tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
שטחו של המחוז 4,151.5 קילומטרים רבועים ואוכלוסייתו מונה 574,600 איש נכון לרישום משנת 2015.
מחוז ח'וסת ממוקם בדרום מזרח אפגניסטן.
בצפון ובמערב הוא גובל עם מחוז פכתיא, ואילו בדרום הוא גובל עם מחוז פכתיכא.
במסגרת המלחמה האנגלו-אפגנית השנייה הוסדר הגבול בין אפגניסטן לפקיסטן (קו דוראני) אשר חתך את אוכלוסיית הפשטונים לשניים, בצידו השני של הגבול אל מול מחוז ח'וסת ישנו רוב של פשטונים, רובם שבטיים.
ח'וסת היה אחד הנפות (יחידה שלטונית) הגדולים ביותר במחוז פכתיא ואילו הנפות הנוכחיים היו נפות משנה ובמהלך מלחמת האזרחים האפגנית בשנות התשעים הועלתה הנפה למחוז עצמאי.
מכיוון שמחוז ח'וסת ממוקם באזור ההררי המתמשך של רכס הינדו-כוש, גשמים רבים יורדים מההרים למטה והאדמה המישורית פורייה ברובה ומותאמת לחקלאות.
בהרי ח'וסת יש עצי דלקים וגם עצים המניבים פירות, כגון אורן, זית, אגוזי מלך ואחרים.
העצים האלה פראיים ולא מקבלים התייחסות מהאוכלוסייה החקלאית.
בנוסף מגדלים במחוז תירס, חיטה, בוטנים וירקות.
מקומו של המחוז על חבל פשטוניסתאן הפך אותו מבחינה כמעט הומוגנית לפשטוני לגמרי מלבד אחוז אחד מהאוכלוסייה אשר מוצאו טג'יקי.
רוב האוכלוסייה שבטית ומאמינה באסלאם סוני.
ישנם 1,961 מסגדים במחוז ח'וסת.
23 אחוזים מכלל האוכלוסייה יודעת אוריינות.
ישנם 177 מוסדות חינוך בכלל המחוז.
לערך 42% מכלל האוכלוסייה בעלת גישה לחשמל.
ישנם 2 בתי חולים ו-72 קופות חולים במחוז.
בשנת 2017 דיווחה מועצת הביטחון של האו"ם על נוכחותם של אנשים המזוהים עם אל-קאעדה בח'וסת.
מצד הממשלה האפגנית כוח ההגנה של ח'וסת (KPF) היה לפי הדיווחים השחקן הביטחוני המשפיע ביותר במחוז.
שמונה נפות ח'וסת מחולקות בין כוחות שונים בעוד חמשת המחוזות הנותרים מסווגים תחת שליטה ממשלתית.
67 תקריות הקשורות למורדים דווחו בתקופת ינואר 2018 – פברואר 2019 (ממוצע של 1.1 אירועים בשבוע).
דוגמאות לתקריות כוללות פעילויות מרידה וכן פעולות צבאיות של כוחות הביטחון האפגניים ושל ה-KPF שפגעו באוכלוסייה האזרחית.
ה-KPF הואשם בהפרות זכויות אדם כמו עינויים ומעצרים שרירותיים.
דווח על פיצוצים במסגדים בתוך בירת המחוז במהלך ימי בחירות, אירועים שהביאו לאבדות גבוהות.
תועדו 175 נפגעים אזרחיים (84 הרוגים ו-91 פצועים) בשנת 2018, המייצגים 29 קורבנות אזרחיים לכל 100,000 תושבים.
מדובר בירידה של 3% בהשוואה לשנת 2017. הגורמים העיקריים לנפגעים אזרחיים היו הטלת מטעני חבלה ואחריהם הריגות ממוקדות ופעולות חיפוש.
מחוזות אפגניסטן מחולקות ליחידות שלטוניות בשם "נפות", להלן הנפות של מחוז ח'וסת ואוכלוסייתן.
באביב 1801 נשלח מוחמד עלי פאשא למצרים לשם הכנעת שארית צבאו של נפוליאון בונפרטה במסגרת מסעו הכושל של האחרון לכיבוש מצרים והלבנט.
המשלחת הצבאית נחתה באבו קיר באביב 1801. כוחות הצי המלכותי הבריטי פעלו לצד הצבא העות'מאני נגד הצבא הצרפתי ומוחמד עלי היה נוכח להפרש הצבאי האדיר בין הצבאות האירופאים לבין הצבא העות'מאני.
לאחר נפילת הכוחות הצרפתים היה בין היתר היה מעורב במאבק שהתנהל בשנים 1801–1805 בין ההנהגה הממלוכית המקומית לבין הרשויות השלטוניות מטעם האימפריה העות'מאנית על השליטה במצרים.
במרץ 1803 פרץ מרד ממלוכי מזוין נגד הרשויות העות'מאניות בעיר אל-מניא על גדות נהר הנילוס.
בהמשך, הכוחות הלא-סדירים בצבא העות'מאני (באשי-בוזוק) תחת הנהגתו של תאהיר פאשא, מרדו בקהיר נגד המושל המכהן חורשיט אהמט פאשא ותאהיר פאשא מונה למושל בפועל של מצרים העות'מאנית.
האלבנים מרדו בשלטון המושל המכהן עקב פיגורים בתשלום בשכר.
במקביל למאורעות בקהיר השתלטו מורדים ממלוכים על העיר גיזה עם המטרה הראשית להשיב לידיהם את השליטה במצרים מהאימפריה העות'מאנית.
מוחמד עלי זכה בתמיכת פוליטיקאים מצרים והעולמא בשאיפתו לעלות להנהגת הכוחות האלבנים בקהיר ובמושלות על מצרים העות'מאנית לאחר פטירתו של תאהיר פאשא שבועות ספורים לאחר שעלה לשלטון בקהיר.
הממשל העות'מאני עוד תמך במושלות חורשיט ועל כן החלו האלבנים והממלוכים במקביל לכבוש את מצרים מידי השלטון העות'מאני התומך בחורשיט.
עד אוגוסט 1803 שלטו האלבנים בראשות מוחמד עלי ברוב הדלתא של הנילוס.
מטעם הצי העות'מאני יצאה משלחת שמטרתה הייתה לכבוש את קהיר מידי השלטון האלבני ולהשיב את הסדר השלטוני העות'מאני למצרים.
המשלחת הימית העות'מאנית נעה דרך נהר הנילוס לעבר קהיר ואחרי קרב בו הופגזה העיר קהיר, הכוחות האלבנים בפיקודו של מוחמד עלי יצאו במתקפת נגד ודחקו את חיל המשלוח העות'מאני אל מחוץ למי הנילוס.
ההנהגה הממלוכית בראשותו של מוחמד ביי אל-אלפי החלה בניסיון לכבוש את הדלתא מידי הכוחות האלבנים אך ללא הצלחה.
במסגרת המאבק הפכה העיר גיזה למוקד קרבות ראשי בין הממלוכים לאלבנים.
קהיר לנוכח המצב החלה להתעורר לתוך מאבק פנימי בין תומכי המושל לשעבר הפרו-עות'מאני חורשיט אהמט פאשא לבין תומכי מוחמד עלי וקרבות פרצו ברחובות העיר.
במאי 1805 מוחמד עלי פיקד על מצור שהוטל על קהיר בידי תומכיו האלבנים נגד מושלות חורשיט אהמט פאשא.
באוגוסט העיר נכבשה ומוחמד עלי מונה למושל מצרים בידי תומכיו, אם כי באותה העת מצרים הייתה ברובה תחת שלטון הכוחות הממלוכים אשר הקיפו את השטח של הדלתא שהיה נתון לשליטה האלבנית בראשות מוחמד עלי.
לאחר מכן הגיע האדמירל העות'מאני, קבודן פאשא, עם פירמאן של הסולטאן סלים השלישי שמינה את מוחמד עלי כמושל (ואלי) העות'מאני של מצרים בשנת 1805 והעיר עקבה כמו גם צפון חבל חג'אז הועברו מהשליטה העות'מאנית לשליטה ישירה של המחוז המצרי.
מוחמד עלי החל בהמשך במערכה צבאית ממושכת נגד ההנהגה הממלוכית לכיבוש כל מצרים.
במסגרת השתלטותו על המדינה הזמין ב-1 במרץ 1811 מנהיגים ממלוכים למצודת קהיר, בתואנה כי הוא מקיים מסיבת פרידה מבנו, טוסון פאשה , שעמד לצאת בראש כוח הצבאי לכיבושים נרחבים בחצי האי ערב לחופי ים סוף.
כאשר התכנסו המנהיגים הממלוכים במצודה, אנשי מוחמד עלי הרגו אותם.
לנוכח משבר הנהגה, הכוחות הממלוכית הפסיקו להוות גורם פוליטי מרכזי המפריע במנהל מצרים בידי מוחמד עלי.
מוחמד עלי היה כעת, לפי מינויו מידי הסולטאן העות'מאני, הואלי (תפקיד שלטוני המקביל למושל) של מצרים, אשר רשמית הייתה מחוז בתוך האימפריה העות'מאנית.
על כן, מבחינה הלכתית היה נתון מוחמד עלי לרצונו של הסולטאן העות'מאני.
בפועל, כל הכוחות העות'מאנים הנאמנים ישירות לסולטאן הוצאו ממצרים, ומוחמד עלי שלט באופן עצמאי לגמרי מלבד העובדה שהיה עליו לשלם מס חודשי לסולטאן העות'מאני בקונסטנטינופול במטרה להדגיש את נאמנותו אל הסולטאן, שהיה גם הח'ליפה, ראש הדת המוסלמית.
במהלך היעדרותו של מוחמד עלי בערב, נציגו בקהיר השלים את הלאמת הקרקעות, שהחלה בשנת 1808, שכללו כמעט את כל הקרקעות השייכות לאנשים פרטיים, שנאלצו לקבל פנסיה לא מספקת במקום הקרקע.
עד 1823, הוא הצליח לבצע ארגון מחדש של צבאו בקווים אירופיים, כאשר האלמנטים הטורקים והאלבנים הסוערים הוחלפו בסודנים ובפלאחים.
אף שתימן הייתה חלק נומינלי של האימפריה העות'מאנית מאז 1554, הרי שבין 1821–1841, שלט בה מוחמד עלי, הפאשא של מצרים.
לאחר הרצח ירש אותו דודו סעיד פאשא, בנו המועדף על מוחמד עלי, חסר כוח נפש או בריאות גופנית הדרושה לביצוע הפרויקטים המיטיבים שהגה.
בינואר 1863 נפטר סעיד פאשה ואחיינו אסמאעיל, בנו של אבראהים פאשה, עלה לשלטון במקומו.
