tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מלכה מנסה להיכנס עירומה למיטתו של אלכס אך הוא דוחה אותה.
היא בורחת כשהיא רואה שאחיה מנסה להגיע לביתו של אלכס.
כשהאח וחבורת בריוניו רואים שהיא איננה הם פונים לעבר הפנימייה, מתפרצים לחדר המורים וכולאים את המורים, ובעיקר את אבנר (רמי ברוך), ומאשימים את אלכס במצב, והוא נאלץ להתפטר.
המנהל מצליח לפתוח את הדלת וכולם צופים בתלמידים הרצים אחרי המתקיפים.
שם השחקן/ית שם הדמות אלון אבוטבול אנריקה יצחק בן נר אלכס אביטל באר מלכה שמואל שילה מנהל הפנימייה ג'וני ערביד ג'ורג' רענן חפץ שלום רמי ברוך אבנר (מורה)נתן רביץ בועז
הסרט קיבל ביקורות שליליות ולא זכה להצלחה מסחרית.
עמוס עוז כתב במאמר על הסרט "מלכת הכתה":
בין השנים 1964 ל-1974, אליזבת השנייה הייתה מלכת מלטה (במלטית: Reġina ta 'Malta).
מדינת מלטה הייתה מדינה ריבונית עצמאית, שחלקה מלוכה עם תחומי חבר העמים האחרים, כולל בריטניה.
תפקידיה החוקתיים של המלכה במלטה הוקצו בעיקר למושל כללי.
מלטה הפכה לרפובליקה בתוך חבר העמים הבריטי בשנת 1974, והמלכה הוחלפה כראש המדינה על ידי נשיא מלטה.
אליזבת השנייה הפכה למלכת מלטה עם העברת חוק העצמאות של מלטה בשנת 1964. החוק הפך את מושבת הכתר הבריטית של מלטה למדינת מלטה העצמאית.
סמכויות הביצוע של המלכה הוקצו על ידי המושל הכללי של מלטה והופעל עליו.
בשידור חג המולד של 1967, אליזבת אמרה: "היום מלטה היא עצמאית, כאשר הכתר תופס את אותו התפקיד כמו במדינות השלטון העצמי האחרות שאני מלכתן.
זו פתיחה של פרק חדש ומאתגר עבור תושבי מלטה והם נכנסים אליו בנחישות ובהתלהבות."
אליזבת השנייה נותרה ראש מדינת מלטה עד לתיקון החוקה של מלטה ב-13 בדצמבר 1974, שביטל את המלוכה והקים את הרפובליקה של מלטה ואת משרת נשיא מלטה.
לפני שהפכה למלכה, אליזבת שהתה על האיים ארבע פעמים בין השנים 1949–1951 לבקר את בעלה, הנסיך פיליפ, דוכס אדינבורו, שהוצב במלטה כקצין בצי המלכותי.
אליזבת השנייה ביקרה רשמית במושבת הכתר של מלטה בשנת 1954 (3–7 במאי) ובמדינת מלטה בשנת 1967 (14–17 בנובמבר).
היא השתתפה בפגישת ראשי הממשלה של חבר העמים הבריטי ב-2015 במלטה בתאריכים 26–28 בנובמבר 2015.
+מלכת מלטהשםתמונהתאריך לידהבן זוגיורשאליזבת השנייה21 באפריל 1926הנסיך פיליפ, דוכס אדינבורוצ'ארלס, נסיך ויילס
"הדמות של היספניה" או "מלכת היספניה" (בספרדית: "Alegoría de Hispania") היא ההאנשה המדינית והלאומית של ספרד.
הייצוג המוקדם ביותר המתועד של האנשה והתייחסות זו היו כמה מטבעות שעליהם היה פרש אוחז ברומח והכותר "HISPANORVM".
מטבעות אלה מתוארכים למחצית הראשונה של המאה ה-2 לפנה"ס והוטבעו במורגנטינה (סיציליה).
מטבעות אלו נטבעו על ידי שכירי החרב היספניים שקיבלו את ממשלת העיר הסיציליאנית הזו בפקודת הסנאט הרומי במהלך המלחמה הפונית השנייה.
הייצוג הראשון של היספניה הופיע בתקופת האימפריה הרומית כראש אישה עם הכותר HISPAN, והוטבע ברומא על ידי המשפחה הרומית Postumia (81 לפנה"ס).
מאז הופיעו מטבעות שונים עם ייצוגים דמותיים של היספניה עם מאפיינים שונים במהלך כל תקופת האימפריה הרומית.
כמו מטבעות אחרים עם אלגוריות פרובינציאליות, הוא נפל ונעלם משימוש בגלל שכיחות סמלי רומא וקונסטנטינופול שהוטבעו על מטבעות ולא הופיעו מחדש עד לפזטה הספרדית, שהתבסס בעצמו על הדימוי ששומש בתקופת הקיסר אדריאנוס.
מכאן ואילך, הדמות הפכה למונומנטים, פסלים ותבליטים.
מלכת הלבבות היא תוכנית שעשועון טריוויה ישראלית, ששודרה ב-2001 בערוץ ויוה.
בכל פרק בתוכנית התמודדו שלוש מתמודדות, בשלב הראשון נשאלו המתמודדות שאלות כלליות על טלנובלות כמו פרטי עלילה, שירי הנושא והשחקנים והמתמודדות הכי פחות טובה מודחת.
בשלב השני שתי המתמודדות שנותרו משתתפות בסצנה מתוך טלנובלה בהשתתפות שחקנים מקצועיים, לאחר שלב זה הקהל באולפן מצביע מי ראויה לזכות בתואר "מלכת הלבבות".
בתוכנית מוצגות גם שאלות לקהל בבית ובין הזוכים מוגרלים פרסים, את התוכנית הנחו רמה מסינגר ויובל סגל.
מלכת שבא היא אופרה בחמש מערכות של שארל גונו.
האופרה שהוצגה בבכורה בפריז ב-28 בפברואר 1862 נכשלה בהצגת הבכורה, אך נחשבה לאופרה האהובה ביותר על המלחין.
בהצגת הבכורה של היצירה, הקהל מחא כפיים בהתלהבות, אך המבקרים גינו את האופרה.
בביקרות שיחק כנראה תפקיד חשוב דעתו המגנה של נפוליאון השלישי שסבר כי הגיבורים האמיתיים של האופרה הם פועלי הבניין ונוכחות החצר המלכותית רק מספקת הזדמנות להכללתם.
ייתכן שגם הפחד שלו מהבונים החופשיים שיחק תפקיד בשיפוטו זה (הוא האמין בגילוי עקבות של קונספירציה סודית בפעולה הבימתית של פועלי הבניין באופרה).
כמה מבקרים היו מרותקים עד כדי כך שהאופרה נקראה "קרב ווטרלו של גונו", אחרים האשימו את המחבר בעושר מלודי דל יותר מאשר ביצירותיו המוקדמות יותר ובתזוזה לכיוון הדרמה המוזיקלית הגרמנית.
הם מתחו ביקורת על השפעתם של וגנר, שומאן ומנדלסון ביצירה.
בפריז הגיעה מלכת שבא רק לחמש עשרה הופעות, אך הועלתה בבריסל בשנת הבכורה שלה, דחוסה לארבע מערכות בעיבוד מחדש.
האופרה הוצגה שנה לאחר מכן בדרמשטאדט, שנתיים לאחר מכן בהופעה דמוית קונצרט בלונדון, ב-1880 במנצ'סטר, ולאחר מכן ב-1889 בניו אורלינס, אבל בשום מקום לא הצליח לקצור הצלחה מתמשכת.
האופרה חודשה בפריז בשנת 1900, אך לאחר כמה הופעות הוסרה שוב מהבמה.
גרסת ארבע המערכות נשכחה כעת לחלוטין.
הגרסה המקורית התחדשה בהופעה ב-1969 בטולוז.
בשנת 2001 הוצגה גרסה משוחזרת של הפרטיטורה המקורית בפסטיבל מרטינה פרנקה באיטליה, שיצאה גם בתקליטור.
זו יכולה להיחשב כגרסה אותנטית של האופרה ובו בזמן להקלטה הראשונה בעולם של אופרה זו.
דמות הקול בלקיס, מלכת שבא סוֹפּרָן אדונירם, האדריכל של שלמה המלך טֶנוֹר בנוני, תלמידו סוֹפּרָן שרהיל, השפחה של בלקיס סוֹפּרָן שלמה המלך בָּרִיטוֹן אמרו טֶנוֹר פאנור בָּרִיטוֹן מתוסאל בַּס סאדוק בַּס
בירושלים מתחילים לבנות בית מקדש ענק להנצחת שמו של שלמה המלך.
הבנייה מנוהלת על ידי האדריכל האהוב על המלכה, אדונירם.
בנוני תלמידו של אדונירם מביא את החדשות שבלקיס (מלכת שבא) ושלמה יגיעו בקרוב כי המלכה רוצה לראות את הבנייה באופן אישי.
כשהמלכה מגיעה, פאנור, אמרו ומתוסאל מתייצבים לפני אדונירם ומבקשים ממנו להתמנות למאסטר.
עם זאת, האדריכל עדיין לא רואה אותם בוגרים מספיק, לכן דוחה את בקשתם.
שלושת העובדים נשבעים לנקום ואז עוזבים.
שלמה אומר למלכה שאדונירם הוא ממוצא מסתורי עם כוחות כישוף.
בלקיס נשבית באיש ממבט ראשון וגם האדריכל מבחין ביופייה של המלכה.
יצירת המופת של אדונירם, תבנית הים, מבוצעת מול המלך, המלכה, פועלי הבניין ותושבי העיר בהר ציון.
האדריכל קורא לאל האש תובל-קין לחשוף את מוצאו האלוהי שלו לכולם.
דבריו אינם נעלמים מעיני הנוכחים: הברונזה מתחילה להפך לנוזל ולרתוח, אבל בשל השינויים בהרכב שבוצעו על ידי שלושת פועלי הבניין, חומר הגלם לא הוכן מהמרכיבים הנכונים והוא פשוט עף לאוויר פתאום.
בעיר פורצת שריפה כתוצאה מכך, רבים נפצעים, וגם המלכה מאבדת את הכרתה.
אי ההצלחה לא שינתה את רגשותיה של בלקיס: היא התאהבה באדריכל והזמינה את האיש לפגישה בעיירת האוהלים שלה בהר תבור.
אדונירם מגיע, אך בשל נאמנותו למלכו, הוא אינו מתרצה לפיתיי המלכה תחילה, אך נשבר ושני האוהבים מתוודים על רגשותיהם זה בפני זה.
