tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
סמל קורזמה וזמגייל (לטביה המערבית) היה אריה אדום כבר מהמאה ה-16. האריה הופיע לראשונה על שלט האצולה של דוכס קורזמה בשנת 1569. הסמל המסורתי של וידזמה ולטגייל (מזרח לטביה) הוא גריפון כסוף – סמל זה הופיע לראשונה בשנת 1566.
סמל לטביה עוצב על ידי האמן הלטבי ריהארדס זארינס.
סמל לטביה מופיע בשלוש צורות – הסמל הקטן, הסמל הקטן המורחב והסמל הגדול:
בסמל הגדול – עושים שימוש נשיא לטביה, הסאימה – הפרלמנט הלטבי, ראש ממשלת לטביה, שרי הממשלה ומשרדי הממשלה, בית המשפט העליון של לטביה, התובע הכללי, שגרירויות וקונסוליות.
בסמל הקטן המורחב – עושים שימוש סוכנויות הממשלה ומוסדות הפועלים תחת פיקוח שלטוני.
בסמל הקטן – עושים שימוש מועצות מקומיות ומוסדות לימוד.
סמל לסוטו אומץ רשמית ב-4 באוקטובר 1966 בעקבות עצמאותה של המדינה.
הסמל מכיל מגן מסוג באסותו עליו ניצב תנין.
המגן מסמל את הקבוצה האתנית העיקרית של לסוטו.
מאחורי המגן מצויים שני רובים מוצלבים.
למגן שני תומכים - שני סוסי באסותו.
בחזית הסמל סרט מוזהב שעליו רשום מוטו לסוטו - באותיות לטיניות: Khotso, Pula, Nala (שלום, גשם, רווחה).
סמל ליבריה הוא סמלה הרשמי של מדינת ליבריה.
הסמל מתאר מגן שעליו מתוארת ספינת מפרש מהמאה ה-19 המסמלת את הספינה שבה הגיעו העבדים המשוחררים מארצות הברית לליבריה.
מעל המגן מופיע מוטו המדינה באנגלית: "אהבת החירות הביאה אותנו לכאן" ("The love of liberty brought us here") ומתחת למגן שמה הרשמי של המדינה: "רפובליקת ליבריה" (Republic of Liberia).
סמל לוב הנוכחי אומץ בשנת 2021. סמל זה אינו סמל רשמי, ואף שנעשה בו שימוש בפועל על ידי ממשלת האחדות הלאומית, "ההצהרה החוקתית הזמנית של לוב" ממרץ 2021 מפרטת את מראה דגל לוב אולם אינה מתייחסת לסמל המדינה.
הסמל כולל סהר וכוכב מוזהבים ומסביבם רשום בערבית "ממשלת האחדות הלאומית - מדינת לוב" (حكومة الوحدة الوطنية - دولة ليبيا).
הסהר והכוכב, הכיתוב וצורות הקישוט המקיפות אותם במעגל כולן בצבע זהוב.
סמל זה שימש כסימלה של ממלכת לוב ונודע בכינויו "כתר לוב".
חוקת לוב משנת 1952 תיארה את דגל המדינה (בסימן 7 לחוקה), אך לא התייחסה לסמל המדינה.
סמל המדינה כלל חצי סהר וכוכב בן חמישה קצוות לבנים על רקע שחור.
מעליהם כתר בצבע זהב, ועליו כתר נוסף.
בכתר העליון תומכים עיטורים בצורת האות האנגלית S, בצבע זהב, ותחתיהם עיטור דמוי קלף בצבע זהב.
סמל לוב תחת שלטון קדאפי
סמל זה, שהחליף את סמל עיט צלאח א-דין, אומץ רשמית בשנת 1977 עם פרישתה של לוב מפדרציית הרפובליקות הערביות, ונעשה בו שימוש עד לנפילת משטרו של מועמר קדאפי בשנת 2011.
במרכז הסמל הופיע שלט אצולה שצבעו ירוק, בדומה לצבע דגל לוב.
הצבע הירוק מסמל את האסלאם, הקשר לנביא מוחמד וכן את "המהפכה הירוקה" של מועמר קדאפי.
במרכז הסמל מתואר הנץ של שבט קורייש - סמל שבטו של הנביא מוחמד.
בתחתית הסמל כתוב בערבית השם: "איחוד הרפובליקות הערביות" (اتحاد الجمهوريات العربية).
סמל לוב לאחר מלחמת האזרחים
סמל מועצת המעבר הלאומית הופיע על מסמכי המדינה הרשמיים.
הסמל כולל חצי סהר וכוכב בצבעי הלאומיות הכלל-ערבית - אדום, שחור וירוק (צבעים המופיעים גם על דגל המדינה), וסביבו רשום בערבית בחלקו העליון של הסמל "מועצת המעבר הלאומית" (المجلس الوطني الانتقالي) ושמה של המדינה (ليبيا), וכן באנגלית: "The Transitional National Council" ו- "Libya".
סמל לאוס הנוכחי החליף את סמל לאוס שקדם לו בראשית שנות ה-90 של המאה ה-20. הסמל הנוכחי כולל את המקדש הלאומי פא תאט לואנג, משמאלו סכר המסמל את יכולת ייצור האנרגיה של המדינה ואת הסכר בנאם נגון.
במרכז הסמל כביש אספלט המוביל אל המקדש, ובימין הסמל שדה אורז המסמל את החקלאות במדינה.
בתחתית הסמל גלגל שיניים המסמל את התעשייה.
בתחתית הסמל שתי כתובות: השמאלית "שלום, עצמאות, דמוקרטיה" והימנית: "אחדות ורווחה".
סמל זה החליף את הסמל של המדינה שכלל סמלים קומוניסטיים: הכוכב האדום והפטיש והמגל.
במקום סמלים אלה הוסף לסמל המקדש המסמל את הדת במדינה.
סמל כריסטופל ( ) הוא קשר לוי-צ'יוויטה המהווה מקרה פרטי של קשר אפיני.
לאיברי הקשר קוראים סמלי (או סימני) כריסטופל.
במתמטיקה, סמל כריסטופל נלמד במסגרת גאומטריה דיפרנציאלית וחשבון טנזורים.
הוא מופיע בתורת היחסות הכללית, שם הוא ביטוי לכוח הכבידה שנוצר כתוצאה מעקמומיות המרחב-זמן.
סמל כריסטופל הוא קשר אפיני נובע מכך שבמערכת קואורדינטות כללית, וקטורי הבסיס אינם קבועים, וכאשר גוזרים וקטור, לא מספיק לגזור רק את רכיבי הווקטור, אלא יש לגזור גם את וקטורי הבסיס.
הקשר מבטא עובדה זו, וסמלי כריסטופל מוגדרים להיות המקדמים של הצירוף הליניארי בווקטורי הבסיס של נגזרת של וקטור בסיס, כלומר:
קשר זה מאופיין באופן יחיד באמצעות שתי דרישות:
הקשר קומפטיבילי עם המטריקה (כלומר: עם הטנזור המטרי של רימן).
כלומר: ניתן להחליף בסדר בין גזירה קו-ואריאנטית והעלאה והורדה של אינדקסים באמצעות המטריקה.
מתמטית, זה מתבטא במשוואה .
כלומר: ניתן להחליף את סדר הגזירה בנגזרות קו-ואריאנטיות מעורבות.
מכך נובע שסמל כריסטופל סימטרי בשני האינדקסים התחתונים שלו .
משתי דרישות אלה ניתן להראות שסמל כריסטופל נתון על ידי הצירוף הבא של הנגזרות הראשונות של הטנזור המטרי:
כאשר היא המטריצה ההופכית של הטנזור המטרי ויש סכימה על האינדקס .
באמצעות קשר כריסטופל אפשר להגדיר את הנגזרת הקו-ואריאנטית של טנזור:
לנגזרת הקו-ואריאנטית שתי תכונות עיקריות:
נגזרת קו-ואריאנטית של טנזור גם היא טנזור.
וקטור שנשאר קבוע בטרנספורט מקבילי לאורך עקומה מאופיין בכך שהנגזרת הקו-ואריאנטית שלו לאורך העקומה שווה לאפס.
סמל כריסטופל מופיע בתורת היחסות הכללית והוא מבטא את הכוח שיוצר שדה גרביטציה.
השפעתו על תנועתו של גוף מתבטאת בכך שגוף במרחב עקום נע בגאודזות באותו מרחב והמשוואה הגאודזית כוללת בתוכה גם את סמל כריסטופל ומושפעת ממנו
סמל מאוריטניה מבוסס על דגל המדינה ואומץ ב-28 בנובמבר 2018.
צבעיו הם ירוק, צהוב ואדום - הצבעים הכלל-אפריקאיים.
ירוק - מסמל את האסלאם
צהוב - מסמל את חולות מדבר סהרה.
אדום - מסמל את הדם של העם המאוריטני שנשפך במאבק להשגת עצמאות מצרפת.
הכוכב והסהר מסמלים את האסלאם, הדת השלטת במדינה.
הכיתוב הוא "הרפובליקה האיסלאמית של מאוריטניה" בערבית ובצרפתית.
בשנת 2018 שונה הצבע הירוק שבמעגל החיצוני לצבע האדום, כדי להתאים לדגל המדינה החדש שאומץ שנה קודם לכן.
תיאור הסמל של מאלי נכלל בחוק שאושר ב-20 באוקטובר 1973.
סיסמת המדינה היא "Un Peuple, Un But, Une Foi" (אומה אחת, מטרה אחת, גורל אחד) כפי שצוין בפרק 25 של החוקה.
במרכז - מסגד בעיר ג'נה (אתר מורשת עולמית)
מעל המסגד - נשר לבן בטיסה
מתחת למסגד - השמש העולה בצבע צהוב
לפני השמש - זוג קשתות עם חצים בצבע לבן.
מסביב - המילים "רפובליקה מאלי" וסיסמת המדינה בצבע שחור.
סמל ליטא, הנקרא גם ויטיס (Vytis, "האביר") או ראייטליס (Raitelis, "הפרש"), הוא מהסמלים הוותיקים באירופה.
הגרסה הנוכחית אושרה בשנת 1992 בפרק 15 של החוקה.
גרסתו הנוכחית אומצה בספטמבר 1991 וכוללת את הפרטים הבאים:
האביר המשוריין על הסוס בצבע לבן.
האביר מחזיק את החרב מעל ראשו.
מגן לבן עם צלב כפול צהוב.
אוכף, רצועות וחגורות הסוס בצבע תכלת השמיים.
