tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
חוליית הנ"ט נמלטה לבית סמוך ודחפור D9 אחר של גדוד 603 מוטט עליה את המבנה והרג 8 מהמחבלים בחוליה, ו־2 המחבלים שנותרו נתפסו ונלקחו לחקירה.
על כך הוענק לצוות ה־D9 שהרס את המבנה והרג את המחבלים צל"ש מפקד אוגדה.
ב־30 ביולי פגע טיל נ"ט נוסף בדחפור D9 ופצע קל שני חיילים.
במקרה אחר דחפור עלה בלהבות אחרי שנפל עליו עמוד חשמל עם שנאי מלא בשמן שהתלקח, המפעיל והמפקד נחלצו מהלהבות אך נפצעו קשה מכוויות.
דחפור די־9 בין מבצע צוק איתן למלחמת חרבות ברזל
אחרי מבצע צוק איתן החל צה"ל בבחינת פתרונות להקטנת הסיכונים למפעילי ה-D9, בייחוד נגד איום טילי הנ"ט.
הוא התמקד בשני כיוונים עיקריים:
בשנת 2017 החל צה"ל בהצטיידות בדחפורים משוריינים בשלט רחוק מדגם "D9T פנדה" תוצרת התעשייה האווירית לישראל.
בשנת 2019 חתם צה"ל על הסכם לרכישת מאות מערכות הגנה אקטיבית מדגם "חץ דורבן" תוצרת התעשייה הצבאית/אלביט מערכות, במטרה להתקין אותן על צי דחפורי ה-D9 המשוריינים ונגמ"שי ה"איתן" האופניים.
החל מ-2015 עבר צה"ל לבצע את רוב הריסות בתי המחבלים ביהודה ושומרון באמצעות מחפרים ממוגנים, כאשר ה-D9 נשמר רק למקרים בהם יש סכנת ירי ומטעני חבלה מהמבנה.
דחפורי D9 משוריינים מבצעים עד היום משימות חישוף ופתיחת צירים בגזרות מסוכנות, בהן גבול ישראל–לבנון וגזרת הר דב, וציר הוברס המקיף את גדר המערכת סביב רצועת עזה.
במבצע בית וגן בג'נין ומחנה הפליטים ג'נין שערכו צה"ל והשב"כ ביולי 2023 נגד הטרור הפלסטיני, דחפורי D9 משוריינים נעו לפני הכוחות וגרדו את הכבישים על מנת לנטרל מטעני חבלה ומטעני גחון שהטמינו המחבלים.
כך למשל, ברחוב מסוים בג'נין דחפור D9 8 מטעני גחון של 30 ק"ג כ"א.
בלילה שבין 23 ביולי ל-24 ביולי 2023 הופעלו שוב דחפורי ה-D9 במתכונת דומה, הפעם במבצע חטיבתי נגד הטרור במחנה הפליטים נור א-שמס שליד טולכרם: דחפורי ה-D9 גרדו כבישים ופוצצו לפחות 10 מטעני גחון שהטמינו הפלסטינים מתחת לאספלט.
ב-24 בספטמבר 2023 הופעלו שוב דחפורי ה-D9 במבצע חטיבתי נגד הטרור במחנה הפליטים נור א-שמס שליד טולכרם וניטרלו מטעני חבלה רבים שהטמינו המחבלים ברחובות ומתחת לכבישים, במבצע הושמדו חמ"ל ומחסן מטענים ונהרגו 2 מחבלים.
ב-6 בנובמבר ו-9 בנובמבר דחפורי D9 שוב הופעלו בג'נין ופוצצו בביטחה עשרות מטעני גחון שהטמינו המחבלים מתחת לכבישים.
דחפור די־9 במלחמת חרבות ברזל
ב-7 באוקטובר 2023 פתחו חמאס, הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני וארגוני טרור פלסטיני נוספים מרצועת עזה במתקפת פתע טרוריסטית רחבת-היקף על ישראל בה נטבחו למעלה מאלף ישראלים ומעל 250 נחטפו לרצועת עזה.
בתגובה הכריזה ישראל מלחמה על חמאס וצה"ל פתח במלחמת חרבות ברזל.
דחפורי ה-D9 (מכל הדגמים L, N, R ו"פנדה") לקחו חלק חשוב מאוד בתמרון הקרקעי העמוק ברצועת עזה.
הדחפורים המשוריינים פילסו צירים לכוחות לתוך עזה, ניקו כבישים ממוקשים ומטעני גחון על ידי גרוד האספלט באמצות ה"סכין", פינו צירי תנועה ממכשולים, השמידו תשתיות ומבני טרור והפילו בתים ומבנים שמהם בוצע ירי לעבר הכוחות או שהיו ממולכדים.
דחפורי ה-D9 לקחו חלק חשוב בלחימה נגד המנהרות: הם חישפו את השטח הבנוי ושטחים פתוחים ואיתרו פירי מנהרות רבים וכן משגרי רקטות מוטמנים.
הכתב הצבאי של וואלה ד"ר אמיר בוחבוט תיאר את פעילות הדחפורים בתמרון הקרקעי ברצועת עזה:
רס"ן אשר ביטון, מפקדת פלוגת צמ"ה, הסביר על פעילות פריצת הצירים של ה-D9 וכיצד הוא מפנה אותם ממטעני חבלה ומכשולים שונים:
בשל הלחימה האינטנסיבית בשטח בנוי ומאוים הנשלט על ידי בניינים רבי-קומות, פיתחו בחיל ההנדסה הקרבית טכניקה להפלת בניינים והריסת מבנים בני 3–7 קומות באמצעות דחפורי D9, שהם כלי הצמ"ה הממוגנים ביותר שיש לצה"ל, ויכולים לעבוד תחת אש בשטח רווי איומים, לרבות מטעני חבלה וטילי נ"ט.
בנוסף, בשל הכמות הרבה של אמל"ח, תחמושת ומטעני חבלה שנתפסו בשטח ובבתים, לא היה ניתן לפנות את כולם, ולכן השתמשו ב-D9 כדי לדרוס ולמעוך את אמצעי הלחימה הרבים שנמצאו ובכך הוציאו אותם מכלל שימוש באופן בלתי הפיך.
דחפורי ה-D9 לקחו חלק גם בחילוץ גופות החטופים אוריון הרננדס, מישל ניסנבאום וחנן יבלונקה מג'באליה.
בעקבות מידע מודיעיני החלו דחפורי D9 ומחפרים בשירות צה"ל לחפור בור ענקי באדמה - בקוטר עשרות מטרים ועומק 25 מטרים - וחשפו פיר מנהרה בעומק 15 מטר נוספים שהוביל למנהרה תת-קרקעית עמוקה בה נמצאו גופות החטופים.
במהלך המלחמה נפגעו דחפורים רבים מירי רקטות RPG-7 וטילי נ"ט, אך ברוב המקרים הפגיעות הסתכמו בנזק ופציעות קלות בלבד.
במקרה קיצוני שזכה לפרסום, דחפור D9 חטף שני טילי נ"ט ב-22 בדצמבר 2023, אחד מהם מדגם RPG-26, אך שרד ללא פגיעה באנשי הצוות.
עם זאת, בחלק מהמקרים ירי הנ"ט גרם גם לפצועים בינוני עד קשה, ובחלק קטן מהמקרים - גם להרוגים.
ששה ימים לאחר כניסת צה"ל לרצועה, ב-2 בנובמבר 2023, נפגע דחפור D9 מטיל נ"ט או RPG-7, שני אנשי הצוות נפצעו קשה במקרה שזכה לפרסום רב.
ב-15 בנובמבר נפצעו שני לוחמי הנדסה, קשה וקל, מפגיעת טיל נ"ט ב-D9 שהיה בשטח ישראל באזור כיסופים.
ב-22 בינואר 2024 נפצעו קשה שני לוחמי צמ"ה מגדוד 603 מפגיעת טיל נ"ט ב-D9. ב-19 במאי לוחם מילואים מגדוד הגישור 5832 של חיל ההנדסה הקרבית נפצע קשה מירי טיל נ"ט על D9. ב-13 באוקטובר נפגע D9 מטיל נ"ט בג'באליה: אנשי הצוות נפצעו קשה ובינוני.
ב-29 בנובמבר 2024 נהרג סמ"ר , בן 20 מבית שמש, מפקד כיתת צמ"ה בגדוד 601 מפגיעת טיל נ"ט בג'באליה.
ב-4 ביולי 2025 נהרג סמל , בן 19 מעזר, בתאונה מבצעית כאשר כלי הנדסי נפל לבור ופגע בכלי הנדסי אחר.
בנוסף אליהם, רס"ם ששירת כמפעיל D9 ולחם בקרבות 7 באוקטובר בעוטף עזה ונחשף למראות הקשים של הטבח, שם קץ לחייו ב-7 ביוני 2024, אחרי שסבל מפוסט טראומה.
כדי להקטין את כמות הנפגעים והסיכון לחיי אדם הוגבר השימוש ב"פנדה" - דחפור D9 בלתי-מאויש הנשלט מרחוק.
ביום העצמאות ה-76 הוענק למספר לוחמי ומפקדי צמ"ה אות מצטיין הנשיא, בהם סמל עילי פוסלושני, מפעיל D9 בגדוד 603, אביב פייגנבאום, מפקד צמ"ה בגדוד 605 וחתולי הרמה וסג"ם חן נעימי, מפקד מחלקה בצמ"ה סדירה של גדוד 614.
סגן יונתן בן חמו – סמ"פ צמ"ה 603 שאיבד את רגלו השמאלית מפגיעת טיל נ"ט ב-D9 וסיפורו זכה לפרסום רב בזכות המורל הגבוה והאופטימיות שהפגין למרות הפציעה הקשה – צוין לשבח בנאום בנימין נתניהו בקונגרס האמריקאי.
מלחמת חרבות ברזל מתנהלת בעידן שבו יש שפע של מידע, מצלמות דיגיטליות זמינות (רובן כחלק מהסמארטפון ומיעוטן לבישות) ונגישות לאינטרנט המאפשר שיתוף והפצה מהירים של תמונות וסרטונים.
עובדה זו הביאה לכך שזו אחת המלחמות המצולמות, המתועדות והמסוקרות ביותר בהיסטוריה של ישראל.
גורמים שונים מסקרים את המלחמה, מתעדים אותה ומפיצים חומרי מולטימדיה.
גם ה-D9 זכה לסיקור תקשורתי נרחב.
לוחמי תיעוד מבצעי של דובר צה"ל פרסמו סרטוני וידאו ותמונות של דחפורי ה-D9 בפעילות קרבית ברצועת עזה וביהודה ושומרון, וכן מספר כתבות על לוחמי הצמ"ה באתר דובר צה"ל.
