tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
באותה שנה שיחק גם בסדרה "תיק נעדר".
בשנה זו השתתף בסדרה "הנערים" מבית HBO.
בשנת 2022 שיחק את הרצל מסיקה ומספר דמויות שונות בסדרה "פשע לא מאורגן" בקשת 12.
בשנת 2023 השתתף בתפקיד אורח בעונה הרביעית בסדרה הקומית של כאן 11 "קופה ראשית" כסוכן של כוכבה שביט (קרן מור).
בשנת 2024 לוהק לתפקיד מרכזי ב"פטריק", סדרת פשע של שלום אסייג ורועי עידן ששודרה ברשת 13.
בשנת 2001 ביים, כתב והפיק את הסרט "ג'ירפות".
הסרט עוקב אחר שלוש נשים צעירות, המתגוררות בבניין משותף בתל אביב ואינן מכירות כלל האחת את השנייה, אשר מסתבכות בסיפורי אהבה ופרשיית רצח מסתורית.
הסרט היה מועמד לאחד עשר פרסי אופיר, כולל גראד עצמו לבימוי ולתסריט.
בשנת 2006 ביים והפיק גראד את הסרט העלילתי השני שלו "תנועה מגונה", המבוסס על הנובלה בת המאה ה-19 של היינריך פון קלייסט, "מיכאל קולהאס".
הסרט זכה בפרס הסרט העלילתי הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בחיפה לשנת 2006 ויצא לאקרנים במאי 2007. גראד עצמו היה מועמד לפרס אופיר לבמאי הטוב ביותר.
ב-2017 יצא לאקרנים סרטו "הבן-דוד" אותו כתב, הפיק, ביים ושיחק בתפקיד הראשי לצידם של עלא דקה ואסנת פישמן.
גראד היה מועמד לפרס אופיר לשחקן הראשי הטוב ביותר ולפרס אופיר לתסריט המקורי הטוב ביותר.
צחינוואלי (בגאורגית: ცხინვალი, , ברוסית: Цхинвали) היא עיר בגאורגיה ובירת המחוז הבדלני דרום אוסטיה, השייכת דה פקטו לרוסיה, לאורך השנים ישבו בעיר גאורגים, ארמנים, אוקראינים ורוסים.
בהגדרתה המנהלתית הרשמית, צחינוואלי היא חלק ממחוז כארתלי הפנימית, ובמעמד מנהלתי של נפה.
בעיר התקיימה קהילה יהודית גדולה ממוצא גאורגי אתני.
רובם עלו לישראל בעלייה מברית המועצות בשנות ה-70.
מקור השם צחינוואלי הוא מהמילה הגאורגית "כּרצחינוואלי" ("ქრცხინვალი"), שמשמעותה היא "אדמת האלה הלבנה", שהוא שמהּ ההיסטורי של העיר.
משנת 1934 ועד לשנת 1961 נקראה העיר סטלינרי, על שמו של יוסיף סטלין.
אוסטים מודרניים קוראים לעיר צחינוואל, כשהם בוחרים לוותר על הסיומת " י " שהיא יחסת הנושא (Nominative case) בסיומות גאורגיות.
אוסטים אחרים מכנים את העיר, באופן בלתי רשמי, צֶ'רבּה.
האזור סביב השטח שבו ממוקמת צחינוואלי היה מאוכלס כבר בתקופת הברונזה.
היישובים שנתגלו, וממצאים ארכאולוגיים אחרים, מאותה תקופה, מצביעים על השפעות שתי התרבויות, האיברית (מזרח גאורגיה) והקולכית (מערב גאורגיה) עם אלמנטים סרמטיאנים, קונפדרציה רב-שבטית במערב סקיתיה.
צחינוואלי נזכרת לראשונה ברשומות במקור גאורגי משנת 1398 ככפר בכארתלי ומצוין בה כי מלך איבריה, אספגור ייסד אותה, במאה ה-3, כמצודה.
בתחילת המאה ה-18, הייתה צחינוואלי, עיירה מלכותית קטנה, שאוכלסה בעיקר על ידי צמיתים נזירים.
בשנת 1801 סופחה צחינוואלי על ידי האימפריה הרוסית יחד עם הממלכה המזרח גאורגית, כארתלי-קאחתי.
העיר ממוקמת על נתיב המסחר בין צפון הקווקז לטביליסי וגורי.
עקב מיקומה התפתחתה העיר בהדרגה לעיר מסחר מעורבת המאכלסת בתוכה יהודים, גאורגים, ארמנים ואוסטים.
בשנים 1918-1920, סבלה העיר מהתנגשויות בין המשמר הלאומי הגאורגי לבין איכרים אוסטים מורדים פרו-בולשביקים, כאשר גאורגיה נהנתה מתקופת עצמאות קצרה מרוסיה.
עם פלישת הצבא האדום לגאורגיה במרץ 1921, ושנה מאוחר יותר, בשנת 1922, הפכה צחינוואלי לעיר ולבירת הפרובינציה האוטונומית של דרום אוסטיה בתוך גאורגיה הסובייטית.
לאחר מכן, הפכה העיר מאוכלסת בעיקרה באוסטים בעקבות עיור נמרץ, וקורניזציה (коренизация, מילולית: השרשה), המדיניות הסובייטית של ביסוס השורשים הלאומיים, שהביאה לזרימה של אוסטים מהאזורים הכפריים השכנים לצחינוואלי.
ביסודו של דבר הפכה העיר למרכז תעשייתי, עם מפעלים לניסור עץ ומבנים של בתי חרושת, וכן גם מספר מוסדות תרבותיים ומוסדות השכלה כגון: "המוסד הפדגוגי" (כיום "אוניברסיטת צחינוואלי") ותיאטרון דרמה.
על פי המפקד הסובייטי האחרון, בשנת 1989, התגוררו בצחינוואלי 42,934 איש.
בתקופת השלב החמור של אירועי הקונפליקט הגאורגי-אוסטי, הייתה צחינוואלי זירה להתפרצות המזוינת של המתיחות האתנית שבין הכחות הגאורגים לאוסטים.
הפסקת האש של סוצ'י בשנת 1992, הותירה את צחינוואלי, בידי הבדלנים האוסטים, שעודדו את רוב האוכלוסייה הגאורגית לעזוב את העיר.
כיום, צחינוואלי מתפקדת כבירת הרפובליקה על פי הכרזה עצמית, דרום אוסטיה, ואוכלוסייתה מונה 33,724 איש.
אין עדויות על תחילת ההתיישבות באזור צחינוואלי.
ישנם הסבורים כי החלה במחצית הראשונה של האלף הראשון לפנה"ס.
בכל אופן ההתיישבות קדמה כנראה למאה ה-4 ותושביה היהודים הגיעו ממצחתה.
העדויות הקדומות הקדומות ביותר המעידות על קיום יישוב יהודי באחלציחה הם משנת 1392.
קבוצת יהודים מאחד הכפרים התיישבה כקבוצה בצחינוואלי עצמה ובנתה בית כנסת משל עצמה.
תהליך העיור של היהודים הביא לעליית מעמד הביניים שלה לישראל (הגורג'ים).
בשנת 1906 הקים הרב אברהם חוולס תלמוד תורה.
שבו לימדו מלומדים מרוסיה בשפה העברית את כלל יהודי האזור האשכנזים והיהודים המקומיים.
בתחילת המאה ה-20 היו היהודים הקבוצה האתנית הגדולה ביותר באוכלוסיית צחינוואלי.
ובשנות ה-70 ירד חלקם היחסי באופן דרסטי.
השלטונות הסובייטים הקשו על ניהול חיי דת יהודיים ובספטמבר 1937 נעצרו בצחינוואלי תשעה איש ממשפחת חכמוב (שניים מהם היו אשכנזים) והוצאו להורג בכלא ללא משפט.
לרשותה הועמד בניין של בית כנסת לשעבר.
בעקבות אירועי הקונפליקט הגאורגי-אוסטי הוכרחו יהודי צחינוואלי (המעט שנותרו) לעזוב את העיר.
כיום מתגוררות בה משפחות אחדות.
קבוצת הכדורגל העירונית, מועדון כדורגל צחינוואלי, נוסדה בשנת 1936, ומשחקת בליגת העל הגאורגית.
העיר כוללת מספר אנדרטות בעלות ארכיטקטורה גאורגית מימי הביניים, וכן את "כנסיית קאבתי" - כנסיית גיאורגי הקדוש, המתוארכת למאות ה-8 - ה-10.
הערים התאומות של צחינוואלי הן:
צחֵנִיסצקאלִי (בגאורגית: ცხენისწყალი) הוא נהר במערב גאורגיה, היובל הגדול ביותר הנהר ריוני.
צחניסצקאלי נובע בגובה 2,710 מטרים במדרון הדרומי של רכס סוואנתי שבקווקז הגדול, ממערב לפסגת פסיסמתה (3,786 מטר) של רכס רצ'ה.
בחלק הזרימה העליון והאמצעי, צחניסצקאלי זורם במדרון הדרומי של רכס סוואנתי ושלוחותיו; באפיקו התחתון, הנהר עובר במישור קולכתי, שבו נשפך לריוני מצפון, ליד הכפר סג'ווחו.
אורכו של צחניסצקאלי 176 ק"מ והוא מנקז שטח של 2,120 קמ"ר.
ספיקתו הממוצעת של צחניסצקאלי בנקודת השפיכה שלו לריוני היא 90.4 מ"ק לשנייה.
צחניסצקאלי ניזון ממי הפשרת שלגים וקרחונים, ממי גשמים וממי תהום.
באביב, עם הפשרת השלגים בהרים, צחניסצקאלי עולה על גדותיו; בחלק הזרימה התחתון של הנהר, הדבר מתרחש בחודשים פברואר-מרץ, ואילו בחלק הזרימה העליון - בחודש אפריל.
לאחר מכן, שיא הזרימה בערוצו של צחניסצקאלי (לכל אורכו) הוא בחודשים מאי-יולי.
במהלך אוגוסט, מפלס המים בצחניסצקאלי יורד בהדרגה, עד שמגיע לשפל בסוף החודש.
בספטמבר-אוקטובר, מפלס המים עולה עם גשמי הסתיו.
במהלך חודש נובמבר, מפלס המים בצחניסצקאלי יורד שוב לשפל, עם הכפור בהרים.
במהלך החורף, בחלק הזרימה העליון והאמצעי של צחניסצקאלי, המים מתכסים עם הכפור ברגבי קרח עגולים, שמאטים את השטף, מעלים את מפלס הנהר וגורמים להצפת גדותיו; באותם חלקים של הנהר, המים גם נוטים להתגבש כקרח על-פני שולי הערוץ.
