tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
באותה עונה הגיע סולומון עם ראשון לציון לפיינל פור של ליגת העל וכן לגמר גביע המדינה בו הפסידה ראשון לציון למכבי תל אביב, כאשר סולומון קלע שתי נקודות במשחק הגמר.
בשתי העונות העוקבות עלו ממוצעיו של סולמון לכ-17 דקות וכ-5 נקודות בממוצע למשחק.
בעונת 2014/15 עבר סולומון לנס ציונה וקלע כ-4 נקודות בכ-13 דקות.
עונה לאחר מכן עבר סולומון לאשדוד שם לראשונה עלה בחמישייה הפותחת ברוב משחקי העונה וקלע כ-5 נקודות בכ-22 דקות.
סולומון הגיע עם אשדוד לגמר גביע המדינה וקלע 4 נקודות במשחק בו הפסידה אשדוד למכבי תל אביב.
ב-2017 הגיש סולומון תביעה בבית הדין לעבודה נגד אשדוד, על סך כ-33 אלף שקלים, בטענה כי הקבוצה לא הפרישה לו כספים לפנסיה ולפיצויים.
בעונת 2016/17 שיחק סולומון במכבי קריית גת שם קלע כ-4 נקודות בכ-22 דקות משחק.
קריית גת נשרה לליגה הלאומית בתום העונה.
בעונת 2017/18 שיחק סולומון בהפועל באר שבע שם קלע כ-8 נקודות בכ-21 דקות וזכה עם הקבוצה באליפות הליגה הלאומית.
סולומון החל את עונת 2018/19 בעירוני נהריה אך במהלך העונה הושעה על ידי הקבוצה.
נהריה טענה כי סולומון ביצע הפרות משמעת וסירב לחתום על טופס היעדר תביעות.
סולומון, באמצעותו של יושב ראש ארגון השחקנים, ניר אלון, איים לתבוע את נהריה וטען כי הקבוצה נמנעת מלשלם לו כספים המגיעים לו.
עד השעייתו מנהריה שותף סולומון ב-8 משחקים בהם קלע כחצי נקודה בממוצע למשחק.
ב-2019 הצטרף סולומון להפועל רמת גן גבעתיים מהליגה הלאומית.
אור הוא אחיו של הכדורסלן יניב סולומון.
אור לי-טל (נולד ב-25 בדצמבר 1981) הוא עורך קולנוע וטלוויזיה ישראלי בתחום העלילתי והדוקומנטרי.
סרטיו הארוכים והקצרים השתתפו בפסטיבלים בינלאומיים כגון קאן, טורונטו, ונציה, לוקרנו וטרייבקה וכן בפסטיבלים מקומיים כגון ירושלים וחיפה.
סדרת הטלוויזיה "מעברות", בה היה שותף, זכתה בפרס האקדמיה לשנת 2019 בקטגוריית העריכה הטובה ביותר לסדרה תעודית או עובדתית.בשנת 2022 מועמד לפרס אופיר לעריכה הטובה ביותר עבור הסרט "הדרך לאילת".
נולד בירושלים, בוגר החוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב.
נשוי לעו"ד ורד זייטמן, ומתגורר כיום בגבעתיים.
• פינק ליידי בבימויו של ניר ברגמן
"הדרך לאילת" בבימוי יונה רוזנקיאר
"מישהו יאהב מישהו" בבימוי הדס בן ארויה
"אנשים שהם לא אני" בבימוי הדס בן ארויה
"פעם הייתה ילדה" בבימוי נטלי קפלן
• גחליליות, בבימויו של תאופיק אבו ואיל
• אינדל, בבימוי של אסף קורמן
"קורדרוי", בבימויה של הדס בן-ארויה
"מאיר אריאל: שיר כאב", בבימויו של אליאב לילטי
שבאבניקים (עונה 3), בבימויו של אלירן מלכה
"מעברות" (בשיתוף עם דורון ג'רסי), זוכת פרס האקדמיה על עריכת תמונה בסדרה תיעודית ועובדתית לשנת 2019
"צליל מכוון", בבימויה של יעל אלרוד
"טיול לילי" בבימוי אורי בירגר, זוכה פרס הסרט הקצר הטוב ביותר בפסטיבל חיפה 2021.
"קוסמופוליטן" בבימוי מורן נקר, השתתף בתחרות הסרט הקצר בפסטיבל חיפה ובפסטיבל סרטי הסטודנטים בשנת 2019
"פרפרים" בבימוי יונה רוזנקיאר, השתתף בתחרות הרשמית של פסטיבל קאן 2019, בחירה רשמית פסטיבל טורונטו 2019
"יום רגיל" (בשיתוף עם נוהר חסין) בבימוי לי גילת, זוכה פרס אופיר לסרט הקצר הטוב ביותר 2019
"אשת השגריר" בבימוי דינה צבי ריקליס
"חזרה" בבימוי שי לוי, הופיע בשבוע המבקרים של פסטיבל קאן 2012
"תפרים" בבימוי עדיה אמרי אור, זוכה פרס סרט הסטודנטים הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים טרייבקה
"על מרתה לעוף" בבימוי מעיין ריף, מתחרה בתחרות הסטודנטים הרשמית של פסטיבל קאן
השתתף בגמר העונה השביעית של הכוכב הבא לאירוויזיון והגיע למקום השלישי.
אור עמרמי ברוקמן, נולד באוקראינה ובגיל שנה וחצי אומץ על ידי שני אבות, גיל ודקל, כבנם הבכור.
יש לו שתי אחיות קטנות.
הוא גדל בשכונת הדר יוסף בתל אביב.
בנעוריו הקדיש שבע שנים לספורט תחרותי כששימש כשוער בליגת הכדורגל, תחילה במועדון הפועל תל אביב ובהמשך בשמשון תל אביב.
לצד פיתוח היכולות הספורטיביות, החל את דרכו האמנותית כחבר בלהקת "צעירי תל אביב".
באוגוסט 2018 הזמין אותו הזמר חנן בן ארי באופן מפתיע לעלות על הבמה ולהצטרף אליו בביצוע שירו "בשורות טובות" בהופעה בזאפה הרצליה.
שלושה חודשים לאחר מכן, בנובמבר 2018, הצטרף עמרמי ברוקמן לבן ארי בביצוע השיר "אמא אם הייתי" בהופעה בזאפה חיפה.
ב-12 באוגוסט 2019 הוציא עמרמי ברוקמן את הסינגל הראשון שלו, "אין סוף מחשבות", שאותו כתב והלחין שנה קודם לכן.
בנובמבר 2019 ניגש לאודישנים לתוכנית "הכוכב הבא לאירוויזיון".
בשלב המסך שר את השיר "מה אתה רוצה ממני" של הזמר חנן בן ארי, זכה לדירוג של 97% הצבעות, ושבר את שיא ההצבעות של כל עונות הכוכב הבא עד עונה זו.
הוא עלה לשלב הגמר של התוכנית, בו התחרה עם אלה לי להב, עדן אלנה וגאיה שאקי.
בגמר, שהתקיים ב-4 בפברואר 2020, הגיע למקום השלישי.
במרץ 2020 הופיע בפרסומת לחברת "בזק" לצד אלה לי להב, ובאפריל הופיע עמה בטקס הדלקת המשואות בהר הרצל.
בהמשך אותו חודש ביצע את השיר "בכל זאת אינני נפרד" בטקס הצדעה לניצולי שואה ששודר בקשת 12. ביוני 2020 השתתף בטקס "איגי LOVE", שם הוענק לו פרס בקטגוריית "גיבור ריאליטי".
בתחום המוזיקה, באוקטובר 2020 יצא הסינגל "מאין באתי", שהופק על ידי גלעד שמואלי ולווה בווידאו קליפ בבימויו של יעקב אסרף.
השיר, המהווה סינגל ראשון מתוך אלבומו העתידי, הגיע למקום החמישי במצעד השבועי של מדיה פורסט וזכה לתפוצה נרחבת ברשתות החברתיות.
בינואר 2021 הוציא את הסינגל השלישי, "ורוד זוהר", שהגיע למקום השביעי באותו המצעד.
במקביל לפעילותו המוזיקלית, שיחק בסדרת הדרמה "הד קולך" בתפקיד לני.
בספטמבר 2021 החל את שירותו הצבאי כחבר בלהקה צבאית.
בשנת 2025 לוהק למחזמר "שאול", בו הוא מגלם את בנו של המלך, דמות של פסנתרן המתמודד עם אהבה נכזבת לדוד ונהרג בקרב במהלך המלחמה.
אור ירח מסוכן, , Suicide Squadron (בארצות הברית) הוא סרט מלחמה רומנטי בריטי משנת 1941 בבימויו של בריאן דזמונד הרסט, עם אנטון וולברוק וסאלי גריי בתפקידים הראשיים.
הסרט התפרסם בגלל הפסקול המוזיקלי שלו שחובר על ידי ריצ'רד אדינסל ותוזמר על ידי רוי דאגלס שברובו הוא נגינת "קונצ'רטו ורשה" המבוצעת על ידי הפסנתרן לואיס קנטנר לאורך הסרט והפך לקטע מפורסם באורך של כ-10 דקות שבוצע על ידי פסנתרנים רבים בליווי תזמורת.
קנטנר לא רצה להופיע בקרדיטים של הסרט כי חשב בתחילה שזה לא יאה לפסנתרן קלאסי כמוהו.
הסרט צולם בעת הקרב על בריטניה ויש בו קטעים אמיתיים של קרבות אוויר.
בתחילת הסרט מודים המפיקים לחיל האוויר המלכותי על שיתוף הפעולה.
העלילה מתוארת בפלשבק - טייס פולני שאיבד את זכרונו לאחר שמטוסו נפגע בקרב, מנסה להתחיל להיזכר במה שקרה לו על ידי קטע נגינה שחיבר לפני פציעתו.
סטפן רדצקי (אנטון וולברוק) נמצא בבית חולים שיקומי באנגליה לאחר שנפצע קשה בקרב אוויר עם מטוסי גרמניים.
לפני המלחמה הוא היה פסנתרן מפורסם בפולין.
הפסיכיאטר שלו (ססיל פרקר) מייעץ לרופא המטפל שלו, להביא פסנתר לחדרו וסטפן מנסה כל הזמן לנגן מנגינה שהלחין בורשה המופצצת אך לא מסוגל.
לידו עומדת אשתו קרול (סאלי גריי) ומנסה לעזור לו.
הפסיכיאטר פותח את מקלט הרדיו ומשם בועת המנגינה שחיבר בורשה (קונצ'רטו ורשה) ואט אט חוזר זכרונו והוא מצליח לנגן אותה ולהיזכר במה שקרה לו.
ורשה מופצצת והגרמנים מתקרבים אליה.