בנוסף להם, הלוחמים עצמם צילמו אף הם סרטונים ותמונות מהלחימה במטרה להעלות את המורל.
באחד הסרטונים נראה דחפור D9 מפיל בקלות בית דו-קומתי בעזה.
ב-14 בנובמבר, א' בכסלו ה'תשפ"ד, פורסמה תמונה של חיילי צה"ל מתפללים תפילת שחרית וראש חודש בחוף עזה כאשר הם מוקפים ב-4 דחפורי D9 כדי שלא להתפלל במקום פתוח.
התמונה הפכה לוויראלית וזכתה לתהודה רבה ותגובות חיוביות.
ב-16 בדצמבר 2023 פרסמו העיתונאים אמיר תיבון (תושב נחל עוז) ואלמוג בוקר תמונה שצילם קצין בגדוד 605 ובה נראה D9 עם דגל ישראל משקיף על נחל עוז מחורבות שג'אעייה.
ב-18 בדצמבר 2023 כוחות חטיבת גולני וצמד דחפורי D9 הרסו את האנדרטה המפארת את הריגת לוחמי גולני וחטיפת אורון שאול באסון הנגמ"ש במבצע צוק איתן.
בכלי תקשורת ישראליים רבים פורסמו כתבות רבות על ה-D9 וראיונות עם הלוחמים שמפעילים אותם.
עיתון ידיעות אחרונות פרסם כתבה על שרון פרי, החיילת הראשונה בצה"ל שהפעילה D9 כלוחמת ולא רק כמדריכה.
ב-16 במרץ 2024 פרסמו חדשות 13 כתבה באורך כ-20 דקות על לוחמי הצמ"ה במלחמה ובה לצד ראיונות נראים הדחפורים בפעולה, כולל D9 שדוחף ומפיל בקלות בניין גדול.
במהלך הלחימה העזה ברצועת עזה בלטו סרטונים שצילם והפיץ הרב אברהם זרביב, מפעיל D9 במילואים שפיתח טכניקה חדשנית להפלת מבנים גדולים ורבי-קומות באמצעות נדנוד המבנה עם הדחפור.
הסרטונים שילבו תיעודים של הריסת מבנים עם דברי תורה וחיזוק רוח הלחימה מצד הרב.
לקראת התמרון הקרקעי, כלי תקשורת בעולם – בהם פוקס ניוז, פורבס, הדיילי מייל והגארדיאן – פרסמו כתבות פרופיל אוהדות ברובן על ה-D9 בליווי אינפוגרפיקה ותמונות.
במקביל ללחימה ברצועת עזה, דחפורי D9 פועלים גם בלוחמה בטרור ביהודה ושומרון שם תפקידם העיקרי הוא לחשף ולפוצץ מטעני גחון שהטמינו המחבלים מתחת לכבישים ולפרוץ צירים בטוחים לכוחות.
לצידם פועלים שופלים (יעה אופני) מדגם לביא"ה ומחפרים ממוגנים.
איום המטענים העיקרי נמצא בחטמ"ר מנשה בערים ג'נין וטולכרם ובמחנות הפליטים מ.פ.
ג'נין ונור שמס, והוא התגבר מאוד החל מאמצע 2023. איום זה מחייב שימוש בכלי הנדסה ממוגנים בכל מבצע צבאי באזורים אלו, וכיום כל פעולה שם כוללת ליווי של D9 ושופל.
דחפורי D9 מדגמי D9N ו-D9R (ביחד עם שופלים מדגם לביא"ה) לקחו חלק מרכזי במבצע מחנות קיץ ובו הם פתחו צירים לכוחות על ידי גירוד וחפירת כבישים ויזימת מטעני גחון שהטמינו מחבלים פלסטינים מתחתיהם.
דחפורי D9 מדגמי D9N ו-D9R עם מיגון כלוב לקחו חלק במבצע חומת ברזל נגד הטרור הפלסטיני בצפון השומרון.
דחפורי D9R משוריינים ודחפורי D9 פנדה של גדוד 603 וגדוד 605 השתתפו בתמרון הקרקעי בדרום לבנון שהחל בלילה שבין 30 בספטמבר ל-1 באוקטובר 2024. הדחפורים פרצו צירים לכוחות והרסו תשתיות טרור של חזבאללה.
הדחפורים הרסו בתים רבים ששימשו את חזבאללה בכפרים בדרום לבנון, בעיקר ב"קו הרכסים" הצופה על גבול ישראל–לבנון והיישובים הישראלים בקו העימות.
בקרב מארון א-ראס (2024) הרסו הדחפורים את "טיילת איראן" ששימשה כסמל של איראן בלבנון וכללה דגם אדריכלי של כיפת הסלע ואנדרטה לקאסם סולימאני, מפקד כוח קודס של משמרות המהפכה האסלאמית, לידם נערכו בעבר עצרות בהן נאמו בכירי חזבאללה ואיראן ואיימו להשמיד את ישראל.
הדחפורים חישפו את מרחב קו העימות מצידו הלבנוני ואת "קו הרכסים" על מנת לאתר ולסכל תשתיות טרור של חזבאללה בהם תשתיות תת-קרקעיות ופירי מנהרות.
התמרון הקרקעי הסתיים ב-27 בנובמבר 2024 עם כניסתה לתוקף של הפסקת אש במסגרת הסכם ישראל–לבנון 2024 בתיווך ארצות הברית.
ראש מדור הלימ"ה (שאחראי על הפקת לקחים ולמידה מהמלחמה) במפקדת קצין הנדסה ראשי העיד על חשיבות ה-D9 בתמרון הקרקעי:
הפרשן הצבאי נועם אמיר אמר שה-D9 הוא ושהוא "חסך לישראל מאות מיליוני דולרים של פצצות" בהרס הרב שזרע ברצועת עזה ובדרום לבנון.
לפי יואב זיתון, הכתב הצבאי של ynet, בלחימה היה ביקוש רב לסיוע של דחפורי D9 מצד הכוחות הלוחמים, דבר שהביא לשימוש רב מאוד ושחיקה שחייבה פעולות תחזוק:
בטקס האזכרה הממלכתי לטבח שבעה באוקטובר ומלחמת חרבות ברזל ה'תשפ"ו 2025 ציין ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו את לוחמי הצמ"ה והדחפורים לשבח:
התעצמות ורכש דחפורי D9 נוספים
בעקבות המלחמה, החל משרד הביטחון ברכש מהיר של עשרות דחפורי D9, והסבה של חלק מהם לתצורת "פנדה" נשלטת מרחוק.
כמו כן, יותקנו על הדחפורים מצלמות אבטחה חיצוניות כדי לשפר את הראות והמודעות לסביבה של מפקדי ומפעילי הכלים.
בעקבות הביקוש האדיר לדחפורי D9 בקרב הכוחות הלוחמים והיחידות המתמרנות, בינואר 2024 רכש משרד הביטחון כ-100 דחפורי D9 נוספים שהיו אמורים להיכנס לשירות תוך כחצי שנה וחלקם יוסב לתצורת "פנדה" נשלטת מרחוק, אך הם הגיעו רק בינואר 2025 .
ב-10 בנובמבר 2024 דווח שארצות הברית השעתה משלוח של כ-130 דחפורי D9 לישראל, דבר שאילץ את ישראל להשתמש בדחפורים ישנים יותר (בעיקר מדגמי ה-D9N שהם בני כ-30 שנה) והביא להקצאות קטנות יותר של דחפורים לכוחות הלוחמים.
מחסור בדחפורי D9 בקרב ג'באליה השלישי (2024) הביא לנפגעים והרוגים ישראלים כתוצאה ממטעני חבלה ומבנים ממולכדים.
ב-27 בנובמבר 2024, בעקבות חתימת הסכם ישראל–לבנון 2024 בתיווך אמריקאי, הודיעו גורמים ביטחוניים ישראלים ואמריקאים על ביטול ההשעיה ואמרו שארצות הברית תעביר את דחפורי ה-D9 לישראל בנוסף לחלקי חילוף ותחמושת רבה, כולל פצצות מונחות וחימושים מתקדמים.
ב-19 בינואר 2025 דיווח ישראל היום ש-70 דחפורי D9 יגיעו לישראל "בקרוב".
ב-26 בינואר הורה נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ להפשיר את המשלוחים שהקפיא ממשל ביידן ובהם 134 דחפורי D9 ו-1,700 פצצות שימוש כללי במשקל .
ב-28 בינואר 2025 הגיע משלוח ראשון של דחפורי D9 לארץ.
ב-9 ביולי 2025 הגיע לארץ משלוח נוסף של עשרות דחפורי D9.
בסוף פברואר 2025 אישר ממשל טראמפ עסקה נוספת בה יירכשו דחפורי D9R ו-D9T בהיקף של כ-300 מיליון דולר, כולל כלי תחזוקה, חלקי חילוף, לוגיסטיקה ותמיכה טכנית.
הדחפורים החדשים יגיעו ב-2027. ביוני 2025 פורסם שמשרד הביטחון יפתח עד סוף 2026 מספר קווי ייצור בתפעול התעשיות הביטחוניות לייצור והתקנת מיגון לדחפורי ה-D9 על מנת להאיץ את קצב המיגון של הדחפורים.
בעקבות הצורך הגדול בלוחמי צמ"ה והרצון להגדיל את סד"כ כוחות ההנדסה עקב המלחמה, פתחו בצה"ל ביוזמה של קורסי הסבה שהופכים לוחמי מילואים בכלל יחידות השדה למפעילי ולוחמי צמ"ה.
פעילות ציבורית נגד קטרפילר בשל שימוש צה"ל ב־D9
השימוש של צה"ל בדחפור לשם הריסת בתים של פלסטינים ובניית גדר ההפרדה, כמו גם מותה של רייצ'ל קורי מפגיעה של D9, הביאו לקריאות לחרם נגד חברת קטרפילר שנתמכו בידי ארגוני שמאל בהם גוש שלום, הוועד נגד הריסת בתים ו־Jewish Voice For Peace.
בנוסף, דרשו מספר תנועות שמאל רדיקלי, ארגוני זכויות אדם וקבוצות פרו־פלסטיניות מקטרפילר שתפסיק לאלתר את מכירת הציוד וחלקי החילוף לישראל שמשמשים את ישראל ללחימה בפלסטינים.
הנהלת חברת קטרפילר – שמוכרת לצה"ל דחפורים וציוד במסגרת סיוע החוץ האמריקני לישראל – סירבה מכל וכל ודחתה את הדרישה להפסיק למכור ציוד לישראל.
עמדתה של קטרפילר הייתה שגם היא "...מודאגת מהמצב הפוליטי הקשה במזרח התיכון" אך היא לא עוסקת בפוליטיקה וכן ש"אין לה את האמצעים או את הזכות להשגיח כיצד משתמשים בציוד שלה".
