tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לדברי הארגון, "הקמפיין לזכויות אדם רואה בחזונו אמריקה בה מובטחות זכויותיהם של הומואים, לסביות, ביסקסואלים וטרנסג'נדרים, והם מתקבלים בברכה כחברים מלאים במשפחה האמריקאית - בבית, בעבודה, ובכל קהילה".
בעודו מתמקד על הרחבת זכויותיהם של אנשי קהילת הלהט"ב, קידום לגליזציית נישואים חד מיניים, חקיקה נגד אפליה ופשעי שנאה והסברה כלפי המאבק נגד מחלת האיידס.
"הקמפיין לזכויות אדם" מורכב משלושה ארגונים: הראשון הוא מוסד ללא כוונת רווח המתמקד במחקר, שדלנות וחינוך בנושא להט"ב, השני הוא ארגון פוליטי העוסק בפעילות אל מול הקונגרס של ארצות הברית ורשויות מקומיות בנושא זכויות להט"ב, והשלישי הוא ועדה פוליטית העוסקת בהשקעות בקמפיינים של מועמדים פוליטיים שהתחייבו לתמוך בחקיקה שוויונית.
הנהגת קמפיין זכויות האדם כוללת את הנשיא אלפונסו דייוויד.
עבודתו של הארגון נתמכת על ידי שלושה דירקטורים: הדירקטוריון, שהוא הגוף המנהל של הארגון, מועצת קרן HRC המנהלת את כספי הארגון וקובעת מדיניות רשמית המסדירה את הארגון ומועצת הנגידים, המנהלת את ההתפשטות המקומית של הארגון בפריסה ארצית.
סטיב אנדין, שעבד עם לובי לאומי לזכויות להט"ב שהוקם בעבר משנת 1978, הקים את ועדת הפעולה הפוליטית של קרן זכויות האדם בשנת 1980 אשר בסופו של דבר שתי הקבוצות התמזגו.
בשנת 1983 נבחר ויק בזיל, אז אחד מפעילי זכויות הלהט"ב המובילים בוושינגטון הבירה, כמנהל הראשון.
באוקטובר 1986 הוקמה קרן הקמפיין לזכויות האדם (HRCF) כארגון ללא מטרות רווח.
בינואר 1989 הודיע בזיל על עזיבתו, והארגון התארגן מחדש מלשמש בעיקר כוועדת פעולה פוליטית (PAC) להרחבת תפקידו בלובינג, מחקר, חינוך ותקשורת.
הארגון החליט על הצהרת מטרה חדשה לפעילותו באומרה כי:
טים מקפלי, בוגר בית הספר למשפטים באוניברסיטת הרווארד, מייסד הברית הפוליטית הגאה בבוסטון, ויו"ר משותף של ועדת הקמפיין בניו אינגלנד, נבחר למנהלו החדש.
בשנת 1992 אישרה קרן הקמפיין לזכויות אדם לראשונה מועמד לנשיאות, ביל קלינטון.
במרץ 1993 החל בפרויקט חדש, "יום היציאה מהארון הבינלאומי".
מינואר 1995 ועד ינואר 2004 שימשה אליזבת ליבנה כמנכ"לית הארגון אשר בהנהגתה מספר חבריו הוכפל פי 4 ליותר מ-500,000 חברים.
ב-1995 הארגון השמיט את המילה "קרן" משמו והפך לקמפיין לזכויות אדם ועבר ארגון פנימי מחדש בעודו מוסיף תוכניות חדשות כגון פרויקט מקום העבודה ופרויקט המשפחה, בעוד שהארגון עצמו העצים באופן נרחב את פונקציות המחקר, התקשורת ושיווק / יחסי ציבור שלו.
הארגון חשף לוגו חדש, המציג שלט כחול עם קווים מאונכים בצבעים צהובים.
באירוע לקחו חלק: מליסה אתרידג', גארת' ברוקס, פט שופ בויז, קיי די לאנג, נייתן ליין, רופוס ויינרייט, אלביטה רודריגס וצ'אקה קאן.
יורשתה של מנכ"לית הארגון לשעבר, אליזבת ליבנה, שריל ז'אק, התפטרה בנובמבר 2004 לאחר 11 חודשים.
ז'אק הגיבה על המעשה כי התפטרה בגלל "הבדל בפילוסופיית הניהול".
במרץ 2005 הודיע הארגון על מינויו של ג'ו סולמונזה לנשיאו אשר כיהן בתפקיד זה עד שפרש במאי 2012 כיו"ר שותף בקמפיין הנשיאותי של ברק אובמה.
הארגון השיק את תוכנית הדת והאמונה שלו בשנת 2005 לגיוס אנשי דת עבור סיוע לאנשי קהילת הלהט"ב והקמת כוהני דת התומכים בקיום נישואים חד מיניים.
ב-10 במרץ 2010 נערכו במטה הקמפיין לזכויות אדם החתונות הראשונות המוכרות באופן חוקי במחוז קולומביה.
ב-9 באוגוסט 2007 אירח הארגון בשיתוף עם ערוץ לוגו פורום למועמדים דמוקרטיים לבחירות לנשיאות ארצות הברית לשנת 2008 התומכים במיוחד בנושאי להט"ב.
בשנת 2010, פעל הקמפיין לזכויות אדם ביטול האיסור של ארצות הברית על כניסתם של אנשים חיוביים ל-HIV למדינה לצורך נסיעות או הגירה.
בנוסף למערכת הבחירות המחודשת של אובמה, הארגון הוציא כסף על אמצעי הצבעה הקשורים לנישואים בוושינגטון, מיין, מרילנד ומינסוטה, ובחירת הסנטורית הדמוקרטית תמי בולדווין בוויסקונסין.
בשנת 2013, ערך קמפיין גלויות לתמיכה בחוק אי-הפליה בתעסוקה (ENDA) המוצע בקונגרס ארצות הברית אשר יאסור אפליה בגין העסקה ותעסוקה על רקע נטייה מינית או, בהתאם לגרסת הצעת החוק, זהות מגדרית, על ידי מעסיקים בעלי לפחות 15 עובדים.
בשנת 2019 הצטרף הקמפיין לזכויות אדם יחד עם כ-42 ארגונים דתיים ובני ברית נוספים בהוצאת הצהרה נגד פרויקט בליץ, מאמץ של ארגוני ימין נוצרים להשפיע על חקיקת המדינה המבקש "להשיב ולהגדיר כראוי את הנרטיב התומך באמונות דתיות אלו" המתנגדת לקהילת הלהט"ב.
כל שנה מאז 1997, אירח הקמפיין לזכויות אדם ארוחת ערב לאומית המשמשת לגיוס הכספים השנתי הגדול ביותר של הארגון.
בשנת 2009 נאם נשיא ארצות הברית ברק אובמה בארוחת הערב הלאומית השנתית ה-13 מטעמו.
כמו גם את התחייבותו להעביר את החוק לאי הפליה בעבודה.
אובמה נשא את הנאום המרכזי גם בשנת 2011, וחזר על התחייבותו להילחם למען ביטול חוק הנישואים ולמעבר להכרה בנישואים חד מיניים ומאבק בבריונות כלפי בני נוער להט"בים.
דוברים אחרים שהוצגו בארוחות ערב כללו את ביל קלינטון, מאיה אנג'לו, כווייסי מפומה, ג'ו ליברמן, הילרי קלינטון, דיק גפהארדט, ג'ון לואיס, רוזי אודונל, ננסי פלוסי, טים גאן, סוזי אורמן, סאלי פילד, קורי בוקר, תמי בולדווין ובטי דג'נרס.
התיעוד ההיסטורי של ציר הזמן של הקמפיין לזכויות האדם נשמר באוסף ספריית אוניברסיטת קורנל.
כשהגיעו לקורנל בשנת 2004, הרשומות כללו מסמכי תכנון אסטרטגיים, פקסים, פרוטוקולים, דואר אלקטרוני, הודעות לעיתונות, פוסטרים וקמפיינים.
הארכיון, שגובהו 84 מ"ק, הוא השני בגודלו באגף לאוספי מיניות אנושיים נדירים וכתבי יד.
בפברואר 2007 נפתח הארכיון בפני חוקרים בספרייה, ותקליטים נבחרים אורגנו בתערוכה מקוונת בשם "25 שנים של השפעה פוליטית, הישגי הקמפיין לזכויות אדם".
על פי הארגון, קמפיין זכויות האדם "מאורגן למטרות צדקה וקידום החינוך והרווחה הציבורית עבור הקהילה הלסבית, ההומוסקסואלית, הביסקסואלית והטרנסג'נדרית".
הארגון מספק משאבים ליציאה מהארון, נושאים טרנסג'נדריים, נושאי בריאות להט"בים, ומידע על נושאים במקומות העבודה העומדים בפני אנשי להט"ב ומציג מדד השוויון התאגידי.
הארגון פעל בלובינג להעברת חוקים נגד אפליה ופשעי שנאה נגד הקהילה הגאה ברחבי העולם.
הארגון תמך בהעברת החוק של מתיו שפרד וג'יימס בירד ג'וניור למניעת פשעי שנאה, שהרחיב את חוק פשעי השנאה הפדרלי כדי לאפשר למשרד המשפטים לחקור ולהעמיד לדין פשעים שמקורם במגדר האמיתי או הנתפס של הקורבן, הנטייה המינית, הזהות המגדרית שלו או נכות.
עבודת הארגון בנושאי בריאות התמקדה באופן מסורתי בתגובה למגפת HIV / איידס אשר טיפל באפליה במסגרות הבריאות של עובדי להט"ב, חולים ובני משפחותיהם.
מאז 2007 פרסמה הקמפיין את "מדד שוויון הבריאות", המדרג בתי חולים בנושאים כמו מדיניות אי-אפליה בקרב מטופלים ועובדים, הכשרה של יכולת תרבותית של עובדים וזכויות ביקור בבית חולים למשפחות בהן נמצאים חולים להט"בים.
לוביסטים מהארגון פעלו יחד עם ממשל אובמה להרחבת זכויות הביקור בבית החולים לבני זוג מאותו המין, ולמען ביטולו של חוק מדיניות "אל תשאל, אל תספר", אשר מנעה מלהט"בים מוצהרים לשרת באופן גלוי בצבא ארצות הברית שבוטלה בשנת 2011.
הלוגו הרשמי של הקמפיין לזכויות אדם, שאומץ בשנת 1995, מורכב משני קווים המסמלים את סימן השוויון בצבע צהוב המוטל ים על רקע כחול אשר נוצר על ידי חברת העיצוב סטון יאמאשיטה.
