tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
סמוך לחופי יפן מצויים שקעים אוקייניים: שקע יפן במזרח – שנוצר כתוצאה מנחיתת הלוח הפסיפי מתחת ללוח אוחוצק במזרח, ושלושה שקעים נוספים בדרום-מזרח: שקע ריוקיו, שקע ננקאי ושקע סורוגה – שנוצרו כתוצאה מנחיתת הלוח הפיליפיני האוקייני מתחת ללוח האמורי היבשתי בחלקו הצפוני ומתחת ללוח אוקינאווה בחלקו הדרומי.
מצפון לשקע יפן נמתח שקע קוריל-קמצ'טקה ומדרום לו – שקע מריאנה.
תנועת הלוחות באזור גורמת לרעידות אדמה מרובות, דוגמת זו שאירעה בעיר קובה בשנת 1995. אזורי הפחתה (מקום בו חודר לוח טקטוני אחד אל מתחת ללוח טקטוני אחר) אלה יצרו את קשת האיים של יפן, המהווה חלק מטבעת האש הגעשית.
מדענים מהמעבדה הסייסמולוגית במכון הטכנולוגי של קליפורניה טוענים כי רעידת האדמה – שנמשכה 5 דקות – גרמה לתזוזה של קו החוף היפני עד 2.4 מטרים מזרחה (לכיוון יבשת אמריקה).
תוצאות התזוזה ייוודעו בשנים הקרובות.
תזוזה נוספת נגרמה לציר הגוף (Figure axis) של כדור הארץ, שהוסט בעקבות הרעש בכ-10 ס"מ – מדידה שעדיין אינה סופית.
כתוצאה מכך יסתובב כדור הארץ מהר יותר סביב צירו החדש וייגרם קיצור של היממה ב-1.8 מיקרושניות.
ההסבר לכך הוא כי ציר הגוף – הציר סביבו מתאזנת המסה של כדור הארץ – זז בעקבות רעידת האדמה בכ-10 ס"מ בגלל מעבר של מסה רבה לכיוונו.
אין מדובר בשינוי קיצוני, אלא בשינוי הדומה למתרחש דרך קבע בחילופי העונות מתנועתו של זרם הגולף.
מעבר המסה גורם להאצה בסיבוב כדור הארץ סביב עצמו, בדומה לאפקט המחליק: הצמדת הידיים לגוף גורמת למחליקים על קרח להסתובב מהר יותר.
החוקרים טוענים כי ככל שמוקד רעידת האדמה קרוב יותר לקו המשווה – כך תגדל השפעתו על מהירות הסיבוב.
עוד הם טוענים כי סטייה זו צפויה בעקבות רעידות אדמה בעוצמה גבוהה.
סטייה דומה – 8 ס"מ וקיצור היממה ב-1.6 מיקרו שנייה – תועדה גם ב-2010, בעקבות רעידת האדמה בצ'ילה.
עדיין לא ברור אם קיים קשר בין חידוש הפעילות הגעשית בתחומי המתחם הגעשי קירישימה – המצוי בשדה הגעשי שינמואדקה באי קיושו – לבין לרעידת האדמה.
ההתפרצות החלה ב-13 במרץ, יומיים לאחר רעידת האדמה.
התפרצות קודמת במתחם הגעשי נרשמה בסוף ינואר ובתחילת פברואר 2011.
מוקד רעידת האדמה היה בעומק של 24.4 ק"מ, כ-130 ק"מ ממזרח לחצי האי אושיקה (Oshika) וכ-373 קילומטרים מטוקיו הבירה.
לאחר רעידת האדמה התרחשו באזור כ-250 רעידות עוקבות בעוצמה מ-5.0 ועד 7.1 בסולם מגניטודה לפי מומנט.
כעבור זמן קצר החלו להגיע גלי צונאמי בגובה ארבעה מטרים לחופי סנדאי והם הלכו והתעצמו.
גלי צונאמי שטפו את חופי הונשו המזרחיים, עברו את החומות שנבנו לעוצרם, וסחפו עמם בתים, כלי רכב, כלי שיט וכל הנקרה בדרכם, במשך יותר מ-11 שעות.
בעקבות רעידת האדמה פורסמו אזהרות צונאמי לחופיה המזרחיים של יפן וכן ליותר מ-20 מדינות נוספות, בהן ניו זילנד, אוסטרליה, רוסיה, הפיליפינים, אינדונזיה, טאיוואן, פפואה ניו גינאה, נאורו, ארצות הברית (גואם, הוואי, איי מריאנה הצפוניים והחוף המערבי), קנדה, מקסיקו, ניקרגואה, קוסטה ריקה, פרו וצ'ילה.
בפיליפינים, בהוואי ובאי הרוסי סחלין החל פינוי תושבים מחשש לפגיעה של גלי הצונאמי.
מהירות ההתקדמות של הצונאמי באוקיינוס השקט הייתה כ-850 קמ"ש.
מרביתם של האנשים נהרגו בערי החוף של שלושה מחוזות בחבל טוהוקו: מיאגי (9,538), איווטה (4,673) ופוקושימה (1,611) וכמה עשרות נהרגו באתרים נוספים, כך למשל בטוקיו נהרגו שבעה בני אדם ונפצעו 117 בני אדם.
בעקבות רעידת האדמה והצונאמי פרצו שריפות רבות ונגרם נזק לתשתיות, בהן גם תחנות כוח גרעיניות ובתי זיקוק.
הרס מוחלט נגרם למעל מ-100 אלף בתים, ונזק כבד לקרוב ל-300 אלף בתים ולמאות כבישים.
ביפן הורגשו לאחר הרעידה הראשית יותר מ-160 רעידות משנה, מתוכן 141 בעוצמה הגבוהה יותר מ-5 בסולם מגניטודה לפי מומנט.
מספר שעות לאחר רעידת האדמה, נפרץ במחוז פוקושימה סכר שגרם להיסחפותם בזרם של בתים רבים באזור.
פגיעת הצונאמי בתחנת הכוח הגרעינית פוקושימה 1 גרמה לאסון הגרעיני השני בחומרתו אי-פעם, אירוע שדורג כ"תאונה רבתי" - החומרה המרבית (7 מתוך 7) על פי הסולם הבינלאומי לאירוע אטומי ורדיולוגי.
מערכות הקירור בתחנת הכוח נפגעו בצונאמי, דבר שהביא לעליית הלחץ והחום בחמישה כורים גרעיניים במתחם.
באזור תחנת הכוח הוכרז מצב חירום והוחלט על פינויים של כ-160,000 תושבים המתגוררים ברדיוס של עשרה קילומטרים מהמתקן.
בסוף מרץ 2017 החליטה יפן להחזיר את התושבים שגרים עד 4 ק"מ מהכור.
ב-12 במרץ, יותר מיממה לאחר רעידת האדמה, אירע באחד המבנים בתחנת הכוח בפוקושימה פיצוץ שמוטט חלק מקירות וגג המבנה, והביא למותם של שניים ופציעתם של נוספים מקרב עובדי הכור ששהו במקום.
ב-14 במרץ, אירע פיצוץ דומה במבנה נוסף של הכור.
הסיכון בחשיפת ליבת הכור עדיין קיים אך במדידות שנערכו באזור לא התגלתה דליפה רדיואקטיבית משמעותית עד עתה.
גלי המים גרמו להצפת שדה התעופה בסנדאי, וכן הוחלט על השבתת נמלי התעופה הבינלאומיים נריטה והנדה בטוקיו והסטת הטיסות לנמלי תעופה חלופיים.
בנוסף, גרמה הרעידה להשבתת מרבית מערך התחבורה הציבורית בטוקיו.
ארבע רכבות נעלמו על נוסעיהן, ככל הנראה לאחר שנסחפו בזרמי המים.
בעיר קרסנט סיטי השוכנת בצפון קליפורניה נפצעו שלושה אנשים ואחד נעדר, בעקבות גלי הצונאמי שפקדו את חופי צפון-מערב ארצות הברית.
בנוסף, נגרמו נזקים כבדים למעגן ולכמה עשרות סירות שעגנו בו באותה עת.
למדינה הוגש סיעו בינלאומי על ידי 118 מדינות ו-28 ארגונים לרבות משלחת ישראלית בראשות אלעד סקר.
ב-7 באפריל 2011, כארבעה שבועות לאחר רעידת האדמה, התרחשה רעידת אדמה נוספת במגניטודה 7.1 סמוך לסנדאי ונרשם צונאמי שהגיע בשיאו ל-76 ס"מ.
הרשויות מסרו על 4 הרוגים וכ-100 פצועים ועל דליפת מים באתר הגרעיני באונגואה.
זמן קצר לאחר רעידת האדמה התרחשה התפרצות של הר הגעש קאראנגטאנג באינדונזיה.
רעידת אדמה נוספת במגניטודה 7.0 התרחשה ב-10 ביולי 2011. אזהרת צונאמי שיצאה להוואי ולמדינות האוקיינוס השקט בוטלה לאחר שגל בגובה של 10 סנטימטרים פגע בחופי צפון-מזרח יפן, ללא נזק וללא נפגעים.
רעידת האדמה והצונאמי בקאנטו (ביפנית: Kantō daishinsai ,関東大震災) הייתה רעידת אדמה חזקה שפקדה את מישור קאנטו שבאי הונשו, יפן, ביום שבת, 1 בספטמבר 1923 בשעה 11:58:44. ממקורות שונים עולה שהרעידה נמשכה בין ארבע לעשר דקות.
רעידת האדמה הייתה בגודל 7.9 בסולם מגניטודה לפי מומנט, הגדולה ביותר שנמדדה במאה ה-20. מוקדהּ היה מתחת לאי אושימה שבמפרץ סגאמי, השוכן דרומית למחוז קנאגאווה.
הגורם לרעידת האדמה היה נחיתת הלוח הפסיפי בעל הקרום הימי, אל מתחת ללוח הצפון אמריקאי ולוח אוחוצק בעלי הקרום היבשתי.
עם זאת, ככל הנראה, גם לתהליך ההפחתה שמתקיים בין הלוח הפיליפיני ללוח האירואסייתי, ובין הלוח הפסיפי ללוח האירואסייתי, היה תפקיד משמעותי בהתרחשות רעידת האדמה.
מדובר בצומת של 4 לוחות טקטוניים שהתהליכים ביניהם גורמים לכל רעידות האדמה ההרסניות ביפן.
רעידת האדמה זעזעה את טוקיו, את עיר הנמל יוקוהמה, ואת מחוזות צ'יבה, קנאגאווה ושיזואוקה, והסבה נזק כבד בכל אזור קאנטו.
בשל עוצמתה הרבה של הרעידה, פסל הבודהה הענק במקדש קוטוקו-אין שבקמקורה, המרוחק כ-60 קילומטר מהמוקד, ושמשקלו 121 טון, הוסט יותר מחצי מטר ממקומו.
