tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ב-24 באוקטובר, הוא הבקיע את שער הבכורה שלו באירופה בניצחון 1–0 בשלב הבתים של הליגה האירופית נגד קבוצת דאנדוק האירית.
ב-2 בפברואר 2017, הוא הבקיע את הפנדל המנצח בניצחון 3–2 בפנדלים מול קבוצת הליגה השנייה קאמבור בחצי גמר הגביע ההולנדי.
ב-30 באפריל, הוא פתח כחלוץ מרכזי בגמר הגביע ההולנדי 2017, שם הובסו אלקמאר 2–0 על ידי ויטסה באצטדיון דה קויפ ברוטרדם.
הוא סיים את עונתו הראשונה באלקמאר עם 18 שערים ב-49 משחקים בכל המסגרות.
לקראת עונת 2017/2018 בארדיוויזי, מונה וחהורסט לסגן הקפטן תחת רון פלאר.
הוא סיים את העונה כמלך השערים המשותף השלישי בארדיוויזי עם 18 שערים, בשוויון עם סטיבן ברחהאוס, ופער קטן מעלירזא ג'האנבח'ש וביורן יוהנסן בלבד, שכבשו 21 ו-19 שערים בהתאמה.
הוא גם כבש תשעה שערים בשישה משחקי גביע הולנדי, וכבש בכל סיבוב בדרך לגמר, שם אלקמאר הובסה בפעם השנייה ברציפות, הפעם על ידי פיינורד.
ב-26 ביוני 2018, וחהורסט הצטרף לקבוצת הבונדסליגה הגרמנית וולפסבורג תמורת דמי העברה מדווחים של 10.5 מיליון אירו.
הוא ערך את הבכורה שלו במדי וולפסבורג במשחק הפתיחה של עונת 2018/2019 בבונדסליגה נגד שאלקה, וכבש את שער הבכורה שלו כבר במחזור השני בניצחון 3–1 על באייר לברקוזן.
ב-16 במרץ 2019, רשם וחהורסט את השלושער הראשון שלו במדי וולפסבורג, והראשון של שחקן בקבוצה מאז מריו גומז באפריל 2017, בניצחון ליגה 5–2 על פורטונה דיסלדורף.
הוא סיים את העונה עם שלושער נוסף במשחק הליגה האחרון של הבונדסליגה - ניצחון 8–1 על אאוגסבורג - שהעניק לו סך הכל 17 שערים, ובכך דורג במקום השלישי המשותף בטבלת מלך השערים של הבונדסליגה באותה עונה.גם בעונת 2019/2020 בבונדסליגה הציג וחהורסט יכולת מרשימה וכבש 16 שערים בליגה.
הוא כבש בסך הכל 20 שערים ב-43 משחקים, בין הבונדסליגה, הגביע הגרמני והליגה האירופית.
עם 16 שעריו בליגה, אחד פחות מאשר בעונה הקודמת, השיג השחקן שוב את המקום ה-4 בטבלת מלך השערים בבונדסליגה.
הוא היה 18 שערים אחרי מלך השערים לבנדובסקי, שכבש 34 באותה עונה.
קבוצתו הגיעה למקום השביעי, והרוויחה מקום בפלייאוף הליגה האירופית 2020–2021.
ב-25 באוקטובר 2020, הוא הבקיע שער בניצחון 2-1 על ארמיניה בילפלד, ממהלך כדור חופשי שחזר על עצמו מאוחר יותר במהלך מונדיאל 2022.
בעונת 2020/2021, הוא הבקיע 20 שערים בבונדסליגה ו-25 שערים בכל המסגרות, וסייע ל"זאבים" לסיים במקום הרביעי ולהעפיל לליגת האלופות.
וחהורסט הבקיע שישה שערים ב-20 המחזורים הראשונים של עונת 2021/2022 בבונדסליגה לפני שהקבוצה נענתה להצעה עבור השחקן מקבוצת ברנלי האנגלית בחלון ההעברות של ינואר.
ב-31 בינואר 2022, וחהורסט חתם על חוזה לשלוש וחצי שנים בקבוצת ברנלי מהפרמייר ליג האנגלית תמורת סכום של 12 מיליון ליש"ט.
הוא ערך את הבכורה שלו במדי הקבוצה ב-5 בפברואר, ושיחק את כל 90 הדקות בתיקו 0–0 מול וחהורסטפורד בטרף מור.
וחהורסט הבקיע את שער הבכורה שלו עבור המועדון ב-19 בפברואר בניצחון 3–0 על ברייטון, וסייע לסיים רצף של אחד עשר משחקים ללא ניצחון עבור הקבוצה החדשה שלו.
השער השני של וחהורסט בברנלי הגיע ב-17 באפריל, בתיקו 1–1 מול וסטהאם יונייטד.
ברנלי סיימה את עונת 2021/2022 במקום ה-18, מה שהוביל לירידה לצ'מפיונשיפ, כאשר וחהורסט הבקיע רק שני שערים ב-20 הופעות.
ב-5 ביולי 2022, וחהורסט הושאל לקבוצת בשיקטש מהסופר ליג הטורקית עד סוף עונת 2022/2023. הוא ערך את הבכורה שלו בליגה ב-6 באוגוסט בניצחון ביתי 1-0 על קייסריספור וכבש את שער הבכורה שלו בליגה ב-21 באוגוסט, עם השער הראשון נגד פתיח קארגומרוק בניצחון 4–1 של בשיקטש.
ב-7 בינואר 2023, הוא הבקיע שער במשחקו האחרון במדי בשיקטש שהסתיים בניצחון 2–1 על קסימפשה.
ההשאלה שלו לבשיקטש בוטלה בינואר לקראת השאלה למנצ'סטר יונייטד, כאשר דמי השאלה של 3 מיליון ליש"ט חולקו בין ברנלי לבשיקטש.
ב-13 בינואר, וחהורסט הושאל למנצ'סטר יונייטד עד סוף העונה.
הוא קיבל את החולצה מספר 27 אותה לבש אחרון אלכס טלס.
ב--18 בינואר, הוא ערך את הבכורה שלו בהרכבה בתיקו בחוץ 1–1 מול קריסטל פאלאס.
ב-12 בינואר 2023, חתם וחהורסט על חוזה השאלה במנצ'סטר יונייטד, לאחר עזיבתו המתוקשרת של כריסטיאנו רונאלדו.
למרות ספקות מצד כוכבי נבחרת הולנד, כמו מרקו ואן באסטן, הצליח וחהורסט להשתלב בקבוצה.
הוא הבקיע מספר שערים חשובים, כולל שער ניצחון בחצי גמר גביע הליגה האנגלית, וסייע למנצ'סטר יונייטד לזכות בתואר.
הצטרפותו של וחהורסט עוררה עניין רב, הן בשל גילו (30) והן בשל הסגנון השונה שלו מרונאלדו.
רבים תהו אם הוא אכן האיש המתאים למלא את נעליו הגדולות של הפורטוגלי.
עם זאת, וחהורסט הוכיח את עצמו כשחקן בעל ערך.
הוא תרם רבות למשחק ההתקפה של מנצ'סטר יונייטד, הן מבחינת כיבוש שערים והן מבחינת משחק ראש ופיזי.
וחהורסט ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה ב-18 בינואר 2023, כשפתח בהרכב הפותח של מנצ'סטר בתיקו 1-1 מול קריסטל פאלאס.
השחקן המשיך להשתתף במשחקים עד למעורבות הראשונה שלו.
זה קרה במחזור ה-23, מול לידס יונייטד באלנד רואד.
ההולנדי נתן מסירה לאלחנדרו גרנאצ'ו כדי לסגור את התוצאה ב-2–0 לשדים האדומים באותו סיבוב.
במהלך תקופתו בקבוצה, השחקן לא הופיע רק ב-3 משחקים, אך הוא לא הצליח להבקיע שערים או לבשל במהלך העונה.
באותה העונה בפרמייר ליג, וחהורסט סיים את העונה עם 17 משחקים ואסיסט אחד.
השער הראשון שלו הגיע ב-23 בינואר, במשחקו השלישי, כשהעלה את התוצאה ל-2–0 לאחר ששוער נוטינגהאם פורסט השיב נגיחה של אנטוני הברזילאי.
המשחק היה המשחק הראשון של חצי גמר גביע הליגה האנגלית 2022/2023, שהסתיים ב-3–0. בסיום התחרות, וחהורסט הפך לאלוף עם הנבחרת האנגלית לאחר שניצחה בגמר את ניוקאסל יונייטד בתוצאה 2–0. ההולנדי תרם ישירות לשער האחרון במשחק, שכבש מרקוס רשפורד, עם אסיסט.
עבור יונייטד, השחקן שיחק בליגה האירופית של בפעם השלישית בקריירה שלו (לא כולל הפלייאוף), שכן הקבוצה לא הצליחה להעפיל לליגת האלופות בעונה הקודמת.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בתחרות ב-16 בפברואר 2023 נגד ברצלונה במשחק הראשון בשמינית הגמר של הליגה האירופית, אך כבש את שערו הראשון בתחרות רק ב-9 במרץ בניצחון 4–1 מול ריאל בטיס במשחק הראשון של שמינית הגמר.
המועדון העפיל לאחר ניצחון במשחק השני, אך הודח בסיבוב הבא לאחר שלא הצליח לנצח את סביליה בשני משחקי רבע הגמר שלהם.
בגביע האנגלי, וחהורסט שיחק לראשונה בסיבוב הרביעי נגד רדינג, אך הוא השתתף רק בשערים ישירות בסיבוב החמישי, כאשר יונייטד ניצחה את וסטהאם באותה תוצאה שהביסה את הקבוצה הקודמת, 3–1. השחקן תרם אסיסט לשער של פרד.
במשחק הבא, וחהורסט ראה את המועדון שלו מנצח את פולהאם 3–1 ומעפיל לחצי הגמר של הגביע האנגלי.
כשהתמודדה מול ברייטון, הקבוצה השיגה תיקו ללא שערים רק בזמן הרגיל והארכה.
המועדון האדום נאלץ לנצח את יריביהם בפנדלים, שם וחהורסט כבש את הפנדל השישי, כדי להשיג מקום בגמר הגביע.
מול מנצ'סטר סיטי בגמר התחרות, וחהורסט נכנס ל-12 הדקות האחרונות של המשחק.
הוא לא הצליח לתרום לתוצאה חיובית וראה את קבוצתו מסיימת סגנית אחרי שסיטי ניצחה 2–1.
וחהורסט סיים את זמנו במועדון האדום של מנצ'סטר עם 31 משחקים, 2 שערים ו-3 בישולים.
