tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
פינצ'ו יסד את ועדת השימור הלאומי (National Conservation Commission) והיה נשיאה מ-1910 עד 1925. פינצ'ו ניסה להיבחר לסנאט של ארצות הברית ב-1914 כחבר המפלגה הפרוגרסיבית.
הוא הגיע שני אחרי המועמד הרפובליקני בויס פנרוז, ולפני מועמד המפלגה הדמוקרטית אלכסנדר מיטשל פאלמר.
מאוחר יותר הביע פינצ'ו עניין בהצטרפות למירוץ לנשיאות ארצות הברית, ודחף למעורבות אמריקנית במלחמת העולם הראשונה, כשהוא חולק על המדיניות הנייטרלית של הנשיא וודרו וילסון.
באותה שנה (1914), בהיותו בן 49, הוא נשא לאישה את קורנליה ברייס (Cornelia Bryce) שהייתה אז בשנות השלושים לחייה, ופעלה למען זכויות הנשים העובדות ולמען זכות הבחירה לנשים.
תקופת כהונה ראשונה כמושל פנסילבניה
בעקבות פירוק המפלגה הפרוגרסיבית, חזר פינצ'ו למפלגה הרפובליקנית, והתמקד בפוליטיקה של מדינת פנסילבניה.
ב-1920 מינה אותו המושל ויליאם ספרואל (William Cameron Sproul) לנציב המדינה ליערנות.
עם זאת, המטרה העיקרית של פינצ'ו הייתה להיות מושל המדינה.
במערכת הבחירות של שנת 1922 לתפקיד המושל הוא התמקד ברפורמות עממיות: כלכלת הממשלה, אכיפת חוק היובש והסדרת השירותים הציבוריים.
בשנת 1924 חשב פינצ'ו להתמודד על המועמדות לנשיאות מטעם המפלגה הרפובליקנית מול הנשיא קלווין קולידג', אבל בסופו של דבר הוא החליט שלא להתמודד על הנשיאות.
ב-1926 הציע פינצ'ו את התוכנית החצי-ציבורית "ג'יאנט פאוור" (Giant Power – "חשמל ענק") עבור מדינת פנסילבניה, שהייתה דומה מאוד לתוכניתו של צ'ארלס פרוטיאוס סטיינמץ להעביר חשמל באמצעות קווי מתח גבוה מתחנות כוח השוכנות בסמוך למכרות הפחם של פנסילבניה.
המבקרים פסלו את התוכנית כ"סוציאליזם".
תחת הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט הפכה תוכנית דומה, אם כי באזור אחר, לחוק של הקונגרס שהקים את רשות עמק טנסי.
פינצ'ו פרש זמנית מהשירות הציבורי בסוף כהונתו ב-18 בינואר 1927, משום שבאותה תקופה, החוק אסר על מושלי פנסילבניה להציג את מועמדותם למשרה זו פעם שנייה ברציפות.
לאחר סיום כהונתו כמושל, יצאו פינצ'ו ואשתו לשיט בן שבעה חודשים בדרום האוקיינוס השקט.
לקראת הבחירות למושב בסנאט מטעם פנסילבניה ב-1926 התחרה פינצ'ו על מועמדות המפלגה הרפובליקנית כפי שניסה לעשות 12 שנים קודם לכן כנציג המפלגה הפרוגרסיבית.
בויז פנרוז, שהביס את פינצ'ו בבחירות של 1914 מת בסוף 1921, והמושל דאז, ויליאם ספרואול, מינה כמחליף לתפקיד הסנאטור מפנסילבניה את המרצה וחבר הוועדה הרפובליקנית הלאומית, ג'ורג' פפר (George Pepper).
פפר ניצח בבחירות למושב הסנאט שנערכו בפנסילבניה ב-1922, אבל ב-1926 היה צריך להתמודד הן מול פינצ'ו והן מול איש הקונגרס ויליאם סקוט וייר, קבלן קולות מפילדלפיה.
פינצ'ו תמך בעוז בחוק היובש בעוד שוואר התחייב לפעול לביטול התיקון ה-18 לחוקת ארצות הברית (חוק היובש) בתוך שנתיים, ופפר שאף לפצל את הבעיה.
בסופו של דבר סיים פינצ'ו הרחק במקום השלישי, אחרי פפר וואר.
ואר המשיך אחר-כך והביס בבחירות לסנאט את ויליאם בושופ וילסון (William Bauchop Wilson), לשעבר מזכיר העבודה של ארצות הברית.
עם זאת בעוד שניצחונו של ואר בבחירות הוכר על ידי הסנאט, הוא מעולם לא התקבל רשמית בשל האשמות של התנהגות שאינה הולמת שהוצגו בפני ועדה מיוחדת של הסנאט.
בינואר 1927 העיד פינצ'ו בפני הוועדה, כשהוא מציג כמה אלפי פתקי הצבעה בלתי חוקיים, וב-1929 נדחו תוצאות ההצבעה על ידי הסנאט והמושב של פנסילבניה נותר ריק.
ב-1930 ניסה פינצ'ו להיבחר שנית כמושל, כשהמצע שלו כלל רגולציה של חברות החשמל, הגז והמים, המשך חוק היובש, תמיכה במובטלים, וסלילת כבישי אספלט במטרה "להוציא את החקלאים מהבוץ".
הוא חשש מהניסיון לקאמבק פוליטי באותה שנה.
"איני רוצה לעשות צחוק מעצמי" אמר פינצ'ו כחודש לפני שהכריז על מועמדותו.
מולו ניצבו פרנסיס שנק בראון (Francis Shunk Brown), המועמד של המנגנון הפוליטי של ואר בפילדלפיה, ותומאס ורטון פיליפס (Thomas Wharton Phillips), לשעבר איש הקונגרס ממערב פנסילבניה ששירת במשך שתי כהונות ושנתמך בהתלהבות על ידי הגורמים במדינה שהתנגדו לחוק היובש.
פינצ'ו הצליח להתגבר על גרעון של קרוב ל-200,000 קולות בפילדלפיה הרפובליקנית באופן מסורתי ולנצח בהפרש של 12,000 קולות.
ככל הנראה היו 281,000 הקולות שקיבל פיליפס, שרובם הגיעו על חשבונו של בראון, הסיבה לניצחון הדחוק של פינצ'ו.
עורכי הדין של בראון ערערו מיד על התוצאות, כשהם טוענים שיש לפסול כ-60,000 פתקי ההצבעה במחוז לוזרן משום שהם נוקבו מראש על ידי פקידי ועדת הבחירות במחוז במטרה למנוע הונאה.
המאבק המשפטי נמשך כל הקיץ ואיש לא ידע לבטח מי יהיה מועמד המפלגה הרפובליקנית למשרת מושל פנסילבניה, בייחוד ששני אישים טענו כי הם המועמד.
כצפוי נטשו כמה אנשי מפתח רפובליקנים את המושל לשעבר במהלך מערכת הבחירות של הסתיו.
העריקה המשמעותית ביותר הייתה של ויליאם וולאס אטרברי (William Wallace Atterbury), נשיא חברת הרכבות פנסילבניה רייל רואד (Pennsylvania Railroad), שהתפטר ממשרתו מהוועדה הלאומית הרפובליקנית על מנת לתמוך בג'ון המפהיל (John Hemphill), יריבו הדמוקרטי של פינצ'ו.
למרות התנגדות מצד רבים ממפלגתו, כולל לא רק המנגנון המפלגתי החזק של ואר בפילדלפיה, אלא גם רבים שהתנגדו לחוק היובש שהתמרדו והקימו באותו סתיו את המפלגה הליברלית, ותמכו אף הם במועמד הדמוקרטי, ניצח פינצ'ו בבחירות ברוב דחוק של 1,068,874 קולות מול 1,010,204 קולות שקיבל יריבו.
במהלך כהונתו השנייה כמושל פנסילבניה מ-20 בינואר 1931 עד 15 בינואר 1935 שיתף פינצ'ו פעולה עם הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט, למרות היותו של השני דמוקרט ומתנגד לחוק היובש.
תחת מנהיגותו של המושל פינצ'ו קיבלה פנסילבניה בברכה את חיל השימור האזרחי שהקים 113 מחנות לעבוד על אדמות הציבור בפנסילבניה (שנייה רק לקליפורניה).
בשיתוף פעולה עם מינהל קידום העבודות ושירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית, סייע פינצ'ו להרחיב את הפארקים המדינתיים של פנסילבניה, ואף סייע לחקלאים השרויים במצוקה של פנסילבניה ולמובטלים על ידי סלילת כבישי אספלט באזורים הכפריים, שקיבלו את הכינוי "כבישי פינצ'ו" (Pinchot Roads).
המושל פינצ'ו גם ביטל את משטרת הפחם והברזל האלימה, שהוקמה על ידי קודמו, המושל ג'ון סטצ'ל פישר (John Stuchell Fisher).
כשהתיקון ה-18 לחוקת ארצות הברית (חוק היובש) בוטל ברמה לאומית על ידי התיקון ה-21 לחוקת ארצות הברית ב-1933, וארבעה ימים לפני שמכירת אלכוהול היה עתידה להיות חוקית בפנסילבניה שוב, כינס פינצ'ו את האספה הכללית של פנסילבניה לדיון מיוחד בנושא הרגולציה של ייצור ומכירת אלכוהול.
כינוס זה הוביל להקמת המועצה לבקרת משקאות חריפים של פנסילבניה (Pennsylvania Liquor Control Board) והמערכת של חנויות לממכר משקאות חריפים בניהול המדינה בלבד, ששיקפו את השאיפה של פינצ'ו "להרתיע מקניית משקאות אלכוהוליים באמצעות הפיכת מכירתם לבלתי נוחה ויקרה ככל האפשר".
בבחירות לסנאט של ארצות הברית ב-1934 התמודד פינצ'ו בפעם השלישית והפסיד שוב לסנאטור הרפובליקני המכהן דייוויד ריד.
מערכת הבחירות האחרונה של פינצ'ו הייתה למועמדות המפלגה הרפובליקנית למשרת המושל ב-1938, שגם היא נכשלה, והוא הגיע במקום השני אחרי סגן המושל ארתור ה.
בשנותיו האחרונות ייעץ המושל לשעבר לנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט, כתב ספר על חייו כיערן, ותכנון ערכת דיג לשימוש בסירות הצלה במלחמת העולם השנייה.
גיפורד פינצ'ו מת ב-4 באוקטובר 1946 בגיל 81 מלוקמיה.