הלוגו הקודם ששימש את הארגון (אשר נקרא בעבר הקרן לקמפיין זכויות האדם) הציג לפיד בוער מסוגנן.
הלוגו הפך לוויראלי, ופייסבוק ראתה עלייה של 120% במספר השינויים בתמונות הפרופיל של משתמשים ב-26 במרץ.
אישים מפורסמים כגון ג'ורג' טאקי, ביונסה, סופיה בוש, פדמה לקשמי, מרתה סטיוארט, מאקלמור, ראיין לואיס ואלן דג'נרס שיתפו את הלוגו עם מיליוני העוקבים שלהם בשירותי הרשת החברתית לצד פוליטיקאים בהם קלייר מקסקיל, ג'יי רוקפלר, וקיי הייגן מהמפלגה הדמוקרטית.
מותגים ותאגידים רבים הראו את תמיכתם בנישואים חד מיניים עם יצירת לוגו תמיכה מטעמם בהשראת הארגון בהם: אנהאוזר-בוש, בונובוס, אתר פאב קום, קנת קול הפקות, ל'אוקסיטן אן פרובאנס, מייבלין, אבסולוט וודקה, באד ליט, מארק ג'ייקובס אינטרנשיונל, סמירנוף, חתונות מרתה סטיוארט וסדרת דם אמיתי מטעם הערוץ HBO.
מקורות תקשורת עיקריים דיווחו על הצלחת הקמפיין הוויראלי בהם: העיתון הכלכלי וול סטריט ג'ורנל, האתר מאשאבל, המגזין טיים, והערוץ MSNBC.
קמפיין זכויות האדם מעניק פרסים במשך השנים לאישים, תאגידים וארגונים בולטים אשר פעלו למען קידום זכויות אדם של קהילת הלהט"ב ברחבי העולם בהם:
אמנדלה סטנברג (2019, ניו יורק)
האחיות וצ'אוסקי (2012, סן פרנסיסקו)
זוכי פרס בעלי ברית השוויון
הארגון NAACP ונשיאו, בן קנאי (2012, לאומי)
זוכי פרס הקמפיין לזכויות אדם לחדשנות בשוויון במקום עבודה
בוסטון קונסלטינג גרופ וגולדמן זקס (2011, לאומי)
קימפטון מלונות ומסעדות וקרדיט סוויס (2010)
קירקלנד ואליס LLP ובואינג (2009, לאומי)
הקלפן והיצאנית הוא מערבון אמריקאי משנת 1971 בכיכובם של וורן בייטי וג'ולי כריסטי, בבימויו של רוברט אלטמן.
לדברי אלטמן, הסרט מתעלם או חותר תחת מספר מוסכמות של ז'אנר המערבון, ועל כן הוא טוען שזהו סרט "אנטי-מערבון".
בראשית המאה ה-20, מהמר קלפים בשם ג'ון מק'קייב (וורן בייטי) מגיע לעיר קטנה בצפון-מערב ארצות הברית בשם 'Presbyterian Church', הקרויה על שמו של הבניין המשמעותי היחידי הקיים בה - בית הכנסייה הפרסביטריאנית, מעוטת המבקרים.
עד מהרה מסתבר שהוא אישיות דומיננטית מאוד בעיר הקטנה, שרוב תושביה הם כורים מוחלשים, וזאת בעיקר עקב אישיותו התוקפנית ובשל שמועות כי הוא אקדוחן.
מק'קייב מקים בעיר בית בושת, המורכב משלוש זונות שנרכשו תמורת 200 דולר מידי סרסור בעיירה הסמוכה.
קונסטנס מילר, מנהלת בית בושת ממוצא אנגלי המכורה לאופיום, מגיעה לעיר, ומשכנעת את מק'קייב שהיא יכולה לנהל את בית הבושת טוב יותר ממנו.
השניים הופכים לשותפים, והמקום משגשג כלכלית אף יותר.
בהמשך, מתפתח רומן בין השניים.
אנשי העיירה מתעשרים והעיירה הופכת לסיפור הצלחה.
אל העיירה מגיעים זוג סוכנים מחברת הכרייה 'הריסון שונסי' מהעיירה הסמוכה, במטרה לקנות את העסק של מק'קייב ואת מכרות האבץ שמסביבו.
שונסי ידוע לשמצה כמי שמביא למותם של אנשים אשר מסרבים למכור לו.
מק'קייב לא רוצה למכור במחיר הראשוני שהוצע לו ודורש מחיר מופרז, מתוך הנחה שהשניים ינהלו איתו משא ומתן על גובה המחיר.
שלושה שכירי חרב נשלחים על ידי חברת הכרייה, על מנת להרוג את מק'קייב, אך הוא מסרב לנטוש את העיר.
בין מק'קייב לבין השלושה מתפתח קרב יריות וכתוצאה ממנו הכנסייה של העיירה עולה באש.
בסופו של דבר, מק'קייב מצליח לירות ולהרוג את השלושה, לא לפני שהוא עצמו נפצע אנושות.
אולם, כל אנשי העיירה מיהרו אל הכנסייה, על מנת לכבות את האש שפרצה, כך שלא נותר איש לבוא לעזרתו של מק'קייב, אשר נשאר למות לבדו בשלג.
היחידה שהייתה יכולה לבוא לעזרתו היא גב' מילר, שבאותו הזמן הייתה תחת השפעת אופיום, במאורת סמים סינית.
אחד המאפיינים החשובים ביותר של הסרט הוא מוזיקת הרקע שלו, המורכבת ממזמורי כנסייה ומשלושה שירים של לאונרד כהן מתוך אלבומו הראשון שיצא 4 שנים קודם לכן: "The Stranger Song" ,"Sisters of Mercy" ו-"Winter Lady".
בכך עקב הסרט אחר הדוגמאות של סרטים כגון "הבוגר" (1967) שלווה בשירים מקוריים של סיימון וגרפונקל ו"אדם בעקבות גורלו" (1969) שלווה בפסקול מאת The Jimi Hendrix Experience, הבירדס, סטפנוולף ועוד.
וורן בייטי - ג'ון מק'קייב
ג'ולי כריסטי - קונסטנס מילר
שלי דובאל - איידה קויל
ג'ולי כריסטי הייתה מועמדת לפרס האוסקר לשחקנית הטובה ביותר על תפקידה בסרט זה.
P2000 הוא אקדח גרמני חצי אוטומטי מתוצרת הקלר וקוך.
האקדח הוצג לראשונה בשנת 2001 ונועד בעיקר לאכיפת החוק (משטרה, יחידות ללוחמה בטרור וכו'), הוא מבוסס על האקדח USP והאקדח עוצב עם מאפיינים ארגונומיים משופרים.
יש לו הדף קטן יותר מזה של ה-USP וצורת החזקה נוחה יותר משל ה-USP.
כמו כל שאר האקדחים של הקלר וקוך ה-P2000 הוא מודל שמתאים יותר לצרכים אישיים.
לדוגמה, ידית האחיזה ניתנת להחלפה, בהתאם לגודל כף היד של המשתמש והדבר מאפשר לכל לוחם להחזיק את האקדח בנוחות.
לאקדח יש סמן לייזר שנבנה במיוחד לאקדח וגם פנס קטן שאפשר לחבר אליו.
- בשימוש במשמר הגבול השווייצרי
- בשימוש משטרת ארצות הברית
- בשימוש על ידי משטרת גרמניה
UMP הוא תת מקלע גרמני תוצרת הקלר וקוך, הרובה אומץ על ידי סוכנויות שונות וכוחות מיוחדים ויחידות לוחמה בטרור.
הקמפוס החרדי – הקריה האקדמית אונו הוא ענף של הקריה האקדמית אונו המיועד ללימודים אקדמיים עבור חרדים.
הקמפוס הוקם באור יהודה בשנת ה'תשס"א (2001), על ידי רנן הרטמן.
בה'תשס"ג (2003) מונה הרב יחזקאל פוגל ליו"ר הקמפוס.
בשנת ה'תשס"ט (2009) נפתחה שלוחה של הקמפוס החרדי בירושלים, וב-2012 מונה עו"ד משה שמעוני למנהל השלוחה.
ב-2023 הועבר הקמפוס באור יהודה למשכן חדש בצומת סביון שבקריית אונו.
מסלולי הלימוד כוללים תואר ראשון במקצועות הבאים: משפטים (.LL.B), מנהל עסקים (.B.A) (בהתמחויות: חשבונאות, ניתוח מערכות מידע, מימון ושוק ההון ושיווק וניהול), ריפוי בעיסוק (B.O.T), הפרעות תקשורת (.B.A), חינוך וחברה (B.A), פרסום ותקשורת שיווקית.
הלימודים מתקיימים בצורה המתאימה לאורח החיים החרדי.
הם מתבצעים תוך הפרדת ימי הלימוד בין גברים ונשים, סטודנטים ומרצים.
הגישה לאינטרנט דרך מסופי המחשב מסוננת באמצעות "אינטרנט רימון".
ללימודים מתקבלים בוגרי מוסדות חרדיים, תוך שהם נדרשים לחתום על התחייבות לנהוג בהתאם לאורח החיים החרדי.
מלגת הלימודים מותנית בין היתר בלבוש צנוע.
בקמפוס לומדים כ-3,000 סטודנטים לתארים ראשונים, ובמכינות הקדם־אקדמיות.
56% מהסטודנטים הם גברים, מתוכם 67% נשואים.
הנשים מהוות 44% מהסטודנטים, מתוכן 35% נשואות.
הנהלת הקמפוס מקיימת "במה", שבמסגרתה נפגשים אישי ציבור עם התלמידים.
במסגרת הבמה התארחו בקמפוס: נשיא המדינה שמעון פרס הרמטכ"ל גבי אשכנזי, נגיד בנק ישראל לשעבר, סטנלי פישר, יו"ר מפלגת העבודה לשעבר, חה"כ שלי יחימוביץ', ואיש התקשורת לשעבר, חבר הכנסת, יאיר לפיד.
בתחילת 2014, הוקם בתמיכת הנהלת הקמפוס אתר "שידוכיישן", שמטרתו לשדך תלמידים ותלמידות.
הקלר וקוך VP70 הוא אקדח גרמני חצי אוטומטי מתוצרת הקלר וקוך.
האקדח הזה היה האקדח הממוסגר פולימר הראשון והקדים את הגלוק 17 ב-12 שנים, הנשק קל יותר מרוב האקדחים הממוסגרים מתכת.