ב-11 ביולי 1882 החלו ספינות של הצי הבריטי להפגיז את אלכסנדריה.
כשהמדינה הייתה בידי עוראבי במידה רבה, ממשלות בריטניה וצרפת לחצו על הסולטאן העות'מאני עבדול חמיד השני להדיח את אסמאעיל פאשא, וזה נעשה ב-26 ביוני 1879. תאופיק פאשא הגמיש יותר, בנו של איסמעיל, הפך ליורשו.
כצעד ראשון הקים מייג'ור צעיר בשם הוריישו קיצ'נר, שעתיד היה למלא תפקיד חשוב בעתידה של סודאן, מוצב חוץ בדאבּה (הנקודה שבה פונה הנילוס מזרחה).
לאחר מכן נרגעו מעט הרוחות וסודאן הפכה למעשה לשטח בשליטת המהדי, עד שבשנת 1898 יצאו הבריטים והמצרים למערכה מאורגנת וגדולה תחת פיקודו של קיצ'נר.
תוך מספר חודשים, לאחר תכנון רב ואימון החיילים מראש, הצליח הכוח האנגלו-מצרי להביס את האנצאר, לדכא את המרד ולהחזיר את סודאן לשליטה אנגלו-מצרית.
נקודת המפנה במערכה זו הייתה אזור אומדורמאן, שהיווה את לב אזור סודאן המהדיסטית והכיל את הריכוז הגדול ביותר של חיילי האנצאר.
קיצ'נר נכנס לסודאן והתקדם לאורך נהר הנילוס בסיוע ספינות תותחים ותוך כדי בניית מסילת ברזל כנתיב אספקה, הוא נלחם לאורך הדרך במספר קרבות כנגד כוחות האנצאר ולבסוף פגש בכוחם העיקרי מעט צפונית לאומדורמאן, שם התרחש הקרב.
ב-2 בספטמבר 1898 נערך קרב אומדורמאן, בין כוח של הצבא הבריטי בראשותו של הוריישו קיצ'נר לצד חיילים מצרים וסודאנים כנגד כוח גדול בהרבה של סודאנים מהדיסטים, כחלק מהמלחמה המהדית, שבו הביס הצבא הבריטי את הכוחות המהדיסטים.
הקרב היה אחד מהקרבות החשובים של המלחמה המהדית ובעצם סימן את סוף המרד המהדיסטי והשלטון המהדיסטי בסודאן, כאשר בקרב אומדיוויקרט שבא אחריו שאריות ההתנגדות כמו גם המהדי שבראשן הובסו.
בשנת 1892 עלה לשלטון עבאס חלמי השני אשר היה עוין לבריטים, אולם בשנת 1904 הוא החל לתמוך בבריטים ואף הסתכסך בעקבות כך עם הכוחות הלאומנים במצרים.
בשנת 1906, תקרית על הגבול המצרי-עות'מאני שימשה את בריטניה כתירוץ להטיל אולטימטום על הממשל העות'מאני שאפשר לבריטניה לספח את חצי האי סיני לתוך מצרים, ובכך לחזק את האבטחה על שתי גדותיה של תעלת סואץ, עורק התחבורה הראשי בין אירופה לאסיה, אשר היה אחראי על חלק מרכזי מכלכלת מצרים.
בשנת 1914, עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, צידד עבאס השני, הח'דיו של מצרים, באימפריה העות'מאנית, ובשל כך הודח על ידי הבריטים לטובת דודו חוסיין כאמל.
הריבונות העות'מאנית הרשמית במצרים, הסתיימה באופן רשמי, חוסיין כאמל הוכרז כסולטן מצרים, והארץ הפכה לפרוטקטורט בריטי.
ח'ולאנית היא שפה שמית אשר נראית שייכת לענף השמי הדרומי במשפחה.
השפה בסכנת הכחדה וכוללת מספר גדול של ניבים המדוברים בפי בני שבט חַ'װְלָאן בערב הסעודית ובתימן, מהם השניים שנחקרו הם פייפית וראזִחית.
ח'ולאנית משמרת מאפיינים רבים של השפה העתיקה חמיירית (ולכן בערבית לעיתים קרויה "חמיירית" الحميرية אל-חמיריה), ומשלבת מאפיינים של ערבית המדוברת בסביבה.
מחקר השפה נמצא בחיתוליו, ועדיין אין הסכמה על מיקומה בעץ המשפחה השמית.
יש הרואים בה שפה (או קבוצת ניבים) עצמאית שהושפעה מערבית, השפה החיה האחרונה ששרדה בתוך תת-ענף שפות דרום-ערב העתיקות.
לעומתם, אחרים רואים בה אוסף ניבים של ערבית שבהם חמיירית מהווה לשון תשתית.
בעבר, האזור היה מבודד ממטיילים ומקהילות אחרות, ולכן השפה הייתה מוגנת.
בעשורים האחרונים, חוקרים מתעדים אותה בדחיפות, כיוון שהאוכלוסייה באזור בו היא מדוברת נמצאת בתהליך שינוי, ודוברים צעירים של השפה עוברים לחיות במקומות אחרים ומושפעים משפות אחרות.
מחקרים לשוניים התמקדו בניב פייפית בערב הסעודית, ובניב ראזִחית במחוז ראזח בצפון תימן.
פֿייפֿית (בפייפית: פַֿייפִֿי; בערבית: الفيفية אל-פיפיה), היא ניב המדובר בפי כ-50,000 דוברים, בהרי פַײְפָא' בדרום-מערב ערב הסעודית.
הדוברים הצעירים הם בני 45 בערך וייתכן שהם עברו לחיות מחוץ לאזור, בעוד שהדוברים הקשישים ביותר הם סביב גיל 90, ואלה מהם שמעל גיל 60 מעולם לא עזבו את האזור.
רָאזִחִית (בראזחית: רָאזִחִי , בערבית: الرازحية אל-ראזחיה) מדוברת בפי 62,900 איש (נכון ל-2004), בסביבת שרשרת ההרים ראזח (ג'בל ראזח) בצפון-מערב תימן, ממערב לעיר סעדה, שפסגתה הגבוהה ביותר, ג'בל חורום, בגובה 2,790 מטר.
מספר דוברי ראזחית דווח במאגר אתנולוג כעומד על 62,900 ב-2004.
שני מאפיינים מבחינים (איזוגלוסות) פונולוגיים משמעותיים שקיימים בניב ראזִחית ולא קיימים בערבית, ועל כן מצביעים על הצורך למיין אותם בנפרד, הם:
הידמות מאוד נפוצה של עיצורים מכתשיים.
שלא כמו בערבית, התופעה לא מוגבלת לעיצורים סותמים, אלא מתרחשת גם בסונורנטיים, ובייחוד העיצור המכתשי-אפי ; לדוגמה, המילים "איש" ו"אישה" , המקבילות ל"אדם" בערבית.
הידמות כזו, של עיצור אפי, הייתה תכונה של שפות צפון-ערב העתיקות ושל דרום-ערבית עתיקה, אך אינה מצויה בשום ניב ערבי.
בניגוד לניבים של ערבית תימנית, ראזִחית לא מתירה אף פעם צרור עיצורים בסוף מילה (-CC).
בנוסף, בראזחית יש מספר גדול של מילים בסיסיות, מילות יחס וצורות דקדוקיות אחרות שאינן ערביות.
סינקופה (השמטה) של התנועות הסגורות הקצרות ו- היא תופעה שכיחה בראזִחית:
העיצורים והנחצי בראזחית מקבילים שניהם יחד לעיצור /š/ בערבית קלאסית.
/ḍ/ בערבית הקלאסית מקבילה לעיצור במילים מודרניות, אך לעיצור במילים ישנות יותר.
מילת היידוע היא התחילית "אמ-" היידוע (לעומת "אל-" בערבית, למשל).
תרגום לעבריתבח'ולאניתתרגום לערביתבכתב ח'ולאני-ערביתעתיק עבריבכתב ערביתעתיק ערביהנאקהامناقةאמנאקהالناقةאלנאקההעםامقومאמקוםالقومאלקוםהבר, הטבעامبرאמברالبرאלברהמכהامضربאמצ'רבالضربאלצ'רבהצוםامصيامאמציאםالصيامאלציאםהשמשامشمسאמשמסالشمسאלשמסהביתامبيتאמביתالبيتאלביתהירחامقمرאמקמרالقمرאלקמרהשופטامقاضيאמקאצ'יالقاضيאלקאצ'י
להלן דוגמאות לביטויים יומיומיים מח'ולאנית, עם תרגום לעברית ותרגום ותעתיק לערבית:
הניב המקומי של הכפר שונה מהניב המקומי של הכפר השניاملهيه ماهيب لون امهريه في امقرى ذا ينبها.
אמלהיה אמחליה למקריה לאהיבּ לון להיה אמקריה אמת'אניהاللهجات ما تشبه بعضها مع القرى المتجاورة.
אללהג'הׄׄ אלמחליהׄׄ ללקריהׄׄ תח'תלף ען אללהג'הׄׄ אלמחליהׄׄ ללקריהׄׄ אלת'אניהׄׄיוסף בן [בר] ד'מארيوسف بر ذمارיוסף בר ד'מארيوسف بن ذمارיוסף בן ד'מארהיסטוריהاورخمאורח'םتاريخתאריח'עירهجرהג'רمدينةמדינהׄׄאביךأبوشا / أبوچاאבּושא / אבּוז'א*أبوكאבּוךּאמךأمشا / أمچاאמשא / אמז'א*
(ז'= עיצור צדי נחצי קולי ɬˤ~ɬʼ)أمكאמךּתראהحندرחנדרانظرאנט'רערפל מסנוורعمايهעמאיהضبابצ'בּאבּ(הגיע) הזמן עכשיוقهاحلنٍקהאחלןحان الانחאן אלאןמה אתה רוצה?مذا انته ميدמד'א אנתה מידماذا تريدמאד'א תרידבוא הנה!تعه هلمתעה הלםتعال هناתעאל הנאאדון, מרمراهمמראהםسيدסידהרגهرجהרג'قتلקתל(ה)גמלامبلאמ-בּלالابلאל-אבּל(ה)צפוןشامتשאמתالشمالאל-שמאל(ה)דרוםيمنتימנתالجنوبאל-ג'נובּשורثورنת'ורןثورת'ורדבשعسلنעסלןعسلעסלענבعنبنענבןعنبענב(ה)שמייםسماين / سمينסמאין / סמיןالسماءאל-סמאא'
במצרים, ח'וואל היה רקדן המופיע בפומבי ובעבור תשלום כאשר הוא לבוש בגדי נשים.
תופעה זו רווחה במצרים עד שלהי המאה ה-18 ותחילת המאה ה-19. בערבית מצרית מודרנית השם ח'וואל הוא כינוי גנאי להומוסקסואל.
