tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כמה מן היצירות הנודעות ביותר חוברו על ידי המלחינים הבאים:
גאורג פרידריך הנדל ב"אוטרכט טה דאום ויובילאטה"
הנרי פרסל ב"טה דאום ויובאלטה"
מקס רגר "מזמור תהילים ק'"
ליאונרד ברנשטיין בפרק הראשון של מזמורי צ'יצ'סטר
מזמור לתודה יצחק מאיר ודוד בן ארזה.
מזמור לתודה סגיב כהן באלבומו "הללו" של הזמר.
כהן הלחין את הפרק בעצמו ושר אותו בהגייה תימנית.
מזמור לתודה'' - 2023, בהפקת עדי חייט, לחן וביצוע של דייאנה קליין, כנרית אריאלה צייטלין
בשנת 2020 הוציאו ארגון קול תודה דיסק ובו עשרה ניגונים שונים על מזמור לתודה.
לאמיר זאגן מזמור לתודה - שייע גרוס ויואלי קליין לחן של חסידות קרלין.
הרב שלום ארוש מזמור לתודה, 2020.
אלעד כהן ויהודה שוקרון ביצעו מזמור לתודה בלחן של שלמה קרליבך.
מזמור לתודה - אהרון רזאל.
מזמור לתודה - אברהם פריד מתוך האלבום מתנה טובה של שלמה יהודה רכניץ שיר 2.
מזמור לתודה - אלעזר אסתרזון מתוך האלבום כינורו של משיח 2.
מזמור לתודה - מנדי שפירו מתוך הפרויקט של גולדין.
מזמור לתודה - שוקי סלומון הפקה של שרולי ליפשיץ.
מזמור לתודה - איציק אשל עם מיכאל הדר.
מזמור לתודה - ניר קפטן.
עבדו את ה' בשמחה - יונתן רזאל.
עבדו את ה' בשמחה - גלעד פוטולסקי הנשמה לך 2.
עבדו את ה' בשמחה - אברומי וינברג.
עבדו את ה' - דניאל מנדלוביץ ביצוע ניגון של חסידות פיטסבורג באלבום זכר חסדו.
ר' שמחה - מיכאל שניצלר לחן של פינקי ובר, לשיר גם גרסת כיסוי של נפתלי שניצלר, שמילי אונגר ומקהלת שירה.
כי טוב השם - יואלי קליין ואברימי הולצלר.
לשיר גרסאות כיסוי רבות בהם של אהרלה סמט באלבום אוירא דארץ ישראל.
מזמור לתודה - לירן דנינו מתוך האלבום לירן דנינו חוזר.
אֵל נְקָמוֹת, הוא בספר תהילים ( במיספור של תרגום השבעים).
המזמור פותח במילים אלה, אך לא מציין את שם המשורר.
המזמור נפתח בקריאה לה', לנקום באויבים המתנכלים לישראל.
לאחר מכן פונה המשורר לאותם חלקים בעם שאיבדו את ביטחונם בה', הוא מוכיח אותם על כך, אך מיד מעודד אותם בדברי נחמה.
בסיום מביא המשורר דברי הודיה אישיים על הנסים שנעשו לו.
נוהגים לומר מזמור זה בשיר של יום רביעי, לקראת סיום תפילת שחרית בכל יום רביעי.
כדי שלא לסיים במילות פורענות, הוסיפו בקצת קהילות לשיר של יום רביעי, את שלושת הפסוקים הראשונים שבמזמור הבא אחריו ב בספר תהלים.
בספרי סגולות הומלצה קריאת הפרק כמועילה לאדם להיפטר מאויבים המעיקים עליו, וכתפילה על הגאולה.
אל נקמות ה' - ניגון שהולחן על ידי ר' שלום ברוכשטאט לרגל יום הולדתו של הרבי מליובאויטש.
אל נקמות ה' - גלעד פוטולסקי ופרחי שלהבת, באלבום אודה השם.
אם אמרתי - אודי דוידי באלבום אחכה לו יחד עם להקת הלב והמעיין ונאור כרמי.
אם אמרתי - הרב שלמה קרליבך.
אם אמרתי - לחן של ר' משה גולדמן בביצוע של מיכאל שניצלר באלבום א אידישע שמחה.
גרסת כיסוי גם באלבום לנצח של מחנה שלווה.
אם אמרתי - אייזיק האניג בלחן של האדמו"ר מפיטסבורג, עיבוד של מונה רוזנבלום באלבום אמת ניגוני חסידי פיטסבורג 11.
תהילים צ"ג הוא המזמור ה-93 בספר תהילים (ה-94 לפי המספור של תרגום השבעים והוולגטה) ומכונה גם, על שם הפסוק הפותח אותו: .
מזמור זה משמש כשיר של יום שישי והוא אחד משלושה מזמורי תהילים המתחילים במילים ה' מָלָךְ.
מזמור זה מציג את אלוהים כמלך העולם אשר ברא את עולמו חזק ויציב, אך הוא, האל, נצחי ואדיר אף יותר מעולמו.
במרכזו של המזמור מתוארת עוצמת הבריאה כפי שהיא משתקפת בעוצמת המים - זרימת הנהרות, מפלי מים וגלי הים.
מטרת התיאורים הללו היא לבסס רקע להשוואה שבין האיתני הטבע לבין הבורא של איתני הטבע.
באופן מפתיע, המזמור מסתיים בעניין חוקי האל ותורתו.
המעבר בין העניינים יכול להיות מוסבר בתור הכרזה בסגנון "מי שברא את העולם - תורתו ודאי נאמנה ויש לכבד את בית מקדשו".
בכך מועתק מרכז הכובד מן הטבע אל נפש האדם, אשר מתבקש להסיק מסקנות דתיות מהוד היקום.
לפי חלק מן החוקרים, המזמור מהדהד את התפיסה שהייתה רווחת במזרח הקדום, על פיה אלי הים והנהרות התמרדו כנגד אלוהים בצוותו עליהם להיקוות במקום אחד, בים.
האגדות העתיקות על המאבק הקדמוני שבין אלוהים לבין רהב, נחש עקלתון, נחש בריח ואחרים לא נכנסו לתורה אולם הן נשמרו בתודעה וצפו מחדש בשירה ובדברי נבואה.
ייתכן שיש למלה היחידאית "דכים" מקבילה בשירה האוגריתית.
זמנו של הפרק שנוי במחלוקת בין החוקרים.
בדומה לתהילים צ"ב, גם במזמור זה ניתן להסיק שהוא נכתב בזמן שהמקדש קיים, אולם לא ניתן לקבוע האם מדובר על בית המקדש הראשון או השני.
בנוסף, האזכורים למיתולוגיה אינם בהכרח רמיזה לתקופה קדומה שכן גם בתקופת הבית השני ישנם כתובים רבים, במקרא ומחוצה לו, המרמזים למיתוס מלחמות האל בים ובנהרות.
מדרש רבה לפרשת בשלח קושר את מזמור לשירת הים, ובכך מסביר את הסיבה להמלכת הקב"ה, שמצוינת בתחילת המזמור:
הסבר: קיימות דרגות במלוכה, והמלך שדרגתו פחותה, עומד בפני המלך הבכיר היושב על כסאו.
בזמן הבריאה, הקב"ה, כביכול עמד, שנאמר: , אך בזמן שנאמרה שירת , וכל בני האדם, הכירו בגדולתו, מלכותו של הקב"ה כביכול השתדרגה שנאמר: .
המזמור הוא שיר של יום של יום ששי.
הוא נאמר גם בסוף קבלת שבת ברוב הקהילות, ובפסוקי דזמרא של שבת ויום טוב.
בקהילות ספרדיות, נוהגים לומר מזמור זה במנחה של ערב שבת במקום למנצח בנגינת מזמור שיר (תהלים ס"ז).
מקולות - נפתלי קמפה באלבום כמלאך.
אדיר - אברהם מרדכי שוורץ באלבום כרובים עליונים.
ז'אן-ז'וזף דה מונדונוויל - יהוה מלך (Dominus regnavit).
מזמור זה נכלל במזמורי ההלל, אשר מורכב מהמזמורים קי"ג-קי"ח בספר תהילים.
כמו כן, הוא חותם את תפילת ערבית של ליל פסח (כמנהג הספרדים), ומשמש כשיר של יום כמנהג הגר"א ליום טוב ראשון של פסח.
המזמור מתאר את התנהגות הבריאה בזמן יציאת מצרים.
המזמור בנוי עם סימטריות ביחידותיו השונות - כל פסוק משמונת פסוקיו מכיל תקבולת נרדפת (כפל הרעיון באמצעות מילים שונות), שאורכי צלעותיה שווים.
כל צמד פסוקים בונה יחידת משמעות פשוטה אחת - מעין בית.
הפסוקים הראשון והשני פותחים ביציאת מצרים, ואילו הפסוק השלישי והרביעי מספרים על אירועים נוספים שאירעו לאחר מכן, באמצעות האנשת גורמי הטבע: קריעת ים סוף (שבעה ימים לאחר היציאה ממצרים), וקריעת הירדן (בסוף נדודי בני ישראל במדבר).
ריקוד ההרים והגבעות רומז אף לאירוע היסטורי - חרדתו וזעזועו של הר סיני בזמן מתן התורה.
לאחר מכן, המחבר פונה לגרמי הטבע אחד לאחד (ים סוף, הירדן וההרים) בשאלה רטורית (מה לך הים כי תנוס?...).
ועונה בהמשך: מי שיחיל ויניע את הארץ על יסודותיה השונים הוא אדון הארץ, שהוא גם אלוהי יעקב.
מי שהוציא את בית יעקב ממצרים, הוא גם בורא הטבע, והוא המשדד את פעולותיו.
השורש לע"ז הוא יחידאי במקרא.
אופיו החגיגי של המזמור ומשקלו הקצבי והסימטרי הוליד לחנים רבים שנתחברו למזמור זה לאורך הדורות, וכמעט בכל המנהגים נוהגים לשיר את המזמור הזה.
מרבית הלחנים מדגישים את השאלות והתשובות שבמזמור.
החזן שר את צלעית השאלה והקהל משיב בשירת התשובה.
לחן מוכר מאוד הוא זה העושה שימוש בשני קולות, כך שהקהל מתחלק לשניים, קול אחד מצטרף לחזן וקול שני לקהל.
אחד הלחנים המוכרים הוא לחנו של ידידיה אדמון.
בצאת ישראל - נפתלי קמפה, עיבוד אלי קליין ואיצי ברי.
בצאת ישראל - אברימי רוט, לחן של הרב הלל פלאי.
בצאת ישראל ממצרים - גלעד פוטולסקי, באלבום הנשמה לך 9, לחן חסידות מודז'יץ.