אם סופר את הזמן שלו בבשיקטש בעונה החולפת, וחהורסט רשם 49 הופעות, 11 שערים ו-7 בישולים.
התקופה החסרה שלו באנגליה גרמה לכך שההולנדי לא נשאר במועדון בעונה הבאה.
לאחר אי ודאות רבה אם יחזור למועדון האנגלי או לא, חזר וחהורסט לברנלי כדי לשחק את משחקי ההכנה שלו.
ברגע שהסתיים תקופתו ביונייטד, מועדונים מגרמניה, טורקיה, הולנד ואנגליה התעניינו בשחקן.
ב-9 באוגוסט 2023, הצטרף להופנהיים הגרמנית בהשאלה לעונה אחת.
בבונדסליגה, וחהורסט שיחק לראשונה ב-26 באוגוסט 2023, בסיבוב השני של התחרות.
שם, הוא היה על המגרש ופתח בהרכב הפותח בניצחון של הופנהיים 3-2 נגד היידנהיים.
לאחד סיום השאלתו בהופנהיים, הודיעה ברנלי כי וחהורסט יחזור לקבוצה בתום העונה ולקראת תחילת העונה הבאה, אך הוא ביקש לעזוב לאחר שהקבוצה ירדה ליגה.
ב-29 באוגוסט 2024 חתם על חוזה לשנתיים באייאקס.
ב-18 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון בניצחון 5–0 על פורטונה סיטארד שעלה כמחליף בדקה ה-66 במסגרת משחק בליגת העל ההולנדית.
ב-6 באוקטובר כבש את שער הבכורה שלו במועדון בניצחון 3–1 על חרונינגן במחזור השמיני של הליגה.
וחהורסט ערך הופעה אחת במדי נבחרת הולנד בכדורגל עד גיל 21 בשנת 2014, במשחק בו הפסידה הולנד 4–5 לנבחרת המקבילה של פורטוגל.
וחהורסט הבקיע שער במשחק הזה.
במרץ 2018 זומן וחהורסט לראשונה לסגל נבחרת הולנד הבוגרת על ידי המאמן רונאלד קומאן, וערך את הופעת הבכורה שלו במשחק ידידות מול נבחרת אנגליה.
ב-26 במאי 2021, זומן וחהורסט לסגל נבחרת הולנד ליורו 2020. ב-6 ביוני 2021, במשחק ידידות אחרון לפני הטורניר מול גאורגיה ב-6 ביוני, וחהורסט הבקיע את שער הבכורה שלו במדי הנבחרת הבוגרת.
הוא פתח בהרכב במשחק הפתיחה של הולנד בטורניר, בו הבקיע את השער השני בניצחון 3–2 על אוקראינה באמסטרדם.
וחהורסט פתח גם במשחק השני מול אוסטריה, נכנס כמחליף במשחק השלישי נגד צפון מקדוניה, ושיחק גם במשחק שמינית הגמר בו הודחה הולנד על ידי צ'כיה.
בנובמבר 2022, זומן וחהורסט לסגל נבחרת הולנד למונדיאל 2022 שנערך בקטר.
הוא נכנס כמחליף במשחקים מול אקוודור וקטר בשלב הבתים, וכן מול ארצות הברית בשמינית הגמר.
ברבע הגמר מול ארגנטינה, וחהורסט נכנס כמחליף בדקה ה-78 כאשר הולנד הייתה בפיגור של 2–0. לאחר שצימק את התוצאה עם נגיחה בדקה ה-83, הוא השווה את התוצאה עם בעיטה ברגל שמאל לאחר בעיטה חופשית מחוכמת של טון קופמיינרס בדקה ה-11 של תוספת הזמן, וגרר את המשחק להארכה ולבסוף לפנדלים.
לאחר עצירות של אמיליאנו מרטינס לשתי הבעיטות הראשונות של הולנד מוירג'יל ואן דייק וסטיבן ברחהאוס, הבעיטה הרביעית המוצלחת של וחהורסט הייתה לשווא מכיוון שהכתומים הודחו בתוצאה 4–3 בפנדלים.
המשחק הסוער זכה לכינוי "קרב לוסייל" בשל שיא מונדיאל של 18 כרטיסים צהובים וכרטיס אדום אחד, כולל כרטיס צהוב לוחהורסט על מחאות לפני כניסתו כמחליף.
לאחר המשחק, וחהורסט היה מעורב בעימות עם ליאו מסי לאחר שהקפטן הארגנטינאי סירב להחליף איתו חולצה.
וחהורסט קטע את הריאיון שלאחר המשחק של מסי עם TyC Sports, וקרא "היי, מסי, אה, מסי", ומסי הגיב בבוז: "Qué mirá(s), bobo?
Andá pa allá." ("מה אתה מסתכל, אידיוט?
התגובה הפכה לטרנד פופולרי ברשתות החברתיות, בעיקר באמריקה הלטינית, ו-וחהורסט זכה לכינוי "בובו" מחברו לקבוצה ליסנדרו מרטינס במהלך תקופת ההשאלה שלו במנצ'סטר יונייטד ב-2023.
במהלך מוקדמות יורו 2024, וחהורסט הבקיע שלושה שערים בשמונה הופעות כולל שערי ניצחון בשני המשחקים מול אירלנד, כשהאחרון שבהם הבטיח את העפלת הולנד לשלב הגמר בטורניר שנערך בגרמניה.
ב-29 במאי 2024, זומן וחהורסט לסגל של הולנד ליורו 2024. הוא הבקיע בשני משחקי האימון האחרונים של הנבחרת מול קנדה ואיסלנד.
במשחק הפתיחה מול פולין, הוא נכנס כמחליף בדקה ה-81, וכבש שתי דקות לאחר מכן כבר בנגיעה הראשונה שלו בכדור, כדי להעניק למדינתו ניצחון 2–1.
לוחהורסט סגנון משחק מאוד ייחודי לחלוץ.
בגובה של 1.97 מטר, וחהורסט משחק בדרך כלל כחלוץ, ובפרט בתפקיד של 'חלוץ מטרה' בשל יכולתו להחזיק את הכדור במשחק.
הוא מוכר כחלוץ רחבה עם סיומת טובה, אך גם יורד לעומק המגרש באופן קבוע כדי לסייע במשחק ההגנה.
בעונת 2021/2022 בפרמייר ליג, וחהורסט רשם בממוצע יותר לחיצות על היריב ב-90 דקות מכל שחקן אחר בליגה.
סגנון המשחק שלו הושווה לזה של אדין דז'קו.
+הופעות ושערים לפי מועדון, עונה, ותחרותמועדוןעונהליגההגביע הלאומיגביע הליגהאירופהאחרבסך הכלליגההופעותשעריםהופעותשעריםהופעותשעריםהופעותשעריםהופעותשעריםהופעותשעריםאמן2012/2013הליגה ההולנדית השנייה28820———3082013/2014341221———3613בסך הכל622041———6621הראקלס אלמלו2014/2015ליגת העל ההולנדית31831———3492015/2016331221——423915בסך הכל642052——427324א.ז.
"ואז היא הגיעה" הוא סרט קומדיה רומנטית ישראלי משנת 2017, בבימויו של רועי פלורנטין, עם מיכאל אלוני, אפרת דור וחן אמסלם-זגורי בתפקידים הראשיים.
דן פרייליך (מיכאל אלוני), צעיר מאופק ומנומנם, מבלה את ימיו כעורך דין במשרד של אביו בחיפה ועתיד להתחתן עם חברתו הנצחית, תמר (אפרת דור).
אולם כשדן פוגש את מירב (חן אמסלם-זגורי), מלצרית ירושלמית יפה, תוכניותיו משתנות והוא מתאהב עד מעל הראש.
בעידודה של מירב, הוא מחליט לחזור לאהבתו הישנה - המוזיקה - אך מכאן המצב הולך ומסתבך, ודן מוצא את עצמו כלוא במשולש אהבה מטלטל.
מיכאל אלוני - דן פרייליך
חן אמסלם-זגורי - מירב לוי
אפרת דור - תמר הראל
גל פרידמן - עידו ברגר
טל טירנגל - רונן "שולצי" שולצמן
שמואל וילוז'ני - אברהם "אברום" פרייליך
מיקי קם - צילה פרייליך
מעיין קילצ'בסקי - נגה פרייליך
עינת שרוף - עדנה לוי
גידי גוב - השופט אבישי רוזן
אלכס חקון - אנחל הרשקוביץ
יעל טל - חפציבה שולצמן
אורנה בנאי - חיננית הצלמת
איריס שמי - נעמי קרמר
ואוור (בפולנית: Wawer) הוא רובע בבירת פולין ורשה, בחלק הדרום-מזרחי של העיר.
נהר ויסלה עובר לאורך גבולו המערבי.
ואוור הפך לרובע בוורשה ב-27 באוקטובר 2002. הוא שולב בערי ורשה בשנת 1951. בעבר הוא היה חלק מרובע פראגה פולודניה, ועירייה עצמאית.
ואוור גובל ברבעים פראגה פולודניה (Praga Południe) ורמברטוב מצפון, ברובע וסולה (Wesoła) ממזרח, וברבעים וילאנוב (Wilanów) ומוקוטוב (Mokotów) ממערב, מעבר לנהר ויסלה.
הרובע מתאפיין בבנייה בסגנון שווידרמאייר ().
לפני מלחמת העולם השנייה היו בוואוור כ-3,000 תושבים, כ-1,300 מהם יהודים.
כוחות גרמניה הנאצית נכנסו לוואוור בספטמבר 1939 והוטלו על היהודים מגבלות שונות.
בדצמבר אירע בוואוור אחד ממעשי הטבח הראשונים שביצעו הכובשים הגרמנים באוכלוסייה הפולנית הכבושה.
בטבח זה נרצחו 107 אזרחים, רובם הגדול פולנים ומיעוטם יהודים, בתגובה להריגת שני חיילים גרמנים.
ב-1940 הוקם גטו ליהודי ואוור, ככל הנראה בכפר קטן בתחומי הרשות המקומית על גדת הוויסלה ורוכזו בו כ-2,000 יהודים מהסביבה בצפיפות ובתנאי תברואה גרועים.
במרס 1942 חוסל הגטו ו-950 יושביו גורשו לגטו ורשה.
ואוט ואן ארט הוא רוכב אופני כביש וסייקלו–קרוס בלגי בקבוצת ויסמה-ליס א בייק.
ב-2012, ואן ארט זכה במדליית כסף באליפות העולם בסייקלו - קרוס עד גיל 19, לאחר שנוצח על ידי מת'יו ואן דר פול.
ב-2013, ואן ארט זכה במדליית ארד באליפות העולם בסייקלו - קרוס עד גיל 23.