סטפן הוא טייס קרב בלהק מטוסים פולני.
מפקד הלהק (פרדריק ואלק) קורא לכל הטייסים ומגלה שהמלחמה אבודה.
הוא מציע מתנדבים למשימת התאבדות של תקיפת המפקדה הגרמנית שאין חזרה ממנה (מכאן שם הסרט בארצות הברית).
כולם מתנדבים למשימה אבל סטפן וחברו האירי מייק (דריק דה מארני), מקבלים פקודה לטוס לצ'רנוביץ ברומניה ולהישאר שם.
בוורשה המופצצת נכנס סטפן לבית נטוש ומתחיל לנגן שם את "קונצ'רטו ורשה".
קרול פיטרס (סאלי גריי) היא עיתונאית אמריקאית המסקרת את המלחמה.
היא שומעת את המנגינה ונכנסת לבית והמשפט הראשון שסטפן אומר לה "זה מסוכן ללכת בחוץ לאור הירח הבוהק" (כשהוא מתכוון להפצצות לילה של מטוסים גרמנים - מכאן שם הסרט).
הנגינה משפיעה עליה, סטפן מספר לה על הטייסת שלו האבודה והפגישה הקצרה נגמרת בנשיקה.
סטפן מצליח להגיע לארצות הברית עם מייק ומתחיל שם להתפרסם בסדרת קונצרטים.
באחד הקונצרטים פוגשת אותו קרול והוא בתחילה לא מזהה אותה.
גם מייק מתאהב בה אך היא מעדיפה את סטפן.
סטפן מתחיל בסדרת קונצרטים ברחבי ארצות הברית והאמרגן שלו (קנת קנט) מרוצה.
הם מחליטים להתחתן ואביה (פרסי פרסונס) מקבל את סטפן כחתן ראוי.
חדשות רודפות חדשות, בלגיה נופלת ופריז נכנעת.
סטפן קרוע ביין רצונו להמשיך כפסנתרן ובין רצונו להמשיך להילחם בגרמנים למען פולין.
קרול מבקשת שיישאר אך הוא לבססוף מחליט להגיע לאנגליה ביחד עם מייק ולהצטרף ליחידה של טייסים פולנים בחיל האוויר המלכותי.
מייק נהרג בקרב וסטפן ממשיך בקרבות ומפיל מטוסים עד שפעם אחת נגמרת לו התחמושת והוא מתנגש בכוונה במפציץ גרמני ונפצע קשה בנחיתת אונס וזכרונו אובד.
סטפן מנגן את קונצ'רטו ורשה וקרול נכנסת לחדר והוא אומר לה שוב: "זה מסוכן להסתובב בחוץ לבד באור ירח בוהק".
זכרונו חזר אליו והם מתחבקים.
שם השחקן/יתשם הדמותהערותאנטון וולברוקסטפן רדצקיפסנתרן/טייססאלי גרייקרול פיטרסאשתו של סטפןדריק דה מארנימייקטייספרסי פרסונסביל פיטרסאבא של קרולססיל פרקרפסיכיאטרקנת קנטאנדריי דה גייסאמרגן של סטפןפרדריק ואלקמפקד טייסת פולנית
אור מן ההפקר הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 1973, בבימויו של נסים דיין, שגם כתב את התסריט.
דיין גדל בשכונת העוני ג'מוסין בתל אביב וביקש לתת בסרט זה ביטוי למה שקורה בשכונות אלה - עוני, אבטלה פשע וחוסר תקווה לעתיד טוב יותר.
במקום ג'מוסין הוא צילם את הסרט בשכונת שבזי.
דיין ביים סרט ברוח הנאו-ריאליזם האיטלקי, בשחור-לבן בשטח ולא באולפן, בשיתוף שחקנים לא מקצועיים אך בעלי יכולת משחק טבעית, כולל כוכב הסרט, נסים לוי, אז נער בן 17.
את הסרט הפיק ומימן באופן חלקי יעקב אלקוב, איש עסקים, מפיק הוליוודי ונדבן שניהל את הקמת בית ציוני אמריקה בתל אביב.
אלקוב גייס מספר משקיעים ולקח הלוואות כדי לממן את הפקת הסרט.
צילומי הסרט נערכו בשנת 1972, אך הוא יצא לאקרנים כשנה אחר כך לקראת מלחמת יום הכיפורים, שהדירה את הצופים מבתי הקולנוע, והוא לא הצליח מסחרית.
שאול שטרית (נסים לוי) הוא נער בן 17 שהפסיק את לימודיו בפנימייה וחזר לביתו בשכונת עוני בדרום תל אביב.
אביו אברהם (שלמה בסן) הוא פועל קשה יום שמתפרנס בקושי מעבודה בחפירה ארכאולוגית ביפו.
אחיו הגדול ברוך (אלי זלצברג) מתחבר לעבריינים ומסתבך מדי פעם עם המשטרה.
שאול עובד במוסך לתיקון קטנועים של אלי (רולף ברין) אך לא מחזיק שם מעמד.
אביו המיואש שולח אותו לנוער העובד והלומד והוא מקבל שם עבודה כפקיד בחברת ביטוח אבל גם משם הוא בורח, מסתובב ברחוב דיזנגוף ומתבונן בעולם שזר לו.
ברוך העבריין רוצה למשוך אותו לפשע ולוקח אותו לבלות במועדון לילה "של אשכנזים" בו מופיע אלכסנדר יהלומי בקטע ביידיש.
שאול הוא בחור טוב ומופנם עוזר לדודתו נעמי החולה במחלה קשה ולבסוף נפטרת.
בעלה שלמה (שי דנון) מסדר לו עבודה אך גם שם הוא אינו מחזיק מעמד וחוזר להתבטל בשכונה עם כל הצעירים המובטלים הנסחפים לפשע.
כאשר מגיע אחד מהם שמשרת בצבא בבגדי צבא, הם לועגים לו ומתעללים בו.
בשכונה יש בנייה בלתי חוקית ובעת ההריסה התושבים מתפרעים ומציתים רכב של המשטרה.
אישה אחת מובלת בכוח לרכב המשטרתי.
לשאול יש חברה, דליה (בתיה רוזנטל), אך גם היא עוזבת אותו לטובת גבר אחר.
בשכונה יש מלחמת כנופיות וכל כנופיה מאשימה את השנייה בהלשנה למשטרה.
הם גם הורסים את המוסך של אלי ומכים אותו בטענה שהלשין עליהם במשטרה.
ברוך נעצר ומשוחרר ומקבל מכות מהעבריינים באשמה שהלשין עליהם לשוטרים ונאלץ לעזוב את השכונה.
שאול מסתובב מובטל ומיואש ומקבל הצעה להשתתף בגניבה אבל גם הפעולה הזאת נכשלת.
לבסוף הוא מסתובב מיואש עם אביו שמבקש ממנו לחזור לדירה.
שאול המיואש יושב על שפת הרחוב ואינו יודע מה לעשות.
שם השחקן/יתשם הדמותהערותנסים לוישאול שטריתשלמה בסןאברהם שטריתאייבי זלצברגברוך שטריתאסתר אשדנעמי כהןשי דנוןשלמה כהןבעלה של נעמיבתיה רוזנטלדליהחברה של נסיםרולף בריןאלימוסכניקאלכסנדר יהלומיבדרןששון גבאישעיהבחור מהשכונהיעקב רודהעבריין חבר כנופיהרחל דייןקלרה
אור אלון ישראלוב (נולד ב-2 בספטמבר 2004) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת הבלם באשטוריל מליגת העל הפורטוגלית בהשאלה מהפועל תל אביב ובנבחרת ישראל הצעירה.
ישראלוב נולד בשוהם, לעידית ואלדד ישראלוב.
החל לשחק כדורגל במחלקת הילדים של מכבי שוהם.
בשנת 2015 עבר למחלקת הנוער של הפועל תל אביב.
ב-1 באוגוסט 2021 שיחק לראשונה בקבוצה הבוגרת של הפועל תל אביב, כשהחליף את דורון ליידנר בדקה ה-80 בניצחון 0–1 על מכבי פתח תקווה במסגרת גביע הטוטו 2021/2022. ב-25 בדצמבר שיחק את משחקו הראשון בליגת העל, כשהחליף את שי אליאס בדקה ה-73 בניצחון 0–2 על עירוני קריית שמונה.
בסך הכל שיחק בשבעה משחקים בליגת העל עד תום העונה.
ב-12 באוגוסט 2025 הושאל ישראלוב לאשטוריל לעונה עם אופציה לרכישה.
ישראלוב שיחק בנבחרת ישראל עד גיל 19, והיה שותף להעפלתה של הנבחרת לטורניר הסופי של אליפות אירופה בשנת 2022, בפעם השנייה בתולדותיה.
הוא שיחק בארבעה משחקי הנבחרת מתוך החמישה בטורניר הסופי, כולל בהפסד 1–3 לנבחרת אנגליה בגמר, במשחק שהסתיים בניצחון לנבחרת האנגלית לאחר הארכה בתוצאה 1–3.
בסך הכל, לזכותו של ישראלוב 20 הופעות במדי מדי נבחרת הנוער של ישראל עד גיל 19 בכל המסגרות.
לזכותו של ישראלוב גם 6 הופעות במדי נבחרת ישראל בכדורגל עד גיל 20 כששיחק בהרכבה במונדיאליטו 2023, והעפיל עימה עד לחצי-הגמר מול נבחרת אורוגוואי, משחק שהסתייים בהפסד 0–1.
ישראלוב נכלל בסגל הנבחרת האולימפית של ישראל לטורניר הכדורגל באולימפיאדת פריז (2024).
אור בן יהודה (נולדה ב-1989) היא קצינה בצה"ל בדרגת סגן אלוף ששירתה כמפקדת גדוד קרקל.
בן יהודה הייתה הצוערת הראשונה בגדוד גפן - השלמת הקצונה של צוערי החי"ר בבה"ד 1, ומפקדת הפלוגה הראשונה במגמת להב לצוערים קרביים בבה"ד 1. בשנת 2015 עוטרה בצל"ש אלוף פיקוד דרום ובאות מצטיינת הרמטכ"ל.
בן יהודה נולדה במבשרת ציון בשנת 1989, האמצעית מבין שלוש אחיות.
אביה הוא הפרופסור אריה בן-יהודה, מנהל האגף הפנימי בהדסה ואמה היא הפרופסור דינה בן-יהודה, מנהלת המערך ההמטולוגי בהדסה, דיקן הפקולטה לרפואה באוניברסיטה העברית לשעבר, ויושבת ראש ועדת סל התרופות.
אמה זכתה בצל"ש הרמטכ"ל על פעילותה הצבאית במלחמת יום הכיפורים.