מכיוון שרעידת האדמה ארעה לקראת שעת הצהריים, אנשים רבים עסקו באותה עת בבישול אוכל, ורבים נספו בשריפות שפרצו בעקבות זאת.
חלק מהשריפות הפכו לסופות אש, עקב הרוחות החזקות שנשבו באזור, שכילו חלקים גדולים מהערים.
אובדן החיים הגדול ביותר במקום אחד, התרחש כשסופת אש הציתה מחסני מדים צבאיים בטוקיו, בהם חיפשו כ-38,000 אנשים מקלט לאחר הרעידה ומקור אחר מדווח על 44,000 איש.
באותה עת, נשבה סופת טייפון באזור קאנטו, והרוחות העזות ליבו את האש, וגרמו להתפשטותה לאזורים נוספים.
השריפות אף הרסו את תשתית המים של העיר, דבר שהקשה מאוד על מאמצי הכיבוי, שנמשכו עד 3 בספטמבר.
מרבית מההרוגים ברעידת האדמה מתו כתוצאה מהשריפות.
מפולות אדמה שהתרחשו במחוז קנאגאווה בעקבות רעידת האדמה, קברו כפרים שלמים או סחפו אותם, וגרמו למותם של 800 בני אדם.
מפולת בוץ אחת סחפה כפר שלם, רכבת נוסעים ותחנת רכבת לתוך הים.
רעידת האדמה גם גרמה לגל צונאמי בגובה 10 מטרים שפגע בתוך דקות במפרץ סגאמי, חצי האי בוסו , איי איזו והחוף המזרחי של חצי האי איזו .
מספר ההרוגים אינו ידוע בוודאות, אך ההערכות נעות בין כ-104,600 למעל 110,000 ועד 142,800 הרוגים מרעידת האדמה, מהשריפות ומהצונאמי.
לאחר הרעידה הודיעה ממשלת יפן על ממשל צבאי, והורתה לכל יחידות המשטרה לשמור על הסדר הציבורי.
במקביל, החלו להתפשט שמועות שקוריאנים מנצלים את המצב, מציתים שריפות נוספות ובוזזים בתים.
שמועות אלו הגיעו עד הוקאידו - מרחק של 800 קילומטרים מטוקיו.
הרגשות האנטי-קוראניים התגברו נוכח פעילותה של תנועת העצמאות הקוריאנית, תנועה למען שחרור קוריאה מהסיפוח היפני שהתנקשה בבכירים יפנים והייתה מעורבת בפעילות אנטי-יפנית.
ברחבי טוקיו ויוקוהמה החל המון לטבוח בקוריאנים.
ממשלת יפן דיווחה שבשבוע הראשון של חודש ספטמבר נרצחו 231 בני אדם, אך מקורות אחרים מעריכים שהמספר האמיתי הוא בין 6,000 ל-10,000 קורבנות.
קבוצות אזרחים הקימו מחסומי דרכים שעצרו אנשים, ובחנו באמצעות שיבולת את מוצאם, כאשר אנשים ממוצא קוריאני הוכו, נעצרו או נרצחו, כל זאת בשיתוף פעולה עם הרשויות.
גם אנשים שלא היו ממוצא קוריאני אך היו שונים מהיפנים, כגון סינים, אוקינאווים ואפילו יפנים מאזורים אחרים ביפן, הותקפו ואף נרצחו.
בתגובה, פרסה ממשלת יפן את הצבא היפני הקיסרי ברחבי המדינה, וזאת כדי להגן על התושבים הקוריאנים.
כמו כן, פרסם הצבא עלונים שהפריכו את השמועות והזהירו את התושבים מפני פעולות לא חוקיות, אך לרוב פעולות אלה נפסקו רק כשהצבא פעל כנגד אותן קבוצות תוקפניות.
במקביל, השתמשה ממשלת יפן וההנהגה הצבאית בהתקוממות ובפרעות שהתרחשו במדינה כדי לרסן מתנגדים למשטר הקיים, ולעצור אותם באשמת ניצול המצב כדי להפיל את הממשלה ואת הקיסר.
מנהיגים סוציאליסטים, אנרכיסטים וקומוניסטים נעצרו ונרצחו על ידי המשטרה והצבא.
הפרסומים אודות הטבח, ומעורבות השלטונות בו מעורפלים, והממשלה היפנית עשתה ועושה מאמצים עד ימים אלה כדי להכחיש את היקף הטבח, ואף לאסוף ספרי לימוד מבתי ספר שעסקו בנושא.
גם בזמן אמיתי, רק עיתונים ספורים פרסמו ידיעות אודות מעשי הטבח.
יפנים רבים פירשו את רעידת האדמה כעונש משמיים על כך שהעם היפני התדרדר לסגנון חיים מערבי שכלל אנוכיות, חוסר מוסר וחומרנות.
הם ראו ברעידה הזדמנות לבנות מחדש את עיר הבירה, ובכך לבנות מחדש את מערכת הערכים היפנית.
בשנת 1960 נקבע 1 בספטמבר כיום מניעת אסון כדי לזכור את קורבנות רעידת האדמה ואת חשיבות ההתכוננות אליה.
בבתי הספר ברחבי המדינה עומדים תלמידים דקת דומייה, ונערכים תרגילי חירום לפינוי בעת רעידת אדמה.
רעידת האדמה בצ'ילה ב-2015 הייתה רעידת אדמה שהתרחשה באוקיינוס השקט 46 ק"מ ממערב לעיר איאפל שבצ'ילה ב-16 בספטמבר 2015 בשעה 19:54:33 לפי שעון צ'ילה, בעומק 25 ק"מ.
הרעידה הייתה בעוצמה של 8.3 בסולם מגניטודה לפי מומנט והורגשה כדרגה VIII בסולם מרקאלי.
גל צונאמי בגובה 4.5 מטר נצפה בחוף צפונית למוקד.
רעידת האדמה התרחשה לאורך אזור ההפחתה שבין שני לוחות טקטוניים: הלוח הדרום-אמריקאי ולוח נסקה.
אזור החוף של צ'ילה ידע בעבר רעידות אדמה גדולות בגבול זה בין הלוחות, בהן רעידת האדמה בוואלדיביה (1960) (הנקראת גם "רעידת האדמה הצ'יליאנית הגדולה") בה נהרגו אלפי אנשים, רעידת האדמה ב-2007, שגרמה לשני הרוגים ולהרס של כ-4,000 בתים וורעידת האדמה ב-2010 בה נמנו 562 הרוגים וכ-1,500,000 בתים נהרסו.
נמנו לפחות שבעה רעשי משנה בעוצמה של 6.0 ויותר בסולם מגניטודה לפי מומנט.
ב-7 בספטמבר 2017 בשעה 23:49 (לפי שעון מקסיקו) אירעה רעידת אדמה במקסיקו בעוצמה של 8.1 בסולם מגניטודה לפי מומנט ובעומק של כ-69.7 קילומטרים.
מוקד הרעש היה לחופה של מדינת צ'יאפס שבמקסיקו, כ-87 קילומטרים מדרום לעיר פיחיחיאפן .
לפי דיווחים רשמיים של הרשויות ישנם 216 הרוגים.
בנוסף, הרעש גרם למספר מבנים בבירתה של מקסיקו, מקסיקו סיטי, לרעוד, מה שגרם לאנשים להתפנות מן העיר.
מלבד מוקד הרעש נמדדו לפחות שישה רעשי משנה בעוצמה של מעל 5.0 בסולם מגניטודה לפי מומנט.
זו רעידת האדמה ההרסנית ביותר שהתרחשה במקסיקו מאז רעידת האדמה במקסיקו סיטי (1985), השנייה בעוצמתה מאז רעידת האדמה במקסיקו (1787), והחזקה ביותר שנרשמה בעולם בשנת 2017.
כשבועיים לאחריה הכתה במקסיקו רעידת אדמה נוספת, הפעם בפואבלה.
רעידת האדמה והצונאמי בסולאווסי התרחשו ב-28 בספטמבר 2018. תחילה אירעה רעידת אדמה רדודה שפגעה בחצי האי מינהאסה באי סולאווסי באינדונזיה, כאשר המוקד שלה ממוקם באזור דונגלה ההררי, במחוז מרכז סולאווסי.
רעידת האדמה אירעה במרחק 77 ק"מ מבירת המחוז פאלו , והורגשה חזק במרחק רב עד סמרינדה במזרח קלימנטן וגם בטאוואו במדינת סבה במלזיה, שתיהן באי בורנאו.
האירוע הזה התרחש לאחר רצף של רעשים מקדימים, שהגדולים בהם היו בעוצמה של 6.1 בסולם מגניטודה לפי מומנט, והתרחשו מוקדם יותר באותו יום.
בעקבות הרעש המרכזי, יצאה התרעת צונאמי בקרבת במצר מקאסאר, אך היא בוטלה כשעה לאחר מכן.
עם זאת, צונאמי מקומי אחר כך פגע בפאלו, וסחף בדרכו בתים ומבנים בקו החוף.
ההשפעות המשולבות של רעידת האדמה והצונאמי הובילו למותם של לפחות 2,045 אנשים ול-5,000 נעדרים ולפציעתם של 10,000 נוספים.
בכך הפכה לרעידת האדמה הקטלנית ביותר באינדונזיה מאז רעידת האדמה בסומטרה (2009), כמו כן רעידת האדמה הקטלנית ביותר שהייתה בשנת 2018 הסוכנות האינדונזית למטאורולוגיה, קלימטולוגיה ולגיאופיזיקה (BMKG) אישרה כי הצונאמי נוצר כאשר על פי אומדן הגובה המרבי שלו 4 עד 6 מטרים, פגע ביישובים פאלו, דונגלה וממוג'ו לאורך המסלול שלו.
לרעש המרכזי קדמו רצף של רעשים מקדימים, שהתחילו כשלוש שעות קודם לכן בעוצמה של 6.1, ולאחר מכן התרחשו נוספים, כולם ממוקמים באזור סמו מדרום למוקד הרעש.
הרעש הראשוני התרחש בשעה 15:00 זמן מקומי.
רעידת האדמה פגעה בעומק רדוד של 10 ק"מ, בעוצמה של 5.9 עד 6.1. רעש חזק הורגש בדונגלה.
לפחות אדם אחד נהרג על ידי מפולת ו-10 אחרים נפצעו.
הרשויות אישרו כי עשרות מבנים ניזוקו או נהרסו ברעידת האדמה.
הרעש המרכזי שדווח בתחילה בעוצמה של 7.7 ולאחר מכן תוקן ל-7.5.
הרעש המרכזי התרחש בשעה 18:02, זמן מקומי, במהלך שעות העומס.
