tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הוא נתן לנאשמים אפשרות להוכיח את חפותם בבית המשפט, ביסס חקיקה נייטרלית שמקורה בפילוסופיית הקונפוציאניזם והורה לארגן מחדש את מערכת הענישה כך שתהיה תואמת לחומרת המעשה.
דוגמה לפעולות המשפטית של טאידזונג הייתה כאשר בשנת 632 ביטל את שיטת הוצאה להורג בעינויים של ריסוק רגלי הנאשמים והחליף אותה בהוצאה להורג נקייה יותר בדרך של תלייה.
שנה מאוחר יותר פקד טאידזונג כי כל יועץ ממשלתי ופקיד בממשל המוצא להורג יעבור תהליך של הוכחת אשמתו בפני הקיסר.
רק לאחר הוכחת האשמה הפקיד יוצא להורג.
בכך מנע הקיסר הוצאות להורג פזיזות, שלא היו מגובות בהוכחות מוצקות.
בשנת 637 הושלמו הרפורמות המשפטיות והחוקיות של הקיסר.
מאז ימיה של שושלת האן המערבית שושלות סיניות רבות חלמו על חידוש הכיבושים הסיניים בשטחים הנמצאים מעבר טיבט והערבה האסייתית.
מצפון לסין ומצפון-מערב לה היו השבטים הטורקים והמונגולים שפשטו ללא הפסק על סין ודרך כך פגעו ביציבות הקיסרות והחריכו אותה להיות בכוננות צבאית מתמדת.
טאידזונג, אף כי היה שאפתן ורצה לכבוש מחדש את השטחים, קיבל את קריאות יועציו להשתמש בצבא בצורה שמרנית משום שהכלכלה עדיין היה לא יציבה לגמרי לאחר כל המלחמות הפנימיות.
הקיסר טאידזונג קידם מדיניות של שלום עם שכנותיה של סין בכך שכינן יחסים דרך תוך חתונה, הסדיר השפעה כלכלית ותרבותית ואיחד את סין עם שכנותיה למען מטרות משותפות כגון מאבק באויבים משותפים.
עם הזמן התחזקה הכלכלה וטאידזונג יכול היה להתחיל במדיניותו הלוחמנית השאפתנית.
מספר שבועות לאחר עלייתו לשלטון של טאידזונג, יצאו הטורקים הנוודים עם 100,000 פרשים והחלו לפלוש לשטחי סין.
הפושטים הגיעו לעברי מחוז שאאנשי ושם החלו להתעסק בבזיזה של אוצרות האזור.
הפולשים התקדמו ללב סין ובעודם במרחק 16 קילומטרים מהבירה שוחדו לחזור בהם חזרה לארצם.
טאידזונג נקט במדיניות של מתן השוחד משום שצבאו לא היה מוכן למלחמה באותה העת.
עם שובם של הטורקים הפולשים לארצם הם נפגשו במספר אסונות טבע שהביאו למרידות בקנה מידה רחב.
הכגן הטורקי ג'יילי שלח את אחיינו תולי להדוף את המורדים, ולאחר שהאחרון נכשל במשימתו, ג'יילי הרגוז הכניס את תולי למאסר.
לבסוף ברח תולי מן המאסר וקידם התקוממות נוספת בראשותו נגד ג'יילי.
טאידזונג ראה בכךחלון ההזדמנויות ותמך בתולי במערכתו אל מול ג'יילי.
החיל בראשות תולי לבסוף הפך וסאל של צבא סין.
כעת, בטוח בעצמו, הורה הקיסר טאידזונג לכוח של 100,000 איש לצאת למערכה נגד הטורקים תחת הגנרלים לי שיג'י ולי ג'ינג במטרה לספח את אדמות הטורקים לתוך האימפריה הסינית.
במהלך המערכה הכוחות הסיניים תפסו והעבירו במאסר את הכגן הטורקי ג'יילי אל הבירה הסינית בצ'אנג-אן שם הוא מילא את שארית חייו, רשמית בתור אסיר פוליטי, עד לפטירתו בשנת 647.
בפועל הכגן קיבל תפקיד של שגריר מטעם עמו וארמון בבירה הקיסרית מידי טאידזונג ולבסוף אף השיג את נאמנותו של הקיסר והפך לגנרל בצבא הקיסרי הסיני.
עם מנהיגם בשבי, נעו המנהיגים הטורקים אל הארמון הקיסרי בצ'אנג-אן שם ביקשו מהקיסר הסיני להצהיר על נאמנותו לטנגרי, אל הטנגריזם, ולפיכך יהיה לכגן השמיימי של הטורקים כמו גם של הסינים.
טאידזונג, במענה לדרישות הטורקים, הפך לשליטם והכפיל את שטחי ממלכתו עם סיפוח נחלות הגקטורקים המזרחיים.
בנקודה זו הגיעה שושלת טאנג לשיא התרחבותה הטריטוריאלית והתמשכה מים סין הדרומי ועד ימת באיקל ולא נותרו עוד עמים נוודים מצפון לפלוש ולבזוז את אזורי הגבול הסיניים.
כעת, עם ביטחון עצמי גבוה, תכנן הקיסר טאידזונג לפלוש, לכבוש ולפרק את החאנות הטורקית המערבית שהתמשכה מימת באיקל ועד אל הים הכספי ואשר סבלה כאחותה המזרחית מחולשה מדינית פנימית.
במסגרת הכיבוש של המערב השתלט הקיסר על שטחי אגן טארים ובכך איחד את כלל השטחים שהיו בעבר באחזקתה של שושלת האן המערבית.
עם כיבוש אגן טארים חידש הקיסר את עליונות סין על דרך המשי והפך את אומתו מחדש להיות למרכז הכלכלי והמסחרי העולמי.
בינתיים, בשנת 640, אותה השנה שבה נוסדה מהשטחים הטורקים המזרחיים מדינת החסות אַנְּשִׁי, האימפריה הטיבטית אשר הנהיגה מדיניות אגרסיבית ולוחמנית החלה בהסדר יחסיה עם סין דרך חתונה בין בתי האצולה.
עם ייצוב השליטה בנחלות הערבה בצפון, הפנה טאידזונג את תשומת ליבו אל עבר ממלכת גוריו הקוריאנית והעוינת אשר הייתה אחת משלוש הממלכות של קוריאה.
בשנת 645 יצא טאידזונג אישית בראש צבאו לכבוש את קוריאה.
על אף שצלח במספר ניצחונות אזוריים וטקטים, הקיסר טאידזונג נפגש בתבוסה אסטרטגית מוחצת כאשר החורף הקפוא שבר את צבאו של טאידזונג והכריח את הכוחות הסינים לסגת.
פלישות כושלות נוספות בשנים 647 ו-648 הביאו לאובדן חיים כבד בצד הסיני ללא כל הישגים צבאיים משמעותיים והסתיימו בנסיגת צבא סין.
בזמן המערכות הסיניות של טאידזונג בקוריאה, הממשלה הקוריאנית קראה לאיחוד כוחות עם החאנות הטורקית המערבית, שאז הייתה בשלבי גסיסה.
הכגן הטורקי סירב לאיחוד הכוחות אך מאוחר יותר עם מותו וירושת בנו השאפתן החלה מערכת מלחמה נוספת בין הקיסרות הסינית לחאנות המערבית.
הכוחות הטורקים נפלו במהרה תחת עוצמתו של הצבא הסיני אשר היה בנקודת מוכנות לקראת המלחמה.
זמן קצר לתוך המאבק פנו מנהיגי שבטים רבים לקיסר הסיני ודרשו (כפי שנעשה במזרח) כי יהפוך לשליטם ולכגן העליון שלהם.
האימפריה הסינית הגיעה לשיאה בתקופה זאת, כאשר הכוחות הסיניים הגיעו עד לחופיה המזרחיים של ימת אראל.
בנקודה זאת שילש טאידזונג את כלל נחלותיה של הקיסרות מתחילת שלטונו וסין הגיעה לשיא גודלה והתרחבותה הטריטוריאלית אי פעם.
באותה התקופה עלתה מהמזרח התיכון האימפריה המוסלמית תחת שלטון הראשידון אשר כבשו את האימפריה הסאסאנית של פרס.
הסאסאנים היו ביחסים חמים עם שושלת טאנג, ולכן טאידזונג העניק מחסה בחצר הקיסרית שלו לבית המלוכה הסאסאני ולשאה האחרון שלו.
בעודו מפקד על צבאו בקוריאה בפלישה של 645, טאידזונג חלה במחלה לא ידועה אשר החלישה אותו עם הזמן ועל כן רוב הנניהול בפועל של האימפריה עבר לידי בנו ויורשו לי ג'י.
באירוניה, טאידזונג אשר בצעירותו הטיף בזלזול לאלו המחפשים אריכות ימים וחיי נצח, לקראת סוף חייו זימן קוסם הודי לחצרו בתקווה כי הוא יוכל לטפל בו.
בהיותו על ערש דווי, טאידזונג החל לחשוש מהצורה בה יראה שלטון בנו ויורשו ועל כן רשם ארבעה פרקים לבנו, על מה המונרך האידיאלי אמור להתבסס.
בקיץ 649 מצבו הבריאותי של הקיסר טאידזונג החמיר, ככל הנראה מכדורים רפואיים שניתנו לו בידי אלכימאים.
ב-10 ביולי 649, הקיסר טאידזונג בן 51 נפטר מחולי לא ידוע בארמונו בצ'אנג-אן ונקבר במוזוליאום ג'ואו.
בנו הבכור ויורשו לי ג'י הפך אחריו לגאו-דזונג, קיסר סין.
עכשיו איבדתי את המראה הנאמנה שלי במותו של ווי-ג'נג."
לעיתים הקיסר טאידזונג התנהל בצורה דו פרצופית.
בין היתר, הוא טבח באחיו אך שמר על מערכת משפט צודקת ונרתע מעונשי מוות ובמיוחד מעונשים שכללו עינויים.
הקיסר השליט מערכת קיסרית מהחזקות והיציבות בעולם.
האימפריה של שושלת טאנג המשיכה לשלוט בסין כולה ליותר משלוש מאות שנים.
מורשתו של הקיסר תהיה בעלת השפעה כה גדולה ששנים מאוחר יותר, בעת שלטונו של שואן-דזונג, קיסר סין באמצע המאה ה-8, האימפריה עדיין נותרה יציבה וחזקה מספיק לשרוד את מרד אן לושאן (המרד השני בגודלו בהיסטוריה הסינית, שעליו העפיל רק מרד טאיפינג שפרץ נגד שושלת צ'ינג), שבמהלכו רוב אוכלוסיית סין נספתה.
