tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
דיוויזיית המילואים ה-44 לחמה תחילה בחזית המערבית, נלחמה על האיזר באוקטובר-נובמבר 1914 והסתערה על דיקסמוד באמצע נובמבר.
היא נותרה בלוחמת החפירות לאורך האיזר עד יוני 1915, ונלחמה סביב איפר באפריל-מאי.
ביוני היא הועברה לחזית המזרחית.
ביולי 1916 לחמה הדיוויזיה בקרב על הסום, ובאפריל 1917, היא נלחמה בקרב השני על האם, הידוע גם בשם קרב שמפאן השלישי (ולפי הגרמנים בתור הקרב הכפול על האן ובשמפאן).
לאחר מכן, הדיוויזיה נכנסה לחפירות סביב ורדן, ונשארה שם עד אוקטובר 1917, אז הצטרפה לקרב פשנדל.
הדיוויזיה נשארה אז בקו בעיקר סביב פלנדריה עד ספטמבר 1917, אז הועברה ללורן.
היא סיימה את המלחמה בעמדת אנטוורפן/מז של הגרמנים.
ב-1918, המודיעין של מדינות ההסכמה דירג את הדיוויזיה כדיוויזיה מדרגה ראשונה, למרות שב-1917 הוא ציין ליקויים בתפקוד הדיוויזיה כדיוויזיית תקיפה.
גנרל-לויטננט קורט כריסטוף פון פלקרזאמב (21 בספטמבר 1916 – 19 באוגוסט 1917)
גנרל-לויטננט אנטון ברון דיגאון פון מונטטון (20 באוגוסט 1917 – 15 במרץ 1918)
דיוויזיית המילואים ה-45 הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית.
היא הייתה חלק מהגל הראשון של דיוויזיות חדשות שהוקמו בתחילת מלחמת העולם הראשונה, דיוויזיות המילואים ה-43 עד ה-54. הדיוויזיה הייתה חלק מקורפוס המילואים ה-23 וגויסה בעיקר במחוזות הפרוסיים של פומרניה ופרוסיה המערבית, אך רגימנט המילואים ה-212 היה רגימנט הנזה שגויס בהמבורג ובברמן.
דיוויזיית המילואים ה-45 לחמה בחזית המערבית, נכנסה לקו באוקטובר לאורך האיזר ונשארה שם עד אפריל 1915, אז יצאה לקרב איפר השני.
הדיוויזיה נשארה באזור איזר עד ספטמבר 1916. בספטמבר, הדיוויזיה לחמה בקרב על הסום.
לאחר מכן, היא נשארה באזור האן עד אפריל 1917. באפריל ומאי 1917, היא נלחמה בקקרב השני על האן, הידוע גם כקרב שמפאן השלישי (ולפי הגרמנים כקרב הכפול על האן ובשמפאן).
לאחר מכן, הדיוויזיה נכנסה לחפירות סביב ורדן, ונשארה שם עד סוף ספטמבר 1917, אז הצטרפה לקרב פשנדל.
לאחר מכן חזרה הדיוויזיה לוורדן.
ב-1918 היא נלחמה במתקפת האביב הגרמנית, כולל פריצת הדרך בסן-קנטן וקרבות ההמשך באזור מונטדידייה-נויון.
מאוחר יותר היא לחמה בקרב השני על המארן ובמתקפת מז-ארגון.
ב-1918, המודיעין של בעלות הברית דירג את הדיוויזיה כדיוויזיה מדרג שני.
גנרל חיל הרגלים אלברט שפפלין (2 באוגוסט 1914 – 21 בפברואר 1917)
דיוויזיית המילואים ה-46 הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית.
הדיוויזיה לחמה במלחמת העולם הראשונה, ופורקה באוגוסט 1918.
היא הייתה חלק מהגל הראשון של דיוויזיות חדשות שהוקמו בתחילת מלחמת העולם הראשונה, דיוויזיות המילואים ה-43 עד ה-54. הדיוויזיה הייתה במקור חלק מקורפוס המילואים ה-23.
רגימנט המילואים ה-213 הוקם במחוז הפרוסי שלזוויג-הולשטיין.
רגימנט המילואים ה-214 גויס בדוכסות הגדולה של מקלנבורג-שוורין, אך כלל כמה חיילים מליבק ושלזוויג-הולשטיין.
רגימנט המילואים ה-215 גויס במחוז הפרוסי הנובר.
רגימנט המילואים ה-216 גויס בעיקר בהמבורג.
גדוד היגר מילואים ה-18 גויס בשלזוויג-הולשטיין וכלל סטודנטים רבים מקיל.
דיוויזיית המילואים ה-46 לחמה בחזית המערבית, נכנסה לקו באוקטובר לאורך האיזר ונשארה שם עד אפריל 1915, אז יצאה לקרב איפר השני.
לאחר מכן, היא נשארה בתעלות בשמפאן עד סוף דצמבר 1916, אז נשלחה ללורן.
באפריל ומאי 1917, היא נלחמה בקרב השני על האן, הידוע גם כקרב שמפאן השלישי (ולפי הגרמנים כקרב הכפול על האן ובשמפאן).
הדיוויזיה לחמה באזור לורן והווז' מדצמבר 1917 עד אפריל 1918. לאחר מכן היא נלחמה באזור מונטדידייה-נויון כולל מתקפת מונטדידייה-נויון הגרמנית ביוני.
מאוחר יותר היא נלחמה בקרב השני על המארן.
הדיוויזיה פורקה באוגוסט 1918. ב-1917 דירג המודיעין של בעלות הברית את הדיוויזיה כדיוויזיה טובה וב-1918 היא דורגה בדרגה שנייה, אך צוין שכוחה צומצם ללא תגבורות, מה שהוביל לפירוקה.
דיוויזיית המילואים המלכותית הבווארית ה-30 הייתה דיוויזיה בצבא הבווארי ובצבא הקיסרות הגרמנית, אשר לחמה במלחמת העולם הראשונה ופורקה ב-1919.
הדיוויזיה הייתה בתחילה העתודה הראשית של מבצר שטרסבורג (Hauptreserve/Festung Straßburg) והוגדרה כדיוויזיית המילואים ה-30 מהגיוס באוגוסט 1914. היא הורכבה כמעט כולה מיחידות בוואריות ולכן, ב-26 בדצמבר 1916, שונה שמה לדיוויזיית המילואים המלכותית הבווארית ה-30. היא בילתה את המלחמה בלוחמת חפירות בהרי הווז' בצרפת ובאזור אלזס-לורן.
גנרל-לויטננט קרל אלברט פון קנוצר (2 באוגוסט 1914 – 9 בספטמבר 1915)
גנרל-מיור וילהלם פון רייצנשטיין (6 ביולי 1918 – ינואר 1919)
דיוויזיית המילואים המלכותית הבווארית ה-39 הייתה דיוויזיה בצבא הבווארי ובצבא הקיסרות הגרמנית, אשר לחמה במלחמת העולם הראשונה ופורקה ב-1919.
הדיוויזיה הוקמה ב-2 באוקטובר 1914, על ידי שינוי שמה של יחידה אד-הוק, "בריגדה פון רקובסקי", ל"דיוויזיית פון רקובסקי".
ב-8 בדצמבר 1914 שונה שמה לדיוויזיית המילואים ה-39. מכיוון שהייתה מורכבת במידה רבה מיחידות בוואריות, ב-26 בדצמבר 1916 שונה שמה, הפעם לדיוויזיית המילואים המלכותית הבווארית ה-39. היא בילתה את המלחמה בלוחמת חפירות באזור אלזס-לורן.
הדיוויזיה פורקה בינואר 1919 במהלך פירוז הצבא הגרמני לאחר שביתת הנשק.
גנרל-לויטננט אוטו פדור פון גינץ-רקובסקי (2 באוקטובר 1914 – 2 בנובמבר 1915)
גנרל-לויטננט פרידריך גרובר (1 בפברואר 1916 – 21 בדצמבר 1916)
דיוויזיית המילואים ה-33 הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית.
הדיוויזיה הוקמה עם גיוס הצבא הגרמני באוגוסט 1914. הדיוויזיה החלה את המלחמה כחלק מהעתודה המרכזית של מבצר מץ (Hauptreserve/Festung Metz).
למרות שהוגדרה כדיוויזיית מילואים, היא הורכבה בתחילה מחטיבת רגלים אחת פעילה וחטיבת מילואים אחת.
החטיבה הפעילה הייתה חטיבת הרגלים הבווארית ה-8, אשר נותקה מדיוויזיית הרגלים הבווארית ה-4. שאר חיילי הדיוויזיה הגיעו בעיקר מפרובינציית הריין הפרוסית ומפרובינציית וסטפאליה.
דיוויזיית המילואים ה-33 החלה את המלחמה בחזית המערבית, שם לחמה במערכה על הגבולות והתקדמה לאזור ורדן.
מספטמבר 1914 עד אוגוסט 1916, היא החזירה את הקו באזור שבין נהרות המז והמוזל.
בסוף 1916, היא ספגה אבדות כבדות בשלבים המאוחרים של קרב ורדן ב-1916. לאחר מספר חודשים בחפירות בלורן, היא נשלחה לאזור שמן דה דאם ונלחמה בקרב השני על האן, הידוע גם כקרב שמפאן השלישי (ובעיני הגרמנים כקרב הכפול על האן ובשמפאן), ושוב ספגה אבדות כבדות.
בספטמבר 1917 הועברה הדיוויזיה לחזית המזרחית, והגיעה לשם זמן קצר לפני שביתת הנשק בדצמבר בחזית זו.
היא חזרה לחזית המערבית בינואר 1918, שם נלחמה בכמה קרבות, כולל התקפות על האן ושמפאן-מארן נגד כוחות צרפתים ואמריקאים, שלאחר מכן היא פורקה וחייליה חולקו לדיוויזיות אחרות.
המודיעין של מדינות ההסכמה דירג אותה כדיוויזיה טובה ב-1917, אך לפני פירוקה ב-1918, היא דורגה כדיוויזיה מדרג רביעי.
גנרל-לויטננט ויקטור קרל וילהלם באוש (2 באוגוסט 1914 עד 21 ביוני 1917)
דיוויזיית המילואים ה-80 הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית.
רגימנט הרגלים ה-34, שהחליף את ה-265 ב-1915, היה מפרוסיה המערבית.
דיוויזיית המילואים ה-80 לחמה בתחילה בחזית המזרחית, ונלחמה לראשונה בקרב השני על האגמים המזוריים.
מאוקטובר 1915 עד דצמבר 1916 פעלה הדיוויזיה בלוחמת חפירות, ונלחמה בקרבות לאורך אגם נרץ', ולאחר מכן הועברה לחזית המערבית.
