tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הפעילות של קשת מתרחשת במרכזים קהילתיים, מוסדות חינוך, ובתים פרטיים ומושכת אליה אלפים רבים של משתתפים מדי שנה.
תוכנית לנערים ונערות בגיל תיכון.
חזון התוכנית הוא חיבור הדור הצעיר של ישראלים ויהודים-אמריקאים לישראל דרך יזמות וחדשנות.
התוכנית עובדת בשיטת הלימוד הקונסטרוקטיבי, כאשר התלמיד יושב ב"כיסא הנהג" של תהליך הלמידה, תוך כדי ביצוע מטלות לפתרון בעיות מהעולם האמיתי יחד עם מנטורים ישראלים-אמריקאים בכירים מתעשיית ההיי-טק, יזמים ואנשי עסקים המלווים אותם בדרך.
באמצעות תוכנית זו, נפגשים הילדים עם ישראל, עם זהותם היהודית ועם הקהילה בדרך מעניינת המאפשרת להם להביא לידי ביטוי את כישוריהם ומסייעת להם לפתח כלים בנושאי: ניהול זמן, משא ומתן, פתרון בעיות ועוד, כלים הרלוונטיים לשנות התיכון, הקולג' ולחיים המקצועיים.
התוכנית נקראת על שמו של רב-סרן איתן בלחסן ז"ל, מפקד סיירת צנחנים, אשר נהרג בעת מבצע מיוחד בדרום לבנון בשנת 1999. התוכנית נוסדה ב-2016 ובסוף שנת 2017 נפתחו 32 קבוצות של התוכנית עם כ-1,200 משתתפים.
תוכנית לעידוד מנהיגות סטודנטיאלית פרו-ישראלית במכללות ובאוניברסיטאות ברחבי ארצות הברית.
התוכנית מספקת בית לסטודנטים ישראלים-אמריקאים ומקום עבורם לחקור ולחזק זהות יהודית וישראלית.
התוכנית מאפשרת לסטודנטים ישראלים-אמריקאים להשפיע על החיים היהודיים בקמפוס, להוביל פעילות פרו-ישראלית ולשמש גשר חי בין ישראל ובין הקהילה היהודית-אמריקאית.
נכון ל-2017 התוכנית פעילה ביותר מ-80 קמפוסים עם מעל ל-2,000 סטודנטים פעילים.
תוכנית פיתוח מנהיגות חברתית קהילתית.
התוכנית מעודדת חקירת הזהות היהודית והישראלית-אמריקאית תוך שילוב פיתוח תהליכי חשיבה עמוקים בקרב המשתתפים.
התוכנית מכשירה ישראלים-אמריקאים כמנהיגי העתיד של הקהילה היהודית-אמריקאית.
יוזמה חברתית קהילתית, בה ישראלים ויהודים-אמריקאים מתכננים ובונים אירועים החוגגים את המורשת והמסורת היהודית בשילוב תרבות ישראלית, סביב ארוחת השבת, ארוחות חג ופסטיבלים קהילתיים.
רבים מהאירועים מתנהלים בשותפות עם ארגונים יהודיים נוספים, כגון פדרציות, מרכזים קהילתיים, בתי כנסת, בתי ספר ועוד.
בשנת 2016 השתתפו יותר מ-16,000 איש באירועי "שישי ישראלי" בקהילות השונות.
מערך תוכניות בינה ודור חדש, תוכניות המקשרות בין צעירים ישראלים-אמריקאים ויהודים-אמריקאים סביב הזיקה והאהבה לישראל.
התוכנית בונה רשת חזקה של צעירים שיהיו דור מנהיגי העתיד.
התוכנית פועלת במודל של ועדות מקומיות שמובילות אירועים שמשלבים מעורבות קהילתית לצד בניית קשרים חברתיים ועסקיים, כאשר ישראל וישראליות במרכז השיח.
התוכנית הפכה להמשך ישיר וטבעי לבוגרי תוכניות "תגלית" ו"מסע", והמשך החוויה הישראלית, מחוץ לישראל.
על מנת לשרת את הצורך ההולך וגובר בקרב ישראלים-אמריקאים המתגוררים ברחבי ארצות הברית, פיתח ה-IAC תוכנית המנחה ותומכת בבניית קהילות על ידי מנהיגות ישראלית-אמריקאית ברחבי ארצות הברית בערים בהן אין סניף פעיל של הארגון.
מגוון רחב של אירועים, תוכניות, ופעילות ענפה למען מאמצי ההסברה של ישראל.
התוכנית מארגנת, מכשירה, ומנהלת פעילים בקהילות המקומיות, וברשתות החברתיות, לצורך חיזוק מדינת ישראל, דה-לגיטימציה של ישראל מלחמה באנטישמיות ובתנועת ה-BDS.
חלק חשוב מהפעילות הוא שיתוף הפעולה של הארגון עם המרכז הבינתחומי הרצליה למלחמה למען ישראל ברשתות החברתיות.
פסטיבל לציון יום העצמאות של מדינת ישראל המתקיים בערים רבות ברחבי ארצות הברית.
הפסטיבל הראשון התקיים ב-2012 בלוס אנג'לס בהשתתפות יותר מ-15,000 חברי קהילה, בהשראתו ובמימונו של איש העסקים, נתי סיידוף.
͏בשנת 2017 הפסטיבל נחגג ב-14 ערים שונות ברחבי ארצות הברית, עם יותר מ-40,000 משתתפים.
ארגון ה-IAC מפעיל מספר מרכזים קהילתיים במטרה להביא את התרבות הישראלית לתוך מרכז העשייה של הקהילה היהודית-אמריקאית, ולשמש בית לקהילה הישראלית-אמריקאית.
המרכז הקהילתי בבוסטון נוסד ב-2014 ובהמשך נפתחו מרכזים קהילתיים בניו ג'רזי ובוושינגטון הבירה בתוך מרכזי ה-JCC המקומיים.
בשנת 2015 חברו הפילנתרופים מירי ויצחק שפר, עם נתי ודבי סיידוף, לרכישת המרכז הישראלי-אמריקאי הראשון בארצות הברית - מרכז שפר.
בשנת 2017 ביקר נשיא מדינת ישראל רובי ריבלין במרכז, בביקור היסטורי ראשון של נשיא מדינת ישראל בקהילה הישראלית-אמריקאית.
הנשיא הגדיר את הישראלים בארצות הברית נכנס אסטרטגי לישראל, וגשר חי בתוך הקהילה היהודית - "השבט החמישי".
הארגון מציע עשרות אירועים קהילתיים רחבי היקף כשבמרכזם התרבות וההוויה הישראלית.
ארגון ה-IAC תומך בעשרות ארגונים ללא מטרות רווח שמקדמים את מטרות הארגון.
בין השאר ה-IAC הוא התורם הגדול ביותר של תנועת הצופים הישראלית בארצות הברית.
הוא גם התורם העיקרי של מרכז ליזמות ישראלית ICON בעמק הסיליקון, ושל מגוון ארגונים שפועלים למען מדינת ישראל.
הכנס הארצי השנתי של הארגון הישראלי אמריקאי (IAC)
החל משנת 2014 נערך בוושינגטון הבירה הכנס השנתי הארצי של ה-IAC שנחשב כיום לכנס השני בגודלו בקהילה היהודית-אמריקאית, ואחד החשובים ביותר.
אל הכנס מגיעים מנהיגים ומובילי דעה מישראל וארצות הברית.
הכנס מייצר מפגש נדיר בין מנהיגות מדינת ישראל, מנהיגות הקהילה הישראלית-אמריקאית, ומנהיגות הקהילה היהודית-אמריקאית.
לכנס מגיעים כל שנה פוליטיקאים ישראלים ואמריקאים בכירים, יזמים ואנשי עסקים, פילנתרופים, אנשי רוח ואקדמיה, ראשי ארגונים, ואנשי תקשורת בכירים.
הכנס השנתי הארצי 2014 נערך בוושינגטון הבירה בנוכחות כ-750 משתתפים, ביניהם המושל ומועמד לנשיאות מיט רומני, הסנטור ג'ו ליברמן, השגריר לאו"ם רון פרושאור.
הכנס השנתי הארצי 2015 נערך בוושינגטון הבירה בנוכחות כ-1,320 משתתפים, ביניהם שרת המשפטים איילת שקד, ראש האופוזיציה יצחק (בוז'י) הרצוג, השגריר הישראלי רון דרמר.
הכנס השנתי הארצי 2016 נערך בוושינגטון הבירה בנוכחות כ-2,100 משתתפים, ביניהם ראש העיר לשעבר של ניו יורק רודי ג'וליאני, הסנטור צ'אק שומר, השרים יואב גלנט, אופיר אקוניס, השגרירים לשעבר דורי גולד, רון פרושאור ומייקל אורן.
מעל 180 דוברים הובילו 43 סדנאות, פנלים והרצאות.
הכנס השנתי הארצי 2017 נערך בוושינגטון הבירה בנוכחות כ-2,700 איש מ-43 מדינות ברחבי ארצות הברית ו-10 מדינות בעולם.
בין הדוברים הייתה שגרירת ארצות הברית לאו"ם ניקי היילי, שר התפוצות נפתלי בנט, חברי קונגרס וחברי כנסת, מנהיגים ומובילי דעה רבים.
הכנס השנתי הארצי 2024, התקיים במהלך ספטמבר 2024 בסימן "ישראל בלב".
הנואם המרכזי היה נשיא ארצות הברית לשעבר, דונלד טראמפ, אשר נאם נאום קמפיין כחודש וחצי לפני הבחירות בהם מתמודד.
בגלל נאומו נעדרו מהכנס נציגים רבים מהמפלגה הדמוקרטית.
בין המשתתפים בשנה זו, משפחות חטופים ישראליות-אמריקאיות, נציגי משפחות שכולות וכן שבויים ששוחררו.
הכנס היה בהנחיה של תמר איש שלום ובין הנואמים הראשונים היה אנדריי קוזלוב, ששוחרר משבי החמאס במבצע ארנון ומרים אדלסון, אשר עם בעלה, תרמה למיתוג מחדש של הארגון כארגון ארצי.
מיום היווסדו הארגון הגדיר כאידאולוגיה אי-התערבות בנושאים פוליטיים שנמצאים בדיון ציבורי בישראל.
הארגון מאמין בחשיבות הריבונות והדמוקרטיה הישראלית, ובחשיבות היכולת של תושבי ישראל לקבוע את עתידם וצביון המדינה בהם הם חיים.
