tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ההוצאה הוציאה לאור את כל סדרת "ילדי העולם" שצולמו על ידי חנה ריבקין-בריק וחלקם נכתב על ידי לינדגרן.
במהלך תשע השנים הראשונות שבהן פעלה, היא נחשבה אחת הלהקות הפוליטיות הפופולריות והמשפיעות ביותר במוזיקה העכשווית.
מקור שמה של הלהקה בשיר הנושא את אותו שם של להקת ההארדקור "Inside Out".
הלהקה התפרקה בשנת 2000, כאשר הסולן, זאק דה לה רוחה, החל בקריירת סולו בפרופיל נמוך, ושאר חברי הלהקה הקימו את הלהקה אודיוסלייב יחד עם סולן להקת סאונדגארדן לשעבר, כריס קורנל.
בחודש אפריל 2007 התאחדה הלהקה לראשונה מזה שבע שנים וניגנה יחד בפסטיבל מוזיקה ואמנות בעמק קואצ'לה שבדרום קליפורניה.
מאז הלהקה ניגנה מספר הופעות חיות בהזדמנויות שונות.
רייג' אגיינסט דה מאשין שואבים את ההשראה שלהם מהתקופה המוקדמת של המטאל, וכן מאומני ראפ כגון פאבליק אנמי ואפריקה באמבאאטאא.
המוזיקה שלהם מתבססת בעיקר על סגנון החריזה והקול של דה לה רוחה, וגם על סגנון הנגינה הייחודי של הגיטריסט, טום מורלו.
זאק דה לה רוחה – סולן
טום מורלו – גיטרה חשמלית
טים קומרפורד – גיטרה בס
ב-1991, הגיטריסט, טום מורלו, עזב את להקתו הקודמת, "לוק אפ", במטרה להקים להקה חדשה.
בעת בילוי במועדון בלוס אנג'לס, ראה את זאק דה לה רוחה מבצע ראפ בסגנון חופשי.
מורלו התרשם מהליריקה של דה לה רוחה, וביקש ממנו להיות הסולן של להקה.
מורלו גייס גם את המתופף, בראד וילק, שבעבר עשה מבחני במה ל"לוק אפ", בעוד שדה לה רוחה שכנע את חבר הילדות שלו, טים קומרפורד להצטרף ללהקה כבסיסט.
הלהקה החדשה קראה לעצמה על שם שיר שדה לה רוחה כתב בעבר ללהקתו הקודמת, "אינסייד אאוט" (שגם היה אמור להיות שמו של האלבום ש"אינסייד אאוט" מעולם לא הקליטו).
בעל חברת התקליטים, קנט מק'קלרד, לו היו קשרים עם "אינסייד אאוט" הטביע את המונח במאמר שפרסם ב-1989 במגזין שלו.
זמן קצר לאחד שנוסדה, הלהקה הופיעה לראשונה בציבור במחוז אורנג' בקליפורניה, במסיבה בביתו של חבר של קומרפורד.
הסקיצה של אלבום הבכורה של הלהקה הוקלטה על קלטת שמע בהוצאה עצמית, אולם לא כל השירים שהוקלטו על קלטת זו הגיעו בסופו של דבר לאלבום הסופי.
מספר חברות תקליטים הביעו עניין, ובסופו של דבר הלהקה חתמה עם חברת התקליטים "אפיק רקורדס".
מורלו אמר על כך ש"אפיק הסכימו לכל דבר שביקשנו, והם קיימו את הבטחותיהם...מעולם לא ראינו בכך קונפליקט אידאולוגי כל עוד יכולנו לשמור על חופש יצירתי".
אלבום הבכורה של הלהקה, "Rage Against The Machine", הגיע לסטאטוס של פלטינום משולש, בעידוד השמעה מאסיבית ברדיו של השיר "Killing in the Name" - שיר מטאל כבד שכולל 6 שורות שחוזרות על עצמן באופנים שונים.
עטיפת האלבום כללה תמונה של טיץ' קואנג דוק, נזיר בודהיסטי וייטנאמי, בעת ששרף את עצמו למוות בסייגון בשנת 1963, במחאה על רציחתם של בודהיסטים על ידי שלטונו של ראש הממשלה נו דין דיים.
על מנת לקדם את האלבום ואת המסר המרכזי של צדק חברתי ושוויון, הלהקה יצאה לסיבוב הופעות, וניגנה ב"פסטיבל לולהפאלוזה 1993", וכהופעת חימום של להקת "Suicidal Tendencies" באירופה.
לאחר צאת אלבום הבכורה שלהם, הלהקה הופיעה בפסקול של הסרט "ללמוד מהחיים" עם השיר "Year of the Boomerang".
גרסה מוקדמת של השיר "Tire me" גם הושמעה במהלך הסרט.
לאחר מכן, הם הקליטו שיר בשם "Darkness" לפסקול של הסרט "העורב", והשיר "No Shelter" הופיע בפסקול של הסרט "גודזילה", גם בסרט - Season:the collective, התנגן השיר Bulls on parade כשברקע סטיב פיט רוכב בתחרות הדאון-היל.
האלבום השני של הלהקה הגיע למקום הראשון במצעדים בארצות הברית בשנת 1996. שמו של האלבום, "Evil Empire" (אימפריית הרשע), הוא ציטוט מדבריו של נשיא ארצות הברית לשעבר רונלד רייגן, שהתייחס במילים אלה לברית המועצות.
באלבום זה כללה הלהקה רשימת ספרים מומלצים לקריאה, שכללה בין השאר את ספריהם של לנין, צ'ה גווארה, נועם חומסקי, הרברט מרקוזה, ג'יימס ג'ויס וז'אן-פול סארטר (לרשימה המלאה).
השיר "Bulls on Parade" בוצע בתוכנית הטלוויזיה "סאטרדיי נייט לייב" באפריל 1996. ההופעה, שהייתה אמורה לכלול 2 שירים, נחתכה לשיר אחד בלבד, כאשר הלהקה ניסתה לתלות את דגל ארצות הברית במהופך על המגברים שלהם, כמחאה על אירוחו בתוכנית של המועמד הרפובליקני לנשיאות, סטיב פורבס, באותו ערב.
בשנת 1997, הלהקה חיממה את להקת U2 בסיבוב ההופעות שלהם בשם "פופמארט".
כל הרווחים של רייג' מסיבוב הופעות זה נתרמו למטרות חברתיות, ביניהם איגודי עובדים, ארגוני נשים וה-EZLN.
לאחר סיבוב הופעות זה, הלהקה החלה בסיבוב הופעות בארצות הברית עם אורחים מיוחדים מהרכב וו טאנג קלאן.
במספר אתרים, המשטרה ניסתה, ללא הצלחה, לבטל את המופעים, כאשר אחת הסיבות הייתה "הפילוסופיה האלימה והמתנגדת לאכיפת חוק" של הלהקה.
במהלך סיבוב הופעות ביפן, הוציאה לאור הלהקה אלבום בוטלג שמורכב משירי בי-סייד בשם "Live & Rare" בהוצאת סוני רקורדס.
מאוחר יותר באותה שנה, יצא גם וידאו של הופעה חיה של הלהקה, בשם "Rage Against the Machine".
בתקופת השיא של הלהקה, היא הופיעה בישראל פעמיים - בשנים 1997 ו-2000.
האלבום השלישי, "The Battle of Los Angeles", יצא בשנת 1999 וזכה אף הוא להיות במקום הראשון במצעדים, בעודו נמכר ב-450,000 עותקים בשבוע הראשון ליציאתו, ולאחר מכן מגיע לפלטינום כפול.
על עטיפת האלבום מצוירת דמות גרפיטי של אדם המניף את אגרופו באוויר.
באותה שנה, השיר "Wake Up" הופיע בפסקול של הסרט "מטריקס".
השיר "Calm like a Bomb" הופיע לאחר מכן בסרט ההמשך, ב-2003. בשנת 2000 הלהקה תכננה להופיע בסיבוב הופעות יחד עם להקת ביסטי בויז, אך סיבוב ההופעות בוטל לאחר שהמתופף של הביסטי בויז סבל מפציעה חמורה.
כאשר החלים מפציעתו, רייג' כבר התפרקו.
ב-18 באוקטובר 2000 פרסם דה לה רוחה את ההצהרה הזאת:
האלבום "Renegades", שיצא קצת אחרי פירוק הלהקה, הוא אוסף של שירי כיסוי לאומנים שונים.
בשנה שלאחר מכן יצא דיסק DVD של הופעה חיה נוספת, שנקרא "The Battle of Mexico City".
לאחר אסון התאומים, תאגיד התקשורת, "Clear Channel" הוציא רשימה של "שירים עם ליריקה מוטלת בספק", על מנת לעודד את תחנות הרדיו לא להשמיע את השירים שברשימה.
רייג' הייתה הלהקה היחידה שכל השירים שלה הופיעו ברשימה.
ב-12 וב-13 בספטמבר הופיעה רייג' את שתי ההופעות האחרונות שלה בלוס אנג'לס, עם אומנים אורחים שונים.
הופעות אלו יצאו אחר כך ב-DVD.
לאחר פירוק הלהקה, מורלו, ווילק וקומרפורד ניסו לחפש סולן שיחליף את דה לה רוחה ב"רייג' אגיינסט דה מאשין".
לבסוף, הלהקה צירפה את כריס קורנל מלהקת "סאונדגארדן" ויחד הם יצרו להקה חדשה, בשם "אודיוסלייב".
הלהקה הוציאה את אלבומה הראשון בשנת 2002, והאלבום זכה לביקורות חיוביות.
לאחר מכן הלהקה הוציאה עוד 2 אלבומים, אך התפרקה בפברואר 2007.
דה לה רוחה החל לעבוד על אלבום סולו בשיתוף עם אמנים שונים, אך נטש את הפרויקט לטובת עבודה עם סולן להקת "ניין אינץ' ניילז", טרנט רזנור.
ההקלטה של האלבום המשותף הסתיימה, אך האלבום ככל הנראה לעולם לא ישוחרר להפצה.
שיתוף פעולה בין דה לה רוחה לדי.ג'יי שאדואו הוביל ליצירת השיר "March of Death", שהופץ בחינם ברשת בשנת 2003] במחאה נגד המלחמה בעיראק, ממש לפני היציאה למלחמה.
האלבום "שירים ואמנים שנתנו השראה לפרנהייט 9/11" כלל את אחד מהשירים שנכתבו בעבודה המשותפת של דה לה רוחה עם טרנט רזנור.
