tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הממשלה רשאית להחליט על מינוי בניגוד לעמדת הוועדה וכך אירע בשנת 2021 כאשר עמיר פרץ מונה ליושב ראש דירקטוריון התעשייה האווירית לישראל על ידי שר הביטחון, בני גנץ, למרות שבאוקטובר 2021 פסלה הוועדה את מועמדותו של פרץ, עקב היותו חסר ניסיון עסקי בחברות ציבוריות והזיקה הפוליטית המשמעותית שבין פרץ לגנץ.
עתירה נגד המינוי נדחתה על ידי בג"ץ.
יוני 2023 - הווה: השופטת (בדימוס) שולמית דותן
הוועדה לניירות ערך ובורסות של ארצות הברית (The United States Securities and Exchange Commission, בראשי תיבות: US SEC) היא סוכנות ממשלתית מסוג רשות פיקוח בארצות הברית, האחראית לניהול ופיקוח ציבורי על שוק ההון האמריקאי.
הוועדה הוקמה על ידי הנשיא פרנקלין ד.
רוזוולט ב-6 ביוני 1934 ונועדה להשיב את אמון המשקיעים בשוק ההון האמריקאי בתקופת השפל הגדול.
ראש הוועדה הראשון היה ג'וזף קנדי, אביו של ג'ון פיצג'רלד קנדי, מי שהיה לנשיא ארצות הברית.
ל-SEC יש משימה של שלושה חלקים:
לשמור על שווקים הוגנים, מסודרים ויעילים;
כדי להשיג את המנדט שלה, ה-SEC אוכפת את הדרישה הסטטוטורית שחברות ציבוריות וחברות מוסדרות אחרות יגישו דוחות רבעוניים ושנתיים, כמו גם דוחות תקופתיים אחרים.
בנוסף לדוחות הכספיים השנתיים, על מנהלי החברה לספק חשבון נרטיבי, הנקרא "דיון וניתוח ניהולי" (MD&A), המתאר את שנת הפעילות הקודמת ומסביר כיצד התמודדה החברה באותה תקופה.
MD&A בדרך כלל ייגע גם בשנה הקרובה, תוך התוויית יעדים וגישות עתידיות לפרויקטים חדשים.
בניסיון ליישר את מגרש המשחקים עבור כל המשקיעים, ה-SEC מחזיקה מסד נתונים מקוון בשם EDGAR (מערכת איסוף, ניתוח ושליפה אלקטרונית של נתונים) באינטרנט שממנו משקיעים יכולים לגשת למידע זה ולמידע אחר המוגש לסוכנות.
ה-SEC מעמיד דוחות לזמינים לציבור באמצעות מערכת EDGAR.
ה-SEC מציע גם פרסומים בנושאים הקשורים להשקעות לחינוך ציבורי.
אותה מערכת מקוונת גם לוקחת טיפים ותלונות ממשקיעים כדי לעזור ל-SEC לאתר את המפרים של חוקי ניירות הערך.
ה-SEC מקפידה על מדיניות קפדנית של אף פעם לא להגיב על קיומה או מעמדה של חקירה מתמשכת.
במצבי חירום, ל-SEC (רשות ניירות הערך האמריקאית) יש סמכויות מיוחדות להתערב בפעילות השווקים כדי להגן על המשקיעים ולשמור על יציבות השוק.
השעיית מסחר בניירות ערך ספציפיים: ה-SEC יכולה להורות על השעיית המסחר במניות של חברות מסוימות אם היא סבורה שקיימת הטעיה או הונאה, או כאשר יש צורך בהגנה על המשקיעים.
סגירת בורסות במצבי חירום: במקרים של משברים חמורים, כמו קריסות שוק או אירועים המאיימים על תפקוד השווקים, ה-SEC יכולה להורות על סגירה זמנית של בורסות כדי למנוע פאניקה ולשמור על הסדר הציבורי.
הגבלת סוגי מסחר מסוימים: ה-SEC יכולה להטיל מגבלות על פעולות כמו מכירות בחסר (short selling) כדי למנוע מניפולציות ולהפחית תנודתיות בשווקים.
סמכויות אלו מעוגנות בחוק הבורסה לניירות ערך משנת 1934, המעניק ל-SEC את הסמכות לפקח ולהסדיר את שוקי ההון בארצות הברית, במיוחד במצבי חירום.
הפעלת סמכויות אלו נעשית בתיאום עם גופים רגולטוריים נוספים, כמו הבורסות עצמן וגופים ממשלתיים אחרים, כדי להבטיח תגובה מתואמת ויעילה לשמירה על יציבות השווקים והגנה על המשקיעים.
הוועדה להכוונה לאומית () הייתה ועדה של מנהיגים פלסטינים שהוקמה בסוף שנת 1978 במטרה להאבק באמצעים פוליטיים נגד תוכנית האוטונומיה של הסכמי קמפ דייוויד.
הוועדה הוצאה אל מחוץ לחוק במרץ 1982, בגלל קשריה עם אש"ף.
בזמן קיומה הייתה זו ההתארגנות החשובה ביותר של הפלסטינים בשטחים מאז שנכבשו במלחמת ששת הימים ב-1967.
בכנס פוליטי של ערביי יהודה ושומרון כנגד הסכמי קמפ דייוויד שהתקיים בירושלים ב-1 באוקטובר 1978 הוחלט על הקמת הוועדה להכוונה לאומית שתרכז את המאבק הפוליטי נגד תוכנית האוטונומיה.
הנציגים לא נבחרו על סמך יחסי הכוחות בין המחנות האידאולוגיים של ערביי יהודה, שומרון וחבל עזה, אלא כנציגים של אזורים גאוגרפיים ושל מוסדות מקומיים.
בין הנציגים, עשרה היו מזוהים עם הפת"ח, ארבעה היו מזוהים עם חזית הסירוב, ארבעה היו קומוניסטים וארבעה היו תומכי ממלכת ירדן.
כמעט דבר לא איחד אותם, חוץ מההתנגדות להסכמי קמפ-דייוויד ותמיכה באש"ף.
חברי הוועדה היו בעיקר מנהיגים לאומיים מקומיים, אנשי העילית העירונית החדשה של החברה הפלסטינית, אשר כונו לעיתים הבורגנות הלאומית.
הוועדה סייעה ביצירת זהות לאומית פלסטינית ובשיתוף נשים בפעילות ציבורית.
הגורמים שתמכו בחזית הסירוב, בהם בסאם א-שכעה, היו דומיננטיים בוועדה, דבר שהביא לחוסר ההתעניינות של הפת"ח בוועדה ולהחרמתה על ידי ירדן.
בשנת 1979 ביקשה ירדן להרחיב את הוועדה על ידי הוספת ראשי ערים המזוהים עימה, אולם נענתה בסירוב ועל כן לא קשרה קשרים רשמיים עם הוועדה, למרות שנהלה קשרים עם אישים בוועדה.
עם הקמת הוועדה, הוחלט שהיא תפעל אך ורק במישור הפוליטי.
חלק מחברי הוועדה ביקשו למתן את פעילותה כדי למנוע עימות עם ירדן או עם ישראל.
למשל, נציג ארגוני הצדקה ביקש למנוע עימות עם ישראל שתפגע בפעילות הסיוע לאוכלוסייה.
בניגוד למדיניות הישראלית שאסרה כל פעילות פוליטית של ערביי יהודה ושומרון וחבל עזה, נמנעה ממשלת ישראל מלפזר את הוועדה במשך מספר שנים.
העבודה היומיומית של הוועדה נוהלה על ידי תת-ועדה של שישה שכללה בעיקר ראשי ערים.
בסוף שנת 1978 הם ארגנו ארבע הפגנות גדולות נגד הסכמי קמפ-דייוויד.
הניגודים הפוליטיים בין חברי הוועדה מנעו שיתוף פעולה בכל תחום חוץ מהתנגדות לישראל.
באוקטובר 1979 קראה הוועדה לדחות את תוכנית האוטונומיה ולא להצביע במקרה שיהיו בחירות לאוטונומיה.
בכרוז שהוציאו תקפו את הברית בין הציונות, האימפריאליזם האמריקאי ומשטרו של סאדאת שביחד יזמו את תוכנית האוטונומיה.
הם הדגישו את זכות העם הפלסטיני לעמוד נגד פעולות הכיבוש בכל הדרכים ובכל האמצעים.
בפברואר 1980 יזמה הוועדה שביתה כללית ביהודה ושומרון במחאה על חילופי השגרירים בין ישראל ומצרים
ביוני 1980 היו חמישה מחברי הוועדה יעד להתנקשויות של המחתרת היהודית, שבהן נפצעו קשה שניים מהם.
באביב של 1980, לאור הדומיננטיות של קואליציית השמאל ונציגי חזית הסירוב בוועדה, הגיעה הוועדה לידי שיתוק והוועדה חדלה מלקיים פעילות משמעותית, עד אשר פוזרה על ידי ישראל במרץ 1982.
ישראל נהגה בתחילה באיפוק כלפי הוועדה ושר הביטחון עזר ויצמן אמר במאי 1980 שהוועדה תוכל להיות פרטנר למשא ומתן עם ישראל על האוטונומיה אם לא יסיתו לאלימות.
ביולי 1980, לאחר גל של אלימות ביהודה ושומרון, שינתה ישראל את מדיניותה ומנעה את התכנסות הוועדה.
הוועדה לביטחון המדינה (בבולגרית: Комитет за държавна сигурност או בקיצור ДС) היה השירות החשאי, (המקביל לקג"ב בברית המועצות) של בולגריה, מ-1925 ועד 1990. בתקופת הרפובליקה העממית הבולגרית שימש הארגון כזרוע מרכזית לרדיפת מתנגדי המשטר ואף קיבל הנחיות מהק.ג.ב..
'בולגריזציה' כפויה על המיעוטים הפומקים והטורקים בהנחייתו של טודור ז'יבקוב.
רציחתו של הסופר הגולה גאורגי מרקוב.
ניסיון לרצח העיתונאי ולדימיר קוסטוב.
ישנן הערכות הקושרות את הד"ס לניסיון ההתנקשות באפיפיור יוחנן פאולוס השני ב-1981.
המינהל הראשי הראשון - ביון חוץ.
ב-1990 ירש אותה שירות הביון הממלכתי של בולגריה.
המינהל הראשי השני - ביטחון פנים וסיכול ריגול.
ב-1990 הפכה להסוכנות לביטחון לאומי של בולגריה.