מיום היווסדו הארגון שם לו למטרה לחבר ולחזק את הקשר בין העם האמריקאי ובין העם הישראלי תוך כדי מימוש הזכות והחובה של חבריו כתושבי ארצות הברית.
הארגון הוא על-מפלגתי, וחבריו מגיעים מרשת פוליטית רחבה, המאפשרת עבודה משותפת עם נבחרי ציבור מהמפלגה הדמוקרטית והרפובליקנית.
בשנת 2016 יסדו חברי ה-IAC שדולה שמטרתה ייצוג והשפעה פוליטית, תוך הפרדת הפעילות הפוליטית מהפעילות הקהילתית של הארגון.
השדולה, מתמקדת בחמש מטרות עקריות:
חקיקה לבלימת השפעת תנועת ה-BDS בארצות הברית, ומסירת מידע לאכיפת החוקים במדינות השונות.
בין השאר הארגון הוביל את החקיקה נגד BDS במדינת נבדה, והנהיג את החקיקה במדינת קליפורניה.
מלחמה בתנועת החרמות, תנועות שנאה ואנטישמיות.
תמיכה בחקיקה שמקדמת אינטרסים משותפים של ארצות הברית וישראל.
חיזוק הקשרים בין מדינת ישראל וארצות הברית על ידי קידום הסכמי שיתוף פעולה במחקר ומסחר.
קידום לימוד השפה העברית בבתי ספר ציבוריים בארצות הברית.
ארגון הצופים הערביים (צופי השלום), נוסד בשנת 1956 בשם "ארגון הצופים המוסלמים בישראל".
חברים בו היום 23 שבטים, רובם מהגליל, לצד אזור ירושלים, המרכז והמשולש.
הארגון כפוף להתאחדות הצופים והצופות בישראל לארגון הצופים העולמי ולאגודת המדריכות והצופות העולמית.
הארגון פועל לקידום ערכים חינוכיים וקהילתיים בקרב ילדים, בני נוער וצעירים מהחברה הערבית.
הארגון שם דגש על העצמת בני נוער, עידוד מעורבות קהילתית, וחיזוק ערך ההתנדבות.
לצד קידום ערכי הדמוקרטיה, קבלת האחר וסובלנות, מעודד הארגון מימוש עצמי וחיזוק האישיות של הנוער המתבגר, במטרה להעניק להם כלים להתמודדות עם אתגרי החיים.
במסגרת הפעילות נאמנים חברי הארגון לערכי שוויון, סולידריות, חיים משותפים, וטיפוח מנהיגות צעירה.
פעילות הארגון כוללת יוזמות חינוכיות וחברתיות, התנדבות, קורסי הכשרה, מסעות ופעילויות רב-תרבותיות בשיתוף גורמים מקומיים ובינלאומיים.
כמו כל ארגון צופים בישראל, מתקיימות פעילויות בשבטי צופים פעמיים בשבוע, כאשר חברי השכבה הבוגרת בגילאי 16 ומעלה מדריכים את חניכי השכבות הצעירות.
בכל שבט מתקיימים קורסי הכשרה והדרכה לבעלי תפקידים ולמד"צים, התנדבות בחברה, צעדות בחגים, מסעות וטיולים.
בנוסף לכך מתקיימים ימי עיון, סמינרים ועוד אירועים כלל ארגוניים.
הארגון לוקח חלק בפעילות התאחדות הצופים והצופות בישראל וביניהם קורס תג היער וקורס תג הצופיות.
גילאי 16 ומעלה: שכבה בוגרת (שכב"ג)
כחלק מהיותו שייך להתאחדות הצופים והצופות בישראל, הארגון שייך למעשה לאזור צופי אירופה.
למרות זאת, בזכות האחוז הגבוה של חניכי צופים מוסלמים הנמצאים בארגון, ישנם קשרים רבים לאזור צופי מדינות ערב ומדי פעם חניכי הארגון מוזמנים לכנסים ולאירועים במדינות ערב, כנציגי מדינת ישראל.
ארגון טראמפ הוא קונצרן אמריקאי בינלאומי בבעלות פרטית, שמרכזו נמצא במגדל טראמפ במידטאון מנהטן, ניו יורק.
הוא כולל מיזמים עסקיים והשקעות של נשיא ארצות הברית, דונלד טראמפ.
טראמפ שימש כיו"ר וכנשיא הארגון.
כיום, נשיאת החברה היא בתו של טראמפ, איוונקה טראמפ.
סגני נשיאת החברה והמנהלים בפועל הם ילדיו, דונלד טראמפ ג'וניור ואריק טראמפ.
ארגון טראמפ מתמקד בנושאי פיתוח נדל"ן, בהשקעות, במסחר בבורסה, בשיווק ומכירות, ובניהול רכוש.
בבעלות הארגון נדל"ן למגורים, בתי מלון, אתרי נופש, מגדלי מגורים ומגרשי גולף במדינות שונות, אותם הוא מפעיל ומפתח.
כמו כן בבעלותו כמה מאות אלפי מטרים רבועים (מספר דונמים) של נדל"ן במרכז מנהטן.
לארגון ישנן 515 חברות בנות, כששמו של טראמפ נמצא ב-264 מהן, ובשמם של 54 נוספים מופיעים ראשי התיבות של שמו.
הארגון הוא גם הבעלים של חברת תוכן טלוויזיוני והפקה הנקראת "טראמפ הפקות", היוצרת תוכניות טלוויזיה, כולל את תוכנית המציאות "המתמחה".
כמו כן, החברה עוסקת בקמעונאות, ובתקופות שונות עסק באופנה, בהלבשה, בתכשיטים ובאביזרים, בספרות, בריהוט לבית, במוצרי תאורה, בטקסטיל ובאביזרים לאמבטיות, במצעים, במוצרי ניחוח לבית, במוצרי עור קטנים, בכוסות למשקאות אלכוהוליים וכן במשקאות אלכוהוליים (טראמפ וודקה), בסטייקים (טראמפ סטייקים), בשוקולדים, ובבקבוקי מים מינרליים (טראמפ אייס).
ישנם מספר גופים הממשיכים לשאת את השם טראמפ למרות שהם כבר לא שייכים לארגון טראמפ.
לדוגמה, בפברואר 2016, נמכרו החזקותיה בחברת טראמפ בידור נופש, הבעלים של טראמפ טאג' מאהל, טראמפ פלאזה, ובתי הקזינו של טראמפ מרינה באטלנטיק סיטי, ניו ג'רזי.
מכון טראמפ פעל החל משנת 2005 תחת הסכם רישוי עם "אוניברסיטת טראמפ" אך לא היה קשור ל"ארגון טראמפ".
בשנת 2009 תוקף ההסכם פג והוא לא חודש.
באוגוסט 2022, סמנכ"ל הכספים של הארגון, אלן וייסלברג, הודה בביצוע יותר מתריסר עבירות פליליות, כולל הונאת מס פלילית וגניבה גדולה.
חבר מושבעים בניו יורק הרשיע ב-3 בדצמבר 2022 את ארגון טראמפ בהונאת מס ובפשעים כלכליים נוספים.
הארגון הורשע בכל 17 סעיפי האישום, לאחר יום של דיונים בבית המשפט העליון של ניו יורק במנהטן.
בית המשפט קבע, בין היתר, כי שתי ישויות משפטיות בארגון קשרו קשר לביצוע עבירה וכן זייפו מסמכים עסקיים.
ארגון יהודי עולמי להשבת רכוש (איל"ר, World Jewish Restitution Organization) הוא ארגון שמשימתו היא השבת רכוש קהילתי יהודי ורכוש יהודי פרטי ללא יורשים, שנגזלו או אבדו במהלך השואה.
הארגון פועל בארצות מרכז ומזרח אירופה למעט גרמניה ואוסטריה.
בעקבות נפילת ברית המועצות והמשטרים הקומוניסטים במזרח אירופה חברו יחד שמונה ארגונים יהודיים גדולים כדי להקים את הארגון.
הוא החל לפעול בחודש אפריל 1993. באותה שנה נחתמה אמנה בינו לבין ממשלת ישראל לשם הסדרת שיתוף הפעולה ביניהם.
במסגרתו מתקיימים מועצה וועד מנהל שלארגונים המייסדים והשותפים ולממשלת ישראל יש נציגים בהם.
המנכ"ל בפועל של הארגון (2017) הוא נחליאל דיסון.
הארגון פועל ב-18 מדינות שונות במרכז ומזרח אירופה.
הוא מקיים בהן מגעים עם ממשלות ורשויות מקומיות בנוגע להחזרת רכוש יהודי שאבד ונשדד - רכוש קהילתי ורכוש פרטי של אנשים שלא נותרו להם יורשים.
היכן שהשבת הרכוש אינה אפשרית פועל הארגון לשם תשלום פיצויים עבורו.
הארגון הקים קרנות בארבע מדינות - פולין, רומניה, ליטא והונגריה - בשיתוף פעולה עם הקהילות היהודיות המקומיות בהן לשם טיפול בתביעות להשבת רכוש.
הוא משתמש בנכסים שהוא מצליח להשיב לשם עזרה לניצולי השואה ולקהילות היהודיות באותן מדינות.
הארגון היה גם צד להסדר שהושג בין השאר בהתערבותו עם ממשלת שווייץ והבנקים השווייצריים בשנת 1999. במסגרת ההסדר שילמו הבנקים סכום של 1.25 מיליארד דולר.
הארגון פועל בשיתוף פעולה עם ועידת התביעות להשבת חפצי אמנות, חפצי יודאיקה ותשמישי קדושה יהודיים שנגנבו או אבדו בשואה.
השתתפות בוועידת נכסי תקופת השואה בפראג בשנת 2009, שבעקבותיה ניתנה הצהרת טרזין
השתתפות בניסוח המסמך הנחיות ונהלים מועדפים להשבת נכסי נדל"ן שהופקעו או שנתפסו בידי הנאצים, הפשיסטים ומשתפי הפעולה עמם בתקופת השואה בשנים 1939–1945, אשר נוצר בעקבות הצהרת טרזין ובו תמכו 43 מדינות
השתתפות בוועידה בפראג לסקירת נכסי נדל"ן ב-2012, שבה נטלו חלק 39 מדינות האיחוד האירופי וארגונים לא ממשלתיים
תמיכה בפיתוח המכון האירופי למורשת השואה שהוקם בצ'כיה ב-2010.