בנעוריה הייתה בן יהודה חניכה ומדריכה בשבט הצופים במבשרת ציון, ובתקופת שחרורה מצה"ל אף הקימה שבט צופים בהר אדר.
היא עסקה שנים רבות בהתעמלות קרקע.
בן יהודה בעלת תואר ראשון בחינוך מהקריה האקדמית אונו ותואר שני במדע המדינה.
בנובמבר 2007 התגייסה לצה"ל ושובצה בגדוד קרקל.
הגדוד הוקם בשנת 2000 במטרה לשלב נשים במערך הלחימה של צה"ל ואחראי לביטחון שוטף בגבול ישראל־מצרים, מניעת חדירות של מחבלים ומסתננים וסיכול הברחות.
לאחר הטירונות וההכשרה שירתה במוצב בגבול ישראל־מצרים.
לאחר מספר חודשים יצאה לקורס מ"כים, ובסיומו שבה לפלוגה המבצעית בגדוד.
בתחילת שנת 2009 יצאה לקורס קצינים בבה"ד 1 והיא אחת משלוש הנשים הראשונות שעשו זאת.
בראיון ב-2015 סיפרה כי הייתה אמורה לעשות השלמה חילית בבה"ד 12 אבל החליטה כי אין סיבה שהיא לא תלך לבה"ד 1 כמו שאר הגברים בפלוגה.
היא ועוד שתי נשים מהקורס שלה פנו למפקד זרוע היבשה, אלוף אבי מזרחי, שאישר לה ולשתי הנשים הנוספות לעשות השלמה חילית בגדוד גפן בבה"ד 1, מה שהפך אותן לצוערות הראשונות שעשו זאת.
עם סיום קורס הקצינים חזרה בן יהודה לגזרת הר חריף.
במשך שנה וארבעה חודשים שירתה כמפקדת מחלקה בפלוגה המסייעת של גדוד קרקל, ואז עברה להיות מפקדת מחלקה בבסיס האימונים החטיבתי בקציעות.
במבצע עמוד ענן השתתפה כמילואימניקית במערך חילוץ והצלה של פיקוד העורף.
עם סיום המבצע התבקשה על ידי מפקד חטיבת שגיא לחזור לשירות פעיל כמפקדת פלוגה בגדוד קרקל.
בן יהודה סיימה קורס מפקדי פלוגות ושירתה כסגנית מפקד פלוגה בקרקל.
בשנת 2014 קיבלה את הפיקוד על הפלוגה הרובאית, שאחראית לסיורים, תצפיות ומארבים.
בשנת 2014 נפצעה בתקרית בגבול עליה קיבלה צל"ש.
לאחר חודשיים של שיקום בבית החולים הדסה עין כרם, חזרה לשירות קרבי מלא.
ב-22 באוקטובר 2014 זיהו תצפיתניות רכב חשוד שנסע בצידו המצרי של הגבול, ושני כלי רכב של גדוד קרקל יצאו לאזור האירוע.
אחד הרכבים התהפך וארבעת החיילים שהיו עליו נפצעו.
שני כלי רכב נוספים הגיעו למקום התאונה - רכבו של מג"ד קרקל, ורכבה של מפקדת הפלוגה, אור בן יהודה, עימה נסעו נהג וקשר.
המג"ד נשאר לטפל בפצועים, ורכבה של בן יהודה המשיך לכיוון הרכבים החשודים, שבינתיים זיהו עליהם התצפיתניות 23 חשודים חמושים שהחלו לחצות את הגדר לשטח ישראל.
עם ההגעה לנקודת חציית הגדר הפעילה בן יהודה נוהל מעצר חשוד וירתה באוויר מנשקה האישי.
בתגובה נורתה עליה ועל צוותה אש ממספר מוקדים.
בן יהודה הורתה להשיב באש כלפי המחבלים, ובחילופי הירי נפצע הקשר בידו, ובן יהודה נפצעה גם היא בניסיון לחלץ אותו תחת אש, אך הצליחה לזחול לרכב, להזעיק את הגדוד בקשר, ולהמשיך לירות לעבר המחבלים.
מהירי שלה נהרגו שניים ונפצעו כמה נוספים.
כאשר הגיעה התגבורת וידאה בן יהודה כי הקשר שנפצע מטופל, והסכימה להתפנות בעצמה רק לאחר הגעת מפקד הגדוד לשטח.
האירוע הסתיים, בסיוע כוחות נוספים, לאחר שנהרגו שישה מחבלים ונפצעו עשרה, וניסיון החדירה לישראל נמנע.
בשנת 2015 העניק מפקד פיקוד הדרום, האלוף סמי תורג'מן, צל"ש לאור בן יהודה על תפקודה באירוע.
בנימוקים לצל"ש נכתב כי בן יהודה הראתה "אומץ לב, דוגמה אישית, אחריות ורעות.
סרן אור בן יהודה הראתה במעשיה, על אף פציעתה בקרב, אחווה ומסירות לפקודיה, דוגמה אישית וקור רוח, עוצמה נפשית ונכונות לבצע את תפקידיה ואף מעבר לכך".
בשנת 2015 נכנסה לתפקידה כאישה הראשונה המשרתת כמפקדת פלוגה בגדוד "להב" לצוערים קרביים בבה"ד 1. לאחר מכן מונתה לראש לשכתו של מפקד פיקוד המרכז, האלוף תמיר ידעי.
ביולי 2023 הועלתה לדרגת סגן אלוף ומונתה למפקדת גדוד קרקל, האישה הראשונה שפיקדה על גדוד חי"ר קרבי.
במהלך טבח שבעה באוקטובר, כוח מגדוד קרקל בפיקודה שכלל 13 לוחמות הרג בקרב מוצב סופה עשרות מחבלים וביחד עם לוחמי שייטת 13 ומסוק קרב מסייע, טיהר את המוצב ממחבלים והציל עשרות חיילים.
כוח בפיקודה לכד 15 מחבלים בקרב יתד, לאחר שעות ארוכות של לחימה.
ב-2025 סיימה את תפקידה כמפקדת גדוד קרקל ויצאה ללימודי תואר שני נוסף בניהול מערכות חינוך וספורט.
בן יהודה גרה בקריית אונו.
היא אם לבן ושתי בנות.
אור לציון הוא ספר שאלות ותשובות מאת הרב בן ציון אבא שאול, הספר הוא אבן יסוד בפסיקה החרדית-ספרדית.
בתחילה לא תכנן הרב בן ציון אבא שאול להדפיס את כתביו, אולם לאחר שהחלים ממחלה קשה שינה את דעתו, ובנו הקים את "מכון אור לציון" להוצאת כתביו.
במכון פעלו אחדים מתלמידיו שערכו את הכתבים והוציאום לאור.
סגנון הספר (מהחלק השני) הוא שאלות ותשובות קצרות ומדור ביאורים בהם מבואר מקור ההלכה.
בטקס ההוצאה לאור אמר שעל אף שהתשובות קצרות, "כל תשובה ותשובה ספורה ומדודה לא סתם תשובות".
בכ"ו באלול ה'תשמ"ז עם צאת הספר נערך טקס בישיבת פורת יוסף בהשתתפות הרב עובדיה יוסף, הרב מרדכי אליהו ורבים אחרים.
במקורות בעיקר מדייק מראשונים ולא מביא מדברי האחרונים.
במכתב לשואל כתב, "לא הזכרתי דברי האחרונים, שדבריהם מצויים ומלוקטים לכל מאן דבעי".
הספר נקרא "אור לציון" תוך רמז לשם המחבר וגימטריות שונות, המחבר ציין נימוק נוסף,
אור לציון תשובות א, על ד' חלקי השולחן ערוך, יצא בתשמ"ז, הספר בעיקרו מלוקט ממאמרים שפרסם במקומות שונים, העורכים היו הרב גדעון בן משה, הרב רחמים בטאט, הרב יוסף יששכר והרב שאול גבאי.
אור לציון תשובות ב, בענייני אורח חיים, עד סוף הלכות שבת (מקביל לסימנים א-שדמ בשולחן ערוך אורח חיים), יצא בתשנ"ג, הספר כולל מבוא על כללי הפסיקה הספרדית, העורכים היו הרב ציון עמר, הרב משה פטרובר והרב שלמה זעפרני (כך גם בשני הכרכים הבאים).
אור לציון תשובות ג - המשך אורח חיים, הלכות ראש חודש עד סוף הלכות תעניות (מקביל לסימנים תיז-תקסח בשולחן ערוך), תשס"ה, בהקדמת הספר מבוא בעניין שיעורי המצוות.
אור לציון תשובות ד - המשך אורח חיים, הלכות ראש השנה עד סוף הלכות פורים (מקביל לסימנים תקפא-תרצז בשולחן ערוך), שנת ה'תשע"ד.
עם סיום הוצאת ספרי אור לציון על אורח חיים באלול ה'תשע"ה נערכה מסיבה בישיבת אור לציון בהשתתפות הרב משה צדקה הרב שלמה מחפוד, הרב ראובן אלבז ורבנים אחרים.
אור לציון תשובות ה - יורה דעה, הלכות שחיטה עד הלכות יין נסך (מקביל לסימנים א-קלח), תש"פ, הספר נערך על ידי הרב אמיתי בן דוד
אור לציון - שביעית - שו"ת בענייני שמיטה, ביאורים למשניות מסכת שביעית, וחידושים על הרמב"ם, תשנ"ד.
בספריו הוא פוסק בדרך כלל על פי החיד"א והבן איש חי.
והוא מתחשב רבות בדעתו של החזון איש, וכמוהו הוא סבור שתלמיד חכם שהגיע להוראה יכול להכריע בספקות מדעתו.
בהקדמה לחלק ב מנה רשימת כללי פסיקה: א.
פסיקת השולחן ערוך היא על בסיס "רוב" ולא פסיקה באמצעות הוכחות וראיות.
לפיכך שיטת החולקים אינה דחויה.
מכיוון שכך במקום שמובא בשולחן ערוך פסיקה ולאחריה הביטוי יש אומרים רצוי להחמיר כדעה השנייה.
קבלת הוראת מרן היא בצורת ספק ולא ודאית.
במקום מנהג לא קיבלו הוראת מרן.
במקום שהשולחן ערוך לא הביע את דעתו יש ללכת אחר הרמב"ם.
בני עדות המזרח קיבלו הוראת האר"י בצורה ודאית ועל כן הלכה כמותו בכל מקום.
הרב משולם דוד סולבייצ'יק התבטא על הספר "אור לציון הוא אור גדול".
הרב שלמה זלמן אוירבך אמר "סברותיו כדברי הראשונים".
הרב עובדיה יוסף לאחר קריאת חלק א אמר תשובה זו שלא כדברי שו"ת פלוני וזו לא כמו שכתב בספר פלוני, אבל מה נעשה, בכדי להחזיר את חכם בן ציון צריך ראיה מהראשונים"...
