tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בתרבויות הודו-אירופיות שונות ניכרות כמה התייחסויות למוות.
חלק מהטקסטים ההודו-אירופיים הקדומים מתארים את המוות באופן מטאפורי כשינה או כמנוחה נצחית, בדומה לכינויו של המוות בשפה העברית כ"מנוחת עולמים".
עם טקסטים אלו נמנים אלה ההינדואים שנכתבו בסנסקריט, היווניים, הנורדיים ואלה שנכתבו באנגלית עתיקה.
טקסטים אחרים מתארים את המת כמי שסיים את מסע חייו בעולם הזה, כשמצבת הקבורה שלו משמשת עבורו כמעין בית המקשר בין מסע חייו הקודם לבין מסע חייו החדש בבטן האדמה.
ביטוי נפוץ נוסף למת בשפות הודו-אירופיות שונות הוא "הצטרף אל האבות", והוא דומה לביטוי בעברית "נאסף אל אבותיו".
עדויות לפרשנויות אלה ניתן למצוא באחדות מהוודות, וכן במזמורים יווניים ורומיים.
בכל המזמורים הללו מכונה העולם הבא, שאליו מגיע המת, בשם "החושך התחתון".
באותן התרבויות העולם הבא מתואר לרוב כביתו של לאחד האלים.
במיתולוגיה היוונית הוא מתואר כביתו של זאוס, במיתולוגיה קלטית הוא מתואר כביתו של דון ובמיתולוגיה ההינדואית כזה של יאמה.
הוא אף מתואר במרבית אותן התרבויות כמקום שאין ממנו דרך חזרה.
בתרבויות אלה העולם הבא מופרד מהעולם הזה באמצעות נהר.
במיתולוגיה היוונית מדובר בנהר הסטיקס, ואילו במיתולוגיה ההינדואית מדובר בנהר הוואיטארנה.
באופן דומה, הגיבור היווני המיתולוגי אודיסאוס צריך לעבור אוקיינוס כדי להגיע לאל השאול האדס.
לדברי ההיסטוריון הביזנטי פרוקופיוס, השבטים הקלטים האמינו כי נשמותיהם של המתים עוברות הלאה דרך הים.
בקרב השבטים הגרמניים מדובר היה בגופות, ולא בנשמות.
ואכן, מסופר על האל הנורדי בלדר שגופתו הועברה באופן זה.
מסיבה זו, המקור האטימולוגי של המילה למצבת קבורה בשפות הודו-אירופיות שאול מהמונח "מקום מעבר", כלומר, מעבר על פני הנהר או הים אל עבר העולם הבא.
בתרבויות אחרות קיים גשר, העובר על פני הנהר המפריד בין עולם החיים לבין עולם המתים.
כך, למשל, בדת זרטוסתרא מדובר בגשר צ'ינוואט, ובמיתולוגיה הנורדית הגיבור הרמולד עובר גשר כדי להגיע להל, שליטת עולם המתים.
במיתולוגיות נוספות במקום גשר מופיע שער המפריד בין שני העולמות.
כך, למשל, במיתולוגיה ההינודאית טקס הקבורה מכונה כ"פתיחת שעריו של האל יאמה".
במיתולוגיות היוונית והנורדית הכניסה לעולם הבא מזוהה כשער השייך לאל הקשור למוות באותה המיתולוגיה, האדס והל בהתאמה.
השער המפריד בין שני העולמות מתואר לרוב כשער חזק ונעול, שיש קושי בפתיחתו.
במיתולוגיות אלה מופיעה בדרך כלל דמות של כלב המוצגת כשומרו של עולם המתים, ומוצב לרוב על הנהר המפריד בינו לבין עולם החיים.
במיתולוגיה היוונית מדובר בקרברוס, כלבו של האדס, ואילו בזו ההינדואית מדובר בשרווארה, כלבו של יאמה.
ההבדל בין השם היווני לשם ההינדואי נעוץ בכך שבפרוטו-הודו-אירופית, האות כ"ף בצורתה המחונככת, כלומר, כ"ף שמייד אחריה באה האות יו"ד (/kʲ/), הופכת לכ"ף רגילה (/k/) ביוונית אך לש"ין (/ʃ/) בשפות ההודיות.
לפיכך סבורים החוקרים כי שמו של אותו הכלב במיתולוגיה הפרוטו-הודו-אירופית היה, אפוא, קְיֵרְבֵּרוֹס (ḱérberos*), ומשמעות שמו באותה השפה היא "המנוקד".
גם במיתולוגיה הנורדית מסופר על כלב השומר על הדרך בין העולם הזה לעולם הבא, ובאווסטה לא מדובר בכלב אחד אם כי בשניים.
לפי טענות שהועלו על ידי אנתרופולוגים אחדים, אחד מסיפורי העם הקדומים ביותר הנפוצים באירופה, "הנפח והשטן" מתוארך לתרבויות הודו-אירופיות מתקופת הברונזה, כך שהוא עשוי להתאים בזמן מוצאו ובתקופת מוצאו למיתולוגיה הפרוטו-הודו-אירופית.
הסיפור עוסק בנפח המוכר את נשמתו לדמות על-טבעית מרושעת.
התמורה שהנפח מקבל מהעסקה משתנה בגרסאות שונות, אם כי לרוב הוא משיג כלי עבודה מסוים.
לבסוף הנפח מצליח לחזור בו מהעסקה שכרת עם הדמות העל-טבעית, כשהגרסה הנפוצה לכך היא בכך שהנפח מדביק אותו לאחד מכלי העבודה שהשיג.
זהותה אותה הדמות העל-טבעית עשויה להשתנות בתרבויות המאוחרות: היא עשויה להיות מזוהה כשטן, כג'יני או כהאנשה של המוות.
עם זאת, אין מוסכמה בקרב החוקרים בדבר תיארוכו של סיפור עם זה לתקופה הפרוטו-הודו-אירופית.
המתנגדים לטענה זו טוענים כי מילים אחדות המופיעות בסיפור בגרסאותיו השונות, לרבות המילה ל"נפח", אינן ניתנות לשחזר במדויק בפרוטו-הודו-אירופית, ולפיכך אין בהכרח להניח כי הסיפור מקורו הודו-אירופי.
מֵיתְרָנִים (שם מדעי: Chordata) היא מערכה של בעלי חיים שניוני הפה המתאפיינים בקיום מיתר גב חלול.
קבוצה זו כוללת מיתרני זנב, מיתרני ראש אך בעיקר את בעלי הגולגולת שבתוכה בעלי החוליות הכוללים את העופות, הזוחלים, הדגים, הדו-חיים והיונקים השונים והם רובם המוחלט של בני הקבוצה והחיות המשגשגות והמצליחות ביותר כיום.
אצל חלק מהמיתרניים עוברים עצבים מרכזיים בתוך מיתר הגב; אצל האחרים (כגון האדם) התנוון המיתר במשך הדורות, אם כי הוא מופיע לזמן קצר במשך התפתחות העובר.
בנוסף, לכל המיתרניים יש זנב הנמשך אל מעבר לאגן.
גם הזנב, בדומה למיתר הגב, התנוון במרוצת הדורות אצל חלק מהמינים, וגם הוא מופיע אצלם בדרך כלל במשך ההתפתחות העוברית.
שיאנים מפורסמים מהמיתרניים הם החיה הגדולה בעולם: לווייתן כחול, והיצורים המהירים בעולם: בז נודד (בצלילה) והעטלף אשף מקסיקני (בקו ישר).
יש יותר מ-60,000 מינים של מיתרניים.
תת-מערכה וטוליקוליה (Vetulicolia) – נכחדה
קבוצה מיקסינים (Hyperotreti) – מיניה נכללו בעבר בחסרי לסתות
קבוצה צמדאים (Hyperoartia) – מיניה נכללו בעבר בחסרי לסתות
קבוצה בעלי סנפירים בשרניים (Sarcopterygii) – דגי גרם
בשיטה המודרנית של המיון המדעי לא תמיד דרגת מיון מסוימת נכללת בדרגת המיון שמעליה.
כלומר, סדרה של צמחים יכולה להיות כלולה במערכה ולא תהיה שייכת לאף מחלקה.
היא יכולה לכלול קבוצות מדרגות שונות.
לדוגמה: קבוצת הארכוזאוריה כוללת את התניניים, המהווים משפחה, ואת העופות, המהווים בכלל מחלקה.
דגי גרם כוללים את מקריני סנפיר ואת בעלי סנפירים בשרניים.
מערכת מיתרני פה קרובה יותר לקווצי עור מאשר למיתרניים.
מֵיתָר הוא יישוב במעמד מועצה מקומית במחוז הדרום בישראל.
שוכן בשיפוליו הדרומיים של הר חברון, כ-18 קילומטרים צפונית-מזרחית לבאר שבע, צפונית ליישוב הבדואי חורה ומזרחית לכביש 60. היישוב הוכרז כמועצה מקומית בשנת 1987.
מיתר שוכנת על גדות נחל חברון, בין אזור צפון הנגב להר חברון, בגובה 530–620 מטרים מעל פני הים.
האקלים במיתר הוא צחיח למחצה, כמות המשקעים השנתית הממוצעת במיתר היא כ-300 מ"מ.
בסמוך ליישוב, צפונית-מזרחית ממנו, נמצאת חורבת צלית ובה שרידי מבנים מן התקופה הרומית ומחילות מסתור מתקופת מרד בר כוכבא.
בסמוך ליישוב עובר תוואי נחל אשתמוע.
מצפון ליישוב נמצא יער מיתר, המהווה חלק מיער יתיר.
היישוב נושק לקטע משביל ישראל.
בניית מיתר החלה כיוזמה של בצלאל גבר, ראש מועצת עומר דאז, יצחק לבנון ויעקב לנג, שגיבשו את הרעיון להקמתו של יישוב קהילתי באזור צומת שוקת על כביש 60. כוונת המייסדים הייתה הגברת ההתיישבות היהודית בין אזור דרום הר חברון לבין אזור באר שבע.
במסמך הייסוד מ-27 באוגוסט 1979 נאמר כי המטרה היא הקמת יישוב עירוני בנחל חברון בשם "עומר ב'".
לשם כך הוקמה אגודה בשם "אגודת מתיישבי נחל חברון - 1980" שמטרתה הייתה הקמת יישוב כפרי בנגב ביוזמה ובניהול עצמאי של חבריה.
מיתר היה היישוב הראשון בארץ שהוקם ביוזמה, ניהול ומימון עצמאיים, ללא מעורבות של גוף ממסדי וללא תמיכה תקציבית ותכנונית של גוף ממסדי כמו הסוכנות היהודית.