פעילות הארגון הביאה לאיסוף מידע אודות אלפי נכסים יהודים ציבוריים בארצות השונות - בתי ספר, בתי כנסת, מוסדות רפואיים ומוסדות תרבות.
פעילותו הביאה עם השנים להקמת ועדות חקירה ציבוריות במדינות שונות, שריכזו חומר היסטורי על השואה וסייעו ליצירת הסדרים להשבת רכוש יהודי שנגזל.
ארגון הרופאים עובדי המדינה (בראשי תיבות: אר"מ) הוא הארגון המייצג את הרופאים המועסקים בשירות המדינה ובמוסדותיה, בתי החולים העירוניים והמרכז הרפואי שערי צדק.
אר"מ הוא אחד משבעת הארגונים הפרופסיונלים המרכיבים את ההסתדרות הרפואית בישראל ומהווה כ 36% מסך חבריה.
הארגון מונה כ־6800 רופאים ופועל לקידום מעמד הרופאים ומערכת הבריאות בישראל.
ארגון הרופאים עובדי המדינה הוא אגודה עות'מאנית.
יושב ראש הארגון הוא ד"ר זאב פלדמן.
מזכ"ל הארגון הוא ד"ר אסף טויב LLD.
לאחר הקמת מדינת ישראל, הפכו בתי החולים המנדטורים תל השומר, סרפנד (אסף הרופא) ורמב"ם לבתי חולים צבאיים.
בתחילת שנות החמישים הפכו לבתי חולים אזרחיים בבעלות המדינה ועובדיהם הפכו לעובדי מדינה.
בשנות החמישים והשישים של המאה העשרים פתחה המדינה או העבירה לבעלותה שורה של בתי חולים כלליים, פסיכיאטרים וגריאטרים המונים כיום 26 בתי חולים בסה"כ.
עד שנת 1970 היו הרופאים עובדי המדינה חברים ומיוצגים על ידי ההסתדרות הכללית של העובדים בארץ ישראל ללא ייצוג עצמאי וללא יכולת לממש החלטות של ההסתדרות הרפואית.
בשנת 1969 יזם ד"ר גדעון מנליס מבית החולים הממשלתי בנהריה הקמה של ארגון רופאים נפרד שייצג את האינטרסים של הרופאים עובדי המדינה.
בשנתיים הראשונות פעלו הוועדים בבתי-החולים בכפילות, הן בארגון רופאי המדינה והן כחלק מוועדי העובדים במסגרת ההסתדרות הכללית, עד שהודיעו סופית על התנתקותם.
לאחר הקמתו, קיבל הארגון מעמד עצמאי בהסכמים עם משרדי הבריאות, האוצר ונציבות שירות המדינה.
בשנת 1994 הוכרה ההסתדרות הרפואית בישראל כארגון היציג של כלל הרופאים בישראל, ומאז מייצג אר"מ את רופאיו גם דרך מוסדותיה.
יו"ר אר"מ משמש מתוקף תפקידו כסגן יו"ר ההסתדרות הרפואית, ותקנוני שני הארגונים מכירים זה בזה.
הוועידה הארצית היא הגוף העליון של אר"מ.
היא מתכנסת בדרך כלל אחת לארבע שנים, מאשרת את פעילות הארגון, בוחרת את בעלי התפקידים ומחליטה על שינויי תקנון.
בוועידה משתתפים צירים שנשלחים ממקומות העבודה השונים, ביחס של 1:20 למספר הרופאים המועסקים בהם.
הוא הגוף הביצועי המוסמך לקבל החלטות בין ועידות ארציות.
הוא מורכב מיו"ר הארגון ו־26 חברים לפי מפתחות יצוג הבאים: שיבא, רמב"ם, בריאות הציבור וועד הפסיכיאטריה - שלושה נציגים כל אחד, אסף הרופא, וולפסון - שני נציגים כל אחד, נהריה, צפת, פוריה, בני-ציון, הלל יפה, שערי צדק, ברזילי, וועד בתי החולים הגריאטרים - נציג אחד כל אחד.
בוועד הארצי חברים גם שני נציגי מתמחים בעלי זכות הצבעה מלאה הנבחרים בבחירות ישירות ארציות.
יושב ראש הארגון הוא בא כוחו הרשמי ומייצגו של אר"מ.
היו"ר נבחר בבחירות אישיות ישירות.
מזכירות הארגון היא הגוף המבצע את החלטות הוועידה והוועד הארצי.
חברים בו מתוקף תפקידם יושב ראש הארגון, ממלא מקומו, סגני יושב הראש וגזבר הארגון.
הוועד המקומי הוא הגוף המייצג את אר"מ מול ההנהלה המקומית בכל בית חולים ומקום עבודה בשירות המדינה ומוסדותיה.
הוועד המקומי נבחר על ידי רופאי מקום העבודה בבחירות ישירות וחשאיות.
ועדת הביקורת מבקרת את פעילות מוסדות אר"מ מבחינה פרוצדורלית ואת הליכי קבלת ההחלטות בארגון.
ועדת התקנון מפרשת את תקנון אר"מ ומנסחת ומציעה לוועדיה שינויים בתקנון.
טיים הוא ארגון בינלאומי, ללא מטרות רווח, שהוקם בישראל בשנת 2015 ועוסק בשימור והגנה של בתי גידול טבעיים.
מטרת הארגון היא לרכוש ולשמר 2.3% משטחי כדור הארץ שלהם מגוון ביולוגי עשיר על ידי גיוס המונים.
הארגון מבוסס על מדענים, מתנדבים ועמותות נוספות שבוחרים אזורים בעלי מגוון ביולוגי רחב, ופועלים יחדיו באזורים אלו כדי לאתר ולרכוש שטחי אדמה מידיים פרטיות.
לאחר הרכישה הארגון משמר את השטחים תוך שיתוף פעולה עם האוכלוסייה ועמותות מקומיות.
הארגון הוקם בשנת 2015 על ידי פרופ' אורי שיינס, לצד אנשי מקצוע נוספים מתחומי המדע והמשפט ובשיתוף פעולה עם פרופסור אלון טל ודוקטור מיקי סמוני-בלנק.
פרופסור שיינס, אקולוג מאוניברסיטת חיפה שלוחת מכללת אורנים, יזם פרויקט לגיוס המונים שהיווה את תחילת דרכו של הארגון.
הארגון הוא דמוקרטי ולכן כיום, כל אדם בעולם יכול להצטרף לארגון בעלות של דולר אחד בשנה.
הארגון לא לוקח תקורה מהתרומות של החברים ו-100% מכספי התרומות מיועדים לרכישה ושמירה על אדמות.
לכל חבר בארגון זכות הצבעה והוא יכול לבחור לאן ינותבו כספי התרומות מתוך רשימה של אזורים "חמים ביולוגית" שנבחרה מראש על ידי הצוות המדעי של הארגון.
ארגון ידידי סוריה (מוכר גם כארגון חברי סוריה, ארגון חברי העם הסורי, חברי סוריה הדמוקרטית ,חברי סוריה) הוא קולקטיב דיפלומטי בינלאומי של מדינות וגופים המתכנסים לדון בנושא סוריה מחוץ למועצת הביטחון של האו"ם.
הקולקטיב נוצר בעקבות הטלת הווטו של רוסיה וסין במועצת הביטחון, אשר גינתה את סוריה.
הקבוצה היא יוזמה של נשיא צרפת, ניקולא סרקוזי, במטרה למצוא פתרון למלחמת האזרחים בסוריה לאחר שרוסיה וסין הטילו וטו ב-4 בפברואר 2012 בהחלטת מועצת הביטחון בנושא.
ישיבתה הראשונה התקיימה ב-24 בפברואר 2012 בתוניסיה.
המפגש השני התקיים באותה שנה ב-1 באפריל באיסטנבול, טורקיה.
הפגישה השלישית של ידידי סוריה התקיימה בפריז בתחילת יולי 2012. ועידת הפסגה הרביעית אירעה בדצמבר 2012 במרקש.
ב-24 בפברואר 2012, ידידי סוריה נפגשו בפעם הראשונה בתוניס.
בכנס, מזכירת המדינה של ארצות הברית, הילרי קלינטון, והפקידים אן-מארי סלוטר ומייקל הירש טענו שטורקיה, קטר, ערב הסעודית וירדן יהיו מסוגלות ליצור "אזור ללא רצח", וסברו שסוריה חשובה לאמריקאים יותר מאשר ללוב.
המועצה הלאומית של סוריה השתתפה באופן עקבי בוועידה, ופרסמה רשימה של שבע דרישות, וביניהן
"אם המשטר אינו מקבל את תנאי היוזמה המדינית של הליגה הערבית ולא שם קץ לאלימות נגד אזרחים, אסור לידידי למנוע ממדינות בודדות להעניק סיוע לאופוזיציה הסורית, באמצעות יועצים צבאיים, אימונים ואספקת נשק, כדי להגן על עצמם."
שבעים אומות השתתפו בכנס שנערך ב-1 באפריל 2012 כדי לתמוך באופוזיציה הסורית ולהגביר את הלחץ על ממשלת סוריה.
המועצה הלאומית של סוריה טענה שהאופוזיציה מאוחדת לקראת "פעולה רצינית" ושואפת "לתשלום שכר קבוע של הצבא הסורי החופשי".
ראש הממשלה הטורקי הגן על מה שהוא כינה "זכות הגנה עצמית לסורים" ודרש מהקהילה הבינלאומית לשמור על העם הסורי.
"אנחנו מאמינים כי גם לקהילה הבינלאומית יש מחויבות מוסרית לפעול.
שפיכות הדמים בסוריה חייבת להיפסק," הוא הוסיף.
חמד בן חאסים בן ג'אבר א-ת'אני (ראש ממשלת קטר), מזכירות הליגה הערבית ומזכירת המדינה הילרי קלינטון תמכו בנקיטת אמצעים חזקים יותר נגד המשטר הסורי.
סוכנות הידיעות הערבית הסורית אשר בבעלות הממשלה, גינתה את הפגישה כ"קונספירציה נגד סוריה" והציגה את המשתתפים
הפגישה השלישית של ידידי סוריה נפתחה ב-6 ביולי 2012 ב-פריז, צרפת.
הדוברים שהגיעו למפגש כללו את ויליאם הייג, לורן פאביוס, אהמט דבוטאולו ואת הילרי קלינטון.
המפגש הרביעי של ידידי סוריה נפתח ב-12 בדצמבר 2012 במרקש, מרוקו.
