tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
+קודי שפות של תקני ISO לדוגמה שפה 639-1 639-2 (B/T) סוג 3–639 קוד 3–639 אנגליתenengשפה יחידהeng גרמניתdeger/deuשפה יחידהdeu ערביתararaמאקרו-שפהara ערבית סטנדרטיתשפה יחידהarb ערבית מצריתשפה יחידהarz שפות סיניותzhchi/zhoמאקרו-שפהzho מַנדריניתשפה יחידהcmn קנטונזיתשפה יחידהyue מין דרומיתשפה יחידהnan עבריתhehebשפה יחידהheb
מלאי השפות מבוסס על מספר מקורות, כולל: השפות הפרטניות הכלולות בתקן 2–639, שפות מודרניות ממאגר אתנולוג, וריאנטים היסטוריים, שפות עתיקות ושפות מתוכננות מלינגוויסט ליסט, וכן שפות שהציבור ביקש להוסיפן.
רשות הרישום מספקת את קובצי הנתונים הקריאים למכונה.
639-3 מאפשר להניח כהנחת מוצא הבחנות, המבוססות על קריטריונים שאינם אובייקטיביים לחלוטין.
הוא לא נועד לתעד או לספק מזהים לניבים או לווריאנטים אחרים שלא הוגדרו כשפות.
למרות זאת, הבחנה בין שפות עשויה להיות סובייקטיבית, במיוחד במקרה של וריאנטים לשוניים ללא ביסוס של מסורת כתיבה, שימוש בשפה במערכת החינוך, בתקשורת או גורמים אחרים התורמים להפיכת השפה לשגורה.
לכן אין לראות בתקן סמכות בשאלה, אילו שפות מובחנות קיימות בעולם (בנושא זה עשויה להיות מחלוקות מהותיות), אלא פשוט דרך שימושית אחת לקודד במדויק וריאנטים לשוניים.
הגבול העליון מחמיר עוד יותר אם מפחיתים את מקבצי השפות שהוגדרו בתקן 2–639 ואת אלה שטרם הוגדרו בתקן הבא, ISO 639-5.
קיימות 58 שפות בתקן 2–639 הנחשבות, לצורך התקן, כ"מאקרו-שפות" בתקן 3–639.
חלק מהמאקרו-שפות הללו לא כללו שפה פרטנית בהגדרה של תקן 3–639 במערך הקוד של 2–639, למשל "ara" (הקוד לערבית באופן כללי).
אחרים פוצלו לשני קודים נפרדים כבר בתקן 2–639, דוגמת "nor" עבור נורווגית, שפוצל ל-"nno" עבור נורווגית חדשה ול-"nob" עבור נורווגית ספרותית.
המשמעות היא שכמה שפות (למשל 'arb', ערבית סטנדרטית) שנחשבו על פי ISO 639-2 לניבים של שפה אחת ('ארה') נמצאות כעת ב-ISO 639-3 בהקשרים מסוימים הנחשבים כשפות בודדות עצמן.
זה נעשה בניסיון להתמודד עם קידוד וריאנטים שעשויים להיות שונים זה מזה מבחינה לשונית, אך בעיני הדוברים שלהם הם שתי צורות של אותה שפה, למשל במקרים של דיגלוסיה.
לדוגמה, ערבית ספרותית/תקנית מתקיימת לצד .
תקן 2–639 מספק את קוד "" לערבית באופן כללי, ואילו תקן 3–639 מספק את קוד "" ספציפית לערבית תקנית.
לרשימה מלאה, ראו את מיפוי המאקרו-שפות באתר SIL.
ארגון SIL מגדיר אלמנט קוד-שפה קולקטיבי כ"מזהה המייצג קבוצה של שפות פרטניות, שאינן נחשבות שפה אחת בהקשר שימוש כלשהו." קודים קולקטיביים כאלה אינם מייצגים במדויק שפה מסוימת או אף מאקרו-שפה.
בעוד שתקן 2–639 כולל מזהי שפות קולקטיביים בני שלוש אותיות, קודים אלה אינם נכללים בתקן 3–639. מכאן שתקן 3–639 אינו כולל בתוכו את כל קודי 2–639.
תקן ISO 639-5 מגדיר קודים קולקטיביים בני שלוש אותיות למשפחות-שפה ולקבוצות-שפות קטנות יותר, כולל קודי השפה הקולקטיביים מתקן 2–639.
ארבעה קודים הושארו ללא שימוש בתקנים 2–639 ו-3–639, למקרים שבהם אף אחד מהקודים הספציפיים אינו מתאים.
הקודים המיוחדים מיועדים בעיקר ליישומים כמו מסדי נתונים שבהם צריך לייצג קוד ISO שלא בהכרח קיים עדיין.
קוד (קיצור של miscellaneous "שוֹנוֹת") נועד לשפות שעדיין לא הוקצה להן קוד בתקן ISO.
קוד (קיצור של multiple, "שפות מרובות") מיועד למקרים שבהם הנתונים כוללים יותר משפה אחת אך נדרש קוד יחיד, למשל במקרה שמסד הנתונים צריך נתון בודד.
קוד (קיצור של undetermined "לא הוכרע") מיועד למקרים שבהם השפה המופיעה בנתונים טרם זוהתה, למשל כשהיא מסומנת באופן שגוי, או שמעולם לא סומנה.
הקוד אינו מיועד למקרים כמו לשון העיר טרויה שעדיין לא הוכרע לגביה מה הייתה ואם הייתה שפה יחידה.
קוד מייצג מצב של "אין הקשר לשוני" או של "זיהוי לשוני אינו רלוונטי", ונועד לנתונים שאינם שפה אנושית כלל, כגון קריאות בעלי חיים.
בנוסף, 520 קודים בטווח – "שמורים לשימוש מקומי".
לדוגמה, המתכנתת רבקה בטנקורט מנהלת הקצאת קודים לשפות מתכוננות בטווח זה.
לינגוויסט ליסט משתמש בהם לשפות שנכחדו, לדוגמה הם הקצו לאחת מהן ערך גנרי, , פרוטו-שפה תאורטית כלשהי חסרת שם, בכדי שיוכלו לשבץ אותה בתוך עץ משפחה מוּצע תאורטי, עד שיוכרע מעמדה.
טבלת הקודים עבור ISO 639-3 פתוחה לשינויים.
כדי להגן על יציבות השימוש הקיים, השינויים המותרים מוגבלים לפעולות האלה:
שינויים במקורות המחקריים של הערך (כולל שמות או מיון בקטגוריות לפי סוג והיקף),
מחיקת ערכים כפולים או שגויים,
מיזוג ערך אחד או יותר לערך אחר,
ופיצול ערך שפה קיים למספר ערכי שפה חדשים.
הקוד המוקצה לשפה אינו משתנה, אלא אם כן ישנו שינוי בזיהוי השפה או בשמה.
השינויים נעשים במועד שנתי קבוע מראש, וכל בקשה פתוחה לפחות שלושה חודשים להערות הציבור טרם קבלתה.
באתר של ISO 639-3 יש תיאורים של "תחומי הגדרה" עבור ישויות לשוניות (לנגואיד) וסוגי שפות, המסבירים אילו מושגים נמצאים בתחום המקודד ובאילו קריטריונים צריך לעמוד.
לדוגמה, ניתן לקודד שפות מתוכננות, אך רק אם הן מיועדות לתקשורת אנושית ובעלות גוף ספרותי, ובכך נמנעות בקשות להקצאת קודים עבור המצאות אידיוסינקרטיות.
הבלשנים מורי, פוסט ופרידמן העלו ביקורות שונות על תקן ISO 639 בכלל, ובפרט על 639-3:
לטענתם, הקודים בתקן הם בעייתיים, כי בעוד שרשמית הם תוויות טכניות ושרירותיות, הם נגזרים לעיתים קרובות מקיצורים לשמות השפות – אשר לעיתים נובעים מכינויי גנאי לעם או לשפתו – ובכך לשמר או לקבע ביטויים פוגעניים.
לדוגמה, השפה האומוטית יֵם (או יֵמְסָה), שדוברה בממלכת ג'אנג'רו (כיום אתיופיה) קיבלה את הקוד "jnj", שנגזר משם הממלכה בפי עמים אתיופים אחרים (שם חיצוני, אקסונים), שנעשה בו שימוש פוגעני, ולא על פי השם העצמי (אנדונים) של דוברי השפה עצמם, "יֵם" או "יֵמְסָה".
(עם זאת, ניתן לשנות קודים באמצעות הגשת בקשה באתר SIL).
ניהול התקן נעשה באופן בעייתי, כיוון ש-SIL הוא ארגון דתי מיסיונרי, ורמת השקיפות והאחריות שלו אינ מספקת.
ההחלטות בדבר מה ראוי לקידוד כשפה מתקבלות באופן פנימי בארגון.
אמנם תרומה מבחוץ עשויה להתקבל בברכה, אך ההחלטות עצמן אינן שקופות, ובלשנים רבים ויתרו על הניסיון לשפר את התקן.
זיהוי קבוע של שפה אינו תואם את אחת התכונות המרכזיות של שפות אנוש: הן מִשְתנות.
לעיתים קרובות לא ניתן להבחין בין שפות לניבים בקפידה, וניתן לחלק רצף ניבים בדרכים רבות; בעוד שהתקן מתיר בחירה חד פעמית.
הבחנות כאלה מבוססות לרוב על גורמים חברתיים ופוליטיים.
רשויות המקבלות החלטות לגבי זהותם ושפתם של אנשים, המשתמשות בתקן 3–639, אינן בקיאות בבלשנות, והן עלולות לא להבין ולעשות בו שימוש לרעה, ובכך לא להכיר – ואף לבטל – את זכותם של דוברי השפה להזדהות כקבוצה אתנית או להזדהות עם שפתם כייחודית.
למרות שארגון SIL טוען שהוא רגיש לנושאים אלה, בעיה זו טמונה באופיו של תקן אחיד, אשר עשוי לשמש באופן שהארגונים ISO ו-SIL אינם מתכוונים לו.
מרטין הספלמאת הסכים עם ארבע מנקודות אלה, אך לא עם הנקודה בנושא השתנותה של שפה.
הוא חולק על כך, כי לטענתו כל מחקר תיאורי של שפה דורש זיהוי ומיון שלה, ושלבים שונים של שפה ניתנים לזיהוי בקלות.
