tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בזמן שניהל משא ומתן עם החיילים בקסרקטין, זרם הקהל פנימה דרך השער.
הוא ניסה לשווא להשיג תגבורת מכמה מקומות.
הוא עצר את הקומיסר הפוליטי, סגנו של מפקד הקסרקטין, אותו מסר למועצה הארצית בבית העירייה ולקח שני קציני צבא נוספים לבקשתם בחזרה לגיור במכוניתו.
ב-27 הוא הופקד על השליטה הפוליטית בשידורי הרדיו גיור.
ב-28 באוקטובר אטילה סיגטי דרש את התפטרותו מתפקידו כתוצאה מהפגנת הקיצוניים שבעקבותיה פרש פלדש זמנית וחזר לחיים הפוליטיים רק לאחר מתקפת הכוחות הסובייטים ב-4 בנובמבר.
פלדש יצר קשר עם עורכי העיתון "מולדתנו" וכתב מאמרים.
הוא ניסה לשמור על רעיון המרד באמצעות אירועי תיאטרון (הצגתו האחרונה הייתה ב-16 באפריל 1957. הוא ביים את המחזה "בעלת הפונדק על הגבול" של גי דה מופאסאן) בגלל כל זה, בשנת 1957 הוא נעצר ב-3 במאי ונידון למוות.
אף על פי שכמה שחקנים מפורסמים של הונגריה התערבו לשווא, פסק הדין ניתן בשנת 1958 ופלדש הוצא להורג ב-15 בינואר.
ב-1990, כמו שאר המורשעים מ-56', הוא זוכה, שמו טוהר ושוקם.
מספר מופעי הבכורה הרשומים במאגר התיאטרון: כבמאי - 25; כשחקן- 10.
קלמן שאנדור: יום הכעס (פרנץ שוש)
באוקטובר 2004, דיוקנו מאריחי קרמיקה הוצב בגיור.
גאבור טאנצוש (בהונגרית: Tánczos Gábor; בודפשט, 2 באפריל 1928 – בודפשט, 6 בדצמבר 1979) היה מרצה, יהודי-הונגרי, פוליטיקאי קומוניסטי מנהיג (רשמית כונה: מזכיר) חוג פטפי, והיה מחסידיו של אימרה נאג' (פוליטיקאי קומוניסטי הונגרי, ראש ממשלת הונגריה בשנים 1953–1956. ממנהיגי המרד מהונגרי בשנת 1956 שהוצא להורג).
גאבור טאנצוש נולד במשפחה יהודית וגדל בבאיה, אביו היה שם סוחר צבעים ובעיר מגוריו למד בבית הספר היסודי ובתיכון.
אביו נלקח ונפטר במחנות שירות עבודה, במלחמת העולם השנייה (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי) הוא ואמו גורשו לווינה, הוא שרד את המלחמה כמוביל חולים בבית החולים הצמוד למחנה הריכוז.
לאחר חזרתו הביתה הצטרף למפלגה הקומוניסטית ההונגרית בעיר מגוריו באיה, שם הפך למנהיג נוער.
הוא הגיע לבודפשט והחל בלימודים גבוהים כאחד החברים הצעירים ביותר ב"קולג' העממי על שם אישטוואן ג'רפי".
הוא פעל באגודת הסטודנטים ובאגודת הנוער העובד (DISZ).
טאנצוש הורחק מהמנגנון במהלך אחד מ"מסעי התעוררות" של המפלגה (1951).
סיים את לימודיו באוניברסיטת אטווש לוראנד (ELTE) עם תואר בפילוסופיה ולאחר מכן קיבל תעודת הוראה (1953).
עד לשיקומו הפוליטי עבד כמרצה ב-ELTE בשנים (1953 - 1954) ולאחר מכן כמרצה במכללת DISZ.
הוא נבחר למנהיג (תחת השם: מזכיר) חוג פטפי (1955–1956) והפך לחסידיו של אימרה נאג'.
מנהיגי ה-DISZ בחרו בקומוניסט הצעיר והמנוסה גאבור טאנצוש כמנהיג החוג, למרות שהיה מחסידיו של אימרה נאג' הרפורמיסט, אך ציפו ממנו, כמרקסיסט, שיצליח לעצור את פריצת הרעיונות ה"בורגניים" וה"לאומיים".
יחד עם זאת בזכות אישיותו ופעילותו הפך הוויכוח במסגרת ה-DISZ לפורום אופוזיציה בעל תפקיד היסטורי בהכנת המרד ההונגרי של 1956.
כשהמרד נמחץ באמצעות כוחות הצבא הסופיטיים,, טאנצוש, יחד עם קבוצת אימרה נאג', מצא מקלט בשגרירות יוגוסלביה בבודפשט.
הוא גורש לרומניה יחד עם כל הקבוצה הנמלטת ונידון ל-15 שנות מאסר (באוגוסט 1958).
הוא נישא, אשתו הייתה ורה באצ'קאי, היסטוריונית אורבנית מוכרת.
טאנצוש קיבל עבודה בתיכון ערב לפועלים, לימד שם (1962 – 1970) וגם התחיל לעסוק בסוציולוגיה של הקריאה.
הוא הפך לחבר צוות של המכון הפדגוגי הלאומי (OPI) (1970), היה מעורב בעיבוד ההיסטוריה של תנועת הקולג'ים העממיים, האגודה הלאומית למכללות עממיות (NÉKOSZ), והתעניין בבעיות של מיעוטים כמו הצוענים ההונגרים וההונגרים בטרנסילבניה.
לפני מותו, הצטרף למפגינים ההונגרים של תנועת אמנת 77.
עקב החמרה בדכדוך והדיכאון הקליני שלו, הוא שם קץ לחייו.
גאבור פרנק (בהונגרית: Frank Gábor; בערך 1908 – 1944) היה מהנדס מכונות יהודי-הונגרי, ממציא בדיקות שכבת רנטגן, העיקרון שעל פיו פועל היום ה-CT, כלומר הטומוגרפיה הממוחשבת.
גאבור פרנק נולד במשפחה יהודית.
הוא סיים את לימודיו בגימנסיה הריאלית על שם מיקלוש זריני בבודפשט עם תוצאות מצוינות (1926).
בשנות התיכון שלו היה חבר במחלקה למדעים ומתמטיקה בבית הספר.
בשנת 1931 קיבל תואר בהנדסת מכונות באוניברסיטת בודפשט לטכנולוגיה ולכלכלה.
לאחר מכן עבד במעבדת המחקר של טונגסרם המותג של נורות ליבון וחשמל מאוחדת ולאחר מכן קיבל עבודה במעבדת המחקר של אחת מחברות הבת ההונגריות של פיליפס.
הוא השיג תוצאות משמעותיות בפיתוח קתודה תחמוצת של שפופרות קרן קתודית.
ב-1938 הוא היה הראשון שהציע את שיטת הריבוד, שהיא העיקרון שעליו פועל גם ציוד ה-CT של היום (טומוגרפיה ממוחשבת).
גאבור פרנק תיעד את הנתונים בשנות ה-30 של המאה ה-20 באמצעות תהליך אנלוגי, פוטוטכני, ולא דיגיטלי, מכיוון שעדיין לא עמד לרשותו מחשב.
הוא הגיש פטנט על המצאתו ב-28 ביוני 1938, אותו קיבל מאושר ממשרד הפטנטים הגרמני ב-1940 וממשרד הפטנטים ההונגרי ב-1941.
הוא יכול היה להמשיך בניסויים נוספים שלו רק עד 1944, כי כיהודי הוא נלקח למחנות שירות העבודה (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי), שממנו לא חזר.
אין מידע על נסיבות מותו, איננו יודעים אפילו את המקום והתאריך המדויק.
ב-15 באפריל 1940 נשא לאישה את לילה טראטנר, בתם של עורך הדין אלבין טראטנר ושל פאולה בארדושי.
ההמצאה המבריקה והגאונית נשכחה לזמן רב עם מותו.
שלושה עשורים לאחר מכן, ד"ר ינסן פיתח מחדש את הליך בדיקת הרנטגן ברבדים, שכבר היה מבוסס על עיבוד נתונים ממוחשב.
בשנת 1979 חלקו גודפרי האונספילד ואלן מקלאוד קורמאק את פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה על פיתוח טומוגרפיה ממוחשבת.
שאנדור יסנסקי: גאבור פרנק, הממציא ההונגרי של ריבוד קרני רנטגן ( Magyar Tudomány 31. 12. 1986. עמודים 978–984)
גאבור פרסר (בהונגרית: Presser Gábor; נולד בבודפשט ב-27 במאי 1948) זמר פרפורמר יהודי-הונגרי, מלחין, פסנתרן עטור פרסים זוכה פרס קושוט (הפרס הממלכתי הגבוה בהונגריה, מקביל לפרס ישראל) ופרס פרנץ ארקל, פרס האמן המצטיין.
חבר מפתח בהרכבים לשעבר של להקות הרוק אומגה ולוקומוטיב , הנחשבים בין הלהקות ההונגריות החשובות ביותר, הוא המנהל המוזיקלי של תיאטרון הקומדיה של בודפשט, ואחד האישים הבולטים של המוזיקה הקלה ההונגרית.
אביו עבד כסוחר עופות בשוק המקורה של ככר קלאוזל ((Klauzál tér) Nagycsarnok), וגם בנו יצא לעזור לו לאחר הלימודים.
גאבור פרסר החל לנגן בפסנתר בגיל ארבע, הפסנתרן אימרה אנטל לימד אותו במהלך שנות בית הספר היסודי שלו.
לאחר בית הספר היסודי ברחוב קרטס, הוא למד בבית הספר התיכון המקצועי למוזיקה בלה בארטוק, באותו הזמן ניגן בפסנתר תמורת 14 פורינט לשעה בבית הספר לריקוד ברחוב קפאש.
הוא התחיל להלחין מוזיקה כשהיה נער.
המשפחה התגוררה ברחוב דוֹבּ 46/B בקומה הראשונה, ובקומה השנייה התגורר המלחין והפסנתרן היהודי רז'ה שרש.
כנער, פרסר ניגש לפעמים לדבר עם שרש, שגם הראה לו תקליטים ותווים.
שרש הקשיב בקביעות לגרסאות שונות של Gloomy Sunday "יום ראשון העצוב" הידוע גם בשם "שיר ההתאבדות ההונגרי", שיר פופולרי משנת 1933 שהלחין אותו רז'ה שרש עצמו.
כל יום משתיים עד שש ניתן היה לשמוע את השירים גם בדירות שמסביב.
