tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בסרט השתתפו שישה ישראלים, שחקנים אמריקאים וניצבים פולנים וגרמנים.
צילומי הסרט החלו ב-3 בפברואר 1989. הצילום הראשון שנעשה היה הכניסה למחנה.
במאי הסרט רוברט יאנג לא רצה לעשות את הסרט כשפנו אליו לראשונה עם התסריט, ומצא שהנושא קשה מדי לסרט.
הוא הסכים לביים רק כשסופק תסריט שהתמקד באלמנט קטן של הסיפור וכמובן בחיו של סאלמון ארוך במחנה.
הסרט צולם בתקציב של 12 מיליון דולר.
המפיקים הצליחו לקבל אישור להשתמש בכמה מבנים קיימים במחנה הריכוז אושוויץ.
הסרט צולם גם בחלקו בישראל.
מאמן האיגרוף טדי אטלס, ששיחק את התפקיד של קלאוס זילבר, היה יועץ האגרוף של ההפקה, ושלמה ארוך בעצמו נכח בחלק מהצילומים בסרט, והדריך את השחקן וילם דפו, המגלם את דמותו, בכדי שגם בקרבות האגרוף שצולמו הסרט יהיה הכי קרוב לתיאורו של ארוך כמתאגרף.
"ניצי הלילה" הוא שמו של ציור משנת 1942 של האמן האמריקאי אדוארד הופר.
הציור מתאר אנשים היושבים בדיינר אמריקאי בשעת לילה מאוחרת במרכזה של עיר.
ציור זה הוא הידוע ביצירותיו של הופר, ואחת היצירות הידועות ביותר באמנות האמריקאית.
הציור מוצג כיום במכון האמנות של שיקגו.
שם היצירה "Nighthawks" הוא משחק מילים על הביטוי המקובל באנגלית "Night Owl" (ינשוף לילה), הבא לתאר אנשים הערים עד שעות הלילה המאוחרות (ביטוי המקביל למונח העברי "ציפורי לילה").
היצירה מתארת את הדיינר שבגריניץ' וילג' במנהטן שבניו יורק (המסעדה נהרסה ואינה קיימת כיום), ואת היושבים בה.
הופר החל לצייר את היצירה זמן קצר לאחר מתקפת היפנים על פרל הארבור ב-7 בדצמבר 1941, שיצרה אצלו (ואצל רבים אחרים בארצות הברית) הרגשה של דיכאון וקדרות - הבאים לידי ביטוי ביצירה.
היצירה מציגה מסעדה מוארת, ומחוץ לה רחוב ריק, חשוף וחשוך.
הדמויות היושבות במסעדה אינן מדברות זו עם זו אלא כל אחת שקועה במחשבות ואינה מתקשרת עם סביבתה.
במסעדה יושבים זוג (גבר ואישה) וכן גבר נוסף יושב לבד, בגבו אל הצופה.
אפם של בני הזוג הם אפים נשריים - ביחס לדורסים הליליים ששמם הוא שם התמונה באנגלית.
הדמות הרביעית במסעדה הוא המלצר הצופה מבעד לחלון המסעדה אל הרחוב.
על פי הלבוש של הדמויות ניתן ללמוד שמזג האוויר חם, מאחר שהדמויות אינן לובשות מעילים, ולאישה שרוולים קצרים.
לדיינר אין כל דלת יציאה, ולצופה מוצג חלון ראווה מתמשך - דבר המגביר את תחושת הבדידות והכליאה של הדמויות.
הופר הודה כי הוא ניסה להעביר את תחושת הבדידות הקיימת בעיר הגדולה - דבר המודגש לנוכח העובדה שהדמויות מרוכזות ברבע משטח התמונה, ויתרת התמונה ריקה מדמויות ומהתרחשות, וגם ברבע זה, הדמויות אינן מתקשרות זו עם זו.
אמנים רבים הושפעו מיצירתו של הופר, והתייחסו אליה ביצירותיהם.
הפסל ג'ורג' סגל יצר את היצירה "הדיינר" בין השנים 1964- 1966 תוך שימוש בחלקים מדיינר אמיתית, ודמויות גבס, במטרה ליצור בתלת מימד את היצירה "ניצי הלילה".
האמן רוג'ר בראון צייר זווית נוספת של היצירה ביצירתו משנת 1969 "חתונה פורטו ריקאית".
להופר הייתה השפעה רבה על הסגנון הפוטוריאליסטי של שנות ה-60 וה-70 של המאה ה-20, וניתן לראות את ההשפעה של "ניצי הלילה" על יצירתו של ריצ'רד אסטס "פרחי האנשים" משנת 1971, המתאר חנות בעלת אותו חלון ראווה, אך בשעות היום.
יצירה ידועה ביותר המבוססת על ניצי הלילה היא יצירתו של גוטפריד הלנווין "שדרת החלומות השבורים" משנת 1987 בה מתוארים המפרי בוגרט, מרילין מונרו וג'יימס דין כשלוש הדמויות ב"ניצי הלילה", ואלביס פרסלי הוא המלצר שבתמונה.
מרק קוסטאבי יצר בשנת 1986 גרסה של היצירה בשם "שדרת גריניץ'" בה נצבע הרקע בגוונים בוהקים יותר, והדמויות צבועות באדום, מבלי פרטי פנים.
ביצירתו של רד גרומס משנת 1980 "שיבה לניצי הלילה" גרומס מתאר את היצירה, אולם ממלא את הרחוב בהולכי רגל, חתולים ואשפה.
"ניצי הלילה" דומה באופייה הצורני וברגשות שהיא מעוררת לסרטי הפילם נואר, והיצירה שימשה השראה לכמה מיוצרי סרטים אלה.
אחת הסצנות מהסרט המוזיקלי משנת 1981 "Pennies from Heaven" משחזרת למעשה את הדיינר מ"ניצי הלילה", וכך גם בסרטו של הבמאי הגרמני וים ונדרס בסרטו משנת 1997 "The End of Violence".
ונדרס ציין כי היצירה של הופר מושכת במאי סרטים לנסות ולשחזר אותה בשל אופייה הקולנוע - לדבריו, האמן קבע עבור הבמאי בדיוק היכן להניח את המצלמה.
גם בסרט "גלנגרי גלן רוס" משנת 1992 מבקרים גיבורי הסרט בקשה הדומה ל"ניצי הלילה" במטרה ליצור בעיני הצופים את אותן רגשו של בדידות.
אחת הסצנות בסרט "Hard Candy" משנת 2005 מתרחשת בדיינר הזהה לדיינר "ניצי הלילה" ואחת מדמויות הסרט רוכשת חולצת T ועליה היצירה.
גם במאי הסרט העתידני "בלייד ראנר", רידלי סקוט ניסה ליצור בסרטו את הרגשות שמעלה "ניצי הלילה" בקרב הצופה.
מספר סופרים כתבו יצירות המתארות את הדמויות המופיעות ב"ניצי הלילה" וניסו בספריהם לספק הסברים להימצאות הדמויות בדיינר באותו ערב, ומה יתרחש בהמשך.
וולף וונדראטשק בשירו "ניצי הלילה: לאחר ציורו של אדוארד הופר" מציין כי הזוג בתמונה הם בהליכי פרידה.
ג'וייס קרול אווטס כתבה מונולוגים עבור הדמויות בשירה "ניצי הלילה של אדוארד הופר, 1942", ומגזין דר שפיגל פרסם חמישה סיפורים המספרים את ההתרחשות שבתמונה, ובהם תסריט של כריסטוף שלינגנסיף לסרט אימה.
הזמר טום וייטס הוציא בשנת 1975 אלבום בשם "ניצי הלילה בדיינר" המבוסס על היצירה.
על עטיפת האלבום הופיע תמונתו של וייטס בדיינר הדומה לזה המתואר ביצירה.
היצירה שימשה בסיס לפרודיות רבות ואזכורים טלוויזיוניים רבים, וכן אזכורים בספרי קומיקס, וכן פרודיות של היצירה הופיעו על חולצות T, גלויות וכרטיסי ברכה, בווריאציות שונות, בהן במקום ארבע הדמויות המקוריות מופיעים דמויות שונות מיצירות אחרות, ספרים או סדרות טלוויזיה.
בסדרת הטלוויזיה מופע שנות ה-70 מופיעה סצנה המזכירה את היצירה, וכן בסדרה "הסימפסונים".
אמן הרחוב בנקסי עשה מחווה לציור כאשר צייר אותו והציג בו חוליגן אנגלי לבוש רק בתחתוני בוקסר בדוגמת דגל הממלכה המאוחדת, נראה לאחר שהטיח כיסא בחלון הדיינר וסדק את שמשתו.
ניצן ב' (נִצָּן ב') הוא יישוב קהילתי דתי זמני המיועד לאכלוס מפוני גוש קטיף מרצועת עזה.
היישוב שייך למועצה אזורית חוף אשקלון, וממוקם בחולות ניצנים, סמוך ליישוב ניצן.
בתחילה היה היישוב הרחבה של היישוב ניצן ממזרח.
בהרחבה זו שוכנו מאות משפחות ממפוני גוש קטיף בשנת 2005, ובמקום הוצבו כ-500 יחידות דיור זמניות ("קרווילות"), שאמורות היו לשמש את המפונים במשך 4 שנים, עד לסיום בניית בתי הקבע שלהם.
בפועל, לאחר שהתברר שבניית בתי הקבע תתעכב זמן רב מהמשוער, הוחלט בשנת 2007 להפריד את ההרחבה ליישוב חדש - ניצן ב'.
בניית האתר נעשתה בחיפזון רב: האתר הוקם חודשיים לאחר אישור התהליכים הסטטוטוריים הכרוכים בשינוי ייעוד הקרקעות, והקמתו נמשכה פחות משלושה חודשים.
הקמת האתר נעשתה על פי פטור מיוחד בדיני תכנון ובנייה למשך 4 שנים, שהוארך לאור העיכובים בפינוי האתר.
בתחילה, עתרו תושבי היישוב ניצן לבג"ץ נגד הקמת האתר אולם משכו את עתירתם לאחר שהובטח להם שהמדינה תפנה מהאתר כל מבנה שהמשפחה המאכלסת אותו תעבור לבית קבע.
לאחר שהסתיימה בניית האתר, הועברה האחריות על תפעולו לאחריות משרד הבינוי והשיכון, שעבורו מנהלת את האתר חברת עמיגור, כמו גם את אתרי המגורים הזמניים שהוקמו במבקיעים, ביד בנימין וביד חנה.