בנוסף לכך, בשנת 2008 החליטו להתאחד דה לה רוחה וג'ון טיאודור, שהיה מתופף לשעבר בלהקת Mars Volta.
השניים התאחדו והקימו להקה בשם One Day As A Lion כדי ליצור מוזיקה שכביכול מושפעת מסגנון המוזיקה של רייג' אגיינסט דה מאשין, השניים אף הוציאו מיני-אלבום ובו חמישה שירים מלאים, בלהקה, דה לה רוחה הוא הסולן וקלידן, וטיאודור המתופף.
מורלו החל את קריירת הסולו שלו ב-2003, בניגון מוזיקת פולק פוליטית אקוסטית בערבים של במה פתוחה ומועדונים שונים תחת הכינוי "The Nightwatchman".
גם מורלו כתב שיר לאלבום "שירים ואומנים שנתנו השראה לפרנהייט 9/11".
בפברואר 2007, הוא הכריז על אלבום סולו בשם "One Man Revolution", שיצא באפריל באותה השנה.
לאחר מכן חבר ללהקת "Axis of Justice".
לחברי הלהקה הוצעו במהלך השנים סכומי כסף גדולים כדי שיתאחדו לסיבובי הופעות נוספים, אך הם סירבו.
בעקבות זאת, נפוצו שמועות שדה לה רוחה ושאר חברי הלהקה הסתכסכו, אך קומרפורד אמר שהוא ודה לה רוחה נפגשים לעיתים קרובות ואף נוהגים ללכת לגלוש יחד, ומורלו אמר שהוא בקשר טלפוני עם דה לה רוחה, ושהם נפגשו בספטמבר 2005 בהפגנת מחאה נגד פינוי של חווה חקלאית ומרכז קהילתי בלוס אנג'לס.
מורלו ודה לה רוחה צולמו יחדיו באותה הפגנה, בתמונה הראשונה של השניים יחד מאז התפרקות הלהקה.
בינואר 2007, נפוצה שמועה ש"רייג' אגיינסט דה מאשין" יתאחדו בפסטיבל המוזיקה והאומנות בעמק קואוצ'לה (Coachella Valley Music and Arts Festival), והשמועה אכן אושרה ב-22 בינואר.
בהודעה נמסר שהלהקה תופיע ביום האחרון של פסטיבל קואצ'לה.
מורלו תיאר את האיחוד בעיקר ככלי במטרה להשמיע את מחאתה של הלהקה על ההתדרדרות לימין, כדבריו, שארצות הברית נפלה אליה תחת שלטונו של ג'ורג' בוש, מאז פירוק הלהקה.
אף שבתחילה חשבו שההופעה תהיה הופעה חד פעמית, התברר לבסוף שהלהקה תמשיך להופיע.
ב-14 בפברואר 2007, מורלו ודה לה רוחה הופיעו יחד בהופעה אקוסטית בשיקגו באספה של קואליציית עובדי אימוקאלי למען הגינות בתעשיית המזון המהיר.
מורלו תיאר את האירוע כ"מרגש מאוד בשביל כל הנוכחים בחדר, כולל עצמי".
לאחר הופעה זו, הלהקה הופיעה בקואצ'לה כמתוכנן, ב-29 באפריל.
הלהקה הופיעה לרקע תפאורה של ארגון ה-EZLN, לפני הקהל הגדול ביותר בפסטיבל.
הופעתם נחשבה עבור רבים כהופעה שיצרה הכי הרבה ציפיות בפסטיבל.
במהלך ההופעה, דה לה רוחה נאם בעת ששרו את השיר "Wake Up" וציטט בנאומו הצהרה של נועם חומסקי בנוגע למשפטי נירנברג:
קטע וידאו עם הנאום של דה לה רוחה מצא את דרכו לתוכנית חדשות של ערוץ חדשות פוקס.
על המסך הוקרנה הכותרת "להקת הרוק "רייג' אגיינסט דה מאשין" אומרת שצריך לירות בשלטונו של בוש".
אורחת בתוכנית הגיבה על הדברים ואמרה ש"הם מפסידנים, המעריצים שלהם מפסידנים, ויש הרבה אלימות שמגיעה מהשמאל".
בהופעה מאוחרת יותר, ב-28 ביולי, דה לה רוחה נאם שוב במהלך השיר "Wake Up", והתייחס לתוכנית בחדשות פוקס וטען שהם עיוותו את מה שאמר בנאום בקואצ'לה:
ב-26 באוקטובר, רייג' הופיעו בפסטיבל חוויית מוזיקת וודו בניו אורלינס (New Orleans's Voodoo Music Experience).
במהלך השיר "Wake Up" דה לה רוחה נאם ואמר שהוא ביקר בקהילות בניו אורלינס, כולל ברובע התשיעי (שנפגע קשות במהלך הוריקן קתרינה).
הוא טען שממשלו של בוש פתח במלחמה בשתי חזיתות: הוא הורס את הקהילות בתוך ומסביב לבגדד והוא הורס את הקהילה והתרבות, שהיא בעיקרה אפרו-אמריקאית, בתוך ניו אורלינס.
הוא גם ביקש מהקהל שיחזירו לעצמם את הקהילה שלהם, על ידי מאבק בממשלה.
לאחר מכן, ב-28 באוקטובר, הופיעו בפסטיבל וגוס (Vegoose festival), וביצעו גרסה דומה להופעה שדה לה רוחה ומורלו נתנו בשיקגו באפריל.
נכון לחודש יוני 2010, הלהקה ממשיכה להופיע בסיבוב הופעות המתקיים באירופה.
ב-2011 התפרקה הלהקה באופן סופי.
סיבוב הופעות נוסף התקיים באוגוסט 2014.
כחלק מהותי מזהות הלהקה, "רייג' אגיינסט דה מאשין" מעבירה מסרים מהפכניים וביקורתיים מאוד כלפי מדיניות הפנים והחוץ של ארצות הברית, והיא אחת הלהקות המזוהות ביותר פוליטית בהיסטוריה של הרוק.
לאורך כל שנות קיומה, הלהקה וחברי הלהקה כיחידים לקחו חלק במחאות פוליטיות ופעולות אחרות במטרה לקדם את תפיסת העולם שלהם.
הלהקה רואה את המוזיקה שלה ככלי של אקטיביזם חברתי.
דה לה רוחה הסביר ש"אני מעוניין להפיץ את הרעיונות הללו דרך האומנות, מאחר שלמוזיקה יש הכוח לחצות גבולות, לשבור מצורים צבאיים וליצור דיאלוג אמיתי." מורלו אמר בנוגע לעבדות השכר בארצות הברית:
מבקרי הלהקה הצביעו על המתח בין העברת מסר שמחויב למטרות שמאלניות, בעוד הלהקה חתומה בחברת התקליטים "אפיק רקורדס", שהיא חברת בת של חברת התקליטים "סוני רקורדס" ששייכת לתאגיד "סוני".
בתגובה לביקורת זו, מורלו אמר:
הלהקה היא תומכת נלהבת של הצבא הזפטיסטי לשחרור לאומי (EZLN), ובייחוד דה לה רוחה, שביקר מספר פעמים במחוז צ'יאפס במקסיקו, במטרה לעזור למטרתם.
דגלם של ה-EZLN משמש פעמים רבות כחלק מהתפאורה של הלהקה בהופעות.
מורלו תיאר את ה-EZLN כ"צבא גרילה שמייצג את הקהילות העניות הילידיות בדרום מקסיקו, שבמשך מאות שנים הוזנחו והושלכו הצידה, ושהם באמת ברמה הכי נמוכה בסולם הכלכלי במקסיקו.
ב-1994, בראש השנה האזרחית, התרחשה שם התקוממות והם הונהגו בידי סאבקומנדנטה מרקוס, וזוהי קבוצה שתומכת בצורה עצומה בעניים ביותר מבחינה אובייקטיבית וממשיכה ללחום עבור כבודם, למען כל האנשים במקסיקו." דה לה רוחה אמר פעם ש"המטרה שלנו בהזדהות עם הזאפאטיסטאס היא לעזור ליצור דיאלוג אמיתי."
דה לה רוחה, שבדרך כלל נמנע מהופעות בתקשורת, משתדל לקדם את מטרות ה-EZLN בתקשורת בהזדמנויות שונות.
הוא הסביר את חשיבות המטרה בשבילו אישית:
דה לה רוחה ביקר ארבע פעמים במדינת צ'יאפס במטרה לעזור ל-EZLN.
בתחילה הוא השתתף בצוות משקיפים שפיקח על המשא ומתן בין ה-EZLN לבין הממשלה המקסיקנית.
בשלב מסוים יצרו דה לה רוחה ואחרים שרשרת אנושית במטרה להגן על ה-EZLN מאיומים פוטנציאליים.
הביקור השני שלו, ב-1996, היה למחנות של קמפיין לשלום בלה גרוחה.
דה לה רוחה סיפר על החוויה:
בהמשך 1996 הדריך דה לה רוחה טיול חינוכי לסטודנטים, אומנים ואקטיביסטים מלוס אנג'לס לצ'יאפס.
הלהקה תומכת בשחרורו של חבר הפנתרים השחורים לשעבר, והנידון למוות מומיה אבו ג'אמאל.
דה לה רוחה נאם בפני ועדת האו"ם לזכויות אדם, והביע תמיכה באבו ג'אמאל ב-12 באפריל 1999. הלהקה כתבה והקליטה את השיר "Voice of the Voiceless" בשביל האלבום "The Battle of Los Angeles" במטרה להראות תמיכה באבו ג'אמאל ובאלו שנאבקים למען שחרורו.
הם הופיעו במופע שכל הכנסותיו נתרמו לארגון הבינלאומי "משפחה וחברים מודאגים של מומיה אבו ג'אמאל".
הלהקה אספה תרומות והעלתה את המודעות לפעיל הפוליטי והמורשע ברצח הנידון למאסר עולם, לאונרד פלטייר.
בהופעות החיות של הלהקה, לפני השיר "Freedom" דה לה רוחה חזר לעיתים קרובות על המשפט "כבר 20 שנה, אין הוכחה והוא עדיין בכלא!".
הוידאו קליפ של השיר מתעד את המקרה של פלטייר.
ה-PMRC) Parents Music Resource Center) הוא ארגון הורים אמריקאי המדרג שירים שלדעתו מעודדים אלימות, הפקרות מינית ושימוש בסמים ובאלכוהול.