ידיד החרב, נרתיק, משענת לרגלי הרוכב, רסן בפי סוס ועוד פרטים דקורטיביים בצבע זהב.
השימוש באביר על הסוס הלבן היה ידוע כבר ברישומים הישנים.
עדויות מראות שהסמל היה על החותם של הדוכס הגדול של ליטא, אלגירדס, בשנת 1386. בסוף המאה ה-14 הופיעו מטבעות עם הסמל האמור.
בהמשך, הוא הופיע על הסמל של הדוכסים הגדולים של ליטא ובתחילת המאה ה-15 אומץ כסמל של הדוכסות הגדולה של ליטא.
בהתחלה הרוכב רכב לצד ימין, אך החל מהמאה ה-15, הוא רוכב לצד שמאל.
במהלך המאה ה-15 השתרשו גם צבעי הסמל.
הצלב הכפול התווסף בשנת 1386, עם קבלת הנצרות על ידי הליטאים.
בשנת 1745, כאשר ליטא נכבשה על ידי רוסיה, השימוש בסמל בוטל.
אומנם בשנת 1845, ניקולאי הראשון אישר לגוברניה של וילנה סמל דומה מאוד.
עם קבלת עצמאות ליטא בשנים 1918 – 1920, עוצב הסמל מחדש ושימש במקביל גם כסמלה של הרפובליקה הלאומית הבלארוסית קצרת הימים.
לא היה אישור רשמי לגרסאות השונות אך אחת הגרסאות נוצלה לשימוש במטבעות.
בשנת 1940, עם כיבוש ליטא על ידי ברית המועצות, השימוש בסמל היה מחוץ לחוק.
עם חידוש המאבק על עצמאות ליטא בשנת 1988, חודש השימוש בסמל.
עם קבלת העצמאות בשנת 1990 הוא אומץ מחדש.
יש המאמינים שהרוכב מייצג את Perkūnas, אל הרעם שהיה גם אל המלחמה ובדרך כלל הוצג כרוכב.
יש גם לציין שלסוס לבן יש משמעות פולחנית אצל העמים הבלטיים.
המילה הופיעה לראשונה בשנת 1846. באופן כללי, המילה הליטאית vyti פירושה "לרדוף" ואכן שמו של הסמל בשפה הבלארוסית הוא "מרדף" (Пагоня).
גרסה אחרת היא שהמקור הוא בשם סלבי (vytiaz') שפרושו "האביר".
סמל טרנסניסטריה הוא גרסה מחודשת לסמל הישן של הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוטונומית של מולדובה.
הסמלים דומים למדי וההבדל העיקרי ביניהם הוא הכיתוב בחזית הסמל.
שלט האצולה של מדגסקר כולל את תרשים מפת האי במרכזו (יחד עם שני האיים הקטנים שבחסות מדגסקר), ומתחתיו ראש של זבו.
צבעי הסמל הם אדום, ירוק, צהוב, שחור ולבן.
אדום וירוק מסמלים את דגלה של המדינה, פרושים כקרני שמש ממרכז הסמל.
בהיקף הפנימי העליון של הסמל מופיע כיתוב במלגשית שמשמעותו: "רפובליקת מדגסקר", ובבסיס מופיע כיתוב שמשמעותו "מולדת - חירות - פיתוח".
סמל טרינידד וטובגו אומץ רשמית ב-9 באוגוסט 1962 למדינה שעתידה הייתה לקום בסוף אוגוסט.
הסמל התקבל שלושה שבועות ויום לפני ההכרזה על עצמאות המדינה.
הסמל עוצב על ידי ועדה, שקמה בשנת 1962, ומשימתה הייתה לבחור את הסמלים המתאימים לייצג את אנשי טרינידד וטובגו.
בוועדה היו חברים האמן קרליס צ'נג והמעצב ג'ורג' ביילי.
המגן נושא את צבעי דגל המדינה (שחור אדום ולבן).
האדום מסמל את "נדיבות האנשים ואור השמש", הלבן מסמל את "השוויון והים" והשחור מסמל את "הדבקות באחדות העם".
הספינות הזהובות מסמלות את שלוש הספינות, שבהן השתמש כריסטופר קולומבוס במסעותיו לעולם החדש: סנטה מריה, נינה ופינטה.
שתי הציפורים, הזהובות הקטנות, המצוירות על המגן הן ממשפחת הקוליבריים.
במקרים מסוימים יש התייחסות לטרינידד כ"ארץ הקוליברי" משום שבאי זה נצפו לפחות 16 סוגים של הציפור.
שתי הציפורים הגדולות משני צדי המגן הן:
משמאל - מגלן שני, הציפור הלאומית של טרינידד.
מימין - צ'צ'לקה אדמונית, הציפור הלאומית של טובגו.
מתחת להן כתוב המוטו של המדינה: "יחדיו אנו שואפים, יחדיו אנו משיגים" .
סמל מאוריציוס קבוע בחוקי מאוריציוס משנת 1990. את הסמל עיצב ב-1906 מושל יוהנסבורג, יוהאן ואן דר פוף.
במרכז הסמל מופיע שלט אצולה שמצדדיו שני תומכים.
ברביע השמאלי העליון מתוארת ספינת מפרש מוזהבת על רקע כחול, ברביע הימני העליון מופיעים שלושה דקלים (שנים בחלקו העליון של הרביע, ואחד בחלקו התחתון), ברביע הימני התחתון מופיע כוכב לבן על רקע כחול, ממנו נמשכת כלפי מטה קרן אור וברביע השמאלי התחתון מופיע מפתח אדום על רקע זהוב.
שני תומכי הסמל הם ציפור דודו (משמאל) ואייל סמבר (מימין) כאשר בין התומכים לשלט האצולה ניצבים שני קני סוכר.
מתחת שלט האצולה מופיע המוטו של המדינה: "Stella Clavisque Maris Indici" .
סמל טריטוריית הבירה האוסטרלית עוצב בשנת 1927 על ידי משרד הפנים והטריטוריות (Commonwealth Department of Home Affairs and Territories), לבקשת משרד ההגנה (Commonwealth Department of Defence) אשר השיקה באותה עת את אוניית הוד מלכותה קנברה, וביקשה סמל עבור הספינה (בהתאם לסמל טריטוריית הבירה).
ועדת הבירה הפדרלית (ה-FCC) הכריזה על תחרות לעיצוב הסמל עבור הטריטוריה, ובאפריל 1928 נבחרה הצעתו של סי.
הצעה זו נשלחה למכללת שלטי האבירים שבלונדון לאישור הסמל.
באותה עת עוד לא היה בסמל המוטו.
לאחר מספר שינויים אשרה מכללת שלטי האבירים את הסמל, והוא הוענק רשמית לטריטוריה ב-7 בנובמבר 1928.
במרכז הסמל - שלט האצולה שרקעו כחול ובמרכזו טירה לה שלושה מגדלים, המסמלים את שלוש הרשויות הממוקמות בטריטוריית הבירה (המבצעת, המחוקקת והשופטת).
מעל הטירה מוצלבות באלכסון חרב המסמלת את כוחות ההגנה של אוסטרליה ושרביט המסמל את הפרלמנט האוסטרלי.
במרכז החרב והשרביט המוצלבים כתר המסמל את המלוכה האוסטרלית.
מתחת לטירה שושן צחור - סמל דוכס יורק אשר פתח את בניין הפרלמנט האוסטרלי בשנת 1927.
מעל שלט האצולה, כציצה - שער מתרומם המסמל את ארמון וסטמינסטר (מושב הפרלמנט הבריטי) - עליו מתבססת השיטה הפרלמנטרית האוסטרלית.
מאחורי השער המתרומם מצויר עץ הסמל את קנברה.
תומכי שלט האצולה הם ברבור שחור אוסטרלי המסמל את האבוריג'ינים של אוסטרליה וברבור לבן המסמל את המתיישבים הלבנים שהגיעו מאירופה.
בראשית שנות ה-30 נוסף המוטו על קלף בתחתית הסמל.
במקור נוסף המוטו בלטינית: "Pro Rege, Lege et Grege" (כאשר הכוונה הייתה שהמוטו יציין "עבור המלך, החוק והעם").
בשנת 1935 הוחלף המוטו הלטיני במוטו באנגלית: "For the King, the Law and the People".
סמל טריטוריית האי נורפוק הוא הסמל הרשמי של האי נורפוק, אחד מטריטוריות אוסטרליה.
הסמל הוענק רשמית לאי בצו של המלכה אליזבת השנייה, מלכת אוסטרליה ב-20 באוקטובר 1980.
במרכז הסמל נמצא שלט אצולה שבמרכזו משולש לבן על רקע סגול.
על המשולש מצויר עץ אראוקריה רמה המסמל את האי נורפוק, ועל הרקע הסגול, משני צידי המשולש הלבן מצוירים כוכבים לבנים.
בתחתית שלט האצולה הר סלעי, המסמל את האי, וספר פתוח המסמל את התנ"ך.
לשלט האצולה שני תומכים: משמאל אריה המסמל את הקשר לממלכה המאוחדת ומימין קנגורו המסמל את הקשר לאוסטרליה.
כפתו השמאלית של האריה תומכת בשלט ובכפתו הימנית הוא אוחז בעוגן.
בהתאם כפתו הימנית של הקנגורו תומכת בשלט ובימנית הוא אוחז בעוגן.
העוגנים מסמלים את העבר הימי של המתיישבים הראשונים של האי - שורדי המרד על הבאונטי.
בציצת הסמל - אריה האחוז בידיו כוס מכוסה.
בתחתית הסמל מופיע מוטו האי באנגלית: "INASMUCH" ("לכן..." או "היות ש...")
סמל כובע הוא סמל או סיכת מתכת שמחוברת לכובע או כומתה, ומתאר השתייכות ארגונית של הלובש אותו.
סמל כובע מקובל בצבא ובכוחות הביטחון, ולעיתים גם במדים של גופים אזרחיים.
בצה"ל סמל כובע מייצג את החיל אליו משתייך החייל.
סמל כובע נכלל גם במדים של משטרת ישראל, שירות בתי הסוהר, משמר הכנסת ושירותי כבאות והצלה.
ארגונים אזרחיים שבהם כוללים המדים גם סמלי כובע הם, לדוגמה, חברות התחבורה הציבורית אגד ודן, חברות שמירה.
במאה ה-18 התחילו להשתמש בסרטים או פיסות בד צבעוניות (לרוב בצורת עיגול) על כובעים או על שיער.
