנייה: כיבוש וברית
סיאם הייתה בעלת ברית של יפן במהלך מלחמת העולם השנייה, בעקבות חילופי דיפלומטים רבים לפני המלחמה ותחילת הפלישה היפנית לתאילנד.
היפנים זכו מפיבון להבטחה סודית לתמוך בהם במתקפה על מלאיה ובורמה.
עם זאת, ראש ממשלת תאילנד היה הפכפך בנוגע לקיום הבטחה זו, אם הנסיבות ישתנו.
ממשלתו גם ביקשה מהבריטים וגם מהאמריקנים ערבות לתמיכה אפקטיבית אם יפן תפלוש לתאילנד.ב-8 בדצמבר 1941, הפלישה היפנית לתאילנד החלה במקביל לפלישה למלאיה.
היפנים הנחיתו 2,000 חיילים ליד בנגקוק, וגם נחתו בשדות Songkla ו-Prachuab.
חיילים תאילנדים התנגדו בתחילה לפלישה היפנית, אך חמש שעות לאחר הצבת האולטימטום היפני, הורה הקבינט התאילנדי לכוחות התאילנדים להפסיק את הירי.
הסכם ברית נחתם בין תאילנד ליפן ב-21 בדצמבר 1941, וב־25 בינואר 1942 תאילנד הכריזה מלחמה על ארצות הברית ובריטניה אולם פרידי פאנומיונג ששימש כעוצר עבור המלך הנעדר אננדה מהידול.
סירב לחתום על ההכרזה ושגריר תאילנד בוושינגטון, סני פרמוג', סירב למסור אותה.
סני ארגן את תנועת ההתנגדות התאילנדית, בניהולו של העוצר.
במקביל, יפן הציבה 150,000 חיילים על אדמת תאילנד.
ככל שהמלחמה נמשכה, היפנים התמודדו יותר ויותר עם תאילנד כטריטוריה כבושה ולא כבעלת ברית.
אף שארצות הברית לא הכריזה רשמית על מלחמה, ב-26 בדצמבר 1942, מפציצי חיל האוויר העשירי של ארצות הברית, שהתבססו בהודו, פתחו בהפצצה גדולה שפגעה בבנגקוק וביעדים אחרים וגרמה לכמה אלפי נפגעים.
דעת הקהל, וחשוב מכך - האהדה של האליטה הפוליטית האזרחית, נעה באופן מורגש כנגד בריתו של פיבון עם יפן.
עד מרץ 1944, פיבון התקשר עם צבא צ'ונגקינג הסיני ביונאן כדי להילחם נגד היפנים.
יפן הפכה שוב לשותפה מרכזית בסחר ומשקיעה זרה בתאילנד.
יפן היא הספקית הגדולה ביותר בתאילנד, ואחריה ארצות הברית.
מאז 2005 נרשמה עלייה מהירה בייצוא מכוניות של יצרנים יפניים (בפרט טויוטה, ניסאן, איסוזו), אשר סייעו בשיפור דרמטי של מאזן הסחר, עם למעלה ממיליון מכוניות שיוצרו באותה שנה.
ככזו, תאילנד הצטרפה לשורת עשר המדינות המובילות בעולם לייצוא רכב.
בשנת 2007 נחתם הסכם שותפות כלכלית יפן-תאילנד, שמטרתו סחר חופשי בין המדינות לאחר תקופת מעבר של 10 שנים.
שתי המדינות אשררו את הסכם השותפות הכלכלית האזורית המקיפה, שצפוי להיכנס לתוקף בינואר 2022.
יחסי יפן–פקיסטן הם יחסי החוץ בין יפן לפקיסטן.
פקיסטן מילאה תפקיד משמעותי בשנים 1947–1951 בהסרת הכיבוש והשבת ריבונותה של יפן.
פקיסטן תוארה על ידי שר החוץ האמריקני ג'ון פוסטר דאלס כ"מגדל הכוח" בחוזה השלום היפני, שנחתם ב-8 בספטמבר 1951 בסן פרנסיסקו.
בניגוד למדינות רבות באסיה, פקיסטן ויתרה על פיצויי מלחמה מיפן כדי לסייע בבניית כלכלתה.