במהלך השנים הוצבו באתר עשרות מבנים בלתי חוקיים למגורים של ילדי מפונים שהתחתנו, וכן לצורך פעילות של מבני ציבור ועסקים.
עם תום בניית בתי הקבע של המפונים, צפוי היישוב להיסגר, ואדמתו תחזור לחוכרים הקודמים ולייעוד חקלאי.
ניצחון המוות (1562) הוא ציור שמן על לוח עץ, מאת פיטר ברויגל האב.
זוהי יצירה גדולה, 117 × 162 ס"מ, הנחשבת כאחד מחזיונות הזוועה המונומנטליים שהביעה האמנות.
היצירה מביאה את הצופה למבט פנורמי אל המוות בעוצמה רגשית רבה ומעוררת חלחלה.
השמים במרחק משחירים מעשן של ערים העולות באש, ובים המרוחק נמצאים שברי ספינות מוטבעות.
צבא של שלדים מתים מכתר את הנותרים בחיים חסרי האונים, שרובם נראים משותקים בבעתה ופחד או מנסים לנוס על נפשם.
השלדים שבציור הורגים את החיים במספר דרכים: שיסוף גרונות, תלייה, הטבעה, ואפילו ציד על ידי שלדים דמויי כלבי טרף.
בצד שמאל נראים שלדים גוררים עגלה המלאה בגולגולות במה שנראה כטקס הלוויה תקופתי, תוך צלצול בפעמון המוות.
בשוליה הימניים הקדמיים של התמונה יושבים גבר ואישה צעירים העסוקים במוזיקה: הגבר פורט על לאוטה, האישה שרה מן התווים.
הם אינם רואים את המתרחש וצוואר הלאוטה, במחווה נוגעת ללב, פונה מן הציור וזוועותיו ימינה והחוצה.
אולם נראה שגם בני הזוג, שאינם מבחינים במוות או מתעלמים ממנו, אינם חסינים מפניו.
מאחוריהם יושב שלד, אחד מנציגיו של המוות, המעיין גם הוא בתווים בתשומת לב ואוחז בכלי נגינה.
מכתפו הימנית של השלד הזה נודדת העין אל חרבו של גבר השולף חרב.
הוא עומד ופוער את פיו במצוקה אינסופית אל מול כל המצוי בציור מעליו.
בו בזמן מנקר שלד של כלב את פניו של ילד; שלד אחר תופס אישה המנסה להימלט; וארונות מתים נפתחים על ידי השלדים.
נראה שאף לשוכנים בארונות המתים אין מנוחה.
במרכז התמונה מנסים אחדים מן האנשים לקפוץ אל התעלה על מנת להימלט, ומעליהם עומד בבדידות צלב שאינו מגן עליהם.
בציור נראים שלדים החמושים בחרב, גרזן וחנית וכן שני שלדים החמושים בחרמש - כלי הנשק המיתולוגי של מלאך המוות.
הציור מתאר אנשים מרקע חברתי שונה: מאיכרים וחיילים ועד לאצילים, ואף כומר וקרדינל, כאשר כולם נלקחים על ידי המוות ללא אבחנה.
למרות נושאו הקיצוני של הציור, נראה שהוא משקף מבחינה היסטורית את אירופה של מחצית המאה ה-16. הבגדים בציור מתאימים לתקופה, וכן מופיעה בתמונה דרך ענישה קיצונית שנהגה באותה תקופה כלפי פושעים: גלגל שבירה.
בתמונה מופיעים תחביבים ועיסוקים שהיו נהוגים באותה תקופה, כדוגמת משחקי קלפים.
גם סוג כלי הנגינה בציור, השעונים המכניים המצויים בו, ואף טקס ההלוויה המפורט, מספקים מידע חשוב להיסטוריונים על אורח החיים במאה ה-16 באירופה.
ניצן אלון (נולד ב-26 בפברואר 1965) הוא אלוף במילואים בצה"ל.
שירת כפרויקטור למאבק באיום האיראני, כראש אגף המבצעים, מפקד פיקוד המרכז, מפקד אוגדת איו"ש ומפקד סיירת מטכ"ל.
במהלך מלחמת חרבות ברזל מונה למפקד המאמץ המודיעיני של תחום השבויים והנעדרים.
אלון נולד בניר ח"ן, השלישי מבין ארבעה אחים ליחזקאל וליונה.
אביו (שמו המקורי היה לינדנר) היה מהילדים הראשונים במושב תל עדשים בעמק יזרעאל.
אמו היא בת למשפחת עולי העלייה השנייה מהרצליה.
הוריו נמנו עם ראשוני המתיישבים במושב ניר בנים.
למד בבית הספר האזורי באר טוביה, באותה כיתה עם מי שלימים יהיה חברו לפורום מטכ"ל, חגי טופולנסקי.
לאחר סיום לימודיו, עשה שנת שירות כמדריך נוער בגרעין עודד של בני המושבים בחבל עדולם שבמועצה אזורית מטה יהודה.
בשנת 1984 התגייס לצה"ל שירת תחילה בקורס טיס ולאחר מספר חודשים עבר לסיירת מטכ"ל.
אלון החל ביחידה מסלול הכשרה כלוחם, אולם לאחר שנתפס בידי המשטרה הצבאית כשאין ברשותו כומתה הודח מן המסלול בגין עבירת משמעת.
הוא עבר לשרת ביחידת מגלן, שם, במשך שמונה חודשים, השלים את מסלול הלוחם והוכשר כמפקד כיתה.
למרות זאת יצא מטעם סיירת מטכ"ל לקורס קציני חי"ר לאחר אישור מיוחד של ראש אמ"ן אמנון ליפקין-שחק.
עם סיום הקורס שב ליחידה כמפקד צוות.
כמפקד צוות היה מעורב בתאונת אימונים שבמהלכה ירה בשוגג קליע חי באחד הלוחמים ופצע אותו באורח קשה.
אלון הועמד לדין אך המשיך לשרת ביחידה.
על אחד ממבצעי היחידה ב-1989 במהלכו פיקד על צוות, זכה לצל"ש הרמטכ"ל.
אלון השתתף במבצע עלם חמודות לחטיפת השייח עובייד מביתו בדרום לבנון וכמפקד פלגה השתתף בניסיון חילוצו של החייל החטוף נחשון וקסמן.
שירת כסגן מפקד היחידה וב-1998 התמנה למפקדה.
הוא כיהן בתפקיד עד להחלפתו על ידי הרצי הלוי במרץ 2001, ובטקס ההחלפה קודם לדרגת אלוף-משנה.
לאחר שנתיים, שבמהלכן שהה בוושינגטון די.
כעמית מחקר באוניברסיטה לביטחון לאומי בתחום הסייבר והדאטה, התמנה ב-2003 למפקד עוצבת חצי האש, חטיבת מילואים מובחרת של חטיבת הצנחנים וכוחות מיוחדים.
ב-2005 התמנה למפקד חטיבת עציון האחראית על גזרת גוש עציון ובית לחם.
במהלך מלחמת לבנון השנייה פיקד על "מבצע חד וחלק", ועמד בראש כמאתיים לוחמים מסיירת מטכ"ל ויחידת שלדג, אשר פשטו על בתים ובית חולים באזור בעלבכ שבבקעת הלבנון.
ב-2007 קודם לדרגת תת-אלוף והיה למקימה ומפקדה של חטיבת ההפעלה המבצעית באמ"ן, שהוקמה בעקבות מלחמת לבנון השנייה על מנת לרכז את פעילותם של מערכי המודיעין השונים באגף ולעסוק בחיזוק התקשורת בין דרגי המודיעין הבכירים והאסטרטגיים לבין קציני המודיעין בשטח.
באוקטובר 2009 מונה למפקד אוגדת אזור יהודה ושומרון.
בתקופתו חלה ירידה נוספת במספר פיגועי הירי ביהודה ושומרון, אך עלייה במספר הקורבנות הישראלים מפיגועי טרור שבוצעו בגבולות הגזרה של האוגדה או בפיגועים שבוצעו בתחומי הקו הירוק ומקורם בהתארגנויות מיהודה ושומרון.
בין האירועים הבולטים היו הפיגוע בצומת בני נעים שבו נרצחו ארבעה תושבי בית חגי, הפיגוע באיתמר שבו נרצחו חמישה מבני משפחת פוגל, רצח אשר פלמר ובנו יהונתן מיידוי אבנים מרכב נוסע על מכוניתם בסמוך לחברון ושני מקרים שבהם רצחו שוטרי המשטרה הפלסטינית אזרחים ישראלים.
ביולי 2011 הורה שר הביטחון אהוד ברק ליועץ המשפטי של משרד הביטחון לפנות ליועץ המשפטי לממשלה כדי למצוא במסגרת החוק דרך להפסיק את פעילותם של אנשי ימין קיצונים שהתנכלו לאלון ולמשפחתו בגין היותו, לטענתם, איש שמאל קיצוני המושפע מאשתו, הפעילה בארגון השמאל "מחסום Watch".
בארגון טענו שאשתו של אלון, מור, אינה מוכרת להם.
באוקטובר 2011 סיים את תפקידו כמפקד אוגדת איו"ש והוחלף בתפקיד בידי תא"ל חגי מרדכי.
בטקס הפרידה אמר אלון: "כבר היום מיעוט קיצוני, שולי במניינו אך לא בהשפעתו, עלול להביא להסלמה רבתי במעשים הנקראים תג מחיר אך מגיעים לכדי טרור.
מעשים אלה לא רק ראויים לגינוי על העוול והאיוולת שבהם, אלא גם למניעתם ולמעצר המבצעים באופן יותר יעיל מכפי שהצלחנו כמערכת עד כה".
במרץ 2012 מונה אלון למפקד פיקוד המרכז והועלה לדרגת אלוף.
במהלך כהונתו התמודד הפיקוד עם עלייה במספר פיגועי הטרור ביהודה ושומרון.
אירוע מרכזי בתקופה זו היה חטיפת שלושת הנערים בעקבותיה יצא צה"ל למבצע "שובו אחים".
ביולי 2018 מונה על ידי ראש המטה הכללי, גדי איזנקוט לתפקיד "פרויקטור למאבק באיום האיראני" לקראת פרישתו של אלון מצה"ל.
במסגרת תפקידו ריכז את המאמצים לקטיעת התוואי הצבאי שאיראן ניסתה לבנות לעצמה בשטח סוריה.
החל משנת 2017 ישראל פתחה ברצף כמעט אחת לכמה ימים של תקיפות אוויריות בסוריה.
