tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בין השאר, החבורה למחצה הזו מכילה את החבורה למחצה של כל הפונקציות (עם הפעולה המתקבלת מזיהוי עם מונויד הפונקציות ).
לעומת זאת ולכן גם היא א-מחזורית (כל תת-חבורה היא של איבר אחד).
מונה עוואד (נולדה ב-22 באוגוסט 1978) היא סופרת וסופרת קנדית, הידועה ביצירות קומיקס האפלות שפרסמה.
רומן הביכורים של עוואד, "13 דרכים להסתכל על ילדה שמנה", נבחר לפרס סקוטיהבנק גילר וקיבל את פרס הרומן הראשון של Amazon קנדה.
הרומן השני שלה, "באני", היה מועמד לגמר בפרס Goodreads Choice עבור האימה הטובה ביותר ופרס הספר של ניו אינגלנד.
הרומן השלישי שלה, "הכל בסדר", היה גם מועמד לגמר בפרס Goodreads Choice לספר האימה הטובה ביותר.
היא עובדת כמרצה בכירה באוניברסיטת סירקיוז בניו-יורק מאז 2020.
עוואד נולד ב-22 באוגוסט 1978 במונטריאול, קוויבק.
אביה, מוסלמי מצרי, היגר לקנדה בשנות ה-70. אמה היא קתולית צרפתית-קנדית ממוצא סרבי ואירי.
הוריו של עוואד נפגשו במונטריאול.
עוואד עברה למיססוגה, אונטריו, כשהייתה בת 13. שם היא למדה בבית הספר התיכון הכומר מיכאל גץ.
עוואד למד ספרות אנגלית באוניברסיטת יורק בקנדה, וקיבל תואר ראשון באמנויות מהאוניברסיטה ב-2004. היא המשיכה לקבל תואר שני באנגלית באוניברסיטת אדינבורו, תואר MFA באוניברסיטת בראון, ותואר דוקטור באוניברסיטת דנוור.
הספרות הבדיונית הקצרה והעיון של עוואד פורסמו במגזינים כולל "McSweeney's", "The Walrus", "Joyland", "Post Road", "St.
בתחילת פעילות ככותבת טור במגזין "Maisonneuve", היא השתמשה בשם העט ורוניקה טרטלי.
עוואד רוצה שהסיפורים שלה יספקו לקוראים "תחושת קשר" כך ש"אנשים [אולי] ירגישו פחות לבד".
בשנת 2017, סיפורו הקצר של עוואד, "Woman Causes Avalanche" פורסם בהוצאת הספרים של המגזין LA Review of Books.
ספר הביכורים שלה, "13 דרכים להסתכל על ילדה שמנה", רומן (המורכב באמצעות סיפורים קצרים מקושרים) על מאבקה של אישה עם בעיות דימוי גוף, זכה בפרס הרומן הראשון של Amazon קנדה ונרשם לפרס סקוטיהבנק גילר ב-2016. היא קיבלה השראה לכתוב את הספר בגלל חוויותיה בהתבגרות והתמודדות עם דימוי הגוף שלה.
בלוס אנג'לס טיימס, עוואד צוטטה כאומרה, שהיא "עשתה רשימת השמעה לכל פרק" ב "-13 דרכים להסתכל על ילדה שמנה" כי זה עזר לה לשקוע בסיפור ו-"לגשת אליו בצורה טובה יותר".
הרומן השני שלה, "באני", פורסם ביוני, 2019, על ידי ויקינג פרס.
"באני" מספר את סיפורה של ילדה בשם סמנתה מאקי שלומדת בתוכנית יוקרתית לתואר שני הממוקמת בניו אינגלנד, באוניברסיטת וורן הבדיונית.
שם סמנתה מוצאת את עצמה מסובכת בטקסים המוזרים שמובילים ה"שפנפנות" - חבריה לסטודנטים שהם יותר מסתם הקליקה שהם נראים על פני השטח.
הוא נבחר לסרט על ידי Bad Robot Productions בשנת 2023.
הרומן השלישי שלה, "הכל בסדר", שוחרר ב-3 באוגוסט 2021 בהוצאת סיימון ושוסטר.
הרומן הרביעי של עוואד, אדום (Rouge), אמור לצאת בספטמבר 2023 על ידי סיימון ושוסטר.
הסופרת הקנדית הידועה מרגרט אטווד כינתה את עוואד "היורש הספרותי" שלה.
היא מתגוררת בארצות הברית מאז 2009, כיום בסירקיוז, ניו יורק.
מונובנזון, הנקרא גם 4-(Benzyloxy)phenol and monobenzyl ether of hydroquinone הוא כימיקל אורגני ממשפחת הפנולים עם הנוסחה הכימית C6H 5CH2OC6H4OH.
הוא משמש כתרופה אקטואלית לדפיגמנטציה רפואית.
זהו מוצק חסר צבע המסווג כאתר המונובנזיל של הידרוקווינון.
מונובנזון מסיס באתנול, בנזן ובדיאתיל אתר, וכמעט בלתי מסיס במים.
יישום מקומי של מונובנזון בבעלי חיים הגביר את הפרשת המלנין ממלנוציטים.
אותה פעולה נחשבת אחראית להשפעת הפיגמנטציה של התרופה בבני אדם.
מונובנזון עלול לגרום להרס של מלנוציטים ולדפיגמנטציה קבועה.
ההיסטולוגיה של העור לאחר דפיגמנטציה עם מונובנזון מקומי זהה לזו שנראית בויטיליגו.
האפידרמיס תקין למעט היעדר מלנוציטים ניתנים לזיהוי.
לכן, מונובנזון משמש כתרופה מקומית לדפיגמנטציה קבועה של עור רגיל המקיף נגעים ויטיליגיניים רק בחולים עם ויטיליגו של מחלה אידיופתית מפושטת (יותר מ-50 אחוז משטח הגוף).
מונובנזון נחשב ליעיל גם לטיפול מלנומה.
מונוטוניקס היא להקת גראז' רוק ישראלית שפעלה בין 2005 ל-2011. הלהקה הורכבה מהסולן עמי שלו המתופף חגי פרשטמן והגיטריסט יונתן גת.
בשנת 2008 הגדיר מגזין המוזיקה "ספין" את הלהקה כ"להקת הרוקנרול עם ההופעה הטובה ביותר".
בשנת 2004 הוציאו חברי להקת מונו אדיקטד אסיד מן (עמי שלו, רן שמעוני וליאור מיכל) את השיר Lucky One בלייבל פאסט מיוזיק תחת השם מונוטוניקס.
באוקטובר 2005 הלהקה שחררה EP ראשון גם הוא בליבל פאסט מיוזיק, כשאת הגיטריסט ליאור מיכל החליף יונתן גת מלהקת פאנקייק.
הלהקה התפרסמה בכך שלא נגנה על הבמה אלא בתוך הקהל, ובווליום גבוה, עד כדי כך שלא מעט פעמים כיבו להם את החשמל או הזמינו משטרה.
בשנים 2006–2007 הלהקה נגנה בארצות הברית ואירופה כ-300 הופעות.
חלקם בפסטיבלים גדולים וחממו את להקת סילבר ג'וז במספר הופעות.
לקראת סוף ההופעות הלהקה הייתה מדליקה את התופים ולפעמים הקהל היה מרים את התופים והמתופף.
הבמאי הרמוני קורין כתב עליהם שהם "שילוב של תיאטרון אקסטרים וחיזיון".
בשנת 2008 ציין האתר AllMusic את הלהקה כ"אחת מחמש הלהקות שאסור לפספס את ההופעה שלהן".
באותה שנה החליף המתופף גיא שכטר מהלהקות קרוסלה וראול את המתופף רן שמעוני לסיבוב הופעות אחד.
ולבסוף חגי פרשטמן החליף את גיא כמתופף הקבוע של הלהקה.
באפריל 2008 הוציאו בלייבל Drag City מיני-אלבום בשם Body Language שהכיל 6 שירים.
את האלבום הפיק טים גרין מלהקת fucking champs.
בספטמבר 2009 הוציאו את אלבומם הראשון Where Were You When It Happened.
מתוך האלבום השיר Set Me Free פתח פרק בסדרה האוס.
בנוסף השיר Body Language נכלל במשחק הווידאו המצליח GTA
בסך הכל בין השנים 2005 ל-2009 הלהקה ערכה כ-600 הופעות, רובן בארצות הברית ובאירופה.
בשנת 2010 הקליטו באולפנים של סטיב אלביני ובהפקתו את אלבומם השני Not Yet.
מונה ניקולס היא אתלטית אמריקאית, סגנית אלופת עולם באולם (גלאזגו 2024) בקפיצה לרוחק.
באליפות העולם באולם שנערכה במרץ בגלאזגו שבממלכה המאוחדת זכתה ניקולס במדליית כסף בקפיצה לרוחק בשיא אישי חדש של 6.85 מטר, אחרי בת ארצה טארה דייוויס-וודהול (7.07 מטר) ולפני פאטימה דיאמה מספרד (6.78 מטר).
מונהיים אם ריין היא עיירה הממוקמת על הגדה המזרחית של נהר הריין במדינת נורדריין-וסטפאליה שבגרמניה.
העיירה שייכת לנפת מטמן ונמצאת בין הפרוורים הדרומיים של דיסלדורף בצפון ואזור ברגישס לנד בדרום.
העיר מורכבת משני רבעים: באומברג בצפון (כשליש מהאוכלוסייה) ומונהיים בדרום (שני שלישים).
מונהיים גובלת בצפון עם דיסלדורף, במזרח עם לאנגנפלד, בדרום עם לברקוזן וממערב (מעבר לריין) עם קלן ודורמאגן.
האזכור הראשון של מונהיים הוא משנת 1150, ככפר דייגים באחוזת הרוזנים של ברג.
בשנת 1363 הפכה למרכז מנהלי של יישובים רבים בסביבה, כולל כאלו שהפכו מאוחר יותר לחלק מדיסלדורף.
ב-1806, בעקבות הקונפדרציה של הריין תחת נפוליאון, אוחדה מונהיים עם הכפרים באומברג והיטדורף לעירייה אחת.
מעמד של עיר ניתן לה ב־1960. בסוף שנת 1974 סופחה לדיסלדורף במסגרת רפורמה מוניציפלית, אך בעקבות ערעור משפטי חזרה להיות עצמאית ב־1 ביולי 1976 – אם כי היטדורף נותרה בלברקוזן.
