tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הוא נדון למאסר של שש שנים, שנת מאסר אחת על כל אחד מהנספים, אך נקבע כי ירצה את העונש באופן חופף.
עורכי דינו של שטמפר, יצחק טוניק (לימים מבקר המדינה) ואהרן חטר-ישי, ערערו על פסק הדין לבית המשפט העליון.
השופטים, שניאור זלמן חשין, דוד גויטיין ואלפרד ויתקון, קיבלו את הערעור ושטמפפר זוכה.
השופטים קיבלו את הטענה כי לא הוכח כי פעולתו של שטממפר גרמה למות ששת הימאים; אמנם בסירה לא היו משוטים ולא היו בה כלים לשאיבת מים מתוכה, אך הסירה נמצאה למחרת שטה "בלתי הפוכה", כהגדרת בית המשפט, ולא ניתן להוכיח קשר ישיר למותם של הימאים.
אף כי היה ברור שנעשתה הזנחה בטעינת העצים שגרמה להתהפכות, הנושא לא נידון.
למרות ששטמפפר קיבל הוראה להוריד את סירת ההצלה, הוא לא ביצע אותה; כאמור, סירות העבודה הורדו והצוות ירד בהן בלא הוראת רב החובל, למרות שסירות העבודה הקטנות לא היו ערוכות להצלה, נותר ספק באשר לקשר בין פעולותיו של שטמפפר לבין מותם של הימאים, שנותר בגדר תעלומה.
בשל ספק זה החליטו השופטים לזכות את שטמפפר.
בטביעת האונייה מסדה נספו 3 אנשי צוות ישראלים: יוסף פלדשטיין, שרגא ברובסקי ושלום קליין.
ושלושה זרים: פצ'יו רוזריו ממלטה, קרל הנסן מדנמרק ובלטו מאיטליה.
קואופרטיב הספנות "אופיר" רכש, בדצמבר 1950, אונייה אחרת.
האונייה החדשה נקרא "השלושה", על שם שלושת הנעדרים הישראלים בטביעת "מסדה".
לאחר שאונייה זו נמכרה נרכשה אונייה נוספת, שנקראה גם היא בשם "השלושה".
אונייה זו טבעה ב-24 בינואר 1967, על כל אנשיה.
הנספים באסון "מסדה" מונצחים באתר ההנצחה לחללי צי הסוחר, בפינת הרחובות ווינגיט ושדרות קיש בחיפה.
שרגא בורובסקי, בוגר מחזור ב' של בית הספר הימי בחיפה, מונצח גם בבית הספר לקציני ים עכו.
שמו חקוק על המציבה במגרש המסדרים ותמונתו מוצגת בספריית בית הספר.
ר/ח הלל ירקוני, מסדה, בספר 75 שנות ספנות עברית בארץ ישראל, הוצאת אפי מלצר בע"מ, 2005, עמ' 96.
ר/ח הלל ירקוני, הים האנייה ועם ישראל, פרדס הוצאה לאור, 2009, עמ' 17.
האונייה אנט טבעה בסמוך לנמל אשדוד ב-23 בנובמבר 1973. באסון נספו 21 אנשים.
אנט הייתה אונייה בנפח של כ-4,000 טון.
היא נבנתה בגרמניה בשנת 1954. היא הייתה בבעלות חברה יוונית והניפה את דגל קפריסין.
האונייה הגיעה לחופי ישראל בתחילת חודש אוקטובר ופרקה בנמל עזה מטען של 4,000 טון מלט שהובא מרומניה.
ב-21 בנובמבר הגיעה האונייה למרחק של כקילומטר מנמל אשדוד, עגנה והמתינה בים הפתוח לתורה להיכנס לנמל כדי לטעון עליה פוספטים.
בדרך כלל נהגו אוניות עם הגיע מהירות הרוח ל-35 קילומטר לשעה להפליג לעומק הים, על מנת להתרחק מגלי החוף המסוכנים.
בלילה שבין 22 ל-23 בנובמבר התחוללה בים סערה חזקה.
מהירות הרוח הגיעה לכ-70 (או 90) קילומטר לשעה והגלים הגיעו לגובה של שישה מטר.
למרות זאת נשארה האונייה במקומה.
ככל הידוע בעת האסון לא פעלו מנועיה ולא היה בה זרם חשמלי.
לכן גם לא הופעלו אורותיה והיא לא קיימה קשר רדיו עם הנמל.
לפנות בוקר ביום שישי, 23 בנובמבר, ניתק עוגן האונייה והיא נסחפה לעבר שובר הגלים של הנמל, פגעה בו והחלה לשקוע.
בשעה 01:15 שמע נתב משמרת הלילה בנמל צפירות והבחין באונייה כשהיא שוכבת על שובר הגלים.
גוררת של הנמל יצאה אל האונייה ואליה הצטרפו כלי שיט נוספים מהנמל וכן אנשי חיל הים.
האונייה הטובעת נמצאה במרחק מה משובר הגלים.
המצילים ירו פצצות תאורה, אך תנאי מזג האוויר לא אפשרו לשלוח מסוק אל האונייה.
שלושה ניצולים חולצו, כולם מתוך המים.
בשעה 03:00 שקעה האונייה מתחת לפני הים כשקצות תרניה נמצאים עדיין מעליהם.
בשעות הבאות נעלמו גם התרנים.
שברים מהאונייה נסחפו אל החוף.
על סיפון האונייה נמצאו במועד הטביעה 24 איש - 18 אנשי צוות מיוון, טורקיה, פקיסטן וסומליה, חמישה עובדים של חברה ישראלית לתיקוני אוניות (שבאו לטפל בתיקונים שנדרשו באונייה) ומפקח ימי יווני.
כאמור חולצו רק שלושה ניצולים.
הם היו קצין הרדיו היווני של האונייה, מלח טורקי וחניך ישראלי בן 17 מחברת התיקונים.
בימים הבאים נערכו חיפושים אחרי הנעדרים - באמצעות מטוס וסירות ובסיורים רגליים על החוף.
גופות חלק מהם נפלטו מהים או נמצאו בתוכו.
ב-4 בדצמבר היו עדיין שמונה בחזקת נעדרים.
משרד התחבורה, רשות הנמלים ומשטרת ישראל חקרו את האסון.
בחודש ינואר 1974 החלו עבודות להוצאת שרידי האונייה ממקום טביעתה.
בקריפטוגרפיה, טביעת אצבע ציבורית היא מפתח ציבורי מקוצר, המשמש לזיהוי מפתח ציבורי ארוך יותר.
טביעת האצבע המקוצרת נוצרת באמצעות החלת פונקציית גיבוב קריפטוגרפית על המפתח הציבורי הארוך.
טביעת אצבע ציבורית נוצרת בדרך כלל במספר שלבים.
ראשית יש לייצר מפתח ציבורי.
למפתח זה אפשר להצמיד מידע נוסף, כמו גרסת פרוטוקול ה-PGP בה יש להשתמש, או תעודת X.509 של בעל המפתח.
מפתח ציבורי המופק במערכת RSA הוא באורך של 1024 סיביות או יותר.
לאחר יצירת מפתח ציבורי, עם אפשרות למידע נלווה, ניתן להפיק ממנו טביעת אצבע ציבורית באמצעות הפעלת פונקציית גיבוב קריפטוגרפית כמו SHA-1 או SHA-2.
בדרך כלל טביעת אצבע ציבורית היא באורך של 128 או 160 סיביות, והיא מוצגת כרצף קבוצות תווים בבסיס הקסדצימלי.
לדוגמה, טביעת אצבע בת 128 סיביות יכולה להיות מוצגת באופן הבא:
שימוש בטביעות אצבע ציבורית לצורכי אימות
טביעות אצבע ציבורית יכולה לשמש לצורכי אימות זהות.
לדוגמה, אם אליס מקבלת מבוב מפתח ציבורי ומעוניינת לוודא שהוא אכן שייך לבוב, היא יכולה לבקש ממנו את טביעת האצבע הציבורית שלו ולוודא שהיא מתאימה למפתח.
ניתן לאתר טביעת אצבע ציבורית באמצעות מנוע חיפוש, כדי לוודא שהמפתח הציבורי בו משתמשים אכן שייך לשולח ולא הוחדר באופן זדוני, למשל במקרה של התקפת אדם בתווך.
אחד היישומים של טביעת אצבע ציבורית הוא הזדהות באמצעות OpenSSH בגרסאות השרת של Microsoft Windows.
האיום העיקרי על טביעת אצבע ציבורית הוא "" ("preimage attack"), במהלכה התוקף מגדיר שני מפתחות ציבוריים שמתאימים לטביעת אצבע אחת.
במקרה כזה התוקף יכול להתחזות לאדם אחר.
הוא יכול להציג את המפתח הציבורי שלו ולומר "שימו לב, טביעת האצבע מתאימה".
איום משני הוא התקפת התנגשויות.
במקרה זה התוקף בונה זוגות מפתחות ציבוריים המתאימים לטביעת האצבע הציבורית שלו.
זוהו מספר התקפות כאלה שגרמו לתקלות מערכתיות שונות.
ייתכן כי איומים אלה יגרמו לשימוש גובר בפונקציות גיבוב קריפטוגרפיות חדישות יותר, כגון SHA-256.
טביעת אצבע דיגיטלית היא מקבץ מידע ייחודי אודות משתמש באינטרנט או ברשת פנים ארגונית, אשר יכול לאפיין אותו אינדיבידואלית.
מידע זה בדרך כלל מאוגד ממספר מקורות שונים והוא יכול לכלול את מערכת ההפעלה של המשתמש, סוג הדפדפן וגודל המסך, עוגיות, חיפושים, מיקום ושפה, שעות פעילות, סגנון הקלדה, דפוסי צריכת תוכן ועוד מאפיינים רבים אחרים.
כפי שמניחים שלכל אדם יש טביעת אצבע פיזית ייחודית – כך גם מניחים שלכל משתמש קיימת טביעת אצבע דיגיטלית ייחודית, רק שזו במקום פיזית נגזרת מהתנהגות קיברנטית ייחודית יחד עם התוכנה והחומרה בהם הוא משתמש.
מקבץ המידע שבונה את טביעת האצבע מאוגד באופן ידני או בעזרת אוטומציה, וככל שקיים יותר מידע המקושר לאדם אחד – טביעת האצבע שלו גדולה יותר.
לרוב הפרמטרים מנותחים על ידי בינה מלאכותית על מנת לסווג קבוצות/אינדיבידואלים.