למרות שזה היה האקדח הממוסגר פולימר הראשון, הרובה רמינגטון ניילון 66 שהוצג בשנת 1959 היה הנשק המקורי הממוסגר פולימר הראשון בייצור.
לאקדח יש גרסה אזרחית ששמה VP70Z, האות Z באה מהמילה Zivil, שזה בגרמנית אזרחי, אך הם רק במצב חצי אוטומטי ולא בעלי ירי צרור בכל לחיצה על ההדק.
לאקדח יש גרסה בשם VP70M, האות M באה מהמילה Military, הגרסה נמצאת בשימוש בעיקר אצל יחידות משטרתיות.
הקמרילה של קרול השני, מלך רומניה (ברומנית: Camarila lui Carol al II lea) הוא השם המקובל של החוג הפנימי של קרול השני, מלך רומניה.
הקמרילה השפיעה על הכלכלה והפוליטיקה הרומנית ותפסה חלק ניכר מהכיסוי התקשורתי של התקופה.
הקמרילה עמדה במרכז התקפות האופוזיציה על ממשלו של המלך קרול השני ועם הדחתו הגיעה לקץ השפעתה וחלק מחבריה עזבו את רומניה יחד עם המלך.
במרכז הקמרילה עמדו בעלי תפקידים בארמון, פילגש המלך, אלנה לופסקו, תעשיינים ובנקאים גדולים ותופסי עמדות מפתח בממשל.
בין חברי הקמרילה היו אנטישמיים ויהודים, חלק פעלו בשיתוף פעולה וחלקם זממו האחד נגד חברו.
היו חברי קמרילה שהודרו והיו אחרים שצורפו.
פויו (קונסטנטין) דומיטרסקו (Puiu (Constantin) Dumitrescu), בנו של קולונל רומני, היה סטודנט בפריז בתקופה בה שהה שם הזוג קרול קאראימאן (השם של קרול השני בתקופה בה ויתר על ירושת המלוכה וגלה מארצו) ואלנה לופסקו.
הוא ביצע עבור קרול שירותים אישיים וליווה אותו לבתי הימורים.
עם שובו של קרול לרומניה והכתרתו ב-1930, ליווה אותו דומיטרסקו והפך למזכיר האישי של המלך ועמוד ראשי בקמרילה שלו.
הוא זכור גם בגלל "פרשת המטפחות", כאשר אביו של דומיטרסקו (שקודם לדרגת גנרל על ידי המלך ומונה למפקד הז'נדרמריה) ובן דוד של אלנה לופסקו הפיקו מטפחות עם דיוקנו של המלך קרול וכל אנשי הצבא והמשטרה חויבו לרכוש מטפחת כזאת.
בינואר 1934, לאחר הרצח של יון ג.
דוקה, אולץ דומיטרסקו לעזוב את רומניה ומאוחר יותר, ב-1935, האב הועמד למשפט באשמת שחיתות ונידון לחמש שנות מאסר ומת בכלא - היו שמועות על הרעלה, אך לא נערכה בדיקה.
באותה תקופה צונזרה התקשורת בכל הנוגע לדומיטרסקו, לכן לא ברור מה הייתה הסיבה להרחקתו, יש הקושרים זאת לעימות בינו ובין אלנה לופסקו ויש הקושרים זאת לתביעות של פוליטיקאים, שבאו במקום דוקה.
ארנסט אורדראנו, שהתמנה במקומו של דומיטרסקו, היה שחקן מרכזי בקמרילה ושיתף פעולה היטב עם אלנה לופסקו.
הוא היה נאמן למלך וליווה אותו לאחר יציאתו לגלות ועד מותו.
הבנקאי היהודי אריסטידה בלנק סייע בסכומי כסף גדולים למלך קרול לפני שהיה מלך, בתקופה בה הודח מזכויותיו כבן משפחת המלוכה וחי בצרפת ללא שום הכנסה.
הסיוע של בלנק, שניתן ללא התניה כלשהי, הפך את בלנק לאחד המקורבים ביותר למלך לאחר המלכתו.
פרופסור נאה יונסקו היה פילוסוף ותאולוג נוצרי אורתודוקסי, אוהד התנועה הלגיונרית והמשטרים הפשיסטיים.
הוא היה בעל קשרים טובים בגרמניה הנאצית ועזר לניקולאה מאלאקסה להשיג חוזים משתלמים איתה וקיבל ממנו תמורה יפה.
גבריאל מרינסקו היה במשך שנים מפקד משטרת בוקרשט ובהמשך גם תת-שר הפנים, שר הפנים ושר הממונה על הסדר הציבורי.
מקס אאושניט היה תעשיין יהודי ברומניה, מתחרה של ניקולאה מאלאקסה וחבר נכבד בקמרילה המלכותית עד שהמלך שינה את טעמו ודרש ממנו להעביר לו את הבעלות על עסקיו וכשסירב שלח אותו לבית סוהר.
ניקולאה מאלאקסה היה תעשיין רומני ממוצא יווני וחבר נכבד בקמרילה המלכותית, שהתחרה בהתמדה במקס אאושניט.
כשאאושניט נתן למלך במתנה סוס מרוצים ערבי טהור גזע, נתן מאלאקסה למלך אורווה מודרנית מצוידת היטב.
מיכאיל מורוזוב היה ראש הסיגורנצה ועשה שירותים שונים למען המלך ופילגשו.
גאורגה טטרסקו, בן אצולה רומני בעל הכשרה של משפטן, פנה לפוליטיקה וקרבתו למלך הביאה אותו פעמיים לכס ראשות הממשלה.
הקמע היא סדרת קומיקס בת תשעה כרכים, מאת קאזו קיבואישי.
כרך תשיעי יצא באנגלית בשישה בפברואר 2024. הסדרה זכתה בפרסים נחשבים והיא רבת מכר.
הספר התשיעי והאחרון בסדרה (רוכבת הגלים) יצא בעברית באפריל 2024.
ב-2025 נטפליקס עושה עיבוד לסרט באורך מלא.
אמילי הייז ואחיה נאבין מאבדים את אביהם בתאונת דרכים.
אמא של אמילי ונאבין, קארן, מחליטה ששינוי קיצוני יועיל לכולם.
משפחת הייז עוברת לביתו של סיילס צ'רנון, סבא-רבא של אמילי ונאבין.
במהלך נקיונות הבית, אמילי ונאבין מגיעים לחדר העבודה של סיילס, ושם אמילי מגלה מעמד לספר המעוטר ביד שבמרכזה ספירלה.
על אף אזהרותיו של נאבין, אמילי מניחה את ידה על גבי היד, שמתחילה לזהור ברגע שאמילי נוגעת בה.
מיד לאחר מכן קוצים בולטים סביב ידה של אמילי והיא נכתחת, מיד לאחר מכן היד הזוהרת מתהפכת וחושפת קמע סגול-וורד מעוטר גם הוא בספירלה של המעמד, אמילי עונדת את הקמע ופוקדת על נאבין לא לספר לאימם על ההתרחשויות בחדר.
במהלך הלילה, הקמע מתחיל לדבר עם אמילי ומתריע בפניה על סכנה שמתקרבת.
מיד לאחר מכן נשמעים קולות מהמרתף וקארן מחליטה ללכת לבדוק מה פשר הרעשים.
אמילי סומכת על הקמע ומשכנעת את אימה שכדאי שהיא ונאבין יבואו גם, אך לפני שהם נכנסים למרתף, קארן משנה את דעתה ואומרת להם להישאר בחוץ.
קארן נכנסת למרתף ורואה מולה צל , שמסיח את דעתה מהמפלצת שמאחוריה.
המפלצת בולעת אותה וחוטפת אותה לכוכב בשם אלדיה, שם ההרפתקה מתחילה.
אמילי ונאבין רצים למרתף, מיד לאחר שהם שומעים את הצרחה של אימם.
הם נכנסים דרך הדלת הישר אל מדרגות מתפוררות.
הם מגיעים לאלדיה, היכן שהמפלצת לקחה את אימם.
היא, נאבין ומיסקיט חוזרים לבית של סיילס.
ספר 2: קללת שומרת האבן
אמילי מגיעה לקנליס ופוגשת את לאון אדום הזקן, איש שועל, שמציל אותם מהתקפת אלפים.
לאון לוקח אותם לדוקטור ווסטון שמודיע להם שהתרופה היחידה בשביל קארן היא פרי עץ הגאדובה שגדל אך ורק בפסגת הר ראש השטן.
במקביל, בגאלפן , מלך האלפים כועס על טרליס שלא עמד במשימתו ומצוות אליו את לוגר, למורת רוחו של טרליס.
אמילי, לאון ומיסקיט מטפסים לפסגת הר ראש השטן ולאון מלמד את אמילי להרים דברים מבלי להרוס אותם באמצעות הקמע.
אמילי מוציאה את חומר הנפץ מהדרך.
לאחר זמן מה, מיסקיט, לאון ואמילי מגיעים לחורשת עצי הגאדובה, שמלאה בשלדי אנשים ואלפים.
עצי הגאדובה מדברים עם אמילי ומספרים לה על תולדות המקום ואומרים לה "שעל כל פרי אחד שמעניק חיים,יש מאה שטומנים בחובם מוות"
אמילי משתמשת בכוחה של האבן כדי למצוא את פרי החיים, היא מוצאת את פרי החיים מעוך על האדמה ולוקחת אותו, העצים הקסומים מזהירים אותם שהחזרה תהיה מסוכנת יותר והחבורה יוצאת לדרכה.
מיד אחריהם, מגיעה סיירת האלפים בפיקודו של לוגר שנשלחה למצוא את אמילי.
מאחר שלוגר לא מוצא את אמילי וחבריה, הוא פוקד לשרוף את החורשה.
אמילי רוצה לחזור להציל את עצי הגאדובה אך לאון ומיסקיט אומרים שזה סיכון גדול מידיי, הקמע מנצל זאת ומנסה לשכנע את אמילי לתת לאבן את השליטה ואמילי מסרבת.
החבורה ממשיכה ללכת אך האלפים משיגים אותם, לאון מבין שהם צריכים להילחם ומזהיר את אמילי לא להשתמש יותר מידי באבן, מפני שזה עלול לגרום לאבן להשתלט עליה.
לוגר מתגלה כשומר אבן מיומן ביותר והאבן מנסה לשכנע את אמילי לתת לה את השליטה, אמילי נכנסת למאבק על השליטה עם האבן, ולוגר מנצל זאת ומנסה להרוג אותה אך טרליס תוקף אותו ומונע ממנו להרוג את אמילי, אבל לוגר נותן לאבן שלו את השליטה ומשנה צורה לאלף ענק.