מאז 1994 שמה הרשמי הוא "מונהיים אם ריין".
מגדל שלמנטורם (Schelmenturm) – מגדל בגובה 26 מטר מהמאה ה־15 שהיה חלק מהביצור העירוני.
משנת 1972 משמש גם כמוקד תרבותי.
בית דויזר (Deusserhaus) – בית אחוזה שנבנה ב־1848 וכיום משמש כמוזיאון להיסטוריה מקומית.
האוס בירגל (Haus Bürgel) – אתר ארכאולוגי השוכן בשמורת טבע ליד באומברג ודיסלדורף.
המקום היה מצודה רומית במאה ה־4, והפך מאוחר יותר לאחוזה פרנקית.
כיום משמש כמוזיאון ומרכז סביבתי.
מזרקת גנזליזל (Gänselieselbrunnen) – מזרקה ידועה סמוך לבניין העירייה.
כנסיית השלום (Friedenskirche) – כנסייה פרוטסטנטית בסגנון ברוטליסטי, נבנתה בין השנים 1968–1974 לפי תכנונו של ולטר מריה פורדרר.
אנדרטת פראנץ במה – אנדרטה לכומר הקתולי פראנץ במה, שמת במחנה דכאו על פעילותו נגד המשטר הנאצי.
כוללת פסל ברונזה בגודל טבעי ולוחות זכוכית מאחוריו.
מונהיים משתייכת לאיגודי התחבורה הציבורית VRR ו־VRS.
פועלות בה קווי אוטובוס לערים שכנות ותחנות רכבת סמוכות בלאנגנפלד ודיסלדורף.
מאז 1 באפריל 2020 תושבי העיר זכאים לנסיעה חופשית בתחבורה הציבורית באזור.
העיר קרובה לאוטוסטרדות A59, A46, A542, A3 ו־A1, ולנמלי התעופה של דיסלדורף וקלן-בון.
מוֹנוֹפּוֹל (מיוונית: μόνος, "מוֹנוֹס" – אחד ו־πωλεῖν "פּוֹלָיֶן" – למכור) הוא מונח המגדיר בעלות או שליטה בלעדית של גורם מסוים בתחום חיים כלשהו או בחלק הארי שלו.
בתחום הכלכלה מגדיר המונח מצב בו בשוק של מוצר (או שירות) מסוים קיים מוכר יחיד אשר חולש על רוב השוק או אדם המחזיק כוח שוק משמעותי ביחס לאספקת נכסים.
דבר זה מקנה לאותו גורם, הקרוי "בעל המונופול" או מונופוליסט, שליטה בתחום פעילות בשוק, לרוב תוך הגבלה של התחרות בו.
דוגמאות למונופולים יכולים להוות הכנסייה הקתולית בימי הביניים באירופה, ובישראל: חברת החשמל, רשות הנמלים (בטרם הפרטת הנמלים) וחברת "אגד" בתחום תעבורת הנוסעים בישראל, בטרם כניסתם של גורמים נוספים לפעילות.
על פי תפיסות כלכליות רווחות תופעת המונופול היא שלילית ויש להקים ארגונים ממשלתיים שיתערבו בו (בישראל - הממונה על התחרות) כדי להחזיר את השוק למצבו ה"טבעי".
תאוריות ביקורתיות יטענו ששיח המונופול מאפשר להסוות את העובדה שלמעשה שוק חופשי הוא שוק המנוהל באמצעות סוכנויות ממשלתיות המגדירות רגולציות משמעותיות.
לצד המילה מונופול משמשת גם הצורה מונופולין.
לפי קביעת האקדמיה ללשון העברית, מינם הדקדוקי של כל אחד משני השמות הללו הוא זכר ומספרם יחיד ('היה לו מונופולין').
למונופול מספר מאפיינים מובהקים, אותם ניתן למצוא בכל מונופול אמיתי, כזה הנהנה מיציבות בשוק (בניגוד למונופול זמני או חולף):
מוכר בודד: מונופול טהור קיים בתעשייה שבה היצרן של מוצר או ספק שירות מסוים הוא גורם יחיד.
גורם או חברה עשויים להיחשב מונופול גם אם נתח השוק של כל המתחרים גם יחד זניח (פחות מאחוז או שניים).
היעדר חלופות קרובות: השירות ייחודי ואינו ניתן להחלפה על נקלה.
לדוגמה, יצרן חומוס השולט ברוב השוק אינו יכול להיחשב מונופול, שכן למוצר שהוא מציע יש חלופות דומות.
שליטה במחירים: לחברה או גורם בודד שליטה מוחלטת או קרובה למוחלטת בהיצע התעשייתי כולו במוצר או שירות מסוים, ויש להם השפעה ניכרת על גובה המחיר בו מוצע השירות או המוצר.
חסם כניסה: במצב של מונופול טהור, אסורה ההתחרות בבעל המונופול.
במצב של מונופול שאינו טהור מוצבים חסמי כניסה משמעותיים, המונעים למעשה, גם אם לא להלכה, כניסה של גורמים אחרים.
ניתן להבחין בין סוגי מונופולים על-פי נסיבות היווצרותם ועל-פי אופן התנהגותם בשוק.
על-פי גישה זו, ניתן להבחין בין מונופול באישור ממשלתי ומונופול על פי חוק, המבוססים על מדיניות ממשלתית או חקיקה ונהנים ממעמד מונופוליסטי בזכות קביעה בחוק; מונופול טבעי, שהוא תוצר של מבנה העלויות בשוק (היינו, שרק גורם אחד מסוגל להתחרות בשוק); ומונופול תחרותי, שהוא מונופול שנוצר בעקבות תחרות חופשית.
על-פי גישה אחרת, המקובלת בעיקר על בעלי גישה התומכת בקפיטליזם ובליברליזם, מונופול טבעי אינו נוצר בפועל במצב של תחרות חופשית ואילו מונופול תחרותי אינו ראוי להיקרא מונופול, כיוון שמעמד השליטה שלו בשוק אינו יציב, כנדרש ממונופול ולכן עשוי להשתנות באופן טבעי בכל זמן נתון.
הבחנה אחרת בין סוגי מונופולים נוגעת לאופן בו מוצע השירות או המוצר.
בתחום זה, ישנם מונופולים אנכיים, השולטים באספקת שירות או מוצר לכל אורך הדרך, מחומר גלם ועד למוצר הצריכה המוצע לצרכן.
דוגמה טיפוסית לכך יכולות להוות חברות לאספקת חשמל, השולטות לרוב גם בייצור החשמל, גם בהולכתו וגם בהפצתו ובטיפול בצרכן.
מונופול מסוג שני הוא אופקי: שליטה בגזרה רחבה של שירותים או מוצרים מסוג מסוים.
לדוגמה, חברה המוציאה לאור את רוב המגזינים הנמכרים במדינה מסוימת עשויה להיחשב בעלת מונופול אופקי.
הבחנה נוספת בין סוגי מונופולים נוגעת לאופן בו נקבע המחיר כלפי פלחי אוכלוסייה שונים.
בתחום זה ישנו המונופול הפשוט, בו למעשה נקבע מחיר אחד עבור כל השוק, ומונופול מפלה - מונופול אשר קובע רמה שונה של מחירים לפלחי שוק שונים לפי רצונו.
דוגמה למונופול הפשוט הוא דוכן הפופקורן בקולנוע בו המחירים גבוהים (ללא אלטרנטיבה) אך אחידים.
דוגמה למונופול מפלה מושלם היא רופא מומחה או עו"ד הגובים שכר דיפרנציאלי (שונה) מכל לקוח ולקוח לפי בחירתם וכך מביאים את הפדיון למקסימום.
מונופול על-פי חוק הוא מונופול שבו ישנו איסור מפורש בחוק, בתקנה או בנוהל, על תחרות באספקת מוצר או שירות, כשהשליטה באספקת מוצר או שירות זה מוענקת לגורם יחיד.
מונופול על-פי חוק עשוי להיות על מוצר או שירות מקומי או כלל-ארצי ויכול לגעת בכל סוג של שירות או מוצר.
מונופול על-פי חוק, באישור ממשלתי או בגיבוי ממשלתי, מכונה לעיתים גם מונופול כופה.
לדוגמה, רשות השידור בישראל נהנתה ממונופול על-פי חוק בתחום שידורי הטלוויזיה הארציים למן תחילת שידורים אלו ועד שנת 1992. מונופולים דומים היו לחברת "בזק" על שיחות טלפון מקומיות, לחברת "פלאפון" על שירותי טלפון סלולרי, לחברת החשמל על אספקת חשמל או לחברות הכבלים על שידורי הכבלים באזורי הארץ השונים.
מנקודת מבט זו, ניתן לראות גם בבלעדיות המוענקת לגופים כמו "ביטוח לאומי" או משרד החינוך על שירותים מסוימים מונופול.
לרוב, נהוג להבחין בין מונופולים ממשלתיים או בבעלות ממשלתית, כמו משרדי ממשלה או חברות ממשלתיות; ומונופולים בבעלות פרטית, הנהנים מבלעדיות על מתן השירות או המוצר שבמונופול.
מונופולים מן הסוג השני מכונים גם מונופולים באישור ממשלתי.
ההבדל העיקרי בין שני סוגי הגופים הוא שעל גופים פרטיים בעלי מונופול מוטל לרוב פיקוח באמצעות רשויות פיקוח, בעוד שעל חלק ניכר מהמונופולים הממשלתיים אין פיקוח כלל או שהפיקוח הוא מנהלי ולא רגולטיבי.
לדוגמה, חברות פרטיות מפוקחות על-ידי רשות התחרות ואילו גופים ממשלתיים מפוקחים על-ידי מבקר המדינה.
מונופול טבעי, לטענת אלו הסבורים כי מונופול כזה קיים, הוא מונופול הצומח בתעשיות שבהן התשתית הנדרשת לאספקת השירות או המוצר היא כה רחבה עד כי רק חברה אחת מסוגלת לספק שירות או מוצר אלו.
בדרך כלל, נחשבים תחומי אספקת החשמל והמים, בהם נדרשת תשתית פיזית רחבה להולכת המוצרים, לתחומים שבהם קיים או נוצר מונופול טבעי.