בנוני מביא אז את החדשות שכוח מסתורי שיקם את יצירת המופת המפורקת של אדונירם וכעת היא בשלמות מוחלטת.
החדשות מגיעות גם לירושלים, והעצב של אתמול הופך לחגיגה של שמחה.
ניסיון התקרבותו של שלמה למלכה נדחה על ידי המלכה.
לאחר עזיבתו, מופיעים שלושת פועלי הבניין מבקשי הנקמה ומספרים לו שבלקיס בילתה את הלילה עם אדונירם.
שלמה לא יכול לדעת אם הם דוברי אמת אז הוא מכניס אותם לכלא ומצווה על הבנאי הראשי שלו להופיע לפניו.
האיש מגלה את רגשותיו למלכו כלפי בלקיס ומציע לעזוב את העיר מיד.
בסופו של דבר שלמה משחרר אותו משרותו ומאחל לו למצוא אושר.
לאחר מכן מופיעה בלקיס לפני המלך כדי לדרוש בחזרה את טבעת היהלום שהיא נתנה לו כסימן לאהבתה.
שלמה לא רוצה להחזיר את התכשיט היקר ואז המלכה שופכת במשקה שלו אבקה שגורמת לחלום ולשכוח.
כשהמלך מתאושש, הוא עדיין זוכר את הטבעת ומבחין בהיעלמותה.
במבט מבעד לחלון הארמון הוא רואה את ספינתה היוצאת של בלקיס.
אדונירם מחכה לאהובה בקצה המדבר, אך שלושת פועלי הבניין מופיעים במקום המלכה.
הם דורשים את ההסכמה בכתב הנדרשת לתואר מאסטר.
כאשר האדריכל מסרב שוב לעשות זאת, שלושת הפועלים הורגים את אדונירם ובורחים.
המלכה מוצאת את אהובה גוסס.
היא מצליחה להלביש את הטבעת על ידו ואז הוא מת בזרועותיה.
כשהוא ממהר אחרי הפועלים, שלמה עומד בהלם מול גופת האדריכל שלו לשעבר.
בלקיס מבקשת ממנו לבנות להנתחה ראויה לאהובה.
אז נפתחים השמים ושליחי אל האש מופיעים כדי לשאת את אדונירם לשמיים בליווי להבות שמאותתות על האלמוות שלו.
מלכת שבא (בהונגרית: Sába királynője; בגרמנית: Die Königin von Saba) היא אופרה מאת המלחין היהודי-הונגרי קרל גולדמארק שנוצרה בשנת 1875. האופרה, שהופעת הבכורה שלה הוצגה בווינה ב-10 במרץ, הייתה יצירתו הראשונה של המלחין בז'אנר זה שזכה בעקבותיה לשם עולמי.
הלברית נכתבה על ידי סלומון הרמן מוזנטל, בשיתוף פעולה עם גולדמארק.
האופרה הושלמה על ידי המלחין בין השנים 1867–1872. היא הוצגה משנת 1875 על רוב בימות האופרה בעולם וזכתה להצלחה.
לאחרונה, היא הוצגה בגרמניה בשנת 2002. בשל עלויות ההפקה היא מבוצעת כיום רק לעיתים רחוקות.
חלק מהמפיקים מאחדים את מערכה 4 עם מערכה 3 ומעלים את האופרה בשלוש מערכות בלבד.
בשנות ה-60 של המאה ה-19, הפטרון המשמעותי ביותר של המלחין הייתה משפחת בטלהיים.
את עניינו של גולדמארק בנושא עוררה גברת מבין חבריו, כשסיפרה לו שהמנהל הראשי של בית האופרה של וינה השווה את יופייה של בתה, קרולינה בטלהיים-גומפרז, לציור שמתאר את מלכת שבא.
לבקשת גולדמארק סיפרה האישה את מה שקראה בכתובים על פגישתם של מלכת שבא ושלמה המלך.
המלחין ביקש ממר קליין, מורה הבית של המשפחה, לכתוב לו יצירה בימתית מתוך הסיפור.
קליין כתב מפעם לפעם מאמרים וסיפורים קצרים, שפורסמו לעיתים קרובות בשבועונים קטנים.
הוא סיים את הסקיצה של הלברית תוך כמה ימים, אבל גולדמארק לא היה מרוצה ממנה, כך שהאופרה נשארה בגדר תוכנית במשך זמן רב.
כמה שנים עברו עד שתפנית בלתי צפויה קידמה את עניינה.
גולדמארק פגש במקרה את הליברטיסט סלומון הרמן מוזנטל (1821–1877).
כשהסתובב פעם ברחובות וינה, הניס אותו הגשם אל פתח בית, שם חיכה גם מוזנטל לשוך סופת הרעמים.
גולדמארק נתקל בו לאחר מכן כמה פעמים בערבים ספרותיים ובבתי קפה והם התחילו לשוחח.
מוזנטל שאל את המלחין, אם חשב לכתוב אופרה.
גולדמארק אמר לו שהוא עסוק בדבר כבר שנים, יש לו גם נושא מזה זמן, אבל לא נמצא לו כותב לברית מתאים.
הוא סיפר למוזנטל את סיפורה של מלכת שבא ושאל, אם יש לו עניין לכתוב את הלברית.
מוזנטל בא אל בית המלחין וביקש ממנו להראות לו את סקיצות העלילה, כדי שיראה מה הוא יכול לעשות בהן.
הפרטים נדונו ביניהם למחרת, ואחד עשר ימים לאחר מכן היה כבר נוסח המערכה הראשונה מוכן.
גולדמארק חשב שהכתיבה טובה, אבל לאחר כתיבת המערכה השנייה, מוזנטל "נתקע".
עברו חודשים של "מאבקים" עם מוזנטל עד שגולדמארק היה מרוצה ולבסוף כתב את המערכה השלישית בעצמו.
לאחר מכן הפך את טקסט הפרוזה לשירה בעזרתו של מוזנטל.
כשלב לאחר מכן המשיך מוזנטל לעבוד על שתי המערכות הנותרות, אך גולדמרק נשאר לא מרוצה מהן.
זוג היוצרים דנו רבות, מוזנטל כתב מחדש את הטקסט, בעוד גולדמארק הציע שינויים.
לבסוף, האופרה בת חמש המערכות התקצרה לארבע.
המלחין החל את ההלחנה לאחר סיום הטקסט של שתי המערכות הראשונות.
באותה תקופה קיבל מלגה בסך 800 פורינט לשנה מהמדינה ההונגרית, שאפשרה לו לעזוב את וינה.
הוא נסע לבאדן והמשיך לעבוד שם.
יום אחד הזמין אותו קרולינה בטלהיים לביתם בגמונדן.
בעקבות ההזמנה העתיק גולדמארק את המטה שלו לשם.
הוא התקדם היטב בעבודה עד שחזר אחיו יוזף מחו"ל.
באותה תקופה הוא חזר לווינה כדי לעזור לאחיו, שנידון על ידי שלטונות קיסרות אוסטריה על תפקידו באירועי מהפכת 1848 בהונגריה.
המלחין רצה להשיג את זיכויו, טיהורו ושיקומו של אחיו בכל מחיר, לשם כך עקב אחר משפטו, שגזל את כל זמנו ולכן לא היה לו זמן להתעסק בהלחנה.
גולדמארק מסר כבר את שתי המערכות הראשונות למנצח בית האופרה דזוף (Desoff), וב-1872 הגיש את כל היצירה כולה להנהלת האופרה של וינה.
עם זאת, לא זכה לאישור ולתמיכה של הנהלת האופרה.
הוא חיכה חודשים רבים לתשובתו של במאי בית האופרה, אך היא מעולם לא הגיעה.
בינתיים הגיעה שנת 1873, כאשר וינה הייתה זירת התערוכה העולמית.
גולדמארק צדק כשקיווה שהפעם יוציאו את היצירות החדשות של כמה מלחינים, כולל "מלכת שבא".
קשורה לכך גם אנקדוטה, לפיה המלחין נתקל ערב אחד במוזנטל, שהעיר לו בציניות "לא לדאוג", התפקידים להצגת הבכורה החדשה של האופרה הווינאית נקבעו כבר מזמן.
מופתע, שאל גולדמארק, "באמת?" ומוזנטל הוסיף: כן, זו תהיה אאידה של ג'וזפה ורדי.
על אף כל זאת, האופרה "מלכת שבא" הייתה אחד מנושאי השיחה הקבועים בין המוזיקאים הווינאים באותה תקופה, ממש עד הבכורה בשנת 1875.
שוב, המקרה דחף את מטרת המלחין קדימה.
בית האופרה תכנן קונצרט צדקה, ופרנץ ליסט, בין היתר, הוזמן להשתתף.
במאי בית האופרה יוהאן פון הרבק - עד היום לא ידוע אם היה רציני - הציע לבמאי בית האופרה להכניס לתוכנית הקונצרטים גם את אחד מקטעי מלכת שבא.
גולדמארק היה נגד התוכנית כי חשש שההופעה של ליסט תאפיל על קטע האופרה שלו.
אם הקהל יקבל את הקטע מתוך האופרה בצורה לא טובה, הייתה סבירות גבוהה שהיצירה תיקבר לנצח במעמקי הרפרטואר של בית האופרה.
עם זאת, דזוף, כמנצח המוביל של בית האופרה, תמך ברעיון וניסה לשכנע גם את המלחין.
גולדמארק התרצה לבסוף, והקטע היה אהוד בצורה יוצאת דופן בקונצרט.
גם ליסט הביע הערכה ובירך אותו.
עם זאת, למחרת כתב אדוארד הנסליק, המבקר האוסטרי המוביל בתקופתו, בביקורת שלו כי הקהל שמע אמש רק חלק אחד ששווה מתוך האופרה.
בשלב זה, בית האופרה לא יכול היה להזמין מופעים מוצלחים במיוחד.
הגירעון של התיאטרון המשיך לגדול.
בנוסף לתמיכתו של ליסט, זכה גולדמארק גם לחסותו של הרוזן דיולה אנדראשי, שר החוץ ההונגרי של האימפריה האוסטרו-הונגרית באותה תקופה.
ליסט לא נשאר בטל והזכיר את עניין האופרה בפני הנסיך הוהנלוהה (Hohenlohe), החצרן הראשי של חצר הקיסר, שהיה בסופו של דבר גם המפקח הראשי על ענייני אופרת החצר.
