tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בראשית שנות ה-90, אלבמה, כמו רוב מדינות הדרום, חוותה אי-שקט חברתי ופוליטי כאשר החוואים סבלו מקשיים כלכליים משמעותיים ונזקקו באופן נואש לסיוע והקלה.
כאשר ממשלות המדינה, שנשלטו על ידי המפלגה הדמוקרטית, כשלו במענה על דרישותיהם, התארגנו החוואים התארגנות פוליטית כאמצעי לחץ, ואף הביסו את הדמוקרטים.
כאחד ממוביל הדמוקרטים שהיה אז מועמד רציני למשרה פוליטית בכירה, נעשה ג'ונסטון מעורב בתוכניות ובתמרונים של המפלגה להביס את החוואים ואת המפלגה שהם הקימו, הדמוקרטים הג'פרסונים.
ברוב מדינות הדרום, ואף באזורי גידול החיטה במדינות הצפון-מערביות, הם התארגנו כמפלגת העם ונודעו כמפלגה הפופוליסטית.
לאחר שמפלגתו לא בחרה בו כמועמדה למשרת המושל ב-1892 וב-1894, בעיקר באמצעות מעשים של הונאת בחירות, הבין ג'ונסטון שהדמוקרטים לא יכלו להמשיך ולהתעלם מהצרכים של אוכלוסיית המגזר החקלאי במדינה ולהישאר בשלטון באמצעי מרמה.
כך, ב-1896 הוא התמודד בבחירות על משרת מושל אלבמה כרפורמטור שקיווה למתן את השמרנות של המפלגה ולטהר את ההתנהלות המושחתת בה, וזאת כדי להשיג את תמיכתם של החוואים המתוסכלים.
ג'ונסטון ניצח בבחירות לאחר שהביס את חבר בית הנבחרים של ארצות הברית ריצ'רד הנרי קלארק, ומרגע שהושבע לתפקידו, הוא פתח בסדרה של צעדי רפורמה.
כמה מהם כוונו לעודד פיתוח כלכלי, אך מטרת רובם הייתה לפקח על המגזר העסקי, כמו הצעתו להקמת מועצת רכבות מדינתית שתכפה תעריפי הובלה, ולאלץ תאגידים ובעלי קרקעות גדולים לשלם מיסים בהיקף גבוה יותר.
הוא גם הציע לערוך חקירה של מערכת העסקת האסירים הידועה לשמצה של המדינה, סלילת כבישים, והרחבת ההוצאה הממשלתית על בתי ספר ציבוריים.
תעשיינים, חברות רכבת, ואנשי האגף השמרני של המפלגה התנגדו לרפורמות של ג'ונסטון.
כתוצאה מכך, הצעותיו, אף על פי שהיו מוגבלות בהיקף שלהן, לא עברו, או שעברו בגרסה מצומצמת.
ההתנגדות לג'ונסטון הייתה נמרצת יותר כאשר הוא הציע את כינוסה של ועידה לשכתוב חוקת המדינה.
המאבק שהתנהל כתוצאה מכך העסיק את המדינה ואת המושל במשך ארבע שנים.
מבחינתו של ג'ונסטון, החוקה של 1875 הייתה לקויה בשל העובדה שהיא מנעה מהמדינה להעניק סיוע פיננסי לתעשיות חדשות, ואילו מגבלות המיסוי שלה תסכלו מאמצים של ערים צומחות כמו ברמינגהאם לממן את התפתחותן והתרחבותן.
על כל פנים, הסיבה החשובה ביותר לכינוס הוועידה הייתה הגבלת זכות הבחירה.
מהלך זה לא רק שהיה אמור לחסל את כוחם של המצביעים השחורים, שג'ונסטון ורוב תושבי אלבמה הלבנים ראו כבלתי מתאימים להשתתף בבחירות.
מהלך זה גם היה אמור להגביל את הצבעתם של בני המעמד הגבוה.
יוזמתו של ג'ונסוטון זכתה להתנגדות מצד יריביו השמרנים, תומכי המגזר העסקי, וכן של רבים מתומכיו החדשים.
אנשי המגזר החקלאי בצפון המדינה, שקודם לכן היו ג'פרסונים או פופוליסטים, חששו כעת שתומכיהם העניים והאנאלפביתים יאבדו את זכות הבחירה שלהם.
לאחר שוויתרו על כמה מגבלות על מה שיוכל להתקבל בוועידה, העביר בית המחוקקים של אלבמה חוק במושב של 1896–1897 לכינוס הוועידה.
בבחירות לנציגי הוועידה, ניצחו הדמוקרטים השמרנים בקלות, ואז, מתוך ציפייה לזכות ברוב של הנציגים, וכך להשיג את השליטה על הוועידה, הם עמדו על כך שכינוס הוועידה יהיה מבחן נאמנות למפלגה.
ג'ונסטון הגיב באופן דרמטי כאשר קרא לכינוס מושב מיוחד של בית המחוקקים שיבטל את החוק לכינוס הוועידה, וכך היה.
ג'ונסטון היה חלוק עם מפלגתו על סוגיה מרכזית, והעיתון Birmingham Age-Herald שיבח אותו על אומץ ליבו.
מאוחר יותר, ב-1899, תעוזתו של ג'ונסטון הייתה ברורה כאשר הוא התמודד מול הסנאטור הוותיק ג'ון טיילר מורגן על מושבו בסנאט, כאשר השאלה המרכזית בהתמודדות בין השניים הייתה שאלת כינוס הוועידה.
לאחר שמורגן ניצח, התכנסה הוועידה ומטרתה המרכזית הושגה.
חוקת 1901 שללה את זכות הבחירה מכל המצביעים האפרו-אמריקאים וכן ממספר רב של עניים ואנאלפביתים.
בשל העובדה שעל החוקה היה לעבור תהליך אשרור על ידי ציבור הבוחרים, עשה ג'ונסטון את ניסיונו השלישי והאחרון להפילה.
הוא גייס את קואליציית הרפורמה שלו, אך הובס שוב, כאשר מתנגדיו הפעילו תכסיסי הונאה לשם כך.
ב-1900 הוא עמד על כך שהדמוקרטים יבחרו את מועמדם למשרת המושל בבחירות מקדימות.
גישה אצילית זו הייתה שכיחה בקרב תומכי הרפורמה והפרוגרסיביים בראשית המאה ה-20 שקיוו שהיא תחסל את כוחם של אנשי המנגנון והבוסים ששלטו על הוועד המנהל של המפלגה וחשו מחויבים לוותר לטובת קיום בחירות מקדימות.
ג'ונסטון מצא את עצמו שוב בצד המפסיד בבחירות המקדימות של 1902, וכך הוא היה נחוש בדעתו לנסות ולשנות את דרכה של המפלגה הדמוקרטית באלבמה באמצעות אימוץ סדר יום רפורמי וניצחון בקרב המוני החוואים המתוסכלים וכן בקרב תומכי הרפורמה בערים ובעיירות.
ניסיונו של ג'ונסטון להזיז את הדמוקרטים מהשמרנות הכלכלית והפיננסית שלהם ולנוע כלפי מרכז המפה הפוליטית היה נבון מבחינת החשיבה ונועז מבחינת הביצוע.
אך ניסיון זה נכשל כישלון חרוץ, והסיעה השמרנית של המפלגה ביססה את אחיזתה בה עד 1907, כאשר, ברגעי השיא של העידן הפרוגרסיבי, ברקסטון בראג קומר נבחר כמושל ולזמן מה הייתה תמיכה ברפורמה במפלגה הדמוקרטית.
ואף על פי שג'ונסטון התנגד לוועידה שהחליטה על שלילת זכות הבחירה, הוא לא החזיק בהשקפות נאורות בנוגע לשוויון גזעי.
הוא היה רפורמטור, אך דעותיו על האפרו-אמריקאים היו שונות רק במעט מדעותיהם של האנשים שלמעשה יישמו את שלילת זכות ההצבעה מהשחורים.
על אף מאבקו הממושך בשמרנים, נותר ג'ונסטון דמות משפיעה בחוגי המפלגה.
זמן קצר לפני שהסנאטורים הקשישים מאלבמה, ג'ון ט.
מורגן ואדמונד ו' פטוס, הלכו לעולמם ב-1907, קיימה המפלגה בחירות מקדימות בלתי רגילות, שבבדיחות כונו הבחירות המקדימות של "הנעליים המתות", כדי לבחור את יורשיהם.
ג'ונסטון קיבל את מספר הקולות השני בגודלו, וכך הוא נבחר לאייש את מושבו של פטוס, כשג'ון ה.
שש שנות כהונתו בסנאט לא עמדו בסימן של הישגים משמעותיים כלשהם.
ג'וזף ג'ונסטון נפטר בכהונתו בוושיגנגטון די.
ב-8 באוגוסט 1913. הוא נטמן בבית הקברות אלמווד שבברמינגהאם.
ג'וזף ניומה בואקאי הוא נשיא ליבריה .
שימש בתפקיד סגן נשיא ליבריה ה-29 מ-2006 עד 2018, תחת הנשיאה אלן ג'ונסון-סירליף.
לפני כן כיהן כשר החקלאות בין השנים 1983–1985. בוקאי התמודד לנשיאות ב-2017, אולם הפסיד בבחירות לג'ורג' ואה.
ב-2023 הוא התמודד בשנית בבחירות לנשיאות , וניצח את הנשיא המכהן, ג'ורג' ואה.
ג'וזף בואקאי נולד בכפר וורסונגה בנפת פויה, מחוז לופה, ב-30 בנובמבר 1944, והוא משתייך לקבוצה האתנית קיסי .
הוא נשוי לקרטומו בואקאי ולהם ארבעה ילדים.
בואקאי הוא בפטיסט ודיאקון בכנסייה הבפטיסטית.
בואקאי למד בבית ספר יסודי ותיכון בסיירה לאון, ליבריה, בהמשך סיים את לימודיו בקולג' מערב אפריקה.
בשנת 1972 הוא סיים לימודי בוגר במנהל עסקים מטעם אוניברסיטת ליבריה והשתלם באוניברסיטת המדינה של קנזס.
בואקאי, פעיל בפרויקטים פילנתרופיים, הוא פיקח ומימן באופן אישי, סלילת כביש באזור הכפרי באורך 11.2 קילומטרים ליד ורסונגה כפר הולדתו שבמחוז לופה, ליבריה.
הוא היה פעיל בפדרציה של הנוער הליברי (FLY) והנוער הדני לבניית בית ספר עבור 150 תלמידים ומרפאה לקהילה שמנתה 10 כפרים.