תחומים נוספים עתירי תשתית, שבהם טוענים או נטען כי קיים מונופול טבעי, הם תחומי אספקת הגז, הבנזין, שיחות טלפון, טלפון סלולרי, הובלת מטענים ונוסעים, שירותי תעופה ועוד.
מונופול טבעי מתפתח, נטען, כתוצאה מכך שהעלויות הגדולות הכרוכות בהקמת תשתית גורמות לעזיבת כל החברות הפרטיות את השוק והשתלטות עליו של החברה היחידה — פעמים רבות, הראשונה — המסוגלת לעמוד בעלויות אלו.
כניסתם של גורמים חדשים לשוק במועד מאוחר יותר נמנעת בגלל חסם כניסה לשוק גבוה בדמות עלויות הקמת התשתית הגבוהות, גם כאשר יעילותם עשויה להיות רבה יותר משל המונופוליסט.
על-פי טענות ליברטריאניות ואחרות, היווצרות מונופול טבעי אינה אפשרית כלל בתנאים של שוק חופשי.
לטענתם, התופעה המכונה "מונופול טבעי" היא בכל המקרים מונופול באישור ממשלתי.
כלומר, מונופול שנוצר כתוצאה מטיפוח של חברה ראשונית או מובילה בתחום מסוים, תוך מתן עדיפות או בלעדיות לאותה חברה בהענקת השירות או המוצר שבמונופול.
כעדות, הם מצביעים על-כך שבשווקים בהם לא הייתה מעורבות ממשלתית מסוג זה, לא נוצר מעולם מונופול טבעי כזה.
בתחומים רבים שנחשבו בעבר כ"מונופול טבעי" מתקיימת כיום לכאורה תחרות חופשית עם הסרת הפיקוח או השליטה הממשלתית (אחרי הפרטה), כמו תחומי אספקת הגז, הבנזין, הטלפון הסלולרי, הובלת נוסעים, שיחות טלפוניות לחו"ל ומקומיות, ועוד.
יש הטוענים כי הנטייה המונופוליסטית בתחומים אלו נוצרה בעיקר משום שקיים פיקוח (רגולציה) ממשלתי, המגביל את האפשרות להתחרות ומעודד יצירת מונופולים.
עם זאת, יש לזכור כי בתחומים אלו חלו בשנים האחרונות התפתחויות טכנולוגיות משמעותיות, אשר הוזילו במידה ניכרת את עלות הקמת התשתית לאספקתם, ואפשרו לגופים עסקיים חדשים להיכנס לשווקים אלו.
בנוסף, בחלוף זמן מפתיחת השוק לתחרות, ניכרת מגמה של קונסולידציה בין החברות החדשות, דוגמת שוק התקשורת, במטרה לחסוך בעלויות התפעול הגבוהות.
באופן זה עשויים להיווצר דואופולים או אוליגופולים מסחריים, המחליפים את המונופול הטבעי.
חברה הפועלת במשק תחרותי משוכלל, כלומר משק שבו מספר רב של חברות, מקבלת מחיר כנתון, שכן היא קטנה ביחס לשוק, ולכן אין לה יכולת להשפיע על המחיר.
לעומת זאת, מונופול, מפני שהוא החברה היחידה שפועלת בשוק, יכול לקבוע בצורה מוחלטת את המחיר בשוק (בהנחה שאין חסמים שונים כגון רגולציה ממשלתית או איום של יבוא).
תחת מספר תנאים סטנדרטיים, פתרון בעיית המונופול מתקבל מהשוואת העלות השולית (Marginal Cost - MC) לפדיון השולי (Marginal Revenue - MR).
כלומר, המונופול בוחר מחיר או כמות כך שהפדיון שהוא מקבל מהיחידה האחרונה שהוא מייצר יהיה זהה לעלות הייצור של אותה יחידה.
מכיוון שהפדיון השולי תמיד יורד בצורה תלולה יותר מהביקוש, נקבל שהכמות שהמונופול קובע קטנה מכמות של תחרות משוכללת, והמחיר גבוה יותר.
מונופול תחרותי קיים כאשר חברה בודדת שולטת ברוב השוק לאספקת שירות או מוצר מסוים.
המונופול בפועל של החברה אינו מעוגן בחוק או תקנה, ונוצר בעקבות תחרות חופשית מול חברות אחרות במתן השירות או המוצר.
לעיתים קרובות, מונופול תחרותי אינו יציב, במובן זה שתקופת שלטונו קצרת טווח ורוויית איומים מצד מתחרים חדשים בשוק.
דוגמה טיפוסית למונופול תחרותי עשויה להוות חברת מיקרוסופט, שלה שליטה כמעט מוחלטת בשוק מערכות ההפעלה הביתיות.
מונופול תחרותי דומה יש לשרת האינטרנט "אפאצ'י" ששלט בתקופות מסוימות בעד 70 אחוז משוק שרתי האינטרנט.
מונופול תחרותי מושג בכל המקרים כאשר חברה אחת מייצרת באופן יעיל או מספק מוצר או שירות מבוקשים במחיר מבוקש, כאשר מתחריה של החברה מתקשים לספק מוצר דומה במחירים דומים.
לעיתים, נטען, נוקטות חברות המשיגות מונופול צעדים להגבלת יכולתם של המתחרים להתחרות בה כמו הסכם כובל עם חברות אחרות או מכירה במחירי היצף.
מוֹנוֹנוּקלאוֹזיס זיהומי המכונה מחלת הנשיקה הוא זיהום נגיפי העלול להיגרם על ידי נגיפי אפשטיין בר (בראשי תיבות: EBV) השייך למשפחת וירוסי ההרפס.
על אף הדימוי שדבק בה בשל שמה, מחלה זו יכולה להיות מועברת על ידי אכילה מכלי אוכל משותפים, וכל דרך אחרת בה הרוק או רסיסיו מועברים מאדם לאדם ולאו דווקא על ידי נשיקה (אם כי אצל מתבגרים קרבה אינטימית ונשיקות היא גורם מרכזי לכך).
נגיף זה מדביק כ-50 אחוזים מכל הילדים עד גיל 5 בארצות המפותחות, והוא נחשב לנגיף שכיח בכל חתך הגילאים.
נגיף ה-EBV מועבר ברוק, וניתן להידבק בו על ידי מגע עם טיפות וחלקיקי טיפות (למשל, נשיקה), שימוש בכלי אוכל משותפים, שתייה מקש משותף וכדומה.
לאחר חדירה לתאים המרפדים את האף או הגרון, הנגיף מתפשט אל תאי דם לימפוציטים מסוג B.
נטען בעבר כי שמה של מחלת הנשיקה הוא מאחר שהכבד "נושק" לטחול אולם זו אינה הסברה המקובלת.
שמה של המחלה תורגם מאנגלית, שם תוארה כ-kissing disease, בגלל צורת ההדבקה האופיינית של הנגיף, ובמיוחד בגיל העשרה.
מהרגע בו אדם נדבק בנגיף הוא מידבק.
לאחר שאדם נדבק, תקופת הדגירה של הנגיף נמשכת כ-4-7 שבועות לפני הופעת התסמינים עד לאחר ההתפרצות הראשונית של המחלה (בין 30 ל-50 יום).
חלק גדול מהאוכלוסייה שנחשף ל-EBV נדבק בלי לפתח תסמינים, דבר ההופך את הניסיון לשלוט במגפתיות של המחלה ללא מעשי.
רופאים ומחקרים אינם בטוחים לאחר כמה זמן אדם עדיין עלול להדביק לאחר שהסימפטומים של המחלה אינם מופיעים אצלו יותר, אבל יש נטייה להאמין שאדם עדיין מידבק לאחר מספר חודשים רב בהם הסימפטומים נעלמו לגמרי.
מחקרים מסוימים מראים שזמן זה יכול להתארך עד 18 חודשים, אך נדיר שלאחר זמן זה אדם יוכל להדביק אדם אחר בנגיף.
אצל ילדים מתחת לגיל 5, לא נגרמים שום תסמינים מיוחדים.
לעומת זאת, אצל מבוגרים תסמינים עיקריים אופייניים למחלת הנשיקה הם:
הגדלת קשרי הלימפה התת-לסתיים, ולעיתים גם בבית השחי ובמפשעה.
תסמינים נוספים שעלולים להיות אצל חלק מהחולים הם:
אצל יותר מ־50% מהחולים קיימת הגדלה של הטחול.
לעיתים קיימת הגדלה של הכבד, ייתכן בשילוב עם הגדלה של הטחול דבר המתבטא בכאבים וברגישות בבטן.
הטחול עלול להיות רגיש לפציעות.
לעיתים בצקות ונפיחות בעיניים וכן צהבת.
גירוי עור כנראה בעיקר למי שטופל קודם לכן בתרופה האנטיביוטית אמפיצילין.
התנפחות נתיבי האוויר עקב לחץ של קשרי הלימפה בצוואר.
סיבוכים נוספים של המחלה עלולים להיות דלקת מוח, דלקת קרום המוח, פרכוסים, הפרעות עצביות והפרעות התנהגותיות.
אבחנה תעשה בהתבסס על התסמינים.
אם כי ישנן מספר מחלות שלהן תסמינים הקרובים לתסמיני מחלה זו כמו ציטומגלוירוס, טוקסופלזמוזיס, נגיפים נוספים ותוצאות לוואי של תרופות.
קיימים שני סוגי בדיקות לאבחון המחלה.
האחת, Monotest, הוא בדיקה לנוגדנים כלליים לחלבונים ויראליים בדם החולה.
אצל חולה במחלה זו הגוף מייצר בכמויות גדולות לימפוציטים חדשים מסוג B שמחסלים את הלימפוציטים הישנים הנגועים.
לתאים חדשים אלו מראה אופייני, שניתן לזהותו מבעד למיקרוסקופ.
אצל חולים צעירים בדיקה זו עלולה לחזור חיובית על אף שהנגיפים אינם נמצאים; לכן מבצעים גם בדיקת סרולוגיה לנוגדנים ל-EBV.
מאחר שהמחלה היא זיהום ויראלי והמערכת החיסונית מייצרת בעצמה את הנוגדנים, אין לטיפול אנטיביוטי השפעה במקרה זה, והוא עלול אף לגרום לסיבוכים מיותרים.
הטיפול היחיד שקיים הוא טיפול סימפטומטי הכולל:
משככי כאבים כגון פרצטמול או איבופרופן להורדת החום ולהקלה על כאבי שרירים.