גודלם ודיוקם של טביעות האצבע עולה בשל צמיחתו של האינטרנט של הדברים, וכיום שימוש בהם נעשה על ידי חברות, ממשלות וארגוני ביון.
טביעת האצבע יכולה לכלול או להוביל למידע רגיש ואישי אודות המשתמש כגון גיל, מוצא, התנהגות ואף נטייה מינית.
בידיים הלא נכונות, המידע הזה יכול להוביל למגוון סכנות כגון זליגת מידע אישי ממאגרי מידע, דוקסינג, דיוג ואף שימוש לא חוקי על ידי גורמי אכיפה וחברות פרטיות.
כיום מומחי אבטחת מידע רבים טוענים שאין יכולת להימנע באופן מוחלט מהשארת טביעת אצבע דיגיטלית, אך ניתן לצמצם את גודלה.
הצוללת טיטאן המופעלת על ידי חברת OceanGate נעלמה ב-18 ביוני 2023 במים בינלאומיים בצפון האוקיינוס האטלנטי מול חופי ניופאונדלנד, קנדה.
הצוללת יצאה למשימה תיירותית, שמטרתה הייתה לצפות בשרידי האונייה הטרופה טיטניק, כאשר בתוכה נמצאים חמישה אנשים.
הרשויות קיבלו הודעה, כאשר הצוללת לא חזרה בזמן המתוכנן מאוחר יותר באותו היום.
לאחר חיפושים רבים נמצאו שרידיה של הצוללת לאחר שככל הנראה התפוצצה וגרמה למוות של כלל הנוסעים.
בעבר, העלו חששות לגבי הבטיחות של כלי השיט.
מאמצי החיפוש אחר הצוללת והצלתה בוצעו על ידי צוות בינלאומי בראשות משמר החופים של ארצות הברית, הצי של ארצות הברית, משמר החופים הקנדי והכוחות הקנדיים.
ה"טיטאן" היא צוללת קטנה, באורך 6.7 מטרים ושוקלת 10,432 קילוגרם, בעלת יכולת לשאת חמישה אנשים לעומק של כ-4,000 מטרים.
היא הופעלה לצורך תיירות מעמקים על ידי חברת OceanGate, אשר שווקה מסעות לביקור בשרידי האונייה טיטניק, שנמצאת כ-3,800 מטרים מתחת לפני האוקיינוס.
תהליך הצלילה והחזרה לגובה פני הים בצוללת אורך כשמונה שעות.
מכיוון שהצוללת שטה במים בין-לאומיים, היא לא הייתה כפופה לתקנות בטיחות כלשהן, ולא אושרה ככשירה על ידי שום סוכנות רגולטורית.
בחירת החברה שלא ללכת בנתיב האימות המוכר לעיצוב, ייצור ובחינת כלי שיט תת-ימיים ספגה ביקורות רבות מטעם חברות ואנשים פרטיים.
מנכ"ל החברה סטוקטון ראש, שהיה בין חמשת הנוסעים שנספו, טען בעבר כי הצורך בהשגת אישורי בטיחות מונע חדשנות, לדבריו: "בשלב מסוים, בטיחות היא פשוט בזבוז טהור.
כלומר, אם אתה רק רוצה להישאר בטוח, אל תקום מהמיטה.
בצוללת אירעו תקלות רבות עוד לפני היעלמותה ביוני 2023. ב-2022, בצלילה של הצוללת בסמוך לטיטניק, אחד המדחפים בה הותקן בטעות לאחור והצוללת התחילה להסתובב במעגלים כשניסתה להתקדם אל קרקעית הים.
על פי כתב האישום, הצוללת סבלה מבעיות סוללה וכתוצאה מכך נאלצה לחבר את עצמה ידנית למשטח, מה שגרם נזק לרכיבים חיצוניים שלה.
בצוללת היו חמישה נוסעים, מתוכם שני אנשי צוות ושלושה תיירים ששילמו 250 אלף דולר כל אחד תמורת הצלילה.
איש העסקים הבריטי-פקיסטני שחזאדה דאווד ובנו סולימאן דאווד, קברניט הצוללת הצרפתי פול אנרי נרז'ולה , מנכ"ל OceanGate, סטוקטון ראש , והטייס הבריטי היימיש הרדינג .
תחילה יצאה הצוללת מסנט ג'ונס במצב תקין.
בשלב מסוים היא הפסיקה לתקשר מסיבה לא ידועה, ולא הגיעה לקרקע.
הסיבות לכך עשויות להיות תקלה בציוד התקשורת, פגיעה בפסולת ששקעה בים, או בעיה במערכת הנטל, שאחראית על ניהול הציפה.
אפשרות נוספת היא שלצוללת כשל מכני כלשהו אשר גרם להתפוצצותה עקב הלחץ התת־ימי.
בחיפושים אחר הצוללת השתתפו משמר החופים הקנדי ומשמר החופים של ארצות הברית, וכן כמה סוכנויות של הממשל האמריקני.
מבצע החיפושים התנהל כ-690 קילומטרים מחופי קנדה – דבר אשר מקשה על החיפושים.
על פי המידע שסיפקה החברה שהצוללת בבעלותה, אספקת החמצן אזלה ב-22 ביוני 2023. ב-21 ביוני 2023 מצופים קנדים זיהו רעשים שתוארו כ"נקישות" בהפרשים של כ-30 דקות, אולם מאוחר יותר נשללה האפשרות שאלו קשורים לצוללת.
ב-22 ביוני 2023 דווח כי רובוטים תת-מימיים מצאו חלקים שהם ככל הנראה שברים מהצוללת.
משמר החופים של ארצות הברית מסר שכל חמשת הנוסעים בצוללת מתו במהלך התפוצצות הצוללת והתפרקותה.
ב-28 ביוני יצאה הודעה רשמית של משמר החופים האמריקאי שנמצאו שרידי אדם יחד עם שברי הצוללת.
בפברואר 2025 פרסם NOAA (מנהל האוקיינוסים והאטמוספירה הלאומי של ארצות הברית) הקלטה שבה נשמע רגע הקריסה של גוף הצוללת.
אוניית הקיטור "פרינסס אליס" , מקודם "בְּיוּט" (PS Bute), הייתה אוניית משוטות להובלת נוסעים שטבעה ב-3 בספטמבר 1878 בנהר תמזה לאחר התנגשות עם מובלת הפחם "בייוול קאסל" (SS Bywell Castle).
בין 600 ל-700 נפשות נספו בתאונה, כולם מהאונייה "פרינסס אליס", והאסון נחשב לגדול ביותר שאירע בנתיבי המים הפנימיים בבריטניה.
לא נערכה רשימת נוסעים וגם לא ספרו אותם עם עלייתם לאונייה, כך שהמספר המדויק של הנספים באסון אינו ידוע.
"פרינסס אליס" נבנתה ב-1865 בגרינוק, סקוטלנד, ולאחר שתי שנות שירות נרכשה על ידי חברת אוניות הדואר Waterman's Steam Packet Co להובלה סדירה של נוסעים בתמזה.
ב-1878 עברה לבעלות London Steamboat Co, והפיקוד עליה נמסר לידי קפטן ויליאם גרינסטד (Grinstead).
האונייה הובילה נוסעים בלוח זמנים קבוע ועם תחנות עצירה קבועות מ-Swan Pier, ליד גשר לונדון והלאה במורד הזרם אל שירנס שבקנט ובחזרה.
בנסיעתה חזור ב-3 בספטמבר 1878, שעה לאחר הזריחה, חלפה על פני Tripcock Point ונכנסה אל עיקול הנהר הנקרא Gallions Reach.
היא שטה בנתיב הלא נכון והתנגשה ב"בייוול קאסל".
מקום ההתנגשות היה אותו חלק של התמזה שאליו הוזרמו זמן קצר לפני כן 340,000 מטרים מעוקבים של שפכים גולמיים.
"פרינסס אליס" נבקעה לשלושה חלקים ושקעה מיד.
הנוסעים שעליה טבעו במימיו המזוהמים של הנהר.
קפטן גרינסטד מת בהתנגשות האוניות, כך שבחקירות שנוהלו לאחר האסון לא יכלו לברר באיזה בחר להשיט את האונייה.
הבדיקה שעשה חוקר מקרי המוות של אנגליה ו-ויילז קבעה ששני כלי השיט אשמים, אך אחריותה של "בייוול קאסל" להתנגשות רבה יותר.
חקירה שניהל משרד המסחר מצאה ש"פרינסס אליס" לא שטה בתוואי הנכון, והטילה את האחריות לתאונה על רב החובל שלה.
בעקבות טביעת האונייה נעשו שינויים בטיפול בשפכים העירוניים, ומאז ואילך הם הובלו לים ונשפכו ישירות לתוכו.
כוח השיטור הימי – יחידה של משטרת המטרופולין של לונדון האחראית על השיטור הימי בתמזה – צויד בעקבות האסון בסירות קיטור, לאחר שנסתבר כי סירות המשוטים בהן השתמשו עד אז אינן מתאימות להצלת חיים.
חמש שנים לאחר ההתנגשות טבעה "בייוול קאסל" במפרץ ביסקיה, ואיתה ירדו למצולות כל ארבעים אנשי צוותה.
הצוללת K-278 "קומסומולטס" (פירוש השם: חבר בקומסומול) הייתה חלק מפרויקט 685 "סנפיר" ה-Project-685 Plavnik של ברית המועצות.
הייתה זו צוללת תקיפה מונעת בכוח גרעיני של הצי הסובייטי ויחודית בעיצובה.
K-278 הייתה ייחודית בעומק הצלילה שלה לאחר שהגיעה לעומק של 1,020 מטר (3,350 רגל) בים הנורווגי ב-4 באוגוסט 1984. הצוללת הוזמנה על ידי הצי הסובייטי כמדגימת טכנולוגיה לדור הרביעי של צוללות גרעיניות רוסיות אך הייתה גם בעלת יכולת תמרון ופעילות מבצעית.
בשנת 1989, במהלך הסיור המבצעי השלישי שלה באוקיינוס הקרח הצפוני, פרצה בה שרפה בתאים האחוריים שהובילה לטביעתה בים ברנטס מול חופי נורווגיה.
למרות השריפה, הצוללת הצליחה לצוף אל פני השטח ונשארה שם עוד כחמש שעות לפני שירדה למצולות.
42 אנשי ים טבעו באירוע.
