tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הבניין הראשי של בית החולים הוא מבנה רב-תכליתי בן 16 קומות, אחד המבנים הגבוהים בחלקים המרכזיים של העיר.
Rigshospitalet שוכן בבניין פאנום ובו הפקולטה למדעי הבריאות והרפואה באוניברסיטת קופנהגן.
כבית חולים להוראה הוא חלק מארגון המסגרות של בית החולים האוניברסיטאי בקופנהגן.
השם הדני, Rigshospitalet, אינו מתורגם בדרך כלל.
הקידומת Rigs- משמש בשמות של כמה ממוסדות מדינה דניים, במיוחד בהקשר חגיגי או יוקרתי או עבור רשויות המשרתות את כל הממלכה הדנית כולל גרינלנד ואיי פארו.
משמעותו 'ממלכה' והמילה הקוגנטית משמשת באופן דומה בנורווגית, שוודית, איסלנדית והולנדית (ובגרמנית עד 1945).
הקידומת Stats ('של המדינה') נמצא בשימוש נרחב יותר, אך מרמז על רמה מעט נמוכה יותר בהיררכיה.
אף על פי ש-Rigshospitalet הוקם כבית חולים ממלכתי, בניגוד לבתי החולים הרגילים המופעלים על ידי מחוזות, המונח הדני Statshospital שימש עד 1977 רק למוסדות פסיכיאטריים.
בית החולים עצמו מסביר כי השם ניתן מכיוון שקודמו, בית החולים המלכותי על שם פרידריך, הועבר למדינה ונפתח לחולים מכל הממלכה הדנית.
Rigshospitalet מקוצר לעיתים קרובות RH ובמקום נקרא גם Riget (שפירושו 'הממלכה' או 'המלכותי'), ומכאן שמה של סדרת הטלוויזיה של לארס פון טרייר "הממלכה" שעלילתה מתרחשת בבית החולים ושל הגרסה האמריקאית מאת סטיבן קינג "הממלכה".
Rigshospitalet נוסד ב-30 במרץ 1757 כבית החולים קונגליג פרדריקס, על שמו של המלך פרידריך החמישי וממוקם בברדגאדה במרכז קופנהגן.
הבניינים תפוסים כיום על ידי המוזיאון הדני לאמנות ועיצוב.
מאז 1903 המדינה הייתה הבעלים של בית החולים (ואילו בתי חולים אחרים בדנמרק הם בבעלות המחוזות).
בשנת 1910 שונה שם בית החולים והועבר למיקומו הנוכחי בעשרה בניינים נמוכים המקיפים גן מרכזי שתוכנן על ידי האדריכל מרטין בורץ'.
בשנת 1970 הוחלפו מרבית הבניינים בבניין בטון גבוה שתוכנן על ידי האדריכל יורגן שטרמוזה, בעוד שחלק מהמבנים הישנים שמסביב עדיין משרתים את בית החולים.
בשנת 1995 הועבר בית החולים לאחריות Hovedstadens Sygehusfællesskab (HS, קרן נאמנות ההון של בית החולים) שבשנת 2007 נרשמה במחוז עיר הבירה.
בשנת 2007 נבנה מנחת מסוקים על גג בית החולים.
עד אז מסוקי הצלה ומסוקים שהעבירו חולים נחתו בפארק השכן.
בית החולים המלכה אלכסנדרה היה בית חולים לנשים, שהיה ממוקם בהובארט, בירת טסמניה שבאוסטרליה.
בית החולים הוקם בשנת 1905, על מנת להנציח את זכרם של אלכסנדרה, נסיכת דנמרק ואדוארד השביעי, מלך הממלכה המאוחדת.
בית החולים תוכנן בעיקר לטיפול בנשים בהריון, הזקוקות לטיפול בלידה וילודים, וכבית חולים להכשרה של מיילדות ואחיות.
בתחילה, בית החולים היה בית חולים פרטי, אך בשנת 1950 הוא הפך לבית חולים ציבורי, השייך לממשלת טסמניה, שקישרה את שירותיו יותר ויותר לאלה של בית החולים רויאל הובארט.
בשנת 1980, מבנה בית החולים התיישן, ובית החולים נסגר ובמקומו נפתח אגף המלכה אלכסנדרה בבית החולים רויאל הובארט.
בשנת 1999, אגף המלכה אלכסנדרה נסגר והפך לבית חולים פרטי שנקרא בית החולים הפרטי בהובארט.
בית החולים היהודי אלברט איינשטיין (בפורטוגזית: Hospital Israelita Albert Einstein) הוא בית חולים הנמצא במחוז מורבי, דרום סאו פאולו, ברזיל.
בית החולים נחשב לטוב ביותר באמריקה הלטינית ולאחד מחמישים בתי החולים המובילים בעולם.
חברים מהקהילה היהודית בסאו פאולו הקימו בשנת 1955 את "האגודה המיטיבה היהודית-ברזילאית אלברט איינשטיין" (Sociedade Beneficente Israelita Brasileira Albert Einstein).
אבן הפינה הונחה בשנת 1958 על קרקע שנתרמה על ידי הפילנתרופית אמה גורדון קלאבין.
חלק מהמחלקות החלו לפעול במהלך שנות השישים, אך בית החולים נחנך רשמית רק ב-28 ביולי 1971.
בשנת 2006 בית החולים החל בהתרחבות ובנייה של מבנה נוסף.
המבנה בן 16 הקומות כלל 20 חדרי ניתוח ו-41 מחלקות לאשפוז, נחנך במהלך שנת 2009. בשנת 2016 הוחל בתכנון מרכז לחינוך מחקר רפואי בסמוך לבית החולים.
המבנה, בתכנונו של האדריכל משה ספדיה, מתפרש על פני שטח של כ-12 אלף מטר רבוע ובבנייתו הושקעו כ-120 מיליון דולר.
המבנה נחנך בשנת 2022. בשנת 2022 הוחל בבניית מרכז אונקולוגיה והמטולוגי בהיקף של כ-1.2 מיליארד דולר.
בית החולים משתף פעולה עם גופים רפואיים בישראל ביניהם המרכז הרפואי הדסה, הטכניון ובית החולים שיבא.
בשנת 2022 מת בבית החולים כדורגלן העבר פלה.
בית החולים היהודי בתוניס היה בית חולים תוניסאי, שנוסד למען יהודי תוניסיה על ידי רופאים יהודים מקהילת הגראנה, יוצאי ליבורנו.
בית החולים נפתח בשנת 1895 בכיכר חלפאון, פרבר מצפון לרובע המדינה של העיר תוניס.
הוא שכן בארמון חזנאדר , והוקדש ליהודים המתגוררים ברובע חארה שברובע המדינה של תוניס.
בית החולים נסגר ב-1903 והמבנה הפך לבית ספר.
בית החולים הקליני העירוני לילדים טושינו הוא אחד מבתי החולים הגדולים באירופה, הממוקם ברובע טושינו הצפונית במחוז הצפון-מערבי של מוסקבה.
באפריל 1976 התקיים ברובע טושינו של מוסקבה אירוע ההתרמה "הסובוטניק הקומוניסטי של כל האיחוד".
בכספים שנאספו נבנה בניין בית החולים לילדים, שנקרא טושינסקאיה.
המוסד הפך למתחם בית החולים הרב-תכליתי הראשון עם 1,000 מיטות.
באפריל 1984 החל בית החולים לקבל את מטופליו הראשונים.
בשנת הפתיחה עבדו בבית החולים כ-150 איש.
נפתחו ארבע מחלקות ילדים, מחלקה סומטית ורדיולוגית, מעבדה ובית מרקחת.
במקביל הפך בית החולים לבסיס המכון המרכזי לשיפור רופאים.
במהלך ארבע השנים הבאות צויד בית החולים בציוד הרפואי העדכני ביותר מהמדינות החברות במועצה לסיוע כלכלי הדדי.
כמו כן, נפתחו במוסד ארבע מחלקות ילדים נוספות, ארבע מחלקות כירורגיות עם 60 מיטות כל אחת ובניין מחלות זיהומיות עם 350 מיטות, שלוש מחלקות טיפול נמרץ עם 30 מיטות וחדר ניתוח עם שמונה יחידות ניתוח.
ביוני 1995 ביקרה הנסיכה הבריטית דיאנה, בבית החולים ותרמה ציוד רפואי כצדקה.
בית החולים היהודי בקולוז'וואר (בהונגרית: Zsidó kórház (Kolozsvár)) היה אחד ממוסדות הרפואה של העיר בין שתי מלחמות העולם.
הבניין שלו היה בין שני רחובות Nagyszamos utca (str.
כיום הוקמה שם מרפאה מספר 3 של האוניברסיטה לרפואה ורוקחות (Iuliu Hațieganu University of Medicine and Pharmacy).
כחלק ממרכז העיר ההיסטורי ומכיכר סצ'ני וסביבתה, הוא נמצא תחת הגנה של בניין לשימור ואנדרטה לאומית.
הרב הראשי של העיר משה שמואל גלזנר הציע את הרעיון של הקמת בית חולים יהודי כבר בשנת 1907, אך יהודי קולוז'וואר, שמנו אז כשבעת אלפים, לא נזקקו לכך, מכיוון שקיבלו טיפול הולם במרפאות האוניברסיטה.
לאחר מלחמת העולם הראשונה וחילופי השלטון, ב-1920 (העיר עברה מהונגריה לרומניה על פי חוזה טריאנון), עלה שוב נושא בית החולים.
ב-17 ביולי 1921 נוסדה "אגודת בית החולים היהודי הלאומי" בראשותו של מיקשה ורטהיימר, במטרה להקים בית חולים לקהילה.
עם זאת, פעילות ההתרמה של האגודה הייתה בלתי יעילה עקב המשבר הכלכלי שלאחר המלחמה.
באוקטובר 1927 תרמו קבלן הבנייה דויד שבשטין (נשיא הקהילה היהודית האורתודוקסית) ורעייתו מיליון ליי לבניית בית החולים לרגל חתונת הזהב שלהם.
התוצאה של האיסוף הארצי שהושק כתוספת לכך הייתה תוספת של עשרה מיליון ליי, אז החלה הבנייה.
חלקת האדמה על גדות הסומש הקטן נתרמה גם היא על ידי דויד שבשטין, והארגון נוהל על ידי בנו, עורך הדין יוז'ף שבשטין.