היא הייתה בעתודה ולאחר מכן פעלה בלוחמת חפירות בפלנדריה ובארטואה עד אפריל 1917, אז נלחמה בקרב אראס.
מאוחר יותר ב-1917, היא נלחמה בקרב פשנדל והתנגדה למתקפה הצרפתית בוורדן.
מאוחר יותר היא התנגדה להתקפות נגד שונות של בעלות הברית, כולל מתקפת אואז-אן ומתקפת מז-ארגון.
גנרל-לויטננט מקס קרל גוטלוב בקמן (20 בדצמבר 1914 – 3 בנובמבר 1915)
דיוויזיית המילואים ה-48 הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית.
הדיוויזיה הוקמה בספטמבר 1914 ואורגנה במהלך החודש הבא, והגיעה לקו באוקטובר.
היא הייתה חלק מהגל הראשון של דיוויזיות חדשות שהוקמו בתחילת מלחמת העולם הראשונה, דיוויזיות המילואים ה-43 עד ה-54. הדיוויזיה הייתה חלק מקורפוס המילואים ה-24.
דיוויזיית המילואים ה-48 הייתה מעורבת יחסית, אך הגיעה בעיקר מהמחוזות הצבאיים ה-11 וה-18. רגימנטים המילואים ה-221 וה-222 הוקמו בדוכסות הגדולה של הסן.
רגימנט המילואים ה-223 גויס במחוז הפרוסי הסן-נסאו, עם גדוד אחד בשניהם משטחי נסיכות הבוחר מהסן לשעבר, דוכסות נסאו והעיר פרנקפורט אם מיין.
רגיינט המילואים ה-224 היה ממדינות תורינגיה ומהמחוז הפרוסי סקסוניה.
לאחר שרגימנט המילואים ה-224 הועבר לדיוויזיית הרגלים ה-215, דיוויזיית המילואים ה-48 הפכה ליחידה הסיאנית אפילו יותר.
דיוויזיית המילואים ה-48 לחמה תחילה בחזית המערבית, ונכנסה לקו באוקטובר בין המז למוזל.
לאחר מכן היא עברה לאזור פלנדריה וארטואה בהתקדמות צפונה הידועה בשם המרוץ אל הים.
היא נלחמה בליל בסוף אוקטובר ובאיפר עד נובמבר.
בסוף נובמבר הועברה הדיוויזיה לחזית המזרחית.
היא נלחמה במספר קרבות, כולל קרב לודז' בחורף 1914, ולאחר מכן השתתפה במרדף אחר הרוסים מקרפטיה ומגליציה האוסטרית, לאחר מתקפת גורליצה-טרנוב.
הדיוויזיה נותרה בלוחמת חפירות ובקרבות שונים בחזית המזרחית לאחר מכן, והתמודדה עם חלק ממתקפת ברוסילוב ב-1916. מאוקטובר 1916 עד אפריל 1917 צורפה הדיוויזיה לארמייה האוסטרו-הונגרית השלישית, ולאחר מכן צורפה לארמייה האוסטרו-הונגרית השנייה.
במאי 1917 חזרה הדיוויזיה לחזית המערבית, והחזיקה את הקו ליד ורדן, מול המתקפה הצרפתית שם באוגוסט וספטמבר.
הדיוויזיה הייתה בתעלות בלורן מסוף ספטמבר עד תחילת דצמבר 1917, ולאחר מכן באלזס עילית עד אמצע פברואר 1918. לאחר מכן היא נכנסה לעתודת הצבא עד אפריל, אז נכנסה לקו באזורי פלנדריה וארטואה.
היא נשארה בלחימה בחלק הצפוני של החזית המערבית עד תום המלחמה.
ב-1917 דירג המודיעין של בעלות הברית את הדיוויזיה כדיוויזיה בינונית.
בשנת 1918 היא דורגה כדיוויזיה מדרג שני.
גנרל-לויטננט פרדיננד פון האן (25 באוגוסט 1914 עד 7 ביוני 1915)
גנרל-לויטננט הרמן פון אופלן-ברוניקובסקי (8 ביוני 1915 עד 25 במאי 1917)
דיוויזיית המילואים ה-49 הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית.
הדיוויזיה הוקמה בספטמבר 1914 ואורגנה במהלך החודש הבא, והגיעה לקו באמצע אוקטובר.
דיוויזיית המילואים ה-49 לחמה בתחילה בחזית המזרחית, ונכנסה לקו באמצע אוקטובר.
היא נלחמה בקרב לודז' בנובמבר-דצמבר 1914 ולאחר מכן בילתה את רוב התקופה עד אמצע 1915 בלחימה לאורך נהרות ראוקה ובזורה.
ביולי ובאוגוסט 1915 היא נלחמה בקרב על ורשה ולאחר מכן השתתפה בקרבות ההמשך כאשר הכוחות הגרמניים הדפו את הרוסים בחזרה לקו לאורך הנהרות שחרה וסרבץ'.
הדיוויזיה נשארה על קו שחרה/סרבץ' עד אוגוסט 1916. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה באזורים שונים של הקו, כולל בקרפטים, עד ינואר 1917, אז הועברה לחזית המערבית.
בשנת 1917, היא נלחמה בקרב אראס, קרב פשנדל, וקרב קמברה.
היא נשארה בקו באזור פלנדריה עד סוף המלחמה.
ב-1917, המודיעין של בעלות הברית העריך את הדיוויזיה כדיוויזיה טובה.
תאריך גנרל חיל הרגלים אלפרד פון בריזן (25 בספטמבר 1914 – 11 בנובמבר 1914)
גנרל-לויטננט אנטון פון תיזנהאוזן (12 בנובמבר 1914 – 21 בנובמבר 1914)
גנרל-לויטננט פרדיננד וינקר פון דאנקנשווייל (22 בנובמבר 1914 – 23 בנובמבר 1914)
גנרל-לויטננט אנטון פון תיזנהאוזן (23 בנובמבר 1914 – 24 בנובמבר 1914)
גנרל חיל הפרשים פרידריך פון ברנהרדי (4 בספטמבר 1915 – 30 בספטמבר 1916)
גנרל-מיור ארנסט פון אוכטריץ אונד שטיינקירך (9 במרץ 1918 – 19 בדצמבר 1918)
דיוויזיית המילואים ה-50 הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית.
היא הייתה חלק מהגל הראשון של דיוויזיות חדשות שהוקמו בתחילת מלחמת העולם הראשונה, דיוויזיות המילואים ה-43 עד ה-54. הדיוויזיה הייתה בתחילה חלק קורפוס המילואים ה-25.
הדיוויזיה כללה את רגימנט המילואים ה-229 שהוקם בשלזיה התחתונה, רגימנט המילואים ה-230 שהוקם ברחבי שלזיה, רגימנט המילואים ה-231 שהוקם בתורינגיה, בעיקר בדוכסות סקסוניה-אלטנבורג ובפרובינציית סקסוניה ורגימנט המילואים ה-232 שהוקם בסקסוניה הפרוסית ובדוכסות אנהלט.
רגימנט המילואים ה-232 הועבר לדיוויזיית הרגלים ה-107 ביוני 1915, ומחליפים חדשים לרגימנטים האחרים הגיעו בעיקר מפרובינציית הנובר הפרוסית ודוכסות בראונשווייג, כאשר רגימנט המילואים ה-229 מתואר במסמכי המודיעין של בעלות הברית כהופך לרגימנט בראונשווייגי.
דיוויזיית המילואים ה-50 לחמה בתחילה בחזית המזרחית, ונכנסה לקו באמצע אוקטובר.
היא נלחמה בקרב לודז' בנובמבר-דצמבר 1914 ולאחר מכן שירתה את רוב התקופה עד אמצע 1915 בלחימה לאורך הנהרות ראוקה ובזורה.
ביולי ובאוגוסט 1915 היא נלחמה במתקפת גורליצה-טרנוב ולאחר מכן השתתפה בקרבות ההמשך עד שהגיעה לנהר ברזינה בסוף ספטמבר.
לאחר מכן הועברה הדיוויזיה לחזית המערבית.
היא נלחמה בקרב שמפאן השני באוקטובר ובנובמבר 1915 ונשארה בקו בשמפאן עד סוף דצמבר, אז המשיכה לפלנדריה ולארטואה, שם נשארה ב-1916. היא נלחמה בקרב על הסום מאוחר יותר באותה שנה, ונשארה בסום עד אפריל 1917. ב-1917, היא נלחמה בקרב אראס ובקרב פשנדל, וכן השתתפה בקרב קמברה.
בשנת 1918, היא נלחמה במתקפת האביב הגרמנית ובקרב השני על המארן.
היא התנגדה להתקפות-הנגד השונות של מדינות ההסכמה, כולל מתקפת מאה הימים, ונלחמה בשמפאן ובמז כשהסתיימה מלחמת העולם הראשונה.
ב-1918, המודיעין של מדינות ההסכמה דירג את הדיוויזיה כדיוויזיה מדרג שני, וציין את הלחימה הקשה שלה בקרבות רבים.
דיוויזיית המילואים ה-78 הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית.
דיוויזיית המילואים ה-78 לחמה בתחילה בחזית המזרחית, ונלחמה לראשונה בקרב השני על האגמים המזוריים.
במאי 1915 השתתפה בפשיטה לליטא ולקורלנד.
מאוחר יותר היא נלחמה במתקפת גורליצה-טרנוב, ונלחמה לפני דאוגבפילס מספטמבר עד נובמבר 1915. היא נותרה בלוחמת חפירות לפני דאוגבפילס עד אפריל 1917, ולאחר מכן הועברה לחזית המערבית.
היא נלחמה בקרב השני על האן, שנקרא גם הקרב השלישי על שמפאן (ומכונה בפי הגרמנים הקרב הכפול על האן ובשמפאן).
היא התנגדה למתקפה הצרפתית בוורדן באוגוסט וספטמבר 1917. בשנת 1918, היא נלחמה בקרב השני על המארן, כולל בקרב שאטו-תיירי.
לאחר לחימה בין המארן ל־Vesle, הדיוויזיה פורקה ב-2 באוגוסט 1918, כאשר השרידים חולקו ליחידות אחרות.
גנרל-מיור מקס פרידריך וילהלם פון מילר (24 בדצמבר 1914 – 20 ביולי 1916)
דיוויזיית המילואים ה-76 הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית.
הדיוויזיה הוקמה בסוף דצמבר 1914 ואורגנה במהלך החודש הבא, ונכנסה לקו בתחילת פברואר 1915. היא הייתה חלק מהגל הגדול השני של דיוויזיות חדשות שהוקמו בתחילת מלחמת העולם הראשונה, דיוויזיות המילואים ה-75 עד ה-82. הדיוויזיה הייתה בתחילה חלק מקורפוס המילואים ה-38.
