tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
רבי שלמה זלמן (תרי"ז-י"ט בטבת תרצ"ח) כיהן בוויליפולי, בידלובה ובדמביץ שם נפטר.
רבי יוסף חיים חתן רבי אלתר מסטריזוב כיהן בשנדישוב.
בשנת תר"צ ביקר בארצות הברית.
בניו של רבי שלמה זלמן:
הרב מאיר פרנקל - כיהן בבחרותו משנת תרצ"ו בדמביץ.
הרב נפתלי צבי פרנקל - עלה לארץ ישראל לפני מלחמת העולם השנייה.
בנו הוא פרופ' יעקב יהושע פרנקל שהיה ראש המחלקה לפסיכולוגיה באוניברסיטת בר-אילן (נפטר בחג השבועות ה'תשמ"א).
הרב יהודה יצחק פרנקל - היה מרבני תל אביב.
הקים בית מדרש ברחוב יהודה הלוי.
היה חתנו של האדמו"ר ר' אליעזר אפשטיין מניישטט-ז'לושיץ, שהיה חתנו של האדמו"ר רבי יעקב משה מקומרנא.
בית מדרשו של הרב פרנקל בתל אביב היה מעין המשך לחצר זו.
חתנו הוא הרב משה אברהם פישמן (נכדו של הרב אליהו דושניצר), שכיהן כרבה של הרצליה ב'.
בנו של רבי יוסף חיים משנדישוב, רבי שלמה זלמן היגר לארצות הברית וכיהן בפלטבוש, ניו יורק, באדמו"רות וויליפולי.
בנו רבי יוסף חיים ממלא את מקומו.
רבי יוסף חיים חתן של רבי לוי יצחק הורוביץ מבוסטון.
בין חתניו, הרב ישראל אליעזר אדלר, רב בית הכנסת "מנחה חדשה"-דז'יקוב, בבורו פארק.
חסידות מודז'יץ הוא שמה של חצר חסידית שקמה בעיירה הפולנית דמבלין שכונתה בפי היהודים מודז'יץ, ומרכזה כיום בבני ברק ומונה כ-400 משפחות ברחבי הארץ.
החסידות מפורסמת בדגש הניתן בה לפיתוח הניגון החסידי.
ה"דברי ישראל" - רבי ישראל טאוב - (נפטר בי"ג בכסלו ה'תרפ"א), בנו של רבי שמואל אליהו מזוואלין ונכדו של רבי יחזקאל מקוזמיר.
ה"אמרי שאול" - רבי שאול ידידיה אלעזר טאוב (נפטר בט"ז בכסלו ה'תש"ח), האדמו"ר השני ממודז'יץ
ה"אמרי אש" - רבי שמואל אליהו טאוב (נפטר בד' באייר ה'תשמ"ד)
ה"נחלת דן" - רבי ישראל דן טאוב (נפטר בכ' בסיוון ה'תשס"ו)
רבי חיים שאול טאוב - האדמו"ר הנוכחי בבני ברק
רבי ישראל דוד טאוב - האדמו"ר הנוכחי בארצות הברית
אדמו"רי החסידות בארץ ישראל היו חברים (גם בהווה) במועצת גדולי התורה של אגודת ישראל.
רבי שמואל אליהו טאוב עלה לישראל בשנת 1935. לאחר פטירת אביו בשנת 1947 ירש את מקומו.
הקים את בית מדרשו בתל אביב ברחוב לילנבלום, ולאחר מכן עבר לרחוב דיזנגוף.
בשנת 1981 הקים ישיבה ברחוב חבקוק בבני ברק.
לאחר פטירתו מונה תחתיו בנו רבי ישראל דן.
בשנת תשנ"ה עבר להתגורר בבני ברק בבניין הישיבה, אשר כיום שוכן בו בית המדרש המרכזי של החסידות.
הישיבה שוכנת במבנה אחר באותו הרחוב.
לאחר פטירתו בשנת תשס"ו, התמנה בנו הגדול רבי חיים שאול טאוב לכהן כאדמו"ר תחתיו.
בהנהגת האדמו"ר ישיבה קטנה ורשת כוללים ובתי כנסת בירושלים, אשדוד ומודיעין עילית, פתח תקווה, טבריה, ביתר עילית וכן בלייקווד.
בנו השני של רבי ישראל דן, רבי פנחס משה טאוב, הוכתר כאדמו"ר מקוזמיר, על שמו של רבי יחזקאל מקוזמיר, סבו של מייסד השושלת, רבי ישראל טאוב.
כך נמנע המאבק על זכות השימוש בשם החסידות.
בנים נוספים של רבי ישראל כיהנו באדמו"רות.
בנו רבי חיים יחזקאל התמנה לאדמו"ר לאחר פטירת אביו, נפטר בג' באב תרצ"ח.
בנו רבי יצחק צבי כיהן בארצות הברית.
בשנת תרפ"א יסד חברה בשם "אדמת ישראל" לרכישת אדמות בארץ ישראל.
ביקר בארץ בתרפ"ח, משם נסע לברזיל.
בשנת תרצ"א התיישב בארצות הברית וכיהן ברובע הברונקס.
נכדו של רבי שאול ידידיה, רבי ישראל דוד טאוב (נולד בשנת תש"ד, בנו של הרב יהושע יחזקאל), הוכתר בחיי דודו האמרי אש כאדמו"ר ממודז'יץ ארצות הברית.
עד תש"ס היה ר"מ בישיבת תורה ודעת.
נודע בהתנגדותו לעירוב בבורו פארק, כפי שכתב באריכות בספרו שערי ירושלים.
ערך והוציא ספרים מתורת אדמו"רי מודז'יץ.
במשך למעלה ממאה שנה הולחנו כ-5,000 ניגונים על ידי אדמו"רי החסידות.
ניגונים רבים מתוכם נפוצים בקרב ציבורים שונים, לעיתים ללא ידיעה שמקור הניגון הוא במודז'יץ.
בעל המנגן הידוע של החסידות הוא בן ציון שנקר שהוציא לאור עשרות תקליטים עם ניגוני החסידות.
בשנים האחרונות הוקם המכון לתיעוד ושימור ניגוני מודז'יץ בראשות עו"ד דוד זעירא.
המכון מתעד ומשמר את הניגונים והוציא לאור מספר דיסקים.
אחד הניגונים המפורסמים הוא ניגון אני מאמין שהולחן על ידי החסיד עזריאל דוד פסטג בעת שהיה על רכבת לאושוויץ.
מאז רבי שמואל אליהו בכל שנה האדמו"ר מלחין 12 ניגונים חדשים בימים נוראים, ביניהם ניגון הקדיש המושר לראשונה בסליחות ראשונות.
חסידות לֶעלוֹב היא חצר חסידית פולנית-ארצישראלית.
החצר הוקמה בעיירה ללוב על ידי רבי דוד בידרמן.
האדמו"ר השני בשושלת, רבי משה בידרמן, עלה לארץ ישראל בשנת ה'תרי"א 1851 והתגורר בירושלים.
מאז נשאה החסידות אופי ירושלמי והפכה לחלק מן היישוב הישן.
כיום מכהנים באדמו"רות מספר צאצאים.
החצר המרכזית היא חסידות לעלוב בבית שמש.
מייסד החצר והאדמו"ר הראשון שלה הוא רבי דוד בידרמן בן רבי שלמה צבי.
היה תלמידו של החוזה מלובלין והתפרסם באהבת ישראל שלו.
לפני כן נסע גם לרבי אלימלך מליז'נסק.
האדמו"ר השני, רבי משה בידרמן בנו של רבי דוד וחתנו של היהודי הקדוש מפשיסחה.
בסוף ימיו עלה לארץ ישראל עם בניו ונכדיו.
התיישב בירושלים ובה נפטר כחודשיים וחצי לאחר עלייתו, בי"ג בטבת ה'תרי"א.
נקבר למרגלות הר הזיתים סמוך לקבר זכריה הנביא.
האדמו"ר השלישי, רבי אלעזר מנחם מנדל בידרמן (היה נקרא "רבי אלעזר מנדל"), בנו של רבי משה, והאדמו"ר הראשון (בתנועת החסידות כולה) שהתחיל את כהונתו בירושלים.
הוא תיקן את הלבוש הירושלמי, המכונה ביידיש "געלע קאפטן".
כמו כן תיקן את מנהג תליית עשרה נרות השמן בבית הכנסת ("הענג לייכטער") ועוד ממנהגי ירושלים.
היה חתנו של רבי צבי, בנו של החוזה מלובלין.
נהג להאריך בתפילה לפני הכותל המערבי.
נפטר בסעודת מלוה מלכה של פורים משולש, ט"ז באדר ב' תרמ"ג.
האדמו"ר הרביעי, רבי יצחק דוד אחיו של רבי אלעזר מנדל, היה חסיד של אחיו.
לאחר פטירת אחיו כיהן לתקופת קצרה מאחר שאחיינו רבי דוד צבי שלמה, סירב לשמש כאדמו"ר בחיי דודו.
רבי יצחק דוד היה ממקימי ישיבת חיי עולם וכן הקים ארגון סיוע לצאצאי רבי משה בידרמן "בני משה".
היה חתנו של רבי ישעיה זינגר מקינצק.
האדמו"ר החמישי, רבי דוד צבי שלמה בידרמן ("ר' דוד'ל"), בנו של רבי אלעזר מנחם מנדל.
החל לשמש כאדמו"ר לאחר פטירת דודו רבי יצחק דוד.
עמד בראש כולל פולין והקים את שכונת בתי ורשה בירושלים.
ייסד את בית הדין החסידי בעיר בראשות בעל ה"תורת חסד".
יחד עם דודו רבי יצחק דוד ייסד גם את הישיבה החסידית חיי עולם.
רבי דוד'ל ערך את נוסח התפילה של חסידות לעלוב.
האדמו"ר השישי, רבי שמעון נתן נטע (הראשון), בנו של רבי דוד צבי שלמה.
כיהן כאדמו"ר לזמן קצר, נפטר לאחר ייסורים בצום גדליה ג' בתשרי ה'תר"צ.
האדמו"ר השביעי, רבי משה מרדכי, בנו של רבי שמעון נתן נטע, החל לכהן כאדמו"ר מלעלוב.
בשנת תשכ"ב קיבל פלג מחסידות קרלין שכלל בעיקר את זקני החסידות את רבי משה מרדכי כרבם, והוא הפך לאדמו"ר מלעלוב-קרלין.
לאחר פטירת רבי משה מרדכי החלו לכהן שלושה מבניו: רבי אברהם שלמה, רבי שמעון נתן נטע ורבי אלתר.
לאחר פטירת האחים הגדולים, החלו רבי פנחס יצחק ורבי יששכר דוב, גם לכהן כאדמו"רים.
חלק מבני בנותיו של רבי משה מרדכי, כיהנו גם הם כאדמו"רים.
בנו הבכור של רבי משה מרדכי, רבי אברהם שלמה בידרמן, הוכתר לאדמו"ר מלעלוב.
