tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
רונית קרושקה היא צלמת יהודייה, חוזרת בשאלה, החוזרת לקהילת ילדותה בקהילה החרדית של לונדון כדי ליטול חלק בהלוויית אביה, רב הקהילה.
בהגיעה לשם היא פוגשת את אסתי ודוד, חברי ילדות שלה.
היא מגלה שאסתי נישאה לדוד, ודוד הוא שאמור לרשת את מקומו של רב הקהילה, שגידל אותו כבן טיפוחיו.
הפגישה המחודשת בין אסתי לרונית מעוררת בשתיים את רגשות האהבה ההדדית ביניהן, אותם רגשות שהובילו לקשר הרומנטי שהתפתח בין השתיים בצעירותן, קשר שכשנחשף לאביה של רונית הביא לבסוף לבריחתה מלונדון לניו יורק.
אסתי משתפת את רונית בכך שהתחתנה עם דוד אף על פי שהיא לסבית משום שרב הקהילה לחץ עליה לעשות כך, למרות שאינה אוהבת אותו.
היא מבקשת מדוד להיפרד ממנה, אך מתקשה להתחיל חיים משותפים עם רונית.
דוד מתלבט, אך לבסוף מסכים לאסתי לעזוב ומוותר על מקומו כרב הקהילה, כשאסתי מגלה לו שהיא בהיריון, וכי היא רוצה להיות חופשייה באמת.
בסצנת הסיום דוד ואסתי נפרדים, ורונית חוזרת לניו יורק.
רייצ'ל וייס — רונית קרושקה
רייצ'ל מקאדמס — אסתי קופרמן
אלסנדרו ניבולה — דוד קופרמן
אנטון לסר — הרב קרושקה
ברניס סטג'רס — פרומה הרטוג
אלן קורדונר — משה הרטוג
ניקולס וודסון — הרב גולדפרב
ליזה סדובי — הרבנית גולדפרב
קרוליין גרובר — חנה שפירו
ב-29 בספטמבר 2016, דווח כי רייצ'ל וייס לוהקה לתפקיד ראשי.
בסרט שיעבד את ספרה של נעמי אלדרמן עם סבסטיאן לליו כבמאי על פי תסריט של לליו עצמו ורבקה לנקיביץ'.
ב-4 באוקטובר 2016, רייצ'ל מקאדמס הצטרפה לצוות השחקנים, ואחריה אלסנדרו ניבולה כבעלה של מקאדמס, ב-7 בדצמבר 2016. הסרט מומן על ידי Film4 הפקות וחברת FilmNation Entertainment.
מתיו הרברט הצטרף לצוות ההפקה כמלחין.
צילומי הסרט החלו בלונדון בינואר 2017.
שאה תַהְמָאסְפ הראשון (בפרסית: شاه تهماسب یکم; 22 בפברואר 1514 – 14 במאי 1576) היה השאה השני של האימפריה הספווית של ממלכת פרס.
נאמר עליו כי התברך באריכות ימים יתרה על כל שאר שליטיה הספווים של פרס, שכן שלט בין מות אביו, שאה אסמאעיל הראשון בשנת 1524 ועד למותו שלו בשנת 1576; כ-52 שנה כאשר שאה אסמאעיל השני ירש אותו.
תהמאפס נולד בעת אביו כבש את ממלכת פרס והשליט עליה את דת האסלאם השיעי.
בעודו בן 10, אביו נפטר והוא הוכתר לשאה החדש.
הכתרתו האומנם, הייתה רק סמלית, שכן מנהיג הקִיזִילְבָּאש, דיב-סולטאן רומוב, לקח את השלטון המעשי בתור עוצר הכס.
רבים בין יועצי חצר המלוכה הציעו כי דיב-סולטאן עצמו ייקח את הכס מן הילד השולט, דבר אשר נתקל בהתנגדות חריפה.
בשנת 1526 החלה מלחמת אזרחים על הכס בין תומכי תהמאספ לתומכי דיב.
דיב-סולטאן עלה ככוח המרכזי במלחמה עד אשר בן בריתו צ'וחה-סולטאן תאקאלו בגד בו ביצירת קשר עם השאה תהמאספ.
ב-5 ביולי 1527, בעוד דיב-סולטאן הגיעה לדיון ממשלה בחצר המלך, תהמאספ עצמו ירה חץ לעברו וכאשר זה נכשל בהורגו, אנשיו של השאה נתנו את המכה הסופית על דיב.
צ'וחה-סולטאן כעת הפך לעוצר הכס החדש.
האוזבקים, אויביהם המרים של הפרסים, השתמשו במלחמת האזרחים כפרצה ופלשו לעבר ח'וראסאן.
בשנת 1528 תהמאספ וצ'וחה-סולטאן צעדו בראש צבאותיהם כנגד האוזבקים.
לצד ניצחונותיהם, תהמאספ גער על פחדנותו של צ'וחה-סולטאן בעת קרב.
לבסוף בין 1530–1531, החלה התקוטטות פנימית בתוך הקיזילבאש אשר במסגרתה צ'וחה-סולטאן נהרג.
התאקאלוס, הפלג שניצח בהתקוטטות, החל להשיג עוד ועוד כוח, חלקם אף ניסו לחתוף את השאה.
תהמאספ לבסוף איבד סבלנות והורה לטבוח בשבט התאקאלוס, לעולם לא ישיג אותו השבט את מעמדו והשפעתו מחדש.
מנהיג סיעת השאמלו שכעת לקחה את הכוח, חוסיין חאן, לקח את הכוח והפך לעוצר החדש בשנת 1533. תהמאספ חשש כי ינסה לקחת לידיו את הכס ולכן הוציא את חוסיין להורג.
בנקודה זאת היה תהמאספ מבוגר די בשביל להיות שאה בעצמו ולנהל את המדינה.
ב-18 בפברואר 1529, קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, חשש מאוד מהתקרבות העות'מאנים לעבר וינה.
הוא שלח מכתב בבקשת עזרה לעבר טולדו ומשם הועבר אל השאה איסמעיל הראשון עוד בשנת 1524. טרם הגיעו של המכתב, נפטר איסמעיל ותהמאספ היה לשאה.
תהמאספ ירש את הברית עם האוסטרים ושלח חיל פרסי לעזרתם.
תהמאספ הכין צבאו לפלישה אל האימפריה העות'מאנית ממזרח בשנה הבאה.
במהלך השנה הזו המצב של האימפריה הספווית השתנה, שכיחות תקיפות האוזבקים מצפון מזרח הכריחו את הפרסים להיכנס למשא ומתן לשלום עם הטורקים.
מאוחר יותר המשיכו להישלח מכתבים לעבר פרס מפרדיננד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה החדש, עד אשר לבסוף הם הגיעו להסכם שכאשר העות'מאנים יתקפו באירופה הפרסים יתקפו אותם במסופוטמיה כך שסולימאן הראשון (הפאדישאה) יהיה חייב לחזור מהבלקן ולשמור על הבירה שלו.
כאשר נודע לסולימאן על החלפת מכתבים זו, פרצה המלחמה העות'מאנית - ספווית שהחלה בשנת 1532. בינתיים, פרנסואה הראשון, מלך צרפת ואויב האימפריה הרומית הקדושה, יצר ברית עם העות'מאנים.
על פועלם מאחורי גב הטורקים, סולימאן החל בשנת 1533 מלחמה נגד הספווים, טיעונו להצדקת המלחמה כלל את הפעולות של הספווים נגדו כמו גם מלחמת דת נגד השיעים.
תהמאספ ידע כי מלחמה ישירה עם הטורקים תחריב את ממלכתו ולכן פעל בשביל להתיש את הטורקים.
הטורקים ובראשם איברהים פאשא, צעדו לעבר הבירה הפרסית בתבריז, הם עברו דרך רכסי ההרים של הזגרוס, הרים הקשים לתנועה ובהם חיילים רבים וטובים מתו ונעדרו.
למרות כל השטח שכבשו הטורקים, לא נפגשו בכל התנגדות.
כאשר הגיעו לתבריז הייתה העיר ריקה.
הכוחות המשיכו דרומה בדרך מזרחית להרי הזגרוס וכבשו את בגדאד, כל זאת ללא שום הצקה אל צבאם.
בנקודה זאת המטה הטורקי בקונסטנטינופול ראה כי אנשיו כבשו את מערב פרס אך בכל הדרך לא נראתה אף לא נפש חיה.
הדרך היחידה בה הטורקים ידעו בכלל על קיומו של הצבא היה העובדה כי כל הזרעים והגידולים החקלאיים, בשוק, בשקים ובחביות נעלמו ונותרו מהם רק פירורים.
בארות מים נהרסו, שווקים נסגרו ואדמות לחקלאות נשרפו בשיטת אדמה חרוכה.
הפרסים למעשה נעו על פרשים קלים ושרפו כל שבדרכם.
רק מרעב וממחסור בהספקה, הצבא הטורקי בן 200,000 חיילים ירד לכדי 170,000 חיילים ללא ירייה אחת.
עקב מחסור ההספקה ובעיות קשר עם הבירה הכוחות הטורקים חזרו לממלכתם לאחר שכבשו כחצי מפרס, עד אל העיר הגדולה של ריי הגיעו כוחותיהם אך לא מעבר, מקומות כמדבר לוט לא היו בהישג ידיהם.
כאשר כבשו כמעט 1,000,000 קמ"ר הטורקים נכנסו למשא ומתן לשלום.
המלחמה הייתה ניצחון טורקי מעשי; שטחיהם ההיסטוריים של ארמניה וגאורגיה חולקו בין הממלכות כך שהפרסים איבדו שטח ועדיין, למרות הכל היו אלו הפרסים שכמעט וכלל לא איבדו מכוחותיהם ויצאו החזקים מתוך המלחמה.
רוב השטח של ממלכת פרס עצמה הוחזר לידי הספווים, אך בגדאד ומסופוטמיה הועברו לטורקים.
מאוחר יותר, תהמאספ החל מערכות לכיבוש מזרח הקווקז ולסיפוחם של עשרות אלפי ארמנים, אזרים, גיאורגים וצ'רקסים לתוך ממלכתו.
בשנת 1544, הומאיון, הקיסר המוגולי, ברח לעבר חצר המלוכה של תהמאספ, לאחר שהפתאנים, ובראשם שהאר שאה סורי , סולטאן האימפריה של סור בצפון הודו; הפיל אותו מהכס.
תהמאספ תנן כי ייתן עזרתו להומאיון הסוני רק לאחר שהאחרון ימיר את דתו לשיעה.
הומאיון הסכים ואף העניק לפרס את העיר קנדהאר בתמורה לתמיכה צבאית.
בשנת 1555 הכס המוגולי כבר הוחזר להומאיון.