הוא השאיר אחריו אישה, קורנליה ברייס פינצ'ו, ובן, גיפורד ברייס פינצ'ו (Gifford Bryce Pinchot).
הוא נקבר בבית הקברות של מילפורד במחוז פייק בפנסילבניה.
גיפורד פינצ'ו היה קרוי על שם הצייר סנפורד רובינזון גיפורד (Sanford Robinson Gifford; 1880-1823) מאסכולת נהר הדסון.
והמשפחה הגאה במורשת של גיפורד פינצ'ו המשיכה לקרוא לבניהם גיפורד עד לגיפורד הרביעי (Gifford Pinchot IV).
שקמת פינצ'ו (Pinchot Sycamore), העץ הגדול ביותר בקונטיקט, המדינה שבה נולד, ועץ השקמה אמריקאית (Platanus occidentalis) השני בגודלו בחוף האוקיינוס האטלנטי, עומד עדיין בסימסברי.
הבית שבו נולד פינצ'ו היה שייך לסבו, קפטן אלישע פלפס (Elisha Phelps) וגם הוא רשום במרשם הלאומי של מקומות היסטוריים (National Register of Historic Places).
גריי טאורס, האחוזה המשפחתית, נתרמה על ידי בנו, ד"ר גיפורד ברייס פינצ'ו, ומשפחת פינצ'ו לשירות היערות הלאומיים של ארצות הברית.
למרות קיצוצים בתקציב והנזקים שגרם הוריקן סנדי, ובסיוע של אגודת המורשת (Heritage Association), נערכים במקום סיורים בחודשי הקיץ.
ב-1963 הוקם בגריי טאורס מכון פינצ'ו (Pinchot Institute for Conservation) בטקס שבו נכח הנשיא ג'ון פיצג'רלד קנדי.
המכון עוסק בשימור ומחזיק משרדים בגריי טאורס ומטה בבירה וושינגטון.
לכבודו של פינצ'ו קרויה הלטאה Anolis pinchoti מהאיים הקריביים.
גיסאניי היא עיר במחוז המערב ברואנדה, כ-90 ק"מ מצפון-מזרח לקיגאלי בירת המדינה.
העיר גובלת בעיר גומה, עיר הנמצאת מעבר לגבול, ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו.
בעיר ישנו אתר נופש הנמצא על חוף אגם קיוו, מספר מלונות ושלושה חופי רחצה.
האזור מוכר גם בשל ספורט ימי המתקיים בחופיו.
החוף הצפוני של האגם שבו גומא וגיסאניי גובלות הוא שטוח ומישורי עם תצורות לבה שונות שהתהוו מהתפרצות הר הגעש הסמוך, הר ניאראגונגו.
בשונה מגומא, גיסאניי חמקה מהתפרצויות הר הגעש בשנת 1977 ובשנת 2002. מרכז גיסאניי שוכן למרגלות גבעות בצידו הצפון-מזרחי של האגם והתרחבות הדרגתית לגבעות מתרחשת, שצפויות להיות בטוחות מהתפרצות הר געש עתידית.
בנוסף, בגיסאניי נמאת גם מבשלת בראלירווה, מבשלת הבירה היחידה ברואנדה, המייצרת סוגים שונים של בירות מקומיות וגם משקאות קלים שונים של חברת קוקה-קולה.
גיסאניי היא עיר קטנה בהשוואה לעיר הסמוכה לה, גומא, אך גדלה בקצב מהיר.
בשנת 2011, החלה בנייתו של קניון רב קומות בעיר על תחנת אוטובוס ישנה.
נכון לשנת 2011, הכבישים הראשיים בעיר סלולים והמדרכות כמעט כולן נסללו.
לגיסאניי שני גבולות עם גומא, "המחסום הקטן" (Petite Barrière) ו-"המחסום הגדול" (Grand Barrière).
שמות אלו מטעים במקצת מכיוון ש-"המחסום הקטן" גודלו גדול יותר והתנועה בו גדולה יותר.
בשנת 2011, נרשם שביום עוברים דרך "המחסום הקטן" כ-6000 תושבים.
בצד גיסאניי, משרדי הגירה ומכס גדולים נבנו, אך עדיין לא נבנו משרדים דומים בצד קונגו.
בדומה לכך, הכבישים בדרך ל-"מחסום הקטן" נסללו כולם בצד רואנדה, אך לא בצד קונגו.
הכבישים ל-"מחסום הגדול" סלולים משני הצדדים ותנועת המשאיות בו גדולה יותר.
בנוסף, גבול זה משמש גם כגבול דיפלומטי.
בזמן רצח העם ברואנדה בסיס ממשלת המעבר היה בעיר.
גיסאניי היא העיר בה לורן נקונדה, שמואשם על ידי האומות המאוחדות בכך שגייס בצורה לא חוקית ילדים חיילים מקונגו, מוחזק עד שתתקבל ההחלטה עם הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו בנושא הסכם הסגרתו.
לקמפוס של האוניברסיטה העצמאית קיגאלי בגיסאניי נרשמו 3,413 סטודנטים בשנת הלימודים בשנים 2012-2013. הסטודנטים לקחו חלק בתוכניות שונות בפקולטות הכלכלה, מנהל עסקים, מדעי החברה ומשפט.
גם לאוניברסיטת הקולג' לתיירות ברואנדה (RTUC) ישנו קמפוס בגיסאניי.
בעיר 30 בתי ספר פרטיים וציבוריים, הכוללים בתי ספר יסודיים, חטיבות ותיכונים ובתי ספר לאחיות.
גיפוזאורוס (שם מדעי: Gyposaurus; משמעות השם: "לטאת נשר") הוא סוג של דינוזאור מקבוצת הפרוזאורופודים שהיה קרוב לאנצ'יזאורוס.
הוא חי באזור דרום אפריקה במשך תור היורה הקדום, לפני 196.5-189.6 מיליון שנה.
מאובן נוסף תואר ב-1940 ממצאים ביונאן שבסין.
הגיפוזאורוס קיבל את שמו עקב דמיונו של ראשו וצווארו לאלה של נשר.
הוא קיבל את שמו מהחוקר הסקוטי רוברט ברום ב-1911. המאובנים התגלו בתצורות אליוט (Elliot Formation) שבמדינת אורנג' החופשית, דרום אפריקה והכילו שלד חלקי.
מראה השלד דמה לזה של האנצ'יזאורוס מאמריקה הצפונית.
מאובנים נוספים ששויכו לסוג ממין חדש בשם Gyposaurus sinensis, הועברו בהמשך לסוג הקרוב לופנגוזאורוס ובהמשך לאנצ'יזאורוס.
לזאורופוד זה היה ראש וצוואר קצרים וגוף קצר באורך שני מטרים, אם כי ייתכן שמדובר בפרטים צעירים בעוד בוגרים הגיעו לאורך ארבעה מטרים.
ייתכן שנעו על שתי רגליים ולא רק על ארבע בדומה לזאורופודים הגדולים יותר.
מבנה השיניים של הגיפוזאורוס לא הותאם במיוחד ללעיסת עלים, ובשל כך שמשערים שהיה אוכל-כול.
סר גיפרד לה קיין מרטל היה קצין ב, ששירת הן במלחמת העולם הראשונה והן במלחמת העולם השנייה.
הידוע בכינויו "Q Martel" או סתם "Q", הוא היה מהנדס צבאי בריטי ואסטרטג שריון.
מרטל נולד ב-10 באוקטובר 1889 למשפחה צבאית מסורתית, והיה בנו של בריגדיר סר צ'ארלס פיליפ מרטל שהיה המפקח הראשי של מפעלי החימוש.
הוא התחתן עם מוד מקנזי ב-29 ביולי 1922 ונולדו להם שני ילדים, בן, מייג'ור פיטר מרטל, יליד 1923 ובת ג'יליאן, ילידת 1925.
מרטל נכנס לאקדמיה הצבאית המלכותית בווליץ' בשנת 1908 והוסמך כלוטננט משנה בחיל ההנדסה המלכותי של הצבא הבריטי ב-23 ביולי 1909. מרטל סייע להקמת ארגון האגרוף של חיל הים המלכותי והצבא בשנת 1911 והיה אלוף האגרוף של הצבא והשירותים הבינלאומיים לפני מלחמת העולם הראשונה ולאחריה.
בשנת 1916, כקצין חבלנים עם ניסיון ישיר בשימוש הבריטי הראשון בטנקים במהלך הקרב על הסום, הופקד מרטל על שחזור של העתק רחב של מערכות התעלות הבריטית והגרמנית, שלמות עם שטח הפקר, באלבדן, נורפוק, כחלק משטח הניסויים לטנק.
שם הוא פיתח עניין רב בתאוריית הטנקים כשהוא מאמין שהם עתיד הלוחמה ובנובמבר 1916 כתב מאמר, "צבא טנקים", והציע צבא שמורכב כולו מכלי רכב משוריינים.
כGSO3 של ג'ון פרדריק צ'ארלס פולר, הרעיונות הרחבים המוצגים במאמר זה השפיעו באופן עמוק על מחשבתו של פולר, שבאותה עת פשוט ראו את הטנק כאל תוספת שימושית לחי"ר בשדה הקרב.
מרטל התעניין גם בבניית דרכי רשת תיל כפי שנפרסו במהלך המערכה על סיני וארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה של הצבא הבריטי ב-1917, ושימושם בתמיכה ברכבים.
בשלהי 1916, היה מרטל בצוותו של יו אלס בברמיקור בצרפת, וסייע לפולר בתכנון המבצעי, שהגיע לשיאו בטקטיקות הטנקים הבריטיות שהופעלו בקרב קמברה.
בשנת 1919, הצליח מרטל לשלב בין שני תחומי העניין שלו לטנקים ולגישור צבאי כאשר הפך לראש מפעל הגישור הניסיוני בקרייסטצ'רץ', המפשייר, שחקר את האפשרויות בשימוש בטנקים למטרות הנדסיות בשדה הקרב כמו הנחת גשרים ונטרול מוקשים.
כאן המשיך בניסויים על טנקי סימן 5 שכללו גם גשר תקיפה.
מרטל פיתח גם את מושג הגישור החדש שלו ב-EBE, גשר מרטל, גשר קורות מודולרי המתאים לשימוש צבאי.
גשר מרטל אומץ על ידי הצבא הבריטי בשנת 1925 כגשר קורדר הגדול.
