tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ב־2008 הייתה למרצה בכירה בפקולטה למשפטים וב-2025 קודמה בה לדרגת פרופסור חבר.
שימשה כפרופסורית אורחת באוניברסיטת אילינוי (2010-11), באוניברסיטת טורונטו, באוניברסיטת קולומביה הבריטית ובאוניברסיטת פנסילבניה (אביב 2026).
ב־2021-2020 הייתה עמיתה בהמכון למחקר מתקדם בברלין.
מחקריה של זכרוב אסף עסקו בפרסום וכן בקניין רוחני: בפטנטים ובסימני מסחר.
כמו כן, עסקה בחופש הביטוי וברגולציית המדיה.
תחום נוסף בו היא מתמחה הוא משפט השוואתי: בייחוד בהשוואות בין המשפט הגרמני והמשפט האמריקני.
זכרוב-אסף מתמקדת במחקריה באפיונה של חופש הביטוי על מובנו החיובי, ובפרט בזכות הציבור על המרחב הציבורי העירוני.
היא משווה, בין היתר, בין היחס שמקבלים ביטויים שונים במרחב הציבורי, כמו גרפיטי ושלטי חוצות פרסומיים.
כדי לבחון את האפקט של מתן הזכות לתושבי העיר לקחת חלק בעיצוב המרחב הציבורי, היא הקימה, יחד עם הצלם טים שנטגוקה (Tim Schnetgöke), את הארגון "DU BIST AM ZUG" (מגרמנית: "עכשיו תורך").
הפרויקט איפשר לתושבי ברלין להציג תכנים במרחב הציבורי, בכ-1,500 שלטי חוצות בקיץ 2022 ו-2024 הממצאים הראו, בין היתר, כי רוב המשתתפים בחרו להציג אמנות וחוויות אישיות ולא מסרים פוליטיים, מה שמצביע על פוטנציאל להפחתת הקיטוב ולחיזוק תחושת השייכות הקהילתית.
קַטְיוּשָה (מרוסית: ) הוא שם כולל למשפחת משגרי רקטות מתנייעים מדגמים שונים.
הדגמים היותר נפוצים הם BM-8 בקוטר 82 מ"מ ו-BM-13 בקוטר 132 מ"מ מתוצרת ברית המועצות, וישנן גם דגמים בקטרים נוספים.
השם הרשמי הוא "רכב קרב של ארטילריה סילונית" (סילונית הכוונה למנוע הרקטה).
במלחמת העולם השנייה יחידות החמושות בכלי נשק זה זכו באופן אוטומטי לסיווג היוקרתי "עוצבת משמר" ("גווארדיה").
הקטיושה פותחה בברית המועצות והוצגה בשנת 1938, מעט לפני מלחמת העולם השנייה.
פיתח אותה צוות מהנדסים בשנים 1929 עד 1933. בין חברי הצוות היה סרגיי קורוליוב, לימים ראש מהנדסי ומתכנני הטילים הסובייטיים, איוואן קליימיונוב וגאורגי לנגמק.
היא הייתה תשובה לטיל הגרמני נבלוורפר (Nebelwerfer) שהוצג ב-1936.
מקור השם "קטיושה" אינו ידוע.
נראה שהוא קשור בצורה כלשהי לשיר הרוסי "קטיושה" שתורגם לעברית בתור "קטיושקה", והיה מוכר בתקופת פיתוח הרקטה.
ברוסית, "קַטְיוּשָׁה" הוא שם חיבה לאישה: השם קָתֵרִינָה התפתח לקַטְיָה – קַטְיוּשָׁה.
יש הטוענים שמקור השם בכיתוב "kat" שהופיע על גביו, ומשמעותו הייתה "התרמיט (סוג של אבק שרפה) האוטומטי של קוסטיקוב" (Костикова автоматический термитный – "קוסטיקובה אבטומטיצ'סקי טרמיטניי"), אולם אין סימוכין לגרסה זו.
גרסה אחרת היא שעל הטילים פשוט היה כתוב K – על שם מפעל קומינטרן אשר ייצר אותם, וההתפתחות לשם המלא הייתה תחת השפעת השיר.
הגרמנים כינו את הנשק הזה בשם "עוגבו של סטלין", על שום דמיון קני המשגר המקבילים לצינורות עוגב והקול שמשמיעה הרקטה.
המשגר הותקן על כלי רכב שונים, ביניהם משאיות אמריקאיות מדגמי סטודיבייקר US6 ואינטרנשיונל, שנשלחו לרוסיה במסגרת הסיוע האמריקני, טנקים, טרקטורים שונים ואף כלי טיס.
הקטיושה עצמה היא נשק פשוט למדי, הכולל מנשא של פסים מקבילים הנושאים את הרקטות על מסגרת ניידת (הניתנת לגרירה בין מקומות).
על כל משאית הותקנו 48 מסילות לרקטות.
כל רקטה היא באורך 1.8 מטר ונושאת ראש נפץ במשקל 22 ק"ג שמסוגל להגיע למרחק של מעל 20 קילומטרים.
לרוב נורו קטיושות במספר רב מאוד בבת אחת, על מנת ליצור אפקט של הלם בכוחות האויב, וגם כדי לחפות על חוסר הדיוק של הקטיושה.
על מנת להאריך את טווח פעולת הקטיושה, נוספו לה מספר מנועי רקטה נוספים.
שיטת הפעולה: תחילה מוצתת הרקטה הראשונה אשר מעיפה את הטיל.
בהמשך, ניצתת הרקטה השנייה וכך הלאה עד לגמר כל רקטות הדחף של הטיל.
עם תום פעולתן של כל רקטות הדחף, הקטיושה נופלת נפילה חופשית.
מרעום הקטיושה מפוצץ את חומר הנפץ האגור בתוכה רק עם נגיעה פיזית בגוף קשה, זאת בניגוד למרעומים חכמים יותר אשר נדרכים באוויר ומתפוצצים במרחק מה מהפגיעה, דבר היוצר אפקט פיזור ניכר הגורם להרס רב יותר.
במהלך מבצע סיני גילו הבריטים בידי מצרים משגר קטיושות בן 32 רקטות.
במצעד קהיר בשנת 1963 הציגו המצרים קטיושה יותר חדישה, שכלל 12 רקטות בקוטר של 240 מ"מ.
כיום המונח "קטיושה" משמש בעיקר לתיאור כללי של רקטות ארטילריות קטנות המשמשות ארגוני טרור, כגון חזבאללה, לאיום על גבולה הצפוני של ישראל, אם כי ברוב המקרים מדובר בדגמי רקטות שונים לחלוטין: בדרך כלל רקטות "גראד" 122 מ"מ מתקדמות יותר או רקטות 107 מ"מ.
השיגור הראשון של קטיושות לעבר ישראל בוצע על ידי ארגון פת"ח בסוף 1968. ב-16 בספטמבר 1968, מעט לפני שמונה בערב, נורה מטח של שמונה קטיושות (130 מ"מ) משטח ירדן לעבר בית שאן.
צה"ל הגיב למטח הקטיושות בירי תותחים מסיבי.
לאחר ספטמבר השחור פחת ירי הקטיושות מירדן לעבר ישראל.
אולם מדי פעם נורו קטיושות לעבר ישראל.
ביולי 1975 נורו קטיושות אל קיבוץ אילות משטח ירדן.
ב-1 בינואר 1969 נורה לראשונה מטח קטיושות אל עבר קריית שמונה.
כתוצאה מהירי נהרגו שני אזרחים ועשרות נפצעו.
לאחר מעבר אש"ף ללבנון ויצירת ה"פתחלנד", נורו קטיושות מדי פעם לעבר יישובי הגליל.
כך למשל בזמן מלחמת יום הכיפורים ב-1973, ושנת 1974. הקטיושות גם שימשו כאיום על ישראל כל אימת שצה"ל הגיב על פעולות טרור של אש"ף.
לאחר מבצע ליטני בשנת 1978 התגבר ירי הקטיושות, והגיע לשיא בקיץ 1981, כאשר ביוני 1981 הושג הסכם בין ישראל לאש"ף על פיו אש"ף יחדל מפעולות טרור מלבנון וישראל לא תפציץ את לבנון.
הפסקת האש קרסה לאחר קצת פחות משנה, עם ניסיון ההתנקשות בשגריר ישראל בלונדון, שלמה ארגוב.
ישראל הפגיזה את מעוזי אש"ף בלבנון ואש"ף הגיב בירי מסיבי של קטיושות אל יישובי צפון ישראל.
ב-2006, בזמן מלחמת לבנון השנייה, שיגר חזבאללה יותר משלושת אלפים רקטות, רובן מסוג גראד 122 מ"מ, אל יישובי צפון ישראל, ובהם קריית שמונה, חיפה, צפת, נהריה, טבריה, עכו, הקריות, כרמיאל ועפולה.
ב-1970 ספגה גם ירושלים שתי קטיושות שנורו מן הכפר בתיר.
ב-7 ביולי 1971 נורו קטיושות על פתח תקווה מאזור דיר בלוט, וגרמו להרג של ארבעה אזרחים.
במאי 1974 נתפסו שלוש קטיושות מוכנות לירי על ירושלים.
הקטיושות הונחו על ידי חוליה של פת"ח והוברחו על ידי הארכיבישוף הילריון קפוצ'י.
ב-3 במאי 1975 נורו שתי קטיושות לעבר ירושלים שגרמו לנזק.
כאשר נדונו הסכמי אוסלו בכנסת התריעו רבים וביניהם רחבעם זאבי ושאול יהלום שמסירת רצועת עזה לשלטון פלסטיני עשויה להפוך אותה למוקד טרור ולהוביל לשיגור קטיושות לשטח ישראל.
ב-28 במרץ 2006, יום הבחירות לכנסת השבע עשרה, נורו 2 רקטות קסאם ורקטת גראד 122 מ"מ לעבר אשקלון.
זהו הירי הראשון של "קטיושה" מרצועת עזה.
ב-29 בדצמבר 2008 נהרג אדם אחד ונפצעו 16 מפגיעת קטיושה באתר בניה באשקלון.
ב-13 בינואר 2013 פורסם כי חמאס מתרגל ירי רקטות ארוכות טווח מחורבות היישובים בגוש קטיף.