בחודש פברואר 2013, רק 11 ידידי סוריה ערכו את הפגישה ברומא.
ב-22 במאי 2013, בכנס עמאן נפתח כדי לדון אותנו-רוסית הצעה לשיחות שלום.
ב-22 ביוני 2013, בכנס דוחא נפתח דיון כיצד לארגן את המשלוח של הצבא וסוגים אחרים של סיוע למורדים הסורים.
הכנס במרקש, ב-12 בדצמבר 2012, התקיים בהשתתפות נציגים של 114 מדינות.
ב-2013, לעומת זאת, מספר מדינות המיוצגות בישיבות נפל ל-11.
חברי הארגון ידידי סוריה הנוכחי, אשר נפגשו ב-2013 ברומא, איסטנבול ולונדון, מכונים לעיתים קרובות "לונדון 11'.
הקואליציה הלאומית של כוחות המורדים והאופוזיציה הסורים
ארגונים בינלאומיים שנכללו בישיבות ארגון ידידי סוריה:
מועצת שיתוף פעולה של המפרץ
ארגון חיילים ופרטיזנים נכי מלחמה בנאצים הוא ארגון א-פוליטי המאגד לוחמים יהודים שנפצעו בזמן הלחימה בנאצים במלחמת העולם השנייה וסובלים מנכות בשל כך.
הארגון נוסד עוד לפני קום המדינה והוא עדיין פעיל.
מלבד הדאגה לנכים הארגון מראשיתו התמקד בהנצחת השואה ובפרט בהנצחת ותיעוד הלחימה היהודית נגד הנאצים.
הארגון הוא אחד הגדולים והמשפיעים מבין כל ההתארגנויות של ניצולי השואה בישראל.
מייסד הארגון בישראל והיו"ר הראשון היה יצחק זנדמן.
ההתארגנות של לוחמים יהודים נכי מלחמה התחילה כיוזמה עצמאית מיד בסיום המלחמה במחנות העקורים על אדמת אירופה.
מיד עם הקמת המדינה ופתיחת שעריה לעליה עלו רבים לישראל וכבר ב-1948 החל הארגון לפעול בישראל בשם "אגודת נכי מלחמה".
בתקופה זו מנה הארגון כמה מאות חברים.
הארגון פעל מול מוסדות המדינה כדי להסדיר את קליטתם של הנכים ולדאוג לזכויות ולתמיכה שנזקקו לה, כמו טיפולים רפואיים מיוחדים ומציאת מקורות תעסוקה מתאימים ובד בבד דרש להכיר בלחימה היהודית בנאצים כשלב בהקמת המדינה ולהתייחס לנכים בהתאם.
הארגון גדל ופתח סניפים רבים כאשר המשרד המרכזי שכן ביפו.
שמו שונה ל"ארגון נכי המלחמה בנאצים".
במסגרת פעולותיו הביא הארגון לחקיקת חוק נכי מלחמה בנאצים 1954 שהסדיר את זכויותיהם.
בסוף שנות השישים מנה הארגון כאלפיים חברים.
מספר זה הוכפל בעקבות גל העלייה מברית המועצות בראשית שנות השבעים.
ב-1984 נרשם הארגון כעמותה רשומה בשם הנוכחי "ארגון חיילים ופרטיזנים נכי מלחמה בנאצים".
בעליה הגדולה של שנות התשעים נוספו עוד חברים רבים ובשיאו הגיע מספרם ל-10,000 בלמעלה מ-50 סניפים.
מספר החברים הכולל, בכל התקופות, מגיע ל-14 אלף.
ב-2019 הארגון עדיין פעיל וחברים בו כ-500 נכים, ובנוסף כ-1,400 אלמנות.
פעילות הארגון התמקדה בשני תחומים עיקריים.
זכויות הנכים והנצחת הלחימה היהודית.
בעניין זכויות הנכים התעקשו נציגי הארגון כי בהיותם נכי מלחמה יוכר מעמדם כדומה לזה של נכי צה"ל.
בפרט דרשו שהגורם המטפל בהם לא יהיה שייך למערכת הרווחה אלא למשרד הביטחון, עמדה שנתקלה בהתנגדותו של בן-גוריון.
הארגון שהיה א-פוליטי באופן מובהק וזכה לתמיכה מהקצוות הפוליטיים, חרות ומק"י כאחד, נתקל בהתנגדות וחשדנות מצד הממסד.
רק לאחר שנים של פעילות ומאמצים מול כל המפלגות בכנסת הוכתר המאבק בהצלחה עם חקיקת חוק נכי מלחמה בנאצים שהתקבל פה אחד ב-1954. בתחום השני, נאבק הארגון להדגשת נושא הלחימה היהודית וגבורת הלוחמים שנדחקו הצידה בתודעת הציבור בפני מיתוס "הצאן לטבח".
לאחר מאבק ממושך, שנתקל בהתנגדות מצידו של בן-גוריון, הצליחו ראשי הארגון להשפיע על הנהגת המדינה ולביא לחקיקת חוק מיוחד שהסדיר את מעמדם ואת זכויותיהם, ובפרט את הגורמים המטפלים בהם במשרדי הממשלה.
עיקר המאבק נסוב לא על קבלת הזכויות אלא על העיקרון שמעמדם של הלוחמים ונכי המלחמה בנאצים יהיה דומה לזה של הלוחמים במלחמת העצמאות.
לפיכך התנגדו לכך שהטיפול והסיוע לנכים יהיה כאל אזרחים נזקקים ותבעו שהגורם המטפל יהיה משרד הביטחון, זאת מתוך הקביעה שהמלחמה בנאצים הייתה מלחמתו של העם היהודי ולכן הייתה שלב בהקמת המדינה היהודית.
נציגי המדינה התנגדו לגישה זאת למרות תמיכתם של נכי צה"ל.
המאבק כלל פניות לכנסת, לממשלה ולציבור, הודעות לעיתונות, עצרות הפגנות ואף שביתות שבת.
עם הזמן הורחבו סמכויות הלשכה וכיום היא מטפלת בכל תחומי הסיוע לניצולי השואה ונקראת הרשות לזכויות ניצולי השואה.
בכך, בפרספקטיבה של זמן, נכשל המאבק.
אמנם, עצם הזכויות והסיוע לנכי המלחמה נותר זהה לזה של נכי צה"ל ובמובן זה נשארו נכי המלחמה נבדלים מיתר ניצולי השואה, אך ברבות השנים המשיכה כוונתו של החוק להישחק.
ב-2020, במסגרת ההסכם הקואליציוני הוסכם שהאחריות על הרשות לזכויות ניצולי שואה תועבר ממשרד האוצר למשרד באחריות מפלגת כחול לבן, וכך הוחלט על העברת הרשות למשרד לשוויון חברתי, מהלך שספג ביקורת רבה.
בכך, עוקרה סופית כוונתם של יוזמי החוק ומומשה גישתו של בן-גוריון שהסיוע לנכים יינתן במסגרת מערך הרווחה.
גם הקצבאות לנכי המלחמה שהתעדכנו בכח החוק הלכו ונשחקו והן נמוכות יותר מהקצבאות של נכי הרדיפות האחרים.
המאבק של אנשי הארגון סביב החוק זוכה היום לעניין מחקרי בספרות על התקופה ואף כחומר לימוד לבתי הספר.
אנשי הארגון שכולם היו לוחמים לשעבר ניסו לפעול נגד תודעת "הצאן לטבח" ששלטה בציבור ופעלו להדגשת אלמנט הלחימה וה"גבורה", ובפרט להעלאת המודעות למעורבות היהודית הרחבה בכל מסגרות הצבאיות ולא רק במרידות בגטאות וביחידות הפרטיזאנים שכבר זכו להכרה.
מימיו הראשונים יצא הארגון בקריאה לאיסוף עדויות ותעוד של הלחימה ופעל לשם כך במספר תחומים.
מיום הקמת מוסד יד ושם כללה מועצת יד ושם נציגות של הארגון.
למרות זאת, לא התקבלה הדרישה לפעול ולקדם פרויקטים בתחום הנצחת הלחימה.
הדבר הביא לחילוקי דעות והתנגשויות ואף לשביתת מחאה של הנכים במשרדי יד ושם.
עם הזמן נפתרו חילוקי הדעות ונוצר שיתוף פעולה בין הגופים.
נציגות הארגון במועצת יד ושם גדלה לחמשה חברים, ואנשי הארגון הם שערכו את האזכרה הראשונה שנערכה באוהל יזכור.
ב-1964 היו בין החותמים על מגילת היסוד להקמת גלעד הגבורה שבאתר יד ושם.
משנותיו הראשונות הקפיד הארגון לקיים עצרת שנתית חגיגית ביום הניצחון על גרמניה.
חלק מהאירועים נערכו בשיתוף גופים נוספים ואורחים מישראל ומחוצה לה.
בשנים האחרונות לוקחים חברי הארגון חלק בעיקר באירועים מקומיים שמתקיימים ביוזמת הרשויות המקומיות.
דווקא בתחום זה התגשם חזון הארגון ואירועי הניצחון בימינו נעשים בשיתוף עם מערכת הביטחון תוך מתן הכרה לתרומת הלוחמים למדינה אך רק ב-2017 נקבע הדבר סופית בחוק מיוחד, חוק יום הניצחון על גרמניה הנאצית, התשע"ז-2017.
הקריאה הראשונה להענקת אות ללוחמים בנאצים יצאה מהארגון עוד בעיצומה של מלחמת העצמאות אך רק בשנות ה-60 החלה הממשלה להתייחס לנושא.
אלא שהממשלה קידמה את יצירת האות והענקתו מטעם מוסד יד ושם, דבר שנתקל בהתנגדות נחרצת של הארגון ששוב תבע שההכרה תבוא מטעם משרד הביטחון.
בתמיכתו של ראש אכ"א, ישראל עמיר, נענתה לבסוף הדרישה והמשימה הוטלה על ועדה בראשותו וכללה בין היתר את יו"ר הארגון יצחק זנדמן.
האות הוענק ב-8 במאי 1967, במסגרת חגיגות יום הניצחון על גרמניה.
צחוק הגורל הוא שמיד לאחר הענקת אות הלוחם בנאצים פרצה מלחמת ששת הימים שבעקבותיה ניתקו מדינות הגוש המזרחי ובראשן ברית המועצות את היחסים הדיפלומטיים עם ישראל ויצאו נגדה בגינויים חריפים.