הומאיון לא היה היחיד שביקל מחסה בחצרו של תהמאספ.
באימפריה העות'מאנית, אשתו האהובה של סולימאן, הורם סולטאן, התעקשה כי בנהּ סלים יהיה ליורש.
סלים היה אלכוהוליסט, בעוד בנה השני, בייזיד, היה בעל יכולות גדולות בהרבה.
כשנכשלה מרידתו של בייזיד באביו, נמלט לפרס והתקבל בחום אצל תהמאספ בקזווין, בירת האימפריה הספווית באותם ימים.
שנתיים לאחר מכן, ב-1561, בלחץ ובמתנות של הסולטאן סולימאן, ומחשש לקריסת הסכם אמאסיה , הסכים תהמסאפ להסגיר לידי הטורקים את בייזיד וארבעת בניו שהוצאו להורג באשמת בגידה ומרידה ונקברו בסיוואס באנטוליה.
בשנת 1574, תהמאספ נפל לחולי בעוד הקיזילבאש נפלו שוב לתוך מלחמה פנימית, הפעם על ירושת הכס.
נשותיו הגאורגיות והצ'רקסיות הביאו איתם אל חצר המלוכה כשבעה נסיכים מלכותיים שהם ממוצאן.
בנוסף להם היו לשאה עוד שני ילדים טורקמנים.
מוחמד ח'ודאבנדה נחשב כלא מותאם לירושה עקב שהיה עיוור כמעט לגמרי, אחיו הצעיר, אסמאעיל היה בכלא מאז שפעל נגד אביו בשנת 1555. סיעה אחת בחצר המלוכה תמכה באסמאעיל, בעוד האחרת תמכה בהיידיר מירזה ספוויד, הבן אשתו הגאורגית של השאה.
תהמאספ אישית העדיף את ירושת היידיר, אך באותה העת מנע גם את הניסיונות לרצוח את אסמאעיל.
תהמאספ מת לבסוף מרעל, לא ברור עם בכוונה או בטעות אך לרבות הנושא נחשד כקשור לעובדה שבשנת 1574, תהמאספ הוציא להורג את האימאם השיעי האסמאעילי ה-36 עקב העובדה ששימש סכנה לכוחו של השאה.
במותו החלה לחימה בין הסיעות ובה היידיר נהרג ואסמאעיל ירש את הכס בתור שאה אסמאעיל השני.
תהמאספ היה אספן אומנויות והתעניין במיוחד במיניאטורה פרסית אשר הגיעה לשיא התפתחותה בעת שלטונו.
הוא עצמו התאמן בציור ונאמר כי היה בעל כישרון מסוים.
בתקופתו השתתף בכתיבת הספר "שאהנאמה של השאה תהמאספ", ספר איורים היסטורי אשר מאוחר יותר הוא נתן את הספר כמתנה לסלים השני, כעת הסולטאן החדש של האימפריה העות'מאנית.
בשנות ה-40 הוא החל לפנות יותר לכיוון חיי הדת, אוסף ציוריו נעלם ברובו בעוד הוא איבד עניין באומנות.
תקופת שלטונו של תהמאספ נודעה גם בתור שיאה של השפה האזרית והספרות האזרית.
תהמאספ התנגד למוזיקה, בנוסף לכך הוא הוציא מחצר המלוכה שלו את כל המוזיקאים ובעלי כל הקשר למוזיקה.
סאַם מִירְזָא (בפרסית: سام میرزا; בהכתרתו נודע בשם שאה ספי, פרסית: شاه صفی, תעתיק מדויק: שָׁאָה צָפִי; 1611–12 במאי 1642) היה השאה השישי בשושלת הספווית של מלכי פרס.
שלט משנת 1629 במות סבו, עבאס שאה הראשון (הגדול), ועד למותו שלו בשנת 1642.
עקב מות בנו הבכור של השאה עבאס, מוחמד באקר מירזא , ומתוך ההכרה ששאר בניו אינם ראויים לרשת אותו והחשש שיעשו יד אחת להפיכה נגדו, עבאס הורה למנות ליורשו את סאם מירזא, בנו של מוחמד באקר ונכדו שלו.
סאם מירזא היה בן 18 כאשר נפטר השאה עבאס, ואחרי שירש את הכס כשאה ספי החל בהדחות והוצאות להורג של נסיכים, מפקדים, יועצים וכל מי אשר לטעמו איים על סמכות שלטונו.
הוא הביע מעט התעניינות בעיסוקי הממשל והקידום האינטלקטואלי בפרס ולא ידע לקרוא ולכתוב פואמות.
לרוב היה שתוי מאלכוהול ונודע אף כי התמכר לאופיום שהובל מעברי הינדו-כוש.
דמות חשובה בשלטונו של ספי היה הסריס סארו תקי אשר בשנת 1634 מונה לוזיר הגדול והיה רב השפעה על פרס הספווית.
אויביה של פרס השתמשו בחולשתו השלטונית של ספי; בתקופת שלטונו הביס עבאס הראשון את האימפריה העות'מאנית וכבש את מסופוטמיה, כאשר עלה ספי לכס הטורקים החלו בתקיפה מחודשת נגד פרס על שטחי עיראק העות'מאנית שעבאס כבש.
הטורקים כבשו את ירוואן ובשנת 1638, הגיעו עד לתבריז והצליחו לאחוז מחדש בבגדאד, כיבושיהם של הטורקים הפכו רשמיים תחת הסכם זוהאב לפיו עיראק תשוב לידי העות'מאנים.
ספי קיבל משלחת סחר בשנת 1639 מפרידריך השלישי, דוכס הולשטיין-גוטורפ, המשלחת כללה בין לבין את האינטלקטואל הגרמני אדם אוליארוס אשר כתב בשנת 1647 רב מכר על הביקור.
ספי החזיר מתנות לדוכס אך יחסי המסחר לא התקדמו בהרבה מאז.
במקור, פרידריך השלישי ניסה ליצור מערך סחר סדיר למען יוקרתו שלו.
שאה ספי מת ב-12 במאי 1642, ככל הנראה עקב הרעלת אלכוהול.
בנו, עבאס שאה השני, ירש את הכס.
סֻולְטָאן חוּסֵיין שָׁאָה (בפרסית: شاه سلطان حسین; אוקטובר 1668 – 15 בנובמבר 1726), שלט משנת 1694 ועד לשנת 1722, היה שאה פרסי לבית השושלת הספווית.
בשנת 1722, הוא הודח בידי מחמוד הותכ, מורד אפגני ממוצא פשטוני ומקים האימפריה ההותכית.
שלטונו ראה את שקיעתה של האימפריה הספווית אשר שלטה בממלכת פרס עוד מתחילת המאה ה-16.
הסריסים בחרו את חוסיין לשלטון.
חוסיין היה מקורב מאוד לדת, הוא פעל לחיזוק מנהיגי הדת ובו בתחילת שלטונו החל לעבוד נגד זרם הסופיות.
הוא גזר איסור על שתיית אלכוהול וצריכת אופיום והורה למושלי המחוזות לאכוף את חוקת השריעה.
תוך זמן קצר מאז ירושת הכס, רוב הכוח הממשי של מנהיגי הדת עבר אל דודתו הגדולה של השאה, מריים בגום (בתו של סאפי שאה).
תחת השפעתה על הכס, חוסיין הפך אלכוהוליסט כנגד חוקתו שלו וכמעט וכלל לא התעניין בעבודות השלטון, במקום זאת, הוא בילה רוב זמנו בתוך ההרמון.
בשנת 1709, לאחר תקופת שלטון די רגועה, פרץ מרד אפגני במזרח פרס ובשנת 1716, לאחר מאמץ רחב של הצבא הפרסי להכניע את המרידה, הצליחו המורדים האפגנים להשתחרר מהאחיזה הפרסית והקימו את האימפריה ההותכית.
באותה השנה קם אף עוד מרד אפגני אשר יצא משליטה בהראת.
בינתיים, חוסיין היה צריך להתמודד עם עוד מרד מצדה השני של ממלכתו.
חיזוק מוסד הדת השיעי הביא את מנהיגי הדת לנהוג בזלזול ובעליונות על הסונים, היהודים והנוצרים (בייחוד גאורגים וארמנים) ברחבי האימפריה.
המאבק הדתי גרר אחריו מרידות במערב האימפריה.
השאה הוסיף והורה על המרה דתית מוחלטת (בכוח) של מאמיני הזורואסטריות.
בין 1717 ל-1720 פרצו מרידות מרכזיות בכורדסתאן, שירוואן ודאגסטן אשר פעלו בעזרת הטורקים התומכים.
המורדים כבשו את העיר שאמאקי וטבחו באוכלוסייה השיעית שלה.
פיראטים ערבים כבשו את החופים של המפרץ הפרסי ומגפות התפשטו ברחבי האימפריה.
עם כל הכאוס, חצר המלך לא נתלה פעולה מוחלטת אל מול המצב.
ביוני 1722, פיוטר הגדול, צאר רוסיה, הכריז מלחמה על פרס בשביל להגדיל את השפעתו בעבר הקווקז והים הכספי וכדי למנוע את עליית השפעתם של העות'מאנים.
על הפסדם של הפרסים בסוף המלחמה, חוסיין נאלץ להעביר לרוסיה (במסגרת חוזה סנקט פטרבורג) את צפון הקווקז וחלקים מדרום-הקווקז.
העברת השטחים כללה את הערים דרבנט, ובאקו, כמו גם חלקים מאזרבייג'ן האיראנית לעבר חופי הים הכספי.
למרות הבעיות בעבר הקווקז, הצרה האמיתית לשלטונו של חוסיין הגיעה עם פלישת האפגנים ללב פרס.
הם כבשו את מדבר לוט ואת ח'וראסאן ומשם המשיכו עד אשר הגיעו לשערי הבירה הפרסית באספהאן.
יתר על להכין את העיר לקראת מצור אותו האפגנים ככל הנראה לא יצליחו להחזיק זמן רב, חוסיין יצא בראש צבאו לעבר צבאו של מחמוד, הצבאות נפגשו בגולאנבד שם הצבא הפרסי נחל תבוסה מוחלטת והתפזר לגמרי בעוד חוסיין ברח חזרה לבירה.
המצור נמשך ממרץ ועד אוקטובר של שנת 1722. עקב חוסר בארטילריה, נאלצו האפגנים להקיף את העיר בחיילים ולקוות כי הפרסים יכנעו מרעב.
פיקודו של חוסיין לאורך המצור הוכיח כי הוא חסר היכולת לתת פקודה ישירה ומוחלטת, עקב חוסר יכולתו של השאה, נאמנותם של מושלי המחוזות הייתה נתונה בשאלה.
מחאות נגד שלטון השאה עלו אפילו בבירה עצמה.
