tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כריסוסטומוס טען כי היהודים אחראים לצליבת ישו ולפיכך להריגת האל.
הוא השווה את בית הכנסת למקדש פגני, והציג אותו כמקור כל החטאים והכפירות.
הוא תיאר אותו כמקום גרוע יותר מבית בושת; מערת נבלים, מקדש של שדים, מקלט לשודדים ונוכלים, אספה פושעת של רוצחי ישו.
הוא כינה את בתי הכנסת "מאורה של חיות פרא" וכתב: "היהודים אינם טובים מן החזירים ומן העזים, בגסות אורחותיהם הפרוצה ובגרגרנותם שאינה יודעת שבעה".
פלאדיוס , הביוגרף בן זמנו של כריסוסטומוס, תיעד גם את טענתו כי בקרב היהודים ניתן לקנות ולמכור את הכהונה תמורת כסף.
בדרשה החמישית מתייחס כריסוסטומוס למרד בר כוכבא ולגורלה של ירושלים, וטוען כי היהודים "לא התבוננו שהם נלחמים נגד האל, אשר ציווה שהעיר תהיה חרבה לנצח".
לבסוף הצהיר, כי מכיוון שהאל שונא את היהודים, מחובתם של הנוצרים לשנוא אותם, ולכן הוא עצמו שונא אותם ואת בית הכנסת שלהם, באומרו ש"שדים שוכנים בבית הכנסת וגם בנשמות היהודים".
הכומר האנגליקני ג'יימס פארקס כינה את כתביו של כריסוסטומוס על יהודים "הגינוי הנורא והאלים ביותר של היהדות שניתן למצוא בכתביו של תאולוג נוצרי".
לדברי ההיסטוריון ויליאם ברושטיין , דרשותיו נגד היהודים העניקו תנופה נוספת לרעיון שהיהודים אחראים באופן קולקטיבי למותו של ישו .
ההיסטוריון הבריטי פול ג'ונסון קבע כי דרשותיו של כריסוסטומוס "הפכו לדפוס לנאומים אנטי-יהודיים, תוך ניצול מלא (ושימוש לרעה) של קטעים מרכזיים בבשורות על פי מתי ויוחנן מהברית החדשה.
כך, אנטישמיות נוצרית ספציפית, המציגה את היהודים כרוצחי ישו, הורכבה על המסה התוססת של השמצות ושמועות פגניות, וקהילות יהודיות היו עתה בסכנה בכל עיר נוצרית".
ישנם מחברים האומרים כי הטפתו של יוחנן כריסוסטומוס היוותה השראה לאנטישמיות הנאצית ותוכניתה להשמדת העם היהודי.
במהלך מלחמת העולם השנייה, המפלגה הנאצית בגרמניה ניצלה לרעה את דרשותיו, ציטטה והדפיסה אותן מחדש לעיתים קרובות בניסיון להעניק לגיטימציה לשואה בעיני נוצרים גרמנים ואוסטרים.
לאחר מלחמת העולם השנייה, הכנסיות הנוצריות גינו את השימוש הנאצי ביצירותיו של כריסוסטומוס, והסבירו את דבריו בהתייחס להקשר ההיסטורי.
לפי וולטר לקויר, נטען כי במאה ה-4, השיח הכללי היה ברוטאלי ותוקפני, וכי בתקופה שבה הכנסייה הנוצרית נלחמה על הישרדות והכרה, לא היה ביקוש לרחמים וסליחה.
מסמכים אחרים מהווים גם הם חלק מספרות "נגד היהודים".
אלה כוללים את "נגד היהודים" (Adversus Iudaeos) של טרטוליאנוס או פסאודו-טרטוליאנוס , "עדויות נגד היהודים" מאת פסאודו-גרגוריוס מניסה, והטקסטים של "נגד היהודים" (Adversus Iudaeos) בספרות של רוסיה בימי הביניים.
שרנקנברג (Schreckenberg) רואה בהתייחסויות האנטישמיות הפופולריות, כגון שירה נגד מלווים בריבית מאת משורר הריינלנד מוסקטבלוט (Muskatblut), הרחבה של טקסטים של "נגד היהודים".
שמואל קרויס, ז'אן יוסטר (Jean Juster) ומאוחר יותר מרסל סימון טענו כי ספרות "נגד היהודים" היא צורת המשך של היתקלויות קודמות בין יהודים לנוצרים, במיוחד עד שלטונו של הקיסר הביזנטי יוליאנוס הכופר בשנת 361, אם כי סופרים אחרים רואים במסמכים הללו יותר כעוסקים בחיזוק הזהות העצמית הנוצרית.
בחשבון אינפיניטסימלי, הנגזרת של פונקציה ממשית מתארת את ההשתנות של פונקציה ביחס לשינוי הפרמטר שהיא מוגדרת לפיו.
למושג הנגזרת ישנה חשיבות גדולה בפיזיקה, שכן גדלים פיזיקליים רבים כמו מהירות ותאוצה מוגדרים באמצעות נגזרות.
חוקי התנועה בענפים רבים בפיזיקה מבוססים על משוואות דיפרנציאליות - משוואות הקושרות גדלים עם הנגזרות שלהם.
לדוגמה, הנגזרת לפי משתנה הזמן של פונקציית המיקום (העתק) של מכונית נוסעת, היא פונקציית המהירות של המכונית, ובאותו אופן הנגזרת של פונקציית המהירות שווה לפונקציית התאוצה.
הנגזרת לפי משתנה הזמן של פונקציית המיקום של המכונית בזמן מסוים נקראת המהירות הרגעית של המכונית בזמן זה.
הנגזרת מוגדרת כגבול של היחס שבו משתנה ערך הפונקציה בעקבות שינוי זעיר בערך הפרמטר.
הפונקציה הנגזרת של פונקציה ממשית היא בעצמה פונקציה ממשית, שערכה בנקודה שווה לערך הנגזרת של באותה נקודה.
הפונקציה הנגזרת היא כלי בסיסי בחקר הפונקציות.
למשל, בנקודות קיצון מקומיות (נקודות מינימום ומקסימום מקומיים של הפונקציה) של פונקציה גזירה ערך הפונקציה הנגזרת הוא אפס.
לפי המשפט היסודי של החשבון הדיפרנציאלי והאינטגרלי, אפשר, בתנאים מסוימים, לשחזר את הפונקציה המקורית מן הפונקציה הנגזרת שלה, באמצעות אינטגרציה.
את הנגזרת של פונקציה אלמנטרית אפשר לחשב באמצעות כללי גזירה ידועים.
לא לכל פונקציה ממשית רציפה יש בהכרח נגזרת (לדוגמה: פונקציית ויירשטראס); פונקציה בעלת נגזרת נקראת פונקציה גזירה (בנקודה או בקטע).
את מושג הנגזרת אפשר להכליל לפונקציות מרוכבות ולפונקציות (ממשיות או מרוכבות) בכמה משתנים.
במקרה האחרון הנגזרת היא וקטור שרכיביו הם הנגזרות החלקיות של הפונקציה.
באלגברה מופשטת נחקרות התכונות האלגבריות של הנגזרת בענף הנקרא אלגברה דיפרנציאלית.
למושג הנגזרת יש פירוש גאומטרי: הנגזרת של פונקציה בנקודה שווה לשיפוע המשיק באותה נקודה, כלומר, לכיוון של העקומה שהפונקציה מתארת.
הנגזרת של פונקציה בנקודה מוגדרת כגבול כאשר שואף לאפס, בתנאי שהגבול קיים (וסופי).
גבול זה שווה לגבול שיפוע הישר המחבר את הנקודה שעל גרף הפונקציה עם הנקודה הקרובה לה כאשר שואף לאפס, ולכן הנגזרת מתארת את שיפוע המשיק בנקודה.
את ערך הנגזרת מקובל לסמן ב- או .
אם לפונקציה יש נגזרת בנקודה, אומרים שהפונקציה גזירה שם; הפונקציה גזירה בקטע ממשי אם היא גזירה בכל הנקודות שלו.
הגדרה שקולה לנגזרת בנקודה היא
הפונקציה הנגזרת של פונקציה גזירה היא הפונקציה המתאימה לכל את הנגזרת .
את הפונקציה הזו מסמנים ב- או (כשמדובר בנגזרת של פונקציה התלויה בזמן), או בסימון .
הוא שם המשתנה שלפיו גוזרים את הפונקציה.
בפונקציה של כמה משתנים אפשר להתייחס לכולם פרט לאחד כאילו היו קבועים, ולגזור את הפונקציה לפי המשתנה שאינו קבוע.
לנגזרת כזו קוראים נגזרת חלקית, ומסמנים .
להלן סימונים מקובלים נוספים, המשמשים לסימון נגזרות.
אלו הם הסימונים של לייבניץ ובאופן אינטואיטיבי הם מייצגים את הנגזרת כמנה של דיפרנציאלים השואפים לאפס.
סימונים אלה שימושיים בפיזיקה, באנליזה וקטורית ובפתרון משוואות דיפרנציאליות.
נגזרות חלקיות (לפי או ):
הסימון מתאר נגזרת חלקית כאופרטור הפועל על הפונקציה, ונועד לקיצור הכתיבה.
בפיזיקה נהוג לסמן נגזרת ראשונה לפי הזמן בנקודה מעל סימון הפונקציה (למשל היא הנגזרת של הפונקציה לפי הזמן), ונגזרת שנייה לפי הזמן בשתי נקודות מעל סימון הפונקציה.
כך למשל, החוק השני של ניוטון, הנכתב בדרך כלל כ-, יכתב כ- (שכן הנגזרת השנייה של המיקום לפי הזמן של גוף כלשהו היא תאוצתו).
כללי הגזירה הבסיסיים מטפלים בפעולות אריתמטיות בין פונקציות:
אדיטיביות: לכל שתי פונקציות ו-, .
הומוגניות: לכל פונקציה וקבוע , מתקיים .
כלל המכפלה (כלל לייבניץ): .
מכאן נובעת הנוסחה לנגזרת ה-: , כאשר הוא המקדם הבינומי.
כלל המנה: כאשר , .
ניתן להשתמש בגזירה סתומה ולקבל נוסחה לגזירה של פונקציה בחזקת פונקציה:
את הנגזרת של הרכבת פונקציות אפשר לחשב באמצעות
כלל השרשרת: אם , אז .
אפשר לחשב את הנגזרת גם אם הפונקציה נתונה באופן סתום.
לדוגמה, אם מגדיר את כפונקציה של , אז גזירה לפי נותנת , או .
משפט הפונקציה הסתומה מכליל שיטה זו לפונקציות בכמה משתנים.