מחלקת המיון של בית החולים נפתחה ב-20 במאי 1928, ומחלקות המיילדות-גינקולוגיה, הכירורגיה, עיניים וצילום רנטגן ב-10 בנובמבר 1929. ב-1930 נוסדה האגודה הרפואית פאול ארליך, שהפכה לאחד הפורומים המקצועיים היוקרתיים בעיר.
רבים מרופאי בית החולים התמחו בפריז, ברלין, וינה וציריך.
בשנת 1931 הורחב בית החולים באגף חדש, שבו נמצאו רפואת ילדים, רפואה פנימית ומעבדה קלינית.
המוסד נקרא אז בית החולים היהודי הציבורי דויד שבשטין ורעייתו.
המוסד לא טיפל רק בחולים יהודים; ב-1936 35% מהחולים, ב-1940 50% השתייכו לעדות דתיות אחרות.
בשנת 1938 תוכנן לקום בית חולים חדש בן שלוש קומות, אך הבנייה נזנחה בשל פרוץ מלחמת העולם השנייה.
לאחר תכתיב וינה, ב-19 באוקטובר 1941, הוקמה הלשכה הרפואית על פי חוקי הונגריה, אליה התקבלו רק 36 רופאים מתוך 233 הפונים היהודים.
בית החולים נאבק במחסור ברופאים, כי הרופאים לא קיבלו רישיונות לעסוק ברפואה או שנלקחו למחנות שרות העבודה (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי).
כשהחלו הגירושים מגטו קולוז'וואר במאי 1944, הוצמד בית החולים לבית החולים המקומי של רכבות הונגריה (מ.א.ב).
ב-1944 רוב חברי האגודה הרפואית פאול ארליך במחנה הריכוז קאופרינג מצאו את מותם.
ב-26 באוגוסט 1946 התקיימה ישיבת הבנייה מחדש של אגודת בתי החולים היהודיים.
בית החולים פעל שוב עם שמונה רופאים, ותוכננו גם לסיים את המבנה הנטוש.
ב-2 בנובמבר 1948 הולאם בית החולים היהודי יחד עם בתי החולים הפרטיים האחרים, אז הפך שמו ברומנית ל-Spitalul Public Evreiesc de Stat (בית החולים הציבורי היהודי).
בתחילת שנות ה-50 בית החולים סווג מחדש (ושמו שונה) כמרפאה פנימית מס' 3.
מור פייניכל רופא פנימי 1930–?
הרופא הפנימי פרנץ קרסטשי (לאחר 1945, זמנית)
רופא העור אדה גולדברגר (1946)
רופא השיניים זולטאן ואש (עד להלאמה בשנים 1947–1948)
הרופא הפנימי פרנץ קפיך (מהלאמה ב-1948 ועד 1952 בערך)
בית החולים הערבי אל-אַ֫הְלִי הוא בית חולים בעיר עזה ברצועת עזה.
המטה שלו ממוקם בשכונת זייתון בדרום העיר (סמוך לכיכר פלסטין), ומנוהל על ידי הכנסייה האפיסקופלית בירושלים והמזרח התיכון.
בית החולים, שנוסד ב-1882, נחשב לאחד מבתי החולים העתיקים בעיר.
בית החולים, שפועל מאז 1882, נוסד על ידי חברת המיסיון של הכנסייה האנגליקנית.
בשנת 1910 אושפזו בבית החולים 594 מטופלים ובמרפאה קיבלו יותר מ-25,000 איש טיפול.
בשנת 1911 היו בבית החולים כ-50 מיטות, בית מרקחת ומרפאה עם 2–3 רופאים, והוא היה המוסד הרפואי היחידי בעיר.
מאוחר יותר נוהל בית החולים בין 1954 ל-1982 על ידי הנציגות הרפואית של הכנסייה הבפטיסטית הדרומית, אז נודע כבית החולים אל-מעמדאני .
מאז 1980 מנוהל בית החולים על ידי הכנסייה האפיסקופלית בירושלים , והוא נתמך על ידי ארגוני צדקה בין-לאומיים כגון Embrace the Middle East.
בשנת 1977 היו בבית החולים 75 מיטות אשפוז.
כן היו בבית החולים מעבדה, מכון רנטגן, בית מרקחת, מרפאת עיניים, מרפאת שיניים, מכון פיזיותרפיה, מרפאה למחלות נשימה, מחלקת יולדות וחדר מיון.
מספר מיטות האשפוז עלה בשנת 1989 ל-67 ובשנת 1991 הגיע ל-80. בשנת 2000 היו בבית החולים 70 מיטות אשפוז.
בגלל היותו בית חולים פרטי, שלא הייתה בו עמדת אבטחה של צה"ל, רוב פצועי האינתיפאדה הראשונה ברצועת עזה הגיעו אליו לקבלת טיפול רפואי.
בין דצמבר 1987 לפברואר 1989 קיבלו בבית החולים 3,199 פצועי האינתיפאדה טיפול.
בית החולים אל-אהלי גם נחשב לנקי יותר ומצויד יותר מבתי החולים האחרים ברצועה.
על פי דיווח מבית החולים שלא אושש על ידי מקורות אחרים, נטען ב-14 באוקטובר 2023 נפגע המרכז לטיפול בסרטן של בית החולים מהפצצות, כשארבעה אנשי צוות נפצעו ונגרם נזק קשה לשתיים מהקומות העליונות שלו.
מחלקות הממוגרפיה והאולטרה סאונד של בית החולים נפגעו בצורה הקשה ביותר.
כעבור שלושה ימים, בערב 17 באוקטובר, אירע פיצוץ בחצר בית החולים שבה שכנו אלפי עקורים כתוצאה מהמלחמה.
חמאס טען שהפיצוץ נגרם מהפצצה ישראלית והוביל למותם של 200–500 פלסטינים ולפציעתם של יותר מ-600 אחרים, אולם דובר צה"ל, המודיעין האמריקאי ושירות הביון הביטחוני הקנדי הכריזו כי הפיצוץ הוא תוצאה של שיגור כושל של רקטות על ידי הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני.
בעניין מספר ההרוגים, בכיר במודיעין האירופי טען כי באירוע לא נהרגו יותר מ-50 אנשים, וקהילת המודיעין האמריקאית העריכה כי נהרגו בין 100 ל-300. ניתוחים שערכו מומחי מודיעין צבאי ו-OSINT ברחבי העולם, כולל מטעם כלי תקשורת, אישרו שמדובר בשיגור רקטה כושל מצד הפלסטינים ולא בתקיפה של צה"ל.
גם רשת CNN הציגה מסמכים מסווגים של ראש המודיעין הלאומי האמריקאי, שמהם עולה שארגון החמאס שיקר באופן מודע לגבי האחראים לפיצוץ בבית החולים, וכן לגבי מספר ההרוגים בעקבותיו.
עם זאת, חקירות של ערוץ 4 הבריטי, לה מונד והניו יורק טיימס הטילו ספק בהשערת הרקטה התועה.
לטענתם, סרטונים מרובים ששימשו כראיות לא מראים את הרקטה או אפילו את ההתקפה עצמה.
בחקירתה ב-20 באוקטובר 2023, הגיעה סוכנות המחקר ארכיטקטורה פורנזית למסקנה שהפיצוץ היה תוצאה של "תחמושת שנורתה מכיוון ישראל".
בחקירות ויזואליות עוקבות, שפורסמו ב-15 בפברואר וב-17 באוקטובר 2024, היא הטילה ספק נוסף בכך שהרקטה שגרמה לאסון נורתה משטח הרצועה.
בית החולים הישראלי ביקור חולים (ברומנית: Spitalul Israelit) נוסד בגאלאץ, ברומניה (באותם ימים נסיכות מולדובה, בשנת 1846 ונועד לבני יהדות גאלאץ, אך שירת גם לא יהודים.
ב-1846 אישר שליט נסיכות מולדובה באותן ימים, מיכאיל סטורדזה, לקהילה היהודית של גאלאץ, לבנות בית חולים ברחוב הקוז'וקרים (Uliţa Cojocarilor) בגאלאץ ובית חולים זה, בעל 24 מיטות אשפוז, החל את פעילותו ב-1848. בגלל חוסר בתמיכה כספית מתאימה פעילות בית החולים לא הייתה רצופה.
במלחמת העולם הראשונה הותאם המקום לשימוש כבית חולים מערכתי וסבל נזקים מרובים במבנה ובריהוט.
ב-1924 ניתן לבית החולים אישור להקמת מבנה נוסף בן 200 מטרים רבועים שנועד לאגף אשפוז חולים במחלות מידבקות.
ב-1928 העריכו שבבית חולים זה אושפזו שנתית כאלפיים חולים ועוד שלושים אלף קיבלו טיפול אמבולטורי.
הרשות המקומית הגישה סיוע של 450,000 לאי ובשנה שלאחר מכן 700,000 לאי להתקנת חדרים לקליטת מכשיר שיקוף רנטגן ומכשירים חדשים אחרים בשווי של כמיליון לאי.
ב-1948 המוסד הולאם והוסב להיות בית היולדות של העיר.
בית החולים נחשב לאחד הטובים והמתקדמים בעולם.
בית החולים נוסד ב-15 באוגוסט 1937 כדי לשרת את האליטה של ברית המועצות.
מאז ועד היום הוא משרת אנשי מפתח ובכירים במדינה כמו נשיא רוסיה, שרים בממשלת רוסיה, פקידים בכירים, אנשי צבא ושירותי ביטחון בכירים, מדענים, קוסמונאוטים ועוד.
בנוסף באים להתאשפז בבית החולים בכירי ממשל ממדינות רבות בעולם.
באופן אירוני, בתקופה הסובייטית הרופאים שעבדו בו היו מושחתים ונבחרו לא רק על פי כישוריהם אבל גם לפי נאמנותם למפלגה והקשרים שלהם.
היה נהוג גם לשלם שוחד לרופאים.
במשך שנים היה הרופא הראשי יבגני צ'זוב, שגם היה חבר בוועד המרכזי של המפלגה.
לאורך שנות ה-80 וה-90 הדרדרה רמתו של בית החולים, עד שנוצר מצב שב-1996 נשיא רוסיה דאז בוריס ילצין לא היה יכול לעבור בבית החולים ניתוח מעקפים.
כיוון שגם היה מסוכן מידי להוציא אותו אל מחוץ למדינה, ארצות הברית שלחה משלחת חירום שתחדש ותשדרג את בית החולים.
