tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
במלחמת ששת הימים, במלחמת יום הכיפורים ובמבצע שלום הגליל תיפקד המלון כבסיס של חיל האוויר אליו התפנו משפחות הטייסים מבסיס רמת דוד.
על אף הצלחתו המתמשכת, המלון החל להתיישן עם פתיחתם של מלונות מודרניים כמו מלון דן כרמל ומלון נוף.
הוצאות התחזוקה הגבוהות והקושי להתמודד עם תחרות חדשה הובילו לבסוף למכירתו לעיריית חיפה בשנת 1987. כיום המבנה משמש כבניין משרדים.
במהלך שנות פעילותו, מלון ציון אירח אורחים רבים ומכובדים, הן מהארץ והן מחו"ל.
בין האורחים הבולטים נמנים מנהיגים ואישי ציבור כמו דוד בן-גוריון, חיים ויצמן, לוי אשכול, גולדה מאיר, משה דיין, מנחם בגין ושמעון פרס.
גם נשיאים וראשי מדינות זרים, כגון המלכה אליזבת מבוואריה, אלינור רוזוולט, שליטי חוף השנהב וניגריה, סנטורים אמריקאים וחברי פרלמנט צרפתים, התארחו במלון במהלך ביקוריהם באזור.
הרוזן פולקה ברנדוט, שהיה מתווך האו"ם בארץ ישראל לאחר קום המדינה, שהה אף הוא במלון במהלך משימותיו הדיפלומטיות.
כמו כן, התארחו במלון אמנים ובדרנים מפורסמים, ביניהם דני קיי וקירק דאגלס.
אחד מהאירועים הזכורים ביותר בתולדות המלון היה אירוחו של צוות הסרט "אקסודוס" במהלך צילומי הסרט, ובניהם השחקן פול ניומן ובמאי הסרט אוטו פרמינגר.
בשנת 1982, סצנות אחדות מן הסרט אדון ליאון בכיכובו של זאב רווח צולמו בין כותלי המלון.
את המלון בנו חברי קיבוץ יגור במסגרת עבודות חוץ.
בראשיתו היו במבנה שלוש קומות שהכילו 29 חדרים, מהם ארבעה פינתיים שכללו מרפסות גדולות, חדרי אמבטיה ושירותים צמודים.
יתר החדרים היו מצוידים בכיור עם מים זורמים, ובכל קומה היו שירותים ומקלחות משותפים.
בקומת הכניסה של המלון היה אולם אירועים גדול שתוכנן ללא עמודי תווך והיה לאולם הגדול בחיפה והסביבה.
על גג המלון הייתה גינה מלאה בפרחים עם כיסאות נוח ובית קפה קטן.
רהיטי המלון הובאו מאיטליה ועיצובו התאים לאווירה האירופית שרצו הבעלים להעניק למלון.
בשנת 1951 רכשו הבעלים מגרש צמוד למלון ותחת פיקוחו של הארכיטקט היינץ פנחל, נבנה עליו אגף חדש שהוצמד למבנה הקיים.
האגף החדש הכיל 60 חדרים מהודרים וסוויטות מפוארות, אולם חדש שיכול היה להכיל 450 איש וכן 7 אולמות נוספים, שחלק ניתנו לחלוקה משנית.
כל אלו הקנו למלון אופי של מלון עסקים שילווה אותו עד סגירתו.
מלון פארק הוא מבנה בחברון, שבו חודשה ההתיישבות היהודית בחברון תחת מדינת ישראל.
המלון נקרא גם מלון א-נהאר אל־חאלד.
המלון השתייך לפאיז קוואסמה, בן לחמולת קוואסמה.
לאחר כיבוש חברון בידי צה"ל בחזית הירדנית במלחמת ששת הימים ביוני 1967 השתכן במבנה מטה הממשל הצבאי של חברון במשך מספר שבועות.
מאמצי הקבוצה לקנות בתים בחברון נכשלו, ולקראת ליל הסדר, הם החליטו לשכור את מלון "פארק" המקומי.
לדברי אלוף פיקוד המרכז עוזי נרקיס אישר הוא את האירוע לבקשת יהושע ורבין מתוך מחשבה שמדובר באירוע ולא בניסיון להתיישב במקום.
חברי הקבוצה נשארו במהלך חג הפסח ללון במלון, ומרים לוינגר אף הביאה עמה מביתה את המקרר ומכונת הכביסה.
שר החינוך, יגאל אלון, ביקר אצלם והביע תמיכה מופגנת.
ב־1980 התגורר במלון ראש עיריית חברון פהד קוואסמה.
ב־1986 קיימה שלום עכשיו במלון כנס ישראלי־פלסטיני לשלום.
מלון קדמא הוא מלון של רשת מלונות ישרוטל, השוכן בקיבוץ שדה בוקר שבהר הנגב ונפתח ב-2020 לאחר שלוש שנות בנייה.
המלון נבנה על שטח של 40 דונם בסגנון חאן נבטי והוקם בעלות של 120 מיליון ש"ח.
כ-24 מיליון ש"ח מתוכם הושקעו על ידי משרד התיירות.
המלון מחולק לשבעה מבני חאן הבנויים סביב חצר פתוחה עם פינות ישיבה ובריכת שחייה.
הוא כולל 163 חדרי אירוח, מתוכם 28 סוויטות.
המלון נפתח לראשונה ונחנך באוגוסט 2020 במעמד שר התיירות וראש מועצה אזורית רמת הנגב.
חודש לאחר מכן, בשל מגפת הקורונה, הוא נסגר ונפתח מחדש רק במרץ 2021.
ב-27 במרץ 2022, נערך במלון פסגת הנגב, שהיה מפגש ייסוד לוועידה שנתית, שבה נפגשו לראשונה בישראל שר החוץ יאיר לפיד, עם מזכיר המדינה של ארצות הברית אנתוני בלינקן, יחד עם עוד ארבעה שרי חוץ ממדינות ערב, במסגרת שיתוף פעולה ישראלי-ערבי נגד איראן.
רשת מלונות דן היא אחת מרשתות בתי המלון הגדולות בישראל, והוותיקה שבהן.
בבעלות הרשת ובניהולה בתי מלון ברחבי הארץ, חלקם בעלי מוניטין בין-לאומי.
מלונות הרשת נמצאים בירושלים, תל אביב, חיפה, אילת, קיסריה, הרצליה נצרת וצפת, וכן בבנגלורו שבהודו.
תחילתה של רשת מלונות דן בשנת 1947, עם רכישתם של מייסדי הרשת, האחים יקותיאל (קסיל) פדרמן ושמואל (סמו) פדרמן, את הפנסיון "קטה דן" בן 21 החדרים על חוף ימה של תל אביב.
עם פתיחתו המחודשת של "קטה דן", הפך המלון מקום מפגש קבוע של הנהגת המדינה שבדרך.
את המלון ניהל סמו פדרמן, ואת משק הבית ניהלה רות, בת זוגו.
בשנת 1948 הוחלט על הרחבת "קטה דן" למלון מפואר בן 120 חדרים.
ב-1951 החלה בנייתו של המלון החדש על-פי תכנונו של הארכיטקט היינץ פיינכל ובשנת 1953 נפתח מלון "דן תל אביב" בסמוך ל"קטה דן" הישן.
בדצמבר 1960 הוקמה חברת רשת "מלונות דן בע"מ", וביוני 1982 נרשמו מניותיה למסחר בבורסה לניירות ערך בתל אביב.
בשנת 1990 חתמה הרשת הסכם לניהול מלון פנינת ירושלים עם היזמים שהקימו אותו.
החברה שבנתה את המלון פשטה את הרגל ובשנת 2003 יצאה ממנו רשת דן, עם סיום חוזה הניהול, אחר כך נסגר המלון והמבנה נשאר נטוש במשך שנים ארוכות.
בפברואר 2019 רכשה הרשת מקבוצת הכשרת היישוב שלושה מלונות שנוהלו תחת רשת רימונים, תמורת 207 מיליון ש"ח.
העסקה כללה את מלונות "רימונים אילת", "רות רימונים" בצפת ו"רימונים המעיין" בנצרת.
נכון לשנת 2019, בעל השליטה בחברה הוא בנו של יקותיאל, מיקי פדרמן.
אשתו, ליאורה, אחראית על העיצוב ברשת המלונות.
נכון לשנת 2025 כוללת הרשת 17 בתי מלון, 16 מלונות בישראל ואחד בהודו, ובהם כ-4,000 חדרים.
"מלונות דן" מחזיקה גם מרכז ללימודים קולינריים - "דן גורמה", שטחים מסחריים במרכז פנורמה חיפה ובמגדל המלך דוד בתל אביב.
משנת 2004 ועד שנת 2025, היתה למלונות דן שותפות עם חברת QAS ברשת טרקליני האירוח בטרמינל 3 של נמל התעופה בן-גוריון: טרקלינים בזרועות B ו-C, טרקלין הפרימיום בבזרוע E, טרקלין סופר פרימיום ארבל, טרקלין דן+.
לרשת חברת בת בשם "מקומות טובים" המפעילה את מרכז ההזמנות של הרשת ומספר מסעדות בישראל.
החברה מספקת גם שירותי קייטרינג באמצעות חברת הבת "עידית לוגיסטיקת מזון".
הרשת מפעילה את מותג "דן" היוקרתי תחתיו פועלים מספר מלונות יוקרה ברחבי הארץ.
נוסף על כך, מלונות "דן פנורמה" נפוצים אף הם ברחבי הארץ ומציעים מחירים נגישים יותר.
עם השנים, מלונות נוספים נכנסו תחת מותג רשת מלונות דן:
המלון נבנה בשנת 1932 על ידי משפחת מוסרי היהודית ממצרים.
המלון נמצא מול חומת העיר העתיקה ומול מגדל דוד וממנו הגיע שמו.
ביוני 1946 ביצעה מחתרת האצ"ל פיצוץ באגף הדרום-מערבי של מלון ובשנת 1948 חזר המלון לתפקד אך מצבו היה גרוע.
המלון נרכש בתחילת 1958 כאשר אגפו הדרומי היה עדיין הרוס.
לאחר מכן שופץ האגף ונוספו למלון שתי קומות.
מספר חדרים - 505 (המלון הגדול ביותר בירושלים).
המלון, שפעל בעבר בשם "רג'נסי ירושלים", נרכש על ידי רשת דן באוגוסט 2010. המלון שוכן על מדרונות הר הצופים, בסמיכות לאוניברסיטה העברית ולמרכז הרפואי הדסה.