לפי המילון הערבי הקדום ביותר, כתאב אל-ע'ין , ח'וואל הייתה מילה נרדפת למשרת או עבד.
ייתכן שנרכשו או היו שלל מלחמה, אבל בניגוד לעבדים, הח'וואל לא נחשבו רכוש בעליהם.
בערבית מצרית מודרנית השם הוא כינוי גנאי להומוסקסואל, במשמעות של התנהגות פסיבית.
גברים החלו מופיעים לבושים בגדי נשים לאחר שמוחמד עלי אסר על נשים לרקוד בפומבי, זאת במטרה לפייס את אנשי הדת במצרים, אבל גם בתגובה לביקורת האוריינטליסטית נגד מצרים וכחלק מתוכניות המודרניזציה שיזם.
רקדני ח'וואל חיקו רקדניות על ידי שימוש בקסטנייטות, עיטור ידיהם בחינה ושזירת חרוזים בשערם הארוך.
הופעתם כנשים הייתה דומה מאוד לזו של רקדניות בתשלום, שכונו ע'וואזי (בערבית "כובשות", על שום שכבשו את ליבם של הצופים).
ח'וואלאת נשארו בתלבושות ובמנהגים נשיים גם בחיי היומיום שלהם.
הם נעו בחופשיות במרחבים ציבוריים ונהנו מעדיפות בביצוע ריקודים על פני רקדניות, במיוחד בסביבה מסורתית.
הם נבדלו מנשים על ידי ערבוב פריטי לבוש גבריים ונשיים.
הם הופיעו באירועים שונים, כמו חתונות, לידות, בריתות ופסטיבלים שונים.
ח'וואלאת הוצגו לעיתים בפני מבקרים זרים שהגיעו למצרים במהלך המאה ה-19, מה שעורר לעיתים קרובות זעזוע, שאט נפש או להבדיל, עניין הומו-ארוטי.
ח'דר עדנאן מוחמד מוסא , היה אסיר ביטחוני פלסטיני בישראל.
בתחילת שנות ה-2000, עדנאן שימש כדובר ארגון הטרור הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני, ואף הורשע בעבר בחברות בארגון.
עם זאת, טענה אשתו ב-2012 כי הוא לא היה מעורב בפעילות הארגון במשך ארבע שנים ולעולם לא מילא כל תפקיד בפעילות מיליטנטית.
עדנאן נעצר 12 פעמים במהלך חייו, ומת לאחר שצבר במצטבר כשמונה שנים במעצר ישראלי.
הוא התבלט לראשונה לאחר שביתת רעב בת 66 ימים שקיים בשנת 2011, במחאה על מעצרו המנהלי.
שביתה זו הובילה לשביתת רעב המונית בקרב אסירים פלסטינים אחרים, והסתיימה ב-21 בפברואר 2012, כאשר ישראל הסכימה לשחררו ב-17 באפריל 2012. מעצרו האחרון של עדנאן התרחש ב-5 בפברואר 2023, ומיד לאחריו הוא החל בשביתת רעב ארוכה נוספת.
כוונתו בשביתה זו, על פי העיתונאית אמירה הס, הייתה "לחשוף את העוול הבסיסי במערכת המשפט הצבאית בישראל ושלילת חירויות בסיסיות סתמית", ציטוט שעורר סערה.
עדנאן מת בכלא ב-2 במאי 2023, לאחר שביתת רעב שנמשכה 87 יום, כמחאה על מעצרו.
בעקבות מותו, שיגרו הפלסטינים רקטות לעבר ישראל, אשר הגיבה בפתיחת מבצע "מגן וחץ".
חאדר עדנאן נולד בכפר עראבה שבנפת ג'נין, שם היה בעל מאפייה וחנות תוצרת.
הוא החזיק בתואר ראשון במתמטיקה מאוניברסיטת ביר זית.
ב-1996, כסטודנט, שימש כדובר תנועת הג'יהאד האסלאמי.
עד 20005 נעצר חמש פעמים בשל השתייכותו לארגון הטרור.
ב-2005 התחתן עם רנדה ולהם תשעה ילדים.
עדנאן נעצר לראשונה על ידי ישראל ב-1999, כששהה ארבעה חודשים במעצר מנהלי ישראלי.
הוא נעצר על ידי הרשות הפלסטינית שמונה חודשים לאחר ששוחרר בגלל שהוביל הפגנת סטודנטים נגד ליונל ג'וספין בשנת 2000. בהפגנה יידו תלמידים ביצים ואבנים לעבר ראש ממשלת צרפת דאז במהלך ביקורו באוניברסיטת ביר זית כדי להוקיע את אפיון פעולות חזבאללה נגד ישראלי כטרור.
שביתת הרעב הראשונה שלו, בת 10 ימים, נערכה במהלך מעצרו על ידי הרשות.
הוא נעצר שוב בדצמבר 2002 על ידי ישראל וישב שנה במעצר מנהלי.
הוא נעצר מחדש חצי שנה לאחר שחרורו, הוכנס לבידוד ושביתת רעב במשך 28 ימים עד ששירות בתי הסוהר הציב אותו באוכלוסיית הכלא הכללית.
ביוני 2005, לאחר שמחבלי ג'יהאד חוסלו בקרב יריות עם חיילי צה"ל, עדנאן "קרא לכל הקבוצות המיליטנטיות הפלסטיניות לחדש את הלחימה עם ישראל" והאשים את הרשות, בשיתוף פעולה עם ישראל.
באוגוסט 2005, עדנאן נעצר ונכלא על ידי ישראל ל-15 חודשים.
לפי קבוצת התמיכה של האסירים הפלסטינים, הוא ערך שביתת רעב בת 12 ימים כדי למחות על בידודו בכלא בשנת 2005. סרטון יוטיוב של עצרת ב-2007 מציג אותו משבח ומעודד פיגועי התאבדות: "מי מכם ישא את חגורת הנפץ הבאה?
מי מכם יירה את הכדורים הבאים?
למי מכם יפוצצו חלקי הגוף שלו?" הוא הוחזק על ידי ישראל למשך חצי שנה נוספת במעצר מנהלי ממרץ 2008. גדעון לוי, שנעצר על ידי הרשות ב-2010 בשל פעילותו הפוליטית, אמר כי ביצע את שביתת הרעב הראשונה שלו באותה תקופה בזמן המעצר בן 12 הימים.
במעצרו ב-2011, עדנאן כבר לא היה דובר פעיל של הג'האד.
והורשע בעבר על ידי ישראל בשל היותו דובר הג'האד האסלאמי, דיווחים בתקשורת מצביעים על כך ששימש דובר הג'האד האסלאמי.
ב-2012 אמר Gulf News כי שימש כדובר הקבוצה משנת 2000, בעוד שמגזין הגרדיאן אמר ששימש כדובר הג'האד האסלאמי בפלסטין בעבר.
עדנאן נעצר כ-10 פעמים מאז - שבע על ידי ישראל (כולל מעצרו האחרון), ופעמיים או שלוש פעמים על ידי הרשות.
עדנאן ישב בסך הכל שש שנים בכלא מאז 1999. בין תקופות הכליאה שלו המשיך עדנאן לנהל את המאפייה שלו בעראבה.
בזמן מעצרו עשה עדנאן תואר שני בכלכלה באוניברסיטת ביר זית.
הוא גם הפעיל מאפייה בקבטיה וחנות מפעל בכפר הולדתו עראבה.
הוא נעצר על ידי צה"ל ב-17 בדצמבר 2011 בעראבה באמצע הלילה.
למחרת, החל בשביתת רעב שהסתיימה 66 ימים לאחר מכן ב-21 בפברואר 2012. במכתב שמסר לעורכי הדין שלו לשחרור פומבי, הסביר עדנאן כי הוא שובת רעב למען זכויות הפלסטינים ו"הכיבוש הישראלי" לדבריו.
ב-2 במאי מת עדנאן לאחר ששבת מלאכול מעל 40 יום.
ימים אחדים לפני מותו, פסק השופט הצבאי סא"ל מנחם דרורי כי עדנאן לא ישוחרר, ופסק כי "הוא אדון על גופו...
ועליו לקבל את התוצאות האפשריות ממעשיו.
חברה מתוקנת אינה יכולה להרשות לעצמה להיות בת ערובה של אדם אשר דורש את שחרורו".
החלטת השופט דרורי נשענה גם על הקביעה כי עדנאן אינו נמצא בסכנת חיים מיידית, וזאת על אף התראת ארגון רופאים לזכויות אדם כי מרפאת השב"ס איננה ערוכה, מבחינת צוות וציוד, ליתן מענה במקרה של התדרדרות במצבו, התערבות שאותה הסכים עדנאן לקבל.
בתגובה למותו, בהמשך אותו היום שיגרו מחבלים מארגון הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני כ-102 רקטות לעבר שדרות, יישובי עוטף עזה ודרום ישראל.
במטחים אלו נפצע קשה אדם בשדרות ונפצעו עוד כ-6 אנשים.
כשבוע לאחר מכן, ב-9 במאי, יצא צה"ל במבצע מגן וחץ נגד הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני.
הרשות הפלסטינית גינתה את מעצרו של ח'אדר עדנאן ודרשה לשחררו לאלתר, אף על פי שעצרה אותו בעצמה בעבר בצורת מעצרים מנהליים.
בתגובה לסירוב ישראל לערעור של עדנאן, עיסא קרקה, השר לענייני אסירים, אמר כי ההחלטה "למעשה דנה אותו למות".
קרקה שיבח את עדנאן על "נקיטת עמדה" נגד מעצר מנהלי, ובעצרת שהתקיימה ב-16 בפברואר, הכריז כי "ח'אדר עדנאן הפך לסמל לאומי, לסמל ערבי ולסמל בינלאומי להגנת כבודם של אנשים חופשיים ברחבי העולם כולו".
מוסטפא ברגותי, שנפצע מכדור גומי שירו כוחות הביטחון הישראליים במהלך מחאת סולידריות לעדנאן, קרא לקמפיין בינלאומי בדרישה לשחררו, ומנהיגי הג'יהאד האסלאמי השתתפו בשביתת הרעב שהחלה ב-15 בפברואר.
בדרשת יום שישי במסגד הגדול בעזה, נאפז עזאם, שהיה באותו זמן מנהיג הג'יהאד האסלאמי, הצהיר כי עדנאן "לא נלחם למען מטרה אישית, אלא למען הגנתם של אלפי אסירים".
בנוסף, עזאם האשים מדינות ערביות ומערביות בהתעלמות ממקרה עדנאן.
גם ראש הממשלה העזתי, איסמעיל הנייה, השתתף בעצרת והכריז באותו יום כי "העם הפלסטיני, על כל מרכיביו ופלגיו, לעולם לא יפקיר את האסירים הגיבורים, במיוחד את אלה שמובילים את קרב שביתת הרעב הזה".
