tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
במאי 2017, בהצהרות נפגעות במהלך דיונים טרם משפט, במעמד גזר הדין ובראיונות מאוחרים יותר, תיארו מספר קורבנות את שיטת הפעולה של נאסר: לאחר שרכש את אמון הנערה וידידותה, היה מחדיר את אצבעו ללא כפפה לנרתיק שלה במהלך פיזיותרפיה, כשהוא מתאר זאת כטיפול נורמלי ב"נקודות לחץ" להקלה על כאב.
בחלק מהמקרים הורה נכח בחדר, מבלי שהיה מודע למתרחש.
באוקטובר 2017 אמרה המדליסטית האולימפית מקיילה מרוני, תחת ההאשטאג #MeToo בטוויטר, כי נאסר הטריד אותה שוב ושוב החל מ-2008, כשהייתה בת 13, ועד שפרשה מהספורט ב-2016. מרוני הגישה לאחר מכן תביעה נגד נאסר, אוניברסיטת המדינה של מישיגן, הוועד האולימפי של ארצות הברית ואיגוד ההתעמלות האמריקאי.
התביעה האשימה את איגוד ההתעמלות בטיוח ההתעללות המינית בכך שדרש ממנה לחתום על הסכם סודיות במסגרת הסדר פשרה בסך 1.25 מיליון דולר.
עורך דינה של מרוני, ג'ון מנלי, כינה את נאסר "רופא פדופיל".
דאגלס התנצלה על הציוץ ואמרה כי גם היא הייתה קורבן להתעללות מצד נאסר.
בינואר 2018 אמרה חברת הנבחרת לשעבר מאגי ניקולס כי נאסר התעלל בה.
נאסר יצר עמה קשר בפייסבוק והחמיא לה על הופעתה בהזדמנויות רבות.
ניקולס הצהירה, "הייתי רק בת 15 ופשוט חשבתי שהוא מנסה להיות נחמד אליי.
עכשיו אני מאמינה שזה היה חלק מתהליך הפיתוי." בינואר 2018 גם ביילס חשפה כי הותקפה מינית על ידי נאסר.
באותו חודש, נשאה ג'ורדין ויבר הצהרת נפגעת בגזר הדין של נאסר בבית המשפט, בה האשימה גם היא את נאסר בהתעללות מינית במהלך תקופתה באיגוד ההתעמלות ודיברה על השפעות ההתעללות על חייה.
כישלון ה-FBI בחקירה והצהרות שקריות של ה-FBI
ב-15 בספטמבר 2021 העידו ארבע מתעמלות עילית אמריקאיות, מקיילה מרוני, סימון ביילס, מאגי ניקולס ואלי רייזמן, בפני הסנאט האמריקאי על הטיפול הכושל של סוכני ה-FBI בטענות להתעללות שהועלו נגד נאסר, וכיצד הסוכנים מסרו הצהרות שקריות בנוגע לדוחותיהם ומידע מוטעה על החקירה הכושלת.
מרוני העידה כי נתקלה בשתיקה מצד סוכן FBI לאחר שסיפרה לו על "מעשי ההטרדה...
עוד הצהירה כי ה-FBI זייף את הצהרתה, אמרה שיש להעמיד לדין את הסוכנים המעורבים, וביקרה את סגנית התובעת הכללית ליסה מונקו על שלא הופיעה לשימוע.
אלי רייזמן העידה כי ה-FBI גרם לה להרגיש ש"ההתעללות לא נחשבת", ושהיא הרגישה "כאילו מגישים ילדים תמימים לפדופיל על מגש של כסף".
לאחר עדות המתעמלות, העיד מנהל ה-FBI כריסטופר ריי, כשהוא פונה למתעמלות ואמר כי הוא "מצטער עמוקות ובאופן עמוק שכל כך הרבה אנשים אכזבו אתכן שוב ושוב".
על פי דוח שפרסם ביולי 2021 המפקח הכללי של משרד המשפטים, מייקל הורוביץ, לפחות 70 ספורטאיות נוספות היו חשופות להתעללות בין מועד הדיווחים ל-FBI לבין מעצרו של נאסר על ידי רשויות המדינה, בעוד שקורבנותיו של נאסר הצהירו כי מספר הנפגעות בתקופה זו עמד על 120.
באפריל 2022 הגישו 13 מקורבנותיו של נאסר תביעה נגד ה-FBI בגין רשלנות וכשלים חקירתיים לכאורה אחרים הקשורים לחקירה.
ב-2024 יושבה התביעה בהסכם פשרה תמורת 138.7 מיליון דולר.
ב-22 בנובמבר 2016 הוגש נגד נאסר כתב אישום במספר סעיפים מדינתיים של תקיפה מינית של קטין משנת 1998 עד 2005. הפשעים החלו לכאורה כשהקורבן הייתה בת שש.
הוא הואשם ב-22 סעיפים של התנהגות מינית פלילית מדרגה ראשונה בקטינים: 15 במחוז אינגהם ו-7 במחוז איטון השכן.
ההאשמות טענו כי נאסר הטריד שבע ילדות במסווה של מתן טיפול רפואי לגיטימי, הן בביתו והן במרפאה בקמפוס אוניברסיטת המדינה של מישיגן (אוניברסיטת המדינה של מישיגן).
ערבות נקבעה על סך מיליון דולר, ונאסר שוחרר מהמעצר באותו יום לאחר שהפקיד ערבות.
ב-8 בדצמבר 2016 הוא הובא בפני שופט וכפר בכל האישומים.
הוא נותר חופשי בערבות עד שנעצר לאחר שה-FBI מצא יותר מ-37,000 תמונות של פורנוגרפיית ילדים וסרטון של נאסר מטריד ילדות קטינות.
בקשתו לערבות נדחתה והוא נשלח למעצר פדרלי.
ב-6 באפריל 2017 נשלל רישיונו הרפואי לשלוש שנים.
ב-11 ביולי 2017 הודה נאסר בקבלת פורנוגרפיית ילדים ב-2004, בהחזקת תמונות פורנוגרפיות של ילדים המתוארכות מ-2004 עד 2016, ובשיבוש ראיות על ידי השמדת התמונות והסתרתן.
נף גזרה על נאסר 60 שנות מאסר בכלא פדרלי (שלוש תקופות רצופות של 20 שנה) ב-7 בדצמבר 2017, ולאחריהן שחרור בפיקוח למשך שארית חייו.
ב-22 בנובמבר 2017 הודה נאסר בבית המשפט המחוזי של מחוז אינגהם בשבעה סעיפי התנהגות מינית פלילית מדרגה ראשונה בקטינות מתחת לגיל 16. הוא הודה בהטרדת שבע ילדות, שלוש מהן מתחת לגיל 13. הוא הודה בשלושה סעיפים נוספים של התנהגות מינית פלילית מדרגה ראשונה במחוז איטון ב-29 בנובמבר.
נכון ל-18 בינואר 2018, 135 נשים האשימו את נאסר בתקיפה מינית בזמן שעבד עבור איגוד ההתעמלות ואוניברסיטת המדינה של מישיגן.
בשבוע שלאחר מכן עלה המספר ל-150. בתביעה שהוגשה באפריל 2017, טענה אישה כי נאסר תקף אותה מינית בעת שהיה בבית ספר לרפואה ב-1992.
ב-24 בינואר 2018 גזרה השופטת רוזמרי אקילינה ממחוז אינגהם על נאסר מינימום של 40 ומקסימום של 175 שנות מאסר בגין תקיפה מינית של קטינים.
עם שחרורו, נאסר יידרש להירשם כעבריין מין במישיגן למשך שארית חייו.
חלק זה של גזר הדין היה סמלי בלבד, שכן עונשיו הפדרליים והמדינתיים של נאסר הם רצופים, מה שמבטיח שימות בכלא.
אקילינה אפשרה למאשימותיו של נאסר להציג הצהרות נפגע נרחבות ודחתה התנגדויות שהעלה נאסר לפסיקה זו.
במהלך גזר הדין הודיעה השופטת לנאסר כי החמיץ הזדמנויות רבות לקבל טיפול בדחפיו המיניים, שכן נאסר היה מודע לדחפים אלו בעצמו מגיל צעיר.
היא גם אמרה כי סביר להניח שישנם עשרות קורבנות נוספים שלא נחשפו, והבהירה כי נאסר לעולם לא יהיה חופשי שוב.
נאסר עסק ברפואה ללא רישיון רפואי מטעם טקסס בזמן שעבד בחוות קארוי, אשר מאז 2001 הייתה מרכז האימונים הלאומי המיועד להתעמלות נשים של ארצות הברית בהאנטסוויל, טקסס.
לפי מקיילה מרוני, זה היה המקום בו נאסר הטריד נשים צעירות במשך יותר מ-15 שנה.
עיסוק ברפואה ללא רישיון בטקסס הוא פשע מדרגה שלישית, אם כי נדיר שמוגש בגינו כתב אישום.
ב-31 בינואר 2018 אמרה שופטת במישיגן כי היו "מעל 265 קורבנות מזוהים ומספר אינסופי של קורבנות" להתנהגות מינית לא הולמת.
ב-2 בפברואר 2018, במהלך הצהרות נפגעים, ביקש רנדל מרגרייבס, אב לשלוש קורבנות, חמש דקות לבד עם נאסר בחדר נעול; לאחר שסורב על ידי השופטת ג'ניס קנינגהאם, הסתער מרגרייבס על נאסר בכל זאת, ונאלץ להיות מרותק לקרקע על ידי שלושה סגני שריף ושוטר סמוי.
מרגרייבס לא הואשם בביזיון בית המשפט.
ב-5 בפברואר 2018 גזרה השופטת קנינגהאם ממחוז איטון על נאסר מינימום של 40 ומקסימום של 125 שנות מאסר בגין שלושת סעיפי תקיפה מינית פלילית בהם הודה ב-29 בנובמבר 2017. נאסר התנצל על שנות ההתעללות ואמר כי ההשפעה החזקה שהייתה להצהרות קורבנותיו עליו "מתגמדת לעומת" הסבל שגרם להן.
למרות זאת, קנינגהאם קבעה כי נאסר עדיין נמצא "בהכחשה" לגבי ה"השפעה ההרסנית" של פשעיו.
באופן דומה, השופטת אקילינה טענה כי נאסר לא היה כן בחרטתו, וציטטה מכתב שכתב לבית המשפט רק ימים ספורים קודם לכן בו ביקש לא לשמוע את הצהרות הנפגעות וכתב: "לגיהנום אין זעם כמו לאישה דחויה".
גזר הדין של מחוז איטון ירוצה בחופף לגזר הדין של מחוז אינגהם.