העימות הגיע לסף התלקחות במאי 2018, במבצע בית הקלפים, ואחריו ידה של ישראל הייתה על העליונה, והיא הצליחה בעזרת עליונות אווירית מעל שמי סוריה ודרך מאמצים נוספים, עיקרם מסווגים, לבלום את ההתפשטות הצבאית של איראן בסוריה עצמה.
בראשית 2019 אמר האלוף אלון: "במידה רבה עצרנו את האיראנים בסוריה, בוודאי ביחס למטרות שלהם.
באיראן יש ויכוחים פנימיים קשים סביב הפעולה בסוריה וקיים סדק לגבי ההתבססות בסוריה והמחיר שלה.
חלק מהתכלית היא להרחיב את הסדק כדי להביא לנסיגה איראנית מסוריה."
עם פרישתו של איזנקוט מתפקיד הרמטכ"ל, נתגלעו חילוקי דעות לגבי מינוי יורשו.
נטען ששר הביטחון ליברמן רצה למנות את אלון לתפקיד, ואף הודיע לו כבר על המינוי, אלא שראש הממשלה נתניהו, שצידד במינויו של האלוף אייל זמיר, לא אישר את המינוי.
בסופו של דבר ליברמן מינה את האלוף אביב כוכבי והתכוון למנות את אלון לסגנו, אלא שהתפטר מתפקידו כשר הביטחון קודם לכן.
אלון באותה העת שימש פרויקטור התיק האיראני במטכ"ל, והיה אחראי לחקירת פעולת צה"ל בח'אן יונס.
כעבור מספר חודשים סיים את שירותו.
תפקידו כאחראי על תיק איראן מוסד בידי הרמטכ"ל כוכבי בדמות אגף אסטרטגיה ומעגל שלישי, ולמפקדו הראשון מונה אלוף טל קלמן.
ב-2019 מונה למנכ"ל חברת גידולי הקנאביס "קנדוק" ופרש לאחר כחצי שנה בתפקיד.
במרץ 2020 מונה לתפקיד סמנכ"ל האסטרטגיה של חברת "מטריקס" ויו"ר מטריקס דיפנס – חטיבת הביטחון של החברה.
ביולי 2020 מונה ליו"ר מועצת בית בן-גוריון בתל אביב.
באפריל 2021 מונה לדירקטור בחברת "סמארט שוטר".
ב-2022 מונה על ידי הרמטכ"ל אביב כוכבי לראש הוועדה לבחינת פרשת מעצרו ומותו של קא"ב תומר אייגס והכרתו כחלל צה"ל.
מפקד המערך המודיעיני לאיתור חטופים ונעדרים
ב-8 באוקטובר 2023, עם תחילת מלחמת חרבות ברזל, מונה על ידי הרמטכ"ל הרצי הלוי למפקד המאמץ המודיעיני של תחום השבויים והנעדרים.
המערך המודיעיני בראשותו של אלון כלל מאות אנשי מילואים ומתנדבים, בהם בכירים מתעשיית ההייטק הישראלית שסייעו להטמיע מערכות טכנולוגיות חדשות שפותחו למאמץ ייעודי זה.
במקביל לתפקיד זה שימש כמנהל המשא ומתן הבינלאומי לשחרור החטופים.
במהלך המלחמה עזב אלון את עבודתו במגזר הפרטי ושירת במילואים.
הוא תרם תרומה משמעותית לעסקת שחרור החטופים הראשונה בנובמבר 2023, עסקת שחרור החטופים השנייה בינואר-פברואר 2025 ועסקת שחרור החטופים השלישית באוקטובר 2025.
ב-2 בנובמבר 2025 סיכמו הרמטכ"ל אייל זמיר ואלון על סיום תפקידו כראש מפקדת השבויים והנעדרים לאור בקשתו, לאחר יותר משנתיים בתפקיד.
לאחר שהודיע למשפחות החטופים על סיום תפקידו, אמרה עליו לישי מירן לביא, אשתו של שורד השבי עמרי מירן: "רבות עוד יסופר בעתיד על האיש הזה ומה שעשה למען מדינת ישראל בכלל, ומשפחות החטופים בפרט.
מגדלור של אנושיות, נחישות ואהבת הארץ.
לא התחמק, לא ויתר - גם כשנראה שהיו כאלו שרצו לוותר".
בדצמבר 2025 מונה אלון לשותף המנהל של קרן ההון סיכון אלמנטס (Elements VC) שמתמקדת בתחומי האנרגיה, התשתיות והאקלים.
אלון בעל תואר ראשון בפיזיקה והנדסת חומרים מהטכניון.
אחיו הבכור הוא רם אלון, קצין שריון במילואים שזכה בצל"ש הרמטכ"ל במלחמת לבנון הראשונה, כשרץ מול אש כוחות צה"ל והפסיק את הירי הדו-צדדי באירוע הידוע כקרב קמ"ט-קק"ש.
ניצן חן רזאל (נולד ב-5 ביוני 1975) הוא כנר וזמר ישראלי.
ניצן-חן רזאל נולד בירושלים לאם מורה ואב ימאי, וגדל במשפחה מוזיקלית.
הוא נינו של ראש עיריית ירושלים מרדכי איש-שלום.
למד בבית הספר "מולדת" במבשרת ציון, בתיכון שליד האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים ובהמשך בתיכון ליד האוניברסיטה העברית בירושלים.
רזאל שירת בצה"ל כמוזיקאי מצטיין בתזמורת חיל החינוך.
לאורך השנים ניגן בכינור עם אהוד בנאי במשך כ-18 שנה, ועם אמנים בולטים נוספים כגון שולי רנד ולהקת הברירה הטבעית.
בשנת 2013 יצא אלבום הבכורה שלו "מוצא מקום", המתאר מסע שורשים מוזיקלי אישי.
בפברואר 2020 יצא לאור קליפ מתוך הפרויקט החדש שלו, הנקרא "שני שושנים" שזכה לתהודה ברשתות החברתיות.
כיום הוא מופיע במופעי כינור לקהלים מגוונים.
בין השנים 2005–2008 שימש רזאל כתחקירן מוזיקלי באתר האינטרנט "הזמנה לפיוט" וריכז ליקוט של פיוטים ממסורות שונות, בדגש על מסורת אשכנז.
כמו כן, תיעד תווים של פיוטים ממיטב המסורת של עדות ישראל.
בין השנים 2005–2009 הקים במסגרת "קהילות שרות" קבוצות לשירת פיוטים, אותן גם הנחה וניהל.
היה חבר בצוות הכתיבה של תוכנית הלימודים בפיוט למשרד החינוך "שירים ושורשים" שיצאה לאור בשנת 2006.
באפריל 2008 העלה הופעת בכורה של המופע "מסודות הפיוט האשכנזי", במסגרת פסטיבל הפיוט הראשון בירושלים.
רזאל ניהל, הפיק מוזיקלית ועיבד את הפיוטים שבוצעו במופע, שבו הושמעו לראשונה פיוטים ממסורות אשכנז שלא זכו לביצועים קודמים, לצד גרסאות מחודשות לפיוטים ומזמורים מוכרים מבית הכנסת האשכנזי.
מתוך המופע התגבש אלבום הבכורה שלו.
אלבום הבכורה של רזאל, "מוצא מקום", יצא לאור בשנת 2013. האלבום כולל שנים עשר שירים העוסקים בחוויית בית הכנסת ומייצג מסע שורשים מוזיקלי אישי.
בחירת השירים באלבום משקפת חיפוש דרך לחיבור מחודש לבית הכנסת הישראלי, החל מתחנות בחייו של ילד חילוני הנחשף לאווירת בית הכנסת, דרך שירתן של קהילות ישראל שאינן קיימות עוד, ועד לעיבודים מחודשים לשירי בית כנסת ולשירי תפילה ודבקות.
רזאל השתתף בנגינה באלבומים רבים, בהם:
"טיפ טיפה", "ענה לי", "רסיסי לילה" (אהוד בנאי)
"מים נאמנים", "בסוד תפילת ערער" (שלמה בר והברירה הטבעית)
"שיר ציון", "האיש בקצה המנהרה" (אהרן רזאל)
"מרגיש את זה" (שמעון בוסקילה)
"חופשייה בין עולמות" (דין דין אביב)
"החיים הם חלום" (דודי לוי)
"זה הכול או כלום" (דויד ברוזה)
"תנו לו צ'אנס" (שלישיית מה קשור)
"רק רצית אהבה" (מאיה אברהם)
רזאל ניגן גם בסדרת הטלוויזיה "מעורב ירושלמי", ובסרטים:
רזאל מתגורר ברעננה, נשוי לרות ואב לשישה ילדים.
ניצחון טכני הוא ניצחון המושג בתחרות ספורט בעקבות החלטה שיפוטית ולא בדרך הרגילה של התגברות על היריב.
ההכרזה על ניצחון טכני מגיעה בעקבות הפרה חמורה של כללים ותקנות, כגון אי התייצבות למשחק, שיתוף שחקן מורחק וכדומה.
בענפי הספורט השונים ישנן הגדרות שונות בשאלה מהו הניקוד הניתן על ניצחון טכני.
בשחמט ניצחון טכני נחשב כניצחון רגיל, אך אינו תורם למד הכושר של השחקן.
בכדורגל משמעו ניצחון בתוצאה 3:0 וכמו כל ניצחון מוסיף 3 נקודות במשחק ליגה או מעבר שלב במשחק גביע.
בכדורסל נחשב כניצחון של 20:0, כאשר הנקודות נרשמות לזכות קפטן הקבוצה.
ניצחת איתי הכל הוא האלבום הרביעי של הזמר עמיר בניון שיצא לאור בשנת 2004. שיר הנושא, "ניצחת איתי הכל" זכה להצלחה גדולה במצעדי הפזמונים, הגיע למקום שני במצעד העשור של ערוץ 24 ואף זיכה את בניון בפרס אקו"ם.
בנוסף, יצאו מהאלבום גם הסינגלים "שלום אישה" ו"ימים בהירים".
לשיר "ניצחת איתי הכל" יצא קליפ בבימויו של ליאור מולכו.
ניצוק הוא כינוי הלכתי למצב בו נוזלים נוגעים זה בזה על ידי שפיכה ("יציקה"), החיבור נחשב כזמני בלבד, ולא ניתן להחשיב את הזרם כמחבר המשקה שבכלי העליון אל המשקים התחתונים או להפך.
הדין מופיע כמקביל לדין אשבורן שלפיה, כאשר מים מכונסים יחד בכל מאסף מים (כגון מקווה או שלולית) הם כן נחשבים כגוף אחד.
לפי הכלל של "אשבורן", משקה טמא שנגע בטיפת מים אחת נטמאים כל טיפות המים האחרות.
