tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מרכיב חשוב נוסף ביצירת הסיבים הוא קומפלקס ה-Arp2/3, אשר יוצר גרעינים חדשים של סיבי אקטין בעודו קושר סיבים קיימים, תופעה היוצרת רשת מסועפת של סיבים הצמודים זה לזה.
כל החלבונים האלה עוברים בקרה מדוקדקת ברמת הביטוי שלהם במהלך מחזור התא.
כאמור, אקטין הוא אחד החלבונים השמורים ביותר בגנום.
רמת הדמיון של רצף החלבון בין אדם לשמר האפייה היא 80.2% ברמת רצף ה-DNA ו-95% ברמת הרצף של החלבון.
ברוב השמרים קיים עותק בודד של הגן המקודד לאקטין.
לעומתם, ברוב האיקריוטיים המורכבים יותר מתבטאים מספר איזופורמים של אקטין, המקודדים על ידי משפחה של גנים דומים.
ביונקים קיימים לפחות שישה גנים של אקטין, אשר נחלקים לשלוש מחלקות - אלפא, בטא וגמא, לפי הנקודה האיזואלקטרית שלהם.
אקטין אלפא מתבטא בעיקר בתאי שריר, ואקטין ביטא וגמא בתאים אחרים.
על אף ההבדלים הקיימים בין אקטינים אלה, כולם יוצרים סיבים בצורה דומה ומגיבים בצורה זהה בניסויי מעבדה שונים.
גן אקטין ממוצע מכיל כ-100 נוקלאוטים ב-5' UTR, כ-1200 נוקלאוטידים באזור המקודד לחלבון וכ-200 נוקלאוטידים ב-3' UTR.
ברוב הגנים של אקטין קיימים אינטרונים.
כיום חושבים שבכל הפרוקריוטיים שצורתם אינה כדורית קיימים גנים, כמו MreB, הדומים לאקטין.
אקטין נצפה לראשונה במיקרוסקופ ב-1887 על ידי ו"ד הליבורטון, שבודד מתא שריר חלבון שגרם לקרישת תמצית מיוזין.
למרות זאת, הליבורטון לא הצליח לאפיין יותר את החלבון שראה וגילוי האקטין יוחס לברונו פ' שטאוב, ביוכימאי צעיר שעבד במעבדתו של אלברט סנט-דיאורד במכון לכימיה רפואית באוניברסיטת סגד שבהונגריה.
ב-1942 פיתח שטאוב טכניקה חדשנית לבידוד חלבון מהשריר שאפשרה לו לבודד כמויות גדולות יחסית של אקטין טהור, בשיטה הדומה לזו שמשתמשים בה כיום לבידוד האקטין.
אקטימֶל הוא משקה יוגורט פרוביוטי, המיוצר על ידי החברה הצרפתית דנונה, ונמכר בבקבוקים של 100 מ"ל הנמצאים במארז של בקבוקים אחדים (בין 4 ל-14).
לטענת החברה, היתרון העיקרי של המוצר הוא חיזוק ההגנות הטבעיות של הגוף באמצעות שימוש בתרבית חיידקים שרשום עליה פטנט, הנקראת Lacticaseibacillus casei.
מקור השם אקטימל הוא מהביטוי הפלמי "actieve milk" שמשמעותו חלב פעיל.
לאחר תחילת הפצתו של המוצר חברות אחרות החלו אף הן לייצר מוצרים המבוססים על חיידקי L.
casei, מה שגרם לתחילתה של מלחמה פרסומית על התכונות והיתרונות של החיידקים השונים.
יוגורטים מבוססי L.casei מהווים חלק מרכזי לאנשים הנמצאים במשטר דיאטה.
בשנת 2007 החל ייצורו של אקטימל בארצות הברית תחת השם DanActive במספר טעמים, כגון וניל ותות.
כל בקבוק אקטימל (100 מ"ל) מכיל יותר מ-10 מיליארד חיידקים חיים מסוג Lacticaseibacillus casei נוסף על חיידקי היוגורט הרגילים, חיידקים טובים שמסייעים לחיזוק ההגנה הטבעית.
האקטימל נוצר מחלב שעבר תסיסה על ידי שני חיידקי יוגורט מסורתיים (לקטובצילוס בולגריקוס וסטרפטוקוקוס תרמופילוס) ובנוסף מכיל את החיידק הפרוביוטי L.casei.
שתורם לחיזוק ההגנה הטבעית ומסייע למערכת החיסון.
צריכה יומית של אקטימל עשויה להוביל להפחתה משמעותית בתופעות כמו שלשולים ודלקות, בעיקר אצל ילדים, ותורמת להפחתה במחלות, בדגש על זיהומים במערכת העיכול.
מאמר שפורסם ב־2021 מצא יתרונות רבים של החיידק Lacticaseibacillus casei:
השפעה אנטי-היפרטנסיבית (הורדת לחץ דם).
השפעה אנטי-היפרגליקמית (הורדת רמות סוכר בדם).
במחקר שפורסם ב־2007 ע"י חוקרים מבית החולים האמרסמית' בלונדון נבדקו 135 מבוגרים, שהסכימו לשתות אקטימל או מילקשייק הדומה בטעמו ובמרקמו לאקטימל פעמיים ביממה במהלך הטיפול האנטיביוטי ולמשך שבוע אחר כך, ליעילות האקטימל למערכת העיכול.
מהמחקר עלה כי רק 12% מקרב אלה ששתו אקטימל לקו בשילשולים, לעומת 34% מאלה ששתו מילקשייק דמוי אקטימל ללא חיידקים ידידותיים.
לחוקרים עדיין לא ברור כיצד בדיוק פועל היוגורט במניעת תופעות הלוואי החמורות מהחיידק קלוסטרידיום, אך הם משערים כי אחד הזנים של החיידקים הידידותיים שבמשקה מעכב את החיידק האלים במעיים.
בשנת 2012 נדונה בבית המשפט המחוזי בתל אביב תובענה ייצוגית נגד החברות שטראוס ותנובה המתייחסת לאמינותם של מוצרים כמו אקטימל ויופלה המועשרים בחיידקים פרוביוטיים.
אקטינוליט הוא מינרל, חבר בקבוצת האמפיבול - קבוצה של אינוסיליקטים (סיליקטים במבנה דמוי שרשרות) מאפיים.
האקטינוליט בנוי משרשרת כפולה שבה שתי שורות של ארבעונים של סיליקט (SiO4) מתחברות אל שתי שורות אחרות דרך קטיונים של מגנזיום, ברזל או סידן.
נוסחת המבנה הכימי של האקטינוליט היא: Ca2(Mg,Fe)5Si8O22(OH)2.
האקטינוליט מצוי באמצעה של השורה האיזומורפית בין המינרל טרמוליט (Ca2Mg5Si8O22(OH)2) העשיר במגנזיום לפרו-אקטינוליט (אקטינוליט עשיר בברזל).
כפי שניתן לראות מנוסחת האקטינוליט יונים של מגנזיום וברזל מתחלפים בצורה חופשית במבנה הגביש.
הצבע הירוק השולט במינרל מקורו בברזל שבו.
למרות שעל פי כללי האגודה הבינלאומית למינרלוגיה צריכים להיות במינרל יותר מ-50% מיסוד מסוים על מנת לזכות אותו בסיווג ייחודי, בגלל השימוש בשם אקטינוליט בספרות הרפואית והמשפטית הוחלט לקבל את השם.
בדומה לטרמוליט אחת מצורת הופעת המינרל (הצורה הסיבית) היא סוג של אזבסט.
מבחינת תכונותיו האופטיות האקטינוליט הוא דו-צירי, והוא ניחן בפליאוכרואיזם (עד כמה משתנה צבע המינרל בהתאם לזווית בה מסתכלים בו) בינוני.
באבנים השקופות הוא נראה צהוב חיוור עד חסר צבע או ירוק בהיר מזווית אחת, ירוק צהבהב עד ירוק כחלחל ומזווית שלישית ירוק חיוור, ירוק, ירוק כהה או ירוק כחלחל.
המינרל קיבל את שמו ב-1794. ביוונית אקטינוס פירושו "קרן" והשם מתייחס למופע של המינרל בצורה הסיבית כשהוא נראה כמו מחטים קורנות.
שמות נוספים למינרל הם בייסוליט (byssolite) תצורה של סיבים דחוסים, אחד מסוגי האזבסט ונפריט תצורה של אבן ירוקה קשה שהיא אחד משני סוגי אבן הירקן.
סוג נוסף של אקטינוליט מכונה "עור הרים" (mountain leather) או "שעם הרים" והוא מתאפיין בצורה מיוחדת שבה סיבי האקטינוליט יוצרים מארג הדומה בצורה ובתחושה לפיסת בד.
האקטינוליט נוצר על ידי התמרה של מגע או התמרה אזורית בטמפרטורות נמוכות יחסית של אבן גיר עשירה במגנזיום.
האקטינוליט מופיע גם בצפחות כחולות עשירות בגלאוקופן.
השם הקודם שניתן למינרל- "אוראליט" ניתן לפעמים לתוצר התמרה של פירוקסן, תערובת המורכבת בעיקר מאקטינוליט.
אפידיוריט, גופי סלע של גברו או דיאבז (סלע מגמטי פלוטוני בינוני-גביש המקביל בהרכבו לגברו) שעברו התמרה מכילים כמות ניכרת של אוראליט.
להלן כמה אתרים בהם ניתן למצוא אקטינוליט באיכות טובה.
באזור ימת באיקל ברוסיה, בטירול באוסטריה, בהר סנט-אילר (Mont Saint Hilaire) בפרובינציית קוויבק שבקנדה; בהרי קונלון בסין במכרות ולארו ומונטה (Moonta and Wallaroo) באוסטרליה המערבית, ובבאהיה בברזיל.
בישראל ניתן למצוא אקטינוליט בסלעים המטמורפיים מגיל הפרקמבריון באזור אילת.
בחצי האי סיני הדרומי מזרחי ניתן למצוא אקטינוליט בתוך אמפיבוליטים וצפחות בוואדי כיד התחתון ובעורקים הידרותרמיים יחד עם רוטיל, באזור ואדי סמרה.
הסוג הסיבי של אקטינוליט הוא אחד מסוגי האזבסט ונוהגים להשתמש בו כחומר מעכב בעירה וברפידות לבלמים.
בעבר נהגו להשתמש בו כחומר מבודד לבניינים, אבל השימוש בו למטרה זו הופסק לאחר שהתגלה כי חומר זה רעיל ושאיפת הסיבים שלו עלולה להוביל לאזבסטוזיס, סרטן הריאה ומסותליאומה (סוג של סרטן המתפתח באזור חלל החזה או חלל הקרביים או באזור הלב).
כמה מהתצורות של אקטינוליט משמשת כאבני חן.
הראשון קרוי נפריט, והוא אחד משני הסוגים של ירקן (השני, היקר והמוערך יותר, הוא ג'יידיט - סוג של פירוקסן).
בתצורה זו נוהגים לחתוך את האקטינוליט בצורת קבושון, חרוזים ועגילים.
מגוש ירקן אחד נוהגים לגלף טבעות, צמידים, ופסלונים.
סוג אבן חן נוספת הוא סוג שבו מתגלה תופעת עין החתול והקרוי "אקטינוליט עין החתול".
אבן זה שקופה למחצה עד אטומה, וצבעה ירוק עד ירוק צהבהב.
סוג זה מכונה בטעות גם "ירקן עין החתול".
אקטינוליט שקוף הוא נדיר ונוהגים ללטשו בצורת פאות עבור אספנים של אבני חן.
המקורות הראשיים לסוגים אלו של אקטינוליט הם טאיוואן וקנדה.
מקורות נוספים הם מדגסקר, טנזניה וארצות הברית.
פסיבי ואקטיבי הם מונחים המשמשים לתיאור תפקיד במסגרת קיום יחסי מין.
מונחים אלה משמשים לציון העדפה של תפקיד מסוים במסגרת קיום יחסי מין.
הצד "הפסיבי" ייקח את תפקיד הנחדר.
הצד ה"אקטיבי" הוא הצד שמבצע את החדירה.
ורסטילי הוא כינוי לאדם ששני התפקידים תואמים את ההעדפות המיניות שלו.
מעבר להגדרות אלו בהקשר ליחסי המין עצמם, המונחים יכולים לשמש במובן רחב יותר לתיאור זהות פסיכולוגית, חברתית או מינית.
המונח בשימוש בהקשרי קיום יחסי מין חד-מיניים בין גברים וגברים או נשים ונשים.
בקרב גברים הומואים וביסקסואלים, משמשים המושגים אך ורק כדי לסמן את הגבר שנחדר ואת הגבר שחודר, במידה שיש חלוקת תפקידים ברורה, והם אינם מעידים על כוח, שליטה או גבריות.
בהקשר זה משתמשים באנגלית במילים bottom ל"פסיבי" ו-top ל"אקטיבי".
המונחים המקבילים באנגלית הם, כאמור, "bottom" ו-"top".
לעיתים מתשמשים במונחים אלה גם בהקשר של בדס"מ ולא רק בהקשר של חדירה.
לדוגמה, אישה שמגדירה את עצמה "top", יכולה להורות לפרטנר שלה, ה"bottom", לחדור אליה, מתוך עמדה של כוח.
עם זאת, המונחים "passive" ו-"active" משמשים בשפות רבות, כגון ספרדית, צרפתית, גרמנית, אנגלית בריטית, פורטוגזית ואיטלקית כמקבילים ל-"bottom" ול-"top".
סייד (side באנגלית) – מונח המשמש לתאר גברים המעדיפים לקיים יחסי מין ללא חדירה.
מונח זה משמש בקרב הומואים וביסקסואלים לציון אנשים הנהנים הן מפרקטיקה "פסיבית" והן מפרקטיקה "אקטיבית", או לציון היעדר העדפה מוחלטת של תפקיד מסוים במסגרת קיום יחסי מין.
מעבר להגדרה הסטטית של "פסיבי" או "אקטיבי", נפוץ גם המונח "ורסטילי" (רב-גוני), המכונה לעיתים "סוויץ'" (חילוף), ומתאר מצב דינמי.
הכוונה לצד הממלא את תפקיד הפסיבי או האקטיבי בהתאם לרצונו – נחדר או חודר, כנוע או דומיננטי.
ורסטיליות היא פרקטיקה נפוצה – הצדדים יכולים להחליף את תפקידם בהתאם למצב הרוח או הרצון, או כדי לאפשר לפרטנר או לפרטנרית שלהם ליהנות מתפקיד מסוים, בין באופן קבוע כדי להתאים לפרטנר "פסיבי" או "אקטיבי", או באופן ארעי עם פרטנר "ורסטילי" אחר.
ישנם ורסטילים הנוטים יותר לאחד התפקידים ומציינים זאת באמצעות הכינויים "ורסטילי-אקטיבי" ו"ורסטילי-פסיבי".
בשנות ה-70 התפתחה, בעיקר בקרב הקהילה ההומוסקסואלית, שיטה לתיוג עצמי.
קודים אלו נועדו לסמן לפרטנרים פוטנציאליים את התפקיד המועדף על המתויג.
כך, גבר אקטיבי נהג להניח מטפחת על פי קוד צבעים מסוים בכיס השמאלי של מכנסיו או לשים צרור מפתחות בצד השמאלי של חגורתו, בעוד גבר פסיבי נהג להניח אביזרים אלה בצד הימני.
תפקידי המין בתאוריות יחסי הכוח בסוציולוגיה
תיאורי הפסיביות לעומת האקטיביות ביחסי מין משמשים גם בתאוריות יחסי הכוח החברתיים בסוציולוגיה.
בספרו של פייר בורדייה "השליטה הגברית", הוא מתאר את מושג החודר והנחדר כמשל ליחסי הכוח הנשיים וגבריים בחברה.
לפי בורדייה, משקף היחס המיני את יחסי השליטה בחברה, ומבחין בין 'הנשי – הסביל' (פסיבי) לבין 'הגברי – הפעיל' (אקטיבי).
לפי בורדייה, מסמל אקט החדירה במובהק את התשוקה הגברית לשליטה ולבעלות, ואת הציפייה כי התשוקה הנשית תהיה להישלט על ידי גבר.
הוא מציין כי בתרבות יוון ורומא העתיקות, הייתה אמנם לגיטימציה ליחסים פדרסטיים בין גבר מבוגר לגבר צעיר, אך מצד שני, הגדרות השליטה והכוח היו ברורות וחד-משמעיות:
"החדירה, בעיקר כאשר היא מופעלת על גבר, היא אחת מהטעמותיו של יצר השליטה, שלעולם אינו נעדר כליל מהליבידו הגברי.
אנו יודעים שבחברות רבות, הההזדווגות ההומוסקסואלית נתפסת כביטוי של עוצמה, כמעשה של שליטה, המופעלת בתור שכזו, במקרים מסוימים, כדי להפגין את העליונות, תוך הפיכת הזולת ל"נשי".
בשל כך, אצל היוונים היא מועידה את מי שנתון לה (לשליטה הגברית באמצעות החדירה) לביזוי ולאובדן של מעמד הגבר המושלם והאזרח...
"חדירה וכוח נמנו על זכויות היתר של העילית הגברית השלטת, בעוד הכניעה לחדירה הייתה ביטולם הסמלי של הכוח והסמכות..." "לא הפאלוס (או היעדרו) הוא יסודה של ראיית עולם זו...
לא זו בלבד שצרכיה של הרבייה הביולוגית אינם קובעים את ארגונה הטבעי של החלוקה המינית...
ובהדרגה, של כלל הסדר הטבעי והחברתי, אלא...
היא נותנת לגיטימציה ליחס של שליטה..."
הבלבול עשוי להתקיים בתקופה המודרנית, בה מתקיימות בגלוי גם מערכות יחסים הומוסקסואליות, בהן ההגדרות בנוגע לנחדר ולמחדיר אינן חד-משמעיות, אינן בהכרח ברורות לאדם הצופה בהן מן הצד, ועשויה להתקיים אף הדדיות ביחסי השליטה.
מצב זה, המתקיים בזוגיות הומוסקסואלית, אינו מתאים לחשיבה הסטרוקטורליסטית (מבנית) ומערער את הסדר הישן.
הנחת היסוד של הסטרוקטורליזם בסוציולוגיה ובאנתרופולוגיה היא שבני האדם מתנהגים באופן מבני, המתבסס על דפוסים גלויים וסמויים ועל הנחות הנובעות מהם.
דפוסים אלה אמורים להצביע על רבדים ומבנים, שחלקם אינם מודעים, בתרבותה של החברה.
לפי גישה זו, ייתכן כי חוסר הבהירות לגבי הפסיביות והאקטיביות בזוגיות ההומוסקסואלית הוא אחד הגורמים הסמויים, בין רבים אחרים, לקושי החברתי בקבלת המבנה הזוגי ההומוסקסואלי כלגיטימי.
מועדון הכדורגל אקטובה (בקזחית: Ақтөбе Футбол Клубы) הוא מועדון כדורגל קזחי, המשחק בליגת העל הקזחית.
המועדון זכה חמש פעמים לאורך ההיסטוריה באליפות קזחסטן, וכן זכה פעם אחת באליפות הליגה הקזחית הראשונה - הדרגה השנייה בחשיבותה.
קבוצת הכדורגל מקיימת את משחקי הבית שלה באצטדיון המרכזי באקטובה.
הקבוצה נוסדה בשנת 1967, תחת השם "אקטובינץ".
היא שיחקה לאורך עשרות השנים הבאות בדרגה השלישית של מערכת ליגות הכדורגל של ברית המועצות.
ב-1992, לאחר התפרקות ברית המועצות, הוקמה ליגת העל הקזחית ואקטובה הייתה מהקבוצות הראשונות ששיחקו בליגה החדשה.
בעונה הראשונה להקמת הליגה העפילה הקבוצה לסיבוב השני, וסיימה בו במקום ה-12. בעונה שלאחר מכן היא סיימה במקום התשיעי.
בעונת 1994 היא עשתה את התקדמותה הגדולה כאשר סיימה במקום הרביעי בליגה, שבע נקודות מתחת לאלופה ילימיי.
עם זאת, בשנים הבאות היא לא הצליחה לשחזר את הצלחתה היחסית וסיימה במרכז הטבלה.
ב-1996 שונה שם הקבוצה ל"אקטובמונאי", ושנה לאחר מכן הוא שונה פעם נוספת, ל"אקטובה".
בשנת 1997 סיימה הקבוצה במקום ה-12 בליגה וירדה לליגות הנמוכות ("מחוץ לליגה") בקזחסטן, בהם היא נשארה במשך שתי עונות.
בשנת 1999 היא עלתה לליגה הקזחית הראשונה, שכעת הייתה הליגה השנייה בחשיבותה בקזחסטן.
היא זכתה באליפות ליגה זו, והעפילה בחזרה לליגת העל הקזחית.
באותה שנה שונה שם הקבוצה ל"אקטובה לנטו".