הצוללת ההרוסה נמצאת על קרקעית ים ברנץ, בעומק של כ-1.7 ק"מ (1 מייל), כשהכור הגרעיני שלה ושתי פצצות טורפדו בעלות ראש קרב גרעיני עדיין על סיפונה.
פרויקט 685 תוכנן כמענה לדרישה לפתח צוללת מתקדמת שתוכל לשאת פצצות טורפדו וטילי שיוט עם ראשי קרב קונבנציונליים או גרעיניים.
הצו לתכנון הצוללת ניתן בשנת 1966 והתכנון הושלם בשנת 1974.
השדרית הונחה ב-22 באפריל 1978 בסברודווינסק.
ל-K-278 היה גוף כפול, הפנימי בנוי מטיטניום, דבר שהעניק לה עומק פעולה גדול בהרבה מזה של הצוללות האמריקאיות.
גוף הלחץ הורכב משבעה תאים כאשר השני והשלישי מוגנים על ידי מחיצות קדמיות ואחוריות חזקות יותר שיצרו "אזור בטיחות" למקרי חירום.
תא מילוט הותקן בסנפיר מעל תאים אלה כדי לאפשר לצוות לנטוש את הספינה במקרי חירום תת-ימי.
לפי מומחים מערביים לתכנון ותפעול צוללות סובייטיות, התכנון המתקדם של פרויקט 685 כלל מערכות אוטומטיות רבות שאפשרו צוות מוקטן מהרגיל לצוללת בסדר גודל שלה.
משרד ההגנה הסובייטי קבע ב-1982 תקן של 57 איש כצוות הצוללת.
מאוחר יותר הוגדל התקן ל-64. בעת בזמן טביעתה היו עליה 69 איש.
ב-7 באפריל 1989, הצוללת ירדה לעומק של 335 מטר (1,099 רגל) כ-180 ק"מ דרומית-מערבית לאי הדובים (ביירנייה שבנורווגיה).
שריפה, שפרצה עקב קצר חשמלי, התפשטה דרך מעברי כבלים שבין המחיצות, למרות שדלתות אטימות למים נסגרו.
בוצעה השבתת חירום של הכור הגרעיני ויכולת ההנעה אבדה.
כבלים נשרפו ומערכות הושבתו עד כדי סכנה לשליטה בצוללת.
בוצע ריקון חירום של מכל מי הנטל, והצוללת עלתה לפני שטח אחת עשרה דקות לאחר תחילת השריפה.
הושמעו אותות מצוקה, ורוב הצוות נטש את הצוללת.
האש המשיכה לבעור כשהיא ניזונה ממערכת האוויר הדחוס.
בשעה 15:15, מספר שעות לאחר שצפה, הצוללת שקעה לקרקעית בעומק 1,680 מטר (5,510 רגל), כ-250 ק"מ דרום-דרום-מערב מאי הדובים.
מפקד הצוללת עם ארבעה ימאים, שעדיין היו על הסיפון, נכנסו לקפסולת המילוט ופלטו אותה.
רק אחד מבין החמישה הצליח לעזוב את הקפסולה לפני שזו שקעה בים הסוער.
קפטן ונין היה בין ההרוגים.
מטוסי חילוץ הגיעו לאתר והשליכו סירות הצלה קטנות, אך הרוחות ותנאי הים מנעו את השימוש בהן.
חלק מהאנשים מתו מהיפותרמיה במים של 2 מעלות צלזיוס של ים ברנץ.
אניית הדיג B-64/10 Aleksey Khlobystov הגיעה 81 דקות לאחר טביעת הצוללת ומשתה ניצולים מהמים.
מתוך 69 אנשי הצוות, 27 שרדו ו-42 נספו: תשעה במהלך הטביעה, 30 מהיפותרמיה במים או מפציעות, ועוד שלושה על סיפון ספינת הדיג.
לאחר התקרית, הצוות קיבל את מסדר הדגל האדום.
בנוסף לשמונה טילי טורפדו בעלי ראש קרב קונבנציונלי, הצוללת נשאה שני טילי טורפדו חמושים בראשי קרב גרעיניים.
בלחץ נורווגי, נעשה שימוש בצוללות מעמקים שהופעלו מספינת המחקר האוקיינוגרפית קלדיש (Keldish) כדי לחפש את ה-K-278. ביוני 1989, חודשיים לאחר הטביעה, אותרה מקום הצוללת.
הרשויות בברית המועצות הצהירו כי כל דליפה אפשרית של חומרים רדיואקטיבים אינה משמעותית ואינה מהווה איום על הסביבה.
ב-1993 ייסד סגן אדמירל צ'רנוב, מפקד שייטת הצוללות לה השתייכה הצוללת, את האגודה להנצחת הצוללות הגרעיניות של קומסומולץ, ארגון תמיכה באלמנות וביתומים של משפחות כל הצוללות הסובייטיות והרוסיות שאבדו בים, וה-7 באפריל הפך ליום הנצחה לכל הצוללות שאבדו בים.
באמצע שנת 1994 משלחת סקר חשפה דליפת פלוטוניום מאחד משני הטורפדו שהיו חמושים בראש קרב גרעיני.
ב-24 ביוני 1995 יצאה ספינת המחקר קלדיש מסנט פטרסבורג אל אתר הטביעה כדי לאטום את חלקי גוף הצוללת בתא 1 ולכסות את ראשי הנפץ הגרעיניים.
הפרויקט הוכרז בהצלחה שנה לאחר מכן ביולי 1996. חומר איטום דמוי ג'לי סייע להפוך את הקרינה מהשברים לבטוחה למשך 20 עד 30 שנה.
הרשויות הנורווגיות מהסוכנות לאיכות הסביבה הימית וסוכנות הקרינה המסוכנת נוטלות דגימות מים וקרקע מסביבת ההריסה על בסיס שנתי.
ביולי 2019, משלחת נורווגית-רוסית משותפת מצאה "ענני חומר" שנפלט מצינור אוורור בשברי הצוללת.
בבדיקת דגימות המים אותר צסיום-137. דליפה מצינור זה זוהתה כבר במשלחות מיר שהיו בשנים עד 1998 ו-2007. רמות הפעילות בשש הדגימות שיצאו מהצינור היו גבוליות והוכרז כי אין איום על הסביבה.
ב-27 במרץ 2025, צוללת תיירים שהופעלה על ידי חברת "צוללות סינבד" טבעה מול חופי ע'רדקה, מצרים, בים האדום, והביאה למותם של שישה בני אדם ולפציעתם של ארבעה עשר נוספים.
39 אנשים (כולל 14 פצועים) חולצו מהצוללת.
התקרית עוררה חששות לגבי תקני הבטיחות בתעשיית הצוללות התיירותיות של מצרים.
הצוללת המעורבת הייתה בבעלות חברת "Sharm Hurghada Excursions", חברת תיירות הפועלת בים האדום יותר משני עשורים.
סינדבאד טענה כי הצוללות שלה נבנו בפינלנד ועומדות בתקני בטיחות.
הצוללת, שהובילה 45 תיירים מרוסיה, הודו, נורווגיה ושוודיה, טבעה במרחק של כקילומטר מהחוף של ע'רדקה.
אחד מהניצולים דיווח כי מים חדרו לצוללת דרך שניים מפתחי הצוללת בעת עליית הנוסעים, בעוד דיווחים לא מאומתים אחרים העלו כי הצוללת פגעה בשונית בעומק 20 מטרים, מה שהוביל לאובדן לחץ.
בעקבות הטביעה פתחו שלטונות מצרים במבצע חילוץ מהיר, כאשר צוותי חירום שלפו 39 ניצולים, מתוכם 14 אושפזו בבית החולים.
מושל ים סוף עמר הנאפי אמר כי מתנהלת חקירה כדי לקבוע את סיבת התאונה.
כל ששת ההרוגים הם תיירים רוסים.
טַבלָה היא אוסף של ערכים טקסטואליים ומספריים של פרטי מידע, המוצגים בצורה מסודרת בחלוקה לטורים ושורות, כאשר כל טור ושורה נושאים כותרת המגדירה את תוכנם.
בטבלה מוצלבים הטורים והשורות ליצירת תאים בהם נרשמים הערכים השונים, ערך אחד בכל תא.
הערכים בטבלה מכונים ערכי הטבלה.
לכלל הטבלה ניתנת כותרת ראשית.
מטרת הטבלה היא סידור פרטי המידע באופן נוח לחיפוש ערך מסוים של פריט מידע מסוים.
היא מגדירה במדויק קשרים בין הערכים השונים.
טבלה רגילה מסוגלת לקשר מספר רב של מאפיינים (דרכים על פיהן מבוצע המיון) זה לזה, ולתאר בכך את התייחסותן ההדדית.
הסוג הראשון של טבלה, המהווה רשימת פרטי מידע, שואף לתאר פרטי מידע (לדוגמה: ערים, בני-אדם, מוצרים וכו'), על פי מאפיינים שונים.
במקרה זה נהוג כי פרטי המידע פרוסים על-פי שורות, כלומר, לכל פריט שורה משלו, ואילו המאפיינים על-פיהם מוגדר מיון הפריטים פרוסים על-פי טורים, כלומר, לכל מאפיין טור משלו.
קביעת סדר הטורים והשורות תהיה לרוב לפי סדר חשיבות, המתבסס על דירוג אחד המאפיינים.
במקרה זה, השורה הראשונה (הכותרת) תיועד לכתיבת שמות המאפיינים, אך לא תכיל את הערכים עצמם.
הטור הראשון ייצג לרוב את המאפיין הבולט ביותר.
יוצא מכלל זה טור המתאר מספרים סידוריים, שאינו מכיל ערכים אמיתיים אלא נועד להקל על הכתיבה והקריאה של הטבלה.
כאשר קיימים משתנים תלויים ומשתנה בלתי-תלוי בטבלה (כלומר, כאשר הטבלה מניחה כי קיים מיון בסיסי בערכים, ומתאימה מאפיינים על-פי מיון בסיסי זה), מקובל כי המשתנה הבלתי-תלוי יופיע בטור הראשון או השני.
כדוגמה לטבלה מסוג זה, ניתן לתאר את מערכת הנתונים הבאה:
עבור הקבוצה "איציק" קיימים שמונה חברי קבוצה: ינעם, תומר, עמית, לילך, חן, דליה, מורן, אלון ושרון.