מאז נורו עשרות אלפי רקטות (לא רק קטיושות) מרצועת עזה לעבר אשקלון ויתר ערי ישראל.
בצה"ל המינוח למשגר קטיושות הוא מטול רקטות (מטל"ר).
בסוף 1968 הוקמה סוללה סדירה של מטל"ר שכללה שני סוגי משגרים שהיו שלל ממלחמת ששת הימים: משגרי 240 מ"מ דגם BM-24 ומשגרי 130 מ"מ.
בירי מבצעי על מחבלים נורו רק קטיושות 130 מ"מ, בעיקר מאזור עמק בית שאן ומאזור נחל דן.
הפעולה המפורסמת ביותר של הסוללה הייתה הפגזת בתי הזיקוק המצריים ב-9 במרץ 1969 ברקטות 130 מ"מ.
בפעולה זו נפגעו מספר לוחמים מהסוללה.
שלושה לוחמים מהסוללה קיבלו לאחר מכן עיטורים.
בתחילת שנת 1971 הוקם גדוד מילואים, מטל"ר 240 מ"מ, אשר התבסס על כלים שהיו שייכים לסוללה הסדירה וכלים נוספים.
קטיושות ה-130 מ"מ ננטשו מחוסר תחמושת.
הגדוד עלה ב-8 באוקטובר 1973 לרמת הגולן והשתתף בקרבות מלחמת יום הכיפורים ברמת הגולן.
בקרב עמק הבכא פרס הגדוד ליד קיבוץ אל-רום, ירה מטחי קטיושות על השריון הסורי וסייע בעצירת הסורים.
ב-15 באוקטובר עבר הגדוד לחזית הדרום, פרס ליד ציר עכביש והשתתף בקרבות הפריצה לגדה המערבית של התעלה במסגרת מבצע אבירי לב ושם נהרג המג"ד סא"ל .
לאחר שנגמרה התחמושת, חזר הגדוד לרמת הגולן, שם עוד נשארה תחמושת, אך לא נכנס לפעילות היות שהפסקת האש עם סוריה נכנסה לתוקפה.
גדוד ה-240 מ"מ השתתף גם במלחמת שלום הגליל, במצור על ביירות.
תוך כדי המלחמה הוקם גדוד נוסף, מטל"ר 122 מ"מ, שהתבסס על רקטות גראד שנלקחו כשלל מלבנון, וגם הוא השתתף במצור על ביירות.
גדוד ה-122 מ"מ פורק לאחר מלחמת שלום הגליל.
קטיף היה התנחלות ומושב שיתופי ששכן בגוש קטיף שברצועת עזה, כחמישה ק"מ מדרום מערב לדיר אל בלח.
המושב השתייך לארגון המושבים של הפועל המזרחי, והיה בעל אופי דתי.
מקור שמו של היישוב בתל קטיפא - תל ארכאולוגי סמוך שנערכו בו חפירות.
היאחזות נח"ל קטיף עלתה להתיישב בכ"ז באייר ה'תשל"ג.
ההיאחזות נקראה בתחילה נח"ל גדיש (וכן גדישים, או סמירי).
היישוב תוכנן תחת השם קטיף ב', והתחיל להבנות בקיץ תשל"ז.
אבן פינה למושב הונח ב-10 באוגוסט 1977 ובסוף שנת תשל"ח (1978) עלה למקום גרעין של עולים אנגלוסקסים, שמנה 10 משפחות, והיישוב קיבל את השם קטיף.
באמצע שנת תשל"ט נותרו במקום רק "קומץ משפחות".
בחודש סיון תש"ם החליטה ועדת השמות רשמית על מתן השם "קטיף" למושב, אך הוא לא שרד זמן רב אחר כך.
בט"ו באב תשמ"ו (1985) עלה למקום גרעין שלהבת, שעבר הכשרה במושב בני דרום ומנה 10 משפחות וכמה רווקים ורווקות.
לאחר מספר שנים עבר היישוב הפרטה ונקלטו בו משפחות שלא היו חברי המושב השיתופי, וכך הפך המושב לקהילה מעורבת של חקלאים וקהילתיים.
כלכלת היישוב כללה את: מפעל פלאמיקס שלאחר ההתנתקות עבר המפעל לאזור התעשייה הצפוני באשקלון, משתלות קטיף, רפת קטיף-עצמונה ומפעל בד-קט (מוצרי בד לא ארוג) שאף קיבלה אישור להשקעה של 203 אלף דולר על ידי משרד הכלכלה והמסחר.
במושב קטיף התגוררו שתי משפחות נפגעי הטרור הפלסטיני, משפחת דהרי - שאב המשפחה אביגדור דהרי היה החלל הראשון של גוש קטיף ונרצח בפיגוע דריסה בצומת גוש קטיף בשנת 1989, וכן משפחת חטואל, שכללה את דוד חטואל, אשתו טלי וארבע בנותיהם.
טלי וארבע בנותיה נרצחו ב-2 במאי 2004 בפיגוע ירי בציר כיסופים בעת שטלי הייתה בהריון עם ילד חמישי.
לפני פינויו מנה המושב למעלה מ-70 משפחות, מהם כ-220 ילדים ונוער.
ביישוב שכנה הישיבה התיכונית "צביה קטיף", ותלמוד תורה "עוזיאל".
ישיבת "צביה קטיף" פעלה 7 שנים, עד לפינוי היישוב, והייתה אחת הישיבות המעטות של רשת נעם-צביה, שרוב מוסדותיה הם לבּנות.
בראשות הישיבה עמד הרב שלמה כהן דוראס מהקמתה ועד שנה לפני התפרקותה, ובשנתה האחרונה עמד בראשה הרב ארי כץ.
בישיבה למדו כ-90 תלמידים, רובם תושבי האזור.
בנוסף ללימודי התיכון והתורה, פעלה בישיבה תוכנית ללימודי הים והסביבה.
דרך הישיבה נערך גם קורס צלילה ברמה 2 כוכבים.
על שם ישיבה זו קמה ישיבה תיכונית ביד בנימין.
ככל יישובי גוש קטיף, גם קטיף פונה ב-21 באוגוסט 2005, במסגרת תוכנית ההתנתקות שעליה החליטה ממשלת ישראל בשנת 2004. אחרי הפינוי עברו משפחות הקהילה לאולפנה בכפר פינס שם שהו עד לחג הסוכות.
אחרי סוכות פונתה הקהילה גם משם ופוזרה בין מספר בתי מלון וכפר הנופש באשקלון.
שלוש עשרה משפחות עברו ליד בנימין, עשר משפחות מקטיף עברו ל"עיר האמונה" בנתיבות ואחרי שזו פורקה עקב מעבר תושבי עצמונה לשומריה, עברו הם לאתר קרווילות במושב אמציה, בסמוך לאתר שיועד להקמת יישוב הקבע שלהם, כרמי קטיף.
בשנת 2016 עברה משפחה ראשונה לבית הקבע שלה, ומשפחות נוספות היו באמצע תהליך הבנייה.
בשנת 2018 עברו לבתי הקבע בכרמי קטיף כ-30 משפחות ועוד כ-30 משפחות בונות את ביתן ביישוב.
עד שנת 2019 עברו כל המשפחות שגרו בקרווילות לביתן ביישוב הקבע כרמי קטיף.
קטיים (שם מדעי: Pteroclididae) היא משפחת עופות יחידה בסדרת הקטאים (Pterocliformes).
קטיים הם עופות מדבריים להקניים, הידועים במעופם למרחקים בחיפוש אחר מקווי מים.
הם נוהגים לשתות כמות רבה של נוזלים, בבוקר או לפנות ערב.
הם מתאספים בלהקות ליד מקווי המים, כאשר בכל להקה מספר תצפיתנים שתפקידם להתריע מפני אויבים, בשעה שהיתר מרווים את צמאונם.
הם גם טובלים את בטנם וחזם במים, הנוצות מסוגלות לקלוט כ־20 מ"ל נוזלים, כמות שנשמרת לשמש נוזלים לגוזלים, אסטרטגיית גידול צאצאים שמבטיחה את הישרדותם בתנאי המדבר הקשים.
משפחה ייחודית זו נפוצה רק ב"עולם הישן" - אפריקה ואירואסיה.
את עיקר מזונם מוצאים מיניה על האדמה.
המין הגדול ביותר הוא קטה גדולה (Pterocles orientalis) שמשקלה עד 615 גרם.
הקטה חיה במדבר ובאזורים חמים.
הם מזכירים בצורתם ובהתנהגותם מיני שכווים מסוג Tetrao, ובעבר קוטלגה כסוג במשפחה זו.
חוקר הטבע תומאס הנרי האקסלי (ה"בולדוג" של דרווין) חקר בשנת 1867 את שלדי העופות, וקבע אותם כסדרה נפרדת בשם Pteroclomorphae המקורבת לתרנגולאים.
אולם היבטים מורפולוגיים והתנהגותיים רבים, קישרו אותה דווקא למשפחת היוניים: הכנפיים ארוכות ומחודדות, הם נוהגות לעוף במהירות ולמרחק רב בין אתרי הקינון לאתרי ההזנה.
עם השנים נזנח הרעיון של סדרה נפרדת, והיא חברה כמשפחה לסדרת היונאים.
מחקר שהתפרסם בשנת 1967 והתבסס על תצפיות רבות בהתנהגות המינים, מצא קשר קרוב אל החופמאים.
בלטו מספר התנהגויות שהבדילו אותם מהיוניים: הן אינן שותות בצורה דומה, קולותיהן שונים, צורת הקינון שונה, הביצים מנוקדות ולא לבנות, הגוזל מסוגל לנוע תוך זמן קצר מהבקיעה.
דה ג'ואנה (ראש המרכז לחקר הציפורים בספרד), שוב קיטלג את המשפחה כסדרה נפרדת בשם קטאים (Pterocliformes), הנמצאת בין החופמאים ליונאים.
סדרה זו משויכת לקבוצה דמויי יונאים בה מצוים היונים.
קטין הוא ההגדרה המשפטית לאדם שטרם מלאו לו 18 שנים.
אדם שמלאו לו 18 שנים נקרא בגיר.
לחוק הכשרות המשפטית והאפוטרופסות מגדיר את המונח "קטין" על מנת לסייג פעולות משפטיות אשר קטין אינו רשאי לבצען אלא בהסכמת נציגו.
