tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
החודש היותר קר הוא ינואר, במהלכו מידות החום הממוצעות ביום מסתכמות ב-7 מעלות ובלילות הטמפרטורה הממוצעת יורדת עד למינוס מעלה אחת בממוצע.
לעיתים הטמפרטורה בחורף צונחת עד 7- מעלות.
ממוצע מידות החום הכללי בשנה עומד על 17 מעלות.
התקופה הקרירה מתחילה כבר באוקטובר, ונמשכת עד אמצע חודש אפריל.
אוקטובר הוא החודש עם המשקעים הרבים ביותר, 167 מילימטרים.
האי גשום, והחודש בו יורדים המשקעים המועטים ביותר הוא פברואר, 66 מ"מ בלבד.
כמות המשקעים השנתית הממוצעת מסתכמת ב-1,266 מ"מ, מהם 1,206 מ"מ גשם ו-60 מ"מ שלגים.
החודש המושלג ביותר בשנה הוא פברואר, במהלכו יורדים בממוצע 21 מ"מ של שלגים.
שרידי התיישבות אנושית נמצאו באי עוד מהתקופה הנאוליתית, אך כפי הנראה בתקופה הרומאית לא התקיימה כל התיישבות.
במאה הרביעית הגיעו לאזור האחים האוונגליסטים ג'וליאנו וג'וליו, שהפיצו את האמונה הנוצרית.
ג'וליו ייסד כנסייה על האי שקיבל את שמו, וג'וליאנו נדד לייסד כנסייה באתר אחר.
הלומברדים כבשו את האזור במאה השישית, ושלטו באזור כמה מאות שנים.
בשנת 1219 עבר האי לידיי בישופות סן ג'וליו, ששלטה על הריביירה של האגם.
ב-1767 הועברו הזכויות באזור לידיי בית סבויה.
ב-1817 מימש בית סבויה את הזכויות, ולקח לידיו את השליטה הממשית באי ובאזור.
אגם אורטה לרבות האי סן ג'וליו, אוחדו עם יתר חלקי איטליה בשנת 1861 לשלטון מרכזי אחד, בתהליך הנקרא בפי האיטלקים ריזורג'מנטו (Risorgimento), תחת מלכותו של המלך ויטוריו אמנואלה השני.
הבזיליקה - לפי המסורת, הבזיליקה נוסדה במאה הרביעית עלי ידי ג'וליו הקדוש.
היא שופצה ושודרגה במהלך המאות ה-11 וה-12. חזיתה רומנסקית, ובתוכה נמצאים ציורי פרסקו המתארים קדושים מעונים, אחדים מהם ברגעי מותם.
במרכז הבזיליקה עומד דוכן הטפה משיש, ועליו פסלונים, גם הם משיש.
המנזר - אחד המבנים המרכזיים באי הוא המנזר הבנדיקטי, המנוהל ומופעל על ידי נזירות בלבד.
בשנת 1973 חיו במנזר 8 נזירות ובשנות העשרים של המאה ה-21 עלה מספרן עד ל-80. הנזירות עוסקות בעבודות שונות, לרבות הכנת סוגי לחם והן שתקניות.
ארמון הבישוף - המבנה הגדול השלישי באי הוא ארמון הבישוף, שהיה שייך לבישופים ששלטו באי.
שביל השקט והמדיטציה - שביל השקט מתפתל סביב האי ומשובץ בשלטים הקוראים לשמירה על השקט, ועל ההנאה והתועלת שבשקט.
בכיוון הנגדי, אותו שביל הוא שביל של מדיטציה, ועל צידם השני של שלטי השקט, חרוטים משפטים הקשורים למדיטציה פנימית.
בכל שנה נערך סביב האגם פסטיבל קוזיו (Cusiano או Cusio) למוזיקה עתיקה.
חלק מאירועי הפסטיבל נערכים על האי עצמו, בתוך הכנסייה, בווילות ובמקומות פתוחים.
קטעים מהסרט האיטלקי של הבמאי זוכה פרס האוסקר ג'וזפה טורנאטורה "ההתכתבות" ("La Corrispodenza") שיצא לאקרנים בשנת 2016, הוסרטו על האי סן ג'וליו.
עלילת ספרו של הסופר האיטלקי ג'אני רודארי "המסתורין של האי סן ג'וליו" (באיטלקית - misteri dell'isola di San Giulio) מתרחשת על האי, כפי שגם הכותרת עצמה מספרת.
גם עלילת ספרו של אומברטו אקו "מספר אפס" שהופיע גם במהדורה עברית, קשורה באגם אורטה ובאי.
הספר מסתיים באמירה, שהשמש עוד תזרח על האי סן ג'וליו.
בהיותו אי, התחבורה לסן ג'וליו מתבצעת בסירות בלבד.
שני קווים של סירות ציבוריות מגיעים לאי.
הקו האדום, הוא הקו היותר קצר עם מספר תחנות נמוך ותדירות גבוהה.
הקו הירוק הוא קו מאסף סובב אגם אורטה, עם תחנות רבות ובתדירות נמוכה.
ניתן לשכור סירה פרטית במעגן הסמוך לפיאצה (כיכר) מוטה בעיירה אורטה סן ג'וליו, הקרובה לאי כדי 400 מטרים.
מועדון הכדורגל סן דייגו הוא קבוצת כדורגל אמריקאית מהעיר סן דייגו שבקליפורניה, המשחקת בליגת ה-MLS.
אצטדיונה הביתי של הקבוצה הוא אצטדיון סנאפדרגון המכיל 35,000 מקומות.
המועדון נמצא בבעלות קבוצה בראשות איש העסקים הבריטי-מצרי והפוליטיקאי לשעבר מוחמד מנסור.
הקבוצה החלה לשחק ב-MLS באזור המערבי בעונת 2025 והייתה הקבוצה ה-30 בליגה.
קבוצת הכדורגל המקצוענית המוקדמת ביותר של סן דייגו הייתה "סן דייגו טורוס", אשר שיחקה בליגת הכדורגל הצפון אמריקאית (NASL).
היא שיחקה בה עונה אחת בלבד, בעונת 1968. קבוצת NASL שנייה מהעיר נקראה "סן דייגו ג'וז" (Jaws).
היא הוקמה בשנת 1976 לאחר פירוק בולטימור קומטס.
בשנת 1978 שינה המועדון את שמו ל"סוקרז".
מאוחר יותר עברה הקבוצה לליגת הכדורגל המרכזית בכדורגל אולמות, שבה זכתה בשמונה אליפויות בתשע עונות.
במהלך הקמת ה-MLS באמצע שנות ה-90, סן דייגו לא הייתה בין הערים בארצות הברית שהגישו הצעה לקבוצה בעונת הפתיחה, אך הביעה עניין וקיימה מספר פגישות עם מנהלת הליגה.
שבט סיקואן של אומת קומיאי, שבט אינדיאני ילידי המוכר פדרלית שמפעיל מקומות בילוי מקומיים, החל לחפש הזדמנויות להשקעה בקבוצת כדורגל בדצמבר 2020. השבט יצר קשר עם קבוצת מנסור בראשות איש העסקים מוחמד מנסור, שהצטרף להצעה בסוף 2022. סן דייגו התחרתה עם הצעות מלאס וגאס, להפוך לקבוצה ה-30 ב-MLS.
ההצעה העיקרית של לאס וגאס הייתה בראשות וס אידנס ונאסף סוויריס, שהיו בעליה המשותפים של אסטון וילה מהפרמייר ליג.
ב-18 במאי 2023, באירוע באצטדיון סנאפדרגון, הודיעה מנהלת ה-MLS כי הקבוצה ה-30 בליגה תהיה סן דייגו, אשר בבעלות מנסור ושבט סיקואן.
מועדון הכדורגל סן דייגו היה למועדון הרביעי בליגה ממדינת קליפורניה.
לפי דיווחים בתקשורת, קבוצת הבעלים שילמה דמי הרחבה בסך 500 מיליון דולר.
סן דייגו החלה לשחק בליגה בעונת 2025.
סן חוסה (בספרדית: San José, בעברית גם סן חוזה) היא עיר הבירה והגדולה בערי קוסטה ריקה.
העיר היא גם הבירה של מחוז סן חוסה.
העיר יושבת ב"עמק המרכזי" של קוסטה ריקה ומוקפת הרים מכל עבר.
באזור המטרופולין של העיר מתגוררים כ-2 מיליון איש.
סן חוסה היא המרכז הפוליטי, כלכלי, תחבורתי ותרבותי של המדינה.
שטחה הוא אזור מישורי ושטוח, גבוה יחסית ומוקף הרים בצדדיו עם שטח כולל של 42.62 קמ"ר, וגובה של 1,161 מ' מעל פני הים.
העיר שוכנת במרחק של 99 ק"מ מהאוקיינוס השקט וכ-159 ק"מ מהים הקריבי.
עם זאת, העיר נמצאת המרחק של כ-851 ק"מ מפנמה, 819 ק"מ מהונדורס (מטגוסיגלפה), 957 ק"מ מאל סלוודור (מסן סלוודור) וגואטמלה במרחק של כ-1,157 ק"מ.
סן חוסה הוקמה ב-1738 בהחלטת הקבילדו (מועצה) של לאון, אך עד שנת 1824 הייתה כפר קטן וחסר חשיבות.
בשנת 1824 החליט ראש המדינה הנבחר, חואן מורה פרנאנדס, להעביר את בירת המדינה מהבירה הספרדית הקולוניאלית קרטגו לבירה חדשה.
מסיבה זו אין בעיר בניינים הבנויים בסגנון קולוניאלי ספרדי.
בשנת 1843 נוסדה בעיר אוניברסיטת קוסטה ריקה .
בעיר ממוקם התיאטרון הלאומי, פארק לה סבנה המשמש להנאתם של תושבי העיר, וכן הקתדרלה הלאומית.
המוזיאון הלאומי (Museo Nacional) כולל ממצאים, תמונות ותעודות מהתקופה הפרה-קולומביאנית, התקופה הקולוניאלית והתקופה המודרנית.
במוזיאון הזהב (Museo Oro Precolombino) ניתן לראות זהב מתקופות שונות וכן תערוכה של תולדות המטבע בקוסטה ריקה.
סן חוסה מהווה צומת דרכים מרכזי בקוסטה ריקה.
הכבישים הראשיים במדינה יוצרים מעין צורת כוכבית, שמרכזה בבירה.
בעיר מספר תחנות אוטובוסים מרכזיות, שמכל אחת יוצאים אוטובוסים לאזור אחר במדינה ולמדינות מרכז אמריקה הסמוכות.
