tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בדרכם חזרה של השניים אל ההר, הניח אחד הפורעים את חרבו על צווארו של רבי שלום חייט ואיים להתיז את ראשו, חרף צעקותיו של המלווה מאנשי הקאדי.
ר' שלום הזכיר לפורע כי היה תופר לו את בגדיו והתחנן על חייו, והפורע הניח לו לנפשו.
באחד הרחובות שמעו קול צורח ומצאו יהודי "שוכב תוך האשפה עד צווארו".
האיש היה פצוע ולא יכול היה ללכת, והשניים עזבו אותו כדי להזעיק סיוע.
הוא הובא לאחר מכן על חמור אל ההר, אולם נפטר כעבור שלושה ימים.
אחרי שהייה של שלושה שבועות בחורבה על ההר, הצטרפה שאר עדת הפרושים, ובה ר' מנחם מנדל, אל רבי ישראל בעין זיתון.
ב-17 ביולי (י' בתמוז ה'תקצ"ד), שלושים ושלושה ימים לאחר פרוץ הפרעות, הגיעו לצפת כוחות חמושים של חמש מאות איש בפקודת אבראהים פאשא לאחר שהוזעקו השלטונות המצרים על ידי רץ ששלח הרב ישראל משקלוב.
כשנכבשה צפת, קרא מצביא החיל ליהודים לשוב לבתיהם וציווה שרכושם הגנוב יושב להם.
הוא גם גבה סכום כסף מהמוסלמים אותו חילק לקהילה.
אלה שסירבו לו נענשו, ושלושה עשר מראשי הפורעים שנלכדו נשלחו לעכו שם נשפטו ונגזר דינם למוות.
מושל העיר הוצא גם הוא להורג וגופתו הושלכה מחומות עכו.
במקומו מונה מושל מטעם אבראהים פאשא.
הרב נסים זרחיה אזולאי קבע יום פורים בי' בתמוז לזכר התשועה.
התושבים הערבים בטבריה רצו לפגוע בקהילה היהודית בעירם בדומה לאחיהם בצפת ובירושלים אולם פויסו בשוחד גדול.
בחברון פרעו המורדים בקהילה היהודית וביצעו מעשי אונס וביזה, וכשכבש צבאו של אבראהים פאשא את העיר, ביצעו חייליו מעשי רצח ואונס נוספים, בניגוד להוראות מצביאם.
הביזה הגדולה בצפת הייתה נקודת מפנה חשובה בקורות הקהילה היהודית בעיר.
לאחר מכן התרחשו בעיר שני אירועי רעידות אדמה, בשנים 1834 וב-1837. בשתי הרעידות נהרגו כאלפיים נפשות מהקהילה היהודית והמחסור בעקבות ההרס גרם למגפה קשה.
במהלך המרד הדרוזי שהתחולל בחודשים ינואר–יולי 1838 נגד שלטונו של אבראהים פאשא, ערכו הדרוזים ביולי 1838 התקפה על צפת .
ב-4 ביולי הם ערכו ביזה בעיר.
יהודי העיר פנו אל המושל שנשבע שיגן על היהודים אך הוא לא עשה דבר, והדרוזים חמסו מהיהודים 150 כיסים (כל כיס היה שווה 500 סטרלינג) ודרשו עוד אלף כיסים.
משלא קיבלו את מבוקשם, תפסו הדרוזים את רבי אברהם דב מאבריטש ועינו אותו.
יהודי העיר החלו לברוח מהעיר והדרוזים רדפו אחריהם והכו אותם בחרבות.
חלק מתושבי צפת נמלטו למערות שבסלע עכברה.
הדרוזים עזבו את העיר למחרת, והמוסלמים דרשו מהיהודים שיחתמו להם על תעודה שהגנו עליהם, ולא, ישלחו בהם את ערביי הסביבה.
שורת האירועים האלו גרמו לדלדול הקהילה בעיר, וכך לאחר שב-1824 מצא בה רבי דוד דבית הלל כאלפיים משפחות, במפקד משה מונטפיורי משנת 1839 נמצאו רק 1,357 יהודים בעיר.
בשנת 1840 (כסליו תר"א), פרצה בעיר מגפה בה נפטרו רבים מיהודי העיר, בהם רבי אברהם דב מאבריטש.
פרעות קהיר ואלכסנדריה אירעו ב-2 וב-3 בנובמבר 1945 כחלק מגל האלימות שכוון נגד יהודים בעולם הערבי.
הפרעות פרצו על רקע מלחמת העולם השנייה ואנטישמיות שפשטה במצרים במהלכה, בעקבות עליית כוחה של לאומנות מצרית ועוינות כלפי המערב, וכחלק מיום הפגנות נגד הצהרת בלפור.
המהומות פרצו ב-2 בנובמבר, ובמהלכן נהרגו 6 או 10 יהודים ונפצעו 350. נשרפו בתי כנסת, בית החולים היהודי, בתי אבות, ונבזזו למעלה מ-100 בתי עסק יהודיים.
המהומות נגד יהודים התגלגלו גם לפגיעות במיעוטים אחרים כולל קופטים, יוונים ואירופאים.
הפרעות של שנת 1945 סמנו את תחילתה של תקופה קשה עבור יהודי מצרים.
ב-2 בדצמבר 1947 פרץ גל פרעות נוסף בקהיר, כחלק מהפגנות של ארגונים אסלאמיסטים ולאומניים במחאה על החלטת החלוקה של האו"ם.
הפרעות נמשכו יומיים ונהרסו במהלכם בתי עסק יהודיים רבים.
גם במקרה זה הפרעות נגד יהודים התגלגלו להיות גם כנגד מיעוטים נוספים כגון הקופטים והיוונים.
ביוני 1948 פצצה התפוצצה ברובע היהודי-קראי בקהיר והרגה 22 יהודים.
בספטמבר של אותה שנה רימונים הושלכו ברובע היהודי בקהיר, 9 יהודים נהרגו ו-20 נפצעו.
לאורך כל אותה שנה התרחשו מקרים רבים של תקיפה של יהודים, ועל פי דיווח מהתקופה מספר ההרוגים והנעדרים הכולל עמד על כ-150 יהודים.
חוסר ביטחונם האישי של יהודי מצרים במהלך כל שנות ה-50 גרם להגירה המונית ממנה.
פרעות טלסה היו מעשי אלימות שנערכו ב-7 בנובמבר 1917 בטלסה, אוקלהומה.
האירוע נוהל בידי אזרחים אמריקאים מהקבוצה הגזענית "אבירי החופש", אשר לקחו את החוק לידיהם כנגד קבוצות מיעוט בארצות הברית.
הפרעות כוונו כנגד חברי ארגון ה-IWW, ארגון קומוניסטי שקיבל לשורותיו קבוצות מיעוט כגון מהגרים, שחורים ונשים, שלא זכו לייצוג הולם בארצות הברית של תחילת המאה ה-20.
המקרה אירע כש-12 חברי IWW הורשעו על ידי השופט ט.ד.
אוונס בפשע של אי-החזקת אגרות מלחמה.
השופט אף הרשיע 5 נוספים שלא היו חברי IWW, אבל העידו לטובת חברי הארגון במהלך המשפט.
לאחר הפסיקה, איגדה המשטרה את 17 המורשעים והעבירה אותם לבית המאסר בשלוש מכוניות.
בדרך לבית המאסר נתקלו השוטרים בקבוצה של כ-50 פעילים של "אבירי החופש", סיעה קצרת יומין של ארגון קו קלוקס קלאן.
אנשי המשטרה העבירו את מורשעי IWW לידיהם של "אבירי החופש" ועזבו את המקום.
אנשי קבוצת "אבירי החופש" חטפו את המורשעים באיומי אקדח, ולקחו אותם לאזור מדברי מערבית לעיר.
המורשעים נקשרו לעץ אחד זה אחר זה, הולקו בשוט, ולאחר מכן כוסו בזפת ונוצות והופקרו במקום.
פרעות חלבּ הן פרעות שנערכו ביהודי העיר חַלַבּ שבסוריה לאחר החלטת האומות המאוחדות על תוכנית החלוקה של ארץ ישראל בכ"ט בנובמבר 1947. ב-30 בנובמבר פרצו בחַלַבּ פרעות אלימות נגד יהודים, שבמהלכן הרובע היהודי בעיר הוצת ועלה בלהבות.
75 יהודים נרצחו, מאות נפצעו, כ-150 בתים נהרסו וכמחצית מהקהילה היהודית נמלטה מהעיר.
במהלך הפרעות ניזוק קשות בית הכנסת המרכזי של חלב, ששימש כמקום פולחן יהודי לפחות מהמאה ה-5. עשרות ספרי תורה וכתבי יד אחרים שהיו בבית הכנסת נשרפו או ניזוקו, ובהם כתר ארם צובא.
עם התגברות תנועת הציונות, העליות לארץ ישראל וההתעוררות הלאומית הערבית, לאחר תבוסתה של האימפריה העות'מאנית וכיבושה, החל היחס כלפי יהודי סוריה להדרדר ולהסלים, כאשר בשנת 1925 הותקף הרובע היהודי בדמשק.
בשנת 1936, במקביל לפרוץ המרד הערבי הגדול בארץ ישראל (מאורעות תרצ"ו), התחוללו מהומות נגד יהודי סוריה, שהואשמו בציונות.
במלחמת העולם השנייה הפכה סוריה לבסיס תעמולה נאצית, ובמשך כל שנות ה-40 ידעו יהודי סוריה פרעות הולכות ונשנות.
בשנת 1945 חלה הרעה גדולה בתנאי החיים של יהודי סוריה: מעמדם הושפל, נאסר עליהם להגר וראשי הקהילות חויבו לגנות בפומבי את הציונות.
לאחר שסוריה קיבלה את עצמאותה מצרפת ב-1946, נפגעה יהדות סוריה קשות.
פרצו מהומות אנטי יהודיות ונשללו זכויות יסוד מהיהודים.
יומיים לאחר החלטת האומות המאוחדות על תוכנית החלוקה בכ"ט בנובמבר 1947, נהר אספסוף ערבי לרובע היהודי בחלב, והרס, שדד ושרף בתים רבים ואת רוב בתי הכנסת.
חכם משה טָווִיל היה הרב הראשי של קהילת חלב, והוא גר מול בית הכנסת העתיק וראה מביתו את המתרחש.
את עדותו נתן ביום י"ז בחשון תשי"ט-1959:
"… ההכרזה על [תוכנית] החלוקה הייתה ביום ו'.
ביום א' לא הציקו לנו אלא הכריזו לסגור כל העיר ולשבות.