כל הקיסרים לאחר טאידזונג חונכו על פי פועלו ולמדו את שיטותיו המדיניות.
יש המשערים כי בתקופת קיסרותו החלה התיישבות יהודית בקאיפנג עקב פתיחתה המחודשת של דרך המשי.
המסע למערב אשר נכתב בתקופתה של שושלת מינג מושפע מפועלו של הקיסר טאידזונג.
נובלת הנסיך שין מטאנג – ביוגרפיה של הקיסר שנכתבה בתקופת מינג.
טַאי-גּ'וּ, קיסר סין (במנדרינית: 宋太祖; 21 במרץ 927 – 14 בנובמבר 976) היה שליטה ומייסדה של שושלת סונג אשר הייתה הראשונה מאז שושלת טאנג לאחד את כל סין מתוך תקופת חמש השושלות ועשר הממלכות.
התהליך הממושך של איחוד סין ימשיך לעבר שלטון יורשו ואחיו, הקיסר טאי-דזונג.
למען חיזוק השפעתו וסמכותו הוריד הקיסר טאי-ג'ו מכוחם של מפקדים צבאיים והעלה דמויות אזרחיות לתפקידי מפתח.
שושלת טאנג הייתה לשושלת אדירה ששלטה על כל סין.
תחת שליטים כגון טאי-דזונג, קיסר סין הגיעה השושלת לשיאה אך עם הזמן שלאחר מרד אן לושאן החלה השושלת נחלשת ובשנת 907 התפרקה לרסיסים.
כעת כל אשר כוח וסמכות בידו יכל היה לטעון לכתר הקיסרי בשם מנדט השמיים ועל כן סין נפלה לעידן של מלחמת אזרחים על השלטון בכוח המרכזי.
גּ'וֹאוֹ קוּאַנְג-יְיִן כפי שנודע הקיסר לעתיד בצעירותו, היה בנו השני של ג'ואו הונג-יין, מפקד ומצביא בצבא שושלת ג'ואו המאוחרת, מבין הנלחמות למנדט השמיים.
שושלת ג'ואו המאוחרת מוקמה בין היאנגצה לנהר הצהוב והייתה מהמתחרים המרכזיים על הכס הסיני.
בצעירותו הפך ג'ואו קואנג-יין ללוחם חץ וקשת כמו גם פרש מוכשר.
בגיל 20 היה קואנג-יין מפקד חיל משל עצמו ובשנת 958 היה למפקד העליון על פלישה לדרום סין במסגרתה כבש לידי שושלת ג'ואו המאוחרת את השטחים של המחוזות המודרניים של שאנגחאי, אַנחְווֵי, חוּבֵּיי, צ'וֹנְגצִ'ינְג וסצ'ואן.
כאשר נפטר מנהיג שושלת ג'ואו והוחלף בידי בנו הילד הייתה השושלת למעשה מוטלת על סמכות כתפיו של קואנג-יין.
על כן בשנת 960 ראשי ההנהגה של שושלת ג'ואו המאוחרת הלבישו את קואנג-יין בצבע האימפריאלי הצהוב והכתירו אותו בתואר הקיסר על כל סין.
קואנג-יין לקח על עצמו את התואר הקיסרי טַאי-גּ'וּ, המשתמע ל"אב גדול".
להמשך החלשת כוחם של המפקדים היו שהוצע להם לצאת לגמלאות עם פנסיה תקציבית טובה, היו ששוחדו להישבע אמונים לקיסר בעזרת מתנות והיו שהוחלפו בידי דמויות אזרחיות ופקידים נחותים יותר כאשר נפטרו או פשוט יצאו לגמלאות על דעת עצמם.
הקיסר העלה את חשיבותם של המשרות האזרחיות על המשרות הצבאיות וריכז את ממשלו סביב קאיפנג.
שלטונו האזרחי והלא מיליטנטי יוכיח את עליונותו לאורך המשך המאה ה-10.
הקיסר פעל נגד השחיתות השלטונית של הסריסים בחצר המלוכה ופעל אישית על ניהול הפעולות מאחורי הכללים.
עם חידוש הבחינות הקיסריות לשירות בחצר המלוכה הבטיח הקיסר כי יהיו יועציו ראשית מביני עניין קודם על כך שירשו את תפקידים ללא כל עבודה למענם.
בשנת 962 אישר הקיסר חוק ודין חדש אשר החמיר על ביצוע מרב הפשעים ודאג כי יועצים קיסריים לא יוכלו למנות לעצמם תומכים ואו יורשים רק עקב קשר משפחתי.
הרפורמות הפנימיות הללו אותם העביר טאי-ג'ו עוד בתחילת שלטונו יתנו להמשך שלטונו, כמו גם שלטון יורשיו נקודת התחלה חזקה בדרכם לשלוט על כלל סין.
העיר קאיפנג, הממוקמת על נהר ווי (תוצר של הנהר הצהוב) במיקום האסטרטגי של חיבור מעברי המים בצפון-מזרח סין הייתה לעיר אותה בחר טאי-ג'ו להיות לו לבירה.
צ'אנג-אן אשר שימשה לבירה של שושלת טאנג נהרסה קליל עם התפרקות האחרונה ולכן ערכה נותר דליל.
קאיפנג שגשגה והפכה לאחת הערים הגדולות והחשובות בעולם תחת שלטון שושלת סונג (נוסף על כן הייתה גם המרכז של יהדות סין, ראו יהדות קאיפנג).
מיקומה של העיר בין מחצבי כרייה מרכזיים תרמה לרמת הייצור בה שכלל ברזל ופחם.
קאיפנג הפכה לנקודת הפתיחה של דרך המשי, היא סחרה בניירות, ציורים, טקסטיל וחרסינה כמו עוד חומרים רבי ערך שונים.
בתחילת שלטונו ידיו של טאי-ג'ו היו מלאות בשמירה על הגבול הצפוני לאורך החומה הגדולה של סין עם שושלת ליאו, שושלת אשר הייתה ממוצא ח'יטאני (מונגולי) אך טענה לנכונותה אל מנדט השמיים והתפשטה מנהר אמור ועד למדבר גובי.
הח'יטאנים כקרוביהם המונגולים היו נוודים במקורם ועל כן היו פרשים אדירים אשר נעו בפשיטות טקטיות מתמשכות על ערי הגבול של סונג אותן בזזו ללא הרף.
בשביל לעצור את פשיטות הח'יטאנים נאלצו שליטי שושלת סונג לשלם אל שכניהם הצפוניים בעזרת סחר ממושך בחלב ובכסף.
טאי-ג'ו חשק זמן רב בכיבוש מרכז ודרום סין.
בשנת 972 יצא בראש משלחת לכיבוש השטחים שבמחוזות המודרניים גְװֵיג'וֹאוּ וגְוַאנְגשִׂי.
לאחר שייצב את שליטתו על אלו והסדיר את חופו הצר אל ים סין הדרומי יצא הקיסר בשנת 966 (לקראת סוף שלטונו) למערכה אחרונה בה כבש את השטחים של גְוָאנְגְדונג, גְ'יָאנְגְשִׂי ופֿוּגְ'יֵין כמו גם האי האינאן.
בנקודה זאת ניתן לומר כי טאי-ג'ו איחד תחתיו את מרב סין והשליט סמכות כמעט מלאה על כלל האומה.
על אף הרקע הצבאי שלו, הקיסר טאי-ג'ו היה פטרון מרכזי של אומנות ופילוסופיה בתקופתו.
הוא העלה את יוקרתם ואת סכרם הממוצע של הציירים והאדיר את שמן של שלוש הדתות המרכזיות אשר יצרו את הדת הסינית העממית; בודהיזם, טאואיזם וקונפוציאניזם.
הקיסר תרם מכספיו שלו עצמו לבניית ספרייה אדירה בבירה אשר הכלילה מעל לאלפי ספרים על ההיסטוריה והספרות של סין.
נוסף על כך הוסיך טאי-ג'ו לשמר מגילות משי וכתבי קליגרפיה סיניים רבי ערך.
משום שרבים ראו בדת הבודהיסטית אשר מקורה למעשה בתת היבשת ההודית דת מחוץ, היה זה טאי-ג'ו אשר תמך בשחזור מחודש של הקונפוציאניזם לתוך סין מודרני.
הקיסר טאי-ג'ו נפטר מסיבות לא ידועות בעודו בן 49. אחיו הצעיר ירש אותו ובתוך כשלוש שנים לשלטונו של האחרון כלל סין (מלבד חלקה קטנה מצפון לבייג'ינג אשר נותרה בידי הח'יטאנים, תאוחד תחת שלטון שושלת סונג.
השושלת תמשיך להיות למרכז המשגשג של סין ותחת שן-זונג, קיסר סין, השושלת תגיע לשיא יוקרתה.
לבסוף תכבש שושלת סונג בשנת 1279 בידי כוחותיו של קובלאי חאן והאימפריה המונגולית.
טאיוו מייקל אווניי הוא כדורגלן ניגרי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת נוטינגהאם פורסט מהפרמייר ליג ובנבחרת ניגריה.
אווניי גדל באימפריאל סוקר אקדמי.
ב-31 באוגוסט 2015 חתם בליברפול מהפרמייר ליג, והושאל ישירות לפ.ס.וו פרנקפורט מהבונדסליגה השנייה.
במשך השנים הושאל לניימכן מליגת העל ההולנדית, למוסקרון ולגנט מליגת העל הבלגית, ולמיינץ 05 ולאוניון ברלין מהבונדסליגה.
ב-20 ביולי 2021 חתם אווניי באוניון ברלין מהבונדסליגה באופן קבוע.
ב-25 ביוני 2022 חתם אווניי בנוטינגהאם פורסט לחמש שנים.
ב-14 באוגוסט 2022 כבש שער בכורה בניצחון 0–1 על וסטהאם יונייטד.
אווניי שיחק בנבחרות הצעירות של ניגריה.
ב-7 באוקטובר 2021 ערך אווניי את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ניגריה, בהפסד 0–1 לנבחרת הרפובליקה המרכז-אפריקאית במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022.
טאי היה צ'אטבוט של בינה מלאכותית ששוחרר במקור על ידי מיקרוסופט באמצעות טוויטר ב-23 במרץ 2016; הבוט היה שנוי במחלוקת לאחר שהחל לפרסם ציוצים פוגעניים דרך חשבון הטוויטר שלו.
דבר שגרם למיקרוסופט לסגור את השירות רק 16 שעות לאחר השקתו.
לפי מיקרוסופט, הדבר נגרם על ידי טרולים ש"תקפו" את השירות כשהבוט ענה על סמך האינטראקציות שלו עם אנשים בטוויטר.