את סן חוסה משרת נמל התעופה הבינלאומי חואן סנטמריה שנמצא במחוז אלחואלה, בקרבת העיר אלחואלה ובמרחק של כ-20 קילומטרים ממרכז סן חוסה.
סן חוזה היא העיר השלישית בגודלה במדינת קליפורניה (אחרי לוס אנג'לס וסן דייגו), והעשירית בגודלה בארצות הברית.
העיר היא בירת מחוז סנטה קלרה, וכן העיר הגדולה ביותר בו.
סן חוזה שוכנת מדרום-מזרח לסן פרנסיסקו, בקצהו הדרומי של מפרץ סן פרנסיסקו ולמעשה מהווה את גבולו הדרומי של עמק הסיליקון המשתרע בין שתיהן.
לפני הגעת הספרדים, יושב האזור סביב סן חוזה בידי אינדיאנים משבטי האוהלוני.
סן חוזה נוסדה ב-29 בנובמבר 1777 כסן חוזה דה גואדלופה (San José de Guadalupe), והיא הייתה העיר האזרחית הראשונה של המושבה הספרדית באלטה קליפורניה.
בעיר הייתה קהילה חקלאית והיא שימשה כעזר למתקני הצבא הספרדי שהיו בסן פרנסיסקו ובמונטריי.
עם סיפוח האזור בידי ארצות הברית במסגרת מלחמת ארצות הברית–מקסיקו והצטרפותה של קליפורניה לאיחוד בשנת 1850, הייתה סן חוזה לעיר הבירה הראשונה של המדינה, אך לתקופה קצרה של כשנתיים.
באמצע המאה ה-20, לאחר יותר מ-150 שנים כקהילה חקלאית קטנה, הכיל אזור סן חוזה כמה מן הקרקעות הלא מפותחות האחרונות באזור מפרץ סן פרנסיסקו.
בשלב הזה האזור החל בגידול מהיר באוכלוסייה, שברובו נבע מחיילים משוחררים שחזרו ממלחמת העולם השנייה.
העיר צמחה בשנות ה-50 ובה-60 על ידי סיפוח שטחים ושכונות נוספים.
הגידול המהיר בטכנולוגיה, ובתעשיית המיקרואלקטרוניקה בפרט, האיץ את הפיכתה של העיר למטרופולין עירוני.
מיקומה של העיר בתוך תעשיית ההיי-טק המקומית בשנות ה-90, הקנה לה את הכינוי "עיר הבירה של עמק הסיליקון".
כיום נחשבת סן חוזה לעיר עולם.
היא נחשבת לאחת מן הערים הבטוחות ביותר מבין הערים הגדולות בארצות הברית.
טרם ההתיישבות האירופאית, יושב האזור על ידי מספר קבוצות של אינדיאנים מאומת האוהלונה.
אף שכל קליפורניה הייתה לכאורה בשלטון הכתר הספרדי, לא הייתה נוכחות ספרדית או אירופאית באזור עד סוף המאה ה-18. בשליחות הכתר הספרדי נשלחה לאזור משלחת פורטולה בראשות גספר די פורטולה (Gaspar de Portolá) ב-1769–1770 ומשלחת בראשות חואן באוטיסטה דה אנזה (Juan Bautista de Anza) ב-1775–1776 שהובילו לנוכחות האירופאית המתמשכת הראשונה.
במסגרת הפעילויות המיסיונריות בהנהגת הנזיר פרנציסקני חוניפרו סרה (Junípero Serra), הוקם מיסיון בסנטה קלרה הסמוכה.
המשנה למלך ספרד החדשה (כלומר מושל מקסיקו) אנטוניו מריה דה בוקרלי אי אורסואה הורה לחוסה חואקין מורגה להקים יישוב אזרחי במקום.
העיר נוסדה באופן רשמי ב-29 בנובמבר 1777 בשם פואבלו (כפר או עיירה קטנה בספרדית) דה סן חוסה דה גואדלופה (לזכרו של יוסף הקדוש), במטרה לבסס שם קהילה חקלאית.
היא הייתה העיר האזרחית הראשונה של המושבה הספרדית באלטה קליפורניה.
ב-1797 הועברה העיירה ממיקומה המקורי למה שהיום נחשב למרכז העיר של סן חוזה.
עם התפרקות השלטון הספרדי ועצמאות מקסיקו ב-1821 עברה סן חוזה לשלטונה.
השלטון המקסיקני רצה להגדיל את האוכלוסייה הדלילה של קליפורניה וחילק חלקות אדמה גדולות באזור למקסיקנים וכן לזרים.
הוא אף שאף להקטין את כוחם של המיסיונים, עקב חשש מהשפעה ספרדית, וחילק חלק מאדמותיהם.
במסגרת מלחמת ארצות הברית–מקסיקו עברה סן חוזה לשלטון ארצות הברית, בעקבות כניעת מקסיקו וסיפוח קליפורניה בשנת 1846.
סן חוזה הייתה עיר הבירה הראשונה של מדינת קליפורניה, למשך כשנתיים.
בניין בית המחוקקים לא שרד, ושכן במקום שהיום נקרא כיכר סזאר צ'אבס (Plaza de César Chávez) במרכז העיר.
בסוף המאה התשע עשרה הייתה הגירה סינית ויפנית לעיר והוקמו שכונות עבורם.
בתחילת המאה העשרים, בשנים 1900–1910 הייתה סן חוזה כמרכז לפיתוחים בתחום הטיסה בידי ג'ון ג'וזף מונטגומרי.
רעידת האדמה בסן פרנסיסקו ב-1906, אמנם לא פגעה בסן חוזה באותה עוצמה שפגעה בסן פרנסיסקו, אך גם סן חוזה סבלה מנזק רב.
מעל 100 אנשים נהרגו בבית חולים פסיכיאטרי לאחר שהתמוטט, כמו כן נהרס גם תיכון סן חוזה.
בתקופת מלחמת העולם השנייה יפנים אמריקאים רבים (בעיקר מאזור ג'פנטאון בסן חוזה) נשלחו למחנות מעצר, בהם נורמן מינטה, מי שיהיה לימים ראש העיר.
מהומות כנגד תושבים ממוצא מקסיקני התרחשו בהמשך למהומות חליפות הזוט בלוס אנג'לס בקיץ 1943. בשנת 1940 הורכבה אוכלוסיית סן חוזה מ-98% לבנים.
כאשר החלה מלחמת העולם השנייה, כלכלת העיר עברה שינוי מחקלאות ליצור תעשייתי, ומספר חברות החלו לייצר עבור משרד ההגנה כלים ורכבים שונים.
לאחר המלחמה, BAE סיסטמס (אז תאגיד FMC ובהמשך "יונייטד דיפנס") המשיך כיצרן צבאי, כאשר מפעליו בסן חוזה מעצבים ומייצרים כלים כגון M-113 ומגוון מערכות ל-M1 אברמס.
בשנת 1943 הקימה IBM את מטה החוף המערבי שלה בסן חוזה, ופתחה מרכז מחקר ופיתוח במרכז העיר בשנת 1952. בהמשך יפותח שם, על ידי צוות בראשותו של ריינולד ג'ונסון מ-IBM, המחשב IBM 305 RAMAC והדיסק הקשיח הראשון.
מיקומה של סן חוזה בעמק הסיליקון גרם לצמיחה נוספת בכלכלתה ובאוכלוסייתה.
תוצאות מפקד האוכלוסין משנת 1990 הצביעו על כך שסן חוזה עקפה את סן פרנסיסקו כעיר המאוכלסת ביותר באזור מפרץ סן פרנסיסקו לראשונה.
צמיחה זו הובילה להגדלת הוצאות הדיור הגבוהות ביותר בארצות הברית כולה, בין השנים 1976 ל-2001 עלו הוצאות הדיור ב-936%.
גודל העיר על פי לשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית הוא 466 קמ"ר, מתוכם 8.8 קמ"ר הם מים.
העיר שוכנת בין שבר סן אנדראס לשבר קאלאווראס.
סן חוזה חווה רעידות אדמה מתונות בממוצע של פעם או פעמיים בשנה, בעוצמה של מעל 4 בסולם ריכטר.
המקור לרעידות הוא ממזרח לעיר בשבר קאלאווראס, אשר מהווה מקור עיקרי לרעידות אדמה בצפון קליפורניה.
ב-14 באפריל 1984 התרחשה באזור רעידת אדמה בעוצמה של 6.2 בסולם ריכטר.
רעידת האדמה החמורה ביותר התרחשה בשנת 1906 אז נפגעו בניינים רבים בעיר.
העיר מחולקת באופן כללי לאזורים הבאים: מרכז העיר סן חוזה, מרכז, מערב סן חוזה, צפון סן חוזה, מזרח סן חוזה ודרום סן חוזה.
רבים מאזורים אלה לא היו מאוגדים או היו רשות נפרדת מסן חוזה ובשלב מאוחר יותר סופח על ידי העיר.
ההתרחבות העירונית של סן חוזה בוצעה בתקופתו של מנכ"ל העירייה האמאן בין השנים 1950–1969. במהלך תקופת כהונתו העיר סיפחה שטחים 1389 פעמים, ושטחה גדל מ-44 קמ"ר ל-386 קמ"ר, תוך שהיא מכנסת לתוכה קהילות שהיו סביבה ומשנה את המעמד שלהן ל"שכונות".
מסי מכירות היו מקור עיקרי להכנסות.
האמאן היה קובע היכן יהיו אזורי קניות גדולים, לאחר מכן סיפח רצועות צרות של קרקע לאורך כבישים ראשיים שמוביל למקומות אלה, וכך שלח זרועות מעבר לעמק סנטה קלרה וחסם את ההתרחבות של יישובים סמוכים.
במהלך תקופת כהונתו, היה נהוג לומר כי מועצת העיר תצביע בהתאם למנוד הראש של האמאן.
בשנת 1963 הקימה מדינת קליפורניה ועדות מקומיות ברחבי המדינה, אך בעיקר בגלל הרצון לנסות ולשמור על סדר בהתרחבות האגרסיבית של סן חוזה.
בסופו של דבר הכוחות הפוליטיים נגד התרחבות גברו וכאשר כשכונות מקומיות מלוכדות בחרו יחד מועמדים משלהם, בכך הסתיימה השפעתו של האמאן, דבר שהוביל להתפטרותו.
הנקודה הנמוכה ביותר בסן חוזה היא 4 מטרים מתחת לגובה פני הים, הנקודה הגבוהה ביותר היא 647 מטרים.
עקב הקרבה למצפה הכוכבים ליק, נקטה סן חוזה במספר צעדים על מנת להפחית את זיהום האור שבה, כולל החלפת כל תאורת הרחוב.
כדי להודות לה על מאמציה, האסטרואיד 6216 סן חוזה נקרא על שמה.