מחלונותיו ניתן להשקיף לעבר העיר העתיקה ושכונת שייח' ג'ראח.
המלון שוכן בירושלים ופעל בעברו כמלון מוריה, ובהמשך שרתון מוריה.
הוא נרכש על ידי רשת מלונות דן בשנת 1999, עבר שיפוץ ונפתח מחדש לקהל באותה השנה.
דן בוטיק ירושלים פעל בעבר כ"מלון אריאל", שנבנה בשנות ה-70 ופעל כחלק מרשת מלונות שיף, ובהמשך כמלון עצמאי וכחלק מרשת מלונות אטלס.
המלון נרכש על ידי רשת מלונות דן ולאחר שיפוץ ועיצוב מחודש נפתח שוב ב-27 במאי 2008. המלון שוכן בדרך חברון.
המלון נפתח בנובמבר 1953 במתחם הסמוך לבית ההארחה "קטה דן".
את המלון ניהל שמואל פדרמן ולאחריו פאול זילברשטיין.
בשנת 1961 נהרס המבנה הישן של "קטה דן" ובשנת 1964 נפתח מלון דן תל אביב החדש.
בקיץ 1994 נפתח לצידו מלון הדירות "מגדל המלך דוד" שנבנה על ידי החברה.
במקור פעל כמלון "לרום" והחליף מספר ידיים.
המלון נרכש ב-1985 ונפתח מחדש ב-1986. המלון שוכן בחלק הדרומי של הטיילת של תל אביב, בסמוך לשוק הכרמל.
מלון "לינק" נמצא בשדרות שאול המלך בתל אביב.
במלון חדרי אירוח בגדלים שונים, חדר כושר, חלל עבודה משותף, מטבח ובר, חדרי עבודה פרטיים בגדלים שונים, שולחן ביליארד ומשחקי לוח ווידאו.
המלון נרכש בסוף שנת 1957 מידיו של פנחס ספיר שהציע לפדרמנים רכישת מלון כושל בהרצליה בשם אכדיה.
המלון נפתח מחדש ב-1958. בשנת 1959 הועלה הרעיון של הקמת בריכה (וזאת, אף על פי שהמלון צמוד לים) וזו הוקמה ביחד עם הגדלת המלון לכ-200 חדרים.
ב-2012 ניתן אישור להקים בסמוך למלון עוד שני מלונות בני 8 קומות מצפון למבנה המלון הנוכחי, ומלון בן 17 קומות מדרום למבנה הנוכחי.
תוכנן על ידי שמואל רוזוב ונבנה על ידי חברת מלונות דן במרכז הכרמל.
העבודות החלו בשנת 1961 והמלון נפתח במרץ 1963.
תחילתו של דן פנורמה הייתה בימי אבא חושי, שרצה להוסיף בתי מלון נוספים בחיפה.
הפדרמנים היססו בגלל ההצלחה המוגבלת בהבאת תיירים לחיפה.
אולם חושי הציע להם לבנות, בצמוד למלון, מגדל מגורים.
הצעתו נענתה בחיוב וכך נבנו מגדלי פנורמה.
הפרויקט תוכנן במקור על ידי האדריכל הבינלאומי אוסקר נימאייר, אך נמסר בסופו של דבר לאדריכל החיפאי שלמה גלעד שתכנן גם את מגדל אשכול באוניברסיטת חיפה.
בנייתו של דן פנורמה התעכבה במשך שנים רבות, בשל אילוצים בירוקרטיים ואחרים, אבל לבסוף הושלמו המלון ומגדל הדירות שלצידו ונפתח בקיץ 1986. מרוץ המדרגות של חיפה מקיים את מסלול העלית במעלה מדרגות של מגדל המלון.
אבן הפינה הונחה בשנת 1992 ונפתח בסוף שנת 1995. המלון ממוקם בחוף הצפוני של מפרץ אילת ונבנה על ידי החברה בעיצוב מיוחד.
ההשקעה במלון הגיעה לסכום שיא של כ-90 מיליון דולר.
המלון פעל תחת השם "גני שולמית אילת" ונרכש ב-1999 עם רכישת חברת "גני שולמית".
לאחר רכישת המבנה נבנה המלון מחדש על ידי רשת דן, עקב נזקים שנגרמו לו מרעידת האדמה שהייתה באילת בשנת 1995. המלון נפתח מחדש בתחילת שנת 2000.
מלון נפטון אילת שוכן במרכזה של הטיילת באילת.
למלון חוף פרטי לשימוש אורחיו.
המלון שוכן במרכז העיר העתיקה בנצרת, לא רחוק ממעיין מרים.
המלון שוכן בחאן אורחים עתיק בן 800 שנה, בלב העיר העתיקה והוא משקיף על הנופים של הר מירון.
במלון יש בריכת שחייה חיצונית, חדר כושר, ספא, סאונה, חדר כנסים ומסעדה.
המלון הוקם בקיסריה בשנת 1962 ונרכש על ידי משפחת פדרמן מחברת הברון אדמונד אדולף דה רוטשילד.
המלון שופץ ונפתח מחדש במרץ 1972.
ב-2 בספטמבר 2018 נסגר בית המלון לשיפוץ נרחב ונפתח מחדש במאי 2019.
מלון קרח הוא מלון זמני הבנוי כולו משלג ומבלוקים מפוסלים של קרח ועל כן הוא מהווה חידוש בתחום האדריכלות.
המלונות מוקמים הודות לנותני חסות ויש להם מאפיינים ייחודים למטיילים שמחפשים חידושים וסביבה בלתי רגילה, לכן הם מסווגים כמלונות יעד לתיירים.
בלובי של בתי המלון האלה בדרך כלל מציגים פסלי קרח, ומגישים בהם סוגי מזון ומשקאות שיתאימו לסביבה הקרה.
מלון הקרח שהוקם ליד הכפר ג'וקאסג'ארבי שבקירונה, שוודיה הוא מלון הקרח הראשון והמפורסם ביותר מבין מלונות הקרח.
בשנת 1989 ביקרו באזור אמני קרח יפניים ויצרו תצוגה של אומנות בקרח.
באביב 1990 הקים האמן הצרפתי ג'אנוט דאריד תצוגה בתוך איגלו בצורת גליל באזור.
לילה אחד לא היו חדרים פנויים בעיר, ועקב כך כמה מהתיירים ביקשו רשות ללון באולם התצוגה.
הם ישנו בשקי שינה שהונחו מעל לעור של איילים – אלה היו האורחים הראשונים של "מלון" הקרח.
מאז יצירתו הוצג המלון בתוכניות טלוויזיה רבות בנושאי תיירות, וכן במגזינים ובעיתונים שונים.
פרט למיטות, המלון כולו מורכב מבלוקים של קרח – אפילו הכוסות שבבר עשויות מקרח.
הקרח עשוי ממים מנהר הטורנה.
למלון יש למעלה מ-60 חדרים וסוויטות, בר, אזור קבלה ואולם תפילה.
גובים בסביבות 2,800 קורונות שוודיות (בסביבות 337 דולר) לחדר ללילה אחד.
המלון מוקם בין החודשים נובמבר ומאי.
בגלגולו הבא גודלו יהיה ככל הנראה מעל 5,000 מטרים רבועים.
הנהלת המלון מתגאה בכך שכל חדר במלון הוא ייחודי ושהמבנה שלו משתנה בכל שנה, שהרי בונים את המלון מחדש רק מקרח ומשלג.
כ-10 קילומטר מזרחית לעיר קוויבק סיטי, ליד מפלי מונטמורנסי ובאזור הנופש החורפי דוצ'סניי, מוקם מלון הקרח הראשון בצפון אמריקה מדי בחודש ינואר.
22 החדרים שלו אזלו כשהוא נפתח לראשונה בשנת 2000. בגלגולו האחרון היו בו 85 מיטות, כולן עשויות מקרח אבל מרופדות בפרוות איילים ועליהן מזרנים ושקי שינה עבים.
רק חדרי האמבטיה מחוממים, והם מבודדים במבנה נפרד.
המלון בדרך כלל נבנה מ-4,750 טונות של קרח מפוסל (העיצוב וגודל המלון משתנה משנה לשנה), היוצר קשתות מעל חדרים בגובה 5 מטר וחללים גדולים וגבוהים עוד יותר המיועדים לגלריות אומנות (בהם כמובן מוצגים פסלי קרח), בר, אולם קולנוע, ולאולם תפילה שבו נערכות חתונות.
עובי הקירות הוא 1.2 מטר בממוצע.
כל הריהוט במלון עשוי מקרח.
בנוסף לשימוש בכוסות עשויות מקרח כמו במלון הקרח של קירונה, בבר (ובשירות החדרים) אוכל קר מוגש על צלחות קרח.
מלון השלג "לומילינה" הוא מלון קרח כשלעצמו מפני שהוא עשוי כולו משלג דחוס וקרח.
רוב הריהוט והקישוטים שבו, כמו פסלי הקרח, עשויים מקרח.
הוא ממוקם בתוך ארמון השלג של קמי, שהוא ארמון השלג הגדול בעולם.
במלון יש 18 חדרים זוגיים, שני חדרים קבוצתיים וסוויטה לזוגות בירח דבש.
בתוך הארמון נמצאים מלון השלג, "חצר הארמון", מסעדת השלג שלו, אזור תפילה לחתונות וכדומה.
ישנם גם קישוטי קרח במלון השלג לאיניו (ליד ילאס ולוי שבפינלנד).
מלון הקרח "אלטה איגלו" נבנה מחדש כל שנה מאז שנת 2000. זהו מלון הקרח הצפוני ביותר באירופה, הרי שהוא ממוקם באזור פינמארק המרוחק כמעט 250 ק"מ מנורת' קייפ.
למלון יש 30 חדרים, ביניהם 2 סוויטות.
גודלו הוא 2,000 מטרים רבועים והוא מקושט בהרבה פסלי קרח וריהוט העשוי קרח, הכולל מערכות תאורה המעוצבות כהיערכויות שונות של גבישים.
מלבד חדרי המיטות, למלון אלטה איגלו יש גם אולם תפילה, גלריית קרח וכמובן בר מקרח שבו המשקאות מוגשים בכוסות העשויות קרח.
למלון אלטה איגלו יש נושא מרכזי שמשתנה כל שנה.
בשנת 2004 הנושא היה ויקינגים, בשנת 2005 היה זה אגדות נורווגיות ובשנת 2006 הנושא היה חיות פרא של האזור.
האורחים משתמשים בשקי שינה שמונחים על עורות של איילים.