הוא מציע שבלשנים ישתמשו בקידוד כבר בשלב זיהוי הישות הלשונית, בטרם הבנת מעמדן (לנגואיד), שכן "רק לעיתים רחוקות זה משנה לבלשנים אם מה שהם מדברים עליו הוא שפה, ניב או משפחת שפות קרובות זו לזו".
הוא גם מעלה את השאלה, האם תקן ISO מתאים לזיהוי שפות, שכן זהו ארגון תעשייתי, בעוד שהספלמאת רואה בתיעוד ובמינוח של השפה עבודה מדעית.
OLAC: קהילת ארכיון השפות הפתוח
Microsoft Windows 8: מערכת ההפעלה תמכה בכל הקודים בתקן ISO 639-3 במועד יציאתה לשוק.
קרן ויקימדיה: פרויקטים חדשים מבוססי-שפה (למשל ויקיפדיה בשפות חדשות) חייבת להיות בעלת מזהה מתקן ISO 639-1/2/3.
תקנים אחרים המסתמכים על ISO 639-3:
תגי שפה המוגדרים על ידי Internet Engineering Task Force (IETF), שמתועד ב-"Best Current Practice 47" (BCP 47), וכולל את , שהחליף את , שבתורו החליף את .
על כן, כל התקנים התלויים בכל אחד משלושת תקני IETF האלה – משתמשים כעת ב-ISO 639-3.
התקן ePub 3.0 (הוצאת ספרים אלקטרונית פתוחה) למטא-דאטה של שפה משתמש ברכיבי מטא-דאטה של דבלין קור.
רכיבי מטא-דאטה לשוניים אלה ב-ePubs חייבים להכיל קודי שפה תקינים.
מורה על ISO 639-3 עבור שפות ללא קודי IANA קצרים.
יוזמת דבלין קור מטא-דאטה: DCMI Metadata Term לשפה, באמצעות של IETF (לאחר מכן הוחלף ב-5646).
רשות הקצאת המספרים באינטרנט (IANA).
צוות הבִּנְאוּם של W3C ממליץ להשתמש ברישום תגי-המשנה לשפות של IANA לבחירת קודים לשפות.
רישום תגים אלה תלוי בקודי ISO 639-3 עבור שפות שלא היו להן בעבר קודים בתקן ISO 639.
יוזמת קידוד טקסט (TEI): באמצעות BCP 47 של IETF.
מסגרת סימון לקסיקלית: מפרט ISO לייצוג מילונים הקריאים למכונה.
מאגר נתוני האזורים הנפוצים של יוניקוד: משתמש בכמה מאות קודים מתֶקן ISO 639-3 שאינם כלולים בתקן ISO 639-2.
(באיטלקית: Italia Trasporto Aereo S.p.A., או בקיצור ITA) היא חברת תעופה איטלקית הופועלת תחת המותג ITA Airways.
החברה נמצאת בבעלות ממשלת איטליה באמצעות משרד הכלכלה והאוצר, ו־41% בבעלות חברת התעופה הגרמנית - לופטהנזה.
החברה, שנוסדה בנובמבר 2020 והחלה לפעול באוקטובר 2021, ניכסה אליה רבים מהנכסים של חברת הדגל האיטלקית לשעבר אליטליה, שפורקה זמן קצר קודם לכן.
אליטליה הפעילה צי של מטוסי איירבוס A319, איירבוס A320, איירבוס A330-200 ליותר מ-41 יעדים מקומיים, אירופיים ובין יבשתיים.
בפברואר 2022 החלה ממשלת איטליה בתהליך הפרטה של החברה ומספר חברות קיימו מגעים לרכישת חלק גדול באחזקות החברה, ביניהם חברות התעופה לופטהנזה, דלתא איירליינס אייר פראנס-KLM וכן ענקית הספנות MSC.
החברה נמצאת מאז נובמבר 2022 בבעלות חלקית (41%) של קבוצת לופטהאנזה, עם אופצייה לקניית כל החברה בהמשך.
בשנת 2025, ITA Airways הודיעה כי חברת התעופה תסיים את חברותה במועדון סקייטים כדי להצטרף למועדון סטאר אלייאנס לקראת שנת 2026, כחלק משילוב חברת התעופה בקבוצת לופטהנזה.
אליטליה הייתה חברת התעופה של איטליה מאז שנת 1946. החברה הייתה בבעלות ממשלת איטליה עד שנת 2009, אז הפכה לחברה פרטית לאחר ארגון מחדש והתמזגה עם חברת תעופה איטלקית פושטת רגל בשם אייר ואן.
אליטליה התארגנה מחדש ב-2015 לאחר שקיבלה השקעה מאיתיחאד איירווייז האמריתית, כאשר קבוצת אייר פראנס-KLM מחזיקה במיעוט מניות החברה.
לאחר ניסיונות כושלים להבריא את חברת התעופה, סיימה איתיחאד איירווייז בשנת 2017 את תמיכתה באליטליה וימים ספורים לאחר מכן נכנסה החברה להליך כינוס נכסים.
ב-17 במאי 2017, לאחר שהממשלה שללה את הלאמת חברת התעופה, היא הועמדה רשמית למכירה פומבית.
לאחר משא ומתן כושל עם דלתא איירליינס, איזיג'ט, חברת הרכבות האיטלקית Ferrovie dello Stato Italiane וצ'יינה איסטרן איירליינס, ממשלת איטליה לקחה את הבעלות על חברת התעופה במרץ 2020. ההשתלטות הממשלתית נבעה בחלקה התפיסה שהחברה לא תשרוד את משבר התעופה עקב מגפת הקורונה ללא סיוע.
ב-10 באוקטובר 2020 ממשלת איטליה חתמה על צו המאפשר לחברת התעופה להתארגן מחדש כ-Italia Trasporto Aereo Spa.
ב-28 באוקטובר 2020 דווח כי ITA צפויה לרכוש מספר נכסים מחברת אליטליה, כולל המותג וקודי הטיסה שלה ושל Alitalia CityLiner, קוד יאט"א (055), תוכנית הנוסע המתמיד MilleMiglia, ו"סלוטים" בנמל התעופה לונדון הית'רו (68 סלוטים שבועיים בקיץ ו-65 בחורף).
עלות העסקה הייתה צפויה להיות 220 מיליון אירו.
עם זאת, ב-8 בינואר 2021, הנציבות האירופית קראה לאיטליה לפתוח ב"מכרז פתוח, שקוף, לא מפלה וללא תנאי" כדי להשיל את נכסי אליטליה.
המכתב מורכב מ-62 בקשות הבהרה, הדוחות את הרעיון שהמוביל הוותיק יוכל למכור את נכסיו לחברה האיטלקית החדשה במשא ומתן פרטי.
במכתב נכתב כי ל-ITA אסור לשמור על המותג אליטליה, שכן המותג מסמל להמשכיות.
הנציבות האירופית הציעה למכור בנפרד את עסקי התעופה, הטיפול הקרקעי והתחזוקה המשולבים לצד שלישי.
במכתב הוצע גם למכור את הסלוטים, ולא ניתן היה להעביר את תוכנית MilleMiglia בשלמותה לישות הארגונית החדשה.
ב-26 באוגוסט 2021 ITA פתחה את האתר למכירת כרטיסים.
ב-27 באוגוסט 2021 ITA הגישה בקשה לפטור ואישור של חברת תעופה זרה במחלקת התחבורה של ארצות הברית.
המסמך ציין את כוונות החברה לטוס לניו יורק, בוסטון ומיאמי ב-2021, לוס אנג'לס ווושינגטון די.
ב-2022, ושיקגו וסן פרנסיסקו ב-2023. באותו מסמך נכתב כי לפני תחילת טיסותיה, המתוכננות ל-15 באוקטובר 2021, ITA תרכוש נכסים מסוימים מאליטליה, וכן כי תשתתף גם במכרז פומבי לרכישת המותג אליטליה.
ב-30 בספטמבר 2021, ITA הודיעה כי תפעל עם איירבוס כ"שותפה אסטרטגית", והצהירה על כוונותיה לפיתוח צי המטוסים של החברה.
חברת התעופה גם הודיעה על מזכר הבנות עם איירבוס לרכישת 10 מטוסי איירבוס A330neo, 7 איירבוס A220 ו-11 מטוסי איירבוס A320neo, בסך הכל 28 מטוסים חדשים; יחד עם הסכם עם Air Lease Corporation לחכירת 31 מטוסי איירבוס חדשים נוספים (כולל חכירה של מטוס מדגם Airbus A350-900).
ב-29 באוקטובר 2021, ITA הודיעה על הצטרפות רשמית לברית סקאיי טים.
ב-17 בינואר 2025, קבוצת לופטהנזה רכשה 41% ממניות ITA, והפכה את ITA Airways לחברת התעופה החמישית בקבוצת לופטהנזה, לצד לופטהנזה, סוויסאייר, אוסטריאן איירליינס ובריסל איירליינס.
בין השנים 2025 ל-2029, קיימת אפשרות לקבוצת לופטהנזה לרכוש 49% נוספים מ-ITA, ואופציה נוספת לרכוש את 10% הנותרים לאחר 2029, מה שיהפוך את ITA לחברה בת בבעלות מלאה.
ב-3 בפברואר, קבוצת לופטהנזה וסקיי-טים הודיעו כי ITA Airways עזבה את ברית חברות התעופה.
לאחר תקופת מעבר, ITA תצטרף ל–"סטאר אלייאנס" במחצית הראשונה של 2026.
ב-2 באפריל דווח כי ITA Airways קיבלה אישור רשמי ממועצת המנהלים של סטאר אלייאנס להתחיל בתהליך האינטגרציה לברית חברות התעופה, ובשלבזה מקבלים הנוסעים את ההטבות של החברות בסטאר אליינס.
מועד ההצטרפות כחברה מלאה צפוי לתחילת 2026.
בעלות, משרד ראשי ובעלי תפקידים
כיוון שחברת התעופה נמצאת בבעלות מלאה של ממשלת איטליה באמצעות משרד הכלכלה והאוצר, משרדיה הראשיים ממוקמים במשרד הכלכלה והאוצר האיטלקי.
ב-15 באוקטובר 2021 הוצג המותג החדש של חברת התעופה, הפועלת בשם המסחר ITA Airways.
עיצוב המטוסים שונה מזה שהשתמשה בו חברת אליטליה, ונעשה שימוש בערכת צבעים חדשה, הכוללת צבע כחול לגוף המטוס ולבן לכנפיים כאשר הסמליל הלבן "ITA Airways" עם חלק מהאות A בצבע אדום ובשילוב הטריקולור האיטלקי בסוף זנב המטוס.