שירות זה הוחלף בצ'אטבוט זו.
הבוט נוצר על ידי חטיבות הטכנולוגיה והמחקר של שירות Bing של מיקרוסופט, ונקרא "Tay" כראשי תיבות של "thinking about you".
אף על פי שמיקרוסופט פרסמה בתחילה מעט פרטים על הבוט, מקורות ציינו שהוא דומה או מבוסס על פיתוח קודם שלהם Xiaoice, שהיה פרויקט דומה של מיקרוסופט לציבור בסין.
טאי תוכננה לחקות את דפוסי השפה של נערה אמריקאית בת 19, וללמוד מאינטראקציה עם משתמשים אנושיים בטוויטר.
Tay שוחרר בטוויטר ב-23 במרץ 2016, תחת השם TayTweets ותחת התיוג @TayandYou.
הוא התחיל להשיב למשתמשי טוויטר אחרים, והצליח גם לצייץ תמונות שסופקו לו בצורה של ממים אינטרנטיים.
חלק ממשתמשי טוויטר החלו לצייץ ביטויים לא תקינים מבחינה פוליטית, ולימדו אותו מסרים מעוררי מחלוקת הסובבים סביב נושאים נפוצים באינטרנט, כמו " רדפילינג " ו"גיימרגייט ".
כתוצאה מכך, החל הרובוט לשחרר הודעות גזעניות וטעונות מיניות בתגובה למשתמשי טוויטר אחרים.
חוקר הבינה המלאכותית, רומן ימפולסקי, העיר שההתנהגות הלא נכונה של טאי מובנת מכיוון שהיא מחקה את ההתנהגות הפוגענית במכוון של משתמשי טוויטר אחרים, ומיקרוסופט לא נתנה לבוט הבנה מה היא התנהגות בלתי הולמת.
הוא השווה את הנושא ל- ווטסון של IBM, שהחלה להשתמש בניבולי פה לאחר קריאת ערכים מהאתר Urban Dictionary.
רבים מהציוצים המעליבים של טאי היו ניצול פשוט של יכולת ה"לחזור אחריי" של הצ'אטבוט.
עם זאת, לא כל התגובות הפוגעניות כללו את יכולת ה"חזור אחרי".
למשל, טאי השיב לשאלה בנושא "האם השואה קרתה?" עם התשובה "זה הומצא ".
עד מהרה החלה מיקרוסופט למחוק את הציוצים המעליבים של טאי.
אבי אולהייזר מ"וושינגטון פוסט" העלה תיאוריה שצוות המחקר של טאי, כולל צוות העורכים, החל להשפיע או לערוך את הציוצים של טאי בשלב מסוים באותו יום, והצביע על דוגמאות לתשובות כמעט זהות של טאי
תוך 16 שעות משחרורו ולאחר שטאי צייץ יותר מ-96,000 פעמים, השעתה מיקרוסופט את חשבון הטוויטר לצורך התאמות, ואמרה שהוא סבל מ"מתקפה מתואמת של תת-קבוצה של אנשים" ש"ניצל פגיעות בטאי."
כתבים כינו את טאי "אסון יחסי ציבור" של מיקרוסופט, והציעו לחברה "לתייג את המחדל כניסוי בעל כוונות טובות שהשתבש, ולהצית ויכוח על השנאה והפוגענות של משתמשי טוויטר".
ב-25 במרץ, מיקרוסופט אישרה שטאי הוצא משימוש.
מיקרוסופט פרסמה התנצלות בבלוג הרשמי שלה על הציוצים השנויים במחלוקת שפרסם טאי.
מיקרוסופט "הצטערה עמוקות על הציוצים הפוגעניים והפוגעניים של טאי", ואמרה שתחזיר את השירות רק לאחר שיהיו בטוחים שיוכלו לחזות טוב יותר כוונת זדון שמתנגשת עם העקרונות והערכים שלנו".
ב-30 במרץ 2016, מיקרוסופט הוציאה בטעות מחדש את הבוט בטוויטר תוך כדי בדיקתו.
בהיותו מסוגל לצייץ שוב, טאי פרסם כמה ציוצים הקשורים לסמים, כולל "אני מעשן סמים בפני המשטרה" ו"פאף פאף פאס?"
עם זאת, החשבון נתקע במהרה בלולאה חוזרת של ציוץ "אתה מהיר מדי, בבקשה תנוח", מספר פעמים בשנייה.
מכיוון שהציוצים האלה הזכירו את שם המשתמש שלו בתהליך, הם הופיעו בעדכונים של 200,000+ עוקבים בטוויטר, וגרמו למטרד לחלקם.
הבוט הוצא משירות שוב, וחשבון הטוויטר של טאי הפך לפרטי.
שעות ספורות לאחר התקרית, מפתחי תוכנה של מיקרוסופט הכריזו על חזון של "שיחה כפלטפורמה" באמצעות בוטים ותוכנות שונות.
מיקרוסופט הצהירה שהם מתכוונים להוציא מחדש את טאי "ברגע שזה יוכל להפוך את הבוט לבטוח".
בדצמבר 2016, מיקרוסופט פרסמה את היורש של טאי, צ'אטבוט בשם "זו".
סאטיה נאדלה, מנכ"ל מיקרוסופט, אמרה כי לטאי "הייתה השפעה רבה על האופן שבו מיקרוסופט ניגשת לבינה מלאכותית", ולימדה את החברה את החשיבות של לקיחת אחריות.
ביולי 2019, דיאנה קלי, מנהלת תחום אבטחת הסייבר של מיקרוסופט, דיברה על האופן שבו החברה עקבה אחר הכשלים של טאי: "הלמידה מטאי הייתה חלק חשוב באמת מהרחבת בסיס הידע של הצוות הזה, כי עכשיו הם גם מקבלים את הגיוון שלהם באמצעות למידה".
טיילר קולון , הידוע בשם הבמה טאי ורדס , הוא זמר אמריקאי.
טאי ורדס נולד בתור טיילר קולון.
הוא גדל בדרום קליפורניה וניגן בילדותו בפסנתר, גיטרה ויוקולילי.
ורדס התחיל ליצור מוזיקה בגיל 11, בהתחלה תחת המניע של להרשים בנות.
לאחר התיכון, הוא למד במכללת בבסון והיה חלק מקבוצת הכדורסל.
למרות שהיה שחקן כדורסל, השירה נשארה התשוקה האמיתית שלו.
בסופו של דבר הוא החליט לעזוב את לימודיו כדי להמשיך בקריירה במוזיקה וכי חסרה לו מוטיבציה והוא לא רצה לבזבז כסף.
הוריו תמכו בהחלטתו לפרוש, בתנאי שיפרנס את עצמו.
הוא עבד בחנות טלפונים של חברת ורייזון בלוס אנג'לס במהלך היום, לן על הספה של חבר והקדיש את שעות החופש שלו למוזיקה שלו.
הסגרים של מגפת הקורונה בשנת 2020 הניעה אותו להתמקד אפילו יותר במוזיקה שלו.
במהלך תקופה זו, הוא התאמן על שירה במכוניתו ושיתף את שיריו באינטרנט.
הוא נבחן שבע פעמים לתוכניות כמו אמריקן איידול ו-The Voice אבל נדחה.
הוא אף הוציא שירים תחת השם טיילרסמיקולון, שלא זכו להצלחה.
הוא השתתף בתוכנית ההיכרויות של MTV בשם "Are You The One" וניצח, קיבל 50,000 דולר כדי לעבור ללוס אנג'לס ולהתמקד ביצירה.
בהיותו בלוס אנג'לס, הוא לקח על עצמו עבודות שונות בקמעונאות, אופנה וקולנוע, והכל תוך כדי עבודה על המוזיקה שלו בשעות מאוחרות.
הוא עבר מגרסאות כיסוי לכתיבת מוזיקה משלו לאחר שרכש ביטחון לאחר שאמו אמרה לו שהוא יכול לעשות ראפ כמו ג'יי-זי.
ב-29 באוגוסט 2020, הוא פרסם את השיר "Stuck in the Middle" ברשתות החברתיות עם הבטחה לפרסם אותו אם הסרטון יקבל 1,000 לייקים.
השיר זכה להצלחה משמעותית והפך לויראלי עם למעלה מ-2.3 מיליון אנשים שהשתמשו בו לסרטונים משלהם, ההצלחה התרחבה לספוטיפיי - שם השיר עמד בראש מצעד השירים הויראליים, מה שהוביל להחתמתו של ורדס בחברת אריסטה רקורדס.
השיר הגיע למקום ה-24 במצעד האלטרנטיב איירפליי.
עוד בתקופת ההצלחה ההתחלתי שלו, עסק בעבודות מזדמנות שונות, ביניהן שופט כדורעף ועבודה בחנות משקפי שמש יוקרתית.
הוא בחר בסינגל השני שלו, "Drugs", שיצא לאור ב-30 באוקטובר של אותה השנה, כדי למשוך את תשומת הלב של אנשים עם המילים שלו.
השיר הגיע למקום ה-32 במצעד שירי הרוק & האלטרנטיביים.
ב-20 בנובמבר הוציא את הסינגל "Stuck In The Middle Pt.
ב-4 בפברואר 2021 הוציא את הסינגל "BAD BAD News".
ב-6 במאי הוציא את הסינגלים "AOK" ו-"momma told me imma be".
בעקבות צאת הסינגלים, ורדס הגיע למקום הראשון במצעד האמנים החדשים של בילבורד.
הסינגל "AOK", הגיע למקום ה-34 בבילבורד הוט 100 ולמעמד שיר פלטינה בארצות הברית.
ב-20 במאי הוא הוציא את אלבום הבכורה שלו TV, שהציג שילוב של אלמנטים של פופ, היפ הופ ו-R&B.
האלבום משקף את חוויותיו, כולל נשירה והחמצת סיום הלימודים באופן כללי, הוא סיפור של ארבע השנים האחרונות בחייו, כשכל רצועה משרתת מטרה בסיפור.
האלבום הגיע למקום ה-168 במצעד הבילבורד 200 ולמקום ה-15 במצעד האלבומים אלטרנטיביים.
בנוסף, הגיע למקום ה-62 במצעד האלבומים הקנדי.
ב-6 באוגוסט הוציא את הסינגל "feeling this bad (v2)".
ב-20 באוגוסט הוציא את הסינגל "Sheesh!" יחד עם ההרכב Surfaces.
ב-10 בספטמבר הוציא רמיקס לשיר "AOK" יחד עם 24kGoldn.
ב-3 בנובמבר, הוציא את הסינגל "Let's go to Hell".
ב-18 בנובמבר הוציא רמיקס ל-"AOK" יחד עם מנואל טוריזו.