בשנת 2006 הוקם מלון הקרח הראשון באירופה המזרחית באגם בליה ברומניה, באזור הרי פגרש ובגובה 2,034 מטר.
מלון שבע הקשתות הוא בית מלון בירושלים השוכן בפינה הדרומית של פסגת הר הזיתים, מעל בית הקברות היהודי.
המלון מורכב מבניין מרכזי ובו שבע קשתות שעל שמן הוא קרוי כיום, ומשני אגפים, מצפון ומדרום למבנה המרכזי, המחוברים אליו על ידי מסדרונות על גבי עמודים.
במבנה המרכזי של המלון מצויה עמדת הקבלה, חדר האוכל ואולם כנסים, ובשני האגפים, הצפוני והדרומי, מצויים חדרי האירוח.
מצדו המערבי נשקף נופה של ירושלים והר הבית, ומזרחית למלון משתרעת רחבה שממנה נשקף נוף מדבר יהודה הצפוני, וכן היישובים אבו דיס, אלעזריה ומעלה אדומים.
המלון תוכנן על ידי האדריכל האמריקאי וילאם טאבלר (William Tabler).
המלון תופעל על ידי רשת המלונות הבינלאומית אינטרקונטיננטל, ששיוקה אותו לציבור היהודי בארצות הברית ובריטניה, באמצעות פרסם בכתבי עת יוקרתיים דוגמת הניו יורקר והאקונומיסט.
בשנות השישים נחשב המלון למפואר שבמלונות ירושלים הירדנית ואורחים רמי דרג התארחו בו.
ב-28 במאי 1964 נערכה במלון ועידת היסוד להקמת ארגון אש"ף בראשות אחמד שוקיירי.
לאחר מלחמת ששת הימים עבר המלון לידי האפוטרופוס לנכסי נפקדים, הכפוף למשרד האוצר, לאחר שבעליו המקוריים, בית המלוכה הירדני, הוכרזו נפקדים.
מאז ועד היום מצוי המלון תחת אחריותו של האפוטרופוס הכללי של מחוז ירושלים.
באוגוסט 1967 רשת אינטרקונטיננטל הגיעה להסכמה עם ממשלת ישראל לתיקון הנזקים שנגרמו למלון בזמן המלחמה, ונחתם הסכם, לפיו הושכר המלון למשך שנתיים לחברה, תמורת דמי שכירות קבועים של 18,000 דולר.
בנובמבר 1967, הורה ראש הממשלה לוי אשכול, להרוס את הכביש המוביל למלון, לחשוף ולשקם את הקברים שניזוקו.
בדצמבר 1968, לאחר שהמלון פעל בהצלחה, נחתם הסכם חדש, לפני תום תקופת החוזה הקודם, לתקופה של עשרים שנה.
ההסכם קבע את שיטת חלוקת הרווחים, לפי המקובל בהסדרים עם רשתות המלונות הבינלאומית האחרות שפעלו בישראל אז (שרתון והילטון).
מרב הרווחים עמדו לרשות האפוטרופוס על נכסי נפקדים ומיעוטם לרשת אינטרקונטיננטל.
והוסכם כי לא ישולמו שום דמי ניהול לחברה עבור כל שנה אשר לא תסתיים ברווח.
כמו כן החליט האפוטרופוס להרחיב את המלון ב-100 חדרים נוספים, להקים שתי מסעדות ולהגדיל את אולם הקבלה.
ועדה ציבורית בחרה באדריכל דוד רזניק לתכנן את ההרחבה, שמועד התחלתה נקבע לאוקטובר 1969. בפברואר 1969 הוחלט לבסוף לא להרחיב את המלון.
בשנת 1989, לאחר שהאינתיפאדה הראשונה הביאה להידרדרות חדה בתיירות לישראל בכלל ולירושלים בפרט, החליטה רשת אינטרקונטיננטל לא לחדש את חוזה הניהול שפג לאחר עשרים שנה.
בעקבות שינויי הניהול, שונה שם המלון לשבע הקשתות, על שם שבע הקשתות היוצרות את המבנה המרכזי שלו.
בשנות ה-2000 החל המלון לשמש בעיקר קבוצות תיירים וצליינים ורמתו נמוכה יחסית לעברו המפואר.
את מקומו כמלון המפואר במזרח ירושלים וכמוקד לפעילות דיפלומטית ירש מלון אמריקן קולוני.
לאחר שמבנה המלון הוזנח ומצבו התדרדר, שכר האפוטרופוס, במאי 2010, את משרד האדריכלים מילוסלבסקי-קאופן כדי לקדם תוכנית מפורטת לשיפוץ והרחבה ניכרת של שטח המלון, מכ-12 אלף מ"ר ליותר מ-20 אלף מ"ר.
התוכנית כוללת בנייה 45 חדרים באגף הצפוני, 30 חדרים באגף הדרומי, אולם כנסים ואירועים ובריכת שחייה.
בשנת 2016, נערך שיפוץ מסיבי באגף הימני של המלון וכן בחדרי האוכל וחדרי הכינוס.
כחלק מהשיפוץ נוספה גם מעלית.
החל משנת 2017 החל לפעול קו אוטובוס של חברת אגד בין תחנת גבעת התחמושת לפסגת הר הזיתים למלון שבע הקשתות ולמפלס העליון של בית הקברות.
באוגוסט 2016, הודיע ראש עיריית ירושלים ניר ברקת כי הרכבל לכותל, הנמצא בתכנון, ימשיך ויגיע לתחנה נוספת שתיבנה ליד המלון.
הרודס הוא מותג מלונות יוקרה בבעלות רשת מלונות פתאל.
תחת שם מותג זה מפעילה הרשת מספר בתי מלון:
מלונות הרודס אילת - קומפלקס של שלושה בתי מלון (הרודס פאלאס, הרודס בוטיק והרודס ויטאליס) הממוקם בחוף הצפוני באילת, סמוך לגבול עם ירדן ובו 454 חדרים.
המלון באילת נבנה על ידי חברת "Designer Walk" שבבעלותו של האדריכל ואיש העסקים הישראלי יואב איגרא בתקציב של 150 מיליון דולר.
מלון הרודס תל אביב - ממוקם על חוף ימה של תל אביב וכולל 324 חדרים.
מלון הרודס ים המלח - ממוקם על חוף ים המלח וכולל 223 חדרים.
מלון הרודס הרצליה - ממוקם במתחם האי במרינה בהרצליה וכולל 252 חדרים.
קומפלקס מלונות שנוהל בראשיתו על ידי רשת שרתון ישראל, עד לרכישת מלונותיה בידי רשת מלונות פתאל.
המתחם מתפרס על שטח של 40 דונם והוא כולל שלושה מלונות הצמודים זה לזה:
הרודס פאלאס - מלון הכולל 297 חדרים ומיועד לחופשה משפחתית.
הרודס בוטיק - מלון בעל 104 חדרים וסוויטות המשמש גם כמרכז כנסים עם שבעה אולמות כנסים ואירועים.
הרודס ויטאליס – מלון ספא המיועד לאירוח זוגות בלבד – ללא ילדים.
המלון מכיל 53 חדרים בלבד וכולל מתחם ספא המעניק לאורח טיפולי מרחצאות וטיפוח הגוף.
בין מלון הפאלאס למלון הוויטאליס מחבר גשר בקומה ה-11 של בתי המלון.
הגשר משמש כטרקלין עסקי לבתי המלון.
בין מלון הפאלאס למלון הבוטיק מחבר גשר מעבר הולכי רגל הנמצא בקומת הכניסה של שני בתי המלון.
כחלק מהתרחבות מותג מלונות הרודס לתל אביב, שונה שמו למלון הרודס תל אביב.
במלון 324 חדרי אירוח, אולמות כנסים ואירועים, מתחם בריאות וספא ועוד.
הרודס ים המלח הוא מלון ספא יוקרתי הממוקם על חוף ים המלח.
במלון 223 חדרים, מתחם ספא, חדר כושר, בריכת שחייה, טרקלין וי.אי.פי, ואולמות כנסים ואירועים.
מבנה המלון המקורי הוקם ב-1972 על ידי הקבלן אפרים אברון ונפתח בשם פאן אמריקן ים המלח.
לאחר שנתיים נמכר לרשת מלונות מוריה ופעל לאורך השנים תחת השמות מוריה, רדיסון מוריה, שרתון מוריה ומוריה פלאזה, עד לרכישתו בידי רשת מלונות פתאל.
המלון עבר אז שיפוץ יסודי שעלותו נאמדת בכ-70 מיליון ש"ח.
הרודס הרצליה הוא מלון יוקרה הממוקם על אי מלאכותי במרינה של הרצליה.
המלון שתוכנן ועוצב על ידי האדריכלים אילן פיבקו ורני זיס מכיל 252 חדרים, מתחם ספא, חדר כושר, בריכת שחייה, אולמות כנסים ואירועים ועוד.
בהקמת המלון השקיעה רשת פתאל כ-300 מיליון ש"ח והשקתו הייתה בחודש יוני 2015.
מלון ריוגיונג (בקוריאנית: 류경호텔) הוא שמו של מלון בלתי גמור הנמצא בפיונגיאנג, בירת קוריאה הצפונית.
המבנה הוא גורד שחקים סופר גבוה בגובה 330 מטר שבנייתו נפסקה בעבר.
כיום, הושלמה בניית המלון, אך נכון להיום, הוא עודנו סגור.
הבניין תוכנן להיות בית המלון הגבוה בעולם – עם 105 קומות.
השם "ריוגיונג" הוא אחד משמותיה ההיסטוריים של פיונגיאנג שפירושו "בירת הערבות".
בנייתו החלה בשנת 1987, נפסקה ב-1992 וחודשה בשנת 2008. המבנה עשוי כולו בטון מזוין וצורתו היא דמוית פירמידה המזדקרת באופן בולט וחסר מתחרים בקו הרקיע של העיר.
הפירמידה בנויה משלוש שלוחות באורך 100 מ' כל אחת המתכנסות במרכז אל ראש המגדל הבנוי בצורת חרוט.
קודקוד הבניין תוכנן להיות חלק מסתובב עם נוף פנורמי אל העיר.
בקצה הקודקוד נמצא עגורן אשר שימש לבנייה אך תוכנן להישאר גם לאחר גמר הבניין כחלק מהתכנון האדריכלי.
בנייתו בשנות ה-80 הייתה ככל הנראה כתגובה לבניית מלון ווסטין סטאמפורד בן 73 הקומות בסינגפור על ידי חברה מקוריאה הדרומית בשלהי המלחמה הקרה או לקראת האולימפיאדה שנערכה בבירת קוריאה הדרומית שנה לאחר מכן והציגה לעולם את הישגיה הכלכליים של השכנה מדרום.