גרסה קטנה יותר, גשר קורדל הקטן, אומץ רשמית גם על ידי הצבא בשנת 1932 והועתקה על ידי מדינות רבות, כולל גרמניה, שכינו זאת ( בקיצור).
ארצות הברית יצרה עותק, ה-H-20. הבנייה המודולרית של גשר מרטל הבסיסי שימשה גם לגשר ביילי.
בשנת 1954 העניקה הוועדה המלכותית לפרסים לממציאים את מרטל 500 ליש"ט פאונד בגין הפרה של עיצוב גשרו על ידי מעצב גשר ביילי, דונלד ביילי.
מרטל המשיך להתעניין בטנקים באופן עצמאי.
בשנת 1925 הוא בנה, במוסך שלו, טנק של אדם אחד המונע על ידי מנוע מכונית ומסוגל למהירות של 15 קמ"ש.
לאחר תצוגה במשרד המלחמה, הסכימה מוריס מוטורס לבנות ארבעה דגמי מבחן, שהראשון בהם הועבר בשנת 1926. טרקטורים של קרדן לויד בנו מכונה דומה לאדם אחד, הטנקט של קרדן לויד.
בשנת 1927 שמונה טנקים נוספים של מרטל נבדקו על מנת להעריך את תפקידן הפוטנציאלי בסיור קדימה.
הם נבדקו יחד עם טנקים של קרדן לויד עם שני אנשים בתמרונים עם הכוח הממוכן הניסוי במישור סולסברי בשנת 1927 וב-1928 כאשר מרטל היה מפקד פלוגה של מהנדסים שהוצבו במקום.
הרעיון לרכב לוחם יחיד נזנח במהרה כשהתברר כי מפעיל אחד לא יכול היה לשלוט על הרכב במקביל לירי נשק והדרישה של הצבא הבריטי לטנק קל, טנק סימן 1, היה פיתוח הטנק של קרדן לויד.
מוריס מוטורס ניסתה לפתח גרסה של שני אנשים לעיצוב מרטל וקרוסלי מוטורס גרסה נוספת - מוריס-מרטל - בשנת 1927, אך לאחר שנבדקו שני אבות טיפוס הפרויקט ננטש.
בשנת 1928 ועדת הייעוץ המובילה לטנקים ומעקב, שמרטל היה חבר בה, הפכה לוועד הלוחמה המכנית שהיה אמור לקיים קשר עם התעשייה ולייעץ בעניינים טכניים הנוגעים ל"הובלה ממוכנת".
בשנת 1929 הועבר מרטל לרימנט המהנדסים של בנגל של המלך ג'ורג' החמישי, ולאחר מכן שימש כמדריך במכללה לפיקוד ומטה של הצבא ההודי הבריטי בכוויתה משנת 1930 עד 1934. משנת 1936 עד 1939 שימש מרטל במשרד המלחמה, תחילה כעוזר מנהל מכניזם, ואחר כך משנת 1938 כסגן המנהל בדרגת בריגדיר.
בשנת 1936 הוא השתתף בתרגיל טנקים בקנה מידה גדול במחוז הצבאי הבלאורוסי בברית המועצות, בו נטלו חלק טנקי T-27.
במהלך ההכנות למלחמת העולם השנייה, מונה מרטל למפקד על הדיוויזיה ה-50 (נורת'מבריה), שהייתה חלק מהצבא הטריטוריאלי בפברואר 1939 בדרגת מייג'ור גנרל.
הדיוויזיה הוסבה באוקטובר 1938 ל"דיוויזיה ממונעת" כאשר כל חיל הרגלים הובל על ידי משאיות גדולות.
עם פרוץ המלחמה יצאה הדיוויזיה ה-50 לצרפת ב-14 בספטמבר 1939 כחלק מחיל המשלוח הבריטי.
שם, ב-21 במאי 1940 במהלך קרב צרפת, כיוון מרטל את מתקפת הטנקים על דיוויזיית הפאנצר השביעית של גנרל מיור ארווין רומל בקרב אראס, בה נהדפה החזית הגרמנית שמונה קילומטרים אחורה.
לא ניתן היה לנצל את הרווחים, אך הגרמנים נאלצו להפסיק את ההתקפה ולהתארגן מחדש, ולכן הבריטים הרוויחו זמן לפינוי BEF מדנקירק.
לאחר פינוי BEF הפך מרטל למפקד חיל השריון המלכותי בשנת 1940 ושם פיתח את תיאוריות הלוחמה המשוריינת שלו.
במרץ 1941 העביר לידי הנספח הצבאי של ארצות הברית הנייטרלית דאז בלונדון, בריגדיר גנרל ריימונד א.
לי, דו"ח המתווה את חוויותיו והערכת הטקטיקות השריוניות הגרמניות בצרפת.
מרטל הועלה לדרגת לוטננט גנרל בשנת 1942 אך הועבר מחיל השריון המלכותי באותו ספטמבר ובוטל תפקידו של המפקד.
לאחר מכן הוא בילה זמן בבורמה ובהודו.
במרץ 1943 הפך מרטל לראש המשלחת הצבאית לברית המועצות.
הוא העריך את יעילות סדר הלחימה והטקטיקות הסובייטיות במהלך ביקור בקו החזית באזור קורסק - אוריול שבין 11 ל-19 במאי 1943. באוטוביוגרפיה שלו מתאר מרטל איך ייעץ לפיקוד העליון הסובייטי, סטאבקה, לאפשר לגרמנים לפתוח תחילה בקרב קורסק.
ניתן להתווכח באיזו מידה השפיעה עצתו על מהלך הקרב מכיוון שהוועידה הראשונה שלו עם סטבקה לא התרחשה עד סוף מאי 1943 בזמן שמפקד החזית המערבית הסובייטית, המרשל גאורגי ז'וקוב, דגל באותה טקטיקה מאז מרץ הקודם.
עם זאת, עצתו של מרטל לפיה הדרך היעילה ביותר למנוע מהאויב לנצל פריצת דרך הייתה על ידי לחיצה על "האגפים" של החדירה אולי הועילה.
דיווחיו הבאים שהתבססו על ביקורו בקו החזית הסובייטית ודיוניו עם אגף הטנקים של הצבא האדום הגיעו למסקנה כי חוויית שדה הקרב הסובייטי תהיה רלוונטית בהרבה לטקטיקות שריון בפלישה הקרובה לנורמנדי מאשר לחוויה של הצבא הבריטי במערכה בצפון אפריקה.
איסוף המודיעין של מרטל וניתוחיו הברורים והתפיסתיים של העמדה הצבאית הסובייטית זכו לשבחים על ידי הממונים עליו במשרד המלחמה, אך עם הגעתו של ראש המשלחת החדש של חיל האוויר המלכותי, מרשל האוויר סר ג'ון באבינגטון בספטמבר 1943 יחסי העבודה שלו עם הסובייטים התדרדרו בירידה ניכרת בשיתוף הפעולה.
הוא הוחלף על ידי מונטגו ברוקאס בורוז ועזב את מוסקבה ב-7 בפברואר 1944. בהמשך אותו חודש, הוא איבד את עינו הימנית כתוצאה מפשיטת הפצצה גרמנית על לונדון.
מרטל קיבל תואר אביר בשנת 1943 ופרש מהצבא בשנת 1945 בדרגת לוטננט גנרל.
הוא ניסה להיבחר מטעם המפלגה השמרנית במהלך הבחירות הכלליות בבריטניה 1945, אך נכשל ולא נבחר לפרלמנט.
עם פרישתו כתב מרטל בנושאים צבאיים.
הוא נפטר בביתו בקמברלי, סארי, ב-3 בספטמבר 1958.
גיץ (בהונגרית: Gic) הוא כפר במחוז וספרם שבמרכז הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה גם בגיץ מספר התושבים נמצא בירידה.
הכפר ננטש בחלקו בתקופת הכיבוש הטורקי ואוכלס בשנים שלאחר מכן מחדש.
בגיץ חיו יהודים בתקופות זמן שונות.
שנה מספר היהודים בכפר כלל האוכלוסייה191011192014
אמפו גיפט לרמי היה כדורגלן דרום אפריקאי ששיחק בעמדת הקשר בנבחרת דרום אפריקה ובקבוצות אורלנדו פירטס וממלודי סאנדאונס מליגת העל הדרום-אפריקאית.
לרמי נולד בסווטו שבדרום אפריקה והחל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של פימוויל ג'איינטס המקומית, ובהמשך עבר אל מחלקת הנוער של אורלנדו פירטס מליגת העל הדרום-אפריקאית.
ב-10 באוגוסט 2002 ערך לרמי את הופעת הבכורה שלו במועדון, במשחק נגד מורוקה סוואלווס במסגרת הליגה לעונת .
בעונת הבכורה שלו במועדון הוא ערך 20 הופעות ליגה והבקיע שער אחד, ובסוף העונה זכתה אורלנדו פירטס באליפות דרום אפריקה.
בסך הכל הוא ערך 70 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע 15 שערים.
בקיץ 2007 עבר לרמי לממלודי סאנדאונס, גם היא מליגת העל הדרום-אפריקאית.
הוא ערך שתי הופעות ליגה במדי המועדון לפני מותו, והבקיע שער אחד.
ב-17 בנובמבר 2004 ערך לרמי את הופעת הבכורה שלו בנבחרת דרום אפריקה, בניצחון 2-1 על נבחרת ניגריה במשחק ידידות.
לרמי היה חלק מסגל נבחרת דרום אפריקה לטורניר גביע הזהב 2005, וערך שתי הופעות בטורניר.
בסך הכל ערך ארבע הופעות בנבחרת דרום אפריקה.
ב-3 בספטמבר 2007 מת לרמי בתאונת דרכים באלברטון, בקרבת יוהנסבורג, כאשר היה בדרכו חזרה לביתו ממשחק נגד לה אסטרה במסגרת גביע הקונפדרציה האפריקאי בקמרון.
גיפמוצ'י (הידוע גם בשמות גיימו צ'ן או גיימוצ'ן) הוא הר ברכס ההימלאיה התחתון , על הגבול בין בהוטן להודו, בדרום מרכז אסיה.
ההר מתנשא לגובה של 4,427 מטרים.
סין טוענת כי משולש הגבולות בין סין, הודו ובהוטן נמצאת על ההר.
לעומת זאת, בהוטן והודו טוענות שמשולש הגבולות נמצא כ־6.5 ק"מ צפונית לנקודה, בבאטאנג לה.
