tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אביה אמריקאי ששורשי משפחתו בצפון אמריקה עוד מתקופת 13 המושבות ואמה תאילנדית ממוצא סיני.
בצעירותה נדדה משפחתה בעקבות עבודתו של אביה באו"ם בין תאילנד, קמבודיה, אינדונזיה וסינגפור.
בגיל 16 עברה משפחתה להוואי בה למדה בתיכון בהונולולו.
ב-1989 סיימה תואר ראשון במדע המדינה באוניברסיטת הוואי, ב-1992 סיימה תואר שני ביחסים בינלאומיים באוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון.
היא החלה בלימודי תואר שלישי באוניברסיטת צפון אילינוי אך קטעה אותם עם גיוסה לשירות צבאי.
ב-2015 השלימה דוקטורט בשירותי אנוש באוניברסיטת קפלה.
במהלך לימודיה הצטרפה ב-1990 לתוכנית קצונת המילואים של צבא ארצות הברית.
היא הוכשרה כקצינה, עברה קורס טיס והוסמכה כטייסת מסוקים.
ב-1996 הוצבה במשמר הלאומי של אילינוי.
ב-2004 נשלחה עם יחידתה לעיראק וביצעה עשרות משימות מבצעיות קרביות.
בנובמבר 2004 נפגע מסוק ה-UH-60 בלק הוק אותו הטיסה מירי RPG, דקוורת' נפצעה באורח קשה, איבדה את שתי רגליה ונפגעה גם בידה הימנית.
היא עברה תקופת שיקום ממושכת במרכז הרפואי הצבאי הלאומי וולטר ריד במהלכה הורכבו על שתי רגלייה תותבות מטיטניום.
לאחר 13 חודשים חזרה לשירות במשמר הלאומי והחלה בהכשרה מחדש כטייסת.
היא השתחררה משירות המילואים ב-2014 בדרגת לוטננט קולונל.
על שירותה עוטרה במדליית האוויר ובלב הארגמן.
במהלך תקופת שיקומה החלה בפעילות למען חיילים משוחררים ונכים.
היא זכתה לתמיכתם של הסנאטור בוב דול שאף הקדיש לה את האוטוביוגרפיה One Soldier's Story: A Memoir, ושל הסנאטור דיק דרבין, והתמודדה ב-2006 בבחירות לבית הנבחרים של ארצות הברית.
היא הפסידה לאחר שיריבה הרפובליקני פיטר רוסקאם זכה ב-51.3% מקולות המצביעים לעומת 48.7% לה.
לאחר הבחירות מונתה לעמוד בראש מחלקת החיילים המשוחררים של מדינת אילינוי.
ב-2009 מונתה על ידי הנשיא ברק אובמה לעוזרת מזכיר המחלקה לענייני חיילים משוחררים, אריק שינסקי.
ב-2012 התמודדה פעם נוספת לבית הנבחרים והפעם נבחרה לאחר שזכתה לרוב של 54.7%.
היא הייתה בכך לאישה הנכה הראשונה שנבחרה לחברה בבית הנבחרים.
היא מכהנת כחברת ועדת הביטחון, ועדת הביקורת וכן בוועדה המיוחדת לחקירת מתקפת הטרור בקונסוליה האמריקנית בבנגאזי.
ב-2015 הודיעה על התמודדותה לכהונה בסנאט של ארצות הברית ב-2016, בפריימריז של המפלגה הדמוקרטית זכתה במועמדות המפלגה ובבחירות לסנאט גברה על הסנאטור המכהן מארק קירק ברוב של 54.4%.
היא הושבעה לתפקידה ב-3 בינואר 2017.
ביוני 2022 הייתה דקוורת' אחת מ-24 סנאטורים דמוקרטים, שקראו לחקור את מותה של שירין אבו עאקלה ובספטמבר 2023 הייתה אחת מ-15 סנאטורים דמוקרטים שחתמו על מכתב נגד מתן פטור מוויזה, לישראלים.
דקוורת' נשואה לבריאן אותו הכירה במהלך שירותה הצבאי, ואם לילדה שנולדה לזוג ב-2014. בינואר 2018 הודיעה כי היא בהריון מתקדם נוסף, באפריל 2018 ילדה בת, ובכך היא הסנאטורית הראשונה שילדה במהלך תקופת כהונתה.
ב-2020 הועלה שמה כמועמדת אפשרית לתפקיד סגנית הנשיא של ג'ו ביידן.
תֵמי והרווק סרט קולנוע אמריקאי מסוגת קומדיה רומנטית משנת 1957 עם דבי ריינולדס ולזלי נילסן בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על הרומן:"Tammy Out of Time" של הסופרת סיד ריקט סאמנר משנת 1948. הצלחת הסרט הביאה להפקות נוספות ב"סדרת תמי":
"נשיקתה הראשונה של תמי" (1961) עם סנדרה די וג'ון גאווין.
תמי והדוקטור (1963) עם סנדרה די ופיטר פונדה.
תמי והמיליונר (1967) עם דבי ווטסון.
השיר "תמי" המושר על ידי דבי ריינולדס היה מועמד לפרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר.
השיר הסנטימנטלי הזה הפך לשיר המזוהה ביותר של ריינולדס, היה ראשון במצעד הבילבורד והפך תוך זמן קצר לתקליט זהב.
בוצע על ידי מבצעים רבים כמו: אנדי ויליאמס, טריני לופז, ננסי סינטרה ועוד.
תמי (דבי ריינולדס) היא נערה בת 17 הגרה ביחד עם סבה (וולטר ברנן) בבית סירה במיסיסיפי על גבול לואיזיאנה.
היא עוסקת בעבודות בית ומדברת כל הזמן עם העז שהיא חברתה הטובה ביותר.
הסב מתפרנס מייצור בלתי חוקי של ליקר מתירס.
יום אחד מתרסק מטוס לתוך הביצה קרוב לביתם.
תמי וסבה יוצאים בסירה למקום ההתרסקות ומוצאים שם בחור פצוע ומעולף.
הם לוקחים אותו לבית הסירה ותמי מטפלת בו עד שהוא מתעורר ומספר ששמו פיטר ברנט (לזלי נילסן).
לאחר שהוא מתאושש הוא חוזר לביתו לא לפני שהוא מבטיח שאם יקרה לסבא דבר תוכל תמי לגור בבית משפחתו.
לאחר זמן נעצר הסב בגלל עיסוקו הבלתי חוקי ונשלח לכלא.
תמי הולכת ברגל עם עיזתה לבית האחוזה של משפחת ברנט.
היא מוסרת לפיטר שהסבא איננו והוא מניח שהוא מת.
פיטר מקיים את הבטחתו ובהסכמת אמו (פיי ריי) עוברת תמי לגור בבית משפחת ברנט.
יחסה של גב' ברנט משתנה כאשר תמי מגלה כי סבה נמצא בכלא.
דודתו של פיטר, רני (מילדרד נטוויק) מחבבת את תמי ומעודדת אותה.
עם הזמן לומדת תמי הכפרית את מנהגי הבית ומתחילה להתחבב על המשפחה.
פיטר מתייחס אליה כילדה ויש לו חברה רצינית בשם ברברה (מלה פאוורס).
פיטר עושה ניסיונות בפיתוח זן עגבניות ותמי תומכת בו.
לאחר סערה שהורסת את שתיליו הוא מתייאש ומחליט לקבל הצעה לעבוד בפרסום.
תמי כועסת על כך וחוזרת לביתה שם מחכה לה סבה שהשתחרר מהכלא.
פיטר מגיע למסקנה שהוא מעדיף את תמי על ברברה.
הוא הולך לבית הסירה ופוגש את תמי והם מתנשקים בפעם הראשונה.
תמי טוראל (נולדה ב-1950) היא תשבצאית ישראלית.
נולדה ב-1950 בתל אביב להורים יוצאי פולין, אביה מרדכי גורדון היה מנהל בבנק לאומי ואמה פנינה עקרת בית.
בעלת תואר בלשון ומקרא ותעודת הוראה מאוניברסיטת תל אביב.
התחילה את דרכה המקצועית כמגיהה בהוצאת "רמדור".
ב-1972 החלה לעבוד בידיעות אחרונות כמגיהה וב-1974 עברה למגזין "לאשה".
בתחילת שנות ה-80 כתבה את המדור הסאטירי "צו השעה" יחד עם יוסף ג'קסון וטל גלעד.
ב-1981 יזמה את מדור התשבצים של שבועון "לאשה", אותו הכינה מדי שבוע במשך 36 שנה.
טוראל הכינה את תבניות התשבצים והתשחצים עצמן, ואת התוכן התאימה לאקטואליה.
במהלך השנים יצרה כ-14,000 תשבצים, תשחצים ושאר סוגי שעשועוני חשיבה עבור המדור השבועי ועבור המוספים המיוחדים, בהם מגוון חידות מקוריות ומשחקי לשון ייחודיים.
החל מאוגוסט 2017, עם פרישתה לגמלאות, בתה חלי טוראל יוצרת את מדור התשבצים ומוסף "אפשר לחשוב" ב"לאשה".
טוראל נשואה ואם לשתי בנות.
"תשבצים ושעשועונים לגדולים ולקטנים" - לאישה, 2007
תמי כץ-לוריא (נולדה ב-1963) היא משוררת, רקדנית, מורה למחול ופילאטיס, וכוריאוגרפית ישראלית.
הוריה, ציונה וישראל כ"ץ, מורים ואנשי חינוך.
גדלה בחולון, ומשנת 1984 תושבת תל אביב.
בנעוריה למדה בלט קלאסי בבית ספר למחול של אינסה אלכסנדרוביץ, ובהמשך בלט קלאסי ומחול מודרני אצל מיטב המורים בתל אביב.
כרקדנית עצמאית, יצרה והופיעה ביצירות סולו שלה במסגרות שונות (אינטימדנס, מחול אחר, מחולוהט, על חבל דק, קולאז, ניסוי כלים ועוד).
יצרה והופיעה בערב סולו מחול ושירה "רק רגע" .
המופע עסק בדרך שבה האמנות תופסת ומנציחה את הרגע, ושילב קטעי מחול בכוריאוגרפיה של תמי, עם טקסטים משירתה, ובבימויה של רוז משיחי.
המופע, שנתמך על יד מועצת הפיס לתרבות ואמנות, עלה בהצלחה בפסטיבלים שונים בשנים 2001- 2004 ("פסטיבל אישה", "מוזות", ופסטיבלים בתיאטרון הסימטה, ובמוזיאון ישראל, ירושלים).