למרות ההפגנות והחרמות כנגדה, רווחיה של קטרפילר רק גדלו.
כמו כן, בעקבות הצלחת דחפורי הדי־9 ביהודה ושומרון, החלה קטרפילר לספק דחפורי די־9 גם לצבא האמריקני, כאשר ישראל מוכרת לאמריקנים חבילות מיגון.
ב־14 באפריל 2005, דחתה מועצת בעלי המניות של קטרפילר הצעת החלטה הקוראת להפסיק למכור דחפורים וציוד לישראל.
ההצעה, שהועלתה בידי ארגוני שמאל קיצוניים ומספר כנסיות נוצריות, זכתה לתמיכה של 3% בלבד.
ב־2006 החליטה הכנסייה האנגליקנית למשוך את השקעותיה בחברה במחאה על השימוש של צה"ל במוצרי החברה להריסת בתים ולבניית גדר ההפרדה.
באוקטובר 2010 פורסם שעסקה למכירת כמה עשרות דחפורי D9 לישראל הושעתה, כנראה בשל המשפט המתנהל בישראל בו תובעת משפחתה של קורי את ישראל ואת החברה.
משרד הביטחון הכחיש את הפרסום ואמר שהמכירות מעולם לא הוקפאו.
ב־2012 החלו להגיע לצה"ל דחפורי D9T חדשים ומשוכללים יותר עם מיגון משופר.
הוריה של רייצ'ל קורי הגישו תביעות משפטיות כנגד משרד הביטחון וקטרפילר בארצות הברית וישראל, אך כולן נידחו.
באוגוסט 2012 דחה בית המשפט המחוזי את התביעה שהגישה המשפחה בישראל וקבע שמותה של קורי היה תאונה שנבעה בין השאר מראות מוגבלת עקב השריון הכבד של הדחפור והחלונות הקטנים בתא המפעיל, ומרשלנותם של קורי ופעילי ה־ISM שסיכנו את עצמם ביודעין.
ב־2015 דחה בית המשפט העליון את ערעורה של משפחת קורי בנושא נסיבות מותה.
לעומת זאת, הכוחות המזוינים של ארצות הברית התרשמו מיעילות ה־D9 ביהודה ושומרון וב־2003 רכשו מישראל מספר דחפורי D9R וערכות מיגון של התעשייה האווירית לישראל לקראת המלחמה בעיראק.
לפי מסמכים של חיל הנחתים האמריקאי, הדחפורים זכו לחוות דעת חיוביות ביותר מהחיילים שנעזרו בהם.
במלחמת חרבות ברזל נעשה שימוש רב בדחפורי ה-D9 בלחימה בכל הגזרות, בעיקר בלחימה ברצועת עזה, בה הרסו הדחפורים מבנים רבים.
בשל סרטוני הריסת בתים שהופצו ברשתות החברתיות ומחאות מצד ארגוני ופעילי שמאל בארצות הברית, הקפיא ממשל ביידן משלוח של 134 דחפורים שישראל רכשה מקטרפילר ב-2024. עם כניסתו של דונלד טראמפ לנשיא ארצות הברית הופשר משלוח הדחפורים ביחד עם משלוח של 1,700 פצצות כבדות.
ביצועיו של דחפור ה־D9 בשירות צה"ל, בו התגלה ככלי בעל יכולת הריסה גדולה שלא ניתן לעצירה, הפכו את המילה "D9" בישראל לשם נרדף לדחפור, גם בשימוש המטפורי ככלי יעיל ואפקטיבי שיכול להזיז דברים תקועים ולפתור בכוח מקרים מסובכים.
בכתבות בתקשורת שנעשו על ה־D9 ומפעיליו הרבו הכתבות לציין את הניגוד שבין כושר ההרס והעוצמה של ה־D9 לכינוי החביב שקיבל בצה"ל "דובי".
למשל, בכתבה של פוקס ניוז במהלך מלחמת חרבות ברזל:
בעקבות קרבות בערים צפופות וממולכדות, בעיקר הקרב בג'נין (2002) ומלחמת חרבות ברזל (2023–2024), בהם פילסו הדחפורים צירים נקיים לכוחות היבשה, טבעו בצה"ל את הביטוי שפירושו התקדמות איטית וזהירה אך יסודית ובטוחה, שבדיעבד היא הכי יעילה.
הקרב בג'נין (2002) במבצע חומת מגן בו הפך ה־D9 לאחד הכלים המרכזיים של צה"ל ללוחמה בטרור הביא את ה-D9 לתודעת הציבור, כולל שתי כתבות מוסף בידיעות אחרונות.
השימוש ב-D9 במבצעי "סיר לחץ" שהביא להכרעת מחבלים רבים ללא סיכון לוחמי הימ"מ וצה"ל, העלה גם הוא את קרנו.
המוניטין שזכה לו בלחימה בטרור בשטח בנוי הביא רבים בציבור לקרוא להפעלה מסיבית של דחפורי D9 בעימותים עם הפלסטינים כדי להכריע את הטרור.
כך למשל אמר חבר הכנסת רוברט אילטוב מישראל ביתנו ב־2006:
מנגד, ההרסנות של ה־D9 והשימוש בו להריסת מבנים עד היסוד והפיכתם למשטח עפר, הכניסו לציבוריות את הביטוי "לעלות עליו עם D9" כמטפורה להריסה עד היסוד של מבנה או מערכת שנתפשים כפגומים, לשם הקמתם מחדש.
הריסת בתי דריינוף בבית אל ב־29 ביולי 2015, בעקבות פסיקת בג"ץ, הובילה את ח"כ מוטי יוגב (הבית היהודי) למטפורה "על בג"ץ צריך להרים כף של טרקטור D-9, ואנחנו כמערכת מחוקקת, נדאג לרסן את השלטון המשפטי במדינה, את הזנב שמכשכש בכלב".
בקרב השמאל הרדיקלי והפלסטינים הפך ה־D9 לשם נרדף להרסנות של צה"ל ומדינת ישראל בשטחי יהודה, שומרון ועזה.
בקרב השמאל הרדיקלי נקרא ה־D9 הצה"לי בכינוי "Killdozer" (הלחם בסיסים של הורג + בולדוזר), כשם סרט קולנוע שבו כיכב דחפור קטרפילר די־9 רדוף־שדים שהחל לקטול פועלים באתר בנייה.
במהלך מלחמת חרבות ברזל הופצו ברשתות החברתיות וכלי התקשורת תמונות וסרטוני וידאו של דחפורי ה-D9 בפעולה ברצועת עזה.
התמונות צולמו ופורסמו על ידי דובר צה"ל, יחידת התיעוד המבצעי והלוחמים עצמם על מנת להעלות את המורל הלאומי ואת רוח הלחימה.
בין התמונות שזכו לתהודה נמנות תמונה של חיילים מתפללים בחוף עזה כשמסביבם 4 דחפורי D9, ותמונה של D9 עם דגל ישראל צופה על נחל עוז מחורבות שג'אעייה.
על דחפורים רבים הונף דגל ישראל ועל הסכינים שלהם נכתבו בגרפיטי סיסמאות ודברי עידוד כגון "יחד ננצח" ו"עם ישראל חי".
עמיאל ירחי, עיתונאי ב"מקור ראשון" ולוחם צמ"ה במילואים במלחמת חרבות ברזל, כתב מאמר שכותרתו "אחרי קריסת הטכנולוגיה המתוחכמת, הכלי הכבד והישן הפך למרכז הלחימה" ובו תיאר את השימוש בדחפורים כסינקדוכה (חלק המייצג את השלם) לחשיבות עקרונות הלחימה היסודיים והתמרון הקרקעי ושהם אינם יכולים להיות מוחלפים בטכנולוגיה ותקיפות מהאוויר בלבד.
כלים הנדסיים ממוגנים נוספים בצה"ל
צה"ל מפעיל ציוד מכני הנדסי (צמ"ה) מסוגים שונים, בהם דחפורים, מחפרים ושופלים תוצרת קטרפילר וכן מחפרונים, מיני־מעמיסים, מפלסות ומשאיות.
בעוד חלק מכלי הצמ"ה נועדו לעבודות בינוי ותחזוקה בבסיסיים עורפיים, כלים אחרים נועדו לעבוד בבסיסים שבאזורי עימות ואף בחזית עצמה, כולל השתתפות בקרבות, ולפיכך זוכים למיגון הולם.
כלי הצמ"ה הממוגנים העיקריים של חיל ההנדסה הקרבית הם הדחפור (מדגם קטרפילר די־9), השופל (מדגם קטרפילר 966 לביא"ה) והבאגר (מדגם קטרפילר 349).
בכלי התקשורת לעיתים מתבלבלים ביניהם ומכנים את כולם "D9" או "דחפור צבאי" או "טרקטור".
להלן טבלה המסכמת את ההבדלים ביניהם:
דְּחִיק או בכינויו הנוסף אָתֵי מֵרַחִיק הוא סימן דיאקריטי במערכת הניקוד הטברני של המקרא, המסומן כנקודה בתוך האות בדומה לדגש ולמפיק.
הדחיק מופיע בתנאים מסוימים בראש המילה השנייה בצירופים בני שתי מילים.
על פי מסורת העדות, הדחיק הוא מקרה פרטי של דגש חזק, וממומש כמותו.
הדחיק אינו מסומן בניקוד העברית בת ימינו.
הדחיק מופיע בצירופים של שתי מילים כאשר על פי טעמי המקרא המילה הראשונה מוטעמת בטעם מחבר/משרת או כשבא אחריה מקף.
לרוב, הדחיק מופיע רק כאשר המילה הראשונה בצירוף מסתיימת בהברה פתוחה לא מוטעמת, המנוקדת בקמץ או בסגול, ונמצאת בין שתי הברות מוטעמות (בין ההטעמה המלעילית של המילה הראשונה וההטעמה המלעילית של המילה השנייה).
דחיק יופיע לעיתים רחוקות בלבד באותיות הגרוניות.
כל נקודה דיאקריטית המתאימה לכלל זה היא דחיק ואינה דגש רגיל.
לכללי הדחיק יוצאי דופן רבים, הכוללים צירופי מילים שבהם ההברה הראשונה מסתיימת בתנועה שאינה קמץ או סגול, כשהיא מסתיימת בהברה מוטעמת או כשמילה השנייה מוטעמת מלרע, כשיוצא הדופן הנפוץ ביותר הוא צירוף המילים מֹשֶׁה לֵּאמֹר.
כאשר המילה השנייה פותחת באות השימוש היא לרוב, אך לא תמיד, אינה מנוקדת בדחיק.
ישנם אף צירופי מילים נוספים המתאימים לכאורה לכלל הדחיק אך אינם מנוקדים בדחיק.
