tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
טוקאטה ופוגה בד' מינור (יוהאן סבסטיאן באך)
קטע זה בעל צלילים שהופכים לדמויות מופשטות בצבעי כחול וזהב, מרקדים וחוזרים לצלילים ריקים, תוך שהמוזיקה מתחלפת לפי המראה.
מפצח האגוזים (פיוטר איליץ' צ'ייקובסקי)
קטע זה מציג את שינויי העונות באביב, בסתיו, בקיץ ובחורף ביער ואת החיים ביער מבצעים ריקודים ידועים.
כשנדמה היה שמיקי מאוס איבד את הפופולריות שלו לטובת דונלד דאק בשנות השלושים המאוחרות הגיע מקטע זה וטרף את הקלפים.
מיקי מאוס בתפקיד חייו כשולייתו של קוסם מופקד על העלאת דליי מים ממעמקי באר אל עבר מעלה הטירה.
לאחר שהתעייף מעבודת ההעלאה מחליט מיקי לנסות את אחד מקסמי המכשף על מטאטא בפינת החדר.
להפתעתו המטאטא מתעורר לחיים וממלא את דרישותיו של מיקי להעלות דליי מים מהבאר מעלה.
המטאטא המכושף מבצע את אותה הפעולה (הבאת המים מן הבאר) שוב ושוב ללא הפסק.
מיקי תחילה מרוצה מעבודת המטאטא, אך כשהחבית מתמלאת והמטאטא ממשיך בשלו, מיקי מנסה לשווא לעצור בעדו ולבסוף, ביאושו, מחליט להיפטר ממנו על ידי כך שיבתר אותו לשניים עם גרזן, אך במקום זה המטאטא "מתרבה" ויוצא מכלל שליטה.
המטאטאים ממשיכים למלא את מעלה הטירה במים מהבאר ולבסוף מביאים להצפתו של אזור הטירה במים.
מיקי משתדל למצוא את הלחש הנכון לביטול הקסם, אך המים הגואים גורפים אותו, יחד עם ספר הלחשים, אל מערבולת שהוא עצמו אינו יכול להיחלץ ממנה.
למזלו הרב מגיע הקוסם מבעוד מועד, מבטל את הקסם שהשתבש ומשיב את מיקי מאוס לתפקידו האמיתי - שוליית קוסם נבער שניסה לשווא לחדור אל מסדר הקוסמים.
שמו של הקוסם, ין סיד (Yen Sid), הוא השם דיסני (Disney) בהיפוך אותיות.
ין סיד מתואר כקוסם מבוגר בעל זקן לבן הלובש גלימות ארוכות.
המנפישים ציירו בו חלק מתווי פניו של וולט דיסני והבעות פניו של דיסני (בעיקר המבט עם הגבות המורמות).
הפואמה הסימפונית מאת פול דיקא נכתבה בהשראתה של הפואמה "שולית הקוסם" שכתב הסופר והמשורר הגרמני יוהאן וולפגנג פון גתה.
בעקבות ההופעה של מיקי בסרט, הוא כיכב בתלבושת של שוליית הקוסם באזור שנות התשעים בסרטון של קלטות הווידאו של דיסני, כשדמותו מופיעה כך בתחילה.
ואף הוא כיכב בלוגו הראשון של "דיסני טון" שמשודרת בארצות הברית.
קטע זה מתאר את היווצרות החיים על כדור הארץ מהיצורים הראשונים, החל בדגים קדומים שהחלו לעלות ליבשה ועד לדינוזאורים ופטרוזאורים מעופפים ואף העוף הקדום ארכאופטריקס.
הסרט מציג דינוזאורים רועים כשלפתע מגיע טירנוזאורוס רעב ומרושע ומבריח את שאר היצורים, למעט סטגוזאורוס איטי שמנסה להתקיף אותו עם זנבו אך נטרף.
לאחר מכן האזור מתייבש לחלוטין ועדרי דינוזאורים נעים בחיפוש מים עד להכחדתם.
הקטע מתחיל בהפסקה של הנגינה ואז מתחילה מנגינת ג'אם סשן של ג'אז המבוצע וצלילי קלרינט משתנים.
הסימפוניה הפסטורלית (לודוויג ואן בטהובן)
המשתתפים בקטע זה לקוחים מן המיתולוגיה היוונית - פגסוס, הסוס המכונף, הקנטאורים, יצורים שחציים אדם וחציים סוס, קופידונים ועוד.
המוזיקה מלווה סצנה שחלקה הראשון שלוו ומאושר - הסוסה המכונפת יוצאת לראשונה עם הסייח הרך שנולד לה לטיסת בכורה, בנות הקנטאורים מתייפות בעזרת הקופידונים לקראת בוא הקנטאורים הגברים, וכאשר אחת מהן נשארת בודדה, חשים הקופידונים למצוא את הקנטאור, שגם הוא לא מצא את המיועדת לו, ומפגישים ביניהם.
בכל שורים יופי ושלווה, עד שזאוס, אבי האלים, מחליט לעורר סערה.
הפייסטוס מחשל למענו ברקים בזה אחר זה, והסערה פורצת בכל עוזה.
הסוסון הרך כמעט נסחף ברוח העזה, אך אמו מצליחה לאחוז בו ולהביאו למקום מבטחים, וגם דיוניסוס השיכור עב הכרס עם חמורו הזעיר מסתתרים בסופו של דבר.
אז חולפת הסערה, הכל נרגעים ושבים לחגוג, והנה חולפת מרכבת השמש עם הליוס אל השקיעה, ליל כוכבים נפרש על הארץ ועוד יום תם.
התנין וההיפופוטמית (מחול השעות של אמילקארה פונקיילי)
הבלט לקוח מתוך האופרה "לה ג'וקונדה" מאת המלחין האטלקי אמילקארה פונקיילי (Amilcare Ponchielli; 1834–1886).
בסצנה מתוך המערכה השלישית של האופרה מתקיים נשף בביתו של האציל אלוויזה, ראש מועצת העשרה בוונציה, והוא משעשע את אורחיו בהצגת הבלט.
לילה על הר קירח (מודסט מוסורגסקי) / אווה מריה (פרנץ שוברט)
כשמגיע הלילה יוצא צ'רנאבוג, שד אפל ודמוי שטן, לחגוג על הר גבוה החולש על כפר קטן ואוסף אליו את נשמות אנשי הכפר, ההרפיות, הסטירים, השדים, רוחות הרפאים והשלדים להילולה של כשפים.
עם עלות השחר צ'רנאבוג חוזר לצורתו הקודמת, צורת פסגת ההר, ומשאיר אחריו כפר ריק ודומם כאשר מתוכו יוצאים זמן קצר לאחר מכן זוגות של מאות אנשים עם נרות בידם ושרים את תפילת אווה מריה המסמלת את האור המנצח בסופו של דבר את האפלה.
הסרט העלה את קרנם של נגני המוזיקה מחדש כאשר העביר לקולנוע, שהיה פופולרי מאוד באותם ימים, את חוויית הנגינה שנזנחה בתקופה זאת לטובת סרטי בידור קצרים בקולנוע.
הסרט העמיד את הצופה בפני ז'אנר חדש של קולנוע - לא עוד מעקב אחרי קווי העלילה, שחקנים ראשיים, דיבור בין הדמויות כי אם סרט אשר מורכב כולו מלחנים.
הסרט סוחף את הצופה לתוך חוויה מחשבתית שבה פטריות מדמות סינים מרקדים, בעלי חיים רוקדים, דגים נבהלים, מטאטאים מהלכים ועוד, אשר לכולם נגיעה ברגש זה או אחר באדם (כגון אומץ, פחד ואושר).
מבחינה טכנית, היה זה הסרט הראשון בהיסטוריה אשר הפסקול שלו היה סטריאופוני ולא מונופוני.
היה זה גם הסרט הראשון בו השתמשו בטכניקת הקלטה רב-ערוצית - על פי דרישתו של וולט דיסני בעצמו.
הטכניקה הזו פותחה במיוחד לסרט זה על ידי טכנאי הבית של אולפני וולט דיסני - ויליאם א.
היא נקראת עד היום בשם פאנטסאונד, והיא נחשבת למולידתה של שיטת הסראונד.
כמו כן, בעבודה על סרט זה השתמשו לראשונה בהיסטוריה בערוץ קליק לסנכרון הקלטות רב ערוציות עם הסרט, ולהעלאות.
סרט ההנפשה-מוזיקלי האיטלקי "אלגרו נון טרופו" (1976), עם הנפשה של ברונו בוזטו, הוא פרודיה על הנאיביות של "פנטסיה", ובו זמנית הוא גם מחווה לסרט.
פנטרה היא להקת הבי מטאל משפיעה שנוסדה ב-1981 בטקסס, ארצות הברית, והייתה לאחת מלהקות המטאל המצליחות ביותר בשנות התשעים.
פנטרה הוקמה על ידי האחים אבוט, דארל (גיטרה) וויני פול (תופים).
בניגוד לדעה הרווחת, שמה של הלהקה אינו קשור כלל לחיה בעלת השם הדומה (פנתר), אלא לעיירה פנטגו, הנמצאת בסמוך לארלינגטון, טקסס.
בשנה שלאחר הקמת הלהקה, הצטרף להרכב הבסיסט רקס בראון והגיטריסט טרנס לי עבר לעמדת הסולן לאחר שהסולן שקדם לו עזב את הלהקה.
הלהקה ניגנה באותה עת מוזיקת גלאם וחבריה הופיעו על הבמה בתלבושות ותסרוקות אופייניות לסגנון.
כל הארבעה יצאו בצורה עצמאית בחברת התקליטים הפרטית Metal Magic, בהפקת ג'רי אבוט, אביהם של "דיימבאג" וויני פול.
האלבום Power Metal, שיצא ב־1988 היה הראשון עם הסולן פיליפ "פיל" אנסלמו על המיקרופון.
אנסלמו הגיע לאחר שורה של סולנים שמילאו את מקומו של טרנס לי שעזב בשנת 1986.
ביולי 1990 יצא לאוויר העולם Cowboys From Hell, האלבום ששינה לעד את הלהקה ונחשב עד היום לאחד מאלבומי המטאל המשפיעים אי פעם.
באלבום התגלה פן חדש של פנטרה - לא עוד חבורת בחורים במכנס צמוד ושיער מנופח.
הלהקה זנחה את הגלאם ועברה לנגן מוזיקה המזכירה מאוד ת'ראש מטאל אך עם אלמנטים מעט שונים בקצב ובמבנה השיר.
כיום, סגנון זה ידוע בתור "גרוב מטאל".