הצפי בצפון קוריאה היה למשוך משקיעים זרים רבים מן המערב באמצעות מלון זה אשר תוכנן להיחנך כבר ב-1989. על פי הערכות, עלות הבנייה המתוכננת הייתה 750 מיליון דולר, כ-2% מהתוצר המקומי הגולמי הצפון קוריאני.
קשיים במימון המיזם השאפתני עיכבו את הבנייה עד לכדי עצירתה ב-1992 והמלון הפך ל"פיל לבן", ככל הנראה הגדול ביותר בעולם.
הממשל ניסה במשך תקופה ארוכה לגייס כספים לחידוש הבנייה והשלמת הבניין.
המבנה הבלתי גמור נחשב מסוכן מאוד ולכן נאסר השימוש גם בחלקים ממנו.
במקביל, על אף היותו המבנה הבולט ביותר בפיונגיאנג, נעשים ניסיונות להצניעו על ידי הסרתו ממפות רשמיות של העיר ועל ידי מניפולציות גרפיות שלו בתמונות רשמיות של העיר.
תאגיד "אורסקום" המצרי החל בשיפוץ הקומות העליונות של המבנה.
באוגוסט 2009, הופיעו תמונות בהן נראה כי בצד אחד של המלון הותקנו חלונות זכוכית, ובשנת 2011 הסתיימה בניית המלון, אך פתיחתו נדחתה מאז מספר פעמים, וגם הכרזה על פתיחה חלקית ב-2013 בוטלה לבסוף.
ב-2018 נודע שנוספו נורות LED לחזית המבנה, שהציגו את הדגל הצפון קוריאני, סצנות מסרטים ואנימציה, אך הבניין עדיין לא אוכלס, ונכון ל-2022 המלון עודנו סגור.
מלון שרתון תל אביב הוא בית מלון של רשת מלונות שרתון הבין־לאומית, השוכן על רכס הכורכר מעל חוף תל אביב ברחוב הירקון 115. המלון נחשב אחד היוקרתיים בעיר.
המלון הוקם על ידי אנשי העסקים היהודים-גרמנים איגנץ בוביס ואמיליו ברונס ומשקיעים נוספים, ונחנך בשנת 1977.
קודם לכן פעל מלון אחר בשם שרתון בתל אביב, מצפון לגן העצמאות, והעניק את שמו לחוף הסמוך שנקרא "חוף שרתון" ונודע גם כ"חוף מציצים" בעקבות הסרט "מציצים" שצולם בחוף.
המלון הישן החליף בעלים, שינה את שמו ל"פאלאס", ונהרס ב-1990.
מבנה המלון הנוכחי הוקם במקום בו ניצב קודם לכן הבית האדום, מבנה אשר שימש בין היתר את מועצת פועלי תל אביב ויפו ואת מרכז הנוער העובד והלומד.
חוף הים המשתרע למרגלותיו הוא "חוף גורדון".
המלון נבנה כחלק מרשת "לרום" והועבר ב-1977 לרשת מלונות שרתון.
בניין המלון מתנשא לגובה של 81 מטר ובו 22 קומות.
בבנין בריכת שחייה והוא מציע לאורחיו 315 חדרים ו-23 סוויטות.
בית המלון תוכנן על ידי האדריכלים ורנר יוסף ויטקובר (שתכנן גם את מלון שרתון הראשון שנהרס) ויעקב רכטר.
בסמוך למלון, ברחוב הירקון 155, שוכן מלון "הרודס תל אביב" שפעל עד 2011 תחת שמות אחרים - "לאונרדו פלאזה תל אביב", "שרתון מוריה תל אביב" ועוד.
שני המלונות פעלו תחת רשת שרתון העולמית, אך נמצאו בבעלויות שונות והופעלו בידי חברות שונות.
בכניסה למלון וכן בגינה קטנה לידו נמצאות לוחיות זיכרון לבית האדום שעמד במקום מקודם.
המלון המודרני והיוקרתי הזה משקיף על החוף ועל טיילת שלמה להט, ונמצא במרחק 4 דקות הליכה מתחנת האוטובוס הקרובה ו-3 ק"מ מתיאטרון הקאמרי.
החדרים במלון משקיפים על הים.
בחדרים המשודרגים יש גם אזור ישיבה ומרפסת .
במלון שרתון יש 3 מסעדות בנוסף לטרקלין עם בר בלובי.
שירותי המלון הנוספים כוללים בריכה חיצונית, חדר כושר וספא עם חמאם.
מלון שפרד הוא בניין וחלקת קרקע בשכונת שייח' ג'ראח במזרח ירושלים, שעבר גלגולים שונים בייעודו ושימושיו.
המבנה הוקם על ידי המופתי של ירושלים אמין אל-חוסייני כאחוזת מגורים מפוארת.
בשלב מאוחר יותר הפכה האחוזה למלון ידוע בשם "מלון שפרד".
בשנות ה-80 נקנה השטח בידי ארווינג מוסקוביץ', שהקים במקום בשנות 2009–2014 שכונה יהודית, כשחלקים מהמלון נהרסו למענו.
המבנה הוקם בשנות ה-20 של המאה ה-20, על ידי המופתי של ירושלים, חאג' אמין אל-חוסייני, בחלקת קרקע שנקראה "כרם אל-מופתי".
המופתי החל בהנחת היסודות לבניית ביתו באמצע שנות ה-20, אך עקב בעיות כספיות הופסקה העבודה.
ב-1927 פרסם המופתי בשם המועצה המוסלמית העליונה, שבראשותה עמד, מכרז לבניית מלון פאלאס, בו זכתה חברת "אלבינה, דוניה וקטינקא", ובין המופתי לשני המהנדסים היהודים, ברוך קטינקא וטוביה דוניה, נקשרו קשרי ידידות.
כשסיפר להם המופתי על מצוקתו בבניית ביתו הפרטי, ניאותו קטינקא ודוניה להשלים עבורו את הבנייה, והבניין הושלם במקביל לחנוכת מלון פאלאס בשנת 1929. הבית היה בית אחוזה דו-קומתי ורחב-ידיים שבחזיתו גן מטופח, בדומה לבתי המידות של נכבדי ירושלים הערבית ועשיריה באותה תקופה.
המופתי מעולם לא התגורר בבית: לאחר השלמתו השכירו המופתי להיסטוריון הערבי-נוצרי ג'ורג' אנטוניוס, שהתגורר בו עם רעייתו קטי אנטוניוס, אשת חברה ידועה.
ב-1937 הפך המופתי מבוקש בידי שלטונות המנדט הבריטי בשל מעורבותו בארגון המרד הערבי הגדול והוא נמלט מן הארץ.
הזוג אנטוניוס עדיין התגורר בבית, שהיה לזירת אירוח לשועי הארץ הערבים והבריטים.
קטי אנטוניוס המשיכה להתגורר בבית לאחר פטירתו של בעלה ב-1942, והמשיכה לארח בו מסיבות חברתיות ואף לנהל בו רומן מתועד עם מפקד הכוחות הבריטיים בארץ ישראל, הגנרל אוולין יו בארקר, עד להעברתו מתפקידו לאחר פיצוץ מלון המלך דוד ב-1946.
בפברואר 1948 עזבה קטי אנטוניוס את הבית לאחר שבית סמוך פוצץ בפעולה של ההגנה.
אנשי ההגנה השתלטו על הבית ולקחו ממנו מסמכים שונים ותמונות, בין היתר מכתבי אהבה שכתב הגנרל בארקר לקטי אנטוניוס.
לאחר מכן הוחרם הבית על ידי השלטונות הבריטיים ושימש מתקן צבאי, בו שהו את חיילי רגימנט ה"היילנדרס" הסקוטי.
ב-13 באפריל 1948 הותקפה שיירת הדסה בדרכה להר הצופים בסמוך לבית, אך במשך שעות רבות לא זכתה לעזרתם של החיילים הבריטים שנכחו במקום.
רק באיחור ניכר ולאחר עשרות אבדות בין נוסעי השיירה ניאות הפיקוד הבריטי להורות לחייליו על התערבות ופינוי הנפגעים, והם פונו בתחילה לבית המופתי שם טופלו בידי רופאי הדסה.
לאחר מלחמת העצמאות נותרה שכונת שייח' ג'ראח מצדו המזרחי של הגבול, תחת שלטון ירדן.
למופתי לא הותר לשוב לירושלים גם תחת שלטון ירדן, והבניין הועבר לרשות בית המלוכה ההאשמי ושימש את הלגיון הירדני.
לאחר מכן הוחזר הבית לשימושה של קטי אנטוניוס.
הבית הורחב באגפים נוספים והוסב לבית מלון שנקרא "מלון שפרד" (מאנגלית: Shepherd – רועה).
במהלך מלחמת ששת הימים המלון שימש את מנהל אונר"א בירושלים.
לאחר מלחמת ששת הימים ואיחוד ירושלים בעקבותיה, עבר הנכס לרשותו של האפוטרופוס על נכסי נפקדים.
הוא המשיך לשמש כמלון משך שנים אחדות בניהולן של שתי נשים ערביות קשישות, ואז נסגר.
עד תחילת שנות ה-80 עשתה ממשלת ישראל שימוש בבניין לצרכים ממשלתיים שונים, לתקופות קצרות.
בין היתר הוא שימש את משרד המשפטים ומערכת בתי המשפט, ואת משרדי קמ"ט ארכאולוגיה של המנהל האזרחי ביהודה ושומרון.
ב-5 בנובמבר 1985 נרכשו הקרקע והבניין שעליה בידי חברת הנכסים C & M Properties שבשליטת ארווינג מוסקוביץ, מידי האפוטרופוס לנכסי נפקדים, במטרה להקים במקום שכונה יהודית, כחלק מהרצון ליישב יהודים ברחבי מזרח ירושלים.
החברה הגישה בקשה לאשר בניית שכונה במתחם, ובמשך 20 שנה נמנעה עיריית ירושלים להעניק אישור בנייה לפרויקט תוך שמוגשות התנגדויות שונות לוועדות התכנון והבנייה.
עם פרוץ האינתיפאדה הראשונה בשנת 1987 נחכר הבניין בידי משמר הגבול ושימש אותו (בשם בסיס שפר) במשך 15 שנה עד להקמת מבנה קבע חליפי בסמוך.
מאז עמד מבנה מלון שפרד ריק ונטוש.