בשו"ת יביע אומר מונה כמאה השגות על הפסיקות בחלק ב.
הרב יהושע אבא שאול הוציא קונטרס בו הוא דוחה את כל ההשגות.
לאחר תקופה יצאו עוד מספר קונטרסים בנושא על ידי אישים שונים.
הרב יעקב משה הלל בספרו גבורת האר"י כתב רשימת השגות על פסקים בהם הביע את דעתו שאין לנהוג כדברי האר"י מפני שהדברים לא מפורשים וטען שכל עוד ניתן ללמוד כן מדברי האר"י בצורה פשוטה, יש ללכת כמותו.
ספרו אור לציון חלק ב' יצא לאור בשנת תשנ"ג, אחרי שהרב אבא שאול לקה באירוע מוחי.
הרב עובדיה יוסף טען שאין לסמוך על חלק זה משום שלדעתו רבות מן התשובות בספר לא נכתבו על ידו אלא על ידי תלמידיו.
כבר לפניו טען כן הרב אליהו טופיק.
עורכי הספר, הרב משה פטרובר, הרב ציון עמר והרב שלמה ידידיה זעפראני הכחישו את הדברים בתוקף.
גם הרב יעקב הלל, הרב אליעזר מלמד והרב מאיר ניסים מאזוז כתבו שניכר כי הדברים הם של הרב אבא שאול ואין כל סיבה לפקפק באמינות הספר.
הרב אבא שאול עצמו הגיב בחריפות לטענות (כלפי חלק ב) ואמר "כל הספר שלי הוא וכל מה שכתוב שם אני אמרתי, הספר נכתב בשביל לסמוך עליו הלכה למעשה", בהזדמנות אחרת הגיב שעל אף שיש שמעו ממנו בשיעורים אחרת – יש לסמוך על הספר.
אור נגדי (Gegenschein) הוא נקודה בהירה בשמי הלילה שבמרכזה הנקודה שמנגד לשמש בכיפת השמיים.
פיזור לאחור של אור השמש על ידי אבק בין-פלנטרי במערכת השמש גורם לתופעה אופטית זו.
אור נגדי הוא חלק מאור גלגל המזלות, ונבדל משאר אור גלגל המזלות בזכות זווית ההחזר הגבוהה של אור השמש הפוגע בחלקיקי האבק הבין-פלנטרי.
הוא יוצר כתם אליפטי מעט בהיר יותר של 8–10 מעלות רוחב ישירות מול השמש בתוך הרצועה העמומה יותר של אור גלגל המזלות וקבוצות הכוכבים של גלגל המזלות.
עוצמת האור הנגדי מוגברת יחסית לשאר אור גלגל המזלות מכיוון שכל חלקיק אבק נראה במופע מלא.
האור הנגדי הוא בעל בהירות נראית של +5 עד +6, עם בהירות שטח נמוכה מאוד בטווח +10 עד +12.
מקובל לקבוע שהאור הנגדי תואר לראשונה על ידי האסטרונום הצרפתי הישועי אספריט פזאנס (1692–1776) בשנת 1730. תצפיות נוספות בוצעו לכאורה על ידי החוקר הגרמני אלכסנדר פון הומבולדט במהלך מסעו בדרום אמריקה מ-1799 עד 1803. זה היה הומבולדט שהשתמש לראשונה במונח הגרמני Gegenschein.
עם זאת, מחקר שנערך בשנת 2021 על ידי האסטרונום דונלד אולסון גילה שהאסטרונום הדני תיאודור ברורסן היה למעשה האדם הראשון שצפה ותיאר אחד כזה בשנת 1854, למרות שברוזן חשב שפזאנס צפה בו ראשון.
אולסון מאמין שמה שפזנס צפה בפועל היה אירוע של זוהר הקוטב, שכן הוא תיאר את התופעה כבעלת זוהר אדום; אולסון מצא דיווחים רבים אחרים על פעילות אור-אורה מרחבי אירופה ואסיה באותו תאריך שפזאנס ערך את התצפית שלו.
הדו"ח של הומבולדט תיאר במקום זאת כתמים משולשים זוהרים הן באופק המערבי והן באופק המזרחי זמן קצר לאחר השקיעה, בעוד שאור נגדי אמיתי נראה בעיקר סמוך לשעת חצות המקומית כאשר הוא בנקודה הגבוהה ביותר במסלולו.
בתקופה המודרנית, האור הנגדי אינו נראה ברוב האזורים המיושבים בעולם בגלל זיהום אור.
ניתן לצפות בו רק בשמיים החשוכים ביותר שבאפשר (דרגה 1 בסולם בורטל), משום כך לא ניתן להבחין בו כלל בתצפית בלתי מזוינת בתוך תחומי מדינת ישראל.
אור מרין (נולדה ב-13 בפברואר 1981) היא כוריאוגרפית ויוצרת רב תחומית.
מרין נולדה בחדרה וגדלה ביישוב גבעת שפירא שבעמק חפר.
ביתם של זאביק ומיקי מרין, בעלים ומנהלי בית הספר לתיאטרון ומחול עכשווי "הבוסתן" לילדים ונוער בנתניה.
בגיל חמש החלה ללמוד בביה"ס 'הבוסתן' בלט, מחול מודרני, משחק ועוד.
בתיכון למדה במגמת המחול בביה"ס הארצי לאמנויות תלמה ילין בגבעתיים, תחת ניהולו של דוד דביר, שם הכירה את בן זוגה לחיים וליצירה, אורן נחום.
במקביל המשיכה ללמוד בבית הספר "הבוסתן" ובבית הספר למחול של להקת בת דור בתל אביב.
בשנת 1999 התקבלה ללימודים באוניברסיטה למחול The Place בלונדון ולמדה שם במשך שנה.
עם חזרתה לארץ עבדה כרקדנית ושחקנית בתיאטרון קליפה, והשתתפה במופע הפתיחה של פסטיבל ישראל - "דאוס אקס מכינה".
בשנת 2002 חיה למשך שנה באמסטרדם והשתלמה בקורסים וסדנאות עם יוצרים מתחומים שונים, בהם גם קורס פנטומימה אשר העמיק את העניין שלה בקשר בין תנועה ומשחק.
בשנת 2003 החלה ללמוד ב"תיאטרון הגוף" - בית ספר לתיאטרון פיזי על פי שיטת לקוק בתל אביב, ובמקביל עשתה קורס להכשרת מורים בשיטת פילאטיס בבית הספר של דרור רז.
באותה שנה החלה לרקוד בלהקת האימפרוביזציה במחול ותיאטרון של אילנית תדמור, איתם הופיעה עד שנת 2006.
בין השנים 2004–2007 למדה עיצוב תלבושות לבמה במסגרת לימודי חוץ של מכללת שנקר ברמת גן.
בשנים 2007–2009 למדה בית הספר לעיצוב אמנויות הבמה של המעצבת רקפת לוי בתל אביב.
בשנים 2010–2011 השתתפה בתוכנית מיוחדת לליווי פרויקטים המשלבים בין קולנוע דוקומנטרי, אנתרופולוגיה ובמה, של ארגון Sound Image Culture בבריסל, בלגיה.
הצטרפה לעמותת הכוריאוגרפים בשנת 2009.
מאז שנת 2011 מתגוררת ויוצרת בישראל, ביצירתה היא בוחנת את הגוף הווירטואוזי לצד האנושי, ואת הנוכחות האינדיבידואלית של כל רקדן בתוך כוריאוגרפיה "גדולה מהחיים".
בשנת 2015 הקימו מרין ונחום את בית הספר RE - SEARCH להכשרת רקדנים יוצרים - יוצרים רקדנים.
בית הספר מתמחה במחול עכשווי העושה שימוש במגוון רחב של יכולות המופיע, ובוגריו משתלבים בתעשיית המחול והתיאטרון בישראל ובעולם.
במרכז שלוש תוכניות: תוכנית מקצועית להכשרת רקדנים יוצרים, תוכנית שהות אמן וסדרת מופעים.
בית הספר הוקם בכותלי בית הספר "הבוסתן" בנתניה ובינואר 2023 עבר לשכונת הארגזים בתל אביב.
משנת 2000 מרין מלמדת בלט קלאסי, מחול מודרני, אימפרוביזציה, קומפוזיציה וסדנאות יצירה במסגרת בית ספר "הבוסתן", בית הספר RE - SEARCH ומסגרות שונות ללימוד מחול ברחבי הארץ.
בין השנים 2005–2014 לימדה פילאטיס ברשת דרור רז- פילאטיס, "נקודת איזון" בכפר מונש, "פילאטיסיטי" בת"א ובסטודיו "יעל פילאטיס" בבריסל.
BITTERFLY (2005) - יצירתה הכוריאוגרפית הראשונה, שהייתה גם שיתוף פעולה ראשון עם אורן נחום.
הדואט נוצר עבור פסטיבל "גוונים במחול" במרכז סוזן דלל והופיע בהמשך במספר מקומות, בהם פסטיבל MIMESQUARE בבלגיה.
Vanishing Point (2009) - דואט עבור פסטיבל "גוונים במחול" במרכז סוזן דלל.
את הדואט מבצעת מרין יחד עם אחותה הצעירה, סתיו מרין.
הדואט השתתף בפסטיבל miniaturs choregrphic בבלגרד וזכה בפרס על מקוריות בתפיסת הבמה והתלבושות אותם עיצבה מרין.
Sour & Sweet Waltz (2009) - יצירת וידאו-דאנס שנוצרה בשיתוף ליאור אביצור.
עלתה בבכורה בפסטיבל וידאודאנס ירושלים, והוקרנה בין השאר ב: ADF – Dancing for the Camera בצפון קרולינה, פסטיבל Framworks בניו יורק, Quinzena de Napolidanza באיטליה, ופסטיבל Dança De Almada בפורטוגל.
(2012) פרויקט R - עבודת מחול בשילוב ווידאו דוקומנטרי.
יצירה זו קיבלה תמיכה מטעם שגרירות בלגיה כחלק משיתוף פעולה בין ישראל ובלגיה, מהמכון הפולני, הממשלה הפלמית בבלגיה, שגרירות ישראל בבריסל, Tanzmasse NRW Centrum Jette Dance וחברת התעופה Brussels Airlines.
עלתה בבכורה בפסטיבל "מחולוהט" במרכז סוזן דלל, הופיעה בתיאטרון תמונע תל אביב, תיאטרון הקרנף ירושלים, תיאטרון הבוסתן נתניה, פסטיבל Jette Centrum Dance בריסל, ו-NRW Tanzmasse דיסלדורף.