לאות מחאה החליטו ארגוני הלוחמים, ובהם ארגון נכי המלחמה בנאצים, להחזיר את כל האותות והמדליות שהוענקו על ידי אותן מדינות.
אלפי הלוחמים ויתרו על כל האותות והעיטורים ורק האות הישראלי נותר בידם.
רק הנכים והלוחמים שהגיעו מאוחר יותר, בגלי העלייה משנות ה-70 וה-90 שמרו בידיהם את המדליות המקוריות.
החל מ-1995, שנת ה-50 לניצחון, מוציא הארגון במשותף עם ברית ותיקי מלחמת העולם השנייה מדליית ניצחון בכל חמש שנים אשר מוענקת בחסות משרד הביטחון.
ההנפקה משולבת באירועי חגיגות הניצחון.
לאחר מותו של יצחק זנדמן, מייסד ויו"ר הארגון הוחלט על הענקת פרס יצחק זנדמן לספרות עיונית ומחקרית בנושא הלחימה היהודית.
לאחר מותו ב-2007 של אברהם כהן, מזכ"ל הארגון שהחליף את זנדמן, נוסף גם שמו לפרס.
אידה ויוסף קפלן, עד יום כיפורים זה, הקיבוץ המאוחד, תל אביב, 1976
שרה שנר, הפלוגה ה-51, הוצאת מערכות, 1990
אהרון אברמוביץ', המלחמה המכרעת: יהודי ברית המועצות במערכה נגד הנאצים, הוצאת מורשת
דינה פורת, מעבר לגשמי פרשת חייו של אבא קובנר, הוצאת עם עובד, תל אביב, 2010
אלכס פייטלסון, בסופה ובמאבק, הצאת י.ל.
מימיו הראשונים ניסה הארגון ליזום ולעודד הקמת אנדרטאות זיכרון ללוחמים היהודים במלחמת העולם השנייה.
בין היתר תבע מ"יד-ושם" הקמת אנדרטה בהר הזיכרון, מה שהוביל להחלטה על הקמת גל-עד הגבורה, פרויקט שלא בוצע בסופו של דבר.
הארגון קיים מגעים עם עיריית תל אביב לשם הקמת אנדרטה בתחומי העיר, שהיו בין הגורמים להכללת האנדרטה לשואה ולתקומה כחלק מהתכנון של כיכר מלכי ישראל.
בתקופה מאוחרת יותר היה הארגון מעורב ישירות בהקמה של פרויקטים להנצחה.
מוזיאון גבורה ותהילה באשדוד – בשנת 2010, ביוזמת חברי הארגון בסניף המקומי, נחנך באשדוד מרכז מורשת הגבורה היהודית במלחמת העולם ה-2 והשואה.
אנדרטת הזיכרון ללוחם היהודי בנאצים בחיפה הוקמה ב-1991 על יד אנשי הסניף המקומי של הארגון.
אנדרטה לזכר הנספים בשואה בגן גולדה, קריית מוצקין.
אנדרטה ללוחמים היהודים שנפלו במלחמת העולם השנייה, קריית ים.
אנדרטה לזכר הלוחמים בנאצים ובעוזריהם, ראשון לציון.
אנדרטה לזכר הלוחמים היהודים נגד גרמניה הנאצית במלחמת העולם השנייה, ב"גן איתין" בפרדס-חנה.
אנשי הארגון היו ממובילי המחאות וההתנגדות לכל צורה של נורמליזציה עם גרמניה.
המחאות כללו בין היתר הפגנות המוניות של נכים בתל אביב ובירושלים, נגד הסכם השילומים בראשית שנות החמישים, ונגד כינון יחסים דיפלומטיים עם גרמניה ב-1964. מאמצים אלה לא צלחו ולא השיגו את מטרתם.
מאבק שזכה להצלחה היה נגד חוק התיישנות בגרמניה על פשעי הנאצים 20 שנה אחרי תם המלחמה.
בשיתוף עם ארגונים נוספים של לוחמים וניצולי שואה הוקם מטה מאבק וננקטו פעולות להשגת תמיכה ציבורית בישראל ומחוצה לה ששיאן בצעדות והפגנות המוניות של אלפי משתתפים ברחובות תל אביב.
בראש מטה הפעולה שכלל 12 ארגונים עמד יו"ר הארגון יצחק זנדמן.
ממשלת ישראל הצטרפה ללחצים ובסופו של דבר ההתיישנות נדחתה מספר פעמים על שבוטלה כליל.
משנותיו הראשונות טיפל הארגון לא רק בקשיי הבריאות והפרנסה של חבריו אלא יזם וקיים פעילות חברתית ענפה במרכז ובסניפים שכללה הקמת ספריה גדולה, טיולים, מפגשים ומסיבות חברים.
בשני גלי העלייה הגדולים מברית המועצות בשנות ה-70 ובשנות ה-90 (ברית המועצות לשעבר) הגיעו לישראל מאות אלפי עולים, רבים מהם ותיקי מלחמת העולם, וביניהם אלפי נכים.
קליטת החברים החדשים שהביאה לגידול עצום במספרם היוו את האתגר המשמעותי בחיי הארגון בשנים אלה.
מול האויב הנאצי הוא סדרת ספרים בהוצאת הארגון שמטרתה לאסוף ולתעד את פרק הלחימה היהודית נגד הנאצים ובפרט את חלקם במסגרת הצבאות הסדירים של בעלות הברית, חלק שכמעט לא היה מוכר.
הרעיון להוצאת ספר עלה כבר בראשית ימי הארגון, ב-1950, אך הבשיל לכדי ביצוע רק כעבר 11 שנים.
הכרך הראשון יצא ב-1961, מיד לאחר משפט אייכמן והופץ לגורמים העוסקים בהנצחת השואה, בספריות ובמוסדות המדינה.
משלחות מטעם הארגון נפגשו עם נשיא המדינה, יושב ראש הכנסת וראש הממשלה ומסרו להם עותקים של הספר.
הספר כלל נתונים וסיכומים על הלחימה היהודית במלחמת העולם השנייה ועשרות עדויות מפורטות שנאספו מלוחמים.
בכך היה אחד המפעלים הראשונים שעסקו בשימור ובתעוד התקופה ובהבאתה לתודעת הציבור.
הכרך השני יצא ב-1967 וכלל מאתיים עדויות נוספות.
הוא הופץ באופן דומה לכרך הראשון, אך בגלל הסמיכות למלחמת ששת הימים זכה לתהודה נוספת.
נציגים של ארגון נכי המלחמה בנאצים נסעו לבתי החולים ולמוסדות השיקום כדי להיפגש עם פצועי ונכי צה"ל הטריים והעניקו להם עותק של הספר.
הספר זכה גם להכרה בינלאומית, וזכה בפרס מוריס וניקוף בצרפת לשנת 1966–1967.
בשני הכרכים הראשונים הורכבה המערכת מאנשי הארגון.
ב-1981 יצא כרך ג', הפעם בעריכתו של גרשון ריבלין, לשעבר ראש "מערכות", מפעל ההוצאה לאור של משרד הביטחון.
זה היה הכרך האחרון שהכיל עדויות לוחמים.
בשנת 1997 יצא בשני חלקים כרך ד' שהיווה לכסיקון לוחמים, ובו רשומים 14,000 חברי הארגון בכל הזמנים, וסיפורם בכמה מילים.
כרך זה הוא "ספר תולדות הארגון" והוא נכתב על ידי חוקרת השואה ד"ר חנה יבלונקה.
על סמך חומר ארכיוני רב שנאסף במשרדי הארגון ובארכיוני המדינה, ושיחות רבות עם ותיקי הארגון וראשיו, מסכמת יבלונקה את ההיסטוריה של הארגון, פעילותו ומאבקיו והאופן בו השתלב בתולדות המדינה.
ספר זה הוא כיום המקור העיקרי למידע מרוכז על הארגון והוא מצוטט בספרים ומחקרים רבים שעוסקים בתקופה.
ביטאון הארגון התחיל לצאת מיד עם תחילת פעילותו ב-1951, והוא ממשיך להתפרסם ברציפות עד היום, כמעט 70 שנה.
עד היום יצאו למעלה מ-200 גליונות.
בשנים הראשונות פורסמו הדברים בעברית וביידיש, ובעקבות גלי העלייה עבר הדגש לשפה הרוסית.
בשנים האחרונות, כמעט כל החומר יוצא רק ברוסית.
העיתון, מימיו הראשונים היה רחב ומגוון ועסק בכל הנושאים הקשורים לנכים, אך כלל גם מדורים אחרים כגון ביקורות ספרים שעשועונים ותשבצים ואף מודעות מסחריות בתשלום.
דפי הביטאון הכילו גם סיפורים ועדויות לוחמים ששימשו מקור ויחוס במחקרים רבים על השואה.
בשנת 2003, בעקבות פרסום ידיעה בביטאון על תערוכה בתל אביב שכללה דיוקנאות של מפקדים נאצים, הועלתה בכנסת שאילתה לשרת התרבות.
בשיא תפוצתו הודפס הביטאון ב-15,000 עותקים והופץ במדינות רבות.
בראשית המאה הנוכחית, בשנים 2005–2008 יזם הארגון והפיק מספר סרטים תיעודיים המתארים את תולדות הארגון, אנשיו ופעולותיו היום.
הסרטים דוברי רוסית ומתורגמים לעברית.
כל הסרטים וחומר וידאו נוסף נמצאים בערוץ היוטיוב של הארגון.
בנושאים הרלונטים לנכי מלחמה התבקש לכאורה קשר ושיתוף פעולה עם ארגון נכי צה"ל אך בשל אופיים ומטרותיהם השונות של הארגונים, ולמרות ניסיונות שנעשו, פעלו הארגונים בנפרד.
שיתופי הפעולה בישראל התמקדו בפעולות של הנצחת השואה והלחימה.
בתחומים אלה פעלו בישראל עשרות ארגונים.
המסגרת העיקרית לשיתוף פעולה הייתה "ועד הארגונים הארצי" שנוסד בשנות ה-50 וכלל את הארגונים העיקריים.
שיתוף הפעולה התקיים בכמה מאבקים עיקריים והניב תוצאות.
העיקריים שבהם היו קביעת יום זיכרון ממלכתי לשואה ולגבורה, הענקת אות הלוחם בנאצים ובעיקר המלחמה נגד החלת חוק ההתיישנות בגרמניה.
בעולם הצליח הארגון להשתלב במסגרות בינלאומיות של חיילים משוחררים.