עונשי המאסר המדינתיים של נאסר יחלו עם סיום ריצוי עונשו הפדרלי בגין פורנוגרפיית ילדים.
נף הורתה כי כל עונש שיוטל ברמת המדינה ירוצה בזה אחר זה עם העונש הפדרלי.
נאסר בילה זמן מה בבית המעצר של מחוז איטון ובמרכז המעצר הפדרלי במילאן, מישיגן.
בפברואר 2018 הועבר לבית כלא טוסון שנמצא בטוסון, אריזונה.
לדברי עורכי דינו, נאסר הותקף כמעט מיד לאחר שהושם באוכלוסייה הכללית בבית כלא טוסון, וחקירה קבעה כי לא ניתן להחזיקו בבטחה בטוסון.
באוגוסט 2018 הועבר נאסר למרכז המעצר הפדרלי באוקלהומה סיטי, אוקלהומה, ולאחר מכן לבית הסוהר קולמן בפלורידה.
ב-9 ביולי 2023 נדקר נאסר 10 פעמים בבית כלא קולמן II.
הדקירה נבעה לכאורה מהערות גסות שהעיר נאסר בזמן שצפה באליפות וימבלדון 2023. נאסר נדקר פעמיים בצוואר, פעמיים בגב ושש פעמים בחזה, מה שגרם לו לקריסת ריאה.
ארבעה אסירים אחרים משכו את התוקף מעל נאסר, וקציני שב"ס ביצעו בו פעולות מצילות חיים.
לאחר שטופל בבית חולים סמוך, הועבר לבית כלא לואיסבורג, כלא ברמת אבטחה בינונית בפנסילבניה, שם הוא מרצה כיום את עונשו.
מכיוון שאסירים פדרליים חייבים לרצות לפחות 85 אחוז מעונשם לפני שיהיו זכאים לקיזוז זמן בגין התנהגות טובה, הוא אינו זכאי לשחרור עד 30 בינואר 2068, אז יהיה בן 104.
נכון ל-2018, הוגשו למעלה מ-150 תביעות פדרליות ומדינתיות נגד נאסר, אוניברסיטת המדינה של מישיגן (אוניברסיטת המדינה של מישיגן), הוועד האולימפי של ארצות הברית, איגוד ההתעמלות האמריקאי ומועדון ההתעמלות טוויסטרס.
כל 18 חברי הדירקטוריון של איגוד ההתעמלות, כולל סטיב פני, הגישו את התפטרותם.
נשיאת אוניברסיטת המדינה של מישיגן לו אנה סימון ומנהל האתלטיקה של אוניברסיטת המדינה של מישיגן מארק הוליס התפטרו שניהם, ובכירים נוספים באוניברסיטת המדינה של מישיגן נמצאים תחת בדיקה.
פשעיו של נאסר באוניברסיטת המדינה של מישיגן ובאיגוד ההתעמלות עוררו השוואות לפשעי ההתעללות המינית של המאמן ג'רי סנדוסקי באוניברסיטת המדינה של פנסילבניה.
בשני המקרים הללו, רשויות המוסד "הפנו מבט הצידה" או ניסו להסתיר את פעילותו של עבריין המין במקום ליצור קשר מיידי עם רשויות אכיפת החוק.
בינואר 2018 הבטיח התובע הכללי של מישיגן, ביל שוט, חקירה מלאה כיצד הצליח נאסר להתעלל בנשים צעירות במשך עשורים בעודו עובד באוניברסיטה המדינתית.
אוניברסיטת המדינה של מישיגן הסכימה לשלם 500 מיליון דולר ל-332 מקורבנותיו לכאורה של נאסר, כהסדר פשרה בתביעות שהגישו הקורבנות.
זהו הסכום הגבוה ביותר בהיסטוריה ששולם במסגרת הסדר פשרה על ידי אוניברסיטה בגין מקרה של התעללות מינית.
בערב חג המולד 2019 הודיעה מחליפתו של שוט, דיינה נסל, כי היא מבטלת את החקירה.
יותר מ-140 קורבנות התעללות של נאסר הופיעו יחד על הבמה בתיאטרון מיקרוסופט בלוס אנג'לס, קליפורניה, ב-18 ביולי 2018, כדי לקבל את פרס ארתור אש לאומץ בטקס פרסי ה-ESPY לשנת 2018. המתעמלות שרה קליין ואלי רייזמן ושחקנית הסופטבול טיפאני תומאס לופז קיבלו את הפרס בשם כולן ושימשו כדוברות.
קליין סיפרה כי הייתה הקורבן הראשון של נאסר, 30 שנה קודם לכן.
הן הביעו הערכה לחוקרת הראשית אנדריאה מנפורד ממשטרת המדינה של מישיגן, לעוזרת התובע הכללי לשעבר אנג'לה פובילאיטיס ולשופטת רוזמרי אקילינה מבית המשפט המחוזי ה-30 במחוז אינגהם, על עבודתן.
אקילינה נכחה גם היא בטקס, והזמרת MILCK ביצעה את השיר "Quiet", שנכתב מתוך חוויית ההתעללות המינית שלה עצמה.
בסוף יולי 2018 ביקש נאסר דיון מחודש בגזר הדין, בטענה שאקילינה הייתה מוטה באופן לא הוגן; בקשתו נדחתה על ידי שופטת מחוז איטון, ג'ניס קנינגהאם.
בשנת 2020 בקשתו של נאסר לשימוע גזר דין בגין האישומים במחוז אינגהם, יחד עם האשמות בדבר הטיה מצד אקילינה, נדחו על ידי בית המשפט לערעורים של מישיגן.
ב-2019 הוציאה HBO סרט דוקומנטרי אודות ההתעללות המינית הסדרתית של נאסר וטיוח המעשים על ידי המוסדות השונים בהם עבד, בשם At the Heart of Gold: Inside the USA Gymnastics Scandal.
הסרט הדוקומנטרי של נטפליקס משנת 2020, מתעמלת א', מבוסס גם הוא על הפרשה ופשעיו של נאסר.
משנת 1996 עד 2017 היה נאסר נשוי לסטפני (לבית אנדרסון), ולזוג נולדו שלושה ילדים משותפים.
נאסר התגורר בהולט, מישיגן, בעת מעצרו בנובמבר 2016. בני הזוג נפרדו לאחר שנעצר בחשד לעבירות מין, וסטפני התגרשה ממנו ביולי 2017, וכן קיבלה משמורת מלאה על ילדיהם.
לארי קוש (Larry Kusche) (1 בנובמבר 1940 - 22 ביולי 2024) היה סופר וספרן באוניברסיטת אריזונה לשעבר.
נודע בזכות ספרו משולש ברמודה-החידה נפתרה.
ספר זה אמור היה להיות מחקר מעמיק, ואיזון לספרו של ברליץ.
אולם גם קוש בדומה לברליץ לא ביצע מחקר מעמיק מספיק, ורבים מפתרונותיו פתרו מקרים לא קיימים או טעו בעובדות.
לארי קינג היה שדרן רדיו ומנחה טלוויזיה ומחבר אמריקני-יהודי.
נודעת בזכות הנחיית את תוכנית האירוח המצליחה של רשת CNN "לארי קינג לייב", שרצה במשך כעשור וחצי.
נולד בשם לורנס הארווי זייגר (Lawrence Harvey Zeiger) בברוקלין שבניו יורק.
הוריו היו יהודים-אורתודוקסים מבלארוס הסובייטית שהיגרו לארצות הברית בשנות ה-30 של המאה ה-20. אחד משני ילדיהם של ג'ני (לבית גיטליץ), עובדת בחנות בגדים שנולדה במינסק או בווילנה, האימפריה הרוסית, ואהרון זייגר, בעל מסעדה ועובד במפעל ביטחוני שנולד בקולומיה, אוסטריה-הונגריה או פינסק, האימפריה הרוסית.
קינג למד בתיכון לאפאייט, בית ספר ציבורי בברוקלין.
אביו של קינג נפטר מהתקף לב כשהיה בן 9. כך, קינג, אמו ואחיו נאלצו להזדקק לתמיכה כלכלית משירותי הרווחה.
קינג הושפע קשות מפטירתו של אביו, מה שגרם לו לאבד עניין במטלות בית הספר.
בשנת 1955, בבחרותו, עבר למיאמי, והתקבל לעבודה בתחנת רדיו מקומית קטנה (ה-WAHR) בתור עובד כללי.
ב-1 במאי 1957, בעקבות פרישה של אחד משדרני התחנה, החל לעבוד כשדרן.
הוא אימץ את השם "לארי קינג" בעצת מנהל התחנה, שהציע לו לבחור בשם קליט.
בהמשך שידר תוכנית אירוח בתחנת רדיו אחרת (WIOD), ובמאי 1960 החל להנחות תוכנית אירוח בתחנת טלוויזיה מקומית.
ב-20 בדצמבר 1971 נעצר במיאמי באשמת גנבה, בעקבות חוב לשותפו לואיס וולפסון.
בעקבות המעצר הושעה מעבודתו כמנחה.
הוא עבד כמנהל יחסי ציבור בלואיזיאנה.
לבסוף בוטל אישום הגנבה עקב התיישנות, וקינג הורשע ב-14 מקרים של תשלום בהמחאות ללא כיסוי.
בשנת 1978 החל להנחות תוכנית אירוח בתחנת רדיו ארצית (MRN).
התוכנית, ששודרה בימים שני עד שישי משעה 12 בלילה ועד 5 וחצי בבוקר, כללה ריאיון במשך שעה וחצי ושאלות מאזינים במשך שעה וחצי.
התוכנית זכתה להצלחה רבה, ושודרה עד שנת 1994. ביוני 1985 החל להנחות את תוכנית האירוח המרכזית ברשת הטלוויזיה CNN.
סגנון הראיון שלו נחשב ישיר, אך נמנע מעימותים.
במהלך השנים, קינג ערך יותר מ-40 אלף ראיונות אישיים.
הוא זכה בפרס פיבודי על תוכנית הרדיו (בשנת 1982) ועל תוכנית הטלוויזיה (בשנת 1992).
בתקופת מלחמת המפרץ השנייה, באפריל 2003, ראיין קינג את דימה אל-ח'טיב – כתבת ילידת-סוריה מטעם רשת התקשורת אל-ג'זירה.
ב-30 ביוני 2010 הודיע על כוונתו לפרוש משידור תוכניתו ב-CNN.
תוכניתו האחרונה שודרה ביום 16 בדצמבר 2010.
לארי דיבב את דוריס האחות המכוערת בסרט הקומדיה "שרק 2" בגרסתו האמריקאית (בבריטניה הוקרן הסרט כשאת הדמות מדבב ג'ונתן רוס).