אמילי עדיין לא מצליחה להשיג את השליטה, ובינתיים לוגר מפיל את אמילי וחבריה מההר.
פתאום בית צ'רנון מופיע ומציל אותם, אמילי מצליחה להשיג את השליטה ותוקפת את לוגר ובקושי רב מצליחה להשמיד את האבן שלו, והמאמץ מעלף אותה.
כשהיא מתעוררת, אימה ערה ואינה נמצאת יותר בתרדמת.
כעת משימתם החדשה היא- למצוא את העיר האבודה/המושמדת סיאליס.
בסוף הספר, רואים את טרליס חבול עוקב אחר בית צ'רנון.
טרליס מחפש את לוגר בהר ראש השטן ומוצא אותו במערה חשוכה, ושניהם יוצרים קשר עם מלך האלפים, שפוקד עליהם לחזור, אך טרליס מסרב ומשמיד את אבן יצירת הקשר.
טרליס לוקח את לוגר (שנעשה נחמד יותר) לעיירה הקרובה ודואג לו.
אחר כך, מלך האלפים מזמן את גאבילאן, מתנקש חסר רחמים ופוקד עליו למצוא את טרליס ואמילי, ומדיח את טרליס מתפקיד יורש העצר.
באותו הזמן, אמילי, קארן ונאבין אוספים ענפים כדי להסתיר את בית צ'רנון לפי בקשתו של קוגסלי, שלוקח קשה מאוד את פרידתם מהבית.
אמילי מוצאת את לאון בספרייה והוא מבשר לה שהם נוסעים לחפש את סיאליס כדי לקבל תגבורת במאבק מול מלך האלפים.
ישנו סיפור שמועצת המגינים שמורכבת משומרי האבן החזקים ביותר העלתה את העיר והחביאה אותה בין העננים.
אמילי וחבורתה נוסעים לעיירה הקרובה ונכנסים לפאב ומבקשים מטייסים שונים להטיסם לסיאליס ונתקלים בסירובים חוזרים ונשנים, ריקו, איש חתול, מספר לאחיו אנזו, שיש אנשים שמחפשים את סיאליס כמוהו.
אמילי ולאון ניגשים לאנזו ומבקשים שייקח אותם לסיאליס וריקו מספר להם שאנזו ראה את 'העיר המעופפת'.
פתאום, פורצים אלפים חמושים לפאב ומודיעים שהם מחפשים את אמילי וטרליס.
שני אלפים אחרים נכנסים עם לוגר וטרליס שבויים, טרליס תוקף את אחד השומרים אבל אחר פוגע בו עם מכת חשמל.
אמילי מתערבת ומשתמשת בכוחה של האבן כדי לחלץ את לוגר וטרליס.
אחרי שאמילי מפוצצת את הפאב, אנזו משנה את דעתו ומסכים לקחת אותם.
לאחר התבלטות קלה הם גם מביאים את לוגר וטרליס.
הם נכנסים לרכב/טנק ובורחים משם לרציף כאשר האלפים בעקבותיהם והחבורה עולה על עש הירח (ספינת האוויר של אנזו וריקו).
לאון מנסה ללמד את אמילי להרים חפצים ולהגן עליהם, כאשר החבורה מנקה את הספינה, ולהקת ויורנים מתקיפה אותם וחוטפת את מיסקיט וקוגסלי.
בערב, החבורה מגיעה לתחנת דלק/פונדק ואמילי וטרליס מדברים.
הוא מספר לה מדוע הוא רוצה להרוג את אביו.
ומה שהרג אותו, חי בו, למעשה, מלך האלפים הוא גופה מהלכת, והאבן של מלך האלפים הצליחה להחיות את אדונה המת על ידי שימוש בקסם האפל ביותר שקיים.
בבוקר, אמילי וחבריה עולים על 'עש הירח', ולא שמים לב לנוסע הנוסף שהצטרף אליהם, גאבילאן המתנקש.
אחרי כמה שעות, החבורה מגיעה למעין מקדש מרחף קטן ולאון, טרליס, לוגר ואמילי נכנסים פנימה לבדוק אם המקום בטוח בעוד השאר נשארים בספינה.
בתוך המקדש, יש חלקי פאזל מרחפים ששומרי האבן צריכים להרכיב כדי להיכנס לסיאליס;
בינתיים, גאביליאן לוכד את נאבין וקארן.
ברגע שהפאזל מושלם, גאבילאן מופיע עם קארן הקשורה במקדש ומאיים להרוג אותה, טרליס ואמילי מתכננים לחלץ את קארן.
ולפתע, לוגר נזכר שגאבילאן גרם לו לשכוח את כל שנות ילדותו, וגאבילאן אומר: "רק ביצעתי את פקודותיו של אביך" לוגר מופתע וכך גם טרליס ואמילי מבינה שהם אחים, "לוגר הוא אח שלך?!", "לא זכרת?, כנראה עשיתי עבודה טובה יותר מחשבתי".
טרליס מחליט שזה הרגע המתאים ומגן על קארן באמצעות האבן שלו, ואמילי תוקפת את גבילאן ולוכדת אותו.
ובלהט הרגע, האבן מנסה לשכנע אותה לנקום, אבל אמילי לא מקשיבה לה וזורקת את גאבילאן מהמקדש, והציפור שלו תופסת אותו ועפה משם.
פתאום, נשמעות מחיאות כפיים ומתברר שאלו אנשי משמר סיאליס יחד עם מפקדם, מקס גריפין.
אנשי המשמר מובילים את החבורה לעש הירח ומשם הם עוברים דרך השער לסיאליס.
מקס מספר לאמילי ולאימה על התחרות של בחירת חברי מועצת מגיני העיר החדשה ואמילי מבינה שהיא תצטרך להשתתף גם היא.
הספר נגמר במשפט של אנזו "תביא מצלמה לתעד הרגע הזה, ריקו.
אנחנו הולכים להכין לנו כמה גלויות!"
ברגע שהחבורה מגיעה לסיאליס הם מופרדים: משפחת הייז משתכנת בחדר מפואר באקדמיה לקראת תחרות מועצת המגינים החדשה.
לאון, ריקו ואנזו לא יכולים להיכנס לאקדמיה אז הם מסתובבים בסיאליס אך רואים שמשהו לא בסדר.
טרליס ולוגר נלקחים לכלא יארבורו.
אחרי שלאון, אנזו וריקו משוחררים מתפקידם, לאון מתחיל לחשוד שמשהו לא כשורה.
בזמן שיטוטם בסיאליס, לאון, אנזו וריקו פוגשים ילדה בשם אליסון האנטר שמביאה אותם למסעדה שאמה מנהלת, שם הם מקבלים אימות לחששותיהם, אביה של אליסון מספר להם שהעיר מקוללת וחברי המועצה אוסרים ורוצחים תושבים חפים מפשע.
אליסון מספרת להם שחברי המועצה הם רוחות רפאים ובנוסף, היא מספרת שהיא ראתה קבוצת אנשים שהכירה והם השתלטו על העיר תוך כמה ימים, והאנשים הללו אמורים להיות מתים.
מיד לאחר מכן, משמר סיאליס באים לאסור את משפחת האנטר, אבל ההורים מבקשים מאנזו, ריקו ולאון להציל את אליסון; החבורה מסכימה והם נמלטים דרך החלון, כשהמשמר אוסר את ההורים של אליסון, האבן של הקצין דאנקן מדברת אליו ואומרת לו "הם יודעים"..
בכלא, טרליס ולוגר נכלאו באשמת פשעי מלחמה ולוגר בטוח שהם יישארו שם עד שמלך האלפים יבוא ויהרוג אותם אבל טרליס אומר לו שהמקום הזה כבר אבוד ושסיאליס תיפול לפני שמלך האלפים יגיע.
אבל הם מחולצים לאחר מכן על ידי לאון, ריקו, אנזו ואליסון האנטר.
מיסקיט וקוגסלי מנסים לשכנע אותו לחזור למשחק אך הוא מסרב ושולח אותם לדרכם עם הויורן הצעיר שנקרא כעת דאגנו, ואחר משנה את דעתו ואוסף אותם עם המעבורת הירוקה שלו והוא לוקח אותם לסיאליס.
בלילה, המועצה מזמנת את אמילי לתחרות והיא לובשת את המדים של האקדמיה והשומרים שלה לוקחים אותה לגן השומרים שנקרא כך על שם השומרים שמתו בריק והפכו לפסלי אבן.
שם היא פוגשת את פירס הלוחמני ואת רונין המוכשרת שמספרים לה את האמת על המבחנים: מי שנכשל במבחנים לא קם והולך- הוא מת והופך לפסל אבן בגן השומרים.
אמילי ושומרי האבן האחרים נפגשים במרכז עם זוג שומרים נוסף;
זמן קצר לאחר מכן, המועצה משגרת אותם לריק, ואמילי משתפת פעולה עם מקס, בעוד הוא נחתך מאבן ומדמם, מה שמעורר את חשדו של מקס שהם לא בריק.
הם נפגשים בתוך זמן קצר עם רונין, פירס, צ'אק, זארן ומקס מספר להם שהם בקטקומבות של סיאליס, ואחרי כמה דקות מופיעה להקת גרולים , שטורפת את צ'אק וזארן;
מקס, רונין, פירס ואמילי מטפסים לצינור הניקוז ובורחים מהטריטוריה של הגרולים.
באותו הזמן, ריקו, אנזו, לאון ואליסון מתייעצים עם המתכננת של כלא יארבורו איך לחלץ את טרליס ולוגר, היא מספרת להם על חלון סורגים קטן אשר ממוקם בתקרה.
בחילוץ עצמו, אליסון ולאון עוברים דרך הסורגים ומחפשים את האלפים, כאשר הם מצאו את התא שלהם, לאון שבר את הקולר שעל הקמע של טרליס וטרליס הרס את הסורגים באמצעות האבן.
במהלך ההימלטות אליסון ראתה את הוריה, והבטיחה להם שהיא תחלץ אותם והאסיר שאיתם מזדעזע מזה שאליסון מסתובבת עם אלפים וקורא לשומרים, החבורה עולה אל הגג, אבל השומרים מחכים להם על הגג, טרליס תוקף אותם באמצעות הקמע שלו ולמרבה הפלא, האנשים הופכים לפסלי אבן ונשברים.
באותו הזמן, שומרי האבן מגיעים לאבן הראשית עם מקס, ואמילי שמה לב שזאת לא היציאה, ואומרת שצריך לחזור אך מקס מתעלם ממנה והולך לכיוון האבן הראשית, אמילי קוראת לרונין ופירס אבל הם הפכו לפסלי אבן והתפוררו.