ב-1992 יצא האלבום Vulgar Display Of Power אלבום הממשיך את והסגנון המצליח של הלהקה הגרוב מטאל הרועש, אבל גם משלב בלדות מטאל כגון Hollow ו-This Love.
האלבום זכה להצלחה עצומה והכיל את הלהיט Walk שהפך לשיר המנוני בקרב קהל המטאליסטים.
למרות שהסולן פיליפ צרך הרואין, כבר ב-1994 הוציאה פנטרה את אלבומה הבא: Far Beyond Driven, אלבום פחות ת'ראשי שכלל פחות קטעי סולו של גיטרה חשמלית שהיו אופייניים לאלבומים הקודמים, אבל יש שיאמרו יותר כבד.
האלבום הבא, The Great Southern Trendkill, יצא ב-1996 ונפתח בצרחה של 10 שניות מגרונו של פיל, והאלבום כולו ממשיך באותו קו עצבני.
ב-1997 יצא אלבום הופעה בשם Official Live: 101 Proof.
אלבומה האחרון של הלהקה הוא Reinventing The Steel.
האלבום הזה פחות זועם מקודמו ונחשב על ידי מעריצים רבים לאלבום הגרוע ביותר של הלהקה (מלבד אלבומי הגלאם של שנות השמונים).
במהלך השנים התגלעו סכסוכים בין חברי הלהקה, בעיקר סביב שימושו של אנסלמו בהרואין.
באותן שנים עבד אנסלמו על מספר פרויקטים צדדים מחוץ לפנטרה (כגון Superjoint Ritual).
לקראת תחילת העשור הבא (לאחר יציאת האלבום Reinventing the Steel בשנת 2000) החריפו הסכסוכים בין האחים אבוט לבין אנסלמו.
בשנת 2003 יצאה לתקשורת הודעה על פרוק הלהקה.
ב-2022 הלהקה הודיעה על חזרתה וב-02.12.2022 הלהקה הופיעה במקסיקו אחרי שלא הופיעה כבר 19 שנה.
האחים אבוט הקימו בשנת 2003 את להקת דאמאג'פלאן.
במקביל להרכב החדש של פיליפ אנסלמו: Down, הוא המשיך להופיע ולהקליט עם Superjoint Ritual.
רקס בראון בחר להצטרף להרכב של פיל - "Down".
בחודש דצמבר של שנת 2004, במהלך הופעה של להקת דמאג'פלאן במועדון וילה רוזה, נרצח גיטריסט הלהקה "דיימבאג" דריל מיריות של אחד הצופים שחדר אל המקום כשבאמתחתו רובה.
הרוצח, יוצא צבא שעל פי חקירת המשטרה היה מעריץ נלהב של להקת פנטרה, ירה חמש יריות ב"דיימבאג", ויני אחיו נפגע גם הוא מהיריות אך נשאר בחיים.
לאחר מכן הגיע למקום שוטר שירה למוות ברוצח.
דארל אבוט נקבר בעיר הולדתו, ארלינגטון, טקסס בארון קבורה מעוטר בציורים של להקת קיס.
לאנסלמו נאמר שהוא לא רצוי בהלוויה.
מספר שנים לאחר האירוע שזיעזע את עולם המטאל והמוזיקה בכלל, המשיך ויני את דרכו המוזיקלית והקים את להקת "Hellyeah" שהוקמה בין השנים 2006/07. הלהקה המשיכה את סגנון הטראש מטאל המזכיר את סגנונה של פנטרה ואף סאונד חדש יותר המזכיר את סגנון להקת הטראש "Machine Head".
בחודש יוני 2018 נפטר ויני פול ממחלת לב.
הוא נקבר לצד אחיו בארלינגטון, טקסס על המצבה שלו נכתב ציטוט משיר של להקתו האחרונה "Hellyeah".
פנטלריה (Pantelleria או Pantalaria), המוכרת גם בשם העתיק קוסּירה (Cossyra) או קוסּורה (Cossura), הוא אי במצר סיציליה שבים התיכון.
מבחינה מנהלית, האי הוא קומונה המשתייכת לנפת טראפאני ברפובליקה האיטלקית.
הנקודה הגבוהה ביותר היא בגובה 836 מ' מעל פני הים, בראשו של הר געש כבוי.
מעיינות חמים והתפרצויות של קיטור מעידים על פעילות געשית.
האי פורה אבל לוקה בחוסר מים.
העיר העיקרית (3,000 תושבים) ממוקמת בצפון-מערב האי; לעיר גם נמל קטן המתאים לסירות וליאכטות בלבד.
לאורך ההיסטוריה שימש האי כאתר גירוש, מאסר וגלות.
במהלך התקופה הרומית, האי שימש כמקום גירוש לבני משפחות אצולה ואישים בולטים.
בתקופה הביזנטית, האי שימש כאתר גלות, ככל הנראה גם לנוצרים שנרדפו בצפון אפריקה.
במאה ה-18, תחת שלטון בית בורבון, הפך האי למושבת עונשין רשמית.
תפקיד זה נמשך גם לאחר איחוד איטליה ב-1861, והאי שימש כאתר מאסר וגלות עד לנפילת המשטר הפשיסטי ב-1943.
אחד הסמלים הבולטים של תקופה זו הוא Castello di Pantelleria טירה שנבנתה בימי הביניים ושימשה ככלא עד 1975. במהלך השנים, הטירה שימשה למאסר של פושעים, מורדים ואסירים פוליטיים.
בין השנים 1943 ל-1975, הטירה שימשה ככלא מקומי שבו נכלאו בעיקר אסירים עניים או חסרי רכוש, לתקופות מאסר קצרות.
במהלך מלחמת העולם השנייה, האי הפך לאזור צבאי מבוצר תחת שלטון מוסוליני, ונכבש על ידי בעלות הברית ביוני 1943. לאחר המלחמה, הטירה שימשה ככלא עד סגירתו ב-1975. החל משנת 1991 הבניין עבר שיקום ומאז 2010 הוא משמש מוזיאון ארכאולוגי אזורי.
לאי ניתן להגיע במעבורת ובסנפיריות (hydrofoil) היוצאות מטרפאני.
תוניסיה – 70 ק"מ מערבה
סיציליה – 100 ק"מ צפונית-מזרחית
איי פלאג'יה, כולל למפדוזה – דרומית-מזרחית
העדויות הראשונות לנוכחות אנושית באי הן מהתקופה הנאוליתית.
ממצאים ארכאולוגיים (שדומים להם נמצאו גם בסיציליה, תוניסיה, איטליה ודרום צרפת) וכן עדויות על בתי מלאכה וכלי אבן שנמצאו על האי בין אזורי ארנלה לסלטו לה וקיה, מעידים על ישוב גדול יחסית שתושביו ייבאו חומרי גלם מאזורים שונים בצפון אפריקה וסיציליה.
מבנים ראשונים באי מתוארכים לתקופת הברונזה.
היישוב שהתגלה באי היה מוקף על ידי חומת עיר מסיבית.
מחוץ לחומות התגלה בית קברות גדול בשטחו, ובו מאה תלוליות קבורה מאבן בצורת לבה עגולה, בה נקברו המתים עם חפציהם האישיים.
אבן מחוספס אטם את הקבר וחסם את מנהרת הגישה אל הפתח הצר.
לאחר פרק זמן ממושך שבו האי כנראה לא היה מיושב, הוקמה באי מושבה פיניקית, בערך ב-700 לפנה"ס.
הפיניקים קראו לאי בשם בשם "אירנם", כאשר הרכיב "אי", המצוי בשמות מקומות פיניקיים רבים, מציין כבעברית אי.
מדרום לעיר פנטלריה יש שרידי חומות בצורת ריבועים ומספר בריכות אגירה.
כמו כן התגלו קברים ושרידים מהתקופה הקרתחדשתית.
הרומאים כבשו את האי בשנת 255 לפנה"ס ואיבדו אותו לאחר כשנה.
הכיבוש הסופי של האי מקרתחדשת התרחש בשנת 217 לפנה"ס, ומשנה זאת טבעו באי מטבעות ברונזה עם השם הפיניקי של האי, "אירנם".
במאה הראשונה לפנה"ס הוטבע על מטבעות האי השם הלטיני Cossura מתחת לסמל האלה תנת.
על כל מטבעות האי הופיע ראש אישה בעלת סממנים מצריים (סממנים כאלה משותפים גם לחלק מהמטבעות העתיקים של מלטה).
המקום שימש להגליית רומאים רמי מעלה.
בשנת 700 לספירה, הושמדה האוכלוסייה הנוצרית במקום על ידי המוסלמים; הם גורשו ממנו בשנת 1123 על ידי רוג'רו השני מלך סיציליה.
ב-1311 נכבש האי על ידי לואיס דה רקסנס (Lluís de Requesens), ומאז משפחתו היו נסיכי פנטלריה, עד לשנת 1553 שבה נכבש האי על ידי הטורקים.
בזמן מלחמת העולם השנייה נחשב כיבוש האי הכרחי להצלחת הפלישה לסיציליה, בשנת 1943, משום יכולתו לשמש בסיס תעופה קרוב לסיציליה.
האי הופצץ מהאוויר והופגז מהים קשות על ידי האמריקאים, לפני הפלישה המתוכננת אליו.
חיל האוויר האמריקאי תכנן להכניע את האי (כמו גם את האי למפדוזה) על ידי הפצצות בלבד כהוכחה ליכולתו של כוח אווירי אך הם נכשלו וחיל המצב הקטן נכנע לפולשים עם הגיעם לאי.
הייתה זו הפעם הראשונה בה כבשו בעלות הברית שטח הנחשב לשטח "איטליה" (להבדיל ממושבותיה), והדבר היווה מפלה מורלית קשה שתרמה להדחתו של מוסוליני מספר שבועות לאחר מכן.
כלכלת האי מורכבת בעיקר מחקלאות ותיירות.
היינות המתוקים שלה מוסקטו די פנטלריה ופסיטו די פנטלריה, שניהם מיוצרים מענב ה-זיביבו Zibibbo.
שיטת הגידול vite ad alberello וִיטֶה אד אלברלו - מאיטלקית, גפנים בצורת שיחים נמוכים - היא טכניקת גידול גפנים מסורתית, שבה הגפנים מעוצבות כ"שיחים נמוכים" (במקום גפנים מטפסות), מה שמאפשר להן לעמוד ברוחות חזקות ובתנאי האקלים הקשה של האי.
הטכניקה מועברת מדור לדור ומהווה חלק בלתי נפרד מהזהות התרבותית והחקלאית של הקהילה המקומית.