החוק קובע כי פעולה משפטית של קטין טעונה הסכמת נציגו, וההסכמה יכולה להינתן מראש או בדיעבד, וכן יכולה להינתן לפעולה ספציפית או לסוג מסוים של פעולות.
כפי שהנציג יכול לאשר פעולה, הריהו רשאי לבטלה כל עוד לא בוצעה.
במקרה ובוצעה פעולה משפטית של קטין ללא הסכמת הנציג, הרי שניתן לבטלה על ידי הנציג, או על ידי היועץ המשפטי לממשלה, או אפילו על ידי הקטין, תוך חודש ימים לאחר הפיכתו לבגיר.
רוב המדינות מחוקקות חוקים המגנים על הקטינים וזאת לאור ההנחה שקטינים אינם בעלי יכולת לדאוג לעצמם ולצרכיהם הפיזיים והנפשיים, אינם מסוגלים לפרנס את עצמם, או שאינם בעלי שיקול דעת בוגר ועצמאי.
חלק מן החוקים האמורים לעיל, שמטרתם להגן על הקטין, מטילים מגבלות על זכויותיו, כגון הזכות להצביע, לחתום על חוזה, לרכוש באשראי וכדומה.
משמעות הדבר היא שחלה עליהם חובה וזכות לדאוג לצורכי הקטין, לרבות חינוכו, לימודיו, הכשרתו לעבודה וכן שמירה על נכסיו, ניהולם ופיתוחם.
בנוסף, ההורים רשאים להחזיק בקטין ולקבוע את מקום מגוריו והם בעלי הסמכות לייצגו.
מצדו של הקטין, נקבע כי: .
כלל חשוב החל על הורים הוא כי הם חייבים לנהוג לטובת הקטין כדרך שהורים מסורים היו נוהגים בנסיבות העניין, וחייבים שניהם לפעול תוך הסכמה, וחזקה על הורה שהסכים לפעולת רעהו.
בעניין שאינו סובל דיחוי, כגון במצב רפואי דחוף, רשאי כל אחד מההורים לפעול על דעת עצמו.
בעניין ניהול נכסי הקטין, קובע החוק כי במקרה ולקטין הגר אצל הוריו יש הכנסות (למשל, כי ירש נכסים), הרי שאלו ישמשו במידה נאותה לקיום משק הבית המשפחתי ולסיפוק צורכי הקטין.
במקרה והורה אינו מסוגל למלא את חובותיו בנוגע לרכושו של הקטין או מזניח חובות אלו, להבדיל מהנושאים האחרים שהם באחריות ההורים, הרי שבית המשפט רשאי להורות כיצד יש לפעול.
בנוסף, קובע החוק כי בית המשפט לא ימנה אפוטרופוס בנוסף על הורה אלא אם ראה סיבה מיוחדת לכך לטובת הקטין, ולאחר שלהורה ניתנה הזדמנות להשמיע את טענותיו.
לפני מינוי אפוטרופוס בידי בית המשפט, ישמע בית המשפט את דעת הקטין אם הוא מסוגל להבין בדבר וניתן לברר דעתו.
יחס החוק הישראלי לקטינים ולבגירים
בישראל מקבל ילד מספר זהות עם לידתו, אך הזכות והחובה להצטייד בתעודת זהות כחולה תקפה רק מהגיעו לגיל 16. עד סוף המאה ה-20 נרשמו ילדים בדרכונים של הוריהם, אך באחרונה ניתן להנפיק לילד דרכון משלו, על שמו.
החל מהגיעו לגיל עשר אין ההורים יכולים להמיר את דתו של ילדם בלי-הסכמתו.
מגיל 12 נושאים קטינים וקטינות באחריות פלילית על פגיעה בגוף או ברכוש, אם כי לא יועמדו למשפט בטרם מלאו להם 13.
בגיל 14 רשאים נערים ונערות לפתוח חשבון בנק בהסכמת הוריהם, ולבצע פעולות כספיות מסוימות; מגיל 16 ומעלה אין עוד צורך בהסכמת ההורים לכך, וניתן לעשות כך באופן עצמאי.
בהתאם לחוק עבודת הנוער אין להעסיק ילד שטרם מלאו לו 14 שנים, נערים ונערות בני 14 מותר להעסיק רק בחופשות, ומגיל 15 עד גיל 18 מותר להעסיקם ביתר ימות השנה במקרים חריגים.
חוק גיל הנישואין, תש"י-1950, מאפשר רק למי שמלאו לו 18 שנים להינשא.
אולם אם מלאו לקטין 16 שנים ובית המשפט סבור שהנישואין יהיו לטובתו של הקטין הוא רשאי לאשר את הנישואין.
במקרה של קטין שמלאו לו 16 שנים אך עוד לא מלאו לו 17 שנים הוא רשאי לאשר את הנישואין רק לאחר שקיבל תסקיר של עובד סוציאלי.
קיימים תחומים נוספים בהם יש התייחסות למעמדו של הקטין, בחקיקה או בפסיקת בתי המשפט:
הגירת קטינים עם אחד ההורים לארץ אחרת.
קביעת זמני שהות עם אחד ההורים.
החלטות במקרה של חטיפת קטין על ידי אחד ההורים.
הכרזה על אבהות על קטין
מינוי אפוטרופוס לקטין וניהול רכוש קטין.
התפיסה בנוגע לקטינים היא כי יש לתת להם את הזכות להשמיע את קולם, בהתאם לגילם וכושרם לעשות זאת, וכי יש לתת משקל לעמדתם, בין השאר, ככל שגילם בוגר יותר, שעמדתם נובעת מכושר לקבל החלטות עבור עצמם, וככל שההחלטה משפיעה באופן מהותי על חייהם ועל רווחתם.
קטיף.נט היה אתר האינטרנט של יישובי גוש קטיף.
האתר המשיך להתקיים גם אחרי ביצוע תוכנית ההתנתקות ופינוי הגוש.
האתר הוקם ב־1999 על ידי משפחת סנדר מגני טל ובעיקר האב מוטי ובנו אלחנן.
לשמש להצגת גוש קטיף וייצוגו בפני כלל ציבור גולשי האינטרנט.
האתר שימש לפעולות הסברה של גוש קטיף, לרבות עידוד תיירות ומכירת תוצרת חקלאית של הגוש.
לשמש לתקשורת פנימית בין תושבי הגוש, כולל פורום, הודעות קהילה, שיעורי תורה, רשימת אירועים ולוח מודעות.
האתר כלל מבזקי חדשות הנוגעים לגוש קטיף, מאמרי דעות, שיעורי תורה של רבני הגוש, אלבומי תמונות מחיי הגוש ומידע על יישובי גוש קטיף.
לאחר שאריאל שרון הכריז על תוכנית ההתנתקות, התגייס האתר למאבק נגד התוכנית ופרסם מבזקים, הודעות על הפגנות ומאמרי דעות בנושא.
במקביל, תיעדו צלמי האתר את ההפגנות ואת פעילות המחאה כנגד תוכנית ההתנתקות בשילוב תיעוד האווירה הפסטורלית ביישובים עצמם.
לאחר פינוי הגוש, הוקדש האתר להנצחת גוש קטיף, לשמירת הקשר בין קהילות המפונים שפוזרו ברחבי הארץ ומתן סיוע למצוקת המפונים.
לשם כך, הציע האתר שירות בו כל תושב גוש קטיף מקבל אתר בית, כתובת דואר אלקטרוני ואלבום תמונות בו הוא יכול להנציח את חייו וביתו בגוש קטיף.
האתר כולל גם בלוגים, פינת יהדות וקישורים לאתרים המזוהים עם הימין, כגון הפורום המשפטי למען ארץ ישראל, האיחוד הלאומי-מפד"ל, ערוץ שבע ועוד.
ביולי 2014 במהלך מבצע צוק איתן חדל האתר מלהתקיים וירד מהאוויר.
"קַטְיוּשה" הוא אחד מהשירים הרוסיים המפורסמים ביותר בתקופת מלחמת העולם השנייה והידועים ביותר בעולם.
השיר הושמע לראשונה ב-1938 בידי הזמרת ולנטינה בטישצ'בה בליווי התזמורת של ויקטור קנושוויצקי, ולאחר מכן הפך לאחד השירים הקבועים ברפטואר של מקהלת הצבא האדום.
השיר הולחן על ידי המלחין היהודי מרדכי מטוויי בְּלַנְטֶר והמילים נכתבו על ידי המשורר מיכאיל איסאקובסקי.
השיר עוסק בקטיושה (שם חיבה הנגזר מיקטרינה או קטרינה: יקטרינה -> קטיה -> קטיושה) – שם נפוץ לנערות רוסיות.
מילות השיר עוסקות באהוב נפשה של נערה, שיצא להגן על המולדת, ולו היא שומרת אמונים.
בתקופת מלחמת העולם השנייה הפך השיר גם להמנון הפרטיזנים האיטלקיים.
השיר תורגם לעברית על ידי נח פניאל, יהודי יליד פולין שנמלט בתקופת מלחמת העולם השנייה לווילנה ועלה ארצה בשנת 1941 עם קבוצת חלוצים שהתפזרו בקיבוצים שונים והפיצו את השיר.
בעברית מכונה השיר לעיתים "לבלבו אגס וגם תפוח".
רוסית גרסה רוסית בכתב לטיני גרסת הפרטיזנים האיטלקיםКатюша
הבית הראשון של הגרסה העברית, בתרגום נח פניאל, שניסה לשמור על רוח המקור:
הזמרת ריקה זראי, שעברה מישראל לצרפת, ביצעה שם את תרגומו של השיר לצרפתית בשם "קאזאצ'וק" (Casatchok).
מאוחר יותר לקחה הזמרת דלידה את הגרסה הזאת ושרה אותה בגרמנית ואיטלקית.
הזמרת טובה פורת הקליטה אותו בטורקיה שרה אותו בטורקית (Yarın Yok (Orijinal Plak Kayıt) ב 1969.
קטיף הוא שמו של אזור נווה מדבר מיושב במחוז א-שרקייה שבצפון-מזרח ערב הסעודית.
האזור משתרע מראס תנורה וג'ובייל בצפון עד לדמאם בדרום.
כלולות בו העיירה קטיף, עיירות קטנות נוספות וכפרים.