הארגון השתייך לפדרציה העולמית של ותיקי המלחמה WVF שמושבה בפריז, ולאיחוד הבינלאומי של תנועות המרי והמגורשים UIRD שמושבו בבריסל.
שניהם ארגוני לוחמים שנוסדו אחרי מלחמת העולם השנייה.
יצחק זנדמן, המייסד ויושב-הראש הראשון היה הרוח החיה מאחורי הפעולות והיוזמות של הארגון עד למותו ב-1970. לצד הדאגה לנכים וזכויותיהם הוביל את המאבק להכרה בלוחמים נגד הצבא הנאצי כשווי ערך ללוחמים במלחמת העצמאות ואת התביעה להכיר בלחימה ובגבורה היהודית כמרכיב חשוב במורשת השואה.
הוא לא נרתע מלפנות לראשי המדינה, לציבור ולדעת הקהל, וגם לגופים ומוסדות בינלאומיים.
זנדמן יזם והוביל את מפעלי התיעוד והנצחה כמו ספר "מול האויב הנאצי" שהיה אחד מעורכיו, הביטאון "קול נכי מלחמה" שערך, אנדרטת הגבורה ביד ושם, ואות הלוחם בנאצים, ועמד בראש עצרות והפגנות.
לאחר מותו של זנדמן הוביל את הארגון המזכ"ל אברהם כהן שהיה ממייסדי הארגון.
כהן, שעבד בראשית שנות ה-70 במשרד החוץ ולקח חלק במבצע העלייה הגדול פעל לקליטת אותו גל עליה שהכפיל את גודל הארגון והעביר חלק גדול מהתנהלותו לשפה הרוסית.
מאוחר יותר, בשנות התשעים כשהגיע גל העלייה הגדול ביותר, הפך המרכיב הרוסי דומיננטי יותר.
עם מותו של כהן ב-2007 קיבל תנ"צ (בדימוס) רומן יגל את תפקיד הנשיא.
תקופה זו התאפיינה בגיל המבוגר מאוד של החברים ובהעברת הדגש מפעילות אקטיבית של החברים לפעילות של תמיכה ועזרה, בעיקר מול מוסדות הממשלה.
כיום מכהן אפרים פפרני בתפקיד היו"ר.
המעורבות של הארגון בתהליכים שעצבו את המדינה והתעוד הרב בכתב ובצילומים באה לידי ביטוי בארכיון הגדול והמגוון.
רובו שמור היום בארכיון צה"ל ובאוספים שונים בהם ארכיון המדינה, הארכיון הציוני, מכון ז'בוטינסקי, מוסדות הקשורים בשואה ואנשים פרטיים.
פריטים השייכים לתולדות הארגון אף נמכרים לאספנים במכירות פומביות.
ארגון הצופים של בריטניה הוא ארגון הצופים הגדול ביותר בבריטניה ומהווה הגוף המוכר בארגון הצופים העולמי מטעם הממלכה המאוחדת (UK).
בעקבות הקמת הצופים בבריטניה בשנת 1907, העמותה הוקמה בשנת 1910 ונרשמה בשנת 1912 על ידי צ'רטר מלכותי תחת שמה הקודם, אגודת הצופים הבנים.
ארגון זה הוא ארגון הצופים הארצי הגדול ביותר באירופה, המייצג 35% מהחברות באזור הצופים האירופי.
לטענת הארגון, הוא מספק פעילות ל־464,700 צעירים (בגילאי 5–25) בבריטניה עם מעל 116,400 מתנדבים בוגרים, יותר ממבוגר אחד עבור כל 4 צעירים.
התוכניות כוללות Beaver Scouts (בגילאי 5–8), Cub Scouts (בגילאי 8-10.5), Scouts (בגילאי 10.5-14), Explorer Scouts (בגילאי 14–18) ורשת מבוגרים (בגילאי 18–25).
הארגון שם לו למטרה לספק "כיף, הרפתקאות ומיומנויות לחיים ולהעניק לצעירים אפשרות ליהנות מהרפתקאות חדשות, להתנסות בחיק הטבע ולקחת חלק במגוון פעילויות יצירה, קהילתיות ובינלאומיות, ליצור אינטראקציה עם אחרים, להתיידד עם חברים חדשים, לרכוש ביטחון ולהגיע למלוא הפוטנציאל שלהם".
את ארגון הצופים מוביל ה-Chief Scout, כיום מגיש הטלוויזיה, ההרפתקן והסופר בר גרילס, לצד נציב ראשי בבריטניה, כיום טים קיד, והמנכ"ל, כיום מאט הייד.
נשיא הארגון הוא הנסיך אדוארד, דוכס קנט ופטרון הארגון הוא המלך צ'ארלס השלישי.
הארגון חבר במועצה הלאומית של בריטניה לשירותי נוער מתנדב.
משנת 1912 עד 1967 שם הארגון היה "ארגון הצופים הבנים" ועד 1976 בנים בלבד התקבלו לפעילות.
פעילות ארגון הצופים ותפקידי המנהיגות פתוחה לצעירים ומבוגרים לסביות, הומואים, ביסקסואלים, טרנסג'נדרים ואחרים (להט"בים).
הארגון פתוח לכל הדתות עם וריאציות להבטחת הצופים העומדות לרשות אלה עם חובות דתיות שונות או אמונות לאומיות.
בעקבות ביקורת על חוסר היחס לאתאיסטים, בשנת 2012 התייעצה ההתאחדות עם החברים בנוגע לאפשרות ליצור חלופה נוספת להבטחה הצופית לאלו שאינם בעלי דת, ובאוקטובר 2013 הודיעה כי גרסה חלופית של ההבטחה יהיה זמין מינואר 2014 עבור אנשים ללא אמונה מובהקת.
באדן-פאוול רצה לאפשר לצעירים עם מוגבלויות להשתתף בתוכניות צופיות, ושבט הצופים הנכים (לימים נקרא צופי צמי"ד) הראשון בבריטניה הוקם בשנת 1926. לאחר מלחמת העולם השנייה הופעלו מחנות צופים מיוחדים על מנת לספק פעילות צופית למי שאינו מסוגל לקיים מחנה עם קבוצות צופים משלו.
באחרונה הושם דגש על שילוב אנשים עם מוגבלות בקבוצות הרגילות.
גמישות מובנית לתגים ואותות לבעלי צרכים מיוחדים ובמדינות ואזורי צופים רבים יש אנשי מקצוע או יועצים לתמיכה בנושא זה.
על מקורות תנועת הצופים לפני הקמת ארגון הצופים ראו תנועת הצופים.
במקור, הצופים היו מיועדים לבנים בגילאי 11–18. עם זאת, הרבה בנות ונערים צעירים יותר רצו להצטרף.
קבוצה אחת של "צופי נערות" השתתפה בעצרת הקריסטל פאלאס ב־1909. עקרונות אדוארדיים לא יכלו לקבל ילדות צעירות שהשתתפו בפעילות הגסה וה"פרועה" של הצופים, וכך הצופות הבנות נוצרו על ידי באדן-פאוול ואחותו אגנס, כדי לספק תוכנית פעילויות "ראויה" יותר.
הפתרון לבנים צעירים היה הקמת מדור "זאבים" צעירים יותר, שנוסה משנת 1914 והושק בגלוי בשנת 1916. מאוחר יותר, רבים מאלו שצמחו בצופים עדיין רצו להיות חלק מהצופים, וכתוצאה מכך בשנת 1918 הוקם מדור נוסף, Rover Scouts, עבור אנשים מעל גיל 18.
הצופים התפשטו ברחבי האימפריה הבריטית ובעולם הרחב.
ב-4 בינואר 1912 שולב ארגון צופי הבנים ברחבי האימפריה הבריטית על ידי צ'רטר מלכותי "למטרת הוראת נערים מכל המעמדות בעקרונות נאמנות משמעת ואזרחות טובה".
במהלך מלחמת העולם הראשונה, יותר מ 50,000 צופים השתתפו בסוג כלשהו של עבודות מלחמה בעורף.
ביוגלים של הצופים השמיעו "השטח נקי" לאחר פשיטות אוויר או תקיפה אווירית, אחרים סייעו בבתי חולים והרכיבו חבילות סיוע; צופי ים סייעו למשמר החופים להתבונן בחוף המזרחי הפגיע.
ארגון צופי הבנים ארגן את ג'מבורי הצופים העולמי הראשון, שהתקיים באולימפיה, לונדון בשנת 1920 יחד עם ועידה בינלאומית למנהיגים שהקים את ארגון הצופים העולמי, בו ארגון צופי הבנים היה חבר מייסד.
באדן-פאוול המשיך להדריך את מדריכי הצופים והצופות, כשהוא יוצא לסיורים עולמיים לאורך שארית חייו, עד שבריאות לקויה גרמה לו לפרוש לקניה בשנת 1938, שם נפטר ב-8 בינואר 1941.
"עיתון מטה ארגון צופי הבנים" פורסם לראשונה ביולי 1909, כפרסום הרשמי של הארגון לצופים בוגרים ומנהלים, לצד "הצופים", מגזין לבני נוער שהושק באפריל 1908.
בשנת 1929 אירח ארגון צופי הבנים את ג'מבורי הצופים העולמי השלישי בפארק ארוואו בצ'שייר; כ-56,000 צופים מכ-35 מדינות השתתפו, מה שהפך אותו לג'מבורי הגדול בעולם עד היום.
מופע "הכנופיות" הראשון (Gang Show), שהופק על ידי ראלף קורא, נפתח בתיאטרון סקאלה בלונדון באוקטובר 1932. לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה, למעלה מ־50,000 צופים התאמנו במסגרת תוכנית השירות הלאומי למלחמה.
המשימות שביצעו כללו שליחי משטרה ונושאי אלונקה.
סניף צופי האוויר הושק בינואר 1941, ואפשר לכוחות הצופים להתמחות בפעילויות הקשורות לכלי טיס ותעופה.
לורד באדן-פאוול נפטר בשנת 1941 והוחלף בתפקידו על ידי לורד סומרס.
החל משנת 1944, שירות הצלה הבינלאומי של הצופים (SIRS) שלח צוותים של צופי רוברים וסקאוטים לאירופה היבשתית כדי לספק סיוע הומניטרי; עשרה צוותי SIRS עבדו במחנה הריכוז ברגן בלזן ששוחרר לאחרונה.