הנגזרת של פונקציה זוגית היא פונקציה אי זוגית ולהפך.
עובדה זו נקראת לפעמים "חוק הזוגיות".
כדוגמה לשימוש בכללי הגזירה, הנגזרת של הפונקציה:
את הביטוי השני חישבנו באמצעות כלל השרשרת, ואת השלישי באמצעות כלל המכפלה.
כמו כן, השתמשנו בנגזרות הידועות של הפונקציות הבסיסיות .
ניתן לחשב קירוב לנגזרת של פונקציה באמצעות אנליזה נומרית.
אם נתונה הקבוצה , כך שבכל נקודה נתון ערך הפונקציה , ישנן מספר שיטות לקבל קירוב של הנגזרת בנקודה .
לדוגמה, כאשר נתון ערך הפונקציה בשלוש נקודות , ניתן לקבל קירוב לנגזרת ב- באמצעות הנוסחה כאשר .
רציפות הוא תנאי הכרחי לכך שפונקציה תהיה גזירה.
אם פונקציה גזירה בנקודה מסוימת, היא רציפה בנקודה זו.
ההפך אינו נכון - פונקציית הערך המוחלט רציפה בכל הישר, אך אינה גזירה בנקודה .
פונקציית ויירשטראס היא פונקציה שרציפה בכל נקודה, אך לא גזירה באף נקודה.
הנגזרת עצמה אינה חייבת להיות רציפה.
רציפה ב-, אך לפי הגדרת הנגזרת מקבלים , אבל .
למעשה לנגזרת יש כאן אי-רציפות מסוג שני.
עם זאת, לא כל פונקציה יכולה להיות נגזרת, ולפונקציות שהן נגזרת של פונקציה אחרת יש "נטייה" מסוימת לרציפות.
לדוגמה, הן מקיימות את מסקנת משפט ערך הביניים החל בדרך כלל רק על פונקציות רציפות: אם פונקציה גזירה בקטע סגור, הנגזרת שלה מקבלת כל ערך בין הערכים שהיא מקבלת בקצוות הקטע (זהו משפט דארבו).
קבוצת נקודות אי-הרציפות של הנגזרת היא קבוצה מקטגוריה ראשונה במובן בר, כלומר מוכלת באיחוד בן מניה של קבוצות דלילות.
הסיבה לכך היא שהנגזרת היא הגבול הנקודתי של סדרת הפונקציות הרציפות , וקבוצת נקודות אי-הרציפות של פונקציה כזו היא תמיד מקטגוריה ראשונה (לפי משפט הקטגוריה של בר).
בפרט, קבוצת נקודות הרציפות של הנגזרת צפופה בקטע.
לנגזרת לא יכולה להיות אי-רציפות מסוג קפיצה: אם אינה רציפה בנקודה, אז אין לה גבול שם.
אחד השימושים הבולטים לנגזרת הוא באיתור נקודות קיצון (מקסימום או מינימום מקומי).
משפט פרמה קובע שהנגזרת חייבת להתאפס בכל נקודת קיצון.
ההפך אינו בהכרח נכון - נגזרת יכולה להיות שווה לאפס גם בנקודה שאינה מקסימום או מינימום, אלא נקודת פיתול או אחרת.
במקרים של פונקציה הגזירה מספר רב של פעמים, ניתן לקבוע את טיב הנקודה החשודה לפי הנגזרת הראשונה שאינה מתאפסת (אם זו קיימת).
אם הנגזרת הראשונה שאינה מתאפסת היא מסדר זוגי אזי מדובר בנקודת קיצון, ואילו אם זו נגזרת מסדר אי-זוגי מדובר בנקודת פיתול.
לפונקציה יש מינימום בנקודה , שבה הנגזרת שווה ל-0.
לפונקציה יש מקסימום בנקודה , שבה הנגזרת שווה ל-0.
לפונקציה יש נקודת פיתול בנקודה , שבה הנגזרת שווה ל-0.
לפונקציה יש נגזרת השווה ל-0 בנקודה אך זו אינה נקודת קיצון ואף לא נקודת פיתול.
פונקציה זו רציפה באפס (מכפלה של פונקציה חסומה בפונקציה השואפת לאפס), היא גם גזירה באפס:
אולם אפס אינה נקודת קיצון: נגדיר
מכאן שבכל סביבה של אפס יש אינסוף נקודות בהן הפונקציה חיובית, ואינסוף נקודות בהן הפונקציה שלילית, ולכן אפס אינה יכולה להיות נקודת קיצון (לו אפס הייתה נקודת מקסימום או מינימום, הייתה סביבה סביב 0 בה הפונקציה קטנה או גדולה מאפס, בהתאמה).
אפס גם אינה נקודת פיתול, שכן נקודת פיתול היא נקודה שבה המשיק לגרף הפונקציה נמצא מצד אחד מעל הפונקציה, ובצד השני מתחת לפונקציה.
(ציר ), ואותו טיעון כמו קודם מראה שאין חצי סביבה של אפס שבה הפונקציה כולה מתחת או מעל לציר ה-.
כלומר, אף על פי שהנגזרת היא אפס, הנקודה אינה נקודת קיצון, ואינה נקודת פיתול.
אם נגזור אותה, נקבל כי הנגזרת היא:
כלומר הנגזרת אינה רציפה באפס (זוהי אי-רציפות מן הסוג השני, כפי שמבטיח משפט דארבו).
דוגמה מעניינת נוספת היא הפונקציה:
לפונקציה זו יש מינימום מקומי באפס, אבל בניגוד לאינטואיציה אין חצי סביבה שמאלית של אפס שבה הפונקציה מונוטונית יורדת, ואין חצי סביבה ימנית של אפס שבה הפונקציה מונוטונית עולה.
לפי משפט רול, אם פונקציה גזירה בקטע פתוח, רציפה בקצותיו וערכיה בקצותיו שווים, הנגזרת שלה מתאפסת בתוך הקטע.
משפט לגראנז' מכליל את משפט רול: אם פונקציה גזירה בקטע פתוח ורציפה בקצותיו, יש נקודה בתוך הקטע שהנגזרת בה שווה לשיפוע המיתר המחבר את שתי נקודות הקצה של הפונקציה.
משפט הערך הממוצע של קושי מכליל משפט זה.
ניתן להגדיר גם נגזרת מימין , ונגזרת משמאל .
הנגזרות החד-צדדיות מוגדרות על ידי הגבולות:
כלומר חישוב הגבול נעשה רק בסביבה ימנית או בסביבה שמאלית של הנקודה.
לפונקציית הערך המוחלט אין נגזרת ב- אולם שתי הנגזרות החד-צדדיות קיימות:
פונקציה היא גזירה בנקודה אם ורק אם קיימות באותה נקודה שתי הנגזרות החד-צדדיות, והן שוות.
לפונקציה קמורה המוגדרת בקטע פתוח יש נגזרות חד-צדדיות בכל נקודה בקטע.
ניתן להגדיר נגזרת של פונקציה מרוכבת בנקודה , בדיוק כפי שמגדירים נגזרת לפונקציה ממשית, באמצעות הגבול .
בניגוד לגבול בפונקציות ממשיות, הגבול כאן נלקח כאשר במישור המרוכב, ולא לאורך הציר הממשי.
אף על פי שאפשר לראות את גם כפונקציה , הנגזרת המרוכבת שונה מן הנגזרת הממשית (של פונקציה בשני משתנים), וקיומה הוא תנאי חזק יותר.
תנאי הכרחי ומספיק לקיומה של נגזרת מרוכבת נתון במשוואות קושי-רימן.
נגזרות בפונקציות של כמה משתנים
בפונקציות של כמה משתנים, מושג הגזירות של פונקציה מוחלף במושג הדיפרנציאביליות שלה, שפירושו שקיים לפונקציה קירוב ליניארי.
מושג זה מתלכד עם מושג הגזירות בפונקציות של משתנה יחיד.
בנוסף לכך, כאשר גוזרים פונקציה של כמה משתנים על פי משתנה יחיד, ומתייחסים לשאר המשתנים כקבועים, הנגזרת המתקבלת נקראת נגזרת חלקית של הפונקציה.
מושגי הדיפרנציאביליות והנגזרות החלקיות קשורים ביניהם בקשר הדוק - נגזרת חלקית של פונקציה לפי אחד המשתנים יכולה להיות קיימת או לא (כמו שפונקציה של משתנה אחד יכולה להיות גזירה או לא) אבל מושג הדיפרנציאביליות של פונקציה עם יותר ממשתנה אחד הוא מושג חזק יותר מקיום של נגזרות חלקיות.
כלומר: אפילו אם לפונקציה עם כמה משתנים קיימות כל הנגזרות החלקיות שלה אין זה אומר בהכרח שהיא דיפרנציאביליות, אבל אם היא דיפרנציאביליות אז בהכרח קיימות כל הנגזרות החלקיות שלה.
ניתן לנצל את תכונות הנגזרת גם במבנים אלגבריים כללים, בהם לא ניתן לגזור פונקציות באופן הרגיל (על ידי גבולות).
לדוגמה, בשדות כלשהם, אפילו ממאפיין שונה מ-0, ניתן להגדיר את פעולת הנגזרת על הפולינומים כאופרטור ליניארי שמקיימת לכל טבעי .
ניתן להראות שהנגזרת הפורמלית כמו שהוגדרה מקיימת את התכונות הבסיסיות של הנגזרת הרגילה (ליניאריות, כלל המכפלה, וכלל השרשרת), ובנוסף מאפשרת בחינה נוחה של תכונות מסוימות של פולינומים.
לדוגמה, כדי לבדוק האם פולינום נתון הוא ספרבילי, די לבדוק שהוא זר לנגזרת הפורמלית שלו.
בעוד שהנגזרת הסטנדרטית מוגדרת אך ורק לפונקציות ממשיות, ניתן להרחיב את מונח הנגזרת לפונקציות המוגדרות בין שני מרחבי בנך כלליים בשתי דרכים: נגזרת פרשה ונגזרת גאטו.
נגזרת פרשה מוגדרת להיות תמיד אופרטור ליניארי חסום בין שני המרחבים אשר מקרב את התנהגות הפונקציה בנקודת הגזירה.
לעומתו, נגזרת גאטו אינה מחויבת להיות ליניארית.
ניתן להוכיח כי במידה ובנקודה כלשהי קיימת נגזרת פרשה, אזי קיימת באותה נקודה גם נגזרת גאטו והיא שווה לאותה נגזרת פרשה.