בפסטיבל המוזיקה "לולאפאלוזה" בפילדלפיה בשנת 1993, כל חברי הלהקה עלו לבמה כאשר הם ערומים כביום היוולדם, ועמדו במשך כ-15 דקות עם סרט בידוד מודבקת על פיותיהם, והאותיות PMRC מצוירות על חזם, במחאה על צנזורה, לטענתם, של ה-PMRC.
הצליל היחידי שנשמע היה הקלטה של נגינה על גיטרות בידי מורלו וקומרפורד, ולאחר 15 דקות, הלהקה ירדה מהבמה מבלי להופיע.
ווילק אמר על האירוע "בעשר דקות הראשונות הם השתגעו, אבל אחרי עוד 10 דקות הם כבר התעצבנו".
הלהקה הופיעה לאחר מכן בחינם למען המעריצים המאוכזבים.
למרות שהופיעו בעבר בישראל, במאי 2021, יחד עם יותר מ-600 מוזיקאים, חתמו חברי Rage Against the Machine על מכתב פתוח הקורא לחרם על הופעות בישראל עד לסיום הכיבוש הישראלי בשטחים הפלסטיניים.
זאק דה לה רוחה וטום מורלו הביעו תמיכה בהפסקת אש במלחמת חרבות ברזל.
ביום ההשבעה של ביל קלינטון לנשיאות ארצות הברית, הלהקה הנחתה תוכנית רדיו בשם "Radio Free L.A", במהלכה שידרה שירים של להקות מחאה וראיונות עם אישים כגון מייקל מור, לאונרד פלטייר, מומיה אבו ג'אמאל, נועם חומסקי ואחרים.
הלהקה ניסתה להעביר את המסר שאלו היו הבחירות עם שיעור ההצבעה הנמוך בהיסטוריה של ארצות הברית, ושהדבר מעיד על כך שהאמריקאים מבינים שהממשלה נמצאת בידיים של התאגידים הגדולים.
השידור הועבר באתר האינטרנט של הלהקה ובמעלה מ-50 תחנות רדיו מסחריות.
הלהקה גם הפגינה נגד מותג האופנה "GUESS" על העסקת עובדים בסדנאות יזע, ובשנת 2000, הלהקה הופיעה בחינם בוועידת המפלגה הדמוקרטית במחאה על המערכת הדו-מפלגתית.
לאחר הופעה זו החלו עימותים קשים בין מפגינים לבין המשטרה.
הטקסטים של שירי הלהקה, שנכתבו בידי הסולן דה לה רוחה, מביעים עמדה שמאלנית, ונוגעים במגוון נושאים כדוגמת גלובליזציה, נשק גרעיני, איידס וכפייה תרבותית.
רבים מן השירים מביעים את תחושותיו של דה לה רוחה כאמריקאי ממוצא מקסיקני, שעליו נכפית התרבות האמריקאית.
אחת השורות בשיר "Take The Power Back" מתוך הדיסק הראשון אומרת (בתרגום חופשי): "אירופה אינה החבל שלי להתנדנד עליו, איני יכול ללמוד ממנה דבר, ובכל זאת אנו נתלים בה".
שירים אחרים מביעים מחאה על מצבם של מיעוטים ברחבי העולם כדוגמת השחורים בדרום אפריקה בתקופת האפרטהייד, ובמיוחד תושבי מחוז צ'יאפאס במקסיקו.
דה לה רוחה מאזכר בטקסטים תאריכים, מקומות ואישים היסטוריים רבים, כמו גם ציטוטים ממקורות שונים.
בשיר "Wake Up", הטוען כי ה-FBI רצח את מרטין לותר קינג ומלקולם אקס, מופיע קטע מתוך דבריו של ראש הסוכנות באותה תקופה ג'יי אדגר הובר, המרמזים כי יש לסלק את הגורמים המיליטנטיים השחורים לפני שיסחפו אחריהם את הרוב הלבן.
השיר "Testify" מצטט מתוך ספרו של ג'ורג' אורוול, "1984": "הוא השולט בעבר ישלוט בעתיד; השולט בהווה שולט בעבר".
רייג' אגיינסט דה מאשין צילמו כשמונה קליפים, שלושה מהם בעלי משמעות פוליטית.
הקליפ ל-Guerilla Radio מציג זוג בורגני צעיר ועשיר, שהופך לפלסטיק ככל שהוא מתמכר לתרבות הצריכה.
Sleep now in The Fire, שבוים על ידי מייקל מור, הוא תיעוד של הופעה שערכה הלהקה בשערי הבורסה בניו יורק, וכתוצאה מכך עצרה את המסחר באותו יום וזכתה לגינוי מפיו של ראש העיר דאז רודולף ג'וליאני.
ב-Testify, שצולם לקראת הבחירות לנשיאות בשנת 2000, מוצגים אל גור וג'ורג' בוש כתוצרים של שכפול גנטי, "גוש", מכיוון ששניהם דואגים לאינטרסים של בעלי ההון.
רייג' אגיינסט דה מאשין נהגו להופיע תחת כרזה הנושאת את דמותו של המהפכן צ'ה גווארה ודגלים הפוכים של ארצות הברית, הסימן הבינלאומי למצוקה.
ההופעות שלהם היו ידועות כאנרגטיות, ובמהלכן דה לה רוחה בדרך כלל נאם לקהל על נושאים פוליטיים.
Rainbow הוא אלבומה השישי של הזמרת היפנית איומי האמסאקי.
ארבעה סינגלים מתוכו הוצאו בשנת 2002 וכולם העפילו למקום הראשון במצעד הסינגלים השבועי ביפן.
האלבום עצמו, ובו 15 שירים, הוצא לאור ב-18 בדצמבר 2002 וטיפס לראש מצעד האלבומים השבועי של "אוריקון", שם שהה 22 שבועות.
סך כל מכירותיו של האלבום התקרב לשני מיליון עותקים.
Ram הוא אלבום הסולו השני של המוזיקאי פול מקרטני.
האלבום יצא לאור ב-1971 ובאופן רשמי, האמנים החתומים עליו ובעלי הזכויות, הם פול ולינדה מקרטני.
למרות שהשתתפה גם ביצירות אחרות שיזם פול מקרטני, זוהי הפעם היחידה בה קיבלה לינדה מקרטני גם קרדיט כיוצרת.
בזמנו, נתפס הדבר, על ידי רבים, כתגובה לפרויקטים המשותפים שיצרו באותן שנים חברו לשעבר בלהקת הביטלס, ג'ון לנון ואשתו, יוקו אונו.
האלבום זכה תחילה להצלחה מסחרית, אולם, יחד עם הביקורות הפושרות ירדו גם מכירותיו.
במשך השנים שעברו מאז צאתו, השתנתה ההערכה לגביו וחלק מהמבקרים סבורים כי הוא אחד מאלבומיו האיכותיים של מקרטני לאחר תקופת הביטלס.
לאחר יציאת אלבום הסולו הראשון של מקרטני, McCartney, באפריל 1970, יצאו פול ולינדה מקרטני לחופשה ארוכה ובילו את רוב זמנם בחוותם בסקוטלנד.
בחודשים אלו כתב מקרטני, בסיועה של רעייתו, את רוב החומר לאלבום.
הם החליטו להחליף את אולפני אבי רוד ולהקליט באולפנים בניו יורק, וטסו לשם בסתיו 1970. נגני האולפן באלבום היו: דייב ספינוזה ויו מקראקן בגיטרות ודני סייוול בתופים.
השירה בכל האלבום היא של פול מקרטני ולינדה מקרטני שרה רק קולות רקע.
בתקופת ההקלטות נכתב חומר נוסף שכלל שירים שהופיעו רק מאוחר יותר באלבומי להקתו המאוחרת יותר של מקרטני, Wings ושני שירים שלא נכללו באלבום ויצאו לאור לפניו על תקליטון: "Another Day" ו-"Oh Woman, Oh Why".
התקליטון יצא בפברואר 1971 ו-"Another Day", שיר שהיה במיטב המסורת של שירי מקרטני בביטלס, זכה להצלחה מיידית וכבש את צמרות המצעדים ברחבי העולם.
הצלחה זו, והשמירה על הקו המוזיקלי של מקרטני כפי שהוכר בתקופת הביטלס, יצרו ציפייה גדולה לצאת האלבום.
שירי האלבום היו בעלי סגנונות מגוונים, בעלי אווירה קלילה ואופטימית בדרך כלל.
ניכר היה במקרטני כי הוא בטוח בעצמו ואינו חושש לקחת סיכונים בבחירת השירים.
השיר הראשון שיצא כסינגל בבריטניה היה השיר האחרון באלבום, "The Back Seat of My Car" והוא הגיע רק למקום ה-39 במצעד הבריטי.
דווקא השיר שיצא כסינגל בארצות הברית והיה שיר מורכב יחסית, "Uncle Albert/Admiral Halsey", הגיע לראש מצעד המכירות האמריקאי וזכה להצלחה עולמית.
שלושה שירים: "Monkberry Moon Delight" הצעקני, "Smile Away" ו-"Eat at Home", שסגנונו מזכיר את שיריו של באדי הולי (אליל נעוריו של מקרטני), הם שירים שבסיסם ברוקנ'רול הישן.
שני השירים: "Dear Boy" ו-"Heart of the Country" הם מלודיים ומזכירים את עבודותיו של מקרטני בביטלס, ו-"Legs 3" הוא בעל מאפיינים בלוזיים ברורים.
דווקא שיר הנושא, "Ram On", השיר הראשון, "Too Many People", והשיר האחרון, "The Back Seat of My Car", שלושה שירים שהשפעתם רבה על אופי התקליט, הם וכחניים ומלנכוליים במידת מה.
כאמור, השיר שזכה להצלחה הרבה ביותר, "Uncle Albert/Admiral Halsey", היה גם המורכב ביותר וכלל למעשה שני שירים קצרים נפרדים ללא קשר ממשי ביניהם, באופן דומה למה שנעשה בצד השני באלבום אבי רוד של הביטלס.
שמו של השיר לקוח משם דודו של מקרטני ומשמו של גיבור המלחמה האמריקאי, אדמירל ויליאם הלסי.
האלבום זכה להצלחה מסחרית מיד עם יציאתו לשוק במאי 1971. האלבום הגיע למקום הראשון במצעד המכירות האנגלי ולמקום השני בארצות הברית, שם שהה חמישה חודשים בין עשרת האלבומים הנמכרים ביותר וזכה באלבום פלטינה.