הממשלה החליטה על הקמת היישוב במרץ 1980. אבן פינה ליישוב הונח בנוכחות השר אריאל שרון ב-7 באוקטובר 1980.
בסקרים שנעשו באזור נמצא כי האתר המוצע יתאים לקליטת כ-2,500 משפחות.
ועד העמותה היה אחראי לתכנון והקמת התשתיות.
בשלב הראשון הוגרלו בין חברי העמותה כ-1,000 מגרשים (בשטח של 500–1,000 מטרים רבועים כל אחד).
הבניה הפרטית נעשתה על ידי החברים בשיטת "בנה ביתך".
לכנס המועמדים הראשון, שהתקיים באצטדיון באר שבע, הגיעו 3,000 משפחות אשר שילמו דמי כניסה.
אף על פי שאליהו נאווי, ראש עיריית באר שבע דאז, לא עודד יציאה נוספת מבאר שבע ליישוב לוויין נוסף, מצאו משפחות רבות מבאר שבע את היישוב החדש כמתאים עבורן.
המועמדים להתיישבות רואיינו על ידי ועדת החברים שפעלה בכפוף לתקנון האגודה, שקבעה מספר קריטריונים לקבלה, ביניהם היות המועמד יוצא-צבא.
רוב חבריה הראשונים היו עובדי התעשייה האווירית, עובדי קמ"ג, עובדי מפעלי ים המלח והתעשיות הכימיות, וכן קבוצה דתית ששקלה הקמת יישוב דתי והחליטה להצטרף למיתר.
ראשוני התושבים נכנסו לבתיהם בשנת 1984. בשנת 1987 התגוררו במקום כ-350 משפחות.
במאי 2018 הונחה אבן הפינה לפארק התעשייה בצומת שוקת, שיהיה משותף למיתר, לקייה, חורה, מועצה אזורית אל קסום ומועצה אזורית בני שמעון.
על פי התכנון הפארק צפוי להיות בגודל של כ-4,150 דונם וייתכן שיזכה לשירות תחבורתי של מסילת עוקף באר שבע שישרת גם בין היתר את עיר הבהד"ים ויישובי אזור צומת הנגב.
ביישוב מצויים רק בתים צמודי-קרקע.
כמו כן בכניסה לעיר נבנה תיכון מיתרים החדש ובצמוד אליו מגרש כדורסל.
בשנת 2021 נפתחה ביישוב ישיבה תיכונית במקום בו היה התיכון ששכן לפניו עד למעבר למבנה החדש ב-2021.
בימינו משווקים על ידי מנהלת המגורים בצה"ל בתים צמודי קרקע עבור אוכלוסיית אנשי הקבע, וכן אוכלוסיות נוספות הכפופות למשרד הביטחון.
ממזרח ליישוב, בתוך תחומי השיפוט של המועצה המקומית, נמצאת חוות בודדים בשם "חוות שם", בה חי שי דרומי.
במיתר מערכת חינוך הכוללת כעשרה גני ילדים, שני בתי ספר יסודיים חילוניים ('פסגות' ו'עמית') ובית-ספר יסודי ממלכתי-דתי ('חמדת'), וכן חטיבת ביניים 'מיתרים' שהפכה בשנת הלימודים ה'תשע"ה לתיכון, כך שהתלמידים שעלו לכיתה י' המשיכו ללמוד במיתר.
בעבר התלמידים עברו ללמוד בתיכונים מחוץ למיתר, בעיקר בתיכון ביישוב עומר ובתיכון וכפר הנוער אשל הנשיא.
בשנת הלימודים ה'תשפ"ב נפתחה במיתר ישיבה תיכונית תחת רשת ברנקו וייס.
על פי השנתון הסטטיסטי של הלמ"ס לשנת 2007, 31.5% מבני ה-20–29 לומדים לתואר ראשון באוניברסיטאות ובמכללות, נתון המציב את היישוב במקום השני בארץ, בפער של חצי אחוז מהמקום הראשון.
ביישוב פועלות חמש תנועות נוער - שבט "צחור" של תנועת הצופים, "סניף מיתר" בני עקיבא, קן "מיתר" של תנועת הנוער העובד והלומד, תנועת של"ח, וחוגי הסיירות של החברה להגנת הטבע.
המועצה במיתר מורכבת מתשעה חברי מועצה.
בראש המועצה עומד, החל משנת 2024, שמעון פרץ.
כיהן כראש אגודת מתיישבי נחל חברון מהקמתה (1984), וכראש המועצה המקומית בין השנים 1986–1988 (ממונה).
אליהו שפירא (1993–1998) - ראש המועצה הנבחר הראשון.
בשנת 2020 הוקם מתנ"ס במיתר, בידי מועצה מקומית מיתר והחברה למתנ"סים.
ב-2025, במלאת 40 שנה להקמת היישוב, כתבי ותיקי מיתר ספר על השנים הראשונות בו, וגם הפיקו פודקאסט בנושא.
במיתר קהילה דתית גדולה (כ-30% מכלל האוכלוסייה).
רב היישוב הוא הרב משה ביגל.
ביישוב קיימים שלושה-עשר בתי כנסת (שנים-עשר אורתודוקסיים, ואחד של התנועה המסורתית בישראל הפועל בעיקר בחגים).
כמו כן, פועל ביישוב סניף של תנועת בני עקיבא.
את שירותי הדת ביישוב מספקת המועצה הדתית והם כוללים מערכת כשרות, מקווה טהרה ועוד.
טניס: בשנת 2019 נערך במיתר טורניר טניס לנשים, Meitar Open, על סך פרסים של $60,000, הטורניר הגדול ביותר לנשים שנערך בישראל, במסגרת סבב ITF.
כדורסל: במיתר פועל מועדון הכדורסל "הפועל מיתר", אשר לו קבוצת נוער וקבוצת ילדים.
קראטה: במיתר פועל מועדון הקראטה של מוטי אשכנזי "ווסט קוסט שוטוקאן".
שחייה: במיתר מתגוררים אלופי ישראל בשחייה איתי גורביץ' וענבר מארק.
כדורגל: במיתר פועלות שתי קבוצות כדורגל, בגילאי נערים ב' וילדים ב'.
שתי הקבוצות לא משחקות בשבת.
למיתר יש עיר תאומה אחת:
מיתרידטס השישי הידוע גם כדיוניסוס אופטור ("Eupator Dionysius") (132 לפנה"ס – 63 לפנה"ס) היה שליט פונטוס בין השנים 111 לפנה"ס – 63 לפנה"ס.
נחשב אחד מגדולי מלכי פונטוס והיה מאויביה המרים של הרפובליקה הרומית.
מיתרידטס היה בנו של מיתרידטס החמישי מלך פונטוס.
לאחר מות אביו בשנת 120 לפנה"ס החלו מאבקי ירושה בינו לבין אימו ואחיו הצעיר שבעטיים ברח מהמדינה.
מאבקי הכוח הסתיימו כנראה בשנת 114 לפנה"ס.
מיתרידטס תפס את המלוכה בכוח, כלא את אימו, הרג את אחיו ונישא לאחותו.
בשנת 111 לפנה"ס פלש מיתרידטס לחצי האי קרים על פי בקשת ההתיישבויות היווניות שם, הביס את הסקיתים שאיימו על מושבות אלו, סיפח את סקיתיה, והוכתר כמלך ממלכת הבוספורוס הקימרי.
מספר שנים מאוחר יותר כבר כבש את ארמניה הקטנה, פונטוס המזרחית וקולכיס, ובמקביל לדרך הצבאית דאג גם לכרות ברית עם מלך ארמניה באמצעות הסכמי חיתון.
מיתרידטס נהדף לראשונה בשנת 92 או 93 לפנה"ס על ידי סולה, כאשר ניסה לכבוש את קפדוקיה ופפלגוניה.
סולה, אז נציב קיליקיה, קיבל הוראות לבלום השתלטות זו.
הוא יצא בראש כוחות צבאיים רומיים דלים שהועמדו לרשותו ומספר כוחות עזר שגייס מבנות הברית של רומא באזור קפדוקיה.
על אף חסרונו בכוח אדם, סולה ניצח בקלות את נציבו של מיתרידטס בקפדוקיה ואת כוחות העזר שנשלחו לשם על ידי מלך ארמניה.
ניסיונו השני של מיתרידטס החל כשנה מאוחר יותר, תוך כדי שהוא ניצל את ההתקוממויות בחצי האי האפניני.
הוא כבש את פפלגוניה ואת ביתיניה ושבה את מלכיהן, אך שוב נכנע ללחץ כבד של הרומאים, נסוג מהשטחים החדשים ושחרר את המלכים השבויים.
מעט מאוחר יותר פלש שנית לביתיניה ובכך החל את מלחמת מיתרידטס הראשונה (89–85 לפנה"ס).
בשנת 87 לפנה"ס, כשהגיע סולה למזרח בהוראת הסנאט הרומי, השתלט כבר מיתרידטס, שכרת ברית עם אתונה, על רוב אסיה הקטנה ואיי הים האגאי ורק מספר ערים יווניות, בראשות רודוס, נשארו נאמנות לרומא וערכו מלחמת מגן נגד הכובש הפונטי.
בגלל חוסר חמור באוניות שלח סולה את סגנו, לוקלוס, לגייס צי בקפריסין, בעוד הוא פיצל את כוחותיו בין אתונה ופיראוס.
סולה לא היסס לבזוז את אוצרות מקדשי היוונים בדלפי ואולימפיה ולכרות את חורשות אקדמיה והליקון הקדושות לצורכי מלחמתו.
לאחר מכן ניצח את הצבא הפונטי במספר קרבות חשובים, והבריח את צבאו של מיתרידטס בחזרה לאסיה.
בקיץ 85 לפנה"ס, לאחר שסידר את ענייני רומא ביוון, וחבר אל הצי הרומי, חצה סולה את מצרי הדרדנלים ועבר לאסיה הקטנה.
בניגוד לתקוותו של מיתרידטס, לא פרצו קרבות בין שני המצביאים הרומים שאיימו עליו.
לנוכח היתרון הרומי הברור אילץ סולה את מיתרידטס לדון על תנאי כניעתו ועל שלום אפשרי ליד דרדנוס.
המלך הפונטי נסוג מכל כיבושיו, שילם פיצויים לרומא, ומסר לה את צי המלחמה שלו.
בשנת 82 לפנה"ס פלש לוקיוס ליקיניוס מורנה, נציב הפרובינקיה אסיה, לפונטוס.
הפלישה נחלה מפלה, והרומאים נסוגו בהוראת סולה.