המטרה הייתה סימול השתייכות פוליטית, מדינית או דרגה צבאית.
בצרפתית קיימת מילה מיוחדת cocardes (נוצות תרנגול) שמתייחסת לסוג זה של סמל כובע.
החותם הגדול של מדינת יוטה נקבע בחוק ב-3 באפריל 1896, במהלך המושב הראשון של בית המחוקקים המדינתי.
החותם המקורי עוצב על ידי הארי אדוארדס ועלה 65 דולרים.
החוק מתאר את העיצוב כך:
הסמל משמש כמוטיב המרכזי בדגל המדינה.
עיטם לבן-ראש – הציפור הלאומית של ארצות הברית
כוורת – מסמלת את יוטה, הייתה בשימוש לא רשמי לפני עיצוב הסמל
1896 – שנת צירופה של יוטה כמדינה ה-45 לארצות הברית
1847 – שנת הגעתם של המורמונים ליוטה בהנהגת בריגהם יאנג
שושנים (Sego Lily) – הפרח הלאומי של יוטה.
בנוסף לחותם המדינה, למושל יש חותם אישי.
חותם המושל זהה לסמל המדינה, אלא שנוספות לו ספרות רומיות המציינות את מספר המושל המכהן בתפקיד ומתחלפות בכל עת שנכנס לתפקידו מושל חדש.
נכון לשנת 2011 החותם נושא את המספר XVII, ומייצג את גארי הרברט, המושל ה-17 במספר מאז צירופה של יוטה לארצות הברית.
סמל לה ריוחה הוא סמלה הרשמי של הקהילה האוטונומית לה ריוחה שבספרד.
הסמל מעוצב כמגן מחולק בניצב.
צד ימין (של הצופה) הוא שדה אדום ובו טירת זהב בעלת שלושה צריחים מעל גשר זהב בעל שלוש קשתות שלבניו מסומנים בשחור, נטוי מעל נהר כסף ובו ארבעה גלים כחולים.
עיצוב זה נלקח מהסמל ההיסטורי של העיר לוגרוניו והוא מסמל את הגשר העתיק שלה מהמאה ה-11, שנטוי מעל נהר אברו.
בצד שמאל, שדה זהב ובו צלב יעקב הקדוש אדום, שמשני צידיו צדפות לבנות מוקפות באדום, מעל הר ירוק.
הצלב מסמל את יעקב הקדוש (בספרדית סנטיאגו) שהוא הקדוש המגן של ספרד.
על פי המסורת הנוצרית בספרד, עצמותיו צפו על צדפה עד הגיען לחופי ספרד, שם נקברו בעיר סנטיאגו דה קומפוסטלה.
הצליינים העולים לקברו, עוברים בדרך סנטיאגו שעוברת בכל שטחה של לה ריוחה, ממזרח למערב.
ההר מסמל את ניצחון הנוצרים על המוסלמים בקרב ליד הר קלאביחו (Clavijo) בשנת 844, במהלך הרקונקיסטה.
סביב שני החלקים, גבול כחול ובו שלושה פרחי חבצלת זהובים, בשתי הפינות העליונות ולמטה באמצע, מוטיב שנלקח גם הוא מסמל לוגרוניו.
הסמל עוצב ב-1957 במטרה לשמש כסמל פרובניציית לוגרוניו, ונקבע לבסוף בחוק כסמל לה ריוחה ב-1985.
סמל לאומי הוא סמל של כל ישות המגדירה את עצמה ומציגה את עצמה כקהילה לאומית: מדינה ריבונית, מדינה פדרלית, כולל גם אומות ומדינות במצב של תלות קולוניאלית או אחרת, או אפילו קהילה אתנית הנחשבת ל"לאום" למרות שאין לה אוטונומיה פוליטית.
מטרתם של סמלים לאומיים היא לאחד אנשים על ידי יצירת סמל תרבותי, חזותי או מילולי של אנשים, ערכים, מטרות, או היסטוריה לאומיות.
סמלים אלה לעיתים קרובות מלכדים סביב שאיפות לאומיות או מייצגים חגיגות של פטריוטיות.
הסמלים נועדו להיות כוללניים ולייצג את כלל החברים בקהילה הלאומית.
סמל של האומה ו/או השושלת השלטת.
חותם או חותמת של האומה ו/או השושלת השלטת.
מחשבה ו/או מוטו, יכולים לשמש גם בנפרד.
צבעים לאומיים, לעיתים קרובות נובעים מהסמלים המוזכרים מעלה.
סמל מופשט, לדוגמה: צלבים, מגן דוד
המנון לאומי, מזמורים מלכותיים וקיסריים.
לצד המנון רשמי גם שירים פופולריים יכולים להוות סמל לאומי.
במובנים רבים, ניתן גם לראות בנופים ידועים בארץ כסמלים לאומיים, כפי שניתן לראות בפריטים מסורתיים של אומנות, של לבוש מסורתי, אפוסים ומיתוסים כמו גם סמלים בשימוש של הנבחרת הלאומית.
סמל מדינה הוא סמל המציין מדינה עצמאית בצורה של שלט אצולה.
בעוד שדגל לאומי משמש בדרך כלל את האוכלוסייה הכללית והוא מתנוסס על בניינים, ברחובות ועל אוניות, סמל לאומי נחשב בדרך כלל לסמל של הממשלה או, במיוחד במונרכיות, של ראש המדינה באופן אישי ונוטה לשמש בהדפס, על כלי שריון, וכקישוט קיר במבנים רשמיים.
שימוש חשוב בסמלים לאומיים הוא על כריכות דרכונים, המסמך המשמש בעולם להוכחת אזרחותו של אדם.
שימוש נוסף לסמלים לאומיים הוא כסמל על מטבעות של המדינה.
הסמלים הלאומיים המקוריים היו (וממשיכים להיות) שלטי אצולה הרלדיים, שיש להם מגן עליו סמלים (מטענים) ולעיתים קרובות סמלים אחרים כגון כתר ותומכים.
עד המאה ה-20, רוב המדינות העצמאיות בעולם המערבי היו מונרכיות ולכן השתמשו בסגנון המלוכני של הסמל.
סגנון זה מומחש, למשל, על ידי סמל שוודיה וסמל הממלכה המאוחדת, שניהם עדיין בשימוש.
מאפיינים של סגנון זה הם המגן של הממלכה, התומכים משני הצדדים (בדרך כלל חיות, אך עשויים להיות גם ציפורים, דגים, בני אדם או אפילו חפצים דוממים כמו בסמל ספרד) והכתר מעל הסמל.
הכתר על סמל הממלכה המאוחדת, למשל, הוא ספציפית כתר טיודור.
בשניהם מופיע גם סמל של מסדר האבירות של המונרך המקיף את המגן: שרשרת מסדר הסרפים על סמל שוודיה וחגורת מסדר הבירית על סמל בריטניה.
מוטו מוצג לעיתים קרובות מעל או מתחת למגן.
האריה (המכונה לפעמים נמר כאשר הוא מתואר הולך), בהיותו סמל של כוח וריבונות, כמו גם של ישו (אריה יהודה), הוא מטען נפוץ על סמלי המונרכיות האירופיות כיום (בלגיה, דנמרק, לוקסמבורג, הולנד, נורווגיה, ספרד, שם האריה מייצג את לאון, שוודיה ובריטניה), כמו גם כמה מונרכיות לשעבר.
יש מגוון רב בסמלים של הרפובליקות האירופיות.
רבים בחרו להשתמש באותו סמל שבו השתמשו כמונרכיות (או כחלק ממונרכיות).
פינלנד, למשל, משתמשת בסמל הקודם של הדוכס הגדול של פינלנד, תואר שהחזיק המונרך השוודי עד 1809 ולאחר מכן הקיסר הרוסי עד 1917. דוגמאות נוספות כוללות את סמלי בולגריה, צ'כיה ואסטוניה, שבכולם גם מופיעים אריות.
כמו אריות, עיטים היו מטענים נפוצים בסמלים רבות של מונרכיות אירופיות לשעבר (אם כי הם אינם מופיעים על אף סמל של מונרכיה אירופית עכשווית).
עיטים דו-ראשיים היו קשורים גם לכוח האימפריאלי (במיוחד זה של האימפריות הביזנטית, הרומית הקדושה, האוסטרית, והרוסית).
כיום ניתן למצוא אותם על סמלי רוסיה, סרביה, מונטנגרו ואלבניה.
עיטים חד-ראשיים מופיעים בסמלים של פולין, גרמניה ורומניה.
אוסטריה משתמשת בעיט חד-ראשי כתומך לסמלה, אך רשמית הוא אינו קשור ונבדל מהעיט הדו-ראשי ששימש את האימפריה האוסטרית.
עיטים מופיעים גם כתומכים בסמלי מדינות ערב, כהשראה מעיט צלאח א-דין.
סמלים אלה כוללים את סמלי מצרים, עיראק והרשות הפלסטינית, ובעבר על סמלי לוב, תימן והרפובליקה הערבית המאוחדת.
קולוניות אירופיות רבות לשעבר בחרו להשתמש בסמל הרלדי, אך ללא קשר לסמל ששימש את האימפריות שלהן.
אוסטרליה וג'מייקה הן דוגמאות למדינות שיצרו סמל מודרני שכזה על פי עקרונות הרלדיים ישנים.
שתי המדינות הללו גם בחרו שלא להשתמש בכתר על גבי הסמלים שלהן, אף על פי שבאופן רשמי הן מונרכיות (אוסטרליה משתמשת בכתר אדוארד הקדוש בתוך הסמל, בחלקים המייצגים את קווינסלנד ו-ויקטוריה).
סמל אוגנדה הוא דוגמה טיפוסית לסמל אפריקאי, עם מגן שבטי הנתמך על ידי בעלי חיים מקומיים.
לעיתים קרובות מדינה תשתמש בגרסאות שונות של סמלה למטרות שונות.
לדוגמה, למדינות רבות יש גרסה "פשוטה" של סמליהן, כאשר הגרסה המלאה מוגבלת לשימוש על ידי ראש המדינה או בנסיבות ספציפיות אחרות.
סוג נפוץ נוסף של סמל לאומי הוא חותם.
במקור, חותם שימשה לאימות מסמכים על ידי הטבעה.
חותמים אלה הכילו לעיתים סמלים.
ארצות הברית אימצה חותם שעיצובו הגרפי ישמש גם כסמל המדינה ולא רק כחותם על מסמכי המדינה.
