tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בנובמבר 2016 אישרו שרי החוץ של שתי המדינות מפת דרכים מעודכנת של השותפות האסטרטגית הבילטרלית שנחתמה בשנת 2009, וביולי 2013 חתמו שרי הביטחון על הסכם שיתוף פעולה צבאי.
צרפת תומכת במשלחת הבלטית במסגרת נאט"ו וביצעה עמה שישה סבבים רצופים מבסיס שיאולי.
במאי 1992 הנשיא פרנסואה מיטראן היה המנהיג המערבי הראשון שביקר בליטא לאחר שיקום היחסים הדיפלומטיים.
הנשיא ז'אק שיראק הגיע לביקור רשמי בשנת 2001, ואילו הנשיאה הליטאית דליה גריבאוסקאיטה התקבלה בפרלמנט הצרפתי על ידי נשיא צרפת בספטמבר 2009. ראש הממשלה הצרפתי פרנסואה פילון ביקר בווילנה בספטמבר 2011.
צרפת היא המשקיעה ה-11 בליטא (378 מיליון אירו), וארבעים חברות צרפתיות פועלות בליטא, ומעסיקים כ-3500 אנשים.
נפח המסחר הגיע ל-1.1 מיליארד אירו בשנת 2016.
ליטא היא משקיפה בארגון לה פרנקופוני משנת 1999, וצרפתית היא השפה הרביעית הנלמדת, ובית הספר התיכון הצרפתי הבינלאומי בווילנה חווה עלייה מתמדת במספר התלמידים.
כמו כן, קיימות שותפויות אוניברסיטאיות במשפטים ובמדעי המדינה בין אוניברסיטת רומריס לאוניברסיטת וילנה.
ליטא מחזיקה בצרפת שגרירות בפריז ו-4 קונסוליות בליון, מרסיי, רואן וטרואה.
מאידך, צרפת מחזיקה בליטא שגרירות בווילנה ו-2 קונסוליות בקלייפדה וקובנה.
יחסי ליטא–פולין הם היחסים ההדדיים בין ליטא ופולין, שראשיתם במאה ה-13, לאחר שהדוכסות הגדולה של ליטא תחת מינדאוגאס רכשה חלק משטחה של רוס, ובכך נוצר לה גבול משותף עם ממלכת פולין.
לאחר מכן השתפרו היחסים בין המדינות, בסופו של דבר נוצרה אוניה פרסונלית בין שתי המדינות.
מאמצע המאה ה-16 עד שלהי המאה ה-18 פולין וליטא היו מאוחדות, כחלק מהאיחוד הפולני-ליטאי, אולם הם הופרדו בעקבות חלוקת פולין על ידי אוסטריה, פרוסיה ורוסיה.
לאחר מלחמת העולם הראשונה קיבלו שתי המדינות את עצמאותן מחדש, אך היחסים החריפו בהתמדה בשל עליית הרגשות הלאומניים.
התביעות המנוגדות על אזור וילנה, הובילו לעימות מזוין, שהחמיר את יחסי המדינות בין שתי מלחמות העולם.
במהלך מלחמת העולם השנייה נכבשו שתי המדינות על ידי ברית המועצות וגרמניה הנאצית, אבל היחסים בין הפולנים והליטאים נשארו עוינים.
לאחר תום מלחמת העולם השנייה היו שתי המדינות חלק מהגוש המזרחי, ולאחר נפילת הקומוניזם חודשו היחסים בין שתי המדינות.
במהלך המאה ה-13 הוקמה הדוכסות הגדולה של ליטא, ובמהלך המאה ה-14 נוצר לה גבול עם ממלכת פולין, בעקבות חורבן פרוסיה הישנה והשבטים היוטבינגים.
בתחילה היו כמה סכסוכים צבאיים בין המדינות, אולם באמצע שנות ה-20 של המאה ה-14 נחתמה ברית בין מלך פולין, ולדיסלב הראשון, לבין הדוכס הגדול של ליטא, גדימינאס.
בנו של ולדיסלב, קז'מייז' השלישי, מלך פולין, התחתן בשנת 1325 עם בתו של גדימינאס, ובעקבות כך השתפרו מאוד יחסי המדינות.
בשנת 1358 נחתם הסכם בין דוכסות מזוביה לבין הדוכסות הגדולה של ליטא, אשר התווה את הגבול בין שתי המדינות.
בשנת 1385 הוביל האיום המתגבר של המסדר הטבטוני לברית תקיפה בין המדינות, ואיחוד קראו, סימן את תחילתו של האיחוד הפולני–ליטאי.
ברית זו התחזקה על ידי הניצחון הפולני-ליטאי על האבירים הטבטונים בשנת 1410 בקרב גרונוולד.
ככל שליטא הייתה יותר ויותר מאוימת על ידי נסיכות מוסקבה, היא ביקשה לחזק את הקשרים עם פולין.
בשנת 1569 נחתם איחוד לובלין, אשר הביא להקמת האיחוד הפולני-ליטאי, שהתקיים עד לחלוקת פולין בסוף המאה ה-18.
בעקבות תבוסת האימפריה הרוסית במלחמת העולם הראשונה, חידשו פולין וליטא את עצמאותם.
באוקטובר 1939 הוצבו במדינה 20,000 חיילים סובייטים, ובקיץ 1940 נכבשה ליטא על ידי הצבא האדום.
בקיץ 1941 נכבשו ליטא והחלק המזרחי של פולין על ידי הוורמאכט במהלך מבצע ברברוסה, וסבלו מכיבוש קשה ומשעבד מידי הגרמנים.
בנוסף, הגרמנים טבחו ברוב יהודי ליטא, והקימו בפולין גטאות, מחנות ריכוז ומחנות השמדה, שבהם נרצחו רוב יהודי פולין, ואף יהודים ממדינות אחרות, כחלק מהפתרון הסופי - השואה.
מלחמת העולם השנייה שמה קץ לעצמאות הפולנית והליטאית, ושתי המדינות נפלו תחת השפעה של ברית המועצות.
על ידי ששטח פולין זז מערבה, עברה רוב הריבונות על שטחים שהכילו מיעוט ליטאי משמעותי, אשר היו קודם לכן תחת שלטון הרפובליקה הפולנית השנייה, לשטחי הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הליטאית והרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הבלארוסית, אשר היו חלק מרפובליקות ברית המועצות.
באותו זמן פולנים רבים הורשו לעזוב את ברית המועצות, והועברו מערבה לשטחים הפולנים החדשים.
המיעוט הפולני שנותר בליטא עבר תהליך סובייטיזציה, כחלק מהפעילות הסובייטית שפעלה לטשטש את זהות הקבוצות האתניות השונות בגוש המזרחי, על מנת למנוע יצירת ברית העלולה להחליש את המשטר סובייטי.
אירועי סתיו העמים בין השנים 1989–1991 הובילה להקמתם מחדש של היחסים בין המדינות.
פולין תמכה בעצמאותה של ליטא, והייתה אחת המדינות הראשונות שהכירה בליטא העצמאית (26 באוגוסט 1991).
עם זאת, בתחילה פרץ משבר בין המדינות, עקב אפליית המיעוט הפולני בליטא, וחששות בליטא מתביעות טריטוריאליות או ניסיונות השפעה של פולין על המדיניות הליטאית.
אולם בהמשך השתפרו היחסים בין המדינות,.
וב-28 בספטמבר 1992 חתמו שרי החוץ של שתי המדינות על אמנת ידידות, יחסי שכנות ודחו את כל התביעות טריטוריאליות ההדדיות, והבטיחו לכבד את זכויות המיעוטים השונים.
ב-26 באפריל 1994 במהלך פגישה של נשיאי שתי המדינות בווילנה, הם סיכמו את אמנת הידידות ההדדית.
שתי המדינות הצטרפו לנאט"ו (פולין בשנת 1999, וליטא בשנת 2004), ולאיחוד האירופי (שתיהן בשנת 2004).
עם זאת, בסוף העשור הראשון של המאה ה-21 השפיעו חילוקי הדעות בנושא מימוש אמנת הידידות, על שיתוף הפעולה בנושאי האנרגיה, מכיוון שרשתות החשמל של פולין וליטא קשורות זו בזו, אך קווי הגז של שתי המדינות מחוברים רק באמצעות צינור גז רוסי.
נשיא פולין ברוניסלב קומורובסקי במהלך ביקורו בליטא בפברואר 2011 הביע את החששות מפני הידרדרות היחסים, וציין כי יישום מלא של אמנת הידידות אמור לאפשר לפולנים בליטא להשתמש בשמות המשפחה המקוריים ולהתחנך בשפה הפולנית.
כ-250,000 פולנים חיים בליטא, ואילו כ-25,000 ליטאים חיים בפולין.
שתי המדינות הם חברות במועצת מדינות הים הבלטי.
שתי המדינות חולקות גבול משותף של 103 ק"מ, ומכיוון ששתי המדינות חתומות על אמנת שנגן, ניתן לעבור את הגבול ביניהם ללא ביקורת.
פולין מחזיקה בליטא שגרירות בווילנא, וקונסוליה כללית בקלייפדה.
מאידך, ליטא מחזיקה בפולין שגרירות בוורשה ו-4 קונסוליות בקטוביץ, בקרקוב, בפוזנן ובסייני.
יחסי ליטא–סן מרינו הם היחסים הדיפלומטיים שבין רפובליקת ליטא לבין הרפובליקה המרוממת של סן מרינו.
בין ליטא לסן מרינו התעוררו מגעים בתחילת שנות התשעים של המאה העשרים, מיד לאחר עצמאותה מברית המועצות והפיכתה מהרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית של ליטא לרפובליקה דמוקרטית ועצמאית.
ליטא הכירה דה יורה בסן מרינו ב-26 באוגוסט 1991 - לא היו תנודות ביחסים שבין המדינות למשך שתים עשרה שנים.
תקופת השקט נגמרה כשבשנת 2003 חתמו ליטא וסן מרינו על הסכם, הסכם זה כלל גם כינון יחסים דיפלומטיים בין שתי המדינות.
סן מרינו אינה מיוצגת בליטא בשום דרג, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
השגרירות המייצגת שלה בליטא נמצאת בסן מרינו העיר, בירת סן מרינו עצמה.
ליטא אינה מיוצגת בסן מרינו בשום דרג, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
השגרירות המייצגת שלה בסן מרינו נמצאת ברומא, בירת איטליה.