העיתון הקיסרי של הודו קובע כי על רכס דונגקיה , שמפריד בין סיקים לבין עמק צ'ומבי , נמצאים צומת, שבה דרך אחת פונה לכיוון דרום-מזרח והדרך השנייה פונה לכיוון דרום-מערב.
בצומת, משתרע הנהר ג'אלדהאקה .
באותו מאמר, נקבע כי "הכתף המערבית" של גיפמוצ'י מכילה את משולש הגבולות של סיקים, בהוטן וטיבט.
הדרך שפונה לכיוון דרום-מערב, המוזכרת בעיתון, מהווה חלק מהגבול בין סיקים לבהוטן.
הדרך שפונה לכיוון דרום-מזרח, המכונה רכס זומפרלי, מפרידה כיום בין המחוזות חא וסמצ'י .
האזור התחום בין ג'יפמוצ'י ובאטאנג לה הוא המישור דוקלם.
מספר מפות מסע בריטיות מהמאה ה-19 (לפני סקרים רשמיים) מסמנות את הרמה הזו כ-"Gipmochi Pk" ומראות את יישורה למעבר סינצ'לה (ברכס הצפוני של המישור).
לבהוטן לא הייתה מפה של אדמותיה עד ל-1961.
הטענה הסינית לגבי נקודת משולש הגבולות מבוססת על סעיף I מאמנת קולקטה:
האמנה מזכירה את ג'יפמוצ'י כמי שנמצא על הגבול עם בהוטן, אך ללא פרטים נוספים לגבי בהוטן.
יש לציין כי בהוטן לא הייתה חתומה על האמנה.
יתר על כן, ג'יפמוצ'י אינה הנקודה הגבוהה ביותר ברמת דוקלם.
מרונג לה, בגובה 15,266 רגל, וסינצ'לה, בגובה 14,531 רגל, גבוהים יותר, ולכן קו באטאנג לה-מרונג לה-סינצ'לה הוא קו פרשת המים הגבוה ביותר באזור.
מפות של סיקים שהופקו על ידי Survey of India ב-1923, 1933 ו-1937 מציגות את ג'יפמוצ'י כנקודת משולש הגבולות.
עם זאת, מפה של סיקים מ-1910, שהציגה גם את עמק צ'ומבי ואת בהוטן, מראה כי באטאנג לה הוא נקודת משולש הגבולות.
מקורות הודיים מצהירים כי מפת הסקר של הודו מ-1956 ומפות אחרות מאז, על ידי מקורות הודיים ובהוטאנים כאחד, תיארו את נקודת משולש הגבולות ליד באטאנג לה.
ב-30 ביוני 2017, ממשלת סין פרסמה מפה סינית שמתארת את הטריטוריה שלה משתרעת דרומית עד לג'יפמוצ'י.
סכסוך הגבול של 2017 בין סין להודו נובע, ככל הנראה, מהדאגה הביטחונית של הודו לגבי פרוזדור סיליגורי.
עמדת תצפית סינית על הר ג'יפמוצ'י תוכל לתצפת על הפרוזדור החיוני הזה, המבוצר בכבדות על ידי חיילים הודים.
המלומדת קרוליין בראסארד קובעת כי: "המשמעות האסטרטגית שלה עבור הצבא ההודי ברורה".
גיסלן אנקלומנדה קונאן הוא כדורגלן איבוארי המשחק בעמדת המגן השמאלי בקבוצת ז'יל ויסנטה ובנבחרת חוף השנהב.
קונאן החל את הקריירה המקצוענית שלו במימוסאס מליגת העל של חוף השנהב.
ב-28 בינואר 2016 חתם בוויטוריה דה גימארייש מליגת העל הפורטוגלית.
ב-1 ביולי 2018 חתם בסטאד ריימס מליגת העל הצרפתית.
ב-4 ביוני 2017 ערך קונאן את הופעת הבכורה שלו בנבחרת חוף השנהב, בהפסד 0–5 לנבחרת הולנד במשחק ידידות.
גיפסוניקטופס (שם מדעי: Gypsonictops) הוא סוג של יונק קדום מסדרה לפטידקטידה אשר השתייך למשפחה גיפסוניקטופיים (Gypsonictopidae), והתקיים בקמפן והמאסטריכט שבקרטיקון העליון וככל הנראה שרד עד הפלאוקן (אף שבעבר סברו שנכחד בהכחדת הקרטיקון).
היה זה אחד הנציגים המוקדמים ביותר בסדרה ואולי מראשוני האאותרים שהתחרו על סביבתם נגד המטאתרים והמולטיטוברקולטים או הכימולסטיס.
הסוג תואר ב-1927 בידי ג'ורג' גיילורד סימפסון והכיל שישה עד שבעה מינים.
מאובניהם נתגלו לאורך ארצות הברית (בין השאר בתצורת הל קריק), בלגיה ואוזבקיסטן.
יונק זה היה קטן יחסית ומשקלו לא עלה על 2 ק"ג.
הוא דמה ללפטיקטידיום והיה בעל נוסחת שיניים בעלת חמש קדם-טוחנות בלסת התחתונה, לעומת ארבע למרבית האאותרים של זמנו.
מבנה זה עזר לו לתפוס בהצלחה טרף קטן כמו חרקים וזוחלים קטנים ביער.
עם זאת, הוא לא הותאם לאכילת בשר או צמחייה.
ככל הנראה דמה אורח חייו לזה של חדף פיל מודרני והיה פעלתני ביותר, בהתבסס על תזונתו.
מבנה גופו של הגיפסוניקטופס דמה, בדומה לשאר הלפטידקטידים, לזה של שלייניים וישנם רק הבדלים קטנים במבנה השלד המפריד בינו לבין השלייתנים האמיתיים.
גיקונומי – פודקאסט שבועי על החיים עצמם הוא פודקאסט ישראלי המתקיים מאז 2015 ומוגש על ידי ראם שרמן ודורון ניר במתכונת של פרק או שניים בשבוע.
השניים מראיינים בכל פרק אישיות מתחום החברה, הכלכלה, הטכנולוגיה, הפוליטיקה או התרבות לראיון עומק הנע בין שעה וחצי לשעתיים.
בראשית דרכו של הפודקאסט הראיון היה של ראם ודורון מול מרואיין אורח בודד.
ב-2017, לאחר מעברו של דורון לארצות הברית, המשיך ראם לרוב לראיין לבדו עד פרוץ מגפת הקורונה, עת עברו הראיונות לזום.
בינואר 2022 שב דורון לארח בפודקאסט ממקום מושבו באוסטין, טקסס באמצעות זום, ודורון וראם מראיינים אורחים לסירוגין.
את הפודקאסט מלווה דף פייסבוק בשם "פורום החיים עצמם", בו מציעים מאזינים שאלות לאורח או האורחת לפני הראיון ומגיבים עליו לאחר מכן.
בין מרואייני הפודקאסט הבולטים, שזכו לעשרות אלפי האזנות באופן מצטבר נמנים יאיר ניצני, רוני קובן, לינוי בר-גפן, עומר מואב, גיא רולניק, עופר שלח, לאה לב, נדב פרי, שלום בוגוסלבסקי, יגאל ליברנט, חן ליברמן, יצחק בריק ועוד.
הפודקאסט נוצר כתחביב, במסגרת עבודתם המשותפת של ראם ודורון בסטארטאפ "הפי סייל", בהשראת הפודקאסט של ג'ו רוגן.
הפודקאסט מתקיים רק על סמך חסויות, המוקראות בקולו של המראיין בתחילת כל פרק.
גיקונומי סייעו במהלך שנות קיומם להפיק את פודקאסטי הספורט "בכל יום נתון" של אוריאל דסקל ו"ציון 3" של יונתן נמרודי וראם שרמן, הפודקאסט הפוליטי "הראשונות לזהות" של טל שניידר ונילי אושרוב והפודקאסט הנשי "פותקאסט" של מרינה קיגל ותמר בלומנפלד.
ב-7 במרץ 2024 זכה הפודקאסט במקום הראשון בתחרות "פודקאסט הראיונות של השנה לשנת 2023" באתר Geektime, בפעם הרביעית ברציפות.
גיפוסקואה באסקט (בבסקית: Gipuzkoa Basket), הוא מועדון כדורסל ספרדי מסן סבסטיאן, מחוז גיפוסקואה, חבל הבסקים, המשחק בליגת ה-LEB Oro, הליגה השנייה במבנה ליגות הכדורסל בספרד.
גיפוסקואה החלה להתחרות ב-LEB 2, הליגה השלישית, בעונת 2001/02. לאחר עונה ראשונה בה סיימה במקום ה-11 מתוך 16 קבוצות היא הפסיקה את פעילותה עד 2004, אז חזרה ל-LEB 2.
בעונת 2004/05 הודחה גיפוסקואה, על אף שסיימה במקום השני בעונה הסדירה, ברבע גמר פלייאוף העלייה על ידי סיודד דה לה לגונה.
למרות ההדחה עלה המועדון לליגה השנייה לאחר שקנה את הרישיון של אלגסיראס.
כעבור עונה אחת בלבד עלתה הקבוצה לליגת ה-ACB, הליגה הראשונה.
הקבוצה סיימה את העונה הסדירה במקום השישי אך ביצעה פלייאוף מושלם (7–0) כדי לזכות בליגה.
עונת 2006/07 לא הייתה טובה למועדון, שלא הצליח להישאר בליגה הבכירה לאחר שניצח רק שמונה מתוך 34 המשחקים.
המאמן פורפיריו פיסאק סיים את תקופתו במועדון לאחר שתי עליות ליגה רצופות.
למרות הכישלון חזרה גיפוסקואה, הפעם עם פאבלו לאסו כמאמן, ל-ACB לאחר ניצחון על טנריפה בגמר פלייאוף העלייה 81–76.
הקדנציה השנייה של גיפוסקואה בליגת ה-ACB הייתה הרבה יותר טובה.
החל מעונת 2008/09 סיימה הקבוצה בחצי התחתון של הטבלה, אך לא הייתה קרובה לירידת ליגה.
עונת 2011/12, שלפניה עבר לאסו לריאל מדריד, הייתה הטובה בתולדות המועדון, שסיים במקום החמישי והעפיל לגביע המלך, בו הודח ברבע הגמר על ידי קאחה לבורל ויטוריה, ולפלייאוף, בו הפסיד ברבע הגמר לוולנסיה.
קיצוץ דרסטי במענק הציבורי למועדון אילץ את גיפוסקואה לוותר על השתתפותה ביורוקאפ.