המינהל השלישי - סיכול ריגול בצבא
המינהל הרביעי - עד 1968 עסק במבצעים טכניים, החל מ-1986 הוצב למאבק בפשעי כלכלה
המינהל החמישי - אבטחת אישים.
כיום מחליף אותו שירות האבטחה הלאומי של בולגריה.
המינהל השישי - עסק בבילוש ומעקב פוליטי.
בימינו מבצע את הפעילות המינהל הראשי למאבק בפשע המאורגן של בולגריה.
מחלקה 1 - פיקוח על האינטליגנציה: סופרים ומדענים
מחלקה 2 - פיקוח על סטודנטים
מחלקה 3 - פיקוח על הדתות
מחלקה 5 - פיקוח על המפלגות הפוליטיות
מחלקה 6 - מאבק נגד מתנגדי הקומוניזם
מחלקה 7 - ניתוח מידע
השירות (המינהל) המרכזי לניתוח מידע
הוועדה הוקמה על ידי ראש הממשלה ושר האוצר בשל התחושה המתמשכת כי הריכוזיות מונעת תחרות וגורמת לעליות מחירים במגוון ענפי המשק וכן בשל ממצאי בנק ישראל בדו"ח לשנת 2009 והצעת החוק שהוגשה בעקבות הדברים (הצעת חוק הגברת התחרותיות וצמצום סיכונים בפעילות קבוצות עסקיות, התש"ע–2010).
הוועדה הייתה אמורה להגיש את מסקנותיה הסופיות בתוך ארבעה חודשים מעת מינויה בתאריך 1 במרץ 2011, אך מועד הגשתן נדחה שוב ושוב.
יו"ר הוועדה היו אייל גבאי מנכ"ל משרד ראש הממשלה וחיים שני מנכ"ל משרד האוצר במשותף, אולם בקיץ 2011 סיימו שניהם את תפקידם והוועדה נותרה ללא יושבי ראש.
בהמשך ביקש השר שטייניץ מחיים שני להמשיך ולכהן כיו"ר יחיד לוועדה על-מנת שתוכל להמשיך בדיוניה ולהגיש את הדו"ח הסופי.
רוני חזקיהו, המפקח על הבנקים, הוחלף בעת כהונת הוועדה בדודו זקן
פרופ' זוהר גושן, יו"ר הרשות לניירות ערך, הוחלף בעת כהונת הוועדה בפרופ' שמואל האוזר
ד"ר גיתית גור, הרשות לניירות ערך
ד"ר אודי ניסן, הממונה על התקציבים במשרד אוצר, הוחלף בעת כהונת הוועדה בגל הרשקוביץ
עו"ד אבי ליכט, משנה ליועץ המשפטי לממשלה
פרופ' יוג'ין קנדל, ראש המועצה הלאומית לכלכלה
פרופ' עודד שריג, הממונה על שוק ההון במשרד האוצר
רונית קן, הממונה על הגבלים עסקיים, הוחלפה בעת כהונת הוועדה בפרופ' דיויד גילה
ד"ר קרנית פלוג, מנהלת חטיבת המחקר של בנק ישראל
כמו כן ייעץ לוועדה פרופ' אריה בבצ'וק שכתב עבורה חוות דעת בנושאי עבודתה.
ב-19 בספטמבר 2011, כמה חודשים לאחר תחילת המחאה החברתית בישראל 2011, פרסמה הוועדה את טיוטת המלצות הביניים שהתגבשו, כדי לקבל את הערות הציבור בנוגע להן.
בתגובה להמלצות הביניים אמר ח"כ משה גפני, יו"ר ועדת הכספים של הכנסת, כי הוא תומך בהמלצות הוועדה בקריאתה להפרדת החזקות ריאליות מפיננסיות, וטען ש"זה לא מספיק" ויש להרחיב את ההגבלות.
הדבר מעודד את התחרותיות ומונע את המונופולים.
לטענתו אף יש לשקול חקיקה שבעלי החברות הגדולות לא יוכלו להיות גם בעלים של כלי תקשורת מה שיכול "לפגוע במשטר הדמוקרטי" בארץ.
בינתיים סיימו מנכ"ל משרד רה"מ והאוצר את תפקידם והוועדה נשארה ללא יושבי ראש.
לפיכך ביקש השר שטייניץ מחיים שני באורח חריג להמשיך להוביל את עבודת הוועדה עד לסיומה.
ב-22 בפברואר 2012 פרסמה הוועדה את המלצותיה הסופיות, והן עתידות להיקבע בחוק עד לתום מושב החורף של הכנסת.
הפרדה בין גופים ריאליים משמעותיים (מכירות או צריכת אשראי בישראל בלמעלה מ-6 מיליארד ש"ח בשנה) לבין גופים פינסיים משמעותיים (גופים המנהלים למעלה מ-40 מיליארד ש"ח).
ההפרדה תתבצע בתוך 4 שנים.
השטחת מבנה פירמידות עסקיות ("חברות פער"), איסור יצירת פירמידות חדשות וחיזוק הרגולציה עליהן.
דירקטור לא יכהן בגופים ריאליים ופיננסיים משמעותיים במקביל.
בהקצאת נכסי מדינה לגופים פרטיים יישקלו שיקולי ריכוזיות.
עם זאת כלכלנים מדגישים שיישום מסקנות הוועדה יביאו להאצה של פיתוח וחדשנות עסקית ותחילתו של גל השקעות חדש במשק הישראלי אשר יוביל בסופו של יום להורדת יוקר המחיה ויצירת מקומות עבודה חדשים.
אחד מתנאי הסף שהציב נפתלי בנט ערב כניסתו לממשלה היה קידום המלצות הוועדה ועם הקמתה מונה לתפקיד השר האחראי על ענייני יוקר המחיה בנוסף למינוי לשר הכלכלה והמסחר.
ב-21 באפריל 2012 אישרה הממשלה פה אחד את המלצות הוועדה.
נקבע כי על שר האוצר להכין תזכיר חקיקה על מנת להביא ליישום המלצות הוועדה בהקדם האפשרי.
לבסוף הגיש שר האוצר שטייניץ את הצעת החוק לכנסת.
בדבריו עם הקריאה הראשונה אמר השר שטייניץ: "לחקיקה בנושא הריכוזיות השפעה דרמטית על המבנה הכלכלי של המשק ועל יצירתה של כלכלה בריאה יותר הבנויה על יסודות יציבים ואיתנים יותר.
לחוק תהיה גם תרומה דרמטית לחיזוקה של הדמוקרטיה".
החוק עבר בקריאה ראשונה ביוני 2012 ובקריאה שנייה ושלישית ב-9 בדצמבר 2013, אחרי שעבר הכנה ממושכת של חודשים בוועדת הכספים של הכנסת בראשות ח"כ ניסן סלומיאנסקי.
הוועדה לבחינת מצב הבנייה ביהודה ושומרון הוקמה על ידי ממשלת ישראל בראשית 2012, על מנת לבחון דרכי התמודדות עם בנייה שנעשתה על אדמות בבעלות פלסטינית פרטית ביהודה ושומרון, בעקבות
התחייבות ממשלתית בפני בג"ץ להסיר כל בנייה כזו, וכן בחינת התמודדות עם בנייה שנעשתה ללא היתר על אדמות מדינה, לעיתים בתמיכת מוסדות ממשלתיים.
בראשות הוועדה עמד שופט בית המשפט העליון בדימוס אדמונד לוי ולצידו שופטת בית המשפט המחוזי בתל אביב בדימוס, תחיה שפירא, והיועץ המשפטי לשעבר של משרד החוץ ושגריר ישראל בקנדה, ד"ר אלן בייקר.
ממצאיה של הוועדה פורסמו באמצע 2012 במסמך שכותרתו: דו"ח על מעמד הבנייה באזור יהודה ושומרון, המוכר בשם דו"ח לוי.
הוועדה קבעה שההתנחלויות ביהודה ושומרון חוקיות גם על פי המשפט הבין-לאומי.
הדו"ח מנוגד לדו"ח קודם, דו"ח טליה ששון, שיצא בעניין.
ב־2005 הוגש דו"ח ששון בנושא בנייה במאחזים בלתי חוקיים ביהודה ושומרון, שמסקנותיו היו כי מרבית הבנייה במאחזים ביהודה ושומרון היא בלתי חוקית, עקב בנייה ללא היתרי בנייה ובנייה שנעשתה בחלקה על אדמות פרטיות.
כתב המינוי של הוועדה, שנמסר לה בפברואר 2012, כלל בקשה להמלצות בנושא פעולות שיש לנקוט לצורך הסדרת או הסרת בנייה שנעשתה על אדמות פלסטינים פרטיות ביהודה ושומרון, ובקשת המלצות להבטחת הליך נאות לבירור סוגיות מקרקעין ביהודה ושומרון.
כמו כן ניתנה סמכות להצגת המלצות בכל עניין המתקשר לשני נושאים אלו.
הקמת הוועדה הייתה במתכונת דרג מייעץ, והמלצותיה כפופות לאישור היועץ המשפטי לממשלה.
הוועדה קבעה לעצמה כלל לפיו תעסוק בנושא אך ורק מהצד המשפטי, ולא מהצדדים המדיניים של הנושא.
הוועדה פרסמה קול קורא לציבור ואף פנתה בעצמה לבעלי עניין שונים, לצורך הצגת עמדותיהם על הנושאים שנידונו בפני הוועדה.
בין הגופים שהופיעו ושלחו חומר לוועדה היו הארגונים: "שלום עכשיו", "בצלם", ו"עדאלה", נציגי תנועת "רגבים" ונציגי מועצה אזורית מטה בנימין.
טרם פרסום הדו"ח, העבירה אותו הוועדה לראש הממשלה בנימין נתניהו ולשר המשפטים יעקב נאמן,
וב-3 ביולי 2012 הדו"ח נמסר ליועץ המשפטי לממשלה, יהודה ויינשטיין.
מעמד שטחי יהודה ושומרון על פי המשפט הבין-לאומי
הדו"ח הציג את שתי הגישות המשפטיות האפשריות למעמד שטחי יהודה ושומרון על פי המשפט הבין-לאומי.
הגישה הראשונה שיוצגה על ידי ארגוני הימין אינה רואה בשליטה הישראלית ביהודה ושומרון כיבוש, היות שהשטח מעולם לא היה חלק ממדינה כלשהי, ועל כן אין חלות על השטח האמנות החלות על שטח צבאי כבוש.
הגישה השנייה, שהוצגה על ידי נציגי ארגוני שמאל וחלקים מהקהילה הבין-לאומית, רואה בשליטה הישראלית ביהודה ושומרון כיבוש צבאי, ועל כן את כלל ההתנחלות שם כפעולה בלתי חוקית המנוגדת למשפט הבין-לאומי, מכוח אמנות האג ואמנת ז'נבה הרביעית.