משמעות המילה "קטיף" בערבית זהה לזו שבעברית, כלומר, הפירות הבשלים שנאספו במועדם.
האזור מתאפיין בשפע של מעיינות מים מתוקים ומפורסם בתמרים הגדלים בו.
כמו כן קיימת באזור חקלאות שלחין מגוונת כמו בננות, כרמים, רימונים, תאנים וירקות, בעיקר עגבניות, צנונים ובצלים.
האקלים בקטיף מתאפיין בקיץ חם מאוד, עם טמפרטורות של עד 50 מעלות צלזיוס, ולחות יחסית של 90%.
בחורף שוררות טמפרטורות של 18 עד 25 מעלות.
בחודשי האביב, מאי ויוני נושבות רוחות עונתיות הנקראות "אלבווארה".
כמות המשקעים באזור נמוכה מאוד לאורך השנה.
קו החוף של קטיף ב עשיר בדגה ושוכן בו שוק הדגים הגדול ביותר בערב הסעודית.
האזור הוא המרכז הגדול ביותר של אסלאם שיעי בערב הסעודית שבה דומיננטי האסלאם הסוני.
התושבים מציינים בפומבי את העשוראא וימים אחרים הקדושים לשיעים, אף על פי שהדבר אסור על פי חוקי ערב הסעודית.
האזור מקושר תחבורתית למרכזי אוכלוסייה אחרים בערב הסעודית באמצעות מספר כבישים מהירים וסמוך לגשר המחבר את ערב הסעודית עם בחריין.
נמל התעופה הגדול בעולם (מבחינת שטחו), נמל התעופה הבין-לאומי המלך פהד, משרת את האזור.
קָטִיף הוא מושג חקלאי המתייחס לעונה שבה נאספים פירות בבשלותם או פרחים לשיווק, כמו גם לעצם פעולת האיסוף שלהם.
כל שמות הקטיף מצוינים בתורה.
לתיאור קטיף של חלק מפירות משבעת המינים, קיימים בשפה העברית מושגים הייחודיים להם:
קציר – לקטיף תבואה, ובעיקר חיטה ושעורה,
לפעולת הקטיף בכל שאר הפירות אין מושג ייחודי, ומתארים אותה במושג הכללי "קטיף".
קטיה פיסצקי היא מתעמלת אמנותית ישראלית.
פיסצקי השתתפה באולימפיאדת אתונה, שם סיימה במקום ה-16 ביחידות, ובאולימפיאדת בייג'ינג בצוותא עם אלונה דבורניצ'נקו, רחלי ויגדורצ'יק, ורוניקה ויטנברג ומריה סבנקוב כחלק מנבחרת ישראל בהתעמלות אמנותית שזכתה במקום שישי.
פיסצקי החלה להתעמל בגיל שש ומשתייכת לאגודת מקפת פתח תקווה.
בגיל 15 עלתה לישראל לאחר שהבינה שהסיכוי שלה להגיע לאולימפיאדה בתור נציגה ישראלית גבוה הרבה יותר מאשר באוקראינה.
הישגי השיא בקריירה שלה הם :
מקום 10 באליפות אירופה ליחידות ב-2004.
מקום 16 באולימפיאדת אתונה ביחידות
בחודש אוקטובר 2007 חשפה פיסצקי שהמאמנת שלה נטשה אסמולוב הכתה אותה, וזאת פחות מחודש לאחר שנבחרת ההתעמלות השיגה את הקריטריון האולימפי לבייג'ינג.
פיסצקי שברה שיא עם נבחרת ישראל בהתעמלות אמנותית כאשר זו עלתה לגמר בקרב רב קבוצתי באולימפיאדת ביג'יינג מהמקום השמיני.
ב-2018 השתתפה פיסצקי בעונה הראשונה של התוכנית "גוט טאלנט ישראל", והעפילה לגמר ביחד עם דמיטרי ברכוב, כצמד ריקוד אקרובטי.
קטיעה היא הסרת איבר או חלק מאיבר מהגוף.
במקרים מסוימים הקטיעה מתבצעת בצורה רצונית כדי להועיל לאדם ולעיתים בניגוד לרצונו.
אדם שידו קטועה נקרא גידם, ואדם שרגלו קטועה נקרא פיסח.
כריתת איבר יכולה להיעשות מהסיבות הבאות:
הסרת איבר פגום המסכן את בריאות הגוף כולו (למשל בשל סרטן או נמק).
הסרת איבר פגום שאינו מסכן את בריאות הגוף כולו אך מפריע לתפקודו (למשל החלפת רגל פגומה שאינה ניתנת לשיקום בתותב).
ענישה – במספר מדינות מוסלמיות, ביניהן איראן, סעודיה יש עונש כריתת איברים כגון קטיעת ידי גנבים ועוד.
יש מדינות כמו אינדונזיה בהן מסרסים אנסים.
מסורת עממית כגון כריתת דגדגן.
כחלק ממעשה פשע (שליחת שן או אצבע כאות חיים מאדם חטוף).
כדי להתאים את הגוף לתפקיד מסוים, כמו קטיעת הזנב ואפרכסות האוזן של כלבים המיועדים לתקיפת בני אדם, כדי שאלו לא יוכלו לתפוס אותם בקלות.
כריתת איבר כירורגית היא ניתוח כירורגי להסרת איבר.
כאשר מטופל מתבקש לעבור ניתוח לכריתת איבר מסוים, ישנה סיבה לכך.
סיבות נפוצות למדי הן אפנדציטיס (מצב מסכן חיים, שבו אם לא יעבור החולה ניתוח להסרת התוספתן, הוא יקרע וידמם לתוך הבטן) ואבנים בכיס המרה (ניתוח בטן שמבוצע כאשר ישנה חסימה משמעותית ביותר בכיס המרה, כאשר כיום מעדיפים להשתמש בלפרוסקופיה לפתרון הבעיה).
סיבות נפוצות פחות להוצאת איברים פנימיים הן הגדלה מסיבית או קריעה של טחול (ובמקרים נפוצים אחרים בשל לימפומה הפוגעת בו), או גידול סרטני בלתי ניתן לריפוי על ידי הקרנות באיברים כמו הריאה (במקרה שהגידול לא התפשט לריאה השנייה), הכליה (למשל בגידול וילמס) או הקיבה.
קיבה נכרתת גם במקרה של כיב עז שאינו מחלים.
כריתה של ריאה או כליה מחייבת פעילות תקינה של הריאה או הכליה הנותרת.
לרוב, הטיפול לאחר ניתוח הכריתה הוא מסובך ביותר.
בכריתת קיבה, למשל, יש צורך לאכול כמויות מווסתות של אוכל מכיוון שהקיבה שהיא מווסת המזון איננה, ואכילת יתר עשויה להציף את המעי.
במקרה של כריתת טחול יש להתחסן מפני חיידקים אלימים ולקחת אנטיביוטיקה כנגד זיהומים המטופלים במצב רגיל על ידי הטחול.
במקרה של כריתת ריאה או כריתת כליה יש לעקוב אחר תפקוד האיבר הנותר, אף על פי שהגוף עשוי לתפקד היטב עם הכליה או הריאה הנותרת.
כריתה של איבר חיצוני כמו שד, עין או גפה מסכנת את המטופל בדיכאון עמוק.
התברר שככל שהמאמצים לשיקום האיבר אחרי כריתה או להחלפתו בתותב מוקדמים יותר, כך הנזק הנפשי למטופל הוא קטן יותר.
בחלק מהמקרים תהליך השיקום יכול להתחיל מיד אחרי ניתוח הכריתה, ואף בטרם מעירים את המטופל מההרדמה.
כריתת גפה או חלק מגפה יוצרת תחושת פנטום – אשליה שהגפה שנכרתה עדיין קיימת.
תחושת פנטום יכולה להיווצר רק אם הקטיעה נעשתה באדם שכבר מלאו לו שמונה שנים.
תחושת הפנטום כשלעצמה היא תחושה חסרת נזק והיא עשויה אף להועיל בתפעול תותב.
אולם, לבד מתחושת פנטום עשוי להיווצר גם כאב פנטום – כאב שאדם מפרש כאות לנזק בגפה חסרה.
כאבים אלה עשויים להיות עזים ולשבש את איכות החיים.
בעת מתן תורה נרפאו כל המומים בבני ישראל, ובין השאר גם לא היו בהם גידמים.
בני ישראל שגלו לבבל אחר החורבן הראשון קצצו את אגודליהם, כדי לא לשיר ולנגן משירי ציון בפני נבוכדנאצר.
לבר–כוכבא היו מאתים אלף חיילים, שקצצו אחת מאצבעותיהם, כדי לבדוק את גבורתם.
נחום איש גמזו היה גידם משתי ידיו.
במקרא מתואר עונש כריתת בהונות אצל אדני בזק, שקצצו את בהונות ידיו ורגליו, כמו שהוא קצץ בהונות ידיהם ורגליהם של מלכי אויביו, אך היה זה רק לאחר מותם.
בתלמוד מסופר על יששכר איש כפר ברקאי, שקצצו את ידיו כעונש על שלא היה לו אימת מלכות.
סיפור ידוע מימי הביניים על קטיעה כעונש, הוא סיפורו של רבי אמנון ממגנצא, שההגמון פסק לו עונש אכזרי של קטיעת הידיים והרגליים.
כעבור ימים ספורים, באמצע תפילת מוסף של ראש השנה, הוא נפטר מייסורים, מתוך תפילה שחיבר ברגעיו האחרונים: "ונתנה תוקף".
בעמים הקדמונים, ובחוקי האסלאם עד היום, מהווה קטיעת ידיים או אצבעות עונש מקובל.
בחוקי חמורבי העונש של קטיעת גפה ניתן לבן שהכה את אביו, לרופא שגרם למותו או לעיוורונו של החולה שלו, לרופא שהטביע חותם על עבד מבלי שנתבקש לכך, ולאיכר חכיר שגנב תבואה מבעל השדה.
קטיה מאן הייתה שחקנית גרמנייה ממוצא יהודי, נודעה בעיקר בשל נישואיה לסופר הגרמני זוכה פרס נובל לספרות, תומאס מאן.
נולדה כקטרינה הדוויג פרינגסהיים בעיר פלדפינג שליד מינכן בגרמניה.
קטיה הייתה בת למשפחת פרינגסהיים.