בנוסף לכך, קטעי הזרימה הרדודים של הנהר מתכסים בחורף (מספר פעמים) במעטה קרח, ששורד חמישה-שישה ימים.
בחודשים פברואר-מרץ, כאשר בחלק הזרימה העליון של צחניסצקאלי מפלס המים עדיין בשפל, בחלק הזרימה התחתון מתרחשים שיטפונות עקב הפשרת השלגים העונתית בהרים הנמוכים.
בחלק הזרימה העליון והאמצעי, מי צחניסצקאלי משמשים להפעלת טחנות מים כפריות ולהשטת עצים כרותים במורד הזרם (ללא סירות).
בחלק הזרימה האמצעי של צחניסצקאלי, ליד העיירה צאגרי (נפת צאגרי) שעל שפת הנהר, בנוי סכר; המים הנסכרים בו מוטים אל נהר לג'נורה הסמוך, להפעלת תחנת הכוח ההידרואלקטרית של לג'נורה.
בחלק הזרימה התחתון של צחניסצקאלי, מימיו מנוצלים להשקיית שדות חקלאיים.
יובליו העיקריים של צחניסצקאלי: זסחו, חלדולה וג'ונואולה (נשפכים בו ממערב); ר'ובישורי, לאושריסצקאלי וחופורי (נשפכים בו ממזרח).
צחי פַרבֶּר (נולד ב-7 באוקטובר 1963) הוא מאייר, אמן קומיקס וסופר ישראלי; מזוכי פרסי שר התרבות והספורט בתחום היצירה הספרותית העברית לשנת 2023, ומחתני פרס היצירה לסופרים עבריים לשנת 2024.
צחי פרבר נולד בישראל בשנת 1963, וגדל בראשון לציון.
בוגר המחלקה לעיצוב גרפי (תקשורת חזותית היום) ב'בצלאל' בשנת 1993. פרויקט הגמר שלו שעסק באיורים גרוטסקיים של דמויות פוליטיות, נרכש זמן קצר לאחר מכן על ידי חברת ההפקה 'מימד', והיווה את הבסיס לעונה הראשונה של 'החרצופים', תוכנית סאטירה פוליטית ישראלית שגיבוריה היו בובות, אשר שודרה בערוץ 2.
החל משנת 1998 הוא מרצה במחלקה לאמנויות המסך ב'בצלאל', אקדמיה לאמנות ועיצוב, ירושלים, והחל משנת 2010 הוא גם מרצה במחלקה לתרבות חזותית וחומרית במוסד.
כמו כן הוא מלמד בחקאיא, 'מרכז הספר והספריות', במחלקה לספרות ולתרבות ערבית, ולימד במוסדות אקדמיים נוספים ובמכללות רבות.
בשנת 2008 החל לאצור תערוכות במוזיאון הישראלי לקריקטורה ולקומיקס, חולון.
הוא עוסק באיור ובכתיבה המאופיינת במוטיב הילדות החוזר ומופיע בה בצורה משמעותית.
בשנים האחרונות הוא עבד על נובלה גרפית בשם 'המחברות של אייזיק', המבוססת על יומנו של סבו המנוח, ועל שני רומנים.
הראשון שבהם, 'אבנים', ראה אור בהוצאת 'כנרת, זמורה, דביר', היה מועמד ברשימה הקצרה ל'פרס ספיר' לספרות, וזכה ב'פרסי שר התרבות והספורט בתחום היצירה הספרותית העברית' בקטגוריה סופרים בראשית דרכם, ו'פרס היצירה לסופרים עבריים' על-שם ראש הממשלה לוי אשכול.
2004 – 2006 לימודי תואר שני, החוג לקולנוע, אוניברסיטת תל אביב.
2003 – 2004 לימודים, הסדנה לציור ורישום, ירושלים.
1989 – 1993 תואר ראשון, המחלקה לעיצוב גרפי, אקדמיה בצלאל, ירושלים.
1988 – 1989 לימודים, היחידה לאנימציה, אקדמיה 'בצלאל', ירושלים.
1987 – 1988 לימודים, המחלקה לקרמיקה, אקדמיה 'בצלאל', ירושלים.
1985 – 1986 לימודים, קולנוע וטלוויזיה, המחלקה לאמנויות, אוניברסיטת תל אביב.
2024 - 'פרס היצירה לסופרים עבריים' על-שם ראש הממשלה לוי אשכול.
2023 - יקיר אק"י, איגוד הקריקטוריסטים והקומיקסאים הישראלי.
2023 - פרסי שר התרבות והספורט בתחום היצירה הספרותית העברית לסופרים בראשית דרכם.
2023 - מענק 'פרס ספיר', מועמד רשימה קצרה - מסלול ראשי.
2015 - מענק להוצאה לאור של נובלה גרפית, 'מועצת הפיס לתרבות ולאמנות'.
2013 - מענק 'קרן רבינוביץ לאמנויות', פרויקט קולנוע, לפיתוח תסריט לסרט אנימציה באורך מלא.
2006 - מלגת הצטיינות בלימודי התואר השני, החוג לקולנוע, אוניברסיטת תל אביב.
1993 - פרס ומלגת 'קרן שרת', קרן תרבות אמריקה - ישראל.
2024 - רומן גרפי: 'ספורט בני', הוצאת 'ציפורה נחמדת'.
2021 - רומן: 'אבנים', הוצאת 'כנרת זמורה-ביתן דביר', (מועמד רשימה קצרה 'פרס ספיר' - מסלול ראשי, זוכה 'פרס שר התרבות והספורט בתחום היצירה הספרותית העברית' לסופרים בראשית דרכם, זוכה 'פרס היצירה לסופרים עבריים' על-שם ראש הממשלה לוי אשכול).
2018 - טרילוגיה גרפית: 'המחברות של אייזיק', (מענק להוצאה לאור של נובלה גרפית 'מועצת הפיס לתרבות ולאמנות', זוכה 'פרס היצירה לסופרים עבריים' על-שם ראש הממשלה לוי אשכול).
2013 - איורים לספר ילדים: 'הנץ על העץ', שירלי יובל-יאיר, הוצאת 'כנרת זמורה-ביתן דביר'.
2013 - איורים לספר ילדים: 'פנים חדשות בראי', דתיה בן-דור, הוצאת 'מודן'.
2012 - איורים לספר ילדים: 'המעיל החום של דוד נחום', דתיה בן דור, הוצאת 'מודן'.
2008 - איורים לספר ילדים: 'מעבר חצייה המצאה נהדרת', דתיה בן דור, הוצאת 'מודן'.
2022 - עריכה לספר: 'גברים גברים', פרידל שטרן.
2020 - עריכה לשונית לספר: 'הערוגה', גלנדון ואיזבלה.
2019 - עריכה לספר: 'יתומי הסערה', רון זיסנבך.
2015 - עריכה אמנותית לספר: 'מישלנו: מחווה כתובה ומצוירת למישל קישקה'.
2015 - עריכה אמנותית לספר: 'עדיין אופטימיים: אמנים מציירים דודו גבע', הוצאת 'כנרת זמורה-ביתן דביר'.
2025 - 'סשה אוקון - קו לא גמור' (אוצר שותף: פרופ' עידו ברונו), גלריית 'ראלף ענבר', בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב, ירושלים.
2024 - 'יוסי אבולעפיה - רוח העלילה', גלריית 'ראלף ענבר', בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב, ירושלים.
2024 - 'יומנים - תערוכת זכרונות מאויירים', גלריית 'אילו', מרכז ההנצחה טבעון.
2022 - 'האסטרונאוט המזרחי הראשון', המוזיאון הישראלי לקריקטורה ולקומיקס, חולון.
2020 - 'יתום הסערה', המוזיאון הישראלי לקריקטורה ולקומיקס, חולון.
2017 - 'מקוצר - קומיקס צבאי שמתחיל ונגמר', סינמטק, תל אביב.
2016 - 'שרי רז מספרת - שנה ב' מציירת', המוזיאון הישראלי לקריקטורה ולקומיקס, חולון.
2015 - 'מישלנו: מחווה כתובה ומצוירת למישל קישקה', סינמטק, תל אביב.
2015 - 'עדיין אופטימיים: אמנים מציירים דודו גבע', גלריה ויטרינה לעיצוב, HIT מכון טכנולוגי חולון.
2009 - 'פרס עיפרון הזהב - יעקב שילה', המוזיאון הישראלי לקריקטורה ולקומיקס, חולון.
2008 - 'פרס עיפרון הזהב - פרץ וויינריך', המוזיאון הישראלי לקריקטורה ולקומיקס, חולון.
2008 - 'קומיקס עברי // השנים הראשונות // 1975-1935', המוזיאון הישראלי לקריקטורה ולקומיקס, חולון.
1996 - 'צחי פרבר-איור', הגלריה לעיצוב, מכון אקדמי טכנולוגי, חולון.
2025 - 'מבט - תערוכת איור קבוצתית', גלריית 'אילו', מרכז ההנצחה טבעון.
2024 - 'כמה מוזר היה החלום - מחווה לנורית זרחי', גלריית 'אילו', מרכז ההנצחה טבעון.
2024 - 'ספתח - תערוכת איור', גלריית 'אילו', מרכז ההנצחה טבעון.
2023 - 'חזון הרצל היום', גלריית מרכז באוהאוס, תל אביב.
2023 - 'השנה שהייתה 2022', המוזיאון הישראלי לקריקטורה ולקומיקס, חולון.
2021 - 'צאן ברזל - גיבורי תרבות', אחוזת רנה, תל אביב.
2019 - 'מאיירים שירה - חבילה עוברת', בית הנסן, ירושלים.
2019 - 'כן אדוני, ראש-הממשלה!', ראשי ממשלה ישראליים בראי האמנות, גלריה על הצוק, נתניה.
2015 - 'חוקים ושבירתם', נמי איילנד, קוריאה הדרומית.
2014 - 'ישראל יוצאת לפנסיה', המוזיאון הישראלי לקריקטורה ולקומיקס, חולון.
2012 - 'יש אליפות!', מאה שנות כדורגל בישראל, מוזיאון ארץ-ישראל, תל אביב.
חוזה אישי', המוזיאון הישראלי לקריקטורה ולקומיקס, חולון.
2002 - 'תקשורת חזותית בישראל ', גן העיר, תל אביב.
2001 - 'שירה ואמנות', הגלריה העירונית, רעננה.
1993 - 'ציפורן הזהב', בית האמנים בירושלים.
צחי קומה (נולד ב-7 בספטמבר 1982) הוא עיתונאי, מפיק ומנחה טלוויזיה ורדיו ישראלי וסגן העורך הראשי של וואלה.