במידה ושני המרחבים הם המרחב הממשי, הגדרות נגזרת פרשה ונגזרת גאטו מתלכדות עם מונח הנגזרת הסטנדרטית.
לאחר שפונקציה נגזרה פעם ראשונה ניתן לגזרה פעם שנייה, בכללים דומים לאלו של הפונקציה הראשונה, לפונקציה הנוצרת מספר משמעויות בחשבון אינפיניטסימלי.
על ידי הנגזרת השנייה ניתן לסווג נקודת קיצון לנקודות מינימום, או לנקודות מקסימום במקומות בהם הנגזרת הראשונה מתאפסת.
ניתן להציב את שיעור ה- בנקודה בה הנגזרת הראשונה מתאפסת בנגזרת השנייה ובכך לגלות האם מדובר בנקודת מינימום, או מקסימום.
בנקודות מינימום הנגזרת השנייה תהיה חיובית, ובנקודות מקסימום הנגזרת השנייה תהיה שלילית.
בנקודת פיתול הנגזרת השנייה מתאפסת.
נקודת פיתול היא נקודה המפרידה בין קטע בפונקציה בו הפונקציה היא קמורה, לבין קטע בפונקציה בו היא קעורה.
במילים אחרות, נקודת פיתול היא הנקודה בה משתנה שיפוע הנגזרת הראשונה מחיובי לשלילי ולהפך.
בטבלאות מוצגות הנגזרות הידועות למספר פונקציות שימושיות.
בנוסחאות הגזירה שלהלן, ו-n קבועים, ו-a הוא מקדם.
(כאשר הביטויים ו- מוגדרים) כלל זה מכונה גם כלל החזקה.
נגזרות של פונקציות מעריכיות ולוגריתמיות
נְגוֹהוֹת היא התנחלות ויישוב קהילתי-דתי במערב הר חברון במרחב המועצה האזורית הר חברון.
היא שוכנת דרומית לתוואי נחל אדוריים, בגובה של 720 מטר מעל פני הים ונשקף ממנה נוף של השפלה הדרומית, מאשדוד ועד שדרות.
ביישוב מתגוררות כ-120 משפחות המחולקות בין השכונה המרכזית, שכונת גבעת הבוסתן, חוות נגוהות ושכונת כרם אליקים.
ב-2025 התאכלסה שכונת מצפה לכיש הממוקמת בשכונה המרכזית.
ביישוב קיימים בית כנסת, מקווה ותלמוד תורה וכן מוסדות חינוך ותרבות- גנים, פעוטון, סניף בני עקיבא, מועדון, משחקיה וספריה.
בסביבת היישוב כרמים, חוות צאן ובור מים פעיל.
במרכז היישוב קיימת עמדת תת-מקלע מתקופת הירדנים וכן אבני מיל מתקופת הרומאים.
במרחב היישוב ישנן מערות וגת עתיקה.
בעמק מתחת לחוות נגוהות קיימים בוסתן ומצפור לזכר לוחם הימ"מ נעם רז ומצפור נוסף לזכרה של לאה זאב, ממקימי חוות שדה אפרים שבבנימין.
באזור התעשייה של היישוב נמצאים מכוורת 'דבש נגוהות', יקב מוניץ ו'הסככה של ברק'- עסק למכירת עצי הסקה וסדנאות גילוף בעץ.
ההחלטה על הקמת נגוהות, יחד עם אדורה ונח"ל עירית, נתקבלה במאי 1981 בדיון אצל סגן שר הביטחון, מרדכי ציפורי.
החטיבה להתיישבות של ההסתדרות הציונית קיבלה על עצמה להכין את הקרקע, והשאר היה באחריות משרד הביטחון.
יחידת חלוץ עלתה לנקודה בדצמבר 1981 וב-14 בינואר 1982 המקום החל לתפקד כהיאחזות נח"ל בשם "מצפה לכיש - נגוהות", שאומצה על ידי נתיב הל"ה.
החלטת הממשלה משנת 1982 קבעה את המקום כהיאחזות נח"ל עם כוונה ליעד אותה ליישוב קהילתי של 250 משפחות.
טקס רשמי של עלייה לקרקע התקיים ביום העצמאות תשמ"ב, כאשר בו זמנית התקיימו טקסים ל-11 יישובים חדשים.
השם "נגוהות" הוצע על ידי המשורר יצחק שלו בשל היותה נקודת אור של יישוב יהודי במרומי הר חברון באופן המשקיף על השפלה הדרומית.
בשנת 1986 הועבר המקום לידי צה"ל, ובסביבות שנת 1988 התבטלה ההיאחזות באתר והוא שימש כמפקדה של גדוד 905 של חטיבת הנח"ל.
בשנת 1997 קבע היועץ המשפטי לממשלה שאם שר הביטחון וראש הממשלה מסכימים שניתן לראות ברצף הנוכחות הצבאית במקום כאחזקה של ההיאחזות, אין צורך בהחלטת ממשלה נוספת על הקמה חוזרת של ההיאחזות.
בעקבות זאת, בשנת 1998 המקום שב להיות היאחזות נח"ל, בשיתוף פעולה בין מועצה אזורית הר חברון, תנועת אמנה וצה"ל.
תלמידים מישיבת עתניאל וממספר ישיבות נוספות חוילו ועברו להחזיק במקום כהיאחזות נח"ל.
בחורי הישיבה שחוילו נבחרו על ידי "אמנה" ככאלו אשר סביר שגם אחרי שיתחתנו יישארו לגור במקום וכך גם מפקד ההיאחזות.
בשנת 1998 הוחלט לחלק את המקום בין היאחזות הנח"ל ומדרשה חינוכית, אך עוד טרם בוצעו ההליכים הנדרשים לביצוע ההחלטה קבעו המתיישבים עובדות בשטח.
רב עבר לגור במקום עם משפחתו ובעקבות זאת יצאה מפיקוד הנח"ל הוראה האוסרת על מגורי משפחות במקום.
למרות זאת, עם הזמן התחתנו חלק מבחורי הישיבה והביאו את נשותיהם לגור איתם במקום.
בפברואר 1999 התברר לצבא שאזרחים שוהים במקום במתחם המדרשה החינוכית.
בשנת 1999 אוזרחה נגוהות, אולם ללא הסדרת תב"ע.
בשנת 2002 החל משרד השיכון בבניית בתי קבע בנגוהות, ונבנו שבע יחידות דו-משפחתיות.
בשנת 2003 הוקמה במקום חברת "נגו-אופ בע"מ" העוסקת בפיתוח ובניית מערכות אופטיות.
בראש השנה תשס"ד (2003) אירע ביישוב פיגוע ירי שבו נרצחו אייל יברבוים ובת אורחיו התינוקת שקד אברהם בת שבעה חודשים.
הפיגוע בוצע על ידי מחבל של פלוגות אל-קודס, הזרוע הצבאית של הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני, ששוחרר זמן קצר קודם לכן מהכלא הישראלי.
במאי 2013 חתם אלוף פיקוד המרכז ניצן אלון על צו שהעניק לנגוהות מעמד רשמי כיישוב במועצה אזורית הר חברון.
לאחר חתימת הצו החלו לקדם בנגוהות תוכנית בנייה (תב"ע), שמסדירה את הבינוי הקיים ומוסיפה עליו יחידות דיור ובנובמבר 2013 הורחב תחום השיפוט, כך שיכלול גם את מאחז מצפה לכיש (גבעת הבוסתן), שהוקם ב-2002. במאי 2018 אושר סופית התב"ע של היישוב
בראשית ההתיישבות בנגוהות הייתה הגישה ליישוב אפשרית רק דרך כביש אדוריים-נגוהות, המתחבר לכביש 60, ועובר בכפרים הפלסטינים א-טבקה, ח'רסא וחירבת תרמה.
ב-23 באוקטובר 1998 מסרה ממשלת ישראל את השליטה בחלק מהציר לאחריות ביטחונית מלאה של הרשות הפלסטינית (שטח A) במסגרת הסכם ואי.
חודש אחר כך, כחלק ממהלך של יישום הסכם ואי, פרסמה מע"צ מכרז לסלילת כביש שיחבר את נגוהות מערבה, בתוואי קצר לכיוון הקו הירוק, סמוך למושב שקף, ללא צורך לעבור בשטחי הרשות הפלסטינית.
סלילת כביש שקף-נגוהות (כביש 3265), באורך של כ-3 ק"מ, הושלמה במהלך 1999. לצורך סלילת הכביש הופקעה קרקע חקלאית מהכפר בית עווא, שמדרום לו עובר הכביש.
בשנת 2001, נחסם הצומת בין כביש שקף-נגוהות וכביש 354 ונאסר על תושבי האזור הפלסטינים לנסוע בכביש.
לאחר מבצע חומת מגן אישר מח"ט חברון, דרור וינברג, נסיעות ברכב ממוגן ירי בכביש אדוריים-נגוהות (שכאמור עובר בשטח A) עם ליווי של צה"ל, ותלמידי בתי ספר נסעו דרך ציר זה בליווי צבאי.
עם זאת, היו מקרים בהם הציר נסגר לגמרי בגלל פעילות של המשטרה הפלסטינית.
התושבים ניסו לעבור בכביש ברכבים לא ממוגנים והדבר הביא לעיתים לעימותים בינם ובין החיילים.
בשנת 2012 עצר צה"ל את פעיל השמאל הרדיקלי עזרא נאווי בעת שנסע בכביש.
נאווי הואשם בכניסה אסורה לשטח A.
כנגד ההחלטה לאסור תנועת פלסטינים בכביש המחבר את נגוהות עם הקו הירוק הוגשה בשנת 2006 עתירה לבג"ץ וב-2009 הוא הורה לפתוח את הכביש לפלסטינים.
בעקבות זאת, צה"ל הודיע שהוא הגדיל את מספר הלוחמים המגינים על היישוב ועל המרחב סביבו, והאוטובוסים לנגוהות הוחלפו באוטובוסים ממוגנים.
באותה שנה נפתח גם כביש 358, המקשר בין חבל לכיש לאזור באר שבע, דבר שקיצר לתושבי נגוהות את הגישה לאזור באר שבע וחזרה להר חברון שלא דרך כביש נגוהות-אדורים.
לאחר פתיחת הכביש לתנועת כלי רכב פלסטינים, אירעו באזור מספר תקריות אלימות בין תושבים מהיישוב לבין פלסטינים מהסביבה, בעיקר ידויי אבנים הדדי.
גם כיום נוסעים ילדי היישוב הלומדים בבתי הספר בעתניאל, אשתמוע וקרית ארבע עם ליווי צבאי.
