tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הסרט, בבימויו של וילפרד ג'קסון, יצא במקביל לאולימפיאדת לוס אנג'לס בקיץ 1932.
הדמויות בסרט זה כוללות את מיקי מאוס, מיני מאוס, הוראס הורסקולר, קלרבל הפרה ופיט, אשר המראה שלו שונה בסרט זה, הוא מוצג כאתלט מיומן.
מספר דמויות משתתפות במשחקים האולימפיים שכוללים אגרוף, היאבקות, זריקה וקפיצה למים.
מיקי עצמו משתתף באירוע המרכזי, תחרות ספורט בשטח פתוח כמו בריצת שדה ובדומה לטריאתלון, אלא שהוא כולל שייט בסירות במקום שחייה.
הוראס, המשמש כמאמנו של מיקי, עורך למיקי עיסוי בעוד האחרון בוהה במכתב ממיני בו רשום "בהצלחה מיקי מקווה שתנצח מיני".
המירוץ מתחיל, ולמרות ניסיונותיו הרבים של פיט להכשיל את מיקי ושאר חברי התחרות, הם מצליחים להימנע ולהמשיך להתקדם.
אך כשפיט מזיז את החץ לכיוון הלא נכון, שאר המתמודדים נתקלים בשלל מכשולים ורק מיקי מצליח להדביק איתו פער.
כששניהם רוכבים על אופניים וקרובים לקו הסיום, פיט מנסה לחבל בסיכויים של מיקי לנצח ומשליך מסטיק לגלגל האופניים שלו.
פיט מתקרב לקו הסיום בעוד מיקי נאבק בפידול האופניים ומיני וקלרבל מתעצבות על ההפסד הקרב.
לבסוף מיקי מצליח לגבור על המסטיק ועף קדימה היישר לגביע, ופיט מתרסק עם האופניים שלו ושל מיקי.
הסרט נגמר כשמיקי ומיני יושבים בתוך הגביע ומתנשקים והקהל מריע ומעודד אותם.
מיקי מאוס - וולט דיסני
מיני מאוס - מרסלייט גארנר
בסצנת הפתיחה, כשרואים את ביצועי ענפי הספורט, ניתן לשמוע לראשונה את "הצחוק המטופש", צחוק זה יופיע שוב ב"המופע של מיקי" כשהדמות שעושה אותו תהפוך לימים להיות גופי.
הסצנה האחרונה של הסרט, שהקהל מריע למיקי ומיני, נעשתה בשימוש חוזר מסרט קצר ישן בסדרת "קומדיות אליס".
סרט זה הוא הבסיס למשחק הממלכה "ספורט האסם" (Barnyard Sports) שבמשחק הווידאו "Kingdom Hearts III".
אולימפיאדת גיליס היא תחרות המתמטיקה הגדולה בישראל.
אולימפיאדת גיליס נערכת מדי שנה במכון ויצמן למדע ברחובות, ומשתתפים בה כ-250 תלמידי תיכון, אך ההשתתפות פתוחה גם לתלמידים צעירים יותר.
התחרות נקראת על-שם פרופסור יוסף גיליס, מראשוני הפקולטה למתמטיקה במכון ויצמן למדע, שייסד את התחרות הארצית הישראלית בשנת 1968. הוא גם אימן במשך שנים רבות את נבחרת ישראל במתמטיקה לקראת אולימפיאדת המתמטיקה הבין-לאומית (IMO) ותחרויות מתמטיקה בינלאומיות נוספות.
לאחר פטירתו בשנת 1993 נקראה תחרות אולימפיאדת המתמטיקה הישראלית השנתית על שמו.
בשנים האחרונות אולימפיאדת גיליס משמשת כשלב מרכזי במיונים לנבחרת ישראל במתמטיקה.
החל משנת 2005, רוב האוניברסיטאות בישראל מעניקות מלגת לימודים מלאה למשך שנה לזוכים במקום הראשון ומלגה חלקית לזוכים במקומות השני והשלישי.
משחקי החורף האולימפיים ה-26 , ייערכו בין 1 בפברואר ל-17 בפברואר 2030 בעיר ניס וב.
ההצעה לאירוח המשחקים אושרה בכנס ה-142 של הוועד האולימפי הבין-לאומי שנערך בפריז, צרפת ב-24 ביולי 2024. תארח את המשחקים האולימפיים בפעם השישית, ואת משחקי החורף בפעם הרביעית.
ניס תארח את המשחקים לראשונה.
ב-29 בנובמבר 2023 הזמין הוועד האולימפי הבין-לאומי, בהתאם להמלצת הוועדה לאירוח המשחקים העתידיים, את הוועד האולימפי הצרפתי לדיאלוג ממוקד בהצעה לקיים את משחקי החורף בשנת 2030 באלפיים הצרפתיים.
ב-24 ביולי 2024, בכנס ה-142 של הוועד האולימפי הבין-לאומי שנערך בפריז, צרפת הצביעו 84 חברי ועד בעד הענקת האירוח לאלפים הצרפתיים, 4 התנגדו ו-7 נמנעו.
ב-24 ביולי 2024, אישרה האספה הכללית של הוועד האולימפי הבין-לאומי את תכנסית ענפי הספורט הראשונית, הכוללת 7 ענפים.
כאשר הדיסציפלינות והתחרויות ייקבעו במועד מאוחר יותר
אולימפיאדת המתמטיקה הבין-לאומית היא תחרות בין-לאומית למתמטיקה, המיועדת לתלמידי חטיבת ביניים ותיכון.
האולימפיאדה מתקיימת מדי שנה (בדרך כלל בחודש יולי), כל פעם במדינה אחרת.
האולימפיאדה הראשונה התקיימה בשנת 1959 ברומניה והשתתפו בה 52 נציגים משבע מדינות.
האולימפיאדה עם כמות המשתתפות הרבה ביותר עד כה נערכה בבריטניה בשנת 2019 בהשתתפות 621 נציגים מ-112 מדינות..
באולפמיאדה האחרונה (2025) שנערכה בעיר בריזברן במזרח אוסטרליה השתתפו הכי הרבה מתחרים אי פעם: 630 משתתפים, אך מ-110 מדינות "בלבד".
האולימפיאדה נוסדה בתחילה עבור המדינות החברות במזרח אירופה בברית ורשה, תחת גוש ההשפעה של ברית המועצות, אך מאוחר יותר השתתפו גם מדינות אחרות.
כתוצאה מכך, התארחה האולימפיאדה בתחילה רק במדינות מזרח אירופה, ורק החל משנות ה-70 החלה להתארח במדינות אחרות באירופה וברחבי העולם.
חלק ממשתתפי התחרות הצליחו בצורה יוצאת דופן לדוגמה אלכס סונג מקנדה (זכה בחמש מדליות זהב), ליסה סאוארמן מגרמניה ורייד ויליאם ברטון מארצות הברית (חלק מהזוכים בארבע מדליות זהב).
חלק מהמשתתפים הפכו בהמשך למתמטיקאים בולטים וכמה משתתפים אף זכו בהמשך בפרסים יוקרתיים כולל מדליית פילדס, לדוגמה טרנס טאו מאוסטרליה וארתור אווילה מברזיל.
זמן קצר לאחר אולימפיאדת המתמטיקה הבין-לאומית 2016 בהונג קונג, במקרה יחיד מסוגו בתולדות האולימפיאדה, עשה ילד הפלא הצפון קוריאני רי ג'ונג-יול את דרכו לקונסוליה הכללית של דרום קוריאה, שם ביקש מקלט במשך חודשיים.
הרשויות הסיניות אפשרו לו בסופו של דבר לעזוב את הונג קונג בטיסה לסיאול.
הוא שינה את שמו באופן חוקי לאחר שקיבל אזרחות דרום קוריאנית.
קוריאה הצפונית הודחה פעמיים מהתחרות בשנים 1991 ו-2010 עקב רמאויות.
זוהי המדינה היחידה שהודחה באופן מלא מהתחרות.
מאז פלישת רוסיה לאוקראינה בשנת 2022 החליט ועד ה-IMO שלא לאפשר לרוסיה לשלוח משלחת שתייצג אותה.
עם זאת הוא אפשר לראשי הנבחרת הרוסית לשלוח 6 מתמודדים מרוסיה שיתמודדו באופן עצמאי מבלי שייצגו שום מדינה.
כל נבחרת שולחת עד 6 נציגים, המלווים על ידי ראש משלחת וסגן ראש משלחת.
בנוסף, ניתן לשלוח משקיפים אשר מצטרפים לראשי המשלחת או למתחרים.
המבחנים נמשכים יומיים, כאשר בכל יום מקבלים המתמודדים 3 שאלות.
לרשותם 4 וחצי שעות כדי לפתור אותן.
כל שאלה שווה 7 נקודות.
השאלות לקוחות מארבע קטגוריות: אלגברה, גאומטריה, קומבינטוריקה ותורת המספרים.
פתירתן לא דורשת ידע במתמטיקה גבוהה.
את השאלות רשאיות להציע כל המדינות למעט המארחת.
ועדת בחירת השאלות, אשר מורכבת מנציגי המדינה המארחת ומומחים בין-לאומיים, מצמצמת את הבעיות ל"רשימה קצרה" (Short list) שבה כ-30 שאלות (7–8 מכל קטגוריה).
מספר ימים לפני האולימפיאדה מתכנסים ראשי המשלחות ובוחרים 6 שאלות (1–2 מכל קטגוריה), ומסדרים אותן לפי רמת קושי.
כל מתמודד מקבל ניקוד על כל שאלה שהוא פתר.
המתמודדים מדורגים על פי סכום כל הנקודות שהם צברו.
המדינות מדורגות לפי סכום הנקודות שכל המתמודדים צברו יחד.
הפרסים מחולקים בצורה הבאה: כמחצית מהמתמודדים מקבלים מדליה, כאשר ה-1/12 הטובים ביותר מקבלים מדליית זהב, 2/12 שאחריהם מדליית כסף ו-3/12 מדליית ארד, כך שהיחס הוא 1:2:3. מתמודד שלא זכה במדליה אך פתר לפחות שאלה אחת באופן מלא זוכה בציון לשבח.
בנוסף ייתכנו פרסים מיוחדים על פתרונות מקוריים במיוחד.
ישראל שולחת משלחת ל-IMO החל משנת 1979 ומאז השתתפה בכל האולימפיאדות פרט לשנים 1984 ו-1987.
השתתפות של ישראל באולימפיאדה היא יוזמה של פרופ' יוסף גיליס ממכון ויצמן.
בין השנים 1990 ו-2009 ישראל השתתפה גם בתחרות הדו-לאומית ישראל-הונגריה.
