tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בנוסף לחקלאות פרחה באתונה תעשייה זעירה, שהלכה והתקדמה בשיטותיה, ברמת ההתמחות שנהגה בה ובתפוקתה.
המוצר האתונאי העיקרי היו כלי חרס, שהיו הטובים ביותר בכל העולם היווני.
עוד עסקו בעלי המלאכה האתונאים, שהיו ידועים גם בשם באנאוסוי, בבורסקאות, בנגרות ובחרשות מתכת.
גורם כלכלי משמעותי שהיה בבעלות המדינה היו מכרות הכסף ומחצבות השיש, שחולקו ליחידות קטנות והוחכרו לקבלנים פרטיים רבים, שהפיקו מהם חומרי גלם יקרים.
שגשוגו של המשק האתונאי נשען במידה מכרעת על מסחר ובראש ובראשונה על סחר חוץ בדרך הים.
הצי האתונאי שלט ברמה בימים החל במחצית השנייה של המאה ה-5 לפנה"ס, וממילא סחר פנים-יווני בדרך היבשה לא היה מעשי, בגלל הטופוגרפיה ההררית של הארץ ומיעוט הדרכים הטובות.
ענפי היצוא העיקריים היו שמן זית, יין וכלי חרס ותמורתם ייבאה אתונה בעיקר עץ, ברזל ותבואה.
מוצרי היבוא היו הכרחיים מאין כמוהם: אטיקה עצמה סיפקה רק כשליש מתצרוכת התבואה של תושביה והייתה תלויה במזון המיובא.
העצים היו הכרחיים לייצור אוניות המלחמה והמסחר, שעליהן נשען כוחה של האימפריה האתונאית, והמתכות לייצור כלי זין ולתעשייה האזרחית.
בנוסף לאלה ניתן היה להשיג בשוקי אתונה גם מוצרי מותרות רבים: שנהב מאפריקה, בשמים מסוריה, בשר מאיטליה ועוד.
גם עבדים, סוסים, בד מפרשים ופפירוס היו בין מוצרי היבוא.
מעורבות הממשלה במשק לא הייתה משמעותית, לפחות בכל הנוגע למסחר: מכס אחיד בשיעור נמוך של אחוז אחד נגבה על כל סחורה בנמל.
מיסים ישירים לא היו נגבים, אלא בשעת חרום ועיקר הכנסות המדינה היו מהמסים ששילמו המדינות התלויות בה, ממס מקרקעין ומס שוק, מקנסות שהרבו בתי המשפט לגזור, מתשלומים שחויבו בהם הגרים והעבדים המשוחררים ומתנובת קרקעות המדינה.
הוצאות הממשלה בעת שלום היו על משכורתם של נושאי התפקידים הציבוריים, על ארגון חגי הדת ואירועי התרבות, על בניין המקדשים, החומות ושאר מבני הציבור.
בנוסף על תפקידיה אלה לקחה הממשלה על עצמה גם תפקידים סוציאליים: העבירה תשלומים לנזקקים, ארגנה עבודות יזומות כדי לספק תעסוקה והעמידה רופאים לרשות הציבור על חשבונה.
יתומים גדלו וחונכו גם הם על חשבון הקופה הציבורית וקרקעות שנכבשו בעת הרחבת האימפריה ניתנו חינם לאזרחים שלא היו בעלי קרקעות קודם לכן.
העבדות הייתה בכלכלת אתונה גורם משמעותי אך לא עיקרי.
רבים מהם היו מועסקים כמשרתים בבתי העשירים או עבדו כפועלים שכירים רגילים מחוץ לבתי אדוניהם.
מיזם בניה או חרושת טיפוסי היה מעסיק כשנים או שלושה פועלים שכירים בני חורין על כל עבד, ועל פי רוב בתנאי עבודה סבירים, אולם העבדים שהועסקו במכרות המדינה אולצו לעמול בתנאים פיזיים קשים ביותר.
קודם לתקופה הקלאסית לא החזיקה אתונה בצי מלחמתי ראוי לשם.
בסיום מלחמת יוון-פרס, פרשה ספרטה מהנהגת הליגה ההלנית שלחמה בפרסים; במקומה הוקמה ליגה חדשה בראשותה של אתונה, הברית האטית, שפעלה לסילוק אחרוני המאחזים הפרסיים מן הים האגאי ולשחרור האיונים מעולו של מלך פרס.
מסגרת מדינית-צבאית זו הפכה בתוך שנים אחדות לאימפריה ימית אתונאית משגשגת, שהצי המלחמתי האתונאי הוא משענה העיקרי.
באמצעותו כפתה אתונה את מרותה על חברות הברית, גוננה על סחרה הימי הנפרץ, והגדילה את עושרה והשפעתה בעולם היווני.
זהו תור הזהב של אתונה.
לצי המלחמתי ולמסחר הימי הייתה השפעה פוליטית וחברתית רבה באתונה גופה; גדל משקלם הפוליטי של המלחים והחותרים בני "המעמדות" הנמוכים המשרתים באוניות, והדבר השפיע על עיצובה והעמקתה של הדמוקרטיה האתונאית.
עוצמתה הימית של אתונה, שגשוגה הכלכלי והתחזקות מעמדה ביוון היו הגורם למלחמה שפרצה בינה לבין ספרטה ב-431 לפנה"ס.
כשלושה עשורים נמשכה המלחמה הפלופונסית בין ספרטה המעצמה היבשתית לבין אתונה - המעצמה הימית.
קיומה של האימפריה האתונאית היה תלוי כל כולו בצי המלחמתי, ומשעה שניגף בידי הספרטנים בקרב ארגינוסאי, נאלצה להיכנע וירדה מגדולתה.
בתקופת ההגמוניה של ספרטה הצליחה אתונה לכונן מחדש את עוצמתה הימית, אך היה זה בבחינת צל חיוור של העבר המפואר.
ב-338 לפנה"ס נכבשה אתונה על ידי פיליפוס מלך מוקדון ואיבדה את עצמאותה.
הצי המלחמתי של אתונה בתקופה הקלאסית הורכב מטריארות.
בתקופה זו העלו האתונאים את הטקטיקות הימיות למדרגת שלמות, ושמו את מבטחם בתמרוני ניגוח המכוונים להטבעת אוניית היריב ולא בלוחמת סיפונים.
את מרב ידיעותינו על כלי השיט וארגון הצי המלחמתי בתקופה זו, כמו גם בנושאים רבים אחרים, אנו שואבים מממצאים ארכאולוגיים, אפיגרפיים ואיקונוגרפיים אתונאים.
בתקופה המיקנית, הצבא האתונאי היה דומה לצבאות האזור והושתת בעיקר על אצולה שנלחמה על גבי מרכבות.
הידיעות על הצבא האתונאי בתקופות אחרות נדירות ביותר ואין כל תיעוד כתוב שמתייחס לימי האפלה או לראשית התקופה הארכאית.
עם זאת, מתוך הקבלה לאזורים אחרים ביוון, ממצאים ארכאולוגיים והשוואה עם תעודות מאוחרות יותר שהתייחסו לתקופה, אפשר לומר בוודאות לא מעטה שהצבא האתונאי הורכב בתקופת ימי האפלה על אצולה.
עם המעבר להופליטים ברחבי יוון, גם הצבא האתונאי עבר לסוג זה של חיילים.
סולון היה הראשון שנתן לאזרחים, שביכולתם לחמש את עצמם, ביטוי חוקי.
על פי הרפורמה של סולון, אזרחים אלו היו יכולים להיבחר למשרות שהיו חסומות בפני אלו שידם לא הייתה משגת לקנות את כלי הזין.
עם הזמן בוטלה התקנה וכל האזרחים היו יכולים להיבחר לכל המשרות, אך החזרה להצבעה לפי שומת רכוש הייתה אחד העקרונות החשובים במצע של סיעת המתונים באתונה.
סיעת המתונים, בדומה לסולון ראו ביכולת האזרח לקנות את כלי נשקו את קו הגבול בין אזרחות מלאה לבין אזרחות חלקית.
בתקופתו של פסיסטרטוס לא היה לאתונה צבא לאומי.
פסיסטרטוס, שחשש ממרד, הסתמך אך ורק על שכירי חרב שבאו מבחוץ.
בשנת 501 לפנה"ס החלו האתונאים לבחור את מפקדי צבאם בהצבעה.
נבחרו עשרה סטרטגוסים, אחד לכל שבט.
שדרתו של הצבא האתונאי בימי זוהרה (המחצית השנייה של המאה ה-5 לפנה"ס) הושתתה על חיל רגלים כבד המורכב מהופליטים.
פוקס מעריך את מספר ההופליטים האתונאים ערב המלחמה הפלופונסית ב-13,000 בקו ראשון ו-16,000 בקו שני.
רובם ככולם היו אנשי מעמד הביניים, דוגמת סוחרים זעירים, איכרים זעירים וכיוצא באלה.
לצד חיל רגלים שירתו בצבא היבשה האתונאי פרשים.
בדומה למדינות רבות אחרות ביוון העתיקה, חיל הפרשים היה הזרוע המסייעת לחיל הרגלים ומספרם לא עלה על 1,000 בשיאה של האימפריה האתונאית.
בחיל הפרשים שירתו בעיקר בני האצולה.
בדומה לפולייס רבים ביוון העתיקה המשטרה של אתונה בתקופה הארכאית (מאה שמינית - חמישית לפנה"ס) היה אוליגרכי ובו שלושה מוסדות פוליטיים עיקריים:
המלך (Basileus), מועצת זקנים אריסטוקרטית, שנקראה גירוסיה (Gerousia) ברוב יוון, אך באתונה נקראה אראופגוס, ואספת עם (אשר בשלב הראשוני נקראה אגורה ובהמשך נקראה באתונה אקלסייה).
אותה אספת עם כללה באותם הימים את כל הגברים החופשיים שיכולים היו לרכוש נשק.
כאשר מתבוננים על כוחם של האזרחים הפשוטים (המון העם), מחד גיסא, ניתן להדגיש את העובדה כי באותה העת לא הייתה להם הזכות להצביע, ואף לא לדון בנושאים הפוליטיים שעל הפרק.
מעבר לכך, לאקלסיה לא היה משקל פוליטי רב במיוחד באותה העת, שכן תפקידה היה אך ורק לשמוע הצעות לפעולה ולאשרן.
מאידך, עצם קיומה של אספה שכזו מייצגת הלך רוח שבו גם לציבור הרחב יש נגיעה בפוליטיקה (פוקס 1983, 13), וזאת בשונה מהנעשה ברוב המכריע של העולם העתיק המוכר לנו.