רעידת האדמה הורגשה עד לסמרדינה בירת מזרח קלימנטן, ובכן הורגשה באזורים נוספים במזרח, בדרום ובצפון.
באזורים רבים התרחשו הפסקות חשמל והתקשורת נפלה.
דווח כי יותר מ-500 מגדלי תקשורת אלחוטית נפגעו על ידי רעידת האדמה.
רשויות אינדונזיה אישרו כי איש לא היה מסוגל ליצור קשר עם אף אדם מדונגלה, העיירה הקרובה ביותר למוקד הרעש.
התקשורת חודשה לבסוף רק ב-30 בספטמבר.
התראות צונאמי פורסמו בפאלו ובדונגלה.
האזהרות נשלחו באמצעות SMS, על ידי משרד המידע והתקשורת האינדונזי.
נאמר שעל תושבי דונגלה לצפות לגלי צונאמי בגובה של 0.5–3 מטרים, בזמן שתושבי פאלו צריכים לצפות לגלי צונאמי בגובה של פחות מ-0.5 מטר.
למרות זאת, בפועל הצונאמי הכה בגובה רב מהצפוי.
תושבי פאלו דיווחו על גלים בגובה של יותר מ-2 מטרים, בעוד אחרים ציינו כי הגלים הצליחו להגיע לקומה השנייה.
פקידים אינדונזים רשמיים חישבו את זמן ההגעה המשוער של הצונאמי.
החישוב הצביע על כך שהצונאמי יגיע לפאלו כ-20 דקות לאחר רעידת האדמה.
בסביבות 17:27 זמן מקומי, מטאורולוגיים זיהו גלי צונאמי.
אזהרת הצונאמי בוטלה ב-17:37. באותו הזמן, הצונאמי פגע בפאלו.
גורמים רשמיים אישרו כי הגלים שפגעו בפאלו הגיעו למעשה לגובה של 5 מטרים, כאשר חלקם הגיעו כמעט לגובה של 6 מטרים.
הצונאמי תפס גאולוגים בהפתעה, שכן הצונאמי היה צפוי להיות בגובה נמוך, בגובה מרבי של כ-2 מטרים.
במהלך רעידת אדמה, תנועות הקרום היו במידה רבה אופקיות, כאשר רוב הצונאמים התרחשו ברעידות אדמה עם תנועה אנכית.
הסבר אחד הוא, כי רעידת האדמה גרמה מתחת למים למפולות שגרמו לצונאמי.
בפאלו קרס מסגד וקרס חלק מרכזי של בית חולים.
כן נפגע קניון עתיק, שבו נלכדו עשרות אנשים.
מלון "רואה-רואה" בן שמונה קומות גם קרס, ורבים נלכדו בין ההריסות.
רבים מבין אורחי המלון, השתתפו בפסטיבל מצנחי רחיפה.
בזמן רעידת אדמה אוכלסו 76–80 מחדרי המלון.
נמל התעופה מוטיארה סא"ס אל-ג'ופריה שמשרת את פאלו נאלץ להיסגר, בעקבות סדקים גדולים שנוצרו על המסלול, אשר אחד מהם היה באורך של 500 מטר.
בכירים בנמל התעופה אישרו כי מערכת הניווט נפגעה, ומגדל הפיקוח של שדה התעופה התמוטט.
בקר תנועה אווירית, שצפה בהמראת מטוס במהלך רעידת האדמה, נהרג.
שדה התעופה נפתח מחדש לפעילות מוגבלת ב-29 בספטמבר 2018. מאות נוסעים נתקעו בשדה התעופה.
גורמים רשמיים גם אישרו כי הפעילות הרגילה תתחדש ב-30 בספטמבר.
הרשויות אישרו כי רבים מהיישובים ומאזורי מגורים, ובהם יותר מאלף בתים, נהרסו על ידי רעידת האדמה והצונאמי.
הצונאמי גם גרם נזק גדול לנמלים של פאלו.
גורמים רשמיים אישרו כי הגשר האיקוני של פאלו, אשר היה הגשר הקשתי הראשון באינדונזיה, נהרס על ידי רעידת האדמה ובעקבות הצונאמי.
כבישים שחיברו את העיר עם מקאסאר ופוסו גם נפגעו קשות.
היו גם דיווחים על מפולות סלעים.
התקשורת לאזור הפגוע נפגעה קשות, ונשיא אינדונזיה, ג'וקו וידודו, בתחילה לא היה מסוגל ליצור קשר עם המושל המקומי.
בתי החולים המקומיים נפגעו, ומנהלי בתי החולים בחרו לטפל בחולים מחוץ לבית החולים וביקשו סיוע בקבלת אוהלים, תרופות, בדים ואחיות.
בית סוהר בפאלו נפגע ודווח כי יותר ממחצית מ-560 האסירים נמלטו ממנו בבהלה, כאשר חומות הכלא קרסו.
בעקבות רעידת האדמה, אסירים בבית סוהר בדונגלה החלו להתפרע והעלו אותו באש.
הם דרשו להיפגש עם בני משפחותיהם.
לפחות 100 אסירים הצליחו להימלט.
הכלא סבל מנזק חמור לפי דיווחים.
התנזלות קרקע חמורה דווחה במחוז סיגי, דרומית לפאלו.
מספר עדי ראייה סיפרו כי כמות הנוזלים, אשר שוחרר על ידי האדמה, היה כל כך רבה, עד שהיא סחפה מבנים ותשתיות.
היו גם דיווחים כי כפר שלם נעלם.
מספר אזורים במרכז סולאווסי נפגעו על ידי כמויות גדולות של בוץ במפולות בוץ, שהתרחשו בעקבות רעידת אדמה והצונאמי.
מפולות הבוץ התרחשו באזורים שנפגעו מרעידות האדמה והצונאמי וגרמו לאסון נוסף.
קיים חשש שמפולות הבוץ גרמו ל־2,000 הרוגים, ובתים רבים נפגעו ונסחפו על ידי הבוץ.
רעש האדמה הראשוני בעוצמה של 6.1 התרחש בשעה 15:00 זמן מקומי.
רעידת אדמה בעוצמה 7.5 התרחשה בערב בפאלו ובדונגלה, גרמה להרס של בתים, מרכז קניות, מסגד, מלון וגשר למכוניות.
בבוקר ה-30 בספטמבר, היו לפחות 832 הרוגים בעיר, כולל כמה שהיו על החוף לקראת פסטיבל.
כמה מהם חולצו מאוחר יותר מהחוף והים.
התושבים המקומיים ציינו כי גופות רבות צפו והיו מוטלות בצד הרחוב.
רבות נמצאו גם על קו החוף.
סגן נשיא אינדונזיה יוסוף קאלה הודיע כי מספר ההרוגים צפוי כנראה להיות גבוה מאלף.
הוא הוסיף כי הוא ביסס את דבריו על ניסיון העבר במהלך רעידת האדמה והצונאמי באוקיינוס ההודי (2004).
ב-30 בספטמבר 2018, דיווחו פקידים מהסוכנות הלאומית לחיפוש והצלה על לפחות 100 אנשים שהיו לכודים בתוך קניון "טאטורה", הקניון הישן והגדול ביותר בפאלו.
עוד 50–60 אנשים עדיין לכודים בתוך ההריסות של מלון "רואה-רואה" בן 8 קומות, ורבים מהם נשמעו זועקים לעזרה.
פקידים רשמיים הודו כי מחסור בציוד כבד הקשו על מאמצי חיפוש והצלה מאמץ.
הרשויות באינדונזיה ציינו כי לפחות 200 ניצולים בפאלו יפונו במטוס לוקהיד C-130 הרקולס למקאסאר, חלקם להמשך טיפול רפואי.
על פי גורמים רשמיים, כמעט 17,000 אנשי פאלו נעקרו מבתיהם בעקבות רעידת אדמה והצונאמי.
ראש מערך הנתונים, מידע ויחסי ציבור במרכז המועצה הארצית לאסון וניהול באינדונזיה ציין כי כ-2.4 מיליון אנשים הושפעו על ידי רעידת אדמה וצונאמי.
מ-28 ל-29 בספטמבר לא ניתן היה לאמוד את מספר הקורבנות בדונגלה בשל גישה מוגבלת לאזור ונפילת קווי התקשורת.
היקף השפעת האסון על העיר עדיין לא ברור.
המועצה הארצית לאסון וניהול באינדונזיה הצהירה כי מחוז סיגי היה בין האזורים עם הכי הרבה נפגעים.
דיווחים מסיגי מגלים כי "עשרות אנשים" נהרגו על ידי רעידת האדמה, אולם מספר ההרוגים המדויק טרם ידוע מאחר שהגישה לסיגי והתקשורת עדיין מוגבלות.
היו גם דיווחים על "התנזלות מסיבית", אשר גרמה לסחף של בתים.
גורמים רשמיים גם דיווחו כי מספר רעידות אדמה רצופות בעוצמה של 5.0 פגעו בסיגי וגרמו לעוד נזקים למבנים ולתשתיות.
רעידת האדמה בשארם א-שייח' בשנת 1969 הייתה רעידת אדמה אשר התרחשה בחצי האי סיני ב-31 במרץ 1969 בשעה 09:15:52 (זמן מקומי), בעוצמה 6.6 בסולם מגניטודה לפי מומנט.
המוקד של רעידת האדמה היה סמוך לאי שדואן, דרומית מערבית לשארם א-שייח', במפגש של ים סוף ומפרץ סואץ.
לפחות 2 בני אדם נהרגו ברעידת האדמה וכ-15 בני אדם נפצעו.
רעידת האדמה השפיעה במיוחד על האיים הסמוכים טאווילה וגובל, הפילה על הקרקע אנשים שהיו קרובים למוקד רעידת האדמה, וגרמה במקרים רבים להתמוטטות סלעים באזור שדואן, אך משום שהאיים אינם מאוכלסים לא נגרם נזק ממשי, למעט כמה שברים מסוימים במגדלור "שאכר".
בעיר ע'רדקה נוצרו שברים קירות של תחנות כוח עשויה מבטון מזוין, והטיח נסדק בשני בתי מלון.
נזק דומה נראה גם מצפון במנזר סנטה קתרינה בשארם א-שייח' (שבה מרבית האנשים התקשו לעמוד במהלך רעידת האדמה) נוצרו סדקים בקירות, חפצים נפלו מהמדפים, ורהיטים נעו או התהפכו.
שדות הנפט אשר בקרבת חופי מפרץ סואץ לא נפגעו.
רחוק יותר ממוקד רעידת האדמה הנזק היה קל בלבד, או שלא היה שום נזק, אם כי הוא הורגש במיוחד בערי הנמל סאפאג'ה וקוסייר, וממערב בקינא.
באסיוט נהרסו בית ומסגד, ובבני סויף נפגעו מספר בתים.