סן חוזה נמצאת בקרבה לאוקיינוס השקט וקרובה למפרץ סן פרנסיסקו (חלק קטן מגבולה הצפוני נוגע במפרץ).
ישנם ארבעה עמקים שונים בעיר סן חוזה: עמק אלמדן, נמצא בשוליים הדרום-מערביים של העיר; עמק אוורגרין בדרום-מזרח, שהוא הררי; עמק סנטה קלרה, הכולל את המרחב השטוח העירוני העיקרי של דרום המפרץ; ועמק קויוטי הכפרי, בשוליים הדרומיים הקיצוניים של העיר.
לסן חוזה יש אקלים ים-תיכוני, בדומה לשאר אזור המפרץ.
בסן חוזה 301 ימי שמש בממוצע עם טמפרטורה ממוצעת של 15.8 מעלות צלזיוס.
היא שוכנת בפנים היבשה ומוקפת בהרים משלושה צדדים, ולא נמצאת מול האוקיינוס השקט כמו סן פרנסיסקו.
לכן העיר מבודדת יחסית מפני גשם, עם כמויות משקעים שנתיות של 402 מ"מ בממוצע, בעוד אזורים אחרים במפרץ יכולים לקבל כמות גשם עד פי 3 מכך.
הטמפרטורה הממוצעת נעה בין 10 מעלות צלזיוס בדצמבר וינואר, ועד 21 מעלות ביולי-אוגוסט.
הטמפרטורה הגבוהה ביותר שתועדה אי פעם הייתה ב-14 ביוני 1961, אז נמדדו 46 מעלות צלזיוס, הטמפרטורה הנמוכה ביותר (7- מעלות צלזיוס) נמדדה ב-22–23 בדצמבר 1990.
בגלל כמות המשקעים המועטה, בסן חוזה יש כ-300 ימי שמש מלאים או מעוננים חלקית בשנה.
גשם יורד בעיקר בחודשים נובמבר עד אפריל או מאי.
כמות המשקעים השנתית נעה בין 155 מ"מ שנמדדו ב-1953 ל-827 מ"מ ב-1983. כמות המשקעים הגדולה ביותר בחודש אחד נמדדה בפברואר 1998, אז נמדדו 260 מ"מ.
שלג יורד לעיתים נדירות בסן חוזה, תיעוד השלג האחרון שנשאר על הקרקע היה ב-5 בפברואר 1976, כאשר המדידה הרשמית הייתה שלג בגובה 1.3 ס"מ.
ב-2014 פרסמה לשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית את הערכותיה לגבי גודל האוכלוסייה.
עם אוכלוסייה של 1,015,785 תושבים, הפכה סן חוזה לעיר ה-11 בארצות הברית שחצתה את רף מיליון התושבים, על אף שכיום היא העיר העשירית המאוכלסת ביותר.
במפקד של 1870 כמות התושבים בעיר הייתה 9,089.
על פי מפקד האוכלוסין לשנת 2010, גודל האוכלוסייה בסן חוזה היה 945,942 תושבים.
28.2% מאוכלוסיית העיר היו צאצאים מקסיקנים.
הגיל החציוני היה 35.2 שנים.
סן חוזה נמצאת בעמק הסיליקון, ריכוז עסקי טכנולוגיה עילית ומיקרואלקטרוניקה.
כעיר הגדולה ביותר בעמק הסיליקון, מציבה עצמה סן חוזה כ"עיר הבירה של עמק הסיליקון".
מגוון מוסדות הלימוד הנמצאים באזור העיר, כגון אוניברסיטת קליפורניה בברקלי, אוניברסיטת קליפורניה בסנטה קרוז, אוניברסיטת סן חוזה, אוניברסיטת קליפורניה בסן פרנסיסקו, אוניברסיטת סנטה קלרה ואוניברסיטת סטנפורד, מביא לכך שאלפי מהנדסים מוזרמים לכלכלה המקומית כמידי שנה.
הצמיחה הכלכלית הגבוהה שאירעה באחרית שנות ה-90 הובילה לעליות שיא בשיעור התעסוקה, מחירי הדיור וכן בעומסי התנועה.
ההאטה הכלכלית בתחילת שנות ה-2000, עם בועת הדוט-קום, הובילה לירידה מעטה של שיעור התעסוקה ועומסי התנועה בעיר.
באמצע שנות ה-2000, החריף מצב התנועה בכבישים המהירים באזור לצד שיפור הכלכלה.
בסן חוזה היו 405,000 משרות בתוך גבולות העיר נכון לשנת 2006, יחד עם שיעור אבטלה של 4.6%.
בשנת 2000 החזיקו תושבי סן חוזה בשיעור ההכנסה החציונית הגבוה ביותר למשק בית מכל ערי ארצות הברית עם אוכלוסייה של מעל לכ-300,000 תושבים, ונכון להיום ההכנסה החציונית בעיר היא הגבוהה ביותר מבין ערי ארצות הברית עם אוכלוסייה של מעל לכ-280,000 תושבים.
בסן חוזה חברות רבות המעסיקות 1,000 עובדים או יותר, בהן מטות החברות הבאות: אדובי מערכות, אלטרה, סיסקו מערכות, וריפון, eBay, PayPal ומטה צפון אמריקה של סמסונג.
בנוסף שוכנים בה מרכזים גדולים של אריקסון, היולט פקארד, היטאצ'י, IBM, קייזר פרמננטה וקוואלקום.
חברות נוספות הפועלות בסן חוזה כוללות את Netgear ו-Acer.
יוקר המחיה בסן חוזה ובאזורים הסובבים אותה בין הגבוהים ביותר בקליפורניה בפרט, ובארצות הברית בכלל.
עלויות מחירי הדיור הן הסיבה העיקרית ליוקר המחיה הגבוה, אך עם זאת למשקי הבית בעיר יש את ההכנסה הפנויה הגבוהה ביותר מכל עיר בארצות הברית שבה מעל לכ-500,000 תושבים.
בסן חוזה נרשם המספר הגבוה ביותר של פטנטים בארצות הברית.
35% מהשקעות קרנות הון סיכון שבארצות הברית מושקעים בסן חוזה ובחברות שבעמק הסיליקון.
מעסיקמספר עובדים1מחוז סנטה קלרה14,9502סיסקו מערכות13,6003עיריית סן חוזה5,6514eBay4,7005IBM4,2006שירות הדואר של ארצות הברית3,9207PayPal35008אוניברסיטת סן חוזה3,1199בין הספר המחוזי סן חוזה2,33010היטאצ'י2,07011אדובי מערכות2,000
כיוון שאזור מרכז העיר מהווה נתיב טיסה לנמל התעופה הבינלאומי של סן חוזה, ישנן מגבלות גובה לבניינים במרכז העיר.
מגבלת הגובה מוכתבת על ידי תקנות מקומיות, ונגזרת מהמרחק מהמסלול כפי שהוגדר בתקנות רשות התעופה הפדרלית.
בניינים בלב מרכז העיר מוגבלים לגובה של 91 מטרים, אך מגבלת הגובה עליהם פוחתת ככל שמתרחקים מנמל התעופה.
בעשורים האחרונים, ובפרט בראשית המאה העשרים ואחת, ישנה ביקורת רבה על אדריכלות העיר.
תושבים רבים התלוננו כי סן חוזה חסרה בסגנונות אדריכליים אסתטיים.
האשמה בחוסר האדריכלות "היפה" עלולה לנבוע מפיתוחו החדש של מרכז העיר שהחל בשנות החמישים, אשר במהלכו נהרסו מבני מסחר ומגורים היסטוריים.
אמנות ציבורית היא אטרקציה מתפתחת של העיר.
העיר הייתה אחת הראשונות לאמץ צו לאומנות ציבורית בסך 2% מתקציבי פרויקטים לשיפור מבנים.
יש מספר רב של פרויקטים אמנותיים ציבוריים בכל אזור מרכז העיר, ואוסף הולך וגדל במקומות האזרחיים החדשים בשכונות הכוללים ספריות, פארקים, ותחנות כיבוי אש.
לסן חוזה קבוצה בשתיים מתוך חמש הליגות המקצועניות הבכירות בספורט האמריקאי.
קבוצהספורטליגהסן חוזה ברקודההוקי קרחAmerican Hockey Leagueסן חוזה שארקסהוקי קרחNational Hockey Leagueסן חוזה סברקאטסבייסבול באולם סגורליגת ה-AFLסן חוזה ארת'קווייקסכדורגלליגת ה-MLS
שירותי רכבות אל ומסן חוזה מסופקים על ידי אמטרק, קלטריין, ACE, ורכבת מקומית קלה המחברת בין מרכז העיר למאונטיין ויו, מילפיטאס וקמפבל.
חשמליות היסטוריות פועלות על קווי הרכבת הקלה במרכז העיר במהלך תקופות החגים.
בעתיד סן חוזה תהווה נקודת עצירה בפרויקט המסילה המהירה של קליפורניה, בין לוס אנג'לס וסן פרנסיסקו.
תחנת דרידון היא נקודת המפגש של כל רכבות הנוסעים באזור.
רשות התחבורה של עמק סנטה קלרה מפעילה קווי אוטובוס רבים באזור סן חוזה והסביבה.
כמו כן מופעלים קווים בין עירוניים על ידי קווי גרייהאונד וחברות נוספות.
נמלי התעופה המשרתים את סן חוזה הם נמל התעופה הבינלאומי סן חוזה, כ-3 ק"מ ממרכז העיר, נמל התעופה ריד-הילוויו, נמל לתעופה כללית הנמצא בחלק המזרחי של סן חוזה.
תושבי סן חוזה משתמשים גם בנמל התעופה הבינלאומי של סן פרנסיסקו, נמל בינלאומי מרכזי הנמצא כ-56 ק"מ מצפון-מערב, ונמל התעופה הבינלאומי אוקלנד, נמל מרכזי נוסף הנמצא 56 ק"מ מצפון.
באזור סן חוזה יש מערכת גדולה של כבישים מהירים, כולל 3 כבישים בין-מדינתיים:
מי שתייה מסופקים בעיקר על ידי חברת המים הפרטית מי סן חוזה, וכ-10% ממי השתייה מספק תאגיד המים העירוני סן חוזה.
חלק מהמים מגיעים ממאגר המים בסכר אושונסי.
העיר ממחזרת מעל 50% מהפסולת המוצקה.
טיהור שפכים מתבצע במתקן אזורי, המטפל בשפכים של יותר מ-1,500,000 אנשים שגרים ועובדים בשטח של 780 קמ"ר.
כ-18% ממי השפכים המטוהרים נמכרים למטרות חקלאיות.
חברת פסיפיק גז אנד אלקטריק מספקת לתושבים גז טבעי וחשמל.
