tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
דורנברגר זכה בנוסף בטורניר הגביע הביניבשתי עם באיירן מינכן בשנת 1976, לאחר ניצחון מצטבר 2-0 במפגש כפול מול קרוזיירו הברזילאית.
דורנברגר שיחק בנבחרות הצעירות ונבחרות החובבים של גרמניה הבוגרת, אך מעולם לא שיחק בנבחרת גרמניה המערבית הבכירה.
עובדה זו מקנה לו שיא במשותף עם שוער העבר הגרמני של אייאקס אמסטרדם היינץ סטוי.
שניהם זכו ב-11 תארים קבוצתיים מבלי לשחק ולו משחק אחד בנבחרת.
ברנד דרהר הוא שוער עבר גרמני, והתפרסם בעיקר כשוער המשנה של באיירן מינכן לאורך שנים רבות.
דרהר משמש כיום כמאמן השוערים בקבוצת רד בול זלצבורג מליגת המשנה האוסטרית.
דרהר גדל בקבוצת הנוער של באייר לברקוזן, ממנה עלה לבוגרים בשנת 1986, בגיל 20. דרהר לא תפס מקום כשוער הראשון של הקבוצה, ובמשך ארבע שנים עמד בשערה של לברקוזן תשע פעמים בלבד.
עם לברקוזן זכה דרהר בגביע אופ"א בשנת 1988, לאחר ניצחון במפגש כפול בגמר מול אספניול.
בשנת 1990 חתם דרהר בבאייר אורדינגן, שבאותן שנים התנדנדה בין ליגת הבונדסליגה לליגת הבונדסליגה השנייה.
דרהר היה שותף לשלוש עליות ושלוש ירידות ליגה של הקבוצה.
דרהר הצטיין במדי אורדינגן, ובמשך שש עונות צבר 201 הופעות וגרר התעניינות מקבוצות נוספות.
בשנת 1996 חתם דרהר בבאיירן מינכן, והפך במהרה לשוער השני בהיררכיה של הקבוצה, לאחר אוליבר קאן.
דרהר שיחק במשך שתי קדנציות בבאיירן מינכן, הראשונה נמשכה בין השנים 1996-2003, בהן הספיק לזכות בתארים רבים עם הקבוצה, כמו חמש אליפויות בבונדסליגה, שני גביעים מקומיים וארבעה סופר קאפ.
כמו כן, דרהר ישב על הספסל בגמר ליגת האלופות 1999 בו הפסידה באיירן מינכן למנצ'סטר יונייטד משני שערים בתוספת הזמן, ובגמר ליגת האלופות 2001, בו ניצחה באיירן מינכן את ולנסיה בפנדלים.
דרהר מחזיק בנוסף גם בזכייה בטורניר הגביע הביניבשתי בשנת 2001, בו ישב על הספסל בגמר נגד בוקה ג'וניורס.
בשנת 2003 פרש דרהר ממשחק פעיל עם 11 הופעות ברזומה, ומונה למאמן שוערי הנוער בבאיירן מינכן, וכעוזרו של השוער האגדי ספ מאייר בתחום.
עם זאת, בשנת 2005 חזר מפרישה לבקשתו של מאמן הקבוצה פליקס מגאת, והפך לשוער השלישי ברוטציה לאחר אוליבר קאן ומיכאל רנסינג.
דרהר פרש בשנית בשנת 2008. בקדנציה השנייה בקבוצה כשחקן פעיל, הוסיף דרהר לרזומה עוד שני דאבלים וסופר קאפ אחד.
עם זאת, בקדנציה השנייה שלו שיחק רק פעמיים במהלך שלוש שנים.
במרץ 2015 מונה דרהר למאמן השוערים בקבוצת רד בול זלצבורג האוסטרית.
ברנד פורסטר הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעמדת המגן בעיקר בשטוטגרט ובנבחרת גרמניה המערבית.
ברנד פורסטר הוא אחיו הגדול של קרלהיינץ פורסטר.
שניהם שיחקו יחדיו במערך ההגנתי של שטוטגרט ושל נבחרת גרמניה המערבית.
ברנד פורסטר גדל במועדון הנוער של וולדהוף מנהיים, בו גם עלה לקבוצה הבוגרת בשנת 1974. באמצע עונת 1974/75 חתם באלופת אירופה דאז באיירן מינכן, וזכה עמה פעמיים נוספות בגביע אירופה לאלופות בעונה בה הצטרף לקבוצה, ובעונה העוקבת, 1975/76, בה הוסיף גם זכייה בטורניר הגביע הביניבשתי לאחר ניצחון בגמר על קרוזיירו.
עם זאת, פורסטר מיעט לשחק בבאיירן מינכן, וערך רק שמונה הופעות בליגת הבונדסליגה, ועוד שתי הופעות בגביע אירופה לאלופות.
בקיץ 1976 חתם פורסטר בפ.צ.
זארבריקן, שם החל לצבור ניסיון משמעותי בבונדסליגה, וצבר 61 הופעות בשנתיים, בהן הבקיע חמישה שערים.
בעונתו השנייה בזארבריקן ירד פורסטר ליגה עם הקבוצה, ובחר לעזוב.
בקיץ 1978 חבר פורסטר לאחיו קרלהיינץ בשטוטגרט, שם שיחק שמונה עונות ברציפות, והפך לחלק מחוליית ההגנה היציבה של הקבוצה.
בשנת 1984 זכה עם הקבוצה באליפות הבונדסליגה.
עם זאת, פרש פורסטר מכדורגל בשנת 1986 בגיל 30 בלבד, במקביל לעזיבת אחיו את הקבוצה לאולימפיק מרסיי.
ברנד פורסטר צבר בשטוטגרט 222 הופעות בבונדסליגה, בהן כבש 20 שערים.
פורסטר החל לשחק בנבחרת גרמניה המערבית בשנת 1979. הטורניר הגדול הראשון בו השתתף היה יורו 1980, בו שותף בשני משחקים, וסייע לנבחרתו לזכות בטורניר.
במונדיאל 1982 פורסטר שותף רק במשחק אחד בשלב הבתים, אך החל מהשלב השני שיחק בכל המשחקים, והפסיד עם נבחרתו במשחק הגמר לנבחרת איטליה.
טורניר זה נודע בכך שבו שני אחים, ברנד וקרלהיינץ, שיחקו במשחק הגמר, לראשונה מאז מונדיאל 1954, בו שיחקו פריץ ואלטר ואחיו אוטמאר.
פורסטר השתתף גם ביורו 1984, בו לא צלחה נבחרתו את שלב הבתים, ואחריו פרש מהנבחרת לאחר שצבר 33 הופעות בהן לא הבקיע.
ברנד הולצנביין היה כדורגלן גרמני ששיחק בעיקר באיינטרכט פרנקפורט ובנבחרת גרמניה המערבית בעמדת החלוץ.
הולצנביין החל את הקריירה שלו באיינטרכט פרנקפורט בשנת 1967, ושיחק במועדון במשך 14 עונות רצופות.
הולצנביין הבקיע במדי פרנקפורט 160 שערים ב-420 הופעות בבונדסליגה, נתונים שמעמידים אותו במקום הראשון בדירוג המבקיעים של איינטרכט פרנקפורט בכל הזמנים, ובמקום ה-12 בדירוג המבקיעים של הבונדסליגה בכל הזמנים.
בשנת 1974 זכה הולצנביין בתואר הראשון שלו בפרנקפורט, כשהיה שותף לניצחונה בגמר הגביע הגרמני על המבורג בתוצאה 1–3 בהארכה, לאחר 1–1 בתום 90 דקות.
הולצנביין כבש את השער השני של פרנקפורט במשחק זה.
כעבור שנה, בשנת 1975, זכתה פרנקפורט בגביע נוסף, לאחר ניצחון 0–1 בגמר על דיסבורג משער של קרל-היינץ קורבל.
בשני גמרים אלו, הולצנביין שיחק את מלוא הדקות.
בשנת 1980 היה הולצנביין שותף לזכייתה של איינטרכט פרנקפורט בגביע אופ"א, לאחר ניצחון כפול בגמר מול בורוסיה מנשנגלדבך.
במשחק הראשון בורוסיה מנשנגלדבך ניצחה 2–3, כשהולצנביין מבקיע את השער השני של פרנקפורט.
בגומלין פרנקפורט ניצחה בתוצאה 0–1, וזכתה בגביע בזכות שערי חוץ.
בשנת 1981 זכה הולצנביין בגביע המקומי השלישי שלו עם הקבוצה, לאחר ניצחון 1–3 בגמר על קייזרסלאוטרן, במשחק בו השלים 90 דקות.
זה היה משחקו האחרון של הולצנביין בקבוצה, ובשנת 1981 עזב את פרנקפורט לאחר 14 עונות ועבר לליגת הכדורגל האמריקאית.
לאחר עזיבתו את פרנקפורט, הולצנביין המשיך לשחק כדורגל בארצות הברית, במועדונים פורט לאודרדייל סטרייקרס, ממפיס אמריקנס, בולטימור בלאסט, ובסיום הקריירה חזר לגרמניה, למועדון החובבים FSV זלמרוהר, שם שיתף פעולה עם קלאוס טופמולר.
הולצנביין החל לשחק בנבחרת גרמניה המערבית בשנת 1973, וצבר בסך הכל 40 הופעות, בהן הבקיע חמישה שערים.
הולצנביין ייצג את גרמניה המערבית במונדיאל 1974, בו זכתה הנבחרת לאחר ניצחון 1–2 במשחק הגמר על נבחרת הולנד.
הולצנביין שיחק 90 דקות בגמר זה, בו הולנד הובילה 0–1 משער מוקדם של יוהאן ניסקנס.
הולצנביין סחט פנדל בדקה ה-25, שתורגם לשער השוויון של פול ברייטנר, ובהמשך גרד מילר הבקיע את שער הניצחון לטובת גרמניה המערבית.
הולצנביין השתתף ביורו 1976, בו הגיעה נבחרת גרמניה המערבית לגמר, והפסידה לנבחרת צ'כוסלובקיה בפנדלים, לאחר 2-2 במשחק עצמו.
הולצנביין הבקיע את שער השוויון לגרמניה המערבית בדקה ה-89, שהספיק כדי לכפות הארכה ותו לא.
במונדיאל 1978 הודחה נבחרת גרמניה המערבית בשלב הבתים השני.
הולצנביין הבקיע בשלב זה שער בהפסד 2–3 לנבחרת אוסטריה, במשחק שנערך בקורדובה שבארגנטינה.
הפסד זה הביא להדחתה של נבחרת גרמניה המערבית, במשחק שכונה הנס של קורדובה, בו נבחרת אוסטריה ניצחה לראשונה את נבחרת גרמניה המערבית מאז תקופת האנשלוס.