יתרה מכך, מלכים ואריסטוקרטיים ניהלו דיונים ואף ויכוחים בפני האספה, מה שמעיד על שקיפות בפני ההמון, ולעיתים אף על כוחו, בעיקר כאשר האריסטוקרטיה ידעה חיכוכים פנימיים.
בתחילה היו סמכויות האראופגוס מצומצמות יחסית, אך עם השנים יותר ויותר מסמכויות המלך עברו לידי מועצה זו, עד שלבסוף המלוכה האתונאית נעלמה כליל (מהלך שקרה באופן סינכרוני במרבית חלקי יוון ולא רק באתונה) והאריסטוקרטיה שלטה באתונה.
באותה העת רק אריסטוקרטים יכולים היו להיבחר למשרות הציבוריות, כשבמקביל חלה הידרדרות במעמד המון העם, ואספת העם הפכה לגוף חסר כל חשיבות מעשית.
בתקופה זו שלטו באתונה פקידים נבחרים הידועים בשם ארכונטים.
בהתחלה נבחרו 3 ארכונטים ולאחר מכן נוספו להם 6 נוספים.
הארכונטים היו כולם מקרב האריסטוקרטיים העשירים וכך קמה לה הרפובליקה האריסטוקרטית של אתונה.
את ההוכחה המוחלטת ביותר לעובדת היות האריסטוקרטיה המעמד השולט נותן לנו אריסטו בפרק ב' של חיבורו "מדינת האתונאים" : "משטרם המדיני של האתונאים היה אוליגרכי בכל, והעניים השתעבדו לעשירים [...] האדמה כולה הייתה בידיהם של מעטים.
והיה, אם לא שילמו העניים את אשר היה עליהם לשלם, מותר היה לשעבדם, אותם ואת בניהם".
פסוק זה אף מביא בפנינו את רוע מצבם של עניי אתונה.
בימי שלטון האוליגרכיה התחילו להיוולד ניצני הסיעות הפוליטיות שהתפתחו באתונה ובאו למלא כוחם במהלך המאות ה-6 וה-5 לפנה"ס.
הדמוקרטים הרכיבו את סיעת אנשי ההר, האוליגרכים הקיצוניים את סיעת אנשי העיר ואילו המתונים שתמכו בטימוקרטיה התקבצו בסיעת החוף.
אף שניתן לאפיין את הפוליטיקאים האתונאים לפי האידאולוגיה שלהם, הסיעות לא היו דומות למפלגות מודרניות.
לא התקיימה שום פעילות מפלגתית והמועמדים הציגו את עצמם לבד ורצו לבד לבחירות.
בעקבות המעבר מסחר חליפין לשימוש במטבעות איכרים זעירים רבים שועבדו לעשירים עקב הלוואות, והתעשרות של הסוחרים ובעלי התעשייה הזעירה נוצרה התמרמרות רבה באתונה.
האיכרים זעמו על שעבודם לאצילים העשירים בעלי הקרקעות הגדולים והעשירים החדשים זעמו על אי שיתופם בשלטון.
עקב החשש ממלחמת אזרחים בפוליס מונה סולון לארכון בעל סמכויות מיוחדות כדי לבצע רפורמות בפוליס לייצוב המצב.
הרפורמות שלו הקלו במידת מה את הלחץ על עניי העיר, אך סולון לא בחר צד מסוים וחסידי שלושת הזרמים לא היו מרוצים מהרפורמות שלו.
כתוצאה מכך, הסדר הופר בתחילת המאה ה-6 והטיראן פייסיסטראטוס עלה לשלטון.
הטירניה הייתה למעשה שלטון יחיד, אף שהטיראן ניסה להציג את עצמו כמחזיר העטרה ליושנה ושמר על המסגרת החוקית שהותיר אחריו סולון.
כמו שקרה בפולייס רבות אחרות ביוון, בניו של פייסיסטרטוס לא היטיבו לשלוט כמוהו והשלטון נשמט מידם בסופה של המאה ה-6 לפנה"ס.
הדמוקרטים בראשותו של קלייסתנס הצליחו לתפוס את השלטון והוא נשאר בידם עד סוף תקופת העצמאות האתונאית, למעט כמה הפיכות אוליגרכיות שהצליחו לתפוס לתקופה קצרה, אך לא הותירו חותם על המשטר האתונאי.
קלייסתנס ערך שינויים מפליגים במשטר.
לראשונה הונהג תשלום עבור שירות מדינה, מה שפתח הלכה למעשה את הדרך בפני פשוטי העם להשתתף בפעילות פוליטית כי לא היו כבולים עוד לשדותיהם.
רפורמות נוספות העבירו את סמכויות האראופגוס לידי הבולי (מועצת ה-500) ולאקלסיה (אספת העם).
המשטר של קלייסתנס עבר מהעולם עם תבוסת אתונה בקרב כירונאה ואיבוד העצמאות.
מקרב זה ואילך חדלה להתקיים מדיניות חוץ פעילה והפוליטיקה שלה התרכזה בענייני פנים בלבד.
אתה חי רק פעמיים הוא הסרט החמישי במספר בסדרת ג'יימס בונד סוכן חשאי 007 אותו מגלם השחקן שון קונרי.
הסרט יצא לאקרנים בשנת 1967. הוא מבוסס על ספר מאת איאן פלמינג בעל אותו שם (שם הספר הוא פרפרזה על הביטוי "חיים רק פעם אחת").
הסרט, הנחשב גם לראשון בסדרה שהתנתק עלילתית מן הנעשה בסדרת הספרים שהוא מתבסס עליה, הופק על ידי חברת EON הפקות ובוים על ידי לואיס גילברט.
ספינת חלל אמריקאית נחטפת על ידי כוחות מסתוריים בעודה במסלול סביב כדור הארץ.
ארצות הברית וברית המועצות, שתיהן, מטילות את האשם אחת על השנייה ודומה כי אם לא יפתר המשבר במהרה תפרוץ מלחמת עולם שלישית.
השירות החשאי של בריטניה לעומת זאת מאתר ספינת חלל מסתורית הנוחתת במימי יפן, מתוך חשד כי במזימה מעורב צד שלישי כלשהו נשלח הסוכן החשאי ג'יימס בונד לחקור בעניין.
לצורך ביצוע המשימה מבוים מותו של הסוכן החשאי וארונו מושלח למים בטקס קבורה בעיר הונג קונג, זאת מתוך כוונה לאפשר לג'יימס בונד לחקור את התעלומה מבלי לעורר חשד כלשהו.
ג'יימס בונד נמשה מן המים על ידי צוללת בריטית ויוצא ליפן שם הוא נפגש עם מנהיג השירותים החשאיים של יפן, "טייגר" טנאקה.
בונד "מתחתן" פיקטיבית עם יפנית.
בונד מסתנן אל מפעל כימיקלים של חברת אוסטו, בראשה עומד מר אוסטו (טרו שימאדה), ומגלה שם כי הם מייצרים כמויות גדולות של חמצן נוזלי, חומר הכרחי לצורך שיגור טילים לחלל.
אט אט מתפזר הערפל סביב התעלומה ומתגלה המוח האמיתי מאחורי המזימה: ארנסט סטאברו בלופלד שעומד בראש תאגיד ספקטר (S.P.E.C.T.R.E) וסין שמממנת את פעולותיו בכוונה להצית מלחמת עולם שלישית ולהשתלט על העולם בבוא העת.
בונד מסתנן אל בסיס המבצעים הסודי של ספקטר החבוי בתוככי הר געש כבוי אך נתפס על ידי כוחותיו של בלופלד.
טנאקה מסתער גם הוא על הבסיס בליווי כוח לוחמי נינג'ה אך המתקפה נכשלת.
בונד שמצליח להחלץ משוביו בשלב זה פותח את גג הר הגעש ומאפשר לכוחותיו של טנאקה להסתער על הבסיס בכוחות מחודשים, בחסות הקרב המתפתח מצליח בונד לפוצץ את ספינת החלל המסתורית בחלל בטרם השלמת משימתה, ובכך מונע מלחמת עולם נוספת.
בתחילה תוכנן כי הסרט השישי בסדרה "בשרות הוד מלכותה" יצולם לפני "אתה חי רק פעמיים", אך לאחר מחלוקת בהפקה, הוחלט לצלם את "אתה חי רק פעמיים" קודם.
שלא כמו ממרבית עלילות סרטי הסדרה האחרות אשר מתרחשות במספר מדינות, רוב העלילה בסרט מתקיימת רק במדינה אחת- יפן.
לפני תחילת הצילומים, השחקן הראשי שון קונרי היה עייף מהמשחק בסדרה ומהמחויבות לצילומים ולפרסום הסרט.
לבסוף המפיקים הצליחו לשכנע אותו לשחק בסרט ואף הגדילו את שכרו, אך חיפשו לו מחליף.
צילומי הסרט התקיימו מיולי 1966 עד מארס 1967 והתרחשו בעיקר בטירת הימג'י במחוז היוגו ובמטרו של טוקיו.
במהלך הצילומים בקיושו, המוני תושבים נהרו אל הסט על מנת לראות את "קרב היריות" המתוכנן.
המשטרה אף נקראה לאבטח את הסט מתוך חשש לחדירות אליו.
הסטים של בסיס הר געש נבנו במיוחד באולפנים.
סצנת קרב המטוסים הייתה סצנה מאוד מורכבת מבחינת הצילום, ולבסוף צולמה בקוסטה דל סול, ספרד.
תחנת הרדאר הסובייטית צולמה למעשה בנורווגיה.
הסצנה בה בונד מזייף את מותו צולמה בהונג קונג ו"קבורתו" של בונד נערכה על ספינה אמריקאית ליד חופי גיברלטר.
הסרט היה הרביעי בסדרה שהפסקול שלו הוכן על ידי ג'ון בארי.
שיר הנושא נכתב על ידי בארי ובוצע על ידי ננסי סינטרה, לאחר שאביה פרנק סינטרה ויתר על ההזדמנות.
דגם רודסטר של "טויוטה 2000GT" עשה את הופעת המסך המפורסמת ביותר שלו בסרט "אתה חי רק פעמיים" שרובו צולם ביפן.
שחקן סרטי בונד דניאל קרייג הצביע על דגם "טויוטה 2000GT" כ"מכונית בונד המועדפת עליו מכל הזמנים".
בכורת הסרט התרחשה בלונדון, ואף המלכה אליזבת השנייה נכחה בה.
הסרט הרוויח 43 מיליון דולר בארצות הברית ומעל 111 מיליון דולר ברחבי העולם.
הסרט קיבל ציון של 72% באתר Rotten Tomatoes ובסך הכל קיבל ביקורות מאוד צוננות מן המבקרים.