פקיסטן הייתה בין המדינות הראשונות שאשררו את הסכם השלום ביפן.
פקיסטן מילאה גם תפקיד מוביל בהתעוררות הכלכלית של יפן בשנות ה-50 על ידי ייצוא כותנה ויוטה ליפן, שכן טקסטיל היה התעשייה היחידה שהותרה תחת הכיבוש.
המפקד העליון של כוחות הברית שלח את משלחת הסחר הראשונה של יפן לפקיסטן במאי 1948 בראשות ר' איטון.
חודשיים לאחר מכן חתמה יפן על הסכם סחר עם פקיסטן ביולי 1948, שהיה גם הסכם הסחר הראשון שנחתם על ידי יפן עם כל מדינה לאחר המלחמה.
חלק גדול מייצוא פקיסטן היה בתשלום דחוי, מכיוון שיפן חסרה מטבע חוץ.
תמורת כותנה ויוטה ייבאה פקיסטן מכונות טקסטיל מיפן.
לפיכך, נוצרו ביניהם יחסי סחר מועילים הדדית.
יתר על כן, משרד קשרי מסחר יפנית הוקם בקראצ'י בשנת 1948, אשר גם הייתה מקור דיפלומטי עבור יפן לאחר המלחמה.
פקיסטן שלחה את משלחת הסחר הראשונה שלה ליפן תחת מירזה אבול איספהאני בספטמבר 1948 לבחון את תעשיית הטקסטיל היפנית לטובת פקיסטן.
משלחת סחר נוספת של SCAP-Japan, בראשות EB Blatcheley, ביקרה בפקיסטן בפברואר 1949 ושתי משלחות סחר נוספות בראשות BW Adams ו-AB Snell בהתאמה ביקרו בפקיסטן כדי לנהל משא ומתן על כותנה ויוטה לתעשייה היפנית.
ביקורים אלה סללו את דרכן של משלחות סחר רבות אחרות לפקיסטן להעצים את הסחר ולקידום פעילויות כלכליות אחרות בין המדינות.
לפני שכוננו יחסים דיפלומטיים קבועים בין פקיסטן ליפן, משרדי קשרי הסחר בקראצ'י וטוקיו, שעבדו מאז 1948, היו המקורות היחידים לסחר ולמגעים דיפלומטיים.
שתי המדינות כוננו משלחות דיפלומטיות רגילות ב-18 באפריל 1952, עשרה ימים בלבד לאחר אשרור הסכם השלום היפני.
אולם, פקיסטן יצרה קשרים דיפלומטיים ומסחר עם יפן מאז 1948 - הרבה לפני שהריבונות היפנית הוחזרה על ידי בעלות הברית.
על מנת לעמוד במחסור החריף במזון שנגרם ביפן לאחר המלחמה, פקיסטן העבירה 60,000 טונות אורז דרך ספינות ניקימן ליפן בשנת 1952 ובשנת 1953 כשהן נושאות את השלט 'אורז מוענק לקיסר יפן על ידי ממשלת פקיסטן'.
כזה היה הרגש הלאומי בין שני הצדדים בשנות ה-50.
כעבור חודש במאי 1957 ערך ראש ממשלת יפן, נובוסוקה קישי, ביקור בפקיסטן, שהיה גם ביקורו הראשון של ראש ממשלת יפן אי פעם באסיה לאחר תום מלחמת העולם השנייה.
עם זאת, הם נבדלו זה מזה בסכסוך קשמיר, במדיניות סין אחת ובהקמת הבנק לפיתוח אסיה.
יפן נותרה נייטרלית כלפי קשמיר והתחילה בתחילה לדו-פלשתי בקשמיר אך בהמשך שינתה את עמדתה.
יפן תמכה בטאיוואן כנגד הרפובליקה העממית של סין (PRC) אך פקיסטן הכירה ב-PRC כממשלה היחידה והלגיטימית של תושבי סין.
בנוגע להקמת הבנק לפיתוח אסיה, פקיסטן רצתה כי יפן תכונן תחילה יחסים דיפלומטיים עם כל מדינות אסיה, מכיוון שהם לא צריכים לראות יפן אגרסיבית אלא שיתופית.