על פי מסורת הספרדים והתימנים הדחיק ממומש כדגש חזק, כלומר אורך העיצור מוכפל, ובאותיות בג"ד כפ"ת הוא מבוטא אף כעיצור סותם.
נדירותו של הדחיק באותיות הגרוניות, בדומה לדגש, מסייעת לשיטה זו, הנתמכת גם על ידי חלק מהחוקרים החדשים.
לדעת חלק מהחוקרים המימוש המקורי של הדחיק לא היה כדגש חזק, שכן הוא מופיע באות רי"ש לעיתים קרובות (יחסית לרי"ש דגושה).
בניקוד הארץ-ישראלי הסימון המקביל לדחיק בא דווקא באות האחרונה של המילה הראשונה בצירוף, ובניקוד הבבלי הוא מסומן בין המילים, מה שעשוי ללמד על כך שלדחיק ולדגש יש תפקיד ומימוש שונים.
אופן המימוש המקורי על פי שיטות אלה אינו ברור, וייתכן שאין זו אלא הוראה לקורא להקפיד לבטא היטב את המילים.
על פי דעה זו המימוש המסורתי הוא תוצאה של הדמיון הגרפי בין הדגש ובין הדחיק.
התנאים שבהם הדחיק מנוקד מצביעים ככל הנראה על כך שתפקידו לתמוך בהברה הפתוחה, הנתונה בין שתי הברות מוטעמות, שבה עלולה התנועה להתקצר או להישמט.
הגנה על התנועה בהברה זו עשויה להתבצע באמצעות סגירת ההברה או באמצעות הפרדה בין המילים והקפדה על ביטוי מלא של התנועה הסופית במילה הראשונה.
תפקידו המדויק של הדחיק תלוי באופן ישיר בדעות השונות על אופן מימושו הפונטי:
על פי שיטת הדקדוק המסורתי שהדחיק מבוטא כדגש חזק, תפקידו הוא ככל הנראה לחבר את המילים ולסגור את ההברה הפתוחה.
על פי ייבין הדחיק אמנם ממומש כדגש חזק, אך תפקידו אינו סגירת ההברה הסופית של המילה הראשונה, אלא הפרדה בין המילים, ככל הנראה באמצעות התזת העיצור הראשון שבמילה השנייה, שעוצר את שטף המילים ואת חיבורן זו לזו.
על פי השיטות שהדחיק המקורי לא מומש כדגש חזק, ייתכן שתפקידו היה לשמש כהוראה לקורא להקפיד לבטא היטב את התנועה הסופית של המילה הראשונה ולהפריד בין המילים: "הנקודה באה להפריד בין שתי התיבות (כדי לשמור על התנועה שבין ההטעמות), ומקומה בין התיבות בניקוד הבבלי יעיד על כך".
דגש דחיק של המילית "מה"
המילית "מה" במקרא באה לעיתים קרובות כשהיא מנוקדת בתנועת פתח ואחריה מקף.
במקרים אלה יבוא בראש המילה העוקבת דגש.
דגש זה סווג באופן מסורתי כדחיק, אך מוסכם על הכול שהוא ממומש כדגש חזק לכל דבר, שכן יש ראיות מהתרגומים העתיקים להכפלתו, והוא אינו מציית לתנאים הרגילים בהם מופיע דחיק.
החוקרים החדשים אינם מסווגים אותו כדחיק אלא כדגש חזק.
דגש-דחיק "מה" מופיע במקרא מאות פעמים.
המינוח – דחיק ואתי מרחיק
המונח דחיק, שמשמעו המילולי "דחוּק", מצביע על דחיקת המילים זו אל זו או על דחיקת העיצור הראשון (הכפלה) במילה השנייה.
אהרן דותן העלה השערה שהמונח דחיק מקורו בניקוד הבבלי ששם הסימן דחוק בין שתי המילים ואף יש רמזים לשימוש קדום במונח דחיק לכל דגש שהצטמצם ברבות השנים לדחיק המוכר.
המונח אָתֵי מֵרַחִיק שמשמעו 'בא מרחוק', כלומר שההטעמה במילה הראשונה רחוקה, מלעילית.
הן אצל המדקדקים הקדמונים והן אצל החוקרים החדשים, יש עמימות בשימוש במונחים, יש שעשו במונחים אלה שימוש זהה, ויש שראו ב"דחיק" וב"אתי מרחיק" תת-קטגוריות שונות.
לדוגמה, יש שהגבילו את המונח "דחיק" לצירוף מילים המחובר באמצעות מקף, ואת המונח "אתי מרחיק" למקרים שבהם המילה הראשונה מוטעמת בטעם משרת (ויש שסיווגו ההפך).
על פי דותן, המונח "אתי מרחיק" מתאר את התופעה ואילו המונח "דחיק" מתאר את הסימן הגרפי המסמן את התופעה.
בערך זה הוגדרו ה"דחיק" וה"אתי מרחיק" כמינוח שונה לתופעה אחת ולסימן ניקוד אחד.
דחיסת פולס היא טכניקה בעיבוד אותות שנעשה בה שימוש בעיקר במערכות מכ"ם וסונאר כדי להגביר את רזולוציית הטווח מבלי להקטין את יחס האות לרעש.
באמצעות אפנון הפולס המשודר, באופן שלחלקים שונים של הפולס תהיה תדירות זוויתית שונה, ניתן להגביר את כושר ההפרדה בטווח באמצעות שיוך חלקים שונים של הפולס למטרות שונות.
כדי שאפשר יהיה לממש את ההפרדה בין חלקי הפולס השונים נדרשים רכיבים מובנים שיכולים לייצר הבחנה בין תדרים שונים.
על כן, מבחינת חומרה דחיסת פולס מושגת באמצעות מסנן מותאם בקליטת האות המאופנן שלו תכונות דיספרסיביות, שמורכב מרשת של קווי השהייה חשמליים.
כאשר למשל האות המשודר מהווה ציוץ ליניארי, ניתן להשיג דחיסה באמצעות בהיית המערכת באופן שההשהייה היא פונקציה ליניארית של התדירות.
במערכת כזו, המסנן בורר בין התדרים המתקבלים ומעביר כל אחד מהם בנתיב משלו עם השהיה שונה, באופן שמאפשר לתדר הנמוך ביותר, אשר נקלט אחרון, להתלכד עם התדר הגבוה ביותר שמגיע ראשון, כך שהפולס "נדחס" בקליטה וניתן להפריד בין שני אותות החזר שקודם התלכדו אחד עם השני.
לפי תורת הגלים, הרוחב של חבילת גלים תלוי ברוחב של החבילה בציר התדר.
לכן, הרזולוציה המושגת בדרך זו אינה תלויה באורך הפולס אלא רק ברוחב הפס של תדרי השידור.
הרזולוציה המושגת באמצעות שידור מאופנן כזה היא:
והרזולוציה המושגת באמצעות שידור רגיל היא:
היחס בין השניים הוא והוא נקרא יחס דחיסת פולס (PCR - Pulse compression ratio).
עטלפים נעזרים בסוג של סונאר (בשיטה שנקראת "איכון הד" - "Echolocation") - הם משדרים קול ומאזינים להד החוזר, באופן שמאפשר להם לזהות מרחק וכיוון של עצמים שונים שנמצאים בדרכם.
המנגנון האבולוציוני גרם לעטלפים לפתח יכולת איכון באמצעות הד מפותחת מאוד המקנה להם "תמונה מרחבית" בכושר הפרדה גבוה מאוד.
כחלק ממנגנון זה, עטלפים משתמשים במעין שיטה של דחיסת פולס כדי להשיג רזולוציה גבוהה במיפוי הסביבה, באופן שמאפשר להם להבחין בטרף קטן וזאת מבלי לאבד מעוצמת הקול שהם פולטים.
עטלפים משמיעים מעין קול בתדירות הולכת וגוברת (אות מאופנן או "ציוץ"), והמידע שמביא ההד החוזר מעובד במוחם ובמערכת העצבים האודיטורית ליצירת תמונה מפורטת של הסביבה.
מחקרים הראו שעטלפים משתמשים בסוג של chirp מעריכי.
דְּחָק - כתב עת לספרות טובה הוא כתב עת עברי לספרות, עיון, ביקורת ואמנות בעריכת יהודה ויזן, היוצא לאור מאז 2011. עד כה ראו אור שמונה־עשר כרכים של כתב העת.
כתב העת רחב יריעה וכולל מדורים רבים ובהם: שירה עברית, שירה מתורגמת, פרוזה, הגות, יהדות, מחשבה מדינית, אמנות, מדור "התוודעות" המציג משוררים שההיכרות עם שירתם בארץ מצומצמת, קריאה חוזרת, דרמה, אמנות, ביקורת ועוד.
לצד כתב העת פועלת גם הוצאת ספרים קטנה בשם 'דחק - לספרות טובה' המפרסמת שירת מקור, מחזות, תרגומים וביקורת.
כתב העת מגדיר את עצמו כשמרני, מחויב למסורת הספרותית ולרמת דיון גבוהה המחייבת קריאה ומחשבה, ומבדל עצמו מהשיח הספרותי הנפוץ כיום.
כרך א' של 'דחק' ראה אור ביוני 2011 ועורר אנטגוניזם בקרב המבקרים שהלינו על אופיו האליטיסטי של כתב העת ועל חצי הביקורת שהוא מפנה כנגד הספרות העכשווית:
"הבוז להווה והערצת העבר הם איפוא כרטיס הביקור של "דחק".
"חוברת "דחק" הראשונה והעבה (430 עמ') בעריכת המשורר הצעיר והאליטיסטי יהודה ויזן מציגה דיוקן מעניין, אם גם פאתטי באנאכרוניזם שלו, של כתב-עת ספרותי עברי באמצע 2011, המנסה להתנכר כמעט לגמרי, כאילו לא ראה בכלל, את השירה הישראלית ואת הספרות הישראלית בעשורים האחרונים ולדלג עליהם מתוך עקימת אף סנוביסטית, מזלזלת ומתנשאת."
הכרכים הבאים של 'דחק' התקבלו בידי מבקרים בנימה שונה לחלוטין:
"הכרך השני של כתב העת 'דחק' הוא, ככל הנראה, הבמה האינטליגנטית ביותר מתחום הספרות וההגות ששוחר הדעת הישראלי יכול לבקש.".
"טוב לדעת שגם בממלכה הרקובה של הספרות הישראלית עדיין פועלים כתבי עת רציניים כמו "הו!" בעריכת דורי מנור ו"דחק" בעריכת יהודה ויזן".
"יש משהו משמח מאוד ב'דחק'.
זהו כתב עת אחוז תזזית.