לאחר שנים של תוכניות ניסוי, הושק רשמית מדור Senior Scout בשנת 1946, המאפשר לצופים נערים בני חמש עשרה עד שמונה עשרה שנה להקים קבוצות או שבטים נפרדים, עם פעילויות ותגים מתאימים לגילם.
הצופים בלטו בתמיכתם באולימפיאדת הקיץ 1948, מילאו תפקידים ראשיים בטקסים הפתוחים והסגורים באצטדיון ומבלי ובאירועי השייט בטורביי.
שבוע ה-Bob a Job הראשון התרחש באפריל 1949, בו עשו הצופים משימות קטנות למען הציבור בתמורה ל"בוב" (5 פרוטות) לגיוס כספים לארגון ולקרן העיוורים של סי ארתור פירסון.
בשנת 1957, לציון חמישים שנה של צופים ומאה שנה ללידתו של באדן-פאוול, אירח הארגון את ג'מבורי הצופים העולמי ה-9 בפארק סאטון שבברמינגהאם.
ארגון הצופים הבנים ותוכניותיו בבריטניה נותרו ברובם ללא שינוי עד שעברו סקירה גדולה בשנות השישים.
ועדת ההתקדמות של הצופה הראשי הוקמה בשנת 1964 ונשלחה לסקר את העמותה כדי לבדוק מדוע מספר החברים יורד.
הדו"ח שלהם פורסם בשנת 1966 והשינויים יושמו בהמשך אותה השנה ובמשך כל 1967. כתוצאה מכך, המילה "Boy" נשמטה משם הארגון ששונה ל"ארגון הצופים" ונעשו שינויים גדולים במדורים ובתוכניות שלו.
המדור הצעיר ביותר נקרא כעת Cub Scouts, מדור Boy Scouts שונה פשוט למדור Scouts ומדור הצופים הבכירים וצופי הרובר הוחלף Venture Scouts לילדים בגילאי 16 עד 20. מדי הצופים שונו גם עם הכללת מכנסיים ארוכים לצופים, לעומת לבוש חובה של מכנסיים קצרים באורך הברך, ולבישת כומתה במקום כובע.
דו"ח ועדת הקידום לא התקבל בברכה על ידי כל החברים.
דו"ח מתחרה, "נייר שחור של צופים בנים", הופק בשנת 1970 על ידי "קבוצת פעולות הצופים".
זה סיפק הצעות חלופיות לפיתוח הארגון וביקש קבוצות שביקשו להמשיך לעקוב אחר התוכנית המקורית של באדן-פאוול, שתורשה לעשות כן.
דחיית ההצעות הביאה להקמת עמותת צופי באדן-פאוול.
מספר התפתחויות התרחשו במהלך השנים שלאחר מכן, כולל הקמה של יחידות חינוך משותפות של בנים ובנות, שהוגבלו בתחילה למדור Venture Scouts בשנת 1976, אך משנת 1991 הורשו גם המדורים הצעירים להתערבב.
הורים המעורבים בעמותה בצפון אירלנד החלו גם הם לארגן פעילויות לילדיהם שהיו צעירים מדי עבור Cub Scouts.
במקור, רק מנהיגי המדור החדש, המכונה Beavers, היו חברים בארגון עם הנערים עצמם הופכים לצופים רשמית בשנת 1986. בסוף שנות התשעים הוקמה אחוות צופים מוסלמית, אשר בסוף 2007 סייעה להקמת 13 שבטי צופים מוסלמים באנגליה ובוויילס.
למרות השינויים הללו, ורבים אחרים, ארגון הצופים החל בירידה מבחינת כמות החברים בו במהלך שנות התשעים.
הדבר עורר סקירה משמעותית של גורמי הירידה בשנת 1999.
הארגון מצא את עצמו מתחרה על זמנם של הצעירים כנגד פעילויות רבות אחרות מחוץ לבית הספר ובבתי ספר עצמם שהתעצמו יותר ויותר לאותם סוגים של פעילויות.
בנוסף, מנהיגים בוגרים עסקו בתרבות ההתדיינות הגוברת בבריטניה והסטריאוטיפ השלילי כמיושן.
כדי להתעדכן בטרנדים העכשוויים ולפנות לדור החדש של הקהל, הוצגו מדים חדשים, שתוכננו על ידי מג אנדרו, בשנת 2001. המדים כללו מגוון צבעים עזים ומלהיבים, כאשר החלקים הצעירים יותר לבשו סווטשירט ומכנסי פעילות.
בשנת 2002 הארגון השיק את החזון החדש שלו לקראת 2012, אשר בישר תקופת שינוי.
צופי ה-Venture הופסקו ושני מקטעים חדשים הוצגו: Scout Network לבני 18–25, וכן Explorer Scouts לבני 14–18. הוצגה תוכנית חדשה שלמה, עם מגוון חדש של תגים ואותות, המכסים מגוון רחב יותר של נושאים כמו יחסי ציבור וטכנולוגיית מידע, פיתוח מיומנויות מעשיות ויכולות שימושיות.
התגים החדשים גררו תגובות מעורבות של כמה מאנשי ציבור, כאשר חלקם משבחים את הארגון על ש"נע עם התקופה" ואחרים חשו כי השינויים חלפו "נגד אתוס הצופים של באדן-פאוול".
שינויים נוספים התרחשו בשנת 2003 כאשר תוכנית ההדרכה למבוגרים של הארגון הושקה מחדש כדי להיות ממוקדת יותר לתפקיד הפרטני של המתנדבים לעומת ההכשרה הכללית יותר שהתקבלה לפני כן.
הארגון החל גם הוא להשתנות במיקוד שלו, בדגש מחודש על הרפתקאות בחוץ והוא מציע כיום למעלה מ־200 פעילויות מהנות והרפתקניות לצופים, החל מסנפלינג וחץ וקשת תוך שהוא מציע מגוון רחב יותר של הזדמנויות פיתוח, מכתיבת קוד תכנות למוזיקה ודרמה.
בשנת 2004 הארגון מינה את מגיש הטלוויזיה פיטר דאנקן בתור ראש הצופים, אשר הוחלף על ידי ההרפתקן בר גרילס ביולי 2009. המזכ"ל הראשי הראשון בבריטניה, וויין בולפיט מונה באותו יום, בתפקיד לתמוך במתנדבים, לצמיחה ולפתח את הארגון.
הארגון אירח מספר אירועים גדולים במהלך תקופה זו, ביניהם צופי אירופה בשנת 2005, אירח 10,000 צופים ומדריכים מארבעים מדינות, ג'מבורי הצופים העולמי ה-21 בשנת 2007 וכן מילא תפקיד מרכזי בחגיגות המאה של הצופים באותה השנה, עם אירוע חגיגה מאורגן באי בראונסי.
עד שנת 2010, נתוני המפקד הראו עלייה חזקה, כאשר הארגון באפריל 2010 טען לקצב הצמיחה הגבוה ביותר שלו בבריטניה מאז 1972, כאשר ההשתתפות הכוללת של החניכים הגיעה כמעט לחצי מיליון.
בשנת 2014 טענה העמותה לעלייה בחברות הנוער של 100,000 בעשר השנים שחלפו מאז 2004. בשנת 2016 היא טענה לאחת-עשרה שנים של צמיחה רצופה וגידול בהשתתפות הנשים, כאשר 25% מהמשתתפות היו כיום נשים ב-25 השנים שחלפו מאז הנערות התקבלו בברכה לראשונה בשנת 1976.
הארגון טוען שאחד האתגרים הגדולים ביותר שלו הוא לעודד יותר מבוגרים להתנדב ולהפחית את מספר הצעירים שנמצאים כרגע ברשימות המתנה (סביב 40,000).
עם זאת, על פי הנתונים המדווחים שלו (לעיל) יש יחס גבוה של יותר ממתנדב מבוגר אחד ל-4 צעירים המשתתפים, ו"צעירים" כוללים מבוגרים בגילאי 18–25. המאמץ למשוך מתנדבים חדשים קיבל דחיפה כאשר קתרין, דוכסית קיימברידג' הודיעה על כוונתה להיות מנהיגת מתנדבים של הארגון עם שבט צופים בסמוך לביתה באנגליה.
תוכנית אסטרטגית חדשה בשם "צופים לכולם" הושקה בשנת 2014 כדי לתאר את מוקד הארגון בין השנים 2014–2018. היא הציעה ארבעה תחומי פעילות עיקריים: צמיחה, כוללניות, צופיות מעוצבת על ידי נוער והשפעה קהילתית.
בשנת 2014 הציג הארגון את תפקיד נציב הנוער בבריטניה.
נציב הנוער של בריטניה עובד עם צוות המנהיגות הלאומי; מנכ"ל העמותה, ראש הצופים הראשי שלה, נציב בריטניה ויו"ר מועצת הנאמנים כדי לתרום לדיונים "מטעם חברי הנוער", אך כיצד נאספים דעותיהם של יותר מ-457,000 צעירים משתתפים או מיוצגים על ידי נבחר המינוי לא הוסבר.
חנה קנטיש מונתה לנציבת הנוער הראשונה בבריטניה באוקטובר 2014. מחוזות צופים ממנים נציבי נוער משלהם כדי שצעירים יוכלו להשפיע על פעילותם.
בספטמבר 2018 מונה Ollie Wood לנציב הנוער של בריטניה, כאשר אלכס הרווי וויקטוריה לוטון מונו לסגנים.
מיליון ידיים - השפעה קהילתית
באוקטובר 2015 השיק הארגון פרויקט השפעה קהילתי שנמשך שלוש שנים בשם "מיליון ידיים" במטרה לגייס חצי מיליון צופים לתמיכה בארבע סוגיות חברתיות שנבחרו על ידי צעיריהם.
מטרתם היא לבנות קשרים אמיתיים ומתמשכים ביישובים שיאפשרו לצעירים להמשיך לנקוט "בפעולה חברתית" זמן רב לעתיד.
הפרויקט עובד בשותפות עם שש ארגוני צדקה מרכזיים; Mind, Society Alzheimer, Leonard Cheshire Disability, Guide Dogs, Water Aid ו- Canal & River Trust לתמיכה בארבעת הנושאים העיקריים של דמנציה, נכות, רווחה נפשית וחוסן ומים נקיים ותברואה.
בשנת 2015 מונתה ד"ר אן לימב ליו"ר הארגון, האישה הראשונה המכהנת בתפקיד.