בשנת 2014, אונסק"ו הכיר בטכניקת הגידול המסורתית הזו כ"חלק מרשימת המורשת התרבותית הבלתי מוחשית של האנושות".
ענף חקלאי עיקרי נוסף באי הוא ייצור צלפים מזן הצלפים המקומי Capparis Pantelleria הנחשב איכותי במיוחד בשל העובדה שהוא גדל על אדמה וולקנית.
קטיף הצלפים למטרות מסחריות מתבצע כיום אך ורק באופן ידני, בשל הרגישות והעדינות של ניצני הפרחים שמהווים את המוצר המבוקש.
הניצנים קטנים, עדינים ונקטפים כשהם סגורים לחלוטין, לרוב בשעות הבוקר המוקדמות, לפני שהפרח נפתח.
שרידי כפר נאוליתי מצויים בחוף המערבי של האי, מערבית לנמל.
בדרום מזרח האי יש מספר רב של קברים עתיקים הדומים לאלה המצויים בסרדיניה.
כמו כן יש כמה מגדלים עגולים ואליפטיים עם חדרים בתוכם הבנויים מלבני לבה.
פֶּנְטֵקוֹסְט (מיוונית: Πεντηκοστή) הוא חג בדת הנוצרית המציין את ירידת רוח הקודש על שליחיו של ישו חמישים ימים לאחר חג הפסחא, ומתקשר לחג השבועות ביהדות.
הפנטקוסט מסיים את עונת הפסחא.
הפנטקוסט נקרא כך כי האירוע שלציונו נקבע חל בחג שבועות, ששמו היווני הוא "פנטקוסט".
לפי הברית החדשה, רוח הקודש נחה על שליחי ישו במהלך החג בירושלים, ויום זה נחשב ליום ייסודה של הכנסייה העולמית.
בגרמנית הוא מכונה "Pfingsten" ("חמישים"), ובאנגלית "Whitsunday" או "Whitsun" ("יום ראשון הלבן"), על שם הגלימות הלבנות שנהגו המוטבלים ללבוש בערב החג (להלן).
בדומה לכל חגי עונת הפסחא, גם פנטקוסט הוא חג נע, ומועדו נקבע בכל שנה בהתאם למועדו של הפסחא.
במאה ה-21 חל החג בין 10 במאי ל-13 ביוני במערב, ובין 24 במאי ל-27 ביוני במזרח.
בחלק מהמדינות נחשב גם יום שני של פנטקוסט לחג רשמי, אם כי מאז ועידת הוותיקן השנייה, הדבר אינו מחויב.
ירידת רוח הקודש מתוארת בפרק ב' בספר מעשי השליחים בברית החדשה.
האירוע התרחש בהתאספות אחד-עשר השליחים לכבוד חג השבועות:
בעקבות הישמע "קול [זה] מן השמים", התאסף באתר קהל נבוך:
לאחר מכן הופיע פטרוס ונשא דרשה בפני הקהל, על היותו של ישוע המשיח שעליו דיברו נביאי ישראל:
משסיים פטרוס את דבריו, החליטו רבים להיטבל לנצרות - בשל כך נהגו לטבול בערב פנטקוסט את המתנצרים החדשים בשנה האחרונה:
הצבעים האופייניים לחג הם אדום ולבן, המסמלים את לשונות האש שירדו על השליחים ואת רוח הקודש שהתגלתה כאור או כיונה.
הכמרים לבושים בגלימות ואדרת אדומה.
בארצות שונות, בעיקר ארצות קתוליות מובהקות, נהוג להביא ורדים ולפזרם כזכר לאש שירדה על השליחים.
גם מזבח התפילה מקושט בורדים, בלונים ונרות אדומים-לבנים עם סמלי יונה ואש.
ילדים נוהגים לגזור כתרים בצורת להבות וישנן צעדות בהן תוקעים בחצוצרות המסמלות את ירידת רוח הקודש.
הקתולים נוהגים לשיר בתפילות הבוקר (Terce) והערב (Vespers) את ההמנון "בוא, רוח בורא" (Veni Creator Spiritus).
בכנסיות מכבים את נר הפסחא לציון סוף עונת הפסחא.
בתקופת החג נוהגים לערוך למצטרפים חדשים לדת את טקס הקונפירמציה וכן גם לילדים שהגיעו לגיל 7 בכנסייה הקתולית.
בכנסיות אנגליקניות נהוג לערוך גם את טקס הטבילה בחג זה.
מאכל המאפיין את החג הוא עוגת קצפת ותותים, המסמל את שיא האביב ואת צבעי החג.
פנטלי ובימי הביניים גם בשם מנדלי, הוא הר שגובהו 1,109 מטרים, המצוי צפונית מזרחית לאתונה ודרומית מערבית למרתון שביוון.
מרבית שטחי ההר (60%-70%) מיוערים, וההר הגבוה נראה למרחוק (ניתן לראותו מאתונה).
כבר בעת העתיקה היה ההר ידוע באיכות השיש הלבן שנכרה בו.
שיש זה שימש לבניית האקרופוליס ובניינים רבים נוספים ביוון העתיקה.
ייחודו של השיש בגוון הצהוב שלו, ההופך את צבע השיש לצבע זהב בשעת השקיעה.
כיום, המחצבה העתיקה עדיין פעילה, אולם על פי חוקי השימור של יוון מותר להשתמש בשיש הנחצב בה רק לצורך פרויקט שיקום האקרופוליס.
ביולי 1995 אירעה על ההר שריפת ענק, שנחשבת לחמורה בשריפות שאירעו ביוון במאה ה-20. שרפה זו כילתה את היערות בצידו המזרחי של ההר, ובעקבותיה, החלו להיבנות שכונות מגורים של פרוורי אתונה על ההר.
כיום רק צידו הצפוני של ההר מיוער.
בשנים 1998–2001 אירעו בהר מספר שריפות נוספות כתוצאה מהצתות.
פנטיום הוא שם מסחרי למעבדי הדור החמישי ממשפחת ה־x86 מתוצרת חברת אינטל.
מעבד זה יצא לשוק לראשונה ב־22 במרץ 1993.
חברת אינטל החלה לייצר מיקרו-מעבדים כבר בשנת 1971 ואת יחידת העיבוד המרכזית הראשונה למחשב האישי ייצרה בשנת 1981 עבור חברת יבמ.
יחידת עיבוד מרכזית זו קיבלה את הקוד המספרי 8088 והיא הייתה פיתוח של המעבד 8086.
ב־1982 פיתחה אינטל מעבד משוכלל יותר, שקיבל את הקוד 80186, ואת המעבד בארכיטקטורת 16 סיביות בשם המסחרי 80286 ששימש במחשבי AT של יבמ.
אינטל, שרצתה להתמקד בפיתוח מעבדים מתקדמים, וכן בגלל דרישת יבמ לשני ספקים לפחות לפריטים נרכשים, יצרה שיתף פעולה עם חברת AMD ואפשרה לה לייצר מעבדים מסוג 8086 ו־80286, אולם ביטלה את ההסכם לאחר זמן קצר.
אינטל, שכבר הייתה בשלבי הפיתוח האחרונים של המעבד 80486 (המוכר כ־486), והחלה בפיתוחו של המעבד 80586, פנתה לבית המשפט בתביעה לאסור על מתחרותיה (AMD ואחרות) לשווק מעבדים בשמות דומים לשמות המסחריים שלה.
בתי המשפט בערכאות שונות דחו את התביעה, בהחלטה שמספר לא יכול להיות סימן מסחר.
אנשי השיווק של אינטל, שקיבלו ייעוץ מחברת שמתמחה בשמות מסחריים, לקחו את המילה ביוונית עתיקה ל-חמש – פנטה, בתוספת הסיומת הלטינית "יום" ויצרו סימן מסחרי ייחודי – פנטיום, והשתמשו בשם זה במקום להשתמש בשם ה"טבעי" אחרי 80386 ו־80486, כלומר 80586.
כאשר צוותי הפיתוח פיתחו את המעבד 80686 נוצרה בעיה כפולה, מצד אחד אינטל השקיעה כספים רבים בהחדרת המותג ובבידולו מהמתחרים, ומצד שני אם רצו לשמור על רצף היו צריכים לקרוא למעבד החדש סקסיום או הקסיום/אֶקְסיום, שני השמות נפסלו מסיבות שיווקיות ולכן החליטו לקרוא למעבד פנטיום פרו.
פנטיום OverDrive (גרסה שהתאימה ללוחות אם של 486)
פנטיום MMX (הראשון שתמך בטכנולוגיית ה-MMX)
פנטיום 2 זיאון (Xeon) המעבד הראשון מהדור השישי של מעבדי x86, מיועד למחשבים מרובי מעבדים.
פנטיום 3 זיאון (מיועד בעיקר לשרתים)
פנטיום M, זוהי גרסת דור שישי למחשבים ניידים המבוססת על פנטיום 3, כאשר פותח במרכז הפיתוח בחיפה שם הקוד שלו היה "בניאס" ולגרסה השנייה קראו "דותן".
מעבד זה מוכר גם כ"סנטורינו", אם כי סנטורינו הוא מכלול שלם ולא המעבד בלבד.
אינטל core המוכר גם כמעבד "יונה" (מבוסס על פנטיום M)
בסדרה זו נכללים: Core Duo (שתי ליבות) ו־Core Solo (ליבה אחת)
פנטיום D - גרסת שתי ליבות לוגיות של פנטיום 4. זהו המעבד האחרון מסדרה זו.
פנטיום XE - גרסה ששילבה שני מעבדי פנטיום D.
(מעבד כפול הליבה הראשון של אינטל)
הדור השמיני (שכבר אינו בארכיטקטורת הפנטיום)
דור זה מבוסס על ארכיטקטורת Core.
כולל מעבדים כפולי ליבה ומרובעי ליבה.
(הסדרה תמכה ב־64 ביט בדומה למעבדי הפנטיום האחרונים)
גרסאות מוחלשות של מעבדי פנטיום יצאו לשוק בשם המסחרי סלרון והמשיכו בכך את מסורת המעבדים המוחלשים כדוגמת 386sx ו־486sx.
מעבדים מתקדמים יותר, שפותחו בשיתוף פעולה עם HP נקראים איטניום.
מעבדים אלו פועלים רק כמעבדי 64 ביט ומיועדים בעיקר לשרתים.
חברת AMD עדיין שומרת על סדר המספרים, כאשר פותח המעבד 80786 הוחלט לקרוא לו אתלון (Athlon) ולמעבד 80886 קראו Opteron.