אתה חברה שלי הוא אלבום של ערן צור משיריה של יונה וולך, שיצא בשנת 1997 בעקבות הופעה באותו שם בפסטיבל "נקסט" במרכז סוזן דלל.
האלבום מכיל ביצועים של שירי יונה וולך שהולחנו על ידי רונה קינן, אלי אברמוב, קורין אלאל, אילן וירצברג, יובל מסנר, שמעון גלבץ וערן צור עצמו, שגם עיבד את השירים.
הלחן של שני שירים - "כשבאתי לקחת אותה מהעננים" ו"שיר קדמשנתי (סקס אחר)" (בביצוע דנה אינטרנשיונל) נלקח מהאלבום "בציר טוב" (1982) של אילן וירצברג ושמעון גלבץ, שגם הוא היה מבוסס על שירי יונה וולך.
רוב השירים זכו לעיבוד אלקטרוני חדשני.
בשירים "מת בארץ" ו"בעיות זהות" מופיעות הקלטות של קולה של וולך.
השיר "שם יש" בוצע בדואט עם קורין אלאל.
השירים "תותים" והחידוש לשירה של נורית גלרון "זה לא זה", שנקרא הפעם "(וזה לא מה ש)", היו ללהיטים.
בשנת 2009 הועלה המופע מחדש, בהשתתפות ערן צור, אלי אברמוב ויסמין אבן.
אֲתוֹנוֹ שֶׁל בִּלְעָם היא אתון אשר שימשה את בלעם לרכיבה, כמסופר במקרא, בפרשת בלק.
במהלך הסיפור נוסע בלעם אל בלק מלך מואב כשהוא רוכב על האתון.
בדרך מלאך אלוהים מעכב אותו והאתון חשה בדבר ומתעכבת, לאחר שבלעם מכה אותה היא מדברת עם בלעם וגוערת בו.
אתונו של בלעם בדברי חז"ל
הסיפור הבלתי רגיל אודות אתונו של בלעם, המדברת עם אדוניה בלשון בני אדם, הופך אף ליותר מורכב ומפתיע לאור מסורת חז"ל.
במסכת אבות מתוארים עשרה דברים שנבראו בערב שבת בין השמשות, כלומר ברגע האחרון של בריאת העולם, ובהם פי האתון, הוא פיה של אתונו של בלעם.
בתלמוד הבבלי סנהדרין ק"ה נאמר בשם מר בריה דרבנא שבלעם היה בא על אתונו דרך אישות.
בעבודה זרה ד' מתואר ויכוח בין בלעם לאתונו, על טיב הקשר ביניהם:
תרגום: כאשר ראו אותו שהיה רוכב על החמור, אמרו לו: מה טעם אינך רוכב על סוס?
אמר להם: שלחתי את הסוס למרעה.
אמרה האתון: "הלא אנכי אתונך".
אמר לה: רק למשא אני משתמש בך.
אמרה לו: "אשר רכבת עלי".
אמר לה: רק באופן מזדמן.
אמרה לו: "מעודך ועד היום הזה" ולא זו בלבד, אלא שאני אף משמשת אותך ברכיבה ביום ובאישות בלילה.
נאמר כאן (פרשת בלק) "ההסכן הסכנתי" ונאמר במקור אחר (ספר מלכים) "ותהי לו סוכנת"
בלעם מתבייש באתונו, וטוען שהוא רוכב עליה רק מפני ששלח את סוסו למרעה.
האתון סותרת את דבריו, והוויכוח ביניהם מסתיים בטענה ניצחת של האתון "ולא עוד אלא שאני עושה לך רכיבות ביום ואישות בלילה" - תוצאה שאליה מגיעים חז"ל באמצעות ניתוח השורש ס.כ.ן.
המשותף לדברי האתון בספר במדבר ולסיפור אבישג השונמית בספר מלכים א שחלקה את יצועו של דוד המלך בימי סוף מלכותו.
על פי החיד"א האתון היא גלגול נשמות של ישמעאל.
פרשני המקרא נדרשו למספר שאלות העולות מהסיפור, ביניהן, מה הצורך בנס פתיחת פי האתון, ומה החשיבות בביטול קללתו של בלעם.
שד"ל בפירושו על הפרק הוציא את סיפור האתון מידי פשוטו, וצמצם את הנס שבו:
על פי פירוש רש"י, הסיפור בא להגחיך את בלעם: .
שיטת הרמב"ם - האתון לא דברה
לדעתו של הרמב"ם, בספרו מורה הנבוכים בלעם ראה בנבואה שהאתון דיברה אבל היא עצמה לא פתחה את פיה ולא דיברה.
הביטוי "ויפתח ה' את פי האתון" משמש ללעג לשוטה המדבר דברי הבל.
או כהגדרה לאדם שלא חדל מלקלל.
פי האתון הוא שמו של עיתון הסטודנטים באוניברסיטה העברית בירושלים.
הרב עובדיה יוסף התבטא מספר פעמים ביחס לעגני לתקשורת הכתובה בביטוי: "ויפתח ה' את פי העיתון".
אָתוֹן היה אל מצרי בתקופת מצרים העתיקה, אשר היה במקור גלגל החמה (גלגל השמש) במיתולוגיה המצרית, והיבט נוסף של האל רע.
(במצרית עתיקה: אתון = גלגל חמה).
הוא הפך לאלוהות של דת מונותאיסטית שנוסדה על ידי המלך אמנחותפ הרביעי, משושלת ה- 18 בתקופת הממלכה החדשה, שמלך במצרים במאה ה-14 לפנה"ס.
אמנחותפ הרביעי שינה את שמו לאחנתון.
הפולחן לאתון כאל הממלכה המצרית וכאל יחיד נמשך כ-20 שנה, ופסק לאחר מותו של אחנתון.
על פי האמונה שנוצרה, האתוניזם, אתון היה האל הבורא, המחייה, הזן ומפרנס את הכול, הן האדם והן הבהמה; יוצר הוולד בבטן אמו והאפרוח בביצתו; נותן לכל אחד לפי צרכיו.
הוא נתן את הנילוס לאנשי מצרים, ואת הגשם לארצות אחרות.
הוא משנה ומחליף את הזמנים.
הדת הדגישה את חשיבות וכוח אמירת האמת, הדגש זה בא לידי ביטוי באמנות התקופה, אשר התאמצה לתת ביטוי נאמן יותר למציאות בפיסול ובציור בניגוד למה שהיה מקובל עד אז.
האמונה באל אתון לא שללה בתחילתה במפורש את קיומם של האלים המרובים שהמצרים האמינו בהם.
האמונה הדגישה את ריבונותו וייחודו של אתון.
הדת החדשה הותירה את השימוש במקדשים ובמנהגי פולחן שהיו נהוגים בעבודת האלים האחרים.
על פי האמונה, האל אתון גילה את תורתו למלך שהיה בחירו והמליכו על הכול.
בשנה התשיעית למלכותו הכריז אחנתון כי האל אתון הוא אל יחיד והוא אלוהות עולמית, ושלל את קיומם של האלים האחרים; הוא אסר כל פולחן לאלים אחרים כולל הערצת צלמיות בבתים הפרטיים.
האל אתון לפני המהפכה של אחנתון
עדויות לעבודת האל אתון נמצאו לראשונה בטקסט (תמליל) מתקופת השושלת השתים עשרה (ממלכה תיכונה) המתוארך למאה ה-20 לפנה"ס.
הטקסט, ששמו מגילת שנהאת (סינוהה), מגולל את סיפורו של פקיד בכיר הבורח ממצרים לאחר מותו של המלך אַמֶנמְחַאת הראשון לארץ כנען.
הטקסט מספר שהמלך המנוח מתעורר לתחייה בשמים כאל, ומתאחד עם גלגל החמה; הגוף הקדוש מתאחד עם בוראו.
בטקסט זה אתון הוא גלגל החמה, והוא רק אחד ההיבטים של רע-הורוס, ונחשב במעורפל כאל השמש.
ללא המהפכה של אחנתון, לא היה אתון מותיר את רישומו בהיסטוריה המצרית.
התכונות האופייניות של רע-הורוס נחשבו כחלק מאתון, ופנו אליהם בכינוי "רע-חור-אחתי", שפירושו "רע, שהוא הורוס של שני אופקים".
רע-הורוס הוא מיזוג של שני האלים שהיו מוכרים מתקופה קדומה.
בתקופת אחנתון השם המלא של האל הממוזג היה רע-הורוס אשר שמח באופק בשמו של האור הנראה בגלגל החמה.
שם ארוך זה קוצר לעיתים קרובות לשם רע-הורוס-אתון או רק אתון.
בתקופת המלך תחותמס הרביעי, סבו של אחנתון (המאה ה-15 לפנה"ס), הוכר אתון כאל נפרד – אל השמש.
בתקופת בנו, המלך אמנחותפ השלישי, אביו של אחנתון, עלתה במקצת חשיבותו של אתון.
אמנחותפ השלישי ייסד וקידם פולחן נפרד לאתון, אך לא הזניח את האלים האחרים.
הוא קרא לספינה המלכותית בשם "הרוח של אתון".
עוד בתקופת אביו אמנחותפ השלישי נעשה ניסיון לצמצם את השפעתם הגדלה והולכת של כוהני האל אמון.
אמנחותפ השלישי תמך בכוהני אתון והרחיב את שליטתם הדתית.
הוא כרת בריתות עם מלך בבל ומלך מיתני, אשתו של אמנחותפ השלישי הייתה ממוצא ארץ ישראלי או סורי, שמה היה תִּיִי.
בחצר המלך הורגשה השפעת הדת הכנענית ופולחן השמש.
כל אלה, כולל השפעה של אמו, הביאו לכך שהוא ביקש להכניס תיקונים בדת המצרית.
בשנה הרביעית למלכותו שינה את שמו מאמנחותפ לאחנתון (הדר אתון), ובשנה השישית למלכותו, ובמטרה להשתחרר מכבלי השלטון והמסורת של כוהני אמון, עזב את עיר הבירה נא אמון וייסד עיר בירה חדשה בשם אַחֶתְאַתון שפירושו: "אופק אתון".
הוא בנה עיר חדשה לגמרי שתחומיה סומנו באסטלות זיכרון, רחובותיה נבנו בקווים ישרים שתי וערב.
אחנתון הקים מקדש מרכזי לאתון, ארמון מלוכה ובתים לפמליית המלך.
בשנה התשיעית התחיל לרדוף את שאר פולחני האלים, מקדשי אמון נסגרו ושמו של אמון וסמליו נמחקו בכל מקום שנתגלו.