כחובבי מוזיקה, הנסיך ורעייתו העריכו מאוד את פועלו של גולדמארק, ויום אחד הורה הוהנלוהה להנהלת האופרה לקבוע את מלכת שבא בתוכנית בהקדם האפשרי.
מנהל האופרה התנגד, ומונע מרעיון פתאומי, ביצע במקום מלכת שבא את האופרה אילוף הסוררת של הרמן גץ, כי הוא ציפה שתהיה הצלחה גדולה.
אולם היצירה של גץ נכשלה, ומאחר שלא הייתה בהישג ידו יצירה נוספת שניתן היה להעלות אותה, התרצה המנהל הרבק והעלה את מלכת שבא, אולם הוא לא שינה את התנהגותו העוינת וציין שהוא לא רוצה להקריב הרבה למען האופרה.
החזרה הראשונה לא עלתה יפה: הזמרים המותשים לא הצליחו לשיר את תפקידיהם בקול מלא, הקווים המלודיים רק צוינו.
הוהנלוהה ביקש נואשות מהמלחין לעשות משהו עם היצירה, לקצר אותה, לעבד פרטים מחדש, ובלבד שלא יבייש אותו.
המלחין, הבמאי, המנצח, הליבריסט והמנהל נפגשו כדי לדון בשינויים, אבל לא הגיעו לשום תוצאה.
לבסוף, גולדמארק התמוטט מרוב עייפות והתרגשות.
אז התעוררו לפתע קשיים חדשים.
הזמרת מריה וילט , שהייתה אמורה לגלם את שולמית, חלתה והבכורה נדחתה בשמונה ימים.
זה נתן למלחין זמן לבצע את השינויים הדרושים.
הבכורה התקיימה לבסוף ב-10 במרץ 1875. גולדמארק כל כך התרגש עד שלא יכול היה לחכות לסיום האופרה ואמני האופרה גררו אותו מדירתו אל קבלת הפנים שאורגנה לרגל ההצלחה הענקית.
עם זאת, בעוד שמקורו של המלחין התפרש על ידי אחדים כדבר חיובי, כמעין ערובה לאותנטיות של היצירות המוזיקליות ה"יהודיות" שלו, אחרים לעומת זאת, שהיו מונעים על ידי רגשות אנטישמיים ברורים, התבטאו באופן לא אוהד על היצירה.
ממש ליד טור "תיאטרון וספרות" בעיתון היומי בשם הזה, היה מדור "העולם היהודי", שביקש להדגים את התנהגותם השערורייתית של היהודים, לדעת הכותב, באמצעות אנקדוטות שנאספו מארבע פינות העולם.
דמות הקול שלמה המלך בָּרִיטוֹן הכהן הגדול בס עמוק שולמית, בתו סוֹפּרָן אסד, הארוס של שולמית טנור הרואי בעל-חנן, המפקח על הארמון בָּרִיטוֹן מלכת שבא מצו סופרן אסטארוט, שפחת המלכה סוֹפּרָן שומר בית המקדש בַּס
המקהלה: נשותיו של שלמה, בנות הלוויה של שולמית, הכוהנים, הלוויים, שומרי הראש של המלך, עבדים, העם.
צוות גדול ומשימה גדולה מאוד
מועד ההתרחשות: בימי המקרא, בירושלים ובמדבר הסורי
המיקומים: מערכה ראשונה: אולם בארמון שלמה; מערכה שנייה תמונה 1: גן הארמון, תמונה 2: פנים בית המקדש; מערכה 3: אולם בארמון; מערכה 4: במדבר הסורי
באופרה מופיעות שלוש דמויות מוכרות מהמקרא, אך האופרה אינה מתיימרת לעקוב אחר דמויותיהן כפי שהן מצטיירות מהתנ"ך והן מקבלות קווי אופי שונים מאלה המוכרות מהמקורות.
שלמה המלך מתגלה כמלך נאור מאוד, כדמויות מלכים מן המאה ה-19, עם גוון אנושי וחם.
קולו נבחר על ידי המלחין כבריטון והוא דאג בדרך כלל למילוי ההרמוני של היצירה.
ובמערכה הרביעית הוא מתגלה כאב אוהב כלפי בתו שולמית (מגלה לה את מקום הימצאו של אסד: "צאי למדבר ומצאי אותו").
מלכת שבא מגיעה לממלכה של שלמה כ"תיירת", כלומר מסקרנות, הן לראות את המלך והן לראות את ממלכתו, ולא למטרה מדינית מסוימת.
היא מופיעה באופרה בקול המצו-סופרן שהמלחין בחר עבורה, שגם הוא האמצעי בין הקול הגבוה והנמוך, בין הסופרן לבין האלט ופחות דרמטי מהם (המנעד הקולי הבסיסי של קול זה נע בין התווים "לה באוקטבה שלישית" לבין "פה באוקטבה החמישית"), ומתגלה כדמות לא
רצינית דיה לגבי מלכה אורחת ממדינה אחרת, שעוסקת הן במלאכת הפיתוי (של אסד) והן בקלקול אהבתם של בת שלמה שולמית, בת מארחה, ואהובה אסד.
גם במערכה הרביעית היא מופיעה מחד גיסא כאשת פיתוי (מבטיחה לאסד את ידה, את אוצרותיה, את ממלכתה אם ילך איתה) ומאידך גיסא נוטשת אותו למותו ברגע שהוא מסרב לה (אסד מתנגד למילים המפתות והמלכה עוזבת את אהובה).
הכהן הגדול הוא דמות היסטורית בתפקיד, אך לא בשמו.
הוא מעוצב באופרה יותר כדמות של ארכיבישוף, בן תקופתו של גולדמארק, מאשר הכהן הגדול העברי בתקופת המקרא שעסק בהקרבת קורבנות.
הקריאה לתפילת שחרית באופרה איננה במקומה, כי היא כלל לא הייתה קיימת בזמנו של שלמה (התפילות החליפו את הקורבנות לאחר חורבן בית המקדש על ידי הרומאים) וכן גם לא מנהג מתן טבעות האירוסין (הכהן הגדול ניגש אל המאורסים, מוסר להם את טבעות האירוסין).
האירוסין כפי שהיה נהוג בתקופתו של גולדמארק בנצרות, אינו האירוסין המוזכר בהלכה.
טבעת האירוסין לא מחייבת ולא מופיעה במקורות.
רק נתינת טבעת בטקס חופה וקידושין לאישה (בלבד) מחילה את הנישואים על בני הזוג.
בארמון שלמה המלך, באולם הכתר, צועד משמר הארמון ומתכוננים לקבל את מלכת שבא.
שולמית ממתינה לאסד, אשר הלך לקבל את פני המלכה, כדי לכבד אותה כראוי ולהביאה לפני המלך.
אסד אכן מגיע ומכריז על בואה הקרוב של המלכה.
החייל הצעיר חוזר, אך התנהגותו מוזרה והוא נבוך, כמבקש להתחמק ממבטה של ארוסתו שולמית.
הוא אומר לשולמית, שלא יוכל להיות עמה, הוא בוש ונכלם לפניה.
אז מגיע שלמה, שמבחין מיד במצב העדין.
הוא מסלק את אנשי החצר כדי שיוכל לשוחח עם משרתו המסור והנאמן פנים אל פנים.
המלך רוצה לדעת את הסיבה להתנהגותו של אסד.
הלוחם נשבר במהרה ומספר מה קרה.
מלכת שבא הייתה מוכנה להרים את רעלתה רק לפני שלמה, כך שהוא לא ראה אותה, רק דיבר איתה ואז בדרך בחזרה הביתה, ראה אסד אישה מסתורית רוחצת בנחל.
הוא היה מהופנט ממנה לגמרי.
חיכה שהרחצה תסתיים ולפתע נשבה רוח פתאומית והאישה נעלמה.
עצת המלך היא לא לרוץ אחרי סיוטים מפתים.
גולת הכותרת של טקס קבלת הפנים היא כאשר המלכה המסתורית מרימה את הרעלה וחושפת את פניה.
אסד מזהה את הסיוט שלו בחורשת הארזים ליד הנחל וצועק.
היא לא מכירה את האיש הזה, היא מעולם לא פגשה אותו בחייה.
כל אנשי חצר המלוכה פונים נגד אסד, שלמה משתיק את משרתו המסור והנאמן ואומר לו: "תירגע, החתונה של מחר עם שולמית תשכיח ממך הכל".
תמונה 1: מלכת שבא נסוגה אל גן הארמון.
אף על פי שזה עתה דחתה את אסד, היא למעשה אוהבת את הגבר; לבה סובל מאהבה מייסרת.
אבל אסד לא יכול להיות שלה, כי בקרוב הוא יהיה בעלה של אישה אחרת.
עם זאת, המלכה מסרבת לוותר על אהבתה.
אסטארוט מבשרת למלכה כי אסד משוטט בגן.
המלכה מצווה עליה לשיר שיר פיתוי, השיר מושך את אסד.
שני האוהבים עומדים זה מול זה ומתנשקים.
אז נשמע קולו של בעל-חנן הקורא למאמינים לתפילת שחרית.
לשמע זאת, המלכה מחליקה החוצה מתוך זרועותיו של אסד ובורחת במהירות.
תמונה 2: אנשים מתאספים במבואת בית המקדש.
נשמעת השירה שמתחלפת לסירוגין, פעם של הכהן הגדול ופעם של העם.
שולמית מקריבה קורבן ושרה תפילה.
שלמה בא עם פמלייתו ועם החתן.
הכהן הגדול ניגש אל המאורסים, מוסר להם את טבעות הנישואים ואז נושא תפילה.
אסד שקט עד שהמלכה מופיעה ופולשת לטקס ללא הזמנה.
אז אסד משליך את טבעת הנישואים.
המלכה באה באמתלה להביא מתנת חתונה לזוג הצעיר.
אסד שוב מתפרץ, אך המלכה מסרבת לאהבתו.
בינתיים, כל הקהל ממהר לעזרתו של הצעיר, אבל המילה היחידה של המלכה "אסד" מבלבלת הכל.
אסד מטורף עתה לחלוטין ומגדף בפומבי את אלוהי ישראל.
פאניקה משתלטת על קהל, מקללים כעת את אסד ודנים אותו למוות.
הכהן הגדול קורע את בגדיו והלויים מכבים את אש התמיד של המזבח.
המערכה השלישית מתחילה בסצנת בלט מרהיבה ולאחר מכן חושפת את אולם הטקסים של הארמון.
המלך הזמין את אורחתו המלכותית למשתה.
מלכת שבא מבקשת ממארחה בקשה אחת: רחם על אסד.