בעונה המחודשת שלה בליגת העל, 2001, סיימה אקטובה במקום השמיני, ובשנים הבאות סיימה באזור הצמרת של הליגה.
ב-2005 שונה שם הקבוצה בחזרה לאקטובה.
בעונה זו היא זכתה לראשונה בתולדותיה באליפות ליגת העל הקזחית, לאחר שיפורים רבים שנעשו במועדון.
ב-2006 היא סיימה במקום השני, אך בשתי העונות שלאחר מכן, 2007 ו-2008, היא זכתה בשתי אליפויות רצופות וביססה את מעמדה כקבוצה המובילה בכדורגל הקזחי.
השחקן מוראט טלשב זכה ב-2009 בתואר "מלך השערים" כששיחק בשורותיה.
לאחר שזכתה באליפות הראשונה בתולדותיה ב-2005, שיחקה אקטובה לראשונה בתולדותיה במסגרת ליגת האלופות, בעונת .
היא לא הצליחה לעבור בעונה זו את הסיבוב הראשון במשחקי המוקדמות, לאחר שהפסידה לקבוצה הלטבית ליאפייס מטאלורגס.
בעונה שלאחר מכן, , שיחקה הקבוצה במוקדמות גביע אופ"א, המפעל האירופי השני בחשיבותו.
היא פגשה את מאטרסבורג האוסטרית בסיבוב המוקדמות הראשון, וניצחה 0–1 במשחק הראשון מבין שניים.
עם זאת, היא הפסידה בתוצאה 2–4 במשחק הגומלין שנערך באוסטריה, והודחה מהמפעל.
בעונת היא נכנסה שוב למוקדמות ליגת האלופות, אך הפסידה בסיבוב הראשון לשריף טיראספול המולדובית.
בעונת , עת שיחקה בליגת האלופות, התחילה אקטובה מסיבוב המוקדמות השני שם פגשה את הפנרפיירדיר האיסלנדית.
היא הצליחה לנצח את האיסלנדים ולעבור לראשונה בתולדותיה שלב באירופה.
בסיבוב המוקדמות השלישי, מול מכבי חיפה הישראלית, סיימה אקטובה בתיקו 0-0 במשחק הראשון.
במשחק הגומלין היא הפסידה 3–4, על אף שכבר הובילה בתוצאה של 0–3. היא נשרה לשלב הפלייאוף של הליגה האירופית (שהחליפה את גביע אופ"א) שם פגשה את ורדר ברמן הגרמנית, והודחה לאחר הפסד בתוצאה גבוהה של 3–6 במשחק הראשון ו-0–2 במשחק הגומלין.
עונה לאחר מכן שיחקה אקטובה נגד הפועל תל אביב במוקדמות ליגת האלופות באותו סיבוב.
אחרי שניצחה במשחק הראשון 0–1, במשחק השני הפסידה 1–3, מה שגרם להדחתה מהמפעל.
אקטיק (Actiq) הוא שם המותג של מוצר לשיכוך כאבים המבוסס על פנטניל ציטרט בצורה של לכסנית (lozenge), המותווה בארץ לטיפול בכאב מתפרץ בחולים אונקולוגיים.
בצה"ל, האקטיק משמש לטיפול בכאבים חזקים כתוצאה מטראומה, כאשר אין צורך בטיפול דרך הוריד.
האקטיק בצה"ל ניתן על ידי רופא, פרמדיק צבאי או חובש.
אקטיק נמצא בסל הבריאות לכלל החולים האונקולוגים.
המוצר מיוצר על ידי חברת ספלון.
כ-90% מהחולים האונקולוגיים שכבר מקבלים משככי כאבים בעלי טווח השפעה ארוך עבור הכאב הכרוני שלהם, סובלים גם מהתקפים פתאומיים של כאב חזק הפורץ למרות הטיפול המתמשך (כדורים/מדבקות) שהם נוטלים.
תופעה זו מכונה כאב מתפרץ.
הכאב המתפרץ מוגדר ככאב בעוצמה בינונית עד חמורה שיכול להופיע מספר פעמים ביום ונמשך בממוצע כחצי שעה.
הוא גורם סבל פיזי ונפשי רב לחולים האונקולוגיים.
יחידת אקטיק מורכבת מלכסנית בטעם פטל עדין (המכילה את הפנטניל) המחוברת לידית אחיזה קצרה, בדומה לסוכרייה על מקל.
הפנטניל מועבר לגוף על ידי הברשת הלכסנית על פנים הלחי וכך הוא נספג במהירות בזרם הדם.
השפעת התרופה מורגשת כעבור 3-5 דקות והקלה משמעותית בכאב מורגשת כרבע שעה מנטילת התרופה.
אקטיק פועל במנגנון של ספיגה דרך ריריות הפה (oral transmucosal).
החומר הפעיל פנטניל הוא חומר ליפופילי, מסיס בשומן, שנספג במהירות רבה דרך ריריות הפה והלחי ומגיע תוך דקות בודדות לרצפטורים מסוג מיו האחראים על מנגנון הכאב במח.
צורת המתן הזו מאפשרת שיכוך מהיר של הכאב.
תופעות הלוואי של אקטיק הן תופעות הלוואי המוכרות בשימוש באופיואידים והן יכולות לכלול: עצירות, ישנוניות, בחילות וסחרחורות.
תופעות אלו ניתנות לטיפול והן חולפות או פוחתות בעוצמתן לאחר זמן מה של שימוש.
כמו כן בני אדם שנוטלים "אקטיק" ואינם זקוקים לטיפול באמצעי זה חושפים עצמם לסיכון התמכרות גבוה שעלול לגרום להשפעות שליליות בכל תחומי החיים: בריאותית, נפשית וחברתית.
שימוש לרעה באקטיק עלול לגרום להתמכרות, בדומה לאופיואידים נוספים.
אקטיון הוא צייד ידוע מהמיתולוגיה היוונית.
הוא נולד בתבאי לאל אריסטיוס ולאוטונואה, בתו של קדמוס מייסד העיר האגדי.
אקטיון מוכר מהמיתוס המתאר את נסיבות מותו; לאחר שהרגיז את האלה ארטמיס, עונשו היה שהוא ניצוד על ידי כלבי הציד שלו עצמו.
בעקבות הופעת המיתוס ביצירה מטמורפוזות של אובידיוס הוא מזוהה בעיקר בגרסתו הרומית עם האלה דיאנה.
אקטיון נולד לאריסטיוס ואוטונואה בבויאוטיה.
הוא גדל והתחנך אצל הקנטאור כיירון, בדומה לאביו, ולמד אצלו את מלאכת הציד.
אקטיון יצא לצוד עם רעיו בבויאוטיה.
באותו אזור נהגה האלה דיאנה להתרחץ במעיין כאשר הייתה שבה ממסעות ציד.
יום אחד, תעה אקטיון בדרכו והגורל הביאו אל המעיין; בנות לווייתה של האלה ניסו להסתיר, אך אקטיון ראה בטעות את גופה העירום.
דיאנה המובכת הייתה רחוקה מידי מאשפת החצים שלה; היא התיזה עליו מים ובכך הפכה אותו לאייל.
הוא ברח ובהגיעו לפלג מים הביט בבבואתו ורצה לקונן על שאירע לו, אך קול לא יצא יותר מפיו.
אקטיון גילה שהפך כולו לאייל ורק בינת בן-אנוש נותרה לו.
בשלב זה, כלבי הציד של אקטיון מרגישים בנוכחותו של האייל ומתחיל מרדף.
הוא מנסה לומר להם שהוא אקטיון אדונם, אך שום קול לא יוצא.
הכלבים משיגים אותו ובעידוד רעיו הציידים קורעים את גופו לגזרים.
נאמר שרק לאחר שמת אקטיון מפצעיו שכך זעמה של דיאנה.
בכל הגרסאות השונות של המיתוס קיים המוטיב של כלבי הציד שצדים את הציד.
אולם הסיבה לעונשו של אקטיון משתנה בין המקורות השונים.
למשל, במחזה "הבאקכות" מאת אוריפידס נאמר שאקטיון התרברב בכישרונו כציד טוב יותר מארטמיס.
דוגמה נוספת היא אצל אפולודורוס, שמזכיר מסורת נוספת לפיה אקטיון חשק בדודתו סמלה, וזאוס העניש אותו מכיוון שחיזר אחריה בעצמו (ובהמשך אף הביא עמה את בנם האל דיוניסוס).
אפולודורוס אף מוסיף שלאחר מותו של אקטיון, כלביו שבו למערה של כיירון וחיפשו את אדונם.
כדי לתת לכלבים מנוח יוצר כיירון פסל בדמותו של אקטיון וגורם לכלבים לחשוב כי זהו אדונם.
מסופר שלאחר מותו של אקטיון חיפשו הוריו את גופתו מכיוון שלא ידעו מה עלה בגורל בנם שנעלם.
רוחו של אקטיון אז הופיע לפני אריסטיוס אביו וסיפרה לו שעליו לחפש גופה של אייל.
אריסטיוס מצא את גופת בנו בדמות האייל וקבר אותה כראוי.
המיתוס מוזכר במזמור החמישי של קאלימאכוס: "רחיצתה של פאלאס".
המזמור מספר את המיתוס על הנביא טירסיאס, שאיבד את מאור עיניו לאחר שראה בטעות את האלה אתנה מתרחצת.
אמו של טירסיאס, הנימפה כריקלו, מתלוננת על גורלו את בנה.
אתנה משיבה לנימפה דברי תוכחה ואומרת לה שעליה להודות שקיבלה בחזרה את בנה עיוור, כאשר אוטונואה אמו של אקטיון נאלצה להתפלל למצוא את עצמותיו לאחר שזה ראה בטעות אלה במערומיה.
הצייר טיציאן מהמאה ה-16 צייר שתי יצירות על המיתוס: "מותו של אקטיון" ו"אקטיון ודיאנה".
ישנה אופרה פסטורלית בשם "אקטיון" מאת המלחין מארק-אנטואן שרפנטייה.
בפואמה "אדוניס" מאת המשורר האיטלקי ג'מבטיסטה מרינו הדמות הראשית צופה בהצגה המתארת את המיתוס של אקטיון.
פרט זה מטרים את מותה של הדמות בעת מסע ציד.
המיתוס מופיע באופרה "אורפאוס בשאול" מאת ז'אק אופנבך.
בגרסה זו אקטיון ודיאנה מתאהבים, ויופיטר הופך את אקטיון לאייל בשביל לשמור על בתוליה של האלה.
הסיפור הוא אחד מ-24 הסיפורים להם כתב טד יוז גרסה בתרגומו לסיפורי אובידיוס.
בספר "המלכה מרגו" מאת אלכסנדר דיומא האב ישנו מלך חובב ציד שלכלבו קרא דיומא "אקטיון".
במחזה "הלילה השנים עשר" מאת שייקספיר, אורסינו מתאר את אהבתו לאוליביה על ידי אזכור של המיתוס של אקטיון:
אקטוס טרגיקוס, קבוצת אקטוס (או פשוט אקטוס), הייתה קבוצת קומיקס ישראלית עצמאית שנוסדה בסוף שנת 1995 בידי רותו מודן וירמי פינקוס.
עם חברי הקבוצה נמנו גם המאיירים איציק רנרט, מירה פרידמן ובתיה קולטון.
הקבוצה הוקמה כקולקטיב אמנותי על מנת ליצור קומיקס אלטרנטיבי בהוצאה עצמית ללא מגבלות מו"ליות ופרסמה את ספריה הראשונים באנגלית כדי לפרוץ לאמניה דרך לקהל בינלאומי.
שם הקבוצה לקוח מתוך קנטטה באותו שם מאת באך, ופירושו 'מקרה טראגי', שלפי פינקוס, נלחם בסטיגמה לפיה קומיקס הוא דבר בהכרח מצחיק.
ספרי הקומיקס של אקטוס זכו לקבלת פנים נלהבת בעולם וחלקם יצאו לאור גם בעברית (הוצאת מודן) לאחר הצלחתם בחו"ל.
תערוכות מעבודותיהם של חברי הקבוצה הוצגו בארץ ובעולם: בפסטיבל הקומיקס Fumetto בשווייץ (1998), בפסטיבל הקומיקס הגרמני ארלנגן (1998), בפסטיבל הקומיקס של אתונה (1999), בגלריה ברונפמן באוניברסיטת ניו יורק (2001), בפסטיבל הקומיקס ההולנדי סטריפדאגן (2002).
בשנת 2006 חגגה הקבוצה עשור לפעולתה בתערוכה גדולה בפסטיבל הקומיקס Fumetto שלוותה בתערוכת תלמידיהם של חברי אקטוס מאקדמיה בצלאל וממכללת שנקר.
במהלך הפסטיבל הנחו חברי הקבוצה כתות אמן בבית הספר הגבוה לעיצוב של לוצרן.
בשנת 2004 זכו בציון לשבח בפרס מוזיאון ישראל לאיור ספר ילדים ע"ש בן-יצחק עבור איוריהם לספר "היה הייתה צפרדע: קומיקס לילדים על-פי אגדות האחים גרים" (אקטוס ומודן בן שמן 2003).
בשנת 2009 הוצגה במוזיאון הישראלי לקריקטורה ולקומיקס בחולון התערוכה "איך לאהוב" המבוססת על ספר בשם זה שיצא בהוצאת מודן (אוצרת התערוכה: מאיה דבש, מעצב: קובי פרנקו).
בשנת 2006 נבחרה קבוצת אקטוס על ידי מגזין העיצוב האמריקאי ID כאחת מארבעים קבוצות העיצוב המשפיעות בעולם.
מאז הקמתה הפכה אקטוס לגורם מכריע בהתפתחות זירת הקומיקס הישראלית.
בהשפעת הסצנה האלטרנטיבית באירופה ובארצות הברית הציעה אקטוס לקהל הישראלי ספרות גרפית נסיונית ומתוחכמת באיכות הפקה גבוהה ביותר.
יצירות הקומיקס עסקו במגוון נושאים וז'אנרים שמאפיינים את הספרות הכתובה: דרמה פסיכולוגית, סוריאליזם, פארודיות מקאבריות, שירה, דאדא ועוד.
הרעיונות האמנותיים של חברי הקבוצה חלחלו אל הסצנה המקומית גם דרך הסטודנטים שלמדו אצל חבריה ובאמצעות מסיבות קומיקס אלטרנטיביות שיזמו.
המסיבות, שנקראו אקטוס מארחת ושבהן השתתפו מאות אנשים, נועדו לעקוף את ערוצי השיווק הקונבנציונליים ולהפגיש את הקהל עם יוצרים עצמאיים נוספים מתחומי האמנות הגרפית והחזותית.
הפרויקט האחרון של קבוצת אקטוס הוא הספר TLV-BERLIN - ספר מסע אישי מאויר המתעד את מסעם של חברי הקבוצה לברלין ואת מסעם של שלושה מאיירים ברלינאיים לתל אביב.
הספר, בפורמט אלבומי גדול, יצא לאור בהוצאת Avant Verlag בשנת 2010 במהדורה גרמנית ובמהדורה עברית בתמיכת Zukunft Forum (קרן העתיד גרמניה-ישראל).
קבוצת אקטוס התפרקה סופית ב-2011.
הסדרה הקטנה, אקטוס טרגיקוס, 1996 (אזלה)
סידרת הכסף, אקטוס טרגיקוס, 1997 (אזלה)
סידרת הוויקטורים, אקטוס טרגיקוס, 1998 (אזלה)
ג'טלג, סיפורים מאת אתגר קרת, אקטוס טרגיקוס, 1999
Actus' Box, אקטוס טרגיקוס, 2001 (גרסה אנגלית וגרסה צרפתית)
Happy End, אקטוס טרגיקוס, 2002 (אזל)
הפי אנד (גרסה עברית), הוצאת מודן, 2002
היה הייתה צפרדע (לילדים), הוצאת מודן, 2003
How to Love, אקטוס טרגיקוס, 2007 (בעברית: איך לאהוב, בהוצאת מודן, 2009)
תל אביב-ברלין, ספר מסע, Avant Verlag, 2010 (גרסה עברית וגרסה גרמנית)
אקטיביזם תקשורתי הוא אקטיביזם המשתמש במדיה ובטכנולוגיות התקשורת ככלי לשינוי חברתי ולהשפעה על סדר היום הציבורי.
האקטיביזם התקשורתי בא לידי ביטוי ב:
הקמת אמצעי תקשורת עצמאיים, בעלי אג'נדה מוגדרת, שיוצאים נגד הקונצנזוס החברתי, קוראים לשינוי רדיקלי של החברה ומוסדותית, כדוגמת עיתונות מקומית/מגזרית, רדיו פיראטי, ערוצי טלוויזיה עצמאיים וכדומה.
מינוף הכוח של התקשורת המסורתית לקידום אינטרסים של קבוצות ותנועות חברתיות על ידי ניהול "קמפיינים ציבוריים", השתתפות בתקשורת, העלאת ביקורת, העלאת מודעות, שכלול מערכת יחסי הציבור והדוברות של ארגוני החברה האזרחית.
אקטיביזם וירטואלי - שימוש באינטרנט, דואר אלקטרוני, רשימות תפוצה, אתרים, בלוגים ורשתות חברתיות להפצת מידע, לצורך להעלאת מודעות, ארגון מחאות במרחב הווירטואלי ובמרחב האקטואלי, גיוס פעילים וכספים.
אקטיביזם בידורי הוא סוג של אקטיביזם תקשורתי, העושה שימוש בתוכן בידורי כדי לחתור לשינוי חברתי.
במרכז תוכנית בידור אקטיביסטית עומד מנחה או יוצר מוכר ופופולרי בעל עמדות ברורות, המציג בעיות חברתיות, ומציע פתרונות אפשריים.
מה שמאפיין תוכניות אלה הוא שהן משלבות בידור בתכנים שכנועיים.
תוכניות אלה מטפלות בערכים, נורמות ובזהויות חברתיות, ועוסקות בייצוג ויצירת זהויות, מיתוסים וערכים חדשים באקלים תקשורתי תחרותי ובידורי.
באופן דומה עיתונאים אקטיביסטים שמשדרים בטלוויזיה מסחרית נדרשים ליצור תכנים מעניינים, חדשניים, אינפורמטיביים, חווייתיים וגם ביקורתיים, שיהיו גם רלוונטיים לרוב הצופים, ושימשכו קהל ממגוון תרבויות ומגזרים, ויובילו לשינויים חברתיים בסביבה תקשורתית תחרותית שמשלבת בידור בתכנים שאינם בידוריים.
דוגמה לתוכנית אקטיביסטית בידורית היא התוכנית "מה אתם הייתם עושים?", ששודרה בערוץ 2, בהנחייתו של העיתונאי חיים הכט.
התוכנית, שזכתה לפופולריות רבה, פנתה לאוכלוסייה רחבה בישראל.
היא עסקה בשאלה מיהו הישראלי הנורמטיבי, ומה הם ערכי מוסר ואזרחות.
התוכנית הציגה סיטואציות מבוימות במקומות ציבוריים, ובחנה את תגובת האנשים שנחשפו למצבים קיצוניים, למשל, הטרדות מיניות ושימוש בסמים.
התוכנית הציגה את מה שקלטו המצלמות הנסתרות.
בנוסף, חיים הכט ראיין את האנשים שהגיבו לסיטואציה.
הוא הציג בפני הצופים מה היה נכון לעשות ומה לא.
התוכנית גם עודדה את הצופים להעמיד עצמם בסיטואציות המוצגות ולתהות על מעשיהם.
לפיכך, אפשר להתייחס לתוכנית כדוגמה לאקטיביזם בידורי כי היא משלבת בין אלמנטים מבוימים ומצלמה נסתרת, המשתייכים לסוגה הבידורית, ובין בעיות חברתיות.
אקטפק דה מורלוס (בספרדית: Ecatepec de Morelos), או בקיצור אקטפק (), היא עיר ומועצה אזורית במדינה הפדרטיבית מקסיקו הנמצאת במקסיקו.
העיר גובלת במקסיקו סיטי, בירת מקסיקו, מצפון-מזרח והיא חלק מהמטרופולין שלה.
באקטפק מתגוררים 1,656,107 תושבים (נכון ל-2010), מה שהופך אותה לעיר המאוכלסת ביותר במדינת מקסיקו הפדרטיבית, כמו גם לפרוור המאוכלס ביותר של מקסיקו סיטי ולאחת הערים הגדולות במקסיקו כולה.
אזור אקטפק היה מיושב במשך אלפי שנים לפני בואם של הספרדים אליו במאה ה-16. בין העמים שישבו באזור ניתן למנות את האוטומי, הטולטק, הצ'יצ'ימקה והאצטקה.
מקור השם "אקטפק" הוא בתקופה זו.
יש דעות לפיהן משמעותו היא "גבעת הרוחות" או "הגבעה המקודשת לאהקטל" (אל הרוח האצטקי), ואילו דעות אחרות גורסות שזה שם נוסף של האל קצלקואטל.
לאחר שהספרדים כבשו את האזור בסביבות 1520 ניתנה לאקטפק אוטונומיה מסוימת והטלטואני (Tlatoani) שלה המשיך להנהיג אותה.
כעבור זמן קצר האוטונומיה נלקחה ומסדרים שונים החלו לנצר את המקומיים.
בהמשך ניתן להתיישבות השם "סן קריסטובל אקטפק", וכיום הוא השם של השכונה המרכזית בעיר.
ב-1 באוקטובר 1877 ההתיישבות קיבלה מעמד רשמי של עיירה.
כמו כן שמה שונה לאקטפק דה מורלוס, על שמו של חוסה מריה מורלוס, אחד ממנהיגי המורדים המקסיקנים במלחמת העצמאות של מקסיקו שהוצא להורג על ידי השלטון הספרדי באקטפק ב-1815.
ב-1 בדצמבר 1980 אקטפק קיבלה מעמד של עיר.
בשנת 2013 התרחשה התפוצצות מכלית הדלק באקטפק דה מורלוס בה נהרגו עשרות אזרחים.
עד אמצע המאה ה-20 כלכלת אקטפק הסתמכה בעיקר על חקלאות אך מאז הכלכלה מסתמכת על תעשייה, מסחר ושירותים, ורק במידה פחותה יותר על גידול מקנה וחקלאות, הכוללת גידול תירס ושעועית.
באקטפק נמצאות מספר תחנות של קו B של הרכבת התחתית של מקסיקו סיטי, המקשר אותה למרכז מקסיקו סיטי.
אקטובה (, מילולית: "הגבעה הלבנה"; ברוסית: Актобе, עד 1999 נקראה אקטיובינסק - Актюбинск) היא עיר במערב קזחסטן ובירת המחוז הקרוי על שמה.
העיר ממוקמת על גדות , כ-1,000 ק"מ דרום-מערבית לבירה אסטנה.
על פי אומדן רשמי מתאריך 1 בינואר 2023, מתגוררים בעיר 559,911 בני אדם, מה שהופך אותה לעיר הגדולה ביותר במחציתה המערבית של קזחסטן ולרביעית במדינה כולה (אחרי אלמטי, אסטנה ושימקנט).
העיר הוקמה בשנת 1869 על ידי כוחות הצבא הרוסי בהתחלה כמבצר.
לאחר הקמת המבצר החלו משפחות ממוצא סלאבי להגר לאזור בו נבנה המבצר וקמו שכונות רבות בסביבתו, ובשנת 1891 המבצר הוכרז כעיר.
עד מהרה התפתחה אקטובה והוקמו בה מוסדות רבים כמו: כנסיות, מסגדים, מרפאות, בתי ספר, בית קולנוע, תחנת רכבת ועוד.
ב-21 בינואר 1918 נכבשה העיר על ידי הצבא האדום.
לאחר שקזחסטן קיבלה עצמאות בשנת 1991, הפכה אקטובה לעיר מרכזית לקליטת מהגרים קזחים שחזרו לשורשיהם.
ב-17 במאי 2011 אירע בעיר פיגוע הטרור הראשון בתולדות קזחסטן, כאשר מחבל מתאבד פוצץ עצמו במטה של מנגנון הביטחון הלאומי המקומי.
אקטקום - תקשורת אקטיבית בע"מ (ACTCOM - Active Communications Ltd) הייתה חברה ישראלית אשר הוקמה ב-1992 על ידי אמיר פליבצקי ואיילת הולדר.
אקטקום הייתה ספקית שירותי האינטרנט הראשונה בישראל ומהראשונות בעולם.
בתחילת דרכה סיפקה אקטקום שירותי חיבור אינטרנט למגזר העסקי ובין לקוחותיה נמנו חברות ההייטק המובילות בישראל.
החל מ-1995 החלה אקטקום לספק שירותי אינטרנט גם ללקוחות פרטיים.
בנוסף לשירותי תקשורת אינטרנט סיפקה החברה מגוון שירותים בתחומי תקשורת נוספים, כולל אחסון אתרים, חוות שרתים ורשתות-פנים (Intranets) לחברות ולארגונים.
במשך שנות פעילותה רכשה אקטקום את פעילותן של מספר ספקיות שירותי אינטרנט אחרות.
אקטקום תמכה בתוכנה חופשית ובקוד פתוח וגם בקהילת הקוד הפתוח בארץ.
החברה פעלה במשך כ-15 שנה, ובשנות פעילותה האחרונות רכשה קווי אינטרנט מספקיות גדולות וסיפקה בעיקר שירות ללקוחות, עד לרכישתה על ידי חברת בזק בינלאומי בשנת 2007. במשך כל שנות פעילותה הייתה החברה ממוקמת בחיפה.
אקטואליות היא תוכנית אירוח אקטואלית יומית ישראלית המבוססת על הפורמט האמריקאי "The View" .
את התוכנית הגישה שרון כידון בליווי פאנל נשי בלבד.
התוכנית עלתה ב-1 בנובמבר 2017 ברשת 13, כחלק מלוח השידורים החדש של רשת בעקבות פיצול ערוץ 2. התוכנית הראשונה הניבה נתון של 3% בלבד.
את התוכנית נבחרה להגיש שרון כידון, שהגישה ברשת בערוץ 2 את התוכנית "שי ושרון".
תחילה שובצה התוכנית בשעה 17:00 אך בעקבות הנתונים הנמוכים עברה התוכנית לשעה 15:30.
ב-21 במרץ 2018 פורסם לראשונה בישראל היום שהתוכנית צפויה לרדת מהאוויר בעקבות חוסר הצלחתה.
ב-2 במאי 2018 ירדה התוכנית מהאוויר לאחר עונה אחת בלבד שכללה 122 תוכניות.
מנחה20172018שרון כידוןמנחה ראשיתמרגלית צנענימנחה משניתציפי לויןמנחה משניתדנה ספקטור מנחה משניתמיה זיו-וולף מנחה מחליפהלוסי אהריש מנחה מחליפה
משתתפת20172018אוולין הגואלמשתתפתאיילת פרישמשתתפתמעיין אדםמשתתפתמרגלית צנענימשתתפתציפי לויןמשתתפתדנה ספקטור משתתפתאמילי מואטי משתתפתמוריה קור משתתפתעינת שרוף משתתפת
אקטינופודיים (שם מדעי: Actinopodidae) היא משפחה של עכבישאים מהקבוצה מיגלומורפה, החיים באמריקה הדרומית ובאוסטרליה, והם קרוביהם של המשפכנים האוסטרלים.
חלק מעכבישים אלה, בעיקר מהסוג Missulena ארסיים ועלולים להיות מסוכנים לאדם ולגרום לבעיות רפואיות שונות ואף לסכנת חיים.
עם זאת מקרי הכשות ארסיות הם נדירות מאוד.
עכבישים אלה בעלי רגליים רחבות וראש וחזה שטוחים ורחבים, ורבים מהם בעלי גוונים חזקים של אדום וכחול.
הניבים שלהם מעוקלים ופונים כלפי מעלה והם מכילים ארס רב העוזר להם להרוג טרף של חרקים גדולים או עכבישניים אחרים ואף חולייתנים קטנים.
בניגוד לעכבישים אחרים הם לא בונים קורים חזקים והם חיים במחילות, בהם הם אורבים לטרף (ומכאן שמם העממי, "עכבישי עכבר").
גודלם הממוצע 1 עד 3 סנטימטרים כשהנקבות גדולות מהזכרים.
Actinopus - בו 49 מינים החיים באמריקה הדרומית.
Missulena - בו 18 מינים החיים באוסטרליה ובצ'ילה
Plesiolena - בו 2 מינים החיים בצ'ילה.
אקטיוויז'ן בליזארד היא חברת החזקות אמריקאית של משחקי וידאו שהמטה שלה שוכן בסנטה מוניקה, קליפורניה.
החברה נוסדה ביולי 2008 כתוצאה ממיזוג של חברת Activision וחברת Vivendi Games.
בין הנכסים האינטלקטואליים העיקריים ש-Activision Blizzard הפיקו לאורך השנים ניתן למנות את Call of Duty, קראש בנדיקוט, גיטאר הירו, Tony Hawk's, Spyro, Skylanders, וורלד אוף וורקראפט, סטארקראפט, דיאבלו, Hearthstone, Heroes of the Storm, Overwatch וקנדי קראש סאגה.
נכון למרץ 2022 הייתה חברת אקטיוויז'ן בליזארד חברת משחקי הווידאו הגדולה ביותר באמריקה ובאירופה במונחים של הכנסות ושווי שוק.
החברה הייתה מעורבת לאורך השנים במספר מחלוקות בולטות, כולל האשמות על הפרת פטנטים ותמלוגים שלא שולמו.
בסוף יולי 2021 החברה נתבעה על ידי מחלקת התעסוקה והשיכון של מדינת קליפורניה בגין האשמות בדבר הטרדה מינית ואפליית עובדים.
התביעה הובילה לחקירה מצד הוועדה לניירות ערך ולבורסות (SEC), והובילה בהמשך לכך שמספר עובדים עזבו את החברה ולהתפטרויות מרובות, ולכך שמספר ספונסרים של החברה בחרו להפסיק לתמוך בה, ולכך שפורסמו מאות מקרים של הטרדות שבוצעו בחברה לאורך השנים.
ב-18 בינואר 2022 חברת מיקרוסופט הודיעה על כוונתה לרכוש את חברת אקטיוויז'ן בליזארד תמורת 68.7 מיליארד דולרים, אך העסקה לא אושרה על ידי רשות התחרות והשווקים של בריטניה.
העסקה הושלמה ב-13 באוקטובר 2023.
באמנות, אקטיביזם היה מגמת אמנות ספרותית וחזותית במרכז ובמזרח אירופה בשנות העשור השני של המאה ה-20 ובשנות ה-20 של המאה ה-20.
במרכז ובמזרח אירופה בעשור השני של המאה ה-20 תנועת האמנות בתוך האקספרסיוניזם הייתה המקשרת, במונחים של האזור, אל האוונגרד של קבוצת האמנות השמונה.
שם המגמה בא מהמגזין הברלינאי Die Aktion .
בהונגריה, כתב העת בשם "המעשה" (A Tett), שהוקם ב-1915 בעריכת לאיוש קשאק, והמשכו, כתב העת "היום" (Ma), הם הנציגים המשמעותיים ביותר של המגמה הזו.
כתבי עת דומים הושקו ופורסמו גם במדינות שכנות להונגריה.
המאפיין העיקרי של האקטיביזם הוא פעילות חברתית-היסטורית, ניטור והערכה מהירה של אירועים.
מבחינה אמנותית, האקטיביזם התעלה במהירות על האקספרסיוניזם, ועל אף שהזרם האמנותי הזה לא ראה בשום מגמה בלעדיות, הוא ספג לתוכו והתעשר באלמנטים סגנוניים של קוביזם, פוטוריזם, ולאחר מכן קונסטרוקטיביזם.
המגמה פעלה ספציפית רק באמצעות כלים אמנותיים, ולא רצתה להיות כלי של פוליטיקה.
במילותיו של Lajos Kassák במאמר המגדיר שלו עבור כתב העת "היום" :
אמנות עכשווית ופרקטיקה חברתית בעידן החדש
בעידן הנוכחי, אמנות אקטיביסטית ופרקטיקה חברתית ממשיכות להתפתח ולהתרחב, ומשלבות אלמנטים חדשים של טכנולוגיה, מדיה דיגיטלית ופעילות חברתית-סביבתית.
אמנים רבים משתמשים בכלים מודרניים כמו מדיה חברתית, מציאות מדומה (VR) והשתתפות אינטראקטיבית כדי להעמיק את הקשר עם הקהילה ולהעצים את השיח הציבורי.
הפרויקטים העכשוויים עוסקים בנושאים כמו שינויי אקלים, צדק חברתי, זהויות מגדריות, הגירה וזכויות אדם, ומדגישים את תפקיד האמנות ככלי לשינוי חברתי ולהעלאת מודעות ציבורית.
Acteon hebes הוא זן של חלזון ים, רכיכת גסטרופוד ימית במשפחת ה-Acteonidae.
אורך הקונכייה מגיע ל-8 מ"מ.
מין ימי זה מופיע באוקיינוס האטלנטי מול צפון קרולינה וג'ורג'יה, ארצות הברית.
אקיטה הוא גזע כלבים שמקורו ביפן, בעל מבנה גוף מרובע ומוצק.
אחדים ממאפייניו הבולטים של האקיטה הם זנבו המתגלגל על גבו, האוזניים הקטנות המכוונות קדימה והעיניים המשולשות.
גובהו של כלב זכר הוא כ-70 ס"מ ואילו גובהה של נקבה הוא כ-60 ס"מ.
לאקיטה פרווה המורכבת משלושה סוגי שיער ועל כן היא צפופה מאוד.
לפרוות האקיטה מספר צבעים – אדום-עופר, שומשום (שיער אדום עם קצוות שחורים), מנומר ולבן.
בכל הצבעים מלבד הלבן מופיע האורז'רו - פרווה בהירה יותר, על הלחיים, צידי הזרבובית, הצוואר והחלקים הפנימיים של הרגליים, הבטן והחלק התחתון של הזנב.
כלבים מסוג אקיטה מתנהגים לרוב באופן טריטוריאלי ביחס לרכוש ועשויים להתנהג באופן מסויג כלפי זרים.
הם מתוארים לעיתים כחתוליים במעשיהם; הם נוהגים לנקות את פניהם אחרי אכילה ולהיות בררניים.
הם נוטים להיות חסרי סבלנות כלפי כלבים מאותו מין.
מאחר שמדובר בכלב גדול למדי, לרוב לא מומלץ לאנשים שלא החזיקו בכלב לאמץ אותו, והוא הוגדר בכמה מדינות כגזע מסוכן שדורש רישיון מיוחד.
כלבים מסוג אקיטה בדרך כלל גדולים, חזקים, עצמאיים ושתלטניים.
כלב אקיטה מאולף יכול להגיב בצורה נעימה לזרים שאינם מוכרים לו, ובמקרה שהוא לא מאולף הוא יגיב לזרים באופן תוקפני.
הם ידידותיים לילדים וסבלניים כלפי אופן המשחק שלהם, אם כי נקבות יותר נעימות לעומת זכרים.
מוצאו של האקיטה הוא מאזור העיר אודטה הידועה גם בשם "עיר הכלבים", שבחבל ארץ אקיטה שבחלק הצפוני של האי הונשו.
העיר הייתה מקום המפגש של ציידי האזור, ובה התנהל המסחר.
הכלבים היו אלו שקדמו לבני האדם.
המהגרים הראשונים שהגיעו לחבל ארץ זה בייתו ואימצו את הכלבים והחלו להשתמש בהם כבני לוויה בעת הציד, ה"אקיטה מטאגי" (שמטאגי פירושו צייד ביפנית), הכלבים היו מתחקים אחר עקבות החיה מרתקים אותה למרבצה ואז הצייד היה גומר את המלאכה, עיקר הציד היה אחר דובים, איילים וחזירי בר.
בנוסף, האקיטה ליווה גם את הנזירים הבודהיסטים במסעותיהם הרוחניים, ושמר עליהם מפני חיות הבר.
מהמאה ה-16 עד המאה ה-18 חלו תהפוכות רבות בשלטון היפני ובאחת ההפיכות היה זה שבט סאטקה אשר השתלט על צפון הונשו.
שבט זה נשלט על ידי מספר שוגונים, שהבולט בהם היה השוגון החמישי, טוקוגאווה צוּנַאיוֹשי, שנקרא גם "שוגון הכלב" וזאת משום שנולד בשנת הכלב שבלוח השנה הבודהיסטי.
שוגון זה נודע באהבתו הרבה והקיצונית לכלבים והיה הראשון אשר חוקק את "חוק החמלה על יצורים חיים".
העונשים על הפרת החוק היו כבדים וכללו גם הוצאה להורג.
לראשונה בהיסטוריה, בשנת 1695 הקים "שוגון הכלב" שני בתי מחסה לכלבים, שכל אחד מהם השתרע על שטח של 130 דונם במבנה טופוגרפי של הרים וצמחייה סבוכה.
בבתי מחסה אלו הכלבים הסתובבו חופשיים וחיו בלהקות של כ-30 כלבים.
ישנם סיפורי עמים רבים המתארים את מערכת היחסים שנבנתה בין האדם לכלבו.
האגדות הרבות על האקיטה מתארות אותו ככלב נאמן המשרת את בעליו, שומר עליו ומסייע לו במלאכת הציד.
אחד הסיפורים היותר ידועים הוא על הכלב שירו אשר ליווה את בעליו מטגי-סטרוקו במסע ציד ארוך שבמהלכו בטעות חצו את הגבול לממלכה היריבה מעבר להרים במזרח.
כיוון שהצייד שכח את רישיון הציד בביתו הוא נכלא וכלבו נשאר מילל ליד הכלא.
משזה לא עזר החליט שירו לחזור הביתה.
כשאשת הצייד ראתה אותו היא הצמידה אליו את רישיון הצייד ואף ציידה אותו במזון לדרך.
לאחר תלאות רבות הגיע שירו תשוש ורעב לכלא להציל את בעליו, אך היה זה כבר מאוחר מידי וסטרוקו הוצא להורג.
לאחר הוצאתו להורג של סטרוקו עלה שירו להר גבוה בשטח הממלכה היריבה וילל במשך ימים ולילות.
קללה הוטלה על תושבי האזור ואסונות כבדים פקדו אותם, עד שהחליטו לפייס את שירו וצרפו את אשת הציד ושירו הכלב אל כפרם.
לאחר מותו של שירו נבנה מקדש בשם מקדש הכלב הזקן, על קברו של הכלב שירו, בגבול בין שתי הממלכות היריבות, ובו מתואר סיפור של שירו במיצג מרשים.
עוד סיפור הוא על האצ'יקו, הכלב שחיכה 10 שנים בתחנת רכבת לבעליו שמת (על בסיס הסיפור הופק סרט בשם זה).
בשנת 1931 הוכרז גזע האקיטה היפני המסורתי כ"נכס לאומי" הראשון מבין בעלי החיים היפנים, שיש לפתחו ולשמרו וכך החלו בשימור הגזע המקורי.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה נשארו מעט מגדלים שעסקו בגידול הגזע.
יפן הייתה תחת משטר צבאי ובין היתר היו הקצבות מזון לאזרחים, עובדה אשר הקשתה עוד יותר על המגדלים.
עם התפשטות המלחמה, למנצ'וריה, סין, גדל הביקוש לפרוות כלבים, לצורך ייצור מעילים וכסיות.
עקב גודלו של האקיטה, היה מהמבוקשים לתעשיית הפרוות.
השלטון והמשטרה החלו להחרים כלבים מגזעים שונים, מלבד כלבי רועה גרמני שהיו מיועדים לעבודות צבא ומשטרה.
מגדלים וחובבי הגזע החלו בניסיונות לשימור הגזע על ידי שחרור כלבי אקיטה לטבע, נתינת שמות גרמניים לכלבים, מסירתם כמתנה לזרים כדוגמת הלן קלר, טייסים ואנשי צבא אמריקניים ואף הרביעו אקיטות עם כלבי רועים גרמניים.
עם סיום מלחמת העולם השנייה, החל רישום מחדש של כלבי אקיטה ששרדו את תקופת המלחמה, ביוזמתו של מר קיונו.
בסך הכול הצליחו לאתר 18 כלבים, שדמו לטיפוס הרצוי אבל עדיין לא היה זה האקיטה שעליו חלמו.
בנובמבר 1947 חזרו והכניסו לגידול כלבים שנמצאו בכפרים מבודדים ביפן, שעקב בידודם הגאוגרפי נשארו בעלי הטיפוס הרצוי שהיה קיים לפני המלחמה ושעדיין שימש את הכפריים לציד.
עד לשנת 1948 עלה מספר הכלבים שהוצגו בתערוכה ביפן לכ-60 כלבים מהטיפוס הרצוי והקרוב לכלב המקורי, ומאותה תערוכה החל השלטון המקומי לעודד מגדלים ובעלי כלבים על ידי מתן פרסים כספיים ותוארי כבוד לכלבים ולמגדלים.
אבל הייתה זו תחילת הדרך, ורק בתחילת שנות השישים הצליחו להגיע לטיפוסיות הרצויה במספר רב של כלבים ובמגוון רחב של קווי דם, וזאת תוך כדי בידוד הכלבים עם הטיפוסיות הלא רצויה.
במקביל התפתח בארצות הברית ה"כלב יפני הגדול", אשר נקרא שם גם בשם אקיטה - למרות ההבדל הגדול באופי ובצורה.
בכלב היפני הגדול ניתן לראות את הטיפוסיות המסיבית של המסטיף עם דמיון חיצוני גם לרועה גרמני.
כיוון ששני גזעים שונים אלו נקראו אקיטה חל בלבול רב בקרב הציבור.
היוזמה הראשונית להפרדת הגזעים הייתה בשנת 1996, בקונגרס ותערוכת גזע של איגוד הכלבים היפני אשר נערך בטוקיו.
בקונגרס זה השתתפו נציגים מכל העולם אשר החליטו על הפרדת האקיטה לשני גזעים שונים.
נקבעו מבחני מיון שבהם יקבעו אם הכלב הוא אקיטה או כלב יפני גדול, ולפי מיון זה יונפקו לו תעודות יוחסין מתאימות וכל המשתמע מכך.
עד היום מתקיימים מבחני מיון אלו, אשר מחליטים בהם אם הכלב משתייך לגזע האקיטה (בעל תקן גזע יפני) או הוא כלב יפני גדול (בעל תקן גזע אמריקאי).
אָקִיהִיטוֹ, קיסר יפן (ביפנית: 明仁; נולד ב-23 בדצמבר 1933) הוא קיסר יפן לשעבר וה-125 במספר של יפן.
הקיסר, שהוא נצר לשושלת יאמטו, ירש את התואר עם מות אביו, הירוהיטו.
ידוע כבעל תחומי עניין רבים, בהם זואולוגיה והיסטוריה יפנית.
ב-30 באפריל 2019 פרש אקיהיטו מתפקידו, ויום לאחר מכן, ב-1 במאי, ירש בנו נארוהיטו את כס החרצית.
לאחר פרישתו, קיבל תואר של קיסר פורש (דאיג'ו טנו: 太上天皇).
אקיהיטו, החמישי מבין ילדיו של הקיסר הקודם הירוהיטו ובנו הראשון, כונה בילדותו צוּגוּ נוֹ מִיאַה (מילולית: הנסיך צוגו), וכבר בגיל שלוש הופרד מהוריו.
הוא חונך וגודל על ידי מחנכים פרטיים ולמד בבתי ספר פרטיים.
במהלך הפצצות האמריקאים על טוקיו במהלך מלחמת העולם השנייה, הוברח אקיהיטו יחד עם אחיו הצעיר מאשאהיטו (כיום הנסיך היטאצ'י) אל מחוץ לעיר.
בתקופת הכיבוש האמריקאי הוצמדה לנסיך אקיהיטו בן ה-12 מורה פרטית לאנגלית, אליזבת וינינג, פעילה בקהילת הקוויקרים המיסיונרית.
הוא החל ללמוד בפקולטה למדע המדינה באוניברסיטת גאקושוין בטוקיו, אולם לא השלים את לימודיו ולכן לא נשא תואר אקדמי כלשהו.
על אף היותו יורש העצר של יפן מיום היוולדו, הוא הוכתר רשמית לנסיך וליורש עצר ב-10 בנובמבר 1951 בגיל 17.
ביוני 1953 ייצג הנסיך אקיהיטו את יפן בטקס ההכתרה של מלכת הממלכה המאוחדת, אליזבת השנייה.
תקופת שלטונו של הקיסר אקיהיטו מכונה ביפן תקופת הייסי.
לאחר מות אביו ב-7 בינואר 1989, הוכתר אקיהיטו רשמית לקיסר ב-12 בנובמבר 1990. לאחר הכתרתו הביע אקיהיטו התנצלות רשמית בפני אזרחי קוריאה וסין על הסבל שנגרם להם בתקופת הכיבוש היפני, ובאפריל 1989, שלושה חודשים לאחר מות אביו הירוהיטו, שהנהיג את יפן בתקופת הכיבוש, יצא למסע דיפלומטי בסין.
רוב רכושה של משפחת הקיסר הולאם לאחר מלחמת העולם השנייה, וגם הארמונות ובתי הנופש של הקיסר ומשפחתו נמצאים בבעלות המדינה.
עם זאת, בספר שפורסם ב־2003 נטען כי אקיהיטו ירש מאביו 22 מיליון דולר.
הקיסר מתגורר בארמון הקיסרי בעיר טוקיו.
התקציב השנתי הכולל של בית הקיסר מנוהל על ידי סוכנות ממשלתית מיוחדת בשם סוכנות משק הבית הקיסרי, ומחולק לשלוש קטגוריות: הוצאות אישיות של הקיסר (3 מיליון דולר), מימון הוצאותיה של יתר משפחת הקיסר (2.6 מיליון דולר) והוצאות שוטפות הכרוכות במילוי תפקיד הקיסר (58 מיליון דולר).
באוגוסט 2016 הודיע הקיסר אקיהיטו כי בשל הדאגה מפני גילו המתקדם ובריאותו המידרדרת הוא מעוניין לפרוש בעודו בחיים כשהוא כשיר וכשמצבו טוב יחסית, ולהעביר את הכתר לבנו נארוהיטו.
אקיהיטו הוא הקיסר הראשון זה 200 שנה שפורש מתפקידו בעודו בחיים.
מכיוון שאין בחוקי בית המלוכה היפני התייחסות להעברת הכתר על ידי קיסר חי ושולט, ועל פיהם העברת הכתר יכולה להתבצע רק כשהקיסר מת, הממשלה הכניסה לתוקף חוק חד-פעמי שיאפשר לאקיהיטו להעביר את הכתר לבנו.
ב-30 באפריל 2019 נערך טקס פרישה בארמון המלכותי, והקיסר כיהן עד לחצות הלילה.
ב-1 במאי נכנסה לתוקף כהונתו של הנסיך נארוהיטו כקיסר.
אקיהיטו הוא גם הקיסר הראשון שביקש שגופתו תישרף לאחר מותו, בניגוד למסורת שהייתה נהוגה עד אז.
באפריל 1959 התחתן בארמון בטקס שינטואיסטי עם שוֹדה מיצ'יקו, בתו של תעשיין יפני חשוב.
נישואיו של אקיהיטו היוו פריצת דרך בחצר הקיסרית של יפן מאחר שאשתו הייתה פשוטת-העם הראשונה בהיסטוריה שהתחתנה עם נסיך קיסרי.
לזוג נולדו שלושה ילדים: יורש העצר נארוהיטו, הנסיך פומיהיטו והנסיכה סאיאקו.
1 במאי 2019 עד היום הוד מעלתו הקיסר הפורש
אָקילֶה לָאוּרוֹ (באיטלקית: MS Achille Lauro) הייתה אוניית נוסעים איטלקית שנחטפה על ידי ארבעה טרוריסטים פלסטינים מארגון החזית לשחרור פלסטין באוקטובר 1985, בעת שהפליגה מאלכסנדריה לפורט סעיד שבמצרים.
החוטפים רצחו נוסע אחד – יהודי־אמריקאי מרותק לכיסא גלגלים בשם ליאון קלינגהופר.
הספינה הוזמנה בשנת 1938 על ידי חברת ספנות הולנדית, ובנייתה החלה בשנת 1939, במספנה בנמל פליסינגן שבהולנד.
בנייתה התעכבה בגלל מלחמת העולם השנייה, והושלמה בשנת 1947. נתוניה המקוריים: אורך 192 מטר, רוחב 25 מטר, שוקע 9 מטר ומעמס מרבי של 21 אלף טון, עם 900 נוסעים ו-400 אנשי צוות.
שמה המקורי היה "וילם רייס".
הפלגת הבכורה שלה נערכה ב-5 בדצמבר 1947, והיא יצאה מהולנד אל איי הודו המזרחית ההולנדיים.
ב-6 בינואר 1953 אירעה התנגשות בין ה"וילם רייס" לספינה נוספת של אותה חברה בזמן ששתיהן הפליגו בים האדום וחלפו זו על פני זו כדי שהנוסעים בשתי הספינות יוכלו לנופף אלה לאלה.
נגרם נזק קל בלבד לספינה ואיש לא נפגע.
בשנת 1964 נמכרה הספינה לחברת הספנות האיטלקית "לאורו ליין", ועברה שיפורים משמעותיים, שהתעכבו בין היתר בשל פיצוץ שאירע ב-1965 במהלך העבודות.
שמה שונה והיא נקראה על שמו של אקילה לאורו (Achille Lauro), איש העסקים שעמד בראש החברה, ובעברו חבר המפלגה הפאשיסטית של מוסוליני.
ב-1966 החלה הספינה לשוט במסלול קבוע מאיטליה לסידני שבאוסטרליה.
ב-1972 היא עברה שיפוצים נוספים במהלכם פרצה שריפה על הספינה.
ב-1985 התנגשה שוב בספינה אחרת.
לי קואן יו, לימים ראש ממשלתה הראשון של סינגפור העצמאית, הפליג על הספינה לאחר שסיים את לימודיו בבריטניה ב-1950.
הסופרת ויטה סקוויל וסט ובעלה הסופר ואיש שירות החוץ הרולד ניקולסון הפליגו על הספינה במסגרת מסע של חודשיים לאסיה ב-1957. ניקולסון תיעד את ההפלגה בספרו "מסע לג'אווה".
בעת שכיהן כשר האנרגיה, נפגש משה שחל עם עמיתו המצרי עבד אלהאדי קנדיל על סיפון האונייה ב-1989 כדי לדון בפשרה בין ישראל למצרים על סימון הגבול בטאבה.
ב־7 באוקטובר 1985, בעת שהספינה הפליגה מאלכסנדריה לפורט סעיד שבמצרים, השתלטו עליה ארבעה טרוריסטים חמושים מארגון "החזית לשחרור פלסטין" שבראשו עמד מוחמד זידאן (אבו עבאס).
החוטפים איימו לפגוע בבני הערובה אם לא ישוחררו חמישים אסירים פלסטינים שהיו כלואים בישראל, והרגו נוסע אחד.
לאחר שסוריה לא אישרה לחוטפים לעגון בשטחה הספינה הפליגה בחזרה למצרים, ואחרי יומיים של משא ומתן הסכימו החוטפים לעזוב את הספינה.
החוטפים היו אמורים לטוס לתוניסיה במטוס נוסעים מצרי, אך מטוסי קרב של חיל הים האמריקני אילצו את המטוס לנחות בסיציליה ושם נעצרו החוטפים על ידי המשטרה האיטלקית.
ארבעת החוטפים הגיעו לאיטליה כחודשיים לפני החטיפה, בדרכונים מזויפים של נורווגיה, ארגנטינה ופורטוגל, ונרשמו לאוניברסיטאות שונות כדי לא לעורר את חשד השלטונות לגבי מטרת שהייתם.
ארבעת החוטפים ומוחמד עבאס עמדו למשפט כבר בחודש נובמבר 1985, אך רק באשמת החזקת נשק וחומרי נפץ בלתי חוקיים.
ארבעת החוטפים הועמדו לדין באיטליה ונגזרו עליהם עונשי מאסר ממושכים.
אלמלקי נידון ל-30 שנות מאסר, פטאייר ל-25 שנות מאסר ואסאדי ל-15 שנים.
אלאשקר, שהיה קטין בעת החטיפה, נשפט בנפרד מהחוטפים האחרים באשמת החזקת נשק וסיוע לרצח ובדצמבר 1986 נגזרו עליו 16 שנות מאסר.
שנה לאחר מכן החמיר בית המשפט בעונשו והוסיף לו תשעה חודשי מאסר נוספים באשמת השתייכות לארגון חמוש והסתרת גופתו של קלינגהופר.
שלושה מבין הארבעה לא סיימו את העונשים שהוטלו עליהם – ב־16 בפברואר 1996, במהלך חופשה של 12 יום מכלאו שברומא, נמלט אלמלקי לספרד.
בסוף אפריל 2009 שוחרר מהכלא בתום 23 שנה בכלא, ושהה מאז במתקן מהגרים.
אלאסאדי שוחרר על תנאי בשנת 1991, נמלט ועקבותיו נעלמו.
גם אלאשקר נמלט מהמאסר, בעת שהועבר לטיפול רפואי בידי הצלב האדום בגנואה.
פטאייר ריצה את מאסרו בכלא ווגרה בצפון איטליה והשתחרר ב-2008. לאחר שבקשתו למקלט מדיני על רקע היותו פליט שאינו מחזיק באזרחות כלשהי נדחתה, והוא הועבר למתקן למהגרים לא חוקיים וגורש מאיטליה לאלג'יר.
שנה לאחר שחרורו קיבל מצבא אלג'יר דרגת סגן וקצבה של כ-400 דולר בחודש כפיצוי על מאסרו.
משפחתו של ליאון קלינגהופר תבעה את "הארגון לשחרור פלסטין" (אש"ף) על חלקו ברצח, אך התביעה בוטלה בעקבות תשלום פיצויים בסכום לא ידוע שהעביר הארגון לבנותיו של קלינגהופר.
הכסף שימש למימון קרן לזכרם של ליאון ומרילין קלינגהופר מטעם הליגה למניעת השמצה.
בישראל עדיין מתבררת תביעת נזיקין שהגישו בשנת 2000 העזבונות של שתי יהודיות מנוסעי האונייה נגד "הארגון לשחרור פלסטין" ואחרים, בגין נזקים נפשיים שנגרמו להן עקב חטיפת האונייה.
בשנת 2021 נקבע סכום של 400,000 שקל פיצויים לכל אחת מהתובעות.
חודשים ספורים לאחר החטיפה חזרה הספינה לשירות פעיל.
כבר באוגוסט 1986 החלו לשווק בישראל שיט על סיפון הספינה מאשדוד לדרום אפריקה בנובמבר אותה שנה, במסלול שעבר בפורט סעיד, תעלת סואץ ואיי סיישל.
באוקטובר 1985 עגנה הספינה בנמל אשדוד לראשונה מאז החטיפה, עדיין תחת פיקודו של רב החובל דה רוסה, בדרכה לקפריסין, רודוס ופיראוס.
חבילות נופש הכוללות שיט על הספינה המשיכו להתפרסם בעיתונות בישראל גם בשנות ה-90. ב־30 בנובמבר 1994 היא עלתה באש מול חופי סומליה.
בעקבות כך ננטשה, ולבסוף טבעה ב־2 בדצמבר 1994.
חטיפת אקילה לאורו – סרט טלוויזיה אמריקאי משנת 1989 בבימויו של רוברט קולינס ובכיכובם של קארל מולדן ולי גרנט בתפקיד בני הזוג קלינגהופר.
הסרט הוקרן גם בשידורי הטלוויזיה בישראל זמן קצר לאחר ששודר בארצות הברית.
מסע הטרור: פרשת אקילה לאורו – סרט טלוויזיה איטלקי משנת 1990 עם ברט לנקסטר ואווה מארי סיינט בתפקיד בני הזוג קלינגהופר והשחקן הישראלי יוסי אשדות כאחד החוטפים.
מות קלינגהופר – אופרה משנת 1991 מאת המלחין האמריקאי ג'ון אדמס, המבוססת על חטיפת הספינה ורציחתו של קלינגהופר, ביוזמתו של הבמאי פיטר סלרס.
הליברית נכתבה על ידי אליס גודמן .
באופרה התייחסויות רבות למקורות הסכסוך הישראלי-ערבי.
בנותיו של קלינגהופר, שצפו בהצגת הבכורה בניו יורק, ראו בהצגה ניצול ציני של רצח אביהן.
לקראת העלאת האופרה במטרופוליטן אופרה בשנת 2014 היו מחאות רבות שראו באופרה האדרה והצדקה של מעשה טרור.
אַקִיטֵן או אקוויטניה היה אחד מ-26 חבלי הארץ (régions) של צרפת על פי החלוקה המנהלית שנהגה בה עד סוף שנת 2015. משנת 2016 החבל הוא חלק מהחבל אקיטן החדשה.
החבל נמצא בדרום-מערב המדינה, לאורך האוקיינוס האטלנטי ורכס הפירנאים, וגובל בדרומו עם ספרד.
העיר הראשית והגדולה בחבל זה היא בורדו.
בעבר היה החבל חלק מן הפרובינקיה הרומית גאליה אקוויטניה.
אקיטן משתרע על פני 41,308 קמ"ר, המהווים כ-7.6% מכלל שטחה של צרפת.
הוא תחום על ידי ספרד בדרום, חבל מידי-פירנה במזרח, חבל פואטו-שראנט וחבל לימוזן בצפון ומפרץ ביסקיה במערב.
בירת החבל היא העיר בורדו וערים חשובות אחרות כוללות את פו, ביאריץ, פריגה ועוד.
בתקופה הרומאית הפרובינקיה גאליה אקוויטניה כללה את שטח גאליה שבין הרי הפירנאים לנהר גארון.
אוגוסטוס קיסר הוסיף לפרובינקיה את השטח שבין הגארון לנהר הלואר ומאז ניתן לאקוויטניה שם נרדף "ארץ שבע הפרובינקיות" (Septem Provinciae).
בתקופה זו שטח הפרובינקיה היה בערך שליש מצרפת של היום, וכמעט כל תושביה קיבלו את התרבות הרומאית, שלא כמו בחלקה הצפוני של גאליה.
במאה ה-4 חולקה הפרובינקיה לשלושה מחוזות נפרדים:
אקוויטניה טרטיה או אקוויטניה נובמפופולאנה, השטח הדרומי או "ארץ תשעת העמים".
במאה ה-5 נפלה האימפריה הרומית והוויזיגותים תפסו את האזור.
בשנת 507 הפרנקים, יחד עם שכירי חרב בורגונדים, כבשו את האזור.
כשכלותאר השני מת ב-629 הוא חילק את ממלכתו בין בניו ונתן את אקיווטניה לבנו כאריבר השני , שקבע את בירתו בטולוז וחיזק את כוחו באזור על ידי נישואים עם ז'יזלה, היורשת של אקוויטניה נובמפופולאנה.
אולם השליטה הפרנקית לא הייתה בטוחה משום שהפרנקים לא העריכו או הבינו את החיים האורבניים והתרבות הרומאית באזור.
כשכבשו המורים את האזור במאה ה-8 הם נתקלו בהתנגדות מועטה, אך קרל מרטל גירש אותם מהאזור וצירף אותו לממלכה המרובינגית.
יורשיו של קרל הגדול חילקו ביניהם את האימפריה ואקיטן הפכה לחלק מממלכת נויסטריה.
במאה ה-9 הרוזנים המקומיים שחררו את עצמם בהדרגה מהשליטה המלוכנית; ברנאר פלנטוולו ובנו גיום, שישבו באוברן, הכריזו על עצמם כדוכסי אקוויטניה.
גיום החמישי ייסד הדוכסות חדשה שבסיסה בפואטו וכללה את פואטייה, אוברן וטולוז.
ב-1052 דוכסות גסקוניה הפכה לחלק מדוכסות אקוויטניה לאחר נישואיו של גיום השמיני לאחותו של דוכס גסקוניה.
אקוויטניה הפכה למרכז תרבותי וספרותי חשוב ולמולדת תרבות ה"קורטואזי" (Courtoisie), או אהבה חצרונית, ששיאה היה במאה ה-11. הדוכס גיום התשיעי, שנקרא גם "הטרובדור", היה משורר בעצמו, ופואטייה הפכה למרכז מוזיקלי של הטרובדורים.
כשגיום העשירי מת ב-1137 בתו, אלינור, דוכסית אקוויטניה, היורשת הגדולה ביותר בתולדות צרפת, הושאה לאדונה הפיאודלי לואי השביעי, מלך צרפת.
היא יצאה איתו למסעות צלב אך ב-1152 גרמה לביטול הנישואים בשל קרבת דם כדי להנשא ליריבו הגדול של בעלה, הנרי השני מלך אנגליה.
היא המשיכה להחזיק בחצר אלגנטית בפואטייה.
בניה, ריצ'רד הראשון (לב הארי) וג'ון, ויורשיהם היו מלכי אנגליה אך גם דוכסי אקוויטניה.
הלחימה במלחמת מאה השנים אפשרה לאדוארד השלישי מלך אנגליה להקים את נסיכות אקוויטניה ב-1361, שהייתה חופשית מתלות בצרפת.
צרפת כבשה מחדש את האזור עד 1453, ולאחר מכן ההיסטוריה של אקוויטניה הפכה לחלק מההיסטוריה של צרפת.
לפי הערכת אוכלוסייה שנעשתה בינואר 2007, מספר התושבים בחבל הוא 3,150,890, המהווה 5.1% מכלל אוכלוסיית צרפת.
קצב צמיחת האוכלוסייה בחבל הוא מהיר יחסית (+0.92% בשנה מאז 1999), כאשר רובו מגיע מהגירה (+0.85% בשנה).
שיעור הילודה הממוצע באקיטן היה 1.68 בשנת 2003, כאשר שיעור הילודה בצרפת המטרופוליטנית באותה שנה היה 1.87.
בחבל אקיטן השפה המדוברת ביותר היא צרפתית (השפה הרשמית), אולם תושבים רבים מדברים גם אוקסיטנית ובסקית.
השפה האוקסיטנית באקיטן מחולקת לשלושה ניבים: גסקונית, המדוברת במחוזות ז'ירונד ולאנד ובדרום מחוז לוט וגארון; לנגדוקית, המדוברת בדרום מחוז דורדון וצפון מחוז לוט וגארון; ולימוזנית, המדוברת במרכז וצפון מחוז דורדון.
התעשייה החשובה ביותר באקיטן היא תעשיית היינות והגידול החקלאי החשוב ביותר הוא הגפן.