הוועדה הכריעה כגישה המשפטית לפיה אין מעמד יהודה ושומרון כמעמד שטח צבאי כבוש.
על פי הוועדה עומדת לישראלים זכות להתיישב בכל יהודה ושומרון, ולכל הפחות בשטחים הנתונים לשליטתה של ישראל מכוח הסכמים עם הרשות הפלסטינית ועל כן ההקמה של היישובים בפני עצמה אינה לוקה באי חוקיות.
עם זאת, הוועדה נמנעה מלציין מהו המעמד בפועל של שטחי יהודה ושומרון, והסתפקה בשלילת הגישה הרואה בשטחים אלו שטחים שבכיבוש צבאי.
דיני תכנון ובנייה ביהודה ושומרון
הוועדה התייחסה בדו"ח שהוציאה באופן מפורט למוסדות התכנון והבנייה ביהודה ושומרון.
על פי הדו"ח, מיד לאחר מלחמת ששת הימים הוצא מנשר צבאי ובו הקביעה כי סדרי החוק והמשפט שעמדו בתוקפם תחת השלטון הירדני וקודם לו, ימשיכו לעמוד בתוקפם.
בשל כך ביהודה ושומרון חל חוק התכנון והבנייה הירדני מ־1966 יחד עם חקיקה מנדטורית ועות'מאנית שקדמה לו, בכפוף לשינויים שונים שתוקנו בצו צבאי מ־1971 (צו 418) ובצווים שונים שהתפרסמו במהלך השנים.
על פי שילוב החוקים והצווים השונים, ביהודה ושומרון פועלת מועצת תכנון עליונה (מת"ע) במסגרת המנהל האזרחי, כאשר תחתיה פועלות ועדות בנייה מקומיות הסמוכות לרשויות המקומיות הישראליות ביהודה ושומרון, ופועלות לאחר שמת"ע אישרה את המרחב הגאוגרפי הנתון לסמכותה.
אחד התפקידים העיקריים של הוועדות המקומיות הוא הוצאת היתרי בנייה לפעולות הדורשות היתר זה (לדוגמה הקמת מבנה או ביצוע שינויים בו, עבודות עפר ועוד), פעולות שאסורות בביצוע ללא היתר.
בסמכות ועדות אלו נמצאת גם הוצאת תעודת גמר לבנייה, שבלעדיה לא ניתן לחבר מבנה חדש לתשתיות ציבוריות (חשמל, מים ותקשורת).
למת"ע ישנה יכולת עקרונית להתערב בפעולותיה של הוועדות המקומיות, אך היא מפעילה את סמכותה זו רק במקרי קיצון.
תחת מת"ע פועלות גם ועדות משנה, להם ניתנו סמכויות לעסוק בנושאים פרטניים שונים (לדוגמה, פיקוח, התנגדויות, דרכים ועוד).
על פי החוק הירדני, במקרה של בנייה ללא היתר ניתן להוציא צו הריסה הדורש את הפסקת העבודות האסורות והחזרת המצב לקדמותו, וכן ניתן לבצע הריסה מנהלית ללא צורך בצו מבית משפט.
עצם הבנייה ללא היתר אינה עבירה פלילית על פי החוק הירדני, אך פעולה המבוצעת בניגוד לצו היא עבירה פלילית.
בתיקון שנעשה בצו צבאי מ־2007 נקבע כי גם עצם הבנייה ללא היתר (או בנייה תוך חריגה מרישיון) היא עבירה פלילית (ולא רק ביצוע פעולות מנוגדות לצווים שהוצאו), וכי גם לבית משפט ניתנה סמכות להורות על הריסת בנייה ללא היתר או תוך סטייה מהרישיון.
אכיפת שלטון החוק ביהודה ושומרון
בהמלצות נמתחה ביקורת על חריגה מגבולות החוק בהתיישבות ביו"ש: "נתגלתה לעניינו תופעה בנושא ההתיישבות הישראלית ביו"ש שאינה הולמת מדינה הדוגלת בשלטון החוק.
מכאן ואילך, לחסידי ההתיישבות וגם לדרג המדיני, צריך להיות ברור כי הם מצווים לפעול במסגרת החוק בלבד, ועל מוסדות המדינה מוטלת החובה לפעול בעתיד בנחישות לאכיפת החוק".
השופט לוי העביר את ממצאי הוועדה לראש הממשלה במרץ 2012, ואת הדו"ח המלא ליועץ המשפטי לממשלה ב-3 ביולי 2012. במאי 2014 החלה הממשלה לקדם חלק מההמלצות שבדו"ח: שר הביטחון משה יעלון הורה להיערך לביצוע אחת ההמלצות המרכזיות – הקמת בית דין ייעודי לענייני מקרקעין ביהודה ושומרון.
על פי ההצעה, פלסטיני שטוען שמתנחלים פלשו לאדמתו יצטרך להוכיח בבית המשפט שטענתו נכונה.
כמו כן צומצם השימוש ב"צו מפריע" – שמכונה בדו"ח "צו דרקוני", שמכוחו המנהל האזרחי סילק מתנחלים שפלשו לכאורה לאדמה פרטית, אף על פי שלא הוגשה תלונה של בעל הקרקע.
ראש משלחת הוועד הבין-לאומי של הצלב האדום לישראל ולשטחים הכבושים, חואן פדרו שרר, דחה את מסקנות הדו"ח, וטען כי מנקודת מבט של המשפט הבין-לאומי, הגדה המערבית נתונה תחת כיבוש ישראלי, ואין כל רלוונטיות לשאלה מי היה הריבון החוקי בשטחים לפני המלחמה.
הוועדה לגאוגרפיה עירונית היא יחידת סמך באיגוד הבין-לאומי לגאוגרפיה העוסקת בנושאי גאוגרפיה עירונית, בתחומים עירוניים, ו-פתרון הבעיות בערים ברחבי העולם.
הוועדה נוצרה בעקבות ריאיון של פרופסור קז'ימיר דזיוונסקי (פולין) בעת שנערך הקונגרס הבין-לאומי לגאוגרפיה במוסקבה בשנת 1976 כאשר נשאל לגבי ניגוד האינטרסים של ערים קפיטליסטיות במערב לעומת ערים סוציאליסטיות במזרח והיחסים ביניהם.
הוועדה מקיימת מחקר, תיעוד, שימור אדריכלי, אקולוגיה, מנהל מקומי, ויחסי גומלין בנושאי הערים ומקיימת קונגרסים בכמה ערים במקביל ושיתוף פעולה בין בעלי מקצוע העוסקים גאוגרפיה עירונית.
בשנת 2010 נערך הקונגרס לראשונה בישראל, בתל אביב ביחד עם הקונגרס השנתי בנושאי אזורים של האיגוד הבין-לאומי לגאוגרפיה.
מקומה של הוועדה הוא במכון לגאוגרפיה של אוניברסיטת לוזאן בשווייץ.
הוועדה למלחמה בעוני בישראל או ועדת אלאלוף היא ועדה שהקים שר הרווחה מאיר כהן בשנת 2013 לשם המלצה על דרכים להתמודדות עם העוני והגברת שוויון ההזדמנויות בישראל.
בראש הוועדה עמד אלי אלאלוף.
במכתב המינוי של אלי אלאלוף לראשות הוועדה הטיל שר הרווחה מאיר כהן על הוועדה להמליץ לממשלה על דרכי פעולה "למאבק כולל בעוני", להרחבת שוויון ההזדמנויות לכלל תושבי ישראל ולהציע פעולות אופרטיביות לטיפול באוכלוסיית הפונים לשירותי הרווחה.
הוועדה הציבה לעצמה את המטרה לגבש תוכנית לצמצום היקף העוני וחומרתו (עומק העוני) עד לרמה המקובלת במדינות ה־OECD בתוך 10 שנים על פי הקריטריונים:
הוועדה כללה מליאה בת 50 חברים ובהם אנשי אקדמיה, נציגי עמותות ונציגים של משרדי ממשלה והשלטון המקומי.
בנוסף פעלו במסגרת הוועדה 5 ועדות משנהשבראשות כל אחת עמד חבר במליאת הוועדה:
כלכלה ותעסוקה בראשות ניצה קסיר, מנהלת יחידת שוק העבודה ויחידת מדיניות הרווחה, מחקר מבנק ישראל
פרט, משפחה וקהילה בראשות פרופ' ג'וני גל, דיקן בית הספר לעבודה סוציאלית באוניברסיטה העברית
דיור בראשות חיים פיאלקוף ואמילי סילברמן מהאוניברסיטה העברית
חינוך בראשות פרופ' אודרי אדי-רקח מאוניברסיטת תל אביב
בריאות בראשות פרופ' ורדה סוסקולני מאוניברסיטת בר-אילן
כמו כן הוקם "צוות מתכלל" שהורכב מנציגות של חברי המליאה ויושבי ראש של ועדות המשנה וכן צוות פניות ציבור.
הוועדה הגדירה "אבני דרך" למימוש הייעדים של צמצום העוני
אנשים הזכאים לתמיכה ואינם מקבלים אותה בשל "נטל בירוקרטי", חוסר ידיעה על הזכויות והשירותים, ריבוי גופים המטפלים בעניים וחוסר התחשבות מצד הגורמים המטפלים במאפיינים הייחודיים של אוכלוסיית הנזקקים לשירותיהם.
הנטל הבירוקרטי יוצר ניכור ומחייב את הנזקק להשקיע משאבים וזמן רב במיצוי זכויותיו.
הוועדה המליצה, בהתאם, לפשט את התהליכים במערכות הרווחה, לבצע "התאמה תרבותית" של השירותים, לסייע אישית במיצוי הזכויות והקמה של 110 "מרכזי מיצוי זכויות" שתפקידם:
ריכוז מידע על זכויותיהם של אנשים החיים בעוני
ריכוז מידע לגבי מענים כולל אלו מענים ברמה המקומיתוהקהילתית ובאמצעות ארגוני החברה האזרחית
ריכוז מידע עבור עובדים סוציאליים
העלות הכוללת של המלצות ועדת פרט, משפחה וקהילה, בראשות ג'וני גל, עמדו על 3-2.5 מיליארד שקלים בשנה.
המחלקות לשירותים חברתיים ברשויות המקומיות הן התשתית לטיפול בעוני, והמלצות "ועדת המשנה לפרט, משפחה וקהילה" ממוקדות בשיפור יעילותן.