יחסי ליטא–שווייץ הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת ליטא לבין הקונפדרציה השווייצרית.
שווייץ וליטא מקיימות היסטוריה ארוכת שנים של יחסים אקדמיים.
במהלך המאה התשע עשרה ותחילת המאה העשרים, ליטאים רבים למדו באוניברסיטאות בשווייץ, ביניהם פילוסוף ליטאי מוכר בארצו – סטאייס סלקאוסקיס.
הרפובליקה הליטאית הראשונה הוכרה על ידי מועצת הברית של שווייץ באוגוסט 1921. קונסוליה נפתחה בקובנה שהייתה הבירה הליטאית באותו הזמן.
ליטא מצידה פתחה נציגות דיפלומטית בשווייץ בשנת 1918, נציגות שנוהלה על ידי השגרירות הליטאית בברלין.
היחסים בין שתי המדינות נותקו בשנת 1940 עקב הפלישה הסובייטית לליטא.
היחסים הדיפלומטיים שוקמו באוגוסט 1991 מיד לאחר נפילת ברית המועצות.
במהלך שלב ההתפתחות של ליטא מחדש כאומה עצמאית בשנות התשעים של המאה העשרים, הייתה ליטא מדינה מועדפת לשיתוף פעולה עם שווייץ במזרח אירופה, היא קיבלה סיוע בשווי של עשרות מיליוני פרנק שווייצרי כתמיכה טכנולוגית, תמיכה כספית למערכת הבריאות, הסביבה והבנקים של ליטא.
שגרירות שווייץ בריגה, בירת לטביה הסמוכה, אמונה על היחסים עם ליטא.
בליטא עצמה שווייץ מיוצגת בדרג קונסולרי באמצעות קונסוליה רשמית שנמצאת בוילנה, הבירה.
גם ליטא אינה מיוצגת בשווייץ בדרג השגרירות, אלא בדרג קונסולרי באמצעות שתי קונסוליות רשמיות שהיא מחזיקה בז'נבה, ובציריך.
יחסי ליטא–מקסיקו הם היחסים הדיפלומטיים בין הרפובליקה של ליטא לבין המדינות המקסיקניות המאוחדות.
ראשית היחסים בין ליטא למקסיקו התרחשו עם הגירתם של מעל 700 ליטאים, יהודים ליטאים בעיקר, למקסיקו בין השנים 1900–1950. בשנת 1918, ליטא השיגה את עצמאותה לאחר מלחמת העולם הראשונה ולאחר 123 שנה כחלק מהאימפריה הרוסית.
ב-5 במאי 1921, מקסיקו הכירה בעצמאות ליטא.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-31 במאי 1938 בוושינגטון די.
סי., לאחר חתימת הסכם ידידות.
בזמן מלחמת העולם השנייה ליטא נכבשה הן על ידי גרמניה הנאצית והן על ידי ברית המועצות ואחרי המלחמה סופחה ליטא בכוח על ידי ברית המועצות בשנת 1944. מקסיקו הייתה אחת המדינות הבודדות שגינו ולא הכירו בסיפוח הסובייטי של ליטא.
במרץ 1990, ליטא השיגה את עצמאותה לאחר התפרקות ברית המועצות.
מקסיקו הכירה בעצמאות ליטא וכוננה מחדש את היחסים הדיפלומטיים ב-5 בנובמבר 1991. מאז, מקסיקו מוסמכת לליטא משגרירותה בסטוקהולם, שוודיה וליטא מוסמכת למקסיקו משגרירותה בוושינגטון הבירה, ארצות הברית.
בינואר 2002 הפך הנשיא ולדאס אדמקוס לראש המדינה הליטאי הראשון שערך ביקור רשמי במקסיקו ולווה על ידי שר החוץ אנטנס וליוניס.
במהלך ביקורו של הנשיא אדמקוס הוא נפגש עם נשיא מקסיקו ויסנטה פוקס.
מטרת הביקור הייתה לקדם דיאלוג ושיתוף פעולה פוליטי ברמה הגבוהה ביותר.
ביוני 2002 נערכה בווילנה הפגישה הראשונה של הייעוץ המדיני הליטאי-מקסיקני הדו-צדדי, בהנהגתו של שר החוץ הליטאי במשרד החוץ, אבלדס אינגטביצ'יוס (Evaldas Ignatavičius), ושר המשנה לענייני חוץ של מקסיקו, מיגל מרין.
בפברואר 2003, מקסיקו פתחה קונסוליית כבוד בווילנה.
בשנת 2008 חזר הנשיא אדמקוס בביקור שני במקסיקו ונפגש עם נשיא מקסיקו פליפה קלדרון.
בשנת 2009 נפגשו שרת החוץ המקסיקנית, פטריסיה אספינוסה קנטיאנו, ושר החוץ הליטאי ויגאודאס אושאצקאס במהלך מושב ה-119 של ועדת השרים של מועצת אירופה שהתקיימה במדריד, ספרד, להקמת פרויקט חילופי דיפלומטי במטרה לחלוק את הידע אודות אמריקה הלטינית עם חזון לנשיאות ליטאית של מועצת האיחוד האירופי בשנת 2013.
בשנת 2018 התקיימו חגיגות במקסיקו סיטי כדי לחגוג את מאה שנות העצמאות של ליטא בה השתתפו שגריר ליטא בארצות הברית שהוסמך למקסיקו וחברי הקהילה הליטאית-מקסיקנית.
ביקורים רמי דרג מליטא למקסיקו
שר החוץ אנטנאס ווליוניס (2002)
נשיא ליטא ארטוראס פאולאוסקס (2004)
סגן שר החוץ, אוסקראס יוסיס (2008)
ביקורים רמי דרג ממקסיקו בליטא
תת-מזכיר החוץ, מיגל מרין (2002)
תת-מזכירת החוץ, לורדס ארנדה בסאורי (2012)
שתי המדינות חתמו על מספר הסכמים דו צדדיים כמו חוזה ידידות (1938); הסכם שיתוף פעולה בתחומי חינוך, תרבות, אמנות וספורט (2002); הסכם לדיכוי ויזות בדרכונים דיפלומטיים ורשמיים (2002) והסכם למניעת מיסוי כפול ומניעת העלמות מס בתחום מס הכנסה והפרוטוקול שלו (2012).
בשנת 1997 חתמה מקסיקו על הסכם סחר חופשי עם האיחוד האירופי (הכולל את ליטא).
בשנת 2018 הסתכם הסחר בין ליטא ומקסיקו ב-70.6 מיליון דולר.
הייצוא העיקרי של ליטא למקסיקו כולל: בנזין, מזון בעלי חיים, ציוד ניווט רדיו וחלקי רכב.
הייצוא העיקרי של מקסיקו לליטא כולל: חומצה טרפתלית וטקילה.
חברת Cemex, רב-לאומית מקסיקנית, פועלת בליטא תחת פעילותה של אקמנס סמנטאס.
ליטא מוסמכת למקסיקו משגרירותה בוושינגטון הבירה, ארצות הברית ומחזיקה בקונסוליית כבוד במקסיקו סיטי.
מקסיקו מוסמכת לליטא משגרירותה בסטוקהולם, שוודיה ומחזיקה בקונסולית כבוד בווילנה.
יחסי ליטא–סין הם יחסי החוץ הדו-צדדיים בין הרפובליקה העממית של סין לליטא.
סין מחזיקה בליטא שגרירות בווילנה.
ליטא מחזיקה בסין שגרירות בבייג'ינג.
היחסים בין סין-ליטא החלו בשנת 1921, כאשר הרפובליקה של סין הכירה בליטא עד לכיבושה וסיפוחה לאחר מכן על ידי ברית המועצות בשנת 1940. יחסים דיפלומטיים מודרניים כוננו ב-14 בספטמבר 1991. סין לא הכירה בשילוב ליטא בברית המועצות.
בשנת 1992 הוקמה בווילנה שגרירות סין, ובשנת 1995 הוקמה שגרירות ליטא בבייג'ינג.
לאחר רעידת האדמה בסצ'ואן בשנת 2008 תרמה ליטא 200,000 ליטאס (כ-90,000 דולר אמריקני) לסין.
בספטמבר 2013 נפגשה נשיאת ליטא דליה גריבאוסקאיטה עם הדלאי לאמה ה-14, המנהיג הרוחני של טיבט, מה שעורר מתיחות במערכת היחסים בין סין לליטא.
המשבר הסתיים בדצמבר 2014, כאשר ראש ממשלת ליטא אלגרידאס בוטקוויצ'יוס נפגש עם נציגה סינית בסרביה במהלך פורום בינלאומי, ובוטקוויצ'יוס אמר בשיחה שליטא מתחייבת לכבד את ריבונותה של סין, לדבוק בשלמותה הטריטוריאלית, להכיר בטיבט כחלק מהרפובליקה העממית של סין, ולהתנגד לפעולות בדלניות למען עצמאות טיבט.
מאז 2015, שתי המדינות שיתפו פעולה על בסיס יוזמת החגורה והדרך ומנגנון שיתוף הפעולה בין סין למדינות מרכז ומזרח אירופה.
במאי 2017, שר התחבורה והתקשורת הליטאי, רוקאס מרטין יו איירס Rokas) Masiulis), יגיע לפורום הבינלאומי "לאורך כל הדרך" הראשון.
באפריל 2019 הגיע סגן שר התחבורה והתקשורת לסין, כדי להשתתף בישיבה ברמה גבוהה של פורום פסגת שיתוף הפעולה הבינלאומי השני "חגורה הדרך".
ביולי 2019 קיימה איגוד סירות הדרקונים הליטאי את פסטיבל הבינלאומי "חגורה והדרך" הבינלאומי לסירות דרקונים.
בערב 11 במרץ 2018, שגרירות ליטא בסין ארגנה אירוע לכבוד חגיגות יום השנה ה-27 לקבלת העצמאות מחדש של ליטא.
שגרירת סין אינה ג'י, סגנית שר החוץ של סין וואנג צ'או וכן נציגים משגרירויות וקונסוליות של מדינות אחרות בסין, ארגונים ואנשי תקשורת השתתפו באירוע.
בנובמבר אותה שנה, נשיא סין שי ג'ינפינג נפגש עם נשיאת ליטא גריבאוסקאיטה בשנגחאי.
במהלך פגישה זו הצהיר ג'ינפינג כי הוא מייחס חשיבות רבה לפיתוח היחסים נייטרליים בין המדינות, ואמר כי "על שני הצדדים לכבד ולסמוך אחד על השני, ולכבד בכנות ולהתאים את האינטרסים הבסיסיים והחששות העיקריות של השנייה.