כץ-לוריא יצרה כוריאוגרפיות להצגות, ביניהן "יאקיש ופופצ'ה", "החולה המדומה" בבימויה של רוז משיחי, "לייזסטרטה 2000", בבימויה של מרים לרמן-באר (2007), ולאופרה הקאמרית "איטשע הייסטיר" של דניאל גלאי (2009).
כמורה למחול, לימדה בלהקת "קול ודממה", במגמות מחול שונות ברחבי הארץ, ובסטודיו רבים למחול ופילאטיס, ביניהם: מרכז ביכורי העיתים, בית הספר של הבלט הישראלי", "סטודיו בי", לימדה בקורסים למורים ב-"מכון וינגייט".
ריכזה את בית הספר למחול ב'"בית פרנקפורט" משך 21 שנה.
כיום ממשיכה ללמד מחול ופילאטיס.
בהשכלתה בוגרת תואר ראשון בהצטיינות בפסיכולוגיה ובספרות עברית מטעם אוניברסיטת תל אביב (1988-1984), קיבלה רישיון הוראה מטעם משרד החינוך (1995) ובעלת תואר שני בחינוך לאומנויות (התמחות בחינוך למחול), מטעם אוניברסיטת לידס שבאנגליה (2001-1999).
כמשוררת, החל מ-1980 פרסמה שירים במוספים הספרותיים של העיתונים "על המשמר", "דבר", ידיעות אחרונות" ו"מעריב", "ישראל היום", ובכתבי עת ספרותיים שונים : "שבו", "הליקון", "מאזנים", "עיתון 77", "עכשיו", "'שופרא"', "קשת החדשה", "'אפריון'", "עמדה", "'גג"', ובכתבי עת מקוונים: "'ליריקה"', "'כאוס'", "שחררזאדה, "'פועם'", ועוד.
כותבת ביקורות מחול באתרים "מפה", '"דאנספוינט'", ובאתר '"יקום תרבות'".
פרסמה עד כה (2017) חמישה ספרי שירה.
יסמין אבן ונתן סלור הלחינו משיריה והופיעו איתם.
זמן הוא תמונות צרובות, הוצאת פרדס, 2017, בתמיכת קרן יהושע רבינוביץ לאמנויות תל אביב, ואקו"ם.
שולפת את הגלגלים כדי לעקוף, 2008, הוצאת אבן חושן, בתמיכת מועצת הפיס לתרבות ולאמנות, מפעל הפיס.
שהות, הוצאת גוונים, 2001, בתמיכת קרן יהושע רבינוביץ לאמנויות תל אביב, וקרן עמו"ס.
מתוך החול אל הראשית, הוצאת תג, 1996, בתמיכת קרן עמו"ס.
מרחק הנגיעות, עורך: נתן יונתן, ספרית פועלים, 1988, בתמיכת קרן רון אדלר
חלון לתוך עולמה של רקדנית משוררת.
על הזמניות שלנו כאן, ועל הריקוד הזה שמתחיל ונגמר והוא רצף של רגעים.
המופע הוא שיתוף פעולה בין תמי כץ לוריא, רקדנית ומשוררת, לבין ברוריה בר, מוזיקאית פרפורמרית וזמרת ג'אז.
המופע עלה במסגרת פסטיבל "כלימשלובים 3" בניהולו האמנותי של גיל אלון, והופיע גם בפסטיבלים נוספים.
2011 - השתתפה בערב מחווה למשה אפרתי, עם רקדני העבר של "קול ודממה", מרכז סוזן דלל.
2009 - השתתפה כרקדנית ויוצרת ב"ניסוי כלים" במרכז בכורי העיתים, תל אביב, במופע משותף עם השחקנית שרה ברנשטיין.
המופע הציג שירים מתוך הספר "שולפת את הגלגלים כדי לעקוף", בשילוב מחול.
2007 - הופיעה בריקוד סולו והקראת שירה בערב "אהבה קאמרית, "מרכז עינב".
2001 - יצרה את ריקוד הסולו "בדיוק כשעליסה מתרוממת" והופיעה ב:
"קולאז", בית פרנקפורט, מאי 2001
"אינטימדאנס", תיאטרון תמונע", יולי 2001
"מחולאחר" ב"מחולוהט" מרכז סוזן דלל, אוגוסט 2001
מוזיאון תל אביב ב"שבתרבות", מרץ 2003
2004-2002 - יצרה את מופע/ מפגש המחול "רק רגע", שעסק בנושא הזמן, והדרך בה לוכדת האמנות את הרגע.
המופע עלה בתמיכת "מועצת הפיס לתרבות ולאמנות", שהופיע ב:
קטעים מהמופע בערב "הליקון", "תיאטרון תמונע", יולי 2002
"תיאטרון הסימטה" יפו, ינואר, מרץ 2003
"הסטודיו לאומנויות הבמה - תיאטרון חולון" במסגרת "פסטיבל אישה", מרץ 2003
"מוזיאון ישראל" נובמבר 2003–ינואר 2004
פסטיבל נשים "מוזות" נתניה, מרץ 2004
גלריה "הוראס ריכטר" דצמבר 2006
2000 - יצרה את ריקוד הסולו "מתנהרת" והופעה ב"קולאז'", בית פרנקפורט
1994 - הופיעה כרקדנית ב "תיירים", ערב עבודות של אניה ברוד.
1993-1991 - הופיעה בתוכנית משותפת עם הרקדן מיקי חומה, במסגרות שונות ("מוזיקטבע", הופעות לפני חיילי צה"ל, ועוד)
1988 - יצרה את הסולו "קטעים מאישה" והופיעה במסגרת "גוונים במחול".
חן שטרס, לקסיקון הקשרים לסופרים ישראלים, כתבה כי "שירתה לירית והיא מוצגת מעמדה של דוברת אינטרוספקטיבית.
הוא היחסים הדינמיים בין עולם המילים למודעות, כולל היחסים בין הדימויים השיריים לבין החושני והגופני.
נושא זה בא לידי ביטוי גם בעיסוק תדיר בגוף ובתודעה וכן ביחסים בין תנועה לנייחות, שאפשר לקשרם גם אל פעילותה בתחום המחול.
נושאים אלה מתפתחים בחלק מהשירים לכדי אמירות ארס-פואטיות.
לשון השירה שלה מערבת בין שפה שירית לשפה דיבורית...
הביקורת שמה דגש על הזיקה בין שירתה לעולם המחול ועל היחסים בין הגשמי והארצי לבין הרוחני והפואטי"
על ספרה "שולפת את הגלגלים כדי לעקוף" כתב מנחם בן במעריב תרבות ב-27 בפברואר 2009 כי "תמי כץ לוריא היא משוררת נפלאה, שהמילים מכשפות אותה "נעתרת למילים שיכישו אותי.." ואני מאמין לה, כי המילים שלה עשויות מחומרים דליקים כל הזמן, ואינן מזייפות, סוג של ציוריות חסרת מנוח, מפתיעה תמיד..."
על ספרה "מתוך החול אל הראשית" כתב עודד פלד בידיעות אחרונות ב-30 באוגוסט 1996 כי "זוהי כתיבה קיומית מאד, מעודנת, נבונה ורגישה המבקשת לעשות שימוש דייקני בשפה.
תמי כץ לוריא מצליחה לגעת לעיתים בקצוות חשופים, כואבים, של החוויה, תוך שמירה על ברית מסוגננת, נקייה מפזילות לסלנג, ובנימה מאופקת שאין בה התלהמות או פאתוס מיותר....קובץ יפה ושקט..."
קווין אוגנטגה תמאראבי באקומו-אברהם , הידוע בשם תמי אברהם , הוא כדורגלן אנגלי המשחק בעמדת החלוץ באסטון וילה מהפרמייר ליג.
אברהם נולד ברובע סאת'ק שבדרום לונדון למשפחה ממוצא ניגרי.
אברהם הצטרף בגיל 7 לאקדמיה של צ'לסי והיה מהשחקנים הבולטים בקבוצות הגילאים השונות של המועדון.
בנוסף הוא היה המבקיע הבולט בקבוצת הנוער של צ'לסי, בין העונות 2014/2015 ל-2015/2016 אברהם כבש 74 שערים ב-98 משחקים בקבוצת הנוער של צ'לסי.
היכולת של אברהם הרשימה את מאמן צ'לסי חוס הידינק שהזמין אותו להתאמן עם הקבוצה הבוגרת של המועדון.
ב-11 במאי 2016 אברהם ערך את הופעת הבכורה שלו בצ'לסי כמחליף במשחק מול ליברפול במסגרת הפרמייר ליג שהסתיים בתוצאה 1-1. שבוע לאחר מכן הוא שיחק במשחק שהסתיים בתוצאה זהה מול לסטר סיטי.
ב-5 באוגוסט 2016 אברהם הושאל לבריסטול סיטי מליגת הצ'מפיונשיפ לעונה אחת.
אברהם כבש את שערו הראשון בקבוצה בניצחון 0–1 על וויקומב וונדררס במסגרת גביע הליגה.
ב-13 באוגוסט 2016 הוא כבש צמד שערים בניצחון 1–2 על ברטון אלביון במסגרת המחזור השני של הצ'מפיונשיפ.
באותה עונה אברהם סיים כמלך השערים של בריסטול סיטי וכבש 23 שערי ליגה אף על פי שהקבוצה סיימה במקום ה-17 בליגה.
זכה אותו בתואר שחקן העונה של בריסטול סיטי.
ב-4 ביולי 2017 אברהם האריך את חוזהו בצ'לסי עד 2022, ונשלח להשאלה לסוונסי סיטי מהפרמייר ליג עד לסיום עונת 2017/2018. אברהם התקשה לשחזר את היכולת המרשימה שהפגין במדי בריסטול סיטי וכבש רק חמישה שערי ליגה במדי סוונסי סיטי שירדה לליגת המשנה בסיום אותה עונה.
ב-31 באוגוסט 2018 אברהם חזר לצ'מפיונשיפ, וחתם במדי אסטון וילה בהשאלה עד סוף עונת 2018/2019. אברהם כבש את שער הבכורה שלו באסטון וילה ב-19 בספטמבר, בניצחון 0–2 על רותרהאם יונייטד במסגרת הצ'מפיונשיפ.
ב-28 בנובמבר 2018 אברהם כבש ארבעה שערים במשחק מול נוטינגהאם פורסט שהסתיים בתוצאה 5-5, ועד לסיום שנת 2018 הוא כבש 16 שערים ב-20 הופעות.
בזכות היכולת המרשימה של אברהם וולברהמפטון וונדררס מהפרמייר ליג הציעה לאברהם לשחק בשורותיה כמושאל מצ'לסי אך אברהם דחה את ההצעה ובחר להישאר באסטון וילה.