+ המלצות בתחום הפרט, המשפחה והקהילההמלצהמספר הפונים המושפעיםעלות שנתיתעובד סוציאלי בתחום המשפחה ישמש גורם מתכלל של ליווי הנזקק ויתאם פעולת יתר הגורמים המקצועיים המעורבים בכל תהליך.
הוועדה מצאה כי ההפחתה בשיעורי הקצבאות במסגרת התוכנית הכלכלית בשנים 2003-2002 .
בהתאם, המליצה הוועדה על הגדלת רמת הקצבה הבסיסית (קצבאות הבטחת הכנסה וקצבת ילדים) כך שתעמוד על 67% מקו העוני והגדלת סף ההכנסה מעבודה שאינה פוגעת בזכות לקצבה מלאה על 85% מקו העוני עבור המשפחה.
עלות המלצה זו כ-1.2 מיליארד שקלים בשנה.
מהמלצה זו הסתייג יו"ר הוועדה בשיתוף נציגי משרד ראש הממשלה, משרד האוצר, משרד הכלכלה ובנק ישראל בנימוק שהגדלת הקצבאות תביא ליצירת מלכודת עוני.
הוועדה המליצה להעלות את קצבת הבטחת ההכנסה לקשישים ושאירים כך שהכנסתם תהיה מעל קו העוני (תוספת של כ-200 שקלים לקצבה).
ההמלצה נוגעת לאוכלוסייה של 188,000 קשישים ועלותה הוערכה ב-600 מיליון שקלים בשנה
הוועדה בראשות חיים פיאלקוף ואמילי סילברמן, ציינה כי .
הוועדה ביקרה את מדיניות הדיור של הממשלה ובפרט את ירידת מלאי הדירות הציבוריות ואת שיעור הסיוע בשכר דירה.
הוועדה המליצה להרחיב את הגדרות הזכאות לדיור ציבורי ולסיוע בשכר דירה ולעדכן את הגדרת "חסר דירה" המזכה בסיוע שנקבעה בשנת 1971.
+ המלצות בתחום הדיור - סיוע בשכר דירההמלצהמספר הפונים המושפעיםעלות שנתיתביטול מגבלת הגיל לקבלת סיוע בשכר דירה ליחיד.
סיוע גם לחסרי דיור בני פחות מ-55 שנה1,6009 מיליון שקליםביטול התנאי של עבודה במשרה מלאה של אחד מראשי המשפחה לסיוע בשכר דירה.
הוועדה המליצה וציינה כי אחוז זה עדיין נמוך ביחס למקובל במדינות ה־OECD.
כהשלמה לדיור ציבורי בבעלות המדינה המליצה הוועדה על פתרון של שכירות ארוכת טווח (10 שנים) במימון כמעט מלא של המדינה כך שיינתן ביטחון בדיור לזכאי דיור ציבורי באזור מגוריהם
הומלץ על העלאת התקצוב לאחזקת דירה בדיור הציבורי מ-750 שקל לשנה ל-1,500 שקלים בשנה.
עלות ההמלצה, הנוגעת ל-70,000 דירות ציבוריות הוערכה ב-53 מיליון שקלים בשנה.
הוצע להפעיל פרויקט לשיקום פיזי - תשתיות והשקעה במרחב הציבורי וכן השקעה חברתית, חינוכית ותעסוקתית בשכונות מצוקה.
התקציב הנדרש להרצת "פיילוט" ב-10 שכונות - 225 מיליון שקלים ב-3 שנות הניסיון.
הוועדה בראשות ניצה (קלינר) קסיר, התמקדה בהעלאת שיעור ההשתתפות בכוח העבודה ושיעור התעסוקה.
ההמלצות נועדו להשגת 2 יעדים
שילוב בתעסוקה של כלל ראשי משק הבית במשפחות תוך הגדלת כדאיות ההשתתפות בשוק העבודה והסרת החסמים המונעים הצטרפות לתעסוקה .
הגדלת ההשתכרות בקרב עובדים עניים: העלאת אחוז המשרה, קידום מקצועי ואכיפת חוקי המגן.
כדי למנוע פגיעה של משבר בשוק ההון על חוסכים לפנסיה המליצה הוועדה על הקטנת הסיכון בהתאם לגיל החוסך באמצעות הקצאה עולה עם הגיל של 'אג"ח ממשלתיות מיועדות' הנושאות ריבית ריאלית של 4.86 אחוז בשנה וביטול דמי הניהול הנגבים על נתח האג"ח המיועדות שאינו מצריך ניהול.
ההמלצות של הוועדה בתחום החינוך, בראשות פרופ` אודרי אדי-רקח, מבוססות על ההנחה כי השכלה היא הגורם החשוב ביותר לניעות חברתית ועל הממצא כי ישראל מובילה בקרב מדינות ה-OECD בפערים הלימודיים שבין עשירים לעניים.
משרד החינוך מקצה משאבים לטיפוח מוסדות חינוך באזורי מצוקה (על פי חלוקה ל"אשכולות חברתיים כלכליים" אך היעדר שקיפות מקשה על הערכת תוכניות אלו.
הגברת השקיפות היא, בהתאם, המלצה מרכזית של הוועדה .
ההמלצות כוללות תקצוב דיפרנציאלי לחיזוק רשויות מקומיות חלשות, הכשרה מקצועית למורים וגננות לחיזוק המודעות והקניית ידע וכלים לאיתור תלמידים המתקשים עקב בעיות כלכליות בבית וטיפול בבעיות אלו.
וכן פעולות לצמצום הנשירה (הגלויה והסמויה) של תלמידים עניים ויישום יום לימודים ארוך.
10-15% מילדים אלו זקוקים לאבחוןבהנחה שעלות אבחון לילד 2,500 ש' יידרשו 100-150 מיליון ש' בשנה הראשונה ו־10-15 מיליון ש' בשנה אחר כך
הוועדה, בראשות ורדה סוסקולני, קבעה כי ירידת בחלקו של המימון הציבורי בהוצאה לבריאות מכ-70% ל-60% (לעומת שיעור מימון ציבורי של 75% ברוב מדינות ה־OECD) במהלך 20 השנים שקדמו להקמת הוועדה והעלייה המקבילה במימון הפרטי של מערכת הבריאות תרמה להחמרת ממדי העוני בפרט בקרב קשישים.
+ המלצות בתחום הבריאותהמלצהמספר המושפעיםעלות שנתיתהקמת מרכזי מידע ומיצוי זכויות כחלק ממרכזי מיצוי הזכויות שצוינו בהמלצות הרוחב.
במרכזים יינתן מידע בשפות שונות על הזכאויות לשירותי הבריאות וסיוע במילוי טפסים.
משרת אחות לכל 1,500 תלמידים לכל היותר200,000 תלמידים24 מיליון ש'מרכזי קידום בריאות ומניעה לקשישים בשכונות/ישובים בדירוג חברתי כלכלי הנמוך ביותרפיילוט ב-100 מרכזי יום3.6 מיליון ש' (לפיילוט)
דו"ח של מרכז אדוה מבקר כמה מהמלצות ועדת אלאלוף המשקפות את תפיסת העולם הכלכלית-חברתית של הממשלה ובנק ישראל שתרמו להחמרה במצב העוני
באוקטובר 2014 הודיע שר הרווחה, מאיר כהן כי התקצוב ליישום המלצות הוועדה ב-2015 יעמוד על 1.7 מיליארד שקל כ-42% בלבד מהתקציב השנתי עליו המליצה הוועדה.
רוב התקציב הזה מקורו במשאבים קיימים במשרדי הממשלה ולא בתוספת תקציב ממשרד האוצר
חבר בוועדה מתח ביקורת על אי יישום רוב ההמלצות.
המלצות שיושמו היו הקלות לביצוע ולא ההמלצות המשמעותיות ביותר שהיו מחלצות רבים מעוני:
רוב ההמלצות בתחום הרווחה לא יושמו בתקציב 2015 ובהם ההמלצות להגדלת קצבת הבטחת הכנסה, הגדלת תקציבי החרום והקטנת העומס על העובדים הסוציאליים.
בתחום הדיור הוקצבו פחות מ–5% מתקציב ההמלצות בתחום הדיור הציבורי.
ההמלצה להגדלת הסיוע בשכר דירה יושמה ב־60 מיליון שקלים לעומת 950 מיליון על פי המלצת הוועדה.
בתחום התעסוקה לא תוקצבה התוספת עליה המליצה הוועדה במס הכנסה שלילי ולא יושמה התוכנית להחלפת עובדים זרים בישראלים
בתחום הבריאות לא הוקצו כל תקציב ב-2015 ליישום המלצות הוועדה
+ יישום החלטות ועדת אלאלוף בתקציב 2015תחוםתקצוב נדרש על פי ההמלצותתקצוב בפועלרווחה2.5-3.0 מיליארד ש'517 מיליוןחינוך300-350 מיליון ש'140 מיליון ש'דיור1.63 מיליארד ש'110 מיליון ש'תעסוקה2.3 מיליארד ש'515 מיליון ש'בריאות500-560 מיליון ש'0
בנובמבר 2016 פרסם מרכז טאוב דו"ח על יישום ההמלצות שנתיים וחצי לאחר פרסומן.
המחקר העלה כי ההקצבות בפועל למימוש ההמלצות היו 1.9 מיליארד שקלים בשנה מתוך 7.4 מיליארד הנדרשים לכך.
הפער נובע מאי יישום ההמלצה בדבר הגדלת קצבת הבטחת הכנסה ומהקצאה נמוכה מהנדרש ליישום המלצות אחרות כדוגמת הגדלת מענק עבודה ושיקום הדיור הציבורי
הוועדה לבחינת תקציב הביטחון, שנודעה בשם "ועדת לוקר" על שם העומד בראשה, אלוף (מיל') יוחנן לוקר, היא ועדה ציבורית אשר מונתה במאי 2014 על ידי ראש הממשלה, בנימין נתניהו, בהמשך להחלטת הקבינט הביטחוני, לשם בחינת תקציב הביטחון של מדינת ישראל.
לפני כן פעלו ועדות דומות, בהן ועדת ברודט שהגישה המלצותיה במאי 2007, ועדה בראשות אבי בן-בסט לבחינת קיצור שירות החובה בצה"ל וועדת טישלר שהגישה המלצותיה ביולי 2012.
הוועדה הגישה את המלצותיה בחודש יוני 2015, ואלה נתקלו בהתנגדות חריפה של מערכת הביטחון.