צחי קומה נולד וגדל בטבריה.
לאחר שירותו הצבאי כמפקד טירוני מקא"ם וסגן מפקד מחנה אוגדה 366, עבר לתל אביב והחל לעסוק בייעוץ תקשורתי, אסטרטגיה, הפקות ויחסי ציבור.
ב-2007 החל לשמש כראש דסק הבידור, התרבות והחברה של "ידיעות אחרונות" ועורך מדור הרכילות "העלוקה", מדור אותו כתב במשך 13 שנים.
החל משנת 2008 הגיש פינת בידור בתוכנית הבוקר של ערוץ 2 וערוץ 10 וכן בתחנות רדיו שונות ובהן רדיו ללא הפסקה ורדיו ירושלים.
בשנת 2009 החל להרצות ולהנחות אירועים שונים ברחבי ישראל.
בשנת 2012 הנחה את תוכנית הראיונות "שמועה אופנתית" בערוץ האופנה.
בשל הצלחת התוכנית, היא שודרה גם בערוץ 10. ב-2013 הגיש את התוכנית "שמועות" בערוץ 10, תוכנית ראיונות אישית בה הוא מעמת ידוענים עם שמועות שהתפרסמו עליהם.
בתחילת 2015 החל להנחות תוכנית שבועית בשם "סלבריישן" בערוץ 2 של רשת.
באוקטובר 2015 החל להנחות תוכנית רדיו ברדיוס 100FM וברדיו לב המדינה בשם "עולים קומה", שם הוא מסכם את השבוע האחרון, כשלצידו ידוען אורח.
במקביל לעבודתו ב"ידיעות אחרונות", החל קומה ליצור סרטי דוקו לזכיינית ערוץ 2 - רשת.
במקביל פיתח את תוכנית האולפן שלו ויצא לראיין את הסלבריטאים בסביבתם הטבעית, בביתם ("סלבריישן עד הבית").
התוכנית שודרה ברצועת הפריים טיים של הערוץ.
בשנת 2017 פיתח יחד עם רן עוזר את פורמט הטלוויזיה "פושאפ", תוכנית ראיונות עם סלבריטאים בחדר הכושר, בה נוגע קומה בנושאים של דימוי גוף, ביטחון עצמי, הרגלי כושר והתזונה של הסלבריטאים.
בשנת 2019 התחתן עם בן זוגו רן עוזר, בעל משרד יחסי ציבור, תוכן ואסטרטגיה.
בשנת 2020, עם פרוץ משבר מגפת הקורונה בישראל, הקים אתר חדש הנושא את שמו שעוסק בתוכן בשלל תחומים ובמדור המלצות - "צחי קומה ממליץ", שבו הוא מפרסם מוצרים שונים.
הוא עוסק בפרסומת גם ברשתות החברתיות.
באוקטובר 2021, העונה השישית של תוכנית האירוח "סלבריישן" בהגשתו עלתה לשידור בערוץ רשת 13 וזכתה להצלחה רבה.
בעונה התארחו בין היתר: רן דנקר, מירי מסיקה, עדן חסון, חנה לסלאו, יובל המבולבל ועוד.
בשנת 2024 מונה קומה לסגן העורך הראשי של וואלה.
קומה מפיק ומנחה מופעים ופאנלים מקצועיים בנושאים שונים ומנחה סדנאות העצמה אישית, ביטחון עצמי, עמידה מול קהל, שפת גוף ותקשורת בין אישית.
צחי הלוי (נולד ב-12 במרץ 1975) הוא שחקן, זמר ומוזיקאי ישראלי.
זוכה פרס אופיר לשחקן המשנה הטוב ביותר לשנת 2013 על תפקידו בסרט "בית לחם".
עד גיוסו לצבא התגורר במדינות שונות בשל עבודתו של אביו במוסד.
מכיוון שמשפחתו התגוררה אז בשליחות מחוץ לישראל, הוא התגייס לצה"ל כחייל בודד.
את שירותו עשה ביחידת שמשון ומאוחר יותר, כקצין בדובדבן.
הלוי לחם ב-7 באוקטובר בהתנדבות כלוחם מילואים.
הוא נשלח לכפר עזה כדי להכווין לוחמי יהל"ם ולסייע בהצלת משפחות שנקלעו למצב חירום.
הוא פעל על בסיס מידע שהגיע אליו ממשפחות שזעקו לעזרה, והצליח להציל חיים רבים.
בין היתר חילץ תחת אש את משפחתה של מתן גנדלמן שהסתתרה בממ"ד מפני מחבלים.
הלוי קיבל את מיקום המשפחה מאשתו, לוסי אהריש, ויחד עם צוותו הצליחו לחלצם.
בשנת 2025 הנחה את טקס הזיכרון הלאומי של משפחות 7 באוקטובר.
משנת 1999 הלוי חבר בהרכב המוזיקלי "מיומנה".
הוא התפרסם לראשונה בשנת 2012 כאשר התמודד בעונה הראשונה של תוכנית המציאות המוזיקלית "The Voice ישראל" בערוץ 2 של רשת, בנבחרת של שלומי שבת.
הלוי אומנם העפיל עד לגמר התוכנית, אך נופה בסיבוב השני של הגמר הגדול.
לאחר ההשתתפות בתוכנית החל לעבוד על אלבום הבכורה "כיוונים", שראה אור בשנת 2012, וכלל את הסינגלים "האחת" ו"החיילים רצים".
בשנת 2013 השתתף בפרויקט "מעמק עכור לפתח תקווה" לכבוד חגיגות 135 שנה לפתח תקווה שיזם אריה ימיני, במסגרתו הלחין ושר את השיר "מעמק עכור" של המשוררת פנינה אליאני-שורוק.
בשנת 2014 כתב את המילים וביצע את השיר "Petit Roi" בצרפתית שהולחן על ידי עידן רייכל במסגרת שיתוף הפעולה שלו עם הרכב הפרויקט של עידן רייכל.
ב-21 ביוני 2015 הוציא סינגל – קאבר של השיר הערבי "תַמַלִי מַעַאכּ" (تملي معاك; ביצוע במקור – עמר דיאב, לחן – שריף), שביצע לפני כן גם במהלך צילומי הסדרה "פאודה".
באפריל 2016 פרסם את הסינגל "חיבוק אחד נוסף", מתוך הפרויקט "משא הגעגועים", המוקדש כולו לדור ניצולי השואה.
ב-1 במרץ 2024 הוציא הלוי ביחד עם נדב יעיש ואיתן חיניץ, חיילי מילואים של יחידת דובדבן, גרסת כיסוי לשיר "בלי לומר מילה" מתוך האלבום "מחכים למשיח" של שלום חנוך.
על היוזמה לביצוע השיר סיפר הלוי: .
במהלך השנים שיחק הלוי במספר סרטים, סדרות והצגות.
בשנת 2012 השתתף במופע "איש חסיד היה", מופע בשיתוף של תיאטרון חיפה הוא שיחק בתיאטרון הבימה במחזות הזמר "שלמה המלך ושלמי הסנדלר" ו"טקסי".
בשנת 2013 שיחק בסרט הקולנוע "בית לחם", שזכה בפרס סרט הקולנוע הטוב ביותר בטקס פרס אופיר 2013. בסרט זה גילם את דמותו של רזי, וזכה על תפקיד זה בפרס אופיר לשחקן המשנה הטוב ביותר.
בשנת 2014 שודרה ב-HOT3 סדרת הדרמה "מתים לרגע", שבה הוא שיחק את דמותו של שלומי דדון, לצד אגם רודברג, יובל סגל ועוד.
באותה שנה, החל לשחק גם בסדרת המתח של HOT3 "בתולות", בתפקיד חיים טולדנו, לצידם של מגי אזרזר וששון גבאי.
בשנים 2015–2018 שיחק בתור נאור בסדרה "פאודה" של yes, בשתי עונותיה הראשונות.
בנוסף ב-2015–2018 השתתף בתפקיד לירון חרירי בסדרה "המדרשה".
בהמשך שיחק בסרט הקולנוע "המילים הטובות" של שמי זרחין, ובמחזמר "הזמיר" פרי עטו של נועם חורב.
בשנת 2016 שיחק בסדרת הטלוויזיה "בני ערובה" בערוץ 10.
בשנת 2017 החל לשחק בסדרה הדרמה "פולמון" בהוט בידור ישראלי.
ובסרט הבריטי-אמריקאי "מריה מגדלנה" בכיכובה של רוני מארה.
כיכב בסרט הקולנוע הסאטירי "המוסד" של אלון גור אריה, בתור הסוכן גיא מורן, שיצא לאקרנים בקיץ 2019.
ב-2019 שיחק גם בקומדיה "אול אין", בדרמה "הד", וכן בסרטם של חנן סביון וגיא עמיר "מחילה".
שיחק גם בסרט המלחמה האמריקאי "ג'ארהד: חוק השבות", שצולם בחלקו בישראל לצידם של רוברט פטריק ואמורי נולסקו והישראלים יעל איתן, אורי פפר ולירון לבו.
כמו כן שיחק בסרט "הסוסיתא של הרצל".
בשנת 2019 השתתף בסדרת הנוער "פוראבר" בתור ניקולא גלסאז' אשר שודרה בערוץ TeenNick למנויי הוט, באותה שנה גילם את השוטר גבריאל בסדרה "ביום שהאדמה רעדה" בקשת 12, לצד שלום מיכאלשווילי ונדב נייטס.
ביולי 2019 החל לככב בתפקיד ניק במחזמר "פלאשדאנס", המוצג בתיאטרון תל אביב.
בשנת 2020 גילם את שלומי אלון, בעלה של אתי אלון, במיני-סדרה "אתי אלון - האישה שגנבה 250 מיליון" בקשת 12, ומבוססת על פרשת המעילה בבנק למסחר.
באותה שנה השתתף בשעשועון הריאליטי "הזמר במסכה", בתור התרנגול, וסיים במקום הראשון.
בנוסף ב-2020, החל לשמש כפרזנטור וכדוגמן של רשת האופנה הישראלית "GOLF", לצד יעל גולדמן.
בשנים 2021–2023 שיחק בתפקיד אלון שנהב, קצין בילוש בסדרת הדרמה-מתח "השוטרים" בקשת 12, המבוססת על פרשת השוטרים הנוקמים.
באותה שנה שיחק בתפקיד עמוס אבוקסיס בסדרה הסאטירה "מותק בול באמצע" בכאן 11. באפריל החל לשחק בתפקיד קובי פליסיאן בסדרה "ישמח חתני".
ביוני באותה השנה החל לשחק גם בעונה השנייה של הסדרה "פמת"א" של תאגיד השידור.
אביכזר וגילם בכיר בארגון המדינה האסלאמית בסרט הפעולה ההודי "לכודה".
בשנת 2024 חזר לגלם את דמותו של גיא מורן בסרט הקצר "המוסד: ברית ואף מילה".
באותה שיחק בסרט הפעולה הארגנטינאי "Jaque Mate" לצדם של מגי סיוונטוס ובנחמין אמדאו.
בנוסף באותה השנה גילם את דמותו של שריקי בסרט "מזל חתולה".
בשנת 2025 שיחק בתפקיד מולי כהן בסדרת הדרמה של- yes "אל עצמי".
נישא לראשונה לרקדנית והכוריאוגרפית הישראלית-קנדית אונה הולברוק, ולהם בן משותף.
ב-10 באוקטובר 2018 נישא בשנית לאשת התקשורת הערבייה לוסי אהריש; לאחר כארבע שנות זוגיות, שנשמרה בסוד מחשש להתנכלויות גזעניות משני הצדדים.
מאז סוף שנות ה-90, הוא מתגורר בתל אביב.
הלוי מתנדב בעמותה התומכת ביחידה שבה עשה את שירותו הצבאי, דובדבן, והתנדב למילואים במהלך "מלחמת חרבות ברזל" במסגרת פעילות פלוגות משמר הגבול במלחמה.
(בעלה של אתי אלון)2021מותק בול באמצעעמוס אבוקסיסישמח חתניקובי פליסיאןפמת"איואב זמירמחובריםבתור בעלה של לוסי אהריש2021–2023השוטריםאלון שנהב2025אל עצמימולי כהן2026כל האימהות משקרותיגאל
יצחק (צחי) גיגי (נולד ב-1 בדצמבר 1988) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת השוער.
גיגי נולד ברמלה והחל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של הפועל אשקלון.
ב-7 בספטמבר 2009 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, כשנכנס כמחליף בהפסד 0–2 להפועל כפר סבא במסגרת גביע הטוטו.
ב-27 בפברואר 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה הלאומית, לאחר שיניב והבה ששימש כשוער הראשון הורחק.
בתום העונה עלתה הקבוצה לליגת העל וגיגי נשאר במועדון כשוער שני.
ב-5 במרץ 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, לאחר הרחקתו של סטפן אאורלו בהפסד 0–4 למכבי פתח תקווה.
עד תום עונת 2010/2011 ערך גיגי בסך הכל ארבע הופעות בליגת העל, ובסופה ירדה הקבוצה בחזרה לליגה הלאומית.
את עונת 2011/2012 התחיל גיגי בהפועל אשקלון, וזמן קצר לאחר מכן חתם במכבי קריית מלאכי מליגה א', בה שימש כשוער ראשון לראשונה בקריירה.
ב-30 במרץ 2012 ספג כרטיס אדום ראשון בקריירה, בהפסד 1–7 למכבי קריית גת, ובעקבות כך הפסיד את מקומו בהרכב ובתום העונה עזב את המועדון.
בקיץ חתם במכבי שעריים, ובמדיה שיחק עונה אחת וערך 18 הופעות בליגה א'.
בקיץ הצטרף כשוער שני למכבי פתח תקווה, העולה החדשה לליגת העל.
ב-26 באוקטובר 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 0–0 נגד עירוני קריית שמונה, ואף נבחר למצטיין בסיום המשחק והפך לשוער הראשון של המועדון.
עד תום עונת 2013/2014 ערך 27 הופעות בליגת העל, וב-11 בדצמבר 2014 האריך את חוזהו במועדון לשנתיים נוספות.
גיגי החל את עונת 2014/2015 כשוער הראשון של הקבוצה אך במהלך העונה הפסיד את מקומו בהרכב לאיתמר ניצן וסיים את העונה עם 14 הופעות בליגה.
את עונת 2015/2016 התחיל גיגי כשוער שני, אך במחזור השביעי החליט המאמן רן בן שמעון להחזירו להרכב, והוא סיים את העונה עם 15 הופעות.
לקראת עונת 2016/2017 הוחתם בקבוצה השוער דני עמוס, וגיגי שותף רק במשחק אחד בגביע המדינה.
לאחר עזיבתו של עמוס חזר גיגי לעמדת השוער הראשון בעונת 2017/2018, וערך 25 הופעות בליגה.
בעונת 2018/2019 ערך 22 הופעות, ובסופה ירד עם הקבוצה לליגה הלאומית.
צחיח אל-בוח'ארי (בערבית صحيح البخاري או الصحيح, בתעתיק מדויק: צחיח אלבח'ארי או אלצחיח; בתרגום מילולי: המהימן של אל-בוח'ארי) הוא ספר המרכז חדית'ים הנחשבים לבעלי אמינות גבוהה.
הספר הוא אחד מאל-כותוב א-סיתה, ששת הספרים הקאנוניים הנחשבים לחשובים ביותר באסלאם הסוני מבין ספרי החדית'.
בחוגים מסוימים הספר נחשב לשני בחשיבותו לאחר הקוראן.
צחיח אל-בוח'ארי נכתב על ידי מוחמד בן אסמאעיל אל-בוח'ארי, עאלם פרסי שנולד בבוכרה בשנת 810. הוא כולל חדית'ים רבים אותם קיבץ אל-בוח'ארי במשך 16 שנה.
החדית'ים עוסקים בנושאים שונים, ובכלל זה בנושאי פסקי דת ופרשנות, היסטוריה ואתיקה.
הספר התפרסם עוד בימיו של מוחמד אל-בוח'ארי וזכה לפרסום ולתפוצה רבים.
מסופר כי כ-70 אלף איש שמעו את המסורות שנאספו בספר מפי אל-בוח'ארי עצמו.
לאורך הזמן, כלל אנשי הדת הסוניים קבלו את הספר ואימצו אותו כספר אמין ומהימן.
חיבורים רבים נכתבו על הצחיח של אל-בוח'ארי, ביניהם ספרי פרשנות, קיצורים ותגובות.
אל-בוח'ארי בחר לספר כ-7500 חדית' מבין 600 אלף שאסף ובדק.
הספר מוכר כיום בשם צחיח אל-בוח'ארי.
על פי אבן אל-סלאח, שמו המקורי היה الجامع المسند الصحيح المختصر من أمور رسول الله صلى الله عليه وسلم وسننه وأيامه ("האוסף המהימן המאושר המקוצר של ענייניו של שליח אללה מוחמד עליו השלום וקורותיו").
אל-בוח'ארי הזכיר את הספר בשם המקוצר "אל-צחיח" כלומר, "[האוסף] המהימן".
אבן חג'ר אל-עסקלאני החליף את המילה "עניינים" (אֻמוּר) במילה "מסורות" ("חדית'").
החדית' אינו סותר את הקוראן.
מכיוון שהקוראן אינו מכיל את כל החוקים שהמוסלמים צריכים לנהוג לפיהם, המסורות משלימות את החסר.
כלפי הסנה כן יש גמישות.
כאשר הייתה התנגשות בדעות, המומחים המוסלמים בדקו קודם כל אם למסורת יש אסנאד: אם לא היה אסנאד פסלו את המסורת ולא כללו אותה, ואם היה אסנאד בדקו גם את מהימנות מוסרי החדית' בעזרת שיטה שפיתחו.
ישנם הטוענים שהייתה בכך גם התייחסות מסוימת לתוכן.
X מסר מפי Y שמסר מפי Z שמסר מפי הנביא- יש כאן 3 מסירות.
איך פעלה אותה שיטה שפיתחו המומחים המוסלמים לבדיקת מהימנות המוסר, כלומר מה בדקו בבדיקתם את מהימנות המוסר:
1. ריחוק גאוגרפי בין 2 מוסרים- האם היה סיכוי שמישהו שחי בבית המדרש של בצרה באמת נסע לסוריה או לא.
2. מי היה אותו אדם ומהי מהימנותו- במהימנות הכוונה האם ידע קוראן, חדית', האם היה מלומד, כלומר האם האדם היה בעל ידע דתי.
3. לגבי הצחאבה- מה ידעו עליהם?
המומחים בדקו האם המוסר תמך בנביא והאם נלחמו עבורו.
בפני מאספי הסנה, החדית' ההלכתי, היה מאגר עצום של חדית'ים.
המאספים בדקו את מהימנות המוסרים לפי טוהר מהימנותם על פי כמה קיימו את מסורות האסלאם, מתי הם חיו והאם היה ריחוק גאוגרפי בין המוסרים.
מה הייתה תוצאת בדיקת המומחים את המוסרים?
בהקשר זה ישנם שני קריטריונים:
1. אלתעדיל- קביעת יושרו של מוסר- קבעו את יושרו של מישהו, הצהרת יושרו.
2. אלג'רח- הטלת דופי במוסר- הטילו בו מום.
ג'רח- פצע או הטיל דופי.
בסופה של שיטת ביקורת ממושכת ומדויקת זו נקבעו 3 קטגוריות של מהימנות:
מהימן- צחיח (בריא)- האסנאד מהימן.
סביר, יפה- חסן- האסנאד בסדר, הוא טוב.
לא יכולים לאשר אותו ולא להפריך.
חלש- צ'עיף- לא מהימן בעליל.
כל המושגים באים מתחום הבריאות.
חלק הוכרזו כמהימנים מוחלטים, חלק פחות, וחלק כלל לא.
אם המוסר נקבע כלא מהימן אז החדית' לא נאמן.
הייתה נטייה להציג מסורת לפי דעת קהל.
מושגים אלה חשובים להמשך האסנאד.
אחרי הביקורת הזו נוצרו 6 קובצי הלכה קאנוניים מהימנים מוסמכים.
ששת הספרים הקאנוניים נקראים "סת אלצחאח" (ששת הקבצים המהימנים) ונקראים גם "אלכתב אלסתה" (ששת הספרים).
ישנם קבצים רבים נוספים שלא עברו סינון אך הם חלק מהמסורת המוסלמית, חלקם גם קדומים יותר.
שני הקבצים הקנוניים הבולטים ביותר הם של שני מחברים בני אותו דור - אלבח'ארי ומסלם.
צחיח אלבח'ארי נחשב לשני בחשיבותו, אחרי הקוראן.
הקבצים הקנוניים שלהם התקבלו באסלאם כחשובים ביותר אחרי הקוראן.
שניהם נחשבים, אך אלבח'ארי נחשב יותר.
אלבח'ארי ומסלם חיו באותה תקופה, עשו במקביל את העבודה, פרסמו את תוצאת העבודה - המסורת, כל אחד בערך 4 כרכי מסורת.
