tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הריקודים הלאומי הזוגי של הונגריה במחצית הראשונה של המאה ה-19 (בודפשט, 1954)
ניתוח פורמלי של ריקוד העם ההונגרי (בודפשט, 1961)
מיקלוש ראבאי: ריקוד בקבוקים ; ערכו: מריה סנטפאל / אולגה סנטפאל: ריקוד הנערות של סנטאישטוואן ; Gondolat, בודפשט, 1961 (ספריית רקדני העם)
ניתוח פורמלי של הגאליארד הצרפתי של ארבו (Arbeau) (מחקרים במדעי המחול, 1963)
אולגה סוקולוב (נולדה ב־1976) היא חותרת פאראלימפית ישראלית.
בשנת 2007 שרדה עם בתה שריפה בביתן וכל תכולת הבית הושמדה.
בהמשך אותה שנה נפגעה סוקולוב קשה בתאונת דרכים, בעקבותיה סבלה משברים באגן ובמפרק הירך והחלה להיעזר בקביים להליכה.
סוקולוב החלה בספורט שיקומי במרכז דניאל עמיחי ללימודי חתירה וימאות ובשנת 2009 השתתפה לראשונה בתחרות עולמית.
ב התחרתה בחתירת זוגות (עם ראובן מגנאג'י), והם דורגו במקום ה-9 בדירוג הכללי.
את מקומם במשחקים הפאראלימפיים הבטיחו לאחר שזכו בהישגים באליפות העולם בניו זילנד (2010) ובאליפות העולם בסלובניה (2012).
בשנת 2013 הפסיקה את השתתפותה בתחרויות חתירה.
סוקולוב גרושה ואם לבת, מתגוררת בטבריה.
אולגה צ'קובה , הידועה בשם אולגה פונדה, היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה ודוגמנית רוסייה-אמריקאית.
ידועה גם בתפקידה כנדיה פטרובה ב"יומני הערפד" (2013–2014).
אולגה צ'אקובה נולדה באזור סיביר ברוסיה ולאחר מכן התגוררה באוכטה הרוסית בזמן ברית המועצות, ברפובליקת קומי הסובייטית.
לאביה, היא אמרה, "היו חנויות מכולת באחד הכפרים הרוסיים שבהם גדלתי".
היא עברה למיין שבארצות הברית לשנה בגיל 14, כסטודנטית לחלופין שגרה עם משפחת אוקלר באיסט ווינתרופ, מיין, בזמן שלמדה בתיכון Winthrop מ-1996 עד 1997. היא חזרה ללמוד באוניברסיטת מיין באוגוסטה, בהתמחות בניהול פיננסי.
בזמן חופשה בלוס אנג'לס, קליפורניה, פונדה נבחנה על ידי הסוכן פול פישר על מנת לעסוק בדוגמנות, שאיפתה משכבר הימים.
לאחר שהופיעה בפרסומות בטלוויזיה, היא גילמה בלרינה רוסית בסרט העצמאי "love hurts" ב-2009 .
היה לה תפקיד משנה בסרט Real Steel מ-2011. היא גילמה את נדיה ביומני הערפד.
בשנת 2018, היא לוהקה לתפקיד בשם שרה בסדרת Netflix Altered Carbon .בשנת 2012 הופיעה פונדה בפרסומות טלוויזיה עבור החברות TJ Maxx, Marshalls ו־HomeGoods
בשנת 2015, היא לוהקה לתפקיד אולגה פטרובקה בסוכן X, כשהיא הופיעה מול שרון סטון .
בשנת 2017 שיחקה בסרט ה־11 בספטמבר על אירועי ה־11 בספטמבר בתפקיד טינה.
היא לא קשורה למשפחת המשחק פונדה ואמרה שהסיבה שלה לאימוץ את שם הבמה הזה "התחילה כתעלומה, ולכן אני אשמור את זה בתעלומה.
אין בזה שום דבר אבל אולי יום אחד אצליח לספר את הסיפור על איך קיבלתי את השם שלי"
פונדה תומכת בבית החולים לחקר הילדים של סנט ג'וד לאחר שג'ייסון תומאס גורדון, החל מסע פרסום עבור בית החולים בשם, Music Gives to St.
היא גם תומכת בפרויקט הגיבורים, שהוקם על ידי טים מדבץ כדי לעזור לוותיקים פצועים.
אולגה טסצ'יאב (נולדה ב-23 באפריל 2004) היא קלעית ישראלית, סגנית אלופת אירופה (טאלין 2023) בתחרות זוגות מעורבים ברובה אוויר ל-10 מטר יחד עם סרגיי ריכטר.
אולגה טיטוב (21 בינואר 1976) היא שחקנית ישראלית.
טיטוב נולדה כבת יחידה בעיר צ'ליאבינסק שבהרי אורל.
כשהייתה בת שלוש עברה משפחתה למוסקבה, שם התגוררה עד גיל שש.
משם שוב נדדו ברחבי ברית המועצות.
אביה היה טייס ואמה עבדה ככימאית, ובעוד עבודות בתוך בסיסים צבאיים.
בגיל 19 עלתה טיטוב לישראל לבדה ומאוחר יותר עלו גם סבה וסבתה.
לאחר שאביה יצא לפנסיה, הוריה עברו להתגורר בברלין.
אביה של טיטוב הוא יהודי ואמה לא יהודיה, כל הצד המשפחתי של אביה עבר את השואה, סבתה הייתה באושוויץ.
הוריה של טיטוב התחתנו, התגרשו, התחתנו עוד פעם, ולאחר מכאן שוב התגרשו.
טיטוב למדה כלכלה באוניברסיטה במשך שנתיים וגם למדה סטטיסטיקה באוניברסיטה.
ולמדה לימודי משחק ותיאטרון אצל הלל נאמן, וגם למדה לימודי משחק ותיאטרון אצל שרון אלכסנדר.
בשנים 1999–2002 שיחקה בתפקיד ראשי בסדרת הנוער "החבר'ה הטובים" ששודרה בערוץ הילדים במשך 3 עונות גילמה את טניה רוזנבאום.
בשנת 2001 שיחקה בסרט "לילה ללא לולה" שביים שי כנות .
בשנת 2005 הופיע בסרט "איזה מקום נפלא" בתפקיד נערה ב"הוליווד" (זונה).
באותה השנה גם שיחקה בסרט "בוא נתערב" בו גילמה את אולגה.
היא הגישה את תוכנית האקטואליה לנוער ברוסית "פריקול", וגם שיחקה בתוכנית "הפרקליטים" בתפקיד חשפנית, והופיע בסדרת הטלוויזיה "פרנקו וספקטור", וגם שיחקה בתפקיד ראשי בהצגות "הצגה מחוץ לתיאטרון", ו"הקוסם העצוב".
בנוסף השתתפה בפרסומות של "מפעל הפיס", ו"סלקום".
אולגה איליניצ'נה טרטוטה( 1876–1938) הייתה אנרכיסטית יהודיה אוקראינית ומייסדת הצלב האנרכיסטי השחור (ABC).
טרטוטה הצטרפה למפלגת הפועלים הסוציאל-דמוקרטית הרוסית (SDLP) עוד במהלך ייסוד המפלגה בשנת 1898, ותוך שנים בודדות עמדותיה האנרכיסטיות הפכו רדיקליות יותר.
היא הפכה לדמות מובילה בתנועה הקומוניסטית האנרכיסטית באודסה, וארגנה קמפיין טרור נגד פקידי האימפריה הרוסית.
לאחר מספר שנים היא נתפסה ונכלאה על ידי השלטונות הצאריים.
טרטוטה שוחררה מהכלא במהלך מהפכת פברואר והחליטה להקדיש את זמנה לסיוע לאסירים, תחילה באמצעות הצלב האדום הפוליטי ולאחר מכן באמצעות הקמת הצלב האנרכיסטי השחור.
בשל פעילותה נעצרה ונכלאה על ידי הממשלה הבולשביקית של ולדימיר איליץ' לנין.
היא המשיכה לארגן קמפיינים בינלאומיים עבור אסירים פוליטיים סובייטים גם לאחר שחרורה.
במהלך הטיהורים הגדולים היא הואשמה בהסתה אנטי-סובייטית, נידונה למוות והוצאה להורג בירי.
נולדה בשם אלקה רובינסקה (Elka Ruvinska) בשנת 1874 או 1876 למשפחה יהודית בכפר בשם Novodmytrivka Persha (באוקראינית: Новодмитрівка Пер) בדרום אוקראינה.
לאחר שסיימה את לימודיה היא הפכה למורה בבית ספר בעיר קרופיבניצקי.
ב-1895 היא נעצרה בגין אקטיביזם פוליטי סוציאליסטי ובשנת 1897 הצטרפה לסניף ייליסות'רד (Yelisavethrad) של איגוד פועלים של דרום רוסיה בראשות יהודה גרוסמן.
בשנת 1898 היא הצטרפה למפלגת הפועלים הסוציאל-דמוקרטית הרוסית (SDLP) מייד עם ייסוד המפלגה.
בשנת 1901 היא נמלטה לשווייץ והחלה לעבוד בעיתון איסקרה של מפלגת הפועלים הסוציאל-דמוקרטית הרוסית.
בתחילת 1903 היא פגשה את מנהיגי המפלגה ולדימיר לנין וגאורגי פלחנוב, התאכזבה מהמפלגה והחליטה להצטרף לתנועה האנרכיסטית האוקראינית.
במסגרת זו היא פגשה את אולכסנדר טרטוטה ולאחר שהשניים נישאו היא אימצה את שם משפחתו.
בתחילת 1904, אולגה ואולכסנדר הגיעו לעיר אודסה שהייתה אז מוקד לפעילות אנרכיסטית בהובלת האוכלוסייה היהודית של העיר.
הם הצטרפו לארגון האנרכיסטי "הבלתי מתפשרים" (Союзу непримиренних) אשר המשטרה המקומית האמינה כי הוא עמד מאחורי ההתנקשות בשר הפנים הרוסי ויאצ'סלב פלבה.
באפריל 1904 נעצרו מספר פעילי הארגון.
אולגה ואחותה רוזה נעצרו בחשד שהיו בקשרים עם הרוצח סטפן בלמשוב אך לאחר שלא נמצאו הוכחות לכך, בספטמבר של אותה שנה השתיים שוחררו.
לאחר השחרור היא פעלה ביחד עם אחות אחרת, חסיה, לאיחוד של שרידי ארגון "הבלתי מתפשרים" לקבוצת האנרכיסטים-קומוניסטים הדרום-רוסית.