יש לחלק את חברי הקבוצה על פי המאפיינים הבאים:
מאפיין המגדר, המחולק לערכים זכר ונקבה
מאפיין קבוצת המקור, ממנה הגיע החבר, המחולק לערכים רבים
מאפיין פתוח, שאינו ניתן להגדרה מסוימת
בטבלה המתאימה ייצגו השורות את החלוקה בין החברים, כלומר, לכל חבר תהיה שורה משלו.
הטורים ייצגו את המאפיינים השונים, והשורה הראשונה תועד לציון המאפיין על פיו נעשתה החלוקה.
הטור הראשון ישמש לכתיבת מספרים סידוריים.
הטור האחרון ישמש לכתיבת "הערות", על מנת להוסיף את המאפיין הפתוח.
בסוג השני של טבלאות מתוארות שתי הבחנות בלבד, על-פיהן ממוינים הנתונים.
הטבלה תתאר הצלבה של שתי ההבחנות הללו, וכל ערך בה יתאר הצלבה מסוימת של תוצאות ההבחנה.
במקרה זה הטור הראשון והשורה הראשונה אינם מכילים ערכים רגילים, אלא מייצגים את המאפיינים על-פיהן ממוינים הערכים הרגילים.
מה שייכתב בתא הראשון בכל טור או שורה, יהיה תכונה המשותפת לכל הערכים באותם טור או שורה.
טבלה כזו מתארת שתי הבחנות בלבד מעצם תכונותיה (מאפיינים נוספים ניתנים לתיאור על ידי שימוש באמצעים שונים כגון מספר צבעים, אך שימוש זה אינו נגזר מעצם השימוש בטבלה).
ניתן לשלב מאפיינים נוספים בעזרת טבלאות מיוחדות.
לדוגמה, טבלה תלת-ממדית מסוגלת להצליב שלוש הבחנות מעצם טבעה.
כמו כן, ניתן לעשות שימוש כפול (ובמקרים נדירים אף יותר מכך) בשורות ובטורים, על מנת להגיע למספר רב יותר של הבחנות.
במקרה האחרון כל תא בטבלה יהיה מחולק למספר תת-תאים נפרדים.
השימוש בטבלאות מיוחדות אינו נפוץ, שכן הוא נחשב למסורבל ומקשה על כותב הטבלה וקוראה.
דוגמה מפורסמת לטבלה כזו היא הטבלה המחזורית, המצליבה מחזורי-יסודות עם קבוצותיהם.
טבלת הצלבות לדוגמה, היא הטבלה הבאה, המבוססת על תוצאות משחק אפשרויות.
במקרה זה ישנם שני שחקנים, כך שהשחקן הראשון עשוי לבחור אחד משני תכסיסים, והשני באחד משלושה.
הטבלה מצליבה את החלטות שני השחקנים, ובכך מתארת כל ניקוד אפשרי במשחק.
טביעת רגל אקולוגית היא מדד לביקוש האנושי למערכות אקולוגיות בכדור הארץ.
זהו ניסיון לכמת ולהגדיר כמדד את שטח האדמה והמים הנדרש על מנת לספק את הצרכים ולקלוט את חומרי הפסולת של אוכלוסייה בעלת אורח חיים נתון.
המדד הוא חלק ממדד "יום החוב האקולוגי" של צוות החשיבה Global Footprint Network, המשווה בין הביקוש האנושי ליכולת ההתחדשות של משאבי כדור הארץ ונותן תאריך מדויק ליום השנתי שבו הביקוש עולה על יכולת ההתחדשות.
בעוד שנעשה שימוש נרחב במושג טביעת רגל אקולוגית, שיטות המדידה משתנות.
מושג זה זכה לביקורות שונות, למשל על כך שאינו מוגדר היטב מבחינה מדעית.
המודלים של טביעת הרגל האקולוגית נמצאים בתהליך מתמיד של שיכלול ועידון, ורבים אינם תופסים אותם כאמת מידה מדויקת.
נתוני המדד הם בקנה מידה פוליטי, כך שכל טביעת רגל אקולוגית מחושבת לפי מדינה.
את הנתונים עצמם אוספים Global Footprint Network ממספר מקורות, ביניהם ארגון המזון והחקלאות של האו"ם ומאגרי מידע עולמיים נוספים של האו"ם ושל מוסדות נוספים.
המדד, כפי שהוא מיושם על ידי Global Footprint Network, מחולק לשש "טביעות רגל" שונות:
טביעת הרגל של שטחי היבול (the cropland Footprint) - הערכה של שטח האדמה העולמי המשמש לגידול כל היבולים שנצרכים על ידי בני האדם והבהמות - תוצרת חקלאית ומספוא לבהמות ולבעלי החיים.
טביעת הרגל של שדות מרעה (Grazing Land Footprint) - הערכה של שטח האדמה העולמי המשמש כשדות מרעה להאכלת בהמות השדה.
טביעת הרגל של שטחי יערות (Forest Footprint) - הערכה של שטחי היער העולמיים המשמשים ליצירת עץ לבנייה, לדלק ולנייר.
טביעת הרגל של אזורי הדגה (Fishing Grounds Footprint) - הערכה של שטחי הימה העולמיים המשמשים לדיג.
טביעת הרגל הפחמנית (Carbon Footprint) - הערכה של שטחי היערות העולמיים המשמשים לספיגת פחמן דו-חמצני (פוטוסינתזה) שנפלט על ידי האדם - בבעירת דלקים פוסיילים ביתית, במוצרים המכילים פחמן, בבעירת דלקים פוסייליים תחבורתית ובשימוש בדלקים לא פוסיילים.
טביעת הרגל של אזורי הבנייה (Built-up Land Footprint) - הערכה של שטחי הטבע הפוריים (שאינם צחיחים) העולמיים הנלקחים בידי האדם לפעילויות שונות - בניית תשתיות כמו בתים, נתיבי תחבורה ומבני תעשייה, וכן יצירת חשמל הידרואלקטרי (שטח האדמה שמוצף על ידי הסכרים לשם כך הוא המחושב).
קיבולת המשאבים הטבעיים העולמית - biocapacity
את מדד הטביעת הרגל האקולוגית נהוג להשוות לקיבולת המשאבים הטבעיים הכוללת של כדור הארץ, הנקראת גם biocapacity.
קיבולת המשאבים שמחושבת בידי Global Footprint Network כוללת בתוכה את סכום האדמות ושטחי הימה הפוריים - המפיקים יבול, מזון למרעה, יערות ודגה.
יום החוב האקולוגי הידעו גם בשם יום סיום המשאבים הוא התאריך בו הדרישה של האנושות עולה על היכולת של כדור הארץ להתחדש באותה השנה.
חישוב תאריך סיום המשאבים נעשה על ידי חלוקת היכולת הביולוגית (biocapacity) בטביעת הרגל האקולוגית העולמית והכפלתה 365, מספר הימים בשנה.
היכולת הביולוגית היא התכולה של המערכות האקולוגיות לייצר חומרים ביולוגיים המשמשים בני אדם ולספוג את חומרי פסולת שנוצרים על ידי בני אדם.
Global Footprint Network מעריכים שהפעם הראשונה בהיסטוריה שבה טביעת הרגל האקולוגית השנתית עברה את קיבולת המשאבים הטבעיים השנתית הייתה באמצע שנות השבעים.
יום החוב האקולוגי מקדים מדי שנה, מלבד בשנת 2020, שבעקבות מגפת הקורונה התאריך התאחר.
בשנת 2022 יום סיום המשאבים נקבע ל-28 ביולי.
אנליזה של טביעת רגל אקולוגית
אנליזה של טביעת רגל אקולוגית היא הערכה כמותית של שטח האדמה היצרני מבחינה אקולוגית, אשר נדרש לקיום אדם או קבוצת אנשים (לדוגמה משפחה, עיר או מדינה).
זאת בהתבסס על השימוש הצפוי באנרגיה, מזון, מים, חומרי בנייה ושאר משאבים.
בשל קשיי מדידה קשה להגיע לאומדן מספרי מדויק של טביעת הרגל האקולוגית ויש בעייתיות מסוימת בהגדרת המושג, אך ניתן להגיע להערכה כמותית מקורבת.
טביעת הרגל האקולוגית היא דרך לקבוע את הצריכה היחסית של אנשים שונים כדי להצביע בפניהם על השימוש שלהם במשאבים, ולפעמים משמשת לעידוד אנשים לשינוי הדרך בהם הם צורכים.
לדוגמה, לעיתים קרובות נעשה שימוש בטביעת רגל אקולוגית כדי לטעון שאורח החיים המערבי הנוכחי אינו בר קיימא.
מספר אתרי אינטרנט של ארגונים ללא מטרת רווח מאפשרים לגולש להעריך את טביעת הרגל האקולוגית שלו .
הרעיון של טביעת רגל אקולוגית נעוץ בשימוש של בני האדם במשאבים מתחדשים, ובניגוד לתפיסה רווחת אינו מתייחס כלל לשימוש במשאבים בלתי מתחדשים, כיוון שמעצם הגדרתם השימוש בהם אינו בר-קיימא.
הטבע יכול לחדש את משאביו בקצב מסוים; אולם באופן עקבי וגדל, בני האדם צורכים חלק ניכר מן המשאבים המתחדשים מהר יותר מהקצב שבו שהטבע מסוגל לחדש אותם.
על פי גישה זו, המצב של עומס אקולוגי הוא עודף המסכן, בסופו של דבר, את המערכות האקולוגיות בכך שלא ניתן להן די זמן כדי "להיטען מחדש".
בנוסף, סביר שבני אדם יכולים לחיות ללא משאבים מתכלים כמו מתכות או דלק מחצבי.
הם חיו כך בעבר הרחוק, וייתכן שיחיו כך בעתיד.
לעומת זאת, בני אדם וכל המינים תלויים במאגר המשאבים המתחדשים.
הגישה של טביעת רגל אקולוגית יכולה לעודד הכרות עם המושג של טעינת משאב והקצב שבו אנו משתמשים במשאבים כגורמי מפתח לחברות אנושיות בנות-קיימא.
גורם הזמן הזה מסייע להבנת הנקודה שאין מדובר רק במה אנו משתמשים, או אפילו כמה משתמשים - אלא באיזה קצב, ולאורך איזו תקופת זמן.
תפיסה זו משתלבת בתנועות אחרות הקוראות ל"האטת" הצריכה האנושית ולסיוע לאנשים להתנתק מההאצה הזאת של פעולות וציפיות, המהווה מאפיין מרכזי של חברות מתועשות.