מאז נמצא בית החולים בתחזוקה שוטפת.
מתחם בית החולים מוקף בחומות גבוהות ומאובטח על ידי שירות האבטחה הפדרלי.
בית החולים זוכה גם לביקורת על היחס המיוחד שהוא זוכה אליו, על ה"אליטיסטיות" שלו ועל העובדה שמעטים האנשים במדינה שיכולים לקבל בו טיפול.
בית החולים מנוהל על ידי המינהל לענייני נשיא רוסיה.
בית החולים לילדים מָרִיאנשְׁטִיפְט היה בית החולים הראשון לילדים בירושלים ובמזרח התיכון, ובין הראשונים מסוגו בעולם.
בית החולים פעל במחצית השנייה של המאה ה-19, בין השנים 1872–1900.
בית החולים הוקם על ידי ד"ר מקס סנדרצקי (Max Sandreczky, 1839–1899), שהיה רופא ילדים, כירורג, מיילד ואיש אשכולות גרמני.
המבנה שבו שכן בית החולים במאה ה-19 קיים עד היום ברחוב הנביאים 29 בירושלים.
עד שנות השלושים של המאה ה-19 לא היה בארץ ישראל ולו רופא אחד שפעל בה באופן קבוע.
כן לא היו מרפאות או בתי חולים, עד להקמתו של בית החולים של המיסיון האנגלי בירושלים בשנת 1844. באותה שנה פתח משה מונטיפיורי בית חולים מתחרה ברובע היהודי בבעלות יהודית, וב-1854 הקימה משפחת רוטשילד בית חולים נוסף בין החומות, שנקרא על שמה.
בעקבות פתיחתם של בתי חולים אלה, החלו להיפתח בזה אחר זה בתי חולים בכל רחבי ארץ ישראל, רובם המוחלט בידי מעצמות אירופה שביקשו לתקוע בכך יתד פוליטית בארץ, ולהגדיל בכך את השפעת המיסיון הנוצרי.
אף לא אחד מבתי החולים הללו יועד לילדים דווקא, ובכל מקרה רמתם המקצועית של רוב בתי החולים הייתה ירודה.
שיעור תמותת הילדים והתינוקות בארץ ישראל היה גבוה ביותר, ורוב בתי החולים לא הצליחו לתת מענה ראוי לכך.
ד"ר מקס סנדרצקי נולד ביוון למשפחה גרמנית ב-1839, אך ילדותו עברה עליו בירושלים.
מגיל צעיר הוא נחשף לתנאי ההיגיינה והתברואה הקשים בארץ ישראל, מהם סבלו בעיקר ילדים, והחליט להיות רופא ילדים.
הוא השתלם במקצוע הרפואה בגרמניה, ובשנת 1868 שב לירושלים עם אשתו, במטרה להקים בה בית חולים לילדים.
במשך ארבע שנים עמל סנדרצקי לשכנע תורמים ונדיבים גרמנים להרים תרומה למפעלו, ובשנת 1872 הצליח להגשים את חלומו, בעזרת סיוע נדיב שקיבל מהדוכס הגדול ממקלנבורג-שוורין ורעייתו, שביקרו אז בארץ במסע צליינות.
הזוג ניאות לממן את הקמת בית החולים, בתנאי שייקרא על שם הדוכסית מריה פון שוורצבורג-רודולשטאדט.
בית החולים מריאנשטיפט פעל בבית אבן דו-קומתי קטן בסגנון ערבי-כפרי, שהוקם על ידי הבישוף הסיריאני-אורתודוקסי במחצית המאה ה-19, כחלק מתהליך היציאה מהחומות.
למרות לאומיות מקימיו ומנהלו, שירת בית החולים ילדים בני כל הדתות ללא אפליה.
ייחודו של בית החולים מריאנשטיפט, בניגוד לבתי חולים אחרים בארץ באותה עת, היה שסנדרצקי פעל באופן מוצהר לריפוי החולים בלבד, ולא עסק או עודד פעילות מיסיונרית כלל.
הקהילה היהודית בירושלים, שהתייחסה בתחילה בחשש וחשדנות כלפי בית החולים הנוכרי, השתכנעה לבסוף בטוהר כוונותיו של סנדרצקי, וילדים יהודים רבים פקדו את המקום וטופלו בו.
בשנת 1875 נפצע אחד מיושבי שכונת נחלת שבעה הצעירה בהתקפת שודדים על ביתו שמחוץ לחומות.
הרופא היחיד שהסכים לבוא ולטפל בו בשעת לילה היה סנדרצקי, שהבהילו לבית החולים ביקור חולים, והציל בכך את חייו.
מעשה זה הביא את יהודי ירושלים לתת אמון רב בסנדרצקי, עד כי 'הוועד הכללי כנסת ישראל' הקדיש תקציב חודשי קבוע לתמיכה בבית החולים מריאנשטיפט.
בזכות מימון זה, ובזכות מימון קבוע שהגיע מתרומות מגרמניה, יכול היה סנדרצקי לטפל בילדים עניים ללא תשלום.
בית החולים היה חלוץ בשטחי רפואה רבים, והטיפול שניתן בו היה מתקדם ומודרני מאוד לזמנו.
ההיגיינה נשמרה בו באופן קפדני, דבר שהפך למקובל רק מאוחר יותר, בעקבות מחקרי לואי פסטר.
סנדרצקי טען כי כדי לרפא ילד, יש לדאוג גם לרוחו ולא רק לגופו.
בשל כך עודד פעילות חווייתית בבית החולים כמו שירה ונגינה, משחק בצעצועים, הצגה וריפוי בעיסוק, וכן התיר לאמהות ללון לצד ילדיהן המאושפזים, דבר שהיה חריג מאוד באותה התקופה.
הדבר משך לבית החולים חולים רבים, שהגיעו מערים כמו עזה וחברון, אך גם מהקווקז, ובמשך השנים גדל היקף הפעילות מאוד.
לצורך ההשוואה, בשנה הראשונה לפעילות בית החולים טופלו בו 107 ילדים בכ-2,800 ימי אשפוז, בעוד שבשנת 1899 טופלו בו 555 ילדים ב-5,692 ימי אשפוז.
פעלו של סנדרצקי זכה להערכה כה רבה, עד כי הסולטאן העות'מאני עבדול חמיד השני העניק לו תואר של כבוד.
סנדרצקי, שהתמחה בכירורגיה, הביא לכך שבית החולים לילדים מריאנשטיפט היה הראשון בבתי החולים בירושלים שהפעיל חדר ניתוח מיוחד לילדים.
פרופ' שמואל ניסן, שערך עבודת מחקר מקיפה ביותר על תולדות בית החולים מריאנשטיפט, חשף דיווחים מפורטים על ניתוחים ועל פעילות רפואית שהתקיימה בבית החולים, המלמדים על ידע רפואי ומקצועיות יוצאי דופן ביחס לתקופה.
רוב הניתוחים שביצע סנדרצקי היו ניתוחי עיניים וניתוחים פנימיים.
הדו"חות השנתיים מלמדים כי הטיפול המסור הביא לשיעורי תמותה מן הנמוכים ביותר בבתי החולים באותה עת: בשנה הראשונה נפטרו חמישה ילדים מתוך 107 (כ־5%), ובשנה האחרונה נפטרו 9 ילדים בלבד מתוך 555 הילדים שטופלו (כ־1.5%).
מות סנדרצקי וסגירת בית החולים
למרות חשיבותו של בית החולים, הוא סבל כל שנותיו מקשיי מימון, עקב אי הצלחתו של סנדרצקי לרתום נדבנים נוספים למימון המפעל.
הדוכס הגדול ממקלנבורג-שוורין ורעייתו נותרו התורמים העיקריים, ואליהם הצטרף חוג מצומצם של ידידים ותומכים, בהם ביסמרק ידידו.
סנדרצקי גייס את כל משפחתו לתפעול בית החולים, כך שהוא היה המנהל; אשתו – האחות הראשית ומנהלת משק הבית; ושלוש בנותיו שימשו כאחיות.
הצפיפות הגדולה במקום הלכה והחמירה מדי שנה, שכן שטחו המצומצם של בית החולים איפשר לטפל בו זמנית בפחות מעשרים ילדים.
בסופו של דבר נאלץ סנדרצקי לשכור את הבניין הסמוך, ברחוב הנביאים 30, ולמרות המשאבים הדלים, לא הפסיק לקוות להקים יום אחד בית חולים חדש ומרווח לילדים בירושלים.
כשוילהלם השני, קיסר גרמניה ביקר בירושלים בשנת 1898, ופמלייתו חנתה ממש מעבר לכביש ברחוב הנביאים, ביקש סנדרצקי להיפגש עמו ולשכנעו לתרום להקמת בית חולים לילדים בירושלים, אך הוא לא הורשה להיפגש עם הקייזר.
בשנת 1899 חלה סנדרצקי במחלת כליות קשה, שגרמה לו לדיכאון ולחשש שמא יהפוך לנטל על משפחתו, ולא יוכל להמשיך לטפל בחולים.
בנוסף, השלטון העות'מאני הערים קשיים על פעילותו של בית החולים, בעקבות הלשנות והתססה של המיסיון בירושלים, שכעס על חוסר שיתוף הפעולה של סנדרצקי עם מטרותיו הדתיות.
בבוקר ה-23 ביוני 1899 הוא התאבד, ובית החולים נסגר חודשים ספורים לאחר מכן, בראשית שנת 1900, בתום 28 שנות פעילות.
החולים האחרונים הועברו לבית החולים מאיר רוטשילד הסמוך, והמשפחה עקרה לגרמניה.
חלומו של סנדרצקי לבית חולים לילדים בירושלים לא הוגשם מעולם.
בית החולים שכן, כאמור, באחד המבנים הראשונים שנבנו מחוץ לחומות העיר העתיקה בירושלים.
הוא מופיע במפה ששרטט צ'ארלס וילסון בביקורו בירושלים בשנת 1864 בתוך חורשת עצים.
לאחר סגירתו של בית החולים בשנת 1900 התגורר במבנה הסופר ארתור קסטלר (1905–1983), שהיה בין היתר גם יד ימינו של זאב ז'בוטינסקי.
בשנות ה-30 התגורר בבית קליפורד הולידיי, שהיה מהוגי תוכנית האב לעיר בתקופת המנדט הבריטי.