ב-13 בינואר 2022, הוציא את הסינגל "last day on earth".
ב-24 במרץ הוציא סינגל עצמאי בשם "" יצא במרץ 2022. ב-20 במאי הוציא את הסינגל "".
ב-22 ביוני הוציא את הסינגל "sheluvme".
ב-26 באוגוסט הוציא את הסינגל "".
ב-6 בספטמבר הוציא את אלבומו השני, HDTV.
ב-23 ביוני 2023 הוציא את הסינגל "Sandman".
ב-25 באוגוסט הוציא את הסינגל "All White".
ורדס ידוע במוזיקת הפופ התוססת והנינוחה שלו.
במוזיקה שלו הוא משלב גם אלמנטים של היפ הופ ו-R&B.
"טאטע תטהר" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר הישראלי יאיר אלייצור.
הוא יצא באופן עצמי ב-10 בדצמבר 2024 כסינגל שלא מתוך אלבום אולפן.
"טאטע תטהר" נכתב והולחן על ידי אלייצור ונאור כרמי, שגם הפיק אותו מוזיקלית לצד אפי שיינר.
השיר הוא תפילה לטהרת הלב, שבה הדובר מבקש מאלוהים לטהר אותו ממאבקיו הפנימיים, תוך הכרה בכך שהוא לא מכיר "רופא אחר".
הוא מתאר את הקושי לשמור על נורמליות בעולם מלא פיתויים, מתייחס לסיפור חסידי על השליטה העצמית של בעל התניא ש"לא שבר אף פעם דברים", ומבקש שלא להישבר אלא להתמלא בטוב, "ועוד יותר טוב" (הרמז לשיר תמיד אוהב אותי).
השיר מייחל לחיבור בין חסידות ברסלב לחסידות חב"ד-לובביץ' ולמילוי הצימאון הרוחני של רבים, תוך חזרה על בקשות לטהרה והשראה ממקורות יהודיים.
הוא מסתיים בתפילה, המדגישה את התקווה והאמונה בכוחו של האל להעניק טהרה והתעלות רוחנית.
ב-14 בינואר 2025 פורסמה גרסה אקוסטית לשיר מתוך החזרות למופע במועדון "גריי" שבתל אביב-יפו.
הגרסה הוקלטה בהשתתפות בן צור.
השיר הפך ללהיט רדום בישראל, ורק ב-13 בפברואר 2025 נכנס במקום התשיעי ל.
באוקטובר 2025 זכה בתואר "שיר השנה" במצעדי המוזיקה השנתיים של אתר כיכר השבת ורדיו קול ברמה.
טאי אוסאזיונאמן אודיאסה הוא כדורסלן אמריקאי-ניגרי שהתאזרח בפוארטו ריקו המשחק בעמדת הסנטר בהפועל תל אביב מליגת העל בכדורסל והיורוליג.
אודיאסה שיחק כדורסל בתיכון הומווד-פלוסמור בפלוסמור, אילינוי, ובעונתו השלישית עזר לקבוצתו לזכות באליפות אזור Southwest Suburban, ונבחר לחמישיית העונה באזור.
בשנתו האחרונה בבית הספר הוא העמיד ממוצעים של 17.4 נקודות, 10.4 ריבאונדים ו-3.1 חסימות למשחק.
אודיאסה שיחק כדורסל מכללות באוניברסיטת אילינוי בשיקגו בשנים 2014–2018. הוא שימש כקפטן הקבוצה במשך שלוש שנים, נבחר לשחקן ההגנה בהורייזון ליג גם כ וגם כ, והוא אחד משלושה שחקנים בלבד בהיסטוריה של האזור שנבחרו לחמישיית ההגנה שלוש פעמים.
אודיאסה הוא מלך החסימות של אילינוי וההורייזון ליג עם 361 חסימות בקריירה, ומקום 37 ברשימת כל הזמנים של ה-NCAA.
כסיניור הוא העמיד ממוצעים של 9.3 נקודות, 5.6 ריבאונדים ו-3.1 חסימות למשחק.
ב-2018, לאחר שסיים את קריירת המכללות שלו באילינוי, הצטרף אודיאסה לטנריפה מליגת ה-ACB הספרדית עד תום העונה.
לאחר שלא נבחר בדראפט ה-NBA 2018 הוא שיחק במדי פיניקס סאנס בליגת הקיץ של ה-NBA, ולאחר מכן הצטרף ללאווריו מליגת העל היוונית.
בדצמבר 2019 נרכש אודיאסה על ידי גרינסבורו סווארם, קבוצת ליגת הפיתוח של שארלוט הורנטס, וב-27 במשחקים במדי הקבוצה העמיד ממוצעים של 4.9 נקודות, 3.6 ריבאונדים ו-1.2 חסימות למשחק.
ב-22 ביולי 2020 חתם אודיאסה בגטינגן מהבונדסליגה הגרמנית, וב-14 ביוני 2021 עבר לבאסקטס אולדנבורג מאותה ליגה.
ב-14 ביולי 2022 הוא חתם בברשה מהסרייה א' האיטלקית, וזכה עימה ב.
ב-3 ביולי 2023 חתם אודיאסה בפרומיתיי האוקראינית מליגת הכדורסל הלטבית-אסטונית, וב-20 ביוני 2024 חתם בבחצ'שהיר קולג'י מליגת העל הטורקית בכדורסל והיורוקאפ.
ב-29 ביוני 2025 חתם אודיאסה בהפועל תל אביב מליגת העל בכדורסל והיורוליג.
באוגוסט 2024 אישרה פדרציית הכדורסל של פוארטו ריקו את התאזרחותו של אודיאסה, והוא ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת פוארטו ריקו בכדורסל ב-21 בפברואר 2025, כשרשם 13 נקודות, 6 ריבאונדים ו-2 חסימות בהפסד 71–72 ל במסגרת מוקדמות אליפות האמריקות בכדורסל 2025.
טאיפּיי 101 (בסינית: 臺北101 או 台北101), הידוע גם בשמו הרשמי המרכז הפיננסי העולמי (בסינית: 臺北國際金融中心), הוא גורד שחקים סופר גבוה הממוקם בטאיפיי, בירת טאיוואן.
הבניין מתנשא לגובה של 509 מטרים והוא בעל 101 קומות.
בזכות כך, החזיק בתואר "הבניין הגבוה ביותר בעולם" בין השנים 2004–2010, עד השלמת בנייתו של בורג' ח'ליפה בדובאי.
הוא תוכנן על ידי האדריכל הטאיוואני ס.
לי ובנייתו בוצעה על ידי KTRT Joint Venture.
קודמיו בתואר הבניין הגבוה ביותר היו מגדלי פטרונס, וכעת הוא במקום ה-13 בגובהו בעולם.
הבניין נבנה בסגנון אדריכלות פוסט-מודרנית, הוא מהווה סמל להתפתחות הטכנולוגית ומכיל אלמנטים מהמסורת האסייתית.
ביולי 2011, זכה הבניין בדירוג הפלטינה, הדירוג הגבוה ביותר, של התקן האמריקאי לבנייה ירוקה LEED, וכיום הוא נחשב לבניין ה"ירוק" הגבוה ביותר בעולם.
הבניין זוכה לחשיפה בספרות ובתקשורת העולמית בזכות הזיקוקים שיוצאים ממנו עם קבלת השנה הגרגוריאנית החדשה.
המגדל תוכנן לעמוד ברעידות אדמה במגניטודה הגבוהה מ-7.0. לפני ההקמה היו חששות שהוא יהיה פגיע לרעידות האדמה הנפוצות בטאיוואן.
ב־31 במרץ 2002, רעידת אדמה במגניטודה של 6.8 גרמה לעגורן בנייה ליפול מהקומה ה־56 של הבניין (הקומה הגבוהה ביותר באותו הזמן) ולמותם של חמישה בני-אדם.
מתכנני הפרויקט נוכחו לראות שהבניין עצמו עומד בציפיות.
גג הבניין הושלם ב־1 ביולי 2003 בטקס שנוהל על ידי ראש העיר.
ב־17 באוקטובר 2003 הותקן הצריח, שאיפשר למגדל לעקוף את מגדלי פטרונס ב־50 מטר, ולזכות בתואר "הבניין הגבוה בעולם".
ב-21 ביולי 2007 עבר המגדל בורג' ח'ליפה בדובאי במהלך בנייתו את הגובה 510 מטר.
בין קומות 87 ל-92 של המבנה תלויה מטוטלת ענק במשקל של 660 טון, המשמשת כמרסן מסה מתכווננת ומטרתה לשכך את תנע המבנה בעת רעידת אדמה או רוח חזקה, וכך למנוע את קריסתו.
מבחינות רבות ניתן לראות בבניין זה את גורד השחקים המשוכלל ביותר מבחינה טכנולוגית שהוקם עד שנת 2007. לבניין חיבורי אינטרנט לווייני וסיבים אופטיים המאפשרים מהירות של עד 1 ג'יגה-בית לשנייה.
חברת טושיבה סיפקה את שתי המעליות המהירות ביותר בעולם, הנעות במהירות של 1,010 מטרים לדקה (60.6 קילומטר לשעה) והמסוגלות להעלות מבקרים מקומת הכניסה עד למצפה בקומה ה־89 בפחות מ־39 שניות.
המעליות מדוחסות על מנת למנוע את השפעות שינויי הלחץ על אוזני הנוסעים, ומעוצבות בצורה אווירודינמית מחודדת בשני קצותיהן להקטנת התנגדות האוויר בפיר המעלית.
בעת העלייה במעלית התאורה מתעמעמת, ומסלול המעלית מוצג על גבי לוח אלקטרוני בתא הנוסעים בליווי מוזיקה חרישית.
העלייה במעלית לקומת התצפית היא אטרקציה תיירותית.
מתחת למגדל משתרע מרכז קניות גדול המכיל נציגויות של מותגים מערביים ומקומיים רבים, וכן בתי קפה, מסעדות ובתי קולנוע.
הרפובליקה הסינית הוקמה בסין היבשתית אחרי נפילת שושלת צ'ינג, השושלת הקיסרית הסינית האחרונה, בשנת 1912. מפלגת הקוומינטנג איחדה את סין תחת שלטונה, אולם תבוסתה למפלגה הקומוניסטית במלחמת האזרחים הסינית הביאה להימלטות הקוומינטנג לאי טאיוואן.
הרפובליקה הסינית המשיכה להיחשב כיורשת הטבעית של השלטון בסין.
היא זכתה להכרה בין-לאומית נרחבת, ונמנתה עם החברות המייסדות של האומות המאוחדות.