אביה, פרופסור אלפרד פרינגסהיים, היה מתמטיקאי יהודי-גרמני.
אמה, הדוויג דום פרינגסהיים, הייתה שחקנית גרמנייה ויהודייה שהתנצרה.
וסבתה הייתה הסופרת הדוויג דום, שנודעה גם בשל מאבקה למען זכויות האישה.
כל ארבעת אחיה של קטיה מאן רכשו השכלה אקדמית וזכו לתארים מתקדמים מהאוניברסיטאות בהם למדו.
אחיה הבכור, אריק פרינגסהיים למד משפטים ונפטר בארגנטינה לאחר התקף לב פתאומי בגיל 29 בלבד; אחיה פיטר פרינגסהיים, היה פרופסור לפיזיקה שלמד באוניברסיטת מינכן ופעל בגרמניה, ארצות הברית ובלגיה; אחיה היינץ פרינגסהיים היה פרופסור לארכאולוגיה ומוזיקאי; ואחיה התאום, קלאוס פרינגסהיים היה פרופסור למוזיקה, מנצח, מלחין ומשורר שפעל בגרמניה וביפן.
בדומה לאחיה, נרשמה אף היא ללימודי מתמטיקה ופיזיקה באוניברסיטת מינכן ואף נכחה במספר הרצאות בפילוסופיה.
היא הפסיקה את לימודיה לאחר נישואיה לתומאס מאן, ועל אף שהמשיכה ללמוד כסטודנטית שלא מן המניין, לא חזרה ללמוד באופן סדיר באוניברסיטה ותמכה בבעלה.
קטיה נישאה לתומאס מאן ב-11 בפברואר 1905, בגיל 21. לזוג נולדו שישה ילדים:
בשנת 1912 לקתה קטיה במחלת ריאות ונשלחה להחלמה בסנטוריום בדאבוס.
התכתבויותיה עם תומאס מאן וביקורו שם, הולידו את הרומן "הר הקסמים".
היא נפטרה בגיל 97, בשנת 1980, בעיירה קילצברג שליד ציריך בשווייץ, עשרים וחמש שנים לאחר מות בעלה.
קטיה לויצקי (נולדה ב-2 בנובמבר 1985) היא כדורסלנית עבר ישראלית ששיחקה בעמדת הסנטרית בנבחרת ישראל.
לויצקי נולדה במיקולאייב שבאוקראינה הסובייטית דאז.
היא החלה את דרכה במחלקת הילדות והנערות של בנות הרצליה.
ומשם המשיכה לקבוצת הבוגרות של רמת השרון.
לויצקי משתייכת לסגל נבחרת ישראל משנת 2004.
לויצקי שיחקה שנתיים באוניברסיטת וילאנובה.
ולאחר מכן הצטרפה לקבוצת הפועל תל אביב בעונת וזכתה עימה באליפות.
בחודש יוני 2009 חתמה בקבוצת טרגובישטה הרומנית.
אך חזרה לישראל בינואר 2010 וחתמה באלקטרה רמת השרון, איתה זכתה בדאבל (זכייה באליפות ובגביע בעונה אחת).
בעונה לאחר מכן חתמה לויצקי בקבוצת מכבי בנות אשדוד, הושעתה ממשחק למשך 4 חודשים לאחר שנכשלה בבדיקת חומרים ממריצים.
ב-2014 שיחקה בתפקיד אורח בעונה הרביעית של סדרת הטלוויזיה "רמזור", כבת הזוג הגבוהה של חפר אותו מגלם נירו לוי.
באוגוסט 2015 חתמה לויצקי בקבוצת מכבי בנות אשדוד.
ב-2018 עברה לקבוצת מכבי רמת חן.
יקטרינה (קטיה) אלכסנדרובנה לִיצ'וֹבָה Александровна Лычёва; נולדה ב-10 ביוני 1974) הייתה שגרירה של רצון טוב סובייטית בארצות הברית בעת ילדותה, בשנת 1986, בהשראת ביקורה הידוע והמסוקר בהרחבה של הילדה האמריקאית סמנתה סמית' בת ה-11 בברית המועצות בשנת 1983.
במהלך ביקורה בארצות הברית ביקרה ליצ'ובה, יחד עם הילדה האמריקנית בת ה-11 סטאר רואו (Star Rowe), בכמה ערים ברחבי ארצות הברית, בהן ניו יורק, לוס אנג'לס ווושינגטון די.
ליצ'ובה נפגשה עם ראשי הערים שבהן ביקרה ואף נפגשה עם נשיא ארצות הברית רונלד רייגן בוושינגטון.
לאחר ביקורה פורסם ספר המתאר את מסעה.
לליצ'ובה הייתה אף קריירה קולנועית מסוימת, במסגרתה הופיעה בחמישה סרטי ילדים שהופקו בברית המועצות.
בשנת 1988 עזבה את ברית המועצות עם משפחתה ועברה להתגורר בפריז.
קטינקה הוסו (בהונגרית: Hosszú Katinka; נולדה ב-3 במאי 1989) היא שחיינית עבר הונגרייה.
אלופה אולימפית (ריו דה ז'ניירו 2016), במשחה ל-100 מטר גב, במשחה ל-200 מטר מעורב אישי ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי.
החזיקה בשיאי עולם בבריכה אולימפית במשחים: 100 מטר מעורב אישי, 200 מטר מעורב אישי ו-400 מטר מעורב אישי, ובמשחים בבריכת 25 מטר: 100 מטר גב, 200 מטר גב, 200 מטר מעורב אישי ו-400 מטר מעורב אישי.
הוסו זכתה ב-15 מדליות באליפויות העולם, מהן 9 מדליות מזהב, כולן אישיות.
היא מדורגת במקום הרביעי כללי בכמות המדליות בהיסטוריה ובמקום השני בכמות המדליות האישיות, אחרי קייטי לדקי מארצות הברית.
היא השחיינית הראשונה והיחידה בהיסטוריה שזכתה ב-9 מדליות, מהן 7 זהב ו-2 כסף באליפות עולם (בריכת 25 מטר) אחת, כולן במשחים אישיים (וינדזור 2016).
הוסו זכתה ב-27 מדליות באליפות העולם בבריכת 25 מטר מהן 17 מדליות זהב, ב-21 מדליות באליפות אירופה, מהן 14 זהב וב-26 מדליות באליפות אירופה בבריכת 25 מטר, מהן 20 מדליות זהב.
הוסו, היא השחיינית הראשונה בהיסטוריה שירדה מגבול 2 דקות במשחה ל-200 מטר גב (בריכת 25 מטר).
הוסו נולדה בפץ' שבמחוז באראניה.
באולימפיאדת אתונה (2004) סיימה הוסו במקום 31 במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:04.22 דקות.
באליפות אירופה (בריכת 25 מטר) שנערכה בווינה, אוסטריה בדצמבר 2004 זכתה הוסו במדליית ארד במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:35.41 דקות, אחרי בת ארצה אווה ריסטוב (4:32.26 דקות) וטרזה רומן מגרמניה (4:34.38 דקות).
נוסף לכך, היא סיימה במקום שישי במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:14.34 דקות.
באליפות אירופה בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה בטריאסטה, איטליה בדצמבר 2005 סיימה הוסו במקום חמישי במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:37.06 דקות ובמקום שמיני במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:17.10 דקות.
באליפות אירופה שנערכה בבודפשט, הונגריה בשנת 2006 סיימה הוסו במקום שמיני במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:17.12 דקות ובמקום שמיני במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 8:09.81 דקות.
באליפות אירופה בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה בהלסינקי, פינלנד בדצמבר 2006 סיימה הוסו במקום שישי במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:12.77 דקות.
באליפות העולם שנערכה במלבורן, אוסטרליה בשנת 2007 סיימה הוסו במקום 11 במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:46.19 דקות, במקום 12 במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:16.12 דקות ובמקום 25 במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:02.00 דקות.
באליפות אירופה בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה בדברצן, הונגריה בדצמבר 2007 סיימה הוסו במקום רביעי במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:09.99 דקות ובמקום חמישי במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:32.10 דקות.
באליפות אירופה שנערכה באיינדהובן, הולנד במרץ 2006 זכתה הוסו במדליית כסף במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:37.43 דקות, אחרי אלסיה פיליפי מאיטליה (4:36.68 דקות) ולפני יאנה מרטינובה מרוסיה (4:37.86 דקות).
נוסף לכך, היא סיימה במקום שישי במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:15.23 דקות ובמקום שישי במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 8:02.36 דקות.
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) סיימה הוסו במקום 12 במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:37.55 דקות ובמקום 17 במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:13.05 דקות.
באליפות העולם שנערכה ברומא, איטליה בשנת 2009 זכתה הוסו ב-3 מדליות, 1 זהב ו-2 ארד.
מדליית זהב במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בשיא תחרות חדש של 4:30.31 דקות, לפני קירסטי קובנטרי מזימבבואה (4:32.12 דקות) וסטפני רייס מאוסטרליה (4:32.29 דקות).
נוסף לכך, היא סיימה במקום שישי במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:48.04 דקות ובמקום שמיני במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:39.53 דקות.
באליפות אירופה שנערכה בבודפשט בשנת 2010 זכתה הוסו ב-4 מדליות, 3 זהב ו-1 כסף.
מדליית כסף במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:36.43 דקות דקות, אחרי מיילי שקבעה שיא תחרות חדש של 4:33.09 דקות ולפני יאקבוש (4:37.92 דקות).
נוסף לכך היא סיימה במקום רביעי במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:38.98 דקות.
באליפות העולם בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה בדובאי, איחוד האמירויות הערביות דצמבר 2010 סיימה הוסו במקום רביעי במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:04.68 דקות.
באליפות העולם שנערכה בשאנגחאי, סין בשנת 2011 סיימה הוסו במקום שישי במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:11.24 דקות.
נוסף לכך, היא סיימה רק במקום 15 במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:42.96 דקות ולא הצליחה להגן על תוארה, במקום 19 במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:10.48 דקות ובמקום חמישי במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:52.39 דקות.
באליפות אירופה שנערכה בדברצן, במאי 2012 זכתה הוסו ב-4 מדליות, מהן 3 מדליות זהב ומדליית כסף אחת והייתה לשחיינית המצטיינת באליפות.