בשנת 1945 עברו האחים האדריכלים דן ורפאל בן-דור להתגורר בבית, בו המציאו את "האבן המזויפת" – לבני מלט שעוצבו בתבנית שהקנתה להם מראה "טבעי".
דוגמה ל"גדר אבנים" כזו ניתן לראות עדיין בחצר הקדמית.
בראשית שנות האלפיים עברה לשכון במבנה העמותה הנוצרית 'שבת אחים', המסייעת במימון טיפולים רפואיים בישראל לילדים לא ישראלים.
על שלט בכניסה למבנה היום נכתב:
בסוף שנות ה-90 עמדה על הפרק תוכנית להפוך את קומתו הראשונה של המבנה לקומת מסחר, או לחלופין – לשמרו, אך לאפשר ליזם שקנה אותו, חברת ארלדן, לבנות עליו קומות נוספות.
בעקבות התנגדות עזה מצד גופים אחדים, ובהם החברה להגנת הטבע והמועצה לשימור אתרים, וכן בהתערבותם של רופאים בכירים, הוקפאה התוכנית.
בסוף 2003 אישרה הוועדה המחוזית לתכנון ולבנייה תוכנית לשינוי האזור ולהקמת בניין חדש על ידי חברת ארלדן, בסמוך למבנה בית החולים ההיסטורי, תוך שימור מרבי של מבנה בית החולים עצמו.
הוועדה קבעה כי: "בבניין המיועד לשימור בצפון התוכנית לא יותרו תוספות.
לאור העובדה שלא תותר תוספת קומות, לא ייקבע שימוש ציבורי בבניין.
בקומת הקרקע ייקבע שימוש למסחר, ובו קיר תצוגה קטן להצגת ההיסטוריה של המבנה ותפקודו כבית חולים לילדים ברשות ד"ר סנדרצקי."
בפברואר 2011 בוטלו כל תוכניות השימור למבנה בית החולים ההיסטורי, והוחלט כי ייהרס ויפנה את מקומו לטובת מרכז מסחרי, אך שלוש שנים לאחר מכן, בעקבות לחץ ציבורי גדול, תוכניות השימור אומצו שוב והבית לא ייהרס.
בית החולים ליס לנשים וליולדות הוא בית יולדות ובית חולים לנשים, הפועל כבית חולים עצמאי במסגרת המרכז הרפואי ע"ש סוראסקי בתל אביב.
בית החולים ליס פועל מאז שנת 1997, והוא יורשו של בית היולדות הקריה שנסגר ונהרס.
בית החולים משתרע על שתי הקומות העליונות בצד הצפוני של בנין סוראסקי בעוד חדרי המיון נמצאים בקומת הקרקע בצידו המזרחי של הבניין והגישה אליהם היא דרך מבואה נפרדת.
כיום, מנהל את בית החולים פרופ' יריב יוגב.
בבית החולים פועלים חדר מיון, שתי מחלקות יולדות, חדרי לידה וניתוח, מחלקת ילודים ופגייה.
עוד פועלות בבית החולים מחלקה גינקולוגית, מחלקה לאשפוז טרום-לידתי, יחידה להפריה חוץ-גופית, מכון לחקר הפוריות של הגבר ובנק זרע, יחידת אולטרה סאונד, יחידה להריון בסיכון גבוה, יחידה למחלות צוואר הרחם, יחידה לאורוגינקולוגיה ורצפת האגן, מרכז לרפואת גיל המעבר ומספר מרפאות נשים נוספות.
בבית החולים מתרחשות כ-10,000 לידות מדי שנה.
בית החולים מפעיל את מועדון היולדות "מאמי ליס", והמעניק קורסי הכנה ללידה, פגישה עם מילדות והכנת תוכנית הנקה, ייעוץ הנקה, סיור בחדרי לידה ועוד.
מנהלי "בית החולים ליס לנשים וליולדות"
כפר שאול הוא בית חולים פסיכיאטרי ממשלתי הממוקם בשכונת הר נוף שבירושלים.
בית החולים הוקם ב-1951 על הריסותיו של הכפר הערבי דיר יאסין.
הוא נמצא כיום בבעלות משרד הבריאות, ומסונף למרכז הרפואי הדסה ולאוניברסיטה העברית.
מאז 2005 הוא מהווה חלק מהמרכז הירושלמי לבריאות הנפש.
בית החולים ידוע כבית החולים החוקר ומטפל במרב המקרים של סינדרום ירושלים.
בית החולים עומד על הריסותיו של הכפר הערבי דיר יאסין.
חלק מבתי הכפר, ביניהם בית הספר, היו הבסיס לבית החולים שהחל את פעילותו ב־1951 וטיפל בשלוש מאות מטופלים.
מרבית המטופלים רשאים לנוע בשטח הפתוח של בית החולים.
ב-1985, פנה לבית החולים תושב ירדן שטען שהוא במקור מדיר יאסין, וביקש לחפש בקירות אחד הבתים מטמון זהב שלטענתו הסתיר לפני שעזב את הכפר.
מאז שנת 2000 מקודמת תוכנית לפינוי ולבנייה מחודשת בבית החולים שתחליף את הבניינים הישנים שבהם ישנים החולים עד היום.
הבניינים אינם עומדים עוד בתנאי מזג האוויר באזור ולדברי צוות בית החולים התנאים הקשים השוררים בבית החולים מעלים את רמת האלימות של המטופלים.
בינואר 2010 ביקר סגן שר הבריאות יעקב ליצמן בבית החולים, ומתח ביקורת קשה על תנאי האשפוז במקום.
מאז, נבנו בניינים חדשים ושופצו אחרים, נפתחו מחלקות חדשות ומרכזים נוספים (מחלקות פסיכוגיריאטריות, אשפוז יום לנפגעות תקיפה מינית, ECT ועוד).
בית החולים מוכר בשל ניסיונו הרב בטיפול בסינדרום ירושלים, מצב שבו סובל אדם מאשליות דתיות וחושב עצמו למשיח, לישו או לדמויות מיסטיות ותאולוגיות חשובות אחרות.
תיאורים של התופעה מופיעים כבר בימי הביניים; בשנות ה-30 של המאה ה-20 היא תוארה לראשונה תחת השם "קדחת ירושלים", על ידי ד"ר היינץ הרמן, מנהל בית החולים עזרת נשים בירושלים.
הסינדרום תואר לראשונה תחת שמו הנוכחי בשנת 1993, על ידי הפסיכיאטר ד"ר יאיר בר-אל, מנהל וחבר דירקטוריון לשעבר בבית החולים כפר שאול.
כאשר תייר מאובחן כלוקה בסינדרום ירושלים, הוא נלקח לכפר שאול לטיפול ולשמירה, בעוד ששגרירות המדינה ממנה הגיע עושה את הסידורים הנדרשים על מנת להשיבו בבטחה למדינתו.
לפי העיתון הניו יורק טיימס בין 50-200 תיירים לוקים בסינדרום זה מדי שנה.
בין בית החולים לבין בית הספר בשלוחה המערבית נתגלתה ב-26 בספטמבר 2000 גת להכנת יין וטראסות חקלאיות מהתקופות הרומית והביזנטית.
הגת כוללת ארבעה משטחי דריכה הקשורים בתעלות לבורות שיקוע ובורות היקוות.
בקרבת המשטחים נמצאו אבני פסיפס לבנות, ואחד מבורות השיקוע הוסב לבור מים.
ב-2017 בעקבות ביקור בבית החולים, החל יוצר התיאטרון ומנהלו של תיאטרון האיל המרקד אדם יכין להתנדב בבית החולים בתיאטרון ובאמנות.
ב-2022 יום אחד מפסטיבל 360 לתיאטרון במרחב של תיאטרון האיל המרקד שקורה מדי שנה ברחבי ירושלים התקיים בבית החולים.
זו הייתה הפעם הראשונה שקהל מבחוץ יכל להיכנס בחופשיות לבית החולים.
מאז התקיימו עוד שני פסטיבלים ועוד הצגות ומופעים במהלך השנה בבית החולים.
בפסטיבל 360 מעלות ב-2023 ואף הושג אישור להכניס ילדים לשטח בית החולים.
נכון לתחילת 2025 עשרות אמנים הופיעו בבית החולים עם למעלה מחמישים מופעים המיועדים לקהל הרחב ולמאושפזים.
התפיסה מאחורי הפעילות האמנותית בכפר היא שאמנות היא כלי לריפוי ושינוי.
ולכן, חשיפה ועשיית אמנות אצל המאושפזים היא כלי מהותי לריפוי.
כמו כן, הכנסת קהל חיצוני ככלל וילדים בפרט לשטח בית החולים שובר סטיגמות בקשר למתמודדי נפש ועוזר לקבלה החברתית של הנושא.
בנוסף, הפעילויות המשותפות לקהל החיצוני ולמאושפזים בבית החולים יוצרות קהילה המשלבת אנשים מבחוץ, מאושפזים ובני משפחה של מאושפזים.
בית החולים ליולדות פרויד היה בית חולים פרטי לרפואת נשים ובית יולדות, בהנהלת ד"ר יצחק פרויד (פריד), שפעל בשנים 1928 עד 1955 ברחוב יהודה הלוי 9 בתל אביב.
במלחמת העצמאות, בעת התקפת האצ"ל על יפו, שימש כבית חולים צבאי וכמפקדה של הארגון.
בבית החולים נולדו כ-30,000 ילדים
הבניין נבנה ב-1924, בסגנון נאו קלאסיזם, כווילה פרטית של מנהל בנק ברקליס, שמעון מזרחי, סבו של עו"ד שמעון מזרחי, יו"ר מכבי תל אביב.
ב-1928 נוספה לו קומה, ונפתח בו בית יולדות.
ד"ר פרויד עלה לארץ ישראל מרוסיה.
לפני עלייתו היה מנתח בצבא האדום, למד רפואה בברלין, ועבד כרופא כפרי בגרמניה וכרופא מיילד בקובנה.
במשך כל שנותיו של בית החולים שימש פרויד כרופא ראשי, ואשתו ניהלה את משק הבית.
באפריל 1948, במהלך מלחמת העצמאות, נעזב בית החולים בגלל הפגזת האזור.
האצ"ל תפס את הבניין והפך אותו למפקדה ולבית חולים צבאי, בפיקודו של החובש הראשי של הארגון, , שנהרג מאוחר יותר במבצע יואב.