הוא היה פעיל בארגון ובגיוס כספים לחשמול כפרים במחוז לופה, שבצפון ליבריה.
לפני שכיהן כסגן נשיא, בואקאי היה יועץ ראשי למדיניות חקלאית, במשרד החקלאות.
הוא סקר והעריך את הצעת המהפכה הירוקה בליבריה משנת 1986 והבנק העולמי של FAO במסמך סקירת המגזר החקלאי משנת 1986. בנוסף, הוא העריך את תוכנית AMSCO, שהייתה תוכנית ההכשרה החקלאית במימון קהילת אמסטרדם לפרויקטים, באוגנדה ב-1994 ובטנזניה ב-1996.
הוא הבעלים של התאגיד, LUSU Resource Corporation ובעלים משותף של חברת AGROMACHINES ליבריה.
כסגן נשיא, הוא היה נשיא הסנאט הליברי וניהל את ישיבות המליאה שלו.
הוא גם ביצע תפקידי פיקוח על מספר מוסדות וסוכנויות, כולל חברת ההגרלות הלאומיות של ליבריה (LOTTO) המקביל למפעל הפיס הישראלי, איגוד השיווק של ליבריה (LMA), הסוכנות הליברית להעצמה קהילתית (LACE), והוועדה הלאומית לפירוק מנשק (NCDDRR).
בין השנים 1973–1982 בואקאי היה מנהל תאגיד השיווק של ליבריה (LPMC).
בין השנים 1983–1985 הוא כיהן כשר החקלאות, תחת הנשיא סמואל דו.
בעודו שר החקלאות, בואקאי עמד בראש האגודה לפיתוח האורז במערב אפריקה שחברות בה 15 מדינות.
בהמשך, הוא היה יועץ לבנק העולמי בוושינגטון ובמקביל הוא הקים חברה העוסקת בציוד חקלאי וייעוץ.
בואקאי הודיע על כוונתו להתמודד לנשיאות ליבריה, בבחירות לנשיאות שתוכננו ל-10 באוקטובר 2017. במהלך הסיבוב הראשון של הבחירות בשנת 2017, אף אחד מהמועמדים שהתמודדו לא הצליח להשיג 51% מהקולות כדי להפוך לנשיא הבא של המדינה.
הנשיאה אלן ג'ונסון-סירליף הצהירה במספר הזדמנויות שהיא תומכת בסגן הנשיא שלה.
לאחר הסיבוב הראשון, היא אמרה בגלוי שהיא לא תומכת באף אחד משני המועמדים שהגיעו לסיבוב השני.
ב-21 בדצמבר 2017 היא נראתה עם אחד המועמדים ג'ורג' ואה בטקס לפריצת דרך המובילה לכפר של יריבו, סגן הנשיא ג'וזף בואקאי.
התנהלות זו התקבלה בצורה קשה על ידי כמה מחברי מפלגת האחדות הליברית השלטת, שראו את פעולתה של הנשיאה כמסע לעזרת ואה.
לאחר שהתמונות הציפו את הרשתות החברתיות, הנשיאה סירליף הבהירה באותו יום: "אמרתי לאיחוד האפריקאי שאני לא תומכת בסנאטור ואה ולא בסגן הנשיא בואקאי, אף על פי שזו זכותי לתמוך בשניהם בשלב ההתמודדות".
כאשר נשאל בואקאי אם הוא הוזמן או לא לטקס, הוא אמר שהוא מעולם לא הוזמן על ידי הנשיאה להשתתף בטקס לפריצת הדרך המובילה לביתו במחוז לופה.
כאשר סגן הנשיא הופיע בתוכנית Coasta Show, הוא אמר שאחת הסיבות שבגללן הנשיאה אינה רוצה לתמוך בו משום שהיא הייתה מתואמת עם היו"ר ווילמוט פיי והסנאטור ורני ג'י שרמן .
בואקאי הובס על ידי שחקן הכדורגל לשעבר, ג'ורג' מ.
ואה, בבחירות לנשיאות ב-2017, מאידך הנשיא ואה ביקר ביקור נימוסין במחוז של בואקאי, מחוז לופה.
בואקאי ניצח את הנשיא המכהן ג'ורג' ואה בסיבוב השני של הבחירות לנשיאות 2023, שנערכו ב-14 בנובמבר 2023 והוא הוכרז כנשיא ב-18 נובמבר 2023. השבעתו לנשיאות תתקיים בחודש ינואר 2024.
ג'וזף אלן פריר הבן היה איש עסקים ופוליטיקאי אמריקאי.
כאיש המפלגה הדמוקרטית כיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם דלאוור בשנים 1949 עד 1961. הוא הובס בניסיונו להיבחר לכהונה שלישית על ידי מועמד המפלגה הרפובליקנית ג'יימס קיילב בוגס ב-1960.
ג'וזף אלן פריר נולד ב-7 במרץ 1903 בחווה ליד רייסינג סאן, במחוז קנט שבדלאוור, לג'וזף אלן ולקלרה (לבית לאובר) פריר.
אמו נפטרה ב-1922, ואביו התחתן לאחר מכן עם בתו של אחיה.
פריר היה קרוב משפחה רחוק של רוברט א.
פריר, ששימש כיו"ר ועדת הסחר הפדרלית.
הוא היה אחד משלושה ילדים, קיבל את השכלתו המוקדמת בבתי ספר ציבוריים מקומיים, וסיים את לימודיו בבית הספר התיכון סיזר רודני בשנת 1920.
פריר למד באוניברסיטת דלאוור בניוארק, שם קיבל תואר ראשון בחקלאות ב-1924. לאחר סיום לימודיו, הפך למפעיל של שלוש חוות ולנשיא עסק קמעונאי שהפיץ חלב, דלק, מכונות חקלאיות ודשן.
הוא כיהן כנציב של מכללת דלאוור סטייט בדובר (1936–1941) ושל ועדת הרווחה לגיל המבוגר של דלאוור (1938–1948).
הוא התעניין גם בבנקאות, והיה מנהל (1938–1946) ויושב ראש מועצת המנהלים (1946–1948) של הבנק הפדרלי לקרקע בבולטימור שבמרילנד.
במהלך מלחמת העולם השנייה שירת כמייג'ור בצבא ארצות הברית מ-1944 עד 1946. מ-1947 עד 1951, הוא היה נשיא בית החולים הכללי קנט בדובר.
פריר נבחר כחבר הסנאט של ארצות הברית ב-1948, כשהביס את הסנאטור הרפובליקני המכהן ק.
במהלך קדנציה זו כיהן עם סיעת רוב הדמוקרטי בקונגרסים ה-81 וה-82, ועם סיעת המיעוט הדמוקרטי בקונגרס ה-83. הוא נבחר שוב לסנאט ב-1954, והביס את חבר בית הנבחרים של ארצות הברית הרפובליקני הרברט ב' וורברטון בהפרש גדול מהצפוי.
במהלך הקדנציה הזו, הוא שוב כיהן עם סיעת הרוב הדמוקרטי בקונגרסים ה-84, ה-85 וה-86. פריר לא חתם על המניפסט הדרומי של 1956 והצביע בעד חוק זכויות האזרח משנת 1960 בעוד שלא הצביע על חוק זכויות האזרח משנת 1957.
פריר הובס בהפרש קטן בניסיונו להיבחר לכהונה שלישית ב-1960 למושל הרפובליקני ג'יימס קיילב בוגס.
בסך הכל כיהן בסנאט מ-3 בינואר 1949 ועד 3 בינואר 1961. לאחר שעזב את הסנאט, הנשיא ג'ון קנדי מינה אותו לוועדה לניירות ערך, שם כיהן מ-1961 עד 1963. מאוחר יותר הוא חידש את הקריירה שלו בעסקים ובבנקאות.
פריר מת ב-15 בינואר 1993 בדובר ונקבר בבית הקברות אוד-פלאו בקמדן שבדלאוור.
קיים גם בית ספר יסודי אלן פריר בקמדן.
ג'וזף וולדון ביילי האב , היה סנאטור של ארצות הברית, חבר בית הנבחרים של ארצות הברית, עורך דין ודמוקרט בורבוני שהיה מפורסם בזכות נאומיו המשבחים גורמים שמרניים של זמנו, כגון כהתנגדות לזכות בחירה לנשים או להגבלות על עבודת ילדים.
הוא כיהן כנציג הקונגרס בין 1891 ל-1901, וכמנהיג המיעוט בבית הנבחרים מ-1897 עד 1899. ב-1901 הוא נבחר לסנאט, וכיהן עד 1913. ההיסטוריונית אלנה גרין אומרת שביילי "נודע בטקסס כמגן קפדני של זכויות מדינות, שמרנות חוקתית וכלכלה שלטונית.
מתנגדיו ראו בו סמל של פריבילגיה ושחיתות בממשל".
בנו של ביילי, ג'וזף וולדון ביילי הבן, היה אף הוא חבר בית הנבחרים של ארצות הברית בין השנים 1933–1935.
ביילי, שנולד ב-6 באוקטובר 1862 בקריסטל ספרינגס במחוז קופייה מחוץ לג'קסון, מיסיסיפי, למד באוניברסיטת מיסיסיפי באוקספורד, שם ב-1879 הצטרף לאחוות Delta Psi היוקרתית (AKA St.
הוא סיים תואר במשפטים באוניברסיטת קמברלנד ב-1883 והתקבל ללשכת עורכי הדין במיסיסיפי באותה שנה.
הוא עבר לגיינסוויל, טקסס, בשנת 1885, שם המשיך לעסוק בעריכת דין.
הוא היה פעיל פוליטית בתור דמוקרט הן במיסיסיפי והן בביתו החדש והיה לו מוניטין של דובר ציבור מצוין שקידם את הדמוקרטיה הג'פרסונית.
הוא נבחר לבית הנבחרים ב-1891 והתייחד במהירות כתומך מוביל לכסף חופשי, מה שתרם לבחירתו כמנהיג המיעוט של בית הנבחרים של ארצות הברית ב-1897. הוא הפעיל השפעה ניכרת על עמיתיו, אך גם נאבק לאחד את הוועדה המחולקת שלו.
ב-14 באפריל 1897, כמה מהדמוקרטים בבית הנבחרים, בראשות דייוויד א.
דה ארמונד, ביקשו לחסום דחיה של שלושה ימים, תמרון שהובן כהכחשה ליחסי שיתוף הפעולה של ביילי עם היושב ראש הרפובליקני תומאס ברקט ריד.
האכזבה הקשה ביותר של ביילי כמנהיג המיעוט הגיעה ב-1898, כאשר טען שחברי קונגרס שקיבלו מינוי לשרת בצבא מבלי להתפטר מהקונגרס, הפרו את סעיף אי הכשירות של החוקה.