מדליית כסף במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי (7:54.70 דקות).
באליפות העולם (בריכת 25 מטר) שנערכה באיסטנבול שבטורקיה בדצמבר אותה שנה זכתה הוסו ב-5 מדליות, מהן 2 זהב, 2 כסף ו-1 ארד.
מדליות זהב במשחה ל-200 מטר פרפר בשיא אליפות חדש של 2:02.20 דקות, לפני ליויאנג ג'יאו מסין (2:02.28 דקות) וג'מה לאווה מבריטניה (2:03.19 דקות) ובמשחה ל-100 מטר מעורב אישי בשיא אליפות חדש נוסף של 58.49שניות, לפני רותה מיילוטיטה מליטא (58.79 שניות) וז'ינג זאו מסין (58.80 שניות).
באליפות העולם שנערכה בברצלונה שבספרד ביולי 2013, זכתה הוסו ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 ארד.
מדליות זהב, במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:07.92 דקות, לפני אלישיה קוטס מאוסטרליה (2:09.39 דקות) ומיריה בלמונטה מספרד (2:09.45 דקות) ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:30.41 דקות, לפני בלמונטה (4:31.21 דקות) ואליזבת בייזל מארצות הברית (4:31.69 דקות).
נוסף לכך, היא סיימה במקום שישי במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:09.08 דקות ובמקום תשיעי במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:56.80 דקות.
במשחה ל-100 מטר גב היא קבעה שיא הונגריה חדש של 59.40 שניות ולמרות שדורגה במקום שני בשלב המוקדמות בחרה להימחק מהמשך התחרות על מנת להתמקד במשחה ל-200 מטר מעורב אישי.
בתחרות שנערכה באיינדהובן, במסגרת סבב תחרויות הגביע העולמי בבריכת 25 מטר, בתחילת אוגוסט אותה שנה קבעה הוסו במשחה ל-100 מטר מעורב אישי שיא עולם חדש של 57.50 שניות ובמשחה ל-200 מטר מעורב אישי שיא עולם חדש של 2:03.20 דקות.
3 ימים לאחר מכן, במסגרת סבב הגביע העולמי בתחרות שנערכה בברלין שבגרמניה היא שיפרה במשחה ל-100 מטר מעורב אישי את שיאה העולמי והעמידה אותו על 57.45 שניות (הנוכחי, 2014) ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי היא קבעה שיא עולם חדש של 4:20.85 דקות.
באליפות אירופה שנערכה בברלין גרמניה באוגוסט 2014 זכתה הוסו ב-6 מדליות, 3 זהב, 1 כסף ו-2 ארד.
מדליית כסף, במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:56.69 דקות, אחרי פדריקה פלגריני מאיטליה (1:56.01 דקות) ולפני פמקה המסקרק מהולנד (1:56.81 דקות).
מדליות ארד, במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:07.28 דקות, אחרי מיריה בלמונטה שקבעה שיא אליפות חדש של 2:04.79 דקות וג'ודית איגנסיו סוריבס (2:06.66 דקות) שתיהן מספרד ובמשחה שליחות 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:54.23 דקות, אחרי איטליה שקבעה שיא אליפות חדש של 7:50.53 דקות ושוודיה (7:51.03 דקות).
השחיינית המצטיינת של אליפות העולם (בריכת 25 מטר)
באליפות העולם (בריכת 25 מטר) שנערכה בדוחא, קטר, בדצמבר אותה שנה זכתה הוסו ב-8 מדליות אישיות, מהן 4 מדליות זהב תוך כדי קביעת 4 שיאי עולם חדשים, 3 מדליות כסף ומדליית ארד אחת, יותר מכל שחיין אחר באליפות והייתה לשחיינית המצטיינת של כל האליפות.
מדליית ארד, במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 25.96 שניות, אחרי אטיינה מדיירוס מברזיל שקבעה שיא עולם חדש של 25.67 שניות ואמילי סיבום (25.83 שניות).
באליפות העולם שנערכה בקאזאן רוסיה באוגוסט 2015 זכתה הוסו ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 ארד, וקבעה שיא עולם.
מדליית ארד, במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:06.84 דקות, אחרי אמילי סיבום (2:05.81 דקות) ומליסה פרנקלין מארצות הברית (2:06.34 דקות).
במשחה ל-100 מטר גב היא קבעה את התוצאה המהירה בשלב המוקדמות בשיא הונגרי חדש של 58.78 שניות, אולם היא בחרה להימחק ממשחה זה על מנת לשמור את כל כוחותיה למשחה 200 מטר מעורב אישי שנערך באותו היום ובחירתה התבררה כנכונה.
נוסף לכך, היא סיימה במקום חמישי במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:56.19 דקות ובמקום 13 במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:08.91 דקות.
באליפות אירופה (בריכת 25 מטר) שנערכה במכון וינגייט, נתניה, בדצמבר אותה שנה, זכתה הוסו ב-7 מדליות, 6 זהב, 3 במשחי הגב ו-3 במשחי מעורב אישי ו-1 כסף.
היא קבעה שני שיא עולם חדשים, במשחה ל-100 מטר מעורב אישי, שיפור לשיאה האישי ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי, שיפור לשיא העולם בן השנה של מיריה בלמונטה מספרד.
נוסף לכך, היא קבעה 6 שיאי אליפות חדשים ובכך הייתה לשחיינית המצטיינת של האליפות.
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) זכתה הוסו ב-4 מדליות, 3 זהב ו-1 כסף.
מדליית כסף, במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:06.05 דקות, אחרי מאיה דיראדו (2:05.99 דקות) ולפני הילרי קולדוול מאוסטרליה (2:07.54 דקות).
נוסף לכך, היא סיימה במקום שישי במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:51.03 דקות.
9 מדליות, מהן 7 מדליות זהב באליפות העולם (בריכת 25 מטר)
באליפות העולם (בריכת 25 מטר) שנערכה בוינדזור, אונטריו, קנדה בדצמבר אותה שנה זכתה הוסו ב-9 מדליות אישיות, מהן 7 מדליות זהב, 2 מדליות כסף, לאחר שהשתתפה ב-11 משחים מתוך 17 אפשריים, יותר מכל שחיין או שחיינית אחרים באליפות והייתה לשחיינית המצטיינת של כל האליפות.
נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי במשחה ל-400 מטר חופשי (3:59.89 דקות) ובמקום שישי במשחה ל-800 מטר חופשי (8:36.76 דקות), בשלב המוקדמות היא קבעה תוצאה של 8:25.00 דקות.
באליפות העולם שנערכה בבודפשט ביולי 2017 זכתה הוסו ב-4 מדליות, 2 זהב ,1 כסף ו-1 ארד.
מדליות זהב, במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:07.00 דקות, לפני יויי הואשי מיפן (2:07.91 דקות) ומדיסין קוקס מארצות הברית (2:09.71 דקות) ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי בשיא אליפות חדש של 4:29.33 דקות, לפני מיריה בלמונטה (4:32.17 דקות) וסידני פיקרם מקנדה (4:32.88 דקות).
נוסף לכך, היא סיימה במקום שביעי במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:56.35 דקות ובמקום שישי במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:51.33 דקות.
היא שחתה 100 מטר גב בשלב המוקדמות בתוצאה של 58.80 שניות ועלתה מהמקום השני לשלב חצי הגמר אך החליטה להימחק ממשחה זה על מנת להתרכז במשחים אחרים שלה.
באליפות אירופה שנערכה בגלאזגו, בריטניה באוגוסט 2018 זכתה הוסו במדליית זהב במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:10.17 דקות, לפני אילריה קוזינטו מאיטליה (2:10.25 דקות) ומריה אוגולקובה משווייץ (2:10.83 דקות).
באליפות העולם (בריכת 25 מטר) שנערכה בהאנגג'ואו, הרפובליקה העממית של סין בדצמבר אותה שנה היא זכתה ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף.
מדליית כסף במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 56.26 שניות, אחרי אוליביה סמוליגה מארצות הברית (56.19 שניות) ולפני ג'ורג'יה דייוויס ומינה אתרטון מאוסטרליה (56.74 שניות).
בתחילת ינואר 2025, הודיעה השחיינית כי היא תפרוש, עקב היותה בהיריון,
עם 97 מדליות סה"כ, למרות שסיפרה רבות על רצונה להגיע ל-100 מדליות .
בשנים 2013, 2014 ו-2016 זכתה הוסו בתואר שחיינית השנה באירופה.
בשנים 2009, 2015-2013 זכתה הוסו בתואר ספורטאית השנה בהונגריה.
קטיעה בר שלום הוא דמות של גוי מחשובי מלכות רומא העתיקה המופיעה בתלמוד הבבלי, אשר הוצא להורג בעקבות דברי סנגוריה שהשמיע על היהודים בפני הקיסר, טרם מותו הוא מל עצמו ועל כן זכה לחיי העולם הבא.
יש המזהים את קטיעה בר שלום, עם טיטוס פלוויוס קלמנס, שעליו מספר דיו קסיוס שהוצא להורג עם אשתו בשל אימוץ מנהגים יהודיים.
שנית, אם תשמיד את כל היהודים יכנו אותך "מלכות קטועה" (מעין ביטוי גנאי)".
אמר לו הקיסר "יפה דיברת", אולם, אדם שמנצח את המלך דינו להיענש במוות ויושלך לתנור (או לחפירה מליאה אפר).
כאשר השליכו אותו אל מותו, אמר "כל נכסי נתונין לרבי עקיבא וחביריו"...
יצאה בת קול ואמרה "קטיעה בר שלום מזומן לחיי העולם הבא".
התלמוד מציין בסוף המעשה אמירה מפיו של רבי יהודה הנשיא: "יש קונה עולמו בשעה אחת, ויש קונה עולמו בכמה שנים".
ברקע לסיפור מופיעה דרשת חז"ל על הפסוק בספר יחזקאל המתייחס לאלה הנידונים לגיהנום "שמה אדום מלכיה וכל נשיאיה" כך: מלכיה ולא כל מלכיה פרט לאנטונינוס בן אסוירוס, כל נשיאיה ולא כל שריה פרט לקטיעה בר שלום.