מציצת סוכריות או לכסניות ואכילת גלידה וקינוחים קרים להקלה על כאבי הגרון.
במקרה שהטחול מוגדל, יש להימנע מפעילות פיזית מאומצת שעלולה לגרום לקרע בטחול ולדימום פנימי.
משחקי כדור מסוכנים אף הם, מפני שכל פגיעה באזור הטחול עלולה להיות מסוכנת ביותר, לעיתים קטלנית.
רוב התסמינים יחלפו כעבור שבועיים עד ארבעה חודשים, אולם העייפות והחולשה עלולות להימשך עד שלושה חודשים לאחר שהתסמינים חולפים.
רוב החולים במונונוקלאוזיס זיהומי מבריאים לחלוטין ממחלה זו.
ישנם סיבוכים נדירים אצל חולים שהמערכת החיסונית שלהם פגועה כמו דלקת מוח, קרע בטחול, או חסימת נתיב אוויר, שעלולים להסתיים במוות, אצל פחות מאחוז אחד מהחולים.
מונולוג הוא שיחת יחיד, אשר מתרחשת כאשר אדם משוחח בלי בן זוג לשיחה.
מקור הביטוי ביוונית, (מונו = "יחיד", לוגוס = "שיחה").
כאשר מצטרף משתתף נוסף לשיחה הוא הופך אותה לדו-שיח – דיאלוג.
המונולוג קשור בעיקר לתחומי הספרות הקולנוע והתיאטרון.
לעיתים גם רפליקה ארוכה, מעל שתי דקות, מכונה מונולוג, על אף שהיא מופנית לבן שיח ולא לקהל.
צורת המונולוג רווחת הרבה בספרות, כאשר הדמות מביעה את תחושות לבה, או רצף רעיונות כלשהו מבלי שתופרע על ידי דמות אחרת.
במונולוגים באים לעיתים לידי ביטוי מיצוי רעיונות נשגבים והתלבטויות נפשיות, שבהם מגלה מחבר היצירה את כוחו גם כפסיכולוג ופילוסוף.
ספר איוב מורכב ממונולוגים של איוב וחבריו המתייחסים לעקרון הצדק האלוהי ולמהות החטא והעונש.
ספריו של חיים הזז, "הדרשה" ו"דרבקין" הם בנויים על ספור שנושא אופי שבו הגיבור נושא מונולוג רציף אחד.
בשירה העברית ישנם שירים רבים שהם בעצם מונולוג לירי ובמיוחד מטיבה להביע רגשותיה בסוג זה של ביטוי, רחל המשוררת בשירהּ "רק על עצמי":
בתיאטרון, המונולוג מתבטא כאשר השחקן מדבר בלי שיופרע על ידי שחקן אחר.
הדמות המדברת במונולוג מהרהרת על מצבה או משתפת את הקהל בסודה.
אחד המקרים המפורסמים בהם יש מחלוקת האם זה מונולוג או לא נמצא במחזה "המלט", המקרה הוא "להיות או לא להיות".
קטע מהמחזה "המלט" של ויליאם שייקספיר.
המצדדים בזה שהקטע "להיות או לא להיות" הוא מונולוג טוענים שהמלט מתוודה על ספקותיו בנוגע לדרכו (האם שווה לחיות או לא) בעוד המתנגדים טוענים כי [המלט] מדבר בעוד [אופליה] נמצאת על הבמה מה שסותר את הטענה כי זה מונולוג כי מונולוג במחזה זה כשהגיבור ניצב לבד על הבמה
גרסה חדישה של צורת מופע מונולוג הוא הסטנד-אפ, בו שחקן נותן מופע יחיד על הבמה, משולב בקטעים מצחיקים בדרך כלל, ובשילוב עוד מרכיבים לא מילוליים כגון קסמים או שירה, מופע שהוא כביכול ללא הכנה, ומהלכו מתכוון לפי תגובות הקהל.
מונופול (באנגלית Monopoly) הוא משחק לוח המבוסס על עולם העסקים, שמטרתו היא השגת שליטה (מונופול) על שטחי לוח המשחק באמצעות מהלכי קנייה ומכירה של נדל"ן
המשחק מבוצע תוך כדי סימולציה של מהלכים עסקיים, כשהשחקנים קונים ומוכרים נכסים ובונים מלונות ובתים.
מטרת המשחק היא: להיות המשתתף היחיד שלא פשט את הרגל וכך גם לנצח, אולם לעיתים מפסיקים את המשחק לפני שמצב זה קורה וכאשר זה קורה בעל הרכוש הרב ביותר בנדל"ן ובמזומן מוכרז כמנצח.
המשחק הומצא על ידי אליזבת מאגי ב-1902, והיא הוציאה עליו פטנט ב-1904.
המשחק זכה להצלחה רבה בשנת 1935, כשהופץ בצורה נרחבת על ידי חברת הסברו (Hasbro) בשמם של האחים פרקר, בעיצומן של שנות "השפל הגדול".
הצלחת המשחק הייתה גורפת והוא זכה לגרסאות שונות בעולם בעשרות שפות.
הגרסה המקורית של המשחק, שנחשבת עד היום לגרסה ה"קלאסית" שלו, מבוססת על רחובות העיר אטלנטיק סיטי בניו ג'רזי שבארצות הברית.
בגרסאות מאוחרות, נוספו למשחק שינויים רבים כגון עדכון מחירים לרמות יותר הגיוניות (למשל אזור מסוים ימכר מעתה במיליונים ולא במאות).
נוספה גם גרסת מונופול חדשה בה החליפו את שטרות הכסף בכרטיס אשראי.
כשצריך לשלם או לקבל כסף, שני השחקנים נותנים את כרטיסי האשראי שלהם לבנקאי, אשר מכניס אותם למכונה שתעדכן את סכומם של השחקנים הרלוונטיים בעת ביצוע העברות הכסף מהאחד לשני.
חברת הסברו מוציאה אף מהדורות מיוחדות.
חלקן מבוסס על סרטים, תוכניות טלוויזיה, משחקי מחשב
יש גרסאות אחרות שמגיעות לארץ כמו: מונופול כרטיסי אשראי, מונופול פלאי עולם וכו'.
נערכות תחרויות רשמיות במשחק המונופול, לרבות אליפות עולם.
החוקים ברוב גרסאות (וחיקויי) המונופול זהים כשמרבית ההבדל היא סכומי הכסף ושמות האתרים שאותם ניתן לקנות.
הלוח מורכב מ-40 משבצות שמקיפות אותו.
במשחק המקורי המשבצות ייצגו רחובות באטלנטיק סיטי שבניו ג'רזי, קווי רכבת, "שירותים" (מים וחשמל), משבצות מיוחדות, "דרך צלחה", "כלא", "חניה" ו"לך לכלא".
הרחובות מסודרים בקבוצות של שניים או שלושה רחובות בקבוצה, כשלכל קבוצה צבע משלה.
כל שחקן בתורו מטיל זוג קוביות ומתקדם לפי תוצאת הקובייה לכיוון קבוע.
כששתי הקוביות מראות מספר זהה ("דאבל") השחקן זוכה בתור נוסף.
שחקן שהטיל "דאבל" 3 פעמים רצופות הולך לכלא.
במשחק הקלאסי, כאשר השחקן הולך לכלא, השחקן יכול להישאר שם לכל היותר שלושה תורות (בתור השלישי, השחקן אמור להשתחרר מהכלא).
כדי להשתחרר מהכלא, השחקן יכול לבחור אחת מהפעולות הבאות:
לשלם את הקנס - 50 כסף מונופול ולהטיל את הקוביות להמשך התור.
לנסות להטיל "דאבל": אם זה מצליח, השחקן יוצא בחינם ומתקדם על פי סכום הקוביות שהטיל, בנוסף לכך, אין לו תור נוסף, משום שהשחקן השתחרר מהכלא באותו התור.
אם השחקן אינו מצליח להטיל "דאבל" שלושה תורות, השחקן יהיה חייב לבצע את הפעולה הראשונה או האחרונה בשביל להשתחרר מהכלא.
להשתמש בכרטיס "צא מהכלא" (הניתנים להשגה מבין כרטיסי ההפתעה ותיבת המזל או על ידי החלפה של הכרטיס בין השחקנים) ולהטיל את הקוביות להמשך התור.
אם שחקן נוחת על משבצת המייצגת רחוב, קו רכבת, חברת המים או חברת החשמל ביכולתו לרכוש אותו, אלא אם כן נקנה רכוש זה על ידי שחקן אחר.
בחלק מן הגרסאות במידה והוא לא עשה זאת המקום יועמד במכירה פומבית.
במקרה והשחקנים לא רוצים לקנות את הנכס ואף אחד לא מציע הצעה, אז אפשר לדלג על הנכס או לרכוש אותו.
אם הוא נוחת על שטח שכבר שייך לשחקן אחר עליו לשלם לו סכום מסוים (התלוי בערך השטח - דמי השכירות).
שחקן שברשותו כל הרחובות בצבע מסוים רשאי לבנות על רחובות אלו, ללא הגבלה לכמות מבנים בתור אחד אלא על פי סכום הכסף שברשותו.
(במידה ואין בתים באותם הרחובות, השחקן מקבל דמי שכירות כפולים כל פעם כשחקן אחר נוחת על אחד מנכסיו המוגדרים כ-"עיר").
על ידי בניית בתים ניתן להעלות את הסכום אותו משלמים שחקנים אחרים הנוחתים על המשבצת (אין מגבלה על כמות בתים בנכס מסוים אלא על סמך ההון של השחקן באותו רגע).
הבניה כרוכה בתשלום כסף ל"בנק" עבור כל בית, כאשר מחירו של בית תלוי בצבע של קבוצת הרחובות.
לאחר בניית 4 בתים ניתן לבנות מלון המגדיל את הסכום עוד יותר.
בכל פעם שחולפים או נוחתים על משבצת הפתיחה זוכים בסכום מסוים (לרוב 2 כפול חזקה כל שהיא של 10. לדוגמה: 2000 או 200).
שחקן שרכש רחוב מסוים רשאי "לבנות" שם בית, ומשתתפי כמשחק יאלצו לשלם לאותו הרוכש את דמי השכירות המופיעים בכרטיס.
אם שחקן נוחת על משבצות מסוימות עליו לקחת קלף הפתעה או קלף פקודה, ולבצע את ההוראות שכתובות בו (לרוב לזכות או לשלם סכום כסף מסוים).
