tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
טריסטן הספיק לערוך שתי הופעות רשמיות נוספות במדי הנבחרת, במוקדמות יורו 2004. משחקו האחרון במדי הנבחרת היה ב-6 בספטמבר 2003, במשחק ידידות מול בחוץ.
טריסטן עלה מהספסל במחצית במקום הקפטן ראול, ובדקה ה-77 כבש את השער שקבע את תוצאת המשחק, 3-0 לספרד.
בסך הכול לזכותו של טריסטן ארבעה שערים ב-15 הופעות במדי ספרד.
מלך השערים של הליגה הספרדית: 2001/02
דייגו לאקסאלט (בספרדית: Diego Laxalt; נולד ב-7 בפברואר 1993) הוא כדורגלן מאורוגוואי, המשחק בעמדת המגן השמאלי בפניארול.
לאקסאלט התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של דפנסור ספורטינג.
ב-1 בספטמבר 2012 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בניצחון 0–4 נגד מונטווידאו וונדררס.
בינואר לאקסאלט סיכם באינטר מילאנו והצטרף אליה ביולי .
זמן קצר לאחר המעבר, הושאל לבולוניה.
ב-13 באוגוסט 2014 הושאל לאמפולי עד לסיום העונה.
ב-30 בינואר 2015 הושאל לגנואה לשנה וחצי, עם אופציה לרכישה.
ב-28 באוקטובר 2015 הבקיע צמד בתיקו 3-3 נגד טורינו.
ב-31 באוגוסט 2019 הושאל לטורינו אך חזר למילאן אחרי חצי עונה.
ב-5 באוקטובר 2020 הושאל לסלטיק.
ביוני 2021 חתם בדינמו מוסקבה מליגת העל הרוסית בכדורגל ל-3 שנים עם אופציה להארכה בשנה נוספת.
בינואר 2026 חזר לאחר 13 שנה לאורוגוואי וחתם בפניארול.
בצעירותו, שיחק לאקסאלט בנבחרת הנוער של אורוגוואי, והשתתף עמה בגביע העולם בכדורגל עד גיל 20 בשנת בו הפסידה אורוגוואי בגמר לצרפת.
לאקסאלט זומן לראשונה לסגל הנבחרת הבוגרת לקראת קופה אמריקה 2016, כמחליפו של כריסטיאן רודריגס הפצוע.
ב-4 ביוני 2017 לאקסאלט ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת במשחק הידידות נגד .
לאקסאלט נכלל בסגל הנבחרת לקראת מונדיאל 2018.
דייגו פוזר (באיטלקית: Diego Fuser; נולד ב-11 בנובמבר 1968) הוא כדורגלן עבר איטלקי ששיחק בעמדת הקיצוני הימני.
פוזר החל את הקריירה שלו בשנת 1986 בטורינו.
במהלך שתי העונות שלו במילאן הוא זכה בגביע אירופה לאלופות (1989-90) ובאליפות הליגה (1991-92), בנוסף לסופר קאפ האירופי ולגביע הביניבשתי (1989).
בין שתי התקופות שלו במילאן, פוזר שיחק עונה אחת במדי פיורנטינה.
בשנת 1992, פוזר עבר ללאציו.
מעבר זה הפך אותו לאחד מחביבי הקהל באותה התקופה, כששיחק אצלה שש שנים ורשם 188 הופעות ו-35 שערים.
במדי הקבוצה, הוא זכה בגביע האיטלקי בעונת 98–1997 והגיע לגמר גביע אופ"א של אותה העונה, כקפטן.
לאחר ההפסד בגמר גביע אופ"א עם לאציו, הוא הצליח לזכות בסופו של דבר במפעל זה, אך הזכייה הייתה עונה לאחר מכן במדי פארמה, כשגם בגמר זה שימש כקפטן הקבוצה.
כמו כן, הוא זכה עימה בגביע האיטלקי של אותה העונה ובסופר קאפ האיטלקי לשנת 1999.
פוזר ביצע צעד שנוי במחלוקת בקיץ 2001, כשחתם במדי רומא, היריבה העירונית של לאציו, ובה רשם 15 הופעות בשתי עונות.
במדי הקבוצה הוא הצליח לזכות בסופר קאפ האיטלקי לשנת 2001. בעונת 04–2003, הוא שב לקבוצה בה התחיל את הקריירה שלו, טורינו, שהייתה נמצאת בסרייה ב'.
לאחר עונה אחת בטורינו, הוא עבר בשלל קבוצות בליגות הנמוכות של איטליה עד שפרש מכדורגל בשנת 2012.
מארוקי רשם 25 הופעות ו-3 שערים עבור המדים הלאומיים של נבחרת איטליה בין השנים 1993 ל-2000. הוא נכלל בסגל שלה ליורו 1996 תחת המאמן, אריגו סאקי; בטורניר זה הוא רשם שלוש הופעות, אך הנבחרת הודחה כבר בשלב הבתים.
הוא היה בסגל 26 השחקנים של הנבחרת לקראת יורו 2000 של המאמן דינו זוף, אך בסופו של דבר לא נכלל בסגל הסופי לטורניר.
פוזר היה שחקן מהיר, אנרגטי, עם יכולת טכנית והגבה טוב, שהצטיין בעיקר בריצה על האגף הימני ובבישולים לחלוצים מהגבהות מדויקות.
בנוסף, פוזר היה ידוע בתור שחקן בעל בעיטה עוצמתית מרחוק ובעל בעיטות מדויקות ממצבים נייחים.
בנם, מתיאו, נפטר בשנת 2011, כשהיה בן 15, לאחר מאבק ארוך במחלה.
דייגו ג'ק ולאסקס הוא שחקן טלוויזיה וקולנוע סלוודורי-אמריקאי.
ידוע בעיקר בזכות תפקידו בסדרה "משפחת רעם".
דייגו נולד באל סלוודור להורים סלוודוריים-מקסיקניים, ועבר לפורטלנד, אורגון בגיל 8. לאביו קוראים ג'וני.
בילדותו גילה עניין רב באיפור ותחפושות, ורצה להפוך למאפר אפקטים מיוחדים.
בגיל שש בערך, כשהתלווה לאימו לעבודתה כסטייליסטית פרסומות, הוא ראה מה השחקנים עושים והוקסם מכך, והחליט שירצה לעסוק במשחק בחייו.
הוא הופיע לראשונה על המסך בשנת 2009, בתפקיד מינורי, בסרט "The City of Your Final Destination", ומאז השתתף במספר רב של סרטים וסדרות, בהם גילם בעיקר דמויות של ילדים, בחלקם כניצב.
בשנה שלאחר מכן גילם את פטריק קרולי בסרט "Extraordinary Measures".
מאוחר יותר באותה שנה הופיע בשני פרקים של סדרת הטלוויזיה "העוקץ".
הוא הופיע גם במספר פרסומות וסרטוני תדמית.
בשנת 2013 הוא החל להשתתף בקומדיית המצבים "משפחת רעם" המשודרת בערוץ ניקלודיאון, בתפקיד בילי תנדרמן.
בשנת 2014 הוציאו ניקלודיאון דיסק שכותרתו "The Fakest Song Ever" עם ולאסקס, ג'ק גריפו, קמרון אוקסיו, קרטיס האריס ובנג'מין פלורס ג'וניור.
שנהפרסקטגוריהעבודהתוצאה2015פרס השחקן/ית הצעיר/ה הטוב/ה ביותרסדרת טלוויזיהמשפחת רעםמועמדות
דייגו מרטין גבריאל (בספרדית: Diego Martín Gabriel; נולד ב-21 בספטמבר 1974) הוא שחקן ספרדי, אשר זכה להצלחה עולמית בזכות השתתפותו בסדרה "אליטה".
דייגו מרטין נולד ב-21 בספטמבר 1974, במדריד שבספרד.
בתקשורת טענו שהוא נולד בוואיאדוליד בשל קשר רגשי שלו למקום וזאת, מכיוון שבילה שם חלק מנעוריו בסופי שבוע ובחגים כיוון שלמשפחתו ישנם שורשים בעיר.
בהמשך, הצהיר: "כל ההיסטוריה שלי עם ואיאדוליד היא מעין שקר ספרותי.
מעולם לא הרגשתי ממדריד; ואיאדוליד תמיד הייתה הבית שלי, הנוף שלי, האדמה שלי, הריח שלי".
מרטין הוא נכדו של המשורר פרנסיסקו חוויאר מרטין אבריל.
לאחר שנרשם לתואר במשפטים, הוא נשר ופיתח קריירת משחק במקום.
הוא קיבל את תפקידו הראשון בסדרת הטלוויזיה Periodistas בשנת 1999. כמו כן, גילם את אחת מהדמויות הראשיות בעונה הרביעית של "אליטה".
שנהשםתפקידהערותמקור2000–2003"שוטרים, בלב הרחוב"חיימי83 פרקים2003–2006"אף אחד לא יכול לחיות כאן"קרלוס דה-ארו56 פרקים2004–2005"האופנה"ויקטור2005"חיים חדשים"מאנו2007–2009Hermanos y detectivesדני מונטרותפקיד ראשי (2 עונות); 26 פרקים2010"הדוכסית"קרלוססרט טלוויזיה.
שודר כמיני-סדרה2010–2011"דוקטור מטאו"ניקולס יוברו2013"משפחה"מיגל2014–2016בית הקטיפהאנריקה אוטגוי2017–2019ולווט קולקסיוןתפקיד ראשי (2 עונות)2020"רצח אופי"נרקיסו לינארס2021"אליטה"בנחמיןתפקיד ראשי, 8 פרקים (עונה 4)TBD"סופרנורמל"אלפונסו
שנהסרטתפקידמקור2006The Borgiaפרוטו2007"מתהריס"מנואל"לכל אחד יש יום טוב"ארתורו2009"שעה נוספת באיים הקנריים"גרמן2010"ציפורי נייר"סגן קירוגה2011"חברים..."סאנטי2012קולדו"אני חושק בך"אלחנדרו2018Sin rodeosגבריאל2019אם הייתי עשירמריו
דייגו חוסה פלאסיוס אספינוסה (בספרדית: Diego José Palacios Espinoza; נולד ב-12 ביולי 1999 בגואיאקיל שבאקוודור) הוא כדורגלן אקוודורי המשחק בעמדת המגן השמאלי בקבוצת קורינתיאנס הברזילאית ובנבחרת אקוודור.
פאסיוס גדל במחלקת הנוער של אוקאס מליגת העל האקוודורית, ובשנת 2017 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה.
בחודש יולי 2018 הושאל למשך עונה אחת לווילם II מליגת העל ההולנדית.