במחצית השנייה של עונת 2018/2019 אסטון וילה הציגה יכולת מצוינת תחת המאמן דין סמית' ובזכות רצף מצוין של 11 משחקים ללא הפסד הכוללים תשעה ניצחונות ברציפות אסטון וילה סיימה במקום החמישי המוביל לפלייאוף על העלייה לפרמייר ליג.
אברהם כבש בניצחון 1–2 על ווסט ברומיץ' אלביון בחצי גמר הפלייאוף ובמשחק הגומלין שהסתיים בניצחון 0–1 של ווסט ברומיץ' אלביון הוא כבש את הפנדל הגורלי שהעלה את אסטון וילה לגמר הפלייאוף.
בגמר הפלייאוף אברהם שיחק 90 דקות ואסטון וילה ניצחה 1–2 את דרבי קאונטי ובכך חזרה לפרמייר ליג אחרי שלוש עונות בליגת המשנה.
אברהם סיים את העונה עם 26 שערים ובכך היה סגן מלך השערים של הליגה.
בנוסף, זכה בנבחרת העונה של הצ'מפיונשיפ.
לאחר העונה המוצלחת שלו באסטון וילה אברהם חזר לצ'לסי וקיבל את החולצה מספר 9. תחת המאמן פרנק למפארד, והבקיע שני שערי בכורה במחזור השלישי של הפרמייר ליג, בניצחון 2–3 על נוריץ' סיטי.
במחזור החמישי של עונת 2019/2020 אברהם כבש שלושער בניצחון 2–5 על וולברהמפטון וונדררס.
אברהם כבש את שערו הראשון בטורניר ליגת האלופות בניצחון של צ'לסי 1–2 על ליל.
ב-17 באוגוסט 2021 חתם ברומא תמורת 40 מיליון יורו.
ב-22 באוגוסט ערך הופעת בכורה והוסיף שני בישולים, בניצחון 1–3 על פיורניטינה.
ב-29 באוגוסט כבש שער בכורה בניצחון 0–4 על סלרניטנה.
בעונתו הראשונה בקבוצה הציג אברהם יכולת טובה, כבש 17 שערי ליגה בנוסף ל-9 שערים שכבש בקונפרנס ליג, תואר בו זכתה רומא לאחר ניצחון על פיינורד במשחק הגמר.
אברהם נפצע במשחק האחרון של העונה נגד ספציה, והחמיץ כמעט את כל העונה שלאחר מכן.
ב-30 באוגוסט 2024 הושאל אברהם אל מילאן תמורת אלכסיס סאלמאקרס שעשה את הדרך ההפוכה.
ב-14 בספטמבר כבש את שער הבכורה שלו במועדון בניצחון 4-0 על ונציה.
ב-26 בנובמבר כבש ובישל בניצחון 3-2 על סלובן ברטיסלאבה בליגת האלופות.
ב-6 בינואר 2025 כבש את שער הניצחון בגמר הסופר קאפ האיטלקי בתופסת הזמן נגד אינטר וזכה עם קבוצתו בתואר.
ב-5 בפברואר כבש צמד נגד רומא ברבע גמר הגביע האיטלקי, אברהם סיים כמלך השערים של הגביע בעונה זו, עם 4 כיבושים.
ב-2 ביולי 2025 הושאל אברהם לבשיקטאש עם אופציית רכישה ב-11 מיליון ליש"ט.
ב-26 בינואר 2026 בשיקטאש מימשה את אופציית הרכישה ומכרה אותו לאסטון וילה מהפרמייר ליג ב-18 מיליון ליש"ט.
אברהם ייצג את הנבחרות הצעירות של אנגליה וזכה עם הנבחרת עד גיל 21 בטורניר טולון ב-2018. בנובמבר 2017 אברהם קיבל זימון לסגל נבחרת אנגליה לקראת שני משחקי ידידות.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הנבחרת ב-10 בנובמבר 2017 במשחק ידידות נגד נבחרת ברזיל.
משום שאברהם זכאי לשחק בנבחרת ניגריה בשל מוצא הוריו.
באוקטובר 2019 אברהם זומן על ידי מאמן נבחרת אנגליה גארת סאותגייט לסגל הנבחרת לקראת משחקי מוקדמות יורו 2020. ב-11 באוקטובר אברהם שיחק במשחק מול נבחרת צ'כיה וכך הוא הבטיח את עתידו בנבחרת אנגליה.
ב-14 בנובמבר 2019 הוא כבש את שערו הראשון במדי הנבחרת האנגלית בניצחון 0–7 על נבחרת מונטנגרו במסגרת אותו טורניר מוקדמות.
שחקן העונה של בריסטול סיטי: 2016/17
תמי אסולין (נולדה ב-8 ביוני 1970) היא משוררת, אמנית ויוצרת ישראלית.
רקדה בלהקת קול ודממה, להקת מחול מודרני אשר רקדו בה רקדנים חירשים ושומעים במשותף, והייתה חברה בקבוצת התיאטרון והתנועה "עשר אצבעות", תיאטרון של אנשים חירשים בהובלת הבמאי חמד שולברג.
בהצגה "בית ברנרדה אלבה" בהפקת התיאטרון, גילמה את תפקידה של אדלה.
למדה אמנות ב והוראת מחול בסמינר הקיבוצים.
לימדה תיאטרון בבית הספר כי"ח והיא מלמדת את שפת הסימנים במגמה ייחודית בתיכון מקיף יהוד.
ספרה השלישי, "יםFa" אשר פורסם בשנת 2018 בהוצאת מעין, הוא הספר השירה הראשון בעולם שנכתב בתחביר "Fa" של שפת הסימנים הישראלית.
אסולין מופיעה במופעי פרפורמנס הכוללים שימוש בשפת הסימנים הישראלית.
את המופעים מקיימת אסולין בצוותא עם יוצרים שונים, ביניהם שחקנים, זמרים, אמנים ומשוררים.
באפריל 2022 הוצג סרטה 'אייל מאוהב' במסגרת פסטיבל אפוס - סרטים בעקבות משוררים בסינמטק תל אביב
בשנת 2022 הוציאה היוצרת יעל בירנבאום "יעל ופתק" סינגל כפול שבו הלחינה וביצעה שניים משירה של אסולין: 'באס של הלב / חיה גוף חופשי' .
נשואה לשוקי אסולין, מורה ובמאי חירש.
היא שיחקה בהצגתו "קצפת" שהוצגה בפסטיבל עכו.
רוצה ספר שירים, הוצאה עצמית, 1990
עץ אלף העלים ספר שירים, עריכה: רבקה אסא, הוצאת תמוז, 1994
יםFa ספר שירים, הוצאת מעין, עורכים: רועי צ'יקי ארד, יעל בירנבאום, גל נאור, 2018
את אוהב ספר שירים, הוצאת ברחש, עורכים: דניאל עוז, ערן הדס, 2024
אשבטן, סרט קצר, תסריט: תמי אסולין, בימוי: וידי בילו, בחסות קרן גשר לקולנוע רב תרבותי, 2018
בראשית, מופע פרפורמנס, בשיתוף אמנית ציור הגוף נועם הינדן.
המופע הוצג בפסטיבל אמנות חירשת באיטליה
עץ אשה, מופע פרפורמנס, דואט עם השחקן מורדי וויס
תמר (תמי) אולמן (נולדה ב-23 בדצמבר 1954) היא עורכת דין ישראלית, המתמחה בתחומי עבירות מין, רצח, דיני צבא, סמים, תעבורה ופלילים.
בנוסף לכך, היא מכהנת כממלאת מקום יושב ראש לשכת עורכי הדין הארצית.
קודם לכן כיהנה כיושבת ראש לשכת עורכי הדין במחוז חיפה.
אולמן נולדה בשנת 1954 בחיפה, לכתריאל שהיה חבר "אגד" ולרינה שהייתה עקרת בית.
בנעוריה הייתה אלופת ישראל בסייף.
אולמן טופחה על ידי מי שהייתה המורה שלה מבית הספר חנה כרמי, ובעלה השופט אמנון כרמי, שגם בנם היה אלוף סייף.
בשנת 1981 סיימה את לימודי המשפטים, לאחר שלמדה גם בארצות הברית, שם קיבלה מלגת ספורטאית מצטיינת.
את התמחותה עשתה אצל השופט אמנון כרמי.
ולאחר מכן, עבדה כשכירה אצל עורך הדין טומי נדשי.
כעבור שנה וחצי יצאה לדרך עצמאית והקימה משרד משל עצמה.
נכון ל-2020, משרדה דורג על ידי דן אנד ברדסטריט כאחד משבעת המשרדים המובילים בישראל בתחום המשפט הפלילי.
באפריל 2023 נבחר משרדה על ידי דן אנד ברדסטריט כאחד מעשרת המשרדים המובילים בישראל באותה השנה בתחום הפלילי.
בבחירות ללשכת עורכי הדין בישראל שהתקיימו ב-2023, נחתם הסכם שותפות בינה ובין עמית בכר שבמסגרתו היא מונתה לממלאת מקומו בלשכה.
ב-16 באוקטובר 2023 הודיעה אולמן כי לשכת עורכי הדין תשלול את רישיונם של עורכי דין שהביעו תמיכה בחמאס בזמן טבח שבעה באוקטובר.
אולמן נשואה למנתח הפלסטי פרופסור יהודה אולמן, ולהם שלושה ילדים ביולוגים.
ילדיהם של הזוג אולמן הצטיינו גם הם בענף הסייף.
לזוג גם ארבעה ילדים מאומצים.
תמי אולמן היא סנגורית פלילים.
תיק דלאל דאוד, אשר זוכתה מרצח בעלה מחמת הספק, בבית המשפט המחוזי בחיפה.
אך לבסוף הורשעה ברצח בבית המשפט העליון ונשלחה למאסר עולם.
תיק שוד הברינקס – ייצגה את אילן קופרמן-סגל לאחר שגנב 4.7 מיליון ש"ח ממשאית שהובילה כסף בחברה שבה עבד.
תיק הדורס טל מור – אשר הורשע בדריסת בנו של שופט בית המשפט העליון, מישאל חשין, בעת שרכב על אופניו.
מור נשלח ל-12 שנות מאסר, מתוכן ריצה 7 שנים ושוחרר לחופשי.
רצח תהילה נגר – ייצגה את ראיד רושרוש אשר הורשע בהריגת תהילה נגר ונשלח ל-19 שנות מאסר.
ייצגה את יחיא עדואן פרחאן אשר הורשע ברצח דנה בנט.
על פרחאן נגזר שלושה מאסרי עולם מצטברים ועוד 12 שנה.