עוד לפני שמלאו לה שלושים טרטוטה אימצה את שם העט של סבתה וצברה מוניטין כדמות מובילה בתנועה האנרכיסטית של אודסה.
בינואר 1905, המשטרה פתחה תיק נוסף נגד טרטוטה אך לא הצליחה לאסוף מספיק ראיות כדי להשאיר אותה במעצר.
ביולי 1905 המשטרה ביטלה את האישומים נגדה.
במהלך מהפכת 1905 טרטוטה וחבריה לארגון האנרכיסטי-קומוניסטי הצטרפו לארגון מיליטנטי שכונה "הדגל השחור" ופתחו בקמפיין שכינו אותו "טרור ללא מניע" שכוון כנגד מוסדות ופקידים רוסיים.
עד דצמבר 1905, שמועות על פוגרום הסופות בנגב החלו להתפשט ברחבי אודסה והאנרכיסטים של העיר הגיבו בביצוע פיגועי הפצצה נגד פקידים צאריים.
ב-17 בדצמבר 1905 הארגון ביצע פיגוע שכוון נגד יושבי בית הקפה ליבמן במטרה להרוג את מי שהם האשימו בניצול כלכלי בעבודה.
חברי הקבוצה נעצרו ובנובמבר 1906 בית הדין של המחוז הצבאי של אודסה נתן את גזר הדין משה מץ, יוסיף ברונשטיין ובייליה שרשבסקה נתלו, ועונשה של טרטוטה הומתק מאחר שהייתה אמא לפעוט בן השנתיים ליאוניד והיא נידונה לשבע עשרה שנות עבודות עונשין.
טרטוטה נככלאה באודסה וב-15 בדצמבר 1906 היא נמלטה למוסקבהשם הקימה קבוצת מורדים אנרכיסטיות.
במרץ 1907 נעצרו רבים מחברי הקבוצה והיא ברחה שוב לשווייץ.
בז'נבה, היא ערכה את עיתון הקבוצה אך החליטה לחזור למולדתה.
באוגוסט 1907 הגולים האנרכיסטים ערכו ועידה בז'נבה, שם הוחלט על הקמת איחוד של אנרכיסטים-קומוניסטים רוסים ו"יחידת לחימה" מיליטנטית, עליה הייתה מוטלת משימת הצתת מהפיכה נוספת ברוסיה.
טרטוטה מונתה לעמוד בראש יחידת הטרור האנרכיסטית באודסה וקיבלה 7,000 רובל למשימה זו.
בסוף שנת 1907 טרטוטה חזרה לאודסה שם ארגנה בריחה אנרכיסטית מבית כלא וביצעה שוד מזוין של מפעל במהלכו נגנבו 3,200 רובל.
כמפקדת יחידת הקרב, טרטורה תכננה פיגועים כנגד מספר פקידים צאריים, כולל כנגד מפקד המחוז הצבאי של אודסה אלכסנדר פון קולברס, וראש עיריית אודסה, איוואן טולמצ'וב .
היא גם תכננה פיצוץ של בית המשפט באודסה אך בעקבות מידע שקיבלה המשטרה מממודיעים, התוכניות סוכלו לפני שיצאו לפועל ו-50 מחברי יחידת הקרב נעצרו בפברואר 1908.
באותו חודש טרטוטה עברה להתגורר בקייב, שם עשתה ניסיון שנכשל, לשחרר אנרכיסטים שהיו כלואים.
היא נעצרה במרץ 1908 ונידונה ל-21 שנות עבודת עונשין.
אנדריי שטוקמן וסרחיי בוריסוב ששיתפו איתה פעולה, הוצאו להורג בתלייה.
במרץ 1917 לאחר מהפכת פברואר טרטוטה שוחררה כחלק מחנינה כללית לאסירים אנרכיסטים.
לאחר הקמת המדינה האוקראינית במאי 1918 היא הקימה סניף של הצלב האדום הפוליטי בקייב, שסיפק סיוע למאות אסירים פוליטיים בעלי זיקות שונות.
בשנים הראשונות לאחר שחרורה היא ניסתה להתרחק מהתנועה האנרכיסטית, אך באמצע שנת 1920 גבר הדיכוי הפוליטי של האנרכיסטים על ידי הממשלה הבולשביקית, מה שדחף אותה להצטרף לקונפדרציית הארגונים האנרכיסטיים של נבט.
לאחר אשרור הסכם סטארובילסק על ידי הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית והמאכנובשצ'ינה, טראטוטה חזרה לאוקראינה.
בחרקיב היא הקימה את הצלב האנרכיסטי השחור כדי לספק סיוע לאנרכיסטים כלואים וגולים.
בנובמבר 1920, היא ייצגה את המאכנובשצ'ינה במשא ומתן עם הממשלה למתן מעמד אוטונומי לאזור המאכנוביסטי.
היא גם השתתפה בהכנות לוועידה אנרכיסטית כלל-רוסית בעיר.
בסוף נובמבר 1920 לאחר סיום מבצע פרקופ יצאו הבולשביקים בגל חדש של דיכוי נגד האנרכיסטים האוקראינים וטרטוטה נעצרה בחרקיב עם פעילים נוספים.
בינואר 1921 הם הועברו למעצר בכלא בוטירקה במוסקבה.
באפריל 1921 הוכתה קשות על ידי שומריה שהעבירו אותה בכוח לאורלוב שם הוחזקה בבידוד פוליטי.
בחודש לאחר מכן הוצע לה שחרור בתנאי שהיא תתכחש בפומבי לאמונותיה האנרכיסטיות, אך היא סירבה והחליטה להצטרף לחבריה האסירים האנרכיסטים בשביתת רעב בת 11 ימים.
במרץ 1922 טרטוטה הוגלה למחוז וולוגדה בצפון רוסיה יחד עם חברתה אנסטסיה סטפנובה-חלאייבה.
הן שוחררו בשנת 1924 ומייד עברו להתגורר בקייב במטרה לשקם את התנועה האנרכיסטית האוקראינית במחתרת.
במרץ 1924 היא שוב נעצרה, הפעם בגין פרסום תעמולה אנרכיסטית אך בעקבות התערבות של גאורגי פיאטקוב, היא שוחררה.
בסיוע אגודת האסירים הפוליטיים והגולים היא עברה להתגורר במוסקה אך פרשה מהאגודה לאחר שגינתה אותה כגוף של הג.פ.או.
היא חזרה לקייב וכתבה ספרים בין היתר ספר שתיאר את התקופה בה הייתה כלואה בכלא לוקיאניבסקה: "עבודה קשה וגלות: היסטוריה של התנועה המהפכה ברוסיה".
בינואר 1927 היא חזרה לאודסה שם עבדה בבית הוותיקים המהפכניים והמשיכה בחשאי לפעול למען בנייה מחדש של התנועה האנרכיסטית המיליטנטית המקומית.
החזרה שלה להתגורר באודסה עוררה את הרשויות הסובייטיות לפעילות, שחקרו ומצאו שהתנועה האנרכיסטית המקומית שוב פעילה, וגילו תאים אנרכיסטיים בקרב עובדי נמלים, עובדי מתכת ועובדי רכבת בעיר, וחשפו את רשת הצלב השחור האנרכיסטית חוצת הגבולות של טרטוטה.
לאחר שפורסמו סדרה של עלונים אנרכיסטיים שקראו לשביתות, העלאות שכר ושחרור אסירים פוליטיים, טרטוטה נעצרה באשמת הסתה אך שוחררה מאחר שלא נמצאו ראיות לפעילותה.
בקיץ 1927 היא הצטרפה לקמפיין התמיכה בסאקו וונצטי והפיצה עלונים אנרכיסטיים.
באוקטובר 1927 היא חזרה לקייב.
ה-GPU תכנן בתחילה לערוך משפט ראווה לאנרכיסטים אוקראינים, אך החליט לגנוז תוכנית זו לטובת סחיפה המונית של המחתרת האנרכיסטית באודסה.
בינואר 1929 הם עצרו 16 אנרכיסטים בגין ארגון ועידה אזורית וחלוקת עלונים מהפכניים לכאורה.
אחד האנרכיסטים העצורים העיד כי הם ניסו להקים מחדש פדרציה אנרכיסטית כלל-אוקראינית, עם קשרים בערים אחרות ועם גולים אנרכיסטים.
טרטוטה נתפסה כאחת משלושת מנהיגי התנועה האנרכיסטית המחתרתית באוקראינה, אשר ה-GPU האמין כי היא נשלטת על ידי "מרכז" אנרכיסטי במוסקבה.
טרטוטה עצמה נעצרה ונידונה לשלוש שנות מאסר בבית הכלא הפוליטי.
בסוף 1931 היא שוחררה מהכלא וחזרה למוסקבה.
בבירה הרוסית היא המשיכה את התכתבותה עם האנרכיסטים מאודסה, ודנה ב"מצע" של מאכנו וארשינוב עם אלו שביקרו אותה.
במאי 1933 היא נעצרה שוב, הפעם בגלל התכתבות עם הצלב השחור האנרכיסטי שבסיסו היה בפריז.
לאחר ששוחררה מגלות פנימית ב-1936, היא חזרה לעבוד כקודחת במפעל מתכת אם כי בשלב זה כבר הייתה זקנה וחולה.
טרטוטה נעצרה בפעם האחרונה במהלך הטיהורים הגדולים ב-27 בנובמבר 1937 והואשמה בהסתה אנטי-סובייטית.
ב-8 בפברואר 1938, היא נידונה למוות על ידי בית המשפט העליון של ברית המועצות ובאותו יום הוצאה להורג בירייה.
במילות הסיום של הביוגרפיה שלו על טרטוטה, כתב ויקטור סבצ'נקו "אולגה טרטוטה ואנרכיסטים "מחתרתיים" אחרים, תחת השפעת הטרור המחריד של "דיקטטורת הפרולטריון", ספגו את רעיונות הדמוקרטיה והפכו ל"פעילי זכויות האדם" הראשונים בברית המועצות.
הפמיניזם של שנות המהפכה נמחץ על ידי נורמות פטריארכליות שיוסיף סטלין הוציא 'ממגירה ישנה'".
אולד ביילי הוא בית המשפט הפלילי של לונדון שבאנגליה.
פירוש המילה "ביילי" הוא חלק מטירה.
במקום שבו עומד כיום בית המשפט עמד בימי הביניים בית הכלא ניוגייט.
הבניין הנוכחי נבנה בשנת 1907 על פי תכנונו של האדריכל א' ו' מאונטפורד.
בראש כיפת המבנה ניצב פסלה של אלת הצדק הרומית – התגלמות הצדק – מאת הפסל פ' ו' פומרוי.