בקהיר תושבים רבים ברחו לרחובות, בית אחד נהרס, כעשרה בתים נוספים נפגעו, ובחמישה בתים היו פצועים, אך רעידת האדמה הורגשה רק על ידי כמה אנשים צפונית לאלכסנדריה.
כתוצאה מרעידת אדמה זו נהרג אדם אחד ו-25 נפצעו.
נכון ל-2021, זו רעידת האדמה החזקה ביותר באזור במאה ה-21 .
רעידת האדמה בקשמיר הייתה רעידת אדמה שהתרחשה ב-24 בספטמבר 2019 ב-16:01:55 לפי השעון המקומי (11:01:55 בשעון UTC).
כתוצאה מרעידת האדמה, נהרגו 40 איש ו-850 איש נפצעו.
מוקד הרעש היה באזאד קשמיר.
רעידת האדמה "לומה פריאטה" שפגעה בעיקר בסן-פרנסיסקו ובמפרץ מונטריי, התרחשה ב-17 באוקטובר 1989 בשעה 17:04. הרעידה הייתה בגודל של 6.9 בסולם המומנט ומוקדה היה כ-16 ק"מ מצפון-מזרח לעיר סנטה קרוז, בסמוך לפסגת ההר "לומה פריאטה " שהוא ההר הגבוה ביותר ברכס סנטה-קרוז .
היא נחשבת לרעידת האדמה השישית במדד היקף הנזקים שהגיע ל-10 מיליארד דולר.
רעידת אדמה חזקה נוספת התרחשה באזור בשנת 2014.
רעידת האדמה התרחשה על אחד המקטעים של מערכת השבירה של העתק סאן אנדריאס.
מקטע זה לא היה פעיל באופן יחסי מאז רעידת האדמה הגדולה שהתרחשה בסן-פרנסיסקו בשנת 1906 ואשר הרסה את העיר מן היסוד.
בשנת 1988 מקטע זה זוהה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית כבעל הסתברות של 30% ליצירת רע"א בגודל של 7 ומעלה בסולם ריכטר או המקבילים לו ב-30 השנים הבאות.
על כן, נוצר במקטע זה פער סייסמי אשר גושר רק במידה חלקית ברעידה זו והשאיר את אזור רכס סנטה קרוז מוּעד לרע"א הרסנית בעתיד הקרוב.
ההחלקה היחסית לאורך השבר ברעידה זו הייתה בעוצמה של 2.3 מ' לאורך של 35 קמ' ובעומק של 19 קמ' מתחת לפני השטח.
העתק סן-אנדריאס הוא ביסודו בעל תנועה יחסית אופקית, בה הלוח הצפון-אמריקאי נע דר'-מזרחית ביחס ללוח הפסיפי שנע ביחס אליו לכיוון צפ'-מערב.
אך ברעידה זו התברר שלמקטע זה יש גם אלמנט סמוך של רכיב אנכי אלכסוני של שבר הפוך (תוצר של לחיצה) שפעל ברעידה זו.
רעידת האדמה הזו, הביאה לנזקים בהיקף הגדול פי 5 מהרעידה שהרסה את סן-פרנסיסקו בשנת 1906, וזאת למרות שהרעידה הנוכחית הייתה קטנה יותר, קצרה יותר במשכה, ורחוקה יותר מהעיר .
הסיבה לכך היא כלל עולמית - במהלך המאה ה-20 הגידול באוכלוסייה + התקדמות הטכנולוגיה מגדילים את הנזק בצורה מעריכית.
הרכוש לנפש בעולם, גדל ב-10% מידי עשור.
זהו ערך ממוצע, ועל כן לגבי מטרופולין מערבי כמו סן-פרנסיסקו, מדובר בערך ממעיט.
בהקשר לנזק גדול זה, יש לציין שאחת הסיבות הטבעיות העיקריות לכך, היא הגברות ניכרות בתאוצות הקרקע המקסימלית ותופעות של התנזלות באזור מפרץ מונטריי ובאזור המרינה של סן-פרנסיסקו.
זאת עקב הימצאותם של: משקעים נחליים בלתי מלוכדים המהווים את המצע הסלעי במפרץ מונטריי, וחומר מילוי שבעזרתו ייבשו קטעים מהאוקיינוס השקט הצמוד לחוף בסן-פרנסיסקו כדי להרחיב את אזור המרינה שם.
אלה יצרו מצבים של תגובת אתר סייסמית שמתבטאת בתאוצות קרקע מקסימליות גדולות בהרבה מהצפוי על פי המרחק מהמוקד, וכפועל יוצא בעוצמות סייסמית גבוהות באותה מידה: דהיינו, חומרת נזקים גדולה במקומות מרוחקים יחסית מהמוקד, בעוד באזורים קרובים בהרבה, חומרת ההרס הייתה פחותה.
תופעה זו התגלתה לראשונה 4 שנים קודם לכן, ברעידת האדמה במקסיקו-סיטי שהתרחשה בשנת 1985.
כ-400 גלישות קרקע וסלע התרחשו באזור האפיצנטר.
הרעידה התרחשה אחרי 4 שנות בצורת, ועל כן הסיכון לתופעות אלה היה מופחת, אך אזור האפיצנטר הררי ובעל שיפועים חדים, ועל כן תופעות אלה אירעו בכל זאת.
כביש מס' 17 שנמצא מצפ'-מערב לאפיצנטר נחסם לכמה שבועות עקב המפולות.
אלה גם התרחשו במצוקים שלאורך חוף האוקיינוס השקט באזור.
זאת בנוסף לתופעות ההתנזלות המתוארות לעיל.
רוב ההרוגים ברעידה (42) היו מקרב אלה שהשתמשו בכביש המהיר ע"ש אדמירל נימיץ מסן-פרנסיסקו לאוקלנד (הכביש הבין-מדינתי 880 ), בקטע של הכביש ברחוב סייפרס .
קטע זה שהיה מורכב משני מפלסים של כביש, האחד מעל משנהו, קרס , ומחץ את הרכבים שהיו באותה עת במפלס התחתון, "והפיל" לתהום שנוצרה, את הרכבים שנסעו במפלס העליון.
גם המפלס העליון ב"גשר המפרץ סן פרנסיסקו–אוקלנד" המחבר את סן-פרנסיסקו עם אוקלנד (כביש מס' 80) קרס, אך שם נהרגה אשה אחת בלבד.
התמונות באיור 4 ו-5 ממחישות את הסיבה להבדל - קריסה מקומית בלבד של המפלס העליון בגשר המפרץ, מול קריסה כללית בגשר שברחוב סייפרס.
בהקשר לקריסת שני הגשרים הנ"ל, רעידת האדמה התרחשה כאשר בסן-פרנסיסקו התקיים משחק הגמר על אליפות צפון אמריקה (בשפתם אליפות העולם) בכדור בסיס (Baseball).
שתי הקבוצות המשחקות היו מהאזור: "סן פרנסיסקו ג'איינטס" ו"אוקלנד אתלטיקס".
זו הייתה סיבה מרכזית לדלילות התנועה על הכבישים מכיוון שרוב האוכלוסייה שהתה בבתים ובמועדונים ובארים, וצפו במשחק, כפי שמקובל בארצות הברית מימים ימימה בעת משחקי גמר בספורט פופולרי כל כך.
לוּלא משחק זה, ניתן לשער שהיקף הנפגעים היה גדול הרבה יותר.
"בזכות" האירוע הזה, רעידת האדמה הזו זכתה להיות הראשונה בארצות הברית ששודרה בשידור חי - השידור שסקר את המשחק, ואשר הרעידה הורגשה במהלכו היטב, גם אם לא גרמה לנפגעים רבים של ממש.
בסכ"ה רעידת האדמה גרמה לנזקים נרחבים ביותר בסן-פרנסיסקו ובמחוזות שמצפון, מדרום וממזרח לה.
מדובר במחוזות "אלאמדה" , סן-מטאו, סנטה קלרה, סן-בניטו , סנטה קרוז, ומונטריי.
נזק רב נגרם לדרכי תחבורה ראשיים: 8 כבישים מדינתיים ובין-מדינתיים ניזוקו קשה, וצריך היה להרוס קטעים מהם ולסלול מחדש.
מדובר בכביש 80 ; כביש 880 ; כביש 17 ; כביש 280 ; כביש 101; כביש 480 ; ו-כביש מס' 1, חלקם מן המפורסמים שבכבישי העולם עקב היותם כבישים נופיים מומלצים במדריכי טיולים רבים.
גם מערכות הרכבות: הלאומית, המדינתית והמקומית ניזוקו ושדות התעופה, אך לתיקונן נדרשו ימים בודדים ואפילו שעות, להבדיל מהכבישים.
האזור כולו עשיר בגשרים המגשרים מעל גופי המים הרבים המאפיינים אותו.
רבים מהם נזקקו לחיזוק מיוחד בפני רעידות האדמה הבאות - סיבה נוספת למשך הזמן הארוך שנמשכו עבודות השיקום בתחבורה היבשתית.
רעידת האדמה בשומגין היא רעידת אדמה שאירעה מול חופי חצי האי אלסקה בעוצמת מגניטודה של 8.2. הצונאמי התרחש ב-28 ביולי 2021, ב-22:15:49 שעון מקומי (29 ביולי ב-06:15:49 לפי שעון UTC).
זאת היא רעידת האדמה העוצמתית ביותר שנמדדה בארצות הברית מאז 1965.
באותו אזור, התרחשה רעידת אדמה בעוצמת 7.8 מגניטודה ב-22 ביולי 2020, ורעידת אדמה נוספת בעוצמת 7.6 באוקטובר של אותה שנה.
הסקר הגאולוגי של ארצות הברית (USGS) אישר כי רעידות אדמה אלו היו רעידות אדמה מקדימות.
בעקבות רעידת האדמה, הגיעו מספר רעידות עוקבות, כולל שתיים בסדר גודל של 6.2 ו-6.1.
לאחר התרחשות רעידת האדמה, הוצאה אזהרת צונאמי בסולם ריכטר עקב החשש מגלי ענק הנובעים מרעידות עוקבות.
גם בהוואי הוצאה אזהרת צונאמי, אף על פי שרעידת האדמה לא הורגשה באי.
ב-9 ביולי 1958, אירעה רעידת אדמה חזקה במפרץ ליטויה (בשעה 22:15:58 PST) ובעקבותיה מגה-צונאמי.
רעידת האדמה הייתה בעצמה בסולם מגניטודה לפי מומנט של 7.8 עד 8.3 ועוצמת 9 (מקסימלית) בסולם מרקאלי.
היא התרחשה בהעתק המלכה שארלוט וגרמה למפולת אבנים של כ-30 מיליון מטרים מעוקבים וכ-90 מיליון טון לתוך הכניסה הצרה של מפרץ ליטויה, שבאלסקה.