אם דורכים על משבצת 'לך לכלא' או שזה רשום באחד מהקלפים, נכנסים לכלא.
תנאי הכניסה והשיחרור ממנו משתנים מגרסה לגרסה.
חברת האחים פרקר מכירה ב"חוקי בית", כלומר תוספת או שינוי לחוקים הרשמיים, הנהוגים בבתים מסוימים, ואפילו מעודדת שינויים מעין אלה.
"חוקי בית" עד כדי קבלת מעמד חצי-רשמי.
כששחקן "נוחת" בדיוק על "דרך צלחה" במקום לעבור בה, הוא מקבל את אותו הסכום כאשר עוברים מעל דרך צלחה - 200.
שחקן שנוחת על החניה מקבל סכום כסף - פעמים רבות הסכום הוא 400 בתוספת כספי הקנסות שהצטברו מאז נחת השחקן הקודם על חנייה.
בחוזה בין שחקנים ניתן גם להבטיח "מעבר חופשי" במשבצות מסוימות (כלומר אם השחקן עמו נערך החוזה ינחת על משבצות אלו, הוא יהיה פטור מהתשלום), אם למספר מוגבל של פעמים ואם ללא הגבלה.
אפשרות הלוואת כסף בין שחקנים, בדרך כלל עם ריבית ותנאי תשלום מוגדרים (לדוגמה, הלווה ישלם למלווה 100 בכל מעבר ב"דרך צלחה" עד כיסוי מלוא החוב).
ישנם "חוקי בית" רבים הנוגעים לנושא כלא: מתי וכיצד נכנסים מאחורי סורג ובריח?, מתי וכיצד יוצאים, כיצד שחקן השוהה בכלא אמור לפעול וכדומה.
אם שחקן מעוניין לפרוש מהמשחק בטרם הסתיים, הוא רשאי להעביר את נכסיו אך ורק לבנק, כמו גם את כספו.
אם שחקן נכנס לכלא נכסיו עדיין שייכים לו והתשלום מתנהל רגיל עד שהוא יוצא.
שחקן שהוא בנקאי הוא גם אחראי על הקלפים של הבתים (משכנתאי)
נוסף על כך, החברה ממליצה במשחק עם "כללי בית", להקפיד על הנחיות בסיסיות על מנת להימנע מאורך זמן ממושך של המשחק, כגון: אין מתן הלוואות בין המשתתפים, ויתור על דמי שכירות בעתיד אינם קיימים וכדומה.
המיתולוגיה של משחק המונופול מספרת שבתקופת השפל הגדול בארצות הברית, איש מובטל בשם צ'ארלס דארו (Darrow) המציא משחק על פי חלומו להתעשר, מכר אותו לחברת האחים פארקר (Parker), ובעקבות זאת אכן התעשר, ואף הציל חברת משחקים אהובה על סף סגירה - סיפור המתואם לגישת "החלום האמריקאי".
אך בפועל, את משחק המונופול המציאה במקור אישה מברנטווד (Brentwood), מרילנד, בשם אליזבת "ליזי" מאגי (Magie) כשלושים שנה קודם לכן, בתחילת המאה ה-20. למשחקה קראה "משחק בעל-הבית" (The Landlord Game), והיא יצרה אותו במחאה נגד אילי ההון שהופיעו אז בנוף האמריקאי, כדוגמת ג'יי.
מאגי רצתה להזהיר נגד רדיפת בצע, וראתה במשחק התנגדות לקפיטליזם, לא תמיכה בו.
את הפטנט הראשון על המשחק הוציאה בשנת 1903.
במשחק המקורי היו שתי מערכות כללים שניתן היה לבחור ביניהם או לשחקם לסירוגין: אחת מונופוליסטית, והשנייה אנטי-מונופוליסטית, בה כל השחקנים מרוויחים כאשר נוצר הון במשחק.
היא רצתה להדגים בכך את עליונות הדרך השנייה.
המשחק זכה להצלחה צנועה, בעיקר בגרסה המונופוליסטית, ונהיה פופולרי בקרב סטודנטים בקמפוסים של אוניברסיטאות.
כאשר פג תוקף הפטנט בתחילת שנות ה-20, מאגי מיהרה לנסות להוציא פטנט נוסף לגרסה מחודשת של המשחק, שכללה סוגים חדשים של משבצות, כמו חברות רכבת ובית סוהר.
בינתיים, נוצרו מספר וריאציות למשחק, ביניהן משחקים תוצרת בית, וגרסה אחת של חברת משחקים קטנה.
צ'ארלס דארו שיחק באחד ממשחקים אלו, התלהב, ומיד יצר גרסה משלו.
את המשחק הזה אכן מכר לחברת האחים פארקר, והמשחק - שנמכר כעת בשם "מונופול" - זכה להצלחה מסחררת.
לפני שהשיקו את המשחק החדש, האחים פארקר שילמו למאגי $500 על זכויות הפטנט שלה, וכאשר יצא המשחק, הוא לווה בסיפור סוחט הדמעות של "הממציא צ'ארלס דארו", שמצא את דרכו מן העוני אל העושר.
מאגי הביעה את התנגדותה, ואף ניסתה לקבל את הקרדיט המגיע לה באמצעים משפטיים ודרך התקשורת, אך בשנות השלושים כבר הייתה בזקנתה, וטענותיה לא עוררו עניין מיוחד.
היה זה רק בשנות ה-70, במהלך תביעה משפטית בין האחים פארקר לממציא "משחק האנטי-מונופול", שההיסטוריה האמיתית של המשחק התגלתה, ועברו עוד מספר עשורים עד שהסיפור זכה לסיקור תקשורתי, והקרדיט ניתן לממציאתו.
ב-1940 המשחק יצא לאור לראשונה בהוצאת בנימין ברלוי ונקרא תחילה בשם "ריכוז", וילדי אותה תקופה קנו ומכרו מגרשים ביישובי הארץ, כשגם ג'נין, שכם, עזה וצמח נמנים עליהם.
האזור היקר ביותר היה במשבצת המשחק של תל אביב, אך גם ירושלים וחיפה היו בסדר עדיפות מתקדם.
לא רק ערים היו על הלוח - גם לעין חרוד הייתה משבצת, לצד עפולה ונהלל, ויחד עם צפת ומטולה הייתה גם תל חי.
הפקודה "לך לכלא" הוחלפה בפקודה "לרדת מצריימה", כאשר לאחר קבלתה היה צריך השחקן להתעכב כמה תורים במשבצת "מצרים", ולשלם קנס לצורך יציאה.
משחק זה היה גרסה של המשחק האמריקאי, אך ללא אישור מבעלי הזכויות ועל כן לא נקרא בשם מונופול.
המשחק נועד לעד ארבעה משתתפים שהתקדמו על גבי הלוח בהטלת שתי קוביות משחק.
בעת כל סיבוב קיבל המשתתף מענק 200 לירות להמשך דרכו, וכאשר הגיע למשבצת "רד מצריימה" נאלץ להפסיד תור או לחכות להטלה כפולה, או לשלם 50 לירות ולצאת מיד.
לאחר ההטלה השלישית, אם עדיין לא הושג מספר כפול בקוביות, היה השחקן נאלץ לצאת בקנס של 100 לירות.
היו גם משבצות קנס - כבאי ומס הכנסה, ו"איחרת את הרכבת", שחייב המתנה של תור אחד.
אפשר היה גם לקנות קווי תעופה לכל היבשות (ניו יורק, לונדון, מלבורן ויוהנסבורג), וכן את חברת החשמל, תחנת שידור ומגדל המים.
במרכז הלוח היו שתי משבצות: "הפתעה" ו"פקודה", כשהראשונה מכילה קלפים שמבשרים הפתעות טובות שהעשירו את קופת המשתתף והשנייה פקודות, שדיללו אותה.
יצאו גם גרסאות בינלאומיות למשחק, שנקרא "טיול באסיה", "טיול באירופה" וכו'.
הייתה קיימת גרסה פיראטית של המונופול, שכללה אתרים כמו אשקלון וערד.
משנות ה־60 יצא המשחק בשם מונופול, והפעם בגרסה הרשמית והמורשית.
גרסה מיוחדת של המשחק יצאה לאחר מלחמת ששת הימים, על מנת לציין את הניצחון הישראלי, בהוצאת 'משחקי פרץ'.
ב-1999 יצא מחדש המשחק "ריכוז", במתכונתו הישנה אך בשינויים קלים, בעיקר ב"הפתעות" וה"פקודות", שכבר לא הקפידו על החלוקה הקודמת בין נתינה ולקיחה, וכן בשטרות הכסף - שטרות האלף והעשרים הוצאו מן המחזור.
בגרסה זו כל המחירים הוגדלו פי 10,000, כך שהסכומים עלו אך היחס נשמר כשהיה.
כך, המחירים של כל "כרטיס בעלות" עודכנו והפכו יקרים יותר, כדי שמחיריהם קרובים יותר למחירים המציאותיים של הנכסים אותם הם מייצגים (לדוגמה: בגרסה הישנה של המונופול רחוב עולה בקירוב 200,000,000 ליש"ט, ובמונופול כרטיסי האשראי (ה"חדש") מחיר כרטיס בעלות יכול לנוע בין 16,000- 4,000,000 ש"ח).
בנוסף, המקומות הניתנים לקנייה "התעדכנו" וכבר לא קונים רחובות כמו במונופול הרגיל, אלא קונים אתרים תירותיים ומסחריים, כגון מגדלי עזריאלי שבתל אביב, "עיר המלכים" שבאילת וניתן אף לקנות את הכותל.
ישנו גם משחק שהוא גרסה הפוכה של "מונופול" שנקרא "הקניון", של חברת קודקוד שיצא לאור ב-1995, והמטרה בו היא להפסיד את הכסף ראשון.
ללהקת טיפקס ישנו שיר בשם "אלוף המונופול", אשר נכתב והולחן על ידי סולן הלהקה קובי אוז.
בסדרה "שמש", עונה 3 פרק 6: "המאפיונר", שמש וטנצר שיחקו במשחק המונופול של בר עד שהתמכרו אליו, והחלו להתייחס למשחק כאל החיים האמתיים.
בתוכנית "זהו זה!" הוצג מערכון שבו משחק המונופול הוצג כחיים האמתיים.
המערכון מתחיל כאשר מישהו קנה דירה במונופול ודרש מבעל הבית להביא לו את הניירות.