בניגוד לייצוגו של הצדק בפסלים רבים, שבהם מכוסות עיני האישה המגלמת אותו, במקרה זה עיניה גלויות.
האישה מחזיקה בידה הימנית חרב, המסמלת את כוח בתי המשפט להעניש, ובידה השמאלית מאזניים, המסמלים את השוויון בפני החוק.
הבניין ניזוק במהלך הבליץ במלחמת העולם השנייה.
לאחר תום המלחמה שוקם המבנה.
בין השנים 1970–1972 נבנה אגף חדש בבניין ובו אולמות משפט בסגנון מודרני.
בשל גילו של הבניין נשמרו בו מסורות היסטוריות רבות שאין נוהגים עוד לפיהן במקומות אחרים בבריטניה.
כך למשל, בעת פנייה לשופט המכהן באולד ביילי יכונה השופט "אדוני הלורד" ("My Lord") בעוד שביתר בתי המשפט בבריטניה מכונה השופט "כבודו" ("Your Honour"), תואר נמוך יותר.
בסיפור "ונדטה" ובסרט שנעשה על פיו, האנרכיסט מנהל "שיחה" עם פסל הצדק שבראש כיפת המבנה, מאשים אותה שהיא בוגדת בו עם גבר אחר - השלטון הפשיסטי שהשתלט בסיפור על בריטניה, ומשאיר לה בסוף השיחה "מתנה" - חומר נפץ המפוצץ את המבנה.
בסדרת הטלוויזיה "רמפול", הדמות הראשית, הוראס רמפול, הוא סנגור שעובד באולד ביילי.
הסדרה מבוססת על ספריו של עורך הדין והסופר ג'ון מורטימר.
בסדרת הטלוויזיה הבריטית "החוק של גארו", הדמות הראשית, ויליאם גארו, הוא סנגור פלילי שעובד באולד ביילי.
בסדרה "שרלוק", מוריארטי נשפט באולד ביילי.
בשיר הילדים "תפוזים ולימונים" (oranges and lemons) מוזכר אולד ביילי.
אולד טראפורד () הוא אצטדיון כדורגל (ניתן לו הכינוי תיאטרון החלומות על ידי בובי צ'רלטון או הכינוי המקדש ממנצ'סטר בקרב אוהדי הקבוצה), הממוקם ברובע המטרופוליטני טראפורד שבמחוז מנצ'סטר רבתי.
האצטדיון משמש כאצטדיונה הביתי של מנצ'סטר יונייטד, אחד ממועדוני הכדורגל הגדולים בעולם, מאז שנפתח ב-1910.
האצטדיון הופצץ ב-1941 במהלך הבליץ על מנצ'סטר במלחמת העולם השנייה, והקבוצה נאלצה לשחק באצטדיון של היריבה העירונית מנצ'סטר סיטי, המיין רואד, עד שבנייתו מחדש של האולד טראפורד הושלמה ב-1949.
בעקבות דוח טיילור בשנות ה-90, הוסב האצטדיון למקומות ישיבה בלבד, כך שבמקום כ-60,000 מקומות שחלקם בעמידה ירדה התכולה ל 44,000 מקומות ישיבה.
ב-1995 נהרס ונבנה מחדש היציע הצפוני והתכולה עלתה ל-55,000. בתחילת שנות ה-2000, הושלמה הקמתם של מפלס שני ביציע המערבי והמזרחי והתכולה עלתה ל-68,000.
מ-2003 ועד שבנייתו של אצטדיון ומבלי החדש הושלמה ב-2007, נחשב אולד טראפורד לאצטדיון הכדורגל הגדול ביותר באנגליה.
אולד טראפורד הוא שטח האדמה הגדול ביותר ששייך לקבוצה אחת בבריטניה.
לעיתים קרובות משוחק בו חצי גמר הגביע האנגלי (בתנאי שהמארחת אינה בין הקבוצות המשתתפות).
האצטדיון אירח חלק מהמשחקים במונדיאל 1966 ויורו 1996. אצטדיון זה היה מגרש הבית במשחקי הבית של נבחרת אנגליה עד להשלמתו של ומבלי וכן אירח את גמר ליגת האלופות 2003. בשנת 2012 אירח את טורניר הכדורגל האולימפי במסגרת אולימפיאדת לונדון 2012.
בשנת 2006 הושלמה הרחבה נוספת על ידי הקמת מפלס שני בפינות הצפון מערבית והצפון מזרחית של האצטדיון, והתכולה עלתה ל-76,000.
בשנת 2010, בעלי הקבוצה, משפחת גלייזר, מישכנו את האצטדיון כעירבון להנפקת איגרות חוב בשווי של חצי מיליארד ליש"ט, שהנפיק בנק ג'יי פי מורגן צ'ייס.
אולד-סקול היפ הופ היה השלב הראשון מתוך שלושת שלבי ההתפתחות מוזיקת היפ הופ משנות השבעים ועד שנת 1986. המושג "אולד סקול ראפ" מתאר הן את שם התקופה והן את סגנון הראפ שהיה מקובל בתקופה זו (כולל פופ ראפ).
נהוג לסיים את התקופה עם הופעתם של סגנונות ההארדקור היפ הופ והגנגסטה ראפ בסוף שנות השמונים.
זמר סקא ורגאיי בשם דיג'יי קול הרק , היגר בתחילת שנות השבעים מג'מייקה לניו יורק שבארצות הברית.
ב-1977 הממציא הרק את ה"בריק-ביטינג".
במקביל אליו פיתח הדיג'יי גראנדמאסטר פלאש את טכניקות הדיג'יי והסקראצ'ינג.
הם טבעו את מונח ה"היפ הופ", ונהוג למנות את תחילת התקופה מרגע זה.
בשלב זה, ההיפ הופ לא היה מוכר לציבור הרחב.
ב-1979 הוציאה להקת שוגר היל גאנג סינגל בשם "Rapper's Delight" שהצליח בפעם הראשונה לפרסם את הז'אנר שעד אז היה מוכר רק למעטים.
הסינגל נחשב לאחד משירי ההיפ הופ המצליחים ביותר בכל הזמנים עם מכירות שעמדו על כ-2 מיליון עותקים.
כמו כן הלהקה נחשבת ל"ממציאה" של המושג "ראפ" כשם נרדף להיפ הופ כפי שהוא בא לידי ביטוי בסינגל זה.
מרכזו של הראפ בתקופה זו היה בניו יורק והוא לא התפשט לערים אחרות בשלב זה.
הראשון שהתאים את הראפ למוזיקת דיסקו היה דיג'יי הוליווד.
ב-1979 הדיג'יי גראנדמאסטר פלאש מניו יורק שעבד יחד עם דיג'יי הוליווד המציא את הרמיקסים ואת טכניקות הסאונד המקובלים עד היום במסיבות.
גרנדמאסטר נחשב לראפר המפורסם הראשון שהיה מקליט שירים על גבי קסטות והוא גם הרבה לשתף פעולה עם להקות והוא זכה לפופולריות רבה.
עם הזמן התפשט הראפ לכל אורך החוף המזרחי של ארצות הברית וב-1985 קנה לו אחיזה גם בחוף המערבי.
הראפר הראשון של החוף המערבי הוא טו שורט (Too Short) שהתחיל לשיר שירי ראפ בעלי מסר עם אלבומו הראשון "Players".
למרות הופעותיו של טו שורט הראפ של החוף המערבי היה עדיין בחיתוליו.
אל אל קול ג'יי (LL Cool J) היה הראפר הראשון שיצר סגנון חדש של ראפ הנקרא פופ ראפ (ראפ שמדבר על אהבה ובעל מסרים רומנטיים) ב-1985 עם אלבומו "Radio".
להקת הראפ "Run-D.M.C" שהייתה לא ידועה עד שנת 1984 עת הוציאו את אלבומם הראשון "Run D.M.C".
עם הוצאתו הפכו למודל לחיקוי של הראפ.
אולגין (בספרדית: Holguín) היא עיר בקובה, בירת המחוז הנושא אותו שם.
אולגין, המכונה גם "עיר הגנים" בגלל גני הרבים (רק במרכז העיר יש 6 גנים גדולים), מונה 346,191 תושבים (נכון לשנת 2011) והיא העיר הרביעית בגודלה בקובה.
העיר נוסדה בשם סן איסידורו דה אולגין בשנת 1523. בשתי מלחמות העצמאות של קובה נערכו בה קרבות קשים.
את העיר משרת נמל התעופה פרנק פאיס והיא מקושרת לרשת הרכבות של קובה.
העיר אולגין היא מקום הולדתם של לאזארו ברוזון ושל רינלדו ארנס.
אולד פיית'פול הוא גייזר באגן הגייזרים העילי שבפארק הלאומי ילוסטון, שנחשב לגייזר המפורסם בעולם.
שמו ניתן לו בשנת 1870, וכך היה לגייזר הראשון בפארק בעל שם.
הוא נקרא כך משום שהוא מתפרץ בהתמדה בתדירות גבוהה מאוד.
הסיבה לכך היא שכמויות מים קבועות זורמות במרווחי זמן קבועים לתוך מאגרי המים של הגייזר, והוא אינו חולק את מאגר המים שלו עם שום גייזר אחר.
גובהו כ־2,240 מטרים מעל פני הים.
בהתפרצויותיו, הגייזר פולט בין 14 ל־32 אלף ליטרים של מים רותחים לגובה של 30 עד 55 מטר למשך דקה וחצי עד חמש דקות.
גובה ההתפרצות הממוצע שלו הוא 44 מטרים.
נרשמו יותר מ־137,000 התפרצויות כאלו של הגייזר.
הוא אינו הגייזר הכי גבוה או גדול בפארק (התואר הזה שמור לגייזר ספינת הקיטור), אך הוא הפופולרי ביותר בגלל תדירות ההתפרצויות הגבוהה שלו.
מרווח הזמן בין התפרצויותיו של הגייזר הוא כ־65 עד כ־92 דקות כשהממוצע הוא 91 דקות.
בהתאם למשך ההתפרצות האחרונה, ניתן להעריך את מועד ההתפרצות הבאה, עד כדי סטייה של כ־10 דקות.
בין השנים 1983 ל־1994 הורדו ארבעה גשושים ומכשירי וידאו עם אמצעי מדידה של לחץ וטמפרטורה אל הבריכה של הגייזר.
הטמפרטורה שהתקבלה בעומק של 22 מטר הייתה 118 מעלות צלזיוס.
מכשירי הווידאו הורדו לעומק של כ־13 מטר כדי לראות את התעלה.
חלק מהתהליכים נצפו בזמן יצירת ערפל.