אף על פי שלא נעשה שימוש במותג "אליטליה" בשלב זה, הזכויות לשימוש בו נרכשו על ידי החברה החדשה על מנת לשמש בפעולות שיווק עתידיות וגם כדי למנוע את השתלטותו על ידי חברות תעופה מתחרות.
איירווייז מפעילה טיסות נוסעים ל-64 יעדים (21 מהם יעדים פנימיים באיטליה), והצפי של החברה להגדלת היצע היעדים ל-74 עד שנת 2025.
ב-29 באוקטובר 2021, הודיעה סקאיי טים על צירופה של ITA כחברה מלאה.
מלבד לחברותה בברית חברות התעופה סטאר אלייאנס, לחברה הסכמי שותפות קוד עם החברות הבאות:
צי המטוסים של החברה נכון לדצמבר 2024:
ITA איירווייז מתכננת להפעיל תחילה צי של 7 מטוסים רחבי גוף ו-45 מטוסים צרי גוף.
תוספת זו של 49 המטוסים הללו הביאה את סך הצי של ITA איירווייז ל-52 מטוסים, מספר המטוסים שתוכנן לתחילת הפעילות.
"Volare" הוא שמו של מועדון הנוסע המתמיד של חברת התעופה, דרכו לקוחות יכולים לצבור נקודות על סמך המיילים שהוטסו.
חברת התעופה לא הצליחה לרשת את תוכנית הנאמנות Alitalia MilleMiglia, בשל איסור מצד הנציבות האירופית.
החברה מפעילה 3 טיסות יומיות בין נתב"ג לנמל התעופה לאונרדו דה וינצ'י-פיומיצ'ינו ברומא.
הטיסות מבוצעות המטוסים מדגם איירבוס A321neo
ITV Studios היא חברת הפקה והפצת טלוויזיה רב-לאומית בריטית, בבעלות תאגיד המדיה הבריטי ITV plc (מפעילת רשת השידור המסחרית ITV).
היא עוסקת בהפקה והפצה של תוכניות המשודרות ברשת ITV ועבור רשתות אחרות, והיא פועלת ב-12 מדינות ומחזיקה 60 חברות הפקה, עם משרדי הפקה מקומיים בבריטניה, ארצות הברית, בלגיה, אוסטרליה, גרמניה, הולנד, איטליה, ישראל, צרפת וסקנדינביה.
שורשי החברה הם בחברת "אולפני גרנדה" שנוסדה ב-1954, כזרוע ההפקה הפנימית של חברת Granada Television, שהייתה בעלת זיכיון לשידורי טלוויזיה מסחרית בצפון-מערב אנגליה והוקמה על ידי האחים סידני וססיל ברנשטיין.
האולפנים של החברה היו ממוקמים במרכז העיר מנצ'סטר.
הלהיט הראשון של החברה הייתה הסדרה "Coronation Street", אופרת סבון המשודרת ברציפות מאז דצמבר 1960. לצורך הפקת התוכנית הוקמו אולפנים ייעודיים והיא נמכרה לשידור גם לזכייני טלוויזיה מסחרית באזורים אחרים באנגליה.
מתחם האולפנים במנצ'סטר גדל עם השנים ושימש להפקת עשרות תוכניות טלוויזיה שונות.
בסוף המאה ה-20 ותחילת העשור הראשון של המאה ה-21 החלו זכייני הטלוויזיה המסחרית באנגליה (כ-12 זכיינים שפעלו על בסיס אזורי) להתאחד, עד שלבסוף נותרו שניים Carlton Communications ו-Granada.
בשנת 2004 גם שני זכיינים אלו התאחדו ליצירת חברת ITV plc.
ITV Studios נוצרה ממיזוג הדרגתי של חטיבות ההפקה של כל בעלי הרישיונות האזוריים של ITV plc, מ-1994 עד 2004, ובמשך מספר שנים לאחר מכן, בעקבות הקמת ITV plc.
החברה הוקמה רשמית בשם "ITV Studios Ltd" בשנת 2009.
ITV Studios מפיקה תוכניות בעיקר עבור חברת האם שלה ITV plc, וגם עבור רשתות אחרות כמו BBC וערוץ 4. החברה גם אחראית למכירת תוכניות, פורמטים ועסקאות רישוי מסחריות לתוכן ברחבי העולם.
ב החלה לרכוש חברות הפקה נוספות ב וברחבי העולם, ליצירת חברת הפקות רב-לאומית.
ביולי 2019 רכשה בישראל את חברת "ארמוזה פורמטס" ששולבה בפעילות החברה.
"ארמוזה פורמטס" נוסדה בשנת 2005 על ידי המפיק אבי ארמוזה ועוסקת במכירת תוכן ישראלי בעולם, ובפיתוח פורמטים באופן עצמאי ושיווקם.
iTunes Festival: London 2009 (או iTunes Live: London Festival '09) הוא מיני-אלבום (EP) של הזמרת-יוצרת הוולשית מרינה דיאמנדיס, הידועה גם בשם הבמה לשעבר מרינה אנד דה דיימונדס.
המיני-אלבום יצא ב-15 ביולי 2009 על ידי 679 רקורדינגס ואטלנטיק רקורדס.
הוא הוקלט במהלך פסטיבל iTunes, שהתקיים ב-1 ביוני 2009, בראונדהאוס, לונדון.
ארבע הרצועות הראשונות נכללו באלבום הבכורה שלה, The Family Jewels, משנת 2010, והחמישית היא גרסת כיסוי לסינגל "", של הזמרת האמריקאית גוון סטפאני.
iTunes Festival: London 2010 (או iTunes Live: London Festival '10) הוא מיני-אלבום (EP) של הזמרת-יוצרת הוולשית מרינה דיאמנדיס, הידועה גם בשם הבמה לשעבר מרינה אנד דה דיימונדס.
המיני-אלבום יצא ב-26 ביולי 2010 על ידי 679 רקורדינגס ואטלנטיק רקורדס.
הוא הוקלט במהלך פסטיבל iTunes, שהתקיים ב-22 ביולי 2010, בראונדהאוס, לונדון.
המיני-אלבום מכיל חמש רצועות, כולן מתוך אלבום הבכורה שלה, The Family Jewels, משנת 2010.
דארן ג'ייסון ווטקינס ג'וניור , הידוע בכינויו האינטרנטי IShowSpeed או פשוט ספיד (Speed), הוא יוטיובר, סטרימר, ראפר ופזמונאי אמריקאי.
דארן ג'ייסון ווטקינס ג'וניור נולד ב-21 בינואר 2005 בסינסינטי, אוהיו.
הוא הצטרף ליוטיוב ב-2016, והעלה מדי פעם סרטוני גיימינג.
בסביבות דצמבר 2017, ווטקינס החל לשדר בסטרימינג בשידור חי ולהעלות סרטונים של משחקים כמו NBA 2K ופורטנייט, אך זכה למספר זעום של צופים.
בסופו של דבר, עליית המנויים שלו ראתה עלייה חדה תוך כמה חודשים, והוא הגיע למאה אלף מנויים באפריל 2021, מיליון ביוני 2021 ו-10 מיליון ביולי 2022.
ווטקינס החל להסטרים בשידור חי ב-2019. הוא זכה לתשומת לב ויראלית ב-2021 לאחר שבסיס המעריצים שלו החל לפרסם קליפים בטיקטוק של דפוס התנהגותו האלים במהלך סטרימינג בשידור חי כלפי משחקים, שחקנים ומצלמתו, שצברו פופולריות והפכו לתופעת אינטרנט.
התפרצויות הזעם שלו הביאו לחסימתו מפלטפורמת הסטרימינג טוויץ' ומשחק הווידאו ולורנט.
במהלך שידור של המשחק פורטנייט קיבל ווטקינס תרומה על ידי אדם ששאל אותו מה קבוצת הכדורגל האהובה עליו, ולזה ענה בחיקוי של כריסטיאנו רונאלדו.
דבר זה הוביל את ווטקינס להתעניינות בעולם הכדורגל, ליצירת תוכן בנושא כולל הוצאת השיר "World Cup" לקראת מונדיאל 2022, הופעות במשחקים וטקסים כדוגמת כדור הזהב ולבסוף מפגש עם רונאלדו עצמו.
באוגוסט 2021, ווטקינס הוציא את הסינגל הראשון שלו, "Dooty Booty", בערוץ היוטיוב שלו.
מיד לאחר פרסומו הפך השיר לפופולרי באתרי המדיה החברתית, ובפרט טיקטוק.
בנובמבר 2021, הוציא סינגל נוסף בשם "Shake", שזכה גם הוא לפופולריות בטיקטוק וצבר למעלה מ-130 מיליון צפיות.
בשיר דגימה של שירם של פוג'יז, "Ready or Not", שזכתה לתשומת לב בסרטונים השונים שפורסמו לרקע השיר.
+הופעות בווידאו קליפיםשנהשם השיראמניםתפקידמקור2022"Let's Go"טיון ויין בהשתתפות אייץ'עצמו
שנהטקסקטגוריהתוצאהמקור2022פרסי סטרימיסטרימר השנה הסטרימר פורץ הדרך 2025פרס בחירת הילדים של ניקלודיאוןגיימר אהוב
ISU-122 היה תותח מתנייע סובייטי שפותח במלחמת העולם השנייה ונבנה על בסיס השלדה של טנק הIS-2. כ-2,500 כלים מסוג זה יוצרו בין השנים 1944 ועד 1945. בתום מלחמת העולם השנייה, חלק מהכלים המשיכו לשרת בכוחות המזוינים של ברית המועצות עד שנות ה-60. התותחים סופקו גם לצפון קוריאה, סין ופולין.
ISU-122 פותח במשרדי תכנון של מפעל צ'.ט.ז.
על בסיס של ISU-152. למעשה הוא היה זהה לISU-152, רק במקום תותח הוביצר בקוטר 152 מ"מ הוחלף בתותח בקוטר 122 מ"מ.
החלפת התותח באה להגדיל את הטווח היעיל של ירי פגזים נגד טנקים של ISU-152 (במרחקים ארוכים תותח 122 מ"מ מדגם A12 היה יעיל יותר בירי נ"ט, מאשר תותח הוביצר 152 מ"מ.
ISU-122 פותח בדצמבר 1943, אך נכנס לייצור סדרתי רק באפריל 1944. הדבר נבע מכך שעד אז קצב ייצור תותחי 152 מ"מ ושל התומ"ת עצמו היה זהה, אך לקראת אפריל קצב ייצור תומ"תים עלה לעומת קצב ייצור תותחי 152 מ"מ.