כחלק מההערצה, חיבר אחנאתון המנון לאל אתון.
היו חוקרים שסברו שהמזמור "ברכי נפשי" (תהילים ק"ד) הושפע מהמנון זה.
החוקר אהרן קמינקא, שאף תרגם את ההמנון לעברית, סתר הנחה זו.
חתנו המלך תות ענח' אמון ביטל את כל תיקוניו הדתיים, פולחן אמון הוחזר והבירה חזרה לנא-אמון.
כוכב הלכת המינורי 2062 אתון שהתגלה בינואר 1976 על ידי אלינור הלין, נקרא על שמו של אתון, והוא אסטרואיד מייצג של משפחת אסטרואידי אטן.
"אַתָּה חֲבֵרָה שֶׁלִּי" הוא שיר מאת יונה וולך הנכלל בספר שיריה "מופע", שיצא לאור בשנת 1985 בהוצאת הקיבוץ המאוחד.
השיר הוא מונולוג שמשמיעה אישה באוזניו של גבר.
כרבים משיריה של וולך, גם שיר זה עוסק בגלוי במיניות.
העובדה שאין זו מיניות הטרוסקסואלית נרמזת בשם השיר (שהוא גם השורה הראשונה שלו), החורג מכללי הדקדוק העברי, ונאמרת במפורש במילות השיר:
בספרה "מלאך האש: על שירת יונה וולך" מסבירה לילי רתוק את השיר כחלק משירתה המאוחרת של וולך, ה"קוראת תיגר על המוסכמות החברתיות, אשר מאשרות רק את מה שמקובל כגברי לחלוטין או כנשי לחלוטין".
לדבריה, "השיר מציג את מצבם של אלה, שאינם מתאימים להבחנה בין גברי לנשי, אך מנסים להתכחש לכך ולהעמיד פנים של נורמליות על פי קנה המידה החברתי".
הם נאלצים להתנכר לצורכיהם האותנטיים, והתוצאה של הזיוף היא ריקנות:
השיר נפתח בהגדרה שונה של הזהות המינית: "יֵשׁ לְךָ רֹאשׁ שֶׁל בַּחוּרָה"; כלומר בעוד הגדרת המין הקונבנציונלית מוכתבת על ידי איברי המין, מכריזה וולך כי הדבר הקובע אינו הביולוגיה אלא המנטליות:
השיר עוסק בחיפוש זהות וזהות מגדרית:
וולך מתארת בשיר את אלימות החברה כלפי אלה שהיא מגדירה כחריגים:
עוד מוסיפה לילי רתוק: "בשיר זה כמו בשירים אחרים, מדגישה וולך את החסר הלשוני בהגדרות של מיניות שונה, כדי להוקיע את עריצותה של תרבות שמנעה בדרך זו לגיטימציה מן האפשרויות המיניות להן התנגדה".
עיסוק במיניות מופיע גם בשירים נוספים של וולך ("משוררת ארוטית מאוד", תיאר אותה חוקר הספרות גבריאל מוקד).
השיר הולחן על ידי ערן צור והושר בפיו במסגרת מופע מחווה לשיריה של יונה וולך שהעלה ב-1997. המופע (וכן אלבום שירי המופע) נקרא על שם השיר, והתארחו בו הזמרות רונה קינן, דנה אינטרנשיונל וקורין אלאל.
בדומה לשירים נוספים של וולך (וביניהם "תפילין"), גם שיר זה עורר פולמוס עקב תכניו הבוטים.
בינואר 2010 התעוררה סערה נוספת: השמעת השיר בביצועו של צור במסגרת שיעור בתיכון רבין בכפר סבא, הובילה, בעקבות תלונה של הורים, לתגובתו של משרד החינוך, שהנחה את מנהלת בית הספר שלא ללמד שיר זה.
מנהל אגף כוח אדם בהוראה במשרד החינוך, ציון שבת, ציין: "קראתי בעיון לא רב את 'יצירת הפאר' אותה מלמדת המורה לספרות.
בלשון המעטה אומר שלא שמחתי לראות את הטקסט.
אינני יודע האם המעשה שנעשה כאן על ידי המורה אכן חוקי או לא, הוא בוודאי חסר טעם ויש בו סטייה מהחומרים המקובלים מהמערכת".
ראש עיריית כפר סבא יהודה בן חמו, מנהלת בית הספר ורבים מתלמידיו, וכן גורמים נוספים, יצאו להגנת המורה שהשמיעה את השיר.
עדנה רש, המורה שבכיתתה הושמע השיר, אמרה: "השיר 'אתה חברה שלי' של יונה וולך הוא לא שיר מיני.
אנחנו משתמשים בו כדי לדבר עם התלמידים על רגשות, על זהות מינית וכאב.
להוציא מהשיר רק את המלים הבוטות ולהתייחס אליו כאל טקסט גס ופרוורטי, זו טעות.
זה גם מגוחך לטעון ש'הטרדתי מינית' בגלל השימוש בשיר.
רק כאשר מלמדים את היצירות בלי פחד, מתוך חיבור עמוק אליהן ולעולם התלמידים, הן ייכנסו ללבבות התלמידים.
אז יתרחש הקסם של הספרות".
אתום או אתם היה אל במיתולוגיה המצרית.
מקור שמו במילה המצרית "תם" שמשמעה "תום" במובן "סיום" או "השלמה", מאחר שהוא יצר (השלים) את העולם, והוא עתיד להשמיד (לסיים) אותו בסוף מחזור החיים של העולם.
על פי מיתוס הבריאה המצרי בראשיתו של העולם היה רק נו - התהום והחושך ששרר לפני היווצרות הזמן.
מתוך החושך יצר האל אתום את עצמו בעזרת שימוש במחשבותיו ובכוח רצונו הטהור.
הוא לא היה גבר ולא אישה.
על פי חלק מהכתבים אתום הופיע על גבעה שנקראה בנבן, ועל פי כתבים אחרים אתום הופיע כגבעה, שהייתה לו עין מיוחדת הרואה הכול והיכולה לשוטט בכל רחבי היקום.
בגרסאות אחרות של המיתוס הפציע האל אתום מתוך פרח החבצלת.
לאחר בריאתו חש אתום בודד.
הוא חבר אל הצל שלו כדי לברוא ילד וילדה מרוק וזרע.
הילד והילדה שנולדו היו האלים שו - אל האוויר ותפנות - אלת הערפל והלחות.
אתום מתואר לרוב בדמות אדם הלובש בגדי מלכות, ולראשו כתר משולב של מצרים העליונה ומצרים התחתונה.
לעיתים הוא מתואר בדמות נחש בצורת עיגול, בשל תפקידו כיוצר העולם ומשמידו, ולעיתים בדמות אריה, שור, לטאה או קוף.
במיתולוגיה שהתפתחה בתקופת השושלת השישית, נחשב אתום לאל הראשון, וכן לאל השמש, כאשר אתום נחשב לאל השמש השוקעת, בעוד שרע נחשב לאל השמש הזורחת.
מרכז פולחנו של אתום היה בעיר און.
בתקופה ההלניסטית במצרים זוהה אתום עם Ερο או Ηρων, המזוהה עם חורון.
אתה נמצא כאן הוא אלבומו השמיני במספר של מוזיקאי הרוק הישראלי ברי סחרוף שיצא בשנת 2011.
האלבום מרבה לעסוק בזהות הישראלית, ביחסה לגורמים שמרכיבים אותה ושנמצאים בסביבתה.
בין השאר עוסקים השירים ביחס בין האדם לאל כדוגמת "הלוחש למכוניות", "ימים נוראים", "צמאה לך נפשי"; ביחס למרחב הגאוגרפי בשירים כמו "בארץ הפלאות", "אתה נמצא כאן" ו"הדרך לערד"; בהתמודדות עם העולם המודרני בשירים "העין", "זמן של מספרים" ועוד.
באופן מקביל לעיסוק זה מעוצבת עטיפת האלבום והחוברת המלווה בקולאז'ים של מפות שונות מתוך תערוכה של האמן אבי יאיר, חבר ילדותו של סחרוף, שנשאה את שם האלבום והיוותה השראה לו.
עיצוב סינגלים רבים מהשיר כולל איורים הדומים בסגנונם לתרשימי המפות בסגנון המאה ה-19.
האלבום הוקדש לזכרו של המתופף ז'אן ז'אק גולדברג.
סחרוף, שנולד בטורקיה, מכניס ביצירתו לכל אורך השנים מאפיינים והשפעות מן היהדות ומהתרבות המזרח-תיכונית ואלו מתבטאות גם באלבום זה.
ההשפעות המזרחיות ניכרות בעיקר מהבחינה המוזיקלית, שם בולטת השפעה של מוזיקה ים תיכונית, שמתבטאת בשימוש בכלי נגינה כמו סינתיסייזר ערבי, פח, פרקשן ועוּד.
השפעת המקורות היהודיים ניכרת בעיקר בתוכני השירים.
בן הנדלר: הפקה מוזיקלית, גיטרה באס, תכנות תופים
רונן שפירא: פסנתר, קלידים, ניצוח, שירה
גרשון וייסרפירר: עוד וטרומבון כפתורים
אורן צור - כינור וקולות ב"צמאה לך נפשי"
בהלכות עירובין, אתי רבים ומבטלים מחיצה הוא כלל השנוי במחלוקת ואומר, כי מחיצה שרבים עוברים דרכה, אי אפשר להחשיב אותה כמחיצה הקובעת רשות לעצמה, מכיוון שבכך שרבים עוברים דרך המחיצה מתבטלת פעולתה כ"מחיצה" – כמקום שממנו והלאה הוא שטח רשות היחיד.
המקור במשנה, נסוב אודות דין פסי ביראות.
פסי ביראות היא תקנת חכמים שנועדה לגרום לכך שניתן יהיה לשאוב מים מבארות מים בשבת, כדי שעולי הרגלים לבית המקדש יוכלו לרוות את צמאונם.
חז"ל תיקנו, שיעשו ארבע מחיצות קטנות בארבע פינות שטח מסוים סביב הבאר, כך שבעל החיים יוכל להיכנס למקום ולהרוות את צמאונו, ולא יחשב הדבר שהוא מוציא מהבאר שהיא רשות היחיד - לכרמלית.
אודות כך, קבע רבי יהודה, כי אם עובר רחוב דרך פסי הביראות כך שרבים הולכים במקום דרך הילוכם, עליו להעביר את המחיצות למקום אחר, כי בכך שהרבים הולכים דרך המחיצות, הם מבטלים את פעולת המחיצות וקובעים שהם לא יחשבו כמחיצות רשות היחיד, כלל זה נקרא "אתי רבים ומבטלי מחיצתא".