הסיבה לכך היא שהאוויר הקר מלמעלה, בתוספת האוויר החם מלמטה, יצרו מטען טעון של מים שהתרחב מלמטה ויצר קיטור ומים חמים מאוד בתעלה בטמפרטורה הנדירה של 129 מעלות צלזיוס.
אולגה קָפֶּלְיוּק (Kapeliuk; נולדה ב-10 ביוני 1932) היא פרופסור אמריטה לבלשנות באוניברסיטה העברית בירושלים, כלת פרס ישראל לחקר הבלשנות הכללית לשנת ה'תשס"ה.
קפליוק נולדה בשנת 1932 בעיר קרקוב שבפולין כבת לשני רופאים, ד"ר אוגוסטה וד"ר וולף-זאב מנדל.
בילדותה למדה בבית ספר עברי.
בשנת 1942 הועברה המשפחה לגטו, שממנו נמלטה תוך שימוש בזהות נוצרית בדויה.
ב-1946 עברה המשפחה לפריז, שם למדה קפליוק בבית ספר תיכון.
בשנת 1948 עלתה המשפחה לישראל והתיישבה ביהוד.
ב-1952 החלה ללמוד באוניברסיטה העברית ערבית; מורה היה פרופ' יעקב פולוצקי, מקים החוג לבלשנות באוניברסיטה העברית, אשר עורר בה את העניין בלימוד שפות שנחקרו במידה פחותה.
קפליוק החלה ללמוד אתיופית עתיקה, אמהרית, את שפת אריתריאה תיגרינית וארמית, וסיימה את התואר הראשון בשנת 1956. היא עבדה כקריינית, ולתואר השני למדה בשנים 1956 עד 1958. קפליוק קיבלה מלגת השתלמות מטעם ממשלת צרפת, ולמדה במכון הלאומי לשפות ולתרבויות המזרח (INALCO ) בפריז.
בשובה לישראל החלה לחקור וללמד באוניברסיטה העברית, ועשתה זאת במשך שלושים ושתיים שנים בחוגים לבלשנות ולימודי אפריקה.
היא התמקדה בשפות, בהיסטוריה ובתרבות של אתיופיה ובבלשנות שמית.
עבודת הדוקטור שלה, בהנחיית פולוצקי, הייתה בנושא "שפת השיחה בספרות האמהרית החדשה", ועליה קיבלה תואר דוקטור בשנת 1969.
בשנת 1970 הצטרפה לסגל האוניברסיטה העברית כמרצה.
ב-1972 התמנתה למרצה בכירה, ב-1981 לפרופסור חבר וב-1985 לפרופסור מן המניין.
בין 1976 ל-1979 לימדה קפליוק ניתוח תחבירי של אמהרית ותיגרינית במכון הלאומי לשפות ולתרבויות המזרח בפריז.
בין 1985 ל-1986 שימשה פרופסור אורח באוניברסיטת אדיס אבבה, והייתה המרצה הישראלית היחידה באתיופיה בשש עשרה השנים שבהן לא התקיימו יחסים דיפלומטיים בין שתי המדינות.
ב-1990 יצאה לשנת שבתון במוסקבה, שם שימש בעלה אמנון קפליוק ככתב ידיעות אחרונות, ומצאה שם ספרים בארמית חדשה.
בשנת 1994 יצאה לפרישה מוקדמת מן האוניברסיטה על מנת להקדיש את עצמה למחקר.
משנת 1994 עד שנת 1996 שימשה קפליוק חברת המערכת המדעית של כתב העת ללימודים אתיופיים Journal of Ethiopian Studies (אוניברסיטת אדיס אבבה).
בשנת 2000 הייתה חברת המערכת המדעית של כתב העת Aethiopica (המבורג).
בשנת 2003 כיהנה כיושבת ראש הוועדה המקצועית להוראת האמהרית כשפה זרה שנייה בבגרות בבתי הספר התיכוניים.
קפליוק סייעה בקליטת יהודי אתיופיה, ובין השנים 1980 ו-1982 שימשה יועצת בהתנדבות למחלקה לחינוך מבוגרים במשרד החינוך והתרבות בנושא הוראת עברית לעולים מאתיופיה, וחיברה מאמרים העוסקים בהשוואה בין הדקדוק העברי לבין הדקדוק האמהרי והטיגריני.
בין השנים 1982 ו-1986 כיהנה כחברה במועצה הלאומית למען יהודי אתיופיה.
אם ליעל, דוקטור לפסיכולוגיה קלינית, ולדפנה, מרצה למשפטים ועורכת דין, ויש לה ארבעה נכדים.
2005 - פרס ישראל בבלשנות כללית.
מנימוקי הפרס: "פרופ' קפליוק נחשבת כיום בעולם למומחית ראשונה במעלה ללשון האמהרית על כל היבטיה הדקדוקיים, הספרותיים והמילוניים בזכות פרסומיה הרבים והופעותיה בכנסים מדעיים בינלאומיים".
2021 - זוכת מדליית אדוארד אולנדורף על תרומתה המשמעותית בתחום השפה השמית האתיופית.
שפת השיחה בספרות האמהרית החדשה, ירושלים, 1968.
חילה-איסוס פקאדו', אדם רטה, מולוגטה גודטה, סלומון למא, הילד והגשר: וסיפורים אחרים מאתיופיה / מאמהרית: אולגה קפליוק; איורים עלמא אישטא, תל אביב, האגודה למען עידוד יצירה תרגום ותרבות של העדה האתיופית, 2000.
אולגר פרסאס אי רנום (בקטלאנית-ספרדית: Oleguer Presas i Renom; נולד ב-2 בפברואר 1980 בסבדל שבספרד) הוא כדורגלן עבר ספרדי ששיחק בעמדת הבלם וידוע בשמו הפרטי, אולגר.
אולגר התחיל את הקריירה בלפאנטו, מועדון נוער של העיר סבדל.
הוא הצטרף ב-1997 לגראמנט, שם הוא שיחק בקבוצת הנוער עד 2001, ולאחר מכן עבר לברצלונה ב', קבוצת בת של ברצלונה.
בשנת 2002 ערך אולגר את הופעת הבכורה בסגל הבכיר, במשחק מול קבוצת גלאטסראיי הטורקית בליגת האלופות.
אולגר שותף במרבית משחקי עונת האליפות 2004/2005, וספג במהלכה שלושה כרטיסים צהובים.
הוא שיחק בעיקר בעמדת המגן הימני, אך לאחר הגעתו של ז'וליאנו בלטי עבר לשחק בעמדת הבלם.
בעונה שלאחר זכתה ברצלונה באליפות נוספת והגיעה לגמר ליגת האלופות.
אולגר פתח בהרכב, אך לא שיחק היטב והוחלף על ידי ז'וליאנו בלטי שהבקיע את שער הניצחון.
בעונת 2006/2007 אולגר לא הרבה לשחק, ואף הורחק בכרטיס אדום במשחק הקלאסיקו בקאמפ נואו מול ריאל מדריד.
בעונה שלאחר מכן לא הרבה לשחק והיה בעיקר מחליפו של קרלס פויול הפצוע, ובסיומה חתם באייאקס אמסטרדם.
מועדון הכדורגל אולדהאם אתלטיק היא קבוצת כדורגל אנגלית המייצגת את העיר אולדהאם, עיר במטרופולין של מנצ'סטר.
מגרשה הביתי הוא אצטדיון באונדרי פארק שממוקם ברויטון שהיא פרבר של אולדהאם.
נכון לשנת 2025 משחקת הקבוצה בתחרות של הפוטבול ליג השנייה.
מאמן אולדהאם אתלטיק כיום הוא דין הולדן האנגלי, שגם שיחק בשורותיה.
המועדון הוקם בשנת 1895 F.C בשם פיין וילה, וארבע שנים לאחר מכן שונה השם לאולדהאם אתלטיק.
תחילה שיחק המועדון בליגה המחוזית של מנצ'סטר ורק בשנת 1907 הצטרף לליגת הכדורגל המקצוענית האנגלית.
בעונת 1907/08 שיחק המועדון בליגת המשנה.
בשנת 1910 העפילה אולדהאם לראשונה בתולדותיה לליגה הבכירה ובשנת 1915 סיימה במקום הגבוה ביותר בתולדותיה - במקום השני אחרי אברטון שזכתה באליפות.
בסיום אותה עונה הופסקה הליגה עקב מלחמת העולם הראשונה ולאחר חידושה המשיכה לשחק בליגה הבכירה עד שבשנת 1923 ירדה לליגת המשנה לאחריו לא זכתה לשחק בליגת העל עד 1992.
בשנת 1991 חזרה הקבוצה לליגה הבכירה באנגליה אחרי 68 שנות היעדרות, הקבוצה שרדה שנתיים וירדה בתום העונה השלישית לליגת המשנה, שלוש שנים מאוחר יותר נשרה לליגה השלישית.
בשנת 2003 היה המועדון בסכנת התפרקות אך נקנה על ידי משקיע אמריקאי אשר הקים את חברת Oldham Athletic (2004) Association Football Club Ltd.
הישגה הגדול ביותר היה העפלה לגמר גביע ה-FA בשנת 1990, שם הפסידה לנוטינגהאם פורסט בתוצאה 0–1.
בסיום עונת 2017–2018 נשרה אולדהאם לפוטבול ליג השנייה, הליגה הרביעית, אחרי 21 שנים ברציפות בליגה השלישית, תוך קשיים כלכליים שהביאו את המועדון לסף פירוק.
אולדהאם נשרה בעקבות תיקו 2–2 במחזור האחרון מול נורת'האמפטון טאון, כאשר הקבוצה הייתה תלויה רק בעצמה וניצחון היה משאיר את הקבוצה בליגה השלישית.
הבעיות הכלכליות נמשכו, ובעונת 2019/2020, אותה סיימה אולדהאם במקום ה-19 מתוך 24 קבוצות, עמדה הקבוצה בפני עונש הפחתת 12 נקודות ממאזנה בשל אי תשלום חובותיה.
בשנת 2022 נפרדה הקבוצה מהפוטבול ליג וירדה לליגת הנשיונל ליג הליגה החמישית.
בכך הפכה אולדהאם לקבוצה האנגלית הראשונה איי פעם ששיחקה בעברה בפרמייר ליג (מאז נוסדה במתכונתה הנוכחית ב-1992) שנפרדת מהפוטבול ליג ויורדת לנשיונל ליג - הליגה החמישית.
אולדהאם היא עיר באנגליה השייכת למנצ'סטר רבתי.
אולדהאם ממוקמת 11 קילומטר צפון-מזרחית ממנצ'סטר, ומסביבה עיירות קטנות רבות אשר נחשבות למטרופולין של אולדהאם - ובכך זהו בעצם מטרופולין בתוך מטרופולין.