פרסר הנציח זאת מאוחר יותר בשיר, שמילותיו נכתבו על ידי לאיוש פארטי נאג'.
פרסר, שהתעניין תחילה במוזיקה קלאסית כתלמיד תיכון למוזיקה, נמשך לחיי המוזיקה הקלה המתעוררים על ידי חברו לכיתה, טמאש מיהאי, שלקח אותו לקונצרטים של להקת Scampolo, שם מיהאי ניגן מדי פעם.
החל משנת 1967, הוא כתב את המוזיקה לשירים הראשונים של אומגה, מכיוון שעד אז הלהקה ניגנה עיבודים ללהיטים זרים.
בקיץ התקבל לעבודה כנגן והתנסה בהרכב יוצא דופן: בלי גיטרה מובילה, עם שני כלי נגינה של קלידים.
עם זאת, הניסיון לא היה מוצלח במיוחד, אז פרסר הוחלף על ידי הגיטריסט ג'רג' מולנאר.
פרסר נקרא לחזור ללהקה ב-1968, זמן קצר לפני סיבוב ההופעות באנגליה.
לאחר מספר סינגלים, הוא הפך למלחין מספר אחד של שלושת אלבומי האומגה הראשונים.
לאחר יציאתו מהלהקה, פרסר הופיע לראשונה בשנת 1980, בסיבוב ההופעות Omega–LGT– Beatrice.
הוא גם ערך הופעת אורח ב-1987 ב"אצטדיון הקטן" וב"אצטדיון העם" ב-1994 וב-1999. הוא השתתף בהפקת האלבום של להקת "אומגה" משנת 1995 בשם Trans and Dance כמחברם של שני שירים וכקלידן אורח.
בינואר 1971 החלה להתארגן להקה חדשה, ובאפריל הוקמה רשמית לוקומוטיב GT, או בקיצור LGT.
שם הלהקה מתייחס לעוצמתו וליעילותו של הקטר, וכן למהירות של מכוניות המירוץ (Gran Turismo).
חבריה המייסדים של הלהקה היו: גאבור פרסר (קלידים), קארוי פרנרייז (גיטרה בס), טמאש ברטה (גיטרה), יוז'ף לאוקס (תופים).
LGT הייתה "קבוצת העל" (supergroup) ההונגרית הראשונה.
בין 2004 לבין 2010, פרסר היה חבר בחבר השופטים של תוכנית הכישרונות המוזיקלית של TV2 Megasztár.
באוגוסט 2008, בעקבות יוזמתו, הושק יום הזמר ההונגרי.
לפני הקונצרטים של ארנה 2018, ייצא אלבום מבחר משירי פרסר בשם "שירים מהלב", ובאוקטובר, מלווה ב-70+ מבצעים, הוא קיים שני קונצרטים סולד-אאוט בארנה.
החלק הראשון של האוטוביוגרפיה שלו פורסם באמצע נובמבר 2020.
הוא כתב שירים לאינספור אמנים, בעיקר לאומגה בתחילת דרכו, ואחר כך, כמובן, ללהקה "שלו" לוקומוטיב GT.
כמעט כל האלבומים של זוראן וארבעת אלבומיה של קאטי קובאץ' הם יצירותיו, אבל גם התקופה המוצלחת ביותר של קלרי קטונה מיוחסת לו.
בין יצירותיו, אסור להחמיץ כמה יצירות תיאטרון פופולריות, פסקולים ואגדות.
המוזיקה של הסרט גאודיופוליס, בבימויה של אריקה סאנטו זכתה בפרס האירופי ב-1989, היא גם יצירתו.
ז'ולט גרצי – אטילה רטקש: פרסר.
גאבור רוז'ה (בהונגרית: Rózsa Gábor; בודפשט, 17 בנובמבר 1947) הוא סטטיסטיקאי ודמוגרף יהודי-הונגרי.
גאבור רוז'ה נולד במשפחה יהודית שורדת שואה.
הוא השלים את לימודי התיכון בבית הספר התיכון Apáczai Csere János בין 1962 לבין 1966. קיבל את התואר האוניברסיטאי שלו במתמטיקה בשנת 1972 בז'נבה.
בין השנים 1992 לבין 1994, השלים את ההכשרתו בדמוגרפיה שלאחר התואר במכון ללימודי המשך משפטיים של אוניברסיטת אטווש לוראנד (ELTE BTK).
הוא הגן על עבודת הדוקטור שלו (PHD) בנושא "מפקדי אוכלוסין" בשנת 2009 בתוכנית הדוקטורט במדעי הספרנות של ELTE BTK.
בין השנים 1977-1986 עבד ב"מכון ההכנה הבינלאומי".
משנת 1986 ועד לפרישתו בשנת 2007 עבד במחלקת המפקדים של הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה ההונגרית (KSH), כראש אגף ראשי (סטטיסטיקאי ראשי) בשנת 1999, וכסגן ראש האגף הראשי משנת 2000.
הוא מילא תפקיד משמעותי בהכנה, ניהול, עיבוד הנתונים והפרסום של מפקדי האוכלוסין של 1990 ו-2001, בהרמוניזציה של סיווגים וחקיקה תעסוקתית, מגזרית, מגזרית וטריטוריאלית של הונגריה והבינלאומית, כמו גם בכינון ופיתוח של קשרים מקצועיים עם ארגונים בינלאומיים.
בין השנים 2003-2006 השתתף בפעילות הוועדה הכלכלית האירופית של האו"ם ובוועדת העבודה של אירוסטאט (European Statistical Office) שעוסקת במפקדי אוכלוסין, דמוגרפיה וסטטיסטיקת משפחות ומשקי בית.
בין השנים 2008 ל-2013 סייע בהכנות ובמעקב אחר מפקד האוכלוסין ה-אלבני, בוסני, צפון קפריסאי, קרואטי, קוסובו, מקדוני, מונטנגרי, סרבי, טורקי כמומחה עצמאי.
רוז'ה הוא אורח תדיר ומומחה בכנסים ומפגשים בינלאומיים של מפקדי אוכלוסין.
במהלך עבודתו האקדמית הוא עוסק בעיקר במתודולוגיה של מפקד האוכלוסין, אך כתב גם על התנאים הדמוגרפיים של הצוענים ההונגרים ועל הקריירה של סטטיסטיקאים ודמוגרפים הונגרים מצטיינים שכבר נפטרו.
הוא המחבר והעורך של יותר ממאתיים פרסומים; רוז'ה עורך הטור הדמוגרפי של כתב העת לסקירת ספרות אלקטרונית של הספרייה המרכזית לסטטיסטיקה בשם International Statistical Observer.
ב-1990 הקים יחד עם אביו ואחיו את "קרן רוז'ה בורקה", על שם אמו, הגננת בורבלה רוביצ'ק (1920–1967), שמטרתה לתמוך בתלמידים שלומדים לתפקיד גנן/גננת חינוך מיוחד בהונגריה.
הוא חבר ונציג בחבר הנאמנים של הקרן מתחילת דרכה.
סטטיסטיקה ותרבות מידע: מקרה המפקד.
מידע כמקור הכרחי למפקד האוכלוסין, והמפקד כמקור מידע הכרחי.
פטרי היה הדמות המייסדת של בית הספר לכירורגיה ניסויית בהונגריה, ביצע עבודה משמעותית בתחום הפתופיזיולוגיה הכירורגית (פתופיזיולוגיה היא ענף ברפואה העוסקת בחקר מנגנוני הפרעה לפעולתו התקינה של אורגניזם; המנגנונים המחוללים מחלות, לקויות ומוות) ובין היתר בקשר עם פרוצדורות כירורגיות בחלל הבטן ובית החזה.
מיוחסת לו ביצוע השתלת הכליה הראשונה בהונגריה (1962).
בין השנים 1951–1984 עמד בראש המכון לאנטומיה וכירורגיה של האוניברסיטה הרפואית של סגד, ובין 1958 לבין 1980 עמד בראש המרפאה הכירורגית.
משנת 1963 היה חבר פרלמנט (האספה הלאומית של הונגריה), משנת 1969 ועד מותו היה חבר במועצה הנשיאותית של הרפובליקה העממית ההונגרית וכן השתתף בניהול איגוד הרופאים.
(המועצה הנשיאותית של הרפובליקה העממית ההונגרית הייתה קיימת בין ה-23 באוגוסט 1949 לבין ה-23 באוקטובר 1989 והייתה אחד מגופי הכוח העיקריים של המדינה, לצד האספה הלאומית ההונגרית (הפרלמנט).
גאבור שפיץ נולד במשפחה יהודית כבנם של מור שפיץ, סוחר עצים ושל פלורה פולק.
את לימודיו התיכוניים השלים בבית הספר התיכון פשורי בבודפשט.
בינתיים השיג את ההסמכה בכירורגיה בשנת 1942 ותעודת מנתח ב-1945. בין השנים 1943–1945 הוא נלקח למחנות שירות העבודה (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי).
בשנת 1945 הוזמן למרפאת הכירורגיה של אוניברסיטת סגד כמתמחה ללא שכר.
מהשנה שלאחר מכן המשיך בהוראה ובעבודה קלינית כמרצה ושוב ללא שכר ולאחר 1947 כמרצה בכיר.
בשנת 1951 הוסמך כמורה פרטי (למעשה פרופסור חבר שאיינו חלק מהסגל) באוניברסיטה מתחום הפתולוגיה הכירורגית, ובמקביל, בתואר פרופסור חבר, ראש מחלקה, מונה לראש המכון לאנטומיה וכירורגיה כירורגית (המכון לכירורגיה כירורגית של היום) של אוניברסיטת סגד העצמאית לרפואה.
בין השנים 1953–1958 ניהל את עבודת המכון בתואר פרופסור מן המניין באוניברסיטה, ובשנים 1957–1958 ניהל גם את המרפאה הכירורגית של אוניברסיטת פץ' לרפואה במשימה זמנית למשך חצי שנה.
בשנים 1958–1981 היה מנהל המרפאה הכירורגית בסגד (אחרי 1970 מרפאה כירורגית מס' 1 כי הוקמה גם מספר 2), ולאחר מכן עד 1983 היה מנהל המכון הכירורגי בתואר ראש מחלקה.
בשתי הזדמנויות, בין 1958 לבין 1962 ובין 1975 לבין 1984, כיהן בתפקיד הרקטור של אוניברסיטת סגד למדעי הרפואה.
במקביל לחייו המקצועיים נטל תפקיד גם בחיים הציבוריים, בעיצוב מדיניות הבריאות ובפיתוח החינוך הרפואי.