הדיוויזיה גויסה בעיקר במחוזות הצבאיים ה-18 וה-11; רגימנט המילואים ה-254 היה מהדוכסות הגדולה של הסן.
רגימנט המילואים ה-253 כלל חיילים מהדוכסות הגדולה של הסן ומהסן-נסאו.
רגימנט הרגלים ה-252 הוקם במדינות תורינגיה.
דיוויזיית המילואים ה-76 לחמה בתחילה בחזית המזרחית.
טבילת האש שלה הייתה בקרב השני על האגמים המזוריים.
היא השתתפה במספר קרבות במהלך מתקפת גורליצה-טרנוב, כולל המצור על קובנה, קרב ניימן וקרב וילנה.
מנובמבר 1915 עד ספטמבר 1916, הדיוויזיה נשארה בלוחמת חפירות על יד ריגה.
לאחר מכן הועברה לרומניה, שם נלחמה עד שביתת הנשק בחזית הרומנית.
במרץ 1918 הועברה הדיוויזיה לחזית המערבית ונכנסה לקו בלורן.
היא השתתפה בקרב השני על המארן והתנגדה להתקפות האן-מארן, אואז-אן ומז-ארגון של מדינות ההסכמה.
גנרל-לויטננט הוגו אלסטרמן פון אלסטר (24 בדצמבר 1914 – 17 בינואר 1918)
גנרל-מיור אלפרד פון קוואדט-הוכטנברוק (1 בפברואר 1918 – ינואר 1919)
דיוויזיית המילואים ה-77 הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית.
שני הרגימנטים הווסטפאליים הוחלפו בסוף המלחמה ברגימנט הרגלים ה-332, רגימנט חיל מצב מפוזן עם שני גדודים מחבל הריין וגדוד אחד מפוזן (עם מספר פולנים וגם גרמנים), ורגימנט הרגלים ה-419, יחידה הבנויה מפלוגות שנלקחו מגדודים שונים.
דיוויזיית המילואים ה-77 לחמה בתחילה בחזית המזרחית, ונלחמה לראשונה בקרב השני על האגמים המזוריים.
מאוחר יותר היא נלחמה במתקפת גורליצה-טרנוב, כולל במצור על קובנה ובקרבות ניימן, גרודנה ווילנה.
הדיוויזיה נשארה באזור קורלנד ליד דאוגבפילס לאורך 1916 ועד 1 בספטמבר 1917. לאחר מכן היא נלחמה בקרב על ריגה ולאחר מכן נשארה בלוחמת חפירות מצפון לנהר דווינה.
לאחר שביתת הנשק בחזית המזרחית שירתה הדיוויזיה לזמן קצר בליבוניה ובאסטוניה, ולאחר מכן הועברה לחזית המערבית.
היא נלחמה במתקפת האביב הגרמנית של 1918, השתתפה בקרב הראשון על הסום (1918), שנקרא גם הקרב השני על הסום (כדי להבדיל בינו לבין הקרב ב-1916).
לאחר לחימה נוספת באזור סום, נסעה הדיוויזיה לאזור וברה, בין הנהרות מז והמוזל.
הדיוויזיה נפגעה קשה במהלךהתקיפה האמריקאית על סן-מייל, איבדה מספר רב של שבויים, ופורקה זמן קצר לאחר מכן, כשהשרידים חולקו ליחידות אחרות.
גנרל-לויטננט זיגיסמונד פון פרסטר (23 בספטמבר 1915 – 17 במאי 1917)
דיוויזיית האס אס השלישית טוטנקופף הייתה דיוויזיית משוריינת של הוואפן אס אס, חלק מצבא גרמניה הנאצית במלחמת העולם השנייה.
ראשיתה של הדיוויזיה ביחידות האס אס טוטנקופפפרבנדה, אשר הופקדה על השמירה במחנות הריכוז, חילי הדיוויזיה נודעו בקנאותם ובפשעי המלחמה שביצעו.
בפרוץ מלחמת-העולם השנייה היו ביחידות טוטנקופף ובעתודתם 24,000 איש המאורגנים בשמונה גדודים.
תשעה ימים לאחר פלישת כוחות הגרמנים לפולין נשלחו לשם שלושת הגדודים המקוריים של טוטנקופף ובעקבותיהם כמה מן הגדודים החדשים.
באכזריות שתאמה היטב את הכשרתם עשו אנשי גה"מ מעשי זוועות שהיו אופייניים לטרור הנאצים באירופה הכבושה.
הדיוויזיה עצמה נוסדה באוקטובר 1939, כחודש לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה.
חייליה באו מקרב יחידות גולגולת המת שהייתה אחראית על מחנות הריכוז ובמהלך כל קיומה היה זרם מתמיד של חילופי כוח אדם בין הדיוויזיה לבין שומרי מחנות הריכוז, מקור גיוס נוסף לחיילים היו היחידות להגנת המולדת של דנציג.
הפיקוד נמסר לאס אס אובר גרופן פיהרר תאודור אייקה, מפקד מחנה הריכוז דכאו שהקים את היחידה.
בראשית המערכה על צרפת הדיוויזיה הוצבה כעתודה, אך עברה תוך פרק זמן קצר לחזית והשתתפה בלוחמה בבלגיה, ושם ביצעה את פשע מלחמה הראשון, רצח 89 שבויי מלחמה בריטים בירי בראשם בטבח לה פאראדי .
לאחר מכן המשיכה וביצעה את טבח החיילים האפריקנים ב-Chasselay.
באפריל 1941 סופחה הדיוויזיה לקבוצת ארמיות צפון של גנרלפלדמרשל וילהלם פון לב.
מטרת קבוצת ארמיות זו הייתה כיבוש לנינגרד תוך חבירה עם הכוחות הפינים.
הלחימה נפתחה ב-22 ביוני והדיוויזיה השתתפה בקרבות בליטא ולטביה.
ביולי השתתפה בפריצת קו סטלין ולאחר מכן במהלך אוגוסט בלחימה כבדה באזור דמיאנסק.
במסגרת מבצע דמיאנסק, מתקפת הנגד הסובייטית שיצרה את "כיס דמיאנסק" בתוכו כותרו שש דיוויזיות גרמניות, ספגה הדיוויזיה אבדות כבדות ביותר ואיבדה כ-80% מכוח האדם המקורי שלה.
באפריל 1942 הצליחו הגרמנים לשבור את טבעת הכיתור סביב הכיס ולחבור לכוחות המכותרים.
בשל האבדות הכבדות שספגה הועברה הדיוויזיה לצרפת, ושהתה שם עד פברואר 1943 לצורך מנוחה וארגון מחדש.
במהלך הארגון מחדש גויסו חיילים חדשים לדיוויזיה והוחלף הציוד שנפגע במהלך הלחימה בברית המועצות.
בזכות תפקודה במהלך הלחימה בחזית המזרחית, שודרגה הדיוויזיה מדיוויזיית חי"ר לדיווייזיית פאנצרגרנדיר וקיבלה רגימנט טנקים.
בתחילת פברואר 1943 קיבלה הדיוויזיה פקודה להצטרף לקבוצת ארמיות דון בפיקודו של אריך פון מאנשטיין שנועדה לחלץ את הארמייה השישית של הוורמאכט שהייתה מכותרת בסטלינגרד.
פון מנשטיין לא הצליח לחלץ את הארמייה המכותרת, והדיוויזיה, שעדיין הייתה תחת פיקודו, עברה צפונה על מנת להשתתף במתקפת הקיץ הנאצית שהגיעה לשיאה בקרב קורסק ביולי 1943. הדיוויזיה נלחמה באגף הדרומי של המתקפה הגרמנית והתבלטה בקרב פרוחורובקה, אך נשחקה והועברה לעתודה.
לאחר קרב קורסק סופחה הדיוויזיה לארמייה השישית שהוקמה מחדש והוצבה בדרום אוקראינה, שם השתתפה בקרבות נגד ראש הגשר הסובייטי על נהר המיוס.
זמן קצר לאחר מכן, שבה צפונה על מנת לתגבר את המגננה הנאצית במבצע רומיאנצב, שבו ניסו הרוסים לכבוש את חרקוב.
למרות הלחימה העקשנית של היחידות הנאציות, הסובייטים הצליחו לאגף את המגינים והנאצים נסוגו.
בראשית ספטמבר 1943 הגיעה הדיוויזיה לדנייפר ונלחמה נגד ארמיית המשמר המשוריינת ה-5 של הצבא האדום, שבה נלחמה גם בקרב קורסק.
באוקטובר זכתה הדיוויזיה לשינוי ייעוד נוסף, הפעם לדיוויזיית שריון.
בנובמבר של אותה השנה, הסובייטים הצליחו לשבור את המגננה הגרמנית והדיוויזיה נסוגה לגבול הרומני.
הדיוויזיה הייתה מעורבת בקרבות סמוך לגבול הרומני כשקיבלה פקודה בינואר 1944 לעבור צפונה על מנת לחלץ כ-56,000 חיילים גרמנים שכותרו בכיס קורסון.
הגרמנים הצליחו במאמץ רב לחבור לכוחות המכותרים ורובם נחלצו מהכיס.
אחרי פעולה זו, הדיוויזיה שבה דרומה והייתה מעורבת בקרבות כבדים ליד הנהר בוג במרץ 1944. בתחילת אפריל הועברה הדיוויזיה לעתודה, חידשה את ציודה וקיבלה תגבורות.
לאחר מכן השתתפה בקרב טרגו פרומוס ותרמה לניצחון הגרמני.
בתחילת יולי עברה הדיוויזיה לאזור גרודנו בפולין והשתתפה בהגנה על ורשה.
הדיוויזיה השתתפה בקרבות נגד קורפוס משוריין של הצבא האדום שחוסל כמעט לחלוטין.
עקשנותן של יחידות האס אס אפשרה לוורמאכט לייצב את החזית לאורך נהר הוויסלה.
בדצמבר 1944 השתתפה הדיוויזיה במבצע קונרד שנועד לחלץ את הכוחות הגרמנים המכותרים באזור בודפשט.
למרות ההצלחה הראשונית, המבצע נכשל והכוחות לא חולצו.
יתרה מכך, הסובייטים פתחו במבצע לכיבוש וינה.
במרץ 1945 כותרה הדיוויזיה יחד עם דיוויזיית פאנצר אס אס החמישית (ויקינג) כמעט לחלוטין, ורק בעזרת דיוויזיית פאנצר אס אס התשיעית הצליחה להיחלץ מהשמדה.
החלקים הנותרים של הדיוויזיה המשיכו להתנגד לצבא האדום בצ'כוסלובקיה ונכנעו לאמריקאים ב-9 במאי.