והיהודים קיבלו על עצמם שלא לצאת מפתחי בתיהם...
בצהריים התאספו גויים רבים ליד בית הכנסת ומכריזים 'פלסטין בִּלָאדְנָא ויָאהוּד כִּלָאבְּנָא' (פלסטין היא ארצנו והיהודים כלבינו) והצבא מחריש.
אחרי הצהריים התנפל ההמון על בית הכנסת והרס, והצבא מסייע להם...
אחר חצי שעה נשרף הכול.
הוציאו ארבעים ספרי תורה ושרפו אותם בחוץ בנפט ובשמן...".
בשנת 1961 העיד דויד חזן, מבני הקהילה, ודבריו תורגמו לעברית בידי אלכסנדר דותן משגרירות ישראל בברזיל:
"...ההפגנות, השריפות ומעשי ההרס בבתי הכנסת נמשכו רק יום אחד...
[ואף-על-פי כן] נסגרו היהודים בבתיהם שלושה ימים רצופים ולא העזו לצאת מפתח הבית.
עם פרוץ ההפגנות שבתה כל תנועת המסחר בעיר וכל החנויות במרכז המסחרי, של יהודים ולא-יהודים כאחת, היו סגורות במשך שלושה ימים...
באותם שלושה ימים היו ערבים מכרים מבקרים את העד (העד דוד חזן שדבריו תורגמו) בביתו, מביאים לו מזונות ומספרים לו על המצב המתוח בעיר...".
מכל העדויות שאסף הסופר אמנון שמוש עולה כי במהלך מאורעות אלה לא היו פגיעות בנפש בקרב יהודי הקהילה, אך החיפושים בין החורבות המפויחות של בית הכנסת העתיק העלו כי כתר ארם צובא נעלם.
הסברה הייתה כי עלה באש יחד עם שאר ספרי התורה.
לאחר הקמת מדינת ישראל נמלטו בעל כורחם רוב יהודי סוריה, ונשארו בה רק כ-5,000. מתוך היהודים שעזבו, הגיעו לישראל כ-1700 איש.
באוגוסט 1949 הושלכו רימונים על בית כנסת בדמשק, ו-11 יהודים נהרגו.
יהודי העיר חלב החלו לעוזבה.
כמחצית מהמהגרים עלו לארץ ישראל, והיתר היגרו לקהילות יוצאי חלב ברחבי העולם.
כמה חודשים לאחר הפרעות גילו עולים יהודים מחלב ליצחק בן-צבי כי בניגוד לשמועות הכתר לא נשרף ולא אבד, אלא ראשי הקהילה הפיצו את השמועה כדי שהערבים לא יחפשו את הכתר ויזיקו לו.
לגבי השאלה: 'כיצד ניצל הכתר?' היו העובדות סותרות: היו שטענו כי שמָּש בית הכנסת, אשר בגדאדי, הוא ששלף את "הכתר" מהאש תוך סיכון חייו.
אחרים טענו כי "הכתר" הוצא מההיכל כמה ימים לפני הפרעות והוחבא בביתו של חכם משה טָווִיל.
כך או כך, ברור היה כי הכתר לא יוכל להישאר בחלב, שם קיים חשש לגורלו.
יצחק בן-צבי פנה בקריאה נרגשת לעולים מחלב לסייע לו בהבאת הכתר למקום בטוח.
בתחילת שנות ה-50 ביקש יצחק בן-צבי משגרירי מדינת ישראל ברחבי העולם לעורר את היהודים יוצאי חלב בארצותיהם, להצלת הכתר והבאתו לישראל.
בסופו של דבר הכתר הגיע לירושלים לאחר יותר מעשר שנים מאז שנעלם, ואחרי מסע סודי שארך כחצי שנה.
סרינה פחאם, אשתו של מרדכי, סיפרה על האירועים: "הכתר היה בתוך שק מבד.
מצאתי חתיכה מרובעת של בד לבן.
שמתי בתוכה את הכתר, קשרתי, שמתי בתוך מכונת הכביסה, ומעליו שמתי שק גרעינים, בצל ובגדים".
לאחר ששכן לילה אחד בביתו של שרגאי, ובקביעתו כי הכתר שייך לכלל ישראל, העבירו לידי הנשיא יצחק בן צבי.
לא כל "הכתר" שרד: רק 294 דפים מתוך 487 הדפים המקוריים שהיו בו הגיעו לישראל לידי הנשיא יצחק בן צבי.
פרעות קונסטנטין, אלג'יריה התרחשו במשך שלושה ימים (3–5 באוגוסט 1934) בעיר קונסטנטין שבאלג'יריה ובהן רצחו המוסלמים 25 משכניהם, בני הקהילה היהודית בקונסטנטין, פצעו יהודים רבים נוספים והרסו את חנויותיהם ובתיהם.
יהדות אלג'יריה הייתה אחת הקהילות הגדולות של יהדות ארצות האסלאם ובשיאה מנתה כ-130,000 נפשות.
בקונסטנטין, העיר השלישית בגודלה באלג'יריה, שכנה קהילה יהודית, מהעתיקות בצפון אפריקה.
על פי המסורת המקומית, ראשית ההתיישבות היהודית במקום החלה עוד בתקופת בית ראשון ומכל מקום, לפחות החל מהמאה השנייה לספירה, כבר ניתן למצוא במקום קברים יהודיים.
לקראת סוף המאה ה-19 הוערך מספר היהודים בעיר בכ-13,000 איש, ומספר זה גדל במהלך העשורים הראשונים של המאה ה-20, בעיקר עקב הגירה יהודית ממרוקו ותוניסיה.
פרעות ואנטישמיות הכו ביהודי קונסטנטין, כמו בכל יהדות אלג'יריה, בכל מהלך שנות מגוריהם במקום, כולל בתקופה הצרפתית.
ב-1896 אף ניצחה בבחירות העירוניות המקומיות בין המתיישבים הצרפתים בעיר, מפלגה אנטישמית.
בין השנים 1915–1921 פעל ברחבי אלג'יריה "הוועד האלג'יראי למחקרים חברתיים" (Le Sociales Etudes'd Algérien Comité), שהוקם בדיוק כדי להילחם בגילויים האנטישמיים הללו ברחבי המדינה, אולם דווקא קהילת יהודי קונסטנטין התנגדה לפעילותו של הוועד והוא אכן התמקד בעיקר במלחמה באנטישמיות בעיר אלג'יר.
פעילותו הופסקה ב-1921 ויורש קם לו רק ב-1936, כשנתיים אחרי הפרעות בקונסטנטין ובמידה רבה בגללן.
לכל אלה חשוב להוסיף את זהותו של ראש עיריית קונסטנטין בתקופת הטבח, אמיל ז'אן מורינו - Émile Jean Morinaud , פוליטיקאי אנטישמי מובהק, שעשה כל שביכולתו, הן כדי ללבות את השנאה כלפי היהודים לפני הפרעות והן כדי להטיל עליהם עצמם את האחריות למותם, לאחר מעשה.
בקרב המוסלמים, בשנות העשרים של המאה העשרים, הפכה קונסטנטין לאחד ממרכזי התנועה הלאומנית, אסלאמיסטית ואנטישמית החדשה, הסלפיה, שאחד ממנהיגיה נולד בעיר.
בנוסף, בראשית שנות ה-30 של המאה ה-20 הגיעו השפעותיו של המשבר הכלכלי הגדול, הכלל עולמי, גם לקונסטנטין והניגוד בין המוסלמים מוכי השבר הכלכלי לבין היהודים ששרדו אותו ונהגו להלוות לשכניהם כספים בריבית קצוצה, רק הגביר את השנאה האנטישמית.
היהודים גם זוהו על ידי המוסלמים כחלק מהכיבוש הצרפתי.
ולבסוף, בראשית שנות השלושים עלתה התעמולה הנאצית כפורחת, גם במדינות המזרח התיכון, בייחוד אחרי השתלטותו של היטלר על גרמניה ב-1933. ערבים רבים, גם בקונסטנטין הושפעו ממנה.
בערב שבת, ה-3 באוגוסט 1934 עבר חייל יהודי בשם אליהו חאליפה, מהזואבים הצרפתים, ליד מסגד, ששכן סמוך לרובע היהודי של קונסטנטין.
השמועה פשתה בין המוסלמים, שאותו חייל הטיל את מימיו על המסגד וקילל מוסלמים אחדים בעודו שיכור.
הם התקבצו מיד והחלו לזרוק אבנים על היהודים שעברו בסביבה.
15 יהודים נפצעו באותו יום בטרם פיזרה המשטרה הצרפתית את ההמון.
השבת שלמחרת עברה בשקט, אך ביום א' ה-5 באוגוסט פרץ הפוגרום האמיתי.
שוב פשתה שמועה בקרב המוסלמים והפעם היא אמרה שמוסלמי חבר מועצת העיר קונסטנטין נרצח על ידי היהודים.
המון מוסלמי זועם פרץ אל תוך הרובע היהודי והשתלט על כל הדרכים בו.
כלי רכב ואוטובוסים נעצרו ונבדקו למציאת יהודים בתוכם והיהודים שנמצאו הוצאו מהם ונשחטו.
חנויות היהודים ובתיהם נבזזו ונשרפו.
עד שעות הצהרים עלה מספר היהודים שנרצחו ל-25 וכ-130 יהודים נוספים נפצעו.
חמישה בניינים הועלו באש וכ-200 חנויות נבזזו וחלקן הוצתו.
גל הפרעות הגיע גם אל הכפרים סביב קונסטנטין.
בשני מקומות נרצחו יהודים נוספים: חאמה ומילה ומכפר שלישי, עין באיידה גורשו וברחו כ-300 היהודים תושבי המקום.
רק אז הואילה המשטרה הצרפתית להתערב בנעשה ופיזרה את ההמון.
ועדת חקירה צרפתית שבדקה את האירועים לאחר מעשה האשימה בעצם את היהודים, בכך שקבעה שבהיותם מלווים בריבית קצוצה למוסלמים, הם גרמו להתרוששותם של המוסלמים ובכך עוררו שנאה כלפיהם, דבר שהוליך לפרוץ הפרעות.
כל יהודי אלג'יריה ובהם יהודי קונסטנטין היגרו בשנת 1962 לצרפת ולישראל.
פרעות טריפולי התרחשו ב-12 ביוני 1948 בטריפולי בירת לוב בעקבות הכרזת העצמאות של מדינת ישראל.
בפעולות התגובה של "ההגנה" כנגד הפורעים נהרגו לפחות שלושה ואולי אף עד 30 מהפורעים.
יהודים גרו בלוב, בעיקר בטריפולי, החל מהמאה השלישית לפני הספירה.