במוצאי ראש השנה ה'תש"ס לקה בלבו, ונפטר בט"ז בשבט ונקבר סמוך לקבר אביו בהר הזיתים בירושלים, ידוע היה כפועל ישועות דברי תורתו ותולדותיו נדפסו בספרים אמרי קודש ואמרות אש.
רבי יצחק מאיר אייזיק בידרמן, ממלא את מקום אביו בבית מדרשו בירושלים.
הוא הקים גם מרכזים בעיר ביתר עילית, (שם גם קיימת ישיבת חסידי לעלוב "היכל אברהם" על שם אביו) בטבריה, בארצות הברית, בלונדון שבאנגליה ובאנטוורפן שבבלגיה.
בנו הבכור, רבי שמעון נתן נטע, התגורר בביתר עילית ונהג כאדמו"ר בעיקר בעת שהיותיו בחו"ל.
בישראל היה עורך שולחנות ותפילות יחד עם אחיו רבי יצחק.
היה חסיד ברסלב ואף לאחר שהוכתר לאדמו"ר נסע לקבר רבי נחמן מברסלב לראש השנה.
נפטר בגיל צעיר, בכ"ו באייר תשס"ח.
בנו יהודה זונדל, שהיה כבן 12 בפטירת אביו, הוכתר כינוקא.
בשנת 2015 התחתן והחל לכהן כאדמו"ר.
בנו השני, רבי שמעון נתן נטע.
התפרסם במיוחד בכך שעורר שלא ידברו בתפילה, נפטר בליל יום הכיפורים תש"ע.
הבכור, רבי אליהו עזריאל, מכהן בבית המדרש של אביו ברמת לעלוב בבני ברק.
רבי אהרן, מכהן בבית שמש.
רבי יעקב יצחק, מתגורר בירושלים, תחילה הוכרז כאדמו"ר אך הוא אינו נוהג בגינוני אדמו"רות.
בנו הרביעי של רבי משה מרדכי, רבי אלתר אלעזר מנחם בידרמן, כיהן כאדמו"ר בבית מדרשו של אביו, ברחוב רבי עקיבא בבני ברק.
הוא נפטר בפתאומיות בי"ד בטבת תשס"א.
בנו בכורו, רבי , חתן רבי אברהם יצחק קאהן מתולדות אהרן ממלא את מקומו בבני ברק.
הוא מתגורר בבורו פארק ומגיע לישראל מספר פעמים בשנה.
בנו רבי יעקב יצחק (חתן הרב מנשה קליין), מכהן גם הוא כאדמו"ר בבורו פארק.
בנו רבי אלימלך בידרמן, משפיע חסידי ומחבר סדרת הספרים "באר החיים" שיחתו השבועית יוצאת לאור כל שבוע בחוברות "באר הפרשה".
בנו הרב חיים יוסף בידרמן מכהן כרב בית המדרש לעלוב בבני ברק.
בנו הרב נחמן בידרמן גר בירושלים, משפיע חסידי ולו קבוצת חסידים משלו, אם כי אינו מתנהג באדמו"רות רשמית.
בנו החמישי של רבי משה מרדכי, רבי פנחס יצחק בידרמן, נולד בג' באלול ת"ש, מכהן בבית המדרש ברחוב כפר נחום 6 בירושלים.
בנו השישי של רבי משה מרדכי, רבי ישכר דוב בידרמן נולד בי' בכסלו תש"ב, כיהן בבית המדרש ברחוב בר-אילן בירושלים.
מכונה המהרי"ד מלעלוב או האדמו"ר מלעלוב פייטרקוב או לעלוב בר-אילן.
התמוטט ונפטר בי"ד בשבט ה'תשפ"ו בעת שטבל במקווה בבית מדרשו ברחוב צפניה בירושלים.
בנו השביעי של רבי משה מרדכי, רבי שמואל שמעלקא בידרמן, נולד בכ"ד בטבת תש"ג, מכהן בבית המדרש ברחוב עזרת תורה בירושלים.
מזוהה כאדמו"ר מלעלוב עזרת-תורה.נשוי למטילדה, בת הרב משה אדלר רב שכונת שיכון הרבנים.
בנו הצעיר הדיין רבי ירוחם פישל בידרמן, רב חסידי לעלוב בעיר אלעד ודיין בבית הדין מרכז בני ברק, מיסודו של הגרמי"ל לנדא
בן בתו של רבי משה מרדכי, רבי יעקב אשר קאפף, החל לכהן כאדמו"ר בשנת ה'תשס"א, בבית המדרש בראנוביץ' ברחוב רבינו גרשום בירושלים.
נפטר בפתאומיות בי"ז באדר ב' שנת תשס"ה.
אחריו מונה בנו בכורו, רבי ישראל קאפף (חתנו של רבי שמעון נתן נטע בן רבי יעקב יצחק), כממלא מקומו בבית מדרשו שבירושלים.
בן בתו של רבי משה מרדכי, רבי דוד צבי שלמה הורונצ'יק, חתן רבי אברהם חיים ראטה משומרי אמונים, הוכתר אחר פטירת רבי משה מרדכי כאדמו"ר מראדושיץ, בית מדרשו היה בבית שמש.
בנו בכורו רבי אהרן יוסף, חתן הרב אברהם שלום ישכר דוב ליפשיץ הלברשטאם, האדמו"ר מסטרופקוב, הוכתר לממלא מקומו, והוא מכהן בירושלים.
שני בנים אחרים מכהנים באדמו"רות בבית שמש, ברמה ב' וברמה ד'.
חתנו של רבי דוד צבי שלמה הוא האדמו"ר ממיאלען.
בן בתו של רבי משה מרדכי, רבי יהושע העשיל רוזנפלד, הוכתר כאדמו"ר מלעלוב-קרלין, לאחר פטירתו של אביו רבי שמואל צבי רוזנפלד בט"ז בתשרי ה'תש"ע, בית מדרשו ברחוב מלאכי בבני ברק.
במקביל לכהונת רבי משה מרדכי, פתח אחיו, הרב יעקב יצחק, בית מדרש בשם "אור יעקב" בשכונת בית ישראל בירושלים, אך לא נהג כאדמו"ר.
בנו, רבי שמעון נתן נטע בידרמן, לאחר פטירת דודו רבי משה מרדכי, החל לנהוג כאדמו"ר בבית המדרש של אביו בשכונת בית ישראל בירושלים.
בערוב ימיו פתח קהילה גם בבית שמש.
בנו רבי אלתר ישראל בידרמן, נישא לרייצה, וממלא מקומו בבית המדרש בירושלים, בנו רבי יוחנן בידרמן מכהן כאדמו"ר מלעלוב בית שמש.
חתנו הוא האדמו"ר מלעלוב בראנוביץ', נכד רבי משה מרדכי.
חסידות לעלוב מדגישה את אהבת ישראל ואת הדאגה לזולת.
האדמו"ר הראשון, רבי דוד, בלט במידה זו והיה מחפש ורואה טוב בכל יהודי.
מסופר שפעם נסע עם רבי יעקב יצחק מפשיסחה בדרכם מרבם החוזה מלובלין, ובדרך עצרו באחד הכפרים.
רבי דוד הלך לטייל בכפר והתעכב.
כשחזר שאלו רבי יעקב יצחק למה התעכב.
ענה לו רבי דוד שראה דרגה חדשה במעלת ישראל: בחור כפרי העומד עם גרזן ליד אביו ואומר לו: "אם לא היה הקב"ה - הייתי רוצח אותך".
רבי דוד ראה בכך את גדולת עם ישראל, שאפילו כשעומדים בדרגה כזו נחותה בכל זאת יש בהם יראת שמיים.
אדמו"רי לעלוב וחסידיהם מנהלים מפעלי הכנסת אורחים ובתי תמחוי שבהם מוצאים את מקומם מחוסרי בית ועניים.
בירושלים פועלים הכנסות אורחים בבית הכנסת לעלוב צפניה ובבית הכנסת לעלוב-ברנוביץ.
חסידיו של רבי אהרון מבית שמש מפעילים "בית תבשיל" בבני ברק, וכן בית "הכנסת אורחים" לעולים לציוניהם של רבי אלימלך מליז'נסק ורבי דוד מלעלוב.
גם בחסידות וורקא, שמייסדה רבי ישראל יצחק קאליש היה תלמידו של רבי דוד, אחד היסודות הוא אהבת ישראל.
רבי משה מרדכי בידרמן לא היה חבר במועצת גדולי התורה של אגודת ישראל.
בשנותיה הראשונות של מדינת ישראל חתם מספר פעמים על תמיכה באגודת ישראל, אך בהמשך סירב לחתום ונטה למפלגת פא"י.
מצד שני גם קיים קשרים טובים עם חוגי הקנאים בירושלים.
חסידיו התערו בסיעת שלומי אמונים באגודת ישראל.
רבי נחמיה בידרמן, בנו של רבי דוד הראשון וחתנו של הרב מרדכי מסטנביץ, כיהן אף הוא בללוב.
רבי יעקב מאפטא (תקס"ו - י"ח בטבת תרי"ח) תלמידו של רבי ישכר בר מרדושיץ שמינהו לאדמו"ר, כיהן באיוואנצק ובאפטא.
היה חתנו של רבי יעקב קופיל חתנו של רבי מאיר מאפטא.
בנו רבי מאיר מרדכי דוד משידלוב חתנו של רבי ישראל מסטאביחוב.
נפטר באוסטרובצא בב' באייר תרל"ג.
בנו רבי יעקב משידלוב חתנו של רבי משה הלברשטאם משינאווא, כיהן בשידלוב, באיוואנצק ועם פרוץ מלחמת העולם השנייה חזר לשידלוב שם נפטר.
את מקומו ברבנות שידלוב מילא חתנו רבי אלימלך אריה רבינוביץ בנו רבי יחזקאל מרדומסק.
רבי מאיר קרקובסקי, חתנו של רבי דוד הראשון כיהן כאדמו"ר בפשדבורז'.
היה מיוחס לב"ח בן אחר בן.
רבי ירחמיאל יוסף, בנו של רבי אלעזר מנדל (תרכ"ו - י' בטבת תרע"ח).
בנו רבי מרדכי אלעזר מנחם היה חתנו וממלא מקומו של דודו רבי אלתר מסוסנוביץ'.
נרצח בשואה יחד עם בנו רבי משה.
רבי אלתר אברהם בצלאל נתן נטע (תרכ"ב - כ"ה באלול תרצ"ג) בנו של רבי אלעזר מנדל.
חזר לפולין בזמן מלחמת העולם הראשונה והתיישב בסוסנוביץ'.
כונה בשם האדמו"ר מארץ ישראל.
היה חתנו של בן דודו הרב בנימין יהודה לייב ברנשטיין.
חתנו-אחיינו רבי מרדכי אלעזר מנחם מילא את מקומו.
רבי דוד יוסף (תקפ"ז - ט"ו באב תרנ"ז) בנו של הרב שלמה יחיאל בן רבי משה, כיהן אף הוא באדמו"רות.
היה חתנו של רבי אלעזר מקוז'ניץ.