יש בכתב העת הזה משהו שניצל מהסחף בתוך מה שקרוי 'ספרות עברית', מין שבר של מטוס על פני האוקיינוס הבולע־כל".
"מעטות הפעמים שאוהב ספרות עומד נפעם מול מפעל מו"לי של איש אחד ומרגיש, כבר בקריאה ראשונה בו, שלפניו מעשה של אדם עם שליחות ספרותית ותרבותית מובהקת ובוערת ושאנחנו, קוראי השפה העברית, חבים לו תודה עצומה.
גיליון ה' של "דחק, כתב עת לספרות טובה", בשמו המלא והמוצדק, הוא מסוג הפלאים האלה שקורים לעיתים נדירות".
"הקריאה בכתב העת 'דחק' — שעורך ומוציא לאור יהודה ויזן — דומה לשיטוט ברחובותיה של עיר ספק זרה ספק מוכרת, מסויטת ומשעשעת לסירוגין, עמוסה מטענים ושכבות, מהעת העתיקה ועד היום [...] עושר מופלג של ידע ויופי והומור.
אפשר לחפור בחוברות האלה בלי סוף." ועוד.
"דחליל" היה כתב עת סאטירי שפעל בישראל בשנת 1953.
"דחליל" הוקם על ידי שמואל גורן וזאב, ככתב עת סאטירי ששילב קריקטורות ומאמרים.
הוא הודפס בפורמט של שמונה עמודים בשני צבעים.
עד הגיליון החמישי נהג זאב להשתמש בשם העט "יונה", כנראה בגלל היותו בתקופת ניסיון בעבודה עבור העיתון "מעריב".
על הכותבים והמאיירים בעיתון נמנו: עמוס קינן, גרשון אפפל, מנחם גפן, יואל מרקוס.
הגיליון הראשון של "דחליל" ראה אור ב-26 בפברואר.
במשך אותה שנה יצאו עשרה גיליונות של העיתון, כשהאחרון מהם יצא ב-30 באפריל.
גיליון נוסף יצא לכבוד יום העצמאות.
אוסף של גיליונות העיתון נמצא במוזיאון הישראלי לקריקטורה ולקומיקס בחולון.
דחף מיוטי הוא העברתו של עותק אחד של גן כלשהו לצאצאים בשיעור של למעלה מ-50%, וזאת בניגוד לצפי של העברה ממוצעת בשיעור של 50%.
זה סוג של קונפליקט בין-גנומי לפיו לוקוס אחד או יותר בתוך הגנום יתפעל את תהליך המיוזה כך שאחד או יותר מהאללים יועדפו על חשבון רעהו, וזאת ללא קשר לביטויו הפנוטיפי.
דחף מיוטי הוא "שינוי אופן פעולתה של המיוזה, כך שגנים ספציפיים מועדפים בתהליך ההעברה לצאצא.
דחף מיוטי בדרך כלל גורם להפרדה ולהעדפה של אזורים קטנים בגנום".
במחקר של ג'ון דידיון ופרננדו פארדו-מנואל דה וילנה נמצאו ראיות לכך שגן מסוים בעכברים (r2d2 – "משיב לדחף מיוטי 2" – responder to meiotic drive 2) הועבר יותר מ-50% מהזמן.
לפי החוק הראשון והשני של גרגור מנדל, חוק ההפרדה הגזעית וחוק המיון העצמאי (חוקי התורשה של מנדל), יש סיכוי אקראי של כל אלל להיות מועבר לצאצאים, אבל נראה שגנים "אנוכיים" מפירים חוקים אלה.
דחיסות לקסיקלית (Lexical Density) היא מונח מתחום הבלשנות המתאר את היחס שבין מילות התוכן (שמות ופעלים) לבין מילות התפקוד (כגון מילות יחס) בטקסט נתון.
המונח "דחיסות לקסיקלית" נטבע בשנת 1979 על ידי הבלשן מיכאל האלידיי (Halliday), שמצא כי אחד ההבדלים הבולטים המבחינים בין שפה דבורה לשפה כתובה הוא הדחיסות הלקסיקלית שבהן.
חישוב הדחיסות נעשה במילות תבנית (מספר המילים השונות המופיעות בטקסט) ולא בתמניות (מספר המילים המופיעות בטקסט, כולל חזרות), מכיוון שקבוצת מילות התפקוד היא קבוצה קטנה וסגורה, ולכן מספר התבניות שבה קטן יחסית, לעומת קבוצת מילות התוכן, שהיא קבוצה פתוחה ויצרנית.
עובדה זו יכולה להשפיע על תוצאות הבדיקה ולהטות את הכף לטובת מילות התוכן.
במחקרים נמצא כי מידת הדחיסות הלקסיקלית גבוהה בהתאם למידת הרשמיות של הטקסט והמשלב שלו.
כלומר, השפה הכתובה דחוסה מן הדבורה, והיא מתאפיינת בשיעור גבוה של מילות תוכן לעומת מילות תפקוד.
אחד ההסברים לתופעה זו הוא שבשיח הכתוב המבנים התחביריים מורכבים, ארוכים ודחוסים מבחינה רעיונית יותר מאשר בשפה הדבורה, וזאת משום שבניגוד לשיח הדבור, הכותב יוצא מנקודת הנחה שהנמען יכול לחזור ולקרוא בטקסט אם אינו מבין משהו.
בניגוד לכך, השפה הדבורה מתאפיינת בהפקה מידית הנעשית באינטראקציה בין הדוברים, ולכן פעמים רבות משתמשים הדוברים במילות תפקוד שונות הקשורות לשמירה על תקשורת רציפה וקשרים בין-אישיים.
להלן דוגמה להמחשת הבדלים הדחיסות הלקסיקלית בין אופנויות השפה: שני משפטים בעלי תוכן זהה, הראשון מופיע בצורתו הכתובה, ואילו השני "תורגם" למקבילה הדבורה שלו (כלומר, השערה לניסוחו אילו נאמר בעל-פה בזמן שיחה):
דַחְלַקית (בדחלקית: ዳሃሊክ בתעתיק [dahālík] וקרויה גם דַחָאלִיקית, דַחְלַק, דַחָאלִיק, דַחְלִיק) היא שפה שמית המדוברת רק בארכיפלג דַחְלַק שבאריתריאה.
אזור הדיבור שלה נמצא מול חופי מאסאווה, בשלושת האיים דַחְלַק כֵּבִּיר, נוֹרָה ודֵהִיל.
דחלקית משתייכת לקבוצת השפות האתיו-שמיות, בענף השמי הדרומי של המשפחה השמית, במשפחת-העל האפרו-אסיאתית.
בתוך הקבוצה האתיו-שמית, במחקר מקובל לסווגהּ כאתיו-שמית צפונית, לצד תיגרֵה ותיגרינית, שאליהן היא קרובה מאוד.
יש האומרים שאין מובנות הדדית בין דחלקית ותיגרה, ולפי סימאון-סנל, הן שונות מספיק זו מזו כדי להיחשב שפות נפרדות.
חוקרים אחרים חולקים על כך וסוברים כי דחלקית היא ניב של תיגרה.
דחלקית מדוברת באיי דחלק, בים סוף, השייכים לאריתריאה.
באיים אלה רוב האנשים דוברי דחלקית, ומקצתם דוברים ילידיים של ערבית ועפרית.
המצב שונה בכל כפר: בדוּרּוּבּישֵט ובדַסְקוּ יש שימוש כמעט בלעדי בדחלקית, בעוד שבכפרים אחרים ניתן למצוא יותר שפות.
רוב תושבי האי הם רב-לשוניים ומדבירם דחלקית, ערבית ועפרית, ושפת החינוך היא ערבית.
לרוב הגברים הדחלקים באים במגע קבוע עם ערבית, תיגרה ועפרית.
במקרים של נישואים מעורבים, לרוב הילדים רוכשים שתי שפות אם.
דוברי דחלקית רואים בשפתם תערובת של ערבית, תיגרה ומעט תיגרינית.
נכון ל-2005, נותרו רק כמה דוברים חד-לשוניים קשישים של דחלקית.
עם זאת, דוברי דחלקית מפגינים יחס חיובי כלפי שפתם ורואים בה חלק מהותי בזהותם התרבותית.
בדחלקית יש 5 תנועות פונמיות ודאיות.
בנוסף, התנועה [ɛ] עשויה להיות פונמה נוספת, והתנועה המרכזית [ə] מופיעה רק בהברות לא מוטעמות.
לא ברור אם אורך התנועה הוא פונמי.
בטבלה להלן הם מובאים באלפבית הפונטי הבינלאומי, בסוגריים עגולים צלילים המופיעים במילים שאולות בלבד, ובסוגריים מרובעים אלופונים.
במקרה שבמחקר ניתנו סימנים שונים, הם מובאים בין מירכאות.
+העיצורים בדחלקיתדו-שפתייםמכתשיםבתר-מכתשייםחִכִּייםוילונייםענבלייםלועייםסדקייםלא מסודקיםמסודקיםלא מסודקיםמסודקיםלא משופתתיםמשופתתיםסותמיםאטומיםtkqקולייםbd "g"חוככיםאטומיםfs() "š"(/ "č̣")()[χ] "ḥ"hקוליים() "ž" "y"( "ġ")[ʁ]ʕɦ "?"אפִּיִיםmnמקורביםlwרוטטיםr
החוכך הענבל הקולי [ʁ] הוא ההגייה השכיחה ביותר של הפונמה /q/ כשהיא מופיעה בין תנועות.
בעוד שהחוכך הענבלי האטום [χ] נהגית כש-/q/ מופיעה לאחר עיצור חוכך.
החוכך הווילוני /x/ והשורק המכתשי הקולי /z/ משמשים רק במילים שאולות מערבית.
פרט לחוכך/מחוכך האטום המסודק [/], המופיע רק במקרים מעטים, אין בדחלקית עיצורים מסודקים, ומידת הלעלוע/מסודקות ב-/tʼ/ חלשה.
כינויי הגוף השני והשלישי קיימים בזכר ובנקבה.
+כינויי הגוף הפרודים בדחלקיתיחידרביםזכרנקבהזכרנקבהגוף 1אַנַ [ana]נֵחְנַ [neħna]גוף 2אֵנְתַ [enta]אֵנְתִ [enti]אִנְתֻם [intum]אִנְתֻן [intun]גוף 3אִתֻ [itu]אִתַ [ita]אִתֻן [itun]אִתַן [itan]
בדחלקית יש גם כינויי מושא חבורים, המצטרפים בסוף המילה.
סדר המילים במשפט פשוט הוא: נושא–מושא–פועל.
בפסוקיות תנאי משועבדות, מילת התנאי/השעבוד (כמו "אם") נמצאת בסוף הפסוקית, או ממש לפני הפועל בפסוקית המשועבדת.