המלכה ממשיכה להתחנן, מבטיחה, מאיימת, משפילה את עצמה ואז מנסה לצוות בכעס, אבל כל ניסיונותיה אינם משפיעים על שלמה.
בסופו של דבר, המלכה יוצאת בעלבונה ושלמה כבר רואה שוב את המצב בבירור.
אז מופיעה שולמית, מתחננת על חיי אהובה.
שלמה מגלה לה את מקום הימצאו של אסד: "צאי למדבר ומצאי אותו".
שוב מופיעה מלכת שבא שמבטיחה לאסד את ידה, את אוצרותיה, את ממלכתה.
אם ילך איתה היא תעזור לו לכפר על חטאו, אבל הגבר מתנגד למילים המפתות.
המלכה חסרת התקווה עוזבת בייאוש את אהובה עם גורלה.
סופת חול שרבית איומה משתוללת על כל הבמה.
כשהסערה עומדת להסתיים אסד נראה נצמד לגזע עץ דקל.
כמעט לא נותרו בו חיים.
הוא נופל כמת על חול המדבר, שם מוצאת אותו שולמית, שלוקחת אותו בחיקה וסולחת לו.
בזרועות אהובתו אסד נופח את נשמתו.
לאחר כמה ניסיונות של כתיבת לברית, האופרה החלה להיכתב על ידי גולדמארק בעצמו, אך היישום והליטוש הסופיים נעשה על ידי מוזנטל.
מוזנטל היה מוכר בזמנו כאחד מכותבי הלבריות הטובים ביותר.
במקרה של מלכת שבא, הוא ויתר על כל התככים בעלילה, צמצם אותה דרמטית לתוך כמה דמויות, הדגיש את המאפיינים העיקריים ופשוט סיפר אותם.
עם זאת, הפשטות התמציתית שלו לא הוציאה את סצנות ההמונים מהאופרה והוא טיפל בסצנות ובמצעדים ההמוניים המרהיבים במיומנות רבה ובחוש בימתי רב.
מוזנטל יצר לברית דרמטורגית ללא דופי.
הסיפור עצמו, שאוב מהתנ"ך ומספר את אחד האירועים ההיסטוריים של העם היהודי שנכתב כבר בעבר כאופרה על ידי שני מלחינים צרפתים.
העלילה של אלי אדוורט (1808–1877) זהה לזו של גולדמארק, אך לא הוצגה בסופו של דבר מעולם, בעוד שיצירתו של שארל גונו הועלתה שלוש עשרה שנים קודם לכן וספגה כישלון מביש.
העלילה של מלכת שבא (אופרה, גונו) שונה כמעט לחלוטין מהעלילה של האופרה של גולדמרק.
התזמורת של האופרה כללה כלי נגינה רבים שדאגו הן למוזיקת תזמרת מלאה מחד גיסא, וליצירת הנופך המזרחי תנ"כי האותנטי ככל האפשר מאידך גיסא, וכללו את הכלים הבאים שרובם משתלבים זה בזה ומשלימים זה את זה בתזמורות המלאות:
כלי נשיפה מעץ: שלושה חלילים (אחד מהם פיקולו), שני אבובים, קרן אנגלית, שני קלרינטים, קלרינט בס, שני בסונים.
כמעט זהה למקובל בתזמורת הסימפונית, שם יושבים נגני כלי הנשיפה ישירות מאחורי כלי הקשת, מול המנצח וההרכב האופייני שלהם:1 פיקולו, 2 חלילים, 2 אבובים, 1 קרן אנגלית, 2 קלרינטים, 1 קלרינט בס, 2 בסונים, 1 קונטרה-בסון.
כלי נשיפה ממתכת: ארבע קרנות, שלוש חצוצרות, שלושה טרומבונים, טובה.
ההבדל המהותי שלהם מכלי נשיפה אחרים הוא לא בחומר שלהם, אלא בצורה שבה הם נשמעים, שכן מקור הצליל העיקרי של הכלים הללו הוא תנודות הלחץ הנגרמות משפתיו של נגן הכלים שרוטטים על ידי האוויר הדחוס.
הפקת הקול נעשית לרוב באמצעות משפך או זרבובית בצורת כוס, אך גם פתיחת צינור יכולה למלא תפקיד זה.
כלים אלה מהותיים באופרה בשל יצירת האפקטים רבי הרושם במערכות.
בתזמורת סימפונית סטנדרטית ישנן שתי חצוצרות, ארבע קרנות שני טרומבונים וטובה אחת (בדומה לכלים באופרה זו) והם מוסיפים נפח לצלילי התזמורת.
כלי הקשה: שלושה טימפני, מערכת תופים: תוף גדול, מצילות, שני תופים קטנים, משולש (כלי נגינה), פעמון.
כלי הקשה מנגנים באופרה לא רק קצב, אלא גם מנגינה והרמוניה.
הכלים האלה מכונים בדרך כלל עמוד השדרה או פעימת לב של ההרכב המוזיקלי, לעיתים קרובות עובדים, כמו במקרה זה, בשיתוף פעולה הדוק עם כלי בס.
הם נבדלים מכלי נגינה אחרים בדרך הפקת הצליל הרגילה שלהם.
במהלך הפריטה מסיט המוזיקאי את הגוף הרוטט והאלסטי, שמהווה את מקור הצליל של הכלי, ממצב המנוחה שלו ולאחר מכן משחרר אותו.
תהליך הרטט המתקבל פוחת בעוצמה שהולכת ופוחתת.
ביצירה זו מקנים כלי הפריטה נופך עתיק ומזרחי למוזיקה.
כלי קשת שונים (עד 14 כלים) וביניהם הלאוטה (קתרוס) והלירה שמקנה אותנטיות, כי לפי המסורת היהודית, דוד המלך ניגן לפני שאול המלך בנבל קשתי, שהוא למעשה לירה.
כלי נגינה זה מכונה כינור דוד.
המוזיקה על הבמה כללה: שתי חצוצרות, שני טרומבונים טנור, שני טרומבונים בס, טובה, תופים (טמבורין, משולש, תוף טמטם), שישה נבלים.
הפקת האופרה הזו מורכבת, כי היא אחת היצירות המוזיקליות התובעניות ביותר.
קולות הדמויות הראשיות נעים ברגיסטרים הגבוהים לאורך כל היצירה, לבלט יש להקת מחול גדולה והמקהלה היא מונומנטלית בגודלה.
במהלך מופעי האופרה התפתחה פרקטיקת בימוי ששמה דגש חזק על האפקטים הבימתיים, אחרת העיבוד נראה אנמי.
מכל אלה ניתן להסיק שהעלאת "מלכת שבא" דרשה הופעה תובענית ויקרה ולכן כדי שיהיה כדאי להעלות אותה, הייתה חייבת להצליח במשך כמה עונות רצופות.
זו הסיבה העיקרית לכך, שהיצירה מבוצעת כיום רק לעיתים רחוקות יחסית.
חלק מהמפיקים משמיטים היום את מערכה 4. זה מאפשר להעלות את האופרה בשלוש מערכות במקום בארבע.
מכיוון שתרגול זה הפך כמעט לפרקטיקה שכיחה, רוב מדריכי האופרה ותיאורי האופרה מתארים את העלילה בשלוש מערכות בלבד.
לאחר "הריון" ארוך, "מלכת שבא" הגיעה לבסוף לבמת האופרה ב-10 במרץ 1875 בהופאופר (כיום: האופרה של וינה) אף כי תפקידה של מלכת שבא נכתב למצו-סופרן, הוא ניתן לזמרת הסופרן הדרמטי המוערכת אַמֶלִיָה מַטֶרְנָה , שהיו לה קודם כמה וכמה תפקידים באופרות של ריכרד וגנר.
הבכורה הייתה הצלחה גדולה, בחלקה הודות ליכולתו של מנהל התיאטרון לשכנע את גולדמארק לבצע קיצוצים ניכרים בעקבות החזרות.
האופרה הפכה לפופולרית מאוד בזמנו משני צדי האוקיינוס האטלנטי, אם כי בבריטניה, האיסור של הלורד צ'מברלין על ייצוג תיאטרלי של נושאים מקראיים מנע ממנה להישמע בלונדון עד 1910. שטראוס ומאהלר היו בין מנצחיו הרבים.
אנריקו קארוזו היה אחד מכמה הטנורים כוכבים ששיחקו את התפקיד של אסד, שתשוקתו הבלתי נשלטת למלכת שבא הורסת את מערכת היחסים שלו עם כלתו המיועדת שולמית.
לילי להמן כללה את שני התפקידים הנשיים העיקריים ברפרטואר הנכבד שלה.
ההופעות בערים רבות באירופה נחלו גם כן הצלחות גדולות, והיצירה הייתה פופולרית במיוחד באיטליה במשך כמה עשורים.
הצגת הבכורה של האופרה בארצות הברית הייתה במטרופוליטן אופרה ב-2 בדצמבר 1885 בחמש עשרה הופעות בעונה זו והייתה האופרה המנוגנת ביותר במטרופוליטן באותה השנה.
הפופולריות של האופרה דעכה מעט לאחר מלחמת העולם הראשונה, אם כי ההפקה התחדשה מדי שנה בווינה עד 1938, אז הנאצים אסרו את הופעתה שם.
בגרמניה היא הוצגה לעיתים קרובות עד סוף שנות ה-20 של המאה ה-20, אך נעלמה מהרפרטואר כיצירה של מלחין יהודי בטירוף המדיניות הגזעית הנציונל-סוציאליסטית וחלקה את גורלן של יצירות רבות דומות שהיו ראויות לביצוע באותה מידה והיא נשכחה פחות או יותר עד היום.
עם ההפקה החדשה בעונת 2014/2015, של תיאטרון פרייבורג שלח התיאטרון אות ראוי לשבח לחובבי המוזיקה.
מוזיקה, האמנות שעוסקת בשילוב צלילים ווקאליים או אינסטרומנטליים ליופי צורני או לביטוי רגשי, בדרך כלל על פי סטנדרטים תרבותיים של קצב, מנגינה, וברוב המוזיקה המערבית, הרמוניה.
גם שיר העם הפשוט וגם השירה הליטורגית (חזנות למשל) שייכים לאותה פעילות - מוזיקה.
שניהם מושגיים ושמיעתיים, וגורמים אלה נוכחים במוזיקה מכל הסגנונות ובכל תקופות ההיסטוריה ברחבי העולם.
גולדמארק הבין וגם ניצל במלכת שבא את כל מה שספג בדרכו המוזיקלית מילדותו בבית הכנסת שאביו שימש בו כחזן ועד להרכבים המוזיקליים שהשתתף בהם בווינה כנגן.