התייתם בצעירותו וגדל אצל סבו ואצל דודו רבי מנחם נחום טברסקי ממקארוב.
בשנת תר"י התמנה לכהן כרבה של ללוב.
בשנת תרל"ו החל לכהן כאדמו"ר.
היה תלמידם של רבי עמנואל מפשדבורז', רבי מרדכי מנחם מנדל קאליש מוורקא ושל רבי יחיאל מאלכסנדר.
בנו הראשון רבי אלעזר אלתר אליקים בריעה מקאלושין בנו של רבי דוד יוסף וחתנו של הרב ישראל הלפרין.
כיהן בקאלושין לאחר פטירת רבי מאיר שלום רבינוביץ.
בנו השני רבי משה שלמה יחיאל (תרכ"א - י"ג באדר תרע"ד) אב"ד שילעץ חתנו של הרב אפרים פישל רפפורט ומחבר הספר "דברי משה".
חסידות טשכויב היא חסידות גאליצינית, ענף מחסידות צאנז, שנוסדה בראשית המאה ה-20. החסידות נקראת על שם העיירה צ'כוב שבגליציה.
אבי החסידות היה רבי יעקב שמשון קנר חתן נכדו של רבי חיים הלברשטאם מצאנז.
חצר נוספת פעלה לפני כן בצ'כוב, בהנהגת רבי ישעיה הלברשטאם, בנו הצעיר של רבי חיים מצאנז.
רבי יעקב שמשון קנר בן הרב משה, חתנו של רבי משה הלברשטאם משינאווא כיהן כאדמו"ר בצ'כוב לאחר פטירת חותנו.
במלחמת העולם הראשונה עבר לעיירה קלויזנבורג ובה נפטר בז' בסיוון תש"ב (1942).
חתניו היו רבי חיים מנחם מנדל מדעש (חמיו של האדמו"ר מוויז'ניץ), רבי יעקב אלימלך מדעש, רבי אלעזר מסמבור ורבי יעקב יוסף שלמה הלפרין מווסלוי.
בנו השני של רבי יעקב שמשון, רבי ברוך (תרנ"ה - תשי"ג), מילא את מקום אביו ברבנות.
היה חתנו של רבי שלום בן רבי אהרן מצאנז.
בשנת תרפ"ה החל לשמש ברבנות בצ'כוב.
לאחר פטירת חמיו מילא את מקומו כראב"ד בצאנז.
במלחמת העולם השנייה שהה בבוכרה.
בשנת תשי"ג היגר לארצות הברית ונפטר שם לאחר מספר שבועות.
בנו של רבי יעקב שמשון, רבי אברהם אביש קנר (תרנ"ד - תשמ"ד), חתנו של רבי משה יוסף מסוליצא, הוכתר כאדמו"ר בשנת תרפ"ט (1929) בבוטושאן, משם עבר לגור בעיר יאשי שברומניה, שם הקים את חצרו.
בפרוץ מלחמת העולם השנייה ניצל בנס מפרעות יאשי, שבהן נהרגו כ-14,000 יהודים.
לאחר המלחמה עלה לישראל באוניית המעפילים "מדינת היהודים" שנתפסה על ידי הבריטים, ונוסעיה הוגלו למחנה המעצר בקפריסין.
הבריטים רצו להפרידו משאר הנוסעים ולהשאירו בארץ ישראל, אך האדמו"ר סירב לכך, כדי שלא לעזוב את היהודים השבורים שראו בו מנהיג.
בקפריסין ארגן חיים דתיים ליושבי מחנה המעצר.
לאחר הקמת מדינת ישראל התיישב בשכונת חליסה בחיפה ובה הקים את בית מדרשו.
שימש כאדמו"ר במשך קרוב ל-40 שנה.
נפטר בכ"ט בחשוון תשמ"ד ונקבר בחלקת האדמו"רים בבית העלמין הישן בטבריה.
בתו הרבנית מרים שיינדל ע"ה נישאה לר' יצחק יעקב רבינוביץ, האדמו"ר מביאלא.
דברי תורתו נדפסו בספרו "אהל קדושים".
בשם הספר הנציח ברמז את שם בתו לאה פיגא (אהל אותיות לאה) שנהרגה באונית המעפילים מפקורה, אשר הוטבעה במימי הים השחור על ידי הנאצים בדרכה לארץ ישראל.
מרכז החסידות כיום הוא בשכונת רמת שלמה בירושלים, ובראשותה עמד בנו של רבי אברהם אביש, האדמו"ר רבי חיים יוסף משה קנר, עד לפטירתו בניסן תשפ"ג.
בבית המדרש קיים כולל לאברכים.
רבי חיים יוסף ניהל במשך כארבעים שנה את בית הספר החרדי בחיפה תלמוד תורה "תורת אמת".
עם פטירתו של רבי חיים יוסף משה, מונה בנו הרב יששכר יואל למלא את מקומו כאדמו"ר.
בנו השני הרב מיכאל מונה לרב הקהילה.
חסידות מאקאווא היא חצר חסידית, שמרכזה בקריית אתא ושורשיה בעיר מאקו (Makó) שבהונגריה.
בראשה עומד הרב שמעון למברגר, ובניגוד לחסידויות האחרות, הוא אינו מכונה אדמו"ר אלא גאב"ד מאקאווא.
לחסידות בתי כנסת גם בבני-ברק, באשדוד, באלעד ובבורו פארק שבארצות הברית.
מייסד השושלת הוא רבי משה פאָרהַאנד, מחבר ספר "אהל משה", שהיה רבה של העיר מאקו וראש ישיבה בעיר, לפי המתכונת של הישיבות החסידויות ההונגריות.
רבי משה נפטר בי"ז בסיוון תש"ד, בעצם ימי השואה, בעיר בודפשט.
לאחר מאמצים הועבר לעירו לקבורה.
לאחר המלחמה חזרו מקצת הניצולים למאקו.
הרב משה-נתן-נטע למברגר, שהיה נשוי לנכדתו של רבי משה, הנהיג את הקהילה.
עוד בימי סבו שימש דיין בקהילה משנת תרצ"ו, ולאחר השואה שיקם מחדש את הקהילה והישיבה.
חידושי תורתו ותשובותיו ההלכתיות יצאו לאור בספרים "עטרת משה" ו"כלי גולה".
את החידושים החל לכתוב כשהיה במחנה טרזיינשטט ועבד שם במאפיית לחם.
על התלושים שמסרו לו עובדי המחנה, כדי לקבל את פרוסות הלחם שהוקצבו להם, היה רושם את חידושיו, והם היו הבסיס לספריו.
בשנת ה'תשי"ב עלה הרב למברגר לארץ.
הוא התיישב תחילה בירושלים ולאחר מכן נתמנה לרב הקהילה החסידית בכפר אתא (כיום קריית אתא).
נפטר בשבת כ' בחשוון תשמ"ג.
חתניו הם רבי דב בעריש פנט מדעעש רמות, הרב חיים מאיר אנגלרד אב"ד דאברא, הרב משה אושרי, ורבי שלמה גולדמן האדמו"ר מזוויהל.
האדמו"ר כיום הוא בנו, רבי שמעון למברגר (מכונה גאב"ד מאקאווא), שירש את מקום אביו.
בתו, שרה לאה, נשואה לרב אהרן מרדכי רוקח, בנו היחיד של האדמו"ר מבעלז.
יש כיום בתי מדרש של קהילת מאקווא בקריית אתא, בבני ברק, באשדוד, באלעד ובבורו פארק.
עם נפילת חומות הגוש המזרחי הקימו חסידי מאקאווא ועד עולמי כדי לשקם את בית הכנסת הגדול של הקהילה במאקו ואת שלושת בתי-הקברות היהודיים בעיר.
בראש הוועד עומד הרב דוד מרגלי מבני-ברק.
בשנת תשמ"ח נפתח בית-המדרש מחדש.
המקום מושך מבקרים וכמעט בכל שבת מתקיימות בו תפילות.
האדמו"ר מבקר בו כמה פעמים בשנה, במיוחד ביום ההילולא של בעל 'אהל משה'.
אחיו של רבי שמעון שימשו כרבנים של קהילות החסידות:
הרב אפרים היה רב קהילת מאקאווא בבורו פארק.
הרב מאיר יחזקאל, ירש את מקום אביו.
הרב אברהם יחיאל היה רב הקהילה בבני ברק.
לאחר שנפטר בתשנ"ה ירש את מקומו בנו.
הרב ישראל חיים, ממשיכו של אביו.
הרב מנחם מנדל היה רב הקהילה בירושלים.
הרב ישראל אהרן, ממשיך דרכו.
הרב אשר אנשיל היה רב הקהילה בנתניה ובאלעד.
הרב אברהם מתתיהו, ירש את מקומו של אביו
הרב שלמה, אב"ד מאקווא נתניה ור"מ בישיבת צאנז.
הרב אפרים, אב"ד מאקאווא מאנסי.
הרב יעקב מאיר, אב"ד מאקאווא לאנדאן ומראשי ישיבת סקווירא בלונדון.
הרב מאיר שלמה הוא רב הקהילה באשדוד.
חתנו של הרב יוסף חיים שיינפלד, רבה של קריית הרצוג.
חסידות לובושוב היא חסידות שפעלה באזור פולוסיה-צפון ווהלין (כיום צפון מערב אוקראינה, דרום מערב בלארוס) אשר נוסדה בשלהי המאה ה-18. מקימה היה רבי אברהם אבא מסורוקא תלמידו של המגיד ממעזריטש.
רבי אברהם אבא מייסד החסידות היה תלמידו של המגיד ממעזריטש.
היה נכדו של רבי שמריהו מוורחיבקא תלמיד הבעל שם טוב.
בדור השני, מלא את מקומו, בנו, רבי שמריהו וינגרטן.
היה חתנו של רבי דוד מסטפין.
בערך בשנת תקס"ב (1802), החל לשמש ברבנות ואדמו"רות בעיירה ליבשיי הסמוכה לפינסק.
נפטר בשנת תר"ו (1846) בערך, בפינסק.
אחר פטירת רבי שמריהו כיהנו שני בניו רבי יחיאל מיכל ורבי אברהם אבא כאדמו"רים.
חלק מחסידי רבי שמריהו קיבלו את מרותו של בנו רבי יחיאל מיכל מלובושוב.
רבי יחיאל מיכל היה חתנו של הרב חיים הכהן אב"ד פינסק.
אחר פטירת אביו החל לשמש באדמורו"ת.
נפטר בשנת תרכ"ה (1865), ביאנוב, אף היא בגליל פינסק.
בדור הרביעי, מילא את מקומו, בנו, רבי חיים טובמן מברזנה.
חתנו של רבי יצחק מברזנה נכדו של סבו זקינו רבי דוד מסטפין.
אחר פטירת אביו החל לשמש כאדמו"ר בברז'נה.
חתנו היה רבי שמעון שלמה מבנדרי.
אחריו שימשו שני בניו יחד כאדמו"רים, רבי אהרן ורבי גדליהו משה.
רבי אהרן היה חתנו של רבי מרדכי מקישינב (בנו של רבי לייבוש מפרוסקורוב).