ח'דיג'ה מוניפה"באני" שְאוֹ CD נולדה ב-31 ינואר 1997. היא כדורגלנית ג'מייקנית מקצוענית המשחקת כחלוצה במועדון הסופר ליג האנגלית לנשים מנצ'סטר סיטי, וקפטנית נבחרת ג'מייקה.
היא מלכת השערים של מנצ'סטר סיטי בכל הזמנים, מלכת השערים של ג'מייקה בכל הזמנים לנשים וגברים כאחד, וזכתה לתואר שחקן השנה של קונפדרציית האיגוד של צפון אמריקה, מרכז אמריקה והקריביים לכדורגל בשנת 2022.
שאו שיחקה בעבר במועדון בורדו בליגת העל הצרפתית לכדורגל נשים, והפכה למלכת השערים בעונת 2020-21, וזכתה פעמיים בתואר שחקן החודש.
עם מנצ'סטר סיטי, היא זוכת גביע הליגה האנגלית לנשים ונבחרה לשחקנית השנה של המועדון ומלכת השערים בעונת 2022–23. עבור אותה עונה, שאו נבחרה בקבוצת השנה של הסופר ליג האנגלית לנשים, ופעמיים זכתה בפרס שחקן החודש של הליגה.
שאו נולדה בעיר ספניש טאון, ג'מייקה לג'ורג' שאו, סנדלר, ולאם מוניקה, חקלאית תרנגולות.
היא הייתה הצעירה מבין 13 אחים ואחיות.
שאו כונתה 'באני' על ידי אחיה בגלל חיבה לגזר בגיל צעיר.
היא למדה בבית ספר תיכון סנט יאגו.
שאו החלה לשחק כדורגל עם אחיה הגדולים.
בגיל 13 זומנה שאו בפעם הראשונה לנבחרת U15 של ג'מייקה.
בזמן שייצגה את ג'מייקה בנבחרת זו, היא קיבלה הצעות למלגה ממכללת נבארו בטקסס ומכללת מזרח פלורידה סטייט.
לבסוף היא נבחרה על ידי אוניברסיטת טנסי.
היא סיימה את לימודיה באוניברסיטת טנסי עם תואר ראשון בתקשורת.
שאו שיחקה את השנתיים הראשונות שלה בקולג' הקהילתי של מכללת מזרח פלורידה סטייט, וזכתה בשנת 2016 בהצטיינות של ה-NSCAA בנבחרת הראשונה של איגוד האתלטיקה של כל אמריקה.
בשנת 2017 עברה שאו לאוניברסיטת טנסי.
במהלך תקופתה עם "טנסי וולונטירס", היא הוסבה מקשר לחלוץ על ידי מאמנה.
היא נבחרה לקבוצה הראשונה של טורנירי All-SEC בשתי העונות שלה בטנסי, וזכתה לתואר לשחקן ההתקפה של השנה ב-SEC כבוגרת ב-2018. היא החליטה שלא להיכנס ל"דראפט" הליגה הלאומית לכדורגל נשים בארצות הברית - NWSL לאחר הקולג', כדי לבחון אפשרויות מעבר לים באירופה ובאסיה.
בשנת 2018, שאו שיחקה בקבוצת המקצוענית למחצה פלורידה קראש מליגת WPSL.
ב-7 ביוני 2019, קבוצת ליגת העל הצרפתית בכדורגל נשים בורדו, הודיעה שהחתימה את שאו על חוזה לשנתיים.
שאו ערכה את הופעת הבכורה המקצוענית שלה ב-25 באוגוסט 2019 עם בורדו, נגד מועדון הכדורגל פלארי 91. במשחק הבכורה שלה, היא הבקיעה צמד שערים שהוביל לניצחון 4–1 לקבוצתה.
היא חזרה על הופעתה, במשחק חוץ, הפעם מול מועדון הכדורגל דיז'ון במשחקה השני.
בעונתה הראשונה, היא הבקיעה 10 שערים והניבה חמישה "בישולים" ב-15 משחקי ליגה.
היא גם זכתה במקום השישי בדירוג נבחרת העונה.
היא הייתה מועמדת לפרסי השחקן הטוב ביותר של העונה: הן עבור האיגוד הלאומי של הכדורגלנים המקצוענים בצרפת והן עבור הליגה המקצוענית לנשים בצרפת, אולם הקדימה אותה בדירוג קדידיאדי דיאני בשני הפרסים.
ב-17 ביוני 2021, מנצ'סטר סיטי הודיעה שהחתימה את שאו מבורדו על חוזה לשלוש שנים.
שאו בילתה את עונתה הראשונה במועדון בעיקר כחלוצת הבחירה השנייה אחרי הכוכבת הבריטית אלן ווייט.
היא הבקיעה שלושער ראשון עבור המועדון בניצחון 6–0 בגביע האנגלי נגד לסטר סיטי.
היא גם הייתה מלכת השערים המשותפת של גביע הליגה האנגלית לנשים של העונה, ושותפה לזכייה בגביע הזה כש"הסיטי" הביסה את צ'לסי 3–1 במשחק הגמר.
מאוחר יותר היא כבשה ארבעה שערים בניצחון 7–2 של מאנצ'סטר סיטי על ברייטון בליגת העל.
היא סיימה את עונתה הראשונה בתור מלכת השערים השנייה בקבוצה עם 16 שערים.
זו הייתה שנת הפריצה של שאו במועדון, כשהיא ביססה את עצמה כחלוצת הבחירה הראשונה לאחר פרישתה של אלן ווייט.ב-12 במרץ 2023, שאו כבשה צמד בניצחון 2–1 על ברייטון והוב אלביון, והביאה את מאזנה ל-26 שערים ב-22 משחקים, והפכה לשחקנית הנשים בעלת הניקוד הגבוה ביותר של מנצ'סטר סיטי בעונה אחת.
היא שברה בכך את השיא של ניקיטה פאריס של 24 שערים בעונת 2018-19. ב-5 במאי 2023, שאו נבחרה לשחקנית השנה של איגוד הכדורגל העולמי לשנת 2022, והפכה לשחקנית הקאריבית הראשונה בהיסטוריה שזוכה בפרס.
ב-27 במאי, כבשה שאו את שער המועדון ה-50 שלה, כשהבקיעה פעמיים בניצחון 2–3 על אברטון במשחק האחרון של ליגת העל לנשים של העונה.
בתום עונת 23–2022 היא כבשה 31 שערים ב-30 משחקים בכל המסגרות במנצ'סטר סיטי, ונבחרה לשחקנית העונה של המועדון.
היא החמיצה את תואר "נעל הזהב" של ליגת העל לנשים בהפרש של שני שערים לרייצ'ל דיילי, לאחר שהובילה את טבלת מלכת השערים במשך רוב העונה.
השער של שאו נגד ארסנל ב-2 באפריל 2023 נבחר לשער העונה של המועדון.
היא נבחרה לנבחרת השנה של PFA WSL לשנת 2023 ומועמדת כאחת מ-30 המועמדות לזכיית כדור הזהב.
ב-30 במאי 2023, חתמה שאו על הארכת חוזה לשנתיים, שתחזיק אותה במועדון עד 2026.
ב-26 בנובמבר 2023, שאו כבשה שלושער במחצית הראשונה נגד טוטנהאם בניצחון 7–0 נגד המועדון, ואחריו שלושער נוסף נגד אברטון ב-17 בדצמבר, כדי להפוך למלכת השערים של הסופר ליג עם 9 שערים ב-9 הופעות.
היא זכתה בתואר שחקן החודש בסופר ליג לדצמבר 2023. ב-21 בינואר 2024, כבשה שאו את השלושער השלישי שלה בעונת 2023–24 מול ליברפול, והפכה למובילת מבקיעות השלושער בליגה, לצד ויויאן מיאדמה של ארסנל עם חמישה שלושער.
שאו כבשה בניצחון 1–0 מול צ'לסי, והביאה את מנצ'סטר סיטי לשוויון נקודות עם צ'לסי בראשות הליגה.
היא הבקיעה ראשונה בניצחון 2–1 על אברטון ב-2 במרץ 2024, והציבה את מנצ'סטר סיטי בראש הליגה.
ב-23 במרץ 2024, שאו הפכה למלכת השערים של מנצ'סטר סיטי בכל הזמנים, לאחר שכבשה את השער ה-68 שלה ב-81 הופעות בקבוצה, בניצחון 1–3 על היריבה העירונית, מנצ'סטר יונייטד.
ב-3 במאי היא נבחרה לכדורגלנית השנה של הסופרליג.
היא זכתה בפרס ליגת העל לשחקן העונה.
באוגוסט 2024 חדיג'ה שאו נבחרה לשחקנית השנה של איגוד הכדורגלנים המקצועיים.
במשחק הביתי בפתיחת העונה, כבשה שאו את השער בניצחון 0–1 על ברייטון.
במשחק חוץ בליברפול, לאחר שספגה שער במחצית הראשונה, היא כבשה פעמיים בדקות ה-58 וה-92, וקבעה את התוצאה הסופית 2–1. שאו כבשה את השלושער השישי שלה בסופר ליג ב-8 בנובמבר 2024 בניצחון ביתי 0–4 מול טוטנהאם הוטספר, והפכה למחזיקת השיא המוחלט במספר הניקוד הרב ביותר בליגה.
ב-21 בנובמבר 2024, שני השערים של שו מול האמארבי השוודית בליגת האלופות לנשים, הפכו אותה למלכת השערים של המועדון בכל הזמנים בתחרות.
במשחק הבית הראשון של עונת 2025–26, שו כבשה את שער הפתיחה בניצחון 2–1 על ברייטון.
שו כבשה שני שערי פנדל נגד לונדון סיטי ליאונס בניצחון 4–1.
בתחילת נובמבר 2025, שער של שאו נגד אברטון, העלה את הסיטי למקום הראשון בליגה.
שאו שיחקה בנבחרות ג'מייקה הצעירות של עד גיל 15, עד גיל 17 ועד גיל 20 ובנבחרת הבוגרת של ג'מייקה.
את משחקה הבינלאומי הראשון שיחקה כבר בגיל 14.
שאו ערכה את הופעת הבכורה הבינלאומית בנבחרת הבוגרת ב-23 באוגוסט 2015, כשהבקיעה פעמיים בניצחון 6–0 על הרפובליקה הדומיניקנית במשחק המוקדמות לאולימפיאדה.
בשנת 2019, שאו הייתה חלק מנבחרת ג'מייקה שהעפילה לגביע העולם בכדורגל נשים 2019. בכך, הם הפכו לאומה הקאריבית הראשונה שהעפילה אי פעם למונדיאל לנשים.