בצאת ישראל - הרב שלמה קרליבך.
בצאת ישראל - מקהלת הילדים יונגערליך באלבום יונגערליך 2.
בצאת ישראל - מתוך האלבום יביע אומר של הדג נחש.
הַלְלוּיָהּ הַלְלוּ עַבְדֵי ה' הוא מספר תהילים (פרק קי"ב בתרגום השבעים ובוולגטה), הפותח במילים אלו.
בליטורגיה הנוצרית הוא מוכר גם בשם Laudate pueri, על שם המילים הראשונות בו בתרגום הלטיני.
המזמור הוא אחד מעשרה מזמורים הפותחים בקריאה להלל את ה', 'הַלְלוּ-יָהּ'.
פסוקים א'–ד' (הקדמה): אלוהים מתואר כמהולל ומבורך בכל מקום ובכל זמן.
פסוקים ה'–ט': אלוהים מתואר כמשגיח רב-חסד על הבריאה.
יש המפרשים שמטרת המזמור היא להנגיד בין שני תיאורים אלו של אלוהים, שהם לכאורה סותרים, אבל מתקיימים במקביל.
על אף שבפשוטו, חלקו השני של המזמור מתאר את השגחתו של האל על בני אדם פרטניים (דל, אביון ועקרה), יש הדורשים אותו כמתאר את ההשגחה על עם ישראל, בכך שאלוהים יוציא את עם ישראל מהגלות.
זהו הפרק הראשון בקריאת ההלל, ויש מחז"ל שלמדו ממנו הלכות באשר לאמירת ההלל:
רבא למד מן הפסוק הראשון שאין לקרוא את ההלל בפורים, שכן
פירוש: גם אם שם (לגבי יציאת מצרים, אומרים הלל בפסח כי נאמר בפסוק) "הללו עבדי ה'" (כי הם כבר) לא עבדי פרעה, כאן (בפורים, לא ניתן לומר) "הללו עבדי ה'" ולא עבדי אחשורוש (כי) אנו עדיין עבדי אחשורוש (כלומר, בנס זה לא יצאו בני ישראל משעבוד מלכויות)
כמה אמוראים למדו (מפסוקים שונים בפרק) שיש לקרוא את ההלל כסדרו.
הגמרא דורשת מפסוק ג' שמצוות קריאת ההלל היא דווקא ביום.
בנוסף לאמור לעיל, פסוקים מתוך הפרק נאמרים בהקשרים שונים:
פסוק ב' משמש בכמה מקומות, ובראשם במענה לזימון.
פסוקים ב'–ד' נאמר בפסוקי דזמרא.
בנוסף, בספר שימוש תהלים כתוב שיש למזמור סגולה "להשמיד עבודת אלילים".
המזמור משמש גם בליטורגיה הנוצרית, בעיקר בתפילת הערב (Vespera), ולכן נכתבו לו לחנים רבים.
קלאודיו מונטוורדי, הפרק הרביעי מתוך Vespro della Beata Vergine (SV 206)
גאורג פרידריך הנדל: HWV 236–237
בנוסח הוותיקן, לאחר המזמור נהוג לומר דוקסולוגיה של השילוש הקדוש (לרוב, Gloria Patri)
מקימי- מונה רוזנבלום ומרדכי בן-דוד.
על המזמור הולחן ניגון לרגל יום הולדתו של הרבי מליובאויטש, והתקבל בקרב חסידי חב"ד.
הללו - יצירת חזנות של שקולניק אשר הקולטה על ידי החזן יוסלה רוזנבלט.
גרסת כיסוי לשיר בוצעה על ידי שלום למר, מקהלת נרננה, מקהלת הילדים חסידימלך של יענקי לוינגר.
הפסוק "מקימי מעפר דל" משובץ בשיר להתפלל של אוהד מושקוביץ.
הפסוק "יהי שם ה' מבורך מעתה ועד עולם", משולב בשיר "רבותי" של ליפא שמלצר באלבומו בלי עין הרע.
ברכי נפשי הוא מזמור ק"ד בתהילים העוסק בגדולת האל בורא העולם בכך שהוא נותן מזון לכל הבריות, כמו כן מפרט המזמור מקצת משבחי האל במעשה הבריאה כולה.
אחד מפסוקיו של המזמור שנתפרסמו הוא פסוק כ"ד 'מה רבו מעשיך ה' כולם בחכמה עשית', המופיע בברכות קריאת שמע בתפילת שחרית.
קריאת הפרק הומלצה בספרי הסגולות כסגולה להרחיק המזיקים והנזקים כמובא בשימוש תהלים.
בהרבה מהקהילות נאמר מזמור 'ברכי נפשי' בימי ראש חודש, לאחר סיום תפילת מוסף, ברוב קהילות של נוסח אשכנז בארץ ובכמה קהילות ספרדיות, שיר זה נאמר במקום השיר של היום בשבוע; ביתר הקהילות הספרדיות וכן בנוסח ספרד ובנוסח אשכנז בחו"ל ובקצת קהילות בארץ הוא נאמר בנוסף לשיר הקבוע.
בקצת קהילות אשכנז המערבי, לא נוהגים להוסיף מזמור זה בכלל.
בטעם אמירת מזמור זה בראש חודש הובא בטור:
לדעת הגר"א מזמור 'ברכי נפשי' נאמר בראש חודש במסגרת 'שיר של יום' - מאחר שהוא היה השיר שהיה נאמר בבית המקדש בראש חודש כחלק משירת הלווים שהייתה משוררים על המזבח בעת הקרבת הקורבנות, וכך הובא בספר מעשה רב בשמו:
הרב יחיאל מיכל אפשטיין בספרו ערוך השולחן תמה שאם אכן 'ברכי נפשי' הוא השיר שהיו שרים בבית המקדש בראש חודש, מדוע הוא אינו מוזכר במסכת סופרים בפירוט כל שאר השירים שמנו שם לשאר הימים והמועדים.
לדעתו אכן ישנה טעות סופר בפרק י"ט וכתב שיש לגרוס שם אחרת:
אם חל ראש חודש בשבת, יש נוהגים לומר גם את מזמור השבת - מזמור שיר ליום השבת, וגם את "ברכי נפשי".
בקשת רחמים ותפילה ייחודית לאחר אמירת "בָּרְכִי נַפְשִׁי"
מזמור זה נאמר בקצת קהילות אשכנז (עם פרקי שיר המעלות) אחרי מנחה בשבת בשבתות החורף, כלומר משבת בראשית עד (ולא עד בכלל) שבת הגדול.
שיר של יום ליום הכיפורים
במסכת סופרים ובמקורות נוספים מופיע מזמור זה כשיר של יום ליום הכיפורים, בשל לשונות הכפרה והרחמים המופיעים בו בסופו יתמו חטאים מן הארץ וכו' (לצד תהילים ק"ל).
ככל הנראה, כך נהגו בעבר במרבית הקהילות בנוסח ארץ ישראל.
במחזור ליום כיפור לנוסח הספרדים ועדות המזרח אומרים בפסוקי דזימרא 10 מזמורי תהלים שה-9 וה-10 שבהם הם תהלים פרק קג לדוד ברכי נפשי, ופרק קד ברכי נפשי.
ברכי נפשי - סיני תור באלבום דרשתי קרבתך.
ברכי נפשי - הרב שלמה קרליבך.
ברכי נפשי - דודו פישר.
ברכי נפשי - יהודה גרין.
ברכי נפשי - יצחק מאיר, לחן של מרטין וידרקר.
ברכי נפשי - פרחי לונדון, באלבום ברכי נפשי את ה'.
ברכי נפשי - אברהם מרדכי שוורץ ושלום סאל באלבום כרובים עליונים.
משקה - ליפא שמלצר באלבום געוולדיג, גרסת כיסוי לשיר של אלי מרקוס וארי היל באלבום של יוחי בריסקמן פרויקט X, קאבר נוסף של שרוליק קלצקין, פנחס ביכלר ומקהלת מלכות.
מפסוק א' לומדים חז"ל על הברכה שיש בשתיית יין שנאמר "וְיַיִן יְשַׂמַּח לְבַב אֱנוֹשׁ".
תהילים קכ"ו הוא מזמור בספר תהילים הפותח במילים: .
משורר התהילים מתפעל משיבת הגולים לארץ ישראל ואף רומז כי על אף הקשיים שחווים העולים בהווה, מובטח להם עתיד יותר טוב במולדתם.
משורר התהילים מבקש מה', שיחזיר את מצבה של ציון קודם הגלות.
שיבת ציון תקופה בתולדות עם ישראל, זכתה לכינויה בזכות הכתוב בכותרת המזמור.
היו שכינו כך אף את שיבת העם היהודי לארצו בעת החדשה.
עדות אשכנז נוהגים לומר את המזמור לפני ברכת המזון בימים שאין אומרים תחנון.
המזמור הוא חלק ממחרוזת של 15 שירי מעלות המשובצים בספר תהלים ואשר על פי מסורת חז"ל נכתבו כולם על ידי דוד.
מזמור זה הוצע כהמנון למדינת ישראל.
הרעיון המתואר במזמור מפי משורר התהילים, בא לידי ביטוי בעוצמת החוויה והנוכחות התמידית של הגאולה, שיבת ציון, קודם שהתממשה ולאחריה.
היו שסברו כי הכתוב מבטא פדיון שבויים.
פרשנות זו נסמכה על המילים "וְשַׁבְתִּי שְׁבוּת" ב.
פסוק זה במזמור מביע את חששו של האיכר כי היבול לא יצלח ולכן מוריד את דמעותיו בזמן הזריעה, אבל בסופו של דבר האכר קוצר בשמחה את פירות עבודתו בעת הקציר.
שני הפסוקים הבאים מדגישים את הרעיון הזה - מושך הזרע - המתקן שבעזרתו זורעים את הזרעים באדמה - זורע תוך כדי שהוא הולך ובוכה, אבל בזמן הקציר כאשר הוא נושא את האלומות הוא הולך ושר בשמחה.
רבים מפרשים את המילה 'דמע' כדמעה או כנוזל.
רבי יונה אבן ג'נאח מבאר: .
המילה 'דמע' היא מילה יחידאית במקרא ופירושה הוא: הזרע המובחר המבורר מן הגורן וזאת ניתן להבין מהמילה 'דמעך' הנרדפת למילה 'מלאת' המופיעה בכתוב ב: "מלאתך ודמעך לא תאחר".
נהוג לחלק את המזמור לשני חלקים.
החלק הראשון הוא חלק המדבר על העבר וכולל הודיה ואילו החלק השני כולל בקשה אל העתיד.
חלקתוכןיצחק עתשלוםעמוס חכם (דעת מקרא) ראשוןחלומו של העם לחזור למצבו לפני הגלות ושמחת החזרה למולדתם והתפעלות הגויים ממעשי ה' פס' א'–ד'פס' א'–ג' שניבקשת המשורר מה' שיחזיר את המצב לקדמותו.