באחת מהתוכניות של "רק בישראל" בישראל מצוין שדוד (אסי כהן) היה בכלא פעם, מכיוון שבמשחק המונופול נאמר לו ללכת לכלא.
בסדרת הקומיקס יוסף ואחיו, פקידי מחלקת המים בעיריית תל אביב עובדים באשנבים תחת שלטים הלקוחים ממשחק המונופול ("צו קופה", "הפתעה", "לך ישר לכלא", ו"דרך צליחה").
שטרות המונופול הפכו להיות שם גנרי לשטרות כסף מזויפים לצורכי משחק.
וכמו כן, ב"פיג'מות" מצוין שגרי היה משלם לעודד בשטרות אילו את משכורתו.
מונומר הוא אבן הבניין של הפולימר.
זוהי מולקולה אשר חוזרת במחזוריות קבועה בפולימר.
המונומר הטבעי הנפוץ ביותר הוא גלוקוז, הנקשר בקשרים גליקוזידיים לפולימרים רבים כמו תאית ועמילן, ומהווה למעלה מ-77% ממסת הצמח.
לרוב מתייחס המונומר למולקולות אורגניות שיוצרות פולימרים סינתטיים, כגון, כלוריד ויניל שמשמש ליצור פוליוויניל כלוריד (PVC).
התהליך בו מונומרים מתחברים בקצותיהם ויוצרים פולימר נקרא "פלמור".
חומצות אמינו הן מונומרים טבעיים שמתחברות בפילמור בריבוזום על-מנת ליצור חלבונים.
נוקלאוטידים מונומרים הנמצאים בגרעין התא, מתחברים בפלמור ליצירת חומצת גרעין – DNA ו-RNA.
מונומרים של גלוקוז יכולים לשמש בפלמור ליצירת עמילן, גליקוגן או תאית.
התרכובות הקטנות ביותר שנוצרות הבנויות ממונומרים נקראות דימרים, טרימרים, טטרמרים אם יש בהם 2, 3, 4 יחידות מונומרים בהתאמה.
שמות יחידות המונומרים הללו נרמז על ידי התחילית היוונית המתאימה; כך לדוגמה דצמר (decamer) מורכב מ-10 מונומרים.
באופן כללי, מולקולות המורכבות ממספר קטן יחסית של מונומרים, עד לעשרות ספורות, נקראים אוליגומרים.
מונוסודיום גלוטמט (Monosodium glutamate, בקיצור: MSG) הוא מלח נתרן של חומצה גלוטמית.
נוכחותו במזון מגבירה את תחושת הטעם, והוא משמש כתוסף מזון נפוץ.
לעיתים מסומן כ-MSG או כ-E 621 ברשימת רכיבים.
קיימת אמונה פופולרית כי מונוסודיום גלוטמט כתוסף מזון גורם למגוון של תופעות שליליות קצרות וארוכות טווח, כגון כאבי ראש ותחושת אי-נוחות המוכרת כ"סינדרום המסעדה הסינית", אולם מחקרים מדעיים מחמירים לא הראו תוצאות כאלה בשימוש בכמויות סבירות.
מנהל המזון והתרופות האמריקאי (FDA) מגדיר מונוסודיום גלוטומט כ"מוכר כללית כבטוח" כתוסף מזון.
בנוסף הארגון מציין שמחקרים שנעשו על אנשים שדיווחו על תופעות לוואי שליליות בעקבות צריכת החומר לא הצליחו להראות קשר בין התסמינים המדווחים לצריכת מונוסודיום גלוטומט.
בשנת 2017, הרשות האירופית לבטיחות המזון (EFSA) המליצה לבחון מחדש את כמות החומר המותרת במזון, מחשש לתופעות לוואי שליליות בקרב קבוצות אוכלוסייה שונות.
בצורתה הטהורה המולקולה היא מוצק גבישי לבן; כאשר הוא מומס במים הוא מתפרק במהירות לקטיון נתרן ואניון גלוטמט.
בתנאים רגילים החומר יציב, מגיב עם מחמצנים חזקים ובשרפה משתחררים פחמן חד-חמצני, פחמן דו-חמצני ותחמוצות חנקן.
מונוסודיום גלוטמט היא מולקולה כיראלית, רק האננטיומר הטבעי L-glutamate משמש כתוסף מזון וגורם לתחושת הטעם האופייני.
מונוסודיום גלוטמט טהור מכיל כ-99.6% של האננטיומר L הפעיל.
ברטבים דוגמת רוטב סויה הגלוטמט מכיל כ-5% אננטיומר D.
מסיסות במים: 74 גרם ל-100 מ"ל, מסיסות נמוכה באתנול
אומאמי (Umami) הוא אחד מחמשת הטעמים היסודיים, מזוהה כטעם "בשרי".
מונוסודיום גלוטמט מתפרק, כאמור, ברוק, והגלוטמט מפעיל קולטנים ספציפיים בפקעיות הטעם: קולטנים לחומצות אמינו T1R1/T1R3 וקולטנים ספציפיים לגלוטמט mGluR4 ו-mGluR1.
החומצה הגלוטמית התגלתה בסוף המאה ה-19 בגרמניה, אך תרומתה לחוש הטעם התגלתה רק בתחילת המאה ה-20 על ידי הכימאי היפני קיקונאי איקדה, שחקר את מרכיבי הטעם של קומבו - אצת ים הנפוצה ביפן כמרכיב מזון, בעיקר במרקים וכתבלין.
איקדה גילה כי הטעם הנוצר מהוספת קומבו למאכלים אינו נובע מארבעת קולטני הטעם הבסיסיים שהיו מוכרים (מתוק, מלוח, חמוץ, מר; הטעם "חריף" נובע מגירוי מכני של העור ואינו טעם נפרד).
הוא תיאר טעם זה כאופייני למאכלי בשר ודגים וכינה אותו אומאמי (בתרגום מקורב מיפנית - טעם נעים).
כיום ידוע כי קיימים קולטני טעם ייחודיים הרגישים לגלוטמט (מלח של חומצה גלוטמית) וכי גם מזונות אחרים (כגון גבינות קשות, שלא היו נפוצות ביפן) מעוררים קולטנים אלה.
איקדה מצא כי מכל הגלוטמטים, מלח הנתרן (סודיום גלוטמט) יצר את הטעם הנקי ביותר, התמוסס במים בקלות והיה הקל ביותר לייצור; תהליך הייצור היה מורכב יחסית ומבוסס על פירוק גלוטן על ידי חומצה מלחית ולאחריו שלבים נוספים לזיקוק החומר.
בשנת 1909 נוסדה חברת אג'ינומוטו (היראגאנה: 味の素, רומאג'י: Aji-no-moto) שהתחילה ייצור מסחרי של החומר כתוסף מזון.
שיווק מונוסודיום גלוטמט בארצות הברית החל ב-1947.
בשנות ה-50 של המאה ה-20 פותחה ביפן שיטה לסינתזה כימית ישירה של חומצה גלוטמית.
שיטה זו הייתה בשימוש ייצור תעשייתי של מונוסודיום גלוטמט החל בשנת 1961 ועד שנת 1973. התפוקה החודשית ביפן הגיעה בשיאה ל-1200 טון.
כיום מתבסס הייצור התעשייתי על התססה ביולוגית של פחמימות אשר מפיקה חומצה גלוטמית ביעילות וברמת ניקיון גבוהה.
תפוקת מונוסודיום גלוטמט בשנת 2014 הייתה מעל 3 מיליון טון, והיא צפויה לעבור 4 מיליון טון לשנה עד 2023.
בשנת 1968 התפרסם מכתב למערכת כתב העת New England Journal of Medicine מרופא בשם ד"ר הו מאן קוואק, בו תיאר תופעות כגון הזעה, כאב ראש, בחילה ואדמומיות עור, אותן חווה לאחר אכילה במסעדה סינית בארצות הברית.
במכתב זה טבע את המונח "תסמונת המסעדה הסינית" (Chinese Restaurant Syndrome - CRS).
לטענתו, ניתח את הגורמים האפשריים לתסמונת והגיע למסקנה שמונוסודיום גלוטמט הוא הגורם החשוד.
השערה זו דווחה בכלי התקשורת וגרמה לחשש המוני מפני החומר ולדרישות לאסור על השימוש בו במוצרי מזון.
איסור כזה לא נקבע מעולם בארצות הברית ובאף מקום אחר בעולם, למעט מחוז פנג'אב שבפקיסטן.
נכון ל-2020 החומר נחשב לבטוח בשימוש .
במדינות רבות יש דרישה לסימון מפורש של מונוסודיום גלוטמט ברשימת המרכיבים של מזונות בהם הוא משמש כתוסף.
אין מחקרים כמותיים שהראו שיש קשר בין צריכת מונוסודיום גלוטומט לבין סימפטומים "תסמונת המסעדה הסינית", ורוב הלוקים בתסמונת אינם מדווחים על תסמינים דומים בזמן צריכת מוצרים עשירים בגלוטומטים שאינם מוגשים במסעדות סיניות, למשל גבינת פרמזן או אפונה.
ראיות אלו הובילו למסקנה שהתיאוריה לא מבוססת.
העובדה שמסעדות פופולריות בארצות הברית שאינן סיניות (לדוגמה רשת KFC) ויצרני חטיפים יצרו מזון עתיר מונוסודיום גלוטומט לפחות משנות הארבעים אך תלונות על תופעות הלואי של צריכתו לא הופיעו עד סוף שנות השישים ורק בהקשר של אכילה במסעדות סיניות, מובאת לרוב כראיה לטענה זו.
חומצה גלוטמית היא חומצה אמינית נפוצה ומצויה באופן טבעי בגוף.
במזון היא קשורה בדרך כלל בחלבונים.
רק חלק קטן מהגלוטמט במזון נמצא כחומצה אמינית חופשית ורק גלוטמט חופשי משפיע על הטעם.
חלק מהטעם הטבעי של מזונות כעגבנייה, מוצרי סויה וגבינות מסוימות נובע מהמצאות גלוטמט חופשי.
תהליך הייצור התעשייתי המודרני משתמש בזנים נבחרים של חיידקים (Corynebacterium glutamicum ואחרים) כממצים גלוטמט ממצע מזון נוזלי על ידי תסיסה.
החומצה הגלוטמית מופרדת ממצע המזון, ועוברת תהליכי טיהור וגיבוש כמלח הנתרן מונוסודיום גלוטמט.