חכמים חלוקים על כלל זה.
אך כאשר ישנן שתי מחיצות אמיתיות שמכסות את כל השטח, לא תבטל הליכת רבים את המחיצה.
לעומת זאת, שאר החכמים סבורים הפוך, ולפי שיטתם ארבע מחיצות לא שלימות עדיפות משתים שלימות.
להלכה פסק הרמב"ם, כדעת רוב החכמים ש"לא אתי רבים ומבטלי מחיצות", שטח שמוקף בארבע מחיצות, גם אם רבים עוברים על המחיצות נחשב לרשות היחיד, וכן פסקו בהגהות מיימונית והגהות אשר"י.
לעומת זאת בשולחן ערוך נפסק: .
בכך, פוסק השולחן ערוך כדעת רבי יהודה ש"אתי רבים ומבטלי מחיצות" ולכן בעיר שעשויה להיות רשות הרבים, כיוון שיש בה ט"ז אמה רוחב ושישים ריבוא, לא יועילו מחיצות או צורת הפתח (שגם היא סוג של מחיצה) להפוך את מעמדה לרשות היחיד.
בכך, לדעת הביאור הלכה, פוסק השולחן ערוך כדעת ראשונים אחרים החלוקים על הרמב"ם, והם הרי"ף והרא"ש והסמ"ג ועוד.
למרות זאת, קובע המשנה ברורה כי מדובר בהיתר בעייתי, כי רוה הפוסקים חלוקים על הרמב"ם, ובנוסף הרבה ראשונים חלוקים על הדין שרשות הרבים נחשבת לכזו רק אם יש בה שישים ריבוא, ולכן "בעל נפש יחמיר לעצמו כי יש בזה גררא דחיוב חטאת".
מחיצה שאינה עשויה בידי אדם
למרות זאת, ברור לחכמי התלמוד, כי ים אינו נחשב למחיצה, שהרי אם כן כל העולם כולו מוקף באוקיינוס, מצד שני אנו מוצאים שהים עשוי לשמש כמחיצה רביעית לשטח שכבר מוקף שלוש מחיצות.
אך מחיצה שנעשית בידי שמים יכולה לשמש כמחיצה למקום המוקף כבר שלוש מחיצות ואין שם רבים המבטלים את כוח המחיצה.
ולכן מדברי חכמים, כל חור כזה שפרוץ לכל עובר ואינו משמש מעשית כמחיצה, אינו נחשב למחיצה.
לעומת זאת, מחיצות אמיתיות, לא יתבטלו לעולם מהתורה, גם אם יעברו בין המחיצות שישים ריבוא, ולכן לא גזרו חכמים במקום שאין שישים ריבוא כלל.
לפי פרשנות שנייה, מהתורה "לא אתו רבים ומבטלי מחיצתא" כלל, לא במחיצות אמיתיות ולא במחיצות שעל ידי "גוד אסיק" הפרוצות לכל עובר, ובקיעת הרבים מבטלת את המחיצות רק באופן מוגבל יותר, לעניין השטח המוקף במחיצות, ולא לגבי המחיצות עצמם.
אלא שזאת דווקא בשטח שנשלמו בו כל דיני רשות הרבים (ללא שלוש מחיצות, , ושטח שמוקף מחיצות אין נוח להשתמש שם.
בשיעור "רבים" בוקעים בו, לפי הדעות שכאשר המקום פרוץ לרבים מעשית (כי מדובר במחיצות מדין גוד אסיק מחיצתא) נחשב הדבר ל"רבים בוקעים בו", מובן שאין שיעור כמה אנשים עוברים מעשית, שהרי אין כלל צורך שמעשית יעברו רבים במקום.
לפי השיטות שצריך שרבים יעברו במקום מעשית, ישנן דעות ש"רבים" הם דווקא שישים ריבוא (שש מאות אלף איש), לפי אותם דעות שרשות הרבים היא רק כזו ששישים ריבוא מצויים בה.
"אתה לי ארץ" הוא אלבומה השלישי כסולנית של ירדנה ארזי, שיצא ב-1984.
לאחר הצלחת אלבומה הקודם, "מה נשמע", המשיכה ארזי לעבוד עם היועץ האמנותי גברי מזור ועם המפיק והמנהל המוזיקלי ירוסלב יעקובוביץ', שאף הלחין כמה משירי האלבום.
גם באלבום זה המשיך בעלה של ארזי, המהנדס נתן תומר, לשמש כמפיק, לאור החלטתם להוציא את כל אלבומיה באופן פרטי.
האלבום מסמל את תחילת תקופת ההצלחה של ארזי וזכייתה הראשונה בתואר "זמרת השנה" במצעד הפזמונים העברי השנתי של קול ישראל.
באותה שנה אף זכתה ארזי בפרס "כינור דוד".
שיר הנושא, "אתה לי ארץ", הוזמן על ידי רשת ג' במיוחד ליום העצמאות ה-36 של מדינת ישראל ויצא לרדיו במאי 1984.
ב-12 ביוני אותה שנה הוצג השיר לראשונה במצעד הפזמונים ושהה במצעד 11 שבועות מתוכם שבועיים במקום הראשון.
במצעד הפזמונים העברי השנתי תשמ"ד הוא הגיע למקום ה-11 (לצד השירים "הביתה" (6), "חפץ חיים" (9) ו-"שוק הכרמל" (40) מאלבומה הקודם מה נשמע) וארזי הוכתרה כאמור כזמרת השנה.
בעקבות הבחירה בה הציגה ארזי במהלך המצעד השנתי את הסינגל הבא מתוך האלבום "ההצגה הגדולה".
הוא נשאר במצעד 13 שבועות מהם שבועיים במקום הראשון ודורג בהמשך במקום השמיני במצעד הפזמונים העברי השנתי תשמ"ה.
סינגל נוסף מתוך האלבום היה "יש ונדמה", לחנם של מוטי לוי ומשה דניאל לשיר של רחל המשוררת ששהה במצעד 11 שבועות ודורג 33 במצעד הפזמונים השנתי 1985.
לאחר השתתפותה של ארזי בקדם אירוויזיון 1985 עם השיר עוד נגיע יצאה מהדורה נוספת של האלבום ובו הוחלף השיר "זריחה" בשיר "עוד נגיע".
השיר הוצג במצעד הפזמונים ב-16 באפריל 1985 ושהה בו 12 שבועות מהם שבוע אחד בפסגה.
במצעד הפזמונים השנתי 1985 השיר הגיע למקום הרביעי - המקום הגבוה ביותר של ארזי במצעד.
האלבום נמכר בלמעלה מ-20 אלף עותקים תוך זמן קצר והיה לאלבום הזהב הראשון של ארזי כסולנית.
זמן קצר לאחר מכן הגיע גם אלבומה הקודם "מה נשמע" לתואר "אלבום זהב".
בשנת 1993 עלה האלבום לראשונה על גרסת CD ובשנת 2009 הוצא מחדש על ידי חברת התקליטים פונוקול.
אתה לי ארץ (יורם טהרלב – נורית הירש) [3:33]
פקודת יום (אהוד מנור – ירוסלב יעקובוביץ') [3:22]
ריקוד לשניים (אהוד מנור – נורית הירש) [3:21]
יש ונדמה (רחל – מוטי לוי ומשה דניאל) [4:55]
אוריאנה (נתן אלתרמן – יאיר רוזנבלום) [3:15]
זריחה (אהוד מנור – ירוסלב יעקובוביץ') [3:45]
עוד נגיע (אהוד מנור – אבי טולדנו) [3:06]
ההצגה הגדולה (אהוד מנור – ירוסלב יעקובוביץ') [3:22]
איש בודד איש נודד (שמוליק צ'יזיק) [3:05]
האדם יצור מופלא (אהוד מנור – יובל דור) [4:07]
לילה טוב לך ארצי (יורם טהרלב – יובל דור) [3:33]
גרסת התקליט לא כללה את השיר "עוד נגיע".
השיר "זריחה" היה אחרי השיר "ההצגה הגדולה".
ירוסלב יעקובוביץ' – הפקה מוזיקלית ועיבודים.
מיכה מיכאלי – גיטרה בס.
גילי דור – גיטרות חשמליות ואקוסטיות.
מאיר ישראל – תופים, כלי הקשה ותופים אלקטרוניים.
ירוסלב יעקובוביץ' – חליל צד וליריקון.
כינורות – יצחק מלקובצקי, אליקום זלצמן, מרינה דורמן, אליזבט קרופניק, ישראל ויסר, מרים בר טל, רוברט מוזס.
קולות רקע – פנינה בריק, איריס שמי, יובל דור, ורדינה כהן, דרור משולם, רותי בן אברהם, אילנית בן צוק, ירדנה ארזי.
הפקה בפועל – נתן תומר, ירדנה ארזי.
הוקלט ונחתך באולפני "טריטון" (24 Track).
טכנאי הקלטה, קול, מיקס וחיתוך – יעקב מורנו.
עוזרי טכנאי – מרק רוטוול, ג'ון לאנג, יואב ברצ'יק.
יקי הלפרין – צילום עטיפה.
חוה מרגול – עיצוב עטיפה.
סדר צילום – "אלקטרו סדר".
"אתה לי ארץ" הוא שיר הנושא מתוך אלבומה השלישי של הזמרת ירדנה ארזי ואחד השירים המזוהים איתה ביותר.
השיר נכתב על ידי יורם טהרלב והולחן על ידי נורית הירש במיוחד לרגל יום העצמאות ה-36 למדינת ישראל.
השיר הוצג במצעדי הפזמונים ב-12 ביוני 1984 ושהה במצעד 11 שבועות רצופים מהם שבועיים במקום הראשון.
במצעד הפזמונים העברי השנתי תשמ"ד הגיע השיר למקום ה-11 וארזי הוכתרה לראשונה כזמרת השנה וכזוכת פרס כינור דוד.
קליפ השיר המקורי צולם במסגרת רצועת הקליפים של התכנית "שביל באמצע שביל בצד".
באזור העתיק של המושבה ראש פינה.
במרוצת השנים הפך "אתה לי ארץ" לאחד מסמליה של ירדנה ארזי.
הוא בוצע במהלך הופעתה בפני קהל של אלפי יהודים ברוסיה במסגרת משלחת רשמית ראשונה של ראש ממשלה ישראלי לרוסיה בשנת 1994, אליה הוזמנה ארזי על ידי ראש הממשלה יצחק רבין.
לימים בוצע השיר גם בטקס האזכרה הרשמי שערכה מפלגת העבודה לרבין שבוע לאחר הרצח.