הרמ"ע מפאנו מביא כי קטיעה בר שלום, היה גלגול נשמת אבימלך מלך גרר, שנתקן.
במחקר התלמוד, הסיפור של קטיעה בר שלום מעורר עניין רב בשל כמה עניינים הגלומים בו.
הוא משמש כעדות לכך שלפי חלק מן השיטות קיום ברית מילה מהווה אקט הכרחי בתהליך הגיור.
בהקשרים אחרים, נידון המעשה על ידי יונתן בויארין ודניאל בויארין מתייחסים אליו כאל מקרה שמדגים כיצד בתרבות היהודית ישנה הערכה למצבי סבילות (בשונה מתרבויות שמקדמות דומיננטיות).
על-פי תפישתם, ברית המילה (החיתוך, הקטיעה) יוצרת ממד נקבי אצל הגבר, ממד המאפשר לקהל ישראל לתפקד מבחינה רליגיוזית כרעיה ובת לאל המאופיין כגברי באופן סטריאוטיפי.
הקטיעה של קטיעה את עצמו – מילתו העצמית – היא הבעת הערכה נוספת, שמתקיימת אצל חז"ל, לפמיניזציה (שאותה רואים האחים בויארין כסבילות) סימבולית.
שאלת המילה של קטיעה אינה קשורה על-פי דעתם לגיור הלכתי "רשמי", אלא לשאלה עמומה ובלתי רשמית – כיצד הופכים ליהודי.
היינו מהי הברית, ומה פירוש הקטיעה העצמית – במובנה העמוק.
הברית שמקיים קטיעה בעצמו מנוגדת לקטיעה שמבקש לקיים הקיסר, קטיעה שניתן לכנותה קטיעה חיצונית, כלומר "היפטרות" מנגע ו"טיהור" הגוף-הפוליטי שיוותר לכאורה בריא.
קטיה ציטרין-סילברמן היא ארכאולוגית המתמחה בתקופה המוסלמית.
מרצה בכירה במכון לארכאולוגיה ובחוג ללימודי האסלאם והמזרח התיכון באוניברסיטה העברית.
החל מסוף שנת 2023, היא מכהנת כראשת החוג ללימודי האסלאם והמזרח התיכון.
ציטרין נולדה בריו דה ז'ניירו בברזיל, ועלתה לישראל ב-1987, לאחר שנת לימודים אחת בלימודי תקשורת באוניברסיטה הפדרלית של ריו דה ז'ניירו.
היא סיימה את התואר הראשון שלה באוניברסיטה העברית ב-1991, עם התמחות בארכאולוגיה אסלאמית.
ב-1993 הצטרפה ציטרין לפרויקט סקר סיני של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
סקר זה היווה את הבסיס לעבודת המסטר שלה באוניברסיטה העברית, שעסק בהתפשטות היישוב בצפון סיני במהלך התקופה האסלאמית.
ב-2005 השלימה את תואר הדוקטורט שלה באוניברסיטה העברית, תחת הנחייתם של פרופסור ראובן עמיתי ומרים רוזן-איילון, שעסק בח'אנים של התקופה הממלוכית בסוריה רבתי.
לציטרין שני ילדים, והיא מתגוררת בהוד השרון.
ציטרין מונתה לנהל את חפירות מרכז טבריה הימי-ביניימית, שבו זיהתה את המסגד הגדול של העיר מהמאה השמינית (התקופה האומיית).
עד חפירתה סברו החופרים הקודמים, ובראשם פרופסור יזהר הירשפלד שהיה השוק של העיר הבינזטית.
היא מצאה דמיון רב למסגדים אחרים מהתקופה האומיית ובהם המסגד הגדול בדמשק.
בניגוד למסגדים אחרים שקמו על כנסיות, מסגד זה פעל ככל הנראה לצד כנסייה.
בשנת 2020 מצאה בטבריה שרידים של מסגד קדום יותר, תחת המסגד הגדול של טבריה.
תארוכו ככל הנראה מהמחצית השנייה של המאה ה-7 לספירה.
מדובר במסגד העתיק ביותר שנחשף בחפירה ארכאולוגית עד כה בעולם.
ציטרין שימשה כמנהלת ביחד עם פרופסור מרים רוזן-איילון בח'רבת אלמיניא מצפון לגינוסר.
האתר שימש כארמון אומיי, והפך מאוחר יותר למפעל לייצור סוכר.
ב-2016 הפכה למרצה בכירה במכון לארכאולוגיה, ומאוחר יותר הפכה למרצה הראשונה בתחום הארכאולוגיה המוסלמית בתולדות האוניברסיטה העברית בעלת תקן של קבע.
ציטרין מלמדת מספר קורסים במכון לארכאולוגיה ובמחלקה למזרח תיכון באוניברסיטה העברית.
ב-2023 מונתה לראשת החוג ללימודי האסלאם והמזרח התיכון באוניברסיטה העברית.
קטינקה דניאל (בהונגרית: Dániel (née Scipiades) Katinka; 17 בינואר 1913 בבודפשט – 10 בדצמבר 2010 בסנטה ברברה, קליפורניה) הייתה מחנכת מוזיקה אמריקאית ילידת הונגריה, מחלוצות ההוראה בשיטת קודאי.
קטינקה (סקיפיאדס) דניאל נולדה בבודפשט.
בשנת 1932 סיימה את לימודיה בחינוך יסודי במכללת נוטר-דאם למורים בעיר פץ' שבהונגריה והמשיכה ללימודי פסנתר וחינוך מוזיקלי ב בבודפשט, עד 1938. בשנת 1944 קיבלה תואר אבסולוטוריום
(מקביל לדוקטורט) באסתטיקה ובפדגוגיה של תולדות האמנות מאוניברסיטת Pázmány Péter בבודפשט.
דניאל הפיצה את שיטת קודאי באמצעות הרצאות וסדנאות ברחבי ארצות הברית וב-1980 ייסדה את אגודת קודאי בדרום קליפורניה.
בשנת 2001 ניתן לקטינקה דניאל פרס מפעל חיים מארגון מחנכי קודאי האמריקאים.
קטינה פקסינו הייתה שחקנית קולנוע ותיאטרון יווניה זוכת פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר ופרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר לשנת 1943 על הופעתה בסרט "למי צלצלו הפעמונים".
פקסינו הייתה לשחקנית היווניה היחידה בהיסטוריה שזכתה בפרס האוסקר.
פקסינו נולדה בשם אקטריני קונסטנטופולו בעיר פיראוס, יוון.
החלה את דרכה בתחום הבידור כזמרת אופרה, היא הופיעה לצידו של המנצח הנודע דימיטרי מיטרופולוס.
עשתה הסבה לתחום המשחק ולמדה את המקצוע ב"תיאטרון הלאומי של יוון" שבאתונה.
היא הייתה לשחקנית התיאטרון המצליחה ביותר ביוון עם הופעות מרשימות בהצגות "הדוד וניה" ו"האב".
על מנת לקדם את עצמה מקצועית נסעה פקסינו להופיע בבמות התיאטרון הנחשבות בלונדון.
היא לא יכלה לחזור למולדתה בפרוץ מלחמת העולם השנייה לכן בחרה להגר לארצות הברית.
בשנת 1943 נבחרה פקסינו על ידי במאי הקולנוע המצליח סם ווד לשחק בדרמה הקולנועית "למי צלצלו הפעמונים" המבוססת על רומן בשם זה.
הופעה זו בתפקיד פילאר מגלת העתידות הייתה הופעת הבכורה של פקסינו בהוליווד.
בעבורה זכתה פקסינו בפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר (הייתה לזוכה הראשונה בתולדות הפרס) ובפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר.
פקסינו היא השחקנית היווניה היחידה עד היום שזכתה בפרס האוסקר.
פקסינו בחרה לשחק בהצגות בברודוויי ולא פיתחה קריירת משחק הוליוודית ענפה.
היא מיעטה להופיע בסרטים והתפרסמה רק בדרמות " האבל יאה לאלקטרה" של דאדלי ניקולס בתפקיד כריסטינה לצידה של רוזלינד ראסל ו"נסיך השועלים" של הנרי קינג בתפקיד מונה קוסטנזה אמו של אנדראה אורסיני (טיירון פאוור).
פקסינו הופיעה בהפקות הקולנוע האירופאיות "רוקו ואחיו" של לוקינו ויסקונטי בתפקיד רוסריה אלמנת משפחת פרדוני ו"מר ארקדין" של אורסון וולס.
פקסינו הייתה אמא לשני ילדים מנישואיה הראשונים ביוון ללואניס פקסינוס.
בעלה השני עד למותה היה השחקן היווני אלכס מינוטיס.
פקסינו נפטרה באתונה ממחלת הסרטן ב-22 בפברואר 1973 בגיל 72. נקברה ב"בית הקברות הראשון של אתונה".
קטיה קיפינג היא פוליטיקאית גרמנייה שכיהנה בעבר כמנהיגת מפלגת השמאל הרדיקלית "די לינקה".
קיפינג נולדה בדרזדן שבסקסוניה, והשלימה תואר שני באמנויות.
ב-1998 היא הצטרפה אל "מפלגת הסוציאליזם הדמוקרטי", מפלגה שהיוותה המשך חוקי והיסטורי של מפלגת האיחוד הסוציאליסטי ששלטה ברפובליקה הדמוקרטית הגרמנית עד 1990. בשנת 2003 מונתה קיפינג לסגן יושב ראש המפלגה.
עד שנת 2005 נתפסה המפלגה כמייצגת המסורתית של השמאל המזרח-גרמני וזכתה לתמיכה מזערית בקרב תושבי מערב גרמניה.
הרשימה המשותפת זכתה להצלחה כאשר השיגה כ-8.7% מן הקולות וב-53 מושבים בפרלמנט הגרמני.
ב-2007 התאחדו שתי המפלגות סופית, ויצרו את מפלגת השמאל הקיצונית "די לינקה".
קיפינג נבחרה להיות סגן היושב ראש של המפלגה החדשה, ושימשה כיושב ראש הוועדה לעבודה ורווחה בבונדסטאג.
חמש שנים מאוחר יותר ב-2012, נבחרו היא וברנד ריקסינגר למנהיגי המפלגה.
הם נבחרו שוב לתפקיד זה בשנת 2014. נכון לשנת 2015 קיפינג היא יושב ראש האופוזיציה בגרמניה, בעוד את הקואליציה מנהיגה אנגלה מרקל.