הפגיעה נשמעה גם במרחק של 80 קילומטרים משם, ותזוזה פתאומית של מים הביאה למגה-צונאמי ששטף עצים גם בגובה עצום של 524 מטרים בכניסה למפרץ גילברט.
זהו המגה-צונאמי הגדול והמשמעותי ביותר בעת החדשה.
הצונאמי אילץ הערכה מחודשת של אירועי גלים גדולים והכרה באירועי התנגשות, נפילות סלעים ומפולות כגורמים לגלים גדולים מאוד.
מפרץ ליטויה הוא פיורד הממוקם על העתק המלכה שארלוט בחלק הצפון-מזרחי של מפרץ אלסקה.
זהו מפרץ בצורת T ברוחב של 3 ק"מ ואורך של 11 ק"מ.
מפרץ ליטויה הוא פתח גאות ושפל עם עומק מרבי של 220 מטרים.
לכניסה הצרה של המפרץ יש עומק של 10 מטרים.
שתי הזרועות היוצרות את החלק העליון של צורת ה-T של המפרץ הן פתחי גילברט וקרילון והן חלק מתעלה בהעתק.
ליד פסגת הרי פייר-וות'ר יושבים הקרחונים ליטויה וצפון-קריליון.
כל אחד מהם בערך 19 קילומטרים אורך, ו-1.6 קילומטרים רוחב בגובה של 1,200 מטר.
הנסיגות של הקרחונים הללו יוצרים את צורת ה"T" הנוכחית של המפרץ, פתחי גילברט וקרילון.
רעידת האדמה בקֵייפּ מֶנְדֶסִינוֹ התרחשה ב-5 בדצמבר 2024 בשעה 10:44 (זמן מקומי) במגניטודה Mw=7.0. הרעידה פקדה את חופי מחוז הומבולדט, שבצפון קליפורניה.
היא הורגשה באזורי צפון המדינה ובעמק המרכזי.
רעידת האדמה גרמה לשירות מזג האוויר הלאומי להוציא אזהרת צונאמי שבוטלה זמן קצר לאחר מכן.
ליד קייפ מנדסינו , מתקיים "הצומת המשולש מנדסינו" שבו נפגשים שלושה לוחות טקטוניים : הלוח הצפון אמריקאי היבשתי ממזרח ולאורך חוף האוקייאנוס השקט; לוח גורדה הימי, שמצפון להעתק מנדסינו שכיוונו מזרח מערב, והוא מפריד בין לוח גורדה שמצפון, ללוח הפאסיפי שמדרום לו .
לוח גורדה הימי, הכבד מהלוח היבשתי הצפון אמריקאי, נוחת אל מתחתיו ויוצר את קו ההפחתה של קאסקדיה, המלווה בפעילות סייסמית ערה.
רעידות האדמה בתוך לוח גורדה הן תוצאה של דחיסה מצפון לדרום בשבר מנדסינו, שמהווה למעשה העתק העברה בעל תנועה ימנית, שגורם ללוח גורדה לנוע מזרחה ביחס ללוח הצפון אמריקאי, ולנחות מתחתיו.
מוקד רעידת האדמה נמצא בקרקעית האוקיינוס, 63 ק"מ מערבית לפטרוליה, ובעומק מוקד של 10 ק"מ - רדוד ואופייני למוקדי רעידות האדמה באזור קליפורניה.
רעידת אדמה בגודל דומה של מכניזם זהה התרחשה באזור בשנת 1980. זוהי רעידת האדמה הגדולה ביותר שפקדה את מדינת קליפורניה מאז רעידת האדמה ברידג'קרסט ב-2019, והחזקה ביותר שפגעה בחוף הצפון-מערבי של המדינה מאז 2005. רעידת האדמה הורגשה במקומות רחוקים מאד כמו פיניקס, אריזונה; ווונקובר, קנדה.
עד ליום 7 בדצמבר, נרשמו יותר מ-210 רעידות עוקבות שעברו את המגניטודה Mw=2.0, כשהחזקה ביותר הייתה ML=4.7 (בסולם ריכטר).
העוצמה הסייסמית המקסימלית שנצפתה ברעידה העיקרית הייתה VIII בסולם מרקאלי.
יותר מ-10,000 משפחות במחוז הומבולדט נותרו ללא חשמל בעקבות רעידת האדמה.
כמה בתים הוסטו מיסודותיהם באזור עמק "נהר הצלופח" .
בפרנדייל , כבאי מתנדב אמר שהנזק לבתים מוגבל.
בריו דל , כביש נסדק והתרחשה דליפת גז בחטיבת ביניים.
נזק קל אירע גם בפורטונה .
אזהרת צונאמי פורסמה על ידי שירות מזג האוויר הלאומי (NWS) עבור חוף צפון קליפורניה ואורגון.
בסן פרנסיסקו חברת Bay Area Rapid Transit עצרה את כל שירותי רכבת ה-Transbay Tube באזור המפרץ.
גן החיות של סן פרנסיסקו נסגר, האורחים פונו ובעלי החיים אובטחו מפני פגיעה אפשרית.
לפי הערכות, כ-5.3 מיליון בני אדם בקליפורניה הושפעו מאזהרת הצונאמי.
האזהרה בוטלה על ידי ה-NWS בשעה 11:54 זמן מקומי.
מושל קליפורניה גאווין ניוסם אמר שמשרדי החירום של המדינה "מגיבים באופן פעיל" למצב.
מייק מקגווייר , הנשיא הפרו זמני של הסנאט של מדינת קליפורניה , כתב ב-X (לשעבר טוויטר) שהמדינה "שולחת סיוע מיידי" למחוז הומבולדט ולמחוז דל נורטה "כדי לסייע בפעולות חירום".
כמה שעות לאחר רעידת האדמה, ניוסום הכריז על מצב חירום במחוזות דל נורטה, הומבולדט ומנדוסינו על מנת לתמוך בתגובת החירום.
רעידת האדמה בקסקדיה בשנת 1700 התרחשה לאורך אזור ההפחתה של קסקדיה ב-26 בינואר 1700. ההערכה היא שמגניטודת המומנט של הרעידה הייתה בין 8.7 ל-9.2. רעידת האדמה התרחשה כתוצאה מההחלקה של לוח חואן דה פוקה מאמצע האי ונקובר, דרומה לאורך החוף הצפון-מערבי של האוקיינוס השקט עד לקייפ מנדוסינו שבצפון קליפורניה.
הלוח החליק בממוצע 20 מטרים לאורך העתק באורך של כ-1,000 ק"מ אל מתחת ללוח הצפון אמריקני.
רעידת האדמה גרמה לצונאמי שפקד את החוף המערבי של צפון אמריקה ואת חופי יפן.
תיעוד צונאמי יפני, יחד עם שחזורים של הגל הנע על פני האוקיינוס, העלו שרעידת האדמה התרחשה בערך בשעה 21:00 שעון האוקיינוס השקט בערב 26 בינואר 1700.
רעידת האדמה התרחשה בסביבות השעה 21:00 (זמן מקומי - PT) ב-26 בינואר 1700. אף על פי שאין רשומות כתובות לאזור מהתקופה, העיתוי של רעידת האדמה הוערך מהתיעוד היפני של צונאמי, שאינו מתאים לשום רעידת אדמה אחרת בחוף האמריקאי של האוקיינוס השקט.
הרישומים היפניים קיימים בעיקר במחוז איווטה של ימינו, בקהילות כמו צוגארוישי , מיאקו וקווגאסאקי אוטסוצ'י .
העובדה שהגלים תועדו כשהם פוגעים ב-אוטסוצ'י וב- קווגאסאקי באותו יום ובאותו שעה, עזרה לחוקרים לאתר את התאריך, השעה ומקום המקור המשוערים של רעידת האדמה.
לפי רישומים יפניים, גלים הרסניים פגעו בעיירות לאורך חוף האוקיינוס השקט של יפן בימים שלפי הלוח היפני מתאימים ל-27 ו-28 בינואר 1700. מכיוון שאיש ביפן לא הרגיש רעידת אדמה לפני שהגלים פגעו, מקורות רבים נרתעו מלכנותם צונאמי, וחלקם התייחסו אליהם כאל רק גאות או גלים גבוהים.
הרמז החשוב ביותר המקשר בין הצונאמי ביפן ורעידת האדמה בצפון מערב האוקיינוס השקט מגיע ממחקרים על טבעות עצים (דנדרכרונולוגיה).
אלה מראים שלכמה "יערות רפאים" של עצי ארז אדומים באורגון ובוושינגטון, שהושמדו כתוצאה מירידת מפלס יערות החוף לאזור הגאות והשפל (על ידי רעידת האדמה), הטבעת החיצונית ביותר מתוארכת לשנת 1699 - עונת הצמיחה האחרונה שעברה על העצים הללו לפני השמדתם על ידי הצונאמי.
זה כולל גם עצים בתוך היבשת כמו אחד על נהר הקופאליס בוושינגטון, וגם כיסים של גדמי עצים שנמצאים כיום מתחת לפני האוקיינוס, ונחשפים רק בשפל.
שכבות משקעים במקומות אלה מדגימות דפוס העולה בקנה אחד עם אירועים סייסמיים וצונאמי בסביבות הזמן הזה.
דגימות ליבה מקרקעית האוקיינוס, כמו גם דגימות פסולת מכמה מפולות שנגרמו ברעידת אדמה בצפון מערב האוקיינוס השקט, תומכות גם הן בעיתוי זה של האירוע.
מחקר ארכאולוגי באזור חשף עדויות לכך שכמה כפרי חוף הוצפו וננטשו בסביבות 1700.
הסיכון והסכנה הסייסמיים (איומים עתידיים)
התיעוד הגאולוגי מגלה כי רעידות אדמה גדולות במגניטודה של 8 ומעלה מתרחשות באזור ההפחתה של קסקדיה בערך כל 500 שנה בממוצע, ולעיתים מלוות בצונאמי.
ישנן עדויות של לפחות 13 אירועים במרווחים של כ-300 עד 900 שנים עם ממוצע של 570–590 שנים.
כפי שניתן לראות ברעידת 1700, ברעידת האדמה באוקיינוס ההודי ב-2004 וברעידת האדמה והצונאמי בטוהוקו ב-2011, רעידות אדמה באזור הפחתה עלולות לגרום לגלי צונאמי גדולים, ואזורי חוף רבים באזור הכינו תוכניות פינוי צונאמי בציפייה לרעידת אדמה עתידית דומה אפשרית.
בערים הגדולות הסמוכות, ובראשן סיאטל, פורטלנד, ונקובר, ויקטוריה וטקומה, יש מבנים פגיעים רבים, במיוחד גשרים ומבני לבנים לא מחוזקים; כתוצאה מכך, רוב הנזק לערים יהיה כנראה מרעידת האדמה עצמה.
מומחה אחד טוען שמבנים בסיאטל אינם מתאימים אפילו לעמוד באירוע בסדר גודל של רעידת האדמה בסן פרנסיסקו במגניטודה 7.9 של 1906, שלא לדבר על חזקה יותר.
סכנה סייסמית היא ההסתברות שתאוצת קרקע מרמה מסוימת ומעלה, כתוצאה מרעידת אדמה, תתרחש באתר נתון, בתוך פרק זמן נתון.
קנת מרפי, המנהל את אזור X של FEMA (הסוכנות הפדרלית לניהול מצבי חירום בארצות הברית), החטיבה האחראית על מדינות אורגון, וושינגטון, איידהו ואלסקה, הצהיר, שהנחת התפעול שלהם היא שכל מה שממערב לכביש בין-מדינתי 5 נמצא בסיכון מוחשי ביותר של קריסה.
ממצאים אחרונים מסיקים שאזור ההפחתה של קסקדיה מורכב והפכפך יותר ממה שסברו בעבר.
בשנת 2010, גאולוגים חזו הסתברות של 37% לרעידה במגניטודה של 8.2+ בתוך 50 שנה, וסיכוי של 10% עד 15% שכל אזור ההפחתה של Cascadia יקרע עם אירוע במגניטודה של 9+ בתוך אותה מסגרת זמן.
גאולוגים קבעו גם שצפון מערב האוקיינוס השקט אינו מוכן לרעידת אדמה כזו.
הצונאמי שנוצר יכול להגיע לגבהים של 24 עד 30 מטר.
מחקר משנת 2004 חשף את הפוטנציאל לעלייה ממוצעת יחסית של פני הים (הנגרמת עקב שקיעה של קרקע החוף) לאורך אזור ההפחתה של קסקדיה.
הוא הניח כי ערים בחוף המערבי של האי ונקובר, כגון טופינו ו-Ucluelet , נמצאות בסיכון לשקיעה של 1 עד 2 מטר ביחס לגובה פני הים הממוצע.
האישור של מסורותיהם שבעל פה לגבי רעידת אדמה גדולה הוביל קבוצות אבוריג'ינים רבות באזור ליזום פרויקטים להעברת קהילות החוף שלהם לקרקע גבוהה ובטוחה יותר כהכנה לרעידת האדמה הבאה החזויה.
אנשי Huu-ay-aht בנו מחדש את בניין הממשל שלהם בנקודה גבוהה בשטחם.
תושבי החוף מפונים מיד לבניין זה בכל פעם שמתפרסמת אזהרת צונאמי, כצעד ביניים לקראת העברה בסופו של דבר של כל התושבים לשטח גבוה יותר.
אנשי Quileute הבטיחו מענק קרקע מממשלת ארצות הברית ב-2012 כדי להעביר את היישוב שלהם פנימה, הן כהגנה מפני איום צונאמי עתידי והן בשל שיטפונות תכופים יותר בנהר קוויליוט .
השבט האינדיאני של מפרץ Shoalwater ביקש גם מימון פדרלי להזיז את הקהילה שלהם במעלה הגבעה, תוך קבלת מענק FEMA PDM לבניית מגדל הפינוי האנכי הראשון על החוף שלהם, שהושלם ליד מרינת טוקלנד בשנת 2022.
בשנת 2023, מדענים בוושינגטון דיווחו על מחקר מפורט של פיעפוע מקרקעית הים בלחץ גבוה ובטמפרטורה גבוהה, ככל הנראה על גבול הלוח, מול החוף של אורגון.
הפעפוע הראשון שנמצא על ה-(CSZ) Cascadia Seismic Zone, זכה לשם 'נווה המדבר של פיתיה'ס (Pythias Oasis), והוא עשוי למלא תפקיד בוויסות לחצי יתר.
בחלק מאזורי ההפחתה האחרים יש רעידות אדמה גדולות כל 100 עד 200 שנה.
המרווח הארוך יותר כאן עשוי להעיד על הצטברות מתח גדולה באופן יוצא דופן, ובעקבותיה החלקה גדולה במיוחד של רעידת אדמה בעתיד.
המכון הגאולוגי של ארצות הברית עושה שימוש רוֹוֵחַ בתרחישים לרעידות אדמה, המתבססים על נתוני עוצמה סייסמית ברעידות אדמה היסטוריות שנחקרו היטב, ויש מידע אמין אודות האפקטים הסייסמיים שנצפו באתרים/ישובים השונים.
רעידות האדמה הנבחרות כבסיס לתרחיש, הן רעידות אדמה שההסתברות להתרחשותן לפחות פעם אחת ב-50 שנה היא 10%, 5%, ו-2%.
זאת כפי שהתקנים לבנייה אמידה כנגד רעידות אדמה, מחייבים שם (וגם בישראל) את הבנייה כנגד רעידות אדמה שמתרחשות בהסתברות זו, עבור שלושה סוגים של מבנים על פי חשיבותם ורגישותם.
לגבי קסקדיה הפיץ המכון הגאולוגי האמריקאי תרחיש המוצג במפת התרחיש משמאל.
צבעי המפה מייצגים את חומרת העוצמה הסייסמית את תאוצת הקרקע המקסימלית המתאימה להתרחשות עוצמה סייסמית נתונה, כמו גם את מהירות הקרקע המקסימלית.
על פי התרחיש הזה, תאוצת הקרקע המקסימלית תתקרב ל-84% מהכבידה, דהיינו ל-8.15 מטר לשנייה בריבוע.
על פי מטריצות פגיעות אמפיריות, ניתן יהיה להעריך בכל עיר, מה יהיה היקף הנזק בכל המבנים, בחתך דרגות הנזק ואיכויות הבנייה.
להמחשה במה מדובר, ראו מטריצת פגיעות פשוטה מימין.
ב-29 ביולי 2025 בשעה 23:34 ב-UTC (בשעה 11:24 בשעון המקומי) התרחשה רעידת אדמה בעוצמה 8.8 בסולם מגניטודה לפי מומנט בדרום מזרח חצי האי קמצ'טקה שבמזרח הרחוק הרוסי.
מוקד הרעידה נמצא בעומק 18.2 קילומטרים ובמרחק 136 קילומטרים דרום-מזרחית לפטרופבלובסק-קמצ'טסקי, באוקיינוס השקט.
מדובר ברעידה השישית בחוזקתה שתועדה אי פעם, יחד עם רעידת האדמה באקוודור וקולומביה 1906 , ורעידת האדמה בצ'ילה ב-2010, וברעידת האדמה החזקה ביותר מאז רעידת האדמה ביפן ב-2011. למרות עוצמתה החזקה של הרעידה, לא נרשמו הרוגים בה, בין השאר עקב מיקומה באזור המאוכלס בדלילות.
הרעידה הכתה ב־11:24 שעון מקומי באוקיינוס השקט, סמוך לדרום חצי האי קמצ'טקה בעוצמה 8.8 בסולם מגניטודה לפי מומנט.
הרעידה אירעה בעומק של 20.7 קילומטרים.
השירותים הגאולוגיים האיטלקים והאוסטרלים דיווחו על רעידת אדמה בעוצמה של 7.4 ב־20 ביולי בשעה 09:49 שעון ישראל (18:49 שעון מקומי) שהכתה כ־60 קילומטרים דרום מערבית למקום הרעידה ב־29 ביולי.
המכון הגאולוגי של ארצות הברית מסר כי הרעידה התרחשה כתוצאה משבר הפוך רדוד, וכי ההערכה היא שנוצרה תנועה בממשק בגודל 130 ק"מ על 65 ק"מ.
מספר אנשים נפצעו בזמן שברחו מבניינים, ביניהם אישה בנמל התעופה ביליזובו שבקמצ'טקה, רוסיה, ותקרת הטרמינל קרסה.
לפי דיווחים נגרמו נזקים לתשתיות כולל גן ילדים בעיר פטרופבולבסק קמצ'טסקי בירת מחוז קמצ'טקה.
דווח על גלי צונאמי של 3–4 מטרים בחופים המזרחיים של קמצ'טקה, ודווח כי נמל העיר סברו-קורילסק הוצף בגלי צונאמי שגרמו לסחיפת מבנים, ובחופי קמצ'טקה דווח על גלים של 10–15 מטרים.
בנמורו שבצפון יפן דווח על גלי צונאמי של 34 סנטימטרים, ובעיר קוג'י השוכנת בחלק הצפוני של החוף המזרחי של יפן דווח על צונאמי בגובה מטר.
העיר קהולואי שבהוואי הוכתה על ידי גל צונאמי בגובה 1.74 מטרים, והעיר הילו שבאי הוואי הוכתה על ידי גלים בגובה 1.49 מטרים.
בקליפורניה נצפו גלים של כ־60 ס"מ.
גלים של כ־30 ס"מ הכו בחוף המזרחי של יפן, בין השאר בנמל יוקוהמה, קושירו, קמאישי ומקומות רבים נוספים.
באטול מידווי דווח על גל בגובה מטר שהכה באי.
בחופי צ'ילה הגלים הגיעו אחרי 20 שעות בגובה 1.5 מטר.
רעידת האדמה בשמאחי (1667) התרחשה ב-25 בנובמבר 1667 עם מוקד רעידת אדמה סמוך לעיר שמאחי באזרבייג'ן (אז חלק מהאימפריה הספווית).
עוצמתה הוערכה ב-6.9 לפי גודל רעידת שטח והורגשה בעוצמה מרבית של X ("חמורה מאוד") לפי סולם מרקאלי.
לפי ההערכות, 80,000 בני אדם נהרגו.
אזרבייג'ן שוכנת על גבול צפוני של אזור ההתנגשות הרחב בין הלוח הערבי ללוח האירואסייאתי.
רכס הרי הקווקז הגדול שמסמן גבול זה נוצר ב-5 מיליון השנים האחרונות.
החזית הדיפרנציאלית נוצרת על-פי רכס קולה הפעיל ב-1.5 מיליון השנים האחרונות.
קצב ההתכנסות הארוך באזור זה נאמדת בטווח 7–14 מ"מ לשנה, ונתוני GPS מודדים קצב של 10 מ"מ לשנה סמוך לים הכספי, וכ-4 מ"מ לשנה סמוך לטביליסי.
עוצמת הרעידה הוערכה ב-6.9 מגה, אם כי ישנן הערכות המגיעות אף ל-8.0 מגה.
מחקרים פלאוסייסמיים באזור אגסו, לאורך החזית התקשיתית, מצאו עדות לשתי רעידות שייתכן שהן התרחשו בשנים 1668 ו-1902.
שטח הזעזועים שהגיע לעוצמה XI בסולם MSK 64 הוערך בטווח בין 100–120 ק"מ, והאזור שהגיע ל-X היה באורך של לפחות 150 ק"מ.