מאבק זה נקרא מלחמת מיתרידטס השנייה (83–81 לפנה"ס).
בשנת 74 לפנה"ס סיפחה רומא את ביתיניה לפרובינקיית אסיה.
מיתרידטס הצליח להביס את נציב ביתיניה, להשמיד את הצי הרומי, ולהטיל מצור על קיסיקוס.
אך בואו של המצביא הרומי לוקולוס לאסיה הקטנה שינה את מהלך המלחמה, וגרם לשבירת כוחו של צבא פונטוס.
מיתרידטס ברח לארמניה, ממלכת חתנו.
בשנת 69 לפנה"ס פלש לוקלוס גם לארמניה, והביס את מלכה, אולם מרידה שפרצה בצבאו מנעה ממנו לסיים את המלחמה, ומיתרידטס ניצל מרידה זו כדי לחזור לפונטוס.
המצביא השאפתן פומפיוס מונה לנציב הפרובינקיה אסיה ופתח במלחמה כנגד פונטוס ב-66 לפנה"ס.
פומפיוס הביס את מיתרידטס ליד המקום בו יסד פומפיוס אחר כך את המושבה ניקופוליס.
מלך פונטוס המובס ברח לקרים, שם הקים צבא חדש בן 36,000 חיילים אותם אימן בשיטות הרומיות.
בשנת 63 לפנה"ס פרץ נגדו מרד בהנהגת בנו, וכאשר כוחות המורדים סגרו על מבצרו האחרון, הוא התאבד בעזרתו של אחד משומריו.
עם מותו של מיתרידטס, גדול אויביה של הרפובליקה הרומית במזרח, נפתח לפני הרומאים האגן המזרחי של הים התיכון (כולל ארץ ישראל).
התקדמותם של הרומאים מזרחה נעצרה מעתה והלאה רק על ידי האימפריה הפרתית.
סיפור חייו של מיתרידטס השישי שימש כהשראה למחזהו של ראסין "מיתרידטס" (בצרפתית Mithridate), ומחזה זה שימש כבסיס לכמה אופרות.
אחת האופרות המפורסמות היא האופרה המוקדמת של מוצרט, "מיתרידטס, מלך פונטוס" (באיטלקית: Mitridate, re di Ponto).אופרה זו מבוססת על תרגום המחזה של ראסין על ידי ג'וזפה פאריני.
מיתרה (בפרסית עתיקה: 𐎷𐎰𐎼 ובאווסטית: 𐬨𐬌𐬚𐬭𐬀 'מית'רה', בסנסקריט: मित्र) הוא אל חשוב במיתולוגיה הפרסית ובמיתולוגיה ההינדואית.
האל מופיע בוודות כאחד האדיאטים - אל השמש ואל החברות, הנאמנות וההסכמים.
בתרבות הפרסית, הפך מיתרה אל חשוב באמונה הזורואסטרית.
ניתן לזהותו עם אל פרוטו-אינדו איראני, שגם שמו היה, כנראה, מית'רה.
בשתי התרבויות, הוא מיוחד בקשריו הקרובים עם האל ששולט על ה"אסורות" (ובאיראנית, "אהורות"), ומגן על ה"רטה" (באיראנית: "אשה"): ורונה בהודו ואהורה מאזדה באיראן.
האל ההלניסטי והרומי מיתרס, אותו עבדו גברים מדתות המסתורין מהמאה ה-1 לפנה"ס ועד למאה ה-5 לספירה, איחד בין המיתרה הפרסי לאלים פרסיים אחרים, בכת סינקרטית בשם "מיתראיזם" .
למילה ההודו-איראנית "מיתרה" עשויות להיות שתי משמעויות:
הפירוש הכללי של "ברית" יכול להסביר את שתי האפשרויות.
המשמעות השנייה בדרך כלל מודגשת במקורות ההודיים, והראשונה במקורות האיראניים.
הפעם הראשונה שמופיע השם מיתרה הוא בכתובת של הסכם, "קה" (1400 לפנה"ס), שנחתם בין החתים והחורים מממלכת מיתני באזור המצוי מדרום מזרח לימת ואן.
הערבים להסכם חמישה אלים אינדו-איראניים: אינדרה, מיתרה, ורונה, ושני הפרשים: האשווינים או נסטיה.
החורים כנראה הובלו בידי קאסטה לוחמת אריסטוקרטית, שעבדה לאלים אלה.
בשירי הוודות, מיתרה תמיד נמצא יחד עם ורונה, כך שהשניים מאוחדים כ"מיתראוורונה": ורונה הוא אל המקצב הקוסמי של הספירות העליונות, ואילו מיתרה מביא את האור בשחר, שהוסתר בידי ורונה.
בפולחן הוודי המאוחר, קורבן לבן מובא למיתרה ושחור לוורונה.
ב"שטפת'ה ברהמנה", הזוג הזה מובחן כ"ייצוג והכוח", כשמיתרה הוא הכמורה וורונה הכוח המלכותי.
כפי שהעיר ג'וזף קמפבל, "לשניהם אמורים להיות אלף עיניים.
שניהם הם הכוח הפעיל של האור או הכוח השמשי שפועל באותו הזמן.
שניהם מחדשים את העולם בדבריהם".
המהפכה של זרתוסטרה (זורואסטר), שמרה על האלים האיראניים, אך הגבילה אותם היררכיה מסובכת של "אלמותיים" ו"נערצים", שכעת היו תחת שליטתו של אהורה מאזדה או של אהרימן, מכיוון שכל היקום היה חלק מהטוב או הרע.
בחלקים המאוחרים של האווסטה, מיתרה נחשב לראש היצורים הנבראים.
הוא מקבל את התואר "דיין הנשמות".
כמגן של האמת ואויב הטעות, מיתרה קיבל מקום אמצעי בפנתיאון הזורואסטרי כגדול מבין ה"ייזטה", היצורים שנבראו בידי אהורה מזדה כדי לעזור בהרס כוחות הרוע והשלטון על העולם.
הוא היה לנציגו של אהורה מזדה בארץ, ומטרתו הייתה לשמור על הצדיקים והישרים מפני כוחות הרוע של אחרים.
לפיכך, הוא היה לאל של האמת והנאמנות, ובמעבר לעולם הפיזי – של האוויר והאור.
כאויבם של החושך והרוחות הרעות, הוא הגן על הנשמות, וליווה אותם לגן עדן (גן עדן עצמו, במובן שלאחר המוות, הוא מושג פרסי במקורו).
מכיוון שאור מלווה בחום, הוא היה גם האל של הצמחייה והגדילה; לטוב הוא גמל בעושר, והשמיד את הרע.
מיתרה כונה הכול יכול, שלא ניתן לרמותו, שאינו טועה, המסתכל תמיד, ושאינו נח לעולם.
בתקופה ההלניסטית הוא זוהה כבנה של אנאחיטה, אלה עם מקבילות נרחבות לאלות-אמהות אחרות שאינן מוזכרות באווסטה המוקדמת.
המקדש הגדול ביותר עם קשרים מיתריים הוא המקדש הסליוסידי בקנגבד שבמערב איראן (בערך 200 לפנה"ס), שמוקדש ל"אנאחיטה, האם הבתולה של האל מיתרס".
יום הולדתו של מיתרה נחוג בערבו של היום הקצר ביותר בשנה, הנקרא "שאב-א-ילדה" בפרסית, דבר המתאים לאל של אור (שהרי מיום זה והלאה הימים מתארכים).
כאל שהעניק ניצחון, מיתרה בלט בפולחן הרשמי של האימפריה הפרסית הראשונה, שם החודש השביעי והיום השש עשרה בכל חודש הוקדשו לו.
מיתרה, ה"מלך הגדול", היה אל שהתאים במיוחד לשליט: שמות מלכותיים שכללו את שמו (לדוגמה, "מיתראדתס"), מופיעים בשושלות המלכותיות של פרתיה, ארמניה, ובאנטוליה בפונטוס וקפדוקיה.
הפולחן שלו התפשט בתחילה עם האימפריה הפרסית בכל אסיה הקטנה, ואז ברחבי האימפריה של אלכסנדר הגדול ויורשיו.
במסופוטמיה, מיתרה זוהה בקלות עם האל שמש, האל של השמש והצדק.
הנסיכים הפרתיים של ארמניה היו כמרים למיתרה, ואזור שלם בארץ זו הוקדש לאנאחיתה.
מקדשים רבים הוצבו למיתרה בארמניה, שנותרה כאחד ממבצריה האחרונים של דת זורואסטר עד שהיא נעשתה רשמית לממלכה נוצרית.
בתרבות ההלנסיטית, מיתרה זוהה עם אפולו-הליוס.
במאה השנייה לפנה"ס, כנראה בפרגמון, פסלים הלניסטים עיצבו את דמותו של מיתרה/הליוס כאל המרכזי של דת סינקרטית חדשה, מיתראיזם איקוני.
אף שכת חדשה זו מעולם לא הצליחה ביותר ביוון, היא אומצה בידי רומא במאה הראשונה לפנה"ס והתפשטה ברחבי האימפריה כדת רשמית, בעיקר בעמק הריין, ובאזורים שנכללים כיום בהונגריה וברומניה.
בישראל נמצאו עדויות לפולחן מיתראס בקיסריה, אתר רמת רחל, ובירושלים.
טירידאטס הראשון, מלך ארמניה, קידם את התפתחות פולחנו של מיתרה שהיה לדידו גרסה בהשפעה רומית של הזורואסטריזם.
טירידאטס בנה את "מקדש גארני", מקדש הבנוי בסגנון יווני-רומאי שהשתמר בשלמותו ומוקדש למיתרה.
מיתר הוא חוט מתוח, העשוי בדרך-כלל ממתכת, פלסטיק (כגון פרלון), משי, מעי, או גיד, ומשמש בעזרת רטט הנוצר על ידי פריטה, הקשתה או הקשה, להפקת הצליל של כלי המיתר.
ככל שהמיתר רוטט בתדירות גבוהה יותר כך הצליל הנוצר הוא מה שאנו מכנים כצליל גבוה יותר.
בנוסף לחומר ממנו עשוי המיתר, כך גם עוביו של המיתר, מתיחות המיתר, ואורכו קובעים את גובה הצליל המתקבל, כך שככל שהמיתר קצר יותר, דק או מתוח יותר הוא יפיק צליל גבוה יותר.
בכלים מודרניים רבים המיתרים עשויים ממתכת וניילון, שהם חומרים עמידים יחסית, וצלילם חד, בוהק, יציב, חזק וברור יחסית, אך ברחבי העולם יש שימוש נרחב בחומרים מן החי להפקת מיתרים, כולל בכלים של התרבות המערבית כגון כינור, בהם המיתרים היו עשויים בעבר כנורמה בעיקר מגידים או ממעי.