היא שוב הובילה את מדינתה לגביע העולם בכדורגל נשים 2023, שם היא הגיעה לשמינית הגמר.
זו הייתה הפעם הראשונה שנבחרת הנשים או הגברים של ג'מייקה, עלתה לשלב נוקאאוט במונדיאל.
מקום שלישי בגביע הזהב של CONCACAF לנשים.
השחקנית המצטיינת של CONCACAF לשנת 2022, ומועמדת לשנת 2018
נבחרת השנה (2022) של אליפות ה-CONCACAF
נבחרת השנה (2018) של אליפות ה-CONCACAF
מלכת השערים של ליגת העל הצרפתית (2020-21)
שחקנית החודש (אוק' 2020) ו-(ינואר 2021) של ליגת העל הצרפתית
נבחרת השנה בליגת העל הצרפתית
שחקנית השנה של מנצ'סטר סיטי 2022-23
נבחרת השנה (2022-23) של הסופר ליג האנגלית
זכייה במגף הזהב של הסופר ליג האנגלית לשנת 2023-2024
שחקנית השנה מטעם התאחדות כתבי הכדורגל באנגליה לשנת 2024.
שחקנית השנה 2024 - זוכת "נעל הזהב" של הסופרליג.
דרגת מפקד CD במסדר ההבחנה הג'מייקני - (2020)
בשנת 2018, שאו זכה בתואר כדורגלן השנה של הגארדיאן, פרס שניתן לכדורגלן "שעשה משהו יוצא דופן, בין אם על ידי התגברות על מצוקה, עזרה לזולת או מתן דוגמה ספורטיבית על ידי התנהגות יושר יוצאת דופן.
ח'וֹרַאמְשַׁ֫הְר (בפרסית: خرمشهر, בתעתיק מדויק: ח'רמשהר) הוא טיל בליסטי בעל טווח בינוני שפותח באיראן בינואר 2017. לטיל טווח שבין 1,000 ל-2,000 ק"מ והוא יכול לשאת ראש נפץ במשקל 1,500 ק"ג ואורכו 13 מטר.
"ח'וראמשהר 4" הוא אחד הטילים הבליסטיים החזקים ביותר באיראן.
הטיל נקרא על שם העיר ח'וראמשהר באיראן.
ח'וראמשהר הוא הגרסה האיראנית של טיל הוואסונג-10 של צפון קוריאה אשר מכרה גרסה של הטיל לאיראן תחת השם BM-25 כשהמספר 25 מייצג את טווח הטיל של 2,500 ק"מ.
איראן טענה שהיא הקטינה את גודל הטיל לעומת הגרסה המקורית, תוך הפחתת מסת חומר ההנעה והטווח.
טווח כזה מכסה מטרות בישראל, מצרים וערב הסעודית, וחברות נאט"ו כמו רומניה, בולגריה ויוון, אם ישוגר ממערב איראן.
מפקד חיל האוויר והחלל של משמרות המהפכה, אמיר עלי חג'יזאדה, ציין שהגרסה האיראנית "היא קטנה יותר בגודל אבל יותר טקטית", מה שעשוי להסביר את הטווח המופחת של הטיל.
תאוריה שנייה טוענת שגורמים איראניים אינם רוצים לעורר דאגה באירופה לגבי תוכנית הטילים שלהם, ובכוונה מעריכים בחסר את הטווח.
לטיל יש פוטנציאל לשאת ראשי קרב גרעיניים אך לא ברור אם הוא יכול לשאת מספר ראשי קרב גרעיניים, בשל גודלו.
ח'וראמשהר נוסה לראשונה ב-29 בינואר 2017, כשטס כ-950 ק"מ לפני שהתפוצץ.
הוא נוסה שוב באוגוסט 2020.
יש לה מנוע מתקדם יותר המשתמש בדלק היפרגולי , שניתן לאחסן במכלים במשך שנים, דבר המקצר את זמן ההכנה לשיגור ל-12 דקות.
הדלק החדש דורש מכלים קטנים יותר, מה שמקטין את חלק המנוע לכ-13 מטר, כאשר ראש הקרב מוסיף כ-4 מטר לאורך הטיל.
יש לו מבנה העשוי מחומר מרוכב חזק יותר, ומערכת ניווט המאפשרת לו לתקן את מסלולו כשהוא מחוץ לאטמוספירה, כך שאינו תלוי בהנחיה סופית שניתנת להפרעה על ידי מערכות לוחמה אלקטרונית.
בריגדיר גנרל אמיר עלי חג'יזאדה, מפקד כוח האוויר והחלל של משמרות המהפכה, אמר כי ח'וראמשהר-4 הוא טיל שמסוגל לשאת 80 ראשי נפץ קטנים.
ב-18 ביוני 2025 שוגר לראשונה טיל ח'וראמשהר-4 לעבר מדינת ישראל בעקבות מבצע עם כלביא.
הטיל יורט על ידי מערכת חץ 3.
ח'וֹנְדָאב (בפרסית: خنداب; תעתיק מדויק: ח'נדאב) היא עיר ב בפרובינציית מרכזי, באיראן.
העיר נמצאת כ-80 קילומטרים בקוו אווירי צפונית-מערבית לאראכ, בירת הפרובינציה.
כ 7.5 קילומטרים דרומית מזרחית לעיר נמצא כור מים כבדים Arak Heavy Water Reactor Facility, המכונה IR-40.
קיימות שלוש השערות באשר למקור השם:
כונדאב (کُندآب): זרימת הנהר "קראצ'אי" בתוך היישוב היא איטית, כלומר "קונדאב" שהפכה לח'נדאב.
קנדאב (قندآب): בשל נוכחותו של נהר קראצ'אי, שבדיאלקט המקומי פירושו "קנדאב" כלומר מים מתוקים.
ח'נדאקאב (خندقآب): ראיות היסטוריות מצביעות על כך שתושבי אזור זה נהגו ליצור מנהרות כדי להגן על עצמם ועל בעלי החיים שלהם וכן כאמצעי להעברת מים מנהר ליישוב.
העיר ח'ונדאב נזכרת בכתובים כבר בשנת 327 בלוח הפרסי, המקבילה לשנת 948, 949 לספירה.
במפקד האוכלוסין הלאומי של 2006, מנתה אוכלוסיית העיר מנתה 6,982 נפשות שגרו ב-1,787 משקי בית.במפקד האוכלוסין בשנת 2011 נמצא כי האוכלוסייה גדלה ל-7,753 איש שגרו ב-2,186 משקי בית.
השפה השלטת בח'נדאב הן טורקית בניב אזרי.
האזור כולו נשען בעיקר על חקלאות.
התוצר העיקרי הוא ענבים, המעובדים לצימוקים, ומטעי תפוחים.
בנוסף יש גידולי שדה, כמו: עגבניות, שעועית, חיטה ואספסת.
ביוני 2025, כחלק ממבצע עם כלביא, תקפה מדינת ישראל את הכור הגרעיני שבסמוך לעיר.
ח'ולה ראע'ב עבד אל-חי שח'שיר היא אשת אקדמיה פלסטינית, שכיהנה כשרת החינוך וההשכלה הגבוהה בממשלת חמדאללה השלישית.
בשנת 1971 היא השלימה תואר ראשון בכימיה באוניברסיטת אל-אזהר במצרים ובהמשך השלימה שם גם תואר שני בחינוך.
שח'שיר חברה בצוות ההערכה של תוכניות חינוכיות באוניברסיטאות פלסטיניות, חברה במועצת המנהלים של הוועדה הלאומית הפלסטינית להסמכה ואיכות (AQAC) וחברה ב מאז 2012. ב-20 באפריל 2024 הוכרז כי היא תתמנה מחדש כחברה במועצת המנהלים של ועדת הבחירות המרכזית הפלסטינית לקדנציה נוספת.
כיהנה כשרת החינוך וההשכלה הגבוהה בין 2 ביוני 2014 ל-30 ביוני 2015.
חַ'יְבַּר הוא שמו של נווה מדבר אשר נמצא כ-150 ק"מ מצפון לאל-מדינה אשר בערב הסעודית, בירתו של מחוז ח'ייבר .
במקום ישבו שבטים יהודיים במשך שנים רבות, ככל הנראה עוד מתקופת המקרא , עד עליית האסלאם וכיבוש המקום על ידי מוחמד וצבאו בשנת 629 במסגרת קרב ח'ייבר.
בעקבות זאת נהרגו חלק מהתושבים, והשאר גורשו מחצי האי ערב.
במשך מאות שנים היה נווה המדבר מקום מנוחה לשיירות אשר חצו את המדבר.
במקום התפתחה התיישבות סביב סדרה של סכרים עתיקים שנבנו כדי לאצור את מי הגשמים.
עצי תמר צמחו במקום, שהפך למרכז גידול ושיווק תמרים.
במסורת של ערביי ארץ ישראל
יהודי ח'יבר נקשרו בכמה מסורות בקרב ערביי ארץ ישראל.
חמולת מח'אמרה מהעיירה יטא בדרום הר חברון מחזיקה במסורת שלפיה מוצאה משבט יהודי מח'ייבר שגורש על ידי מוחמד.
לפי אותה המסורת, אבי המשפחה, מח'יימר, עלה מן המדבר וכבש את הכפר.
בנוסף, ליד הכפר מיית'לון שבצפון השומרון ישנו תל בשם ח'רבת ח'ייבר.
בשלהי המאה ה-19, פלאחים בני המקום קישרו את התל עם מלך יהודי ובתו שהתגוררו בסביבת מקום.
משפחת המלוכה אל-ג'ריידי שלטה בממלכת ח'ייבר ברוב שנות התיישבותה.
יש הטוענים שיוסף דו נואס הוא נצר לאותה המשפחה אשר הוגלה למלוך בממלכת חמיר.
ח'יר א-דין אל-אחדב היה ראש ממשלת לבנון המוסלמי הראשון.
הוא כיהן בתפקיד מ-5 בינואר 1937 עד 18 במרץ 1938. לפני שנכנס לזירה הפוליטית היה מוציא לאור של עיתון פאן-ערבי.
אל-אדב כיהן גם כשר הפנים ושר המשפטים בממשלתו עם השבעתה.
ח'יר א-דין פאשה, המכונה "ברברוסה" (בטורקית: Barbaros Hayrettin Paşa; 1478–1546), היה שודד ים, מדינאי ואדמירל עות'מאני בשירות הסולטאן סולימאן המפואר ואביו, הסולטאן סלים הראשון, שפעל בים התיכון, במחצית הראשונה של המאה ה-16, ויריבו הגדול של עמיתו הנוצרי הג'נובזי, אנדראה דוריה.