גבעת הבוסתן הוקמה בשנת 2001 על גבעה הנמצאת כקילומטר מערבית לנגוהות.
בין הגבעה לנגוהות מתגוררות שלוש משפחות פלסטיניות.
בשנת 2003 הוצאו למבנים במקום צווי הריסה, ובשנת 2007 הגישה "שלום עכשיו" עתירה לבג"ץ בדרישה להרוס את המאחז.
עמדתה הנוכחית של המדינה היא כי יש להסדיר את הבנייה במקום והגבעה נמצאת בהליכי הסדרה מתקדמים.
ביולי 2024 אושרה התב"ע של השכונה.
שכונת הכרם (חוות נגוהות) הוקמה בין נגוהות לגבעת הבוסתן.
בנובמבר 2009 הרס המנהל האזרחי את המבנים במקום.
הפינוי לווה באירוע סירוב פקודה בו חיילים מגדוד נחשון של חטיבת כפיר תלו שלט גדול: "נחשון גם לא מגרשים".
ביולי 2012 נהרסו שוב ארבעה מבנים בשכונת הכרם.
כיום ממוקמת במקום חוות נגוהות.
בחווה דיר כבשים ואולם כנסים ואירועים המשקיף אל הכרמים שבמורד ההר ואל שפלת יהודה.
שכונת כרם אליקים ע"ש אליקים ליבמן שנרצח בשמחת תורה תשפ"ד במסיבת הנובה, הוקמה בשנת 2023 על רכס הרים מצפון לנגוהות.
בשכונה מתגוררות 10 משפחות לצד כרם גדול.
נַגוֹרְנוֹ-קַרָבָּאך הוא חבל ארץ בהרי הקווקז, אשר באופן היסטורי אוכלס על ידי ארמנים אתניים בני הדת הנוצרית.
בחבל פרץ סכסוך נגורנו קרבאך בין האזרים לארמנים על הריבונות בו.
אזרבייג'ן רואה בחבל חלק משטחה והוא הוכר ככזה על ידי הקהילה הבין-לאומית, אולם הארמנים הצליחו להשיג בו שליטה דה פקטו עד ספטמבר 2023.
בתקופת השלטון הסובייטי בקווקז נגורנו קרבאך הייתה אובלסט אוטונומי בשליטת הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האזרית.
בשנת 1988 החליט הפרלמנט של נגורנו קרבאך על עריכת משאל עם על איחוד עם הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הארמנית.
החלטה זו הובילה לפרוץ מלחמת נגורנו קרבאך הראשונה בין אזרבייג'ן לארמניה.
במהלך המלחמה התפרקה ברית המועצות, והאזור הוכר על ידי הקהילה הבין-לאומית כחלק מאזרבייג'ן.
בין השנים 1988–1994 התחוללה מלחמת נגורנו קרבאך הראשונה, שבה נהרגו כ-30 אלף בני אדם, ומעל למיליון איש הפכו לפליטים.
ארמניה ניצחה במלחמה ובשטח הוקמה "רפובליקת ארצאך" העצמאית, לאחר משאל עם שהוחרם בידי המיעוט האזרי בחבל.
אף מדינה לא הכירה בעצמאות הרפובליקה, ובפרט לא ארמניה, אך דה פקטו היא שלטה בחבל.
בשנת 1994 השלימו הארמנים את ההשתלטות על החבל ואזור חיץ סביבו, המהווה 8% משטח אזרבייג'ן.
אזור החיץ כולל גם את כל השטח שהפריד את המובלעת מארמניה, ויצרו רצף טריטוריאלי מארמניה לחבל העצמאי, תוך שהם השתלטו גם על שבעה מחוזות אזרים, ממזרח לאזור המריבה.
בהסכם הפסקת האש שנחתם בסיום המלחמה, נקבע שהמעבר בין המובלעת לארמניה יתאפשר דרך מסדרון לצ'ין , מסדרון צר שבשליטת רוסיה.
המילה "נגורנו" מקורה ברוסית, נגזרת מ"נגורני" (нагорный), שם תואר שפירושו "נמצא על רמה", כלומר רמת קרבאך.
המינוח האזרי דומה, שום התואר "dağlıq" (הררי) ומכאן קרבאך ההררי או "yuxarı" (עילית, עליון) – קרבאך עילית/הקרבאך העליון.
"קרבאך" בעצמו הוא חבל ארץ, שבתוכו שוכנת הרמה הררית גורנו קרבאך.
המינוח בשפות השונות נובע מהמילה "קרבאך" בתוספת אחד משמות התואר הללו.
בצרפתית, למשל, החבל נקרא Haut-Karabakh, שפירושו "קרבאך עילית".
המילה "קרבאך" מורכבת משני חלקים: קארא (=שחור) ו-באך (=גן), כלומר גן שחור.
המילה באך או באע' (باغ) מגיעה מהשפה הפרסית והיא נפוצה גם בשפות אחרות כגון פשטו, כורדית, אורדו, אזרית, ארמנית, גאורגית ועוד (בשפות טורקיות: bāgh).
השם "נגורנו קרבאך" היה שמו הרשמי של מחוז סובייטי אוטונומי בשליטה ארמנית: "המחוז האוטונומי של נגורנו קרבאך" שבעצמו שכן בתוך הרפובליקה האזרית הסובייטית.
מינוח דומה לא מופיע בארמנית.
בארמנית האזור נקרא "ארצאך" על שם מחוז זה בתקופת ממלכת ארמניה העתיקה.
האומה הארמנית התפתחה בימי קדם בסביבות האלף ה-2 לפנה"ס.
הממלכה הארמנית הראשונה, אוררטו, נוסדה במאה ה-9 לפנה"ס.
במהלך העת החדשה המוקדמת הייתה התחלקה האומה הארמנית.
במזרח חיו תחת שלטון פרסי שחילק את שטחי האימפריה הארמנית ל"חאנים", אזורים אדמיניסטרטיביים שונים שנשלטים בידי שליט שנבחר על ידי הנהגת האימפריה.
במערב חיו תחת שלטון עות'מאני.
שנגורנו קרבאך נכללה בשטחי האימפריה הארמנית מימיה הראשונים ונכללת בחאן החדש שהוקם ונקרא חאנות קרבאך .
בהתאם להסכם קורקָצ'אי בין האימפריה הרוסית והאימפריה הפרסית, שנחתם בשנת 1805, הפכה חאנות קרבאך למדינת חסות של האימפריה הרוסית.
מעמדה זה קיבל אשרור בהסכם גוליסטן משנת 1813, שבו למעשה האימפריה הפרסית ויתרה על השליטה בה עוד לפני שהשליטה על כל עבר הקווקז עברה לידי האימפריה הרוסית בהתאם להסכם טורקמנצ'אי (1828).
בעקבות הסכם השלום היה חילופי אוכלוסין בין האימפריות, כאשר אזרים מוסלמים מצד אחד היגרו לתחומי האימפריה הפרסית וארמנים נוצרים מהאימפריה הפרסית היגרו לתחומי האימפריה הרוסית.
ההגירה חידדה את המאזן הדמוגרפי בנגורנו קרבאך.
בשנת 1822, התפרקה חאנות קרבאך רשמית והפכה לחלק מפלך אליזבטפול של מלכות המשנה של הקווקז.
הגישה המסורתית של האימפריה הרוסית לאזור הקווקז הייתה ניצול הסכסוכים בין הקבוצות האתניות לשם קידום השפעתה של האימפריה הרוסית.
מגמה זו נמשכה במדיניות "הפרד ומשול" גם בתקופת השלטון הסובייטי בקווקז.
התפוררות האימפריה הרוסית והקמתן של מדינות עצמאיות לזמן קצר, הרפובליקה הדמוקרטית של אזרבייג'ן מחד והרפובליקה הראשונה של ארמניה מאידך, בשנת 1918, הביאה לניצני הסכסוך, והוא נמשך עד לכיבוש הסובייטי של הקווקז.
הסכסוך הטריטוריאלי לא שכך עד 1920, כששתי המדינות הצעירות הפכו לחלק מברית המועצות.
במהלך תקופה זו, אזרים רבים נהרגו בידי ארמנים.
השטח ייועד להיות חלק מהרפובליקה הסובייטית הארמנית.
בפועל, בשנת 1924 הכריז השלטון הסובייטי על קרבאך כאוטונומיה בתוך שטח אזרבייג'ן.
ייתכן שהסיבה לכך נעוצה ברצון של השלטון הבולשביקי החדש לרצות את טורקיה, תחת מנהיגותו של אטאטורק, ולהעניק לאזרבייג'ן העשירה בנפט והמוסלמית מעמד בכורה ושליטה על הארמנים והנוצרים שבתוכה, או במדיניות הפרד ומשול המסורתית של השלטון הרוסי, או בשניהם גם יחד.
האוכלוסייה הארמנית בחבל הארץ תמיד היוותה רוב מוחלט.
אף על פי כן, השינוי הדמוגרפי בקראבך וירידת חלקם של הארמנים באוכלוסייה עקב גידול טבעי נמוך והגירה לרוסיה היו הרקע לטענות הארמנים על מדיניות דמוגרפית מכוונת של אזרבייג'ן להקטנת האוכלוסייה הארמנית בקרבאך ולתביעתם להסתפח לתחומי הרפובליקה הארמנית של ברית המועצות.
לאחר כמה עשורים של רגיעה, בסוף שנות ה-80 של המאה ה-20, כשמיכאיל גורבצ'וב עלה לשלטון במוסקבה והחל ברפורמות דמוקרטיות במדינה, החליטו תושביו הארמנים של אזור נגורנו קרבאך להסב את תשומת לבם של ראשי הסובייטים לבעיה.
הם התלוננו על "אזריזציה" כפויה של האזור, ודרשו להבטיח בו רוב ארמני.
באוגוסט 1987, ערכו תושביו הארמנים של אזור נגורנו קרבאך משאל עם בלתי פורמלי.
הסובייט העליון של ארמניה פנה לסובייט העליון של ברית המועצות וביקש תמיכה בהצטרפות החבל לארמניה.
פנייה זו נדחתה, וכוחות של צבא ברית המועצות נשלחו לירוואן כדי למנוע הפרות סדר.
האירוע החיש את ההתפרצות האלימה של הסכסוך.
ב-13 בפברואר 1988, תושבי קרבאך הארמנים החלו להפגין בעיר הבירה שלהם, סטפנקרט, בעד איחוד עם הרפובליקה הארמנית.
שישה ימים לאחר מכן הצטרפו אליהם צעדות המוניות בירוואן, בירת ארמניה.