כך הצטברו כלים רבים, שלא היו להם תותחים זמינים להתקנה.
לכן, החלה התקנת תותחי 122 מ"מ בכלים אלו, כלומר החל ייצור של ISU-122. היחידות יוצרו בהתחלה ללא מקלע, החל מאוקטובר 1944 בחלק העליון של IS-122 הותקן מקלע DShK בקוטר 12.7 מ"מ (בעיקר כאמצעי נגד מטוסים).
הייצור נמשך עד ספטמבר 1945 ופסק יחד עם סיום המלחמה.
כל הכלים יוצרו אך ורק במפעל צ'.ט.ז.
ISU-122 יוצר בדגם אחד בלבד, עד אוגוסט 1944. אז החל בייצור דגם ISU-122S.
בדגם החדש הותקן תותח 122 מ"מ מדגם D-25. התותח החדש היה בעל קצב ירי גדול יותר לעומת קודמו - 4-5 פגזים בדקה לעומת 2. שאר הפרמטרים נשארו ללא שינוי.
שני הדגמים - ISU-122 וISU-122S יוצרו במקביל עד לסוף המלחמה.
מבחינה ארגונית היחידה העיקרית של ISU-122 הייתה רגימנט ארטילרי.
ISU-122 (בדיוק כמו ISU-152) מילא שלושה תפקידים בשדה הקרב: משחית טנקים, תותח סער, וארטילריה ממונעת.
IUCN (ראשי תיבות של International Union for the Conservation of Nature and Nature Resources), האיגוד הבין-לאומי לשימור הטבע ומשאבי הטבע (מכונה בקיצור "איגוד השימור העולמי"), הוא ארגון בין-לאומי המוקדש לשימור משאבי הטבע.
הוא מוכר בעיקר בזכות הכנת רשימת מינים בסכנת הכחדה הידועה כרשימה האדומה של IUCN וסיווג אזורים מוגנים.
האיגוד נוסד ב-1948 המטה שלו מצוי בגלנד שבשווייץ.
ב-IUCN חברות 82 מדינות, 111 סוכנויות ממשלתיות, מעל ל-800 ארגונים שאינם ממשלתיים ומומחים ומדענים ממדינות שונות בעולם.
האיגוד עורך אחת לעשר שנים את קונגרס הפארקים העולמי, בו נקבעות אסטרטגיות לשמירה על הטבע באזורים מוגנים.
הקונגרס האחרון התקיים בספטמבר 2003 בדרבן, דרום אפריקה.
אחת לארבע שנים נערך "כינוס השימור העולמי" המהווה אספה כללית של החברים בארגון.
מטרת ה-IUCN היא להשפיע, לעודד ולעזור לקהילות ברחבי העולם לשמר את השלמות והמגוון הביולוגי של הטבע ולהבטיח כי כל שימוש במשאבים טבעיים הוא צודק ובר קיימא מבחינה אקולוגית.
לאיגוד יש שלושה רכיבים: הארגונים החברים בו, שש הוועדות המדעיות שלו והמזכירות המקצועית שלו.
באיגוד חברים הן מדינות והן ארגונים שאינם ממשלתיים.
הם קובעים את מדיניות האיגוד, מגדירים את תוכנית העבודה העולמית ובוחרים את המועצה (המקבילה להנהלת חברה מסחרית) בקונגרס השימור העולמי של ה-IUCN.
הארגונים החברים באיגוד אחראים לחלוקה מקומית לוועדות לאומיות ואזוריות.
ארבעה ארגונים ישראליים חברים ב-IUCN: החברה להגנת הטבע, רשות הטבע והגנים, החי בר והעמותה לעידוד וקידום שמירת הטבע במזרח התיכון.
לאיגוד יש שש ועדות שתפקידם להעריך את מצב המשאבים בעולם ולספק לאיגוד ידע מוצק והצעות לקביעת מדיניות על נושאי שימור.
ועדת הישרדות המינים (SSC) - הוועדה ממליצה לאיגוד על ההיבטים הטכניים של שימור המינים ויוזמת פעולות עבור המינים הנמצאים בסיכון להכחדה.
הוועדה אחראית מאז 1963 על הפקת התוצר הידוע ביותר של ה-IUCN: מינים בסיכון - הרשימה האדומה של ה-IUCN.
הוועדה העולמית לאזורים מוגנים (WCPA) - ה-WCPA מקדמת הקמת רשת עולמית מייצגת של אזורים יבשתיים וימיים מוגנים וניהולם בצורה יעילה.
ועדת חקיקה סביבתית (CEL) - ה-CEL מקדמת חקיקה סביבתית באמצעות פיתוח רעיונות וכלים משפטיים חדשים, ובניית היכולת של חברות ליישם חקיקה סביבתית לשימור ולפיתוח בר־קיימא.
ועדת חינוך ותקשורת (CEC) - ה-CEC דוגלת בשימוש אסטרטגי בתקשורת וחינוך ליפות את כוחם ולחנך את בעלי העניין לשימוש בר־קיימא של משאבים טבעיים.
ועדת מדיניות חברתית, כלכלית וסביבתית (CEESP) - תפקיד ה-CEESP לספק מומחיות וייעוץ בענייני מדיניות על הגורמים הכלכליים והחברתיים למען שימור ושימוש בר־קיימא במגוון ביולוגי.
ועדת ניהול מערכות אקולוגיות (CEM) - תפקיד ה-CEM לספק הדרכת מומחים בנושא גישות משולבות לניהול מערכות אקולוגיות טבעיות ומותאמות.
חברי האיגוד והוועדות פועלים יחד עם מזכירות מקצועית, מעל ל-1,100 איש ב-62 מדינות שונות.
המנהלת הכללית הנוכחית היא אינגר אנדרסן (Inger Andersen) שנכנסה לתפקידה בינואר 2015.
קביעת מצב השימור של המינים בטבע
כחלק מתפקידו לשימור הטבע, הארגון עוקב אחר מצבם של מיני הצומח והחי בטבע, ופועל ככל שהוא יכול לשימור המינים שמספרם הולך ופוחת, והוא קבע כמה קבוצות של דרגות במצב השימור לפי מדדים שונים (כאן מדורגות הקבוצות בסדר עולה ברמת הסיכון).
ישנם שמונה דרגות במצב השימור כפי שנקבעו על ידי הארגון (שאחת מהן כמעט ואינה בשימוש ולא מופיעה בתרשים מצבי השימור):
ללא חשש (Least Concern) - המין בתפוצה רחבה בטבע ומספרו אינו פוחת.
קרוב לאיום (Near Threatened) - צפוי להגיע בקרוב לאיום על קיומו.
תלוי שימור (Conservation Dependent) - מין שעבורו יש תוכנית שימור פעילה, שהפסקתה תגרום להידרדרות מצב המין עד להכללתו בתוך 5 שנים במצב של סיכון לקיומו (מצב זה הוא בשימוש מועט אך הוא נמצא באתר "הרשימה האדומה של מינים מאוימים" של איגוד השימור העולמי.
מבוית (Domesticated) - לקטגוריה זו משויכים מינים שחיים בשביה שאותם האדם מגדל ואינם מתאימים לטבע או שיכולים להיות אומללים בטבע, המקרה שבו ייכחדו הוא שיפסיקו לגדל אותם.
מאוים (Threatened) - איום על קיומו של מין בטבע (הנמדד לפי חמישה מדדים)
פגיע (Vulnerable) - סיכון משמעותי להכחדת המין בטבע שמספר פרטיו הבוגרים פחות מאלף, וכן אם סיכויי ההכחדה מהטבע במאה השנים הקרובות גבוה מ-10%.
בסכנת הכחדה (Endangered) - מין בסיכון גבוה להכחדה מהחיים בטבע שמספר פרטיו פחות מ-250.
בסכנת הכחדה חמורה (Critically Endangered) - מין בסיכון גבוה מאוד להכחדה מהטבע שמספר פרטיו אינו עולה על 50.
נכחד מהטבע (Extinct in the Wild) - נכחד מסביבות הגידול הטבעיות וקיים רק בשבי או בסביבה מבויתת.
נכחד (Extinct) - המין נכחד לחלוטין מהעולם ואין פרטים חיים.
בנוסף ישנם שני מצבים נוספים של חוסר אפשרות להעריך את מצב השימור:
אין מספיק נתונים (Data Deficient) - אין מספיק נתונים להעריך את מצב השימור.
לא הוערך (Not Evaluated) - לא הוערך מסיבות שונות בהתאם לחמשת המדדים שנקבעו.
I הוא אלבום הבכורה של הזמר-יוצר הישראלי אֶריק ברמן, אשר יצא לאור ב-1 בינואר 2007.
בקיץ 2006 יצא לרדיו הסינגל הראשון מהאלבום, "מה עוד ביקשת", אשר זכה להצלחה רבה, וצולם לו קליפ ששודר תכופות בערוץ 24. בחודש אוקטובר 2006 יצא לרדיו סינגל שני מאלבומו של ברמן, בשם "המתוקות האחרונות".
מילותיו הפרובוקטיביות של השיר גרמו לכך שיצונזר על ידי רשת ג'.
אף על פי כן זכה השיר (והקליפ שצולם לו) להצלחה רבה, ורבים הצביעו על הדמיון בסגנונם לסגנון שיריו של שלומי שבן.
בדצמבר 2006 יצא הסינגל השלישי "יום חדש נפלא".
ב-1 בינואר 2007 יצא האלבום לחנויות וב-10 בספטמבר אותה שנה הגיע האלבום למעמד של אלבום זהב, לאחר שנמכרו ממנו למעלה מ-20,000 עותקים.
השירים באלבום הם פרי-עטו של ברמן; על העיבודים אחראי אודי קראוס (המעבד והמתופף של ברמן); ההפקה היא בניצוחו של משה לוי.
לאחר צאת האלבום יצאו הסינגלים "ג'וני" ו"בינונימי".
שירים נוספים שהתפרסמו מהאלבום היו "אהבה באור ובצל", "אפשר לחשוב", "אם היה לזה סיכוי" ו"לא נורא".
חברת IXI מובייל (IXI mobile) הייתה חברת היי טק ישראלית שפתחה את ה-Ogo, מכשיר קצה להעברת שירותי נתונים, הודעות, ותוכן בסלולר.