מוזיקה היא הרי אמנות שבמסווה כזה או אחר מחלחלת לכל חברה אנושית.
לאורך ההיסטוריה, מוזיקה הייתה תוספת חשובה לטקס ולדרמה, וזכתה ליכולת לשקף ולהשפיע על הרגש האנושי.
ההשלכות של השימושים במוזיקה בפסיכותרפיה, גריאטריה ופרסום מעידות על אמונה בכוחה להשפיע על התנהגות אנושית.
כך גולדמארק ניצל אולי אינטואיטיבית את המובן והברור כיום בקטעי הטקסים והמחולות הדתיים באופרה מלכת שבא.
האמנות של גולדמארק במלכת שבא ניזונה מכמה מקורות.
שירתו נצבעת בחוזקה באוצר המנגינות היהודיות העתיקות ששמע בילדותו.
שהיישום היעיל שלו נותן צבע ספציפי ליצירה - הוא למד הרבה מפליקס מנדלסון - היצירה מאופיינות במוזיקליות רעננה ומלאת חיים, הרמוניזציה מגוונת, צורות מאוזנות ומצב רוח דרמטי ביותר.
בקרב אלה שמחפשים ומציעים תיאוריות של משמעות מוזיקלית, המחלוקת המתמשכת ביותר היא מחד גיסא בין הרפרנציאליסטים (או ההטרונומים ), הגורסים שמוזיקה יכולה ומתייחסת למשמעויות מחוץ לעצמה (תאוריית ההתייחסות הישירה שנקראת גם רפרנציאליזם או ריאליזם התייחסותי, היא תיאוריה של שפה הטוענת שהמשמעות של מילה או ביטוי טמונה במה שהיא מציינת בעולם.
האובייקט המסומן במילה נקרא הרפרנט, ומאידך גיסא הלא-רפרנציאליסטים (שנקראים לפעמים פורמליסטים או אבסולוטיים) שטוענים שהאמנות היא אוטונומית ו"מתכוונת לעצמה.
המבקר האוסטרי אדוארד הנסליק שכבר הוזכר, בספרו "היפה במוזיקה" (במקור בגרמנית, 1854), היה תומך חזק במוזיקה כאמנות של עקרונות ורעיונות מהותיים, אולם אפילו הנסליק, אף על פי שהיה פורמליסט נלהב, נאבק בבעיה של רגש במוזיקה.
דעותיו של הנסליק קיבלו ביטוי בביקורתו על מלכת שבא כפי שהוזכר כבר לעיל (או שהם נבעו אולי ממניעים אחרים או גם ממניעים אחרים).
מלכת שבא כתובה בסגנון האופרה הגדולה , המאופיינת בליהוק זמרים ובתזמורת בקנה מידה גדול, השימוש בצבעוניות המקומית, והעלילה התנ"כית ההיסטורית מאפיינים את הז'אנר.
ההלחנה הקולית כוללת קטעי רצ'יטטיבים, קטעי סולו ואריה, דואטים ומקהלות רחבי היקף.
רגעים בולטים של האופרה כוללים את האריה הקצרה של אסד "Magische Töne" במערכה 2 ואת הדואט הסופי במערכה 4, ששניהם מציגים את הליריות של גולדמארק במיטבה.
על אף שגולדמרק מעולם לא היה חסיד נלהב של וגנר, התיזמור של מלכת שבא מזכיר את ההשפעות והזרימה הצורנית, שמאפיינות רבות כל כך מיצירותיו של וגנר.
אף שגולדמארק לא אימץ מעולם מערכת של לייטמוטיב, קטעים מסוימים מזכירים את טריסטאן ואיזולדה.
היצירה מראה גם השפעה מסוימת של הרגישויות הדרמטיות של ג'אקומו מאיירבר.
על אף ההשפעות הברורות הניכרות ביצירה, האינדיבידואליות של גולדמארק בולטת בה.
המוזיקה של "מלכת שבא" מציגה ארוטיות סוחפת וגם מעיקה באווירה מזרחית.
המוזיקה שנכתבה עבור הכהן הגדול ועבור דמויות דתיות אחרות מזכירה מוזיקה דתית יהודית ולעיתים גם את המוזיקה של זרסטרו בחליל הקסם.
האופי הדתי של חלקים אלה באופרה תיתכן בהחלט השפעה מרעיונותיו של החזן הווינאי הגדול סלומון זולצר, שעסק בהשבת המוזיקה היהודית למוצאה המזרחי.
מלכת שבא היא אופרה אקלקטית (אקלקטיות היא מגמה שעושה שימוש בתערובת של תקופות, סגנונות וטרנדים שונים, לעיתים רחוקות מכילה אלמנטים עצמאיים ומשדרת את הייחוד בבחירה.
המונח נגזר מהמילה היוונית ἐκλεκτικός (אקלקטיקוס), שמשמעותה: לבחור את הטוב ביותר).
האופרה שנולדה ברוח הרומנטיקה, עוקבת במובנים רבים אחר מסורות האופרה הגדולה הצרפתית.
ליצירה אין אובטורה (פתיחה) אמיתית.
במשחק המקדים של המערכה הראשונה נשמעים המוטיבים המוזיקליים המרכזיים של היצירה, אך הם משמשים רק כהקדמה למערכה הראשונה.
המבוא הרוגע, אקורדים חגיגיים שכמו נועדו לסמל את ירושלים, ואחריו מוטיב חושני, שמייצג את אהבתה של המלכה לאסד, שיהפוך למוטיב החשוב ביותר של האופרה בהמשך.
כפי שהעיד על האופרה המבקר דיטר זוכלינג:
האופרה הוצגה בהמשך גם בבואנוס איירס בארגנטינה בשנת 1901 גם בבית האופרה של בודפשט.
מלכה, שלום!") - מארש הכניסה, מערכה 1.
"Aus des Jubels Festgepränge" ("באור הפאר המגוון") - ארית המלכה במערכה השנייה
"Magische Töne, berauschender Duft" ("צלילים מפתים וריח עשיר") - האריה של אסד במערכה 2
"Blich ich empor zu jenen Räumen" - ("ראה את ההיכל הנשגב והנוצץ של ה') האריה של שלמה במערכה השנייה
"Die Stunde, die mir ihn geraubt" ("מאז שאיבדתי אותו") - תפילת שולמית במערכה 3.
גולדמארק היה יליד הונגריה במשפחה יהודית דוברת גרמנית.
הוא נולד בעיר קסטהיי ובילה את רוב ילדותו בהונגריה.
הוא החל ללמוד נגינה בכינור אצל מורים מקומיים בעיירת הולדתו.
לזמר הבס של בית הכנסת היה כינור זול, שיוסף, אחיו של קרל, שכר אותו ממנו לאחיו וסיכם עם האיש שיעביר שיעורים בקביעות לקרל, שלמד מהר הכל במהירות.
לאחר זמן מה הוא הרגיש שאם ימשיך להיות תלמידו, לא יתקדם.
אביו החליט לבסוף לרשום אותו לבית הספר למוזיקה בשופרון ובשנת 1842 התקבל לאקדמיה למוזיקה שם.
קרל עשה את דרכו לעיר ברגל פעמיים בשבוע.
במהלך לימודיו בשופרון הייתה לו הזדמנות להכיר את יצירותיהם של ניקולו פאגאניני ושל מלחינים דגולים אחרים.
בשנת 1844 נשלח על ידי אביו שמחה ראובן גולדמארק, שהבחין בכישוריו, לווינה שם המשיך את לימודיו בכינור וקומפוזיציה.
הוא הפך לתלמידו של יוסף בוהם בקונסרבטוריון בווינה עד 1848. והחל את הקריירה המוזיקלית שלו ככנר תיאטרון.
גולדמארק עסק גם בהוראת נגינה בכינור, ובין מתלמידיו היה ז'אן סיבליוס וקרולינה בטלהיים-גומפרז.
הוא עסק גם בביקורת מוזיקה ובהלחנה.
גולדמארק היה דמות מוכרת בחיי המוזיקה של וינה וידיד אישי של יוהנס ברהמס.
לאחר 1852 ניגן בתזמורות של תיאטראות וינה (Josefstädter ו-Carl-Theater) במשך שבע שנים, שבמהלכן הזדמן לו להכיר את המוזיקה הבימתית של זמנו; עם הדרישות והאפשרויות המוזיקליות של תיאטרון ודרמה, שהייתה לה השפעה מכרעת על עבודתו המאוחרת כמלחין אופרה.
בתקופה זו הוא הלחין בעיקר מוזיקה קאמרית.
את ערב הסופרים הראשון שלו ערך בווינה ב-1857, וכעבור שנתיים הציג את עצמו בפשט.
שמו התפרסם יותר ויותר, בעיקר בבירת אוסטריה, שם השתקע דרך קבע.
הפתיחה שלו Sakuntala הוצגה בבכורה בשנת 1865, מה שהביא לו את ההצלחה הבינלאומית המיוחלת.
בין השנים 1865-1871 הלחין את היצירה המרכזית בחייו.
מלכת שבא הפכה לאחד הלהיטים הגדולים של המאה באירופה, שהביאה תהילה למחברתה.
לאחר מכן לא היו לגולדמרק יותר בעיות כלכליות והלחין עוד חמש אופרות, אך עם אלו זכה להצלחה מתונה בלבד.
את שנותיו האחרונות בילה בווינה ובווילה שלו בגמונדן וכתב את זיכרונותיו.
בהתחלה הוא בירך בהתלהבות על פרוץ מלחמת העולם הראשונה, אחר כך נפל למיטה לאחר ששמע על מות נכדו והלך לעולמו.
מעולם לא הכחיש את מוצאו וזהותו היהודית-הונגרית.
על כן לא יהיה זה מוגזם לומר, שהאופרה "מלכת שבא" היא האופרה ההונגרית המצליחה ביותר שמלחין יליד הונגריה העלה אי פעם על הכתב, לצד טירת הנסיך כחול הזקן של בלה בארטוק.
המקהלה שהוקמה בבית המדרש לרבנים בבודפשט נושאת את שמו של גולדמארק והשרות הבולאי ההונגרי הוציא בול דואר לזכרו ובעיר שופרון בהונגריה מקהילה נקראת על שמו.
המוזיקה של גולדמרק לא קשורה לאף אסכולה, במובנים רבים היא עוקבת אחר צורה והיא שמרנית, אבל היא גם אוהבת להתנסות בצלילים דיסוננטיים.