הביקורות, לעומת זאת, התאכזבו מן האלבום וחלקן ביקרו אותו באופן קשה.
פול ולינדה מקרטני הופתעו ונפגעו מאופי ומעוצמת הביקורת.
אחת מתוצאות הביקורת היה ניסיונם להקים להקה חדשה, "להקת כנפיים" (Wings).
במשך השנים שחלפו מאז יציאת האלבום התרכך יחס המבקרים אליו והיום יש הרואים בו את אחת מפסגות יצירתו של מקרטני בתקופה שלאחר הביטלס ואף מכנים אותו "תקליט האינדי פופ הראשון" .
בני הזוג זכו בפרס גראמי לשנת 1972 בקטגוריית: "העיבוד המוזיקלי לשיר בביצוע קולי", עבור שירם "Uncle Albert/Admiral Halsey".
ב-1977 פיקח מקרטני על הוצאת גרסה אינסטרומנטלית לשירי האלבום, גרסה שהוקלטה כבר ב-1971 על ידי ריצ'רד יוסון.
האלבום נקרא "Thrillington" ושם יוצרו הוא "Percy "Thrills" Thrillington" שהוא שמו הבדוי של פול מקרטני.
ב-1993, נערך האלבום מחדש לשם הוצאתו על גבי תקליטור בשם: "The Paul McCartney Collection" ונתווספו אליו השירים "Another Day" ו-"Oh Woman, Oh Why".
הדו-קרב המילולי עם ג'ון לנון
חלק מהמאזינים מצאו, בחלק משירי האלבום, רמזים ליריבותם של לנון ומקרטני שהחיכוכים ביניהם היו הגורם המכריע לפירוק הביטלס.
הבית הראשון בשיר הפותח, "Too Many People", מסתיים במילים:
מילים אלו נחשבו כמתייחסות לג'ון לנון.
באחת התמונות שהופיעו בגב עטיפת האלבום צולמו שתי חיפושיות, כשהאחת מהן מטפסת על גב חברתה בתנוחת הזדווגות.
גם כאן נטען כי זהו דימויו של מקרטני ליחסים שהיו בין חברי הלהקה ערב התפרקותה.
יש גם הרואים בשיר "Legs 3" כמופנה אל ג'ון לנון.
מילים אלו התייחסו ללהיטיו של מקרטני, Yesterday ו-"Another Day".
לנון טען מאוחר יותר כי למעשה, השיר מכוון אליו עצמו ולא אל מקרטני ואכן, יש בשיר מספר שורות שניתן לפרשן כך.
לנון ויוקו אונו סברו כי חלק גדול מ-"Ram" מופנה כנגדם, אולם מקרטני טען כי השיר היחידי שבו התייחס אל לנון היה "Too Many People".
לנון אף צרף למהדורות הראשונות של "Imagine" גלויה ובו הוא מצולם כשהוא אוחז באוזניו של חזיר כלעג לתמונת של עטיפת "Ram" בה מצולם מקרטני אוחז בקרניו של איל.
Rainbow (עברית: קשת בענן) היא להקת הארד רוק בריטית, שנוסדה בשנת 1975 על ידי ריצ'י בלקמור, גיטריסט להקת דיפ פרפל בעבר.
ההרכב המקורי, הכיל בתוכו את חברי להקת Elf ; את הסולן רוני ג'יימס דיו, את הקלידן מיקי לי סול , את הבסיסט קרייג גרובר ואת המתופף גארי דריסקול .
בשנת 1974, לא אהב ריצ'י בלקמור, הגיטריסט הוירטואוז של להקת ההארד רוק דיפ פרפל, את אלמנטי הפאנק (Funk)/סול הרבים בשירי הלהקה באותה התקופה, ונדחה על ידי חברי הלהקה כאשר רצה לחזור לסגנון ההארד רוק.
אחד הדברים שהעצימו את כעסו של בלאקמור, הייתה גם אי-הסכמת הלהקה להקליט קאבר לשיר Black Sheep Of The Family של הקוואטרמאס.
רעיונותיו ושאיפותיו של בלאקמור לא זכו להגשמה.
במהלך סיבוב ההופעות של דיפ פרפל בארצות הברית, חיממה אותה להקת הרוק האמריקאית Elf ריצ'י התרשם מאוד מסולן הלהקה, רוני ג'יימס דיו, ולאחר זמן מה החליט בלאקמור לעזוב את דיפ פרפל, ולהצטרף אל הלהקה Elf כמנהיג הלהקה.
לאחר הצטרפותו, החליט בלאקמור לשנות את שם הלהקה, מ-Elf ל-Rainbow.
השם החדש, Rainbow, נבחר בהשראת הבר Rainbow Bar And Grill, אשר נמצא בהוליווד, בו הכיר בלקמור את דיו.
בשנת 1975, לאחר מספר חודשי הקלטות, הוציאה ריינבו את אלבום הבכורה שלה, "Ritchie Blackmore's Rainbow", אשר הכיל בתוכו את הלהיט Man On The Silver Mountain.
המוזיקה של ריינבו הייתה, בדומה למוזיקה של דיפ פרפל, מושפעת בעיקר ממוזיקה קלאסית.
כתיבתו של דיו התעסקה בנושאים מדיווליים יותר.
מה גם, שבניגוד לאיאן גילן, סולן להקת דיפ פרפל באותה התקופה, היכולות הווקאליות של דיו באו לידי ביטוי גם בשירי ההארד רוק הכבדים, וגם בבלדות הרכות והשקטות יותר.
לאחר הקלטת האלבום, פיטר בלקמור את כל חברי הלהקה חוץ מדיו, וצירף אל הלהקה את המתופף קוזי פוול, את הבסיסט ג'ימי ביין, ואת הקלידן טוני קארין.
ההרכב הנוכחי פנה להקליט את האלבום השני של הלהקה, "Rising".
"Rising" הצליח מאוד, והביא את הלהקה לתודעה כלל-עולמית, והאלבום נחשב עד היום לאבן דרך בתרבות ההארד רוק/הבי מטאל.
הרכב זה, גם יצא לסיבוב הופעות עולמי, בפעם הראשונה בתולדות הלהקה.
לאחר סיבוב ההופעות של הלהקה ברחבי העולם, החליט בלקמור, כי הבסיסט ג'ימי ביין אינו מספיק טוב כדי להישאר חלק מהלהקה, ופיטר אותו.
זמן קצר לאחר פיטור ביין, פוטר גם הקלידן טוני קארין.
לאחר בחינת מחליפים רבים ללהקה, צירף בלקמור את הקלידן דייוויד סטון, ואת הבסיסט מארק קלארק.
כאשר נכנסה הלהקה לאולפן, להקליט את אלבומם השלישי, "Long Live Rock 'n' Roll", לא אהב בלאקמור את נגינת קלארק, פיטר אותו מהלהקה, וניגן באלבום את תפקידי הבס במקומו, פרט לשלושה שירים, בהם ניגן הבסיסט בוב דיסלי.
לאחר יציאת האלבום, וסיבוב ההופעות המקיף שהתקיים לקידומו בשנים, החליט בלאקמור כי הוא רוצה לקחת את הלהקה לכיוון חדש, מסחרי יותר.
דיו לא הסכים עם בלקמור, והחליט לעזוב את הלהקה.
לאחר עזיבת הלהקה, הצטרף דיו ללהקת ההבי מטאל בלאק סבאת', במקום סולן הלהקה עד לאותה התקופה, אוזי אוסבורן.
בלקמור ניסה לצרף את סולן דיפ פרפל, איאן גילן ללהקה, אך גילאן סירב להצעתו, מאוחר יותר בקריירה שלו, דווקא החליף גילאן את דיו, אך הפעם בלהקה בלאק סבאת'.
לאחר סדרה של מבחנים, התקבל ללהקה הסולן גרהאם בונט.
לאחר צירוף בונט ללהקה, פיטר ריצ'י את הבסיסט בוב דיסלי ואת הקלידן דייוויד סטון מהלהקה.
במקומם, צורפו ללהקה הקלידן דון איירי, והבסיסט רוג'ר גלובר.
קיימת אירוניה בצירוף גלובר ללהקה, היות שבלקמור עודד את פיטורו מדיפ פרפל בשנת 1973.
ההרכב החדש הוציא את האלבום Down To Earth, אשר הכיל בתוכו את הלהיט All Night Long, ואת הקאבר לשירו של רוס באלארד, Since U've Been Gone.
בהופעות חיות, לעומת זאת, לא הצליח בונט להגיע לאיכויות הוואקליות של דיו, ואכזב במעט את חברי הלהקה.
לאחר זמן מה, עזבו פאוול ובונט את ההרכב מסיבות שונות, אך בעיקר מכיוון שלא אהבו את שליטת בלקמור בלהקה, ודרך ניהולה.
העמדות החסרות בלהקה נתפסו על ידי הסולן ג'ו לין טרנר, והמתופף בוב רונדינילי, ובהרכב זה, הוציאה הלהקה את האלבום Difficult to Cure .
שיר הנושא באלבום זה הוא עיבוד לסימפוניה ה-9 של בטהובן, אשר ידועה כסימפוניה האהובה ביותר על בלאקמור.
האלבום הצליח בצורה משמעותית, והסינגלים שיצאו ממנו לא הפסיקו להשמע בתחנות הרדיו השונות.
לאחר צאת האלבום החליט הקלידן דון איירי לעזוב את ההרכב, ובמקומו צורף הקלידן דייוויד רוזנטל.
אלבומה הבא של ריינבו נקרא Straight Between The Eyes, אלבום זה היה מגובש ומצליח הרבה יותר מהאלבום הקודם.
למרות הצלחתו המסחררת של האלבום, ואולי בגללה, האלבום אכזב חלק מהמעריצים הוותיקים יותר של הלהקה, אשר ציפו מהאלבום ציפיות רבות.
לקראת האלבום Bent Out Of Shape, הוחלף המתופף רונדינילי במתופף צ'אק בורגי, ולאחר יציאת האלבום, גם יצא קליפ לסינגל Street of Dreams, אשר לא אושר להצגה בערוץ המוזיקה MTV, כיוון שכביכול הקליפ מהפנט.
באפריל 1984, חזרו גלובר ובלקמור אל דיפ פרפל, וריינבו התפרקה.
האלבום האחרון של הלהקה, Finyl Vinyl הורכב מרצועות בהופעה חייה, ומבי סיידס, האלבום גם הכיל את האינסטרומנטל Weiss Heim.