מקס לוקח את האבן הראשית ושואל את אמילי אם היא מבינה את העוצמה של האבן הראשית,
מקס מופיע בגן השומרים ונלחם בויגו ובטרליס ומנצח בקלות, הוא עולה על ספינת האוויר של האלפים ובורח משם עם האבן.
המועצה האחרונה היא ויגו, אמילי וטרליס.
הספר נגמר כשויגו ואמילי נותנים מחוות זיכרון לשומרי האבן שמקס רצח.
הספר מתחיל בחשיפת עברו של מקס,
וכמה ימים אחר כך החליט לחלץ את הוריה של ליירה מכלא יארבורו, הוא נכנס דרך הסורגים בגג, כאשר מצא את התא, הוא עיקם את הסורגים, ומילט אותם דרך הגג.
מקס הביא את הוריה של ליירה לרציף ספינות האוויר והפגיש אותם שם עם ליירה, מקס אמר להם שהוא מסיע אותם לפרונטרה ומשם הם יוכלו להגיע לגאלפן בבטחה, ליירה חיבקה אותו ושאלה אותו אם הוא בא איתם והוא אמר שלא.
מקס העלה אותם על ספינת אוויר ואמר לקפטן של הספינה לנסוע לפרונטרה בלי עצירות.
ברגע שהספינה יצאה, ספינה של משמר סיאליס פקדה עליהם לעצור והטייס נבהל וקפא במקום, מפני שהם לא עצרו, הספינה של משמר סיאליס פוצצה אותם והרגה את ליירה ומשפחתה, מקס נקם והשמיד את הספינה של משמר סיאליס שהרגה את ליירה.
על זה הוא נשלח לכלא הקרח של קורת'ן לחמישים שנים,
אחרי שחוזרים להווה, מקס משחרר מכלא הקרח של קורת'ן ענק הרים בשם כרונוס, ומלך האלפים פוקד על מקס ועל כרונוס לכבוש את פרונטרה, "ושאף אחד לא יישאר בחיים".
טרליס מתאמן, ואז ליד עץ הוא רואה ילד אלפי צעיר ואז הוא מבין שזה הוא, ומחפש אותו מאחורי העץ אך אין שם דבר.
נאבין ואליסון מצטרפים לתוכנית טייסי קולוסוס החדשה, והוא מגלה שהוא היחיד בעל ניסיון קרבי אמיתי.
אמילי וויגו רואים את הרצח שמקס מוביל בפרונטרה וויגו מבין שהוא עומד לכבוש את לוסיין.
יום לאחר מכן, ויגו צופה בהקלטות של המועצה ומגלה שמקס היה תלמיד של סיילס והוא בן יותר מחמישים שנים, ויגו מספר להם על האפשרות להיכנס לזכרונות באמצעות הריק, ואומר שסיילס מעולם לא חווה את ההשלכות על בשרו.
טרליס מביע בזה עניין גבוה ומבקש מלוגר שילמד אותו כיצד עושים זאת, לוגר התמים מסכים, ולא חושש לרגע שהוא הולך לעשות בזה שימוש ממשי.
המחתרת מחליטה להתקדם לכיוון לוסיין ופרונטרה כדי לנסות לעזור לניצולים.
באותו הלילה, אמילי שואלת את ויגו מדוע הוא אמר שסיילס לא הבין את ההשלכות של הריק על בשרו, ומספר על עברו, ועל אשתו ובנו שמתו.
"בני חזר לעבר דרך הריק ובאמצעות האבן, כדי לנסות להחזיר לחיים את אימו, הוא היה בריק ימים על גבי ימים בהם דיבר לעצמו בהתחלה, חשבתי שהוא מדבר לאימו ואחר כך הבנתי שהוא מדבר לאבן שלו, כלומר לקול, כשסוף סוף פקח את עיניו הוא נראה מבועת, ומיד הלך לעולמו."
בינתיים, מקס מפוצץ את ספינת הליווי השנייה, לנגד עיניהם של נאבין ואליסון המזועזעים, שניהם עולים למטוס סילבר הוק, ומנסים לסלק מעש הירח את כרונוס;
מקס רואה את המטוסים המתקרבים ומשמיד אותם באמצעות הקמע שלו, אליסון ונאבין מנסים לירות עליו, אבל הוא חזק מידי והודף את הקליע, הוא מעופף אליהם באמצעות הקמע שלו ונוחת על המטוס של אליסון ונאבין, הוא עומד להרוג אותם אבל ויגו בדיוק מושלם, מפיל אותו מהמטוס, אולם מקס נוחת על הכנף.
לפתע, אמילי מופיעה עם טרליס השקוע בשינה ומבקשת מויגו עזרה, מקס מלגלג ושואל אותם "כל המטרות שלי במקום אחד.
מקס, ויגו, ואמילי תוקפים זה את באותו זמן וגורמים לעש הירח לאבד כנף ומעוצמת הפיצוץ, ויגו ואמילי מתעלפים.
בינתיים, בזכרונות של טרליס, טרליס פוגש את עצמו, את לוגר ואת דודו וירג'יל, שמעניק לו מידע שימושי שייקח איתו להווה, וטרליס שואל אותו איך הוא יודע שזה הוא, והוא עונה לו "אני גידלתי אותך טרליס, אני תמיד אזהה אותך, צעיר או זקן".
ואז טרליס שומע את הקול ווירג'יל אומר לו לברוח, טרליס רץ החוצה מהבית של דוד וירג'יל, והצללים מתחילים לרדוף אחריו.
פתאום, אמילי מופיעה כדי להעיר אותו ואומרת לו שהם זקוקים לו יותר מתמיד והוא מתעורר ומשתמש בכוחה של האבן שלו כדי להציל את הצוות של עש הירח.
ואמילי מתעוררת בבעתה ואוחזת בקמע שלה וצועקת "שיקרת לי!" וויגו מבין שהיא שמעה את הקול והוא שואל אותה "למה לא אמרת לי ששמעת את הקול?".
אחר כך, עוברים למקס שנופל על הקרקע ושובר את מרבית עצמותיו ובוכה בייאוש, הקמע מאחה את העצמות שלו ואומר "מה ליירה הייתה אומרת אם היא הייתה רואה אותך עכשיו" והוא לוחש "ליירה...
בתחילה, אנחנו לומדים שמלך האלפים הדיח באופן סופי את טרליס מתפקיד הנסיך במקום הכריז על מקס כנסיך האלפים וכיורש העצר.
לוסיין נחרבת והיא מלאת צללים.
ריבה ממלטת את תושבי לוסיין, אך נאבין, אליסון וגנרל פיל (הרובוט-היועץ של ריבה) נשארים לעכב את הצללים ומצליחים לעבור בטרנספור החירום של גנרל פיל לבית הוריו והם לוקחים רובוטי טעינה והם מחליטים לעבור את הגבול לגאלפן לוואלקור .
במשך כל הזמן הזה, מקס מכריח את אמילי, ויגו וטרליס לבוא להיפגש איתו, ולא, הוא ישמיד את כל ספינות האוויר, אמילי, טרליס וויגו עולים לספינה הקטנה שמקס שלח עם לוגי שנרגש מאוד לראות את הקבוצה ואף בוכה מהתרגשות.
הוא מסכים, ומראה להם ניסוי של סיילס במין של צל בשם 'סייר שחור' שמשתלט על הפונדקאי וברגע שהוא משיג שליטה מלאה, הוא מתחיל להטיל אימה על אחרים, מקס מציין שסיילס מעולם לא הבין את מטרת ההתנהגות הזו.
ברגע שהקבוצה מגיעה לריק, הם מופרדים, ויגו ואמילי ביחד ומקס, טרליס וכרונוס יחד
ויגו המבוגר מציין שאחרי האירוע הזה הם נעשו ידידים.
מקס מופיע עם טרליס וכרונוס ואומר שהקול מתעקש שהם ייפגשו בוואלקור של הריק;
החבורה עוברת דרך השער והם מגיעים לוואלקור ופוגשים את הקול במקדש המלכים .
מקס אומר לו שהם חזקים ממנו ואמילי מסוגלת להשמיד נשמות צללים וכרונוס הוא ענק ההרים החזק באלדיה; הקול מחייך ואומר לכרונוס "אני מצטער שמקס גרר אותך לתוך זה קשישא.
בהצלחה בחיים הבאים" ואחר כך מפיל עליו סלע ומועך אותו.
ויגו מתריע בפני אמילי שזה לא ייגמר טוב.
מקס מנסה לתקוף את הקול, אבל הקול תופס אותו בצווארו באוויר ואומר לו "לא כאן ידידי.
לא בביתי שלי.", הקול מתכנן להרוג אותו אך אמילי פוקדת עליו להפסיק והקול מקשיב לה, ואומר למקס "הזמן יכול לרפא פצעים רבים, מקס.
אלא אם אתה מתאמץ לא לתת לו." ומקס שואל "למה שאעשה את זה?", "כי יש זכרונות שאתה מסרב להניח להם" והקול מראה לו את ליירה.
שאומרת לו שלא באמת עשה את כל זה בשבילה אלא בשביל עצמו ונפרדת ממנו.
מקס השבור מתחיל לבכות ומבקש מהקול להחזיר אותו למצבו הטבעי, כלומר מת.
מקס מתחיל להפוך לשלד ואומר לאמילי ללכת לחפש את האי אלגוס; מילותיו האחרונות היו: "סלח לבני עמך.
שאתה המלך" ואז הוא מת.
אחר כך ויגו, טרליס ואמילי מתעוררים מהריק, ומצילים את האלפים שעל ספינת האוויר של מקס וכך רוכשים את אמונם ומעבירים אותם לצד שלהם.
הספר נגמר ברגע שבית צ'רנון מקבל את האות ממגדל הפיקוח שטרישה הפעילה, והרובוטים שבבית מתחילים ללכת לכיוון וואלקור.
טרליס ואמילי חוברים לגאבילאן שמביא אותם לאי אלגוס ומשם להיכל הזכרונות השאובים שגאבילאן גנב מקורבנותיו אשר נמצא מתחת למים.
באותו הזמן, הסיירים השחורים משתלטים על דגי תקיפה ומתכננים להרוס את הכיפה שמגינה על ההיכל.
כאשר אמילי וטרליס עוברים דרך השער, הם מגיעים למקום שממנו הצללים מגיעים שנראה כמו וואלקור אך עם מבוך ועל קירותיו תבליטים אשר כתובים בשפה בלתי מזוהה.