ב-11 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 0–1 לפנלו במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת 2018/2019. בסך הכל ערך 27 הופעות ליגה במשך תקופת ההשאלה.
ב-12 באוגוסט 2019 חתם פלאסיוס בלוס אנג'לס מה-MLS.
ב-2 בינואר 2024 חתם בקורינתיאנס הברזילאית.
ב-12 באוקטובר 2018 ערך פלאסיוס את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אקוודור, בהפסד 3–4 לנבחרת קטר במשחק ידידות.
הוא היה חלק מסגל הנבחרת בטורניר קופה אמריקה 2021, וערך שתי הופעות בטורניר.
דייגוֹ סילאנְג אי אנדיה (באילוקנו: Diego Silang; 16 בדצמבר 1730 – 28 במאי 1763) היה מנהיג מהפכני פיליפיני שחבר לכוחות בריטים כדי להפיל את השלטון הספרדי בצפון הפיליפינים ולהקים מדינת אילוקנים עצמאית.
המרד שלו ניצת בשל עול המס הספרדי ובשל התעללויות ספרדיות, וכן מתוך אמונתו בשלטון עצמי, כלומר בשאיפה שהממשל וההנהגה של הכנסייה הקתולית והממשלה באילוקוס יאוישו בעובדי ציבור אילוקנים.
הוא נשא אישה איטנגית (טינגיאנית) בשם גבריאלה קריניו, שלימים נודעה בשם גבריאלה סילאנג.
אביו היה פנגסינני, ואמו הייתה אילוקנית.
הוא הוטבל ב־7 בינואר 1731 בוויגאן, אילוקוס סור.
שם עבד דייגו הצעיר כשליח עבור כומר ספרדי מקומי.
בהיות דייגו נבון, נלהב, ושולט בספרדית, הטיל עליו הכומר להעביר דואר מאילוקוס למנילה; מסעות אלו חשפו אותו לאי־צדק קולוניאלי ונטעו את זרע המרד.
ספרד חברה לצרפת במהלך מלחמת שבע השנים, נגד בריטניה הגדולה.
הבריטים מצידם ביקשו להחליש את האימפריה הספרדית.
תפיסת מנילה על ידי כוחות הצי הבריטי באוקטובר 1762, והכניעה לאחר מכן של הפיליפינים הספרדיים לבריטניה במהלך הכיבוש הבריטי של הפיליפינים, היוו השראה להתקוממויות בצפון הרחוק ביותר של אילוקוס נורטה וקאגאיאן, שם המשיכה תסיסה אנטי־ספרדית.
אף על פי שסילאנג רצה בתחילה להחליף בעלי תפקידים ספרדים באילוקוס בפקידים ילידיים, והתנדב לעמוד בראש כוחות אילוקנים לצד הספרדים, הפקידים הספרדיים הנואשים מסרו את סמכויותיהם לבישוף הקתולי של נואבה סגוביה (ויגאן), והלה דחה את הצעתו של סילאנג.
דייגו סילאנג נרצח בידי אחד מחבריו, מֶסטיסו ספרדי־אילוקני בשם מיגֶל ויקוס, שלו שילמה הכנסייה כדי שיתנקש בסילאנג בעזרתו של פדרו בֶּקבֶּק.
הוא היה כבן 32 במותו.
לאחר מותו של סילאנג נטלה אשתו, המסטיסה הספרדית־איטנגית גבריאלה סילאנג, את הפיקוד על המרד, ונלחמה באומץ.
הספרדים שלחו נגדה כוח חזק.
סילאנג הובילה את חייליה לכיוון ויגאן, אך נהדפה.
היא נמלטה שוב לאברה, ושם נתפסה.
סילאנג ואנשיה נתלו ללא משפט ב־20 בספטמבר 1763, ואותה תלו אחרונה.
דייגו וגבריאלה סילאנג נחשבים גיבורים לאומיים בפיליפינים.
דייגו ליינס לייבה (בספרדית: Diego Lainez Leyva; נולד ב-9 ביוני 2000 בוייארמוסה שבטבסקו, מקסיקו) הוא כדורגלן מקסיקני המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת טיגרס ובנבחרת מקסיקו.
פרס גדל במחלקת הנוער של קלוב אמריקה.
הוא ערך 39 הופעות ליגה במדי המועדון במסגרת ליגת העל המקסיקנית, בהן הבקיע חמישה שערים.
ב-10 בינואר 2019 חתם ליינס על חוזה לחמש עונות בריאל בטיס מלה ליגה.
ב-20 בינואר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 3-2 על ז'ירונה במסגרת המחזור ה-20 בליגה לעונת 2018/2019.
ב-29 ביולי 2022 הושאל ליינס למשך עונה אחת לספורטינג בראגה מליגת העל הפורטוגלית.
ב-12 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 3-0 על פמליקאו במסגרת המחזור השני בליגה לעונת .
ב-28 באוגוסט הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 6-0 על ארוקה במסגרת המחזור הרביעי בליגה.
ב-30 בינואר 2023 חזר למקסיקו והושאל לטיגרס.
לאחר חצי שנה חתם באופן קבוע בקבוצה.
ב-7 בספטמבר 2018 ערך ליינס את הופעת הבכורה שלו בנבחרת מקסיקו, בהפסד 4-1 לנבחרת אורוגוואי במשחק ידידות.
ב-13 באוקטובר 2020 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בתיקו 2-2 נגד נבחרת אלג'יריה במשחק ידידות.
ליינס היה חלק מסגל הנבחרת האולימפית של מקסיקו לטורניר הכדורגל באולימפיאדת טוקיו בשנת 2021, וערך שש הופעות בטורניר, בו זכתה נבחרתו במדליית ארד.
דייגו טינוקו הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי.
הוא ידוע בעיקר בזכות משחקו בסדרת הטלוויזיה, בבלוק שלי מבית היוצר של נטפליקס.
טינוקו מוכר בעיקר בזכות משחקו של סזאר דיאז בסדרת הטלוויזיה הקומית בבלוק שלי.
תפקידו הראשון היה בסרט קצר 'טפטוף של תקווה'.
לאחר מכן הופיע בפרק בודד של סדרת הטלוויזיה האמריקאית, 'זאב צעיר', ובסרט הפשע הקצר, 'ברוכים הבאים לוואלהאלה', לפני שזכה בתפקיד הראשי הראשון שלו בקריירה כסזאר דיאז, בסדרת הטלוויזיה בבלוק שלי.
שנה סרט תפקידהערות 2021 R#J טיבאלט2023אבירי הזודיאק (אנ')נירו האבירחסר מעצורים (אנ') הרננדז
שנה סדרהתפקיד הערותהערות 2016 זאב צעיר מטאו פרק: "Memory Lost" 2021-2018 בבלוק שלי סזאר דיאז תפקיד ראשי
שנה פרס קטגוריה מועמד תוצאה העארות 2019 פרסי בחירת הנוער 2019 כוכב הטלוויזיה הנבחר של הקיץ עצמו
דייגו מנואל ז'אדון דה סילבה מוריירה (בפורטוגזית: Diego Manuel Jadon da Silva Moreira; נולד ב-6 באוגוסט 2004 בלייז' שבבלגיה) הוא כדורגלן פורטוגזי המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת שטרסבורג.
מוריירה גדל במחלקות הנוער של סטנדרד לייז' ובנפיקה ליסבון.
ב-13 במאי 2022 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של בנפיקה ליסבון, בניצחון 2-0 על פאסוס די פריירה במסגרת המחזור ה-34 בליגת העל הפורטוגלית לעונת .
זו הייתה הופעתו היחידה בקבוצה.
ב-1 ביולי 2023 חתם מוריירה בצ'לסי מהפרמייר ליג.
ב-30 באוגוסט ערך את הופעתו הבכורה בניצחון 2-1 על וימבלדון בגביע הליגה.
יומיים לאחר מכן הושאל לאולימפיק ליון לעונה אחת.
ב-16 באוגוסט 2024 חתם מוריירה בשטרסבורג.
מוריירה נכלל בסגל נבחרת פורטוגל עד גיל 21 לטורניר אליפות אירופה עד גיל 21 לשנת 2023.
אביו הוא כדורגלן נבחרת גינאה ביסאו בעבר אלמאמי מוריירה .
דייגו סולדאנו (בספרדית: Diego Soldano; נולד ב-18 בינואר 1969) הוא שחקן ארגנטינאי.
סולדאנו נולד בבואנוס איירס, ארגנטינה, הוא הבכור מבין ארבעה ויש לו שלוש אחיות צעירות ממנו.
בגיל 40 עבר סולדאנו מארגנטינה למקסיקו והחל את דרכו כשחקן מקצועי, לאחר שנים כמנהל בנק, ספר והשתתפות במספר פרויקטים של דוגמנות.
בשנת 2022 שיחק בתפקיד חוזר בטלנובלה המקסיקנית "La madrastra" בתור גספר איגלסיאס.
בשנת 2023, השתתף סולדאנו בתוכנית המציאות האמריקאית "La casa de los famosos" עונה 3, של ערוץ טלמונדו; המבוססת על התכנית "האח הגדול VIP".
דייגו סולדאנו נשוי לשירן אברהם מאז ה-22 במרץ 2024.
דייגו מרטין ולנסיה מורייו (בספרדית: Diego Martín Valencia Morello; נולד ב-14 בינואר 2000 בוויניה דל מאר שבצ'ילה) הוא כדורגלן צ'יליאני המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת אוניברסידד קאתוליקה ובנבחרת צ'ילה.
ולנסיה גדל במחלקת הנוער של אוניברסידד קאתוליקה, ובשנת 2018 החל את הקריירה המקצוענית שלו במדי הקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת העל הצ'יליאנית.
הוא ערך 93 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע 24 שערים, וזכה עם המועדון באליפויות צ'ילה ושלוש פעמים בסופר קאפ הצ'יליאני.
ב-11 ביולי 2022 חתם ולנסיה על חוזה לארבע שנים בסלרניטנה מהסרייה א'.
ב-9 בספטמבר 2023 הושאל למשך עונת לאטרומיטוס מליגת העל היוונית.
ב-28 ביוני 2021 זומן ולנסיה לסגל נבחרת צ'ילה לאחר פציעתו של גיירמו מריפאן במהלך קופה אמריקה 2021, על-אף שלא ערך הופעות במדי הנבחרת עד למועד הזימון.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בהפסד 1-0 לנבחרת ברזיל בשלב רבע הגמר של הטורניר.