היחסים מנקודת מבטינו אסטרטגית וארוכת טווח.
עלינו להיות מוכנים לעבוד למען החירות כדי לחזק את יוזמת החגורה והכביש".
ליטא הביעה הערצה להתפתחותה של סין, ועל כך שהיא ממלאת תפקיד חשוב יותר ויותר בעניינים בינלאומיים.
גריבאוסקאיטה אמרה כי היא מוכנה לחזק את שיתוף הפעולה הכולל עם סין, לקדם באופן פעיל את האצת המשא ומתן על הסכמי השקעות בין האיחוד האירופי לסין ושיתוף פעולה פרגמטי בין סין למרכז ומזרח אירופה, ולקדם במשותף רב-צדדיות וסחר חופשי.
בשנת 2021, הדרדרו היחסים על רקע סוגיית טאיוואן.
סין יזמה אמברגו קפדני נגדה - היא החרימה לא רק את היצוא של ליטא אלא אפילו סחורות ממדינות אחרות באיחוד האירופי שיוצרו עם רכיבים ליטאים.
בתגובה, טאיוואן שאפה להדק את היחסים הכלכלים שלה עם ליטא.
בחודש אוקטובר 2019, שגרירת בריטניה לאו"ם קארן פירס מסרה הצהרה בינלאומית משותפת על שינג'יאנג בפני הוועדה השלישית של העצרת הכללית של האו"ם מטעם 23 מדינות, כולל ליטא.
חוק הביטחון הלאומי בהונג קונג
ביוני 2020, ליטא התנגדה בגלוי לחוק הביטחון הלאומי בהונג קונג
ב-20 ביולי 2021 הודיע משרד החוץ הליטאי כי יאפשר לטאיוואן לפתוח נציגות בליטא בשם טאיוואן.
בעקבות זאת, ב-10 באוגוסט 2021, לאחר משא ומתן לא מוצלח למנוע זאת בין משרד החוץ הסיני לליטא, סין הודיעה על השבתו של השגריר בליטא, וביקשה מממשלת ליטא להחזיר לשטחה את השגריר בסין.
משרד החוץ הליטאי הביעה מיד אכזבה מהתגובה הסינית, וחזר על מחויבותה של ליטא, כמו של האיחוד האירופי ושאר העולם, לעיקרון סין אחת.
נשיא ליטא גיטנאס נאוסדה הצהיר כי "מאז ליטא יצרה יחסים דיפלומטיים רשמיים עם סין בשנת 1991, "מדיניות סין-אחת" נותרה ללא שינוי עד כה.
אולם, כמדינה ריבונית, ליטא מחליטה עם אילו מדינות או שטחים לפתח שיתוף פעולה כלכלי.
הזכות ליחסי תרבות, מערכת היחסים בין ליטא לסין צריכה להתבסס על כבוד הדד, אחרת הדיאלוג יהפוך לאולטימטום חד צדדי, שאינו מקובל ביחסים בינלאומיים", והביע תקווה שסין תשנה את החלטתה להחזיר את השגריר הסיני בליטא.
יום למחרת, דוברת משרד החוץ הסיני הואה צ'ונינג הגיבה להצהרות ואמרה: "אי אפשר לעוות את המשמעות של עקרון סין אחת.
פעולות למען 'עצמאות טייוואן' לא מוסכמות עבור העם הסיני".
שר החוץ הליטאי לאנס בורג'ס אמר כי הוא ינסה לשכנע את סין להחזיר את שגרירה לליטא.
בורג'יס האמין שיש באירופה גם משרדים רבים בטייוואן, אך הצד הסיני מעולם לא הגיב על כך.
השגריר השיב כי ליטא "לא עשתה שום דבר רע" וקבע כי המחלוקת הדיפלומטית בין ליטא לסין נגרמה על ידי משרד החוץ האמריקאי והאיחוד האירופי.
השגריר הסביר כי שני הצדדים אינם קרובים לסגירת שגרירויות או לניתוק היחסים הדיפלומטיים עד כדי כך.
ב-3 בספטמבר 2021 הודיעה ליטא כי לבקשת סין היא תחזיר את דיג'אנה מיקביצ'ן, שגרירה בסין, והצהירה כי השגרירות בסין תמשיך לפעול כרגיל.
בהמשך הוסרה חסינותם של הדיפלומטים הליטאים.
ליטא מיהרה לפנות את מלוא הסגל, בסוף השבוע שעבר, וסגרה את שגרירותה.
לפי דיווח, היא אף הפעילה לחץ על תאגידים להימנע מעסקים עימה.
יחסי ליטא–צ'ילה הם יחסי החוץ בין ליטא לבין הרפובליקה של צ'ילה.
ב-22 בספטמבר 1921, ליטא הצטרפה לחבר הלאומים וצ'ילה הצביעה בעד הצטרפותה לארגון.
יחסים דיפלומטיים בין צ'ילה וליטא כוננו ב-5 בדצמבר 1991, לאחר שצ'ילה הכירה בעצמאותה של ליטא ב-28 באוגוסט אותה שנה.
צ'ילה מיוצגת בליטא באמצעות שגרירותה בקופנהגן, דנמרק, ובנוסף מחזיקה קונסוליית כבוד בוילנה.
ליטא מיוצגת בצ'ילה שגרירותה בבואנוס איירס, ארגנטינה, ובנוסף מחזיקה קונסוליה כללית בסנטיאגו דה צ'ילה.
יחסי ליטא–ספרד הם היחסים הדו-צדדיים והדיפלומטיים בין ליטא וספרד.
מערכות היחסים מוגדרות בעיקר על ידי חברותן באיחוד האירופי ובנאט"ו.
ספרד כוננה מחדש את היחסים הדיפלומטיים עם ליטא לאחר עצמאותה ב-7 בספטמבר 1991, ועד לשנת 2004 הייתה מיוצגת שם באמצעות שגרירותה בקופנהגן, דנמרק.
היחסים הדו-צדדיים היו טובים באופן מסורתי, אך בעוצמה מוגבלת.
כניסתה של ליטא לנאט"ו ב-29 במרץ 2004 ולאיחוד האירופי ב-1 במאי 2004, יחד עם פתיחת שגרירות ספרד במרץ 2004 (זו של ליטא בספרד נפתחה בשנת 1995), מאפשרת לחזות את התעצמות קישורים אלה, כמו ההגירה הגוברת של ליטאים לספרד (נאמדת בסביבות 20,000).
ליטא מעניינת וגוברת עבור ספרד בגלל התחזקות המימד הנורדי והבלטי של האיחוד האירופי שהביא להרחבתו בשנת 2004. במובן זה, שיתוף הפעולה הדו-צדדי בין השניים מתחזק על ידי מעמד המשקיפה של ספרד במועצת מדינות חוף הים הבלטי (CBSS) מאז 2009.
ספרד וליטא חולקות אינטרסים רבים באיחוד האירופי, כמו הגנה על עקרונות הלכידות והסולידריות, הקמת תשתיות אנרגיה המונעות את בידודן של מדינות מסוימות, הצורך בהקצאת תקציב נאותה לאיחוד או בחשיבותו.
מתחבר לשליטה בגבולות החוץ של האיחוד.
ליטא הייתה המדינה הבלטית היחידה שהשתתפה באקספו סרגוסה בשנת 2008, שם ייצגה מדינה זו את הביתן "בית הגשם" בו ביקר ראש ממשלת ליטא ביום הלאומי הליטאי בתערוכה.
האינטרס של המדינה הזו להיות נוכח באירועים בינלאומיים כבר ניכר עם נוכחותה בתערוכת סביליה בשנת 1992, שנה בלבד לאחר חזרת עצמאותה.
יחסי הסחר הדו-צדדיים בין ספרד לליטא הם צנועים אם כי עם נטייה להרחיב את היצוא הספרדי.
בעוד שבשנים 2011 ו-2012 מאזן הסחר היה לקוי בספרד, מאז שנת 2013 הוא עודף למדינה זו.
יש גם עלייה במספרים המוחלטים בשני הכיוונים.
כך, בשנת 2013, היצוא הספרדי לליטא גדל ל-313.8 מיליון אירו ובשנת 2014 (נתונים עד נובמבר) הם כבר עלו ל-333 מיליון אירו.
שיתוף הפעולה הספרדי עם ליטא, בהיותה מדינה חברה באיחוד האירופי, מכוון ובעיקר לחיזוק מוסדי וליצירת הון אנושי.
במובן זה, ספרד השתתפה ב-9 פרויקטים של האיחוד האירופי:
חיזוק היכולות המנהליות והטכניות לקידום תנועה חופשית של סחורות (AENOR).
חיזוק יכולת הממשל הליטאי בתחום מדיניות הדיג המשותף (משרד החקלאות, הדיג והמזון).
חיזוק המאבק בביקוש אסור לסמים והפחתת כושר ההיצע (משרד הפנים).
חיזוק יכולות משרד החקלאות ומוסדות נלווים לניהול וניהול רכישת הקהילה בחקלאות (PAC) ופיתוח כפרי (MAP).
שיפור השירותים הציבוריים (אוניברסיטת קומפלוטנס).
בחינה ויישום של התוכנית הלאומית למניעת שחיתות.
הכנה ואסטרטגיות של מגזר נגד שחיתות ותוכניות פעולה.
מאבק נגד הונאות הפוגעות באינטרסים הפיננסיים של האיחוד האירופי.
הקמת משרד SIRENE הליטאי והתשתית הדרושה לו (משרד הפנים).
חיזוק יכולות משרד החקלאות ומוסדות נלווים בתחום הדיג.
שגרירות ספרד ארגנה, בתיאום עם משרד החוץ של ליטא ומשרד הכלכלה והאוצר הספרדי, סמינר לניהול קרנות מבנה ולכידות, ב-26 בנובמבר 2004 במטרה להציג את הניסיון הספרדי בשימוש בהם שנערך במרץ 2007 במדריד וטולדו, ובה השתתפה הסוכנות המרכזית הליטאית לפרויקטים של CPVA (כשירה לביצוע כספי המבנה שהוענקו למדינה זו)
ארגונים לא ממשלתיים (משתפי פעולה ומתנדבים): כמה מתנדבים דתיים השייכים לאופוס דאי מתגוררים בספרד, וכמה משפחות מיסיונריות התיישבו גם בצפון הארץ.