בעקבות מלחמת חרבות ברזל הוקמה ועדה חדשה בראשות יעקב נגל, שהתכנסה לראשונה באוגוסט 2024. בינואר 2025 הוגשו המלצות הוועדה הזו.
יו"ר הוועדה: אלוף (מיל') יוחנן לוקר, לשעבר המזכיר הצבאי של ראש הממשלה, ראש להק אוויר וראש מטה חיל האוויר.
אלוף (מיל') עמי שפרן, לשעבר ראש אגף התקשוב.
ניצב (דימ') אסתר דומיניסיני, לשעבר ראש אגף כוח אדם במשטרת ישראל ומנכ"לית המוסד לביטוח לאומי.
יוסי אקרמן, לשעבר נשיא אלביט מערכות.
דוד ברוך, לשעבר סגן ראש אגף התקציבים במשרד האוצר ומנכ"ל בנק ירושלים ואקסלנס השקעות.
ענת לוין, משנה למנכ"ל כלל ביטוח.
פרופ' רבקה כרמי, נשיאת אוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
פרופ' בן-ציון זילברפרב, מרצה לכלכלה.
באוניברסיטת בר-אילן ולשעבר מנכ"ל משרד האוצר.
מזכיר הוועדה היה ד"ר שוקי פרידמן ויועץ כלכלי לוועדה היה ד"ר רון מלכא, בכיר לשעבר באגף התקציבים במשרד הביטחון.
תא"ל ששון חדד, ראש אגף התקציבים במשרד הביטחון.
אל"ם יניב אלאלוף, ראש מחלקת תכנון באגף התכנון.
תא"ל (מיל') יעקב נגל, סגן ראש המטה לביטחון לאומי.
נח הקר, סגן ראש אגף התקציבים באוצר.
דניאלה פרתם מאגף התקציבים באוצר.
רו"ח עמוס שקדי, סגן החשבת הכללית.
רו"ח יובל רז מאגף החשב הכללי באוצר.
אמיר ברקן, סמנכ"ל כלכלה ותשתיות במשרד ראש הממשלה.
ד"ר יעקב ברוידא מבנק ישראל.
תפיסת הביטחון: על ממשלת ישראל לפעול לגיבוש תפיסת הביטחון הרלוונטית למדינת ישראל נוכח המציאות הביטחונית הדינמית שאתה מתמודדת המדינה.
תפיסת הפעלה עדכנית: יש לבחון את תפיסת ההפעלה של צה"ל ולעדכנה לנוכח האתגרים המבצעיים העומדים בפני מערכת הביטחון.
היקף תקציב הביטחון: בלב המלצות הוועדה ניצב היקפו של תקציב הביטחון לחמש השנים הבאות.
הוועדה המליצה שבין השנים 2016–2020 בסיס התקציב יהיה 59 מיליארד ש"ח.
שקיפות: יש ליצור שקיפות מלאה של משרד הביטחון וצה"ל מול משרד ראש הממשלה, משרד האוצר והמטה לביטחון לאומי.
הוועדה ייחסה חשיבות עליונה להמלצה זו.
התייעלות כמקור תקציבי: על מערכת הביטחון להגביר את תהליך ההתייעלות שבו היא נמצאת.
להתייעלות זו יש פוטנציאל משמעותי לפינוי מקורות תקציביים לצורכי מוכנות והתעצמות.
כחלק מתהליך התייעלות יש לפעול לאזרוח של מערכים המופעלים בידי מערכת הביטחון וצה"ל, ובכך לאפשר למערכת הביטחון וצה"ל להתמקד במשימות הליבה שלהם.
עוגני התקציב: יש לקבוע עוגנים תקציביים לאימונים לשמירה על כשירות צה"ל ולמחקר ופיתוח לשמירה על יתרונו הטכנולוגי של צה"ל, כלומר לקבוע תקציב ליעדים אלה שאי-אפשר יהיה להעבירו לשימושים אחרים.
ניהול תקציב הביטחון: על ראש אגף התקציבים במשרד הביטחון, המדווח למנכ"ל משרד הביטחון ולרמטכ"ל, תוטל אחריות כוללת לניהול תקציב הביטחון - יצירת תמונה תקציבית מלאה, שבה ייכללו כל מרכיבי התקציב, ומעקב אחרי יישום והתייעלות.
יש לשפר את תהליך התכנון של תקציב הביטחון ולהגביר את הפיקוח והבקרה על מימושו, גם באמצעות הגברת מעורבותם של אנשי המטה לביטחון לאומי ומשרד האוצר בתהליכים אלה.
מבנה זרוע היבשה וסמכויותיה: יש לאחד את אגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה ויתר הגופים העוסקים בבניין הכוח ביבשה, לתוך זרוע היבשה, ולבטל כפילויות בין זרוע היבשה לבין אגפים אחרים.
צמצום כוח האדם: נדרשת הקטנה משמעותית בהיקף כוח האדם בצה"ל ובהוצאה לשכר הנגזרת מכך, תוך העדפת המסגרות המבצעיות והלוחמים.
לשם כך יש לפעול לצמצום משמעותי של מטות ומפקדות.
שכר: יש לערוך שינוי במבנה השכר, שיביא לידי ביטוי העדפה של לוחמים וגמישות בתגמול בעלי מקצועות צבאיים אחרים.
ההוצאה הכוללת על שכר תעמוד על 86% מעלות השכר כיום, עד סוף שנת 2017.
קיצור שירות החובה: יש להמשיך במתווה קיצור שירות החובה על פי המלצות ועדת בן בסט, עד לשירות בן שנתיים לגברים ולנשים עד שנת 2020.
מודל סיום השירות: יש להמיר את פנסיית הגישור במענק סיום שירות ראוי והוגן.
שיקום: יש לאמץ את המלצות ועדת גורן ולהוסיף גורמי בקרה שיבחנו קביעת זכאויות נוספות לזכאי אגף השיקום.
משקל מערכת הביטחון בגופי התכנון הלאומיים:
צמצום הגבלות מערכת הביטחון על שימוש במשאבים לאומיים: יש לצמצם את המשקל שיש למערכת הביטחון בגופי התכנון להטלת מגבלות על שימוש אזרחי בתשתיות לאומיות: קרקע, תקשורת, המרחב המקוון ועוד.
יש לערוך רפורמה יסודית בתהליכי העבודה וביחסי הגומלין בין רשויות התכנון הלאומיות למערכת הביטחון ובאופן הטיפול בבקשות המוגשות למשרד הביטחון, ולהסדיר מחדש בחקיקה את הממשקים ואת הסמכויות של הגורמים השונים.
המלצות הוועדה, ובפרט חלקן הנוגע לצמצום כוח האדם בצה"ל ולצמצום עלות השכר באמצעות שינוי תנאי הפרישה, ספגו ביקורת חריפה מבכירי מערכת הביטחון.
דובר צה"ל, תא"ל מוטי אלמוז, תיאר המלצות אלה כ"כדור בין העיניים".
שר הביטחון, משה יעלון, תיאר את דו"ח הוועדה כ"שטחי, לא מאוזן באופן קיצוני ומנותק לחלוטין מהמציאות סביב מדינת ישראל ובתוכה", והחרים פגישה שזימן ראש הממשלה, בנימין נתניהו, בהשתתפות שר האוצר, משה כחלון ויוחנן לוקר, לדיון בהמלצות הוועדה.
מנכ"ל משרד הביטחון, דן הראל, תקף את דרך עבודתה של הוועדה ושלל את מסקנותיה, והגדיר את הדו"ח "רדוד, מלא שגיאות, לא רציני".
לעומתם, השרים נפתלי בנט ויואב גלנט הביעו תמיכה בהמלצות הוועדה.
ב-20 באפריל 2016 אישר הקבינט המדיני-ביטחוני את תר"ש גדעון, תוכנית רב-שנתית לצה"ל לשנים 2016–2020.
יממה לפני פרסום דו"ח לוקר פרסם צה"ל את תר"ש גדעון, תוכנית רב-שנתית משלו, שכוללת פעולות התייעלות אחדות:
פרישת 5,000 משרתי קבע עד ינואר 2017, במסגרת צמצום כוחות סדירים.
צמצום מערך המילואים במאה אלף משרתים.
סגירת אגדים ארטילריים וגדודי הנדסה.
הקמת גדודי ביטחון שוטף קבועים.
הקמת זרוע הסייבר וחטיבת קומנדו, שבמסגרתה יאוגדו ארבע יחידות מובחרות של כוחות היבשה.
חיזוק האימונים של אוגדות החוד.
הוועדה לבחינת מדיניות הענישה והטיפול בעבריינים היא ועדה ציבורית שהוקמה בהחלטת ממשלה, בראשות השופטת דליה דורנר במטרה לבחון את דרכי הטיפול בעבריינים וענישתם מתוך ראייה כוללת במטרה להביא לניצול מיטבי של ההוצאה הציבורית לצורך מניעת עבריינות.
הוועדה הוקמה בשנת 2011 והגישה את הדוח באוקטובר 2015. המלצותיה התמקדו בהתוויית עקרונות ביחס לעמדה ממשלתית בדבר חקיקה של עבירות ועונשים; במחקר, מעקב ושקיפות של הענישה המוטלת בפועל; בתרומתם האפשרית של בתי משפט קהילתיים; בשחרור מוקדם ממאסר; באפשרות ריצוי מאסר בבתי מעבר; ובשימוש בעונש עבודות השירות כחלופה למאסרים קצרים.
הוועדה הוקמה בהחלטת של הממשלה ה-32, ביוזמת השר, זאב בנימין בגין, ועל פי הצעה של השרים למשפטים ולביטחון פנים.
בראשות הוועדה עמדה השופטת דליה דורנר, ובהמשך מונה פרופ' אורן גזל אייל כחבר ומרכז הוועדה.
הוועדה הגישה את המלצותיה באוקטובר 2015.
עמדת הוועדה בדבר השימוש בכליאה ומדיניות הענישה
הוועדה הקדישה חלק ניכר מהדוח לבחינת ההשפעות של עונש המאסר על רמת הפשיעה.
בהסתמך על המחקרים בתחום קבעה הוועדה שכליאה היא ענישה פרמיטיבית, יקרה ובלתי יעילה בעליל, וכי אין טעם בניסיון לקדם את ההרתעה באמצעות הרחבת השימוש במאסרים או באמצעות שימוש במאסרים ממושכים יותר.
כמו כן, הוועדה קבעה כי יש לתת עדיפות לשיקום עבריינים מחוץ לבתי הכלא שכן שיקום בקהילה באמצעות ענישה שנעה בין עבודות שירות לצווי מבחן ושירות למען הציבור צפוי להפיק תוצאות טובות יותר מאשר שימוש נרחב יותר במאסרים.