אביה מעודד את אמילי להעניש את האדם על כל הסבל שגרם לה בעוד טרליס מנסה להציל אותה אבל זה מאוחר מידי ואמילי מאבדת שליטה והופכת לעוף חול ענקי מאש, רגע לפני שהיא משתנה היא אומרת לטרליס שימצא את המשפחה שלה ויחזיר אותה.
בסוף הספר היא מגלה את תפקידה בהכנת אלדיה לפלישת הצללים, השמדת כל אלה שהיא הכירה ואהבה.
טרליס מגלה זיכרון ילדות אבוד נוסף שלו: כשהיה ילד קטן, הוא ואימו גרו בביתן זעיר וכשהם נרדמו, אימו מתה מהרעב ומהקור בעוד שהוא שרד.
אישה מבוגרת עוזרת לו לצאת מהזיכרון והוא מתעורר בעיר בשם איפו, שם הם מתכוננים למלחמה בצבא האלפים.
טרליס הופך למושא הערצה בקרב תושבי העיר, למורת רוחו.
וויגו רומז לריבה שטרליס לא יוכל לשאת בעומס של המלוכה ושהיא עתידה להיות מלכתו.
באותו הזמן, נאבין, קארן ואלי משוגרים אל תחנת חלל ומשם הם משוגרים אל כוכב בשם טייפון שהצללים בתהליך השתלטות עליו ולוקחים כמה שתילי עצי גאדובה מחוות מיוחדת לגידולם, כשכל הפירות הם פירות חיים.
אמילי מתעוררת בריק על ידי צל, שמראה לה את הדרך אל הקול, ששמו מתברר כאיקול, היא פוגשת שומרי אבן שאומרים לה שכל עוד היא חזקה מספיק לברוח והצל מסלק אותם.
אמילי מסרבת לשתף פעולה עם איקול, על אף שהיא יודעת שהוא חלק ממנה כעת.
הצל האחר לוקח אותה לאי קטן שם היא פוגשת נער בשם מוז שגם הוא שומר אבן.
האישה המבוגרת שסייעה לטרליס פותחת שער מעבר לעולם הרגיל ומתגלה כאמילי המבוגרת לאחר שמשתמשת בתרגיל הייחודי של אמילי, מוז מעודד את אמילי לחזור אל העולם הרגיל, היא עוברת אל העולם הרגיל ואיקול תוקף את אמילי המבוגרת ומוז מתגלה כבנה העתידי של אמילי.
טרליס ויחידה נוספת של אזרחים מקוללים בהפיכה לחיות מגיעים לצבא האלפים, שנכנע על פי פקודות המלך, חייליו של טרליס שמחים ומחליטים לערוך מסיבה למרות שטרליס עדיין חושד שלוגי מתכנן משהו, וויגו מפציר בו ליהנות מהמסיבה והולך לחקור את לוגי, טרליס נאלץ לחלק חתימות לתושבי העיר, וכמה מהם אף מתחפשים אליו.
היא עפה אל גאלפן, שם היא מתעמתת עם מלך האלפים ומסירה ממנו את המסכה.
בינתיים, צוות המשימה קולוסוס, ביניהם נאבין, אימה ואלי נלכד בטייפון.
טרליס ווויגו מחכים לאמילי בסיאליס, ולשם היא מגיעה לבסוף ואומרת שהיא לא יכולה להישאר ובאמצעות בועה שהיא יוצרת עם הקמע שלה היא טסה אל טייפון, אל אחיה ואימה.
אמילי הייז (Emily Hayes) היא הדמות הראשית בסדרה.
שומרת אבן עוצמתית והיחידה בהיסטוריה של אלדיה שהצליחה להשמיד 'סייר שחור' מבלי להרוג את הפונדקאי שלו.
היא בעלת שיער בצבע אדום עם עיניים חומות ובעלת קמע סגול.
ביתם של דייוויד הייז וקארן הייז (לשעבר צ'רנון) ואחותו של נאבין הייז, מפקד המחתרת.
במהלך הספר השמיני היא מצליחה להשתלט על עצמה בחזרה וחוזרת לדמות אדם אך מבינה שהקול תמיד יהיה חלק ממנה כעת.
בסוף הספר היא טסה לכוכב טייפון לחלץ את אחיה ואימה שנלכדו שם.
טרליס - נסיך האלפים ובנו של מלך האלפים ואחיו של לוגר.
שומר אבן בעל קמע כחול.
סייר שחור בשם סיביראן השתלט עליו כאשר היה ילד ואמילי שחררה אותו מהשפעתו.
היחיד שצפה בשינוי של אמילי ועד לבקשתה האחרונה.
זכרונות הילדות נמחקו לו על ידי גאבילאן בבקשת אביו.
דודו וירג'יל היה המורה שלו וסיפר לו על הצללים ועל הסכנה שגלומה בהם.
מסיבה לא ידועה, על אף קשריו למשפחת המלוכה, טרליס גדל בביתן זעיר בעוני כבד, ויום אחד, כשהוא ואימו נרדמו ביחד, היא מתה בשנתה לאחר שגוועה ברעב וקפאה בקור.
טוען שמלך האלפים מת מזמן והאבן שלו הקימה אותו לתחייה, בספר השמיני, מתגלה שהוא צדק.
ויגו לייט - שומר אבן אשר הכיר את סיילס צ'רנון והיה חבר במועצה אך התפטר לאחר זמן מה.
איבד את בנו בריק ואת אשתו למחלה.
הצטרף למסעם של אמילי וטרליס.
היה ידיד טוב של מקס לפני שנתן את השליטה לאבן שלו.
סיילס צ'רנון - סבא רבא של אמילי ונאבין וסבה של קארן.
היה שומר אבן וחבר מועצה.
ערך ניסויים בצללים וגילה את המין 'סייר שחור' סמך על מקס מפני שהיה תלמידו הטוב ביותר.
הודח מהמועצה על ידי חבריה.
נאבין הייז - דמות ראשית בסדרה.
בעל שיער שחור-חום ועיניים חומות.
טייס וחבר בתוכנית טייסי קולוסוס החדשה.
ככל הנראה מתאהב באליסון האנטר.
מאבד את הקבוצה ויחד עם אליסון וגנרל פיל הולכים לכיוון וואלקור.
בנם של דייוויד הייז ושל קארן הייז (לשעבר צ'רנון) במהלך הספר השמיני, נשלח לסייע לכוכב טייפון ולאסוף שתילי עצי גאדובה ונלכד שם עם שאר כוח המשימה.
רצינית ואחראית וחברה בתוכנית טייסי קולוסוס החדשה.
בספר השמיני, נשלחת לסייע לכוכב טייפון במסגרת תוכנית הקולוסוס ולאסוף שתילי עצי גאדובה עם נאבין ונלכדת שם עם כוח המשימה.
לאון - תושב העיר קנליס ונושא את הקללה של תושבי העיר והפך לאיש שועל.
המורה של אמילי ומלמד אותה איך להשתמש בכוחותיו של הקמע.
נלכד בטייפון עם שאר כוח המשימה לכוכב.
אחיו של טרליס ובנו של מלך האלפים.
היה מרושע בספר השני וניסה לרצוח את אמילי והשתנה לאלף ענק.
היה שומר אבן אבל אמילי השמידה את האבן שלו והחזירה אותו למצב רגיל.
נהיה נחמד מאז השינוי שלו בספר השני.
חכם מאוד ובעל ידע רב.
זכרונותיו נמחקו על ידי גבילן בבקשת אביו ושכח שטרליס הוא אחיו הצעיר.
קוגסלי - אחד הרובוטים של סיילס.
זעפן אך חביב לקרובים אליו.
בנה עם סיילס את בית צ'רנון.
ויורן צעיר חושב שהוא אימו וקוגסלי קורא לו דאגנו.
מיסקיט - רובוט ארנב מופלא בעל בינה מלאכותית.
חכם והיה השוליה של סיילס.
היה המדריך של אמילי עד הגעתו של לאון.
לקח מאוד קשה את מותו של סיילס.
קארן הייז\צ'רנון - אימם של נאבין ואמילי ובת זוגו של דייוויד הייז.
נחטפה על ידי העכבישפלצת לאלדיה והייתה בתרדמת עד סוף הספר השני.
מצטרפת אל נאבין ואלי (אליסון) אל כוח הסיוע לטייפון.
נלכדת שם עם נאבין ושאר כוח המשימה.
מלך האלפים - לא ידוע שמו.
אביהם של לוגר וטרליס ואחיו של וירג'יל.
מת והוחייה על ידי האבן שלו שמפעילה אותו, וירג'יל סיפר שהוא מדבר אל האבן שלו, מה שאומר שהוא שומע את הקול.
אחד משלושת הסוכנים של הקול במהלך הסדרה.
מחק את זכרונות הילדות של בניו מסיבה לא ידועה.
רוצה להרוג את טרליס, אמילי ולוגר.
סייע בעקיפין לסיביריאן להשתלט על טרליס ומשת"פ של הצללים.
מסיבה לא ידועה, אימו של טרליס וטרליס עצמו לא גרו עימו בארמון.
בספר השמיני מגלים שמתחת למסכה אין פנים אלא רק פה וסימנו של הקול על כל פניו.
איקול - ידוע יותר בתור "הקול".
משרתם של ישויות מסתוריות שמתקיימות על ציר זמן מקביל.
משתלט על שומרי אבן רבים ומכין את אלדיה לפלישת הצללים לאחר שמשאבי הכוכב שלהם אזלו.
בספר התשיעי מתגלה כי הוא למעשה בינה מלאכותית.
מקס גריפין - סוכן של הקול ומשתף פעולה של האלפים.
חברה הטוב ביותר של ליירה.
ניסה להציל אותה ואת הוריה, שנשלחו לכלא על ידי אביו, אך לא הצליח ועל כך נשלח לכלא הקרח של קורת'ן, במהלך בריחתו, נפצע אנושות ונתן לאבן את השליטה כדי שיוכל לנקום את מותה של ליירה.
רצח אלפי אנשים וכבש את לוסיין ופרונטרה.
היה אמור למות לפני יותר מחמישים שנים, ומת בספר השישי לפי בקשתו מהקול לאחר שיחתו עם חברתו הטובה ליירה.
אכזרי, חם מזג ולא צפוי, התאהב בליירה.
היה ידיד טוב של ויגו בעבר.
שומר אבן עוצמתי ומוכשר מאוד ובעל יכולת להפיח חיים במתים וליצור אשליות.