מיתרים אלו נקרעו במהירות, שמרו פחות על כיוון ואופי הצליל שלהם היה שונה, ומסיבות אלו ואחרות פחת השימוש בהם.
בכל כלי המיתר ישנם התקני כיוון, שהמיתר מלופף סביבם, ובעזרתם הנגן יכול לכוון את המיתר.
לכלי הנגינה יש מספר שונה של מיתרים.
בפסנתר למשל יש כ-88 קלידים המקישים באמצעות מערכת מנופים על בין מיתר אחד לשלושה עבור כל קליד.
הואיל וקיים מגוון עשיר מאוד של כלי מיתר ברחבי העולם ולאורך ההיסטוריה, יש כלים רבים יוצא דופן מבחינת מספר המיתרים, גם בין הכלים המוכרים יותר.
מיתרים מדורגים לפי הקוטר שלהם (המכונה באנגלית Gauge).
בגיטרה חשמלית, למשל, קוטרם של המיתרים בסטים המקובלים נע 0.056 אינצ'ים לעבה ביותר, ו-0.008 אינצ'ים לדק ביותר.
ככל שהמיתרים עבים יותר, עליהם להימתח יותר כדי להגיע לגובה הצליל הרצוי.
נגינה על המיתר שוחקת אותו ועם חלוף הזמן איכות הצליל יורדת והמיתר נשאר מכוון לפחות זמן, לכן יש להחליף את המיתרים מדי פעם, בהתאם לסוג המיתרים ותדירות הנגינה.
בנוסף, במיתרי מתכת קיימת בעיה של חימצון וקורוזיה, תופעות המופיעות עקב חשיפה של מתכות כמו פליז וברונזה ללחות ומלחים המגיעים מאצבעות הנגן (בכלים בהם הנגן נוגע באצבעותיו במיתרים).
כתוצאה מכך, המיתרים מאבדים מבהירות הצליל שלהם לאורך זמן.
על מנת לנסות ולפתור את הבעיה, חלק מיצרני המיתרים מצפים את מיתריהם בציפוי מתכת או פולימר המגנים על המיתר ומאריכים את חייו.
עם זאת, מיתרים מצופים בדרך כלל יקרים יותר ועשויים להשמע פחות בהירים.
"מיתת המיטה הלסבית" הוא מונח שהגתה הסוציולוגית האמריקאית פפר שוורץ (Pepper Schwartz), לתיאור הירידה בפעילות מינית המתרחשת בקשר זוגי ממושך אצל נשים לסביות לאחר כשנתיים מתחילתו של הקשר.
בשנת 1983 פרסמה פפר מחקר שבו מצאה כי אצל נשים לסביות המקיימות זוגיות קבועה ומתמשכת, מעל לשנתיים, פוחתת כמות יחסי המין באופן משמעותי הן ביחס לזוגות הומוסקסואליים והן ביחס לזוגות הטרוסקסואליים.
למרות ממצאים אלה, ההפחתה בחיי המין אינה מצביעה על הפחתה בסיפוק ובאינטימיות, וכן לא על היעדר מונוגמיה.
הביקורת על מחקרה של פפר
קיימת ביקורת בקרב חוקרים ממדעי החברה על מחקרה של פפר.
לפי טענת המבקרים, הנשים במחקר נשאלו "באיזו תדירות את מקיימת יחסי מין", ללא הגדרת או פירוט המונח "יחסי מין".
לפי טענה זאת, לא הוחשבו במחקר קרבה גופנית ואינטימיות, שהם דפוסים הקיימים באופן תכוף אצל אותם זוגות כיחסי מין.
מנגד, ניתן להעלות את הטענה, כי הנשאלות במחקר בחרו שלא להגדיר את יחסי הקרבה והאינטימיות שלהן כמיניים, ולכן אין לראותם ככאלה.
מעבר לפן ההומו-לסבי של מחקרה של פפר ולסוגיה בדבר הגדרתם המדויקת של יחסי מין, מהווה המחקר דוגמה לסוגיית אופן העלאת השאלה במחקר חברתי, כגורם משמעותי ובעל השפעה.
מיתרידטס הראשון, מלך איבריה (בגאורגית: მითრიდატე I; מִיתְרִידָטֶה) היה המלך איבריה במאה ה-1 (כארתלי, גאורגיה) כפי שמעידים ממצאים אפיגרפיים על שלטונו.
על פי הערכתו של סיריל טומנוף שנות שלטונו היו בין השנים 58–106.
שתי כתובות שנחשפו בארמאזי, מזכירות את מיתרידיטס.
הכתובת הראשונה, אסטלת ארמאזי של סרפייטיס , כתובת דו לשונית בארמית וביוונית.
הכתובת היוונית מזהה את מיטרידטס הראשון כבנו של "המלך הגדול" פארסמנס (פארסמן), ככל הנראה פארסמן הראשון שמוזכרות בחיבור "אָנַּלִים" ("ספרי השנים") של טקיטוס (באותו חיבור מזכיר טקיטוס גם את מיתרידטס הראשון בעצמו).
הכתובת השנייה, אסטלת ארמאזי של וספיאן (אספסיאנוס) , היא כתובת אבן ביוונית, שנמצאה בשנת 1876 ליד מצחתה.
הכתובת מדברת על מיטרידטס הראשון כ"ידיד הקיסרים" ועל המלך "של האיברים אוהבי הרומאים".
הוא גם מדווח כי הקיסר הרומי אספסיאנוס ביצר את ארמזי עבור המלך האיברי בשנת 75. אמו הייתה נסיכה ארמנית ללא שם משושלת ארטאשס , בהיותה בתם של המלכים הארמניים הארמנים טיגראנס הרביעי ואחותו-אשתו אֶרָטוֹ .
על פי הכתובת, שלט מיתדריטס, תחת הקיסרים אספסיאנוס, טיטוס ודומיטיאנוס.
הרשומות הגאורגיות אינם מציינות את תקופת שלטונו של מיתדריטס הראשון.
לחלופין הרשומות מדווחות על שלטון משותף של קרתם (קרדזם) וברתום (ברטמן) - בתקופה שבה חורבן ירושלים לאחר המצור על ירושלים על ידי אספסיאנוס בשנת 70 שגרר גל של פליטים יהודים לאיבריה - ולאחר מכן של בניהם - פארסמן וקאוס - והנכדים - אזורק וארמזל.
כמה חוקרים מודרניים, כמו סיריל טומנוף, רואים בדירכיה האיברית אגדה טהורה ו"זיכרון מעוות של שלטונו ההיסטורי של מיתרידטס הראשון".
מבין הזוגות המלכותיים הללו, מזהה פרופסור מֶלִכִּישְׁוִוִּילִי את "אזורק" כשמו המקומי האפשרי של מיטרידטס הראשון ו"ארמזל" ככינוי טריטוריאלי, במשמעות הגאורגית "של ארמזי".
כתובת יוונית נוספת שנמצאה ברומא - האפיגרמה של אמאזאספוס , הכתובת מציינת את אמאזאספוס כאחיו של המלך מיתרידטס הראשון מאיבריה.
הכתובת מתעדת את מותו של אמזפוס בניסיביס, בעודו מלווה את הקיסר טראיאנוס במסע הפרתי שלו בשנים 114–117.
כמה חוקרים מודרניים מזהים את מיתרידטס הראשון עם המלך פלביוס דאדס, הידוע מכתובת יוונית יחידה שכתובה מסביב לקצה הבסיס של כלי כסף גדול שנמצא בארמאזי.
הקערה הייתה חלק ממצאי קבורת אישיות עשירה מהתקופה הרומית המכונה בדרך כלל "קבורת ברסומאס" על שם ברסומאס הנכבד, אשר לו, הכתובות מציינות כי, היצירה הזו הוצגה על ידי המלך פלביוס דאדס.
אין אזכור שלו במסורת הכתובה הגאורגית של ימי הביניים, ונראה שהוא השם הרומי היחיד שמעיד על השלטון של בית המלוכה האיברי.
עובדה שמצביעה על כך שהוא החזיק באזרחות רומית.
יחד עם זאת, הזיהוי של המלך הזה ומקומו בשושלת המלוכה האיברית נותר בעייתי.
את מיתרידטס הראשון ירש בנו, אמאזאפוס הראשון .
מיתרים - רשת לחינוך יהודי משלב היא רשת של מוסדות חינוך - גנים, בתי ספר, מכינות בישראל בהם מתחנכים יהודים בעלי אורחות חיים שונים על הרצף הדתי-חילוני יחדיו ובהם מתקיים "חינוך יהודי המבוסס על ההלכה ומסורת ישראל, בגישה לא כפייתית, המאפשרת ריבוי ביטויים למורשת היהודית" (על פי אתר הרשת).
הרשת הוקמה על ידי הרב מיכאל מלכיאור בעת שכיהן כשר לענייני חברה ותפוצות בשנת 2001. שם הרשת "מיתרים" מיועד להעיד על גישתה הבסיסית לתרבות רבת צלילים וקולות.
הרשת מלווה כיום (2021) כ-140 מוסדות חינוך הכוללים בתי ספר יסודיים, תיכונים וגני ילדים.
בנוסף מלווה הרשת את מכינת מיתרים לכיש שהיא מכינה קדם צבאית של דתיים וחילונים הפועלת בקיבוץ בית גוברין, בעלת 3 שלוחות (בית גוברין, נחל עוז, דורות).
כמו כן מלווה הרשת את ישיבת השילוב בנטור ברמת הגולן.
המנכ"ל הראשון של הרשת הוא יוסי פניני, איש חינוך.
מויש לוי, כיום ס' ראש עריית מודיעין-מכבים-רעות שימש כמנכ"ל השני של הרשת.
כיום מנהלת את הרשת ד"ר רנית בודאי-היימן.
הרשת כותבת תוכניות חינוכיות המותאמות לבתי הספר המשלבים, מתוך מגמה לשנות את פני החברה הישראלית, על ידי טיפול בשורש בעיה עצמה, ולא בסימפטום שלה.
לשבור את החומות שבין החינוך הממלכתי לחינוך הממלכתי דתי ולגדל כאן דור של יהודים ישראלים ציוניים המכבדים את האחר ואת דעותיו ומברכם את העושר והגיוון שמציעה החברה הישראלית.
דור של פרטים שיפתחו את הזהות האינדיבידואלית, יעמיקו אותה ויחקרו אותה.
יפתחו יכולת למחשבה מורכבת וחשיבה עצמאית.