דייגו בסיליו לאון בלנקו (בספרדית: Diego Basilio León Blanco; נולד ב-3 באפריל 2007 בקולוניה איגואסו שבפרגוואי) הוא כדורגלן פרגוואי המשחק בעמדת המגן השמאלי בקבוצת מנצ'סטר יונייטד מהפרמייר ליג.
לאון גדל במחלקת הנוער של סרו פורטניו.
בשנת 2024 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת העל הפרגוואית.
בעונת ערך 19 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שני שערים.
ב-5 ביולי 2025 חתם במנצ'סטר יונייטד.
לאון בסגל נבחרת פרגוואי עד גיל 20 לקראת טורניר אליפות אמריקה הדרומית עד 20 בשנת 2025.
דייגו אנחל לונה הוא כדורגלן אמריקאי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת ריאל סולט לייק מה-MLS ובנבחרת ארצות הברית.
לונה החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של פאלו אלטו SC, ובשנת 2015 עבר למחלקת הנוער של סן חוזה ארת'קווייקס.
בשנת 2018 הצטרף לאקדמיה של ברצלונה באריזונה.
ב-5 באפריל 2021 חתם לונה באל פאסו לוקומוטיב מה-USL.
הוא ערך 41 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע 13 שערים.
ב-2 ביוני 2022 חתם בריאל סולט לייק מה-MLS.
ב-5 ביוני 2022 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 1–2 לוונקובר וייטקאפס במסגרת הליגה לעונת .
לונה שיחק בנבחרות הצעירות של ארצות הברית.
ב-20 בינואר 2024 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ארצות הברית, בהפסד 0–1 לנבחרת סלובניה במשחק ידידות.
לונה נולד בסאניווייל שבקליפורניה, ארצות הברית, למשפחה ממוצא מקסיקני.
רודולפו דייגו פלורס (בספרדית: Rodolfo Diego Flores; נולד ב-11 בדצמבר 1980) הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי ששיחק בעמדת הקשר, וכיום מאמן כדורגל.
פלורס נולד בקורדובה שבארגנטינה, ושיחק רק כדורגל חובבני לפני שהחליט להפוך למאמן בגיל 24. הוא החל את קריירת האימון שלו בג'נרל פאס ג'וניורס, ובהמשך עבד במחלקות הנוער של טבורין וספורטיבו בלגראנו דה אלמאפורטה, לפני שעבר לאירלנד בשנת 2013 כדי ללמוד ולקבל הסמכות של אופ"א.
בעת שהותו באירלנד, עבד כבריסטה בבית קפה ושיחק בקבוצת קינגסווד קאסל מדבלין; במקביל גם סייע באימון קבוצות הנוער של המועדון.
בסוף 2013 עזב את אירלנד ועבר לסאות'המפטון, שם פגש את מאוריסיו פוצ'טינו ובהמשך גם את מרסלו ביילסה.
לאחר שיחה עם דייגו רייס, חבר בצוות של ביילסה, הוא הוזמן על ידי ביילסה להצטרף לצוות האימון שלו באולימפיק מרסיי.
פלורס עבד תחת ביילסה במשך שבע שנים, בלאציו, ליל ולידס יונייטד.
ב־31 באוגוסט 2021 מונה למאמן קבוצת גודוי קרוס מהליגה הבכירה בארגנטינה.
משחקו המקצועי הראשון כמאמן התקיים ב־5 בספטמבר 2021, בניצחון 0–4 ביתי על חימנסיה לה פלאטה.
באפריל שלאחר מכן עזב את המועדון בהסכמה הדדית.
ב־3 בנובמבר 2022 שב לגודוי קרוס לאחר שמונה שוב למאמן לקראת העונה הקרובה, אך פוטר מהמועדון במהלך העונה הסדירה, ב־10 באפריל 2023.
ב־11 בדצמבר 2023 מונה למאמן סן מרטין דה טוקומאן.
הוא הוביל את הקבוצה לגמר ליגת המשנה הארגנטינאית 2024, שם הפסידו לאלדוסיבי, ולא הצליח להעפיל לליגה הבכירה לאחר הדחה בחצי גמר טורניר הפלייאוף על ידי חימנסיה אי אסגרימה דה מנדוסה.
ב־13 בדצמבר 2024 פוטר מתפקידו.
ב־10 בפברואר 2025 מונה למאמן חימנסיה לה פלאטה ששבה לליגה הבכירה, אך פוטר ב־11 במאי.
ב-3 ביוני 2025 חתם במכבי חיפה.
את משחק הבכורה שלו על הקווים ערך במסגרת גביע הטוטו במשחק האירופאיות נגד בית"ר ירושלים בו הפסידה הקבוצה 2-0. את הבכורה האירופאית שלו בכרמל הוא ערך נגד טורפדו בלאז' ז'ודינו מבלארוס (משחק שהסתיים בתוצאה 1-1).
ב-20 באוקטובר 2025 פוטר מתפקידו.
דייגו לופס נוגרול (בספרדית: Diego López Noguerol; נולד ב-13 במאי 2002) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדות הקיצוני הימני והחלוץ בקבוצת ולנסיה מהלה ליגה.
לופס נולד בטורון, מיירס, אסטוריאס, והחל לשחק כדורגל באקדמיית הנוער של פיגיירדו, בה כבש למעלה מ-150 שערים, ובאקדמיה של חייטוסה, בה כבש 56 שערים.
יכולת ההבקעה שלו זיכתה אותו במעבר לאקדמיית הנוער של ספורטינג חיחון, ולאחר מכן בתקופה קצרה בריאל מדריד, שבסופה עבר לברצלונה בשנת 2018.
ב-7 ביולי 2021 הצטרף לופס לוולנסיה ושובץ תחילה בקבוצת המילואים ששיחקה בליגה הספרדית החמישית.
הוא החמיץ את משחקי הפתיחה של העונה עקב פציעה, וערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה ב-8 באוקטובר 2021, כשנכנס כמחליף במחצית השנייה במקום פראן פרס וכבש צמד בניצחון ביתי 5–0 על UD בניגנים.
לופס ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של ולנסיה ובלה ליגה, ב-29 באוגוסט 2022, כשהחליף את טוני לאטו בהפסד 0–1 לאתלטיקו מדריד.
הוא כבש את שערו הראשון בליגה ב-21 במאי של השנה שלאחר מכן, בניצחון ביתי 1–0 על ריאל מדריד.
ב-14 באוגוסט 2023, האריך לופס את חוזהו בוולנסיה עד 2026, וקודם באופן סופי לקבוצה הראשונה.
דייגו וארלה פַּאמְפִּין (בספרדית: Diego Varela Pampín; נולד ב-15 במרץ 2000) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת המגן השמאלי בלבאנטה מהלה ליגה.
פאמפין נולד באוליירוס, א קורוניה, גליסיה, והצטרף למחלקת הנוער של סלטה ויגו בשנת 2014.
ב-27 באוקטובר 2018 הוא כבש את שערו הראשון במדי קבוצת המילואים של סלטה בתיקו 1–1 בחוץ נגד אוניוניסטאס דה סלמנקה.
הוא עזב ב-1 ביולי לאחר שחוזהו פג.
ב-8 ביולי 2022, חתם פאמפין על חוזה לשנתיים באנדורה, לאחר עלייתה לליגה הספרדית השנייה.
ב-29 באוגוסט הוא ערך את הופעת הבכורה שלו, כשנכנס כמחליף במחצית השנייה בהפסד 0–2 בחוץ ללאס פאלמאס.
בסוף העונה ירד ליגה עם אנדורה לליגה השלישית.
לאחר ירידת הליגה של אנדורה, הוא חתם על חוזה לשנה בלבאנטה מהליגה השנייה.
דייהטסו חברת מכוניות בע"מ (ביפנית: ダイハツ工業株式会社 ) היא חברה לייצור מכוניות יפנית שמייצרת בעיקר מכוניות קטנות וקומפקטיות וכן רכבי SUV וקרוסאובר.
אחת מהתמחויות החברה היא בייצור מכוניות מיקרו הנקראות ביפן מכוניות מקבוצה קיי.
מאז אוגוסט 2016 החברה נמצאת בבעלות מלאה של חברת טויוטה.
דייהטסו הוקמה במרץ 1951, בתור ממשיכת דרכה של חברת Hatsudoki Seizo Co.
Ltd, שנוסדה בשנת 1907. חברה שנוסדה על ידי צוות מהמחלקה להנדסה באוניברסיטת אוסקה, שעסק בפיתוח מנוע, המונע על ידי בנזין, לתחנות כוח קטנות נייחות.
ב-1930, ייצרה אב טיפוס של משאית תלת-גלגלית, אך החברה התמקדה בעיקר בייצור מנועי קיטור לחברת הרכבות הלאומית של יפן, וקרונות נוסעים.
לאחר מכן התמקדה החברה בייצור מנועי דיזל לקטרים.
החלטת החברה להתחיל להתמקד בייצור מכוניות וטכנולוגיות נלוות, הושפעה מימיה הראשונים של תעשיית הרכב ביפן, בסוף שנות ה-20, כאשר גם חברת פורד וגם חברת ג'נרל מוטורס מארצות הברית פתחו מפעלים ביפן, ונהנו מנתח שוק ניכר.
פורד פתחה מפעל ביוקוהמה במרץ 1925 ובשנת 1927 פתח ג'נרל מוטורס מפעל באוסקה.
בשנות ה-60 החלה לייצא כלי רכב לאירופה, על אף שלא זכתה להצלחה גדולה במכירות עד לשנות ה-80.
בשנת 1967 התחיל שיתוף הפעולה בין דייהטסו לחברת טויוטה, אשר רכשה גם נתח קטן בחברה.
בשנת 1995 הגדילה טויוטה את אחזקותיה בחברה מ-16.8% ל 33.4%, על ידי רכישת מניות מבעלי מניות אחרים, בהם בנקים וחברות ביטוח.
באותה תקופה ייצרה דייהטסו כמה דגמי מכוניות קטנות עבור טויוטה.
בשנת 1998, טויוטה הגדילה את אחזקתה בחברה ל-51.2% על ידי רכישת מניות מבעלי המניות הגדולים שלה כולל מוסדות פיננסיים.
בשנת 1988, החלה לפעול חברת הבת "דייהטסו ארצות הברית", עם שיווק דגם השרייד והרוקי, אך חברה זו נסגרה בפברואר 1992, ודייהטסו הפסיקה לשווק את רכביה בארצות הברית.
ביולי 1999, החליטה חברת דייהטסו להפסיק עד סוף שנת 2000, את ייצורם של שלושה דגמים עם מנועים בנפח 1.5 ו-1.3 ליטר.
והיא הודיעה כי בכוונת החברה להתמקד בפיתוח דגמי המיני שלה, בנפח של פחות מ-800 סמ"ק.