שיטה זו יוצרת חומר ברמת ניקיון גבוהה.
מקור אחר לחומר הוא חלבונים שעברו הידרוליזה חומצית או הידרוליזה אנזימטית לקבלת חומצות אמינו חופשיות דוגמת גלוטמט.
הידרוליזטים של חלבון (בלי הפרדה של גלוטמט משאר חומצות האמינו) משמשים לאותה מטרה כמונוסודיום גלוטמט במזונות דוגמת אבקות מרק, שימורי ירקות ובשר מעובד.
השפעתו הבריאותית של מונוסודיום גלוטמט זכתה למחקר מקיף בעשורים האחרונים, בעקבות הדיווח של ד"ר קוואק ב-New England Journal of Medicine על תופעות אובדן תחושה בגב, בצוואר ובזרועות וחולשה לאחר אכילה במסעדה סינית,
שדווח בתקשורת כ"סינדרום המסעדה הסינית".
בעקבות הבהלה הציבורית החל לחץ על רשויות המזון האמריקאיות לאסור על השימוש בחומר, וחברות החלו להוסיף כתוביות "אינו מכיל מונוסודיום גלוטמט" על אריזות מזון, אך במחקרים לא נמצא קשר בין התסמינים הללו למונוסודיום גלוטמט, ו"סינדרום המסעדה הסינית" אינו מוכר ברפואה.
כבר בשנת 1959 הגדיר מנהל המזון והתרופות האמריקאי (FDA) את החומר כ"מוכר כללית כבטוח", הגדרה המשותפת למרכיבי מזון בסיסיים כגון מלח, סוכר, חומץ ושמן.
מאז 1970 מימן ה-FDA מחקרים מקיפים לבטיחות השימוש במונוסודיום גלוטמט, מלחי גלוטמט אחרים והידרוליזטים של חלבון.
סקר כזה, על ידי ועדה מטעם הפדרציה האמריקנית לחברות לביולוגיה ניסויית (FASEB) קבע ב-1980 כי מונוסודיום גלוטמט בטוח לשימוש ברמות מקובלות (כ-0.5 גרם לארוחה) אך המליץ על המשך מחקר על בטיחותו בצריכה גבוהה יותר.
הוועדה המייעצת ל-FDA על רגישות למזון קבעה ב-1986 כי מונוסודיום גלוטמט אינו מהווה סכנה בריאותית לציבור הרחב אך תגובה קצרת טווח אפשרית אצל רגישים.
ועדת מומחים לתוספי מזון של ארגון הבריאות העולמי וארגון החקלאות והמזון של האו"ם מיקמה ב-1987 את החומר בקטגוריה הבטוחה ביותר של תוספי מזון.
ב-1991 קבעה ועדה מדעית למזון של האיחוד האירופי את "הצריכה היומית המקובלת" של מונוסודיום גלוטמט כ"לא מוגדרת" - הסיווג הבטוח ביותר של מרכיב מזון (מותר ללא הגבלה).
הוועדה קבעה כי תינוקות ואפילו פגים מעכלים גלוטמט כמבוגרים ואין להם רגישות מוגברת לחומר.
למסקנה דומה הגיע גם ועדה של ההסתדרות הרפואית האמריקנית ב-1992.
דו"ח של הפדרציה האמריקנית לחברות לביולוגיה ניסויית שבוצע ב-1995 עבור הFDA קבע
כי מונוסודיום גלוטמט בטוח כאשר "נצרך בכמויות מקובלות".
הדו"ח קבע באופן חד משמעי שאין קשר בין צריכה ממושכת של מונוסודיום גלוטאמאט לבין מחלות כרוניות (אלצהיימר, פרקינסון או סרטן), פגיעה מוחית או פגיעה בתאי עצב.
עם זאת, בדו"ח מועלית השערה שקיימת קבוצה של אנשים בריאים בדרך כלל אשר רגישים ל-MSG, שעשויים לפתח מספר תופעות שליליות קצרות טווח (MSG Symptom Complex) לאחר צריכה של לפחות 3 גרם של מונוסודיום גלוטמט ללא מזון נוסף.
למרות שאין תימוכין מחקרי לתיאוריה שמונוסודיום גלוטומט גורם לנזק ארוך טווח או לתחושת חוסר נוחות זמנית אצל לא רגישים, יש עדיין גורמים המחזיקים בתפיסה לפיה יש להגביל את צריכתו.
מונולית הוא מצבה, פסל או צורה טבעית העשויה מאבן יחידה.
מקורה של המילה במילה היוונית μόνος ("אחת" או "יחידה") ו-λίθος ("אבן").
דוגמה ידועה למונולית היא אתר המורשת העולמית אולורו שבאוסטרליה.
מונולית שחור משחק מוטיב מרכזי בסרטו של הבמאי סטנלי קובריק, 2001: אודיסיאה בחלל על פי תסריט המבוסס על סיפור קצר של ארתור סי.
קלארק (שבעקבות הסרט הורחב לספר שלם).
נעשה שימוש בשלושה מונוליתים שמאפשרים שליטה במרחב, בזמן ובתודעה.
מונוכרומטיות היא תכונה של מקורות אור מסוימים.
אור מונוכרומטי הוא גל אלקטרומגנטי בעל אורך גל יחיד.
במציאות לא ייתכנו מקורות אור שהם מונוכרומטיים לגמרי, בגלל עיקרון אי הוודאות של הייזנברג, אלא רק מקורות שהם קוואזי־מונוכרומטיים, כלומר כמעט מונוכרומטיים: הספקטרום שלהם מוגבל לתחום צר מאוד של אורכי גל סביב אורך גל מרכזי.
בפועל הבחנה זו אינה מאוד נפוצה ובדרך כלל מתייחסים למקור מונוכרומטי גרידא.
אור עשוי להיות מונוכרומטי מבלי שיהיה קוהרנטי זמנית או מרחבית.
לדוגמה, אור לבן שעובר דרך מסנן צר סרט הופך לאור מונוכרומטי, למרות שאין קשר בין הפאזות של הגל בשני מקומות שונים על חזית הגל או בשני זמנים שונים.
עבור אור קוהרנטי הנוצר בעזרת לייזר, קשר כזה כן קיים.
ייחודו של אור מונוכרומטי הוא בכך שהאנרגיה של כל הפוטונים שלו היא שווה.
מכך נובעים השימושים שבהם נדרש אור מונוכרומטי, שבהם בדרך כלל משתמשים באור לתהליכים שמשפיעים על חומר, לדוגמה בתהליכי קירור לייזר, שבהם דרושה אנרגיה מוגדרת של הפוטונים.
מונוכרומטיות היא גם שימוש בצבע יחיד בסולם גוונים בהיר עד כהה שלו בציור, צילום, ביגוד או עיצוב מסוים.
כך למשל מונוכרומטיות של אדום, תשלב גם בורדו, ארגמן או ורוד.
שימוש מונוכרומטי נוסף יכול להיות בצבעים כמו אפור וחום ובגוונים שלהם על־מנת ליצור אשליה של תבליט או פסל אשר נקרא גריזיי (Grisaille).
מונולוגים מהווגינה הוא מחזה מאת המחזאית והפעילה החברתית הפמיניסטית האמריקאית איב אֶנסלֶר שהועלה לראשונה בשנת 1996 במסגרת של אוף-אוף-ברודוויי במרתף בית קפה בניו יורק ומאז זכה לפופולריות גדולה ברחבי העולם.
כיום מוצג המחזה בתיאטראות גדולים יותר.
המחזה מורכב מרצף של מונולוגים הנאמרים על ידי נשים.
כל מונולוג מתייחס לווגינה מזווית מיוחדת, כמו יחסי מין, מחזור חודשי, אהבה, אונס, השחתת איבר המין הנשי, אוננות, לידה ואורגזמה.
המונולוגים מנסים להראות שאיבר המין הנשי יכול לשמש כמוקד של כוח וגאווה.
מדי שנה, ביום שנקרא V Day (יום הווגינה), מתווסף למחזה מונולוג חדש המתמקד במצב כלשהו המשפיע על נשים ברחבי העולם.
לאחר ראיונות שערכה איב אנסלר עם כ-200 נשים על דיעותיהן וניסיונותיהן הקשורים ביחסי מין, יחסים זוגיים, ואלימות נגד נשים, כתבה המחזאית את המונולוגים הראשונים.
ההקשר לווגינה נעשה עקב נשים שהן קורבן לאלימות פיזית, נפשית ומינית.
איב אנסלר טוענת שאלימות כזו נגרמת עקב הבדל יחיד בכך שלנשים יש ווגינה, ולכן רצתה לעורר את נושא האלימות בקרב קורבנות האלימות ובקרב גברים אלימים ושוביניסטים.
כמו כן, היא רצתה "לפאר" את קיומו של המין הנשי ולעורר כבוד כלפי נשים.
באמצעות המונולוגים, היא פיתחה מעין כוחנות לווגינה, המעודדת נשים להיות גאות במינן, ולחזק את כוח האישה כדי למנוע אלימות ברחבי העולם.
המחזה זכה לפופולריות רבה מאז 1996 ושחקניות מפורסמות רבות לקחו בו חלק: אלאניס מוריסט, ברוק שילדס, קליסטה פלוקהארט, קייט בלאנשט, קלייר דיינס, ג'יליאן אנדרסון, גולדי הון, קייט וינסלט, ג'וליאנה מרגוליס, מריל סטריפ, מישל רודריגז, סלמה הייק, ריקי לייק, טרי האצ'ר, וופי גולדברג וג'יין פונדה.
מלבד בארצות הברית ובקנדה, מוצג המחזה גם במדינות הבאות:
אינדונזיה, אלבניה, אקוודור, בולגריה, ברזיל, דרום אפריקה, הודו, הונג קונג, הונגריה, ונצואלה, יפן, ישראל, מצרים, מקדוניה, מקסיקו, ניגריה, צרפת, קולומביה, קניה ורוסיה.
בישראל מוצג המחזה באנגלית בהיברו יוניון קולג' בירושלים מאז 2005, וברוסית מאז 2006.
המחזה בעברית הועלה בתיאטרון הבימה בסוף שנת 2000 בבימויה של דדי ברון, בכוכובם של גילה אלמגור, עידית טפרסון, סיון ששון (הוחלפה בהמשך ביעל צפריר).