לטענת חוקרים, החישובים מבוססים על הערכות גסות וספק אם הם חישוב של טביעת רגל אקולוגית של פרט או משפחה ממדינות מפותחות זהה לזה של מדינות מתפתחות.
כמו כן, המודל בדרך כלל אינו מתייחס לשימוש כפול באדמה: יער משמש כקולט פחמן דו-חמצני מהאטמוספירה וגם משמש לקיזוז פליטת גזי חממה אנושית מפעילות תעשייתית לאטמוספירה.
ברמת משק הבית, המודל מוטה לטובת משפחות עם ילדים ולא מתייחס מספיק למשקי בית בגדלים שונים.
המודל מסתכל רק על הצריכה של משק הבית ברגע נתון בהווה, ומתעלם מכך שסביר שכל צאצא יקים משק בית בעל צריכה משלו בעתיד.
בית גדול עם עשרה ילדים יכול להיות עם טביעת רגל "קטנה יותר", יחסית לבית הקטן ממנו בחצי ובו רק אדם אחד, אך בטווח הארוך עם טביעת רגל אקולוגית משמעותית בהרבה.
כדי לענות לטענות אלו, נמצאים המודלים של טביעת הרגל האקולוגית בתהליך מתמיד של שיכלול ועידון.
השימוש בניתוח של טביעת הרגל האקולוגית נחשב כסימן הדרכה, ולא כאמת מידה מדויקת של קיימות.
לדוגמה, מעטים הם המודלים של טביעת רגל אקולוגית הכוללים את השימוש במים מתוקים או מלוחים.
טֶבֶל הוא כינוי הלכתי לתוצרת שלא הופרשו ממנה תרומות ומעשרות, וכן עיסה שלא הופרשה ממנה חלה.
האיסור לאכול טבל מארץ ישראל הוא מצוות לא תעשה מתוך תרי"ג מצוות.
טבל דרבנן הוא כינוי לבשר או פירות (שהתחייבותם כמתנה לכהן הוא רק מדרבנן, כגון מצוות חלה בחוצה לארץ) שלא הופרשו מהם תרומה ו/או מעשר.
מקור המושג הוא בספר ויקרא: .
הנאמר בפסוק "ולא יחללו" הוא מלשון חולין, שאין לעשות בו מעשה חולין ולכן אסור לאכול ממנו.
בפסוקים אלה מוזכר הטבל במילה "קודש" (מלשון קדוש) אך זה אותו הדבר, כמו שכותב הרמב"ם:
תבואה קודם שהפרישו ממנה תרומות ומעשרות או חלקן נקראת 'טבל' ואסורה באכילה, לאחר ההפרשה, התבואה ניתרת ונעשית 'חולין'.
ואילו יש סוברים כי כשיש מצוות נתינה לכהן, הפרשת המתן הוא רק "הכשר מצווה" אבל עדיין לא קיים כלום מצד המצווה עצמה.
בתוספתא מצוין עונש מיתה לעובר ואוכל טבלים: "ואלו הן שבמיתה האוכל טבל..", וכעין זה מופיע דעה זו בתלמוד בבלי: "אמר שמואל מנין לאוכל את הטבל שהוא במיתה..שנאמר "ולא יחללו את קדשי בני ישראל..".
בתוצאה החמורה הזו הביע רבי יוחנן מאמר-אזהרה לזרז הקהל לתת מתנת זרוע לחיים וקיבה כהלכתה ואמר "כל האוכל מבהמה שלא הורמה מתנותיה כאילו אוכל טבלים".
אף שמדאורייתא טבל שנתערב בהיתר בטל ברוב כשאר איסורים, חכמים החמירו באיסור טבל שלא יהיה בטל אפילו אם יש בהיתר פי אלף ויותר מהטבל.
אמנם, כך הדין רק בתערובת מין במינו, אך בתערובת מין בשאינו מינו - טבל בטל כשאר האיסורים.
בתלמוד מבואר שאם חבר (תלמיד חכם) שלח לאדם אחר תבואה, אינו צריך לחשוש שמא היא טבל, 'חזקה לחבר שאינו מוציא מתחת ידו דבר שאינו מתוקן', ויש לתלות שהחבר עשר את התבואה מיד לכשהתחייבה.
אדם שקנה תבואה מעם הארץ, מאחר שאין ודאות שהקפיד להפריש מעשרות מתבואתו ומפירותיו, דינם 'דמאי', ואסורים באכילה עד שיפריש מהם תרומות ומעשרות, מלבד תרומה גדולה, שאף עמי הארץ הקפידו להפריש.
אמנם מכיוון שתקנת דמאי הותקנה על פי מציאות שבה רוב הפירות היו מעושרים, ומכיוון שמדין תורה הולכים אחר הרוב, חכמים הקלו באיסור דמאי והתירו להשתמש בפירות דמאי והתירו לעניים ולאכסניה לאכול דמאי.
על כן, הדמאי כשלעצמו נחשב בניגוד לטבל לדבר הראוי לאכילה ולכן ניתן להשתמש בו לעירוב חצרות, עירוב תחומין ועירוב תבשילין, ומזמנים עם אדם שאכל דמאי.
תקנת דמאי נוהגת גם בזמננו, לדעת החזון איש (שביעית סימן י), ולדעת הרב שלמה זלמן אוירבך (מנחת שלמה סימן סב) בזמננו בטלה תקנה זו ואין לה משמעות כיום.
יצוין שבימינו מי שאינו מפריש מעשרות, לרוב גם אינו מפריש תרומה גדולה, ועל כן המציאות היא שונה.
טַבְּלָטוּרָה (או בקיצור טאב – TAB) היא שיטה לכתיבת מוזיקה לגיטרה וגיטרה בס ולפעמים גם לתופים.
שיטה זו מהווה חלופה לשיטת התווים, המצריכה תרגול רב.
לכתיבה בטבלטורה היסטוריה ארוכה, וראשיתה בתקופת הרנסאנס המוקדם, אז הייתה נפוצה כשיטת תיווי לא רק לכלי פריטה כמו לאוטה, תיאורבו וגיטרה, אלא אף לכלי קשת וכלי מקלדת.
עם השנים התפתחו שיטות טבלטורה רבות ושונות מאוד זו מזו, אך כולן מבוססות על עיקרון דומה, עקרון של תיאור גרפי של מיקום האצבעות.
השיטה אמנם בעייתית מבחינות רבות, אך רוב נגני הגיטרה המתחילים משתמשים בה, בשל פשטותה והיכולת לרשום אותה בתווי ASCII.
בשיטה זו, שישה קווים אופקיים מייצגים את ששת המיתרים של הגיטרה, מהגבוה לנמוך (כמובן, המספר משתנה בין סוגים שונים של גיטרה – בס, שבעה מיתרים וכו').
על כל קו נרשם מספר השריג עליו יש ללחוץ - משמאל לימין.
לכל טכניקה בה יש להגיע אל הצליל - מתיחה (Bend), החלקה וכדומה - ישנו סימון מיוחד.
את התיבות (Bar) מפרידים באמצעות קו אנכי, כמו בתווים.
באמצעות שיטה זו ניתן לייצג הן מלודיות והן הרמוניות (האקורדים נרשמים, על פי רוב, מעל לתיבה בצד שמאל).
הן יתרונותיה והן חסרונותיה של השיטה נובעים מהיותה ספציפית לגיטרה.
השיטה מצטיינת בפשטות, ביכולת להעביר בה כל סוג של טכניקה ובהיותה זמינה ברשת האינטרנט.
חסרונותיה של השיטה הן, בעיקר, הקושי הרב להעביר בה כל מה שקשור לזמן ביצירה, לדוגמה את משך התו (רבע, חצי וכו') (כתוצאה מכך בלתי אפשרי ללמוד באמצעותה יצירה לא מוכרת), וכן אי היכולת לתקשר בעזרתה עם מוזיקאים המנגנים על כלים שונים.
כמו כן, ידע בקריאת תווים מקל בהרבה על למידת התאוריה של המוזיקה, יתרון שאינו קיים בטאבלטורה.
שני פתרונות אפשריים לבעיה הראשונה, הם תוספת של צוואר תו (עם הדגלים שמציינים שמינית, חלק 16 וכו') בצורה כזאת שבמקום עיגול התו מופיע מספר השריג.
פתרון נוסף הוא לכתוב את הטאבים לצד המנגינה בתווים, כך יכול הגיטריסט לדעת איזה תו הוא מנגן, ולא רק איך לנגן אותו.
הטבלטורה לעוגב היא צורת תיווי מוזיקלי, שהייתה בשימוש באסכולת העוגב הבארוקי של צפון גרמניה, אף כי צורות של טבלטורת עוגב היו קיימות גם בארצות אחרות כמו איטליה, ספרד, פולין ואנגליה.
חלקים מהספרון לעוגב (Orgelbüchlein) של יוהאן סבסטיאן באך כתובים בטבלטורה, כמו גם מספר רב של כתבי יד ששרדו מיצירות העוגב של דיטריך בוקסטהודה ומלחינים צפון-גרמנים אחרים מתקופת הבארוק.
הדוגמה הראשונה הקיימת לטבלטורת מקלדת, שנועדה כמעט בוודאות לעוגב, נמצאה ב"קודקס רוברט ברידג'", מסביבות שנת 1360. אף כי טבלטורה זו היא אנגלית, היא קרובה מאוד לטבלטורות הגרמניות המאוחרות יותר.
דוגמה מוקדמת ואולי ראשונית של טבלטורות העוגב הללו נמצאה ב"ספר העוגב של בוקסהיים" (Buxheim Organ Book), שקובץ במינכן בשנות ה-60' של המאה ה-15. קובץ זה משקף את יצירתו של קונרד פאומן, מלחין עיוור, נגן עוגב ולאוטה.
טבלטורת העוגב הגדולה ביותר, שהיא גם אחת הקדומות ביותר בעולם, היא של יאן מלובלין (1537 - 1548) אחת מכ-20 טבלטורות עוגב שנוצרו בין 1520 ל-1700.
מאפיין טבלטורת העוגב המבדיל אותה מכתב התווים המודרני הוא שאין בה לא חמשות, לא ראשי תווים על רגליות ולא סימני סולם.
לסימון גובה הצליל משתמשים בשמות אותיות הרשומים בכתב היד ואת משך הצליל בדגלים (בדומה לתיווי המודרני), אם כי בתיווי קדום הוצגו משכי הזמן בתווים מדודים (mensurable notes) והזחות אוקטבה בשרטוט קווי אוקטבה מעל אות.