ולהמשיך לייצר ולשווק את המכונית העירונית "סיריון" ואת הרכב ה-SUV "טריוס".
הדגמים שייצורם הופסק היו המשפחתית "אפלאוז", המכונית הקומפקטית "שרייד" והמיניוואן הקומפקטי "גראנד מוב".
נשיא דייהטסו, אמר, כי "אם לוקחים בחשבון את עלויות הייצור והפיתוח, מדובר במכוניות לא רווחיות, שאנו שוקלים להפסיק את ייצורן.
אנו רוצים להגדיל את הרווחיות על ידי התמקדות במכוניות מיני ובדגמים בנפח עד 1.3 ליטר".
בינואר 2011 הודיעה דייהטסו כי בכוונתה לפרוש משווק כלי רכב באירופה בתוך שנתיים.
לדברי החברה חוזקו של הין היפני הפך את הייצוא של כלי רכב לאירופה לבלתי כדאי עבור חברות קטנות, שבסיס הייצור שלהן ביפן.
מאחר שבעקבות המשבר הכלכלי העולמי בשנת 2008, צנחו מכירותיה של דייהטסו באירופה, מ-58 אלף כל רכב בשנת 2007 ל-12 אלף בשנת 2011. החברה הודיעה שהיא מתכוונת להפסיק לשווק באירופה מכוניות בינואר 2013, אולם היא תמשיך לשווק חלקים ותמיכה טכנית.
באוגוסט 2016, השלימה טויוטה את רכישת 100% ממניותיה של דייהטסו בעסקת חילופי מניות.
במסגרת העסקה הוכרז כי דייהטסו תמשיך לייצר מכוניות קטנות תוך התבססות על טכנולוגיות שיושאלו מטויוטה, גם עבור המותג שלה וגם עבור מותג חברת האם טויוטה.
בחודש דצמבר 2023 התגלה שהחברה זייפה מבחני בטיחות לאורך שנים ארוכות כ-30 שנה והדבר נחקר ביפן.
דייהטסו הייתה אחת מיצרניות המכוניות היפניות היחידות שלא נכנעו לחרם הערבי, ומכרו מכוניות נוסעים בישראל.
יבוא דגמי דייהטסו ומכירתם בישראל החל בסוף שנת 1982, על ידי סוכנות הרכב "נוע", שהייתה שותפת בין איש העסקים רמי אונגר (בעל סוכנות הרכב "טלקאר" שייבא לישראל גם את דגמי לנצ'יה ואוטוביאנקי), וחברת נצבא (במקור ניצב"א - נכסי צאן ברזל אגד) חברת בת של קואפרטיב אגד.
בשנת 1985 רכשה נצבא את מלוא הבעלות על הסוכנות, אך בשנת 1989 מכרה אותה חזרה לרמי אונגר.
שני הדגמים הראשונים ששווקו בישראל היו דגם השרייד (סופרמיני), ודגם השרמנט (משפחתית מבוססת טויוטה קורולה דור קודם).
השרייד זכתה להצלחה במכירות, אך השרמנט התקשתה להתחרות בסובארו ליאונה הפופולרית, בין היתר בשל המבנה המיושן שהיה בעל הנעה אחורית.
דייהטסו חזרה לשוק המכוניות המשפחתיות בשנת 1990 עם הצגה של האפלאוז''.
בשנה זו מכרה דייהטסו כ-5,100 כלי רכב בישראל.
האפלאוז זכתה להצלחה גדולה והייתה במשך כמה שנים לאחת מהמכוניות הנמכרות ביותר בישראל.
בתחילת שנת 1991 נבחרה הדהייטסו אפלאוז כרכב שירות לקציני צה"ל בדרגות אלוף-משנה וסגן אלוף.
בשנת 1996, לאחר כמה שנים של מכירות חדשות, מכרה דייהטסו כ-2,100 כלי רכב בישראל
בקיץ 1997 הטיל המכס "תוספת הרמה" בסכומים שנעו בין 400 ל-1,000 שקל על מכוניות דייהטסו.
תוספת מס זו נגבת מהיבואנים בעת שהם משחררים את המכוניות מהמכס.
הרקע להטלת המס הנוסף היה חקירה שניהל המכס נגד יבואני רכב בחשד שהם ניפחו את מחירי המזגנים שהותקנו בכלי הרכב וקיזזו את התוספת ממחיר כלי הרכב עצמם.
בשנת 2006 זכתה דייהטסו לעדנה נוספת בארץ, כשהושק כאן הדור השני של הסיריון, אשר הייתה מכונית סופר-מיני קטנה שהתבססה בחלקה על מכלולים ששאלו מטויוטה יאריס.
בזכות תג מחיר אטרקטיבי למדי נמכרה בארץ במספרים גבוהים.
לצידה זכה להצלחה גם הטריוס, שהיה למעשה הג'יפון העירוני הראשון שנמכר בארץ והקדים את זמנו בעשור שלם.
בשלב מאוחר יותר הצטרפה לדגמי הדייהטסו גם המאטריה, אך זו זכתה להצלחה בינונית למדי.
את שנת 2007 סיימה דייהטסו עם 9,500 מסירות כלי רכב בישראל.
שנת השיא האחרונה של פעילות המותג בישראל, הייתה 2008, עם 9,700 מסירות.
שנה אחר כך ירדה ל-6,300 מסירות.
בינואר 2011, כאשר החברה הודיעה שתפסיק לפעול באירופה, הכריזה סוכנות "טלקאר" כי בשיחות הרשמיות עם היצרן הובטח להם שהייצור של מכוניות מתאימות לישראל יימשך.
לאחר שעלה חשש שהפסקת הייצור של דגמים לפי התקן האירופי יכולה להביא להפסקת היבוא לישראל, כיוון שישראל פועלת על פי דרישות התקן הנהוגות באירופה.
אך בתחילת 2012 הופסק יבוא דגמי דייהטסו לישראל, לאחר שהחברה החליטה להפסיק ייצור מכוניות לפי התקן האירופי.
בשנת 2005 הציגה דייהטסו את מתיחת הפנים הראשונה שלה לסיריון.
יבוא דגם זה לישראל החל בשנת 2006 וזכה להצלחה בקרב ציי הרכב ולקוחות פרטיים.
מבוסס על מכלולים של טויוטה יאריס דור ראשון, הכולל מנוע 1.3 ליטרים המפיק 87 כוחות סוס ותיבת אוטומטית 4 הילוכים.
בשנת 2011 הופסק יבוא הסיריון לישראל לאחר שחברת דייהטסו החליטה להפסיק לייצא מכוניות לאירופה ובתוך כך גם לישראל.
הסיריון נחשבת למכונית אמינה וזולה לאחזקה ובזכות כך זוכה לפופולריות גם עשור לאחר הפסקת שיווקה בישראל.
בשווקים אחרים בעולם נמכרת תחת השם דייהטסו בון (Boon) וטויוטה פאסו (Passo).
הדור הראשון של דייהטסו טריוס נחשב לאחד מחלוצי קטגוריית ה-SUV הקטנים והעירוניים הוא הושק בתערוכת הרכב של פרנקפורט בתחילת 1997. בארץ החל שיווקו בסוף שנות ה-90 ושווק בעיקר כקרוסאובר עירוני במרכב צר וגבוה המספק תנוחת ישיבה גבוהה.
מוצע עם מנוע המיוצר על ידי חברת טויוטה בנפח 1.3 ליטרים, 4 צילנדרים, המפיק 86 כוחות סוס ומשודך לתיבה אוטומטית הכוללת 4 הילוכים.
דגמי הטריוס בארץ שווקו עם הנעה כפולה-קבועה, סרן אחורי חי, מרווח גחון גבוה ואפשרות נעילת דיפרנציאל מרכזי, ללא הילוך כוח.
בתחילת שנת 2000 העניקה דייהטסו מתיחת פנים לטריוס בחלקו החיצוני והפנימי של הרכב.
הטריוס כפי ששווק בארץ כלל 5 דלתות, 4 מקומות ישיבה וגלגל חליפי בגודל מלא התלוי על דלת הרכב האחורית.
הגרסה המאובזרת כללה חלונות חשמליים, נעילה מרכזית ועוד.
מבחינה מכנית, שווק הרכב עם מנוע מדגם אחר המספק 4 כוחות סוס נוספים.
מתיחת הפנים הראשונה לדגם הטריוס של דייהטסו הוצגה לראשונה בתערוכת הרכב בפרנקפורט בשנת 2005. דגם זה שווק בישראל בין השנים 2007 ועד הפסקת הייבוא בשנת 2011. מוצע עם מנוע 1.5 ליטר, המיוצר על ידי טויוטה, מפיק 104 כוחות סוס ומשודך לתיבה אוטומטית 4 הילוכים.
כל הדגמים בישראל שווקו עם הנעה כפולה קבועה (4WD) המועברת באמצעות דיפרנציאל מרכזי הניתן לנעילה, ללא הילוך כוח.
בדומה לדור הראשון, צויד בסרן אחורי חי ומרווח גחון גבוה, 5 דלתות ו-5 מקומות ישיבה (לעומת 4 בדגם היוצא).
בשנת 2010 עבר מתיחת פנים קלה והתווספו לו מערכות נוספות כגון:DAC - מערכת בקרת הידרדרות במדרון (downhill assist control system) שפותחה על ידי טויוטה וקיימת בדגמי SUV נוספים שלה.TRC - מערכת לבקרת משיכה (BRAKE ASSIST & TRACTION CONTROLׂ) - מערכת למניעת החלקה בדומה ל-ESP.
משווק ביפן תחת השם דייהטסו בי-גו (Daihatsu Be‣go) וטויוטה ראש (Toyota Rush).'''
בהיעדר חלופות מגוונות לקרוסאוברים זולים בעלי יכולות שטח בינוניות, זוכים דגמי הטריוס לביקושים גבוהים גם שני עשורים לאחר תחילת שיווקם.
בישראל ובמדינות נוספות בעולם קיימים מועדונים של חובבי דייהטסו טריוס לדורותיו המחזיקים בו כרכב לטיולי שטח רכים ובינוניים.
דייגו ריברה (בספרדית: Diego Rivera; 8 בדצמבר 1886 – 24 בנובמבר 1957) היה צייר מקסיקני.
נודע בעיקר בזכות ציורי הקיר המרשימים שלו, שתרמו לפריחת הז'אנר במקסיקו ובשאר מדינות אמריקה הלטינית, ובזכות היותו בעלה של פרידה קאלו.