לפני מלחמת העולם השנייה הגיע מספרם לכמה עשרות אלפים.
בעקבות שואת יהודי לוב והפרעות בטריפולי ב-1945 מספרם ירד, ועדיין ב-14 במאי 1948, יום הקמת מדינת ישראל, חיו בלוב כ-38,000 יהודים, מרביתם בטריפולי.
מספר ימים לאחר הקמת מדינת ישראל, החלו לנהור מצפון אפריקה הצרפתית אלפי ערבים מתנדבים, להצטרף לצבאות הערביים בארץ ישראל.
דרכם מזרחה עברה בלוב, שהייתה אז עדיין תחת שלטון בריטי ונוכחותם בה הסעירה והתסיסה את ערביי המדינה.
פניות יהודיות לממשל הבריטי, לנקוט באמצעי ביטחון בעוד מועד, זכו להתעלמות מוחלטת.
ביום שבת, ערב חג השבועות, 12 ביוני 1948, התאסף ב"באב אל-חורייה", ה"קסבה" של טריפולי, אספסוף ערבי.
מצוידים באלות שסכיני גילוח תקועים בהן, מוטות ברזל, סכינים, גרזנים, קרדומים וכיוצא באלה, הם הסתערו באלפיהם על הרובע היהודי של העיר.
הכוונה הייתה לחזור על הפוגרום של שלוש שנים קודם לכן ואף ביתר שאת, אולם הפעם, בניגוד לפרעות 1945, הפורעים הערבים נתקלו בהתנגדות עזה של ארגון ה"הגנה" בשערי הרובע.
אנשי ה"הגנה" הפעילו כנגד הפורעים נשק קר וחם כאחד, כולל רימוני יד ובקבוקי מולוטוב.
ההמון הערבי, שהופתע מעוצמת ההתנגדות היהודית, נתפס לבהלה, במיוחד כאשר נפוצו בקרבו השמועות שארגון ה"הגנה" בארץ-ישראל הצטרף כביכול לאחיו המגינים בטריפולי ונסוג כל עוד רוחו בו, בהותירו מאחוריו הרוגים ופצועים.
הרובע היהודי ניצל, אולם ההמון הפורע לא התפזר אלא שם פעמיו לחלקי העיר האחרים, הבלתי מוגנים, ושם פגע ביהודים בודדים, בזז, חמס והצית בתים, חנויות, בתי-עסק רבים ובתי-כנסת יהודיים.
כאן נכנסו גם הבריטים לפעולה, הכריזו על מצב חירום ופעלו להחזרת הסדר על כנו, וזאת בניגוד לאוזלת היד, שהפגינו בפרעות 1945. הם פעלו הפעם בנחישות ובתקיפות ופיזרו את הפורעים תוך שימוש אף בנשק חם.
כתוצאה מכך נקטעו הפרעות באיבן.
גם הניסיונות שנעשו למחרת היום, לחדש את הפרעות דוכאו באותה תקיפות.
על פי הנתונים הבריטיים הרשמיים, בפרעות נהרגו 13 יהודים ו-3 ערבים, נפצעו קשה 22 יהודים ו-13 ערבים, נפצעו קל 16 יהודים ו-38 ערבים, איטלקי אחד ושוטר.
המקורות היהודיים טוענים למאזן נפגעים שונה, בעיקר מהצד הערבי: נהרגו 14 יהודים, נפצעו קשה 22, נפצעו קל כ-100 ונאנסה אישה אחת.
כ-30 עד 70 ערבים נהרגו לפי גרסת ה"הגנה" ועשרות רבות נפצעו.
רשימת קורבנות מאורעות הדמים תש"ח (ה' סיון) – 1948 (12 יוני), סה"כ 14 קורבנות: בריגה ממוס, זרוק רג'ינה, חביב דוד, לוי אליהו, לוי אסתר, לוי חיים, לוי ציון, לוי רבקה, לוי רחל ור' תשובה יוסף (סוסו) (חסרים 4 שמות).
הפגיעות ברכוש היהודי היו חמורות ביותר: מאות בתי מגורים נפגעו וכ־1,600 יהודים נותרו ללא קורת גג ונאלצו למצוא מפלט ברובע היהודי, במחנה הפליטים "פורטו בניטו".
עשרות משפחות נותרו ללא מקור הכנסה ונפלו למעמסה על הקהילה.
בינואר 1949 הכירה בריטניה, דה פקטו, בישראל ונתנה היתר ליהודי לוב לצאת אליה.
כ-90% מהיהודים ניצלו זאת ועלו לארץ.
4,100 היהודים שנותרו גם לאחר מתן העצמאות ללוב ברחו ממנה אף הם, בעקבות פרעות נוספות שנעשו בהם ב-1967, אחרי מלחמת ששת הימים.
פרעות תראקיה הטורקית (בטורקית: 1934 Trakya Olayları, בלאדינו: La Furtuna, "הסופה") היו פרעות נגד יהודי תראקיה הטורקית, שהתחוללו בין 21 ביוני 1934 ל-4 ביולי 1934. אלפי יהודים גורשו או נמלטו מבתיהם, והפרעות הובילו לקץ קיומן של הקהילות היהודיות בחלק הטורקי של תראקיה, אשר בניהן התגוררו באזור מאות שנים.
משלהי ימי האימפריה העות'מאנית, לאחר הפיכת הטורקים הצעירים, אימצה האליטה השלטת קו לאומני טורקי.
חלקה אף דגל באיחוד לאומי של כל העמים הטורקיים, ותנועה פוליטית זו כונתה הזרם הפאן-טורקי (בטורקית: Türkçülük).
הסכם לוזאן אשר חתם את מלחמת העצמאות של טורקיה הכיר בעצמאותה של המדינה, והוביל לחילופי אוכלוסין בין יוון לטורקיה, תהליך שברובו בוצע כטרנספר בכפייה.
במסגרת הסכם לוזאן הוטלו הגבלות שלטוניות על הטורקים בחבל תראקיה, וזאת במטרה למנוע פגיעה במיעוטים.
ההגבלות הוסרו ב-1936. אף על פי שדה יורה הוכרו זכויות המיעוטים בטורקיה המודרנית, הרי שדה פקטו שררה עוינות של האוכלוסייה הטורקית המקומית כלפי המיעוטים - מסיבות לאומניות בקרב השכבות המשכילות, ומסיבות דתיות בקרב השכבות הנחשלות יותר.
כמו כן, ממשלו של מוסטפא כמאל אטאטורק, שדגל במיצובה של מדינת לאום טורקית חילונית, פעל לפגיעה בחירויות המיעוטים.
עוינות זו הופנתה גם כלפי יהודי טורקיה, שרובם התגוררו באיסטנבול ומקצתם בתראקיה הטורקית.
בשל דעיכתה של האימפריה העות'מאנית, שלוותה בפגיעה במצב הביטחון האישי, היגרו משלהי המאה ה-19 ועד לאחר מלחמת העולם הראשונה עשרות אלפים מיהודי טורקיה אל מחוץ למדינה, וכן בהגירה פנימית לאיסטנבול.
ב-1923 הופיעו מאמרים בעיתונות המקומית באיזמיר ובאדירנה בקריאה לחרם כלכלי על סוחרים יהודים ולגירוש יהודים מטורקיה.
תועדו התקפות פזורות על בתי עסק בבעלות יהודית וכן גירוש יהודים מבתיהם ביישובי שדה.
בראשית שנות ה-30 של המאה ה-20 התגוררו בתראקיה הטורקית 20,000-13,000 יהודים, שהתרכזו באדירנה, אוזונקפרי, באבאסקי, גליבולו, טקירדא, לאפסקי, לולבורגאז, סיליברי, צ'ורלו, צ'נקלה, וקרקלארלי.
לאחר עליית הנאצים לשלטון בגרמניה אומצה תורת הגזע הנאצית בקרב חוגים לאומניים פאן-טורקיים שהחלו להפיץ את רעיון "טוהר הגזע הטורקי", ובה בעת נקטו קו אנטישמי מובהק.
את התנועה האנטישמית הוביל ג'וואט ריפאט אטילהאן, אשר עמד בקשרים עם הממשל הנאצי ונסע לכמה חודשים לגרמניה כדי ללמוד את מדיניות הגזע הנאצית.
אטילהאן הפיץ באיסטנבול את העיתון האנטישמי "המהפכה הלאומית" (בטורקית: Milli Inkılap) ובו מאמרי שטנה בסגנון הדר שטירמר שכללו קריאה לחרם ופגיעה ביהודים.
באווירה המתוחה ממילא בתראקיה הטורקית נפלה ההסתה של אטילהאן על אוזניים כרויות.
בה בעת, בראשית יוני 1934 חוקקה הממשלה הטורקית את "החוק להתיישבות מחדש", שתכליתו בפועל הייתה לבצע טיהור אתני של מיעוטים ולממש את חזון מדינת הלאום על טהרת ה"טורקיות".
במקביל לפרסומים האנטישמיים רווחה בתראקיה חרושת שמועות על כך שממשלת טורקיה בראשות איסמט אינני גמרה אומר לסיים את הנוכחות היהודית בה.
דין וחשבון תקופתי שפרסם במאי 1934 מושל תראקיה איברהים טאלי אנגרן (בטורקית: İbrahim Talî Öngören) הכיל מאפיינים אנטישמיים וציין לכל אורכו את הבעיה היהודית הקיימת בתראקיה.
פרסום הדו"ח חיזק את תחושת יהודי תראקיה בדבר המעורבות הממשלתית.
החל לחץ כלכלי כבד של האוכלוסייה המקומית שמטרתו חיסול עסקיהם של יהודי הערים השונות.
בשלהי יוני החל גל פרעות ביהודי תראקיה שלווה במעשי ביזה, אונס, הרס בתים ובתי עסק, וגם כמה פגיעות בנפש.
בחלק מהיישובים גורשו בכוח כל בני הקהילות היהודיות.
ב-21 ביוני 1934 התחוללו פרעות נגד יהודי צ'נקלה והם גורשו מבתיהם ומהעיר.
ב-24 ביוני הותקפו יהודי קרקלארלי ועד 3 ביולי גורשו מבתיהם ומהעיר.
ב-3 ביולי הותקפו יהודי אדירנה, אוזונקפרי, סיליברי, באבאסקי, לולבורגאז, צ'ורלו, ולאפסקי.
סמיכות האירועים ביישובים השונים מעידה על תכנון מוקדם של האירועים.
השלטון המקומי גילה אוזלת יד בטיפול במהומות.
בראשית יולי החלו פרסומים אודות הפרעות בעיתונות באנקרה ובאיסטנבול.