שירותי טלפוניה ניתנים על ידי AT&T ושירותי טלוויזיה בכבלים על ידי Comcast.
שירותי גישה לאינטרנט מסופקים על ידי מספר חברות אך בעיקר על ידי AT&T ו-Comcast.
בשנת 2013 החלה סן חוזה לפרוס רשת אלחוטית ציבורית במרכז העיר, תוך שימוש בפנסי הרחוב לצורך התקנת נקודות גישה אלחוטיות.
לסן חוזה יש 8 ערים תאומות:
סן חוזה ארת'קווייקס היא קבוצת כדורגל מסן חוזה בקליפורניה שמשחקת ב-MLS, המועדון זכה פעמיים בגביע ה-MLS, ב-2001 וב-2003. מגרש הבית של הקבוצה היה אצטדיון ספארטן שהיה חלק מהקמפוס הדרומי של אוניברסיטת סן חוזה סטייט.
בין השנים 1995 ועד 1999, נקראה הקבוצה "סאן חוזה קלאש".
הסן חוזה ארת'קווייקס הוא שמה של קבוצת כדורגל ששיחקה ב-NASL בין השנים 1974 ועד 1982, ובליגת הווסטרן סוקר ליג בין השנים 1985 ו-1988. קבוצת ה-NASL, נקראה לפעמים "גולדן ביי ארת'קווייקס" שהייתה גם קבוצת כדורגל אולמות.
בשנות ה-70 בקבוצה שיחק עודד בלוש.
ב-15 בדצמבר 2005 החליטו בעלי הקבוצה לעבור ליוסטון, בתחילת עונת 2006. הקבוצה החדשה נקראה יוסטון דינמו.
נציב ה-MLS, דון גרבר, אמר שהארת'קווייקס הם היסטוריה ולכן לא ייתכן שישנו את שמם.
עוד הוסיף שה-MLS תעשה הכול כדי להחזיר את הארת'קווייקס לליגה.
בתחילת עונת 2007 שבה הקבוצה לשחק.
היא עיירה בפרובינציית קוויבק שבקנדה שנוסדה ב-14 ביולי 1874. העיירה ממוקמת בקרבת הגדה הדרומית של נהר סנט לורנס ומתגוררים בה 1,311 תושבים (נכון ל-2021).
עיקר כלכלת העיירה מבוסס על חקלאות.
המוטו של העיירה הוא "Solidaire dans le labeur" ("שותפות בעבודה").
מקור השם, לפי אחת הסברות, הוא בעיוות של המילה "הא הא" שמשמעה גדר חיה או מחפורת.
לפי סברה אחרת, מקור השם באנחת הרווחה ("הא!
הא!") של מייסדי העיירה שראו את אגם טמיסקואטה הסמוך, או קריאת הפתעה בשפת הילידים.
סימני הקריאה מופיעים בפרסומי העיירה הרשמיים כחלק מהשם, והיא בין הערים הבודדות בעולם שבשמן יש סימן קריאה, והיחידה שבשמה מופיעים לפחות שני סימני קריאה.
לעיר ניתן שיא גינס עבור מספר סימני הקריאה הגדול ביותר בשם של עיירה.
סן חואן או בשמה המלא סן חואן באוטיסטה (בספרדית: San Juan Bautista) היא בירת הטריטוריה האמריקאית פוארטו ריקו.
שמה הנוכחי של העיר ניתן לה רשמית ב-1521, והיא נקראת על שמו של יוחנן המטביל.
ב-1508 הקים חואן פונסה דה ליאון את היישוב המקורי, כפארה (כיום פואבלו חייבו בעיר גואנבו).
שנה לאחר מכן הוחלט להעתיק את היישוב למיקום שהיה ידוע אז כפוארטו ריקו.
לאחר מותו של דה ליאון, העיר התחזקה ובנתה ביצורים על מנת להגן על עצמה מפני התקפות של אירופאים מכיוון הים או החוף.
במשך הזמן הפכה העיר למרכז כלכלי והמסחר בכותנה, תבלינים, סוכר וטבק פרח.
אך עם זאת, גדל גם הסחר בעבדים אפריקניים.
כמו כן התושבים, בעיקר אנשי המעמד הבינוני והחקלאים, החלו להשתלט על העיר ואט אט השתחררו מהשלטון הספרדי.
במאות ה-18 וה-19 החלה להתגבש הזהות הלאומית החדשה של הפורטוריקנים, עד שהעיר נכבשה מידי הספרדים על ידי ארצות הברית בשנת 1898.
בשנת 1917, קיבלו תושבי העיר ביחד עם כל תושבי האי אזרחות אמריקאית כדי שיוכלו להתגייס לצבא האמריקאי ולהשתתף במלחמת העולם הראשונה.
אסונות טבע והשפל הכלכלי בשנות העשרים פגעו באי בכלל, ובסן חואן בפרט.
הודות לכסף שהזרימה ארצות הברית בשנות ה-30 החלה העיר לצמוח בשנית, ובשנים 34–1933 שופצה העיר והבניינים הישנים שוחזרו.
בעקבות כך, הפכה העיר למרכז תיירותי.
בשנת 1983 הוכרזו האתר ההיסטורי הלאומי בסן חואן ומצודת סן חואן כאתר מורשת עולמית.
סן לאו (באיטלקית: San Leo) ובעבר מונטפלטרו (Montefeltro) היא עיר בנפת רימיני בדרום-מזרחו של מחוז אמיליה-רומאניה שבאיטליה.
תושביו הראשונים של האזור היו עמים איטליים דוגמת האומברים והסאמניטים, וכן הגאלים והרומאים.
שמה המקורי של סן לאו, מונטפלטרו, התפתח מהשם הרומי "מונס פרטרי" (Mons feretri), שהתייחס לצוק הנישא במקום (Mons - "הר") שעליו ניצב מקדש יופיטר פרטריו.
השם מונטפלטרו מתייחס מאז לא רק לצוק אלא גם לאזור שסביב לו, וזהו מקור שמה של משפחת האצולה האיטלקית מונטפלטרו.
העיירה קרויה על שמו של הקדוש מאז שנת 1000 לערך.
במאה ה-6 כבר שכן במקום כפר, וכאשר בליסריוס הביס את הגותים ב-538, הוא היה לחלק מהאימפריה הביזנטית.
לאחר הביזנטים כבשו הלומברדים את האזור, ואלה נדחקו בתורם על ידי פפין הגוץ אשר מסר את השטח במאה ה-8 למדינת האפיפיור.
בשנת 961 התבצר ברנגר הראשון, מלך איטליה בסן לאו, לאחר שהובס על ידי אוטו הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
איכותו ההגנתית של הצוק אפשרה למתבצרים לעמוד בפני מצור שנמשך מספר חודשים.
לאחר שברנגר נכנע בדצמבר 963, הוא נכלא במצודת סן לאו עד שהועבר לבמברג בגרמניה.
ב-1213 שהה פרנציסקוס מאסיזי בעיירה וייסד מנזר כשני קילומטרים ממרכזה.
העיירה נמסרה לשליטת אורבינו החל בשנת 1226, והאזור הפך לאוטונומיה שהתקיימה עד שנת 1816 ובירתו בסן לאו.
ב-1441 נבנתה המצודה מחדש, וב-1516 השתלט בית מדיצ'י על העיר לאחר מצור שארך מספר חודשים.
שלוש שנים לאחר מכן, ב-1519 העניק האפיפיור לאו העשירי את העיר לרפובליקה של פירנצה.
ב-1631 נמסרה העיר למדינת האפיפיור, וזו שלטה בה עד איחוד איטליה ב-1860. המצודה המשיכה ושימשה כמתקן צבאי עד שנת 1914.
להלן נתוני התפתחות האוכלוסייה בעיר החל ב-1861:
סן חואן (בספרדית: San Juan) היא פרובינציה באזור הקוז'ו שבמערב ארגנטינה.
היא גובלת בצפון ובמזרח בלה ריוחה, בדרום-מזרח בסן לואיס, בדרום במנדוסה ובמערב בצ'ילה.
סן חואן משתרעת על פני כ-89 אלף קמ"ר.
היא מצויה באזור הררי, ורוב שטחה הוא בגובה של למעלה מ-1,000 מטר מעל פני הים.
האזור המערבי, בו מתנשאים הרי האנדים הוא האזור הגבוה ביותר, וכמה מהפסגות בו מתנשאות לגובה של יותר מ-6,000 מ' מעל פני הים, ובהן מרסדאריו (6,770 מ') לאס טורטויאס (6,332 מ'), ולוס אוליווארס (6,250 מ').
ממערב מתנשאים שני רכסים נוספים, נמוכים יותר - הר קוראז'יטוס (3,162 מ') וסיירה דה ואז'ה פרטיל, שפסגתה הגבוהה ביותר היא בגובה 2,350 מ'.
שני הנהרות העיקריים בפרובינציה הם חצ'אל, הזורם מזרחה בצפון הפרובינציה, ומתעקל דרומה בחלקה המזרחי, וסן חואן, הזורם ממערב למזרח בדרום הפרובינציה.
שני הנהרות נפגשים במשולש הגבולות עם פרובינציות סן לואיס ומנדוסה, ויוצרים את נהר דסאגואדרו.
האזור בו מצויה הפרובינציה הוא אזור מדברי ויבש, החשוף לרוחות הסונדה המגיעות מהרי האנדים.
בסן חואן שני פארקים לאומיים: סן גיז'רמו, המשתרע על פני כ-1,700 קמ"ר בקצה הצפון-מערבי של הפרובינציה ואל לאונסיטו, המשתרע על פני כ-760 קמ"ר בדרומה.
שניהם מגנים על אזורי פונה אנדיים.
פארק אחר, במעמד של פארק פרובינציאלי, הוא איסצ'יגואלסטו, המשתרע על פני כ-600 קמ"ר בצפון-מזרח הפרובינציה.
בשטחו נמצאו שרידים פרהיסטוריים מתקופת הטריאס, והוא מגן על תצורות גאולוגיות ייחודיות שנוצרו מסחיפה.
פארק זה הוכרז כאתר מורשת עולמית בשנת 2000.
באיסצ'יגואלסטו שבצפון הפרובינציה נמצאו שרידים פרה-היסטוריים רבים מתקופת הטריאס, שנחשבים למגוונים ולשמורים ביותר מסוגם בעולם כולו.
תושבי האזור לפני הגעת הספרדים היו עמי הוורפה בדרום, האולונגאסטה בצפון-מזרח והקפז'אן בעמקים המרכזיים.
בני הוורפה הקימו מערכת ענפה של תעלות להשקיית שדות התירס, הקינואה, השעועית והדלעת, וגם גידלו לאמות וגואנקואים.