משרדיה הראשיים של החברה היו בבלמונט, קליפורניה ולחברה היה מרכז מחקר ופיתוח ברעננה.
את החברה ייסדו עמית הלר וגידי ברק בשנת 2000. טרם יסוד החברה גידי ברק נמנה עם מייסדי DSPC שנמכרה לאינטל תמורת 1.6 מיליארד דולר, ועמית הלר נמנה עם מייסדי חברת Butterfly, שנמכרה לטקסס אינסטרומנטס.
החברה התמקדה תחילה בפיתוח מערכת הפעלה לתקשורת אישית ניידת, המבוססת על פרוטוקול Bluetooth, לתקשורת אלחוטית קצרת טווח.
המודל העסקי שלה היה שילוב הטכנולוגיה שלה במגוון של אביזרים אלחוטיים המפותחים על ידי יצרנים של מכשירי אלקטרוניקה כגון מצלמות, שעונים, מחשבי כף יד וטלפונים סלולריים.
והיה מבוסס על תמלוגים ממכירות עתידיות של מוצרים אלה.
בדצמבר 2001 השלימה סבב גיוס הון, שהסתכם ב-12.5 מיליון דולר, ובאוקטובר 2002 סבב גיוס שלישי של 15 מיליון דולר.
בספטמבר 2004, הודיעה על השקת מכשיר טלפון סלולרי שפיתחה בשם Ogo.
כמו כן הודיעה שהטלפון ישווק על ידי חברת AT&T Wireless בארצות הברית.
ההסכם בוטל לאחר פחות משנה, לאחר ש-AT&T Wireless התאחדה עם סינגולר וויירלס.
במרץ 2005, השלימה סבב גיוס הון רביעי בהיקף 24.3 מיליון דולר.
אחרי גיוס זה תכננה להנפיק את מניותיה בבורסת AIM, בורסת משנה לחברות הזנק של הבורסה לניירות ערך בלונדון, ולגייס כ-50 מיליון דולר.
אך ביולי 2005, הודיעה IXI על שינוי מבני בחברה, הכולל פיטורי 70 מתוך 200 העובדים בחברה, והפסקת ההנפקה הראשונית בבורסת AIM בלונדון.
בנוסף הודיעה על שינוי עסקי ומיקוד בייצור ושיווק מכשיר ה-OGO.
החטיבה השנייה בחברה, חטיבת הפיתוח של מערכת ההפעלה למכשירי קצה, נסגרה מאחר ששרפה מזומנים רבים ולא יצרה הכנסות.
במרץ 2006, הודיעה IXI שהיא מתמזגת עם חברת רכישה למטרות מיוחדות הנסחרת מעבר לדלפק ברשימת הבולטין בורד של בורסת נאסד"ק בשם ITAC, לפי שווי של 33.5 מיליון דולר.
חברת ITAC ("Israel Technology Acquisition Corp") הוקמה ב-2005, על ידי ישראל פרידר, לשעבר מנכ"ל קרדן תקשורת ותדיראן תקשורת אזרחית, כתאגיד לביצוע רכישות ומיזוגים בתחומי הטכנולוגיה והתקשורת בישראל.
ביולי 2005 הושלם גיוס של 36 מיליון דולר בנאסד"ק.
ביוני 2006, גייסה 20 מיליון דולר בהלוואת גישור כדי לתמוך בייצור מכשיר ה-Ogo.
באוגוסט 2008, הודיעה כי נכשלה בניסיונות השיווק של מכשיר ה-Ogo בשוק האמריקאי, היא סוגרת את משרדיה בארצות הברית ומפטרת 40 עובדים, כ-25% מכוח העבודה של החברה.
במקביל החליט הדירקטוריון על החלפתם של עמית הלר וגדעון ברק מנכ"ל ויו"ר החברה, ומינויו של ישראל פרידר למנכ"ל ויו"ר.
פרידר החליט להתמקד בשיווק המכשיר באירופה בלבד.
שם זכתה החברה להצלחה ראשונית.
החברה נסגרה סופית ב-2010, לאחר שלא הצליחה להתחרות בשוק הטלפונים החכמים.
עם זאת הוקמה מחדש אחר כך כטרול פטנטים והגישה תביעה שנכשלה נגד חברת אפל, על הפרת פטנט.
ה-Ogo היה מכשיר נייד הפועל ברשתות סלולר מדור 3 GPRS/EDGE שאפשר מגוון שירותים מקוונים מובנים כגון תוכנות מסרים מיידיים (MSN Messenger, ICQ ,דואר אלקטרוני), הודעות טקסט, RSS, וגלישה ברשת.
וכלל מסך QVGA, תמיכה בקובצי מוזיקה ווידאו וב-push e-mail ומאפשר שימוש מקביל גם במספר חשבונות דוא"ל שונים.
הוא היה מעין גרסה מוקדמת של טלפון חכם.
Ogo 1 הושק לראשונה בספטמבר 2004 בארצות הברית, ובהמשך באירופה ובאפריקה.
ביוני 2007 הושק Ogo 2.0 והסכמי הפצה נחתמו בשווייץ, גרמניה, אוסטריה, רוסיה וארצות הברית.
ה-Ogo שווק באמצעות מפעילים סלולרים והוצע לצרכן בחבילות שונות המכילות ברובן אופציה של unlimited data במחיר חודשי קבוע.
בדצמבר 2008, הכריזה IXI על השקת מכשיר מסרים מיידיים סלולרי בשיתוף ICQ.
iWork היא חבילת יישומים משרדיים מבית אפל, שהוצגה לראשונה ב-2001 ומיועדת למחשבי מקינטוש.
החבילה, שיועדה לרשת את AppleWorks, כוללת שלוש תוכנות שכוללות כולן ממשק עבודה גרפי: מעבד התמלילים Pages, תוכנת המצגות Keynote והגיליון האלקטרוני Numbers.
הגרסה האחרונה של התוכנה נקראת iWork 09 והיא הושקה ב-6 בינואר 2009.
אף על פי שאפל התחייבה ש־iWork הוא כמו "ממשיך דרכה של AppleWorks" (חבילת יישומים משרדיים קודמת, גם היא מבית אפל), התוכנה לא מצליחה להגיע אל כמות האפשרויות ומורכבותן בתוכנת הגיליון האלקטרוני ב־AppleWorks, ובאפשרות הציור בתוכנה זו.
כמו כן, iWork לא מתעמתת ישירות עם גרסת ה-Microsoft Office ל-macOS, אלא מציעה כלים בעלי מיקוד בנושאים שונים (במצגות יותר מבניתוחים), במחיר נמוך יותר.
לחבילת iWork תמיכה מינימלית בעברית.
ניתן ליישר לימין ולכתוב בעברית, אך הסמן נעלם כשהוא נמצא בתוך בלוק של טקסט, כך שלא ניתן לדעת על איזה חלק מהטקסט תבוצע הפעולה הבאה.
בנוסף, שקופיות ב-Keynote שיש בהן הנפשה לא מציגות את הטקסט בעברית - פרט לאות הראשונה.
בגרסה העדכנית ביותר, iWork 09, נוספה לחבילת היישומים תכונה חדשה: iWork.com - שירות שנמצא כעת בבטא, שמאפשר למשתמשים בכל רחבי העולם להעלות את הקבצים שיצרו באמצעות חבילת היישומים אל השרתים של iWork.com ולהראות אותם לאחרים, ואף להגיב בקבצים של משתמשים אחרים.
iWork '05 שוחררה ב-11 בינואר 2005, והכילה גרסה חדשה ל-Keynote ואת הגרסה הראשונה של Pages.
לפני שזו שוחררה, מה שבמהותו הפך ל-iWork היה למעשה רק הרחבה או שדרוג של AppleWorks.
iWork '06 - ב-10 בינואר 2006, הציגה אפל את iWork '06 בתערוכת מקוורלד בסן פרנסיסקו, גרסה שהכילה שדרוג של Pages לגרסה 2 שלו ושדרוג של Keynote לגרסה 3. לשני היישומים נוספו מספר תכונות דוגמת תרשימים בתלת-מימד וטבלאות עם תמיכה בנוסחאות.
iWork '08 הוכרזה לראשונה ב-7 באוגוסט 2007, באירוע מיוחד שהתקיים בקמפוס אפל בקופרטינו.
בגרסה הזו הוכנסו שדרוגים לתוכנות Keynote ו-Pages, ונוספה תוכנת גיליון אלקטרוני, Numbers.
למרות זאת, שטח הדיסק הקשיח שתפסו התוכנות ירד מ-1.85 ג'יגה בייט ב-iWork '06 ל-690 MB.
iWork '09 הוכרזה ב-6 בינואר 2009. כל החבילה עודכנה, ונוספה לתוכנה בין היתר תמיכה ב-iWork.com.
לגרסה החדשה של Keynote נוספה היכולת לשלוט במצגות באמצעות iPod Touch או אייפון עם היישום Keynote Remote application.
iWork for iOS שוחררה ב-12 באוקטובר 2011.
קינוט (בעברית: הרצאת אורח) היא תוכנה ליצירת מצגות.
התוכנה מאפשרת, תוך שימוש בממשק ברור ומובן, ליצור מצגות פשוטות ומעוצבות היטב.
הממשק מאפשר פתיחת סרגלים בצידי המסך, במטרה לאפשר עבודה "נקייה" מול המצגת, ללא תפריטים.
קיימת אפשרות גישה לקובצי גרפיקה, וידאו ועוד מתוך דפדפן הקבצים של iLife.
בנוסף, מסוגלת התוכנה לייצא קבצים בפורמטים הבאים: SWF, MOV (וידאו); PPT (תוכנת המצגות PowerPoint); פורמט PDF של אדובי ופורמט KEY.
פייג'ס (בעברית: דפים או עמודים) היא תוכנה לעיבוד תמלילים.
התוכנה עובדת בממשק דומה מאוד ל-Keynote, ויוצרת בקלות מסמכים מסובכים גרפית כמו הזמנות, ירחונים ועלונים.
התוכנה יודעת לייצא מסמכים בפורמטים הבאים: pages ,doc ,pdf ,html ,rtf, ו־txt.
נמברס (בעברית: מספרים) היא תוכנת גיליון אלקטרוני.
התוכנה משתמשת בטבלאות כדי ליצור הפרדה המאפשרת עיצוב והדפסה נוחים יותר, וכוללת תכונה בשם "טבלאות חכמות" - טבלאות המציגות נוסחאות כטקסט ולא כאותיות ומספרים כגון (SUM(Total Cost במקום (Sum(e1+e2+e3, מה שהופך את הנוסחאות לקריאות הרבה יותר.