הוא היה חבר פרלמנט מ-1963 וחבר במועצה הנשיאותית של הרפובליקה העממית ההונגרית מ-1969 ועד מותו ב-1985, וכן השתתף בהנהלה המרכזית של איגוד העובדים הרפואיים.
רעייתו הייתה היה המרצה מרגיט פאל, שפרשה ב-1976 כמרצה בכירה באוניברסיטת בסגד.
שני ילדיהם (אנדראש פטרי, קלרה פטרי) בחרו גם הם את תחום הרפואה.
הכיוונים העיקריים של פעילותו הרפואית של פטרי היו עבודתו בתחום הפתופיזיולוגיה והאנטומיה הכירורגית, כירורגיית בטן ובית החזה.
בתחום הפיזיולוגיה הכירורגית עסק רבות במספר נושאים של הכנה כירורגית, קירור הגוף (היפותרמיה), חילוף החומרים, מאזן המים והאלקטרוליטים (Diuresis) של המערכת האנדוקרינית של חולים בניתוח וטיפול בהפרעות אלו.
הוא פיתח מספר הליכים בקשר עם ניתוחי בטן וטיפול תרופתי (כיב עיכולי ותריסריון, חסימת מעיים, גידולים בקיבה), ניתוחי חזה לב, המטולוגיה כירורגית ואנדוקרינולוגיה, כמו גם השתלת איברים ואימונולוגיה של השתלות.
הוא הגן על התזה שלו כקנדידט (דוקטורט קטן ב-1952, וב-1972 הפך לדוקטור לרפואה (PHD בנוסף ל-MD).
הוא מילא את עמדותיו האקדמיות בנושא היבטים של מערכת העצבים הסימפתטית של איליוס שיתוק (1977) ועל בטיחות הניתוח (1983).
הוא השיג תוצאות משמעותיות בפיתוח המקצועי והמדעי של המרפאה שבניהולו.
בשנת 1959 הקים מחלקה לכירורגית חזה ובשנת 1970 הקים במוסד תחנת כליה מלאכותית (דיאליזה) ומחלקה נפרולוגית.
הוא הרחיב את קיבולת המרפאה ל-178 מיטות, ובזכות עבודתו הארגונית הצליחה האוניברסיטה לפתוח קליניקה כירורגית שנייה ב-1970. מרפאה כירורגית מס.
1 בשנת 1962, בהנהגתם של אנדראש נמטי ופטרי, בוצעה השתלת הכליה הראשונה של הונגריה בשנת 1962, אך המוסד בסגד, שאותו הוביל, הוא הראשון בהונגריה גם בניתוחי הוושט, כריתת קנה הנשימה וניתוח העורק התרדמתי (כריתת עורק הצוואר).
הוא נבחר כחבר נספח באקדמיה ההונגרית למדעים בשנת 1976, וחבר מן המניין בשנת 1982. משנת 1980 ועד מותו היה נשיא המחלקה V.
למדעי הרפואה, והוא הוביל את עבודת הוועדה להסמכה מדעית במשך עשור.
בשנים 1972 עד 1975 ניהל את עבודתה של האגודה הכירורגית ההונגרית כנשיא, וכן סגן נשיא האגודה הנפרולוגית ההונגרית, חבר כבוד באגודת האורולוגים ההונגריים ונשיא איגוד האגודות הרפואיות ההונגריות.
הוא תרם לעבודתן של אגודות מדעיות זרות רבות.
משנת 1971 השתתף כחבר נספח בפעילויות של האגודה הגרמנית לכירורגיה ושל האגודה היוונית לכירורגיה.
החברה, המכללה הבינלאומית לכירורגים (ICS) של שיקגו, האגודה הבינלאומית לכירורגיה (ISS) של ז'נבה, האגודה הבינלאומית לקרדיולוגיה (ISC) והאגודה הבינלאומית להשתלות.
ועוד שורה ארוכה של חברויות.
בשנת 2016, המועצה של הפקולטה הכללית לרפואה של אוניברסיטת סגד קיבלה החלטה לקרוא לבלוק הקליני החדש של האוניברסיטה בשם גוש הקליניקה על שם גאבור פטרי.
על מקורם של כיבי קיבה ותריסריון ועל העקרונות הבסיסיים של הטיפול הכירורגי בהם.
היבטים מטבוליים של הכנה כירורגית וטיפול לאחר ניתוח.
כירורגיה, חינוך רפואי, מדיניות בריאות: מבחר מהנאומים והכתבים של גאבור פטרי, 1961–1983. סגד.
נאומי להספד והנצחה באוניברסיטה לרפואה בסגד.
גאבור מזאי (בהונגרית: Mezei Gábor; בודפשט, 29 בנובמבר 1935) הוא אדריכל ומעצב פנים יהודי-הונגרי זוכה פרס קושוט (הפרס הממלכתי הגבוה בהונגריה, מקביל לפרס ישראל) ופרס על שם מיהאי מונקאצ'י, כמו כן הוא מעצב רהיטים וסופר מומחה במקצועו.
חבר קבוע במחלקה לאמנויות שימושיות ועיצוב של האקדמיה ההונגרית לאמנויות (2011).
גאבור מזאי נולד במשפחה יהודית.
הוא למד לימודים מתקדמים באקדמיה ההונגרית לאמנויות שימושיות (1955-1960) (כיום שמה אוניברסיטת מוהולי-נאג' לאמנות ועיצוב).
הוא כתב את התזה שלו על ציוד תיאטרון.
באמצע שנות ה-60, כמתכנן של SZÖTERV, הוא פגש את האדריכל אימרה מקובץ, שגישתו לסגנון עשתה עליו רושם עמוק.
בעקבות מקובץ, גם הוא מרד במונוטוניות ובאפרוריות של האדריכלות התעשייתית המודרנית והחל לתכנן ולעצב בסגנון אינדיבידואלי.
בהכירו את המסורת התרבותית ההונגרית והאירופית, ועם הידע שלו במגמות הסגנון המודרני של המאה ה-20, הוא הפך לאחד האישים המקוריים ביותר של מעצבי הפנים החדשים, בעלי המוח האורגני.
ב-1968 הוא נבחר למנהיג קבוצת האמנים התעשייתיים פריזמה 13.
כשותף ליצירה, הוא הפך לרוב למעצב הפנים של מבני ציבור שתוכננו על ידי אימרה מקובץ.
עם יצורי הריהוט הסוריאליסטיים שלו, הוא כמעט לא רק ריהט, אלא אכלס את חללי הפנים, כאילו המחיז אותם.
האלמנטים הקומפוזיציה הנפוצים ביותר הם צורת המעגל הקדומה, עץ החיים והכנף.
בתקופה האחרונה הוא עסק גם בציור, אותו הציג במסגרת תערוכת יחיד בסנטנדרה.
המוזיאון ההונגרי לאמנויות שימושיות שומר דוגמאות של עבודות עיצוב הפנים שלו.
בית לוויות (1976, בית הקברות פרקסרט)
מוזיאון פרנץ ליסט (1984, שופרון)
הביתן הלאומי ההונגרי (1991, אקספו, סביליה)
קפלת הגימנסיה הבנדיקטינית (1993, גיור)
חנות הדוגמאות פורצלן של הרנד (1994)
בית קפה פרברי (1994, אויפשט)
בית הבצל - Onion House (1998, מאקו)
קונדיטוריית Szamos בבודה (1999, בודפשט).
1985 • אולם פניש אדולף, בודפשט עם אימרה מאקובץ
2011 • תערוכת ציוריו, גלריה Erdész, סנטאנדרה
עיטור צלב הקצין של מסדר ההצטיינות של הרפובליקה של הונגריה (1995)
רשימת חברי האקדמיה ההונגרית לאמנויות
האתר האקדמי MMA של גאבור מזאי
גאבור סאבו (בהונגרית: Szabó Gábor; שארושפטק, 2 בינואר 1927 – דברצן, 14 בדצמבר 1996) היה רופא (MD) וביולוג יהודי-הונגרי, פרופסור באוניברסיטה, חבר האקדמיה ההונגרית למדעים (נספח: 1973, רגיל: 1982).
קנדידט למדעי הרפואה (1956), דוקטור למדעי הרפואה (PHD) (1971).
גאבור סאבו נולד במשפחה יהודית כבנם של דיולה סאבו, רופא מחוזי ושל פרידה שוורץ.
ב-1944 סיים את לימודיו ואת בחינות הבגרות במחלקה לאנגלית של הקולג' הקלוויניסטי בשארושפטק.
במהלך מלחמת העולם השנייה הוא ומשפחתו גורשו למחנה הריכוז והשמדה אושוויץ.
הוא שהה שלושה עשר חודשים במחנות ריכוז שונים, שרד ושוחרר בדרזדן ב-10 במאי 1945 על ידי כוחות צבא ארצות הברית.
אחרי שחזר הביתה נרשם לפקולטה לרפואה של אוניברסיטת דברצן (DOTE), שם למד בין 1945 לבין 1951. בין 1948 לבין 1951, היה מדגים ועוזר במכון לרוקחות של האוניברסיטה למדעי הרפואה בדברצן.
מ-1951 עסק בגנטיקה של חיידקים.
בין השנים 1951-1956 עבד כאספירנט במחלקה לרוקחות של DOTE במחלקה לאנטיביוטיקה (אספירנט הוא מקבל מלגה שעובד על השגת תואר קנדידט (דוקטורט קטן) במדע.
לאחר השגת הדיפלומה אוניברסיטאית וכמה שנות התמחות, יקבל מלגה ובלי תלות בעבודתו האחרת, ויוכל להקדיש את זמנו להמשך השכלה המדעית שלו, במחקר ובהכנת עבודת הדוקטורט שלו.
לאחר שלוש שנים, עליו להגן על עבודת הגמר בפני ועדה אקדמית).
ב-1956 היה במוסקבה בביור לימודי.
בין 1956 לבין 1963, הוא היה פרופסור חבר באוניברסיטה במחלקה ובמכון לביולוגיה של DOTE.
ב-1959 היה חוקר אורח בקיימברידג'.
בין השנים 1963-1993 עבד כמנהל המכון לביולוגיה.
הוא היה פרופסור מן המניין באוניברסיטה בין 1963 לבין 1996.
ב-1964 למד במכון לגנטיקה אנושית בקופנהגן.
בין 1971 לבין 1972 היה חוקר אורח באוניברסיטת רוקפלר בניו יורק.
בין 1987 ל-בין 1991 עבד כיועץ מדעי של המנהל הכללי של ארגון הבריאות העולמי.