בשנת 2018 התמזגה רשת מיתרים עם רשת הקהילות המעורבות בישראל.
עיסוקיה של הרשת התרחבו לליווי לא רק של מוסדות חינוך וקהילות ההורים שהתאגדו סביבם, אלא גם לליווי של קהילות משלבות שבהן חיים בצוותא דתיים, חילונים ומסורתיים, שוברים את חומות הבדלנות ויוצרים חברה יהודית, ישראלית, ציונית חדשה, חזקה ומלוכדת.
בשנים האחרונות רשת מיתרים מפעילה את תוכנית "מיתרים" במכללה האקדמית הרצוג (בשיתוף עם מועצת המכינות הקדם צבאיות).
התכנית נועדה להכשיר מורים ואנשי חינוך לחינוך המשלב.
פרס ירושלים לאחדות ישראל במאי 2022, בקטגוריית ארצי.
מיתרני זנב (שם מדעי: Tunicata וכן Urochordata) היא תת-מערכה של מיתרניים הכוללת שלוש מחלקות:
בלטינית נקראים האיצטלנים Tunicata מהמילה טוניקה - גלימה.
שם זה ניתן בשל הרקמה שמקיפה את בעל החיים, ומכסה אותו כמו גלימה.
האצטלה מורכבת בעיקר מתאית (Cellulose), הזהה בהרכבה הכימי לתאית הצמחית.
הימצאותה בקרב קבוצת בעלי חיים אלה היא ייחודית בעולם החי.
האצטלה מכונה טוניצין, ומכאן שמם - איצטלנים.
האצטלנים נחשבים חולית הביניים בין חסרי חוליות לבעלי חוליות.
זאת כיוון שבשלב הצעיר, המכונה "פגית", האצטלן בעל זנב המכיל מיתר גבי, ובעל יכולת שחיינית.
לאחר שלב המטמורפוזה הזנב נספג והמיתר נעלם.
מבנה החיה הבוגרת שונה מאד משלב הפגית השחיינית ואינו מזכיר מיתרן.
האיצטלן הבוגר בנוי במבנה דמוי שק, עם פתח לכניסת מים ופתח ליציאת מים.
החיה ניזונה מסינון מזון: המזון נכנס לסל הזימים, שם החיה מסננת אותו וזורקת את העודפים.
כוח השאיבה שלה הוא עצום.
מבחינת רבייה היא הרמאפרודיטית והיא בעלת מחזור מיני ואל-מיני.
האיצטלנים אחוזים לקרקעית עם שלוחות אצבע.
חלקם יחידאים וחלקם יוצרים מושבות.
באורח חייהם ומראהם הם דומה באופן שטחי לספוגים.
מיתרני זנב ממחלקת Thaliacea חיים בעמודת המים במושבות גדולות, המזכירות במראהן סיפונופורות או מלפפוני ים שקופים ג'לטיניים, וניזונים אף הם מסינון מזון.
בשלב העוברי של החיה, נמצא שיש לו מיתר בקטע האחורי, באזור הנקרא זנב (על שמו קיבלה הקבוצה את שמה).
כאשר הפגית, כעבור כמה דקות או שעות עוברת גלגול, היא עוברת לקרקעית, הזנב נספג, היא נצמדת לקרקע, ומאבדת את הזנב.
מיון מדעי של מיתרני זנב
מיתרני ראש (שם מדעי: Cephalochordata) היא תת-מערכה של מיתרניים הכוללת שתי משפחות.
מיתרני הראש, מבין המיתרנים הירודים (קבוצה לא טקסונמית בה נכללים גם מיתרני זנב), קרובים במיוחד לתת-מערכת בעלי גולגולת ממנה התפתחו החולייתנים, עיקר הקרבה מתבטאת בסגמנטציה ייחודית של השרירים והסומיטים.
מאפיינים נוספים הם סגמנטציה של הגונדות, התפרסות מיתר הגב עד קרוב לקצה "הראש", כ-50 כיסי זימים בצורת הבוגר והימצאות אטריום המכסה אותם (אשר לא קיים במיתרני הזנב).
כל המינים בתת-מערכת זו מאופיינים גם בזנב חסר מערכות אחרי פי הטבעת, התפתחות זו ניכרה כבר אצל מיתרני הזנב בצורת הפגית השוחה (לא בצורת הבוגר הישיבה), אך כאן היא נמצאת בסוף תעלת ההזנה המתמשכת לאורכו של הייצור, ולא מתעקלת כלפי מעלה.
בשרטוט מפורטים חלקי גופו של האזמלון:
מיתרידטס הראשון מלך פונטוס או מיתרידטס הראשון קטיסטיס ייסד את ממלכת פונטוס בצפון אסיה הקטנה בשנת 281 לפנה"ס, ומלך עליה עד 266 לפנה"ס.
סמוך לשנת 302 ולאחר שאנטיגונוס מונופתלמוס הוציא להורג את אביו של מיתרידטס, שליט מקומי בצפון מערב אסיה הקטנה, ביקש אנטיגונוס להתנקש גם בחייו.
למיתרידטס נודע על המזימה והוא נמלט לפפלגוניה שבצפון אנטוליה, לאורך חופי הים השחור.
מיתרידטס החל מבסס את שלטונו מזרחית לפפלגוניה, באזור פונטוס עד שבשנת 281 לפנה"ס לקח לעצמו את התואר "מלך".
הוא כרת ברית עם הראקליאה שבביתיניה במטרה ליצור חזית הגנתית כנגד סלאוקוס הראשון.
מיתרידטס זכה לתמיכת הגאלים שסייעו לו להתגבר על כוח משימה ששלח נגדו תלמי הראשון ממצרים.
תקופת שלטונו המלאה (כמלך ולפני כן) נמשכה 46 שנים, ונראה כי נקבר בקברי מלכי פונטוס בסמוך לעיר אמסיה.
בתורת המיתרים, מיתר (string) הוא מרכיב יסודי של תתי-החלקיקים כאשר בשינוי רטיטתו משתנה החלקיק היסודי, מקוורקים ועד חלקיקים נשאי כוח.
תורת המיתרים מצביעה על קיומם של עצמים אורכיים הנקבעים על-פי תבנית הרטיטות שלהם, מה שבא לידי ביטוי בשמם: "מיתרים".
אורך מיתר טיפוסי הוא בערך אורך פלאנק, וכך הוא משמש כמרכיב יסודי של הכל.
מיתרים יכולים להיות סגורים או פתוחים.
מיתר פתוח הוא מיתר שקצותיו חופשיים, והוא בנוי כמו חוט או רצועה.
מיתר סגור הוא מיתר שקצותיו מחוברים (כלומר שאין לו קצוות) ויוצרים מעין מעגל או לולאה.
מיתר סגור מזכיר מיתר פתוח שקצותיו נפגשו.
בכל רגע נתון במרחב הוא נע בשני ממדים.
מפני שהמיתר אורכי והוא נע במרחב-זמן, כל תנועה שלו מהווה שני ממדים.
חלקיק נקודתי נע בממד אחד בכל רגע נתון, אך למיתר יש גם אורך וגם זמן.
התנועה הדו-ממדית של המיתר קרויה "יריעת עולם".
יריעות עולם עשויות להיצמד לממברנת דיריכלה.
הם זעירים, אך לא נקודתיים.
הם נמדדים בקני-מידה זעיר, לכן הם גם מהווים חלק זעיר מהמרחב.
קני-המידה של המיתרים קטן מספיק כדי שהם יהיו חשופים לממדים נסתרים.
הממדים הנסתרים תואמים לקני-המידה של המיתרים.
תורת המיתרים מציעה אפשרות לקיום יותר מארבעה ממדים במרחב-זמן.
תורת המיתרים אומרת שקיימים בו 26 ממדים.
תורת העל-מיתר היא תורת מיתרים המכילה בתוכה סימטרית-על.
יש אלפי תורות על-מיתרים, ביניהן חמש עיקריות המדמות מיתרים בעלי סימטריות-על שונות.
טיפוס I, למשל, הוא מיתר בעל סימטרית-על אחת.
בנוסף לטיפוס I, קיימים הטיפוסים IIA, IIB, HO, HE, שע"פ תורת M הם כולם תיאור של מיתר אחד.
קני-המידה של תורת העל-מיתר גדול יותר מאשר תורת המיתרים הקלאסית.
לכן, המיתרים צריכים להימדד בקני-מידה של 10 ממדים.
תורת העל-מיתר מצמצמת את כמות הממדים הנסתרים לקנה-מידה גדול יותר, שמתאים ל-10 ממדים במרחב-זמן בלבד.
מיתראאום הוא מקדש לאל מיתרס שפולחנו היה נפוץ ברחבי האימפריה הרומית.
המיתראאום נבנה לרוב מתחת לאדמה או בתוך מערה, ולרוב צורתו הייתה צורת מערה שכן על פי המיתראיזם מיתרס הקריב את השור הקדוש בתוך מערה.
בין המקדשים הידועים שנתגלו ניתן למנות את האקווינקום מיתראאום שבהונגריה, את מקדש מיתרס בלונדון ואת מתיראאום קארנארפון שבוויילס.
מיתר הגב הוא מבנה מוארך וגמיש שנמצא בעוברים של כל המיתרניים.
הוא מורכב מתאים שמקורם מהמזודרם ומגדיר את הציר הקדום בעובר.
במיתרנים מסוימים, הוא ממשיך להתקיים לאורך כל חייהם כציר התמיכה העיקרי של הגוף, ואילו אצל רוב בעלי החוליות הוא הופך להיות הגרעין הַמּוֹכִי של הדיסק הבין חולייתי.
מיתר הגב נמצא מצד הגחון לצינור העצבי.
מיתר הגב היה "עמוד השדרה" הקדום ששימש כמבנה תמיכה במיתרנים כגון הייקויכטיס (מין נכחד של חולייתן).
מיתר הגב היווה יתרון לאב הקדמון של הדגים, כי הוא היה מבנה נוקשה לאחיזת השרירים, ועם זאת גמיש מספיק כדי לאפשר תנועה יותר מאשר, למשל, שלד חיצוני של בעלי החיים הדומיננטיים של אותה תקופה.
לעוברים של בעלי חוליות יש מיתר גב גם היום, ככל הנראה מפני שהוא שמר על תפקיד מרכזי של איתות ותיאום ההתפתחות העוברית, גם אם הוא לרוב אבד בשלב הבוגר.
ברוב בעלי החיים מקבוצת בעלי ארבע רגליים, הוא בסופו של דבר מתפתח להיות הגרעין הַמּוֹכִי של הדיסק הבין חולייתי.