פנטיום עובד בארכיטקטורת 32 סיביות, במנגנון הפעולות IA-32.
המיקרו־ארכיטקטורה של הפנטיום היא (NetBurst), המאפשרת עבודה במהירות השעון עד 4 GHz.
עובד בטכנולוגיית ריבוי נימים (עיבוד מקבילי במעבד אחד).
סדרת מעבדים כפולי ליבה מהדור השביעי של מעבדי אינטל, יצאה לשוק ברבע השני של שנת 2005. יצאו דגמים שונים בטווח התדרים 2667 עד 3733 MHz.
מעבדים שנחשבו כפולי ליבה מטכנולוגיית ה־HT של אינטל שחזרה לשימוש במעבדי ה־Core I7.
Presler XE (ליתוגרפיה 65 ננומטר, המעבד הראשון מסדרת האקסטרים של אינטל שכלל שתי ליבות פיזיות וארבע ליבות לוגיות, המעבד היה כפול ליבה אמיתי ועבד בתדר של 3.2 GHz, 3.46 GHz ו־3.73 GHz אך מעבדים אלו לא כללו את הטכנולוגיה של מעבדי ה־Pentium D ולכן לא הכילו את טכנולוגיית ה־HT)
סדרה זו מבוססת על גבי ארכיטקטורת ה־Core הקיימת במעבדים כפולי הליבה של אינטל, הסדרה נועדה לשוק הנמוך.
השוני הוא מהירות שעון נמוכה יותר וזיכרון מטמון נמוך לעומת מעבדי ה־Core 2. מעבדים אלו לא בנויים על הארכיטקטורה של פנטיום 4 ו־D ולכן אינם מכילים ליבות לוגיות אך מכילים 2 ליבות פיזיות הודות לארכיטקטורת ה־Core.
למעבדי E2000 יש 1MB של זיכרון מטמון וליתוגרפיה של 65 ננומטר, למעבדי ה־E5000 וה־E6000 יש 2MB של זיכרון מטמון והם יוצרו בליתוגרפיה של 45 ננומטר.
למעבדים השונים היו תושבות (Socket) מסוגים שונים:
Socket 4 שימש את מעבדי הפנטיום במהירות 60–66 MHz
Socket 5 שימש את הדור השני - מעבדי הפנטיום במהירות 75–133 MHz
Socket 7 שימש את מעבדי הפנטיום במהירויות 75–233 MHz, תמך גם במעבדים שתוכננו עבור Socket 5 ושימש גם מעבדי פנטיום MMX
Socket 8 שימש את מעבדי פנטיום פרו
Slot 1 תושבת אליה נכנס כרטיסון שעליו הורכב המעבד, שימשה את הפנטיום 2, פנטיום 3 וגרסאות סלרון במהירות שעד 466 MHz
Socket 370 שימש את מעבדי פנטיום 3 במהירויות 500–1400 וגרסאות סלרון במהירויות 300–1400, (370 היה מספר הפינים של המעבד)
Socket 423 שימש את מעבדי פנטיום 4 וסלרון (במהירויות 1300–2000 MHz) מהירות FSB של 100 MHz
Socket 478 תומך במעבדי פנטיום 4 במהירויות 1400 עד 3400 MHz, שהם 1.4-3.4 GHz, במעבדי סלרון במהירויות 1.7-3.2G Hz ובמעבדי סלרון D.
Socket T (LGA775) תומך במעבדי פנטיום D, מעבדי Core 2 וכן בגרסאות סלרון ופנטיום 4
Socket 1366 הוא התושבת שעליה מורכבים מעבדי ה־Bloomfield כחלק מפלטפורמת ה־Core I7 (סדרה 900) שיצאה לשוק בנובמבר 2008
Socket 1156 הוא התושבת שעליה מורכבים מעבדי ה־Lynfield וה-Clarcksfield כחלק מפלטפורמת ה־Core I5 שיצאה לשוק בספטמבר 2009. כמו כן משמשת גם למעבדי ה־Lynfield בפלטפורמת Core I7 בסדרה 800.
Socket 1155 הוא התושבת שעליה מורכבים מעבדי ה־Sandy Bridge ו־Ivy Bridge ל־I7, I5, I3 ופנטיום.
Socket 1150 הוא התושבת שעליה מורכבים מעבדי ה־Haswell ו־Broarwell ל־I7, I5, I3 ופנטיום.
2011 הוא התושבת שעליה מורכבים מעבדים מהדור השני של I7 בעלי שש ליבות.
Socket 1151 הוא התושבת שעליה מורכבים מעבדי ה־Skylake ו־Canonlake העתידיים ל־I7, I5, I3 ופנטיום.
פנטסיה על נושא רומנטי הוא סרט קולנוע ישראלי מ-1977 שכתב חנוך לוין וביים ויטק טרץ'.
סרט זה היה ניסיונו השני והאחרון של לוין בתחום הקולנוע (לאחר "פלוך" בבימוי דן וולמן מ-1972).
התסריט המלא לסרט יצא לאור במסגרת האוסף "אחרון" שיצא לאחר מותו של לוין.
הסרט עוסק בחייו העגומים והקומיים של יעקב קולף (אלכס מונטה), אדם פשוט ואפרורי, בחברו קריצר (נסים עזיקרי) רודף הנשים ובגלוסקא (רות סגל) המאוהבת בקולף אך אינה זוכה לאהבתו.
לאחר מות אמו מחליט קולף שאין טעם לחייו ומנסה להתאבד, אך ברגע האחרון מגיעה כריסטינה, מלכת שוודיה, שבאה לישראל כדי למצוא חתן, ומצליחה להציל אותו ממוות.
היא מנסה לשכנע אותו שיש טעם בחיים, אך לבסוף נוטשת אותו לטובת נסיך ספרדי (דודו טופז).
למרות הערכת המבקרים, לא זכה הסרט להצלחה כלכלית.
נדב הולנדר, בביקורת שנכתבה עם צאת הסרט ב-DVD, טוען כי הסרט "אינו פסגת יצירתו של לוין, וניכר בו המאמץ להשתלב במדיום הקולנועי הלא מוכר.
אבל הלויניות נמצאת בו בכל רגע ובכל משפט, והיא משעשעת, מדכאת ומקסימה כהרגלו."
הסרט זכה בחמישה פרסים בתחרות הישראלית לסרטים לשנת 1977 בקטגוריות:
המוזיקה הטובה ביותר (רפי קדישזון) – מקום ראשון
הצילום הטוב ביותר (חנניה בר) – מקום ראשון
השחקנית הטובה ביותר (רות סגל) – מקום ראשון
התסריט הטוב ביותר (חנוך לוין) – מקום ראשון
הסרט הטוב ביותר – מקום שלישי
בתחילה תכננו לוין, ויטק טרץ' ודני טרץ' להתבסס על התסריט "קולף" או בשמו האחר "פנטזיה על נושא שוודי", שנכתב בספטמבר 1975 והיה הגרסה השלישית לתסריט.
הדבר לא היה מעשי לנוכח התקציב שעמד לרשותם ועל כן שכתב לוין את התסריט עד לגרסתו התשיעית, ושינה אותו מהותית.
בנוסף לכך קיצורים שהוכנסו לסרט מכורח המציאות יצרו גרסה חדשה בפועל שהיא למעשה העשירית ועל פיה התסריט שוכתב לאחר מעשה.
את כוריאוגרפית הסרט יצר שלמה רוזמרין.
אף שהסרט לא זכה להצלחה מסחרית, אחד מהשירים המופיעים בו, "אני חיה לי מיום ליום", המלווה את הסצנות של גלוסקא, הולחן מחדש על ידי רמי קלינשטיין עבור האלבום "ימי התום" של ריטה, והפך להיות אחד מלהיטיה הגדולים.
פנטליי קיסלוב נרשם לאקדמיה הצבאית בסופיה בשנת 1880 וסיים בהצטיינות בשנת 1883.
הוא פיקד על פלוגת הגנה אזורית בגזרת וידין בעת המצור הסרבי, במהלך מלחמת בולגריה–סרביה (1885).
קיסלוב פיקד על חטיבה בגזרת קירקלרלי שבמזרח תראקיה והשתתף בקרב קירקלרלי בו הביסו הבולגרים את העות'מאנים.
בהמשך פיקד על חטיבה בחזית הסרבית במלחמת הבלקן השנייה, ובמהלכה אף נפצע מרסיסי פגז סרבי.
במלחמת העולם הראשונה קיבל פיקוד על אוגדת חיל רגלים, שכונתה "הרביעית של פרסלב".
האוגדה השתתפה בקרבות בחזית הרומנית, ובכלל זה בדוברוג'ה, ותחת פיקודו השתתפה בקרב טורטוקאיה, אשר במהלכו הובס הצבא הרומני.
על חלקו בקרב זה עוטר על ידי הגרמנים באות צלב הברזל דרגה שנייה.
לאחר המלחמה, בראשית שנת 1919, השתחרר הגנרל קיסלוב משירות פעיל ועבר להתגורר בעיר סופיה, שם הלך לעולמו בתאריך 14 באוקטובר 1927 והוא בן 64 שנים.
לאחר מותו שונה שם הכפר במחוז וארנה בו התגורר בצעירותו לקיסלובו.
פנטלנדיט הוא מינרל סולפידי המכיל ניקל וברזל בכמויות שוות, ולעיתים קובלט.
על שמו קבוצת הפנטלנדיט המכילה, פרט לפנטלנדיט, מינרלים נדירים בעלי מבנה ותכונות דומים.
נוסחת המבנה הכימי של הפנטלנדיט היא Fe,Ni)9S8).
הפנטלנדיט יוצר תמיסה מוצקה עם המינרל "קובלט-פנטלנדיט"
הפנטלנדיט מתגבש במערכת האיזומטרית, חבורת סימטריות נקודתית "הקסאוקטהדרלית" , וחבורת סימטריות מרחבית Fm3m.
הפרמטר של תא היחידה הוא: Åa=9.928.
המבנה המרחבי של הפנטלנדיט מורכב למדי, בתצורת קובייה ממורכזת פנים, כאשר יוני המתכת במרכז של ארבעונים (ארבעה יוני גופרית מקיפים את היון המתכתי במרכז) או תמניונים (שישה יוני גופרית מקיפים את היון המתכתי) במרכז.
על שם המינרל קרויה קבוצת הפנטלנדיט המכילה, פרט לפנטלנדיט, מינרלים נדירים בעלי מבנה דומה ותכונות דומות למדי.
הגבישים נדירים וצורתם משושה עד 10 ס"מ, המינרל מופיע בדרך כלל כמקבצים גרגריים או חסרי צורה משובצים בסולפידים אחרים.