העיר מונה כ-100,000 תושבים והיא משתרעת על שטח של 67 קילומטרים רבועים.
העיר נקראת על שמו של הבישופ של אקסטר, האג אולדהאם (1450-1512), שהיה תושב המקום.
אולדהאם נוסדה במאה ה-9 כעיירה קטנה על הדרך בין מנצ'סטר ליורק.
רק בתקופת המהפכה התעשייתית הפכה אולדהאם לעיר משגשגת, בזכות מפעלים רבים ליצור טקסטיל שנוסדו בה, והייתה לעיר מובילה בתחום יצור הטקסטיל והכותנה בכל אנגליה.
בשנת 1849 הפכה אולדהאם לרשות מקומית.
במאה ה-20 החלה ירידה בתעשיית הטקסטיל המקומית ומפעלים החלו להיסגר.
בשנת 1998 נסגר המפעל האחרון.
בעקבות סגירת המפעלים פוטרו העובדים וגל גדול של אבטלה פקד את העיר.
בנוסף לתעשיית הכותנה העיר התהדרה בכריית פחם.
בשיא הכרייה היו 150 מכרות פחם ליד אולדהאם.
בניין העירייה הישן - נבנה בשנת 1841 עוד לפני שאולדהאם הפכה רשמית לעיר.
הבניין בנוי בסגנון הסדר האיוני.
כיום הבניין אינו משמש כבניין עירייה.
מצבת זיכרון לחללי מלחמה - מצבה לזכר בני אולדהאם שנהרגו במלחמת העולם הראשונה, נבנתה על ידי האמן אלברט טופט בשנת 1919.
מגדל המרכז העירוני - מגדל בן 15 קומות המתנוסס לגובה של 61 מטר והוא המגדל הגבוה באולדהאם.
הבניין נבנה בשנת 1977 ומאגד בתוכו את רוב משרדי המועצה המקומית של אולדהאם.
אולדהאם לא יושבת על מסילה ראשית, והחיבור שלה לשירות הרכבות הוא דרך קו-סיבובי אולדהאם.
הקו הסיבובי, המתחיל במנצ'סטר ועובר דרך פרברים שונים, כולל את אולדהאם וחוזר לתחנת היציאה שלו במנצ'סטר, הנקראת "מנצ'סטר ויקטוריה".
חברת הרכבות המשרתת את העיר כמו את כל האזור היא נורת'רן.
בעבר היו 6 תחנות רכבת באולדהאם, כיום יש רק 4.
מנצ'סטר מטרו-לינק, חברה המפעילה את הרכבת הקלה של מנצ'סטר מתכוונת לבנות קו שיחבר את מנצ'סטר עם אולדהאם ויעבור דרך פרברים נוספים בדרך.
בעבר הייתה רכבת קלה בין אולדהאם למנצ'סטר בשנים 1990-1946.
מתחנת האוטובוסים המרכזית של אולדהאם ישנם אוטובוסים של חברת נשיונל אקספרס למנצ'סטר, לערים ועיירות מסביב ולמערב יורקשייר דרך הרי הפניין.
כביש M60 ו-A627 מחברים בין אולדהאם לכביש המהיר M62 העובר 6 קילומטרים מצפון לעיר.
כביש זה הוא כביש מהיר העובר ממזרח למערב ומחבר את האל וליברפול.
לאולדהאם אין כיום אף קבוצה בליגה הבכירה באף ענף ספורט.
בשנת 1876 הוקמה קבוצת ראגבי אולדהאם רוגיידס.
בשנת 1895 הוקמה קבוצת הכדורגל אולדהאם אתלטיק תחת השם פיין וילה.
הקבוצה משחקת כיום בליגה האנגלית השלישית.
בשנת 1964 הוקמה קבוצת כדורגל נוספת, אולדהאם טאון.
הקבוצה משחקת כיום ב"ליגת המחוזות הצפון-מערבים של אנגליה" בדרג התשיעי.
בית הספר הראשון שנבנה באולדהאם הוקם ב-1834. עד היום הוא נחשב לבית הספר התיכון הטוב ביותר בעיר.
העיר היא גם ביתה של מכללת אולדהאם אשר הוקמה בשנת 1839. כ-14,000 תלמידים לומדים במכללה.
תחומי הלימוד מתמקדים בכלכלה, הנדסה, עבודה סוציאלית, ספרות, ספורט, תיירות, אמנות, אמנות ויזואלית ואמנות מודרנית, מחשבים, ועוד.
בעיר קיים גם סניף של אוניברסיטת האדרספילד.
במרכז אולדהאם ממוקם תיאטרון הקוליסאום של אולדהאם אשר הוקם בשנת 1887.
אולגה קנרד הייתה קריסטלוגרפית בריטית יהודייה.
מנהלת מאגר המידע המבני של קיימברידג' בשנים 1965–1997.
קנרד נולדה בשם אולגה וייס (Weisz).
לאחר סיום לימודיה בקולג' ניוהאם הצטרפה לצוות המחקר בראשות מקס פרוץ שחקר את מבנה ההמוגלובין במעבדת קוונדיש.
ב-1948 עברה ללונדון ועבדה במכון הלאומי למחקר מדעי (National Institute for Medical Research).
ב-1963 חזרה לקיימברידג' כחברה שלא מן המניין מטעם מועצת המחקר הרפואי במחלקה לכימיה.
במחלקה הקימה את קבוצת הקריסטלוגרפיה הכימית שחקרה מולקולות מורכבות.
תרומתה העיקרית בתחום הקריסטלוגרפיה הייתה הקמת מאגר המידע המבני של קיימברידג' המכיל את תיאור המבנה הגבישי של מעל ל-400,000 מולקולות.
היוזמה לרעיון הייתה של הקריסטלוגרף הבריטי ג'ון דזמונד ברנל שפגש את קנרד בכנס של החברה המלכותית ב-1948. הוא הציע לקנרד, שעבדה אז במכון הלאומי למחקר מדעי, לרכז את כל המידע על המבנים, משום שהאמין ששילוב שיטתי של מידע ממחקרים אינדיבידואליים יוביל לתובנות חדשות.
קנרד פיתחה שיטה לקטלוג המבנים המבוססת על שימוש בכרטיסים מנוקבים.
כמה שנים אחר כך, כשלקנרד היו כ-300 מבנים, הציע ברנל כי תפרסם אותם בספר.
ב-1965 הקימה קנרד את מרכז המידע הקריסטלוגרפי של קיימברידג', ארגון המסונף לאוניברסיטת קיימברידג', האחראי על מאגר המידע המבני של קיימברידג' (Cambridge Structural Database) ועמדה בראשו עד צאתה לגמלאות ב-1997.
קנרד נבחרה כעמית של החברה המלכותית (FRS) ב-1987 וזכתה בתואר מסדר האימפריה הבריטית (OBE) ב-1988. כהכרה בעבודתה מחלקת החברה המלכותית מענק מחקר בתחום הקריסטלוגרפיה על שמה, "מענק המחקר על שם אולגה קנרד" (Olga Kennard Research Fellowship).
נישואיה הראשונים של קנרד היו לדייוויד קנרד (David Kennard).
לאחר גירושיה ממנו נישאה קנרד לסר ארנולד ברגן (Arnold Burgen), ממנו התאלמנה ב-2022. הוא שימש כדיקן (Master) של קולג' דרווין בקיימברידג' וכסגן נשיא אוניברסיטת קיימברידג'.
אחייניתה היא השחקנית רייצ'ל וייס.
אולגה רז (נולדה בשנת 1948) היא תזונאית קלינית, ניהלה את היחידה לתזונה ודיאטה במרכז הרפואי איכילוב בתל אביב.
מייסדת ומנהלת מרכז רז להרזיה ולתזונה בריאה בתל אביב בין השנים 1983 לבין 2016 ומייסדת בית הספר לתזונה באוניברסיטת אריאל, ואף אותו ניהלה עד 2015. היו"ר הראשון של עמותת "עתיד" לדיאטנים בישראל.
אביה הוא הסופר עמנואל קזקביץ'.
ב-1966 סיימה במוסקבה תואר ראשון בביולוגיה וב-1969 תואר מוסמך בביולוגיה ובחינוך.
ב-1983 סיימה תואר מוסמך נוסף בביוכימיה ובתזונה בפקולטה לחקלאות של האוניברסיטה העברית.
מ-1983 היא מנהלת את היחידה לתזונה ודיאטה במרכז הרפואי תל אביב איכילוב.
ב-1990 ערכה את הפרק בענייני תזונה באנציקלופדיה "החיים הטובים" של Larousse בהוצאת מעריב.
ב-1993 השתתפה במחקר על השפעות מרכיבי ארוחות על מעבירים עצביים ועל התנהגות אכילה, שבעקבותיו עלה אצלה הרעיון ההתחלתי לפיתוח "דיאטת הלחם".
בין השנים 1987–1989 הייתה במקביל גם יועצת לקצין רפואה ראשי בנושאי אוכל בריא בצה"ל.
ב-1999 ייסדה את בית הספר לתזונה במכללה האקדמית יהודה ושומרון, אותו היא מנהלת.
בשנים 1995–1998 הוציאה לאור ארבעה ספרים קצרים: "מינראלים", "ויטאמינים", "כולסטרול" ו"קלוריות".
ב-2000 נמנתה עם מייסדי עמותת הדיאטנים בישראל, "עתיד", והייתה יושבת הראש הראשונה של העמותה.
ב-2001 הוציאה לאור את הספר "לאכול לחם ולרזות", שהפך לרב מכר, וב-2003 את "מרזים עם אולגה רז".
ב-2005 סיכמה מחדש את תורתה בספר באנגלית, "The Bread for Life Diet", שיצא לאור בארצות הברית.
ב-2006 ייסדה ומאז היא מנהלת גם את מרכז רז להרזיה ולתזונה בריאה בתל אביב, עם סניפים נוספים בארץ, המספקים ייעוצים אישיים ומעבירים קבוצות להרזיה ולתזונה בריאה, תוך שימוש בדיאטת הלחם ובאימון תזונתי.
בעלת דוקטורט בתזונה מהאוניברסיטה העברית.
משתתפת במאמרים ובכנסים מדעיים רבים, מרצה באוניברסיטאות ולקהל הרחב, כותבת מאמרים בעיתונות ובמגזינים ומתארחת לעיתים ברדיו ובטלוויזיה.
רז הגישה מדי שישי בצהריים תוכנית ייעוץ בענייני תזונה ברדיו ללא הפסקה עד מאי 2016.