פרופ' גיליס אימן את הנבחרת עד מותו בשנת 1993. לאחר מכן, הפרויקט עבר לטכניון בניהולו של פרופ' שי גירון, שאימן יחד עם ד"ר שוני גלבוע (אז ד"ר שוני דר) את הנבחרת.
בסוף שנות התשעים, ריכוז המשלחת עבר לאוניברסיטת חיפה, יחד עם פרופ' גירון.
בשנת 2010 הפרויקט חזר למכון ויצמן, בניהולו של פרופ' דמיטרי נוביקוב.
לתפקיד המאמן הראשי מונה אז לב רדזיוילובסקי שממשיך בתפקיד זה ברצף עד היום.
עם מעבר זה הפרויקט הורחב באופן משמעותי וקיבל את מתכונתו: תלמידים במספר קבוצות גילאים המתאמנים עשרות ימים בשנה על-ידי צוות מאמנים רחב.
בשנת 2012 נוספה לפרויקט גם תוכנית אימונים לתלמידים צעירים יותר בהנהלתו של יוסף חפץ.
בשנת 2013 עבר הפרויקט לאוניברסיטת ת"א בהנהלת פרופ' אילון סולן, עם אותו צוות המאמנים.
בשנת 2016 החלה ישראל להשתתף גם ב-אולימפיאדת המתמטיקה האירופית לנערות (EGMO).
בשנת 2017 הפכה ההשתתפות באולימפיאדה לחלק ממיזם "נבחרות ישראל במדעים", המשותף למשרד החינוך ומרכז מדעני העתיד.
המיזם כולל גם את נבחרות ישראל בפיזיקה, במדעי המחשב, בכימיה ובביולוגיה ואת נבחרת ישראל הצעירה במדעים (הנבחרת הצעירה).
בהתאם, עבר אימון התלמידים בגילאי חטיבת הביניים לנבחרת הצעירה, בה הם מתאמנים גם בתחומי מדע אחרים.
החל משנת 2019, ישראל משתתפת גם ב-RMM.
בשנת 2020 החליף פרופ' יהודה שלום את פרופ' סולן.
בשנת 2021 עבר הפרויקט למכון ויצמן בהנהלת פרופ' אברהם איזנבוד, עם אותו צוות המאמנים.
החל משנת 2023, הפרויקט מובל על ידי פרופ' דמיטרי נוביקוב.
לוח מדליות שיאי כל הזמנים
להלן רשימת שיאי מס' המדליות ל-10 הדירוגים הראשונים, נכון לשנת 2022:
אולימפיאדת הלסינקי (1952) הייתה האולימפיאדה ה-15 בעת החדשה.
המשחקים האולימפיים נמשכו 16 ימים, מ-19 ביולי עד ל-3 באוגוסט 1952. בתחרויות השתתפו 4,955 ספורטאים מ-69 מדינות, וצפו בהן 1.4 מיליון אנשים.
הנבחרות של גרמניה ויפן חזרו להשתתף במשחקים האולימפיים לאחר השעיה שנבעה מתוצאות מלחמת העולם השנייה ולראשונה השתתפה נבחרת ברית המועצות במשחקים.
הייתה זו האולימפיאדה הראשונה בה נטלה חלק משלחת ספורטאים מטעם מדינת ישראל.
משחקי פסאפאלו (הספורט הלאומי של פינלנד) וכדוריד (בהמשך נכנס לתוכנית האולימפית) היו לתצוגה בלבד.
בישיבה ה-40 של הוועד האולימפי הבינלאומי, שנערכה בסטוקהולם ב-21 ביוני 1947, נבחרה הלסינקי והועדפה על פני לוס אנג'לס, מיניאפוליס, אמסטרדם, דטרויט, שיקגו, פילדלפיה, אתונה, לוזאן וסטוקהולם.
תוצאות מכרז המשחקים האולימפיים 1952 עיר מדינהסיבוב 1סיבוב 2 הלסינקי 1415 מיניאפוליס 4 5 לוס אנג'לס 4 5 אמסטרדם 3 3 דטרויט 2 — שיקגו 1 — פילדלפיה 0 —
המתעמלת מריה גורוחובסקי מברית המועצות זכתה ב-7 מדליות, 2 זהב ו-5 כסף ובכך הייתה לספורטאית היחידה שזכתה להישג במשך 69 שנים, עד לטוקיו 2020 שבה השחיינית אמה מקיאן מאוסטרליה זכתה אף היא ב-7 מדליות, 4 זהב ו-3 ארד.
האצנית מרג'ורי ג'קסון מאוסטרליה זכתה בשתי מדליות זהב בריצות ל-100 מטר ול-200 מטר.
נינה רומשקובה זכתה במדליית זהב בזריקת דיסקוס, מדליית הזהב הראשונה של נבחרת ברית המועצות במשחקים האולימפיים.
אמיל זטופק מצ'כוסלובקיה המכונה "הקטר הצ'כי" זכה ב-3 מדליות זהב בריצות למרחקים ארוכים, בריצת 5,000 מטר, בריצת 10,000 מטר ובריצת מרתון.
האצנים האמריקאים לינדי רמיג'ינו, אנדי סטנפילד והריסון דילארד זכו כל אחד בשתי מדליות זהב, אחת אישית (100, 200 ו-110 מטר משוכות, בהתאמה) ואחת בריצת שליחים 4X100 מטר.
ג'ורג' רודן מג'מייקה זכה בשתי מדליות זהב, בריצת 400 מטר ובריצת שליחים 4x400 מטר.
מל ויטפילד מארצות הברית זכה בשתי מדליות, אחת זהב בריצת 800 מטר בה הגן על תוארו ואחת כסף בריצת שליחים 4X400 מטר.
בוב מתיאס הגן על תוארו וזכה במדליית זהב בקרב עשר.
יון מיקאלסון משוודיה הגן על תוארו וזכה במדליית זהב בהליכה ל-10 ק"מ.
ז'וזי ברתטל מלוקסמבורג זכה במדליית זהב בריצת 1,500 מטר, מדליית הזהב היחידה של לוקסמבורג נכון ל-2021.
נבחרת הודו זכתה במדליית זהב בטורניר ההוקי שדה.
בהתעמלות מכשירים לנשים בלטו: מריה גורוחובסקי, יהודייה מברית המועצות שזכתה ב-7 מדליות, מהן 2 זהב כולל בתחרות הקרב רב, מרגיט קורונדי מהונגריה שזכתה ב-6 מדליות, מהן אחת זהב ואגנס קלטי, יהודייה מהונגריה שזכתה ב-4 מדליות, מהן אחת זהב.
בהתעמלות מכשירים לגברים בלטו: ויקטור צ'וקרין שזכה ב-6 מדליות, מהן 4 זהב כולל בתחרות הקרב רב וגרנט שגיניאן שזכה ב-4 מדליות, מהן 2 זהב, שניהם מברית המועצות.
נבחרת הונגריה זכתה במדליית זהב בטורניר הכדורגל.
נבחרת הונגריה זכתה במדליית זהב בטורניר הכדורמים.
נבחרת ארצות הברית זכתה במדליית זהב בטורניר הכדורסל.
אדוארדו מנג'רוטי מאיטליה זכה ב-4 מדליות, 2 זהב ו-2 כסף.
אחיו דריו זכה בשתי מדליות, זהב וכסף.
כריסטיאן דוריולה מצרפת זכה בשתי מדליות זהב.
אלדר גרביץ' מהונגריה זכה ב-3 מדליות, אחת מכל סוג.
פאל קובאץ' מהונגריה זכה בשתי מדליות זהב וכסף.
בקפיצה למים זכתה פט מקורמיק מארצות הברית בשתי מדליות הזהב שחולקו.
נבחרת הנשים של הונגריה () (קטלין סוקה, אווה נובק ז'ראר, ולריה ג'נגה, אווה סקיי, אילונה נובק ויודית תמש) זכתה ב-4 מדליות זהב מתוך 5 וב-7 מדליות מתוך 13 אפשריות.
בנבחרת שחו שחייניות יהודיות אווה סקיי (זהב במשחה ל-200 מטר חזה) ויודית תמש (זהב במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי וארד במשחה ל-100 מטר חופשי).
פורד קונו () זכה ב-3 מדליות, 2 מדליות זהב (1500 מטר חופשי ושליחים 4x200 מטר חופשי) ומדליית כסף אחת (400 מטר חופשי).
המשלחת הישראלית למשחקי הלסינקי הייתה המשלחת הישראלית הראשונה לאולימפיאדה וכללה 26 ספורטאים.
ההישג הטוב ביותר שייך ליואב רענן שסיים במקום תשיעי בקפיצה למים.
אולימפיאדת הנוער נאנג'ינג (2014) היא אולימפיאדת הנוער השנייה במתכונת של במשחקי הקיץ האולימפיים לנוער.
האולימפיאדה היא אירוע ספורט רב-ענפי לנוער בגילאים 14–18 ברוח המשחקים האולימפיים.
המשחקים נפתחו רשמית ב-16 באוגוסט 2014 וננעלו ב-28 באוגוסט.
באולימפיאדה השתתפו 3,579 ספורטאים מ-203 מדינות שהתחרו ב-222 אירועים ב-28 ענפי ספורט שונים.
נאנג'ינג נבחרה כעיר המארחת לאחר שהביסה את פוזנן ב-10 בפברואר 2010 בכנס ה-122 של הוועד האולימפי הבינלאומי בוונקובר.
הוועדה המארגנת של אולימפיאדת הנוער בנאנג'ינג (NYOGOC) הכינה 27 מתקני תחרות ו-8 מתקני אימונים.
מרכז הספורט האולימפי נאנג'ינג אירח את טקסי הפתיחה והנעילה.
קמע המשחקים הייתה לֶלֶה, דמות המורכבת מחלוקי נחל בצבעי הקשת, ומוטו המשחקים היה "שתף את המשחקים - שתפו את חלומותינו".
עשרה ערים הביעו עניין באירוח המשחקים, כאשר רק שלושה מהן הגישו לבסוף הצעה והוגדרו כמועמדות: נאנג'ינג (סין), פוזנן (פולין) וגוודלחרה (מקסיקו).
ב-22 בינואר 2010, גוודלחרה הסירה את הצעתה באופן רשמי ופרשה מהמכרז.
ב-10 בפברואר 2010 בכנס ה-122 של הוועד האולימפי בוונקובר נבחרה נאנג'ינג כעיר המארחת לאחר שזכתה בהצבעה 47-42.