הרפובליקה הסינית אף החזיקה במושבה הקבוע של סין במועצת הביטחון של האומות המאוחדות.
לכן, ממשלתה בטאיפיי מעולם לא הכריזה עצמאות, ולא מכירה בלגיטימיות השלטון של המפלגה הקומוניסטית של סין.
עם זאת, עקב התעצמות של האחרונה, החלטה 2758 של העצרת הכללית של האו"ם נישלה את הרפובליקה הסינית ממעמדה בארגון.
בין השנים 1964 ל־1990 ניתקו כ-120 מדינות את יחסיהן הדיפלומטיים עם הרפובליקה הסינית.
רק 12 מדינות המשיכו לקיים יחסים דיפלומטיים מלאים עמה, למרות חרם מצד הרפובליקה העממית של סין.
כל אחת מהרפובליקות טוענת לריבונות על סין כולה והן אינן מכירות זו בזו, אם כי יש ביניהן קשרי מסחר.
חברות טאיוואניות רבות ניצלו את כוח העבודה הזול ואת המשאבים של סין כדי להקים מפעלים.
טאיוואן מייצאת לסין בעיקר רכיבים אלקטרוניים, במיוחד תעשיית השבבים ותעשיות מתקדמות.
סין מנגד מייצאת לטאיוואן מוצרי צריכה, חומרי גלם ומוצרי תעשייה.
שטח הרפובליקה הסינית כולל את האי הגדול טאיוואן, את איי פנגחו ואת איי ג'ינמן הקרובים לאי הגדול ואת איי מאדזו הקרובים לסין היבשתית.
האי טאיוואן הוא אי מדרום מזרח לסין היבשתית.
האי נוצר מהתרוממות של קצה הלוח האירואסייתי בעקבות התחתרות הלוח הפיליפיני תחתיו, תהליך שעדיין מתרחש וגורם לרעידות אדמה מרובות והתרוממות הרי האי מהים.
במרכז האי טאיוואן ישנה שרשרת הרים ובה פסגות רבות בגובה של למעלה מ-3,000 מטר, ביניהן הר יושאן - ההר הגבוה ביותר באי טאיוואן שפסגתו מגיעה לגובה של 3,997 מטר מעל גובה פני הים.
קו החוף המערבי רדוד וקו החוף המזרחי תלול.
בתקופת הפליסטוקן המאוחרת, טאיוואן הייתה מחוברת ליבשת.
לפני כ-10,000 שנה מפלס הים באזור עלה בכ-140 מ' והפריד את האי מהיבשת.
בתקופת הפליסטוקן המאוחרת רצפת מצר טאיוואן היוותה גשר יבשתי רחב שנחצה על ידי בעלי החיים היבשתיים עד תחילת תקופת ההולוקן.
בערוץ שבין איי פנגו לטאיוואן נמצא ריכוז מאובנים של חוליות, כולל עצם לסת אנושית השייכת למין קדום לא ידוע של הסוג אדם.
בשנת 1972 נמצאו חלקי מאובנים של הומו ספיינס מודרני אנטומית ב, טאינאן, המתוארכים כ-30,000 שנה לפני זמננו.
לפני כ-6,000 שנה, טאיוואן יושבה על ידי חקלאים מתרבות הדפנקנג , ככל הנראה ממה שהוא כיום דרום מזרח סין.
תרבויות אלו הן אבותיהם של עמים ילידיים טאיוואנים מודרניים ומקור משפחת השפות האוסטרונזיות.
אוכלוסיית הילידים של טאיוואן חיה באי כבר כמה אלפי שנים, כנראה מהאלף הרביעי לפני הספירה, אך ייתכן שאוכלוסיות אחרות חיו באי מוקדם יותר.
הילידים הטאיוואנים הם אוסטרונזים – קבוצה אתנית ולשונית הכוללת את הפיליפינים, מלזים, אינדונזים, מלנזים ואפילו אלו שהתיישבו במדגסקר.
שושלת מינג, צ'ינג, ומעצמות אירופאיות
עד המאה ה-17, אנשים ממחוז פוג'יין שבסין ניסו להגר לאיי טאיוואן, אולם לרוב נדחו באלימות על ידי השבטים המקומיים.
למרות זאת, הצליחו מהגרי מחוז פֿוּגְ'יֵין להתיישב במספר מוקדים בחלק המישורי של מערב טאיוואן.
במאה ה-17 החלו כוחות קולוניאליים אירופיים לחפש מוקדים לקשר בין אירופה לקיסרות מינג, ועשו מאמץ להתיישב באיים סמוכים לסין גופא, כגון הונג קונג, מקאו וטאיוואן.
חברת הודו המזרחית ההולנדית, שניסתה להתיישב באיי פנגחו הסמוכים ליבשת בשנת 1622 ונדחתה משם על ידי קיסרות מינג, התיישבה לבסוף בשנת 1624 במקום בו נמצאת העיר טאינאן בחוף הדרום מערבי של האי טאיוואן, ובנתה שם את מצודות זילנדיה ואנפינג .
היא החלה לייבא עובדים בני האן ואנשי האקה מסין, ליישם את החקלאות שהביאו לאי.
כמעט במקביל, בשנת 1626, התיישבו הספרדים (בתקופת האיחוד האיברי) בצפון האי, בנמלי טאמסוי וקילונג.
הם נותרו שם בחסות כוחותיהם מהפיליפינים 16 שנים, עד שההולנדים דחקו אותם מטאיוואן.
גם התקופה ההולנדית באי לא נמשכה זמן רב.
כחלק מהשתלטות קיסרות צ'ינג המנצ'ורית על סין, נדחה כוח נאמן למינג המובסת למחוזות הדרומיים של סין, וכוח בראשות קוש'ינגה (ג'נג צ'נגגונג), שבסיס כוחו היה במחוז פוג'יין, צר על מצודות ההולנדים ובשנת 1662 כבש את המצודות וגירש את ההולנדים מהאי.
בתקופת השושלת קצרת הימים של ממלכת טונגנינג שהקים, ששלטה באי 20 שנים, הגיעו עוד מתיישבים בני האן לאי.
אלה הביאו איתם את מורשתם ודתם והחל עירוב בין המתיישבים החדשים לשבטים המקומיים.
גם שושלת זו לא האריכה ימים, ונכדו של קוש'ינגה נכנע לבסוף, בשנת 1682, לקיסרות צ'ינג הסינית, שהפכה את איי טאיוואן לחלק ממחוז פוג'יין.
שליטת צ'ינג נמשכה עד לוויתור על הטריטוריה לקיסרות יפן, כחלק מהסכם שימונוסקי שסיכם את התבוסה הסינית ליפן במלחמת סין–יפן הראשונה, בשנת 1895.
ב-25 במאי 1895, לאחר חתימת הסכם שימונוסקי, הכריזה קבוצת פקידים בכירים של ממשל צ'ינג בטאיוואן על הקמת "הרפובליקה של טאיוואן" שהתנגדה לשלטון היפני.
הכוחות היפניים נכנסו לבירה טאינאן והכניעו את ההתנגדות הזו ב-21 באוקטובר 1895. לחימת גרילה נמשכה עד 1902, ומרידות נוספות התרחשו בעשורים לאחר מכן אך ללא הצלחה.
אחרי הכנעת "רפובליקת טאיוואן", המעבר לשלטון יפני התרחש בצורה חלקה יחסית עבור התושבים הסיניים, אך לא כך היה עבור התושבים הילידים.
המישורים המזרחיים והרי המרכז בעצם לא נשלטו על ידי ממשלות זרות עד שנת 1895. לאחר סקר קרקעות בשנת 1898, יזמה הממשלה הקולוניאלית היפנית בשנת 1910 פרויקט צבאי בן חמש שנים לכיבוש העמים הילידים, שעד אז לא נשלטו בידי שלטון מרכזי – לא בזמן שושלות מינג וצ'ינג ולא בזמן השליטה האירופאית.
בשנת 1915 התרחשה פרשת טפאני, מההתקוממויות הגדולות ביותר של בני האן ועמים ילידים בטאיוואן נגד השלטון היפני.
בשנת 1925 העמים הילידים הוגבלו לאדמות שמורות קטנות ומפוצלות בהרים, וקהילות רבות נאלצו לעבור מציד-ולקט מסורתי לייצור חקלאי.
השלטון היפני ניסה להטמיע אותם לחלוטין בחברה היפנית – מדיניות שמלבד ההיבט החקלאי כללה גם לימודי שפה ואיסור פעולות תרבותיות שנחשבו על ידי היפנים כברבריות, כמו קעקוע פנים .
התהליך לווה פעמים רבות באלימות מצד היפנים.
אחת המרידות המאוחרות והגדולות של הילידים ביפנים הייתה "תקרית וושה".
מונה רודאו , בן השבט הילידי סדיק, הוציא לפועל פעילות התקפית כנגד היפנים, לאחר שהצליח לאחד את שבט הסדיק (תת-קבוצה של בני העם האטאיאל).
במהלכים טקטיים מתוחכמים, נותקו קשרי תחנות משטרה יפניות כהקדמה להשתלטות הילידים על הכפר וושה.
בכיבוש הכפר נרצחו החיילים היפנים, נשותיהם וילדיהם.
מרד זה כונה 'תקרית וושה' והתפתח למרד כללי של רוב בני השבט סדיק בהרים תחת מונה רודאו למשך חודש אחד, וספיחים יחידים במשך מספר חודשים.
בסופו של דבר, דוכא המרד ביד קשה בידי היפנים, והיה כנראה מהקרבות הראשונים שדוכאו באמצעות פצצות כימיות במזרח אסיה, אחרי הניסיון הרב שנרכש במלחמת העולם הראשונה.
גופה, שהוגדרה כגופתו של מונה רודאו, נמצאה לאחר מספר שנים במערה הררית.
למרות שזיהויה לא אומת, היא הוצגה במוזיאון במשך תקופה מסוימת, הוסתרה במחסן בין 1949–1974, עד שנקברה סופית באזור ההרים.
טאיוואן הפכה בהדרגה לחלק מהקיסרות היפנית, וסייעה לצבא היפני במלחמת העולם השנייה.
חיילים טאיוואנים רבים נשלחו לצבא היפני, לרבות מתאבדי קמיקזה טאיוואנים.
אפילו טרואו נקמורה, החייל היפני האחרון שנכנע בשנות השבעים, היה ממוצא טאיוואני, מבני האמיס הילידים.
הרפובליקה הסינית הוקמה בסין היבשתית אחרי נפילתה של השושלת הקיסרית הסינית האחרונה בשנת 1912. מייסד הקוומינטנג, סוּן יאט-סֵן, נבחר כנשיא הסיני הראשון, אולם שלטונו נותר מוגבל למחוזות הדרומיים של סין.