בשנת 2012 הופיעה בתוכנית הטלוויזיה "תהיו בריאים" בהנחיית דנה רון, בה המליצה להמעיט באכילת גבינות ומוצרי חלב, מכיוון שהם גורמים להשמנה ולהתפתחות אוסטאופורוזיס.
גם לאחר שנתנה ייעוץ מקצועי למועצת החלב ומועצת הלול, המשיכה דר' רז להמליץ על חלב ומוצריו בהגבלה, כפי שעשתה גם בספריה שנכתבו לפני הייעוץ ולאחריו.
הגישה בערוץ 10 לצד חלי ממן את התוכנית "מהיום דיאטה".
רז פיתחה שיטות תזונתיות כמו "דיאטת הלחם" ו"אימון תזונתי".
"דיאטת הלחם" היא דיאטה המבוססת על פחמימות מורכבות (כמו בלחם, אורז ופסטה).
בכך היא נבדלת מדיאטות אחרות, שמגבילות אכילת מאכלים אלו או אוסרות לחלוטין על אכילתם.
הדיאטה מתוכננת לסייע בהעלאת רמת הסרוטונין במוח, ובכך למנוע תחושת רעב, לשפר את מצב הרוח ולאפשר ירידה במשקל ושמירה עליו.
"אימון תזונתי" (nutritional coaching) נועד לטיפול בקשיים תזונתיים כמו השמנה.
האימון התזונתי כולל שילוב של אימון אישי (personal coaching) עם ידע תזונתי קליני.
שיטת אימון זו נועדה למנוע כישלונות ונזקים הנובעים מאימון ללא קורלציה לתזונה.
לאכול לחם ולרזות (הוצאת מטר, 2001).
מרזים עם אולגה רז (הוצאת מטר, 2003).
לרזות בהנאה - דיאטת הלחם של אולגה רז (הוצאת עברוס, 2002).
סודות התזונה - המדריך השלם לתזונה נכונה (הוצאת פורום מדיה).
כמו כן, הוציאה את הספרים הקצרים "כולסטרול", "קלוריות", "ויטמינים" -"מינראלים" בהוצאת פרולוג בשנים 1995–1998.
אולד ספייס הוא מותג אמריקאי של מוצרי קוסמטיקה לגברים.
המותג שייך לחברת "פרוקטר אנד גמבל" שרכשה אותו בשנת 1990 מחברת "שולטון".
חברת שולטון (Shulton), מייצרת "אולד ספייס" המקורית, נוסדה בשנת 1934 על ידי ויליאם לייטפוט שולץ.
המוצר הראשון שיוצר נועד לנשים ונמכר לראשונה בשנת 1937, והמוצר לגברים נמכר לראשונה שנה לאחר מכן, ב-1938. מוצרי הגברים המרכזיים היו סבון גילוח, קרם אפטרשייב.
ב-14 ביולי 2010 השיקו "אולד ספייס" את קמפיין האינטרנט הוויראלי המהיר ביותר עד כה, שהשיג בתוך 24 שעות כ-6.7 מיליון צפיות ו-23 מיליון צפיות לאחר 36 שעות.
הפרסומת בכיכובו של כוכב הפוטבול האמריקאי לשעבר, אייזיאה מוסטפא, זכתה להצלחה אדירה ולחשיפה עצומה בכלי התקשורת האמריקאיים והעולמיים כאחד.
סוכנות הפרסום של אולד ספייס הפיקה 186 סרטוני תגובות בהשתתפותו של מוסטפא, שענו לשאלות ותגובות באתרים חברתיים כגון פייסבוק וטוויטר.
הקמפיין המקורי רץ במשך שלושה ימים.
לאחר מכן, נבחר טרי קרוז לככב בפרסומות הויראליות של החברה.
בינואר 2012 החל שיווק מוצרי "אולד ספייס" בישראל.
הפרסומת המפורסמת שודרה בישראל עם תחילת שיווקו של המותג בארץ, בתחילת פברואר 2012, כשהיא מלווה בכתוביות בעברית ובסיומה הסלוגן העברי - "תריח כמו גבר, גבר".
כשנתיים לאחר מכן נודע, כי בשל הביקוש הנמוך למוצרי המותג בישראל, שיווקם בישראל יפסק.
באוגוסט 2019 חודשה מכירתו בבלעדיות של רשת סופר-פארם.
אולד ויק הוא תיאטרון ברובע למבת' לונדון, בגדה הדרומית של התמזה, סמוך לתחנת ווטרלו.
התיאטרון נוסד בשנת 1818, בבניין שנבנה לשם כך, בשם "תיאטרון קובורג המלכותי" (Royal Coburg Theatre) על שם הנסיך לאופולד סקס-קובורג, בן זוגה של הנסיכה שרלוט מוויילס.
בני הזוג היו פטרוני התיאטרון, שהוגדר כ"תיאטרון קטן", שאינו מותאם למופעים דרמטיים.
עם זאת, מנהל התיאטרון הצליח להביא בעונת 1824 את השחקן המפורסם ביותר של דורו, אדמונד קין, לשש הופעות בשישה מחזות שייקספיריים בשישה ערבים.
בשנת 1880 נרכש המבנה על ידי אמה קונס, האישה הראשונה שכיהנה כחברת מועצת העיר לונדון.
בתיאטרון הוצגו אופרטות קלילות והוא נקרא "בית-קפה-מוזיקהול ויקטוריה המלכותי" (Royal Victoria Coffee Music Hall).
פטרונית התיאטרון, הנסיכה (ולימים מלכה) ויקטוריה, ביקרה בו פעם אחת ב-14 בנובמבר 1834, בהיותה כבת 14.
בין השנים 1912 ל-1937 ניהלה את התיאטרון ליליאן בייליס, שהפכה אותו למוסד להצגות איכות.
מתקופתה נודע התיאטרון בסדרה השייקספירית שהנהיגה החל משנת 1914, כמו כן העלתה על במתו הצגות אופרה ובלט.
בשנים 1929–1931 כיכב בהצגות התיאטרון השחקן ג'ון גילגוד שהופיע בתפקידי המלט וריצ'רד השני.
התיאטרון ניזוק בתקופת הבליץ (הפצצות הכבדות על לונדון במהלך מלחמת העולם השנייה בשנים 1940-1941) ונפתח מחדש לאחר שיפוץ ב-1951. בין השנים 1963 ל-1976 היה התיאטרון ביתה של להקת התיאטרון המלכותי הלאומי בהנהלתו של לורנס אוליבייה.
ב-1998, כאשר עמד בפני סגירה, נרכש התיאטרון על ידי קרן שבראשה ניצב הזמר אלטון ג'ון.
בשנת 2003 התמנה השחקן קווין ספייסי למנהל האמנותי של התיאטרון.
ב-2010 החל התיאטרון להציג גם בחללים נטושים ששימשו כמנהרות של הרכבת התחתית של לונדון מתחת לתחנת ווטרלו הסמוכה, חללים אלה נקראים "The Old Vic Tunnels".
אולגופול וגם אולהופיל (באוקראינית: Ольго́піль) היא כפר במחוז ויניצה של אוקראינה.
נוסד בשנת 1780 ככפר בשם רוגיזקה, איחוד פולני-ליטאי בשנת 1793, בחלוקה השנייה של פולין הועבר הכפר לידי האימפריה הרוסית.
בשנת 1795 שמו של הכפר שונה לאולגופול בהוראת הקיסרית יקטרינה הגדולה.
בכך רצתה להנציח את זיכרון נכדתה אולגה, שמתה כמה חודשים לפני כן.
בשנת 1812 קיבלה אולגופול מעמד של עיר.
בתקופת האימפריה הרוסית הייתה אולגופול חלק מפלך פודוליה.
באמצע המאה ה-19 היו בעיירה כ-240 יהודים.
בסוף המאה כבר היו בה כ-3,800 יהודים (כ-37% מכלל האוכלוסייה).
עקב פוגרומים שעשו אוקראינים ביהודי העיירה בשנת 1919, עזבו רבים מהנותרים.
ערב פלישת הגרמנים לברית המועצות נותרו בעיירה כ-650 יהודים בלבד.
ביולי 1941, עם פלישתם לברית המועצות, כבשו הגרמנים את אולגופול והעיירה סופחה לטרנסניסטריה.
100–150 משפחות יהודיות שחיו אז בעיירה רוכזו בגטו.
אליהם הצטרפו כמה מאות יהודים שגורשו לאולגופול מבסרביה ורומניה.
בחורף 1941-1942 פרצה בגטו במגפת טיפוס, שגרמה למותם של רבים מתושבי הגטו.
אסירי הגטו הועסקו בעבודות כפייה על ידי השלטונות הרומנים.
במהלך שנת 1943 הוצבה באולגופול יחידה מהצבא האיטלקי.
לפי עדויות הניצולים הם קיבלו יחס טוב מהאיטלקים, אשר חילקו אוכל לילדים רעבים בגטו.
לפי רישומי השלטונות הרומנים, נכון לשנת 1943 חיו בגטו כ-700 יהודים (70% מהם מקומיים וכ-30% מגורשים מרומניה).
אולגופול שוחררה בידי הצבא האדום במרץ 1944.
בתום המלחמה נשארו באולגופול רק כמה עשרות משפחות יהודיות, רוב הניצולים העדיפו לעבור לאזורים אחרים בברית המועצות.
החל מתחילת שנות ה-90 לא מתגוררים יותר יהודים באולגופול.
אולגי (במונגולית: Өлгий) היא בירת איימאג (מחוז) באיין-אולגי במונגוליה.
במקור הייתה אולגי כפר קזחי.
בסוף המאה ה-17 נמלטה קבוצה קטנה של קזחים והתיישבה בבאיין-אולגי.
במאה ה-18 הביסו המנצ'ורים את המונגולים באזור, השתלטה קבוצת הקזחים על האזור, והם שומרים על תרבותם המוסלמית עד ליום זה.
לאחר התפרקות ברית המועצות עזבו רבים מהקזחים בבאיין-אולגי לקזחסטן, וכיום נותרו במחוז פחות ממחצית מכמות הקזחים שהיו בה בעבר.
בעקבות סיום השלטון הקומוניסטי במונגוליה נסגרו רבים ממפעליה של העיר.
כ-3 קילומטר מהעיר לכיוון צפון-מערב ממוקם שדה-תעופה אולגי.
אולגה ריפקובה (בקזחית: Ольга Рыпакова: נולדה ב-30 בנובמבר 1984) היא אתלטית קזחית, היא האלופה האולימפית (מלונדון 2012), וסגנית אלופת העולם (טגו 2011) בקפיצה משולשת.
ריפקובה נולדה באוסט-קמנוגורסק שבברית המועצות (כיום אוסקמן שבקזחסטן).
אביה סרגיי אלכסייב היה אתלט שהתחרה בקרב רב.
כנערה התחרתה בריצות משוכות ובענפי הקפיצות.
ב-2001 החלה להתחרות בקרב רב וב-2002 זכתה במדליית כסף בקרב שבע, באליפות העולם באתלטיקה לנוער לאחר קרולינה קלופט.
ב-2003 עברה לאקדמיה הלאומית של קזחסטן למצוינות בספורט באלמטי.
שם היא פגשה את האצן דניס ריפקוב.
השניים נישאו ולזוג נולדה ילדה ב-2004. ב-2005 זכתה בתחרות קרב חמש במשחקי אסיה באולם שהתקיימו בפאטאיה שבתאילנד.
ב-2006 סיימה שביעית באליפות העולם באתלטיקה באולם בקרב חמש, היא זכתה במדליית זהב בקרב שבע במשחקי אסיה שהתקיימו בדוחה בתוצאה של 5955 נקודות וסיימה שלישית בתחרות הקפיצה לרוחק.
לאחר מכן החליטה להפסיק להתחרות בתחרויות קרב רב ולהתמקד במקצועות הקפיצה לרוחק והקפיצה משולשת.
ב-2007 זכתה במדליית זהב בקפיצה לרוחק באוניברסיאדת בנגקוק כשקבעה שיא אישי של 6.85 מטר.
לאחר מכן התמקדה בקפיצה משולשת.
ב-2008 סיימה רביעית באליפות העולם בעולם שהתקיימה בוולנסיה שבספרד, בשיא אסייתי חדש של 14.58 מטר, היא שודרגה למדליית ארד בעקבות הרשעה באימרוץ של ריסופי דווצי היווניה.
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) סיימה רביעית עם שיא חדש של 15.11 מטר.
היא זכתה במדליית זהב באליפות העולם באולם שהתקיימה בדוחה ב-2010 וזכתה במדליות זהב בקפיצה משולשת ובקפיצה לרוחק במשחקי אסיה שהתקיימו בגואנגג'ואו באותה שנה.
באליפות העולם באתלטיקה 2011 סיימה שנייה לאחר אולגה סלדוחה בתוצאה של 14.89 מטר ובאליפות העולם באולם ב-2012 סיימה שנייה לאחר ימילה אלדמה.
באולימפיאדת לונדון (2012) זכתה במדליית זהב בקפיצה משולשת בתוצאה של 14.98 מטר.
היא לא התחרתה ב-2013 בשל הריונה והולדת בתה השנייה.
חזרה להתחרות ב-2014 וזכתה במדליית זהב במשחקי אסיה בתוצאה של 14.32 מטר.
באליפות העולם באתלטיקה 2015 זכתה במדליית ארד בתוצאה של 14.77 מטר, לאחר קתרין איברגואן (14.90 מטר) וחנה קנייזבה-מיננקו (14.78 מטר).
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) זכתה במדליית ארד בתוצאה של 14.74 מטר אחרי המנצחת איברגואן (15.17 מטר) ויולימאר רוחאס (14.98 מטר).
באליפות העולם באתלטיקה 2017 זכתה במדליית ארד בתוצאה של 14.77 מטר אחרי המנצחת רוחאס (14.91 מטר) וסגניתה איברגואן (14.89 מטר).
בספטמבר 2017 זכתה במדליות זהב בקפיצה לרוחק ובקפיצה משולשת באליפות אסיה באולם.
באולימפיאדת טוקיו קבעה במוקדמות תוצאה של 13.69 מטר ולא העפילה לגמר.
אולגה רובין (נולדה ב־18 באוגוסט 1989) היא לוחמת MMA ישראלית המתחרה בליגת בלאטור , ואלופת ישראל לשנת 2015 בג'יו ג'יטסו ברזילאי.
רובין החלה להתאמן בגיל 3 בהתעמלות אמנותית, התעמלות קרקע ובלט ודבקה בענפים אלו במשך 15 שנה.
בשנת 2012, לאחר שחוותה הטרדות רחוב ואף ניסיון שוד, החליטה בהשראת צפייה בקרב עם רונדה ראוזי, להתאמן ב-MMA.
במסגרת האימונים, למדה אגרוף תאילנדי וג'יו ג'יטסו ברזילאי.
בינואר 2015, בהיותה בת 25, זכתה בתואר אליפות ישראל בקטגוריית משקל 70 קילו, בג'יו ג'יטסו ברזילאי.
ב-10 בנובמבר 2016, נלחמה באירוע בלאטור 164 של בלאטור , ליגת ה-MMA השנייה בגודלה בעולם.
רובין התמודדה מול לאוריטה ליקר ציביריס מבאר שבע וגברה עליה בנוק אאוט טכני בסיבוב הראשון.
ב-12 ביולי 2019, רובין נלחמה בקרב על תואר האליפות במשקל נוצה מול האלופה ג'וליה באד , ובכך הפכה ללוחמת ה-MMA הישראלית הראשונה (מקטגורית גברים ונשים כאחד) להילחם בקרב אליפות בינלאומית.
רובין הפסידה בקרב זה בסיבוב הראשון בנוקאאוט טכני.
נכון לנובמבר 2019, מאזן התוצאות של רובין עומד על שישה ניצחונות ושני הפסדים.
2015 - מדליית זהב בקופה דה ישראל.
2015 - מדליית זהב במסגרת Abu Dhabi no-gi
רובין בעלת תעודת הדרכת כושר ממכון וינגייט ועוסקת באימון כושר ובהוראת MMA וקרוספיט.
אולד ניו המפשייר או ניו המפשייר הישנה הוא ההמנון (official state song) של מדינת ניו המפשייר שבארצות הברית.
מילותיו נכתבו על ידי דר' ג'ון אף.
הולמס והולחנו על ידי מוריס הופמן ב-1926. אולד ניו המפשייר נבחר לשמש כשירה הרשמי של המדינה ב-1949, ולאחר מכן אושררה ההחלטה בנובמבר 1977 על ידי "ועדת בחירת השיר הלאומי".
לניו המפשייר יש שמונה שירים נוספים "לשם-כבוד" ("honorary" state songs) אולם אולד ניו המפשייר הוא ההמנון היחיד.
תרגום חופשי לעברית אנגלית בכישרון שאין לו חקר,
יצר את ארץ הגרניט המחוספס;
יצר את האגמים, את השדות, את היערות;
יצר את מעיינות הקריסטל, המבעבעים
של גבעות הגרניט של ניו המפשייר
ניו המפשייר הישנה, ניו המפשייר הישנה
ניו המפשייר הישנה האצילית והגדולה
אנו נשיר לניו המפשייר הישנה,
של ארץ הגרניט הישנה היקרה
בנה הוא את תהילת ניו המפשייר
במקום בו נשברו מי הקריסטל
אולגה שרייבר-ליטמן הייתה שחיינית יהודייה-פולנייה.
אלופה ושיאנית פולין בשחייה, ניצולת השואה.
אולגה נולדה ב-12 במרץ 1909 בעיירה ליד העיר קרקוב לסטפן סמואל שרייבר ורג'ינה שרייבר, והייתה אחותם של אוגוסטינה בצ'נר, הלנה שרייבר, יגנסי שרייבר, ואירנה קה.
נישאה ב-25 בדצמבר 1928 ליצחק ליטמן ועברה איתו לעיר זאלשצ'יקי ליד הגבול עם רומניה.
רוב הקריירה הספורטיבית שלה היא התאמנה במועדון יוטצ'נקה קרקוב.
באליפות פולין שנערכה בשנת 1923 היא זכתה במדליית זהב במשחה ל-100 מטר חופשי ובאליפות פולין שנערכה בשנת 1924 היא זכתה ב-3 מדליות זהב במשחים ל-100 מטר חופשי, ל-400 מטר חופשי ול-200 מטר חזה.
שרייבר הייתה תשע פעמים שיאנית פולין בסגנון חופשי ובסגנון חזה.
בשנת 1928 עברה למועדון מכבי קרקוב עקב סגירת ענפי ספורט המים ביוטצ'נקה.
כאשר פלשו הסובייטים לפולין בשנת 1939, כשהייתה בת שלושים, בעלה יצחק חצה את הגבול ועבר לרומניה עם הרבה פליטים נוספים.
אולגה ובנותיה היו בקרקוב והתחבאו.
כאשר יצחק חזר לפולין מחשש למשפחתו הוא נידון לעשרים שנות עבודה קשה וגירוש לסיביר, שאר המשפחה לא נעצרה רק בזכות חבריהם הקומוניסטים.
רוב הרכוש של המשפחה הוחרם, כולל האדמות שלהם, אולגה עברה עם בנותיה לכפר השכן- טלוסטה, בו הן נשארו עד שפולין נכבשה על ידי הצבא הגרמני בשנת 1941, אז חזרו לביתן בזאלשצ'יקי.
לאחר אחת ההתקפות באזור חזרה אולגה עם בנותיה לטלוסטה.
אולגה ניסתה למצוא עבורן מקום בטוח, אך המקומות היו זמניים, ולעיתים התחבאה בתה הלינה בנפרד מאולגה ואווה.
בעזרת תעודות מזויפות שאולגה קנתה מכומר בשם ליטנסקה, הצליחה לעבור עם בנותיה לעיר ירוסלב, ברכבת פגשה המשפחה בגבר פולני, שאיים להסגיר אותן לגסטפו אך לבסוף לקח רק את המטען שלהן וחלק מכספן.
אולגה החלה לעבוד כעוזרת לכובסת בירוסלב, ובתמורה לעבודתה ישנו אולגה ובנותיה באחד החדרים שהשכירה הכובסת.
לאחר זמן מה, התחילה אולגה לעבוד בשביל הצבא הגרמני במטבח, בעקבות המחשבה שהמקום הבטוח ביותר הוא במקום הגלוי ביותר.
באחד הימים פשטו הגסטפו על ביתן בחיפוש אחר אחד מבניה של בעלת הבית שלהן.
התעודה שאישרה שאולגה עובדת עבור הצבא הגרמני הצילה אותה ואת בנותיה, כך שהן היו היחידות שלא נעצרו.
על מנת שלא תיחשף זהותן היהודית הלכה בתה הלינה לבית ספר פעמיים בשבוע וכל השלוש הלכו לכנסייה באופן קבוע.
כאשר נפלו רימונים על ביתן נפגעה בתה הלינה בידה אך הצליחו להציל את רוב היד, ואילו בעלת הבית שלהם נהרגה.
בעזרת חברים של בעלה שנשארו בחיים נודע לאולגה שהוא עבר עם אחותו לארץ ישראל, אחרי שהסובייטים שחררו אותו כדי להילחם בצבא ודרך טהראן הגיע לארץ ישראל.
כשנגמרה המלחמה, אולגה ויצחק יצרו קשר מחדש בעקבות מודעה ברדיו, ואחיינו של יצחק, שלחם בבריגדה היהודית, איתר את אולגה והבנות.
בשנת 1945, היגרה אולגה עם בעלה ובנותיה ללונדון.
אולד פיית'פול אוף קליפורניה הוא גייזר בלב אזור היין של עמק נאפה במחוז נאפה בקליפורניה, בקרבת העיר קליסטוגה .
מוכר גם כהגייזר של קליסטוגה, (Calistoga Geyser), האולד פיית'פול הקטן (Little Old Faithful) והגייזר של הר סנט הלנה (Mt.
גייזר זה הוכרז זמן קצר לאחר הקמת חברת הנשיונל ג'יאוגרפיק ב-1888 כאחד משלושת הגייזרים המכונים אולד פיית'פול (זקן ונאמן) בעולם בשל התפרצויותיו הסדירות.
מרווח הזמן בין ההתפרצויות תלוי במועד לאורך השנה ובכמות מי הגשמים המזינים את מאגר המים שממנו מתפרץ הגייזר.
כאשר יש האטה במחזורי התפרצויותיו, ניתן לחזות שתוך מספר שבועות עלולה להתרחש רעידת אדמה ברדיוס של עד כ-800 ק"מ (500 מייל) מסביב לגייזר.
הגייזר הוא חלק ממערך גאותרמי שבו מעיינות חמים שבהם התפרסם האזור.
מערך זה נוצר כתוצאה מהתפוצצות אדירה של הר געש שהיה בחלק הזה של עמק נאפה.
התפוצצות זאת ארעה לפני 4.3 מיליון שנים.
שרידי הר הגעש הזה ממשיכים לרחוש בעדינות מתחת לעמק נאפה, והם שיוצרים את המערך הגאותרמי.
הגייזר אומנם פועל כתוצאה מתהליכים גאותרמיים טבעיים, אך הוא נוצר באופן מקרי כתוצאה מפעולה אנושית.
בסוף המאה ה-19, מתיישב במקום קדח לצורך חפירת באר בחלקה שלו, והקידוח חדר לתוך כיס אדים טבעי וגרם להתפרצות שכמעט הרגה אותו.
בשנת 1906 החלקה נרכשה על ידי החוואים פרן רצ'ה (Fran Rache) ואשתו גרייס (Grace), שב-1916 קדחו באר נוספת בסמוך, ועל ידי כך יצרו גייזר נוסף.
במשך תקופה קצרה היו במקום שני גייזרים, אך כעבור זמן קצר הם כיסו את הגייזר השני.
מספר שנים לאחר מכן הם החלו להשתמש בו כדי להזרים מים לבריכה טיפולית שהם בנו מחוץ לאזור הסלעים הגעשיים.
בשנת 2009 הבאר השנייה הפסיקה לתפקד, והבריכה עומדת כיום ריקה.
ב-1974 החלקה נרכשה על ידי הווארד קרים (Howard Cream) ואשתו אולגה (קולבק), שהיו חובבי גייזרים נלהבים.
הבעלים החדשים המשיכו לפתח את המקום כאתר תיירות, כפי שהוא היום.
הזוג התגרש ב-1987, ואולגה הייתה לבעלת המקום היחידה, עד לפטירתה ב-2008 בגיל 93.
אתר הגייזר משמש למחקרים גאולוגיים של קבוצות מהסקר הגאולוגי של ארצות הברית, מאוניברסיטת קליפורניה בברקלי וממכון קרנגי למדע.
משנת 1990 עד שנת 2002 היה במקום סייסמוגרף ששימש למדידה ותיעוד של פעילות סייסמית.
בצמוד לגייזר מצויה חווה לגידול עזים פתוחה לביקורים וכן הוקם שם מוזיאון גאולוגי ובו מידע על היווצרות הגייזרים, על תולדות האזור ועוד.
המקום הוא אחד המקומות המצולמים ביותר במדינת קליפורניה.
אולד פאשנד הוא קוקטייל המוכר רשמית על ידי איגוד הברמנים הבינלאומי אותו מכינים על ידי ערבוב סוכר עם אנגוסטורה ביטרס, בורבון או ויסקי אחר ולעיתים ברנדי במקום וויסקי, וקישוט בקליפת תפוז.
הקוקטייל פותח במהלך המאה ה-19 וקיבל את שמו בשנות השמונים של אותה מאה.
זהו גם אחד מששת המשקאות הבסיסיים המופיעים בספר The Fine Art of Mixing Drinks של המחבר דייוויד א.
ההגדרה המתועדת הראשונה של המילה "קוקטייל" הייתה בהדסון, ניו יורק בתגובה למכתב של קורא בעיתון The Balance and Columbian Repository שביקש להגדיר את המילה ב-6 במאי 1806. בגיליון של אותו עיתון ב-13 במאי 1806 כתב עורך העיתון כי מדובר בריקוח של משקאות חריפים, ביטרס, מים וסוכר.
אלכסנדר מתאר את הקוקטייל באופן דומה בשנת 1833, כפי שהוא נתקל בו בעיר ניו יורק.
בשנות השישים של המאה ה-20, היה מקובל להוסיף לקוקטייל קוראסאו, אבסינת וליקרים אחרים.
המתכון המקורי, אם כי ביחסים מעט שונים, חזר לאופנה וכונה "מיושן" (old-fashioned).
הקוקטיילים הפופולריים "המיושנים" היו מיוצרים מוויסקי, כאשר שיפון פופולרי יותר מבורבון.
האזכור הראשון בדפוס "קוקטיילים מיושנים" היה ב-Chicago Daily Tribune בפברואר 1880. עם זאת, המועדון Pendennis, מועדון גברים שנוסד בשנת 1881 בלואיוויל, קנטאקי, טוען שהקוקטייל המיושן שהומצא שם.
אולד ליים הייתה מושבת אומנים שהוקמה בקונטיקט בשנת 1899 על ידי הצייר האמריקני הנרי וורד ריינג'ר, שהייתה בתקופתה מושבת האמנות המפורסמת ביותר בארצות הברית, והראשונה לאמץ את האימפרסיוניזם.
ריינג'ר ייסד את המקבילה האמריקאית שלו לבית הספר הצרפתי ברביזון, התכנסות במגורים של אומנים בקהילה כפרית, בפנסיון הצנוע של פלורנס גריזוולד.
במקום כבר עבד לפניו הצייר קלארק וורהס וצייר את נופיו.
הוא הביא בשנת 1900 את האמנים האחרים לואיס כהן, הנרי רנקין פוור, לואי פול דסאר וויליאם הנרי האו.
הקבוצה נשלטה, חברתית ואמנותית, על ידי צ'יילד האסאם לאחר הופעתו בשנת 1903.
המושבה הייתה חשובה להתפתחות האימפרסיוניזם האמריקני.
כ־200 ציירים עברו במושבה במהלך שלושים השנים של קיומה.
ציורים אימפרסיוניסטים אמריקניים משמעותיים רבים מהתקופה מתארים מבנים של ליים הישנה ובסביבתה, ובמיוחד הכנסייה של ליים הישנה, שצוירה על ידי האסאם ואחרים.
הציור "לילה במאי" משנת 1906 מאת וילארד מטקלף הציג את הפנסיון בלילה, עם דמות שנאמר עליה כי היא של גברת גריזוולד עצמה בעלת הפנסיון.
זה היה הציור הראשון שנרכש על ידי גלריית קורקורן לאמנות בוושינגטון
ליים הישנה נותרה קהילת אמנות משגשגת.
בית גריזוולד הפך למוזיאון לאמנות, "מוזיאון פלורנס גריזווולד", המכונה בחיבה "פלו גריס", על ידי תושבים מקומיים.
המוזיאון מחזיק בעבודות יחד עם רכושם האישי של האמנים שהגיעו לשם.
עם האמנים ששהו שם נמנו:
אולגה ולדימירובנה רוזאנובה הייתה אמנית אוונגרד רוסית.
אולגה רוזאנובה נולדה במלנקי, עיירה קטנה ליד ולדימיר.
אביה, ולדימיר רוזאנוב, היה שוטר מחוז ואמה, אליזבטה רוזאנובה, הייתה בתו של כומר אורתודוקסי.
היא הייתה הילדה החמישית של המשפחה - היו לה שתי אחיות ושני אחים.
אביה של רוזנובה נפטר בשנת 1903, ואמה הפכה לראש משק הבית.
היא סיימה את לימודיה בגימנסיה לנשים של ולדימיר ב-1904. בשל התעניינותה בתנועת האוונגרד, היא עברה למוסקבה כדי ללמוד ציור.
לאחר שהגיעה למוסקבה, היא למדה בבית הספר לאמנות בבולשאקוב, שם למדה אצל ניקולאי אוליאנוב והפסל אנדריי מטבייב.
לאחר מכן, היא התאמנה בסטודיו הפרטי של קונסטנטין יואן.
מ-1907 עד 1910 בניגוד לרוב האמניות האוונגרדיות האחרות, רוזאנובה הייתה היחידה שלא למדה בארצות אחרות.
עד 1910, היא הייתה מוכרת למדי בחוגי האמנות הרוסיים.
היא עברה לסנט פטרבורג והצטרפה לקבוצת "איגוד הנוער" בשנת 1911. היא הפכה לאחד החברים הפעילים ביותר בארגון זה, שארגן תערוכות אמנות, הרצאות ודיונים.
שניים מבדי הציור שלה, הופיעו לראשונה בתערוכה השנייה של קבוצת האמנים הזאת באפריל 1911. היא הגישה את הציורים שלה לתערוכות הקבוצתיות שלהם עד 1913. רוזאנובה למדה לזמן קצר בבית הספר לאמנות של אליזבטה זבנצבה, שבו היו אמני אר-נובו רוסים רבים.
בינואר 1912 הופיעו שתי יצירותיה, דיוקן וטבע דומם, בתערוכה הבאה של "איגוד הנוער" בינואר 1912. תערוכה זו הייתה ההופעה הראשונה של קבוצה אמנותית מוסקבאית בראשות מיכאיל לריאונוב.
מאוחר יותר נסעה רוזאנובה למוסקבה כדי לנסות להקים פרויקטים משותפים בין שתי הקבוצות; המשא ומתן הזה התברר כלא מוצלח.