שניהם מאותו דור וחיברו את אוסף המסורות.
ג'מאל אבח'ארי מת ב-256 להיג'רה, מסלם מת ב-261 להג'רה, והקובץ שכתב נקרא צחיח מוסלם.
גם אלבח'רי וגם מסלם כינו את קובץ המסורות שלהם בשם "אלג'אמע אלצחיח" (אוסף המהימן).
קובצי המסורות שלהם נקראים יחד בצורת זוגי: אלצחיחאן.
לאחר העלייה לרגל למכה נדד אל-בוח'ארי ברחבי האימפריה המוסלמית כדי לשמוע חדית'ים מפי מוסריהם.
הוא בדק ומיין מעל ל-600 אלף חדית'ים ובעבודה של 16 שנה כינס בספרו רק 7593 חדית'ים.
הספר מכסה כמעט את כל תחומי החיים במתן הדרכה נכונה של האסלאם.
הוא סיים את עבודתו סביב שנת 846, הוא בילה את 24 השנים האחרונות לחייו בביקור בערים שונות.
בכל עיר בה ביקר אל-בוח'ארי התאספו אלפי אנשים במסגד הראשי אשר הקשיבו לדקלום מסורותיו.
כיום, אחת הגרסאות המפורסמות ביותר של הספר היא של אל-פרברי שהיה תלמידו הנאמן של אל-בוח'ארי.
אבן חג'ר אל-עסקלאני כתב את פתח אל-בארי בו ניתנים הסברים וביאורים לספר.
צחי שגב הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת אלוף-משנה, בתפקידו האחרון שירת כראש מחלקת אמצעי לחימה בזרוע היבשה.
שגב הוא בן קיבוץ שובל.
הוא עשה את שירותו הצבאי בחיל השריון.
פיקד על גדוד 52 בחטיבה 401. במלחמת לבנון השנייה נקרא לשוב ולפקד על הגדוד בעקבות פציעתו של המג"ד גיא קבילי ולחם בקרב בסלוקי.
בשנים 2009 עד 2011 פיקד על חטיבה 14, חטיבת שריון במילואים, כמו כן מילא תפקידים במחלקת אמל"ח ובמחלקת ארגון באגף התכנון.
הוא שימש ראש מטה עוצבת סיני ומפקד המרכז לאימונים באש במרכז לאימוני יבשה.
ב-2013 מונה ראש מחלקת אמצעי לחימה בזרוע היבשה.
כיום הוא משרת בתפקיד בכיר במפקדת פיקוד הדרום,
שגב הוא מהנדס מכונות בעל תואר שני בהיסטוריה צבאית מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
צחנן מבאיש (שם מדעי: Anagyris foetida) הוא שיח ים תיכוני נשיר קיץ ממשפחת הקטניות.
בארצות אגן הים התיכון (ספרד, איטליה, יוון, טורקיה וישראל) ומערב האזור האירנו-טורני.
כל חלקי השיח, חוץ מהפרי, מדיפים ריח בלתי נעים, ומכאן שמו העברי.
השיח מוגדר כ"לא נפוץ" אך הוא אינו מין מוגן בישראל.
השיח בעל מספר גזעים, נופו כדורי, וגובהו 1–2 מטר.
העלה תלתני, אורך העלעל 2-3 סנטימטרים, צידו התחתון מכוסה שערות כסופות וצידו העליון חלק וקירח.
הפרחים מסודרים על הענפים במקבצים של 2–8 פרחים, אורכם 2-2.5 סנטימטר, נטויים לרוב כלפי מטה.
הוא בנוי כפרח פרפרני, אך בניגוד לפרחים פרפרניים אחרים, מפרש הכותרת קטן ביחס למשוטים והסירה.
בנוסף, שלא כמו רוב פרחי הפרפרניים, כל זירי האבקנים מפורדים.
צבע הפרח צהוב ירקרק, עם כתם כהה במרכז המפרש.
הפרי הוא תרמיל ארוך שאינו נפתח, משונץ בין הזרעים.
הפרח מכיל צוף רב, והוא מואבק על ידי דבורים מהסוג מדרונית, ועל ידי צופית בוהקת.
צחנן מבאיש נפוץ במגוון בתי גידול באזורים ים תיכוניים - בבתות וחורשים פתוחים, ובכל אזורי הרום - בהר, בגבעות ובמישור החוף..
במקומות בהם השיח מצוי, הוא מייצר מופעים בודדים.
רפואה : ברפואה העממית נהגו לעשות שימוש בצמח כסם משלשל לסיוע במצבים של עצירות, ומעודד הקאה כטיפול בהרעלה.
העשרת קרקע : בהיותו ממשפחת הקטניות, הצמח מהווה מקבע חנקן ובכך יכול להוות צמחייה תומכת להשבחה של קרקע.
משיכת מאביקים: הצחנן מעודד מגוון ביולוגי באמצעות משיכה של מאביקים בעונת החורף.
גינון: כשיח נוי בגינה המבוססת על עקרונות אקולוגיים, מאחר שהשיח עמיד לתנאים קשים (קרקעות גירניות, שרב וקרה) והנו בעל צריכת מים נמוכה - בינונית.
יצחק (צחי) ברוורמן (נולד ב-7 במרץ 1959) הוא איש ציבור ישראלי המשמש ראש הסגל של ראש הממשלה בנימין נתניהו.
בעבר כיהן כמזכיר הממשלה ומנכ"ל משרד ראש הממשלה בפועל.
בצה"ל שירת כקצין הדרכת קשר בבית הספר לשריון, שהיה אז במחנה ג'וליס.
היה דובר עיריית נס ציונה ושימש מנכ"ל החברה למוסדות חינוך ותרבות בעיר.
בשנת 2013 עמד בראש מטה הבחירות המשותף של "הליכוד - ישראל ביתנו" בבחירות לכנסת התשע עשרה.
ב-15 בנובמבר 2016 החל לכהן כמזכיר הממשלה תחת בנימין נתניהו.
ביוני 2017 פורסם כי ברוורמן פנה לחברי הוועדה לבחירת שופטים בבקשה לקדם את רעייתו לבית משפט מחוזי.
עקב פנייתו, בוטל הדיון בנושא הקידום ונציבות שירות המדינה פתחה בהליך לבדיקת האירוע.
ביום הבחירות לכנסת העשרים וארבע פרסם ברוומן תמונה בה הוא מצביע למפלגת הליכוד תוך עבירה על הנחיית התקש"יר, לפיה לעובדי מדינה ברמת דרגה בכירה אסור להביע עמדה פוליטית.
בעקבות כך הוחלט באגף המשמעת בנציבות שירות המדינה לזמנו לבירור.
ב-10 באפריל 2022 מונה לראש המטה של נתניהו כראש האופוזיציה.
עם הקמת הממשלה ה-37, מינה ראש הממשלה נתניהו את ברוורמן לתפקיד ראש הסגל.
בספטמבר 2025 אושר מינויו לשגריר ישראל בלונדון, כמינוי פוליטי של בנימין נתניהו.
בנובמבר 2023 פנה ברוורמן למזכירות הממשלה בבקשה לקבל פרוטוקולים של ישיבות הקבינט המדיני-ביטחוני מתקופת ממשלת בנט-לפיד.
הנושא נחקר ביחידה להב 433. היועצת המשפטית לממשלה דרשה את איסוף המסמכים.
ב-15 בנובמבר 2024 נחקר ברוורמן ביחידה להב 433 של המשטרה כשהחשד המרכזי נגדו הוא שניסה לשנות מועד שיחה בבוקר טבח שבעה באוקטובר בין ראש הממשלה בנימין נתניהו למזכירו הצבאי אבי גיל.
לפי החשד, ברוורמן ניגש לקצרנית וביקש לשנות את השעה מ-06:40 ל-06:29, משסירבה לקח את התמליל, תיקן את השעה בעצמו ודרש ממנה להזין את הפרטים המתוקנים.
ברוורמן טען בחקירה כי תיקן טעות, שכן שיחה אחרת התקיימה דרך טלפון סלולרי כבר ב-06:29.
במקביל, פורסם בנובמבר 2024 כי הועברה פנייה חריגה ללשכת הרמטכ"ל בה נטען שברוורמן החזיק בתיעוד אישי רגיש הנוגע לקצין צה"ל שעבד עם לשכת נתניהו ואפשר לעובדים במשרד לצפות בו.
הפנייה העלתה חשש לניסיון סחיטה של אותו קצין בעצם השגת התיעוד והשימוש בו.
באפריל 2025 טען ניר חפץ, שעבד באותה תקופה בלשכה כיועץ ודובר של נתניהו, כי ברוורמן נכשל בבדיקת הסיווג הביטחוני פעמיים, וכי לאחר מכן התערב נתניהו וקרא לנדב ארגמן לשיחה ואז קיבל ברוורמן סיווג.
פלדשטיין סיפר על פגישה זו כבר בחקירתו, אך לא חשף את שמו של ברוורמן.
ברוורמן ולשכת ראש הממשלה הכחישו את הטענות.
בעקבות הראיון פנו התנועה לטוהר המידות ופוליטיקאים שונים בדרישה מהיועצת המשפטית לממשלה לפתוח בחקירה פלילית בחשד לשיבוש מהלכי משפט ב-11 בינואר 2026 הגיעו חוקרי להב 433 לביתו של ברוורמן ועיכבו אותו לחקירה בחשד לשיבוש הליכי חקירה.
הוא הובא למשרדי היחידה ונחקר באזהרה.
פורסם כי במרכז החקירה נמצאת השאלה האם הייתה הדלפה של רשימת החשודים שהכין השב"כ בפרשת המסמכים המסווגים ללשכת ראש הממשלה בנימין נתניהו.
בתום חקירתו הוטלו עליו הגבלות, בהן הרחקה מהלשכה למשך 15 יום ואיסור יציאה מהארץ ל-30 יום.
ב-22 בינואר נחקר שוב בפרשה.
בעקבות החקירה, זומן ב-9 בפברואר לשימוע לפני השעיה בנציבות שירות המדינה.
הפרקליטות המליצה להשעות אותו לחצי שנה.
ברוורמן הוא בעל תואר שני במשפטים מאוניברסיטת בר-אילן.
נשוי לנאוה, שופטת בבית משפט השלום בתל אביב, אב לשישה ילדים, שלושה מנישואיו הראשונים ושלושה מנישואיו השניים, מתגורר בנס ציונה.
צחי לב (נולד ב-21 בינואר 1972) הוא שחקן תיאטרון וטלוויזיה ישראלי.
צחי לב נולד בטירת כרמל.
בגיל ארבע החל להופיע באירועים יחד עם להקה מקומית.