בית החולים ליולדות נפתח מחדש ביוני 1948.
בתחילת שנות ה-50 התקשה בית החולים לעמוד בתחרות עם בתי יולדות אחרים, ביניהם מוסדות ציבוריים כבית היולדות הקריה שנפתח ב-1951, והוא נסגר בפברואר 1955 אחרי שנתיים של קשיים כלכליים.
הבניין משמש כיום, לאחר שיפוץ, כבית ועד מנהלי בנק לאומי לישראל.
בית החולים לחיות בר הוא בית חולים וטרינרי המעניק טיפול, במידת הצורך, לחיות הבר של ארץ ישראל.
מבנה בית החולים ממוקם בספארי ברמת גן, הוקם על ידי ד"ר יגאל הורוביץ שניהל אותו במשך 17 שנים, וכיום מנוהל על ידי הווטרינר פרופ' דודו אשחר.
בית החולים הוא שיתוף פעולה בין ספארי ורשות הטבע והגנים בשיתוף עם עמותת המרכז הישראלי לשיקום חיות בר.
זהו בית החולים היחיד לחיות בר הפועל בישראל, ומטרתו לתת טיפול וטרינרי הולם עבור חיות בר פגועות ולהשיבן חזרה לטבע במידת האפשר.
בנוסף לטיפול בבעלי החיים, בית החולים הוא גם גוף חינוכי ומחקרי ששואף להעמיק את הידע הרפואי והשיקומי בטיפול בבעלי החיים ולהעלות למודעות הציבור נושאים סביבתיים שונים.
תחילתו של בית החולים לחיות בר, בשנת 1990, אז הוקם ביוזמתו של ד"ר יגאל הורביץ ובשיתוף הספארי, רשות הטבע והגנים והעמותה לשיקום חיות הבר בישראל.
בגלגולו הקודם בית החולים הוקם בגן הזואולוגי באבו כביר, ולאחר שנסגר ד"ר הורוביץ הקימו מחדש בספארי.
מבנה בית החולים נחנך בשנת 2010 ובו חדר טיפולים, חדר ניתוח, חדר הדמיה, מעבדה רפואית וחדר התאוששות.
ביומן בית החולים ניתן לקרוא על חלק מבעלי החיים שהגיעו לטיפול ולעקוב אחרי תהליך השיקום שלהם.
לאורך השנים התפרסמו כתבות רבות על פעילות בית החולים כמו גם פינה קבועה בתוכנית הבוקר של ערוץ 10 ולאחריו 13 על סיפורי בית החולים.
במשך 5 שנים צולם צוות בית החולים לסדרה "להציל את חיות הבר" עבור ערוץ החינוכית ב"כאן" תאגיד השידור
מאז הקמתו של בית החולים טופלו בו למעלה מ-50,000 חיות בר.
ה"חיבולנס" (הלחם מילים של חי ואמבולנס) הוא מערך מתנדבים של רשות הטבע והגנים שנוצר על מנת להעביר חיות בר מוגנות פגועות מכל רחבי הארץ, אל בית החולים לחיות בר.
עלילת העונה הראשונה של סדרת הילדים, מבצע קיפוד, עסקה בנעשה בבית חולים לחיות בר וצולמה בו.
החל משנת 2016 התפרסמה בקביעות פינת טלוויזיה על סיפורי בית החולים לחיות בר בתוכנית העולם הבוקר, בהגשת דוברת הספארי.
כמו כן, התפרסמו סרט וסדרה על המתרחש בבית החולים.
להציל את חיות הבר היא סדרה תיעודית העוקבת אחר בית החולים לחיות בר של הספארי ורשות הטבע והגנים המשודרת בטלוויזיה החינוכית החל מאפריל 2018. 20 פרקי הסדרה, המקוריינים באופן הומוריסטי על ידי קובי פרג', מלווים את האנשים שעוסקים בהצלת מגוון חיות הבר ובהשבתן בחזרה אל הטבע.
הסדרה עוקבת אחר צוות בית החולים, פקחי רשות הטבע והגנים, האזרחים שמוצאים את חיות הבר הפגועות וכמובן אחר בעלי החיים בתהליך החלמתם וחזרתם הביתה אל סביבתם הטבעית.
במשך שלוש שנים עקבו אוריאל סיני ודנאל אל-פלג אחרי המתרחש בכותלי בית החולים לחיות בר בספארי ברמת גן ובמאבק של המטפלים להציל את חיות הבר הפצועות בתקווה להשיבן בחזרה לטבע.
הסרט יצא ב-2018 לסינמטק והוקדש למטפל הראשי שמוליק לנדאו ז"ל, ששימש בתפקיד ראשי בסרט, לצד אריאלה רוזנצוויג, וטרינרית בבית החולים.
בית החולים לילדים של פילדלפיה הוא בית חולים לילדים הממוקם בפילדלפיה שבמדינת פנסילבניה בארצות הברית.
בית החולים נוסד ב-1855 והיה הראשון בארצות הברית שהתמקד ברפואת ילדים בלבד.
הוא בין בתי החולים לילדים המובילים בעולם ולאורך שנות קיומו נעשו בו פריצות דרך טיפוליות ומחקריות רבות.
בית החולים הוא ישות עצמאית ופועל בשיתוף פעולה עם אוניברסיטת פנסילבניה.
הרעיון להקמת בית החולים נרקם על ידי דוקטור פרנסיס ווסט לואיס, בהשראת ביקורו בלונדון בבית החולים גרייט אורמונד סטריט, שהוקם ב-1852 והיה בית החולים לילדים הראשון בבריטניה.
הוא שכנע את שניים מעמיתיו דוקטור תומאס טי יוסון ודוקטור ריצ'רד אלכסנדר פולרטון פנרוז להצטרף למיזם הקמת בית החולים לילדים הראשון בארצות הברית.
בית החולים נוסד בפילדלפיה ב-1855 והכיל בתחילה 12 מיטות אשפוז ובית מרקחת.
לאחר מלחמת האזרחים האמריקנית עבר בית החולים למיקום חדש בעיר והכיל 35 מיטות, ב-1916 עבר פעם נוספת, ב-1922 הוקמה בו לראשונה מעבדת מחקר.
ב-1974 עבר למיקומו הנוכחי בגדה המערבית של נהר סקוקל, בסמוך לאוניברסיטת פנסילבניה.
בית החולים מכיל 527 מיטות, פוקדים אותו ואת רשת המרפאות שלו מעל מיליון מטופלים מדי שנה.
הוא כולל גם מרכז מחקר מהגדולים ומהמובילים בעולם בתחום רפואת הילדים, מרכז שיקום לילדים ורשת של מעל 50 מרפאות לילדים הפרוסה ברחבי פנסילבניה וניו ג'רזי.
מרבית החוקרים במרכז המחקר של בית החולים הם חברי סגל באוניברסיטת פנסילבניה.
בית החולים כולל שש מחלקות אקדמאיות: רפואת ילדים, כירורגיה, הרדמה, טיפול נמרץ, פתולוגיה ופסיכיאטריה.
מחלקת רפואת הילדים פועלת בשילוב מלא עם האוניברסיטה וחמש המחלקות הנוספות פועלות בשיתוף פעולה עם המחלקות המקבילות בבית הספר לרפואה של האוניברסיטה.
בית החולים נמנה עם בתי החולים לילדים הטובים בעולם.
News & World Report הוא מדורג בין הראשונים בארצות הברית בכל עשר המומחיות הרפואיות המדורגות על ידי המגזין.
נכון ל-2015 הוא ממוקם ראשון בנאונאטולוגיה ובאורתופדיה, שני באורולוגיה, שלישי בטיפול בסרטן, גסטרואנטרולוגיה, נוירולוגיה ונוירוכירורגיה, פולמונולוגיה, רביעי בקרדיולוגיה וניתוחי לב ושישי בנפרולוגיה.
בית החולים היה החלוץ בארצות הברית בתחום הטיפולים הרפואיים לילדים במקרים רבים, בהם: מתן הכשרה מעשית רשמית לרופאי ילדים, הפעלת יחידת טיפול נמרץ לתינוקות, תוכניות טיפול לילדים עם לקות דיבור, אינקובטורים סגורים לתינוקות, שימוש בצנתר בלון לטיפול בבעיות לב, גילוי הגורם למונונוקלאוזיס זיהומי ("מחלת הנשיקה"), חיסונים לחזרת, שעלת, שפעת וRotavirus.
בית החולים הצרפתי סן לואי הוא בית חולים בירושלים שהוקם בשנת 1851 ביוזמת הפטריארכיה הלטינית של ירושלים, שמשמש היום כהוספיס לחולים במחלות חשוכות מרפא.
בית החולים נוסד ב-1851 ביוזמת הפטריארכיה הלטינית של ירושלים.
הוא נקרא ע"ש לואי התשיעי, שהוביל שני מסעי צלב (השביעי והשמיני) למזרח התיכון ואף נפל בשבי המוסלמים במצרים.
המוסד שכן תחילה בבניין קטן בין החומות, סמוך לשער יפו בבניין הראשון של הפטריארכיה הלטינית והופעל על ידי נזירות ממסדר האחיות סן ז'וזף של ההתגלות.
מסדר זה נוסד בשנת 1832 בצרפת, ושם לו למטרה לשלוח אחיות לכל מקום בעולם בו תידרש פעולה רפואית וסיעודית.
לאחר רכישת המגרש על ידי דה פיילא וייעוד חלקו למטרת הקמת בית החולים, החלו בבנייתו ב-1879. את אבן הפינה הניח בראקו (Bracco), הפטריארך הלטיני של ירושלים.
את בניית קומת הקרקע והמרתפים מימן הברון דה פיילא ובנייתם הסתיימה ב-1881, ואילו שתי הקומות העליונות והכנסייה שבתוך המכלול נבנו בכספן של אחיות סן ז'וזף, אשר קיבלו לידיהן את הפעלת המוסד.
הבנייה הסתיימה ב-1896. כדי להבטיח את הכנסותיו הקבועות של בית החולים הוסיף דה פיילא בניין חנויות ליד חומת העיר העתיקה, מול בית החולים.
דה פיילא ומפעליו קיבלו רק תמיכה מועטה ביותר מן המדינה הצרפתית.
בית חולים זה היה המוסד הראשון מחוץ לחומות שעמד לשירות האוכלוסייה המקומית.