אולם הדיפלומטיה ההדדית עודדה את שני הצדדים לקדם קשרים מסחריים וכלכליים, ויצרה את הסביבה לנורמליזציה של הקשרים היפניים עם מדינות אחרות באסיה כמו סין ושתי הקוריאות.
יתר על כן, פקיסטן ויפן היו שחקנים חשובים באסטרטגיית המלחמה הקרה בהנהגת ארצות הברית באסיה - פקיסטן בדרום אסיה ויפן בצפון מזרח אסיה.
הנשיא איוב ח'אן ביקר ביפן בין התאריכים 12-19 בדצמבר 1960. את ההזמנה שלח הקיסר היפני הירוהיטו בפברואר 1960, היבט ייחודי נוסף ביחסים הדו-צדדיים שלהם.
יפן רצתה להראות שהיא הטמיעה במלואה את רוח האמנה של סן פרנסיסקו ומוכנה לחזק את היחסים עם מדינות אחרות באסיה.
עבור פקיסטן, הביקור היה בעיקר מסיבות כלכליות.
יתר על כן, ארצות הברית עודדה שיתוף פעולה בין שתי בעלות בריתה.
ביקורו של איוב היה האירוע 'הגדול' ביותר שאי פעם נראה ביפן באותם ימים.
הוא התקבל על ידי הקיסר - קבלת פנים יוצאת דופן מכיוון שמכובדים התקבלו בדרך כלל על ידי ראש הממשלה.
חשוב מבחינה אסטרטגית היה עצירתו של איוב באוקינאווה, בסיס ימי של ארצות הברית, שם הנציב העליון של ארצות הברית, גנרל דונלד פרנטיס בות', בירך לראשונה מנהיג לא אמריקאי ולא יפני בבסיס והציע לו משמר כבוד.
זה הראה אמון מפורש בין יפנים, אמריקאים ופקיסטנים במהלך המלחמה הקרה.
לאחר ביקורו של איוב ביפן, ביקר ראש הממשלה חיאטו איקדה בפקיסטן ב-17-20 בנובמבר 1961 במסגרת סיבוב ההופעות שלו באסיה.
הוא הציע הלוואה של 20 מיליון ין - הראשונה ביפן אי פעם לפקיסטן (מלבד הודו).
כקידום דיפלומטיה הדדית בין פקיסטן ליפן, נסיך הכתר אקיהיטו והנסיכה מיצ'יקו ערכו ביקור בפקיסטן בין התאריכים 23-29 בינואר 1962 כדי ליצור את תחושת ההרמוניה באסיה, ואילו פיצויים ונורמליזציה היו עדיין גורמים מעכבים בשיפור היחסים היפניים באסיה.
מדיניות סין האחת המשיכה לגרור את קשריה של פקיסטן עם יפן בדרך אחרת, והשפיעה על הסכם התעופה האזרחית שכן יפן לא העניקה זכויות נחיתה לפקיסטן אינטרנשיונל איירליינס (PIA) שטסה דרך סין בשנות השישים.
סין תמכה בנתיב המוצע של PIA אך יפן לא הסכימה, ככל הנראה בלחץ ארצות הברית.
הצעת תוואי התעופה האזרחית של פקיסטן הייתה למעשה צעד לעבר ההתקרבות הסינית-יפנית, שיפן לא העריכה, ובכך יצרה סדקים ביחסי יפן-פקיסטן ודחפה יותר את פקיסטן לכיוון סין, וכן גרמה לפריצת הגדרות עם מדינות הגוש המזרחי שמקורן בפעילות המלחמה הקרה.
עם זאת, פקיסטן נותרה גבוהה בתוכנית הסיוע לפיתוח היפנית (ODA) וקיבלה כ-18 אחוז מהסיוע שנשלם במהלך 1961–1971. יפן סיפקה סיוע למזרח פקיסטן ולפליטים שברחו לקולקטה בהודו, ובכך נוצרו הבדלים בין פקיסטן ליפן.
יפן ראתה את המשבר במזרח פקיסטן על בסיס לאומיות בנגלית ותמכה בו.
מצד שני, יפן לא תמכה בהגדרה עצמית וייטנאמית.