בשנת 1993, עזב בלקמור שוב את דיפ פרפל, והקים את ריינבו מחדש, אך ללא חבריה בעבר, אלא עם חברים חדשים.
ההרכב החדש הקליט את האלבום Stranger In US All בשנת 1995, ופתח בסיבוב הופעות עולמי חדש.
סיבוב ההופעות העולמי החדש הצליח מאוד, והחזיר לריינבו את המוניטין בו זכתה כבר בעבר.
בשנת 1997, הופיעה ריינבו בפעם האחרונה, ומשם פנה בלקמור לקריירה יחד עם בת זוגו, אשר איתה הקים את הלהקה Blackmore's Night, שמנגנת מוזיקת פולק רוק.
ביוני 2016 חידש בלקמור את להקת ריינבו, בשם "Ritchie Blackmore's Rainbow", בהרכב חדש זה הופיעה הלהקה שלוש פעמים באירופה, ההופעות כללו שירים מדיפ פרפל וריינבו.
הלהקה כללה את הגיטריסט ריצ'י בלקמור, הסולן רוני רומרו (סולן להקת הרוק "Lords Of Black"), הקלידן ג'נס יוהנסון, המתופף דייוויד קית' והבסיסט בוב נובו.
ביוני 2017 יצאה הלהקה למסע הופעות בבריטניה.
רוני ג'יימס דיו - סולן
מיקי לי סול - קלידים
Rainbow (בעברית: קשת בענן) הוא שם אלבומה התשיעי במספר של הזמרת האמריקאית מריה קארי, ואלבום האולפן השישי שלה, אשר יצא לאור למכירה עולמית בשנת 1999.
בזמן יציאת אלבום האוסף שלה, קארי עבדה על הסרט בכיכובה, Glitter, אולם העבודה עליו התעכבה שנית ולכן בלית ברירה בשל לחץ מחברת התקליטים, היא נאלצה להשתמש ברצועות הקיימות שיועדו לסרט וליצור אלבום חדש.
תוצאת המהלך הייתה ששירים שהיו אמורים למצוא את עצמם בפסקול של Glitter הוכנסו לאלבום Rainbow שאותו סיימה להקליט תוך שלושה חודשים בלבד, בזמן שהיא ישנה וגרה באולפן.
כך נוצר Rainbow, אלבום האולפן המגוון ביותר מבחינה מוזיקלית של קארי.
הוא משלב שירי היפ הופ שהיוו באותה עת שינוי מהותי במוזיקה שלה, שירי פופ ושיתופי פעולה עם אמנים רבים, וכמו כן רצועות רית'ם אנד בלוז כפי שנהגה להקליט לכל אלבום.
אחד המאפיינים הבולטים באלבום הזה כמו ב-Butterfly קודמו הוא עניין הקלטת הרימקסים לשירים.
באלבום זה שולב הרמיקס ל-Heartbreaker כרצועה אינדיבידואלית ואף צולם לשיר הזה קליפ עצמאי בנוסף למקורי.
הרצועה "", חידוש ללהיטו של פיל קולינס מ-1984, הוקלטה פעם אחת על ידי קארי בלבד ולאחר מכן הוקלטה מחדש לאחר יציאת האלבום עם להקת הבנים וסטלייף והצליחה להגיע למקום ה-1 במצעד הבריטי.
לרצועות נוספות באלבום ישנן גרסאות רמיקס עם עיבוד שונה ושירה אחרת מהמקור גם כן.
בעקבות האלבום, קארי יצאה לסיבוב הופעות עולמי שכונה "Rainbow World Tour" שכלל 19 הופעות ביבשות אירופה, אסיה וצפון אמריקה.
"(Heartbreaker (Remix" (בשיתוף דה ברט ומיסי אליוט)
"" (בשיתוף מיסטיקל ומאסטר פי)
"" (בשיתוף ווסטלייף) (בונוס במהדורה הבריטית)
חילוקי דעות חוזרים ונשנים בין חברת קולומביה לבין קארי, בעניין פרסום האלבום והוצאת הסינגלים מתוכו, שנבעו מכך שקארי כבר לא הייתה בעדיפות עליונה בחברה, הובילו לכך שהאלבום עצמו לא ישהה ארוכות במכירות ובמצעדים עצמם ולחיסולו המהיר.
אולם, קארי שברה שיאים נוספים בתחום המכירות והמצעדים: שני סינגלים מתוכו, "Heartbreaker" עם הראפר ג'יי זי ו-"Thank God I Found You" עם ג'ו ו-98 דייגרס, הגיעו למקום הראשון במצעד האמריקאי.
האלבום עצמו פתח בשיא מכירות אישי עבור קארי, כאשר מכרה בשבוע הראשון 323,000 עותקים ממנו.
הוא הגיע למקום ה-2 במצעד האלבומים האמריקאי ובמצעדים השנתיים של מכירות האלבומים הוא הופיע פעמיים: במקום 157 בשנת 1999 ובמקום 31 בשנת 2000.
בסך הכול האלבום מכר עד כה מעל 13 מיליון עותקים ברחבי העולם.
ב- Rainbow קארי ניסתה לשלב כמה שיותר גימיקים ורעיונות אומנותיים.
היא יצרה את דמותה של "ביאקנה", שאותה גילמה בקליפים ואף התראיינה דרך דמותה במספר ראיונות.
ביאנקה שחורת השיער, היא האגו החלופי של קארי והיא מסמלת נהנתנות, גינונים של כוכבת, ונרקיסיזם.
בקליפ של "Heartbreaker", קארי נאבקת בסצנת אגרוף עם ביאנקה.
בנוסף, בקליפ זה גם הופיעה לראשונה דמותה המצוירת של קארי, שתשוב בעתיד בקליפים נוספים שלה.
באלבום הזה, קארי המשיכה להשתמש בסמל הפרפר, כפי שהתחילה לעשות באלבום Butterfly אך בנוסף שילבה גם את מוטיב הקשת בענן, שהופיע במרבית הקליפים של הסינגלים ועטיפות הסינגלים.
בהקדמה לחוברת השירים של האלבום, היא כתבה:
במהלך העבודה על האלבום, קארי הושפעה רבות מאמנים ידועים והיא אף בחרה להודות בחלק התודות של החוברת לאותם אמנים שהעניקו לה השראה: סטיבי וונדר, אריתה פרנקלין, פטי לאבל, האחיות קלארק ונוספים.
"Heartbreker" הוא אחד מהשירים שהיו מיועדים לפסקול של Glitter.
"" הוא שיר אמונה עצמית שמבוסס על סיפור ילדותה של קארי.
"Bliss" הוא השיר היחיד בו קארי מבצעת תווים גבוהים מאוד לאורך כל השיר.
"Petals" נכתב על מערכת היחסים בינה לבין אחיה.
השיר נשלח לתחנות הרדיו האורבאניות ב-7 בדצמבר 2010 כסינגל השלישי מארצות הברית ונשלח מחדש לאחר מכן ב-25 בינואר 2011. השיר הוא שיר היפ-הופ המכיל צלילים מורכבים של בס וסירנות.
השיר בשיתוף הראפרית ניקי מינאז' אשר מבצעת קטע ראפ בשיר.
מבחינה לירית השיר מדבר על כך שיש המון גברים זמינים בעולם כסיבה להתגבר על פרידה או לא לוותר על אהבה.
השיר זכה לביקורות מעורבות, מצד אחד המבקרים שיבחו את הכימיה בין מינאז' לריהאנה אך מצד שני השוו את השיר לשיר Diva של ביונסה וטענו שיש דמיון גדול בין השניים.
עם שחרורו של האלבום השיר נכנס למצעד של דרום קוריאה ולמצעד ההורדות הדיגיטליות בבריטניה וארצות הברית.
בדרום קוריאה השיר הגיע למקום ה-41 בעוד בבריטניה הגיע למקום ה-142 ולמקום ה-31 במצעד שירי ה-R&B.
בארצות הברית השיר הצליח להגיע למקום ה-11 במצעד Bubbling Under Hot 100 Singles אך לא הצליח להיכנס למצעד הבילבורד ונהיה לשיר השלישי שלה שלא הצליח לעשות זאת.
לאחר שחרורו לרדיו השיר הצליח להגיע למקום ה-48 במצעד שירי ההיפ-הופ/R&B.
לשיר לא יצא קליפ והוא גם לא זכה להופעות טלוויזיוניות אם כי הוא נכנס לרשימת השירים של סיבוב ההופעות לקידום האלבום.
השיר נכתב על ידי מלווין הוג השני, ריבלינו ווטר, טימותי ות'רון תומאס וניקי מינאז' והופק על ידי מל ומוס וקוק הארל.
הארל גם היה המפיק הווקאלי של השיר ביחד עם ג'וש גודווין, מרקוס טובאר ואובאל צ'ובז באולפני ההקלטות Platinum Sound Recording Studios ו-Electric Lady Studios בניו יורק, ובאולפן Glenwood Recording Studios ברבנק קליפורניה.
קובי האס שימש כהמנדס הווקאלי של השיר בעוד המיקסינג לשיר נעשה על ידי דנה נילסן.
על אף שהשיר לא קיבל קידום מלבד רדיו עירוני מוסיף, הוא הצליח להגיע למקום ה-48 במצעד שירי ההיפ הופ\אר אנד בי.
השיר כולל קטע ראפ מאת ניקי מינאז', שעבדה עם ריהאנה גם על השיר "Fly" של מינאז', מתוך אלבומה הראשון, Pink Friday.
בריאיון לחדשות MTV, דיברה ריהאנה על שיתוף הפעולה עם מינאז': "זה שיר ממש כיף.
לא, בכלל לא כמו המקור.
זה אגרסיבי למדי אבל די מוזר ומצחיק." לאחר מכן, אמרה מינאז' בראיון שהיא כתבה את הקטע שלה בשיר בעצמה, כשהיא הייתה במיטה שלה.
השיר כשל במצעדים ולא הצליח להיכנס למצעדים באירופה, אוסטרליה ניו זילנד ובארצות הברית, ולא זכה להשמעות רבות בתחנות הרדיו.
בספוטיפיי צבר למעלה מ-25 מיליון השמעות.
Rain Dances הוא האלבום החמישי של להקת הרוק המתקדם, קאמל.
זהו האלבום הראשון ללא הרכבה המקורי של הלהקה בשל עזיבתו של הבסיסט, דוג פרגוסון.