קינג גילם דבורה בסרט האנימציה "כוורת בסרט", בסדרת האנימציה "גרוויטי פולס" כדמות אורח, והתארח גם בסדרת האנימציה "פיניאס ופרב מארחים".
במהלך חייו הוא נישא שמונה פעמים לשבע נשים שונות, עמן הביא לעולם חמישה ילדים.
ב-2010 הגישו בקשה לגרושים הוא ורעייתו האחרונה הזמרת והשחקנית שון סאות'וויק, שלה היה נשוי במשך 20 שנה.
הם השלימו, אולם באוגוסט 2019 הגישו בקשת גירושים מחדש.
קינג ביקר במדינת ישראל מספר פעמים ואף ראיין את רוב ראשי ממשלות ישראל, במהלך אותם ביקורים אף-על-פי שבמהלך חייו הגדיר עצמו כיהודי אגנוסטי, ובראיונות אחרים כאתאיסט; ב-2017 קינג הרשה לעצמו להצהיר בראיון: "אני אוהב להיות יהודי, גאה ביהדותי, ואני אוהב ישראל".
קינג, שעבר בחייו כמה התקפי לב, הקים קרן תרומות לרפואת לב.
אחד התורמים הבולטים לקרן הוא מנחה הטלוויזיה דייוויד לטרמן, שעבר ניתוח מעקפים בשנת 2000. קינג תרם מיליון דולר לקרן המלגות של אוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון.
ב-2010 קינג הנחה את מרתון התרומות השנתי "To Life" של חב"ד, בלוס אנג'לס.
הוא תרם לגן הזיכרון ל-11 בספטמבר בבוורלי הילס ושמו מוזכר על האנדרטה.
ב-1987 שרד התקף לב קשה, ב-2017 דווח כי חלה בסרטן הריאה, וב-2019 עבר שבץ מוחי, אך את כולם קינג צלח לשרוד בכל פעם, בפרט בזכות הרפואה המדעית-המערבית-מודרנית.
קינג נפטר ב-23 בינואר 2021 בגיל 87, לאחר שחלה בנגיף הקורונה העולמית שהתפרץ גם בארצות הברית.
לארס אולריך הוא מוזיקאי, מלחין וכותב שירים אמריקני ממוצא דני.
אולריך התפרסם כמתופף ואחד ממייסדיה של להקת המטאל האמריקאית מטאליקה, יחד עם הגיטריסט והסולן ג'יימס הטפילד.
אולריך נולד בקופנהגן בירת דנמרק ללונה ולטורבן אולריך טניסאי מקצועי בן לאם יהודיה שהיגרה לדנמרק.
אולריך הושפע מהמקצוע של אביו טורבן, וכתוצאה מכך רוב ימי ילדותו של לארס הוקדשו לטניס.
אולריך אף זכה באליפות דנמרק בטניס לנוער.
בנעוריו התחבר עם זמר מתחיל בן גילו בשם קים בנדיקס פטרסון, אשר לימים נודע כזמר האימה הדני קינג דאיימונד.
כשהיה בן 17 היגרה משפחתו של אולריך לקליפורניה שבארצות הברית, כדי לחפש סוכן ומאמן טוב עבור הטניסאי העולה.
בקליפורניה חל שינוי בתחומי עיסוקו של אולריך והוא פיתח אהבה אחרת - רוק כבד.
אולריך החל ללמוד תופים, ובשנת 1981 הוא פרסם מודעה בעיתון מקומי באזור לוס אנג'לס שהוא מחפש להקים הרכב מטאל.
למודעה ענה ג'יימס הטפילד וביחד השניים יסדו את להקת מטאליקה.
מטאליקה היא אחת הלהקות המוערכות והמצליחות ביותר בעולם בתחום הרוק והמטאל מאז שנות השמונים, אולריך והטפילד הם הכותבים והמלחינים העיקריים של השירים של מטאליקה.
לאחר שהיגר לארצות הברית, הקים את מטאליקה והפך לכוכב מטאל, שמר אולריך על קשר עם חברו פטרסון מדנמרק, שבינתיים הפך בעצמו לכוכב מטאל, כסולנה של להקת מרסיפול פייט, ותחת הכינוי "קינג דאיימונד".
בשנת 1998, במסגרת האלבום Garage Inc., אף הוציאה מטאליקה מחרוזת של גרסאות כיסוי לשיריה של מרסיפול פייט.
ממערכת היחסים שלו עם נילסן לאולריך יש בן שנולד בשנת 2007.
לארס הוא חובב גדול של תופים מתוצרת טאמה, מצילות זילדג'יאן ועורות תופים של רמו.
לעיתים נדירות הוא נראה מתופף על תופים ממותגים אחרים.
באולפני ההקלטות השתמש לארס בתופים של לודוויג, גרטש ובמצילות של סביאן.
לארס מנגן עם מקלות תופים מדגם שפיתחה עבורו חברת Ahead.
14" Z קאסטום Dyno Beat היי האט
19" A קאסטום מדיום קראש
18" A קאסטום מדיום קראש (X2)
17" A קאסטום מדיום קראש
לארי קלארק הוא במאי קולנוע, צלם, תסריטאי ומפיק.
סרטיו עוסקים בנוער בשולי החברה.
קלארק למד צילום מאמו, שהייתה צלמת תינוקות.
לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר לאמנות לייטון שבמילווקי, גויס לצבא ארצות הברית, ונשלח לווייטנאם.
לאחר שובו, פרסם ב-1971 את ספר הצילומים "טולסה", שבו תיעד בתמונות שחור-לבן את חבריו הצעירים משתמשים בסמים.
ב-1983 שב לעסוק בנושא זה, כאשר פרסם את ספר הצילומים "Teenage Lust", שהיה מעין אוטוביוגרפיה, שהובעה באמצעות צילום אחרים.
הספר כלל תמונות משפחתיות, לצד צילומים של נוער משתמש בסמים ומקיים יחסי מין וכן צילומים של זונות ממין זכר בכיכר טיימס.
בראשית שנות ה-90 פגש את הסופר הרמוני קורין, עמו כתב את התסריט לסרטו הראשון, Kids, שיצא לאקרנים בשנת 1995. מאז ממשיך קלארק לעסוק בקולנוע, ובין היתר ביים את הסרטים "ילד רע" (Bully) ב-2001 ו"קן פארק" ב-2002.
בסרטיו של קלארק סצנות מפורשות של שימוש בסמים ויחסי מין בין בני נוער.
ב-Kids הוצגו (באמצעות שחקנים מבוגרים יותר) ילדים בני 12 שותים משקאות אלכוהוליים וצורכים סמים.
הצנזורה האמריקנית אסרה על הצפייה בו לילדים מתחת לגיל 17 בשל "מין מופקר, שפה גרפית, שימוש בסמים ואלימות".
ב"קן פארק" הוצגו סצנות מפורשות של יחסי מין ושל חניקה עצמית לשם סיפוק מיני, ובשל כך הוא מעולם לא הופץ באופן מסחרי בארצות הברית.
באוסטרליה, ההחלטה שלא לאשר את הקרנת "קן פארק" גררה מחאה ציבורית, לרבות מספר ניסיונות להקרנות מחאה.
המאבק בהחלטה תרם ליחסי הציבור שלו, ויש הסבורים כי יותר אנשים צפו בו באמצעות שיתוף קבצים באינטרנט, מאשר היו צופים בו בבתי הקולנוע.
כמה ממבקרי הקולנוע טוענים שאין בסצנות הפרובוקטיביות שבסרטיו של קלארק ערך אומנותי, וכי סרטים אלה הם פורנוגרפיית ילדים.
לעומתם, בספרו של העיתונאי פיטר ביסקינד, "Down and Dirty Pictures", מצוטטים הבמאים מרטין סקורסזה וגאס ואן סנט כטוענים שקלארק מהווה מקור השראה עבורם.
Destricted (2006, עם אמנים נוספים)
פ.צ לאריסה היא קבוצת כדורגל יוונית, המייצגת את העיר לאריסה.
הקבוצה משחקת בליגה העל היוונית.
הקבוצה נוסדה בשנת 1964. הקבוצה זכתה באליפות אחת (בשנת 1988) ופעמיים בגביע היווני (בשנים 1985, 2007).
כמו כן, הקבוצה שיחקה במסגרות אירופאיות.
בין הישגיה באירופה ניתן למנות את רבע גמר גביע המחזיקות בעונת 1984/85, כאשר הפסידה לדינמו מוסקבה ואת שלב הבתים של גביע אופ"א בעונת 2007/08.
בשנת 2009 שיחק בה בפעם הראשונה שחקן ישראלי אשר הוא שמעון אבו חצירא ששיחק בה עד לשנת 2011.
בסוף עונת סיימה לאריסה במקום ה-15 בליגת העל היוונית וירדה לליגה היוונית השנייה.
בסיום עונת 2015/16 עלתה חזרה לליגת העל היוונית.
לאריסה סימנובה לאטינינה היא מתעמלת סובייטית, האישה הראשונה שזכתה ב-9 מדליות זהב אולימפיות ומחזיקה במקום השני בכל הזמנים במספר המדליות האולימפיות שצברה (18 מדליות), אחרי מייקל פלפס (28 מדליות) ולפני ניקולאי אנדריאנוב (15 מדליות).
נולדה בשם לריסה דיריג' בחרסון, אוקראינה (אז תחת שלטון ברית המועצות).
בילדותה למדה בלט אך עברה להתעמלות לאחר עזיבת הכוריאוגרף שלה.
אחרי סיום התיכון ב-1953 עברה לקייב שם למדה במכון הפוליטכני על שם לנין במקביל לאימוניה.
הופעתה הבינלאומית הראשונה הייתה באליפות העולם להתעמלות ברומא, 1954 בה זכתה במדליית זהב אחת בתחרות הקבוצתית.
לאטינינה כיכבה באולימפיאדת מלבורן (1956), היא זכתה בתחרות הקרב-רב אישי כשהיא מנצחת את יריבתה העיקרית אגנס קלטי היהודיה מהונגריה, ובמדליית זהב בתחרות הקבוצתית עם הנבחרת הסובייטית.
כמו כן זכתה במדליות זהב בסוס הקפיצות ובתחרות תרגילי הקרקע (במשותף עם קלטי), השיגה מדליית כסף במקבילים מדורגים ומדליית ארד בתחרות הקבוצתית עם מכשירים ניידים (תחרות שקדמה לתחרויות בהתעמלות אמנותית הנהוגות כיום).
סך הכל זכתה בשש מדליות מהן ארבע מוזהבות.
באליפות העולם בהתעמלות שנערכה במוסקבה, 1958 התחרתה לאטינינה כשהיא בהריון, אף על פי כן זכתה בחמש תחרויות מתוך שש בהן השתתפה.