מיתר הגב מורכב בעיקר מליבה של גליקופרוטאינים, עטוף במעטה של סיבי קולגן המתלפפים לשני סלילים מנוגדים.
הזווית בין סיבים אלו קובעת האם הגדלת הלחץ בליבה תגרום לקיצור ועיבוי הגוף או להתארכות והיצרות שלו.
מיתריל (במקור: Mithril) היא מתכת בדיונית דמוית כסף, נדירה ויקרת ערך, המתוארת בכתבי הפנטזיה של ג'.ר.ר.
המיתריל חזקה וקלה יותר מפלדה (בדומה לטיטניום), ובגמישותה מזכירה פלטינה.
לדברי גנדלף, יופיו של המיתריל אינו עולה על יופיו של הכסף המצוי, אך מאידך, אין יופיו נפגם או נגרע.
בזכות תכונותיה הייחודיות, משמשת המתכת ביצירת תכשיטים ושריון.
המקום היחיד בארץ התיכונה בו ניתן היה לחצוב את המיתריל הוא מוריה.
הגמדאים מעם דורין, שמוריה הייתה משכנם, העמיקו חפור אל בטן האדמה במטרה לכרות את המתכת הנדירה.
בשנת 1980 לעידן השלישי, חפירות הגמדים העירו בלרוג שרבץ במעמקים מאז מפלתה של מורגות.
הבלרוג הרג את דורין, מלך מוריה; את בנו, נין הראשון; הניס ממוריה את עם הגמדים; והחריב את ממלכתם האדירה.
לדברי גנדלף, המיתריל הביא על הגמדים הן את עושרם והן את חורבנם.
בסיפורים שלא נשלמו, כותב טולקין כי המתכת מצויה גם בנומנור.
מלך נומנור, טר אנקלימון, השקיע את מרב מאמציו באיתור המתכת.
עם חורבן מוריה, כמעט ונכחדה המתכת מהעולם.
בספר ההוביט מסופר כי לאחר השתלטות חבורת הגמדים בהנהגת תורין צינת-אלון על ארבור (ההר הבודד), העניק תורין לבילבו בגינס "שריון שהיה עשוי פלדה מצופה ועטור פנינים".
בשר הטבעות מסופר כי שריון זה עשוי ממיתריל.
לאחר חזרתו לפלך לא השתמש עוד בילבו בשריון, והעניק אותו לפרודו לקראת מסעו מריבנדל למורדור.
השריון הציל את חייו של פרודו כאשר הגן עליו מפני חניתו של טרול מערות במכרות מוריה; וכן מפני סכינו של סארומן, אשר תקף אותו במהלך "טיהור הפלך" לאחר "מלחמת הטבעת".
השריון נלקח מפרודו במסעו במורדור על ידי אורקים.
דוברו של סאורון ("פי סאורון") השתמש בשריון על מנת להוכיח כי פרודו נמצא בידיו.
גנדלף החזיר את השריון לפרודו עם תום המלחמה.
קסדותיהם של שומרי המצודה במינאס טירית (שריד לעוצמת העבר של נומנור)
ריקמת הכתר על דגלו של אראגורן (הורם על נס בקרב במישורי הפלנור)
שערי העיר מינאס טירית, שחישלו גימלי וגמדי ארבור לאחר מפלת סאורון (תחליף לשערים שניפץ המלך המכשף)
השם "מיתריל" גזור משתי מילים בשפת הסינדרין: מית, משמע "אפור" או "ערפל", ו-ריל, משמעות "נצנוץ".
בשפת הקווניה, שמה של המתכת הוא מיסטארילה (במקור: mistarillë).
מיתריל נקראת גם "כסף-אמיתי" או "כסף-מוריה".
לגמדים שמור שם נוסף וסודי עבור מתכת זו.
מיתרידטס הראשון (138-195 לפנה"ס) שלט על האימפריה הפרתית בשנים 138-171 לפנה"ס, לאחר שירש את כס המלוכה מאחיו פראטס הראשון.
הוא הפך את הממלכה הפרתית לאימפריה גדולה ורבת עוצמה, לאחר שהרחיב את גבולותיה למזרח, דרום ומערב.
במהלך תקופת שלטונו השלימו הפרתים את השתלטותם על כל החלק המזרחי של הממלכה הסלאוקית.
בשלב ראשון פנה מיתרידטס מזרחה, וכבש את ממלכת באקטריה, כולל העיר הראת (167 לפנה"ס), ובכך העניק לפרתים שליטה על דרכי המסחר החשובות (דרך המשי), שעברו באזור זה.
לאחר מכן פנה מיתרידטס מערבה, תקף את הסלאוקים והשתלט על כל המישור האיראני, ועל דרום מסופוטמיה, כולל ממלכות פרס, מדי ועילם, והערים הגדולות בבל וסלאוקיה.
בשנת 140 לפנה"ס הביס מיתרידטס את המלך הסלאוקי דמטריוס השני "ניקאטור" ולקח אותו בשבי, אך שנתיים לאחר מכן הוא נהרג בקרב כנגד צבא סלאוקי בפיקוד אנטיוכוס השביעי, אחיו של דמטריוס השני, ליד סלאוקיה.
לאחר מותו ירש אותו בנו, פראטס השני.
בגלל כיבושיו הרבים של מיתרידטס וסובלנותו הדתית, הוא הושווה לשליטים איראניים גדולים שקדמו לו, כולל כורש הגדול מייסד האימפריה הפרסית.
מיתרידטס השלישי היה מלך פרתי, ששלט על חלק משטחי האימפריה הפרתית בשנים 54-57 לפנה"ס.
בשנת 57 לפנה"ס הוא ארגן את רצח אביו, המלך פראטס השלישי, בסיוע אחיו אורודס השני.
לאחר הרצח חילקו שני האחים את שטחי האימפריה הפרתית ביניהם, ומיתרידטס קיבל את השליטה על החלק המערבי של האימפריה (ממלכת מדי).
אולם זמן קצר לאחר מכן פרצה מלחמה בין מיתרידטס לאחיו על השליטה באימפריה הפרתית.
בשלב הראשון של המלחמה ניצח אורודס השני, ומיתרידטס השלישי נמלט לסוריה, שהייתה פרובינקיה רומאית.
מיתרידטס ניסה לגייס את עזרתו של המושל הרומי של הפרובינקיה, אולוס גביניוס, כדי להשתלט מחדש על האימפריה הפרתית.
אך לאחר שהאחרון העדיף לצעוד עם צבאו דרומה, במטרה לסייע לתלמי השנים עשר לכבוש מחדש את השלטון במצרים, גייס מיתרידטס צבא בעצמו, והצליח להשתלט מחדש על מסופוטמיה, כולל הערים הגדולות בבל וסלאוקיה על החידקל.
בשנת 55 לפנה"ס חזר מיתרידטס למעמדו כמלך, לפחות של החלק המערבי של האימפריה הפרתית, והמשיך לטבוע מטבעות עם דיוקנו בסלאוקיה עד לשנת 54 לפנה"ס.
בתגובה שלח אורודס השני מצביא בשם סורנה, כדי לכבוש מחדש את השטחים שאבדו לו במערב ממלכתו.
האחרון הצליח לדחוק את מיתרידטס אל סלאוקיה, והטיל מצור על העיר.
לאחר מצור ממושך הצליח סורנה להביס את צבאו של מיתרידטס ולכבוש את סלאוקיה במהלך שנת 54 לפנה"ס (המועד המדויק אינו ידוע).
מיתרידטס נתפס והוצא להורג, ובכך הסתיימה מלחמת הירושה באימפריה הפרתית.
מיתר עורכי דין, שנקרא עד סוף 2019 בשם מיתר, ליקוורניק, גבע, לשם, טל ושות', הוא משרד עורכי הדין הגדול בישראל.
המשרד, השוכן בבניין עורק שברמת גן, עוסק במשפט מסחרי.
המשרד מתמחה בעיקר במיזוגים ורכישות, היי-טק, בנקאות, ליטיגציה מסחרית ושוק ההון.
בשנים 2014, 2022 ו-2025 דורג כמשרד עורכי הדין הגדול בישראל, ובנוסף קיבל את "אות מגן המילואים" של שר הביטחון על עידוד ותמיכה של עובדיו בעת שירותם במילואים.
המשרד נבחר על ידי Chambers & Partners ועל ידי
Legal 500 (דירוגים בין-לאומיים) וחברות הדירוג הישראליות (BDI ו-Dun's 100) כאחד ממשרדי עורכי הדין המובילים בישראל.
במהלך השנים ייצג המשרד לקוחות בתיקים שזכו לחשיפה תקשורתית רבה:
ייצוג סרצ'לייט ברכישת השליטה בבזק
ייצוג סודהסטרים ברכישתה על ידי פפסיקו תמורת 3.2 מיליארד דולר
ייצוג טבולה במיזוגה עם אאוטבריין
ייצוג בעלי השליטה בבנק איגוד במיזוגו עם בנק מזרחי טפחות
ייצוג נוירודרם ברכישתה על ידי מיצובישי טנבה היפנית תמורת 1.1 מיליארד דולר
ייצוג קרן ברכישתה של אימפרבה תמורת 2.1 מיליארד דולר
ייצוג מקדולנדס (בשיתוף עם משרדי בייקר מקינזי האמריקאי) ברכישתה של דיינמיק יילד הישראלית
ייצוג בהפרטות של בנק לאומי, בנק המזרחי, בנק הפועלים, בנק איגוד ובנק דקסיה ישראל
רכישת ישקר על ידי תאגיד הענק ברקשייר האת'וויי בעסקה בשווי כולל של 4 מיליארד דולר
ייצוג חברת מובילאיי בהנפקתה הראשונית לציבור בשווי 890 מיליון דולר ב-NYSE, מדובר בהנפקה הראשונה הגדולה מעולם של חברה ישראלית.
ייצוג של מרק, באייר, אלי לילי, גלקסו סמית' קליין, אסטרהזניקה וחברות פארמה נוספות במספר תביעות ייצוגיות שהוגשו בתחום חבות מוצר בשווי של מיליארדי שקלים
ייצוג חברת Covidien ברכישת חברת גיוון אימג'ינג
הנפקת חברת אמדוקס בבורסת NYSE
ייצוג Sun Pharmaceuticals במאבק שליטה מוצלח בחברת הפארמה "תרו"
ייצוג בהנפקות לציבור של מדינת ישראל וחברת החשמל בשווי של כ-5 מיליארד דולר
ייעוץ לחברת Cisco ברכישת חברת NDS בשווי עסקה של כ-5 מיליארד דולר
ייצוג חברת Objet בעסקת המיזוג עם חברת סטרטסיס בשווי של 3 מיליארד דולר
ייצוג אתר "יד 2" במכירתו לידי אקסל שפרינגר הגרמנית (Axel Springer Digital)
ייצוג חברת אם סיסטמס בעסקת המיזוג עם חברת סנדיסק בשווי של 1.6 מיליארד דולר
המשרד נוסד בשנת 1962 על ידי עו"ד צבי מיתר, שעמד בראשו עד לפרישתו בשנת 2001. יחד עם אחיו שמואל מיתר ועם מוריס קאהן היה צבי מיתר שותף החל משנות ה-90 לבניית קבוצת עורק.