אלוף העולם בסייקלו–קרוס עד גיל 23
בשנת 2014, זכה ואן ארט במדליית הזהב והפך לאלוף העולם בסייקלו קרוס עד גיל 23 לאחר שגבר על מיכאל ואנטורנהאוט (מדליית כסף) ועל מת'יו ואן דר פול.
ואן ארט השלים זכייה כפולה, לאחר שהפך גם לאלוף אירופה בסייקלו - קרוס עד גיל 23.
ב-2015, הוא זכה במדליית כסף גם באליפות העולם בסייקלו - קרוס וגם באליפות אירופה בסייקלו - קרוס.
ב-2016, ואן ארט הפך לאלוף העולם בסייקלו–קרוס לאחר שניצח את לארס ואן דר האר (מקום שני) ואת קווין פאולס (מקום שלישי).
באותה שנה הוא גם זכה במדליית ארד באליפות אירופה בסייקלו - קרוס.
ב-2017, הוא שיחזר את הישגו כשניצח שוב את אליפות העולם בסייקלו - קרוס ושמר על תוארו כאלוף העולם.
ב-2018, ואן ארט ניצח שוב את אליפות העולם בסייקלו - קרוס, לאחר שהקדים את אותם הרוכבים שהקדים כאשר זכה בתואר אלוף העולם עד גיל 23 ב-2014, מיכאל ואנטורנהאוט (מקום שני) ומת'יו ואן דר פול (מקום שלישי).
באותה שנה, בענף הכביש סיים שלישי במרוץ הסטראדה ביאנקה, לאחר טיש בנוט ורומן בארדה.
הוא סיים תשיעי ב-רונדה ון פלנדרן, וניצח את טור דנמרק ואת הקטע השני במרוץ.
הוא זכה במדליית הארד באליפות אירופה בכביש, לאחר שהפסיד למטאו טרנטין בספרינט.
ב-2019 ואן ארט הצטרף לקבוצת יומבו–ויסמה.
הוא סיים שוב במקום השלישי ב-סטראדה ביאנקה, הפעם אחרי יאקוב פוגלסן וז'וליאן אלאפיליפ המנצח.
ואן ארט סיים שישי במילאנו - סן רמו, ושלישי ב-E3 בינקבנק קלאסיק.
הוא ניצח שני קטעים בדופינה ליברה, וניצח את קטגוריית המאיצים במרוץ עם 82 נקודות.
הוא ניצח את אליפות בלגיה בנגד השעון, וסיים שלישי באליפות בלגיה במרוץ כביש.
ואן ארט נבחר לסגל קבוצתו ל-טור דה פראנס, במה שהפך לגרנד טור הראשון בקריירה שלו.
קבוצתו ניצחה את נגד השעון הקבוצתי, וואן ארט עצמו ניצח את הקטע ה-10 במרוץ.
במהלך הקטע ה-13 שהיה נגד השעון, התרסק ואן ארט, נפצע, ובכך סיים את עונתו.
2020: ניצחון במילאנו - סן רמו, שני קטעים בטור דה פראנס וסגן אלוף העולם בכביש ובנגד השעון
ב-2020 התחרה ואן ארט בסטראדה ביאנקה והיה בקבוצה קדמית עם אלברטו בטיול, יאקוב פוגלסן, מקסימיליאן שכמן ודווידה פורמולו.
ואן ארט התקיף 12.4 קילומטרים לסיום על קטע הגראבל האחרון במרוץ, שמר על יתרונו עד הסוף וניצח את המרוץ כשהוא הופך לבלגי השלישי אחרי פיליפ ז'ילבר וטיש בנוט לנצח בו, מקדים את פורמולו ב-32 שניות ואת שכמן ב-34 שניות.
לאחר מכן המשיך להתחרות באיטליה במטרה להתכונן למונומנט מילאנו - סן רמו וסיים שלישי במילאנו–טורינו, אחרי ארנו דמאר המנצח וקיילב יואן.
הוא המשיך לניצחון בקטע הראשון בקריטריום דו דופינה, לאחר שהקדים את דריל אימפי ואת איגן ברנל בספרינט המוני.
בשאר המרוץ שימש כדומסטיק של פרימוש רוגליץ' וסייע לו להוביל את המרוץ עד הקטע החמישי, עד שרוגליץ' פרש.
הוא הגן בהצלחה על תוארו כאלוף בלגיה בנגד השעון, מקדים ב-30 שניות את ויקטור קמפנרטס וב-1:17 דקות את פרדריק פריסון.
לטור דה פראנס הגיע ואן ארט על תקן של סופר דומסטיק עבור רוגליץ', אך בקטעי המישור הוא קיבל את ההזדמנות, וניצל אותה בקטע ה-5 כאשר הקדים את קייס בול וסם בנט בתום ספרינט המוני.
בקטע ה-7 היו פיצולים רבים בדבוקה, כתוצאה מקצב גבוה של קבוצות שונות ולאחר מכן רוחות צד, זה גרם לכך ששדה הספרינטרים יהיה פחות איכותי, ו-ואן ארט השיג את הניצחון השני שלו והשלישי בסך הכל בטור, מקדים את אדוואלד בואסון האגן ובריאן קוקאר.
במהלך הטור תיפקד ואן ארט כדומסטיק של פרימוש רוגליץ', ועשה עבורו עבודה מהבסיסית ביותר כמו להביא בקבוקים ועד להישארות ממושכת איתו בעליות, כשואן ארט תמיד סיים את עבודתו בשלב מאוחר והצליח לסיים במקום ה-20 הכללי, אך רוגליץ' עצמו איבד את ההובלה בקטע הלפני האחרון לטאדיי פוגאצ'אר (יו.
ואן ארט עוד הספיק לסיים שלישי בקטע ה-18, רביעי בקטע ה-20, ושישי בקטע ה-21 והאחרון בשאנז אליזה.
ואוטר "ואוט" פולס (בהולנדית: Wout Poels; נולד ב-7 באוקטובר 1987) הוא רוכב אופני כביש הולנדי בקבוצת Unibet Rose Rockets.
פולס הוא מנצח המונומנט לייז'–בסטון–לייז' בשנת 2016.
פולס נולד ב-7 באוקטובר 1987 בונריי, שבמחוז לימבורג, הולנד.
אחיו הגדול, נורברט, היה גם רוכב אופני כביש.
פולס נודע בעיקר כפועל (דומסטיק).
הוא היה הפועל הבכיר של כריסטופר פרום במהלך ניצחונו בוואלטה אספנייה 2017 ובג'ירו ד'איטליה 2018.
הוא התחיל לרכוב במסגרת מקצוענית בשנת 2009, בקבוצת ואקנסוליל.
ב-2010 ניצח את הקטע החמישי בטור ד'לאן וסיים שני כללי במדי הקבוצה, מאוחר יותר באותה עונה ניצח את הקטע הרביעי בטור של בריטניה.
הוא ניצח באותה עונה את הקטע הרביעי בטור ד'לאן וסיים שני כללי.
פולס ערך את הופעת הבכורה שלו בגרנד טור, כאשר נבחר לוואלטה אספנייה וסיים פעמיים במקום השני בקטעים.
ב-2012 ניצח את קטגוריית הרוכב הצעיר בטירנו–אדריאטיקו וסיים שמיני כללי, 1:25 אחרי וינצ'נצו ניבאלי המנצח.
הוא סיים שני בטור של לוקסמבורג, ניצח את קטגוריית הרוכב הצעיר ואת הקטע השלישי.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו ב-טור דה פראנס, אך נטש את המרוץ במהלך הקטע ה-6. ב-2013 סיים עשירי בטירנו–אדריאטיקו ותשיעי בוואלטה אל פאייס ואסקו.
פולס התחרה גם בטור דה פראנס וגם בוואלטה אספנייה ב-2013 ולא בלט, הוא ניצח את הקטע הרביעי בטור ד'לאן.
אומגה פארמה קוויק סטפ (2014)
ב-2014 הצטרף פולס אל הקבוצה הבלגית אומגה פארמה קוויק סטפ.
הוא סיים תשיעי בסטראדה ביאנקה, ניצח את הקטע הרביעי וסיים במקום העשירי הכללי בוואלטה אל פאייס ואסקו.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בג'ירו ד'איטליה וסיים במקום ה-21 הכללי.
בהמשך השתתף גם בוואלטה אספנייה וסיים במקום ה-38 הכללי.
פולס הצטרף לסקיי לאחר עונה בלבד במדי אומגה פארמה קוויק סטפ.
הוא ניצח את הקטע הרביעי וסייע שביעי בטירנו–אדריאטיקו.
הוא נבחר לסגל סקיי בטור דה פראנס, וסייע לכריס פרום לנצח את המרוץ.
הוא סיים שמיני בקלאסיקת ברטאן ושני בטור של בריטניה, לאחר שגם ניצח את הקטע החמישי.
בסוף העונה התחרה פולס באיטליה, מסיים חמישי במילאנו–טורינו ו-12 בג'ירו די לומברדיה.
ב-2016 ניצח פולס את הוולטה אה ולנסיה לאחר שגם ניצח בשלושה קטעים במרוץ.
הוא סיים שביעי בוואלטה אה אנדלוסיה וניצח את הקטע הרביעי בוולטה אה קטלוניה.
פולס סיים רביעי בלה פלש ואלון, אך שיא העונה שלו הגיע ארבעה ימים מאוחר יותר, כאשר ניצח במונומנט לייז'–בסטון–לייז', גובר על מייקל אלבסיני ועל רוי קושטה בספרינט סיום.
עם ניצחונו הפך פולס להולנדי הראשון מאז אדרי ואן דר פול (1988) שמנצח במרוץ.
הוא סיים שישי באליפות הולנד בנגד השעון.
פולס נבחר בפעם השנייה ברציפות לטור דה פראנס, ושוב סייע לכריס פרום לנצח במרוץ כאשר היה אחד מהפועלים שלו.
הוא השתתף באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו במרוץ הכביש, אך לא הצליח לסיים את המרוץ.
לאחר מכן, ניצח את הקטע השישי בטור של בריטניה.
ב-2017 פתח פולס את העונה עם מקום רביעי בוואלטה ולנסיה ובוואלטה אנדלוסיה.
ב, סיים פולס במקום השלישי הכללי, 3 שניות אחרי דילן טונס המנצח ו-2 שניות אחרי רפא מייקה שסיים שני.
הוא סיים שישי בוואלטה אספנייה, בתוצאה הכללית הטובה ביותר שלו בגרנד טור.
הוא סייע לכריס פרום לנצח במרוץ.
הוא סיים שישי גם במילאנו–טורינו ובמקום השביעי ב.