ח'יר א-דין או חיזיר ראיס (Hızır Reis) נולד באי לסבוס למשפחת פריבטירים, והיה הצעיר מבין חמשת בניו של יאקופ אגה ורדרלי, סיפאהי או יאניצ'ר ממוצא טורקי או אלבני שעבד בשירות הסולטאן מהמט השני.
האב השתתף ב-1462 בכיבוש האי לסבוס (מיליטיני) וקיבל אדמות ביישוב בונובה באי.
אמו הייתה יוונייה בשם קתריני, אלמנה של כומר יווני.
אחיו פעלו תחילה במערב הים התיכון, ובשנת 1515 השתלטו על אלג'יריה, משם יצאו לפשיטות על נמלי איטליה וספרד, שדדו אוניות ודאגו לשלם מס קבוע לסולטאן, שראה בהם בצדק את בני חסותו ועושי דברו.
ב-1516 עלה קרלוס הראשון, שהיה מאוחר יותר קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, על כס מלכות ספרד, והבין היטב כי לא יוכל לקטוף את פירות גילוי אמריקה לאורך זמן, אם לצי הטורקי תהיה דריסת רגל באוקיינוס האטלנטי.
לכן מיקד את מאמציו בראשית שלטונו לשחרר את אלג'יריה מהכיבוש הטורקי.
הניסיון הראשון נכשל, אולם בספטמבר 1517 הצליח קרל לכבוש את אלג'יריה והוציא להורג את כל בני המשפחה, פרט לח'יר א-דין, שהצליח לברוח.
מאותו זמן נקרא "ברברוסה" (אדום הזקן) ככינויו של אחיו באבא אורוץ' שנהרג.
מסופר כי ח'יר א-דין, שירש את מקומו של אחיו בהנהגת שודדי הים, ניסה לחקות את דמותו של אחיו וצבע את זקנו באדום, אף שככל הנראה השם ברברוסה הוא אך עיוות של השם בּאבּא אורוץ בפי האירופים.
בשנות העשרים החל ח'יר א-דין לשדוד את נמלי ספרד ואיטליה.
בתחילה התמקד בחופי הים התיכון, ושדד את נמלי קלבריה, טאראנטו ונמלים שונים בחופי ספרד.
מאוחר יותר (1531), העז להיכנס לאוקיינוס האטלנטי ושדד בנמל קדיס את אוניות הקיסר קרל, שחזרו מאמריקה עמוסות זהב.
שנה אחר כך חצה את מצר מסינה, השתלט על חלקים באיטליה ובסיציליה, והתעמת עם הצי הג'נובזי (1535).
בשנת 1536 נחל ח'יר א-דין מפלה באלג'יר, כאשר הקיסר קרל וצי הליגה הקדושה, שכלל את ספרד, גרמניה, ונציה, ג'נובה, מסדר אבירי מלטה ונאפולי, בפיקוד האדמירל אנדראה דוריה, השתלט על אלג'יר וגירש אותו משם.
אך הלה מצא מקלט בתוניס.
כעבור שנתיים (1538) נערך קרב גדול - קרב פרווזה (Prevesa, ביוון), שבו מחץ ח'יר א-דין את צי הליגה.
הליגה עשתה מאמץ נוסף לנחות בתוניס ב-1541, אך תנאי מזג אוויר קשים שמו לאל את המסע.
כישלון זה גרם להשתלטותו של ח'יר א-דין על הים התיכון באופן מלא עד להתאוששות הליגה, אחרי מותו, ב-1546, ובאופן סופי אחרי קרב לפנטו, ב-1571.
ח'ייבר KH2002 הוא רובה סער בקליבר 5.56 מ"מ מתוצרת איראן, קרוי על שם קרב ח'ייבר.
הרובה פותח בשנת 2001 על ידי ארגון התעשיות הביטחוניות של איראן על בסיס רובה הסער האיראני DIO S-5.56 שהוא העתק של הרובה הסיני CQ של Norinco שבעצמו מהווה העתק בלתי מורשה של רובה M16.
שלא כמו ה-S-5.56, הח'ייבר מעוצב בתצורת בולפאפ (כמו התבור הישראלי) ועל כן מזכיר במראהו שילוב בין ה-FAMAS הצרפתי לשטייר AUG האוסטרי.
דגמים ראשונים יוצרו בשנת 2003 וייצור סדרתי החל ב-2004. הרובה זמין בתצורות של נשק קצר (קרבין), ארוך (תצורה סטנדרטית) ובתצורת קלעים.
לדגם הקרבין אין את הכוונת הקדמית שיש בדגם הארוך ובדגם הקלעים.
- נמצא בשימוש מוגבל בקרב הצבא האיראני.
נעשו ניסיונות לספק את הנשק גם לסוריה, שם הנשק התחרה במכרז עם הקלאצ'ניקוב AK74M, אבל הניסיון כשל עקב תקלות רבות שהיו בנשק.
נעשה ניסיון לספק את הנשק גם לפרגוואי דרך ונצואלה במטרה לעקוף את הסנקציות שהוטלו על איראן, אך גם הניסיון הזה כשל.
ח'ייבר פח'טונח'ווה (באורדו: خیبر پختونخوا; בפשטו: خېبر پښتونخوا) הוא מחוז בצפון פקיסטן.
על פי מפקד האוכלוסין האחרון משנת 2023, אוכלוסיית המחוז מנתה כ-40.856 מיליון בני אדם, רובם פתאנים.
המחוז נוסד ב-26 באפריל 1902 כאשר הוא סופח מאמירות אפגניסטן.
השפה המדוברת ביותר במחוז היא פשטו.
שפות מדוברות אחרות הן אנגלית ואורדו.
המחוז נקרא בעבר "מחוז הספר הצפון-מערבי", ובאפריל 2010 החליט הסנאט של פקיסטן להחליף את שמו לשם הנוכחי.
בצפון המחוז נמצא מעבר ההרים החשוב מעבר ח'ייבר.
באלף הראשון לספירה, לפני עלייתו של האסלאם, נשלט המחוז על ידי מלכי השאהי.
השאהים הראשונים היו אפגנים-בודהיסטים ושלטו באזור עד 870 לספירה.
ערבים-מוסלמים וטורקים כבשו את האזור באלף השני לספירה.
עם הזמן, התאסלמו השבטים הפתאנים.
בשנים 963 - 1187 היה המחוז חלק מאימפריות אסלאמיות גדולות יותר, כולל האימפריה הע'זנאווית.
אחר כך נשלט המחוז על ידי פתאנים אפגנים מוסלמים מסולטנות דלהי כולל השושלת הממלוכית של דלהי (1206-90).
ב-1526 הפכו השליטים הממלוכים של דלהי לחלק מהאימפריה המוגולית העולה.
הבריטים, ששלטו ברוב תת-היבשת ההודית התקשו לשלוט באזור זה.
האזור היה זירה לשלוש מלחמות בין בריטניה לאפגניסטן.
המלחמה האנגלו-אפגנית השלישית (6 במאי 1919 - 8 באוגוסט 1919)
לאחר קבלת עצמאות האזור בחר ב-1947 במשאל עם להצטרף לפקיסטן.
בתקופת הכיבוש הפלישה הסובייטית לאפגניסטן שימש האזור כבסיס אספקה ראשי למוג'אהדין שנלחמו בסובייטים.
המחוז מצוי בסמוך לאפגניסטן, ובמהלך השנים אירעו בו פיגועים מצד הטליבאן הפקיסטני.
באוגוסט 2022 אירעו באזור שיטפונות חזקים בהם נהרגו כ-300 איש.
באוגוסט 2025 שוב אירעו באזור שיטפונות שבהם נהרגו למעלה מ-300 איש.
אל-ח'יזוראן בנת עטאא' הייתה שפחתו התימניה של הח'ליף העבאסי אל-מהדי, ואימם של הח'ליפים אל-האדי והארון א-רשיד.
ח'יזוראן נחטפה בילדותה מביתה בידי בדואים אשר מכרו אותה בשוק העבדים של מכה לאל-מאמון בהיותו בחג'.
כעבור זמן קצר הוא התאהב בה ונשא אותה לאישה.
לח'יזוראן הייתה כריזמה חזקה ששכנעה את אל-מאמון למנות כיורשיו את שני בניה על פני צאצאיהן של נשותיו האחרות.
בחצר, הייתה מבעלות בריתם של הברמכים.
לח'יזוראן הייתה השפעה ניכרת על ענייני החצר ועל התנהלותם של שני בניה, השפעה שהורגשה גם בענייני מדינה.
אל-האדי הרעילה בשל כך, אך היא ניצלה.
לאחר מכן הייתה מעורבת ככל הנראה ברציחתו ובהחלפתו בבנה הצעיר, הארון א-רשיד שהיה בנה המועדף, בשנת 785.
ח'יזוראן נפטרה בשנת 789 ודמותה היוותה לדעת מבקרי ספרות רבים את היסוד לדמותה הספרותית של שהרזאד בסיפורי אלף לילה ולילה.
ח'ושנייה היה כפר צ'רקסי במרכז רמת הגולן, שננטש במהלך מלחמת ששת הימים.
מקור השם ח'ושנייה אינו ידוע אך משערים שהוא מגיע מהמילה הערבית "חַ֫'שִׁן" שמשמעה קשה, גס או מחוספס, וזאת על שם האדמה הקשה והסלעית שעליה בנוי הכפר.
הכפר ישב על דרך עתיקה שהובילה בין דמשק לים התיכון, בחלקו הדרומי של הכפר קיים תל שבו נמצאו שרידי חאן מהמאה ה-8 לספירה.
בשטחי הכפר והתל נמצאו כלי חרס מהתקופה הרומית, הביזנטית, הערבית והעות'מאנית, ישנה סברה שהכפר היה בעברו התיישבות יהודית בתקופת המשנה והתלמוד.
את הכפר אכלסו בעיקר בני העם הצ'רקסי אשר אכלסו את רוב אזור קוניטרה ומרכז הגולן, אחרי שבסביבות 1880 הועתקו צ'רקסים רבים על ידי העות'מאנים לאזורי הגבול כדי ליצור חוצץ ולמנוע את התפשטות הבדואים.
בסקירה של הכפר בשנת 1913 על ידי גוטליב שומאכר הוא מתאר את ח'ושנייה בתור הכפר הצ'רקסי הגדול ביותר ברמת הגולן, עם 300 בתים.
לפי סקירתו, הכפר התחלק לשני חלקים; החלק הישן והחלק החדש שנבנה על גבעה מצפון, ביניהם עובר ערוץ נחל ובו מאגר מים הניזון ממעיינות באזור (ככל הנראה עין ח'ושנייה).
לפי תיאורו של שומאכר, הבתים שנבנו בחלק הישן נבנו באופן "גרוע" ואילו אלו בחלק החדש נבנו מבזלת בין רחובות רחבים וישרים.