מיתר נבחר שלוש פעמים, בין השנים 1983–1995, לכהן כיו"ר ועד מחוז ת"א של לשכת עורכי הדין וכיהן במשך 12 שנה כחבר הוועדה לבחירת שופטים.
בשנת 1994 הצטרפה למשרד כשותפה עו"ד מיה ליקוורניק, לאחר שעבדה במשרד עורכי הדין Weil, Gotshal & Manges בניו יורק.
ליקוורניק הודיעה על פרישתה מהשותפות בסוף 2016.
עו"ד דני גבע הצטרף למשרד בשנת 1995 כשותף לאחר שעבד במשרד עורכי הדין Skadden, Arps, Slate, Meagher & Flom בניו יורק, ולאחר תפקיד בכיר באמדוקס (חברה מקבוצת עורק).
בשנת 2003 משרד מיתר ליקוורניק גבע התמזג עם משרד לשם ברנדויין, שהתמחה בליטיגציה ובשוק ההון הישראלי, ובראשו עמדו ד"ר ישראל (רלי) לשם ועו"ד דרור ברנדויין.
מיזוג זה היווה את אחד המיזוגים הגדולים בענף עריכת הדין בישראל.
לאחר המיזוג נקרא המשרד מיתר ליקוורניק גבע & לשם ברנדויין, והפך לאחד המשרדים הגדולים בישראל.
בשנת 2007 התמזג למשרד זה משרד גלרט, פרישטיק, עם הצטרפותם של עו"ד אלון גלרט, מומחה למשפט מנהלי, ששימש יועץ משפטי של משרד ראש הממשלה בתקופת כהונתם של ראשי הממשלה אהוד ברק ואריאל שרון, ועו"ד גידי פרישטיק, מומחה בדיני איכות הסביבה, תשתיות ורשויות מקומיות.
בשנת 2010 הצטרף כשותף למשרד ד"ר יואב אסטרייכר שהקים בו מחלקת ליטיגציה בתחום הקניין הרוחני, לאחר שהיה שותף ועבד במשרדים גילת ברקת, Pryor Cashman Sherman & Flynn בניו יורק ו-Robinson Bradshaw & Hinson בקרוליינה הצפונית.
בשנת 2011 הצטרפו למשרד עורכי הדין יואב שדה ורמי לנדא ממשרד עורכי הדין שדה-לנדא וכן עו"ד יוסי עבאדי ממשרד כספי.
עו"ד יואב שדה שימש בעבר כראש המחלקה המשפטית של קבוצת אייזנברג, ומכהן כיו"ר לשכת המסחר ישראל-סין.
עו"ד רמי לנדא כיהן בעבר כיועץ המשפטי של נציגות משרד התעשייה והמסחר הישראלי בארצות הברית ועומד בראש מחלקת דיני עבודה.
עו"ד יוסי עבאדי כיהן כמנהל מינהלת השידורים לציבור במשרד התקשורת וכיועץ המשפטי של רשות החברות הממשלתיות.
בשנת 2013 התמזג למשרד משרד קנטור, אלחנני, טל ושות', בראשו עמדה עו"ד דליה טל, אשר התמחה בתחומי בנקאות, נדל"ן, חדלות פרעון וליטיגציה.
לאחר מיזוג זה שונה שם המשרד ל-"מיתר ליקוורניק גבע לשם טל ושות'".
בנוסף, הצטרפו למשרד עו"ד אלון סהר, אלדר בן-רובי חיים גואטה ממשרד הרצוג, פוקס, נאמן ושות' יחד עם מספר עורכי-דין שכירים.
סהר התמחה בהיי-טק, בן-רובי במיסוי וגואטה בתאגידים.
בשנת 2015 הצטרפה למשרד מחלקת תכנון ובניה בראשות עו"ד תמר מגדל.
נכון לשנת 2015 כלל הצוות המשפטי של המשרד למעלה מ-250 עורכי דין (מתוכם 78 שותפים) ו-50 מתמחים.
בתחילת 2016 גדל מספר עורכי הדין במשרד לכ-280 עם הצטרפות מחלקת הליטיגציה בראשות עו"ד איל רוזובסקי שפרשה ממשרד צלרמאיר, פילוסוף, רוזובסקי, צפריר ושות' שהתפרק, והצטרפות מחלקת מימון הפרויקטים שפרשה ממשרד ארדינסט ושות' בראשות עו"ד ג'וני פינקלשטיין
בתחילת 2017 הצטרפו למשרד 13 עורכי דין (מהם 3 שותפים, עוה"ד איתי פרישמן, ד"ר שחר הדר ומירי שליט) ממשרד גרוס קלינהנדלר חודק הלוי גרינברג ושות'.
בשנת 2019 הצטרפה למשרד עו"ד כרמית בר-און העומדת בראש מחלקת המלונאות.
כן הצטרף למשרד עו"ד אבי ליכט, לשעבר המשנה הכלכלי ליועץ המשפטי לממשלה.
בתחילת שנת 2020 שונה שם המשרד מ"מיתר ליקוורניק גבע לשם טל ושות'" לשם "מיתר | עורכי דין".
ביולי 2023 נמנה המשרד עם עשרת משרדי עורכי הדין הגדולים בישראל שיצאו נגד יוזמת ממשלת ישראל השלושים ושבע לביטול עילת הסבירות.
בדמצבר 2024 משרד מיתר מיזג אליו את משרד הפטנטים קליגלר, המתמחה בעריכה ורישום פטנטים בתחומי ה-Deep Tech.
מיתר שמש (נולדה ב־24 ביולי 1990) היא שופטת כדורגל ישראלית בינלאומית, המשמשת כשופטת בליגה הלאומית וכן בליגת העל לנשים.
שמש נולדה וגדלה בגבעת אלה אשר בעמק יזרעאל.
למדה בכפר הנוער ויצו נהלל במגמת מנהיגות וחינוך גופני.
מגיל צעיר אהבה מאוד ספורט ובעיקר כדורגל ושיחקה בקבוצות שונות של בנים בצפון עד גיל 12. הקבוצה האחרונה בה שיחקה הייתה הפועל חיפה אך בגיל 13, כאשר לא ניתן היה עוד לשחק בקבוצת בנים ובנות כקבוצה מעורבת, נאלצה להפסיק להיות שחקנית פעילה.
בגיל 16 עברה קורס שופטים ומאז משמשת כשופטת.
שימשה כשופטת רביעית במשחק הראשון בישראל בו שפטו ארבע שופטות משחק בין קבוצות בליגת העל.
־2020 עד היום שופטת בקביעות בליגה הלאומית וכן בליגת העל לנשים.
ב-2022 שפטה לראשונה בליגת העל במשחק מ.ס אשדוד מול עירוני קריית שמונה ובכך הפכה להיות האישה השנייה ששפטה משחק בליגה הבכירה.
החלה דרכה בצבא כמדריכת כושר וביצעה מספר תפקידים בתחום הכושר הקרבי וכן תפקידי פיקוד מתקדמים בבית הספר לקצינים (בה"ד 1), שם הייתה מפקדת צוות ומפקדת פלוגה.
נכון ל־2020 נמצאת בתפקיד קצינת כושר קרבי של חטיבת כפיר.
בוגרת תואר ראשון בחינוך ותואר שני בחינוך וניהול ספורט ב ומאורסת לדוגמנית חנה סירוצקי.
מִיתְרִידָטֶס הַשֵּׁנִי (לעיתים מבוטא מִיהֶרְדָת) היה מלך (שאה) האימפריה הפרתית בין השנים 124–91 לפנה"ס.
בתקופת שלטונו הקים קשרים ראשונים עם הרפובליקה הרומית ממערב ושושלת האן המערבית ממזרח (אשר תחת שלטון וו-די, קיסר סין הקימה את דרך המשי), כבש את אחרון אדמות שליטיה של הממלכה הסלאוקית, חיזק את אומתו ואת ממשל הפרתים שהקימו ארסאקס הראשון ומיתרידטס הראשון על גבי ממלכת פרס ואנשיה האיראנים.
על פועלו ועל שלטונו המוצלח ניתן למיתרידטס התואר "הגדול".
מִיתְרִידָטֶס הוא התעתיק היווני לשם הפרסי מִיהֶרְדָת, משמעו "ניתן בידי מִיתְרָה" (אל השמש בדת הזורואסטריות).
אל השמש הפרסי מיטרה שימש חשיבות רבה בקרב הפרסי הפשוט בתוך האימפריה האחמנית ומאוחר יותר השפיע גם עם מיזוג התרבויות בתוך הממלכה הסלאוקית, שם נמצא כמקביל הפרסי לאפולו והליוס היוונים מצד אחד ומקבילו של נַבּוּ, אל השמש במיתולוגיה הבבלית מצד שני.
השפעתו של האל הזורואסטרי על האדם הפשוט ברחבי פרס הגיע לשיאו תחת שלטונם של הפרתים.
בנוסף לשמו נודע מיתרידטס גם בתור ארסאקס X בספירת השליטים הפרתים.
בעת ירש את הכס הייתה האימפריה הפרתית מוקפת אויבים ממזרח וממערב.
לאחר הפסדים משפילים במזרח לידי שבטים נוודים מצפון לחצי האי ערב, מיתרידטס החליט כי ראשית כל יהיה עליו לחזק את האגף המערבי של ממלכתו.
לאחר ביצוע מספר הסכמי ברית עם נסיכים פרסים באזור, יצא מיתרידטס בראש צבאו ובשנת 127 לפנה"ס כבש את העיר בבל וישב על כס המלוכה הבבלי.
מאוחר יותר העילמים ניסו להסיג עצמאותם מהפרתים מה שהכריח את מיתרידטס לחזור לסדר בעיות בבית.
הוא במהרה כבש את שושן והפיל את המרד.
היה זה לראשונה תחת שלטונו של מיתרידטס שהפרתים החלו להתקדם לעבר הקווקז.