לאחר מונדיאל 1978 הולצנביין לא שיחק יותר בנבחרת.
הולצנביין החל לעבוד באיינטרכט פרנקפורט כעוזר מאמן בשנת 1988, ונהנה ממוניטין של מגלה כישרונות.
להולצנביין חלק גדול בהצלחתה של איינטרכט פרנקפורט בתחילת שנות ה-90, שם נבנה סגל עם אובה ביין, אנדראס מולר וטוני יבואה, שהיוו טריו התקפי שנבנה על ידי הולצנביין.
בשנת 2004 החל לעסוק בסקאוטינג עבור איינטרכט פרנקפורט.
ברנד ניקל היה כדורגלן גרמני ששיחק בעיקר באיינטרכט פרנקפורט בעמדות הקשר ההתקפי והחלוץ.
ניקל נולד בזיגבאך שבגרמניה המערבית.
הוא החל את הקריירה שלו באיינטרכט פרנקפורט בשנת 1967, ושיחק במועדון במשך 16 עונות רצופות, בצוותא עם ברנד הולצנביין בחוד ההתקפה.
ניקל הבקיע במדי פרנקפורט 141 שערים ב-426 הופעות בליגה הגרמנית, נתונים שמעמידים אותו במקום השני בדירוג המבקיעים של איינטרכט פרנקפורט בכל הזמנים, ובמקום ה-15 בדירוג המבקיעים של הליגה הגרמנית בכל הזמנים.
בשנת 1974 זכה ניקל בתואר הראשון שלו במדי פרנקפורט, כשהיה שותף לניצחונה של הקבוצה בגמר הגביע הגרמני על המבורג בתוצאה 3-1 בהארכה, לאחר 1-1 בתום 90 דקות.
כעבור שנה, בשנת 1975, זכתה פרנקפורט בגביע נוסף, לאחר ניצחון 1-0 בגמר על דיסבורג משער של קרל-היינץ קורבל.
בשני גמרים אלו, שיחק ניקל את מלוא הדקות.
בשנת 1980 היה ניקל שותף לזכייתה של פרנקפורט בגביע אופ"א, לאחר ניצחון במפגש כפול בגמר מול בורוסיה מנשנגלדבך.
בשנת 1981 זכה ניקל בגביע המקומי השלישי שלו עם הקבוצה, לאחר ניצחון 3-1 בגמר על קייזרסלאוטרן, במשחק בו השלים 90 דקות.
בשנת 1983 עבר ניקל ליאנג בויז ברן מליגת העל השווייצרית, וכעבור שנה פרש ממשחק פעיל.
ברנבאש בשה (בהונגרית: Barnabás Bese; נולד ב-6 ביוני 1994) הוא כדורגלן הונגרי המשחק כמגן ימני בקבוצת אויפשט.
בשה החל לשחק כדורגל בקבוצת הילדים של הפרבר צפל, שבבודפשט עיר הולדתו.
לאחר מכן, עבר למחלקת הילדים של פרנצווארוש, ומשם עבר למחלקת הנוער של מ.ט.ק.
בודפשט ב-2008. בעונת 2011–2012, שותף לראשונה בקריירה במשחקים מקצועניים, כאשר נטל חלק ב-2 משחקי ליגת העל ההונגרית במדי הקבוצה הבוגרת של מועדונו.
בעונות שלאחר מכן, שותף ביותר ויותר משחקי ליגה, כאשר קודם להרכב הרשמי של המועדון בעונת 2014-2015, בה שותף ב-33 משחקי ליגה.
ברנבאש ערך את הופעת הבכורה שלו עבור הנבחרת ההונגרית ב-4 ביוני 2016, במשחק הכנה לקראת טורניר יורו 2016 מול גרמניה, את המשחק הפסידה הונגריה בתוצאה 2-0. כחלק מסגל הנבחרת ההונגרית לטורניר היורו 2016, שותף בשה ב-22 ביוני 2016 במשחקה האחרון של נבחרתו בשלב הבתים מול פורטוגל, שנגמר בתוצאה 3-3.
ברנגייה מפלאסול (או מפאלול) היה טרובדור קטלאני מפאלול שבמחוז רוסילון.
מכלל יצירותיו שרדו שנים-עשר שאנסונים (שירים), ולאחוז יחסית גדול מהן – שמונה - נשמר גם הלחן.
רק כמה פרטים גסים מחייו של ברנגייה נחשפים ביצירות שהתגלו.
לפי קורות החיים שלו, הוא היה אביר עני, אך מיומן היטב בנשק.
מקור אחר טוען שמשפחתו הייתה אמידה.
ברנגייה מופיע בחמישה מסמכים של מחוז רוסילון בין 1196 ל-1209, ובכולם הוא מופיע תחת השם הלטיני Berengarius de Palatiolo.
התאריכים המוקדמים של פעילותו נקבעים לפי העובדה שהוא היה ווסל (צמית) של ג'ופרה השלישי מרוסילון, שנפטר ב-1164 ומוזכר בכמה מן היצירות של ברנגייה.
ייתכן בהחלט שברנגייה היה אחד מן הטרובדורים המוקדמים ביותר, ושהשירים בהם מוזכר ג'ופרה הם כבר משנת 1150. נראה שלברנגייה לא היה קשר רב עם עמיתיו הטרובדורים.
ייתכן והוא פגש את פון מאורטפה בשלב מאוחר של חייו, והנ"ל כנראה התייחס אליו באחד משיריו תחת השם Senher En Berenguier.
כל יצירותיו של ברנגייה ששרדו עוסקות בנושא האהבה החצרונית (courtly love).
אחד מן השאנסונים שלו היווה מודל ל"סירוונטס" (סוגה אופיינית לטרובדורים) של Raimbaut דה Vaqueiras, שניתן להגדירו כדומה בלחנו לזה של ברנגייה, אך יותר "מצועצע".
מושא האהבה הראשי בשיריו של ברנגייה היא ארמסן מאוויניו, אשתו של ארנוט מאוויניו.
לפי קורות חייו של ברנגייה, ארנוט היה הבן של מריה מפיירלדה, אך זהו כנראה בלבול עם מריה דומינה דה פטרלטה, אמה של סורמונדה, המאהבת של לגוי דה Cabestany.
לא ניתן לסדר בוודאות כרונולוגית את יצירותיו של ברנגייה, אך הן כן סודרו באופן השואף להציג התפתחות נושאית "הגיונית".
הנושא בו עוסקות היצירות הללו אינו מתחבר לאירועים בחייו של ברנגייה, ואף אין אנו יודעים שאכן מדובר באותה גברת בכל אחד מן השירים.
אף על פי כן, ההתפתחות הנושאית מתכתבת עם שלבים בחייה של האישה הנאהבת.
ביצירה זו ברנגייה משבח את השלמות של הגברת שלו.
היא גאה ויש לה מחזרים רבים.
למרות זאת, היא מוכנה להטות אוזן כדי לשמוע דבריו.
ברנגייה מבטיח שלא לחפש אהובה אחרת, למרות שנראה שהגברת שלו מחוץ להישג יד.
ברנגייה גומל בדעתו להיות סבלני.
הגברת חשה רחמים כלפי ברנגייה, אך נאמנותה אליו עדיין לא משתווה לשלו.
ברנגייה מייחל לכך שהגברת שלו תחסוך ממנו את העינוי הזה.
ברנגייה נכשל, אך הוא מביע תקווה כי השיר הזה יכול עדיין לקבל את תשומת הלב שלה.
סוף סוף ברנגייה מתוגמל על התמדתו על ידי תשומת לב מן הגברת שלו.
בהיעדרה היא מעניקה לו כוח בחום הקר; היא מעודדת את השירה שלו.
הוא רק מייחל לכך שהיה יכול לראות את הגברת שלו בכל רגע.
הוא צריך לעזוב אותה, אבל הוא לא יכול לסבול את זה, או למצוא אישה טובה יותר.
הדילמה: להישאר נאמן או לעזוב.
ברנגייה מאשים את עצמו על ההפסד שלו, אך במקביל מחדש את ההתחייבות לגברת שלו.
עונת הקיץ מעוררת את השיר הזה, וברנגייה גומל בלבו שימשיך לחפש אחר טובת אהובתו.
ברנגלה (בקסטיליאנית: Berenguela; 1 בינואר 1180 - 8 בנובמבר 1246), הייתה מלכת קסטיליה בשנת 1217.
ברנגלה נולדה ב-1 בינואר 1180 לאלפונסו השמיני, מלך קסטיליה ואלינור מאנגליה, מלכת קסטיליה, בתם של הנרי השני, מלך אנגליה ואלינור, דוכסית אקוויטניה.
בשנת 1187 סיכם אביה אלפונסו השמיני עם פרידריך הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה על נישואי ילדיהם קונרד השני, דוכס שוואביה עם ברנגלה, אולם לבסוף הנישואים לא נערכו.
אלפונסו נלחם במשך תקופה ארוכה בבן דודו אלפונסו התשיעי, מלך לאון, ובשנת 1197 השיא את ברנגלה לאלפונסו התשיעי, על מנת לסיים את הסכסוך, אולם בשנת 1204 ביטל האפיפיור אינוקנטיוס השלישי את הנישואים הללו.
ב-5 באוקטובר 1214 מת אלפונסו השמיני, מלך קסטיליה, ובנו אנריקה הראשון, מלך קסטיליה עלה לשלטון במקומו.
מכיוון שאנריקה היה צעיר שלטה ברנגלה כעוצרת בשמו.
ב-6 ביוני 1217 נהרג אנריקה הראשון, מלך קסטיליה, וברנגלה עלתה לשלטון במקומו, אך ב-31 באוגוסט באותה שנה מסרה את השלטון לבנה פרננדו השלישי, מלך קסטיליה.
על אף הסתלקותה מכיסא המלוכה, המשיכה ברנגלה לסייע לבנה, ואף חיתנה אותו עם אליזבת הוהנשטאופן, בתו של פיליפ משוואביה, מלך גרמניה.
לאחר מות אלפונסו התשיעי, מלך לאון, דאגה ברנגלה להבטיח את הירושה לבנה, ולא לבנותיו של אלפונסו מאשתו הראשונה.
בזמן שפרננדו השלישי יצא למערכות כנגד המוסלמים, שימשה ברנגלה כעוצרת הממלכה בשמו.
ב-8 בנובמבר 1246 מתה ברנגלה בבורגוס, בעת שחזרה לביתה לאחר פגישתה האחרונה עם בנה.
בשנת 1197 התחתנה ברנגלה עם אלפונסו התשיעי, מלך לאון, ממנו נולדו לה 5 ילדים:
לפני בחירתו לפרלמנט האוסטרלי עבד ג'ויס כרואה חשבון.
בבחירות הפדרליות ב-2004 נבחר ג'ויס לסנאט האוסטרלי וייצג את מדינת קווינסלנד מיולי 2005 ועד אוגוסט 2013 כחבר במפלגה הלאומית של אוסטרליה.
הוא הפך למנהיגם של הלאומנים בסנאט ב-17 בספטמבר 2008, כאשר ניצח את נייג'ל סקוליון.
כסנאטור, ג'ויס "חצה את הקומה" (חציית הקומה הוא מונח כאשר פוליטיקאי משנה את נאמנותו או מצביע נגד מפלגתו בפרלמנט של מדינה המשתמשת בשיטת הממשל של וסטמינסטר) 19 פעמים בתקופת ממשלת ג'ון הווארד.
בחודש אפריל 2013 ג'ויס נבחר מראש על ידי המפלגה הלאומית לייצג בבית הנבחרים האוסטרלי את אזור הבחירה ניו אינגלנד שבניו סאות' ויילס בבחירות הפדרליות 2013. הוא התפטר מן הסנאט ב-8 באוגוסט 2013 כדי להתמודד בבחירות הפדרליות וזכה לייצג את ניו אינגלנד בבית הנבחרים.
ג'ויס הוא האדם היחיד בהיסטוריה של הפרלמנט האוסטרלי שייצג מדינה אחת בסנאט ומדינה שנייה בבית הנבחרים בו בזמן.
ג'ויס נולד בטאמוורת' שבניו סאות' ויילס, וגדל בעיר וולברוק.
ג'ויס היה אחד משישה ילדים במשפחה בעלת חוות צאן ובקר.
אביו, ג'יימס ג'ויס, נולד בניו זילנד ועבר לחיות באוסטרליה כדי ללמוד רפואה וטרינרית באוניברסיטת סידני שם פגש את אמו של ג'ויס, מארי.
הוא עבד בתחום החשבונאות בין השנים 1991–2005, עד שנבחר לסנאט האוסטרלי.
הוא חבר באגודת רואי החשבון של אוסטרליה.
לו ולאשתו יש ארבע בנות.
ג'ויס החזיר את המושב בסנאט שהלאומנים איבדו לטובת מפלגת האומה האחת ב-1998, והביס את הסנאטור ממפלגת האומה האחת, לן האריס.
הליברלים זכו בשלושה מושבים בקווינסלנד.
יחד עם בחירתו של ג'ויס כסנאטור מהמפלגה הלאומית, הייתה זו הפעם הראשונה מאז הרחבת הסנאט ב-1984, שמפלגה או קואליציה זכו בארבעה מתוך שישה מושבי הסנאט הזמינים ממדינה אחת.
ג'ויס אמר לפני שנבחר לסנאט ביולי 2005, כי הממשלה הליברלית לא צריכה לקחת את תמיכתו כמובן מאליו.
מאחר שהליברלים נלחמו פוליטית נגד ג'ויס, הוא מעולם לא חש מחויבות למפלגה הליברלית.
הוא הביע תחילה חששות בנוגע להצעת הממשלה למכירת טלסטרה, חברת התקשורת שבבעלות המדינה, וטען כי הוא יצביע נגד המכירה אלא אם כן הוא ושאר מפלגתו יהיו מרוצים מכך ש"השירות של טלסטרה באזורים הכפריים יהיה הולם, וכי ההפרטה לא תשפיע עליה לרעה".
נאומו של ג'ויס בסנאט ב-16 באוגוסט 2005 פורסם בהרחבה בתקשורת של קווינסלנד.
הוא הביע את רצונו לראות את הדואופול הקמעונאי של אוסטרליה הנשלט בחברות וולוורת'ס וקולס מאייר גרופ נחלש, כדי להגן על זכויות הצרכן ועסקים קטנים.
הוא גם אימץ את מעלותיו של קפיטליזם, במיוחד בעסקים קטנים ובבעלי עסקים.
כמו כן, ג'ויס אמר לכנס "הזכות לחיים" כי מטרתו הגדולה ביותר בחיים הציבוריים היא לאסור את "הטבח המצער" של ההפלה מלאכותית.
לאחר ביקור של ארבעה חודשים באנטארקטיקה כחבר בוועדה לשטחים חיצוניים במאי 2006, קידם ג'ויס את כריית אנטארקטיקה, מה שנאסר על פי אמנת אנטארקטיקה.
בהגנתו על עמדתו טען ג'ויס, כי מדינות אחרות אינן מכירות בתביעתה של אוסטרליה על 42% משטחה של אנטארקטיקה.
ב-13 באפריל 2013, זכה ג'ויס בבחירות להיות נציגה של המפלגה הלאומית של אוסטרליה בבית הנבחרים האוסטרלי מטעם אזור הבחירה ניו אינגלנד שבניו סאות' ויילס, לקראת הבחירות בספטמבר 2013. המושב הוחזק אז על ידי הפוליטיקאי העצמאי טוני וינדזור.
ג'ויס התפטר ממקומו בסנאט ב-8 באוגוסט 2013 עם כניסתו לבית הנבחרים.
ב-25 במאי 2013 נבחר בארי או'סאליבן להחליפו בסנאט.
ג'ויס הושבע לתפקיד שר החקלאות ב-18 בספטמבר 2013 וב-21 בספטמבר 2015 המשרד הורחב ונוספה לו האחריות על מקורות המים עם הקמת ממשלת מלקולם טרנבול.
ב-11 בפברואר 2016 נבחר ג'ויס ללא עוררין כמנהיג המפלגה הלאומית, עם פיונה נאש כסגניתו, והושבע לתפקיד סגן ראש ממשלת אוסטרליה ב-18 בפברואר 2016.
ב-14 באוגוסט 2017 התגלה שיש לג'ויס אזרחות ניו זילנדית מכיוון שאביו הוא אזרח ניו זילנד, מה שמנוגד לחוקת אוסטרליה האוסרת על בעלי אזרחות כפולה לכהן כחברי פרלמנט.
ג'ויס בחר שלא להתפטר וביקש שהמקרה שלו יוכרע בבית המשפט העליון של אוסטרליה.
באוקטובר 2017 קבע בית המשפט שעליו להתפטר.
ברנד רוזמאייר הוא נהג מרוצים גרמני, אשר נולד ב-14 באוקטובר 1909 בליג'ן (האימפריה הגרמנית) ומת ב-29 בינואר 1938 על הכביש פרנקפורט-דרמסטדט (הרייך השלישי).
הוא נחשב לאחד מגדולי נהגי המרוצים לפני המלחמה.
במהלך הקריירה הקצרה שלו, שהופסקה עקב תאונה, הספיק ברנד להשאיר חותם בתחום.
ברנד רוזמאייר זכה באליפות אירופה לנהגי מרוצים, תחרות שהייתה שוות עקב לאליפות העולם בפורמולה אחת.
בשנת 1936 בתקופה מרוצי חצי הכסף (סוג מכונית), שבר ברנד מספר שיאי מהירות.
הוא זכה לכינוי Nebelmeister (ב עברית "ריבונו של הערפל"), וזאת לאחר שניצחונו בתחרות "Eifelrennen" הגרמנית בשנת 1936 במהלכה היה ערפל כבד על מסלול המרוצים.
כמו הרבה נהגים גרמנים אחרים שפעלו בשנות ה-30 של המאה העשרים, ברנד מעולם לא היה המפלגה הנאצית.
למרות שלא היה שייך למשטר, הוא היה כלי תעמולה בידי הנאצים.
מכונית הקונספט בתצורת מכונית על, אשר הוצגה על ידי אאודי בשנת 2000, אאודי רוזמאייר קרויה על שמו.
ברנד רוזמאייר נולד ב-14 באוקטובר 1909 בליגן, עיירה קטנה השוכנת בסמוך לגבול גרמניה הולנד.
אביו היה הבעלים של מוסך מכוניות, כך שברנד גדל ובסביבה מלאת מנועים ומכוניות.
דוד של ברנד התחרה בתחרויות ספורט לרכבים דו גלגליים, אך ללא הצלחה.
כבר בגיל 9, החל ברנד הצעיר להוציא את המכוניות ממוסך אביו, ובגיל 11 הוא נתפס עם מספר מחבריו נוהג ונעצר על ידי המשטרה..
כשנה לאחר מכן, עם אחיו הבכור, הוא מארגן מרוץ מכוניות בו הוא זכה.
בגיל 16 הוא מקבל את רישיון הנהיגה שלו, אך מאבד אותו עקב פסילה זמן קצר לאחר מכן.
ברנד שניידר הוא נהג מרוצים גרמני.
התחרה במשך 18 עונות באליפות גרמניה לרכבי תיור, בה זכה 5 פעמים בתואר האליפות.
בנוסף, זכה באליפות הבינלאומית למכוניות תיור (1995) ובאליפות ה-GT (1997).
במהלך השנים השתתף בתעשה מרוצי פורמולה 1, אך לא צבר נקודות.
התחרה 3 פעמים במרוץ 24 השעות של לה מאן, אך לא הצליח לסיים אף פעם את התחרות.
ברנד נקרא על שמו של ברנד רוזמאייר, נהג המרוצים הגרמני שזכה באליפות אירופה לנהגי מרוצים בשנת 1936. את דרכו בעולם המרוצים עשה במרוצי קארטינג בהם השתתף מילדות.
בשנת 1980 זכה באליפות גרמניה.
שנתיים לאחר מכן היה שותף לזכייה של נבחרת גרמניה באליפות אירופה.
בשנת 1983 זכה באליפות אפריקה.
ברנד לקח חלק במספר אליפויות פורמולה פורד בגרמניה וברחבי אירופה.
בשנת 1986 הצטרף לאליפות הפורמולה 3 הגרמנית.
שנה לאחר מכן זכה בתואר האליפות.
הצלחתו משכה את תשומת הלב של אריך זקובסקי, שהחתים אותו כנהג בקבוצת זקספיד (Zakspeed), שהתחרתה באליפות הפורמולה 1. הקבוצה לא רשמה הצלחה מיוחדת על מסלול המרוצים.
במהלך העונות 1988 ו-1989 הצליח לעבור את שלבי הדירוג רק בתשעה מרוצים מתוך 32. הוא הצליח לסיים רק שני מרוצים ולא צבר נקודות.
בעונת 1990 עבר להתחרות עבור קבוצת Arrows, אך עזב את הקבוצה לאחר מרוץ אחד בלבד ועבר להתחרות באליפות העולם למכוניות ספורט, כשהוא נוהג בפורשה.
במהלך השנים השתתף במספר מרוצים במסגרת אליפות גרמניה למכוניות תיור.
בשנת 1992 עבר להתחרות באליפות באופן מלא כנהג בקבוצת מרצדס.
את עונת הבכורה סיים במקום השלישי.
בשנת 1995 זכה באליפות הגרמנית ובאליפות הבינלאומית, שהתקיימה במקביל.
בין השנים 1997 עד ל-1999 לא התקיימה האליפות הגרמנית.
בשנים אלה התחרה באליפות ה-GT שאורגנה על ידי הפדרציה הבינלאומית לרכב (FIA).
בעונתו הראשונה ניצח שישה מרוצים וזכה באליפות.
שנה לאחר מכן ניצח חמישה מרוצים יחד עם חברו לקבוצה מארק ובר, אך השניים סיימו במקום השני.
בשנים 1998 ו-1999 התחרה עבור מרצדס במרוץ 24 השעות של לה מאן, אך לא סיים את המרוץ.
האליפות חזרה לפעילות בשנת 2000. שניידר זכה בתואר האליפות בשלוש מארבע השנים שלאחר מכן (2000, 2001, 2003).
בשנת 2002 סיים במקום השני.
בשנת 2006 זכה באליפות נוספת.
באוקטובר 2008 הודיע על פרישה בסיום אותה עונה.
לאחר הפרישה השתתף במספר מרוצי סיבולת.
בשנת 2013 השתתף וניצח את מרוץ 24 השעות של דובאי, מרוץ 12 השעות של באת'ורסט, מרוץ 24 השעות של נורבורגרינג ומרוץ 24 השעות של ספא.
בשנים 2015 ו-2016 התחרה בסבב מרוצי בלאנקפיין GT ספרינט קאפ (Blancpain GT Series Sprint Cup).
ברנד תעשיות בע"מ היא חברה ציבורית הפועלת בתעשיית המתכת.
החברה עוסקת בייצור מבנים, גשרים, מנופים, תחנות כוח, מסועים וצנרת גז.
החברה הוקמה בשנת 1978 בירוחם על ידי ראובן ברנד.
בשנת 1993 הונפקו מניות החברה בבורסה לניירות ערך בתל אביב.
ב-2008 נרכשה השליטה בחברה על ידי קרן קלאריטי קפיטל (לשעבר KCPS) תמורת 30 מיליון שקל.
בשנת 2011 רכשה את חברת התכוף לאחר שנכנסה לקשיים ומונה לה כונס נכסים.
ב-2021 התמזגה עם מרגל מערכות והשליטה בחברה הועברה לאסא גלעדי ולירן גלעדי.
בינואר 2024 רכשה 25% מחברת ההנדסה לודן.
פלגז בע"מ (100%): עוסקת בתכנון ובייצור של מכלי גז, מכלי אחסון וציוד גפ"מ.
החברה שוכנת באזור תעשייה ניצני שלום.
כארמור בע"מ (50.1%): מייצרת רכב ייעודי מסוגים שונים: רכב לפיזור הפגנות, מכליות, מכליות לתדלוק מטוסים, רכבי כיבוי אש, כלי רכב ממוגנים ונגררים בעלי ייעוד מיוחד.
בינקסט בע"מ (50%): עוסקת בפרויקטי Turn-key להסבת מפעלים לשימוש בגז טבעי.
גרנד אופק פרויקטים בע"מ (70%): עוסקת בהקמה, הרכבה ואחזקה של קונסטרוקציות ומוצרי מתכת לתעשייה, לתשתיות ולאנרגיה.
ברוש הקמת פרויקטים בע"מ (100%): חברה קבלנית העוסקת בצביעה, בידוד ואחזקה של מתקנים באתרי הלקוחות, וכן בהרכבה והתקנה של ציוד.
החברה שוכנת באזור התעשייה ניצני שלום.
ברנדה דה בנזי הייתה שחקנית תיאטרון וקולנוע אנגלייה.
דה בנזי החלה להופיע על הבמה ב-1942. היא הופיעה עם לורנס אוליבייה בתיאטראות וסט אנד.
בקולנוע הופיע לראשונה בתפקיד קטן בסרט The Long Dark Hall ב-1951.
ההצלחה הראשונה בקולנוע הייתה בסרטו של דייוויד לין בחירתו של הובסון בשנת 1954 לצידם של צ'ארלס לוטון וג'ון מילס.
היא שיחקה את מגי הובסון, בתו הבכורה של יצרן המגפיים הנרי הובסון המתעמר בבנותיו.
ב-1955 שיחקה לצדו של דירק בוגרד בסרט רופא בלב ים.
ב-1956 שיחקה בסרטו של אלפרד היצ'קוק האיש שידע יותר מדי בתפקיד לוסי דרייטון שביחד עם בעלה חוטפת את בנה של "ג'ו" (דוריס דיי).
ב-1957 הופיעה על הבמה במחזה הבדרן של ג'ון אוסבורן בתפקיד פיבי רייס, אשתו העדינה של הבדרן ארצ'י רייס (לורנס אוליבייה).
שניהם הופיעו גם בעיבוד לקולנוע של המחזה ב-1960.
דה בנזי הופיעה בתפקיד זה עם אוליבייה גם בברודוויי והייתה מועמדת לפרס טוני.
ב-1961 הופיעה בסרט בבוא ספטמבר בתור אליסון, המשגיחה על סנדי (סנדרה די) וחברותיה שלא תצאנה לתרבות רעה.
ב-1963 הופיעה בסרט הפנתר הוורוד בבימויו של בלייק אדוארדס.
ב-1967 הופיעה בסרט פולי היפה לצידה של היילי מילס.
היא מתה בשנת 1981 בגיל 71 כתוצאה של ניתוח להוצאת גידול שפיר במוח שהסתבך.
היא הייתה דודתה של השחקנית לויס דה בנזי .
The Long Dark Hall (1951) - בתפקיד גברת רוג'רס
I Believe in You (1952) - בתפקיד גברת הוקר
Never Look Back (1952) - בתפקיד מולי ווילר
The Yellow Balloon (1953) - בתפקיד לקוחה בדוכן פירות
A Day to Remember (1953) - בתפקיד גברת קולינס
בחירתו של הובסון (1954) - בתפקיד מגי הובסון
The Purple Plain (1954) - בתפקיד גברת מק-נאב
רופא בלב ים (1955) - בתפקיד מיוריאל מאלט
האיש שידע יותר מידי (1956) - בתפקיד לוסי דרייטון
House of Secrets (1956) - בתפקיד אמא איזבלה באלו
הבדרן (1960) - בתפקיד פיבי רייס
The Mark (1961) - בתפקיד גרטרוד קרטרייט
בבוא ספטמבר (1961) - בתפקיד מרגרט אליסון
A Pair of Briefs (1962) - בתפקיד גלדיס וורטינג
I Thank a Fool (1962) - בתפקיד האחות דרו
הפנתר הוורוד (1963) - בתפקיד אנג'לה דאנינג
Pretty Polly (1967) - בתפקיד גברת אינס-הוק
ברנבי היא עיר בקולומביה הבריטית, קנדה, הממוקמת ממזרח לוונקובר.
זוהי העיר השלישית בגודלה בקולומביה הבריטית על פי אוכלוסייה, כשלפניה ניצבות סארי וונקובר הסמוכות.
ברנבי התאגדה ב-22 בספטמבר 1892 והשיגה מעמד של עיר בשנת 1992, מאה שנה לאחר ההתאגדות.
בברנבי נמצא מטה רשות מטרופולין ונקובר, הגוף האזורי המנהל שירותים משותפים למחוז.
מודי בחר לקרוא לו בשם אגם ברנבי.
בשלושים עד ארבעים השנים הראשונות לאחר התאגדותה הושפע גידול העיר ממיקומה בין המרכזים העירוניים המתרחבים של וונקובר וניו וסטמינסטר.
תחילה שימש כאזור חקלאי כפרי המספק שווקים סמוכים.
מאוחר יותר הוא שימש כמסדרון תחבורה חשוב בין ונקובר, עמק פרייזר.
עם התרחבות ונקובר והפיכתה למטרופולין, ברנבי הייתה לאחד הפרברים הקהילתיים-ראשונים של וונקובר עצמה, יחד עם העיר והמחוז צפון וונקובר, והעיר ריצ'מונד.
ברנבי שינתה את אופייה לאורך זמן מכפרי לפרברי עירוני.
היא נמצאת במרכז הגאוגרפי של מטרופולין ונקובר.
העיר מוקפת על ידי ונקובר ממערב, קוקיטלאם וניו וסטמינסטר במזרח, מפרץ בורארד בצפון ונהר פרייזר בדרום.
ברנבי, ונקובר וניו וסטמינסטר תופסות יחד את החלק העיקרי של חצי האי בורארד.
הגובה של העיר נע בין גובה פני הים לגובה מקסימלי של 370 מטר.
בסך הכל הנוף הפיזי של ברנבי נע בין גבעות, רכסים, עמקים ושפל סחף.
תווי האדמה והמיקומים היחסיים שלהם השפיעו על המיקום, סוג וצורת ההתפתחות בעיר.
ברנבי היא ביתם של חברות תעשייה ומסחר רבות.
הקניון המסחרי הגדול ביותר בקולומביה הבריטית (והשני בקנדה כולה), המטרופוליס במטרוטאון, ממוקם בעיר.
ועדיין, היחס בין שטח הפארק לתושב בברנבי הוא מהגבוהים בצפון אמריקה, ונשמרות קרקעות חקלאיות מסוימות, במיוחד לאורך דירות על חוף נהר פרייזר בדרום העיר.
שטחי הפארק הגדולים ונתיבי המים בברנבי כוללים את סנטרל פארק, רוברט ברנבי פארק, פארק קנזינגטון, הר ברנבי, סטיל קריק, נהר הברונט, אגם ברנבי, Deer Lake, ואגם סקווינט.
בברנבי יש אקלים ממוזג בכל ימות השנה.
החורפים גשומים, אך לא מאוד מושלגים, בניגוד למזג האוויר הקנדי האופייני.
כאשר השלג יורד בדרך כלל הוא אינו מצטבר בגבהים נמוכים, אך עשוי להישאר בחלק גדול מחודשי החורף בגבהים גבוהים יותר.
בשל גובהה העיר חווה יותר שלג בחודשי החורף מאשר בוונקובר או בריצ'מונד הסמוכות.
מזג האוויר הקיצי נמשך בדרך כלל מיוני עד אמצע ספטמבר, עם ימים חמים.
הקיץ, כמו בוונקובר יבש יחסית.
מערכת התחבורה המהירה SkyTrain (רכבת השמיים של ונקובר), העוברת בעיר, חוצה אותה ממזרח למערב בשני מקומות: קו האקספו (Expo Line, הושלם בשנת 1986) חוצה בחלקה הדרומי, ומקביל בחלקו לרחוב האלכסוני Kingsway, וקו המילניום (Millennium Line, הושלם בשנת 2002) במקביל לכביש Lougheed.
ה־SkyTrain הקל על ההתקשרות לניו וסטמינסטר, וונקובר וסארי, וכן על פיתוח עירוני צפוף במרכז העירוני Lougheed Town בגבול המזרחי של העיר, במרכז העירוני ברנטווד (Brentwood) במרכז-מערב, ובמיוחד, במטרוטאון בדרום.
בעיר מצוי חלק ממערכת האוטובוסים של מטרו ונקובר, המנוהלת על ידי חברת האוטובוסים Coast Coast, חטיבה של TransLink.
בעוד שברנבי תופסת כ-4% מהשטח של ונקובר רבתי, היא כללה כ־10% מאוכלוסיית האזור בשנת 2001. זהו המרכז העירוני המאוכלס השלישי ביותר בקולומביה הבריטית (אחרי ונקובר וסארי) עם אומדן אוכלוסייה של 205,261. בדומה לחלק גדול מוונקובר הגדולה, ברנבי הייתה תמיד בית לקהילות אתניות ומהגרים.
דוגמה אחת מצפון העיר, ליד רחוב הייסטינגס, היא היותה בעבר בית למסעדות איטלקיות רבות.
דוגמה מדרום העיר היא מגדלי דירות באזור מטרוטאון, שהונעו בחלקם על ידי הגירה מסין (הונג קונג ומקאו), טייוואן ודרום קוריאה.
על פי מפקד האוכלוסין לשנת 2006, 54% מתושבי ברנבי הם בעלי שפת אם שאינה אנגלית ואינה צרפתית.
החל מראשית שנות ה-90 של המאה ה-20 התעשייה העיקרית בברנבי היא תעשיית ההי-טק.
חברות טכנולוגיה רבות פועלות בעיר, ביניהן: סניף קנדי של תאגיד קודאק, שהתחיל כחברת קריאו, שהתאחדה עם חברת סאיטקס הישראלית בשנת 2000. סניף זה עוסק בפיתוח מכונות לקדם דפוס.
חברה מפורסמת נוספת שפועלת מברנבי היא חברת משחקי הווידאו Electronic Arts.
בעיר פועלים גם סניפים מקומיים של חברות הזנק כמו ג'נרל פיוז'ן (General Fusion) שעוסקת בהיתוך גרעיני מבוקר, D-wave שמפתחת מחשוב קוונטי, Ballard Power שמפתחת תאי דלק ו־Clio שמפתחת תכנה משפטית.
בתחומי העיר פועלים הקמפוסים העיקריים של שני מוסדות אקדמיים:
Simon Fraser University (SFU), האוניברסיטה השנייה בגודלה בבריטיש קולומביה, בה למדו כ-21 אלף סטודנטים ב-2021/2022. הקמפוס העיקרי שלה נמצא בצפון ברנבי.
בית הספר למקצועות טכנולוגיים, (British Columbia Institute of Technology (BCIT, בו למדו כ-12 אלף סטודנטים ב-2021/2022.
הערים התואמות של ברנבי הם:
ברנבי קיי הוא שחקן אנגלי, המופיע בטלוויזיה, בקולנוע ובתיאטרון.
קיי נולד בסנט פנקראס שבלונדון.
הוא בנו של השחקן ריצ'רד קיי, ונכדו של הבדרן ארתור קיי.
הוא חבר בלהקה השייקספירית המלכותית.
קיי נשוי לשחקנית ניקולה ווקר, ולבני הזוג יש בן אחד.
בטלוויזיה הופיע קיי בתפקידים בסדרות כגון "החמישייה", "וולנדר", "דוקטור הו", "תחבולות חדשות", "פרנקי", "Public Enemies", "אנקת גבהים", "רציחות במידסומר", "הולבי סיטי", "ספוקס", "החשוד העיקרי", "עדות אילמת", "חדר מיון", "ג'ונתן קריק", "המפצח", ו-"Minder".
עוד הופיע בסרטים "הפתרון הסופי", "שייקספיר מאוהב", ו"קרופייה".
ב-2018 השתתף בתסכית רדיו המבוסס על "המקרה של צ'ארלס דקסטר" ברדיו 4 של ה-BBC.
ברנג (בהונגרית: Barnag) הוא כפר על גדות אגם בלטון במחוז וספרם שבמרכז הונגריה.
הכפר הוקם בשנת 1947 על ידי חיבור של שני הכפרים מגיארברנג (ברנג ההונגרית) ונמטברנג (ברנג הגרמנית).
כמו יישובים רבים באירופה גם בברנג מספר התושבים נמצא בירידה.
בכפרים שהתאחדו לברנג חיו יהודים בתקופות זמן שונות.
שנה מספר היהודים בכפר כלל האוכלוסייה1880422519102
ברנבאש פשטי בשמו המקורי: יוז'ף גצלר - József Getzler (בהונגרית: Pesti Barnabás; שאטוראליאויהיי, 4 באוקטובר 1920 – שופרונקהידה, 24 בדצמבר 1944) היה מהנדס כימיה יהודי-הונגרי, חבר בתנועה הקומוניסטית הבלתי חוקית בהונגריה, נספה בשואה כקורבן הדיקטטורה של אנשי מפלגת צלב החץ.
פשטי נולד בשם יוז'ף גצלר.
לאביו הייתה חנות בדים בעיר הולדתו, אך הוא נפטר עוד בילדותו של פשטי ולכן אמו עברה לעיר מישקולץ לבית הוריה.
אביה היה אדם דתי וניהל מזקקה.
אחרי שגם אמה והורי אמה נפטרו בעודו גלצר עדיין ילד, מגיל שמונה גידלו אותו אחותו פאולה ובעלה, אוסקר וינצה, שהיה פקיד בבנק.
וינצה היה חבר במפלגה הסוציאל-דמוקרטית ההונגרית (MSZDP) והיה לו עבר של חייל בצבא אדום ההונגרי של 1919 (הרפובליקה הסובייטית ההונגרית).
ברנבאש פשטי סיים את לימודיו בגימנסיה הריאלית יאנוש הונפאלבי במישקולץ, שם היה תלמיד מצטיין וגם למד צרפתית על בוריה.
הוא סיים את לימודיו בשנת 1938.
הוא התכונן ללמוד הנדסה כימית, אבל בשל מוצאו היהודי, חוק הנומרוס קלאוזוס המפלה לא נתן לו הזדמנויות ללמוד באוניברסיטה בהונגריה ובשנת 1938 החל את לימודיו בטולוז, צרפת.
כסטודנט באוניברסיטה הוא התגורר עם שני סטודנטים הונגרים, ג'רג' הונטי (מקודם: דויטש) וארווין גזדג שלמדו שם מאותה סיבה.
הוא סיים בשנת 1941 תואר בהנדסה כימית.
בשנת 1940 הצטרף למפלגה הקומוניסטית של צרפת, שחבריה ארגנו כינוס עבור לוחמי מלחמת האזרחים בספרד מהבריגדה הבינלאומית שנכלאו בצרפת.
בשנת 1941 הוא היה כבר חבר מלא במפלגה הקומוניסטית של צרפת והצטרף גם למחתרת הצרפתית.
הוא השיג תלושי מזון והפיץ מסמכים מזויפים למהגרים וכן הפיץ עלונים נגד היטלר.
הוא המציא שיטה להפצת העלונים בסיכון נמוך, על יד כך שקשר את העלונים העטופים בגליל עם חוט, שם את קצה החוט בחומצה חנקתית והניח את כל חבילה בחלון חדר מדרגות.
לאחר כ-10–15 דקות, החומצה עיכלה את החוט והעלונים התפזרו לרחוב.
באוגוסט 1943 חזר להונגריה עם ויזה תקפה, אך במסע הרפתקני וזאת, כדי להמשיך בעבודות ההתארגנות הקומוניסטית הבלתי חוקית שם.
הוא השיג את מסמכי הזיהוי של ברנבאש פכר, בן כיתתו במישקולץ שנפטר בינתיים והשתמש בהם על ידי זיוף השם "פכר" ל"פשטי".
מסופר שגם ביצע מעשי חבלה במקום עבודתו במפעל הכימי לשם הלך לעבוד כפועל פשוט.
לאחר הכיבוש הגרמני של הונגריה (19 במרץ 1944), בהוראת המפלגה עזב את המפעל הכימי והלך באופן בלתי חוקי לקחת חלק פעיל בתנועת ההתנגדות.
הוא הוביל "קבוצת פעולה" באי צ'פל.
הם ציירו כתובות נאצה אנטי-פשיסטיות והניחו שלטים קשורים לקווי חשמל.
ברנבאש פשטי המציא אז את "סליל שאגווארי", שכלל חבילה של מאות עלונים קשורים ביחד כסליל, בחיבור רופף.
זה הורכב על קצה טמבון החשמלית.
עם התחלת נסיעת החשמלית התגלגל הגליל ופיזר את העלונים.
היא נקראה "סליל שאגווארי" מכיוון שהעלונים שהופצו בדרך זו היו הראשונים שבישרו על הריגתו של אנדרה שאגווארי.
בנוסף, פשטי היה מעורב בהכנת תעודות זהות מזויפות וזיוף כרטיסי אוכל.
בתוך כל אלה ליוותה אותו כלתו דאז, שרה ישראל, עמה היה בקשר עד ה-13 בספטמבר 1944.
ב-23 בנובמבר 1944 הצליחו שלטונות צלב החץ ללכוד ולעצור את שני שותפיו לפעולות החבלה ותוך זמן קצר לאחר מכן לכדו גם את ברנבאש פשטי.
הם הועברו לכלא הריכוז בשדרת מרגיט ועונו קשות.
משם, ב-12 בדצמבר, הועברו כאסירים פוליטיים באוטובוסים לכלא בשופרונקהידה.
גם בית המשפט צבאי של מפלגת צלב החץ העביר לשם את מטהו והחל במשפטים ובגזרי דין המוניים של עונש מוות.
ב-22 בדצמבר נשמע עניינם של ברנבאש פשטי וחבריו.
הם נידונו למוות בתלייה, שלמחרת הומתק לירי.
העונשים הוצאו לפועל ב-24 בדצמבר 1944 על ידי חיילים מתנדבים בחצר הכלא.
באותו יום הוצא להורג בשופרונהידה גם אנדרה בייצ'י-ז'ילינסקי, הפוליטיקאי ההונגרי רב ההשפעה אשר נודע בהתנגדותו לגרמניה הנאצית.
אלברט גאל: האיש בעל שלושה שמות [רומן ביוגרפי], בודפשט : 1965.
ברנבאש ורגה (בהונגרית: Barnabás Varga נולד ב-25 באוקטובר 1994 בסומבטהיי שבהונגריה) הוא כדורגלן הונגרי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת א.א.ק.
אתונה מליגת העל היוונית ובנבחרת הונגריה.
הוא החל לשחק כדורגל בקבוצת SV אבראו מהליגות הנמוכות באוסטריה.
ב-1 ביולי 2016 חתם ורגה במטרסבורג מהבונדסליגה האוסטרית, והחל לשחק בקבוצת המילואים של המועדון.
הוא ערך 16 הופעות ליגה במדי הקבוצה הראשונה של המועדון, בהן הבקיע שער אחד.
ב-14 בינואר 2019 חתם ורגה בלפניץ מהליגה האוסטרית השנייה, במדיה ערך 29 הופעות ליגה והבקיע 11 שערים.
ב-16 בינואר 2020 חתם ורגה בגירמוט מליגת המשנה ההונגרית.
בתום עונת 2020/21 העפיל עם הקבוצה לליגת העל ההודית.
בסך הכל ערך 58 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע 26 שערים.
ב-1 ביולי 2022 חתם ורגה בפקשי מליגת העל ההונגרית.
הוא ערך 31 הופעות ליגה במדי המועדון בעונת 2022/23, בהן הבקיע 26 שערים, וסיים כמלך השערים של ליגת העל ההונגרית באותה עונה.
ב-1 ביוני 2023 חתם ורגה על חוזה לשלוש שנים בפרנצווארוש מליגת העל ההונגרית.
ב-27 במרץ 2023 ערך ורגה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הונגריה, בניצחון 3-0 על נבחרת בולגריה במסגרת מוקדמות יורו 2024. ב-20 ביוני 2023 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 2-0 על נבחרת ליטא במסגרת מוקדמות יורו 2024.
נכלל בסגל נבחרת הונגריה ליורו 2024 וכבש במשחק הראשון של הונגריה בטורניר נגד שווייץ, במשחק עצמו הפסידה נבחרת הונגריה 1-3
ברנד לוקה הוא כלכלן גרמני, מרצה, סופר ופוליטיקאי לשעבר, שייסד את מפלגת הימין הקיצוני "אלטרנטיבה לגרמניה" (AfD).
לוקה נולד בברלין המערבית ב-1962. אביו היה מהנדס, ואמו הייתה מורה.
ב-1969 עברה המשפחה להתגורר בהאן שבנורדריין-וסטפאליה.
בשנים 1982–1984 למד לוקה כלכלה, היסטוריה ופילוסופיה באוניברסיטת בון, לאחר מכן המשיך לתואר שני בכלכלה באוניברסיטת בון ובאוניברסיטת ברקלי מ-1984 עד 1987, וב-1991 השלים את הדוקטורט שלו בנושא ייצוב מחירים בשוקי החקלאות העולמיים בהנחיית יורגן וולטרס באוניברסיטה החופשית של ברלין.
לאחר נפילת חומת ברלין עבד במועצת המומחים הכלכליים של ממשלת מזרח גרמניה ולאחר איחוד גרמניה, כעוזר בסנאט של ברלין.
כנער בגרמניה המזרחית הקומוניסטית, היה לוקה חבר בתנועת "יונגה יוניון", תנועת הנוער של המפלגה הנוצרית-דמוקרטית הגרמנית (CDU), והיה חבר במפלגה במשך שלושים שנה, עד שב-2011 ביטל את חברותו כהתנגדות למדיניות ההצלה של גוש האירו שבה דגלה המפלגה.
ב-2013 ניסה להתמודד לראשונה בבחירות המקדימות בסקסוניה התחתונה מטעם מפלגת "הבוחרים החופשיים" (FW), אך לא זכה במועמדות.
לאחר מכן הקים עם אלכסנדר גאולנד, פראוקה פטרי וקונרד אדם את תנועת Wahlalternative 2013 ("אלטרנטיבה אלקטורלית 2013") כדי להתנגד להתנהלותה של ממשלת גרמניה במשבר החוב האירופי, שהפכה באפריל אותה שנה למפלגת "אלטרנטיבה לגרמניה".
לוקה הפך לאחד משלושת דוברי המפלגה, ובמהלך נאומו בכינוס ההקמה של המפלגה, תיאר את האירו כ"טעות היסטורית".
ב-24 באוגוסט 2013 הותקף לוקה בעת שנאם בעצרת בחירות בברמן בגז פלפל על ידי שניים מחברי תנועת אנטיפה הגרמנית.
התקיפה גרמה לפגיעתם של מספר אנשים בקהל שנזקקו לטיפול רפואי בשל גירוי בעיניים ובגרון.
במהלך הבחירות הכלליות בגרמניה 2013 היה לוקה מועמד מטעם ה-AfD בסקסוניה התחתונה וכן התמודד בבחירה ישירה על המושב של מחוז הרבורג, אך לא נבחר לאף אחד מהם.
בבחירות לפרלמנט האירופי 2014 נבחר לוקה כחבר הפרלמנט האירופי וניהל משא ומתן מטעם ה-AfD על הצטרפות לגוש השמרנים והרפורמיסטים האירופים.
הוא הצהיר כי השותפים המועדפים על ה-AfD בפרלמנט האירופי יהיו חברי המפלגה השמרנית הבריטית וכי הם לא יחברו למפלגות "שונאות זרים".
בעקבות עליית מחאות PEGIDA בגרמניה והאהדה שזכו לה בקרב כמה מהסניפים המקומיים של ה-AfD, הצהיר לוקה כי מרבית הטיעונים שהשמיעו פעילי המחאה לגיטימיים, וכי התנועה היא סימן להתעלמות של פוליטיקאים מחששותיהם של "אנשים רגילים".
ב-4 ביולי 2015 הודח לוקה מראשות ה-AfD על ידי סגניתו לשעבר, פראוקה פטרי, לאחר מספר חודשים של מאבקים פנים-מפלגתיים.
ימים ספורים לאחר תבוסתו עזב לוקה את המפלגה והודיע כי המפלגה "נפלה באופן בלתי הפיך לידיים הלא נכונות", והפכה קיצונית מדי באמצעות אימוץ "עמדות נגד זרים".
ב-19 ביולי, הוא וחברים אחרים לשעבר ב-AfD הקימו את מפלגת "הברית להתקדמות והתחדשות" (ALFA), שלאחר מכן שינתה את שמה ל"רפורמים ליברלים קונסרבטיביים" (LKR) ובהמשך ל-Wir Bürger ("אנו האזרחים").
לוק הוצב בראש רשימת ה-LKR לבונדסטאג לקראת הבחירות הכלליות בגרמניה ב-2017, אך המפלגה לא התמודדה בסופו של דבר בבחירות.
בבחירות לפרלמנט האירופי ב-2019 איבדו כל חברי המפלגה המכהנים את מושביהם, כולל לוקה.
לאחר פרישתו מהפרלמנט המשיך לוקה לשמש כפרשן כלכלי ופוליטי.
ב-2017 טען שהתקשורת הגרמנית לא צריכה "לעשות דמוניזציה" ל-AfD, בטענה שמצביעי המפלגה מודאגים מנושאים לגיטימיים, אך הנהגת ה-AfD הפכה לקיצונית מדי.
בשנת 2019 תמך לוקה בהצעה של המשרד הפדרלי להגנת החוקה לפקח על ה-AfD וטען כי המפלגה מכילה כעת גורמים ימניים קיצוניים שיוצאים כנגד החוקה הגרמנית.
באוקטובר 2019 פרש לוקה מהפוליטיקה והחל ללמד כלכלה באוניברסיטת המבורג.
הוא נעדר משתיים מהרצאותיו לאחר שהותקף על ידי פעיל אנטיפה.
במקביל, אגודת הסטודנטים קראה לסילוקו מהאוניברסיטה בשל קשרי העבר שלו ל-AfD ובטענה שסייע לעליית הימין הקיצוני בגרמניה.
לוקה סירב להצעה של האוניברסיטה להעביר את הרצאותיו באופן מקוון, וחידש אותן תחת חסות המשטרה.
מאז 2019 הוא גם מפרסם טור דעה ב-וולט אם זונטג.
ברנבש סולוש (נולד ב-13 בדצמבר 1998) הוא מתחרה סקי אלפיני ישראלי שנולד בבודפשט שבהונגריה.
סולוש ואחותו, רוכבת הסקי האלפיני נועה סולוש, נבחרו על ידי הוועד האולימפי של ישראל להתחרות עבור ישראל.
באולימפיאדת אולימפיאדת החורף בייג'ינג (2022), סיים סולוש במקום השישי במירוץ ירידה משולב, והשווה את התוצאה הטובה ביותר אי פעם של ישראל באולימפיאדת החורף.
הוא היה מתחרה הסקי האלפיני הגברי היחיד שסיים את כל המקצועות האינדיבידואליים - וסיים את כולם בין 30 הראשונים.
אחיו הגדול הוא רוכב הסקי האלפיני בנג'מין סולוש.
אחותו הצעירה, נועה סולוש, התחרתה גם היא עבור ישראל באולימפיאדת החורף 2022 במקצועות סקי אלפיני, ועוד לפני כן, זכתה במדליית ארד באולימפיאדת הנוער לוזאן (2020).
ברנד פרנקה הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעמדת השוער.
לפרנקה 7 הופעות במדי נבחרת גרמניה המערבית והשתתפות במונדיאל 1982 ובאולימפיאדת לוס אנג'לס (1984).
פרנקה החל את קריירת הבוגרים במועדון זאר 05 זארבריקן, שמספר שנים קודם לכן אימן אותה המאמן אוטו קנפלר, שידע כי פרנקה הוא כישרון גדול עוד כשהוא שיחק בנערים.
לימים, קנפלר עבר לאמן את פורטונה דיסלדורף מהבונדסליגה, והביא את פרנקה ביחד איתו למועדון, ששיחק אז בליגה הדרום מערבית, שהייתה אז השנייה בהייררכיית הליגות בגרמניה.
פרנקה שיחק בדיסלדורף שתי עונות, תחילה תחת קנפלר, ובהמשך תחת המאמן היינץ לוקאס.
בקיץ 1971 חתם פרנקה באיינטרכט בראונשווייג, שוב לבקשתו של קנפלר, שעבר מאז לאמן את הקבוצה.
בתום עונת 1972/73 נשרו פרנקה ובראונשווייג לבונדסליגה השנייה, אך חזרו לבונדסליגה כעבור עונה אחת.
קנפלר נשאר מאמנו של פרנקה עד לסיום עונת 1973/74 בה בראונשווייג חזרה לבונדסליגה, אך פרנקה המשיך לשחק בבראונשווייג עוד שנים ארוכות, וסירב להצעות מהבונדסליגה כאשר בראונשווייג הייתה בבונדסליגה השנייה, דווקא בשנה שבה התקיים מונדיאל 1974, דבר שהיה יכול להקנות לו סיכוי להימנות על הסגל.
גם את מונדיאל 1978 החמיץ פרנקה, בעקבות פציעות.
פרנקה המשיך להציג יכולת יציבה במדי בראונשווייג, ונחשב אחד השוערים הטובים בגרמניה לאורך תקופה ארוכה, אך בעונת 1979/80 נשר בפעם השנייה עם בראונשווייג לבונדסליגה השנייה, ושוב חזר עם הקבוצה לבונדסליגה כעבור עונה אחת.
בעונת 1982/83 פרנקה נבחר כחלק מנבחרת העונה של המגזין קיקר עקב יכולתו הטובה.
בתום עונת 1984/85 ירדו פרנקה ובראונשווייג בפעם השלישית לבונדסליגה השנייה.
בתום עונה זו פרש ממשחק פעיל, לאחר 345 הופעות במדי בראונשווייג בבונדסליגה, כשהוא השני בכמות ההופעות במדי בראונשווייג בבונדסליגה בכל הזמנים, לאחר פרנץ מרקהופר.
בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20, פרנקה מיצב עצמו כשוער השלישי הכי טוב בגרמניה המערבית, לאחר ספ מאייר ווולפגנג קלף, וערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת גרמניה המערבית בשנת 1973 במשחק ידידות.
החלטתו להישאר באיינטרכט בראונשווייג לאחר שירדה ליגה, גרמה לו לאבד סיכוי להיכלל בסגל הגרמני למונדיאל 1974, ובמקומו זומן נורברט ניגבור.
וגם את מונדיאל 1978 החמיץ פרנקה בעקבות פציעה שספג במשחק ידידות.
בשנת 1982 זכה פרנקה להזדמנות להיכלל בסגל מערב גרמניה למונדיאל 1982, על אף שלא שיחק בו ולו דקה אחת.
גרמניה המערבית הגיעה במונדיאל זה עד לגמר, בו הפסידה לאיטליה, כשהשוער הבכיר הוא טוני שומאכר.
פרנקה ערך בסך הכל 7 הופעות במדי נבחרת גרמניה המערבית.
בשנת 1984 פרנקה קיבל הזדמנות נוספת לייצג את גרמניה המערבית, והפעם במדי הנבחרת האולימפית באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984).
פרנקה וגרמניה המערבית צלחו את שלב הבתים, אך הובסו ברבע הגמר בתוצאה 5-2 על ידי הנבחרת האולימפית של יוגוסלביה, והודחו מהטורניר.
ברנד מיינונגר היה פזמונאי ומפיק תקליטים גרמני, שעבד עם ראלף סיגל ודייוויד ברנדס.
כמה משיריו ייצגו את גרמניה באירוויזיון.
במשך מעל 50 שנה, מיינונגר עבד יחד עם המלחין ראלף סיגל, והצמד יצרו יחד מספר שירים שכמה מהם התחרו באירוויזיון.
במשך השנים, כתב מיינונגר 19 שירים שהשתתפו בתחרות, שייצגו בעיקר את גרמניה, אך גם את לוקסמבורג, שווייץ, מונטנגרו וסן מרינו.
בסך הכול, מיינונגר יצר למעלה מ-5,500 שירים לאורך הקריירה שלו.
מיינונגר התפרסם בעיקר בעקבות שני שירים שנחשבים לשניים מהשירים האהובים בתולדות האירוויזיון:
"Ein bißchen Frieden" ("קצת שלווה") של הזמרת ניקול, שזכה באירוויזיון 1982. המילים נכתבו על ידי מיינונגר, והשיר הולחן על ידי ראלף סיגל.
"Dschinghis Khan" ("ג'ינגיס חאן") של הלהקה ג'ינג'יס חאן, מאירוויזיון 1979, שסיים במקום הרביעי.
בנוסף, מיינונגר כתב את הלהיט השני של להקת ג'ינג'יס חאן, "Moskau" ("מוסקבה").
מיינונגר נפטר מאי ספיקת איברים בביתו בגרינוולד, בוואריה, ב-17 באוקטובר 2025.
ברנדון טינה היה גבר טרנסג'נדר אשר נאנס ונרצח על רקע זהותו המגדרית, וחייו ומותו היו בסיס לסרט "בנים אינם בוכים", המבוסס על הסרט התיעודי "סיפורו של ברנדון טינה" משנת 1998.
ברנדון טינה נולד כנקבה בעיר לינקולן, במדינת נברסקה שבארצות הברית, בשם טינה רנה ברנדון.
בטרם אימץ את הזהות הגברית הותקף מינית על ידי קרוב משפחה.
בתקופת התיכון אימץ לעצמו זהות מגדרית גברית, ויצא עם מספר בחורות.
אמו של ברנדון, ג'ואן ברנדון, סירבה לקבל את זהותו הגברית והמשיכה להתייחס אליו כאל "בתה".
ברנדון טען מספר פעמים כי הוא אינטרסקס, אך הדבר הוכח מאוחר יותר כלא נכון.
בשנת 1993, לאחר מספר הסתבכויות, עבר ברנדון לאזור העיר פולס סיטי בנברסקה, שם אימץ זהות מגדרית גברית, והתחבר עם מספר תושבים מקומיים.
לאחר שעבר לביתה של ליסה לאמברט, החל לצאת עם אחת מחברותיה, לאנה טיסדל.
בנוסף, החל להתרועע עם שני אסירים משוחררים, ג'ון לוטר ומרווין "טום" ניסן.
ניסן היה נשוי ואב לשני ילדים, בעוד שלוטר היה חבר ילדות של טיסדל, והשניים ניהלו מערכת יחסים רומנטית בעבר.
גבר נוסף, פיליפ דוויין, החל לצאת עם אחותה הצעירה של טיסדל, והתחבר אף הוא עם ברנדון.
ב-15 בדצמבר נכלא ברנדון באשמת זיוף המחאות, וטיסדל שילמה את הערבות הדרושה לשחרורו.
מכיוון שברנדון נכלא באגף הנשים, גילתה טיסדל כי ברנדון הוא טרנסג'נדר.
כאשר שאלה אותו טיסדל אודות מגדרו, הסביר לה ברנדון כי הוא מעוניין לעבור ניתוח להתאמה מגדרית והם המשיכו לצאת.
מאסרו של ברנדון פורסם בעיתון המקומי בשם בו נקרא כשנולד, דבר שחשף בפני מספר אנשים את היותו טרנסג'נדר.
במהלך מסיבת חג המולד, תפסו לוטר וניסן את ברנדון והכריחו אותו להפשיל את מכנסיו כדי להוכיח לטיסדל כי הוא טרנסג'נדר.
טיסדל הסתכלה רק כאשר השניים הכריחו אותה ולא אמרה דבר.
לאחר מכן, תקפו לוטר וניסן את ברנדון והכריחו אותו להיכנס לרכב.
הם נסעו לאזור מרוחק, בסמוך למפעל אריזת בשר, הכו אותו ואנסו אותו.
לאחר מכן, שבו השלושה לביתו של ניסן.
ברנדון ברח מהבית דרך חלון האמבטיה אל ביתה של טיסדל, ושכנע אותה להגיש תלונה במשטרה, אף על פי שניסן ולוטר הזהירו אותו לבל יספר דבר.
המשטרה לא הגישה כתבי אישום "מחוסר ראיות".
ברנדון הגיע גם אל חדר המיון, שם הורכבה ערכת אונס, אך היא אבדה.
השריף באותו זמן, צ'ארלס ב.
לוקס, שאל את ברנדון על האונס.
לפי הדיווחים, הוא התעניין במיוחד בהיותו של ברנדון טרנסג'נדר, עד לנקודה בה ברנדון הרגיש כי השאלות הפכו חצופות ולא-הכרחיות, וסירב לענות עליהן.
לניסן ולוטר נודע על דו"ח החקירה והם החלו לחפש את ברנדון ללא הצלחה.
שלושה ימים לאחר מכן הם נחקרו במשטרה, אולם לא נעצרו.
השניים עזבו, פנו אל ביתה של לאמברט ופרצו פנימה.
הם מצאו את לאמברט במיטתה ודרשו לדעת היכן נמצא ברנדון, אך לאמברט סירבה לגלות להם.
השניים חיפשו ומצאו את ברנדון מתחת למיטה.
הם שאלו את לאמברט אם ישנם אנשים נוספים בבית, והיא ענתה כי דוויין נמצא בבית גם כן.
הם ירו והרגו את לאמברט ואת דוויין, ולאחר מכן ירו והרגו את ברנדון, מול פניו של בנה הקטן של לאמברט.
לאחר מכן עזבו את הבית, אך עד מהרה נעצרו והואשמו ברצח.
ניסן הטיל את האשמה ברצח על לוטר.
לאחר מכן, בתמורה להפחתה בעונשו, הודה ניסן כי היה שותף לאונס ולרצח.
ניסן העיד נגד לוטר, ונגזר עליו מאסר עולם.
לוטר המשיך לכפור באמינותה של העדות של ניסן, אך עדותו לא התקבלה כאמינה.
חבר המושבעים מצא את לוטר אשם ברצח וגזר עליו עונש מוות.
לוטר וניסן ערערו על הרשעתם, והתיק עבר לבדיקה.
בספטמבר 2007 העיד ניסן בשנית נגד לוטר, אך הפעם טען כי לוטר לא ירה בברנדון ולא היה מעורב.
ברנדון תואר לעיתים על ידי התקשורת כאישה לסבית.
בעת הרצח הוא טרם החל בטיפול הורמונלי או ביצע שינוי פיזי כלשהו, אך חלק מכלי התקשורת דיווחו כי הוא תכנן לעבור ניתוח לשינוי מין.
ג'ואן ברנדון, אמו של ברנדון, תבעה את מחוז ריצ'רדסון, שם שוכנת פולס סיטי, ואת השריף, צ'ארלס לוקס, על כך שלא הצליחו למנוע את מותו של ברנדון, ועל אחריותם העקיפה למותו.
היא זכתה במשפט, וקיבלה 80 אלף דולר.