מנגד, מאסר יכול להיות יעיל למניעת עבריינות כאשר מדובר בכליאת עבריינים מסוכנים, כאמצעי להרחקתם מהציבור.
אולם שימוש יעיל במאסר ככלי למניעת עבירות חייב להבחין בין עבריינים שצפויים לחזור ולבצע עבירות לבין אלו שלא.
המאסר עלול גם לעודד עבריינות בשל האפקט הקרימינוגני המתלווה אליו - המאסר מעודד נטייה לעבריינות בקרב מבצעי עבירות.
הוועדה קבעה בהקשר זה כי הסיכוי של אסיר לשעבר לחזור ולבצע עבירות גדול יותר מהסיכוי של עבריין שנידון לעונש מחוץ לכותלי הכלא.
הוועדה המליצה לממשלה להימנע מהחמרת הענישה בחקיקה כאשר מטרת ההחמרה היא השגת הרתעה או שיקום, וככלל להימנע מקביעת עונשים מזעריים (עונשי מינימום) לעבירות.
עוד המליצה הוועדה על הקמת יחידה למחקר ומידע במשרד המשפטים אשר תעסוק בנושא אכיפת החוק, בדגש על מדיניות הענישה, השיקום וגזירת הדין.
הדוח כלל גם המלצות בדבר הרחבת השימוש בבתי משפט קהילתיים וייעול עבודת ועדות השחרורים והרשות לשיקום האסיר.
שתי המלצות נוספות בדוח התקבלו ברוב דעות של חברי הוועדה (כאשר המשנה ליועץ המשפטי לממשלה, ונציגי הפרקליטות, המשטרה ושב"ס התנגדו להן בדעת מיעוט).
האחת: לאפשר לוועדות השחרורים להעביר אסירים שנה לפני שהם זכאים לשחרור מוקדם, לבתי מעבר שיפעלו כמעין הוסטלים שיקומיים מחוץ לבתי הסוהר, ויהוו מרכזים של שיקום ושילוב בחברה.
השנייה, לאפשר לבתי משפט לגזור על נידונים עונש של עבודות שירות לתקופה של תשעה חודשים (במקום שישה חודשים לכל היותר כיום) ולהסמיך את נציב בתי הסוהר לקצר עונש זה בשליש, כפי שנהוג לגבי מאסרים אחרים.
דעת המיעוט סברה שיש להאריך את תקופת עבודות השירות לתשעה חודשים אולם לא לאפשר את קיצור התקופה.
בהובלת אגף התקציבים באוצר, החליטה הממשלה לאמץ את עיקרי המסקנות של דוח הוועדה.
עם קבלת החלטת הממשלה החל תהליך של הקמת בתי משפט קהילתיים בכל מחוזות השיפוט בישראל.
בנוסף, במשרד המשפטים הוקם צוות לבחינת חלופות לענישה.
בית המשפט העליון, בהחלטתו בעתירה כנגד הצפיפות בבתי הסוהר, קבע כי ניתן לצמצם את הצפיפות גם תוך יישום המסקנות של דו"ח הוועדה, בקובעו כי "ניתן להפחית את שיעור הכליאה יחד עם הפחתת שיעור הפשיעה, בין היתר כיוון שהפחתת שיעור הכליאה מפחיתה את שיעור העבריינות החוזרת (רצידיביזם)".
בשנת 1977 החליטה ממשלת ישראל לאמץ כללי אתיקה שמטרתם מניעת ניגוד עניינים של שרים וסגני שרים, המבוססים על המלצות ועדה ציבורית בראשות השופט בדימוס שלמה אשר.
בעקבות המלצות ועדה בראשות השופט מקס קנת, הוקמה בשנת 1980 הוועדה למתן היתרים, שבסמכותה לתת היתר אישי לחריגה מכללי האתיקה.
הוועדה פועלת במסגרת משרד מבקר המדינה, והוא ממנה את שלושת חבריה, ובראשם שופט בדימוס.
ד"ר יצחק קיסטר, שופט בית המשפט העליון בדימוס, מונה ליושב ראש הראשון של הוועדה.
החלטות הוועדה עוסקות בנושאים הבאים:
המשך כהונה של שרים בגופים כגון עמותת הנצחה, תזמורת או איגוד ספורט.
המשך כתיבת מאמרים, ספרים ומחקרים, מתן הרצאות עבור גורמים שונים או קבלת תגמולים עבור כתבים שפורסמו קודם לתחילת הכהונה.
נסיעות לחו"ל על חשבון גורם שאינו חלק ממוסדות המדינה וקבלת תרומות.
ניהול כספים, אחזקות בניירות ערך ונושאים כספיים אחרים כגון מתן הנחיה חד פעמית לחברת הנאמנות, המשך החזקת מניות בחברות פרטיות ועוד.
עד סוף 2018 קיבלה הוועדה כ-140 החלטות.
החל משנת 2011 החלטות הוועדה מתפרסמות באתר האינטרנט שלה.
החלטות בנושאים רגישים מתפרסמות באופן חלקי או תוך השמטת פרטים.
השר יואב גלנט ביקש לאשר לו לקבל מאיש העסקים רמי אונגר שני כרטיסי כניסה למשחק הגמר של מונדיאל 2018, ששוויים 2,200 דולר.
הוועדה אישרה את קבלת המתנה, בתנאי שהשר גלנט יתרום 10,000 ש"ח.
השר ייעד את התרומה לארגון המסייע לחיילים בודדים.
אושרה בתנאים מגבילים בקשתו של שר בממשלה לקבלת היתר להמשך שותפותה של רעייתו בחשבון בנק על שם אמה, כדי לאפשר לרעיה לבצע פעולות לטובת האם בלבד, במקרה חירום בלבד.
למניעת פגיעה בפרטיות פורסמה ההחלטה ללא זיהוי השר.
סגן השר הרב מנחם אליעזר מוזס ביקש לאשר לו לצאת לסיור במוסדות יהודיים בקופנהגן, על פי הזמנת הקהילה היהודית שם ובמימונה.
הוועדה ראתה בהזמנה זו מתנה, כהגדרתה בחוק שירות הציבור, ועל כן יש לפעול לפי חוק זה, והדיון בבקשה אינו בסמכות הוועדה.
במהלך הדיון בהחלטה נשמעת עמדתו של השר והוועדה מתחשבת בה, ובדרך כלל החלטות הוועדה הן סופיות, כאמור בכלל 21(ב) לכללי פעולתה של הוועדה.
חריג מנורמה זו היה הטיפול בבקשתו של ראש הממשלה, בנימין נתניהו, להסתייע בבן דודו, נתן מיליקובסקי ובחברו, ספנסר פרטרידג', לצורך מימון הוצאותיו המשפטיות.
בשלב ראשון דחתה הוועדה את טענת נציגי נתניהו, שהחלטה בשאלה זו אינה בסמכותה.
בהמשך לכך דנה הוועדה בבקשה, והחליטה לדחות אותה.
בעקבות החלטה זו הגיש נתניהו לוועדה בקשה לדון מחדש בבקשתו לקבל סיוע למימון הוצאותיו המשפטיות.
הוועדה החליטה לדחות את בקשתו.
נתניהו עתר לבג"ץ נגד החלטות אלו, ונפסק שהוועדה תקיים דיון נוסף שבו יציג בפניה נתניהו פרטים נוספים, לשם קבלת החלטה חדשה בעניינו.
ימים אחדים לפני החלטת בג"ץ התפטר מתפקידו יו"ר הוועדה, השופט בדימוס ד"ר עוני חבש, ונימק זאת ב"לחצים פוליטיים".
בעקבות ההתפטרות מונה ליו"ר הוועדה השופט בדימוס שלום ברנר, שכיהן כיו"ר הוועדה גם בשנים 2001–2004. בספטמבר 2019 מבקר המדינה, מתניהו אנגלמן אישר לנתניהו לקחת הלוואה, בתנאי שוק, מספנסר פרטרידג', בנימוק שהלוואה כזו אינה מצריכה היתר של ועדת ההיתרים.
במסגרת עתירות לבג"ץ שהגישו התנועה לטוהר המידות והתנועה לאיכות השלטון הביעו שופטי בג"ץ ביקורת על ועדת ההיתרים על כך שהיא אישרה לנתניהו לקבל 270 אלף דולר למימון הגנתה של רעייתו, מבלי שדרשה חשבוניות או ראיות דומות המעידות על עלות ההליך המשפטי.
בהמשך פסק בג"ץ שעל נתניהו להחזיר 270 אלף דולר לעיזבונו של מיליקובסקי.
הוועדה לביקורת המדינה של הרפובליקה של בלארוס (Камітэт дзяржаўнага кантролю Рэспублікі Беларусь ,КДК Беларусі) היא סוכנות המוסמכת להפעיל תפקידי פיקוח וביקורת על ביצוע התקציב הלאומי, השימוש ברכוש המדינה, ביצוע הוראות של הנשיא, הפרלמנט, הממשלה וגופי מדינה אחרים המסדירים יחסי רכוש מדינה, כלכלה, פיננסים ומיסים.
הוועדה לביקורת המדינה הוקמה על ידי הנשיא ויו"ר הוועדה לביקורת המדינה ממונה על ידי הנשיא.
סגן יו"ר הראשון של הוועדה לביקורת המדינה
המחלקה העיקרית לבקרה על עבודות מתחמי אגרו-תעשייתיים וסביבתיים
מחלקת בקרה ראשית של מינסק
משרד הפיקוח על השימוש ברכוש המדינה
הוועדה לביקורת המדינה של ברסט
הוועדה לביקורת המדינה של הורדנה
סגן יו"ר הוועדה לביקורת המדינה
המחלקה העיקרית לבקרה על עבודות סניפי ייצור חומרים
המחלקה הראשית לבקרת שוק ושירותים צרכניים
הוועדה לביקורת המדינה של הומל
הוועדה לביקורת המדינה של מוהילב
המחלקה הראשית לבקרת תקציבים ופיננסים
המחלקה הראשית לפיקוח על בנקאות ופעילות כלכלית זרה
הוועדה לבקרת המדינה של ויטבסק
הוועדה לביקורת המדינה של מינסק
המחלקה הראשית לעבודה ארגונית, בקרה ויחסי חוץ
ניהול פיקוח על גופי הביטחון
מחלקת הכספים, הנהלת חשבונות ודיווח
הוועדה ליציבות פיננסית היא גוף מתואם בין הרגולטורים הפיננסיים העיקריים בישראל שהוקמה מתוקף חוק בנק ישראל, ותפקידה לתמוך ביציבותה של המערכת הפיננסית בישראל באמצעות תיאום, שיתוף פעולה ושיתוף מידע בין הרגולטורים הפיננסיים העיקריים: בנק ישראל, משרד האוצר, רשות שוק ההון ורשות ניירות ערך.