בשנת 1979, כשהיה בן שבע השתתף בפסטיבל שירי הילדים "פסטיזמר" יחד עם נירה רבינוביץ' בשיר "פאפא פופאי", שזכה במקום הראשון.
בשנת 1979 הופיע בטלוויזיה החינוכית הישראלית בתוכנית "מה פתאום?".
מגיל 12 עד גיל 16 היה חבר בלהקת הנוער של טירת כרמל "להקת הצברים".
בשנת 1990 התגייס לצה"ל ללהקת פיקוד דרום.
לאחר שירותו הצבאי עבד בבית מלון באילת, כחלק מצוות הבידור.
בשנת 1998 התקבל למחזמר "ישראל חוגגת חמישים", בהשתתפות 50 זמרים, רקדנים ומוזיקאים מישראל, שהופיעו ב-11 ערים בגרמניה לכבוד שנת ה-50 למדינת ישראל.
לב המשיך ללמוד בסל"ה - הסטודיו לאמנויות התיאטרון מיסודו של יורם לוינשטיין, אותם סיים בהצטיינות.
הופיע בפרסומות בטלוויזיה, לגופים כגון "גולף אנד קו", "שטראוס גרופ", "נביעות", "מפעל הפיס" ועוד.
לב מגלם את "הדודה נזימה", דמות המבוססת על סבתו, במופע יחיד הנערך באירועים פרטיים.
בשנים 2015–2020 שיחק בסדרה הקומית "שנות ה-80" שיחק בתפקיד "סיני", חתנו של פרוספר, המרבה לקלל בעיראקית יהודית.
בתיאטרון פרינג' הפיק והשתתף בהצגות "החדר" ו"החגיגה" של הרולד פינטר, בהצגה "אדמונד" של דייוויד מאמט.
במסגרת לימודיו בסל"ה, השתתף בהצגה "הם יורים גם בסוסים", על פי ספרו של הוראס מקוי.
לב הוא בעל חברת הפקות אירועים למגזר העסקי.
הוא נשוי, ואב לשני בנים ובת.
יצחק "צחי" דבוש (נולד ב-19 באפריל 1994) הוא איש תקשורת ישראלי ויועץ אסטרטגי שכיהן כעיתונאי וככתב צבאי.
זוכה פרס מפקד גלי צה"ל למצוינות לשנת 2021.
דבוש נולד ב-19 באפריל 1994 במועצה המקומית שוהם, שם גם גדל.
את לימודיו בתיכון עשה בבית הספר העירוני תיכון שהם, ולאחריו המשיך למכינה הקדם-צבאית רבין טרם גיוסו לצה"ל.
ב-2013, התגייס לצה"ל ושירת ככתב צבאי בעיתון הצבאי "במחנה".
במסגרת תפקידו, סיקר את המבצעים הצבאיים "שובו אחים" ו"צוק איתן".
ב-2015, פרסם את סיפורה האישי של קצינה אשר בזמן שירותה בן דודה לחם בשורות ארגון הטרור "דאעש".
דבוש זכה בפרס מפקד "במחנה" למצוינות ע"ש רותי לויאב, על הישג עיתונאי יוצא דופן.
ב-2016, דבוש השתחרר מצה"ל, ומיד לאחר מכן החל לעבוד בעיתון "ידיעות אחרונות" ובאתר ynet.
בתקופה זו, הוא סיקר, בין היתר, את פרשת אלאור אזריה, הפינוי השני של מאחז עמונה ופרשת אום אל-חיראן.
לאחר כשנה, ב-2017, דבוש מונה לתפקיד הכתב והפרשן הצבאי וראש הדסק הצבאי של תחנת הרדיו הצבאית "גלי צה"ל".
בתקופה זו, פרסם, בין היתר, את "שיחת הצעקות" בין ראש הממשלה בנימין נתניהו ושר הביטחון אביגדור ליברמן על מינוי הרמטכ"ל, ההחלטה הצבאית שלא לאפשר שירות נשים בחיל השריון, התעללויות שיטתיות באסירים בכלא הצבאי 4 והפערים החברתיים בין הגיוס לחיל הרגלים בפריפריה לבין הגיוס לתחומי ההמודיעין והסייבר במחוז המרכז.
במהלך שנותיו בגלי צה"ל, הפך דבוש לדמות מייצגת עבור חיילי צה"ל לאחר שהוביל שורת מאבקים ציבוריים למען שיפור תנאי השירות של החיילים.
בין היתר דבוש הוביל מאבקים להעלאת שכר החיילים, לשיפור חדרי האוכל בצה"ל, לתגבור מסיבי בהסעות לחיילים ולשיפור התנאים של החיילים הבודדים.
בעקבות המאבקים שהוביל דבוש למען חיילי צה"ל, פרסם חייל בשם עומרי דהן שיר הוקרה שנקרא "צחי דבוש".
בשיר מציין דהן את המאבקים שהוביל דבוש ואת העובדה שכל חייל יודע שאם ייתקל בעוולה יוכל לפנות לדבוש שיסייע לו לפתור אותה.
בשנת 2020 זכה דבוש בפרס מפקד גלי צה"ל למצוינות.
לאחר חמש שנים בתפקיד, הודיע במאי 2021 על פרישתו.
לאחר פרישתו מגלי צה"ל, דבוש החל לשמש בשנת 2021 כראש מערך התקשורת והאסטרטגיה של השר ניר ברקת.
בסוף שנת 2024, הודיע דבוש על סיום עבודתו לצד שר הכלכלה והתעשייה לטובת מעבר למגזר הפרטי.
מיד לאחר מכן, החל לייעץ לחברות במגזר הפרטי ולאנשי עסקים בכירים בישראל ובעולם.
צחיחנית החרמון (שם מדעי: Eremophila alpestris) היא ציפור שיר ממשפחת העפרוניים, בעלת שתי ציצות בולטות המזכירות קרניים.
לרוב מצויה בטרשים או בשטחים מסולעים.
צחיחנית החרמון שייכת למשפחת ציפורי שיר ממשפחת העפרוניים.
גודלה נע בין בינוני עד גדול.
לכל הצחיחניות יש שתי ציציות בולטות, דמויות קרניים.
הזכר מעט גדול מהנקבה, ציציותיו ארוכות יותר וגבו מחוספס פחות מגבה של הנקבה.
צבעה החום-אפור של צחיחנית זו משמש אותה כהסוואה בסביבת בית הגידול שלה.
אורכה של הצחיחנית מגיע ל-16–19 ס"מ, ומשקלה מגיע עד 500 גרם.
בית הגידול המועדף על הצחיחנית הוא אדמת טרשים הצחיחנית נודדת בצורה חלקית למרחקים קצרים.
היא מצויה מעונת הקיץ בארץ, ומקוננת בנוף הררי, בעיקר על הקרקע.
הצחיחניות צדות מן הקרקע את מזונן: חסרי חוליות וצמחים.
הצחיחנית נפוצה בחצי הכדור הצפוני בעיקר בצפון אמריקה, אירופה ואסיה.
בחרמון הסורי ובהרי הלבנון דוגרת צחיחנית שהיא תת-מין מקומי בעלת שוני מהותי בצורה ובעלת שתי קרניים, ואילו בישראל אפשר למצוא אותה בחרמון בלבד מגובה 1,900 מטר ומעלה.
בתוצאות הסקר שנערך בשנת 2013 גילו כ-50 זוגות דוגרים בחרמון בארץ ישראל.
הצחיחניות נפגעות מפעילות האדם, כמו הכשרת מסלולי סקי ופיתוח מתקנים שונים.
בעקבות כך הן יכולות להיות בסכנת הכחדה בעתיד.
כדי למנוע את הסכנה וכדי למזער את הפגיעה בבתי הגידול הטבעיים מומלץ לצמצם את עבודות הפיתוח המבוצעות בחרמון ולפקח עליהן.
אימאם אבן חבאן היה מומחה בתחום החדית', ופוסק הלכה מהאסכולה השאפעית.
בתחום החדית', ישנם רק ארבעה ספרים אשר מתחילים בכינוי צחיח (או סחיח), שמשמעותו "אותנטי" או "מאומת", וצחיח אבן חבאן הוא אחד מהם, וזאת מפני שרוב המסורות המובאות בו הן אותנטיות ומאומתות.
שלושת הספרים האחרים שקיבלו את התואר "צחיח" הם צחיח אל-בוח'ארי, צחיח מוסלִם, וצחיח אבן חֻזימה.
חכמי הדת האסלאמיים נחלקו בנוגע לרמת האותנטיות של המסורות המובאות בספר.
לדעת חלקם, צחיח אבן חבאן הוא הספר השלישי בדרגת האותנטיות שלו מבין ארבעת ה"צחיחים", בעוד שאחרים טענו שהוא הרביעי.
צחיח מוסלם הוא אחד מששת ספרי החדית' החשובים ביותר עבור המוסלמים הסונים, אשר מחשיבים אותו לאוסף החדית' המאומת ביותר לאחר צחיח אל-בוח'ארי.
צחיח מוסלם ביחד עם צחיח אל-בוח'ארי מכונים לעיתים "אל-צחיחיין", שמשמעותו "שני הצחיחים".
מוסלם אבן אל-חג'ג , אשר אסף ואיגד את התוכן של הספר, נולד למשפחה פרסית בשנת 817 (אם כי חוקרים מסוימים גורסים כי הוא נולד בשנת 818), בנישאפור (באיראן של ימנו), ונפטר בשנת 875, בעיר הולדתו.
הוא יצא למסעות ארוכים במטרה לאסוף את החדית'ים, ואף הגיע למצרים, לחצי האי ערב, ולאזורים שבהם נמצאות עיראק וסוריה בנות זמננו.
מוסלם מעולם לא טען שהצחיח שלו מכיל את כל החדית'ים המאומתים, אלא רק גרס כי הספר שלו מכיל רק חדית'ים מאומתים.
יצחק (צחי) פלד (1933 – 27 בנובמבר 2016) היה כדורסלן ומאמן כדורסל ישראלי.
מכוכבי הפועל חולון בשנות ה-50 וה-60.
אביו של פלד, אפרים פרלשטיין, היה ממייסדי אגודת הפועל.
צחי פלד שיחק בנוער של הפועל תל אביב ולמד בית הספר החקלאי מקוה ישראל, ולאחר שהצטיין במדי קבוצתו, צירף אותו להפועל חולון מאמן הקבוצה, מיכה שמבן.
באותן שנים בלטה בקבוצה "החבורה המצרית" שכללה את מרסל חפץ, אליהו עמיאל, רודי ויינברג, פרדי כהן, חיים גורמאזנו וסמי חודדה.