יש הסוברים כי חלקו השני של המזמור הוא נבואה להתגשמות האירועים המסופרים במזמור.
בפרשנות ימי הביניים יש מחלוקת לגבי האופן בו יש להבין את המזמור.
רד"ק סבור כי התרחיש הוא כזה שבו עם ישראל נמצא בגלות ומחכה לכך שה' יציל אותו משם ויחזירו לארץ.
לעומתו, טוען רבי עובדיה ספורנו כי עם ישראל אמנם נמצא בגלות אך יחידים העושים את רצון האל יעלו לארץ ויינצלו.
בין החוקרים שוררת תמימות דעים בנוגע לכך שהמזמור נכתב בתקופה שלאחר היציאה לגלות בבל, אולם הם נחלקים לגבי תארוך מדויק יותר של המזמור.
לב המחלוקת נוגע להבנת הפסוק הראשון במזמור.
יש הסוברים כי המזמור נכתב לאחר היציאה לגלות בבל ובמהלכה.
לדידם, יש להבין את פשר המזמור כציפייה ותקווה לגאולה.
לעומתם, יש הטוענים כי המזמור חובר לאחר סיומה של גלות בבל ועם העלייה ארצה.
לשיטתם, את התקוות במזמור יש להבין כמרמזות על השלמת הגאולה ושיקום העיר והארץ ממצבן הרעוע.
ישנם גם חוקרים המתארכים את כתיבת המזמור לתקופה שלאחר שיבת ציון.
הם סבורים כי המזמור בא לתאר התרחשות היסטורית שכבר אירעה.
סיפור חוני המעגל בתלמוד וזיקתו למזמור
בתלמוד הבבלי מסופר אודות שנתו הארוכה של חוני המעגל שארכה שבעים שנה:
בפשט הגמרא חוני תמה - איך אפשר להשוות את שיבת ציון לחלום, הרי אין חלום שמתמשך זמן רב כל כך.
יש שהסבירו שחוני הבין שהחלום מבטא את הציפייה הארוכה והמתוחה לשיבת ציון בזמן הגלות.
תקופת שיבת ציון בימי עזרא ונחמיה באה שבעים שנה אחר חורבן הבית, וחוני תוהה על כך: הרי אין ציפייה והשתוקקות שמחזיקה מעמד שבעים שנה.
על פי הסיפור, בעקבות התהייה הזו נרדם חוני וישן במשך שבעים שנה.
במזמור שזורים מספר דימויים ומוטיבים.
משורר התהילים מדמה את תקופת שיבת ציון להתחדשותו של הטבע.
התחדשות זו מזוהה במהפך רגשי עם העצב במזמור: "הזורעים בדמעה" אל השמחה: "ברינה יקצרו".
ביטויים נוספים למוטיב זה ניתן למצוא ב.
הדימויים במזמור באים לידי ביטוי כאשר המשורר המקראי מבקש שה' יחזיר את שבוייו או את עמו, אנשים רבים ככל האפשר כמים רבים הזורמים וממלאים את הנגב: "כַּאֲפִיקִים בַּנֶּגֶב".
פסוק ב' בשירה בנוי מתקבולת מוצלבת.
מבנה זה מדגיש את הרעיון שפיהם של השבים ציון יהיו מלאי צחוק ושמחה כשיגיעו לארץ.
במאות השנים האחרונות נוהגים יהודי אשכנז לשיר את "שיר המעלות בשוב ה' את שיבת ציון" לפני ברכת המזון בשבתות ובימים טובים.
המקור הקדום לדין זה מיוחס לשל"ה הקדוש (המאה ה-16–17) ומובא במשנה ברורה:
שני מזמורי התהילים הנזכרים בדברי השל"ה משקפים עמדות נפשיות הפוכות ביחס לחורבן.
על פי החיוב בשולחן ערוך : "על נהרות בבל" (תהלים קלז) הוא שיר גלותי מובהק ומלא עצב ועל כן מושר בימות החול.
לעומתו, המזמור הוא שיר גאולה ותקווה ולכן נבחר לשבתות וימים טובים, האסורים בצער.
מקורות אחרים מנמקים את שירת המזמורים הללו טרם ברכת המזון בחיוב על אמירת דברי תורה בסעודה.
יהודי גרמניה נוהגים להוסיף על אמירת מזמור 'שיר המעלות' ארבעה פסוקים נוספים, המושרים באותה מנגינה: , , .
תכלית תוספת זו היא לייצר חיבור בין שיר המעלות לבין ברכת המזון שבאה מיד לאחריו.
שיר המעלות המבוצע לפני ברכת המזון זכה למספר לחנים שונים, המפורסם שבהם הוא לחנו של פנחס מינקובסקי בביצוע יוסלה רוזנבלט.
יש עדות בהם יש מנגינה שונה לפי התקופה בשנה.
מאז קום המדינה, בקהילות ציוניות דתיות רבות נהוג לשיר את שיר המעלות בסיום תפילת ליל יום העצמאות במנגינת התקווה.
וכן יש נוהגים לומר מזמור זה כל יום במקום מזמור על נהרות בבל, להודות על חזרתנו ארצה.
בנוסף, בחלק מקהילות אשכנז, נוהגים לומר מזמור זה (יחד עם "ברכי נפשי" ושאר מזמורי שיר המעלות) אחרי תפילת מנחה של שבתות החורף, כלומר משבת בראשית עד (ולא עד בכלל) שבת הגדול.
שירים רבים נכתבו בהשראת מזמור קכ"ו.
ביאליק בשירו אל הציפור כתב "וְאַחַי הָעֹבְדִים, הַזּוֹרְעִים בְּדִמְעָה –
בשנות ה-30 מתתיהו שלם כתב והלחין את השיר "הזורעים בדמעה" שזכה לביצוע של חבורת רננים.
בשנות ה-50, כתב אברהם בן יצחק את השיר "אשרי הזורעים ולא יקצורו", גם הוא בהשראת המזמור.
אברהם שלונסקי בשירו "זמר" שזכה ללחנו של מרק לברי בביצוע הגבעטרון ורונית אופיר משלב בשירו את השורה המתכתבת עם המזמור.
השיר "שדמתי" שנכתב על ידי יצחק שנהר בהשראת המזמור, וזכה ללחן של ידידיה אדמון, זכה לביצועים מפי מיטב זמרי ישראל, ביניהם ברי סחרוף ודניאל זמיר, הדודאים, שושנה דמארי, אסתר עופרים, עפרה חזה.
כמו כן נכתבו שירים בהשראת המזמור על ידי המשוררים אברהם בן יצחק שכתב את השיר "אשרי הזורעים ולא יקצורו" וט.
כרמי שכתב את "שיר המעלות".
הפרק הראשון מהיצירה המוזיקלית רקוויאם גרמני ליוהנס ברהמס נכתב בהשראת המזמור.
בשיר "אנחנו עולים אלייך ירושלים" שכתבה והלחינה דתיה בן דור, מפנטזים דוברי השיר שאולי יפגשו את דוד המלך בעיר דוד ואחד הדברים שהם ירצו לעשות עמו זה לשיר זה שיר המעלות.
המזמור הולחן על ידי פנחס מינקובסקי וההקלטה הראשונה של השיר בוצעה על ידי יוסל'ה רוזנבלט.
בציונות הדתית היו שהציעו את השיר להמנון מדינת ישראל.
למזמור או לחלקים ממנו לחנים רבים נוספים.
אורי אהרן אסף בספר "מעלות השיר" 71 לחנים אשכנזיים שונים של המזמור.
בציונות הדתית יש הנוהגים לשיר ביום העצמאות את המזמור במנגינת התקווה.
שני הפסוקים הראשונים במזמור משולבים בשירו של ליפא שמלצר "רבותי" באלבום בלי עין הרע.
השיר Celebrate של היום השמיני מתכתב עם המזמור.
תהילים קכ"א הוא המזמור ה-121 בספר תהילים.
נחשב כמזמור של זעקה ותחינה, והוא נאמר בעת צרה.
המזמור הוא חלק מחמישה עשר שירי המעלות המופיעים בתהילים, והיחיד ביניהם שפותח במילים שִׁיר לַמַּעֲלוֹת.
מזמור זה הוא מזמור תפילה שנשמע מפי עולי הרגל לירושלים.
יש הטוענים כי מזמור זה הוא שירו של לוחם לפני צאתו לקרב, וחש סכנה לקראת המלחמה הקרובה.
המזמור מורכב משני חלקים (א'-ד', ה'-ח'), כאשר כל אחד מהם מונה ארבעה פסוקים ו-27 מילים.
החלקים דומים גם בצורתם, הפסוקים הראשון, השלישי והרביעי שבכל חלק מונים שבע מילים כל אחד והפסוק השני מונה שש מילים.
בזק טוען כי מבנהו המיוחד של המזמור הכולל מאפיינים גאומטריים שונים ומספרי אותיות מיוחדים, מעידים על חשיבותו והסגולה שהוא מהווה עבור קהל השומעים.
בחלק הראשון מתקיים שיח בין שני דוברים או שירת משורר ותגובת מקהלה.
אין בהירות ביחס לזהות הדוברים במזמור.
פסוקים א'-ב', נאמרים על ידי המתפלל בה הוא שואל שאלה רטורית: " מֵאַיִן, יָבֹא עֶזְרִי." בשאלה זו יש פנייה בה הדובר פונה אל ההרים ובצידה תשובה אשר ידועה לשואל: "עֶזְרִי, מֵעִם יְהוָה - עֹשֵׂה, שָׁמַיִם וָאָרֶץ." בפסוקים ד'-ח', הדובר השני מעודד את הדובר הראשון כי ה' ישמור עליו בעת צרה.
פתיחת המזמור מתאר באופן דרמטי ונרגש תמונה של אדם השרוי במצוקה גדולה.
אדם שנמצא בסיטואציה שהוא כמעט ונואש מלהינצל ממנה.
דבר זה בא לידי ביטוי כבר בשאלת המשורר הפותחת את המזמור כולו - .
התמונה בפסוק זה מתארת מצב של צרה קונקרטית בה נמצא מחבר המזמור, אולם בהתאם לאופיו של ספר תהילים כולו, המזמור מעוצב כך שהוא משמש כסמל למצבי תעוקה הנדמים כחסרי מוצא ופוגשים את האדם לאורך חייו.
אולם, לאחר תהייתו הנואשת של המשורר, הוא מעודד עצמו ואומר: .
העידוד העצמי מסגיר את תפיסתו האמונית של המשורר וחושף את מקור ביטחונו - אלוהים.