שופט בית המשפט המחוזי הפחית את הסכום ב-85 אחוז, בהסתמך על אחריותם של ניסן ולוטר, הרוצחים, ובאחוז אחד נוסף בעקבות הרשלנות התורמת של ברנדון, לכאורה.
דבר זה הותיר את חובם של המחוז ושל לוקס על 17,360.97 דולר.
ב-2001 ביטל בית המשפט העליון של נברסקה את ההפחתה, וקבע את סכום הפיצויים בשנית על 80,000 דולר, בנוסף ל-6,223.20 דולר על הוצאות ההלוויה.
באוקטובר אותה שנה פסק אותו שופט למתלוננת 12,000 דולר נוספים - 5,000 דולר על מוות לא מוצדק, ו-7,000 דולר על גרימה מכוונת של מתח נפשי.
לאחר הרצח, נמתחה ביקורת על לוקס בעקבות יחסו לברנדון, מכיוון שבשלב מסוים התייחס אליו כ"זה" ("it").
ב-1999 היה ברנדון לנושאו של סרט ביוגרפי בשם "בנים אינם בוכים", בכיכובה של הילרי סוונק בתפקיד ברנדון (תפקיד עליו זכתה בפרס האוסקר), וקלואי סביני כחברתו, לאנה טיסדל.
לפני יציאתו של הסרט לאקרנים תבעה טיסדל את מפיקי הסרט על שימוש לא-מורשה בשמה ובדמותה.
היא טענה כי הסרט תיאר אותה כ"עצלנית, זבל לבן ונחש ערמומי".
טיסדל טענה כי הסרט תיאר בצורה שגויה את העובדה שהיא המשיכה את מערכת היחסים עם ברנדון לאחר שגילתה כי טינה אינו זכר מבחינה אנטומית.
לבסוף הגיעה טיסדל לפשרה עם מפיץ הסרט על סכום שלא פורסם.
על מצבתו של ברנדון נכתב השם "טינה ר.
ברנדון" עם הכיתוב "בת, אחות וחברה".
מותו האלים של ברנדון, יחד עם מותו של מת'יו שפרד, יצרו לובי גדול לחקיקה נגד פשעי שנאה בארצות הברית.
ברנדון ברוס לי היה בנו של ברוס לי, שחקן ואמן אמנויות לחימה.
גילם את דמותו של אריק דרייבן בסרט הקולנוע המבוסס על סדרת חוברות הקומיקס "העורב", ונהרג כתוצאה מתאונת ירי במהלך הצילומים לסרט.
לי נולד לברוס ולינדה לי באוקלנד, קליפורניה.
את שנותיו הראשונות בילה בהונג קונג, שם הוא גם למד את השפה הקנטונזית ולמד את אמנות הלחימה ג'יט קון דו.
בגיל 8 לאחר שאביו מת בפתאומיות משבץ מוחי, הוא עבר יחד עם אמו ואחותו חזרה לארצות הברית.
הוא היה ילד פרוע, סולק פעמיים מבית הספר וגורש מבית ספר פרטי Chadwick רק כמה חודשים לפני סיום הלימודים וקבלת תעודת בוגר.
לאחר שסוף סוף קיבל דיפלומה מתיכון Miraleste, התחיל ללמוד דרמה במכללת אמרסון ונסע לניו יורק לשיעורי משחק פרטיים במכון לי סטרסברג.
ב-1985, לאחר ששיחק בתיאטרון ניו יורק, עבר להוליווד.
שם הוא עבד כקורא תסריטים (Script reader) לפני שקיבל את התפקיד בסרט טלוויזיוני "קונג-פו: הסרט" (שיצא ב-1987) עם דייוויד קאראדין.
לאחר מכן חזר לי להונג קונג כדי להופיע בסרט קנטונזי – Legacy of Rage (במקור נקרא Long zai jiang hu) שיצא לאקרנים ב-1987. ב-1989 שיחק ב"משימת לייזר", ב-1991 שיחק ב"צמד לעניין" לצידו של דולף לונדגרן, וב-1992 שיחק בסרט "במהירות האש".
לאחר מכן שיחק בסרט "אש מתמדת" אשר הפליא בשל רצף אמנויות הלחימה הבלתי פוסקות אשר לי ביים בעצמו.
בשנת 1993 השתתף לי בסרט האחרון בחייו – "העורב" (אשר מבוסס במקור על קומיקס באותו השם).
במהלך צילום סצנת יריות נהרג לי לאחר שכדור אמיתי פגע בבטנו והתמקם בסופו של דבר בעמוד השדרה.
לאחר 6 שעות של ניתוח מצבו של לי השתפר במקצת אך הוא מת לאחר שאיבד דם רב.
הסרט שהיה לקראת שלבי הסיום הושלם כשדמותו של לי הוחלפה על ידי צ'אד סטאהלסקי, לימים במאי סדרת סרטי ג'ון וויק, בעזרת הדבקת פניו של לי באמצעות CGI.
ברנדון ברוס לי מת ב-31 במרץ 1993 בגיל 28, 17 ימים לפני חתונתו המתוכננת עם חברתו אלייזה.
בסופו של דבר, הסרט "העורב" יצא ב-1994 והוקדש ללי וחברתו אלייזה.
ברנדה פריקר היא שחקנית קולנוע אירית, זוכת פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר לשנת 1989 על משחקה בסרט "כף רגלי השמאלית".
פריקר נולדה בדבלין, אירלנד לבילה, מורה במכללה מקומית ולדזמונד, פקח במשרד החקלאות האירי ועיתונאי במגזין "הטיימס" האירי.
עוד כשהייתה ילדה קיוותה פריקר ללכת בדרכי אביה ולהפוך לעיתונאית, לפני שהפכה לשחקנית עבדה פריקר בתור עוזרת העורך של מגזין ה"טיימס" האירי וזאת במטרה להפוך לכתבת.
פריקר החלה את קריירת המשחק שלה בגיל 19 בבימות תיאטרון מקומיות באירלנד לפני שעברה למופעים הגדולים יותר בלונדון.
כשהגיעה לאנגליה החלה פריקר להופיע במופעים מקומיים ובינלאומיים במסגרת הלהקה השייקספירית המלכותית.
בשנת 1989 בגיל 45 לאחר השתתפות במספר סרטים מקומיים והפקות BBC הגיעה פריקר אל הנחלה לה קיוותה להגיע במשך למעלה מ-20 שנות קריירה וזכתה בפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר תוך כדי שהיא גוברת על שחקניות בעלות שם עולמי בתחום הקולנוע כגון ג'וליה רוברטס ואנג'ליקה יוסטון.
את הפרס קיבלה פריקר עבור תפקידה בדרמה הביוגרפית האירית זוכת שני פרסי אוסקר "כף רגלי השמאלית" המבוססת על חייו של הסופר והצייר האירי קריסטי בראון, בסרט גילמה פריקר את דמותה של אמו של כריסטי (דניאל דיי-לואיס).
כמו כן קיבלה פריקר על התפקיד גם מועמדות לפרס גלובוס הזהב.
במהלך שנות ה-90 הספיקה פריקר לשחק במגוון סרטים שהבולטים ביניהם הם "השדה", "עת להרוג" ו"שכחו אותי בבית 2".
בשנת 2003 שיחקה פריקר בהפקה המשותפת של ג'ואל שומאכר וג'רי ברוקהיימר "ורוניקה גארין", בסרט גילמה פריקר את דמותה של ברני, אמה של ורוניקה גארין (קייט בלאנשט).
בעבר הייתה נשואה לבמאי בארי דייוויס.
לדבריה, אהבותיה כוללות את כלבי המחמד שלה, שתיית גינס, קריאת שירה ומשחק סנוקר.
אז התחתנתי עם רוצח (1993)
Journey (1995) - סרט טלוויזיה של CBS
עלייתה ונפילתה של היידי פליס (2004) - סרט טלוויזיה של USA Network
ברנדון למאר האנטר היה כדורסלן אמריקאי ששיחק בעמדות הסנטר והפאוור פורוורד ולאחר מכן שימש סוכן שחקנים.
האנטר היה ידוע כשחקן חזק ומאסיבי וריבאונדר מצטיין.
בליגת המכללות שיחק האנטר במדי אוניברסיטת אוהיו וקלע בעונתו האחרונה 21.5 נקודות לצד 12.6 ריבאונדים בממוצע למשחק.
הוא נבחר על ידי הבוסטון סלטיקס בסיבוב השני של הדראפט בשנת 2003 במקום ה-56. האנטר הוא השחקן היחיד מאוניברסיטת אוהיו שנבחר בדראפט בעשור זה.
בעונת שיחק במדי הסלטיקס 36 משחקים בהם קלע 3.5 נקודות וקטף 3.3 ריבאונדים למשחק.
בעונה הבאה הוא המשיך להופיע ב-NBA במדי האורלנדו מג'יק עם 3.1 נקודות ו-2.2 ריבאונדים למשחק.
בעונת היה אמור האנטר להצטרף לפנאתינייקוס אך לבסוף חתם בנאפולי בה הציג יכולת חלשה.
לאחר מכן הצטרף לקבוצת הכדורסל מהעיר ליבורנו והראה יכולת משופרת עם 14.8 נקודות ו-8.6 ריבאונדים.
האנטר המשיך עם הנדידה שלו בליגה איטלקית והצטרף בעונת 2007/2008 לקבוצת הכדורסל מהעיר ביאלה והמשיך ביכולתו הטובה עם ממוצע של 12.9 נקודות ו-9.1 ריבאונדים למשחק.
בעונת 2007/2008 שיחק האנטר בסוטור מונטגרנרו האיטלקית והיה השחקן הבולט הקבוצה עם 13.7 נקודות ו-10.2 ריבאונדים ב-31 דקות משחק בממוצע.
באוקטובר 2009 חתם על חוזה לעונה אחת בקבוצת הפועל ירושלים הישראלית איתה שיחק במסגרת היורוקאפ (2009/2010).
בעונת 2010/11 שיחק בקבוצת אליאגה פטקים מהליגה הטורקית.
בעונת 2011/12 הוא החל בקבוצת ונטספילס.
ובהמשך עבר לקבוצת ביירוית באסקט מבונדסליגה.
בעונת 2012/13 חתם במדי הפועל גלבוע גליל, איתה השתתף במסגרת הליגה הבלקנית אך הקבוצה חוותה עונה קשה והגיעה למקום האחרון בליגת העל.
ב-29 בינואר 2013 הוחלט על שחרורו של האנטר מהקבוצה, שעבר לאורליאן מליגת העל הצרפתית בכדורסל בה היה שחקן חילוף עד אפריל 2013, אז עבר ל-ALM אוורה באסקט מהליגה הצרפתית השנייה.