שלא כמו פקיסטן שכינתה זאת "סכסוך קשמיר", יפן לא אימצה נייטרליות מוחלטת כלפי סוגיית מזרח פקיסטן.
מפלגות פוליטיות יפניות וקבוצות חברתיות נתנו תמיכה למען הקמת בנגלדש.
מלחמת השחרור של בנגלדש פרצה עד מהרה במזרח פקיסטן; יפן סגרה את הקונסוליה הכללית שלה בדאקה וניתקה את הסיוע לפקיסטן.
יפן הכירה בבנגלדש בתוך חודשיים ב-10 בפברואר 1972, וגרמה בכך לביקורת נוספת של פקיסטן.
מחצית מההלוואות של יפן נצרכו במזרח פקיסטן, ופקיסטן סירבה לכבד ולהחזיר את ההלוואות הללו, מכיוון שיפן הכירה בבנגלדש לפני שקיבלה פקיסטן כל החלטה.
יתרה מזאת, עמדתה האנטי-מערבית של פקיסטן בשנות ה-70 בהנהגתו הדינמית של ראש הממשלה זולפיקר עלי בהוטו ומדיניות הלאמת התעשייה שלו הביאו לדעיכת האינטראקציה הדיפלומטית של פקיסטן-יפן והקטינו את האינטרס של יזמים יפנים כלפי פקיסטן.
במהלך תקופה זו לא נערכו חילופי דברים ברמה גבוהה.
למרות השינויים האסטרטגיים הללו ביחסי החוץ של פקיסטן, המשיכה יפן להיות יעד חשוב בסחר בפקיסטן.
יתר על כן, הנורמליזציה של יחסי יפן–סין בשנות ה-70 שלחה מסר חיובי לקידום קשרי יפן-פקיסטן, שהתחזקו עוד יותר במהלך הכיבוש הסובייטי של אפגניסטן בשנת 1979. הפלישה הסובייטית לאפגניסטן חידשה את הקשרים בין יפן לפקיסטן פעם נוספת, ובוצעו חילופי דברים ברמה גבוהה.
יפן ראתה סכנה נפוצה בנוכחות כוחות סובייטים באפגניסטן, מכיוון שהייתה עלולה לסכן את מסלול האנרגיה של יפן העוברת במפרץ הפרסי אם הסובייטים היו מגיעים לנמלי המים החמים בים הערבי.
לכן, יפן הרחיבה את תמיכתה בפקיסטן, והעניקה לה תמיכה דיפלומטית ופוליטית מלאה.
הנשיא הגנרל מוחמד זיא אל-חאק ביקר ביפן ב-17–22 ביולי 1983. וראש הממשלה יסוהירו נקסונה ביקר בחזרה בפקיסטן ב-30 באפריל–3 במאי 1984, ביקורו הראשון של שר יפני מזה 23 שנה.
מביקורו עלה בבירור כי יפן תמכה במדיניות פקיסטן כלפי אפגניסטן.
זו הייתה התחייה של הבנות המלחמה הקרה.
לאחר הנסיגה הסובייטית מאפגניסטן ב-1989, יפן התמקדה יותר בשאיפות הגרעיניות של פקיסטן בתקופה שבה פקיסטן המציאה את 'מדיניות המבט למזרח' במטרה לחקות את הדוגמה של יפן ומדינות מזרח אסיה אחרות כדי להרים את כלכלתה, לאחר שזאת הדרדרה בצורה קשה במהלך המלחמה באפגניסטן.
מדיניות המבט למזרח של פקיסטן
ראש הממשלה בנזיר בוטו השתתף בטקס הלווייתו של הקיסר הירוהיטו בפברואר 1989. ראש הממשלה טושיקי קאיפו ביקר בפקיסטן ב-2–3 במאי 1990, הביקור הראשון של מנהיג יפני לאחר סיום המלחמה הקרה.
הוא גם רצה לתווך בסוגיות המורכבות בין פקיסטן להודו כאשר יפן הפכה לאסרטיבית לאחר סיום המשבר באפגניסטן.
ביקור דיפלומטי נוסף נערך על ידי הנשיא ע'ולאם איסחאק ח'אן ביפן בנובמבר 1990 כדי להשתתף בטקס ההכתרה של הקיסר.