תוצאות המכרז לאירוח משחקי הקיץ האולימפיים לנוער 2014עירארץהצבעות נאנג'ינג47פוזנן42
כל המתקנים ממוקמים בארבעה אזורים בתוך נאנג'ינג, מרביתם קיימים, והוועדה המארגנת נדרשה לבנות מתקן אחד חדש להוקי שדה ועוד 3 מתקנים זמניים לאופני כביש, שיט וטריאתלון.
הלפיד האולימפי עוצב על ידי חברת "ואטי".
הלפיד מכונה "שער האושר" מכיוון שמבנה דמוי שער העיר של נאנג'ינג נמצא בחלק העליון של הלפיד.
הצבע הכחול של הלפיד מייצג את השלווה של נאנג'ינג.
נהר יאנגצה הזורם ליד נאנג'ינג מיוצג בפסים המופיעים על גבי הידית של הלפיד.
הלפיד יוכל לעמוד בפני רוחות במהירות של 11 מטר לשנייה, גשמים של 50 מילימטר לשעה, להגיע עד לגובה של 4.5 קילומטר ומגוון טמפרטורה בין מינוס 15 מעלות צלזיוס ל-45 מעלות.
בעקבות המסורת האולימפית, טקס הדלקת הלפיד נערך ב-30 באפריל 2014 באתונה, יוון באצטדיון פאנאתינאיקו שבו נערכו המשחקים האולימפיים הראשונים.
ארבעה ספורטאים צעירים מיוון וסין העבירו את הלפיד ביניהם כבמירוץ שליחים.
מרוץ הלפיד חולק לשני חלקים.
החלק הראשון היה מרוץ דיגיטלי שבו אנשים שהורידו יישום ייעודי שפותח עבור המשחקים השתתפו במירוץ הלפיד באמצעות אופציה ביישום בשם "תן לי אש".
המשתתפים יכלו להעביר את הלהבה האולימפית לחבריהם על ידי נגיעת הפלאפונים אחד בשני.
המירוץ הווירטואלי ביקר ב-258 מקומות שונים ב-204 המדינות המשתתפות במשך 98 יום.
החלק השני של המירוץ היה מרוץ פיזי של הלפיד בנאנג'ינג בין 104 נושא לפיד במשך עשרה ימים.
במשחקי הקיץ האולימפיים לנוער ב-2014 נערכו 222 תחרויות ב-28 ענפי ספורט שונים המחולקים ל-30 דסיפלינות שונות בהשתתפות 3,579 ספורטאים בני 14 עד 18. מאפיין ייחודי של המשחקים הוא קיום תחרויות של קבוצות מעורבות המורכבות מספורטאים ממדינות שונות.
במהלך המשחקים התקיימו 8 תחרויות שהורכבו אך ורק מנבחרות מעורבות.
לראשונה, במשחקי הקיץ האולימפיים לנוער התחרו בגולף ורוגבי שביעיות.
בנוסף, כדורעף החופים החליף את כדורעף האולמות ונערכו מספר שינויים בחלק מהענפים ובחלקם נוספו תחרויות חדשות.
במשחקים נערכו מופעי ראווה בארבעה ענפי ספורט.
החלקה מהירה על גלגיליות להב
הוועדה המארגנת של משחקי אולימפיאדת הנוער בנאנג'ינג (NYOGOC) לא קימה רישום של טבלת מדליות רשמית.
באולימפיאדה הוענקו סך הכל 684 מדליות ב-222 אירועים.
המדליות של הקבוצות המעורבות שהורכבו מספורטאים ממדינות לאום שונות רשומות בטבלה כמדליות שהוענקו ל"נבחרת לאומים מעורבת" ואינה מדורגת בטבלה.
203 מתוך 204 מדינות התחרו במשחקים.
סיירה לאון וניגריה תכננו להשתתף, אך ב-13 באוגוסט 2014 שתי המדינות פרשו מהמשחקים בלחץ הרשויות הסיניות בניסיון למנוע מווירוס האבולה שהתפרץ במערב אפריקה להיכנס למדינה.
ב-15 באוגוסט 2014 ליבריה גם פרשה מהמשחקים יחד עם שני ספורטאים מגינאה בשל האיסור מצד הוועד האולימפי הבינלאומי עקב החשש כי מהות ענף הספורט בהם הספורטאים משתתפים, ג'ודו ושחייה, יכולים להוות סיכון לספורטאים אחרים.
הספורטאים מדרום סודאן מתחרים תחת הדגל האולימפי מכיוון שאין לדרום סודאן ועד אולימפי לאומי.
אולימפיאדת הנוער משלבת תוכניות תרבות וחינוך, המציעות מגוון של פעילויות תרבותיות וחינוכיות לצעירים.
התוכנית כוללת ניסיון להעביר תוכנית חינוכית המבוסס על ערכים אולימפיים על מנת לקדם אורח חיים בריא ולאפשר לספורטאים הצעירים להפוך לאנשים בעלי "רוח ספורטיבית אמיתיות".
התוכנית כוללת הנחיה מצד ספורטאים מפורסמים ומומחים בינלאומיים של הספורטאים הצעירים.
התוכנית משלבת "מסורות אולימפיות (כגון מרוץ הלפיד) עם תרבויות מגוונות כדי להפיץ את הרוח האולימפית".
ב-17 במרץ 2014, נבחרו 37 ספורטאים מ-28 ענפי הספורט המשתתפים באולימפיאדה על ידי הוועד האולימפי הבינלאומי להיות מודל לחיקוי באולימפיאדת הנוער בנאנג'ינג.
הספורטאים יציעו תמיכה וייעוץ לספורטאים הצעירים המשתתפים באולימפיאדה.
בתור מודל לחיקוי הספורטאים הבוגרים ייקחו חלק בפעילויות וסדנאות על אורח חיים בריא, אחריות חברתית ואולימפיזם.
בנוסף, הם גם ישתתפו בשיחות לא רשמיות המכונות "לשוחח עם אלופים".
בחודש אפריל נבחרו סימון פארינה ופטריק מרפי להיות מודל לחיקוי ובכך מספרם גדל ל-39.
104 שגרירים צעירים בגילאי 18 עד 25 נבחרו על ידי הוועד האולימפי הלאומי שלהם.
השגרירים השונים הם ספורטאים, מאמנים, סטודנטים או אנשי מקצוע צעירים הממחישים את הערכים האולימפיים ומהווים השראה לצעירים נוספים לעשות את אותו הדבר.
התפקיד העיקרי של השגרירים הצעירים הוא לקדם את אולימפיאדת הנוער במדינתם ולעודד ספורטאים צעירים ממדינתם להוציא את המרב מהחוויה האולימפית של משחקי הנוער ולעודד אותם ליצור קשר עם ספורטאים מכל ענפי הספורט והתרבויות השונים ולהשתתף בכמה שיותר פעילויות וסדנאות.
השגרירים הצעירים השתתפו בסמינר שנערך בין 25 ל-28 במרץ 2014 שלימד אותם על התרבות והפעילויות השונות שאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג 2014 מציעה.
30 כתבים צעירים נבחרו על ידי אגודות הוועדים האולימפיים הלאומיים של כל יבשת לקחת חלק בתוכנית.
הכתבים הם בגילאי 18 עד 24. כל יבשת יוצגה על ידי 4 כתבים בנוסף ל-8 כתבים מסין וכתב מהמדינות שיארחו את משחקי הקיץ והחורף האולימפיים לנוער הבאים.
התוכנית נולדה כיוזמה לעידוד אנשים מרחבי העולם לקחת חלק ברוח האולימפית לנוער.
התוכנית מספקת לכתבים הצעירים תוכנית הכשרה חוצה פלטפורמות עיתונאיות והזדמנות לצבירת ניסיון תוך כדי עבודה במהלך אולימפיאדת הנוער.
הכתבים עובדים יחד עם אנשי מקצוע מוסמכים הנודעים ביותר בתחומים של שידור טלוויזיוני, עיתונאות כתובה, מדיה חברתית וצילום.
ישראל שלחה משלחת המונה 14 ספורטאים שהתחרו ב-23 תחרויות ב-8 ענפי ספורט שונים.
נושא דגל ישראל בטקס הפתיחה היה גולש הרוח, יואב עומר.
המשלחת הישראלית לא זכתה באף מדליה במשחקים.
אולם, הג'ודוקא, עידן ורדי, זכה במדליית ארד כחלק מהנבחרות המאוחדות המורכבות מספורטאים ממדינות שונות.
בידוד הספורטאים הניגרים במהלך המשחקים
בעקבות התפרצות מחלת האבולה במערב אפריקה ב-2014, פקידים סיניים הכניסו להסגר ובידוד את כל הספורטאים הניגרים מכל מתקני הספורט למרות שתוצאות בדיקות האבולה שנערכו להם לפני המשחקים היו שליליות.
הוועד האולימפי הניגרי הגיב למעשה האפליה כלפי ספורטאיו על ידי פרישה של הנבחרת מהמשחקים.
לוחם טאקוונדו נפסל ב-5 בנובמבר 2014 לאחר שתוצאת בדיקת שימוש בסמים אסורים שבוצעה לו חזרה חיובית.
הבדיקה מצאה כי הלוחם עשה שימוש בתרופה פורוסמיד.
שמו של הלוחם לא פורסם מכיוון שבזמן המשחקים הוא היה קטין.
אולימפיאדת החורף 1940 הייתה אולימפיאדה אשר בוטלה עקב פרוץ מלחמת העולם השנייה.
היא הייתה אמורה להיות אולימפיאדת החורף החמישית.
אירוח האולימפיאדה נמסר לסאפורו שביפן בישיבת הוועד האולימפי הבינלאומי ה-36, שנערכה בוורשה ב-9 ביוני 1937. סאפורו התמודדה על אירוח האולימפיאדה מול סנט מוריץ שבשווייץ, שאירחה את אולימפיאדת החורף ב-1928 ומול גרמיש פרטנקירשן שבגרמניה, שם נערכה אולימפיאדת החורף ב-1936. האולימפיאדה נועדה להיערך בסאפורו מה-3 ועד ה-12 בפברואר 1940.
יפן ויתרה על אירוח האולימפיאדה בעקבות פרוץ מלחמת סין-יפן ב-1938, וב-15 ביולי אותה שנה החליט הוועד האולימפי הבינלאומי על העברתה לסנט מוריץ.
בהמשך התגלעה מחלוקת בין הוועד האולימפי הבינלאומי לשלטונות שווייץ בנוגע להשתתפות גולשי סקי מקצועיים במשחקים.
בעקבותיה החליט הוועד ב-9 ביוני 1939 להעביר את האולימפיאדה אל העיר המתחרה השלישית במכרז האולימפי, גרמיש-פרטנקירשן.
היא נועדה להיערך שם מה-2 ועד ה-11 בפברואר 1940.