לאידך, בעניין טהרה, כאשר מקצת מהמים מושקים למקווה טהורה, נטהרים מקצת המים מטומאתם..
בהקשר זה קובעת המשנה כי "ניצוק אינו חיבור לא לטומאה ולא לטהרה", ונגיעה בטיפה אחת אינה משפיעה על שאר הטיפות.
כלל זה נידון במשנה, והיא מחלקת בין שני מיני ניצוק, ובין מידות החום של היוצק והניצק:
על פי זה חידש הרב מרדכי בן הלל וכן פסק הרמ"א בשולחן ערוך, כי .
ובטעם הדבר ביארו הש"ך והט"ז טעמים שונים: הט"ז כתב שהסיבה לכך היא על פי הכלל של , וכיון שהנר חם מחמת האש הדולקת בו, ותוכנו של הנר אסור באכילה, הוא יאסור את העליון הניצוק לתוכו.
אבל הש"ך כתב טעם אחר - משום שההבל עולה מהנר כלפי מעלה ואוסר את השומן הכשר הנשאר בכלי העליון.
טעמים אלו הם גם טעמיהם של מפרשי המשנה במסכת מכשירין שם; הר"ש פירש , ואילו הרמב"ם בפירושו למשנה כתב: .
דעה זו היא כדעת הש"ך, משום החיבור הנעשה על ידי האדים וההבל.
להלכה סובר הפרי מגדים שודאי לא חלוקים שני הטעמים ואדרבה - הם משלימים זה את זה, שהסיבה שאנו מתייחסים להבל התחתון העולה לעליון כדבר האוסר, - הוא בגלל הכלל של תתאה גבר ולכן נחשב הנצוק כמחובר, .
אבל מדברי המהרש"א שם משמע שיש חילוק להלכה בין שני הטעמים, וכתב שייתכן שלפי הטעם שהוא משום שהמשקה חשוב כחיבור, הרי שבנר שעשנו עולה למעלה ואין בו משקה לא שייך לומר טעם זה.
הצדוקים סברו שגם ניצוק נחשב לחיבור, וזו הייתה אחת מנקודות המחלוקת בהם התגרו עם הפרושים.
במיוחד נידון כלל זה בהלכות איסור והיתר.
בתלמוד נידונת שאלה זו בעיקר אודות יהודי המוזג יין כשר לכוס של גוי שיש בה קצת יין אשר נחשב ממילא ליין נסך, והשאלה היא האם נחשב היין הניצוק למחובר ומעורב עם היין נסך, כך שגם הוא ייאסר כמותו.
במובן זה, הגדרת ניצוק היא עמוד הקילוח שמקשר בין הבקבוק והכוס.
הריטב"א מדגיש שהשאלה אינה שהיין יאסור את היין האחר בנגיעה, מכיוון שדווקא טומאה עוברת בנגיעה, ועיקר השאלה היא מדין חיבור ותערובת: .
בתלמוד מובאות דעות שונות בעניין, כך למשל מובאת דעתו של רב הונא שלמרות שניצוק אינו חיבור לטומאה ולטהרה, הוא נחשב חיבור לעניין יין נסך.
להלכה נחלקו הראשונים: דעתו של רש"י היא שלהלכה נפסק שניצוק הוא חיבור, כשיטת זו פוסקים רוב הגאונים, רבינו חננאל, הרי"ף וחכמי אשכנז עד תקופת רבינו תם.
אך רבינו תם עצמו פוסק שניצוק אינו חיבור, ומורה כי יש לסמוך על דבריו במקום הפסד גדול.
כך גם פוסק בעל המאור, וכך פוסק הרא"ה (על פי עדותו של הריטב"א).
כך פוסק להלכה השולחן ערוך:
"המערה יין לתוך כלי של עובד כוכבים שלא , ואין בו משקה טופח, את שעירה בו אסור בשתייה, ואת שעירה ממנו מותר אפי' בשתייה.
הגה: ואם יש בו כדי להטפיח, אסור בנצוק.
מיהו אינו אוסר יותר מאילו היה מעורב בו, ואם הוא סתם יינם בטל בשישים".
ניצחון אפל הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 1939 בבימויו של אדמונד גולדינג.
בסרט מככבים בטי דייוויס, ג'ורג' ברנט, המפרי בוגרט, ג'רלדין פיצג'ראלד ורונלד רייגן.
תסריט הסרט נכתב על ידי סיסי רובינסון ומבוסס על מחזה כושל בעל אותו שם שנכתב על ידי ג'ורג' ברוואר וברטרם באלש משנת 1934.
בטי דייוויס – ג'ודית' טראהן
ג'ורג' ברנט – ד"ר פדריק סטיל
המפרי בוגרט – מייקל או'לארי
ג'רלדין פיצג'ראלד – אן קינג
רונלד רייגן – אלק האם
הנרי טרברס – ד"ר פארסונס
טלולה בנקהאד גילמה את ג'ודית' במחזה משנת 1934. המחזה היה כישלון ורץ רק 51 פעמים.
סלזניק רצה ללהק את גרטה גרבו לסרט, אך היא בחרה לשחק בסרט "אנה קרנינה".
זה היה שיתוף הפעולה השמיני של בטי דייוויס וג'ורג' ברנט.
בתקופת הסרט דייוויס ניהלה מערכות יחסים עם ויליאם ויילר והווארד יוז, דבר שגרם לבעלה, האם נלסון, להגיש בקשת גירושין ממנה.
בעקבות כך היא רצתה לפרוש מהסרט, אך המפיק האל וויליס שכנע אותה להמשיך בחוזה הסרט.
באותה שנה ברנט התגרש מרות צ'טרטון, והוא ודייוויס ניהלו מערכת יחסים שהתחילה בצילומי הסרט.
סצנת הסיום של הסרט הפכה לאחת מהידועות בקולנוע.
מפיקי הסרט החליטו לחתוך את סצנת הסיום שזכתה לביקורות קטלניות.
הסצנה כללה את התחרות שבה סוסה של ג'ודית' ניצח.
ובעקבות כך רואים את מייקל (המפרי בוגרט) בוכה.
לסרט נעשו מספר אתחולים בטלוויזיה ובקולנוע.
בטי דייוויס הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר, אך היא הפסידה לויוויאן לי ששיחקה ב"חלף עם הרוח".
מקס שטיינר היה מועמד לפרס אוסקר לפסקול המקורי הטוב ביותר, אך הוא הפסיד להרבט סטושארד שהלחין את "הקוסם מארץ עוץ".
הסרט עצמו היה מועמד לפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר, אך הוא הפסיד לסרט "חלף עם הרוח".
בשנת 2002, הסרט דורג במקום ה-32 ברשימת "מאה שנים...
מאה תשוקות" של מכון הסרטים האמריקאי.
ניצחונות הוא סגנון טראנס המבוסס על גואה טראנס.
נוצר בשנות ה-90 בישראל על ידי הדי ג'יי הישראלי אייל ברקן.
הסוגה מאופיינת ב-BPM גבוה של 145 בערך, ושלא כמו ז'אנרים פופולריים אחרים של טראנס, הוא חסר את בס הטראנס הפסיכדלי שנפוץ ברוב שאר הז'אנרים.
Agneton (שם הבמה של אליאס גיטץ)
הפופולריות של הסצנה היוונית עלתה בראשית שנות ה-2000, תקופה בה מרבית האמנים הישראליים החלו לנטוש את הז'אנר לטובת ז'אנר ה"פול און".
Darma - קוסטאס גאבאלאקיס ותאודוריס צימאס.
Cherouvim - הרכב שהוקם בשנות ה-90 על ידי יואניס כרובים, קוסטאס קיוסיס ופאנוס ואקסואנאקיס.
ב-1999 פרש ואקסואנאקיס מההרכב כיוון שהיה מעוניין להתנתק מהז'אנר.
Magic Mizrahi (מג'יק מזרחי) - שלישיית טראנס יוונית שנוסדה ב-1999 וחבריה הם סנגה קרלוס קנטוניס, יון פאניאראקיס ויון קמפיוטיס.
Star Children - אנדראס פאנאגוס, פטרוס פאנאגוס ויון קסירוצ'אקיס.
אייל ברקן ואורן ברקן - אחים בעלי קריירת סולו שהופיעו יחד תחת השם "Reverse Psychology".
חלק מיצירותיהם הופקו על ידי DJ Yahel.
אבי שמיילוב (מוכר בשם הבמה "Astrix") - שימר את שם הבמה שלו מימי הניצחונות בסוף שנות ה-90. מנגן כיום בעיקר טראנס פסיכדלי ופרוגרסיב טראנס.
יהל שרמן (מוכר בשם הבמה "DJ Yahel") - בעברו יצר מספר טרקים בסגנון הניצחונות.
מופיע כיום תחת אותו השם.
אבי "הולי" שוורץ (מוכר בשם הבמה "Holymen") - הופיע תחת השם "Doctor Acid" בשנת 1996 ומשנת 1998 מופיע תחת השם "Holymen".
שיתף פעולה עם Indra בהרכב "Team 18".
ניצחון הוא מונח המתייחס בדרך כלל למלחמות, ומתאר הצלחה בהשגת המטרות והבסת האויב, או הבסת היריב בתחרויות.
הצלחה במערכה צבאית תוקפנית נקראת "ניצחון אסטרטגי", וניצחון בהיתקלות עם האויב (התגוננות מוצלחת) נקראת "ניצחון טקטי".
מבחינה רגשית, לניצחון מתלווה תחושה של התרוממות רוח, וברוב התרבויות הוא מתבטא בתנועות ובתנוחה המשדרות תוקפנות.
ריקודי ניצחון וזעקות ניצחון, בדומה לריקודי מלחמה וזעקות מלחמה מבוצעים לפני שמתקיים קרב אלים.
דוגמה היסטורית ראשונית לריקוד ניצחון היא ריקודם של הלומברדים והודייתם לאודין לאחר ניצחונם בקרב בשנת 579. הם שחטו עז וסביב ראשה הכרות חגו במעגל ושרו שיר ניצחון.
בימי הרפובליקה הרומית, ניצחונות נחגגו על ידי מצעד ניצחון, שער ניצחון והקמת אנדרטות ניצחון.
בימי עבר, המנצחים בקרב היו לוקחים שלל מהמובסים, כגון נשקו של האויב לשימוש משני, או חלקים מגופותיהם.
במיתולוגיה היוונית ניקה היא אלת הניצחון ובמיתולוגיה הרומית היא נקראה ויקטוריה, ומכאן מקור המילה ניצחון בשפות הלטיניות (Victory) והשמות ויקטוריה וויקטור.