ריברה היה קומוניסט בדעותיו, ואלו השפיעו באורח משמעותי על עבודתו, ואף הובילו אותו לעימותים קשים עם הכנסייה ועם גופים אמריקניים; העימות הקיצוני ביותר אף הוביל להריסת ציור הקיר "אדם בצומת דרכים" של ריברה בידי צוות מרכז רוקפלר שהזמין את הציור, בשנת 1934.
ריברה היה חבר מייסד של הקולגיום הלאומי של מקסיקו (1943).
דייגו מריה דה לה קונספסיון חואן נפומוסנו אסטניסלאו דה לא ריברה אי בריינטוס אקוסטה אי רודריגס (Diego María de la Concepción Juan Nepomuceno Estanislao de la Rivera y Barrientos Acosta y Rodríguez) נולד בשנת 1886 בגואנחואטו בירת גואנחואטו שבמקסיקו.
סבתו מצד אביו, אינֶס דה אקוסטה אי פֶּדֶרוֹ, טענה להיותה מצאצאי אנוסי פורטוגל, ממשפחת אקוסטה הנודעת, וריברה העיד ב-1935 כי "יהדותי היא אלמנט דומיננטי בחיי".
כישרונו של ריברה הוכר מגיל צעיר, וכבר בגיל עשר זכה במלגה ממשלתית ללימודים במכללת סן קרלוס לאמנות.
בהמשך קיבל מענק ממשלתי שאפשר לו לנסוע לאירופה להמשך לימודיו.
באוטוביוגרפיה של ריברה נטען כי במשך תקופה ב-1904, הוא וחבריו לא אכלו דבר מלבד גוויות שנקנו מחדר המתים המקומי.
ריברה היה מודע היטב להלם שבסיפור זה.
ריברה טען כי הוא חשב שקניבליזם היא הדרך המורה את העתיד.
"אני מאמין שכאשר האדם יפתח תרבות נעלה יותר מהתרבות הממוכנת, אך הפרימיטיבית של היום, אכילת בשר אדם תהיה מותרת.
משום שאז בני האדם יתנערו מכל האמונות התפלות והאיסורים חסרי ההגיון".
בשנת 1907 הגיע ריברה לברצלונה ללימודים, ושנתיים מאוחר יותר המשיך לפריז, שם חי ועבד בשכונת מונפארנאס עם קבוצה של אמנים ידועים.
בנוסף, יצר ריברה באותן שנים קשר עם אמנים כפיקאסו וז'ורז' בראק, והושפע מסגנונם הקוביסטי.
מאוחר יותר (בשנת 1917) התרחק ריברה מהקוביזם והושפע מסגנונו של פול סזאן, המדגיש משטחי צבע עזים וצורות פשוטות.
במקביל החלו ציוריו לזכות בתשומת לב, והוא הציג במספר תערוכות.
בשנת 1920 עזב ריברה את צרפת, ביקר באיטליה וחזר למקסיקו ב-1921. הוא הצטרף לאופנה החדשה במקסיקו - ציורי קיר - בה היו מעורבים האמנים המקסיקניים רופינו טאמאיו, דוד אלפארו סיקיירס, חוסה קלמנטה אורוסקו והאמן הצרפתי ז'אן שארלו.
הוא החל את ניסיונותיו בציור פרסקאות על קירות גדולים, ובמהרה פיתח שיטה משלו, שהתבססה על גודל, צורות פשוטות וצבעים עזים.
במקביל החל ריברה להתעניין בפוליטיקה, ושייך את עצמו לשמאל הקומוניסטי.
מסיבה זו כלל ציור הקיר הראשון שלו דמויות מקסיקניות אתניות (אינדיאנים ובני תערובת) בהקשר פוליטי.
גם בהמשך עסקו ציורי הקיר של ריברה באורח סימבולי בחברה ובהגות המקסיקנית אחרי המהפכה של 1910. ציוריו מספרים סיפורים, באורח הדומה ליצירות תרבות המאיה.
יש הרואים בציור הקיר שלו "In the Arsenal", התייחסות לרצח המהפכן הקובני חוליו אנטוניו מֶלָה (Mella).
דעותיו הקיצוניות של ריברה, התקפותיו על הכנסייה ועל אנשי הדת, וקשריו עם טרוצקי ושמאלנים קיצוניים אחרים הפכו אותו לדמות שנויה במחלוקת גם בחוג הקומוניסטי.
חלק מציורי הקיר הטובים ביותר של ריברה מוצגים לראווה בארמון הלאומי במקסיקו סיטי ובבית הספר החקלאי הלאומי של מקסיקו "צ'אפינגו" בעיר טקסקוקו אשר ליד מקסיקו סיטי.
בסתיו 1927 קיבל ריברה הזמנה לקחת חלק בחגיגות 10 השנים למהפכת אוקטובר במוסקבה בירת רוסיה.
ריברה נשאר ברוסיה, אך גורש ממנה בשנת 1928 בשל מעורבת פוליטית אנטי סובייטית וחזר למקסיקו.
ציור הקיר שלו "In the Arsenal" שובש בעקבות מעורבותו הפוליטית אשר בסופה גרמה גם לסילוקו מהמפלגה הקומוניסטית.
בתקופה זו קיבל כעוזרו את ויקטור ארנטוף צייר קירות ממוצא רוסי אשר היה קומוניסט.
ריברה צייר כמה ציורים בארצות הברית.
בשנים 1930 - 1933 הצליח לסיים כמה פרסקו בארצות הברית, כשרובם של הציורים כללו בנושאם את החיים התעשייתיים.
היצירה Detroit Industry (תעשיית דטרויט), אשר צוירה בשנת 1932, נחשבת לאחת מעבודותיו הטובות ביותר אשר שרדו בארצות הברית, ומוצגת במוסד לאמנות שבדטרויט.
ריברה צייר במרכז רוקפלר בניו יורק בשנת 1933. עבודתו במרכז רוקפלר, "אדם בצומת דרכים", פגעה ברגשות המממנים בשל שילוב דמותו של לנין בציור.
יצירה זו נהרסה בידי המרכז, ושוחזרה מחדש על ידי ריברה עצמו במרכז לאמנות במקסיקו סיטי לאחר מכן.
בעקבות הפרסום השלילי לו זכה ריברה בארצות הברית, לאחר ציורו במרכז רוקפלר, בוטלה ההזמנה לציור קיר בתערוכה העולמית של שיקגו (1933).
בדצמבר 1933 כועס ומושפל חזר ריברה למקסיקו.
בשנת 1934 הוא חידש את עבודתו אשר ב-Palacio de Bellas Artes שבמקסיקו סיטי.
הגרסה החדשה נקראה - "איש, מפקח היקום".
ב-5 ביוני 1940 חזר ריברה לארצות הברית בפעם האחרונה על מנת לצייר 10 לוחות של ציורי קיר בשביל תערוכת גשר הזהב הבינלאומית אשר בסן פרנסיסקו.
ריברה היה רודף שמלות ואב לפחות לשני ילדים שנולדו מחוץ לנישואין משתי נשים שונות: אנחלינה בלוף ילדה את בנו דייגו (1916–1918); מריה סטבלסקה ילדה את בתו בשנת 1918. הוא התחתן עם אשתו הראשונה, גואדלופה מרין, בשנת 1922, ממנה נולדו לו שתי בנות.
הוא היה נשוי כאשר הוא פגש את הסטודנטית פרידה קאלו.
הבוגדנות והאלימות שלו הובילו לגירושין בשנת 1939, אבל הם התחתנו מחדש ב-8 בדצמבר 1940 בסן פרנסיסקו.
לאחר מותה של פרידה, ריברה התחתן בשלישית עם אמה אורטדו.
דייהו רייסר הוא מכונית קומפקטית מתוצרת יצרן הרכב הקוראני, דייהו, חברת בת של טאטא מוטורס ההודית.
הדגם נמכר בישראל תחת השם רייסר, אך ידוע גם ברחבי העולם בשמות: נקסייה, צ'ילאו, מאפסי ואסונה.
הרייסר הוא אחד מהדגמים הראשונים שיוצרו על ידי דייהו ששווקו באירופה.
דייהו השתמשו בפלטפורמה של הדור החמישי של האופל קדט והדור השני של הווהקסאל אסטרה כבסיס בעיצוב הרכב.
בנוסף, הם השתמשו בדגם הקודם של הדייהו 1.5i שהיה בעצמו מבוסס על האופל קאדט דור שני.
דגם ה-GLXi החזק יותר בעל 90 כ"ס מגיע לאותה המהירות ב-11.5 שניות.
בין השנים 1994-1997 דגם "דייהו רייסר" יוצר בקוריאה הדרומית
בשנת 1998 דגם "דייהו רייסר" יוצר בפולין
בין השנים 1996-2006 דגם "דייהו רייסר" יוצר ברומניה
בין השנים 1996-2016 דגם "דייהו רייסר" יוצר באוזבקיסטן
בין השנים 1996-2008 דגם "דייהו רייסר" יוצר במצרים
בין השנים 1995-2002 דגם "דייהו רייסר" יוצר בווייטנאם
דייגו ריבאס דה קוניה (בפורטוגזית: Diego Ribas da Cunha; נולד ב-28 בפברואר 1985) הידוע בשם דייגו, הוא כדורגלן עבר ברזילאי ששיחק בעמדת הקשר ההתקפי.
בגיל 12 חתם עבור הקבוצה המקומית סנטוס.
דייגו התפתח במחלקת הנוער של הקבוצה, עד שבגיל 16 ערך את הופעת הבכורה בקבוצה הבוגרת בטורניר ריו-סאו פאולו בשנת 2002. באותה שנה היה שותף לזכייה באליפות ברזיל.
דייגו זומן לסגל נבחרת ברזיל לטורניר הקופה אמריקה 2004 ושיחק תפקיד חשוב בזכייה בגביע, כאשר לא נכשל בדו-קרב הפנדלים מול ארגנטינה בגמר.
הוא עבר למועדון הפורטוגזי פורטו ביולי 2004. דייגו לא הצליח לשמור על מקום קבוע בהרכב וכתוצאה מכך לא נכלל בסגל ברזיל למונדיאל 2006.
במאי 2006 חתם עבור הקבוצה הגרמנית ורדר ברמן.
הוא זכה איתה בגביע הליגה הגרמנית בעונת .
בקיץ 2007 זכה דייגו עם ברזיל בטורניר הקופה אמריקה השני שלו לאחר ניצחון 0-3 על ארגנטינה בגמר.
בקיץ שלאחריו זומן דייגו לסגל הנבחרת האולימפית שהשתתפה באולימפיאדת בייג'ינג.