במישלש בדגסטן נזקפו השפעות רעידת אדמה באותה תקופה כמו זו שפקדה את שמאחי, ואם מדובר באותו אירוע, ייתכן שהמרחק הכולל של השבר היה 150 ק"מ.
רעידות משנה נמשכו מהשנה 1668 ועד תחילת 1671.
מועד הרעידה משתנה במקורות ההיסטוריים – בין השנים 1667 ל-1669. על פי ניתוח המידע ההיסטורי, ניכר כי ניקונוב (1982) העדיף את 14 בינואר 1668. תאריכים נוספים שנזכרים הם נובמבר 1667 (יום מדויק לא ידוע) ו-17 בדצמבר 1667.
דווח שהעיר שמאחי נהרסה לחלוטין.
נמסר כי חומות העיר, המבצר ומסגד התפילה קרסו.
גם באקו נפגעה; נמסר על קריסת חומת ארמון העיר.
יש עדויות למפולות אדמה ולנזקים בכבישים שחייבו לשיירות לעבור במסלולים חלופיים.
בספרות פורסם מספר נפגעים של 80,000 איש, אך יש מקורות המחשבים בין 6,000 ל-8,000 הרוגים בלבד.
רעידת האדמה בצפון אנטוליה התרחשה ב־17 באוגוסט 1668 בשעות הבוקר המאוחרות, בעת שרעידת אדמה גדולה פגעה בצפון אנטוליה.
עוצמתה הוערכה בטווח של Ms 7.8–8.0 והעוצמה המורגשת המקסימלית הייתה IX בסולם מרקאלי.
מוקד הרעידה היה על גדתו הדרומית של אגם לאדיק.
היא גרמה לנזקים נרחבים החל ממערב בבולו ועד מזרח בארזינג'אן, וגרמה לכ־8,000 הרוגים.
רעידת האדמה הזו נחשבת לחזקה ביותר בהיסטוריה של טורקיה.
צפון אנטוליה נמצאת על גבול העתק (קו השבר) העיקרי בין הלוח האנטולי ללוח האירואסייתי.
ביחס ללוח האירואסייתי, הלוח האנטולי נדחף מערבה על ידי תנועתו הצפונית המתמשכת של הלוח הערבי.
תנועה זו מתאפשרת על ידי מערכת העתק ההסטה אופקית (העתק חילוף) של צפון אנטוליה.
מבנה זה באורך משתרע ממזרח בצומת קרליובה המשולשת עד מערב בים אגאי.
בפירוט, ההעתק מורכב ממספר רב של קטעים נפרדים.
תנועה בחלקים ממערכת ההעתק הזו אחראית לרעידות אדמה רבות גדולות וקטלניות.
הן נוטות ליצור רצף רעידות אדמה מתפשטות מערבה שיכולים להימשך עשרות שנים.
ניתוח רשומות היסטוריות מראה כי רעידת האדמה ב־17 באוגוסט 1668 לוותה במספר רעידות מקדימות בקצה המערבי של אזור השבר.
רעידת האדמה המשמעותית ביותר הייתה בעוצמה גדולה, המוערכת הנעה בין 7.8 Ms (מבוסס על גודל השטח שנפגע מרעידות בעוצמה VI) ל־8.0 Ms (מבוסס על הערכת אורך השבר).
לאחר רעידת האדמה דווח על לפחות בשישה חודשי רעידות משנה בטוקט.
עדויות גאולוגיות לרעידת אדמה גדולה בסביבות זמן זה שפגעה לאורך נמצאו בחפירות במספר רב של אתרים לאורך ההעתק.
אורך 600 ק"מ מבוסס על ההנחה שאירעה רעידה אחת גדולה ולא מספר אירועים קטנים יותר.
הערכה זו מסתמכת על ההנחה שבתוך שבר אחד מתמשך ייתכנו דילוגים של 10 קילומטר, כפי שנמצא בהעתק בניקסאר.
על פי עדויות מאירועים קודמים הנתמכים גם במודלים של שבר דינמי, רוב הרעידות אינן מסוגלות יצר שבר עם פערים של מעל 5 קילומטר.
רעידת האדמה בקונלון 2001 מראה עדויות ברורות להתפשטות עם דילוג רחב בהרבה, ומחקרים נוספים מציגים מודלים התומכים בכך שפערים בשבר יכולים להגיע ל 8 קילומטר או יותר במערכות העתק בוגרות.
רעידת האדמה של 1668 נחשבת לראשונה ברצף מתפשט בעיקר מערבה שנמשך עד המאה ה־19, כולל רעידות האדמה ב־1719, 1754, רעידת האדמה באיסטנבול 1766, רעידת האדמה בארזרום 1859 ורעידת האדמה באיסטנבול 1894.
על פי הדיווחים, העיר בולו הושמדה כמעט לחלוטין על ידי רעידת האדמה, עם 1,800 הרוגים.
מזרחה לאורך ההעתק דווח על עוד 6,000 נפגעים בין מרזיפון לניקסאר.
נזקים נוספים דווחו גם ממזרח עד ארזינג'אן ובמספר מיקומים לאורך חוף הים השחור.
חלק מהחומות והמגדלים של נפגעו וחלקים מהמבנה קרסו.
רעיה אדמוני (נולדה ב-1947) היא עורכת ומגישת תוכניות רדיו ישראלית ומדבבת בתוכניות טלוויזיה.
רעיה אדמוני נולדה וגדלה בשכונת נחלת אחים בירושלים בשם רעיה רוט.
אביה, נחמיה רוט, עלה מצ'כוסלובקיה לישראל, בהיותו בגיל 15. אמה לאה (הרשלר) היא ילידת ירושלים.
בהיותה בת כ-10 עברה רעיה עם משפחתה להתגורר בשיכון "ותיקי ההגנה" בשכונת טלביה.
למדה ביסודי ובתיכון בבית הספר הדתי "מעלה".
את קריירת הרדיו שלה החלה כבר בגיל 13 כשהשתתפה בתסכיתי רדיו של אולפן הילדים הירושלמי של קול ישראל אותו ניהל הבמאי אלף ארי וולף.
במקביל השתתפה בתסכיתים רבים אחרים של מחלקת הנוער ברדיו כשחקנית ילדה.
תפקידה הראשון היה נמר ב"ספר הג'ונגל".
גילמה גם את האסופית ודמויות אחרות בתסכיתים שונים.
עם הזמן גם ביימה תסכיתים וערכה תוכניות.
למדה משפטים באוניברסיטה העברית בירושלים וקיבלה הסמכה לעסוק בעריכת דין.
בשנות ה-70 הציעה לה מרים הרמן, מנהלת מחלקת השידורים לילדים ולנוער בקול ישראל, להחליף באופן זמני את אחת העורכות שנסעה לשנתיים לארצות הברית עם בעלה, ומאז היא עורכת ומגישה תוכניות ברדיו.
היא הייתה מהמגישות הבולטות בתוכניות הילדים והנוער בקול ישראל בשנות ה-70 ובשנות ה-80, ובכלל זה השתתפה בתוכנית הילדים לבת ולבן ולמי שמתעניין.
במסגרת תוכניות אלה היא ערכה וביימה תסכיתים, קראה סיפורים ושירים, ובימי שישי ב-2 בצהריים ברשת א' ערכה והגישה את הפינה "שירים וברכות כבקשתכם".
דיבבה את פינוקיו ואת בלה בסדרה "פינוקיו" ואת איזמרלדה החתולה בתוכנית הטלוויזיה "הצריף של תמרי".
דיבבה את אוליביה ב"אורסון ואוליביה".
בהמשך ערכה והגישה תוכניות למבוגרים.
היא שימשה עורכת מוזיקלית והייתה למגישה נוספת בתוכנית הרדיו "נתיבה מדברת ומקשיבה", שהגישה נתיבה בן-יהודה עד לשנת 2009.
אדמוני הגישה ברשת ג' את התוכנית "עוד חוזר הניגון" והחליפה את מגיש תוכנית זו אברהם זיגמן שפרש לגמלאות.
עד פרישתה לגמלאות הגישה את התוכנית "בית הורי" ברשת א' ותוכניות נוספות.
בחודש דצמבר 2025, חודשיים לאחר ששוחרר משבי חמאס בעזה, סיפר שורד השבי יוסף חיים אוחנה על השיר בזכותו מצא נחמה במקום הכי קשה – שיר הנושא של "פינוקיו" אותו דיבבה אדמוני.
אדמוני נשואה לעו"ד דרור שמחיוף ולהם שלוש בנות.
"אמא אומרת: מאֻחר" – אוסף של שירים מחורזים לפני השינה (2001)
"חלומות" – רומן היסטורי מבוסס על קורות משפחתו של שדרן הרדיו מנחם פרי (2012)
"דסטינו" – רומן היסטורי, שנכתב בהשראת סיפור אמיתי ומביא את הווי החיים של יהדות טורקיה שמוצאה בספרד, החל מהמאה ה-19 ועד למאה ה-20 (2022)
רעיה בּלַטמן (28 בינואר 1927 – 2 ביוני 2013) הייתה סופרת ילדים ונוער ישראלית.
בלטמן נולדה בשנת 1927 בעיירה סקורני שבבֶסָרָבְּיָה (כיום באוקראינה).
עוד בילדותה, בעת ביקור אצל סבה וסבתה בעיירה זגוריצה, התוודעה לתיאטרון היידי של אברהם גולדפדן, ומאז החלה לאהוב את התיאטרון.
תקופה זו בחייה מתועדת בספרה "בית על גלגלים" (2004).
בשנת 1934, כשהייתה בת 7, עלתה לארץ ישראל עם הוריה, ומאז גרה בירושלים.
על אותם ימים ראשונים בארץ שבהם חשה זרה ובודדה, כתבה הסופרת בשניים מספריה: "הבית עם שעון האותיות" (1988), המתאר את ימיה הראשונים בארץ כעולה חדשה, ו"מוכרחים להתבגר" (1995), המתאר את נעוריה כילדה בודדה בכיתה ח'.
כבר בנעוריה הייתה אוספת את ילדי השכנים ועורכת איתם הצגות.
ספרה "מוכרחים להתבגר" מסתיים בסצנה המתארת כיצד קיבלה תפקיד בהצגה.
בלטמן סיימה את לימודיה בבית המדרש למורים העברי בירושלים (כיום מכללת דוד ילין) וקיבלה עבודה בפרדס חנה.
היא עסקה שנים רבות בהוראה.
15 ספריה על "ניסן ורחמים משיכון ב'" (1974–1988) מבוססים על מקרים שקרו לבניה ולתלמידיה בשכונת מוסררה שבירושלים.