עם מותו ב-1925 תפס את מקומו צְ'יאנג קאי שֵק, שהצליח לאחד את סין.
אולם סכסוך עם גורמים קומוניסטיים הצית מלחמת אזרחים.
במהלכה, פלשה יפן למנצ'וריה (1931) מה שהתלהט לכדי פרוץ מלחמת סין–יפן השנייה ב-1937, שהחל מסוף 1941 השתלבה כזירה במלחמת העולם השנייה.
ב-1945 נכנעה האימפריה היפנית, ואיבדה את שליטתה בסין.
עם כניעת היפנים, התחדשה מלחמת האזרחים בין צ'יאנג קאי שק ליריביו הקומוניסטים ובראשם מָאוּ דְזֶה דוֹנְג.
היא הסתיימה ב-1949 בניצחונו של מאו, שהקים את "הרפובליקה העממית של סין" ברוב שטחה של סין.
הרפובליקה הסינית בהנהגת צ'יאנג קאי שק הצטמצמה בסוף מלחמת האזרחים לשטחו של האי טאיוואן והאיים הסמוכים לו.
צ'יאנג קאי שק הוסיף לראות את עצמו כשליט הלגיטימי של סין כולה, ולכן לא הכריז על עצמאות האי, אלא ראה בו משכן זמני לשלטון החוקי של סין.
השלטון המאואיסטי שהתגבש בסין המשיך מצידו לראות בטאיוואן חלק מסין, והגדיר את האי כ"מחוז מורד".
מצב זה שורר עד היום, ומהווה מקור למתיחות בין סין לטאיוואן, ובעקיפין בין סין לארצות הברית.
ארצות הברית סייעה לצ'יאנג קאי שק להגר לטאיוואן, ולהגן על האי מפני הכוחות הקומוניסטיים.
הקוומינטנג, המפלגה הסינית השלטת, התייחסה לאנשי האי כאזרחים מדרגה שנייה, כשהם רודים במקומיים.
השיא היה ב"מהומות 28 בפברואר" בשנת 1947, שהביאה להרג המוני של אזרחים ולהשלטת שלטון צבאי בן כמעט 40 שנים באי.
הטרור הלבן נמשך עד כינון הדמוקרטיה באי בשנות השמונים של המאה ה-20.
באפריל 2024 התרחשה רעידת אדמה חזקה בה נהרגו 18 אנשים ורבים נפצעו.
טאיוואן היא דמוקרטיה בעלת משטר נשיאותי.
בניגוד לרוב המדינות, בהן יש שלוש רשויות – מחוקקת, מבצעת, ושופטת – הממשל הלאומי בטאיוואן מורכב מחמש רשויות, המכונות בסינית "יואן" (院): המחוקקת, המבצעת והשופטת המוכרות מהשיטה המערבית, וכן רשות מבקרת ורשות בוחנת, שמוצאן מהשיטה הסינית המסורתית.
נשיא טאיוואן נבחר בבחירות ישירות אחת ל-4 שנים.
הוא עומד מעל הרשויות האחרות, בעל סמכויות פוליטיות משמעותיות ובפועל נשיאות המדינה היא רשות ממשל שישית.
אולם, אין לנשיא זכות וטו.
ברשות המחוקקת הטאיוואנית – היואן המחוקק – חברים 113 צירים אשר נבחרים בבחירות כלליות אחת ל-4 שנים: 73 בבחירות אזוריות-רובניות, 34 בבחירות ארציות-יחסיות, ו-6, המייצגים את הטאיוואנים הילידים, בבחירות ארציות-רובניות.
מאז 1996 מתקיימות בחירות ישירות לנשיאות.
הבחירות האחרונות לנשיאות ולפרלמנט התקיימו ב-13 בינואר 2024. סגן הנשיא והמועמד לאי צ'ינגדה מהמפלגה הדמוקרטית פרוגרסיבית נבחר לנשיאות, אולם לא נוצר רוב מוחלט לאף מפלגה בפרלמנט.
מעמדה של הרפובליקה הסינית, טאיוואן, מורכב.
בפועל זוהי מדינה עצמאית, אולם היא מעולם לא הכריזה על עצמאות ואינה מוכרת כמדינה עצמאית על ידי הקהילה הבין-לאומית.
מתנהל ויכוח ער בטאיוואן בנוגע להכרזת עצמאות רשמית, בעוד סין העממית מאיימת כי תתקוף את טאיוואן אם זו תכריז על עצמאות.
לאחר שנוצרה הישות הפוליטית החדשה באי בתמיכת ארצות הברית, ולמרות מחאותיה של ברית המועצות, זכתה טאיוואן במקום השמור לסין בין חמש החברות הקבועות של מועצת הביטחון באו"ם.
מצב זה השתנה עם המהפך שחולל ריצ'רד ניקסון במדיניות החוץ של ארצות הברית, כאשר כיהן כנשיא בין השנים 1969–1974. בתקופה זו הכירה ארצות הברית בשלטון הסיני הקומוניסטי כשלטון הלגיטימי בסין.
בכך, חל מפנה ביחסי סין והאומות המאוחדות.
טאיוואן סולקה מהאו"ם וממועצת הביטחון, והרפובליקה העממית של סין התקבלה במקומה.
המהלך הרע את יחסי טאיוואן גם עם מדינות נוספות.
מדינות המערב שהכירו בשלטון הטאיוואני כשלטון החוקי של סין העבירו את ההכרה שלהן לסין העממית.
עד 2023 נותרו רק 12 מדינות המקיימות יחסים דיפלומטיים עם טאיוואן באופן רשמי.
רובן מדינות קטנות ובעלות השפעה מועטה.
בשנות התשעים של המאה העשרים עברה טאיוואן דמוקרטיזציה והדבר חיזק את התומכים בהכרזה על עצמאות טאיוואן ועל ניתוקה מסין.
הרפובליקה העממית של סין הגיבה בחריפות רבה לאפשרות הזאת, ואיימה לפלוש לטאיוואן אם זו תכריז על עצמאות.
לעת עתה נשמר הסטטוס קוו, על-פיו הרפובליקה הסינית אינה מוכרת על ידי רוב מדינות העולם ועל ידי רוב הארגונים הבין-לאומיים, אולם טאיוואן מוכרת כישות אוטונומית בארגון הסחר העולמי, בוועד האולימפי הבין-לאומי ובארגונים בין-לאומיים אחרים.
מדינות המערב ומרבית מדינות העולם אינן מכירות רשמית בטאיוואן.
רוב מדינות העולם אינן מחזיקות שגרירויות בטאיוואן אולם שולחות משלחות סחר או משלחות כלכליות שמתפקדות בפועל כשגרירויות.
יחסי ארצות הברית – טאיוואן: לארצות הברית יש לה קשרים כלכליים וביטחוניים הדוקים עם טאיוואן ויחסים מורכבים יותר עם סין.
יחסי טאיוואן–ישראל: מאז שנת 1993 פועלים בכל אחת מהמדינות משרדי כלכלה המטפלים בקשרי המסחר בין המדינות.
צבא הרפובליקה הסינית הוא צבאה הלאומי האחראי להגנת המדינה.
הגיוס לצבא הרפובליקה הסינית הוא גיוס חובה.
הרפובליקה העממית של סין תובעת את שטחה של הרפובליקה הסינית ומאיימת שצבאותיה יתקפו ויכבשו את הרפובליקה הסינית.
צבא הרפובליקה הסינית הוא מבין החזקים במזרח אסיה, ומתאמן על בסיס יומי קבוע, במטרה להגן על הרפובליקה הסינית מצבאות הרפובליקה העממית של סין.
ארצות הברית שומרת על הסטטוס קוו באמצעים דיפלומטיים ומגינה על הרפובליקה הסינית באמצעות שליחת כוחותיה למצר טאיוואן, המפריד בינה לבין הרפובליקה העממית של סין.
בשנות ה-60 של המאה ה-20 החלה צמיחה משמעותית של כלכלת טאיוואן ונמשכה במשך כמה עשורים.
בשנים 1960–1990, תקופה המכונה לעיתים "הנס הטאיוואני", עמד קצב צמיחה על 8% בממוצע.
במהלך תקופה זו, טאיוואן ביצעה מעבר מכלכלה חקלאית לכלכלה מבוססת תעשייה וייצוא, עם דגש על ייצור טכנולוגי ואלקטרוניקה.
חלקה של החקלאות בתוצר המקומי הגולמי ירד מ-35% בשנות ה-50 של המאה ה-20 ל-2.7% בלבד.
בשנות ה-90 של המאה ה-20 הואט קצב הצמיחה אך עדיין נותר גבוה יחסית (סביב 6–7% בשנה).
ביחס לשאר שכנותיה, טאיוואן לא נפגעה באופן משמעותי מהמשבר הכלכלי באסיה בשנת 1997. במאה העשרים ואחת הואט קצב הצמיחה עוד יותר, ונכון לשנים האחרונות הצמיחה עומדת בממוצע על 2–4% בשנה, בהתאם לאתגרים כלכליים עולמיים ושינויים במבנה הכלכלה הגלובלית.
כלכלת טאיוואן מאופיינת כמשק קפיטליסטי-יזמי מוטה יצוא.
בניגוד לשכנותיה ביפן וקוריאה הדרומית, כלכלתה מבוססת בעיקר על חברות קטנות ובינוניות, ולא על תאגידי ענק.
שיעור האינפלציה ושיעור האבטלה בטאיוואן נמוכים.
טאיוואן היא אחת היצואניות החשובות של מכשירי חשמל, מכונות, חומרת מחשבים (כגון שבבים, מעבדים ומסכי LCD) ומוצרי תעשייה אחרים.
בין החברות המרכזיות והידועות הפועלות בה ניתן למנות את החברות ASUS, D-Link, HTC, Acer וחברת הענק TSMC, קבלנית ייצור השבבים הגדולה בעולם, האחראית לאחוז גבוה מאד מהשבבים המתוחכמים ביותר המשמשים את תעשיית האלקטרוניקה בעולם.
המטבע המקומי הוא דולר טאיוואני, והיא חברה בארגון הסחר העולמי (WTO).
השגשוג הכלכלי הביא להשקעת הון טאיוואני במדינות השכנות במזרח אסיה, ובכלל זה בסין העממית, שמספקת לתעשייה הטאיוואנית כמות גדולה של ידיים עובדות.
הפער בין חשיבותה הכלכלית של טאיוואן עבור יריבתה הגדולה, לבין המתיחות הפוליטית המתמדת ששוררת בינה לבין סין, מביא בסופו של דבר, למיתון הסכסוך הפוליטי, ולשמירת הסטטוס קוו המתוח בין המדינות.
