tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
במהלך השנתיים הבאות שייטה "קולינגווד" באוקיינוס השקט, ביקרה באיי סנדוויץ' (האוואי), במקסיקו ובטאהיטי, שם ניסה מרקהם לסייע למורדים הלאומנים במאבקם נגד המושל הצרפתי.
הוא התנסה לראשונה בטעמה של משמעת הצי כשנענש על התחצפות למדריך של הצי; כעונש, הצטווה לעמוד על הסיפון משמונה בבוקר עד שקיעת השמש.
ב-25 ביוני 1846 עבר מרקהם את הבחינה לקצין זוטר, במקום השלישי מקבוצה של עשרה.
את התקופות הארוכות שעשה בנמלי צ'ילה ופרו גם ניצל ללימוד ספרדית.
בשנים הבאות יצא אל החוג הארקטי באונייה "אסיסטנס", באחד ממסעות החיפוש הרבים אחר משלחתו האבודה של ג'ון פרנקלין.
לאחר מכן שירת מרקהם כגאוגרף במשרד לענייני הודו והיה אחראי לאיסוף עצי הצינכונה (כינין) ממקום גידולם ביערות פרו ולנטיעתם מחדש בהודו.
הודות לכך היה להודו מקור מקומי להפקת כינין.
מרקהם היה גם הגאוגרף במשלחתו של רוברט נאפייר לחבש, והיה נוכח בנפילת מגדאלה בשנת 1868.
המסע הראשון לחוג הארקטי 1851-1850
סר ג'ון פרנקלין יצא מאנגליה במאי 1845 עם שתי ספינות, "ארבוס" ו"טרור", במסע חיפושים אחר המעבר הצפון-מערבי.
המשלחת נראתה לאחרונה ב-29 ביולי על ידי ציידי לווייתנים במים הצפוניים של מפרץ באפין, קשורה בעוגן אל מצוף קרח וממתינה להזדמנות להמשיך מערבה.
החיפוש אחר הספינות הנעדרות החל כעבור שנתיים.
על פלוגת ההצלה שאליה הצטרף מרקהם פיקד הוראשו אוסטין בספינה "רזולוט".
על ספינתו של מרקהם, "אסיסטנס", פיקד רב חובל ארסמוס אומאני.
סמכויותיו של מרקהם, כחבר הצעיר ביותר במשלחת והקצין הזוטר היחיד בה, היו מוגבלות, אך הוא תיעד כל פרט מחיי המשלחת ביומנו.
הספינות הפליגו ב-4 במאי 1850.
אחרי הקפת הנקודה הדרומית ביותר של גרנלנד ב-28 במאי, התקדמה פלוגת החיפושים צפונה עד שהקרח בלם אותה במפרץ מלוויל ב-25 ביוני.
שם התעכבו הספינות עד 18 באוגוסט.
כשהצליחו לבסוף להתקדם מערבה אל תוך מצר לנקסטר , הנתיב שבו היה פרנקלין אמור להפליג, ככל הידוע.
כאן התפזרו הספינות כדי לחפש באזורים שונים סימנים למשלחת האבודה.
ב-23 באוגוסט איתר אומאני בתצפית גלעד אבנים, ובקרבתו גילה חומרי אריזה, שנשאו את השם "גולדנר", ספק שימורי הבשר של פרנקלין.
יחד עם עוד פריטים של ציוד נטוש, היו אלה השרידים הראשונים של פרנקלין שמישהו מצא עד אז.
כעבור כמה ימים, על ביצ'י איילנד, גילתה קבוצת החיפוש שלושה קברים, שבהם הוכח כי נטמנו אותם חברים מן הצוות של פרנקלין, שמתו בין ינואר לאפריל 1846.
במסע החיפושים הזה השתכנע מרקהם בעליונות הגרירה האנושית על פני זו של מזחלות כלבים, כמנהג האינואיטים, או אסקימואים, כפי שנקראו בימים ההם.
עם זאת, הדעות בשאלה זו היו חלוקות ולא מעט מוותיקי החיפוש אחר משלחת פרנקלין צידדו בכלבי-מזחלות.
כנשיא החברה הגאוגרפית המלכותית, שם לו מרקהם למטרה את חידוש העניין בקרב הציבור הבריטי בחקר אנטארקטיקה בסוף המאה ה-19, לאחר פסק זמן של 50 שנה.
היו לו רעיונות מוצקים ונחושים לגבי הדרך שבה יש לארגן משלחת לאומית לאנטארקטיקה, והוא נאבק קשות לוודא, שמשלחת כזאת תנוהל בראש ובראשונה כמיזם של הצי, בפיקודו של קפטן סקוט.
להשגת מטרה זו היה עליו להתגבר על עוינות והתנגדות מצד רבים מאנשי הקהילה המדעית.
למגינת לבו, המשלחות הראשונות שיצאו בהמרצת החברה הגאוגרפית היו המשלחת הנורווגית בפיקודו של בורשקרווינק ומשלחת בלגית בהנהגת אדריאן דה ז'רלאש.
כיון שהמאמצים לגייס כספים להוצאת משלחת מן האוצר הבריטי עלו בתוהו, פנה מרקהם לגיוס תרומות מן הציבור, ולמטרה זו פרט על הרגשות הפטריוטיים וגייס לעזרתו את יובל היהלום של המלכה ויקטוריה.
כיבוש הקוטב הדרומי היה חלום ששבה את לב הציבור הבריטי, אך מרקהם שאף ליותר מכך - הוא חזה מחקר מדעי, חקר גאוגרפי ושליטה של הצי המלכותי, כולם כאחד במשלחת, שתגלה ותמפה ארצות חדשות ותגיע לשיא חדש של קצה הדרום.
לאחר חיפושים וחקירות בין אנשי הצי, בחר למפקד על משלחת זו את רוברט פלקון סקוט, אז קצין טורפדו מומחה בן 31. בשנים שלאחר המשלחת, המשיך מרקהם לתמוך בקריירה של סקוט, עד כדי זלזול או התעלמות מהישגיהם של חוקרים אחרים באותה תקופה.
כל חייו היה מרקהם נוסע מתמיד וכותב פורה של ספרי היסטוריה ומסעות וביוגרפיות.
הוא היה הכותב הראשי של מאמרים ודיווחים רבים למען החברה הגאוגרפית ועסק הרבה בעבודת עריכה ותרגום למען אגודת האקלוט ואף כיהן כנשיאהּ.
הוא קיבל תוארי כבוד ציבוריים ואקדמיים, והוכר כגורם משפיע רב חשיבות על תורת הגאוגרפיה, אף כי היה מקום להודות, שחלק גדול מעבודתו היה מבוסס יותר על התלהבות מאשר על למדנות.
בין תוואי הנוף הנושאים את שמו הר מרקהאם באנטארקטיקה, שסקוט קרא על שמו בשנת 1902.
במאי 1888 פרש מרקהם ממשרתו כמזכיר החברה הגאוגרפית המלכותית, לאחר שמצא עצמו מסוכסך עם המדיניות החדשה של החברה, שביכרה הקניית ידע על פני מחקר מעשי.
עם פרישתו ניתנה לו מדליית הזהב של מייסדי החברה על מה שתואר בטקס ההגשה כ"שירותים שאין דומה להם לחברה".
השנים הבאות היו גדושות במסעות ובכתיבה.
היו שיוטים נוספים עם שייטת ההכשרה, וביקורים ממושכים בים הבלטי ובים התיכון.
בשנת 1893, במהלך אחד המסעות הללו, נבחר מרקהם in absentia (שלא בנוכחותו) לנשיא החברה הגאוגרפית המלכותית.
הקידום הבלתי-צפוי היה תוצאה של מחלוקת בתוך החברה בשאלה של קבלת נשים לחברות, סוגיה שמרקהם בחר לא להביע את דעתו לגביה.
כשהנושא הובא ביולי 1893 לפני אספה כללית מיוחדת, ההצעה לקבל נשים לחברה נדחתה על חודו של קול על אף הצבעה גורפת בעדה באמצעות הדואר.
בנסיבות אלה בחר נשיא החברה, סר מ.
22 החברות הקיימות הורשו להישאר, אבל שום אישה נוספת לא התקבלה עד ינואר 1913, כשהחברה הגאוגרפית המלכותית שינתה את מדיניותה.
אף כי מרקהם לא היה בחירה ראשונה כמחליף לגרנט דאף - היו פניות קודמות אל דמויות אחרות ידועות-שם - הוא שמר מרחק ממחלוקת החברות לנשים והיה מקובל על רוב החברים.
זמן קצר לאחר כניסתו לנשיאות, כהוקרה לשירותיו לגאוגרפיה, עוטר מרקהם בתואר אביר-מפקד במסדר האמבט (KCB) והיה לסר קלמנטס מרקהם.
במכתב שנכתב כעבור שנים רבות, אמר מרקהם, שעם קבלתו את מעמד הנשיאות חש צורך, לאחר הסכסוך בנושא הנשים, "להשיב לחברה את שמה הטוב" על ידי אימוץ איזה שהוא מפעל גדול ורב-חשיבות.
הוא בחר בחקר אנטארקטיקה כבסיס למשימה זו; שום מחקר אנטארקטי משמעותי לא יצא לדרך מצד שום מדינה מאז משלחתו של ג'יימס קלארק רוס חמישים שנה קודם לכן.
תנופה חדשה ניתנה לנושא באמצעות הרצאה, שנשא ב-1893 לפני החברה האוקיינוגרף פרופסור ג'ון מאריי, שבה קרא ל"משלחת שתפתור את השאלות החשובות, שעודן תלויות ועומדות בנושא הדרום." בתשובה למאריי יצרו החברה הגאוגרפית והחברה המלכותית ועדה משותפת, שקראה להוצאת משלחת בריטית לאנטארקטיקה.
הר מרקהאם ברכס המלכה אליזבת, חלק מרכס המלכה אלכסנדרה שבההרים הטראנס-אנטארקטיים, הממוקם באזור חוף שקלטון, של שטח חסות רוס, שבאנטארקטיקה, נקרא על שמו.
קלמנטה חואן רודריגס (בספרדית: Clemente Juan Rodríguez; נולד ב-31 ביולי 1981 בבואנוס איירס) הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי ששיחק בעמדת המגן.
רודריגס מזוהה יותר מכל עם קבוצת בוקה ג'וניורס, במדיה שיחק בשלוש קדנציות שונות.
הוא ייצג את נבחרת ארגנטינה, בין היתר, בטורנירי קופה אמריקה 2004 ומונדיאל 2010.
רודריגס החל את קריירת המשחק בקבוצת בוקה ג'וניורס, תחת המאמן קרלוס ביאנצ'י, והספיק ליטול חלק בשני משחקים בטורניר האפרטורה בשנת 2000, בו זכתה קבוצתו.
עד מהרה השתלב קלמנטה, שיכול לשחק כמגן בשני האגפים, כשחקן הרכב קבוע בקבוצתו, וב-2001 זכה עימה בגביע ליברטדורס.
רודריגס פתח בהרכב קבוצתו בשני משחקי הגמר מול קרוס אסול המקסיקנית.
תחת ביאנצ'י, זכו בוקה ורודריגס בשלושה תארים שונים בשנת 2003 - טורניר האפרטורה בארגנטינה, גביע ליברטדורס לאחר ניצחון כפול בגמר מול סנטוס, והגביע הביניבשתי, לאחר ניצחון בדו-קרב בעיטות עונשין מול מילאן.
לרודריגס היה חלק משמעותי בכל הזכיות של קבוצתו באותה שנה, והוא אף פתח בכל משחקי הגמר בהן השתתפה קבוצתו.
בשנת 2004, לאחר חמישה תארים בארבע שנים במדי בוקה, עבר רודריגס לספרטק מוסקבה, אותה אימן אז נביו סקלה האיטלקי.
לאחר שחווה חילופי מאמנים וקשיי התאקלמות בעונתו הראשונה ברוסיה, שותף רודריגס ברוב משחקיה של קבוצתו שסיימה כסגנית בליגה הרוסית במשך שתי עונות ברציפות, ב- וב-.
ב-2007 הושאל רודריגס לקדנציה שנייה בבוקה ג'וניורס לתקופה של מספר חודשים, במהלכם זכה עם הקבוצה בפעם השלישית בקריירה בגביע ליברטדורס.
רודריגס פתח בהרכב קבוצתו בשני מפגשי הגמר מול גרמיו, והיה חלק מחוליית ההגנה ששמרה על רשת נקייה בשני המפגשים.
לקראת עונת , הושאל רודריגס פעם נוספת, לקבוצת אספניול מהליגה הספרדית.
הוא בילה במדיה עונה אחת בלבד, בה רשם 17 הופעות ליגה בטרם חזר מהשאלה בחזרה לספרטק מוסקבה.
לאחר שנתיים נוספות במוסקבה בהן לא מצא את מקומו ורשם 17 הופעות בלבד, חזר רודריגס למולדתו כשחתם במדי אסטודיאנטס לה פלאטה.
הוא שיחק בקבוצה במשך שנה אחת, תחת המאמן אלחנדרו סאבלה, וזכה עימה בגביע ליברטדורס 2009, שהיה הרביעי שלו בקריירה.
ב-2010 חזר רודריגס לקדנציה שלישית בבוקה ג'וניורס, עימה זכה בטורניר האפרטורה 2011. בעונת חזר לפעילות טורניר גביע ארגנטינה, ורודריגס סייע לקבוצתו לזכות גם בתואר זה, כשפתח בהרכב בגמר בו ניצחה קבוצתו 2-1 את ראסינג קלוב.
ב-2013, עקב חילוקי דעות עם הנהלת הקבוצה לגבי הארכת חוזהו, סיים רודריגס את דרכו בבוקה ועבר לסאו פאולו הברזילאית.
רודריגס התקשה להתאקלם בקבוצה, ורשם שלוש הופעות ליגה בלבד במדיה, בטרם חזר לארגנטינה בשנת 2015, כשחתם במדי אתלטיקו קולון.
רודריגס החל את דרכו בנבחרת ארגנטינה תחת המאמן מרסלו בייאלסה בשנת 2003. שנה אחר כך היה שותף לזכייתה של הנבחרת האולימפית במדליית הזהב באולימפיאדת אתונה.
באותה שנה זומן רודריגס לסגל של בייאלסה לקראת קופה אמריקה 2004 בפרו.
רודריגס נטל חלק בשני משחקים בלבד בדרך למקום השני בטורניר, לאחר ההפסד בגמר ל.
בעקבות התקופה הקשה בספרטק מוסקבה, בה התקשה להתאקלם ולא שיחק באופן קבוע, לא זומן רודריגס לסגל ארגנטינה בין 2006 ל-2010, אך חזרתו לכושר במדי אסטודיאנטס לה פלאטה ובוקה ג'וניורס זיכתה אותו בזימון על ידי דייגו מראדונה לסגל הנבחרת לקראת מונדיאל 2010 בדרום אפריקה.
הוא זומן לסגל על תקן מחליפו של גבריאל היינצה, וזכה לרשום הופעה אחת בלבד, כשפתח בהרכב במשחק האחרון של שלב הבתים, בו ניצחה ארגנטינה 2-0 את .
הופעתו האחרונה של רודריגס במדי ארגנטינה הייתה בשנת 2013, ובסך הכל הוא רשם 20 הופעות בינלאומיות, בהן כבש שער אחד.
אליפות ארגנטינה (3): (אפרטורה), (אפרטורה), (אפרטורה)
אולימפיאדת אתונה 2004 (מדליית זהב)
קופה אמריקה: 2004 (מקום שני)
עונהקבוצהליגהבליגההופעותשעריםבוקה ג'וניורסליגת העל הארגנטינאית141260302252ספרטק מוסקבהליגת העל הרוסית90251201בוקה ג'וניורסליגת העל הארגנטינאית142אספניוללה ליגה170ספרטק מוסקבהליגת העל הרוסית10170אסטודיאנטס לה פלאטהליגת העל הארגנטינאית271בוקה ג'וניורסליגת העל הארגנטינאית271281230סאו פאולוליגת העל הברזילאית300000אתלטיקו קולוןליגת העל הארגנטינאית2009017090סך הכל בקריירה36113
קלמנטין אוטאן היא פוליטיקאית צרפתייה שמכהנת מאז 2017 כחברת האספה הלאומית של צרפת מטעם מחוז סן-סן-דני.
היא חברה במפלגות השמאל "ביחד" () ו"צרפת בלתי כנועה".
אביה של קלמנטין אוטאן היה זמר ואמה הייתה קומיקאית.
דודה היה חבר בסנאט הצרפתי ומזכיר המדינה האחראי על הנוער הצרפתי תחת פיקודו של פרנסואה מיטראן.
בגיל 10 היא רצתה להיות זמרת כמו אביה ואף התחילה להופיע באזור מגוריה.
במקביל היא החחה להתעניין בפוליטיקה בהשפעת דודה שעסק בפוליטיקה.
ב-1985, כשהיא רק בת 12, נפטרה אמה בגיל 35. סיבת מותה נקבעה כהתקף לב, אך מאוחר יותר התברר שהיא התאבדה.
לאחר סיום לימודיה התיכוניים, בגיל 17, היא עזבה את בית המשפחה והחלה ללמוד היסטוריה.
היא השלימה דוקטורט בנושא "תנועות חברתיות, פמיניזם וזכויות הנשים לשלוט בגופן".
באוטוביוגרפיה שפרסמה ב-2006, היא סיפרה שכשהייתה בת 23 היא נאנסה אחרי באיומי סכין ליד אוניברסיטת פריז 8. היא כתבה שבעקבות אירוע זה החלה להיאבק כפמיניסטית למען זכויות האישה.
היא הצטרפה למספר אגודות פמיניסטיות ואף הקימה ב-1997 תנועה פמיניסטית, אותה היא מנהלת עד היום.
בתחום העיתונות, היא ניסתה להחזיר את המגזין "ריגרד" לפעילות ללא הצלחה.
היא השתתפה מדי פעם בתוכניות רדיו בתחנה RTL, בה היא לוקחת חלק בדיונים על נושאים ציבוריים.
אוטאן היא אם לשני ילדים.
מ-2001 עד 2007 שימשה קלמנטין כאחראית על הנוער הפריזאי מטעם עיריית פריז אחרי העלאת התקציב בחמישים אחוזים היא הקימה ארגונים שעוזרים לתושבי הפריפריה להגיע ולבקר בפריז וב-2007 התמודדה בבחירות עירוניות אך לא זכתה.
בשנת 2008 התחילה לתמוך בפדרציה לאלטרנטיבות סוציאליות ואקולוגיות.
באותה שנה השתתפה בקונגרס של השמאל הקיצוני אליו תמיד השתייכה
ותמכה בז'אן לוק מלנשון, איתו רצתה לעבוד למרות חילוקי דעות קטנים, בבחירות 2012 ובבחירות 2017.
בנובמבר 2013 הייתה אחת ממייסדות התנועה "יחד!" אשר נלחמה למען זכויות הסטודנטים באקדמיה הצרפתית.
ב-2014 התמודדה בבחירות עירוניות בסבראן אך לא נבחרה.
ב-2015 מצטרפת לבחירות מחוזיות באיל-דה-פראנס שבהן היא זוכה לאחר איחוד עם מפלגת הסוציאליים.
ב-2016 היא תמכה בבחירות בארגון הסוציאליים ואומרת שלהם התרומה המשמעותית ביותר וההתערבות המקסימלית בפוליטיקה.
"זכויות הנשים: השוויון?", 2003 (בצרפתית).
"השוביניזם מוסבר לאחי הקטן", 2008 (בצרפתית).
"אל תעזור לי, אני יכולה להתמודד לבד", 2013 (בצרפתית).
"תיעודים לאונס - מאה נשים מתעדות אונס", 2013 (בצרפתית).
קלמנטין, נסיכת אורליאן הייתה בתו של לואי פיליפ, מלך הצרפתים, ואמו של פרדיננד הראשון, מלך בולגריה.
קלמנטין נולדה ב- 3 יוני 1817 בשאטו דה נייאיל, ללואי פיליפ השלישי, דוכס אורליאן ולמריה אמליה מנאפולי וסיציליה, בתם של פרננדו השלישי, מלך סיציליה ומריה קרולינה מאוסטריה.
קלמנטין הייתה נערה יפה, וקיבלה חינוך מעולה כראוי לנסיכה הקרובה למשפחת המלוכה.
במהלך מהפכת יולי 1830 הוכתר אביה כלואי פיליפ, מלך הצרפתים, וקלמנטין קיבלה את התואר "נסיכת אורליאן".
ב-20 באפריל 1843 התחתנה קלמנטין עם אוגוסט, נסיך סקסוניה-קובורג-גותה, בנישואים שארגן לאופולד הראשון, מלך בלגיה.
אוגוסט פרש מהשירות בצבא האוסטרי, והשתקע יחד עם קלמנטין בצרפת, ונולדו להם חמישה ילדים.
בשנת 1848 פרצו בצרפת הפגנות נגד אביה לואי פיליפ, מלך הצרפתים, כחלק ממהפכות אביב העמים, וכתוצאה מכך התפטר אביה מהשלטון, וקלמנטין ומשפחתה ברחו לקובורג ומשם לווינה, שם חזר אוגוסט למשרתו בצבא האוסטרי.
בשנת 1881 מת בעלה, וקלמנטין נשארה באלמנותה עד מותה.
בשנת 1887 נבחר בנה פרדיננד לנסיך בולגריה, וקלמנטין עברה להתגורר עמו, ובשנת 1893 חיתנה אותו עם מריה לואיזה, נסיכת בורבון-פארמה.
בשנת 1896 הטביל פרדיננד את בנו בוריס לכנסייה האורתודוקסית הבולגרית, וכתוצאה מכך ניתקה עמו קלמנטין את היחסים, אולם מאוחר יותר הם השלימו, וקלמנטין זכתה לראותו מתקבל בביקור רשמי בפריז, שממנה גורש אביה בשנת 1848. בשנת 1899 מתה כלתה מריה לואיזה, נסיכת בורבון-פארמה, וקלמנטין נטלה על עצמה את הטיפול בילדים.
בשנת 1903 פרץ מרד איילינדן-פרוברז'ני, וכתוצאה מכך נוצרו המוני פליטים.
קלמנטין ניהלה את איסוף התרומות, ואף השיגה תרומה מקיסר גרמניה, וילהלם השני, של 2,000 פרנקים.
באוקטובר אותה שנה נסעה קלמנטין עם נכדה בוריס, נסיך בולגריה ברכבת אוריינט אקספרס, והרכבת נתקלה ברכבת משא על יד גבול סרביה, אולם קלמנטין ובוריס לא נפגעו.
ב-16 בפברואר 1907 מתה קלמנטין בווינה, ובשנת 1908 הוכתר בנה פרדיננד למלך בולגריה.
ב-20 באפריל 1843 התחתנה קלמנטין עם אוגוסט, נסיך סקסוניה-קובורג-גותה, ממנו נולדו לה חמישה ילדים:
קלמנט הרד היה אמן אמריקאי.
הוא מוכר כמאייר ספרי ילדים וידוע בעיקר בשל שיתופי הפעולה שלו עם הסופרת מרגרט וייז בראון, כולל הספר "לילה טוב ירח" (1947) ו"ארנבון בורח מהבית" (1942).
הרד נולד בניו יורק לריצ'רד מלנקתון הרד, כלכלן ובנקאי בבנק למשכנתאות, ולוסי גזאם הרד.
הוא התחנך בבית הספר סנט פול בקונקורד, ניו המפשייר.
אחר כך למד אדריכלות באוניברסיטת ייל ובהמשך למד ציור עם פרנאן לז'ה בפריז.
הרד שב לניו יורק ב-1933 כדי לעבוד כאמן בתעשייה המסחרית.
באותו זמן מרגרט וייז בראון עבדה כעורכת בהוצאת הספרים W.
Scott וכסופרת ספרי ילדים מאוירים.
כשראתה שתיים מעבודותיו של הרד, פנתה אליו וביקשה ממנו לאייר ספרי ילדים.
היא כתבה טקסט בעצמה, טקסט שהפך בהמשך לספר הילדים Bumble Bugs and Elephants (1938) ש"נחשב כנראה לספר המודרני הראשון בכריכה קשה לתינוקות".
שיתוף הפעולה הבא של הרד עם בראון, ארנבון בורח מהבית, מודפס ברציפות מאז הוצאתו לאור לראשונה ב-1942. הספר הבא שלהם, לילה טוב ירח (1947), נחשב לספר ילדים קלאסי בארצות הברית.
עד 1990 נמכרו בסך הכל מעל 4 מיליון עותקים של הספר הזה.
ב-2007 איגוד החינוך הלאומי הכניס את הספר לילה טוב ירח לרשימת "100 הספרים הטובים ביותר לילדים המומלצים על ידי מורים".
ב-2012 הספר דורג במקום הרביעי ברשימת "100 הספרים המאוירים הטובים ביותר" בסקר שהתפרסם על ידי School Library Journal.
בנוסף אייר הרד למעלה מ-50 ספרים שנכתבו על ידי אשתו אדית' תאצ'ר הרד, שהייתה גם חברה של בראון.
כמו כן אייר את ספר הילדים שכתבה גרטרוד שטיין, The World Is Round.
הרד כתב ואייר את הספר Run, Run, Run.
הרד נפטר ב-1988 ממחלת אלצהיימר בבית חולים בסן פרנסיסקו.
בנו, ג'ון תאצ'ר הרד, שעוסק גם הוא בכתיבת ספרי ילדים ובאיור, התייחס בריאיון ל"הילה המופלאה של היצירתיות" שאפפה את אביו ואת החווה בורמונט, שם היה ביתם.
לרגל הדפסה מחודשת של הספר לילה טוב ירח לציון 60 שנה להוצאתו הראשונה לאור, הוחלט בהוצאת הספרים להשמיט את הסיגריה שבה מחזיק הרד מהתמונה שמופיעה בכריכה האחורית של הספר.
החלטה זו התפרשה כצנזורת טבק וגרמה לחילוקי דעות בנוגע לסטנדרטים של הוצאה לאור.
קלמנטין אוגילבי ספנסר-צ'רצ'יל, הברונית ספנסר-צ'רצ'יל הייתה אשתו של ראש ממשלת בריטניה וינסטון צ'רצ'יל, ובת אצולה בזכות עצמה.
צ'רצ'יל נולדה ב-1 באפריל 1885 בלונדון.
שם ילדותה היה קלמנטיין הוזיר.
היא נרשמה כבתם של הנרי מונטגיו הוזיר ובלאנש הוזיר.
עם זאת, השאלה מי היה אביה האמיתי שנויה במחלוקת עזה, כיוון שליידי בלאנש הייתה ידועה בבגידותיה הרבות.
בלאנש עצמה טענה שקלמנטיין היא בתו של הפרש הנודע ג'ורג' מידלטון (אשר נטען שקיים רומן גם עם הקיסרית סיסי מאוסטריה).
בתה הצעירה של קלמנטיין, מרי סואמס, גם היא האמינה בתאוריה זו.
לעומת זאת ג'ואן הרדוויק, הביוגרף של קלמנטיין, טוען כי אביה היה אלג'רנון פרמן-מיטפורד, הברון הראשון מרידסדייל, אשר היה נשוי לאחותה של בלאנש.
כך או כך, קלמנטיין רשומה כבתו של הנרי הוזיר.
ב-1891 התגרשו הוריה לאחר שאביה תפס את אמה עם מאהב.
קלמנטיין ואחיותיה התגוררו עם אמן.
קלמנטיין התחנכה בתחילה בבית, ולאחר מכן בבית ספר באדינבורו ובבית הספר ברקהמסטד לבנות.
את השכלתה היא השלימה בסורבון בפריז.
ב-1904 היא נפגשה לראשונה עם וינסטון צ'רצ'יל שהיה מבוגר ממנה ביותר מעשר שנים, ונוצרה ביניהם משיכה מיידית.
צרצ'יל התרשם מיופייה של קלמנטיין, ולאחר חודשים של התכתבות כתב לאמה בבקשה להסכים לנישואיהם.
הם נישאו ב-12 בספטמבר 1908 בכנסיית סנט מרגרט.
נישואיהם היו מאושרים חרף החשיפה הציבורית הרבה לה זכה וינסטון במשך רוב חייו.
ב-1911 מונה בעלה ללורד הראשון של האדמירליות, והחזיק בתפקיד עד 1915. במהלך מלחמת העולם הראשונה סייעה קלמנטיין בחלוקת מימיות לעובדי תחמושת.
ב-1918 הוענק לה תואר מפקדת במסדר האימפריה הבריטית.
בשנות השלושים היא נסעה למסע ללא בעלה על היאכטה של הלורד מוין, וביקרה בבורנאו, סולאווסי, איי מאלוקו, קלדוניה החדשה וההיברידים החדשים.
יש המאמינים שבאותה תקופה היא ניהלה רומן עם סוחר עתיקות עשיר בשם טרנס פיליפ, אם כי מעולם לא נמצאו ראיות חותכות לכך.
בשנות השלושים היה צ'רצ'יל ב"שנות המדבר" שלו.
מכיוון שדעותיו היו שנויות במחלוקת, לא אחת סבלה קלמנטיין מהצקות מצד נשות החברה הגבוהה, אולם היא שמרה נאמנות לבעלה.
פעם אחת כאשר התארחה במסיבה אצל הלורד מוין, עודדה אחת האורחות את המשתתפים להאזין לשידור בבי בי סי שדיבר בגנותו של צ'רצ'יל.
קלמנטיין המתינה להתנצלות, ומשזו לא הגיעה עזבה את המקום מיד.
אותה אורחת מיהרה להתנצל והתחננה שתחזור, אולם קלמנטיין סרבה לקבל אותה ועזבה.
ב-1940 הפך צ'רצ'יל לראש ממשלת בריטניה.
בשנות מלחמת העולם השנייה, שימשה קלמנטיין בתפקידים שונים במוסדות אזרחיים שסייעו למאמץ המלחמתי.
לקראת סוף המלחמה היא ביקרה בברית המועצות וקיבלה את עיטור הדגל האדום של העמל.
ב-1946 הועלתה קלמנטיין לדרגת "גבירת הצלב הגדול" במסדר האימפריה הבריטית.
ב-24 בינואר 1965 נפטר וינסטון לאחר 56 שנות נישואים.
היא ירשה מבעלה את תואר האצולה "ספנסר-צ'רצ'יל".
המשפחה נקלעה לקשיים כלכליים וב-1977 היא נאלצה להעמיד חמישה ציורים מעשה ידי בעלה המנוח למכירה פומבית.
המכירה הצליחה הרבה יותר מהצפוי, והצילה אותה מקשייה הכלכליים.
באותה הזדמנות היא גילתה שהיא זו שהשחיתה את הדיוקן המפורסם של בעלה שצייר הצייר הנודע גרהאם סאתרלנד, כיוון שצ'רצ'יל לא אהב אותו.
היא נפטרה ב-12 בדצמבר 1977 בגיל 92, לאחר שראתה במותם של שלושה מתוך חמשת ילדיה.
קלמנטין, נסיכת בלגיה , הייתה בתו של לאופולד השני, מלך הבלגים, ואשתו של ויקטור, נסיך נפוליאון.
קלמנטין נולדה ב-30 ביולי 1872 בארמון המלכותי לייקין בבריסל שבבלגיה.
אביה היה לאופולד השני, מלך הבלגים, וסבא רבא שלה מצד האב היה לואי פיליפ, מלך הצרפתים.
לאופולד הזניח את בנותיו והתעניין בעיקר בבנו לאופולד, בעוד מריה הנרייטה התמקדה בבנותיה והעניקה להן חינוך מעולה.
בשנת 1869 מת אחיה לאופולד בגיל תשע.
הוא התפייס עם אמה לזמן מה בניסיון ללדת בן זכר נוסף שיירש אותו, אולם התוצאה הייתה לידתה של בת נוספת, הנסיכה קלמנטין.
לאחר לידתה, לאופולד איבד לחלוטין עניין במשפחתו, והשקיע את מרבית תשומת לבו בקונגו (אשר הייתה מושבה פרטית שלו) ובמספר פילגשים.
בשנת 1895 אמה פרשה סופית מחצר המלוכה והתגוררה בעיר ספא למשך שארית חייה.
בצעירותה התארסה קלמנטין עם בן דודה בודואן, נסיך בלגיה, בנו של הנסיך פיליפ, רוזן פלנדריה, אשר אביה טיפח אותו כיורשו, אולם הוא מת במפתיע בשנת 1891. לאחר מכן התאהבה קלמנטין בברון אוגוסט גופינט, אולם בשל אי היותו חבר האצולה הגבוהה סירב אביה להרשות לה להתחתן עמו.
בשנת 1903 ביקשה קלמנטין להינשא לוויקטור, נסיך נפוליאון, עמו נפגשה כבר בשנת 1888, אולם אביה סירב לכך, בשל היותה נצר לבית אורליאן, בעוד ויקטור היה חבר בבית בונפרטה, שהיה יריבו של בית אורליאן.
בשנת 1909 מת אביה, ובשנת 1910 הרשה לה בן דודה אלברט הראשון, מלך הבלגים להינשא לוויקטור, ואכן ב-10 בנובמבר 1910 התחתנו השניים.
לבני הזוג נולדו שני ילדים, ובשנת 1926 מת בעלה ויקטור.
ב-8 במרץ 1955 מתה קלמנטין בניס, צרפת, ובמותה הייתה הילד הלגיטימי האחרון של לאופולד השני שנותר בחיים.
ב-10 בנובמבר 1910 התחתנה קלמנטין עם ויקטור, נסיך נפוליאון, ממנו נולדו לה שני ילדים:
קלמנט ג'ון זבלוקי היה פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס הרביעי של מדינת ויסקונסין, בו שוכנת העיר מילווקי.
זבלוקי היה חבר המפלגה הדמוקרטית.
קלמנט זבלוקי נולד בעיר מילווקי ולמד באוניברסיטת מרקט עד לשנת 1936. לאחר סיום הלימודים עם תואר בחינוך הוא עבר כמורה.
בשנת 1942 הוא נבחר לסנאט של ויסקונסין ונבחר מחדש בשנת 1946.
בשנת 1948 קלמנט זבלוקי התמודד בבחירות לבית הנבחרים של ארצות הברית מול מועמד המפלגה הרפובליקנית של ארצות הברית המכהן וניצח אותו.
בהמשך הוא זכה בבחירות עוד 17 פעמים עד שנפטר בשנת 1983. הוא היה יושב ראש של ועדת החוץ של בית הנבחרים של ארצות הברית בשנים 1977–1983.
בשנת 1972 זבלוקי היה בין יוזמי החקיקה לפיה הסכמי הנשיא צריכים להיות מדווחים לבית הנבחרים תוך 60 יום.
הוא פעל רבות לטובת אנשי צבא ארצות הברית שלחמו במלחמת וייטנאם.
קלמנט זבלוקי נפטר בשנת 1983 מהתקף לב בהיותו בתפקיד.
על שמו נקראו מספר מוסדות בעיר הולדותו.
קלמנטיין יקירתי הוא מערבון אמריקאי בשחור-לבן משנת 1946 בבימויו של ג'ון פורד, עם הנרי פונדה, ויקטור מצ'ור, לינדה דרנל ווולטר ברנן בתפקידים הראשיים.
שם הסרט נובע משמה של אחת הגיבורות ומשיר העם "קלמנטיין יקירתי" המושמע בהתחלה ובסיום.
התסריט מבוסס על הרומן ויאט ארפ: מרשל הגבולות של סטיוארט נ.
לייק משנת 1931 המתאר באופן בדיוני את חייהם של דוק הולידיי , ויאט ארפ ואחיו, ומאבקם במשפחתו של קלנטון הזקן שהסתיים בקרב האקדחים באו.
זה אחד מהסרטים שנעשו על הקרב הזה ושרובם שונים מהמציאות.
הסרט נחשב בידי מבקרים רבים כאחד המערבונים הטובים ביותר.
הצילומים נעשו בעמק מוניומנט בגבול אריזונה - יוטה שבו צולמו מערבונים רבים.
ב-1991 נבחר הסרט לשימור בארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית של ספריית הקונגרס בשל "חשיבות היסטורית, תרבותית ואסתטית".
ואייט ארפ (הנרי פונדה) ואחיו מורגן, וירג'יל וג'יימס הם בוקרים שמוליכים את העדר שלהם מאריזונה לקליפורניה.
ואייט פוגש בקלנטון הזקן (וולטר ברנן) ובבנו אייק.
הזקן מתעניין בקניית העדר אבל ואייט מסרב.
בלילה רוכבים האחים ארפ לבלות בעיירה טומבסטון הסמוכה ומשאירים את ג'יימס לשמור על העדר.
ואייט מסלק מהעיירה אינדיאני שיכור ומתפרע ואנשי העיירה מבקשים ממנו להיות מרשל שלהם אבל הוא מסרב.
האחים חוזרים ומוצאים שהעדר נגנב וג'יימס נרצח.
הם מחליטים לחזור לטומבסטון, ואייט מסכים להיות מרשל של העיירה ומורגן סגנו, כל זאת כדי לגלות את השודדים והרוצחים של ג'יימס.
ואייט מתאכסן במלון המקומי והזמרת היפה צ'יוואווה (לינדה דרנל) המופיעה שם, עוגבת עליו אבל הוא לא מעוניין בה.
למקום מגיש הדוקטור האקדוחן "דוק" הולידיי (ויקטור מצ'ור), מכיר ותיק של ואייט.
צ'יוואווה מאוהבת בדוק והוא מבטיח לה שייקח אותה למקסיקו והם יתחתנו שם.
לדוק יש ארוסה בבוסטון, בחורה יפה ועדינה בשם קלמנטיין קרטר (קטי דאונס).
היא מגיעה לטומבסטון אך דוק לא רוצה אותה ומבקש ממנה לעזוב וכן צ'יוואווה שרואה בה מתחרה על ליבו של דוק.
דוק נותן לה אולטימטום, או שהיא תעזוב או שהוא יעזוב.
בינתיים מתאהב ואייט בקלמנטיין, היא נשארת ודוק עוזב.
ואייט מגלה שצ'יוואווה עונדת צלב מכסף שהיה שייך לאחיו הנרצח ג'יימס.
היא אומרת שדוק נתן לו זאת.
ואייט רודף אחרי הכרכרה של דוק ועוצר אותה ומחזיר את דוק לעימות עם צ'יוואוואה.
היא נשברת ואומרת שאת הצלב נתן לה בילי קלנטון.
בילי שמתחבא בחדרה יורה בה, פוצע אותה קשות ונמלט.
דוק מנתח אותה בעזרת קלמנטיין אבל היא מתה.
בינתיים רודף וירג'יל אחרי בילי, יורה ופוגע בו.
בילי מת בכניסה לחוות קלנטון וקלנטון הזקן הורג את וירג'יל, מעמיס אותו על סוס ויוצא עם בניו לטומבסטון.
ליד המלון הוא משליך את גופתו של וירג'יל ומכריז בקול שהוא מזמין את ואייט לדו-קרב בחוות הסוסים או.
ואייט ומורגן מתפטרים מתפקידם ויוצאים ביחד עם דוק הולידיי לפגישה מכרעת עם קלנטון הזקן ובניו בחוות הסוסים או.
בסיום הקרב נהרגים בניו של קלנטון וגם דוק הולידיי.
ואייט מאפשר לקלנטון לעזוב את המקום על סוסו אבל מורגן שאינו מוכן לסלוח, יורה בו למוות.
לבסוף עוזבים ואייט ומורגן את העיירה בכוונה לרכוש עדר חדש.
הם נפגשים בקלמנטיין וואייט מבטיח לה לחזור ומסיים במשפט: "קלמנטיין, אני אוהב את השם הזה".
שם השחקן/יתשם הדמותהערותהנרי פונדהואייט ארפבוקרויקטור מצ'ורדוק הולידיירופא ואקדוחןלינדה דרנלצ'יוואווהזמרת מועדוןוולטר ברנןקלנטון הזקןבוקרקתי דאונסקלמנטיין קרטרגרנט וית'רסאייק קלנטוןבוקרג'ון איירלנדביל קלנטוןבוקרטים הולטוירג'יל ארפבוקרוורד בונדמורגן ארפבוקרדון גרנרג'יימס ארפבוקרג'יין דארוולקייט נלסוןחדרנית
בריגדיר גנרל קלמנט לזלי סמית' היה קצין בכיר בצבא בריטניה.
השתתף במלחמת הבורים, במערכה בסומלילנד הבריטית ובמלחמת העולם הראשונה, כמפקד קורפוס הגמלים הקיסרי במרד הסנוסים ובמערכה על סיני וארץ ישראל.
הוענק לו אות צלב ויקטוריה על פינוי פצועים תחת אש במערכה בסומלילנד.
קלמנט לזלי סמית' נולד ב-1878 בעיר רומסיי שבהמפשייר (אנגליה).
סמית' התגייס לצבא בריטניה במאי 1900 והוצב כלוטננט משנה ב"רגימנט הרגלים של הדוכס מקורנוול" .
ב-1901 יצא עם הרגימנט שלו לדרום אפריקה שם השתתף במלחמת הבורים השנייה.
ב-1902, עם סיום המלחמה, הועלה לדרגת לוטננט וחזר עם יחידתו לאנגליה.
ב-1903 יצא עם הרגימנט למערכה בסומלילנד הבריטית שם נלחמה בריטניה כנגד שבטים מוסלמים בהנהגתו של מוחמד עבדאללה חסאן כדי לשמר את אחיזתה במדינה.
בינואר 1904 השתתף סמית' בקרב שהתחולל במזרח סומלילנד ובמהלך קרב זה נקלע לאש אויב שניתכה על בית חולים צבאי.
סמית' וקצין רפואה פעלו לחלץ עוזר רפואי שנקלע לאש האויב אולם על אף המאמצים העוזר הרפואי נהרג.
לאחר מכן פעל סמית' על מנת לחלץ את קצין הרפואה אולם הוא נפצע אנוש מהירי וסמית' נשאר לידו עד שנפח נשמתו תוך שהוא הודף את הכוחות התוקפים בעזרת אקדחו.
על אומץ ליבו בקרב זה זכה סמית' בצלב ויקטוריה.
ב-1905 שירת סמית' במסגרת צבא מצרים וב-1910 עבר לשירות בסודאן.
ב-1915, לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה הועלה סמית' לדרגת קפטן וחזר לשרת במצרים.
בינואר 1916 הועלה לדרגת מייג'ור ובאפריל אותה שנה הועלה לדרגת לוטננט קולונל (כבוד).
בדצמבר 1916 הועלה סמית' לדרגת בריגדיר גנרל ומונה, במצרים, למפקדו של קורפוס הגמלים הקיסרי.
בריגדה זו הוקמה על בסיס פלוגות רגלים רכובים על גבי גמלים שפעלו במצרים ובסיני החל מינואר אותה שנה לאחר שפונו ממערכת גליפולי.
היקף הכוח שעמד לרשותו של סמית' עם סיום בניית הדיוויזיה היה כ-4,150 חיילים וכ-4,800 גמלים שנחלקו ל-4 בטליונים, יחידות מקלעים ותותחי שדה ויחידות לוגיסטיות.
בראש הבריגדה נלחם סמית' במרד הסנוסים בתחילת 1917 וכן בקרבות רבים במהלך המערכה על סיני וארץ ישראל וביניהם:
קרב עזה הראשון (מרץ 1917)
קרב עזה השני (אפריל 1917)
קרב באר שבע (אוקטובר 1917)
קרב תל חווילפה (נובמבר 1917)
קרב תל א-שריעה ותל הוריירה (נובמבר 1917)
קרב עבר הירדן הראשון (מרץ 1918)
קרב עבר הירדן השני (אפריל-מאי 1918)
ביוני 1918, עם התקדמות הכוחות הבריטים למרכז וצפון הארץ החליט הפיקוד הבריטי שיחידת גמלים אינה מתאימה לתוואי השטח ההרריים והוחלט לפרק את הבריגדה.
במסגרת תהליך זה צומצמה היחידה ונשארו בה רק החיילים האנגלים וכן הוחלף סמית' על ידי בריגדיר גנרל קלוד סטיוארט רום (Claude Stuart Rome).
לאחר המלחמה שירת בבריגדת הרגלים ה-24 ובדיוויזיה העשירית עד סיום שירותו.
לאחר סיום שירותו הצבאי עבר סמית' לאיטליה שם נפטר ב-1927 בעיירה אלאסיו שבצפון איטליה.
צלב ויקטוריה בו זכה שמור במוזיאון של "רגימנט הרגלים של הדוכס מקורנוול" שהוקם ב-1924 בעיר בודמין שבקורנוול.
קלמנט קומר קליי היה עורך דין, שופט ופוליטיקאי אמריקאי מאלבמה, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל אלבמה השמיני בשנים 1835–1837. טרם כהונתו כמושל הוא כיהן כחבר בית הנבחרים של אלבמה וכחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעמה, ולאחר מכן כסנאטור מטעמה.
קלמנט קומר קליי נולד במחוז הליפקס שבווירג'יניה כבנם של רבקה (לבית קומר) וויליאם קליי, קצין שלחם במלחמת העצמאות של ארצות הברית ועבר להתיישב במחוז גריינג'ר שבטנסי.
קליי התחנך בבתי ספר מקומיים, וב-1807 סיים את לימודיו בקולג' מזרח טנסי (כיום אוניברסיטת טנסי).
ב-1809 הוא התקבל ללשכת עורכי הדין ועבר להאנטסוויל שבאלבמה, וב-1811 החל לעסוק במקצוע.
ב-1815 נשא קליי לאישה את סוזנה קלייבור ויתרס.
לזוג נולדו שלושה בנים: קלמנט קלייבורן קליי, שהיה סנאטור מטעם אלבמה וחבר הסנאט של הקונפדרציה בתקופת מלחמת האזרחים האמריקאית, ג'ון ויתרס קליי, ויו לאוסון קליי.
בשנים 1817–1818 כיהן קליי כחבר בית המחוקקים של טריטוריית אלבמה.
לאחר מכן הוא כיהן כשופט בבית המשפט המדינתי של אלבמה וכחבר בית הנבחרים של אלבמה.
ב-1828 נבחר קליי לבית הנבחרים של ארצות הברית וכיהן בו ממרץ 1829 ועד מרץ 1835, כאשר החל לכהן כמושל אלבמה.
ב-1835 נבחר קליי כמושל אלבמה.
תקופת כהונתו כמושל הסתיימה מוקדם כאשר בית הנבחרים המדינתי בחר בו ב-1837 כחבר הסנאט של ארצות הברית.
היה זה לפני שהונהגה בחירה של הסנאטורים בבחירות כלליות.
ב-1836 חתם קליי על חוק למתן הזיכיון לספרינג היל קולג' שבמוביל, שהיה הקולג' השלישי בוותיקותו מבין הקולג'ים הישועיים בארצות הברית.
הקולג' שאב את שורשיו מהמסורות הקתוליות הצרפתיות החזקות של העיר, אשר הוקמה כמושבה צרפתית.
תוך כדי כך התרחשו עימותים בין האינדיאנים לבין המתיישבים הלבנים.
במהלך סבלה ארצות הברית ממשבר פיננסי שנוצר כתוצאה מבועה כלכלית.
משבר זה גרם להסתערות על בנק המדינה של אלבמה.
קליי הורה לבנק לספק דוח פיננסי מפורט, אך זה לא הצליח לעשות כן.
לאחר שנבחר על ידי בית המחוקקים של אלבמה, כיהן קליי כסנאטור החל מיוני 1837 ועד להתפטרותו בנובמבר 1841.
קלמנט קומר קליי נפטר בהאנטסוויל ב-6 בספטמבר 1866, בגיל 76, שנה לאחר תום מלחמת האזרחים.
רעייתו סוזנה נפטרה כמה חודשים לפניו.
הוא נטמן בבית הקברות מייפל היל שבעיר.
קלמנט הול סינניקסון , היה פוליטיקאי אמריקאי חבר המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית, שם ייצג את מחוז הקונגרס הראשון של ניו ג'רזי בין השנים 1875–1879. הוא נינו של תומאס סיניקסון, שכיהן גם כחבר בית הנבחרים מניו ג'רזי.
סיניקסון נולד ב-16 בספטמבר 1834 בסיילם, ניו ג'רזי, למד בבתי ספר פרטיים ובמכון הפוליטכני רנסלר, לפני שסיים את לימודיו ביוניון קולג', ניו יורק, ב-1855. בזמן לימודיו הוא הפך לחבר באחוות טתא דלתא כי.
לאחר לימודיו במכללה, הוא למד משפטים, התקבל ללשכת עורכי הדין בשנת 1858, והחל את עיסוקו בעריכת דין בסיילם.
במהלך מלחמת האזרחים שירת סיניקסון כקפטן בצבא האיחוד.
הוא נבחר כרפובליקני לקונגרסים ה-44 וה-45, וכיהן בתפקיד מ-4 במרץ 1875 ועד 3 במרץ 1879. לאחר תקופתו בוושינגטון, הוא חזר לעסוק בעריכת דין בסיילם.
הוא שימש גם כציר בוועידה הלאומית הרפובליקנית של 1880, ומונה לשופט של בית המשפט לתביעות נפוצות ב-1896 ומונה מחדש ב-1901 וב-1906.
סיניקסון מת בסיילם, ניו ג'רזי ב-24 ביולי 1919, ונקבר בבית הקברות האפיסקופלי של סנט ג'ון.
קלמנט קלייבורן קליי , היה חבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת אלבמה בשנים 1853–1861, ובהמשך כיהן כסנאטור של הקונפדרציה מטעם אלבמה בשנים 1862–1864. דיוקנו הופיע על שטר של דולר אחד בקונפדרציה (החל מהמהדורה הרביעית).
לפי הוושינגטון פוסט, הוא ואביו – שהיה מושל אלבמה וגם סנאטור – היו מהבולטים שבין בעלי העבדים במדינה.
יחד הם החזיקו 87 עבדים בארבעה מטעים באלבמה, כפי שנרשם במפקד 1860.
קליי נולד ב-13 בדצמבר 1816 בהאנטסוויל שבטריטוריית מיסיסיפי (כיום באלבמה), לקלמנט קומר קליי (מושל אלבמה לשעבר) וסוזנה קלייבורן וית'רס, בת למשפחת בעלי מטעים עשירה.
הוא היה בנו הבכור של מושל וסנאטור, וכן בן דוד מדרגה שלישית של הנרי קליי מקנטקי.
אחיו היו ג'ון וית'רס קליי, עורך העיתון Huntsville Weekly Democrat, ויו לוסון קליי, איש צבא.
הוא למד באקדמיה המקומית, ובהמשך באוניברסיטת אלבמה.
בגיל 17 השלים תואר ראשון (1834), ושימש כמזכירו של אביו המושל.
אחר כך המשיך ללימודי משפטים באוניברסיטת וירג'יניה, וב־1839 קיבל תואר במשפטים.
באותה שנה התקבל ללשכת עורכי הדין של אלבמה.
ב־1843 נישא לווירג'יניה טנסטול, שהייתה אז בת 18. לשניים נולד ילד מת, והם לא הביאו צאצאים נוספים.
לאחר מותו של קליי, נישאה אלמנתו לשופט דייוויד קלופטון ונודעה בשם וירג'יניה קליי-קלופטון.
היא כתבה את ספר הזיכרונות Belle of the Fifties (1904), שהיה חלק חשוב מהשיח התרבותי של "הסיבה האבודה" והנצחת זכרו של הדרום הטרום־מלחמתי.
בשנים 1839–1846 עסק בעריכת דין במשרד משפחתי, וב־1846–1848 כיהן כשופט מחוז מדיסון.
הוא כיהן כחבר בית הנבחרים של אלבמה בשנים 1842, 1844–1845. בשנת 1850 נכשל בניסיונו להיבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית.
ב־1853 נבחר לסנאט של ארצות הברית מטעם אלבמה, וכיהן שם עד ינואר 1861. הוא נודע כתומך בזכויות המדינות ומתנגד נחרץ לרפובליקנים ולתנועת ביטול העבדות.
בנאום פרידה דרמטי, הצדיק את פרישת אלבמה מהאיחוד, וטען כי בחירת לינקולן לנשיאות היא איום ישיר על הדרום, המחייב פרישה לשם שמירה על "החירות והכבוד".
עם הקמת הקונפדרציה, נבחר לסנאט הקונפדרציה וכיהן בו בשנים 1862–1864, כתומך של הנשיא ג'פרסון דייוויס.
קליי, יחד עם ג'ייקוב תומפסון, היה שותף להקמת רשת ריגול וחבלה של מחלקת המלחמה של הקונפדרציה.
בשנת 1864 נשלח לקנדה כדי לארגן את תומכי הדרום באזור האגמים הגדולים, כולל ארגונים סודיים כ־Sons of Liberty.
הוא נפגש בחשאי בניאגרה פולס עם ג'ון היי, עוזרו של הנשיא לינקולן.
היה חשד כי קליי ותומפסון השתמשו בשירותיו של ג'ון וילקס בות' לפני שזה רצח את לינקולן.
בעקבות זאת חתם הנשיא אנדרו ג'ונסון על צו מעצר נגדו.
במאי 1865, לאחר שנודע לו שפורסם פרס על ראשו, הסגיר עצמו לגנרל ג'יימס ה.
וילסון ונכלא במבצר מונרו בווירג'יניה עד אפריל 1866.
קליי שוחרר לאחר התערבות אשתו וירג'יניה, שפנתה לנשיא ג'ונסון.
הוא חזר לאלבמה, אך מצבו הכלכלי והבריאותי הידרדר.
הוא ניסה לעסוק בעריכת דין ובביטוח בהאנטסוויל, ללא הצלחה.
בסופו של דבר שב לחווה המשפחתית, שם נפטר ב־3 בינואר 1882 כשהוא חולה ושקוע בחובות.
הוא נקבר בבית העלמין מייפל היל.
קלמנט סטורר היה פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית וכסנאטור מטעם ניו המפשייר.
סטורר נולד ב-20 בספטמבר 1760 בקנבונק שבמחוז מיין של פרובינציית מפרץ מסצ'וסטס, השלים לימודי הכנה, למד רפואה בפורטסמות', ניו המפשייר ובאירופה, עסק ברפואה בפורטסמות', ושירת כקפטן במיליציה והתקדם בהדרגה עד לדרגת מייג'ור גנרל.
סטורר כיהן כחבר בבית הנבחרים של ניו המפשייר בשנים 1810–1812, ואף כיהן שנה אחת כיושב ראש הבית.
בשנים 1818 עד 1824 כיהן סטורר כשריף הראשי של מחוז רוקינגהאם.
הוא נפטר בפורטסמות' ב-21 בנובמבר 1830 ונקבר בבית העלמין נורת' סיומטרי.
קלמנטיין היא דמות בדיונית בסדרת המשחקים "המתים המהלכים" של חברת Telltale Games.
היא מתפקדת כדאוטרוגוניסטית בעונה הראשונה והשלישית, וכפרוטגוניסטית בעונה השנייה והרביעית.
קלמנטיין היא ילדה בת 8 שאיבדה את הוריה במהלך התפרצות האפוקליפסה.
היא אז פוגשת אדם בשם לי אוורט, שמחליט לקחת אותה תחת חסותו.
די מהר, קלמנטיין מתחברת אל לי ומערכת היחסים בין השניים מתפתחת לשל "אבא לבת".
לי מלמד אותה לירות, מקצץ את שיערה על מנת שיהיה "בטוח" מפני מהלכים, ולבסוף (לאחר שננשך על ידי מהלך בעצמו) מצליח לעזור לה להגיע למקום מבטחים.
עם הזמן, קלמנטיין פיתחה אופי נועז יותר וגם תקיף.
היא התקשתה לתת אמון באחרים ועשתה כל מה שנדרש כדי לשרוד.
היא האמינה בצורה נחרצת שלהיות חלק מקבוצה כבר לא יביא לשום דבר טוב, ולכן לרוב העדיפה להישאר לבדה.
כשהייתה כבר נערה בוגרת, קלמנטיין הפכה להרבה יותר עצמאית.
היא החלה לקבל החלטות בעצמה, בהתאם לאמונות ולעקרונות שהנחו אותה.
דמותה של קלמנטיין מדובבת על ידי מליסה האצ'יסון, שזכתה לשבחים על גילום הדמות.
קלמנטיין מוצגת לראשונה כאשר לי אוורט, שנמלט מלהקת מהלכים, מוצא מחסה בביתה.
מתברר שהיא מסתתרת לבדה בבית עץ, אחרי שהוריה יוצאים לעיר סוואנה זמן מה לפני פרוץ האפוקליפסה.
לי מציע לקחת את קלמנטיין תחת חסותו ולהגן עליה, בתקווה שיוכלו למצוא את הוריה.
בהמשך הם מצטרפים לקבוצה קטנה של שורדים, שבה נמצאים גם קני, אשתו קאטג'ה ובנם "דאק".
אחרי כמה שבועות קשים של מאבק יומיומי על החיים, הקבוצה מחליטה להגיע לסוואנה, מתוך אמונה שאם ימצאו סירה, יוכלו להתרחק מארצות הברית ולהיות בטוחים יותר.
לאחר שדאק ננשך על ידי מהלך, לי וקני נאלצים לבחור אם להמית אותו כדי למנוע ממנו להשתנות או להשאיר אותו לגורלו.
המקרה הזה מוביל את קאטג'ה לשים קץ לחייה.
בתקופה הזו לי מתחיל ללמד את קלמנטיין מיומנויות הישרדות, כמו שימוש באקדח והסיבה לכך שכדאי לה לשמור על שיער קצר.
כשהם מתקרבים לסוואנה, מכשיר הקשר של קלמנטיין פועל, וגבר לא מוכר אומר לה להגיע למלון במרכז העיר, אותו מלון שבו הוריה אמורים לשהות.
בסוואנה השורדים פוגשים אנשים נוספים שעדיין בחיים, ולבסוף גם מוצאים סירה.
הקבוצה מתכוננת לעזוב, אבל אז קלמנטיין והסירה נעלמות.
לי, שמנסה למצוא אותה במהירות, ננשך על ידי מהלך.
למרות מצבו, הוא משכנע את השורדים שנותרו, כולל קני וחבריהם אומיד וכריסטה, לעזור בחיפוש אחר קלמנטיין.
במהלך מתקפה של מהלכים קני אובד, ולי עצמו מתנתק מאומיד וכריסטה.
לי מגיע למלון ומגלה שקלמנטיין מוחזקת כבת ערובה בידי אדם מעורער, שמאשים את לי במות משפחתו.
הם משתפים פעולה, מחסלים אותו ומצליחים לברוח.
כדי לעבור בין המהלכים בלי לעורר חשד, לי מורח על עצמו ועל קלמנטיין איברים פנימיים של מהלכים כדי להסוות את הריח שלהם.
תוך כדי מעבר בתוך עדר גדול, הם מוצאים את הוריה של קלמנטיין, ושניהם כבר הפכו למהלכים.
לי מתמוטט, וקלמנטיין גוררת אותו למקום מסתור סמוך.
כשהוא מבין שהוא עומד להפוך למהלך בעצמו, לי נותן לקלמנטיין כמה עצות אחרונות ומבקש ממנה לפגוש את אומיד וכריסטה.
לאחר מכן הוא מבקש ממנה להרוג אותו או להשאיר אותו מאחור, בחירה שנמסרת לשחקן.
בהמשך קלמנטיין מצליחה לצאת מהעיר בשלום, חוזרת אל אומיד וכריסטה, ושלושתם עוזבים את סוואנה וממשיכים במסע ברחבי ג'ורג'יה.
כמה חודשים עברו מאז מותו של לי: קלמנטיין מתאחדת מחדש עם אומיד וכריסטה, אבל חוסר זהירות שלה בתחנת עצירה גורם למותו של אומיד על ידי שודדת.
שישה עשר חודשים לאחר מכן, מתקפה נוספת של שודדים מפרידה בינה לבין כריסטה, וקלמנטיין מצטרפת לקבוצה אחרת של שורדים שחיה בבקתה.
היא מגלה שהקבוצה נמצאת במעקב של אדם בשם ויליאם קארבר, שמאמין שאחת מחברי הקבוצה, רבקה, נושאת את ילדו.
שורדי הבקתה נעים צפונה בתקווה להגיע למקום בטוח שעליו שמעו, שנקרא וולינגטון.
הם מגיעים לאכסניית סקי שבה מתגוררת קבוצה נוספת, ושם קלמנטיין מוצאת את קני בחיים.
במהלך מתקפה של מהלכים, שתי הקבוצות ניצלות בזכות הופעה פתאומית של קארבר ואנשיו, שלוכדים את השורדים ולוקחים אותם כשבויים.
האכזריות של קארבר גורמת לשלושה שורדים נוספים, ג'יין, מייק ובוני, להצטרף לקלמנטיין ולאחרים בתכנון תוכנית בריחה, לפני שהמקום יוצף בעדר גדול של מהלכים.
קלמנטיין מסייעת בבריחה, וקני הורג את קארבר באכזריות.
במהלך המנוסה, סריטה, בת זוגו של קני, ננשכת בידי מהלך ומתה.
כשהקבוצה מתארגנת מחדש, קני נשבר ומסרב לדבר עם כולם, אך בסופו של דבר משכנעים אותו לעזור לרבקה ללדת את התינוק שלה, שבהמשך נקרא אלווין ג'וניור, או איי-ג'יי, על שם בן זוגה של רבקה, אלווין, שנהרג.
ג'יין מגלה עניין בקלמנטיין, וכמו לי, עוזרת ללמד אותה מיומנויות הישרדות.
הקבוצה ממשיכה צפונה למרות מצבה ההולך ומחמיר של רבקה.
בהמשך הם נקלעים למארב של קבוצת מהגרים רוסים, והעימות מתפתח לתיקו מקסיקני.
קלמנטיין מבינה שרבקה רואה שרבקה מתה וכעת שבה כמהלכת.
כדי להציל את איי-ג'יי, קלמנטיין או קני נאלצים לירות ברבקה.
האירוע הזה מצית קרב יריות בין הצדדים, אך הקבוצה מצליחה לחסל את שאר הרוסים, ומשאירה בחיים רק רוסי אחד בשם ארבו, שאותו הם מכריחים להוביל אותם למקום מסתור.
כשהם חוצים אגם קפוא, המשקל של כולם גורם לקרח להישבר, ולוק נופל פנימה וטובע.
מאוחר יותר, קלמנטיין תופסת את ארבו ואחרים מנסים לברוח עם כל האספקה, מתוך פחד מזעמו של קני.
בעקבות זאת, ארבו יורה בקלמנטיין והיא מאבדת את ההכרה.
כשהיא מתעוררת, קלמנטיין מוצאת את עצמה עם קני, ג'יין ואיי-ג'יי נוסעים צפונה במשאית.
הם נאלצים לעצור כשסופת שלגים מתקרבת והכביש נחסם, וקני יוצא לחפש דרך עוקפת.
במהלך היעדרותו, עדר מהלכים מופיע, וקלמנטיין מופרדת מג'יין ומאיי-ג'יי, אך מוצאת מחסה בתחנת דלק סמוכה ושם פוגשת את קני.
ג'יין מופיעה ורומזת כי איי-ג'יי נהרג, מה שגורם לקני לתקוף אותה זעם מתוך מחשבה כי ג'יין נטשה את איי-ג'יי.
השניים נאבקים, וקלמנטיין נאלצת לקבל החלטה שמובילה למותו של אחד מהם או של שניהם.
אחרי העימות היא מגלה שאיי-ג'יי חי; ג'יין הסתירה אותו במכונית במטרה לחשוף את האופי המתפרץ של קני ולשכנע את קלמנטיין לעזוב אותו וללכת איתה.
מכאן השחקן יכול לבחור אם קלמנטיין תעזוב עם איי-ג'יי לבדה, או שתמשיך יחד עם מי ששרד את הקרב.
אם קני הוא זה ששרד, ניתן לבחור האם קלמנטיין תיכנס עם איי-ג'יי לוולינגטון לבדה, או שתמשיך לנדוד עם קני.
אם ג'יין שרדה, השתיים חוזרות למחנה של קארבר ומבצרות אותו מחדש.
שם משפחה של שלושה מבקשת להיכנס, והבחירה היא אם לאפשר להם להיכנס או לסרב.
אם ג'יין נהרגת וקלמנטיין יורה בקני, או אם קלמנטיין יורה בקני ואז עוזבת את ג'יין, היא ממשיכה לבדה יחד עם איי-ג'יי.
כמה שנים עברו מאז האירועים הקודמים.
הסיפור מתמקד בעיקר בדמותו של חאווייר גארסיה, אך קלמנטיין כן מופיעה לצידו.
בהתאם לסוף שנבחר בעונה הקודמת, התרחשו אירועים שונים שמשפיעים עליה.
בהווה היא מטפלת באיי-ג'יי, שכבר פעוט.
הסיפור של קלמנטיין מאז סוף העונה שנייה מסופר דרך פלאשבקים לאורך המשחק.
אם היא ואיי-ג'יי הלכו עם קני, היא מבלה איתו את השנתיים הבאות, כשקני דואג לשניהם והופך עבורם לדמות אב.
זה נמשך עד שקלמנטיין מתרסקת עם רכב בזמן שהוא מלמד אותה לנהוג, וקני נשאר משותק מהמותניים ומטה.
הוא מכריח אותה לעזוב, בזמן שהוא נטרף בידי מהלכים.
אם קלמנטיין הלכה עם ג'יין, היא חיה איתה במחנה לשעבר של קארבר למשך זמן קצר, עד שג'יין מתאבדת אחרי שהיא מגלה שהיא בהיריון.
אם קלמנטיין נשארה בוולינגטון, היא ואיי-ג'יי נמצאים תחת השגחתה של אדית במשך השנתיים הבאות, עד שוולינגטון מותקפת בידי שודדים.
אדית נהרגת, וקלמנטיין נפצעת מכדור בזמן הבריחה ונשארת עם צלקת.
אם קלמנטיין נדדה לבדה עם איי-ג'יי, האצבע שלה נמחצת בדלת של רכב והיא נאלצת לקטוע אותה.
בלי קשר לבחירה, בסופו של דבר קלמנטיין מוצאת את עצמה מטפלת באיי-ג'יי לבד.
בשלב מסוים היא פוגשת את אווה, שמספרת לה על האפשרות להצטרף לקבוצה שנקראת ה"ניו פרונטיר".
בחזרה בהווה, קלמנטיין כבר הופכת לחברה ב"ניו פרונטיר", אך מגורשת לאחר שהיא מנסה לגנוב תרופות מהקבוצה בניסיון להציל את איי-ג'יי החולה.
תוך כדי ניסיון להשיג רכב תקין, היא מצילה את חאווייר, ומסכימה לעזור לו להציל את משפחתו ממגרש הגרוטאות הסמוך, בתמורה לטנדר שלו.
בהמשך הם מסתבכים בעימות עם חברים אחרים ב"ניו פרונטיר", ולבסוף קלמנטיין וחאווייר נאלצים להגיע לריצ'מונד, עיירה מבוצרת שנמצאת בשליטת ה"ניו פרונטיר".
קלמנטיין מסייעת לחאווייר להבטיח את שלומה של משפחתו ולנסות להרגיע את המתחים מול ה"ניו פרונטיר" ומול מאחזי שורדים אחרים.
בהמשך היא מגלה שאיי-ג'יי מוחזק בחווה מחוץ לעיר, ועוזבת כדי לאתר אותו.
כמה שנים אחרי האירועים של העונה הקודמת, קלמנטיין ואיי-ג'יי, שכעת הוא ילד צעיר, נודדים לבדם באזור וירג'יניה המערבית.
אחרי שהם מתרסקים עם המכונית בזמן בריחה ממהלכים, מרלון, המנהיג של קבוצת ילדים מבית הספר הפנימייתי הנטוש אריקסון, מציל אותם.
קלמנטיין מנצלת את הזמן בבית הספר כדי להכיר את הילדים האחרים, ובמקביל עוזרת להם לבנות שגרה יציבה יותר.
בהמשך קלמנטיין מגלה שמרלון מסר שתי תלמידות מבית הספר, האחיות התאומות מינרווה וסופי, לקבוצת כובשים שאיימה על המקום, בתמורה לשקט ולביטחון.
היא מבינה שהוא מתכוון לעשות את אותו הדבר גם לה ולאיי-ג'יי אם הכובשים יחזרו.
קלמנטיין לוחצת עליו לספר את האמת לשאר הילדים, אך ברגע המכריע איי-ג'יי יורה במרלון והורג אותו.
חלק מהילדים מצביעים בעד כך שקלמנטיין ואיי-ג'יי יגורשו מבית הספר, אך מחוץ לכותלי המקום הם נתקלים בכובשים, ואחת מהם היא לילי; בעלת ברית ותיקה של קלמנטיין מקבוצת השורדים בעונה הראשונה.
לילי מאיימת על קלמנטיין ומכריחה אותה לחזור לבית הספר ולשכנע את הילדים להצטרף אליה.
קלמנטיין ואיי-ג'יי מצליחים להימלט בעזרת ג'יימס, לשעבר חבר בקבוצת "הלוחשים", אבל איי-ג'יי נורה ונפצע.
קלמנטיין מחזירה אותו לאריקסון לקבלת טיפול רפואי, מזהירה את הילדים מפני המתקפה המתקרבת, ועוזרת להם לבצר את בית הספר.
שבועיים לאחר מכן הכובשים מגיעים, ולמרות מאמצי הילדים להתגונן, הכובשים מצליחים לחטוף כמה מהם.
קלמנטיין חוקרת כובש שהיא וחבריה הצליח לתפוס ולומדת שהכובשים הקימו בסיס בתוך ספינה הנמצאת ממערב לבית הספר.
היא יוצאת לסייר במקום ומחליטה שכדי לחדור פנימה ולהציל את חבריה החטופים בלי להתגלות, צריך למשוך עדר מהלכים שיסיח את דעת הכובשים.
קלמנטיין מגייסת את ג'יימס כדי לבצע זאת, ומשיגה פצצה מאולתרת שתשמש להשמדת הספינה מבפנים לאחר החילוץ.
קלמנטיין והקבוצה חודרים לספינה בזמן שג'יימס מושך אליה את המהלכים.
בפנים הם מטמינים את הפצצה אך פוגשים את מינרווה; חייה, וכעת נאמנה לכובשים.
מינרווה כולאת את קלמנטיין ואיי-ג'יי יחד עם שאר הילדים, וקלמנטיין מתעמתת עם לילי, שחושפת שמינרווה הרגה את סופי כשניסתה לברוח.
לילי לוקחת את איי-ג'יי איתה, וקלמנטיין מצליחה להכניע את מינרווה ולשחרר את הילדים.
היא נלחמת בלילי עד שהיא נכנעת, ונאלצת לומר לאיי-ג'יי לירות בה או לחוס על חייה.
אם הוא חוס עליה, לילי הורגת את ג'יימס.
בזמן שכל זה מתרחש, הפצצה מתפוצצת והספינה עולה באש ומתפרקת.
קלמנטיין ואיי-ג'יי בורחים מהספינה לפני שהיא שוקעת.
קלמנטיין, איי-ג'יי וטֶן מצליחים לחמוק מעדר המהלכים, ומוצאים את ויולט או את לואיס, שעוזר/ת להם לחזור לכיוון בית הספר.
הם מגיעים לגשר, אבל מינרווה, שנמצאת על סף מוות, תוקפת אותם ופוצעת את רגלה השמאלית של קלמנטיין.
קלמנטיין ואיי-ג'יי חוצים את הגשר ומתפצלים מטן, ויולט או לואיס למות כדי להימלט מהמהלכים.
קלמנטיין ננשכת על ידי מהלך בדיוק ברגל הפצועה, והיא ואיי-ג'יי מוצאים מחסה בתוך אסם.
כשהם מוקפים, קלמנטיין אומרת לאיי-ג'יי לצאת דרך הגג, ומבקשת ממנו להרוג אותה כדי למנוע ממנה להפוך או להשאיר אותה מאחור כדי שתשתנה.
בסיום המשחק מתגלה שקלמנטיין שורדת את הנשיכה לאחר שאיי-ג'יי קוטע את רגלה הנגועה.
בהמשך היא גם מוצגת כמנהיגה של אריקסון, אחרי שלבסוף היא מוצאת מקום שהוא בית.
קלמנטיין הפגינה כבר בגיל צעיר אינטליגנציה ובגרות יוצאות דופן, כנראה בגלל תנאי העולם הקשוחים.
היא הייתה חדה מאוד, קלטה מתחים וסכנות סביב הקבוצה, ידעה לאלתר, ולמדה במהירות מיומנויות הישרדות כמו ירי והרג שקט של מהלכים.
היא לא חששה להביע דעה ופעלה לפי מצפן מוסרי, גם כשזה התנגש בבחירות של אחרים.
עם זאת היא עדיין שמרה על תמימות ילדותית בכמה מצבים, וחסרה ידע בנושאים מסוימים בגלל החיים שנקטעו מוקדם.
לִי הפך עבורה לדמות אב, ומה שהוא לימד אותה השפיע עליה עמוקות.
אחרי האובדנים והטראומות שהיא עברה, היא התקשתה להחזיק בתקווה והפכה לקשוחה, חשדנית וממוקדת בעיקר בהישרדות.
עם הזמן היא נעשתה שורדת מיומנת, אימצה טכניקות לחימה והתגנבות והעבירה אותן גם לאיי-ג'יי.
אחרי התקופה עם ניו פרונטיר היא נעשתה קרה ומרוחקת יותר והעדיפה לא לנוע בקבוצות, אך היא עדיין הייתה מסוגלת להיפתח לאנשים שהרוויחו את אמונה.
כשהיא חזרה לגדל את איי-ג'יי בדרכים, היא ניסתה להיות חיובית יותר עבורו, ובסופו של דבר מצאה באריקסון מקום שבו היא הרגישה סוף סוף בבית.
אף על פי שמוצאה לא ברור לחלוטין, הדעה הרווחת היא שקלמנטיין בעלת רקע מעורב, אסייתי ואפרו-אמריקאי.
מפתחי המשחק חשפו ששם המשפחה של קלמנטיין נועד במקור להיות "קרופורד", אך זה בוטל לאחר יציאת הפרק השלישי של העונה הראשונה, "Around Every Corner", שם מוצגת שכונת "קרופורד".
בפרק הראשון של העונה הראשונה, "A New Day", קלמנטיין מספרת לקאטג'ה שהצבע האהוב עליה הוא סגול.
הנסיך קלמנס ונצל לותאר פון מטרניך , מוכר גם בשם הנסיך (פירסט) קלמנס מטרניך, היה פוליטיקאי אוסטרי ודיפלומט.
בין היתר הוביל להתקנת תקנות קרלסבאד, להטלת צנזורה על סטודנטים ומרצים ליברליים באוניברסיטאות ועל עיתונים.
ב-1848 נאלץ מטרניך להתפטר עקב אביב העמים.
הנסיך נולד ב-15 במאי בשנת 1773 בקובלנץ לבית מטרניך, הוריו היו הרוזן פרנץ גאורג קארל פון מטרניך והרוזנת מריה ביאטריקס גרפין פון קגנק.
בתקופה זו אביו של מטרניך היה שגריר אוסטריה בבתי המשפט של שלושת האלקטורים הריניים.
חינוכו של מטרניך נוהל על ידי אמו, שהושפעה מאוד מקרבתם לצרפת, ולכן מטרניך דיבר צרפתית טוב יותר מאשר גרמנית.
בילדותו הוא נסע לביקורים רשמיים עם אביו, ובהשגחתו של המורה הפרוטסטנטי ג'ון פרדריק סיימון, הוא חונך במקצועות אקדמיים, בשחייה וברכיבה על סוסים.
בקיץ 1788 החל מטרניך בלימודי משפטים באוניברסיטת שטרסבורג.
בהיותו סטודנט התאכסן במשך זמן מה אצל הנסיך מקסימיליאן מצוויבריקן, מלך בוואריה לעתיד.
בשנת 1806 מונה מטרניך לשגריר אוסטריה בצרפת.
הוא פיתח קשרים עם דה טלראן (שר החוץ הצרפתי), ועם השליח הרוסי.
משימתו החשובה ביותר של מטרניך הייתה לדאוג להרגעת היחסים עם צרפת.
במסגרתה, הוא שידך את מארי לואיז, בתו של פרנץ השני, קיסר אוסטריה, לנפוליאון בונפרטה כדי שתהיה לו לאישה.
לאחר מכן, אוסטריה נכנסה לקואליציה האנטי-צרפתית השישית ומטרניך היה ממנסחי חוזה פריז והסכם הכניעה שהגלה את נפוליאון.
לאחר מכן הוא הנהיג את המשלחת האוסטרית אל קונגרס וינה שחילק את אירופה בין המעצמות לאחר מלחמות נפולאון.
באוקטובר 1813 מונה מטרניך לנסיך.
הוא יצר מאזן כוחות שנאכף בקונגרסים בינלאומיים במשך עשור, וחתם על ברית עם רוסיה ופרוסיה.
תקופתו נחשבה לשיא הדיפלומטיה האוסטרית.
מ-1821 עד 1848 כיהן כקאנצלר, תחת פרנץ השני ובנו, פרדיננד הראשון.
לאחר גלות קצרה עד 1851, הוא חזר אל וינה כדי לייעץ לאחיינו של פרדיננד, פרנץ יוזף.
מטרניך מונה לקנצלר בשנת 1821, אך נאלץ להתפטר ב-1848 עקב אביב העמים.
כמנהיג מחנה השמרנים, מטרניך היה נחוש לשמור על מאזן הכוחות באירופה, בעיקר באמצעות בלימת האימפריאליזם הרוסי והשאיפה הרוסית להתפשט אל מרכז אירופה ואל האימפריה העות'מאנית.
הוא התנגד נחרצות לליברליזם וחיסל מרידות לאומיות בצפון איטליה האוסטרית ובמדינות הגרמניות, שאיימו על שלמות האימפריה בתוך האימפריה.
הוא השתמש במדיניות שכללה צנזורה חזקה על העיתונות וברשת מרגלים.
במסגרת המלחמה בליברליזם, הוביל להתקנת תקנות קרלסבאד, נגד סטודנטים ומרצים ליברליים באוניברסיטאות.
מתנגדיו טענו שהוא כפה ערכים שמרניים בשם האצולה.
אחרי התפטרותו, יצא למסע עם אשתו מלאני וחלק מילדיהם, וב-1851 חזר לאוסטריה.
מדיניותו של מטרניך, הידועה בכינויה "שיטת מטרניך", זכתה לשבחים ולביקורות.
שיטה זו שימרה את ההגמוניה של אצולה מול הבורגנות ופרולטריון; את ההגמוניה של השלטון המונרכי מול ליברלים, דמוקרטים, סוציאליסטים ולאומנים; ואת ההגמוניה של בעלי אדמות מול סוחרים ובעלי מקצועות חופשיים.
שיטת מטרניך הייתה מבוססת על קיום מרכז כוח באוסטריה – בית הבסבורג, והכפפת כל הגרורות באמצעות שלטון רופף של נסיכים ואצילים שונים בעלי קשר לשושלת ההבסבורגית.
קֵלְן היא העיר הגדולה ביותר במדינת נורדריין-וסטפאליה שבגרמניה והרביעית בגודלה בגרמניה, עם אוכלוסייה של מעל כמיליון תושבים.
מבחינת שטחה היא במקום השלישי בגרמניה, עם 405 קמ"ר.
קלן היא העיר הגדולה ביותר השוכנת לגדות נהר הריין, העיר הגדולה ביותר במדינת נורדריין-וסטפאליה (המדינה המאוכלסת ביותר בגרמניה), והעיר הגדולה המערבית ביותר בגרמניה, במרחק עשרות קילומטרים בלבד מהגבול עם הולנד ובלגיה.
בקלן שבעה גשרים החוצים את הריין, יותר מבכל עיר אחרת השוכנת על גדות נהר זה.
ראש עיריית קלן היא הנרייטה רקר (Henriette Reker), ללא שיוך מפלגתי, המכהנת בתפקיד זה מ-22 באוקטובר 2015.
קלן היא העיר הגדולה העתיקה ביותר בגרמניה.
היא נוסדה בשנת 38 לפנה"ס לאחר שמרקוס ויפסניוס אגריפה העביר את האובים, שהיו שבט גרמאני, לגדה השמאלית של הריין במהלך מסע מלחמה שערך באזור.
העיר הפכה לבירה של גרמניה תחתית.
הקיסר קלאודיוס העניק לעיר מעמד של קולוניה בשנת 50, ושינה את שמה לקולוניה אגריפינסיס (Colonia Agrippinensis) על שם אשתו אגריפינה הצעירה.
העיר הפכה למרכז חשוב בקיסרות המערבית ובה היה מוצב בסיס חשוב של הצי הרומי, היא נהנתה משגשוג עד כיבושה בידי הפרנקים בשנת 456 לערך.
מספר שרידים מתקופת הרומאים עדיין קיימים בעיר.
בסוף ימי הביניים הייתה קלן העיר הגדולה ביותר בגרמניה.
במרכז העיר נמצאת בזיליקת אורסולה הקדושה שנבנתה במאה ה-5 ועד למאה ה-12 הייתה הכנסייה הראשית של העיר.
המבנה החשוב ביותר בעיר, ואחד האתרים המתוירים ביותר בכל גרמניה, הוא הקתדרלה של קלן .
זוהי הכנסייה הגדולה ביותר בצפון אירופה (אם כי המינסטר של אולם, בדרום גרמניה, גבוהה במקצת מזו של קלן).
בנייתה של הקתדרלה הגותית החלה במאה ה-13 בסגנון גותי קורן ונמשכה, לא ברציפות, כ-600 שנים, כאשר זוג צריחי התחרה שלה (בגובה 157 מטר) הושלם רק ב-1880, עם סיומה הרשמי של בניית הקתדרלה במסגרת התחייה הגותית.
הקתדרלה, על שני צריחיה שנראים למרחק רב, הפכה לסמלה הבלתי רשמי של העיר, והיא מופיעה בשלטים ובסמלים של ארגונים, חברות ועסקים רבים באזור.
אחת הרחבות הגדולות המקיפות את הקתדרלה נקראת "מעלוֹת" והיא עוצבה על ידי הפסל הישראלי דני קרוון.
ראש עיריית קלן בין 1917 ו-1933 היה ד"ר קונראד אדנאואר, אשר נולד בעיר.
לאחר מלחמת העולם השנייה הוא הפך לקנצלר הראשון של גרמניה המערבית, אשר תרם רבות לשיקומה של גרמניה לאחר המלחמה.
נמל התעופה של קלן קרוי על שמו.
במלחמת העולם השנייה סבלה העיר הפצצות כבדות, ו-90% ממנה היו להריסות.
פצצה אחת אף נפלה על הקתדרלה, אך המבנה שרד.
אוכלוסיית העיר צנחה מ-800 אלף ל-40 אלף.
העיר שוקמה במהירות, ולעיתים בפזיזות, לאחר המלחמה.
הדבר הביא לכך שהחדש והישן מעורבים בקלן בצורה שאינה קיימת בערים אחרות; כנסיות רומנסקיות עתיקות עומדות צמודות לקניונים מודרניים; קומפלקס חניה בן 8 קומות מוקף בחלקו בשרידי החומה שהקיפה את העיר בימי הביניים; הניגוד בין התקופות בולט לעין בכל פינה בעיר.
בשנת 1964 התרחש הטבח בבית הספר קלן במהלכו נהרגו כמה מורים ותלמידים.
קלן הייתה לעיר תאומה של תל אביב בשנת 1979, וקיים בה רחוב בשם "תל אביב".
ברית ערים תאומות נחתמה בין קלן ובית לחם ב-1996.
אוכלוסיית העיר מתנדנדת סביב קו מיליון התושבים.