בין ינואר למרץ 2015 ספרד שיתפה פעולה באותה משימה עם 4 יורופייטר של חיל האוויר בבסיס אמרי, אסטוניה.
ליטא מחזיקה בספרד שגרירות במדריד וקונסוליות כבוד בלה קורוניה, אלבסטה, אלמריה, ברצלונה, בילבאו, סנטה קרוס דה טנריפה וולנסיה.
ספרד מחזיקה בליטא שגרירות בווילנה מאז דצמבר 2013.
יחסי ליטא–צ'כיה הם יחסי החוץ בין צ'כיה לליטא.
צ'כוסלובקיה הכירה ברפובליקה של ליטא ב-5 בינואר 1922. לאחר סיפוח צ'כוסלובקיה על ידי גרמניה הנאצית נותקו היחסים בין המדינות.
ב-9 בספטמבר 1991, הרפובליקה הפדרלית של צ'כוסלובקיה חידשה את היחסים הדיפלומטיים עם הרפובליקה של ליטא.
ב-1 בינואר 1993 פורקה צ'כוסלובקיה לצ'כיה וסלובקיה, וליטא המשיכה את קשריה עם צ'כיה.
ליטא מחזיקה בצ'כיה שגרירות בפראג וקונסוליה בברנו.
צ'כיה מחזיקה בליטא שגרירות בוילנה.
יחסי ליטא–קוסובו הם יחסי החוץ בין קוסובו לליטא.
קוסובו הכריזה על עצמאותה מסרביה ב-17 בפברואר 2008, וליטא הכירה בה ב-6 במאי 2008. היחסים הדיפלומטיים בין המדינות כוננו ב-16 ביולי 2008.
בשנת 2009 היו 36 חיילים מליטא ששירתו בקוסובו כמשמר שלום בכוח קוסובו בראשות נאט"ו.
ב-30 בנובמבר 2009 חתמו ליטא וקוסובו על הסכם צבאי לחיזוק היחסים של קוסובו עם נאט"ו ולחיזוק עצמאותה.
באותו יום חיזקו קוסובו וליטא את הקשרים הצבאיים כאשר שרי ההגנה שלהם נפגשו במהלך ביקור בן שלושה ימים בליטא.
יחסי ליטא–שוודיה הם יחסי החוץ בין שוודיה וליטא.
בשנת 2001 ביקר נשיא ליטא, ולדאס אדמקוס, בסטוקהולם כדי לדון בהשתלבותה של ליטא באיחוד האירופי ובשיתוף פעולה נוסף בין שתי המדינות.
בפברואר 2009 נפגש ראש ממשלת ליטא אנדריוס קוביליוס עם ראש ממשלת שוודיה פרדריק ריינפלט בסטוקהולם.
ראשי הממשלה דנו בפרויקטים אנרגטיים של ליטא והמדינות הבלטיות, המצב בשווקים הפיננסיים בליטא, שוודיה, אירופה והעולם.
ראש ממשלת שוודיה אישר גם כי ממשלת שוודיה מעוניינת מאוד ביציבות הכלכלות הבלטיות והיא הולכת לעודד השקעות ארוכות טווח של בנקים שוודים לכלכלת ליטא.
ביולי 2009 ערכה נשיאת ליטא דליה גריבאוסקאיטה את ביקורה הראשון בשוודיה.
היא נפגשה עם ראש ממשלת שוודיה ריינפלדט וכן עם בכירים מהבנקים השוודים SEB וסווידבנק כדי לדון במצב הכלכלי בליטא.
בינואר 2000 חתמו שתי המדינות על הסכם לשיפור הבטיחות בתחנת כוח גרעינית.
במרץ אותה שנה חתמו שתי המדינות על הסכם לשיתוף פעולה בנושא בטיחות גרעינית.
בשנת 2005 שתי המדינות יחד עם רוסיה חתמו על הסכם בנושא אזורים כלכליים בלעדיים על המדף היבשתי של הים הבלטי.
האזורים הכלכליים נפגשים בתעלה ההולנדית, 141 ק"מ מקו החוף.
הגבול החדש קצר בערך 1.5 ק"מ מקו התיחום במסגרת הסכם 1988 בין ברית המועצות לשוודיה.
לשכת המסחר השוודית בליטא הוקמה כ-Swedenhouse בשנת 2001 והוסבה ללשכת מסחר בשנת 2005.
בשנת 2007 הודיעה חברת האנרגיה הליטאית Lietuvos Energija ו-Svenska Kraftnat השוודית כי הם שוקלים קישור אפשרי לרשתות האנרגיה של שתי המדינות.
זה הביא לכך ששתי החברות חתמו על מזכר הבנות עם לטבנרגו מלטביה בשנת 2009. בשל השלמתו באביב 2016, הפרויקט נועד לבנות קישור - כבל של כ-350 אורך ק"מ על פני קרקעית הים הבלטי, ותחנות ממיר לחיבור מערכות העברת כוח חשמליות של ליטא ושוודיה.
עלות כוללת ראשונית של הפרויקט היא בין 516–738 מיליון אירו.
שוודיה מחזיקה בליטא שגרירות בווילנה.
ליטא מחזיקה בשוודיה שגרירות בסטוקהולם.
יחסי ליטא–רומניה הם יחסי החוץ בין ליטא ורומניה.
ב-26 באוגוסט 1924 כוננו היחסים הדיפלומטיים בין ממלכת רומניה לרפובליקה של ליטא.
הם נותקו ב-25 באוגוסט 1940 כאשר ליטא שולבה בברית המועצות.
ב-26 באוגוסט 1991 הכירה רומניה באופן רשמי ברפובליקה העצמאית המחודשת של ליטא.
ב-13 בספטמבר 1991 חודשו היחסים הדיפלומטיים בין רומניה לרפובליקת ליטא, לאחר הפסקתם בשנת 1940, ובשנת 1992 פתחה רומניה שגרירות בווילנה.
ליטא מחזיקה ברומניה שגרירות בבוקרשט.
רומניה מחזיקה בליטא שגרירות בווילנה.
יחסי ליטא–מלזיה הם יחסי החוץ בין ליטא למלזיה.
היחסים הדיפלומטיים בין ליטא ומלזיה כוננו בשנת 1994, ומלזיה ביקשה בימים אלו לחזק את היחסים הדו-צדדיים עם ליטא, בעיקר בכלכלה, במסחר ובהשקעות.
שתי המדינות מבקשות לשפר את שיתוף הפעולה במיוחד בתחום ההשקעות, התחבורה והלוגיסטיקה, תעשיית המזון, אנרגיה מתחדשת וטכנולוגיות גבוהות, ויש אף כמה ליטאים שהקימו עסק במלזיה.
ליטא הזמינה גם את חברת הנפט והגז המלזית להציע חוזה לאספקת גז טבעי נוזלי למסוף Klaipėda LNG FSRU שלה בנמל קלייפדה וחברות מלזיות נוספות להרחבת מזון חלאל במדינה.
בתעופה, המדינה מקבלת גם מטענים אוויריים ממלזיה.
בחינוך נחתם מזכר הבנות לפיתוח שותפות בין שתי האוניברסיטאות במדינה בין אוניברסיטת מיקולס רומריס לאוניברסיטת מלזיה פרליס.
ליטא מחזיקה במלזיה קונסולית כבוד בקואלה לומפור.
מלזיה מיוצגת בליטא באמצעות שגרירותה בסטוקהולם שבשוודיה.
יחסי ליטא–סלובקיה הם יחסי החוץ בין סלובקיה לליטא.
ב-1 בינואר 1993 פורקה צ'כוסלובקיה לצ'כיה וסלובקיה.
ליטא הכירה בסלובקיה לאחר פירוק צ'כוסלובקיה ב-5 בינואר 1993.
ב-6 בינואר 1993 כוננו יחסים דיפלומטיים עם הרפובליקה הסלובקית.
ב-30 במרץ 2022 נפגש שר החוץ של ליטא גבריאליוס לנדסברגיס עם שר החוץ ואירופה הסלובקי, איבן קורצ'וק, בברטיסלבה, כדי לדון בתוקפנות רוסיה נגד אוקראינה, תמיכה באוקראינה ובאוקראינים הנמלטים מהמדינה השסועה במלחמה.
סנקציות בינלאומיות על רוסיה ובלארוס, צעדים לחיזוק הביטחון של מדינות בצד המזרחי של נאט"ו/, אתגרי אבטחת אנרגיה ויחסים דו-צדדיים בין ליטא וסלובקיה.
שרי החוץ הדגישו את הצורך לעמוד מאוחד בסולידריות עם אוקראינה ואנשיה, מתן תמיכה מתואמת ומקיפה, הבטחת תגובה מהירה וחזקה לתוקפנות הצבאית של רוסיה, הפעלת לחץ מרבי על המשטר הרוסי, הרחבת והחמרת הסנקציות האישיות והמגזריות.
ולהגביר עוד יותר את בידודה של רוסיה.
ליטא מיוצגת בסלובקיה באמצעות שגרירותה בווינה, אוסטריה, ובנוסף מחזיקה קונסוליה בברטיסלבה.
סלובקיה מיוצגת בליטא באמצעות שגרירותה בריגה, לטביה, ובנוסף מחזיקה קונסוליה בווילנה.
יחסי ליטא–פורטוגל הם היחסים הבילטרליים בין ליטא לבין פורטוגל, שתי המדינות חברות ב, נאט"ו ובאו"ם.
ליטא קיבלה עצמאות לראשונה ב-1918 והתקבלה לחבר הלאומים ב-1921. פורטוגל הכירה ברפובליקה העצמאית של ליטא דה פקטו ובדה יורה בתחילת מאי 1923. לאחר שילובה הכפוי של ליטא בברית המועצות ב-1940, היחסים נקבעו על ידי יחסי ברית המועצות–פורטוגל.
ב-26 בפברואר 2003 חתמו שתי המדינות על הסכם הדדי למניעת כפל מס והעלמת מס, ולאחר מכן ב-14 באוגוסט 2003 חתמו על הסכם הגנה הדדי על השקעות.
ב-2005 פורטוגל פתחה שגרירות משלה בווילנה.
ב-18 באפריל 2005 חתמו שתי המדינות על הסכם שיתוף פעולה דו-צדדי בתחום התיירות.
במהלך מדיניות הצנע הנוקשה והמקיפה בפורטוגל לאחר משבר האירו, שהכניס את המדינה למשבר כלכלי עמוק מ-2010, פורטוגל סגרה שוב את שגרירותה בליטא ב-2012, שמאז שייכת שוב למחוז המנהלי של שגריר פורטוגל בדנמרק.