לאחר דברים אלו, אומרת המקהלה או הדובר השני, מעין תפילה לביטחונו של המשורר בגוף שלישי - .
הוא מבקש מה' שישמור על רגליו של המשורר שלא ימעד ויגן עליו.
המשורר ששומע את דברי המקהלה מתעודד ומחזק עצמו באופן דומה - .
בכך גם מזדהה המשורר כחלק מעם ישראל ומזהה את האל אליו הוא פונה בתור אלוהי ישראל.
בפסוק זה טמון הרעיון כי ה' תמיד לצידו של עם ישראל, פוקח עיניו ושומר על עמו.
שם ה' מופיע חמש פעמים במזמור מעיד כי "שׁוֹמֵר יִשְׂרָאֵל" מוסב משומרי ישראל הלוחמים אל ה' המגן על עמו מן השמיים.
חלקו השני של המזמור הוא דברי המקהלה בלבד.
נדמה כי המקהלה נדבקה מהמשורר באמונתו והיא מחזיקה בעקבותיו באמונה עזה.
הפסוק מדגים תופעה המוכרת גם מהתרבות המסופוטמית בה מסמל הצל של המלך (שמתואר כמטריה לצידו) את ההגנה שהוא מעניק לנאמניו.
היו שייחסו את הפסוק: "יוֹמָם הַשֶּׁמֶשׁ לֹא יַכֶּכָּה וְיָרֵחַ בַּלָּיְלָה" למחלת ירח, אך פירוש זה אינו עולה בקנה אחד עם זיקת המזמור.
ניתן לשער כי הסכנה אותה מתאר המזמור, קשורה לכל סכנה שאורבת לנוסעים בלילה.
סכנות אלה האורבות בלילה משתקפות אף תהילים צ"א, ה- ו' במילים: "ה לֹא-תִירָא, מִפַּחַד לָיְלָה; מֵחֵץ, יָעוּף יוֹמָם.
ארבע המילים הראשונות לאחר הכותרת נפתחות בצליל דומה - "אֶשָּׂא עֵינַי אֶל הֶהָרִים".
משורר המזמור נוטה להשתמש במילים בעלות צלילים כפולים ודומים - יומם, השמש, יככה, לילה.
המזמור הוא חלק מתפילת העמידה המיוחדת לתעניות גשמים (ולחלק מהדעות בכל תענית ציבור), הקרויה 'תפילת עשרים וארבע'.
נוסח המזמור משמש כאחת משש הברכות המיוחדות הנוספות לתפילה.
לאחר אמירת המזמור, חתימת הברכה היא .
מלבד בתעניות הגשמים, שאינן נהוגות כיום, מזמור קכ"א אינו נכלל בחלקי התפילה המשותפים לכל עדות ישראל.
אמירתו תלויה במנהגים שונים, אך אמירתו נהוגה בהזדמנויות שונות ומרובות בחלק מהעדות:
בנוסח הספרדים ואצל חלק ממתפללי נוסח ספרד אומרים את המזמור לאחר תפילת עמידה של מעריב בימות החול.
הספרדים ומתפללי נוסח ספרד נוהגים לומר את המזמור וכן את שלושת שירי המעלות הבאים אחריו (קכ"ב–קכ"ד) ביחד עם מזמורי התוספת לפסוקי דזמרא בשבת, לפני "ברוך שאמר".
יש הנוהגים באמירת המזמור כחלק מסדר קריאת שמע על המיטה.
יש שאומרים את המזמור כחלק מסדר תפילת הדרך.
יש הנוהגים לאמרו בסדר ברכת הלבנה.
בחלק מקהילות אשכנז, נוהגים לומר מזמור זה (יחד עם "ברכי נפשי" ושאר מזמורי שיר המעלות) אחרי תפילת מנחה של שבתות החורף, כלומר משבת בראשית עד (ולא עד בכלל) שבת הגדול.
נראה שהטעם לחלק מן המנהגים הללו קשור למוטיב 'השמירה' הבולט במזמור זה.
הטעם למנהג אמירת המזמור בקידוש לבנה כנראה קשור לפסוק "יוֹמָם הַשֶּׁמֶשׁ לֹא יַכֶּכָּה, וְיָרֵחַ בַּלָּיְלָה".
בנוסף לכך המזמור רווח במיוחד כמזמור לתפילה בעת צרה שאינה חלק מן הליטורגיה הקבועה.
מוטיבים מן המזמור נלקחו לשמש כמטבעות לשון בתוך התפילה.
בברכת השכיבנו קבעו מסדרי התפילה את המשפט "ושמור צאתנו ובואנו מעתה ועד עולם" המושתת על הפסוק בפרק "ה' ישמור צאתך ובואך מעתה ועד עולם".
כמו כן, בברכה שאחרי קריאת שמע של ערבית תוקן המשפט "המדריכנו על במות אויבנו ולא נתן למוט רגלינו" המבוסס על הפסוק "אל יתן למוט רגלך".
בפיוט חי ה' וברוך צורי מופיע המשפט - "אֶל הֶהָרִים אֶשָּׂא עֵינַי
כְּהִלֵּל וְלֹא כְשַׁמַּאי" המבוסס על הפסוק הראשון בפרק.
הפסוק "הִנֵּה לֹא יָנוּם וְלֹא יִישָׁן שׁוֹמֵר יִשְׂרָאֵל." מן המזמור נקלט בסורת אאל עמראן במילים: "אללה לא אלה אלא הו אלחי אלקיום".
המזמור זכה ללחנים מסורתיים רבים לפי עדות ישראל.
תחילת הפרק הולחנה על ידי ר' שלמה קרליבך שהיה מלהיטיו הראשונים, ויחד עם אישי דת סופים בוצע לחן זה גם בתרגום ערבי למילים העבריות.
לחנו הושר בידי מבצעים רבים כמו עוזי חיטמן ואחרים.
גרסה של לחן זה משולבת בטקסט באנגלית של הפסוקים בוצעה על ידי בתו - נשמה קרליבך
יוסף קרדונר הלחין את כל המזמור.
לחנו זכה לביצועים של זמרים רבים, ביניהם- עומר אדם, נינט טייב, מוש בן ארי, להקת שלוה ואחרים.
ישנם גם שירים מודרניים שמבוססים על המזמור כמו השיר "ארים ראשי" שנכתב על ידי שי גבסו.
משוררים רבים כתבו שירים בהשראת המזמור.
רימון כתב את השיר 'אשא עיני'.
לאה גולדברג כתבה את 'אשא עיני אל ההרים' גם הוא בהשראת הפסוק ממזמור זה.
שלמה וינר כתב את 'אשא עיני אל ההרים' וחיים גורי בחר במילים שונות: 'נושא עיני אל ההרים' המתכתבות עם הפסוק "אשא עיני", לכותרת שירו.
אשא עיני - אהרון רזאל באלבומו זמן הגאולה.
אשא עיני - אברומי וינברג.
אשא עיני - יונתן רזאל יחד עם התזמורת הסימפונית ראשון לציון.
אשא עיני - אחיה אשר הכהן אלורו.
אשא עיני - חיים ישראל באלבום שערי רצון
אשא עיני - לחן של הרב יצחק גינזבורג.
עזרי - שלמה טויסיג באלבום 5 קולות.
כי עמך הסליחה אייזיק האניג, יעקב יהודה דסקל ודניאל מנדלוביץ ביצוע ניגון של חסידות פיטסבורג באלבום זכר חסדו.
קאפיטל קכ"א - המזמור בניגון מיוחד לכבוד יום הולדתו ה-120 של הרבי מליובאויטש בלחן של אברהם פריד בביצוע משותף של פריד עם בני פרידמן ואלי מרקוס בעיבוד של אברימי ברקו.
ה' ישמור צאתך ובואך - מרדכי בן דוד בלחן של משה חזקי' וייס, באלבום השפעות.
הפסוק "הנה לא ינום ולא יישן, שומר ישראל" משולב בשיר של אם ה' לא יבנה בית של מקהלת שירה בלחן של שלמה יהודה רכניץ.
תהילים ק"ל הוא המזמור ה-130 בספר תהילים.
(זהו הפרק ה-129 על פי המספור הקיים בתרגום השבעים ובוולגטה) עיקר המזמור הוא תפילה ותחינה לה' שיסלח לעמו ובקשה שיפדה אותם מכל צרה.
המזמור הוא היחיד מבין המזמורים שנמצאים בקובץ שירי המעלות העוסק בחטאי עם ישראל ואינו עוסק בחטאי הגויים.
ניתן לחלק את מזמור ק"ל לשני חלקים.
בחלקו הראשון של המזמור: פס' א' -ד' פונה משורר תהילים אל ה' בבקשה, ובחלקו השני: פסוקים ה' - ח' מדבר בעל המזמור אל עצמו או פונה אל קהל השומעים בפסוקים ה-ו' הוא המשורר מקווה, ולאחר מכן בפסוקים ז' - ח' הוא פונה אל עם ישראל שיקווה.
אחד הקשיים העולים במזמור ק"ל הוא היחס בין פסוקים א'- ו' ובין פסוקים ז'-ח'.
פסוקים א'- ו' נושאם בתפילת היחיד, והם מסתיימים בדבקות ה'.
בניגוד לפסוקים אלה, פסוקים ז'-ח' עוסקים בתפילת הקהל, וקיימת בהם חזרה על החטאים, שנשכחו בפסוקים ה'-ו'.
כאמור ניתן לחלק את המזמור לשני חלקים : פסוקים א' - ד' ופסוקים ה - ח'.
בחלק הראשון פונה בעל המזמור אל ה' ומזכיר לו שבכוחו למחול.
הקריאה אל ה' נעשית "ממעמקים".
התבנית "מעמקים" בתנ"ך משמשת בתנ"ך למים עמוקים ועל פי תהילים ס"ט ניתן לפרש את המילה "ממעמקים" כסכנה: "טָבַעְתִּי, בִּיוֵן מְצוּלָה-וְאֵין מָעֳמָד; בָּאתִי בְמַעֲמַקֵּי-מַיִם, וְשִׁבֹּלֶת שְׁטָפָתְנִי.
מכאן ניתן להבין כי מהמעמקים קורא בעל המזמור לה' שיצילו מהסכנות האורבות לו, כלומר מטביעות אותו.
סכנות אלו הם החטאים של האדם.
בפסוק ב' מתחנן משורר תהילים כי ה' יסלח לו וישמע לתפילתו.
בפסוק ג' מבקש משורר תהילים מה' לא לזכור את חטאיו הרבים שכן אם יזכור, לא יוכל אדם להתקיים.
פסוק ד' החותם את חלק זה של המזמור, ובא בזיקה עם הרעיון המובע באמצעות חלקו הראשון של הפסוק: " אִם-עֲוֹנוֹת תִּשְׁמָר-יה", מציין בעל המזמור כי לה' שמורה מידת הרחמים.