(2013) רמיסיה - דואט באורך מלא שעלה בבכורה בפסטיבל "צוללן" בתל אביב, וזכה לייעוץ אמנותי מהיוצר והמחזאי איציק ג'ולי.
היצירה עוסקת בבחינה של המושג הפוגה, ובבועה הזוגית שמקבלת הגדרה חדשה בהתמודדות עם סיטואציה של מחלה.
לאחר הבכורה התקיימו הופעות נוספות במחסן 2 נמל יפו, אולם ענבל בסוזן דלל, מעבדת תרבות דימונה, תיאטרון הבוסתן נתניה ועוד.
פטריות בטון נמוכות - יצירת מחול תיאטרון המבוססת על מחקר של טקסט ותנועה.
עלתה בבכורה כחלק מאירועי 'יוצר אוצר' של עמותת הכוריאוגרפים בתמיכת קרן ביסטריצקי ומפעל הפיס לתרבות.
Void (2015) - טריו שעלה בבכורה בפסטיבל הרמת מסך במרכז סוזן דלל, בניהולו האמנותי של איציק ג'ולי.
בשנת 2016 עלתה גרסה מורחבת ליצירה זו, 2 # VOID - טריו באורך מלא מלווה במוזיקה חיה.
Like a Sex Machine (2017) - דואט שעלה בבכורה בפסטיבל "אינטימדאנס" בתיאטרון תמונע, בניהולם האמנותי של ענת כ"ץ וארז מעין שליו.
בשנת 2019 זכה הדואט בפרס ראשון בפסטיבל SOLOSUO בגרמניה.
Lovemissneeddead (2019) - בשיתוף התכנית להכשרת רקדנים יוצרים RESEARCH.
בכורה בפסטיבל "אינטימדאנס" בתיאטרון תמונע, בניהולם האמנותי של רננה רז ועופר עמרם.
(2019) רטרוספקטיבה - יצירה רטרוספקטיבית בהשתתפות 10 רקדנים, לכבוד חגיגות 30 שנה לסוזן דלל.
Raining Men (2020) - טריו שעלה בבכורה עצמאית בתיאטרון תמונע בתל אביב.
היצירה משתמשת בחזות הגברית של שלושת הרקדנים ומנסה למתוח את גבולות המגדר שלהם, לתחום מחדש את המקסימום הגברי והנשי הנורמטיבי והמקובל שבהם.
Green Fields (2021) - טריו שעלה בבכורה בפסטיבל "הרמת מסך" במרכז סוזן דלל, ונוצר במהלך תקופת הקורונה.
Toyzzzzz (2021) - שיתוף פעולה עם איגור קרוטוגולוב ו"תזמורת הצעצועים" ובביצוע 8 רקדנים.
היצירה עלתה בבכורה בפסטיבל עכו לתיאטרון אחר, שם זכתה בפרס ההצגה הטובה ביותר, וכן בפרסים על עיצוב החלל, התלבושות, התאורה, המוזיקה והתנועה.
בשנת 1999 זכתה במלגת לימודים מטעם קרן התרבות אמריקה-ישראל עבור לימודים בבי"ס למחול The Place בלונדון.
זכתה בתמיכת מפעל הפיס לתרבות עבור היצירות: Vanishing Point, BITTERFLY, זהירות!
פטריות בטון נמוכות, אוריגאמי, ובנוסף מענק ליצירה חדשה שמיועדת לעלות במהלך 2023–2024.
קיבלה מענקים מטעם קרן רבינוביץ' של עיריית תל אביב-יפו עבור היצירות 'BITTERFLY' (2005) ו-'Toyzzzzz' (2021).
בשנת 2010 זכתה בפרס אלכסנדר יזראלובסקי עבור עיצוב במה ותלבושות ליצירה 'Vanishing Point', בפסטיבל FKM בבלגרד.
עבור יצירתה 'פרויקט R' זכתה בתמיכה מטעם שגרירות בלגיה בתל אביב, המכון הפולני, הממשלה הפלמית - בלגיה, שגרירות ישראל בבריסל, חברת התעופה Airlines Brussels, מרכז Piano Fabriek, מרכז המחול Jette, ותוכנית Sound Image Culture.
יצירתה 'Toyzzzzz' הייתה הזוכה הגדולה בפסטיבל עכו לתיאטרון אחר ב-2021, וקטפה שבעה פרסים שונים בהם פרס ההצגה הטובה ביותר, וכן בפרסים על עיצוב החלל, התלבושות, התאורה, המוזיקה והתנועה.
אור מילשטוק (נולד ב-16 בנובמבר 1991) הוא יוצר ופזמונאי ישראלי, שידוע בעיקר בשל יצירותיו המשותפות עם עמרי קסטן.
ב-2022 יצא השיר הראשון שכתב מילשטוק לאמן, "על הכל" בביצועה של שירה גבריאלוב.
כמו כן, כתב את השירים "איזי" של בר אלפנדרי ונעה שאואט, ו-"לופ" ו-"הילד שבך" של ויולט.
כמו כן, כתב את השיר "אמא" של שירי מימון, שנכנס גם הוא לפלייליסט כאן גימל והיה מועמד ל-"שיר השנה" של רדיו דרום, וגם את שירה "רגל על רגל" שהגיע למקום ה-5 במצעד ההשמעות השבועי של מדיה פורסט.
בנוסף, כתב והלחין את השיר "כשעולה ירח" של יערה לוי.
ב-2024 כתב והלחין את השיר "רות עבור" של זאב נחמה, שזכה לשבחים ואומץ לקמפיין יום הזיכרון של עמותת נט"ל.
כמו כן, כתב והלחין את השירים "ילדה קטנה כותבת מכתב" של אמיר דדון ו-"נ נא נאמ נאמנה" של ספיר סבן, שנכנסו שניהם לפלייליסט גלגלצ והיו מועמדים בקטגוריית "שיר השנה" במצעד השנתי של ynet ו-גלגלצ.
ב-2025 יצא הסרט הקצר "שם טוב האבי 2" של תמיר בר, בו כתב, הלחין ועיבד את השירים "עבד כי ימלוך" ו-"אחד עומד ונואם", וייעץ מוזיקלית בשירים "Welcome to Ya Hood" ו-"אל תענה".
בנוסף, לקח חלק בשירים "העיניים הכחולות שלך" של שירה מרגלית, "מלאכים ושדים" של פלד, "אחים שלי איתי" של עידו מלכה, ו-"אל תלכי אלונה" של עודד פז והקסדות ("הפיג'מות").
באותה השנה יצאו גם אלבום האולפן השני של ספיר סבן, "נאמנה", בו כתב והלחין מילשטוק את כלל השירים לצד עמרי קסטן, סבן וסתיו שמש, השיר "שוא נח, אבא" בביצועו של עודד פז ובשיתוף האקדמיה ללשון העברית, ו-"עטופה בשריון" בביצוען של הלהקות הצבאיות בחיל החינוך והנוער, לצד שני פאולה צורי.
אור מאיר (נולד ב-28 בנובמבר 1983) הוא שחקן, במאי קולנוע ועורך ישראלי.
בשנים 1997-2002 הוא למד במגמת תיאטרון במקיף עומר.
בשנים 2003-2004 למד במכינה בסטודיו למשחק ניסן נתיב.
בשנים 2005-2008 למד בבית הספר למשחק מיסודו של יורם לוינשטיין.
בשנת 2011 למד בסדנת משחק מול מצלמה בשיטת צ'אבק בהנחיית שחר רוזן.
בשנים 2011-2015 למד אימון שחקנים בקבוצת המתקדמים של צ'אבק.
בשנת 2007 גילם את מוטי כץ בסדרת הדרמה של ערוץ 2 "מרחק נגיעה" הסדרה זכתה בפרס האקדמיה לטלוויזיה- סדרת הדרמה המקורית הטובה ביותר לשנת 2007.
בשנת 2008 שיחק את חבר של אלקנא בסדרת הדרמה של HOT "חשופים".
באותה השנה השתתף בסרט "יום חפיפה" בתפקיד אריאל.
כמו כן באותה השנה שיחק בסרט "ואני?", סרט קצר מאת ובבימוי אתגר קרת ושירה גפן הסרט היה מועמד בפסטיבל קאן.
בשנת 2009 זכה בתוכנית של ערוץ הילדים שנקראת "בוחרים מנחה".
באותן השנים כיכב בעונה השלישית בסדרת דרמת הנוער של ערוץ הילדים "האי" בתפקיד ג'פרי, אביר טיפש שתמיד חושב שהוא צודק.
חבר של קוזמו (שלומי ברטונוב).
בשנת 2010 התמודד בשעשועון של ערוץ 2 "1 נגד 100" שהנחה אברי גלעד.
בשנת 2011 שיחק בסרט "בחור טוב".
בשנת 2012 שיחק בתפקיד אליאל בסרט "אחותי את".
באותה השנה דיבב את חפר בסדרה "עמית המשאית".
כמו כן באותה השנה גם שיחק בסרט "ומה איתי?" גילם את אלעד.
בשנת 2013 גילם את דמותו של לירון בסרט "הקוף הירוק".
בשנת 2015 השתתף בפרסומת של "מסטיק MUST".
ב-2004 שיחק בהצגה "הלב" מאת ירון כפכפי ובבימויו, תיאטרון גושן ללילדים ונוער.
ב-2007 השתתף בהצגה "נער העפיפונים" מאת שלומית כהן-אסיף בבימויו של ירון כפכפי, תיאטרון גושן לילדים ונוער.
ב-2008 שיחק בהצגה "אמיל והבלשים" מאת עידו ריקלין בבימויו של רפי ניב בתיאטרון המדיטק חולון.
ב-2009 הופיע בהצגה "מאחורי המסך" מאת צביה הוברמן בתיאטרון גושן לילדים ונוער.
באותה השנה השתתף גם בהצגה "הלילה ה-12" מאת ויליאם שייקספיר בתיאטרון גשר.
ב-2010 הופיע בהצגה "העולם על פי אלון"- בבימויה של יעל טילמן, העמותה לקידום תיאטרון.
ב-2011 השתתף בהצגה "פרינסס מרי 7" תיאטרון בית ליסין.
ב-2012 שיחק בהצגה "הבית שאני אוהב"- בבימויו של רזי אמיתי, העמותה לקידום תיאטרון.
ב-2013 הופיע בהצגה "מלך סיאם" מאת ירון כפכפי, בבימויו של משה קפטן, בתיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער, ובתיאטרון המדיטק חולון.
באותה השנה השתתף גם בהצגה "הדיבר השמיני" - תיאטרון הנפש.
ב-2014 השתתף בהצגה "סוד הגן הנעלם" מאת דפנה אנגל בבימוי רענן פררה ומשה בן שושן, בתיאטרון הקיבוץ.