דחיסת תמונה היא הפעולה של דחיסת נתונים המיושמת על תמונות דיגיטליות, כדי להפחית את עלות האחסון והשידור שלהן.
אלגוריתמים יכולים לנצל את מאפייני הראייה האנושית ואת המאפיינים הסטטיסטיים של התמונה כדי לספק תוצאות טובות בהרבה בהשוואה לשיטות דחיסת נתונים כלליות המשמשות לנתונים דיגיטליים אחרים.
תמונות דחוסות נשמרות בקובץ תמונה.
דחיסת תמונה מאבדת נתונים ומשמרת נתונים
דחיסת תמונה יכולה להיות מאבדת נתונים או משמרת נתונים.
האלגוריתמים המשמשים לדחיסה מאבדת ודחיסה משמרת הם בעלי אופי שונה לחלוטין.
דחיסה מאבדת מתאימה לתמונות טבעיות בעוד שדחיסה משמרת עדיפה לתמונות כגון גרפיקה, שרטוטים טכניים, קליפ ארט או קומיקס.
עבור תמונות טבעיות יתרונה הגדול של דחיסה מאבדת הוא יחס דחיסה עדיף, לעיתים באופן דרמטי, אך חסרונה הגדול הוא אובדן איכות.
אבדן האיכות הוא פרמטר נשלט בדחיסה מאבדת ויכול לנוע בין אבדן זניח ובלתי מורגש עד לעיוותי דחיסה בוטים.
ככל שהתמונה דחוסה יותר, דהיינו קטנה יותר בגודלה, איכות התמונה פוחתת.
דחיסת תמונות מאבדת נתונים מותאמת לראייה האנושית.
היא יוצרת היררכיה בין פרטי התמונה על בסיס חשיבותם, כאשר החשיבות נגזרת ממאפייני הראייה.
בפרט, שני מאפיינים מקבלים ביטוי בולט.
הראייה האנושית רגישה פחות למרכיבי תמונה בתדירות גבוהה.
אלו הם המרכיבים שמשתנים במהירות, שאפשר גם לקרוא להם הפרטים הקטנים.
הראייה האנושית רגישה לשינוי בבהירות הרבה יותר מאשר לשינוי בצבע.
כאשר אלגוריתם הדחיסה המאבדת בוחר אילו נתונים לא לקודד, דהיינו לאבד, הבחירה היא בנתונים הפחות חשובים, שהראייה האנושית רגישה אליהם כמה שפחות.
הבחירה ברמת הדחיסה תשקף את האיזון הרצוי בין גודל לאיכות.
דחיסה מאבדת נתונים המייצרת הבדלים זניחים עשויה להיקרא דחיסה משמרת נתונים חזותיים.
במקרים מסוימים נעשה שימוש בדחיסה משמרת עבור תמונות טבעיות.
כאשר חשוב שלא לאבד אף פרט, למשל בהדמיה רפואית, דחיסה משמרת היא המועדפת.
קידוד התמרה הוא השיטה הנפוצה ביותר לדחיסת תמונה מאבדת נתונים.
התמרת קוסינוס בדידה (DCT), הייתה פיתוח מרכזי בדחיסת נתוני תמונה.
ההתמרה הוצגה לראשונה ב-1972, על ידי נאסיר אחמד, כטכניקת דחיסה מאבדת נתונים.
דחיסת DCT הפכה לבסיס ל-JPEG, שהוצג על ידי קבוצת המומחים לצילום (JPEG) ב-1992. JPEG דוחס תמונות לגדלים קטנים בהרבה, והפך לפורמט התמונה הנפוץ ביותר.
אלגוריתם הדחיסה המאוד יעיל של DCT היה אחראי במידה רבה לתפוצה הרחבה של תמונות דיגיטליות וצילום דיגיטלי, עם כמה מיליארדי תמונות JPEG שנוצרו מדי יום נכון לשנת 2015. התמרת קוסינוס בדידה (DCT) שייכת למשפחת ההתמרות הקשורות לפורייה.
ה-DCT מכונה לפעמים "DCT-II" בהקשר של קבוצת התמרות קוסינוס בדידות .
ההתמרה מפרקת את התמונה למרכיבי גל בעלי תדירות, מה שמאפשר לקודד בדיוק נמוך יותר, או לא לקודד כלל, את המרכיבים שאליהם העין רגישה פחות.
גם התמרת wavelet, החדשה יותר, נמצאת בשימוש נרחב.
תקן JPEG 2000 פותח משנת 1997 עד 2000 על ידי ועדת JPEG בראשות Touradj Ebrahimi (לימים נשיא JPEG).
שלא כמו JPEG המתבסס על DCT, פורמט JPEG 2000 מתבסס על אלגוריתמים של התמרת waveket בדידה (DWT).
הוא משתמש בהתמרת CDF 9/7 (שפותחה בידי אינגריד דובישי ב-1992) עבור אלגוריתם הדחיסה המאבדת שלו, ובהתמרת wavelet של Le Gall-Tabatabai (LGT) 5/3 (פותח על ידי דידייה Le Gall and Ali J.
Tabatabai בשנת 1988) עבור הדחיסה המשמרת שלו.
טכנולוגיית JPEG 2000, כולל ההרחבה Motion JPEG 2000, נבחרה כתקן קידוד הווידאו לקולנוע דיגיטלי בשנת 2004.
בשני המקרים, JPEG ו-JPEG2000, קידוד תמונה מתבצע בחמישה שלבים.
פיקסל של תמונה צבעונית מורכב משלושה רכיבי צבע: אדום, ירוק וכחול.
התמרת צבעים ממירה את שלושת הצבעים ברכיב של בהירות ושני רכיבי צבעיות (צִבְעִיּוּת, באנגלית: chroma).
ההמרה מתבצעת מפני שהעין האנושית רגישה לרכיב הבהירות הרבה יותר מאשר לרכיבי הצבעיות, כך שפגיעה באיכות הצבעיות פוגעת באיכות התמונה הרבה פחות מאשר פגיעה באיכות הבהירות.
אפשר לכן לקודד רק חלק ממידע הצבעיות, בפרט על ידי דגימת הצבעיות בהפרדה נמוכה יותר.
ב-JPEG קיימת אופציה לשמור רק רבע ממידע הצבעיות, לעומת מידע הבהירות.
אופציה זו, לבדה, מספקת יחס דחיסה של 2:1 עוד לפני שלבי הדחיסה הבאים.
התמרת הצבעים השכיחה היא YCbCr.
JPEG מחלק את התמונה לבלוקים של 8x8 פיקסלים.
ב-JPEG2000 אפשר לבחור את גודל הבלוק והוא יכול להיות מלבני, ואף התמונה כולה יכולה להיות בלוק.
JPEG משתמש ב-התמרת קוסינוס בדידה (DCT) ו-JPEG2000 משתמש בהתמרת wavelet.
לאחר ההתמרה, המקדמים שייצרה ההתמרה עוברים קוונטיזציה כדי להפחית את מספר הביטים הנחוץ לייצוגם, וזאת על חשבון האיכות.
זהו השלב העיקרי שבו נוצרים אבדן נתונים, ירידה באיכות וחסכון בגודל.
כאמור לעיל, הקוונטיזציה מתבססת על מאפייני הראייה האנושית.
הפלט של שלב הקוונטיזציה הוא רצף של מספרים שלמים.
זהו השלב הסופי והוא משתמש בדחיסה משמרת.
ב-JPEG, הפלט של הקוונטיזציה מקודד כל ואילו ב-JPEG2000, לא בהכרח.
שיטות נוספות לדחיסה מאבדת נתונים:
קוונטיזציה של צבע מצמצמת את מרחב הצבעים לכמה צבעים "מייצגים" בתמונה.
הצבעים שנבחרו מפורטים בלוח הצבעים ברשומה הראשית של התמונה הדחוסה.
כל פיקסל מצביע לאינדקס של צבע בלוח הצבעים.
ניתן לשלב שיטה זו עם גוונון כדי למנוע מעברים חדים.
לוח צבעים לתמונות שלמות, לרוב 256 צבעים, נמצא בשימוש בפורמטים של קובצי GIF ו-PNG.
לוח צבעים לבלוק, לרוב 2 או 4 צבעים לכל בלוק של 4x4 פיקסלים, נמצא בשימוש ב-BTC, CCC, S2TC ו-S3TC.
תת-דגימת צבעיות מיישמת את התמרת הצבעים המשמשת כשלב הראשון בקידוד התמרה לדחיסת תמונה מאבדת, כמוסבר לעיל.
דחיסה פרקטלית מסתמכת על כך שלעיתים קרובות חלק אחד בתמונה דומה לחלקים אחרים באותה התמונה.
קידוד אורך חזרה - משמש בשיטת ברירת המחדל ב-PCX וכאחת האפשריות ב-BMP, TGA, TIFF
קידוד על ידי חזוי - משמש ב-DPCM
קידוד אנטרופיה - שתי טכניקות קידוד האנטרופיה הנפוצות ביותר הן קידוד אריתמטי וקוד האפמן
אלגוריתמים של מילון מותאם כגון LZW - משמשים ב-GIF ו-TIFF
המטרה המרכזית של דחיסת תמונה היא השגת איכות התמונה הטובה ביותר ביחס דחיסה (או קצב נתונים) נתון.
עם זאת, ישנן תכונות חשובות נוספות לשיטות דחיסת תמונה:
מדרגיות: מתייחסת באופן כללי להפחתה מדורגת של איכות.
שמות אחרים למדרגיות הם "קידוד בצעדים" או "זרמי נתונים מוטמעים".
למרות הסתירה הפנימית, מדרגיות עשויה להימצא גם בדוחסים משמרים, לרוב על ידי מעבר על הפיקסלים בצעדים של בניית דיוק.
מדרגיות שימושית במיוחד עבור תצוגה מקדימה של תמונות בזמן הורדתן (למשל בדפדפן אינטרנט) או למתן גישה לתמונות בדרגות איכות שונות.
ישנם מספר סוגים של מדרגיות:
איכות מדורגת או שכבות מדורגות: זרם הנתונים משפר באופן מדורג את איכות התמונה המשוחזרת.
רזולוציה מדורגת: הצעד הראשון הוא קידוד תמונה ברזולוציה נמוכה יותר, ובעקבותיו קידוד מדורג של הפער לרזולוציות גבוהות יותר.
דירוג רכיבים: גרסה ראשונה בגווני אפור, ואז הוספת צבע מלא.
קידוד אזור עניין: חלקים מסוימים בתמונה מקודדים באיכות גבוהה יותר מאחרים.
אפשר לשלב קידוד זה עם מדרגיות, דהיינו לקודד חלקים אלה תחילה, ואחרים לאחר מכן.