הקבוצה "המצרית" מחולון הפכה לשם דבר בישראל.
תחילה שיחק פלד בקבוצה השנייה של חולון, ובגיל 16 הועלה לקבוצה הבוגרת.
בשנת 1953, עוד בטרם הוקמה הליגה הלאומית בכדורסל, שיחקה חולון בליגה פנימית של הפועל - וזכתה באליפות.
פלד לקח חלק במדי הפועל חולון ב-12 משחקים וקלע בממוצע של 7.2 נקודות למשחק.
הקבוצה עצמה סיימה את הליגה במקום השני.
פלד קלע בממוצע של 12.7 נקודות.
באותה שנה זומן פלד לנבחרת ישראל לצורך השתתפות באליפות העולם בכדורסל 1954, אך נופה ברגע האחרון.
בשנת 1955 הוא נכלל בנבחרת "הפועל" שזכתה במדליית זהב בפסטיבל הנוער הדמוקרטי בוורשה.
פלד גם השתתף בנבחרת הנח"ל שזכתה שלוש פעמים ברציפות באליפות צה"ל.
בעונת 1955/1956 לא התקיימו משחקי ליגה, עקב מבצע קדש.
עם זאת, במהלך העונה שוחק מפעל גביע המדינה בפעם הראשונה והפועל חולון העפילה לשלב חצי הגמר.
בשנת 1956 זומן פלד לנבחרת ישראל על ידי המאמן אלמר ריפלי, לקראת משחקי אולימפיאדת מלבורן.
בסופו של דבר, השתתפות הנבחרת באולימפיאדה בוטלה עקב מלחמת סיני.
פלד שיחק בסך הכל 3 משחקים במדי הנבחרת.
בשנת 1958 שבר את רגלו ופרש ממנה.
במהלך שתי העונות הבאות, החלו השחקנים המצריים בהדרגה לעזוב את הקבוצה.
בעונת 1956/1957 סיימה הקבוצה במקום השביעי ופלד קלע בממוצע של 16.1 נקודות (הממוצע הגבוה בקריירה שלו).
עונה לאחר מכן סיימה הקבוצה במקום השלישי, כשפלד קולע בממוצע הנקודות עם 11.6 נקודות למשחק.
כמו כן, הגיעה הקבוצה בפעם הראשונה בתולדותיה לגמר גביע המדינה, שם פגשה את מכבי תל אביב והובילה עליה 43:37 כשנותרו שש דקות לסיום המשחק, אך נקודות של מכבי בדקות הסיום הביאו אותה לניצחון 53:47. פלד קלע בגמר 2 נקודות.
בעונת 1959/1960, סיימה הקבוצה שוב במקום החמישי.
פלד לקח חלק ב-19 משחקים וקלע בממוצע של 9.2 נקודות למשחק.
בתחילת שנות השישים שימש פלד כקפטן הקבוצה והיה לשחקן המוביל יחד עם עופר אשד, כאשר הקבוצה דורגה במרכז הטבלה.
בשנת 1964 פרק את הכתף במשחק חצי גמר גביע המדינה לאחר התנגשות בתנחום כהן-מינץ וכתוצאה מכך פרש מכדורסל ועבר לקריירת אימון.
סך הכל שיחק פלד 10 עונות בליגה הראשונה, בהן קלע בממוצע של 9.3 נקודות למשחק.
בנבחרת ישראל רשם פלד 3 הופעות וקלע 6 נקודות.
בין השנים 1972–1974, שימש פלד כעוזר מאמן בהפועל חולון, מאמן כפר ויתקין ומאמן הפועל חולון (בליגה השנייה) עד שהתפטר בשנת 1975. לאחר מכן שימש בתפקיד מנהל מחלקת הנוער והנערים של האגודה, חבר הנהלה בהפועל חולון וחבר ועדת הספורט של עיריית תל אביב.
צחי גרוסמן (נולד ב-12 בדצמבר 1957, י"ט בכסלו ה'תשי"ח) הוא פרופסור לרפואת ילדים באוניברסיטת אריאל בשומרון ורופא ראשוני ברפואת ילדים של קופת החולים מכבי שירותי בריאות, יושב ראש ארגון הרופאים העצמאיים, מכבי שירותי בריאות, ראש רשת המחקר של רופאי ילדים בקהילה IPROS.
חבר מועצת מכבי שירותי בריאות, חבר הנהלת מכבי שירותי בריאות, חבר במועצה לגיל הרך של משרד החינוך המייעצת לממשלה, חבר המועצה הלאומית לפדיאטריה ובריאות הילד וחבר "חיפ"א – חברה ישראלית לפדיאטריה אמבולטורית".
גרוסמן נולד בתל אביב ליעקב גרוסמן (מבוני העיר תל אביב – שהקים בה בתי מגורים ובנייני ציבור רבים) ולמלכה לבית פרוינד.
סיים את לימודיו התיכוניים בבית הספר צייטלין בתל אביב.
למד רפואה במסגרת העתודה האקדמית באוניברסיטה העברית בירושלים (1975–1981).
עם סיום לימודיו התגייס לצה"ל ושירת במסגרת חיל הרפואה בין השנים 1982–1986, שירות קרבי מלא, כקצין ורופא גדודי וחטיבתי בחזית המזרחית בלבנון, בזמן מלחמת לבנון הראשונה.
גרוסמן עמד בראש ועדות רפואיות ישראליות שונות בנושאים הבאים:
החל מ-2020 גרוסמן הוא המנהל המדעי של רשת המחקר האירופית לילדים בתחום האמבולטורי, המסונפת לאקדמיה האירופית לרפואת ילדים .
בנוסף, החל מ-2005 הוא חבר וגזבר ארגון הרופאים העצמאיים של מכבי שירותי בריאות, חבר במועצת מכבי שירותי בריאות וחבר בהנהלת מכבי שירותי בריאות.
גרוסמן נשוי לנועה, שופטת בית המשפט המחוזי בתל אביב.
הם מתגוררים בתל אביב ולהם 4 ילדים ו-9 נכדים.
גרוסמן סיים את לימודי הרפואה בבית הספר לרפואה באוניברסיטה העברית בירושלים בשנת 1982, וסיים התמחות ברפואת ילדים בבית החולים הדסה בתל אביב בשנת 1991.
משנת 1992, גרוסמן מקדיש עצמו לרפואת ילדים קהילתית, כרופא ילדים עצמאי ב"מכבי שירותי בריאות" בתל אביב, ובד בבד לפעילות ציבורית, כתיבה ומחקרים בתחום רפואת הילדים.
גרוסמן מכהן כפרופסור בבית הספר לרפואה באוניברסיטת אריאל בשומרון.
פעילותו המחקרית מתפרשת על שטחים רבים הקשורים במקצוע, בין השאר במישורים הבאים:
גרוסמן הוא חבר מערכת של המגזין הרפואי הנחשב Lancet Child and Adolescent Health, מאז 2017.
גרוסמן הקים את IPROS, רשת המחקר של רופאי ילדים בקהילה בשנת 1995, והוא מנהל הרשת.
הרשת מונה היום מעל 500 רופאי ילדים, ועוסקת במגוון רחב של מחקרים בקהילה.
רשת מחקר היא קבוצת רופאים ראשוניים, הקשורים ביניהם למטרת ביצוע מחקרים בקהילה, ניתן להסתכל על רשת מחקר כעל "מעבדה" המאפשרת ביצוע מחקרים ברפואה ראשונית.
הרשת בנויה בדרך כלל מגוף לוגיסטי המרכז את הפעילות וממירפאות הקשורות אליו.
הגוף המרכזי יכול להיות קשור לאיגוד הרופאים, בית-חולים לילדים, חוג אוניברסיטאי וכיוצא בזה.
מטרת הגוף המרכזי לספק את התשתית האדמיניסטרטיבית, הלוגיסטית והתקציבית לרשת.
רשתות מחקר ברפואה ראשונית, משפחה וילדים, קיימות במספר מדינות בעולם, ביניהן ארצות הברית, איטליה, צרפת, בריטניה וניו זילנד.
גרוסמן נבחר בנובמבר 2020 כיושב ראש האיגוד לרפואת ילדים בישראל.
בעבר כיהן כמזכ"ל האיגוד הישראלי לרפואת ילדים, בארבע השנים האחרונות לצידו של יו"ר האיגוד, פרופ' שי אשכנזי (כיום דיקן הפקולטה לרפואה באוניברסיטת אריאל בשומרון), וכיו"ר חיפ"א – החברה הישראלית לרפואת ילדים אמבולטורית.
כמו כן, פרופ' גרוסמן היה חבר בוועדה המייעצת למשרד החינוך בנושא שיווק מזון לילדים, בשנת 2017.
הוביל את הקמפיין הציבורי לחיסון נגד מחלת שיתוק ילדים (הפוליו) בשנת 2013, תחת שרביטו של מנכ"ל משרד הבריאות, רוני גמזו.
הוא הופיע בתקשורת וקיים כנסים שונים, על מנת לשכנע את הציבור הישראלי לחסן את הילדים ולמנוע תחלואת פוליו.
יחד עם עמיתיו באיגוד רופאי הילדים הוביל מאבק להפלרת מי השתיה בישראל, לטובת בריאות הפה והשיניים.
בתקופת מגפת הקורונה בישראל, הוביל מחקרים על השפעות מגפת הקורונה: השפעת הטיפול הטלפוני-מקוון מול ביקור פיזי אצל הרופא, התבטא אודות השפעת סגר הקורונה והריחוק החברתי על ילדים והשפעת חבישת מסכות על תחלואה בילדים.
תמך בעידוד האוכלוסייה להתחסן בחיסון נגד הקורונה.
גרוסמן פרסם מעל 80 מאמרים בכתבי עת בינלאומיים, להלן מבחר מפרסומיו העיקריים:
צחיח אבן ח'וזיימה הוא אוסף של חדית' שאוגד ונערך על ידי האימאם אבן ח'וזיימה .
הספר נחשב לאחד הספרים המאומתים ביותר בתחום החדית' עבור המוסלמים הסונים.
צַחִי וַייְסְפֵלְד (נולד ב-1971) הוא יזם היי-טק ישראלי, אשר מכהן מאז שנת 2019 כסגן נשיא באינטל העולמית והמנהל הכללי של אינטל איגנייט – תוכנית גלובלית לצמיחת סטרט-אפים מבית אינטל.
החזיק בכמה משרות ניהוליות במיקרוסופט, בהן מנהל התכנית הגלובלית של החברה לסטרט-אפים, וכן כחבר הנהלה במרכז המו"פ של מיקרוסופט בישראל.