גבילן - מתנקש מסתורי וחסר רחמים שנוטר טינה עמוקה לשומרי אבן בגלל אירוע בעברו.
לבסוף משתף פעולה עם אמלי וטרליס.
אנזו - איש חתול והטייס של עש הירח.
מצחיק, מעט חצוף, עקשן ודעתן למדיי.
ריקו - איש חתול ואחיו של אנזו.
תמיד בתורנות מטבח על אף שאינו יודע לבשל.
חביב, דיי מגושם וטוב לב.
טייסי קולוסוס - טייסים המטיסים מטוס ענק דמוי אדם הניתן לשליטה על ידי שלושה אנשים המכונה קולוסוס, ובין טיסיו נכללים נאבין ואלי.
רוברט ג'וזף - נבחר לסיור בלוסיין מתוכנית טייסי קולוסוס החדשה.
במהלך הסיור, השתלט עליו סייר שחור.
טרישה ספרינג - נבחרה לסיור בלוסיין ומפקדת המשימה.
קשוחה, אמיצה ומאמינה בטובת הכלל.
הולכת להפעיל את מגדל הפיקוח על אף הסכנות.
הצללים מנסים לעצור אותה אך היא מצליחה אבל נאלצת לשלם על כך ונחטפת על ידי הצללים.
דאגנו - ויורן צעיר שקוגסלי ומיסקיט אימצו, מתייחס אל קוגסלי כמו אמא.
על אף היותה אלפית היא אינה נלחמת איתם והיא ומשפחתה הקימו תוכנית שנועדה לעצור את פלישת הצללים לאלדיה ברגע שמלך האלפים התחיל "להשתגע".
על אף היותו אלף הוא אינו נלחם עם בני מינו והוא ומשפחתו הקימו תוכנית שנועדה לעצור את פלישת הצללים לאלדיה ברגע שמלך האלפים התחיל "להשתגע".
טקס - דודם של רוני ולוני.
חולם לבקר בכדור הארץ ואובססיבי לגבי השקיעות וכל הזמן חוקר את נאבין על כדור הארץ.
מכנה את מלך האלפים „פרצוף-צלחת".
ראש העיר התחתית של לוסיין.
לאחר פלישת הצללים לעיר התושבים ירדו לעיר התחתית.
וירג'יל - אלף חכם מאוד ואחיו של מלך האלפים, חושד שאחיו נשלט על ידי הקול והמורה של טרליס, מלמד אותו על הצללים ומזהיר אותו מהם.
ככל הנראה, נרצח על ידי אחיו.
היו לו יחסים קרובים עם טרליס.
החברה הטובה ביותר של מקס ואהובתו.
היא ומשפחתה נרצחו על ידי משמר סיאליס, שאביו של מקס הוא מפקד משמר סיאליס.
מקס נקם ורצח בשביל האלפים כביכול עבורה.
אף על פי שבספר השישי היא מביעה את אכזבתה ממקס, דבר אשר שובר אותו ומביא למותו.
גברת יאנוס - אימה של ליירה ונרצחה על ידי משמר סיאליס.
הייתה אדריכלית ועזרה לבניית סיאליס באמצעות הטכנולוגיה של האלפים.
מר יאנוס - אביה של ליירה ונרצח על ידי משמר סיאליס.
היה אדריכל גם הוא, וסייע לפיתוח סיאליס באמצעות הטכנולוגיה של האלפים.
אימו של טרליס - גרה בביתן זעיר עם בנה, טרליס, בעוני כבד עד שמתה בשנתה לצד בנה טרליס עקב הרעב והקור.
נמחקה לחלוטין מזכרונו של טרליס מסיבה לא ידועה.
צללים - ישויות טפיליות שמשאבי הכוכב שלהם אזלו והם מתכננים להשתלט על אלדיה.
ידוע עליהם מעט מאוד; כוכב הבית שלהם דומה לוואלקור.
הקול הוא משרתם וצל בעצמו.
יש כמה מינים של צללים.
סייר שחור - זן של צל.
מתנהג כטפיל ומשתלט על גופו של הפונדקאי וגורם לו להטיל אימה על בני מינו, סיילס ערך בהם ניסויים, אך מעולם לא הבין את מטרת ההתנהגות הזו.
סייר שחור בשם סיביראן השתלט על טרליס.
ענק הרים - יצור ענקי דמוי חרק.
נותרו רק מעטים באלדיה וביניהם כרונוס.
שניים מהם השתעבדו לאבן על טייפון והשתחררו רק בספר התשיעי.
עצי גאדובה - עצים קסומים אשר פירותיהם יכולים לרפא את כל הרעלים או להמית באופן מיידי.
"על כל פרי חיים, מאה פירות אשר טומנים בחובם מוות".
החורשה אשר על פסגת הר ראש השטן נשרפה על ידי האלפים.
קיים סוג נוסף של עצי גאדובה בעלי סגולה שונה על הכוכב טייפון.
עכבישפלצת - יצור דמוי עכביש מפלצתי אשר בלע את אימה של אמילי, קארן, והיה בדרכו למלך האלפים אך טרליס עצר אותו.
הארס שלו רעיל מאוד ורק פרי עץ הגאדובה הוא הנוגדן לארס שלו.
ויורן - יצור מעופף כחול שנוהג להתקיף ספינות אוויר.
מיסקיט וקוגסלי נחטפו על ידי אחד בספר השלישי.
ואלקור - עיר הבירה של האלפים ובה נמצאים ארמון המלך ומקדש המלכים.
דומה באופן מטריד לכוכב הבית של הצללים.
מקדש המלכים - ביתו של הקול ושם מקס מצא את מותו.
שם מוכתרים מלכי האלפים החדשים ושם גם נקברים מלכי האלפים בעת מותם לצד גופות מלכי העבר.
פרונטרה - עיר ובה נמל ספינות אוויר גדול.
לוסיין - עיר גדולה ויפהפייה בעברה ,אך ננטשה על ידי תושביה בספר השישי מפני שהצללים השתלטו עליה.
קנליס - עיר בווינדזור שבאלדיה, שעליה מוטלת קללה שתושביה הופכים לאנשי חיות.
למשל כמו לאון, ריקו, אנזו ודוקטור ווסטון.
סופת גולבז - סופה בקנה מידה מפלצתי המשתוללת מאות בשנים ובה נמצאת סיאליס.
שנשרפה כביכול על ידי האלפים אך למעשה הורמה באוויר והוחבאה בין העננים.
מקום הולדתם של מקס, ויגו וליירה.
ממלכת לופן - ממלכה נוספת באלדיה.
טייפון - כוכב לכת אליו נאבין, קארן, לאון ומיסקיט טסו בתחילת הספר השמיני, שם הם קיבלו שתילים של עצי גאדובה.
הקמע\האבן - עב"ם קסומה שבוחרת את בעליה לא לפי עוצמתם אלא לפי היותם הפגיעים ביותר.
נותנת כוחות עצומים לבעליהם, הידועים כשומרי אבן.
מסכת ארלקינג - מסכה של מלכי האלפים הנקראת על שמו של מלכם הראשון.
מלכי האלפים נוהגים לחבוש מסכה זו כדי להראות הזדהות עם מלכי העבר.
קולוסוס - רובוט ענק דמוי אדם אשר ניתן לשליטה של שלושה אנשים.
האלפים ניסו לפרק את הרובוטים הללו.
הֶקְלֶר וְקוֹךְ בע"מ הוא תאגיד המתמחה בייצוא נשק קל שבסיסו באוברנדורף אם נקאר , שבמדינת באדן-וירטמברג בגרמניה, התאגיד כולל גם חברות בנות בבריטניה, צרפת וארצות הברית.
נכון לעשור הראשון של המאה ה-21 החברה היא יצרנית הנשק הגדולה בגרמניה ואחת מחמש חברות הנשק הגדולות בעולם.
חברת הקלר וקוך נוסדה בשנת 1949 על ידי אדמונד הקלר, תיאודור קוך ואלכס זיידל, מהנדסים שעזבו את חברת מאוזר לאחר תום מלחמת העולם השנייה וייסדו את החברה תוך ניצול מפעל סגור של חברת מאוזר באוברנדורף.
החברה ייצרה בתחילה כלי עבודה מכניים וחלקי מתכת עד 1956, אז במהלך ששינה את ההיסטוריה של החברה היא ניגשה לחוזה של הבונדסוור לרובה שירות חדש, ופיתחה את הקלר וקוך G3 הזכייה במכרז והצלחת הרובה שנמכר היטב לצבאות ברחבי העולם דחפה את הקלר וקוך להתמקד בשוק הנשק.
החברה הייתה בבעלות חברת הנשק הבריטית רויאל אורדננס בין השנים 1991 ל-2002. מאז 2020 חברת האחזקות הפיננסית CDE מחזיקה במניות רוב בהקלר וקוך.
החברה מנהלת מערכת מכירות אגרסיבית ברחבי העולם דבר שהביא אותה לעימותים משפטיים עם הרשויות בגרמניה בחשד להפרת צווי אמברגו שונים.
בפברואר 2019, בית המשפט האזורי של שטוטגרט הרשיע את החברה ועובדים לשעבר במשלוחי נשק בלתי חוקיים למקסיקו במסגרת חוק סחר חוץ הגרמני.
מפעל הנשק המלכותי של וירטמברג פעל באוברנדורף בין השנים 1811 ל-1874 נמכר לחברת "מאוזר" בשנת 1874 והמפעל המשיך בייצור כלי נשק קלים עד לסוף מלחמת העולם השנייה אז הפך האזור לחלק משטח הכיבוש הצרפתי ובית החרושת הפסיק את פעילותו בשנת 1946 כחלק מפירוז גרמניה.
עם כניסתם לתוקף של הסכמי פריס-בון בשנת 1952 שסללו את הדרך להצטרפות גרמניה לנאט"ו, בוטלו חוקי הכיבוש של בעלות הברית.
אך ההגבלות על ייצור ומכירת נשק נותרו בתוקף ושולבו באמנה משנת 1954 בין ממשלת גרמניה לאיחוד האירופי אליה נוספו פרוטוקולים המכילים איסורים ומגבלות על ייצור ואחזקת נשק על גרמניה.
עם הצטרפות גרמניה לנאט"ו כחברה מלאה בשנת 1955, הוסרו רוב ההגבלות הללו.
אדמונד הקלר היה המהנדס הראשי של קונצרן תעשיות המתכת הגרמני HASAG החברה החלה לייצר נשק במהלך מלחמת העולם הראשונה, עם עליית המפלגה הנאצית לשלטון בשנת 1933 החברה חזרה לייצור נשק קל תחת הנהגת האס אס.