בין 1990 לבין 1993, היה נשיא הוועדה האקדמית של דברצן.
הוא היה חבר באקדמיה אירופה (Academia Europaea) משנת 1990.
סאבו ארגן את הוראת הגנטיקה הכללית והרפואית, ביולוגיה רפואית באוניברסיטה.
המייסד והנשיא של איגוד הגנטיקה ההונגרי.
נשיא הכבוד של האגודה ההונגרית לגנטיקה של האדם.
חבר בוועדת הגנטיקה של האקדמיה ההונגרית למדעים.
חבר בוועדת המערכת של Acta Biologica.
תחום המחקר שלו היה תפקיד האנטיביוטיקה (סטרפטומיצין) בחיי המיקרואורגניזמים המייצרים אותם, מוטציה, התפתחות אינדיבידואלית, טרנספורמציה גנטית של אורגניזמים גבוהים עם DNA חיצוני.
סאבו מחברם של 150 פרסומים, ספר לימוד בביולוגיה רפואית אוניברסיטאית (1970) ומחבר שותף של מספר רב של חוברות באוניברסיטה לגנטיקה וביולוגיה.
ב-1951 הוא התחתן עם איבויה שֵרָה.
מדליית זיכרון פרו אוניברסיטאית (Pro Universitate) (1976)
עובד מצטיין של אוניברסיטת דבקצן (1980)
פרס אישטוואן בוצ'קאי (מעיר המחוז דברצן) (1993)
אזרחות כבוד של דברצן (1996)
גאבור אישטוון סאבו (בהונגרית: Gábor István Szabó; 8 במרץ 1936 – 26 בפברואר 1982) היה גיטריסט הונגרי-אמריקאי שסגנונו שילב ג'אז, פופ, רוק ומוזיקה הונגרית.
במהלך הקריירה שלו, הוציא סאבו עשרות אלבומים, ביניהם Spellbinder שדורג במקום השני במצעד תקליטי הג'אז של בילבורד.
הוא החל לנגן בגיטרה בגיל 14. בעקבות המרד ההונגרי, הוא עבר לקליפורניה.
בהמשך חייו, למד במכללת ברקלי למוזיקה בבוסטון בין 1958 ל-1960.
בשנת 1961, הפך סאבו לחבר בחמישייה מוזיקלית שהובלה בידי צ'יקו המילטון וכללה את צ'ארלס לויד .
סאבו הושפע ממוזיקת רוק ומוזיקה של שנות ה-60. ב-1965 הוא היה חלק מקבוצת הג'אז-פופ בראשות גארי מקפרלנד , ואז עבד שוב עם לויד ברביעייה אנרגטית עם רון קרטר וטוני ויליאמס.
השיר "Gypsy Queen" מתוך אלבום הסולו הראשון של סאבו, Spellbinder, הפך ללהיט עבור גיטריסט הרוק קרלוס סנטנה.
במהלך שנות ה-60 המאוחרות, סאבו היה חלק מקבוצה נוספת עם הגיטריסט ג'ימי סטיוארט .
הוא הקים את חברת התקליטים סקיי רקורדס עם מקפרלנד וקאל טג'דר.
סאבו המשיך ליצור מוזיקה לעיתים קרובות בעיקר בשנות ה-70.
הוא הרבה להופיע בקליפורניה וחזר מספר פעמים להופיע בהונגריה, עד שנפטר לקראת יום הולדתו ה-46.
בזמן ביקור משפחה בבודפשט במהלך חופשת חג המולד סאבו אושפז בבית החולים, לאחר מאבק ממושך במחלת הכבד והכליות שמהן סבל, ונפטר ב-26 בפברואר 1982.
גאבי תומפסון הוא כדורגלן ניגרי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת הפועל עפולה מהליגה הלאומית.
תומפסון גדל באקדמיית E & A הניגרית.
בשנת 2018 חתם בסטומבראס קובנה מליגת העל הליטאית, במדיה ערך 14 הופעות ליגה.
בין השנים 2019–2020 שיחק בקבוצת ג'איינט ברילאס הניגרית.
ב-8 בינואר 2021 חתם תומפסון בהגלמן מליגת העל הליטאית.
הוא ערך 95 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שמונה שערים.
ב-30 בינואר 2024 חתם בהפועל עפולה מהליגה הלאומית עד לתום עונת 2023/2024.
גאבור לוסטיג (בהונגרית: Lusztig Gábor) דיולה, 9 בספטמבר 1925 – קצ'קמט, 3 באפריל 1991) היה דוקטור לרפואה (MD) יהודי-הונגרי, פתולוג, דוקטור למדעי הרפואה (1978, .DSc זהה ל-PhD), חבר באקדמיה ההונגרית למדעים.
גאבור לוסטיג נולד במשפחה יהודית בורגנית כבנם של אישטוואן לוסטיג (1886–1958), עורך דין ידוע, ושל אתלקה שבק (1899–1944).
את לימודיו התיכוניים השלים בגימנסיה בעיר הולדתו, ובשנת 1943 עבר את בחינת הבגרות.
בשל החוק המפלה יהודים בקבלה לאוניברסיטאות, הנומרוס קלאוזוס, הוא לא התקבל לפקולטה לרפואה של אוניברסיטת סגד, ולכן הפך לסטודנט למשפטים באוניברסיטה ההונגרית של קולוז'וואר למשך שנה אחת.
בשנה שלאחר מכן הוא נלקח למחנות שירות העבודה, (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי) משם ברח והתחבא במשך שבועות בביצות סביב אגם פרטה.
לאחר יציאתו ממקום מחבואו, הוא נתפס על ידי חיילים סובייטים, שלקחו אותו למחנה האיסוף בשופרונקהידה , אך הוא שוחרר תוך זמן קצר.
אמו ואחיו הצעיר קיפחו את חייהם במהלך השואה (ככל הנראה באושוויץ).
ב-1945 התקבל לאוניברסיטת סגד, שם שש שנים לאחר מכן קיבל את התואר שלו "בהצטיינות".
הוא התחיל לעבוד במכון לפתולוגיה כסטודנט לרפואה וכבר אז התפרסמו מאמריו הראשונים.
הוא היה מתמחה מ-1952, מרצה מ-1953, ומרצה בכיר בשנים 1954–1956. בינתיים, השיג הסמכת מומחה בפתולוגיה ובהיסטולוגיה.
בשנת 1956 מונה לרופא הראשי של המחלקה הפתולוגית של בית החולים המחוז קצ'קמט.
הוא ארגן מחדש את מחלקת בית החולים שנהרסה במהלך מלחמת העולם השנייה והפך לראש הוועדה המדעית של בית החולים המחוזי.
הוא ייסד את ספריית בית החולים ובשנת 1961 ארגן את ימי הרופאים הראשונים של מחוז באץ'-קישקון יחד עם הרופא הפנימי יאנוש בנדיקט.
משנת 1962, ערך את ספר השנתון של בית החולים של המחוז, שאת הוצאתו יזם.
בשנת 1963 הוענק לו התואר קנדידט (כונה: "דוקטורט קטן") על סמך עבודת הדוקטורט שלו "נתונים על השפעת דקסטרן על מניעת טרשת כולסטרול".
מאמצע שנות ה-60 הוא נתן באופן קבוע הרצאות במחלקה לאנטומיה של אוניברסיטת יוזף אטילה בסגד, וב-1968 קיבל את התואר פרופסור חבר.
בין 1970 לבין 1971 עבד כבעל מלגה באוניברסיטת מקגיל במונטריאול.
לאחר שחזר הביתה, התקבל כאחד מחברי המכללה המקצועית של המכון הלאומי לפתולוגיה.
ב-1973 מונה לפרופסור מן המניין באוניברסיטת סגד.
בתקופה שלאחר מכן ניהל את ההשכלה המתמשכת של הרופאים במחוז באץ'-קישקון כמנהל המדעי והחינוכי של בית החולים.
מיולי 1974, משרד הבריאות, המחלקה המדעית מספר 9 הפקידה אותו על ביצוע תפקידי ייעוץ כמומחה.
שנתיים לאחר מכן הפך לחבר במועצה למדעי הבריאות.
בשנת 1978 הוענק לו התואר דוקטור למדעי הרפואה עם התזה שלו "הקשר בין תהליך טרשת העורקים לאדוונטציה של אבי העורקים".
הוא היה הראשון שגילה את תפקידה של האדוונטציה (השכבה החיצונית של רקמת חיבור סיבית המקיפה איבר) בפתולוגיה של טרשת עורקים.
בין 1981 לבין 1990 היה נשיא אגודת הפתולוגים ההונגרים.
על עבודתו מעידים 160 פרסומיו המדעיים ו-250 הרצאות (שלא במסגרת תפקידו כפרופסור באוניברסיטה).
אשתו הייתה הרוקחת אווה סיבאלין, לה נישא ב-1953 בסגד.
נתונים על ההשפעה המעכבת כולסטרול-טרשת של הדקסטרן (קצ'קמט, 1962)
גורמי קרישת דם וטרשת עורקים (Acta Morphologica, 1965)
שינויים ביכולת קשירת המים של דופן אבי העורקים האנושי בטרשת עורקים (עם א.
הקשר בין עובי האדונטציה של אבי העורקים לבין תכולת הכולסטרול והשומנים בדם ובדופן אבי העורקים (עם Mák L., Morphologiai és Igazságügyi Orvosi Szle, 1975)
הקשר בין טרשת עורקים ואבי העורקים (קצ'קמט, 1978)
עיטור מסדר הכבוד של העמל דרג זהב (1987)
מדליית הזיכרון של יוז'ף באלו (1990)
בבית החולים במחוז קצ'קמט, ב-1 בפברואר 1996, נחנכו לוח ותבליט לזכרו.
גאבור צ'ופו הוא אנימטור, תסריטאי, במאי, מפיק ומעצב גרפי הונגרי.
צ'ופו הוא ממייסדי אולפני האנימציה Klasky Csupo, אשר הפיקו את שלוש העונות הראשונות של הסדרה "משפחת סימפסון", וכן פרקים מהסדרות "ראגרטס", "הקוץ' שבפנים" (The Wild Thornberries), "דאקמן", "אריק בלחץ" (Stressed Eric), "רוקט פאוור", "סיפורי ג'ינג'ר" ו"מפלצות אמיתיות".
צ'ופו נולד ב-29 בספטמבר 1952 להורים יהודים בבודפשט, הרפובליקה העממית של הונגריה.
לאחר ארבע שנים של עבודה באולפני האנימציה פנוניה פילם סטודיו, צ'ופו היגר למערב ב-1975. בעת שעבד בסטוקהולם, שוודיה, פגש את ארלן קלסקי, אנימטורית ילידת ארצות הברית.