בשנת 2016, 1,007 חברות פורטוגזיות עסקו במסחר עם ליטא.
בשנת 2016 ייבאה ליטא סחורות ושירותים בשווי 49.5 מיליון אירו מפורטוגל.
חלק הסחורות עמד על 34.5 מיליון אירו, מתוכם 21.1% טקסטיל, 17.7% מכונות וציוד, 11.1% נייר ותאית, 10.6% מוצרים כימיים-פרמצבטיים, 8.3% פלסטיק וגומי ו-7.3% מוצרי מתכת.
נתח השירות של 15 מיליון מגיע ברובו (כמעט 12 מיליון) מההכנסה של תיירים ליטאים בפורטוגל.
באותה תקופה, פורטוגל ייבאה סחורות בשווי 68.4 מיליון אירו מליטא.
חלק הסחורות הסתכם ב-63.4 מיליון אירו, מתוכם 47.1% פלסטיק וגומי, 15.6% מוצרים חקלאיים, 7.5% מכונות וציוד, 6.3% מכשירים אופטיים ומדויקים, 4.0% מוצרים כימיים-פרמצבטיים ו-4.0% חומרי טקסטיל.
ליטא מיוצגת בפורטוגל באמצעות שגרירותה בלונדון, הממלכה המאוחדת, ובנוסף מחזיקה 2 קונסוליות כבוד בוויזאו ובפונטה דלגדה.
פורטוגל מיוצגת בליטא באמצעות שגרירותה בקופנהגן, דנמרק, ובנוסף מחזיקה קונסוליית כבוד בווילנה.
יחסי ליטא–סרביה הם יחסי החוץ בין סרביה לליטא.
בשנים 1443–1444 במהלך המסע נגד העות'מאנים בבלקן, מלך פולין והדוכס הגדול של ליטא ולדיסלב השלישי נלחם יחד עם העריץ הסרבי דז'ורדז' ברנקוביץ'.
מסע המלחמה הסתיימו בניצחון העות'מאנים.
במקביל, הופיעו ההוסרים הראשונים בשטח הדוכסות הגדולה של ליטא, שכירי חרב סרבים והונגרים בצבא הליטאי-פולני, שהיו מוערכים בשל ניסיונם בלחימה נגד העות'מאנים.
בשנים 1683–1699 במהלך המלחמה הטורקית הגדולה, האיחוד הפולני-ליטאי נלחם יחד עם מורדים סרבים נגד האימפריה העות'מאנית והמדינות הווסאליות שלה.
ב-4 בספטמבר 1921 הכירה ממלכת יוגוסלביה בליטא, ובשנת 1926 כוננו שתי המדינות יחסים דיפלומטיים.
ליטא יוצגה ביוגוסלביה באמצעות שגרירותה בפראג, צ'כוסלובקיה, בעוד יוגוסלביה יוצגה בליטא באמצעות שגרירותה בוורשה, פולין.
במהלך מלחמת העולם השנייה נכבשו שתי המדינות על ידי גרמניה הנאצית.
ב-22 באוקטובר 1991 הכירה יוגוסלביה בעצמאותה של ליטא מחדש, ובשנת 2000 כוננו שתי המדינות מחדש יחסים דיפלומטיים.
ב-2008 ליטא הכירה בעצמאות קוסובו, אם כי סרביה רואה במדינה זו חלק ממנה.
ב-24 בפברואר 2022 לאחר תחילת הפלישה הרוסית לאוקראינה, ממשלת סרביה, המקיימת יחסי ידידות עם רוסיה באופן מסורתי, גינתה את התוקפנות ודגלה ב"שלמות הטריטוריאלית של אוקראינה", אך בניגוד ל, סירבה לתרום לחבילת הסנקציות נגד רוסיה ולא סגרה את המרחב האווירי, מה שאפשר לרוסים לנסוע לאירופה, כולל טיסות דרך שטח ליטא.
בשנת 2020 מחזור הסחר בין ליטא לסרביה הגיע ל-62.99 מיליון אירו, וסרביה הייתה שותפת הסחר ה-51 של ליטא במונחים של נפח סחר.
היצוא הסתכם ב-29.77 מיליון אירו; סרביה היא שותפת הייצוא ה-57 בגודלה במונחים של נפח סחר.
היבוא הסתכם ב-33.22 מיליון אירו; סרביה היא שותפת היבוא ה-42 במונחים של נפח סחר.
היבוא כולל בעיקר: מכונות חשמל וחלקיהן (60%), פלסטיק ומוצריהם (13%), גומי ומוצריו (4%), סבון, מוצרי כביסה וניקוי (4%) מכונות ומכשירים מכניים (3 %), נייר וקרטון (3%).
בשנת 2020 סך ההשקעות הישירות של ליטא בסרביה הסתכם ב-17.03 מיליון אירו (מקום 17 מבחינת נפח).
ליטא מיוצגת בסרביה באמצעות שגרירותה בוורשה, פולין.
סרביה מיוצגת בליטא באמצעות שגרירותה בבודפשט, הונגריה.
יחסי ליטא–מזרח טימור הם היחסים הבינלאומיים והדו-צדדיים בין רפובליקת ליטא לרפובליקה הדמוקרטית של מזרח טימור.
היחסים דיפלומטיים בין המדינות כוננו ב-27 במרץ 2013. עם זאת, היחסים הפוליטיים הראשוניים החלו כבר ב-30 בספטמבר 2003, כאשר שר החוץ דאז של ליטא, אנטנאס וליוניס, ושר החוץ של מזרח טימור, ז'וזה רמוס הורטה, נפגשו למשא ומתן דו-צדדי במושב הכללי ה-58 של האו"ם.
אזרחי מזרח טימור אינם כפופים לדרישת הויזה למדינות אמנת שנגן אליה שייכת ליטא.
גם אזרחים ליטאים אינם כפופים לדרישת ויזה בעת נסיעה למזרח טימור.
הסחר בין שתי המדינות הוא מינימלי ורק הולך ופוחת בשנים האחרונות.
בשנת 2016 לפי הנתונים, מחזור הסחר בין ליטא למזרח טימור הגיע ל-5.4 אלף אירו (כל הסחורות היו ממוצא ליטאי) ומאז רק יורד.
ב-2018 לפי נתונים, ליטא לא ייבאה מוצרים ממזרח טימור.
יחסי ליטא–תימן הם היחסים הבינלאומיים והדו-צדדיים בין רפובליקת ליטא לרפובליקה התימנית.
תימן הכירה בעצמאות ליטא ב-13 בספטמבר 1991, ושתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-22 במאי 1992. שתי המדינות חברות באו"ם.
בשנת 2022, חיו בליטא 15 אזרחי תימן.
ישנן עדויות לפיהן במהלך השלטון הסובייטי בליטא, קיימה צפון תימן קשרים עם משלחות דיפלומטיות ליטאיות.
מנגד, הוקמה מערכת קומוניסטית חד-מפלגתית בדרום תימן, ולכן היו מגעים מועטים בין תימן לרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הליטאית.
תימן הכירה בעצמאות ליטא ב-13 בספטמבר 1991, והיחסים בין המדינות כוננו ב-22 במאי 1992. במשך תקופה ארוכה היחסים בין המדינות הסתכמו בשיתוף פעולה רב-צדדי בלבד.
היחסים בין המדינות התהדקו ב-2013, כאשר ליטא הגישה מועמדות להיות חברה-לא קבועה במועצת הביטחון של האו"ם.
במעמד זה בספטמבר 2013 התקיימה פגישה דו-צדדית בניו יורק (ארצות הברית) בין שר החוץ של ליטא לינאס לינקביצ'יוס ושר החוץ של תימן אבו בכר עבדאללה אל-קירביס.
ב-2014 ליטא עמדה בראש ועדת הסנקציות על תימן של מועצת הביטחון של האו"ם.
ב-10–11 ביוני 2014 לינאס לינקביצ'יוס, שר החוץ של ליטא, השתתף בפגישת האיחוד האירופי - הליגה הערבית שהתקיימה באתונה (יוון), ונפגש עם שר החוץ של תימן בשולי האירוע.
באותה שנה, ב-25 בספטמבר שר החוץ לינאס לינקביצ'יוס נפגש עם שר החוץ של תימן ג'מאל עבדול א-סלאל בניו יורק, ודן עמו בתהליך הדיאלוג הלאומי בתימן לאחר תחילת מלחמת האזרחים במדינה, כדי להבטיח מעבר מדיני שליו במדינה, לרבות קבלת החוקה וקיום בחירות כלליות.
נדון גם פעילות ועדת הסנקציות על תימן של מועצת הביטחון של האו"ם, שבראשה עמדה אז ליטא.
במהלך הפגישה הביע לינאס לינקביצ'יוס דאגה מהתסיסה הגוברת ופעולות הטרור בתימן ומהעובדה ש"לא כל הכוחות הפוליטיים עומדים בהסכמות שהושגו".
השר קרא להמשיך בדיאלוג הלאומי השקט, לבצע רפורמות ובירך על הסכם השלום שנחתם ב-21 בספטמבר.
פגישה נוספת בין שרי החוץ של שתי המדינות התקיימה ב-28 בספטמבר 2015.
בשנת 2018 לפי הנתונים, מחזור הסחר בין ליטא לתימן הגיע ל-473.3 אלף אירו.
המאזן המסחרי נשלט על ידי היצוא מליטא לתימן.
בשנים 2014–2021 הקצתה ליטא עבור תימן, הסובלת ממלחמת אזרחים ממושכת, סיוע הומניטרי של 285 אלף אירו, וב-1 במרץ 2021 הודיעה ליטא כי יוקצו עוד 100 אלף אירו.
יחסי ליטא–ליכטנשטיין הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת ליטא לבין נסיכות ליכטנשטיין.
וילהלם, דוכס אוראך, שמועצת ליטא שקלה להכריז עליו כמלך ליטא, התגורר בטירת ליכטנשטיין.
מכתבו של האפיפיור בנדיקטוס החמישה עשר המברך את וילהלם על הפיכתו למלך ליטא עדיין שמור בטירת ליכטנשטיין.
היחסים בין ליטא לליכטנשטיין כוננו ב-27 במרץ 2001. שתי המדינות חברות באו"ם, במועצת אירופה ובארגונים בינלאומיים אחרים.