למרות הסנגוריה של ביילי, רוב הדמוקרטים התנגדו להצעה לשקול החלטה שהייתה מדיחה כמה חברים מהקונגרס אשר החזיקו בו זמנית במינויים במהלך מלחמת ארצות הברית–ספרד.
למחרת, ביילי הכריז שהוא לא יהיה מועמד למנהיג המיעוט בקונגרס הבא.
הוא נבחר לסנאט האמריקאי ב-1901. הקריירה הפוליטית שלו הוכתמה על ידי תקיפה נגד הסנאטור אלברט ג'יי בוורידג', רפובליקני מאינדיאנה.
חקירות שלאחר מכן העלו הכנסות חשודות וקשרים פיננסיים שהיו לביילי עם תעשיית הנפט המתפתחת.
אף על פי כן, האשמות כספיות נגד ביילי ב-1906 איימו על בחירתו מחדש לסנאט, משימה שהייתה אז בסמכותו של בית המחוקקים בטקסס, ולא של מצביעי המפלגה.
כהונתו הסתיימה ב-3 בינואר 1913 כאשר התפטר ממושבו בסנאט.
לאחר תבוסתו על ידי פאט מוריס נף בפריימריז הדמוקרטיים לתפקיד מושל טקסס ב-1920, עבר ביילי לדאלאס כדי לעסוק בעריכת דין.
ב-13 באפריל 1929, הוא מת באולם בית המשפט בשרמן, טקסס, בעת שהתיישב לאחר שהשלים ויכוח.
ג'וזף וולדון ביילי הבן היה חבר בבית הנבחרים של ארצות הברית מטקסס.
אביו, ג'וזף וולדון ביילי, היה חבר בשני הבתים של הקונגרס של ארצות הברית.
ביילי נולד ב-15 בדצמבר 1892 בג'ונסוויל, טקסס.
הוא למד בבתי ספר ציבוריים בגיינסוויל ולאחר מכן בוושינגטון הבירה.
הוא סיים את לימודיו ב-1915 באוניברסיטת פרינסטון וב-1919 בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת וירג'יניה.
הוא שירת בצבא ארצות הברית בין השנים 1917 עד 1919 במהלך מלחמת העולם הראשונה והשיג דרגת לוטננט ראשון כחבר ברגימנט ארטילריית השדה ה-314, יחידה של הדיוויזיה ה-80. הוא היה עורך דין וניהל משרד פרטי.
ביילי נבחר כדמוקרט לקונגרס השבעים ושלוש, לאחר שכיהן מ-4 במרץ 1933 עד 3 בינואר 1935. הוא לא הועמד למינוי מחדש ב-1934, אך היה מועמד לא מוצלח מטעם הדמוקרטים לסנאט של ארצות הברית, תפקיד שאביו כיהן בין השנים 1901 ל-1913. הוא הפסיד בבחירות לטום קונלי.
בשנת 1942, לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה, קיבל ביילי מינוי כקפטן בחיל הנחתים של ארצות הברית.
הוא מת במחנה האוז שבג'ונסוויל, טקסס ב-17 ביולי 1943 זמן קצר לאחר תאונת דרכים.
הוא נקבר במקור בבית הקברות פיירוויו בג'ונסוויל עם אביו, אך הוא הועבר לבית הקברות הילקרסט בדאלאס ב-1958 לבקשת אלמנתו.
במהלך מלחמת האזרחים האמריקאית הוא אהד את הקונפדרציה, אך בשנותיו האחרונות שב לאזור שהיה לווירג'יניה המערבית.
ג'וזף ג'ונסון נולד במחוז אורנג' שבמדינת ניו יורק.
ב-1791, כשהיה בן שש, עבר עם אימו האלמנה, אביגיל רייט ג'ונסון ועם ארבעת אחיו ואחיותיו לבלווידר שבניו ג'רזי, ולאחר מכן לוויניצ'סטר שבקצה הצפוני של וירג'יניה, ככל הנראה לאחר שעברו בסאפוק שבדרום-מזרח המדינה.
ב-1801 עברה המשפחה מערבה יותר אל מעבר להרי האפלצ'ים, אל ברידג'פורט, באזור שהיה למחוז הריסון, ועוד בתקופת חייו של ג'ונסון, חלק מווירג'יניה המערבית.
עד מהרה החל ג'ונסון בן ה-16 לעבוד אצל אפרים סמית', חוואי מקומי שסבל מבעיות בריאותיות, וניהל את אדמותיו.
שלוש שנים לאחר מכן, במאי 1804 הוא נשא לאישה את אחת מבנותיו של מעסיקו, שרה סמית'.
לכל הפחות חמישה מילדיהם נפטרו לפני גיל 11, אך בנם, ד"ר בנג'מין פרנקלין ג'ונסון, ובתם קתרין סלינה מינור, הגיעו לבגרות, נישאו ועברו לאוהיו ולמרילנד, בהתאמה.
עד 1807, בנוסף לעיסוקו בחקלאות, כבר בנה ג'ונסון מנסרה שנבנתה בערך ב-1803 על גדות נהר סימפסון, שאותה הוא רכש מחמותו האלמנה ומילדיה.
ב-1811 הזמין ממשל מחוז הריסון את בנייתו של גשר במרחק של כמה מאות מטרים במעלה הנהר, שהיה הגשר הראשון שנבנה במחוז מחוץ לקלארקסברג.
שלא כמו רבים מאנשי וירג'יניה שחיו מעבר לאפלצ'ים, היו בבעלותו של ג'ונסון עבדים.
ג'ונסון החל להיות פעיל בפוליטיקה המקומית כחבר המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית שהייתה מזוהה עם הנשיא תומאס ג'פרסון.
אנשיו של ג'ונסון הוצבו בתחילה במסגרת הרגימנט השישי של המיליציה של וירג'יניה, ולאחר מכן במסגרת הרגימנט הרביעי.
לאחר שובו של ג'ונסון למחוז הריסון, הוא נבחר כנציג המחוז בבית הנבחרים של וירג'יניה במקומו של ג'ון פרונטי, שהחזיק בתפקיד במשך 22 שנה.
אחד מצעדיו הראשונים של ג'ונסון כמחוקק הייתה הגשת הצעת חוק להקמתה של העיירה ברידג'פורט על 15 אקרים מאדמתו.
חוק זה עבר בינואר 1816, וג'ונסון היה לאחד משבעת חברי המועצה הראשונים של העיירה.
ג'ונסון כיהן בבית הנבחרים עד 1816, ולאחר מכן בשנים 1818–1822. בברידג'פורט הוא בנה את ביתו, בית המושל ג'וזף ג'ונסון .
בעידודו של השופט ג'ון ג'ורג' ג'קסון, התמודד ג'ונסון בבחירות מול הנואם וחבר בית הנבחרים של ארצות הברית פיליפ דודרידג' וניצח אותו בבחירות.
הוא כיהן בתחילה בקונגרס בשנים 1823–1827, כשבשנתיים האחרונות מתוכן הוא היה יושב ראש הוועדה להוצאות על בנייני ציבור.
בבחירות של 1826 הוא נוצח על ידי דודרידג' ובארבע השנים הבאות לא כיהן בבית הנבחרים, אך כאשר נפטר דודרידג', מילא ג'ונסון את מקומו לזמן קצר בראשית 1833. בבחירות של 1832 הוא לא התמודד.
במהלך תקופה זו סלל ותחזק הקונגרס את הדרך הלאומית מערבה מקמברלנד, מרילנד.
ג'ונסון היה חבר בוועדה לענייני דרך זו.
אחת משאלות המפתח שנדונו בוועדה זו הייתה מיקום המעבר של הדרך את נהר אוהיו.
אף על פי שהעיר וילינג נבחרה כנקודת החציה, החזיקו אחרים בדעה שהמעבר צריך להיות בעיר פרקרסבורג, בעקבות מה שבעתיד יהיה כביש האגרה הצפון-מערבי (כיום כביש 50) דרך רומני וקלארקסבורג אל פרקרסבורג.
חלק מהפשרה שאפשרה את הנתיב דרך וילינג הייתה סלילתו של הכביש בין וילינג לבין רומני.
ב-1834 התמודד ג'ונסון שוב לבית הנבחרים מטעם סיעת הג'קסונים, נבחר וכיהן שנתיים, ולאחר מכן נבחר למשך ארבע השנים הבאות מטעם המפלגה הדמוקרטית.
הוא כיהן הפעם בבית הנבחרים בשנים 1835–1841. בשנים אלו הוא היה יושב ראש ועדת הוצאות בית הנבחרים.
ב-1840 הוא לא התמודד על כהונה נוספת, אך היה נציג לוועידה הארצית של הדמוקרטים ב-1844. באותה שנה הוא נבחר לתקופת כהונה רביעית בבית הנבחרים וכיהן בשנים 1845–1847, אז היה יושב ראש ועדת התביעות.
ב-1846 הוא החליט שוב שלא להתמודד על תקופת כהונה נוספת.
בשנים 1847–1848 הוא שב לכהן בבית הנבחרים של וירג'יניה, ובמקביל המשיך לעסוק בחקלאות ולנהל את עסקיו.
בוועידת החוקה של וירג'יניה של 1850 הוא היה אחד מארבעת הנציגים של המחוזות שממערב לאפלצ'ים.
כמבוגר ביותר מבין צירי הוועידה, הוא היה יושב ראש ועדת זכויות ההצבעה, שם הוא נאבק לטובת האינטרסים של האזור שלו, במיוחד בנוגע לזכות בחירה כללית לגברים לבנים, והתנגד לתשלום מס הגולגולת כתנאי לקבלת זכות הצבעה.
ב-1851, זמן קצר לפני שחוקת וירג'יניה החדשה קבעה שהמושל ייבחר בבחירות כלליות, בחרה האספה הכללית של וירג'יניה בג'ונסון כמושל וירג'יניה.
הוא כיהן מתוקף בחירה זו תקופה קצרה, ובספטמבר אותה שנה הוא היה למועמד המפלגה הדמוקרטית לבחירות הכלליות הראשונות בהם נבחר המושל על ידי כלל הציבור ולא על ידי בית המחוקקים.
בדצמבר נערכו הבחירות, וג'ונסון ניצח בהן את מועמד המפלגה הוויגית, גם הוא ממערב המדינה, ג'ורג' ו.
סאמרס , בין השאר בשל העובדה שסאמרס תמך באגודה האמריקנית להתיישבות, וכך נחשב למי שטיפל ביד קלה מדי בסוגיית העבדות.