זמן קצר לאחר שהתמנה לראש הממשלה בנובמבר 1990, החליט ראש הממשלה נוואז שריף לבקר ביפן ביולי 1991, תוך שהוא מציג מימד חדש ביחסי החוץ של פקיסטן.
עם זאת, הביקור נדחה כתוצאה ממהפיכות מבית.
הביקור נערך ב-16–19 בדצמבר 1991, והיה בנושא השקעה ועסקים גרידא.
סוגיה מעוררת מחלוקת הייתה סביב תוכנית הגרעין של פקיסטן ויפן גם קישרה בין מדיניות הסיוע שלה לתוכנית הגרעינית של פקיסטן ועיכבה את חבילת ההלוואות שלה עד שהתקיימו דיונים דו צדדיים בנושא האמנה למניעת הפצת נשק גרעיני (NPT).
למעשה, יפן עקבה אחר הקווים האמריקאים בנושא הגרעין לאחר נסיגת הכוחות הסובייטים באפגניסטן.
פרויקט הכבישים המהיר של פקיסטן בין לאהור לאסלאמאבאד גרם גם הוא ביקורת יפנית כאשר הפרויקט הוענק לחברה הרב לאומית מדרום קוריאה, דייהו בשנת 1991.
במאמץ לגבש קשרים נוספים בין פקיסטן ליפן, ערך ראש הממשלה בנזיר ביקור רשמי ביפן בינואר 1996 כדי לקיים שיחות עם מקבילו, ריוטרו האשימוטו, שנמנע מהתערבות ביחסי הודו–פקיסטן הסבוכים במיוחד לאחר התפתחויות גרעיניות בדרום אסיה.
יפן רצתה שגם פקיסטן וגם הודו יחתמו על האמנות נגד גרעין.
בעקבות הניסוי הגרעיני של פקיסטן ב-28 במאי 1998, יפן הטילה סנקציות כלכליות על פקיסטן.
ראש הממשלה, יושרו מורי, ביקר בפקיסטן ב-20–21 באוגוסט 2000, והביקור היווה פריצת דרך דיפלומטית ביחסי פקיסטן-יפן לאחר הניסוי הגרעיני.
פיגועי 11 בספטמבר הטילו על פקיסטן לחץ ביטחוני וכלכלי נוסף.
האירוע עזר לחידושם של קשרי הביטחון של פקיסטן-יפן, אשר הגיעו לידי ביטוי במהלך מלחמת אפגניסטן.
יפן הבינה את חשיבותה של פקיסטן להוציא את הטליבאן מקאבול כאשר הוועידה הבינלאומית לשחזור התקיימה בטוקיו ב 11–21 בינואר 2002.
הנשיא גנרל פרבז מושארף ביקר ביפן ב-12–15 במרץ 2002. הביקור היה עמוס מאוד בדיונים הקשורים למאבק בטרור באפגניסטן.
פקיסטן הצטרפה ל"מבצע חופש מתמשך" של יפן - OEF-MIO, במטרה להילחם במחבלים באוקיינוס ההודי.
במסגרת המבצע קיבלה פקיסטן מתקן דלק ומים מתוקים מכלי שיט יפניים עד ינואר 2010 מלבד ספינות של 26 מדינות אחרות בעלות הברית.
ראש הממשלה ג'וניצ'ירו קואיזומי ביקר בפקיסטן ב-30 באפריל–1 במאי 2005. בצד הכלכלי, התרחשה פריצת דרך משמעותית בכל הנוגע לחידוש סיוע בהלוואות ין יפניות חדשות לפקיסטן.
בתגובה לביקורו של קוזומי בפקיסטן, ביקר ראש הממשלה שאוקט עזיז ביפן ב-8–11 באוגוסט 2005.
הרעיון היפני שנקרא "קשת הביטחון והחופש" עלה בשנת 2006 בשיתוף פעולה עם הודו ואוסטרליה, והיווה קפיצת מדרגה להודו בצורה של שיתוף פעולה גרעיני אזרחי, ואישור ויתורים ספציפיים להודו לאספקת גרעין.