באולימפיאדת רומא (1960) זכתה שוב בשש מדליות מהן שלוש מזהב, תוך שהיא שומרת על תוארה בקרב רב, ובתחרות תרגילי הקרקע.
באליפות העולם בפראג 1962 התחרתה מול היריבה המקומית ורה צ'סלבסקה, והצליחה לזכות בשלוש מדליות זהב כולל התחרות בקרב רב ותרגילי קרקע, שתי מדליות כסף ואחת ארד.
באולימפיאדת טוקיו (1964) הפסידה לצ'סלבסקה בתחרות הקרב רב, אך זכתה בשתי מדליות זהב נוספות בתחרות הקבוצתית ובתרגילי הקרקע.
סך הכל זכתה באולימפיאדה זו ב-6 מדליות, מהן 2 זהב, 2 כסף ו-2 ארד.
לאחר אליפות העולם בהתעמלות בדורטמונד 1966 בה זכתה במדליית זהב עם הנבחרת הסובייטית, פרשה לאטינינה מתחרויות, והפכה למאמנת נבחרת ההתעמלות של ברית המועצות, תפקיד בו שימשה עד 1977. באולימפיאדת מוסקבה (1980) הייתה אחראית מטעם המארגנים על תחרויות ההתעמלות.
נבחרה להיכל התהילה של ההתעמלות ב-1998.
לארס לקה ראסמוסן (בדנית: Lars Løkke Rasmussen; נולד ב-15 במאי 1964) הוא פוליטיקאי דני המכהן כשר החוץ של דנמרק מאז דצמבר 2022. בעבר שירת כראש ממשלת דנמרק בשנים 2015–2019 ובשנים 2009–2011.
ראסמוסן נולד בוויילה לליסה ויֶפֶּה ראסמוסן.
ב-1992 קיבל תואר במשפטים מאוניברסיטת קופנהגן.
משנת 2001 כיהן בממשלות דנמרק תחת ראש הממשלה אנדרס פוג ראסמוסן, תחילה בתפקיד שר הפנים והבריאות (עד 2007), ואחרי כן בתפקיד שר האוצר.
ב-4 באפריל 2009 נבחר אנדרס פוג ראסמוסן לתפקיד המזכיר הכללי של נאט"ו, ויום לאחר מכן הושבע לארס לקה ראסמוסן כמחליפו בראשות הממשלה.
ב-15 בספטמבר 2011 נערכו בחירות כלליות ובמסגרתן זכתה מפלגתו של ראסמוסן ב-47 מושבים בפרלמנט, אך חלוקת הקולות בין שאר המפלגות לא הותירה לו אפשרות לחזור ולהקים ממשלת קואליציה.
ב-16 בספטמבר הגיש ראסמוסן את התפטרותו למרגרטה השנייה, מלכת דנמרק וזו הטילה על הלה ת'ורנינג שמידט את מלאכת הרכבת הממשלה החדשה.
לאחר הבחירות הכלליות שנערכו ביוני 2015 התמנה ראסמוסן לראש הממשלה בכהונתו השנייה.
בעקבות הפסד המפלגה וגוש המרכז-ימין בבחירות 2019, הכריז ראסמוסן ב-6 ביוני 2019 על התפטרות ממשלתו בפני המלכה מרגרטה.
לקראת הבחירות בשנת 2022, הקים את מפלגת המתונים.
ראסמוסן נשוי לסולרון ולהם שלושה ילדים.
לארס אלפורס (18 באפריל 1907 - 11 באוקטובר 1996) היה מתמטיקאי אמריקאי יליד פינלנד, הזכור בעיקר עקב עבודתו על משטחי רימן וספרו הידוע באנליזה מרוכבת.
אלפורס היה הזוכה הראשון במדליית פילדס.
ספרו Complex analysis (אנליזה מרוכבת) אשר נכתב ב-1953 נחשב לספר הלימוד הנפוץ ביותר בתחום.
אלפורס כתב מספר ספרים נוספים, ביניהם ספר על משטחי רימן ב-1960, ועל אינווריאנטים קונפורמיים ב-1973.
אימו, סיווה הלנדר נפטרה בלידתו.
אביו, אקסל אלפורס, היה פרופסור להנדסה באוניברסיטת הלסינקי לטכנולוגיה.
משפחת אלפורס הייתה דוברת שוודית ולכן בתחילה למד בבית ספר פרטי ששפת הלימוד בו שוודית.
ב-1924 החל לימודיו באוניברסיטת הלסינקי.
היה עוזר מחקר של רולף נבנלינה בעבודתו על השערת דנג'וי על מספר הערכים האסימפטוטיים של פונקציה שלמה.
ב-1930 קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת הלסינקי.
ב-1936 היה אחד משני הזוכים הראשונים של מדליית פילדס.
בין 1935 ו-1938 לימד באוניברסיטת הרווארד.
ב-1938 חזר לפינלנד ושימש כפרופסור באוניברסיטת הלסינקי.
1981 - בפרס וולף במתמטיקה.
לארס ינסון (בפינית: Lars Jansson ; 8 בספטמבר 1926 – 31 ביולי 2000) היה סופר ויוצר קומיקס פיני.
החל משנת 1958, כתב לארס ינסון יותר מ-50 סיפרי קומיקס של המומינים, לאחר שאחותו ביקשה ממנו להחליף אותה.
לארס ינסון גם אייר את הקומיקס בשנים מ-1961 עד 1974. בשיאן, הופיעו רצועות הקומיקס בכ-40 ארצות ובכ-120 עיתונים יומיים, שקראו כ-20 מיליון קוראים.
משנת 1965 ואילך, ינסון גם כתב קומיקס מקורי משלו, "סופיה", שהוצא לאור על ידי חברה ושמה יאנה (Janna).
ינסון הוא בנו של הפסל ויקטור ינסון, ושל המאיירת סיגנה המרסטן-ינסון.
אחותו המבוגרת ממנו, היא הסופרת טובה ינסון, ואחיו הצעיר הוא פר אולוף ינסון.
בתו, סופיה, עבדה איתו בשנת 1993 כדי לעזור בניהול הפקת הסדרה החדשה של קומיקס המומינים, אשר נעשה כעת על ידה בלבד.
לאריסה היא עיר בצפון־מזרח יוון, בירת חבל תסליה ומחוז לאריסה ודרכה זורם הנהר פִּינֶיוֹס.
העיר היא מרכז חקלאות ותעבורה אזורי ומקושרת ברשת כבישים ומסילות ברזל לוולוס, סלוניקי ואתונה.
לאריסה היא אחת מהערים הקדומות ביוון.
באזור העיר נמצאו ממצאים ארכאולוגיים מהמאה ה-6 לפנה"ס ומעריכים שהיא הוקמה בראשית התקופה הפלסגית.
ידוע שב-518 לפנה"ס חרבה העיר ברעידת אדמה.
העיר נזכרת בכתבים עתיקים, ביניהם הדיאלוג מנון של אפלטון (שם הדרך ללאריסה, שהייתה עיר הולדתו של מנון, מוזכרת בדוגמה שמביא סוקרטס להבדל בין ידיעה לסברה נכונה).
משנת 433 לפנה"ס ועד 195 לפנה"ס נשלטה העיר על ידי ממלכת מוקדון ואחרי כן ועד תום התקופה ההלניסטית נשלטה על ידי היוונים.
ב-20 לפנה"ס נכבשה העיר על ידי הרומאים ועם פיצולה של האימפריה עברה לחזקת האימפריה הביזנטית, תוך שבתווך היא נכבשה ונבזזה מספר פעמים בידי שבטים ויזיגותים.
בסוף המאה ה-14 החל מאבק על השליטה בעיר בין הביזנטים לצבא האימפריה העות'מאנית, עד שב-1423 נפלה בידי הסולטאן מוראט השני, אשר עם כיבושה שינה את שמה ל-Yenişehr-i Fener.
ב-1665 בנה הסולטאן מהמט הרביעי את אחד מארמונותיו בעיר והוא שימש בסיס יציאה למסעות קרב וציד ועקב כך התפתחה לאריסה מבחינה כלכלית ודמוגרפית והפכה לעיר המרכזית בחבל תסליה.
בשנים 1813 ו-1848 פקדה את העיר מגפת דבר שהפילה אלפי חללים וגרמה לנטישה חלקית של תושביה.
ב-1881, בכפוף לסיכומי קונגרס ברלין אשר סיים סופית את המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) סופחה העיר לממלכת יוון.
הסיפוח לווה בטרנספר של מרבית האוכלוסייה המוסלמית לשטחי האימפריה העות'מאנית.
במהלך המלחמה היוונית-עות'מאנית (1897), נכבשה העיר על ידי העות'מאנים למשך 14 חודשים והם ביצעו טרנספר דומה לאוכלוסייה הנוצרית.
בפרוץ מלחמת העולם הראשונה מנתה העיר 30,000 תושבים.
במהלך מלחמת איטליה–יוון סבלה העיר הפצצות כבדות מצד האיטלקים ובמרץ 1941 פקדה אותה רעידת אדמה שגרמה נזקים כבדים.
באפריל נכבשה העיר על ידי הורמאכט ונותרה בחזקת גרמניה הנאצית למשך 1,300 הימים הבאים, תוך שהיא הופכת מרכז אזורי לפעילות המחתרת היוונית.
ב-23 באוקטובר 1944 אחר חצות שוחררה העיר מהכיבוש הנאצי.
העיר מחוברת לכביש מספר 1, חוצה יוון המקשר בין אתונה לסלוניקי ועובר דרך תסליה, לכביש 6 המחבר בין איגומניצה לוולוס ולכביש 4 המחבר בין אלאוסינה לפלורינה.
לאריסה ממוקמת בצומת מסילות ברזל ודרכה עוברים קווי רכבת ישירים לאתונה וסלוניקי.
בעיר פועלים קווי אוטובוס עירוניים ועתידה לפעול רכבת קלה.
נמל התעופה הקרוב שוכן ליד העיר וולוס הסמוכה.
בלאריסה שורר אקלים ממוזג ללא השפעות ממתנות, כך שההפרש בין הקיץ לחורף עשוי לעלות על 20oc.
הטמפרטורה השנתית הממוצעת היא 15oc וערכי הקיצון הממוצעים נעים מ-5oc בחודש ינואר ועד 25.5oc בחודש יולי.
כמות המשקעים השנתית הממוצעת עומדת על 779 מילימטרים.
אחד מסמלי העיר היא קבוצת הכדורגל פ.צ לאריסה ששיחקה בליגה היוונית העליונה ובמפעלים אירופיים.