כמי שהיה מושל וירג'יניה היחידי שהגיע מחלקה המערבי, החל ג'ונסון את כהונתו על פי החוקה החדשה ב-1 בינואר 1852. הוא כיהן במשך ארבע שנים, כאשר היה מנוע עקב הגבלת כהונה להיבחר לתקופת כהונה נוספת, שבסיומן הוא שב לביתו שבברידג'פורט.
במהלך תקופת כהונתו כמושל נפטרה רעייתו ונקברה בברידג'פורט.
כמושל, העניק ג'ונסון חנינה (מכירה אל מחוץ לגבולות המדינה) לשלושה עבדים שהורשעו במעשי רצח באזור ריצ'מונד שזכו לפרסום רב.
אחת מהן, שפחה בשם פיליס, הורשעה ברצח ילד בוכה שהיה תחת השגחתה באמצעות מתן מורפין.
ג'ורדן האטשר הרג משגיח לבן במפעל טבק בריצ'מונד שהלקה אותו.
שפחה צעירה בשם לוסי ניסתה להסתיר הריון ובלעה לאודנום וקמפור בעת שילדה בשטח ציבורי, ומאוחר יותר נמצאה גוויית התינוק.
בבחירות לנשיאות של 1860 היה ג'ונסון חבר בחבר האלקטורים, ובאופן אישי הוא התנגד לפרישת מדינות הדרום.
עם זאת, במהלך משבר הפרישה של וירג'יניה ב-1861, הוא הצטרף לאלו שקראו לפרישת מדינות הדרום, והיה לאלקטור שהצביע בעד בחירתו של ג'פרסון דייוויס כנשיא הקונפדרציה.
ב-22 באפריל אותה שנה קיימו תומכי האיחוד אספה רבת משתתפים בקלארקסבורג, בה שמעו את נאומו של ג'ון קרלייל, וב-3 במאי התכנסה אספה נוספת בה נאם פרנסיס הריסון פיירפונט.
עם זאת, ג'ונסון התנגד לכך, וישב בראש אספה אחרת שהתקיימה ב-26 באפריל שבה נכחו אנשי "זכויות הדרום".
כאשר נכבשה ברידג'פורט על ידי צבא האיחוד, העביר ג'ונסון את משק ביתו מזרחה אל מעבר להרי האפלצ'ים אל העיר סטאונטון, שם הוא נשאר עד סוף המלחמה.
בתקופה זו נוצרה באזור זה מדינת וירג'יניה המערבית, בין השאר עקב מאמציהם של קרלייל ושל פיירפונט.
הוא הצטרף לכנסייה הבפטיסטית סימפסון קריק המקומית, שבה נטמנה 13 שנים קודם לכן רעייתו.
ג'וזף ג'ונסון נפטר בביתו בברידג'פורט ב-27 בפברואר 1877. הוא נטמן בבית הקברות של כנסיית אולד בריק לצד רעייתו וילדיו.
ב-1887 יצר בית המחוקקים של וירג'יניה המערבית את ברידג'פורט כעיר באופן רשמי.
ב-1941 אוחד בית הקברות עם בית הקברות השכן של הבונים החופשיים והפך לבית הקברות של ברידג'פורט.
כמה אתרים בעיר מנציחים את שמו של ג'ונסון, כולל שדרה, בית ספר יסודי, וביתו , שב-1987 הוסף אל המרשם הלאומי של מקומות היסטוריים.
לאחר 1945 התנגד לתוכנית מרשל.
בול נולד ב-3 בנובמבר 1905 בקרוקסטון שבמינסוטה, וב-1922 השלים את לימודיו בבית הספר התיכון.
הוא מימן את לימודיו בקולג' אנטיוכוס על ידי גידול תירס על אדמה חכורה, ועבד במשך שנתיים כטכנאי קווי טלפון, כפועל בניין וכעובד במפעל.
בשנת 1925 עבר ל־Eau Claire Normal, ולאחר מכן לאוניברסיטת מינסוטה, אך מעולם לא השלים תואר.
ב־1927 קיבל עבודה ככתב בעיתון Minneapolis Journal.
כאשר מכר סיפור למגזין ספרות זולה תמורת 50 דולר, פרש כדי להיות סופר עצמאי, ובמשך שנה כתב ספרות זולה לפני שחזר לעיתונות, הפעם לעיתון St.
בשנת 1934 הפך לכתב הפוליטי של העיתון, והתיידד עם עוזר התובע המחוזי הרולד סטסן, רפובליקני אף הוא.
ככותב טור ב־Pioneer Press, ביקר בול את הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט ואת הרוב הדמוקרטי בקונגרס, אך התנגד גם לבידוד מדיני במדיניות החוץ.
בינתיים, סטסן נבחר למושל מינסוטה.
ב-28 באפריל 1928 התחתן בול עם אליזבת ג'וזפין רובינס.
כאשר הסנאטור ארנסט לאנדין, בדלן, נהרג בהתרסקות מטוס, מינה מושל מינסוטה הרולד סטסן את בול להשלים את יתרת כהונתו – כשנתיים.
בול, בן 35 בלבד, היה מהאנשים הצעירים ביותר שכיהנו אי פעם כסנאטורים, והראשון שנדרש להירשם לגיוס חובה.
לאחר שהושבע ב־14 באוקטובר 1940, הפתיע את הרפובליקנים הבדלנים בנאום הבכורה שלו בסנאט, כשקרא לארצות הברית לסייע לבריטניה כ"חומת מגן בינינו לבין כל מזימות שייתכן שהיטלר ובעלי בריתו זוממים נגד היבשת הזו".
בול התנגד למדיניות הכלכלית הליברלית של ה"ניו דיל", אך תמך במדיניות החוץ של רוזוולט ובבתוכנית השאל-החכר במרץ 1941, למרות מכתבים רבים בעלי אופי שלילי ממצביעיו.
שינוי עמדות הציבור הודגם היטב בדפי המערכת של עיתון Fairmont Daily Sentinel: בעת מינויו הראשוני פרסם העיתון מאמר מערכת שכותרתו "ג'ו בול לסנאט!
אלוהים ישמור!", אך לאחר שנבחר מחדש הופיעה כותרת חדשה: "ג'ו בול לסנאט!
בול נבחר לסנאט בבחירות 1942 עם 47% מהקולות מול יריבים ממפלגת פועלים־חקלאים, עצמאיים ודמוקרטים.
מכיוון שמינויו ב־1940 נועד לפוג ביום הבחירות הבאות ולא בתום כהונתו המקורית של לאנדין, הוא חדל מלכהן ביום שנבחר מחדש לכהונה מלאה.
בול נכנס שוב לתפקיד בינואר 1943, הפעם כסנאטור מן המניין, וכיהן עד ינואר 1949. בשנת 1943 היה אחד מארבעת נותני החסות להצעת החוק שהובילה להקמת האומות המאוחדות.
בבחירות לנשיאות 1944 סירב לתמוך במועמד הרפובליקני תומאס דיואי, מושל ניו יורק, ובמקום זאת חצה את הקווים ותמך ברוזוולט.
בול גינה את דיואי על שהותיר את עמדתו במדיניות החוץ כה עמומה, עד שגם תומכי הבדלנות וגם תומכי הבינלאומיות "יכלו למצוא נחמה ותמיכה בדבריו".
תמיכתו של בול ברוזוולט – שעשויה הייתה להיות מכרעת במינסוטה – זכתה לשבחים מהסנאטור קרל האץ' מניו מקסיקו, שאמר כי בול "העמיד את ארצו מעל מפלגתו".
ב־1948 הובס בול בבחירות לסנאט באופן מוחץ על ידי ראש עיריית מיניאפוליס, יוברט האמפרי, דמוקרט ליברלי בן 37 ותומך בולט בזכויות האזרח.
בשנות ה־50 יצא בול להגנת כמה אנשים שהסנאטור ג'וזף מקארתי האשים בקשרים קומוניסטיים.
בול מעולם לא הפסיק לכתוב את טורו בעיתון Pioneer Press, גם בזמן כהונתו בסנאט.
לאחר פרישתו מהחיים הפוליטיים חזר לתחום העיתונות והמשיך לכתוב על מדיניות החוץ של ארצות הברית בעלון מיוחד.
לאחר מכן עבד כמנהל בתעשיית הספנות עד שפרש ב־1962. בול עבר לחווה בפרונט רויאל, וירג'יניה, שם גידל בקר מזן אנגוס שחור.
אשתו, אליזבת, נפטרה במאי 1990 ובנם, פיטר, נפטר באוגוסט אותה שנה.
שלוש שנים לאחר מכן נפטר בול במרכז השיקום והסיעוד בביתסדה, צ'בי צ'ייס, מרילנד, ב־18 בדצמבר 1993, בגיל 88, לאחר שלקה בשבץ.
הוא נקבר בבית העלמין Prospect Hill בפרונט רויאל.
ג'וזף אינסלי אנדרסון היה חייל, שופט ופוליטיקאי אמריקאי, ששימש כחבר הסנאט של ארצות הברית מטנסי בין השנים 1797 ל-1815, ולאחר מכן כמבקר הראשון של מחלקת האוצר של ארצות הברית.
הוא גם כיהן כאחד משלושה שופטים של הטריטוריה הדרום-מערבית בשנות ה-90 של המאה ה-18, והיה ציר בוועידה החוקתית של מדינת טנסי ב-1796.
מינואר עד דצמבר 1805, אנדרסון כיהן כנשיא הזמני של הסנאט של ארצות הברית.
אנדרסון נולד ב-5 בנובמבר 1757 בווייט מארש, ליד פילדלפיה, פרובינציית פנסילבניה, והיה בנם של ויליאם אנדרסון ואליזבת אינסלי.
הוא רכש השכלה טובה ולמד משפטים.
בשנת 1776, בעקבות פרוץ מלחמת העצמאות האמריקאית, הוא התגייס לרגימנט ה-3 של ניו ג'רזי של הצבא הקונטיננטלי, ועלה לדרגת קפטן ושַלָם הרגימנט תוך פחות משנתיים.
אנדרסון נלחם בקרב מונמות', ושהה עם הצבא במהלך החורף הקשה שלו ב-1777 בעמק פורג'.
בשנת 1781, הוא עבר לרגימנט הראשון של ניו ג'רזי, ולחם עם יחידה זו בקרב יורקטאון.
בתום המלחמה שוחרר אנדרסון בדרגת מייג'ור.
לאחר שלמד משפטים לפני המלחמה, הוא התקבל ללשכת עורכי הדין בדלאוור, ועסק בעריכת דין בדלאוור מ-1784 עד 1791. בנוסף, היו בבעלותו עבדים.