בספרות ובאגדות שבאו לאחריהן הניצחון מיוצג על ידי גיבור שהורג מפלצת בקרב פנים אל פנים (גאורגיוס הקדוש, אינדרה, תור שהורג את יורמנגנד ועוד).
סול אינוויקטוס, אל השמש "הבלתי מנוצח" מהמיתולוגיה היוונית, נהפך לשמו של ישו במיתולוגיה הנוצרית.
פאולוס תיאר את תחיית ישו כניצחון על המוות והחטא.
המילה הלטינית לניצחון, ויקטורי, החלה להחליף את מקבילתה באנגלית עתיקה, sige.
התחילית "זיג" הייתה נפוצה במשפחת השפות הגרמאניות ושאריותה בימינו הן שמות כמו, זיגפריד, זיגמונד, זיגברט, זיגורד ועוד.
מדינות שונות נוהגות לציין את יום הניצחון שלהן.
כלומר, היום בו הושג ניצחון צבאי או אסטרטגי משמעותי, אשר הכריע או סיים מלחמה בעלת חשיבות במהלך ההיסטוריה של אותן מדינות.
למשל, יום הניצחון לציון כניעתה של גרמניה מצוין במדינות המערב ב-8 במאי (יום הניצחון באירופה) ואילו בגוש המזרחי, ב-9 במאי, כ"יום הניצחון בחבר המדינות".
כמו כן, יום השחרור וההצלה מצוין מדי שנה בכ"ו באייר לציון ניצחון בעלות הברית על גרמניה הנאצית במלחמת העולם השנייה.
סימן V או סימן הניצחון היא מחווה גופנית הנעשית באמצעות כף יד המופנית קדימה, שבה האצבע המורה ואצבע האמה מתוחות ומופרדות אחת מהשנייה, בעוד האצבעות האחרות קמוצות.
המחווה נועדה ליצג את האות הלטינית V.
ניצחון שלא בכוונה הוא סיפור מדע בדיוני קצר מאת אייזק אסימוב.
הסיפור הופיע לראשונה באוגוסט 1942, ותורגם לעברית בשנת 1975 בספר בארץ הרובוטים.
זהו אחד משני הסיפורים היחידים של אסימוב בהם יש אינטליגנציה לא אנושית שמקורה במערכת השמש, ואחד מהסיפורים היחידים של אסימוב בהם יש רובוטים פוזיטרוניים שאינם קשורים לסדרת הרובוטים.
הסיפור מהווה המשך לסיפור לא סופי, בו האנושות שהתיישבה בגנימד מגלה חיים חוצניים בצדק.
בני האנוש יודעים שהדרך היחידה של בני צדק לצאת מכוכבם היא באמצעות טכנולוגיית שדה כוח מתקדמת, והם שולחים שלושה רובוטים חסינים ועמידים לחקור את צדק ולגלות האם לתושביו יש את הטכנולוגיה לצאת מכוכב הלכת.
שלושת הרובוטים הם מדגם זז, והראשון שבהם הוא מודל ראשוני ולכן מעט מוגבל בשכלו.
בתחילה, תושבי צדק מנסים להשמיד את הרובוטים ללא הצלחה, באמצעות נשקים מגוונים- חמצן נוזלי, רובים חשמליים ועוד.
לאחר שהחוצנים נכשלים בהתקפה, הם מביאים מומחה שמדבר בשפת הרדיו אותה דוברים הרובטים ומתקשרים איתם.
מהשיחה מבינים הרובוטים שבני צדק עולים טכנולוגית על בני האנוש, כך שאם בני צדק ייצאו מהכוכב הם ישמידו את בני האנוש במלחמה.
בני צדק חשים תחושת עליונות כלפי בני האנוש, מכנים אותם בשם "חלאות", ולא מוכנים להתפשר על פחות מהשמדה מוחלטת שלהם.
הרובוטים מסיירים עם בני צדק בארצם, ובני צדק מתפארים בפניהם בעליונותם הטכנולוגית.
במהלך הסיור, הרובוטים מפתיעים את בני צדק שוב ושוב (שלא בכוונה) בכך שחושפים את חסינותם המוחלטת לדברים כמו טמפרטורות קיצוניות, מחסור בחמצן, קרינה, ועוד.
בסוף הסיור מגלים הרובוטים כי לבני צדק יש שדה כוח מתקדם מספיק כדי לעזוב את צדק, מה שאומר שגורל האנושות נחרץ.
לפני שעוזבים הרובוטים את צדק הם מגלים לבני צדק שהם לא זקוקים לשדה כוח משום שהם לא ניזוקים כלל מהחלל החיצון.
בני צדק נכנעים במקום, ונשבעים לשלום נצחי עם האנושות, מה שמפתיע את הרובוטים מאוד.
בדרכם חזרה לגנימד, הרובוטים תוהים מדוע נכנעו בני צדק.
ניצוצות היא עמותה שמפעילה תוכנית בשם "ניצוצות" בשיתוף פעולה עם משרד החינוך, ונכללת במאגר התוכניות החינוכיות החיצוניות של משרד החינוך, לצורך יצירת מוטיבציה פנימית אצל תלמידים.
ניצוצות הוקמה בשנת 2012 על ידי אורי שנער וד"ר יואב ארמוני, ופעילה בפריסה ארצית.
על פי נתוני העמותה, בשנת 2019 השתתפו בתוכנית כ-7,000 תלמידים מכ-38 בתי ספר, מכיתות ז' עד י"א.
משמעות - ליצור אצל התלמידים מוטיבציה ויכולת לאתר את הפעילויות המשמעותיות עבורם ולהפוך את מימושן לחלק מרכזי מחייהם לאורך כל מהלך החיים.
על ידי חשיפת התלמיד לדמויות מעוררות השראה בתחומי דעת שונים, יחלו התלמידים לחפש את הפעילות המשמעותית עבור עצמם.
שילוב הקהילה - העמותה דוגלת בשילוב הקהילה של בית הספר בפעילות (40% מהמנחים באים מקהילת בית הספר - מורים, הורים, בוגרים).
התנדבות - כל המנחים של ניצוצות מתנדבים, חשיפת התלמידים למתנדבים מטמיעה את ערך ההתנדבות בקרב התלמידים.
מתאים לכולם - העמותה פועלת בכל המגזרים (ממלכתי, ממלכתי דתי, ממלכתי ערבי) ובכל הרמות הסוציואקונומיות.
מערכת החינוך הפורמלי - העמותה פעילת במסגרת מערכת החינוך הפורמלי במיזם משותף עם משרד החינוך.
יו"ר העמותה - אורי שנער
"ניצוצות" הוא שיר שביצע הצמד פורטיסחרוף (רמי פורטיס וברי סחרוף), שכתב רמי פורטיס והלחין עם ברי סחרוף.
השיר יצא לאור בשנת 1990.
השיר נכלל באלבום "" שהוציאו פורטיס וסחרוף.
פורטיס כתב את השיר על האדם האחר שקיים בתוכו, ועל המאבק איתו.
כשהוקלט, לא רצה בתחילה סחרוף להכניסו לאלבום.
בשנת 1996 כתב סחרוף את פסקול הסרט "קלרה הקדושה" בבימוים של ארי פולמן ואורי סיון.
בשנת 2002 השתתף רמי פורטיס ב"מקרה פסנתר", מופע משותף עם שלומי שבן, שהועלה לראשונה במסגרת פסטיבל הפסנתר.
במסגרת מופע זה הוקלט השיר, ובמצעד הפזמונים העברי השנתי של רשת ג' לשנת התשס"ב (2002) דורג השיר במקום ה-38.
בשנת 2004 הוציאו הזמרים מיקה שדה, ציפי משהיד ולירון לב גרסת כיסוי של השיר במסגרת התכנית כוכב נולד.
בשנת 2021 הוציאו כל כוכבי הסדרה שקופים גרסת כיסוי של השיר במסגרת אותה סדרה.
"ניצחת איתי הכל" (ידוע גם כ"ניצחת איתי הכל (מוזיקה)") הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר הישראלי עמיר בניון.
השיר יצא לאור בשנת 2003, על ידי חברת התקליטים הליקון, כסינגל ראשון מתוך אלבום האולפן הרביעי שלו, "ניצחת איתי הכל".
השיר נכתב והולחן על ידי עמיר בניון והופק על ידי בניון בשיתוף נדב ביטון, שמוליק דניאל, ליאור שושן ואודי תורג'מן.
במהלך ראיון בניון סיפר כי כתב את השיר על אהבתו למוזיקה.
יש המחשיבים את השיר כאחת היצירות הבולטות במוזיקה הישראלית.
השיר, יחד עם האלבום עצמו, הביא לפריצת דרכו של בניון.
במצעד השנתי של התחנה, זכה השיר להצלחה רבה תוך שדורג במקום השישי.
במצעד השנתי של גלגלצ זכה השיר להצלחה אף רבה יותר, תוך שדורג במקום החמישי.
בשנת 2004, זכה השיר בפרס אקו"ם להישג השנה ע"ש משה וילנסקי.
את הכסף אותו קיבל עבור זכייתו בפרס, תרם בניון לאנשים עניים.
בשנת 2009 ערכו ערוץ 24 ומאקו את מצעד "פסקול העשור", בו דורג השיר במקום השני.
באותה השנה, נערך "המצעד של המדינה" המדרג את 500 השירים הטובים ביותר בזמר העברי, בו דורג השיר במקום ה-70.
ב-18 ביולי 2019, במהלך הופעתו בבריכת הסולטן, ביצע הזמר ישי ריבו את השיר ביחד עם הזמרים אמיר דדון ועמיר בניון.
השיר יצא לאור ב-13 באוגוסט 2019, כסינגל מתוך אלבום ההופעה הראשון של ריבו במה קהל ואהבה.
נכון לינואר 2024, לסינגל למעלה מ-26.6 מיליון צפיות באתר יוטיוב.
בינואר 2026 ביצע נועם בתן את השיר בגמר הכוכב הבא של ישראל לאירוויזיון 2026 וניצח בתחרות.
בכך, הוא נבחר להיות נציג ישראל באירוויזיון 2026.
ניצחון בכחוס (בספרדית: El triunfo de Baco) הוא ציור שמן של הצייר דייגו ולאסקס, שצויר בין השנים 1628–1629. היצירה מוצגת במוזיאון הפראדו במדריד.
ולאסקס צייר את הציור כחמש שנים אחרי שהגיע למדריד מסביליה, וזמן קצר לפני ביקורו הראשון באיטליה.