ב-20 בפברואר של אותה שנה, החליטה מועצת הנציגים של חבל נגורנו קרבאך לבקש שהאזור יועבר לארמניה.
ב-22 בפברואר 1988 התקיים העימות הישיר הראשון של הסכסוך, כשקבוצה גדולה של אזרים צעדו מאגדם לאזור המאוכלס בארמנים אסקראן.
האזרים הרסו את הדרך בין שתי הערים, מה שהוביל לעימות שהידרדר לשני הרוגים מקבוצת האזרים, לפציעתם של חמישים כפריים ארמנים ומספר לא ידוע של שוטרים ואזרים.
פליטים רבים עזבו את שתי המדינות כשהאלימות החלה, כשכל צד פוגע במיעוטים שבמדינתו.
ביולי 1988 החליטה נשיאות הסובייט העליון של ברית המועצות שהחבל יישאר באזרבייג'ן, ובכך דחתה את תביעת מועצת החבל לצרפו לרפובליקה הארמנית השכנה.
בסתיו של 1989, החריף הסכסוך האתני בנגורנו קרבאך ובסביבתו, מה שהוביל את ברית המועצות להעניק לשלטונות אזרבייג'ן מרחב פעולה רב יותר של שליטה על האזור.
ב-29 בנובמבר 1989, השליטה הישירה בנגורנו קרבאך הופסקה והאזור הוחזר לאזרבייג'ן.
המדיניות הסובייטית הפכה לחרב פיפיות, כאשר בישיבה משותפת של הסובייט הארמני העליון והמועצה הלאומית, הגוף המחוקק של נגורנו קרבאך, הכריזו על איחוד של נגורנו קרבאך עם ארמניה.
בשנת 1989, האוכלוסייה של נגורנו קרבאך מנתה 192,000. 76% מהאוכלוסייה באותה תקופה היו ארמנים, 23% אזרים, והשאר מיעוטים כורדים ורוסים.
ב-26 בנובמבר 1991 ביטלה אזרבייג'ן את מעמדו האוטונומי של מחוז נגורנו קרבאך, ביצעה ארגון מחדש של החלוקה המנהלית במחוז והעבירה את השטח לשליטתה הישירה.
הפרלמנט של נגורנו קרבאך, שבמשך כל תקופת השלטון הסובייטי בקווקז היה אובלסט אוטונומי תחת הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית של אזרבייג'ן, החליט בשנת 1988 לערוך משאל עם על איחוד עם ארמניה.
החלטה זו הובילה לתחילת ההתנגשויות החמושות ולפתיחת מלחמת נגורנו קרבאך הראשונה.
במהלך המלחמה הטילו טורקיה ואזרבייג'ן הסגר על ארמניה שנמשך עד לשנת 1994. בשנת 1991 הכריזה הישות על עצמאותה, לאחר משאל עם, שהוחרם על ידי המיעוט האזרי בחבל.
הדבר הביא להסלמת הסכסוך על השליטה בחבל ולמלחמה של ממש, שבה נהרגו כ-30 אלף בני אדם, ומעל למיליון איש הפכו לפליטים.
בשנת 1994 השלימו הארמנים את ההשתלטות על החבל, וכבשו גם אזור חיץ מסביב לו, המהווה כשמונה אחוזים משטח אזרבייג'ן.
אזור החיץ כולל גם את כל השטח שהפריד בין המובלעת ובין ארמניה, והארמנים הצליחו ליצור רצף טריטוריאלי בשליטתם בין ארמניה לחבל העצמאי.
הארמנים השתלטו על שבעה מחוזות בתוך אזרבייג'ן ממזרח לאזור המריבה.
סכסוך זה הוא אחד הסכסוכים עקובי הדם בין הסכסוכים שלאחר התפרקות ברית המועצות.
זהו הסכסוך הארוך ביותר, ובעל מספר הנפגעים והיקף מעשי הזוועה הרב ביותר, שבוצעו על ידי הצדדים.
זהו סכסוך אזרחי פנים-מדינתי ובין מדינתי בעת ובעונה אחת.
מספר העקורים האזרים באזרבייג'ן מגיע לכמה מיליונים.
החלת הריבונות הארמנית על שטחי נגורנו קרבאך האוטונומיים באזרבייג'ן הסובייטית הביאה ללחץ בינלאומי לנסיגתה.
בסוף 1991 הקימו התושבים הארמנים את רפובליקת נגורנו-קרבאך (משנת 2017 רפובליקת ארצאך).
בשנת 1992 הוקמה קבוצת מינסק (OSCE), שכללה את נציגי צרפת, גרמניה, הונגריה, איטליה, רוסיה, שוודיה ובלארוס, במטרה למצוא פתרון לסכסוך בדרכי שלום.
באפריל 1993 שוגרו משקיפים מטעם הקבוצה לאזור, ובמקביל דרשה מועצת הביטחון מארמניה לפנות את כוחותיה מאזרבייג'ן.
אולם למהלכים אלה לא הייתה השפעה בשטח.
ב-5 במאי 1994 נחתם פרוטוקול בישקק, הסכם הפסקת אש זמני בין נציגי ארמניה, אזרבייג'ן, נגורנו קרבאך ורוסיה, בבישקק שבקירגיזסטן.
הוסכם כי הכוחות הארמניים ייסוגו מהשטחים שכבשו באזרבייג'ן ונגורנו קרבאך תקבל אוטונומיה תחת אזרבייג'ן.
כמו כן הוסכם כי יינתן מעמד מיוחד למסדרון לצ'ין , מעבר הרים באזור החיץ באזרבייג'ן המהווה את הדרך הקצרה ביותר מנגורנו קרבאך לארמניה, וכי יוצבו באזור כוחות שמירה על השלום מטעם רוסיה, דוגמת הכוח שהוצב בגאורגיה.
אף על פי שאזרבייג'ן חתמה על ההסכם הזמני בבישקק, היא לא חתמה על הסכם הקבע במוסקבה.
מאז ערוכים הצבא האזרי והצבא הארמני לאורך קו הפסקת אש עמוס תעלות.
למרות תקריות ירי שמתרחשות מעת לעת, הפסקת האש נשמרה.
אף על פי שההסכמות שהושגו בין הצדדים היו לא מבוטלות, לא הוסכם מה יהיו מרכיבי כוח שמירת השלום שיוצב באזור.
ארמניה דרשה שהכוח יהיה מורכב מרוסים, אשר נטו לטובתם.
אזרבייג'ן דרשה שכוח מטעם הארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה יעמוד ביחד עם הכוח הרוסי, היות שהאזרים חששו מאותה נטייה רוסית לטובת ארמניה.
הארמנים בנגורנו קרבאך התנגדו להכללת חיילים טורקיים בכוח הארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה, מחשש לנטייה הטבעית שלהם להעדיף את האזרים.
ב־25 בינואר 2005 אימצה האספה הפרלמנטרית של מועצת אירופה (PACE) את החלטה 1416 המגנה את הטיהור האתני כנגד האוכלוסייה האזרית וקוראת לנסיגת הכוחות הארמניים משטח אזרבייג'ן.
בנובמבר 2007 הוצע הסכם שלום שנקרא עקרונות מדריד .
הגרסה הראשונה של ההסכם הוצגה לשרי החוץ של ארמניה ואזרבייג'ן בכנס השרים שהתקיים בנובמבר 2007 במדריד.
זו הייתה גרסה מתוקנת של הצעת הסדר השלום של קבוצת מינסק (בראשות צרפת, רוסיה וארצות הברית) מקיץ 2006. העקרונות שהתבססו על הסכמי הלסינקי משנת 1975, הציעו כי בשלב הראשון ייסוגו הכוחות הצבאיים הארמנים ממחוזות אגדם, פיזיולי, ג'בריל זנגלן וקובאדי וכן מ-13 כפרים במחוז לצ'ין.
כמו כן הוצע גם לפרז את השטח הנשלט על ידי הכוחות הארמנים ולפנות את המוקשים שבו.
בשלב השני ייסוגו הכוחות הארמנים ממחוז לצ'ין ומחוז קלבג'ר, ובמקביל תחזור האוכלוסייה האזרית לנגורנו קרבאך.
כוחות "שמירת השלום" ייפרסו להבטחת ביטחונם של הפליטים השבים לבתיהם הנטושים.
נגורנו קרבאך תקבל רמה גבוהה של אוטונומיה בדומה לזו המתקיימת בטטרסטן שבתחומי הפדרציה הרוסית.
ההצעה נתקבלה בשביעות רצון מצד האזרים אולם נדחתה בידי ארמניה והפזורה הארמנית במערב.
ב-2 באפריל 2016 דווח כי קרבות פרצו בין כוחות ארמניים לכוחות אזריים במובלעת.
בשנת 2017 החליטו התושבים על שינוי שם המדינה ל"רפובליקת ארצאך".
ב-28 בספטמבר 2020 דווח כי קרבות פרצו בין כוחות ארמניים לכוחות אזריים במובלעת.
הצדדים הכריזו על מלחמת נגורנו קרבאך השנייה.
בדומה למלחמת נגורנו קרבאך הראשונה גם בסכסוך זה נתמכת אזרבייג'ן על ידי טורקיה, לעומת ארמניה שנתמכת על ידי יוון.
במאבק זה רוסיה מכרה נשק לשתי המדינות, וישראל מכרה נשק לאזרבייג'ן.
המלחמה הסתיימה בעקבות הסכם הפסקת האש של נגורנו קרבאך (2020).
הוסכם על פיזור 2,000 משקיפים רוסים.
האזרים השתלטו על חלק מהשטח.
עד המלחמה בשנת 2020 היה רוב האזור תחת שליטת הצבא הארמני.
בנושא זה ובעניינים אחרים, קיימו ארמניה ואזרבייג'ן שיחות שלום בתיווך הארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה.
לאחר המלחמה, בשנת 2021, נערכה פסגה משולשת של נציגים רוסים, ארמנים ואזרים במטרה להשיג הסדרים על שליטה ופיתוח כלכלי באזור.
במאי 2021, הייתה הסלמה באזור שבאה לידי ביטוי בכמה תקריות.
ביולי 2022 החלה אזרבייג'ן ליישב את השטחים ששוחררו מידי הבדלנים הארמנים.
עימותים בין הלוחמים האזרים והארמנים התחוללו באוגוסט 2022. ההתלקחויות האחרונות התמקדו במחלוקת על מסדרון לצ'ין, הכביש היחיד המקשר בין ארמניה לסטפנקרט, וכן ביחס של אזרבייג'ן לכוחות הנתמכים על ידי ארמניה השוכנים בישות.