בעיר פועלת גם קבוצת הכדורסל אפולונאס לאריסה.
בעיר שני אצטדיוני כדורגל, מרכז ספורט הכולל אצטדיון כדורסל ומתחם מגרשי גולף.
עדות להתיישבות יהודים בלאריסה היא מן הקדומות ביוון וסביר להניח שסוחרים יהודים הגיעו לעיר עוד בתקופה ההלניסטית במהלך המאה ה-4 לפנה"ס.
עם זאת, עדויות לקהילה רומניוטית מאורגנת קיימות מהתקופה הביזנטית.
בנימין מטודלה שעבר בעיר במהלך המאה ה-12 תיאר קהילה משגשגת בת מאות משפחות.
רדיפות הביזנטים אילצו את יהודי העיר להגר ממנה, בעיקר לשטחי האימפריה הבולגרית השנייה אשר השלטון בה הטיב עימם.
משנכבש האזור על ידי האימפריה העות'מאנית השתנה היחס ליהודים מאחר שהעות'מאנים התייחסו אליהם כמיעוט הנאמן לסולטאן ותורם לממלכה.
במהלך המאה ה-15 הגיעו לקהילה יהודים שגורשו מהונגריה ואחריהם מגורשי ספרד, בהזמנת הסולטאן העות'מאני באיזיט השני.
בחלק מקהילות יוון התמזגה הקהילה הספרדית עם הרומניוטים ובקהילות אחרות כגון לאריסה שינו היהודים הספרדים בכמותם הרבה את צביון הקהילה אשר הפכה מרומניוטית לספרדית.
כמות בני הקהילה הלכה וגדלה בהדרגה וב-1687 עם כיבוש הפלופונסוס על ידי ונציה הגיעו לעיר פליטים רבים מפטרס ואוכלוסייתה הוכפלה.
בשנת 1721 מתוארת הקהילה כקהילה ספרדית, אשר מרבית בניה עסקו בסחר בדים וחלפנות כספים.
עם זאת מקורות נוספים מציינים כי יהודי העיר נחלקו לשני קהלים, קהל רומניוטי המכונה "קהל עץ החיים" וקהל ספרדי.
בשיאה ב-1852 התגוררו בעיר 2,000 משפחות יהודיות.
בשנת 1857 החריבה שרפה את הרובע היהודי בעיר.
השרפה נגרמה מהצתה מכוונת כחלק מגל אנטישמיות שפקד את הקהילות היהודיות ביוון ולווה את ההתעוררות הלאומית הבדלנית באזור.
בשנת 1882 מנתה הקהילה 2,800 נפשות ותהליך דעיכתה של האימפריה העות'מאנית שלווה במשבר כלכלי בלווי חוסר השקט הפוליטי, הביא להגירת יהודים מהעיר בעיקר לסלוניקי.
בשנת 1893 תועדה בעיר עלילת דם כנגד היהודים וב-1897 במהלך המלחמה היוונית-עות'מאנית (1897) כשנכבשה העיר על ידי העות'מאנים, הואשמו היהודים בשיתוף פעולה עם הכובש.
בראשית המאה ה-20 החלה פעילות ציונית בעיר ונפתח סניף של חובבי ציון.
בפרוץ מלחמת העולם השנייה מנתה הקהילה 1,175 נפשות.
ב-6 באפריל 1941 התערבה גרמניה הנאצית במלחמת איטליה–יוון ופלשה לממלכה.
ב-18 באפריל נכבשה יוון על ידי הורמאכט וב-20 במאי נפלה כרתים.
הממלכה חולקה ל-3 אזורי שליטה: גרמני, בולגרי ואיטלקי.
העיר לאריסה הייתה בחזקת האיטלקים עד לכניעתם לבעלות הברית בספטמבר 1943 והגרמנים השתלטו על העיר.
השלטונות ביקשו מרב הקהילה, יצחק קסוטו, את רשימות היהודים, אך הוא סירב ואמר שהוא רק מורה ואין בידו רשימות.
בגבור רדיפות היהודים, הצליחו 900 מיהודי לאריסה להימלט לכפרים מבודדים או לטורקיה ודרכה עלו לארץ ישראל.
האוכלוסייה, הכנסייה והמחתרת היווניות סייעו ליהודים בהמלטות וחלקם אף הסתירו יהודים בבתיהם.
ב-24 במרץ 1944 נעצרו 150 יהודים שנותרו בעיר ועוד 75 שהחליטו לחזור אליה ונשלחו למחנה ההשמדה אושוויץ.
לאחר המלחמה חזרו חלק מהיהודים לעיר, אך בהדרגה היגרו לארצות הברית, מדינת ישראל ואתונה.
ב-1948 מנתה אוכלוסיית הקהילה 626 נפשות והיא קטנה לכדי 441 נפשות ב-1967. באמצע שנות ה-90 הוקמה בעיר אנדרטה לזכר קורבנות השואה ובראשית המאה ה-21 היא חוללה מספר פעמים בידי נאו נאצים מקומיים.
ב-2008 התגוררה בעיר לאריסה קהילה בת 330 נפשות ולה בית כנסת, בית ספר יסודי יהודי ומוסדות קהילה.
בחודש יוני 2025 נחנך בעיר לאריסה, בית הכנסת העתיק " עץ החיים", לאחר שיפוץ שארך כ-6 שנים.
לארס אדווין "לאסה" לאגרבק (בשוודית: Lars Lagerbäck; נולד ב-16 ביולי 1948) הוא כדורגלן עבר שוודי ומאמן כדורגל בהווה.
הוא אימן את נבחרת שוודיה במשך כ-10 שנים וזכה עימה למספר הצלחות.
לאגרבק אימן את נבחרת ניגריה במונדיאל 2010, והצעיד את נבחרת איסלנד לרבע גמר יורו 2016, כאשר נבחרת זו השתתפה בפעם הראשונה בתולדותיה בטורניר גדול.
לאגרבק כיום משמש יועץ בנבחרת שוודיה.
לאגרבק נולד בקטרינהולם ולאחר ששיחק בקבוצות נוער עבר למועדון גימונאס CK בשורותיו שיחק בשנים 1970-1974. ב-1974 החל ללמוד במכון השוודי ללימודים גופניים, GIH .
יחד עמו למד גם עמיתו, רונלד אנדרסון, שליווה אותו בהמשך כעוזר מאמן בנבחרות שוודיה וניגריה.
ב-1977 נקרא לאגרבק לאמן לראשונה קבוצה בוגרת.
הייתה זו קילאפורס מהליגה השוודית הרביעית והוא אימן אותה עד 1982. ב-1983 הוא עבר לקבוצת ארברה IK אותה אימן עד 1985. ב-1987 החל לאמן את הודיקסוואל ABK אך עזב אותה ב-1989.
ב-1990 קיבל לאגרבק תפקיד בהתאחדות הכדורגל השוודית.
הוא הפך לחלק מסגל המאמנים של הנבחרות השוודיות הצעירות (בין היתר, אימן גם את פרדי יונגברי).
הוא אף סייע באותה עת לטומי סוונסון ולטוד גריפ באימון הנבחרת הבוגרת.
ב-1996 החל לאמן את נבחרת המשנה השוודית ומלא משרה זו עד 1997. ב-1998 המאמן השוודי הלאומי, טומי סודרברג, לקח אותו להיות עוזר המאמן שלו בנבחרת הלאומית.
ב-2000 הפך למאמן-שותף לסודרברג והם אימנו את שוודיה בצוותא עד 2004. תחת הדרכתם המשותפת, העפילה נבחרת שוודיה ליורו 2000 אך נכשלה שם כבר בשלב המוקדם בעת שסיימה במקום האחרון בבית בו שובצה.
ב-2002 העפילה שוודיה לטורניר הגביע העולמי ביפן וקוריאה הדרומית ושובצה לבית שנחשב כקשה, יחד עם ארגנטינה, אנגליה וניגריה.
שוודיה הפתיעה כשסיימה בראשות הבית לאחר ניצחון על ניגריה ותוצאות תיקו מול ארגנטינה ואנגליה, אך נוצחה (לאחר הארכה) על ידי סנגל בשלב שמינית הגמר.
ב-2004 העפילה שוודיה ליורו 2004 ואף העפילה משלב הבתים בטורניר לאחר שסיימה ראשונה בבית שכלל גם את דנמרק, בולגריה ואיטליה, אולם שוב כשלה בשלב הבא, שלב רבע הגמר, לאחר שנוצחה על ידי הולנד בבעיטות הכרעה מ-11 מטר.
באותה שנה עבר סודרברג לאמן את נבחרת שוודיה עד גיל 21 ולאגרבק שנותר כמאמן היחיד הזמין את עמיתו, רונלד אנדרסון, להיות עוזר המאמן שלו בנבחרת.
ב-2006 הצליחה שוודיה להעפיל, תחת הדרכתו של לאגרבק, לטורניר הגביע העולמי בגרמניה.
היא שובצה לבית יחד עם אנגליה, פראגוואי וטרינידד וטובגו וסיימה במקום השני, אחרי אנגליה אך נוצחה 2:0 בשמינית הגמר על ידי גרמניה.
ב-2008 העפילה שוודיה ליורו 2008. הייתה זו ההעפלה החמישית ברציפות של הנבחרת השוודית לשני המפעלים העיקריים לנבחרות כדורגל אירופאיות, הישג ללא תקדים בכדורגל השוודי.
שוודיה סיימה במקום השלישי בבית המוקדם, אחרי נבחרות ספרד (שזכתה בהמשך בגביע) ורוסיה (שסיימה במקום השלישי בטורניר) ולא העפילה לשלב הבא.
מספר בעלי טורים בעיתונות הספורט השוודית דרשו את פיטוריו של לאגרבק בעקבות כישלון זה.
למרות זאת, חתמה איתו ההתאחדות השוודית הארכה להסכם עד סיום מסע המשחקים של הגביע העולמי ב-2010. לאחר שהנבחרת השוודית לא הצליחה להעפיל לטורניר הגביע העולמי בדרום אפריקה, התפטר לאגרבק באוקטובר 2009 ואת מקומו תפס אריק האמרן.
ב-26 בפברואר 2010 חתם לאגרבק על חוזה לחמישה חודשים עם אפשרות הארכה לאימון נבחרתה הלאומית של ניגריה שהעפילה לגביע העולמי 2010 בדרום אפריקה.
לאגרבק הרשים את ראשי התאחדות הכדורגל הניגרית לאחר שהגיש תוכנית מפורטת בה ניתח את הבעיות המאפיינות את הכדורגל הניגרי ואת יכולתם של שחקני הנבחרת.
על אף כישלונה של ניגריה במונדיאל 2010, הוצע ללאגרבק להאריך את חוזהו, אך הוא סרב.