בשנת 120 לפנה"ס מיתרידטס פלש לממלכת ארמניה העתיקה והכריח את מלכה להכיר בעליונותם של הפרתים, ובכך להפוך את ארמניה למדינת חסות.
לווידוי נאמנותם של הארמנים בן מלכם, טיגראנס ניתן לפרתים כשבוי.
לאחר מכן הניע מיתרידטס את כוחותיו לעבר איבריה הקווקזית והפך גם אותה למדינת חסות של פרתיה.
הפרתים נעו אל סוריה תחת שלטונה של הממלכה הסלאוקית אותה רדפו הפרתים מאז ימיו של פראטס השני.
בין 114 לפנה"ס ל-113 לפנה"ס נעו הכוחות הפרתים לכיבוש דורה אירופוס.
יחד עם ממלכת החשמונאים ושאר הממלכות מסביב ללבנט הדבר הביא לסופם של הסלאוקים.
לפי כתבים רומים, תחת מיתרידטס הפרתים כבשו את השבטים הנוודים הטוכארים ואחריהם כבשו את באקטריה מידי הסקיתים.
מאוחר יותר נכבשה טרנסאוקסאניה וממצאים ארכאולוגיים של מטבעות פרתיים בבלך משמשים כהוכחה לנושא.
הכוחות הפרתים נעצרו בטורקמנאבט ועל גבול נהר אמו דריה.
אחר כך הופלו מרידות נוודים באזור בלוצ'יסטן ועל גבי נהר האינדוס.
הנוודים כעת נחלשו משום שכלל צבאות האימפריה התרכזו על תיפול בהם.
טיגראנס נשאר שבוי פרתי בחצר המלך עד שנת 96 לפנה"ס אז מיתרידטס שחרר אותו ושלח אותו למלוך בארמניה.
למען הפרתים כבש טיגראנס את אזור כספיאנא והעביר להם אותו כשטח מסופח.
היחסים החמים המשיכו כאשר בת טיגראנס התחתנה עם בן מיתרידטס.
ארמניה תישאר בן חסות של פרתיה עד לשנת 80 לפנה"ס, כעשור לאחר מותו של מיתרידטס.
להמשך חיזוק הגבול המערבי של האימפריה, מיתרידטס תקף את עיר המדינה אוסרואנה ואת סביבתה כך שכעת הגבול הצפון-מערבי של הפרתים היה אל מול אסיה הקטנה.
כאשר הגיעו לגבול עם אסיה הקטנה נוסדו לראשונה קשרים ביו הפרתים לבין הרפובליקה הרומית.
בשנת 96 לפנה"ס מיתרידטס שלח דיפלומט מחצר המלוכה לעבר לוקיוס קורנליוס סולה.
עקב העובדה ששתי האימפריות הרחיבו את השפעתן באזור המזרח התיכון, הן גם דרשו הכרה וכבוד הדדי כמו גם יחסי מסחר טובים ושמירה על גבול ברור ביניהן.
במהלך דיוני היחסים הדיפלומטים סולה השיג את היד העליונה בדרישות לשטח ברחבי הגבולות.
אורובזוס, השליח הפרתי לרומא לא ידע לנהל משא ומתן חזק מול הרומים וגרם לפרתים להיראות כחלשים עוד בפגישתם הראשונה.
על חולשתו במשא ומתן מול הרומים אורובזוס הוצא להורג מאוחר יותר.
כאמור באותה העת נפתח הסחר בין פרתיה לסין בדרך המשי.
היה זה באותה העת שהתייר הסיני, סְה-מָה צְ'ייֵן כתב על מראות פרתיה, לדבריו הפרתים קרויים "אנז'י", (שיבוש של השם "ארשאקים", שמה של השושלת השלטת בתקופה זו).
הוא זיהה בבירור את פרתיה כציוויליזציה עירונית, השווה לממלכות דומות באזור מרכז אסיה באותה התקופה כטא-יואן ודאקסיה.
עם מות מיתרידטס בשנת 91 לפנה"ס נכנסה פרתיה לתקופה בת כמה עשורים של נפילה בהשפעתה העולמית ובכוחה הידועה בתור "עידן החושך הפרתי".
ישנו מידע מועט על אותה התקופה.
מה שכן ידוע זה שככל הנראה הייתה התחלפות מהירה של שליטים ומאבק כוח שפגע בכל צד באימפריה; ממצבם הכלכלי של החקלאים ועד אל השליטה על הגבולות של האימפריה.
רק מעלייתו של אורודס השני, מלך פרתיה לכוח החלה מחדש רשימה מסודרת של השליטים הפרתים.
מיתרני פה (שם מדעי: Hemichordata) היא מערכה המונה 130 מינים של חסרי חוליות קטנים דמויי תולעת החיים בכל האוקיינוסים ממים רדודים עד לעומק 5,000 מטר, אשר בניגוד לשמם אינם מיתרניים אמיתיים, אף שהם בעלי מבנה דומה מעט.
השם המדעי מגיע מיוונית, מהמילים המי- חצי וכורדה- מיתר, כלומר חצי מיתרניים, והוא ניתן להם על שם איבר ממערכת העיכול שנמצא בחרטום של מיתרני הפה, שנחשב בעבר למיתר הגב שלהם.
אורכם של מיתרני הפה משתנה ונע בין כמה סנטימטרים לשני מטרים אצל המין Balanoglossus gigas מחופי ברזיל.
הגוף של מיתרני הפה מחולק ל־3 חלקים בסיסיים: החרטום, הצווארון והמטסטומה (metastoma, מיוונית: μετά - מאחורי, στόμα - פה).
מיתרני הפה חסרי מערכת עצבים מרכזית, ורקמת העצבים מרוכזת בצווארון, בו היא מחוברת לשאר מערכת העצבים.
מערכת ההובלה של מיתרני הפה מורכבת מאיבר דמוי לב, כלי דם, וגתות (סינוסים).
המטסטומה של מיתרני הפה כוללת מספר רב של זוגות זימים.
בצווארון ישנן זרועות קטנות שמשמשות לתזונה, התאמה לסינון מזון.
כמו מרבית בעלי החיים הקיימים מיתרני הפה בעלי סימטריה דו-צדדית.
הפגיות של מיתרני הפה דומות מאוד לפגיות של קווצי העור, וניזונות כמוהן מפלנקטון.
מרבית המינים של מיתרני הפה חיים במחילות שנחפרו בידי חסרי חוליות אחרים וניזונים מפלנקטון.
רוב ככל המינים של מיתרני הפה מסננים מזון; למיתרני הפה יש 2 דרכי אכילה: בדרך הראשונה הם קבורים בחול ואוכלים כמו תולעי אדמה בוץ, ובדרך השנייה, הם מסננים מזון מהמים כמו ספוגיים.
המערכות הקרובות ביותר למיתרני הפה הם המערכות קווצי עור (Echinodermata) ומיתרניים (Chordata) ויחד הן שייכות לקבוצה שניוני הפה (Deuterostomia).
מחקרים מולקולריים מצביעים על כך שמיתרני הפה קרובים יותר לקווצי העור מאשר למיתרניים.
מיתרני הפה כוללים שלוש מחלקות:
מחלקה פלנקטוספירואידיה (Planctosphaeroidea) - ידועה מפגיות צפות.
מחלקה תולעי אצטרובל (Enteropneusta) - נקראות כך בשל המראה של החרטום והצווארון.
מחלקה פטרוברנכיה (Pterobranchia) - חיים בצינורות שהם בונים.
מיתרי טנאס ג'יריס אבו עייטה הוא פוליטיקאי נוצרי-פלסטיני שהיה חבר המועצה המחוקקת הפלסטינית הראשונה ושר לשעבר במספר ממשלות של הרשות הפלסטינית.
אבו עייטה נולד למשפחה נוצרית בעיירה בית סאחור הסמוכה לבית לחם ביהודה ושומרון ב-26 באוקטובר 1941. הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת דמשק וקיבל תואר ראשון במשפטים.
הוא עסק בעריכת דין וכיהן כיו"ר לשכת עורכי הדין הירדנית בין השנים 1994–1998, וכן היה מעורב בעסקי מלונאות ותיירות.
הוא נבחר למועצה המחוקקת הפלסטינית במסגרת הבחירות הכלליות ברשות הפלסטינית ב-1996, וקיבל 5,617 קולות במחוז נפת בית לחם.
הוא כיהן כשר בכמה ממשלות של הרשות הפלסטינית: הוא היה שר התיירות בממשלתו השלישית של יאסר ערפאת, שר התחבורה בממשלות הרביעית והחמישית של ערפאת ושר התיירות והעתיקות בממשלתו של מחמוד עבאס.
במסגרת תפקידו, היה מעורב במשא ומתן שהוביל לסיום המצור על כנסיית המולד.
מיתרידטיזם הוא התרגול של הגנה על עצמך מפני רעל על ידי מתן עצמי הדרגתי של כמויות לא קטלניות.
המילה נגזרת ממיתרידטס השישי, מלך פונטוס, שכל כך חשש מלהיות מורעל עד שהוא בלע באופן קבוע מנות קטנות, במטרה לפתח חסינות.
באביו של מיתרידטס השישי, מיתרידטס החמישי, מלך פונטוס, התנקשו בהרעלה עקב קונספירציה בקרב משרתיו.
לאחר מכן, אמו של מיתרידטס השישי עלתה למלוכה על פונטוס (ממלכה הלניסטית, 281 לפנה"ס–62 לספירה) עד שיורש זכר הגיע לבגרות.
מיתרידטס היה בתחרות עם אחיו על כס המלכות ואמו החלה להעדיף את אחיו.
לכאורה, במהלך נעוריו, הוא החל לחשוד במזימות נגדו בהוראת אמו והיה מודע לקשר האפשרי שלה עם מות אביו.
לאחר מכן החל להבחין בכאבים בבטנו במהלך ארוחות וחשד שאמו הורתה להוסיף כמויות קטנות של רעל לאוכל שלו כדי להרוג אותו לאט.
עם ניסיונות התנקשות אחרים, הוא ברח לטבע.
בעודו בטבע, מספרים שמיתרידטס השישי החל לבלוע כמויות לא קטלניות של רעלים ולערבב רבים לתרופה אוניברסלית כדי להפוך אותו לחסין בפני כל הרעלים הידועים.
לאחר מותו של מיתרידטס, רופאים רומאים רבים טענו שהם מחזיקים בנוסחה שפיתח ומשפרים אותה.
בהתאם לרוב התרגולים הרפואיים של תקופתו, השגרה של מיתרידטס נגד רעל כללה מרכיב דתי, בפיקוח האגארים, קבוצה של שמאנים סקיתים שמעולם לא עזבו אותו.