לאחר יותר מחודש פרצו קרבות קשים ליד הגבול המשותף בין הצדדים.
הם נמשכו שלושה ימים והיו קשורות לחבל סינוק הארמני השוכן בין נגורנו קרבאך לנחצ'יבאן.
בינואר 2023, שבה המתיחות סביב המובלעת הארמנית בקווקז, בעקבותיה חסמו האזרים באפריל את מסדרון לצ'ין , הציר היחיד שחיבר אותה לארמניה.
ב-10 בספטמבר 2023 שני הצדדים הגיעו להסכם.
הארמנים קיבלו את פתיחת מסדרון לצ'ין בתמורה לפתיחת מסדרון מהצד האזרי.
ב-19 בספטמבר הודיעה אזרבייג'ן על תחילת מבצע "נגד הטרור" בחבל, עקב טענה ששניים מחייליה נהרגו ממוקש שהטמינו ארמנים.
לפי אזרבייג'ן, המבצע נועד לגרש כוחות ארמניים מהחבל.
כעבור יממה אזרבייג'ן הפסיקה את המבצע וטענה כי הארמנים הסכימו לפרז לחלוטין את המסדרון בין המדינות מצידם וקיבלו את כל הדרישות של ממשלת אזרבייג'ן.
לפי ההסכם, הכוחות הבדלניים הארמניים הסכימו להתפרק מנשקם ולדון על הטמעת החבל באזרבייג'ן.
נקבע גם כי כוחות צבא ארמניה יורחקו מהחבל ומאזור מעבר לצ'ין.
ראש ממשלת ארמניה טען כי ממשלתו לא הייתה מעורבת בניסוח ההסכם וכי כוחות הצבא של ארמניה לא נוכחים בחבל מאז אוגוסט 2021. ב-23 בספטמבר אישרה רוסיה כי הבדלנים הארמנים בנגורנו קרבאך התפרקו מנשקם בכפוף להסכם הפסקת האש.
ב-28 בספטמבר 2023 ממשלת רפובליקת ארצאך הבדלנית חתמה רשמית על פירוקה, שייצא לפועל עד 1 בינואר 2024. צבא אזרבייג'ן כבש את כל הערים בחבל, ומרבית תושביו הארמנים נמלטו לארמניה, עקב חשש מטיהור אתני, אותו הכחישה אזרבייג'ן.
משרד החוץ האזרי קרא לאזרחים הארמנים שלא לעזוב את החבל, והציע להם להפוך להיות חלק מאזרבייג'ן.
נשיא אזרבייג'ן, אילהם אלייב, הצהיר כי ארצו מתכוונת ליישב את החבל באזרחיה שגורשו מהחבל בתקופת השלטון הארמני.
בחבל הוכרז שטח צבא סגור.
באופן היסטורי בשטח ישבו בעיקר ארמנים.
האוכלוסייה באותה עת הייתה בעיקר ארמנית (76%) ואזרית (23%), עם מיעוט רוסי וכורדי.
לפני מלחמת נגורנו קרבאך השלישית בשנת 2023, 95% מהאוכלוסייה בחבל הייתה ארמנית, אולם רובם ככולם נמלטו עקב הכיבוש האזרבייג'ני.
הרפובליקה לא זכתה להכרה מאף אחת מהמדינות החברות באומות המאוחדות.
עם זאת, היא זכתה להכרה מגופים מדיניים אחרים שאינם מוכרים – הרפובליקה האוטונומית של אבחזיה, טרנסינסטריה, ודרום אוסטיה.
בנובמבר 2020 עברה בסנאט הצרפתי החלטה הדוחקת בממשלת צרפת להכיר ברפובליקת ארצאך.
כמו כן, גורמים באיחוד האירופי הקימו ועדה שתשקול את שינוי מעמדה של הרפובליקה בעיני האיחוד.
המדינה היא מובלעת בעלת שטח של 4,400 קילומטרים מרובעים ובירתה סטפנקרט.
ידועה גם העיר ההיסטורית שושה, אשר לפני הסכסוך הייתה מאוכלסת בעיקר באזרים, וכעת היא עיר רפאים.
טבלה השוואתית (נכון לתחילת ספטמבר 2023) של האזורים בנגורנו קרבאך עם הקבלה לאזורים בעת שליטת האזרים:
אזור ארמניאזור אזריאסקראןסטפנקרט (עיר), חוג'אלימארטקרטחלקים של קלבג'אר, טרטרמרטונישארית של חוג'אבנדשאומיאןנאפטאלאן (עיר), חלק של גורנבוי
נגוע הוא סרט ישראלי משנת 1983 בבימויו של עמוס גוטמן, אשר כתב את התסריט ביחד עם עדנה מזי"א.
הסרט עוסק בנושאים אוטוביוגרפיים הקשורים בחייו של גוטמן.
בשנת 1982 ביים גוטמן את הסרט הקצר "נגוע", ובשנת 1983 ביים גוטמן את "נגוע" הארוך (80 דקות).
אין כל קשר בין שני הסרטים.
את התסריט כתב גוטמן ביחד עם עדנה מזי"א ואת פסקול הסרט הלחין אריק רודיך.
זהו הסרט הישראלי באורך מלא הראשון שעסק באופן רציני ברגשות, בכמיהות ובחיי המין של הומוסקסואלים בישראל, בסביבה עוינת לזהויותיהם.
הסרט נפסל להקרנה ברשות השידור.
הסרט מספר את סיפורו של רוֹבי (בגילומו של השחקן יהונתן סגל), צעיר הומוסקסואל אשר חי עם סבתו ועובד בחנות המכולת שלה.
אמו נטשה אותו ועברה לגרמניה שם היא מנהלת מסעדה.
עם אביו אין לו כמעט קשר.
יש לו שתי אובססיות בחיים: לעשות את הסרט שיהיה הסרט העליז הראשון שזכה באוסקר וגברים.
הוא מהגר זר בארצו ולא רק בגלל שמו אלא גם בגלל היותו דור שני לניצולי השואה.
ביום הוא עובד במכולת, מטייל בפארק ופוגש בחברים ובלילה הוא הולך לחפש זיונים בגן העצמאות, מקיים יחסי מין בשירותי מועדון ומביא לביתו שני מחבלים פלסטינים אשר עם אחד מהם הוא מקיים יחסי מין.
סבתו של רובי קוראת מגזינים לנשים בגרמנית ומשחקת רמי לצלילי המוזיקה של שטראוס מעורבותה היחידה בחיי המדינה היא שהיא קוראת לערבים טרוריסטים.
אביו של רובי הוא ניצול שואה בעל מבטא זר כבד המנסה להסביר לבנו שהנורמה היא משפחה עם אישה וילדים והומוסקסואלים מזדקנים לבד.
באחת הסצנות האמיצות של הסרט רובי נתקל בחברו מימי התיכון (דורון רגב) ומוציא עליו את כל הזעם שלו, על הירידות ואיך חברו פחד לדבר איתו כדי שלא יצחקו עליו שהוא חבר של המתרומם.
הסרט מסתיים בכך שרובי לא מצליח למצוא אף משקיע לסרטו והוא משלים עם היותו הומוסקסואל.
שם השחקן/ית שם הדמותיהונתן סגלרוביבן לויןעזרידיתה אראלרחלעמי טראובאילןבועז תורג'מןאפימרק חסמןאבא של רוביבלנקה מצנרסבתא של רוביהדס תורג'מן שרהל'הדורן רגבחבר מהתיכון
הכותרת "נגוע" בשם הסרט מתייחסת לנטייה המינית הומוסקסואלית של הגיבור.
הסרט מתאפיין באווירה פסימית מאוד, ומציג את ההומוסקסואליות של הגיבור באור מדכא ומייאש, כפי שמרמז אפילו השם "נגוע".
אחד המונולוגים הבולטים בסרט נגוע הארוך שמופיע בתחילתו מובא על ידי גיבור הסרט, רובי.
המונולוג מייצג את הקונפליקט שבין סרטיו של עמוס גוטמן אשר תיארו את חוויותיו האישיות והמדכאות, לבין דוברי הקהילה הגאה אשר ביקשו להתרכז בנקודות החיוביות של הקהילה הלהט"בית.
בנוסף מתייחס המונולוג באירוניה לדרישות הגופים המשקיעים באותה תקופה, שתבעו קולנוע פוליטי.
על תפקידו בסרט זה, זכה יהונתן סגל בפרס השחקן הטוב ביותר בקולנוע, מטעם משרד המסחר והתעשייה.
נגזרים הם משפחה של מכשירים פיננסים בעלי ערך כספי, המגדירים זכות וחובה בין שני צדדים ומבוססים על נכס אחר הנקרא נכס הבסיס.
נכסי הבסיס הם הנכסים הפיננסיים שעליהם מבוסס מחיר הנגזר.
הנכס יכול להסחר באופן ישיר (כגון מניה, סחורה או מטבע), או מדד של נכס/ים הנסחרים באופן עקיף כגון מדד כלשהו, או מדד שהוא נגזר בעצמו, כגון מדד הפחד (Vix).
הדוגמה הפשוטה ביותר לנגזר הוא חוזה עתידי, שהוא הסכם בין שני צדדים להעביר ביניהם כמות מסוימת של נכס, במחיר קבוע מראש ובזמן קבוע מראש, למשל חוזה קניה של $10,000 לפי שער קבוע מראש של 4 שקלים לדולר.
הנגזרים נקראים כך כי המסחר בהם אינו בנכס עצמו כי אם בחוזים המתייחסים לנכס, שערכם נגזר מערכו של הנכס.
כך למשל, ערכו של החוזה העתידי מהדוגמה שלנו יעלה ככל ששער הדולר יעלה.
סוגי נגזרים נוספים הם אופציות וחוזי SWAP.
הם מגדירים הסכם בין מוכר הנגזר לבין הקונה הנוגע לנכסי בסיס כלשהם (כמות, מחיר) בצורה הניתנת לניסוח כנוסחא מתמטית סגורה המגדירים את התקבול בפקיעה.
מיון הנגזרים לסוגים, יכול להתבצע על פי תכונותיהם השונות:
סוג הנגזר (חוזה עתידי, אופציה, אופציות דולר חוזה Swap)
סוג מדד הבסיס (מטבע, מניה, מדד, סחורה ועוד)
השוק שבו הם נסחרים (בורסה, עושה שוק פרטי)
אופן הסדר ההתחייבות עם פקיעת הנגזר (תשלום, העברת סחורה בפועל)
הנגזרים מאופיינים בכך, שיחידה אחת של נגזר, מייצגת כמות גדולה יחסית של יחידות נכס בסיס.