את פרגוסון החליף הבסיסט לשעבר של להקת הרוק המתקדם הנודעת קרוואן ריצ'רד סינקלאיר.
והסקסופוניסט והחלילן לשעבר של להקת קינג קרימזון הידועה, מל קולינס.
באלבום גם השתתף כאורח, בריאן אינו.
כל השירים נכתבו על ידי אנדרו לאטימר ופיטר ברדנס אלא אם כן צוין אחרת
Unevensong (לטימר, ברדנס, אנדי וורד) - 5:35
Skylines (לטימר, ברנדס, וורד) - 4:24
Rajaz הוא האלבום השלושה-עשר של להקת הרוק המתקדם, קאמל.
באלבום בלטו השפעות של מדבריות ונוודים.
השיר האחרון של האלבום הוקדש ללורנס איש ערב.
"Rainmaker" (מוריד הגשם בתרגום חופשי) הוא שיר של הזמרת הדנית אמילי דה פורסט.
השיר יצא לאור ב-24 בפברואר 2014. "Rainmaker" הוא השיר הרשמי של אירוויזיון 2014 שבקופנהגן.
השיר נכתב על ידי אמילי דה פורסט, ג'אקוב שאק גלסנר, פרדריק סונפורס.
כשנשאלה על השיר ענתה דה פורסט, "השיר מדבר על שבט שמתאגד ביחד בשביל לקרוא ל'מוריד הגשם' שיחזיר את הפריחה לאדמותיהם שוב.
אבל מבחינה כללית יותר, "מוריד הגשם" יכול להיות כל דבר או כל אחד- זה פשוט להתאגד ביחד ולעזור אחד לשני".
היא גם דיברה על הנאתה מההצלחה לאחר ניצחונה באירוויזיון 2013, "אני מסתובבת ברחבי אירופה ומופיעה עם השירים שלי, הוצאתי את אלבום הבכורה שלי, וכתבתי הרבה מאוד שירים- למען האמת, אני חייה את החלום שלי!"
השיר היה ללהיט גדול בדנמרק כשהגיע למקום הראשון במצעדי המוזיקה והוא אף הפך למיני להיט באירופה, כשהחמיץ בקושי את הtop 20 בשוודיה ונכנס למקום ה23 ואף הצליח להיכנס לtop 75 במצעד הבריטי.
זו הייתה הפעם השנייה בה שיר של דה פורסט הגיע למעמד כזה, אחרי "Only teardrops" שזכה באירוויזיון 2013.
במאי 2014, דה פורסט הופיעה עם השיר במהלך גמר האירוויזיון באצטדיון "B&W Hallerne" שבבירת דנמרק, קופנהגן.
מדינה תאריך פורמט חברת תקליטיםדנמרק21 בפברואר 2014הורדה דיגיטליתיוניברסל מיוזיק גרופ דנמרק
Rain Fell Within הייתה להקת מטאל גותי סימפוני אווירתי שפעלה בארצות הברית בשנים 1996 עד 2002.
הלהקה מנגנת מטאל גותי שמתבסס על קולה האופראי של הסולנית דואון "שחר" דזירה (Dawn Desireé).
המוזיקה יחסית לא כבדה ללהקות מטאל גותי אירופאיות וקצב הנגינה הוא בינוני, לא מהיר כמו דת' מטאל ומאידך לא איטי כמו דום מטאל.
דואון דזירה (Dawn Desireé) - סולנית, קלידים (1996-2002)
Believe - אלבום אולפן, 2000
Refuge - אלבום אולפן, 2002
"Rakkaudesta lajiin" (בעברית: "אוהבת בשביל הספורט") הוא סינגל הבכורה של הזמרת הפינית אוולינה, בשיתוף הראפר הפיני אוויל סטו.
הסינגל יצא לאור ב-22 במאי 2015, תחת חסותן של חברות התקליטים יוניברסל מיוזיק גרופ ואם-אייזי מיוזיק, כסינגל הראשון מתוך אלבום הבכורה שלה, 24K.
הסינגל יצא לאור באותו תאריך ביחד עם סינגל נוסף, "Vuoristorataa".
את שני הסינגלים איגדה אוולינה לסינגל אחד תחת שני השמות של שניהם, ושניהם יצאו כסינגל הבכורה שלה.
שני הסינגלים לא הצליחו להיכנס למצעד הפיני הרשמי, והפכו ליחידים של אוולינה שלא הצליחו לעשות זאת.
את השיר כתבה אוולינה עם טומי לייקה, והוא הופק על ידי אנרי לאנץ.
כיוון שיצא עם סינגל נוסף באותו תאריך, החליטה אוולינה לאגד את השניים בעטיפה ובשם אחד.
בעטיפה ניתן לראות את שני שמות הסינגלים, כאשר מאחוריהם אוולינה מופיעה בצבעים דהויים.
הווידאו קליפ הנלווה שצולם לשיר הועלה לערוץ ה-Vevo של אוולינה כבר ביום שהוכרז כסינגל רשמי ביחד עם, "Vuoristorataa".
בקליפ אוולינה רוקדת בחדרים חשוכים, ובין לבין ניתן לראותה חובשת מסיכה שחורה שמכסה את כל פרצופה ומדי פעם מנצנצת בגלל התאורה שבאותו חדר.
לבסוף, ניתן לראות את אוויל סטו חובש כובע גרב שחור, שר את השיר, כשהוא יושב על כיסא.
מונה הצפיות של הווידאו קליפ נכון לאוקטובר 2017, עולה על למעלה ממיליון צפיות, דבר אשר הופך אותו לחמישי הנצפה ביותר של אוולינה.
Rainbow (בעברית: קשת) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת האוסטרלית סיה.
הסינגל יצא לאור ב-15 בספטמבר 2017, מתוך הפסקול My Little Pony, עבור הסרט "הפוני הקטן שלי: הסרט" תחת חסותה של חברת התקליטים סוני מיוזיק.
את השיר כתבו סיה, ג'סי שטקין, ג'יימס נוטרלוב והוא הופק על ידי ג'סי שטקין גם כן.
כיוון שדיבבה סיה בסרט "הפוני הקטן שלי: הסרט" דמות פוני חדשה, יוצרי הסרט עיצבו עבורה סוס פוני חדש שנושא את סמל הדגל שלה, כשעל ראשו פאה.
סיה הכריזה ברשתות החברתיות כי את השיר תוציא בסמוך לצאת הסרט "הפוני הקטן שלי: הסרט" לאקרנים.
הווידאו קליפ הנלווה שיצא לשיר מציג את הרקדנית הנודעת שבה סיה משתמשת ברוב הקליפים שלה, כשהיא רוקדת במסך אשר מחליף צבעים.
בין לבין ניתן לראות לאורך כולו קטעים מתוך הסרט "הפוני הקטן שלי: הסרט", כשבהם ניתן לראות את סוס הפוני שעיצבו במיוחד עבור סיה עצמה.
מונה הצפיות של הווידאו קליפ נכון לאפריל 2020, עומד על סך מצטבר של 90 מיליון צפיות.
Rainbow World Tour הוא סיבוב ההופעות הרביעי של הזמרת מריה קארי אשר נועד לקדם את אלבומה התשיעי Rainbow.
סיבוב ההופעות נמשך במשך חודשיים כאשר התחיל ב-14 בפברואר 2000 בבלגיה והסתיים ב-18 באפריל 2000 בקנדה.
סיבוב ההופעות גרף 7.1 מיליון דולר מהחלק הצפון אמריקאי בלבד.
סיבוב ההופעות היה לראשון של קארי מזה 7 שנים שספג ביקורות מעורבות.
במהלך סיבוב ההופעות ביקרה ביותר מדינות באירופה ואף הופיעה בפעם הראשונה גם בסינגפור.
במהלך ההופעות היא שרה גם שירים חדשים אשר לא הופיעו באלבום הנתמך כמו "", "Heartbreaker" ו-"Thank God I Found You".
שירים אלה היא שילבה לצד להיטיה הגדולים.
בנוסף לכך הזמר וחברה טריי לורנז שימש כזמר רקע באחת מהופעותיה.
סיבוב ההופעות קיבל ביקורות מעורבות במיוחד בארצות הברית.
מגזין "Variety" כתב בביקורת שלו על הופעתה הראשונה בסיבוב ההופעות: "המופע של מריה קארי מתחנן לפשטות או לכידות".
במגזין "Chicago Sun-Times" נכתבה ביקורת על הופעתה בשיקגו בה נכתב: "נראה כי מריה ניסתה לחקות את ויטני יוסטון ולאחר מכן עברה לחקות את בריטני ספירס" וכינה את הגישה של המופע שלה כגישה "שקשה להבין".
Rainbow (בעברית: קשת בענן) הוא האלבום הסטודיו השלישי של הזמרת קשה.
האלבום יצא לאור ב-11 באוגוסט 2017, על ידי חברת התקליטים תקליטי RCA.
עם יציאתו נכנס האלבום אל המקום ה-1 במצעד הבילבורד 200, והיה לשני של קשה שעשה זאת.
כתב העת בילבורד דירג את האלבום במקום ה-73 ברשימתם "100 האלבומים הטובים ביותר של העשור השני".
בשנת 2019, מגזין הרולינג סטון ערך את רשימת "100 האלבומים הטובים ביותר של העשור השני" ודירג את האלבום במקום ה-79.
קשה החלה בתחילה לכתוב שירים לאלבום האולפן השלישי שלה, כשהייתה מטופלת בטימברליין קנולס, מרכז טיפולי באילינוי, בגלל הפרעת אכילה בשנת 2014. להוטה לכתוב מוזיקה בזמן הטיפול, חברה הביאה לה מקלדת פסנתר צעצוע, ואחרי מעט משא ומתן.
הצוות הרשה לה לשמור עליה.
האלבום הופק על ידי קשה, ברודי בראון, סטיוארט קריקטון, בן פולדס.
קשה קיבלה שתי מועמדויות על פרסי גראמי השנתי ה-60, כולל פרס גראמי לאלבום הפופ הווקאלי הטוב ביותר ופרס גראמי על ביצוע סולו הפופ הטוב ביותר עבור השיר "Praying".
(בעבר נקרא: Rainbow S.r.l.) היא חברת הפקה איטלקית שהוקמה בשנת 1995. החברה מפיקה סרטים וסדרות טלוויזיה וידועה בהפקת הסדרה "מועדון ווינX".
מנכ"ל החברה הוא איג'יניו סטראפי.