מטא נתונים: נתונים דחוסים יכולים להכיל מידע על התמונה שיאפשר חלוקה לקטגוריות, חיפוש או דפדוף בתמונות.
מידע כזה עשוי לכלול נתונים סטטיסטיים של צבע ומרקם, תמונות קטנות לתצוגה מקדימה ומידע על יוצר או זכויות יוצרים.
כוח עיבוד: אלגוריתמים לדחיסה דורשים כמויות שונות של כוח עיבוד לקידוד ולפענוח.
חלק מהאלגוריתמים המספקים דחיסה גבוהה מחייבים גם כוח עיבוד גבוה.
האיכות של שיטת דחיסה נמדדת לעיתים קרובות לפי שיא היחס אות-לרעש.
הוא מודד את כמות הרעש שנוצרה על ידי דחיסה מאבדת של התמונה.
עם זאת, השיפוט הסובייקטיבי של הצופה נחשב גם כמדד חשוב, אולי המדד החשוב ביותר.
דטאנט (דֵטַנְט, Détente מצרפתית) הוא תהליך של הפסקת מתיחות בין מדינות.
במלחמה הקרה, "הדטאנט" הוא תהליך הפשרת היחסים בין הגוש המערבי לגוש המזרחי והיחלשותה של המלחמה.
תהליך זה החל בסוף שנות ה-60 של המאה ה-20 ונמשך עד תחילת שנות ה-80 של אותה המאה.
לאחר מכן באה תקופה שנקראה "המלחמה הקרה השנייה".
תקופת הדטאנט מאופיינת בין השאר בסחר גובר בין הגוש הקומוניסטי בראשות ברית המועצות לארצות הברית ומערב אירופה, בסובלנות ובניסיונות להימנע ממלחמה גרעינית.
עם זאת, לדטאנט היו למעשה מעט מאוד ביטויים על פני השטח.
מרוץ החימוש המשיך על אף הסכמי סאל"ט שנחתמו, וברית המועצות וארצות הברית עדיין המשיכו במגמות ההתרחבות שלהן.
בין אדריכלי הדטאנט היו ליאוניד ברז'נייב, מנהיג ברית המועצות, וריצ'רד ניקסון, נשיא ארצות הברית.
דֵּטֶרְמִינִיזְם או כּוֹרְחָנוּת היא השקפה פילוסופית לפיה כל מאורע בעולם, פעולות, החלטות או מחשבות אנושיות נקבעים באופן בלעדי על ידי אירועים קודמים.
דטרמיניזם עולה בהקשרים רבים, ביניהם המדע, הדת ופילוסופיה של המוסר.
אריסטו היה הראשון שניסח היבט זה ובחן אותו.
לפי הלוגיקה, מתקיים "חוק השלישי הנמנע", לפיו כל טענה היא אמיתית או שקרית, ואין אפשרות שלישית.
אריסטו בחן טענה זו על משפטים מן העתיד: טענה אודות העתיד היא אמיתית או שקרית כיום, ואין אפשרות שלישית.
לכן, הייתה הטענה אמיתית או שקרית מאז ומעולם.
אם הייתה כזאת מאז ומעולם, אזי היא תתרחש בהכרח.
בסיס המושג נעוץ בתפיסה שלכל אירוע יש אירועים מקדימים, שמשפיעים עליו או גורמים להתרחשותו.
או בלשון אחרת, לכל מסובב יש סיבות.
פילוסופים מאסכולה זו טענו שכאשר עוקבים אחורה בשרשרת הסיבות (מה גרם למה גרם למה, וכן הלאה) ניתן להגיע, תאורטית לפחות, עד ל"מניע הראשון", שבמקרים רבים זוהה עם אלוהים, או, ואחרים זיהו אותה עם המפץ הגדול.
הגישה שלפיה קיים מניע ראשון היא דאיזם.
הדטרמיניזם טוען, בין היתר, גם כי לכל דבר יש סיבה.
אחד מראשוני הפילוסופים שהחזיקו בתפיסה זו היה דמוקריטוס, שהשתייך לאסכולה האטומיסטית בפילוסופיה הקדם-סוקרטית.
דרך הסתכלות נוספת על מושג הדטרמיניזם היא הסתכלות תכליתית ולא סיבתית.
אם מניחים שכל פעולה גוררת פעולה אחרת, אז ניתן לומר שלכל פעולה יש "סיבה" שגרמה לה, אך גם כי לכל פעולה יש "תוצאה" שלה, או "מטרה" שלה.
לפיכך, תאורטית, בהינתן מספיק נתונים (כלל כל הדברים ביקום, אם מתחשבים באפקט הפרפר) ניתן לחזות מה יקרה לכל דבר.
בניגוד לפטליזם (אמונה בגורל), אשר שם דגש על תוצאה ידועה ובלתי נמנעת בעתיד, שם הדטרמיניזם דגש על כך שההווה הוא בלתי נמנע.
בעוד שהפטליסטים מאמינים שהתוצאה הסופית היא זהה, ללא תלות בדרך, הדטרמיניסטים טוענים שבחירה בדרך אחרת מעולם לא הייתה אפשרות.
גם תהליך הבחירה הוא תוצר של מכלול הסיבות שהוביל אליו.
עקרון הדטרמיניזם, הסותר את עקרון הבחירה החופשית, מוביל למסקנה שתחושת הבחירה החופשית היא אשליה.
התלבטויותיו של אדם הן תהליך קוגניטיבי חישובי לאורך זמן, שלא ניתן לחזות את תוצאותיו מראש, אך תוצאתו יחידה, ואינה יכולה להיות אחרת.
בעוד שחלק מהפטליסטים מאמינים ביד מכוונת, בישות כלשהי בעלת תוכנית או בכוונה סופית כלשהי, הדטרמיניזם מאמין שההתרחשויות בעולם הן טבעיות לחלוטין.
תפיסת האלוהים כמי שיודע הכול, כל יכול ועושה הכול, משמעותה לכאורה שהאל עושה ויודע כיצד יתנהל העולם וכיצד ינהג אדם מאז ומעולם ובכל רגע נתון, ולכן כל מה שיקרה, בהכרח יקרה: אין לאדם חופש בחירה חדש לשנות עכשיו את מה שידוע היה מראש.
כך למשל, אם האל יודע מראש הכול, הרי שמראש לא ייתכן שהאדם יבחר אחרת (כי אז בחירתו ההפוכה של האדם תהפוך למפרע את ידיעתו מראש של האלוהים לידיעה שגויה).
הנחות דתיות אלו מובילות לכאורה לדטרמיניזם.
מעבר לבחירתו של האדם, גם התרחשויות הטבע נתפסות כהכרחיות אם חוכמת האלהים וטובו הם העומדים מאחורי הטבע, שהרי האל בחר מראש את החכם והטוב ביותר שיתרחש, ואם כן דבר לא יוכל להתרחש אחרת.
הפילוסוף הגרמני גוטפריד וילהלם לייבניץ הציג עמדה זו במאה ה-18. נוסף על כך, מעצם הגדרתו של אלוהים כ"טוב אינסופי", נובע, על פי לייבניץ, כי העולם בו חיים בני האדם אמנם התרחש בהכרח ונקבע על פי אלוהים, אולם בשל טובו האינסופי של אלוהים, עולם זה הוא הטוב מבין כל העולמות האפשריים.
לכן, אם מתרחש אסון כלשהו, אזי ברי לכל שהיה מן ההכרח שאסון זה יתרחש, כדי שימשיך להתקיים הטוב מבין העולמות האפשריים, ולאלוהים הטוב ודאי יש סיבות משלו לגרום להתרחשות אסון זה.
תפיסה זו משקפת אופטימיות לגבי העולם ועתידו.
הפילוסוף הצרפתי וולטר לעג לעמדה זו בספרו הסאטירי "קנדיד", שנכתב לאחר רעידת האדמה בליסבון.
אם תפיסת האלוהות מובילה לדטרמיניזם, הרי שהתפיסה הדתית את חובת האדם מובילה לשלילתו: הדטרמיניזם הוא בעייתי מבחינה דתית משום שאם אין בחירה חופשית, קשה להטיל על האדם אחריות למעשיו, ועקרון השכר והעונש האלוהי על מעשי האדם איננו מוסרי.
ביהדות מוצגת התמודדות עם התפיסה הדטרמיניסטית (על פי אחד הפירושים) בספר קהלת.
למשל, ב: "מה שהיה הוא שיהיה ומה שנעשה הוא שייעשה".
לפי התפיסה בפסוק, דבר אינו משתנה.
האדם אינו מסוגל לשנות דבר, כיוון שגורלו נקבע מראש.
אולם, יש המבינים את דברי קהלת על תוכן המעשים, שהם הדחפים היצרים והסיפוקים של האדם אשר לא משתנים לעולם.
תפיסה זו מוצגת לאורך רוב הספר, ולכן בימי קדם התלבטו האם לצרף אותו לתנ"ך.
לבסוף צורף הספר, משום ש"תחילתו וסופו בדברי תורה", כלומר: המחבר מבצע חקירה לוגית-פילוסופית בדבר משמעות האדם ומה צריכה להיות דרכו בחיים על מנת להיות מאושר.
במשך רוב הספר פוסל המחבר את כל האפשרויות לאושר שמציע העולם ומראה שאין ביכולתן להביא לשלוות הנפש אותה מחפש האדם.
בסוף הספר, אחרי שקהלת פסל כמעט כל דבר – מגיע השיא, היא האמת על פי המחבר: "סוף דבר, הכול נשמע: את-האלוהים ירא ואת-מצוותיו שמור, כי-זה כל-האדם.
כי, את-כל-מעשה, האלוהים יביא במשפט, על כל-נעלם: אם-טוב, ואם-רע." מכאן ניתן לראות בבירור ניגוד חריף לדטרמיניזם, אשר אינו מאפשר משפט, מאחר שאין בחירה חופשית.
התפיסה הדתית של היחס בין האמונה בדטרמיניזם האלוהי המוחלט ובין היסוד שיש לאדם בחירה חופשית, העסיקה את חז"ל.
כך למשל נקבעו שני הקטבים באימרה תמציתית ומדויקת במסכת אבות: "הכל צפוי והרשות נתונה" (בשמו של רבי עקיבא).
אמרה אחרת ניסתה להתיר את הסבך על ידי הקביעה "הכל בידי שמים חוץ מיראת שמים": הדטרמיניזם האלוהי שליט על הכל, אבל יש לו יוצא דופן אחד ויחיד – בחירתו החופשית של האדם להיות ירא שמים.
בתולדות המחשבה הדתית היהודית ישנן דוגמאות מעטות, יחסית, לדטרמיניזם דתי השולל מן האדם את יכולת הבחירה החופשית.