מ-2012 עד 2016 חלה ירידה בביצועי המועדון, שירד ל-LEB Oro לאחר ארבע שנים, בשתיים מהן ניצל מירידה רק מפני שהעולות מהליגה השנייה לא עמדו בדרישות לעלייה.
ביולי 2016, לאחר שסיימה במקום האחרון וניצחה 7 משחקים בלבד בעונת 2015/16, ירדה הקבוצה ל-LEB Oro.
בעונתה השלישית בהיסטוריה בלבד בליגה השנייה עלתה הקבוצה שוב לליגה הבכירה לאחר שזכתה באליפות.
שנתיים לאחר העלייה ירדה גיפוסקואה שוב ל-LEB Oro.
בעונת 2019/20 זכה המועדון בגביע נסיכת אסטוריאס, לאחר ניצחון על ואיאדוליד, וחזר ל-ACB לאחר שסיים במקום השני.
בעונה הבאה סיימה הקבוצה במקום ה-19 וירדה ליגה.
בעונת 2021/22 סיימה הקבוצה במקום ה-11 ולראשונה המשיכה לשתי עונות רצופות בליגת המשנה.
הליגה הספרדית השנייה בכדורסל (3)
גיפט עמנואל אורבן הוא כדורגלן ניגרי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת הלאס ורונה מהסרייה א', בהשאלה מהופנהיים.
אורבן גדל במחלקת הנוער של ביסון.
ב-18 במאי 2022 הושאל לסטאבק מליגת המשנה הנורווגית, וב-3 באוגוסט חתם על חוזה קבוע במועדון.
הוא ערך 22 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע 16 שערים, וסיים כמלך השערים של ליגת המשנה הנורווגית לעונת .
ב-31 בינואר 2023 חתם בגנט מליגת העל הבלגית.
ב-11 בפברואר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 3-3 נגד וסטרלו במסגרת המחזור ה-25 בליגה לעונת .
במשחק זה הבקיע שני שערים.
ב-12 במרץ הבקיע רביעייה בניצחון 2–6 על זולטה ורכם במסגרת המחזור ה-29 בליגה.
בחצי העונה הראשונה שלו במועדון הבקיע 15 שערי ליגה ב-16 משחקים.
ב-18 בינואר 2024 חתם לארבע וחצי שנים באולימפיק ליון.
ב-2 בינואר 2025 נמכר אל הופנהיים תמורת 9 מיליון יורו.
ב-27 באוגוסט 2025 הושאל לעונה אחת להלאס ורונה.
גיפט פרוספר אמפאנדה הוא כדורגלן זמבי המשחק בעמדת הבלם בנבחרת זמביה.
ב-22 באוגוסט 2023 הושאל אמפאנדה למשך עונת 2023/2024 להפועל ראשון לציון מהליגה הלאומית.
ב-24 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 1-0 על איחוד בני שפרעם במסגרת המחזור הראשון בליגה.
ב-21 בנובמבר 2023 ערך אמפאנדה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת זמביה, בהפסד 2-1 לנבחרת ניז'ר במסגרת מוקדמות מונדיאל 2026.
גיסינג הוא מחוז בדרום מדינת בורגנלנד שבאוסטריה.
סנקט מיכאל אים בורגנלנד קוקמירן
גִּצִּית (שם מדעי: Sympecma) היא סוג של שפיריות במשפחת השביביתיים.
בישראל המין גיצית ארודה, אם כי היא לא נפוצה.
לגיציות מוטת כנפיים של 4–4.5 סנטימטרים.
גופן דק וארוך יחסית, וצבעם נע בין בז' בהיר לחום.
בניגוד לכל שאר השפריריות, הגיציות מקפלות את כנפיהן ישירות על צד גב אחד כשהן אינן עפות.
יש להן שני פסים כהים על החזה.
הגיציות ייחודיות בקרב השפיראים בסתגלנותן לקור, והיא היחידה מבין השפיראיות הצפון אירופאיות שמעבירות את החורף כבוגרות.
בשלהי הסתיו הן מוצאות מקום מוסווה על גבעול או ענף ונכנסת לדיאפאוזה, מבצעות תזוזות מינמליות בלבד ולמעשה נכנסות למעין תרדמת חורף עד עליית הטמפרטורות באביב; בשל כך היא מהמינים המקדימים להזדווג ולהעמיד את הדור הבא.
הסוג מכיל את המינים הבאים:
זכרנקבהמיןתפוצהSympecma fusca – גיצית ארודהדרום ומרכז אירופה עד אסיה, הים התיכון באירופה וצפון אפריקה ובאיים רבים בים התיכוןSympecma gobica ממזרח אירופה ועד עמוק לתוך אסיהSympecma paedisca מהמדינות הבלטיות ועד יפן, עם אוכלוסיות מערביות בצפון גרמניה והולנד, ובנוסף באלפים ובכמה אזורים הרריים אחרים
גִּצִּית אֲרֻדָּה (שם מדעי: Sympecma fusca) היא מין של שפרירית ממשפחת השביביתיים.
המין נמצא בעיקר באזור האירופי של הים התיכון.
בניגוד לכמעט כל מיני השפיריות אחרות, היא מעבירה את החורף בצורת הבוגר המעופף שלה, ולא כנימפה; אפילו באזורים קרים של תפוצתה.
מין לא שכיח בישראל, נפוצה מעט יותר בצפון מאשר במרכז.
הגיצית הארודה היא מין בו אין שוני משמעותי בין הזכרים לנקבות, למעט לתוספתנים וכמה הבדלים מינימליים בגודל, ולכן אינה מראה דו-צורתיות זוויגית.
צבע הגוף הבסיסי נע בין בז' בהיר לחום.
על החלקים העליונים יש דוגמה זוהרת בצבע נחושת.
הכנפיים תמיד מוחזקות מכונסות יחדיו מצד אחד של הבטן.
באביב הגיציות מתכהות והעיניים המורכבות עשויות לקבל גוון כחלחל בחלקן העליון.
בצידי החזה שני פסים כהים.
אצל הגיצית הארודה הקצה התחתון של הפס העליון ישר, מה שמבדיל אותה מבת סוגה Sympecma paedisca ("גיצית סיבירית"), שהיא נדירה במרכז אירופה ואצלה הקצה התחתון של פס בעל בליטה כלפי מטה.
מיד לאחר הבקיעה מהביצה שגודלה כמילימטר אחד, הנימפה קטנה מאוד בהשוואה לנימפות שביביתיים אחרים כמו רשפית.
צבע הנימפות הוא חום-צהבהב כהה עד אפרפר.
עם התפתחותן, הצבע תחילה מתבהר ולאחר מכן נוטה לכיוון אפור-ירקרק לשקוף.
עם ההתנשלות השלישית, מופיעים לראשונה ניצני הכנף, ולאחר הנשירה השמינית מתרחשת המטמורפוזה.
בית הגידול של נימפות הגיצית הארודה הוא מים עומדים בעומק של עד מטר אחד, אך בדרך כלל הן שוהות בעומקים של כ-20 ס"מ.
אם המים רדודים עוד יותר, הנימפות, שבדרך כלל חיות על חלקי צמחים שקועים, מאכלסות גם את הקרקעית.
עבור הגחת הגיצית הבוגרת, הנימפה בוחרת מיקומים בגובה של עד 35 ס"מ - לעיתים נדירות אף עד 80 ס"מ - מעל פני המים, אשר מוארים היטב בשמש בבוקר במהלך תקופת הבקיעה העיקרית.
לאחר ההגחה, הבוגרות עוברות לסבך קל או לאזורים מכוסים בשרכים כדי לסיים את המעבר.
לאחר מכן הן מעדיפות ענפים חומים שבהם הן מוסווות בצורה אופטימלית.
מעט ידוע על בתי הגידול שלהן בחורף, מלבד העובדה שלפעמים הן יכולות להיות במרחק של מספר ק"מ מאתר הבקיעה.
כאשר הכפור מתקרב, הגיציות בדרך כלל נסוגות לסדקים מוגנים בין אבנים או מתחת לקליפת עצים; אבל הן יכולות גם לשרוד "הקפאה" בלילה.
לצורך רבייה, הגיציות מחפשות גופי מים עומדים ורדודים שטופי שמש ועשירים בצמחייה, במיוחד כאלו עם צמחים מתים צפים כמו קנים.
שפיריות אלו חורפות כבוגרות מפותחות במלואן.
בימים שטופי שמש הן שוברות את שנת החורף שלהן וניתן לראותן עפות מסביב.
מתחילת אפריל, ניתן למצוא אותן – כשפריריות הראשונות – ליד גופי מים, שם הן יושבות על גבעולים, מקפלות את כנפיהן כנגד גופן.
מנהג זה לא אופייני לשפריריות והוביל לשם הסוג המדעי שלהן, הנגזר מהמילה היוונית pyknos ("מקופל").
בסך הכל, הבוגרות אינן זריזות במיוחד, בניגוד לנימפות שכמעט ולא נחקרו.
זה, יחד עם הסוואתן הטובה והתנהגותן של מעבר לצד השני של עלה או ענף כאשר אויבים פוטנציאליים מתקרבים, גורם לכך שהמין לא תמיד מאותר.
כדי להזדווג, הזכרים ממתינים במקומות עם טמפרטורות גבוהות מעט יותר מהסביבה עד שהנקבות מגיעות מאוחר יותר באותו היום.
ההזדווגות מתרחשת בגלגל זיווג ונמשכת בין מספר דקות לחצי שעה.
לאחר מכן הנקבה מטילה את הביצים לתוך חלקי צמחים מתים, ברובם צפים, בדרך כלל כאשר הזכר עדיין מחובר.
קצב ההטלה הוא של ארבע עד חמש ביצים בדקה, והיא מטילה כ-350 ביצים במקומות שונים לאורך היום.
אם טמפרטורת האוויר יורדת מתחת ל-16° מעלות צלזיוס, הטמפרטורה תהיה נמוכה עד 18° מעלות צלזיוס הפחיתה מאוד את הטלת הביצים והפסיקה לחלוטין.
הביצים, שאורכן כמילימטר אחד, מתפתחות בין שלושה לשישה שבועות.
עונת התעופה העיקרית של הבוגרות היא בין אפריל למאי (יוני); ופעילויות הרבייה מתרחשות בתקופה זו.
במרכז אירופה, בדרך כלל יש תקופה קצרה ביולי ללא גיציות, לפני שהדור החדש מגיח, מיולי ועד ספטמבר.