כך למשל, בבורסה לניירות ערך בתל אביב, אופציה אחת למסחר בשקל/דולר משקפת כמות של $10,000. תכונה זו היא שגורמת לערך הנגזרים לנוע באופן חריף מאוד יחסית לתנודות נכס הבסיס, ומהווה למעשה סוג של מנוף.
הנגזרים נועדו במקור לשמש ככלי גידור בפעילות מסחרית מחוץ לשוק ההון.
כך למשל, חוזה עתידי על מחיר דלק מטוסים, מאפשר לחברת תעופה לחשב מראש את רכיב הדלק בכרטיס הטיסה הנמכרים זמן רב מראש, ולהבטיח לעצמה רווחים, גם אם מחיר הדלק עולה.
כך, החברה תפסיד רווח פוטנציאלי במקרה שמחיר הדלק ירד.
הצד השני לחוזה, מגדר גם הוא את הסיכון בפעילות המסחרית שלו, שכן הוא מבטיח לעצמו מחיר קבוע מראש לדלק שהוא מוכר, וכך מבטיח לעצמו רווחים אם מחיר הדלק ירד.
אך גם הוא יפסיד רווח פוטנציאלי במקרה שמחיר הדלק יעלה.
יוצא ששני הצדדים הורידו את הסיכון שעלול היה להיות כתוצאה משינויי במחיר הדלק.
התשלום עבורה הוא העובדה שהרווח גם אינו יכול לעלות, כתוצאה משינוי המחיר.
חברת התעופה יכלה לבחור בגידור מסוג אחר.
היא יכלה לקנות אופציה על מחיר הדלק.
אופציה מאפשרת לחברת התעופה לקנות דלק במחיר קבוע מראש, אבל לא מחייבת אותה.
בתמורה לרכישת האופציה, משלמת חברת התעופה פרמיה למנפיק האופציה.
אם מחיר הדלק יורד, הרי שחברת התעופה תבחר לקנות את הדלק בשוק החופשי.
במידה ומחיר הדלק יעלה, תבחר חברת הדלק לממש את האופציה ולקנות את הדלק ממנפיק האופציה.
מנפיק האופציה, כמו כל חברת ביטוח לוקח על עצמו סיכון בתמורה לפרמייה.
עם הזמן התפתח המסחר בנגזרים לשימושים נוספים.
גידור הסיכון הנובע משינויי מחיר בנכס כלשהו (כמו בדוגמה שלעיל).
מסחר במינוף גבוה, שכן שינוי קטן במדד הבסיס גורר שינוי גדול בערך הנגזר.
מסחר ספקולטיבי, כאשר הרווח או ההפסד מגיע מהתנהגות כלשהי של המדד, שאינה בהכרח עליה או ירידה.
כך למשל יכולים הסוחרים באופציות, להרוויח דווקא כאשר המדד עומד במקום.
מסחר במדד שאין לו נכס בסיס או משהו שמייצג אותו.
דוגמה קיצונית יכולה להיות אופציה על מזג אוויר.
דוגמה יותר מעשית היא חוזה על ריבית.
יצירת אופציה, שמקבלת ערך בתלות בתנאים כלשהם.
בניגוד לשימוש הקלאסי בנגזרים, לצורך גידור הסיכון כמו בדוגמה שלעיל, יכולים נגזרים לשמש במסחר ספקולטיבי בסיכון גבוה.
ניקח כדוגמה משקיע הסבור כי מחיר הזהב עתיד לעלות.
באופן רגיל, המשקיע היה קונה זהב, ממתין שמחירו יעלה, ומוכר אותו ברווח.
במקום זה, המשקיע יכול לקנות אופציה על מחיר הזהב הנוכחי (למשל מסוג Call).
קניית האופציה הזו אומרת שהמשקיע קונה ביטוח המגן עליו מפני עליית מחירים.
המשקיע יכול לקנות את הזהב במחיר קבוע מראש, גם אם מחיר הזהב עולה.
אבל אם המחיר אכן עולה, המשקיע לא חייב באמת לקנות זהב על מנת לממש את הרווח.
הוא יכול לקבל ישר פיצוי כספי בגודל ההפרש בין המחיר בשוק לבין המחיר שהובטח לו.
יוצא שהמשקיע הרוויח מעליית מחיר הזהב, מבלי שהוא בכלל נגע בזהב.
היות שמחיר ביטוח על נכס נמוך משמעותית ממחיר הנכס עצמו, המשקיע משלם מחיר נמוך מאוד, לעומת המחיר שהיה משלם אם באמת היה קונה זהב.
יוצא שאחוז הרווח יכול להיות גדול עשרות מונים לעומת הרווח שהיה נוצר בקניית זהב.
אבל כמו בכל ביטוח, הסכום ששולם עבור הביטוח עצמו, תמיד הולך לאיבוד.
כך שאם למשל מחיר הזהב לא עולה, הרי שהאופציה שמחזיק המשקיע מאבדת את כל ערכה, והוא מפסיד 100% מההשקעה.
כמובן שהדוגמה לעיל יכולה לעבוד בכיוון ההפוך.
נניח שיש משקיע הסבור שמחיר הזהב עומד לרדת.
באופן רגיל, המשקיע היה שואל מגורם כלשהו זהב, מוכר אותו בשוק, ממתין שמחירו ירד, קונה אותו בחזרה ומחזיר את ההשאלה (או במילים אחרות מכירה בחסר).
במקום זה המשקיע יכול לקנות אופציה על מחיר הזהב הנוכחי המגן עליו מפני ירידת מחיר (אופציה מסוג Put).
אופציה זו משמשת באופן רגיל את מי שמחזיק זהב, ורוצה לבטח את עצמו מפני ירידת מחירים.
משקיע המחזיק אופציה כזו, יקבל פיצוי על ירידת מחיר הזהב, מבלי שיש לו בכלל זהב.
ושוב, כמו בדוגמה הקודמת, מחיר הביטוח נמוך מאוד יחסית למחיר הזהב.
ולכן הרווח שיתקבל יחסית להשקעה הכספית גבוה מאוד.
אך מצד שני, גם בדוגמה הזו, המשקיע יכול לאבד את כל השקעתו - דמי הביטוח - אם מחיר הזהב לא יורד.
במסחר בנגזרים, המשקיע יכול להיות גם זה שמספק את הביטוח.
המשקיע יכול "לכתוב" אופציה, למכור אותה ולקבל את דמי הביטוח שמשלם הצד הקונה.
המשקיע צריך לקוות כמובן שהתסריט שאותו הוא מבטח לא יתממש, שכן אז, כמו כל חברת ביטוח, הוא עלול לשלם סכום גבוה יחסית לפרמייה שקיבל, ולהפסיד סכומים ניכרים.
מקור רווח נוסף מהשימוש בנגזרים, הוא רווח הנובע מהבדלי מחירים הנוצרים תוך כדי מסחר, בין המחיר המעשי של נגזר בשוק, לבין מחירו התאורטי, המכונה ארביטראז'.
אם נחזור לדוגמה של הזהב, נניח כי מחירו כרגע $1200 לאונקיה.
מטבעו של ארביטראז' שהוא ייסגר.
בדוגמה שלנו, הארביטראז' הביא להצעים של חוזים.
היצעים מביאים לירידת מחיר, כך שהפער אינו מחזיק מעמד זמן רב.
השפעה הדדית בין הנגזר לנכס הבסיס
באופן תאורטי, מחירו של הנגזר מושפע באופן ישיר ממחירו של נכס הבסיס, אך לא הפוך.
מחירו של נכס הבסיס אמור להיות מושפע אך ורק מהביקושים וההצעים שיש בנכס הבסיס.
עם זאת, באופן מעשי, בשוק משוכלל, בהחלט קיימת השפעה הפוכה.
לעיתים השפעה זו דומיננטית במיוחד.
במיוחד כאשר נפח המסחר בנגזרים נמצא באותו סדר גודל של נפח המסחר בנכס הבסיס, או אף גבוה ממנו.
המנגנון האחראי לכך הוא מנגנון הארביטראז' שתואר לעיל.
ביקושים והיצעים בנגזרים, יכולים לגרום להפרש מחיר בין הערך המחושב של הנגזר על פי מחירו של נכס הבסיס, לבין מחירו בפועל.
במקרה כזה, יכול להיות שמחירו של נכס הבסיס יותאם למחיר הנגזר ולא ההפך.
סוחרי הארביטראז', אשר פעולתם היא הגורמת להיות שוק משוכלל, יגרמו להופעת היצעים וביקושים בנכס הבסיס ומחירו ינוע ויותאם למחירו של הנגזר.
המסחר בנגזרים בעולם מתבצע בשתי זירות מסחר עיקריות:
מסחר במסגרת הבורסות - מסחר רשמי ומוסדר, תחת פיקוח רגולטורי.
מסחר מסוג זה דומה למסחר בניירות ערך.
אין קשר ישיר בין הקונה והמוכר.
סוגי הנגזרים נקבעים מראש על ידי הבורסה והיא גם אחראית על כך שכל ההתחייבויות יתקיימו.
מסחר מעבר לדלפק (Over-the-counter) - מסחר ישיר בין קונה למוכר, בזירות מסחר פרטיות.
בסוג מסחר זה אין רגולציה, וכמו כן קשה יותר לדעת את היקף המסחר שכן לא תמיד העסקאות מדווחות.
המסחר בנגזרים בישראל מתקיים בבורסה לניירות ערך בת"א, כחלק משוק המעו"ף והוא מסחר מוסדר בפיקוח מלא.
להלן רשימת הנגזרים הנסחרים בבורסה לניירות ערך בת"א:
בבורסה נסחרים אופציות וחוזים עתידיים על מדד תל אביב 35 החל מאוגוסט 1993.
ביולי 2013 השיקה הבורסה נגזרים שבועיים על מדד ת"א - 35. נגזרים שבועיים זהים במאפיניהם לנגזרים החודשיים.
למעט אורך חייהם - שבוע.
לפי נתוני WFE הפדרציה העולמית של הבורסאות בעולם, מבחינת היקף המסחר באופציות על מדדי מניות, בורסת ת"א נמנית עם רשימה של 10 הבורסות המובילות בעולם נכון לשנת 2012.
בנוסף נסחרים בשוק הנגזרים אופציות וחוזים עתידיים על מדד תל אביב בנקים-5, ומדד תל אביב 125.
בבורסה נסחרות גם אופציות על שער הדולר שהושקו באוקטובר 1994 וכן אופציות על שער האירו שהושקו בנובמבר 2001, המאפשרות בניית חשיפה וגידור (כולל הגנה) לשערי מטבע.