ב-26 במאי 2009 חתם דייגו במועדון הכדורגל האיטלקי, יובנטוס, ל-4 שנים תמורת 25 מיליון אירו, בהם ירוויח בממוצע כ-4 מיליון אירו לעונה.ב-27 באוגוסט 2010 עבר דייגו מיובנטוס אל המועדון הגרמני וולפסבורג בעבור 15.5 מיליון אירו.
דייגו ערך את הופעת הבכורה בהפסד 4-3 למיינץ, בו כבש גם את שערו הראשון בקבוצתו החדשה.
בספטמבר 2011 עבר בהשאלה לאתלטיקו מדריד איתה זכה בתואר הליגה האירופית ואף כבש את השער האחרון במשחק הגמר, שנגמר בתוצאה 3-0 מול אתלטיק בילבאו.
ביום האחרון של חלון העברות החורף של שנת 2014, עבר דייגו בשנית לאתלטיקו מדריד.
לאחר חצי עונה מוצלחת בקבוצה חתם ב-7 ביוני 2014 בפנרבחצ'ה.
ב-19 ביולי 2016 חזר לברזיל וחתם לשלוש שנים בפלמנגו.
אליפות אמריקה הדרומית בכדורגל עד גיל 17 עם ברזיל (2001)
דיידו ארמסטרונג היא זמרת ומלחינה בריטית.
דיידו זכתה להצלחה בינלאומית עם מכירות של יותר מ-38 מיליון אלבומים בעשור הראשון של המאה ה-21. שני אלבומיה הראשונים הם בין עשרת האלבומים הנמכרים ביותר בבריטניה.
דיידו נולדה בלונדון בשם פלוריאן קלוד דה בונוואל ארמסטרונג ביום חג המולד.
אמה הייתה משוררת אנגלייה ואביה היה מוציא לאור אירי.
אחיה הוא רולו ארמסטרונג, חבר להקת פיית'לס.
בגיל 6 החלה ללמוד בבית ספר גילדהול למוזיקה ודרמה בו למדה לנגן בפסנתר, חלילית וכינור.
בשנים שלאחר מכן למדה גם לנגן בגיטרה.
בנוסף למדה משפטים באוניברסיטה של לונדון, אולם לא השלימה את התואר.
ב-1995 הקליטה את האלבום Odds & Ends, אותו שלחה לחברת תקליטים בשם "Nettwerk".
היא הוחתמה על חוזה הקלטות רק לאחר שמנהלי החברה התרשמו משיתוף הפעולה של דיידו עם להקת פיית'לס (שותפה לכתיבת שירי הלהקה, כמו גם תורמת קולות רקע).
שבעקבותיו גם הוחתמה לחברת התקליטים האמריקנית "Arista Records" (חברת בת של "BMG"), שהוציאה את אלבומה הראשון לחנויות התקליטים.
האלבום, ששמו "No Angel", יצא לחנויות התקליטים בארצות הברית ב־1 ביוני 1999, לאחר מסע יחצנות ממושך של האלבום, שכלל הופעות רבות של דיידו.
הסינגל הראשון מתוך האלבום, "Here with Me", הפך לשיר הנושא של סדרת הטלוויזיה "רוזוול".
בנוסף, שירה "Thank You" הופיע בפסקול הסרט "דלתות מסתובבות" משנת 1998.
הפריצה של דיידו הגיעה בעקבות שיתוף הפעולה עם הראפר אמינם, בשירו "Stan", בו נמצאת דגימה של דיידו שרה את הבית הראשון בשיר "Thank You".
הסינגל הגיע למקום הראשון במצעד הבריטי בדצמבר 2000, דבר אשר הזניק את מכירות אלבומה בבריטניה וברחבי העולם.
דיידו אף הופיעה בקליפ של השיר, בתפקיד חברתו של סטן.
האלבום "No Angel" נמכר ברחבי העולם במעל 21 מיליון עותקים, וזיכה אותה בשני פרסי המוזיקה הבריטית: הזמרת הבריטית והאלבום הבריטי.
דיידו לא הייתה מועמדת לקטגוריית תגלית השנה, זאת משום שקיבלה מועמדות בקטגוריה זו שנה קודם לכן.
בספטמבר 2003 הוציאה דיידו את הלהיט "White Flag", שזכה להצלחה עולמית, בין השאר גם בישראל, בו אף הגיע למקום הראשון במצעד הלהיטים השנתי של גלגלצ לשנת 2003. היה זה הסינגל הראשון מתוך אלבומה השני, שנקרא "Life for Rent".
אלבום זה הפך לאחד האלבומים שנמכרו הכי מהר בהיסטוריה: בבריטניה נמכר האלבום ביומו הראשון בחנויות ב-152,000 עותקים, ובשבוע הראשון נמכר ב-400,000 עותקים.
בנוסף הגיע האלבום למקום הראשון בעוד 11 מדינות.
בסך הכול נמכר האלבום בכ-12 מיליון עותקים.
על אלבומה זה זכתה בשני פרסי המוזיקה הבריטית נוספים: הזמרת הבריטית והסינגל הבריטי - "White Flag", וכמו כן קיבלה מועמדות לפרס גראמי על השיר.
ביולי 2005 השתתפה דיידו בקונצרט הרוק הבינלאומי "לייב 8", בו קיימה שלוש הופעות בשלושה מקומות שונים.
ב-17 בנובמבר 2008 הוציאה דיידו אלבום שלישי הנקרא "Safe Trip Home", לאחר תקופה של כמה שנים שלא עסקה במוזיקה.
האלבום הוקלט בלוס אנג'לס ובלונדון והופק על ידי ג'ון בריון.
באלבום ישנם שיתופי פעולה עם בריאן אינו (בשיר Grafton Street) ועם הגיטריסט והדיג'יי Citizen Cope (בשיר Burning Love).
ב-8 בנובמבר 2012 הודיעה דיידו על סיום העבודה על אלבומה החדש Girl Who Got Away.
במקביל חברת סוני הודיעה כי האלבום יצא ב-4 במרץ, 2013. ב-5 במרץ האלבום הגיע לראש מצעדי המכירות באייטונז.
במאי 2018 חתמה דיידו עם חברת ברטלסמן מיוזיק גרופ על הוצאת אלבום חמישי בתחילת 2019. בין השותפים ליצירת האלבום יהיו אחיה רולו ארמסטרונג, בריאן אינו וראיין לאודר.
ב-4 במרץ 2019 הוציאה את אלבומה החמישי Still on My Mind שנכתב והוקלט באנגליה בשיתוף עם אחיה רולו ארמסטרונג.
בצאת אלבומה השלישי, ערכה דיידו תחרות לבמאים מכל העולם.
ב-2010 נישאה דיידו לרואהן גבין שביים את הסרטון הנבחר ל"שמיים צפוניים".
סטנלי, בנם הראשון, נולד ביולי 2011.
אלו הם חלק מהמועמדויות והפרסים בהם זכתה:
דייגו סבסטיאן קרוסה (בספרדית: Diego Sebastián Crosa; נולד: 18 באפריל 1976) הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי ששיחק בעמדת הבלם.
קרוסה נולד ברוסאריו אשר בפרובינציית סנטה פה, ארגנטינה.
בראשית דרכו שיחק בקבוצת ניואל'ס אולד בויס, במדיה גם ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצת בוגרים.
קרוסה בלט כבלם מבטיח בזכות משחקו הנוקשה והטכני, והוא זומן לנבחרת הנוער של ארגנטינה.
הוא שותף בהרכב הנבחרת במשחקי אליפות העולם שנערכה בקטר, במהלכה שבר את רגלו.
הנבחרת זכתה בגביע, אך קרוסה לא שותף במשחקים המכריעים בעקבות פציעתו.
חבריו לנבחרת התקדמו משמעותית בעקבות ההופעה באליפות וחלקם אף עברו לשחק באירופה, אך קרוסה הפצוע הושבת לתקופה ממושכת והמשיך לשחק בארגנטינה גם לאחר ששב לשחק.
בתום עונת 1998/99, אותה סיימה ניואל'ס כסגנית האלופה, עבר קרוסה לריאל בטיס הספרדית.
קרוסה הציג יכולת טובה ברוב המשחקים, אך בגלל שתפס משבצת זר החליטה בטיס, שירדה ליגה, להשאילו לולס סארספילד.
בתום העונה חזר השחקן לבטיס שכעבור ארבעה משחקים בלבד מכרה אותו לבוקה ג'וניורס.
במדי בוקה שיחק קרוסה ב-51 משחקים בכל המסגרות וזכה בשלושה תארים: אליפות ארגנטינה, גביע הליברטאדורס והגביע הביניבשתי.
לקראת עונת 2004, בוצעו בבוקה חילופי משמרות במטרה להצעיר את הקבוצה, עבר קרוסה לראסינג קלוב.
אוהדי ראסינג טוענים שקרוסה לא מספיק אגרסיבי, ולא בכדי יש לו כרטיס אדום אחד בלבד בכל הקריירה.
בראיון שהעניק לתקשורת בארגנטינה בשנת 2003 אמר בנוגע לסוגיה: "בכדורגל לא חייבים להיות אלימים".
בשנת 2007 הגיע קרוסה לישראל וחתם בקבוצת מכבי חיפה, לטענתו, בגלל הקשיים הכלכליים אליהם נקלעה ראסינג קלוב.
בשנת 2008, לאחר עונה אחת בישראל, חתם קרוסה באתלטיקו קולון, אך לאחר 13 הופעות בלבד שוחרר מהקבוצה.
לאחר מכן שיחק גם בצ'קריטה ג'וניורס ובקבוצה הצ'יליאנית סן לואיס קיוטה.
קרוסה היה בסגל נבחרת ארגנטינה באולימפיאדת אטלנטה ולזכותו רשומות שתי הופעות בנבחרת ארגנטינה בשנת 2000.
דייגו קלאטנהוף הוא שחקן קנדי.
מוכר בזכות תפקידיו בתור מייק פבר בסדרה "הומלנד" ברשת Showtime, ובתור סוכן ה-FBI דונלד רסלר בסדרה "הרשימה השחורה" ברשת NBC.
קלאטנהוף נולד בעיירה פרנץ' ריבר, נובה סקוטיה שבקנדה ועבר לטורונטו, אונטריו בגיל 19 כדי לפתח קריירת משחק.
במשך מספר שנים עבד כברמן בזמן שלקח שיעורים בתיאטרון.
אביו במקור מגרמניה שהתיישב בקנדה לפני שקלאטנהוף נולד.
קלאטנהוף החל את דרכו בתחום המשחק כשחקן טלוויזיה בסדרות הקנדיות "ויסלר" ו-"At the Hotel" ובתפקיד קטן בסרט "נסיכות הקרח".