זה היה ניסיונו הראשון לתאר משל מיתולוגי, והוא עשה זאת באמצעות לוח צבעים ושיטות תיאור המזכירים את שנותיו בסביליה, אם כי כאן שולבו חידושים משמעותיים.
ולאסקס הושפע מאמני הרנסאנס שתיארו את בכחוס, למשל טיציאן אשר ציורו בכחוס ואריאדנה היה באותה תקופה באוסף המלך הספרדי.
השפעות נוספות היו של קאראווג'ו, שנהג לשלב ביצירותיו הדתיות דמויות ראשיות אשר לבושות בגלימות מסורתיות, עם דמויות משניות הלבושות בלבוש תקופתי, וחוסה דה ריברה שתיאר לעיתים דמויות מהעת העתיקה הלבושות כקבצנים.
פרנסיסקו דה גויה יצר בשנת 1778 תצריב המבוסס על ציורו של ולאסקס, אשר זכה לתפוצה רחבה.
נוכחותו של בכחוס אפשרה לולאסקס לתאר את אחד מציורי העירום הגבריים הראשונים שלו, ודמותו שולטת בקומפוזיציה בזכות גופו ובגדיו הזוהרים.
הוא מכתיר דמות צעירה הכורעת לפניו.
משמאל, סאטיר עירום מחזיק גביע גבישי משובח ומושך אותנו אל תוך עולמם של היצורים המופלאים.
ואילו מימין, קבצן וארבעה גברים עם שכמיות חומות ופנים בלויות ומלאות חיים מהווים ניגודיות לכך מחיי היומיום.
יצירה זו, כפי שקורה לעיתים קרובות ביצירות של ולאסקס, ספוגה בעמימות שהובילה לספקולציות לגבי משמעות עמוקה יותר.
באופן מסורתי, תשומת הלב הוקדשה לתיאור הריאליסטי של הדמויות מימין, אשר נתפסות כדה-מיסטיפיקציה של המשל הקלאסי, ואפילו כלעג כלפי העת העתיקה.
אולם מספר גדל והולך של חוקרים מדגישים את המידה שבה יצורים מיתיים משולבים עם הפניות מחיי היומיום במיתוס של בכחוס עצמו.
במובן זה, הציור התפרש כמשל על יין, שלא רק מסוגל לעודד בני אדם אלא גם לעורר יצירה פואטית.
אולי זו הסיבה שהכתר שמניח בכחוס על ראשו של הצעיר אינו של עלי גפן כמו זה שעל ראשו שלו, אלא של עלי קיסוס, המקושר באופן מסורתי למשוררים.
ניתן לחלק את הסצנה לשני חצאים.
משמאל, מוצגת דמותו של בכחוס המוארת מאוד, התנוחה הדומיננטית אך הנינוחה שלו מזכירה מעט את זו של ישו בסצנות יום הדין.
בכחוס והדמות מאחוריו לבושים בגלימות רפויות המשמשות באופן מסורתי לתיאור מיתוסים קלאסיים.
האידיאליזציה של פני האל מודגשת על ידי האור הצלול המאיר אותו.
הצד הימני, לעומת זאת, מציג כמה שיכורים באווירה ספרדית, בסגנון הדומה לציוריו של חוסה דה ריברה.
אין שום אידיאליזציה בפניהם הגדולות והשחוקות, אם כי הדמות הכורעת מול האל צעירה יותר ולבושה טוב יותר מהאחרות, עם חרב ומגפיים גבוהים.
האור שמאיר את בכחוס נעדר בצד זה.
הדמויות מוצגות תוך שימוש בקיארוסקורו והן בעלות עור כהה בהרבה.
יש ביצירה זו אלמנטים שונים של ריאליזם.
לדוגמה, הבקבוק והכד המופיעים על האדמה לרגלי האל.
צנצנות אלו דומות מאוד לאלו המופיעות בציורי טבע דומם של ולאסקס בתחילת דרכו בסביליה.
ניצחון גלתיאה (באיטלקית: Trionfo di Galatea) הוא פרסקו מעשה ידי הצייר רפאל משנת 1512. היצירה מוצגת בוילה פארנזינה ברומא.
וילה פארנזינה ברומא נבנתה בין השנים 1506–1511 בידי האדריכל בלדסרה פרוצי בעבור אגוסטינו קיגי.
זמן קצר לאחר השלמת החדרים החלו ציורי הפרסקו בידי טובי האמנים של התקופה, כולל פרוצי עצמו, רפאל, איל סודומה וסבסטיאנו דל פיומבו.
"ניצחון גלתיאה" הוא הידוע שבין הפרסקאות והוא מוצב בחדר "גלתיאה" בוילה.
גלתיאה (אין מדובר בגלתיאה) היא נימפת ים יפה, בתו של אל הים נראוס, המוזכרת באודיסיאה מאת הומרוס וכן בספר השלושה-עשר בשיר האפי מטמורפוזות של אובידיוס, כמושא אהבתו של הקיקלופ פוליפמוס (הנראה בפרסקו הצמוד משמאל, מעשה ידי סבסטיאנו דל פיומבו), ממנו היא מנסה להימלט.
רפאל לא תיאר בציור אף אחד מהאירועים המרכזיים של הסיפור המיתולוגי.
במקום זאת הוא בחר להתרכז בהאדרת דמות הנימפה, המתוארת כשהיא מוקפת יצורים מיתולוגיים: מימין, קנטאור (חלקו אדם, חלקו סוס) חוטף נימפת ים.
משמאל, טריטון (חלקו אדם, חלקו דג) חוטף נימפת ים אחרת.
מאחוריהם, טריטון נוסף משתמש בקונכייה של חצוצרה אצילה (המזוהה עם טריטון) בתור חצוצרה.
גלתיאה רוכבת על מרכבת-קונכייה הנגררת בידי שני דולפינים, מעליה שלושה קופידונים (או פוטי) עם חצים המכוונים לעברה.
בפינה השמאלית העליונה נראה קופידון רביעי עם אשפת חיצים.
יש תנועה רבה בציור כאשר כל הדמויות נמצאות בתנועה כלשהי.
גלתיאה עצמה נראית שלווה מאוד, אך גלימתה ושיערה מייצרים תחושה ברורה שהיא נעה כנגד רוח חזקה.
אף כי נושא הפרסקו מרמז על מהומה, נראה שבריחה אינה עומדת בראש דאגתן של הדמויות, אשר מבטן הרב-כיווני כמעט ולא מעיד על סנטימנט היסטרי.
קומפוזיציה בצורת הספרה "8" (אשר מוקדה בראשה של אלתיאה) מסייעת לציור להימנע מלהיראות כאוטי מדי.
זהו ציור מורכב האופייני לרנסאנס הגבוה.
הדמויות מוצגות תוך פיתולים שמראים את הידע של רפאל באנטומיה האנושית ומזכירים את פסלי העבדים של מיכלאנג'לו, שנוצרו בערך באותו הזמן.
הרוח הנושבת בעוצמה מימין גורמת לגלימה ולשיער של גלתיאה להתעופף בכיוון כמעט אופקי שמאלה.
בו זמנית, זרועותיה של גלתיאה אוחזות במושכות הדולפין תוך כדי תנועה ימינה, וכך מודגש הפיתול בגופה.
רפאל מבליט את השרירים של יצורי הים תוך שימוש במשחקי אור וצל (קיארוסקורו) המעניקים לדמויות מסה ותחושת תנועה במרחב, ובכך נבדלת יצירה זו מיצירות מוקדמות יותר בנושאים דומים המבוססות על קווי מתאר, כגון הולדת ונוס של סנדרו בוטיצ'לי.
הקורטיזנה "אימפריה" , אהובתו של אגוסטינו קיגי וידידתו של רפאל, נחשבה כמודל עבור גלתיאה.
עם זאת, ג'ורג'ו וזארי כתב כי רפאל לא התכוון לצייר את גלתיאה בדמותה של אישה מסוימת, אלא לייצג יופי אידיאלי.
הוא יצר שילוב של איכויות שראה אצל נשים שונות.
ניצן בן-סירה (נולד ב-5 בפברואר 1966) הוא קצין בדרגת תת-אלוף במילואים בצה"ל, שירת כטייס ומפקד בחיל האוויר.
בן-סירה הוא בוגר קורס טיס מס' 110 של חיל האוויר במגמת קרב.
שירת כטייס פנטום ו-F-16. פיקד על טייסת 116 ופיקד על טייסת 253 בשנים 2005–2007, באוקטובר 2005 הוביל את התקיפה המבצעית הראשונה של מטוסי ה"סופה", בתגובה לירי רקטות מרצועת עזה.
שימש ראש מחלקת אמצעי הלחימה במטה חיל האוויר.
ב-2012 קודם לדרגת תת-אלוף ומונה לראש להק המודיעין.
בתפקידו הבא שירת בשנים 2016 עד 2019 כנספח צבאי בסינגפור וביפן.
לאחר שחרורו שימש יועץ בחברת נובוקיור ובחברת אלביט מערכות.
מכהן כדירקטור חיצוני חברת אורביט טכנולוג'יס.
בן-סירה בוגר תואר ראשון בכלכלה מאוניברסיטת תל אביב.
ניצחון לבים (בהינדי: किसने दिया) הוא סרט דרמה-משפטית הודי בבימויו של טי.ג'יי גנאבל והופק בידי ג'יוטיקה והנדבן סראבנאן סיבאקומאר (סוריה).
הסרט שוחרר בהזרמת המדיה פריים וידאו.
בסרט מככבים סוריה וליג'ומול חוסה ומניקאנדן עם ראג'ישה ויג'יאן, פראקש ראג', ראו ראמש ואחרים בתפקידי משנה.
הסרט עוסק בנושא ההטיה המשטרתית ואלימות המדינה כלפי הקהילה המודחת לשוליים בעיר בים במהלך שנות ה-90. מקור שם הסרט הוא הסיסמה העתיקה "किसने दिया" (ניצחון לבים).
בשנת 1993, ראג'קאנו וסנגני הם זוג משבט אירולה המדוכא, הפועלים בשדות של גברים מהקאסט העליון כדי לשלוט בהדבקה בחולדות ולתפוס נחשים ארסיים.
ראג'קאנו נקרא למעון של עשיר כדי לתפוס נחש שהתגנב לחדר.
למחרת, מדווח על מקרה של פריצה כאשר אשתו של האיש מדווחת על תכשיטים חסרים מהארון שלה ומעוררת ספק לגבי ראג'קאנו.
המשטרה פולשת לביתו של ראג'קאנו כדי למצוא ראיות.
ראג'קאנו עזב את העיר מוקדם יותר לעבודה.