גיוון מסוים היה בתיווי סימני ארעי (דיאז או במול המופיעים ליד תו ולא ליד סימן המפתח), אבל לפעמים צוינו הדיאזים בתוספת לולאה לקצה האות.
סי בקר וסי במול יוצגו באותיות "h" ו-"b" בהתאמה.
בקר איננו מסומן, כיוון שסימני ארעי אינם נשמרים לאורך תיבה שלמה כמו בתיווי מודרני.
סולמות אינם מצוינים במפתח; הם משתמעים מסימוני הדיאזים.
ביצירות רנסאנס הקו המלודי העליון מובא בתיווי מדוד רגיל על גבי חמשה, והטבלטורה מובאת נמתחת לכל תו.
מאז תום תקופת הבארוק, אין עוד שימוש בעל משמעות בטבלטורת עוגב.
רפרטואר שנכתב במקורו בטבלטורה מתורגם לתיווי מודרני.
עם זאת, התרגום הזה איננו נקי מחשש טעות.
בכתבים גרמניים עלול לחול בלבול בין A ל-E, כמו גם בין F ל-G.
בדומה לכך, ראשיתו וסיומו של קו אוקטבה מעל שורת תווים עלולות להיות דו-משמעיות.
עורכים שונים נותנים פתרונות שונים, וזהו אחד הביטויים למסורת האלתור של ביצועי עוגב תקופתיים.
בהלכה, טביעת עין או טביעוּת עין היא אמצעי ראייתי המבוסס על זיכרון חזותי.
טביעת עין באה לשימוש כאשר אדם מכיר את חפציו - עינו מזהה את החפץ כחפץ שלו לאחר שהשתמש בו זמן רב והורגל לכל תו שבמראהו, אף על פי שאינו יכול להגדיר בבירור את סימניו.
בטביעת עין עצמה ישנם שני סוגים: טביעת עין ברורה, שהאדם יכול להישבע שהחפץ שלו, וטביעת עין שאינה בבירור גמור; נדמה לאדם שקרוב לוודאי החפץ שלו, על פי הרגשה שבאה לו כתוצאה מהרגלו לראות את החפץ בקביעות והמזהה את החפץ כחפץ שלו, אך הוא אינו משוכנע בכך.
נחלקו הראשונים האם צריך שיכירן בידיעה ברורה או שמספיק בטביעת עין שאינה בבירור גמור.
הלכה זו נוהגת במספר מקרים:
השבת אבדה לתלמיד חכם משום שנאמן, וישנו לימוד בגמרא "עד דרוש אחיך אותו - דרשהו אם הוא רמאי".
להתיר אישה שמת בעלה על סמך זיהוי באמצעות טביעת עין.
איסורים, כמו שמכיר בשר שנתעלם מן העין שהוא שלו.
ההבדל בין טביעת עין לסימנים
ההבדל בין טביעת עין לסימנים הוא שטביעת עין היא הכרה חושית ואילו סימנים הם הכרה שכלית שהאדם דן בשכלו שמי שיש בו אותם סימנים מובהקים הוא האדם או החפץ שהכירו.
בהלכה,יש גם ראיה באמצעות טביעת קול הנקראת גם טביעת עין בקול או 'טביעות עינא דקלא', אך יש מחלוקת האם מועילה מדין סימנים או מדין טביעת עין:
הרב שמואל מפיורדא בספרו בית שמואל - מדין טביעת עין.
הרב חנוך אייגש בספרו מרחשת - מדין סימנים.
טבלן אפור-לחיים (שם מדעי: Podiceps grisegena) הוא מין של עוף מים ממשפחת הטבלניים.
פירוש השם המדעי - "אחורגל אפור-לחי".
שם הסוג Podiceps הוא הרכבה של - podex - אחוריים ו - pes - רגל.
שם המין - grisegena מורכב מ - griseus - אפור ו - gena - לחי.
השם באנגלית - Red-necked Grebe - מתייחס לצוואר האדום של הטבלן בלבוש קיץ.
לבוש הקיץ של הטבלן הוא צבעוני: כיפה שחורה העומדת בניגוד ללחיים אפורות-בהירות וצוואר אדום-חלודי.
המקור שחור עם בסיס צהוב.
בלבוש החורף הצבע האדום של הצוואר הופך לאפור, הלחיים מתכהות והעוף כולו נראה אפרורי-שחרחר.
הזוויגים דומים, אם כי הזכרים, בממוצע, קצת יותר כבדים במשקלם.
בתעופה בולטות אברות אמה לבנות וכן כתם לבן קטן בקדמת הכנף.
אצל הצעירים הראש והבטן מקווקווים בשחור-לבן, שאר הגוף שחור והמקור צהוב.
שחייה ותנועה על הקרקע: כמו כל הטבלנים, הטבלן אפור-הלחיים הוא שחיין טוב וצולל מהיר מאוד.
רגליו ממוקמות בצד האחורי של הגוף, ליד הזנב, דבר המסייע בשחייה אך פוגע ביכולת התנועה שלו על הקרקע.
טבלן זה ניזון בעיקר מדגים.
בנוסף, הוא אוכל חרקים מימיים וחרקים הנמצאים בצמחיית הגדה.
כמו שאר הטבלנים, טבלן זה נוהג לאכול את הנוצות של עצמו, וגם מאכיל בהן את אפרוחיו.
הסיבות לתופעה זו עדין נחקרות.
עד עתה נמצא, שבקיבת הטבלן מתפרקות הנוצות במהרה למסה אמורפית דמוית לבד.
משערים כי חומר זה מסייע בהגנה על מערכת העיכול התחתונה מפני עצמות וחומרים אחרים, הקשים לעיכול.
קינון: הקן הוא פלטפורמה צפה של חומר צמחי, המעוגן לצמחייה שקועה במים.
רובו של הקן נמצא מתחת לקו המים.
באירופה מתרחשת הטלת הביצים בעיקר מאמצע אפריל עד מאי, ובצפון אמריקה היא מתרחשת מעט מאוחר יותר, מאמצע מאי עד יוני.
בני הזוג מתחלפים זה עם זו בדגירה.
הם עשויים לעזוב את הקן לפרקי זמן משמעותיים במהלך הלילה.
הסיבה לכך עדין לא התבררה.
ייתכן שהעזיבה נעשית לצורך הגנה עצמית, כדי להתחמק מטורפים ליליים, או כדי להגן על הביצים באמצעות הפניית תשומת הלב מהקן.
תהא הסיבה אשר תהא, נראה שהקינון אינו נפגע מהנטישה הזמנית הזו.
בעל תפוצה רחבה בצפון אמריקה, צפון אירופה ומזרחה, בטורקיה ובקווקז, ולרוחב אסיה עד למזרח אסיה.
באזורנו חורף בעיקר בים השחור ובים הכספי.
בין 1978 ל-2024 נרשמו בארץ רק שש תצפיות: במאי 2015 במפרץ אילת וביולי 2021 בבריכות הדגים של מעגן מיכאל.
התצפיות הראשונות במין זה היו בחורף בחוף מעגן מיכאל (1978), בחוף נהריה (1981), במפרץ אילת (1986) ובמאגר כפר ברוך (1996).
למרות שהטבלן אפור-הלחיים דוגר וחורף קרוב מאוד לישראל, יש לו נטייה חלשה יחסית לנדידה ארוכת טווח ולכן נצפה בישראל לעיתים רחוקות מאד.
טבלן אפור-לחיים חי בקצה הצפוני של כדור הארץ ביערות, אך לעיתים מצפין עד לטונדרה או מדרים עד למדבר.
עוף בלתי ניכר בשטח, נצפה בזוגות או לבד.
הוא מקנן באגמים במקומות שבהם יש סבך דליל של סוף וצל.
כשהוא חש חוסר-מנוחה הוא צולל מתחת למים ומחכה עד חלוף הסכנה.
בחורף נמצא קרוב לים במקומות עם גלים שקטים.
הטבלן אפור-הלחיים הוא הטבלן הגדול ביותר באירואסיה.
קיימים תת-מינים שונים במשקל ובאורך שונה.
הטבלן אפור-הלחיים נמצא במצב שימור ללא חשש - משמע האוכלוסייה העולמית לא נמצאת בסיכון אלא יציבה או גדלה.
טביעת רגל פחמנית היא סך של פליטות גזי חממה (GHG) שנפלטים ממוצר, ארגון, אדם, מדינה או אירוע.
לשם פשטות הדיווח ויכולת השוואה, לרוב, טביעת הרגל הפחמנית נמדדת ביחידות של כמות הפחמן דו-חמצני (CO2) וגז המתאן (CH4) הנפלטת, המאיצה את ההתחממות עולמית.
אלו כוללים בראש ובראשונה שריפת דלק מאובנים מפחם, נפט וגז טבעי לצורך יצירת אנרגיה, אך גם ייצור וצריכה של מזון ומוצרי צריכה, בדים, מוצרי עץ, כבישים, מבנים, תחבורה ושירותים נוספים, שימוש בכלי תחבורה המבוססים על שריפת דלק ועוד.
גם לבירוא יערות טביעת רגל פחמנית משמעותית שכן כריתת עצים מצמצמת את תהליך הפוטוסינתזה, וריכוז הפחמן הדו-חמצני עולה.
ברמה המסחרית והתעשייתית הקטנת טביעת רגל פחמנית תכלול התייעלות אנרגטית, מעבר לאנרגיות מתחדשות כגון אנרגיה סולארית ואנרגיית רוח, צמצום בזבוז של חומרי גלם ומזון, ועוד.
מקור השם "טביעת רגל פחמנית" נובע מהמושג טביעת רגל אקולוגית.
טביעת רגל פחמנית היא חלק מהחישוב של טביעת הרגל האקולוגית וכן חלק מניתוח מחזור חיים של מוצרים ופעילויות.
ב-2011 רייט, קמפ ויליאמס, הציעו לדייק את ההגדרה את טביעת הרגל הפחמנית: מדד לכמות הכוללת של פליטת פחמן דו-חמצני (CO2) ומתאן (CH4) שנפלטת על ידי אוכלוסייה, מערכת או פעילות מוגדרים, בהתחשב בכל המקורות, המשקעים והאחסון הרלוונטיים בתוך גבולות המרחב והזמן של האוכלוסייה, המערכת או הפעילות.
טביעת רגל פחמנית מחושבת כשווה ערך לפחמן דו-חמצני ביחס לפוטנציאל ההתחממות הגלובלית הרלוונטי למשך 100 שנים (GWP100).