השפעת הרומנטיקה הגרמנית והצרפתית, האופרה הגדולה הצרפתית או מוזיקת התוכנית ניתן למצוא במוזיקה שלו בדיוק כמו האופרה האיטלקית, במיוחד הבל קנטו, ובתוך כך מורגשת גם מורשת בליני.
הוא שילב את סגנון הוֶרְבּוּנקוֹש (ריקוד גברים עממי הונגרי לגיוס הגברים בכפר, וסגנון מוזיקלי שקיבל השראה מריקוד זה.
מקור שמו הוא במילה הגרמנית "Werbung", כלומר "גיוס").
ביצירותיו מופיעים, כל עוד זה היה דרוש, גם מוטיבים מזרחיים או אפילו מוזיקה ליטורגית יהודית.
בסצנת המקדש של מלכת שבא, למשל, הוא משתמש במוטיבים ליטורגיים יהודיים מסורתיים.
על פי אנקדוטה, אמו של גולדמארק פרצה בבכי מספר פעמים בבכורה בווינה.
ניחמו אותה שבנה זכה להצלחה גדולה.
לבסוף, היא חשפה שהתרגשה מהזיכרונות שלה, כי בעלה שמת שמונה שנים לפני כן, שר את המנגינות האלה בבית הכנסת.
מבחינת סגנון וצורה, המוזיקה של גולדמארק היא מיזוג בר מזל ואינדיבידואלי של כל מה שיצרה המוזיקה הרומנטית.
הוא מאופיין בניגודיות של פאתוס וטון לירי לוהט, כמו גם התקשרות גם למוסכמות וגם לרוח ניסיוני.
ביצירותיו ניתן להרגיש גם מוטיבים של ההומור המוזיקלי המצוין שלו, את הדמיון הטונאלי שלו ואת עולמו המלודי העשיר.
לא ניתן לומר שהמוזיקה של גולדמארק השפיעה מהותית על מלחינים גדולים אחרים, אך גם ההפך הוא נכון.
ספר, שיש בו פרק מושך על פגישתו היחידה של גולדמארק עם ריכרד וגנר ופרנץ ליסט, עשיר ביותר באינטימיות לגבי עמיתים מוזיקליים גדולים שלו.
מערכת היחסים של גולדמארק עם יוהנס ברהמס למשל, המלחין הווינאי הגדול השני באותה התקופה, הייתה מעניינת.
כבר כמלחינים מפורסמים הם נפגשו לילה אחר לילה בשולחן קפה משותף במשך שנים, אך מעולם לא התפתחה ביניהם ידידות פנימית אמיתית.
הנטייה המחמירה והמרוחקת של ברהמס הייתה הניגוד המוחלט לגולדמארק היהודי החם, שהצלחתו שהלכה וגברה גרמה לפצע רגיש ביהירותו של ברהמס.
ברהמס לא אהב את המוזיקה של גולדמארק.
גם הנסליק, מבקר המוזיקה המפורסם של וינה, שהיה מקורב לברהמס, עמד בדרכו של העלאת "מלכת שבא" במשך שנים.
איריס ויינגרטנר: קרל גולדמרק והאופרה שלו "מלכת סבא".
עבודת תעודה באוניברסיטת למוזיקה ולאמנות בווינה, 2002 (לא מודפסת).
פיטר סטצ'ל: אופרה "פטריוטית" למלוכת הבסבורג או "אופרה לאומית יהודית"?
"מלכת שבא" של קרל גולדמארק בווינה.
בתוך: אוליבר מולר, פיליפ תר, ג'וטה טואל, גסה זור נידן (עורכת): אופרה בשינוי החברה.
העברות ורשתות תרבותיות של תיאטרון המוזיקה באירופה.
מלכת הלבבות (מוכר כ"אני מלכת הלבבות") הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת הדרוזית-ישראלית אסאלה.
השיר יצא לאור בשנת 2003, על ידי חברת התקליטים אבי גואטה הפקות בע"מ, כסינגל מתוך אלבום הבכורה שלה, מלכת הלבבות.
במרוצת השנים, הוקלט השיר עשרות פעמים ובוצע בידי עשרות מוזיקאים שונים, כדוגמת רינת בר (שהקליטה אותו פעמיים), גלית סדן, שרי סולטאן, אופיר יצחקי, שונטל, וכולי.
השיר נכתב על ידי יוסי גיספן והולחן על ידי עדי לאון.
האודיו הרשמי של "מלכת הלבבות" הועלה ליוטיוב ב-18 בדצמבר 2013, כעשור לאחר יציאתו המקורית של השיר.
הוא הצליח לצבור כחצי מיליון צפיות ונחשב לנצפה ביותר של אסאלה.
גרסתה של רינת בר ל"מלכת הלבבות" הצליחה לצבור למעלה מ-2.2 מיליון צפיות.
הופעתה של אסאלה עם "מלכת הלבבות" בתוכנית הטלוויזיה "אייל גולן קורא לך" פורסמה בשנת 2020.
מלכת הכיתה הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית אילנה אביטל.
הוא יצא לאור בשנת 1982, על ידי חברת התקליטים הד ארצי, כסינגל מתוך האלבום "רגעים".
השיר נכתב על ידי אהוד מנור והופק על ידי הנרי ברטר.
"מלכת הכיתה" היה שירה של אביטל בתחרות הזמר הישראלית "שירוויזיון".
לא הופק לו וידאו קליפ, אולם ב-13 באוגוסט 2013 פורסם ביוטיוב אודיו לא רשמי שלו.
ב-11 בינואר 1983 נכנס השיר למצעד הפזמונים השבועי של רשת ג' במקום ה-29. ב-23 במרץ עלה למקום הרביעי – המיקום הגבוה ביותר בו דורג.
ב-13 באפריל, לאחר 13 שבועות רצופים, יצא מהמצעד.
במצעד הפזמונים העברי השנתי ה'תשמ"ג הגיע "מלכת הכיתה" למקום ה-39.
"מלכת הרחבה" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר הישראלי רן דנקר.
הוא יצא לאור ב-8 באוגוסט 2022, על ידי חברת התקליטים NMC, כסינגל שלא מתוך אלבום.
השיר נכתב והולחן על ידי דנקר, רון ביטון ואיתי שמעוני והופק על ידי ינון יהל.
לטענתו, השיר נכתב מטרה להעצים ולהאדיר ביטחון עצמי של נערים ביישנים.
בדומה לסינגל הקודם שלו, "השמלה החדשה שלי", בו לבש שמלה, גם כאן החליט דנקר ללבוש בגדים המזוהים עם המין הנשי: בגד מחויט וקצר, מעיל ומגפיים ארוכות ושחורות.
הווידאו קליפ הרשמי של השיר פורסם ב-8 באוגוסט 2022. הקליפ בוים על ידי עומר טובי שצילם גם את הקליפים הקודמים של דנקר וצולם במלון דן פנורמה שבתל אביב-יפו.
נכון לפברואר 2023, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-1,284,000 צפיות.
אזורתאריך יציאהפורמטחברת תקליטיםמקורכלל העולם8 באוגוסט 2022הזרמת מוזיקה • הורדה דיגיטליתNMC
ערך זה מכיל רשימת הכדורגלניות שהבקיעו לפחות 100 שערים במדי נבחרת כדורגל נשים הלאומית שלהם.
בסך הכל, 18 כדורגלניות, על פי פיפ"א.
כריסטין סינקלייר מ מחזיקה בשיא כל הזמנים עם 190 שערים בין-לאומיים .
מחזיקה בשיא השחקניות שכבשו 100 או יותר שערים בין-לאומיים, שבע בסך הכל.
ל יש שלוש שחקניות שהגיעו להישג זה.
ל-CONCACAF יש את המספר הגבוה ביותר של כדורגלניות שכבשו לפחות 100 שערים בין-לאומיים - שמונה שחקניות.
קריסטין לילי מארצות הברית שיחקה הכי הרבה משחקים עד כה מבין מבקיעות 100 שערים - 352 הופעות.
היא כבשה את שערה המאה ב-3 באוקטובר 2004, במשחק נגד .
השחקנית הראשונה שכבש 100 שערים בין-לאומיים הייתה אליזבטה ויניוטו האיטלקייה.
בסך הכל, היא כבשה 107 שערים בין-לאומיים ב-110 משחקים, ושיחקה את משחקה האחרון ב-15 בנובמבר 1989. היא נשארה מלכת השערים הבין-לאומית עד שמיה האם מארצות הברית שברה את השיא ב-22 במאי 1999. האם הייתה השחקנית השלישית, אחרי ויניוטו וקרולינה מוראצ'ה מאיטליה, שכבשה 100 שערים במדי הנבחרת הלאומית שלה.
האם כבשה בסך הכל 158 שערים בקריירה הבין-לאומית שלה, ונשארה מלכת השערים במשך 14 שנים, עד שחברתה לנבחרת אבי וומבאק שברה את השיא ב-20 ביוני 2013 נגד .
היא המשיכה והבקיע 184 שערים עבור ארצה ב-256 הופעות בין-לאומיות.
בשנת 2020, כריסטין סינקלייר הקנדית שברה את השיא לאחר שכבשה את שערה ה-185 מול במסגרת מוקדמות טורניר הכדורגל של אולימפיאדת טוקיו.
סון ון מ הייתה השחקנית הראשונה מאסיה שכבשה לפחות 100 שערים בין-לאומיים, ואת הקריירה סיימה עם 106 שערים ב-163 הופעות.
פורטיה מודיסה מ הייתה השחקנית הראשון מאפריקה להגיע להישג זה.
היא עשתה זאת מול ב-18 באוקטובר 2014 במסגרת אליפות אפריקה.
מרטה מ הייתה השחקנית הראשונה מאמריקה הדרומית שכבשה 100 שערים בין-לאומיים, לאחר שהבקיעה צמד נגד במהלך טורניר ידידות שהתקיים באוקטובר 2017 בסין.
שחקניות מודגשות עדיין פעילות ברמה הבין-לאומית.
שחקניות בכתב נטוי הן מלכות השערים של הנבחרת הלאומית שלהם.
כוכבית (*) מציינת שהשחקנית הוא מלכת השערים של הקונפדרציה שלה.
קונפדרציה שחקניות CONCACAF (אמריקה הצפונית) 8 UEFA (אירופה) 5 AFC (אסיה) 3 CAF (אפריקה) 1 CONMEBOL (אמריקה הדרומית) 1 OFC (אוקיאניה) 0 סך הכל 18
ערך זה מפרט את מלכת השערים בכל הזמנים עבור כל נבחרת כדורגל נשים.