לבסוף, בנו של חוסיין, תהמאספ השני הפך לשליט ביחד עם אביו.
ביוני תהמאספ הצליח בבריחתו מהעיר בשביל לקרוא לכוח חילוץ מעברי האימפריה המערביים.
הוא נכשל בתוכניתו שכן המגפה והרעב הכריחו את אנשי העיר ואת חוסיין להיכנע (מוערך כי בעת המצור מתו כ-80,000 מאנשי העיר) ב-23 באוקטובר.
חוסיין התפטר בעודו מכיר במחמוד כשאה החדש של ממלכת פרס, כעת האימפריה ההותכית.
תחילה נהג מחמוד בהתחשבות לעבר חוסיין אשר היה לו לאסיר אך עם הזמן בעוד מחמוד הפך לא יציב מבחינה מנטלית הוא החל לראות בחוסיין יריב פוטנציאלי.
בפברואר 1725, עברה שמועה כי מבין בניו של חוסיין, הנסיך סאפי הצליח לברוח, בשומעו על בריחת בן חוסיין, מחמוד הורה את ההוצאה להורג של כל שאר הנסיכים הספווים מלבד חוסיין עצמו.
בעת ניסה לעצור את הטבח באחיו ובניו, חוסיין נפצע אנושות אך הציל שניים מבניו.
מחמוד הפך חולה נפש ונפטר ב-25 באפריל אותה השנה.
תחילה, בנו של מחמוד, אשראף נהג בסימפתיה לעבר חוסיין, בתמורה האחרון נתן לו להינשא לאחת מבנותיו, מהלך שיתן לו לגיטימציה לשלוט בקרב העם הפרסי.
אשראף היה במלחמה נגד הטורקים שטענו להחזרת הספווים אל הכס.
בסתיו 1726, המושל של בגדאד, אחמד פאשא החל מתקדם בראש צבאו לאספהאן.
בדרכו לבירה הפרסית שלח אחמד מכתב לעבר אשראף בו כתב כי יחזיר את חוסיין לשלטון בעת יכבוש את אספהאן.
עקב הסכנה לכס שלו, אשראף הורה על הורדת ראשו של חוסיין והבאתו למחנה הטורקים ביחד עם מכתב לגינוי הטורקים.
שאה תֶהַמָאסְפ השני (בפרסית: شاه تهماسب دوم; 1704 – 11 בפברואר 1740) היה שליטה (שאה) האחרון של האימפריה הספווית בממלכת פרס דה פקטו.
תהמאספ נולד בעת שלטונו של אביו, שאה חוסיין.
בשנת 1722 המורדים האפגנים תחת שאה מחמוד הוטכ החלו מצור על הבירה הפרסית באספהאן, בעוד אביו נאלץ להיכנע לאפגנים, תהמאספ צלח בבריחה מהעיר לעבר תבריז שם הקים ממשלה חדשה בתמיכת הסונים וכמה שבטי קיזילבאש.
בשנת 1729, עם תמיכת האימפריה העות'מאנית הממשלה של תהמאספ הצליחה לכבוש מחדש את אספהאן ותהמאספ הוכתר כשאה של ממלכת פרס.
בעת מלחמותיו של תהמאספ ותומכיו באפגנים עלה לכוח גנרל בשם נאדיר שאה אשר עם עליית כוחו תהמאספ החל לחשוש לכוחו שלו בכס.
הוא יצא למסע נגד העות'מאנים בעבר-הקווקז למען העלאת שמו, מהלך אשר נגמר בכישלון פרסי והמשך עליית כוחו של נאדיר שאה.
בשנת 1732 בפגישת ממשלה בעוד תהמאספ היה שתוי, נאדיר שאל את חצר המלך האם 'אדם כזה' (שתוי) מסוגל לשלוט בכס המלוכה, עם תמיכת הצבא והממשלה נאדיר הדיח את השאה.
בנו של תהמאספ, עבאס השלישי עלה לכס אך בו בזמן נאדיר שימש כעוצר הכס ומאוחר יותר אף לקח את הכס והדיח את השושלת הספווית דה יורה, בכך הקים את השושלת האפשארית.
בשנת 1740, כאשר נאדיר היה במערכה בהודו נגד האימפריה המוגולית, צצה שמועה כי הוא נהרג בקרב.
בנו, רזא, אשר שימש כעוצר הכס האמין לשמועה והחל להכין עצמו לירושת הכס.
בין לבין הוא הורה על רצח כל משפחת המלוכה הספווית בשביל למנוע את עלייתם של מתחרים עתידיים.
תהמאספ גם הוא נכח בהוראת רזא.
שאהין נג'פי (בפרסית: شاهين نجفى, נולד ב-1980) הוא מוזיקאי, זמר, תמלילן ופעיל פוליטי איראני, המתגורר מאז 2015 בבריטניה.
שיריו של נג'אפי עוסקים בעיקר בנושאים כמו תיאוקרטיה, עוני, סקסיזם, צנזורה, עבודת ילדים, הוצאה להורג, התמכרות לסמים והומופוביה.
בראיונות הצהיר כי הוא שואף להשתמש במרכיבים פואטיים, ספרותיים, פילוסופיים ופוליטיים במוזיקה שלו.
נג'אפי נולד בעיר בבנדר-אנזאלי שלחוף הים הכספי, באיראן.
כשהיה בן שש נפטר אביו, ובהמשך אחיו הפך נרקומן ומת גם הוא.
הוא החל לכתוב שירה כנער והחל ללמוד גיטרה בסגנונות הקלאסיים והפלמנקו בגיל 18. לאחר מכן הפך לאמן מחתרת באיראן, עבד עם להקות שונות, בסגנון רוק.
הוא למד סוציולוגיה באוניברסיטת גילן והביע בגלוי את דעתו על האוניברסיטה, מה שהוביל לסילוק ממנה.
נג'אפי עבר להתגורר בגרמניה בשנת 2005, והקים מספר להקות רוק המופיעות עם מוזיקה בשפה הפרסית.
השירים הפוליטיים והחברתיים שלו החלו להיות משודרים על ידי שדרנים פרסיים והוא החל להתפרסם גם בתקשורת הבינלאומית.
בשנת 2012, נאלץ להסתתר מחשש לחייו בעקבות פרסום השיר "הו נַקי ('טהור')", בו הוא מזמין בצורה מטפורית את האמאם השיעי העשירי, עלי אל-האדי, המכונה "הטהור", לחזות בהידרדרותה המוסרית של איראן תוך פירוט שורה ארוכה של מקרים שהביכו את המשטר האיראני.
עם שחרור הקליפ של השיר הועמד פרס של מאה אלף דולר על ראשו, ואף יצאה פתווה הדנה אותו למיתה מטעם אייתוללה גולפאייגאני.
ביוני 2014, הוא התפשט בהופעה כמחאה על היחס לאסירים הפוליטיים באיראן, והביא לגל תגובות ברשתות החברתיות האיראניות.
בפברואר 2017, הקליט שיר עם אביב גפן וחודש אחר כך הופיע בישראל.
שאה שוג'אע דוראני (בפשטו/אורדו/פרסית/ערבית: شاه شجاع خان دورانی; בתעתיק לעברית: שָׁאָה שׁוּגְ'אַע חָ'אן דּוּרָאנִי; 4 בנובמבר 1785 – 5 באפריל 1842) היה שליט האימפריה הדוראנית (אפגניסטן) בין השנים 1803–1809. שלטונו נודע במהפכות פנימיות ומאבקי כוח מתמשכים עם ראשי שבטים ועם אחיו הבכור מחמוד שאה דוראני על הכתר.
שוג'אע נודע בעיקר בבריתו עם חברת הודו המזרחית הבריטית, אשר לאחר הדחתו העניקה לו חסות בהודו הבריטית.
לאחר המלחמה האנגלו-אפגנית הראשונה מונה שוג'אע לאמיר אפגניסטן בשם הממשל הבריטי.
שוג'אע נותר בשלטון עד להתנקשות פוליטית בחייו בשנת 1842.
שוג'אע ח'אן דוראני נולד בתור בנו הצעיר של טימור שאה דוראני, שהיה בנו של אבי האימפריה הדוראנית, אחמד שאה דוראני.
במות אביו לקח אחיו האמצעי, זמאן שאה דוראני, את הכס בעזרת קשרים עם מנהיג שבט ברקזאי רב ההשפעה.
בשנת 1798 מינה זמאן שאה את שוג'אע לתפקיד מושל מחוז הראת במערב האימפריה הדוראנית.
בהמשך, כאשר אחיו הבכור, מחמוד שאה דוראני, התקומם במרד נגד זמאן שאה בתמיכת השושלת הקאג'ארית, שוג'אע בתגובה פעל נגד מחמוד.
בשנת 1803 תלח שוג'אע במערכותיו הצבאיים והדיח את אחיו הבכור מחמוד מן הכס.
מכיוון שזמאן שאה עוור בשנת 1801 לא ניתן לו לשוב לכס המלוכה ושוג'אע הפך לאמיר (נסיך) החדש של האימפריה הדוראנית.
תחת שלטונו של שוג'אע הוצא זמאן מהמאסר שהושם בו בידי מחמוד וניתנו לו שומרים צמודים שתפקידם היה לתמוך בו.
שאה שוג'אע טען כי המאבקים החיצוניים של האימפריה הדוראנית לא מאפשרים את התרכזות הממשל ביצירת הסדר שלטון וסמכות ריכוזית על כל המדינה, מה שבתגובה מאפשר בכוחות בדלנים שונים ברחבי האימפריה להשיג השפעה רבה וסמכות אזורים נרחבת.
על כן הסדיר שוג'אע עוד בתחילת שלטונו הסכם שלום עם האימפריה הסיקית והוסדר גבול חדש במסגרתו ניתן רוב חבל פנג'אב לידי האימפריה הסיקית.
בהמשך שלטונו פעל שאה שוג'אע במטרה להסדיר את סמכות הממשל הריכוזי.
במהלך שנת 1809 הייתה הקיסרות הצרפתית הראשונה בהגמוניה פוליטית על רוב יבשת אירופה עקב המלחמות הנפוליאוניות.
במסגרת מאבקו נגד הבריטים פעל נפוליאון בונפרטה, קיסר הצרפתים, במטרה לכבוש את תת-היבשת ההודית.
נפוליאון שוחח עם אלכסנדר הראשון, קיסר רוסיה על תוכנית לכבוש את אפגניסטן ודרכה לפלוש לתת היבשת.
בתגובה פעלו הבריטים להגיע להסדר עם האימפריה הדוראנית ולהסכם ידידות והגנה.
שאה שוג'אע נפגש בפשאוור עם נציגים מחברת הודו המזרחית הבריטית והגיע להסכם ידידות עם האימפריה הבריטית.