לפנטלנדיט אין פצילות, אך יש לו היפרדות אוקטהדרלית ({111}).
הקשיות של המינרל נמוכה, 4-3.5 בסולם מוס, ומשקלו הסגולי הממוצע 4.8 גרם לסמ"ק.
צבעם צהוב בגוון ארד, חום אדמדם אם יש בו כסף.
הברק של הפנטלנדיט הוא מתכתי.
הפנטלנדיט נתגלה ב-1856 על ידי הגאוגרף, וחוקר הטבע האירי ג'וזף ברקלי פנטלנד במכרה הנחושת קרייגנור, אינוורארי (Inveraray), במחוז ארגייל וביוט בסקוטלנד שבבריטניה.
המינרל קרוי על שם המגלה.
לילהאמריט (באנגלית Lillehammerite) – שם נרדף לפנטלנדיט שניתן על ידי וייסבך (Weisbach) ב-1875 על שם העיר הנורווגית לילהאמר על בסיס דוגמית מינרל ממכרה סמוך לעיר.
הפנטלנדיט הוא העפרה העיקרית להפקת ניקל.
פנטלנדיט הוא מינרל הניקל-סולפיד הנפוץ ביותר בכדור הארץ הנוצר מתמיסות לוהטות שאינן מתערבבות זו בזו של סיליקטים וסולפידים בתנאי החום והלחץ הרגילים של מעטפת כדור הארץ וקרום כדור הארץ.
ניקל – בהיותו יסוד כלקופילי – יעדיף להתחבר עם סולפידים מאשר עם סיליקטים או תחמוצות במרבית ההרכבים הכימיים של מערכות הסלע בכדור הארץ (קיימים יוצאי-דופן אחדים בהרכבים יוצאי-דופן).
תכונה זו מגיעה לידי ביטוי רק כשסלע מסוים הותך והוא רווי בגופרית.
בתמיסות מגמטיות שיש בהן מעט גופרית, יכול הניקל להוות תחליף למתכות המעבר בתוך המינרלים הפרומגנזיים (כלומר: כוללים ברזל ומגנזיום).
התופעה מתרחשת בדרך כלל באוליבין, אם כי מוכרים סוגים של אמפיבול, ביוטיט, פירוקסן וספינל המכילים ניקל.
ניקל (Ni) בדרך כלל נוטה להוות תחליף ל- Fe+2 ו-Mg+2.
לעומת זאת, בתמיסות רוויות בגופרית מתנהג הניקל כיסוד כלקופילי ומתרכז בתמיסות הגופרית.
מאחר שמרבית הניקל קיים בסלעים אולטרה-מאפיים, יצירת סולפידים המכילים ניקל במהלך גיבוש מפריט מוגבלת לתמיסות של סלעים מאפיים ואולטרה-מאפיים רוויים בגופרית.
התמיסה הסולפידית, כשהיא בטמפרטורה של 1,000°C או יותר, היא בהרכב המכונה MSS (ראשי תיבות של monosulfide solid solution), תערובת הרכיבים של המינרלים פנטלנדיט, פיריט ופירוטיט, ובדרך-כלל אחוז קטן של כלקופיריט (שם המינרל מכיל הנחושת הוא מקור המונח "כלקופיל"), שכולם במצב אמורפי.
רק כאשר טמפרטורת התערובת יורדת מ-550°C (תלוי בהרכב), חלה בתערובת ה-MSS אקסולוציה למרכיביה השונים.
מרכיבים אלה נוצרים בדרך-כלל כסולפיד חסר צורה אפינטי גרנובלסטי בעל גרגרים שווי-גודל, כמסת אם של עפרה או כסולפידים נפרדים בתוך מסת אם של סלע סיליקטי.
גושים שלמים של סוליפידים מגמטיים כמעט שאינם נשמרים (למעט במרבץ נורילסק) ולרוב עוברים התמרה.
הגבישים של המינרלים הכבדים דוגמת הסולפידים המתכתיים צוללים לתחתית תא המאגמה ומצטברים שם למרבץ עשיר המנוצל לכריית המתכות.
התמרה, בייחוד אם היא לפחות בשלב האמצעי של פאצייס צפחות ירוקות, גורמת לסולפיד המוצק להפוך בחזרה ל-MSS.
במהלך עיוות הצורה מתנהג ה-MSS כחומר גמיש: צמיגותו דומה לרוב לזו של משחת שיניים והוא מסוגל לנוע למרחקים גדול בתוך סלע האם ולאורך המבנים המצויים בו.
כאשר ההתמרה מסתיימת, חוזרת תערובת ה-MSS למרכיביה הסולפידיים, תוך שהם יורשים תכונות של לווחיות או מעוות גזירה, ובדרך-כלל נוצרים צבירים שווי-גרגיר או כדוריים של גבישי פנטלנדיט פורפירובלסטיים המכונים "קשקשי דגים".
התמרה יכולה גם לשנות את הרכב הסולפיד וה-MSS, ובכך לגרום לשינוי ריכוז הניקל ואת היחס בין ברזל לניקל ובין ניקל לגופרית של הסולפיד.
במקרה זה יכול הפנטלנדיט להיות מוחלף במילריט (NiS), ולעיתים רחוקות בהייזלוודיט (Ni3S2).
במהלך ההתמרה עשוי להתרחש מטאסומטיזם אגרסיבי, ואז נפוצה תופעה של כניסה ארסן ל-MSS ויצירת ניקלין (NiAs), גרסדורפיט (NiAsS) וארסנידים ניקל-קובלט אחרים.
הפנטלנדיט מצוי בדרך כלל עם פירוטיט, בסלעים אולטרה-מאפייים וייתכן שנוצר בהם במהלך גיבוש מפריט של מאגמה.
כמו כן נמצא פנטלנדיט בקסנוליתים מהמעטפת ובמרבצים תת-ימיים של מעשנות שחורות שנוצרו בהתפרצויות תת-ימיות, ולעיתים נדירות גם במטאוריטים.
פנטלנדיט מצוי בשוליים הנמוכים של מחדרים שכבתיים.
הדוגמאות הבולטת לכך הן מתחם בושוולד (Bushveld igneous complex – מתחם געשי המהווה את שוליו של אגן גאולוגי מכוסה שדפנותיו בולטים מעל פני השטח והוא עשיר במחצבים) בדרום אפריקה, מחדר הטרוקטוליט של מפרץ וויזי (Voisey's Bay) בקנדה, מחדר הגברו של מתחם דולות באמריקה הצפונית ומקומות נוספים ברחבי העולם.
במקומות אלה מהווה הפנטלנדיט מקור חשוב של עפרת ניקל.
פנטלנדיט הוא גם המינרל העיקרי במרבצי הניקל הקומטיטיים של קמבלדה (Kambalda type komatiitic nickel ore deposits).
דוגמאות לכך מצויות בקראטון ילגרן (Yilgarn Craton) באוסטרליה המערבית ומרבצים דומים קיימים בנקומטי (Nkomati) שבנמיביה, ב"חגורת הניקל של תומפסון" (Thompson Nickel Belt) במניטובה בקנדה ובכמה מקומות בברזיל.
פנטלנדיט מצוי גם במרבץ הניקל הענק של נורילסק בסיביר, אבל המינרלים העיקריים באתר הם כלקופיריט ומינרלים המכילים יסודות מקבוצת הפלטינה.
המרבצים באגן סדברי (Sudbury Basin) באונטריו קשורים למכתש פגיעה של מטאוריט.
עפרה של פנטלנדיט-פיריט-פירוטיט באתר זה נוצרה כאשר מסה סלעית רבה הותכה עקב הפגיעה, ונוצרו יריעות נרחבות של סלע מותך ספוג בגופרית שיצרו את מרבצי העפרה דמויי היריעות.
פנטסיה 2000 הוא סרט הנפשה מוזיקלי אמריקאי משנת 1999, שהופק על ידי אולפני ההנפשה של וולט דיסני והופץ על ידי חברת וולט דיסני.
זהו סרט ההמשך לסרט "פנטסיה" משנת 1940, וכמו קודמו הוא מציג יצירות מוזיקה קלאסית בליווי קטעים מונפשים שונים לאחר הקדמה מטעם ידוענים.
זהו סרט ההמשך השלישי שהופק על ידי אולפני ההנפשה של וולט דיסני ונחשב כחלק מסדרת סרטי ההנפשה הקלאסיים של האולפנים, אחרי "שלושת הקבלרוס" ו"ברנרד וביאנקה במבצע אוסטרליה" (דיסני הפיקה סרטי המשך רבים דרך אולפני דיסניטון, אך הם אינם נחשבים כחלק מהקאנון של דיסני).
סימפוניה מס' 5 בדו מינור - לודוויג ון בטהובן
אורני רומא - אוטורינו רספיגי
רפסודיה בכחול - ג'ורג' גרשווין
קונצרטו מס' 2 לפסנתר בפה מז'ור - דימיטרי שוסטקוביץ, המציג את אגדת הילדים חייל הבדיל של הנס כריסטיאן אנדרסן.
בניגוד לסיפור המקורי, כאן יש סוף שמח.
קרנבל החיות, קטע הסיום - קאמי סן-סנס
שוליית הקוסם - פול דיקא
גאווה וזוהר טקס, מארשים 1,2,3,4 - אדוארד אלגר
ציפור האש - איגור סטרווינסקי
הסרט הוא למעשה מימוש חזונו של וולט דיסני משנות ה-40, שבו פנטסיה יהיה "קונצרט מונפש" שבכל פעם שיוקרן יופיעו בו קטעי מוזיקה והנפשה חדשים לצד קטעים קיימים.
מימוש החזון בא לידי ביטוי בסרט זה על ידי שימור וחידוש סרטון בשם שוליית הקוסם, שהופיע בסרט הקודם, בו מיקי מאוס מנסה את כוחו בקסמים אך ללא הצלחה.
הסרט יצא לאקרנים בשנת 1999, ובו כיכבו בין השאר ג'יימס לוויין, סטיב מרטין, בט מידלר, פן וטלר, יצחק פרלמן, ג'יימס ארל ג'ונס והופיעה בו מחווה ללאופולד סטוקובסקי, המנצח שניצח על התזמורת בסרט הראשון בסדרה (שיצא ב-1940).
פנטניל (Fentanyl) הוא אופיואיד סינתטי המשמש כמשכך כאבים רב עוצמה.
פנטניל נקשר לקולטנים (רצפטורים) מסוג μ-opioid.
הוא חזק פי 100 ממורפין עקב יכולתו הגבוהה לחדור אל מערכת העצבים המרכזית ושיעור ההיצמדות שלו אל קולטני הכאב.
הפנטניל משווק בתרופה בשם פנטה.
הפנטניל משמש לטיפול בכאבים פיזיים שמתרחשים בשל מחלה או בשל ניתוח.
בנוסף לכך, הוא משמש כתרופת הרגעה.
פנטניל פועל במהירות רבה מאוד ביחס לסמים אחרים ובליעה או נגיעה בכמות קטנה של האופיואיד (2 מ"ג) עלולה לגרום למנת יתר.
בשנים האחרונות גבר השימוש שלו בקרב צורכי סמים קשים, כאשר החליף את ההרואין בשנת 2018. עם הזמן הפך פנטניל לסם רחוב נפוץ, והוא מיוצר על ידי ארגוני פשע, מכימיקלים זולים המיובאים מסין.
במקרים רבים פנטניל מהווה מרכיב נסתר בסמים אסורים אחרים.
השימוש בפנטניל נפוץ בשכונות עוני בפילדלפיה, דטרויט ושיקגו אך גם במקומות נוספים.
כחלק ממשבר האופיואידים בארצות הברית, בשנת 2022 מתו בארצות הברית 109,680 אנשים ממנת יתר של פנטניל.
פנטניל משמש לרוב כסם אנלגטי, בין היתר בהליכי הרדמה, לשיכוך כאבים בטיפול פליאטיבי וכחומר טשטוש בחדרי ניתוח.מדבקות פנטניל משמשות במקרים בהם החולה סובל מבעיות במערכת העיכול, אי-ספיקת כליות או כאב כרוני.
פנטניל שימושי, בשילוב עם משככי כאבים אחרים, לטיפול בכאב מתפרץ (breakthrough pain), שעקב עצימותו הגבוהה פורץ מבעד לאנלגזיה ה"בסיסית" שאותה משככי הכאבים החלשים יותר מספקים.
שיכוך כאבים מקומיים וכאבים כרוניים
הרדמה (כתוסף לחומרי ההרדמה הכללית)
בשנת 1971 זוהה הפנטניל כחומר פסיכואקטיבי בעל השפעה הדומה להרואין, והוכנס לרשימת הסמים המסוכנים של הממלכה המאוחדת.
בשנות השבעים זוהה שימוש בפנטניל כסם פנאי במועדונים בלונדון.
הדרך הנפוצה ביותר בה נצרך הסם היא באמצעות הדבקה על נייר כסף, חימום ושאיפת האדים.
דרכי צריכה נפוצות פחות הן עישון, הסנפה או הזרקה.
בשנת 2006 החל ייצור תעשייתי בלתי-חוקי של פנטניל וחומרים דומים לו (אנלוגים) בארצות הברית, והוא שווק ברחבי המדינה, לרוב מעורבב עם קוקאין.
באותה שנה נרשמו מקרי מוות רבים כתוצאה ממנת יתר, בעיקר בערים דייטון, שיקגו, דטרויט ופילדלפיה.
פנטניל הוא אחד מן הסמים שחוללו את משבר האופיואידים בארצות הברית.
מקרי מוות רבים קשורים לערבוב הפנטניל ב"קוקטייל" עם סמים נוספים, לרבות קוקאין, מתאמפטמין (קריסטל מת') ואף עם קסילזין, תרופת הרגעה לשימוש וטרינרי בלבד שהפך לסם רחוב מזיק כשלעצמו ("טראנק", "סם הזומבים"), ולו תופעות לוואי הרסניות.
גם בישראל חלה עלייה משמעותית בקרב צרכני הסמים בפנטניל.
מינון של 2 מיליגרם של פנטניל, השווה בכמותו ל–10 עד 15 גרגירי מלח שולחן, נחשב לקטלני.
הסיכוי של משתמשי פנטניל ללקות במנת יתר גבוה באופן משמעותי מהסיכוי בשימוש באופיואידים אחרים, בעיקר מכיוון שהמינון הקטלני של הסם לא צפוי כאשר הוא מעורבב עם סמים אחרים, כפי שהוא לרוב נמכר באופן לא חוקי.
בשנת 2018 עקף הפנטניל את ההרואין במספר מקרי המוות הנגרמים ממנת יתר בשנה ומאז הוא הסם הגורם למספר המיתות הגבוה ביותר מדי שנה.
ניתן להזריק את התרכובת כנוזל אל הוריד בשילוב עם מידזולם באנדוסקופיה, צנתורי לב וניתוחי פה.
במקרים של כאב כרוני, ניתן להחדיר את התרכובת אל תאי שומן בגוף על ידי מדבקות נצמדות (transdermal patches), למשל תחת שם המותג Duragesic, המכילות ג'ל או רשת פלסטית ספוגת פנטניל.
השפעת החומר נמשכת בין 48 ל-72 שעות.
ספיגת החומר תלויה באחוזי השומן בגוף, סוג העור, טמפרטורת הגוף ומינון החומר.
מדבקות פנטניל מפרישות מינון של בין 12.5 ל-100 µg/h (מיקרוגרם לשעה).
מתן טרנס מוקוזלי – מיועד לספיגה מהירה, כטיפול בכאב מתפרץ לחולים אונקולוגים.
לכסניות פנטניל (אקטיק), מכילות פנטניל ציטרט, במינון 1,600-200 מק"ג ליחידה ומשלבות בליעה עם ספיגה ברירית הלחי.
ספריי לספיגה מהירה באף – פקפנט (FPNS, Pecfent) מאפשר 4 עוצמות מינון, 800-100 מק"ג בכל ריסוס, ספיגה ברירית האף ללא בליעה.
טבליות תת-לשוניות (Abstral) – במינון 100–800 מק"ג, לטבלייה.
טבליות להצמדה לחך (Fentora Buccal tablet) במינון 100–800 מק"ג לטבלייה, יצרן: טבע/צפלון ארצות הברית.
מאמרים רפואיים מציינים כי פנטניל עלול לגרום לסינדרום גמילה (כמו בגמילה מאלכוהול) וכמו כן לחרדה, דיכאון קליני ופסיכוזה.
תופעות לוואי שכיחות, המשותפות למשפחת האופיואידים, הן בחילה, יובש בפה, עייפות, כאבי ראש, קוצר נשימה, אפניאה (דום נשימה) ועצירות במתן שתן.
בנוסף עשוי פנטניל לגרום לשלשול.
עם זאת, פנטניל מעורר תגובת היסטמין פחותה מאשר אופיואידים אחרים, כך שהוא גורם פחות גירוד.
מנת יתר של פנטניל עשויה לגרום לכשל נשימתי ומוות.
תופעות הלוואי הנפוצות של פנטניל (יותר מ-10% מהחולים) כוללות שלשול, בחילה, עצירות, יובש בפה, ישנוניות, בלבול, תשישות, הזעה.
תופעות לוואי פחות נפוצות (3-10% מהחולים): כאבי בטן, כאבי ראש, עייפות, אנורקסיה וירידה במשקל, סחרחורות, עצבנות, הזיות, חרדה, דיכאון, תסמינים דמויי שפעת, הפרעות בעיכול (קלקול קיבה), קוצר נשימה, דיכוי נשימתי, דום נשימה, ואצירת שתן.
שימוש בפנטניל קשור גם עם אפאזיה.
פנטניל מהווה בסיס לקבוצה של כמה עשרות אופיואידים שהם אנלוגים שלו.
האופיואיד החזק ביותר המותר לשימוש בבני אדם, , חזק פי 5–10 מפנטניל ופי 500-1,000 ממורפין.
הסם האופיואידי החזק ביותר הנמצא בשימוש מסחרי הוא , המותר לשימוש וטרינרי בלבד, למטרת הרדמה של חיות גדולות, פילים לדוגמה.
כמו כן, קיימים אנלוגים בלתי-חוקיים של פנטניל, המשמשים או ששימשו בתור סמי רחוב, בין הבולטים שבהם .
נראה כי אנלוגים של פנטניל מצאו שימוש גם כנשק כימי.
כך, למשל, בעת משבר בני הערובה בתיאטרון במוסקבה ב-2002, הזרים הספצנאז סם אופיואידי בצורת תרחיף אל מערכת האוורור של התיאטרון כדי לשתק את החוטפים.
אמצעי זה, "", מבוסס כנראה על נגזרת חזקה של פנטניל, כמו או אף קרפנטניל.
הדבר הביא למותם של 127 בני ערובה.
פנטצרטופס (שם מדעי: Pentaceratops) הוא סוג של דינוזאור ממשפחת הצרטופסיים.
פירוש השם ביוונית עתיקה הוא "פרצוף בעל 5 קרניים".
הפנטרצטופס חי בקרטיקון העליון, בשנים 75-73 מיליון שנים לפני זמננו, באמריקה הצפונית.
את המאובן גילה צ'ארלס הזליוס שטרנברג בתצורת קירטלנד שבאגן סן חואן בניו מקסיקו ותואר וסווג על ידי הנרי פיירפילד אוסבורן.
הפנטצרטופס הלך על 4 רגליים.
אורכו הממוצע היה כ-6 מטר והוא שקל כ-5 טון.
ייתכן שפרטים גדולים במיוחד הגיעו גם לאורך של 8 מטר ומשקל של 5.5 טון.
לפנטצרטופס הייתה אחת מהגולגולות הגדולות ביותר אי-פעם בקרב בעלי החיים היבשתיים, בעיקר הודות לעטרה ארוכה ביותר.
מקור השם "פנטצרטופס" הוא 5 קרניים שהיו לו, אך בפועל רק 3 מהן היו קרניים אמיתיות, שתי ה"קרניים" הנוספות היו למעשה בליטות מחודדות וארוכות בעצמות ה-epijugal שלו (אזור הלחיים).
העטרה הייתה ארוכה במיוחד וכללה בליטות משולשיות וזיזים בצידיה.
היא הייתה קלה יחסית הודות ל"חלונות" גדולים מאוד בעצמות העטרה.
הפנטצרטופס הוא נציג מובהק של תת-משפחת הכסמוזאורים של הצרטופסיים המתאפיינת בעטרה ארוכה וקרני גבה מפותחות.
הפנטצרטופס היה צמחוני שניזון כנראה משרכים וצמחייה נמוכה אחרת.
דינוזאור זה הופיע במשחקי המחשב פארק היורה 3: בניית פארק, Jurassic World Evolution וJurassic World Evolution 2.
פנטלונה (באיטלקית: Pantalone) הוא אחת מהדמויות החשובות ביותר בקומדיה דל'ארטה.