רשימה זו אינה רשימת מלכות השערים לנבחרות לאומיות, מכיוון שלכמה מדינות יש שתי שחקניות ומעלה עם יותר שערים מאשר מלכת השערים של מדינה אחרת.
שחקניות מודגשות עדיין פעילות ברמה בינלאומית.
שחקניות בכתב נטוי גם מחזיקות בשיא ההופעות בנבחרתן.
מקוםשחקןנבחרתשעריםהופעותשערים למשחק1כריסטין סינקלייר1903192אבי וומבאק1842563בירגיט פרינץ1282144ג'ולי פליטינג1161215מרטה1151726מייסה גב'ארה1131107אליזבטה ויניוטו107110פטריציה פאניקו1071969סון ון10616310פורטיה מודיסה10112411פיפיאנה מידמה9511512לוטה שלין8818513אז'ני לה סומר8617514הומארה סאווה8320515מריבל דומינגז8211616פרפטואה נקווצ'ה809917מרגרט לארה וידרסדוטיר7912418פרניל הארדר7014019טסה וולארט6911520איזבל הרלובסן67133אנה-מריה קרנוגורצ'ביץ'6713622ווין טיינגי טון6565ג'י סו-יון65141
מלכת המדבר הוא מסע שטח אתגרי תחרותי לנשים בלבד המתקיים מדי שנה מאז 1999. המסע משלב נהיגה ברכבי שטח במדבריות ברחבי העולם, לצד פעילויות גיבוש, העצמה אישית וחוויות תרבותיות ייחודיות.
האירוע מנוהל על ידי החברה הגיאוגרפית ונחשב לאחת החוויות הייחודיות לנשים בישראל.
חלק מהכנסות האירוע נתרם לפרויקטים חברתיים וקהילתיים, במיוחד באזורים בהם מתקיים המסע.
מסע מלכת המדבר החל ביוזמת החברה הגיאוגרפית במטרה להעניק לנשים אתגר פיזי ומנטלי בשטח מדברי.
האירוע הראשון התקיים בשנת 1999 והשתתפו בו מספר מועט של נשים.
עם השנים גדלה הפופולריות של האירוע, ומשתתפות בו מאות נשים מדי שנה.
המסעות נערכים במגוון מדבריות ברחבי העולם, כולל נמיביה, הודו, בוליביה, ירדן, מרוקו וישראל.
המסע מתפרש על פני שמונה ימים וכולל נסיעה בג'יפים, לינה בשטח וביצוע משימות שונות.
כל קבוצה מלווה על ידי מדריכה מקצועית שתומכת ומסייעת לאורך כל המסע.
בנוסף, ניתנת לנשים ההזדמנות להשתתף בסדנאות והרצאות בנושאים מגוונים כמו הישרדות, ניווט ומנהיגות.
המסע מיועד לנשים מכל הגילאים והרקעים, ללא צורך בניסיון קודם.
הוא מושך אליו נשים המחפשות אתגר, הרפתקה, העצמה אישית וחיבור לטבע.
עם השנים צבר האירוע פופולריות רבה והפך לסמל של העצמה נשית בישראל.
שרה ב"ק, זכתה במקום השלישי
צגה מלקו, זכתה במקום הראשון
מלכת שבא הקטנה הוא ספר מ-1956 שצילמה בישראל חנה ריבקין בריק וכתבה לאה גולדברג.
הספר עוסק ביעל, עולה חדשה ממרוקו בשנות ה-50 אשר נקלטת בעליית הנוער בקיבוץ.
הספר נחשב כחלק מסדרת "ילדי העולם", סדרת ספרים בצילומיה של ריבקין-בריק.
הספר מספר על יעל, שעלתה לישראל עם העליה ממרוקו בשנות ה-50 לאחר שהוריה נפטרו במגפת טיפוס.
היא נקלטת בחברת נוער בקיבוץ הדמיוני "כפר הרמה".
הקבוצה מונה ילדים ילידי ארצות שונות, חלקם פליטי שואה מאירופה וחלקם מארצות אסלאם.
בספר יעל מתנשאת על הילדים בקיבוץ, היא מגיעה מבית משכיל, דובר צרפתית והיא מסרבת להשתלב בחברת הילדים אשר אינם מבינים אותה.
יעל מכנה אותם 'האספסוף הזה' ובתגובה מדביקים לה הילדים את כינוי הגנאי 'מלכת שבא הקטנה' רמז למלכת שבא האפריקאית.
היא מסתגרת ומתרחקת מהילדים וכאשר הם יוצאים לטיול בן 10 ימים בצפון היא מסרבת לצאת עם שאר הילדים.
כאשר היא נשארת לבד היא יוצאת לטיול לבדה ומגלה מעברה לא רחוק מהקיבוץ.
שם היא מגלה שהילדים הקטנים זקוקים לעזרתה ולטיפולה, הגננת בגן הילדים של המעברה חולה ויעל משחקת עם הילדים ועוזרת לאימהות לרחוץ ולטפל בתינוקות.
היא הולכת יום יום למעברה עד שילדי הקיבוץ חוזרים מהטיול.
ליעל יש חברה בקיבוץ, רגינה, ילידת פולין, ניצולת שואה אשר הוריה נרצחו על ידי הנאצים והיא הסתתרה אצל משפחה נוצרית.
רגינה בתחילה מנסה להתחבר ליעל אך זו דוחה את קרבתה.
לאחר הטיול מרגישה יעל צורך לספר על חוויותיה מהמעברה והיא משתפת את רגינה.
רגינה ויעל יוצאות יחד למעברה.
בהמשך מגיעים כל ילדי הקיבוץ לעזור במעברה והם עושים זאת עוד ימים רבים, כאשר יעל מובילה את הפעילות.
היחס ליעל משתנה, הכינוי "מלכת שבא" הופך לכינוי של כבוד והיא מצליחה להשתלב עם ילדי "קבוצת שקמים" מהקיבוץ והופכת לישראלית.
חנה ריבקין בריק צילמה סדרת ספרי ילדים ביניהם "אלה קרי הילדה מלפלנד", "נוריקו-סאן הילדה מיפן" ו"סיאה הילדה מאפריקה".
גולדברג וריבקין-בריק יצרו יחד מספר ספרים בישראל על ילדי הקיבוצים: "הרפתקה במדבר", שתיאר את חיי הילדים בקיבוץ רביבים, "מלכת שבא הקטנה" על יעל שעלתה ממרוקו והשתלבה בקיבוץ רמת יוחנן ו"גדי והחמור הקטן" שמעולם לא יצא לאור.
ספר נוסף על ילדי הקיבוץ שצילמה ריבקין בריק נכתב על ידי קורדליה אדוורדסון ושמו "מרים גרה בקיבוץ".
הספר "מלכת שבא הקטנה" צולם ב-1953 בקיבוץ רמת-יוחנן.
הילדה שצולמה לספר היא שולמית אוחיון (אוריון), ילידת 1943 עולה חדשה ממרוקו.
היא הגיעה לישראל ב־1951 דרך נורווגיה במסווה של מסע של ילדים חולים.
שולמית, כיום שולה מירון, גרה בקיבוץ איילת השחר סיפרה כי היא התחברה אל הילדים בקיבוץ ולא סבלה מאפליה כמו רבים מהעולים החדשים.
המעברה בה צולמו קטעים מהספר היא המעברה בקריית אתא.
רגינה מהספר היא שושנה שכנר-לדרר ניצולת שואה שעלתה לישראל בגיל ארבע.
בראיון ב-1958 סיפרה ריבקין בריק כי עבור הספר היא צילמה 900 צילומים מתוכם רק 48 נכנסו לספר.
הספר, שצולם ב-1953, נכתב על ידי לאה גולדברג ויצא לאור בשיתוף פעולה של ארגון עליית הנוער וארגון נשות הדסה.
הספר יצא לאור בעברית ב־1956 ובאנגלית ב-1959. הספר היה אמור לצאת בהוצאת ספריית הפועלים אך יצא לבסוף בהוצאת צבר.
מהדורה חדשה יצאה בעברית ב-1990 בהוצאת ספריית הפועלים עם אחרית דבר מאת ד"ר לאה חובב.
הביקורת כלפי הספר הייתה שלצד העמדה שכל העולים הם בני לאום משותף, הוא לוקה גם בתפיסה קולוניאליסטית לעולים מארצות האסלאם, תפיסה בה העולים הללו נחותים מעולים שמוצאם באירופה.
הדבר בה לידי ביטוי בתמונות ובתיאורים של ילדי המעברה ואימהותיהם לעומת ילדי הקיבוץ.
"מלכת הלבבות" הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית עדן בן זקן.
הוא יצא לאור ב-1 באפריל 2025 כרצועה השלישית מתוך המיני-אלבום "בסיבוב הבא".
השיר נכתב והולחן על ידי אבי אוחיון ואליעד נחום, והופק מוזיקלית על ידי מתן דרור.
"מלכת הלבבות" יצא כחלק מהמיני-אלבום "בסיבוב הבא", הכולל ארבעה שירים חדשים.
בעיבוד המוזיקלי כולל ניגנו נחום ומור אוזן על הגיטרות.
השיר מתאר את הדינמיקה בין הדוברת לבין בן זוגה, תוך שימוש בדימויים ממשחקי קלפים, כאשר הדוברת מציגה את עצמה כ"מלכת הלבבות" ואת בן זוגה כ"ג'וקר".
השיר זכה להצלחה רבה בקרב הקהל והמבקרים.
בביקורת באתר "וואלה!" נכתב כי זהו השיר הטוב ביותר במיני-אלבום, ותואר כ"שיר של קרולינה או דודו טסה וכ"שילוב הישראלי ביותר בין מוזיקה מזרחית לאר אנד בי".
הפזמון נחשב לקליט במיוחד, והושמע רבות בתחנות הרדיו ובפלטפורמות הסטרימינג.
הוא הגיע בשיאו למקום התשיעי במצעד הפזמונים השבועי של מדיה פורסט ישראל, המבוסס על נתוני איירפליי בישראל.
"מלכת הקרח" הוא סינגל של הראפר הישראלי נתנאל דהאן, המוכר גם בשם הבמה "צ'אקי", שיצא לאור ב-23 ביולי 2025. את השיר כתב והלחין דהאן בשיתוף עם ים רפאלי, שגם הפיק אותו מוזיקלית.
בזמן ששהה כמתמודד בבית "האח הגדול עונה 15", חבריו של דהאן הוציאו את השיר "מלכת הקרח" ללא ידיעתו, במטרה לשמור על המשכיות הקריירה המוזיקלית שלו ולהגביר את חשיפתו לציבור הרחב.