אמנם, בית חולים במגרש הרוסים נבנה כבר בראשית שנות ה-60, אך הוא שירת בעיקר את הצליינים הרוסים.
סגנון הבנייה של בית החולים אופייני לזה של מוסדות ציבור קתוליים בצרפת באותם ימים, וממזג אלמנטים מהרנסאנס הצפוני המאוחר ומהבארוק.
בתוך הבניין צבע דה פיילא בעצמו את קירות הכנסייה בדגמי צלבים ופרחי חבצלת (סמל המלוכה הצרפתית), ועל קיר החומה העליונה צייר את מגני האבירים הצלבניים שכבשו את ירושלים ואת תמונת ירושלים ביום הכיבוש, וכן דמויות גדולות של אבירים ממסדרי הטמפלרים וההוספיטלרים.
במלחמת העולם הראשונה כיסו הטורקים את ציוריו בשחור והוא חידש אותם לאחר המלחמה.
דה פיילא נפטר בבית החולים סן לואי ב-1925.
בין 1948–1967 נמצא בית החולים בסמוך לגבול שחילק את ירושלים בין ישראל לירדן, שעבר בין בית החולים לחומות העיר העתיקה.
סיפור מיוחד התרחש כאשר אחת מהחולות הביטה דרך החלון והפילה את שיניה התותבות היישר לתוך שטח ההפקר.
רק לאחר תיווכו של האו"ם ומשא ומתן עם הירדנים, הצליחו להיכנס לאזור ולהשיב לחולה את שיניה.
כיום משמש בית החולים כהוספיס, המעניק לחולים טיפול תומך בסוף חייהם.
הוא משרת אוכלוסייה מגוונת מאוד הכוללת מוסלמים, יהודים ונוצרים.
נזירות מסדר "סן לואי" הן בעלות האחריות על בית החולים.
רבים מהצוות בבית החולים הם מתנדבים שמגיעים מרחבי העולם לארץ לתקופות שבין שלושה חודשים לשנתיים, על מנת להתנדב בו.
בבית החולים יש 50 מיטות המיועדות לחולים סיעודיים.
בבית החולים קיימות שלוש מחלקות: סיעודית, סיעודית מורכבת וכן מחלקה אונקולוגית.
כדי להתאים לצורכי חולים מכל הדתות, המטבח בבית החולים כשר ומותאם גם לדרישות האסלאם.
האחות מוניקה דולמן היא האחות הראשית של בית החולים והמנהלת שלו, שבעצמה הגיעה מגרמניה כדי להתנדב בבית החולים לכמה חודשים, ומאז נשארה שם.
בית החולים לילדים של בוסטון הוא בית חולים לילדים הממוקם בבוסטון שבמדינת מסצ'וסטס בארצות הברית.
בית החולים נוסד ב-1869 ופועל בשיתוף פעולה עם אוניברסיטת הרווארד.
בית החולים נוסד בבוסטון ב-1869 על ידי ד"ר פרנסיס הנרי בראון והכיל בתחילה 20 מיטות אשפוז.
בשנת 1903 התמסד הקשר עם אוניברסיטת הרווארד ובית החולים נהיה בית חולים אוניברסיטאי.
כיום מכיל בית החולים 395 מיטות אשפוז.
נכון ל-2016 הוא ממוקם ראשון בטיפול בסרטן, בקרדיולוגיה וניתוחי לב, גסטרואנטרולוגיה, נאונאטולוגיה, נוירוכירורגיה, נפרולוגיה, אורתופדיה ובאורולוגיה, ממוקם שני בפולמונולוגיה, סוכרת ואנדוקרינולוגיה.
בית החולים הצרפתי על שם סנט לואי פעל ביפו בין השנים 1885–1969, כבית חולים כללי.
בית החולים מוקם בפינת הרחובות יפת ולואי פסטר.
בית החולים הוקם בתקופה העות'מאנית בארץ ישראל ופעל משנת 1918 בתקופת המנדט הבריטי בארץ ישראל, ומשנת 1948 במדינת ישראל.
מבנה בית החולים הוסב לבית מלון שהחל לפעול ב-2018.
בשנת 1875 ביקרה במזרח התיכון קבוצת תיירים צרפתיים מאזור ליון, צרפת.
ביניהם היה איש עסקים מביון בשם פרנסיסק גינה (Guinet).
בבירות חלו בקדחת, ואחד מהם נפטר.
השניים הנותרים נלקחו תחת חסותו של מסדר האחיות סנט ג'וזף של ההתגלות, גינה וכאות הוקרה הבטיח להקים עבורן בית חולים ואכסניה ביפו.
"ביירות היא אפוא עיר שבה אפשר לחלות.
ההוספיס הצרפתי נמצא שם, עם כל משאבי האמנות והמסירות.
אך לא כל עולי הרגל נוסעים לביירות, בעוד שכולם עוברים דרך יפו, ויפו חסרה הוספיס".
האדריכלים ריבלה (Ribellet) וגרבה (Grebez), גם הם מהעיר ליון שבצרפת, גויסו לתכנון הפרויקט ואת אבן הפינה הניח ב-1879 פטריארך הכנסייה הקתולית בירושלים ובמעמד הקונסול הצרפתי, נציגי השלטונות האזרחיים והצבאיים של יפו ונזירים מקומיים.
המבנה, שהיה מהראשונים להיבנות מחוץ לחומות העיר העתיקה, נבנה על חורבות
מצודת סידני סמית', שנבנתה בשנת 1800, במימון בריטי, ונקראה ע"ש האדמירל הבריטי שסייע במלחמה נגד פלישת נפוליאון.
בית החולים נבנה בצורת ח' בשתי קומות בגובה 6 מטרים כל אחת, עתירות קשתות ועיטורים.
חומרי הבנייה כמו גם בעלי המקצוע עצמם הובאו בעיקר מצרפת והם מילאו את המבנה באלמנטים מעוטרים - עמודים רומאיים מעוטרים, פסלוני אבן, ויטראז'ים מרהיבים, פרזולים בצורת פרחים, עלים ומקלעות צמחים ועוד.
החצר הפנימית שימשה לגידול ירקות ופירות עבור ארוחות המאושפזים.
בחלקו הדרומי של המבנה נבנתה כנסייה קטנה ומרהיבה מעוטרת בקמרונות מצולעים, בוויטראז'ים ובציורי קיר.
בית החולים נקרא ע"ש לואי התשיעי מלך צרפת שהוביל שני מסעי צלב (שביעי ושמיני) למזרח התיכון ואף נפל בשבי המוסלמים במצרים.
בפתיחתו, הכיל בית החולים 40 מיטות אשפוז, ובמשך השנים עם התרחבותו הכיל 120 מיטות אשפוז.
בסוף המאה התשע עשרה, נחשב לאחד מבתי החולים המודרניים ביפו.
בשנת 1891, שש שנים לאחר הקמתו של בית החולים הצרפתי על שם סנט לואי, נחנך לא הרחק ממנו בית החולים שער ציון.
עם חנוכת המבנה הצהיר גינה שבית החולים יהיה פתוח בפני כולם ללא הבדלי מין, דת ולאום, וכי הטיפול בו יינתן בחינם.
המבנה הכיל 40 מיטות, ומלבד בית החולים והכנסייה הכיל גם אכסניה לנזקקים, לאלמנות ויתומים, וכן לצליינים בדרכם לאתרי ארץ הקודש.
בית החולים קלט אלפי מטופלים מדי שנה בטיפולן המסור של האחיות הצרפתיות ממסדר סנט ג'וזף.
רופא בכיר היה מגיע שלוש פעמים בשבוע.
גינה, שנפטר בסוף המאה ה-19, הוריש את הנכס לטובת האחיות, ובניו ויורשיו שהוסיפו לתרום לבית החולים לאחר מותו ויתרו גם הם על יתרת הזכויות שלהם במקום למען המסדר.
במהלך שנות העשרים והשלושים של המאה העשרים הורחב בית החולים ובשיאו הכיל 120 מיטות.
בשנת 1921 נבנה בצדו הצפוני של המתחם מבנה בצורת ר' ששימש למגורי הנזירות, ובשנת 1935 נבנה בהמשך לזרוע הדרומית של בית החולים בניין נוסף בן שלוש קומות בסגנון הבאוהאוס, בתכנון האדריכל יצחק רפפורט.
עם הפעלת הבניין החדש לבית החולים נוספו חדר מיון, מרפאת מומחים, חדר טיפול נמרץ, חדרי ניתוח, וחדרי יולדות.
קורגו שבמקביל בין השנים 1921–1922 כיהן כקונסול צרפת ביפו
משנת 1935 לאחר שהורחב, הכיל בית החולים חדר מיון, מרפאת מומחים, חדר טיפול נמרץ, חדרי ניתוח וחדרי יולדות.
שקיעת בית החולים החלה בשנות החמישים של המאה העשרים, כאשר ללא תורמים וללא תמיכה, בעוד האשפוז נשאר ללא עלות, הלך המקום והתדרדר.
בשנת 1969 נסגר בית החולים סופית.
המבנה הושכר למדינה ועד 1995 שימש מוסד לפגועי נפש.
בשנת 1997 רכשו משקיעים את מבנה בית החולים, במטרה להפוך אותו לבית מלון.
בשנת 2006 נמכר פעם נוספת.
לאחר עיכובים רבים החלה בשנת 2013 הקמתו של מלון יוקרה על ידי רשת המלונות העולמית 'W'.
מתחם בית החולים משתרע על 1,700 מ"ר בפינת הרחובות יפת ולואי פסטר, בקצה הדרומי-מזרחי של יפו העתיקה, למרגלות תל יפו.
לבניין בית החולים שלוש קומות – שתי גלריות עליונות וקומת מרתף – הבנויות סביב חצר מרכזית.
בעיצוב הבניין שולבו הסגנונות הנאו-רנסאנסי והנאו-גותי.
באגף המרכזי של המבנה הוקמה כנסייה מרהיבה מעוטרת בקמרונות מצולעים ובוויטראז'ים, וכן בכיור גבס ובציורי קיר.
בשנים 2007- 2008, לקראת הקמת מלון יוקרתי במתחם, נערכו בו שלוש עונות של חפירות ארכאולוגיות על ידי רשות העתיקות, שחשפו תגליות חשובות.