לאחר שעבר לעבוד בארצות הברית הוא שיחק מספר פרקים בסדרת הדרמה הקומית "גברים על עצים".
בשנים 2009–2010 גילם את מייק קלהאן בסדרת הדרמה הרפואית "מרסי" ברשת NBC.
ב-2011 לוהק לסדרת הדרמה "הומלנד" ברשת שואוטיים, לתפקיד קצין המרינס מייק פבר, חברו הקרוב של ברודי.
בשנת 2013 החל לשחק בתפקיד ראשי בסדרת הפשע "הרשימה השחורה" ברשת NBC בתור הסוכן הפדרלי דונלד רסלר.
עוד ב-2013, השתתף בסרט הפעולה הבדיוני של גיירמו דל טורו "פסיפיק רים" בתפקיד יאנסי אחיו הגדול וטייס המשנה של רייל באקט.
קלאטנהוף נשוי לאישה והוא שומר על פרטיותה מהתקשורת, ויש להם בן שנולד ב-2012.
+שנהסרטתפקידהערות2004ילדות רעותשיין אומןקיוב 0קוויגלי2005נסיכת הקרחקייל דייטוןThe Last Hitסשה2006להרוג את המזלג'ינג'ר2008לילות אל.איי.
(אנ')דירק2010הארץ היבשההנרי2012ללא תנאיםבילי2013Kilimanjaro טרויהעולם אחריריינג'רפסיפיק ריםיאנסי בקט2016לבנדראלן2017Radius ליאם הארטוול
תפקיד אורח (עונה 3): 25 פרקים2012לונגמייראליפרק: "The Cancer"2013-הווההרשימה השחורהדונלד רסלרתפקיד ראשי (9 עונות); 184 פרקים
דיידונה מ'באלה מ'באלה , הידוע בשם הבמה דיידונה, הוא שחקן, קומיקאי ופעיל פוליטי צרפתי אנטישמי, אנטי-ציוני ופרו-פלסטיני.
נודע כמפיץ תנועת הקנל (quenelle), שהיא למעשה הצדעה הפוכה במועל יד.
דיידונה נולד בשנת 1966 לאב מנהל חשבונות מקמרון, דיידונה ז'וזף מ'באלה, בן למשפחה מהכפר אולאמה ולאתניה אוונדו, ולאם צרפתייה ברטונית, ז'וזיאן גריה (Grué),סוציולוגית וציירת.
האב נטש את המשפחה כשדיידונה היה תינוק.
גודל על ידי אמו ביישובים קרובים לפריז בסביבה שאהדה בעיקר את מפלגות השמאל ולמד בבתי ספר קתוליים.
אחר כך התחנך בבתי ספר התיכוניים "לאקנאל" בסו ו"מישלה" בוואנב, בלי לסיים בגרות.
בצעירותו בשנות ה-90 הופיע דיידונה בצמד יחד עם אריק סמוּן, ידיד ילדות ממוצא יהודי במופעי סטנדאפ קומדי.
לאחר מכן התחיל דיידונה בקריירת סולו מוצלחת, שנבנתה על העיסוק בגזענות ובאנטישמיות בצרפת, ועם הזמן, הביקורת שלו נגד גזענות הפכה לגזענות בעצמה.
בתחילת המאה ה-21 ניסה להתמודד מספר פעמים לנשיאות צרפת, ללא הצלחה.
הוא ניסה להתמודד ב-2004 לפרלמנט האירופי מטעם רשימת "אירו-פלסטין" אך פרש בעקבות סכסוך עם חברי הרשימה.
בשנת 2009 הוביל רשימה אנטי ציונית שהתמודדה לבחירות בפרלמנט האירופי.
במאה ה-21 הפך לפעיל אנטישמי בולט ולמכחיש שואה, ואף הורשע שמונה פעמים בבית משפט בעוון הסתה אנטישמית.
בעקבות פעילותו האנטישמית הגוברת, הודיעו ראשי ערים רבים בצרפת בינואר 2014 כי יאסרו עליו להופיע בשטחיהן.
ב-18 במרץ הורשע ב"התייחסות בסלחנות לטרור" (Condoning) ונגזרו עליו שני חודשי מאסר על תנאי וקנס של 30 אלף אירו.
בנובמבר 2015 הורשע בבלגיה בעקבות התבטאויות אנטישמיות, ונדון לחודשיים מאסר בפועל.
בדצמבר 2018, על רקע "מחאת האפודים הצהובים" פרסם דיידונה סרטון ביו-טיוב בו טען שהיהודים חוגגים ושמחים כאשר תושבי צרפת סובלים, זאת על רקע הדלקת נרות חנוכה ברחבה שלפני מגדל אייפל.
כן כינה את נשיא צרפת עמנואל מקרון, שעבד בעברו בבנק רוטשילד, "מקרון רוטשילד" ועושה דברם של "היהודים העשירים".
ביולי 2019 נדון לשתי שנות מאסר ולקנס של 200,000 אירו, בגין עבירות של העלמת הכנסות והלבנת הון.
דייגו דה סילבה קוסטה (בפורטוגזית ובספרדית: Diego da Silva Costa; נולד ב-7 באוקטובר 1988 לגארטו, סרז'יפה, ברזיל) הוא כדורגלן ברזילאי-ספרדי המשחק בעמדת החלוץ.
הוא קיבל את השם דייגו על שמו של הכדורגלן הארגנטינאי דייגו מראדונה.
קוסטה החל את הקריירה המקצועית שלו בספורטינג בראגה הפורטוגלית, לאחר ששיחק באופן במחלקת הנוער של הקבוצה ולפני כן במחלקת הנוער של ברצלונה אספורטה קלוב מברזיל.
בקיץ 2006 הושאל קוסטה לפנאפייל מהליגה השנייה בפורטוגל.
בספורטינג בראגה כבש את שערו האירופי הראשון - בגביע אופ"א, בניצחון 0–1 על פארמה.
בחלון ההעברות ביולי 2007 נרכש קוסטה על ידי אתלטיקו מדריד מהלה ליגה, תמורת מיליון וחצי אירו, בתמורה ל-50% מכרטיסו.
בעונות ו- הושאל קוסטה לסלטה ויגו ולאלבסטה מהליגה הספרדית השנייה.
ב-8 ביולי 2009 נמכר קוסטה לריאל ואיאדוליד מספרד, כחלק מעסקה בה עשה סרחיו אסנחו את הדרך ההפוכה, לאתלטיקו.
במדי ויאדוליד הופיע קוסטה 36 פעמים, וכבש 9 שערים בכל המסגרות.
למרות יכולתו המצוינת של קוסטה, ירדה ויאדוליד לליגה הספרדית השנייה, לאחר שסיימה במקום ה-18, הפרש נקודה אחת בלבד ממאלגה שהייתה במקום ה-17.
ביוני 2010 חזר קוסטה לאתלטיקו מדריד מהלה ליגה שבספרד, שרכשה את כרטיס השחקן שלו במלואו.
ב-26 בספטמבר כבש את שער הבכורה שלו בקבוצה, לאחר שנכנס כחילוף לסרחיו אגוארו שנפצע, במשחק בו ניצחה אתלטיקו את ריאל סרגוסה.
בחודש יולי 2011 נפצע קוסטה באופן חמור, פציעה שהשביתה אותו עד לסיום המחצית הראשונה של העונה.
בינואר 2012 הושאל קוסטה לראיו ואיקאנו עד לסיום העונה.
בחמישה חודשים בואיקאנו כבש קוסטה עשרה שערים ב-16 הופעות ליגה.
בדצמבר 2012 היה מעורב קוסטה בשתי תגרות בשני משחקים נפרדים: החל במשחק הדרבי של מדריד, בהפסד 0–2 לריאל מדריד, בו לא ננקטו נגד קוסטה צעדים משמעותיים, והמשך במשחק בשלב הבתים של הליגה האירופית, בהפסד 0–1 לוויקטוריה פלזן, כאשר לאחריו הורחק קוסטה על ידי אופ"א מארבעה משחקים.
על אף התנהגותו הבעייתית של קוסטה, מאמנו דייגו סימאונה המשיך לתת לו קרדיט.
בחצי גמר גביע המלך הספרדי נפגשה אתלטיקו עם סביליה.
במשחק הראשון כבש קוסטה צמד פנדלים בניצחון 1–2, והמשחק השני נגמר בשוויון 2–2, ואתלטיקו עלתה לגמר גביע המלך.
בגמר נפגשה אתלטיקו עם יריבתה העירונית, ריאל מדריד.
בגמר, שנערך ה-17 במאי 2013, כבש קוסטה את שער השוויון בדקה ה-35. שער הניצחון נכבש מראשו של ז'או מיראנדה, בדקה ה-99. משחק זה נגמר בניצחון 1–2 לאתלטיקו, שהיה הניצחון הראשון של אתלטיקו בדרבי של מדריד מזה 14 שנים, משנת 1999. אתלטיקו זכתה בתואר לראשונה מאז שנת 1996.
באוגוסט 2013 חידש קוסטה את חוזהו באתלטיקו עד לשנת 2018 תוך הכפלת שכרו.
במשחק פתיחת עונת כבש קוסטה צמד בניצחון קבוצתו 1–3 על סביליה.
ב-22 בספטמבר כבש קוסטה צמד בהופעת הבכורה שלו בליגת האלופות, בניצחון 0–3 על אוסטריה וינה.
בשמינית גמר ליגת האלופות, נפגשה אתלטיקו עם מילאן, וקוסטה כבש בניצחון 0–1 על מילאן בסן סירו והוסיף צמד במשחק השני בניצחון 1–4 לאתלטיקו בוויסנטה קלדרון, ובכך סייע לקבוצתו להעפיל לרבע גמר ליגת האלופות.
בחצי הגמר, נפגשה אתלטיקו עם צ'לסי.
לאחר תיקו מאופס במדריד, ניצחה אתלטיקו 1–3 בסטמפורד ברידג', ועלתה לגמר ליגת האלופות לראשונה מאז שנת 1974 ובפעם השנייה בלבד בתולדותיה.
ב-1 ביולי 2014 חתם במועדון האנגלי צ'לסי עבור 40 מיליון יורו.
ב-27 ביולי ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה וכבש שער במשחק ידידות נגד אולימפיה ליובליאנה.
ב-18 באוגוסט במחזור הראשון של הליגה האנגלית בעונת , כבש את שער הבכורה שלו בליגה בניצחון צ'לסי 1–3 על ברנלי.
ב-13 בספטמבר 2014, כבש קוסטה את השלושער הראשון שלו במדי צ'לסי בניצחון קבוצתו 2–4 על סוונסי סיטי במסגרת המחזור הרביעי בפרמייר ליג.