אמו, אניטה וייספלד, זכתה בפרס קפלן עבור פעילותה כאחות ומנהלת מחוז מרכז בשירותי בריאות כללית.
אביו של וייספלד, יוסף, היה מנהלה ובעליה של חברת י.
וייספלד המכון לבדיקות לא הורסות (Non-Destructive Testing).
וייספלד למד בבית הספר תיכון קריית שרת בחולון, ושירת בצה"ל בחטיבת תכנון כוח-אדם.
קיבל תואר ראשון בכלכלה בהצטיינות מאוניברסיטת תל אביב, ותואר שני במנהל עסקים (MBA) בתוכנית קלוג-רקנאטי של אוניברסיטת תל אביב ואוניברסיטת נורת'ווסטרן.
וייספלד נשוי ואב לשלושה ילדים.
בתחילת דרכו עבד וייספלד כיועץ אסטרטגי בחברת שלדור ובשנת 1991 הצטרף לסוכנות הפרסום טמיר כהן (JWT).
ב־1995, לאחר רצח יצחק רבין, המשרד הקים עמוד זיכרון לראש הממשלה, שלימים הפך לפורטל התוכן "נטקינג" (NetKing), שהיה הפורטל השני בגודלו בישראל באותם ימים, והציע שירותים כמו מבזקי חדשות, אינדקס אתרים, פורומים וחדרי צ'אט.
וייספלד ניהל את "נטקינג" מטעם טמיר כהן, והחברה הקימה את האתרים הראשונים של חברות גדולות בישראל, לרבות מיקרוסופט.
בשנת 1998 הצטרף וייספלד למיקרוסופט, שגייסה אותו כדי להקים את פורטל התוכן MSN שהושק בשנת 1999, בשיתוף אינטרנט זהב.
בשנת 2000 עברו וייספלד ומשפחתו לארצות הברית, בעקבות הצטרפותו לחברת התוכנה הישראלית קומטאץ'.
לאחר התפוצצות בועת הדוט-קום הצטרף וייספלד ל-M-Systems, שהייתה חלוצה בפיתוח דיסק און קי וכיהן כסגן נשיא וכמנהל אזור אמריקה, עד שהחברה נרכשה בשנת 2006 על ידי SanDisk.
בשנת 2007 הצטרף כסגן נשיא לשיווק ואסטרטגיה לחברת מודו, שבשנת 2011 נמכרו הפטנטים שלה לגוגל.
לאחר עזיבתו את מודו, הקים וייספלד עם עובדי מודו נוספים את חברת מינטיגו למודיעין שיווקי, שנרכשה בשנת 2019 על ידי אנפלאן (Anaplan).
בשנת 2010 חזר וייספלד למיקרוסופט כדירקטור לאסטרטגיה ופיתוח עסקי במרכז המו"פ של מיקרוסופט בישראל.
במסגרת תפקידו, עסק בטיפוח והעמקת הקשרים של מיקרוסופט עם חברות סטארט-אפ ועם קרנות הון סיכון, וכן בחיפוש ובאפיון תחומי פיתוח אסטרטגיים חדשים עבור מרכז המו"פ בישראל.
בשנת 2012 וייספלד ייסד את תוכנית האצת הסטרט-אפים של מיקרוסופט בישראל, שלאחר מכן הורחבה לתשע תוכניות גלובליות, בין היתר, בסיאטל, לונדון, פריז, ברלין, בנגלורו, שנגחאי, בייג'ינג וסידני.
במהלך כהונתו פתחה מיקרוסופט 9 מאיצים.
המודל שפותח על ידי וייספלד כלל תוכנית בת ארבעה חודשים שבמהלכה קיבלו הסטרט-אפים המשתתפים סיוע ממוקד בפיתוח המוצר או השירות המוצע על-ידם והתאמתם לשוק הגלובלי.
בשנת 2014 ציין Business Insider את וייספלד כאחד מהישראלים המשפיעים ביותר על תעשיית ההיי-טק העולמית.
ביוני 2017 מונה להוביל את Microsoft for Start Ups בעולם, וניהל את הקשרים של מיקרוסופט עם חברות הזנק ב-110 מדינות.
בתפקיד זה ניהל גם את תוכנית BizSpark העולמית, את Microsoft Scaleup, ותוכניות נוספות לסטרט-אפים בשלבים מתקדמים יותר.
Microsoft for Start Ups הובילה גם שיתופי פעולה עם 200 תוכניות האצה ב-47 מדינות, בשיתוף עם זרוע ההשקעות של החברה.
בשנת 2019 הצטרף לאינטל כמקים והמנהל הגלובלי של אינטל איגנייט (Intel Ignite), תוכנית האצת הסטרט-אפים של החברה.
וייספלד הוביל את פעילותה של התכנית בשנתה הראשונה בישראל, ולאחר מכן סייע בהקמת התכנית בערים נוספות בעולם, לרבות במינכן ובאוסטין.
התכנית, בת 12 שבועות, מציעה ליווי והדרכה לסטרט-אפים בשלבי גיוס ראשונים בתחומים מגוונים, וכן מאפשרת להם גישה למומחים עולמיים מטעם אינטל, כמו גם לידע וללקוחות של החברה.
בשונה מתוכניות האצה אחרות, אינטל איגנייט אינה דורשת מהסטרט-אפים מניות או תשלום עבור השתתפותם בתוכנית.
צחי נחמיאס (נולד ב-12 בדצמבר 1970) הוא איש עסקים ישראלי, המכהן כיושב ראש דירקטוריון ובעל השליטה בחברה הציבורית מגה אור החזקות, שבתוכה מחזיקה כ-29.9% ממניות החברה הציבורית דיסקונט השקעות.
צחי נולד לאיש העסקים פיני נחמיאס ולאשתו דליה – לזוג נולדו 3 ילדים.
את דרכו העסקית בתחום הנדל"ן החל לצד אביו, שבבעלות אביו היה בית מלאכה לעיבוד שבבים באזור התעשייה בשילת, מאז נחמיאס ומשפחתו גרים במושב שילת, שם גם שוכנים משרדי החברה.
ביולי 2002 הקים את חברת הנדל"ן מגה אור החזקות.
ביוני 2007 החברה הונפקה בבורסה לניירות ערך בתל אביב והיא הפכה לחברה ציבורית.
במהלך 2004 – מגה אור החזקות חברה לקבוצת ביג מרכזי קניות וביחד החלו להקים במשותף מרכזים מסחריים ברחבי הארץ – תחת השם BIG.
במהלך 2007 – נחמיאס וחברת מגה אור החלו ליזום יחד עם רמי לוי – בנייה של מרכזים מסחריים בבעלות משותפת שבחלקם שוכנים הסופרים של "רמילוי שיווק השקמה".
בשנת 2009 - לצד ההתפתחות בשוק האונליין הגלובלי – החלה חברת מגה אור ובראשה צחי נחמיאס לאתר קרקעות בעיקר באזור מודיעין ויצרו את מבני הלוגיסטיקה הגדולים והמשוכללים בארץ.
פעילות זו הביאה אותם להובלה בקטגוריה זו בארץ.
באוקטובר 2020 החל צחי נחמיאס להוביל את עסקת רכישת מניות דיסקונט השקעות, לאחר שבעלת השליטה בה, אי די בי חברה לפיתוח, נכנסה להליך פירוק על ידי בית המשפט.
במרץ 2021 הושלם החלק הראשון שבעסקת הרכישה.
באפריל 2021 הושלם החלק השני, ונחמיאס מונה ליושב ראש דירקטוריון דיסקונט השקעות.
בשנת 2023 עבר מתפקיד יו"ר למנכ"ל מגה אור.
בתקופתו כמנכ"ל, החלה החברה לקדם את תחום האנרגיה הירוקה בישראל ומחוצה לה.
תחום נוסף אותו מגה אור החלה להשקיע ולקדם הוא פיתוח ובנייה של דאטה סנטרים בישראל.
במהלך שנת 2024 – מונה צחי נחמיאס לקונסול של כבוד במקדוניה.
במהלך 2025 - מונתה אשתו של צחי למנכ"ל משותף במגה אור.
נחמיאס נשוי לעורכת הדין אפרת דרורי נחמיאס, שמונתה ב-2025 למנכ"לית משותפת לצידו של צחי במגה אור החזקות.
לזוג 4 ילדים המתגוררים יחד איתם בשילת.
צְחִיחָנִית מִדְבָּר או צְחִיחָנִית הַמִּדְבָּר (שם מדעי: Eremophila bilopha) היא מין של ציפור שיר ממשפחת העפרוניים.
היא מצויה בחלק גדול מצפון אפריקה, דרך צפון ערב הסעודית ועד למערב עיראק.
זהו מין יציב בעיקרו, אך חלק מהאוכלוסיות שלו נודדות חלקית, ונעות דרומה יותר בחורף.
בישראל היא יציבה נדירה בעיקר בדרום הנגב, המישר וחולות ניצנה.
משוטטת יותר מחוץ לעונת הקינון.
תצפית חריגה נרשמה באפריל 2022, אז נצפתה בשדות קיבוץ המעפיל.
צחיחנית המדבר סווגה במקור בסוג Alauda (זרעית) לפני שסווגה מחדש ל-Eremophila (צחיחנית).
משמעות שם הסוג Eremophila היא phila - אוהבת ו-eremo - מדבר, ושל שם המין הספציפי bilopha הוא bi - דו ו-lopha - סהרונית, בזכות מקום חיותה ודגם הפנים האופייני שלה.
שמו האנגלי של מין זה, Temminck's lark, מנציח את חוקר הטבע ההולנדי קונרד יאקוב טמינק.
בניגוד לרוב העפרונים האחרים, צחיחנית המדבר היא מין בעל מראה ייחודי בעמידה על הקרקע, בדומה לחברה האחרת בסוג, הגדולה ממנה, צחיחנית החרמון.
אורך הבוגר כ-14–15 ס"מ, צבעיו חום-אפור אדמדם מלמעלה ולבן מלמטה, ויש לה דגם פנים בולט בשחור-לבן וכתם שחור בולט על החזה.
לזכר בלבוש קיץ יש "קרניים" שחורות, המעניקות למין זה את שמו השני באנגלית (Temminck's horned lark).
הצעיר אדמדם מלמעלה ולבן מלמטה, בשונה לחלוטין מעפרוניים אחרים.
צחיחנית מדבר בוגרת שונה מצחיחנית החרמון בניצויה האדמדם ולא חום-אפור, ובהיעדר צבע צהוב בדגם הפנים.
יש לה קריאה מתכתית דומה אך פחות קשה.
תפוצתה של צחיחנית המדבר פזורה על פני צפון אפריקה והמזרח התיכון.