בשנת 2005 הוסרו כל ההתנגדויות שמנעו מתן אישור בנייה, וב-6 בנובמבר 2008 הוגשה בקשה מחודשת להיתר בנייה.
ב-2 ביולי 2009, העניקה הוועדה המקומית לתכנון ובנייה של עיריית ירושלים היתר בנייה המאפשר את תחילת העבודות.
התוכניות שאושרו כוללות הקמת 20 יחידות דיור במקום ב-2 קומות וחניון תת-קרקעי, תוך שימור חלק הבניין שהיה ביתו המקורי של המופתי.
לחצים מצד מחלקת המדינה האמריקאית לעצור את הבנייה, כ"הפרה של המאזן הדמוגרפי במזרח ירושלים" נדחו על ידי ראש ממשלת ישראל אשר טענה שאין לה סמכות חוקית לעצור בנייה שאושרה כחוק בירושלים, וכי אין לדבר כל קשר להקפאת הבנייה ביהודה ושומרון, שהייתה בתוקף בשנה זו.
גם בתוך ישראל הייתה תוכנית הבנייה במלון שפרד לסלע מחלוקת בין השמאל לימין, כאשר גופי שמאל ראו בו פרובוקציה וחבלה במאמצי השלום, בעוד גופי ימין ראו בו מימוש זכותם של יהודים להתיישב בכל חלקי ירושלים.
בתחילת 2011 נהרס המלון לשם הקמת שכונה יהודית חדשה שבה יגורו 20 משפחות.
ב-2012 בג"ץ דחה על הסף עתירה שהגישה נכדתו של חוסייני נגד מכירת המלון.
מלון קריון בפריז הוא אחד ממלונות הפאר העתיקים ביותר בעולם, ומדורג כבעל הרמה הגבוהה ביותר של "חמישה כוכבים דה-לוקס" בהתאם לשיטת המדד הנהוגה כיום.
המלון מכיל 103 חדרי אורחים ו-44 סוויטות.
הוא ממוקם בקצה המזרחי של שדרות שאנז אליזה ובקצה הצפוני של כיכר הקונקורד כבניין מספר 10.
הטרקלינים הציבוריים של המלון מעוטרים בשלל חפצים אמנותיים עתיקים - שטיחי קיר רקומים, נברשות, רהיטים מוזהבים, פסלים מהמאות ה-17 וה-18, שידות, וכיסאות בסגנון שהיה אופנתי בתקופת שלטונו של לואי ה-16 על צרפת.
סוויטת ליאונרד ברנשטיין שבקומה העליונה של המבנה, מוקפת במרפסת המשקיפה על פריז, וגם מכילה כמה מהפסנתרים של המנצח.
המלון מצוי באחד משני בנייני אבן תואמים, שביניהם מפריד רי רואיאל, אשר נבנו בשנת 1758 בידי האדריכל אנז'-ז'אק גבריאל שקיבל את המשימה מידי לואי החמישה עשר, מלך צרפת.
בתחילה נבנו שני הבניינים על מנת לשמש את משרדי הממשלה והמזרחי שבהם משמש עד לעצם היום הזה (2010) להיות מפקדת ה-Royale, חיל הים הצרפתי.
אולם, בשנת 1775 הבניין המערבי נרכש ושופץ על ידי האדריכל לואי פרנסואה טרוּאָר ונהפך למלון פאר בו ביקרה כעבור זמן קצר מארי אנטואנט וחברי האליטה שלה.
על פי האגדה היא לקחה שם שיעורי פסנתר.
בשנת 1788, פרנסואה-פליקס-דורותה ברטון דה באלב, רוזן קריון, רכש את המלון, אלא שזה הוחרם זמן קצר לאחר מכן בידי ממשלת המהפכה הצרפתית.
לבסוף הושב לידי משפחתו של הרוזן קריון, שניהלה אותו עד לשנת 1907, ובאותה שנה החל לעבור שיפוץ מחודש שארך כשנתיים בידי ארגון "חברת הלובר" ("Société du Louvre"), תחת השגחת הארכיטקט גבריאל-איפוליט דטאייר.
כיום, באמצעות החברה "קבוצת מלונות הקונקורד" ("Concorde Hotels Group"), מלון קריון הוא עדיין חלק מ-"חברת הלובר" שמניותיה נסחרות בבורסה של פריז, והוא מצוי תחת שליטת חברת ההחזקות של משפחת טטינג'ה, כמו גם היותה של אן-קלייר טטינג'ה יושבת ראש הוועד המנהל של החברה.
בשנת 1918, במהלך סיור ביקורת, שהה במלון הגנרל האמריקני ג'ון פרשינג כמו גם סגן מזכיר הצי האמריקני, פרנקלין דלאנו רוזוולט.
שנה לאחר מכן, במהלך ועידת השלום בפריז (1919) שהו בקריון הנשיא וודרו וילסון וכל המשלחת האמריקנית שליוותה אותו.
הטרקלין צויד בטלפונים אותן ניהלו האמריקאיות המפורסמות הדו-לשוניות, הידועות בשם "Hello Girls".
למעלה מעשרים שנה לאחר מכן, במהלך כיבושה של צרפת במלחמת העולם השנייה, השתלט על המלון הפיקוד העליון הצבאי הגרמני.
נשיאים אמריקנים אחרים ששכנו במלון היו תאודור רוזוולט, הרברט הובר וריצ'רד ניקסון.
המלון מוצג בסצנת הפתיחה של הרומן "ראבלשטיין" ("Ravelstein") של סול בלו.
מדי שנה מתקיים בקריון נשף צדקה בשם "Bal des Débutantes".
הסרט היה מועמד לפרסי אוסקר לשחקן הטוב ביותר, שחקנית המשנה הטובה ביותר והתסריט המקורי הטוב ביותר, ומכון הקולנוע האמריקאי אף בחר בו לאחד מ-100 הסרטים מעוררי ההשראה ביותר של כל הזמנים.
מאז ומתמיד ובעיקר מאז תקופת שלטון הקולוניאליזם הבלגי ברואנדה, נתחלקה המדינה בין רוב בני שבט הוטו למיעוט שבט הטוטסי.
המתיחות בין הצדדים התלהטה ועם רצח הנשיא ז'ובנל הביארימנה לאחר חתימת הסכם השלום בין הצדדים, החלו פרעות וכוחות הוטו טבחו ללא רחם בבני שבט הטוטסי.
לאחר מאה ימים של רצח המוני, תוך התעלמות מוחלטת מצד מעצמות כמו ארצות הברית, צרפת ובלגיה וכיסוי תקשורתי מורחב, התבררה התמונה הקשה.
בזמן שיחות השלום בין ההנהגה ההוטית ברואנדה למורדים הטוטסים מעבר לגבולות, מנהל פול רוזסבגינה מלון בלגי שקט.
פול הוא משבט ההוטו, אך אשתו טטיאנה (סופי אוקונדו) משבט הטוטסי.
נישואים אלה הם מקור לסכסוך בלתי פתור גם לדעת אחד מספקי המלון, שהוא אף אחד ממנהיגי האינטרהמאווה, מליציית הוטו רצחנית.
עם החרפת המצב הפוליטי במדינה, כאשר פול ומשפחתו צופים בשכנים וידידים נרצחים ללא רחם, נאלץ פול לשמור על קשרים טובים עם בעלי השפעה מקרב הרוצחים וכן גורמים מחוץ לרואנדה כמו כוחות האו"ם, עיתונאים וסוכנים זרים, עליהם הוא סומך כי יעזרו בשעת צרה.
אולם ההתערבות החיצונית פועלת בעיקר לטובתם של שוכני המלון שאינם רואנדים, ואילו שאר הפליטים, בהם ילדים רבים מבתי יתומים נזנחים על ידי כל הגורמים החיצונים.
פול נאלץ לפעול במניפולציות ושוחד של המליציות הרצחניות וקציני צבא רואנדה על מנת לשמור על חיי בני משפחתו והפליטים במלון.
כוחות האו"ם באזור, בראשות קולונל אוליבר הקנדי (ניק נולטה) אינם יכולים להושיע, הן משום חוסר בכוח אדם, והן משום שנאסר עליהם להתערב באופן פיזי במצב.
כאשר כוחות אלה מצליחים כבר להימלט מהמלון, מלווים באישורי יציאה, הם נתקלים במארב של המליציות הרצחניות ונאלצים לחזור.
במאמץ אחרון, פול משכנע קצין בכיר בצבא רואנדה לעזור לפליטים להימלט, אחרת לא יעיד לטובתו לאחר המלחמה.
משפחתו של פול והפליטים עוזבים בשיירה מוגנת של האו"ם אל מעבר לקווי המורדים הטוטסים וחייהם ניצלים.
האינטרקונטיננטל קרלטון בקאן הוא מלון יוקרה בן 338 חדרים שנבנה ב-1909, הממוקם ברחוב La Croisette 58 בקאן שבריביירה הצרפתית והוכרז בידי ממשלת צרפת כבניין היסטורי לאומי.
כחלק מקבוצת המלונות אינטרקונטיננטל, קרלטון מפורסם בכך שהוא מארח את כוכבי תעשיית הסרטים מרחבי תבל במהלך פסטיבל הסרטים השנתי הנערך בקאן.
המלון גם מוצג בווידאו קליפ הידוע של אלטון ג'ון משנת 1983 לסינגל "I'm Still Standing".
וחזיתו ותוכו הופיעו בווידאו קליפ של ניו אורדר משנת 1993 לסינגל "World (The Price of Love)".
המלון גם שימש כאתר צילומים לסרטו של אלפרד היצ'קוק "לתפוס גנב" בכיכובם של גרייס קלי וקרי גראנט.
בעת שהותה במלון קרלטון במהלך פסטיבל הסרטים בקאן של שנת 1955, השחקנית זוכת פרס האוסקר גרייס קלי הצטלמה ונפגשה עם רנייה השלישי, נסיך מונקו, מה שהוביל לבסוף לנישואים בשנת 1956 ולהפיכתה לנסיכה גרייס.
כיפותיו המיוחדות של קרלטון בשתי הפינות המביטות אל הים תוכננו כדי לדמות את שדיה של קרולינה אוטרו (Caroline Otero), לה בל אוטרו ("La Belle Otero"), הקורטיזנה של הריביירה הצרפתית במהלך שנות מלחמת העולם הראשונה.
הקומה השביעית המהודרת של קרלטון היא המסעדה הקרויה La Belle Otero לכבודה.
בנוסף אליה יש זוג מסעדות פחות פורמליות לה קוט (La Côte) ולה בראסרי (La Brasserie), בקומת הקרקע.