בעונת 2018, ניצח את הקטע השני בוואלטה אנדלוסיה, את קטגוריית הנקודות וסיים במקום השני הכללי.
הוא ניצח את הקטע הרביעי בפריז–ניס וסייע לכריס פרום לנצח את הג'ירו ד'איטליה, כשפולס עצמו מסיים במקום ה-12. לאחר מכן, פולס סייע לגריינט תומאס לנצח את הטור דה פראנס.
הוא ניצח את הקטע השישי וסיים במקום השני הכללי בטור של בריטניה, 17 שניות מז'וליאן אלאפיליפ המנצח.
ב-2019, סיים שלישי בטור דאון אנדר ובוואלטה או אלגראבה.
הוא סיים שביעי בטירנו–אדריאטיקו ועשירי בלה פלש ואלון.
הוא ניצח את הקטע השביעי בדופינה ליברה וסיים במקום הרביעי הכללי.
הוא סיים במקום ה-26 בטור דה פראנס, מסייע לאיגן ברנל לנצח ולגריינט תומאס לסיים שני.
בוואלטה אספנייה, סיים במקום ה-34 הכללי.
בתום עונת 2019, חתם פולס בקבוצת בחריין מרידה (כיום בחריין מקלארן).
"ואז את תראי" הוא סינגל שהוקלט על ידי צמד הפזמונאים והמפיקים המוזיקליים הישראלים דולי ופן ביחד עם הזמרים דיקלה ועידן חביב, בשיתוף הנגן מארק אליהו.
השיר יצא לאור ב-19 במאי 2020, בהוצאת חברת התקליטים NMC יונייטד אנטרטיינמנט, כסינגל מתוך אלבום הבכורה של הצמד, "חלק א'".
עם יציאתו, הגיע השיר אל המקום השמיני במצעד השבועי של מדיה פורסט.
השיר הוא מעין בלדת פופ, שלדברי רם וחזות, נכתב כ"תפילה לאופטימיות ואושר אינסופי".
בשיר מנגן מארק אליהו בכלי הקשת הפרסי קמנצ'ה.
הווידאו קליפ הנלווה שצולם עבור השיר, בוים על ידי דורון סרי והועלה לערוץ היוטיוב של דולי ופן ב-19 במאי 2020, בסמוך לצאת הסינגל עצמו.
בקליפ ניתן לראות את מבצעי השיר בחליפות שחורות על נוף מדברי שרים את מילות השיר, בעוד משתתפות הקליפ הנוספות, סבתא ונכדתה, לבושות בחליפות לבנות, תוך שהן רוקדות לצלילי השיר.
תוך פחות משבוע, צבר הקליפ למעלה מ-300 אלף צפיות.
נכון לפברואר 2021, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-17.5 מיליון.
מבקר המוזיקה יוסי חרסונסקי העניק לשיר ציון של שלושה כוכבי זהב וחצי מתוך חמישה, תוך ששיבח את הופעת סולו הקמנצ'ה של מארק אליהו בשיר, וטען כי נוכחתו של אליהו בשיר אף יותר משמעותית נוכחות מבצעיו.
כמו כן, ביקר חרסונסקי את מילות השיר ואמר כי "מגמת הרגשנות נשענת על טקסט סתמי".
דודי פטימר סקר את השיר אף הוא, תוך שתיאר את השיר כ"שילוב קולות נהדר" ואמר כי "הבלדה המעצימה ומלאת האופטימיות שזוכה לביצוע נוגה והרמוני מאוד בין דיקלה לחביב שמביאים משהו חדש ומרענן מהרפרטואר האישי שלהם וזה טוב עבורם".
במאקו נכתב על השיר כי "מדובר בהפתעה של ממש ובחיבור מפתיע ומרגש".
בפרוגי תואר השיר כ"שיתוף פעולה ענק" ונכתב כי "הקול הרך והנוגע שלו [עידן חביב] בשילוב עם הקול החודר לנשמה של דיקלה יוצרים שיר שאי אפשר להישאר אדישים אליו".
ואדים מלר היה אמן אוקראיני-רוסי, צייר אקספרסוניסטי, צייר-קונסטרוקיסט.
ב-1925 הוענקה לו מדליית זהב בתערוכה הבינלאומית של אמנויות דקורטיביות ותעשייה מודרנית (אר דקו) בפריז.
ואדים מלר נולד בסנט פטרסבורג.
הוא היה בנו השני של פקיד בכיר במשרד המשפטים באימפריה הרוסית.
אביו, ג'ורג' מלר, היה שוודי בן אצילים; אמו, הלנה קרסו, הייתה חצי איטלקייה וחצי יוונית, וגם ממשפחת אצולה הוא התחתן עם נינה גנקה.
בשנים 1903–1908 למד מלר באוניברסיטת קייב.
בשנת 1905, הוא ביקר בז'נבה, שווייץ, שם לקח שיעורי אמנות בבית הספר הפרטי של פרנץ רובוד.
ב-1908, המשיך את לימודיו בבית הספר הפרטי לאמנות לרישום וציור של היינריך קניר במינכן, גרמניה.
שם פגש מלר את חברו הסטודנט, פול קלי, שהכיר לו את קבוצת הפרש הכחול.
לאחר שסיים את לימודיו באוניברסיטת קייב עם תואר במשפטים, הוא רכש השכלה אמנותית באקדמיה לאמנויות יפות במינכן בשנים 1908–1912. מלר נשאר בקשר הדוק עם קבוצת הפרש הכחול.
במהלך תקופה זו, הוא גם פגש את וסילי קנדינסקי, איתו התיידד.
מלר החל להציג את עבודותיו לאחר שעבר לפריז, שם הצטרף לאגודת הציירים העצמאיים.
באותו זמן ודים מלר היה תלמידו של אנטואן בורדל.
בשנים 1912–1914, יחד עם קזימיר מלביץ', סוניה דלונה, אלכסנדר ארצ'פנקו ואלכסנדרה אקסטר, הוא השתתף במספר תערוכות לצד פבלו פיקאסו וז'ורז' בראק.
לאחר שחזר לקייב ב-1915, הוא עבד בציור מונומנטלי, עיצוב גרפי ועיצוב תלבושות.
המעבר שלו לעיצוב במה כתחום פעילותו האמנותית העיקרי התרחש בשנים שלאחר המהפכה.
בין השנים 1918–1921, הוא עבד עם המעצבת והרקדנית ברוניסלבה ניז'ינסקה בסטודיו לבלט שלה.
בסוף תקופה זו הוא הפך לפרופסור באקדמיה הלאומית לאמנויות ואדריכלות.
בשנת 1925 מלר, יחד עם סוניה דלונה, אלכסנדרה אקסטר ונתן אלטמן, השתתפו בתערוכה הבינלאומית המודרנית (ארט דקו) בפריז שם זכה מלר במדליית זהב על עיצוב הבמה של ברזיל.
באותה שנה מלר השתתף בתערוכת התיאטרון הבינלאומית בניו יורק.
מלר הפך למנהיג תנועת הקונסטרוקטיביזם בעיצוב התיאטרון האוקראיני.
הוא עבד בתיאטרון הלאומי כאמן ראשי עד 1945. מ-1925 ואילך לימד גם במכון לאמנות קייב יחד עם ולדימיר טטלין ואלכסנדר בוגומזוב.
כמו כן, בשנת 1925, מלר הפך לחבר באיגוד האמנים אגודת המאסטרים המהפכניים של אוקראינה יחד עם דייוויד בורליוק (מייסד-שותף), אלכסנדר בוגומזוב (מייסד-שותף), וסילי ירמילוב, ויקטור פלמוב.
מלר עבד כמנהל בפועל של המכון המונומנטלי לציור ופיסול של האקדמיה לארכיטקטורה של ה-SSR האוקראינית (1946–1948), אמן ראשי של התיאטרון הקומדיה של קייב (1948–1953), ואמן ראשי של התיאטרון האקדמי בקייב (1953–1959).
ואדים יורייביץ' קרסיוב (באוקראינית: Вадим Юрійович Карасьов; נולד ב-18 במאי 1956) הוא פוליטולוג ופוליטיקאי אוקראיני, מנהל המיזם הפרטי "המכון לאסטרטגיות גלובליות".
אחד ממנהיגי מפלגת המרכז המאוחד .
קרסיוב, יליד קורוסטישיב, הוא בוגר האוניברסיטה הלאומית חרקוב עם תואר בכלכלה פוליטית, ולאחר מכן לימודים לתואר שני.
בשנים 1986–1996 לימד כלכלה פוליטית ומדעי המדינה באוניברסיטה.
אז הוא היה סגן המנהל הראשון של סניף חרקוב של המכון הלאומי למחקרים אסטרטגיים (2002-1996).
מאז 1992 קרסיוב עוסק בייעוץ פוליטי.
כאסטרטג פוליטי השתתף במערכות הבחירות בשנים 1994–2010. בבחירות לנשיאות 1999, הוא היה ראש הקבוצה האידאולוגית והאנליטית של מטה הבחירות של ליאוניד קוצ'מה.
מאז 2014, קרסיוב משתתף קבוע בתוכניות אירוח פוליטיות בטלוויזיה בערוצי הטלוויזיה הפדרליים האוקראיניים והרוסיים.
ואוברוחה (בהולנדית: Woubrugge) הוא כפר השוכן במועצה המקומית קאח אן בראסם (קאח ובראסם) במחוז דרום הולנד בהולנד.
כעשרה קילומטרים מזרחית לעיר ליידן.
עד ראשית המאה ה-19 הייתה מוכרת סביבת הכפר ואוברוחה בכינויים "היר-יאקובסווד" (Heer-Jacobswoude) ו"הרליכייד ואן הסליכרווד" (Heerlijkheid van Esselijkerwoude).
בסביבות 1820 הונהגה שיטה מוניציפלית באזור, וואוברוחה תפקד ככפר עצמאי באזור הזה.
מאוחר יותר, ב-1855 אוחד השלטון המוניציפלי עם זה של הכפר הסמוך הוגמייד .
ישות מנהלית מאוחדת זו התקיימה במשך 135 שנים על לראשית 1991. ב-1 בינואר 1991 נוצרה המועצה המקומית יאקובסווד, על שם הכפר ההיסטורי שהתקיים באזור, המועצה איחדה את השלטון המקומי של ואוברוחה על שני כפריו, עם השלטון המקומי של ריינסאטרווד וליימאודן .
הסדר זה נמשך כ-18 שנים.
ב-1 בינואר 2009 אוחדה המועצה המקומית המורחבת של 'יאקובסווד' עם זו של אלקמד ונוצרה המועצה המקומית קאח אן בראסם .