בשנים האחרונות חל גידול משמעותי במחזורי אופציות שקל-דולר בבורסה המקומית, וזאת בניגוד למגמה ברוב שאר המוצרים.
בחודש מרץ 2009 הושקו לראשונה אופציות על מניות.
המניות עליהן הושקו אופציות נבחרו מבין המניות בעלות שווי השוק הגדול ביותר והסחירות ביותר בבורסה:טבע, כי"ל, פועלים ולאומי.
כיום, נסחרות אופציות על רוב מניות מדד תל אביב 35.
המאפיינים העיקריים של האופציות דומים לאלו של האופציות הנסחרות על מדד ת"א-35: אופציות אירופאיות בסליקה כספית אשר פוקעות באותו מועד בו פוקעות האופציות החודשיות על מדד ת"א - 35.
באופן מעשי, הנגזרים בעלי נפח מסחר משמעותי הם האופציות על מדד ת"א-35 ואופציות על שער הדולר-שקל.
בשאר הנגזרים נפח המסחר קטן משמעותית.
חוזים עתידיים נסחרים בבורסה, אך מחזורי המסחר בהם נמוכים מאוד, שכן הסוחרים המקומיים נוהגים להשתמש בחוזים עתידיים סינתטיים הנבנים באמצעות קניית אופציית קול ומכירות אופציית פוט על אותו סטרייק.
ישנו מסחר בנקאי בישראל בנגזרי שקל-דולר, מעבר לדלפק (OTC).
מספר חברות בישראל התיימרו לספק פלטפורמות מסחר לאופציות דיגיטליות, אך אין זה מסחר אמיתי בנגזרים, אלא תחליף להימורים.
זאת מהסיבה שהאופציות הללו אינן סחירות, המסחר הוא מול החברה בלבד ואין אפשרות לכתוב אותן, אלא רק לקנותן.
כמו כן, תוחלת הרווח מקניית אופציה כזו היא שלילית.
מספרים טיפוסיים בחברות המציעות מסחר פרטי באופציות אלו, הוא מתן של 70% רווח על הצלחה (החזר של 170%) ו-85% הפסד בכישלון (החזר של 15%).
בהנחה שהסיכוי להצליח בהימור הוא 50%, מתקבלת תוחלת של 92.5% מהקרן שפרושה הפסד.
בהתבסס על מספרים טיפוסיים אלו, על מנת להרוויח, יש צורך להצליח בלפחות 54.83% מההימורים.
ב-2016 אסרה רשות ניירות ערך על שיווק אופציות בינאריות בישראל.
עדיין קיימות חברות הפונות, בהיקף משמעותי, לחו"ל אך ישנם ניסיונות לאסור זאת.
נגויה (ביפנית: 名古屋市) היא בירת מחוז אאיצ'י באי הונשו שביפן ומונה נכון ל-1 ביולי 2021 מעל ל-2.3 מיליון איש, היא העיר המאוכלסת ביותר בחבל צ'ובו והעיר הרביעית בגודל אוכלוסייתה ביפן (אחרי טוקיו, יוקוהמה ואוסקה), בעיר ישנם שישה עשר רבעים.
נגויה נמצאת במרכזה של המטרופולין השלישית בגודלו ביפן.
מטרופולין זו מרוויח כ-70% מהעודף המסחרי של יפן.
שמה של העיר נכתב 那古野 או 名護屋 (נאגויה).
סיבה אפשרית למקור השם היא התואר なごやか (נאגויאקה) ביפנית שפירושו "שליו".
התעשייה המרכזית בנגויה היא תעשיית המכוניות.
לחברות רבות של מכוניות, כגון טויוטה ומיצובישי, משרדים ראשיים בעיר ובפרבריה.
מלבד זאת, קיימת בעיר תעשייה מפותחת של מגוון מוצרים, כגון כלי חרסינה, מכשירי חשמל ואלקטרוניקה ואף תעשיית ממתקים.
לאחרונה מתפתחות באזור גם תעשיות של רובוטיקה, כלי טיס ועוד.
נמל נגויה, קניון חומות איטליה והאקווריום הציבורי בנמל נגויה
גן החיות היגאשיאמה והגנים הבוטניים, מגדל השמיים היגאשיאמה
מוזיאון הנצחה טויוטה לתעשייה וטכנולוגיה
מוזיאון נאגויה / בוסטון לאמנויות יפות
מוזיאון האמנות של טוקוגאווה וגן טוקוגאווה
מוזיאוני המדע והאמנות בעיר נגויה
מוזיאון הכסף של בנק טוקיו-מיצובישי UFJ
לנגויה יש חמש ערים תאומות בעולם:
נגוס (צרפתית Negus בהשפעת השפות האתיופיות) הוא משחק קלפים בן חמישה שלבים המיועד לארבעה שחקנים.
המשחק נקרא נגוס, בהשפעת כינויו של קיסר אתיופיה על שם הקלף "מלך עלה" שהוא מלך שחור.
במשחק הנגוס משתתפים ארבעה שחקנים.
במשחק נעשה שימוש ב-32 הקלפים שבין שבע לאס.
כל אחד מהשחקנים מחלק בתורו את הקלפים וצריך לשחק ארבעה סוגי משחקים בהם אסור לקחת קלפים מקטגוריה מסוימת: "לקיחות", "לבבות", "מלכות", ו"נגוס" בכל אחד משלבים אלה המטרה היא לא לקחת את סוג הקלף המוזכר בשמו.
כל לקיחה כזו מקנה לשחקן נקודות שליליות.
סך הכל נצברות בכל משחק כזה ארבעים נקודות שליליות.
בשלבים אלה זורק כל שחקן בתורו קלף כאשר מותר לזרוק רק קלף עם אותו סמל של השחקן שזרק ראשון, למשל אם זרק קלף של לב חובה על שאר השחקנים לזרוק קלף לב.
אם אין לשחקן קלף עם אותו סמל הוא יכול לזרוק איזה קלף שהוא רוצה.
השלב החמישי, שונה מהאחרים בכך שהמטרה היא לסדר את הקלפים לפי סדר ולסיים אותם.
כאן צובר השחקן שמסיים ראשון מאה נקודות והשני שישים.
בכל סבב משחקים מתחלקות 160 נקודות שליליות ו-160 חיוביות.
המנצח במשחק הוא השחקן שצבר את מרב הנקודות החיוביות.
יש שתי גרסאות של נגוס, הגרסה הקלאסית בה סדר המשחקים יהיה: לקיחות, לבבות, מלכות, נגוס ושלב הסידור.
גרסה נוספת היא הגרסה החופשית בה כל שחקן בתורו קובע על פי הקלפים שנפלו בחלקו את סדר המשחקים.
בשלב זה המטרה לא לקחת שום קלף כל לקיחה מקנה חמש נקודות שליליות.
בשלב זה המטרה היא לא לקחת קלפים עם סמל לב, כאשר כל לקיחת לב מקנה חמש נקודות שליליות.
בגרסה הקלאסית אסור בשלב זה להתחיל את הסיבוב בקלף לב.
בשלב זה אסור לקחת קלף מלכה.
כל לקיחת מלכה מקנה ללוקח עשר נקודות שליליות
בשלב זה אסור לקחת קלף מלך עלה.
לקיחת קלף מסוג זה מקנה 40 נקודות שליליות.
בגרסה הקלאסית אסור להתחיל את הסיבוב בקלף עלה.
בשלב זה המטרה היא לסיים ראשון או שני את הקלפים.
במשחק הקלאסי מניח השחקן לו יש קלף מסוג נסיך עלה את הקלף ראשון.
במשחק החופשי בוחר השחקן המחלק באיזה קלף להתחיל והשחקן לו יש את הקלף צריך להניחו, או שהמחלק מניח קלף בעצמו.
כל שחקן בתורו מניח קלף עוקב או קודם לקלף עם אותו סמל, כלומר אפשר להניח ליד קלף שמונה לב את הקלפים שבע ותשע לב.
או קלף עם אותו מספר כמו הקלף הפותח, כלומר אם התחילו בנסיך עלה אפשר להניח קלפי נסיכים עם סמלים אחרים ולפתוח את המשחק לסמל נוסף.
מי שאין לו קלף מתאים אומר "פס" ומדלגים על תורו.
מי שמניח קלף של אס, מחויב להניח בנוסף עליו את כל הקלפים האפשריים האחרים, לכן משתדלים להימנע מלהניח קלף של אס אלא אם הוא הקלף האפשרי היחיד או שאפשר לסיים כך את המשחק.
הראשון שמסיים את קלפיו מקבל מאה נקודות חיוביות.
צורה נוספת של נגוס היא הנגוס המקוצר.
בגרסה זו ישנם שניים או שלושה סיבובי משחק.
בגרסת שני השלבים משחקים את כל שלבי הלקיחות במשחק אחד כאשר 160 נקודות שליליות מחולקות בין המשתתפים.
בשלב השני משחקים את שלב הסידור.
אפשרות נוספת היא משחק בו משחקים שני סיבובים בהם יש שני סוגי לקיחות אסורות במשחק אחד, בכל משחק מחולקות שמונים נקודות שליליות ושלב נוסף של סידור.
נגושור היה מלך מיתולוגי של שומר.
לפי רשימת המלכים השומרית היה מייסד של השושלת הראשונה של כיש, לפי הרשימה שלט במשך 1,200 שנים והיה מלך ראשון אחרי המבול.
עד היום לא נמצאו הוכחות לקיומו.
נגונג פינג היא רמה בחלקו המערבי של האי ההררי לנטאו שבהונג קונג.
ברמה מספר אתרים בעלי חשיבות ובהם מנזר פו לין, כפר השעשועים נגונג פינג ובודהה טיאן טאן אליהם ניתן להגיע באמצעות רכבל נגונג פינג 360 המקשר את הרמה עם טונג צ'ונג.
מרבית שטח הרמה הוא שמורת טבע מיוערת ובה שבילי הליכה מוסדרים, העיקרי שבהם הוא שביל לנטאו.
כפר השעשועים נגונג פינג אשר הוקם בראשית המאה ה-21 הוא אתר שעשועים המבוסס על חייו של הבודהה והכולל מספר אטרקציות המציגות את חייו של בודהה, אכסניית נוער, חנויות ומסעדות.
בדרום מזרח הרמה נמצאת פסגת לנטאו - הפסגה הגבוהה ביותר באי לנטאו, והשנייה בגובהה בהונג קונג.
נגונג פינג 360 הוא מתחם תיירות הממוקם באי לנטאו שבהונג קונג.
המתחם כולל רכבל וכפר שעשועים.