בה בעת פנו ראשי יהדות איסטנבול לממשל הטורקי בבקשה שיפעל להרגעת השטח.
ראש הממשלה הטורקי איסמט אינני הנחה את ראשי השלטון המקומי לפעול לאלתר להפסקת הפרעות ופרסם הודעה שבה הוא קורא לבני הקהילה היהודית לחזור לבתיהם.
שר הפנים הטורקי יצא לתראקיה לפקח על פעולת כוחות המשטרה שנשלחו להפסקת הפרעות.
בו בזמן, מחשש למעמדה הבינלאומי, פעלה הממשלה הטורקית ל"גימוד" האירועים, אשר תוארו בעיתונות הרשמית כ"אירועים מקומיים" וכ"היסטריה" של יהודי תראקיה, שנבעה מתעמולה שקרית.
עוד הוטלה אחריות לפרוץ הפרעות על תושבים נוצרים שפעלו ממניעים דתיים.
בלחץ השלטונות, גם ראשי יהדות טורקיה פרסמו הודעות דומות.
הרב משה ונטורה פרסם הודעה שבה נאמר שבטורקיה אין אנטישמיות והאירועים הם מעשים בודדים של פורעי חוק.
ההערכות בנוגע למספר המגורשים נעות בין 3,000 לפי הגרסה הטורקית הרשמית ל-10,000 ואף ל-15,000 לפי גרסאות אחרות.
בפועל, פסקו הקהילות היהודיות בתראקיה הטורקית מלהתקיים.
ממשלת טורקיה הורתה על פתיחת חקירה רשמית של האירועים ובסיומה הושעו מתפקידם כמה פקידי שלטון מקומי.
הפליטים הרבים הגיעו לאיסטנבול חסרי כול, והקהילה המקומית נקטה בפעולות לסייע להם ולשקמם.
פרעות חמה התרחשו באפריל 1964 בעיר חמה שבסוריה והיו הראשונות בין שלטון מפלגת הבעת' לתנועת האחים המוסלמים, כשנה לאחר עליית הבעת' לשלטון בהפיכה.
המהומות דוכאו באמצעות כוח צבאי רב, שהוביל לכ-70 עד 100 הרוגים בקרב האחים המוסלמים, והרס חלקי של שכונות העיר חמה.
חמה המשיכה להיות מרכז אסלאמיסטי גם בשנים שלאחר מכן במרד האיסלאמי.
מפלגת הבעת' עלתה לשלטון בהפיכה שהתרחשה במרץ 1963. השלטון החדש דיכא את הכוחות המרקסיסטיים והנאצריסטים בסוריה.
בשנת 1964 הוצאה תנועת האחים המוסלמים אל מחוץ לחוק.
במקביל נערכו שביתות והפגנות המוניות ברחבי הערים הגדולות בסוריה, ובהן חמה שהיוותה מרכז איסלאמיסטי שמרנני.
הפגנות ושביתות אלו דוכאו במהרה על ידי הצבא.
המהומות החלו באפריל 1964, כחלק מהפרות סדר בכל סוריה.
המהומות בחמה מומנו בחלקן על ידי סוחרים מקומיים שתמכו ברעיונות המחאה.
המורדים האיסלאמיסטים בעיר הקימו מחסומים, אגרו מזון וכלי נשק, פגעו בחנויות יין.
אחד המסגדים המקומיים הפך למפקדת המורדים ולמחסן נשק.
המרד הסתיים כמספר מים לאחר התפרצותו, כאשר נשיא סוריה, אמין אל-חאפז הורה לצבא לדכאו.
המשמר הלאומי בחמה קיבל בתחילה תמיכת טנקים ותחמושת מהצבא ולאחר מכן, הותקפו שכונות בהן המורדים השתלטו באש טנקים ותותחים.
ההפגזות אילצו את המורדים לנסוג למסגד הראשי, אשר הופגז גם הוא.
הפגזת המסגד של המורדים עוררה את זעמם של מוסלמים רבים במדינה, והובילה למספר הפגנות ברחבי סוריה.
המחאות הובילו את הממשל להבטיח בפומבי שיגן על חירויות האזרח ולהכריז על חוקה זמנית חדשה.
בנוסף על כך, כמה מן הבכירים בבעת' התפטרו מתפקידם.
הפעלת הכוח העזה בדיכוי המרד הויבלו למחלוקת בקרב הבכירים שנותרו, והנשיא העתידי חאפז אל-אסד תמך באופן מוחלט בשיטות שננקטו.
עקב מלחמת העצמאות, התרחשו מהומות ופרעות נגד הקהילה היהודית במנאמה, בירת בחריין, ב-5 בדצמבר 1947. קבוצות גדולות של אנשים ותושבים שדדו ופרצו לחנויות ולבתים של היהודים במנאמה, בנוסף להרס בית הכנסת היחיד בעיר.
הקהילה היהודית הזעירה של בחריין, בעיקר צאצאי יהודים של מהגרים שנכנסו למדינה בראשית המאה העשרים מעיראק, מנתה 1500 אנשים, בשנת 1947.
בעקבות תוכנית החלוקה, נערכו הפגנות רבות נגד ההצבעה בעולם הערבי בין התאריכים 2–5 בדצמבר 1947. ביומיים הראשונים של ההפגנות בבחריין, נזרקו סלעים נגד יהודים, אך עיקר הפרעות היו ב-5 בדצמבר, אז נפרצו בתים וחנויות רבות של יהודים על ידי ההמון.
בהתפרעויות נהרס בית הכנסת היחיד בבחריין.
בפרעות נהרגה אישה אחת, לא ידוע כיצד היא מתה.
יהודים מקומיים האשימו בהתפרעויות ערבים זרים.
לאחר הפרעות, עזבו רוב יהודי בחריין את בחריין.
רובם היגרו לבריטניה, אך גם לארצות הברית וחלקם עלו לישראל.
הם הורשו לעזוב עם רכושם, אך נאלצו לוותר על אזרחותם.
פוגרום טריפולי התרחש בליל 5 ביוני 1967 בעיר טריפולי שבלוב.
בפוגרום נרצחו 18 יהודים ונפצעו 25. בעקבות הפוגרום, ברחו יהודים רבים מלוב, והקהילה היהודית שם נפסקה.
לפני הפרעות של 1967, התרחשו בלוב שני פוגרומים גדולים: בפרעות טריפולי (1945) נרצחו 132 יהודים, ובפרעות טריפולי (1948) נרצחו 13 או 14 יהודים.
המהומות של 1967 פרצו בתגובה למלחמת ששת הימים בין ישראל והעולם הערבי.
מנהיגים ערבים, ובמיוחד נשיא מצרים, גמאל עבד אל נאצר, שידרו הצהרות פומביות הקוראות להשמדת ישראל ובתמיכה בעניין הערבי.
בליל ה-5 ביוני 1967, באותו יום שבו החלה המלחמה, תקפו מאות לובים מוסלמים בתים ועסקים יהודיים ברובע היהודי בעיר, ושרפו את בית הכנסת בית-אל עד היסוד.
פורעים תקפו והציתו בתים, חנויות ומכוניות של יהודים, בנוסף לבזיזת רכוש יהודי.
אחד הניצולים סיפר שבשלב מסוים הציתו מתפרעים צמיגים, השליכו אותם לחנויות וסגרו את החנויות על מוכריהן היהודים.
60% מכל נכסי היהודים, הציבוריים והפרטיים כאחד, הושמדו.
אדריס הראשון מלך לוב הורה למשטרה החשאית לאסוף את האוכלוסייה היהודית, ולהעביר 3,000 יהודים לבסיס צבאי בריטי לשעבר במדבר הלובי.
קבוצת מתפרעים הצליחה במהלך המבצע הזה להתחפש לשוטרים, לחטוף ולרצוח תשעה מבני משפחת לוזון, בהם שני הורים ושבעה ילדים.
צוות ועובדים של חברת התעופה האיטלקית אליטליה (Alitalia) הגיבו גם הם בהגנה על יהודים שנמלטו לשדה התעופה.
הצוות הדף המון מתפרעים להגיע לשדה התעופה והצליח לחלק כרטיסי טיסה רבים ליהודים.
מאמציה של אליטליה הסתייעו על ידי הרב הראשי של רומא אליו טואף ובממשלת איטליה.
בסך הכל נהרגו בפוגרום 18 יהודים ולפחות 25 נפצעו.
הפוגרום היה המסמר האחרון בארון הקבורה לתולדות היהודים בלוב.
4,100 יהודים הצליחו לברוח לאיטליה, כולל 2,500 שהגיעו לרומא דרך אליטליה.
לאחר שמועמר קדאפי תפס את השלטון בהפיכה ב-1969, הוא הורה על מסע רדיפה נגד המיעוט היהודי בארצו, מה שהניע את 100 היהודים שנותרו להימלט מהמדינה.
פרעות קמפבל היו פרעות נגד יהודים שהתרחשו בלילה שבין 29 ל-30 ביוני 1931 בשכונת קמפבל שבסלוניקי, יוון.
בסלוניקי התקיימה אחת הקהילות היהודיות הגדולות באירופה ולפרקים הקהילה היהודית הגדולה בעולם.
החל משלהי המאה ה-15 גדלה הקהילה באופן משמעותי בעקבות הגעתם של מגורשי ספרד ופורטוגל לעיר.
הקהילה שגשגה באופן יחסי עד תחילת המאה ה-20 עת התחלף השלטון בסלוניקי וחזר להיות שלטון יווני בעקבות מלחמת הבלקן הראשונה.
לאחר הכיבוש היווני של סלוניקי החלה באופן הדרגתי הרעה במצב הקהילה היהודית.
החוגים הלאומנים מקרב היוונים ניסו לדחוק את רגלי היהודים מתחומי החברה והכלכלה ומעשי האנטישמיות הלכו וגברו.
ב-20 ביוני 1931 פורסמה כתבה בעיתון היווני "מקדוניה" ובה הואשמו היהודים ובפרט חברי הסתדרות 'מכבי' בבגידה באומה היוונית בשל תמיכתה, לכאורה, בקריאת הבולגרים שקראו להחזרת מקדוניה שהייתה בשליטת יוון לשלטון בולגרי.
לאחר מספר ימים נודע לקהילה היהודית על כוונת הפורעים היוונים לפגוע ביהודים תושבי שכונת קמפבל.
היהודים מיהרו לשלוח מכתב אזהרה למושל הכללי באתונה ובסלוניקי אך ללא הועיל.