האזורים המיושבים באדמת הולנד נמצאים לרוב בפולדרים, שאפשרו את ניקוז המים ואחר כך נוהלו במסגרות מקומיות.
ואוברוחה ממוקם בפולדר אודנדיק על גדות תעלת וודווטרינג .
מצפון לכפר שוכנים אגם בראסמרמיר (אגם בראסם, שם האזור) ונחל הוויידה אה .
ממזרח למרכז הנוכחי של הכפר, שכן בעבר הכפר יאקובסווד שתושביו נאלצו לנטשו בגלל האדמה הבוצית ולהתיישב על הדייק לאורך תעלת הוודוורטינג.
בשל מיקומו המרכזי של הכפר באזור, הוא מהווה מרכז עירוני קטן והוקמו בו מועדוני ספורט ומרכז מסחרי קטן.
כמו כן מסופקים בו שירותי בריאות כמו מרפאה של רופא כללי ומרפאת שיניים.
הכפר ידוע בעיקר בקרב חובבי ספורט ימי לסוגיו בגלל קרבתה הרבה לאגמים ונחלים.
חלק מתושבי המקום מתפרנסים מתיירות ומשכירים בו מקומות לינה.
בסמוך לכפר עובר מסלול התורן העומד המיוחד לספינות מפרש.
הכפר יושב על השביל האירופי למרחקים ארוכים E11 המהווה אבן שואבת לצועדים למרחקים ארוכים ולרוכבי אופניים.
כן יושב הכפר על 'שביל הרוכלים' המחבר את עיירת הספא הגרמנית באד בטנהיים היושבת על גבול נורדריין-וסטפאליה-הולנד, עם האג, שביל שאורכו 372 קילומטרים וזוכה לפופולריות בקרב חובבים.
מילידי הכפר התפרסמו בעולם: המחליקים המהירים הנק אנג'מנט ומרגוט בואר .
ואוט פליקס לינה פאאס (בהולנדית: Wout Felix Lina Faes; נולד ב-3 באפריל 1998 במול שבבלגיה) הוא כדורגלן בלגי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת מונקו מהליגה הצרפתית בהשאלה מלסטר סיטי מהצ'מפיונשיפ.
פאאס שיחק בקבוצות אנדרלכט, הירנפיין, אקסלסיור רוטרדם ואוסטנדה.
ב-31 בינואר 2020 חתם פאאס בסטאד ריימס מליגת העל הצרפתית, והושאל בחזרה לאוסטנדה עד לתום עונת .
ב-1 בספטמבר 2022 חתם בלסטר סיטי.
ב־13 בינואר 2026 הצטרף פאס למונקו הצרפתית מליג 1 בהשאלה עד סיום עונת 2025–26, עם אופציה להפוך את העסקה לקבועה תמורת סכום שבין 5 ל־10 מיליון אירו.
פאאס זומן לראשונה לסגל נבחרת בלגיה לקראת משחקי מוקדמות מונדיאל 2022 נגד נבחרות אסטוניה וויילס ב-13 בנובמבר 2021 וב-16 בנובמבר 2021. הוא לא שיחק במשחקים אלו.
"ואולי" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הישראלית דיקלה.
השיר יצא לאור ב-7 ביוני 2021, על ידי חברת התקליטים הליקון כסינגל שלא מתוך אלבום.
הוא נכתב על ידי דיקלה, דולב רם ופן חזות והופק על ידי רם וחזות גם כן.
"ואולי" הוא שירה השני של דיקלה שיצא לאור בשנת 2021, לאחר "ביי ביי".
השיר הגיע למקום התשיעי במדיה פורסט ושהה שם במשך שבועיים רצופים.
"ואולי" נכתב והולחן על ידי דיקלה, דולב רם ופן חזות והופק על ידי דולב רם ופן חזות, בדומה לשירים נוספים שהוציאה דיקלה במהלך הקריירה שלה.
אזורתאריך יציאהפורמטחברת תקליטיםמקורכלל העולם7 ביוני 2021הזרמת מוזיקה • הורדה דיגיטליתהליקון
ואהידה רחמן היא שחקנית הודית אשר נחשבת לאחת השחקניות המצליחות ביותר של הקולנוע ההינדי.
היא שיחקה ביותר מ-90 סרטים עלילתיים, בקריירה המשתרעת על פני חמישה עשורים.
הפרסים שלה כוללים פרס לאומי לקולנוע ושלושה פרסי פילמפייר.
היא זכתה בפרסים האזרחיים של הודו; עיטור פאדמה שרי ב-1972 ועיטור פאדמה בושאן ב-2011. בשנת 2023, היא זכתה בפרס דאדאשאהב פלק, הפרס הגבוה ביותר בהודו בתחום הקולנוע.
מאז שנות ה-70, רחמן שיחקה בעיקר בתפקידי משנה, והופיעה בדרמות הרומנטיות של יאש צ'ופרה ובסרטי הפעולה.
בשנת 1994, היא זכתה בפרס מפעל חיים של פילמפייר.
לאחר הפסקה, היא עבדה לסירוגין, והופיעה בדרמות החברתיות ב־2006 וב-2009.
מלבד קריירת המשחק שלה, רחמן היא פילנתרופית.
היא תומכת בחינוך והיא שגרירה של ראנג דה, ארגון הנלחם בעוני בהודו.
ואהידה רחמן נולדה ב-3 בפברואר 1938 למשפחה מוסלמית דקאנית בצ'נגלפט, בטמיל נאדו של היום, הודו.
אביה היה מוחמד עבדור רחמן ואמה הייתה מומתאז באגום.
והיא הייתה הצעירה מבין 4 בנות.
בילדותה, היא ואחיותיה הוכשרו בריקוד בהרטנאטיאם בצ'נאי.
היא למדה במנזר סנט ג'וזף בוויסאקפאטנאם כשאביה הוצב במדראס.
אביה, שעבד כנציב מחוז, נפטר ב-1951 כשהייתה בתחילת שנות העשרה לחייה.
חלומה של רחמן היה להיות רופאה, אך בשל נסיבות משפחתה מבחינה רגשית וכלכלית, לצד מחלתה של אמה, היא זנחה את מטרתה.
על מנת לעזור למשפחתה, היא קיבלה הצעות לסרטים שהתבססו על יכולות הריקוד שלה.
הופעתה הראשונה, כרקדנית, הייתה בסרט הטלוגו "Rojulu Marayi" (1955).
באותה שנה, היא גם שיחקה בתפקיד הראשי עם נ.ט ראמה ראו בסרט "Jayasimha".
לאחר מכן הופיעה בסרט "Alibabavum 40 Thirudargalum" שיצא ב-1956. הסרט שהיה מבוסס על אגדת העם "עלי באבא וארבעים השודדים", היה הסרט הטמילי הראשון בצבע.
באמצע שנות ה-50, היא החלה לשחק עם דב אבנד והשניים השתתפו יחד במספר סרטים מצליחים, בהם "סולבה סאאל" (1958).
סורש קוהיל מהעיתון ההינדו כתבה על הופעתה בסרט "סולבה סאאל": "אף על פי שהייתה בקושי בת 20 והיה זה רק הסרט ההינדי הרביעי שלה, רחמן הדגימה את המעמד שלה: הן בסצנות רציניות הדורשות אינטנסיביות והן באמצעות תנועות עיניים נוצצות ושובבות ברגעים קלילים יותר".
שיתופי פעולה עם גורו דאט
ההופעות של רחמן משכו את עינו של הקולנוען ההינדי גורו דאט , שנחשב עבורה כמנטור שלה.
דאט הביא אותה למומבאי וליהק אותה לתפקיד קמיני במותחן הפשע "CID" (1956).
משום ששחקניות מפורסמות באותה תקופה כמו מדהובלה, נרגיס ומינה קומארי השתמשו בשם במה, רחמן התבקשה גם היא להשתמש בשם במה, בנימוק ששמה צריך להיות "שם סקסי", אך היא סירבה ונשארה עם שם הלידה שלה.
דאט ליהק אותה לתפקידה הראשי הראשון בסרטים הינדיים בדרמה "Pyaasa" (1957), שם גילמה עובדת מין.
הסרט זכה להצלחה מסחרית, והוא נחשב על ידי המבקרים כאחד הסרטים הגדולים ביותר שנעשו אי פעם.
היא המשיכה בשיתופי פעולה עם דאט הכוללים את סרט הנואר "12 O'Clock" (1958), הדרמה הרומנטית "Kaagaz Ke Pool" (1959), ואת הסרט החברתי המוסלמי "Chaudhvin Ka Chand" (1960); כל אלה זיכו אותה בשבחי הביקורת.
שיתוף הפעולה האחרון של רחמן ודאט היה הדרמה הרומנטית "Sahib Bibi Aur Ghulam" (1962), שבה כיכבו דאט, קומארי ורחמן עצמה בתפקיד משנה.
הסרט זכה להצלחה גדולה, זכה לשבחים הן מצד המבקרים ההודיים והן מהמבקרים הבינלאומיים, וזיכה את רחמן במועמדות הראשונה שלה לפרס פילמפייר בקטגוריית שחקנית המשנה הטובה ביותר, הסרט עצמו קיבל מועמדויות לפרס דוב הזהב בפסטיבל הסרטים הבינלאומי ה-13 בברלין וזכה בפרס פילמפייר לסרט הטוב ביותר.
לאחר מכן יצאה השחקנית לעשיית סרטים בשפה הבנגלית עם סרטו של סטיאג'יט ריי "אבהיג'ן" (1962).
בהמשך היא גילמה חשודה ברצח ב"באאט אק רטאט קי" (1962), נערה שהסתבכה בריב בין אחים ב"ראקהי" (1962) ואישה עקרה ב"אק דיל סאו אספנה" (1963).
כשחקנית ראשית, היא לוהקה מול פנים מוכרות רבות של הקולנוע ההינדי, בהם סוניל דאט.
בסוף 1964 הפכה רחמן לשחקנית השלישית עם השכר הכי גבוה בסרטים הינדיים, מ-1959 עד 1964.
השיא של רחמן נמשך כשהיא שיתפה פעולה בסרטים עם כוכבי על אחרים, בהם דיליפ קומאר, ראג'נדרה קומאר, ראג' קאפור וראג'ש חאנה.
סרטיה המוערכים ביותר מסוף שנות ה-60 כוללים את "טיסרי קסאם" (1966), שזכה בפרס הסרט הלאומי לסרט העלילתי הטוב ביותר, "רם אור שיאם" (1967), "ניל כמאל" (1968) ו"חמושי" (1969).
שלושת הסרטים האחרונים זיכו כל אחד את רחמן במועמדויות רצופות לפרס פילמפייר לשחקנית הטובה ביותר, והיא זכתה בפרס השני שלה עבור "ניל כמאל".
בתפקידה שזכה לשבחים ב"חמושי" בכיכובה לצד ראג'ש חאנה ודרהמנדרה, היא מגלמת אחות שמשתגעת לאחר שהתאהבה באחד המטופלים שלה, ולבסוף נשלחת למוסד לחולי נפש בעצמה.
בסוף שנות ה-60, רחמן הפכה לשחקנית השנייה עם השכר הכי גבוה בסרטים הינדיים, מ-1964 עד 1969.
על כיכובה בסרט "רשמה אור שרה" (1971), זכתה רחמן בפרס הסרט הלאומי לשחקנית הטובה ביותר.
"רשמה אור שרה" היה מועמד גם לפרס דוב הזהב בפסטיבל הסרטים הבין-לאומי ה-22 בברלין ונבחר לייצג את הודו לסרט הזר הטוב ביותר, אולם הסרט נכשל בקופות ולא הגיע למועמדות לאוסקר.
רחמן החל להתנסות בתפקידים אחרים בשלב זה של הקריירה.
היא נעתרה להצעה לגלם אמא לג'יה בהדורי ב"פאגון" (1973).
היא הופיעה בעוד סרטים מצליחים בשנות ה-70 ה-80 וה-90. היא הייתה מועמדת עוד ארבע פעמים לפרסי פילמפייר לשחקנית המשנה הטובה ביותר עבור הסרטים "קבי קבי", "נמקין", "צ'אדני" ו"לאמה".
לאחר הופעתה ב"לאמה" (1991), היא הכריזה על חופשה מתעשיית הקולנוע.
לאחר עשור רחמן הייתה אמורה לגלם את התפקיד של אמו של השחקן אמיטאב באצ'אן בדרמה המשפחתית של הבמאי קארן ג'והר, "קאבי קושי קאבי גהאם" (2001).
עם זאת, לאחר שצילמה כמה סצנות, היא עזבה את הסרט עקב מותו של בעלה בנובמבר 2000. החל מראשית המאה ה-21 היא שיחקה בתפקידי אמהות ב"אום ג'אי ג'גאדיש" (2002), "ארנג דה בסאנטי" (2006) ו"דלהי 6" (2009), עבור כולם זכתה בשבחי המבקרים על משחקה.
באפריל 1974 התחתנה רחמן עם שאשי רקהי (הידוע גם בשם הבמה שלו קמאלג'יט).
היה להם בן אחד; סוהיל ובת אחת; קשבי, שניהם סופרים.
לאחר נישואיה, הם גרו בבית חווה בבנגלורו, אך לאחר מותו של רקהי ב-21 בנובמבר 2000, רחמן חזרה לבונגלו שלה עם נוף לים בבנדרה, מומבאי, שם היא מתגוררת כיום.
בשנת 2011, היא זכתה לאות כבוד על ידי ממשלת הודו בעיטור "פדמה בהושאן", וב-2013 בפרס המאה לאישיות הקולנוע ההודי על תרומתה לקולנוע ההודי.
ביוגרפיה של רחמן בשם "Conversations With Waheeda Rehman" נכתבה ופורסמה בשנת 2014. הביוגרפיה מורכבת מראיונות שנאספו על ידי הסופרת והבמאית נסרין מוני כביר.
רחמן נחשבת לאחת מגדולות השחקנים של הקולנוע ההודי.
Rediff.com מיקם אותה ברשימת "השחקניות הטובות ביותר של בוליווד בכל הזמנים".
בשנת 2022, היא שובצה ברשימת "75 השחקניות הבוליוודיות הטובות ביותר" של Outlook India.
רחמן זכתה למקום השלישי ברשימת "הבכורה הבוליוודית הטובה ביותר אי פעם" של האתר Rediff.com, עבור סרטה "CID".
ב-2011, אותו אתר ציין אותה בתור השחקנית החמישית בגודלה בכל הזמנים אחרי נרגיס, סמיטה פאטיל, נוטן ומינה קומארי.
העיתון פילמפייר כלל את הופעתה של רחמן בסרט "מדריך" (Guide) ברשימת "80 ההופעות האיקוניות" של בוליווד.
רחמן הוצבה גם ברשימת "50 הפנים היפות" של טיימס אוף אינדיה.
עיטור פאדמה שרי בשנת 1972.
פרס מפעל חיים של פילמפייר בשנת 1994.
IIFA פרס מפעל חיים בשנת 2001.
הפרס הלאומי של NTR לשנת 2006.
ראשטריה קישור קומאר סמאן מממשלת מאדהיה פרדש בשנת 2020.
פרס דאדהשהאב פאלקה: הפרס הגבוה ביותר בהודו למצוינות קולנועית לשנת 2021, הוענק בשנת 2023.
ואוואו (טונגאית: Vavaʻu) הוא ארכיפלג, המורכב מאי גדול אחד (אוטה ואוואו) ו-40 איים קטנים יותר, בממלכת טונגה.
זה חלק ממחוז ואוואו, הכולל מספר איים בודדים נוספים.
על פי המסורת, האל מאווי יצר גם את טונגטפו וגם את ואוואו, אבל השקיע קצת יותר מאמץ בראשון.
ואוואו מתנשא לגובה של 204 מ' (669 רגל) מעל פני הים בהר טלאו.
הבירה היא ניואפו, הממוקמת בנמל המקלט (פואטאלפוסי או לולו-א-הלוואלו).
קבוצת האיים ואוואו פרושה על פני שטח שגודלו כ-21 ק"מ ממזרח למערב ו-25 ק"מ מצפון לדרום.
במפקד האוכלוסין של 2016 היו 13,738 תושבים בוואוואו, מתוכם 5,251 גרו בעיר הבירה ניואפו.
האיים במחוז ואוואו, מחוץ לקבוצת ואוואו, אינם מיושבים.
האי הראשי אוטה ואוואו, בגודל 97 קמ"ר (37 מ"ר), הוא האי השני בגודלו בטונגה.
ואוואו הוא שונית אלמוגים עם צוקים בצפון המתנשאים לגובה של 200 מ' (660 רגל) מעל פני הים.
בצד הדרומי, הארכיפלג מפוזר להרבה איים קטנים ומפוזרים ונתיבי מים.
הגדול מבין נתיבי המים, ערוץ אווה פולפולקאי דמוי הפיורד, משתרע 11 ק"מ (6.8 מייל) פנימה מהנמל של ניואפו.
החוף הצפוני של האי אוטה ואוואו הוא פלטפורמה מוגבהת של צוקי אלמוגים.
קו החוף הדרומי נמוך ולא סדיר, ונפתח לרשת של ערוצים, מפרצים ואיונים, היוצרים את אחד הנמלים הטבעיים המוגנים ביותר באוקיינוס השקט.
אוטה ואוואו הוא גם מקומו של , שהוא הגן הבוטני היחיד של טונגה.
האקלים של ואוואו הוא ללא ספק החם ביותר בטונגה (מלבד הניואס, שהם האיים הצפוניים ביותר בממלכה).
האקלים החם והאדמה הפורייה שלו הופכים אותו למקום גידול לוניל, אננס ופירות טרופיים אחרים.
בפולינזיה מספרים שהאיים נוצרו על ידי מאווי, שהגיע לקרקעית הים עם קרס הדיג הקסום שלו, ואז נתפס בו משהו ומאווי משך את זה משך עד פני הים, והוא הפך לאיי ואוואו.
דון פרנסיסקו מורל דה לה רואה, שפיקד על הפריגטה הספרדית פרינססה, היה האירופאי הראשון שהגיע לואוואו, מה שעשה ב-4 במרץ 1781. הוא קבע את ואוואו בתור מרטין דה מאיורגה, וקרא לה על שם המשנה למלך המכהן של ספרד החדשה.
כפי שהתברר, מורל מצא מקום עיגון מצוין בואוואו, לו היה זקוק נואשות, מכיוון שלא הצליח למצוא נמל בשני המקומות האחרונים שהוא ניסה לנחות, (אי המרירות) ו.
הוא העניק לנמל בואוואו את השם נמל מקלט, למרות שנמל המקלט המקורי שלו היה המפרץ בחוף המערבי של האי הראשי, ליד לונגומפו.
12 שנים מאוחר יותר, ב-1793, ביקרה באזור במשך חודש, בעקבות חקירותיו של מורל, ותבעה רשמית את האיים עבור ספרד.
קפטן קוק ידע על האיים עשור קודם לכן, אבל הילידים בחאפאי אמרו לו שלא יהיה טוב בשבילו לנסוע לשם; אמרו לו שאין שם נמל.
אולי אמרו לו את זה כדי להניא אותו מללכת לשם; אבל קפטן קוק נשמע לעצתם.
ספינות ציד הלווייתנים היו בין המבקרים המערביים הקבועים הראשונים באיים.
הראשונה שנרשמה הייתה פאני, ב-17 ביוני 1823, והאחרונה הייתה רוברט מוריסון, מיולי עד ספטמבר, 1883. כלי השיט הללו הגיעו בשביל מים, מזון ועצים – ולפעמים האירופאים גייסו ילידים לשרת כאנשי צוות על ספינותיהם.
הם עוררו מסחר והיו גורמים משמעותיים לשינוי באיים.
בשנת 1839, הטואי טונגה (המפקד), , הנהיג את בואוואו.
ואהאן ביצ'אחצ'יאן (בארמנית: Վահան Բիչախչյան; נולד ב-9 ביולי 1999 בגיומרי שבארמניה) הוא כדורגלן ארמני המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת לגיה ורשה מליגת העל הפולנית ובנבחרת ארמניה.
אביו הוא כדורגלן העבר ורדאן ביצ'אחצ'יאן, שאימן את אררט ירוואן.
ביצ'אחצ'יאן גדל במחלקת הנוער של שיראק.
בשנת 2015 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת העל הארמנית, ובסך הכל ערך 24 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע ארבעה שערים.
בנוסף, זכה עם המועדון בגביע הארמני.
ב-25 ביולי 2017 חתם על חוזה לחמש שנים במ.ש.ק.
הוא ערך 62 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע 18 שערים.
ב-10 ביוני 2022 חתם בפוגון שצ'צ'ין מליגת העל הפולנית.
ב-10 ביולי כבש את שער הניצחון בניצחון הביתי 1-0 נגד אקטובה במסגרת מוקדמות הליגה האירופית.
ב-8 בספטמבר 2020 ערך ביצ'אחצ'יאן את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ארמניה, בניצחון 2-0 על נבחרת אסטוניה במסגרת ליגת האומות 2020/2021. ב-5 ביוני 2021 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בהפסד 3-1 לנבחרת שוודיה במשחק ידידות.
קוטלרוב נולד בברית המועצות ועלה לישראל בגיל 50.
ב-1991 הופיע בסדרת הטלוויזיה "זהו זה!" ששודרה בטלוויזיה החינוכית.
ב-1993 התארח בסדרת הילדים "קופיקו" ששודרה בערוץ הילדים, גילם את ד"ר אברמוב, רופא שיניים.
בנוסף באותה השנה שיחק בסרטים "שלג באוגוסט" ו"מחפשת בעל על ארבע" בתפקיד גרישה.
ב-1994 התארח בסדרת הטלוויזיה "הכל נשבר במשפחה" ששודרה ב, גילם את דמותו של מנהל "המשפריץ".
באותה השנה שיחק בסרט "קפה עם לימון".
בשנים 1995–1996 התארח ב-2 פרקים של הסדרה "תמונות יפואיות" ששודרה בערוץ 3, גילם את סשה, מנהל תזמורת כוכבי יפו.
ב-1997 התארח בסדרת הטלוויזיה "איצ'ה" ששודרה בערוץ 2, גילם אלכס.
באותה השנה שיחק בסדרת הטלוויזיה "אשה באפור" ששודרה בטלוויזיה החינוכית, גילם את דמותו של וולודיה.
ב-1998 שיחק בסרט "באזז" בתפקיד מישה.
קוטלרוב שיחק בהצגות "לייזרקע רויטשוואנץ וחייו הסוערים", "כוכב הבכי", "די רומענישע חתונה", ו"סנדר בלאנק ויורשיו".
קוטלרוב נפטר לאחר מאבק במחלת הסרטן בגיל 58, יומיים לאחר הקרנת הבכורה בסינמטק של הדרמה "באזז", בה שיחק.
תיאטרון יידישפיל קיים ערב לזכרם של האנשים שנטלו חלק גדול, במשחק ובימוי ובתרומות, תמיכה ציבורית והתנדבות להעלאת קרנו של התיאטרון מיום היווסדו וקוטלרוב היה בין האנשים שהוזכרו בטקס.
ואזגן סרקיסיאן או סרגסיאן (בארמנית: Վազգեն Սարգսյան; 5 במרץ 1959 – 27 באוקטובר 1999) היה ראש ממשלת ארמניה ביוני–אוקטובר 1999, שנרצח בבניין הפרלמנט.
ואזגן סרקיסיאן נולד בשנת 1959 בכפר אררט שבארמניה, אז חלק מברית המועצות.
בשנת 1988 היה ממארגני התנועה הלאומנית שתבעה למסור את חבל נגורנו קרבאך שבאזרבייג'ן, המאוכלס ברובו בארמנים, לארמניה.
בשנת 1991 לאחר התפרקות ברית המועצות ומתן עצמאות לארמניה נתמנה סרקיסיאן לשר ההגנה של ארמניה.
הוא ניהל את הקרבות במלחמת נגורנו קרבאך הראשונה נגד אזרבייג'ן, בחבל המריבה, שהסתיימו בשנת 1994 בניצחון ארמני, בסיפוח שטחים לארמניה ובהכרזה על הפסקת אש.
למרות הניצחון תמך סרקיסיאן בהסדר שלום עם אזרבייג'ן שתהיה בו החזרת שטחים תמורת שלום של קבע.
בכך עורר את שנאתם ואיבתם של חוגים לאומניים קיצוניים בארמניה.
ביוני 1999 נתמנה סרקיסיאן לראש ממשלת ארמניה מטעם המפלגה הרפובליקנית של ארמניה.
ב-27 באוקטובר 1999 התפרצה לאולם הפרלמנט של ארמניה בירוואן קבוצה של שישה לאומנים ארמניים חמושים, ממתנגדי שיחות השלום שיזם ראש הממשלה בקשר לעתידו של חבל המריבה ולשם השגת הסדר שלום של קבע עם אזרבייג'ן.
הפריצה הייתה בעת שנערך דיון בפרלמנט.
אנשי הקבוצה ירו לכל עבר.
ראש הממשלה, יושב ראש הפרלמנט ושישה אנשים אחרים מחברי הפרלמנט ועובדיו נהרגו בהתקפה.
המתנקשים שבו ארבעים איש מחברי הפרלמנט ועובדיו והחזיקו בהם כבני ערובה, לפני שנכנעו לכוחות הביטחון, לאחר שהובטח להם כי יינתן להם לשדר את המסר שלהם לעם בארמניה באמצעות הטלוויזיה וכי יזכו למשפט הוגן.
לאחר רצח ראש הממשלה נתמנה אחיו ארם סרקיסיאן לראש ממשלת ארמניה.
ששת המתנקשים וחבר נוסף מקבוצתם, שהמתין להם בעת ההתקפה, מחוץ לבניין הפרלמנט, במכונית ובה כלי נשק הועמדו לדין.
בשנת 2003 נדונו כל השישה למאסרי עולם והחבר השביעי ל-14 שנות מאסר.
ואט (באותיות לטיניות: Watt; מסומן בקיצור ב־W) היא יחידת מידה המציינת הספק במערכת היחידות הבין-לאומית.
1 ואט שווה ל־1 ג'ול לשנייה או בחשמל ל־1 וולט אמפר.
היחידה קרויה על שם ג'יימס ואט, ממפתחי מנוע הקיטור.
ואט פּהוּ (בלאית: ວັດພູ) הוא מתחם של מקדש קמרי שנחרב, הנמצא בדרום לאוס.
המתחם שוכן למרגלות הר פהו קאו, במרחק 6 קילומטרים מהנהר מקונג במחוז צ'אמפאסאק.
המקדש שנמצא במקום נבנה בתחילת המאה ה-5, אך שרידי המבנים ששרדו עד כה מתוארכים לתקופה שבין המאה ה-11 למאה ה-13. המבנה של המקדש הגדול הוא ייחודי ויסודותיו הובילו למקדש קטן יותר שבו הלינגאם נשטף ממימי מעיין הררי.
בתקופה מאוחרת יותר האתר הפך למרכז פולחן של מאמיני הטהרוואדה הבודהיסטיים, ומצב זה נמשך מאז.
בשנת 2001 העניק אונסק"ו למתחם מעמד של אתר מורשת עולמית.
בתקופה שלאחר בנייתו ואט פהו היה קשור לעיר שרסטאפורה, ששכנה על גדת הנהר מקונג מזרחית להר לינגפארוואטה (כיום פהו קאו).
לקראת סוף המאה ה-5 העיר הפכה לעיר הבירה של ממלכה שטקסטים וכתובות מקשרים עם צ'נלה וצ'אמפה, והמבנה הראשון על ההר נבנה בתקופה זו בקירוב.
ההר זכה לחשיבות דתית כיוון שעל פסגתו הייתה בליטה בצורת לינגאם; מסיבה זו ההר נחשב לבית של שיווה, והנהר נחשב כמייצג של האוקיינוס או נהר הגנגס.
לפיכך, המקדש הוקדש לשיווה ומימי המעיין, שנבע בדיוק מתחת למקדש, נחשבו לקדושים.
ההשערה היא שתקופת השגשוג של המקדש הייתה במהלך המאות הללו.
חשיבותו ההיסטורית של המקדש נובעת מהתפקיד שלו כמרכז אימפריאלי ומהדוגמה למאפייני דת הודיים שהיו בו, כאשר האזור שמסביבו הושפע מדתות סיניות.
ההתפתחות המשמעותית האחרונה בצ'אמפאסאק הייתה במאה ה-11, זמן קצר לפני התמוטטותה של אימפריית הקמר.
לא נמצאו עדויות לכך שהבניינים תוחזקו מאז.
המתחם עצמו, בניגוד למה שהוא היה במהלך האלף הראשון לספירה, עבר לידי מאמיני הטהרוואדה הבודהיסטיים ונותר מאז במצבו זה.
האזור שמסביב למקדש הפך ליער, וזה אופי השטח שאיתו התמודדו האירופאים הראשונים שהגיעו לאזור במהלך המאה ה-19. בשנים שלאחר מכן בוצעו במקום שינויים מעטים בלבד, וזאת לפני שהאתר עבר לשימוש בודהיסטי.
מצב זה נמשך גם כאשר המקדש עבר לשליטת עם הלאו, ובכל פברואר נערך במקום פסטיבל דתי.
במקום בוצעו עבודות שיקום קלות, מלבד שיקום העמודים שתוחמים את השביל.
בדומה למקדשי קמר אחרים, הציר הראשי של ואט פהו הוא בכיוון מזרח (עם סטייה של שמונה מעלות), והוא נקבע בעיקר על ידי ההרים והנהר.
כאשר מכלילים את הבאראי אורכו של הציר הוא 1.4 קילומטרים מזרחית למוצא המעיין בבסיסו של צוק בגובה 100 מטרים.
במרחק 6 קילומטרים מהמקדש, על הגדה המערבית של המקונג, שכנה העיר אנגקור, ואילו דרומית למתחם הייתה דרך שחיברה אותו למקדשים אחרים ולאנגקור.
החלק הראשון של המתחם שרואים כאשר מתקרבים אליו מהעיר הוא קבוצה של באראים.
רק באראי אחד מהקבוצה הזו מכיל מים והוא נמצא בדיוק על ציר המקדש; במתחם היו באראים נוספים בכיוון צפון ודרום לבאראי ששרד, וזוג נוסף היה לצד הדרך שחיברה את הבאראי המרכזי עם הארמונות.
שני הארמונות ניצבים זה כנגד זה מול הציר והם בנויים על טראסה, והכינויים שלהם הם הארמון הצפוני והארמון הדרומי.
כל אחד מהארמונות כולל חצר מלבנית עם מסדרון וכניסה הפונה אל הציר ודלתות מזויפות בקיר המזרחי ובקיר המערבי.
בחצרות של שני המבנים יש קירות העשויים מחימר; הקירות של מסדרון הארמון הצפוני עשויים גם כן מחימר, ואילו הקירות של מסדרון הארמון הדרומי עשויים מאבן חול.
מצבו של הבניין הצפוני טוב יותר.
הארמונות ידועים בגלל הגמלונים והמשקופים שלהם, המעוצבים בסגנון אנגקור ואט.
בחלק הדרומי של הטראסה הבאה נמצא מקדש נאנדין (ההר של שיווה), הנמצא במצב שימור גרוע, ודרומית למקדש זה נמצאת הדרך המחברת ואט פהו עם אנגקור.
כאשר ממשיכים ללכת בכיוון מערב נתקלים בגרמי מדרגות נוספים במעלה הטראסות; בין הטראסות נמצא דווראפאלה, שיש המחשיבים אותו כמייצג את המלך קאמאת'ה, מי שאחראי להקמת המקדש.