מפעלים וחלקים בקבוצת הספקים הגרעיניים (NSG) בשנת 2008, העבירו לאסלאמאבאד הודעות שליליות אודות הציר ההודי-יפני ההולך וגדל באזור.
התפתחויות אלה הציגו שינוי פרדיגמה ביחסי פקיסטן–יפן.
יפן מחזיקה בפקיסטן שגרירות באסלאמאבאד ו-4 קונסוליות בקראצ'י, לאהור, פשאוור וכוויתה.
מאידך, פקיסטן מחזיקה ביפן שגרירות בטוקיו וקונסוליה כללית באוסקה.
יחסי יפן–צ'ילה מתייחסים ליחסים הדיפלומטיים בין צ'ילה ליפן.
שתי המדינות חברות ב-APEC, הסכם מקיף ומתקדם לשותפות טרנס-פסיפית, פורום שיתוף פעולה בין מזרח אסיה – אמריקה הלטינית והארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי.
בשנת 1894 מכרה צ'ילה ליפן ספינת מלחמה בשם אזמרלדה השלישית.
יפן שינתה את שם הספינה לאיזומי.
בספטמבר 1897, צ'ילה ויפן כוננו רשמית יחסים דיפלומטיים עם חתימת הסכם הידידות, המסחר והניווט.
באותה שנה, צ'ילה פתחה משלחת דיפלומטית בטוקיו ושנתיים לאחר מכן הגיע שגריר צ'ילה הראשון ליפן והגיש את אמנתו לקיסר מייג'י.
בשנת 1909 פתחה יפן משלחת דיפלומטית בסנטיאגו.
ראש הממשלה ג'וניצ'ירו קואיזומי (2004)
בשנת 2006, צ'ילה ויפן חתמו על הסכם סחר חופשי שנכנס לתוקף בנובמבר 2007. בשנת 2017 הסתכם המסחר בין צ'ילה ליפן ב-8.3 מיליארד דולר (911 מיליארד ין).
הייצוא הצ'יליאני ליפן כולל: עפרות נחושת ונחושת, דגים (סלמון ופורל), שבבי עץ, ליתיום ומוליבדן.
היצוא היפני לצ'ילה כולל: מכוניות וחלקי רכב, צמיגים, ציוד לבנייה וכרייה.
ההשקעה הישירה של יפן בשנת 2016 בצ'ילה הסתכמה ב-237 מיליון דולר.
בצ'ילה פועלות מספר חברות יפניות ידועות רב לאומיות כמו הונדה, סוני, טושיבה, ניסאן, קומטסו וטויוטה.
צ'ילה מחזיקה בשגרירות בבירת יפן, טוקיו ו-2 קונסוליות בנגסאקי ואוסקה.
יפן מחזיקה בשגרירות בבירת צ'ילה, סנטיאגו.
יחסי יפן–שוודיה הם היחסים הדו-צדדיים שבין יפן וממלכת שוודיה.
קשרים בין המדינות החלו במהלך המאה ה-18 כאשר קרל פיטר תונברג, תלמידו של הבוטנאי קארולוס ליניאוס, הגיע ליפן לאיסוף ומחקר צמחים.
זה הפך אותו לאזרח השוודי הראשון שביקר ביפן.
היחסים הדיפלומטיים הרשמיים של יפן ושוודיה כוננו על ידי חתימת האמנה השוודית-יפנית בשנת 1868, שהיה גם החוזה הראשון שממשלת מייג'י כרתה עם מדינה זרה.
במהלך העשור הראשון של המאה ה-20 החלו שתי המדינות לפתוח נציגויות דיפלומטיות בטוקיו ובסטוקהולם, ואז הועלו לדרגת שגרירויות בשנת 1957.
יפן היא שותפת הסחר השנייה בגודלה של שוודיה באסיה, וכמה נושאים מהמדיניות השוודית כמו רווחה, הזדקנות אוכלוסין ועניינים בינלאומיים כמו שמירת שלום וסיוע בפיתוח רשמי הובאו לדוגמה על ידי יפן.
היחסים הדו-צדדיים מתחזקים גם באמצעות ביקורים רשמיים, ביקורי מלוכה, חילופי תרבות או אקדמיה משני הצדדים.