מסדר הנזירות המשיך להחזיק באגף המגורים ובאגפים אחרים של המבנה עד לחודש יולי 2007, כשהחלו החפירות הארכאולוגיות.
במהלך השנים נערכו חפירות רבות בסביבתו הקרובה של מתחם בית החולים, אך המתחם עצמו לא נחפר בעבר.
בתחילת העשור הראשון של המאה העשרים ואחת רכשה את שטח בית החולים מהיזמים הקודמים חברת השקעות הנדל"ן האמריקאית "RFR Holdings" במטרה להקים באתר בית מלון.
תחילה ליוותה את הפרויקט הרשת העולמית של מלונות W שהוחלפה לקראת פתיחת המלון ברשת מריוט.
תכנון הפרויקט נערך על ידי האדריכל רמי גיל בשיתוף האדריכל ג'ון פוסון.
עלות הפרויקט הגיעה בסיומו לכ-180 מיליון דולר והוא מכיל 121 חדרים ו-38 דירות יוקרה, לובי, בריכה, ספא ומכון כושר.
בתחום ההסעדה כולל המלון שתי מסעדות ובר באולם ששימש בעבר כנסייה ועבר שימור.
המלון כולל את הבניין ההיסטורי לו נוספה קומה חדשה וכן קומת מרתף חדשה.
לצידו הוקם בניין חדש בן שש קומות.
מלון The Jaffa נפתח להרצה בחודש יולי 2018, ורשמית ב-20 באוגוסט 2018.
בית החולים הפרטיזני פרנייה היה בית חולים שהקימו כוחות הפרטיזנים ביוגוסלביה בתקופת מלחמת העולם השנייה בקרבת העיירה צרקנו בהרי מערב סלובניה.
בית החולים פעל מדצמבר 1943 ועד סוף המלחמה מבלי שהתגלה על ידי הכוחות הנאציים.
בבית החולים טופלו פרטיזנים שנפצעו בקרבות אך גם חיילים מקרב בעלות הברית ואף חיילים מן הצבא הפאשיסטי והנאצי אשר לאורך כל תקופת פעילותו ניסה לגלות את מיקומו של בית החולים אך נכשל בכל נסיונותיו.
כיום משמש המקום כמוזיאון פתוח ומוגדר כאתר בעל חשיבות תרבותית לאומית.
בית החולים הפרטיזני נבנה במעלה ערוץ פסיקה (Pasica) ההררי התלול והמרוחק.
בתקופת פעילותו היה האזור כולו נתון תחת שליטת כוחות הכיבוש הנאציים ולא הרחק מן הגבול האוסטרי.
מיקומו הייחודי של בית החולים אשר הגישה אליו התבצעה באמצעות מסע רגלי מפרך ביער הסבוך ולאחר מכן הליכה במים לאורך הערוץ התלול, סייעה בהסתרת הפעילות שהתנהלה בו ולמרות מספר קרבות שהתחוללו למרגלות הערוץ הוא מעולם לא התגלה.
לאורך דרך הגישה, במקומות שנדרשו לכך, הקימו הפרטיזנים גשרים זמניים ומתפרקים.
סביבתו של בית החולים רוצפה בשדות מוקשים, ובצוקים הסובבים את הערוץ נחצבו מערות בהן הוצבו עמדות מקלעים אשר שלטו על התנועה במעלה הערוץ העמוק.
בית החולים נבנה לראשונה על ידי ויקטור וולצ'יאק (Viktor Volčjak) אך פעילותו הורחבה משמעותית על ידי הרופאה ד"ר פרנייה בויק בידובץ (Franja Bojc Bidovec), שהחלה לעבוד בבית החולים בפברואר 1944 והפכה גם למנהלתו.
על מנת לשמור על סודיות מרבית הובלו הפצועים אל בית החולים וגם אלה שהשתחררו ממנו לאחר טיפול, כאשר עיניהם מכוסות עד שהגיעו לדרך הראשית באזור.
כאשר נפטרו נפגעים כתוצאה מפציעתם הם נקברו באתר מסולע בלב היער בצירוף מסמכיהם האישיים והרפואיים.
לאחר המלחמה הדבר איפשר מתן מידע מפורט על נסיבות פטירתם לבני המשפחות.
בית החולים היה מצויד היטב ואיפשר אבחון וטיפול במגוון רחב של פציעות ומחלות.
בין היתר פעלו בבית החולים חדר ניתוח, בידוד, צילום ורפואת שיניים.
מתקני בית החולים איפשרו טיפול ב-120 נפגעים בעת ובעונה אחת, וההערכה היא כי בתקופת פעילותו טופלו בו כ-578, מהם 80 בני לאומים אחרים ובהם חייל אחד מן הצבא הנאצי אשר לאחר החלמתו נשאר בבית החולים ככוח עזר לטיפול בפצועים.
ביקורי תיירים בבית החולים החלו מייד בתום המלחמה.
בשנת 1952 הוסדר האתר ודרכי הגישה אליו שופרו.
בית החולים הפרטיזני הוכר כמוזיאון בשנת 1963. בשנת 2003 הוציא הדואר הסלובני בול לכבוד 60 שנים להקמתו.
בשנת 2007 נפגע אתר בית החולים וניזוק קשות כתוצאה משיטפון בערוץ הנחל לאחר גשמים כבדים שירדו באזור.
עבודות השיקום והשחזור באתר החלו מייד, והסתיימו בשנת 2010 כאשר הוא נפתח מחדש לציבור.
האתר פעיל בין החודשים אפריל ועד אוקטובר.
בית החולים חְווֹשֶנְשָאן (בסינית: 火神山医院; בפין-יין: Huǒshénshān Yīyuàn - "חְווֹשֶׁנְשָׁאן יִייְוֵּ'אן"; מילולית: "הר אל האש") הוא בית חולים לשעת חירום שנבנה בסין בין התאריכים 23 בינואר 2020 ל-2 בפברואר 2020 (עשרה ימים בלבד), בתגובה להתפרצות נגיף הקורונה במדינה.
בית החולים ממוקם בסמוך לאגם גְ'ה-יִין (知音湖) במחוז צָאיְדְייֵן, ווהאן, חוביי.
בית החולים פועל תחת ניהולו המלא של צבא השחרור העממי של סין.
בית חולים שדה שני, בית החולים ליישנשאן, נבנה גם הוא באותו הדגם.
השם "חְווֹשֶׁנְשָׁאן" (火神山, מילולית: "הר אל האש") הוא על שם ג'וז'ונג, דמות חשובה במיתולוגיה הסינית ובדת העממית הסינית.
בניית בית החולים החלה בערב 23 בינואר 2020, והפעילות בו התחילה ב־3 בפברואר 2020. בתחילת תהליך הבנייה נאספו עשרות דחפורים וציוד נוסף לעבודות עפר, כדי ליישר את הקרקע.
אחרי היישור הונחו, ביסודות הבניין, כמה שכבות בידוד ובטון, שמטרתן למנוע מהקרקע להזדהם עם הגעת החולים למקום.
בתחילת הבנייה נדרשו עובדים רבים לעבוד במשך שתי משמרות, 12 שעות ביום, בשל מחסור בעובדים.
עם זאת, בהמשך נוספו כ-3,000 איש (בסך הכל עבדו במיזם הבנייה כ-7,500 איש), והועסקו מסביב לשעון בשלוש משמרות שונות.
בניית בית החולים הסתיימה ב־2 בפברואר, והוא התחיל את פעילותו ב-3 בפברואר.
בית החולים מעוצב על פי בית החולים שיאוטאנגשאן, שנבנה בפרברי בייג'ינג בשישה ימים בתחילת מגפת סארס בשנת 2003.
בית החולים נבנה בבנייה טרומית, כדי להקל על הבנייה, והיחידות הונחו על עמודים כדי להרחיקן מהאדמה.
כל יחידה היא כעשרה על עשרה מטרים, ויש בה מקום לשתי מיטות.
כל חדר הופעל והיה נתון בבידוד כדי למנוע התפשטות מיקרואורגניזמים מבית החולים.
בית החולים ליישנשאן (בסינית: 雷神 - "ליישן") הוא בית חולים לשעת חירום שנבנה בסין בתגובה להתפרצות נגיף קורונה-ווהאן.
הבנייה החלה בערב ה־25 בינואר 2020 והסתיימה ב-8 בפברואר.
השם "ליישן" (雷神) מתייחס לליגונג, אל בדת הסינית, שמעניש את שני בני התמותה הארציים האשמים בפשעים סודיים ומעניש גם רוחות רעות שהשתמשו בידע שלהן על הדאואיזם כדי לפגוע בבני אדם.
ב־25 בינואר 2020, החליטה עיריית ווהאן להקים בית חולים נוסף על בית החולים חוושנשאן בשם "בית החולים ליישנשאן".
בית חולים זה ממוקם בחניון מספר 3 של כפר האתלטים במחוז ג'יאנגקסיה.
ב־27 בינואר הודיעה הוועדה הלאומית לפיתוח ורפורמה על הקצאת 300 מיליון יואן לסבסוד הקמת בית החולים חוושנשאן ובית החולים ליישנשאן.
באותו יום הודיע תאגיד הרשת הממשלתי של סין שיתרום חומרי בנייה בשווי 60.28 מיליון יואן לבניית שני בתי החולים.
בית החולים הקליני בוטקין למחלות זיהומיות הוא בית חולים בסנקט פטרבורג, רוסיה לטיפול בחולים במחלות זיהומיות, הבסיס הקליני של האוניברסיטאות הרפואיות בעיר, והוא בית החולים למחלות זיהומיות הגדול ביותר ברוסיה עם 1210 מיטות.
בית החולים נבנה בשנת 1880, ומאז פועל ברציפות כבית החולים העיקרי בצפון מערב רוסיה לטיפול בנגיפים ומחלות זיהומיות.
הוא נפתח ב-17 באפריל 1882 בשם בית החולים הכללי על שם אלכסנדר.
בשנה ראשונה הוא היה מיועד לגברים בלבד.
לאחר כשנה הוא התחיל לקבל נשים וילדים.
את שמו הנוכחי קיבל מהרופא הראשי של בית החולים במאה ה-19, התרפיסט סרגיי בוטקין, שמת ב-1889, ומאז בית החולים נושא את שמו.
בשנת 1926 על ידי אדריכלים אלכסנדר גגלו ודוד קריצ'בסקי הוכנה תוכנית לבנייה מחדש של המתחם.
בהתאם לתוכנית היה מתוכן לבנות 13 בניינים חדשים ולהרוס את הבנייה הישנה.
רוב הבניינים החדשים הוקמו והופעלו עד לשנת 1933.
במהלך מלחמת העולם השנייה מתחם בית חולים סבל מהפצצות.
בשנת 1945 רופאי בית חולים לראשונה קיבלו לרשותם פניצילין וזה תרם לקיטון משמעותי בתמותת חולים.
בשנת 1995 הוכרז על הקמת מרכז עירוני למאבק עם מחלות זיהומיות על בסיס בית חולים בוטקין וחוזק קשר עם מוסדות להשכלה רפואית בעיר.
בתחילת המאה ה-21 היו תוכניות להעברת בית חולים ל-2 מתחמים חדשים מחוץ לאזור מרכז העיר.
לאחר מספר שנים ודחיות רבות בביצוע התוכנית בוטלה.
במקום זה הוחלט לבצע שיפוץ ושדרוג חלק מבניינים קיימים, בחלק אחר פעילות תופסק.
בית החולים ירדן הוא מרכז רפואי אוניברסיטאי בעיר עמאן בירת ירדן.
בית החולים הוא מוסד בבעלות פרטית, שהוקם בשנת 1993. מצויות בו 300 מיטות אשפוז.
בית החולים משמש כמרכז לרפואה שלישונית.
נערכים בו גם ניתוחי השתלת איברים.
בבית החולים פועל מנחת מסוקים.
בית החולים הפסיכיאטרי בבית לחם הוא מוסד רפואי בעיר בית לחם.
הוא משמש כמוסד העיקרי לטיפול בחולי נפש בתחומי הרשות הפלסטינית.
בית החולים הוקם על ידי שלטונות המנדט הבריטי ב-1928 וארבע שנים אחר כך החל לפעול באופן מלא.
הוא היה למוסד האשפוז הציבורי העיקרי לחולי נפש בארץ ישראל המנדטורית בניהול מחלקת הבריאות של שלטונות המנדט.
מנהל בית החולים היה בריטי והרופאים היו ערבים.
אושפזו בו ערבים וגם יהודים במחלקות מעורבות.
לטובת החולים היהודים הגיש מטבח המוסד מזון כשר.
הביקוש למיטות אשפוז פסיכיאטריות לאחר פתיחת המוסד היה גדול: שנתיים לאחר שנפתח היו יותר מ-150 חולים ברשימת ההמתנה לאשפוז בו, מהם 67 יהודים.
נראה שבמוסד התאשפזו חולים שמשפחתם לא הייתה מסוגלת לממן אשפוז בבית חולים בלבנון או במוסד פרטי, כפי שהיה נפוץ במגזרים הערבי והיהודי בהתאמה.
ככל שהיו חולים יהודים בבית החולים בימי מאורעות 1929, הם לא נפגעו, וכך היה גם במהלך המרד הערבי הגדול בשנים 1936–1939.
לאחר תום המנדט הבריטי עבר המוסד לניהולה של אגודת הרופאים הערבית בפלסטין.
דוקטור מוחמד טאהה דג'אני מונה למנהלו.
בית החולים המשיך לפעול תחת השלטון הירדני ולאחר 1967 - תחת השלטון הישראלי.
כיום הוא מנוהל על ידי הרשות הפלסטינית.
יש בו 180 מיטות אשפוז.
פרשת החולים היהודים במוסד במלחמת העצמאות
לאחר תום המנדט הבריטי ובעיצומה של מלחמת העצמאות נמצאו בבית החולים 75 חולים יהודים.
החל ביוני 1948 התקיימו מגעים ממושכים בין הנהלת המוסד לבין משרד הבריאות בישראל בתיווך הצלב האדום בנוגע להעברתם לישראל.
מספר חולים מתו במוסד וכ-67 החולים הנותרים הועברו לירושלים העברית בינואר 1949.
בית החולים הצבאי הראשי על שם בורדנקו הוא בית חולים צבאי, במוסקבה אחד ממרכזי הרפואה הגדולים ברוסיה והמוסד הרפואי הראשון ברוסיה.
פעיל ברציפות מאז מאי 1705.
מדי שנה מטופלים בבית החולים כ-22,000 פצועים וחולים, יותר מ־9,000 ניתוחים מבוצעים.
עובדים כאן יותר מ-3,500 עובדים, מהם 800 רופאים.
על בסיס בית החולים יש 130 מחלקות לאבחון ומעבדות רפואיות, 10 מחלקות סטאז'.
בבית החולים עובדים למעלה מ-70 רופאים למדעי הרפואה, 44 פרופסורים, יותר מ-170 סטודנטים לרפואה.
לצורך פינוי חירום של פצועים במהלך פעולות צבאיות, בית החולים מצויד במעבדת טיסה והחייאה שבעזרתה הובאו לכאן למעלה משלושת אלפים פצועים במהלך מלחמת צ'צ'ניה השנייה.
בית החולים לילדים פסטר היה אחד מבתי החולים הגדולים לילדים בסנקט פטרבורג.
במרבית שנות קיומו נקרא בשם "בית החולים יליזבטה" (Елизаветинская клиническая больница) על שם הדוכסית יליזבטה מיכאילובנה.
בית החולים הוקם בשנת 1844 על ידי ארגון צדקה פרטי, בראשות קצין הצבא הרוסי והמדינאי פיודור ברג.
הקמת בית החולים אושרה בצו של ניקולאי הראשון מ-13 באוקטובר (25) 1844. בהתאם לצו הקיסרי מיום 8 במרץ (18) 1845, בית החולים קיבל את שמו לכבוד הדוכסית המנוחה יליזבטה מיכאילובנה.
ניקולאי הראשון לקח את בית החולים תחת חסותו ומינה את הנאמן הראשי שלו, הדוכסית ילנה פבלובנה למנהלת.
לאחר מותה בשנת 1873, הדוכסית הגדולה יקטרינה מיכאילובנה הפכה לנאמנית הראשית.
בית החולים נפתח בבניין שהותאם לביתו של ראש העירייה איוואן פיודורוביץ ז'רבין בכיכר מיכאילובסקאיה (כיום כיכר האמנויות, בניין 2), שם שכן "המוזיאון הרוסי" של פ.
ארנסט (יוליוס) אלכסנדרוביץ' מאייר (1810-1872) מונה לרופא הראשי.
כאן שכן בית החולים עד 1848. ואז, עד 1862, בית החולים היה ממוקם בבית מספר 2 ברחוב הפלוגה העשירית של גדוד איזמאילובסקי, הרופא הראשי בשנים אלה היה ד"ר תיאובלד אדולף (פיודור קרלוביץ') פון וקסמן (1822-1868).
בשנת 1862, עקב התדרדרות במצב המבנה, בית החולים נסגר באופן זמני ועד 1871 נשלחו ילדים חולים לטיפול בקהילות שונות.
ב-21 במאי (2 ביוני), 1871, נחנך בניין חדש על גדת נהר פונטנקה 146 בגשר קאלינקין.
בשנת 1918 - שם בית החולים שונה לבית החולים הקליני על שם לואי פסטר ועיקר התמחותו היא רפואת ילדים.
לאחר התפרקות ברית המועצות בית החולים הפך לבית חולים עירוני המתוקצב על ידי מינהל העיר סנקט פטרבורג בשם "מחלקה לטיפול בשחפת מספר 12" (Противотуберкулёзный диспансер № 12).
בית החולים הקליני פאופאניה (באוקראינית: Кліні́чна ліка́рня Феофа́нія) הוא בית חולים ממשלתי באוקראינה המיועד לספק שירות רפואי לפקידי ממשל בכירים אוקראינים.
הוא ממוקם בפאתיה הדרומיים של קייב ליד הכפר נובוסילקי.
לצד בית החולים נמצא גם המצפה האסטרונומי הראשי של האקדמיה הלאומית למדעים של אוקראינה.
בית החולים נפתח רשמית ב-9 בפברואר 1965 בחוות המכוורת החדשה שהייתה בעבר נחלה של מנזר מערת קייב ליד יער הולוסייב שנמצא דרומה מקייב.
מאז 1934 נסגרה החווה והנכס פונה.
בניית בית החולים החדש החלה כבר בשנת 1961 ובשנת 1965 חתם השר לביטחון הבריאות של אוקראינה הסובייטית, פ.
שופיק על צו מספר 75 לפתיחת בית החולים של המינהל הרביעי של המשרד לביטחון הבריאות.
המטופל הראשון בה התקבל ב-17 בפברואר 1995.
בתחילה היו בבית החולים 135 מיטות ו-10 מחלקות מטפלות עם 34 רופאים ו-186 אחיות.
התמיכה הטכנית ניתנת על ידי 113 מהנדסים, טכנאים ועובדים אחרים.
בשל תמיכה כספית קבועה מתקציב המדינה, בית החולים צויד בציוד רפואי מודרני.
בשנת 2002 הועבר בית החולים להנהלת המדינה בהוראת נשיא אוקראינה.
בנובמבר 2020 אושפז כאן וולודימיר זלנסקי לאחר שנדבק בנגיף קורונה.
בית החולים הקליני העירוני על שם בוטקין הוא מוסד רפואי רב-תחומי, הממוקם ברובע בגובוי במחוז הצפוני של מוסקבה.
בית החולים בוטקין הוא אחד מבתי החולים הגדולים במוסקבה וברוסיה, עם 1,683 מיטות אשפוז, כולל 124 מיטות טיפול נמרץ, 146 מיטות אשפוז יום ו-40 מיטות אשפוז קצרות טווח.
סך המיטות בבית חולים זה מהווה 7% מסך מספר המיטות במערכת הבריאות בעיר מוסקבה.
בבית החולים מועסקים כ-4.4 אלף עובדים, בהם קרוב ל -1.3 אלף רופאים וכ-1.8 אלף אחיות.
צוות בית החולים כולל 5 חברי האקדמיה הרוסית למדעים, 16 רופאים מכובדים של הפדרציה הרוסית, מעל 100 דוקטורים למדעים ו-237 מועמדים לדוקטור למדעים.
בית החולים כפוף למחלקת הבריאות של העיר מוסקבה.
בית החולים הפרטי בהובארט הוא בית חולים פרטי, הממוקם במרכז העיר הובארט, בירת טסמניה שבאוסטרליה.
בבית החולים ישנן 146 מיטות.