באופן כללי, דומה הממשק של Numbers לממשק של Pages ו-Keynote.
סשה פירס) שיצא לאור ב-18 בנובמבר 2008, הוא אלבום האולפן השלישי של הזמרת האמריקאית ביונסה.
האלבום הוא אלבום קונספט כפול, שהדיסק הראשון בו, "I Am", שקט יותר ואישי יותר.
הדיסק השני, "Sasha Fierce", נקרא על שם דמות הבמה/אלטר אגו של ביונסה "סשה", ומכיל שירים קצביים.
האלבום הצליח רבות ונכנס היישר למקום הראשון במצעד המכירות בבילבורד בארצות הברית עם מכירות של יותר מ-482 אלף עותקים בשבוע הראשון, והיה האלבום סולו השלישי שלה ברציפות שנכנס למקום הראשון במצעד.
עד היום מכר האלבום יותר מ-8 מיליון עותקים ברחבי העולם.
בנוסף האלבום הגיע למעמד של שלושים X פלטינה, ויהלום אחד ברחבי העולם.
על פי טקס העשור האמריקאי - VMA של MTV אלבום זה נחשב למצליח ביותר לעשור האחרון, האלבום המצליח ביותר של ביונסה והאלבום המרוויח ביותר לעשור האחרון.
"If I Were a Boy" - יצא לאור ב-12 באוקטובר 2008, כסינגל הראשון והפותח מתוך האלבום.
הסינגל זכה להצלחה במצעדים ברחבי העולם בפרט במצעד הבילבורד האמריקאי ובבריטניה.
"(Single Ladies (Put a Ring on It" - יצא לאור ב-13 באוקטובר 2008, כסינגל השני מתוך האלבום.
הסינגל זכה להצלחה גדולה יותר כאשר הגיע למכירות של יותר מ-10.2 מיליון עותקים ברחבי העולם, נכנס למקום הראשון בעשרות מצעדים בעולם, ביניהם מצעד הבילבורד האמריקאי שם שהה במקום הראשון ארבעה שבועות.
בנוסף זכה בטקס פרסי גראמי ה-52 פרס שיר השנה, ועל הקליפ של השיר זכה בטקס VMA בקליפ השנה.
"Diva" - יצא לאור ב-20 בינואר 2009, כסינגל השלישי מתוך האלבום.
הסינגל יצא רק בארצות הברית, ונכנס למקום ה-19 במצעד הבילבורד האמריקאי.
"Halo" - יצא לאור ב-20 בינואר 2009, כסינגל הרביעי מתוך האלבום.
הסינגל זכה להצלחה במכירות ובמצעדים ברחבי העולם, ואף הגיע לחמישייה הפותחת של מצעד הבילבורד, בנוסף בטקס פרסי גראמי ה-52 היה מועמד להקלטת השנה.
"Ego" - יצא לאור ב-19 במאי 2009, כסינגל החמישי מתוך האלבום.
הסינגל יצא רק בארצות הברית והצליח להיכנס למצעד הבילבורד.
"Sweet Dreams" - יצא לאור ב-2 ביוני 2009, כסינגל השישי והפותח מתוך האלבום.
הסינגל זכה להצלחה כאשר נכנס לעשירייה הפותחת של מצעד הבילבורד, בנוסף ביונסה הופיעה עם השיר בטקס פרסי ה-EMA לשנת 2009.
"Broken -Hearted Girl" - יצא לאור ב-28 באוגוסט 2009, כסינגל השביעי מתוך האלבום.
"Video Phone" - יצא לאור ב-17 בנובמבר 2009, כסינגל השמיני מתוך האלבום.
הסינגל יצא בגרסת הרמיקס שלו, בו משתפת ביונסה פעולה ביחד עם הזמרת ליידי גאגא.
"Why Don't You Love Me" - יצא לאור ב-2 ביולי 2010, כסינגל התשיעי והאחרון מתוך האלבום.
סינגל זה נכלל באחת מרצועות הבונוס של האלבום.
ב-31 בינואר 2010, במהלך טקס פרסי גראמי ה-52 ביונסה הייתה מעומדת ל-10 מועמדת שונות ביניהם זכתה אך ורק ב-6 מהם באותו ערב כגון:
באוקטובר 2008, ביונסה הכריזה על הסיבוב הופעות שיקרא: "I Am...
World Tour", הסיבוב הופעות התחיל ב-23 במרץ 2009. הסבב כלל 108 הופעות ברחבי העולם, והצליח רבות מבחינת הביקורות של המבקרים המשבחים את ביונסה על הופעות אנרגטיות, ויכולות ווקליות.
בנוסף הסיבוב הופעות הצליח מסחרית עם הכנסות של 119 מיליון דולר.
מדינהתוארעותקיםאוסטריה (IFPI Austria)זהב10,000אוסטרליה (ARIA)פלטינה 5×350,000איטליה (FIMI)פלטינה60,000אירלנד (IRMA)פלטינה 2×30,000ארצות הברית (RIAA)פלטינה 6×6,000,000בלגיה (BEA)פלטינה30,000ברזיל (Pro-Música Brasil)יהלום 2×500,000בריטניה (BPI)פלטינה 6×1,800,000גרמניה (BVMI)זהב 3×300,000דנמרק (IFPI Danmark)פלטינה 2×40,000הולנד (NVPI)פלטינה60,000הונגריה (MAHASZ)זהב3,000יוון (IFPI Greece)פלטינה15,000יפן (RIAJ)זהב100,000מדינות המפרץ (IFPI Middle East)פלטינה6,000ניו זילנד (RMNZ)פלטינה 2×30,000ספרד (PROMUSICAE)פלטינה 2×160,000פולין (ZPAV)פלטינה 2×40,000פורטוגל (AFP)פלטינה20,000קנדה (Music Canada)פלטינה 5×400,000רוסיה (NFPF)פלטינה20,000שוודיה (GLF)זהב20,000שווייץ (IFPI Switzerland)זהב15,000
I Ain't Mad at Cha הוא סינגל של הראפר האמריקאי טופאק שאקור, והוא הסינגל השישי והאחרון מתוך אלבומו של שאקור All Eyez on Me.
אמנם האלבום יצא כשבעה חודשים לפני מותו של שאקור, אך השיר הוכרז כסינגל מעט זמן לאחר מותו.
השיר הוא מחווה לבבית לחבריו של שאקור שהכיר לפני שהתפרסם.
בשיר מופיע זמר הסול "דני בוי", ששר את הפזמון שלו.
השיר זכה להצלחה במצעדים, כשהגיע בבריטניה למקום ה-13 ובניו זילנד למקום השני במצעד הסינגלים.
בארצות הברית השיר לא יצא לאור כסינגל, ולכן הדירוג היה בהתאם.
למרות זאת הסינגל הגיע למקום ה-18 במצעד שירי ההיפ הופ וה-R&B.
השיר הוקלט ביום שבו שאקור השתחרר מהכלא לאחר העסקה עם Death Row Records, והיה השיר השני שהוקלט לאחר שחרורו מהכלא.
השיר הוכתר על ידי רבים בתור השיר המצליח ביותר מאלבומו All Eyez on Me, וכאחד מהשירים הטובים ביותר בקריירה של שאקור.
השיר הופיע גם באלבום האוסף של שאקור, Greatest Hits.
הקליפ מתחיל כשטופאק וחברו עוזבים לאחר מסיבה בבית מלון בשעות הלילה.
בזמן שמחכים למישהו שיגיע, בן אדם עם צעיף שולף אקדח ומתחיל לירות לכיוונם.
כשטופאק דוחף את חברו הוא נפגע מהכדורים ובהמשך הוא נפטר באמבולנס.
כמלאך הוא חוזר לכדור הארץ וצופה בחברו שנאבק בימים הבאים בלעדיו, כשבזמן השיר טופאק מתחיל לשיר לחברו, שלא יכול לראות או לשמוע אותו.
בקליפ מופיעה גם מסיבה אלגנטית בגן עדן, כשמופיעים שם אנשים רבים, בין היתר רד פוקס, ג'ימי הנדריקס, בוב מארלי, נט קינג קול, מיילס דייוויס ועוד.
בגרסת הקליפ, שאקור החליף הרבה מהמילים למילים חדשות, שמדברות על המאבק בחיים, אלוהים והחיים אחרי המוות.
הקליפ מסתיים עם המילים "Dedicated to Mutulu Shakur and Geronimo Pratt" (מוקדש למוטולו שאקור ולג'רונימו פראט) שמופיעות על המסך.
אנשים אלה הם אביו החורג של טופאק והסנדק שלו.
I Ain't Mad at Cha היה אחד מהקליפים האחרונים שצולמו לפני מותו של שאקור.
הקליפ הגיע למקום ה-33 במצעד של MTV.
התפיסה של הווידאו (שמראה את מותו של שאקור ואת היותו מלאך) שימשה כקונספירציה על ידי רבים, שהאמינו כי הוא עדיין בחיים, או שחזה את מותו.
הקליפ נמצא באלבום ההופעה של שאקור ובדיסק ה-DVD שלו, Tupac: Live at the House of Blues.
פועלי התעשייה של העולם הוא איגוד מקצועי בין-לאומי, בעל צביון אנרכו-סינדיקליסטי אשר החל את פעילותו בארצות הברית ב-1905. חבריו נקראים בכינוי הסלנג "וובליז" (Wobblies) או בצורת יחיד "וובלי" (Wobbly).
מספר החברים בארגון ירד באופן ניכר לאחר דיכוי ממשלתי חמור ופאניקה מוסרית שכונתה "הבהלה האדומה", בין השנים 1918–1920, כחלק ממדיניות הממשל האמריקאי ובאמצעות מערכת המשפט האמריקאית, שראה בקומוניזם איום על יסודות החברה הליברלית.
ירידה נוספת בכוחו אירעה לאחר הפיצול שהתחולל בו בשנת 1924, כתוצאה מוויכוחים פנימיים על עקרונות הארגון ועל אופן פעילותו העתידית.
כתוצאה מהאירועים הללו, לא הצליח הארגון לשחזר את השפעתו ואת הישגיו ונותר גוף זניח יחסית משנות ה-40 ואילך, אם כי נותר פעיל עד היום ומונה 12,138 חברים פעילים, מתוכם 8,494 בארצות הברית בלבד נכון ל-2021.