בשנת 2020 מחזור הסחר בין ליטא לליכטנשטיין הסתכם ב-730.1 אלף אירו, וליכטנשטיין הייתה שותפת הסחר ה-141 של ליטא במונחים של נפח סחר.
היצוא הסתכם ב-635.2 אלף אירו; ליכטנשטיין היא שותפת הייצוא ה-140 בגודלה במונחים של נפח סחר.
היבוא הסתכם ב-94.4 אלף אירו; ליכטנשטיין היא שותפת היבוא ה-113 במונחים של נפח סחר.
המוצרים המיובאים ביותר הם: מכונות ומכשירים חשמליים וחלקיהם (77%), כימיקלים אנאורגניים (16%), מכשירים אופטיים, צילום, קולנועיים (2%), מתכות בסיסיות (2%), מוצרים כימיים שונים (1%) וחומרי דפוס (1%).
ליכטנשטיין נמצאת במקום ה-25 במונחים של השקעות זרות ישירות בליטא וההשקעות מסתכמות ב-75.87 מיליון אירו.
ליטא מיוצגת בליכטנשטיין באמצעות שגרירותה בווינה, אוסטריה, ובנוסף מחזיקה קונסוליית כבוד בטריזן.
ליכטנשטיין מיוצגת בליטא באמצעות שגרירות שווייץ בריגה.
יחסי לסוטו–סין הם היחסים הדיפלומטיים שבין הרפובליקה העממית של סין לבין ממלכת לסוטו.
היחסים בין שתי המדינות כוננו בשנת 1983, מדינאים לסוטים ביקרו בסין במהלך שנות ה-80 של המאה ה-20 פעמים רבות.
המלך הלסוטי ביקר בסין בשנת 1985. יחסי החוץ נותקו בידי סין בשנת 1990 מאחר שלסוטו כוננה יחסים דיפלומטיים עם הרפובליקה הסינית, היחסים חזרו כאשר לסוטו ניתקה את היחסים עם טאיוואן בשנת 1994.
משנת 2000 עד 2012, זוהו 33 פרויקטים סיניים לפיתוח שזוהו בתקשורת בלסוטו.
סין מחזיקה בכל המניות של חברת הטלקום הלאומית לסוטו טלקום.
והיא חידשה את בניין הפרלמנט הלסוטי במסרו.
בין נסיכות ליכטנשטיין לבין סלובקיה מתקיימים יחסים דיפלומטיים, וכמו כן השתיים חברות באיגוד הסחר החופשי האירופי.
ב-9 בדצמבר 2009, שרי החוץ של סלובקיה וליכטנשטיין, מירוסלב לייסאק ואורליה פריק, חתמו בברטיסלבה על הסכם לכינון יחסים, כשלושה חודשים לאחר שגם צ'כיה חידשה קשריה עם ליכטנשטיין, אך בסלובקיה מיהרו להבהיר כי ההסכם אינו מעיד על הכרה בתביעות הנדל"ניות של ליכטנשטיין.
לסלובקיה יש קונסוליה בוואדוץ, אך לליכטנשטיין אין ייצוג דיפלומטי בסלובקיה, ושגריר שווייץ בסלובקיה מייצג אף את ליכטנשטיין.
בין נסיכות ליכטנשטיין לבין הרפובליקה הצ'כית מתקיימים יחסים דיפלומטיים, וכמו כן השתיים חברות באיגוד הסחר החופשי האירופי.
לשתי המדינות אין נציגויות דיפלומטיות אחת אצל השנייה, ומשום כך מייצג שגריר שווייץ בצ'כיה את ליכטנשטיין, ושגריר צ'כיה בשווייץ מייצג את מדינתו גם לגבי ליכטנשטיין.
בין נסיכות ליכטנשטיין לבין שווייץ מתקיימים יחסים דיפלומטיים קרובים, ונציגויות שווייץ אף מייצגות את ליכטנשטיין ברחבי העולם.
על פי בקשת ממשלת ליכטנשטיין משנת 1919, שווייץ שומרת על האינטרסים של ליכטנשטיין ועל אזרחיה בשאר העולם.
השניים מהווים אזור כלכלי וכספי משותף (ליכטנשטיין משתמש בפרנק השווייצרי (מאז 1920), ויש לה איחוד מכס (מאז 1924) עם שווייץ), ויש להן גבולות פתוחים (אם כי כיום שניהן חתומות ממילא על הסכם שנגן), ומשום כך אשרת כניסה לשווייץ חלה גם על ליכטנשטיין.
לשתי המדינות יש גם מערכת פטנטים משותפת.
כמו כן, שווייץ מוסמכת להיכנס לאמנות על שם ליכטנשטיין, אם כי ליכטנשטיין אינה מיוצגת במשא ומתן על האמנה; כוח זה מופעל לרוב באמנות הקשורות במכס או בהליכים.
הנציגויות הדיפלומטיות של שווייץ מייצגות גם את ליכטנשטיין בשאר העולם, אלא אם כן מעדיפה ליכטנשטיין לשלוח נציג משלה.
לפני שליכטנשטיין הפכה לחברה בזאיגוד הסחר החופשי האירופי, ייצגה שווייץ את האינטרסים שלה בארגון זה.
לשתי המדינות יש גם שפה משותפת (גרמנית) ושתיהן אינן חברות באיחוד האירופי.
ליכטנשטיין מסתמכת על שווייץ גם בנושא ההגנה הלאומית שלה, שכן אין לה צבא משלה.
כמו שכנתה, היא שומרת על מדיניות של נייטרליות.
שגרירים של מדינה אחת פועלים בדרך כלל כנציגים של שתי המדינות.
לשווייץ יש צבא פעיל יחסית המקיים גיוס חובה, ומספר אירועים אירעו במהלך השנים באימון שגרתי:
ב-5 בדצמבר 1985 נחתו בליכטנשטיין רקטות שנורו על ידי הצבא השווייצרי וגרמו לשריפת יער, ובעקבות כך שילמה שווייץ פיצויים.
ב-13 באוקטובר 1992, בעקבות פקודות שקיבלו, חצו צוערי הצבא השווייצרי את הגבול בלי דעת, והלכו לטריזן כדי להציב עמדת תצפית.
מפקדים שווייצרים התעלמו מהעובדה שטריזנברג אינה בשטח שווייצרי.
שווייץ התנצלה בפני ליכטנשטיין על האירוע.
במרץ 2007 נכנסה לליכטנשטיין פלוגה של 171 חיילים שווייצריים, לאחר שחזרה בטעות בחושך.
הכוחות חזרו לשטח השווייצרי לאחר שנכנסו יותר מ-2 ק"מ לתוך ליכטנשטיין.
שלטונות ליכטנשטיין לא גילו את "הפולשים", והשווייצרים הודיעו להם על כך לאחר האירוע.
האירוע זכה להתעלמות משני הצדדים, ודובר של ליכטנשטיין אמר: "זה לא שהם פלשו עם מסוקי קרב".
ליכטנשטיין מיוצגת בשווייץ בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בברן, בירת המדינה.
שווייץ אינה מיוצגת בליכטנשטיין הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
יחסי ליכטנשטיין–צרפת הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין נסיכות ליכטנשטיין לבין הרפובליקה הצרפתית.
היחסים בין שתי המדינות הם "לבביים" לפי משרד החוץ הצרפתי, אך מוגבלים עקב היותה של המדינה אחת הקטנות ביותר באירופה ובעולם כולו.
בשנת 2013 ליכטנשטיין ייצאה לצרפת סחורה בשווי 300 מיליון פרנק שווייצרי סך הכל.
לעומתה, צרפת ייצאה לליכטנשטיין סחורה בשווי 40 מיליון פרנק.
חברות רבות שבסיסן בליכטנשטיין מעסיקות עובדים צרפתיים.
מספר העובדים הצרפתיים בחברות ליכטנשטייניות הוא 2,500.
הסכם לחילופי מידע בנושא מס נחתם על ידי צרפת וליכטנשטיין ב-22 בספטמבר 2009 בוואדוץ, בירת ליכטנשטיין.
ההסכם נכנס לתוקף ב-19 באוגוסט 2010.
יחסי ליכטנשטיין–ספרד הם היחסים בין נסיכות ליכטנשטיין לבין ממלכת ספרד.
לליכטנשטיין יש שגרירים רק באוסטריה, בבלגיה, בגרמניה, בוותיקן, בשווייץ ובארצות הברית, יחד עם מספר שליחים לארגונים בינלאומיים.
בהתאם לכך שגרירות שווייץ בספרד מייצגת גם את ליכטנשטיין, ואילו שגרירות ספרד בשווייץ מטפלת גם ביחסים הדיפלומטיים עם ליכטנשטיין.
על פי נתונים מקומיים, נכון ל-31 בדצמבר 2014 התגוררו בתחומי הנסיכות אוכלוסייה של 366 ספרדים, ואילו 34 תושבי ליכטנשטיין התגוררו בספרד.
הגירה ספרדית לליכטנשטיין היא חדשה יחסית, ורוב המהגרים היגרו בין השנים 1990–2000. רובם הגיעו מאזור קנטבריה, ובמיוחד מאסטוריאס וגליסיה, והם עוסקים בעיבוד תעשיות מוצרים, בנייה תעשייתית וחקלאות.
היחסים המסחריים בין המדינות כלולים ביחסים המיוחדים של האיחוד האירופי עם מדינות ה-EFTA.
בנוסף, ליכטנשטיין חברה באזור הכלכלי האירופי מאז 1995 (ומאז אותה שנה, חברה בארגון הסחר העולמי), כך שהאינטגרציה הכלכלית עם האיחוד האירופי מאוד גבוהה.
יחסי לסוטו–צרפת הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין ממלכת לסוטו לבין הרפובליקה הצרפתית.
היחסית בין לסוטו וצרפת החלו במשלחות המיסיונריות של צרפת לאזור בשנת 1820. בשנת 1868 ייעצו המיסיונרים הצרפתים למלך מושואשואה הראשון שממלכתו הייתה מאוימת על ידי האפריקאנרים ההולנדים לקרוא לממלכה המאוחדת להשתלט על לסוטו ולהפוך אותה לפרוטוקרט שלה.
בכך, לסוטו עברה את המאה העשרים ללא שלטון אפרטהייד.
היחסים הפוליטיים של לסוטו עם צרפת הם יחסים מוגבלים יחסית.