טאיוואן נכללת ברשימת ארבעת הנמרים של אסיה יחד עם הונג קונג, קוריאה הדרומית וסינגפור.
חמש שותפות הסחר הגדולות של טאיוואן הן הרפובליקה העממית של סין, ארצות הברית, הונג קונג, יפן וסינגפור.
שוק התקשורת ברפובליקה נשלט על ידי "ג'ונגחווה טלקום" שבעבר הייתה חלק של משרד ממשלתי, והופרטה במהלך שנת 1996.
חברת התעופה הלאומית של טאיוואן היא "צ'יינה איירליינס".
חברת התעופה הטאיוואנית EVA אייר (צ'אנגרונג האנגקונג) מוכרת יותר מחוץ למזרח אסיה.
בסוף 2019 עמדה אוכלוסיית הרפובליקה הסינית על 23.6 מיליון אנשים
טאיוואן היא מהמדינות הבולטות בעולם בשיעור ריבוי האוכלוסין הנמוך.
שטחה של טאיוואן הוא 35,890 קילומטר מרובע וצפיפות האוכלוסין בטאיוואן היא 651 אנשים בקילומטר מרובע.
מבין המדינות המאוכלסות בלפחות 7 מיליון אנשים, צפיפות האוכלוסין בטאיוואן היא השנייה בגודלה בעולם (אחרי בנגלדש).
מרבית האוכלוסייה מרוכזת בעיקר במערב, בצפון ובדרום האי טאיוואן.
בצפון האי טאיוואן נמצאות עיר הבירה טַיְפֵּיְ והעיר המאוכלסת ביותר שינביי/נְיוּ טַיְפֵּיְ.
בדרום האי טאיוואן נמצאות העיר דַּגּוֹאוּ/גַּאוֹשְׂיוֹנְג, העיר השנייה בגודל אוכלוסייתה בטאיוואן והעיר טַיְנַן, העיר העתיקה ביותר בטאיוואן.
כ-98% הם בני האן ("סינים"), בעיקר הוקיאן והאקה.
כ-2% אחוז מאוכלוסייתה מוגדרים כילידים.
הדת הסינית העממית – 43.8%
הדת הסינית הנפוצה היא שילוב של הדת הסינית המסורתית, עם פנייה לאלים דאואיסטים, בראשם אלת הים מאדזו ובני האלמוות, פנייה לאלים הבודהיסטים ובעיקר לגואן-יין, הבודהיסטווה של החמלה, לאל העיר המקומי, לפולחן אבות ולקונפוציוס, ולכולם באותם המקדשים.
טַאיפֵּיי (בסינית: 臺北市) היא בירת טאיוואן (הרפובליקה הסינית).
המהווה את מרכז הממשל, המסחר והתרבות של טאיוואן.
העיר ממוקמת בחבל טאיפיי שבצפון האי טאיוואן אך מנוהלת ישירות על ידי הממשל המרכזי של הרפובליקה ואינה מהווה חלק מהחבל.
טאיפיי, שנחשבת עיר עולם, מהווה חלק מאזור תעשייתי נרחב.
מערכת מרושתת של קווי רכבת, רכבת מהירה, כבישים מהירים, שני שדות תעופה וקווי אוטובוס מחברים את טאיפיי עם כל חלקי האי טאיוואן.
על פי מפקד האוכלוסין משנת 2020 אוכלוסיית העיר מנתה כ-2.6 מיליון תושבים, בעוד שבמטרופולין שלה, הכולל גם את הערים ניו טאיפיי וג'ילונג, גרו כ-7.3 מיליון תושבים.
התעתיק העברי "טאיפיי" לגרסאותיו ("טאיפה", "טאיפי", "טייפה") נגזר מהתעתיק האנגלי של שם העיר - Taipei, שהוא בתורו נגזר משיטת התעתיק וֵייד-גַ'יילְס שבה נכתב שם העיר כך - T'ai-pei.
לעומת זאת, בשיטות התעתיק המודרניות - הן טוֹנְג-יוֹנג פּין-יִין הנהוגה בטאיוואן והן הַאן-יוּ' פּין-יִין הנהוגה בסין (ומחלחלת לטאיוואן) - יש לכתוב את שם העיר כך - Táibĕi (טַאיבֵּיי).
למעשה, ההגייה הנכונה של ה-פּ' בשם העיר היא בין בּ' דגושה ל-פּ דגושה ודומה יותר ל-בּ.
בני האן החלו להתיישב באגן טאיפיי, בו ממוקמת העיר, החל בשנת 1709, אך קודם לכן היה האזור מיושב בידי שבטי קטאלאנגאן ילידיים.
החל בסוף שנת המאה ה-19, עלתה חשיבותו הכלכלית של האזור בשל סחר חוץ מתגבר, בעיקר בתחום ייצוא התה.
לאחר תבוסתה של סין במלחמת סין–יפן הראשונה (1894-1895), נאלצה סין לוותר על טאיוואן שהפכה להיות שטח של יפן.
טאיפיי הפכה להיות המרכז הפוליטי והאדמיניסטרטיבי של השלטון הקולוניאלי היפני, והעיר נקראה בפי היפנים "טאיהוקו".
לאחר מלחמת העולם השנייה, חזר האזור לשליטה סינית.
בשנת 1949, כאשר השלטון הקומוניסטי הביא לבריחתה של ממשלתו של צ'יאנג קאי שק מסין היבשתית, ביססה הרפובליקה המובסת את ממשלתה החדשה בטאיפיי כשהיא מגדירה אותה בירתה הזמנית, בעוד נאנג'ינג (נאנקינג) נותרת, על הנייר בלבד, הבירה הרשמית של המדינה.
עד 1957 הייתה טאיפיי גם הבירה של פרובינציית טאיוואן, עד שזו הועברה לג'ונגשינג.
טאיפיי מנהלת שנים עשר אזורים (區):
ראש העיר הנוכחי של טאיפיי הוא מא יינג ג'או.
תפקיד ראש העיר של טאיפיי משמש בדרך כלל מקפצה פוליטית לתפקיד רם דרג יותר פוליטיקה הטאיוואנית.
הן הנשיא הנוכחי והן הנשיא הקודם של הרפובליקה הסינית: צ'ן שווי ביאן ולי טנג חווי היו בעבר ראשי העיר של טאיפיי.
האוכלוסייה בטאיפיי מורכבת בעיקר מפליטים שהגיעו מיבשת סין, ומסיבה זו רבים התומכים מקרב תושביה של העיר באיחוד עם הרפובליקה העממית של סין מאשר ביתר חלקי המדינה.
האוניברסיטה הלאומית לטכנולוגיה של טאיפיי
האוניברסיטה הלאומית הטאיוואנית למדע ולטכנולוגיה
האוניברסיטה הלאומית לאומנות של טאיפיי
כמו כן יש בטאיפיי 9 מכללות:
המכללה הלאומית לאחיות של טאיפיי
המכללה הלאומית למורים של טאיפיי
המכללה הלאומית לעסקים של טאיפיי
המכללה העירונית למורים של טאיפיי
המכללה לחינוך גופני של טאיפיי
בטאיפיי רכבת קלה, רכבת תחתית, וכן מערכת של תחבורת ציבורית באוטובוסים.
בעיר הקרובה טאויואן ממוקם נמל התעופה הבינלאומי טאויואן, נמל התעופה הראשי של טאיוואן.
כמו כן בתוך טאיפיי נמצא נמל תעופה קטן יותר, נמל התעופה טאיפיי סונגשאן, המשמש לטיסות פנים וליעדים בינלאומיים קצרי טווח.
אנדרטת צ'יאנג קאי שק מבנה בכחול-לבן השוכן בתוך גן גדול
מקדש לונג שאן המקדש העתיק ביותר באי שעומד על תילו, מאוחסנים בו יצירות אומנות עתיקות
ממלכות הטָאִיפָה (בספרדית: Reinos de taifas, מערבית طائفة) הוא השם שניתן בהיסטוריה של ספרד לממלכות מוסלמיות קטנות שנוצרו בעקבות התפוררות הישויות הפוליטיות הגדולות.
תקופת הטאיפות הראשונה החלה בשנת 1031 עם התפרקות ח'ליפות קורדובה לעשרות ממלכות קטנות.
המלחמות בין הטאיפות שיחקו לידיהן של הממלכות הנוצריות של חצי האי האיברי, שהפכו את חלקן לוסאליות והשיתו עליהן מיסים כבדים.
חולשתם המדינית של המוסלמים בספרד הגיעה לשיאה בכיבוש טולדו בשנת 1085 בידי אלפונסו השישי מלך קסטיליה ולאון.
שקיעתו של שלטון המוראביטון באמצע המאה ה-12 הותירה חלל שלטוני, שהתמלא שוב בממלכות טאיפה.
תקופת הטאיפות השנייה הסתיימה ב-1157, עם פלישת המוואחידון, שתפסו את מקומם של המוראביטון בצפון אפריקה.
ממלכות הטאיפה חזרו לתקופה שלישית לאחר תבוסתם של המווחדון בקרב נבס דה טולוסה ב-1212. רוב ממלכות התקופה השלישית נכבשו עד מהרה בידי הנוצרים; הממלכה היחידה שנותרה על כנה לאורך זמן הייתה ממלכת גרנדה.
טָאיְטוֹ קוּבּוֹ (ביפנית: 久保 帯人; באנגלית: Tite Kubo; נולד ב-26 ביוני 1977), הידוע בשם העט של נוריאקי קובו (久保 宣章 "קוּבּוֹ נוֹרִיאָקִי"), הוא אמן מאנגה (קומיקס) יפני, שמוכר בעיקר בזכות המאנגה בליץ', שנמכרה ברחבי העולם ביותר מ-82 מיליון עותקים.
קוּבּוֹ נולד בהירושימה, וכבר בבית הספר היסודי החליט להיות אמן מנגה, אחרי שקרא את הקומיקס "סייה הקדוש".
המאנגה הראשונה שכתב קובו הייתה "אבקת זומבים" (Zombie Powder), שהייתה כישלון.
מאוחר יותר כתב את "בליץ'".
מאנגה זו נדחתה על ידי מוציאים לאור שונים משום שהייתה דומה מאוד למאנגה אחרת שפורסמה באותה תקופה, בשם "יו יו האקושו".
אך לאחר מכתב עידוד שקיבל קובו מהמאנגקה המפורסם אקירה טוריאמה, יוצר דרגון בול, פיתח שוב את "בליץ'" והצליח להדפיסה במגזין "שונן ג'אמפ השבועי".