בעקבות פרוץ מלחמת העולם השנייה, והגם שגרמניה התעקשה שבכוונתה לארח את המשחקים, בוטלו המשחקים על ידי הוועד האולימפי בנובמבר 1939 ומשחקי החורף האולימפיים הושעו ולא התחדשו אלא ב-1948, אז הם נערכו בסנט מוריץ.
סאפורו אירחה את אולימפיאדת החורף ב-1972.
אולימפיאדת החורף 1944 הייתה אולימפיאדה אשר בוטלה עקב מלחמת העולם השנייה.
אירוח האולימפיאדה נמסר לעיר קורטינה ד'אמפצו שבאיטליה על ידי הוועד האולימפי הבין-לאומי בישיבתו ה-38, שנערכה בלונדון ב-9 ביוני 1939. קורטינה ד'אמפצו הועדפה על פני שתי הערים המתמודדות האחרות במכרז האולימפי – מונטריאול שבקנדה ואוסלו שבנורווגיה.
אלו נערכו במטה הוועד בלוזאן שבשווייץ מה-17 ועד ה-19 ביוני באותה שנה.
לימים, ב-1956, אירחה קורטינה ד'אמפצו את משחקי אולימפיאדת החורף השביעית וצפויה ב-2026 לארח ביחד עם מילאנו את משחקי אולימפאידת החורף העשרים ושש.
אולימפיאדת הנוער סינגפור (2010) היא אולימפיאדת הנוער הראשונה, שתפתח בכך מסורת של משחקים אולימפיים לנוער בגילאים 14 - 18 ברוח המשחקים האולימפיים.
המשחקים נפתחו רשמית ב-14 באוגוסט 2010 וננעלו ב-26 באוגוסט.
באולימפיאדה השתתפו 3,524 ספורטאים מ-204 מדינות שהתחרו ב-201 אירועים ב-26 ענפי ספורט שונים.
משחקי הנוער האולימפיים הם בעלי תכונות ייחודיות כמו קבוצות מעורבות המורכבות מנציגים ממדינות שונות, תוכנית התרבות והחינוך (CEP), אשר לראשונה פעלו באולימפיאדת זו.
למרות שהרעיון לאולימפיאדת נוער החלה בשנת 1998, ההכנות הרשמיות למשחקי אולימפיים לנוער הוכרזו רק בכנס ה-119 של הוועד האולימפי הבינלאומי ב-6 ביולי 2007. סינגפור נבחרה כעיר המארחת לאחר שהביסה את מוסקבה ב-21 בפברואר 2008. הוועדה המארגנת של אולימפיאדת הנוער בסינגפור (SYOGOC) הכינה 18 מתקני תחרות ו-12 מתקני אימון.
המצוף במרינה ביי אירחה את טקסי הפתיחה והסיום.
הכפר האולימפי לנוער מוקם באוניברסיטה הטכנולוגית נניאנג.
הוועדה בחרה קמע למשחקים, ליאו ומרלי, אריה אש ולביאת ים מסוג אריה-ים, סמל "הרוח של הנוער", באמצעות תחרות עיצוב, ואת שיר נושא "כולם", שבוצע על ידי חמישה זמרים, שכל אחד מהם ייצג יבשת, כאשר צפון ודרום אמריקה אוחדו.
אווירת המשחקים נפגמה בעקבות חוסר התאמה בין נתוני התקציב והנוכחות, שני מתאבקים שנתפסו בשימוש בסמים אסורים, ניצחון בגמר הטאקוונדו בנים עד 48 ק"ג בעקבות פרישת הלוחם האיראני, וטענות כי כדורגלנים בוליביאניים היו מעל לגיל החוקי להשתתפות במשחקים.
הקונספט של המשחקים האולימפיים לנוער פותח בשנת 1998 על ידי יוהאן רוזנזוף בתגובה לחשש מפני עלייה בהשמנת יתר בקרב ילדים וירידה בהשתתפות הנוער בספורט.
נשיא הוועד האולימפי העולמי, ז'אק רוג הודיע רשמית על אולימפיאדת הנוער בכנס ה-119 של הוועד האולימפי בגואטמלה סיטי ב-6 ביולי 2007. סינגפור, לראשונה הגישה הצעה רשמית לארח אירוע ספורטיבי רב תחומי בסדר גודל כזה.
מאפיינים חיוביים בהצעתה כללו את הקישוריות הגבוהה שלה עם מדינות העולם, גילה הצעיר כמדינה עצמאית, והמוניטין החיובי בקרבה בנוגע למצוינות והרמוניה רב-גזעית.
העיר-מדינה גלגלה קמפיין הסברתי נרחב שכלל את היותה בין הראשונים להשיק את אתר האינטרנט הרשמי שלה למשחקים, הצגת לוגו למשחקים (למרות כללי הוועד האולימפי הבינלאומי האוסרים להציע לוגו) ב-16 באוקטובר 2007.
אחת עשרה ערים הביעו עניין באירוח המשחקים, כאשר רק תשעה מהן הגישו לבסוף הצעה.
מתוך תשע ההצעות נבחרו חמש ערים להיות מועמדות: אתונה (יוון), בנגקוק (תאילנד), מוסקבה (רוסיה), סינגפור, וטורינו (איטליה).
בהמשך, הרשימה קוצרה לשני מועמדים סופיים, סינגפור ומוסקבה.
ב-21 בפברואר 2008, הוכרזה סינגפור כעיר המארחת לאחר שזכתה בהצבעה שבוצעה בדואר 53-44.
תוצאות המכרז לאירוח משחקי הקיץ האולימפיים לנוער 2010 עיר ארץ הצבעותסינגפור53מוסקבה 44
טרם פתיחת האולימפיאדה, עלו חששות בנוגע לשאלה האם שני מקומות חדשים שתוכננו, הכפר האולימפי לנוער ומתחם רכיבת הסוסים, יהיו מוכנים בזמן.
מומחה בנייה האמין כי התוכנית בעלות 423 מיליון דולר אמריקאי עבור בניית הכפר האולימפי באוניברסיטה הלאומית של סינגפור היא ריאלית, וכי מקום הרכיבה יהיה מוכן בזמן.
למרות ממצאי המומחה, הכפר האולימפי לנוער נתקל בקשיים בעקבות גידול בעלויות הבנייה.
בהמשך הוחלט כי מעונות הסטודנטים הקיימים באוניברסיטה הטכנולוגית נניאנג ישמשו עבור הכפר האולימפי.
משימת ארגון המשחקים הוטלה על הוועדה המארגנת של משחקי אולימפיאדת הנוער בסינגפור (SYOGOC).
היא נעזרה בפאנל של יועצים שהורכב משרי הקבינט הסינגפורי ותאו סר לוק, מזכיר פרלמנטרי בכיר.
בנוסף, הקומה ועדה בין משרדית בראשות שר הפיתוח הקהילתי, הנוער והספורט, וניאם צ'יאנג מנג, מונה למזכירה הקבוע.
סינגפור גם קיבלה תמיכה בינלאומית בהכנות למשחקים.
הרפובליקה העממית של סין, המארחת של אולימפיאדת הקיץ ב-2008, הביעה את רצונה לסייע לסינגפור בהכנות.
לורד סבסטיאן קו, יו"ר הוועדה המארגנת של אולימפיאדת בלונדון, הודיע כי חברים מהוועדה המארגנת, כולל מאמנים ומנהלנים, מתכננים להשתתף באירוע.
הוועדה שריינה 4,310 חדרים ב-36 מלונות.
המלון הרשמי של המשחקים היה "פירמונט סינגפור".
הוועד האולימפי בשנת 2007 העריך את עלות אולימפיאדת הנוער בסכום של כ-30 מיליון דולר אמריקני.
סינגפור זכתה בשנת 2008 עם הצעת תקציב של 75.5 מיליון דולר (S מיליון דולר סינגפורי) עם תמיכה ממשלתית חזקה.
התקציב הוגדל מאוחר יותר ל-284 מיליון דולר (387 מיליון דולר סינגפורי), פי שלושה מהסכום המקורי.
המארגנים ייחסו את הגידול בעלויות לשינויים המשמעותיים בהיקף ומתכונת המשחקים.
העלויות שהוגדלו היו לטובת לוגיסטיקה, תחבורה, אבטחה, ושדרוג מתקני ספורט שונים וטכנולוגיה.
המשחקים התקיימו בשמונה עשרה מתקנים שונים: 11 מתקנים קיימים, מתקן חדש אחד שהוקם לכבוד המשחקים ושימש למרוצי הסוסים, ושישה מתקנים זמניים שפורקו עם סיום המשחקים.
בנוסף, נעשה שימוש גם בשנים עשר מתקנים נוספים לצורכי אימון.
חלק מהמתקנים כמו האצטדיון המקורה של סינגפור או "המצוף" במרינה ביי הומרו זמני לארח את המשחקים, בעוד המגרש בקאלאנג שודרג על מנת שיוכל לארח את תחרות החץ וקשת.
"המצוף" במרינה ביי שהוא למעשה במה צפה, שימש כאצטדיון המרכזי עבור המשחקים והכיל 25,000 מקומות ישיבה.
הוא אירח את טקס הפתיחה ב-14 באוגוסט, ואת טקס הסיום שהתקיים ב-26 באוגוסט 2010.
כל מתקני התחרות והאימון היו בטווח של 30 דקות מהכפר האולימפי לנוער, מרכז המדיה הראשי (MMC) ומלונות המשפחות האולימפיים (OFH).
מרכז תפעול ההסעות לתחרויות (ETOC) ניהל את כל ענייני התחבורה הנוגעים לאולימפיאדת הנוער, ומתן מידע בזמן אמת לנוסעים.
שירות הסעות אפשר לגורמים המורשים להגיע לכל המתקנים.
בנוסף, חברי המשלחות הרשמיות היו זכאים לנסוע חינם באוטובוסים ציבוריים ובמערכת הרכבות המהירה הציבורית.
בדרכים מרכזיות הוגדרו נתיבים ייעודיים על מנת לספר גישה מהירה למתקנים.
הכפר האולימפי לנוער שיכן למעלה מ-5,000 ספורטאים ואנשי צוות במשך 18 ימים.
החל מה-10 עד 28 באוגוסט 2010. הכפר מוקם באוניברסיטה הטכנולוגית נניאנג.
הכפר שמש כנקודת אירוח והכנה לקראת המשחקים, ומקום לקיים פעילויות תרבותיות וחינוכיות שתוכננו במיוחד לספורטאים.
ב-7 ביוני, הוכרז כי תאו סר לוק, מזכיר פרלמנטרי בכיר ויועץ לוועדה המארגנת של משחקי אולימפיאדת הנוער בסינגפור מונה לראש העיר של הכפר האולימפי לנוער.