בניין האליאנס פרנסייז במסרו מאכלס שתי קונסוליות כבוד - הגרמנית והצרפתית.
ללסוטו אין שגרירות או שגריר המיועד במיוחד לצרפת.
היחסים בין שתי המדינות מתמקדים בעזרה ובתמיכה בארגונים בינלאומיים.
צרפת תרמה ללסוטו מיליוני אירו דרך הקרן האירופית לפיתוח.
ב-11 בספטמבר 2007 ביקרה שרת שיתוף הפעולה והפרנקופוני ז'אן-מרי בוקל בלסוטו.
ביקור זה היה הביקור הרשמי הצרפתי הראשון מאז שלסוטו קיבלה את עצמאותה והראשון ביחסים הבילטרליים.
צרפת אינה מיוצגת בלסוטו בדרג השגרירות.
צרפת מיוצגת בלסוטו בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה רשמית שהיא מחזיקה במסרו, בירת המדינה.
השגרירות המייצגת של צרפת בלסוטו היא זו המצויה בפרטוריה, בירת דרום אפריקה.
לסוטו אינה מיוצגת בצרפת בשום דרג, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
השגרירות המייצגת של לסוטו בצרפת נמצאת בברלין, בירת גרמניה.
יחסי ליכטנשטיין–סין הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין נסיכות ליכטנשטיין לבין הרפובליקה העממית של סין.
בשנת 1919 נחתם הסכם ראשון בין שווייץ וליכטנשטיין לממשלת סין הלאומית היושבת כיום בטאיוואן.
ליכטנשטיין ושווייץ הכירו שתיהן מיד ברפובליקה העממית של סין לאחר עצמאותן והיחסים בין ליכטנשטיין לרפובליקה העממית של סין כוננו ב-14 בספטמבר 1950 יחד עם יחסי סין–שווייץ.
ליכטנשטיין היא המדינה היחידה בעולם שיחסיה עם הרפובליקה העממית של סין הם יחסים קונסולריים, כאשר בתאריך ה-1 בספטמבר 1988 נשלח קונסול סיני לציריך שבשווייץ, קונסוליה זו נועדה להתייחס ליחסים בין ליכטנשטיין לרפובליקה העממית של סין ולתת שירותים קונסולריים לתושבי ליכטנשטיין בלבד.
ליכטנשטיין אינה מיוצגת ברפובליקה העממית של סין בשום דרג, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
הרפובליקה העממית של סין אינה מיוצגת בליכטנשטיין בדרג השגרירות.
הרפובליקה העממית של סין מיוצגת בליכטשטיין בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה שהיא מחזיקה בציריך, שווייץ, שליד ליכטנשטיין.
יחסי ליכטשנטיין–קנדה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין נסיכות ליכטנשטיין לבין קנדה.
היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין קנדה לבין נסיכות ליכטנשטיין כוננו בשנת 1995.
על פי משרד החוץ הקנדי "קנדה וליכטשטיין נהנות מיחסים חיוביים ומעבודה משותפת בארגונים רבים מסביב לעולם".
הארגונים כוללים את סוכנויות האומות המאוחדות השונות, את בית המשפט הבינלאומי לפשעי מלחמה ואת הארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה.
ליכטנשטיין היא שותפה של קנדה בהגנה על זכויות האדם באומות רבות בעולם.
מאז שנת 2009 יחסי הסחר של קנדה עם ליכטנשטיין גדלו במקצת אודות להסכם סחר חדש עם אזור הסחר החופשי האירופי, אשר ליכטנשטיין חברה בו.
ההסכם נותן לעסקים קנדיים את האפשרות להקים ולגדל קשרים מסחריים עם כל ממשלות החברות בארגון וכל החברות במדינות השונות.
קנדה אינה מיוצגת בליכטנשטיין, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
קנדה האמינה את שגרירותה שבברן, בירת שווייץ הסמוכה לליכטנשטיין עליה.
ליכטנשטיין אינה מיוצגת בקנדה, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
ליכטנשטיין מחזיקה מסדרון בשגרירות שווייץ שבאוטווה, בירת קנדה, דרכו היא מנהלת את היחסים.
יחסי לסוטו–קנדה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין ממלכת לסוטו לבין קנדה.
היחסים הדיפלומטיים שבין ממלכת לסוטו לבין קנדה כוננו ב-1966 מיד לאחר עצמאותה של לסוטו.
קנדה הפקידה את היחסים על נציבותה הגבוהה שבפרטוריה, בירת דרום אפריקה.
מן הצד השני, לסוטו הפקידה את היחסים על שגרירות שפתחה באוטווה בירת קנדה.
בשנת 2017 הסחר הכולל בין שתי המדינות עמד על 10 מיליון דולר אמריקאי מהם 9.7 מיליון ייבוא מלסוטו ו-302,000 דולר ייצוא ללסוטו.
קנדה מחלקת לאזרחי לסוטו מלגות אקדמאיות מיוחדות בתוכנית היהלום של המלכה אליזבת השנייה למנהיגים האפריקאים של המחר.
לסוטו מיוצגת בקנדה בדרג השגרירות באמצעות נציבות גבוהה שהיא מחזיקה באוטווה, בירת המדינה.
לסוטו מיוצגת בקנדה גם בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה רשמית שהיא מחזיקה בוונקובר.
קנדה אינה מיוצגת בלסוטו, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
קנדה האמינה את נציבותה הגבוהה שבפרטוריה, בירת דרום אפריקה על לסוטו.
יחסי ליכטנשטיין–קזחסטן הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין נסיכות ליכטנשטיין לבין רפובליקת קזחסטן.
היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין נסיכות ליכטנשטיין לבין רפובליקת קזחסטן כוננו רשמית לראשונה ב-31 בינואר 2007. בשנת 2017 הואמנה שגרירות קזחסטן בשווייץ על ליכטנשטיין ואיתה השגרירה ז'נאר אייצ'נובה.
הסחר שבין שתי המדינות הוא זניח ולרוב מסתכם בסכומי כסף פעוטים.
בשנת 2015 הוערך הסחר הבילטרלי בין שתי המדינות ב-370,000 דולר אמריקאי כאשר הייצוא הקזחי לליכטנשטיין עומד על 16,500 דולר אמריקאי והייבוא הקזחי מליכטנשטיין עומד על 350,300 דולר אמריקאי.
ליכטנשטיין אינה מיוצגת בקזחסטן, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
קזחסטן אינה מיוצגת בליכטנשטיין, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
קזחסטן האמינה את שגרירותה שבברן, בירת שווייץ הסמוכה, על ליכטנשטיין.
יחסי ליכטנשטיין–מולדובה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין נסיכות ליכטנשטיין לבין רפובליקת מולדובה.
היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת מולדובה לבין נסיכות ליכטנשטיין כוננו ב-14 באוגוסט 2001. כשנתיים לאחר כינון היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות (2003) נחתם הסכם פטור הדדי מאשרה לאזרחי שתי המדינות.
דהיינו, אזרחי ליכטנשטיין יכולים להיכנס למדינה השנייה עם ביקורת דרכונים בלבד בשדה התעופה/במעבר הגבול.
הגבול של ליכטנשטיין ממילא פתוח לכניסה ממדינות שנגן.
בשנת 2007 נחתם הסכם עזרה הומניטרית וטכנית בין שתי המדינות.
במסגרת ההסכם התקיים בין שתי המדינות שיתוף פעולה בתחומים הטכנולוגיים ובחינוך התלמידים המולדובנים לטכנולוגיה.
אאורליה פריק, שרת החוץ, התרבות והצדק של ליכטנשטיין (2011)
אדריאן הסלר, ראש ממשלת ליכטנשטיין (2018)
ליכטנשטיין אינה מיוצגת במולדובה, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
מולדובה אינה מיוצגת בליכטנשטיין, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
מולדובה האמינה את הקונסוליה שלה בז'נבה, שבשווייץ הסמוכה, כשגרירות על ליכטנשטיין.
יחסי לסוטו–צ'ילה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין ממלכת לסוטו לבין הרפובליקה של צ'ילה.
היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין ממלכת לסוטו לבין הרפובליקה של צ'ילה הם יחסים דיפלומטיים שקטים - הם אינם מתוחים ומתקיימים במסגרתם שיתופי פעולה אחדים בלבד במסגרת ארגונים מולטילטרליים בהן חברות המדינות כגון האומות המאוחדות.
היחסים הדיפלומטיים שבין לסוטו לצ'ילה כוננו באופן רשמי ב-25 באוגוסט 1998.
אזרחי צ'ילה שרוצים להיכנס, לבקר ולשהות בלסוטו אינם זקוקים לאשרה על מנת לעשות כן אלא לאשרה אלקטרונית (eVisa).
לעומת זאת, אזרחי לסוטו שרוצים להיכנס, לבקר ולשהות בצ'ילה זקוקים לאשרת כניסה על מנת לעשות כן.
צ'ילה אינה מיוצגת בלסוטו, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
צ'ילה האמינה את שגרירותה שבפרטוריה, בירת דרום אפריקה, על לסוטו הסמוכה.
לסוטו אינה מיוצגת בצ'ילה, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
יחסי ליכטנשטיין–קוסטה ריקה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין נסיכות ליכטנשטיין לבין רפובליקת קוסטה ריקה.
בין נסיכות ליכטנשטיין לבין רפובליקת קוסטה ריקה מתקיימים יחסים דיפלומטיים מלאים.
היחסים שבין שתי המדינות כוננו ב-12 בינואר 2000 כאשר שגרירותה של קוסטה ריקה בשווייץ היא האמונה על היחסים.
אזרחי קוסטה ריקה המעוניינים להיכנס, לבקר ולשהות בליכטנשטיין אינם נדרשים להנפיק אשרת כניסה לפני הגעתם למדינה והם יכולים לשהות בה באופן חופשי למשך תשעים ימים.
גם אזרחי ליכטנשטיין המעוניינים להיכנס, לבקר ולשהות בקוסטה ריקה אינם נדרשים להנפיק אשרת כניסה לפני הגעתם למדינה והם יכולים לשהות בה באופן חופשי למשך תשעים ימים.
ליכטנשטיין אינה מיוצגת בקוסטה ריקה, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
קוסטה ריקה אינה מיוצגת בליכטנשטיין, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
קוסטה ריקה האמינה את שגרירותה שבברן, בירת שווייץ הסמוכה, על ליכטנשטיין.