תחת השפעת הפרסום בעיתון ואווירה אנטישמית התארגנו אנשי הארגון הפשיסטי "האיחוד הלאומי של יוון" ב-23 ביוני 1931 במטרה לפגוע בתושבי השכונה היהודית קמפבל.
השכונה בה התגוררו למעלה ממאתיים משפחות יהודיות, הוקמה על ידי הקהילה היהודית עבור פליטים יהודים מיעוטי יכולת שהתגוררו בשכונת "אקג'י מג'יד" עד השריפה הגדולה של 1917. השכונה הייתה מורכבת בעיקר מצריפים למגורים ובה גם בית כנסת ובית ספר.
בליל ה-29 יוני 1931 נכנסו לשכונה מאות פורעים חלקם פליטים יוונים, מהגרים מאסיה הקטנה וחלקם חברי התנועה הלאומנית-יוונית E.E.E.
והחלו להצית את בתי השכונה ולפגוע פיזית בתושבים היהודים.
בפרעות נרצח אזרח יווני שניסה להגן על היהודים, נפצעו עשרות מתושביה היהודים של השכונה, עלו באש מרבית בתי המגורים, בית-הכנסת ובית-הספר היהודי נשרפו כליל.
המשטרה היוונית מנעה מיהודים בשכונות סמוכות לבוא לעזרתם של המותקפים ולא הפסיקה את התקיפה.
לאחר הפרעות הקהילה היהודית לא קיבלה סיוע או פיצויים כלשהם מהשלטונות היוונים על הנזקים שנגרמו שנגרמו למבנים הציבוריים ולבתי המגורים ולאחר זמן השכונה הופקעה מידי היהודים.
את הפליטים שיכנו בתחילה בבית הכנסת "בית שאול" ולאחר זמן העבירו אותם לצריפים קטנים ('קוליבאס') שנבנו בעזרת תרומות של יהודי ניו יורק וארגון הג'וינט.
שלטונות סלוניקי ובהם מושל סלוניקי הגנרל גונאטאס התנערו לרוב מאחריות ובתי הדין בסלוניקי, לאחר משפט זיכו את מרבית הפורעים מאשמה.
מאורעות אלו השפיעו על הקהילה היהודית בסלוניקי ועל התפתחות התנועה הציונית.
הפרעות היו גורם מכריע בעליית חמישה עשר אלף איש מבני הקהילה היהודית בסלוניקי לארץ ישראל ולהגירתם של אלפים למדינות שונות באירופה, באגן הים התיכון ובאמריקה הלטינית.
קבוצה פרפילטית (Paraphyletic group) היא קבוצת יצורים חיים שבה כלול אב הטיפוס אך לא חלק מצאצאיו, הנמצאים בקבוצה אחרת.
במילים אחרות קבוצה פאראפילטית היא קבוצה טקסונומית הכוללת את האב המשותף של כל חבריה אך לא את כל הצאצאים שהתפתחו ממנו.
זהו מונח בפילוגנטיקה – מדע מיון היצורים בטבע על פי התורשה.
קבוצת אורגניזמים נקראת "פָּרָפִילֵטית" (מיוונית – פרה = קרוב, פילה = גזע) אם האב הקדמון המשותף המאוחר ביותר של האורגניזמים בקבוצה נכלל בה, אך לא כל צאצאיו נכללים בקבוצה.
קבוצות המכילות את כל הצאצאים של האב הקדמון המשותף שלהן נקראות קבוצות "מונופילטיות" (קבוצת גזע אחיד) או "הולופילטיות" (קבוצת גזע מלא).
קבוצות הנגזרות מכמה ענפים שונים ושאינן כוללות אב קדמון משותף נקראות "פוליפילטיות" (קבוצה רב-גזעית).
רבים מהמיונים הישנים כוללים קבוצות שהן קרוב לוודאי פרפילטיות, למשל מחלקת הזוחלים, אשר אינה כוללת את העופות למרות שהאבות הקדמוניים של העופות היו זוחלים.
הגדרת קבוצה טקסונומית פרפילטית נובעת לרוב מקיבוץ על-פי דמיון קדום (plesiomorphies) במקום דמיון נגזר (apomorphies).
רוב האסכולות של חוקרי הטקסונומיה מאמינות שקיום קבוצות פרפילטיות במיון הוא טעות, ולכן אם קבוצה מתגלה כפרפילטית, יש לערוך מחדש את המיון שלה.
אסכולות אחרות מאמינות כי קיום קבוצות פרפילטיות במיון הוא קורבן שיש לעשות על מנת להפוך את המיון למובן יותר.
המונח "פרפילטיות" קיים גם בבלשנות היסטורית ואף תנ"כית, במשמעות דומה.
פָּרָפִין הוא תרכובת אורגנית המזוקקת מנפט.
פרפין הוא שם כולל לכל האלקאנים בעלי שרשרת בת 20 פחמנים ומעלה.
לחומרים אלה משקל מולקולרי גבוה.
קבוצת חומרים אלה נתגלו על ידי קארל רייכנבאך.
מקור השם פרפין הוא מהמילה "לא מגיב"; הפרפינים מגיבים אך ורק עם חמצן בתגובת בעירה, מה שהופך אותם לחומרים יציבים וכמעט לא-מגיבים.
נקודת ההתכה של פרפין היא 47–65 מעלות צלזיוס, ונקודת הרתיחה היא 360–400 מעלות צלזיוס.
מחדירים את הפרפין הנוזלי לתוך הרקמה.
לבסוף יוצקים את הרקמה בתוך קוביות המכילות פרפין נוזלי לשם קבלת בלוקים היסטולוגיים.
החדרת לחות לעור וריכוכו בריפוי בעיסוק ופיזיותרפיה.
דלק לאומנות הקרקס המשלבת אש (Fire spinning)
פרפור חדרים הוא מצב חריף ומסכן חיים של אי־סדירות בפעולת הלב, שעיקרו הפסקת הפעילות הסדירה של קוצב הלב הראשי המייצר גירויים חשמליים, הגורמת לאי־סדר מכני בפעולות החדרים בלב.
מצב זה גורם לאספקת דם בלתי סדירה לגוף, ועלול להוביל לאיבוד ההכרה, וללא טיפול מתאים לגרום לנזק גופני חמור ובמקרים רבים אף למוות.
לב האדם מגורה לפעול על ידי פולסים חשמליים שמקורם בתאי ההולכה החשמלית של הלב.
מערכת ההולכה החשמלית מורכבת מתאים שפעילותם מעבירה זרם חשמלי מסודר מהקוצב הראשי (ה-SA node) לכל תאי הלב.
הזרם החשמלי מגרה את תאי שריר הלב להתכווץ, וכך מושג כיווץ מסודר של שריר הלב, המאפשר שליחת דם בצורה מיטבית לכל חלקי הגוף.
קוצב זה שולח במצב תקין 60 - 90 גירויים חשמליים בדקה.
מקוצב זה, הממוקם בפרוזדור הלב הימני, ממשיך הזרם בתעלות מיוחדות ומכווץ את כל שריר הלב, לפי סדר מסוים.
תאי שריר הלב מיוחדים בכך שכל אחד מהם יכול להפוך לקוצב חשמלי.
במצב רגיל הקוצב הראשי הוא מהיר יותר וחזק יותר על כן הוא 'שולט' על קצב הלב.
במצב של פרפור חדרים, נפגע מסיבה כלשהי קצב פעולתו של הקוצב הראשי.
תאים מסוימים בלב, שלא מקבלים גירוי חשמלי, שולחים גירויים חשמליים לא-סדירים, כפיצוי על חוסר פעילותו של הקוצב הראשי, ויוצרים גירויים רבים שפועלים על שריר הלב בו-זמנית.
הגירוי אינו מתואם ולכן הפעולה החשמלית לא יכולה לייצר את הפעילות המכנית של הלב.
אם מקור הגירויים האלה הוא תאים שנמצאים בחדרי הלב, אז המצב מוגדר כפרפור חדרים.
אחד הגורמים העיקריים לפרפור חדרים, הוא איסכמיה של שריר הלב.
במצבים בהם לא מקבל שריר הלב חמצן במידה מספקת, תאי שריר הלב עוברים למצב של דחק, ומשגרים אותות חשמליים במטרה לשפר את החמצון שלהם, על ידי הגברת קצב פעימות הלב.
ריבוי מוקדים חשמליים כאלה מובילים לפרפור, ואם מקורו בחדרים, הרי שזהו פרפור חדרים.
במצב של אוטם בשריר הלב יש הפרעה בזרימת הדם לרקמת שריר הלב, תאי הלב לא מקבלים אספקת חמצן ראויה, ועלול להתרחש מצב של פרפור חדרים.
גורמים נוספים עלולים להיות הפסקת נשימה (על רקע טביעה, למשל), השפעה חשמלית חיצונית על הגוף (במקרה של התחשמלות, למשל), או כתוצאה מהשפעת תרופות או חומרים אחרים.לרוב, פרפור חדרים מתרחש באנשים מבוגרים, אך הוא עלול להופיע גם בגילאים צעירים יותר, בנוכחות מחלות ילדות או בהשפעת גורמים חיצוניים.
הסכנה הבולטת ביותר שעולה ממצב של פרפור חדרים היא מוות.
הסיבה לכך היא, שמכיוון שיש הרבה מוקדים שגורמים לכיווץ לא אחיד של שריר הלב, אין כיווץ והרפיה מסודרים של הלב, ופעולת הזרמת הדם לא יכולה להתבצע ביעילות.
כתוצאה מכך לא ניתן להרגיש בדופק של אדם שעובר פרפור חדרים, כי כיווץ הלב מאוד לא יעיל.
לכן, אדם שחוֹוה פרפור חדרים יאבד את הכרתו במהירות, וייגרם נזק למוחו תוך זמן קצר.
לאדם שעובר פרפור חדרים, אין דופק על אף שישנה פעילות חשמלית, שכן מאחר שהיא אינה סדירה היא אינה מייצרת פעילות מכנית של הלב, ולמעשה הלב אינו פועל.
יש לבצע על אדם זה החייאה מלאה, בדיוק כמו במקרה של חוסר פעילות חשמלית בלב.
יש להזעיק עזרה מיידית למקום האירוע.
הטיפול הבסיסי כולל ביצוע עיסויי חזה והנשמות על מנת לספק לגוף את החמצן והפרפוזיה הדרושים לו.
מטרתו של טיפול זה היא שימור הפרפוזיה לאיברי הגוף ובעיקר למוח, על מנת למנוע מוות של תאי המוח.
הטיפול הדפנטיבי בהפרעת קצב זו כולל מתן שוק חשמלי בעזרת דפיברילטור.