בעודו בפשאוור, החלה התקוממות בראשות מחמוד שאה שהשיגה שליטה על קאבול, בירת האימפריה והשיגה תמיכה מצד המנהיגים השבטיים אשר מאסו במדיניות השלטון הריכוזי של שוג'אע.
במצב זה שאה שוג'אע למעשה הודח וניתן לו מחסה בהודו הבריטית.
שוג'אע ח'אן נותר בהודו הבריטית למשך שלושים שנה, במהלך זמן זה נפלה האימפריה הדוראנית למלחמת אזרחים והוקמה אמירות אפגניסטן תחת שלטון דוסת מוחמד ח'אן, אמיר אפגניסטן משושלת ברקזאי שהנהיג מדיניות כיבוש אגרסיבית לתוך פנג'אב.
מדיניות זאת הביאה את אמירות אפגניסטן למאבק נגד הודו הבריטית, שפעלה להשתמש באפגניסטן בתור חוצץ בין האימפריה הרוסית לבין תת-היבשת ההודית .
מאבק אינטרסים זה הוביל בסופו של דבר למלחמה האנגלו-אפגנית הראשונה, במסגרתה הדיחו הבריטים של דוסת מוחמד ח'אן מתפקידו ומינו את שאה שוג'אע לכס האפגני בניסיון להשיב את שושלת דוראני לכס בעודה שבויה לרצון האימפריה הבריטית.
שוג'אע שלט באפגניסטן בין השנים 1839–1842. שלטונו הסתיים כאשר מאבקים פנימיים הובילו בסופו של דבר לרציחתו בשנת 1842. לאחר מכן השיבו הבריטים את שושלת ברקזאי ומינו את וזיר אכבר ח'אן, בנו של דוסת מוחמד ח'אן, להיות לאמיר החדש לאחר שנשבע אמונים לכתר הבריטי.
שאה עלאם השני (בפרסית: شاه عالم دوم; 25 ביוני 1728 – 19 בנובמבר 1806) היה הפאדישאה (קיסר) של האימפריה המוגולית תחילה בשנים 1760–1788 ומאוקטובר 1788 עד מותו בשנת 1806. לאורך שלטון קודמיו נפלה האימפריה המוגולית מכוחה ומהשפעתה על תת-היבשת ההודית.
תהליך ההיחלשות של המוגולית נמשך תחת שלטונו של שאה עלאם השני כאשר השפעתה וסמכותה התרבותית של האימפריה על מדינות מוסלמיות שונות בתת-היבשת התפרקה לנוכח עליית ההשפעה של חברת הודו המזרחית הבריטית.
בסוף שלטונו נותר המוסד השלטוני המוגולי בהשפעה ובסמכות רק על העיר דלהי.
עלי גאוהאר כפי שנודע בצעירותו נולד בשנת 1728 והיה בנו של עלאם גיר השני, מבניו של הפאדישאה ג'האנגיר שאה.
בצעירותו הייתה האימפריה המוגולית תחת שלטונו של מוחמד שאה אשר אמנם הצליח להביא לסופו של משבר ירושה ממושך אך לא צלח בהשבת האימפריה לגדולתה בתקופה שקדמה למשבר.
אם חיזוק סמכותם של שליטים אזוריים ופלישה פרסית בהנהגת נאדיר שאה, האימפריה המוגולית איבדה את אחיזתה על תת-היבשת ההודית ומעמד האסלאם בתת-היבשת נחלש גם כן לנוכח עלייתן של ממלכות הינדיות חדשות, כגון האימפריה המראטהית.
עלי גאוהאר גדל בדלהי, בירת האימפריה ולא היה מתוכנן לרשת את הכתר.
בשנת 1748 עלה לשלטון אחמד שאה הנהנתן שהיה נתון רבות להשפעות של מקורביו על מדיניות השלטון שלו.
בשנת 1754 הנהיג עלאם גיר השני, אביו של עלי גאוהאר, הפיכה נגד שלטונו של אחמד שאה ויועציו והפך לקיסר האימפריה המוגולית החדש.
עם עליית אביו הפך עלי גאוהאר ליורש העצר.
עם עליית ההשפעה והסמכות של היועצים בחצר המלוכה, השר עימד א-מולוכ הפך לשליט בפועל על האימפריה ואחז בעלאם גיר השני בתור אסיר שלו.
עלי גאוהאר ברח מהעיר דלהי בשנת 1758 מחשש למזימותיו של עימד א-מולוכ להשיג שליטה על האימפריה.
עלי מצא מחסה בממלכת אוודה, על גדות נהר הגנגס ששליטיה המוסלמים הכירו בעליונות המוגולית.
בשנת 1760, בעוד היה באדווה, עלי גאוהאר הוכתר בקרב תומכיו בתור הפאדישאה החדש של האימפריה המוגולית; שאה עלאם השני.
במטרה להשיג שליטה על דלהי, שאה עלאם דרש מס משליטי אדווה ובנגל שרשמית היו מדינות חסות של המוגולים.
בתגובה הדבר גרר מאבק בינו לבין חברת הודו המזרחית הבריטית אשר חשקה בהשגת השפעה וסמכות על גבי בנגל.
שאה עלאם תחילה תמך במאבק הצרפתי נגד הבריטים על המושבות הקולוניאליות בתת-היבשת במסגרת מלחמת שבע השנים, למרות תמיכתו הדיפלומטית נפלה העמדה הצרפתית בתת-היבשת בסופה של המלחמה.
לאחר מאבק צבאי בשנת 1764, שאה עלאם השני הפך לאסיר של הכוחות הבריטים.
בתמורה לשחרורו, שאה עלאם הכיר במעוזות לאורכי החופים של מפרץ בנגל, שהיו בחזקת הבריטים ונתן את הסכמתו לאיסוף מס מהאוכלוסיות המקומיות אל הכתר הבריטי.
בשנת 1771 הסדיר ברית עם האימפריה המראטהית ואלו תרמו לדרישתו להשיג את השליטה על העיר דלהי לאחר שכבשו אותה מידי שלטונו של עימד א-מולוכ.
כמו בתקופת קודמיו, גם שלטונו של שאה עלאם ראה את חיזוק השפעתם של יועצים בחצר המלוכה כאשר בין השנים 1772–1782 הפך נג'ף ח'אן, יועץ בחצר המלוכה, לכוח האמיתי מאחורי שלטונו של שאה עלאם השני.
בשנת 1788, טימור שאה דוראני, שליט האימפריה הדוראנית, הנהיג פלישה לתוך האימפריה המוגולית וצבאו בזז את דלהי.
לאחר שכשל במציאת האוצר הקיסרי בעיר, הורה השליט האפגני לעוור את שאה עלאם השני.
שאה עלאם השני בילה את שנותיו האחרונות תחת השפעה של מעצמות חיצוניות שנשבעו לו בכך שיגנו עליו.
תחילה היה תחת ההשפעה המראטהית ולאחר המלחמה האנגלו-מראטהית השנייה בתחילת המאה ה-19, נפל להשפעתם של הבריטים.
עם מותו של טיפו סולטאן וכיבוש ממלכת מייסור בידי הבריטים, החל הכיבוש של כל תת-היבשת בידי האימפריה הבריטית אשר בסופו של דבר הוביל לנפילתה הסופית של האימפריה המוגולית לאחר המרד ההודי הגדול.
רישומים שונים מתעדים כי בעוד היה שאה עלאם השני בגלות מחוץ לדלהי נהג לעסוק באומנות וספרות.
שאה עלאם כתב שירה בפרסית, אורדו והינדי.
בין עבודותיו הידועות ניתן למנות את 'דיוואן' ו'נאדראט-א שאהי', אוסף של פסוקים בפרסית, אורדו והינדי שהורכבו סביב שנת 1797; פסוקים אלו כללו כתבי שירה רבים.
כתביו הרבים של שאה עלאם, כולל 'אע'א א-קסאס', אחת מיצירות הפרוזה הקדומות ביותר בשפת האורדו, משקפות התעניינות רבה בסופיזם וידע נרחב של שאה עלאם בכל הנוגע למדעי האסלאם.
שאה עלאם השני נפטר בשנת 1806 בגיל 78. שלטונו הארוך סימן את נפילת השפעתה וסמכותה של האימפריה המוגולית ולאורכו נפלה כל התנגדות הודית מרכזית לעליית האימפריה הבריטית.
תחת השלטון המוגולי דת האסלאם הייתה השלטת על רוב תת-היבשת בעוד האוכלוסייה המקומית הייתה ברובה הינדית.
עם נפילתם של המוגולים נפלה גם השפעת האסלאם בתת-היבשת וממלכות הינדיות ואף סיקיות חדשות החלו לקום על חורבות המוגולים.
שאהד-197 (בפרסית: شاهد ۱۹۷) הוא כטב"ם תוצרת התעשייה הצבאית האיראנית.
הוא דומה במאפייניו לשאהד 141.
לשאהד 197 טווח טיסה של כ-2000 ק"מ ומהירות הטיסה שלו היא 200 קמ"ש.
הוא מסוגל לשהות באוויר 20 שעות ולשאת משקל של עשרות ק"ג.
אורך מוטת הכנף שלו היא 7 מטר.
ב-15 במרץ 2021 יירטו מטוסי F-35I אדיר של חיל האוויר הישראלי 2 כטב"מי שאהד 197 שנשאו אקדחים ואמצעי לחימה לארגון הטרור חמאס.
מקורות איראניים זיהו את הכטב"מים כשאהד 181 או כשאהד 191 וטענו שהדגם שאהד 197 לא קיים או שלא פורסם עד כה.
שאהד-141 (בפרסית: شاهد ۱۴۱) הוא כטב"ם תוצרת שאהד תעשיות תעופתיות מהתעשייה הצבאית האיראנית.
חיל האוויר והחלל של משמרות המהפכה האסלאמית ביצע עליו הנדוס לאחור ופיתח את סדרת הכטב"מים שאהד 141–191.
לכטב"ם מוטת כנף של 4–6 מטרים.
הוא טס במהירות של כ-185 קמ"ש בגובה של .
ב-10 בפברואר 2018 לאחר השעה 4:15 לפנות בוקר זיהה מערך הבקרה בחיל האוויר הישראלי כטב"ם איראני מסוג שהאד 141 שחדר לשטח ישראל באזור בית שאן.
צה"ל אסף את שרידי הכטב"ם והעבירם לניתוח טכנולוגי.
בהמשך פורסם שהכטב"מ האיראני שהופל נשא עליו חומר נפץ מסוג TNT במטרה לבצע פיגוע טרור ("כטב"ם מתאבד") או לשם העברתו לגורמי טרור באיו"ש.
בעקבות החדירה פרץ עימות אווירי בין ישראל לסוריה ואיראן.
ב-7 בספטמבר 2025 שוגרו מספר כטב"מים מתימן לישראל על ידי החות'ים, ביניהם לפחות אחד מסוג שאהד 141 או סאעגה.
הכטב"ם, מעצם היותו חמקן, לא זוהה במערכות הגילוי הישראליות ופגע באולם הנוסעים בנמל התעופה רמון.
שאהד 136 (בפרסית: شاهد ۱۳۶, מלשון "שהאדה"; ברוסית: Герань-2, תרגום: גרניון 2) הוא כטב"ם איראני מסוג חימוש משוטט (כטב"ם מתאבד) שפותח על ידי החברה התעשייתית האיראנית לייצור מטוסים (HESA) כחלק של סדרת "שאהד".
הכטב"ם משוגר ממתקן המאפשר שיגור של מספר כלים במקביל ונועד לפגוע במטרות קרקעיות.
ההערכות הן כי המערכת נפרסה לראשונה באופן פעיל באזורים שבשליטת החות'ים בתימן.
אחר כך נעשה שימוש בכטב"ם על ידי הצבא הרוסי בספטמבר 2022 במהלך הפלישה לאוקראינה.
לכטב"מים אלה יכולת טיסה בנחילים ומאפייני חמקנות.
ראש הממשלה נפתלי בנט, בנאומו באו"ם ב-2021, פירט שימושים שעשתה איראן בכטב"ם: .
בשלישי בפברואר 2026, בעיצומה של מתיחות צבאית בין ארה"ב לאיראן, מטוס F-35 אמריקאי הפיל כטב"ם מסוג זה במפרץ הפרסי, משום שהתקרב לנושאת המטוסים אברהם לינקולן.
למטוס יש צורה בסיסית גדולה של כנף דלתא עם הגאים מייצבים בקצותיו.
אף הכטב"ם מכיל את ראש הנפץ וכן את האופטיקה הנדרשת להתקפה מדויקת.
למטוס יש מנוע מתוצרת חברת "מאדו" האיראנית שהוא גרסה מקומית למנוע Limbach L550E הגרמני.
המנוע ממוקם בחלקו האחורי של גוף המטוס ומניע מדחף דו-להבי.
הכט"במים משוגרים כמעט אופקית בזווית קלה כלפי מעלה ונעזרים בשלב הראשוני של הטיסה בסיוע שיגור רקטות (RATO).
לאחר השיגור נוטל את הפיקוד המנוע הקונבנציונלי של הכלי.
בגלל הניידות של פלטפורמת השיגור ומכלול הכט"במים, ניתן להרכיב את היחידה כולה על גב כל משאית צבאית או מסחרית, מה שמאפשר פעולות "פגע וברח" ניידות.
המאפשר לאירן לגייס פרוקסי מרוחקים, למשל מאפריקה ואפגניסטן לתקוף את ישראל ואירופה.
בספטמבר 2019 השתתפו בעיקר כטב"מי שאהד 136 עם כטב"מים נוספים וטילי שיוט בתקיפת מתקני הנפט בערב הסעודית.
הכטב"מים לא התגלו במהלך מעופם על ידי מערכות ההגנה האוויריות הסעודיות ולא בוצעו ניסיונות ליירט אותם.
הם הצליחו לפגוע במתקנים מסוימים בשדות הנפט בדיוק רב, וגרמו לסעודים לירידה של 50% בהפקת הנפט שלהם.
לפי "ניוזוויק", במהלך 2020 ו-2021 שלחה איראן לחות'ים בתימן כטב"מי שאהד 136 שמוקמו במחוז אל-ג'וף שבצפון תימן, אזור בשליטתם.
הכטב"ם שימש את החות'ים במלחמת האזרחים בתימן במהלך 2020.
המערכה הימית בין ישראל לאיראן
ב-29 ביולי 2021 הותקפה הספינה מרסר סטריט פעמיים כשהייתה בתנועה ליד עומאן על ידי כטב"מים שלא נשאו סימני זיהוי לאומיים, ונהרגו בריטי ורומני.
תחקיר של פיקוד מרכז האמריקאי (CENTCOM) העלה ששברי הכטב"ם שנאספו מהספינה הפגועה זהים לשברי השאהד 136 ששימשו לתקיפת מתקני הנפט הסעודיים ב-2019.
ב-24 בנובמבר 2023, על רקע מלחמת חרבות ברזל הותקפה במים בין-לאומיים, באוקיינוס ההודי, אוניית המסע CMA CGM Symi של עידן עופר, כנראה על ידי שאהד 136.
בספטמבר 2022 הוצגו הוכחות על ידי צילומי שרידיו של הכטב"ם האיראני שהכילו את הכיתוב ברוסית Герань-2 (גרניום 2) שהופעל על ידי כוחות רוסיים במהלך מלחמת רוסיה–אוקראינה.
ב-23 בספטמבר, תועד שימוש נוסף בכלים באודסה.
הכטב"ם משמש לפגיעה מדויקת במטרות צבאיות ואסטרטגיות.
בשברים של גרסאות מתקדמות נמצאו מערכות נגד שיבושי GNSS, וב-2023 טען דוח בריטי ששולבו בכטב"ם גם כרטיסי SIM המאפשרים תקשורת עם לווייני אירידיום ורשתות סלולריות.
נדרשת אפוא מערכת לוחמה אלקטרונית בעלת הספק גבוה בתחום תדר רחב, לשיבוש של מערכות הניווט הלווייני השונות וגם של ערוצי התקשורת אל הכטב"ם.
לטענת האוקראינים, הם פיתחו מכשיר נייד המופעל ידנית לכמה דקות ומאפשר חסימה מוחלטת של הכטב"ם ויירוטו.
בספטמבר 2024 דיווחו רומניה ולטביה כי כטב"מים מסוג זה חדרו לשטחן האווירי.
במהלך מלחמת חרבות ברזל איראן עשתה שימוש נרחב בשאהד-136 בתקיפות שלה נגד ישראל.
בתקיפה האיראנית בחודש אפריל 2024 שיגרה איראן מאות כטב"מים מדגם שאהד 136 לכיוון ישראל, כשרובם יורטו מחוץ לגבולות המדינה על ידי חיל האוויר הישראלי, האמריקאי והבריטי.
במסגרת התגובה האיראנית למבצע עם כלביא, שיגרה איראן כמה מאות כטב"מי שאהד לכיוון ישראל, כשרובם יורט מעל סוריה ועיראק וחלק קטן מהם נפל בשטחים פתוחים או יורט בשטח המדינה על ידי מערכת כיפת ברזל.
שאהזאדה (בפרסית: شاهزاده, Šāhzāde) הוא תואר ממוצא פרסי, המציין נסיכים, יורשים פוטנציאליים לכס המלכות.
המונח שחזאדה עצמו מורכב מהשורש שאה והסיומת "זאדה", במובן המילולי – צאצא, במובן הסמנטי - שייכות.
התרגום המילולי של המונח שאחזאדה הוא "בן השאה".
תואר זה היה קיים באיראן של ימי הביניים המוקדמים, באימפריה העות'מאנית, באימפריה המוגולית, במדינה הספווית ובעוד כמה מדינות מוסלמיות והוענק שם לכל היורשים הפוטנציאליים לכס המלכות (נסיכי הדם).
בעלי תארים בולטים באימפריה העות'מאנית: שזאדה מוסטפא, שזאדה מהמד ואחרים.
גרסה אחרת היא התואר Padshahzade (Badshahzade) – "בן פאדישאה".
שאהד 149 עזה (בפרסית: پهپاد غزه) הוא כטב"ם איראני המופעל על ידי משמרות המהפכה.
הכלי נחשף ב-21 במאי 2021, והוא נקרא על שם רצועת עזה כמחווה לצד הפלסטיני במסגרת המהומות בישראל שהתרחשו באותה שנה.
הכטב"ם נמסר לידי חיל האוויר והחלל של משמרות המהפכה האסלאמית בשנת 2022.
הכטב"ם מיועד למשימות בגובה רב יחסית, ודומה בגודלו, בצורתו ובתפקידו ל-MQ-9 ריפר האמריקאי.
זהו כלי גדול יותר, כבד יותר ובעל יכולת גבוהה יותר מהשאהד 129, שהיה דומה ל-MQ-1 פרדטור.
הוא בעל יכולת טיסה של 35 שעות, טווח של 2,000 ק"מ, מוטת כנפיים של 21 מטר, מהירות שיוט של 350 קמ"ש והוא מסוגל לשאת 13 פצצות ו-500 ק"ג של ציוד אלקטרוני.
שהאד 285 , הוא מסוק קרב לתקיפה וסיור מתקדם, חד-מושבי, חד מנועי, בעל רוטור דו-להבי, מתוצרת HESA האיראנית.
ה-שהאד 285 מבוסס על השאהד 278 שמבוסס על מערכות ההנעה, התמסורת והרוטור של מסוקי ה-בל 206. תכנון המסוק נעשה על ידי משמרות המהפכה האסלאמית, ובשנת 2009 המריא לראשונה.
בהשוואה ל-בל OH-58 קיואה האמריקאי ששומר על שלדת המטוס של ה-בל 206, ה-שאהד 285 הוא חד-מושבי עם גוף צר יותר, אך שומר על מבני הזנב וכוח הכוח/רוטור, ומיועד לשימוש צבאי.
למרות שתוכנן על ידי משמרות המהפכה, מסוק זה מתוכנן להיות מיוצר על ידי HESA.
שאהד 285 מגיע בשתי גרסאות.
AH-85A שהיא גרסה יבשתית ו-AH-85C שהיא ימית.
AH-85A חמוש ב-14 רקטות ומקלע קל PKMT על צריח מסתובב או על מתקן סטטי, או מקלע כבד NSV בגונדולה תת-גוף (הגרסה האחרונה).
הוא משתמש גם במצלמת EO/IR בחלק העליון שלו.
במקום המקלע, ל-AH-85C יש מכ"ם חיפוש ומעקב על הסנטר כדי למצוא ולעקוב אחר ספינות אויב.
הטווח שלו מוערך בין .
הוא משתמש בשני קאוסר או בשמונה טילים נגד ספינות Sadid-1 .
כדי לירות טילים אלה, AH-85C מסתמך על צג רב-פונקציונלי בתא הטייס שלו.
שאהד 278 הוא מסוק שירות קל מתוצרת HESA האיראנית.
מרכז המחקר של תעשיות התעופה שאהד באיראן תכנן לייצר מספר גרסאות של השאהד, לפי כמה מקורות.
הפלטפורמה הראשונה הייתה השאהד 278 (Oh-78), שתוארה כמסוק סיור קל, חמוש בנשק ובחיישנים.
טיסות ניסוי של השאהד 278 החלו בשנת 2005.
שאהד-278 המרוכב הוא מסוק קל יחסית עם 682 ק"ג משקל ריק.
זה ארבעה מושבים; מיועד לשימוש צבאי/אזרחי כפול, אם כי תוכנן בעיקר כדי לעמוד בדרישות הצבאיות.
הוא תוכנן כולו באיראן, לדברי היצרן, אם כי חלק מהמקורות מדווחים על שימוש בשלדת אוויר מתוצרת מקומית ורכיבים דינמיים של בל 206 JetRanger.
לשאהד 278 סבולת טיסה של ארבע שעות וניתן לצייד דגמים חדשים יותר בתצוגות MFD.
משקל המראה מקסימלי הוא 1,450 ק"ג, והספק המנוע המרבי הוא 420hp.
תותח 12.7 מ"מ מותקן מתחת לאף.
המסוק מצויד במערכת ראיית לילה ויום וניתן להוסיף מערכת רישום נתונים כאופציה.
גוף ה-OH-78 מחוזק וצורת הגוף שונה במקצת מהגרסאות האחרות.
שאהד 121 (בפרסית: شاهد ۱۲۱) הוא כלי טיס בלתי מאויש איראני, חלק ממשפחת המל"טים המיוצרת על ידי HESA, הכוללת את השאהד 125 והשאהד 129. פירוש המילה שאהד בערבית ובפרסית הוא "עדות".
הכטב"מ נצפה בשנת 2016 כאשר הוא טס מעל USS הארי טרומן, נושאת מטוסים אמריקאית בעלת כוח גרעיני, במרחב האווירי הבינלאומי.
הצי האמריקני ראה בכך פרצת אבטחה שלא התרחשה מאז 2014. התקרית התרחשה לאחר הסכם גרעין שאיראן חתמה עם מעצמות העולם, כולל ארצות הברית.
מסוק סיהוק של הצי האמריקאי צילם את התקרית.
הטיסה של שאהד 121 נחשבה על ידי שלטונות איראן לבטוחה שכן כנפיו היו כולן "נקיות", מה שמרמז שהמל"ט לא נשא נשק ואינו מסוכן לספינות, אך הפיקוד העליון של הצי האמריקני הגדיר זאת כ"לא נורמלי".
שאהד 238 (בפרסית: شاهد ۲۳۸) הוא חימוש משוטט איראני בעל הנעת טורבו המפותח על ידי HESA.
נחשף בנובמבר 2023 בתערוכת הצגה למשמרות המהפכה האסלאמית.
בספטמבר 2023, טריילר לסרט תיעודי של טלוויזיה ממלכתית איראנית על פיתוח מל"טים איראני חשף את קיומה של גרסת שאהד 136 המונעת על ידי מנוע סילון.
המל"ט החדש נחשף בפומבי בנובמבר 2023 במהלך תערוכת הישגי תעופה וחלל שאורגנה על ידי משמרות המהפכה, בה השתתף המנהיג האיראני עלי חמינאי.
שלושה דגמים הוצגו בסכמת צבעים שחורה, אם כי לא ידוע אם זהו חומר סופג מכ"ם או פשוט ערכת צבע לפעילות לילה.
בהשוואה לשאהד 136 המונע על ידי מדחף במהירות של כ-180 קמ"ש, השאהד 238 המופעל על ידי המנוע Toloue-10 micro-turbojet 896, יכול להגיע כביכול למהירויות של עד 500 קמ"ש.
בפלישה הרוסית לאוקראינה ייתכן כי היה שימוש בשאהד 238, אך אין נתונים ניתנים לאימות לגבי אחוז מטוסי שאהד 131/136 שהופלו על ידי תותחי נ"מ למרות גודלם הקטן וההתקפות המוניות בשל מהירויותיהם האיטיות.
מל"ט תקיפה חד-כיווני (OWA-מל"ט) יהיה קשה יותר ליירוט על ידי הגנות כאלה.
פליטת סילון תעניק לו חתימת אינפרא אדום גדולה יותר ותהפוך אותו לפגיע יותר לטילים מבוססי ראיית אינפרא אדום, והנעות שונות מגדילות את העלות לעומת שאהד 136, יחד עם זאת, הוא עדיין זול יותר מטילי שיוט מסורתיים כמו גם מטילי קרקע-אוויר שיירו עליו; גם הטווח ככל הנראה נמוך בהשוואה לשאהד 136.
שלושת השאהד 238 הוצגו עם מערכות הנחיה שונות: ניווט לווייני בסיסי / ניווט אינרציאלי לפגיעה במטרות קבועות; מונחה מכ"ם; וחיישן EO/IR.
מונחה המכ"ם יכול לשמש כטיל נגד קרינה נגד מכ"מים כדי לבצע דיכוי או השמדה של הגנות אוויריות של האויב (SEAD/DEAD) או להיות מחפש פעיל לפגוע במטרות נעות.
חיישן ה-EO/IR יכול לשמש להתכנסות אוטונומית למקורות חום או לאפשר שליטה ישירה על המל"ט על ידי מפעיל.
לפי הדיווחים, איראן שגרה כלים רבים מסוג זה במסגרת המתקפה האיראנית על ישראל (אפריל 2024) אך כולם הופלו ואף אחד מהם לא הצליח לחדור לישראל.
שאהד 131, המכונה ברוסית גראן-1, הוא מזל"ט מתפוצץ מתוצרת איראנית.
הוא מופעל על ידי מנוע וואנקל מדגם Shahed - 783/788.
נטען כי המל"ט נכנס לשירות מבצעי כששימש לתקיפת מטרות סעודיות על ידי החות'ים במהלך מלחמת האזרחים בתימן.
עם זאת הוושינגטון פוסט דיווח כי נעשה שימוש בסוגים אחרים של מזל"ט באותה מתקפה.
במהלך מלחמת אוקראינה–רוסיה ב-2022 נעשה שימוש במל"ט תחת השם הרוסי Geran-1. גרסה פשוטה נקראת גם Geran-3 שבה מנוע הדיזל הוחלף במנוע DLE-60 כפול בנזין.
ב-25 בספטמבר 2024, במהלך מלחמת חרבות ברזל, שיגרו מליציות פרו-איראניות מעיראק שני כטב"מים מסוג זה לעבר אילת.
אחד מהם יורט על ידי ספינת סער 5 של חיל הים, בעוד שהשני לא יורט והתפוצץ בנמל אילת, וגרם לנזקים ולפציעות קלות לשני אנשים.
: חיל האוויר והחלל של משמרות המהפכה האסלאמית וחיל הים של משמרות המהפכה האסלאמי
סראיה אבביל : משמש בתור מוראד-6
שאהד 171 סימורג הוא כלי טיס בלתי מאויש עם כנף מעופפת תוצרת איראן.
הכלי מבוסס על מל"ט אמריקאי מסוג RQ-170 שנתפס על ידי איראן ב-2011, עבר הנדוס לאחור ושונה לשאת טילים מונחים.
זהו אחד משני מל"טים איראניים בכנף מעופפת המבוססים על ה-RQ-170, יחד עם הסאעקה, גרסה קטנה יותר.
"סימורג" היא מילה פרסית שמקורה בפרסית אמצעית 𐭮𐭩𐭭𐭬𐭥𐭫𐭥 sēnmurw, שהייתה ציפור במיתולוגיה הפרסית.
הסימורג הוא RQ-170 בהנדוס לאחור.
ישנן מספר גרסאות לא ידועות, אחת מהן שונתה על מנת לחמש אותו ב-4 טילים.
שאהד 101 המכונה על ידי החות'ים חאטף 2 או על ידי המיליציות בעיראק ובסוריה מוראד 5 הוא חימוש משוטט איראני חמקני ושקט שנועד לשימוש הפרוקסי של איראן לבצע תקיפות בצורה שתקשה על זיהוי החימוש והפלתו.
אורכו מטר שישים ומוטת כנפיים שלו היא קצת יותר משני מטר.
הגוף עשוי סיבי פחמן שמקטינים את חתימת המכ"ם עם אלומיניום תעופתי רגיל שמאפשר לצמצם את המשקל.
ראש הנפץ מתחלף וכולל מטען רסס להרג בני אדם או ראש נפץ חודר שריון במשקל של בערך 8 ק"ג.
את הראשים ניתן להחליף בקלות לפני השיגור.
הכנפיים וסנפרי הגב מתפרקים כדי להקל על היכולת לנייד אותו בקלות ממקום למקום ולהרכיבו בשטח.
השיגור נעשה בעזרת רקטת האצה קטנה וחצובה ניידת או ממכונית נוסעת.
בגרסאות הראשונות נעשה שימוש במנועי בנזין סיניים בעוצמה של 3.5 עד 11 כוח סוס אך כדי לאפשר טיסה שקטה יותר הוחלף במנוע חשמלי.
טווח הטיסה בין 700–800 ק"מ והוא מנווט למטרה באמצעות זוג אנטנות לווייניות ובעזרת רשתות סלולר לאימות מיקומו.
מהירות השיוט היא סביב 120 קמ"ש, איטית בחצי מסמאד 2 או אבאביל T.
שאהד הם סדרת כלי טיס בלתי מאוישים קרביים וחימוש משוטט מתוצרת איראן, שפותחו על ידי תעשיות התעופה שאהד.
מל"טים אלו מוגדרים כ"תחמושת משוטטת" מסוג "קמיקזה", ומתוכננים להתפוצץ על מטרתם.
המל"טים מיוצרים הן באיראן והן ברוסיה, כאשר הגרסה הרוסית מבוססת על תוכניות איראניות.
שני הדגמים הופעלו על ידי הכוחות הרוסיים במסגרת הפלישה הרוסית לאוקראינה, ונעשה בהם שימוש נרחב נגד מטרות באוקראינה.
המונח "שאהד" נגזר מהשפות ערבית ופרסית, ומשמעותו "עד" או "עדות".
המל"טים מסדרת "שאהד" פותחו על ידי תעשיות התעופה שאהד באיראן.
הייצור מבוצע על ידי חברות מקומיות ובאמצעות משאבים פנימיים.
אף על פי שאיראן נתונה לסנקציות בין־לאומיות, רכיבי המל"טים כוללים חלקים מסחריים שמקורם במדינות רבות, ובהן ארצות הברית, שווייץ, הולנד, גרמניה, קנדה, יפן ופולין.
החלקים, בשל זמינותם המסחרית, כמעט ואינם כפופים לפיקוח או בקרה רגולטורית.
לפי דו"ח שהוגש על ידי ממשלת אוקראינה למדינות G7, חלקים רבים מועברים לאיראן דרך מדינות מתווכות ובהן טורקיה, הודו, קזחסטן, אוזבקיסטן, וייטנאם וקוסטה ריקה.
על פי דיווחים, כל מפעל לייצור מל"טים באיראן כולל שני אתרי גיבוי, שנועדו להבטיח המשך ייצור במקרה של תקיפה אווירית.
ב־5 בדצמבר 2011, במהלך פעילות מבצעית אמריקאית בשמי איראן השתלטה יחידת לוחמה קיברנטית איראנית על מל"ט מסוג RQ-170 סנטינל מתוצרת לוקהיד מרטין.
לאחר מכן, ביצעה תעשיות שאהד הנדסה לאחור של המל"ט, ופיתחה על בסיסו את הדגמים שאהד 171 ושאהד 191 ("סעאקה").
במהלך המושב ה-78 של העצרת הכללית של האו"ם בספטמבר 2023, האשימה ארצות הברית את איראן באספקת מל"טים לרוסיה במסגרת הפלישה הרוסית לאוקראינה, ובסיוע להקמת מפעל לייצור מל"טים על אדמת רוסיה.
נשיא איראן, אבראהים ראיסי, הכחיש את ההאשמות, ואמר כי "איראן מתנגדת למלחמה באוקראינה".
לפי דיווחים, כבר בספטמבר 2022 נחתם חוזה לאספקת תחמושת ורקטות בין איראן לרוסיה בשווי העולה על מיליון דולר.
ביוני 2023 דווח על ידי הבית הלבן כי איראן משתתפת בהקמת מפעל מל"טים ברוסיה.
בפברואר 2024 דלפו מסמכים נוספים המעידים על עסקת רכישה בשווי 1.75 מיליארד דולר, שבוצעה באמצעות תשלום בזהב.
כתוצאה מהקושי של איראן לעמוד בדרישות האספקה לרוסיה, הוקם מפעל המל"טים בילבוגה באזור הכלכלי המיוחד אלבוגה שברפובליקת טטרסטן, כ־1,300 ק"מ מגבול אוקראינה–רוסיה.
המפעל ממוקם ליד נהר קאמה, מה שמאפשר שינוע דרך הים הכספי מאיראן.
המפעל מופעל על ידי חברת "אלבטרוס", ומשתמש בכוח עבודה של סטודנטים ממוסדות חינוך מקצועיים לבניית מל"טים קרביים.
לפי הערכות, רוסיה שואפת לייצר כ־6,000 מל"טים עד קיץ 2025, בקצב ייצור חודשי של 310 יחידות.
עלות הייצור ליחידת גראן-2 נאמדה בכ־48,000 דולר, אך עקב שדרוגים טכנולוגיים עלתה ל־80,000 דולר ליחידה באפריל 2024.
במהלך המלחמה באוקראינה נעשה שימוש תכוף במל"טי שאהד 136 במסגרת תקיפות על מטרות אזרחיות.
ב־17 באוקטובר 2022 נהרגו ארבעה אזרחים בתקיפה על קייב, ובהם אישה הרה.
תקיפות נוספות התרחשו במאי 2023, יוני 2023, נובמבר 2024 ומאי 2025, בהן נהרגו אזרחים רבים ונפצעו עשרות.
השאהד 107 נחשף על ידי סקיי ניוז ממקור ביטחוני אנונימי בינואר 2024. הוא תואר כתחמושת משוטטת עם טכנולוגיות סיור אפשריות, כגון הזרמת וידאו חי.
המקור דיווח כי אורכו כ-2.5 מטרים ומוטת כנפיו כ-3 מטרים.
המל"ט הקרבי ניתן לשיגור מרכב, וטווח פעולתו מוערך עד 1,500 ק"מ.
המקור גם ציין כי איראן הציעה "מספר יחידות" לרוסיה בעסקה בשווי של מעל 2 מיליון דולר.
שאהד 121 זוהה לראשונה בשנת 2016 כאשר טס מעל נושאת המטוסים הגרעינית האמריקאית הארי טרומן (CVN-75) במרחב האווירי הבינלאומי.
גורמים בצי האמריקאי תיארו את האירוע כחריג וכבלתי מקצועי, וציינו כי מדובר בהפרת ביטחון שלא התרחשה מאז שנת 2014. לפי גורמים איראניים, טיסת השאהד 121 נחשבה בטוחה, מאחר שכנפיו היו "נקיות" – כלומר, המל"ט לא היה חמוש ולא היווה איום ישיר.
שאהד 129 (לעיתים S129) הוא כלי טיס בלתי מאויש קרבי בגובה בינוני ובעל טווח ארוך, שתוכנן עבור משמרות המהפכה האסלאמית.
הוא נועד למשימות תקיפה, מודיעין, מעקב וסיור, ובעל כושר סיבולת של עד 24 שעות.
מכלי הטיס האיראניים, הוא דומה ל-MQ-1 פרדטור האמריקאי.
שאהד 129 שימש לתקיפות אוויריות במהלך מלחמת האזרחים בסוריה ולבקרת גבולות בגבולה המזרחי של איראן.
שאהד 131 (בשירות הרוסי: גראן-1) הוא מל"ט תוקף ממשפחת שאהד שזכה לחשיפה נרחבת לראשונה באוקטובר 2022 במהלך הפלישה הרוסית לאוקראינה.
הוא מונע באמצעות מנוע ונקל מדגם שאהד-783/788 וכולל יחידת בקרה בעלת יכולת תקשורת לוויינית עם לווייני אירידיום.
המל"ט כולל מערכת ניווט אינרציאלית מבוססת גירוסקופ MEMS עם גיבוי GPS.
הוא נושא ראש נפץ במשקל כ-15 ק"ג ובעל טווח של כ-900 ק"מ.
מאפיינו הוויזואלי הבולט הוא מייצבים אנכיים המשתרעים כלפי מעלה בלבד מקצות הכנפיים.
שאהד 136 (בשירות הרוסי: גראן-2) הוא מל"ט תקיפה אוטונומי בתצורת חימוש משוטט עם מדחף דוחף.
המל"ט פותח על ידי התעשייה האיראנית לייצור כלי טיס ותעשיות התעופה שאהד.
הופעתו הראשונה תועדה ב-13 בספטמבר 2022 כאשר שרידים שלו נמצאו באוקראינה במהלך הפלישה הרוסית לאוקראינה.
המל"ט מזוהה לפי עיצוב הכנפיים הייחודי, הכולל מייצבים אנכיים גם כלפי מעלה וגם כלפי מטה.
המל"טים שימשו במתקפות הטילים באוקטובר 2022 על קייב.
השאהד 147 הוא מל"ט סיור בגובה רב וטווח ארוך עם תצורת זנב כפול, המונע על ידי מנוע טורבו-פרופ.
מוטת כנפיו היא 26 מטרים, והוא מסוגל לטוס בגובה מרבי של 60,000 רגל.
המל"ט כולל גם הדמיה ברדאר סינתטי למטרות סיור.
השאהד 147 נחשף במהלך תערוכת חיל האוויר האיראני ב-19 בנובמבר 2023, בהשתתפות המנהיג העליון של איראן עלי ח'אמנאי.
השאהד 149 עזה נחשף ב-21 במאי 2021 בסוף מבצע שומר החומות, ועל כן נקרא על שם רצועת עזה.
המל"ט הוא כלי טיס בגובה רב וטווח ארוך, הדומה בגודלו ובצורתו ל-MQ-9 ריפר האמריקאי.
משך טיסתו הוא 24 שעות, רדיוס הפעולה המרבי שלו 2,500 ק"מ, מהירותו המרבית היא 340 קמ"ש, והוא מסוגל לשאת 13 פצצות ו-500 ק"ג של ציוד אלקטרוני.
זהו המל"ט האיראני הראשון שהונע על ידי מנוע טורבו-פרופ.
השאהד 171 סימורג, הקרוי על שם סימורג, ציפור מיתולוגית פרסית, הוא מל"ט קרבי בצורת כנף מעופפת המונע על ידי מנוע סילון.
הוא מבוסס על מל"ט אמריקאי מדגם RQ-170 סנטינל שנלקח על ידי איראן ב־2011 ונותח בהנדסה לאחור.
השאהד 191, המכונה גם שאהד סעאקה, הוא מל"ט קרבי בצורת כנף מעופפת, מבוסס על ה-RQ-170 ונחשף לראשונה באוקטובר 2016. יש לו שתי גרסאות:
מל"ט עם מנוע טורבו-מאוורר ומנוע בעירה פנימית משולב, בעל יכולת נשיאת שני טילי סדיד-1 במשקל כולל של 50 ק"ג.
מונע במנוע סילון, משוגר מרכב נע, בעל מהירות שיוט של 300 קמ"ש וזמן טיסה של 4.5 שעות.
שאהד 238 הוא מל"ט תקיפה המונע במנוע טורבו-סילון, מבוסס על שאהד 136. הוצג לראשונה ב־2023, וכולל שלוש גרסאות הכוונה: אינרציאלית, אלקטרואופטית ומונחית מכ"ם.
גרסה זו פותחה ככל הנראה עם טווח קצר יותר, בשל מגבלות גודל המכל לדלק.
בתחילת ינואר 2024, התגלו עדויות לכך שרוסיה השיקה לפחות שאהד 238 אחד בתקיפה על אוקראינה.
ניתוח של דגם שנפגע חשף מספר רכיבים מערביים, כגון מנוע טורבו-סילון PBS TJ150 מתוצרת צ'כיה, שבבים אלקטרוניים של יצרניות אמריקאיות אינטל וטקסס אינסטרומנטס, ואנטנות ניווט לווייני של Tallysman Wireless, מה שמעיד כי איראן מצאה דרך לעקוף את הסנקציות.
יצרנית המנועים הצ'כית הכחישה את ההאשמות, והדגישה כי המנועים המשמשים במל"טים איראניים אינם מוצריה, כפי שאושר על ידי פאנל מומחים של האו"ם ב־2020. החברה ציינה כי טענות אלו הן חלק ממאמצים מכוונים לפגוע באמינותה, שכן היא מספקת באופן פעיל מנועים להגנת אוקראינה.
שָׁאוּל בֶּן קִישׁ הוא דמות מקראית, המוזכרת בתנ"ך כמלך הראשון על ממלכת ישראל המאוחדת.
תקופת מלכותו מתוארכת למחצית השנייה של המאה ה-11 לפנה"ס.
לפי הכרונולוגיה המקובלת בחקר המקרא, ייתכן שמלך בערך בשנים 1025–1005 לפנה"ס.
לפי המסופר במקרא, שאול היה בן לשבט בנימין, ונמשח למלוכה לראשונה כאשר ביקש משמואל הנביא הכוונה במציאת אתונות אביו שאבדו.
בהמשך, שמואל המליך אותו למלך על ישראל בטקס פומבי.