בשנת 2008 פרסם העיתון ידיעות אחרונות סקר מיוחד של מינה צמח לקראת חגיגות ה-60 למדינת ישראל ובו נבחר "אתה לי ארץ" כאחד מחמשת ההמנונים הישראלים של כל הזמנים.
בשנת 2018 נבחר השיר במשאל חברת החדשות לרגל שנת ה-70 לישראל כשיר האהוב בכל הזמנים כשהוא גובר על קלאסיקות כמו עטור מצחך וירושלים של זהב.
לאור הבחירה, הוקלט השיר מחדש בליווי התזמורת הפילהרמונית הישראלית בעיבוד וניצוח של ירון גוטפריד.
במקביל נבחר השיר למקום הראשון גם במצעד השירים האהובים של ערוץ 20 ובמצעד שירי הארץ של רשת ג' וזכה לעיבוד מחודש גם על ידי שלישיית "בל סונו" מרוסיה שהגיעה לסיבוב הופעות בישראל.
בחודש ספטמבר 2023, הוקלטה גרסה של השיר ביידיש, בידי השחקנית והזמרת מירי רגנדורפר, לתרגום של ד"ר יניב גולדברג בשם ביסט מיר א לאנד.
אַתָּה יָצַרְתָּ היא הברכה האמצעית (קדושת היום) הנאמרת בתפילת העמידה של מוסף של שבת (תפילת שבע) החל בראש חודש.
אמירת "אתה יצרת" כברכה ייחודית לשבת ראש חודש, שונָה מהנהוג בחגים החלים בשבת, בהם מתפללים תפילת מוסף של חג, וכביטוי ליום השביעי, מוסיפים תוספות שבת.
הפתיחה עוסקת בבריאת העולם, וקביעת יום השביעי, כיום מנוחה והפוגה ממלאכה.
בהמשך אלו מילים המשלבות חג ושבת, ועוסקות בקדושה וברוממות ובקרבה לה' יתברך.
אזכור לכך שראש חודש הוא יום של כפרה.
התאבלות על חורבן ירושלים ובית המקדש, ותליית האסון בחטאי העם.
התנצלות על כך שבלא בית המקדש, איננו יכולים להקריב קורבנות.
ברוב הנוסחאות, משמיטים בתפלה זו את הבקשות של קטע "קדשנו במצוותיך וכו'".
אמנם, בנוסח רומניא ובנוסח פרובאנס שמרו עליהם, והערוך השלחן טוען שנשמטו בטעות.
הייחודיות ב'קדושת היום' הנאמרת בתפילת ר"ח החל בשבת
ברכת "קדושת היום" באה בשבתות, ראשי חודשים, וימים טובים, במקום 13 הברכות האמצעיות, הנאמרות בתפילת עמידה של ימי החול, בהן מבקש האדם את צרכיו.
במקום זאת, מזכיר המתפלל בברכה אמצעית אחת, את קדושת היום וחשיבותו.
כאשר חג חל בשבת, אומרים בתפילת מוסף את תפילת העמידה המיוחדת לחג, ומוסיפים בתוכה תוספות ייחודיות, המאזכרות את קדושת השבת, ואת הקורבנות המיוחדים ליום זה.
הראבי"ה מסביר מדוע אין מתפללים תפילת שבת עם תוספות לחג, אלא להפך.
אתה חוננתנו היא תפילה שתיקנו להוסיף באמצע 'ברכת חונן הדעת', במוצאי שבתות ומוצאי ימים טובים.
תוכן התפילה הם דברי הבדלה שונים שישנם בעולם, כפי שישנה הבדלה בין השבת לימי החול.
בתפילה זו מקיימים את החלק הראשון של מצוות ההבדלה, ואת החלק השני מקיימים בהבדלה על הכוס.
במשנה במסכת ברכות () נחלקו התנאים היכן יש להוסיף תפילה זו:
לדעת תנא קמא יש לאומרו בברכת "חונן הדעת" כי החכמה היא זאת שמאפשרת לבן האדם להבדיל בין דברים.
רבי עקיבא לעומת זאת אומר שההבדלה מספיק חשובה כדי לאומרה בברכה מיוחדת בפני עצמה מיד אחרי שלוש הברכות הראשונות.
רבי אליעזר אומר שיש לומר את ההבדלה בברכת ההודאה ("מודים") שבסוף תפילת שמונה עשרה.
להלכה נפסק כחכמים שמוסיפים ברכה זה בברכת חונן הדעת, אמנם נחלקו בתלמוד ירושלמי האם יש להוסיפה בתחילת הברכה או בסיומה.
כיום המנהג להוסיפה באמצע הברכה, אחר המילים "ומלמד לאנוש בינה".
לדעת הגר"א, מנהג זה הוא כדי לצאת ידי חובת שתי השיטות.
לאחר מכן ממשיכים את ברכת ה'דעת' בתוספת וא"ו: "וחננו מאיתך" וכו'.
טעם אמירתה בברכת חונן הדעת
מספר טעמים נאמרו לכך שתיקנו להוסיף תפילה זו, דווקא בברכת 'הדעת' (לדעת חכמים):
בירושלמי אמרו שהטעם הוא, ש"אם אין דעת - הבדלה מנין".
והכוונה שרק על ידי הדעת ניתן להבדיל בין קודש לחול, ולכך נתקנה תפילה זו בברכת הדעת.
וכך דעת רב יוסף בתלמוד הבבלי.
בתלמוד הבבלי מובאת גם דעת רבנן, שלדעתם טעם אמירת ההבדלה בברכת הדעת הוא מפני שבשבת אין לשאול ולבקש על צורכי האדם, לכך יש לומר תחילה 'הבדלה' ואחר כך יבקש צרכיו, ולכך תיקנו לאומרה מיד בברכה הראשונה.
מוסיפים תפילה זו בכל מוצאי שבת שלאחריו ישנם ימי חול.
וכן במוצאי יום טוב, אף אם לאחריו ישנם ימי חול המועד, כיוון שימים אלו מובדלים בקדושתם מהיום טוב עצמו, מאחר שימים אלה מותרים במלאכות נוספות שהיו אסורות ביום טוב.
כשיום טוב חל במוצאי שבת, אין אומרים 'אתה חוננתנו' ואומרים במקומה את תפילת 'ותודיענו' (ראה להלן).
לדעת חלק מן הראשונים (רב עמרם גאון ורש"י) די באמירת נוסח זה בברכת חונן הדעת, ובתנאי שיצאה כבר השבת, על מנת לעשות מלאכה האסורה בשבת, אולם אסור לאכול ולשתות עד לאחר ההבדלה על הכוס.
באם שכח לומר 'אתה חוננתו', אומר "ברוך המבדיל בין קודש לחול" בלי שם ומלכות ומותר בעשיית מלאכה.
לדעת ראשונים אחרים אין די בנוסח "אתה חוננתנו" על מנת לעשות מלאכה, ואף אם אם אמר נוסח זה, יש לומר בפירוש "ברוך המבדיל בין קודש לחול" על מנת להתיר עשיית מלאכה קודם הבדלה.
יש אף המצריכים לומר בשם ומלכות, כדוגמת הרא"ש.
בשולחן ערוך נפסק כדעה הראשונה שאם אמר אתה חוננתנו מותר בעשיית מלאכה אפילו בלי לומר "ברוך המבדיל בין קודש לחול", ואם שכח לומר אתה חוננתנו מספיק לומר "ברוך המבדיל בין קודש לחול" (בלי שם ומלכות) ומותר בעשיית מלאכה.
אדם ששכח ולא אמר תוספת זו במוצאי שבת ויום טוב אינו צריך לחזור משום שאומרים שוב הבדלה על הכוס.
אולם אדם כזה לא יעשה מלאכה עד אחרי ההבדלה על הכוס, או שיגיד "ברוך המבדיל בין קודש לחול" (כאמור לעיל).
ואם שכח אתה חוננתנו ואכל קודם ההבדלה, צריך לחזור ולהתפלל.
מי שיודע שלא יוכל להבדיל על הכוס או לשמוע הבדלה על הכוס לא במוצאי שבת ולא למחר, ושכח להוסיף "אתה חוננתנו" בתפילת חונן הדעת, צריך לחזור לראש הברכה אם לא סיים את תפילת העמידה, ולחזור על כל התפילה אם נזכר לאחר שסיים אותה.
אך מי שסבור שלמחרת יוכל להבדיל על כוס - לא צריך לחזור ולהתפלל, ולכן בתענית תשעה באב שחלה במוצאי שבת אינו חוזר, למרות שאינו מבדיל על הכוס באותו ערב, כיוון שיבדיל על הכוס קודם שיאכל למחרת בערב.
לתפילה זו ישנו נוסח שונה במקצת לכל אחת מעדות ישראל:
נוסח הספרדים ונוסח פרובאנס:נוסח אשכנז:נוסח איטליה:נוסח הרומניוטים הקרוב למדי לנוסח האיטלקי:נוסח תימן בלדי:נוסח קטלוניה:בגניזה הקהירית נמצא נוסח ארץ ישראל:
במקרה שחל יום טוב במוצאי שבת תיקנו תפילה מיוחדת הנאמרת בתפילת ערבית של יום טוב - "ותודיענו".
נוסח זה תוקן על ידי רב ושמואל בבבל, אך במהלך הדורות נעשו שינויים בנוסח.
יש משערים שאחד השינויים: התוספת "הבדלת וקדשת את עמך ישראל בקדושתך" הצליחה להשתרבב לגמרא מתוך הסידור, שכן התוספות (פסחים ק"ד) ציינו שנוסח זה לא נמצא בגמרא שלהם.
"החל עלינו," אולפנת דרכי נעם.
אתה חושב שאתה חכם היא סדרת משחקי מחשב הומוריסטיים בסגנון שעשועון טריוויה בעלת 4 כותרים אשר פותחו בין השנים 1998–2001 על ידי שתי חברות ישראליות: פקאן הפקות בע"מ ומשגב מערכות.
המשחק מבוסס על סדרת המשחקים You Don't Know Jack.
המשחק היה מוכר כמעט בכל בית בישראל שכן הרבה חברות גדולות בארץ היו נוהגות לתת את המשחק לעובדים שלהם כשי לחג.
המשחק שונה ממשחקים 'מסורתיים' יותר בכך שההומור מתחיל כבר בשלב ההתקנה.
בזמן התקנת המשחק יתחיל הקריין לדבר ולהגיב בהתאם לזמן שלוקח להתקנה להסתיים.
בסוף ההתקנה יודיע הקריין על סיום ההכנות וניתן יהיה להתחיל לשחק.
עם פתיחת המשחק ניתן לבחור את כמות השחקנים (עד שלושה), שיתמודדו אחד מול השני על מנת לצבור כמה שיותר כסף.