השוק החשמלי משתק את כלל הפעילות החשמלית בלב, ומאפשר לקוצב הראשי לשוב ולשלוט על קצב הלב.
לאחר שקצב הלב שב לסדרו, מתאפשרת גם הפעילות המכנית ובכך גם יכולת הזרמת הדם של הלב.
מלבד שוק חשמלי, ישנן גם תרופות שמאפשרות השגת שליטה על פעילותו החשמלית של הלב.
בישראל קיים חוק לפיו יש להציב דפיברילטורים במקומות ציבוריים שבהם נמצאים יותר מ-500 איש, במטרה לקצר את זמן הטיפול במקרים של פרפור חדרים.
פרפור עקוד (שם מדעי: Ceryle Rudis) הוא מין יחיד בסוג פרפור, השייך למשפחת השלדגיים.
שמו ניתן לו משום שהוא מרבה לרפרף-לפרפר מעל פני המים.
הפרפור העקוד נפוץ בכל אזור אפריקה שמדרום לסהרה, ובדרום אסיה מטורקיה ועד סין.
הפרפור העקוד הוא העוף המצטיין ביותר ביכולת הצלילה שלו מגובה רב.
צבעיו של הפרפור הם שחור ולבן ונוצותיו בולטות מקדקודו.
הראש שחור ובולט בו לובנם של פס הגב, הלחיים והסנטר.
הנוצות של חלקי הגוף העליונים שחורות אך עטורות בפס לבן דק.
פרטי המבנה דומים לפרטיו של לבן חזה אך כנף הפרפור ארוכה יותר.
הזנב שחור וקצהו עטור בלבן.
במבט מלמטה הגחון, סוככות הכנפיים התחתונות ורוב אורכן של אברות הכנף הם לבנים, וכך נוצרת צללית כמעט לבנה.
הזכר והנקבה דומים זה לזה, אלא שלזכר שני פסים שחורים לרוחב החזה, העליון רחב והתחתון צר ואילו לנקבה שני כתמים שחורים בשולי החזה, מעין פס אחד לא סגור.
אין הבדל בניצוי בין עונות השנה.
הצעיר דומה לבוגר אך בחזהו ענק אפור ולא שחור, ושולי נוצות סנטרו וקדמת צווארו עטורים בפס אפור דק.
אורך גופו של הפרפור עקוד כ-27 סנטימטרים, ומשקלו כ-80 גרמים.
הוא מצוי ליד מקווי מים אך מזדמן גם בחוף הים.
עוף זה חברותי יותר מבני משפחתו ולעיתים אפשר לראות במשך היום פרפורים אחדים השוהים יחד.
באזורים מסוימים, כגון, נחל תנינים, נוהגים להיאסף עשרות פרפורים ללינה מקובצת.
לרוב מאתר הפרפור את הדגים "ממבט על" – רפרוף גבוה מעל פני המים, צונח לעבר טרפו וסועד את ארוחתו.
הקן הוא מחילה חפורה בקיר עפר.
אורכה עשוי להגיע לשני מטרים.
בתטולה על פי רוב ארבע ביצים.
ההורים דוגרים במשך כעשרים יום.
הם מאכילים את הגוזלים במשך כ-25 ימים לפני פריחתם מהקן ועוד שבועות אחדים לאחר מכן.
פרפור עקוד משלים, ככל הנראה, 2 מחזורי קינון בשנה.
פִּרְעִיִּים (שם מדעי: Hypericaceae) היא משפחה של צמחים עשבוניים חד-שנתיים או רב-שנתיים, תת-שיחים, שיחים ולעיתים רחוקות מאוד עצים.
תפוצת מיני המשפחה משתרעת כמעט בכל העולם, למעט אזורים קרים מאוד או יבשים מאוד, כאשר רובם מצויים באזורי האקלים הטרופיים, למעט מינים מסוימים מהסוג פרע (Hypericum).
משפחת הפרעיים כוללת 6 סוגים ו-620 מינים, מהם 512 משתייכים לסוג פרע.
בישראל וסביבתה ובסיני מיוצגת משפחת הפרעיים על ידי 10 מיני בר מהסוג פרע בלבד, ועוד 13 צמחי תרבות שגם הם משתייכים לאותו הסוג.
להכרת המורפולוגיה, מקור השם המדעי והעברי, והמינים בישראל, ראו בערך פרע.
על פי החלוקה המסורתית, מִשְׁפַּחַת הַפִּרְעִיִּים שויכה לסדרה נפרדת הנקראת על שמה.
בחלוקה הסיסטמטית של קבוצת APG פוצלה סדרה זו, ומשפחת הפרעיים משויכת מאז שנת 2003 לסדרת המלפיגאים (Malpighiales) יחד עם עוד 35 משפחות, לרובם אין נציגים בישראל.
סדרה זאת היא חדשה למדי, שיוסדה עקב מחקרים פילוגנטיים של השנים האחרונות, זו אחת הקבוצות הראשונות בטקסונומיה, שלא הוגדרה בעזרת מורפולוגיה, לכן, בין המשפחות הכלולות במלפיגאים אין דמיון מורפולוגי ניכר, אך קיים ביניהן דמיון גנטי.
הסוג פרע והקרובים לו סווגו כתת-משפחה במִשְׁפַּחַת הַשְּׁרָפִיִּים (Clusiaceae, שם נרדף Guttiferae).
ההחלטה להפריד בין משפחת Clusiaceae (או Guttiferae) לבין Hypericaceae התקבלה בעקבות מחקרים פילוגנטיים ושימוש בטכנולוגיות מתקדמות של ניתוח DNA.
תהליך זה התרחש בעיקר במהלך שנות ה-90 ותחילת שנות ה-2000, כאשר החלו להשתמש בשיטות מולקולריות כדי לבחון את הקשרים האבולוציוניים בין הצמחים.
פיצול זה קיבלה תוקף סופי עם פרסום מערכת המיון העדכנית של צמחים בעלי פרחים (APG - Angiosperm Phylogeny Group), אשר מהדורתה הראשונה פורסמה ב-1998 והמהדורה השלישית שפורסמה בשנת 2009 אשררה את הפיצול בין משפחת הפרעיים למשפחת השרפיים.
פרפה (מצרפתית: Parfait, שפירושו "מושלם"), או "פרפיי" בספרי המגדנאות, הוא סוג של קינוח קפוא העשוי משכבות של מרכיבים שונים.
בשנת 1894, המילה "פרפה" יוחסה לקינוח כשלעצמו.
המונח הצרפתי "פרפה" מתייחס לקינוח קפוא המיוצר מסירופ סוכר, ביצים ושמנת.
באיטליה סוג דסרט זה ידוע בשם סמיפרדו.
פרפה אמריקאי מכינים בדרך כלל משכבות קצפת או גלידה או קינוח עם ג'לטין ועם מרכיבים אחרים כגון גרנולה, אגוזים, יוגורטים, סירופים, ליקרים, פירות טריים, או ציפוי מוקצף.
הפרפה מוגש בדרך כלל בכוס מבריקה וגבוהה שנראית מרשימה לעין.
המונח המסורתי "פרפה" מתייחס לקינוח הדומה לגלידה, כמו גלידת "סאנדיי" אמריקאית.
כיום, המונח "פרפה יוגורט" הופך לפופולרי על ידי קמעונאים מומחים בארצות הברית.
הוא כולל שכבות של פירות, יוגורט גרנולה או דגנים אחרים.
נהוג לאכול את הקינוח בדרך כלל לארוחת בוקר או בתור חטיף.
פרעתא הוא כפר פלסטיני בשומרון, השוכן 19 ק"מ דרומית-מערבית לשכם ו-23 ק"מ מזרחית לקלקיליה, ושייך לנפת קלקיליה, בגובה של כ- 540 מטר מעל פני הים.
בשנת 2012, החליטה הרש"פ לאחד את הכפר עם הכפר השכן - אימאתין (إماتين).
וילנאי מייחס את השם ליישוב שהיה שם בימי המקרא והחשמונאים, אך מסורת שומרונית מייחסת את שם הכפר להתיישבותם במקום, והם צמחו וגדלו במספרם כענפי העצים, ענף - בערבית פ'רע (فرع).
ייתכן וזוהי פרעתון המקראית, עיר הולדתו של השופט עבדון בן הלל (שופטים י"ב, יג), שבה גם נפטר.
ליד הכפר שוכן קבר "שיח' אבו ג'וד" שיש יהודים המזהים אותו עם קבר הנביא גדעון ושל בניהו, מגיבורי דוד (שמואל ב' כ"ג, ל) לאור מוצאו המיוחס לפרעתון.
בכפר בוצע סקר ארכאולוגי ונחשפו בו הממצאים הבאים: קירות עתיקים ובורות.
היישוב התקיים בחמש תקופות:תקופת הברזל השנייה, התקופה הרומית, התקופה הביזנטית, התקופה הערבית והתקופה העות'מאנית .
ברשימות המס של האימפריה העותמאנית, בשנת 1596 הכפר היה חלק מה"נחיה" (תת-מחוז באימפריה העות'מאנית) של "בני צעב", כחלק מסנג'ק שכם הגדול.
הייתה בו אוכלוסייה של 12 משקי בית, כולם מוסלמים.
התושבים שילמו שיעור מס קבוע של 33,3% על מוצרים חקלאיים, כולל חיטה, שעורה, גידולי קיץ, עצי זית, עיזים וכוורות דבורים.
מס נוסף קבוע שולם לאנשי אזור שכם.
ב -1882 תיאר סקר ארץ ישראל המערבית את פרעתא, כ"כפר קטן בעל חזות עתיקה, הניצב על תל [..] עם קבר חצוב מדרום, ומקאם קדוש ממזרח.".
ב -1838 ציין רובינסון את פרעתא ככפר בתת-המחוז "בני צעב", ממערב לשכם.
כאמור לעיל, בשנת 1856 היו במקום 12 משקי בית.
במפקד 1922, שנערך על ידי שלטונות המנדט הבריטי, בפרעתא הייתה אוכלוסייה של 36 נפש, כולם מוסלמים, במפקד 1931 גדלה האוכלוסייה ל-47 ששכנו ב-11 בתים..
בשנת 1945 אוכלוסיית הכפר מנתה 70 תושבים, על פי סקר הכפרים של המנדט הבריטי בארץ ישראל.
בשנת 2016 גרו בכפר כ-799 תושבים, כולם בני ארבע משפחות מהכפר השכן, אימאתין.
מתוכם: הכפר בנוי על כ- 10 דונם, 1,017 דונם מעובדים ו 673 דונם אדמה שאינה מעובדת.