החברה הוקמה בלורטו בשנת 1995 על ידי איג'יניו סטראפי יחד עם שני שותפים, לואיגינו פיגיני וג'וזפה קזאלי.
הפרויקט הראשון של החברה הייתה הפקת סדרת האנימציה "טומי ואוסקר" ואחריו הועלה סרט מצויר בשם "טומי ואוסקר: הסרט".
ההפקה הפופולרית ביותר של החברה היא "מועדון ווינX", סדרת טלוויזיה מונפשת ששודרה לראשונה בשנת 2004. הסדרה פורסמה מעל ל-150 מדינות, ונוצרו לה סדרות המשך וסרטים.
החברה עבדה מאז על כמה סדרות טלוויזיה, ביניהן "הנטיק".
בנוסף, בשנת 2012 החברה הפיקה סדרת אנימציה בשילוב לייב אקשן בשם "מיה ואני".
בשנת 2016 החברה הפיקה את הסדרה "מגי וביאנקה: חברות בסטייל".
החברה, בשיתוף פעולה עם Rainbow CGI, עשתה גם סרטי קולנוע, ביניהם הפקת התלת-ממד הראשונה של איטליה, "מועדון ווינX: הרפתקה קסומה".
בשנת 2015 רכשה החברה את אולפן האנימציה הקנדי "Bardel Entertainment".
ביולי 2017 החברה לקחה 60% מ-"Gruppo Ivas", הכוללת גם את "Colorado Film" שהוקמה בשנת 1986 על ידי המפיק מוריזיו טוטי, הבמאי גבריאלה סלווטרוס והשחקנים דיאגו אבטנטונו ופאולו רוסי.
Rainbow CGI הוא אולפן שנוצר על ידי Rainbow S.p.A., ומטרתו ליצור סדרות טלוויזיה וסרטים בהנפשה ממוחשבת.
"Raggio di luna" (בעברית: "קרן הירח") היה השיר שייצג את איטליה באירוויזיון 1979 שבוצע באיטלקית על ידי להקת הפופ מתיה בזאר (Matia Bazar).
השיר הוא שיר אהבה, שבו הזמר של הלהקה מסביר לאהובתו כיצד משהו פשוט כל כך כמו קרן ירח עשוי לפשט את מערכת היחסים שלהם ולהפוך כל חוויה למהנה.
שיר זה היה השיר השני שבוצע בערב התחרות, מיד לאחר "Sobe, sobe, balão sobe" של מנואלה בראבו, נציגת פורטוגל, ולפני "Disco Tango" של טומי סיבאך, נציג דנמרק.
עם סיום ההצבעה, השיר קיבל 27 נקודות, והגיע למקום ה-15 מתוך 19 בתחרות.
שיר זה היה לשיר הראשון אי פעם בהיסטוריה של האירוויזיון המבוצע ללא ליווי של תזמורת או של מנצח.
השיר העוקב שייצג את איטליה באירוויזיון בשנה שלאחר מכן היה "Non so che darei" של אלן סורנטי.
Rakuten, Inc (ביפנית: 楽天株式会社) היא חברת מסחר אלקטרוני בינלאומית שמרכזה ביפן.
החברה גם עוסקת בפיננסים ומדיה, והיא גם המפעיל הסלולרי הרביעי בגודלו ביפן (ראקוטן מובייל).
נכון ל-2017 היא מעסיקה מעל ל-14 אלף עובדים.
לחברת המדיה של ראקוטן, ראקוטן TV, שירות סטרימינג עצמאי, מטה החברה נמצא בברצלונה שבספרד.
החברה נוסדה ב-1997 על ידי הירושי מיקיטאני שמכהן כמנכל החברה, בשם "MDM".
ממאי 1997 עוסקת החברה במסחר באינטרנט, כשבתחילת פעילותה היא העסיקה 6 עובדים בלבד.
ב-1999 שונה שם החברה ל-rakuten, שפירושו "אופטימיזם" ביפנית.
ב-2000 הונפקה החברה בבורסה לניירות ערך בטוקיו.
ב-2001 הפעילה החברה שירות הזמנת חדרים בבתי מלון.
החל מ-2011 התחילה החברה להתרחב מחוץ ליפן, והקימה פעילות של מסחר אלקטרוני באוסטריה, קנדה, טייואן, תאילנד, ספרד ועוד.
ב-2012 השקיעה כ-100 מיליון דולר בחברת פינטרסט, ב-2020 מימשה את אחזקתה ברווח ניכר.
בפברואר 2013 היא רכשה את חברת המסרים המיידים הישראלית Viber, תמורת סכום של כ-900 מיליון דולר.
ב-2019 היו למוצר כבר למעלה ממיליארד משתמשים.
ב-2015 רכשה את חברת OverDrive האמריקאית העוסקת בהפצת תוכן דיגיטלי, ספרים אלקטרוניים, ספרים קוליים, מוזיקה וכותרי וידאו.
ב-2019 מכרה ראקוטן את אחזקותיה בחברה לקרן ההשקעות KKR.
ב-2016 איבדה לראשונה את מקומה כחברת המסחר האלקטרוני הגדולה ביפן, לטובת אמזון.
לחברה עניין מיוחד בתחום שידורי הספורט.
בספטמבר 2017 חתמה על חוזה חסות מסחרית עם קבוצת הכדורסל גולדן סטייט ווריורס.
החל מעונת 2017/18 החברה נותנת חסות מסחרית לקבוצת הכדורגל של ברצלונה והיא גם הבעלים של מועדון ויסל קובה.
בסיום עונת 21/22 נגמר הסכם החסות של ברצלונה עם ראקוטן.
בספטמבר 2020 השיקה ראקוטן מובייל את רשת ה-5G שלה ביפן.
"Rain" (בעברית: "גֶשֶׁם") הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית מדונה, מתוך אלבום האולפן החמישי שלה, Erotica.
השיר יצא לאור ב-19 ביולי 1993, כסינגל החמישי מתוך האלבום, על ידי חברות התקליטים האחים וורנר, מאבריק רקורדס וסייר רקורדס.
השיר הגיע למקום השביעי במצעד הסינגלים הבריטי, וה-14 במצעד הבילבורד הוט 100.
השיר נכתב והופק על ידי מדונה ושפ פטיבון.
השיר הוא שיר בסגנון הפופ, המושפע מסגנון הטריפ הופ ומוזיקת הגל החדש.
בנוסף לכך, תואר השיר כ-"שיר בסגנון המוזיקה העכשווית למבוגרים, שנחשב לידידותי ביותר, ביחס לשאר השירים מהאלבום Erotica, בו הוא נכלל".
במרוצת השנים, נודע על ידי איגוד תעשיית ההקלטות הבריטי (BPI) כי השיר נמכר בבריטניה בלמעלה מ-130,771 עותקים בסך הכול.
באוסטרליה קיבל את תואר הזהב.
הווידאו קליפ המלא שיצא עבור השיר הועלה לערוץ היוטיוב של מדונה ב-26 באוקטובר 2009. הוא בוים על ידי מארק רומנק וצולם בין ה-16 ל-19 במאי, 1993, בסנטה מוניקה, קליפורניה.
בתחילת הקליפ ניתן לראות את מדונה יושבת על כיסא.
נכון לינואר 2023, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-18 מיליון צפיות.
Ralf-Stetysz היא מכונית משפחתית גדולה מתוצרת חברת ההנדסה הפולנית K.
Ltd) בשיתוף "Automobiles Ralf Stetysz" אשר יוצרה בין השנים 1924–1929 בפולין.
בסך הכול נבנו כ-200 מכוניות.
בשנת 1924 החל סטפן טישקביץ' הקים חברה בה תכנן את הדגם "Ralf-Stetysz" במפעל "Automobiles Ralf Stetysz" (מוקם בעיר בולון-ביאנקור ליד פריז).
לאחר שמספר אבות טיפוס הוצגו בתערוכת הרכב של פריז, בשנת 1926 ובשנת 1927 הוחל בשיתוף פעולה עם חברת ההנדסה הפולנית K.
את גוף הרכב ייצרה חברת המטוסים "Plage i Laśkiewicz" מלובלין.
מנוע בנזין היה ממוקם בקדמת האוטו.
בשנת 1929 השתתף דגם "Ralf-Stetysz" בראלי מונטה קרלו.
בשנת 1929 מפעל בפולין בו בוצע הרכבת המכונית נשרף כליל כולל מכוניות שעוד לא מנסרו ללקוחות.
בעלי מניות לא הסכימו להשקיע סכומים לשיקום המפעל וחברה נסגרה.
"Stetysz TA" - הורכב מנוע 4 צילינדרים.
"Stetysz TC" - הורכב מנוע 6 צילינדרים.
Rage Against the Machine הוא אלבומם הראשון של להקת רייג' אגאינסט דה משין.
זהו אחד מאלבומי הראפ מטאל הראשונים מסוגם, והוא הוקלט בצורת סטריאו כך שקיים "משחק" בין הצלילים באוזניות.
האלבום גם מכיל מספר רב של טכניקות גיטרה שהמציא טום מורלו והפכו לפופולריות בהמשך, ובכלל הגיטרה משחקת תפקיד משמעותי ביותר בשירי האלבום.
את השירים לאלבום פרסמה הלהקה כבר לפני יציאת האלבום, חלק כסינגלים וחלק יצאו באלבום דמו שמכיל גרסאות ראשוניות בהקלטה במצב גרוע, שגם הוא נקרא rage against the machine.
במהלך 'רפרור' שכזה מעלה מורלו את אצבעותיו אל המיתרים הגבוהים של הגיטרה ונותן כמה צלילים מהירים שעושים קול הדומה לצליל טלפון.
האלבום עוסק בעיקר בפוליטיקה, ורובם הגדול של השירים (למעט השיר הרביעי באלבום "settle for nothing" שעוסק בסבל האישי שחווה זאק דה לה רוחה) עוסק בהתנהלות לא טובה מצד הממשל האמריקאי, שירי מחאה נגד אלימות ומלחמות, הצביעות של הממשלה ומערכת החינוך.
למשל השיר "take the power back" שמופיע שלישי באלבום עוסק בסיבות שבגללן על הצבא, לדעת הלהקה, להחזיר את החיילים האמריקנים מסוריה.
בעטיפת האלבום תצלום של "הקרבתו העצמית" של טיק קואנג דוק, נזיר בודהיסטי וייטנאמי בסייגון בשנת 1963, שבה הוא הדליק ושרף את עצמו.