זמן לא רב לאחר המלכתו נלחם במלך בני עמון, ובהמשך נלחם בפלשתים.
הוא נלחם גם בעמלקים, אך לא השמיד את כולם כפי שהצטווה על ידי אלוהים.
לאחר מכן, שב להילחם בפלשתים, ובאחד הקרבות התוודע לראשונה לדוד (סיפור דוד וגוליית).
דוד נקשר עם משפחת שאול בקשרי חיתון, התיידד ידידות קרובה עם יהונתן בנו של שאול ונעשה מפקד בצבא שאול, אך לאחר זמן מה שאול נעשה עוין לדוד והחל לרדוף אותו.
לבסוף מצא שאול את מותו, יחד עם בנו יהונתן, במלחמה נגד הפלשתים בגלבוע.
לאחר מותו מלך בנו איש בושת (אשבעל) על ישראל בעוד דוד מלך על יהודה בלבד, אך לאחר שנים אחדות נרצח איש בושת ודוד ירש את כלל ממלכת שאול.
במחקר העדכני של תקופת המקרא הובע ספק ביחס להיקף וטיב ממלכתו של שאול, כמו גם לגבי הכרונולוגיה של מלכותו.
רובם של סיפורי שאול המוכרים לנו, מופיעים בספר שמואל על נוסחיו השונים: נוסח המסורה, תרגום השבעים והוולגטה.
מידע נוסף אודות שאול נמצא בספר קדמוניות המקרא.
סיפור מותו של שאול בהר הגלבוע מוזכר גם בספר דברי הימים.
בנוסף, מצויים סיפורים נוספים אודותיו במקומות שונים בדברי חז"ל.
שאול אינו נזכר במקורות חיצוניים מתקופת המקרא.
הכרונולוגיה המקובלת בחקר המקרא מבוססת על ההנחה שרצף המניין המקראי של שנות המלוכה משאול ואילך נכון בעיקרו, ועל עיגון היסטורי שלו במקורות האשוריים והבבליים המתוארכים היטב, אשר מזכירים מלכים ואירועים מקראיים החל ממעורבות אחאב בקרב קרקר נגד שלמנאסר השלישי בשנת 853 לפנה"ס ואילך.
לפי כרונולוגיה זו, בספירה לאחור מהמלכים המקראיים המתוארכים היטב, מלך שאול בערך בשנים 1025–1005 לפנה"ס, או מעט קודם לכן.
הטקסט המקראי על אורך מלכותו של שאול אינו מסתדר כלל: "בֶּן שָׁנָה שָׁאוּל בְּמָלְכוֹ וּשְׁתֵּי שָׁנִים מָלַךְ עַל יִשְׂרָאֵל", , ולפיכך מקובל לשער כי זהו שיבוש מעשרים ושתיים שנים, או מספר דומה, וייתכן להקדים את מועד המלכתו בהתאם.
עם זאת, במחקר המדעי יש ספקות גדולים לגבי המספרים המקראיים של שנות מלכות דוד ושלמה, שהם מספרים טיפולוגיים (40 שנה כל אחד מהם), ולגבי המהימנות ההיסטורית של פרטי כל הסיפורים מתקופת "הממלכה המאוחדת" של ישראל ויהודה, משאול עד שלמה, ואף לגבי עצם קיומה.
לפיכך ייתכן שימי שלטונו של שאול היו שונים ומאוחרים יותר, וכך גם זמני האירועים המתוארים במקרא לרבות עצם קיומם.
גם על טיב שלטונו של שאול נחלקו הדעות, אם היה מלך של ממש או רק שליט מקומי, ומה היה היקף שלטונו המדויק.
במחקר הוטל ספק גם באשר לעצם קיומה אי פעם של ממלכה כלל-ישראלית ("הממלכה המאוחדת"), ולפיכך יש ספקות ביחס למסורות על שאול, כמו גם אלה של דוד ושלמה.
על פי ספר שופטים, לאחר כיבוש הארץ על ידי יהושע בן נון, היה עם ישראל חסר מנהיג קבוע במשך מאות שנים.
מנהיגים שבטיים שנקראו שופטים עלו בזמני מצוקה, הובילו מערכות צבאיות ואף ביססו הנהגה יציבה במשך עשרות שנים, אך בניהם לא המשיכו בתפקידי ההנהגה אחריהם, פרט אולי לגדעון.
במהלך תקופה זו היו השבטים מפולגים, שיתופי הפעולה ביניהם היו חלקיים, ומדי פעם אף פרצו מלחמות אחים.
עם זאת, מהכתוב במקרא עולה כי בשלב מסוים היה לשבטי ישראל מרכז דתי מובהק בשילה.
בסוף תקופת השופטים, חרב מרכז זה במלחמה עם פלשתים, אך לא מצוין מתי התרחש החורבן.
בקדמוניות המקרא מופיע שאול לראשונה במלחמה שבה נפל ארון הברית בידי הפלשתים.
על פי המסופר שם, היה שאול אחד מנושאי הארון ביחד עם חפני ופינחס בני עלי, ברח משדה הקרב כאשר אלו נהרגו והוא שהודיע לעלי על תבוסת ישראל, נפילת בניו והארון.
גם במדרש שמואל ובמדרש תהילים נכתב כי שאול השתתף במערכה זו, אך ביצע בה מעשה גבורה כאשר חטף את לוחות הברית מידי גולית והביאם לשילה.
טענה זו מתבססת על הפסוק .
בטרם חורבן שילה הוכשר שם שמואל כמחליפו של עלי.
על פי המסופר בספר שמואל, במהלך תקופת כהונתו של שמואל הייתה יד ישראל על העליונה במלחמה עם הפלשתים.
לעת זקנה, מינה שמואל את בניו יואל ואביה לשופטים, אך הם מעלו בתפקידם.
זקני ישראל (כלומר מנהיגי השבטים) פנו אל שמואל בציינם כי בניו לא הלכו בדרכיו, וביקשו ממנו למנות לעם מלך.
למרות התנגדותו של שמואל לעצם מוסד המלוכה, הוא הסכים לבקשת העם.
על פי הכתוב בספר שמואל, לאחר פניית הזקנים מתפלל שמואל ונענה כי עליו לשמוע בקול הזקנים, אך להבהיר להם את המשמעות החוקית של מלך, על כל חסרונותיה.
על פי הכתוב בקדמוניות המקרא, מנחם אלוהים את שמואל בכך שהמלך אשר ימונה על ידיו ישמיד את ישראל ולאחר מכן יושמד בעצמו.
שאול נשלח על ידי קיש אביו לחפש אתונות שאבדו לו.
לאחר מסע ארוך וכושל באזור נחלת בנימין, הציע נערו של שאול להיעזר בנביא שביקר בעיר קרובה, כדי שייעץ להם לגבי מיקום האתונות.
אלוהים ציווה על שמואל, הנביא שבעיר, למשוח למלך את שאול, וכאשר בא שאול לבקש את עצתו, הזמין אותו שמואל לאכול יחד איתו מהסעודה הגדולה שנערכה אז.
בהמשך יתברר שההמתנה לשמואל התקיימה במלחמת מכמש.
שמואל כינס את כל העם למצפה ושם הטיל גורלות בין שבטי ישראל, ומתוכם נבחר שבט בנימין, מתוכו משפחת המטרי, ומתוכה נבחר שאול בן קיש.
שאול עצמו באותו זמן התחבא, והעם מיהרו והביאו אותו.
שאול בלט מיד 'משכמו ומעלה' מעל כל העם, בגובה פיזי וייתכן שאף מבחינה רוחנית, והעם קיבל אותו למלכם.
לאחר הצגת שאול, קרא שמואל באוזני העם את 'משפט המלוכה' ואף כתב אותו על ספר.
לאחר המאורע, חלק מהעם הצטרף אליו כשהלך לביתו.
עם זאת, היו מספר אנשים שזלזלו בשאול, וסירבו לראות בו מנהיג, אך הוא התעלם מהמתנגדים.
תושבי יבש גלעד, שהיה יישוב ספר, היו מאז ומעולם בסכנת כיבוש מצד עמון.
זמן לא רב לאחר המלכתו של שאול, עלה נחש מלך עמון למלחמה על יבש גלעד, וכתנאי להסכם הכניעה ביניהם, דרש לבייש אותם על ידי ניקור העין הימנית של כל אחד מתושבי המקום.
כאשר שאול שמע על המאורע הוא שחט צמד בקר ושלח את נתחיו לכל שבטי ישראל באיום שכך יעשה לבקרו של מי שלא יצא עמו למלחמה.
לאחר המערכה המוצלחת, עלו קולות שקראו להמתת המתנגדים למלוכת שאול, אך שאול עצר אותם ומנע מהם לעשות זאת בטענה שלא ראוי להוציא להורג אנשים ביום שבו אלוהים עשה תשועה לישראל.
שאול הקים צבא סדיר, באמצעותו מרד בשלטון הפלשתים בארץ.
בתחילה עמד צבאו על 3,000 איש מישראל, כאשר 2,000 מהם היו תחת פיקודו הישיר במכמש, ו-1,000 בפיקוד יונתן בנו בגבעת בנימין.
לאחר פגיעה בנציב הפלשתים שבגבע, הגיבו הפלשתים בגיוס כללי, כאשר יחסי הכוחות נטו לרעת ישראל באופן קיצוני.
כתוצאה מכך ברח רוב צבאו של שאול והוא ויונתן נותרו עם 600 חיילים בלבד.
שאול המתין לשמואל בגלגל שבעה ימים כפי שהצטווה בעת משיחתו.
במקביל צבא הפלשתים התקרב כל העת וצבאו של שאול התדלדל והדבר גרם לשאול רגע לפני תום הזמן להקריב את הקורבנות בלי שמואל.
שמואל הגיע מיד לאחר מכן ונוזף בו על חוסר ההמתנה.
לאחר מכן שאול ישב בחוסר מעש בלי לדעת איך לפעול, אך פעולת "קומנדו" מוצלחת של יונתן ונושא כליו גרמה לבהלה ולמנוסה כללית של הפלשתים.
כששאול גילה שיש מפנה במערכה הוא השביע את צבאו לא לאכול עד סוף היום כדי שכולם יהיו מרוכזים בלחימה בפלשתים.
יונתן שלא נכח במקום אכל מיערת דבש שמצא בזמן המרדף אחר הפלשתים, וכאשר גילה שהדבר נאסר על ידי אביו טען שמדובר בטעות אסטרטגית שהביאה לעייפות העם שלא יהיה מסוגל להביס את הפלשתים.
המלחמה הסתיימה בניצחון ישראלי אך לא ניצחון מכריע ולאור הפרת השבועה על ידי יונתן (אף שהעם לא נתן לשאול להעניש אותו) הוחלט שלא להמשיך בלחימה.