סוג סמל זה נפוץ בעיקר ביבשת אמריקה אך גם ברחבי העולם.
המאפיין העיקרי של החותם הוא צורתו העגולה והטקסט המתאר את תפקידו.
חותמים לאומיים רבים הם למעשה, במידה מסוימת, בחלקם הרלדיים ויכולים להיות להם אפילו צבעים קבועים, גם אם לחותם יש שימוש אחר במקור - כחותמת בשעווה - ובמובן זה אין לו צבעים.
סמלים שאינם עומדים בכללי ההרלדיקה משמשים לעיתים קרובות מדינות שהמשטרים שלהן מהפכניים, או שיש להם כללים מקומיים משלהם לגבי סמליות לאומית, ולכן לא השתמשו בהרלדיקה בסגנון אירופאי מסורתי.
המקבילה היפנית לסמל הרלדי היא המון (ביפנית: 紋, סימן או סמל), המשמש הן ביפן והן במזרח אסיה כמעין הרלדיקה אזורית.
מדינות רבות שנכנסו תחת השפעת ברית המועצות במהלך המאה ה-20 עיצבו את סמלן ברוח סמל ברית המועצות, שנוצר בשנות ה-20. הצורות עקבו אחר דפוס נפוץ מאוד ומאחר שסמלים אלו שימשו באותו אופן כמו סמלים הרלדיים מסורתיים, גם אם לא פעלו לפי כללי ההרלדיקה, הם כונו "הרלדיקה סוציאליסטית".
רבים מהם שילבו סמלים של תעשייה וחקלאות, כמו הפטיש והמגל, השמש העולה והכוכב האדום הקומוניסטי.
כמו כן הופיעו בסמלים נופים וכלי נשק, כפי שניתן לראות בדוגמאות שלהלן.
עם נפילת מסך הברזל עברו חלק ממדינות הגוש המזרחי להרדליקה אירופית מסורתית - ראו למשל את סמלי בולגריה, גאורגיה, הונגריה ורומניה.
עיצובי ההרלדיקה הסוציאליסטית השפיעו גם על כמה מדינות לא סוציאליסטיות, כמו איטליה.
היה חפץ דמוי דגל ששימש כדגל צבאי על ידי יחידות בצבא הרומי.
"סמל היחידה" הנפוץ הציג תמונות של ה"אקווילה" הרומית על רקע אדם.
המילה "vexillum" היא נגזרת של המילה הלטינית "velum", שמשמעותה מפרש, המאשרת את הראיות ההיסטוריות (ממטבעות ופסלים) ולפיהן "vexilla" היא פשוטו כמשמעו "מפרשים קטנים": סמלי יחידה דמויי דגל.
ב-"vexillum", הבד היה תלוי על קורה אופקית התלויה על מוט.
זאת בניגוד לרוב הדגלים המודרניים שבהם ה"מנוף" של הבד מחובר ישירות למוט אנכי.
עם זאת, זה לא ברור לחלוטין ממקורות ששרדו ("וקסילציה").
"סמל היחידה" הצבאי הרומי היחיד שקיים מתוארך למחצית הראשונה של המאה ה-3 לספירה והוא נמצא במוזיאון פושקין לאמנויות יפות.
זוהי פיסת בד פשתן גסה כמעט מרובעת עם דמותה של האלה ויקטוריה ומידותיו 47×50. ס"מ.
בקצה התחתון יש שרידי שוליים.
סמל היחידה היה מחובר בעבר לחתיכת עץ.
אך לא ידוע לאיזו יחידה צבאית השתייך.
הוא נמצא במצרים בדיוק לפני 1911, אך גם מקורו המדויק אינו ברור.
לעיתים מדווח כי סמל היחידה של הרפובליקה הרומית העתיקה היה בצבע אדום ועליו האותיות SPQR (שפירושן "הסנאט ואנשי רומא") בצהוב, עם זאת, קשה למצוא ראיות לכך שהם היו אי פעם על דגלים צבאיים שנישאו על ידי הצבא.
זוהי ההופעה היחידה של סמל היחידה היחיד שהתגלה, וייתכן שהוא אינו עקבי בין סמלים אחרים.
שימוש כללי ושימוש מאוחר יותר
המונח "וקסילום" (ברבים: "וקסילה") משמש באופן כללי יותר לכל חפץ, כגון שריד או אייקון, המשמש כסטנדרט בקרב, ויכול להיחשב כמקבילה ההתקפית של הפלדיום ההגנתי יותר בהקשר זה.
וקסילולוגיה, או חקר הדגלים, גוזר את שמה ממילה זו, ווקסילואיד הוא סטנדרט שאינו בצורת דגל רגיל.
כמעט כל האזורים באיטליה של ימינו משמרים את השימוש בסמלי היחידה.
תהלוכות דגלים נוצריים רבים בצורת "סמל היחידה"; בדרך כלל דגלים אלה נקראים "לברה".
על פי הסטנדרט שאומץ על ידי הקיסר הרומי הנוצרי הראשון קונסטנטינוס החלפתי את חוד החנית הרגיל בסמל ה"צ'י-רו".
לדוגמה, סמל היחידה משמש את לגיון מרים ככינוי לסמלים שלו.
גרסה קטנה יותר משמשת על המזבח וגרסה גדולה יותר מובילה תהלוכות.
בימי הביניים, סוג הדגל התלוי על מוט רוחב אופקי נודע כ"גונפאלון".
סמל מונגוליה הנוכחי משמש כסמלה הלאומי של המדינה מאז הרפורמה הדמוקרטית בשנת 1992, והוא נקבע בחוקה החדשה.
הסמל מעוצב כמעגל כחול המסמל את השמים, על בסיס פרח לוטוס אשר מסמל טוהר.
בקצה העליון של מסגרת המעגל ניתן לזהות את הצ'אנדאמאני, סמל לעבר, הווה ועתיד.
במרכז הסמל נמצא שילוב של הסמל העממי סויומבו וסוס מכונף, המייצג חופש, עצמאות ואת רוחה של מונגוליה.
בתחתית הסמל ניתן לזהות צורות הרים המסמלים את האדמה.
בבסיס הסמל ניתן לזהות את גלגל הגורלות בבודהיזם, העטוף בצעיף הנקרא "חאדאג" - המסמל קבלת פנים.
המסגרת של הסמל מעוטרת בצלבי קרס.
הסמל המלכותי של הוד רוממותו אלבר השני הוא הסמל הרשמי של מונקו.
המגן במרכז מעוטר בצבעי כסף ואדום.
הנזירים התומכים במגן הם תזכורת לכיבוש מונקו בשנת 1297, כאשר פרנסואה גרימלדי נכנס לעיר עם חיילים לבושים כנזירים.
הצווארון מסביב למגן מייצג את מסדר סיינט צ'ארלס.
מתחת לצווארון מופיע המוטו של גרימלדי - "Deo Juvante" (שפירושו בלטינית בעזרת אלוהים).
הסמל כולו עטוף בגלימת קטיפה, ולראשה כתרו של נסיך מונקו.
סמל מונטסראט אומץ בשנת 1909.
הסמל מתאר את ארין אישה הלבושה ירוק שהיא ההאנשה של אירלנד, בהתבסס על האלה אריו במיתולוגיה האירית.
ארין מחזיקה בידה נבל המסמל את רפובליקת אירלנד ומופיע גם בסמל אירלנד וכן צלב המסמל את הנצרות.
הסמל מציג את הקשר בין מונטסראט למתיישבים האירים שהוגלו מאירלנד אל האי על ידי אוליבר קרומוול.
הסמל מופיע על דגל האי שהוא יוניון ג'ק שעליו הסמל, וכן על דגל מושל מונטסראט.
סמל מדינת ישראל הוא מגן אשר במרכזו מנורת שבעת הקנים, משני צדדיה ענפי זית ובתחתיתו הכיתוב "ישראל".
מעמדו המשפטי והמדיני של סמל מדינת ישראל על פי החוק, נקבע בחוק הדגל, הסמל והמנון המדינה, תש"ט-1949, שהתקבל ביום 24 במאי 1949 ובשנת 2018 ניתן לו מעמד חוקתי בחוק יסוד: ישראל – מדינת הלאום של העם היהודי.
יש שתי גרסאות עיקריות של הסמל: באחת מופיעים המנורה, ענפי הזית והמילה "ישראל" בצבע זהוב על רקע כחול עמוק, ובאחרת הם מופיעים בצבע לבן או אפרפר-כסוף על רקע כחול.
עיצבו את הסמל האחים גבריאל ומקסים שמיר, והוא נבחר מבין הצעות רבות שהוגשו לוועדת הסמל והדגל שהקימה מועצת המדינה הזמנית.
לוועדה פנו 164 אנשים שהגישו 450 הצעות.
שלוש הצעות נבחרו ועלו לדיון: הצעתם של אוטה וליש ווינד סטרוסקי, הצעתם של איתמר דוד ושכטר, והצעתם של האחים שמיר.
הצעתם של וליש וסטרוסקי כללה מגן מחולק לשניים - בחלק הגדול התחתון מופיעה מנורת שבעת הקנים בעיצוב הדומה לתבליט על שער טיטוס ברומא, ובחלק העליון מופיעים שבעת הכוכבים מהצעתו של הרצל לדגל.
הצעתם של דוד ושכטר התבססה על הפסיפס של בית הכנסת העתיק שלום על ישראל ביריחו.
בפסיפס מופיעה מנורת שבעת הקנים ניצבת על שלוש רגליים (ולא על בסיס רחב כמו בשער טיטוס, ראו להלן), משני עבריה שופר ולולב ומתחתיה הכתובת "שלום על ישראל" (על-פי מזמור קכ"ה בתהילים).
בהצעתם של דוד ושכטר המנורה מופיעה בעיצוב דומה לזה שבפסיפס בית הכנסת ביריחו, שבעת הכוכבים של הרצל מקיפים אותה משלושה עברים, ומתחתיה מופיעים ענף זית, אתרוג, לולב, שופר, והמוטו: "שלום על ישראל".
הצעתם המקורית של האחים שמיר כללה מגן שבמרכזו מנורת שבעת הקנים בעיצוב סכמטי מודרני.
בהצעתם, שבעת הכוכבים של הרצל מסודרים מעל המנורה בשורה, ומשני עבריה ענפי זית.
הוועדה החליטה כי הצעתם של האחים שמיר תשמש בסיס לסמל המדינה, אולם דרשו לערוך בה שינויים.