אחר פטירתו שימש אחריו בנו רבי חיים כאדמו"ר.
רבי חיים נרצח בשואה עם בני קהילתו.
רבי גדליהו משה היה חתן אחיו רבי מיכל מסלאוויטה (שהיה חתנו של רבי מרדכי משומסק).
היה מתמיד ולמדן גדול ועסק בפסיקת הלכה ודיני תורה.
חלק אחר מחסידי רבי שמריהו קיבלו את מרותו של בנו רבי אברהם אבא מיאנוב לובושוב.
רבי אברהם אבא שימש גם ברבנות העיר לובושוב ובנוסף כיהן גם כרב העיר יאנוב.
נפטר בערך בשנת תרכ"א (1861) בפינסק.
לקברו נהגו לעלות חסידים רבים.
אחרי פטירתו הוכתר בנו רבי חיים יצחק מיאנוב-לובושוב, כממשיך השושלת.
אחר פטירתו מונו שני בניו לאדמו"רים.
רבי יעקב ליב ביאנוב ורבי אברהם אבא בלובושוב.
חתנו היה רבי אליקים געץ מאורזיטשוב.
רבי יעקב לייב מיאנוב היה חתנו של רבי גדליהו אהרן מסוקולבקה.
היה מקובל גם על המתנגדים.
אחריו מילא את מקומו רבי יצחק אהרן, חתנו של רבי מנחם נחום אפשטיין מקוברין.
כיהן כאדמו"ר בלובושוב ואחר כך בקוברין ובפינסק.
רבי אברהם אבא מילא את מקום אביו ביאנוב.
חסידות לנטשנה (ביידיש: לענטשנע) היא חסידות פולנית, שתחילתה בשנות העשרים של המאה ה-19. מקים החסידות היה רבי יצחק אייזיק מלנצ'נה, תלמידו ובן ביתו של החוזה מלובלין.
רבי יצחק אייזיק, בן הרב שמואל זאנוויל, היה תלמידו של החוזה מלובלין ואף גדל בביתו.
אחר פטירת החוזה, נסע לרבי יהודה לייב מזקילקוב והיה תלמידו.
רבי נפתלי צבי הורוביץ מרופשיץ התבטא עליו: "אמת, אמת, הוא רבי".
ממשיכו בשושלת החסידית היה רבי יחיאל גרטנר, אחיינו של רבי יצחק אייזיק, אשר לפני מינויו לאדמו"ר כיהן כרב בפוטצ'ץ (צ'כית: Potštát).
בדור השלישי, בנו רבי יהודה גרטנר, מילא את מקום אביו.
במלחמת העולם הראשונה עבר לאלכסנדרובקה שבאוקראינה.
בדור הרביעי, בנו, רבי יחיאל, שימש כאדמו"ר בבריסל, ולאחר מכן בטורונטו שבקנדה.
חתנו היה רבי מנשה קליין (היה נשוי בזיווג ראשון לבתו חוה יהודית).
חסידת יאריטשוב היא חסידות מזרח גאליצינית.
מייסדה היה רבי יוסף גרין, מגדולי תלמידיו של החוזה מלובלין.
רבי יוסף נולד בשנת תקמ"ז.
היה תלמידם של החוזה מלובלין, רבי מנחם מנדל מרימנוב והאוהב ישראל מאפטא.
החוזה מלובלין הפליג בשבחו ואמר עליו שהוא מל"ו צדיקים.
כיהן כרב ביאריטשוב הגאליצינית (כיום באוקראינה) ולאחר מכן בטומשוב (שבה פעל גם רבי מנחם מנדל מקוצק).
אחיו של רבי יוסף, רבי עזריאל, היה גם הוא תלמידו של החוזה מלובלין.
כיהן כרבה של מונקץ' וחיבר את הספר "נחלת עזריאל".
בדור השני כיהן בנו של רבי יוסף, רבי יהושע פרישרמן.
על המסורת, פיזר את כל כספו לצדקה ולא הפסיד מעולם תיקון חצות.
היה עניו ופשטן אך עם זאת עמד בתקיפות על עקרונותיו.
בהתחלה סירב לנהוג באדמו"רות אך צדיקי דורו לחצו עליו לנהוג באדמו"רות.
בשנות התר"ל עלה לתקופת מה לארץ ישראל והתגורר בירושלים.
בדור השלישי כיהנו בניו של רבי יהושע, רבי יוסף אריה לייב ורבי צבי אלימלך.
רבי יוסף אריה לייב נולד בשנת תר"ל.
היה חתנו של הרב שמואל אהרן רובין, רבה של קארטשין, נכדו של רבי אשר ישעיהו רובין מרופשיץ.
היה חסידם של רבי יחזקאל שרגא הלברשטאם משינאווא ושל בנו רבי שמחה ישכר בער הלברשטאם מצישינוב.
חתנו היה רבי יוסף ברוך מווידאמה.
נפטר בכ"ה באדר ב' תרע"ו.
רבי צבי אלימלך היה אדמו"ר בהאלמין.
ניצל בעצמו, והתגורר אחר השואה באנטוורפן, שם נפטר.
אח נוסף היה רבי מאיר אברהם, שכיהן כמו"צ בטומשוב.
בזמן המלחמה נמלט ונפטר בבוכרה בגיל 37.
בדור הרביעי כיהנו בניו של רבי יוסף אריה לייב, רבי משה ורבי שלום.
רבי משה (תרס"ג - ח' באדר תשל"ד) התייתם בילדותו וגדל אצל דודיו רבי אשר רובין מקארטשין ורבי נפתלי מווישניצא (חתן רבי יחזקאל שרגא משינאווא).
לאחר מכן גדל אצל דודו (שהיה חתנו של סבו בזיווג שני) רבי אריה לייבוש מצישינוב שגר בטומשוב.
נישא לבתו של רבי ברוך מבריזדוביץ.
הוא הצליח להימלט לארצות הברית דרך איטליה וכיהן בניו יורק כאדמו"ר מטומשוב.
נישא בשנית לבתו של הרב משה גרינצוויג אב"ד ליפשא.
רבי שלום כיהן כאדמו"ר בסאטמר.
בדור החמישי כיהן רבי יהושע אלבוים מירושלים כאדמו"ר מטומשוב
נולד בפולין בטומאשוב (תרפ"ו- טז כסלו תשס"ז)
הוא היה נינו של רבי יהושע מטומשוב (בן לאה רחל בת חיה שאשא טננבוים בתו של רבי יהושע מטומשוב) נפטר ט"ז כסלו תשס"ז
חסידות מאלין הייתה חסידות ווהלינית (כיום אוקראינה) מבית צ'רנוביל.
רבי גדליה היה בנם של רבי ישראל וחיה שרה.
רבי ישראל היה בנו של רבי יצחק אייזיק רובין מקרמנטשוג חתנו של רבי נחמן מברסלב.
חיה שרה הייתה בתו של רבי אהרן טברסקי מצ'רנוביל.
רבי גדליה התחנך אצל סבו רבי אהרן לאחר שאביו נפטר בצעירותו ואמו התחתנה בשנית עם רבי שלמה מלודמיר.
היה חתנו של רבי פנחס מסאלוויטא.
שני בניו שימשו אחריו כאדמו"רים.
רבי מרדכי מילא את מקומו של אביו רבי גדליה במאלין.
היה חתנו של רבי יצחק קטן מסטניסלב.
בניו היו רבי לייבוש ורבי אהרן חתן דודו רבי דוד מאורזיטשוב.
רבי מרדכי נפטר בכ"ז באלול תרע"א.
רבי אברהם יהושע העשיל בנו של רבי גדליה שימש כאדמו"ר בראדומישל.
היה חתן חתנו של רבי סנדר רוקח מאלעסק.
נהרג עם בנו הרב מרדכי בכ"ה באייר תרע"ט בפרעות פטליורה.
בנו השלישי של רבי גדליה היה רבי פנחס שנפטר בצעירותו.
היה חתן דודו רבי משה שפירא בנו של רבי פנחס מסלוויטא.
חתנו של רבי גדליה היה רבי דוד מאורזיטשוב בנו של רבי אברהם מאורזיטשוב.
בדור השלישי שימש כאדמו"ר בנו של רבי אברהם יהושע העשיל, רבי חנוך העניך.
נישא בשנת תרע"א לבתו של רבי יוסף ירושלמסקי מקישינב.
בשנת תרע"ד החל לשמש ברבנות ראדומישל ובשנת תרע"ט אחר פטירת אביו, כאדמו"ר.
שימש כרב קהילת 'לב שמח' כ-40 שנה.
היה חבר אגודת האדמו"רים חבר מרכז הרבנים בשיקגו וחבר ועד הפועל של קרן הצלה בשיקגו.
בשנת תשכ"ח עלה לארץ ישראל והתיישב בירושלים.
אחיו רבי שלום מקייב שימש אף הוא כאדמו"ר.
בנו של רבי חנוך הניך, רבי אברהם יהושע השיל, מילא את מקומו באדמו"רות מלין בשיקגו עד פטירתו בתשס"ד.
היה חתנו של רבי ברוך הלברשטאם מגריבוב.
חסידות מונקאטש היא חצר חסידית שנוסדה בעיר מונקאץ' (בעבר בהונגריה ומאז 1945 באוקראינה) בסוף המאה ה-19, על ידי הרב שלמה שפירא, נכדו של הרב צבי אלימלך שפירא מדינוב (ה"בני יששכר").
מרכז החסידות בבורו פארק בברוקלין ובראשו עומד האדמו"ר רבי משה יהודה לייב רבינוביץ.
עד שנת ה'תקפ"ד (1824) הקהילה החסידית במונקאץ' הייתה קטנה.
בשנת תקפ"ד נפטר רב המקום, הרב צבי אביגדור אשכנזי.
במקומו מונה רבי צבי אלימלך שפירא מדינוב, על אף שהיה חסיד, בשל גדלותו בתורה.
לאחר ארבע שנים עזב רבי צבי אלימלך את מונקאץ' וחזר לכהן כרב וכאדמו"ר בדינוב, עקב מחלוקת בינו לבין ראשי הקהילה.
רבי שלמה שפירא – נכדו של רבי צבי אלימלך.
בשנת תרמ"ב מונה לרב העיר מונקאטש.
כיהן כרב ואדמו"ר עד לפטירתו בשנת תרנ"ג.
רבי צבי הירש שפירא – בנו של רבי שלמה, כיהן בחיי אביו כאב"ד בעיר ולאחר פטירתו מילא את מקומו.
קבוצה מחסידיו עלתה לארץ ישראל והתיישבה בירושלים.
תחילה נתמכו החסידים במסגרת צדקת רבי מאיר בעל הנס שבירושלים אך בעקבות סכסוך על חלוקת התמיכה התפרקה החבילה והוקם בנשיאותו כולל מונקאטש ועשרה הגלילות.
נפטר ביום שני של חול המועד סוכות תרע"ד.
רבי חיים אלעזר שפירא (1871–1937) – בנו של רבי צבי הירש, מילא את מקום אביו ברבנות ובאדמו"רות.