הצורך במנגנון‑על שיתכלל סיכונים עלה בעקבות משבר 2008, שהפנה זרקור לכך שיציבותם של מוסדות בודדים אינה מספקת ללא ראייה מערכתית.
מאז 2012 המליצה קרן המטבע הבין‑לאומית לישראל להקים גוף כזה, ובלחצה קודמה חקיקה משלימה.
25 בינואר 2017 – הונחה הצעת חוק בנק ישראל (תיקון מס' 4) – הוועדה ליציבות פיננסית לקריאה ראשונה.
15 באוקטובר 2018 – ועדת הכספים אישרה את ההצעה לקריאה שנייה ושלישית.
28 בנובמבר 2018 – החוק אושר במליאה ברוב של 111 והוועדה נוסדה כחוק.
1 באפריל 2019 – התקיימה הישיבה הראשונה של הוועדה.
זיהוי סיכונים מערכתיים למערכת הפיננסית.
גיבוש והמלצה על כלי מדיניות מקרו‑זהירותיים (Macro‑prudential).
תיאום צעדים בין הרגולטורים בשגרה ובמשבר.
ייעוץ לממשלה ולכנסת בסוגיות יציבות פיננסית.
פרסום דו"חות יציבות ומסמכי מדיניות פעמיים בשנה.
יו"ר – נגיד בנק ישראל (נכון ל‑2025: פרופ' אמיר ירון).
סגן יו"ר – מנכ"ל משרד האוצר (מאז מרץ 2025: אילן רום).
הממונה על שוק ההון, ביטוח וחיסכון.
הממונה בבנק ישראל על מערכות התשלומים.
ראש המועצה הלאומית לכלכלה – משקיף.
הוועדה ליציבות פיננסית נפגשת באופן קבוע אחת לרבעון.
במסגרת מפגשים אלה נבחנים מצבה של המערכת הפיננסית בישראל, מגמות וסיכונים אפשריים, ומוצגים כלי מדיניות וצעדים מערכתיים שנועדו לשמור על יציבות השווקים והבנקים.
בנוסף למפגשי השגרה, הוועדה מוסמכת להתכנס גם בישיבת חירום, בעת התעוררות חשש לסיכון מערכתי או זעזוע כלכלי חריג.
כך לדוגמה, בחודש פברואר 2023, על רקע ירידה חדה בשער השקל מול המטבעות המרכזיים ונפילות במדדי המניות, זימן נגיד בנק ישראל ישיבה מיוחדת של הוועדה ליציבות פיננסית.
זאת במטרה לדון בהתפתחויות החריגות, להעריך את השלכותיהן האפשריות על המשק, ולתאם עמדות בין הרגולטורים בנוגע לצעדים האפשריים לייצוב המערכת הפיננסית.
פעילות הוועדה מתבצעת על בסיס ניתוחים כלכליים של חטיבת המחקר של בנק ישראל ובשיתוף מידע מקצועי מהמשרדים והגופים המשתתפים.
מסקנות הוועדה אינן מחייבות מבחינה משפטית, אך יש להן השפעה רבה על עיצוב המדיניות הכלכלית בתחומי הפיקוח והרגולציה הפיננסית.
מחצית ראשונה 2024 – הערכת השפעת מלחמת "חרבות ברזל" על שוקי ההון וחוסן המוסדות.
מחצית שנייה 2024 – בחינת סיכוני מאקרו מתמשכים והפחתת דירוג האשראי של ישראל.
הוועדה לביטחון המולדת ועניינים ממשלתיים של הסנאט של ארצות הברית היא ועדת הפיקוח הראשית של הסנאט של ארצות הברית.
לוועדה תחום שיפוט וסמכויות בנושאים הקשורים אל המחלקה לביטחון המולדת ולסוגיות אחרות הנוגעות לביטחון המולדת של ארצות הברית, כמו גם לתפקוד הממשלה הפדרלית, כולל הארכיון הלאומי; אמצעי תקציב וחשבונאות פרט להקצבות; לשכת מפקד האוכלוסין; השירות הציבורי הפדרלי; ענייני מחוז קולומביה ושירות הדואר של ארצות הברית.
בעבר נקראה "הוועדה לעניינים ממשלתיים של הסנאט" בטרם ענייני ביטחון המולדת נוספו לתחום סמכויותיה בשנת 2004.
נוסף על כך, מתפקדת הוועדה כמנגנון הפיקוח והחקירה הראשי של הסנאט.
יושב הראש של הוועדה הוא היחיד מבין ראשי הוועדות בסנאט שביכולתו להמציא זימונים ללא הצבעה של כלל חברי הוועדה.
יו"ר הוועדה הנוכחי הוא גרי פיטרס.
מבין חמש ועדות המשנה הנוכחיות של הוועדה, ועדת המשנה הקבועה לחקירות היא הוותיקה ביותר הן בשנים והן מבחינת פעילות והיסטוריה, שהוקמה במקביל אל "הוועדה לתפעול ממשלתי" ב-1952. לאחר הארגון מחדש של הוועדה ב-1978, הוקמה ועדת המשנה לפיקוח לפיקוח על הניהול הממשלתית, כוח העבודה הפדרלי ומחוז קולומביה.
ועדת משנה נוספת, לניהול פיננסי פרלי, מידע ממשלתי וביטחון בין-לאומי, נוסדה ב-2003. לצד שלוש ועדת משנה אלה, בינואר 2007 הוקמו שתי ועדות-משנה אד הוק במטרה לשקף את סמכות השיפוט המורחבת של הוועדה לביטחון המולדת.
היו אלה ועדות המשנה לשיקום אסונות טבע וועדת המשנה למוכנות ושילוב של המגזר הארצי, המקומי והפרטי.
במרוצת השנים, הוועדה לביטחון המולדת ועניינים ממשלתיים וגלגוליה הקודמים דנה בסוגיות חשובות שונות, כולל אחריות ממשלתית, אתיקה בקונגרס, ענייני אסדרה ואבטחת מערכות מידע.
ב-2003, לאחר שחוק ביטחון המולדת משנת 2002 ייסד את המחלקה לביטחון המולדת של ארצות הברית, אימצה הוועדה פיקוח ראשוני על יצירת המדיניות, הפעולות והמבצעים של המחלקה.
בעשור הראשון של המאה ה-21 התמקדה הוועדה במיוחד ביכולתה של המחלקה לביטחון המולדת להגיב לאסונות גדולים כמו הוריקן קתרינה, עליית הטרור החקלאי בארצות הברית, ועיסוק בנקודות תורפה במערכות תשתיות של ארצות הברית כגון סכרים, מתקני מים, רשויות חשמל וכיוצא באלה.
בפברואר 2014, הסגל של החבר הבכיר בוועדה טום קובורן פרסם דו"ח שהעלה חשש כי סיסמאות מסוימות המגנות על נתונים ממשלתיים רגישים מאוד "לא יתקבלו אפילו לחשבון הדוא"ל האזרחי הבסיסי ביותר".
הוועדה השנייה של העצרת הכללית של האומות המאוחדות (המוכרת בכינוי "ועדת הכלכלה והפיננסים") היא אחת משש הוועדות המרכזיות ב.
הוועדה עוסקת בענייני כלכלה גלובלית ופיננסיות עולמית .
סדר היום של הוועדה כולל נושאים כגון שאלות של מדיניות מאקרו-כלכלית, מימון פיתוח, פיתוח בר-קיימא, מיגור עוני, פעילויות לקידום פיתוח, פיתוח כלכלי, ביטחון תזונתי, וטכנולוגיות מידע ותקשורת לפיתוח.
הוועדה נפגשת מדי שנה בתחילת אוקטובר ומטרתה לסיים את עבודתה עד סוף נובמבר של אותה שנה.
כל 193 המדינות החברות באו"ם יכולות להשתתף בדיוני הוועדה.
עבודת הוועדה מתחילה בדרך כלל בתחילת אוקטובר ומסתיימת במרבית המקרים בסוף נובמבר, אם כי בדרך כלל ניתנות הרחבות המאפשרות לוועדה להמשיך בעבודתה עד תחילת אמצע דצמבר.
עבודתה מחולקת לשני שלבים עיקריים: השלב הראשון כולל דיונים כללים והשלב השני כולל נקיטת פעולות בנושאים ספציפיים יותר.
השלב הראשון (שהוא הדיון הכללי כאמור), נמשך עד שבוע ומתחיל בנאום מרכזי של דובר מוזמן.
השלב השני נמשך כארבעה שבועו ובמהלכו מתנהל משא ומתן על טיוטות של הצעות חוק.
הוועדה גם נפגשת מדי שנה בפגישה משותפת עם המועצה הכלכלית והחברתית של הארגון.
+מדינהשםתפקידקארלוס אמוריןיו"ר הוועדהג'סווני אבודו-בירסבורןסגן יו"רדייגו אנטונינו צ'ימינוסגן יו"רניצ'אמון מאי הסייהסגנית יו"ראיואילו גאטבדווח
הרשות למאבק באלימות, בסמים ובאלכוהול
המטה הלאומי להגנה על ילדים ברשת
מס'שםתמונהשנות פעילותסיעהכנסת1מירב בן ארי11 באוגוסט 2021 – 15 בנובמבר 2022יש עתידהכנסת ה-242צביקה פוגל1 בפברואר 2023 – 4 בפברואר 2025עוצמה יהודיתהכנסת ה-253בועז ביסמוט4 בפברואר 2025 – 5 במאי 2025הליכוד(2)צביקה פוגל5 במאי 2025 – מכהןעוצמה יהודית
הוועדה למיזמים ציבוריים היא אחת מוועדות הכנסת הקבועות אשר הוקמה בתקופת הכנסת ה-25.
בראש הוועדה עומד חבר הכנסת אוהד טל מהציונות הדתית.
הצעת החוק הממשלתית לתיקון פקודת מס הכנסה (מס' 263), התשפ"ג-2023.
פרקים מתוך חוק ההסדרים העוסקים במיזמי תשתית לאומיים.
פרק מתוך חוק ההסדרים העוסקים בהסדרת הרגולציה בשירותי התשלום החוץ בנקאיים.