לעומת מצוקתו של המשורר העולה מחלקו החלק הראשון של המזמור, בחלק השני פונה בעל המזמור אל ה' מתוך דבקות ואמונה.
את החלק השני ניתן לחלק לשניים: פסוקים ה'-ו' באה לידי ביטוי על ידי בעל המזמור, התקווה.
בפסוקים ז' - ח' קורא המשורר לקהל השומעים להצטרף אליו לאותה תקווה בה יש דבקות באמונה.
פסוק ה בנוי מתקבולת משלימה משולשת: "קִוִּיתִי ה', קִוְּתָה נַפְשִׁי; וְלִדְבָרוֹ הוֹחָלְתִּי" הצלע השנייה בתקבולת נרדפת לראשונה ואילו הצלע השלישית בתקבולת מקבילה לצלע הראשונה והשנייה.
בתפילת העמידה המיוחדת לתעניות גשמים (ולחלק מהדעות בכל תענית ציבור), תפילת עשרים וארבע, מזמור ק"ל הוא הנוסח של אחת משש הברכות המיוחדות הנוספות לתפילה.
תהילים ק"ל ותהילים ק"ג על פי מסכת סופרים הם מזמורים הנאמרים ביום כיפור.
בנוסף, מזמור זה נאמר כתפילה בעת צרה ובצומות, בהקראת פסוק אחר פסוק, וכן נהוג לאומרו עם פתיחת ארון הקודש.
לפי האר"י, אומרים מזמור זה בתפילות בעשרת ימי תשובה ובהושענא רבה בין קדיש לברכו, מנהג הספרדים בימינו לקרוא אותו בין ברכת ישתבח לקדיש שאחריה.
ויש פוסקים שהתנגדו למנהג זה משום שהדבר נחשב הפסק באמצע התפילה, ובעקבות כך הנהיגו בחלק מקהילות אשכנז לאומרו לאחר חזרת הש"ץ.
בעבר נהגו להקצות לשליח הציבור בבית הכנסת מקום נמוך, כדי לקיים את הפסוק "מִמַּעֲמַקִּים קְרָאתִיךָ ה'".
כיום מעדיפים שיעמוד במקום גבוה כדי שהקהל יוכל לראות ולשמוע היטב.
"Aus der Tiefen rufe ich, Herr, zu dir" (עברית: ממעמקים קראתיך ה'), רי"ב 131, היא קנטטה שהלחין יוהאן סבסטיאן באך.
לילי בולאנז'ה, הלחינה את היצירה הקלאסית בהשראת המזמור לאלט, טנור, מקהלה ותזמורת.
בסרט הקולנוע הישראלי האח של דריקס, אשר התסריט אותו כתב משה זונדר וביים דורון צברי ומבוסס על ספרו של אמנון דנקנר יוחד מקום לפסוק "מִמַּעֲמַקִּים קְרָאתִיךָ" המתאר את מצבו של שלמה גיבור הסרט מבחינה דתית תודעתית.
לחנים שונים נכתבו למזמור זה, ביניהם ידועים הלחנים:
שיר המעלות - יעקב יהודה דסקל באלבומו נאר מיט אמונה.
ממעמקים - אודי דוידי באלבום רוחות טובות.
ממעמקים - חיים ישראל באלבום ממעמקים.
ממעמקים - יצחק פוקס באלבום ממעמקים.
ממעמקים - גד אלבז, לחן של מנדי ליפסקר.
ממעמקים - חיים שלמה מאיעס, לחן של יוסף צבי ברייער.
תהילים קל"ד הוא המזמור ה-134 בספר תהילים (זהו הפרק ה-133 על פי המספור הקיים בתרגום השבעים ובוולגטה) והוא משתייך לקובץ שירי המעלות.
המזמור הוא האחרון בקובץ מזמורים זה ועיקר עניינו ברכה לה'.
במזמור נעשה שימוש בליטורגיה היהודית והנוצרית.
לדעת תוספות ( ד"ה ה"ג) שני הפסוקים: גם הם חלק ממזמור קל"ד, ואילו המזמור הבא, קל"ה, מתחיל .
יש המחלקים את המזמור לשני חלקים: פסוקים א' -ב' והחלק השני הוא פסוק ג'.
פסוק א' נאמר בלשון ציווי.
קהל השומעים, "עַבְדֵי ה'", מצווים לברך את ה'.
זהות אלה המכונים "עַבְדֵי ה'" לא ידועה וייתכן כי הכוונה לכהנים המשרתים את העם או בבית המקדש.
צירוף המילה " בַּלֵּילוֹת" מעיד על כך שעבודתם של עבדי ה' נעשתה ביום כמו הקרבת קורבנות ובלילה יוחדה עבודתם להדלקת המנורה וקטורת הסמים.
כמו כן אש המזבח הייתה דולקת כל הלילה.
יש הסוברים כי בשעת הקרבת הקורבנות נאמרה שירה מפי עובדי הקודש.
ייתכן כי הכוונה לקהל הבא בשערי בית המקדש לאכול מהקורבנות שהוקרבו במהלך היום.
בפסוק ב' קורא בעל המזמור לקהל השומעים לשאת ידיים מעלה ולברך את ה'.
ניתן לשער כי היה נהוג לברך בסמיכת ידיים.
את המילים "שאו ידיכם קדש" יש שכיוונו לכהנים שנשאו ידיהם בתפילה.
בחלקו השני של המזמור, בפסוק ג' פונה משורר תהילים אל אדם.
ייתכן כי ברכתו של ה' היא מענה לברכת הכוהנים בחלקו הראשון של המזמור.
ברכת עבדי ה' בחלקו הראשון של המזמור נעשיית בפנייה אל קהל השומעים כאשר עבדי ה' נושאים כפיהם.
ה' בברכתו בחלקו השני של המזמור מברך את העם מציון, ברכה שניתן לפרשה כברכה אוניברסלית לכלל העמים וזאת ניתן להבין מהמילים "עושה שמיים וארץ", וכברכה לעם ישראל ממקום בית המקדש, ציון הנמצאת במרכזה של הארץ.
הפסוק משמש ב כמקור לדברי ר' יהושע בן לוי שכהן שלא נטל ידיו אינו רשאי לשאת כפיים ולעלות לדוכן לברך ברכת כהנים.
את מילות המזמור שר בני אלבז ללחן של מרקו בחט.
ואשען - בערי וועבער באלבומו בן מלך.
תהילים קל"ג הוא אחד מחמישה עשר שירי המעלות.
משורר תהילים מתפעל מהאחווה ותחושת היחד הבאה לידי ביטוי בחברה וזאת כי ברכת ה' שוררת בקהילה.
תהילים קל"ג הוא מזמור חכמה אך יש הטוענים כי הוא משמש כאודה לציון.
אחרים סוברים כי זהו מזמור שבח הבא לשבח את העולים לרגל לירושלים בעת שלוש רגלים.
לשיטתם של אחרים המזמור הוא מזמור תהילה וזאת ניתן להבין מהשפע היוצא מהאחווה הבאה לידי ביטוי בפסוק: "הִנֵּה מַה-טּוֹב, וּמַה-נָּעִים - שֶׁבֶת אַחִים גַּם-יָחַד".
בפסוק א', בעל המזמור מבקש לזרז את המאזין באמצעות המילה 'הִנֵּה' ומכוון למסר הבא מיד בשבח הישיבה ביחד: "מַה-טּוֹב, וּמַה-נָּעִים-שֶׁבֶת אַחִים גַּם-יָחַד".
יש שפירשו את הפסוק כי הישיבה יחדיו טובה ונעימה לגוף האדם.
יש הסוברים כי ישיבת המשפחה בצוותא קשורה בישיבה בבית.
יש הטוענים כי הישיבה יחדיו מכוונת לישיבת אחים במשפחה היושבים בנחלת אבי המשפחה, טרם חלוקתה וזאת לפי הכתוב בחוק הייבום: "כִּי-יֵשְׁבוּ אַחִים יַחְדָּו".
ייתכן כי הישיבה ביחד מתארת את העם היושב יחדיו בארץ ישראל.
מצודת דוד מפרש כי הכתוב מכוון לכלל שבטי ישראל.
יש הסוברים כי בפסוקים ב'-ג' תיאור הישיבה בצוותא כמוה כשמן טוב המתואר בפסוק ב'.
ריחו של שמן זה נעים והטל היורד על האדמה מצמיח חיים חדשים.
יש הרואים בשני הפסוקים האלה יחידה אחת שפירושה: השמן הטוב על הראש, יורד על זקן אהרן ומשם לבגדיו מדומה לטל היורד על החרמון ועל הרי ציון.
ייתכן כי השמן המתואר ביחידה זאת הוא השמן בו נמשחו שליטים וכוהנים.
אחרים משערים כי השמן הטוב מדומה למים היורדים מההר כמו השמן הנוטף על זקן אהרון ועל בגדיו.
יש שפירשו כי השמן הטוב הנוטף על זקן אהרון הוא תיאור נופה של ארץ ישראל הנפרס מהצפון בחרמון אל הדרום המיוצג בהררי ציון.
כך הישיבה בצוותא מדומה לנופים עמם מזדהה קורא המזמור מה שמגביר את תחושת היחד אשר באה לידי ביטוי במזמור.
המושג 'שמן טוב' מקביל למושג 'שמן ערב' בספרות חז"ל.
בעל המזמור מסיים את המזמור בתיאורה של ציון בדימוי המתאר את ירושלים כמקור חיים: "כִּי שָׁם צִוָּה ה' אֶת הַבְּרָכָה - חַיִּים עַד הָעוֹלָם.
הדימוי בפסוק "כַּשֶּׁמֶן הַטּוֹב, עַל-הָרֹאשׁ" מתאר ישיבת אחים בצוותא.
הספרדים נוגים להוסיף מזמור זה כחלק מנוסח מורחב של סדר הדלקת נרות חנוכה, הנאמר לאחר ההדלקה.
המילים "הנה מה טוב ומה נעים שבת אחים גם יחד" זכו ללחנים רבים, ובהם שניים נפוצים ביותר.
דינה גולן ומקהלת לב רן ביצעו את השיר "הנה מה טוב ומה נעים" בפסטיבל הזמר החסידי בשנת 1970. מזמור זה הולחן כולו ובוצע בידי פרחי ניו יורק במנגינה שנלקחה ממפיק ומלחין יהודי רוסי של סרטים קומוניסטים.
את המילים "מַה-טּוֹב, וּמַה-נָּעִים" מהמזמור שילבה נעמי שמר, בשירה שלומית בונה סוכה, תיאור הישיבה בצוותא בסוכה.