(באקלים חם יותר, כמו דרום ספרד והמזרח התיכון, מחזוריות של שנתיים עשויה להיחפף, כלומר הבוגרות שהגיחו זה עתה עדיין נתקלות בבוגרות מבוגרות יותר מהשנה הקודמת).
גיציות טריות לאחר ההגחה נשארות פעילות עד סוף הסתיו, אך אינן מזדווגות או מטילות ביצים בתקופה זו.
עם תחילתן של תקופות קור ארוכות יותר, הן נכנסות למצב חורף.
עם זאת, בימים חמים יותר, ניתן לראות פרטים בוגרים אפילו בחורף.
גירוסקופ או ג'יירוסקופ (על פי האקדמיה ללשון העברית גם סביבון; מכונה לעיתים בקיצור ג'יירו; באנגלית: Gyroscope; מיוונית: γῦρος ("גירוֹס") – עגול, σκοπέω ("סקופאו") – לראות) הוא מכשיר המשמש למדידה או שמירה על אוריינטציה גאומטרית ומהירות זוויתית.
זהו גלגל או דיסק מסתובב שבו ציר הסיבוב חופשי לקבל כל כיוון בעצמו.
בעת סיבוב, הכיוון של ציר זה אינו מושפע מהטיה או סיבוב של ההרכבה, בזכות עקרון השימור של תנע זוויתי.
גירוסקופ משמש כמכשיר מדעי למדידת מהירות זוויתית, שינוי זוויתי וכן לשם שמירה של יציבות זוויתית.
בפיזיקה הדבר מכונה גם "אינרציה גירוסקופית".
השימושים הנפוצים של מכשיר זה הוא שמירה על אופק קבוע, ללא קשר לתנועה עצמית (לדוגמה במצלמות, אוניות וכלי רכב), וכן למדידת זוויות הגוף ביחס למערכת צירים של כדור הארץ (לדוגמה, האופק המלאכותי במטוס).
השם ג'יירוסקופ הומצא על ידי הפיזיקאי הצרפתי לאון פוקו ב-1852.
הגירוסקופ מורכב מגלגל (מכונה גם רוטור) המסתובב על ציר סיבוב העובר במרכזו.
הציר נשען על ציר אנכי קבוע.
כאשר מקנים לגלגל מהירות זוויתית הגלגל אינו נופל אלא ממשיך להסתובב, כאשר ציר הסיבוב שלו מתחיל לנוע בעצמו ביחס לציר הקבוע.
כשציר הרוטור מסתובב, הוא מתנגד לכל שינוי בכיוון הסיבוב שלו, תכונה הנובעת משימור תנע זוויתי (או מומנט זוויתי).
אם מנסים לשנות את כיוון הסיבוב של הציר, הוא מתנגד לכך עם מומנט משלו בזווית בת 90 מעלות לכוח שמופעל עליו.
ההתנגדות של ציר הגירוסקופ המסתובב לשינוי בכיוון הסיבוב נקראת גם אינרצית הגירוסקופ.
על פי חוקי ניוטון, לכל מסה ישנה תכונה לשמור על מצבה הקודם.
לדוגמה, אם אנו מעוניינים להזיז גוף מסוים ממקומו, יש להפעיל עליו כוח ראשוני כדי שישנה את מצבו.
באופן דומה על מנת לעצור גוף נע, יש להפעיל עליו כוח בכיוון הנגדי, כדוגמת כוח החיכוך אחרת הגוף ימשיך לנוע באינרציה ללא עצירה.
חוג פתוח - מד שינוי זוויתי
גירוסקופ הוא בעצם דיסקה המסתובבת על פני מסגרת כמעט חסרת חיכוך.
הדיסקית מסתובבת ללא שינוי כיוון הסיבוב שלה, עם או נגד כיוון השעון.
על מנת לשנות את זווית ציר הסיבוב של הדיסקה צריך להפעיל מומנט.
לשם המחשה, נניח כי אנו מחזיקים גירוסקופ במטוס, והמטוס סוטה בפתאומיות.
על פניו, נראה כי הדיסקית אמורה לשנות את הזווית שלה יחסית לכדור הארץ, כיוון שהמטוס שינה את הזווית שלו יחסית לכדור הארץ.
היות שהדיסקית המסתובבת נעה על פני מסגרת חלקה, ההתנגדות של הדיסקית לשינוי מצבה תגרום לכך שהיא תחליק על פני המסגרת.
כלומר, הדיסקית נשארת באותה זווית, בעוד שהמסגרת שעוטפת את הדיסקית משנה את מצבה בהתאם לתנועת הגוף.
במצב זה המדידה תהיה השינוי הזוויתי ביחס למצב התחלתי ידוע.
אם נחבר מחוגה בין הדיסקית לבין המסגרת, המחוגה תמדוד את הזווית שבה הגוף נמצא.
זווית זו יכולה להיות מבוטאת בתצוגה על לוח מחוונים, או לגרום לשינוי אוטומטי בהתאם לדרישת המתכננים בכוונון תנועת משטחים כגון מדפים, כנפיים ולהבים.
חוג סגור - מד מהירות זוויתית (סביבון נגזרת)
ישנה אפשרות לקבע את הדיסקה המסתובבת בציר אחד, במקרה כזה תגובת הדיסקה תיצר תנועה זוויתית ניצבת לציר הנמדד ולציר הסיבוב של הדיסקה.
יופעל מומנט חיצוני על מנת להחזיר את הדיסקה למקומה, עוצמת המומנט היא פונקציה של המהירות הזוויתית שהופעלה על הסביבון.
מלבד הגירוסקופ המכני שתואר מעלה ישנם סוגי גירוסקופים נוספים:
FOG – גירוסקופ סיב אופטי, חיישן זה משתמש באפקט סניאק כדי למדוד סיבוב על ידי מדידת הפרש הפאזה בין שתי קרני אור הנעות בכיוונים מנוגדים על גבי סיב אופטי מלופף.
RLG – גירוסקופ טבעת לייזר, חיישן זה משתמש גם הוא באפקט סניאק כדי למדוד סיבוב על ידי מדידת הפרש הפאזה בין שתי קרני אור הסובבות בכוונים מנוגדים בתוך טבעת לייזר.
CVG מטכנולוגית MEMS – חיישן גירוסקופ מסוג מכונה מיקרואלקטרית הפועל ברעיון הדומה למטוטלת פוקו המשתמש באלמנט רוטט מיקרומכני.
חיישן זה מודד מהירות זוויתית ולכן יכול לחוות תופעה הנקראת סחיפה אם משתמשים בו לצורך חישוב סיבוב במרחב כתוצאה משגיאות חישוביות ורעשים באינטגרציה.
HRG – גירוסקופ על בסיס עקרון של גלים אקוסטיים.
מטוס, צוללת, טיל וחללית – מדידת המהירות הזוויתית של המערכת לצורך ניווט והנחיה.
טנק – לשמירת את קנה התותח בקו קבוע יחסית לאופק בזמן שהטנק נוסע ובכך לאפשר ירי גם כאשר הטנק נוסע.
רכינוע ("segway") – מאפשר מדידת הזווית ואיזון הנהג.
מד אופק – בשילוב עם מד תאוצה, משמש את הטייס לזיהוי מישור הטיסה.
מייצבי תמונה במצלמות מודרניות – זיהוי רעידות של המצלמה והסטת העדשה או החיישן על מנת לפצות על הרעד, וכך למנוע את הטשטוש שייווצר בזמני חשיפה ארוכים.
טלפונים חכמים ובמחשבי לוח – משמש לקביעת אוריינטציית המכשיר במרחב בעיקר במשחקים וביישומי מציאות מדומה ומציאות רבודה.
במוצרים זעירים כאלו משתמשים לרוב בגירוסקופ MEMS בשל היותם קטנים וזולים.
פעלולני אופנועים משתמשים בבסיסי הגירוסקופ על מנת, בין השאר, להרים גלגל ולהסתובב על ציר הגלגל האחר.
גירוסקופ סיב אופטי הוא מכשיר מדידה המתבסס על סיב אופטי ומקור לייזר, ומשמש למדידת תנועה זוויתית של גוף במרחב אינרציאלי.
בדומה לגירוסקופ המכני, גם גירוסקופ סיב אופטי מסוגל לחוש תנועה זוויתית אבל עקרון הפעולה שלו מבוסס על אפקט סניאק.
המכשיר מורכב מתיבה אופטית המכילה סליל ארוך שעשוי מסיב אופטי.
סליל זה מונח ב-90 מעלות לציר החישה הנדרש של התנועה הזוויתית.
לקצה האחד של סליל הסיב מחובר מקור לייזר, ובקצהו השני מחובר אלמנט חישה אופטי (פוטודיודה) אשר מודד את צורת האות לאחר מעברה דרך הסליל, ואת התנועה הזוויתית.
לצורך הבחנה בהבדלים זעירים הנוצרים באות הנוצר, מוכנסים למסלול האופטי זוג מפצלי אור ומקטב אור ביניהם, הדואג לקיטוב אחיד ומוגדר של קרן האור במהלך הפעולה.
לצורך הדגשת האפקט האופטי שנגרם בעקבות תנועה זוויתית, נוסף רכיב הנקרא אפנן מתמר פיאזואלקטרי (piezoelectric transducer modulator – PZT) אשר מאריך ומקצר את הדרך שעושה קרן האור בקצב הניתן לשליטה.
את השליטה על ה-PZT, גילוי וניתוח צורת האור ושליטה על עוצמת קרן האור מבצע שבב אלקטרוני הצמוד לתיבה האופטית.
שני האלמנטים יחד מהוים את המכשיר עצמו והם תלויים האחד בשני .
בדומה לגירוסקופ טבעת לייזר, FOG פועל גם הוא על בסיס אפקט סניאק (Sagnac effect) – מהירות האור קבועה ובפרט קרן אור תגיע במהירות קבועה מקצה לקצה של סיב אופטי סלילי.
סיבוב הסליל (תנועה שרוצים למדוד) אמור לכאורה לשנות את מהירות ההגעה, אך היות שזה בלתי אפשרי, פרמטר הזמן הוא המשתנה היחיד במרכיב המהירות האור בסיב () או במילים אחרות – הפאזה.
על מנת שאפשר יהיה למדוד את שינוי זמן המעבר בסיב, מכניסים לסיב קרן לייזר מפוצלת בכיוונים מנוגדים.
לאחר מעבר דרך הסיב, שתי הקרניים (הגלים) מתאחדות ומתאבכות.