מס'שםתמונהשנות פעילותסיעה1אוהד טל1 בפברואר 2023 - מכהןאוהד טל
הוועדה לדיוק דיווח המזרח התיכון באמריקה היא ארגון יהודי-אמריקאי ללא מטרות רווח, שפעילותו נועדה במוצהר לקידום סיקור מדויק, מאוזן ופרו-ישראלי במזרח התיכון וברחבי העולם.
הארגון מזוהה עם עמדות הימין הפוליטי בישראל.
הארגון נוסד בשנת 1982 בבוסטון, מסצ'וסטס, כדי לנטר ולבקר את התקשורת על סיקורה את הסכסוך הישראלי-פלסטיני.
לפי אתר האינטרנט של הוועדה, הטריגר להקמתה היה אופן הסיקור של הפלישה הישראלית ללבנון בוושינגטון פוסט, שהסב את תשומת לב המייסדים להטיה אנטי-ישראלית כללית בתקשורת.
ל-CAMERA יש למעלה מ-65,000 חברים משלמים ומשרדים ברחבי ארצות הברית בישראל.
הוא מפרסם דו"חות ומאמרים המבקרים מה שהארגון רואה כ"סיקור מוטה כנגד מדינת ישראל במדיה העולמית"; פועל מול כלי תקשורת שונים, בפרט אמריקניים, כגון "הניו יורק טיימס", ורשת CNN כדי לדרוש מהם לאזן ולתקן כתבות שכאלה.
הארגון נוסד בידי ההיסטוריונית האמריקאית ויניפרד מייזלמן ובראשו עמדה במשך שנים רבות אנדראה לוין .
CAMERA פועל בצורה הפוכה ל"Washington Report on Middle East Affairs" הנחשב פרו-פלסטיני; ובין הארגונים חילופי האשמות הדדיות על עיוות המציאות וכפיית נרטיבים שונים על התקשורת האמריקאית.
פעולות הניטור והביקורת של הארגון אינן מצטמצמות לתקשורת המדווחת, הארגון מבקר גם תוכני מדיה אחרים כמו: סרטים, ספרי לימוד ואנציקלופדיות שלטענתו מציגים עמדה אנטי-ישראלית.
החל משנת 2011 הארגון מאוגד כעמותה רשומה גם בישראל.
בשנת 1988, אדוארד סעיד, פרופסור לאנגלית ולספרות השוואתית באוניברסיטת קולומביה, טען כי אפילו ממשלת ישראל לא העזה לטעון טיעונים קיצוניים כמו CAMERA.
בשנת 2008, גלעד עיני, אנליסט תקשורת בכיר בארגון, קרא למתנדבים לפתוח בקמפיין עריכה פרו-ישראלי בויקיפדיה האנגלית.
הארגון "אלקטרוניק אינתיפאדה" חשף את הקמפיין והאשים את CAMERA בניסיון "להציג תעמולה גסה בתור עובדות".
כחמישה מהמצטרפים לקמפיין נענשו או הורחקו לצמיתות מהאתר.
בתגובה לכך הארגון Honest Reporting טען כי קבוצות פרו-פלסטיניות פעלו בצורה דומה ולא הורחקו מהאתר.
בשנת 2019, איאן לוסטיק, חוקר אמריקני בתחום מדע המדינה, טען כי מספר ארגונים, בהם CAMERA, עוסקים בפעילות "הסברה קיצונית" למען ישראל, וידועים ב"מסעות הפחדה והכפשה נגד חוקרים וסטודנטים שהם מתנגדים לדעותיהם".
הוועדה הראשית לתביעה של פשעים נגד האומה הפולנית (בפולנית: Główna Komisja Ścigania Zbrodni przeciwko Narodowi Polskiemu) היא סוכנות ממשלתית שהוקמה בשנת 1945 בפולין.
היא מופקדת לחקור פשעים נאצים נגד האומה הפולנית ומאז 1991 גם של פשעים קומוניסטיים.
בשנת 1999 היא הפכה ליחידה הארגונית הראשית של מחלקת החקירות של המכון לזיכרון לאומי (IPN).
הוועדה הוקמה לאחר מלחמת העולם השנייה בהנהגתו של הקומוניסט הפולני וניצול אושוויץ אלפרד פידרקייביץ' (Fiderkiewicz) כדי לחקור פשעים נאצים נגד האומה הפולנית.
לאחר נפילת הקומוניזם בפולין ותיקון משימתה ב-1991, הוטל עליה לחקור גם פשעים קומוניסטיים בפולין.
ה-IPN במתכונתה העכשווית הוקמה בשנת 1999, והוועדה הייתה חלק אינטגרלי שלה, אך הוועדה קדמה לה בלמעלה מחצי מאה כגוף עצמאי שהוקם בשנת 1945 ונחשבה לצורת האב הקדומה של ה-IPN.
הוועדה עברה מאז הקמתה שינויי שמות.
יש גם הבדלים בתרגומים לא רשמיים של שם הוועדה במקורות שונים.
למשל, "חקירה" הפכה ל"מחקר" או "בדיקה", "נאצי" החליף את "היטלרי", ו"זוועות" החליפו את "פשעים", למשל בשם "הוועדה לחקר פשעים נגד האומה הפולנית.
מ-1945 עד 1949, היה שמה של הוועדה "הוועדה הראשית לחקירת פשעי גרמניה בפולין" (Główna Komisja Badania Zbrodni Niemieckich w Polsce).
היווצרותה של הרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית (גרמניה המזרחית) ב-1949 כבעלת ברית רשמית של פולין בגוש המזרחי יצרה צורך להגביל את הרגש האנטי-גרמני לאחר המלחמה בקרב הפולנים, למשל באמצעות החלפת מושא השנאה, כלומר הגרמנים, בביטוי מופשט יותר.
לפיכך, הגוף נודע עד 1984 כוועדה הראשית לחקירת פשעי היטלר בפולין (Główna Komisja Badania Zbrodni Hitlerowskich w Polsce).
בשנת 1984 הורחב השם וכלל לראשונה גם את הכינוי של ה-IPN, בתחילה כתואר סיומת כבוד בלבד, וכתוצאה מכך הגוף נקרא "הוועדה הראשית לחקירת פשעי היטלר בפולין – המכון לזיכרון לאומי" (Główna Komisja Badania Zbrodni Hitlerowskich w Polsce – Instytut Pamięci Narodowej) עד 1991.
לכן הוחלף שמה ל"הוועדה הראשית העכשווית לתביעה על פשעים נגד האומה הפולנית".
עם הקמתה הוטל על הוועדה לחקור פשעים שביצעה גרמניה הנאצית בשנים 1939–1945 בשטחים פולניים בכלל, נגד אזרחים פולנים בשטחים אחרים שכבשו גרמניה הנאצית ובגרמניה עצמה; לאסוף וארכיון חומרים אודות הפשעים, לנתח את החומרים ולפרסם ניתוח בנושא זה.
היבט אחרון זה של משימת הוועדה תואר כחינוכי.
הקוד הפלילי הפולני קבע גם כי לחקירות הוועדה יש מעמד שווה להליכים בבית המשפט.
הוועדה סייעה במתן ראיות למשפטי פושעי המלחמה שבוצעו בפולין על ידי בית הדין הלאומי העליון (1945–1948), לרבות למשפטיהם של אלברט פורסטר, רודולף הס ואמון גת.
עד 1950 הביאה הוועדה להסגרת כ-2,000 פושעי מלחמה גרמנים לפולין.
חומריה שימשו במשפטים מאוחרים יותר של לודוויג האן, אריך קוך ו-וילהלם רוזנבאום, בין היתר.
בשנת 1968, המומחים והחומרים שלה שימשו לסייע לאומות המאוחדות בניסוח האמנה בדבר אי תחולה של מגבלות סטטוטוריות על פשעי מלחמה ופשעים נגד האנושות.
הוועדה יצרה אוסף מקיף של חומרים על זוועות מלחמת העולם השנייה בפולין.
עד 1989 כמעט 20,000 גרמנים נשפטו בפולין על פשעי מלחמה.
החל משנת 1946 פרסמה הוועדה כתב עת אקדמי המתאר את פעילותה וממצאיה.
כתב העת שינה את שמו מספר פעמים.
מאז 1995 הוא מתפרסם בשם "זיכרון וצדק" (Pamięć i Sprawiedliwość).
הוועדה הארצית לתכנון ולבנייה של תשתיות לאומיות (בקיצור: הוועדה לתשתיות לאומיות, או "הות"ל") היא ועדה שהוקמה בשנת 2002 במסגרת הסדרת התכנון והבנייה בישראל, בהתאם לתיקון מספר 60 לחוק התכנון והבנייה.
הוועדה הוקמה על מנת לזרז הליכי תכנון של תשתיות המוגדרות "תשתיות לאומיות".
סעיף 1 לחוק התכנון והבנייה מונה את סוגי התשתיות שניתן להכריז עליהן כתשתיות לאומיות.
הכרזה על תשתית כתשתית לאומית דורשת הצהרה של ראש הממשלה, שר האוצר ושר הפנים.
לוועדה מוקנות סמכויות המועצה הארצית בענייני תכנון ובניה של תשתיות לאומיות, עריכת תוכנית מתאר ארצית עם הוראות של תוכנית מפורטת ומתן היתר בניה.
המשמעות היא כי החלטות הוועדה יכולות לגבור על מוסדות התכנון האחרים.
תשתית לאומית מוגדרת בחוק הישראלי כמתקני תשתית, נמל תעופה, נמל, מעגן, מתקן להתפלת מים, מתקני מים וביוב לרבות מאגרים, אתרי סילוק וטיפול בפסולת, מתקני תקשורת, תחנות כוח, מתקן אחסון גז ודלק, דרך (כביש, מסילת רכבת), מתקני גז ומתקני גט"ן כהגדרתם בסעיף 2 לחוק משק הגז הטבעי התשס"ב-2002 ואתרי כרייה וחציבה.
כל אלה בכפוף להכרזה על-ידי ראש הממשלה, שר האוצר ושר הפנים על כל מתקן כי הוא בעל חשיבות לאומית.
הליכי התכנון של תשתיות לאומיות מיושמות באמצעות תוכנית תשתית לאומית (תת"ל) שעוברת את כל הליכי האישור בות"ל בלבד (עד אישור הממשלה), כמו כן:
לוועדה מואצלות כל סמכויות המועצה הארצית, והיא יכולה לשנות תוכניות מתאר ארציות.
תוכנית לתשתית לאומית אינה טעונה אישור הוועדה לשמירת קרקע חקלאית ושטחים פתוחים.