בעיבוד מאת המלחין תפקיד התזמורת הופחת בגודלו לעוגב, 2 נבלים וכלי הקשה.
את הטקסט ארגן ברנשטיין עצמו מתוך כתבי תהילים.
בחלק הראשון תהילים ק' וק"ח, בחלק השני תהילים ב' וכ"ג, ובחלק השלישי תהילים קל"א ומזמור זה.
תהילים קכ"ח הוא המזמור ה-128 במספר בספר תהילים (על פי תרגום השבעים והוולגטה, זהו המזמור ה-127 במספר).
המזמור הוא חלק מקובץ שירי המעלות ומבחינה סגנונית נחשב למזמור חכמה.
תכלית המזמור היא פנייה לנמען אנושי ופירוט מיהו האדם המאושר לדידו של מחבר המזמור.
במזמור קכ"ח מתוארות הברכות אשר בהן יתברך המאמין והירא את ה'.
מזמור זה ממשיך את הרעיון המובע בתהילים קכ"ז בו מתברך האדם הירא את ה' בפריון.
ניתן לחלק את המזמור לשני חלקים: פסוקים א'- ג': הברכה בה יבורך האדם היְרֵא את ה'.
זוהי ברכה אישית והיא ניתנת לפרט.
בחלקו השני של המזמור, פסוקים ד'-ו' ניתנת ברכה במישור הלאומי והיא מתייחסת לירושלים ולעם.
המילים ירא ושלום חוזרות על עצמן במזמור.
בפתיחת המזמור מתואר אושרו של " ירא " ה' ומסיים בברכתו ה' את האיש הירא את ה' - חלקו השני של המזמור משלב בין המילים ראייה ושלום.
בירושלים ילמדו העולים את תורת ה' ויראתו ובתמורה הם יבורכו בברכת שלום.
כותרת המזמור מביעה את הרעיון בעזרת תקבולת נרדפת כי "ירא ה'" ההולך בדרך הישר הוא האדם אשר מקפיד על המצוות.
בפסוק ב' יזכה "ירא ה'" ההולך בדרכיו לפיריון.
במזמור שר משורר תהילים בשבח העמל.
האדם הירא, זה העובד לא יזדקק לעזרה בכלכלת ביתו.
יש הטוענים כי המילים: "יגיע כפיך כי תאכל" אינם תיאור של האדם העובד אלא תיאור הגמול לאחר שזה הלך בדרך ה'.
לשיטתם המזמור אינו עוסק בשבח עבודת האדם ויגיע כפיו אלא עיניינו בגמול שיקבל האדם על מעשיו.
בפסוק ג' בעל המזמור מברך את ביתו של האדם הירא, "אשתך כגפן פוריה בירכתי ביתך", כלומר אשת הירא תישאר בביתו ולא תילקח על ידי אחרים.
כך על פי המזמור תבורך האישה בפיריון, בצאצאים רבים "כשתילי זיתים".
במדרש תנחומא על מזמור קכ"ח ביקשו חז"ל להדגיש את צניעותה של האישה הספונה בביתו של איש וכך כאשר היא נמצאת בירכתי הבית תבורך בצאצאים כשתילי זיתים: "'אשתך כגפן פוריה' – אימתי אשתך כגפן פוריה?
כשהיא צנועה בירכתי ביתך – אז בניך כשתילי זיתים." פסוק ג' מתאר תא משפחתי פטריארכלי, מסורתי בו יש תיאור של ראש המשפחה מסביבו יושבת משפחה לשולחן.
רד"ק בפירושו לפסוק ד' מציין כי פסוק זה הוא מעין סיכום: "באילו המידות והמנהגות יבורך הגבר, שהוא ירא ה'".
בפסוק ה ברכת ה' אשר בה יבורך ירא ה' תבוא מציון היא ירושלים והוא יראה בשגשוגה של העיר.
בפסוק ו' מבורך ירא ה' באריכות ימים בכך שהוא זוכה לראות את נכדיו.
ייתכן כי הביטוי "שלום על ישראל" המופיע גם בתהילים קכ"ה הוא בקשה מהאל שיביא שלום על עמו, ישראל.
המזמור נאמר בקריאת שמע על המיטה בנוסח אשכנז, הנאמרת כל יום לפני השינה.
בנוסף, מזמור זה נאמר כחלק מויתן לך (בקצת קהילות נוהגים לשיר אותו), ובקצת קהילות הוא מושר בסוף סדר החופה.
השיר "יברכך" למילות פסוקים ה-ו, הולחן על ידי דוד וינקרנץ והושר בפי אילנה רובינא בפסטיבל הזמר החסידי והגיע למקום הראשון בשנת 1970. ביצועים נוספים ידועים ללחנו של וינקרנץ הם של צמד רעים, צמד הפרברים, דודו פישר, יהורם גאון, ישראל זוהר ושלמה ארצי.
פסוק ב' מצוטט במקורות רבים, בהם גם במסכת אבות וממנו נלמד המשפט "איזהו עשיר?
אַשְׁרֶיךָ בעולם הזה, וְטוֹב לָךְ לעולם הבא".
את הלימוד הרחיבו חכמים להוראה שהאדם צריך לשמוח בחלקו, ואף לחסוך בהוצאות חול ולהרבות בהוצאות צורכי מצווה, והכל לפי רמת הכנסתו, ועל ידי כך יזכה לברכה.
וראה בנים - אייזיק האניג בלחן של האדמו"ר מפיטסבורג, עיבוד של מונה רוזנבלום באלבום אמת ניגוני חסידי פיטסבורג 11.
תהילים קכ"ה הוא המזמור ה-125 בספר תהילים (בנוסח תרגום השבעים והוולגטה, מספור הפרקים שונה במעט וזהו המזמור ה-124).
המזמור הוא חלק ממחזור של חמישה עשר שירי המעלות והוא פותח במילים: .
תכלית המזמור היא בקשת משורר תהילים מהאל שייטיב עם הצדיקים ההולכים בדרכו, עם עם ישראל ועם עירו ירושלים ומנגד ישמיד את הרשעים.
זהו מזמור ביטחון בה' בו בעל המזמור פונה בתפילת יחיד אל ה' בשם העם כולו.
ניתן לחלק את המזמור לשלושה חלקים: חלק ראשון: פסוקים א' - ב', חלק שני: פסוק ג' וחלק שלישי: פסוקים ד' - ה'.
בחלק הראשון מתוארת החכמה אשר מצויה בבוטחים בה', ביטחון שיגן על הצדיקים, על העיר ירושלים ועל עם ישראל.
חלקו השני של המזמור מתאר את הצלתם הצדיקים בידי ה'; וחלקו השלישי של השיר דן בבקשת בעל המזמור מה', שייטיב עם הצדיקים וישמיד "אֶת-פֹּעֲלֵי הָאָוֶן" אלה הרשעים.
בפסוק הראשון מובע הרעיון כי המאמינים בדרכו והבוטחים בה', יראו כי ה' לא יתמוטט לעולם כמו שירושלים תהיה מיושבת לעולם והביטחון ישרור בה לעד.
בפסוק ב' מתוארת ירושלים על שלל גבעותיה מסביב.
אלה מעניקים לעיר תחושת ביטחון.
כשם שירושלים המוקפת בהרים המגינים עליה כך מסתובב ה' מסביב לעמו ומגן עליו.
בפסוק ג', חלקו השני של המזמור מבשר המשורר כי ה' יגן על הצדיקים ממקל הרשעים.
כאשר ה' מגן על הצדיקים הוא מונע מהם לחטוא.
בפסוק ד' הפותח את חלקו השני של המזמור קורא בעל המזמור לה' לתת שכר לצדיקים על מעשיהם הטובים באמצעות המילה "היטיבה", מילת זירוז ובקשה.
בפירושו ל "ועשית הישר והטוב" מתייחס רמב"ן לפסוק ד' במזמור: "היטיבה ה' לטובים ולישרים בלבותם." בעקבות חז"ל טוען הרמב"ן כי "זו פשרה לפנים משורת הדין".
כלומר עשיית הטוב מתוך הפנמה שאת החוק יש לכבד ועשיית הטוב נמצאת בלב הצדיק בכל עת.
פסוק ה הוא ניגוד לבקשה המופיעה בפסוק ד' בו מבקש המשורר מה' לגמול לצדיקים ולהשיב להם טובה ובפסוק ה מבקש כי יגמול לרשעים "ויוליכם ה' את פועלי אוון" כלומר ירחיקם ובזה גם עונשם.
ברכת שלום על ישראל בפסוק החותם את המזמור, מנוסחת כבקשה ועומדת בניגוד לבקשת המשורר שיגמול לרשעים כגמולם.
ברכה זו היא ברכה כוהנית.
ברכה של שלום לישראל חותמת מספר מזמורי תהילים נוספים כ"ט, י"א, קכ"ח, וקכ"ב ברכת שלום לירושלים ולבניה גם היא באה בסיומו של המזמור.
פסוק ה' במזמור משמש את ר' ירמיה בדרשה המופיעה בספרא המפרשת את פעולת ה' בעולם באופן אוניברסלי:
הדרשה מציגה אוסף פסוקים שעל פי פרשנותו של ר' ירמיה פונים לכלל האנושות.
כך לדוגמה הפסוק "אשר יעשה אותם האדם וחי בהם" - לא ישראל, אלא האדם.
וכך בפסוקים הבאים הפונים אל "גוי צדיק" ואל צדיקים.
את הדרשה חותם פסוק דווקא ממזמור קכ"ה, הפרק הקובע ש"ה' סביב לעמו".
ר' ירמיה בוחר את המשך הפרק - "הֵיטִיבָה ה' לַטּוֹבִים וְלִישָׁרִים בְּלִבּוֹתָם" - לא יהודים, לא גויים, אלא טובים וישרים.
בהשראת המזמור כתב פינקי ובר את השיר "ירושלים הרים סביב לה".
את השיר הלחין ירחמיאל ביגון.
השיר זכה לביצוע מקהלת פרחי מיאמי.
תהילים קכ"ב הוא המזמור ה-122 בספר תהילים והוא חלק מקובץ שירי המעלות בספר.
זהו מזמור תפילה בה מביע משורר תהילים את שמחתו לעלות לרגל לירושלים.
יש המחלקים את המזמור כך: פסוק א' משמש כמבוא וכל צמד פסוקים הבאים אחרי כותרת המזמור משמשים כחלק.
מפסוק א' משמש ככותרת מבוא למזמור.
לדעת רבי משה הכהן אבן ג'יקטילה, המזמור חובר על ידי דוד כדי שיושר בעת בניית בית המקדש.
הקושי העולה מהפסוק הוא התיבה: "לדוד" המופיעה בכותרת המזמור שיש הטוענים כי זה מעיד על כל שהמזמור נכתב לכבוד דוד.