את הנוסח העברי כתב שלומי מושקוביץ.
תפאורה ותלבושות: דדי צרפתי; מוזיקה: רן בגנו; תאורה: חני ורדי.
המחזה רץ לסירוגין כ-10 שנים והוצג כ-450 פעמים.
יום ה-V מתקיים ברחבי העולם מדי שנה מאז 1998 בחודשים פברואר ומרץ.
V Day הפך לתנועה גלובלית הפועלת להגברת מודעות לתופעת האלימות כלפי נשים והפסקתה.
כמו כן מגייסת התנועה תרומות, שיעזרו במאמציה לסיים כל סוג של תוקפנות כלפי נשים כולל אונס, אלימות, גילוי עריות, שעבוד מיני והשחתת איבר המין הנשי.
ה-V במילה V Day מסמל את ולנטיינ'ס דיי (Valentine's Day) יום האהבה הלועזי, ווגינה (Vagina), וויקטורי (Victory) ניצחון.
איב אנסלר, מונולוגים מהואגינה, נוסח עברי: שלומי מושקוביץ, [תל אביב: מוציא לאור לא ידוע], 2000. (להצגה בבימוי דדי ברון בתיאטרון הבימה)
איב אנסלר, מונולוגים מהואגינה, מאנגלית: לילית ברקת, הקדמה: גלוריה סטיינם, נתניה: שמעוני, תשס"ב 2001.
"מונומנט לאינטרנציונאל השלישי" או "המגדל של טאטלין" (The Monument to the Third International) היא כינוייה של אנדרטה אשר תוכננה על ידי הפסל והארכיטקט הרוסי ולדימיר טאטלין בשנת 1919. היא נחשבת לאחת מן הדוגמאות הבולטות של האמנות הקונסטרוקטיביסטית.
בדצמבר שנת 1920 הציג טאטלין מודל עץ של האנדרטה בכינוס השמיני של הקונגרס הסובייטי.
היות שהמבנה לא נבנה מעולם, הוא ידוע מתיעוד המודל ומשרטוטים שלה.
המבנה, תוכנן על ידי טאטלין בהזמנת המחלקה לאומנויות של ברית המועצות.
האנדרטה נועדה לעמוד בפטרוגרד (כיום סנקט פטרבורג) ולשמש כאנדרטה וכמטה של ה"קומינטרן" - האיגוד הבינלאומי של המפלגות הקומוניסטיות, אשר היה ידוע בשמו המלא: "האינטרנציונל הקומוניסטי" או "האינטרנציונל השלישי".
טאטלין תכנן את המבנה מחומרים תעשייתיים כגון ברזל, פלדה וזכוכית.
צורת הבנייה עוצבה בהשפעת תכנונו של מגדל אייפל (1889), אשר נבנה פלדה בעזרת מסבכים שהקנו לו יציבות רבה תוך שימוש בחומר מועט באופן יחסי.
המגדל תוכנן לגובה של 400 מטר, כ-100 מטרים גבוה יותר ממגדל אייפל.
צורתו של המגדל - מבנה לולייני הפורץ אל החלל - נועד לסמל את המודרניות והקידמה של החברה הסוציאליסטית שלאחר מהפכת אוקטובר.
בנוסף לסמליות זו חולק המגדל לשלושה מבנים גאומטריים אשר נועדו להסתובב במהירויות שונות ולהשלים סיבוב אחת לשנה, לחודש או ליום.
בתחתית המגדל תכנן טאטלין מבנה קובייתי אשר נועד לשמש כאולם כנסים והרצאות.
תכנונו האוטופי של המגדל שיקף את החזון של האמנות הקונסטרוקטיביסטית ואת הרצון לתואם בין צורתו של המגדל להיבטים הפונקציונלים של תפקודו כמבנה.
טאטלין קיבל עבור בניית המגדל הקצבה של כ-700 אלף רובל, סכום שהספיק לבניית המודל בלבד.
מודל זה נהרס ובשנת 1925 הקים טאטלין מודל נוסף, עבור התערוכה הבינלאומית אשר התקיימה בפריז בשנה זו.
מוֹנוּמֶנְט הוא פסל, אנדרטה, בניין או כל מבנה מפואר המשמש להנצחת אדם או אירוע.
מונומנטים מיועדים במקרים רבים לשפר את מראה העיר או האתר שבו הם נמצאים.
ערים מסוג זה הן וושינגטון הבירה, ניו דלהי וברזיליה, שנבנו סביב מונומנטים.
מיקומה של אנדרטת וושינגטון נקבע כך שהיא תסייע בארגון המרחב הציבורי של העיר עוד לפני שנקשרה לג'ורג' וושינגטון.
בערים עתיקות יותר יש מונומנטים השוכנים במקומות שלהם יש חשיבות רבה, או שהן תוכננו כך שהמוקד שלהן יהיה המונומנט.
המשורר פרסי ביש שלי הציע בפואמה Ozymandias, שהמטרה של מונומנט היא להרשים או לעורר השתאות.
התואר "מונומנטלי" משמש לתיאור של גודל וכוח יוצאי דופן.
המילה נגזרת מהמילה הלטינית "monere", שמשמעותה היא "להזכיר" או "להתרות".
יש המייחסים את המושג "מונומנט" גם למבנים שהוקמו לצורך מסוים והפכו לידועים בזכות הגיל, הגודל או החשיבות ההיסטורית שלהם.
דבר זה יכול לקרות בגלל הגיל והגודל, כפי שניכר במקרה של החומה הגדולה של סין, או עקב אירוע היסטורי חשוב שהתרחש במקום כפי שקרה בכפר הצרפתי אורדור-סור-גלאן.
בערי אירופה הקתדרלות משמשות כמונומנט ונקודת ציון עירונית בזכות גודלן, פארן וערכן האמנותי.
כמו כן, מונומנטים מעוצבים במקרים מסוימים כך שהם יעבירו מסר פוליטי או היסטורי.
ניתן להשתמש במונומנטים על מנת להגביר את חשיבותו של הכוח הפוליטי, כגון עמודי טראיאנוס או הפסלים הרבים של לנין בברית המועצות לשעבר.
מונומנטים עשויים לתפקד ככלי מחנך של האוכלוסייה כך שאירועים או דמויות מהעבר יוטמעו בזיכרון הציבורי.
מונומנטים נוצרו במשך אלפי שנים, ולעיתים קרובות הם הסמלים בני-הקיימא של ציוויליזציות שנכחדו.
הפירמידה הגדולה של גיזה, הפרתנון והמואי של אי הפסחא הפכו לסמל של הציוויליזציות שהקימו אותם.
מבנים מונומנטליים בתקופה המודרנית, כגון פסל החירות או מגדל אייפל, הפכו לסימן מזהה של מדינות ואומות מודרניות.
המונח מונומנטליות קשור למעמד הסמלי והנוכחות הפיזית של המונומנט.
מונומנטים כנסייתיים המשמשים להנצחת מתים ונמצאים מעל או בסמוך לקבר, ולעיתים קרובות כוללים תבליט או דמות.
מצבת זיכרון המשמשת להנצחת המתים, בדרך כלל הרוגים במלחמה.
עמודים שבכותרת שלהם יש פסל.
מצבות אבן משמשות כמונומנטים קטנים עבור אנשים שנפטרו.
ביהדות מקובל השימוש במלה "ציוּן" לציין מצבה שאינו קבר.
כך לדוגמה יש במערת המכפלה 6 ציוּנים, אחד עבור כל אחד מאבות האומה שקבורים שם.
ישנם גם ציוּנים שהוקמו כאשר מקום הקבר אינו ידוע, כמו עבור עלי הכהן.
מאוזוליאומים וקברים כגון הפירמידה הגדולה של גיזה, הטאג' מהאל והמאוזוליאום של לנין.
מונוליתים שהוקמו לצורך קיום מטרות דת או זיכרון כגון סטונהנג'.
אובליסקים כגון אנדרטת וושינגטון מוקמים בדרך כלל על מנת להנציח מנהיגים ידועים.
סמלים של אנשים או אירועים מפורסמים כגון פסל החירות.
שער ניצחון כגון שער הניצחון בפריז המסמל כמעט תמיד הישג צבאי משמעותי.
אזורים שלמים שהוכרזו כמונומנטים על מנת להנציח פשעי מלחמה כגון מחנות השמדה של הנאצים או המקומות שבהם אירעו קרבות כגון קרב גטיסברג וקרב בורודינו.
אזורים המוכרזים כמונומנטים בזכות חשיבות הסביבה הטבעית הנמצאת בהם.
מונומנטום אדוליטנום הייתה כתובת ביוונית ובגעז, ככל הנראה מהמאה ה-3, אשר תיארה את מסעותיו הצבאיים של שליט אקסום.
הכתובת מעולם לא אותרה על ידי ארכאולוגים, אך העתק של הטקסט נמצא בכתביו של קוסמס אינדיקופלוסטס, נזיר יווני שסייר באימפריה האקסומית במאה ה-6. הטקסט המקורי נחקק על כיסא מלכות בעיר הנמל אדוליס ונכתב בשלוש שפות: בגעז, סבאית ויוונית.
הכתובת הועתקה על ידי הנזיר קוסמס אינדיקופלוסטס וכאשר הוא ניתח אותה הוא ראה כי הטקסט עוקב לטקסט על מסעות כיבושיו של מלך מצרים התלמית תלמי השלישי באסיה, הוא הניח בטעות כי הכתובת האקסומית היא המשכו של הטקסט התלמי.
הכתובת מיוחסת לאחד משליטי אקסום ולא מצרים.
היסטוריונים חלוקים בדעתם איזה שליט השאיר את הכתובת.
חלק נוקבים בשמו של אזנה, חלק בשמו של סאמבראוטאס ואפילו בשמו של גדרט.
בכל אופן, אין זיהוי מדויק של המלך שחיבר את הכתובת.
על פי הטקסט ניתן ללמוד כי אזור צפון הרמה האתיופית היה מגוון אתנית וכלל בתוכו התייחסות ל"גאזה" (שבט האגזי) ל"טיגראיטס" (האזכור המוקדם ביותר של התגרים), העמים הללו נכבשו על ידי אותו מלך.
מלך זה המשיך את מסעות הכיבושים דרומית לאקסום שם כבש את הבאג'ים.
מוזכר עם ה"אטאגאוס" (האזכור המוקדם ביותר של האגאווים).