על פי הסכם מוקדם, העבירו האמריקאים את השבויים לידיים סובייטיות ואנשי הדיוויזיה נכלאו בגולאגים בסיביר.
במהלך המלחמה בצרפת ובבלגיה רצחו אנשי הדיוויזיה 89 חיילים בריטים שבויים בלה פאראדי ולאחר מכן רצחו בין מאות לעשרות חיילים צרפתים שבויים ממוצא אפריקאי בשאסליי (Chasselay).
דיוויזיית פאנצר אס אס ה-12 היטלריוגנד הייתה דיוויזיה משוריינת של הואפן אס אס, כחלק מצבא גרמניה הנאצית במלחמת העולם השנייה.
מרבית חבריה היו ילידי 1926 וגויסו משורות הנוער ההיטלראי, הדיוויזיה ביצעה פשעי מלחמה כנגד אזרחים צרפתיים ושבויים מקרב בעלות הברית.
הרעיון של הקמת דיוויזיית ואפן אס אס שתהיה מורכבת מחברי הנוער ההיטלראי הוצע לראשונה על ידי אס אס גרופנפיהרר גוטלוב ברגר בינואר 1943. הימלר גילה התלהבות והפך לתומך נלהב של הרעיון.
ב-10 בפברואר 1943 הימלר בחר כמפקד הדיוויזיה החדשה את פריץ ויט, שהיה אס אס אוברפיהרר בדיוויזיה ה-1 של האס אס.
סמל היחידה נקבע כשילוב של סימן ה-S של ה-SS עם מכשיר לפריצת מנעולים (הקרוי בגרמנית דיטריך, כשם המפקד הראשון של יחידת הלייבשטנדרטה).
ב-1 בספטמבר 1943, 16,000 חניכים של הנוער ההיטלראי השלימו את הטירונות הבסיסית והצטרפו לדיוויזיה החדשה שיועדה להיות דיוויזיית חיל רגלים ממוכן.
עם התקדמות האימונים יעודה של הדיוויזיה שונה והיא הפכה להיות דיוויזיית שריון.
בשל גילם הצעיר של רבים מהמגויסים, ניתנו להם מנות שוקולד וממתקים במקום ההקצבה הרגילה של טבק ואלכוהול.
למרות אווירת הפנאטיות שהתקיימה בין חברי הדיוויזיה, שהייתה תוצאה של האינדוקטרינציה שלהם תחת המשטר הנאצי, כישורי הלחימה שלהם לקו בחסר.
כדי להתגבר על בעיה זאת רוב הקצינים והנגדים בדיוויזיה היו מוותיקי הלייבשטנדרטה.
שיטת האימונים הייתה יוצאת דופן כתוצאה מרצונו של ויט להכשיר את הדיוויזיה לקרב כמה שיותר מוקדם.
לימודי התקנות והחוקים נזנחו, ובמקום זה בחר ויט להתמקד בתרגול מצבי קרב ריאליסטיים ותרגולת באש חיה.
כתוצאה מגישתו של ויט המוראל בקרב המגויסים היה גבוה, והיחס בינם לבין הקצינים והנגדים היה בלתי רשמי וחברי.
הדיוויזיה נמצאה מוכנה לשירות פעיל במרץ 1944 והוצבה בעיר הצרפתית קן.
הדיוויזיה השתייכה לקבוצות השריון מערב, שהיוו את יחידות המילואים של השריון הגרמני.
היא המשיכה להתאמן במהלך האביב של שנת 1944 תוך שהיא לומדת להכיר את השטח בסביבת קן, עובדה שתעזור לה בחודשים הבאים של הקרבות.
הדיוויזיה הוכרזה כמוכנה לפעילות מבצעית ביוני 1944, והייתה מצוידת בטנקי פנתר ובמבחר כלי ארטילריה.
עם פלישת בעלות הברית לנורמנדי ב-6 ביוני 1944, דיוויזיית היטלריוגנד ודיוויזיית הפאנצר ה-21 היו הקרובות ביותר לראש הגשר של בעלות הברית, אולם כתוצאה מאי הסכמתו של היטלר לשליחת כוחות השריון, הדיוויזיה נשלחה לחזית רק כמה שעות אחרי הנחיתה הראשונית.
הדיוויזיה ספגה אבדות כבדות כתוצאה מהפצצות מטוסי בעלות הברית בשעה שהתקדמה לעבר חופי הנחיתה.
ב-14 ביוני, נהרג ויט כתוצאה מהפצצה של בעלות הברית, ושטנדרטפיהרר קורט מאייר ירש אותו כמפקד הדיוויזיה.
הדיוויזיה השתתפה בקרבות לבלימת הכוחות הקנדיים.
הכוחות הקנדיים הסבו לדיוויזיה אבדות כבידות, היא נכשלה במשימתה לשבור את הכוח הקנדי והקרב הגיע למצב של תיקו.
בשלב זה, שיעור האבדות בקרב הדיוויזיה הגיע ליותר משישים אחוזים.
הדיוויזיה זוהתה וכונתה על ידי חילי בעלות הברית כ"דיוויזיית התינוקות" בשל גילם הצעיר של חיליה.
פשעי מלחמה נרחבים בוצעו על ידי חברי הדיוויזיה באותו קרב.
חיילים קנדיים הוצאו להורג אחרי שנפלו בשבי.
על פי החיילים הקנדיים ששרדו את השבי, חיילי הדיוויזיה היו מלאי זעם ומתוסכלים על כישלונם בקרב.
אחרי המלחמה התגלה שמאייר הוציא פקודה לחייליו שמורה להם "לא לקחת שבויים".
ב-19 ביולי הצליחה הדיוויזיה לעצור את התקדמות בעלות הברית במבצע גודווד.
היא גם השתתפה בניסיון לחלץ את הכוחות הגרמנים שהיו לכודים בכיס פלאז.
כשנכשל הניסיון, הדיוויזיה התחילה בנסיגתה למעבר נהר הסן, מאייר נפל בשבי ורק כ-600 חיילים שרדו את הקרב.
הדיוויזיה צוידה מחדש, והוברט מאייר מונה למפקדה החדש.
הדיוויזיה לקחה חלק בקרב הארדנים, היא הייתה חלק מארבע קבוצות הלחימה שתקפו את גשר אלסבורן תוך שהם משיגים הצלחה מועטה.
הדיוויזיה הייתה חלק מן הכוחות הגרמנים שהשתתפו בכיתור באסטון, אבל הם אולצו לסגת ב-18 בינואר 1945.
כוח גרמני בפיקודו של זפ דיטריך נשלח להונגריה ב-20 בינואר 1945 כדי לכבוש מחדש את שדות הנפט של הונגריה ולמנוע את נפילת בודפשט לידי הסובייטים.
הדיוויזיה היטלריוגנד יחד עם הלייבשטנדרטה הגיעו להונגריה בפברואר 1945, והשתתפו בהשמדתו של ראש הגשר הסובייטי בגרן.
הדיוויזיה לקחה חלק במבצע פרילינגסארוואכן ("התעוררות האביב"), שנועד לכבוש מחדש את שדות הנפט בהונגריה.
למרות הצלחות ראשוניות, נחל המבצע כישלון כתוצאה מתנאי שטח גרועים ומהעובדה שלא נעשו סיורי שטח מוקדמים כדי לקבל מידע על האויב.
התקפת הנגד הסובייטית כמעט וכיתרה את הכוחות הגרמנים.
הדיוויזיה נסוגה יחד עם שאר כוחות הוואפן אס אס לאוסטריה.
היא הייתה מעורבת במספר קרבות נואשים נגד הסובייטים במטרה להגיע לחזית המערבית ולהיכנע לאמריקאים.
ב-8 במאי 1945 נכנעו כ-10,000 חיילי הדיוויזיה לכוחות האמריקאים באוסטריה.
ב-1 באפריל 1944, בשעה שהיחידה עשתה את דרכה אל נורמנדי, טבחו חייליה ב-86 אזרחים צרפתים באסק שבצפון צרפת.
אוברשטורמפיהרר ס"ס ולטר האוק, מפקד היחידה שביצעה את הטבח, נתפס ב-1949 והובא לדין בפריז שם נגזר עליו עונש מוות שהומתק למאסר עולם, ממנו השתחרר ב-1957.
ב-7 ביוני רצחו חיילי היחידה 11 שבויי מלחמה קנדים.
דיוויזיית פאנצר אס אס החמישית ויקינג (גרמנית: Wiking) הייתה דיוויזיה משוריינת של הואפן אס אס במלחמת העולם השנייה.
מרבית חיילי הדיוויזיה התנדבו מבין מספר ארצות שהיו תחת כיבוש גרמניה הנאצית, ביניהן: סקנדינביה, הולנד, בלגיה, אסטוניה, בעוד קציני הדיוויזיה היו לרוב גרמנים.
חיילי הדיוויזיה ביצעו מספר רב של פשעי מלחמה במהלך הלחימה בחזית המזרחית והמשיכו בכך עד לימים האחרונים ממש של המלחמה בצעדת המוות של יהודי בודפשט באביב 1945.
דיוויזיית האס אס החמישית הוקמה לאור ההצלחות של דיוויזיות האס אס הראשונות, ביניהן דיוויזיית האס אס לייבשטנדרטה.
ההצלחה של דיוויזיות האס אס האחרות התבטאה בהתנהלותן במערכות הראשונות של מלחמת העולם השנייה והשנים שקדמו לה.
כמות רבה של מתנדבים שהחלה לזרום ממדינות צפון אירופה, הביאה לכדי החלטה שיחידת האס אס אשר תוקם, תוקם על בסיס מתנדבים אלו.
בריגדפיהרר פליקס שטיינר הקים את הדיוויזיה והיה מפקדה הראשון.
בשלב הראשון, בשנת 1940 נוצרה דיוויזיית מתנדבים בשם הדיוויזיה הנורדית החמישית, יחידה זאת שהורכבה בתור דיוויזיה ממוכנת כללה גרעין של חיילי אס אס גרמנים בשם 'רגימנט גרמאניה'.
בדצמבר 1940 שונה שמה של הדיוויזיה לשם; דיוויזיית אס אס ממוכנת גרמאניה, אך שמה שונה שוב חודש לאחר מכן לשמה הסופי דיוויזיית אס אס ויקינג, אשר המשיכה לפעול כדיוויזיה ממוכנת.
מיד בהקמתה, הורכבה הדיוויזיה משלושה רגימנטים ממוכנים; "גרמאניה" שהורכב בעיקר מחיילים גרמנים, "ווסטלנד" (האזור המערבי) שהורכב בעיקר ממתנדבים מארצות השפלה ו-"נורדלנד" (האזור הצפוני) שהורכב בעיקר ממתנדבים ממדינות סקנדינביה והמדינות הבלטיות.