בעל המזמור מתפלל לשלום ירושלים.
במזמור פונה המשורר בשם העולים לרגל לבית המקדש, הפנייה אל העיר נעשית בגוף שני ובה הוא מדבר בשבחה.
לדעת רבי יעקב פייתוסי מזמור זה נאמר על ידי הגולים ובו מובע הרעיון של יישוב ארץ ישראל.
ישנה סתירה בולטת בין כותרת המזמור לבין גופו של המזמור.
בכותרת נאמר "שיר המעלות לדוד", ואילו תוכנו של המזמור מתאר את העלייה לבית ה' והגעת השבטים לירושלים.
דוד, לא בנה את בית ה', ועל כן, בכל מקרה, לא התקיימה בזמנו עליית השבטים שלוש פעמים בשנה אל בית המקדש.
בנוסף: במזמור מתוארת ירושלים כמקום ישיבת "כיסאות לבית דוד", ואם כן, על כיסא המלוכה בירושלים ישבו אז כבר צאצאיו של דוד.
פתרונות לסתירה זו ניתנו באופנים שונים והם משמשים גם כהסבר לרקע ההיסטורי לחיבורו של המזמור
פתרון זה, המבוסס על דרשת הפסוקים מציג את המזמור כתגובתו של דוד על דברים ששמע מפי בני דורו שאמרו: "[מתי] בית ה' נלך?".
בפרשנות המקרא של ימי הביניים
פרשני המקרא בימי הביניים נקטו פירושים שונים, בחלקם על דרך הפשט, שדרכם הסבירו גם את הרקע ההיסטורי לחיבור המזמור.
רד"ק ור' ישעיה פירשו כי "המזמור הזה מאמר בני הגלות, ומרוב תאוותם לבנין בית המקדש, יזכרו עלות ישראל לרגלים, וידברו על לשון האבות שהיו בזמן הבית".
המאירי (באחד משני מפירושיו) פירש כי "זה המזמור יש לפרשו על בני הגלות...
יתנבא על בשורת הגאולה: שבהגיע תור הגאולה ויצא קול הישועה, תגדל שמחת העם בבשורה.
ולהפליג במעלת הישועה האריך "בשבחי ירושלים ואמר: 'עומדות היו רגלינו...' כלומר כשהיית במילואך".
פירושים אלה, המפרשים את מזמורי ספר תהילים כנבואות שנאמרו לצורך בני הגלות, נפוצים בדברי הראשונים, והם נובעים מן הרצון להפוך את ספר תהילים לכזה שמבטא את רחשי לבם של ישראל בתקופה שבה חיו המפרשים עצמם.
ראב"ע בשם ר' משה הכהן ג'יקטילא מפרש: "אמר רבי משה, כי זה השיר אמרו דוד שייאמר עם הזמירות בבית ה' בעת שייבנה הבית".
כלומר, דוד אמר מזמור זה לשם העתיד, אולם לא לשם הדורות הרחוקים - בני הגלות או בני בית שלישי - אלא לשם הדורות הקרובים ביותר - אלו שחיים בימיו של דוד עצמו ושיזכו לבניין המקדש בימי בנו.
הנחה זו של ר' משה פוטרת אותו מלייחס לדוד נבואה: הרי דוד ידע מפי נתן הנביא ששלמה בנו הוא שיבנה את הבית.
וכפי שדוד הכין חומרים לבניין הבית בידי בנו, כך הכין אף שירים וזמירות שייאמרו בבית ה' בעת שייבנה הבית.
הנחת הפרשנים היא שהזכרת שמו של דוד בכותרת המזמור מעידה על היותו מחבר המזמור ואמנם מסתבר שכך הדבר ברוב המזמורים בספר תהילים שכותרתם מכילה שם או שמות של אישים.
אולם ישנם מזמורים שנראה כי הכותרת שלהם היא הקדשה של המזמור לאותה אישיות הנזכרת בה.
יש הסבורים כי גם כאן מדובר על מזמור שכותרתו היא הקדשה ולכן אין סיבה לייחס את הפרק לתקופה שבה המקדש לא היה קיים: לא לתקופת דוד ולא לתקופת הגלות.
המזמור משקף את חווייתם של עולי הרגל לירושלים, והמשורר שחווה חוויה מרוממת זו הוא שחיברו והקדישו לדוד המלך.
פרק זה הוא חלק מהמזמורים הנוספים בפסוקי דזמרא של שבת ויום טוב.
כמו כן בחלק מהקהילות נהוג לאומרו לפני עלינו לשבח בתפילות ערבית של לילות חול המועד סוכות.
המזמור, באנגלית, הושר בכניסתה של אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת להכתרתה ב-2 ביוני 1953.
בשירו הידוע של יוסי גמזו 'בשערייך ירושלים' ללחן יחזקאל בראון שזורים פסוקים מספר תהילים וממזמור זה השורה הפותחת את שירו: "עומדות רגלינו בשערייך, ירושלים".
השיר זכה למספר ביצועים ביניהם של יהורם גאון, הפרברים, רונית אופיר וגאולה גיל.
המזמור זכה ללחן של מרדכי כלפון ולביצוע אורפנד לנד.
בשיר "שלווה בארמונותייך", מתוך האלבום "תוך כדי תנועה", הראפר והזמר רביד פלוטניק מבצע חלקים מתוך הפזמון.
שמחתי - בית ה' נלך - אהרלה סמט ויידאלע מנדלסון, לחן של יוסי פריד, עיבוד של אלי קליין ואיצי ברי.
שמחתי - לחן של שמשי ניימן באלבום נחמה.
למען אחי - דובי מייזלעס באלבום טביעת אצבע, לחן של ר' ישראל באדאנסקי.
שמחתי באומרים לי בית ה נלך - לחן של ר שלמה זלמן ריבלין.
הושר בהליכה לכותל המערבי בחג השבועות תשכ"ז לאחר שחרורו.
לאחר מכן הרב הדרי לימד את השיר והושר על ידי ישיבת הכותל בעת הליכה לכותל בחג השבועות.
תהילים קל"א הוא המזמור המאה שלושים ואחד בספר תהילים ואחד ממזמורי קובץ שירי המעלות.
הוא מהמזמורים הקצרים בספר תהילים ומכיל שלושה פסוקים בלבד.
המזמור מביע את תלותו של הדובר ועם ישראל באלוהיו.
יש המחלקים את המזמור לשני חלקים: בחלק הראשון, מתאר בעל המזמור את מצבו האישי וזאת תוך כדי פנייה לה' ממקום של אמונה והכרה באפסות האדם (פסוקים א'-ב').
בחלקו השני פונה משורר תהילים לעם ישראל (פסוק ג').
הזיקה בין חלקו הראשון של המזמור לחלקו השני אינה ברורה, אך יש שפירשו כי חלקו הראשון של המזמור מציג את הליכותיו הצנועות של הדובר בתפילתו, כדי שישמשו דוגמה לעם ישראל, שלא יבטחו במעשיהם אלא ייחלו אל ה' תמיד וייפנו אליו בכל דבר ועניין, כנזכר בפסוק האחרון.
המזמור זכה לביצוע וללחנם של דוד ד'אור ותומר הדדי.
בחלק הראשון תהילים ק' וק"ח, בחלק השני תהילים ב' וכ"ג, ובחלק השלישי תהילים קל"ג ומזמור זה.
תהילים ק"נ הוא המזמור המאה וחמישים והאחרון בספר תהילים המזמור גם חותם את קובץ מזמורי הללויה.
עיקר עניינו של המזמור היא הקריאה להלל את ה' באמצעות כלי נגינה שונים.
המזמור נאמר בכל יום כחלק מפסוקי דזמרא שבתפילת שחרית, בימי חול, בשבת, בחגים ובמועדים.
המזמור בנוי משישה פסוקים ואחת עשרה צלעות.
בכל צלע במזמור מופיע הציווי להלל ולשבח את ה'.
המזמור מתחיל ומסיים במילה "הַלְלוּיָהּ".
בכל הצלעות המופיעים במזמור קיים אזכור לה' וזאת בכינוי מושא ישיר "הו", אך בצלע הראשון מופיע בשם "אל" ובצלע האחרונה הוא נקרא בשם "יָהּ".
במזמור קיימים מוטיבים דומים למזמורי תהילים: קמ"ה - קמ"ט הקוראים להלל ולשבח את ה'.
כמו כן מופיעים שמות כלי הנגינה בהם יש לנגן בעת שירת השבח והלל.
את המזמור יש המחלקים לשני חלקים.
חלק ראשון (א'-ב') מתאר את מקום האל ומקום תהילתו.
בחלקו השני של המזמור מופיעים כלי הנגינה בהם יש לנגן, להלל ולשבח את ה'.
שני החלקים נתחמים בצמדי מילים נרדפות.
המילים הנרדפות "עז" ו"גבורה", יוצרות מסגרת לחלק הראשון בתחילתו והמילים "קדשו" ו"גדלו" תוחמות את המסגרת בסופו של חלק זה.
את חלקו השני יוצרות מסגרת דומה המילים הנרדפות: "תקע" ו"תרועה".
המזמור כולו נתחם בכינויו של ה' "יה" ו"אל".
המהר"ל מפראג מסביר שמזמורי "הללויה" הם חמשה, ובשני הפרקים, האמצעי והאחרון מהם יש עשרה הלולים בכל אחד, וזאת כנגד האותיות י וה, שההגעה אל מדריגת העשר היא רק באמצע ובסיום, .
בתלמוד נאמר שהטעם שתיקנו לומר בתפילת מוסף של ראש השנה עשרה פסוקים ב'מלכויות זכרונות ושופרות', הוא כנגד עשר הפעמים שנזכרה המילה 'הללו' במזמור זה:
המזמור נאמר בכל יום כחלק מפסוקי דזמרא.
לדעת רש"י, מזמור זה, יחד עם תהילים קמ"ח, הם ה"הלל שבכל יום" שבפסוקי דזמרא.
עקב דברי רש"י אלו, נפסק כי המאחר לבית הכנסת ואינו יכול להספיק לומר את כל פסוקי דזמרא, יאמר מזמורים אלה לפני שיוסיף את שאר המזמורים.
הוא גם נאמר כחלק מפסוקי השופרות בראש השנה, ומסיים את התיקון הכללי.
בשל העיסוק הרב של המזמור במוזיקה ובנגינה, הוא כונה "מזמור המוזיקאים" ועל בסיסו נכתבו והולחנו יצירות קלאסיות רבות:
ארני אגויר – Salmo 150
המזמור זכה למספר לחנים וביצועים של מיטב זמרי ארצנו.
ידועים הם לחנו של יוסי בן דוד בביצוע של איציק קלה.
דבי פרידמן הלחינה אף היא את השיר.