בינואר 2012 מונה לאגרבק למאמן נבחרת איסלנד.
תחת לאגרבק נבחרת איסלנד זכתה להצלחה גדולה, כאשר הגיעה לפלייאוף העלייה למונדיאל 2014, אך לא הצליחה להעפיל לטורניר לאחר שהפסידה לנבחרת קרואטיה.
לאחר היורו, עזב לאגרבק את נבחרת איסלנד, וחזר לעבוד בנבחרת שוודיה כיועץ.
ב-2 בפברואר 2017 מונה למאמנה של נבחרת על חוזה לשנתיים.
לארס היו אלים בדת רומא העתיקה שתפקידם היה לשמור על הבית ועל יושביו, או על גופים גדולים יותר כגון ערים, חוות ודרכים.
הלארס השגיחו, הגנו והשפיעו על כל המתרחש בשטח השפעתם ובכפוף לסמכותם.
פסלוני האלים המשפחתיים היו מוצבים על שולחן האוכל בעת הסעודה ונוכחותם נדרשה בכל אירוע משפחתי חשוב אחר.
לעיתים מזוהים הלארס עם הפנטס, אלי האח שהיו גם הם אלים משפחתיים ואז נחשבים הלארס לאלי משק הבית בלבד.
לארס שהגנו על שכונה או רובע עיר, נשמרו במקדש שהיה ממוקם ברחובו הראשי של שטח השפעתם והיה מרכז דתי, חברתי ופוליטי של הקהילה הפלבאית המקומית.
במקדשים מסוימים ובניגוד לאלי הפנתאון, כוהני הלארס יכלו להיות עבדים או עבדים משוחררים.
למרות החשיבות הדתית המשנית ביחס לאלי הפנתאון ואולי בגללה, היו הלארס אלים מרכזיים מבחינה רוב הציבור בגלל נגישותם ונוכחותם היום-יומית.
למרות דחיית פולחן האלים המיתולוגיים על ידי הנצרות ב-393, נמשכה נוכחותם הדתית בצורה לא רשמית במשך המאה ה-5.
ככל הנראה קיבלו הרומאים את הלארס מהאטרוסקים שירשו את הרעיון מפולחן הגיבור (גיבור או שליט שהועלה לאחר מותו לדרגת אל) שהיה רווח ביוון.
משמעות המילה בשפה האטרוסקית היא גיבור, מלך או שר, וכך הלארס הגנו על שטח חסותם כאותם גיבורים מיתיים.
עמידתן נדמית כאילו הן באמצעו של צעד ריקוד או שהן מאוזנות בקלות על רגל אחת, ידן האחת מרימה קרן שתיה בברכה וידן השנייה מחזיקה כלי נסך.
מאוחר יותר התפתח עיצוב שבו מוצבים הלארס בזוגות סימטריים כמו תאומים, רעיון מוכר במיתולוגיות היוונית והרומית, כגון קסטור ופולוקס או רמוס ורומולוס וייתכן שהשפעה יוונית גרמה לפיתוח העיצוב הזה.
במקרים כאלה, הם מוצבים משני צידיה של דמות מרכזית חשובה יותר כגון אל פנתאוני, קיסר או אחד מאבות המשפחה.
תחום אחריותם והשפעתם של הלארס גדל וכלל בסופו של דבר את כל הנמצא בגבולות הפיזיים, ומספרם היה גבוה כמספר הרשויות שבאחריותם.
לחלקם היו שמות ותפקידים חופפים או כפולים ולחלקם לא היה שם מסוים ונקראו לארס בלבד.
לארס בנדר (נולד ב-27 באפריל 1989 ברוזנהיים, בוואריה) הוא כדורגלן עבר גרמני בינלאומי, ששיחק בעמדת הקשר לאורך רוב הקריירה בבאייר לברקוזן.
ללארס אח תאום, סוון בנדר, כדורגלן עבר מצליח גם הוא.
לארס בנדר החל בקריירת הבוגרים שלו בקבוצת מינכן 1860 בשנת 2006, לאחר שעבר לפני כן במחלקות הנוער של קבוצות קטנות יותר - TSV בראננבורג ואונטרהאכינג.
כבר בעונתו הראשונה, זכה בתואר "גביע פריץ ואלטר", לפני כישרונות צעירים נוספים כמו מרקו מרין מבורוסיה מנשנגלדבך ואחיו התאום סוון.
יצוין כי התאומים סוון ולארס בנדר עשו מסלול זהה לחלוטין עד לשנת 2009. אחרי שלוש עונות במינכן 1860, בעקבות קשיים כלכליים של המועדון, ששיחק אז בבונדסליגה השנייה, נמכר לארס בנדר ב-18 באוגוסט 2009 לבאייר לברקוזן, וחתם על חוזה לשלוש שנים, בעוד אחיו סוון חתם בבורוסיה דורטמונד.
בעונתו הראשונה בבונדסליגה במדי באייר לברקוזן כבש בנדר את שערו הראשון והיחיד לעונה, במשחק נגד איינטרכט פרנקפורט, וסיים עם הקבוצה במקום הרביעי בליגה.
בעונתו השנייה במועדון, 2010/11, הציפיות מלארס היו שיהיה שחקן מחליף לקישור הקבוצה, לאחר שלברקוזן צירפה את הקשר הוותיק והמנוסה מיכאל באלאק.
אמנם, עם התקדמותה של העונה, לארס הציג יכולת מרשימה מעל המצופה במשחקים בהם שותף ועזר לקבוצה לסיים במקום השני בבונדסליגה, מה שהקנה לו בהמשך את הכרטיס להרכב הפותח של המועדון.
בעונות הבאות, בנדר ביסס את עצמו כאחד משחקני המפתח של באייר לברקוזן, וסיים עמה באופן קבוע בצמרת הבונדסליגה, והקבוצה הפכה לשחקנית קבועה במפעלים האירופיים.
באוגוסט 2015 קיבל את סרט הקפטן של באייר לברקוזן לאחר פרישתו מכדורגל של הקפטן הקודם סימון רולפס.
בשתי העונות הבאות, הרבה בנדר לסבול מפציעות ומיעט מאוד לשחק.
בקיץ 2017 חתם בלברקוזן סוון בנדר, אחיו התאום של לארס, והם חזרו לשתף פעולה לראשונה מאז 2009. בארבע העונות הבאות, לארס בנדר המשיך לשמש כקפטן הקבוצה, אך סבל מפציעות רבות, ושימש בעיקר כשחקן רוטציה.
בעונת 2020/21 העביר בנדר את תפקיד הקפטן לחברו לקבוצה, צ'ארלס אראנגיס.
לקראת תום עונת 2020/21 הודיע לארס בצוותא עם אחיו סוון ששניהם יפרשו מכדורגל בתום העונה.
במחזור האחרון של העונה, במשחק מול בורוסיה דורטמונד, החליף לארס את אחיו סוון.
לקראת סיום המשחק, זכתה לברקוזן בבעיטת עונשין לזכותה.
לארס בעט, והשוער של דורטמונד רומן בורקי נתן לכדור להיכנס מבלי לנסות לעצור, כמחווה לבנדר.
עם זאת, דורטמונד עדיין ניצחה 3-1 במשחק זה, שהיה האחרון של האחים בנדר בקריירה.
לארס שיחק בכל נבחרות גרמניה הצעירות במהלך השנים, ואף היה שותף לזכייה של נבחרת גרמניה עד גיל 19 באליפות אירופה לגילאים הללו.
הוא היה הזימון הראשון מאותו הסגל הצעיר, לנבחרת הגרמנית הבכירה.
בספטמבר 2011, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת, לאחר שנכנס כמחליף במקום עמיתו לקבוצה סימון רולפס, במהלך משחק הידידות נגד פולין שהסתיים בתיקו 2-2. בנדר זומן לסגל נבחרת גרמניה לטורניר הגמר של יורו 2012 בפולין ובאוקראינה.
בשני המשחקים הראשונים של הטורניר בשלב הבתים, נכנס כמחליף בדקות האחרונות, בניצחונות 0–1 נגד פורטוגל ו-1–2 נגד הולנד.
במשחק השלישי והאחרון של השלב, פתח בנדר בהרכב הנבחרת במקומו של ג'רום בואטנג המורחק, ואף כבש את שער הניצחון של גרמניה בניצחון 1–2 נגד דנמרק.
עם זאת, בנדר לא שיחק עוד בטורניר זה, בו הודחה גרמניה בחצי הגמר על ידי איטליה.
במאי 2013 הבקיע בנדר צמד מול אקוודור במשחק ידידות.
בנדר נכלל בסגל הגרמני המורחב למונדיאל 2014, אך נופה מהסגל הסופי, ולא היה חלק מהזכייה של גרמניה בטורניר זה.
בשנת 2014 ערך בנדר את הופעותיו האחרונות במדי הנבחרת הגרמנית, ובסך הכל ערך בשורותיה 19 הופעות והבקיע 4 שערים.
לארס כריסטיאן יאקובסן (בדנית: Lars Jacobsen; נולד ב-20 בספטמבר 1979) הוא כדורגלן עבר דני ששיחק בעמדת המגן הימני.
יאקובסן גדל במחלקת הנוער של אודנסה בולקלוב – קבוצת הכדורגל המקומית של אודנסה, העיר בה נולד.
כישרונו של יאקובסן התגלה במהירות רבה, ובא לידי ביטוי בכך שיאקובסן שיחק 58 הופעות במדי נבחרות הנוער של דנמרק.
יאקובסן שיחק לראשונה באודנסה בולקלוב, בעונת של ליגת העל הדנית, בהיותו בן 18.
בעונה הבאה, שיחק יאקובסן 15 משחקים ועשה את פריצת דרכו הגדולה בקבוצה.
כמו כן, ב-2002, זכה יאקובסן עם אודנסה בולקלוב בגביע הדני.
לאחר סיום עונת , חתם יאקובסן בקבוצת הכדורגל הגרמנית, המבורג.
את הופעתו הראשונה בהמבורג שיחק יאקובסן ב-11 בספטמבר 2002, בהפסד 2-1 לוולפסבורג, בבונדסליגה.
בחלון העברות של חורף , שב יאקובסן לדנמרק כאשר חתם בקבוצה פ.צ.
קופנהגן הפך במהירות יאקובסן לשחקן הרכב.
בעונת , שיחק יאקובסן 33 משחקים.
ב-2006, המאמן מורטן אולסן זימן את יאקובסן לנבחרת דנמרק בכדורגל.
יאקובסן ערך את הופעת הבכורה שלו במדי דנמרק, ב-1 במרץ 2006, במשחק ידידות נגד ישראל, בו ניצחה דנמרק 0-2.