לדברי האחים שמיר, הם עצמם רצו במנורה בעיצוב מודרני, אולם העיצוב הזה לא נראה הולם בעיני חברי הוועדה, ובהם בבה אידלסון שעמדה בראשה, והם העדיפו את העיצוב המופיע בתבליט שער טיטוס.
התבליט מתאר תהלוכה של עבדים וחיילים השבים לרומא לאחר ניצחון הרומאים על היהודים במרד הגדול והחרבת בית המקדש השני בירושלים בשנת 70 לספירה.
השימוש בתבליט הרומי נועד לסמל את חזרת המנורה למקומה המקורי.
השימוש בענפי זית מצא חן בעיני חברי הוועדה, והועדף על פני השימוש בסמלי הלולב, האתרוג והשופר, שכן הם ביקשו להימנע משימוש בסמלים בעלי אופי דתי מובהק.
הוספת ענפי הזית כסמל לשלום נראתה עדיפה על-פני השימוש במוטו "שלום על ישראל", אולם בכל זאת, ביקשה הוועדה להוסיף את השם "ישראל" בעברית מתחת למנורה.
שבעת הכוכבים של הרצל הושמטו בסופו של דבר מהעיצוב הסופי.
השיר הנפוץ המוקדש לסמל המדינה "מנורה וענפי זית" שחיבר רפאל ספורטה מסתיים במילים .
בחוק הדגל, הסמל והמנון המדינה
חוק הדגל, הסמל והמנון המדינה קובע איסור פלילי על פגיעה בכבודו של סמל המדינה, ומגביל את השימוש בסמל:
בעשור השישי של המדינה (1998–2008), חל מפנה הדרגתי בשימוש בסמל המדינה.
שרים אחדים החליטו לאמץ להם סמל פרטי: שר הביטחון, שר החוץ, שר התחבורה, שר הכלכלה, שרת התרבות, שר החקלאות ועוד.
את הסמלים הפרטיים מציבים שרים אלה בראש אתרי האינטרנט שלהם, במודעות פרסומת בעיתונות ובפרסומים אחרים.
גם ברובד היותר נמוך – באגפים של משרדי ממשלה ורשויות ממשלתיות – חל כרסום בשימוש סמל המדינה.
פקידים העומדים בראשות יחידות אלו מזמינים עיצוב סמלים משלהם ומפיצים אותם באמצעות לשכת הפרסום הממשלתית.
תהליך זה הגיע לשיאו באוקטובר 2013: יו"ר הכנסת, שסמלה היה סמל המדינה מאז האספה המכוננת ב-1949, הכריז על תחרות לעיצוב "לוגו חדש לכנסת".
החלטתו עוררה מחאה ולמעלה מ-13,000 איש הצטרפו לעצומה מטעם המועצה לקידום ערכי המורשת הישראלית.
אחת מתוצאות הלואי של המחאה הציבורית הייתה שחלק ממשרדי הממשלה הנ"ל החליטו להחזיר את סמל המדינה לאתרי האינטרנט שלהם.
ב-19 ביולי 2018 אשרה הכנסת חוק יסוד: ישראל – מדינת הלאום של העם היהודי.
סעיף 2 מוקדש לסמלי המדינה – הדגל, הסמל וההמנון - שקיבלו גושפנקה רשמית בראשית המדינה בחוקים רגילים ועתה גם בחוק יסוד.
בתיאור המילולי של סמל המדינה נשמט אחד מארבעת מרכיביו – המגן (הראלד), שמבטא ריבונות בסמלי מדינות רבות ברחבי העולם.
סמל מוזמביק אומץ בשנת 1990.
מבנה הסמל מבוסס על סמל ברית המועצות ומייצג הזדהות עם עקרונות הסוציאליזם.
הוא כולל גלגל שיניים וגבעולי תירס סביבו.
במרכז ניתן לראות את השמש האדומה מעל ההרים, רובה AK-47, מעדר וספר.
הזר קשור בסרט אדום עם שם המדינה.
גבעול התירס וקנה הסוכר מייצגים את החקלאות והטבע.
גלגל השיניים מייצג את כח העבודה.
הרובה מייצג את הלחימה לעצמאות המדינה.
הצבע האדום מייצג את השאיפה לסוציאליזם.
השמש האדומה מייצגת את דרום אפריקה ותקווה לחיים טובים יותר.
סמל מונטנגרו אומץ על ידי הפרלמנט ב-12 ביולי 2004 והחליף את הסמל של ממלכת מונטנגרו.
השינוי העיקרי הוא שינוי צבע העיט מכסף לזהב.
הסמל מתאר את העיט הדו-ראשי בזמן מעוף – סמל משפחת פטרוביץ'-נגוש (Petrović-Njegoš) שהיו שליטי מונטנגרו.
למעשה זה סמל ביזנטי שמתבסס על סמל רומאי.
העיט הדו ראשי מסמל איחוד של המדינה עם הכנסייה הנוצרית.
עיט דו ראשי זה היה גם סמל של שליטי זטה (Zeta) משפחת צ'ורני (Crnojević).
בקביעת פריסת הסמל עומד סמל של רוסיה הצארית, איתה שליטי מונטנגרו היו בקשרים פוליטיים קרובים.
האריה העובר במרכז הסמל הוא סמל של הסמכות הבישופית ומייצג נושא תחיית המתים הנוצרית.
הוא הועתק מהסמל של ונציה שהיה לה השפעה גדולה באזור.
כאשר מונטנגרו קבלה עצמאות מסרביה היא הייתה תחת שלטון של כוהני דת תוך התמודדות מתמדת עם פלישות האימפריה העות'מאנית.
זו הסיבה לנוכחות החזקה של הנושאים הדתיים בסמל.
עם התבססות השליטה החילונית בשנת 1851 האריה הועמד מתחת לעיט וראשי תיבות של השליט היו על המגן.
בסמל הנוכחי, האריה הוצג מחדש מעל העיט בניגוד למסורת של המאה ה-19. על אף שהמדינה היא רפובליקה, גם כתר הממלכה מוצג בסמל.
יש בכך ניגוד מסוים, אך הפתרון פופולרי מאוד בקרב התושבים.
סמל מולדובה אומץ לשימוש ב-2 בדצמבר 1990. הוא מבוסס על סמל רומניה וכולל עיט המחזיק צלב במקורו, ובציפורניו מחזיק שרביט וענף של זית.
העיט מסמל את השייכות לעולם הנצרות בעוד הזית מסמל את השאיפה לשלום.
העיט תומך במגן המוטען בסמליה המסורתיים של מולדובה: ראש שור עם שמש בין הקרניים, זוג מעוינים המייצגים את אוזני השור, שושנה וירח בתקופת חצי-סהר.
כל הסמלים הללו צבועים בצבע זהב על רקע אדום וכחול.
כאשר קיבלה מושבת הכף ממשל אחראי בשנת 1872 ויחד עמו הוחלט כי למושבה ראוי שיהיה סמל משלה.
טקס הנחת אבן פינה למבנה פרלמנט המושבה החדש במאי 1875 נחשב להזדמנות טובה להצגתו של סמל מושבת הכף החדש.
צ'ארלס אקן פירברידג', אישיות סמכותית מקייפטאון ובעל עניין בהרלדיקה, התבקש לעצב סמל עבור המושבה.
הסמליות המוצגת בשלט היא ברורה: האריה המוצג בשלט האצולה הוא חיה דרום אפריקאית מובהקת אשר הופיע גם בסמלי שני הכוחות הקולוניאליים אשר משלו באזור הכף - הולנד ובריטניה הגדולה.
הטבעות נלקחו משלט האצולה של ג'ן ואן רייבייק מייסד המושבה.
שלושת הפלר דה ליס ייצגו את תרומתם של ההוגנוטים בימיה הראשונים של המושבה.
בציצה שובצה גברת התקווה הטובה אוחזת בעוגן כתזכורת להיותו של הכף נמל מבטחים ו"פונדק הימים".
התומכים הם גנו שחור וראם הצבי - חיות דרום אפריקאיות טיפוסיות.
מתחת לשלט נקבע המוטו: Spes Bona (תקווה טובה).
סמל מונטריאול הוא הסמל הרשמי של העיר הקנדית מונטריאול.
הסמל נוצר על ידי ראש העיר הראשון של העיר, ג'אקוס ויגר וב-1833 הקונסולים של העיר אישרו את הסמל והסמל נהפך לסמל הרשמי של העיר.
הסמל נשאר באותה גרסה 105 שנים ואז היא קצת עוצבה ושונתה ב-21 במרץ 1938 על ידי מעצבים בסטנדרטים גבוהים.
למעשה עד 1981 הוא היה הסמל היחידי של העיר אך אז נוצר לוגו חדש לעיר שכיום שניהם מייצגים את העיר.
ב-13 בספטמבר 2017 החליטה מועצת העיר להוסיף סמל המייצג עמים ילידים, אורן לבן במעגל באמצע הצלב.
הכתוביות שעל הקלף- על קלף הנייר בחלקו התחתון של הסמל כתוב באותיות לטיניות את המוטו "CONCORDIA SALUS" שמשמעותו גאולה דרך הרמוניה.
גם בסמל של פרובינציית קוויבק יש הסדר דומה עם קלף בחלק התחתון.
עלי מייפל- בסמל מונטריאול כמו בסמל קוויבק יש את המוטיב של עלי המייפל שמסמלים קשרי ידידות בין מגוון רחב של אלמנטים של אוכלוסיית העיר.
הבונה- שנמצא רכוב מעל הסמל.
צורת המגן- כמו סמל קוויבק צורת המגן נלקחה מצורת המגן של צרפת.
שטח המגן- בצבע אפור שמזכיר את הסמל הראשון של העיר שנוצר על ידי ראש העיר הראשון.
צלב אצולה- הוא סמלה של הנצרות שמניע ומראה את עקרונתיה של יסודות העיר.
המגן מחולק ל-4 רבעים שבכל אחד מהם מוטיב שונה:
פלר דה ליס של בית בורבון- מסמל את המתיישבים הצרפתיים שהיו האירופאים הראשונים שהיו בעיר.
שושנת לנקסטר האדומה- מסמל את המרכיב האנגלי של אוכלוסיית העיר.
פרח הקוץ- מסמל את האוכלוסייה הסקוטית של העיר.
התלתן- מראה שלמתיישבים הראשונים היה קשר דם אירי.
חותמה הגדול של מדינת מונטנה או הסמל הגדול של מדינת מונטנה אומץ ב-1865, כשמונטנה הייתה שטח טריטוריאלי בארצות הברית.
כשהפכה למדינה ב-1889, הוחלט להשתמש באותו החותם.
ב-1891, הוצע לשנות את הסמל לסמל חדש לגמרי.
לא עברה אפילו הצעה אחת.
בטבעת החיצונית של הסמל מונצחת הכתובת:"The Great Seal of the State of Montana" (בעברית: "חותמה הגדול של מונטנה").
בתוך הטבעת נוף הררי, יערות והמפלים הגדולים.
כלי חפירה מצוירים מקדימה, המייצגים את תעשיית המדינה.
למטה סרט ובו מוטו המדינה: "Oro Y Plata" .
סמל מדריד הוא סמלה הרשמי של הקהילה האוטונומית מדריד שבספרד.
המגן מעוצב כשדה אדום שבו שתי טירות זהב בעלות שלושה צריחים משוננים שחלונותיהן ודלתותיהן כחולים.
הטירות והרקע האדום נלקחו מסמל ממלכת קסטיליה ששלטה באזור בעבר ומספר הטירות הוא שניים כדי לסמל את קסטיליה-לה מנצ'ה ואת קסטיליה ולאון שבשטחן.
מעליהם שבעה כוכבים מחומשים לבנים מסודרים בשתי שורות, ארבעה בעליונה, ושלושה בתחתונה.
הכוכבים מייצגים את שבעת המחוזות האדמיניסטרטיביים שבשטח הקהילה האוטונומית ואת שבעת הכוכבים שבסמל העיר מדריד, בירת הקהילה האוטונומית.
סמל מורסיה הוא סמלה הרשמי של הקהילה האוטונומית מורסיה שבספרד.
הסמל מעוצב כממגן "ספרדי" שבו שדה אדום שבו בקנטון ארבע טירות זהב בעלות שלושה צריחים משוננים, האמצעי גבוה יותר משכניו.
הטירות מסודרות בשני צמדים, אחד מעל השני והן מסמלות את ארבעת הגבולות של האוטונומיה: קסטיליה-לה מנצ'ה, ולנסיה, אנדלוסיה והים התיכון.
בפינה השמאלית התחתונה שבעה כתרי זהב פתוחים מלמעלה, מסודרים בארבע שורות: כתר אחד, שלושה, שניים ואחד.
הכתרים מסמלים את בירת האוטונומיה, העיר מורסיה שבסמלה מופיעים גם שבעה כתרים.
לאחר שאלפונסו העשירי כבש את העיר במאה ה-13, הוא העניק לה את הרשות לשים חמישה כתרים בסמלה, לציון היותה ממלכתו החמישית, לאחר קסטיליה, לאון, גליסיה וקורדובה.
כתר נוסף הוענק לעיר במאה ה-14 על ידי פדרו הראשון מקסטיליה.
הכתר השביעי נוסף על ידי פליפה החמישי, מלך ספרד.
סביב המגן גבול זהב ומעליו מותקן כתר ממלכת ספרד.
מבחינה הרלדית יש כמה בעיות בבלאזון ובעיצוב הסמל.
בתיאור הסמל לא מפורט האם הטירות צריכות להיות סגורות או פתוחות.
אם הן פתוחות, יש לצייר אותן עם לפחות שני חלונות, וצבע החלונות והדלתות צריך להיות שונה, בדרך כלל כחול.
בתיאור הסמל הטירות מופיעות בקנטון, בעיצוב בפועל הן תופסות רבע מהמגן, בעוד קנטון צריך להיות קטן יותר, כתשיעית משטח המגן.
על פי התיאור, המגן מוגדר כספרדי שהוא מעוגל למטה לגמרי ואילו בסמל המוצג, הוא ישר מלמטה.
כמו כן, הגבול המופיע בסמל, כלל לא מופיע בתיאור.
עיצוב הכתר אינו זהה למקור והוא חסר את כיפת הבד האדומה שבתוך הכתר.
סמל מוסקבה הוא סמלה הרשמי של העיר מוסקבה, בירת רוסיה, המשמש גם כבסיס לסמל רוסיה הנוכחי.
הסמל עוצב לראשונה בתקופת איוואן השלישי, כסמל נסיכות מוסקבה.
בתחילת המאה ה-18 החלו להשתמש בתמונתו של גאורגיוס הקדוש רכוב על סוסו בזמן שהוא קוטל את הדרקון.
לאחר המהפכה הרוסית אומץ סמל חדש, בגרסה הסובייטית, אשר כלל כוכב אדום גדול, מוקף בעיגול המסמל את התעשייה, ואובליסק רחב.
הסמל לא נחשב לסמל העיר אלא לסמל מועצת העיר.
ב-1993 אומץ סמל חדש, גאורגיוס הקדוש הרכוב שדוקר נחש, על רקע מגן אדום.
סמל מדינת אורנג' החופשית (בהולנדית: Wapen van de Oranje-Vrijstaat) הוא סמלה הלאומי של מדינת אורנג' החופשית, אשר התקיימה בשטחי דרום אפריקה של ימינו במהלך המחצית השנייה של המאה ה-19.
בלב סמל מדינת אורנג' החופשית עומד מגן לבן עם מסגרת שחורה.
בשלושה קצותיו, התחתון, הימני העליון והשמאלי העליון, ממוקמים חצוצרות, אשר הושאלו באופן ישיר מייצוגם בדגל בית המלוכה של הולנד, בית אוראניה-נאסאו.
בין החצוצרות, במרכז, משתרע עיגול לבן המכיל את עיקר תוכן הסמל.
חציו העליון מבטא את עולם החי של המדינה.
מימין האריה המקומי, משמאל שלשה כבשים המבויתת אותן הביא האדם הלבן, ובמרכז נישא לגובה עץ תפוזים.
לעץ התפוזים משמעות מיוחדת בשל אזכור שמו בשם המדינה.
בחציו התחתון של העיגול מופיעה עגלת משא, המייצגת את האפריקאנר הנודד, ה"טרקבור", התר את הארץ בחפשו אחר חירות ומקום להקים בו מולדת.
בעיגול מוצגים שני כיתובי מוטו.
בקצותיו כתוב בהולנדית "VRYHEID IMMIGRATIE", שפירושו "חירות ומסע"; ובמרכזו כתוב בהולנדית גם כן "GEDULD EN MOED", שפירושו "סבלנות ואומץ".
ומעבר לכל זה, משני צדי המגן תומכים שני דגלי מדינת אורנג' החופשית, אחד במכל צד.
בדומה לאופן עיצוב דגלה, גם ביחס לעיצוב סמלה של מדינת אורנג' החופשית, היה למלוכה ההולנדית השפעה משמעותית.
לבקשת נשיא מדינת אורנג' החופשית הראשון, יוזיאס פיליפ הופמן, ובהסכמת מלך הולנד וילם השלישי (1849-1890), הסמל עוצב לבסוף על ידי "המועצה העליונה לענייני אצולה" (Hoge Raad van Adel) - גוף רשמי של ממשלת הולנד.
בינואר 1856 הוא הובא לאישור מועצת העם, הפרלמנט של מדינת אורנג' החופשית.
לאחר תקופה של דיון פנימי במדינה באשר לאופי הסמל שעוצב בהולנד, ועל אף התנגדות מסוימת, ב-28 בפברואר 1856, המועצה אישרה אותו לבסוף.
באופן רשמי הסמל הפך לסמלה של המדינה רק כשנה לאחר מכן, ב-23 בפברואר 1857, והוא נשאר בתוקף עד ה-31 במאי 1902, אז מדינת אורנג' החופשית הובסה על ידי בריטניה במלחמת הבורים, וחדלה מלהתקיים.
לאחר ניצחון הבריטים על מדינת אורנג' החופשית, הם הקימו על חורבותיה את מושבת נהר האורנג', אשר התקיימה עד שנת 1910. הסמל שבחרו הבריטים למושבה נעדר כל ייצוג או שאיבת השראה מהסמל ההיסטורי של המקום - סמל מדינת אורנג' החופשית.
סמל המדינה החדשה כלל ייצוג לא מבוטל לסמל מדינת אורנג' החופשית.
מעל הסמל התנשא בגאון אריה, וברבע הימני התחתון של המגן עמדה עגלה, הדומה לעגלת האפריקאנר הנודד מסמל המדינה.
בנוסף ברבע השמאלי התחתון הופיע עץ תפוזים.
לאחר נפילת האפרטהייד והקמת דרום אפריקה החדשה, סמל פרובינציית המדינה החופשית, המשתרעת כיום בשטח עליו הייתה פעם מדינת אורנג' החופשית, לא כלל שום אזכור ממשי לסמל מדינת אורנג' החופשית ההיסטורית.
סמלה של נונאווט הוא שלט אצולה הנקרא באופן רשמי "מגן הוד מלכותה, שניתן לנונאווט" ("The Arms of Her Majesty in Right of Nunavut")
הסמל ניתן לטריטוריית נונאווט על ידי רומאו לה-בלאן, המושל הכללי של קנדה ב-31 במרץ 1999 - יום אחד לפני יצירת הטריטוריה של נונאווט.
הסמל של נונאווט הוא ייחודי בעיצובו, שכן בעיצוב השתתפו מנהיגים, זקני השבט ואומנים אינואיטים.
הוגשו למעלה מ-800 הצעות לדגל ולסמל, וכל אלמנט מהסמל נבחר בנפרד.
חמש טיוטות הוכנו ומהן נבחרה אחת המשלבת בצורה הטובה ביותר בין הסמלים האינואיטים המסורתיים, ושלטי האבירים המסורתיים.
המגן, שצורתו עגולה, שונה מהמקובל, צבוע בכחול וזהב - המסמלים את עושרה של הטריטוריה.
האלמנטים המרכזיים במגן הם השמש שאינה שוקעת ("שמש אמצע הלילה") וכוכב הצפון.
תחתיהם נמצאת מנורת האבן האינקשוקית הקרויה "קווליק" המסמלת את החום של הבית והקהילה, וכן האינוקשוק - אבן הדרך המסמלת את הטריטוריה והאדמה.
מעל המגן מצוי איגלו המסמל את אורח החיים המסורתי, וכן את בית המחוקקים של נונאווט, שמעליו הכתר - המסמל את שלטונה של מלכת קנדה.
תומכי המגן הם אייל הצפון (הקאריבו) והחדשן, המסמלים את ההתבססות על אוצרות הטבע הן של היבשה והן של הים.
האייל עומד על פרגים ארקטיים, עשבי אש ופרחי אברש והחדשן - לצד קרחונים.
המוטו הרשום באותיות אינוקטיטוטיות הוא "נונאווט סאנגיניווט" שמשמעו "נונאווט היא כוחנו" או "האדמה היא כוחנו".
סמל מדינת נבדה או החותם הגדול של מדינת נבדה מושפע מהסמל של טריטוריית נבדה שקדמה למדינה.
בשנת 1864, עת שהחלו ההכנות להפוך את הטריטוריה למדינה דנו גם בשאלת סמל המדינה הרשמי.
ב-31 באוקטובר 1864 הצטרפה הטריטוריה כמדינה לארצות הברית.
ב-24 בפברואר 1866 הוחלט להחליף את מוטו המדינה מ-"Volens et Potens" ל-"כולנו למען מדינתנו" ("All for Our Country"), וכן, הוחלט על סמל המדינה המייצג את משאביה הכלכליים של המדינה - הסמל מציג כורה הגורר קרונית מלאה עפרות כסף ממכרה החצוב בתוך הר ברקע הסמל.
התפתחות התחבורה והתקשורת במדינה מסומלים על ידי רכבת הקיטור החוצה את הסמל ועמודי הטלגרף ברקע הסמל.
ענף החקלאות מיוצג באמצעות אלומת דגן, מגל ומחרשה בחזית הסמל.
יופייה הטבעי של המדינה מיוצג על ידי השמש הזורחת על פסגת הר מושלג.
36 הכוכבים המקיפים את המעטפת הפנימית של הסמל מסמלים את היותה של נבדה המדינה ה-36 שהצטרפה לאיחוד.
מסביב לסמל מופיעה הכתובת: "החותם הגדול של מדינת נבדה" .
סמל מצרים הוא עיט צלאח א-דין זהוב המביט שמאלה.
סמל זה הוא מתקופת צלאח א-דין.
במרכז העיט ישנו מגן המכיל פסים אנכיים בצבעי אדום-לבן-שחור, כצבעי דגל מצרים.
בתחתית מופיע הכיתוב "جمهوريّة مصر العربيّة" (רפובליקת מצרים הערבית, בערבית).
ה"עיט של צלאח א-דין" הוצג בתחילה כסמל של מהפכת הקצינים החופשיים ב-1952. גרסת הסמל עם המגן (בצבעי דגל מצרים) הושקה בתקופת הנשיא מובארכ, ב-1984. בהפיכה במצרים בשנת 2011, העיט בסמל הפך מזוהה עם משטר מובארכ, אך למרות דימוי זה הסמל שרד גם לאחר המהפכה, ולא הוחלף באחר.
סמל מדינת מיין אומץ על ידי בית המחוקקים של המדינה ביוני 1820.
במרכז סמל המדינה איור בסגנון 'הראלדי' (שלט אצולה) שעליו מצויר אייל קורא רובץ תחת עץ אורן בשדה הגובל בנהר וביער, סמל לטבע המאפיין את המדינה.
משני צדי המגן ישנו חקלאי המחזיק בידו חרמש, ומלח הנשען על עוגן.
שני אלה מסמלים את ענפי הכלכלה המסורתיים העיקריים של המדינה.
מעל האיור הראשי, ומתחת לפנטגון שבמרכזו כוכב מחומש המסמל את כוכב הצפון, מופיע מוטו המדינה: "Dirigo" .
מתחת לשלט מופיע שם המדינה "מיין", שמקורו אינו ברור: יש הסבורים שמדובר בשם של אזור בצרפת, ואחרים מציעים שזהו איות מיושן של המלה 'ראשי' (אדמה ראשית, יבשת).
בשנת 1919 קבע בית המחוקקים של מיין כי אין לשנות את סמל המדינה.
סמל פרובינציית מניטובה או, בשמו הרשמי שלט האצולה של הוד מלכותה בעבור הפרובינציה של מניטובה , הוא שלט אצולה שהוענק בצו מלכותי על ידי מלך בריטניה אדוארד השביעי ב-10 במאי 1905.
שלט האצולה הוא שלט לבן שעליו צלב ג'ורג' הקדוש - סמל אנגליה, ומתחתיו ביזון המסמל את בעלי החיים של המדינה.
הסמל שונה בשנת 1992 בצו מלכותי ונוספו לו ייתרת האלמנטים:
מעל המגן נוספה קסדה בצבע זהב הפונה שמאלה, ומסמלת את מעמדה של מניטובה בקונפדרציה, וכן מעטה בצבעי קנדה (אדום ולבן).
מעל הקסדה מצוי בונה, החיה המסמלת את קנדה, המחזיק כרכום - הפרח המסמל את הפרובינציה.
מעל הבונה מצוי כתר המסמל את הסמכות של בית המלוכה.
משני עברי הסמל מצויים שני תומכים - חד-קרן משמאל וסוס לבן מימין.
שניהם לובשים קולרי חרוזים אינדיאנים.
שני התומכים עומדים על חלקה של שיבולי חיטה (משמאל) פרחי כרכום (באמצע) ויער אורנים מימין, המסמלים את המשאבים החקלאיים והטבעיים של הפרובינציה.
מוטו המדינה Gloriosus et Liber - "מלאי תהילה וחופשיים" - מופיע מתחת לסמל.
סמל מדינת נברסקה אומץ על ידי המדינה בשנת 1867.
ברקע הסמל מצויה רכבת קיטור שמאחוריה הרים המסמלים את הרי המדינה.
בקדמתו נראים אוניית קיטור השטה במימי נהר מיזורי, בקתת עץ, נפח העובד ליד סדן וערימת שעורים המסמלת את חשיבותם של המתיישבים הראשונים ואת החקלאות העומדת בבסיס כלכלתה של המדינה.
מעל הסמל מופיע המוטו: "שוויון בפני החוק" ("Equality Before the Law").
מסביב לסמל מופיעה הכתובת: "החותם הגדול של מדינת נברסקה, 1 במרץ 1867"
סמל נובה סקוטיה או, בשמו הרשמי שלט האצולה של הוד מלכותה עבור פרובינציית נובה סקוטיה הוא הסמל הרשמי של פרובינציית נובה סקוטיה שבקנדה והסמל העתיק ביותר בממלכה המאוחדת מחוץ לשטח בריטניה.
הסמל הוענק למושבה בשנת 1625 על ידי מלך בריטניה, צ'ארלס הראשון - והמושבה הייתה המושבה הראשונה של בריטניה לה הוענק סמל.
השימוש בסמל פסק עם הצטרפות נובה סקוטה לקונפדרציה הקנדית בשנת 1867 אולם בשנת 1929 שב הסמל לשימוש רשמי.
על המגן ישנו סאלטייר (צלב אלכסוני) בצבע כחול על רקע לבן (היפוך של דגל סקוטלנד - שהוא צלב אנדרו הקדוש - צלב אלכסוני בצבע לבן על רקע כחול).
במרכז המגן מצוי סמל סקוטלנד - מגן מוזהב שעליו אריה ופרח החבצלת.
הציצה מורכבת משתי ידיים, האחת ערומה והשנייה עטייה שריון, המחזיקה דרדר - הפרח המסמל את סקוטלנד, ועלה דפנה.
בהתאם למסורת הסקוטית, מעל המגן רשום סלוגן הפרובינציה (בניגוד למקובל בהרלדיקה כי המוטו נרשם מתחת למגן) - ובו כתוב בלטינית: Munit haec et altera vincit (יד אחת מגינה והאחרת כובשת).
למגן שני תומכים - חד-קרן, המופיע גם בסמל סקוטלנד וסמל בריטניה, וכן אינדיאני משבט מיקמאק שהתגורר בנובה סקוטיה (במקור נכתב בתיאור הסמל שהתומך יהא "פרא").
מתחת למגן מצויים קוצים ופרחי מאי - סמל של נובה סקוטיה.
פרחים אלה הוספו למגן בשנת 1929.
הסמל המקורי של המושבה נשכח בשנת 1867 עם צירופה לקונפדרציית קנדה, ולרגל צירוף המושבה כפרובינציה, עוצב עבורה סמל חדש הכולל דג סלמון על רקע כחול, בין שלושה דרדרים על רקע אדום.
לאחר שהתגלה בשנית הסמל המקורי של המושבה, גבר הלחץ הציבורי להשיבו, ובשנת 1929 הוחלט להשיב את הסמל המקורי של המושבה במקום הסמל משנת 1867.
סמל מרוקו נקבע רשמית כסמל המדינה ב-14 באוגוסט 1957. הסמל עוצב על ידי הגרפיקאים גותייה והיינו (Gauthier ו-Hainaut).
הסמל הוא שלט אצולה שבחלקו התחתון מצויר פנטגרם ירוק על רקע אדום, במרכז השלט מצוירים הרי האטלס ומאחוריהם זורחת השמש.
מעל שלט האצולה מצויר כתר המסמל את בית המלוכה.
תחת הסמל, על רצועת קלף כתוב בערבית:
סמל מחוז סארה הוא הסמל של מחוז סארה שבאסטוניה.
הסמל נוצר ב-5 בפברואר 1937, והפך לסמל רשמי ב-26 בספטמבר 1996. הספינה הויקינגית מרמזת על הקשר עם סקנדינביה, בעיקר שוודיה.
סמל מקדוניה הצפונית אומץ רשמית בשנת 1992 עם הכרזת העצמאות מיוגוסלביה.
הסמל מעגלי בצורתו, בשני צדדיו שיבולי חיטה, עלי טבק וזרעי פרג.
בתחתית הסמל קלף המעוטר בדגם האופייני לתלבושת המסורתית המקדונית.
במרכז הסמל ניתן לראות הר, אגם וזריחה.
הסמל נועד לסמל את עושרה של המדינה, את מבניה הטופוגרפי, ואת מאבקה לעצמאות.
הסמל אומץ רשמית ב-27 ביולי 1946 על ידי מועצת העם של הרפובליקה העממית של מקדוניה (לימים הרפובליקה הסוציאליסטית של מקדוניה), והרפובליקה ממשיכה להשתמש בסמל זה גם לאחר היפרדותה מיוגוסלביה.
הצעות שונות לבחור סמל חדש למדינה כשלו, בשל מחלוקת פוליטית על מבנה הסמל החדש.
אחת ההצעות כללה אריה זהוב על רקע של מגן אדום - סמל לאומי מקדוני.
ב-16 בנובמבר 2009 הוסר מראש הסמל הכוכב האדום בן חמישה קצוות - הסמל המסורתי של הקומוניזם.
סמל מלטה התקבל בחוק משנת 1988 ומציג את דגל המדינה בצורת מגן.
מעל המגן מתנוסס כתר מוראלי מוזהב ובו שמונה מגדלים, אם כי רק חמישה מהם נראים.
אלה מייצגים את ביצורי מלטה.
משני צידיו של המגן שני ענפים - ענף דקל מימין וענף זית משמאל - המסמלים באופן מסורתי את מלטה ואת השלום.
בבסיס השלט סרט לבן ועליו הכיתוב במלטזית "הרפובליקה של מלטה" (Repubblika ta' Malta).
לסמל הנוכחי קדמו שני סמלים קודמים, הראשון התקבל עם קבלת העצמאות בשנת 1964 והיה מורכב בעיקרו מהסמל הנוכחי, וכלל בנוסף לכך שני דולפינים שאחזו במגן משני צידיו, קסדה מעליו ואת הכיתוב בלטינית "Virtute et Constantia" ("באומץ ובנחישות") מתחתיו.
בשנת 1975, שנה לאחר שמלטה הפכה לרפובליקה, התקבל הסמל השני שכלל לראשונה את הכיתוב "הרפובליקה של מלטה", ותיאר סצנת חוף שכללה מספר פריטים הקשורים למדינה כמו סירה מלטזית מסורתית (Dgħajsa), את חפירה וקלשון.
סמל מזרח טימור הנוכחי משמש כסמל המדינה מאז 18 בינואר 2007.
בתחתית הסמל מופיע מוטו המדינה, בשפתה הרשמית (פורטוגזית): Unidade, Acção, Progresso (אחדות, פעולה, קידמה).
בין השנים 2002-2007 שימש סמל המועצה הלאומית של ההתנגדות הטימורית כסמל המדינה.
סמל זה כולל שתי חרבות מוצלבות (חרב ה"סוריק" הטימורית המסורתית), חנית, כוכב ושני חצים.
על הסמל הופיע שם המדינה בפורטגזית והשמש עם 14 קרניים.
בתחתית הסמל הופיע מוטו המדינה בפורטוגזית: כבוד, מולדת, אומה.
סמל מלזיה (במלאית: Jata Negara) כולל מגן שמשני צדדיו שני טיגריסים מלאיים תומכים.
בראש המגן ניצב חצי סהר צהוב וכוכב לו 14 קצוות.
מתחת המגן מופיע קלף ועליו מוטו המדינה במלאית באותיות לטיניות ובג'אווי: "אחדות היא חוזק" ("ברסקוטו ברטאמבה מוטו" - "Bersekutu Bertambah Mutu").
הצבע הצהוב שעל חצי הסהר והכוכב מסמלים את בית המלוכה של מלזיה.
חצי הסהר מסמל את האסלאם - דת המדינה, והכוכב בעל 14 הקצוות מסמל את 13 מדינות מלזיה ואת הטריטוריות הפדרליות של מלזיה (בעבר סימל הכוכב את 14 המדינות אשר כללו גם את סינגפור.
כאשר סינגפור עזבה את מלזיה לא שונה הכוכב, אולם הוחלט שבמקומה יסמל הכוכב גם את הטריטוריות הפדרליות).
הטיגריסים התומכים במגן הם סמלים מלאיים מסורתיים אשר הופיעו על הסמל המדינות הפדרליות של מלאיה ושל פדרציית מלאיה.
בראש המגן מופיעות חמש קריסים (חרבות גליות) המסמלות את חמש המדינות שלא נכללו במדינות הפדרליות של מלאיה (המדינות הלא פדרליות של מלאיה: ג'והור, טרנגנו, קלנטן, קדה ופרליס).
מתחת החרבות ארבעה מלבנים בצבעים: אדום, שחור, לבן וצהוב, המסמלים את המדינות הפדרליות של מלאיה.
צבעים אלה מופיעים על דגלי המדינות (אדום, שחור וצהוב מופיעים על דגל נגרי סמבילן; שחור ולבן על דגל פהנג; שחור, לבן וצהוב על דגל פרק; ואדום וצהוב על דגל סלנגור).
שאר חלקי מגן האבירים מסמלים את ארבע המדינות האחרות: עץ הדקל וגשר בצידו השמאלי של המגן המסמלים את פננג; עץ המלאקה בצידו הימני מסמל את מדינת מלאקה; בתחתית המגן, משמאל, סימלה של סבה, הקרן מימין מסמלת את סראוואק.
פרח ההיביסקוס שבמרכז חלקו התחתון של המגן הוא הפרח הלאומי של מלזיה.
סמל נאורו עוצב בשנת 1968 לאחר שהמדינה קיבלה את עצמאותה.
במרכז הסמל מופיע מגן שבחלקו העליון סמל היסוד הכימי זרחן על רקע של אריג בצבע זהב.
הזרחן מסמל את המחצבים שבאי, והאריג מסמל את תושבי האי.
בחלקו התחתון השמאלי של המגן יש ציפור פרגטה על רקע האוקיינוס השקט.
הציפור מסמלת את בעלי החיים באי.
בחלקו התחתון הימני יש פרח קאלופילום (Calophyllum) המסמל את הצמחייה באי.
סביב המגן יש עיטור המסמל את הלבוש המסורתי של צ'יף תושב האיים.
לבוש זה, אשר נלבש בטקסים חגיגיים בלבד, כלל עלי דקל, נוצות ציפור הפרגטה, ושיני כריש.
הכוכב שמעל המגן נלקח מדגל נאורו ומעליו רשום שם האי בנאורית (באותיות לטיניות).
על קלף שנמצא מתחת למגן רשום מוטו המדינה: "רצון האל קודם לכל" .
סמל מקסיקו היה ערך חשוב בפוליטיקה והתרבות המקסיקנית במשך מאות שנים.
הסמל מציג את העיט הזהוב של מקסיקו עומד על גבי צבר ותופס נחש במקור שלו ובאחד מטפריו.
בעיני האצטקים יש לסמל משמעות דתית עמוקה וחזקה.
בעיני האירופאים לעומת זאת מציג הסמל את ניצחון הטוב על פני הרשע.
מאז שהוכרה עצמאותה בשנת 1821 השתמשה מקסיקו עד היום בשמונה סמלים שונים.
מאז ומעולם היו בשימוש עיט העומד על קקטוס בסמלה של מקסיקו.
הנחש נכנס לשימוש בשנת 1823, שנתיים בלבד לאחר ההכרה בעצמאותה של המדינה.
הגרסה המודרנית של הסמל אומצה בשנת 1968. עיצב אותה הארכיטקט פרנציסקו אפס הלגיירה.
העוף בסמל המקסיקני הוא עיט זהוב.
עוף זה מוכר בתור העוף הספרדי המלכותי (בספרדית: águila real).
בשנת 1960 הצפר המקסיקני מרטין דל קמפו זיהה את העוף המדובר בכתבים פרה-היספנים בתור קרקרה, עוף הנפוץ במקסיקו (ובמקרה כזה לא יהיה נכון להשתמש בשם "עיט" מכיוון שהקרקרים שייכים למשפחת הבזיים).
למרות זאת העיט הזהוב הוא סמל מקסיקו בכל מסגרת רשמית ולכן הוא גם הציפור הלאומית במקסיקו.
כשהאב דוראן הציג לראשונה את הנחש היה זה נחש מים.
אף על פי כן, בשנת 1917 צויר עכסן במקומו בגלל היותו נחש נפוץ יותר באמנות הפרה-היספנית.
הוא היה הנחש בשני הסמלים שהיו בשימוש בין השנים 1917–1968. בגלל דילמה זו עיצובו של הנחש בסמל המודרני לא דומה לשום זן של נחש אמיתי ומתבסס על מראהו של האל האצטקי קצלקואטל, עכסן עם נוצות של עוף קורוקו הדור.
מ-1521 עד 1821, הסמל של ספרד החדשה, מלכות המשנה של ספרד החדשה כפי שכונתה מקסיקו, היה צלב אנדראס הקדוש.
הוא תמיד הוצג לצד הסמל של ספרד.
בשנת 1581, האב דוראן צייר את גרסתו ליסוד מקסיקו על ספרו על מקסיקו; הנחש נכלל בפעם הראשונה בגרסה זו ולאחר מכן זה יהפוך לאייקון נפוץ, אבל זה עדיין לא ישמש כשלט הרלדי.
בשנת 1810, האב מיגל הידאלגו, מנהיג השלב הראשון של מלחמת העצמאות, השתמש בבתולה מגוודלופה כדגל.
הוא נלקח מהקהילה של אטוטונילקו.
הדגל מוצג במוזיאון הלאומי להיסטוריה לצד, ובדרגה זהה לזה של דגלי מקסיקו המאוחרים יותר.
דגל זה יכול להיחשב רשמית כסמל המקסיקני הראשון.
בשנת 1812, בשלב השני של מלחמת העצמאות, השתמש חוסה מריה מורלוס בעיט כתר שניצב על גבי שלוש קשתות וקקטוס.
באותיות קטנות בתוך הקשתות היה ראשי התיבות "VVM", המייצג "Viva la Virgen María" (או תחי מריה הבתולה).
באותיות גדולות ומסביב לנשר, יש אותיות מוזהבות עם האגדה "OCVLIS ET VNGVIBUS AEQVE VICTRIX", כלומר "על ידי עיניה ואחיזה באותה מידה".
בשנת 1821, אַגוּסְטִין דֶּה אִיטוּרְבִּידֶה, הקיסר הראשון של מקסיקו, הציג כתר מלכותי על הנשר כסמל לאימפריה שלו.
בשנת 1823, עם עיצוב של חוסה מריאנו טורבלנקה, הכתר הוסר, ואלמנטים חדשים מהמסורת האירופית הוצגו כדי לחגוג את ניצחון הרפובליקה.
הסמל היה כעת רשמי והחל לשמש במטבעות, בולים, חותמות וניירות רשמיים.
ניתן למצוא גרסאות רבות של עיצוב זה מכיוון שהוא לא הוגדר בחוק עד 1917.
בשנת 1863, מקסימיליאן הראשון ממקסיקו, הקיסר השני של מקסיקו, החזיר את הכתר המלכותי, והסמל הוקף במעטה הקיסרי עם המוטו Religión, Independencia ("דת, עצמאות"), לאחר מכן בשנת 1865 נוצרה גרסה שנייה עבור מקסימיליאן, בה נעלם הכתר הקיסרי והוצגו שני גליפים עם המוטו Equidad en la Justicia ("שוויון בצדק").