לאחר הסכמי אוסלו בשנת 1995, 5,257 דונם המהווים 58.3% מכלל אדמות הכפרים אימאתין ופארעתא סווגו כשטח B, ו 3,746 דונם המהווים 41.7% הנותרים סווגו כשטח C.
ב-2002, הקימו מתנחלים את המאחז חוות גלעד,ממזרח לכפר.
לטענתם, האדמות הפרטיות נקנו על ידי משפחת זר, אך לטענת התושבים אלו הן אדמות פרטיות.
המנהל האזרחי הוציא צווי הריסה לכל מבני המאחז והם הוכרזו כבלתי חוקיים.
ממשלת ישראל, החליטה ב-4 בפברואר 2018, להסדיר את המאחז באמצעות הגדרתו כיישוב חדש או באמצעות הקמת יישוב חדש בסמוך לו.
בקצה המזרחי של הכפר (נ.צ.
לתושבי הכפר אין פרטים על אודותיו, אך יש יהודים המזהים במקום את קבר הנביא גדעון (ללא כל סימוכין) או ומתנחלים מחוות גלעד הסמוכה לכפר, טוענים שזהו קברו של השופט עבדון בן הלל הפרעתוני שנקבר בפרעתון (ללא סימוכין לטענתם).
לטענת אנשי הכפר, בעשור השני של המאה ה-21 החל הכפר לסבול על ידי מתנחלים.
באוקטובר 2010, מתנחלים חשודים שהבעירו מטע זיתים של תושב הכפר.
בנובמבר 2013, עלה חשד, שלא אומת, שמתנחלים גנבו יבול מעצי זית.
ב-2014 הוגשו כתבי אישום נגד שלושה מתושבי מאחז חוות גלעד הסמוך, על הצתת כלי רכב ופגיעה ברכוש בכפר.
באוקטובר 2017 שהו מתנחלים באזור מטעי הזית.
בינואר 2018 דווח כי לאחר הלוויה של רזיאל שבח, תושב חוות גלעד שנרצח באותו שבוע, הגיעו מתנחלים לפרעתה וניפצו חלונות של בתים.
באפריל 2018 בוצעה פעולת תג מחיר בכפר, אלמונים ריססו כתובות נאצה וכלי רכב הוצתו.
פרפור עליות או פרפור פרוזדורים באנגלית: Atrial fibrillation, AF או A-fib) הוא הצורה השכיחה ביותר של הפרעת קצב בלב, ומעורבות בה שתי העליות של הלב.
משמעות השם נובעת מהעובדה ששריר הלב בעליות מְפַרְפֵּר במקום להתכווץ באופן סדיר.
פרפור עליות אינו מסכן חיים כשלעצמו, אולם הוא גורם סיכון גבוה ומרכזי לשבץ מוחי, שהוא אחד משלושת הגורמים השכיחים ביותר לתמותה, והגורם השכיח ביותר לנכות בעולם המערבי.
כ-20% ממקרי השבץ המוחי האיסכמי נגרמים על רקע פרפור עליות.
לחולים עם פרפור עליות יש סיכון מוגבר פי חמישה ללקות בשבץ מוחי בהשוואה לאוכלוסייה בעלת מאפיינים דומים אך ללא פרפור עליות.
הסיבה לכך היא שמאחר שעוצמת כיווץ העליות קטנה, מצטבר דם בעליות, ונוצרים קרישי דם (בעיקר בעלייה השמאלית) אשר נשלחים למחזור הדם וממנו למוח.
תרופות למניעת היווצרות קרישי דם
אנשים שאובחנו עם פרפור עליות מטופלים בתרופות נוגדות קרישה (נוגדי קרישה) - קבוצה רחבה של תרופות שמטרתן למנוע היווצרות קרישי דם, ובמידת הצורך לטפל בקרישי דם על ידי פירוקם והמסתם.
תרופות אלו נקראות לעיתים "מדללי דם".
תרופות אלו פועלות על מנגנון הקרישה אשר באופן תקין מופעל כאשר נוצר נזק לרקמה, אולם כשאינו תקין המנגנון גורם להיווצרות קרישי דם שעלולים להיסחף בזרם הדם אל הריאה או אל המוח ובכך לגרום לשבץ מוחי או לתסחיף ריאתי.
תרופות נוגדות קרישה פועלות למניעת מנגנון זה בדרכים שונות, ומקובל לחלק אותן לשתי קבוצות: נוגדי קרישה חדשים קסרלטו (ריברוקסבאן),Dabigatran, אליקויס, ונוגדי קרישה ותיקים הפרין, קלקסן, וקומדין.
קסרלטו ניתנת במינון יומי קבוע, ללא צורך בניטור תפקודי קרישה (INR), והיא מאושרת ורשומה לשימוש למניעת שבץ מוחי באנשים שאובחנו עם פרפור עליות, וכלולה בסל התרופות לפי קריטריונים רפואיים.
קסרלטו ניתנת כטבלייה לבליעה דרך הפה, והיא פועלת כמעכב ישיר פקטור Xa (פקטור עשר פעיל).
יעילות ובטיחות: קסרלטו הראתה יעילות מובהקת בהפחתה משולבת של 24% באירועים קרדיו-וסקולריים (שבץ מוחי, התקף לב, אי ספיקת לב ופקקת ורידים עמוקים), הפחתה של 42% בשיעור מקרי השבץ, והפחתה של 22% מסך כל התמותה הקרדיו-וסקולרית לעומת מי שנטלו אספירין בלבד.
יעילותה ובטיחותה הוכחו במספר מחקרים קליניים גדולים שבהם נכללו מעל 75,000 מטופלים בעולם, למניעת שבץ אצל חולים עם פרפור עליות שאינו על רקע מסתמי (ROCKET-AF).
תרופה נוגדת קרישה, הראשונה מבין תרופות נוגדות קרישה מהדור החדש.
התרופה מאושרת לשימוש כטיפול למניעת שבץ מוחי בפרפור עליות וכטיפול מונע לפקקת ורידים תסחיפית (DVT ותסחיף ריאתי) לאחר ניתוחים אלקטיביים להחלפת מפרק ירך או ברך.
היא ניתנת דרך הפה ואינה מצריכה בדיקות דם תכופות לניטור של תפקודי הקרישה.
דביגטראן היא התרופה היחידה מבין נוגדי הקרישה החדשים עם ניסיון קליני מצטבר של למעלה מ-6 שנים.
אליקוויס ׁ(Apixaban): תרופה נוגדת קרישה, גם היא מהדור החדש של התרופות שפועלות על עיכוב פאקטור קרישה 10, מאושרת לשימוש למניעת קרישה בחולי פרפור עליות שאינו מסתמי.
התרופה יצאה לשוק קרוב לזמן שיצאה קסרלטו, וחסרונה הבולט לעומת קסרלטו הוא בכך שיש ליטול אותה פעמיים ביום (קסרלטו ניטלת פעם אחת בלבד).
קלקסן (Low-molecular-weight heparin) - התרופה פועלת על ידי עיכוב של פקטור X וכן שפעול של אנטי-תרומבין, ולרוב ניתנת בזריקה תת-עורית.
לרוב אין צורך לנטר את רמות התרופה בדם, אולם מצבים ספציפיים כן דורשים ניטור (הנעשה על ידי מדידת anti-factor Xa)- מצבים אלו כוללים אי ספיקת כליות, השמנת יתר, מתן התרופה במהלך ההריון ובמצבים מסוימים אחרים.
תופעות הלוואי העיקריות של קלקסן הן דימומים ותרומבוציטופניה.
מניעת שבץ מוחי בחולי פרפור עליות
כיווץ העליות הלא-סדיר מביא להצטברות דם בעליות, אשר בתהליך של קרישה נוצרים ממנו קרישי דם אשר נשלחים למחזור הדם וממנו למוח, ועלולים לגרום לשבץ מוחי.
הטיפול בתרופות נוגדות קרישה (שבעבר כונו מדללי דם) נועד למנוע את היווצרות קרישי הדם ואת הסיכון שיגיעו למוח ויגרמו לשבץ.
התרופות נוגדות הקרישה אינן מהוות טיפול בפרפור העליות עצמו, כי אם אמצעי למניעת שבץ, שהוא גורם הסיכון העיקרי במחלה זו.
לצד התרופות, קסרלטו (ריברוקסבאן), דביגטראן ואליקוויס, מומלץ גם לנקוט בפעולות נוספות, כך לפי המלצות האיגוד הקרדיולוגי.
הנחיות האיגוד הקרדיולוגי האירופי למניעת שבץ, 2016
לפי הקווים המנחים החדשים של האיגוד הקרדיולוגי האירופי מספטמבר 2016, נוגדי קרישה מהדור החדש (קסרלטו, פראדקסה ואליקוויס) יהיו הסטנדרט הטיפולי בחולי פרפור עליות שאינו מסתמי.
משמעות ההנחיה לעבור באופן כמעט גורף לנוגדי הקרישה החדשים היא שיפור משמעותי בהגנה מפני קרישי דם, שכן בתרופות החדשות קל בהרבה להשתמש ולהתמיד בשימוש.
בכינוס השנתי של האיגוד הקרדיולוגי האירופי (ספטמבר 2016) הוצגו נתונים ולפיהם ניתן למנוע 90% ממקרי השבץ המוחי, אולם אחוזים גדולים של מטופלים מקבלים מינון נמוך מכפי שהיו אמורים לקבל, לפי נתוניהם הרפואיים.
נתוני המחקר הצביעו על כך שמתן תרופות נוגדות קרישה במינון נמוך מהרצוי, מעלה את הסיכון לשבץ בקרב המטופלים.
פרפור עליות עלול להיגרם כתוצאה ממספר מחלות, אולם יכול להיגרם גם בלב בריא לחלוטין.
גורמים הקשורים לפרפור עליות הם:
מחלות לב ראשוניות כגון מחלת לב כלילית, היצרות מסתם צניפי (המסתם המיטרלי), אי ספיקה של המסתם הצניפי, קרדיומיופתיה היפרטרופית, דלקת קרום הלב (פריקרדיטיס), מומי לב מולדים, ניתוחי לב קודמים
מחלות ריאה כגון דלקת ריאות, סרטן ריאות, תסחיף ריאתי, סרקואידוזיס
צריכת אלכוהול מופרזת (למשל, גם אצל נשים שצרכו מעל 2 משקאות אלכוהוליים ביום, נמצא סיכון הגבוה ב-60% לפיתוח פרפור עליות)
רקע משפחתי: נמצא כי כ-30% מהמטופלים שחוו פרפור עליות, גם הוריהם חוו פרפור עליות (ייתכן שמוטציות גנטיות שונות שהביאו לכך).