לאחר מכן יש להזין את שמו ואת מינו של כל מתמודד.
במידה שהשחקן יאחר להזין את שמו יוקלד עבורו שם אקראי.
אחר כך יהיה על המשתתפים לבחור בין 18 שאלות (משחק ארוך) עד 6 שאלות (משחק מהיר).
בסוף הגדרת המשחק יגיע הסבר לפיו לכל מתמודד יוגדר מקש על המקלדת המהווה את הזמזם שלהם.
במהלך המשחק יבחר כל משתתף נושא בתורו, כשלכל נושא מוגדרת רמת קושי וסכום זכייה במקרה של תשובה נכונה (הסכומים בדרך כלל נעים בין 1,000 עד 3,000 שקלים/דולרים).
לאחר שהנושא נבחר יקריא הקריין שאלה ולאחר מכן יינתנו לכל השחקנים כ-10 שניות "ללחוץ על הזמזם".
לאחר לחיצה על הזמזם, רק השחקן שלחץ יוכל לענות ויהיה עליו לבחור בין ארבע תשובות לשאלה.
במידה שהתשובה נכונה, הוא יזכה בסכום השאלה שהוגדר מראש, ובמידה שיטעה יפסיד כמות מסוימת של כסף ולא יוכל לענות יותר, ושאר המתמודדים יוכלו לענות במקומו.
לאחר זכייה עוברים לבחירת הנושא של השחקן הבא.
במידה שכולם טועים יעיר על כך הקריין ובחירת הנושא תעבור לשחקן הבא בתור.
בנוסף לשאלות הרגילות יפתיע המשחק את המתמודדים עם שלב מיוחד בשם "המלכודת" - שאלה תופיע על המסך באופן קבוע, אך במקום להמתין ללחיצה על הזמזם ולבחירת התשובות יופיעו התשובות וייעלמו בזו אחר זו.
על המתמודדים ללחוץ על הזמזם רק ברגע שהתשובה הנכונה מופיעה.
קצב ההופעה וההיעלמות של השאלות יעלה ככל שהשלב יתקרב לסיומו.
כאשר מקלידים שם שנחשב למילה בוטה או גסה, הקריין יגיב בהתאם.
במשחק הוכנסו שמות נפוצים והקריין פונה אליו בשמם.
כשהמשחק מופעל הוא יכול לזהות את השעה והתאריך במחשב, מה שגורם להתנהגות שונה של המשחק מהרגיל.
ההתנהגות הזאת באה לידי ביטוי במשפטים שהקריין אומר לפני שהמשחק מתחיל.
ההתנהגות הזאת לא משפיעה על המשחק באופן ישיר, שכן זה רק אפיקומן.
האחד באפריל - במידה והמשחק יזהה שהתאריך הוא 1 באפריל, המשחק ימתח את השחקן ויודיע שכל קובצי המשחק נמחקו.
שעות הלילה - במידה והשחקן ישחק במשחק בין 12 בלילה ל-5 לפנות בוקר, הקריין יציין שעדיף להם לשחק טריוויה אם בכל מקרה אין לשחקנים משהו יותר טוב לעשות (אם הם לא מצליחים לישון).
אַתָּה הִנְחַלְתָּ תּוֹרָה לְעַמֶּךָ הוא פיוט האזהרות הנפוץ ביותר בקהילות ישראל ומן הקדומים ביותר הנמצאים בידינו, והוא מצוי במחזורי אשכנז וצרפת, בקטעי גניזה ובנוסח איטליה.
נתחבר ככל הנראה בבבל בראשית תקופת הגאונים.
"אתה הנחלת" הוא למעשה מקבץ פיוטים ארוך המכיל רשימת מצוות המנויות בסדר אלפביתי עולה ויורד, כאשר היא אינה ערוכה על פי שום סדר הנראה לעין.
הרשימה מכילה הן מצוות מן התורה והן מצוות שקבעו חכמים, ובשל כך נתכנה הפיוט גם "אזהרות דרבנן" או "אזהרות דרבנין בני מתיבתא", לפי שהוא כולל גם את המצוות מדרבנן.
דרך מנין המצוות באתה הנחלת
דרך מניין המצוות בפיוט מבולבלת וחסרת סדר, ושיטתו של הפייטן בעריכת הפיוט עודנה בגדר תעלומה; בנוסף, חסרות מצוות רבות האמורות בתורה (יונה פרנקל כתב כי כל המצוות המנויות בפיוט אינן אלא 570).
לפי הדעות שכותב האזהרות הוא הפייטן ר' אליהו הזקן, נטען כי ר' אליהו חיבר אזהרות אלו בעת שישב בבית האסורים, וכיוון שלא הייתה לו שם גישה לספרים – מנה בפיוטו את המצוות שלא לפי סדרן.
על פי פרופ' יונה פרנקל, אין ספק שהפייטן לא נתכוון למנות את כל המצוות, שהרי החסיר מספר מצוות עיקריות כגון פריה ורבייה (שהיא המצווה הראשונה בתורה), אכילת מרור או נתינת מחצית השקל; מצוות נוספות אף חוזרות על עצמן כמה פעמים, בהתאם לחזרת התורה עליהן.
פרנקל מעיר כי אכן אין הפייטן כותב בשום מקום שכוונתו היא למנות את כל תרי"ג המצוות.
לפי דבריהם של אהרן ילינק והרב מנחם מנדל כשר הלך הפייטן באזהרותיו אלו בעקבות מניין המצוות של בעל ההלכות גדולות, שבדרכו צעדו בעלי אזהרות אחרים כמו רבי שלמה אבן גבירול; לדברי ילינק, .
לעומת זאת, כותב פרנקל כי אין ספק שאזהרות "אתה הנחלת" קדמו לבעל הלכות גדולות, ובה"ג הוא שהעתיק מהן במניין המצוות שלו.
רב סעדיה גאון ביקר את הפיוט על צורתו חסרת הסדר ודרך מניין המצוות שלו, ובגלל תפוצתו הרבה של הפיוט החליט לכתוב אזהרות משלו בצורה המשקפת את שיטתו שלו במניין המצוות: בסידורו כותב רב סעדיה:
דברי רס"ג אלו מספקים מידע חשוב על תפוצתו הנרחבת של הפיוט, קדמותו, ומידת החשיבות הגדולה שייחסו לו בני כל הקהילות כבר בתקופת הגאונים.
יש פיוט אזהרות שמוכר לנו מכתבי יד של נוסח צרפת שנתחבר על ידי ר' אליהו הזקן, שהיה גיסו של רב האי גאון ותלמידו של רבינו גרשום; פיוט זה מצוטט מספר פעמים אצל בעלי התוספות.
עד שנמצאו אזהרותיו המקוריות, היו שטעו לחשוב שהוא חיבר גם "אתה הנחלת"; ואכן, בכמה מחזורים נדפס בראש הפיוט "אזהרות דאליהו זכור לטוב".
אחרים סברו שהוא שייך לרבי אלעזר הקליר, מחברם של רוב הפיוטים המצויים בידינו, ורבים נוספים מביאים אותו כמיוחס לפייטן רבינו שמעון הגדול בן ר' יצחק.
יש המייחסים אותו לרבינו שמעון ממאנש, פייטן צרפתי שחי במאה ה-9 בסביבות השנים ד'ת"ר-ד'תר"ן והיה מאבותיו של רבי שמעון הגדול.
למעשה, ברור כי הפיוט היה ידוע כבר בתקופת אחרוני הגאונים ונכתב קודם תקופתו של רס"ג, בן המאה ה-9; ישנם גם המקדימים את זמנו של המחבר למאה הששית.
יונה פרנקל כתב כי הפיוט התחבר כנראה לאחר חתימת התלמוד הבבלי, אך קדם למאה התשיעית, בה חי בעל הלכות גדולות שהעתיק במניין המצוות שלו את לשון הפיוט.
לפי תיארוך זה קדם זמן חיבורו של הפיוט בוודאות לתקופתם של רבינו שמעון הגדול ורבי אליהו הזקן.
בנוסף, כנראה שהפיוט חובר בבבל והוא שייך לסוגת הפיוט הבבלי הקדום, ולפיכך לא ייתכן שמחברו הוא רבי אלעזר הקליר או לחלופין רבי שמעון ממאנש, אלא פייטן בבלי שזהותו אינה ידועה לנו.
יש שהצביעו על ישיבת פומבדיתא כמקום חיבור הפיוט, בתקופתו של ר' יוסף בר אבא גאון, כלומר בשנים 814-816.
אתוס, הרוזן דה לה פר , הוא דמות בדיונית ברומנים שלושת המוסקטרים, אחרי עשרים שנה, והוויקונט דה בראז'לון מאת אלכסנדר דיומא האב.
הדמות היא גרסה בדיונית ביותר של המוסקטר ארמן דה סילג ד'אתוס ד'אוטוויאל (1615–1644).
בספר "שלושת המוסקטרים", אתוס ושני המוסקטרים האחרים, פורתוס וארמיס, הם חברים של גיבור הרומן, ד'ארטניאן.
לאתוס יש עבר מסתורי המחבר אותו עם המרשעת של הרומן, מיילדי דה ווינטר.
אתוס, המבוגר ביותר, מתואר כאציל נאה, שקט ומלנכולי, שמטביע את צערו במשקה.
הוא מגונן מאוד על ד'ארטניאן, הצעיר בחבורה, ומתייחס אליו כאל בן.
בסוף הרומן, מתגלה שאתוס הוא הרוזן דה לה-פר.
הוא היה נשוי פעם למיילדי דה ווינטר וניסה להרוג אותה לאחר שגילה את היותה עבריינית נמלטת, אירוע שהותיר אותו מריר ומפוכח.
במהלך רומן זה הוא מנסה לנקום במיילדי.
ברומן השני, אחרי עשרים שנה, אתוס פרש מהמוסקטרים ונטש את כינויו.
הוא הוליד בן מחוץ לנישואים, ראול, עם (מאהבתו לשעבר של ארמיס) ולאחר מכן אימץ את הילד, מה שהפך אותו לויקונט דה ברג'לון.
האבהות הפכה את אתוס לאדם הרבה יותר מאושר, אך לאחר שראול התחיל קריירה צבאית, אתוס חיפש מטרות חדשות שיעסיקו אותו.
הוא תמך בפרונדה ואז התגייס להצלת צ'ארלס הראשון מאנגליה.
הוא נבהל בצורה לא אופייני מהופעתו של מורדאונט, בנה של מיילדי, שניסה לנקום את מות אמו.
אתוס בסופו של דבר נאלץ להרוג אותו במאבק מתחת למים בתמזה.