ביוני 1941 הוקם גדוד של מתנדבים מפינלנד, אשר סופח בינואר 1942 לרגימנט "נורדלנד".
לאחר הקמת הדיוויזיה ולאחר תקופת אימון בגרמניה, הדיוויזיה הוגדרה כמוכנה לקרב באפריל 1941. ביוני 1941 עברה הדיוויזיה לפיקוד קבוצת ארמיות דרום כדי להשתתף בלחימה באזור אוקראינה.
הדיוויזיה הצטרפה ללחימה כשבוע לאחר תחילת המבצע, ב-29 ביוני 1941. בטבילת האש הראשונה שלה בקרבות בקרבת העיר טרנופול שבגליציה, הוכיחה את עצמה הדיוויזיה.
באוגוסט, הדיוויזיה התקדמה לעבר נהר הדנייפר תוך לחימה לצד דיוויזיית הרמן גרינג, כנגד הצבא האדום.
לבסוף נבלמה התקדמות הדיוויזיה בנובמבר 1941 בעקבות התקפות הנגד הרוסיות והחורף הקשה, בשלב זה עברה הדיוויזיה לעמדות הגנה לאורך נהר המיוס.
בעיות אספקה לצד מחסור בציוד חורף הקשו על הדיוויזיה בעמדתה המגננתית, אך הדיוויזיה הצליחה להחזיק את הקו.
בפברואר, מגיעה אספקה של ציוד חורף וגם מגיע גדוד המתנדבים הפינים שזה עתה סיים להתאמן.
לאחר שהחזיקה בהגנה לאורך נהר המיוס במהלך החורף, ביולי 1942 נשלחה הדיוויזיה לכבוש את העיר רוסטוב על הדון כחלק מהתקפת האביב של קבוצת ארמיות דרום באזור הקווקז.
בלילה שבין 25 ל-26 בספטמבר נעשה מאמץ, שהתחלק לארבעה ראשי חץ, לשבור את קווי ההגנה הרוסים באזור העיר גרוזני, זאת כדי לכבוש את העיר ואת דרך האספקה של בעלות הברית.
רגימנט "נורדלנד" נתקל בפתיחת ההתקפה במערך הגנה רוסי קשה שהיה מחופר היטב בגבעה, תוך כחצי שעה מפתיחת ההתקפה הרגימנט איבד כמחצית מכוחו ובכל זאת הצליח לכבוש את היעד.
העיר מלגובק נכבשה לבסוף ב-6 באוקטובר, אך היעד העיקרי של ההתקפה נכשל; כיבוש גרוזני והנתיב לים הכספי.
לאחר כישלון הקרבות באזור גרוזני, נשלחה הדיוויזיה בנובמבר למאמץ ההתקפה לכיוון מזרח, באזור אורוק-אלאגיר.
הדיוויזיה הגיעה בדיוק בזמן כדי להציל את דיוויזיית הפאנצר ה-13 מכיתור בידי הצבא האדום, לאחר מכן נערכה הדיוויזיה בקווי הגנה מאחורי נהר הפיגדון.
כיתור הארמייה השישית בסטלינגרד העביר את משקל המאמץ המלחמתי לכיוון ניסיונות החילוץ והלחימה באזור סטלינגרד, מה שהוריד את הלחימה בקווקז לזירה משנית.
בחודשים הבאים ובתחילת 1943, החלה הדיוויזיה בנסיגה אחורה לכיוון אוקראינה.
לפני שהדיוויזיה נסוגה אחורה לאוקראינה, בנובמבר 1942 שונה יעודה של הדיוויזיה לכדי; דיוויזיית אס אס פאנצרגרנדיר החמישית 'ויקינג'.
בתחילת 1943, הדיוויזיה נשלחה להילחם בקרבות סביב הכיבוש מחדש של חרקוב לצד דיוויזיית הפאנצר ה-11. הדיוויזיה הצליחה לבסוף לכבוש מחדש את העיר אל מול אויב איתן, כאשר היא סובלת ממחסור קשה בכוח אש וחיילים.
מיד לאחר הקרב נשלחה הדיוויזיה להתרענן ולהתארגן מחדש בתור דיוויזיית חיל רגלים משוריין (פאנצרגרנדיר).
באותה התקופה, התקבלה החלטה בפיקוד הנאצי שקבעה כי כל דיוויזיית חי"ר משוריין תקבל רגימנט שריון שלם, זאת במקום גדוד שרוין כמו שהיה מקובל עד אז.
שינוי זה הפך את דיוויזיות החי"ר המשורין לדיוויזיות משוריינות לכל דבר.
לאור היעוד החדש שלה, קיבלה הדיוויזיה זחל"מי Sd.Kfz.
251 וגדוד שריון חדש החל להיווצר בפברואר 1943. מעבר לשינוי היעוד, היה גם תהליך של ארגון מחדש; שאריות רגימנט 'נורדלנד' הוצאו מהדיוויזיה ונשלחו להוות את הבסיס לדיוויזיה חדשה שהוקמה דיוויזיית פאנצרגרנדיר אס אס ה-11 אשר קיבלה את השם 'נורדלנד'.
בנוסף, פורק גדוד המתנדבים הפינים (זאת משום שחויבו לשרת שנתיים בלבד).
במקום היחידות שהוצאו, סופח לדיוויזיה גדוד חי"ר משוריין של מתנדבים מאסטוניה בשם 'נרואה'.
בשנה הראשונה להיווסדות הדיוויזיה, הוכיחו את עצמם חייליה.
הקצינים הגרמנים בדיוויזיה שלעיתים חששו מתפקוד החיילים, פחדו להעמיס על החיילים משימות קשות מידי.
אך בפני הקרב, חיילי הדיוויזיה הוכיחו את עצמם כחיילים ממושמעים ואמיצים, הדיוויזיה אף השיגה שם של יחידת עילית לאור הקרבות וסיפורי הגבורה שהשיגה באוקראינה ובקווקז.
ביוני 1943, הדיוויזיה סיימה את תקופת ההתארגנות שלה והיא מיד נשלחה להרכיב יחד עם דיוויזיית הפאנצר ה-23 את העתודה של קבוצת ארמיות דרום בפיקוד אריך פון מאנשטיין כחלק מהמערכה סביב קורסק.
הדיוויזיה הצליחה להדוף את התקפות הנגד הסובייטיות בקרבת קורסק וגם עם הכישלון הגרמני במערכה, הדיוויזיה המשיכה להדוף את הכוחות הרוסים.
לאחר מכן, נשלחה הדיוויזיה יחד עם דיוויזיית האס אס השלישית ודיוויזיית האס אס השנייה לבלום את התקפת הנגד הרוסית מדרום באזור נהר המיוס.
שלוש דיוויזיות האס אס הצליחו לגבור על שתי ארמיות סובייטיות כשהם משמידים כ-800 מתוך 1,000 הטנקים של הארמיות, בעוד שלדיוויזיות לא היו יותר מ-50 טנקים במצב תקין.
באוקטובר, הוצאה הדיוויזיה בשנית מאזורי הקרבות להתארגנות מחדש בתור דיוויזיית אס אס פאנצר החמישית 'ויקינג'.
בתקופה זאת הוספה לדיוויזיה חטיבה של מתנדבים מאזור וולון (אזור דובר צרפתית בבלגיה), בנוסף התחילו הכנות ליצירת גדוד שריון נוסף שיצטרף בעתיד לדיוויזיה.
הכוחות הגרמנים בדרום החזית המזרחית נסוגו לעמדות הגנה לאורך נהר הדנייפר וניסו להחזיק במבלט באזור קורסון, זאת כדי שישמש קרש מקפצה עתידי למתקפה.
למרות הניסיונות למנוע זאת, בפברואר 1944, הצבא האדום הצליח לכתר את המבלט וכ-58,000 חיילים גרמנים מצאו עצמם מכותרים, כאשר הדיוויזיה נלחמה באגף המזרחי של הכיס שנוצר.
ניסיונות שונים של הצבא הגרמני לשבור את הכיתור נכשלו, אך לבסוף הצליחו חלק מהכוחות לברוח בחסות החשיכה דרך מסדרון צר שכונה "שער הגיהנום".
במהלך הבריחה, ספגה הדיוויזיה אבדות קשות בנפש וציוד, מפקד הדיוויזיה הרברט גילה תוך דוגמה אישית, נלחם לצד חייליו ונחשב להיות בין האחרונים שיצאו מהכיתור.
באוגוסט 1944, נשלחה הדיוויזיה לקרבת העיר ורשה שם נלחמה לצד דיוויזיית הרמן גרינג לאורך החזית ואף הצליחה בשבירת קורפוס השריון ה-3 הסובייטי.
מרד ורשה עצר את התקדמות הצבא האדום ובמקומו נאלצו הגרמנים להתמודד עם לוחמה כנגד כוחות המורדים הפולנים.
הלחימה במזרח פולין נמשכה עד דצמבר 1944 כאשר כותרו הכוחות הגרמנים באזור בודפשט והדיוויזיה נשלחה כחלק מאמץ החילוץ.
הדיוויזיה נכנסה ללחימה בקרבת בודפשט ב-1 בינואר 1945 לצד דיוויזיית האס אס השלישית כנגד ארמיית השריון הרביעית, כשהם זוכים להצלחות ומתקדמים באופן מוצלח לשבירת האויב.
התקדמות הכוח נבלמה לבסוף רק 28 ק"מ מהעיר, בהמשך החודש נעשו עוד שני ניסיונות לשבירת הצבא האדום וכיבוש בודפשט, אך למרות הצלחות נקודתיות נכשלו הכוחות הגרמנים.
בסוף חודש ינואר, ספגו שתי הדיוויזיות יחד כ-8,000 אבדות כולל כ-200 קצינים.
לאחר הכישלון בבודפשט, נשלחה הדיוויזיה להונגריה שם היא נשארה בעתודה של ארמיית הפאנצר השישית במהלך מערכה במזרח הונגריה.
במקומה באגף השמאלי של ההתקפה, ניהלה הדיוויזיה קרבות קשים כנגד הניסיונות של הצבא האדום לאגף את הכוחות הגרמנים.
עם עצירת ההתקדמות, ב-15 במרץ יצאו הסובייטים במבצע באוסטריה והצליחו ליצור מרווח בקו הגרמני מצפון לדיוויזיית 'ויקינג' ודיוויזיית אס אס השלישית.
הפיקוד הגרמני בשטח ראה צעד זה כצעד מסוכן עם סכנה לכיתור שתי הדיוויזיות, אך אישור מהיטלר להכנסת קורפוס הפאנצר אס אס הראשון למרווח, הגיע מאוחר מידי וכבר כ-22 במרץ הדיוויזיות היו כמעט מכותרות לחלוטין.
ברגע האחרון נשלחה דיוויזיית פאנצר אס אס התשיעית שהצליחה להחזיק במסדרון שנקרא "מסדרון ברהידה", שתי הדיוויזיות הצליחו לחמוק מידי הכיתור הסובייטי במחיר כבד לדיוויזיה התשיעית.
בשבועות הקרובים הקו כולו החל להישבר אל מול ההתקפה הרוסית, הדיוויזיה נסוגה לכיוון צ'כוסלובקיה ובתחילת מאי הייתה קרובה להתקדמות צבא ארצות הברית.
עם הכניעה הגרמנית, נכנעה הדיוויזיה לכוחות האמריקאים בפירסטנפלד, מזרח אוסטריה, ב-9 במאי 1945.
לאחר מותו של קצין היחידה הילמר וקרלה, תואר כי חיילי היחידה התעללו ביהודים באזור לבוב בכך שאילצו אותם לרוץ במסלול שהותווה עבורם תוך כדי שהם מכים את היהודים בקתות רוביהם ודוקרים אותם בפגיונות.
בסוף המסלול חיכו להם קבוצת קציני ס"ס שירו בהם למוות וקברו אותם במכתש סמוך.
בדרך זו הצליחו חיילי היחידה לרצות בין 50 ל-60 יהודים.
היחידה השתתפה גם בארגון צעדת המוות של יהודי בודפשט באביב 1945. באחת ההזדמנויות, ב-28 במרץ, ירו החיילים למוות ב-80 אסירים יהודים, למרות שהיו עדיין כשירים לצעידה.
ב-4 באפריל נורו למוות כ-20 אסירים שניסו להימלט ובין ה-7 ל-11 באפריל נורו למוות כ-18 נוספים.
ב-2013 ציטט תאגיד השידור הנורווגי את עדותו של אולאף טוף בן ה-91, ששירת בעברו ביחידה והודה במעורבותו ברצח יהודים במזרח אירופה.
בעדותו טען כי "היה מקרה אחד באוקראינה בסתיו 1941, אזרחים נאספו כמו חיות משק - והובלו לתוך כנסייה.
קצת אחרי זה, חיילים מהיחידה שלי החלו לשפוך בנזין לתוך הכנסייה ובין 200 ל-300 אנשים נשרפו בפנים.
הוצבתי שם כשומר, ואף אחד לא יצא החוצה".
דיוויזיית הפאנצר אס אס השנייה "דאס רייך" הייתה דיוויזיית ואפן אס אס משוריינת אשר שירתה בכוחות המזוינים של גרמניה הנאצית במהלך מלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה הוקמה באוקטובר 1939 על בסיס שלושה רגימנטי אס אס קיימים ('גרמאניה', 'דויטשלנד' ו'דר פיהרר') יחד עם יחידות נלוות.
שלושת הרגימנטים אוחדו יחד כבר ב-1935, אך לא במסגרת דיוויזיה (מה שקרה כארבע שנים מאוחר יותר).
הדיוויזיה ידועה בפשעי מלחמה רבים שביצעה בחזית המזרחית ובדרכה לנורמנדי ב-1944.
הדיוויזיה הוקמה באוקטובר 1939, לכן לא השתתפה במערכה בפולין, אך הרגימנטים שהרכיבו אותה כן השתתפו (מלבד הרגימנט 'דר פיהרר', שהיה בהקמה).
הדיוויזיה השתתפה במערכה על צרפת ועל ארצות השפלה במהלך שנת 1940. לאחר כיבוש צרפת, הדיוויזיה נשארה שם בהכנה לפלישה הצפויה לבריטניה במסגרת מבצע ארי-הים, משזאת לא קרתה, נשלחה הדיוויזיה לגבול הגרמני המזרחי.
במרץ 1941 הועברה הדיוויזיה לרומניה במסגרת ההכנות הגרמניות לקראת הפלישה ליוגוסלביה והפלישה ליוון.
באפריל השתתפה הדיוויזיה במתקפה הגרמנית על יוגוסלביה ונטלה חלק בכיבוש המוצלח של העיר בלגרד.
יחידות הדיוויזיה כבשו את העיר וקיבלו את כניעתה הרשמית, יום לפני הגעת הכוח הגרמני העיקרי לאזור.
לאחר כיבוש בלגרד נשלחה הדיוויזיה לפולין, להכנות לקראת הפלישה לברית המועצות.
במהלך הפלישה נלחמה הדיוויזיה כחלק מקבוצת ארמיות מרכז והשתתפה בקרבות הקשים בבליטת יאלניה ליד העיר סמולנסק, שם ספגה אבדות כבדות.
בראשית אוקטובר השתתפה הדיוויזיה במבצע טייפון, שימשה כראש החץ של המתקפה הגרמנית לעבר מוסקבה, והגיעה למרחק קצר מאוד מהעיר.
למרות הישגיה בקרבות, איבדה הדיוויזיה במהלכם כ-60 אחוז ממצבתה המקורית.
רגימנט 'דר פיהרר', למשל, שהחל את המערכה עם כ-2,000 חיילים, נותר בשלב זה עם כ-35 בלבד.
מתקפת הנגד הסובייטית באזור מוסקבה, שהחלה בראשית דצמבר, אילצה את הדיוויזיה לסגת, והיא ספגה אבדות כבדות מאש הצבא האדום ומתנאי מזג האוויר הקשים בחורף 1941/1942. כתוצאה מכך הועברה הדיוויזיה באביב 1942 לצרפת להתאוששות ולהתארגנות מחדש, שם הוסבה לדיוויזיית פאנצרגרנדיר (חי"ר משוריין).
בהיותה אחת משלוש דיוויזיות העילית של ה"וואפן אס.אס", קיבלה הדיוויזיה עדיפות בקבלת ציוד.
מספרם ואיכותם של כלי הרכב המשוריינים שהועמדו לרשותה עלו על הממוצע המקובל בדיוויזיות הפאנצר הגרמניות באותה תקופה, למרות היותה דיוויזיה ממונעת בהגדרתה.
בראשית 1943 הוחזרה הדיוויזיה לחזית המזרחית, שם לחמה במסגרת קבוצת ארמיות דרום, תחת פיקודו של אריך פון מאנשטיין.
הדיוויזיה השתתפה במתקפת הנגד הגרמנית המוצלחת באזור העיר חרקוב בפברואר ומרץ 1943, ובראשית יולי היא השתתפה במתקפה הגרמנית על האגף הדרומי של מבלט קורסק, במסגרת קרב קורסק.
לאחר שספגה אבדות כבדות במהלך הקרב ובהתקפות הנגד הסובייטיות שבאו בעקבותיו, נשלחה הדיוויזיה בשני שלבים להתארגנות מחדש בצרפת, כאשר חלקה השני הגיע לצרפת בפברואר 1944. בצרפת עברה הדיוויזיה הסבה נוספת, הפכה מדיוויזיה ממונעת לדיוויזיית שריון וקיבלה את השם דיוויזיית פאנצר אס אס השנייה 'דאס רייך'.
בזמן הפלישה לנורמנדי ביוני 1944 הייתה הדיוויזיה בדרום צרפת בתקופת התארגנות.
היא נשלחה לנורמנדיה לבלום את כוחות בעלות הברית, אך הגיעה לחזית באיחור של 15 ימים בגלל תקיפות אוויריות של מטוסי בעלות הברית וחבלות המחתרת הצרפתית במסילות הברזל.
בדרכה לנורמנדי ביצעו אנשיה את הטבח באורדור-סור-גלאן ב-10 ביוני.
לאחר הגעתה לחזית היא לחמה בכוחות האמריקאיים באזור סן-לו.
לאחר ההבקעה האמריקנית המוצלחת של החזית הגרמנית במערב נורמנדיה (מבצע קוברה) נקלעה הדיוויזיה באוגוסט 1944 לתוך כיס פלייז, וספגה אבדות כבדות מאוד לפני ששרידיה הצליחו להיחלץ מהכיתור.
בעקבות המאמצים של הדיוויזיה ושל דיוויזיית פאנצר אס אס התשיעית, הצליחו כוחות גרמניים רבים נוספים להיחלץ מהכיתור.
בדצמבר 1944, השתתפה הדיוויזיה בקרב על הבליטה, שם ספגה אבדות קשות.
לאחר כישלון המתקפה הגרמנית באזור הארדנים הוצאה הדיוויזיה מהחזית המערבית והועברה חזרה לחזית המזרחית, שם השתתפה בפברואר 1945 במתקפת הנגד הגרמנית באזור אגם בלטון שבהונגריה, שנועדה לשבור את המצור הרוסי על העיר בודפשט.
בחודשי המלחמה האחרונים ניהלה הדיוויזיה שורת קרבות נסיגה מול הכוחות הסובייטיים המתקדמים בהונגריה ובצ'כוסלובקיה, ושרידיה נכנעו ב-8 במאי 1945 לכוחות אמריקאיים באוסטריה.
רשימה חלקית של פשעי מלחמה שבוצעו בהשתתפות הדיוויזיה:
רצח כ-200 אזרחים ושבויי מלחמה בפרובינציית וויבודינה שבסרביה במהלך הפלישה ליוגוסלביה באפריל 1941. 54 גופות של אזרחים סרבים נמצאו בקבר אחים בחצר הכנסייה האורתודוקסית בכפר אליבונאר, וקבר אחים נוסף עם 55 גופות אותר בכפר שכן.
פלוגה מסייעת בדיוויזיה סייעה ליחידת איינזצגרופן ברציחתם של 920 יהודים ליד מינסק בספטמבר 1941.
הטבח בטיל שבצרפת, בו נרצחו 99 גברים בתלייה.
טבח אורדור-סור-גלאן: אולי הבולט ביותר מבין פשעי המלחמה של הדיוויזיה בוצע בכפר הצרפתי אורדור-סור-גלאן במהלכו הם רצחו את כל תושבי הכפר ובכללם 205 ילדים שנשרפו חיים בכנסיית הכפר יחד עם אימהותיהם.
הטבח בוצע ב-10 ביוני 1944, יממה אחרי הטבח בטיל.
אף אחד ממפקדי הכוח מעבר לרמת מ"מ לא הועמד לדין או נענש על מעשיו..
צ'כוסלובקיה, אוסטריה והונגריה (מרץ 1945 - מאי 1945)
בריגדפיהרר וילהלם ביטריך - 1941
שטנדרטנפיהרר מתיאס קליינהייסטרקאמפ - 1942
גרופנפיהרר ולטר קריגר - 1943
אוברפיהרר אוטו באום - 1944
אוברפיהרר היינץ לאמרדינג 1944 - 1945
גרופנפיהרר ורנר אוסטנדורף - 1945
שטנדרטנפיהרר קרל קרויץ - 1945
דיוויזיית פאנצר אס אס התשיעית הוהנשטאופן (גרמנית: Hohenstaufen) הייתה דיוויזיה משוריינת של הואפן אס אס, כחלק מצבא גרמניה הנאצית במלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה הוקמה בתחילת 1943 על ידי מתגייסים מגרמניה (רובם בגיל 18 ולא על ידי מתנדבים לשירות באס אס בעלי אידאולוגיה נאצית מובהקת), עם שדרת פיקוד מנוסה שהגיעה מדיוויזיית האס אס לייבשטנדרטה.
כינוי הדיוויזיה; "הוהנשטאופן" ניתן לה על שם בית מלוכה גרמני מהמאה ה-12 וה-13, ככל הנראה ההתייחסות היא למלך פרידריך ברברוסה.
למרות שחיילים מהדיוויזיה הורשעו לפחות בשני פשעי מלחמה, כיחידה היא הייתה מעורבת פחות בביצוע פשעים, ייתכן עקב שהוקמה מאוחר יותר ומרבית פעולתה הייתה בחזית המערבית שם עמדה במגע קרבי צמוד עם האויב ופחות בפעולה כנגד אוכלוסייה אזרחית.
ב-31 בדצמבר 1942 ניתנה הפקודה להקמת הדיוויזיה ובפברואר 1943 היא הוקמה יחד עם הדיוויזיה התאומה שלה דיוויזיית פאנצר אס אס העשירית (פרונסברג), ולמפקדה מונה וילהלם ביטריך.
שתי הדיוויזיות הוקמו בצרפת הכבושה, שם הוצבו למספר חודשים (כמעט שנה) של אימונים ראשוניים.
דיוויזיית הוהנשטאופן הוקמה כאמור בעיקר ממגויסים בני 18 מרחבי גרמניה, כאשר אלו תוגברו בקצינים מנוסים שהגיעו מדיוויזיית האס אס הראשונה (לייבשטנדרטה).
הדיוויזיה נשלחה לחזית, יחד עם דיוויזיית האחות שלה 'פרונסברג', במרץ 1944. היא הצטרפה ללחימה באוקראינה בניסיון להציל את ארמיית הפאנצר הראשונה מכיתור, שתי הדיוויזיות נלחמו בתור קורפוס הפאנצר אס אס השני.
לאחר כחודש של לחימה קשה ואחרי שהדיוויזיה ספגה אבדות קשות, היא ירדה מהחזית להתארגנות מחודשת ויחד עם הקורפוס השני פעלה בתור עתודה לקבוצת ארמיות צפון אוקראינה.
ב-12 ביוני 1944, מספר ימים לאחר שנחתו כוחות בעלות הברית בנורמנדי, נשלחה הדיוויזיה יחד עם הקורפוס לצרפת, אזור קאן.
בדרך לחזית במערב, ספגה הדיוויזיה אבדות מהפצצות מטוסי בעלות הברית והגיעה לבסוף רק ב-26 ביוני.
לאחר שהבריטים כבשו את קאן, תוכנית הפעולה המקורית של הדיוויזיה שכללה תקיפה לכיוון אזורי הנחיתה, הפכה לבלתי אפשרית, במקום הדיוויזיה הוצבה בפאתי העיר כדי לסייע לכוחות הגרמנים שם.
לאורך הקרבות עם הבריטים באזור קאן, איבדה הדיוויזיה כ-1,200 חיילים והיא הוצאה שוב מהחזית ב-10 ביולי כדי לשמש עתודה.
כאשר פתחו הבריטים בהתקפה נוספת לכיבוש אזור העיר, הוכנסה הדיוויזיה שוב לחזית כשהיא מחליפה את 'פרונסברג' בהגנה על גבעה 112. לאחר הלחימה הקשה כנגד הבריטים, הוצאה הדיוויזיה ב-15 ביולי, הרגימנטים הממוכנים שלה (פאנצרגרנדיר) התרוקנו עד כדי כך שכעת הם אוחדו לכדי רגימנט אחד.
בהמשך במבצע גודווד ספגה הדיוויזיה שוב אבדות קשות, אך הצליחה להחזיק את הקו.
בהמשך קרבות המערכה בנורמנדי, הצבא הגרמני עסק בנסיגה מזרחה והדיוויזיה ניהלה מספר קרבות בעורף הנסיגה.
בתחילת ספטמבר הוצאה הדיוויזיה להתארגנות בארנהם, הולנד, כוח האדם שלה כלל כעת כ-7,000 חיילים (מתוך 15,900 בסוף יוני).
עם הגעת הדיוויזיה לאזור ארנהם בהולנד, היא החלה במלאכת התחזוקה והתארגנות מחדש.
מרבית הכלים המשוריינים הוכנו למשלוח לסדנאות שיקום וטיפול, מלבד גדוד הסיור של הדיוויזיה ששמר על הכלים המשוריינים שלו בהולנד.
ב-17 בספטמבר 1944, התחילו בעלות הברית במבצע מרקט גארדן אשר כלל הצנחה של כוחות במספר מוקדים בהולנד ומאמץ קרקעי, בין מוקדים אלו נבחר גם אזור ארנהם, היכן שישבה הדיוויזיה.
כוחות מהדיוויזיה המוטסת הבריטית הראשונה צנחו באוסטרביק מערבית לארנהם, והדיוויזיה החלה בהכנות לקראת בלימת ההתקפה.
כלי השריון שהוכנו למסע לסדנאות הטיפול, הורדו מהקרונות והוכנו במהרה לקרב (בין היתר הוחזרו להם השרשראות אשר הוסרו לטובת ההעברה).
תפקידה של הדיוויזיה בפיקוד ולטר הרצר, כחלק מהקורפוס השני (שכלל גם את פרונדסברג), היה להחזיק את העיר ארנהם ואת גשר ארנהם שהיה יעד אסטרטגי חשוב.
הדיוויזיה עשתה את דרכה לכיוון העיר תוך קרבות כנגד הצנחנים הבריטים, גדוד הסיור נשלח בינתיים דרומית מעבר לגשר כדי לקבל תמונת מצב על ההתקפה לכיוון ניינמייגן.
בינתיים הבריטים התמקמו בצד הצפוני של הגשר בעמדת הגנה, ב-18 בספטמבר חזר גדוד הסיור וחצי ממנו (עם כ-22 כלים משוריינים ורכבים) נשלח קדימה לכבוש מחדש את הגשר, התקפה שהייתה לכישלון מוחץ.
חצי מהכלים הושמדו וכ-70 חיילים גרמנים נהרגו בלחימה, כולל מפקד הגדוד ויקטור אברהרד גריבנר.
קרב זה אשר מוכר כיום בתור הקרב על ארנהם, מתואר בספר ובסרט משנת 1974 גשר רחוק מידי.
בהמשך הלחימה הצליחה הדיוויזיה להביס את הכוחות הבריטים ולשבור את כיסי ההתנגדות באזור.
הקרב היה להצלחה מצד הגרמנים, במהלכו הם פיתחו הערכה מסוימת לתעוזה ורוח הלחימה של הצנחנים הבריטים בהם הם נלחמו.
למיירב העדויות, מלבד מקרים בודדים, הצנחנים הבריטים שנפלו בשבי זכו לייחס טוב ומכבד.
הקרב על הבליטה, החזית המזרחית וכניעה
לאחר הקרבות בהולנד, נשלחה הדיוויזיה להתרעננות והתארגנות מחדש בפאדרבורן, מרכז גרמניה.
ב-12 בדצמבר, לאחר מספר חודשי מנוחה, נשלחה הדיוויזיה לשמש עתודה כחלק מארמיית הפאנצר השישית במאמץ ההתקפי הגרמני שמוכר כיום כקרב על הבליטה.
בשלבים הראשונים של הלחימה, רק יחידות הארטילריה והסיור של הדיוויזיה השתתפו בלחימה, אך ב-21 בדצמבר הוכנסה הדיוויזיה כולה ללחימה.
כאשר מאמץ ההבקעה בצפון של הארמייה השישית נבלם, נשלחה הדיוויזיה לסייע במאמץ בדרום ההתקפה, באזור בסטון.
ב-7 בינואר, לאחר חוסר ההצלחה בהבקעת קו ההגנה של בעלות הברית, נסוגו היחידות הגרמניות בהוראת היטלר והדיוויזיה נסוגה אף היא והתרכזה באזור לונגצ'מפס.
במהלך חודש ינואר, לאחר כישלון הקרב על הבליטה, עסקה הדיוויזיה בלחימה תוך נסיגה לעבר הגבול הגרמני.
בסוף החודש הוצאה הדיוויזיה מהחזית להתארגנות ובסוף חודש פברואר נשלחה הדיוויזיה לחזית המזרחית, להונגריה להילחם בשנית תחת ארמיית הפאנצר השישית בפיקודו של יוזף דיטריך.
הדיוויזיה השתתפה במבצע נרחב של הצבא הגרמני בהונגריה; מבצע התעוררות אביב, מבצע שאפתני שנועד לשחרר את הכוחות המכותרים באזור בודפשט ולהגיע לשדות הנפט במזרח.
המבצע החל ב-6 במרץ 1945, תנאי האדמה הבוצית והלחימה הסובייטית העיקשת הביאו לתבוסה גרמנית קשה בהשגת היעדים.
התקפת הנגד הסובייטית איימה לכתר את הארמייה השישית שהייתה חוד החנית של ההתקפה, הדיוויזיה נלחמה בקרבות קשים כדי להחלץ מהכיתור ולבסוף ב-6 באפריל שרידי הדיוויזיה ניצלו מהכיתור.
ב-1 במאי נשלחו שרידי הדיוויזיה מערבה והיא קיבלה פקודה לעצור את הכוחות האמריקאים מבלי להשתמש הכוח (כדי לא לסכן את מאמצי שביתת הנשק).
ב-5 במאי, נכנעה הדיוויזיה באופן רשמי לכוחות האמריקאים.
חיילי הדיוויזיה היו מעורבים באופן יחסי פחות בביצוע פשעי מלחמה כנגד אוכלוסייה יחסית או חיילי אויב בהשוואה ליחידות וואפן אס אס אחרות.
Heinz Hagendorf מש"ק רפואה מהדיוויזיה הורשע בשימוש ברכב צלב אדום לביצוע ירי כלפי חיילי ארצות הברית
Lienhart, Markus חיל מהדיווזיה הורשע ברציחתם של לפחות שלושה אנשי צוות אוויר שבויים של בעלות הברית לאחר התקפה אווירית באוסטריה
דיוויזיית הנחתים הראשונה היא דיוויזיה בחיל הנחתים של ארצות הברית, היושבת בבסיס הנחתים מחנה פנדלטון שבקליפורניה, וכפופה לכוח המשלוח הראשון של הנחתים.
הדיוויזיה היא הוותיקה והגדולה ביותר בחיל הנחתים של ארצות הברית, היא כוללת יותר מ-19,000 נחתים, והיא אחת משלוש דיוויזיות פעילות בחיל הנחתים כיום.
כינויה הוא "הזן הישן" (The Old Breed).
הדיוויזיה היא החלק הקרקעי של כוח המשלוח הראשון של הנחתים, ועליה מוטלת משימת ביצוע מבצעים אמפיביים בסיוע לשאר חלקי הכוח, או בסיוע ליחידות אחרות של צי ארצות הברית.
דיוויזיית הנחתים הראשונה מכילה ארבעה רגימנטים ויחידות מסייעות:
הרגימנטים המרכיבים את הדיוויזיה נוסדו בראשית המאה ה-20, כשהרגימנט הראשון נוסד במפרץ גואנטנמו שבקובה ב-8 במרץ 1911. הרגימנט החמישי נוסד בוראקרוס שבמקסיקו ב-13 ביולי 1914, והשתתף במספר קרבות במלחמת העולם הראשונה, בהן מתקפת האביב וקרב סן-מייל.
ב-7 באוגוסט 1917 נוסד הרגימנט השביעי בפילדלפיה שבפנסילבניה, ונשלח מיד לקובה.
אך לאחר סיום מלחמת העולם הראשונה התפזר הרגימנט.
הרגימנט ה-11 נוסד בבסיס קוונטיקו שבוירג'יניה בינואר 1918 כרגימנט הארטילריה של הדיוויזיה, אך נשלח להילחם במלחמת העולם הראשונה כיחידת רובאים.
לאחר המלחמה התפרק הרגימנט, אך שב לפעילות ב-1940 כיחידת ארטילריה אמיתית.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה נכנסה הדיוויזיה לשירות פעיל, והחלה באימון נחתים חדשים.
לאחר המתקפה על פרל הארבור וכניסת ארצות הברית למלחמה, נשלחה הדיוויזיה הראשונה לדרום האוקיינוס השקט, מתוך כוונה להמשיך לאיי שלמה באוגוסט 1942. בחודשים שלפני כן, הגיעו יחידות הדיוויזיה לזירת דרום האוקיינוס השקט, אך הן היו מפוזרות בנקודות שונות.
הרגימנטים הראשון והחמישי שהו בוולינגטון שבניו זילנד, הרגימנט השביעי חנה בסמואה, וחלק מהיחידות הנותרות חנו בפרל הארבור.
לאחר תקופת אימונים קצרה בניו זילנד התאחדו יחידות הדיוויזיה על אוניות תובלה מול פיג'י ב-26 ביולי, ואליהן הצטרף גדוד הצנחנים הראשון של הנחתים, והפליגו יחד לגוודלקנל שבאיי שלמה.
בבוקר ה-7 באוגוסט 1942 נחתו 16,000 נחתים מהדיוויזיה הראשונה, בפיקודו של מייג'ור גנרל אלכסנדר ונדגריפט, בגוודלקנל ובאי טולאגי הסמוך לו, וכך נפתח קרב גוודלקנל, שנמשך שישה חודשים.
הדיוויזיה הראשונה לחמה בקרב מתחילתו ועד ה-9 בדצמבר 1942, עת מסר ונדגריפט את הפיקוד על הכוחות בגוודלקנל לידי מייג'ור גנרל אלכסנדר פאץ' ודיוויזיית אמריקל שלו, והדיוויזיה הראשונה החלה להתפנות מהאי.
הקרב עלה בחייהם של 650 נחתים ו-1,278 פצועים מנחתי הדיוויזיה, ורבים נוספים לקו במלריה, בקדחת דנגי ובמחלות טרופיות נוספות.
מגוודלקנל הפליגה הדיוויזיה הראשונה למלבורן שבאוסטרליה למנוחה ושיקום, ובעת שהותם במקום אימצו הנחתים את השיר וולסינג מתילדה כהמנון הרשמי של הדיוויזיה.
לאחר השיקום נשלחה הדיוויזיה להשתתף במערכה בבריטניה החדשה, ונחתיה השתתפו בקרב כף גלוסטר שהחל ב-26 בדצמבר 1943. הלוחמה בבריטניה החדשה הייתה קשה, ועד פברואר 1944 נהרגו 310 נחתים ו-1,083 אחרים נפצעו.
לאחר מכן נשלחה הדיוויזיה למנוחה באי פבובו שבמרכז איי שלמה.
לאחר מכן השתתפה הדיוויזיה בקרב פלליו, שגבה מחיר דמים גבוה במיוחד.
הנחתים נחתו באי הקטן בפלאו ב-15 בספטמבר 1944 כחלק מהגיס האמפיבי השלישי, ומפקד הדיוויזיה, מייג'ור גנרל ויליאם רופרטוס חזה שהקרב יימשך ארבעה ימים בלבד.
למעשה, הקרב נמשך עשרה שבועות וארבעה ימים ונחתים רבים נהרגו במהלכו.
הדיוויזיה הראשונה עזבה את האי אחרי חודש, וזאת לאחר שספגה 1,252 הרוגים ו-5,274 פצועים מידי הדיוויזיה ה-14 היפנית, במה שהיה אחד הקרבות הקשים ביותר במלחמת העולם השנייה.
הקרב הבא בו השתתפה דיוויזיית הנחתים הראשונה היה קרב אוקינאווה.
אוקינאווה נחשבת לאדמת יפן והייתה עתידה לשמש מעגן גדול ואתר היערכות לקראת מבצע הפלישה ליפן.
הדיוויזיה נחתה באי ב-1 באפריל 1945, לצד דיוויזיות של צבא ארצות הברית.
לאחר מספר ימים של סיורים שקטים בצפון האי, נשלחה הדיוויזיה דרומה, לאזור בו התנהלו קרבות קשים מול הארמייה ה-32 היפנית.
בקרב זה נהרגו 1,655 מנחתי הדיוויזיה.
לאחר כניעת יפן נשלחה הדיוויזיה לצפון סין כדי לפקח על תהליך השבת 650,000 חיילים ואזרחים יפנים למולדתם.
הדיוויזיה ישבה במחוז חביי, ובערים טיינג'ין ובייג'ינג, בזמן שמלחמת האזרחים הסינית מתחוללת סביבה.
חלק מתפקידי הדיוויזיה היה שמירה על מסילות רכבת, על גשרים ומפעלים חיוניים, ובמסגרת תפקידם זה לעיתים החליפו אש עם יחידות צבא השחרור העממי, שניסו לתקוף מתקנים אלה.
לאחר שהתברר לארצות הברית שהקומוניסטים עומדים לנצח במלחמה, החלה הדיוויזיה הראשונה להתפנות מהמדינה, והיחידות האחרונות שלה שבו לארצות הברית ב-1947.
עם סיום מלחמת העולם השנייה והחזרה לארצות הברית, הצטמצמה מצבת כוחה של הדיוויזיה, עד שבשנת 1950 היא הכילה כוחות בכמות של רגימנט אחד.
עם פרוץ מלחמת קוריאה שבה הדיוויזיה לפעילות מבצעית, והשתתפה בהתקפה האמפיבית על אינצ'ון ב-15 בספטמבר 1950. למרות תנאי מזג אוויר קשים ויעדים מסובכים, הצליחו נחתי הדיוויזיה לשחרר את העיר סיאול לאחר לחימה קשה.
ב-27 בנובמבר כיתרו את הדיוויזיה הראשונה עשר דיוויזיות סיניות בסמוך למאגר המים בצ'וסין.
הנחתים פרצו את דרכם מהכיתור, תוך שהם סופגים 900 הרוגים, אך הארמייה התשיעית הסינית חדלה מהתקיים, לאחר שאיבדה 37,500 חיילים בקרב על האגם הקפוא.
לקראת אמצע שנת 1952 החל תהליך בו תפסו חיילי צבא קוריאה הדרומית את מקומם של כוח המשלוח של האו"ם לאורך קו העימות, ונחתי הדיוויזיה הראשונה הגנו על גזרה במערב קו הגבול.
בשנה שלאחר מכן התאפיין העימות בקרבות גבול מבודדים, עד שהצבא הסיני ערך מתקפה גדולה על הדרום במרץ 1953. הלחימה הקשה הסתיימה בחתימה על הסכם הפסקת אש ב-27 ביולי 1953.
ב-1965 השתתף הרגימנט השביעי של הדיוויזיה במבצעים הקרקעיים הראשונים של כוחות אמריקנים בדרום וייטנאם, ובמרץ 1966 הקימה הדיוויזיה את מפקדתה החדשה בעיר הנמל צ'ו לאי שבמרכז וייטנאם.
עד יוני הגיעו כל חלקי הדיוויזיה למדינה, ומיד החלו לפעול כנגד הוייטקונג.
במהלך מתקפת טט בינואר 1968 נלחמה הדיוויזיה בווייטקונג ובצבא צפון וייטנאם, והצליחה להדוף את התקפותיהם באזור הפעילות שלה.
על תפקודה במהלך המתקפה קיבלה הדיוויזיה את אות היחידה הנשיאותי.
לאחר שש שנים של לחימה בווייטנאם, שבה הדיוויזיה הראשונה למחנה פנדלטון ב-1971.
ב-1990 נשלחה הדיוויזיה הראשונה למזרח התיכון כגרעין הכוח ההתקפי ששלחה ארצות הברית בתגובה לפלישת עיראק לכווית.
במהלך מלחמת המפרץ פעלה הדיוויזיה כחלק מכוח המשלוח הראשון של חיל הנחתים, שהכן על ערב הסעודית מפני פלישה עיראקית.
ב-1991 תקפה הדיוויזיה הראשונה ביחד עם שאר כוחות הקואליציה את צבא עיראק, ושחררו את כווית.
לאחר מלחמת המפרץ נשלחה הדיוויזיה לסייע לפעולות ההומניטריות בבנגלדש, שנפגעה מציקלון, ובפיליפינים, לאחר התפרצות הר געש.
בדצמבר 1992 השתתפו נחתי הדיוויזיה בסיוע ההומניטרי של האו"ם לאזורי הבצורת בסומליה, ובשמירה על הסדר במדינה, עד אפריל 1993.
דיוויזיית הנחתים הראשונה הייתה אחד משני הכוחות העיקריים ששלחה ארצות הברית לפלישה לעיראק ב-2003. הדיוויזיה נחתה בדרום המדינה, ועשתה דרכה צפונה, דרך בגדאד ותיכרית, ולאחר 17 ימים חצתה 808 קילומטרים.
לאחר הפלישה החלו נחתי הדיוויזיה במשימות סיור באזור בגדאד ותיכרית עד אוקטובר 2003, וכחלק מכוח המשלוח הראשון קיבלו את אות היחידה הנשיאותי.