בשנת 2010 ביחד עם אנדראה איפסילנטי היא הקימה מכון לסולידריות מודרנית, מרכז חשיבה לאנשי שמאל.
קיפינג נשואה ויש לה בת, והיא חולקת את זמנה בין ברלין ודרזדן.
קטינו רשון מובלי הוא כדורסלן עבר אמריקאי, ששיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1998–2008. במהלך עונת אובחן כסובל מקרדיומיופתיה היפרטרופית, ופרש ממשחק בגיל 33. ממוצעיו הכוללים ב-NBA הם 16.0 נקודות, 3.9 ריבאונדים ו-2.7 אסיסטים למשחק.
מובלי נולד וגדל בעיר פילדלפיה שבפנסילבניה, ובשנתו האחרונה בתיכון עבר ללמוד בתיכון פרטי בפיטספילד, מיין.
בין השנים 1994–1998 למד באוניברסיטת רוד איילנד ושיחק בקבוצת הכדורסל שלה, אותה הוביל בשנת 1998 לשלב רבע גמר אליפות המכללות ("Elite Eight"), לראשונה בתולדותיה.
באותה עונה קלע 17.2 נקודות בממוצע למשחק וזכה בתואר "שחקן העונה של מחוז Atlantic 10".
מובלי נבחר על ידי קבוצת יוסטון רוקטס בבחירה ה-41 של דראפט ה-NBA לשנת 1998. במהלך עונת הרוקי שלו הפך לשחקן חמישייה קבוע, לצד שחקני היכל התהילה האקים אולאג'ואן, סקוטי פיפן וצ'ארלס בארקלי, ונבחר לחמישיית הרוקיז השנייה של העונה לאחר שקלע 9.9 נקודות בממוצע למשחק.
בעונתו השנייה שימש כמחליף, אך שיפר את תפוקתו ל-15.8 נקודות למשחק וסיים במקום השני בהצבעות לתואר השחקן השישי של העונה (אחרי רודני רוג'רס).
בארבע העונות הבאות יצר עם הרכז סטיב פרנסיס קו אחורי צעיר ומבטיח, אך הרוקטס כקבוצה התקשתה להציג שיפור ודשדשה במרכז טבלת הליגה.
עונת השיא של מובלי בקבוצה הייתה בה קלע 21.2 נקודות למשחק ב-39.5% קליעה מהשלוש.
לקראת עונת נשלח מובלי בטרייד לאורלנדו מג'יק, יחד עם פרנסיס וקלווין קייטו, בתמורה לטרייסי מקגריידי, ג'וואן הווארד וטיירון לו.
לאחר 23 משחקים בלבד באורלנדו הועבר בטרייד נוסף לסקרמנטו קינגס, בתמורה לדאג כריסטי.
עד סוף העונה המשיך להציג יכולת טובה בסקרמנטו, עם 17.8 נקודות למשחק, אך הקינגס העבירו את כוכב הקבוצה כריס ובר והפסידו בסיבוב הפלייאוף הראשון מול סיאטל סופרסוניקס.
בקיץ 2005 חתם מובלי על חוזה ל-5 עונות בלוס אנג'לס קליפרס, בסך כ-42 מיליון דולר.
בעונת השלים בקליפרס חמישייה פותחת חזקה לצד אלטון ברנד, סם קאסל, קורי מגטי וכריס קיימן, אשר הובילה את הקבוצה לפלייאוף ה-NBA לראשונה מזה 9 עונות.
בסיבוב הראשון גברו הקליפרס על דנוור נאגטס בתוצאה 4–1 ובכך העפילו לסיבוב השני לראשונה מאז עונת , ולראשונה בקריירה של מובלי.
בסיבוב השני הודחו מול פיניקס סאנס בתוצאה 3–4, ובשתי העונות הבאות כשלו להעפיל שוב לפלייאוף.
לאחר 11 משחקים בעונת נשלח מובלי בטרייד לניו יורק ניקס, יחד עם טים תומאס, בתמורה לזאק רנדולף ומארדי קולינס.
בבדיקות הכושר הגופני של מובלי בניו יורק התגלו כשלים בתפקוד הלב, אשר אובחנו בהמשך כקרדיומיופתיה היפרטרופית, אותה מחלה אשר הביאה למותו הפתאומי של שחקן בוסטון סלטיקס לשעבר רג'י לואיס בשנת 1993. בעקבות גילוי המחלה הודיע מובלי על פרישה ממשחק ב-10 בדצמבר 2008, בטרם שיחק במדי הניקס.
בשנת 2017 חזר לשחק כדורסל מקצועי כשהשתתף בליגת BIG3, המיועדת לשחקני עבר ב-NBA ומשוחקת בשיטת שלוש על שלוש.
קטיפארי הייתה פינת חי גדולה ופינת החי היחידה בגוש קטיף אשר הייתה ממוקמת בכניסה ליישוב נוה דקלים.
פינת החי נוסדה ב-1998 בסמוך לכניסה לנווה דקלים.
נכון ליולי 2005 בפינת היו כ-41 אנטילופות, איילים, כבשים, ינשופים, יחמורים, יעלים, דורבנים, יענים וטווסים וצבים, כמו כן היה במקום גם אגם קטן אשר שימש שקנאים וברכיה.
החיות בפינה סבלו לעיתים קרובות מהתקפי חרדה והלם לאור ירי הקאסמים הרבים אשר נורו לעבר הגוש ואף חיות אשר ספגו רסיסים אך טופלו במהרה עם זאת במקום התקיימו שיעורים של בתי הספר אשר היו באזור במרבית ימי השבוע ואף קייטנות.
מרבית בעלי החיים הועברו של רשות הטבע והגנים באזור הדרום על מנת ספק להם סביבה אקולוגית אשר דומה לזו שאליה הורגלו בגוש קטיף לפני תוכנית ההתנתקות.
מטרתה הרשמית של פינת החי הייתה "לחנך ילדים לאהבת החי והצומח, לערכי עבודה וחברה דרך הקמה ואחזקה של פינת חי".
ב-2006 פורסם כי בחוות ארץ האיילים נמצאים חלק מהחיות וחלק מהציוד אשר שימש את הקטיפארי לפני ביצועה של תוכנית ההתנתקות.
במהלך מבצע צוק איתן נהרסו חלקים מגן "אל-ביסאן" אשר הוקם על שטח הקטיפארי, מלבד זאת במהלך המבצע הוזנח המקום ונמצאו בו מספר גופות של בעלי חיים אשר נפצעו ככל הנראה במהלך אחת התקיפות שביצעה ישראל
באוקטובר 2016 התקיים פסטיבל החול של המרכז להנצחת מורשת גוש קטיף וצפון השומרון בו שוחזר הקטיפארי.
לימים במקום הוקם גן חיות ששימש את ילדי רצועת עזה.
קטינקה פראגו (קטינקה, קטרינה לונדברג, בהונגרית ובשוודית: Katinka Faragó; 16 בדצמבר 1936 – 26 בנובמבר 2024) הייתה מפיקת סרטים יהודייה-הונגרייה-שוודית ועוזרת במאי.
במשך שנים רבות הייתה עמיתה לעבודה של אינגמר ברגמן.
קטינקה פראגו נולדה למשפחה יהודית-הונגרית, בת לסופר שאנדור פראגו.
הוריה גרו בבודפשט, אך החליטו לברוח מעט לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה והגיעו לשוודיה ב-1940. אביה, הסופר שאנדור (אלכסנדר) פראגו, שכתב תסריטים גם למספר סרטים שוודיים, לקח אותה לפעמים לצילומי סרטים.
כתוצאה מכך, היא כבר כתבה תסריט בגיל 17 לעיבוד הקולנועי של "הדרך לממלכת השעון" של הארי מרטינסון (1953).
כעבור שנתיים החלה לעבוד עם אינגמר ברגמן.
קטינקה הפכה לעוזרת של אינגמר ברגמן כי אף אחד אחר לא העז לקחת על עצמו את העבודה איתו.
שיתוף הפעולה הזה נמשך 30 שנה ופראגו עבדה עם ברגמן ב-19 הפקות סרטים.
פראגו הועסקה תחילה כתסריטאית בתעשיית הקולנוע השוודית 1955–1965. היא הייתה אז תסריטאית עצמאית במשך עשור לפני שהחלה לעבוד כמנהלת הפקה.
במשך שבע שנים הייתה מנהלת הפקה בחברת הסרטים של ברגמן הסינמטוגרף ולאחר מכן מונתה למנהלת הפקה ומפיקה במכון הקולנוע השוודי (1985–1990).
מ-1990 עד 2002 הייתה מפיקה ב-Sandrew Metronome שהיא חברת הפצת סרטים סקנדינבית שהוקמה בשנות ה-90. זו הייתה אחת מחברות ההפצה הגדולות במדינות הנורדיות.
פראגו נישאה לריימונד לונדברג ( Raymond Lundberg) ב-1963 וב-1984 היא נישאה בשנית למפיק הטלוויזיה מונס רויטרסווארד (Måns Reuterswärd).
יש לה שתי בנות מנישואיה הראשונים.
קורבנות (1986) (ביחד עם אנדריי טרקובסקי )
הבוקרים של לנינגרד הולכים לאמריקה (1989)
קטימאר (בהונגרית: Katymár) הוא כפר בנפת באצ'אלמאש שבמחוז באץ'-קישקון בדרום מזרח הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה, גם בקטימאר אוכלוסיית היישוב נמצאת בירידה.
קטיל קני (ברבים: קטלי קני.
בעברית: קוטל קנים) הוא כינוי תלמודי לאדם פשוט וחסר השכלה, שאין להתחשב בדעתו.
הביטוי המלא הוא קטיל קני באגמא, כלומר אדם שעיסוקו הוא קצירת קנים באגם - עיסוק שאינו דורש חכמה.
הביטוי מגיע מהתלמוד, בו הוא נמצא בשני מופעים: ב, (אמרו לו: רבך היה קוטל קנים באגם).
וב (וכי אנו קוטלי קנים באגם הננו?!).
רש"י במסכת שבת מבאר את האמירה: אינו אלא קוצץ קנים, שהרי אפילו לפרש משנה כראוי אינו יודע.