בשנת 1791, הנשיא ג'ורג' וושינגטון מינה את אנדרסון לשופט הטריטוריה הדרום-מערבית שהוקמה לאחרונה.
הוא כיהן לצד דייוויד קמפבל וג'ון מקניירי.
שום תיעוד של אף אחד מהמשפטים בראשותו של אנדרסון לא שרד, למעט משפט רצח משנת 1794. משפט זה, שנערך בבלוקאוס טליקו, עסק באינדיאני שהואשם בהריגת המתיישב ג'וזף איש.
בשנת 1792, אנדרסון התחתן עם אונלי פיישנס אאוטלואו, בתו של חלוץ טנסי, אלכסנדר אאוטלואו.
הנדוניה של אשתו כללה קרקע לאורך נהר נוליצ'קי במה שהוא כיום מחוז המבלן (אך היה אז חלק מג'פרסון), שם בנו בני הזוג אנדרסון את ביתם, Soldier's Rest.
בשנת 1796, אנדרסון וחמיו ייצגו את מחוז ג'פרסון בוועידה החוקתית של טנסי בנוקסוויל.
ההחלטות שהציגו אנדרסון ואאוטלואו כללו הצעה לנתק את הקשרים עם ארצות הברית אם העתירה של טנסי למדינה תידחה, הצעה ליישם את הצבעת viva voce במקום הצבעה, והצעה להקמת בית מחוקקים חד-ביתי, כולן נדחו.
אנדרסון נשבע בבית המחוקקים הראשון של המדינה החדשה מאוחר יותר באותה שנה.
בשנת 1797, אנדרסון נבחר על ידי האספה הכללית של טנסי למלא את התפקיד שהתפנה בסנאט בעקבות הדחתו של ויליאם בלאונט.
תקופת כהונה זו הייתה אמורה להסתיים ב-3 במרץ 1799; עם זאת, ב-12 בדצמבר 1798, האספה הכללית של טנסי בחרה באנדרסון למושב הסנאט השני (קבוצה 1) של המדינה, שהתפנה על ידי אנדרו ג'קסון, והוחזק זמנית על ידי דניאל סמית'.
אנדרסון נבחר מחדש למושב זה ב-1803, ושוב ב-1809. בבחירות האחרונות, הוא ניצח את המושל הפורש ג'ון סווייר בהצבעה של 23 מול 16.
אנדרסון הצביע נגד הצעת הסנאט להדיח את בלאנט ב-1797. הוא התנגד לחוקי הזרים וההמרדה, התערבות פדרלית בסוגיית העבדות, החזרה של הבנק הלאומי ושימוש בכוח צבאי במלחמה המדומה.
הוא הצביע בעד מלחמת 1812. בקונגרס השמיני (1803 – 1804), הוא כיהן כנשיא הזמני של הסנאט.
לאחר פרישתו מהסנאט, אנדרסון מונה למבקר משרד האוצר האמריקאי, הראשון שכיהן בתפקיד זה, על ידי הנשיא ג'יימס מדיסון, וכיהן בתפקיד זה מ-1815 עד 1836. הוא מת בוושינגטון ב-17 באפריל 1837, ונקבר בבית הקברות של הקונגרס.
בנו של אנדרסון, אלכסנדר אנדרסון, שימש כסנאטור מטנסי מ-1840 עד 1841, ועזר בארגון ממשלת מדינת קליפורניה בתחילת שנות ה-50 של המאה ה-19. בן נוסף, ויליאם, כיהן בבית המחוקקים של המדינה, ואחיין, ג'יימס וו.
דדריק, כיהן כשופט בבית המשפט העליון של טנסי.
מחוז אנדרסון, טנסי, נקרא על שמו של ג'וזף אנדרסון, וכן העיר אנדרסונוויל נקראה על שמו.
ג'וזף היינסוורת' ארל היה פוליטיקאי אמריקאי, אשר כיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם קרוליינה הדרומית.
ארל נולד ב-30 באפריל 1847 בגרינוויל, קרוליינה הדרומית, ולמד בבתי ספר פרטיים בסאמטר.
הוא היה צוער שנה ראשונה באקדמיה הצבאית של קרוליינה הדרומית (כיום המצודה) עם פרוץ מלחמת האזרחים האמריקנית, והתגייס לצבא הקונפדרציה.
ג'וזף התגייס לסוללת צ'ארלס, שבסיום המלחמה הייתה חלק מיחידת הארטילריה של קמפר, לאחר שהגיע לדרגת סמל.
הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת פורמן (גרינוויל) ב-1867, לימד בבית הספר במשך שנתיים, למד משפטים, התקבל ללשכת עורכי הדין ב-1870 והחל לעסוק במקצוע באנדרסון.
הוא חזר לסאמטר ב-1875 והמשיך לעסוק במשפטים; הוא התעניין גם בעסקי עצים ובעיסוקים חקלאיים.
ג'וזף ארל היה נינו של אליאס ארל, בן דודו של ג'ון לורנס מאנינג אירבי, ואחיינו של ויליאם לוונדס יאנסי, כולם היו חברי הקונגרס האמריקאי (ינסי גם כיהן כחבר קונגרס הקונפדרציה).
מקום הולדתו, בית העיר ארל, התווסף למרשם הלאומי של מקומות היסטוריים בשנת 1969.
ג'וזף בָּאֶנָה הוא שחקן ודוגמן כושר אמריקאי, שהוא בנו של השחקן והפוליטיקאי ארנולד שוורצנגר.
ג'וזף באנה הוא בנם הביולוגי של ארנולד שוורצנגר ומילדרד פטרישיה "פאטי" באנה.
הוא בנו החוקי של רוגליו באנה, שאמו הייתה נשואה לו בזמן היוולדו.
הוא אחיו למחצה מצד האם של ג'קי רוזו; ואח למחצה מצד אבא של קתרין, כריסטינה, פטריק וכריסטופר שוורצנגר.
אחיו למחצה מצד אביו כריסטופר נולד 5 ימים קודם לכן ב-27 בספטמבר 1997. הוא ממוצא אוסטרי וגואטמלי.
בסוף 2010, בגיל 13, נודע לבאנה שארנולד שוורצנגר הוא אביו הביולוגי האמיתי, כאשר התקשורת חשפה את העובדה יום לאחר סיום כהונתו של שוורצנגר כמושל קליפורניה.
בשנת 2011, סיפור לידתו פורסם בצהובונים, כאשר שוורצנגר הודה שבאנה נולד כתוצאה מרומן עם אמו של באנה, שהייתה עובדת משק בית לשעבר בזמן שהיה נשוי למריה שרייבר.
למרות היותו בנו של שוורצנגר, הוא בחר שלא להשתמש באותו שם משפחה.
באנה הופיע על השער של הגיליון Men's Health במרץ 2022, והסיפר בראיון על שיטות הכושר שלו ואת הקשר המשפחתי שלו עם אביו.
לאחר שהחל להרים משקולות, אביו נתן לו את הספר האנציקלופדיה של פיתוח גוף מודרני ששוורצנגר היה שותף בכתיבתו כדי לסייע לבאנה באימונים שלו.
באנה הביע עניין להתחיל קריירה בתחום הנדל"ן באינסטגרם במאי 2021. לאחר שלמד את השיעורים הדרושים ועבר את התהליכים הנדרשים, באנה רכש בהצלחה את רישיון המתווך שלו במדינת קליפורניה בשנת 2022 וכיום הוא מזוהה עם Aria Properties בלוס אנג'לס, קליפורניה.
בשנת 2022, באנה היה התחרה בעונה ה-31 של "רוקדים עם כוכבים", שם הוא רקד לצד דניאלה קראגץ'.
הם הודחו בהדחה החמישית והוצבו במקום ה-11 בתחרות.
בשנת 2019, באנה סיים את לימודיו באוניברסיטת פפרדיין במאליבו, קליפורניה, עם תואר במנהל עסקים.
במרץ 2021, באנה החל להתאמן בג'וג'יטסו ברזילאי בצ'קמט נורת'רידג'.
שנהכותרתתפקיד הערות 2022Scam Squad ניקו מיני סדרה 2022 רוקדים עם כוכביםעצמו 6 פרקים של עונה 31 2023Beyond Belief: Fact or Fiction רובין הוד פרק: "Ehre unter Dieben"
ג'וזף בליין ג'ונסון היה פוליטיקאי אמריקאי מוורמונט, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כחבר בית הנבחרים של מדינתו בשנים 1945–1947, לאחר מכן ועד 1951 כחבר הסנאט של ורמונט, לאחר מכן ועד 1955 כסגן מושל ורמונט ה-65, ולאחר מכן ועד 1959 כמושל ורמונט ה-70.
ג'וזף ג'ונסון נולד בהלסינגבורג שבשוודיה.
ב-1902, כשהיה בן תשע, הוא היגר עם משפחתו לספרינגפילד שבוורמונט, ונעשה אזרח אמריקאי.
ב-1915 הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת ורמונט, והיה למהנדס מכונות.
ב-1923 נשא ג'ונסון לאישה את וירג'יניה פ.
ג'ונסון עבד בחברה לייצור כלים בריינט גרינדר , התחיל כשרטט, ופרש ב-1949 כמנהל הכללי של החברה.
הוא גם שימש כסגן הנשיא של האגודה השיתופית לחסכונות והלוואות של ספרינגפילד, כמנהל הבנק הלאומי הראשון של ספרינגפילד, וכמנהל חברת הכלים לאבג'וי בספרינגפילד.
ב-1945 נבחר ג'ונסון לבית הנבחרים של ורמונט, וכיהן בו עד 1947. באותה שנה הוא נבחר לסנאט של ורמונט מטעם מחוז וינדזור, וכיהן בו עד 1951. לאחר מכן ועד 1955 הוא כיהן שתי תקופות כהונה כסגן מושל ורמונט.
לאחר שזכה במועמדות המפלגה הרפובליקנית לתפקיד מושל ורמונט, נבחר ג'ונסון לתפקיד בבחירות הכלליות, וכיהן כמושל מינואר 1955 ועד ינואר 1959. במהלך תקופת כהונתו, קידם ג'ונסון חקיקה להגדלת התמיכה באוניברסיטת ורמונט.
הוא גם דאג להכללתה של ורמונט במערכת הכבישים הבין-מדינתיים הפדרלית.
בבחירות לנשיאות של 1956 הוא היה נציג לוועידה הארצית של הרפובליקנים.
לאחר שכיהן במשך שתי תקופות כהונה כמושל, פרש ג'ונסון מהחיים הפוליטיים, והמשיך להיות המנהל של חברת לאבג'וי.