ניתן למדוד את טביעת הרגל של הפחמנית של אדם, מדינה או ארגון על ידי ביצוע הערכת פליטות של גזי חממה, הערכת מחזור חיים (של מוצר) או פעילויות חישוביות אחרות המכונות חשבונאות פחמן.
בשעה שחושבה טביעת רגל פחמנית, ניתן לתכנן אסטרטגיה שתצמצם אותה, למשל על ידי התייעלות אנרגטית, ייעול תהליכים וניהול מוצרים בצורה חסכונית יותר, לכידה ואחסון של פחמן, קיזוז פחמן ועוד.
לצורך חישוב טביעות רגל פחמנית של אדם קיימים מספר מחשבונים מקוונים חינמיים.
חלק מהמחשבונים מבוססים על נתונים וחישובים שנבדקו בביקורת עמיתים, למשל רשת CoolClimate של אוניברסיטת ברקלי ו-CarbonStory.
אתרי אינטרנט אלו מבקשים מהמשתמש לענות על שאלות לגבי הרגלי התזונה, שימוש בתחבורה, גודל הבית, פעילויות קניות ופנאי, שימוש בחשמל, חימום ומכשירים כבדים כגון מייבשים ומקררים ועוד.
על בסיס הנתונים, האתר מעריך את טביעת הרגל הפחמנית האישית.
רוב המחשבונים משתמשים ב-13 עקרונות לחישוב טביעת הרגל הפחמנית.
במאמר מ-2011 טוענים החוקרים כי אין עקביות בהגדרות ובחישובים של עקבות פחמן במחשבונים השונים.
ישנם חילוקי דעות בבחירת הגזים, ומערך הפליטות שיש לכסות בחישובי טביעות הרגל.
אולם, החוקרים לא מפקפקים בחשיבות המדידה וגורסים שיש לשכללה.
חישוב טביעת הרגל הפחמנית של מפעלי תעשייה, מוצרים או שירותים היא משימה מורכבת.
אחת המתודולוגיות היא הערכת מחזור חיים (LCA), כמודל מוביל לכימות השפעות סביבתיות כאשר טביעת הרגל הפחמנית עשויה להיות אחד הגורמים הרבים שנלקחים בחשבון בעת הערכת מוצר או שירות.
ארגון התקינה הבינלאומי קבע תקן ISO 14040: 2006 להערכת מחזור חיים וניהול סביבתי.
שיטת מדידה נוספת היא באמצעות פרוטוקול גזי חממה, הקובע סטנדרטים למעקב אחר פליטות גזי חממה.
פליטות גזי חממה מתחלקות לפליטות פחמן ישירות ועקיפות.
מכלול ראשון כולל פליטות פחמן ישירות הכוללות פליטות הקשורות לתהליכי הייצור וכוללים פליטות משריפת דלקים, פליטות מתהליכים ודליפות וכן צריכת אנרגיה בתהליך הייצור.
המכלול השני כולל פליטות עקיפות עיקר מקורן בצריכת אנרגיה.
המידע על פליטות עקיפות מוספק, בדרך כלל, על ידי יצרן האנרגיה
מכלול שלישי כוללות פליטות שאינן קשורות ישירות לתהליך הייצור ולצריכת אנרגיה.
בתעשייה, מכלול שלוש יכלול פליטות פחמן מתהליכי ייצור חומרי הגלם, תחבורה, מוצרים ושירותים.
חישוב פליטות עקיפות במכלול שתיים ושלוש מבוסס על חישוב של מקדמי פליטה.
מקדם פליטה הוא ערך מייצג שמנסה לקשר את כמות המזהם המשתחרר לאטמוספירה עם פעילות הקשורה לשחרורו של אותו מזהם.
מקדמי הפליטה מקלים על הערכת פליטות ממקורות שונים והשפעתם על זיהום הסביבה.
ברוב המקרים, גורמים אלה הם ממוצעים של כל הנתונים הזמינים ומייצגים את הממוצעים לטווח הארוך עבור כל המתקנים בקטגוריית המקור.
המקדמים לתעשייה מחושבים על פי נתונים של הפאנל הבין-ממשלתי לשינוי האקלים.
הקטנת טביעת הרגל הפחמנית האישית
הקטנת טביעת הרגל הפחמנית כוללת שינוי הרגלים של פרטים בתחומים רבים, כגון העדפות מזון, אמצעי תחבורה למרחקים ארוכים וקצרים, שימוש באנרגיה בבית, צריכת סחורות ושירותים וגודל משפחה.
הדוח החמישי של הפאנל הבין-ממשלתי לשינוי האקלים שהתפרסם בשנת 2014, קבע כי שינוי באורח החיים יש פוטנציאל להפחתה משמעותית בטביעת הרגל האישית, במגזרים מסוימים, ובמיוחד כאשר שינוי ההתנהגות כולל שינויים טכנולוגיים ומבניים.
באופן כללי, לאורח חיים צרכני יש השפעה רבה יותר על הסביבה.
מספר מחקרים מדעיים הראו כי ישנן ארבע פעולות מרכזיות "בעלות השפעה גבוהה" שאזרחים יכולים לנקוט על מנת להקטין את טביעת הרגל הפחמנית האישית.
ההמלצות נוגעות בעיקר, אך לא רק, לאנשים החיים במדינות מפותחות:
הקטנת מספר הילדים המתוכננים באחד (הפחתת פליטות שווה ערך ל-58.6 טון CO2 לשנה)
לא להחזיק מכונית פרטית (הפחתת פליטות שווה ערך ל-2.4 טון CO2 לשנה)
להימנע מטיסות (הפחתת פליטות שווה ערך ל-1.6 טון CO2 לשנה)
לאמץ תזונה מבוססת צמחים (הפחתת פליטות שווה ערך ל-0.8 טון CO2 לשנה)
הקטנת טביעת הרגל הפחמנית של התעשייה
טביעת רגל פחמנית של חברה מושפעת ממספר גורמים מרכזיים: מקורות אנרגיה וצריכתם וחומרי גלם.
גורמים נוספים היכולים להשפיע הם סוג התעשייה ומיקום המפעל.
כן משפיעה הובלה ימית ואווירית ושינוע יבשתי.
ישנן מספר פעולות להקטנת טביעת הרגל הפחמנית של התעשייה.
חישוב ההפחתה בתעשייה הוא מצטבר לשנת 2050, ולא לשנה אחת, מכיוון שלפעולות להקטנת טביעת הרגל הפחמנית יש זמני פעילות ארוכים:
התייעלות אנרגטית של מערכות הקירור, שדרוג וייעול מכונות ומנועים חשמליים להפחתת צריכת החשמל, ניצול פעולות של מכונות לעיבוי ועוד - הפחתת פליטות שוות ערך לכ-90 מיליארד טונות CO2
מעבר לאנרגיות מתחדשות: אנרגיה סולארית או אנרגיית רוח - הפחתת פליטות שוות ערך לכ-80 מיליארד טונות CO2
צמצום בזבוז המזון - הפחתת פליטות שוות ערך לכ-31 גיגה טונות CO2
שיקום יערות טרופיים והפסקת בֵּירוּא יערות לצורך הכשרת האדמות למטרות אחרות, כגון גידולים חקלאיים לשם מרעה לבקר - הפחתת פליטות שוות ערך לכ-61 מיליארד טונות CO2
הגברת היעילות בשימוש בדלקים פוסיליים בתהליכי ייצור תעשייתיים או בייצור חשמל.
פעולות הפחתה עבור ארגונים כוללות פעילות חובה וולנטרית.
במרבית המדינות המפותחות אימצו מגוון של גישות וולונטריות להפחתת פליטות בתעשייה, החל מהסכמים בלתי מחייבים מרצון בנושא דיווח על פליטות, דרך יעדים מוגדרים עצמאית ועד הסכמים המחייבים מבחינה משפטית, הכוללים מדידה, הערכת ביצועים וסנקציות במקרה של אי עמידה ביעדים.
פעילות בינלאומית להפחתת טביעת הרגל הפחמנית
החל משנת 2019, כמעט כל המדינות בעולם חברות באמנת היסוד של האומות המאוחדות לשינויי אקלים (אמנת המסגרת של האו"ם בדבר שינויי האקלים, UNFCCC).
מטרת האמנה היא למנוע התערבות אנושית המסכנת את מערכת האקלים.
אמנת המסגרת מחייבת את המדינות החתומות לפעול להתייצבות ריכוזי גזי חממה באטמוספירה ברמה בה מערכות אקולוגיות יכולות להסתגל באופן טבעי לשינויי אקלים, למנוע איום על ייצור מזון ולאפשר להמשיך בפיתוח כלכלי.
אמנת המסגרת נוסחה ב-1992, אולם מאז הפליטות הפחמניות גדול.
בכל שנה תקיימת ועידת שינויי האקלים של האו"ם בה מתקיימת משא ומתן בין המדינות.
פרוטוקול קיוטו הוא תוספת לפרוטוקול מאשרר חלקים מאותה אמנה ומגדיר יעדים ולוחות זמנים מחייבים מבחינה חוקית לקיצוץ פליטת גזי חממה של מדינות מתועשות שאשררו אותו.
מדינות שחתמו על הפרוטוקול מתחייבות להפחית פליטת פחמן דו-חמצני וחמישה גזי חממה אחרים וכל דבר שעשוי להגביר פליטת גזים הקשורים להתחממות כדור הארץ.
הפרוטוקול מבוסס על עקרון האחריות המשותפת אך מובחנת: הוא מכיר בכך שלמדינות בודדות יש יכולות שונות במאבק בלשינויי אקלים, על בסיס התפתחות כלכלית.
מתוך הכרה בכך שמדינות מפותחות הן האחראיות העיקריות לרמות הגבוהות הנוכחיות של פליטות גזי חממה באטמוספירה כתוצאה מיותר מ-150 שנים של פעילות תעשייתית, הפרוטוקול מטיל נטל כבד יותר על המדינות המפותחות.
הסכם פריז מהווה המשך להסכם קיוטו.
טביעת הצי האנגלי ליד איי סילי היא אסון ימי גדול שאירע ב-22 באוקטובר 1707 בחופי איי סילי, ארכיפלג ליד הקצה הדרום־מערבי של אנגליה.
שייטת אוניות מלחמה נטרפה במזג אוויר סוער אל חופי האיים בשל טעות בניווט, וארבע מבין עשרים ואחת אוניותיה טבעו ועימן למעלה מ־1,400 מלחים וקצינים.