בסיום העונה, מספר קבוצות, כולל המבורג, קבוצתו לשעבר, הביעו עניין ברכישתו של יאקובסן, אך השחקן בחר להישאר בפ.צ.
עם תום חוזהו בקבוצה, חתם יאקבוסן לשלוש עונות בנירנברג, וערך את הופעת הבכורה באוגוסט 2007, בהפסד 2-0 לקרלסרוהה.
יאקובסן לא שיחק משחקים רבים בנירנברג, בשל פציעות.
בסוף עונת , קבוצתו של יאקובסן, נירנברג ירדה לליגה השנייה בגרמניה.
בעקבות ירידתה של נירנברג לליגה השנייה, ביקש יאקובסן לעזוב את נירנברג.
בסוף יוני 2008, שוחרר יקובסן מהקבוצה.
לקראת עונת , ביקש מאמן אולימפיק מרסיי, אריק גרטס להביא את יאקובסן לקבוצה.
עם זאת, באוגוסט 2008, חתם יאקובסן לשנה באברטון.
יאקובסן החמיץ את רוב עונה זו בגלל פציעה בכתף.
את הופעת הבכורה שלו באברטון, ערך יאקובסן ב-21 במרץ 2009, במשחק ליגה נגד פורטסמות'.
כמו כן, יקובסן נכנס כמחליף במחצית השנייה של גמר הגביע האנגלי 2009.
ב-29 ביוני 2009, חתם יאקובסן לשנתיים בבלקברן רוברס.
ב-15 באוגוסט 2009, ערך יאקובסן את הופעת הבכורה שלו במועדון בהפסד 2-0 למנצ'סטר סיטי.
בסוף עונה זו, שוחרר מהמועדון.
ב-31 באוגוסט 2010, חתם יאקובסן לעונה אחת במדי וסטהאם יונייטד.
את הופעת הבכורה שלו ערך ב-11 בספטמבר, בהפסד 3-1 לצ'לסי.
בעונה זו, המאמן הישראלי, אברהם גרנט, היה מאמנו של יאקובסן.
בסוף עונה זו, ירד יאקובסן עם וסטהאם יונייטד לליגת המשנה, הצ'מפיונשיפ.
לפני תחילת עונת , ב-13 בספטמבר, סיכם יאקובסן לעונה אחת בסנט אטיין, אך שלושה ימים לאחר מכן, חתם יאקובסן בקבוצתו לשעבר, פ.צ.
את הופעת הבכורה שלו בפ.צ.
קופנהגן ערך יאקובסן בניצחון 0-2 על אלבורג.
קופנהגן, זכה בעונה זו יאקובסן בגביע הדני.
אליפות ליגת העל הדנית לנוער (1): .
סגנות הגביע האנגלי (1): .
לארס גוסטפסון (בשוודית: Lars Erik Einar Gustafsson; 17 במאי 1936 – 3 באפריל 2016) היה פילוסוף, מחבר וחוקר שוודי.
גוסטפסון נולד בווסטרוס, סיים את לימודי התיכון שלו בגימנסית ווסטרוס והמשיך לאוניברסיטת אופסלה.
בשנת 1960 קבל את תואר המוסמך (licentiate) ובשנת 1978 את הדוקטורט שלו בפילוסופיה תאורטית.
ב-1982 היגר לארצות הברית ושם התגייר.
הוא חי באוסטין, טקסס, עד שנת 2003, וחזר לשוודיה.
משנת 1983 כיהן כפרופסור באוניברסיטת טקסס באוסטין, שם לימד פילוסופיה וכתיבה יוצרת, עד לחודש מאי 2006, עם פרישתו לפנסיה.
גוסטפסון היה אחד הסופרים השוודיים הפוריים ביותר מאז אוגוסט סטרינדברג.
מאז סוף 1950 הוא הפיק זרימה שופעת של שירה, רומנים, סיפורים קצרים, מאמרי ביקורת, ומאמרי מערכת.
כן היה מועמד לפרס נובל לספרות.
כתביו החשובים תורגמו ל-15 שפות וג'ון אפדייק שיבח את ספרו של גוסטפסון מותו של כוורן בספרו Hugging The Shore המכיל אוסף ביקורת ספרותיות.
מותו של כוורן, שנכתב בשנת 1978, הוא הרומן עטור התשבחות והמצליח ביותר של גוסטפסון.
בעוד שבעיית הזהות נעשתה לנושא המגדיר את כתביו של גוסטפסון, הביקורת החברתית שלו לא פעם הכעיסה את האליטה התרבותית השוודית.
כתוצאה מכך הוא נתפס כסופר שנוי במחלוקת בשוודיה ולא אומץ על ידי הממסד.
כשנשאל איפה הוא מוצא את ההשראה שלו, ענה גוסטפסון: "אני מקשיב.
אתה יכול לקבל את רעיון לרומן ממשהו שמישהו אומר קטן, או סתם פרצוף שאתה רואה.
רב פעם אמר לי שכאשר אלוהים דבר אל משה בסנה, זה לא היה בקולו רועם, זה היה בקול חלש מאוד.
אתה צריך להקשיב היטב לקול שאתה צריך להיות מאוד חד".
לארס גוסטפסון, ההצרחה השלישית של ברנארד פוי, תרגום רות שפירא, הוצאת עם עובד, 1989
לארס גוסטפסון, מותו של כוורן, תרגום יעל ולדמן, הוצאת זמורה-ביתן, 1994
לארס הדהגור ינסן (בדנית: Lars Hedegaard Jensen, נולד ב-19 בספטמבר 1942) הוא סופר, היסטוריון, ועיתונאי יהודי-דני, שנודע כאחד מחשובי המתנגדים לאסלאם הרדיקלי, המכונה על ידו אסלאמו-פשיזם, באירופה.
מייסד אגודת העיתונות החופשית (דנמרק) (Trykkefrihedsselskabet) ב-2004 ואגודת העיתונות החופשית הבינלאומית ב-2009. עמית מחקר בכיר במכון גייטסטון.
הדהגור נולד ב-1942 בעיר הורסנס, שבדנמרק.
ב-1969 נישא לברברה לוין, יהודייה אמריקאית והתגייר למענה.
ב-1971 סיים תואר שני בהיסטוריה באוניברסיטת ארהוס (Aarhus) וב-1973 גם באנגלית באוניברסיטת קופנהגן.
היה עד גיל 40 חבר ב"מפלגת העבודה הסוציאליסטית" הדנית ( Socialistisk Arbejderparti), שהייתה מפלגה טרוצקיסטית.
במהלך שנות השבעים היה הדהגור אחד העורכים של סדרת ספרי היסטוריה, Fundamental Historie, שתיארה את קורות העולם במאה העשרים מנקודת מבט שמאלית.
אחר כך כיהן כעורך בהוצאת "פוליטיקן" הדנית ובמקביל גם שימש כיועץ לאחת מהסתדרויות העובדים של דנמרק ועורך כתב העת שלה.
בשנים 1987–1989 כיהן כאחד משני העורכים הראשיים של העיתון השמאלי - העצמאי הקטן Dagbladet Information (הדהגור היה העורך השמאלי, בעוד פיטר נובו משמש כעורך הימני "המאזן").
במהלך שנות התשעים עבד כעורך עבור גוף בינפרלמנטרי סקנדינבי הקרוי "המועצה הנורדית" (Nordisk Råd) ובשנים 1999–2008 היה עיתונאי ובעל טור קבוע בעיתון הוותיק ביותר בדנמרק ואחד הוותיקים ביותר בעולם - Berlingske Tidende.
הטור שכתב ב"ברלינסקה טידנדה" נקרא Groft Sagt - "לדבר בבוטות".
את תוכני הטור הזה ודומיהם הוא משמיע וכותב גם כיום (2013) כפרשן פוליטי בעיתונות, ברדיו ובטלוויזיה, בדנמרק וברחבי העולם.
נשוי כיום בפעם השנייה, גר בקופנהגן ויש לו שלושה ילדים ועוד בת מאומצת אחת.
ב-2004 ניסה הדהגור להתקבל לאגודת הסופרים הדנית וסורב בשל ספריו ומאמריו האנטי מוסלמים.
ב-2009 הוקמה אגודת העיתונות החופשית, הבינלאומית, המאגדת את כל הסניפים שיצרה בינתיים האגודה הדנית, ברחבי העולם.
בנובמבר 2008 פוטר הדהגור מה"ברלינסקה טידנדה", לאחר עשר שנות כתיבת טור שבועי קבוע שם.
על פי ה"פוליטיקן" הדני פיטוריו באו על רקע התנגדותו העזה לאסלאם הרדיקלי והתבטאויותיו הבוטות בטורו בתחום זה.
בדצמבר 2009 נתן הדהגור ראיון ארוך, בו תקף כהרגלו את המוסלמים או לפחות חלקם בהפרות שונות של זכויות האדם, בייחוד כלפי נשותיהם שלהם.
הוא הועמד לדין בעקבות זאת בחשד כי ביצע עבירה של השמעת הצהרות גזעניות.
בינואר 2011 הוא זוכה, בבית משפט דני בערכאה נמוכה, אך במאי 2011, בערעור המדינה בפני ערכאת ביניים, הוא הורשע ונידון לקנס של 5.000 קרונות דניות (כ-1000$).
בעקבות ההרשעה ובטרם נידון ערעורו בערכאה העליונה הוא אמר: "המפסידים האמיתיים היום הם חופש הדיבור והנשים המוסלמיות.
איך נוכל לדבר עבורם אם אנחנו מסתכנים בכך שהמדינה תדביק עלינו תווית של גזענות?".
ב-20 באפריל 2012 זוכה הדהגור מכל אשמה על ידי בית המשפט העליון של דנמרק, בפסק דין שניתן פה אחד על ידי כל שבעת השופטים שישבו לדין.
עם זאת, הזיכוי נבע מכך שראו בדבריו משום שיחה פרטית שלא לפרסום ולא מסיבות של הגנה על חופש הדיבור כפי שהוא ביקש וטען.
באוגוסט 2012 הקים הדהגור כתב עת אינטרנטי חדש בשם Dispatch International.
החל מינואר 2013 מופיע כתב העת גם כשבועון בשלוש שפות: אנגלית, דנית ושוודית.
הדהגור מכהן כאחד משני העורכים הראשיים שלו.
ב-5 בפברואר 2013 דפק מתנקש "בעל מראה זר" על דלת ביתו של הדהגור בקופנהגן, התחזה לדוור וכשהדהגור פתח את הדלת הוא ירה בכיוון ראשו.
היריה החטיאה, הדהגור בן ה-70 לא נפגע, נאבק במתנקש והצליח להבריחו.