במהלך מלחמת העולם השנייה, הפכה הסאג לתאגיד ייצור נשק נאצי עם עשרות מפעלים ברחבי אירופה הכבושה על ידי גרמניה, תוך שימוש בעבודת כפייה בקנה מידה עצום.
עשרות אלפי יהודים מפולין ואסירים אחרים מתו בייצור תחמושת עבור הסאג.
החברה פורקה עם תום מלחמת העולם השנייה.
החברה מצאה עובדים מיומנים באוברנדורף, שנותרו ללא עבודה לאחר שמפעל מאוזר פורק ועובדיו פוטרו.
בשנת 1950 העבירה החברה את הייצור לשני צריפים של מחנה שירות העבודה של הרייך, ובנתה בניין חדש באתר בשנות ה-50 שם עדיין שוכן מטה החברה.
ב-1 בינואר 1940 הצטרף הקלר למפלגה הנאצית.
טענות נוספות שהעלה תחקיר העיתון לפיהן זמן קצר לאחר כיבוש לייפציג על ידי חיילים אמריקאים, כתב מכתב לראש העיר שבתחום שיפוטה פעל המפעל ובו סירב לספק לינה, מזון וביגוד לכ-50 עובדי כפייה ששוחררו, תחקיר מאוחר יותר שהוזמן על ידי חברת הקלר וקוך דחה טענות אלו.
בתיעוד ההיסטורי הרשמי של הקלר וקוך שנכתב בשנת 1999, חייו של הקלר תוארו בקצרה בלבד, מעורבותו בפשעי המשטר הנאצי לא הוזכרה.
ההיסטוריון הכלכלי הגרמני כריסטופר קופר כינה את ההיסטוריה הרשמית של החברה כחסרת ביקורת שמשבחת את החברה בהתעלמות מהרקע האפל.
על מנת להתמודד עם הראיות שהוצגו בתקשורת וטענות כנגד החברה מינה הוע המנהל ועדת בדיקה לנושא.
על פי מחקר שהוזמן על ידי הקלר וקוך, תיאודור קוך היה חבר תומך באס-אס ותמך בארגון הנאצי על ידי תרומות כסף בהזדמנויות שונות.
כאשר חברת הקלר וקוך בע"מ נוסדה בשנת 1949, ארבעת המייסדים לא יכלו לחזות שייצור נשק יתפתח באוברנדורף בעתיד הנראה לעין.
עם זאת מהלכים גלובליים שינו את מהלך העסקי של החברה.
ספרד תחת שלטונו של פרנסיסקו פרנקו אפשרה למומחי נשק ומהנדסים גרמנים שונים להמשיך בפרויקטים של תכנון ופיתוח עלי נשק שהחלו עוד בתקופת גרמניה הנאצית במסגרת CETME (בספרדית: Centro de Estudios Técnicos de Materiales) גוף ממשלתי ספרדי שעוסק בתכנון ופיתוח כלי נשק.
הפעילות נעשתה בחשאי תוך עקיפת איסורים שהטילו בעלות הברית על גרמניה.
בשנת 1951,בנתה קבוצת המהנדסים הגרמניים את האב טיפוס הראשון רובה CETME ומשרד ההגנה של גרמניה וארגון גהלן ניהלו שיחות עם קבוצת הפיתוח בספרד, שני הצדדים היו מעוניינים בשיתוף פעולה: ספרד משום שהיא נזקקה לחברות גרמניות לייצור רובה הסער, וגרמניה משום שעדיין לא הותר לה לפתח ולייצר נשק בעצמה.
בשנת 1954, CETME הזמינה את הקלר וקוך לייצר את חלקי הרובה ביחד עם יצרנים גרמניים אחרים.
חלק קטן מרובי הסער של CETME שיוצרו בשנת 1955 הועמדו לרשות הבונדסוור למטרות בדיקה, ובסיכומו של דבר רובה הסער הספרדי גבר על המתחרים הן מבחינה טכנית והן מבחינה עלותו הכלכלית.
התכנית הגרמנית הייתה שכל הרובה צריך להיות מורכב במלואו בגרמניה אך באופן שלא יהווה הפרה לכאורה של תנאי שלטונות הכיבוש כך נקבע כי שהבונדסוור יזמין את הרובים מ-CETME בספרד, והם ייוצרו בגרמניה על ידי הקלר וקוך.
חברת הקלר וקוך ביצעה מספר התאמות לרובה לפי דרישות הצבא הגרמני וב-1959 הדגם המשופר אושר לקליטה בגרמניה המערבית תחת השם G3 (Gewehr 3; "רובה 3"), כאשר הקלר וקוך וריינמטאל קיבלו רישיון ייצור בגרמניה.
ב-1969 ריינמטאל ויתרו על זכותיהם לייצור ה-G3 וב-1977 ממשלת מערב גרמניה העניקה באופן בלעדי ורשמי את זכויות הייצור והשיווק של ה-G3 להקלר וקוך.
ב-2 ביולי 1960 נפטר אדמונד הקלר.
בשנת 1974, כשהיו בחברה כ-2,000 עובדים, היא פוצלה לשני תחומים: הקלר וקוך "משטרה וטכנולוגיית ביטחון" והקלר וקוך ציד וכלי נשק ספורטיביים.
בשנת 1975 נוסדה חברת הבת האמריקאית H&K Inc.
במחוז ארלינגטון, וירג'יניה ארצות הברית.
בתחילה כללה החברה רק ארבעה עובדים ושימשה כשלוחה של חברת האם אך בעקבות עלייה משמעותית בביקוש לכלי נשק של הקלר וקוך בארצות הברית, החליטה החברה בשנת 1979 להקים מבנה משלה בצ'נטילי, וירג'יניה.
ביולי 1976 נפטר גם מייסד נוסף של החברה, תיאודור קוך.
אלכס זיידל נשאר בחברה עד 19 בדצמבר 1980.
במאי 1990, משרד ההגנה הפדרלי ביטל באופן בלתי צפוי את הרכישה המתוכננת של ה-G11, מאחר שההשקעה הראשונית של 60 מיליון מארק כבר לא הייתה מוצדקת לדעת ראשי מערכת ההגנה הגרמנית לאחר התפרקות ברית ורשה והסרת האיום של פלישה.
חברת הקלר וקוך עם חובות של 180 מיליון מרק, והייתה על סף פשיטת רגל בשנת 1991. שיחות על רכישת החברה עם חברת הנשק הצרפתית GIAT נכשלו.
בקשות החברה לסיוע ממשלתי על רקע השקעת החברה בפרויקט המשותף נדחו על הסף.
לאחר משא ומתן, תחת עול של חובות כבדים וכאשר חרב פשיטת רגל מעל ראש חברת הקלר וקוך נמכרה החברה בשנת 1991 לחברת הנשק הבריטית רויאל אורדננס חברה בת של תאגיד ההגנה הבריטי בריטיש אירוספייס (לאחר מכן BAE Systems).
מאחר שרויאל אורדננס לא מכרה קודם לכן כלי נשק בגרמניה איפשרה רשות ההגבלים העסקיים הפדרלית את הרכישה, בתהליך הייעול שבוצע לאחר הרכישה פוטרו 450 עובדים.
תקופת הפעילות של הקלר וקוך תחת בעלות רויאל אורדננס הייתה רצופה בהאשמות מצד רשויות אכיפת חוק על סחר בלי נשק בניגוד לחוקים ולמגבלות סחר.
העסקאות הללו כללו הפרות חמורות של אמברגו נשק בינלאומיים והעברת נשק לאזורים אסורים, תוך שימוש במסמכים מזויפים ובמנגנוני הסוואה מתוחכמים.
במהלך משפט שנערך בגרמניה בשנות ה-90, נחשף כי רויאל אורדננס סייעה להקלר וקוך לעקוף מגבלות יצוא גרמניות על ידי ייבוא רכיבי נשק לבריטניה, הרכבתם מחדש במפעל באנפילד, והוצאתם ליעדים אסורים תוך הצגת בריטניה כ"משתמש סופי" במסמכים מזויפים.
בין היעדים האמיתיים היו מדינות כמו עיראק, ניקרגואה, מזרח גרמניה ומדינות במזרח התיכון, אשר היו נתונות לאמברגו נשק באותה תקופה.
לאחר איחוד גרמניה, נמצאו במשרדי השטאזי (שירות הביטחון המזרח-גרמני) כלי נשק של הקלר וקוך, כולל תת-מקלעים מסוג MP5, אשר הגיעו דרך רויאל אורדננס תוך שימוש במסמכים מזויפים שהציגו את קולומביה כיעד הסופי.
בפועל, הנשק הועבר למזרח גרמניה.
בנוסף, נטען כי רובים של הקלר וקוך, שהורכבו בבריטניה, נמצאו בידי לוחמי הקונטרה בניקרגואה, וכי רויאל אורדננס הייתה מעורבת בהעברתם תוך הפרת אמברגו הנשק.
רויאל אורדננס הכחישה את ההאשמות וטענה כי פעלה בהתאם לחוק הבריטי.
הפרשות הללו עוררו ביקורת ציבורית רחבה והובילו לחקירות פרלמנטריות בבריטניה, תוך דרישה לבדוק את מידת המעורבות והידיעה של הממשלה הבריטית בנוגע לפעילותה של רויאל אורדננס בתקופה זו.
כעשור לאחר הרכישה, חברת האם של רויאל אורדננס הצהירה כי ברצונה להתמקד במערכות נשק מתקדמות יותר ולנטוש את ייצור נשק קל, אך סדרת השערוריות והחקירות היו תמריץ משמעותי יותר בהחלטה למכור את האחזקות בהקלר וקוך אליהן נוספו תביעות שהגישו בארצות הברית בני משפחה של מי שנפגעו מאירועי ירי.
בסוף 1999 חתמו יצרנית הנשק הוותיקה קולט מארצות הברית ו-BAE על מכתב כוונות לרכישת הקלר וקוך תמורת 100 מיליון דולר, אך העסקה לא יצאה לפועל.
בשנת 2002 השיגה הקלר וקוך הזמנה משמעותית שדרוג והשבחה של רובי השירות מסוג SA80 של צבא הממלכה המאוחדת.
החל מתחילת המאה העשרים ואחת עברה הקלר וקוך לידיים של חברות החזקה פרטיות וקרנות השקעה פרטיות, בסדרה של עסקאות מכירה וקניה, מלוות במאבקים משפטיים הגיעה החברה על סף פשיטת רגל.