במהלך קרבות כיבוש רמת הגולן, כאשר הצבא הסורי בנסיגה מהרמה ונערך להגנה על דמשק, תושבי כפרים רבים נטשו את בתיהם.
ח'ושנייה הופצץ על ידי צה"ל ו-20 מתושביו נורו למוות.
בעקבות זאת, נמלטו תושבי ח'ושנייה, כ-2,000 במספר.
לאחר המלחמה הרס צה"ל את מרבית בתי הכפר.
מסגד הכפר עומד לצד כביש 87, שלם יחסית מלבד הפינה הדרום מערבית שלו, שנפגעה במהלך הלחימה בכיסי התנגדות של הצבא הסורי כנגד הניסיון לא לפגוע במקומות קדושים.
ליד המסגד נרצחו שבויים ישראליים מאנשי החימוש, וביניהם יואל שליט, דודו של גלעד שליט.
לזכרם כתב אלישע פורת את שירו "חושניה, המסגד".
אזור ח'ושנייה והריסות הכפר שימשו נקודה אסטרטגית חשובה משום הישיבה על צומת צירי ההתקדמות וההגנה.
ב-10 באוקטובר נכבש האזור מחדש על ידי כוחות המילואים של צה"ל.
מספר חודשים לאחר סיום המלחמה עברו המתיישבים של היישוב החדש קשת לאזור מחנה ח'ושנייה, שם ישבו כ-6 שנים, עד שעברו ליישוב הקבע הממוקם לא רחוק מח'ושנייה.
מהכפר נשארו כיום לרוב מבני אבן שקרסו לכדי ערימות אבנים בין עצי אקליפטוס שמעטרים רבות מההתיישבויות ברמת הגולן.
ניתן להגיע למקום בנסיעה על כביש 87 בין צומת קשת לצומת בשן כאשר הכביש מתעקל ועובר דרך הכפר הנטוש.
שביל הגולן עובר בסמוך לחורבות הכפר.
מוחמד ח'יירת סעד א-שאטר הוא מהנדס מצרי, איש עסקים ופעיל פוליטי אסלאמי.
הונו מוערך בכ-100 מיליוני לירות מצריות.
לקראת בחירות 2012, הוכרז כמועמד תנועת האחים המוסלמים לנשיאות מצרים אך מועמדותו נפסלה.
כיהן כסגן יושב ראש תנועת האחים המוסלמים במצרים.
א-שאטר נולד במחוז א-דקהלייה והצטרף בגיל 16 לאגף הצעירים במפלגת האיחוד הסוציאליסטי הערבי הנאצריסטית.
עוד בשנת 1967 השתתף א-שאטר בפעילות אסלאמית ובתחילת שנות ה-70, בעת שהיה תלמיד באלכסנדריה, הפך למתנגד לשלטון, על רקע אמונתו במדיניות אסלאמית.
בשנת 1974 היה לחבר בתנועת האחים המוסלמים.
על רקע פעילותו בתנועה הושעה ממשרתו באוניברסיטת אל-מנצורה.
בשנת 1981 יצא לאנגליה לצורך לימודי דוקטורט, אולם התעניינותו בלימודים פחתה, והוא פנה לעסקים.
הוא שב למצרים באמצע שנות ה-80, והפך לפעיל בתנועת האחים המוסלמים.
בשנת 1995 היה לראש סניף קהיר רבתי של התנועה.
נבחר לחברות בלשכת ההדרכה של האחים המוסלמים בשנת 1995. נעצר מספר פעמים (החל משנת 1968).
המעצרים הבולטים בשנת 1995 - לחמש שנים, משנת 2007 מרצה שבע שנות מאסר באשמת מימון טרור והלבנת כספים בעקבות פרשת מיליציית א-אזהר בדצמבר 2006. נחשב למוח הכלכלי של התנועה.
בנוגע לעימות הרפורמיסטי-שמרני נוטה א-שאטר יותר לאסכולה הרפורמיסטית, עם זאת בפועל ניצב באמצע בין השמרנים לבין הרפורמיסטיים.
נאמר עליו, כי הוותיקים אימצו אותו לחיקם.
א-שאטר הוא בעלי עסק מצליח בתחום הריהוט והטקסטיל, עם סניפים במרכזי הקניות היוקרתיים של קהיר, והפך לבעל הון בולט במצרים, הוא אף חבר במספר מועצות מנהלים של בנקים וחברות גדולות אחרות במצרים.
בשנת 1995 נבחר למועצת ההדרכה (המועצה העליונה) של האחים המוסלמים במצרים.
יש הרואים בו אחד מן המממנים והאסטרטגים הראשיים של התנועה האסלאמית והאיש החזק בתנועה.
לאורך שנות פעילותו האסלאמית נעצר א-שאטר מספר פעמים על ידי השלטונות.
תחת שלטונו של מובראכ נעצר א-שאטר בשנת 2007 והוחזק בכלא עד מרץ 2011.
א-שאטר שוחרר בהחלטת המועצה העליונה של הכוחות המזוינים.
לאחר הניצחון בבחירות לפרלמנט בשנת 2012 של מפלגת החירות והצדק במצרים, שהיא הזרוע הפרלמנטרית של תנועת האחים המוסלמים, מונה א-שאטר כמועמדה לנשיאות המדינה.
האחים המוסלמים אמנם התחייבו לא להעמיד נציג כמועמד לנשיאות, ועוד בתחילת שנת 2012 הכחיש א-שאטר בריאיון לרשת אלג'זירה כל כוונה להציג מועמדותו לנשיאות.
עם זאת לאחר שזכתה ב-47 אחוזים מן המושבים בפרלמנט המצרי, ממשיכה "מפלגת החירות והצדק", הזרוע המדינית של "האחים המוסלמים" במצרים, לכיבוש היעד הבא – כס הנשיאות.
ב-31 במרץ 2012 הכריזה מפלגת החירות והצדק במצרים על א-שאטר כמועמדהּ בבחירות לנשיאות, בחודש מאי 2012. א-שאטר התפטר באופן רשמי מחברותו בתנועת האחים המוסלמים כדי לרוץ לנשיאות, זאת לאור הכרזת התנועה כי לא תציב מועמד משלה בבחירות.
הכרזתו של א-שאטר כמועמד לנשיאות היוותה תפנית היסטורית בתנועת האחים המוסלמים, לאחר שהבטיחה פומבית כי אף לא אחד מחבריה יתמודד על הנשיאות, כדי להרגיע חששות של מגזרים חילוניים בציבור המצרי וכן ממשלות מערביות מפני השתלטות מוחלטת של ההשקפה האסלאמית על השלטון במצרים.
ועדת הבחירות המרכזית המצרית פסלה את מועמדותו של א-שאטר ובמקומו מונה מוחמד מורסי כמועמד האחים המוסלמים לנשיאות מצרים, ואף זכה בבחירות.
א-שאטר נעצר ב-5 ביולי 2013, בעקבות ההפיכה הצבאית שהדיחה את הממשלה בראשות האחים המוסלמים והנשיא מוחמד מורסי.
ב-14 ביולי 2013 התובע הכללי הורה להקפיא את נכסיו.
העיתון "אלמצרי אליום" דיווח באוגוסט 2013 כי שליח האיחוד האירופי ברנרדינו לאון וסגן שר החוץ האמריקני ויליאם ברנס וביקרו אותו שנעצר בחודש שעבר ושוהה בכלא טורה שבדרום קהיר.
בחודש פברואר 2015, הוא נידון למאסר עולם, אך במאי באותה שנה בית המשפט המצרי דן אותו, ואת המדריך הכללי, מוחמד בדיע, למוות.
הח'ילווה הוא בית התפילה בדת הדרוזית.
מקור המילה בשפה הערבית, ופירושה "מקום ריק".
הח'ילווה נקרא כך בשל היותו מקום מבודד, מרוחק, צנוע ונטול קישוטים.
הוא נבנה על פי רוב בשולי הכפר, במקום שנועד להשרות אווירה רוחנית בשעת התפילה.
הוא נעדר שילוט או עיצוב מיוחד, במטרה למנוע מזרים לזהותו כבית תפילה.
הוא מהווה מקום התכנסות למאמינים לתפילה בציבור וכבית מדרש ללימודי דת.
הח'ילווה בנוי כמבנה ציבורי רחב, המחולק לשניים במחיצה: חלק לנשים וחלק לגברים.
שני החלקים מופרדים בווילון אטום.
בבית התפילה ארון קודש ודרגש לדרשן.
בכל כפר דרוזי קיים ח'ילווה.
בתפילות הדרוזיות רשאים להשתתף אך ורק בני הדת הדרוזית, משום שהיא נחשבת לסודית ורזי האמונה גלויים אך ורק למאמינים.
מי שאינו נמנה עם אנשי הדת יכול לפקוד את בית התפילה, בלבוש צנוע כמקובל, וזאת רק לשמיעת דרשות והטפות; זר אינו רשאי להיות נוכח בזמני תפילות ולימודי דת.
הדרוזים מתפללים פעמיים בשבוע, בערב יום שישי, היום הקדוש לעדה הדרוזית, ובערב יום שני.
ניתן ואף מומלץ להתפלל תפילת שחרית מדי יום.
הכניסה לבית התפילה מחייבת לבוש דתי מושלם וחליצת נעליים לפני הכניסה.
התפילה נעשית בישיבה מזרחית, בשעה קבועה, אך ללא כיוון מוגדר.
בבית התפילה הדרוזי מתמקדים אך ורק בתפילות עצמן.
חל איסור על אכילה, שתייה או שיחה בנושאים שאינם קשורים לתפילות.
נוסף לתפילות, נהוג בקרב אנשי הדת ללמוד בצוותא ולהעמיק ברזי האמונה, ומכאן שבית התפילה משמש גם כבית מדרש.
ח'יר אל-דין אבן אחמד אבן נור אל-דין עלי אבן זין אל-דין אבן עבד אל-ווהאב אל-איובי אל-פארוקי (1585–1671), הידוע בכינוי ח'יר אל-דין אל-רמלי היה מופתי ומשפטן, אחד מחשובי ההגות השרעית במאה ה-17, שחי ופעל בעיר רמלה ב.
אל-רמלי נודע בעיקר בפתוות שכתב ופרסם במגוון נושאים, ביניהם משפט קרקעות, דיני משפחה ודיני חוזים.
ח'יר אל-דין אל-רמלי נולד לאחת המשפחות האמידות בעיר רמלה (מכאן גם שמו), שהייתה באותה תקופה מרכז שלטוני חשוב הכפוף לנפת עזה.
בגיל ארבע-עשרה נסע יחד עם שני אחיו הבוגרים לקהיר על-מנת ללמוד באוניברסיטת אל-אזהר.