ג'וזף ג'ונסון נפטר בספרינגפילד ב-25 באוקטובר 1986. הוא נטמן בבית הקברות סאמרהיל שבעיר.
ג'וזף סבובו בנדה הוא כדורגלן זמבי המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת הפועל באר שבע מליגת העל ובנבחרת זמביה.
בנדה שיחק בקבוצות אתלטיקו לוסקה, רד ארוס ונקוואזי במסגרת ליגת העל הזמבית.
ציריך מליגת העל השווייצרית עד לשנת 2028. ב-15 במאי 2024 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של המועדון, בניצחון 2-1 על סרבט ז'נבה במסגרת המחזור ה-36 בליגה לעונת .
ב-17 ביולי 2025 חתם על חוזה לארבע שנים בהפועל באר שבע.
ב-2 בפברואר פורסם כי עבר לאלשקרט הארמנית.
ב-6 בספטמבר 2024 ערך בנדה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת זמביה, בהפסד 2-0 לנבחרת חוף השנהב במסגרת מוקדמות גביע אפריקה לאומות 2025.
ג'וזף רוג'רס אנדרווד היה פוליטיקאי, עורך דין ושופט אמריקאי, שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית וכסנאטור מטעם מדינת קנטקי.
אנדרווד נולד ב-24 באוקטובר 1791 במחוז גוצ'לנד שבווירג'יניה, לג'ון אנדרווד – ותיק מלחמת העצמאות האמריקאית – ולאשתו פרנסס רוג'רס.
אחיו הצעיר, , נבחר גם הוא לייצג את מחוז הקונגרס ה־3 של קנטקי.
בשנת 1803 עבר אנדרווד למחוז בארן שבקנטקי, להתגורר עם דודו, אדמונד רוג'רס.
הוא למד בבתי ספר פרטיים, סיים את לימודיו בקולג' טרנסילבניה שבלקסינגטון בשנת 1811, והמשיך בלימודי משפטים אצל רוברט ויקליף.
לימודיו הופסקו לזמן קצר כדי לשרת כלוטננט ברגימנט הרגלים ה־13 של קנטקי במלחמת 1812.
לאחר מותה ב־1835 נישא בשנית לאליזבת ת'רלקלד קוקס (1818–1884), אחותו של ג'ון ת'רלקלד קוקס, חתנה של בתו ג'וליה.
בשנת 1813 הוסמך לעריכת דין והחל לעסוק במקצוע בגלאזגו שבקנטקי.
הוא שימש כחבר נאמני העיר וכמבקר מחוזי עד 1823. בין השנים 1816–1819 היה חבר בבית הנבחרים של קנטקי.
בשנת 1823 עבר לבאולינג גרין, נבחר שוב לבית הנבחרים המקומי (1825–1826), וניסה ללא הצלחה להיבחר כסגן מושל קנטקי ב־1828. באותה שנה מונה לשופט בבית המשפט לערעורים, בו כיהן עד 1835, לאחר סיום פרשת "בית המשפט הישן–בית המשפט החדש".
אנדרווד, שהיה מתנגד מוצהר לאנדרו ג'קסון ותמך בשחרור העבדים, נבחר מטעם המפלגה הוויגית לבית הנבחרים של ארצות הברית, שם כיהן מטעם מחוז הקונגרס ה־3 של קנטקי בשנים 1835–1843. הוא עמד בראש ועדת בית הנבחרים לענייני מחוז קולומביה.
לאחר מכן חזר לעיסוקו כעורך דין, שימש כחבר בחבר האלקטורים בבחירות לנשיאות של 1844, וב־1846 נבחר שוב לבית הנבחרים של קנטקי, שם כיהן כיושב ראש.
בשנים 1847–1853 כיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם קנטקי.
אנדרווד שחרר את עבדיו ושלח אותם לליבריה, ועודד אחרים לנהוג כך.
עם זאת, תמך בפשרת 1850. בשנת 1858 ירש שבעה עבדים אך שחרר גם אותם מיד.
הוא התנגד לעבדות, אך תמך בשחרור הדרגתי במקום מיידי, ולא האמין שלממשל הפדרלי סמכות לכפות חוקים בנושא זה על המדינות.
עם זאת, היה מתנגד חריף לפרישת הדרום.
בשנים 1861–1863 נבחר שוב לבית המחוקקים של קנטקי, שם פעל נגד הבדלנים במדינת הגבול.
שניים מבניו דווקא הצטרפו לקונפדרציה.
בשנת 1864 השתתף בוועידה הדמוקרטית הלאומית וסייע לשקם את המפלגה במדינתו.
בתקופת מלחמת האזרחים היה ידוע כתומך נלהב באיחוד.
אנדרווד נפטר ליד באולינג גריןשבקנטקי ב־23 באוגוסט 1876. מסמכיו שמורים באוניברסיטת וסטרן קנטקי.
בנו ג'ון קוקס אנדרווד היה מהנדס בצבא הקונפדרציה, לימים מהנדס העיר באולינג גרין וראש העיר לזמן קצר, וכן סגן מושל קנטקי ה־21. נכדו, אוסקר אנדרווד (בנו של יוג'ין), היה מנהיג הרוב בבית הנבחרים ולאחר מכן מנהיג המיעוט בסנאט של ארצות הברית.
ג'וזף ברדלי וארנם היה פוליטיקאי אמריקאי ממסצ'וסטס.
הוא כיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית וכחבר הסנאט של ארצות הברית, ואף החזיק בתפקידי הנהגה בשני הגופים.
וארנם נולד בדראקט במחוז מידלסקס שבפרובינציית מפרץ מסצ'וסטס, ב־29 בינואר 1750 או 1751, והיה בנם של החקלאי, קצין המיליציה ופקיד הציבור המקומי סמואל וארנם ושל אשתו מרי פריים.
השכלתו הפורמלית הייתה מוגבלת, אך הוא היה אוטודידקט.
וארנם עצמו עסק בחקלאות, ובגיל 18 קיבל מינוי כקפטן במיליציה של מסצ'וסטס.
הוא פיקד על פלוגת המיליציה של דראקט בזמן מלחמת העצמאות האמריקאית, ולאחר מכן המשיך לשרת במיליציה ואף היה שותף לדיכוי מרד שייז.
ב־1787 מונה לקולונל על ידי הקהילייה של מסצ'וסטס.
בשנת 1802 קודם לדרגת בריגדיר גנרל, וב־1805 לדרגת מייג'ור גנרל במיליציה של המדינה – תפקיד שבו החזיק עד מותו ב־1821.
לאחר העצמאות היה פעיל בממשל מסצ'וסטס, ובין השאר היה חבר בבית הנבחרים של המדינה בשנים 1780–1785 וחבר בסנאט של המדינה בשנים 1786–1795. למרות שלא היה עורך דין, כיהן גם כשופט, ובין השאר כשופט בבית המשפט לפלילים ולענייני משפחה של מסצ'וסטס, ואף כראש בית המשפט הכללי לעניינים פליליים.
ב־1794 נבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית, שם כיהן מ־4 במרץ 1795 ועד התפטרותו ב־29 ביוני 1811. הוא היה אחד משישה נציגים דמוקרטים־רפובליקנים שהתנגדו לתיקון ה־12 לחוקת ארצות הברית.
בארבע שנותיו האחרונות בבית הנבחרים כיהן בתפקיד יושב ראש הבית.
ב־1811 נבחר לסנאט של ארצות הברית כדי למלא את מושבו של טימותי פיקרינג שהתפנה.
הוא היה לסנאטור היחיד ממסצ'וסטס מטעם המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית.
בין דצמבר 1813 לפברואר 1814 כיהן כנשיא זמני של הסנאט.
הוא גם כיהן כיושב ראש ועדת הסנאט לענייני מיליציה בקונגרס ה־14.
לאחר שחזר למסצ'וסטס ב־1817, חזר לכהן בסנאט המדינתי עד מותו ב־21 בספטמבר 1821. הוא נפטר בדראקט ונקבר בבית העלמין וארנם שבעיר.
אחיו היה מייג'ור גנרל ג'יימס מיצ'ל וארנם, שפיקד על רגימנט רוד איילנד הראשון במלחמת העצמאות, שימש מפקד בריגדה בקרב רוד איילנד, ובהמשך מונה למייג'ור גנרל של מיליציית רוד איילנד.
ב"היסטוריה של העבדות" שכתב הנרי וילסון מצוטט וארנם בדיון בבית הנבחרים במרץ 1798 על חוק הממשל של טריטוריית מיסיסיפי כמי שהתנגד בתוקף לעבדות השחורים.
לוארנם הייתה ידידות קרובה עם סילאס רויאל, עבד לשעבר ששוחרר בידי משפחת וארנם ואף שירת לצדו במלחמה.
ב־3 במרץ 1805 הגיש וארנם הצעת חוק ממסצ'וסטס לתיקון החוקה ולביטול סחר העבדים.
ההצעה נדחתה לשולחן עד 1807, אז הועברה בקונגרס בהובלתו ואושרה בשני הבתים ב־2 במרץ 1807. הנשיא תומאס ג'פרסון חתם עליה לחוק ב־3 במרץ 1807.
ג'וזף ראלף ברטון היה עורך דין וחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת קנזס.
הוא היה הסנאטור הראשון בתולדות ארצות הברית שהורשע בפלילים.
ברטון כיהן מספר פעמים בבית הנבחרים של קנזס בשנות ה-80 של המאה ה-19, ונבחר לסנאט של ארצות הברית בשנת 1901. בשנת 1905 הורשע בקבלת שוחד, ערער פעמיים לבית המשפט העליון, אך פסק הדין אושר והוא נאלץ להתפטר.
את שארית חייו בילה כעורך דין ובעל עיתון.
ברטון נולד ב-16 בנובמבר 1852 וגדל בחוות אביו ליד מיטשל שבאינדיאנה.
ברטון, היה מצאצאי מהגרים אנגלים שהיגרו לאמריקה בשנות ה-50 של המאה ה-17 כדי להימלט משלטון קרומוול, והתיישבו סמוך לריצ'מונד שבווירג'יניה.
סבא רבא שלו, ג'ון פ.
ברטון, עבר לקרוליינה הצפונית במהלך מלחמת העצמאות האמריקאית, וב־1820 עבר לאינדיאנה והקים שם את הענף המקומי של משפחת ברטון.
אמו, אליזבת הולמס, הייתה ממוצא סקוטי־גרמני.
הוא למד בבית ספר מחוזי ובאקדמיה בעיירה מיטשל.