יפן מחזיקה בשוודיה שגרירות בסטוקהולם ו-2 קונסוליות במאלמו וגטבורג.
שוודיה מחזיקה ביפן שגרירות בטוקיו ו-2 קונסוליות בפוקואוקה וקובה.
יחסי יפן–קמבודיה הם היחסים הדיפלומטיים בין יפן לבין ממלכת קמבודיה.
יפן מיוצגת בקמבודיה בדרג השגרירות, באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בבירת המדינה, פנום פן.
קמבודיה מיוצגת ביפן בדרג השגרירות, באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בטוקיו, בירת המדינה.
טרם מלחמת העולם השנייה, קמבודיה הייתה חלק מקולוניה צרפתית הנקראת הודו-סין.
בשנת 1945, בעת מלחמת העולם השנייה, יפן החליטה להרחיב את רווחיה הטריטוריאליים באוקיינוס השקט וכבשה גם את הודו-סין.
הכיבוש היפני בקמבודיה גרם לערעור היחסים בין שתי המדינות היות שקמבודיה איבדה חללים רבים בעת הלחימה נגד יפן.
לאחר שיפן הובסה על ידי כוחות בעלות הברית השלטון בקמבודיה הועבר שוב לצרפת.
לאחר השיבה הצרפתית לקמבודיה, מלך קמבודיה נורודום סיהאנוק, החל לפתוח משא ומתן על עצמאותה של קמבודיה.
ב-6 במאי 1947 הוכרז על חוקה, אספה לאומית וממשלה חדשה בקמבודיה.
באוקטובר 1953, קמבודיה זכתה לעצמאות לאחר מאבק עקוב מדם נגד השלטון הצרפתי.
יפן הייתה מהמדינות הראשונות שהכירו בעצמאותה של קמבודיה.
בשנת 2006, הייצוא היפני לקמבודיה בשנת הוערך ב-14.0 מיליארד ין, ואילו הייצוא הקמבודי ליפן באותה השנה הוערך בכ-9.5 מיליארד ין.
ההשקעה היפנית בקמבודיה כוללת את ייסוד הבנק המסחרי פנום פן, מיזם משותף של "יונדאי שווייץ" וקבוצת SBI היפנית.
יפן היא מדינת הסיוע הגדולה ביותר של קמבודיה.
מ-1992 יפן מספקת כ-1.2 מיליארד דולר בשנה.
בשנת 2006 חתמו ממשלות יפן וקמבודיה על הסכם תוכנית סיוע יפנית חדשה בשווי 59 מיליון דולר.
ממשלת יפן סיפקה סיוע משמעותי לחינוך הקמבודי.
מדינה ממלכת קמבודיה שם בשפה הרשמית בקמרית: ព្រះរាជាណាចក្រកម្ពុជា ביפנית: 日本 סמל דגל עיר בירה והעיר הגדולה ביותר פנום פן
יפנים (לאומית); אין שפה רשמית במדינה.דת 96% בודהיזם2% אסלאם1% נצרות0.3% אחר.
יחסי קנדה–יפן הם יחסי החוץ בין קנדה ליפן.
שתי המדינות נהנות מחברות ידידותית בתחומים רבים.
היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות החלו רשמית בשנת 1928 עם פתיחת הקונסוליה היפנית באוטווה.
בשנת 1929 פתחה קנדה חוקת בטוקיו, הראשונה באסיה.
המשלחת הקנדית ליפן, שהוקמה בשנת 1929, היא המשלחת הוותיקה ביותר של קנדה באסיה, והמשלחת השלישית הוותיקה ביותר שאינה מקהילת חבר העמים הבריטי לאחר ארצות הברית וצרפת.
קנדה מחזיקה ביפן שגרירות בטוקיו וקונסוליה בנגויה.
מאידך, יפן מחזיקה בקנדה שגרירות באוטווה וארבע קונסוליות כלליות בקלגרי, מונטריאול, טורונטו וונקובר.
שתי המדינות הן חברות מלאות ב-OECD, CPTPP ו-APEC.
המהגר היפני הידוע הראשון לקנדה, מנזו נאגנו, נחת בניו ווסטמינסטר, קולומביה הבריטית בשנת 1877.