הקים את כולל "תפארת צבי" על שם אביו וייסד את השכונה הקטנה בתי מונקאטש בגוש הנחלאות בירושלים.
לאחר מלחמת העולם הראשונה ייסד את ישיבת "דרכי תשובה" על שם חיבורו ההלכתי של אביו.
היה מתנגד חריף של אגודת ישראל והציונות.
עמד במחלוקת גם עם חסידות בעלז, חסידות ספינקא, חסידות סאטמר ועוד.
רבי ברוך יהושע ירחמיאל רבינוביץ – בנו של האדמו"ר רבי נתן דוד רבינוביץ מפארציווא ובעל בתו היחידה של רבי חיים אלעזר שפירא.
בשנת תרצ"ז, נפטר חותנו והוא התמנה לאדמו"ר (בגיל 22), והנהיג את הישיבה במונקאטש ביתר שאת, בישיבה היו באותה תקופה כשלש מאות בחורים .
במהלך השואה הציל רבי ברוך כמה יהודים ופעל עבורם, באמצע השואה עלה לארץ ישראל ואחר כך שימש רבה של סאו פאולו שבברזיל ומשנת תשכ"ג רבה הראשי של העיר חולון.
לימים עבר לעיר פתח תקווה והקים בית כנסת בשכונת כפר-גנים.
כתב את החיבורים "דברי נבונים" על התורה ואת "בינת נבונים" על השואה.
רבי משה יהודה לייב רבינוביץ – בנו של רבי ברוך יהושע ירחמיאל רבינוביץ.
נולד במונקאטש, וגדל והתחנך בארצות הברית.
הוכתר על ידי שארית הפליטה של חסידי מונקאטש לאדמו"ר.
פעל לשיקום החסידות, שמרכזה כיום בשכונת בורו פארק שבברוקלין, וייסד בתי מדרש, ישיבות ומוסדות חינוך וחסד בארצות הברית, בקנדה, באירופה, באוסטרליה ובארץ ישראל.
אחיו רבי יצחק יעקב רבינוביץ החל לשמש מספר שנים אחריו כאדמו"ר מדינוב ויש לו בית מדרש ומוסדות וישיבה קטנה וגדולה בוויליאמסבורג ובתי מדרשים נוספים בבורו פארק ובקריית יואל ורבים הולכים לאורו.
בנו השני של רבי שלמה שפירא, רבי משה לייב, כיהן ברבנות ואדמו"רות בבייטש, סאסוב וסטריזוב.
היה חתנו של רבי ברוך מגורליץ ולאחר חתונתו אכל קעסט אצל רבי חיים מצאנז במשך שש שנים.
בנו רבי נחמיה הצליח להעביר את גופתו למונקאץ'.
בנו של רבי משה לייב, רבי נחמיה, כיהן בסאסוב לאחר מעברו של אביו לסטריז'וב, ולאחר מלחמת העולם הראשונה הגיע לסטריזוב למלא את מקום אביו.
היה חתנו של קרובו רבי ישעיהו נפתלי הירץ מדינוב.
נרצח בשואה בדרכו מסטריז'וב לריישא.
חסידות לעכוויטש (לעיתים נכתב בעברית: לכוביץ') הייתה חסידות ליטאית, שפעלה מסוף המאה ה-18. מקים החסידות היה רבי מרדכי מלעכוויטש תלמידו של רבי שלמה מקרלין.
חסידות לעכוויטש וחסידויות ההמשך שלה, היו כמעט החצרות היחידות במרחב הליטאי, וככאלה, מחד זכו בהתנגדות גדולה מצד המתנגדים, ומאידך הושפעו מהם, בעיקר בלבוש ובסגנון חשיבה.
חסידות לעכוויטש וממשיכותיה נהגו כמנהג קרלין להתפלל בצעקות רמות.
היה מיוחס בן אחר בן לרבי מרדכי יפה בעל ה"לבוש".
בתחילת דרכו נסע לרבי לוי יצחק מברדיטשוב אך לאחר מכן דבק ברבו המובהק רבי שלמה מקרלין, כמו כן נסע יחד עם רעו רבי אשר מסטולין (הראשון) לרבי ברוך ממז'יבוז'.
לאחר פטירת רבו רבי שלמה (תקנ"ב, 1792) התחיל להנהיג עדה בלכוביץ' שבליטא (אז הייתה תחת השלטון הרוסי, כיום בבלארוס).
בשנת תקנ"ט נאסר על ידי הממשלה הרוסית עקב הלשנה של המתנגדים יחד עם רבי שניאור זלמן מלאדי ה"בעל התניא" ורבי אשר מסטולין ושוחרר בחודש כסלו באותה שנה.
מונה על ידי רבי אברהם מקאליסק לשמש כנשיא קופת מעות ארץ הקודש מטעם כולל רייסין (-רוסיה הלבנה), בתפקיד זה פעל רבות לתמיכה ביישוב החסידי בארץ ישראל, והיה נוסע לאסוף כספים בעבורם.
נפטר בי"ג בשבט ה'תק"ע בדרכו לחתונת נכדו רבי שלמה חיים פרלוב.
בניו היו רבי נח ממשיכו בהנהגת החסידות ובנשיאות קופת ארץ ישראל ורבי אהרן חתנו של רבי אשר מסטולין שנפטר בחיי אביו בג' בשבט תקס"ו.
חתנו היה רבי משה אהרן נכד רבי חיים חייקל מאמדור.
בנו של רבי מרדכי, רבי נח היה האדמו"ר השני מלעכוויטש.
היה תלמידם של אביו ושל רבי ברוך ממז'יבוז'.
לאחר פטירת אביו הסתפקו החסידים את מי לקחת למנהיג, את רבי נח או את רבי מיכל תלמידו המובהק של רבי מרדכי ורבי ברוך ממז'יבוז' הכריע לטובת הבן.
כאביו פעל רבות למען חסידי ארץ ישראל.
היה מכונה בקרב חסידי סלונים "דער זון"- הבן, כפי שכונה על ידי תלמידי אביו.
לאחר פטירת רבי נח, החל אחיינו רבי שלמה חיים פרלוב מקוידנוב, בנו של רבי אהרן, לכהן כאדמו"ר אך לאחר כשלש שנים בתקופת חג השבועות פרש רבי משה מקוברין (תלמידם של רבי מרדכי ושל רבי נח) עם מיעוט העדה והקימו את חסידות קוברין (ממנה השתלשלה גם חסידות סלונים).
רבי מרדכי מלעכוויטש (השני) וצאצאיו
רבי מרדכי מלעכוויטש, בנו של הרב משה בער (חתנו של רבי שלמה מקרלין ובנו החורג של רבי אשר מסטולין) וחתנו של רבי נח, החל לשמש אף הוא כאדמו"ר לאחר פטירת חותנו אך רק מעט חסידים פנו אליו.
היה נוהג לנסוע לדודו החורג, רבי אהרן מקרלין יחד עם חסידיו.
ממנו המשיכה שושלת לעכוויטש עד השואה.
רבי אהרן בנו של רבי מרדכי השני, החל לשמש כאדמו"ר אחר פטירת אביו.
היה חתנו של רבי פנחס מקאלק (בנו של רבי זאב וולף מז'יטומיר, חתנו של רבי צבי אריה מאליק וחותנו של רבי יוחנן מרחמסטריוקא).
היה מנהיג מוכשר, וקירב אליו חסידים רבים.
רבי נח מלוביצקי, בנו של רבי אהרן מילא את מקומו.
היה חתנו של רבי ברוך מרדכי מקוידנוב.
רבי יוחנן מלוביצקי בנו של רבי נח מילא את מקומו.
היה חתנו של בן דודו רבי ישכר לייב וינברג מסלונים (בנו הגדול של רבי שמואל).
נרצח בשואה בשנת תש"ב ועם מותו הסתיימה שושלת לעכוויטש.
צאצאים רבים של השושלת הם חסידי סלונים.
בן נוסף של רבי אהרן, רבי פנחס בצלאל, היה חתנו של רבי שמואל וינברג מסלונים וכיהן כאדמו"ר ברובנה.
בשנת תרצ"א היגר לארצות הברית ושימש שם כאדמו"ר מסלונים-לעכוויטש.
חתניו היו רבי יעקב יוסף ספרד מאוסטרהא ורבי צבי אריה לנדא מאליק ארצות הברית.
חסידות לודמיר היא חסידות ווהלינית.
אבי השושלת היה רבי שלמה מקרלין.
לאחר פטירתו פנו רוב חסידיו אל תלמידיו, אך ילדיו החלו לכהן אף הם באדמו"רות.
החצר נכחדה בשואה, אך יש כיום אדמו"ר מכהן, בארצות הברית.
רבי שלמה מקרלין היה תלמידם של המגיד ממזריטש ורבי אהרן הגדול מקרלין.
לאחר פטירת רבי אהרן היה למנהיגם של חסידי קרלין.
לאחר שנרדף בליטא, עבר ללודמיר שבווהלין.
נורה ונפטר מפצעיו בכ"ב בתמוז תקנ"ב.
לאחר פטירתו פנו חסידיו בעיקר אל תלמידיו רבי אשר מסטולין (הראשון), יורשו בהנהגת חסידות קרלין, ורבי מרדכי מלעכוויטש, אך גם בנו החל לכהן בלודמיר.
בן נוסף, רבי דב בער, היה חתנו של רבי ברוך ממז'יבוז' ומילא את מקומו בטולטשין.
רבי משה גוטליב מלודמיר בנו של רבי שלמה היה חתנו של רבי יהודה לייב הכהן ובזיווג שני של רבי דוד מסטפין.
בנו, רבי שלמה (השני), מילא את מקומו כאדמו"ר.
היה חתנו (בזיווג שני) של רבי אהרן טברסקי מטשערנוביל.
בנו השני של רבי משה היה רבי יהושע.
בנו של רבי יהושע היה רבי יוסף חתן רבי נח מקוברין.
בנו, רבי מנחם נחום מילא את מקומו.
היה חתנו של רבי מנחם מאניש מרגליות.
חתנו היה רבי יששכר דב אייכינשטיין מחודורוב, נינו של רבי יצחק אייזיק מזידיטשוב.
בנו רבי גדליהו מילא את מקומו.
כיהן כאדמו"ר מסאמבור בעיר בוריסלב (אוקראינית: Борислав) שם התגוררו רבים מחסידי חותנו.
בשנת תרפ"א (1921) היגר לארצות הברית וקבע את משכנו בשכונת הברונקס בניו יורק.
היה מתפלל כנוסח קרלין בצעקות ובהתלהבות.
חתניו היו רבי אברהם יהושע העשיל גוטסמן מדרוהוביטש ורבי מנחם ישראל ערליך מדלטין (צאצא של רבי צבי הירש מזידיטשוב).
אחר שהיגר רבי גדליהו לארצות הברית, החלו בניו רבי אורי אהרן ורבי משה לשמש כאדמו"רים.
רבי אורי אהרן חתן רבי שלום מסאמבור, שימש כאדמו"ר בקאליש.