על הטראסה הצרה הבאה נמצאים שרידיהם של שישה מקדשים קטנים שנהרסו על ידי שודדי עתיקות.
נתיב זה ממשיך לעבר שבע שכבות נוספות של אבן חול ומגיע עד הטראסה העליונה שעליה נמצא המקדש המרכזי, המחולק לשני חלקים.
החלק הקדמי, העשוי מאבן חול, מכיל ארבעה פסלים של הבודהה, ואילו החלק האחורי, הבנוי מלבנים ושהכיל בעבר את הלינגאם, נותר ריק.
לא נותרו שרידים לגג, אם כי בחלק הקדמי הוסף כיסוי מלאכותי.
מימי המעיין הנובעים מהצוק הנמצא במרחק 6 מטרים דרומית-מערבית למקדש עוברים דרך כמה תעלות המובילות לתוך החדר האחורי, כך שהם שוטפים את הלינגאם באופן קבוע.
המקדש מתוארך לתקופת הבאפואון משלהי המאה ה-11, ולפיכך הוא שייך לתקופה מאוחרת יותר בהשוואה לארמון הצפוני והארמון הדרומי.
בצד המזרחי יש שלוש דלתות: מדרום לצפון, כאשר הגמלונים שמעליה הם בצורת קרישנה המביס את הנאגה קאלייה, אינדרה הרוכב על אייראוואטה ווישנו הרוכב על גארודה.
על הקיר המזרחי נמצאים דווראפאלות ודוואטות.
מעל הכניסות הדרומית והצפונית נמצאים משקופים פנימיים וחיצוניים, כולל אחד הנמצא דרומית לקרישנה שעליו מתואר כיצד קרישנה הורג את קאמסה.
מאפיינים אחרים של המתחם הם הספרייה שמצבה לא טוב הנמצאת דרומית למקדש, ותצוגה של הטרימורטי ההינדי בכיוון צפון-מערב.
כאשר ממשיכים ללכת צפונה נתקלים בתחריטים נוספים: טביעת רגל של בודהה על פני הצוק, וסלעים הדומים לפילים וקרוקודילים.
הסלע הדומה לקרוקודיל זכה למוניטין גרוע כיוון שהוא נחשב כאתר שבו הוקרבו קורבנות אדם.
ואט ארוּן (בתאית: วัดอรุณ; בתרגום לעברית: "מקדש השחר") הוא מקדש בודהיסטי (ואט) בבנגקוק, תאילנד.
המקדש נמצא במחוז בנגקוק יאי, על הגדה המערבית של הנהר צ'או פראיה.
שמו המלא של המקדש הוא "ואט ארונראטצ'אווררם ראטצ'וורמאהוויהארה" (באלפבית לטיני: Wat Arunratchawararam Ratchaworamahavihara, תאית:วัดอรุณราชวรารามราชวรมหาวิหาร).
הסמן הבולט של "ואט ארון" הוא הפראנג המרכזי (מגדל בסגנון קמבודי).
מדרגות תלולות מובילות לשתי מרפסות.
מקורות שונים מדווחים על גובה המגדל בין 66.8 מטרים ל-86 מטרים.
פינות המקדש מוקפות בארבעה פראנגים לוויינים קטנים יותר.
הפראנגים מקושטים בצדפים ופיסות חרסינה שבהם נעשה שימוש קודם כזבורית לספינות שהגיעו לבנגקוק מסין.
סביב בסיסם של הפראנגים יש דמויות שונות של חיילים סינים וחיות קדומים.
על המרפסת השנייה יש ארבעה פסלים של האל ההינדי אינדרה רוכב על אראוון (פיל מיתי במיתולוגיה של תאילנד).
על שפת הנהר יש שישה ביתנים (בתאית סאלה) בסגנון סיני.
בסמוך לפראנגים מצוי אולם ההסמכה ובו דמותו של בודהה ניראמיטר שעל פי המסורת תוכננה על ידי המלך ראמה השני.
מעל חזית הכניסה הקדמית לאולם ההסמכה יש גג ומעליו צריח מחודד המקושט בקרמיקה צבעונית ועבודות גבס מצופות בחרסינה צבעונית.
בחזית יש פסלים של שני שדים - דמויות השומרים.
המקדש נבנה בימי הבירה העתיקה של ממלכת איוטהאיה ונקרא במקור ואט מאקוק (מקדש הזיתים).
בתקופה שבה ת'ונבורי הייתה בירת תאילנד, המלך טאסקין שינה את שמו לואט צ'נג.
למשך תקופה קצרה שכן במקדש בודהה מאזמרגד, אך בשנת 1784 הועבר הפסל לואט פרה קוו.
במאה ה-19 שינה המלך ראמה השני את שם המקדש לואט ארונראטצ'את'רם.
הוא שיקם את המקדש והגדיל את הפראנג המרכזי, ואת העבודה סיים המלך ראמה השלישי.
ראמה הרביעי נתן למקדש את שמו הנוכחי ואט ארונרראטצ'אווררם.
הפראנג המרכזי מסמל את ההר המיתולוגי "הר מארו" מהקוסמולוגיה ההודית.
הפראנגים הלוויינים מוקדשים לאל הרוח "פרה פאי".
השדים בשביל הכניסה הם מהראמאיינה.
הדמות הלבנה מכונה "סאהאססאטג'ה" והירוקה ידועה כ"טאסאקאנת".
המדינה החופשית והריבונית של וַאחַאקָה או בקיצור ואחאקה () היא אחת מ-31 המדינות המרכיבות את המדינות המקסיקניות המאוחדות (מקסיקו).
ואחאקה ממוקמת בחלקה הדרומי של מקסיקו, מערבית למצר טהואנטפק.
ואחאקה גובלת במדינות גררו במערב, פואבלה בצפון-מערב, וראקרוס בצפון, צ'יאפס במזרח ובאוקיינוס השקט בדרום.
בירתה והעיר הגדולה ביותר בה היא ואחאקה.
העיר ואחאקה והאתר הארכאולוגי של מונטה אלבאן, הנמצאים בתחומי מדינת ואחאקה, הוכרו כאתר מורשת עולמית.
בשנת 2018 התרחשה באזור רעידת אדמה חזקה.
ואט־שעה היא יחידת מידה לאנרגיה ולעבודה, שסימנה Wh (ואט כפול שעה).
היחידה מציינת את כמות האנרגיה הנצרכת (או מסופקת) בהפעלת הספק של ואט אחד (כמו נורה חשמלית זעירה) במשך שעה אחת.
שגיאה נפוצה היא לומר "ואט לשעה" (ואט/שעה), על משקל קילומטר לשעה, אך דרך ביטוי זו שגויה.
קילוואט־שעה (קוט"ש) (kWh), השווה ל־1,000 ואט־שעה, הוא גודל שימושי למדידה של צריכת האנרגיה של בתים ועסקים קטנים.
בית ממוצע צורך כמה מאות קילוואט-שעה בחודש.
מגהוואט־שעה (MWh), השווה למיליון ואט־שעה, משמש למדידת כמויות אנרגיה גדולות יותר, כגון צריכה תקופתית של יישובים, או האנרגיה המיוצרת על ידי תחנות כוח בתקופה כלשהי.
ג'יגהואט־שעה (GWh), השווה למיליארד ואט־שעה.
משמש למדידת כמויות אנרגיה הנצרכת על ידי מדינה או ריכוזי אוכלוסין מסדר גודל של כמה מיליוני בני אדם ומעלה.
ואט-שעה אחת שווה ל-3,600 ג'ול (יחידת המידה לאנרגיה במערכת היחידות SI), כלומר, קוט"ש אחד שווה ל-106×3.6 ג'ול או פשוט 3.6 מגה-ג'ול.
וַאט הוא סוג מקדש ומנזר בודהיסטי הנפוץ מאוד בארצות דרום-מזרח אסיה.
המושג "ואט" (תאית: วัด) פירושו "בית ספר".
המושג ואט משמש בדרום-מזרח אסיה לתאר מקדשים המשמשים נזירים פעילים אך המונח במערב מתייחס לכל מבנה מקדש בודהיסטי, ואף חורבות של כאלו כגון ואט פהו.
הוואטים מתאפיינים במבנה סימטרי בעל גג מחודד מאוד דמוי חרוט עקמומי או פירמידה מדורגת תמירה במיוחד האופייניות בעיקר לקמבודיה.
במרכז המבנה המרכזי במתחם ואט שוכן פסלו של בודהה.
הואטים התאילנדים בנויים גם עם רצף גגות רעפים עקמומיים אחד מעל השני לאורך המבנה.
ואט פהו, הר פהו קאו, לאוס
ואט פרה קאו, בארמון מלך תאילנד
ואט היה מלך ממלכת סאסקס בשלהי המאה השביעית ובראשית המאה השמינית.
ככל הנראה ואט מלך לצד נות'הלם וכן לצד ברייני וייתכן שכל אחד מהם היה חבר במועצת זקנים (אלדרמן), והם שלטו יחדיו בממלכה.
פרטים מועטים ידועים אודות מלכותו של ואט, והוא מוזכר בשני צווים מלכותיים.
ואט חתום כעד על צו מלכותי שהוציא נות'הלם בשנת 692. בצו זה נושא ואט את התואר "המלך ואט" (Wattus rex).
צו נוסף עליו חתום ואד כעד הוא צו משנת 705 לערך (המועד המדויק של הוצאת הצו אינו ידוע).
בצו מאוחר זה, אשר הוצא על ידי ברייני, הוא נושא את אותו התואר.
על צו מאוחר זה חתום גם נות'להם, המכונה בצו "המלך נונה" (Nunna rex).
צו שלישי עליו הוא חתום (בתעתיק Uuattus rex - "אוואטוס המלך") מתוארך לשנת 775, וכיום סבורים כי צו זה מזויף, או כי מדובר בטעות והצו הוצא למעשה בין השנים 705–717.
וָאזֶה היא קומונה במחוז סארט בחבל פיי דה לה לואר בצפון-מערב צרפת.
הקומונה ממוקמת כ-25 ק"מ מדרום לה מאן ו-20 ק"מ צפון-מזרחית לקומונה לה פלש (La Flèche).
העיר נמצאת ליד נהר קאסו (Casseau).
בעיר זו נולד מרן מרסן.
ציור קיר של מרטין מטור בירושלים החדשה.
ואט פּהוֹ (בתאילנדית: วัดโพธิ์) הוא מקדש בודהיסטי הממוקם במחוז פראה נאקהון של העיר בנגקוק בירת תאילנד.
המקדש ממוקם בסמוך לארמון הגדול (ארמון המלך הישן).