היה זה אחד האסונות הימיים הגדולים ביותר בתולדות האיים הבריטיים.
ועדת חקירה שהוקמה בעקבות האירוע קבעה כי הוא נגרם בשל חוסר יכולתם של נווטי האוניות לחשב במדויק את מיקום אוניותיהם.
האסון היה אחד הגורמים שהביא את הפרלמנט הבריטי לחקיקת "חוק קו האורך" (Longitude Act) ולהקמת ועדה שתחפש שיטה פשוטה, יעילה ואמינה למציאת קו האורך בים.
בקיץ 1707, במהלך מלחמת הירושה הספרדית, ניסה כוח משולב בריטי־אוסטרי־הולנדי בפיקוד הנסיך אויגן מסבויה, לכבוש את נמלה המבוצר של טולון, בסיס הצי הראשי של צרפת.
תוך כדי הקרב, שניטש מ־29 ביולי עד 21 באוגוסט, החישה בריטניה צי אוניות מלחמה, כדי להעניק לצבא הנלחם ביבשה סיוע מן הים.
בראש הכוח הימי עמד אדמירל הצי, סר קלאודסלי שובל .
האוניות הבריטיות תקפו את טולון ואף הצליחו להסב נזק לצי הצרפתי שנותר לכוד בנמל, אך צבא הברית הובס על ידי כוח משולב צרפתי־ספרדי והמבצע נכשל.
במצב עניינים זה נצטווה הצי לשוב הביתה, והוא יצא לדרכו מגיברלטר אל פורטסמות' ב־29 בספטמבר 1707.
אה"מ "אסוסיאיישן" שימשה אוניית הדגל של אדמירל שובל, אה"מ "רויאל אן" הייתה אוניית הדגל של ג'ורג' בינג , אדמירל-משנה של השייטת הכחולה, ואה"מ "טורביי" – אוניית הדגל של ג'ון נוריס , סגן-אדמירל של השייטת הכחולה .
מזג אוויר סוער באופן מיוחד ליווה את האוניות משך כל ההפלגה.
המצב החמיר עוד יותר כשיצא הצי אל האוקיינוס האטלנטי ושט דרך מפרץ ביסקאיה בדרכו אל אנגליה.
ב־21 באוקטובר ביצע שובל תצפית סקסטנט (astronomical observation) כדי לחשב את מיקומו של הצי לפי גרמי השמיים, וכפי הנראה הייתה זו הפעם הראשונה בה הדבר התאפשר אחרי ימים רבים.
למחרת הורע מזג האוויר והצי נקלע שוב לסערה.
לאחר שמדידות עומק המים הראו 90 פאדום, כינס האדמירל את רבי החובלים (sailing masters) של אוניותיו על סיפון "אסוסיאיישן" ונועץ בהם בדבר מיקומו האמיתי של הצי.
הכל היו בדעה כי הם נמצאים מערבית לאוּשֶׁנְט, אי סמוך לחופי ברטאן בצפון־מערב צרפת, מלבד רב החובלים של אה"מ "לנוקס", שסבר כי הם קרובים יותר אל איי סילי וכי תוך שלוש שעות הפלגה יתגלו האיים לעיניהם.
שובל אימץ את דעת הרוב ושילח את "לנוקס", "ואלור" ו"פניקס" אל נמל פלמות' שבקורנוול.
הוא ואנשיו לא ידעו, כי הרוחות העזות הסיטו את האוניות ממסלולן וכי הם קרובים עד כדי סכנה לאיי סילי.
המרחק ביניהם הוא כ־185 קילומטרים.
קודם שהספיקו לעמוד על טעותם עלו אוניות הצי על הסלעים וארבע מהן טבעו.
אה"מ "אסוסיאיישן", אונייה מדרגה שנייה (90 תותחים) בפיקוד קפטן אדמונד לודס פגעה בשעה 8:00 בסלע ג'ילסטון החיצוני ליד הסלעים המערביים של סילי.
מלחיה של אה"מ "סיינט ג'ורג'", שהפליגה בעקבות "אסוסיאיישן", ראו כיצד אוניית הדגל יורדת למצולות בתוך שלוש־ארבע דקות.
"סיינט ג'ורג'" עצמה פגעה גם היא בסלעים וניזוקה, אך הצליחה בסופו של דבר להיחלץ ולהתרחק.
אה"מ "פניקס" ניזוקה קשות, וכדי להציל את האונייה ואת צוותה העלה אותה הקפטן על החוף בין טרסקו לסיינט מרטין.
אה"מ "איגל", אונייה מדרגה שלישית (70 תותחים) בפיקוד קפטן רוברט הנקוק, פגעה בסלעי קרים ואבדה על כל צוותה ליד טירינג לדג'.
טרופת האונייה נחה בעומק 130 רגל מרחק מאות מטרים אחדות מסלע בישופ.
אה"מ "רומני", אונייה מדרגה רביעית (50 תותחים) בפיקוד קפטן ויליאם קוני, פגעה בסלע בישופ וירדה למצולות עם כל צוותה להוציא אחד.
הניצול היחיד מבין שלוש האוניות הגדולות ביותר שטבעו היה ג'ורג' לורנס, מלח בכיר שעבד כקצב קודם שהצטרף לצוות ה"רומני".
אה"מ "פיירברנד", ספינת הבערה בפיקוד קפטן פרנסיס פרסי, פגעה גם היא בסלע ג'ילסטון, אך הורמה אחר כך על ידי גל.
פרסי הצליח להשיט את אונייתו הניזוקה לאורך צדם הדרומי של הסלעים המערביים, בין סיינט אגנס לאנט, אולם היא התמלאה מים וטבעה בסופו של דבר לא הרחק מסלע מנגלו תוך אובדן 28 מבין 40 אנשי צוותה.
המספר המדויק של קצינים, מלחים וחיילי צי שקיפחו את חייהם בטביעת ארבע האוניות הגדולות אינו ידוע.
ההערכות הן בין 1,400 ל־2,000 ויותר, ולכן אסון ימי זה נחשב לאחד הגדולים ביותר בתולדות בריטניה.
גופות מלחים, שברי אוניות וחפצים נשטפו אל חופי האיים ימים רבים אחר האסון.
מרבית המלחים נקברו באי סיינט אגנס.
גופותיהם של אדמירל שובל, של שני בניו החורגים ושל קפטן הדגל שלו, אדמונד לודס, נשטפו למחרת האסון אל חופיו של מפרצון פורת'ליק בסיינט מרי, מרחק שבעה מייל ממקום טביעתה של "אסוסיאיישן".
מצבת זיכרון קטנה הוקמה אחר כך במקום מציאת הגופות.
על פי צו המלכה אן הוצאה גופתו מקברה, נחנטה ונטמנה במנזר וסטמינסטר בלונדון.
את מצבת השיש הגדולה על קברו פיסל גרינלינג גיבונס.
אחד המיתוסים שהצמיח האסון סיפר, שמלח פשוט באוניית הדגל ניסה להזהיר את שובל כי האוניות סטו ממסלולן, אך האדמירל הורה לתלותו מזרוע הסקריה באשמת הסתה למרד.
סיפור זה נתפרסם לראשונה באיי סילי ב-1780 תוך ציון העובדה כי אותו מלח פשוט היה יליד המקום ועל כן הכיר את חופי האיים ואת הים הסובב אותם.
עוד הוסיפו וסיפרו, כי עשב לא יצמח לעולם על קברו של שובל במפרצון פורת'ליק, משום שנהג בעריצות כלפי בן האיים.
במאה ה-19 נתחלפה התלייה בהוצאה להורג לאלתר, וידיעת המקום יוחסה לכישורי הניווט הטובים יותר של המלח ולא להיותו בן המקום.
אומנם אין זה בלתי אפשרי שאחד המלחים חשש לגורל אונייתו והתווכח עם מפקדיו בשאלת מיקומה, שכן ויכוחים כאלה היו נפוצים למדי בכניסה לתעלה האנגלית כפי שכתב סמיואל פיפס ב-1684, אך ההיסטוריונים הימיים מבטלים את הסיפור בטענה כי אין לו כל זכר במסמכים בני הזמן.
המיתוס, מכל מקום, קם לתחייה ב-1997, כאשר דווה סובל הציגה אותו כאמת עובדתית בספרה "קו האורך".
מיתוס אחר שנפוץ לאחר האסון סיפר כי שובל הצליח להגיע בשארית כוחותיו אל חופי מפרצון פורת'ליק, אך נרצח על ידי אישה שחמדה את טבעת האמרלד היקרה שענד, טבעת שניתנה לו על ידי חברו הקרוב קפטן ג'יימס לורד דארסלי.
אכן, איי סילי נודעו באותה תקופה כמקום פראי ומופקר.
אדמונד הרברט, שנשלח על ידי משפחתו של אדמירל שובל אל איי סילי כדי לסייע במציאת חפציו האישיים של האדמירל והשבתם לקרוביו, מספר במכתב שכתב ב-1709 כי שתי נשים גילו את גופתו של סר קלאודסלי בלא חולצתו וכשטבעתו חסרה, כפי שניתן היה להבחין על פי הסימן שהותירה על אצבעו.
אליזבת, אלמנתו של שובל, הציעה פרס כספי גדול למי שישיב דבר מה מרכוש המשפחה.
על פי גרסה אחרת, הרצח נודע רק שלושים שנים לאחר מכן, כשאישה על ערש דווי התוודתה באוזני כומר כי היא שהרגה את האדמירל ואף מסרה לו את הטבעת הגנובה.
הכומר, לפי המסופר, שלח את הטבעת אל הארל השלישי של ברקלי.
היסטוריונים אחדים מטילים ספק באמיתותו של הסיפור, מאחר שאין כל עדות לכך שטבעתו של האדמירל הושבה למשפחתו.
האסון בחופי המולדת הכה בתדהמה את הציבור האנגלי.
חקירה שנערכה לאחריו קבעה כי נגרם בשל חוסר יכולתם של הנווטים לחשב במדויק את קו האורך בו נמצאו האוניות.
אין ספק כי לאונייה שעשתה את דרכה במים מסוכנים לשיט נחוצה הייתה שיטה טובה יותר מהניווט המקורב (dead reckoning) בו השתמשו באותם ימים.
חשיבותו של הניווט המדויק והאמין גדלה בד בבד עם התגברות חשיבותן של ההפלגות הטרנס אוקייניות.