רבי חסדאי קרשקש הציע תפיסה דטרמיניסטית חמורה, שלפיה כל מעשה של האדם תלוי בגורמים קודמים שהיוו עילה למעשיו.
מקרה אחר של הוגה יהודי הדוגל בדטרמיניזם דתי קיצוני נמצא בתנועה החסידית בהגותו יוצאת הדופן של הרבי מאיזביצה, ר' מרדכי יוסף ליינר בספרו "מי השילוח".
מבחינה מדעית היה הדטרמיניזם בסיס להבנה שהמדע מתנהל בצורה חד-ערכית ושכל אירוע נגרם על ידי אירוע אחר, ואם ידוע מצב של מערכת בזמן מסוים, ואילו היו כל חוקי הטבע ידועים, ניתן היה לחזות את מהלך האירועים עד קץ הדורות.
טענה זו העלה לראשונה המדען פייר-סימון לפלס.
הוא טען שבאופן תאורטי אם היה בנמצא מחשב-על שיכול לחשב את כל פעולות היקום, ניתן היה לחזות כל דבר.
האופי ההסתברותי של מכניקת הקוונטים, שלפיה תוצאות תהליכים בסיסיים בטבע נקבעים באקראיות, ערערה על קביעה זו.
אחת הסיבות שאלברט איינשטיין חלק על מכניקת הקוונטים היא אמונתו בדטרמיניזם.
הוא ביטא זאת באמירתו המפורסמת "אלוהים לא משחק בקוביות".
עם זאת, תחת מכניקת הקוונטים הדטרמיניזם הקלאסי מוחלף בדטרמיניזם קוונטי, הטוען שאומנם לא ניתן לחזות בוודאות את התוצאות של כל תהליך, אך תאורטית ניתן במקום זאת לחזות את ההסתברות המדויקת להתרחשותה של כל תוצאה.
סוציולוגים ביקורתיים הוסיפו כי דטרמיניזם הוא מושג בעייתי, היות שהוא מבטל את חופש הבחירה של הפרט.
לדוגמה, סוציולוגים רבים נדרשו לשאלה על אודות דטרמיניזם טכנולוגי, במיוחד בקשר למחקר על אודות המהפכה התעשייתית: חוקרים ממדעים שונים טענו כי המהפכה הוּבלה על ידי דטרמיניזם טכנולוגי ולכן הייתה חייבת לפרוץ.
הסוציולוגים הביקורתיים דוחים קביעה זו ומציינים שקיימת התעלמות מהסיבות ההיסטוריות, החברתיות והכלכליות שהובילו לפרוץ מהפכה זו דווקא בתקופה שפרצה.
באלגברה ליניארית, הדֵּטֶרְמִינַנְטָה של מטריצה ריבועית, היא סקלר התלוי ברכיבי המטריצה, ושווה לאפס אם ורק אם המטריצה אינה הפיכה.
יתרה מזו, כאשר הדטרמיננטה של מקדמי מערכת משוואות ליניאריות שונה מאפס, נוסחת קרמר מחשבת ממנה ומהדטרמיננטה של מטריצה קרובה, את הפתרון היחיד של המערכת.
את הדטרמיננטה מסמנים או .
הדטרמיננטה היא פונקציה כפלית (כלומר, ), ובעלת משמעות גאומטרית: אם היא מטריצה ריבועית בעלת מקדמים ממשיים, אז הדטרמיננטה שלה שווה לנפחו (המכוון) של המקבילון (במרחב האוקלידי ה--ממדי), שקודקודיו הם עמודות המטריצה .
הדטרמיננטות מופיעות, בצורה לא מפורשת, כבר בלוחות חרס בבליים מן המאה השנייה לפני הספירה ואף לפני-כן, שם נעשה בהן שימוש לפתרון מערכות של שתי משוואות ליניאריות.
במאה ה-16 ניסח ג'ירולמו קרדאנו בעזרת דטרמיננטות את הפתרון למערכת של שתי משוואות בשני נעלמים; קרדאנו הציג גרסה מוקדמת ולא מלאה של נוסחת קרמר, עבור מטריצות בגודל .
הנוסחה לדטרמיננטה של מטריצות גדולות יותר הופיעה באירופה וביפן בו-זמנית, ב-1683. ביפן פרסם טאקאקזו סקי קווה (1642-1708) הסבר על חישוב הדטרמיננטה של מטריצות מספריות מסדר המגיע עד , לצורך פתרון של משוואות שונות.
באותה שנה, הציג לייבניץ את הנוסחה הכללית לחישוב דטרמיננטה מסדר , במכתב למרקיז דה לופיטל.
נוסחת קרמר הופיעה לראשונה, עבור מטריצות בגודל , בספר שפורסם ב-1748, כשנתיים לאחר מות המחבר קולין מקלורן.
שנתיים אחר-כך פרסם גבריאל קרמר מאמר שבו תיאר בנספח, ללא הוכחה, את הכלל הקרוי על-שמו עבור מטריצות בגודל כלשהו.
לגראנז' הציג את הפירוש של דטרמיננטה (מסדר ) כאלמנט נפח, במאמר מ-1773 שעסק במכניקה.
המונח דטרמיננטה מוצג לראשונה בספרו של גאוס על תורת המספרים; גאוס קרא לה כך משום שהיא קובעת (determines) את התכונות של התבניות הריבועיות שאותן חקר.
עם זאת, הדטרמיננטה של גאוס אינה זהה להגדרה המקובלת היום.
זו הופיעה בשם זה רק ב-1812, בעבודתו של קושי, שהוכיח לראשונה את הכלל החשוב .
הנושא הבשיל בשלושה מאמרים שפרסם יעקובי ב- 1841, בהם הוא הגדיר את הדטרמיננטה עבור מטריצה כללית ובאופן אלגוריתמי, שסייע לתפוצה הרחבה של הרעיון.
את הסימון עבור הדטרמיננטה של הציע ארתור קיילי באותה שנה.
ב-1896 מיין פרדיננד פרובניוס את ההעתקות הליניאריות השומרות על הדטרמיננטה (במובן ש- לכל מטריצה ), והראה שכולן מהצורה או .
הגדרה "אקסיומטית", של הדטרמיננטה, כתבנית (היחידה) שהיא מולטי-ליניארית, אנטי-סימטרית ומנורמלת התגלתה על ידי קארל ויירשטראס, והתפרסמה ב-1903, לאחר מותו.
הדטרמיננטה של מטריצה בגודל מוגדרת על-פי הנוסחה , כאשר .
הסכום בנוסחה הוא על התמורות האפשריות של המספרים .
הסימן מתקבל על פי זוגיות התמורה.
אם התמורה זוגית, , אם היא אי זוגית, .
הדטרמיננטה שווה, אם כך, לסכום של כל המכפלות האפשריות לאורך אלכסונים מוכללים של המטריצה, עם סימנים מתחלפים.
לדטרמיננטה יש גם הגדרה אקסיומטית: אפשר לראות את הפונקציה כפונקציה של העמודות של המטריצה, ואז זוהי הפונקציה היחידה שהיא ליניארית בכל המשתנים, מתחלפת (כלומר מחזירה 0 עבור מטריצה שיש בה שתי שורות זהות), ומנורמלת כך ש- כאשר היא מטריצת היחידה.
בלשון מודרנית, הגדרה זו שקולה לכך שפעולתה של טרנספורמציה ליניארית מממד על מכפלת היתד של המרחב (שהיא מרחב חד-ממדי) היא כפל בסקלר השווה לדטרמיננטה.
במקרה של מטריצה , נוסחת הדטרמיננטה היא:
לעומת זאת המטריצה הבאה איננה הפיכה:
כעת, חישוב הדטרמיננטה ייתן אפס:
ולכן מטריצה זו אינה הפיכה.
הנוסחה כוללת 6 מחוברים (מפני שיש 6 תמורות באורך 3), 3 עם סימן חיובי ו-3 עם סימן שלילי.
הפיתוח לפי ההגדרה המפורשת דורש כ- פעולות בשדה.
לעומת שיטות אלה, שיטת הדירוג של גאוס מאפשרת לחשב את הדטרמיננטה בכ- פעולות, על ידי דירוג המטריצה עד שמגיעים למטריצה משולשית: הדטרמיננטה של מטריצה משולשית שווה למכפלת איברי האלכסון הראשי שלה.
הדירוג נעשה על ידי הפעלת פעולות אלמנטריות בשרשרת, ואלו משפיעות על הדטרמיננטה באופן הבא:
החלפת מקומן של שתי שורות (או עמודות) במטריצה משנה את סימן הדטרמיננטה: אם התקבלה מהמטריצה על ידי החלפת שתי שורות, אז .
הוספה של כפולה בסקלר של שורה (או עמודה) אחת לשורה (או עמודה) אחרת אינה משנה את ערך הדטרמיננטה של המטריצה המתקבלת.
הכפלה של שורה (או עמודה) במטריצה בסקלר מכפילה את ערך הדטרמיננטה של המטריצה באותו סקלר: אם התקבלה מהמטריצה על ידי הכפלת שורה כלשהי בסקלר , אז .
את הדטרמיננטה אפשר לחשב בצורה רקורסיבית, הנקראת פיתוח לפי מינורים.
הדטרמיננטה של מטריצה בגודל הוא האיבר היחיד שלה.
כעת נראה כיצד ניתן לחשב דטרמיננטה מסדר כאשר .
המינור של איבר במטריצה הוא הדטרמיננטה של המטריצה המתקבלת על ידי מחיקת השורה והעמודה של אותו איבר מהמטריצה, כך שמתקבלת מטריצה בגודל (את הדטרמיננטה הזו, של מטריצה קטנה יותר, אנו כבר יודעים לחשב).
נסמן את המינור המתקבל ממחיקת הרכיב (שהוא הרכיב ה- של המטריצה) ב-.
הדטרמיננטה ניתנת כעת לחישוב בצורה -- זהו פיתוח לפי השורה ה-.
פיתוח לפי העמודה ה- מתקבל מנוסחה דומה: .
לדוגמה, הפיתוח לפי השורה הראשונה של מטריצה מסדר נותן את הנוסחה
הסיבוכיות בשיטה זו דומה לחישוב הדטרמיננטה על-פי ההגדרה, ולכן אין לה ערך מעשי, אלא אם יש במטריצה שורה או עמודה שכמעט כולה אפסים.
עם זאת יש בה תועלת תאורטית לא מבוטלת.
לדוגמה, נובע ממנה בקלות (באינדוקציה) שהדטרמיננטה של המטריצה המשוחלפת שווה לזו של המטריצה המקורית.
, כאשר סקלר ו- הוא סדר המטריצה של .
, כאשר היא המטריצה המשוחלפת של .
אם ורק אם מטריצה שאינה הפיכה.
כאשר היא המטריצה המצורפת של ו- הוא סדר המטריצה של .