יחסי ליכטנשטיין–רוסיה הם היחסי החוץ הדו-צדדיים בין נסיכות ליכטנשטיין לפדרציה הרוסית.
היחסים הדיפלומטיים בין רוסיה לליכטנשטיין כוננו ב-30 בינואר 1994. שגריר רוסיה בשווייץ מוסמך גם עבור ליכטנשטיין, וב-11 ביולי 2006 נפתחה קונסוליית כבוד רוסית בוואדוץ.
שגרירות שווייץ במוסקבה, מייצגת את ליכטנשטיין ברוסיה.
ביקורים הדדיים של פקידים נערכים באופן קבוע בין מדינות.
כמו כן קיימים קשרים בין רשויות אכיפת החוק, חילופי מידע בתחום המס והכספים, שיתוף פעולה תרבותי.
בתחום שיתוף הפעולה הכלכלי בין רוסיה לליכטנשטיין, הסחר בין מדינות הסתכם בשנת 2008 ב-69.7 מיליון פרנק שווייצרי.
תרומה משמעותית להתפתחות היחסים בין המדינות נעשתה על ידי הברון אדוארד פון פאלץ-פיין, איש ציבור בליכטנשטיין ונדבן ממוצא רוסי.
יחסי לסוטו–רוסיה הם היחסים הדו-צדדיים שבין ממלכת לסוטו לבין הפדרציה הרוסית.
ברית המועצות ולסוטו כוננו יחסים דיפלומטיים ביניהן ב-1 בפברואר 1980. באותה עת, שגריר ברית המועצות במוזמביק היה אמון על היחסים עם לסוטו.
כמה שנים לאחר מכן ב-24 באפריל 1983 מונה יורי ספלב לשגריר הסובייטי הראשון בלסוטו והוא הגיש את כתב ההאמנה שלו למלך לסוטו ב-9 ביוני.
הרקע לכינון היחסים עם הגוש הקומוניסטי היה פשיטה שערכה דרום אפריקה על הבירה מסרו ב-9 בדצמבר 1982. לאחר ביקורים בסין ובמדינות נוספות הודיע ראש ממשלת לסוטו ליובואה ג'ונתן במאי 1983 על כך שסין וברית המועצות יקימו שגרירויות בממלכה.
ממשלת דרום אפריקה הגיבה בזעם על ההודעה וציינה את הבטחתו מ-1965 שלא לאפשר הקמת שגרירות קומוניסטית בלסוטו כל עוד יכהן כראש ממשלה.
כסימן לעליית הנוכחות של הקג"ב בלסוטו, עלתה רמת היחסים בין המדינות כשבמאי 1985 הסובייטים מינו את השגריר-תושב הראשון שלהם בלסוטו.
בדצמבר אותה שנה ביקר במוסקבה שר החוץ של לסוטו וחתם על הסכמים לשיתוף פעולה מדעי ותרבותי, וכן על הסכמי כלכלה וטכנולוגיה.
עם זאת, הניסיונות הסובייטים להרחיב את השפעתם במדינה חוו נסיגה לאחר שב-1986 נערכה בלסוטו הפיכה בתמיכת דרום אפריקה שהביאה להורדת ראש הממשלה ג'ונתן מכס השלטון.
לסוטו הכירה בפדרציה הרוסית ב-24 בינואר 1992 כיורשתה של ברית המועצות אחרי התפרקותה של האחרונה.
כמה חודשים לאחר מכן, באוגוסט אותה שנה נסגרה שגרירות רוסיה במסרו לצד האמנת שגריר רוסיה בדרום אפריקה כשגריר האמון גם על היחסים עם לסוטו.
מראשית היחסים בין המדינות, כמה עשרות אזרחי לסוטו למדו במוסדות רוסיים להשכלה גבוהה.
כמה מהם מונו לאחר מכן לתפקידים בכירים בממשל של לסוטו.
כמו כן, מאז 1996 רוסיה מחלקת מדי שנה לאזרחי לסוטו שלוש מלגות ללימודי תואר ראשון ומלגה אחת ללימודים לתארים מתקדמים יותר.
יחסי ליכטנשטיין–סן מרינו הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין נסיכות ליכטנשטיין לבין הרפובליקה המרוממת של סן מרינו.
אמנה למניעת כפל מס בין הרפובליקה המרוממת של סן מרינו לבין נסיכות ליכטנשטיין - 23 בספטמבר 2009.
הסכם כינון יחסים דיפלומטיים רשמיים בין הרפובליקה המרוממת של סן מרינו לבין נסיכות ליכטנשטיין וחילופי כתבי האמנה - 5 ביולי 2011.
ליכטנשטיין אינה מיוצגת בסן מרינו, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
סן מרינו אינה מיוצגת בליכטנשטיין, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
יחסי ליכטנשטיין–מקסיקו הם יחסי החוץ בין ליכטנשטיין לבין מקסיקו.
היחסים בין המדינות כוננו ב-1 ביולי 1994.
לליכטנשטיין אין שגרירות שהוסמכה למקסיקו.
מקסיקו מוסמכת לליכטנשטיין משגרירותה בברן, שווייץ, ובנוסף היא מחזיקה בקונסוליית כבוד בוואדוץ.
יחסי ליכטנשטיין–צ'ילה הם יחסי החוץ בין נסיכות ליכטנשטיין לבין הרפובליקה של צ'ילה.
היחסים המסחריים בין שתי המדינות הם חלק מהסכם הסחר החופשי בין צ'ילה לאיגוד הסחר החופשי האירופי (EFTA), שנחתם ב-26 ביוני 2003 ונכנס לתוקף מאז ה-1 בדצמבר 2004 עם הגוש שמורכב מליכטנשטיין, איסלנד ושווייץ.
עם כניסת ה-FTA לתוקף, צ'ילה השיגה פטור ממכס עבור 90% מהיצוא שלה לליכטנשטיין, בעוד שהיא העניקה למדינה האירופית הפחתה של 86% במכסים המיידיים על היצוא שלה לשוק הצ'יליאני.
בשנת 2016, חילופי המסחר בין שתי המדינות הסתכמו ב-50 אלף דולר, המורכב כולו מיצוא מליכטנשטיין לצ'ילה, שמוצריו המיוצאים העיקריים היו מנורות אולטרה סגול או אינפרא אדום, לכות, פריטי בנייה, פלסטיק ואטמים.
צ'ילה מיוצגת בליכטנשטיין באמצעות שגרירותה בברן, שווייץ.
ליכטנשטיין מיוצגת בצ'ילה באמצעות שגרירותה בוושינגטון די.
יחסי לסוטו–ספרד הם היחסים הדו-צדדיים והדיפלומטיים בין לסוטו וספרד.
ממשלות ספרד ולסוטו כוננו יחסים דיפלומטיים בין שתי המדינות ב-3 במאי 1976.
שגרירות ספרד משתתפת בקביעות גם בדיאלוג הפוליטי בין האיחוד האירופי ללסוטו.
באופן דומה, שגרירות ספרד בפרטוריה יוצגה כמשקיפה דיפלומטית לרגל הבחירות בפברואר 2015 ותיאמה את משלחת האיחוד האירופי במאסרו.
אף על פי שהכלכלה של לסוטו היא קטנה מאוד, מצבה הגאוגרפי המיוחד בתוך דרום אפריקה הופך אותה לשוק של התרחבות טבעית עבור חברות ספרדיות שכבר קיימות בדרום אפריקה, במיוחד בתחום התשתיות והאנרגיה המתחדשת.
נראה כי לסוטו מגלה נכונות להעדיף יישום אנרגיה מתחדשת במדינה.
חברות ספרדיות הממוקמות בדרום אפריקה ניהלו מגעים בנושא זה עם משרד הסניף בתמיכת שגרירות ספרד בפרטוריה.
לסוטו אינה נחשבת למדינה מועדפת בתוכנית האב לשיתוף פעולה ספרדי.
הארגון הלאומי הספרדי נגד רעב פיתח פרויקט הבטחת מזון במדינה בשנת 2013.
אולם ספרד משתתפת באופן פעיל בערוצי שיתוף הפעולה שהאיחוד האירופי מקיים עם לסוטו.
לפיכך, ה-XI FED כלל סך של 142 מיליון אירו.
האיחוד האירופי אישר גם סכום של 2 מיליון אירו בסיוע הומניטרי חירום כדי להקל על ההשפעות הרות האסון של הבצורת בשנים האחרונות.
לסוטו מיוצגת בספרד באמצעות שגרירותה בלונדון, ובנוסף מחזיקה קונסוליה במדריד.
ספרד מיוצגת בלסוטו באמצעות שגרירותה בפרטוריה, דרום אפריקה, ובנוסף מחזיקה קונסוליה במסרו.
יחסי לסוטו–מקסיקו הם יחסי החוץ בין ממלכת לסוטו והמדינות המקסיקניות המאוחדות.
לסוטו ומקסיקו כוננו יחסים דיפלומטיים ב-14 בנובמבר 1975. הקשרים התפתחו בעיקר במסגרת פורומים רב-צדדיים.
בנובמבר 2010 שלחה ממשלת לסוטו משלחת בת 12 חברים להשתתף בכנס לשינוי האקלים של האו"ם בקנקון.
במאי 2013, נשיא המכון הלאומי, אנריקה יעקב רושה, ערך ביקור עבודה בלסוטו, כדי לקדם את מועמדותו של ד"ר הרמיניו בלאנקו עבור ההנהלה הכללית של ארגון הסחר העולמי, מלווה על ידי שגריר מקסיקו בדרום אפריקה, הקטור ואלצי.
באותה הזדמנות הם נפגשו עם שר המסחר והתעשייה של לסוטו, טמקי טולו ושר העבודה הממונה על ענייני החוץ, לבזה מאלוי.
לסוטו מיוצגת במקסיקו באמצעות שגרירותה בוושינגטון די.
מקסיקו מיוצגת בלסוטו באמצעות שגרירותה בפרטוריה, דרום אפריקה.
יחסי ליכטנשטיין–רומניה הם יחסי החוץ בין ליכטנשטיין ורומניה.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-12 בדצמבר 1997.
רומניה מיוצגת בליכטנשטיין באמצעות שגרירותה בברן, שווייץ, ובנוסף מחזיקה קונסוליית כבוד בואדוז.
ליכטנשטיין לא מחזיקה משרד דיפלומטי ברומניה.
הנציגות הדיפלומטית של ליכטנשטיין ברומניה מטופלת על ידי שגרירות שווייץ בבוקרשט.