רבי משה שימש כאדמו"ר בסטניסלב.
היה חתנו של רבי יהודה צבי מסאמבור.
נרצח בדרוהוביטש בשואה בי"ג באדר א' תש"ג (1943).
רבי מרדכי, בן נוסף של רבי גדליהו, היגר יחד עמו לארצות הברית.
נסע בבחרותו ללמוד באירופה בחצר טריסק.
היה חתנו של רבי ישכר דב מחודורוב.
בנו רבי יצחק היה רב ומו"צ בבורו פארק.
נכדו של רבי מרדכי, רבי מרדכי ישראל חיים סמט (בן חתנו הרב יוסף חנוך) מכהן כיום כאדמו"ר מסאמבור בבורו פארק.
חסידות ליניץ הייתה חסידות שפעלה בפודוליה (כיום באוקראינה).
מייסדה היה רבי גדליה רבינוביץ מליניץ מחבר ספר "תשואות חן".
מחסידות זו יצאה חסידות מונסטריץ'.
רבי גדליה היה בנו של רבי יצחק דיין בפולנאה שהיה מיוחס למהרש"א.
היה תלמידם של רבי לייב מפולנאה ושל המגיד ממזריטש ורבי יעקב יוסף מפולנאה.
כיהן ברבנות באוסטרופול, מאריפול וליניץ (איליינצי).
גיסו היה רבי משה מסלאוויטא מקים בית הדפוס.
בניו של רבי גדליה היו רבי שמואל יהודה לייב (תקמ"ב - י"ט בכסלו תקע"ח) ממלא מקום אביו ורבי יצחק יואל (תקנ"א - כ"ה בחשוון תקפ"ח) ממלא מקום אחיו.
רבי יצחק יואל היה חתנו של רבי יעקב מלוברטוב.
חתניו של רבי גדליהו היו: רבי ישראל חיים מלודמיר (בנו של רבי אברהם המלאך) ורבי אהרן מצ'רנוביל.
בנו של רבי יצחק יואל היה רבי גדליהו אהרן רבינוביץ.
רבי גדליהו אהרן נולד בשנת תקע"ד ולאחר פטירת אביו גדל אצל רבי שמואל אברהם אבא שפירא מסאלוויטא שלימים היה חותנו.
כיהן בליניץ ובשנת תרי"ב עבר לסוקלבקה.
בשנת תרכ"ח עבר לפודול-אילואי שברומניה שם נפטר.
חיבר את הספר "חן אהרן".
חתנו היה רבי יעקב שמשון חודרוב מבהפאלי.
בנו של רבי שמואל יהודה לייב היה רבי שלמה מגרנוב, חתן רבי יצחק מגרנוב (בן רבי מרדכי מקרמניץ).
בניו של רבי גדליהו אהרן היו רבי יצחק יואל מקנטקוזבה, רבי פנחס מסוקלובקה ורבי אליהו יוסף מליניץ-באפלו:
רבי יצחק יואל נולד בט"ז בשבט ת"ר והיה חתנו של רבי משולם זוסיא השיל מזינקוב.
בשנת תרכ"ג החל לכהן ברבנות בליניץ ובשנת תרכ"ט נאסר על ידי הרוסים והוגלה לתוך רוסיה.
בשנת תרל"א החל לכהן ברבנות ביקטרינוסלב בפיקוח השלטונות עד שנת תרל"ד אז שוחרר ועבר לקנטקוזבה.
רבי פנחס בנו של רבי גדליהו אהרן נולד בשנת תר"ב.
היה חתנו של הרב יעקב יוסף הורנשטיין.
רבי אליהו יוסף (תר"י - י"ג בחשון תרע"א) היה חתנו של רבי משולם זושא אוירבך (חתן רבי יעקב ישראל מצ'רקס) ובזיווג שני של רבי יעקב יצחק ממקארוב.
חתניו: רבי יעקב שמשון חודרוב מבוגופוליה, הרב פנחס בן שלמה מעיר אוריזטשוב, הרב דוד רסילביץ' בן הגביר סנדר מניקולייב, רבי בן ציון יהודה לייב טברסקי רבי דוד חודרוב מברדיצ'ב (נכד רבי חיים מקוסוב), הרב שאול אב"ד חאטין בבסרביה, רבי יעקב לייב מיאנובה וחתנו בן רבי געציל מאוסטרהא.
בניו של רבי יצחק יואל היו:
רבי יהושע העשיל אבי חסידות מונסטריץ'.
רבי פנחס מקנטקוזבה (תרכ"א - כ"ו באייר תרפ"ב) מחבר ספר "עבודת יצחק" על התורה.
חתנו של רבי מרדכי דב מטומשפול (נכד רבי יעקב ישראל מצ'רקס).
רבי משולם זוסיא מארעל (תרכ"ט - י"ג באדר תרפ"ב).
חתנו של רבי אברהם שמואל מברזנה.
חתנו רבי בן ציון יהודה לייב מהורניסטייפול.
רבי יעקב ישראל מחרסון (י' באייר תר"מ - ט"ו בחשוון תש"ב).
היה חתנו של רבי שלמה זלמינא מרשקוב.
בשנת תר"ע החל לכהן באדמו"רות בחרסון ובשנת תרפ"ג עבר לאודיסה.
בשנת תרפ"ג עלה לישראל יחד עם אמו והתגוררו בתל אביב.
רבי שמואל אבא מזולקוב (תרמ"ד-תש"ג).
היה חתנו של רבי נפתלי מנאווריה.
בשנת תרס"ו החל לכהן בזולקוב והיו לו חסידים רבים.
רבי מנחם נחום רבינוביץ מקנטקוזבה (תרמ"ז- כ"ג באדר ב' תשי"ט).
היה חתנו של רבי יוסף מקוידנוב.
ממלא מקום אביו בווסניזנסק ואחר כך באודיסה שם שימש גם ברבנות.
בשנת תרצ"ד עלה לישראל ושימש כרב בחיפה.
חיבר ספר בשם "מחשבת נחום".
חתנו היה רבי יצחק מאיר השיל ממז'יבוז'-חיפה.
עלה לארץ ישראל עם אחיו רבי יעקב ישראל.
כיהן ברבנות במחלקת הכשרות כ-50 שנה.
חתניו רבי יצחק מסקווירא בורו פארק, רבי משה מסטולין, אחיינו רבי בן ציון יוסף ואחיינו רבי יעקב משולם ממונסטריץ'.
בנו של רבי משולם זוסיא מארעל היה רבי בן ציון יוסף מארעל.
היה חתן דודו רבי פנחס מקנטקוזיבה.
משנת תר"צ החל לכהן באדמו"רות.
היגר לארצות הברית ובשנת תשכ"ז עלה לישראל והתיישב בגבעתיים.
חסידות מונסטריץ (ביידיש: מאניסטערישטשע) היא חסידות שפעלה בפודוליה (כיום בשטח אוקראינה), ענף מחסידות ליניץ.
אבי השושלת היה רבי יהושע העשיל רבינוביץ, בן נינו של רבי גדליה מליניץ.
רבי יהושע העשיל נולד בכ"ד באדר תר"כ לרבי יצחק יואל מקנטקוזבה.
היה חתנו של דודו רבי פנחס מסוקלובקה.
לאחר פטירת אביו בשנת תרמ"ה החל לכהן באדמו"רות באומן ובמוׂנָסְטרִיץ'.
כאביו לפניו, אף הוא סבל בברית המועצות ובשנת תרפ"ד היגר לארצות הברית.
שם התיישב בבראונזוויל שבניו יורק.
חיבר ספרים רבים ביניהם: "דברי יהושע" (על התורה), "תורת אבות" (על מסכת אבות) ו"נחלת יהושע".
בניו היו רבי גדליהו אהרן ורבי יעקב משולם זושא.
חתניו היו רבי יעקב יצחק ממקארוב-שיקגו, רבי שלום יוסף מטריסק-פרוסקורוב ו(בזיווג ראשון) רבי יחיאל גרטנר מלענטשנע.
רבי גדליהו אהרן נולד בשנת תר"מ.
היה חתנו של רבי ישראל שלום יוסף מבוהוש ובזיווג שני של רבי ברוך מאיר מאזרניץ (בנו של רבי מנחם נחום מלועוו).
כיהן כאדמו"ר באומן ובקייב שם נהרג בפוגרומים בג' באב תרע"ט (3 באוגוסט 1919).
דברי תורתו הודפסו בספר "זכר אהרן".
בנו רבי יצחק יואל (ג' בטבת תרס"ט - כ"ד בחשוון תשמ"ז), חתנו של רבי יוסף תאומים, היגר לארצות הברית ולמד בישיבת רבי יצחק אלחנן ולאחר פטירת סבו בשנת תרצ"ח החל לכהן באדמו"רות.
בנו, רבי גדליה אהרן רבינוביץ', האדמו"ר הנוכחי עלה לישראל מארצות הברית והתגורר בעיר העתיקה ולאחר מכן ברמת שלמה, ושם קבע את בית מדרשו.
בן נוסף היה הרב ברוך מאיר (כ"א טבת תרע"ב - ח' אלול תש"ס) רב בית הכנסת תפארת הגר"א בניו יורק.
רבי יעקב משולם זושא נולד בשנת תרס"א.
נישא לבת דודו הרבנית בילא בתו של רבי פנחס מקנטקוזבה.
לאחר חתונתו היגר עם אביו לארצות הברית וכיהן כאדמור בפילדלפיה עוד בחיי אביו.
בנו פנחס, היה מתמטיקאי, פרופסור במכון ויצמן והמתכנת הראשי של ויצק, המחשב הראשון בישראל.
לאחר מות אביו המשיך הבן פנחס להנהיג את התפילות בשבתות ובחגים בבית המדרש ברמת גן.
חסידות ירוסלב היא חסידות גליציאנית, שמקורה ועיקר פעילותה הייתה בעיירה ירוסלב.
מקים החסידות היה רבי שמעון מרילס תלמידו ובן דודו של החוזה מלובלין.
רבי שמעון מרילס (מרילוס) היה מגדולי וראשוני תלמידי החוזה מלובלין, שהיה בן דודו.
היה גם תלמידם של רבי אלימלך מליז'נסק ורבי צבי הירש מרימנוב.
לאחר פטירת רבו החוזה נסע גם לחבריו תלמידי החוזה מלובלין.
חיבר ספר בשם "תורת שמעון".
בנו רבי בונים מנחם מנדל מילא את מקומו.
חתנו רבי קהת כיהן אף הוא בירוסלב.
בן נוסף היה רבי יצחק, חתנו וממלא מקומו של רבי מנשה מרופשיץ.
בן נוסף היה רבי נפתלי שכיהן בליטוביסק, מחבר הספר "אילה שלוחה".
רבי שמעון (השני) מירוסלב, בנו של רבי בונים מנדל מילא את מקום אביו.
התחתן עם בתו של רבי שמחה מלנצוט.
בימי מלחמת העולם הראשון נמלט מגאליציה לווינה עם כל משפחתו ונפטר שם, הובא לקבורה בבית הקברות 'השער הראשון' בווינה.