בנוסף, סיימה תואר בוגר בחוג לתולדות התיאטרון ותואר מוסמך בספרות השוואתית באוניברסיטה העברית בירושלים, ושימשה מדריכה מחוזית לאמנות הבימה במחוז ירושלים.
היא כתבה תוכניות ילדים רבות לרדיו ולטלוויזיה ופרסמה סיפורים רבים בעיתוני ילדים.
שנים רבות הייתה עורכת מפגשים עם תלמידים ביחד עם יעקב בנאי, אשר קרא את סיפוריה על "ניסן ורחמים משיכון ב'" בתסכיתי רדיו בתוכנית "לבת ולבן ולמי שמתעניין".
ניסן ורחמים משכון ב; ציירה: תלמה גוטליב, ירושלים: אחיעבר, 1974.
עלילות ניסן ורחמים משכון ב: כל דבר בלירה ועוד ספורים; ציורים ועטיפה: שרה ברקאי, תל אביב: צ'ריקובר, תשל"ו.
עלילות ניסן ורחמים משכון ב: סלט בלי עגבניות ועוד ספורים; ציורים ועטיפה: שרה ברקאי, תל אביב: צ'ריקובר, תשל"ז 1976. ("שודר ברדיו בשידורי ישראל")
במשפחה שלנו; ציורים: אלישבע, ירושלים : אחיעבר, 1976. (סיפורים משעשעים מהווי המשפחה)
עלילות ניסן ורחמים משכון ב: מחפשים את המטמון ועוד ספורים; ציורים ועטיפה: שרה ברקאי, תל אביב: צ'ריקובר, תשל"ח.
ספורים על דּוּקָה: טרנינג עם פסים; עטיפה ואיורים: איזי כהנא, ירושלים: אחיעבר, 1978.
משפחת ירון: קורות משפחה עליזה; ציורים ועטיפה: מישל קישקה, ירושלים: כתר, 1980. ("שודר ברדיו בשידורי ישראל")
עוד לא נותקה השלשלת --- : מחזמר לבני הנעורים; מוסיקה: צבי בן-פורת, ירושלים: מועצת המורים למען הקרן הקימת לישראל – מערכת החינוך, תשמ"ב 1982.
ספורים על דוקה: מי זאת באפי; איורים: נועה חייקין, ירושלים: אחיעבר, 1982.
מי מכיר את ניסן ורחמים?: עוד סיפורים על ניסן ורחמים משיכון ב'; ציורים: אבי כץ, ירושלים; תל אביב: דביר, תשמ"ב.
("הסיפורים שודרו ברדיו בשידורי ישראל")
חיים משֻגעים, ירושלים: דביר, תשמ"ד 1984. ("משפחת חרמוני, משפחה ישראלית טיפוסית, עושה חיים משוגעים")
הרפתקאות ניסן ורחמים; עריכה: מיכל כץ; ציירה: תרצה כדן, 7 כרכים, תל אביב: ד.
בית-הקסמים; איורים ועטיפה: גיל אלקבץ, תל אביב: דביר, תשמ"ז 1987.
הבית עם שעון האותיות; ציורים: דורית בן ארי, ירושלים: כתר, 1988.
אלישע, ירושלים: כתר ('ראשית קריאה'), 1989. (סיפורו של ילד ירושלמי בתקופת מלחמת העצמאות)
הסוד; איורים: אורה איל, תל אביב: ספרית פועלים ('ניצן לקורא הצעיר'), תשנ"א 1990.
תפסו את הגנב; איורים: מאיה גורדון, תל אביב: ד.
מוכרחים להתבגר; איורים: טניה רויטמן, תל אביב: הקיבוץ המאוחד ('קריאת עשרה'), 1995. (סיפורה של הסופרת כנערה מתבגרת בודדה, בירושלים של טרום קום המדינה)
החרב והפרח; אייר: אלכס מן, תל אביב: רכגולד, 1996.
מי ראה את אבא של קרולה?; איורים: אילת פדידה, תל אביב: ד.
כמו ענן ביום קיץ; איורים: אילת פדידה, תל אביב: ד.
לא בוכים בעין אחת; איורים: אירנה זינגרמן, קריית גת: דני ספרים, תשס"ד 2004.
ילד בכוכב; איורים: פפי מרזל, חולון: ד.
בית על גלגלים; איורים: גיל-לי אלון קוריאל, ירושלים: כתר ('ראשית קריאה'), 2004. (סיפורה של הסופרת על קיץ שבילתה כילדה בבקתת ההרים של סבה וסבתה, שנספו בשואה לאחר מכן)
בעברית: רַעֲיוֹנַאי, או בלועזית: קוֹפִּירַיְטֶר (מאנגלית: Copywriter), הוא אדם הפועל במסגרת משרד פרסום או כפרילנסר ומייצר רעיונות (בעיקר טקסטים) בתחום הפרסום והשיווק.
הוא אחראי על כתיבת החומר הפרסומי, לעומת הארט דיירקטור (הרעיונאי החזותי או המעצב) שאחראי על הצד העיצובי ברעיון.
בפועל, הגבולות מטושטשים, ושני הצדדים מבצעים ביחד את החשיבה היצירתית.
המילה העברית חודשה בשנת 1994 במליאת האקדמיה ללשון העברית.
הרעיונאי מרכיב את הצד המילולי של צוות הקריאייטיב (או צוות הרעיונאות).
לאחר שהצוות הוגה רעיון קריאייטיבי, הוא מביא אותו לאישורו של מנהל קריאייטיב.
אם הרעיון מאושר הוא מועבר לאישורם של גורמים נוספים במשרד כמו מחלקת תקציבאות, מחלקת פלנינג ולבסוף, מוצג לאישור הלקוח.
תחומי העבודה של הקופירייטר: פרינט (מדיה מודפסת), שילוט חוצות, מדיה מיוחדת (פרסום באמצעים לא קונבנציונליים), קידום מכירות, דיוור ישיר, תסריטאות, אינטרנט ומובייל.
ענף הרעיונאות שמקורו בעולם הפרסום, הצמיח לצד משרדי הפרסום הגדולים גם משרדים המתמחים בקופירייטינג ומספקים שירותי כתיבה שיווקית לעסקים בינוניים וקטנים, חברות העוסקות ב-B2B (ביזנס טו ביזנס), גופים ציבוריים ואנשי ציבור, שאינם זקוקים ליכולות המקיפות של משרד פרסום לצורך יצירת קמפיין פרסומי.
גורמים אלה יכולים להסתפק בכותב תוכן מקצועי לצד סטודיו לגרפיקה שמספק להם את שירותי העיצוב כספק קונספט ויזואלי (בדומה לארט דירקטור במשרד הפרסום המסורתי) או כפונקציה לביצוע הוראות של הרעיונאי.
רשת האינטרנט הולידה תחום המשלב בין יכולות הרעיונאי מבחינת יכולת ניסוח, חידוד מסרים שיווקיים ורעיונאות לבין היכולת שלו לשלב מילות מפתח בטקסטים שיווקיים לצורך קידום אתרים במנועי החיפוש.
בין המשימות הנפוצות בעבודת הרעיונאי הדיגיטלי ישנן מטלות כגון: אפיון באנרים לאתרי אינטרנט, כתיבת פעילויות לרשתות חברתיות (בפרט פייסבוק וטוויטר), כתיבת מודעות טקסטואליות, כתיבת רעיונות לסרטונים ויראלים ובעיקר יצירת צורות חדשות של אינטראקציה עם המשתמש דרך המדיה הדיגיטלית.
תחום הרעיונאות נלמד בישראל במסגרת לימודי תעודה.
רעיונאים רבים בתעשייה הם בוגרי קורסי הכשרה בתחום הנלמדים במכללות מקצועיות.
במהלך הקורסים מכירים הסטודנטים את המקצוע ותחומי האחריות של העובדים בעבודתם מול לקוחות ומשרדי פרסום, ובמקביל בונים תיק עבודות ומתכוננים לראיונות עבודה אצל מעסיקים.
בקורסים נלמדים מושגים מרכזיים בתחומים כגון שיווק והתנהגות צרכנים, קריאייטיב, כתיבה שיווקית ותוכן, עיצוב דיגיטלי ועוד.
במסלולים מסוימים לתואר ראשון בתקשורת הנלמדים בישראל יכולים הסטודנטים ללמוד גם את תחום הרעיונאות במסגרת התמחויות בענפים כגון שיווק או יחסי ציבור שמוצעות על ידי המוסדות האקדמיים.
לעיתים דנים בתחום הרעיונאות גם במגמות בתחום השיווק הנכללות בתואר ראשון במנהל עסקים.
רעיה הַרְניק (7 באוגוסט 1933 – 5 בפברואר 2026) הייתה סופרת, משוררת ופעילת חברה ישראלית.
הרניק נולדה בשם רעיה ויטקובסקי בברלין בירת גרמניה, השנייה משני ילדיהם של רות לבית קאופמן וארווין (משה) ויטקובסקי (לימים ויתקון), שהיה תעשיין ממשפחה עשירה, בעל תואר דוקטור בכלכלה פוליטית מאוניברסיטת ברלין.
ב-1936, כשהייתה כבת ארבע, עלתה המשפחה לארץ ישראל, והתיישבה בתל אביב.
בארץ עבד אביה במחלקת המסחר והתעשייה של הסוכנות היהודית, ובהמשך היה הנספח הכלכלי הראשון בשגרירות ישראל בוושינגטון (1949–1951), ולאחר מכן מנכ"ל בנק אגוד לישראל.
הרניק למדה סוציולוגיה באוניברסיטה העברית.
עבדה כעורכת תוכניות רדיו ב"קול ישראל".
נישאה למוזיקאי ועורך הרדיו מאיר הרניק, שנהרג בתאונת דרכים ב-1972. בני הזוג התגוררו בשכונת רסקו בירושלים.
בנם הבכור היה רב-סרן גוני הרניק, מפקד סיירת גולני, שנפל בקרב על הבופור בתחילתו של מבצע שלום הגליל.
בנם השני הוא רוני הרניק, מנהל בית-הספר הדמוקרטי במודיעין ומוזיקאי.
הרניק נחשפה לתודעת הציבור לאחר נפילתו של בנה הבכור, רב-סרן גוני הרניק, בקרב על הבופור בתחילתו של מבצע שלום הגליל.
היא הייתה מהבולטות שבמבקרי המלחמה, של מדיניות ישראל בלבנון ושל אבותיה, מנחם בגין ואריאל שרון.
מחאתה עוררה הדים רבים, בייחוד משום שעד אותה תקופה לא היה מקובל שהורים שכולים יביעו מחאה על המדיניות הצבאית והביטחונית של הממשלה.
לאחר סיום המלחמה החלה ליזום מפגשי דיאלוג עם אנשי ימין והציבור הדתי הרחוקים מהשקפתה הפוליטית.
היא הוציאה ספרי שירים וספרי ילדים.