במהלך שהותו בקהיר המיר את השייכות שלו מן האסכולה השאפעית לחאנפית, המסורת הרשמית של האימפריה העות'מאנית; הביוגרף מוחמד אל-מוחיבי (המאה ה-17) הסביר את ההמרה הזו באמצעות חלום שהתגלה לו במהלך לילה בקברו של האימאם אל-שאפעי עצמו, שהסביר לו כי "כל הנתיבים באסלאם מובילים אל אותה אמת".
אל-רמלי הצטיין בלימודיו, אך בניגוד לרוב המשפטנים בני זמנו, בחר שלא להשתקע בקהיר או באחת הערים החשובות של האימפריה, ובמקום זאת לשוב לרמלה ולהישאר בה לשארית חייו.
בדרכו בחזרה מקהיר בילה מספר חודשים בעזה תחת חסותו של אחמד אבן רדואן, מושל הנפה.
אל-רמלי ירש מאביו את זיכיונות המיסים (טימאר) על חלק גדול מנפת רמלה.
במהלך חייו צבר עוד ועוד נכסים, שכללו אדמות חקלאיות, כרמים, מטעי זיתים ופירות, טחנת קמח ועוד.
אלה הפכו אותו עד מהרה לאחד האנשים העשירים באזור.
בזכות הכנסותיו, אל-רמלי יכול היה לפתח את הקריירה המשפטית שלו באופן עצמאי ממוסדות האימפריה העות'מאנית, ומעולם לא החזיק במינוי רשמי ממנה כמופתי או כשופט.
כתוצאה מכך הפתוות שלו, בניגוד למופתים אחרים בני דורו, מעידות על עצמאות מחשבתית, ולעיתים קרובות מפנות ביקורת מפורשת או נרמזת את המנגנון השלטוני העות'מאני.
אחד הנושאים עליהם אל-רמלי כתב בהרחבה היה הדין האגררי ודיני קרקעות חקלאיות.
לפי ההיסטוריונית סברינה ג'וזף, אל-רמלי נטה להרחיב את זכויותיהם של איכרים, ולהגן עליהם מפני ניצול מצד נציגי השלטון האיסלאמי.
כך, אל-רמלי קבע כי אין להחזיר איכרים בכפייה לאדמה שנטשו אותה, גם אם היו חייבים מיסים לקופת המדינה.
הוא התיר גם חוזים ארוכים יותר של חכירת אדמה משהיו מותרים לפני-כן על-פי הדין החאנפי, וכך הותיר פחות מקום להתערבות מצד המושלים המקומיים בחוזים מסוג זה.
נושא נוסף שאל-רמלי עסק בו בעקביות הוא זכויות נשים במסגרת הלכות נישואין וגירושין בשריעה.
לפי המחקר של ההיסטוריונית ג'ודית טאקר, מספר גדול של פתוות פרי עטו הגנו על זכותה של אישה לבעלות פרטית על המוהר שקיבלה במסגרת נישואין, והן על זכותה לתשלומי מזונות ברוב מקרי הגירושין.
פתוות נוספות שלו אסרו על דרכים שונות לכפות על אישה נישואין בניגוד לרצונה, בין השאר באמצעות נישואים בגיל צעיר מדי.
במקרים אחרים, אל-רמלי קבע כי אין להפר את זכותה של האישה למרחב פרטי משלה בבית מגוריה, או את זכותה להתרועע עם נשים אחרות ללא נוכחות גברים.
פתווה אחת אפילו התירה לאישה שהייתה נשואה לגבר מתעלל להרוג אותו.
ההיסטוריון חיים גרבר מצא בפתוות של אל-רמלי מספר אזכורים לשם "פלסטין" בתור יחידה גאוגרפית מוכרת לקוראים בני תקופתו.
לפי גרבר, "חשיבות ספרו של אל-רמלי נובעת מעצם הצבעתו על המודעות לזהות קולקטיבית שהייתה בקרב הפלסטינים במאה השבע עשרה ומכך שספר נפוץ זה יצא לאור במחצית השנייה של המאה התשע עשרה בשלוש מהדורות לפחות, ובכך אף תרם רבות להפצת מודעות זו בקרב תושבי הארץ".
ח'ייבר ח'ייבר יא יהוד, ג'יש מוחמד סופ יעוד הוא פזמון קיצוני אסלאמי אנטישמי בערבית הקורא לאלימות כנגד יהודים.
הפזמון מתייחס אל קרב ח'ייבר אשר התרחש במאה ה-7, בו כוחות מוסלמים בראשות מוחמד טבחו ביהודים שישבו בנווה המדבר של ח'ייבר, בערב הסעודית ימינו.
הפרסום המשמעותי הראשוני של הפזמון התרחש בסוף שנות ה-80 במהלך האינתיפאדה הראשונה על ידי השייח אחמד יאסין, מייסד ארגון הטרור הפלסטיני חמאס.
הסיסמה אומצה מאז באופן נרחב יותר על ידי העולם המוסלמי וארגוני ההתנגדות לישראל.
הוא מושמע בהפגנות פרו-פלסטיניות כולל בירושלים, שוודיה, אנגליה, אוסטריה, בלגיה, הולנד, ואוסטרליה.
כמו כן, ברחוב הפלסטיני נפוצה גרסה נוספת של הפזמון בנוסח "ח'ייבר ח'ייבר יא יהוד, אילא פילסטין סאנאוד" .
באירופה, שירת הפזמון בידי מפגינים הובילה להגשת כתבי אישום פליליים כנגדם בגין הסתה לשנאה.
שיימה דלאלי פרשה מתפקידה כנשיאת התאחדות הסטודנטים הלאומית הבריטית ב-2022 לאחר מחלוקת סביב האשמות על אנטישמיות, בין היתר פורסמה העובדה כי היא קראה בהפגנה "ח'ייבר ח'ייבר הו יהודים...
צבאו של מוחמד יחזיר את עזה".
הטרוריסט האינדונזי אמרוזי בן נור-חאסם , שהיה מעורב בפיגוע בבאלי שבאינדונזיה ב-2002 בו נרצחו מעל ל-200 איש, צעק את הסיסמה לפני שנידון למוות ב-2003 באולם בית המשפט בבאלי.
ח'ייבר שכן או ח'ייברצ'קאן (בפרסית: خیبرشکن) הוא טיל בליסטי היפרסוני בעל טווח בינוני תוצרת איראן המופעל על ידי חיל האוויר של משמרות המהפכה האסלאמית.
הטיל הוא מהדור השלישי של טילי משמרות המהפכה והוא נחשף בשנת 2022 בטקס בהשתתפות מפקדי צבא איראניים לרגל יום השנה ה-43 למהפכה האיראנית.
הטיל נחשב לבעל רמת דיוק גבוהה (מסוגל לפגוע בנקודות), בעל כושר תמרון גבוה מאוד יחסית לטילים אחרים באותה קטגוריה, ובעל ראש קרב המסוגל לשרוד טמפרטורות גבוהות.
שם הטיל "ח'ייבר שכן" מאזכר מבצר ליד מדינה, ח'ייבר, שהיה מאוכלס ביהודים ונכבש בשנת 628 על ידי המוסלמים בראשות מוחמד; פירוש המילה "שכן" היא "משחית", "שובר".
הטיל בעל ראש קרב גדול יחסית ובעל יכולות תמרון עצמאיות שנחשבות טובות.
מתכנניו העדיפו יכולות תמרון במחיר של כח גרר מוגדל יותר; כאשר הטיל נכנס בחזרה לאטמוספירת כדור הארץ, הוא מנמיך את מהירותו ומתמרן בעזרת הכנפיים שלו תוך ניצול ממדיו הגדולים, מה שמקשה על יירוטו בעזרת מערכות הגנה מפני טילים בליסטיים, דוגמת קלע דוד של ישראל והפטריוט של ארצות הברית.
במהלך חודשים ספטמבר ודצמבר 2024, מספר טילים מסוג זה ששוגרו מתימן חדרו את מערכות ההגנה האווירית של ישראל, כולל חץ וקלע דוד, וגרמו לנזקים.ככל הנראה הסיבה היא מהירות היפרסונית או יכולות תמרון.
כשהטיל יוצא מהאטמוספירה, מהירותו מגיעה לכ-4–5 מאך, וכאשר הוא פוגע במטרה שלו מהירותו מוערכת בכ-2–3 מאך.
ב-15 בינואר 2024, סוכנות הידיעות "תסנים" דיווחה כי כוחות התעופה והחלל של משמרות המהפכה שיגרו בחצות ארבעה טילי ח'ייבר שכן מפרובינציית ח'וזסתאן, שטסו למרחק של 1,200 ק"מ בכוונה לפגוע במבצעי הפיגוע בכרמאן.
ב-22 ביוני 2025, על פי דיווחים ברשתות המדיה האיראניות נעשה שימוש בטיל זה נגד מטרות במדינת ישראל במסגרת מבצע "עם כלביא" בו ישראל פתחה בתקיפת הגרעין האיראני.
אל-סימיא או סומיה הוא כפר פלסטיני השוכן בתחום השיפוט של דורא, בנפת חברון.
הכפר שוכן מדרום-מערב לעיר דורא, בדרום הר חברון.
הכפר ממוקם כ-14 קילומטרים מערבית לעיר חברון, בגובה של כ-460 מטרים מעל פני הים.
הוא גובל בכפר דיר סאמת ממזרח, בכפר אל-כום ממערב, באל-מורק מצפון ובבית עווא מדרום.
לפי מפקד האוכלוסין של ממשלת ירדן בשנת 1961, מנתה אוכלוסיית הכפר 196 תושבים.
לפי מפקד הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה משנת 1997, מספר התושבים עמד על 1,225 נפש.
אל-סימיא חולקת מועצה מקומית משותפת עם הכפר הסמוך דיר סאמת, תחת השם "מועצת דיר סאמת-אל-סימיא".
ח'ותל (בטג'יקית: Хуттал, בפרסית: ختل) הייתה אזור וממלכה עצמאית למחצה בימי הביניים, ששטחה השתרע בין הנהרות ו, היובלים העיקריים של הנהר אוקסוס (כיום אמו דריה), ועד מורדות הרי פמיר.
ממלכת ח'ותל של ימי הביניים שכנה בצומת מרכזי של רשתות דרכי המשי, שקישרו את באקטריה עם המזרח והצפון.
מיקום זה אפשר לה לשמור על עצמאותה או מעמדה כישות עצמאית למחצה, ובמקביל לשמש כנקודת מעבר לסחורות מסין, הודו והמערב.
חות'ל תרמה למסחר מלח, זהב, כסף וסוסים, ושימשה גם כמרכז של חילופי תרבויות, דתות וטכנולוגיות.
ביולי 2025 הוכרזו 11 אתרים השייכים לחות'ל העתיקה כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו בשם אתרי מורשת תרבותית של ח'ותל העתיקה.