ידוע גם ביצועו של אייל גולן אשר זכה להשמעות וצפיות רבות בערוץ יוטיוב.
בשנת 2021 הולחן המזמור על ידי אסף תלמודי, יונתן אלבלק וגל אבירם לפסקול של הסרט אגדת חורבן.
השיר בוצע על ידי שולי רנד, רביד כחלני ושי צברי.
בשנת 2025 הולחן על ידי להקת הדג נחש בשיר הללויה באלבום יביע אומר.
תהילים בביצוע של בני אלבז.
הללו - יצחק פוקס יחד עם ליפא שמלצר מתוך האלבום בעת ההיא (2014).
הללוהו בתוף ומחול - לחן של הרב יצחק גינזבורג מתוך האלבום ניגונים חסידיים 10.
הללויה יונתן רזאל מתוך האלבום פותח לב, 2017.
כל הנשמה - יעקב יהודה דסקל באלבומו נאר מיט אמונה.
כל הנשמה - מרדכי בן דוד באלבום צעקה.
יעקב שוואקי באלבום מוזיקה (2018).
שוואקי ביצע ביצוע נוסף לשיר באלבום ההופעה שלו שוואקי לייב פארק.
יוסף קרדונר באלבומו שעה אחת, (2020).
יונתן שיינפלד באלבומו נער הייתי.
הללו - ליפא שמלצר באלבום א פשוטע'ר איד.
תהילים קכ"ז הוא המזמור ה-127 בספר תהילים (על פי המספור בוולגטה ובתרגום השבעים זהו המזמור ה-126).
המזמור שייך לקובץ שירי המעלות והוא היחיד מביניהם שמיוחס לשלמה.
המזמור הוא מעין הטפת מוסר של משורר תהילים לקהל, אולם ניתן למצוא בו גם רמזים לתפילת בקשה הנאמרת בגוף שלישי.
בלטינית המזמור מוכר כ"Nisi Dominus".
בעל המזמור מטיף מוסר לקהילה עלומת שם.
יש הסוברים כי מזמור זה הוא מזמור בקשה שהדובר מוסר אותה בגוף שלישי.
המזמור כולל את מחשבותיו של בעל המזמור הבאים לידי ביטוי בבקשה שמשאלתו תתקיים.
יש המחלקים את המזמור לשני חלקים: החלק ראשון פסוקים א'-ב'דן באפסות מעשיו של האדם ואין ה' מסייע בידם.
החלק השני, פסוקים ג'- ה דן בשבח בניו של ה'.
הקשר התכני אינו ברור אך יש הסוברים כי במילה 'בית' שבמופעיה במקרא מתפרשת כמשפחה, כלומר, בני ביתו ועיסוקו לא יתקיימו ללא עזרת ה'.
זיקה נוספת הבאה לידי ביטוי במזמור היא בשימוש שעושה בעל המזמור בפועל ש-מ-ר, בהגנה על העיר בחלקו הראשון של המזמור לבין ההגנה על העיר מאויביה על ידי הבנים.
מזמור קכ"ז (בדומה למזמור העוקב, תהילים קכ"ח) שייך לקבוצת מזמורים לא גדולה בספר תהילים, המכונים 'מזמורי חכמה'.
מטרתם של מזמורים אלו היא לחנך להשקפת עולם ראויה, להטיף לקוראיהם את חכמת החיים המקראית, וזאת באופן שדומה למה שמנסים לעשות ספר משלי וחיבורים נוספים במקרא המשתייכים לספרות החכמה.
בעוד שרובם המכריע של מזמורי תהילים מבטא את היחס שבין האדם לבין האל, עוסקים מזמורי החכמה בהדרכת האדם בדרכי החיים.
על המילים "אִם ה' לֹא יִבְנֶה בַיִת שָׁוְא עָמְלוּ בוֹנָיו בּוֹ אִם ה' לֹא יִשְׁמׇר עִיר שָׁוְא שָׁקַד שׁוֹמֵר", מבצעים מקהלת שירה את לחנו של שלמה יהודה רכניץ; בשנת 2022 עיבד המוזיקאי The Kiffness את השיר לגרסת מוזיקת האוס.
תהילים צ"ה הוא המזמור ה-95 בספר תהילים (במספור של תרגום השבעים והוולגטה זהו הפרק ה-94).
המזמור פותח את סדרת המזמורים צ"ה-ק', המסווגים כמזמורי המלכת ה', וקהילות יהודיות רבות נוהגות לאומרם בקבלת שבת (חלקן ללא מזמור ק').
המזמור מחולק לשני חלקים: החלק הראשון (פסוקים א-ז) בו המשורר קורא לכולם לשבח, להריע ולהודות לה' על מלכותו בבריאה ועל אהבתו לעמו.
בחלק השני (פסוקים ח-יא) הדובר הוא ה', שמוכיח את העם להיזהר ממעשי דור המדבר, שמא ייענשו כמותם.
המלבי"ם כותב שהפרקים צ"ה – ק' הם סדרה של פרקים העוסקים בהנהגות ה' בעולם, ואילו לפי רד"ק המזמור מדבר על ימות המשיח כאשר עם ישראל ירננו ויודו לה' על ישועתו הגדולה.
פרופ' יעקב ליכט כתב שהמזמורים צ"ה–ק' מצטרפים לקבוצה אחת בזכותן של שלוש תכונות משותפות והן:
תקבולת במבנה (של היחידה השלמה בת ששת המזמורים) וקשר רעיוני.
בהמשך דבריו עומד ליכט על כך ששת המזמורים הללו נחלקים לשלושה צמדים של מזמורים, כשבין כל שני מזמורים שבאותו הצמד קיימות הקבלות בולטות.
המזמור הפותח (צ"ה) והמזמור החותם (ק').
המזמור השני (צ"ו) והמזמור הרביעי (צ"ח).
המזמור השלישי (צ"ח) והמזמור החמישי (צ"ט).
הקבלות רבות יש בין הפרק הפותח את ששת המזמורים, "לכו נרננה", לבין הפרק המסיימם - "מזמור לתודה".
לדוגמה: "לכו נרננה לה'" - "בואו לפניו ברננה".
"נריעה לצור ישענו" - "הריעו לה' כל הארץ".
"נקדמה פניו בתודה" - "בואו שעריו בתודה".
"לפני ה' עושנו כי הוא אלוהינו ואנחנו עם מרעיתו וצאן ידו" -"דעו כי ה' הוא האלוהים הוא עשנו עמו וצאן מרעיתו".
ברם, שוני גדול יש בין שני המזמורים.
במזמור צ"ה הנסוח הוא עתידי: "לכו נרננה...
נריע...", אולם ב"מזמור לתודה" הנסוח הוא של צווי מיידי: "הריעו...
במזמור צ"ה קורא דוד לעבודה מיראה: "בואו נשתחוה ונכרעה", ובמזמור לתודה: "עבדו את ה' בשמחה".
שם הצווי נאמר רק לעם ישראל להריע "נריעה לצור ישענו", לעומת זאת מזמורנו קורא לכולם להריע "הריעו לה' כל הארץ".
מזמור צ"ה מתאר את תחילת תהליך הגאולה על ידי קבוץ הגליות, כפי שכתב שם הספורנו (בהקדמתו למזמור), ובו צריך עדיין להזהיר את עם ישראל "אל תקשו לבבכם כמריבה".
לעומת זאת מזמור ק' מתאר את סופו של התהליך וקורא לכל האנושות להודות ולהלל לה' ולעבדו בשמחה.
כמו שכתוב לפני כן (פרק צח,ג) "ראו כל אפסי ארץ את ישועת אלהינו - הריעו לה' כל הארץ".
סדר קבלת שבת כפי שהוא נהוג היום ברוב תפוצות ישראל, להקדים לתפילת ערבית של ליל שבת.
ניתן לחלקו לשלושה חלקים: א.
ששת המזמורים הפותחים בלכו נרננה תהלים צה-צט/ק וכ"ט.
לפי קבלת האר"י אומרים בחלק זה רק מזמור כט (וכן נוהגים בהרבה קהילות ספרדיים ובנוסח איטליה), ואילו לפי קבלת הרמ"ק מקדימים לו את תהלים צה-צט (וכן נוהגים האשכנזים, חלק מקהילות הספרדים ורוב קהילות התימנים).
פזמון לכה דודי לר' שלמה אלקבץ.
מזמור שיר ליום השבת וה' מלך גאות לבש (תהלים צב-צג).
המזמור של דור קיבוץ גלויות
מזמור לכו נרננה קשה מאוד מבחינת תוכנו, הוא פותח בהלל והודיה, ממנו ניתן להבין, שהמשורר נמצא כבר בזמן הגאולה.
לעומת זאת בהמשך הוא מעורר את העם שלא לחטוא בחטא דור המדבר, נראה שהוא נמצא עדין בגלות.
ר' עובדיה ספורנו, בפירושו לתהילים מבאר: מזמור זה הולך על קבוץ גלויות הקודם לימות המשיח, לכן המשורר קורא להם מצד אחד לכו נרננה בקול תודה על שהוציאנו מקרב האומות.
ראו כיצד הוא שומרכם כרועה הרועה את צאנו.
מצד שני הוא מתרה בהם שיזהרו שלא להיות כדור המדבר, שבמקום להביט באהבת ה' אליהם שזכו להיות 'צאן מרעיתו' הם הקשו לבבם והכעיסו את ה'.
המשורר מזהיר שאם לא יתנהגו כראוי, כמו שגזר על דור המדבר שלא יכנסו לארץ, כך הם לא יזכו לימות המשיח.
היעב"ץ בסידורו מוסיף שמשה רבינו (שהוא מחבר מזמור זה לדעת חז"ל) ראה ברוח הקודש שיהיה בדור שלפני הגאולה אנשים שיחטאו בחטא המרגלים ולא ירצו לעלות לא"י, ועל זה הוא מזהיר אותם.
לכו נרננה - יעקב יהודה דסקל, באלבומו קבלת שבת.
לכו נרננה - הרב שלמה קרליבך.
דאנקען - יואלי קליין, שוכי גולדשטיין ומקהלת מלכות, בלחן של אלעזר אסתרזון.
ארבעים שנה - אברימי רוט בלחן של יוסי גרין באלבום קבלת שבת - נוסח גרין.
תהילים צ' הוא המזמור התשעים בתהילים.
(מזמור צ"א בנוסח תרגום השבעים ובוולגטה).
בעל המזמור פונה לה' ואומר לו כי היו זמנים בהם הגן על עמו ללא הפסק.
את ההגנה הוא מדמה לבית שמיטיב ומגן על הגרים בו: "אֲדנָי מָעוֹן אַתָּה הָיִיתָ לָּנוּ בְּדר וָדר".