הנזיר מחה על ממשלתו של הנשיא נו דין דיים על דיכוי הדת הבודהיסטית.
התצלום משך תשומת לב בינלאומית ושכנע את נשיא ארצות הברית, ג'ון פ.
קנדי, לסגת מהתמיכה בממשלתו של נו דין דיים.
הצילום צולם על ידי כתב סוכנות הידיעות AP, מלקולם בראון; תצלום דומה זכה בפרס צילום העיתונות העולמית בשנת 1963. הלהקה הזדהתה עם מטרותיו של טיק קואנג דוק, והאלבום מעביר מסר פוליטי מובהק, ולכן התצלום שימש נאמנה את האלבום.
תמונתו המלאה של טיק קואנג דוק הופיעה על עטיפת האלבום במקור, ואילו מאוחר יותר היא נחתכה כך שרק דוק יופיע בה.
מגזין Q סיכם את האלבום כ"תיעוד של גישה ואנרגיה אמיתיים", ואף מבקר המגזין 'לוס אנג'לס טיימס', רוברט הילברן, תיאר זאת כ"ביכורה בולטת, מודעה פוליטית" והוסיף כי דה לה רוחה "כוכב המשלב על הבמה כריזמה דמוית בוב מארלי, ונותן ראפ בסגנון צ'אק די'- והמוזיקה עצמה קשוחה ובלתי נלאית כמו אונסיו".
רוברט כריסטגאו התרשם מעט פחות מהאלבום וסיכם אותו כ"מטאל לאוהבי הראפ ושונאי אופרה".
הסוקר מטעם האתר AllMusic, אדוארדו ריבדביה, כתב בסקירה רטרוספקטיבית, "זה היה האלבום הראשון שמזג בהצלחה את הצלילים השונים לכאורה של ראפ ומטאל", הוא גם שיבח את ה"חרוזים משמעותיים והרשעה טעונה רגשית" שכינה אותו "חיוני".
בשנת 2001, מגזין Q הציב את Rage Against the Machine כאחד מחמישים האלבומים הכבדים בכל הזמנים.
האלבום כלול בספר '1001 אלבומים שאתה חייב לשמוע לפני שתמות' בשנת 2012, האלבום דורג כמספר 365 ברשימת מגזיני הרולינג סטון של 500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים ומספר 24 ברשימת המגזין "100 אלבומי המטאל הגדולים בכל הזמנים".
רדיו "BBC 1 DJ Zane Lowe" הבריטי כינה את Rage Against the Machine כאחת מארבע 'יצירות מופת', והאהוב עליו, ב־2 בדצמבר 2008. באוקטובר 2011 דורג Rage Against the Machine מספר חמש ברשימת עשרת אלבומי הגיטרה של מגזין "וורלד" העולמי בשנת 1992.
"Rain and Tears" (בעברית: "גשם ודמעות") הוא שיר של הלהקה היוונית בנה של אפרודיטה.
ב-1968 יצא השיר כסינגל בחברת התקליטים מרקורי.
השיר נכלל באלבום הבכורה של הלהקה משנת 1968 בשם "End of the World".
את השיר כתבו ואנגליס ובוריס ברגמן.
הוא מתבסס על מוטיבים מתוך הקאנון של פכלבל.
את ההקלטה של השיר הפיק פייר סברו.
השיר הגיע למקום השני במצעדים בהולנד, שווייץ ונורווגיה.
בבלגיה הגיע השיר לראש המצעד בוולוניה, ולמקום השביעי בפלנדריה.
7" סינגל Mercury 132 501 MFC (ב-1968, גרמניה, הולנד, בלגיה, צרפת, ספרד, דנמרק, שוודיה, נורווגיה)
Hi-Revving Tongues הוציאו גרסת כיסוי לשיר ב-1969. ב-1969, גרסת הכיסוי זכתה בפרס תקליט הזהב לסינגל הטוב ביותר של השנה של דיסק הזהב לוקסיין .
כמו כן, הגיע למקום הראשון בניו זילנד.
דמיס רוסוס, סולן להקת בנה של אפרודיטה, כלל באלבומו "The Story of Demis Roussos" משנת 1987 גרסה של השיר מהופעה חיה.
השיר הוקלט ב-10 באפריל 1987 ברוסמלן במופע "Goud van Oud Live".
השיר יצא גם כסינגל מתוך האלבום בחברת התקליטים BR Music.
הזמרת הצרפתייה-איטלקייה דלידה הקליטה שלוש גרסאות שונות של השיר.
"Rain on Me" הוא סינגל שהקליטה הזמרת-יוצרת האמריקאית ליידי גאגא בשיתוף הזמרת אריאנה גרנדה מתוך אלבום האולפן השישי של גאגא Chromatica משנת 2020. הוא נכתב על ידי גאגא, גרנדה, ניג'ה צ'ארלס, רמי יעקב, צ'אמי, בויז נויז ומפיקיה בלאדפופ וברנס.
השיר כולל ביט סינתטי-דיסקו וגיטרות פאנק המתואר על ידי גאגא כ"חגיגת דמעות" ומבחינה מילולית הוא בוחן חוסן נפשי מול קשיים בחיים.
השיר שוחרר על ידי אינטרסקופ רקורדס כסינגל השני של האלבום ב-22 במאי 2020. מבקרי המוזיקה שיבחו את קולותיה של גאגא וגרנדה כמו גם את המסר של השיר.
עם הופעת הבכורה של השיר בפסגת מצעד הבילבורד הוט 100 האמריקאי, הוא הפך לסינגל החמישי של גאגא במקום הראשון במצעד ולרביעי של גרנדה.
בנוסף, הפך לשיר שיתוף הפעולה הנשי הראשון בכול הזמנים אשר נכנס היישר ביציאתו אל תוך המקום הראשון במצעד, והפך את גרנדה לאמן הראשון בהיסטוריה אשר מחזיק ב-4 שירים אשר נכנסו ברציפות היישר למקום הראשון במצעד ביציאתם.
בספוטיפיי, "Rain on Me" הפך לשיר השביעי במצעד הסטרימינג של קיץ 2020 והשיר הכי מוזרם של אמנית ברחבי העולם במהלך העונה.
ברחבי העולם, "Rain on Me" הגיע לראש המצעדים ב-13 מדינות שונות, והופיע בין עשרת המובילים ביותר מ-50 טריטוריות בעולם
את קליפ השיר הנלווה ביים המוזיקאי רוברט רודריגז, והוא מציג את גאגא וגרנדה רוקדות בתוך זירה ענקית במהלך סופת גשמים, עם פגיון נופל מהשמיים.
הוא זכה לשבחים מצד המבקרים והיה מועמד ל-7 פרסי הווידאו קליפים של MTV, כולל קליפ השנה, ובסופו של דבר זכה בשלושה פרסים, כולל קטגוריית שיר השנה.
הצמד ביצע גם את "Rain on Me" בטקס הפרסים.
"Rain on Me" קודם ביציאתו על ידי גאגא וגרנדה בהופעתן בערוץ מזג האוויר האמריקאי במהלכו דימו גשם היורד עליהם.
השיר זכה בקטגוריית פרס גראמי לביצוע הפופ הטוב ביותר של צמד/להקה בטקס פרסי הגראמי ה-63, והפך לשיתוף הפעולה הנשי הראשון בהיסטוריה אשר זוכה בפרס.
השיר הוזכר לראשונה בראיון של גאגא עם מרץ 2020 עם נייר, אז, כשלא היה ידוע שגרנדה שותפה בשיר, הוא תואר כ"מפלצת של מנגינה של ריקודים, אך המסר שלו הוא להגיש עצמך להרס – רחבת ריקודים ללא רבב כקול.
חגיגה של כל הדמעות שלך".
גאגא גילתה כי שיתפה פעולה עם כוכבת פופ שחוותה "באופן דומה" טראומה עצומה כשהיא בעין הציבור "והלכה לעומק על מקור השיר שלהם" בראיון אמרה כי, "אני ישבתי איתה ודיברנו על חיינו.
שתי נשים מנהלות שיחה על איך להמשיך וכיצד להיות אסירות תודה על מה שאת עושה".
בראיון שלה ב-21 במאי 2020 עם זאני לואו באפל מיוזיק, דיברה גאגא עוד על תהליך הכתיבה של השיר:
"Rain on Me" נכתב על ידי גאגא, גרנדה, ברנס, ניג'ה צ'ארלס, רמי יעקב, ברסו, בויז נויז והמפיק הבכיר בלאדפופ.
המפיק המשותף ברנס הסביר שהוא רוצה ליצור את "אותה אנרגיה" שיש לשירים כמו "Another Chance" מאת רוג'ר סאנצ'ס ו-"Music Sounds Better with You" של קבוצת פרנצ' האוס "Stardust", כדי שהיא תוכל "להרגיש קלאסית אך מודרנית.
בתחילה, השיר היה "הדגמה מוחלטת של ז'אנר אסיד האוס סולו", וברנס גילה כיצד השיר בצורה משמעותית במהלך התהליך שלהם,
"Rain on Me" הוא שיר, דאנס-פופ ודיסקו בהשפעת שנות התשעים, עם אלמנטים אלקטרופופיים, האוס צרפתי, וארודודנס.
הוא הורכב באמצעות זמן משותף במפתח C♯ מינור, עם קצב של 123 פעימות לדקה.
רוב השיר עוקב אחר רצף C♯m7 – Amaj9 ואילו הפסקה הראשונה והפזמון המקדים השני מוסיפים B (add4) ושתי המקהלות המקדימות כוללות F♯m11 בסופן.
השיר כולל הפקה אופטימלית המורכבת מאינסטרומנטליים של סינת-פופ, ביט סינתטי-דיסקו המושפע מ-R&B, מחיאות כפיים סינתטיות, סטרימינג של גיטרות פאנק וסינת'ים מתגלגלים.
השיר נפתח בפסוק מופשט שבו שירה של גאגא נמצאת בראש מעייניו.
לאחר מכן הוא מלווה בבס האוס צרפתי וכלי הקשה רועמים.
וו האוס-פופ של אמצע שנות ה-90 מכיל לולאה קולית מונפת.
במקהלה, המתוארת כרעישה, מצטברים המקצבים, אשר לאחר מכן משתנים לטיפה של פעימות טכנו.
לאחר מכן גרנדה מצטרפת לפסקה השנייה שם מתווספים פעימות ידיים.
המקהלה האחרונה "מתפוצצת" כשהצמד מסיימות את השיר.