רוב רובה של העיתונות הליברלית תומכת זכויות האדם וחופש העיתונות התעלמה מניסיון הרצח או דיווחה עליו בקיצור נמרץ.
המתנקש זוהה, נעצר בטורקיה ודנמרק ביקשה את הסגרתו, אולם באוקטובר 2014 דווח כי בחילופי שבויים בין טורקיה לבין "המדינה האסלאמית" (דאעש) הוא שוחרר יחד עם קבוצת קיצונים אסלאמיים גדולה, כנגד אנשי קונסוליית טורקיה במוסול, שנישבו על ידי דאעש בעת המתקפה בצפון עיראק (2014).
כשהדהגור תוקף כיום את עמדות השמאל כלפי האסלאם הוא משתמש בשיטות ניתוח וויכוח מרקסיסטיות ורואה את עצמו עד היום כמרקסיסט.
הוא מונה למפקד במסדר הדני דאנברוג (Dannebrog), ובמסדר הנורווגי המלכותי להצטיינות.
כמו כן הוא קיבל שתי מדליות הצטיינות לאומיות מממשלת גרינלנד: זהובה וכסופה.
לארי קרמר היה מחזאי, סופר ופעיל זכויות להט"ב אמריקאי.
קרמר היה חולה איידס ופעל למען העלאת מודעות למחלה, ונמנה בין המייסדים של הארגון ACT UP.
נולד ב-25 ביוני 1935 בברידג'פורט שבמדינת קונטיקט שבארצות הברית לעובדת סוציאלית ולעורך דין יהודים.
ב-1953 החל ללמוד באוניברסיטת ייל, שם חווה קשיי הסתגלות ואף ניסה להתאבד.
ב-1957 סיים תואר ראשון באנגלית.
בגיל 23 החל לעבוד באולפני קולומביה.
המשיך בעבודה בלונדון ביונייטד ארטיסטס, שם כתב את התסריט לסרט נשים אוהבות (ואף היה מועמד לאוסקר על התסריט).
עוד בשנות ה-70 החל לכתוב על הומוסקסואליות.
באותן השנים לא תכנן להיות מעורב פוליטית, אך החל בפעילות שכזו בשנת 1980, לאור התפשטות מחלת האיידס שטרם קיבלה אז את שמה.
באותה השנה הקים את הארגון GMHC משבר הבריאות של הגברים ההומואים', ארגון שמטרתו הייתה לגייס כספים לסיוע לחולי איידס, ולקדם מחקר רפואי בנושא.
ב-1987 הקים את ACT UP (קואליציית איידס לשחרור כוח), קבוצת פעולה ישירה שמטרתה שיפור חייהם של חולי איידס, מימון טיפולים והכרה ממסדית בבעיה.
כתוצאה מפעילות זו, נעצר קרמר עשרות פעמים.
כשנה לאחר מכן התבשר כי הוא עצמו חולה במחלה.
ב-1992 הוביל עם הארגון מחאה בה נסעו מאות לבית הלבן עם אפר יקיריהם שנספו במחלת האיידס, ופיזרו אותו על מדשאות הבית הלבן.
בשנת 1997 תרם לאוניברסיטת ייל מיליוני דולרים, על מנת להקים חוג ללימודי להט"ב.
את העשור האחרון לחייו הקדיש לפיתוח מנהיגות להט"בית צעירה.
ב-2014 כתב את התסריט לסרט הלב הרגיל.
קרמר התגורר במנהטן שבניו יורק.
הוא הותיר אחריו מחזה בלתי גמור בשם: An Army of Lovers Must Not Die (צבא האוהבים חייב שלא למות).
דילן מיילי , הידוע יותר בשם הבמה שלו לארס סאליבן, הוא מתאבק עבר אמריקאי.
מיילי הוחתם לחוזה עם ה-WWE באוקטובר 2013 ונשלח למתחם האימונים שלה שנה מאוחר יותר ואת הופעת הבכורה שלו בקרב מקדים לאירוע רסלמניה 31, במופע רסלמניה אקסס, קרב שבו ניצח את מרקוס לואיס.
את ההופעה הטלוויזיונית הראשונה שלו ערך ב-12 באפריל 2017 בפרק של NXT בהפסד בקרב זוגות יחד עם מייקל בלאייס לג'וני גרגאנו ותומאסו צ'אמפה (שנודעו בשם #DIY), לאחר הקרב תקף את חברו לקרב.
בחודש מאי מיילי אימץ את שם הבמה החדש שלו, לארס סאליבן.
לאחר קרבות זוגות דומים לקרב זוגות האחרון עם מאפיין התקיפה של סאליבן לאחר הפסדו וחברו, קרב היחידים הראשון שלו היה אמור להיערך ב-23 באוגוסט, אך עוד לפני הקרב תקף את No Way Jose.
ב-6 בספטמבר השיג את ניצחון הבכורה שלו בקרב נגד שלושה יריבים.
דמותו של סאליבן הצטיירה כמפלצת הבלתי ניתנת לעצירה.
לאחר קרבות יחידים חד צדדיים, שבהם סאליבן ניצח, המתאבק קסיוס אונו ביקש מהמנהל ויליאם ריגל קרב מול סאליבן.
הקרב נקבע לאירוע NXT TakeOver: WarGames ובו סאליבן ניצח.
ב-20 בדצמבר סאליבן ניצח את רודריק סטרונג בקרב העפלה לקרב המרובע שנערך שבוע לאחר מכן אשר קבע את זהות הטוען לכתר של אליפות ה-NXT, בקרב המרובע סאליבן לא הצליח לנצח ומי שיצא עם ידו על העליונה היה דווקא ג'וני גרגאנו.
ב-10 בינואר 2018 סאליבן ניצח את ליאו ראש.
ב-28 במרץ סאליבן ניצח את ג'ון סילבר בקרב שנארך כדקה וחצי.
לאחר הקרב מאחורי הקלעים, הג'נרל מנג'ר, ויליאם ריגל, הודיע לסאליבן שהוא ישתתף בקרב המשושה שיהיה קרב סולם, שייערך באירוע NXT TakeOver: New Orleans ולמעשה יקבע את אלוף צפון אמריקה הראשון בתולדות הארגון NXT.
בקרב זה שהתקיים ב-7 באפריל, סאליבן כשל בניסיונו להפוך לאלוף צפון אמריקה הראשון, ומי שזכה בקרב היה אדם קול.
ב-18 באפריל ניצח את קיליאן דיין בקרב ללא פסילות.
ב-16 במאי גרם לפסילת הקרב בין ולווטין דרים לבין ריקושט, ומשום כך ויליאם ריגל קבע קרב האנדיקאפ לשבוע לאחר מכן בין סאליבן לבין דרים וריקושט.
בקרב זה שנערך ב-23 במאי, סאליבן ניצח לאחר שולווטין דרים תקף את ריקושט ונטש את הזירה, לאחר מכן ביצע סאליבן את מהלך הסיום שלו על ריקושט והצמיד אותו לניצחון.
ב-30 במאי בפרק של התוכנית NXT, נודע שסאליבן יהיה הטוען לכתר של אליסטר בלאק לאליפות ה-NXT וקרב בין השניים נקבע לאירוע NXT TakeOver: Chicago II.
באירוע זה, סאליבן הפסיד לבלאק, במה שנחשב להפסד הבכורה של סאליבן ב-NXT.
ב-12 בספטמבר, סאליבן ניצח את ראול מנדוזה.
ב-3 באוקטובר, סאליבן ניצח את EC3 בקרב המרכזי של התוכנית.
ב-7 בנובמבר, סאליבן גבר על ולווטין דרים במסגרת הקרב המרכזי של התוכנית, שלמעשה סימל את הקרב האחרון של סאליבן ב-NXT לפני עלייתו לרוסטר הראשי.
ב-21 בנובמבר, סאליבן גבר על מתאבק מקומי בקרב שנערך כחצי דקה.
לאחר הקרב, המשיך לתקוף את אותו מתאבק עד שקית' לי הגיע כדי לעצור אותו, מה שהוביל לקביעת קרב ביניהם לשבוע החולף.
ב-28 בנובמבר, סאליבן גבר על קית' לי.
במהלך המופע המקדים לאירוע סדרת ההישרדות, שודרו פרומואים על הצטרפותו של סאליבן לרוסטר הראשי, אך המותג שאליו יצטרף לא נחשף.
סאליבן היה אמור לערוך את הבכורה שלו ב-14 בינואר 2019 בפרק של התוכנית "Raw" ולפתוח בפיוד נגד ג'ון סינה, אך דבר זה לא קרה לאחר שדווח שהוא סבל מהתקף חרדה.
לבסוף, סאליבן ערך את הופעת הבכורה שלו בתוכנית Raw, לילה לאחר רסלמניה 35, כשתקף את קורט אנגל.
הוא המשיך את מסע תקיפותיו כשתקף לילה לאחר מכן בתוכנית סמאקדאון את ההארדי בויז (ג'ף הארדי ומאט הארדי) ובשבוע לאחר מכן בתוכנית Raw, את ריי מיסטריו.
ב-16 באפריל, סאליבן הועבר לתוכנית סמאקדאון כחלק מהסופרסטאר שייק-אפ, כשבאותה התוכנית תקף את R-טרות'.
באירוע סופר שואודאון, שנערך ב-7 ביוני, סאליבן ניצח את הלוצ'ה האוס פארטי (קאליסטו, גראן מטאליק ולינסה דוראדו) בפסילה.
שלושה ימים לאחר מכן בתוכנית Raw, סאליבן והלוצ'ה האוס פארטי התחרו פעם נוספת ביניהם, הפעם בקרב האנדיקאפ הדחות 3 נגד 1, שבו סאליבן ניצח.
מנגד, הוא נפצע בברך במהלך קרב זה ודווח שהוא ייעדר בין 6 ל-9 חודשים.
סאליבן ביצע את חזרתו לארגון ב-9 באוקטובר 2020 בפרק של התוכנית "סמאקדאון" כחלק מהדראפט, כשתקף את המיז, ג'ף הארדי ומאט רידל.
שבוע לאחר מכן, סאליבן גבר על ג'ף הארדי.
ב-23 באוקטובר, סאליבן רשם ניצחון על שורטי ג'י.
ב-2 בפברואר 2021, סאליבן שוחרר מחוזהו ב-WWE.
PWI דירג אותו במקום ה-84 מתוך 500 המתאבקים הטובים ביותר לשנת 2018
לארס אונסאגר היה מדען אמריקאי יליד נורווגיה, עיקר עיסוקו בכימיה פיזיקלית ובפרט תרמודינמיקה, ובפיזיקה תאורטית.