ריפלוקס בקיבה גורם במקרים מסוימים פרפור עליות.
קורונה - חלק מהחולים בנגיף מציגים תסמינים קרדיווסקולריים של הפרעות קצב והתקף לב.
ניתן לטפל בפרפור עליות באמצעות תרופות שמסדירות את קצב הלב, או באמצעות היפוך חשמלי המחזיר את קצב הלב לנורמה, על ידי מתן מכת חשמל ללב.
ניתוחים וצנתורים נעשים גם הם כדי למנוע הישנות של פרפור עליות.היפוך חשמלי: היפוך חשמלי הוא פעולה המבוצעת במטרה להחזיר את פעימות הלב לפעימות סדירות.
ההיפוך מתבצע על ידי מתן שוק חשמלי כשהחולה תחת סדציה.
היפוך חשמלי יכול להתבצע רק אם הפרפור התחיל לפני פחות מ-48 שעות, ובאם נמשך יותר מכך - יש לתת קודם טיפול בנוגדי קרישה למשך כ-3 שבועות, ורק אז אפשר לנסות להחזיר את קצב הלב חזרה לקצב הסינוס הנורמלי (הדבר נכון גם לגבי היפוך חשמלי וגם תרופתי).
בדרך כלל מועדפת האופציה של היפוך תרופתי על פני החשמלי (אין צורך בסדציה, נחסכת טראומה של המכה החשמלית).
מצד שני, היפוך חשמלי יבוצע בכל מקרה, ללא קשר למועד התחלתו, אם החולה אינו יציב המודינמית (יש כאבים משמעותיים בחזה, לחצי הדם נמוכים וכדומה).
היפוך תרופתי: מתבצע באמצעות תרופות שונות כגון אמיאודארון, פרוקאינאמיד.
יצוין כי התרופות הקלות יותר המשמשות להחזרת קצב הסינוס הן מקבוצה 1C של התרופות האנטי-אריתמיות, הפועלות במנגנון עיכוב תעלות נתרן.צריבה (אבלציה): ניתן לצרוב את המוקדים הבעייתיים הגורמים לפרפור עליות.
במרבית המקרים, המקור של ההפרעה נמצא באזור הכניסה של הוורידים הריאתיים לעליה השמאלית, וניתן לחסום את האות החשמלי מאזור זה באופן מלא באמצעות צריבה סביב אתר הכניסה של הוורידים לעליה עצמה.
יש לציין שלא כל החולים יכולים לעבור את הפרוצדורה הזו (מסיבות רפואיות שונות המכניסות בשיקולים את כלל מצבם הרפואי ולא רק את הפרפור), ונמצאה יעילה בכ-50% מהמקרים למשך פרק זמן מסוים, אך אינה מבטיחה שהפרפור לא יחזור בעתיד שוב.
היות שהוכח שרוב הקרישים נוצרים באוזנית שהיא שריד אמבריונלי, הרי שבפעולה זו מורידים את הסיכון לתסחיפים ממקום זה.
פרפור עליות מלווה לרוב בסימנים הקשורים לקצב לב מהיר.
התלונות השכיחות הן על פעמת, אי סבילות למאמץ, תעוקת לב, וסימנים של קוצר נשימה או בצקת.
הערכת החולה מבוצעת באמצעות בדיקה גופנית, תולדות החולה, ביצוע אלקטרוקרדיוגרם ובדיקות נוספות.
כמו כן ניתן לבצע מבחן מאמץ, צילום חזה, אק"ג ושטי ועוד.
בדיקות דם: לעיתים פרפור עליות מופיע כסימן שניוני למחלות אחרות.
בדיקות דם אשר יכולות להצביע על תפקודי כליה (אלקטרוליטים וכו'), וכן בדיקות לבחינת תפקוד בלוטת התריס, ובדיקת דם.
במצב של פרפור עליות חריף נלקחים מרקרים כגון טרופונין ובדיקת פקטורי קרישה.
אלקטרוקרדיוגרם (אק"ג): הסימנים המאפיינים הם היעדר של גל P, יחד עם פעילות אקטיבית לא מאורגנת של פולסים חשמליים, ומרווחי R-R לא סדירים מאחר שהחדרים מתכווצים בקצב לא סדיר.
בדיקת דופק: בפרפור עליות, הדחפים החשמליים הרגילים שניתנים על ידי SA node (הקוצב הטבעי שנמצא בקשר גת-עלייה שבראש העלייה הימנית) מופרעים על ידי דחפים רבים ובלתי מאורגנים המגיעים מהעלייה עצמה וממוקדים אקטופיים הנמצאים בסמוך לוורידי הריאה, שיוצרים דחפים אי-רגולריים לחדרי הלב.
התוצאה היא פעימות לב לא-רגולריות שיכולות להתרחש דקות, שבועות, שנים, או באופן כרוני.
בבדיקת דופק ניתן לאבחן שפעימות הלב אינן מתרחשות במרווחי זמן נורמליים.
באק"ג ניתן לראות היעדר של גלי P קבועים.
First detected - אירוע אחד בלבד של פרפור עליות שאובחן
פרפור עליות עוויתי, התקפי (Paroxysmal) - אירועים חוזרים שמסתיימים מעצמם תוך שבוע
פרפור עליות נמשך (Persistent) - אירועים חוזרים הנמשכים מעל שבוע
פרפור עליות קבוע (permanent) - אירועים מתמשכים לטווח זמן ארוך
כל החולים בעלי פרפור עליות מסווגים בתחילה כ-first detected AF.
חלק מחולים אלו חוו בעבר אירועים שלא תועדו.
אירוע של פרפור עליות שהסתיים מעצמו תוך פחות משבוע, ולאחר מכן החל אירוע נוסף, יסווג כ-paroxysmal AF.
אם האירוע נמשך מעל 7 ימים, יוגדר החולה כבעל פרפור עליות נמשך, ובמצב זה המצב יכול להיפסק על ידי היפוך חשמלי\תרופתי.
אם פרפור העליות נמשך מעל שנה, הוא נקרא פרפור עליות קבוע.
אירועים הנמשכים מתחת ל-30 שניות לא נכללים תחת הסיווג דלעיל.
כמו כן, הסיווג לא מתייחס למקרים שבהם פרפור עליות שניוני למצב קיים.
בנוסף לארבע הקטגוריות האמורות, שבעיקר מוגדרות על ידי משך הפרפור, קיימות קטגוריות נוספות, כגון פרפור עליות שניוני – המתרחש כתוצאה מאוטם שריר הלב, ניתוח לב, פריקרדיטיס, מיוקרדיטיס, יתר פעילות בלוטת התריס, תסחיף ריאתי, דלקת ריאות או מחלת ריאות חריפה אחרת.
השינוי הפתולוגי העיקרי אשר נצפה בפרפור עליות, הוא תהליך מתקדם של פיברוזיס של העלייה.
הפיברוזיס הוא תהליך שמתרחש בעיקר כתוצאה מהרחבה של העלייה (או במקרים אחרים כתוצאה מסיבות גנטיות הגורמות לפיברוזיס או דלקת).
החל מהרגע בו העלייה החלה להתרחב, מתחילה שרשרת של אירועים המביאה לאקטיבציה של מערכת רנין-אנגיוטנסין-אלדוסטרון (RAAS), המביאה בין היתר לעליה בחלבונים שונים (כגון מטלו-פרוטאינזות ודיס-אינטגרין), אשר בתורם מביאים לשינוי במרקם העלייה (remodeling) ולפיברוזיס, כך שמסת השריר בעליה אובדת.
מבחינה פיזיולוגית, תהליך העברת הדחף החשמלי הנורמלי מתחיל בקשר הגת והעלייה, כאשר בפרפור עליות, הדחפים הרגילים המיוצרים על ידי קשר הגת והעלייה מופרעים על ידי סדרת דחפים חשמליים מהירים בעליה ובאזורים הסמוכים לה בוורידי הריאה, והחדרים מתכווצים באופן בלתי סדיר כתוצאה מכך.
פרפור עליות שונה מרפרוף עליות בכך שברפרוף עליות יש מנגנון מאורגן של מעגל חשמלי, עם משרעת קבועה יחסית ותדירות קבועה יחסית, וחזרה לקו האיזואלקטרי, בעוד שבפרפור עליות אין חוקיות כזו.
כמו כן, רפרוף עליות עשוי להגיע עד 300 פעימות של העלייה לדקה, בעוד שפרפור עליות עשוי להגיע עד 500 פעימות בדקה.
בפרפור עליות, היעדר כיווץ סדיר של העליות יכול להביא למצב בו יש סטאזיס או סטגנציה של הדם הממלא את העליות, בעיקר בעליה השמאלית.
זהו האזור בו נוצר קריש דם בכמעל 90% מהמקרים.
אם קריש הדם נעשה נייד ונע יחד עם זרימת הדם, הוא הופך לתסחיף, ויכול להגיע למוח ולגרום לשבץ, כמו גם לאזורים אחרים בגוף.
זה הסיבוך הקשה ביותר בפרפור העליות.את מידת הסיכון לאירוע מוחי על רקע תסחיף שמקורו בפרפור העליות נהוג לחשב על פי סולם בשם CHA2DS2
H - יתר לחץ דם (Hypertension), נקודה אחת.
D - ׁסוכרת (Diabetes), נקודה אחת.
S2 - היסטוריה של אירוע מוחי או אירוע מוחי חולף (Stroke/Tia), שתי נקודות.
סיכום הנקודות מעיד על מידת הסיכון לפתח אירוע מוחי תוך שנה: מ-1.9% לאפס נקודות עד ל-18.9% לשש נקודות.על מנת לדייק יותר ולהחמיר בחישוב מידת הסיכון לתסחיף מוחי, בעיקר אצל אלה שזכו לניקוד 0 או 1, נוספו עוד קריטריונים ונבנה סולם CHADS2-VASc.
V - Vascular, היסטוריה של מחלת כלי דם כמו אוטם שריר הלב ומחלת כלי דם פריפרית, נקודה אחת.
בסולם זה נע הסיכון בין 0.0% לאפס נקודות עד ל-15.2% לתשע נקודות.
פרפיניאן היא עיר בדרום צרפת על גדות הנהר טט, בסמוך לגבול עם חבל קטלוניה שבספרד, ובירת מחוז הפירנאים המזרחיים שבחבל אוקסיטניה.
העיר הוקמה לראשונה עוד בתקופה הרומית, אך בימי הביניים, ככל הנראה בראשית המאה ה-10, חודשה בה ההתיישבות.
עד מהרה זכתה העיר לחשיבות רבה, והייתה לבירת חבל רוסיליון (רוסלו, בקטלאנית).