באותה השנה גם השתתף בהצגה "בגדי המלך החדשים" מאת עודד הארליך, בתיאטרון השעה הישראלי.
ב-2015 שיחק בהצגה "הברווזון המכוער" מאת עודד הארליך, בתיאטרון השעה הישראלי.
באותה השנה גם השתתף בהצגה "הלב האמיץ של אירנה סנדלר" מאת דפנה אנגל בבימוי משה קפטן.
ב-2016 הופיע בהצגה "אל ארץ צבי" מאת ובבימוי גדי צדקה.
ב-2017 השתתף בתיאטרון השעה הישראלי בהצגה "איתמר הילד העברי הראשון" שיחק בתפקיד ראשי גילם את איתמר.
ב-2021 שיחק בהצגה "מול כולם" שכתב אורי אוריין וביים משה קפטן.
ב-2023 שיחק בתפקיד ראשי בהצגה "זה שלי" על פי רב המכר של הסופר רן כהן אהרונוב, בתיאטרון השעה הישראלי.
אור פירון-זומר (נולדה ב-20 בפברואר 1988) היא ראש מועצת אורנית.
פירון-זומר היא בתם של ברוריה והשר לשעבר הרב שי פירון.
היא נכדתו של הרב אורי כהן, נכדתה של אסתר פירון לשעבר סגנית ראש עיריית בת ים, ונינתו של הרב פינחס קהתי.
נולדה בירושלים, עקרה עם הוריה לעפרה, חיה חמש שנים בקיבוץ עין הנצי"ב, ולאחר מכן התבססה באורנית.
עבדה כיועצת תקשורת וכראש המטה של מנכ"ל המשרד לאזרחים ותיקים תחת השר אורי אורבך.
ב-2015 הקימה את 'סופיה', חברה המספקת שירותי אֵבֶל, וניהלה את מערך נפטרי הקורונה מטעם "פורום חברות קדישא בישראל.
עד להיבחרה שימשה מנכ"לית חברת "גלובל פארמה".
כיהנה כדירקטורית בחברה העירונית ממשלתית "חלמיש" וחברת הנהלת ארגון יהדות צפון אמריקה למען יהודי אתיופיה.
נבחרה על ידי מגזין גלובס לנבחרת 40 הצעירים המבטיחים לשנת 2020.
היא בעלת תואר ראשון בהצטיינות במדעי המדינה ותקשורת בבר־אילן.
בבחירות לראשות מועצת אורנית ב־2024 זכתה פירון-זומר בראשות המועצה כשהיא מביסה את ראש המועצה לשעבר שלומי לנגר.
ראש המועצה היוצא ניר ברטל לא התמודד לכהונה נוספת.
נשואה לגל זומר (חשב בקבוצת עזריאלי) ואם לארבעה.
אור לומברוזו (נולדה ב-22 בפברואר 1989) היא שחקנית ישראלית.
למדה משחק בסטודיו למשחק ניסן נתיב, והיא בוגרת סדנאת אפמרווזציה מתקדמים בסטודיו למשחק ניסן נתיב בתל אביב.
אחד ממוריה בסטודיו היה מיכאל גורביץ'.
עוד לפני שסיימה את לימודיה בסטודיו היא עלתה את ההצגה "בדמי ימיה" על פי ש"י עגנון גילמה את תרצה, התפקיד זיכה אותה בפרס השחקנית המבטיחה בטקס פרסי התיאטרון לשנת 2017.
ב-2018 שיחקה בתפקיד משני בסרט "הבלתי רשמיים" גילמה את חלי.
באותה השנה שיחקה בסדרת הרשת של צוות מנחוס "שלושה על ירושה".
בנוסף באותה השנה שיחקה בסרט "רחוב דומינו" סרט קצר בבימוי של חיים ברבי.
ב-2019 שיחקה בסרט "עם התשוקות שלו" בתפקיד חנה.
בעבר שיחקה בסרט "דיוקן של איש ואישה", סרט סטודנטים של בית הספר לקולנוע ואומניות מעלה, בבימוי הלל רטה, שיחקה בתפקיד חנה.
"רינגו" – ירון אדלשטיין, בתפקיד ענת, שירלי, אולגה ושרת התרבות.
"שלום לך ארץ" – מוריה זרחיה, בתפקיד קרן ומורי.
"בדמי ימיה" – שי עגנון, בתפקיד ראשי- תרצה.
בימוי שיר גולדברג, עיבוד שחר פנקס.
"יתוש בראש" – זורז פדו, בתפקיד אז'ני.
"פונדק הרוחות" – נתן אלתרמן, בתפקיד ריבה ופלונית.
"חלום ליל קיץ" - וויליאם שיקספיר, בתפקיד נרסייה, פיה.
פסטיגל גיבורי על 2005 ריקוד ומשחק.
טרזן וג'יין - בתפקיד קאלה, בימוי חנוך רוזן.
אור כתב (נולד ב-27 בינואר 1997) הוא אתלט ישראלי, פעמיים אלוף ישראל (2020-2021) בהטלת כידון.
כתב מתאמן באגודת מכבי חיפה כרמל.
באליפות ישראל 2013 שנערכה ביולי סיים במקום שישי בהטלת כידון בתוצאה של 47.14 מטר.
באליפות ישראל 2014 שנערכה ביולי סיים במקום רביעי בהטלת כידון בתוצאה של 55.56 מטר.
באליפות ישראל 2015 שנערכה ביולי זכה במדליית ארד בהטלת כידון בתוצאה של 64.17 מטר.
באליפות ישראל 2016 שנערכה ביוני סיים במקום רביעי בהטלת כידון בתוצאה של 59.11 מטר.
באליפות ישראל 2017 שנערכה ביולי סיים במקום חמישי בהטלת כידון בתוצאה של 56.88 מטר.
באליפות ישראל 2018 שנערכה ביולי זכה במדליית כסף בהטלת כידון בתוצאה של 61.06 מטר, אחרי ניקולאי גילימוביץ' (61.70 מטר) ולפני עשהאל ארד (58.28 מטר).
באליפות ישראל 2019 שנערכה ביולי זכה במדליית כסף בהטלת כידון בתוצאה של 58.05 מטר, אחרי ניקולאי גילימוביץ' (63.57 מטר) ולפני ישראל מורדכייב (55.62 מטר).
באליפות ישראל 2020 שנערכה ביולי זכה במדליית זהב בהטלת כידון בתוצאה של 61.90 מטר, לפני ניקולאי גילימוביץ' (61.45 מטר) ואריאל אטיאס (58.49 מטר).
באליפות ישראל 2021 שנערכה ביוני זכה במדליית זהב בהטלת כידון בתוצאה של 62.78 מטר, לפני ניקולאי גילימוביץ' (58.21 מטר) ואריאל ממן (44.97 מטר).
באליפות ישראל 2024 שנערכה ביוני סיים במקום רביעי בהטלת כידון בתוצאה של 52.06 מטר.
אור עזרתי (1975 – 13 במאי 2020) היה איש תקשורת ופסיכולוג ישראלי.
עזרתי נולד ב-1975, בן יחיד לד"ר רותי עזרתי, תלמידתו ואשתו השנייה של ד"ר רפאל עזרתי, שניהם מרצים בחוג להפרעות תקשורת באוניברסיטת תל אביב.
אביו גדל בסלוניקי, שם נישא לאשתו הראשונה ממנה היו לעזרתי אחות למחצה, ששרדה את השואה ביוון עם הוריה, ואח נוסף למחצה שנולד בישראל.
עזרתי גדל בתל אביב וסיים את תיכון אליאנס.
הוא למד לתואר שני ושלישי בפסיכולוגיה קלינית באוניברסיטת תל אביב, עשה את ההתמחות שלו בשירותי הייעוץ של האוניברסיטה, והרצה במסגרת היחידה לנוער שוחר מדע באוניברסיטה.
את עבודת הדוקטורט שלו כתב בהנחיית פרופסור ראובן דר בנושא "אינטרוספציה בהפרעה אובססיבית קומפולסיבית: תפיסה ואינטגרציה של מצבי גוף פנימיים ב-OCD".
ב-1993 התגייס עזרתי לשירות צבאי את בגלי צה"ל, שם שימש עורך ומפיק, בין היתר של תוכניתו של יעקב אגמון "שאלות אישיות".
הוא המשיך לעבוד בתחנה כאזרח לאחר שחרורו.
לאורך השנים שיתף פעולה עם ערן סבאג - בשנים 2000–2006 ערך והפיק את התוכניות תאוריית הקשר, ובשנים 2008–2020 את התוכנית חיים של אחרים.
כמו כן הגיש בעצמו תוכניות דוקומנטריות ועיוניות, בין היתר על הנחיתה על הירח, זיכרון השואה בחברה הישראלית, המיתוס של בן-גוריון ועוד, ואת פינת האוכל "פונדק על הדרך".
ב-2005 הציע ניר ברק, שהיה אז המנכ"ל והבעלים של חברת "שוונג", לעזרתי להשתתף בפרויקט שבו יתעד את הפיכתו מאדם ממוצע לספורטאי.
עזרתי החל להתאמן עם רן שילון, ותיעד את חוויותיו בטור שבועי בשם "במהירות האור".
בתוך שנתיים סיים את מרתון פריז, ב-2008 סיים את מרתון טבריה בתוצאה 4:16 שע', ושנה לאחר מכן שיפר את התוצאה וסיים אותו ב-3:28 שע'.
ב-2008 החל גם להתאמן לאולטרה מרתון של פרוספורט למרחק 100 ק"מ, וסיים מרוץ זה בזמן של 14:33 שעות.
בשנים 2010-2014 כתב ב"הארץ" ו"דה מרקר", תחילה בתחום הקולינריה וביקורת המסעדות, ובהמשך גם בתחומי הספורט ופסיכולוגיה.
כפסיכולוג קליני, החל את דרכו המקצועית כמתמחה במרפאה לגיל הרך במרכז לבריאות הנפש ע"ש בריל רמת-חן בשנת 2006, שם המשיך לעבוד כפסיכולוג קליני מומחה עד לפרוץ מחלתו בשנת 2018.
התעניינותו של עזרתי בבישול החלה בילדותו, לאחר שאכל עם הוריו במסעדות של השף ישראל אהרוני.
סימן ההיכר שלו היה רעמת שיער מתולתלת.
עזרתי הלך לעולמו ב-13 במאי 2020 בבית החולים איכילוב, לאחר מאבק במחלת הסרטן.
הוא הותיר אחריו את אשתו, האדריכלית גגו עשת, ואת ילדיהם ינאי וימה.
שבוע לאחר פטירתו שידר שותפו ליצירה ערן סבאג תוכנית לזכרו.
אור מצא (נולד ב־31 בינואר 1991) הוא מוזיקאי, במאי, מפיק, תסריטאי ומהנדס קול ישראלי.
פיתח את מתודת MPA (ראשי תיבות של Modular Perspective Audio) – שיטת הפקה חדשנית, המבוססת על בניית חוויית שמיעה ריאליסטית ורב-שכבתית מנקודות מבט שונות.
מצא נולד וגדל בתל אביב.
למד בבית הספר לאמנויות תל אביב במגמת מוזיקה.
בשנת 2006 סיים את לימודיו במכללת BPM.
בשנת 2018 החל לשמש כמנהלו המוזיקלי של תיאטרון "יידישפיל".
במסגרת תפקידו כתב, עיבד והפיק מוזיקה להפקות התיאטרון.
בשנת 2020 יצר יחד עם אלכסה לרנר את "הכוורת" – סדרת אודיו עלילתית ראשונה מסוגה בישראל, אשר הופקה בתמיכתו של מוזיאון בית העיר בתל אביב.
הסדרה עוסקת בעולם הפשע בשכונת כרם התימנים במהלך שנות ה־70 וה־80, ונשענה על סיפורים אמיתיים שלא נחשפו קודם לכן לציבור.
לצורך כתיבתה, שיתף מצא פעולה עם סבו, שבעברו היה מעורב בפלילים כל סצנה בסדרה הוקלטה "בלייב" באתר שבו התרחשה במקור, תוך שימוש בשחקנים מהשורה הראשונה בישראל, ובהם אורי גבריאל, אוולין הגואל, נטע גרטי, יניב ביטון, גבי עמרני, יורם ארבל ואחרים.
גישה זו היוותה את הבסיס לשיטת "".
את פסקול הסדרה הלחין מצא בשיתוף יהודה קיסר.
"הכוורת" נרכשה לשידור על ידי "כאן 11 – תאגיד השידור הישראלי" ופורסמה בנובמבר 2021. בשנת 2022 זכה טריילר הסדרה בפרס הראשון (GOLD) בפסטיבל פרומקס.
יש עוד מישהו בחדר – דרמה קולית בחושך מוחלט
עיבוד לספרה הקלאסי של אגתה כריסטי "ולא נותר אף אחד" שנועדה להאזנה בתנאי חושך מוחלט.
"יש עוד מישהו בחדר" זכה להצלחה קופתית בולטת ולשבחים רבים מצד המבקרים.
בביקורת בעיתון "הארץ" כתבה מבקרת התיאטרון ננו שבתאי: הקלטה כה משובחת, מפורטת ובעלת עוצמה, שהיא יוצרת לאורכה תחושה מתעתעת, מערערת כמעט, שהדמויות בכל זאת נמצאות פיזית איתנו ברגעים אלה.
מזיגת האלכוהול, תזוזות קלות, כוס מתנפצת, קטעי המוזיקה והדיאלוג – כל אלה נשמעים חיים לגמרי, וזה מכניס את הצופה לדריכות דומה לזו של הדמויות הפועלות.
אלטלנה – שתי נקודות מבט
שיתוף פעולה היסטורי בין המכון למורשת בן-גוריון, מרכז מורשת מנחם בגין וגלי צה"ל לצורך הפקת סדרת אודיו עלילתית בת שלושה פרקים, שעסקה בפרשת הספינה אלטלנה.
לצורך ההקלטות הוקמו "סטים חיים" להפקת סצנות אודיו ריאליסטיות בקנה מידה חסר תקדים.
הסדרה פורסמה על ידי גלי צה"ל ובשנת 2025 זכתה למועמדות רשמית ב"פסטיבל הרדיו-דרמה הבינלאומי" בקנטרברי, אנגליה
בשנת 2023 יצרו "אולפני אודיודרמה" את "סיור האודיו העלילתי הרשמי של חברת "Google" בישראל".
בשנת 2024 יצרו לרנר ומצא עבור תאגיד השידור הישראלי סדרת אודיו עלילתית מקורית בשם "שישה באוקטובר", אשר עסקה באופן עקיף באירועי טבח שבעה באוקטובר.
כל אחד מהפרקים בחן פן שונה של המרקם החברתי בישראל ערב פרוץ המלחמה.
זוהי הסדרה הישראלית הראשונה שזכתה בפרסי הרדיו ב"פסטיבל הקולנוע של ניו יורק" – אחד מפרסי האודיו החשובים בעולם – לצד סדרות של נטפליקס, Wondery – אמזון, ו-CBC.
מצא נשוי לשחקנית אלכסה לרנר, שותפתו להקמת אולפני אודיודרמה ולהם בן.
+אלבומי אולפןשם היצירהשנת פרסוםמלחיןמפיקמעבדתמלילןשירי טבע וארץ – Musica Mundana2016VVVVפונדק הרוחות – מחזמר על-פי נתן אלתרמן2017VVהכוורת – פסקול הסדרה2021VV יש עוד מישהו בחדר – פסקול הסדרה2022VVV שישה באוקטובר פסקול הסדרה2024VVV
אוֹרַאדְיָה (ברומנית: Oradea, בעבר - Oradea Mare, בהונגרית: Nagyvárad (נאג'ווארד); בגרמנית: Großwardein (גרוסוורדיין); ביידיש: גרויסווארדיין) היא עיר ברומניה במחוז ביחור (Bihor) שבטרנסילבניה, המשתרעת על שתי גדותיו של הנהר קרישול רפדה (Crişul Repede, "קרישול המהיר").
בעיר עצמה מתגוררים 206,527 תושבים (לפי מפקד שנערך ב-2002).
יחד עם הפרברים שאינם חלק מהעיר מגיע סך כל התושבים לכ-220,000.
העיר שוכנת על הנהר קְרִישוּל רֶפֶּדֶה, בקרבת הגבול עם הונגריה.
השם אוראדיה נגזר מהמילה ההונגרית Várad שמשמעותה "עיירה", מהשורש Vár שמובנו "עיר" או "מצודה".
האזכור הראשון לאוראדיה בשמה הלטיני ואראדינום (Varadinum) היה בשנת 1113. מצודת אוֹראדיה, שחורבותיה נותרו עדיין בימינו, הוזכרה לראשונה ב-1241 בשל השיפוצים המהירים והחיזוקים שנדרשו למנוע התקפה של המונגולים נגד העיר.
עם זאת, רק במאה ה-16 החל הגידול בשטח העיר.
במאה ה-18 תכנן המהנדס הוינאי פרנץ אנטון הילברנט את העיר בסגנון בארוק, והחל מ-1752 נבנו כמה מנקודות הציון של העיר, ובהן הקתדרלה הקתולית, ארמון הבישוף, ומוזיאון ארץ קרישאנה או ארץ נחלי הקריש (Muzeul Ţării Crişurilor).
בספטמבר 1940 סופחה אוראדיה להונגריה יחד עם שאר חלקי טרנסילבניה שנכללו בתכתיב וינה.
אוראדיה היא אחת הערים המשגשגות ברומניה, בעיקר הודות למיקומה על הגבול ההונגרי, ובכך היא שער למערב אירופה.
העיר זכתה לתחייה כלכלית אחרי 1989 (סילוק השלטון הקומוניסטי), בעיקר בזכות התרחבות מגזר השירותים שנהנה מבסיס צרכנים חשוב.
האבטלה באוראדיה עומדת על 6.0%, קצת פחות מהממוצע ברומניה, אך גבוה מהממוצע במחוז ביחור (2%).
אורדאה מייצרת כ-63% מהתוצר התעשייתי של מחוז ביחור, אך גרים בה כ-34.5% מהאוכלוסייה של המחוז.
התעשיות העיקריות הן: ריהוט, טקסטיל וביגוד, הנעלה ומזון.
ב-2003 נפתח באוראדיה מרכז הקניות "שוק לוטוס", מרכז הקניות הגדול הראשון שנפתח בעיר.
האדריכלות באוראדיה היא תערובת בין בנייה מהתקופה הקומוניסטית, בעיקר ברבעים החיצוניים, ובניינים היסטוריים בעיקר בסגנון הבארוק, שרידים לתקופה שהעיר הייתה חלק מהאימפריה ההבסבורגית ואחר כך האימפריה האוסטרו הונגרית.
בתקופת הקומוניזם ובשנות המעבר הראשונות של רומניה שלאחר הקומוניזם, רבים ממבנים היסטוריים אלה ננטשו או שמצב תחזוקתם היה גרוע.
מספר שנים לאחר נפילת המשטר הקומוניסטי, החלו במלאכת שחזורם של רבים ממבנים אלה למצבם הקודם, בין השאר הודות לתמיכה כלכלית של האיחוד האירופי.
היהודים הנאולוגים, ששאיפתם להסתגלות לחברה המודרנית שמסביבם הביאה להיפרדותם מהיהדות האורתודוקסית, בנו ב-1878 את הבניין המרשים של בית הכנסת הנאולוגי ציון על גדת הנהר קרישול רפדה.
היהודים האורתודוקסים בנו בתורם ב-1890 בית כנסת מפואר משלהם, בית הכנסת ה"ישראליטי (יהודי) האורתודוקסי".
האדמו"ר רבי ישראל הגר מוויז'ניץ, הגיע עם חסידיו מויז'ניץ לאוראדיה במהלך מלחמת העולם הראשונה.
הוא הנהיג בה את חצרו, עד מותו בשנת 1936. נקבר שם ובשנת 1950 הועבר ארונו לבני ברק.
מרבית יהודי הקהילה והקהילות שבסביבה נספו במחנה ההשמדה בירקנאו שמקומפלקס המחנות אושוויץ כשכ-30,000 נשלחו מגטו אוראדיה להשמדה.
אוסקר פודור, (במקור פוקס בהונגרית: Fodor Oszkár; נאג'ווארד, 4 בינואר 1880 – בודפשט, 5 בינואר 1950) היה שחקן, במאי תיאטרון, דרמטורג, סופר ומנהל תיאטרון יהודי-הונגרי.
ד"ר בלה דיאושי (מקודם נוסבאום; בהונגרית: Diósy Béla; נאג'ווארד, 30 בינואר 1863 – בודפשט, 19 באפריל 1930) היה מבקר מוזיקה יהודי-הונגרי, בין החשובים בהונגריה בתקופתו, סופר, עיתונאי, פרופסור באקדמיה למוזיקה.
יוסף עופר (הרש) (16 ביוני 1929 – 25 באוגוסט 2003) היה סופר וטייס ישראלי, מראשוני חיל האוויר הישראלי.
אתרי תיירות חשובים בעיר הם מרכז העיר, ומרכז המרפא באילה פליקס (Băile Felix) המצוי מחוץ לעיר ונגיש ברכבת.
מוזיאון חבל נהרות הקריש (Muzeul Ţării Crişurilor) – מוזיאון מתקופת הבארוק ולו 365 חלונות.
הקתדרלה הברוקית (Catedrala barocă) - הקתדרלה הבארוקית הגדולה ברומניה.
הכנסייה עם ירח (Biserica cu Lună) כנסייה ייחודית באירופה עם שעון המראה את תצורת הירח העכשווית.
שם פעל החל משנת 1907 הקולנוע "אוראניה", הראשון באוראדיה, מיוזמתו של ינה סייקאי (סקלי) (Székely Jenő).
מוזיאון "אנדרה אדי" ("Muzeul "Ady Endre) – ביתו של אחד מגדולי המשוררים ההונגריים.
התיאטרון הממלכתי (Teatrul de Stat) – תוכנן בידי שני ארכיטקטים אוסטרים בסוף המאה ה-19.
יש באוראדיה כמאה כנסיות של הזרמים השונים בנצרות, כולל הכנסייה הבפטיסטית הגדולה במזרח אירופה ושלושה בתי כנסת (כיום רק אחד פעיל).
ב-1780 נפתחה בעיר האקדמיה המלכותית שבה למדו תחילה פילוסופיה ואחר ב-1788 נוסף בית הספר למשפטים.
מוסד זה שימש בסיס לאוניברסיטה של אוראדיה שכיום לומדים בה 20,000 סטודנטים ב-15 פקולטות.
בעיר פועלים תיאטרון ותזמורת סימפונית.
על פי המפקד שנערך בשנת 2002:
רשת התחבורה הציבורית מנוהלת בידי Regia Autonomă Oradea Transport Local) OTL) וכוללת 3 קווי רכבת חשמלית וכמה קווי אוטובוסים.
בעיר שלוש תחנות רכבת, מרכזית המצויה במרכז העיר קרוב לרובע Vie, מזרחית, ומערבית המצויה ברובע Ioşia.
אוראז (Urease) הוא אנזים חלבוני המזרז הידרוליזה של שתנן לפחמן דו-חמצני ואמוניה.
אנזים זה קיים בבקטריות, שמרים ומספר סוגי צמחים.
ב-1926 הראה ג'יימס בטשלר סאמנר כי האוראז הוא חלבון.
הטמפרטורה האופטימלית לפעילותו של החלבון היא 60 מעלות צלזיוס, וה-pH האופטימלי הוא 7.4. מתכות כבדות יכולות לעכב אנזים זה.
אוראו הוא השם המסחרי של עוגיות-סנדוויץ' פופולריות המיוצרות על ידי חטיבת נביסקו שבתאגיד המזון קראפט האמריקאי.
העוגיות מכילות מילוי מתוק והוא נמצא בין זוג ביסקוויטים בטעם שוקולד.
אוראו היא ככל הנראה העוגייה הנמכרת ביותר במאה ה-20, וישנן הערכות כי מאות מיליארדים מהן נמכרו מאז השקתן.
העוגיות משולבות במאפים מגוונים (דונאט אוראו, סופגניות אוראו, עוגות אוראו), גלידות אוראו ומאכלים נוספים.
על אף שמקור השם אינו ידוע, קיימות מספר השערות בנוגע לכך.
יש הטוענים שמקורן במילה הצרפתית "Or" שפירושה "זהב", או במילה היוונית ωραίο (אוראו) שפירושה "טוב" או "אטרקטיבי".
אחרים מאמינים שהעוגייה נקראה כך בגלל שזו מילה פשוטה וקלה להגייה.
תאוריה אחרת היא ששורשי המילה במילה היוונית "Oreodaphne", זן עץ במשפחת העריים.
תאוריה זו נתמכת בעובדה שהעיצוב המקורי של האוראו כלל זר עריים, וכן בשל העובדה שהשמות של כמה מהעוגיות שיוצרו על ידי חטיבת נביסקו נבעו ממקורות בוטניים, ביניהן עוגיות הלוטוס.
עוגיות אוראו הוצאו לשוק על ידי חברת נביסקו בפברואר 1912. השוק הבריטי היה יעדה הראשון של החברה.
בתחילה היו העוגיות בצורת "תלולית" ובשני טעמים: "קרם" ו"מרנג לימון".
הן נמכרו עבור 30 סנט לפאונד בתוך קופסאות שימורים עם מכסה זכוכית אשר אפשר להביט בעוגיות אשר בקופסה.
בשנות ה-20 של המאה ה-20, בשל הפופולריות הגדולה של טעם הקרם על פני הלימון, הפסיקה החברה לייצר את העוגיות בטעמו של האחרון.
בשנת 1952 יצאה העוגיה בצורתה המוכרת כיום.
בשנת 2000 נרכשה חברת נביסקו, יצרנית העוגיות, על ידי חברת פיליפ מוריס, ומוזגה בתוך תאגיד המזון קראפט שבבעלותה.
הן מיובאות ממפעל נביסקו בספרד.
פרט לעוגיה "הקלאסית", בעולם משווקים סוגים שונים רבים של עוגיות אוראו הנבדלות בטעמים ובצורות.
ביניהן, "אוראו מוזהבות" בטעם וניל, "מיני אוראו", "אוראו ממולאות כפליים" המכילות כמות כפולה של קרם, "אוראו THIN" עוגיות רזות השוות לחצי עוגיה ועוד עוגיות בטעמים, גדלים או כמויות שונות.
בארצות הברית משווקים גם מעדני חלב תחת השם אוראו והגביעים ממולאים כך שיש בהם שתי שכבות.
כמו כן, נמכרות בישראל ובשאר העולם גליליות אוראו, במארזים מותאמים למוצר.
יש מעל ל-63 טעמים של אוראו בכל העולם.
מוסדות "אור תורה" ע"ש ארוינג סטון הוא ארגון גג של מוסדות חינוכיים וחברתיים של האורתודוקסיה המודרנית.
רשת אור תורה סטון הוקמה בשנת 1983. היא כוללת מספר רב של מוסדות ופרויקטים ברחבי הארץ והעולם.
הרשת שמה לה למטרה "להאיר את החשיבות והרלוונטיות של היהדות והתורה בישראל ובתפוצות".
הארגון כולל רשת חינוכית ובה חטיבות ביניים, תיכונים, ישיבות תיכוניות, אולפנות, ישיבת הסדר, אולפן גיור ופרויקטים למנהיגות דתית-לאומית.
בין מוסדות הרשת ניתן למצוא את תוכנית "יחד" לגיבוש זהות יהודית; ארגון "יד לאישה" המייצג נשים עגונות ומסורבות גט; תוכנית "דרכנו" במסגרתה מגיעים לישראל בני נוער יהודים עם צרכים מיוחדים; ומדרשת או"ת לינדנבאום, מדרשה לנשים המשלבת שירות מלא בצה"ל ולימוד תורה.
לרשת כ-250 שליחים ברחבי העולם, אשר הוכשרו על ידי הרשת ומכהנים בתפקידי רבנות וחינוך בקרב יהדות התפוצות.
תוכניות הרשת מופעלות בקרב קהילות יהודיות מגוונות ברחבי העולם.
בבסיס פעולתם של המוסדות עומד חזונו של מייסד, ראש ונשיא הרשת לשעבר, הרב שלמה ריסקין, השואף להוביל שינויים היסטוריים בעולם היהדות בהתאם להלכה האורתודוקסית.
לצדו של הרב ריסקין עומד בהנהגת הרשת הרב דוד סתיו, יו"ר ארגון רבני צהר ורב העיר שוהם.
את הארגון הקים הרב שלמה ריסקין בשנת 1983 ובמסגרתו קמה באפרת הישיבה התיכונית נווה שמואל.
שנה לאחר מכן הוקמה גם האולפנה לבנות נווה חנה באלון שבות.
בשנת 1985 חבר הרב חיים ברנדר לרב ריסקין ולמוסדות "אור תורה" הצטרפו ישיבת המבתר (לימים ישיבת או"ת מחנים) ומכללת ברוריה (לימים מדרשת לינדנבאום).
בשנת 1990 נפתח המכון להכשרת טוענות בית דין (נכון ל-2009 פועל המכון יחד עם מכללת לנדר) וב-1997 הוקם מרכז יד לאישה המטפל ומסייע לנשים המצויות בתהליכי גירושין מורכבים.
בשנת 1998 נפתחו בירושלים, בשכונת רמות, שני תיכונים של הרשת - ישיבה תיכונית לבנים ומדרשה תיכונית לבנות.
בזמן האחרון נפתחו תיכון "דרך אבות" לבנים באפרת, ואולפנת "אוריה" בגוש עציון.
בשנת 2008, הוקם המרכז להבנה ושיתוף פעולה יהודי-נוצרי.
בשנת 2011 הוקמה ישיבת ההסדר מחניים על גבעה הסמוכה להתנחלות מגדל עוז.
משנת 2015 משמש כיו"ר עמית של המוסדות לצד הרב ריסקין, גם הרב דוד סתיו.
ב-4 באוקטובר 2017, הודיע הרב ריסקין כי בקיץ 2018 הוא צפוי לפרוש מתפקידו כראש רשת מוסדות אור תורה סטון.
בנובמבר 2018, החל הרב קנת ברנדר לכהן כראש רשת מוסדות אור תורה סטון בעקבות פרישתו של הרב ריסקין.
עוד קשורים לרשת: מכון עמיאל, ישיבת שי"ח ובית מורשה.
הארגון משתייך לזרם האורתודוקסיה מודרנית ודוגל בערכי הציונות הדתית לצד ערכים מערביים מודרניים.
רוח הארגון פתוחה, יחסית, לחינוך הממלכתי-דתי, ולצד התכנים והערכים החינוכיים יש דגש רב גם על תכנים חברתיים.
אולפנא לבנות אוריה בגוש עציון
האולפנא לבנות אור תורה סטון ברמות
אולפנא לבנות נווה חנה בגוש עציון
ישיבה תיכונית נווה שמואל באפרת
תיכון תורני תיכון דרך אבות באפרת
הקריה לחינוך תורני חברתי, ישיבה תיכונית אור תורה סטון ברמות
מדרשה תורנית לבנות לינדנבאום בירושלים
מדרשה תורנית לבנות לינדנבאום-לוד בלוד
מדרשה תורנית לבנות לינדנבאום-מתת בכרמיאל
מכון להכשרת רבנים ומורים לקראת שליחות מכון שטראוס- עמיאל ומכון ברן-עמיאל
קמפוס קריית שושנה ("גבעת המבתר") - גוש עציון
כולל הסמכה לרבנות תורת יוסף
מכון להכשרת רבנים ומורים לקראת שליחות בחו"ל מכון שטראוס- עמיאל ומכון ברן-עמיאל
המרכז להבנה ושיתוף פעולה יהודי-נוצרי (CJCUC)