מיומנויות לחיים - אסטרטגיה חדשה
במאי 2018 הוכרזה אסטרטגיה חדשה המתארת את המוקד של ארגון הצופים בין השנים 2018–2023. מטרותיה דומות (עם אותן תוצאות של צמיחה, כוללניות, חיבור לצעירים וההשפעה הקהילתית), אולם כעת יש יותר מסגרות לפיתוח והשגת היעדים.
לצד ההשקה החדשה של האסטרטגיה השיק ארגון הצופים מותג חדש לתמיכה באסטרטגיה, ושינה את הלוגו בן 15 השנים.
השינויים העיקריים כללו גופן חדש למסמכים וספרות מהארגון, צבעים חדשים עם לוגו ארגוני מעודכן.
זה הוצג לתנועה בתקופת מעבר של שנתיים.
חלק משבטי הצופים מציעים תוכניות צופיות מיוחדות הנקראות צופי אוויר וצופי ים.
שתי התוכניות עוקבות אחר אותה תוכנית ליבה בכל הסעיפים אך יכולות להוסיף דגש אווירונאוטי או ימי יותר, כאשר כמה מחניכי הצופים או שבטי הצופים בוחרים לחפש להכרה על ידי חיל האוויר המלכותי או הצי המלכותי.
בבריטניה יש כ-400 שבטי צופי ים, מהם כ-25% (101 קבוצות) מוכרים על ידי הצי המלכותי, ואילו מתוך 117 שבטי צופי אוויר, 43 מוכרות על ידי RAF.
מספר השבטים או הקבוצות שניתן להכיר בכל אחת מהתוכניות מוגבל בהחלט וההכרה מוענקת רק לאלה העומדים בדרישות ועוברים בדיקה על ידי קצין שירות.
חיילים או יחידות מוכרים נבדקים באופן דו שנתי ורק שומרים על מעמדם המוכר אם הם המשיכו לעמוד בסטנדרטים הנדרשים.
ברחבי בריטניה, מעל 900 אתרי קמפינג הם בבעלות ארגון הצופים; בדרך כלל הם בבעלות ומופעלים על ידי מחוז צופים.
אתרי קמפינג אלה משמשים גם אחרים מחוץ לארגון כדי להשיג הכנסות נוספות עבור הצופים.
עשרה אתרים מנוהלים ישירות מהרמה הלאומית של הארגון.
שבעה אתרים ממותגים ומופעלים כמרכזי פעילויות צופים, ומספקים אתרי קמפינג ופעילויות הרפתקאות.
שבעה אלה הם פארק גילוול בגבול לונדון / אסקס, קרופורדבורן במחוז דאון, דאון בקנט, פרני קרוטס בניו פורסט, Great Tower במחוז האגם, הוקירסט בנורת'מברלנד, וודהאוס פארק בגלוסטרשייר, יולברי באוקספורדשייר ויר הפוד בסנודוניה.
בנוסף לאתרים אלה, הארגון מנהל שני מרכזי כנסים, האחד בתוך פארק גילוול, ואחרת באתר נפרד במרכז לונדון, בית באדן פאוול.
בית באדן-פאוול הוא הוסטל של הארגון, המספק אירוח זול למטיילים במרכז לונדון.
ארגון הצופים והצופות הפרוטסטנטים הוא ארגון גרמני פרוטסטנטי לצופים וצופות.
לפי ה-VCP, הארגון מונה כ-47,000 חברים.
הארגון חבר בהתאחדות הצופים של גרמניה ("Ring deutscher Pfadfinderverbände", RdP), ובכך חבר בארגון הצופים העולמי (WOSM), וחבר בהתאחדות הצופות של גרמניה (Ring Deutscher Pfadfinderinnenverbände, RDP), ובכך חבר באגודת המדריכות והצופות העולמית (WAGGGS).
הארגון הוקם בשנת 1973 באמצעות מיזוג של שלוש אגודות פרוטסטנטיות:
בשנת 1976 עזבו כמה קבוצות צופים מסורתיות והקימו ארגון נפרד, בשם הקודם "Christliche Pfadfinderschaft Deutschlands".
שנתיים לאחר מכן, ה-VCP ערך את הג'מבורי הראשון שלו.
מאז, בערך כל ארבע שנים, נערך ג'מבורי לאומי:
1978 - קירשברג, ליד קובלנץ
2002 - Rehau, ליד נירנברג
בשנת 1990, לאחר נפילת חומת ברלין, נוצרו הקבוצות הראשונות של צופים וצופות פרוטסטנטיים בגרמניה המזרחית.
כיום ה-VCP קיים בכל המדינות הפדרליות בגרמניה.
הארגון מחולק לשלוש קבוצות גיל:
Kinderstufe - צופי גורים (גילאי 7 עד 10)
Roverstufe - שכבה בוגרת (גילאי 16 עד 20)
ניתן לזהות את קבוצות הגיל על ידי העניבות שלהם.
גורים עונדים עניבות עם פסים כתומים, Jungpfadfinder עם פסים ירוקים בהירים, עניבות Pfadfinder עם פסים ירוקים כהים ועניבות של השכבה הבוגרת עם פסים אדומים בורדו.
יש גם פעילות מיוחדת למבוגרים בצופים, "Erwachsenenarbeit", שמכוונת לכל החברים מעל גיל 21, כולל מדריכים וכאלה שאינם מדריכים.
הם עונדים עניבות עם פסים סגולים.
כמו רוב ארגוני הצופים בגרמניה, ה-VCP מדגיש את מנהיגות הנוער.
מרבית מדריכי הקבוצות מתחילים בגיל 16 ורוב מרכזי וראשי השבטים עד רמת המחוז הם צעירים עד גיל 25.
ל-VCP אין הבטחת צופים נפוצה.
חוקת הארגון מציעה את הטקסט הבא, אך ניסוחים אחרים אפשריים:
"אני רוצה להיות מדריך/מדריכה בצופים הנוצרים"
"ולחיות איתכם לפי הכללים שלנו".
ה-VCP מנהל שני מרכזי צופים לאומיים:
טירת Rieneck בפרנקוניה התחתונה, ליד וירצבורג.
כמו כן מספר מרכזי צופים אזוריים המוחזקים ברובם על ידי האגפים התת-לאומיים.
טירת רינק הושכרה על ידי "Christliche Pfadfinderschaft Deutschlands" בשנת 1959 ונרכשה בשנת 1967. היא משמשת בעיקר לקורסי הכשרה ברמה הלאומית, ולסדנת היצירתיות הבינלאומית (IMWe).
ה-VCP-Bundeszeltplatz נקנה בשנת 1997 ומארח מחנות מרמת השבט ועד לרמה לאומית.
סדנת היצירתיות הבינלאומית ) היא תוכנית שנתית של תנועת הצופים ושל תנועת הצופות המנוהלת על ידי ה-VCP.
האירוע מתרחש בדרך כלל בטירת רינק.
כהכשרה של קורס תג היער, מטרתו של IMWe היא להעניק למדריכים ומובילים בתנועת הצופים אפשרות לחקור את כישוריהם היצירתיים בסביבה רגועה.
האירוע מאורגן מטעם ה-VCP על ידי קבוצה של צופים בינלאומיים שנפגשים מספר פעמים בשנה לארגן את ההכשרה, המתקיימת סביב חג הפסחא.
האירוע נמשך 8 או 9 יום, עם מסגרת או נושא סמלי.
על המשתתפים להיות בני 17 ומעלה.IMWe מיוצג באירועי צופים בינלאומיים כמו הג'מבורי של צופי אירופה ואירוע ה-Moot העולמי בשנת 2015.
בשנת 1988 הוקמה בארגון הצופים הפרוטסטנטים בגרמניה "ועדת ישראל והמזרח התיכון" אשר מנהלת ותומכת בקשר עם צופי ישראל ומובילה מדי שנה מספר רב של משלחות נוער וצעירים לישראל ומישראל לגרמניה.
הוועדה קיבלה מעמד חשוב בארגון הצופים הגרמני, בדומה לשאר הוועדות הבכירות של הארגון כמו הדרכה, צרכים מיוחדים ועוד.
אחת לשנה מתקיים מפגש בין חברי ועדת ישראל לבין נציגי המחלקה לקשרים בינלאומיים של תנועת הצופים העבריים ונציגי התאחדות הצופים והצופות בישראל לסיכום חילופי המשלחות בשנה החולפת ותכנון המשלחות לשנה הבאה.
ארגון התעשיות הביטחוניות (DIO) הוא קונצרן של חברות המנוהלות על ידי הרפובליקה האסלאמית של איראן שתפקידו לספק לכוחות המזוינים את כושר הייצור והיכולות הטכניות הנדרשות.
בתחילת שנות האלפיים, ה-DIO החל להתמקד בייצוא על מנת לאפשר לאיראן להיות יצואנית נשק.
עד 1963 כללה התעשייה הצבאית האיראנית מספר מפעלים עצמאיים.
התעשייה הצבאית של איראן נוצרה תחת השאה האחרון של איראן, מוחמד רזא פהלווי.
בשנת 1973 נוסדו ארגון תעשיות האלקטרוניקה של איראן (IEI) שמטרתו הרכבה ותיקון של כלי נשק שסופקו מגורמים שחוץ למדינה.
רוב כלי הנשק של איראן שלפני המהפכה האיראנית יובאו מארצות הברית ומאירופה.
בין השנים 1971 ל-1975, יצא השאה למסע רכישה, והזמין בין היתר נשק בשווי של 8 מיליארד דולר מארצות הברית, שהמשיכה למכור כמויות גדולות של נשק לאיראן עד למהפכה האיראנית בשנת 1979.
במאמץ לשנות את היכולות הצבאיות של איראן, הורה מוחמד רזא שאה על הקמת ארגון התעשיות הצבאיות (MIO).
הארגון פעל כזרוע של משרד ההגנה, והוא היה אמור לפקח על כל הייצור הצבאי באיראן.
במהלך 15 השנים מאז הקמתו, מפעלים צבאיים ייצרו תחמושת לנשק קל, סוללות, צמיגים, מוצרי נחושת, חומרי נפץ וכדורי מרגמה.
הם גם ייצרו רובים ומכונות ירייה ברישיון ממערב גרמניה.
בין היתר הורכבו מסוקים, ג'יפים, משאיות ונגררים במטרה לצבור ידע טכני באיראן.
הארגון הופקד על מחקר ופיתוח ותחתיו בוצע הנדוס לאחור של מספר טילים סובייטים כגון RPG-7, BM-21 ו-SAM-7.