מספר מיסיונרים קנדים שעבדו ביפן בתקופת מייג'י מילאו תפקידים משמעותיים הן בפיתוח הכנסיות הנוצריות המקומיות היפניות והן במודרניזציה של מערכת החינוך של יפן.
בין המספר הזה היו הכמרים החשובים אלכסנדר קרופט שו, מקורבו של יוקיצ'י פוקוזאווה מאוניברסיטת קאיו, ג'י ג'י קוצ'ראן שסייע במציאת אוניברסיטת דושישה, ודווידסון מקדונלד שעזרו להקים את אוניברסיטת אויאמה גאקוין.
בשנת 1887 נפתח מסלול הפלגה לספינות קיטור בין יוקוהמה לוונקובר, ואחת הספינות הקנדיות הללו, RMS קיסרית אוסטרליה וקברניטה, סמואל רובינסון, זכו לשבחים בינלאומיים בגלל מאמצי הצלה שעשו לאחר רעידת האדמה והצונמי בקאנטו (1923).
בשנים 1904–1905 שימש הרברט סיריל תאקר מארטילריית השדה המלכותית הקנדית כנספח צבאי עם הצבא היפני במלחמת רוסיה–יפן.
על שירותו במהלך המלחמה הוענק לו עיטר מסדר האוצר ה"קדוש" על ידי הממשלה היפנית.
הוא גם קיבל את מדליית המלחמה היפנית לשירות במהלך אותה מערכה.
יפן הייתה בעלת ברית של האימפריה הבריטית במלחמת העולם הראשונה.
המשלחת של קנדה נפתחה בטוקיו בשנת 1929 והייתה המשלחת השלישית שלה מחוץ לחבר העמים הבריטי לאחר וושינגטון די.
עובדה זו מדגישה את החשיבות יוצאת הדופן שקנדה הציבה על יפן כמרכז לפעילותה הדיפלומטית ברחבי אסיה.
השר היפני הראשון שביקר בקנדה היה הנסיך אימאסה טוקוגאווה, שכיהן בין השנים 1929–1934. השר הקנדי הראשון שביקר ביפן היה סר הרברט מרלר, שכיהן בין השנים 1929–1936.
הקשרים הדיפלומטיים נותקו בשנת 1941 עם תחילת מלחמת האוקיינוס השקט.
במהלך המלחמה, קנדה כלאה את היפנים-קנדים לאחר שהעבירה את חוק אמצעי המלחמה למטרות 'ביטחון לאומי'.
ליפנים-קנדים נשללו רבים מזכויותיהם, כולל הזכות לעבוד בכל עיסוק שהם בוחרים וכן את זכותם לרכוש.
בקרב הישיר היחיד שלהם במהלך מלחמת האוקיינוס השקט, כוחות יפנים וקנדים נלחמו זה בזה במהלך קרב הונג קונג, שמונה שעות לאחר המתקפה על פרל הארבור.
הקרב הסתיים עם הכיבוש היפני של הונג קונג.
נציגים קנדים חזרו לטוקיו בשנת 1946 בעקבות הכניעה הבלתי מותנית של יפן לכוחות בעלות הברית לאחר הטלת פצצות האטום על הירושימה ועל נגסאקי.
יפן גם פתחה משרד דיפלומטי באוטווה בשנת 1951 לצורך הכנת חידוש העתיד של היחסים הדיפלומטיים.
שיקום מלא של יחסי יפן וקנדה ליווה את הסכם השלום בסן פרנסיסקו בשנת 1952.
הצירות הקנדית בטוקיו שודרגה לשגרירות ורוברט מאיו מונה לשגריר קנדה הראשון ביפן לאחר מלחמת העולם השנייה.
יפן גם הקימה שגרירות באוטווה וסדאו איגוצ'י הפכה לשגרירה היפנית הראשונה בקנדה.
קנדה פעלה בדרכים שונות כדי לסייע לכניסה מחדש של יפן לקהילה הבינלאומית.
ביוזמת קנדה התקבלה יפן בחברות בוועידת תוכנית קולומבו שהתכנסה באוטווה בשנת 1954, באותה השנה נחתם ההסכם הדו-צדדי בנוגע למסחר.