ב-1551 הגיע לאזור סן חואן ומנדוסה של ימינו פרנסיסקו דה ויאגרה, שנשלח בידי פדרו דה ואלדיביה מקוסקו, והגיע דרך צ'ילה.
ב-13 ביוני 1562 ייסד חואן חופרה את העיר סן חואן.
לאחר שנהר סן חואן עלה על גדותיו ב-1593, הועתק מיקומה 2 ק"מ דרומה.
לאחר כינונה של מלכות המשנה של ריו דה לה פלטה ב-1776 סופחה אליה סן חואן, שעד אז הייתה חלק ממלכות המשנה של פרו.
ב-1782 הוקמה האינטנדנסיה של קוז'ו, אך היא פורקה כבר ב-1783, והחל מאותה שנה הייתה סן חואן חלק מהאינטנדנסיה של קורדובה וטוקומאן.
ב-7 באפריל 1856 הושלם כינונה של חוקת הפרובינציה.
ב-1862 נבחר לתפקיד המושל דומינגו פאוסטינו סרמיינטו, לימים נשיא ארגנטינה.
סרמיינטו האיץ את פיתוחה של הקמת הפרובינציה, ובתקופת שלטונו הונהג חינוך חובה (לראשונה בארגנטינה), הוקמו מכרות, ונסללו דרכים חדשות.
ב-15 בינואר 1944 פקדה את סן חואן רעידת אדמה, שעוצמתה נאמדת בין 6.7 ל-7.8 בסולם ריכטר.
ברעש מצאו את מותם כ-10 אלפים מתושבי העיר סן חואן, שהם כעשירית מתושביה באותה העת.
ב-23 בנובמבר 1977 אירע רעש אדמה נוסף, בעוצמה של 7.4 בסולם ריכטר.
הפעם המבנים היו יציבים יותר, והרעש גבה רק 65 קורבנות, בעיר קאוסטה.
בשנת 2001 התגוררו בסן חואן כ-620 אלף נפש, מהם כחצי מיליון מרוכזים במטרופולין של הבירה, סן חואן.
סן חואן (כ-113 אלף תושבים)
ויז'ה קראוסה (כ-108 אלף תושבים)
סנטה לוסיה (כ-39 אלף תושבים)
כלכלתה של סן חואן אינה חזקה במיוחד.
בשנת 2006 נאמד התמ"ג בפרובינציה ב-3.6 מיליארד דולרים, שהם כ-5,820 דולר לנפש, בממוצע.
שיעור זה נמוך בכשליש מהממוצע הארצי.
ענף היין הוא הבולט ביותר בפרובינציה.
הספרדים החלו לגדל גפנים באזור כבר בסוף המאה ה-16, וכיום משתרעים כרמים על פני כ-500 קמ"ר בפרובינציה.
תעשיית היין היא השנייה בגודלה בארגנטינה, אחרי מנדוסה.
מאז שנות ה-80 התפתחו בסן חואן תעשיות נוספות, ובהן עיבוד מזון, פלסטיק, חלקי חילוף לרכב וטקסטיל.
התעשייה מהווה כ-20% מהתוצר בפרובינציה.
בסן חואן מתבצעת גם כרייה נרחבת של מחצבים שונים, ובהם זהב (ממנו נכרות כ-11 אלף אונקיות בשנה), עופרת, גרפיט וחרסית.
ייצור חשמל נעשה בעיקר באמצעים הידרואקלטריים, כדוגמת סכר אוז'ום.
ב-2007 הוקמה טורבינת רוח בגובה של 4,200 מ' מעל פני הים, המיקום הגבוה בעולם של טורבינה מסוגה.
החקלאות כוללת, פרט לגפנים, גם אפרסקים, תאנים, עגבניות, תירס ותפוחי אדמה.
התיירות בפרובינציה אינה מפותחת במיוחד.
האתרים הפופולריים בקרב תיירים הם הפארק המחוזי איסצ'יגואלסטו, הפארקים הלאומיים סן גיז'רמו ואל לאונסיטו וסכר אוז'ום.
בעקבות מנדוסה, החלה להתפתח גם בסן חואן תיירות יין.
סן חואן (בספרדית: San Juan) היא עיר הבירה של פרובינציית סן חואן שבמערב ארגנטינה.
נכון לשנת 2001 התגוררו בעיר עצמה כ-113 אלף תושבים, ובמטרופולין הסובב אותה כ-450 אלף תושבים.
באזור בו שוכנת סן חואן התגוררו בעבר בני הוָורְפֶּה, וראשוני הספרדים הגיעו לאזור ב-1551. חואן חופרה ייסד את העיר ב-13 ביוני 1562, לגדות נהר סן חואן, בשם סן חואן דה לה פרונטרה.
מיקומה של העיר הועתק שני קילומטרים דרומה ב-1593, לאחר שהנהר עלה על גדותיו והציף אותה.
במשך השלטון הספרדי בעיר, לא הייתה לעיר חשיבות רבה.
ב-1817 השלים חוסה דה סן מרטין את כיבושו של אזור הקוז'ו מידי הספרדים, כחלק מהמאבק לעצמאות.
ב-1 במרץ 1820 הוקמו באזור שלוש פרובינציות: מנדוסה, סן לואיס וסן חואן, שהעיר סן חואן הייתה לבירתה.
פיתוחה של הפרובינציה כולה והעיר בפרט הואץ בשנות ה-60 של המאה ה-19, בתקופת שלטונו של המושל דומינגו פאוסטינו סרמיינטו, לימים נשיא ארגנטינה.
סרמיינטו הנהיג בפרובינציה חינוך חובה (לראשונה בארגנטינה), הוקמו מכרות, ונסללו דרכים חדשות.
ברעש מצאו את מותם כ-10 אלפים מתושבי העיר, שהם כעשירית מתושביה באותה העת, וחלקים נרחבים ממנה נהרסו.
בעקבות הרעש, נבנתה העיר מחדש, והוקמו בה שדרות מוצלות ורחבות ידיים.
כתוצאה מכך, השתנה אופייה, ואת הסגנון הקולוניאלי שאפיין אותה החליפה בנייה מודרנית יותר.
הקתדרלה של סן חואן נחנכה ב-16 בדצמבר 1979, במקומה של הקתדרלה הישועית שהוקמה במאה ה-18 ונהרסה ברעידת האדמה של 1944. גובה מגדל הפעמונים שלה 51 מ', ויש בו קריון.
הכיכר המרכזית של העיר, ובה פסלים של סרמיינטו ושל יליד העיר חוסטו דה סנטה מריה, שהיה ציר בקונגרס טוקומאן, בו הוכרזה עצמאות ארגנטינה.
הבית בו נולד דומינגו פאוסטינו סרמיינטו.
ב-15 בפברואר 1811 הוכרז ב-1910 כאתר ההיסטורי הראשון בארגנטינה.
כיום משמש הבית כמוזיאון לזכרו.
הפארק נחנך ב-1910 לציון מאה שנים למהפכת מאי, והוא כולל גנים, אגם מלאכותי ומאות פסלים.
סן לאוצ'ו (איטלקית: San Leucio) היא מועצה מקומית בנפת קזרטה שבמחוז קמפניה, בדרום איטליה.
סן לאוצ'ו ממוקמת כ-3.5 ק"מ מצפון-מערב לקזרטה, בגובה של כ-145 מטר מעל פני הים.
המקום התפרסם במיוחד בשל מכלול המבנים שנבנו בו סביב מפעל משי ישן.
מכלול זה הוכרז כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו בשנת 1997.
גבעת סן לאוצ'ו נקראת על-שם הכנסייה הלומברדית שנבנתה בראשה.
הגבעה נמצאת בחורש הנקרא בוסקו די סאן סילבסטרו, יער סילבסטר הקדוש, ובו כרמים ופרדסים.
מעון ציד, שנודע בשם בלוודרה (Belvedere, "יפה נוף"), נבנה לרגלי הגבעה במאה ה-16 בידי משפחת האצולה אקוואויוה (Acquaviva), נסיכי קזרטה.
האחוזה הפיאודלית נרכשה על ידי המלך קרלוס השלישי.
ב-1773 החליט המלך פרננדו הראשון, בנו של המלך קרלוס, לגדר את האזור ולהפוך אותו לשטח לציד.
המלך היה צייד מנוסה והעדיף עיסוק זה על פני חיי החצר המלכותית.
ב-1778 החל המלך בייצור משי במקום.
ביתן בלוודרה שופץ ונועד להיות מרכזו של מכלול תעשייתי; במבנה עצמו הוקדש האולם הראשי לכנסייה עבור הפועלים, וסביבו נבנו מבנים תעשייתיים שכללו חדרים לגידול תולעי משי ומתקנים לטוויית וצביעת המשי, וכן גם מבנים עבור בית ספר, מגורים למורים, ועוד.
עבור העובדים נבנה כפר חדש, והקהילה שהתפתחה בו נקראה ב-1789 "המושבה המלכותית של אורגי המשי" (Real Colonia dei Setaioli).
במפעל המשי בסן לאוצ'ו הוכנסו הטכנולוגיות המתקדמות ביותר באירופה באותה תקופה.
המלך חוקק חוקים שנועדו להסדיר את העבודה והשכר של הפועלים במכלול; לפועלים הייתה מערכת של מעין ביטוח לאומי ומעמד מועדף, ואף נקבעו להם בגדי עבודה אחידים.
יש הרואים בחוקים אלה מעין סוציאליזם מוקדם.
המלך תכנן לפתח את הכפר לכדי עיר חדשה, שתיקרא פרדיננדופולי, אך הפרויקט נעצר לאחר כיבוש הממלכה בידי צרפת בתחילת המאה ה-19. למרות הכיבוש הצרפתי המשיכה התעשייה בסן לאוצ'ו להתפתח.
גם כיום ממשיכים מפעלי הטקסטיל והמשי בסן לאוצ'ו לשמור על רמתם הגבוהה.
מוצרים מסן לאוצ'ו משווקים ללקוחות יוקרתיים בחו"ל, ובהם ארמון בקינגהאם, הבית הלבן, ארמון קווירינאלה, ועוד.
בסן לאוצ'ו נמצא כיום מוזיאון לייצור המשי, ובו נולי אריגה מקוריים ומכונות ששופצו והמוצגים בחצר ארמון בלוודרה.
בחצר ניתן לראות את כל שלבי ייצור המשי ואת ההתקדמות במיכון ובתהליכי הייצור.
סן חוזה שארקס היא קבוצת הוקי קרח מקצוענית מסן חוזה, קליפורניה, ארצות הברית, המשחקת בליגת ה-NHL בה היא חברה בבית הפסיפי שבחטיבה המערבית.