האצן הלאומי לשעבר, קאנגסבי קונאלן, והשחיין הלאומי לשעבר, ג'וצאלין יאו, מונו לסגני ראש העיר של הכפר האולימפי לנוער.
תחרויות עולמיות לבחירת סמל ועיצוב המדליה
הוועדה המארגנת השיקה תחרות בינלאומית לעיצוב סמל שהתקיימה בין ה-29 ביולי 2008 ועד 29 באוגוסט 2008 באתר האינטרנט הרשמי שלה.
על הסמל לכלול שלושת אלמנטים המייצגים: זהות של סינגפור, האידיאלים האולימפיים ורוח הנעורים.
העיצוב הזוכה בשם "רוח נעורים" נחנך ב-10 בינואר 2010. באופן דומה, הוועד האולימפי הבינלאומי השיק תחרות בין נובמבר לדצמבר 2009 על מנת לבחור את עיצוב המדליה הרשמית.
לתחרות הוגשו מעל 100 הצעות מ-34 מדינות, כאשר ההצבעה האינטרנט לבחירת עשרת הטובים הסתיימה ב-22 בינואר 2010.
הזוכה בתחרות עיצוב המדליה היא סצוקו פוקוזאווה מיפן.
הצד הקדמי של המדליה כולל להבות וגלים, המסמלים את הרוח האולימפית ותשואות הספורטאים.
הגוף של הספורטאי האולימפי בצורת האות Y מזכיר את האלה ניקה, אלת הניצחון, ומסמל את המילה נוער באנגלית (Youth) כתזכורת לסיסמה "כן, הנוער יכול", שהוא גם שם היצירה.
הצד האחורי כולל את האריה הימי המסמל את סינגפור, שהוא גם אחד מסמלי המשחקים ומייצג את רוח הנעורים.
מרוץ הלפיד מכונה גם המסע של הלפיד האולימפי לנוער.
נתיב המרוץ נחשף ב-26 בינואר 2010. הלפיד בו נעשה שימוש היה באורך 60 ס"מ וברוחב של 5-8 ס"מ ושקל 0.74 ק"ג.
הלהבה האולימפית הודלקה באולימפיה ביוון ב-23 ביולי 2010. הלפיד עבר במשך שלושה עשר ימים בחמש ערים ברחבי העולם, שכל אחת מהן ייצגה יבשת, וכונו "ערי החגיגה".
מרוץ הלפיד נמשך לאחר מכן במשך שישה ימים נוספים בסינגפור.
בסיום המירוץ הודלקה קדרה ניידת בטיילת מרינה ביי על ידי השר, לי קואן יו, ב-13 באוגוסט 2010.
טקס הפתיחה של המשחקים נערך ב-14 באוגוסט באצטדיון המצוף.
כ-27,000 צופים נכחו באירוע, שהתקיים על רקע קו הרקיע של העיר.
המופע, שהיה הגדול ביותר שנערך אי פעם על ידי העירייה כלל למעלה מ-7,000 אמנים, בעיקר מתחת לגיל 18. במרכז הבמה ניצב הלפיד האולימפי בגובה 32 מטר שעוצבה על ידי רנדי צ'אן בצורת מגדלור.
הלפיד היה מוקף בשישה מסכי LED ענקיים, שעמדו מאחורי בריכת שיקוף שהכילה 200 טון של מים.
בעקבות מופע חימום וספירה לאחור שהובלה על ידי ילדים ומתופפים צעירים, המופע החל בשעה 20:10 (זמן מקומי), כהתייחסות לשנה בה נערכו המשחקים.
המופע נפתח במופע זיקוקים ולאחר קטע בשם "בברכה" (במאלזית: Selamat Datang) בהשתתפות מבצעים סינגפורים בעלי מוצע סיני, מלאזי והודי.
הקטע הסתיים עם הופעה של אומנים סינגפורים בעלי מורשת אירופאית ואסיתית-סינית, המסמל את העירוב בין מסורת למודרניות בסינגפור.
לאחר מכן הוקרנו ברכות מוקלטות משגרירים אולימפיים למשחקי האולימפיים לנוער: יוסיין בולט, מייקל פלפס וילנה איסינבייבה, חברי להקת 30 שניות למאדים והשחקנים ג'קי צ'אן וג'ט לי.
דגל סינגפור הוכנס עם הלהקה הצבאית של דאי בעת שבוצע השיר "חמישה כוכבים בהתרוממות" וההמנון של סינגפור הושמע בעת הנפת הדל.
במהלך הקטע "מקורות" שהציג את ההיסטוריה של העיר, נכנסו לאצטדיון המבצעים במכולות הובלה על מנת לתאר את בואם של המהגרים המוקדמים.
הטקס המשיך עם מופע מחול שהציג שירים פופולריים החל משנת 1940 ועד העידן הנוכחי.
לאחר מכן היה הוצג הקטע "מפלצת" שסיפר את סיפורו של מתאגרף צעיר שנאלץ להילחם במפלצת ענקית.
בהתחלה הוא הזעיק לוחמי סילת על מנת שילחמו במפלצת אך הם נכשלו.
בהמשך הוא זימן לוחמי קלרי ווו-שו.
אולם הוא מצליח להתגבר על פחדיו הפנימיים ולהביס את המפלצת.[31] לאחר מכן הופיע הזמר שאה וויי וון עם השיר "על פני קו הסיום" ולאחריו השיר "משחקים באש" אשר במהלכו הוצג דרקון כסמל של אומץ, כח וחוכמה.
במקטע זה, 500 בני נוער מאיגוד הסוקה גאקאי בסינגפור, שיצרו דגים רבים.
הקטע הבא כלל את חברי התזמורת העולמית למשחקים בסינגפור שניגנו בכלי נגינה שונים מרחבי העולם.
התזמורת הובלה על ידי דארל אנג, העמית הצעיר ביותר של התזמורת הסימפונית סינגפור.
המקטע שלאחריו כונה "באד" וכלל גשם המסמל תקווה והתחדשות.
סיום החלק האומנותי של טקס הפתיחה היה בביצוע השיר "סיפור חדש".
החלק השני של טקס הפתיחה נפתח בכניסה של דגלי הלאומים לבמה כאשר הם נישאים על ידי אחד מספורטאי המשלחת.
בעקבות המסורת האולימפית, דגל יוון הוכנס ראשון לאצטדיון כמדינה שיזמה את המשחקים האולימפיים ודגל סינגפור הוכנס אחרון כמדינה המארחת.
לאחר כניסת הדגלים הושמע שיר המשחקים ולאחריו נאמו ניאם צ'יאנג מנג, יו"ר הוועדה המארגנת של משחקי אולימפיאדת הנוער בסינגפור, וז'אק רוג, נשיא הוועד האולימפי הבינלאומי.
פתיחת המשחקים הוכרזה רשמית על ידי נשיא סינגפור, סלאפאן ראמאנאתאן.
הדגל האולימפי הוכנס לאצטדיון על ידי שמונה ספורטאים אולימפיים שהעבירו אותו לשמונה ספורטאי נוער לפני שהונף עם נגינת ההמנון האולימפי ביוונית.
לאחר מכן הושבע הספורטאים, השופטים והמאמנים.
לבסוף, סירה בצורת עוף החול הנישאת על פני מימי המפרץ הכניסה את הלהבה האולימפית.
הלפיד הועבר בין שישה ספורטאים סינגפורים כאשר גולש הרוח, דארן צ'וי הדליק את הלפיד האולימפי.
טקס הנעילה של המשחקים נערך ב-26 באוגוסט במרינה ביי.
הטקס החל בשעה שמונה בערב לפי הזמן המקומי עם בני נוער, מעודדות והקמעות של המשחקים, ליאו ומרלי, רוקדים לצלילי השירים "תהילה" ו"להילחם למען האהבה הזאת".
כניסתם של נשיא הוועד האולימפי הבינלאומי, ז'אק רוג, וראש ממשלת סינגפור, לי הסיין לונג, לוותה בשירת ההמנון הלאומי של סינגפור על ידי מקהלה בהובלתו של נתאניה אונג בת ה-12 והקהל.
המקטע הבא בטקס בשם "נתיב הלהבה", 5 זמרים צעירים ביצעו שיר קיצבי בעוד תלמידים הלבושים בתחפושת המדמה את "רוח הנעורים", סמל המשחקים, ביצעו תצוגה המונית.
בסיום המקטע, הספורטאים שהתחרו באולימפיאדה והדגלים המייצגים את כל המדינות המתחרות עשו את דרך על גבי הפלטפורמה הצפה, לאחריו הוקרן וידאו קליפ קצר המציג את עיקרי המשחקים בליווי הזמרת אילאנה-אן לאצ'יקה פרננדז ושלישיית נגנים בשיר "סיפור חדש".
לאחר ההופעה החל מקטע הפרוטוקול של הטקס.
מחווה נעשתה ל-20,000 המתנדבים שהשתתפו במשחקים כאשר השחיין הסינגפורי, ריינר נג, הודה למתנדבים ושמונה ספורטאים נוספים העניקו זר פרחים לשמונה נציגי המתנדבים.
לאחר מכן נאמו נג שר מיאנג, יו"ר הוועדה המארגנת של אולימפיאדת הנוער בסינגפור, וז'אק רוג, נשיא הוועד האולימפי הבינלאומי.
רוג הכריז באופן רשמי על סגירת המשחקים בהתאם למסורת.
הדגל האולימפי הונמך בליווי ההמנון האולימפי.
לאחר מכן, הועבר הדגל האולימפי מתאו סר לוק, כראש העיר של סינגפור, דרך ז'אק רוג לג'י ג'יאניה, ראש העיר של ננג'ינג, סין, המארחת של אולימפיאדת הנוער ב-2014. לאחר מכן נוגן ההמנון הלאומי של סין יחד עם הנפת דגלה של סין בליווי הקראנת מצגת וידאו קצרה המציגה את ננג'ינג.
הלהבה האולימפית כובתה בסיום הטקס לצלילי פלוגלהורן.
והטקס הסתיים בקונצרט הכלל שירים ומופעים של אמנים מקומיים.
כל 205 הוועדות האולימפיות הלאומיות היו מיוצגות במשחקים, למעט כווית, שהושעתה בינואר 2010, בשל התערבות ממשלתית לכאורה.
עם זאת, שלושה ספורטאים כוויתים התחרו תחת הדגל האולימפי.
מאפיין ייחודי של המשחקים היה קיום תחרויות של קבוצות מעורבות מספורטאים ממדינות שונות.
במהלך המשחקים התקיימו 7 תחרויות שהורכבו אך ורק מנבחרות מעורבות.
במשחקי הנוער האולימפיים ב-2010 נערכו 201 תחרויות ב-26 ענפי ספורט שונים המחולקים ל-29 דסיפלינות שונות בהשתתפות 3,524 ספורטאים בני 14 עד 18.
הוועדה המארגנת של משחקי אולימפיאדת הנוער בסינגפור (SYOGOC) לא קימה רישום של טבלת מדליות רשמית.
באולימפיאדה הוענקו סך הכל 623 מדליות ב-201 אירועים.
ב-15 באוקטובר 2010 הודיע הוועד האולימפי הבינלאומי כי תוצאות בדיקת הסמים של המתאגרף, נורבק חאקולוב, מאוזבקיסטן, שזכה במדליית כסף חזרו חיוביות.
לאור התוצאות הוא נפסל מהתחרות ונלקחה ממנו מדליית הכסף.
הוועד האולימפי הבינלאומי הגדיר חזון למשחקי הנוער האולימפיים, להיות אירוע המהווה איזון בין ספורט, תרבות וחינוך.
מטרת תוכנית התרבות והחינוך היא לחנך ולהשפיע על הספורטאים המשתתפים במשחקים לפתח ספורטיביות אמיתית ולחיות לפי הערכים האולימפיים של מצוינות, כבוד וידידות, תוך כדי שהם נהנים בעת ובעונה אחת.
על מנת לקדם את תוכנית התרבות והחינוך בקרב הספורטאים המשתתפים, התוכנית שילבה הופעות חיות, מיצבים אומנותיים ופסטיבלים שעסקו ברוח האולימפיאית וגיוון תרבותי.
התוכנית כללה מגוון רחב של פעילויות: סדנאות מעשיות, פעילויות חיצוניות, פרויקטים קהילתיים ודוכנים תצוגה, כולם מבוססים על חמישה נושאים:
אולימפיזם - מקורות, פילוסופיה, מבנה והתפתחותה של האולימפיאדה המודרנית.
פיתוח מיומנויות - ההיבטים השונים של קריירת אתלטית מקצועית, כגון פיתוח אישי, אפשרויות קריירה וניהול של מעברים בחיים.
רווחה ואורח חיים בריא - תזונה בריאה, מתחים וסיכונים בספורט כמו שימוש בסמים.
אחריות חברתית - האחריות של אזרחי העולם על ידי שימור הסביבה וקידום יחסי פיתוח קהילה עולמית.
התבטאות - יצירת קשרים ולמידה הדדית בין הספורטאים באמצעות מדיה דיגיטלית ופסטיבלי ערב בכפר האולימפי לנוער.
ישראל שלחה משלחת המונה 15 ספורטאים שהתחרו ב-8 ענפי ספורט שונים.
נושאת דגל ישראל בטקס הפתיחה הייתה גולשת הרוח, נעמי כהן.
לוחם הטאקוונדו, גילי חיימוביץ', הקופץ לגבוה, דמיטרי קרויטר, וגולש הרוח, מעיין רפיח, זכו במדליית זהב.
השחיין, יעקב טומרקין, זכה בשתי מדליות כסף.
כמו כן, הטריאתלטית, פאני בייסרון, והג'ודוקא, רותם שור, זכו במדליית זהב וארד, בהתאמה, כחלק מהנבחרות המאוחדות המורכבות מספורטאים ממדינות שונות.
פרישת הלוחם האיראני בגמר הטאקוונדו
ב-16 באוגוסט 2010, הודיעו בכירים איראנים כי מחמד סלימאני פורש מגמר הטאקוונדו בנים עד 48 ק"ג בעקבות פציעה בקרסול.
בתחרות הגמר סלימאני היה עתיד להתמודד מול הלוחם הישראלי, גילי חיימוביץ'.
הבכירים האיראנים הודיעו כי סלימאני נפצע לראשונה בקרסולו באליפות העולם לנוער שהתקיימה במקסיקו בתחילת השנה.
הפציעה, לטענתם, התפרצה מחדש במהלך חצי הגמר נגד הלוחם האמריקאי, גרגורי אנגליש.
סלימאני נשלח לבית החולים שם עבר צילום רנטגן וקרסולו גובס.
חיימוביץ' זכה במדליית הזהב כברירת מחדל.
בטקס הענקת המדליות שהתקיים במרכז הקונגרסים סונטק, סלימאני נעדר.
סלימאני צוטט מאוחר יותר בראיון שהוא "מאוד עצוב" שהוא החמיץ את הקרב מכיוון שהוא "בטוח [שהוא] היה מקבל את מדליית הזהב".
ראש המשלחת הישראלית, דניאל אורן, טען כי הפרישה נבעה ממניעים פוליטיים.
הוא אמר "זה לא הפעם הראשונה שזה קרה באולימפיאדה.
אבל, זה פעם ראשונה קורה בתחרות על מדליה.
למען הכנות, ברגע שהנער שלנו העפיל לגמר, ידענו שזה הולך לקרות.
דיברתי עם הנער שלנו לאחר הגמר והוא, כמובן, היה מאוכזב שלא ניתנה לו האפשרות לזכות במדליית הזהב באמצעות קרב.
אני חש יותר צער כלפי הנער האיראני.
הוא בטח התאמן קשות על מנת להגיע לשלב בו הוא נמצא והוא לא קיבל הזדמנות להילחם.
אנחנו עוסקים כאן בספורט, ספורט נוער, למעשה, חבל שפוליטיקה עורבה כאן".
עם זאת, דובר בוועד האולימפי הבינלאומי, מארק אדמס, אמר: "ככל שזה נוגע לחששות מצד הוועד האולימפי הבינלאומי, לא הייתה כאן כוונה מרשעת.
העובדות הידועות לנו הוא כי הספורטאי נפצע בקרסולו ונשלח לבית החולים לצילום רנטגן.
הבדיקות גילו שהוא לא סובל משום שבר, והוא בסדר עכשיו.
אז אלא אם קיים מידע עובדתי נוסף, אזי [המחלוקת] היא יותר בגדר ספקולציה".
ב-17 באוגוסט חזר על האמירות הללו גם נשיא הוועד האולימפי, ז'אק רוג.
אולם, בעבר, הצהירה איראן מכיוון שהממשלה הנוכחית שלה אינה מכירה בישראל כמדינה, מדיניותה היא לסגת מלהתחרות נגד נציגים ישראלים.
חשדות כי חלק מכדורגלני בוליביה היו מעל הגיל החוקי להשתתפות
מאמן מונטנגרו, סאבא קובאצ'ביץ', שקבוצתו הודחה על ידי בוליביה בחצי הגמר, אמר כי מונטנגרו תבקש מפיפ"א לבדוק את העניין.
עם זאת, פיפ"א הודיעה שהיא לא תבחן את הנושא מכיוון שתלונות הנוגעות לזכאות של שחקנים להשתתף בטורניר היה נדרש להגיש בכתב למטה פיפ"א בכפר הנוער האולימפי בסינגפור לא יאוחר מחמישה ימים לפני המשחק הראשון בטורניר, כלומר ב-8 באוגוסט.
בנוסף, פיפ"א מסרה כי צוותה נפגש באופן אישי עם כל אחד מהכדורגלנים בנפרד בכפר הנוער האולימפי ובדק את דרכוניהם למול תאריכי הלידה שסופקו על ידי הוועדים האולימפיים הלאומיים שלהם.
שני מתאבקים נפסלו ב-15 באוקטובר 2010 לאחר שתוצאות בדיקת שימוש בסמים אסורים שבוצעה לשניים חזרה חיובית.
הבדיקה מצאה כי השניים עשו שימוש בתרופה פורוסמיד.
השניים הם ג'וני פילי, מתאבק בסגנון חופשי עד 63 ק"ג מ, שזכה במקום החמישי ונורבק חאקולוב, מתאבק בסגנון רומי-יווני עד 50 ק"ג מ, שזכה במדליית כסף במשחקים.
בעקבות תוצאות הבדיקה השניים נפסלו והוועד האולימפי הבינלאומי ביטל את זכייתו של חאקולוב במדליה.
אולם לא התקבלה החלטה האם לקדם את זוכה מדליית הארד, שאדיבק סולאימאנוב מ, למקום השני וכן הלאה.
בנוסף, נאסר על פילי להשתתף בתחרויות במשך שנתיים על ידי הוועד האולימפי האקוודורי.
אולימפיאדת הנוער אינסברוק (2012) היא אולימפיאדת הנוער השנייה והראשונה במתכונת של משחקי החורף האולימפיים לנוער.
האולימפיאדה היא אירוע ספורט רב-ענפי לנוער בגילאים 15-18 ברוח המשחקים האולימפיים.
המשחקים נפתחו רשמית ב-13 בינואר 2012 וננעלו ב-22 בינואר.
באולימפיאדה השתתפו 1,059 ספורטאים מ-69 מדינות שהתחרו ב-63 אירועים ב-7 ענפי ספורט שונים.
אינסברוק נבחרה כעיר המארחת לאחר שהביסה את קואופיו ב-12 בדצמבר 2008. אינסברוק היא העיר הראשונה המארחת שלוש פעמים את משחקי החורף האולימפיים, לאחר שאירחה את אולימפיאדת אינסברוק (1964) ואולימפיאדת אינסברוק (1976).
הוועדה המארגנת של אולימפיאדת הנוער באינסברוק (IYOGOC) הכינה 6 מתקני תחרות ו-3 מתקני אימונים.
אצטדיון ברגיזל אירח את טקס הפתיחה וכיכר המדליות אירחה את טקס הנעילה.
קמע המשחקים היה צפיר אלפיני בשם יוגל (מבוטא: יוג), ומוטו המשחקים היה "להיות חלק מזה".
שמונה ערים הביעו עניין באירוח המשחקים, כאשר רק ארבעה מהן הגישו לבסוף הצעה.
כל ארבע ההצעות התקבלו על ידי הוועד האולימפי הבינלאומי באוגוסט 2008 והוכרזו כמועמדות: קואופיו (פינלנד), חרבין (הרפובליקה העממית של סין), אינסברוק (אוסטריה) ולילהאמר (נורווגיה).
בספטמבר 2008 מינה הוועד האולימפי הבינלאומי את פרנילה ויברי, לשעבר גולשת אלפיני שוודית, ליושבת ראש ועדת הערכה של הצעות הערים המועמדות.
בנובמבר 2008, הרשימה קוצרה לשתי מועמדות סופיות, אינסברוק וקואופיו.
ב-12 בדצמבר 2008, הוכרזה אינסברוק כעיר המארחת לאחר שזכתה בהצבעה שבוצעה בדואר 84-15.
תוצאות המכרז לאירוח משחקי החורף האולימפיים לנוער 2012 עיר ארץ הצבעותאינסברוק84קואופיו 15
כל המתקנים, מלבד הכפר האולימפי, אשר נעשה בהם שימוש בזמן המשחקים היו קיימים כאשר אינסברוק נבחרה לארח את המשחקים בשנת 2008. לפיכך, הצעת התקציב של אינסברוק למשחקים עמדה על 22.5 מיליון דולר אמריקאי.
עלות בניית הכפר האולימפי, המכיל מעל 2,000 מיטות הייתה בסביבות 121 מיליון דולר אמריקאי.
שיווק המשחקים בוצע בעזרת הסכם חסות עם חברת BMW באמצעות מכונית צבועה בלוגו המשחקים והפצת מודעות להעלאת המודעות לקיום המשחקים ברחבי אוסטריה.
ישנן 12 נתוני חסות עולמיים רשמיים הנמצאים בשותפות עם הוועד האולימפי הבינלאומי כמו מקדונלד'ס וקוקה-קולה שהוגדרו באופן ייעודי על ידי הוועדה המארגנת של משחקי אולימפיאדת הנוער באינסברוק (IYOGOC) לתת חסות לאירוע.
הוועדה המארגנת גם חתמה הסכם ייעודי עם 15 חברות מקומיות למתן חסות והספקת מוצרים כמו BMW והבנק המרכזי ראיפפיזן.
כ-60 אחוז מהעלויות של המשחקים עתידים להיות מכוסים על ידי מתן החסות מהחברות השונות.
הקמע הרשמי של אולימפיאדת הנוער אינסברוק 2012 הוא צפיר אלפיני בשם יוגל (מבוטא יוג).
השם מורכב משילוב של המילה "יוגל", הכינוי הטירולי לשם יעקב, וראשי התיבות באנגלית של המשחקים האולימפיים לנוער (YOG).
הקמע מייצג כבוד לטבע, את סגנון החיים והגאוגרפיה של המדינה המארחת: מודרני, צעיר, ואתלטיות.
הקמע עוצב על ידי פלורנסיה דמריה ולואיס אנדרס אביאטי מארגנטינה.
כל המתקנים נמצאים בשני אשכולות באזורים מרכזיים באינסברוק וזפלד.
כל המתקנים היו קיימים למעט המתקנים לתחרויות קרלינג וביאתלון, אשר הוקמו באופן זמני.
ההכרזה על מרוץ הלפיד התקיימה ב-9 באוקטובר 2011. המרוץ שארך 18 יום כלל 2,012 נושאי לפיד שעברו בין 65 אתרים.
הלפיד הודלק ב-17 בדצמבר 2011 באתונה, יוון על ידי נושא הלפיד הראשון, קרלוס פצ'אררומאן מספרד.
הלפיד החל את מסעו מאינסברוק ב-27 בדצמבר 2001 והסתיים באצטדיון ברגיזל בטקס הפתיחה ב-13 בינואר 2012. זוהי הפעם הראשונה בה הלהבה האולימפית הגיעה לאותה עיר שלוש פעמים.
רשימת האתרים בהם הלפיד עבר:
27 בדצמבר: אינסברוק, נוישטיפט אים שטובאיטאל, זולדן, אישגל
28 בדצמבר: ירצנס, ברגנץ, לוסטנאו, קלאוס, בלודנץ
29 בדצמבר: סן אנטון, מאטראי, ליינץ, דללאך
30 בדצמבר: מיללשטאטט, קלגנפורט, וולפסברג, מוראו
31 בדצמבר: קפנברג, זממרינג, ויינר נוידורף
2 בינואר: באד ואלטירסדורף, פרשטנפלד
3 בינואר: גראץ, גלייסדורף, אוברפוללנדורף
4 בינואר: אייזנשטט, סכוכאט, פזנדרוף, סנקט פלטן
5 בינואר: ויידהופן אן דר איבס, פורגסטאלל, לינץ, ולס
6 בינואר: הינטרשטודר, גמונדן, מונדז, נוימארקט אם ואללרז, זאלצבורג, האליין
7 בינואר: ואלס-זיצנהיים, שטרובל, גוזאו, פילצמווס
8 בינואר: ראמזאו, נידרבלארן, האוס
9 בינואר: סכלאדצינג, סנקט יוהאן אים פונגאו, מריה אלם
10 בינואר: קירכברג, באד גאסטיין, צלל אם זה
11 בינואר: זפלד, קהטאי, פגן
12 בינואר: זאנקט אולריך אם פיללרזה, אהרואלד, טלפס, צירל
13 בינואר: קופשטיין, אקסאמס, מוטרס, פולפמס, לאנס
טקס פתיחת המשחקים התקיים ב-13 בינואר 2012, בשעה 18:30 (זמן מרכז אירופה) באצטדיון ברגיזל.
בסביבות 15,000 צופים גדשו את האצטדיון מלא השלג על מנת לצפות בטקס.
בטקס הודלקו לראשונה בתולדות המשחקים האולימפיים שלוש להבות אולימפיות שציינו את אולימפיאדות החורף הקודמות שאירחה אינסברוק בשנים 1964 ו-1976. היינץ פישר, נשיא אוסטריה, הכריז על פתיחת המשחקים.
במשחקי החורף האולימפיים לנוער ב-2012 נערכו 63 תחרויות ב-7 ענפי ספורט שונים המחולקים ל-15 דסיפלינות שונות בהשתתפות 1,059 ספורטאים בני 15 עד 18. מאפיין ייחודי של המשחקים הוא קיום תחרויות של קבוצות מעורבות המורכבות מספורטאים ממדינות שונות.
במהלך המשחקים התקיימו 3 תחרויות שהורכבו אך ורק מנבחרות מעורבות.
הוועדה המארגנת של משחקי אולימפיאדת הנוער באינסברוק (IYOGOC) לא קימה רישום של טבלת מדליות רשמית.
באולימפיאדה הוענקו סך הכל 189 מדליות ב-63 אירועים.
אולימפיאדת הנוער לילהאמר (2016) היא אולימפיאדת הנוער השנייה במתכונת של משחקי החורף האולימפיים לנוער.
המשחקים נפתחו רשמית ב-12 בפברואר 2016 וננעלו ב-21 בפברואר.
באולימפיאדה השתתפו 1,100 ספורטאים מ-71 מדינות שהתחרו ב-70 אירועים ב-7 ענפי ספורט שונים.
לילהאמר נבחרה כעיר המארחת ב-7 בדצמבר 2011 כשהיא העיר היחידה שהגישה הצעה לאירוח המשחקים..
הוועדה המארגנת של אולימפיאדת הנוער לילהאמר (LYOGOC) הכינה 9 מתקני תחרות ו-11 מתקני אימונים.
כל המתקנים מלבד הכפר האולימפי נבנו עבור אולימפיאדת לילהאמר (1994) וכעת נעשה בהם שימוש חוזר.
מתקני התחרות ממוקמים בארבע העיירות: לילהאמר, האמר, אייר ויוביק.
אצטדיון ליסגורדסבאקן אירח את טקס הפתיחה ואולם הוקנס אירח את טקס הנעילה.
קמע המשחקים היה שונר בשם שוג שנבחר בסיומה של תחרות בינלאומית לעיצוב קמע המשחקים, ומוטו המשחקים היה "ללכת מעבר.
לילהאמר הייתה העיר היחידה שהגישה הצבעה עבור אירוח המשחקים.
לילהאמר אירחה בעברה את אולימפיאדת לילהאמר (1994).
העיר הגישה גם הצעה לאירוח משחקי החורף האולימפיים לנוער ב-2012, אך לא צלחה להעפיל לרשימת המועמדות הסופיות.
ב-7 בדצמבר 2011, הכריז הוועד האולימפי הבינלאומי על לילהאמר כעיר המארחת של המשחקים.
בחודש ינואר 2012, מונתה סירי האטלן ליושב ראש הוועדה המארגנת של משחקי אולימפיאדת הנוער בלילהאמר.
מנכ"ל הוועדה המארגנת הוא תומאס הולמסטד.
חבר השופטים בחר שלושה מועמדים סופיים.
המועמדים הסופיים הוצגו בדף הפייסבוק הרשמי של אולימפיאדת הנוער לילהאמר, שם הציבור יכל להצביע לעיצוב המועדף עליו.
העיצוב הזוכה היה של שונר בשם שוג שעוצב על ידי ליין אנסטמון.
בזמן המשחקים נעשה שימוש בתשעה מתקנים לתחרויות ואחד עשר מתקנים לאימונים ופעילויות נוספות.
מלבד כפר הנוער האולימפי, כל המתקנים נבנו עבור אולימפיאדת לילהאמר (1994).
מתקני התחרות התפרשו על פני ארבע עיריות: חמישה מתקנים בלילהאמר, שני מתקנים בהאמר, מתקן באייר ומתקן ביוביק.
עיירהשם המתקןתמונהספורטקיבולת משתתפיםלילהאמראצטדיון ליסגורדסבאקןקפיצות סקי35,000אצטדיון הסקי ביקבינןסקי למרחקיםסקי נורדי משולבביאתלון31,000 בתחרויות הסקי13,500 בתחרויות ביאתלוןאצטדיון הסקי בסגנון חופשי קאנטהאוגןגלישת שלגסקי בסגנון חופשי15,000מסלול הבובסלי ולוז' האולימפי בלילהאמרלוז'בובסליסקלטוןהיכל כריסטינההוקי קרח קרלינגהאמרויקינגסקיפטהחלקה מהירההאמפיתיאטרון האולימפי בהאמרהחלקה אמנותיתיוביקההיכל האולימפי קאורןהחלקה מהירה במסלול קצראיירהאפילגלישת שלגסקי אלפיני
סטאמפסלטטה, מתחם ספורט רב-ענפי ליד היכל כריסטינה, אירח את טקסי הפתיחה והנעילה.
טקסים הענקת המדליות התקיימו בכיכר העיר.
כפר הנוער האולימפי הורכב בפועל משני כפרים.
הראשון בלילהאמר עבור המשתתפים בתחרויות שהתקיימו בלילהאמר ואייר והשני בהאמר עבור המשתתפים בתחרויות שהתקיימו בהאמר ויוביק.
הכפר בלילהאמר כלל דירות סטודנטים בשילוב עם דירות באתרי נופש ומלונות, ואולם הוקנס שימש כחדר אוכל.
הכפר בהאמר היה במלון סקאנדיק.
בנוסף, נבחרו חמישה אתרים עבור תוכנית התרבות והחינוך בלילהאמר: היכל התרבות בלילהאמר, המוזיאון לאמנות בלילהאמר, המכללה האוניברסיטאית לילהאמר, מוזיאון מיהאוגן, ואקדמית נאנסן.
מרכז המדיה הראשי (MMC) מוקם בתיכון מסנה, הסמוך לסטאמפסלטטה.
במשחקי החורף האולימפיים לנוער ב-2012 נערכו 70 תחרויות ב-7 ענפי ספורט שונים המחולקים ל-15 דסיפלינות שונות בהשתתפות 1,100 ספורטאים בני 15 עד 18. מאפיין ייחודי של המשחקים הוא קיום תחרויות של קבוצות מעורבות המורכבות מספורטאים ממדינות שונות.
במהלך המשחקים התקיימו 4 תחרויות שהורכבו אך ורק מנבחרות מעורבות.
11 תחרויות חדשות נוספו או החליפו תחרויות שיצאו בתוכנית המשחקים מהאולימפיאדה הקודמת.
הוועדה המארגנת של משחקי אולימפיאדת הנוער בלילהאמר (LYOGOC) לא קיימה רישום של טבלת מדליות רשמית.
באולימפיאדה הוענקו סך הכל 210 מדליות ב-70 אירועים.
ישראל שלחה לראשונה משלחת למשחקי החורף האולימפיים לנוער, דבר שהיה בעל היבט סימבולי מכיוון שהמשלחת הישראלית הראשונה למשחקי החורף האולימפיים הייתה לאולימפיאדת לילהאמר בשנת 1994. המשלחת מנתה 2 ספורטאים שהתחרו ב-5 תחרויות ב-2 ענפי ספורט שונים.
נושא דגל ישראל בטקס הפתיחה היה הגולש האלפיני, איתמר בירן.
אולימפיאדת הנוער בואנוס איירס (2018) היא אולימפיאדת הנוער השלישית במתכונת של משחקי הקיץ האולימפיים לנוער.
האולימפיאדה היא אירוע ספורט רב-ענפי לנוער בגילאים 15–18 ברוח המשחקים האולימפיים.
המשחקים נערכו בין 6 באוקטובר עד 18 באוקטובר 2018. באולימפיאדה השתתפו 3,997 ספורטאים מ-206 מדינות שהתחרו ב-241 תחרויות ב-32 ענפי ספורט שונים.
זו הייתה הפעם הראשונה שהמשחקים האולימפיים לנוער נערכו מחוץ לאסיה.
בואנוס איירס נבחרה כעיר המארחת לאחר שהועדפה על פניהן של מדיין וגלאזגו ב-4 ביולי 2013 בכנס מחוץ למניין של הוועד האולימפי הבינלאומי בלוזאן.
ארבע עשרה ערים הביעו עניין באירוח המשחקים, אך רק שש מהן הגישו לבסוף את מועמדותן: מדיין (קולומביה), בואנוס איירס (ארגנטינה), גוודלחרה (מקסיקו), רוטרדם (הולנד), פוזנן (פולין) וגלאזגו (בריטניה).
ב-8 באוקטובר 2012 הסירה פוזנן את הצעתה באופן רשמי ופרשה מהמכרז.
ב-13 בפברואר 2013 צמצם הוועד האולימפי הבינלאומי את הרשימה לשלוש מועמדות סופיות: בואנוס איירס, מדיין וגלאזגו.
ב-4 ביולי 2013 בכנס מחוץ למניין של הוועד האולימפי בלוזאן נבחרה בואנוס איירס כעיר המארחת לאחר שזכתה בהצבעה בסיבוב השני ב-49 קולות לעומת 39 קולות למדיין.
תוצאות המכרז לאירוח משחקי הקיץ האולימפיים לנוער 2018 עיר ארץ סיבוב 1 סיבוב 2בואנוס איירס 4049 מדיין 32 39 גלאזגו 13 –
ב-16 באוקטובר 2013, נשיא הוועד האולימפי הבינלאומי, תומאס באך, מינה את פרנק פרדריקס, אצן נמיבי וארבע פעמים מדליסט אולימפי, כיו"ר ועדת התיאום לקראת משחקי הקיץ האולימפיים ה-3 - בואנוס איירס 2018. ועדת התיאום מורכבת משישה חברים השייכים לוועד האולימפי הבינלאומי.
יחד עם ועדת התיאום עובדת על הכנת המשחקים הוועדה המארגנת של אולימפיאדת הנוער בואנוס איירס (BAYOGOC), הכוללת חברים מהוועד האולימפי של ארגנטינה, מהשלטון המקומי וממשלת ארגנטינה.
מנכ"ל הוועדה המארגנת הוא ליאנדרו לארוסה.
הוועדה המארגנת החליטה לשלב צעירים בכל רמות הארגון של האולימפיאדה.
היא שילבה את הצעירים ב"ועדת הספורטאים" והקימה "ועדת נוער", המורכבת מקבוצת נערים ונערות מבתי הספר ואוניברסיטאות מקומיות שנבחרו על ידי הוועד האולימפי של ארגנטינה לייעץ לוועדה.
הנערים והנערות מועסקים בוועדה המארגנת בכל הדרגים.
במהלך חודש יוני 2015. משלחת קטנה מהוועדה המארגנת של אולימפיאדת הנוער נאנג'ינג ביקרה בבואנוס איירס לסדרת סדנאות וסמינרים בשביל להעביר את מומחיותם בדגש על קבלת החלטות אסטרטגיות שיש לבצע בשלבים המוקדמים העוסקים במורשת, ההשפעה של אולימפיאדת הנוער על הנוער והספורט, והיתרונות של אולימפיאדת הנוער למעורבות קהילתית.
בפגישות הללו לקחו חלק גם המנכ"לים של הוועדות המארגנות של אולימפיאדת הנוער בסינגפור (2010), לילהאמר (2016) ואינסברוק (2012).
במהלך הביקור השני של ועדת התיאום ב-13 ו-14 באוגוסט 2015, פרדריקס הדגיש כי הוועדה המארגנת פועלת במרץ וכבר יישמה 13 המלצות מתוך "אג'נדה 2020" שהתקבלה בכנס ה-127 של הוועד האולימפי הבינלאומי.
אולימפיאדת הנוער בואנוס איירס תהיה הפעם הראשונה בה יתקיים שיויון מגדרי בקרב הספורטאים והספורטאיות המשתתפים במשחקים.
הסמל הרשמי של אולימפיאדת הנוער בואנוס איירס (2018) הוצג ביולי 2015, שלוש שנים לפני המשחקים.
הסמל משקף את המגוון של בואנוס איירס והוא שאב השראה מהצבעים המרהיבים של העיר, התרבות המגוונת, אדריכלות אייקונית ושכונות רבות המרכיבות את עיר הבירה.
כל אות מסמלת אתר מפורסם בעיר, ביניהם מגדל החלל, תיאטרו קולון, הספרייה הלאומית והאובליסק.
סרטון וידאו קצר הופק על ידי הוועדה המארגנת של אולימפיאדת בואנוס איירס (BAYOGOC) המראה לאיזה אתר מתייחסת כל אות בסמל.
הוועדה המארגנת של המשחקים חשפה ב-8 באפריל 2018 את המוטו של המשחקים: "להרגיש את העתיד".
המוטו פורסם יחד עם כרזה והדגיש את התקווה שהספורטאים המתחרים במשחקים המאופינים בשוויון מגדרי מלא יהפכו לדוגמה של תשוקה, דו-קיום, ואחדות ובכך יהיו מקור השראה ליצירת עולם טוב יותר באמצעות ספורט.
הוועדה המארגנת של המשחקים חשפה את הקמע ב-29 במאי 2018. העיצוב של הקמע הוא בהשראת יגואר, שהוא אחד מזני חתולי הבר הסמליים המצויים בצפון ארגנטינה ונמצאים בסכנת הכחדה.
שמו של הקמע הוא "#פנדי".
השימוש בהאשטאג בתחילת שמו של הקמיע נועד להציג את הקשר של הקמע לעולם הדיגיטלי.
חשיפת הקמע החלה בפרסום טביעות רגליים של יגואר ברחבי בואנוס איירס וברשתות החברתיות בשעות הבוקר.
מאוחר יותר באותו היום פורסם סרטון שחשף את זהות הקמע ויכולותיו האתלטיות עד הגעתו להאובליסק של בואנוס איירס, שם יתקיים טקס הפתיחה של המשחקים.
תחרות עולמית לבחירת עיצוב המדליה
הוועד האולימפי הבינלאומי השיק תחרות בינלאומית לעיצוב הצד הקדמי של המדליה הרשמית.
התחרות החלה ב-16 בנובמבר 2017 והעיצוב הזוכה הוכרז ב-31 בינואר 2018. לתחרות הוגשמו כמעט 300 הצעות ממעל ל-50 מדינות.
העיצוב הזוכה נבחר על ידי פאנל שיפוט.
הזוכה בתחרות עיצוב המדליה הוא מוחמד פריד חוסן, בן 18 מאינדונזיה, עם היצירה שלו "זיקוקים של ניצחון".
עיצוב המדליה הוא בהשראת זיקוקים המייצגים את ההתלהבות והתהילה של המשחקים האולימפיים לנוער.
הצד הקדמי של המדליה מציג התפרצויות של זיקוקים העוברים דרך חמש הטבעות האולימפיות יחד עם הכתובת "בואנוס איירס 2018, המשחקים האולימפיים לנוער".
הצד האחורי של המדליה עוצב על ידי פרמין איגרטה, ארגנטינאי בן 24 העובד בצוות העיצוב הגרפי של הוועדה המארגנת.
הצד האחורי ממשיך את מוטיב הזיקוקים, כאשר הזיקוקים מתמזגים עם אחד מהצורות המהווה את הזהות החזותית של המשחקים, יחד עם השם הרשמי שלהם.
טקס הדלקת הלפיד האולימפי ייערך ב-24 ביולי 2018 באצטדיון פאנאתינאיקו באתנה, יוון.
מסע הלפיד יחל רשמית ב-5 באוגוסט בלה פלאטה, בירת פרובינציית בואנוס איירס.
המסע שמתפרש על פני 14,000 קילומטר וילווה על ידי קמפיין "UnitedBy" לקידום ערכי האולימפיאדה בעולם.
מסע הלפיקד ידגיש את המגוון התרבותי והגאוגרפי של ארגנטינה.
המסע יסתיים לאחר 60 ימים ב-6 באוקטובר בטקס הפתיחה של המשחקים שיתקיים באובליסק במרכז העיר.
טקס הפתיחה של המשחקים נערך ב-6 באוקטובר באובליסק של בואנוס איירס.