השופטים קבעו כי המעשה היה "רצח לשם רצח", ללא סיבה, וכי בנט לא נאנסה לפני מותה.
ייצגה את אלי בוחבוט, סגן אלוף בצה"ל אשר הואשם בסוף שנת 2002 באונס חיילת.
בשנת 2006 הוא זוכה, וכשנה לאחר מכן הגיש תביעת פיצויים נגד צה"ל והחיילת המתלוננת.
ייצגה את אביבי לב, אשר הואשם על ידי בתו, ורד לב, כי אנס אותה בילדותה.
התיק נסגר עקב התיישנות וחוסר ראיות.
פרשת הירי בלוחם מג"ב נעים מאדי – ייצגה את אפיק טויבי אשר הורשע בהמתה בקלות דעת.
תמי גינגולד היא שחקנית, מנחה וקומיקאית ישראלית.
גינגולד שיחקה ב-1980 בסרט "כוכב השחר" של הבמאי עקיבא ברקין.
בשנת 1982 שיחקה תפקיד ראשי בסרט הקצר "המכונה אוטיסטי" של ישי גבריאלי שזכה בפרס הסרט העלילתי הקצר לשנת 1983.
גינגולד הופיעה בשנת 1982 בפינת "על הברזלים" בתוכנית הקומית הידועה "זהו זה!", ובאופן קבוע בשנים 1984-1983 כמנחה האישה הראשונה בתוכנית, וכשחקנית מובילה במספר תפקידים.
בתחילת שנות ה-80 היא הופיעה במסגרת להקת הבובונים בתוכנית "מועדון החתול שמיל".
ב-1984 הופיעה בסרט "ספר נשים", בשנה זו גם שיחקה בתפקיד אורח כסמלת קשר בסדרת הטלוויזיה "אנשים במיל".
ב-1985 שיחקה בסרט "הכלה" של נדב לויתן.
ב-1986 שיחקה את תפקיד ירדנה בסרט "הקרב על הוועד", לצד שלישיית הגשש החיוור.
גינגולד נולדה להורים שעלו לישראל מגרמניה ומפולין.
היא ירדה לניו יורק שבארצות הברית, ונישאה לתומאס גארנר, מורה לאמנות ממשפחה נוצרית ובמקור מאוהיו, ולהם שתי בנות משותפות, אחת מהן היא השחקנית ג'וליה גארנר.
תמי כספי-אשל (נולדה ב-4 בפברואר 1965) היא מוזיקאית רב-תחומית – פסנתרנית, מלחינה, מעבדת מוזיקלית ומנצחת מקהלות ישראלית.
חברה קבועה בלהקת "תופעת דופלר".
כמו כן, עוסקת בצילום ועריכת וידאו.
כספי-אשל נולדה בחיפה להוריה, עמיקם כספי, שורד שיירת יחיעם, ועפרה (לבית טויסטר).
לכספי-אשל אח בכור בשם יובל.
היא בוגרת תיכון עירוני ה' בחיפה.
לאחר שירותה הצבאי בלהקות הצבאיות כפסנתרנית ומעבדת מוזיקלית ושחקנית בתיאטרון צה"ל, הצטרפה בשנת 1990 כקלידנית ללהקת "תופעת דופלר" שהקימו ברוך פרידלנד וארז הקיני.
בשנת 1985 לימודי ניצוח והלחנה בבית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 1988 הצטרפה כמלווה בפסנתר לרפי פסחזון, שניצח בפתח תקווה על להקה צעירה שהחלה לפעול מספר חודשים לפני כן, בשם "מוסיקל".
בשנת 1991, לאחר פטירתו של פסחזון בטרם עת, נכנסה כספי-אשל לתפקיד המנצחת בהרכבים שהוביל.
על להקת "מוסיקל" היא מנצחת עד היום.
במקביל, ניצחה עד שנת 1994 על חבורת הזמר האירוסים, עד שנת 1997 על חבורת הזמר "ההדרים" בהוד השרון, כמו כן ניצחה על חבורת הזמר של מושב קדרון.
מספטמבר 1996 כספי-אשל החלה לנצח גם על מקהלת "רמות יבנה", במקומו של יאיר רוזנבלום שנפטר ממחלה קשה.
בשנים 1998 עד 2000 גם הפעילה את מועדון הזמר ביבנה.
בין השנים 1999–2004 הקימה וריכזה כספי-אשל את מגמת המוזיקה של תיכון "גינסבורג האורן" ביבנה, כמו כן עיבדה מוזיקלית וניצחה על האנסמבל הקולי "צעירי האורן" במגמה.
בין השנים 2001 עד 2004 ניצחה על מקהלת "חוף ימים" אשקלון.
משנת 2018 מנצחת גם על הרכב רוק בשם "שטראוסבנד" המורכב מעובדי חברת שטראוס גרופ.
בדצמבר 2003 הוציאה כספי-אשל שני סינגלים לרדיו: "סודות" ו-"כמעט", אותם כתבה בעצמה והלחינה יחד עם ישי גזית.
בשנת 2008, הצמד "תמי וניר" בהשתתפותה (עם המוזיקאי ניר חלמיש) התקבל לפסטיבל איל הזהב (The Golden Stag) ברומניה.
הצמד הופיע בשירים "אהובתו" ו"Nimeni Pe Drum" (ברומנית) - והגיע למקום השישי מתוך 30 משתתפים.
בשנות ה-90 עיבדה את שירי השלישייה "דונה סי", שכלל את דורית לובראני, נעמה גנות וסיגל אשל, גיסתה של תמי.
בין השנים 2007 עד 2013 פעלה כספי-אשל בבית הספר לתיאטרון "בית צבי" בתור קורפטיטורית ומדריכה מוזיקלית.
היא השתתפה בהדרכה מוזיקלית של המחזמר "Rent" וכן תרגמה חלק משירי המחזמר "Our House" בו השתתפה גם כמדריכה מוזיקלית (משירי להקת מאדנס).
במשך שלוש עונות כתבה עיבודים וניהלה מוזיקלית סדנאות מוזיקה לסטודנטים, ביחד עם אלווירה כוחנוף.
במקביל, ניהלה מוזיקלית את המופע "הצ'יזבטרון" שעסק בשירי להקת הפלמ"ח ובוים על ידי עפר שפריר.
כספי-אשל כתבה והלחינה עשרות שירים וכן יצרה מאות עיבודים עבור מקהלותיה.
עיבודים שלה בוצעו, בין היתר, על ידי חני ליבנה ודוד ד'אור.
מאז שנת 2010, כספי-אשל עוסקת בריצה למרחקים ארוכים.
סיימה קורס מדריכי ריצות ארוכות במכון וינגייט ב-2013 ואת מרתון תל אביב בשנת 2014.
כספי-אשל נשואה לדגן אשל, בנם של אילן אשל - יליד קיבוץ שער הגולן ששימש כמנכ"ל ארגון מגדלי הפירות ומנכ"ל הגידולים האורגניים - ושל רות שלונסקי-אשל, לשעבר מרצה לספרות ולחינוך יצירתי בסמינר הקיבוצים, בתו של אברהם שלונסקי.
תמי טסקר (נולדה ב-19 בינואר 1983) היא דוגמנית ושחקנית טלוויזיה ישראלית.
טסקר נולדה בקיבוץ גבעת חיים, לעזה ועברי, שעלה מבריטניה.
ב-1997 זכתה בתחרות "סופר מודל".
ב-2003 זכתה במקום הראשון בתחרות דוגמנות של ערוץ האופנה (FASHION TV MODEL AWARDS) שהתקיימה במונטה קרלו.
היא דגמנה במילאנו, בפריז ובניו יורק ובארץ דגמנה בין היתר למגזין בלייזר, ב-2009 הופיעה בקמפיין למי עדן.
בטלוויזיה היא הופיעה בתפקידי אורח בסדרות "השועלים", "החברים של נאור" ו"יחפים".
תמי והדוקטור הוא סרט קומדיה רומנטית אמריקאי משנת 1961 בבימויו של הארי קלר, עם סנדרה די פיטר פונדה ובאולה בונדי בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על הרומן "Tammy out of Time" של סיד ריקט סאמר משנת 1948 שלפיו הופקו פרט לסרט זה גם "תמי והרווק (1957), "נשיקתה הראשונה של תמי" (1961) ו"תמי והמיליונר" (1967).
זה סרטו הראשון של פיטר פונדה וסרטה האחרון של באולה בונדי.
מיס קול (באולה בונדי) נופלת למשכב.
הרופא המקומי קובע שמדובר בבעיה בלב ומזעיק את המנתח ד"ר בנטלי (מקדונלד קרי) מלוס אנג'לס שקובע שהיא סובלת מהיצרות המסתם הצניפי ועליה לעבור ניתוח.
תמי מצטרפת אליה בטיסה (בפעם הראשונה בחייה).
האחות הראשית מיס קולמן (מרגרט לינדסי) מאפשרת לה לגור במגורי אחיות תמורת עבודה ככוח עזר.
האחות מילי (אליס פירס) מאפשרת לה לעבוד מדי פעם במקומות אחרים אבל תמי עושה כל הזמן "פאשלות" ומוחזרת לעבודה בניקיון.
בחדר הניתוח היא לוקחת מספריים מסט לאחר ניתוח ובספירה מתברר שחסרים מספריים וכל בית החולים נכנס לכוננות לצורך ניתוח נוסף.
באגף היילודים היא מחליפה סרטי זיהוי ואם לבנה מקבלת תינוק שחור בעוד שאם שחורה מקבלת תינוק לבן.
תמי פוגשת בד"ר צ'סוויק (פיטר פונדה), מתמחה צעיר בכירורגית לב ומתחיל קשר ביניהם.
הוא לוקח אותה לקונצרט קלאסי בהוליווד בול ולהצגת רומיאו ויוליה בתיאטרון.
אחד המאושפזים הוא המיליונר ג'ייסון גריפ (רג'ינלד אוון) שמקבל טיפול מיוחד לאחר שתרם למחלקה אגף.
בתחילה הוא לא מסתדר עם תמי וזורק את האוכל שהיא מגישה אבל היא מציעה לו לעבור ליד מיס קול ומתפתחת ידידות בין שני הקשישים והוא מתעדן.
ד"ר בנטלי אומר לד"ר צ'סוויק כי עליו להתרכז בעבודתו ולצאת פחות לבילויים.
תמי מבחינה גם שמיס קולמן חושקת בד"ר בנטלי אבל עצורה והיא מנסה לקרב ביניהם.
ביום הניתוח מגישה מיס קולמן מכתב התפטרות ורוצה לעזוב.
תמי מתחננת לפניה שתגיע לניתוח של מיס קול והיא מסכימה.
מיס קול מתאושש ולג'ייסון גריפ יש תוכניות אתה, ד"ר בנטלי מתחבר עם מיס קולמן, האחיות ובראשם ורה (ג'ואן מרשל) מבקשות מתמי סליחה על הזלזול שהפגינו כלפיה ותמי חוזרת לזרועותיו של הדוקטור שלה.
שם השחקן/יתשם הדמותהערותסנדרה דיתמי טיירפיטר פונדהד"ר צ'סוויקמתמחה בכירורגיהבאולה בונדיגב' קולנדבניתמקדונלד קריד"ר בנטלימנתח לבמרגרט לינדסימיס קולמןאחות ראשיתרג'נלד אווןג'ייסון גריפחולה עשיראליס פירסמיליאחותג'ואן מרשלורהאחות
תמי הראל (נולדה ב-18 באוגוסט 1970) היא אשת תקשורת ישראלית.
החל משנת 2019 משמשת סמנכ"לית התוכן וראש מערכת החדשות של שלושת ערוצי i24NEWS.הראל ביימה וערכה סרטים, סדרות ותוכניות, אשר שודרו בערוצים שונים בישראל ובעולם.
הראל נולדה בשנת 1970 וגדלה ברמת גן.
לאחר שסיימה את התואר הראשון ובמקביל ללימודי התואר השני, החלה לעבוד בטלוויזיה החינוכית בתפקידי הפקה ותחקיר במגוון תוכניות, בהן "ערב חדש", "חדש בעיניים" ו"תיק תקשורת".
בשנת 1995 שימשה תחקירנית בתוכנית הצרכנות "כלבודק" ובתוכנית הפלילים "מדור" בהגשת העיתונאי רפי גינת.
בשנת 1996 הצטרפה לצוות מהדורת החדשות בכבלים "יום אחד", שם שימשה כתבת, עורכת ומגישת חדשות.
עם סיום עבודתה בחדשות בכבלים, בשנת 2000, עבדה הראל במספר הפקות טלוויזיוניות בתפקידים שונים, בהם עריכת תוכן, בימוי והפקה.
הראל ערכה את התוכניות הדוקומנטריות "זמן שאול" ו-"הבלוק" בערוץ בריזה, ואת מגזין הילדים היומי "יום יום גג" בערוץ "תכלת".
בשנת 2004 שימשה עורכת, מגישה ובמאית בחדשות HOT ולאחר מכן כבמאית בסדרה הדוקומנטרית "שקופים", אשר שודרה בערוץ 2 בהפקת סלוצקי אפיקי תקשורת.
בשנת 2006 שימשה הראל תחקירנית בסרט הדוקומנטרי "הביטחוניסטים", אשר זכה בפסטיבל סאנדנס.
הסרט שודר בערוץ 1 ובערוץ ARTE, והראל עצמה זכתה בפרס התחקירן המצטיין לשנת 2006 על עבודתה בסרט זה.
בשנת 2007 שימשה מפיקה ותחקירנית בסדרה הדוקומנטרית "על סם"אשר שודרה ביס דוקו בהגשת אושרת קוטלר, וכעורכת ומפיקה בסדרה הדוקומנטרית "חלומות אסורים" ששודרה בערוץ 10, שתיהן בהפקת "דוקודרמה".
הראל ביימה שני סרטים דוקומנטריים: "שתי טיפות מים" בהפקת דוקודרמה אשר שודר בערוץ 2, ו-"לרוץ"בהפקת עומר טי.וי וארז דן, אשר שודר בערוץ 10.
בשנת 2013, עם הקמת ערוץ החדשות הבינלאומי i24NEWS, מונתה הראל לעמוד בראש מחלקת התוכניות של שלושת ערוצי הרשת.
הראל ניהלה את תוכניות המגזין המשובצות בין מבזקי החדשות של הערוץ, אשר הרחיבו בנושאים כמו חברה, כלכלה, תרבות, דתות, היסטוריה, ספורט ועוד.
תוכניות המגזין סיפקו לצופים התמקדות מעמיקה יותר בנושאים אקטואליים.
הראל ערכה וביימה כתבות עומקוסרטים דוקומנטריים קצרים אשר שודרו בשלושת ערוצי i24NEWS, באנגלית, צרפתית ובערבית.
לאחר כארבע שנים בתפקיד, קודמה הראל והופקדה על ניהול הערוץ בצרפתית של i24NEWS.
במסגרת תפקידה הייתה הראל אמונה על כלל התוכן החדשותי והאקטואלי של הערוץ, וניהלה את צוות הערוץ בתל אביב והצוות באולפני i24NEWS בפריז.
בתקופה זו ביימה הראל 3 סרטים דוקומנטריים שצולמו באוגנדה ובגבול סרביה-קרואטיה, ושודרו בערוץ.
הראשון עסק בילדי פליטים סודנים שהיגרו מישראל לאוגנדה, השני על ארגון ישראלי אשר מאמץ בתי יתומים באפריקה, והשלישי על דרכם של הפליטים הסורים בדרכם לאירופה.
ביוני 2019 הראל מונתה לתפקיד סמנכ"לית התוכן של i24NEWS וכיום היא משמשת כמנהלת שלושת ערוצי i24NEWS, האחראית על כלל התכנים המופקים בתוכניות השונות, מהדורות החדשות והמשדרים המיוחדים בערוצי הרשת.
הראל היא בוגרת תואר ראשון במדע המדינה ובצרפתית באוניברסיטת בר-אילן (1990-1993) ותואר שני בעיתונאות, אף הוא מאוניברסיטת בר-אילן (1993–1995).
בנוסף למדה הראל בתוכנית לבימוי סרטים באוניברסיטה הפתוחה (1995).
הראל מתגוררת במודיעין עם שתי בנותיה.
תמי בצלאלי היא ציירת, פסלת, מאיירת, מורה לשעבר לרישום בבצלאל, וסופרת ישראלית.
נולדה בחיפה כתמי בר-משה לנורמה (נוריה) וליצחק בר-משה, עיתונאי, סופר ודיפלומט.
הוריה היו ילידי בגדד שעלו לארץ בתחילת שנות ה-50, והתגוררו עם הגיעם ארצה במעברה בשפרעם ובחיפה.
יש לה אחות אחת, עדית שמר, נגנת חליל וסופרת.
בגיל 5 עברה עם משפחתה לירושלים, ושם גדלה והתחנכה.
כשהייתה בת 7 נסעה משפחתה לשליחות בטהראן.
בתיכון למדה בגימנסיה העברית רחביה (סיימה בשנת 1971).
בגיל 20 החלה ללמוד בבצלאל, תחילה גרפיקה ובהמשך אמנות.
בגיל 21 עזבה את הלימודים, המשיכה בהכשרתה האמנותית באוטודידקטיות, ולפרנסתה החלה ללמד רישום ופיסול בביתה.
החל משנות ה-80 לימדה בכמה בתי ספר ומכללות באזור ירושלים: הייתה מורה לאמנות בבית הספר הניסויי בירושלים, מורה לרישום בבית הספר התיכון ע"ש סליגסברג, מנחת סדנאות בנושאי יצירה במכללה ע"ש דוד ילין, מורה לרישום במכללת אמונה ומורה לרישום, ציור ופיסול למבוגרים וילדים באגף הנוער במוזיאון ישראל (שם עבדה 38 שנים).
בשנים 2000–2020 הייתה מורה בכירה לרישום ומרצה במחלקה לאומנויות המסך בבצלאל.
בשנים 2018–2019 לימדה רישום לאנימציה במכללה האקדמית ספיר.
במקביל עבדה מאז שנות ה-70 כמאיירת ספרים ובעיקר ספרי ילדים בהוצאת דביר ובהוצאת כתר, ועיצבה גם עטיפות רבות לספרים.
בשנות ה-60 לחייה ביצעה "תפנית אמנותית" והחלה לעסוק בכתיבה.
היא פרסמה שני ספרי פרוזה: בשנת 2016 הספר "תישארי", ובשנת 2023 הספר "הו-מאמה".
בשני הספרים משולבת העלילה הבדיונית ביסודות אוטוביוגרפיים בולטים.
הספר "הו-מאמה" נכלל ברשימה הקצרה של המועמדים לפרס ספיר לשנת 2023.
בצלאלי קיימה שמונה תערוכות יחיד, השתתפה בשבע תערוכת קבוצתיות, והייתה אוצרת של כעשר תערוכות.
1978 - היכל הבונים החופשיים, ירושלים
1982 - בית האמנים, ירושלים
1987 - בית האמנים, ירושלים
1995 - בית האמנים, ירושלים
1999 - רישומים בעיפרון, בית האמנים, ירושלים
2008 - בתים שעוזבים: תמי בצלאלי-שוחט, עבודות חדשות, קיימא גלריה וסטודיו, יפו
1995 - תערוכה קבוצתית עם לואיז שץ, בית האמנים, ירושלים
2000 - רשמים: רישום בישראל עכשיו, בית האמנים, ירושלים
2000 - הצבע השלישי, בית האמנים, ירושלים
2003 - The Art of Aging, היברו יוניון קולג', ניו יורק, ארצות הברית
2007 - תערוכת מורים, מרכז אמנות ירושלים, מכללה לאמנות, ירושלים
2011 - דו"ח שנתי 3, קיימא גלריה וסטודיו, יפו
2011 - לילה לבן רגוע, קיימא גלריה וסטודיו, יפו
2003 - דניאלה וכסלר-רסין, סדר דברים (אוסף דפנה נאור), גלריה טובה אוסמן, תל אביב
2003 - לנה זידל, זאבים, בית האמנים, ירושלים
2004 - מורין פיין, התבוננות בעירום (ציורי עירום בצבעי מים), בית האמנים, ירושלים
2006 - זיו לנצנר, גלריה הוראס ריכטר, יפו
שלמה אלפנדרי, בית האמנים תל אביב
שלומית בר-דיין (1939–2001), בית האמנים ירושלים
אסתר סופר (עורכת), שירים שאוהבים: מאת לאה גולדברג, מרים ילן - שטקליס, ע' הלל, נורית זרחי, נתן אלתרמן, מיכל סנונית, לאה נאור, ירושלים, כתר, 1977.
מרגלית עקביא, משחקים סביב לעולם, ירושלים, כתר, 1977.
משה שמיר, סיפורים בשלושה קולות: קול מכפר, קול מעיר, קול מאתמול, תל אביב, דביר, 1978.
ראובן סיוון, נכתוב מלא: מדריך הכתיב חסר הניקוד לפי הכללים שקבעה האקדמיה ללשון העברית לבית הספר היסודי ולחטיבת הביניים, ירושלים, הוצאת א.
אהרן מגד, אהבת נעורים, תל אביב, דביר, 1979.
רחל חובב, תעלולי מיכי ודבי, תל אביב, דביר, 1979.
פריים!, בימת קדם לספרות, 1986.
יצחק גורמזאנו גורן, משה, מוריס ומוסא או פסח אלכסנדרוני, בימת קדם לספרות, 1986.
בנימין גלאי, המוות השחור או דברי ימי גמיני, תל אביב, דביר, 1987.
חגית בנזימן, כשאמא הייתה קטנה, תל אביב, דביר, 1988.
אורה אנקורי, מה מתבשל באגף הנוער: סל מתכונים של צוות האגף, ירושלים, מוזיאון ישראל, 1995.
פרנסיס הודג'סון ברנט, נסיכה קטנה (עברית: דליה למדני), ירושלים, כתר, 1996.
יצחק בר-משה, שני ימים ביוני (תרגום מערבית: נורמה בר-משה, עריכת התרגום: עדית שמר), אגודת האקדמאים יוצאי עיראק בישראל, 2013.
דייוויד קאהן, עונת פרא (עריכה: עודד וולקשטיין ויפעת הכט), ירושלים, הוצאת כרמל, 2014.
אתגר קרת, הממלכה הקטנטנה, כנרת, זמורה-ביתן, דביר, 2017.
אורית גידלי, אנשים נגעו בירח, כנרת, זמורה-ביתן, דביר, 2018.
איריס אליה כהן, טל מחכה לרכבת, ראשון לציון, ידיעות אחרונות - ספרי חמד, 2020.
רותי ויטל גילעד, מזוודודות, תל אביב, קרן, 2020 (כולל עיצוב עטיפה).
(בשיתוף עם מזל שאלתיאל), ארגז כלים למדריך בקייטנה, החברה למתנ"סים - מרכזים קהילתיים בישראל, 2002.
מורין פיין - ספר אומן (כתיבת ההקדמה: תמי בצלאלי-שוחט), 2005.
תישארי, הוצאת כנרת זמורה ביתן, 2016.
הו-מאמה, אפיק - ספרות ישראלית, 2023.
בשנת 1978 כתבה את המילים לפזמון "סבתא דימונה" (לחן ועיבוד: נתן כהן, שרה: נירה גל), שכיכב 7 שבועות במצעד הפזמונים הישראלי של רשת ג'.
בשנת 2005 נבחרה ליושבת ראש אגודת האמנים בירושלים.
בשנת 2020 השתתפה בצילום סרט הגמר בבצלאל, של בתה נעמה שוחט.
הסרט הקרוי "שלושה דברים שהלכו לאיבוד", מתמקד בזכרונות על יצחק בר-משה, אביה של בצלאלי (וסבה של נעמה שוחט).
בינואר 2023 השתתפה בתוכנית המציאות "מתחילים מאפס" עם בת זוגה שרה גרוס.
1983 - פרס פניגר לאמן צעיר
1995 - פרס ליצירה אמנותית ע"ש שושנה איש שלום
2023 - ספרה "הו-מאמה" נכלל ברשימה הקצרה של המועמדים לפרס ספיר (אך לא זכה)
בפעם השלישית נישאה לאישה, שרה גרוס.
השתיים השתתפו יחד בתוכנית "מתחילים מאפס עונת המשפחות".
בצלאלי וגרוס חברות פעילות בקהילת "בשלה".
אם לשלושה (שני בנים ובת).
בנה הבכור, אסף, התאבד בשנת 2009.
תמי לבוביץ (נולדה ב-26 בספטמבר 1983) היא כוריאוגרפית, רקדנית, מורה ומעצבת תלבושות.
עבודותיה בוחנות את הגוף החי באזורים שבין מחול, פרפורמנס ואמנות חזותית.
לבוביץ נולדה וגדלה בכפר סבא.
בת לארוין, מהנדס ומהגר שעלה מרומניה הקומוניסטית, ואראלה, מורה לפסנתר.
ביתה היה ספוג השפעות אירופאיות והיה רחוק מסממנים של 'ישראליות'.
לבוביץ נמשכה לריקוד מגיל צעיר, מורתה לבלט קלאסי הייתה רות ארז, רקדנית לשעבר בבלט הישראלי.
בגיל הנעורים הפסיקה לרקוד והחלה ללמוד תיאטרון ולתפור בגדים ותלבושות.
את הצגת הבגרות שלה בתיאטרון אשר נקראה 'אינתא עומרי' ביימה במשותף עם אוהד שרגאי.
זו הייתה הפקת מקור אשר עסקה בסכסוך הישראלי - פלסטיני בחיבור לטקסטים ושירים מאת חנוך לוין.
בשנת 2004 החלה ללמוד בבית הספר לתיאטרון חזותי בירושלים, ומשנת 2016 היא משמשת כמורה בבית הספר.
בשנת 2009 לבוביץ החלה ללמוד בסדנה עם הכוריאוגרפית ענת דניאלי בקבוצה קטנה אשר מנתה עוד שלוש יוצרות צעירות: טל גרבינסקי, מיה יוגל ומיכל חרסונסקי.
מתוך לימוד ומפגש זה הוקם מרכז כלים המהווה בית למחקר, התנסות, לימוד והרחבה של תחום הכוריאוגרפיה.
בין השנים 2014–2016 לבוביץ יצרה ברצף סדרה של שלוש עבודות לבמת הרמת מסך בניהולו האמנותי של איציק ג'ולי: 'הטבע טובע','THE HAPPENING' ו-'THE CALLING'.
בעבודות אלו לבוביץ הציבה מערכות יחסים שונות וחדשות בין גוף רוקד לדימוי, סאונד ואור.
הביקורות והלך הרוח הכללי מחוויה זו יצרו אצלה משבר אשר הוביל אותה לחפש דרכים חדשות לפעולה.
ב-2017 לבוביץ יצרה מופע - מסע שהתחיל במים והסתיים באש ונמשך 13 שעות, ברחבי ירושלים, עבור כנס הפרפורמנס הבינלאומי.
זו הייתה תחילת הדרך בסדרה של עבודות אותן פיתחה לבוביץ אשר יצאו מסביבת אולם התיאטרון, הן נמשכו פרק זמן ארוך יותר והיה להן חיבור עם קהילה וסביבה מסוימת.
החל משנת 2018 לבוביץ החלה לעבוד ולייצר שיתופי פעולה עם מוזיאונים שונים ביניהם: מוזיאון בת ים, מוזיאון בית אורי ורמי נחושתן באשדות יעקב, מוזיאון הרצליה ומוזיאון תל אביב.
בין עבודותיה אשר נבנו במיוחד עבור מוזיאונים שונים: 'שעה אבודה - לילה בתוך המוזיאון' (2019) במוזיאון בת ים - אשר התמקמה במעבר השעון בין חורף לקיץ ונבנתה סביב ובתוך השעה שאנו מאבדים.
'האהבה מכה פעמיים' (2019–2020) עבודה אשר נמשכה שלוש שעות ברחבי חלל מוזיאון הרצליה והציבה רגעי מחול אשר נוצרו לאורך תקופה של שנה וחצי, דרך ובעזרת ריבוי של אנשים, גופים, קולות, טמפרמנטים, תפישות, חוויות - של חיים ושל מוות.
משנת 2016 לבוביץ חברה בעמותת הכוריאוגרפים.
החל משנת 2023 לבוביץ משמשת כראש התכנית לכוריאוגרפיה במרכז כלים.
לאורך השנים לבוביץ משתפת פעולה כרקדנית עם הכוריאוגרפית ענת דניאלי, בעבודות 'חזרות על חלקים ממני'משנת 2013 ולאחרונה בשנת 2023 בפרויקט 'מקדשים רכים' מאת דניאלי.
בשנת 2010 הייתה שותפה בתהליך היצירה של העבודה Homesick מאת הכוריאוגרפית איריס ארז.
Homesick זכתה לשבחים וסיירה ברחבי העולם במדינות איטליה, צרפת, ברזיל ועוד.
בין השנים 2007–2015 הייתה חברה באנסמבל במת מיצג, מקלט 209, מיסודה של תמר רבן שם הכירה את בן זוגה ושותפה האמנותי גיא גוטמן.
בין העבודות אשר שיתפו בהן פעולה: נון טרופו: או בית הספר למזג אוויר, אוסלו, רוח רוח.
לאורך השנים לבוביץ יזמה והייתה מעורבת בפרויקטים אשר חיברו בין אמנות ופדגוגיה.
בשנת 2015 הייתה שותפה בצוות המנחה בתוכנית Nomadic School כחלק מהפסטיבל פורץ הדרך Homo Novus לתיאטרון עכשווי המתקיים בעיר ריגה.
בשנת 2021 ניהלה אמנותית בשותפות עם ענת דניאלי את פסטיבל המחול ארנבת מרץ במרכז כלים.
בשנת 2022 ניהלה אמנותית בשותפות עם משה שכטר אבשלום את פסטיבל זז של במת מיצג מקלט 209.
בשנת 2022 הקימה לבוביץ בשיתוף עם משה שכטר אבשלום את אנסמבל הפרפורמנס לבנות ובני נוער.
האנסמבל הוזמן להציג במסגרת תערוכת הפרפורמנס רחבת ההיקף דמיינו מוזיאון (או: הגוף הזוכר) במוזיאון תל אביב לאמנות, בתחילת שנת 2023.
שיעורים חיים- עבודה עם אנסמבל הפרפורמנס לבנות ובני נוער, מוזיאון תל אביב, 2023
עוד עוד עוד- תסכית מחול לרדיו, במסגרת פסטיבל זז, מקלט 209 במת מיצג, 2021
האהבה מכה פעמיים- מופע של 3 שעות במוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית, 2019-2020
נעשה נאמין- פעולה בשלושה חלקים, פסטיבל זז, מקלט 209 במת מיצג, 2019
שעה אבודה - לילה בתוך המוזיאון- עבודה בחילוף השעון בין חורף לקיץ, מוזיאון בת ים, 2019
No to a Final Project- עבודה של 8 שעות בכנס פרפורמנס, בית הספר לתיאטרון חזותי, 2018
THE CALLING 13- מופע של 13 שעות בכנס פרפורמנס, בית הספר לתיאטרון חזותי, 2017
ריקודי חדרים- בכורה בפסטיבל ריקודי חדר 2016
THE CALLING- בכורה בפסטיבל הרמת מסך 2016
זה הולך ומשתפר- יצירה לסטודנטים באקדמיה למחול ומוזיקה בירושלים 2016
THE HAPPENING בכורה בפסטיבל הרמת מסך 2015
הטבע טובע- בכורה בפסטיבל הרמת מסך 2014
אחדות- יצירה לקבוצת תיאטרון המחול בסמינר הקיבוצים, 2014
זו היא אירופה- בכורה באירוע אופרציה 2# מרכז תרבות מנדל, 2014
מיתוס- בכורה בפסטיבל ריקודי חדר 2013
אני ושכמותי (או - נערות החצר)- בכורה בפסטיבל צוללן בחלל התיבה, 2013
אלוהים מודד את העולם עם מצפן- בשיתוף אסף אהרונסון בכורה בפסטיבל מחול שלם 2012
שיעורים בחלישה וכבילה- בכורה בפסטיבל מחול חדש הזירה הבינתחומית 2011
מתווה לשלוש נעלמות- בכורה בפסטיבל מחול חדש הזירה הבינתחומית 2010
עקרונות הקליעה הטובה- במסגרת אירועי פינאלה בבית הספר לתיאטרון חזותי 2007
תנינים- בכורה בפסטיבל אינטימאדנס 2006
תומסינה ויניפרד מונטגומרי (; 29 באפריל 1945 – 16 במרץ 1970), הידועה בשם הבמה תמי טרל, הייתה זמרת-יוצרת אמריקאית, שהתפרסמה בעיקר ככוכבת של חברת מוטאון בשנות ה-60, ובמיוחד בשל סדרת דואטים עם הזמר מרווין גיי.
טרל החלה את הקריירה שלה כנערה, כשהקליטה לראשונה בחברת התקליטים Scepter/Wand Records, ולאחר מכן בילתה כ-9 חודשים כחלק מלהקת המופעים של ג'יימס בראון, שם הקליטה עבור חברת Try Me שלו.
תומסינה ויניפרד מונטגומרי נולדה בפילדלפיה להורים ג'ני, לבית גרהאם, ותומס מונטגומרי.
ג'ני הייתה שחקנית ותומס היה בעל מספרה ופוליטיקאי מקומי.
היא למדה בבית הספר התיכון גרמנטאון בפילדלפיה.
טרל הייתה הבכורה מבין שני אחים.
לאחר לידתה, בחרו ההורים בשם תומסינה, וקראו לה בכינוי "טומי".
מאוחר יותר שינתה טרל את שמה ל"תמי" לאחר שצפתה בסרט "תמי והרווק" ושמעה את שיר הנושא שלו, "תמי", כשהייתה בת 12.
לפי ספרה של לודי "My Sister Tommie – The Real Tammi Terrell", בגיל 11 נאנסה טרל על ידי שלושה נערים.
באותה תקופה החלה לסבול ממיגרנות.
על אף שבאותו זמן לא ייחסו לכך חשיבות, בני המשפחה העריכו מאוחר יותר שכאבים אלו היו קשורים לאבחנתה המאוחרת של סרטן המוח.
בשנת 1960, חתמה טרל תחת חברת הבת Wand של חברת התקליטים Scepter Records לאחר שהתגלתה על ידי לות'ר דיקסון.
היא הקליטה את הבלדה "If You See Bill" תחת השם תמי מונטגומרי, וביצעה הקלטות דמו עבור הלהקה The Shirelles.
לאחר סינגל נוסף, עזבה טרל את החברה.
לאחר שהוצגה בפני ג'יימס בראון, חתמה על חוזה איתו והחלה לשיר שירת רקע בהופעותיו במסגרת סיבוב ההופעות שלו.
בשנת 1961, ייסדה טרל את הלהקה The Sherrys.
בסוף 1962, נזרקה מהלהקה עקב סכסוכים חוזרים, והקבוצה התפרקה, כאשר הלהקה המשיכה בלעדיה.
בשנת 1963, הקליטה את השיר "I Cried".
השיר שיצא תחת חברת Try Me Records של בראון הפך לסינגל הראשון שלה שהגיע למצעדים, כאשר הגיע למקום ה-99 בבילבורד הוט 100.
מאוחר יותר חתמה טרל עם חברת Checker Records והוציאה את הדואט "If I Would Marry You", שהופק על ידי ברט ברנס, אותו הקליטה עם ג'ימי רדקליף, ושאותו גם כתבה.
בעקבות הכישלון היחסי של השיר, הודיעה טרל על פרישה חלקית מעסקי המוזיקה.
טרל נרשמה לאוניברסיטת פנסילבניה, שם למדה קדם-רפואה במשך שנתיים.
במהלך תקופה זו, הזמין אותה ג'רי באטלר להופיע עמו בסדרת הופעות במועדוני לילה.
לאחר שבאטלר דאג לכך שטרל תוכל להמשיך את לימודיה, היא החלה להופיע עמו בסיבובי הופעות.
באפריל 1965, במהלך הופעה במועדון ה-Twenty Grand בדטרויט, הבחין בה מנכ"ל מוטאון, ברי גורדי, שהבטיח להחתים אותה על חוזה עם מוטאון.
טרל הסכימה וחתמה עם מוטאון ב-29 באפריל 1965, ביום הולדתה ה-20. השיר "I Can't Believe You Love Me" הפך לסינגל הראשון שלה שנכנס לעשירייה הפותחת של מצעד ה-R&B, ולאחריו הגיע השיר "Come On and See Me".
לאחר יציאת הסינגל הראשון שלה תחת מוטאון, הצטרפה טרל לסיבוב ההופעות Motortown Revue, שבו הופיעה כמופע הפתיחה של The Temptations.
בתחילת 1967, שכרה מוטאון את טרל לשיר דואטים עם מרווין גיי, שכבר זכה להצלחה עם דואטים עם מרי וולס וקים וסטון, והקליט דואטים עם אומה הארד.
במהלך הסשנים להקלטות, גיי זכר מאוחר יותר שהוא לא ידע עד כמה טרל מוכשרת עד שהחלו לשיר יחד.
עבור סשנים של הקלטת השיר הראשון שלהם, "Ain't No Mountain High Enough" שהולחן על ידי אשפורד וסימפסון, גיי וטרל הקליטו גרסאות נפרדות.
מוטאון ערכו מחדש את הקולות והוציאו את קולות הרקע, ובכך נתנו לגיי וטרל שליטה ווקאלית.
השיר הפך ללהיט פופ גדול באביב 1967, והגיע למקום ה-19 בבילבורד הוט 100 ולמקום ה-3 במצעד ה-R&B, והפך את טרל לכוכבת.
הסינגל הבא שלהם, "Your Precious Love", הפך ללהיט גדול אף יותר, והגיע למקום ה-5 במצעד הפופ ולמקום ה-2 במצעד ה-R&B.
בסוף 1967, השניים זכו ללהיט נוסף בעשירייה הפותחת עם השיר "If I Could Build My Whole World Around You", שהגיע למקום ה-10 במצעד הפופ ולמקום ה-2 במצעד ה-R&B.
בצד השני של הסינגל, השיר "If This World Were Mine" שהולחן על ידי מרווין גיי, הפך ללהיט צנוע בשני המצעדים, כשהגיע למקום ה-68 במצעד הפופ ולמקום ה-27 במצעד ה-R&B.
גיי ציין מאוחר יותר שהשיר היה אחד האהובים על טרל.
כל ארבעת השירים נכללו באלבום הדואטים הראשון של גיי וטרל, United, שיצא בקיץ 1967. במהלך 1967, גיי וטרל החלו להופיע יחדיו, וטרל הפכה להשראה ווקאלית וביצועית עבור גיי הביישן והמרוחק, ששנא להופיע בהופעות חיות.
השניים הופיעו גם בתוכניות טלוויזיה עם להיטיהם, ונבחרו לצמד ה-R&B מספר 1 בסקר השנתי של קאש בוקס ב-1970. בשנת 1967, להקת הפאנק ברדרס ליוותה את גיי וטרל בהופעותיהם.
בזמן שטרל הייתה בדרך להפוך לכוכבת, כאבי הראש והמיגרנות שסבלה מהם מאז ילדותה הפכו לעקביים יותר.
על אף שטרל התלוננה על כאב, היא התעקשה בפני הסובבים אותה שהיא מרגישה מספיק טוב כדי להופיע.
עם זאת, ב-14 באוקטובר 1967, במהלך הופעתם של גיי וטרל בקולג' המפדן-סידני, מחוץ לעיר פארמוויל שבווירג'יניה, התמוטטה טרל בזרועותיו של גיי על הבמה.
זמן קצר לאחר שחזרה מווירג'יניה, אבחנו הרופאים גידול ממאיר בצד הימני של מוחה של טרל.
היא עברה ניתוח מוח בבית החולים גרדואייט בפילדלפיה ב-13 בינואר 1968.
לאחר שהחלימה מהניתוח הראשון שלה, חזרה טרל לאולפני Hitsville בדטרויט והקליטה את השיר "You're All I Need to Get By".
גם שיר זה וגם השיר "Ain't Nothing Like the Real Thing" הגיעו למקום הראשון במצעד ה-R&B.
למרות האופטימיות של טרל, הגידול שלה החמיר, והיא נזקקה לניתוחים נוספים.
עד 1969, פרשה טרל מהופעות חיות לאחר שהרופאים הורו לה להפסיק להופיע בשל מצבה הבריאותי.
מוטאון הוציאה את אלבום הסולו הראשון והיחיד של טרל, Irresistible, בתחילת 1969. טרל הייתה חולה מכדי לקדם את ההקלטות.
האלבום לא כלל חומרים חדשים, וכל הרצועות שבו הוקלטו מוקדם יותר והונחו על המדף לזמן מה.
בשנת 1962, בגיל 17, נכנסה טרל למערכת יחסים מתעללת עם ג'יימס בראון, שהיה מבוגר ממנה ב-12 שנים.
לילה אחד במהלך סיבוב הופעות ב-1963, עזבה טרל את בראון לאחר שתקף אותה על כך שלא צפתה בכל המופע שלו.
בובי בנט, חבר לשעבר בלהקת ה-Famous Flames, היה עד לאירוע ואמר שבראון הכה את טרל בצורה קשה, וגרם לה לדמם.
"טרל עזבה אותו כי לא רצתה שיכו אותה", אמר בנט.
במהלך סיבוב ההופעות של Motortown Revue ב-1966, החלה טרל רומן עם סולן The Temptations, דייוויד ראפין.
באותה שנה, הסכימה טרל להצעת הנישואין של ראפין.
לאחר שהכריזה על אירוסיהם על הבמה במהלך הופעה משותפת, גילתה שהוא כבר היה נשוי בעבר.
לראפין הייתה אישה, שלושה ילדים וחברה נוספת בדטרויט.
גילוי זה, יחד עם התמכרותו של ראפין לסמים, הובילו למריבות אלימות.
טרל אמרה למגזין Ebony ב-1969 שהיא מאמינה שמצבה הרגשי במהלך מערכת יחסים זו תרם לכאבי הראש שלה, שהופיעו לאחר מריבות ביניהם.
בשנת 1967, סיימה טרל את מערכת היחסים שלהם לאחר שראפין הכה אותה בראשה עם קסדת האופנוע שלו.
בזמן מותה של טרל, הייתה מאורסת לארנסט "ארני" גארט.
הוא היה רופא בבית החולים בו טופלה טרל.
עקב סיבוכים מתמשכים כתוצאה מגידול במוח, עד תחילת 1970, הייתה טרל מרותקת לכיסא גלגלים, סבלה מעיוורון ונשירת שיער, ושקלה רק 42 קילוגרם.
לאחר ניתוחה השמיני והאחרון ב-21 בינואר 1970, נכנסה טרל לתרדמת.
היא נפטרה ב-16 במרץ בגיל 24. הלווייתה של טרל נערכה בכנסיית Janes Methodist בפילדלפיה.
טרל ומרווין גיי היו מועמדים לפרס גראמי בקטגוריית "ביצוע קבוצת הרית'ם & בלוז, ווקאלי או כלי" על שירם "Ain't No Mountain High Enough" בטקס פרסי הגראמי העשירי בשנת 1968. השיר הוכנס לאחר מכן להיכל התהילה של פרסי הגראמי בשנת 1999.
תמי בן תור (נולדה ב-1975) היא אמנית חזותית ישראלית.
תמי בן תור נולדה ב-1975. סיימה את בית הספר לתיאטרון חזותי.
לאחר מכן סיימה את לימודיה בתוכנית MFA של אוניברסיטת קולומביה בשנת 2006, היא חיה ועובדת בניו יורק ומציגה עם גלריית זאק פייר.
בן תור היא אחת ממספר אמניות בולטות הממציאות דמויות ומגלמות אותן בעצמן.
עבודתה משלבת מיצג עם צילום ו/או וידאו.
בקבוצת האמנים הזו נכללות קלוד קאהון, אלינור אנטין, מרתה וילסון וסינדי שרמן.
הנושאים שלה מסתמכים על ההתבוננות החברתית שלה בחיי היומיום ובתפקידי המגדר, אך נוברים בפרשנות מסובכת ושנויה יותר במחלוקת בנושאים הקשורים ליהדות ולישראל, ארץ מוצאה.
עבודתה של בן-תור שייכת לדור של אמנים המשתמשים באבסורד והומור כדי להגיב על רעיונות רציניים.
ביסוד הקריקטורות המוזרות שלה ומלאכות ה-low-tech בכוונה, של איפור והגדרות מינימליות, עומד מיזוג של אשליה והצלפת שוט מטופשת-חכמה המגיעים למבטים בלתי צפויים לתוך מורכבות המצב האנושי.
יחד עם זאת, בן-תור מאמינה שהיא א-היסטורית בחשיבה שלה.
כשנשאלה על תפקידו של הפמיניזם בעבודתה בכנס שנערך ב-2006 בדיוק על נושא זה, היא טענה שהיא "לא חושבת על פמיניזם בכלל".
היא אמרה "זה בעייתי לשייך את עצמי לכל אידאולוגיה", והתייחסה לעמדות פמיניסטיות כ"חלשות".
באוקטובר 2023, במהלך מלחמת חרבות ברזל, פרסמה בן-תור סרטון סאטירי שכותרתו "חמאס היקר..." בו היא מציירת קריקטורה של "איש אקדמיה ליברלי" שנמצא "על הגדר בנוגע לטבח התינוקות".
קבוצות סטודנטים פרו-פלסטיניות במכללת האנטר שבה היא מלמדת מתחו ביקורת על הסרטון וקראו לפיטוריה.
בן-תור, בהסכמה עם הנהלת האנטר, שלחה מכתב התנצלות המסביר את עמדתה במחלוקת.
בן תור זכתה לפרופיל ולביקורת על ידי מגוון ערוצי חדשות מרכזיים, כולל פורום האמנות, הניו יורק טיימס, והניו יורקר.
במאמר אחד כזה קן ג'ונסון מהניו יורק טיימס מתאר את בן-תור כ"ג'ורג' אורוול של הווידאו ארט של היום".
המבקרת רוברטה סמית' השוותה את עבודתה ליצירות משנות הצורה של סינדי שרמן.
לתמי בן-טור יש עבודות באוספים ציבוריים רבים, כולל מוזיאון פרז לאמנות מיאמי, מוזיאון תל אביב לאמנות, מוזיאון ישראל ומוזיאון ויטני לאמנות אמריקאית.
היא זכתה בפרסים רבים על עבודתה, כולל פרס הקרן למענקי אמנות עכשווית לאמנים (2008), New York ו-Art Matters Foundation.
תמר חלמיש אייזנמן (נולדה ב-14 ביולי 1974) היא יו"ר פורום ארגוני תעסוקת צעירים ומנכ"לית עמותת אלומה.
בעבר עמדה בראש מרכז יוזמה לידע ולמחקר בחינוך של האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, והייתה ממקימי קרן טראמפ למצוינות בחינוך.
חלמיש אייזנמן נולדה וגדלה בבני ברק ומתגוררת בגוש עציון.
היא בעלת תואר ראשון במתמטיקה ופילוסופיה (1996) ותעודת הוראה במדעים (1997) מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
סיימה תואר שני בחינוך מתמטי (1999) באוניברסיטה העברית, והשלימה דוקטורט בהוראת מתמטיקה במכון ויצמן למדע.
את הפוסט-דוקטורט ערכה בבית הספר לחינוך של האוניברסיטה העברית.
במהלך השנים 1999-2010 עסקה בהכשרת מורים להוראת והדרכת מתמטיקה בבתי ספר תיכונים באוניברסיטה העברית, מכללה ירושלים בית וגן ומכללת דוד ילין וכן חקרה וכתבה על הקשרים בין למידה והוראה, חומרי לימוד והקשר תרבותי בבית הספר לחינוך באוניברסיטה העברית ובמכון מנדל למנהיגות חינוכית.
בשנת 2011 הצטרפה לצוות ההקמה של קרן טראמפ למצוינות בחינוך, ושימשה כמנהלת מערך התוכניות.
במסגרת זו הובילה את כלל הפעילות שתמכה במהלך הלאומי להכפלת מספר תלמידי המתמטיקה והפיזיקה ברמה של 5 יח"ל עלי ידי השקעה באיכות ההוראה בבתי הספר הכוללת פיתוח והטמעה של הוראה איכותית הממוקדת בלמידתו של כל תלמיד ותלמידה בכיתה.
בשנת 2017 מונתה למנהלת היזמה למחקר יישומי בחינוך יחידה של האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים.
בתקופת כהונתה גובשו דוחות מדיניות שנועדו לחבר בין ידע מחקרי לעשייה חינוכית על ידי חיזוק השימוש בידע מחקרי בתהליכי עיצוב מדיניות בחינוך.
בשנת 2021 נבחרה לתפקיד מנכ"לית עמותת אלומה הפועלת מאז 1983 לקידום מוביליות חברתית בקרב צעירים וצעירות מהפריפריה החברתית והגאוגרפית בישראל.
העמותה מלווה ומעניקה כלים להשתלבות מיטבית בחברה הישראלית לכ-55,000 צעירים וצעירות מדי שנה.
פעילות העמותה מתמקדת בהכנה לשירות משמעותי, הרחבת אפשריות הבחירה בנוגע להשכלה גבוהה והשתלבות בתעסוקה איכותית תואמת השכלה.
במהלך כהונתה של חלמיש אייזנמן התרחבה פעילות העמותה לחברה החרדית וכיום היא מפעילה את התוכנית הלאומית להשכלה גבוהה לחרדים,.
באוגוסט 2025 זכתה אלומה בשני מכרזים של מל"ג-ות"ת להנגשת השכלה גבוהה ולווי של צעירים מהחברה ערבית ומהפריפריה בישראל.
לאחר כ-20 שנות פעילות בתחום שירות צבאי לנשים דתיות, כיום כ-40% מהבנות הדתיות בוחרות לשרת בצבא, ושיעורן במערך הלוחם גבוה משיעור כלל הבנות המשרתות.
בשנת 2022 הצטרפה ל-calo ארגון מנכלי"ם במגזר השלישי מבית YPO העולמית, וב-2024 הצטרפה לתוכנית הבין-לאומית Amitim למנהיגי ארגוני מגזר שלישי, שנועדה לחזק מקצועיות במגזר השלישי וקשרים בין עמותות בישראל.
החל משנת 2025 חלמיש אייזנמן היא יושבת ראש משותפת של הפורום לתעסוקת צעירים, פורום המאגד למעלה מ-40 עמותות וארגונים הפועלים, בדרכים מגוונות, לשילוב מיטבי של צעירים וצעירות בשוק העבודה.
באוגוסט 2025 פורסם הספר עמותה – נעים להכיר!
מדריך מעשי למגזר השלישי בישראל שנכתב על ידי חלמיש אייזנמן בהוצאת המפצחת של עברית.
ספר זה מצטרף לפועלה של חלמיש אייזנמן בהמשגה והפצה של מקצוענות במגזר השלישי והוא מצטרף לשתי עונות בפודקאסט "תרמתי משרד, מקצוענות במגזר השלישי', פודקאסט המאיר על המשותף בניהול והתנהלות של עמותות.
חלמיש אייזנמן נשואה, אם לחמישה ילדים וסבתא לנכדים.
היא ממקימות קהילת שירת רבקה בנווה דניאל.
קהילה ייחודית של נשים בלבד המתפללות ביחד בכל שבת ובכל חג..
תמי לימון (נולדה ב-30 בדצמבר 1968) היא עורכת דין ומתרגמת ישראלית.
לימון נולדה ב-1968 כבת בכורה מבין שלושה ילדים.
אימה היא חוקרת הספרות זיוה שמיר, ואביה הוא המהנדס אליעזר שמיר.
לימון למדה בתיכון עירוני ד' ולאחר שחרורה מהשירות הצבאי עברה ללמוד בגרמניה ושבה לישראל ב-1991, ימים ספורים לפני פרוץ מלחמת המפרץ.
מאז 2016 מפרסמת לימון סיפורים פרי עטה בכתב העת הספרותי "פטל".
הסיפורים התפרסמו באסופות "לחם עבודה", "בגוף", ו"גברים".
היא חברת אגודת הסופרות והסופרים העברים בישראל ומנחה מפגשים עם סופרים ומשוררים מטעם האגודה.