החברות בארגון פתוחה לכלל העובדים.
עובד יכול להצטרף לארגון, גם אם מקום עבודתו אינו חלק ממנו, וגם אם הוא חבר בארגון נוסף.
טענה מרכזית בתפיסת העולם של ה-IWW היא שכל הפועלים צריכים להיות מאוחדים, וששיטת השכר צריכה להתבטל ובמקומה יש לאמץ מודל של חלוקת רווחים שוויונית בין כלל הפועלים.
הארגון מביע תמיכה נלהבת במודל הניהול העצמי הדמוקרטי, על פיו העובדים בוחרים את המנהלים שלהם ושותפים להכרעות הארגוניות של מקום עבודתם.
רקע: ארצות הברית של תחילת המאה ה-20
ארצות הברית של תחילת המאה ה-20 הייתה מדינה בתהליכי התפתחות מהירים.
לצד התפתחות תעשייתית מסיבית, שכללה ענפים כגון נפט ומסילות רכבת, תעשיות כריית פחם, טקסטיל ועוד, התפתחה מערכת כלכלית מורכבת, שהתרכזה סביב הפעילות של הבורסה לניירות ערך בניו יורק (שהוקמה ב-1817).
פיתוחים אלו לוו בתהליך עיור אגרסיבי שהתחיל לפקוד את המרכזים של המדינות הגדולות וסביבותיהם.
תהליך העיור גרם לראשונה, כתוצר לוואי, להתפתחותן של שכונות עוני מוזנחות בערים הגדולות.
שינויים אלו יצרו תמורות משמעותיות בשוק העבודה ובאופן ארגונו.
ההתפתחות הכלכלית האגרסיבית, והקשרים שנוצרו בין הענפים השונים בזכות מעורבות הבורסה ושוק ההון האמריקאי, גרמו למחזוריות של שנות צמיחה ושפל כלכליים בארצות הברית.
כתוצאה מגלים אלו, עסקים קטנים התאחדו לחברות גדולות יותר, בשל הקושי שלהם לעמוד בתקופות השפל.
תהליך זה סייע לחיזוק מגמת המונופולים הגדולים של ארצות הברית בתחילת המאה ה-20. מונופוליזציה זו התרחשה בכל הענפים המרכזיים של המשק האמריקאי: טקסטיל, רכבות, נפט, חקלאות.
ראשי המונופולים, אנשים דוגמת קרנגי, רוקפלר, ואנדרבילט, שכונו לעיתים בזלזול "הברונים השודדים", היו אנשי עסקים שביקשו למקסם את רווחי החברות שבראשן הם עמדו תוך השתלטות על כל חברה מתחרה שהיה ביכולתם לקנות או לגרום לפשיטת הרגל שלה.
ידועה במיוחד אמרתו של ויליאם הנרי ואנדרבילט, יורשו של ואנדרבילט האב.
עיתונים מרכזיים שהחלו להתבלט דוגמת הניו יורק טיימס, הפכו למשפיעים במיוחד על דעת הקהל.
שתי מגמות אלו יחדיו (ההתפתחות הכלכלית האגרסיבית, והתפתחות העיתונות), היוו פלטפורמה נוחה להתפתחות של תנועות ביקורת ציבורית לשינוי הנורמה החברתית האמריקאית, שהבולטת ביניהן היא תנועת העבודה.
הרעת תנאי הבטיחות של הפועל
בהתאם למצב החדש ותנופת הבנייה והכניסה של העבודה הממוכנת, החל מאמצע המאה ה-19, מתחילות הפגנות ודרישות לשינויים במבנה שוק העבודה לטובת העובד.
התנופה העיקרית להפגנות בתחילת דרכן היה מצבם הפיזי הקשה של העובדים, שהיו נתונים לתאונות ולמקרי מוות, ללא אחריות מצד המעסיקים על תוצאות מעשים אלו.
השיטה האמריקאית עודדה שימוש במכונות חסכוניות לייעול תהליך העבודה, אופיינה בהיעדר פיקוח מצד הממשל האמריקאי, בשילוב עם רצון המעסיקים למקסם את הרווחים, כך שמקום העבודה הפך למקום מסוכן.
באקלים זה, תאונות עבודה החלו לקרות במספרים גבוהים שהציבור האמריקאי לא הכיר.
לדוגמה, בשנת 1904 נהרגו 27,000 פועלים בעבודה במפעלים, בתחבורה ובחקלאות.
המעסיקים היו פטורים מפיצויים כלפי עובד שנפצע, איבד את כושר עבודתו או נהרג.
מצב זה החל ליצור תסיסה בקרב הפועלים, שהתבטאה בהפגנות החל מאמצע המאה ה-19 כנגד ההזנחה והתנאים הירודים בהם הם פעלו.
בתחילת המאה ה-20, שני מיליון אמריקאים היו חברים באיגודים מקצועיים (אחד מכל 14 עובדים).
80% מעובדים אלו היו מאוגדים ב-AFL, ארגון אליטיסטי, שקיבל לשורותיו רק גברים לבנים שהיו עובדים מקצועיים (בעלי המלאכות החופשיות כגון פועלי עבודות כפיים, לא יכלו להיכנס לארגון) ודגל באיגוד פועלים לפי המקצוע שלהם, כך שהפועלים השונים לא מאורגנים יחדיו אלא בקבוצות מקצועיות רלוונטיות בסגנון גילדות.
נשים שהיו בתקופה זו כחמישית מכוח העבודה, כלל לא יכלו להתקבל ל-AFL.
עם זאת, אחת מכל 100 נשים עובדות הייתה מאוגדת (וסביר להניח שרבות יותר היו מאוגדות, לו היה מתיר ה-AFL את קבלתן לשורותיו).
כמותן גם מיעוטים אתניים כגון שחורים ומהגרים לא יכלו להתאגד תחת ה-AFL.
עם הרעת התנאים של הפועלים, וריבוי המקרים שפורסמו בעיתונות על הזנחה של הפועלים, החלו חלק מהעובדים לחפש איגוד עובדים רדיקלי יותר בתפיסתו.
ארגון שדלתותיו פתוחות לכל פועל, אשר מבקש לשפר את מעמד הפועל על ידי קריאת תיגר על השיטה הקפיטליסטית ולאפשר חלוקה שוויונית יותר של המשאבים.
בתוך אווירה ציבורית של מעמד הפועלים, התפתחה הדרך להקמת ה-IWW.
ארגון ה-IWW הושתת, מבחינה אידאולוגית, על תפיסות מרקסיסטיות וסינדיקליסטיות.
מטרתו המוצהרת הייתה לקדם סולידריות ואחווה בין מעמד הפועלים, באמצעות מאבק לא מתפשר נגד מעמד בעלי ההון.
בנוסף לשאיפת הארגון לשפר את תנאי העבודה והשכר של הפועלים הפשוטים, שאפו אנשי הארגון, ובראשם דניאל דה ליאון (Daniel De Leon), לממש את חזון המהפכה הקומוניסטית, אשר תתרחש לשיטתם, באמצעות הקמת איגודי עובדים מקצועיים מיליטנטיים.
איגודים אלה היו אמורים להוות מכשיר לקידום המאבק נגד השיטה הקפיטליסטית בקרב הציבור הרחב.
אנשי הארגון ראו בהקמת איגודים מקצועיים רבים, שלב ביניים בתהליך שינוע חברתי של ההמונים מהמבנה החברתי המודרני-קפיטליסטי, אל עבר מודל חברתי קומוניסטי.
כך, האינטרסים של מעמד הפועלים ימומשו ובסופו של דבר השינויים החברתיים יובילו לכינון חברה על פי שיטה סוציאליסטית הניזונה מאידיאלים מרקסיסטיים.
פגיעה באחד היא פגיעה בכולם
המוטו של הארגון היה "פגיעה באחד היא פגיעה בכולם".
מוטו זה ביטא את שאיפתו לכונן תודעה של אחווה וסולידריות בין כלל הפועלים, בכל ענפי התעשייה.
מוטו זה נשען על הסיסמה הישנה "פגיעה באחד היא עניינם של הכלל", אשר הייתה שגורה בפי אבותיהם הרוחניים של ה-IWW, אבירי העבודה, ארגון פועלים בעל אידאולוגיה רפובליקנית שפעל בתקופת המאה ה-19, בעיקר לקידום יום עבודה בן 8 שעות.
ארגון אבירי העבודה דעך לאחר ירידת התמיכה הציבורית בו עקב מעורבות כושלת במהומות היימרקט וניסיון לא מוצלח להיכנס לתחום הפוליטי בסוף המאה ה-19. בחלל שנוצר עם היעלמותו של הארגון, הוכשרה הקרקע להקמתו של ה-IWW.
מבחינה פוליטית, הארגון תמך במאבק פועלים שהתבטא בשביתות, חרמות והפגנות ולא ביכר לפעול בשדה הפוליטיקה המקומית או הארצית בארצות הברית.
בתחילת דרכו, הארגון ביקש להתרחק מפעילות בפוליטיקה המקומית, בטענה שזו רק מרחיקה את הארגון מעיקר עשייתו - דאגה לפועל ושיפור רווחתו הכלכלית והתעסוקתית.
כבר מתחילת הדרך היה ברור שדמויות בעלות ניסיון פוליטי רב, כגון יוג'ין דבס (Eugene Victor "Gene" Debs) ודניאל דה-ליאון, לא יוותרו בקלות על הרצון להשפיע ולפעול בשדה הפוליטי, ואכן במשך השנים הארגון התפצל פעמיים על רקע שאלה זו.
במרוצת השנים, הצליחו אנשי הארגון להישאר עם התפיסה כי הפוליטיקה עצמה ככלי, אינה מתאימה לאידאולוגיה הקומוניסטית, ויש להימנע ממנה כדרך להשפיע על ההמונים.
התנגדות לאידאולוגיה השמרנית של ה-AFL
מבחינה פוליטית, הארגון הוקם בעיקר כתגובת נגד של רבים מקרב הנהגת הפועלים שחשו כי פדרציית העבודה האמריקאית (AFL ראשי תיבות של American Federation of Labor) נכשלה בתפקידה לארגן את מעמד הפועלים האמריקני, ולא השכילה לאגד את הפועלים תחת גוף אחד.
ה-AFL פעלו לאגד עובדים לפי נישות של מקצוע ומיקום גאוגרפי.
לטענת אנשי ה-IWW, החלישה פעולה זו את כוחם של האיגודים השונים ויצרה הן הפרדה בין הפועלים והן ניגוד אינטרסים בבואם להיאבק על זכויותיהם.