ברומן השלישי, הוויקונט דה בראז'לון, אתוס שיחק תפקיד מרכזי מאחורי הקלעים באירועים היסטוריים, ראשית עזר בהשבת צ'ארלס השני, מלך אנגליה לכס השלטון, ואחר כך הופקד על המשימה הדיפלומטית של סידור החתונה.
של הנרייטה אן, נסיכת אנגליה ופיליפ הראשון, דוכס אורליאן.
אתוס הסתבך בסופו של דבר עם המלך לואי הארבעה עשר, מלך צרפת, שפיתה את ארוסתו של ראול, בנו, ונזרק לזמן קצר לבסטיליה על כך שהביע את זלזולו במלך.
לאחר שנחון, לבקשתו של ד'ארטניאן, אתוס פרש לביתו, שם מת מצער לאחר שראול נהרג במלחמה.
שמו הפרטי של אתוס מעולם לא סופר ברומנים.
עם זאת, במחזהו של דיומא "הנער מהמוסקטרים", מיילדי הצעירה, ששמה אז שארלוט, מכנה אותו "אוליבייה".
אתוס הבדיוני נקרא על שם המוסקטר ההיסטורי ארמן דה סילג ד'אתוס ד'אוטוויל, אם כי אין להם הרבה מן המשותף מעבר לשם.
מקום הולדתו הוא בקומונה של אתוס-אספיס במחוז הפירינאים האטלנטיים.
השם מרמז גם להר אתוס; בפרק 13 של שלושת המוסקטרים אומר שומר הבסטיליה, "אבל זה לא שם של גבר; זה שם של הר." תוארו, הרוזן דה לה-פר, אמנם הומצא, אך קשור לאחוזות לה-פר שהיו בעבר בבעלות אן מאוסטריה, מלכת צרפת ברומנים אלה ובתקופה ההיסטורית בה הם מתרחשים.
אתה מת רק פעמיים הוא סרט תיעודי שיצרו דוד דרעי, שגם הפיק את הסרט, ויאיר לב, אודות זהות כפולה אוסטרית – יהודית במאה העשרים.
הסרט ראה אור בשנת 2018. הדמות הראשית ובמאי הסרט הוא יאיר לב, במאי קולנוע תיעודי ופרופסור בבצלאל בירושלים.
הסרט מביא את סיפורו של המחקר של הבמאי הישראלי אשר חושף את תולדותיו של אדם אשר נולד באותו היום, 12 ביולי 1902, ובאותו המקום (וינה) כמו הסבא שלו, אך שנפטר כך מסתבר, 18 שנה מאוחר יותר בחבל טירול.
האדם השני הנושא את אותו השם אף היה דמות ציבורית ועמד בראש הקהילה היהודית של אינסברוק באוסטריה בשנים האחרונות לחייו.
הוא הוקרן לראשונה בגרסה המדובבת לגרמנית בקולנוע "לאו" באינסברוק ב-6 במרץ 2018. ב-11 במרץ 2018 הסרט הוקרן בטלוויזיה הממלכתית של אוסטריה או.אר.אף כחלק משידורי הזיכרון ל"אנשלוס", סיפוחה של אוסטריה בידי גרמניה הנאצית ב-1938. ב-16 במאי 2018, הוקרן הסרט ב"באיירישר רונדפונק".
בארץ הוקרן לראשונה בפסטיבל דוקאביב במאי 2018. הסרט היה מועמד לפרס אופיר לסרט תיעודי באורך מלא.
המחקר הראשוני העלה כי האדם האמור היה נשוי לגויה ובארכיון של אינסברוק מתגלה חומר מטריד עוד יותר אודות משפחתה של האישה האלמונית לה היה האדם נשוי.
אביה, אמא וחמותה היו שנים ארוכות באופן לא חוקי תומכים של המפלגה הנאצית.
אחיה אף היה חבר בפלוגות ה-אס אה וה אס אס.
התחקיר מקבל תפניות בלתי צפויות שוב ושוב ונרטיב מקביל לעלילה הראשית מתפתח ממפגשיו של יאיר לב עם צאצאי המשפחה הטירולית הזו, ובמיוחד משמעותי הקשר שנוצר בין יאיר לב לנכדו של בן המשפחה שהיה בפלוגות האס אס.
הבמאים התיעודיים יאיר לב ודוד דרעי, נטלו את הסיכון לפתח את הסיפור המבטיח לסרט מכיסם הפרטי.
הם טסו בחורף 2012 לוינה ולאינסברוק כדי לבדוק את הפוטנציאל הגלום בסיפור המסתורי שבשלב זה רב היה בו הנסתר מהגלוי גם לאחר התחקיר הראשוני.
עם שובם לישראל ערכו השניים טיזר, שהתבסס על התגובות שהעלה תחקירם באוסטריה וזכו לתמיכה ראשונית בהפקה מערוץ "יס דוקו".
בעקבות "פיצ'ינג" בהמשך, חברת ההפקות האוסטרית "ניקולאוס גאיירהאלטר" הצטרפה לפרויקט שזכה לתמיכה נוספת מהטלוויזיה הממלכתית האוסטרית והערוץ הממלכתי של מדינת בוואריה בגרמניה "באיירישר רונדפונק".
הצילומים התקיימו משנת 2012 ועד לשנת 2017 באינסברוק, האל שבחבל טירול, וינה, מינכן, זאגרב, סטארה גראדישקה בבוסניה והרצגובינה, פתח תקווה, חולון ותל אביב-יפו.
פרס התחקיר, פורום היוצרים הדוקומנטריים בישראל, 2019
פרס בחירת הקהל, שגרין פולס (אוהיו), ארצות הברית – 2019
מקום ראשון בתחרות הסרט התיעודי הטוב ביותר, פסטיבל נוידה, הודו – 2019
פרס בחירת הקהל לקטגוריית סרט תיעודי, פסטיבל הסרטים היהודי, סאו-פאולו, ברזיל – 2019
פרס התחקיר, פסטיבל דוקאביב, ישראל – 2018
פרס בחירת הקהל, פסטיבל דוקאביב, ישראל – 2018
פרס התחקיר, פרסי הקולנוע התיעודי, ישראל־2018
מועמד כסרט תיעודי מצטיין לפרס אופיר (פרס האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה), ישראל – 2018
רבונו של עולם אתוודה על עברות קלות וחמורות הוא פיוט הקדמה לווידוי שנכתב על ידי רבי יצחק בן ישראל מבגדאד.
הפיוט נכתב במקורו לליל יום הכיפורים, אך כיום נהוג לאומרו במהלך סליחות לחודש אלול.
הפיוט כולל תשעה בתים, הכוללים כל אחד שתי שורות, החרוזות ביניהן בחריזה עצמאית.
כל שורה שנייה היא שיבוץ מקראי, הכולל בתוכו את המילה "לילה".
הפיוט פותח בכך שאיבריו של האדם מסיתים אותו כל היום לחטוא, וממשיך בכך שהוא מצטער על חטאיו וצועק לה' שיסלח לו, ומתחנן שבזכות הווידוי ישמע קולו וימחלו עוונותיו.
הפיוט נאמר בסליחות לאחר החלק של אמירת י"ג מידות, ולפיכך מהווה נקודת ציון למקום אליו מדלגים כאשר אין מניין.
בדרך כלל אומרים את הפיוט בצורה של חזן קהל, כך שהחזן אומר שורה אחת, והקהל את השורה המשלימה.
המנהג הרווח הוא לומר את הפיוט קודם הווידוי, אך יש שנהגו לומר קודם וידוי ורק לאחר מכן את הפיוט, מנהג שגרר אחריו ביקורת הלכתית, בטענה שלא ניתן לומר "אתוודה" לאחר שכבר התוודה.
אך יש שגם חיזקו את המנהג הזה, ונתנו לו נימוק בטענה שהוא לא הקדמה לווידוי, אלא תוספת לווידוי, הבאה לתרץ את עשייתם של החטאים בכך שאברי האדם מסיתים אותו לחטוא.
שני קטעים בפיוט עוררו דיון ביחס לחוסר הלימתם את מצבו של האומר.
בפיוט נאמר , היינו בסוף הלילה.
בקרב רבני המאה העשרים יש שכתבו שכאשר אומרים סליחות בחצות הלילה, או במהלך היום, יש לשנות את נוסח הפיוט בהתאם.
האומרים במהלך היום נדרשים לשיטה זו לשנות גם את כל האזכורים של "לילה" בפיוט.
היו שטענו שרק אדם שזה באמת מצבו, ובאמת מצטער כל כך על חטאיו עד שהוא בוכה עליהם, רשאי לומר זאת, ולכן הציעו לשנות את הנוסח ולגרוס
אתה חי רק פעמיים הוא ספר מאת איאן פלמינג משנת 1964, ה-12 בסדרת ספרי ג'יימס בונד.
בספר זה, בונד יוצא למשימה שגרתית ביפן, ופוגש באקראי באויבו המושבע ארנסט סטאברו בלופלד.
זהו הספר האחרון שפלמינג פרסם בחייו.
הספר זכה להצלחה רבה, ותוך חודש נמכרו בבריטניה למעלה מ-62,000 עותקים.
עוד באותה שנה הוא עובד לסיפור בהמשכים בפלייבוי, ולרצועת קומיקס בדיילי אקספרס.
ב-1967 עובד הספר לסרט באותו השם.
החמישי בסדרת הסרטים, ובו גילם שון קונרי את ג'יימס בונד.
ב-1964 תורגם הספר לעברית בשם בשליחות חשאית לטוקיו בידי ב.
לאחר רצח אשתו טרייסי ביום חתונתם, בונד הופך למריר ומדוכא ותפקודו נפגע במידה ניכרת.
M מחליט להעניק לו הזדמנות אחרונה, ונותן לו משימה קלה: השירות החשאי היפני מחזיק במידע חיוני על ברית המועצות, אולם הוא מסרב לחלוק אותו עם הבריטים.
משימתו של בונד היא לנסוע לטוקיו ולשכנע את היפנים לשתף את המידע.
בונד נפגש עם ראש השירות החשאי היפני טנאקה המכונה "הנמר".
בונד מגלה שטנאקה הוא טיפוס אקסצנטרי ונמרץ, והם הופכים לידידים קרובים.
טנאקה מוכן להעניק לבונד את המידע שהוא רוצה, אולם בתמורה הוא מבקש מבונד לסייע לו במשימה רגישה.
על אחד מאיי יפן התנחל דוקטור גרמני מסתורי שבנה טירה על האי.
הדוקטור מילא את האי במלכודות ובצמחים רעילים וגרם למותם של אזרחים יפנים רבים.