מדידת עוצמת התאבכות הגלים היא פונקציה לא ליניארית של שינוי זמן המעבר במסלול, וממילא של המהירות הזוויתית.
בדרך כלל, יכויל אפנן ה־PZT כך שיוסיף פאזה של 90 מעלות לאינטרפרומטר.
תזוזה זו בפאזה מאפשרת מדידה כמעט ליניארית סביב מהירות סיבוב 0. בנוסף, אזור פאזה של 90 מעלות הוא הרגיש ביותר לשינויי מהירות זוויתית.
כלומר, שינוי במהירות הזוויתית יתורגם לשינוי גדול יותר בעוצמת המדידה.
תופעה זו הייתה ידועה שנים רבות אבל רק התפתחות הטכנולוגיה אפשרה למדוד את הפרשי הפאזה, שמשמעותם היא קצב השינויי הזוויתי של ה-FOG.
כמו בכל מכשיר מדידה פיזיקלי, גם ל-FOG יש שגיאות מדידה.
אף על פי שאי אפשר לדעת את מודל השגיאה המדויק אשר ייצג את השגיאה כהוויתה, מקובל להשתמש במודל שגיאה חלקי הכולל פולינום מסדר ראשון בתוספת רעש לבן על מנת לבטא את שגיאות המדידה המשמעותיות.
ה־FOG הוא מדיד שהדיוק והעלויות שלו מתפרסות על טווח רחב, החל ממדידים קטנים יחסית (שקוטרם הוא כ־5 ס"מ) וכלה במדידים גדולים (שקוטרם הוא כ־20 ס"מ).
הדיוק והעלות של ה־FOG עולים ככל שה־FOG גדול יותר.
מכשיר זה נבנה בעיקר לצורכי ניווט כלי רכב, כלי טיס וכלי שיט בשילוב עם מד תאוצה (מערכת ניווט אינרציאלית).
כמו כן, ה־FOG משמש לייצוב מצלמות ואלמנטים צבאיים (לדוגמה קנה של טנק) לשמירה על קו ראייה.
יתרונותיו של FOG על גירוסקופ מכני
אינו מכיל חלקים נעים כלל – דבר שמגדיל מאוד את אמינות המכשיר.
רגישות גבוהה לתדרים גבוהים (רוחב סרט).
גירוי (לטינית: Stimulus, ברבים Stimuli) הוא כל שינוי שניתן לחִישה או לזיהוי בסביבה הפיזיולוגית של האורגניזם.
רוב הגירויים באים מהסביבה, אך יש גם גירויים אשר מופיעים בתוך האורגניזם.
כלומר, מקורם של הגירויים יכול להיות חיצוני או פנימי.
בפסיכולוגיה, גירוי הוא כל כוח אשר ממריץ את האורגניזם, או חלק ממנו, לפעול.
לגירויים שונים יש השפעות שונות.
לדוגמה, לגירוי חזותי יש יכולת גבוהה יותר למשוך את הקשב של האדם בהשוואה לגירוי שמיעתי.
הייצוג של הגירויים הרלוונטיים בסביבתו של האדם הוא השלב הראשון בתהליכי השליטה הקוגניטיביים של התפקודים הניהוליים.
על פי הביהביוריזם, גירוי הוא חלק במערכת הגומלין של גירוי – תגובה, בתאוריות הלמידה השונות.
במסגרת התניה קלאסית, גירוי בלתי מותנה הוא כל גירוי המעורר את התנהגות הרפלקס באופן טבעי ללא צורך בתהליך למידה.
לעומתו גירוי מותנה הוא גירוי שנקשר לגירוי הבלתי מותנה באופן אסוציאטיבי, כך שבכוחותיו לעורר תגובה מותנה.
התגובה המותנה לגירוי המותנה היא תגובה נלמדת.
זמן תגובה הוא מושג המתייחס למהירות שבה נצפה שינוי התנהגותי בעקבות הופעתו של גירוי כלשהו.
מניעת ממושכת של גירויים חושיים יכולה לגרום להזיות.
קולטני החישה קולטים באופן מתמיד את אנרגיות הגירוי התואמות שלהם ומספקים כמויות עצומות של מידע אודות הסביבה.
גירויים בולטים וגירוים רלוונטיים להתנהגות מעוררים תאי עצב דופמינרגים בקליפת המוח הקדם-מצחית, אשר מעלים את רמת המוליך העצבי דופמין באזור זה.
היכולת של איבר או אורגניזם להגיב לגירויים הבאים מבחוץ נקראת "רגישות".
כשגירוי מופעל על קולטן, הרכיב הקולט מעבד אותו לאותות, בתהליך שנקרא "התמרה", והתוצאה ידועה בשם "רפלקס".
כל אחד מחמשת החושים של האדם מתאים עצמו לגירוי ייחודי ונפרד.
איברים או חלקים בתוך האורגניזם, יכולים לעורר איברים וחלקים אחרים שנמצאים בתוכו.
למשל, גירוי עצבי הוא התגובה שמתעוררת כששני תאי עצב מעבירים מידע ביניהם.
במצב האיזון המתרחש בטבע (הומאוסטזיס), גירוי הוא לרוב המרכיב הראשון שלוקח חלק; בביולוגיה, הגירוי הוא "סוכן" שפועל על רקמות (כשריר, עצב) פעולה (סטימוּלציה) שגורמת לצורה זו או אחרת של פעילות בתא.
הפירוש המילולי של המילה "סטימולוס" הוא דרבן או מקל מחודד אשר ממריץ בהמת-עבודה לפעולה.
באופן מטפורי, משמש המונח גם לתיאור חוויה שמניעה פעילות קוגניטיבית, רגשית, מינית, או חברתית, ללא קשר לאפקט העצבי-הגופני.
עם תום מלחמת העולם השנייה גורשה, או ברחה, רוב האוכלוסייה הגרמנית מאזורים שנותרו מחוץ לטריטוריה של אזורי הכיבוש בגרמניה ובאוסטריה, כולל:
טריטוריות גרמניות לשעבר במזרח אשר הועברו לשליטת פולין וברית המועצות עם תום המלחמה (ברנדנבורג המזרחית, פרוסיה המזרחית, רוב שטחן של פומרניה, ושלזיה);
צ'כוסלובקיה, אשר נוצרה מחדש מן השטחים הצ'כוסלובקים בטרם פרוץ המלחמה ושטחים שנתפסו במהלך המלחמה בחבל הסודטים, ואלה שסופחו לגרמניה בשנת 1938;
שטחים של פולין אשר סופחו, או נתפסו, על ידי גרמניה הנאצית במהלך המלחמה;
הונגריה, רומניה, צפון יוגוסלביה (בעיקר וויבודינה), ומדינות אחרות במרכז ומזרח אירופה.
מקור רוב האוכלוסייה הגרמנית אשר גורשה, או ברחה, בשטחים של גרמניה שסופחו לפולין ולברית המועצות לאחר המלחמה (כ-7 מיליון נפש), ומצ'כוסלובקיה (כ-3 מיליון).
אוכלוסייה זו התיישבה באזורי הכיבוש בגרמניה ובאוסטריה.
על פי הערכות, הועתקו לפחות 12 מיליון גרמנים ממקום מושבם הקבוע, אף שיש הערכות כי מספרם היה כ-14 מיליון נפש, או יותר.
היה זה הטרנספר הגדול ביותר של אוכלוסייה אתנית אחת בהיסטוריה המודרנית, והגדול ביותר בין הגירושים לאחר תום מלחמת העולם השנייה במרכז ובמזרח אירופה (שם הועתקו ממקום מושבם יותר מ-20 מיליון נפש סך הכל).
קשה לקבל אומדן מדויק של גודל האוכלוסייה הגרמנית אשר העתיקה את מושבה לאחר תום מלחמת העולם השנייה כיוון שההערכות כוללות אנשים אשר פונו על ידי שלטונות גרמניה הנאצית, ברחו, או נהרגו במהלך המלחמה.
אולם, אף בהערכות שמרניות כ-12 מיליון גרמנים אתנים הוצאו ממקום מושבם הקבוע והעתיקו את מגוריהם לשטחה של גרמניה שלאחר המלחמה.
הערכות מספרם של ההרוגים בקרב אזרחים גרמנים שגורשו, נעות בין 500,000 ל-3 מיליון איש.
על פי ההערכה הרשמית של ממשלת גרמניה במשך עשרות שנים הייתה כי 2.2 מיליון אזרחים גרמנים נהרגו במהלך הגירושים, אולם הערכות היסטוריות שנערכו לאחרונה מצאו כי מספרי ההרוגים נמוכים בהרבה – בין 500,000 ל-1.1 מיליון הרוגים.
ההערכות הגבוהות יותר (עד 3.2 מיליון הרוגים) כוללות הרוגים אזרחים בכל התקופה שבין 1939–1945, כולל אלה ששירתו בצבא גרמניה הנאצית.
הערכת מספר ההרוגים בגירושים אלה הוא נושא הנתון במחלוקת בין היסטוריונים.
מחקר אחר מצביע על כך שכ-150,000 גרמנים גורשו לגרמניה המערבית, כ-103,000 לאוסטריה, ולא גורשו גרמנים מהונגריה לגרמניה המזרחית.
האירועים שבהם אולצו גרמנים אתניים לעקור ממקומות מושבם ולהגר לגרמניה תוארו כטרנספר, או טיהור אתני, היו אף שהרחיקו לכת ותארו את האירועים כרצח עם.
מדיניות גירושם של הגרמנים האתניים לאזורי הכיבוש בגרמניה ובאוסטריה הייתה חלק מעיצובה מחדש של אירופה שלאחר המלחמה מבחינה גאופוליטית ואתנית, ובחלקה נבעה מצעדי תגמול על שגרמניה הנאצית פתחה במלחמה ועל הזוועות שחולל השלטון הנאצי, כולל טיהורים אתניים בשטחי אירופה שהיו בשליטת גרמניה הנאצית.
רעיון הגירוש של הגרמנים מהשטחים שנכבשו הוצע על ידי וינסטון צ'רצ'יל, בשיתוף עם ממשלות הגולות הפולנית והצ'כית בלונדון, כבר בשנת 1942. תומאש ארצ'ישבסקי , ראש הממשלה הגולה הפולני, תמך בסיפוח שטחים גרמניים, אך התנגד לרעיון הגירוש, והעדיף, במקום זאת, להעניק לגרמנים אזרחות פולנית ולשלבם בפולין.