ב-12 במרץ 2016 נשך קוסטה את גארת' בארי וקיבל כרטיס אדום.
בעונת כבש קוסטה צמד שערי ניצחון מאוחרים בשני משחקי פתיחת העונה נגד ווסטהאם יונייטד ו-ווטפורד.
קוסטה הוסיף צמד שערים נגד סוונסי ושער נגד ליברפול.
ב-15 באוקטובר כבש בניצחון 0–3 על לסטר, וב-17 בדצמבר כבש קוסטה את שערו ה-13 בליגה והעניק לצ'לסי ניצחון 0–1 על קריסטל פאלאס.
קוסטה סיים את עונת 2016/17 עם 20 כיבושים וזכה עם צ'לסי בפרמייר ליג.
ב-21 בספטמבר 2017 הושג סיכום בין צ'לסי לאתלטיקו מדריד על חזרתו של קוסטה לאתלטיקו בינואר 2018. קוסטה חתם רשמית באתלטיקו מדריד ב-1 בינואר 2018.
ב-29 בדצמבר 2020 בוטל החוזה בין השחקן למועדון הספרדי, וקוסטה הפך לשחקן חופשי.
ב-14 באוגוסט 2021 חתם קוסטה באתלטיקו מיניירו מהליגה הברזילאית עד לדצמבר 2022.
ב-12 בספטמבר 2022 חתם בוולברהמפטון וונדררס מהפריימר ליג לעונה אחת.
ב-15 באפריל 2023 כבש שער בכורה בניצחון 0–2 על ברנטפורד.
ב-12 באוגוסט 2023 חתם בבוטפוגו מליגת העל הברזילאית.
ב-8 בפברואר 2024 חתם בגרמיו.
ב-5 במרץ 2013 זומן קוסטה לראשונה לסגל נבחרת ברזיל, על ידי המאמן פיליפה סקולארי, לסדרת משחקי ידידות.
הופעת הבכורה שלו הייתה נגד , כאשר נכנס כמחליף לפרד.
לזכותו הופעה נוספת במדי ברזיל, נגד .
בספטמבר 2013 הביע קוסטה את רצונו לשחק עבור נבחרת ספרד, שכן זה התאפשר בשל היותו אזרח ספרדי, ומכיוון שלא שיחק משחק רשמי במדי נבחרת ברזיל.
חרף התנגדות התאחדות הכדורגל הברזילאית, ב-5 במרץ 2014 השלים 90 דקות בהופעת הבכורה שלו בניצחון ספרד על 0–1. קוסטה כבש את שער הבכורה שלו במדי הנבחרת הספרדית ב-12 באוקטובר 2014, בניצחון 0–4 של ספרד על במסגרת משחקי מוקדמות יורו 2016.
קוסטה זומן למונדיאל 2018 וכבש שני שערים בתיקו 3–3 עם נבחרת פורטוגל.
כולל גביע המלך הספרדי, הסופר קאפ הספרדי, גביע ה-FA, גביע הליגה האנגלית ומגן הקהילה.
אליפות מינאס ז'ראיס בכדורגל: 2021
שחקן החודש בלה ליגה (1): ספטמבר 2013
שחקן העונה בלה ליגה מטעם סוכנות הידיעות EFE (1): 2013/14
שחקן החודש בפרמייר ליג (1): אוגוסט 2014
דייגו גרלגו קלבו פונצקה (בספרדית: Diego Gerardo Calvo Fonsecaa; נולד ב-25 במרץ 1991) הוא כדורגלן קוסטה ריקאי המשחק בעמדות הקשר.
ייצג את נבחרת קוסטה ריקה במונדיאל 2014.
קלבו החל את הקריירה שלו בקבוצת אלחואלנסה מליגת העל של קוסטה ריקה.
ב-2013 עבר לוולרנגה מליגת העל הנורווגית שם שיחק עונה וחצי ביוני 2014 עבר לגטבורג מהליגה השוודית הראשונה.
בעונת 2015 חזר לקבוצת נעוריו אלחואלנסה.
קלבו שיחק בנבחרת קוסטה ריקה עד גיל 20 והשתתף בגביע העולם בכדורגל עד גיל 20 2011. הוא זומן לראשונה לנבחרת במרץ 2013 וזומן לסגל הנבחרת לקראת מונדיאל 2014.
ליגת העל הקוסטה ריקאית (4): אפרטורה, קלאוסורה, אפרטורה, אפרטורה
דייגו ראמירס דה ארייאנו (בספרדית: Diego Ramírez de Arellano; בסביבות 1580 – 27 במאי 1624) היה ימאי וקוסמוגרף ספרדי.
קוסמוגרפיה הייתה ענף במדע של תקופת הרנסאנס, שנודעה לו חשיבות מיוחדת בספרד, שם השתדלו מדענים לגלות ולארגן מידע על העולם החדש.
טווח עיסוקיו של קוסמוגרף כלל גאוגרפיה, קרטוגרפיה, אתנוגרפיה, היסטוריה של הטבע וכן, במידה פחותה, אסטרונומיה.
הקוסמוגרפים הקדומים ניסו להתאים את ממצאיהם ליסודות הקלאסיים וההומניסטיים, אך ויתרו תוך זמן קצר על המאמץ ופיתחו גישות חדשות להבנה ולארגון החומר שמצאו.
ראמירס דה ארייאנו זכה לתהילה כשניווט את משלחת גארסייה דה נודאל אל אזור מצר מגלן.
המשלחת גילתה את איי דייגו ראמירס, הנקודה היבשתית הדרומית ביותר שרגל אירופאית דרכה בה עד שג'יימס קוק גילה את ג'ורג'יה הדרומית ואיי סנדוויץ' בשנת 1775.
מצר מגלן התגלה על ידי הספרדים בשנת 1520 ושימש מעבר בין האוקיינוס האטלנטי והאוקיינוס השקט, כנתיב ימי בין דרום-אמריקה לארכיפלג של ארץ האש.
רוחבו הממוצע של המצר עולה במעט על 6 ק"מ, מצטמצם הרבה יותר במקומות מסוימים ויוצר צורת V שחודה פונה דרומה.
רוחות מערביות או דרום-מערביות נושבות במצר רוב השנה, לעיתים קרובות בעוצמה של סערות.
זרמי הגאות חזקים ובלתי צפויים וכתוצאה מכך, המצר קשה ומסוכן למעבר ספינת מפרש.
בראשית המאה ה-17 נודע שהספנים ההולנדים יאקוב לה מייר ווילם סכאוטן מצאו נתיב חדש ובטוח יותר דרומית למצר מגלן.
פליפה השלישי מלך ספרד ארגן משלחת של שתי ספינות לאימות התגלית.
המשלחת הפליגה מליסבון בספטמבר 1618.
דייגו ראמירס דה ארייאנו נולד בחאטיבה בוולנסיה בסביבות 1580. הוא התמנה לנווט ראשי במשלחת של 1618, שיצאה בפיקודם של האחים ברתולומיי וגונזאלו גארסייה דה נודאל לחקור את אזור מצר מגלן.
המשלחת כללה שתי ספינות קלות מטיפוס ספרדי.
ראמירז נדרש לבצע תצפיות אסטרונומיות ולהכין מפות בעזרת חואן מאנזו ועוד שבעה נווטים, ארבעה בכל ספינה.
היו להם אצטרולבים מודרניים, שיכלו למדוד זוויות של חמש דקות קשת ולהגיע לדיוק רב פי כמה מזה של מכשירים ישנים יותר.
המשלחת הפליגה מליסבון ב-27 בספטמבר 1618 וחזרה לסאנלוקאר דה באראמדה כעבור תשעה חודשים, ב-8 ביולי 1619. שתי הספינות שייטו ללא קושי בשוליה הדרומיים של יבשת אמריקה, ובדרך עצרו לכמה ימי מנוחה בריו דה ז'ניירו.
ב-6 בדצמבר 1618 יצאו מנמל ריו דה ז'ניירו וב-6 בינואר 1619 מצאו איים, שאותם כינו בשם "לוֹס רֶיֶיס".
ב-19 בינואר הגיעו אל "כף הבתולות", וב-22 בינואר אל כף לה מייר, שאותו כינו בשם כף סן ויסנטה.
הספינות עברו דרך מצר סן ויסנטה ומשם אל האוקיינוס השקט.
ב-10 בפברואר מצאו קבוצת איים קטנה בכיוון דרום-מערב, שאותה כינו על שם הקוסמוגרף של המשלחת: איי דייגו ראמירס.
המשלחת הפליגה צפונה, נכנסה אל הקצה המערבי של מצר מגלן וחזרה מזרחה אל האוקיינוס האטלנטי דרך המצר.
המסע עבר ללא קשיים מיוחדים, מעבר לאלה שאפשר לצפות להם בסביבה הקשוחה של האזור.
ראמירס אסף, בעזרת הנווט חואן מאנסו, את החומר הדרוש לשרטוט מפת הים הראשונה המקיפה של החלק הדרומי של פטגוניה.
הקפת הארץ לימדה, שארץ האש היא אי, לא השלוחה הצפונית של היבשת הדרומית טרה אוסטרליס, כפי שסברו קודם לכן.
כבר בשנת 1613 תכננו הספרדים לשלוח צי לסייע לחיל המצב בפיליפינים.
בשנת 1616 הוצע לשלוח שמונה ספינות עם 150 תותחי ארד ו-1660 תותחים קלים.
לורנצו דה סואסולה התמנה למפקד הצי.
ב-10 בדצמבר 1619 קיבל סואסולה הוראה להפליג דרך כף התקווה הטובה, אבל ב-12 בדצמבר הוסמך לשנות את הפקודה ולהפליג בנתיב שהתגלה זה עתה, סביב כף הורן, אם המומחים בצי יסכימו, שמזג האוויר ומיקום הצי מתאימים לכך.
פרנציסקו מונטס מונה לנווט הצי.
דייגו ראמירס דה ארייאנו התמנה לקפטן כבוד של חיל התותחים הספרדי, וקיבל את התואר "אלמיראנטה".
ראמירס שירת גם כנווט, והומלץ למושל הפיליפינים לתפקיד קוסמוגרף ומומחה לניווט.
מן הפיליפינים, היה ראמירס אמור להמשיך אל איי התבלינים, שהיו בשליטת ההולנדים, ואז לנסות לגלות את טרה אוסטרליס.
ביציאה לדרך חל בלבול, כשכמה ספינות הפליגו בטרם עת ואז חזרו לקאדיס.
הצי כולו הפליג ב-21 בדצמבר 1619, וב-3 בינואר 1620 עטה עליו סערה קשה.