כחיזוק לטענה זו, הציגו הוובליז נתונים כי בשנת 1905 רק 5% ממעמד הפועלים באמריקה היו מאוגדים, באיגודים שונים.
התנגדות לשיטת הגילדות - כל הפועלים תחת אותו ארגון
הוובליז האמינו שכל העובדים היו צריכים להתאגד יחדיו כמעמד.
תפיסתם הפילוסופית קיבלה ביטוי בפתיח לחוקה של ה-IWW אשר נוסחה בכנס הייסוד של הארגון על ידי תומאס האגרטי (Thomas Joseph Hagerty), ונותרה חוקתו עד היום:
ה-IWW נבדלו מאיגודים אחרים של תקופתם ברצונם לקדם איחוד תעשייתי כולל, בניגוד לתפיסת הפדרציה האמריקנית לעבודה והגילדות, שעודדו הקמת התאגדויות לפי מקצוע ספציפי (דוגמת התאגדות כורי הפחם המערבית – Western Federation of Miners), שהיו נפוצות בעיקר בארצות הברית.
ביטול שיטת השכר וההיררכיה במקומות העבודה
ארגון ה-IWW שם דגש על ביטול ההיררכיה בתוך הארגון עצמו, במטרה לבטל את עוצמתם של מנהיגים ספציפיים מבין הפועלים הנושאים ונותנים עם המעסיקים בשם העובדים.
רעיון זה, מטרתו ליצור חברה שוויונית במקומות העבודה, בה אין יחיד הנמצא בעמדה בעלת השפעה (דוגמת מנהל, יו"ר, או מנכ"ל) ללא קבלת התמיכה המלאה של קבוצת האנשים אותה הוא מייצג.
עיקרון זה התבטא בסירובם של אנשי ה-IWW לחתום על חוזים, אשר לתחושתם, עלולים להגביל את יכולתם של העובדים לסייע אחד לשני בעת הצורך.
חזונה של ה-IWW, אף על פי שלא נוסח לפרטי פרטים, היה להשתמש בשביתה ככלי נשק נגד שיטת השכר.
בתקוותם הייתה כי יוחלף השכר בשיטה כלכלית חדשה אשר תשים דגש על רווחת בני האדם ולא על רווחים ותעודד שיתופי פעולה ולא תחרותיות.
רעיון ביטול שיטת השכר, היה מוטיב חוזר בהסברה של חברי ה-IWW למצטרפים חדשים, אם כי לא נרשמו ניסיונות בולטים לביטולה בפועל במהלך פעילות הארגון.
בבסיס הרעיון התפיסה כי חלוקת הרווחים במקום העבודה צריכה להתבסס על חלוקה שוויונית לפי צורכי כלל הפועלים.
בניגוד לשיטה הקפיטליסטית, בה חלוקת הרווחים נעשית רק בין חברי ההנהלה הגבוהה, בעוד שאר העובדים בארגון מקבלים משכורות קבועות מראש, שאינן מושפעות מגידול ברווחים, אך סובלות פגיעה בעת ירידה ברווחים.
תרומתה החשובה ביותר של ה-IWW לתנועת העבודה ולקידום צדק חברתי הייתה בכך שבעת הקמתה הייתה הארגון היחיד שקיבל לשורותיו את כל הפועלים באשר הם, לרבות נשים, מהגרים, אפרו-אמריקאים ואסייתים.
בכך הקדימה התנועה את הממשל האמריקני, שאפשר לנשים זכות הצבעה רק בשנת 1920, וביטל סופית את חוקי ההפרדה הגזעית רק בשנת 1964.
ברוח זו, רבים מחבריה הראשונים של התנועה היו מהגרים וחברי קבוצות מיעוט.
חלקם, דוגמת קרלו טרסקה (Carlo Tresca), ג'ו היל (Joe Hill) ומרי ג'ונס (Mary Harris Jones), עלו לתודעה הציבורית כחלק ממנהיגי הפועלים המוכרים מטעם התנועה.
הפינים היוו חלק גדול יחסית מחברי ה-IWW שהיו מהגרים.
העיתון "Industrialisti" שנכתב בשפה הפינית, ויצא לאור מחוץ לדולות', מינסוטה, היה העיתון היומי של הארגון שהופץ בשיאו ב-10,000 עותקים ביום.
אמצעי תקשורת נוסף בשפה הפינית שהיה קשור ל-IWW, היה המגזין החודשי "Tie Vapauteen" (שפירושו המילולי הוא: הדרך לחופש).
כמו כן, המוסד החינוכי הפיני של ה-IWW, קולג' אנשי העבודה בדולות', שהחל עם היווסדו בשנת 1903, כסמינר למהגרים דוברי פינית וכמזוהה במרוצת השנים (בעיקר משנת 1921 ואילך) עם תנועת ה-IWW ואת המרכז הקהילתי מקדש העבודה הפיני, בפורט ארתור, אונטריו, אשר שימש מספר שנים כסניף האדמיניסטרטיבי של ה-IWW בקנדה.
דוגמה לעמידתו של הארגון מאחורי אידיאל השוויון, ודבקותם של מנהיגיו ברעיון, ניתן למצוא אצל בן פלטשר (Ben Fletcher), המנהיג האפרו-אמריקני של הסניף '8 מקומיים' בפילדלפיה.
סניף זה מנה למעלה מ-5,000 חברים, שמרביתם היו אפרו-אמריקאים.
בנוסף להם נמנו עם חברי הסניף כ-1,000 מהגרים בעיקר ממוצא ליטאי ופולני, אירים-אמריקאים ואחרים.
כחלק מהמאבק לשוויון הוקמה קבוצת פעילות בארגון בשם "ארגון הפועלים הכלואים", הפועלת למען זכויות האסירים .
קבוצה זו הייתה בין היוזמות של שביתת האסירים בארצות הברית (2018).
ה-IWW הוקם בשיקגו, בכנס הראשון שנערך ב-27 ביוני 1905, שבו השתתפו 203 סוציאליסטים, אנרכיסטים ואנשי איגודים מקצועיים רדיקליים מרחבי ארצות הברית (בעיקר מפדרציית הכורים המערבית), שהתנגדו למדיניות של פדרציית העבודה האמריקאית (AFL).
הכנס נקרא באותה עת הקונגרס התעשייתי, או כנס האיגוד התעשייתי.
כנס זה נחשב אחד מהאירועים החשובים ביותר בהיסטוריה של האיגודים המקצועיים בארצות הברית.
בין המארגנים הראשונים של ה-IWW נמנו: ביל הייווד (ביל הגדול), דניאל דה ליאון, יוג'ין דבס, תומאס האגרטי, לוסי פרסונס, "אמא" מרי האריס ג'ונס, פרנק בון, ויליאם טראוטמן, וינסנט סיינט ג'ון, ראלף צ'אפלין ואחרים.
כבר בתחילת דרכו של הארגון, וביתר שאת בשנותיו הראשונות, הוקעו אנשי ה-IWW על ידי עיתונאים ופוליטיקאים שראו ברעיונותיהם איום על השיטה הכלכלית, ובאנשיהם כמי שמנסים להשתלט על כוח העבודה באמצעים בלתי כשרים הגורמים לפגיעה בשוק החופשי.
בעלי מפעלים נקטו באמצעים שונים, שחלקם היו אלימים, כדי לחבל בהתכנסויותיהם של אנשי ה-IWW.
חברי הארגון נעצרו מדי פעם, ולעיתים אף קיפחו את חייהם בשל דעותיהם ובשל ניסיונם להפיצן בהפגנות, בנאומים ובעלוני הסברה.
הניסיונות לפגוע בארגון, דווקא דרבנו את חבריו להתמיד במאבקם.
מיד עם הקמתו של ה-IWW, התעוררו ויכוחים בין חבריו.
ויכוחים אלה נסובו סביב השאלה האם על הארגון לנקוט בעמדה פוליטית מוצהרת הכוללת השתתפות במערכת הפוליטית, כגון העמדת מועמדים לבחירות לקונגרס, או שמא על הארגון להישאר נאמן לדרכו, באמצעות שביתות ומאבקים נקודתיים שיסייעו לשיפור תנאי התעסוקה של הפועלים.
בשנת 1908, 3 שנים לאחר הקמת הארגון, טענה קבוצת חברים, כי יש לנקוט בפעולות מתוך המערכת הפוליטית וכי על הארגון להצטרף למפלגת העבודה הסוציאליסטית של אמריקה (SLP) שמנהיגה היה דניאל דה ליאון, שהיה חבר בארגון.
קבוצה זו האמינה כי פעילות מתוך המערכת הפוליטית, היא הדרך הטובה ביותר לקידום מטרות ארגון ה-IWW.
קבוצות אחרות ב-IWW, בהנהגת וינסנט סיינט ג'ון, ויליאם טראוטמן ו"ביג" ביל הייווד התנגדו לקו מחשבה זה, שכן הם האמינו כי פעולה ישירה דוגמת שביתות, חבלה, תעמולה וחרמות, היא הגישה האפקטיבית ביותר למימוש מטרות ברות-השגה למעמד הפועלים.
למעט קבוצת דה לאון, שאר הקבוצות התנגדו לתיווך ולשיוך מפלגתי.
בסופו של המאבק, קבוצתו של הייווד קיבלה את מרב התמיכה, שהובילה לבסוף לפרישתו של דה-ליאון ושל תומכיו מהארגון, ולהקמת גרסה משלהם ל-IWW.
הארגון של מפלגת דה-ליאון שנקרא בתחילת דרכו ה-"IWW הצהוב" או ה"IWW של דטרויט", שינה רשמית את שמו בשנת 1915 ל"עובדים, איגוד תעשייתי בינלאומי" (WIIU) והמשיך להתקיים עד פירוקו בשנת 1924.
ארגון פועלים, גיוס חברים ושביתות (1906–1938)
ה-IWW משך לראשונה תשומת לב בגולדפילד נוואדה ב-1906. מאוחר יותר, חדר הארגון לתודעה הציבורית בעת שביתת עובדי הפלדה למכוניות במקי רוקס, פנסילבניה ב-1909.
הארגון זכה לתשומת לב ציבורית נוספת, כאשר נקט עמדה בזכות חופש הדיבור.
דוגמה לפעילותו בנושא זה, ארעה בעיירה ספוקיין שבמדינת וושינגטון, כאשר אסיפות רחוב הוצאו אל מחוץ לחוק.