מאנגה זו זכתה לפופולריות רבה ביפן ובעולם.
טאיף היא עיר במחוז מכה שבמערב ערב הסעודית.
העיר שוכנת מעל מורדות רכס בגובה 1,879 מטרים מעל פני הים כ-60 ק"מ דרום-מזרחית לעיר מכה.
היא ידועה בשל עברה העשיר דתית ומדינית.
בכל קיץ עוברת ממשלת סעודיה מריאד לטאיף בשל החום הרב השורר בראשונה.
טאיף היא גם מרכז חקלאי הידוע בשל כרמיו ותפוקת הדבש שבו.
לפי מפקד האוכלוסין האחרון משנת 2022 מתגוררים בטאיף 563,282 בני אדם, טאיף היא העיר השלישית בגודלה במחוז מכה (אחרי ג'דה ומכה) ואחת מהגדולות בממלכה כולה.
העיר יושבה ב על ידי שבט מקומי.
במקום התפתחה חקלאות רבה (גידול חיטה, גפנים ופירות) דבר שנתן לעיר את הכינוי "הגן של החג'אז".
בנוסף על כך, העיר התפתחה להיות מרכז דתי אזורי.
טאיף הייתה מרכז נופש, וקיימה סחר נרחב עם העיר מכה, ששוכנת 100 ק"מ מטאיף.
העיר נכבשה על ידי האימפריה המוסלמית בשנת 631 וכל מאפייניה הפגניים נהרסו כליל.
ב -17 ביולי 1517 נכנעה העיר לסולטאן העות'מאני סלים הראשון.
טאיף הייתה תחת שלטון עות'מאני כ-290 שנים, עד אשר נכבשה על ידי בית סעוד בשנת 1802. העיר נכבשה שוב על ידי האימפריה העות'מאנית כ-11 שנים לאחר מכן, בשנת 1813. באותה השנה המזרחן יוהאן לודוויג בורקהרדט ביקר בעיר והשאיר אחריו רישומים רבים.
בשנת 1916 פתחה השושלת ההאשמית במרד שהתחיל במכה כנגד האימפריה.
לאחר קרבות רבים, העיר נפלה ב-22 בספטמבר באותה השנה והפכה לחלק מממלכת חג'אז.
לאחר מאבקי כוח אלימים רבים, העיר נכבשה על ידי אבן סעוד בשנת 1924. בשנת 1932 איחד אבן סעוד את ממלכותיו לכדי ממלכה אחת - ערב הסעודית.
בשנת 1934 נחתמה בעיר אמנה אשר הגדירה את הגבולות בין ערב הסעודית לתימן.
אבן סעוד עצמו מת בעיר ב-1953, וגם המלך ח'אלד מת בעיר בשנת 1982.
החל משנות ה-40 והלאה, חל תהליך פיתוח מהיר של טאיף.
הסכם חשוב שנחתם בעיר ב-1989 וידוע כהסכם טאיף הוא הסכם לרפורמה פוליטית נרחבת בלבנון, שהביא לסיומה של מלחמת האזרחים הלבנונית.
בני הטאינו (Taíno) היו תושביהם של איי בהאמה, האנטילים הגדולים וצפון האנטילים הקטנים בתקופה הפרה-קולומביאנית.
מבחינה אתנית, היו בני הטאינו קרובים לבני הארוואק מדרום אמריקה.
עד הכיבוש הספרדי, היו בני הקאריב אויביהם העיקריים של הטאינו בים הקריבי, ובמהלך המאה ה-15 הם דחקו אותם בהדרגה צפונה.
כשהגיע קולומבוס להיספניולה ב-1492, היו בו חמש ממלכות טאינו, שכל אחת מהן הונהגה בידי מנהיג מקומי שכונה "קאסיקה" (Cacique).
קולומבוס רשם ביומנו את ההערה הבאה על בני הטאינו: "הם יכולים להיות משרתים טובים ...
חמישים איש מאיתנו יוכלו להכניע את כולם ולהכריח אותם לעשות מה שאנחנו רוצים."
לאחר הגעת הספרדים לאזור, הם החלו להשתלט על האזורים בהם התגוררו בני הטאינו, ודיכאו את ההתנגדות המקומית.
בהתאם לעדות של ברטולומה דה לאס קסאס בתקופה מ-1494 ועד ל-1508 מכ-3 מיליון תושבי האי היספניולה נותרו כ-60 אלף בלבד.
האי טאיוואן הוא אי במזרח אסיה ובו רוב שטחה של מדינת טאיוואן.
האי, המכונה במערב היסטורית פורמוזה, מהווה 99% מהשטח הנשלט על ידי מדינת טאיוואן, בשטח שגודלו הנמצאים במרחק של כ- בצד המזרחי של מצר טאיוואן מהחוף הדרום-מזרחי של סין היבשתית.
ים סין המזרחי שוכן מצפון לאי טאיוואן, ים הפיליפינים ממזרח לו, מצר לוזון נמצא מדרום לאי וים סין הדרומי מדרום מערב.
בשטח טאיוואן כלולים גם איים קטנים יותר הנמצאים בעיקר במצר טאיוואן, כולל הארכיפלג פנגחו, איי ג'ינמן ואיי מאדזו הקרובים לחופי הרפובליקה העממית של סין והם חלק מאיי ים סין הדרומי .
האי הראשי הוא גוש סלע שהתרומם כתוצאה מטקטוניקת הלוחות של קרום כדור הארץ.
כאשר הלוח הפיליפיני גלש מתחת והרים את הלוח האירואסייתי.
תנועה זו גרמה להעתק אנכי מוטה לכיוון מערב.
העתק מורכב ברובו מחמישה רכסי הרים המקבילים לחוף הים המזרחי של האי.
מאידך המישורים השטוחים של האי נמצאים בשליש המערבי שלו.
שם מתגוררת רוב האוכלוסייה של טאיוואן.
ישנן כמה פסגות מעל 3,500 מטרים, הגבוה ביותר הוא הר יו שאן המתנשא לגובה של 3,952 מטרים (12,966 רגל), מה שהופך את טאיוואן לאי הרביעי בגובהו בעולם.
הגבול הטקטוני שיצר את העתקים האלה עדיין פעיל.
האי חווה רעידות אדמה רבות, כמה מהן הרסניות ביותר.
במצר טאיוואן ישנם גם הרי געש תת-ימיים פעילים.
האקלים בטאיוואן, נע בין אקלים מונסון טרופי בדרום לאקלים סובטרופי גשום בצפון, והוא מושפע גם מרוחות המונסון המזרח אסייתי.
את האי המרכזי פוקדות כארבע סופות טייפון בממוצע בשנה.
ההרים המזרחיים מיוערים בצפיפות ויש בהם מגוון של חיות בר, מאידך הקרקעות, באזורי השפלה המערבית והצפונית, מנוצלים אינטנסיבית על ידי בנייה רוויה, תעשייה, חקלאות ועוד.
השם טאיוואן נגזר משמם של שבטי הדייגים הילידים שחיו בדרום מערב האי.
כשהגיעו ההולנדים נציגי חברת הודו המזרחית ההולנדית לאזור, תחילה ניסו להתיישב בארכיפלג פנגו הנמצא כ־50 קילומטרים ממערב לאי במפרץ טאיוואן.
בשנת 1622 הם הקימו את מצודות זילנדיה ואנפינג על האי עצמו (באזור טאינאן) והחלו לקיים מסחר וחקלאות באי ובאזור.
ההולנדים קראו לאזור בו התיישבו בשמות "טאיואן " או "תאיובן".
היו איותים שונים של השם.
השם במקור התייחס רק לעיר טאינאן, מאוחר יותר הורחב לכל האי ושוחזר בסינית כ"טאיוואן" (בסינית:臺灣) .
התווים הסיניים של "טאיוואן" פירושם "מפרץ טרסה", משמעות שלעיתים ניתנת בטעות כאטימולוגיה.
עד לאחר מלחמת העולם השנייה טאיוואן הייתה ידועה במערב בשם פורמוזה, מהשם הפורטוגזי, איליה פורמוסה, שפירושו "אי יפהפה".
השטח של האי המרכזי של טאיוואן הוא , מה שהופך את טאיוואן למדינה בגודל בינוני בין בלגיה להולנד.
יש לטאיוואן קו חוף (היקף האי) באורך של .
ממשלת טאיוואן של ה-ROC טוענת לאזור כלכלי בלעדי של הכלולים ברדיוס של מהחוף המזרחי של טאיוואן ומים טריטוריאליים עד מרחק של סביב חופי האי.
עיקר האוכלוסייה של הרפובליקה הסינית של טאיוואן, נמצאת על האי המרכזי של הארכיפלג, בצידו המערבי.
אורכו של האי הראשי ורוחבו .
השטח הכולל של הארכיפלג טאיוואן כולל ארכיפלג פנגו והאיים ג'ינמן, מאטסו והאחרים הוא .
הנקודה הצפונית ביותר של האי המרכזי, נמצאת בקייפ פוגוי באזור שימן, ניו טאיפיי, מצפון לבירה טאיפיי.
מצפון מזרח לאי ממוקם הארכיפלג היפני (יפן).
המתחיל בקשת האיים הוולקניים ריוקיו, הנמשכת לצפון מזרח עד לאיים היפנים הגדולים.
הנקודה המרכזית של האי נמצאת בעיר פולי , שבמחוז נאנטו .
הנקודה הדרומית ביותר באי היא נמצאת בקייפ אלואנבי שבעיירה הנגצ'ון , במחוז פינגטונג .
האי טאיוואן מופרד מהחוף הדרום-מזרחי של סין העממית על ידי מצר טאיוואן, שרוחבו נע בין בנקודה הרחבה ביותר עד כדי בנקודה הצרה ביותר.
בחלק מהמדף היבשתי, עומק המים במצר הוא לא יותר מ-, ובעידן הקרח הוא היה גשר יבשתי.
בדרום נמצא, מצר לוזון ברוחב 250 קילומטרים והוא מפריד בין האי המרכזי של טאיוואן מהאי הפיליפיני לוזון.
ים סין הדרומי שוכן מדרום-מערב לטאיוואן, ים סין המזרחי מצפון, וים הפיליפינים ממזרח.
האי ניושאן והכפר ננלאי, הסמוך לעיירה אוקיאן, במחוז פינגטאן, פוז'ו, פוג'יאן הוא האי הסיני של סין העממית (PRC) הקרוב ביותר לטאיוואן (לאי הראשי).
איים הקטנים ביותר של הארכיפלג כוללים את איי ארכיפלג פנגו במצר טאיוואן הנמצאים במרחק של כ- ממערב לאי הראשי.