אחר פטירת רבי שמעון (השני) כיהנו בחסידות שלושת בניו.
רבי דוד (–תרצ"ח, חתן רבי מנחם מנדל אייכנשטיין מזידיטשוב) ממלא מקום אביו.
רבי אלעזר (חתן רבי חיים יחיאל מדומברובה) שכיהן בברלין כאדמו"ר מירוסלב, גורש על ידי הנאצים לזבנשין ומשם חזר לירוסלב, נרצח בשואה.
הוציא את ספרו של סבו "תורת שמעון".
רבי ישראל אריה ליב חתן רבי טודרוס בן רבי משה מקארוב ובזיווג שני חתן רבי אשר ישעיה מזלקובה, כיהן בירוסלב.
חתן נוסף היה רבי דוד מעטשעד, בנו של רבי אברהם אהרן מקולבוסוף.
בנו של רבי דוד, רבי מנחם מילא את מקום אביו כבחור וסחף אליו המונים.
לרבי ישראל אריה ליב היה בן יחיד בשם רבי אברהם יהושע העשיל רוקח (הוא אימץ את שם משפחת אמו) בזמן מלחמת העולם השנייה נאסר רבי אברהם יהושע העשיל עם כל משפחתו בסביר.
בכלות המלחמה היגר לארצות הברית, שמה נקרא בשם האדמו"ר מליז'ענסק.
רבי אלימלך רוקח מלונדון (נפטר ה'תש"ס).
בנו רבי דניאל האדמו"ר מליז'ענסק
חסידות ליפסק הייתה חסידות פולנית.
מקים החסידות היה רבי יהודה פסח פרימר מליפסק.
רבי יהודה פסח נולד לרבי אברהם בשנת תקס"ב.
היה תלמידם של אדמו"רי פולין בעיקר של רבי מאיר הלוי מאפטא.
בשנת תרט"ו החל לכהן באדמו"רות לציבור קטן של חסידים ונודע כ-"בעל מופת".
רבי עמנואל מאיר בנו של רבי יהודה פסח כיהן בדוברה.
בנו השני היה רבי ירחמיאל מאוסטרובצה.
היה חתנו של רבי יצחק שלמה מזליחוב.
היה תלמידם של רבי יוסף ברוך מניישטאט (בנו של המאור ושמש), של רבי יצחק מנישכיז ושל רבי נתן דוד משידלובצא.
בשנת תרכ"ח החל לכהן באדמו"רות בליפסק.
חיבר ספר בשם "אמרי שפר".
בנו של רבי ירחמיאל, רבי משה אליקים בריעה כיהן אחריו בראדום.
חסידיו היו בעיקר יהודים עממיים.
נרצח באקציה בראדום בשנת תש"ב.
בנו רבי ישראל אלימלך כיהן בחייו באדמו"רות בלודז'.
חסידות לינסק הייתה חסידות גליציאנית ענף מחסידות רופשיץ.
אבי החסידות היה רבי אברהם חיים הורוביץ, בנו הגדול של רבי נפתלי צבי הורוביץ מרופשיץ.
רבי אברהם חיים נולד בשנת תקמ"ב.
כיהן משנת תקע"ח ברבנות לינסק, מקום רבנותו של סבו, רבי מנחם מנדל מלינסק.
אביו רבי נפתלי צבי שימש גם הוא במשך תקופה ברבנות לינסק.
היה חתנו של דודו רבי שמואל שמעלקע הורביץ רבן של רומן ובאר שבבוקובינה וחתנו של רבי חיים טירר ה"באר מים חיים".
לאחר פטירת אביו החל להתנהג באדמו"רות אך נפטר זמן קצר לאחר מכן בכ"ה באב תקצ"א.
בנו היחיד רבי מנחם מנדל מילא את מקומו.
חתניו היו רבי משולם זלמן ליפשיץ מבריגל בנו של רבי אריה לייביש מחסידות וישניצא, רבי אביגדור הלברשטאם מדוקלא (אחיו של ה"דברי חיים"), אחיינו רבי ישראל מבארנוב, רבי צבי הירש מפטשינזשין, רבי משה חיים אפרים מבליגראד (נכד ה"דגל מחנה אפרים") והרב מנחם מנדל וינפלד מגורליץ.
רבי מנחם מנדל נולד בשנת תקס"ה.
היה חתנו של הרב מנחם נחום ענגלרד מפשוב.
לאחר פטירת אביו הגיע רבי צבי הירש מרימנוב ללינסק להכתירו כממלא מקום אביו ברבנות ושימשו כדי להראות שהוא רב.
נפטר בכ"ב בטבת תרכ"ב (לפי גרסאות אחרות תרכ"ח).
בנו השני רבי אברהם חיים מילא את מקומו.
ילדיו האחרים היו רבי נפתלי צבי שנפטר בחייו, רבי ישראל רב בוויסליץ (חותנו של רבי שם קלינברג מקראקא), רבי יעקב, חתנו הרב אברהם ישכר בר אביגדור וחתנו הרב אהרן זליג הורוביץ-ליברמן.
רבי אברהם חיים השני נולד בשנת ה'תק"ץ.
היה חתנו של הרב ישכר דוב בריש בעער, רב באיסטריק ובליטוביסק.
היה תלמידם של רבי חיים מצאנז ושל רבי שלום רוקח מבעלז.
בנו השני רבי מאיר מילא את מקומו.
ילדיו האחרים היו רבי שמעון חתן רבי אליעזר מאוזיפולי, רבי יעקב שכיהן בדיינות בלינסק, רבי אליעזר, חתנו רבי אברהם שלום מסטרופקוב, חתנו רבי פנחס חיים מראזלא ורבי ברוך בן רבי משה מקשאנוב.
רבי מאיר נולד בערך בשנת תרי"ז.
בתו הרבנית הענטשא נישא להרב רבי נפתלי צבי פרנס.
חמיו נפטר בצעירותו וחמותו רבקה (בתו של רבי אלימלך טורם, נכד רבי מנדל מרימנוב) נישאה בשנית לרבי חיים מצאנז.
עקב זאת רבי מאיר התגורר לאחר חתונתו בצאנז שם כיהן כדיין בבית דינו של חותנו החורג רבי חיים מצאנז.
לאחר פטירת רבי חיים חזר ללינסק.
היה נוסע לרבי יחזקאל שרגא הלברשטאם בנו של רבי חיים שחיבבו מאוד.
בשנת תרנ"ז כשאביו חלה, מינהו לכהן כ"רב הצעיר" בלינסק.
בנו רבי מנחם מנדל מילא את מקומו.
ילדיו האחרים היו רבי יעקב חתן הרב אלימלך רובין מיאברוב שכיהן כראב"ד בלינסק, חתנו רבי אביגדור מבארנוב, חתנו רבי צבי הירש הלברשטאם מסאטמר בנו של רבי אריה לייביש מטרנוב, רבי יחזקאל שרגא תאומים דיין בוויליטשקב, רבי אלימלך מדעש ואחיינו הרב נפתלי צבי פרנס מלונדון.
רבי מנחם מנדל השלישי נולד בשנת תרמ"ד.
נישא לבתו של רבי אברהם שלום הלברשטאם אדמו"ר מסטרופקוב (אשתו לא הייתה בת דודתו אלא מאשתו השנייה של רבי אברהם שלום בתו של הרב שמואל ויצמן רבה של קרעשוב).
לאחר חתונתו גר בסטרופקוב אצל חמיו.
לאחר פטירת אביו חזר ללינסק למלא את מקומו והיה לרב ואדמו"ר האחרון בלינסק לאחר כ-200 שנה שרבנות לינסק עברה במשפחתם.
נרצח בזאסלאב בשנת תש"ג יחד עם ארבעת בניו, ארבע בנותיו ושני חתניו (הרב בן ציון הלברשטאם בנו של רבי אביגדור צבי מברדיוב והרב חיים אליעזר הלפרין).
אחיו רבי יעקב היה ראש בית דין בלינסק, חתן הגה"ק רבי אלימלך יאברוב'ר.
חתנו של רבי שמעון בנו של רבי אברהם חיים השני, הרב זונדל ישכר דוב רוקח (נינו של רבי אלעזר מבעלז) כיהן כאדמו"ר בלינסק.
בשנת תרצ"ח היגר לארצות הברית ובסוף ימיו עלה לישראל.
חתנו היה רבי מנחם שלמה מקאליב.
נכדיו של רבי מנחם שלמה, בני חתנו רבי ישראל מסטניסלב מכהנים באדמו"רות לינסק בבני ברק.
כמו כן בנו של האדמו"ר מנדבורנא חדרה (גיסו של רבי ישראל), רבי דב מכהן באדמו"רות לינסק בוויליאמסבורג.
כמו כן מכהן בברוקלין רבי אברהם חיים רוקח, נכדו של רבי זונדל ישכר דב.
נכדו של רבי מנדל מלינסק, רבי נפתלי צבי (בן רבי ישראל מויסליץ ונינו של רבי יוסף ברוך מניישטאט) כיהן כאדמו"ר בקראקא ואחר כך בטורונטו.
בשנת תר"פ היגר לאמריקה והתיישב בטורונטו.
חתנו היה רבי שמואל אברהם ממז'יבוז'-בראנזוויל.
רבי אלימלך (ל' באב תרע"א - ח' ניסן תשנ"ה), בנו של רבי יעקב ראב"ד לינסק בנו של רבי מאיר מלינסק, כיהן כאדמו"ר מיארטשוב (יארטשאוו) בארצות הברית.
בנו רבי יעקב שרגא פייבוש מכהן כראש ישיבת בית מאיר ורב בית הכנסת טעלז (כעת 'קהל זרע קודש') בבורו פארק והוא גם חבר מועצת גדולי התורה בארצות הברית.
בנו הרב יהושע פרץ משמש כר"מ בישיבת אביו בית מאיר וכראש חבורת נחלת יעקב בבורו פארק.
חסידות ליאדי הייתה חצר חסידית ענף של חסידות חב"ד שפוצלה וניהלה חצר בפני עצמה.
מייסד החסידות רבי חיים שניאור זלמן שניאורסון התמנה כאחד מאדמו"רי חב"ד עם פטירת אביו הצמח צדק בשנת תרכ"ו.
ככל הנראה הכתרתו הרשמית כ"רבי" על ידי הרבנים בליאדי התקיימה בשנת תרכ"ט.
עוד בחיי רבי מנחם מנדל שניאורסון החלו רבים מהחסידים להתקשר לבנו רבי חיים שניאור זלמן שניאורסון.
לאחר פטירת הצמח צדק, הוקם בית דין מיוחד שדן בצוואתו של הצמח צדק, מי יהיה האדמו"ר אחריו.
הכרעת בית הדין הייתה כי בנו הצעיר של הצמח צדק, רבי שמואל שניאורסון, יכהן כאדמו"ר הבא.
עקב המחלוקת שהתעוררה בין תומכי רבי יהודה ליב שניאורסון לבין תומכי רבי שמואל, עזב רבי יהודה ליב את לובביץ', ובעידוד בנו רבי שלמה זלמן שניאורסון, עבר לקאפוסט וייסד בה את חסידות קאפוסט.