פנטלונה הוא סוחר קשיש, קמצן באופן קיצוני.
לעיתים קרובות אב המשפחה, אביהם של אחד מזוג האוהבים, פעמים רבות חושק בנערה צעירה ומתחרה במחזר צעיר שלה, שלעיתים הוא בנו.
מערכת יחסים נוספת של פנטלונה היא עם משרתו המשמש גם כמתווך ושליח.
המשרת משבש את שליחויותיו של אדונו ובין השניים מתפתחים דיאלוגים משעשעים, בהם תמיד ידו של המשרת על העליונה.
פנטלונה הוא גלגול של דמות הפאפוס מן הקומדיה היוונית הקלאסית וקומדיית האטלן.
באופן מקורי בקומדיה דל'ארטה פנטלונה מייצג את וונציה ומדבר בעגה ונציאנית.
ייתכן ששמו מושפע משמו של פנטלאון הקדוש, קדוש עממי אהוב בוונציה.
מאידך, פירוש המילה פנטלונה באיטלקית: מכנסיים, שכן במכנסיו נמצאים הכסף מחד, והתאווה מאידך.
זקן, קמצן, חשדן - אך עם זאת, דמויות המחזה האחרות תמיד ירמו אותו.
בעבר היה דמות מכובדת בעלת חשיבות ("איל מניפיקו" - Il mgnifico, "הנהדר") אך ירד מגדולתו עם זקנתו, המביישת את נעוריו.
נושא את ארנק הכסף שלו על חלציו כמו מגן אשכים, לסמן שכספו מפצה על ההפרעה בזקפה שלו בחיזורו אחר הנערה הצעירה.
בשלבים המאוחרים יותר של התפתחות הקומדיה דל'ארטה, במאה ה-18, החלה דמותו להפוך למלומדת יותר ולשלב ציטוטים מהספרות הקלאסית.
באופן מסורתי חובש מסכת חצי-פנים (שאינה מכסה את הפה) בעלת אף ארוך ומכופף.
בגדיו אדומים ומכנסיו צמודים לגוף, מעילו שחור ונעליו צהובות ומחודדות.
פנטקוסטליזם היא תנועה אמונית נוצרית, חלק מ"תנועות ההתחדשות הדתית" במסגרת הנצרות האוונגליסטית הנאו-פרוטסטנטית, השמה דגש מיוחד על אירוע דתי מאוחר המופיע בברית החדשה ונקרא "טבילה בידי רוח הקודש".
באירוע זה מתוארת שרייתה של רוח הקודש על הנוצרים הראשונים בירושלים בחג השבועות או פנטקוסט (מעשי השליחים, ב, ל"ח).
חוויה זו הייתה ככל הנראה אירוע מרכזי ונוכח בקרב התנועות הנוצריות הראשונות.
בדומה לצורות אחרות של נאו-פרוטסטנטיזם, הפנטקוסטליזם דורש דבקות בסמכותם הבלתי מעורערת של כתבי הקודש הנוצרים (ה"ביבליה" - הברית הישנה והברית החדשה) וקבלת ישו כאל מושיע אישי.
לפי הפנטקוסטליזם, הטבילה בידי רוח הקודש מאפשרת לנוצרי לחוות חיים מלאים המועצמים על ידי נוכחותה של רוח הקודש.
העצמה זו כוללת שימוש במתנות רוחניות כמו הגלוסולליה - "הדיבור בלשונות" וריפוי אלוהי.
בשל המחויבות לסמכות המקראית ולמתנות רוחניות, דומה הפנטקוסטליזם ל"תנועה הכריזמטית" , שהתפתחה מוקדם יותר ונפרדה מהכנסייה הממסדית.
לפחות בתקופה המוקדמת של התנועה נטו הנוצרים הכריזמטיים להישאר חברים בכנסיות אליהן השתייכו.
בגלל הקרבה לתנועה הכריזמטית, משמשים לעיתים המושגים "פנטקוסטלי" ו"כריזמטי" כמילים נרדפות.
המונח "פנטקוסטליזם" מקורו ב"פנטקוסט", המילה האנגלית ממקור יווני המציינת את חג השבועות היהודי.
בשביל הנוצרים, חג הפנטקוסט חוגג את ירידתה של רוח הקודש על שליחיו של ישו, בהתאם לספר "מעשי השליחים" שבברית החדשה.
הפנטקוסטלים מאמינים כי תנועתם משקפת אותו סוג של כוח רוחני, סגנון עבודת האל ואותה תורה כמו בכנסייה של הנוצרים הראשונים.
לכן פנטקוסטלים אחדים משתמשים בשביל תנועתם גם בשם "אפוסטולית" (של השליחים) או של "האוונגליון השלם".
פנטקוסטליזם הוא מושג רחב הכולל מגוון רחב של תפיסות תאולוגיות וארגוניות דתיות.
משום כך לא קיים אף ארגון מרכזי או כנסייה יחידה המנהלת את התנועה.
ישנם פנטקוסטלים טריניטרים, כלומר המאמינים בשילוש הקדוש, אך קיימים גם פנטקוסטלים אנטיטריניטרים.
כנסיות פנטקוסטליות רבות מיוצגות ב"ועידה הפנטקוסטלית העולמית".
במדינות מסוימות, כמו ברזיל, הפנטקוסטלים קוראים לעצמם "אוונגליסטים".
במסגרת הפנטקוסטליזם קיימים שלושה זרמים יסודיים.
חסידי מרבית הכנסיות הפנטקוסטליות מאמינים שיכולים להגיע לגאולה, למחילת החטאים ולהתקבלות על ידי אלוהים, באמצעות האמונה בישו כאדון ומושיע.
בדומה לאוונגליסטים אחרים, באופן אופייני, הפנטקוסטלים מאמינים שלכתבי הקודש (ביבליה) סמכות מכריעה בנושאי אמונה.
בקרב הזרם הפנטקוסטלי המרכזי "הדיבור בלשונות" הוא סימן לטבילה על ידי רוח הקודש אך אינו קשור לגאולת היחיד.
חסידיה מאמינים שהטבילה על ידי רוח הקודש היא השראה על-טבעית לשליחות דתית המופקדת על מישהו רק אחרי שהוא קיבל את האמונה הנוצרית.
שתי הקבוצות האחרות של פנטקוסטלים מתייחסות לבשורת הגאולה שב"מעשי השליחים" ב, ל"ח, לפיה על האדם לחזור בתשובה ולהיות מוטבל בשם האדון ישו ולקבל את רוח הקודש.
בעיני חסידי הזרמים האלה, קבלת רוח הקודש היא הכרחית לגאולה האישית והיא כוללת את הדיבור בלשונות.
כנסיות פנטקוסטליות אלה מתחלקות לארבעה סוגים: "השם ישוע", "הראשון" "אחדות" ו"יחידיות", לפי צביון טקס הטבילה - בשם ישו בלבד, או בשם האב, הבן ורוח הקודש.
מכיוון שרבות מהכנסיות הפנטקוסטליות נולדו מתוך המתודיזם או מתוך תנועת הקודש המתודיסטית, הסוטריולוגיה הפנטקוסטלית היא בדרך כלל יותר ארמיניאנית מאשר קלוויניסטית, מבוססת על האמונה שהיכולת להאמין בישו תלויה ברצון החופשי של האדם.
בישראל פועלות כמה התארגנויות כנסייתיות פנטקוסטליות.
קהילות האל או כנסיות האל (Assemblies of God) - ארגון כנסייתי שנוסד בהוט ספרינגס במדינת ארקנסו, ארצות הברית בשנת 1914. מדובר בארגון פעיל במעל 70 מדינות.
בשנת 1908 ייסדה מיס בראון מרכז ראשון "פנטקוסט" בירושלים.
אחרי מלחמת העולם הראשונה הצטרף ארגון זה ל"קהילת האל" ומרכזו פעל עד שנת 1962 בבניין שנרכש במערב ירושלים.
הבניין נמסר בהמשך לקהילת עברים משיחיים.
החל משנת 1990 פועל בירושלים "קולג' מלך המלכים" הנתמך על ידי קהילת האל בקנדה.
במערב ירושלים פועלת חנות הספרים הפנטקוסטלית "לפיד" השייכת לארגון זה.
מרכזים של קהילות האל פועלות גם במזרח ירושלים, ברמאללה ובירדן.
כנסיית האל (Church of God) שנוסדה בקליפורניה בשנת 1886. את השם "כנסיית האל" אימצה בשנת 1907 אחרי איחודן של כמה קהילות פנטקוסטליות בדרום ארצות הברית.
בארץ ישראל התחילה לפעול החל משנת 1946 בבית לחם.
כיום מרכזה בהר הזיתים בירושלים.
יש לה מרכזים נוספים בשטחי הרשות הפלסטינית בעאבוד ובבית ג'אלה.
כנסיית חזון האל (Church of God Prophecy) - הוא פלג שנוצר מתוך כנסיית האל בשנת 1923 ושהנהגת מילטון טומליסון אימצה בשנת 1952 את השם הנוכחי.
בשנת 1962 ביקרה משלחת הכנסייה הזאת בראשות מילטון טומליסון בישראל והקימה אנדרטה בקרני חיטין.
הכנסייה הציבה מצבות זיכרון בהר האושר ובגן הקבר בירושלים.
בשנת 1966 התחילה לפעול גם במזרח ירושלים, אז תחת השלטון הירדני, ובהמשך הקימה קהילות גם בגדה המערבית - ברמאללה ובבית ג'אלה, כעת בשטח הרשות הפלסטינית.
כנסיית הבשורה לכל האומות (Gospel for all nations israel) - כנסייה שנוסדה ע"י אריתראים פנטקוסטלים ב-2008. כיום נמצאת בסמוך לרחוב סלמה בתל אביב.
אריתראים פנטקוסטלים מכל רחבי הארץ נוהגים לפקוד אותה.
אבן פינה (Corner stone), הוא ארגון פנטקוסטלי נוסף שהוקם בשנת 1935 בקנדה, בשם "מסיון מציון - Zion Mission מייסדו, ויליאם הול, היה מסיונר ותומך נלהב ברעיון הציוני.
עד 1948 פרסם ארגון זה כתב עת בשם "פנטקוסט בפלשתינה" שאחרי שנת 1948 שינה את שמו ל" קול נוצרי בישראל".
הול ראה בהקמת ישראל מעשה ידי האל ושלב לקראת שובו של ישו בשנית.
בימי מעצרו של אדולף אייכמן בישראל נפגש הול עם אייכמן פעמים אחדות ובעקבות כך פרסם בשנת 1963 ספר שבו טען שהשואה הייתה תוצאה של אי קבלתו של ישו על ידי היהודים.