הקבוצה נוסדה ב-1991 והחלה לשחק ב-NHL בעונת 1992.
השארקס לא זכו מעולם בגביע סטנלי.
סיפור הקמתה של סן חוזה שארקס מתחיל בקבוצת ה-NHL הקודמת שפעלה באזור מפרץ סן פרנסיסקו, קליפורניה סילס/אוקלנד סילס, ששיחקה באוקלנד בין 1967 ו-1976. הבעלים שלה, האחים גורדון וג'ורג' גאנד, העבירו אותה לקליבלנד תחת השם קליבנלד בארונס לאור כישלונותיה הכספיים והמקצועיים.
גם בקליבלנד לא שפר גורלה של הקבוצה, והאחים גאנד קנו קבוצת NHL נוספת, מינסוטה נורת'סטארס, ומיזגו את הבארונס לתוכה.
עם התגברות העניין הציבורי בהוקי קרח בקליפורניה בעקבות עסקת מעברו של וויין גרצקי ללוס אנג'לס קינגס בקיץ 1988 נמלכו האחים גאנד בדעתם, ושאפו לחזור ולפעול באזור סן פרנסיסקו.
הניסיון שלהם להעביר את הנורת'סטארס לאזור נתקל בהתנגדות של ה-NHL ששאפה להשאיר את הקבוצה במינסוטה.
לבסוף הסתיים העימות בפשרה - האחים גאנד מכרו את חלקם בנורת'סטארס וקיבלו מה-NHL זיכיון לקבוצה חדשה בסן חוזה.
האחים ערכו משאל אוהדים באזור כדי לקבוע שם לקבוצה.
השם הפופולרי ביותר היה "בליידס" (Blades - "להבים").
אף על פי שהכוונה הייתה ללהבים של נעלי ההחלקה, חששו האחים גאנד מקישור לכלי נשק, והחליטו לבחור בשם שהגיע שני במשאל האוהדים - ה"שארקס", על שם הכרישים הרבים החיים לחופי צפון קליפורניה.
כשהשארקס החלו את עונת ה-NHL הראשונה שלהם, עונת 1991/92, היה אולם הקבע שלהם בסן חוזה רק בתחילת בנייתו.
השארקס נאלצו לשחק את משחקיהם הביתיים ב"קאו פאלאס", בעיר דיילי סיטי הצמודה לסן פרנסיסקו.
האולם היה כה מיושן שכבר ב-1967 סירבה קבוצת ה-NHL הקודמת של האזור, קליפורניה סילס, לשחק בו.
כוכב הקבוצה באותן שנים היה דאג וילסון, מגן ותיק שנרכש משיקגו בלאקהוקס.
בשער עמד שוער חדש ב-NHL, הלטבי ארתורס אירבה.
אולם שניהם לבדם לא יכלו להציל את הקבוצה בשנותיה הראשונות ממאזנים רעים מאוד, כאשר ב-1991/92 סיימה עם 17 ניצחונות מול 58 הפסדים ו-5 תיקו, ובעונת 1992/93 הידרדרה עוד למאזן של 11 ניצחונות, 71 הפסדים ו-2 תיקו.
71 ההפסדים קבעו שיא NHL שלילי.
לפני עונת 1993/94 יכלו השארקס לעבור לבית הקבע שלהם, "סן חוזה ארנה" (כיום סאפ סנטר), שזכה לכינוי "מֵכל הכרישים".
הם הצטיידו במאמן חדש, קווין קונסטנטין, וגם ברכש של כוכבים וותיקים ומנוסים - החלוצים הרוסים סרגיי מקארוב ואיגור לריונוב והמגן הלטבי סנדיס אוזולינש, כשמאחור הפגין ארתורס אירבה יכולת טובה בשער.
השארקס סיימו עם מאזן של 33 ניצחונות מול 35 הפסדים ו-16 תיקו, ובכך קבעו שיא NHL חדש עם שיפור של 58 נקודות בטבלה לעומת העונה הקודמת.
המאזן הספיק לעלייה ראשונה לפלייאוף מהמקום השמיני בחטיבה המערבית, מקום שהבטיח סדרה קשה מול המדורגת ראשונה, דטרויט רד וינגס.
הסדרה נגררה לשבעה משחקים, כשלקראת סיום המשחק השביעי בדטרויט כבש חלוץ השארקס ג'יימי בייקר שער ניצחון שהשלים את ההפתעה והעלה את השארקס לסיבוב השני.
בסיבוב השני, מול טורונטו מייפל ליפס, שמטו השארקס יתרון של 3:2 בסדרה ונוצחו בה בשבעה משחקים.
עונת 1994/95, שקוצרה בשל סכסוך עבודה שהשבית את הליגה במשך ארבעה חודשים, הסתיימה בתוצאה כמעט זהה.
השארקס עלו לפלייאוף מהמקום השביעי במערב, והפתיעו את המדורגת שנייה קלגרי פליימס משער ניצחון של ריי ויטני בהארכה השנייה של המשחק השביעי.
בסיבוב השני הובסו השארקס על ידי דטרויט רד וינגס.
עונת 1995/96 הייתה שנה של שינוי בקבוצה, כאשר לריונוב ואוזולינש עזבו במהלכה, וארתורס אירבה, ששבת בעקבות סכסוך חוזי בתחילת העונה ולאחר מכן נפצע במהלכה, עזב בסיומה.
למרות רכש של החלוץ אוון נולן מקולורדו אוולאנש נכשלה הקבוצה ולא עלתה לפלייאוף.
עונת 1996/97, עם אל סימס כמאמן, לא הייתה שונה בהרבה.
הקבוצה התנחמה בהמשך הבנייה לעתיד כשההימור על טוני גרנאטו, חלוץ ששב מפציעת ראש קשה בעונה הקודמת, השתלם, וגרנאטו הצטיין בהתקפה לצידו של נולן.
1998 - 2002: עידן דריל סאטר ועלייה לכוון הצמרת
השארקס התייצבו לעונת 1997/98 עם רכש משמעותי - השוער מייק ורנון שזכה בגביע סטנלי עם דטרויט רד וינגס והיה ה-MVP של הפלייאוף עונה קודם לכן.
אל עמדת המאמן נכנס דריל סאטר, שחקן עבר וחלק ממשפחה של שישה אחים ששיחקו כולם ב-NHL.
עם הרכש החדש חזרו השארקס לפלייאוף למרות מאזן שלילי, אולם נוצחו בסיבוב הראשון על ידי דאלאס סטארס.
עונת 1998/99 הייתה העתק כמעט מדויק, כאשר הפעם הדיחה את השארקס בפלייאוף קולורדו אוולאנש.
גם בעונת 1999/2000 עלו השארקס לפלייאוף לאחר שבפעם הראשונה סיימו את העונה הרגילה במאזן חיובי, אולם המאזן הספיק רק לדירוג במקום השמיני במערב והביא למפגש פלייאוף עם סנט לואיס בלוז, שסיימה את העונה עם המאזן הטוב ב-NHL.
כמו ב-1994, הפתיעו השארקס בסדרה מכוננת מבחינתם והדיחו את הבלוז בשבעה משחקים, ובכך השיגו ניצחון ראשון בסדרת פלייאוף מזה חמש עונות.
בסיבוב השני, ללא הקפטן אוון נולן הפצוע, הודחו השארקס על ידי דאלאס סטארס.
במהלך העונה הציגו השארקס לראשונה למספר משחקים את השוער הרוסי יבגני נבוקוב.
בעונת 2000/01 כבר היה נבוקוב השוער הראשון של הקבוצה, וזכה בתואר רוקי השנה ב-NHL שהביא לו את גביע קאלדר.
גם ההתקפה התחזקה עם הרכש של הכוכב הפיני טמו סלאנה ממייטי דאקס אוף אנהיים.
למרות עונה רגילה של 95 נקודות בטבלה - העונה הטובה בתולדותיהם - נוצחו השארקס בסיבוב הראשון של הפלייאוף על ידי סנט לואיס בלוז.
נבוקוב המשיך להצטיין גם בעונת 2001/02 בעוד ההתקפה התחזקה עוד עם החלוץ הוותיק אדם גרייבס.
השארקס שיפרו את מאזנם מהעונה לשעברה עם 99 נקודות בטבלה וזכו לראשונה בתולדותיהם באליפות הבית הפסיפי.
בפלייאוף המשיכה הקבוצה לשחק טוב והדיחה בקלות את פיניקס קויטיס בדרך למפגש בסיבוב השני עם האלופה היוצאת קולורדו אוולאנש.
השארקס שמטו יתרון 3:2 בסדרה והודחו בצורה דרמטית לאחר שנוצחו בביתם בהארכה במשחק השישי, ולאחר מכן בדנוור במשחק השביעי והמכריע.
2003: שינוי בעלות ועונה של תוהו ובוהו
את המירוץ היציב של הקבוצה לצמרת קטעה עונת 2002/03, כאשר לפניה מכרו האחים גאנד את הקבוצה לקבוצת משקיעים מקומית.
בהנחיית המשקיעים החדשים עברה הקבוצה מהפך מן היסוד.
יבגני נבוקוב שבת מפעילות בשל סכסוך חוזי, ושחקנים רבים אחרים עזבו את הקבוצה בסדרת עסקאות תמוהה, כאשר השיא היה מכירתו של הקפטן הוותיק אוון נולן לטורונטו מייפל ליפס.
הבעלים החדשים ניסו להיפטר גם מטמו סלאנה, אולם לסלאנה היה סעיף בחוזהו שמנע את מעברו.
השארקס סיימו אחרונים בבית הפסיפי והחמיצו את הפלייאוף לראשונה מאז 1997. המאמן סאטר פוטר במהלך העונה והוחלף על ידי רון וילסון.
סלאנה עזב לבסוף בסיום העונה כשחקן חופשי.
את עונת 2003/04 החלה הקבוצה עם רון וילסון כמאמנה החדש ועם דאג וילסון (אין קשר משפחתי), מי שהיה כוכב הקבוצה בשנים הראשונות לקיומה, כמנהל.
יבגני נבוקוב חזר לשער, והשארקס סיימו כאלופי הבית הפסיפי עם 104 נקודות בטבלה - הפעם הראשונה שהקבוצה עברה את גבול 100 הנקודות.
בסיבוב הראשון בפלייאוף הביסו את סנט לואיס בלוז בחמישה משחקים, ובסיבוב השני מול קולורדו אוולאנש כמעט שמטו יתרון של 3:0 בסדרה לפני שניצחו אותה בשישה משחקים.
בפעם הראשונה עלתה הקבוצה לסדרת גמר החטיבה המערבית.
בגמר החטיבתי פגשו השארקס את קלגרי פליימס עם מספר פנים מוכרות - מאמנם עד העונה הקודמת, דריל סאטר, והשוער הפיני מיקה קיפרוסוף שהיה מחליפו של נבוקוב בשארקס והועבר לפליימס במהלך העונה.
חמשת המשחקים הראשונים הלכו נגד הביתיות, אולם במשחק השישי בקלגרי ניצחו הפליימס והשלימו ניצחון בסדרה.
עונת 2004/05 בוטלה בשל סכסוך עבודה בליגה, וכשהליגה חזרה לפעילות בעונת 2005/06 הציפיות מהשארקס היו גבוהות.
התחלה רעה של העונה, כולל עשרה הפסדים רצופים, הביאו את הקבוצה לבצע עסקת ענק ולרכוש מבוסטון ברואינס את החלוץ המצטיין ג'ו ת'ורנטון.
ת'ורנטון שינה לחלוטין את העונה של הקבוצה, סיים את העונה עם 125 נקודות עליהן זכה בגביע ארט רוס, והוסיף לו את גביע הארט כ-MVP של הליגה.
חברו לקו ההתקפה, ג'ונתן צ'יצ'ו, נהנה מהאסיסטים של ת'ורנטון וכבש 56 שערים - המאזן הטוב בליגה שזיכה אותו בגביע מוריס "רוקט" רישאר.
בשער חילק יבגני נבוקוב את העומס עם השוער הפיני וסה טוסקלה.
השארקס עלו לפלייאוף, פגשו שוב את נאשוויל פרדטורס והביסו אותם למרות הפסד במשחק הראשון.
בסיבוב השני פגשו השארקס את אדמונטון אוילרס, ניצחו בשני המשחקים הראשונים בבית, אולם במשחק השלישי נוצחו לאחר שלוש הארכות.
הקבוצה לא התאוששה מההפסד המכאיב, והאוילרס ניצחו בשלושת המשחקים הבאים ואת הסדרה כולה.
עונת 2006/07 החלה מצוין, אולם לקראת אמצעה סבלה הקבוצה ממכת פציעות.
כדי להתגבר עליה ביצעו השארקס רכש גדול במועד סיום ההעברות של העונה, ורכשו את קרייג ריבט ממונטריאול קנדיאנס ואת החלוץ הוותיק ביל גרין מפילדלפיה פליירס.
בעזרת הרכש סיימו השארקס את העונה עם מאזן שיא של 51 ניצחונות, 26 הפסדים ו-5 הפסדים בהארכה/מכות עונשין - 107 נקודות בטבלה.
בפעם השנייה ברציפות הדיחו השארקס את נאשוויל פרדטורס בחמישה משחקים.
בסיבוב השני שמטו הפרדטורס יתרונות מבטיחים בשני משחקים בדרך להפסד מול דטרויט רד וינגס בשישה משחקים.
עונת 2007/08 הייתה עוד עונה מצוינת ליבגני נבוקוב בשער ולג'ו ת'ורנטון בהתקפה עם 96 נקודות.
ההתקפה התחזקה גם בחלוץ הוותיק ג'רמי רוניק ששקל לפרוש לפני תחילת העונה.
השארקס זכו באליפות הבית הפסיפי עם שיא מועדון חדש של 108 נקודות.
השארקס עברו את קלגרי פליימס בשבעה משחקים, כאשר רוניק כובש שני שערים ומוסר שני אסיסטים במשחק המכריע.
בסיבוב השני כשלו השארקס מול דאלאס סטארס בשישה משחקים דרמטיים שארבעה מהם הגיעו להארכהות - המשחק השישי לבדו הגיע לארבע הארכות לפני שהסטארס כבשו את השער המכריע של הסדרה.
בסיום העונה פוטר המאמן רון וילסון ובמקומו מונה עוזר מאמן דטרויט רד וינגס סקוט מקללן.
לפני עונת 2008/09 ביצעו השארקס רכש מסיבי לחיזוק הגנה שלהם, כשבמרכזו עמד כוכב ההגנה הוותיק רוב בלייק.
במהלך העונה שנראתה כמוצלחת במיוחד המשיכו השארקס להתחזק בשחקנים וותיקים בעלי ניסיון פלייאוף עשיר, והחזירו את החלוץ בן ה-43 קלוד למיה שחזר אחרי חמש שנות פרישה.
השארקס סיימו את העונה עם המאזן הטוב ביותר בליגה - 53 ניצחונות מול 18 הפסדים ו-11 הפסדים בהארכה/מכות עונשין, ובסך הכל 117 נקודות בטבלה - ועל כך זכו לראשונה בתולדותיהם בגביע הנשיאים שהבטיח להם יתרון ביתיות לאורך כל הפלייאוף.
הציפיות הגדולות הסתיימו באכזבה גדולה כאשר השארקס הודחו על ידי אנהיים דאקס כבר בסיבוב הראשון.
המנהל דאג וילסון, שמאס בכישלונות הפלייאוף של הקבוצה, הבטיח שינויים וקיים.
הוא שחרר מספר שחקנים וותיקים עבור שחקנים צעירים וזולים, כדי לפנות מקום תחת תקרת השכר עבור העסקה הגדולה שביצע מיד לאחר מכן - רכישתו של כוכב ההתקפה דני היטלי מאוטווה סנטורס.
לעומת זאת נפרדה הקבוצה מג'רמי רוניק וקלוד למיה שהכריזו שניהם על פרישה מפעילות.
השארקס סיימו שוב עונה מצוינת עם 113 נקודות - המאזן הטוב ביותר בחטיבה המערבית.
הם התגברו גם על כישלונות הפלייאוף של העונות הקודמות, הדיחו את קולורדו אוולאנש ודטרויט רד וינגס, ועלו לגמר החטיבתי בפעם השנייה בתולדותיהם.
בגמר החטיבתי הובסו השארקס בארבעה משחקים על ידי שיקגו בלאקהוקס.
עם סיום עונת 2009/10 הסתיים גם עידן בקבוצה, כאשר בשל שיקולי תקרת שכר החליטה הקבוצה לא לחדש את חוזהו של השוער יבגני נבוקוב, שעזב את הקבוצה לאחר עשר עונות.
אנטי ניימי תפס בהצלחה רבה את עמדת השוער הראשון, והשארקס סיימו עוד עונה רגילה מוצלחת עם 105 נקודות ועלייה לפלייאוף מהמקום השני בחטיבה המערבית.
בפלייאוף הדיחו השארקס את לוס אנג'לס קינגס ודטרויט רד וינגס, בסדרה בה שמטו יתרון 3:0 בטרם ניצחו במשחק השביעי והמכריע, ועלו שוב לגמר החטיבתי.
גם הפעם לא הצליחו השארקס לצלוח אותו ונוצחו בחמישה משחקים על ידי ונקובר קנאקס.
לקראת עונת 2011/12 ויתרו השארקס על דני היטלי שהועבר לאוטווה סנטורס לאחר שלא הצדיק את שכרו הגבוה, ובמקומו הובא לקבוצה החלוץ המנוסה מרטין האוולט.
הקבוצה ויתרה גם על דווין סטגוצ'י, מכוכבי הפלייאוף של העונה הקודמת, שעבר למינסוטה ויילד תמורת המגן ברנט ברנס.
תוצאותיה של הקבוצה היו בינוניות והיא עלתה לפלייאוף מהמקום השביעי בחטיבה המערבית, בטרם הודחה בסיבוב הראשון על ידי סנט לואיס בלוז.
המגמה השתפרה במעט בעונת 2012/13, כאשר הקבוצה עלתה לסיבוב השני בו נוצחה על ידי האלופה המכהנת, לוס אנג'לס קינגס.
הקינגס הדיחו את השארקס גם בסיבוב הראשון של הפלייאוף בעונת 2013/14.
בעונת 2014/15 כשלה הקבוצה במאבק הפלייאוף, לראשונה מאז עונת 2002/03. בעקבות הכישלון הוחלף המאמן טוד מקללן, שאימן את הקבוצה מאז 2008, ולקבוצה הובא פיטר דה בור שהיה לפני כן מאמנה של ניו ג'רזי דווילס.
בעסקה שנראתה תמוהה באותו קיץ ויתרה הקבוצה על השוער הפיני המצטיין אנטי ניימי תמורת בחירת דראפט נמוכה בסיבוב השביעי.
למרות זאת, לאחר סדרת עסקאות שחיזקה את הסגל בשחקנים חדשים, הפיקו השארקס עונה טובה שהביאה אותם לפלייאוף מהמקום השלישי בבית הפסיפי.
בסיבוב הראשון בפלייאוף, שני ניצחונות חוץ מול לוס אנג'לס קינגס הביאו לשארקס ניצחון בסדרה בחמישה משחקים בסך הכל.
לאחר סדרה קשה בהרבה מול נאשוויל פרדטורס בסיבוב השני, בו ניצחה כל קבוצה את משחקיה הביתיים, ניצלו השארקס את יתרון הביתיות שלהם ועלו לגמר החטיבה המערבית.
למרות חסרון ביתיות, ניצחו השארקס את סנט לואיס בלוז בשישה משחקים, זכו לראשונה בתולדותיהם באליפות החטיבה המערבית, ועלו לראשונה לסדרת הגמר על גביע סטנלי.
בסדרת הגמר לא עמד להם כוחם מול אלופת החטיבה המזרחית, פיטסבורג פינגווינס, והשארקס נוצחו בסדרה בשישה משחקים.
2016 - 2018: קבוצת צמרת ואכזבות בפלייאוף
בעונת 2016/17 שוב עלו השארקס לפלייאוף מהמקום השלישי בבית הפסיפי, אך מול אדמונטון אוילרס נוצחו בסיבוב הראשון.
מיקום זהה בעונת 2017/18 הוביל אותם לסדרה מול אנהיים דאקס, אותה ניצחו השארקס בצורה משכנעת בארבעה משחקים בלבד - אך בסיבוב השני נוצחו על ידי קבוצת ההתרחבות המפתיעה וגאס גולדן נייטס והודחו.
עונה רגילה מצוינת של הקבוצה, עם מאזן של 46 ניצחונות ו-101 נקודות בטבלה, הביאה את השארקס למקום השני בבית הפסיפי ולמפגש פלייאוף נוסף מול וגאס גולדן נייטס - קבוצת ההתרחבות שהדיחה אותם בעונה הקודמת והגיעה כסגנית האלופה היוצאת.
למרות שנקלעו לפיגור 3:1 בסדרה חזרו השארקס והדיחו את הגולדן נייטס בשבעה משחקים, כאשר המשחק השישי נמשך לשתי הארכות וגם המשחק השביעי הגיע להארכה.
סדרת הסיבוב השני מול קולורדו אוולאנש הגיעה גם היא למשחק שביעי ומכריע, בו ניצלו השארקס את יתרון הביתיות, ניצחו, ועלו לגמר החטיבה המערבית.
בסדרת הגמר, למרות יתרון הביתיות, שמטו הפעם השארקס יתרון של 2:1 בסדרה מול סנט לואיס בלוז, נוצחו בשלושת המשחקים הבאים והחמיצו את ההזדמנות לעלות בפעם השנייה לגמר גביע סטנלי.
2019 - ההווה: הידרדרות מהירה
בעונה שלאחר העלייה לסדרת הגמר הפגינה הקבוצה יכולת חלשה, ובעת שהעונה הופסקה לקראת סיומה בשל מגפת הקורונה הייתה בעלת המאזן הגרוע ביותר בחטיבה המערבית.
כפועל יוצא מכך, למרות הרחבת הפלייאוף באותה עונה, החמיצו השארקס את הפלייאוף.
בשש העונות הבאות לא השתפר מצבה של הקבוצה בהרבה, והיא הייתה רחוקה ממקום בפלייאוף.
הרוזן סן ז'רמן (1712 או 1691–27 בפברואר 1784) היה חצרן, הרפתקן, ממציא, אלכימאי, פסנתרן, כנר ומלחין חובב.
סן ז'רמן בלט בחברה הגבוהה האירופית של אמצע המאה השמונה עשרה, היה מקושר למיסטיקה, תורת נסתר, אגודות חשאיות, ותאוריות קונספירציה שונות.
המחסור בפרטים ביוגרפיים על סן ז'רמן גרם ליצירת גרסות רבות על מקור מוצאו ושושלתו, אך הגרסאות המיוחסות הנפוצות ביותר הן:
שהיה בנו של פרנסיס השני נסיך טרנסילבניה, מאשתו הראשונה.
שהיה בנו הלא חוקי של קרלוס השני, מלך ספרד.
משנת 1740 ככל הנראה החל להתפרסם הרוזן סן ז'רמן בחצרות אצולת אירופה.
בין היתר סופר כי באחד מגלגוליו בעבר היה כריסטיאן רוזנקרויץ, טענה אשר הייתה קשורה לתחום תורת הנסתר בו היה ידוע.
הרוזן סן ז'רמן תואר כי תרם רבות לתחום השירה באנגליה, ובשנת 1745 הוזכר כי נעצר בלונדון בחשד לריגול, ובשנת 1749 הועסק על ידי לואי החמישה עשר למספר פעילויות דיפלומטיות.
הרוזן נפטר בביתו בתאריך 27 בפברואר 1784, אתר קבורתו הרשמי נמצא בכנסיית ניקולאי שבעיר אקרנפורד שבגרמניה.
נהר סן חואן הוא יובל חשוב של נהר הקולורדו שבארצות הברית.
אגן הניקוז משתרע על דרום-מערב מדינת קולורדו, צפון-מערב ניו מקסיקו, דרום-מזרח יוטה, ועל אזור קטן בצפון-מזרח אריזונה.
ספיקת הנהר הממוצעת, כפי שנמדדה באזור היישוב בלף (Bluff) ביוטה.
ב-10 בספטמבר 1927 נרשמה הספיקה הגבוהה ביותר אי פעם - 2,000 מ"ק לשנייה.
הנהר סן חואן נשפך לנהר הקולורדו באגם פאוול, מאגר מים גדול, כשבפועל מהווים הקילומטרים האחרונים של נהר הסן חואן חלק מאגם פאוול שנוצר על ידי סכר קניון גלן.
חלק גדול מהנהר משתרע במחוז סן חואן בניו מקסיקו ובמחוז סן חואן ביוטה.
לאחרון יש גבול משותף עם שלוש מדינות אחרות בארבע הפינות.
הנהר סן חואן זורם כמה קילומטרים צפונית לנקודת ארבע הפינות.
המקור של הנהר בדרום מערב קולורדו, לאורך המורדות המערביים של הרי סן חואן ומערבית לקו פרשת המים של אמריקה.
הנהר זורם לדרום מערב לתוך מדינת ניו מקסיקו, ואז מערבה לרוחב ניו מקסיקו, ואז לצפון מערב, ולאורך מרחק קצר בפינה הדרום מערבית של מדינת קולורדו, ואז ממשיך בנתיב הצפון מערבי למשך מרחק ניכר לתוך יוטה, לפני שהוא משנה את נתיבו שוב מערבה עד לשפך לנהר הקולורדו.
היובל הגדול ביותר של הסן חואן הוא הנהר אנימס (Animas), ואחריו הנהרות פיידרה (Piedra) ולוס פינוס (Los Pinos).
מקורם של היובלים של הנהר סן חואן במדינת קולורדו גם הוא מהרי סן חואן, כולל הנהרות אנימס, לה פלטה (La Plata), לוס פינוס, נאוואחו ופיידרה.
הנהר זורם באזור צחיח, ולכן בחלקים גדולים ממנו הוא מקור יחיד של מים מתוקים.
הנהר סן חואן הוא הנהר היחיד המשמעותי בחלקים של שמורת הנוואחו השוכנים בניו מקסיקו, קולורדו ויוטה.
למעט אגם פאוול, החלק היחיד הסכור בנהר סן חואן הוא אגם נאוואחו שנוצר עקב סכר נאוואחו, והשוכן בעיקר במזרח מחוז סן חואן בניו מקסיקו.
העיר המשמעותית היחידה השוכנת לאורך הנהר סן חואן היא פרמינגטון בניו מקסיקו, שבה מתגוררים קרוב ל-50,000 תושבים.
בחלקו האחרון הנהר התחתר לעומק בחלקו הדרומי של קמר מונומנט, והוא מתפתל דרך נפתולים רבים, חלקם דמויי פרסת סוס.
לעיתים הנהר מתפתל עד כדי כך שאורכו מגיע ל-5 קילומטרים בקטע שאורכו בקו אווירי הוא קילומטר אחד בלבד, כדוגמת הפארק המדינתי גוזנקס.
הסן חואן נשפך לקולורדו בערך באמצע אגם פאוול.
הנהר שימש לאורך ההיסטוריה מקור למים מתוקים באזור הצחיח בו הוא זורם.
שרידים לתושבים הקדומים קיימים בדמות המבנים החרבים של בני האנסאזי ופטרוגליפים החקוקים על קירות סלעי אבן החול.
לבני הנאוואחו היה הנהר ידוע כ"האחד-בעל-הגוף-הרחב" והושווה לזקן בעל שיער לבן (קצף המים) או למקל הגנה שחור.
תיאור אחרון זה חשוב לבני הנאוואחו, משום שהנהר נחשב כקו הפרדה בין מקום מושבם הבטוח לבין שכניהם מבני היוט, ואחר-כך בינם לבין האדם הלבן, וב-1884 הוא הפך לגבול השמורה שלהם.
האירופאים הראשונים שהגיעו לנהר היו מיסיונרים ספרדים.
ככל הנראה היה זה הכומר אלונסו דה פוסדה (Alonso de Posada) שהגיע לנהר במאה ה-17 וקרא לו "סן חואן באוטיסטה" (San Juan Bautista), כלומר יוחנן המטביל.
שם זה דבק בנהר עד מחצית המאה ה-19 ובהדרגה חזר השם הקודם.
ההתיישבות של מתיישבים דוברי אנגלית לאורך הנהר החלה בשנים 1878-79 כשהוקם היישוב אנת (Aneth) בידי 18 משפחות מקולורדו.
שנה אחר-כך הקימו מורמונים את היישוב בלף.
המתיישבים עסקו בחקלאות ובסחר עם הנאוואחו.
בנוסף לחקלאות נעשו בסוף המאה ה-19 ניסיונות כושלים למצוא באזור זהב, והחלו ניסיונות למצוא נפט שנחלו הצלחה בשנות ה-20 של המאה ה-20, ובארות נפט פועלות בכמה מקומות לאורך הנהר עד היום.
משנות ה-40 התפתח ענף התיירות ויזמים פרטיים החלו להשיט תיירים במורד הסן חואן.
ענף זה התפתח כל כך שלשכת ניהול הקרקעות של ארצות הברית (Bureau of Land Management) החלה להגביל את כמות המשייטים בנהר.
בדרך כלל מאפשרים מימיו החמימים והבוציים הזורמים לאיטם של הסן חואן תנאי דיג טובים.
קטע אחד של הנהר ראוי לציון מיוחד בשל תנאיו המעולים לדיג הזבובים.
קטע הנהר באורך של כ-7 קילומטרים מיד לאחר סכר נאוואחו בצפון מערב ניו מקסיקו, בסמוך לעיירה הקטנה אזטק (Aztec).
קטע נהר זה הוא בין הקטעים המפורסמים ביותר באמריקה לדיג טרוטה.
המים המשוחררים מתחתית הסכר קרים וצלולים, עשירים בחומרי מזון, וזרימתם פחות או יותר יציבה.
המים העשירים מאפשרים צמחייה עשירה, שיוצרת סביבה מעולה להתרבות חרקים, שבתורם מזינים את אחת מאוכלוסיות הטרוטה הפוריות ביותר מכל נהר גדול אחר, הן במונחי איכות והן במונחי גודל הדג הממוצע.
הקטע של הסן חואן הזורם ביוטה הוא יעד נופש פופולרי.
שיט אשדות, דיג, טיולים רגליים ומחנאות פופולריים מאוד בחודשי הקיץ.
לתיירים מציע אזור נהר הסן חואן הצצה מעניינת להיסטוריה של האינדיאנים בארצות הברית בדמות חורבות ופטרוגליפים.
לאורך הנהר יש צורות נוף מעניינות, דוגמת תצורת הכובע המקסיקני ביוטה, על גדות הנהר גדלה צמחייה עשירה, וחיים לאורכו מינים מגוונים של בעלי חיים.
קטע הנהר בין העיירה בלף ביוטה ועד אגם פאוול מנוהל על ידי לשכת ניהול הקרקעות של ארצות הברית (Bureau of Land Management) מהמשרד במונטיסלו (Monticello) המנפיק את הרישיונות לסוגי נופש לאורך הנהר.
סן חואן דל סור (בספרדית: San Juan del Sur) היא עיירת חוף במחוז ריבס בדרום ניקרגואה, לא הרחק מהגבול עם קוסטה ריקה.
סן חואן דל סור ידועה בזכות החופים היפים שבה, אתרי הגלישה והצלילה (נחשבת כאחד היעדים היותר מוכרים באזור) בקרב צעירים המגיעים לאזור ואתרי הנופש מלבד בקרב תיירים מבחוץ, גם בקרב תושבי המדינה עצמה.
עיקר עיסוקם של תושבי האזור הוא דיג, צלילה ואירוח התיירים המגיעים.