מנהיגי בעלות הברית, ארצות הברית, בריטניה וברית המועצות, הסכימו באופן כללי עוד בטרם תום המלחמה כי הטריטוריה הפולנית תתפשט מערבה והאוכלוסייה הגרמנית בשטחים אלה תגורש, והבטיחו זאת למנהיגי הממשלה הפולנית הגולה והממשלה הצ'כוסלובקית הגולה.
יוסיף סטלין, יחד עם מנהיגים קומוניסטיים נוספים, תכנן לגרש את כל הגרמנים האתניים ממזרח לנהר האודר ומהשטחים שנפלו במאי 1945 תחת אזורי הכיבוש הסובייטי.
כבר ב-1941, ממשלתו גרשה גרמנים מחצי האי קרים לאסיה המרכזית.
הטרנספר של הגרמנים האתניים התרחש בשלושה שלבים חופפים בחלקם, הראשון היה בעת שהמיעוט האתני הגרמני נלחם ואחר פונה מן הטריטוריות המזרחיות עם התקדמות הצבא האדום, בין אמצע שנת 1944 ועד תחילת שנת 1945. השלב השני היה גירוש בלתי מאורגן של המיעוט הגרמני מיד לאחר תבוסת הוורמכט.
השלב השלישי היה גירוש מאורגן יותר בעקבות הסכמות ועידת פוטסדאם, אשר הגדירו מחדש את הגבולות המינהליים במרכז אירופה והעניקו לגיטימיות לטרנספר "מסודר" ו"אנושי" של גרמנים מפולין, צ'כוסלובקיה והונגריה.
גרמנים רבים נשלחו אף למחנות מעצר ועבודה זמניים.
רוב הגירושים הסתיימו בשנת 1950. נתוני מפקד אוכלוסין שנערכו בשנת 1950 מראים כי מספרם הכולל של בני המיעוט הגרמני החיים עדיין במזרח אירופה הוא כ-2.6 מיליון איש, כ-12 אחוז ממספרם לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה.
בטרם פרוץ מלחמת העולם השנייה לא היו גבולות ברורים לריכוזי מיעוטים אתניים במרכז ומזרח אירופה.
תחת זאת, מחוץ לחלק מן האזורים בהם ישב רוב אתני מסוים, היו אזורים נרחבים בהם היה ערב רב של תושבים ממגוון מוצאים אתניים וכיסים קטנים של מיעוטים אתניים הומוגניים.
אזורים אלה של מגוון מוצאים אתניים כללו אף ערים מרכזיות במרכז ומזרח אירופה, בהן מגע יום-יומי בין תושבים ממוצא אתני שונה התקיים לאורך מאות שנים, במרקם עירוני וכלכלי אחד, אף שלא תמיד בהרמוניה.
עם עליית הלאומיות במאה ה-19, הפך מוצאם האתני של אזרחים שונים למוקד עניין בעת דיון בתביעות טריטוריאליות, בדמותה של המדינה, ובטענות בקשר לעליונות של מוצא אתני אחד על פני האחר.
פרוסיה העלתה את רעיון ההתיישבות על בסיס אתני בניסיון להבטיח את שלמותה הטריטוריאלית.
פרוסיה הייתה אף המדינה המודרנית הראשונה באירופה להציע טיהור אתני כאמצעי לפתרון קונפליקטים לאומיים.
בכך התכוונה להרחקתם של פולנים ויהודים מרצועת הגבול הפולנית שלאחר מלחמת העולם הראשונה וליישבה בגרמנים.
כתוצאה מחוזה ורסאי נוצרו, או נוצרו מחדש, מדינות רבות במרכז ומזרח אירופה.
בטרם פרצה מלחמת העולם הראשונה, שטחי מדינות אלה היו חלק מן האימפריות האוסטרית, הרוסית, והגרמנית.
אף שמדינות אלה קמו ונקראו על שם המוצא האתני של רוב תושביהן, אף אחת מהן לא הייתה הומוגנית מבחינה אתנית.
נעשו ניסיונות לשנות את ההרכב האתני במדינות החדשות, כך למשל, ממשלת פולין ניסתה להפחית את מספר הגרמנים ב"מסדרון הפולני" (בפולנית: Korytarz polski) (אזור גדנסק).
בעת הכיבוש הנאצי של מזרח אירופה, אזרחים רבים ממוצא גרמני הזדהו באופן פעיל כגרמנים ונרשמו במרשם העם הגרמני (Deutsche Volksliste).
חלקם נשאו במשרות בכירות במינהל הנאצי ורבים מהם נטלו חלק בפשעי המלחמה של המשטר הנאצי, ובכך עוררו את רגשי השנאה כלפי הגרמנים באופן כללי.
בעובדה זו השתמשו מאוחר יותר מדינאים מבנות הברית כדי להצדיק את מעשי הגירוש.
בשלהי המלחמה, עם התקדמותו מערבה של הצבא האדום, חששו גרמנים רבים לגורלם תחת הכיבוש הסובייטי.
רבים מהם שמעו על מעשי נקם של הסובייטים באזרחים גרמנים, בהם ביצעו חיילים סובייטים מעשי אונס ופשעים אחרים.
מכונת התעמולה הנאצית אף הגבירה חששות אלה במתן פרסום בולט ונרחב לטבח נמרסדורף, כפר גרמני שנפל לידי הצבא הסובייטי ב-22 באוקטובר 1944 ובו נרצחו עשרות אזרחים גרמנים.
לקראת סוף המלחמה הכינו רשויות השלטון הנאצי תוכניות לפינוי מסודר של גרמנים אתנים ממזרח אירופה אל שטחי גרמניה.
אולם, ברוב המקרים יישומן של תוכניות אלה נדחה עד אשר התקדמות בעלות הברית עשתה אותן לבלתי מעשיות.
השלטון הגרמני מנע פינוי מוקדם של אזרחים גרמנים משטחי המזרח לגרמניה בראותו בפינוי כזה "תבוסתניות" ועל פי הוראותיו של היטלר לפיהן "אין נסיגה", נענשו בחומרה אזרחים שעברו משטחי המזרח לגרמניה.
יציאה המונית ראשונה של אזרחים גרמנים מן הטריטוריות המזרחיות הייתה מורכבת ממנוסה ספונטנית ומפינוי מאורגן, גם יחד.
בין 6 ל-8.35 מיליון גרמנים ברחו או פונו מן השטחים שממזרח לקו אודר-נייסה לפני שהצבא האדום השתלט על האזור.
שיירות פליטים שימשו מטרה למטוסי תקיפה סובייטיים ולכוחות החלוץ של הצבא האדום, שהדביקו חלק מהן במהלך מנוסתם, וספגו אבדות כבדות במהלך הפינוי המבוהל.
רבים מן הפליטים הגרמנים ניסו לשוב לבתיהם במזרח כאשר תמה הלחימה.
לפני 1 ביוני 1945 שבו וחצו כ-400,000 גרמנים את קו אודר-נייסה ופניהם מזרחה, בטרם סגרו השלטונות הסובייטים ושלטונות פולין את מעברי הנהר.
כ-800,000 גרמנים שבו לשלזיה ולצ'כוסלובקיה.
בתקופה שבין 23 בינואר, עד 5 במאי 1945, במהלך מבצע חניבעל, פונו חיילים ואזרחים גרמנים רבים בספינות מחוף הים הבלטי.
סך הכל פונו כ-250,000 גרמנים במיוחד ממזרח פרוסיה, פומרניה, והמדינות הבלטיות לשטח דנמרק, שהיה תחת כיבוש נאצי.
הוראה רשמית לפינוי נתנה על ידי היטלר ב-4 בפברואר 1945. כתוצאה מכך, אוכלוסיית הפליטים הגרמנים בדנמרק, עם תום המלחמה, היוותה 5% מסך האוכלוסייה הדנית.
במוקד הפינוי עמדו נשים, זקנים וילדים – שליש מן המפונים היו מתחת לגיל 15.
עם תום המלחמה נעצרו פליטים אלו בכמה מאות מחנות מעצר ברחבי דנמרק, כשהם נתונים תחת משמר של הצבא הדני.
מצבם של הפליטים הוקל לאחר ש-60 אנשי כמורה דנים יצאו בפומבי להגנת הפליטים, במכתב שפרסמו, וב-6 בספטמבר 1945 נטלה לידיה ממשלת דנמרק את ניהול המחנות.
בשנת 1945 מתו בדנמרק 13,492 פליטים גרמנים, בהם כ-7,000 ילדים מתחת לגיל חמש.
ב-9 במאי 1945 כבשו כוחות הצבא האדום את האי הדני בורנהולם, ועד 1 ביוני הם העבירו כ-3,000 פליטים וכ-17,000 חיילי ורמכט לעיר קולברג בפומרניה.
גירושים בעקבות תבוסת גרמניה הנאצית
קרבות מלחמת העולם השנייה באירופה הסתיימו בתבוסת גרמניה הנאצית במאי 1945. בשלב זה היו כל שטחי מזרח אירופה ורוב שטחי מרכז אירופה תחת כיבוש סובייטי.
שטחים אלה כללו את אזורי ההתיישבות ההיסטורית של הגרמנים, וכן את שטחה של גרמניה המזרחית.
בוועידת פוטסדאם הסכימו ראשי בנות הברית על תנאי הכיבוש, על גבולותיה החדשים של גרמניה, ועל גירושם של הגרמנים האתניים משטחיהן של פולין, צ'כוסלובקיה, והונגריה, לשטחי בעלות הברית בגרמניה.
הסכמות אלה נוסחו בין 17 ביולי ו-2 באוגוסט 1945. פיסקה 12 של ההסכם, המתייחסת לגירושים, קובעת:
על פי ההסכם, האוכלוסייה הגרמנית שתועבר צריכה להתחלק בחלקים שווים בין אזורי השליטה של ארצות הברית, בריטניה, צרפת, וברית המועצות, בשטחה של גרמניה.
ההתייחסות לגירושים אשר התבצעו בטרם הסכמות ועידת פוטסדאם, היא כאל גירושים "פראיים".
אלה התבצעו על ידי השלטונות הצבאיים והאזרחיים בשטחים בשליטה סובייטית בפולין ובצ'כוסלובקיה באביב ובקיץ 1945. על פי הסכמות ועידת פוטסדאם מדינות אלה צריכות להפסיק באופן זמני את הגירושים, כיוון שיצרו בעיית פליטים בגרמניה.
בעוד שקצב הגירושים מצ'כוסלובקיה הואט בעקבות הוועידה, הגירושים מפולין המשיכו באותו הקצב.