משום דעות אלה נאלץ הול לעזוב את ישראל לצמיתות.
לקהילות "אבן פינה" מרכז ראשון - "בית ציון" שהוקם בשנת 1936 ברח' הנביאים בירושלים.
המרכז שכלל ספרייה וחנות לכתבי דת נפגע פעמים רבות על ידי קנאי דת יהודים.
בשנת 1989 נהרס המקום ומרכז הקהילה עבר בשם "אבן פינה" לדרום ירושלים.
עד שנת 1988 היה המרכז תחת חסות כנסיות פנטקוסטליות מארצות הברית ומשוודיה והיה נעדר מסר ציוני.
חברת הידידים השוודית של העם היהודי - נוסדה בשנת 1936, בימי רדיפות הנאצים את היהודים.
השליחות האוונגלית המקראית - נוסדה בשנת 1931 בידי הפסטור פירסון ומתארחת החל משנת 1975 בכנסיית סנט פול - בית המבשר בירושלים.
בשנת 1980 ניטעה חורשה לזכרו של פירסון ביער בריטניה על הר דבורה על יד נצרת.
קול לרפואה (Voice of Healing) או משיח לאומות (Christ to Nations) הוא ארגון בעל אופי פנטקוסטלי נוסף שנוסד בשנת 1947 ופועל בארץ ישראל מאז שנת 1957. לארגון קפלה על הר הזיתים.
אמונתו שמה דגש בחשיבות התפילה למען מרפא ועל רעיונות מילנאריים בדומה להשקפות האדוונטיסטיות.
בארץ ישראל פועלות גם קהילות פנטקוסטליות מפינלנד ומנורווגיה.
כמו כן קהילות נוצריות עצמאיות של ערבים ויהודים הלובשות צביון פנטקוסטלי.
לפי פרופסור וולטר ראסל (ממכון הדסון) במאה ה-21 מתגברת האהדה של הזרם הפנטקוסטלי (שהוא חלק מהזרמים האוונגליסטים) כלפי היהדות וכלפי לישראל.
רשימת קבוצות דתיות פנטקוסטליות בעולם
כנסיות פנטקוסטליות עצמאיות - 50 מיליון מאמינים
כנסיית האל בתוך המשיח Church of God in Christ - מיליון מאמינים
הכנסייה האפוסטוליתThe Apostolic Church - 6 מיליון מאמינים
השליחות הפנטקוסטלית 6–7 מיליון מאמינים
כנסיית האל - Church of God בקליבלנד, טנסי - 5 מיליון מאמינים
הכנסייה הפנטקוסטלית הבינלאומית המאוחדת United Pentecostal Church International - 4 מיליון מאמינים
הכנסייה האפוסטולית של המשיח Christ Apostolic Church 2.8 מיליון מאמינים
הקונגרגציה הנוצרית של ברזיל - 2.5 מיליון מאמינים
הכנסייה הנוצרית של ציון - 2.5 מיליון מאמינים
הכנסייה של האל אלאדורה - 2.5 מיליון מאמינים
הכנסייה הבינלאומית של האוונגליון המרובע - 2 מיליון מאמינים
הכנסייה האוניברסלית של ממלכת האל - 2 מיליון מאמינים
הקהילות הפנטקוסטליות של קנדה - 1 מיליון מאמינים
כנסיית הקירוב הנוצרית - (אוסטרליה, ניו זילנד, איי שלמה) פחות מ-1 מיליון מאמינים
כנסיית הקריה הנוצרית - Christian City Church - פחות ממיליון מאמינים
האיגוד העולמי לשליחויות נוצריות World Christian Ministries Association - פחות ממיליון מאמינים
כנסיית הילסונג - פחות ממיליון מאמינים
קהילות נוספות בעלות השפעה בעולם הפנטקוסטלי:
הפנטקוסטלים מנורתגייט (Northgate Pentecostals) בדאלאס-פורט וורת', טקסס
הכנסייה הבינלאומית של ישו המשיח (International Church of Jesus Christ) בקולומבוס, אוהיו
"האגודה הנוצרית - בית הקדר" בפרסקוט, אריזונה Potter's House Christian Fellowship
הכנסייה הנוצרית המאוחדת - בקליוולנד, טנסי
הכנסייה הפנטקוסטלית והאפוסטולית של שליחותו של ישו - בסן פאולו, בברזיל
המרכזים הבינלאומיים לתחייה מחדש - האגודה לתחייה - באוסטרליה
פנטסטיקס הוא מחזמר משנת 1960 עם מוזיקה של הארווי שמידט לפזמוניו של טום ג'ונס.
הוא מספר סיפור אלגורי, המבוסס על המחזה "הרומאנטים" של אדמון רוסטאן.
המחזמר רץ ברציפות 42 שנה והפך למחזמר הוותיק ביותר בעולם.
המחזמר עוסק בשני אבות שכנים המערימים על ילדיהם, לואיזה ומאט, בהעמדת סכסוך ביניהם על מנת ששניהם יתאהבו.
האבות שכרו שחקנים נודדים על מנת לביים חטיפה מדומה, כך שמאט הצליח בצעד אמיץ להציל את לואיזה, מה שסיים את הסכסוך לכאורה.
כאשר הילדים מגלים את התרמית, הם דוחים את "משחק האהבה" שאורגן להם ונפרדים.
לאחר מכן חווה כל אחד מהם חוויות מאכזבות ביותר של העולם האמיתי, שנראים כרצף של פנטזיות מקבילות.
הם חוזרים אחד לשני חבולים אך מפוקחים, ומחדשים את הנדר שלהם עם יותר בגרות.
המופע עלה לראשונה באוף ברודוויי ורץ בסך הכל 42 שנים עם 17,162 הופעות, מה שהפך אותו, כאמור, לוותיק ביותר על הבמה.
הוא זכה בפרס הטוני למצוינות בתיאטרון ב-1991. הסיפור הפיוטי וההפקה הקלילה, רבת הדמיון, כולל שירים מוכרים כמו "מנסה להיזכר", "עוד מעט ירד גשם" ו"הם היו אתם" סייעו, לדעת מבקרים שונים, להפוך את המחזמר לכל כך עמיד.
המחזמר גרר אחריו הפקות רבות בכל רחבי ארצות הברית ולפחות ב-67 מדינות נוספות בעולם, כולל הפקות מקומיות של תיכוניסטים.
בסביבות 250 הפקות חדשות של המחזמר עולות מדי שנה.
הוא מועלה בדרך כלל עם צוות שחקנים קטן, תזמורת של שניים-שלושה נגנים ועיצוב תפאורה מינימליסטי.
הוא גם זכה לגרסה קולנועית וטלוויזיונית.
המופע עלה מחדש באוף-ברודוויי בשנת 2006 ורץ למעל עשור.
פנטלאון הקדוש (275–303) הוא קדוש נוצרי שבכנסייה הקתולית נמנה עם ארבעה-עשר הקדושים המסייעים ובכנסייה האורתודוקסית נמנה עם הקדושים שאינם תאבי בצע.
על פי המסורת, מוצאו היה מניקומדיה שבביתיניה והוא הוצא להורג בגלל אמונתו הנוצרית במהלך רדיפת הנוצרים של דיוקלטיאנוס בשנת 303.
על פי המסורת הוא נולד לאב פגני עשיר, והוא התנצר בהשפעת אמו, שהייתה נוצרית.
לאחר מותה התרחק מהדת, למד רפואה והיה לרופאו של הקיסר מקסימיאנוס או גלריוס.
איש דת נוצרי בשם הרמולאוס התחבר אליו באותו זמן ושכנע אותו לחזור לחיק הנצרות.
הוא חולל נס כאשר ריפא עיוור על ידי הזכרת שמו של ישו והמיר את דתו של אביו.
לאחר מות אביו, ירש רכוש גדול, אבל שחרר את עבדיו, פיזר את ממונו לעניים ושמו יצא לתהילה ברחבי ניקומדיה.
אנשים שקינאו בו הלשינו לקיסר שהוא נוצרי, לאחר שאמונה זו נאסרה ברומא.
הקיסר לא אבה להורגו וביקש ממנו להכחיש את הדיבה, אך פנטלאון לא זו בלבד שהצהיר על אמונתו, ביצע נס נוסף וריפא חולה שיתוק כהוכחה לאמיתותו של ישו.
הקיסר ראה בזה כישוף והורה להוציאו להורג.
על פי כתבי הגיוגרפיה מאוחרים, ניסו בתחילה להורגו בשריפה, אולם הלפידים כבו.
גם כל דרך אחרת שבה ניסו להוציאו להורג נכשלה בנס עד אשר תלייניו התנצרו גם הם.
לבסוף, לאחר שהסכים למותו, הוא נערף.
על פי הכנסייה האורתודוקסית, שרידיו הועברו מניקומדיה לקונסטנטינופול וכנסיות ומנזרים רבים נקראים על שמו, בהם מנזר איו פנטליימונוס בהר אתוס שביוון, כנסייה מהמאה ה-18 בסנט פטרסבורג וכנסייה מהמאה ה-12 במקדוניה.
על פי הכנסייה הארמנית, שרידיו נמצאים במנזר גאנדזסאר שבנגורנו קרבך.
בכנסיית ארבעה-עשר הקדושים המסייעים שבגרמניה, הוא מתואר כשידיו ממוסמרות לראשו, בהתאם לאגדה מקומית על הוצאתו להורג.
בזמן מגפת המוות השחור החלה הערצתו להיות פופולרית גם במערב אירופה בזכות היותו פטרון הרופאים והמיילדות.
בצרפת, בזיליקת סן-דני וכנסייה בליון מציגות שרידים שלו ושש עיירות ברחבי צרפת קרויות על שמו.
כנסייה על שמו קיימת בקלן, גרמניה וכן בוונציה שבאיטליה.
פנטילין (Fenethylline) (אמפטמינו-אתיל-תאופילין או אמפתילין) הוא חומר ממריץ סינתטי ממשפחת האמפטמינים, שנמכר לשימוש תחת השמות קַפְּטַגוֹן, פיטון (כך מוכר בישראל) וביוקפטון הוא חומר שנגזר מחיבור (גשר אתילי) בין אמפטמין לתאופילין כפרו-חומר לשני חומרים אלה.
בעבר שימש הקפטגון לטיפול בהפרעות קשב בילדים, אך בשל פוטנציאל גבוה להתמכרות, הופסק השימוש בו.
החומר נותן תחושה של אנרגיה רבה ואופוריה ומדכא את התיאבון ואת הצורך בשינה.