השניים הקימו יחד את החברה קלסקי צ'ופו, שהפיקה סדרות אנימציה פופולריות רבות.
לפני שהקים את קלסקי צ'ופו, הוא היגר לארצות הברית בסוף שנות ה-70 והחל לעבוד כאנימטור בחברת האנה-ברברה על סדרות כמו קספר והמלאכים, סקובי-דו וסקראפי-דו ו-החברים הכי טובים בעולם.
קלסקי צ'ופו הפיקו את קצרי האנימציה של משפחת סימפסון שהופיעו בתוכנית מופע טרייסי אולמן (1987–1989), ומילאו תפקיד זה גם בעיבוד של חצי שעה לדמויות, ששודר כסדרה משפחת סימפסון בשלוש העונות הראשונות שלה (1989–1992).
צ'ופו זכה לקרדיט כ"מפיק בכיר לאנימציה" ו"במאי אנימציה מפקח".
האנימטורית ומעצבת הצבעים של קלסקי צ'ופו, גיורגי פלוס, הגתה את הרעיון של עור צהוב לדמויות הסימפסונים ושיער כחול למארג' סימפסון, מתוך בחירה במראה ש"לא דומה לשום דבר שהיה קודם לכן".
צ'ופו אהב את הרעיון, למרות התנגדותם של רבים ממפיקי התוכנית בחברת ההפקה גרייסי פילמס.
הוא ציין: "כולם המשיכו לומר, 'אי אפשר שיהיו אנשים עם עור צהוב', ואני אמרתי, 'למה לא?'" צ'ופו שכנע את המפיקים ואת יוצר הסדרה מאט גריינינג לאשר את הצבעים.
גרונינג אהב את הרעיון, והרגיש שניסיונות לשחזר גוון עור אנושי בקריקטורות תמיד נראו "מוזרים".
גרונינג אמר על צ'ופו וקלסקי: "מה שאני אוהב בהם זה שהדברים שלהם לא נראים כמו של אף אחד אחר." עיצוב הדמות של ד"ר ניק ריביירה במשפחת סימפסון מבוסס במידה מסוימת על צ'ופו.
האנימטורים של התוכנית חשבו בטעות ששחקן הקול של הדמות, האנק אזריה, מחקה את צ'ופו, אך אזריה אמר שהקול היה למעשה חיקוי "גרוע" של ריקי ריקרדו מאני אוהב את לוסי.
ב-1992, גרייסי פילמס העבירה את ההפקה המקומית של משפחת סימפסון לחברת פילם רומן.
צ'ופו נשאל על ידי גרייסי פילמס "אם הם יכולים להביא מפיק משלהם [לפקח על הפקת האנימציה]", אך הוא סירב, וציין כי "הם רצו לומר לי איך לנהל את העסק שלי".
שרון ברנשטיין מלוס אנג'לס טיימס כתבה כי "מנהלי גרייסי לא היו מרוצים מהמפיק שצ'ופו מינה ל'משפחת סימפסון' ואמרו כי החברה קיוותה להשיג שכר ותנאי עבודה טובים יותר לאנימטורים בפילם רומן".
"ההצהרה של גרייסי ל'טיימס' הייתה הצהרה כוזבת, שכן פעולתם נבעה מנקמה ותו לא.
כל העובדים שלי קיבלו שכר גבוה יותר מאשר בכל מקום אחר בתעשייה, והמפיקה שלי עשתה עבודה מצוינת.
עמדתי לצד המפיקה שלי (שרי גונתר), כי הדבר היחיד שהיא עשתה היה לבקש מרשת פוקס לשלם עבור כל השינויים של גרייסי פילמס לאחר אישורם לכל היבטי ההפקה.
גרייסי פילמס לא אהבו שטעויותיהם נחשפו לרשת ודרשו לפטר מפיקה חרוצה וחפה מפשע", אומר צ'ופו.
"כמובן שסירבתי לעשות זאת!" מתוך 110 העובדים שהעסיק לאנימציה של משפחת סימפסון, צ'ופו נאלץ לפטר 75. באותה שנה, קלסקי צ'ופו המשיכו להפיק סדרות אחרות עבור ויאקום/ניקלודיאון וערוץ USA, ושכרו מחדש כמעט את כל האמנים שפוטרו והוסיפו כ-500 נוספים.
החברה שבבעלותו קלסקי צ'ופו הפיקה גם מספר סרטי טלוויזיה וארבעה סרטי אנימציה באורך מלא עבור סרטי פרמאונט: ראגרטס: הסרט (1998), ראגרטס בפריז: הסרט (2000), ראגרטס משתוללים (2003) ו-סרט משפחת קוצרני (2002).
סרט הראגרטס הפך לסרט האנימציה הראשון שאינו של חברת וולט דיסני שהכניס יותר מ-100 מיליון דולר בקופות בארצות הברית.
חברת התקליטים שלו, Tone Casualties, שהוקמה ב-1994 שחררה מספר הקלטות של מוזיקת תעשייתית, נויז, אמביינט וניסיונית, כולל דיסקים של הולגר צ'וקאי, דרו נוימן, פול שוטצה, קורוי מורי, בורוט קרז'ישניק, אנדראש ווהורן, Controlled Bleeding, ועבודותיו שלו (לעיתים תחת שם העט "אופוס קרובאג").
הוא גם ביים שלושה סרטים עלילתיים מחוץ לקלסקי צ'ופו: ממלכת טרביתיה (2007) עבור סרטי וולט דיסני ווולדן מדיה, סודו של מונאקר (2008) עבור האחים וורנר וליונסגייט, והקומדיה המוזיקלית פאפא פיה (2017) עבור Zene Nelkul KFT בהונגריה.
גאוג'ינו, בפיזיקת חלקיקים, הוא חלקיק היפותטי, אותו חוזה תאורית הכוח בשילוב עם סימטריית-על.
הגאוג'ינו הוא שותף-על של בוזון כיול.
חלקיקים המשתייכים לקבוצת הגאוג'ינואים הם פרמיונים.
גאוג'ינואים ה"מתלכדים" עם חלקיקי היגסינו (שותף-העל של בוזון היגס) יוצרים את הנייטרלינו.
גלואינו - שותף-העל של הגלואון, ולפיכך נושא מטען צבע.
ווינו - שותף-העל של בוזון W
זינו - שותף-העל של בוזון Z.
בינו - שותף-העל של בוזון הכוח הנקשר לכוח האלקטרו-חלש.
פוטינו - שותף-העל של הפוטון.
כיוון שאין לו מטען, הוא נחשב כמועמד אפשרי כחלקיק ה-WIMP והחומר האפל.
גרביטינו - שותף-העל של הגרביטון בתאוריות כבידת-על.
גאוגרף הוא חוקר המתמחה בגאוגרפיה, שהיא חקר הגורמים הפיזיים והאנושיים שעיצבו את פני כדור הארץ.
על אף שהיסטורית גאוגרפים מזוהים עם הכנת מפות, הרי שהקרטוגרפיה היא רק אחד מענפי הגאוגרפיה.
הגאוגרף מתמחה לא רק בתנאים הפיזיים של השטח, אלא גם בהשפעתם על החיים, האקולוגיה, האקלים ומזג האוויר, הכלכלה, השפה, ההיסטוריה והתרבות.
גאוגליף – (יוונית "גאו" – ארץ, "גליף" לגלף) הוא ציור, מוטיב או תרשימים גדולים הנוצרים על הקרקע בעזרת סידור של או גילוי אדמה מתחת למצע.
גאוגליף מסוג פוזיטיב הוא תבנית של אבנים או תל עפר וגאוגליף מסוג תשליל (נגטיב) נעשה על ידי חשיפת אדמה, בדרך כלל פטינה, לצורך רישום הצורות.
בין הגאוגליפים המפורסמים ביותר הם קווי נסקה בפרו.
אזורי גאוגליפים אחרים כוללים את בוליביה, ברזיל, מדבר אטאקמה בצ'ילה, אוסטרליה המערבית וחלקים במדבר האגן הגדול שבדרום-מערב ארצות הברית.
דמויות גבעה בבריטניה, מבוכי צמחים ומבוכי האבן של סקנדינביה, איסלנד, לפלנד וברית המועצות לשעבר, הם סוגים של גאוגליפים.
הגאוגליף הגדול ביותר הוא "אדם מארי" (Marree Man) בדרום אוסטרליה ( )
גאבריל דז'או (ברומנית: Gavril Dejeu; נולד ב-11 בספטמבר 1932) הוא פוליטיקאי רומני, חבר המפלגה הנוצרית-דמוקרטית, שירת כשר הפנים בממשלתו של ויקטור צ'ורביה ולאחר התפטרותו כיהן במשך שבועיים כראש ממשלה זמני (30 במרץ - 17 באפריל 1998).
גאבריל הוא משפטן במקצועו ונכנס לפוליטיקה בשנת 1990, לאחר המהפכה הרומנית, בהצטרפותו למפלגת האיכרים.
גאגיק (בגאורגית: გაგიკი, גאגיקי) (נפטר ב-1058) היה מלך הממלכה המזרח גאורגית - ממלכת קאחתי-הרתי משנת 1039 ועד למותו בשנת 1058.
גאגיק היה בנו של הבגרט הארמני - שושלת בגרטוני, דוד הראשון, מלך ממלכת לורי ואשתו הגאורגית, אחותו של קוויריקה השלישי הגדול, שאימץ את גאגיק כבנו ויורשו.
עם מותו של קוויריקה השלישי, בשנת 1029 סיפח בגרט הרביעי, מלך הממלכה הגאורגית המאוחדת, את ממלכת קאחתי-הרתי (კახეთ-ჰერეთის სამეფო) לממלכתו.
אולם בשנת 1039, הצליחו אצילי קאחתי, להחזיר את המונרכיה ולהמליך את גאגיק עליהם.
בעזרת תמרונים במאבק בין בגרט הרביעי לבין האציל הגאורגי רב העוצמה, ליפריט הרביעי, דוכס קלדקארי מבית בר'וואשי, הצליח גאגיק להבטיח את שלמות ממלכתו.
הוא עזר לבגרט במשלחת שלו כנגד אמירות טביליסי, אולם כשניסה המלך הגאורגי לתפוס את חזקותיו בהרתי, כרת גאגיק ברית עם ליפריט, וסייע לו במרידתו כנגד בגרט בשנים 1046-1047, והצליח לשמור, פחות או יותר, על נחלותיו בהרתי.
עם מותו בשנת 1058 ירש אותו בנו אר'סרתן.
גאבראן מק דומנגארט (בגאלית סקוטית: Gabrán mac Domangairt; נפטר בשנת 560 לערך) היה מלך דאל ריאטה באמצע המאה השישית החל משנת 540 לערך ועד פטירתו.
גאבראן נחשב לאב המיתי של קנל נ'גאבראן (שבט גאבראן).
האזכור ההיסטורי היחיד של גאבראן הוא ציון מותו בדברי ימי אירלנד.
ייתכן שמוות זה נגרם על ידי ברידיי הראשון מלך הפיקטים.
גאבראן נחשב למייסד שבט גאבראן אשר שלט בדאל ריאטה עד שלהי המאה השביעית ואף לאחר מכן.
מלכי סקוטלנד סברו עד המאה ה-17 כי הם צאצאי פרגוס מור - סבו של גאבראן, ובהתאם הם צאצאיו של גאבראן.
בניגוד למלכים מקנל לואיירן (שבט לואיירן) ה"סנכוס פר נ'אלבן" אינו מזכיר מלכים משבט גאבראן, ולכן הוא וצאצאיו אינם מוזכרים בכרוניקה זו.
גָּאדְגֶ'ט הוא מוצר בעל תפקיד מסוים, בדרך כלל לא חיוני, המבוסס על חידוש או על פטנט טכנולוגי.
גאדג'טים יכולים להיות צעצועים, או עזרים המתווספים למכשירים מסורתיים.
בפרט, גאדג'טים לרוב הם מוצרי אלקטרוניקה קטנים.
פיתוח וייצור גאדג'טים טכנולוגיים מתבצע במדינות המפותחות, ובפרט במדינות מזרח אסיה: יפן, סין וקוריאה – שם נפוץ גם השימוש בהם.
מכיוון שגאדג'ט הוא מכשיר חדשני, יש מוצרים שכבר איבדו את התואר – דוגמה טובה היא הטלפון הסלולרי החכם, שנחשב לגאדג'ט משוכלל, לפני שהפך למוצר נפוץ.
ישנם גם גאדג'טים למחשב שהם אפליקציה, למשל: גוגל גאדג'טים.
המשתמשים של גוגל יכולים ליצור גאדג'ט משלהם, ולהעלות אותו לכל דף באינטרנט.
מקורותיה של המילה "גאדג'ט" (אנגלית) מתוארכים למאה ה-19. על פי מילון אוקספורד האנגלי, קיימות ראיות אנקדוטיות (שאינן בהכרח נכונות) לשימוש במילה "גאדג'ט" מאז 1850.
על פי סברה נפוצה, המילה "גאדג'ט" קיבלה את צורתה זו מהמילה המקורית "גאגט" ; לפיה, חברת Gaget, Gauthier & Cie, העומדת מאחורי הבנייה של פסל החירות, יצרה גרסה מוקטנת שלו וקראה לו בשם זה.
אולם, הדבר סותר את הראיות שהמילה הייתה עוד בשימוש מוקדם יותר בחוגים ימיים, והעובדה שהשימוש בה עדיין לא היה מקובל (לפחות בארצות הברית), עד לאחר מלחמת העולם הראשונה.
מקורות אחרים, גורסים כי השימוש במילה נגזר מהמילה הצרפתית gâchette או gagée, שמשמעותה – כלי קטן או אביזר.
בגיליון שיצא לאור באוקטובר 1918 של כתב העת המדעי "הערות ושאילתות" (Notes and Queries), פורסם רב-מאמר אודות המילה גאדג'ט.
Tapley-Soper מהספרייה העירונית של אקסטר, כתב בו על דיון שהתעורר בישיבת פלימות של אגודת דבונשייר ב-1916, בו הוצע שמילה זו תירשם ברשימת הקרתנות המילולית המקומית.
כמה מהחברים התנגדו מהכללתה בתחום הנמצא בשימוש נפוץ ברחבי המדינה.
קצין מחיל הים שהיה נוכח במקום, אמר כי כבר שנים שהביטוי פופולרי לכלי או יישום בעגה הצבאית הקרובה לו.
השימוש בשם זה בחוגי הצבא חדר מעבר לחיל הים בלבד.
בספר "מעל הקרב" של ויויאן דרייק (1918) המספר אודות זיכרונותיו של טייס בריטי בחיל המלכותי, מופיע הקטע: "השעמום שלנו הוקל מדי פעם על ידי גאדג'טים חדשים – גאדג'ט היא מילת סלנג בחיל שמשמעותה 'המצאה'!
חלק מהגאדג'טים היו טובים, חלק קומיים וחלק מיוחדים במינם".
במחצית השנייה של המאה ה-20, השם גאדג'ט החל להיקשר עם קומפקטיות וניידות.
כך ניתן ללמוד ממאמר שפורסם ב-1965, "הגיזמו הגדול" ("גיזמו" – מונח המשמש לסירוגין עם גאדג'ט לאורך המאמר).
האטימולוגיה של המילה, אם כן, שנויה במחלוקת.
עד שנת 2006 לא היה שם עברי למושג, אך לאור השימוש הנפוץ בו, החליטה בשלהי 2006 הוועדה למילים שבשימוש כללי של האקדמיה ללשון העברית על הוספת המילה הלועזית לעברית, כשבנוסף נוספה מילה עברית חדשה: "חפיץ".
המשמעות העומדת מאחורי המילה "חפיץ" היא "חפץ שחפצים בו".
השימוש במילה עברית זו, אינו נפוץ.
ההפצצה האטומית הראשונה כונתה "הגאדג'ט" על ידי המדענים של פרויקט מנהטן, באתר טריניטי.
בעולם התוכנה, גאדג'ט מתייחס לתוכנות מחשב המספקות שירותים ללא צורך ביישום עצמאי שירוץ בעבור כל שירות, אלא רץ בסביבה המנהלת מספר גאדג'טים.
ישנם מספר יישומים המבוססים על טכניקות קיימות לפיתוח תוכנה, כמו JavaScript, ופורמטים שונים של תמונות.
התיעוד המוקדם ביותר למונח בתחום הנדסת התוכנה היה בשנת 1985 על ידי מפתחי AmigaOS, מערכת ההפעלה למחשבי Amiga.
הם ציינו את המונח GUI widget – אלמנט שליטה בממשק המשתמש.
לא ידוע אם חברות תוכנה נוספות הושפעו במפורש מכך, כשהחלו להחדיר את השימוש במילה הזו בטכנולוגיות שלהן.
המילה וידג'ט ותיקה יותר בהקשר זה.
בסרט "בחזרה לבית הספר" של אלן מתר מ-1986, מופיעה סצנה בה פרופסור לכלכלה מעוניין להקים חברה בדיונית המייצרת וידג'טים, למטרות חינוכיות.
גאו (בכתיב לועזי: Gao) היא עיר בצפון-מזרח מאלי על גדות הנהר ניז'ר, כ-320 ק"מ דרום-מזרחית לטימבוקטו.
העיר היא בירת מחוז גאו.
מניין תושבי העיר עמד, על פי מפקד האוכלוסין של 2009, על 86,633. גאו ממוקמת בגדה ה"שמאלית" של הניז'ר ובהצטלבות שלו עם עמק טילמסי (Tilemsi), בגובה של 226 מ' מעל גובה פני הים.
מיקומה של העיר הפך אותה לאתר חשוב בסחר שחוצה את מדבר סהרה, בעיקר בסחר עם טימבוקטו ועם ג'נה.
גאו הייתה בעבר בירת אימפריית סונגהאי ונוסדה במאה השביעית.
במקורות ערביים היא מוזכרת כ"קאוקאו".
כיבוש אימפריית מאלי ב-1325 הוסיף לכוחה של העיר ומאלי אימצה את חוקי סונגהרי.
ב-1495 נבנה אחד המבנים החשובים בעיר, קבר אסקיה, קברו של אחד מקיסרי סונגהאי.
הקבר נחשב כיום לאתר מורשת עולמית של אונסק"ו.
העיר ירדה מגדולתה במאה ה-16. הפלישה המרוקאית לסונגהיי ב-1591 הרסה את העיר, והיא נותרה עיר בינונית בתקופת הקולוניאליזם הצרפתי וגם במהלך המאה ה-20.
חוץ מקבר אסקיה, אתר מפורסם אחר הוא החולית של קוימה (Koyma, כשם העיירה שבבסיסה, וידועה גם בשם הצרפתי La Dune Rose), שנמצאת בגדה השנייה של הניז'ר וניתן להגיע אליה באמצעות חציית הנהר בסירה.
היא נחשבת לאחד הסמלים של העיר גאו.
גאגא היא דרך עבודה גופנית שפותחה בידי אוהד נהרין, המציעה דרך ייחודית לחזק את הגוף ולשכלל את הגמישות הפיזית תוך פיתוח מודעות לחולשות גופניות.
גאגא משמשת רקדנים ולא-רקדנים כאחד והיא נלמדת במקומות שונים ברחבי ישראל.
נהרין, המנהל האומנותי של להקת בת-שבע פיתח את גאגא במקביל לעבודתו עם רקדנים, ובעקבות פציעה שחווה.
גאגא מציעה דרך לחזק את הגוף, לשכלל את הגמישות, הזריזות והיעילות, להעיר את החושים ואת הדמיון; העבודה משכללת את התנועה האינסטינקטיבית, חושפת את הקיבועים הפיזיים ומפתחת מודעות לתנועות הגוף.
גאגא משמשת רקדנים כתרגול וכאימון יום-יומי, ומאפשרת מחשבה חדשה על גופניות ותנועה.
במקביל היא מיועדת לכל אדם שחפץ לרקוד, והיא נלמדת במקומות שונים ברחבי הארץ ובעולם, בהם תל אביב, ירושלים, גליל ורחובות.
גאגא היא שפת תנועה המאפשרת לחקור, לחזק ולפתח גמישות בגוף.
ההנחיה בשיעור גאגא ניתנת לא כתנוחה או כרצף צעדים בדומה לסגנונות המחול המוכרים אלא כדימוי, למשל: דמיינו שאתם אוחזים בכדור, דמיינו שעמוד השדרה שלכם הוא נחש.
במהלך השיעור יש שימוש בביטויים שונים שעוזרים ליצור, לחקור ולשנות ביטוי גוף, כגון: עור רגיש, מפרקים משומנים, ידיים רכות.
העיקרון הבסיסי הוא להיות בתנועה כל הזמן, ויצירת מרחב מוגן לחקירה בלי שיפוט.
גאגא היא כלי מסייע לחקר תנועה, והיא עוזרת לחזק את התנועה ולהפוך אותה לקלה, מעודנת ומודעת יותר.
שיעור גאגא מבוסס על רצף הנחיות שבאות זו על גבי זו.
כל הוראה לא מבטלת את הקודמת אלא מתווספת אליה, שכבה על שכבה.
הגאגא תובעת ערנות לתחושות המתעוררות בגוף, ליכולותיו ולמגבלותיו, וחיפוש אחר איכות התנועה והקשבה לחוויה הנלווית אליה.
"גאגא מציעה מטלות מאתגרות בכמה רבדים.
אנו מודעים לקשר בין מאמץ לתענוג, אנו מודעים למרחק שבין אברי גופינו, אנו מודעים לחיכוך בין הבשר לעצמות שלנו, אנו חשים במשקל של איברנו, ובכל זאת הצורה שלנו לא נקבעת על ידי כח המשיכה...
אנו חוקרים תנועה רב ממדית, אנו נהנים מתחושת הבעירה בשרירים, אנו זמינים לפעולה.
אנו מודעים לחומרים שמהם אנו עשויים, אנו מודעים לכוח המתפרץ שבנו, ולעיתים אנו עושים בו שימוש.
אנו יכולים לשנות את הרגלי התנועה שלנו.
אנו יכולים להיות רגועים ודרוכים בו-בזמן..."
גֵאוֹאיד הוא משטח תלת-ממדי שמייצג את פני הים בכדור הארץ, לו היו מושפעים מהכבידה ומסיבוב כדור הארץ לבדם, ובהיעדר השפעות אחרות כגון רוחות, זרמים, גאות ושפל.
משטח הגאואיד מחושב גם באזורים יבשתיים.
כל הנקודות על פני הגאואיד הן בעלות אותו פוטנציאל גרביטציוני.
כח הגרביטציה פועל בכל נקודה בניצב לשטח הפנים של הגאואיד.
על פי גאוס, שתיאר אותו לראשונה, הגאואיד הוא "תיאורו המתמטי של כדור הארץ".
אליפסואיד הייחוס מהווה ייצוג מתמטי אידיאלי ומוחלק של כדור הארץ הפיזי.
הגאואיד הוא למעשה הגוף שצורתו מושפעת ממספר גורמים השוברים את הסימטריה של האליפסואיד, ובפרט מסת כדור הארץ אינה מחולקת בצורה אחידה בתוכו ועל פניו.
הוא אינו תואם את המשטח בפועל של קליפת כדור הארץ, אלא מחושב על ידי מדידות גרביטציה עדינות.
ערכי המדידות משתנים עם הזמן בקצב איטי.
למרות חשיבותו הרבה של הגיאואיד לתחומי הגיאודזיה והגיאופיזיקה במשך למעלה ממאתיים שנה, רק בשלהי המאה ה-20 חושב מודל גליות – מודל המתאר את גובה הגיאואיד ביחס לאלפסואיד הייחוס בכל מקום בעולם ברמת דיוק גבוהה וזאת באמצעות מדידות כוח כבידה על ידי לוויינים.
הגאואיד נחשב לצורתו "האמיתית" של כדור הארץ, בניגוד לצורה המוכרת והפשוטה יותר של אליפסואיד.
הפרש הגבהים בין הגאואיד לאליפסואיד נע בין 106- לבין 85+ מטר.
שדה הכבידה של כדור הארץ אינו אחיד.
צפיפות משתנה ממקום למקום בהשפעת חלוקת המאגמה, רכסי הרים, בקעים בקרקעית האוקיינוס.
המשמעות היא שגם אם צורת כדור הארץ הייתה אליפסואיד והוא היה מכוסה כולו במים, גובה פני הים לא היה זהה בכל מקום על פני כדור הארץ שכן הגובה נקבע על פי עוצמתו של שדה הכבידה באותה הנקודה.
גאדו-גאדו () הוא סלט ירקות מבושל מהמטבח האינדונזי הכולל רוטב בוטנים.
מרכיבי הסלט משתנים מאזור לאזור, אולם המרכיב המקובל האחיד הוא רוטב הבוטנים.
הסלט מכיל לרוב ירקות ירוקים (כרוב, קאנג-קונג, לחמן שונה עלים, נבטי שעועית) וכן תירס מוקפצים יחד.
לסלט מוספים חסה ופרוסות מלפפונים טריים וכן טופו וטמפה מטוגנים, ותפוחי אדמה מבושלים.
לעיתים מוסיפים לסלט פרוסות ביצים קשות.
רוטב הבוטנים הנילווה למאכל מכיל בוטנים מטוגנים טחונים, סוכר דקלים או סוכר חום, פלפל צ'ילי, מיץ ליים, טראסי (רסק חסילונים), רוטב תמרהינדי ומים.
גאו שינג'יאן (Gao Xingjian; נולד ב-4 בינואר 1940) הוא סופר, מחזאי, מבקר אמנות, מתרגם וצייר צרפתי ממוצא סיני, זוכה פרס נובל לספרות לשנת 2000
גאו שינג'יאן נולד בינואר 1940 בעיר גאנג'ואו במחוז ג'יאנגשי שבדרום מזרח סין.
ילדותו עברה עליו בצל הפלישה היפנית לסין, אביו היה פקיד בנק ואימו שחקנית חובבת.
האם הפיחה בבנה את אהבת האמנות, התיאטרון והשפה הצרפתית.
את לימודיו היסודיים רכש באמצעות בתי הספר של הרפובליקה העממית, אך בבגרותו בחר גאו להתמחות דווקא בשפה הצרפתית, והוא סיים את לימודיו האקדמיים ב-1962 עם תואר בצרפתית מטעם המחלקה לשפות זרות, המהווה שלוחה חיצונית של אוניברסיטת בייג'ינג.
גאו שולט בשפה הצרפתית, בכתיבה, בדיבור ובקריאה ברמת שפת אם.
זמן קצר לאחר שסיים את לימודיו האקדמיים, החל לעבוד כמתרגם במחלקה לתרגום ספרות בינלאומית השייכת לשלטון הסיני.
במהלך מהפכת התרבות נשלח כמו סופרים אחרים (כדוגמת אנצ'י מין) לחינוך מחדש.
גאו נאלץ להשמיד כתבי יד מחשש שיסבכוהו עוד יותר עם השלטונות הסיניים.
זמן קצר לאחר תום מהפכת התרבות, מצא ב-1979 דרך להתגבר על הדיכוי התרבותי בסין, והצליח להעביר חלק מכתבי היד שלו למדינות כמו צרפת ואיטליה.
כתביו תורגמו ויצאו לאור במדינות הללו.
בין השנים 1980 ל-1987 פרסם סיפורים קצרים פרי עטו במגזינים ספרותיים שונים בסין, ובנוסף גם ארבעה ספרים שעסקו באמנות וביקורת אמנות.
באותן שנים החל לעלות גאו מחזות פרי עטו שהושפעו בסגנונם מברטולט ברכט ומסמואל בקט.
גאו מתמחה בתיאטרון אבסורד ואוונגרד, המחזות הופקו והועלו על ידי התיאטרון לאמנות עממית של בייג'ינג.
המחזות זכו להצלחה, אולם עוררו את זעמם של השלטונות וב-1986 נאסר לעלות מחזות של גאו שינג'יאן בסין.
ב-1986 חלה גאו בסרטן הריאות ובמשך עשרה חודשים ערך מסע לאורך התוואי של נהר היאנגצה.
במהלך מסע זה החל למעשה להתהוות במוחו סיפורו "הר הנשמה", שבזכותו הוענק לו פרס נובל לספרות לשנת 2000. בשנת 1987 עזב גאו את סין והגיע לפריז כפליט פולטי.
ב-1989 בעקבות הטבח בכיכר השלום השמיימית, כמו הסופר הסיני הא ג'ין ואינטלקטואלים סינים אחרים, פרש הסופר כמחאה מהמפלגה הקומוניסטית הסינית.
מחזותיו של הסופר הועלו במספר תיאטראות באירופה; ובשוודיה הועלו מחזות פרי עטו של גאו שינג'יאן בשם: הנמלטים וגשמי קיץ בפקין בתיאטרון המלכותי הדרמטי של סטוקהולם.
בנוסף, ידוע גאו גם כצייר, ולפחות שלושים תערוכות בינלאומיות הוקדשו לציוריו.
גאהניט הוא מינרל נדיר השייך לקבוצת הספינל.
הוא מופיע בגבישים בצבעים ירוק, כחול, צהוב, חום או אפור.
המינרל נתגלה לראשונה במכרה נחושת בעיירה פאלון שבמחוז דלרנה בשוודיה, שם הוא מופיע בפגמטיטים ובסלעים מותמרים.
המינרל נמצא גם במספר אתרים בארצות הברית.
הגאהניט תואר לראשונה ב-1807 ונקרא על שמו של יוהאן גוטליב גאהן מגלה המנגן.
גאוּ היא יחידה מנהלית גרמנית שהייתה נהוגה בימי הביניים ובתקופת השלטון הנאצי.
משמעות השם היא יחידה מנהלית בתוך מדינה, והוא מקביל למונח "מחוז".
המונח "גאוּ" נכלל בשמות ערים רבות ובאזורים רבים במרחב הגרמני, לדוגמה: מחוזות ארגאו ותורגאו בשווייץ.
אחרי שנים רבות בהן המונח לא היה בשימוש, החייתה אותו המפלגה הנאצית ב-1920, כאשר כינתה את מחוזות המפלגה בשם "גאו".
חוקת המפלגה הנאצית מ-1926 מיסדה את השימוש במונח ככינוי לכל אחד מ-32 המחוזות המנהלתיים של המפלגה, בראש כל מחוז כזה עמד הגאולייטר (Gauleiter).
אחרי 1938 נעשו התאמות ונוצרה חפיפה בין מחוזות המדינה לבין המחוזות המנהלתיים של המפלגה.
כאשר סיפחה גרמניה שטחים ממדינות שכנות, הוקמו בשטחים אלו מחוזות רייך חדשים - הרייכסגאו (Reichsgau).
באוסטריה שלאחר האנשלוס שונתה החלוקה מ-7 מדינות (Länder) ל-7 רייכסגאו תוך חלוקה שונה במקצת של השטח הגאוגרפי.
למשל, הורחב השטח של רייכסגאו וינה לעומת שטח וינה האוסטרית.
גם השטחים שסופחו מצ'כוסלובקיה ומפולין אורגנו כרייכסגאו.
God Lives Underwater (גאד ליבס אנדרווטר) הייתה להקת אינדסטריאל מטאל מפנסילבניה שבארצות הברית, שהוקמה בשנת 1993 על ידי חברי הלהקה דייוויד ריילי וג'ף טורזו.
גאד ליבס אנדרווטר חתמה על חוזה עם חברת התקליטים American Recordings בפעם הראשונה לאחר שהמפיק המוזיקלי ריק רובין "גילה" את הלהקה, ולאחר מכן גם סייע להפיק את שני האלבומים הראשונים שלה.
את ההקלטה הראשונה שלהם, המיני אלבום God Lives Underwater, הוציאה הלהקה בשנת 1955, למרות שההקלטות עצמן הסתיימו כבר שנתיים קודם ב-1993. האלבום כלל שישה שירים, השיר No More Love מהאלבום נכלל גם באלבום הבא שלהם.
באוקטובר 1955 הלהקה פרסמה את האלבום הראשון באורך מלא שלה, Empty.
האלבום הבא של הלהקה, Life in the So-Called Space Age, יצא לאור בשנת 1988. זהו האלבום הראשון של הלהקה שקיבל התייחסות ממבקרי מוזיקה מוכרים, כגון Allmusic ו-Entertainment Weekly.
האלבום זכה לביקורות חיוביות בעיקר והתקבל יפה בחוג המעריצים.
באותה שנה פרסמה הלהקה מיני אלבום נוסף בשם "Rearrange", שהורכב מחמישה שירים.
האלבום הבא של הלהקה, Up Off The Floor, זכה לביקורות שליליות ועורר כעס גדול בקהל המעריצים, בין השאר מאחר ששניים מהשירים הפופולריים ביותר באלבום לא נכללו בגרסה הסופית מסיבות לא ידועות.
הלהקה התפרקה בשנת 2005, כאשר כל אחד מחבריה פנה לכיוון מוזיקלי שונה.
הבסיסט ג'ף טורזו ייסד את הלהקה Wired All Wrong, והסולן דייוויד ריילי פתח בקריירת סולו שנקטעה זמן קצר לאחר מכן כאשר הוא נפטר בשנתו.
דייוויד ריילי - שירה, קלידים
ג'ף טורזו - גיטרה בס
גאדפלש היא להקת אינדסטריאל מטאל בריטית שנוסדה בשנת 1988.
בשנת 1982, סי ג'יי גרין הקים את הלהקה "פול אוף ביקוז" יחד עם פול נוויל.
ברודריק, חבר לשעבר בלהקת נפלם דת', הצטרף ללהקה באמצע שנת 1985, אך עזב אותה ב-1987. לאחר שניגן כמה חודשים בלהקת "הד אוף דייוויד", בשנת 1988, הוא הצטרף מחדש ללהקה שהחליטה לשנות את שמה לגאדפלש.
גאדפלש הראתה נוכחות מוזיקלית רחוקה מהמיינסטרים עם אלבומים כמו "Streetcleaner" ו-"Pure".
בהמשך החליפה הלהקה את מכונות התיפוף בהם השתמשה עד אז במתופף האנושי בריאן מנטייה, ולאחר מכן הוא עצמו הוחלף על ידי טד פרסונס.
בשנת 2001 גרין עזב את הלהקה.
גאדפלש הכריזה שגרין יוחלף על ידי פול רייבן, חבר לשעבר בלהקת "קילינג ג'וק" המפורסמת, להקה שהשפיעה על גאדפלש רבות.
הלהקה התפרקה סופית שנה לאחר מכן.
בשנת 2010 הלהקה הכריזה על איחוד מחודש, והוציאה אלבום אולפן בשנת 2014, "A World Lit Only by Fire", ומיני אלבום, בשם Decline & Fall.
Pure (מאנגלית: טהור) הוא האלבום השני של הלהקה ויצא לאור באפריל 1992.
אתר Allmusic העניק לאלבום ארבעה כוכבים מתוך החמישה האפשריים, ומגזין Q נתן לאלבום ציון של 3 מתוך 5.
האלבום זכה במקום ה-18 ברשימת "האלבומים הטובים של השנה" של The Wire, ונכנס לרשימת 100 האלבומים החשובים של שנות התשעים של מגזין Terrorizer.
ג'סטין ברודריק - שירה, גיטרה
סי ג'יי גרין - גיטרה בס
פול נוויל - גיטרה בשיר 9
הרכב נוכחי: ג'סטין ברודריק - שירה, גיטרה, סי ג'יי גרין - גיטרה בס
חברי עבר: פול נוויל - גיטרה, רוברט המפסון - גיטרה, בריאן מנטייה - תופים, טד פרסונס - תופים, פול רייבן - גיטרה בס
כל השירים נכתבו והולחנו על ידי גאדפלש.
מבצעים: ג'סטין ברודריק - שירה וגיטרה, סי ג'יי גרין - גיטרה בס
גאוגברה היא לומדה שמאפשרת למידת חקר, הוראת מתמטיקה ומדעים מבית הספר היסודי ועד לקורסים אקדמיים.
התוכנה מאפשרת בניית המחשות ויזואליות ואינטראקטיביות בגאומטריה, אלגברה, סטטיסטיקה וחדו"א.
התוכנה מופיעה גם כיישום רשת ולכן איננה מחייבת התקנה במחשב.
בגאוגברה ניתן להציג נקודות, וקטורים, קטעים, קווים, מצולעים, חתכי חרוט, אי-שוויוניים וגרפים של פונקציות.
את הבניות ניתן לשנות לאחר הבניה באופן דינמי.
ניתן לעדכן מרכיבים של הבניה באמצעות עכבר, מגע או סרגל הקלט.
ניתן להגדיר בגאוגברה משתנים עבור מספרים, וקטורים ונקודות.
ניתן לחשב נגזרות ואינטגרלים ועוד מגוון של פונקציות ואופרטורים.
המחשות דינמיות ואינטראקטיביות שנבנו באמצעות גאוגברה, ניתן להעלות לספריית החומרים של גאוגברה ברשת.
הספרייה מכילה (אפריל 2016) יותר ממיליון משאבים, שנבנו על ידי משתמשים, מתוכם יותר מ-400,000 פתוחים לציבור לחיפוש, הצגה והורדה.
גאדיס אריביה (באינדונזית: Gadis Arivia; נולדה 8 בספטמבר 1964) היא פילוסופית, מרצה, חוקרת ופעילה פמיניסטית.
אריביה מרצה לפמיניזם ופילוסופיה באוניברסיטת אינדונזיה, והיא המייסדת של "ג'ורנאל פרמפואן", כתב העת לתאוריה פמיניסטית הראשון באינדונזיה, ב-1996. היא נעצרה על ידי ממשלת סוהארטו כשמחתה נגד עליית מחירי החלב בשנת 1998.
אריביה נולדה בניו דלהי, שבהודו, בשנת 1964. היא בתו של דיפלומט אינדונזי, ובילתה את רוב ילדותה במחוזות זרים - מלבד הודו, היא גם חייתה באתיופיה ובהונגריה, שם למדה בבית הספר של השגרירות הבריטית בבודפשט.
היא התחילה את לימודי התיכון שלה באינדונזיה, אך השלימה אותם במקליין, וירג'יניה, כשאביה היה מוצב בוושינגטון.
אריביה השלימה תואר בוגר בפילוסופיה באוניברסיטת אינדונזיה.
בעת לימודיה התחילה להתעניין בפמיניזם.
עם חזרתה לאינדונזיה, אריביה חזרה ללמד באוניברסיטה.
והיא התקשתה במציאת חומרים פמיניסטיים באינדונזיה, אז מתוך תקווה לקדם דמוקרטיזציה להגן על זכויות מיעוטים, היא יסדה את כתב העת הפמיניסטי הראשון של אינדונזיה, בעזרתן של אידה אסיקין, דהאני עריף, וטואטי הראטי.
קודם הנשים הקימו ב-1995 את הקרן התומכת - Jurnal Perempuan Foundation, או קרן ג'ורנאל הנשים, כשמו של כתב העת, וכעבור שנה, ב-1996, יצא גיליון הבכורה.
הקרן פעלה תמיד במחסור כספי, ובשמונה שנותיה כמנכ"לית, אריביה לא קיבלה משכורת.
לאחר שסיימה תפקיד זה, היא נשארה במועצת המנהלים של הג'ורנאל.
במהלך המשבר הפיננסי באסיה, ב-1997, אריביה - שכבר הוכרה כאחת החוקרות הפמיניסטיות המובילות בג'קרטה - מחאה על עליית מחירי החלב.
ב-23 בפברואר 1998, הצטרפה לכעשרים נשים אחרות במלון אינדונזיה לאירוע מחאה שאורגן על ידי ג'ורנאל הנשים.
המפגינות התפללו, שרו, חילקו פרחים, והקריאו הצהרה שקראה למספר גדול יותר של נשים להשתתף בפתרון המשבר.
אריביה נעצרה יחד עם שתי נשים נוספות, האסטרונומית קרלינה לסקונו סופלי, והפעילה וילאסי נוביאנה.
לאחר קבלת תמיכה ציבורית נרחבת, השלוש שוחררו.
בשנת 2002, השלימה אריביה את לימודי הדוקטורט באוניברסיטת אינדונזיה, בחוג לפילוסופיה.
עבודת הדוקטורט שלה, "Dekonstruksi Filsafat Barat, Menuju Filsafat Berperspektif Feminis" ("דה-קונסטרוקציית הפילוסופיה המערבית, התקדמות לעבר פילוסופיה פמיניסטית") פורסמה ב-2003.
אריביה מלמדת בפקולטה לידע ותרבות באוניברסיטת אינדונזיה קורסים בפילוסופיה מודרנית ותאוריה פמיניסטית.
היא נשואה לריצ'רד פולארד, איתו יש לה שני ילדים.
גָאגָאקוּ (ביפנית: 雅楽; רומאג'י: Gagaku) היא סוגה קלאסית עתיקה של מוזיקה ומחולות בחצר הקיסרית של יפן, המבוצעת בחצר הקיסרית בקיוטו זה מאות בשנים.
סוג זה של מוזיקה יובא ליפן מסין, אך מבחינה אמנותית, הוא שונה מן המוזיקה של הצורה הסינית המקבילה "יָאיְוֵּ'ה", מונח השמור למוזיקה טקסית.
הגאגאקו מורכב משלושה רפרטוארים עיקריים:
מוזיקה של דת השינטו הילידית ושירים ומחולות עממיים, הנקראים "קוּניבּוּרי נוֹ אוּטָאמָאִי"