במהלך הפלישה, השוטרים הכו באכזריות ועצרו שלא כדין את סנגני ההרה.
המשטרה עוצרת קרובי משפחה נוספים: אחיו של ראג'קאנו, אירוטופאן, אחותו פצ'איאמאל וגיסו מוסקוטי, ומענה אותם כדי להתוודות על מקום הימצאו.
המשטרה מוצאת את ראג'קאנו וכולאת אותו.
הם מענים אותו כדי להודות בפשע אך משחררים את סנגני.
מאוחר יותר, מודיעים לה שכל שלושת הגברים במעצר נמלטים והמשטרה מאיימת עליה עוד שתספר להם על מקום הימצאו.
מיתרה, המלמדת מבוגרים משבט אירולה, לומדת על צ'אנדרו, עורך דין שנלחם בתיקים עבור קהילות שבטיות, ומצליחה לשכנע אותו לחפש צדק עבור סנגני.
לאחר שהקשיבה לקריינות של כל האירועים שקרו עד אז מסנגני, צ'אנדרו מגיש תביעה לבית המשפט העליון.
בתחילה בית המשפט מייעץ להם להגיש את העתירה לבית משפט קמא, אך צ'אנדרו מבקש חקירת עדים, דבר שאינו הנוהל בתיק היבאוס קורפוס.
אבל צ'אנדרו מצטט את מקרה ראג'אן, ובית המשפט נכנע.
היועץ המשפטי לממשלה המופיע במשטרה, בהתבסס על עדויות השוטרים, טוען כי רג'קאנו והשניים האחרים נמלטו ממעצר המשטרה בלילה שבו נעצרו.
כשהוא מוצא פערים בהצהרות העדים, צ'אנדרו מגלה שהם ביצעו עדות שקר ומבקש מבית המשפט לחקור את מפקח המשנה גורומורטי (קסטיסט), השוטר הראשי וויראסאמי ואת השוטר קירובאקראן.
עו"ד רם מוהן משתלט על התיק ולהגנת המשטרה טוען כי שלושת הנאשמים נמלטו לקראלה.
ווארדאראג'ולו, המעסיק של אירוטאפאן, מאשר כי אירוטאפאן הודיע לו באמצעות שיחת טלפון שהוא ברח לקראלה לאחר שביצע שוד.
צ'אנדרו גילה ששלושת השוטרים המדוברים הלכו לקראלה כדי לבצע שיחת טלפון לוואראדאראג'ולו שגורמורתי מודה שהוא חיקה את קולו של אירוטפאן.
בית המשפט ממנה את אייג'י פרומלסמי כמנהלת בתיק זה, לפי בקשתו של צ'אנדרו.
לאחר המשך חיפושים במשך שבועות, צ'אנדרו, פרומלסמי ומיתרה מוצאים שגופתו של ראג'קאנו נמצאה באמצע כביש קרוב למטרים לגבול פונדיצ'רי, יום אחרי שהוא כביכול ברח.
הוא נשרף לאחר שצולם כאלמוני.
שניהם מאמינים שראג'קאנו לא מת עקב תאונת דרכים, אלא עקב רצח במנעול.
צ'אנדרו מתייעץ עם הפתולוג שערך את הנתיחה שלאחר המוות בראג'קאנו.
הפתולוג אומר שסיבת המוות נבעה משבירת כלוב הצלעות, אך התיאוריה עשויה להיגרם כתוצאה ממכונית שדרסה אותו.
וויראסאמי מתוודה בפני רם מוהן שראג'קאנו מת במעצר.
וויראסאמי התקשר לגורמורתי לאחר המוות.
גורומורטי אמר ל-וויראסאמי שעליו לביים ששניהם נמלטו ולהשאיר את רג'אקאננו על הכביש, ולנסח את מותו כמתרחש עקב תאונת דרכים.
מוסקוטי ואירוטפאן הועברו לכלא אחר בקרלה.
לאחר ששמע זאת, רם מוהן מייעץ להם לשמור על הנרטיב שלהם בבית המשפט.
צ'אנדרו בודק את היסטוריית השיחות של תחנת המשטרה ומודיע לבית המשפט שהתקשרה לביתו של גורומורתי התבצעה בשעה 21:10, מה שלא מאשר את העדויות של וויראסאמי.
צ'אנדרו מבקש מבית המשפט יותר זמן לחקירה.
צ'אנדרו, מית'רה, סנגני ושבט האירול מתמודדים נגד העוול שקרה.
צ'אנדרו מגלה שאירוטפאן אכן התקשר לוואראדאראג'ולו, אך המשטרה הכריחה אותו לבצע את השיחה הזו.
מיתרה מוצאת את אירוטפאן ומוסקוטי והם מעידים בבית המשפט על העינויים ששלושתם עברו וכיצד השוטרים הרגו את ראג'קאנו.
פרומלסמי אומר שהשוטרים לקחו שוחד מהגנב בפועל.
צ'אנדרו גם אומר שבכביש שבו נמצאה גופתו של ראג'קאנו, היו קבוצה של סימני צמיגים.
היו גם עקבות שתאמו את עקבותיהם של גורומורתי ושל השוטר קירובה.
לאחר שמיעת הראיות הללו, בית המשפט מכריז על פסק הדין: יש לעצור את השוטרים שהרגו את ראג'קאנו, סנגני יקבל ₹300,000 וחצי קרקע כפיצוי בעוד אירוטאפאן, מוסאקוטי ו- פאצ'איאמה מקבלים ₹300,000 כל אחד.
סנגני מודה לצ'אנדרו על עזרתו והוא משתתף בחנוכת הבית החדש של סנגני, ומגשים את חלומו של ראג'קאנו להשיג לסנגני בית חדש.
הסרט זכה לשבחי הביקורות על המשחק, העוצמתיות והעלילה.
כמו כן, זכה הסרט לדירוג של 9.4 מתוך 10 על פי מעל 180 אלף דירוגים באתר IMDb, והפך לסרט ההודי הראשון שהגיע להישג.
כיום, ציון הסרט בIMDb עומד על 8.6.
בתחזיות לטקס פרסי האוסקר ה-94, דווח כי הסרט היה נמצא ברשימת 276 הסרטים המתאימים לזכות במועמדות, אך לא הצליח להיכנס לרשימת המועמדויות הסופית.
צ'אנדרו, אשר התמודד עם מאבק משפטי על מנת להביא צדק לאישה מהשבט האירולרי.
בעלה ראג'קאנו נעצר עקב כמה אירועים מצערים ולאחר מכן נעלם מתחנת המשטרה באותו לילה.
בתקווה לצדק עבור Rajakannu, היא ביקשה את עזרתו של צ'אנדרו שחרג מהקווים המקובלים כדי לחשוף את האמת ולהביא צדק לאישה ולמשפחתה.
גנאבל גם פגש את עורך הדין וקיים איתו אינטראקציה במשך מספר שבועות, כדי להבין יותר על המקרה.
עוד צוין כי הסרט יתבסס על תקרית אמיתית ב-1993, וסורייה משחקת בתפקיד עורך דין.
הפרויקט הוכרז רשמית באפריל 2021, כאשר סוריה עצמו הפיק את הסרט תחת באנר 2D Entertainment.
בתחילה פנו לרושני הריפריאן לתפקיד סנגגני.
אבל בסופו של דבר התפקיד עבר לליג'ומול חוסה.
במאי 2021, הסרט של מלאיאלאם ראג'ישה ויג'יאן חתמה לתפקיד מרכזי לאחר הופעת הבכורה הטמילית שלה עם קרנן (2021).
Manikandan, בין היתר, הוחתמו לתפקידי משנה, עם המלחין המוזיקלי שון רולדן, העורך פילומין ראג', צלם הווידאו SR Kathir, מעצב ההפקה ג'קי וצמד רכז הפעלולים Anbariv חלק מהצוות הטכני.
השם של הסרט Jai Bhim (מבוסס על הסיסמה שבה השתמשו חסידי B.
Ambedkar), הוכרז ב-23 ביולי 2021 (יום הולדתה של סוריה), עם מבט ראשון לאקרנים.
התואר כבר נלקח על ידי הבמאי Pa.
Ranjith, חסיד האידאולוגיות של אמבדקאר, וסוריה אמרה שרנג'ית' נתן לצוות הקולנוע את התואר.
הצילום העיקרי החל בקודאיקנאל במהלך אמצע אפריל 2021, כאשר סוריה הצטרפה לסט למרות הצילומים עבור Etharkkum Thunindhavan (2021) בקראייקודי.
כשהייצור של האחרון הופסק עקב מגפת COVID-19, סוריה החלה לעבוד על הפרויקט עם הירי בקודאיקנאל, שהופסק עוד יותר עקב המגפה והסגר שלאחר מכן.
ביולי 2021 חודשו צילומי הסרט.
הצילום הראשי הסתיים עד ספטמבר 2021. באוקטובר 2021, העותק הסופי של הסרט הוגש למועצה המרכזית להסמכת סרטים, שהעניקה לסרט תעודת "A" (למבוגרים בלבד), שכן בחלק מהסצנות יש תוכן המתאים רק לקהל בוגר.
זו הפעם הראשונה שכוכב סוריה קיבל דירוג זה מאז רקטה צ'ריטרה 2.
ב-5 באוגוסט 2021, 2D Entertainment חתמה על עסקה של ארבעה סרטים עם שירות הסטרימינג פריים וידאו.
כחלק מהעסקה הזו, ארבעה מהפרויקטים הקרובים של האולפן יוקרנו ישירות בפריים וידאו תוך עקיפת שחרור קולנועי, אשר נבעה מהפסדים משוערים שנגרמו מהוצאות לא קולנועיות לא מצליחות עקב מגפת הקורונה.
פראקש ראג' בתור אייג'י פרומאלסמי
ראו ראמש בתור היועץ המשפטי רם מוהן
גורו סומאסונדאראם בתור פיפי צ'לאפאנדיאן
ניצחון או הפסד היא סדרת סטרימינג אמריקאית בהנפשה ממוחשבת, שיצרו קארי הובסון ומייקל ייטס בהפקת אולפני ההנפשה של פיקסאר עבור שירות הסטרימינג דיסני+.
סדרת ההנפשה המקורית הראשונה של האולפן, נכתבה ובוימה על ידי הובסון וייטס מתוך רעיון שהם הגו, והפיקה דייוויד לאלי.
הסדרה סובבת סביב קבוצת סופטבול משותף בחטיבת הביניים בשם החמוצים בשבוע שלפני משחק האליפות הגדול שלהם, כאשר כל פרק מציג את נקודת המבט של כל חבר באותם אירועים עבור כל אחד מהם משתקף בסגנון ויזואלי ייחודי.