המהלך תוכנן מבעוד מועד, כך שהשיר ייצא בתקופה בה הוא מנותק מהעולם החיצון.
בכך ביקשו חבריו להבטיח שהשיר יזכה לחשיפה מרבית בזמן שדהאן מצוי באחד מהפורמטים הנצפים במדינה.
השיר הושמע לראשונה לציבור ב-23 ביולי 2025 וצבר במהירות תפוצה רחבה ברשתות החברתיות, ובעיקר בטיקטוק, שם נעשה שימוש בקטעים ממנו במעל ל-4,000 סרטונים עוד בטרם יציאתו הרשמית.
מילות השיר מתארות מערכת יחסים עם דמות נשית המוצגת כמרוחקת רגשית וקרת רוח.
הדובר מתאר את מאמציו לזכות באהבתה, תוך תחושת תסכול וכאב על חוסר ההדדיות.
בין שורות הפזמון נכללות השורות: "אני נתתי לך פרח, אבל את מאמי מלכת הקרח / האגו שלך עוד פעם מתנפח / רציתי להוריד לך ת'ירח".
השיר פונה בגוף ראשון ומשלב פנייה ישירה אל הדמות הנשית, מה שיוצר תחושת אינטימיות ודרמה אישית.
השימוש בדימוי "מלכת הקרח" מדגיש את תחושת הריחוק והקור הרגשי, ומציב את הדובר בעמדה פגיעה המבקשת קרבה.
עם זאת, יש בו גם מימד של קבלה והשלמה עם סיום הקשר.
מלכת נמלים היא נמלה נקבה בוגרת האחראית על הרבייה והמשכיות קן הנמלים; לרוב היא אֵם כל הנמלים האחרות במושבה.
חלק מהנקבות, כמו בסוג "הנווטות" Cataglyphis, אינן נדרשות להזדווג כדי לייצר צאצאים ולהתרבות – הן מתרבות באמצעות רביית בתולין (פרתנוגנזה) אל-מינית או שיבוט, וכל צאצאי השיבוט הללו יהיו נקבות.
מלכות נמלים ברוב הסוגים מתפתחות מזחלים שמוזנים במזון מיוחד על מנת להפוך לבוגרות מיניות.
בהתאם למין, ייתכן שבמושבה תהיה מלכה אחת בלבד, או לחלופין מאות מלכות פוריות.
מלכות הנמלים הן הפרטים היחידים במושבה המסוגלות להטיל ביצים.
לאחר ההזדווגות, המלכה יכולה לייצר אלפים ולעיתים אף מיליוני ביצים במהלך חייה.
מלכת המין Lasius niger הוחזקה בשבי על־ידי האנטומולוג הגרמני הרמן אפל במשך 28 שנים ו-9 חודשים; בנוסף, למין Pogonomyrmex owyheei הוערכה תוחלת חיים מרבית של כשלושים שנים בטבע.
נמלים עוברות גלגול בעל ארבעה שלבי התפתחות: ביצה, זחל, גולם שנקרא לפעמים פופא או פקעת/קקון, ובוגר.
הזחלים חסרי רגליים, אך יכולים לבצע תנועות קטנות – למשל להטות את ראשם למקור מזון כאשר מאכילים אותם.
בשלב זה, רמת הטיפול והתזונה שהזחלים מקבלים קובעת את צורתם הבוגרת העתידית.
כאשר המשאבים דלים, כל הזחלים יתפתחו לנקבות פועלות; עם זאת, אם במושבה (שיש בה רבייה מינית) יש שפע מזון, חלק מהזחלים יקבלו תזונה טובה יותר, וכשיצאו משלב הגלמים יהפכו לנקבות מכונפות (אלית).
שלב זה נמשך כ-6–10 שבועות, תלוי במין ובתנאים הסביבתיים כמו טמפרטורה ולחות.
בשלב זה, המלכות הצעירות מקבלות טיפול מועדף מהפועלות, הכולל הזנה מיוחדת לאגירת שומן, להגדלת השחלות והתפתחות שרירי התעופה.
מחקרים מראים כי גורמים הורמונליים ממלאים תפקיד מרכזי בהתבגרות זו, ומאפשרים למלכות הצעירות לצבור אנרגיה לשלב הבא.
שלב זה קצר יחסית ובסיומו המלכות הצעירות בוגרות מינית ומיועדות לעזוב את הקן.
נקבות מכונפות אלה נקראות לעיתים "נמלות נסיכה או נסיכות".
כאשר תנאי מזג האוויר מתחממים ולחים לאחר גשם ומעט רוח, קבוצות גדולות של מלכות צעירות בוגרות מינית ומכונפות (flying ants) עוזבות את קן המלכה האֵם ועפות.
יחד איתן יוצאים מהקן גם הזכרים המכונפים למעופי ההזדווגות או מעופי כלולות.
מעופים אלה מתרחשים בסינכרון בכל הקינים של המין הרלוונטי.
הנקבות ("המלכות הצעירות") עפות למרחק רב, ותוך כך מזדווגות לפחות עם זכר מכונף אחד מקן אחר.
הזכר מעביר את הזרע שלו אל מיכל הזרע (הספרמטקה - spermatheca) של המלכה, ואז מת כתוצאה מהתפוצצות פזיולוגית של מערכת הרבייה שלו.
לאחר ההזדווגות, המלכה נוחתת על הקרקע, מחפשת אזור מתאים להקמת מושבה חדשה וכשהיא מוצאת אותו – היא משילה את כנפיה ומתחילה לבנות קן חדש.
שלב זה מכונה "שלב ההקמה" (Founding stage).
שלב זה נמשך שבועות עד חודשים, שבמהלכו המלכה חופרת מנהרה ראשונית, מטילה ביצים ראשונות ומגדלת את הדור הראשון של הפועלות בעצמה.
המלכה משתמשת בזרע שנשמר בספרמטקה כדי להפרות את הביצים.
בשלב זה, היא תלויה במאגרי שומן שצברה כצעירה, ומפחיתה פעילויות כדי לחסוך אנרגיה.
מחקרים על המין Solenopsis invicta הראו כי מלכות לאחר ההזדווגות חיות עשרות שנים, עם התאמות פיזיולוגיות כמו הגדלת הבטן והפחתת נפח המוח להתמקדות ברבייה.
בניסויים, נמצא כי שיעור ההישרדות של המלכה בשלב זה גבוה אם התנאים הסביבתיים נוחים, כמו לחות גבוהה ומזון זמין.
תוחלת החיים לאחר שלב זה יכולה להגיע ל-30 שנים, כאשר המלכה הופכת למרכז המושבה והקן.
בשגרת חיי המלכה בקן, לאחר שהדור הראשון של פועלות בוקע, המלכה מפחיתה פעילויות ומתמקדת כמעט אך ורק בהטלת ביצים.
הפועלות מטפלות בה, מספקות מזון, ניקיון והגנה, מה שמאפשר לה להאריך חיים.
שגרה זו כוללת הטלה יומיומית, עם מנוחה ותזונה מועשרת בחלבונים ופחמימות.
המלכה נשארת בחלק הפנימי של הקן, מוגנת מפני סכנות חיצוניות, ומשחררת פרומונים לשליטה בהתנהגות המושבה.
המחקר מצביע על כך שבמושבה, חלק מהנמלים אינן קרובות גנטית למלכה האֵם – לדוגמה, כאשר ביצים וזחלים נלקחים במתקפה (raid) על מושבה אחרת ומטופלים במושבת האֵם כחלק מהפועלות של המושבה.
כאשר גלמים מביצים מופרות זוכים להזנה טובה במיוחד, הם מתפתחים למלכות.
מערכת קביעת המין הזו, הַפּלודיפּלוֹאִידְיוּת, נכונה בדרך-כלל לכל בני סדרת הדבוראים (Hymenoptera) – נמלים, דבורים וצרעות.
עם זאת, כמה מיני נמלים אינם מתרבים ברבייה מינית, במושבות שכאלה, כל החברות במושבות המשובטות הללו הן נקבות.
הזכרים הם הפלואידים – הם נושאים סט יחיד של כרומוזומים ואינם תורמים מטען גנטי שמקורו באב.
למרות זאת, הם ממלאים תפקיד מרכזי בהפריית המלכות ובהבטחת הישרדות הקן.
באשר להתרבות הנמלים בקן, התהליך כולל גידול המושבה משלב ראשוני (Founding stage) לשלב הגדילה (Growth stage), שבו המלכה תלויה בפועלות לטיפול בביצים, הזחלים והגלמים.
מחקרים הראו כי גודל הקבוצה משפיע על פוריות המלכה, תוך עלייה בקצב הטלה והגדלת אוכלוסיית הקן/מושבה.
כמות הטלת הביצים משתנה לאורך חיי המלכה, עם עליות וירידות המושפעות מגורמים ביולוגיים, עם התאמות הורמונליות להגברת הפוריות, סביבתיים וחברתיים.
בתחילה, לאחר ההקמה, כמות הביצים נמוכה (100-20 ביצים ליום), ועולה עם גידול המושבה ל-5,000-1,000 ביצים ליום בשיא.
גורמים לעליית כמות הטלת הביצים כוללים זמינות מזון, טמפרטורה נוחה (30-25 מעלות צלזיוס) ומספר פועלות גדול, שמספקות טיפול אופטימאלי למלכה.
מחקרים הראו עלייה בקצב ההטלה עם הגיל, עד זמן קצר לפני מות המלכה.
ירידה בכמות הביצים המוטלות מתרחשת בתקופות מאוחרות יותר, עקב הזדקנות, מחסור במזון, מחלות או סטרס סביבתי.
גורמים נוספים, כוללים דלדול מאגר הזרע, ירידה בהורמונים ופגיעה בשחלות.
בנוסף נמצא כי ירידה בהטלה מתרחשת גם כאשר המושבה גדולה מדי, או בעונות קרות שמפחיתות את המטבוליזם.
המחקרים הראו כי ירידה זו בהטלה מובילה לירידה באוכלוסיית הפועלות, מה שמאיץ את דעיכת המושבה.
הזדקנות המלכה כוללת ירידה הדרגתית בפוריות, תנועה מופחתת ותלות גוברת בפועלות.
סימני ההזדקנות כוללים קטיעת הטלה, ירידה בפרומונים והיחלשות חיסונית, מה שמגביר רגישות למחלות.
גורמים להזדקנות כוללים נזק מצטבר ב-DNA, דלדול מאגרי זרע והפחתת תמיכה חברתית.
נמצא כי הזדקנות יכולה להימשך שנים.