האחים רבי חיים שניאור זלמן שניאורסון ורבי ישראל נח שניאורסון נשארו שנתיים בלובביץ' ולאחר מכן עבר רבי חיים שניאור זלמן לליאדי ורבי ישראל נח עבר לניעז'ין.
רבי חיים שניאור זלמן שניאורסון בתחילה כיהן רק ברבנות, אולם לאחר הפצרת תושבי העיר הוא החל לנהוג באדמו"רות ולומר מאמרי חסידות.
הנהגתו של רבי חיים שניאור זלמן הייתה בדרך אבותיו – חסידות חב"ד: הוא נהג לקבל אנשים רבים מדי יום, וקיבל מהם פדיונות, ופעמים רבות היה גם נותן להם מטבע לצדקה.
הוא גם מימן מכספו האישי אברכים שעסקו בלימוד התורה.
מנהג נוסף שאפיין את החצר היה תהלוכה גדולה אותה היו עושים החסידים עם האדמו"ר בדרך לתשליך.
לחסידות לאדי היה אוסף של ספרים וכתבי חסידות שונים, כולל כרכי כתבי יד של הצמח צדק ומאמרי חסידות של אדמו"רי לאדי עצמם.
רובו של אוסף זה נמסר לרבי יוסף יצחק שניאורסון הרבי השישי מלובביץ'.
האוסף נמצא כיום בספריית חב"ד לובביץ' בניו יורק.
רבי חיים שניאור זלמן שניאורסון - רבי חיים היה בנו של רבי מנחם מנדל שניאורסון האדמו"ר השלישי של חסידות חב"ד.
לאחר פטירת הצמח צדק התפצלה חסידות חב"ד, ובנו רבי חיים הקים את חסידות חב"ד בליאדי בשנת ה'תרכ"ט.
הוא נפטר בד' בטבת ה'תר"ם.
לאחר פטירתו התמנה בנו רבי יצחק דובער שניאורסון כממלא מקומו להנהיג את החסידות.
לאחר כשנתיים, התיישב חתנו רבי לוי יצחק גוטרמן בעיירה סירוטשין ושם מינוהו חסידי חותנו לאדמו"ר.
רבי יצחק דובער שניאורסון - בנו של רבי חיים שניאור זלמן שניאורסון.
לאחר פטירת אביו הנהיג את החסידות.
רבי לוי יצחק מסיראטשין - נכדו של רבי יעקב אריה גוטרמן מראדזימין, היה חתנו של רבי חיים שניאור זלמן שניאורסון.
לאחר כשנתיים מפטירת חותנו, בשנת ה'תרמ"ב התיישב בסיראטשין והנהיג שם את החסידות בדרכה של חב"ד, על אף מוצאו מחסידות פולנית.
חסידות סאטמָר (באיות המקובל בחסידות: סאטמאר) היא חצר חסידית שהוקמה על ידי הרב יואל טייטלבוים ב-1905 (תרס"ה), בעיר סאטו מארה שבטרנסילבניה (כיום ברומניה).
החצר היא ענף של חסידות סיגט.
לאחר מלחמת העולם השנייה עבר מרכזה לוויליאמסבורג שבניו יורק, שם הפכה לאחת החסידויות הגדולות בעולם.
אחרי מותו של האדמו"ר הראשון הנהיג את החסידות אחיינו, הרב משה טייטלבוים.
בסמוך לפטירתו בשנת תשס"ו (2006) החסידות התפצלה בין שניים מבניו, הרב אהרן טייטלבוים, שחצרו בקריית יואל, והרב זלמן לייב טייטלבוים, שחצרו בוויליאמסבורג.
החסידות מתאפיינת בקנאות ובהתנגדות אידאולוגית לציונות ולישראל.
בשנת תרס"ד (1904) נפטר הרב חנניה יום טוב ליפא טייטלבוים, האדמו"ר מסיגט.
בנו, הרב חיים צבי טייטלבוים, ירש אותו בתפקידיו כמנהיג החצר, רב הקהילה האורתודוקסית בעיר וראש הישיבה בה.
מיעוט קטן של חסידים תמך בבנו הצעיר, הרב יואל טייטלבוים, שעזב את העיר והשתקע לבסוף בסאטו מארה (סאטמר בפי היהודים) באלול תרס"ה (ספטמבר 1905).
שם החלה להתגבש סביבו חצר קטנה משלו, והחלו לכנות אותו "הרבי מסאטמר.
שם שנשאר גם אחר שכיהן ברבנות עיירות אחרות"
בסיס התמיכה שלו גדל בהדרגה.
ב-תרע"א (1911) התמנה לרב העיירה אורשיווא, לשם העביר את ישיבתו, ובהתאמה נודעו אנשיו כ"חסידי אורשיווא".
ב-תר"פ (1920) חילק חוזה טריאנון את שטחי צפון-מזרח הונגריה, בהם ישבו חסידי סיגט, לרומניה ולצ'כוסלובקיה.
בשל הפיצול הגאוגרפי ויוקרתו העולה של האח הצעיר עברו אליו רבים מאנשי הרב חיים צבי.
תהליך זה הושלם לאחר מותו הפתאומי של הבכור ב-תרפ"ו (1926); אף כי בנו הרב יקותיאל יהודה בן הארבע-עשרה ירש אותו כאדמו"ר מסיגט, נעשה יואל למנהיג החצר בפועל, והרוב הגדול של חבריה פנה אליו.
בשנת 1926 התמנה לרב בעיירה קראלי וב-1928 נבחר לרב הקהילה האורתודוקסית בסאטמר, אם כי כהונתו אושרה רק לאחר שנתיים של מאבק והוא עצמו המתין עד 1934 לפני שקיבל את המשרה.
במרץ 1944 (תש"ד) הגיע הצבא הגרמני להונגריה והתחיל גירוש של יהודים למחנות.
חסידי האדמו"ר העבירו אותו לקלויזנבורג במטרה להבריחו מעבר לגבול אל רומניה, אך הוא נתפס והושם בגטו המקומי.
הוא ניצל כשנבחר להיות אחד היוצאים ברכבת קסטנר, ולבסוף הגיע לשווייץ.
מרבית חסידיו נספו בשואה יחד עם יתר יהדות הונגריה.
ב-1945 עלה לארץ ישראל, אך כעבור כשנה עבר לארצות הברית.
כשהוא מלווה על ידי כשבעים איש הקים הרב טייטלבוים מחדש את חצרו בוויליאמסבורג, ברוקלין.
התקנות הכירו בו כמנהיג הרוחני של הקבוצה לכל ימי חייו.
הרב טייטלבוים הקים תשתית חברתית ענפה שהתפתחה עם גדילת החסידות.
הוא הקפיד על אי-תלות מוחלטת בכוחות חיצוניים, כולל בתחום גיוס הכספים.
אליעזר (לאופולד) פרידמן, שניהל בנק בצ'כוסלובקיה בטרם המלחמה, מונה על ידו לראש קהל 'יטב לב' והיה העסקן המוביל בסאטמר עד לפטירתו ב-1972. כמו בקהילות הונגריות אחרות שהתמקמו בברוקלין, סירב האדמו"ר להצטרף לרשת החינוך החרדית-ליטאית הקיימת, והקים אחת משלו.
הוא חשש מרישום ילדות לבתי-הספר של "בית יעקב" ולכן פתח את רשת המוסדות "בית רחל" לבנות.
זאת, על אף שרבים מאנשיו התנגדו להקמת מוסדות לנערות, דבר שלא היה נהוג בהונגריה הכפרית.
כחלק מחזונו להיבדל מהעולם החיצון, עודד את חסידיו – רבים מהם דוברי גרמנית או הונגרית – לדבר יידיש בלבד.
מספר עיתונים ובתי הוצאה לאור שהוקמו לשם כך דאגו לספק חומר קריאה מגוון, והדור הראשון של ילדים דיבר בשפה באופן בלעדי ובאיכות גבוהה, בניגוד ליידיש הרצוצה של הוריו.
חסידות סאטמר גדלה במהירות: ב-1961 היו רשומים בקהל ייטב לב בוויליאמסבורג 860 בתי-אב, ובהם כ-4,500 נפש.
חסידות סאטמר סחפה מצטרפים חדשים רבים: בין ראשי בתי האב, רק כמחצית נמנו עליה לפני המלחמה ועוד 9% היו חסידי סיגט.
ב-1968 מנתה החסידות 1,300 בתי-אב בעיר ניו יורק, שעשו את סאטמר לחסידות הגדולה ביותר בה.
ב-23 בפברואר 1968 לקה האדמו"ר בשבץ שהותיר אותו משותק למחצה ופגע מאוד בתפקודו.
הנהגת סאטמר בפועל עברה לידי קבוצה מצומצמת שכללה את אשתו, אלטא פייגא טייטלבוים, ומספר בעלי תפקידים.
מצב עניינים זה הוסיף להתקיים עד לפטירתו ב-19 באוגוסט 1979.
לאחר פטירתו של הרב יואל, ללא צאצאים חיים, התנהל תהליך ממושך של מינוי יורש.
לבסוף בחר ועד העדה את המועמד שנחשב מלכתחילה לסביר ביותר, הרב משה טייטלבוים, אחיינו של קודמו, אף כי הרבנית אלטא פייגא התנגדה לו.
רובם הגדול של החסידים קיבל אותו.
קבוצה קטנה, בגיבוייה של האלמנה, מיאנה להכיר בו; לימים הוענק להם השם "בני יואל".
האדמו"ר החדש לא זכה להערצה הגורפת שנרחשה לדודו, והתהוותה מתיחות בינו לבין גורמים בממסד הוותיק.
הוא ובנו הבכור, הרב אהרן טייטלבוים, שמונה לרב בקריית יואל ונחשב כיורש המיועד, הואשמו בסגנון הנהגה ריכוזי ובהיעדר קנאות מספקת.
האופוזיציה התרכזה סביב הרבנית האלמנה, שהוסיפה להחזיק בכוח רב.
הסכסוך בין המחנות לא הוביל לפילוג רשמי אך לווה באלימות, בעיקר בקריית יואל, שם נפתח בית-כנסת נפרד ל"בני יואל" שהוחרם על ידי הרב אהרן.
לבסוף הושגה פשרה ב-1997. בינתיים הוסיפה החצר לגדול: באמצע שנות השמונים היו רשומים למעלה מ-10,000 גברים כחברים בקהל בוויליאמסבורג.
בתחילת שנות האלפיים, כאשר חלה הרב משה, החלה החסידות להתפלג לשני חלקים: תומכי בנו הבכור, הרב אהרן טייטלבוים (מכונה גם מהר"א; וחסידיו מכונים "אַהֲרוֹנִים" - קרי "אַרוֹינִים") ותומכי בנו השלישי, הרב זלמן לייב טייטלבוים (מכונה גם מהרי"י; וחסידיו מכונים "זאלי'ס" או "זַלוֹינִים").