ויל פורטה מדבב את הדמות הראשית, המאמן דן.
פיקסאר פיתחה את הסדרה המקורית הארוכה עבור דיסני+ בדצמבר 2020, במהלך יום המשקיעים של דיסני, עם הובסון וייטס שיעבדו על הסיפון.
הסדרה שואבת השראה מהשיחות בין הובסון וייטס, שיהיו להם תגובות שונות מאוד לאותם אירועים בדיוק בעבודה על "צעצוע של סיפור 4" (2019).
נראה שההנפשה משתנה, ומבדילה את עצמה יותר מהמחיר הרגיל בכל פרק, עם ברנדן ביזלי, ברנדון קרן וטום זאק כראש ההנפשה.
הסדרה עלתה לראשונה בדיסני+ ב-19 בפברואר 2025, כולל בדיבוב העברי שלה.
הסדרה עוקבת אחר קבוצת סופטבול בחטיבת הביניים שנקראת החמוצים בשבוע שלפני משחק האליפות הגדול שלהם.
כל פרק של 20 דקות לוקח את אותם אירועים מחבר אחד אחר בקבוצה ואת נקודת המבט שלהם כשהמשחק מתקרב כמו שחקנים, הוריהם והשופט, כאשר שני סיפורים מוצגים במיוחד.
המאמן דן (ויל פורטה) - מאמן קבוצת הסופטבול המכונה "חמוצים", גרוש ואביה של לורי.
אבא דאגן שרוצה את הכי טוב בשביל בנותיו.
יותר מי זה חשובה לו אחדות הקבוצה יותר מכל דבר אחר ונוטה לאגור את הלחץ שלו בפנים מה שגורם לו מטאפורים להתנפח.
רואה במגרש הסופטבול מקום בטוח.
פרנק (ג'ון תומסון) - שופט משחקי הסופרבול המכונה "כחול" ומורה בחתיבת הביינים בה לומדים שחקני הנבחרות באזור.
מתקשה להתגבר על הפרידה מבת זוגו לשעבר.
אוהב לקרוא רומנים על פנטזיה, מדע בדיוני ומיתולוגיות.
לורי (רוזי פוש) - שחקנית השדה הימנית של ה"חמוצים", בת להורים גרושים, בת זקונים, ביתו של המאמן והחברה הכי טובה של רושל.
לא כל כך טובה בסופטבול, אך רוצה מאוד להצליח.
החרדה שלה מלאכזב את אבא שלה מתבטאת כמפלצת זיעה קטנה שהולכת וגדלה ככל שהיא יותר לחוצה.
בפרק האחרון היא מצליחה בפעם הראשונה לעשות הקפה מלאה.
בסוף אותו פרק היא מספרת לאבא שלה שהיא רוצה לפרוש מהקבוצה.
רושל קיאנה רודריגז (מילאן ריי) - תופסת קבוצת ה"חמוצים", אחותו הגדולה של זאיין, בת לאמא חד הורית, עובדת בקיוסק שליד מגרש הבית של ה"חמוצים" והחברה הכי טובה של לורי.
כשהיא לחוצה היא מרגישה שהכל (אבל הכל) מרחף סביבה.
מכונה גם על ידי אמא ולורי "ראשי" ועל ידי זאיין "ריי ריי".
מספר הפרק(בסדרה)מספר הפרק(בעונה)שם הפרק באנגליתשם הפרק בעבריתתאריך שידור מקורי11Coach's Kidהבת של המאמן19 בפברואר 202522Blueכחול33Raspberryאדום פטל26 בפברואר 202544Pickleמסובכת55Stealגניבה5 במרץ 202566Mixed Signalsמסרים סותרים77I Got Itיש לה את זה12 במרץ 202588Homeבית
ב-10 בדצמבר 2020, במהלך פגישת יום המשקיעים של דיסני, הכריזה פיקסאר על סדרה מקורית בשם ניצחון או הפסד עבור שירות הסטרימינג של חברת האם דיסני, דיסני+; זוהי סדרת ההנפשה הארוכה הראשונה של פיקסאר, כמו גם הראשונה שאינה מבוססת על נכס קיים, מכיוון שרוב פרויקטי הטלוויזיה של פיקסאר הם מהצורה הקצרה.
קארי הובסון ומייקל ייטס הוכרזו שהם יוצרים, כותבים ומביימים מתוך רעיון שהם הגו, בעוד שדייוויד לאלי הוכרז כמפיק את הפרויקט.
"זה לא כל כך עוסק בכדורסל אלא בקומדיה על אהבה, יריבות והאתגרים שכולנו מתמודדים איתנו במאבקים שלנו לנצח בחיים", הצהיר מנהל הקריאייטיב הראשי של פיקסאר, פיט דוקטר.
הסדרה תהיה מורכבת מפרקים של 20 דקות.
כשעבדו על הסרט "צעצוע של סיפור 4", הובסון וייטס הבינו שיש להם פרשנויות שונות למדי לאופן שבו התנהלו הפגישות היצירתיות שלהם, אז הם השתמשו בפרשנויות השונות הללו כדי לפתח את הרעיון של סדרת הנפשה שמסתובבת סביב אירוע אחד, אבל לכל דמות יש את קונפליקטים משלו סביב האירוע.
ב-12 בנובמבר 2021, במהלך הספיישל של פיקסאר ליום דיסני+ לשנת 2021, נחשף המבט הראשון על אמנות הקונספט, ומציע הצצה לכמה מהדמויות המופיעות בסדרה.
ב-9 בספטמבר 2022, במהלך 2022 D23 Expo, הובסון וייטס הציגו מבט ראשון על הסדרה.
ב-9 בספטמבר 2022, במהלך תערוכת D23, הוכרז כי ויל פורטה יצטרף לצוות השחקנים כקולו של הדמות הראשית המאמן דן, לקראת תמונת מבט ראשון שפורסמה באותו יום.
ברנדן ביזלי, ברנדון קרן וטום זאק משמשים כראש ההנפשה בסדרה.
הנפשה מסופקת עם צוות האמנים שעובד על הסרטים העלילתיים.
בכל פרק, נראה שסגנון האמנות של ההנפשה משתנה, ומבדיל את עצמו יותר מהמחיר הרגיל של פיקסאר.
לדוגמה, נראה שהסיפור של רושל מחקה דיורמה מקרטון, וצילומי הסופטבול בפועל מחקים אנימת ספורט מסורתית.
הסדרה עלתה לשידור בדיסני+ ב-19 בפברואר 2025.
במקור, הסדרה תוכננה לשדר שם בשנת 2024. והיא עומדת לכלול 8 פרקים.
ניצחון קַדְמֵאִי הוא מטבע לשון ביוונית עתיקה שמשמעותו ניצחון המושג במחיר אבידות מרובות.
קדמוס במיתולוגיה היוונית היה בנו של אַגֵנוֹר מלך צוֹר (פיניקיה) ואחיה של אֶוּרוֹפֶּה.
כשחטף זאוס את אֶוּרוֹפֵּה והביאה לכרתים, שלח אגנור את קדמוס ואֶחיו לחפש אחריה, וציווה עליהם לבל ישובו בלעדיה.
קדמוס הרחיק בחיפושיו אחרי אחותו עד תראקיה, ומשלא הצליח למוצאה, חיפש מקום להתיישב בו, כי הרי לא יכול היה לשוב בלעדיה.
הוא נועץ באורקל מדלפי, והאל הורה לו להמשיך בדרכו עד אשר ימצא פרה, ואז ללכת בעקבותיה עד המקום בו תצנח ארצה מאפיסת כוחות.
במקום זה יבנה את העיר.
קדמוס עשה כמצוות האל, ובמקום בו עצרה הפרה, הרחק בלב בויאוטיה, הקים את קַדְמֵאָה, לימים האקרופוליס של תֵּבַּאי.
ברצונו להקריב את הפרה לאַתֵנָה, שלח את אנשיו להביא מים ממעיין קרוב של אַרֶס, שעליו שמר דרקון.
נחש המים הרג רבים מהם.
קדמוס קטל אומנם לאחר מכן את הדרקון וייסד את העיר, אך ניצחונו הושג אפוא במחיר אבידות רבות.
ההיסטוריון היווני הרודוטוס (המאה ה-5 לפנה"ס) משתמש במטבע לשון זו בתארו את ניצחון הפוקאים על הקרתגים והאטרוסקים בקרב במימי סרדיניה בשנת 535 לפנה"ס: "ובהילחמם בקרב ים נחלו הפוקאים ניצחון קדמאי, כי ארבעים אניות אבדו להם ובעשרים הנותרות אי אפשר היה להשתמש כי אילי הניגוח נשברו."
פאוסניאס, הגאוגרף היווני בן המאה ה-2 לספירה, סבור כי מקור מטבע הלשון במלחמת ארגוס נגד תבאי (המיתוס "השבעה נגד תבאי").
לדבריו, התקפת הארגיווים על חומות העיר תבאי נהדפה תוך אבידות כבדות ביותר, והתבאנים (הנקראים גם קַדמֵאים, על שם מייסד העיר – קדמוס), מכנים ניצחון זה בשם "ניצחון קדמאי".
"ניצחתי" הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הישראלית דנה אינטרנשיונל.
הוא יצא לאור ביוני 2001 בהוצאת חברת התקליטים NMC יונייטד אנטרטיינמנט, כסינגל השני מתוך אלבום האולפן השישי שלה, יותר ויותר (2001).
הוא נכתב על ידי דני דותן והולחן והופק על ידי אלי אברמוב.
מילותיו עוסקות בהעצמה וניצחון והוא נחשב לאחד משיריה המזוהים ביותר של אינטרנשיונל.
השיר נכתב על ידי דני דותן והולחן והופק על ידי אלי אברמוב.
את "ניצחתי" השמיעו לראשונה במצעד הגאווה שאירע בשנת 2001. בהמשך לכך, באוגוסט 2001 אינטרנשיונל שלחה לרדיו את השיר כסינגל רשמי.
לפני שהסינגל הופץ, זו נמתחה בתוכנית "פספוסים" במתיחה במסגרתה שלומי שבת הוציא את השיר כסינגל שלו, ובעצם "גנב" אותו.
מילות השיר עוסקות בניצחון של אינטרנשיונל מול כל מי שהיה לה למכשול.
השיר נכלל גם באלבום החלום האפשרי, בסגנון בלדה שקטה.
"ניצחתי" זכה להצלחה ברדיו ודורג במקום ה-30 במצעד הפזמונים העברי השנתי של רשת ג'.