בגיל שש עשרה קיבל מינוי כצוער באקדמיה הימית של ארצות הברית באנאפוליס, אך נכשל בבדיקות הרפואיות.
לאחר מכן לימד בבית ספר, למד שלוש שנים בקולג' פרנקלין שבאינדיאנה ושנה נוספת באוניברסיטת דה־פו בגרינקאסטל.
בשנת 1874 החל ללמוד משפטים במשרד עורכי הדין גורדון, בראון ולמב באינדיאנפוליס, וב־1875 הוסמך כעורך דין.
באביב אותה שנה נישא לקרי (מיטשל) ובסטר מפרינסטון.
בשנת 1876 שימש מועמד רפובליקני לאלקטור נשיאותי, ונשא נאומים רבים במערכת הבחירות.
בשנת 1878 עבר לאבילין שבקנזס, שם הקים שותפות משפטית עם השופט ג'ון ה.
ברטון נבחר לבית הנבחרים של קנזס בשנת 1882, נבחר שוב ב־1884 וב־1888. בשנת 1893 מונה לנציג קנזס בוועדת התערוכה העולמית בקולומביה שנערכה בשיקגו.
בשנת 1895 כמעט זכה במועמדות המפלגה הרפובליקנית לסנאט, והפסיד בהצבעה בהפרש קול אחד בלבד.
בינואר 1901 נבחר לסנאט של ארצות הברית והחל לכהן ב־4 במרץ אותה שנה.
בסנאט כיהן כיושב ראש ועדת שמורות היער והגנת חיות הבר (בקונגרסים ה־57 וה־58).
הוא כיהן בתפקיד עד 4 ביוני 1906, עת התפטר.
ב־23 בינואר 1904 הוגש נגדו כתב אישום בבית משפט פדרלי בסנט לואיס, מיזורי, באשמת קבלת שוחד בסך 2,500 דולר מחברת Rialto Grain and Securities – חברת השקעות מפוקפקת בסגנון "התעשר מהר".
בתמורה הוא היה אמור לייצג את החברה מול משרד הדואר ולמנוע הוצאת צו מרמה נגדה, אשר היה שולל ממנה את השימוש בדואר האמריקאי.
במרץ 1904 הורשע בבית המשפט המחוזי של מזרח מיזורי בפני השופט אדמס, ונגזר עליו קנס של 2,500 דולר ושישה חודשי מאסר בעיר איירונטון, מיזורי.
ברטון ערער לבית המשפט העליון, ובינואר 1905 קיבל בית המשפט את טענתו כי מקום המשפט לא היה תקין (מאחר שהכסף שולם לו בוושינגטון די.
סי.) והורה לקיים משפט חדש שם.
במשפט החוזר, בפני השופט ויליס ון דבנטר (שלימים מונה לשופט בית המשפט העליון), חזר והורשע בנובמבר 1905 ונגזר עליו אותו עונש.
ערעור נוסף נדחה, וההרשעה נותרה על כנה.
ב־4 ביוני 1906 התפטר ברטון מהסנאט.
לאחר התפטרותו חזר לאבילין ועסק שוב בעריכת דין ובעיתונות.
ג'וזף ברטון נפטר בלוס אנג'לס שבקליפורניה, ב-27 בפברואר 1923. גופתו נשרפה ואפרו נטמן בקולומבריום של אגודת המשרפות בלוס אנג'לס.
בשנת 1928 הועבר האפר לקבורת קבע בחלקת משפחת ברטון בבית הקברות של אבילין.
ג'וזף ליטל בריסטו היה פוליטיקאי חבר המפלגה הרפובליקנית ממדינת קנזס.
הוא נבחר לסנאט של ארצות הברית ב־1908, ושירת כהונה אחת בלבד, במהלכה התפרסם כתומך ברפורמות של תקופת העידן הפרוגרסיבי.
לאחר פרישתו מהחיים הציבוריים היה חקלאי באנאנדייל, וירג'יניה.
בריסטו זכור כאחד המשתתפים באירוע פוליטי שהפך לאגדה אמריקאית: במהלך נאום ארוך שלו בסנאט על "מה שהמדינה זקוקה לו", סגן הנשיא תומאס מרשל, שהיה היושב ראש באותה עת ונראה משועמם, לחש בציניות: "מה שהמדינה הזאת באמת צריכה הוא סיגר טוב בחמישה סנט."
בריסטו נולד ליד העיירה הייזל גרין שבקנטקי, ב־22 ביולי 1861, והיה בנם של ויליאם בריסטו וסוואנה (ליטל) בריסטו.
אביו היה מורה, מטיף מתודיסטי, ולחם בצבא האיחוד במלחמת האזרחים האמריקאית.
לאחר מות אמו ב־1868, גדל בביתו של סבו מצד האם, שהיה דתי אדוק.
ב־1876 עבר אביו לקנזס, ובריסטו הצטרף אליו מאוחר יותר.
תחילה עבד בחקלאות, אך עד מהרה החליט לפנות לקריירה דתית מתודיסטית, וב־1882 עבר עם אשתו לעיר בולדווין בקנזס, כדי ללמוד באוניברסיטת בייקר.
בריסטו ויתר על רעיון ההסמכה לכמורה, ופנה לפוליטיקה עוד בהיותו סטודנט.
הוא ייסד מועדון סטודנטים לתמיכה במועמדי המפלגה הרפובליקנית בבחירות לנשיאות של 1884.
ב־1886 השלים תואר ראשון בהצטיינות מאוניברסיטת בייקר, וב־1889 קיבל תואר שני.
ב־1912 העניקה לו האוניברסיטה תואר דוקטור לשם כבוד במשפטים.
בתקופת לימודיו פיתח ידידות קרובה עם ויליאם אלפרד קווייל, שלימים היה לבישוף בכנסייה המתודיסטית.
לאחר לימודיו כיהן פעמיים כפקיד בית המשפט המחוזי של מחוז דאגלס, קנזס.
במקביל היה נשיא מועדון הצעירים הרפובליקנים של לורנס.
בהמשך ערך והוציא לאור עיתונים מקומיים שונים בקנזס, בהם Baldwin Ledger, Ottawa Herald ו־Daily Republican, אותם הוציא בעיר סלינה.
בבחירות 1888 תמך במועמדות בנג'מין הריסון לנשיאות, ובאותה שנה נבחר למזכיר הוועדה הרפובליקנית של קנזס.
בשנות ה-90 של המאה ה-19 היה מזכירו האישי של מושל קנזס , ולקח חלק בהקמת איגוד ההשקיה הבין מדינתי, שעסק בפיתוח חקלאי ושימור סביבתי.
בריסטו ניהל קמפיין בעד ויליאם מקינלי בבחירות לנשיאות של 1896. לאחר ניצחונו מינה אותו מקינלי לסגן רביעי של מנהל הדואר הכללי.
בתפקידו היה אחראי על מחלקות שונות, בהן חלוקת דואר כפרית, טיפול במכתבים אבודים והיבטים טכניים.
בתקופת כהונתו הוקמו יישובים במיזורי ובאוקלהומה שנקראו על שמו – "בריסטו".
לאחר מלחמת ארצות הברית–ספרד נשלח להוואנה כדי לחקור שחיתות בשירותי הדואר תחת הממשל הצבאי האמריקאי בקובה.
בהמשך ניהל חקירות שחיתות נוספות במחלקת הדואר, עד שחברי קונגרס רפובליקנים שהתערבו הצליחו להביא להדחתו.
ב־1905 מינה אותו הנשיא תאודור רוזוולט לנציב מיוחד לבדוק את פעילות רכבת פנמה ואת קשריה העתידיים עם תעלת פנמה שבנייתה הייתה בעיצומה.
כהונה בסנאט של בארצות הברית
ב־1908 נבחר בריסטו לחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם קנזס, לאחר שיזם בחירות מקדימות פנימיות למשרה זו.
הוא תמך בבחירה ישירה של סנאטורים על ידי הצבעה כלל מדינתית, והיה בין מחברי התיקון ה־17 לחוקה (1912) שעיגן זאת בחוק.
בסנאט עמד בראש ועדת ההוצאות במחלקת הדואר, וכן בוועדה לענייני קובה.
הוא התנגד לחוק מאן–אלקינס בגרסתו הראשונית (שביקשה להקים בית משפט מסחרי פדרלי חדש), אך תמך לאחר שתוקן והועבר לסמכות ועדת הסחר הבין־מדינתית.
הוא גם התנגד לחוק המכסים פיין–אלדריץ', בטענה כי היטלים גבוהים על מוצרי יבוא יפגעו בצרכנים לטובת רווחי התעשיינים.
ב־1911 בחן את מועמדותו של צעיר בשם דווייט אייזנהאואר לאקדמיה הצבאית וסט פוינט, ואישר את המלצתו – מה שהוביל בהמשך לקבלת אייזנהאואר למחזור 1915.
ב־1912 תמך בתאודור רוזוולט לנשיאות, אך סירב להצטרף למפלגה הפרוגרסיבית החדשה שהקים.
הוא הפסיד בבחירות לסנאט ב־1914.
ב־1914 נשא בריסטו נאום ארוך בסנאט על "מה שהמדינה זקוקה לו".
סגן הנשיא תומאס מרשל, שהיה היושב ראש ונראה משועמם, אמר בציניות: "מה שהמדינה הזאת באמת צריכה הוא סיגר טוב בחמישה סנט." הביטוי הפך לפסוק אגדי בפולקלור הפוליטי האמריקאי.
ב־1915 מונה כחבר (ולאחר מכן יו"ר) בוועדת השירותים הציבוריים של קנזס.
ב־1918 ניסה להתמודד שוב לסנאט אך הפסיד, והמשך דרכו הפוליטית נקטע.
בריסטו פרש לאחוזה "Ossian Hall" בווירג'יניה, שם חי כחקלאי.
הוא נפטר ב־14 ביולי 1944 ונקבר בבית העלמין Gypsum Hill בסלינה, קנזס.
ב־1879 נישא למרגרט הנדריקס מקנטקי.
לשניים נולדו חמישה ילדים, מתוכם שניים מתו בינקותם.
לאחר מותו של בנו אדווין ב־1935, גידל בריסטו את שבעת נכדיו.
ג'וזף קליי סטיילס בלקברן היה פוליטיקאי ועורך דין אמריקאי, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כחבר בית הנבחרים וכסנאטור מטעם קנטקי, וכן כמושל אזור תעלת פנמה.
כנואם מוכשר ובעל סגנון לוחמני, הוא היה עורך דין מוערך במשפטי מושבעים, הידוע ביכולתו להשפיע עליהם.