המלון התפרסם גם ב-1994, כשהתרחשה בו אחת הגנבות הגדולות בהיסטוריה.
לפי הדיווח נגנבו תכשיטים בשווי של 43 מיליון דולר מחנות התכשיטים של המלון.
גם הגנבים וגם התכשיטים לא נמצאו עד עצם היום הזה.
מלון ריץ (פריז) (צרפתית: Hôtel Ritz) הוא בית מלון הנמצא בכיכר ונדום 15, בליבה של פריז, צרפת.
הוא נוסד ב-1898 והוא הוותיק במלונות ריץ בעולם.
המבנה נבנה בראשית המאה ה-18 כמעון פרטי.
ב-1854 רכשו אותו האחים פרייר, שהפכו אותו למשרד הראשי של חברת הכספים Crédit Mobilier שבבעלותם.
חזיתו של ריץ עוצבה בידי ז'ול הארדואין-מנסאר כחלק מעיצוב כיכר ונדום.
הוא הוסב למלון פאר בידי סזאר ריץ ונפתח ב-1 ביוני 1898. שותפו המשני למלון היה השף המהולל אוגוסט אסקופייה וביחד הם הפכו את שמו לנרדף לשפע, אירוח, שירות וסעודה עילאית, כל אלו מתגלמים במונח ריצי (ritzy).
מלון ריץ מורכב מהבניינים Vendôme ו-Cambon עם חדרים הניבטים לכיכר ונדום ובצד הנגדי, חדרים המשקיפים על הגן הידוע.
המלון היה חביב על רבים מהאנשים העשירים בתבל, עם סוויטות יוקרתיות הקרויות על שמותיהם של לקוחות בעלי שם רבים שהתארחו בו.
מלון ריץ בפריז מציע כיום 159 חדרים, מסעדה בת שני כוכבי מישלן, שני ברים ומסעדה רגילה.
מחירו ההתחלתי של חדר הוא כ-€1,900 ללילה.
הסוויטות מתחילות ב-€2,750, כשהמחירים יכולים להעפיל ל-€40,000 ללילה עבור הסוויטה היוקרתית ביותר, Suite Impériale (סוויטה אימפריאל).
מסעדת המלון, L'Espadon, זכתה בשני כוכבים במהדורת 2009 של מדריך מישלן האדום.
המלון נרכש על ידי מוחמד אל-פאיד.
רומנים רבים בני הדור האבוד מתארים אירועים שהתרחשו בריץ, כמו הרומן "ענוג הוא הלילה" של פרנסיס סקוט פיצג'רלד והרומן "וזרח השמש" של ארנסט המינגוויי.
המחזה Semi-Monde של נואל קאוורד מתרחש בריץ פריז.
המחזה מתאר את קורותיה הרהבתניים והמופקרים של האליטה הפריזאית הבדויה בשנים 1924 עד 1926.
בקומדיה אהבה אחרי הצהריים של בילי ויילדר משנת 1957, אודרי הפבורן מתחילה ברומן שלה עם גרי קופר בסוויטה שלו במלון.
המלון הופיע בסרטו של ויליאם ויילר How to Steal a Million משנת 1966, בסצנה רומנטית בין אודרי הפבורן ופיטר או'טול, שצולמה בחזיתו.
ברומן Glamorama של Bret Easton Ellis, מפעילה קבוצה של דוגמניות-על פצצה במלון ריץ בפריז, דבר שמביא להתמוטטות המלון.
ב-The Man Who Lived At The Ritz, פיליפ וובר והרמן גרינג, ג'וס אקלנד שוהים במלון במהלך מלחמת העולם השנייה.
גיבור צופן דה וינצ'י, רוברט לנגדון, שוהה במלון כשהוא בפריז.
ברומן "השטן לובשת פראדה" פרי עטה של לורן וייסברגר, אנדריאה זקס ומירנדה פריסטלי מתגוררות במלון בעת היותן בפריז.
הגברת ממלון ריץ, מלאני בנג'מין, 2020.רומן היסטורי מבוסס על דמויות אמיתיות שניהלו את הריץ במלחמת העולם השנייה.
בסרט ההודי "Jhoom Barabar Jhoom", פוגש אבישק באצ'אן את אהובתו הבדויה לארה דאטה במלון ריץ.
מלון ריץ (לונדון) הוא מלון בן 133 חדרים הממוקם בפיקדילי ומשקיף על גרין פארק בלונדון.
המלונאי הנודע סזאר ריץ פתח את המלון ב-24 במאי 1906. הבניין הוא נאו-קלאסיציסטי מעוצב בסגנון לואי השישה עשר, נבנה במהלך הבל אפוק כדי לדמות סגנון בנייה פריזאי.
בחזיתו קשתות המזכירות את רחוב ריבולי.
הארכיטקט שלו היה שארל מווס (Charles Mewès), שתכנן קודם לכן את מלון ריץ בפריז, וארתור דייוויס, הם שיתפו פעולה עם המהנדס השוודי סוון בילאנדר.
היה זה המבנה הראשון בלונדון שהשלדה שלו הורכבה מברזל.
ריץ עצמו פיקח על ניהול המלון במשך שנים רבות.
הוא שכר את השף המפורסם אוגוסט אסקופייה שפיקח על המטבח כדי שרמתו תעלה בקנה אחד עם העושר של עיצוב המלון, הוא מיקם פעמון מיוחד בכניסה שבעזרתו השוער יוכל להודיע לצוות על בואם הקרב של בני משפחת המלוכה.
הרף הגבוה שהוא הציב בפני הצוות שלו וההדר והמותרות הראוותניים שהוא העניק לאורחיו היו זרים לחלוטין ללונדונים הוויקטוריאנים, והסערה שהוא חולל בתעשיית המלונאות הביאו למפנה דרמטי במיקודה של התעשייה.
המלון היה למשך זמן מה בבעלות ברייסוול סמית' שברשותם היה גם חלק נכבד במלון פארק ליין הסמוך.
אולם משבר הנפט בראשית שנות ה-70 של המאה ה-20 פגע בעסקיהם והניע את המשפחה למכור את חלקם במלון ל-Trafalgar House בשנת 1976 עבור סכום של 2.75 מיליון ליש"ט.
דייוויד ופרדריק ברקליי רכשו את המלון שהיה נתון בצרות מידי בית טרפלגר באוקטובר 1995, תמורת סכום של 80 מיליון פאונד, באמצעות חברתם אלרמן השקעות (Ellerman Investments).
הם העבירו שמונה שנים ו-40 מיליון פאונד בשיקום המלון והשבתו לגדולתו משכבר הימים.
בר ריבולי נבנה בסגנון אר דקו, תוכנן ב-2001 בידי מעצבת הפנים טסה קנדי, על מנת להיראות כמו בר באוריינט אקספרס.
כדי להשיג שולחן במסעדה יש להזמין מקום שבועות מראש.
במלון ישנם שישה חדרי אוכל פרטיים, סוויטת קרל בטס והחדרים בתוך בית ויליאם קנט.
בשנת 2006 נפתח בית ויליאם קנט (William Kent House) כתוספת לריץ.
בבית ויליאם קנט נמצאים חדר ברלינגטון, חדר המלכה אליזבת והחדר הראוותני ביותר של ויליאם קנט.
בית ויליאם קנט מאכלס שלוש מסוויטות העלית של הריץ.
סוויטת ארלינגטון, הסוויטה המלכותית (Royal Suite) וסוויטת הנסיך מוויילס.
מועדון הריץ (The Ritz Club) הוא קזינו בקומת המרתף של מלון ריץ בלונדון.
הקזינו פתוח שבעה ימים בשבוע, החל מ-2 בצהרים ונסגר ב-6 בבוקר.
אולם, בשונה מרוב בתי הקזינו, הוא גובה דמי כניסה.
המשחקים נחשבים "הימורים גבוהים" מכיוון שהסכום ההתחלתי להימור הוא בדרך כלל גבוה מאוד.
הם מציעים רולטה, בלאק ג'ק, בקרה, ופוקר, כמו גם כמה מכונות מזל.
ב-27 בינואר 2007 פונו כ-300 בני אדם ל-May Fair Hotel הסמוך, עקב התרעת שרפה במלון.
איש לא נפגע מהאש, שהחלה במרתף מטבחי קזינו מועדון ריץ.
השרפה אירעה בסביבות 14.20 והכבאים שהו בבניין כשעתיים בטרם התירו לאורחים ולצוות לשוב למלון.
מלונות פנינסולה היא רשת מלונות יוקרה שבסיסה בהונג קונג והיא נסחרת ב.
היא חלק מרשת "מלונות הונג קונג ושנחאי" (The Hongkong and Shanghai Hotels).
"מלון הדגל" שלה הוא מלון פנינסולה בהונג קונג, שנפתח ב-1928 ונודע כ"מלון הטוב ביותר מזרחית לסואץ", והוא נבחר בסקרים שונים לאחד מהמלונות הטובים ביותר בעולם.
ראשיתה של הרשת בפתיחתו של מלון פנינסולה בצים שא צוי (Tsim Sha Tsui), הונג קונג, בן החמישה כוכבים וכיום היא מפעילה רשת של מלונות בני חמישה כוכבים מחוץ לאסיה.
רשת פנינסולה הונג קונג מחזיקה במספר שיאי עולם בכללם ההזמנה הגדולה ביותר מאז ומעולם של צי רולס-רויסים.
חנות בוטיק של לואי ויטון במלון פנינסולה בבייג'ינג מיועד להיות "חנות הדגל" של המותג.
מלון פנינסולה בבנגקוק נבחר למקום 1 באסיה ומקום 7 בעולם בידי כתב העת Travel + Leisure באוגוסט 2010.
הבעלים של רשת המלונות הוא איש העסקים היהודי מיכאל כדורי מהונג קונג.
מלונות הרצליה בחיפה היו שלושה מלונות ששמם היה "מלון הרצליה" שהוקמו במחצית הראשונה של המאה ה-20 בעיר חיפה על ידי דוד משה הלוי-אפשטיין.
המלון הראשון הוקם בשנת 1910 והיה מראשוני בתי המלון העברים בחיפה.
מלונות הרצליה פעלו בחיפה במשך 29 שנים בין השנים 1939-1910 בארבעה מבנים שונים.
השם הרצליה ניתן על שם הרצל.
רוב אורחי המלונות היו יהודים.
בניו של הלוי-אפשטיין נהגו להתייצב מדי יום בנמל או בתחנת הרכבת כדי לקבל את הנוסעים ולהפנותם למלונות.
המלון שימש גם אורחים שעברו בחיפה בדרכם מביירות ומדמשק למקומות אחרים..
מייסד המלונות דוד משה נולד בחברון בשנת 1874 למשפחת הלוי שמקורה בספרד ועזבה לאחר גירוש ספרד.
הם היגרו לעיר אפשטיין בגרמניה והוסיפו את שם העיר לשם משפחתם.
המשפחה היגרה לרוסיה והקימה שם עם משפחות נוספות קהילה של חסידי חב"ד.
בשנת 1848 עלתה המשפחה לארץ ישראל והתיישבה בחברון.
בשנת 1887 עברה המשפחה לירושלים.
דוד משה התחתן עם רחל לבית רוזין.
בשנת 1908 עבר עם משפחתו ליפו שם פתח מלון בשם "יפה נוף".
בשנת 1910 עברה המשפחה לחיפה והקימה בו את מלון הרצליה הראשון.
רחל נפטרה בשנת 1924 ונקברה בבית העלמין היהודי הישן של חיפה.
דוד משה נפטר בשנת 1954 ונקבר בבית הקברות שבכפר סמיר.
המלון הראשון הוקם במבנה שנבנה בסוף המאה ה-19 ששכן על גבול שכונת ואדי ניסנאס והמושבה הגרמנית (בבית הגפן של היום) פינת דרך ההר ורחוב הגפן.
בחצר המבנה היו עצי פרי גן ירק ובור מים לאגירת מי גשמים.
בכל חדר הוצבו קערת רחצה, קנקן מים וסיר לילה בארונית.
החלפת המצעים והמגבות נעשתה מדי יום.
כבר מתחילת הפעלתו היה המלון למקום שהיה מקובל על הקהילה היהודית כמקום המתאים לקבלות פנים חשובות, כגון קבלת הפנים של ועד הספרדים והאשכנזים לרבי נחום החכם באשי ביולי 1910.
בשנת 1913 בעת מתקפת כולרה שארעה בחיפה, התגייס דוד משה שהיה בעל ניסיון רפואי לסייע לרופא שטיפל בחולים.
חלק גדול מהאוכלוסייה היהודית האשכנזית של חיפה סעד בעת המגפה במלון שהניקיון הרב ששרר בו עזר במניעת ההתדבקות במחלה.
בשנת 1917 גויס דוד משה לצבא הטורקי ובני המשפחה סבלו מרעב.
ביום שחרור חיפה על ידי הצבא הבריטי שהו ילדי המשפחה במרתף המבנה.
המלון השני נפתח בשנת 1917 בעיר התחתית ברחוב אלנבי 7 (בצומת הרחובות אלנבי המגינים ושיבת ציון), במבנה מרובע דו קומתי שנשכר לצורך זה.
המלון פעל עד שנת 1939. הקומה הראשונה של המבנה שימשה לדלפק קבלה, חדר אוכל, חדרי המגורים של המשפחה ושל עובדי המלון.
הקומה השנייה שימשה לאולם הסבה וחדרי אורחי המלון, חדר אמבטיה ושירותים.
המזון הועלה לחדר האוכל באמצעות מעלית המופעלת ידנית.
מרתף נוסף שהיה מקורר שימש לאחסון יין ומוצרים נוספים.
בחזית המבנה הייתה מרפסת גדולה ששימשה את בני הבית והאורחים במיוחד בקיץ.
המלון שכן באזור שהיה מרכז חברתי פעיל באותה תקופה, ליד בית העירייה, קרוב לכיכר חמרה (כיכר פריז של היום).
עם אורחי המלון נמנו אהרון אהרונסון, חיים נחמן ביאליק, חיים ויצמן, לורד בלפור התגורר במקום כשבא לטקס פתיחת האוניברסיטה העברית ועוד.
מיכאל פולק היה דייר של קבע במלון.
בעקבות מאורעות 1939-1936 פחתה תנועת התיירות לארץ והשפיעה על מצבו הכלכלי של המלון.
המלון נסגר סופית לאחר שנזרקה פצצה על ידי פורעים ערבים למטבח המלון.
פצצה זו הבריחה את אחרוני האורחים.
ב-3 ביולי 1923 פתחה המשפחה מלון נוסף ששכן בשכונת מרכז הכרמל במבנה ששכן בפינת שדרת הברושים ורחוב קלר של היום.
המבנה קרוי היום "בית אורנים".
מטרת הקמת המלון הייתה לאפשר ליהודים שומרי מסורת להתארח במרכז הכרמל.
עד להקמת המלון האפשרות היחידה באזור זה היו אכסניות בבעלות גרמנית.
במבנה זה התאורה החשמלית סופקה באמצעות מצברים.
המלון שכן במבנה זה עד שנת 1928, אז עבר למבנה ברחוב יפה נוף 34 (היום קרוי "נוף חנה").
מבנה זה היה בעל שלוש קומות והייתה לו תצפית יפה על נוף מפרץ חיפה.
במלון זה היו מים זורמים שמקורם היה בחביות שניצבו על גג המבנה.
המלון נסגר בשנת 1932 בגלל מיעוט אורחים.
מלון "רוסיה" היה בית מלון במוסקבה שנבנה בשנים 1964–1967 ברובע ההיסטורי "זריאדיה" בעיר על גדת מוסקבורצקאיה, בסמוך לקרמלין.
המלון הכיל 3,182 חדרים עבור 5,300 איש ובשיאו היה אחד מבתי המלון הגדולים באירופה.
ב-1 בינואר 2006 המלון נסגר וב-29 במרץ אותה שנה החלו לעבוד על הריסת המבנה.
בליל ה-25 בפברואר 1977 במלון "רוסיה" פרצה אש חזקה.
האש פרצה בעת ובעונה אחת בקומות 5, ה-11 וה-12 באגף הצפוני של הבניין.
אנשים ששהו בקומה 12 ומעלה, כולל מבקרים במסעדות בקומות 17 ו-22 היו לכודים.
האש התפשטה במהירות גבוהה בשל השטיחים והטפטים הסינתטיים.
הכבאים הגיעו עם כוח רב ממוסקבה עצמה וכבאים ממחוז מוסקבה.
כתוצאה מהשריפה נהרגו 42 בני אדם, בהם חמישה עובדי המלון.
פציעות בדרגות שונות של חומרה נגרמו ל-52 בני אדם, בהם 13 כבאים.
פונו למעלה מ-1,000 אנשים לבתי החולים ונשרפו יותר מ-100 חדרים, במיוחד במחלקה, שבה השתכנו זרים.
על פי הגרסה הרשמית, גורם האש היה קצר חשמלי בחדר השידור המרכזי בקומה החמישית.
המהנדס הבכיר של המרכז נעצר מיד ונשפט ב-5 במאי 1978 (הוא נידון לחמש עשרה שנות מאסר), סגנו שהיה אמור להישפט אף הוא התאבד לפני שנפתח הדיון בעניינו.
לאחר מכן, בכל המלונות ברוסיה החלו לחפש דוודים של לוחות חשמל.
למרות המסקנה של ועדת מומחים, כי הגורם האמיתי של מקור האש נותר לא ברור, היו כמה גרסאות, אחת מהן טענה כי זו הייתה הצתה מכוונת.
השריפה בשנת 1977 נרשמה בהיסטוריה כאחת השריפות הגדולות של המאה העשרים, לא רק ברוסיה אלא גם בעולם.
התקרית אף אוזכרה ברומן של ולדימיר סאנין "השריפה הגדולה", ונעשה תחקיר תיעודי בשם האש במלון "רוסיה" ובשנת 2016 שודרה בערוץ הראשון הרוסי סדרת הטלוויזיה "מלון רוסיה" המגוללת את עבודתם של עובדי המלון ובין השאר גם את התרחשויות השריפה.
בשנת 2004, הרשויות במוסקבה החליטו להרוס את המלון.
במקום מלון "רוסיה" מתוכנן להיבנות קומפלקס בניינים שיכלול מלון ובניין משרדים בשטח כולל של 410,000 מ"ר עם חניון תת-קרקעי עבור 2,500 מכוניות.
הפרויקט החדש עתיד לכלול, בשלב ראשון, בניין מלון בן 6 קומות ובשלב שני, התאמת המבנה לעיצוב ההיסטורי של הרובע.
בנובמבר 2004, הוצא מכרז לבניית המלון.
חברת "Monab" (חברת בת של בנק "Mosnarbank Evrofinance") בבעלות איש עסקים שלווה צ'יגירינסקי ניצחה במכרז.
בשנת 2007 בית משפט ביטל את המכרז.
אחרי שנים של תהליך משפטי החליט נשיא רוסיה ולדימיר פוטין להפוך את השטח שבו עמד בית המלון לפארק עירוני בשם: "פארק זאריאדיה" שבו מוצגת כל הצמחייה של רוסיה עם אמפיתיאטרון ועם ביתן מידע המספר אודות ההיסטוריה של הכיכר האדומה הנמצאת בצמוד.
בניית הפארק החלה באפריל 2015 והפארק נפתח לציבור בספטמבר 2017, במלאת 870 שנה לעיר מוסקבה, במעמד פוטין וראש עיריית מוסקבה סרגיי סוביאנין.
מלון קַרלטון תל אביב הוא בית מלון הממוקם בלב רצועת החוף של תל אביב מול המרינה של תל אביב, בצמוד לכיכר אתרים.
המלון הושלם בספטמבר 1981 ותוכנן בידי האדריכלים יעקב רכטר, משה זרחי והמהנדס מיכה פרי.
המלון מתנשא לגובה 56.95 מטרים ובו 15 קומות.
במפלס הגג ישנה מרפסת תצפית, ג'קוזי ובריכת שחיה פתוחה.
המלון מכיל 269 חדרי אירוח הצופים בין היתר אל הים התיכון, אל המרינה של תל אביב ואל יפו העתיקה.
פעילות המלון מתמקדת בתחום אירוח תיירות זרה מחו"ל, בדגש על תיירות עסקית.
קרלטון תל אביב הוא מלון היוקרה היחיד הנמצא בבעלות פרטית של קבוצת משקיעים מחו"ל, ואינו נמנה עם רשת בינלאומית, כאשר ניהול המלון נעשה ישירות על ידי הבעלים ומנכ"ל המלון, יוסי נביא, ולא על ידי חברת ניהול חיצונית.
במהלך שנת 2012 שופץ המלון בעלות כוללת של למעלה מ-28 מיליון ש"ח וחזית המלון חוברה ישירות לטיילת של תל אביב.
בשנת 2013 פתח המלון את מתחם הקומה ה-15 הכולל בריכת שחיה מחודשת ואת מסעדת "בלו סקיי" החלבית של השף מאיר אדוני.
ביוני 2014 נפתחה במלון מסעדת לומינה הבשרית, אף היא של השף מאיר אדוני.
בשנים 2010, 2012 ו-2013 זכה המלון בתואר המלון העסקי הטוב ביותר במסגרת תחרות ה-World Travel Awards.
מלון שלושת המלכים הוא מלון פאר השוכן בבזל שבשווייץ, על גדות הריין.
בשנת 1681 הוזכר המקום לראשונה כ"פונדק ומסעדה שלושת המלכים".
השם "שלושת המלכים" היה שם נפוץ לפונדקי דרכים, והוא מתייחס לשלושת האמגושים המתוארים בבשורה על-פי מתי, הקרויים בגרמנית "שלושת המלכים הקדושים".
הבניין הנוכחי של המלון תוכנן בסגנון בל אפוק בידי האדריכל אמדאוס מריאן ונבנה בשנת 1844. במהלך השנים עבר שיפוצים חלקיים רבים.
בשנת 2000 רכשה קבוצת ריצ'מונט את המלון, ובשנת 2004 נרכש המלון על ידי תומאס שטראומן, שפעל לשחזורו לצורתו המקורית, כפי שהייתה בשנת 1844, תוך שימוש בתשתית מודרנית.
בספטמבר 2012 הודיע שטראומן על כוונתו למכור את המלון.
עם אורחי המלון הנודעים נמנו נפוליאון בונפרטה, אליזבת השנייה, וילי ברנדט, פרנץ ליסט, פבלו פיקאסו, תומאס מאן ועוד.
בתולדות הציונות מפורסמת תמונתו של בנימין זאב הרצל, המשקיף על הריין ממרפסת המלון, בעת שהתארח בו בזמן הקונגרס הציוני העולמי החמישי בשנת 1901 (הרצל התארח במלון גם בזמן הקונגרס הציוני הראשון, ב-1897).
מלון מרכזי שפירא היה בית מלון מרכזי ששכן במרכז העיר עפולה בין השנים 1925–1990, והיה מבתי האירוח היחידים בעמק יזרעאל בתקופת המנדט הבריטי.
המלון נקרא על שמו של מאיר שפירא, יזם המלון.
את הקמת המבנה יזם מאיר שפירא שכיהן כראש המועצה המקומית של עפולה, והוא הוקם בפועל בשנת תרפ"ה (1925) במרכז העיר, בשדרה המרכזית של עפולה שתקרא לימים "שדרות ארלוזורוב", בסמוך לבית פיינגולד.
בהקמת המלון הושקעה מחשבה רבה, והוא היה בעל ארכיטקטורה ייחודית, ובחזיתו הפונה לשדרה נבנו שתי קשתות מפוארות, והוא גילם בתוכו מוטיבים שסימלו את ההיסטוריה העתיקה של העיר עפולה.
כפועל יוצא ממיקומה של עפולה כבירת העמק, וכנקודת עצירה והחלפת כוחות לנוסעים מהמרכז לצפון המדינה, זכה בית המלון לארח אישים חשובים רבים, שעצרו בו למנוחת לילה.
בין האישים שהתארחו במלון היה רבי יוסף יצחק שניאורסון מליובביץ', שביקר במקום בשנת 1929, הרב אברהם יצחק הכהן קוק, מנהיג בית"ר זאב ז'בוטינסקי, נשיא המדינה חיים ויצמן המשורר חיים נחמן ביאליק, מנחם אוסישקין ועוד.
בשנת 1936 עבר הבניין לשמש כמטה המשטרה וכוחות הצבא שחנו באזור, ועם פרוץ מלחמת העולם השנייה נשאר הבניין בידי הצבא, הבניין שנקנה בשנת 1946 על ידי יעקב רודוי שהפעיל אותו תחת השם "מלון מרכזי".
בשנת 1990 נהרס המבנה ועל חורבותיו הוקם בניין משרדים ומסחר.
מלונאי הוא אדם העוסק בניהול בית מלון.
פעמים רבות, כאשר המלונאי הוא גם הבעלים של המלון או של רשת בתי המלון, נקראים המלון או הרשת על שמו.
כך, למשל, רשת "הילטון", על שם קונרד הילטון, רשת "ריץ", על שם סזאר ריץ ורשת פתאל ניהול מלונות על שם דוד פתאל.
בדרך כלל מלונאי בעל השכלה במלונאות ו/או במינהל עסקים.
בישראל מתקיימים לימודי מלונאות במכללה האקדמית כנרת, בבית הספר הארצי לתיירות ועוד.
בשנים 2011-2017 בתל אביב פעל סניף של בית ספר למלונאות צרפתי ואטל.
מלון ריץ (מדריד) (בספרדית: Hotel Ritz Madrid) הוא מלון יוקרה הנמצא בפלאסה דה לה ליאלטאד (Plaza de la Lealtad) מספר 5, ברובע רטירו במדריד, ספרד.
המלון ממוקם באזור הנקרא "משולש הזהב" של התרבות, מול מוזיאון הפראדו ובסמיכות לגלריות נוספות הכוללות את מוזיאון תיסן בורנמיסה ומוזיאון ריינה סופיה.
פארק בואן רטירו וגנים בוטניים נוספים נמצאים אף הם בקרבתו.
חזית המלון רשומה כמונומנט לאומי והוא יושב בתוך גנים עם מסעדה.
המלון חגג 100 שנים להיווסדו באוקטובר 2010 ועבר שיפוץ ב-2013. הוא נבנה על ידי אלפונסו השלושה עשר, מלך ספרד בשנת 1910 על מנת לשמש מלון מלכותי.
המלון נבנה על פי בקשתו של אלפונסו השלושה עשר ונפתח ב-2 באוקטובר 1910. המלך חזר מסיבוב באירופה במהלכו הבין שלחצר הספרדי חסר בית מלון עם מספיק יוקרה לאצולה האירופית ולאורחים רמי מעלה.
הרעיון שלו היה לבנות מלון בדומה למלון ריץ בלונדון ולמלון ריץ בפריז.
המלך בעצמו הקנה שטח למלון והמלונאי המפורסם סזאר ריץ שוכנע להוביל את הפרויקט.
האתר הנבחר היה פעם אזור בן שכן ההיפודרום סירקוס והגנים של תיאטרון טיבולי הישן והיה בבעלות של הגנים של בואן רטירו במדריד.
הפתיחה הרשמית ב-2 באוקטובר 1910, הייתה בנוכחות המלך אלפונסו השלושה עשר, שרים וראש העיר של מדריד.
המלון הפך במהרה לאחד ממוקדי חיי התרבות של העיר.
הבעלים הקודמים של המלון, בלמונד (Belmond), מכרו את המלון לקבוצת מנדרין-אוריאנטל (Mandarin Oriental) במאי 2015 תמורת 148 מיליון דולר.
הבעלים החדשים הודיעו שבכוונתם לערוך שיפוץ נוסף למלון בעלות 103 מיליון דולר עד 2017.
במהלך ההיסטוריה של המלון אורחים מפורסמים רבים שהו בו בהם: ארנסט המינגוויי, רנייה השלישי, נסיך מונקו ואשתו גרייס קלי, שחגגו את ירח הדבש שלהם באחת הסוויטות.
אורחים מפורסמים אחרים כללו את אווה גרדנר, מישל פייפר, מדונה וג'יימס סטיוארט, שהורשה להיכנס רק לאחר שהראה את דרגות הקולונל שלו בצבא ארצות הברית.
מלון "ריץ קרלטון מוסקבה" — הוא מלון חמישה כוכבים במוסקבה, רוסיה.
המלון נמצא במרכז מוסקבה ברחוב טברסקיה ליד הכיכר האדומה.
אחד מבתי המלון היקרים ביותר בעולם.
מלון בחטיבת קרקע זו היה קיים כבר במאה ה-19. הוא נהרס בשנות ה-30 של המאה ה-20. בשנת 1970 הוקם בניין בן 22 קומות שתפקד כמלון.
מלון חדש המלון נבנה בשנים 2005–2007 על שטח של בניין זה שפורק.
זהו בית המלון הראשון בניהול חברת ריץ קרלטון ברוסיה.
מלונות יו הם מותג מלונות בבעלות רשת מלונות פתאל.
יו בוטיק כנרת הוא מלון בוטיק, ספא הממוקם על שפת הכנרת בעיר טבריה.
במלון 59 חדרי בוטיק שעוצבו על ידי האדריכלים יהודיה ויואל פייגין.
המלון מתפרס על פני 12 דונמים.
הוא מחולק לשני מבנים, מבנה מרכזי רבוע ומבנה עגול.
במבנה המרכזי קיימת מסעדה יוקרתית, ספא המלון וחדר הכושר.
במבנה העגול קיימים חדרי המלון.
מלון יו בוטיק הוא המלון הראשון שהוקם על שפת הכנרת ב-30 השנים האחרונות.
המלון נפתח לראשונה ב-8 במאי 2017.
יו מג'יק פאלאס אילת הוא מלון משפחתי הממוקם על שפת הלגונה בעיר אילת.
במלון 324 חדרים וסוויטות הפונים לבריכת המלון, הלגונה ושדה התעופה.
יו ספלאש אילת הוא מלון משפחתי בשיטת "הכל כלול" הממוקם בגבול העיר אילת וקיבוץ אילות.
בעבר נקרא המלון "מג'יק סאנרייז אילת".
המלון כולל מבנים קטנים רבים המשמשים חדרים.
במרכז המבנים קיימים מגרשי ספורט.
יו קורל ביץ' קלאב אילת
יו קורל ביץ' קלאב אילת הוא מלון משפחתי אולטרה הכל כלול הממוקם בצד המערבי של העיר אילת.
בעבר המלון נקרא "קלאב מד אילת".
המלון מתבסס על שיטת הכל כלול אולטרה.
מלונות אשר היו לשעבר תחת המותג
יו סוויטס אילת היה מלון יוקרה משפחתי ושקט על שפת הים האדום בחלקה הצפוני של העיר אילת.
בתחילה המלון היה חלק מרשת המלונות "לה מרידיאן" אך לאחר פירוקו שונה שם המלון ליו סוויטס.
המלון נמכר לרשת מלונות אסטרל בשנת 2018 ושם המלון שונה לאריאה (aria).
המלון עבר שיפוץ בשנת 2020.
מלונות לאונרדו הם מותג מלונות נופש בבעלות רשת מלונות פתאל.