בלקברן נולד ב־1 באוקטובר 1838 ליד ספרינג סטיישן שבקנטקי.
הוא היה אחיו הצעיר של מושל קנטקי .
הוא למד במכון סיירס בפרנקפורט והשלים את לימודיו במכללת סנטר שבדנוויל בשנת 1857. הוא למד משפטים בלקסינגטון והתקבל ללשכת עורכי הדין ב־1858. הוא עסק בעריכת דין בשיקגו עד שנת 1860, אז שב למחוז וודפורד בקנטקי והצטרף לצבא הקונפדרציה כחייל מן השורה בשנת 1861.
כקצין מטה, ובתום מלחמת האזרחים, הגיע בלקברן לדרגת לוטננט קולונל.
לאחר המלחמה התיישב בארקנסו, שם עבד כעורך דין וכאיכר במחוז דשה עד 1868, אז שב לקנטקי ופתח משרד עורכי דין בוורסאי.
הוא כיהן כחבר בבית הנבחרים של קנטקי בשנים 1871–1875. לאחר מכן נבחר מטעם המפלגה הדמוקרטית לבית הנבחרים של ארצות הברית לקונגרס ה־44 ולארבעה הקונגרסים שלאחריו, וכיהן בתפקיד מ-4 במרץ 1875 עד 3 במרץ 1885. הוא כיהן כיו"ר ועדת מחוז קולומביה (בקונגרס ה־45) וכיו"ר ועדת ההוצאות במחלקת המלחמה (בקונגרסים ה־45 וה־46).
בשנת 1885 קרא לוטננט הנרי ט' אלן מהצבא האמריקאי על שמו את הר "בלקברן".
הר בלקברן הוא הפסגה הגבוהה ביותר ברכס ההרים רנגל שבמדינת אלסקה, והחמישית בגובהה בארצות הברית.
הוא נבחר לסנאט של ארצות הברית בשנת 1884, נבחר מחדש ב־1890, וכיהן מ־4 במרץ 1885 עד 3 במרץ 1897. הוא נכשל במאמציו להיבחר שוב בשנת 1896. הוא כיהן כיו"ר ועדת הכללים (בקונגרס ה־53).
בשנת 1900 נבחר שוב לסנאט וכיהן מ־4 במרץ 1901 עד 3 במרץ 1907, אך הפסיד בבחירות הפנימיות של 1906. הוא היה מזוהה באופן רופף עם האגף התומך ב"כסף חופשי" במפלגה הדמוקרטית, היה דמות ידועה ברמה הלאומית, ושמו אף הועמד כמועמד לנשיאות ב־1896.
הוא מונה למושל אזור תעלת פנמה בידי הנשיא תאודור רוזוולט ב־1 באפריל 1907. הוא התפטר וחזר לאחוזתו במחוז וודפורד.
בלקברן נפטר ב־12 בספטמבר 1918 בוושינגטון די.
ג'וזף ג'פרסון מקדואל היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מדינת אוהיו במשך שתי כהונות, בין השנים 1843–1847. הוא היה בנו של ג'וזף מקדואל, פוליטיקאי בולט מקרוליינה הצפונית, ששירת במלחמת העצמאות של ארצות הברית וכיהן גם כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית.
מקדואל נולד ב-13 בנובמבר 1800 במחוז ברק (כיום מחוז מקדואל) שבקרוליינה הצפונית.
בשנת 1805 עבר עם אמו לקנטקי, וב-1817 עבר למחוז אוגוסטה שבווירג'יניה.
הוא למד לימודים קדם אקדמאיים ועסק בחקלאות.
בשנת 1824 עבר למחוז היילנד שבאוהיו והמשיך בעיסוקיו החקלאיים.
בשנת 1829 עבר לעיירה הילסבורו שבמחוז היילנד ועסק במסחר.
בשנת 1832 כיהן כחבר בבית הנבחרים של אוהיו, ובשנת 1833 כיהן בסנאט של המדינה.
בשנת 1834 מונה לדרגת בריגדיר גנרל במיליציית המדינה.
הוא למד משפטים, התקבל ללשכת עורכי הדין בשנת 1835 והחל לעסוק בעריכת דין בהילסבורו, אוהיו.
בשנת 1840 התמודד ללא הצלחה בבחירות לקונגרס ה-27. בבחירות 1832 שימש אלקטור נשיאותי מטעם אוהיו עבור אנדרו ג'קסון.
מקדואל נבחר מטעם המפלגה הדמוקרטית לקונגרסים ה-28 וה-29, וכיהן בבית הנבחרים של ארצות הברית מ-4 במרץ 1843 עד 3 במרץ 1847. במהלך הקונגרס ה-28 כיהן כיושב ראש ועדת החשבונות.
לאחר סיום כהונתו בקונגרס חזר לעסוק בעריכת דין ובחקלאות.
הוא נפטר ב-17 בינואר 1877 בהילסבורו שבאוהיו, ונקבר בבית הקברות הילסבורו.
ג'וזף גינגולד היה כנר יהודי-אמריקאי, יליד פולין.
גינגולד נולד בברסט-ליטובסק, פולין והיגר לארצות הברית בשנת 1920.
הוא למד לנגן בכינור אצל ולדימיר גרפמן ואצל אז'ן איזאיי.
בשנת 1937 זכה במקום בתזמורת הסימפונית של NBC ואחר היה הכנר הראשי (וסולן מזדמן) של תזמורת דטרויט ובהמשך הכנר הראשי של תזמורת קליבלנד.
הוא ערך מספר רב של ספרי לימוד לטכניקות נגינה בכינור.
בין תלמידיו נמנים הכנר המפורסם ג'ושוע בל והכנרת ענת מלכין-עלמאני.
לפני מותו, לימד בבית הספר למוזיקה של אוניברסיטת אינדיאנה.
ג'וזף גינגולד מת בבלומינגטון, אינדיאנה, בשנת 1995.
אות מורה השנה של איגוד מורי הקשת האמריקאי
פרס פרדריק בכמן ליבר להורה מצטיינת באוניברסיטת אינדיאנה
פרס השירות הלאומי באמריקה למוזיקה קאמרית
פרס רוברט פוסטר צ'רי למורים דגולים של אוניברסיטת ביילור
פרס שרביט הזהב של הליגה האמריקאית לתזמורות סימפוניות
ג'וזף לאונרד גולדשטיין הוא ביוכימאי וגנטיקאי יהודי-אמריקאי.
חתן פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה משנת 1985 יחד עם מייקל סטוארט בראון, על מחקריו החלוציים בתחום המטבוליזם של ליפופרוטאין בעל צפיפות נמוכה, LDL (כולסטרול).
כמו כן זכה בפרסים רבים על מחקריו בתחום המחלות הגנטיות.
גולדשטיין סיים תואר ראשון בכימיה ובביולוגיה באוניברסיטת וושינגטון ולי (Washington and Lee University) בשנת 1962 ותואר דוקטור לרפואה במרכז הרפואי של אוניברסיטת טקסס סאות'ווסטרן בדאלאס, בשנת 1966. בין השנים 1966–1968 התמחה בבית החולים הכללי מסצ'וסטס, שם הכיר את מייקל בראון.
ב-1968 הפך לעמית מחקר במכון הלאומי לחקר הלב של ארצות הברית, שם חקר מנגנוני סינתזה של חלבונים.
בשנת 1972 חזר למרכז הרפואי סאות'ווסטרן של אוניברסיטת טקסס, שם חקר יחד עם מייקל סטוארט בראון את המטבוליזם של כולסטרול וגילה כי בתאי אדם קיימים קולטנים לליפופרוטאין בעל צפיפות נמוכה (LDL) הקולטים כולסטרול מתוך זרם הדם.
חוסר בקולטנים ל-LDL הוא הגורם למחלה הגנטית היפרכולסטרולמיה משפחית, החושפת את הלוקים בה לשורת מחלות הנגרמות מרמת כולסטרול גבוהה.
בנוסף להסברים שסיפקו גולשטיין ובראון באשר לגורם העומד מאחורי התחלואה הקיימת באוכלוסיית אנשים להם רמות גבוהות של כולסטרול, כמו למשל מחלת לב כלילית, מחקריהם חשפו את חשיבותו של היבט יסודי בביולוגיה של התא ספיגת מולקולות לתוך התא בתיווך קולטנים.
בנוסף לתרומתם הגדולה להבנתו את אופן פעולת התאים בגוף, תגליותיהם של גולדשטיין ובראון הובילו לפיתוח תרופות סטטיניות, תרופות המורידות את רמת הכולסטרול שבהן משתמשים היום מיליוני בני אדם בעולם והמשפרת את איכות חייהם.
תרופות אלה עשויות להוריד באופן משמעותי את מספר מקרי המוות כתוצאה ממחלות הלב הכליליות ומשבץ מוחי, בעתיד הקרוב.
בשנות התשעים פרסמו גולדשטיין ובראון יחד עם עמיתי מחקר נוספים מנגנון מורכב, שבאמצעותו תאי הגוף מווסתים את רמות השומן והכולסטרול לנוכח תנאים סביבתיים משתנים.
פרופסור גולדשטיין עומד בראש הקתדרה למדעים ביו-רפואיים באוניברסיטת טקסס.
הוא ממשיך להיות מעורב באופן אישי במחקר מעבדתי, יחד עם עמיתו מייקל סטוארט בראון.
המחקרים שפרסמו בספרות המדעית הם בין המחקרים המצוטטים ביותר בעולם.
גולדשטיין זכה בפרס אלברט לסקר למחקר רפואי בסיסי לשנת 1985, בשנת 1988 הוענקה לו המדליה הלאומית למדעים של ארצות הברית.
הוא חבר האקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית ועמית זר של החברה המלכותית.
ג'וסף לאונרד גורדון-לוויט הוא שחקן, זמר, מפיק, במאי קולנוע ויזם אמריקאי-יהודי.
הוא החל את קריירת המשחק שלו כילד, אז הופיע במספר פרסומות, בסרטי קולנוע, תוכניות טלוויזיה והפקות תיאטרון.
תפקיד הבכורה הקולנועי שלו היה בסרט "קוראים לי בטהובן" בשנת 1992 ולאחר מכן באותה שנה בסרט "נהר זורם ביניהם" של רוברט רדפורד.
בין השאר, הוא זכור בתור טומי סולומון בסיטקום "מפגשים מהסוג האישי" ובשל תפקידיו בסרטים "10 דברים שאני הכי שונאת אצלך" (1999), "500 ימים עם סאמר" (2009) ו"50/50" (2011); על השניים האחרונים קיבל מועמדויות לפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי.