tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
עם זאת, ביוני 2018 היוזמה נדחתה על ידי המועצה הלאומית לאחר שעברה את מועצת המדינות.
ביולי 2018, המועצה הפדרלית שלחה בכל מקרה הצעה המתירה חוקי לימוד קנאביס לפרלמנט.
ברחבי יבשת אמריקה הצפונית מתוך 23 כלל המדינות החברות בה, שימוש בקנאביס רפואי או למטרות פנאי איננו חוקי ב-11 מדינות ויכול להוביל לקנסות ולעונשי מאסר בהן: הונדורס, הרפובליקה הדומיניקנית, דומיניקה, קובה, איי בהאמה, אל סלוודור, גרנדה, גואטמלה, האיטי ופנמה.
בפנמה, צריכת קנאביס או כל אחד מהנגזרות שלו לכל מטרה שהיא אינה חוקית, אך לרוב הוא לא נאכף והשימוש בו נסבל לעיתים קרובות על ידי הציבור הרחב.
שימושו לצורכים רפואיים נדון בימים אלה באספה הלאומית.
בהאיטי, על פי דו"ח הסמים העולמי לשנת 2011, כ-1.4% מהאוכלוסייה משתמשים בקנאביס לפחות פעם בשנה.
בתקופתו של אוטו פרס מולינה, כנשיא גואטמלה, ניסה להוביל מהלך של לגליזצית קנאביס, וכמה מחברי הקונגרס ניסו להעביר חוקים תומכים בנושא, אך מאמצים אלה נכשלו.
סקר שנערך בשנת 2012 חשף כי 41% מהגואטמלים תומכים באי-הפללה.
השכיחות השנתית של שימוש בקנאביס בקרב מבוגרים בגרנדה דווח בשנת 2005 כ-10.8%.
על פי מחקר שפורסם בשנת 2016 על ידי כתב העת הבינלאומי למדיניות סמים, כ-17% מתושבי אל סלוודור דיווחו כי השתמשו בקנאביס.
בשנת 2014, מעל 700 איש הפגינו בסן סלבדור לטובת הפחתת הפללת הצריכה והגידול האישי שלו.
ההפגנה אורגנה על ידי תנועת הפעילים לה מריה גואנקה וגובתה על ידי הכנסייה הפרוטסטנטית האוונגליסטית.
על פי סקרים שנעשו במדינה, התמיכה הייתה הגבוהה ביותר בקרב אנשים עם רמות השכלה גבוהות יותר, ונמוכה בקרב אנשים הרואים בדת חשיבות מיוחדת בחייהם.
בינואר 2018 קיימה הוועדה האזורית לקהילה הקריבית ישיבה בעיריית נסאו, איי הבהאמה, בנושא אי-ההפללה של שימוש בקנאביס.
קנאביס באנטיגואה וברבודה אינו חוקי למטרות רפואיות אך עבר אי-הפללה לשימוש למטרות פנאי.
ריאן ג'ונסון, מנסח החקיקה שעברה במרץ 2018 ועורך העיתון הרשמי של הממשלה, הצהיר כי הצעת חוק חדשה נמצאת בעבודה שתאפשר מכירת קנאביס בנסיבות מסוימות.
ברחבי מדינות ארצות הברית נכון ליוני 2021, שימוש רפואי בקנאביס אושר ב-38 מדינות (במתכונות שונות), 31 מדינות אישרו מדיניות של אי-הפללה לשימוש אישי (בתוספת איי הבתולה של ארצות הברית), 12 מדינות אוסרות על שימוש בקנאביס ולגליזציה מלאה חוקית ב-18 מדינות (כולל עיר הבירה וושינגטון די.
סי.) בהן ניו יורק, קליפורניה, ניו ג'רזי, מיין, ורמונט, מסצ'וסטס, ורג'יניה, אילינוי, מונטנה, וושינגטון, אורגון, נבדה, אריזונה, ניו מקסיקו, אלסקה, מישיגן, קונטיקט וקולורדו.
(בתוספת גואם, איי מריאנה וצפון מחוז קולומביה).
אזרחים רבים וקבוצות שונות דוחפות ללגליזציה של קנאביס מסיבות רפואיות.
ארגונים כגון "NORML" (הארגון הלאומי לרפורמה בחוקי מריחואנה) וארגון פרויקט המדיניות של המריחואנה (MPP) פועלים להפחתת ההפללה של החזקה, שימוש, גידול ומכירה של מריחואנה על ידי מבוגרים, אפילו מעבר לשימושים רפואיים.
בשנת 1996, 56% מהמצביעים בקליפורניה הצביעו בעד הצעת "215 של קליפורניה", כדי להכשיר את הגידול והשימוש במריחואנה למטרות רפואיות.
ההצעה יצרה מתחים משפטיים ומדיניים משמעותיים בין ממשלות פדרליות ומדינות.
חוקים ממלכתיים העומדים בסתירה לחוק הפדרלי בנושא קנאביס נותרים בתוקף, ומונעים העמדה לדין ברמת המדינה, אף על פי שהקנאביס אינו חוקי על פי החוק הפדרלי.
בנובמבר 2012, מדינות קולורדו ווושינגטון הכשירו החזקת כמויות קטנות של מריחואנה לשימוש פנאי פרטי, ויצרו תהליך לכתיבת כללים להפצה חוקית ומסחרית של מריחואנה בכל מדינה.
במהלך בחירות אמצע הכהונה בשנת 2014 מצביעי אורגון, אלסקה, ווושינגטון הבירה הצביעו עבור הכשרת קנאביס לשימושי פנאי.
בשנת 2016 הועברה הצעת "64 של קליפורניה", המאפשרת שימוש פרטי לצורכי פנאי של מריחואנה עבור בני 21 ומעלה במדינת קליפורניה.
לאחר הצבעת האמצע לשנת 2018, מישיגן העבירה חוק לשימוש למטרות פנאי של מריחואנה באופן פרטי.
בשנת 2019 אילינוי העבירה את החוק להסדרת קנאביס, מה שהפך את אילינוי למדינה הראשונה שהפכה חוקית שימוש למטרות פנאי על ידי מעשה של מחוקק המדינה.
הוא נכנס לתוקף החל מ-1 בינואר 2020. בשנת 2020, אורגון העבירה אי-הפללה של החזקת כל הסמים שנכללו ב-"הצבעת מדידה 110 של אורגון".
ב-31 במרץ 2021 חתם מושל ניו יורק, אנדרו קואומו על חוק שהפך את השימוש לצורכי פנאי בקנאביס לחוקי במדינה.
השימוש בקנאביס בבליז נפוץ ונסבל במידה רבה אם כי לא חוקי למטרות רפואיות אך עבר אי הפללה לשימוש אישי למטרות פנאי עד 10 גרם.
בשנת 2012 הודיעה הממשלה כי היא שוקלת להעביר אי-הפללה של החזקת כמויות קטנות של קנאביס.
בשנת 2017 הצהיר מנהיג האופוזיציה, ג'ון בריסניו, כי "הגיע הזמן שנפסיק לנעול את הצעירים שלנו למקל של עשב.
הגיע הזמן שננקה את הפללת עישון המריחואנה ונכין את המחקר הדרוש לנוע ללגליזציה של קנאביס למטרות רפואיות ובכמויות קטנות".
במאמר שנערך באותה שנה אמרה הסנטורית לשעבר ליסה שומן כי "אין שום תירוץ רציונלי לסרב לעבור אי-הפללה ללגליזציה של שימוש אישי למבוגרים".
באוקטובר 2017 העביר בית הנבחרים תיקון לחוק שימוש לרעה בסמים אשר לא מפליל החזקה או שימוש של 10 גרם או פחות בשטחים פרטיים.
הצעת החוק נחתמה בתחילת נובמבר על ידי המושל הכללי.
קנאביס רפואי חוקי לשימוש רפואי בברבדוס, ואינו חוקי למטרות פנאי (למעט תנועת דת הרסטאפרי) אך עם זאת קיים עבורו ביקוש רב.
הקנאביס במדינה מופק בעיר מסנט וינסנט וג'מייקה ומועבר על ידי סוחרים מקומיים המאגדים משאבים לרכישת משלוחי הסם, באמצעות סירות מהירות.
השימוש הרפואי בקנאביס אושר בנובמבר 2019 באמצעות הצעת חוק לתעשיית קנאביס רפואי.
הצעת חוק שנייה בנושא שהתקבלה, מאפשרת שימוש רוחני בקנאביס על ידי רסטאפרים רשומים למטרות דתיות.
קנאביס למטרות רפואי חוקי בג'מייקה ועבר אי-הפללה לגידול של עד 5 צמחים לשימוש אישי בשנת 2015 שימוש אישי לתנועת הדת רסטאפרי חוקי באפן מלא.
קנאביס מכונה מקומית כ-"גנג'ה", וצריכת קנאביס בינלאומית ממלאת תפקיד בולט בתדמית הציבורית של המדינה.
בעוד ששימוש בקנאביס היה נהוג בג'מייקה במשך למעלה ממאה שנה, בשנות השישים החלו חקלאים לנצל את הביקוש הגובר באירופה ובצפון אמריקה, מה שהוביל להגברת האכיפה המשטרתית, אך גם להשחתת מערכות הביטחון והמדיניות לאחר שהמסחר הבינלאומי הפך ללא חוקי.
בפברואר 2015, הועברו בג'מייקה מספר תיקונים לחוקי הקנאביס במדינה,
החזקת עד 2 אונקיות (57 גרם) היא עבירה מזערית ולא תביא לרישום פלילי.
מותר לגדל עד חמישה צמחים.
העוסקים באמונת ראסטפארי רשאים להשתמש בקנאביס למטרות דתיות.
תיירים עם מרשם למריחואנה רפואית רשאים לבקש אישורים לרכישת סכומים קטנים.
התיקונים פותחים את האפשרות של רשות הרישוי להתמודד עם טיפוח והפצה של מריחואנה רפואית.
ג'מייקה תמשיך להעמיד לדין סוחרים ולמקד את הסחר הבינלאומי בקנאביס.
באפריל 2015 שתלה ג'מייקה את צמח הקנאביס החוקי הראשון שלה בקמפוס מונה באוניברסיטת איי הודו המערבית.
במרץ 2018 פתח בלראם וסוואני, תומך ותיק של לגליזציה של קנאביס, את מכון המריחואנה הרפואי החוקי הראשון, קאיה הרבהאוס, באולם דרקס, סנט אן.
נכון לשנת 2021, רשות הרישוי לקנאביס בג'מייקה אישרה כ-29 מטפחים ו-73 מובילים, מעבדים, קמעונאים ואחרים.
מריחואנה נמכרה על ידי קמעונאים חוקיים (המכונים "בתי עשבים") בערך פי חמישה עד עשרה מהקנאביס שנמכר שלא כדין ברחוב.
קנאביס אינו חוקי למטרות רפואה בטרינידד וטובגו אך עבר אי הפללה לשימוש אישי למטרות פנאי עד ל-30 גרם או גידול של עד 4 צמחים למבוגר.
בספטמבר 2018 הודיע ראש הממשלה כי הוא נמצא בדיונים עם היועץ המשפטי לממשלה פאריס אל-רועי על סקירת חקיקת הקנאביס במדינה עם האפשרות שמפלגת השלטון, התנועה הלאומית העממית, עשויה להעביר אי-הפללה על ייצור, החזקה וצריכה שלו.
בדצמבר 2019 הממשלה העבירה הצעת חוק בפרלמנט של אי-הפללה של גידול והחזקת כמויות קטנות של קנאביס בהן עד 30 גרם וגידול של 4 צמחים למבוגר.
ההצעה הוכרזה כחוק בדצמבר 2019 על ידי הנשיאה פולה-מיי ויקס.
קנאביס במקסיקו חוקי למטרות רפואה (אך לא קיימת מערכת להפצת קנאביס רפואי) ופנאי (חוקי להחזקה, צריכה וטיפוח בהיתר, אך לא למכירה).
באפריל 2009 אישר הקונגרס במקסיקו אי-הפללת החזקה עד 5 גרם קנאביס או 500 מ"ג קוקאין לשימוש אישי לאדם.
המגבלה היחידה שהוצגה בנושא היא שאנשים המחזיקים בסמים לא יכולים להיות ברדיוס של 300 מטר מבתי ספר, מחלקות משטרה או מתקני תיקון.
גם אופיום, הרואין, LSD ותרופות סינתטיות אחרות הוגדרו באי-ההפלה, ולא ייחשב כפשע כל עוד המינון אינו עולה על המגבלה שנקבעה בחוק הבריאות הכללי.
בשנת 2015 בית המשפט העליון הצביע 4–1 כי האיסור על אנשים לגדל את הסם לצריכה אישית אינו חוקתי, ובשנת 2018 אישר את הפסיקה מחדש וביקש כי בית המחוקקים יעדכן את חוקי המדינה בנוגע לקנאביס.
ב-10 במרץ 2021 אישר הבית התחתון של הקונגרס המקסיקני הצעת חוק המתירה שימוש בקנאביס למטרות פנאי.
החקיקה הייתה צפויה לעבור בסנאט לפני שנשלחה לנשיא אנדרס מנואל לופס אוברדור, אשר הודיע על תמיכתו בלגליזציה, אולם החקיקה לא הושלמה לפני סיום קדנציית בית המחוקקים והמחוקק לא ביקש הארכה.
לאחר שהמחוקקים לא פעלו בנושא, קבע ביוני 2021 לביטול חוקי ההפללה בדבר החזקה וטיפוח אישי של קנאביס.
ביוני 2017 חתם הנשיא אנריקה פניה נייטו על הצעת חוק לאפשר שימוש רפואי במוצרי קנאביס המכילים פחות מ-1% של תוכן THC.
הצעת החוק עברה את הסנאט בהצבעה של 98 תומכים מול 7 מתנגדים בדצמבר 2016 ואת בית הקונגרס התחתון בהצבעה של 371 תומכים מול 19 מתנגדים באפריל 2017.
שימוש בקנאביס בסנט וינסנט והגרנדינים חוקי למטרות רפואיות ועבר אי-הפללה של עד 56 גרם לשימוש אישי לפנאי.
משתמשים שיתפסו עם 56 גרם או פחות מהסם לא יהיו כפופים לכליאה.
במקום זאת, הם ייקנסו בסך 500 דולר לכל היותר ויהיו כפופים לאמצעים אחרים, לרבות התחלת חומר חינוכי אודות קנאביס, ייעוץ וטיפול שיקומי.
הוראות אלה היו בין כמה תיקונים שהוכנסו לחוק התיקון לסמים בשנת 2018 אשר הועבר בפרלמנט ב-25 ביולי.
התיקון קובע כי וינסנטיאנים יכולים לעשן קנאביס בפרטיות בתיהם ובמקומות פולחן לאמונה הרסטפארית ללא עונש.
בתיקון נאמר גם כי השר רשאי לקבוע רשימה של שטחים ציבוריים בהם ניתן להתיר עישון קנאביס.
במדינה יש חוקי קנאביס רפואיים חוקיים.
הפרלמנט העביר בדצמבר 2018 שני חוקים, האחד הקים תעשיית קנאביס רפואי בסנט וינסנט והגרנדינים והשני הציע חנינה למגדלי מריחואנה מסורתיים.
הפרלמנט העביר חקיקה של הגנה על הקניין הרוחני של מגדלי זני צמחים חדשים בשנת 2019 אשר קובעת את המסגרת המשפטית בה אנשים אלה יוכלו לצבור את הזכויות, כיצד זכויות אלה יוגנו, כיצד יפורסמו כך שאנשים בחברה כולה, בבית המשפט ובעולם ויוכלו להיות מודעים לקשיים שלהם.
קנאביס גדל באופן נרחב באופן בלתי חוקי על האי והוא התוצר החקלאי היקר ביותר במדינה שמוגדרת כיצרנית הפורה ביותר של קנאביס באיים הקריביים, מאחורי ג'מייקה.
קנאביס בסנט לוסיה לא חוקי למטרות רפואיות אך עבר ב-3 במרץ 2020, אי-הפללה לשימוש אישי למטרות פנאי.
חלק משמעותי מיצורו נשלח למדינות בדרום אמריקה כגון קולומביה וונצואלה.
קנאביס בסנט קיטס ונוויס לא חוקי למטרות רפואה בעוד שעבר אי-הפללה עד 15 גרם לשימוש אישי למטרות פנאי.
במאי 2019 קבע השופט אדי ונטוז כי ראסטאפרים ומבוגרים מעל גיל 18 יכולים להשתמש בקנאביס, להחזיק בו ולטפח אותו באופן פרטי וכי לממשלה יש 90 יום לשנות את חוקי הקנאביס במדינה.
ביולי 2019 הועברה הצעת חוק על ידי האספה הלאומית אי-הפללה של עד 15 גרם קנאביס, שעונשה קנס של 50 דולר.
בשימוש ציבורי הקנס הועמד על 1000 דולר.
שימוש בקנאביס נפוץ בכל רחבי קוסטה ריקה, צריכתו לצורכי רפואה ופנאי אינה חוקית באופן סמלי אך קיימת אי-הפללה לשימוש אישי.
צריכה אישית אינה גוררת עונשים פליליים כלשהם אולם, מכירה יכולה להיענש בפלילים.
החל משנת 2019, השימוש בקנאביס בקוסטה ריקה עדיין נחשב מעט לטאבו, עם זאת, היא אחת המדינות באזור שמקבלות בדרך כלל את צריכתו.
במרץ אותה שנה הוצע פרויקט חוק לחוקי ויסות קנאביס רפואי ושמניו במדינה.
הפרויקט אמור להיבדק על ידי קונגרס הרפובליקה (האספה המחוקקת של קוסטה ריקה).
קנאביס חוקי בקנדה למטרות רפואיות (מ-2001) ופנאי לצד גידול ומכירה (מ-2018).
אזרחים בוגרים יכולים להחזיק עד 30 גרם של קנאביס בציבור ולגדל עד ארבעה צמחים לכל בית לשימוש אישי.
השימוש למטרות פנאי על ידי הציבור הרחב הוא חוקי עם הגבלות על עישון במקומות ציבוריים המשתנים לפי תחום שיפוט.
מכירה של זרעי קנאביס היא גם חוקית.
גיל השימוש המינימלי הוא 19 ברוב המדינה בעוד שהיוצאים מן הכלל הם אלברטה - גיל 18, וקוויבק - גיל 21.
בשנת 2001 דיווחו העיתון "The Globe and Mail" כי בסקר נמצא כי 47% מהקנדים הסכימו עם ההצהרה כי "יש להכשיר את השימוש במריחואנה" בשנת 2000, לעומת 26% בשנת 1975. סקר שנערך לאחרונה מצא כי יותר ממחצית הקנדים תומכים בלגליזציה.
עם זאת, בשנת 2007 הגישה ממשלתו של ראש הממשלה סטיבן ארפר מהמפלגה השמרנית הצעת חוק לתיקון חוק הסמים והחומרים הנשלטים, כדי להביא לחוק מגביל יותר עם עונשים מינימליים גבוהים יותר על שימושם.
בשנת 2015, לאחר שנבחר ג'סטין טרודו לראש הממשלה, ערך יחד עם מפלגתו, המפלגה הליברלית, קמפיין של הבטחת הכשרת קנאביס אשר כלל הקמת כוח משימה פדרלי-מחוזי-טריטוריאלי שידון בתהליך מתאים במשותף ללגליזציה של החזקת קנאביס לשימוש מזדמן.
צוות משימה זה פרסם דוח של 106 עמודים לציבור ב-13 בדצמבר 2016, עם המלצות שונות.
לגליזציית שימוש בקנאביס למטרות פנאי הועברה ביוני 2018, ונכנסה לתוקף ב-17 באוקטובר ובכך, הפכה קנדה למדינה השנייה בעולם (לאחר אורוגוואי), והראשונה משבע המדינות אשר חברות בארגון G7 ובפורום הכלכלי G20 בכל הזמנים שמתירה באופן חוקי שימוש בקנאביס גם למטרות פנאי וגם למטרות רפואיות.
כל מחוז קבע נהלים משלו למכירות קמעונאיות, ואלה משתנים באשר לבעלות או למוצרי קמעונאות (על ידי הממשלה המחוזית או הארגון הפרטי), אך כולם כוללים אפשרות למכירות מקוונות.
ב-1 במאי 2019 הציגה המדינה מס בלו על כל המוצרים המכילים THC, ושלוש מחלקות מוצרים חדשות למכירה למטרות פנאי מנגזרותיו הכוללים: מאכלים, תמציות ונושאי קנאביס.
ב-17 באוקטובר נעשו המאכלים לחוקיים תחת מגבלות.
מאז החלת הלגליזציה, המדינה הקימה מסגרת מקוונת שתאפשר לצרכנים לרכוש מגוון רחב של סחורות החל מצמחי תבלין, תמצית, כמוסות שמן וציוד.
רוב המחוזות מספקים גם מקום לרכישה דרך חנויות פיזיות.
ברחבי יבשת אמריקה הדרומית מתוך 12 כלל המדינות החברות בה, שימוש בקנאביס רפואי או למטרות פנאי איננו חוקי ב-3 מדינות בהן: סורינאם, ונצואלה ובוליביה.
בשבוע החקלאות בקריביים בשנת 2005 הצהיר שר החקלאות הסורינמי כי "אנו יודעים שיש לנו בעיות באדמה פורייה.
אנו יודעים שחשבון ייבוא המזון שלנו גבוה מדי.
אז כשאנחנו מדברים על מריחואנה באופן אישי לשימוש בסורינאם, אני לא מסכים כרגע לומר לתת לחקלאים שלנו להתחיל לייצר מריחואנה.
מה שאנחנו שואפים זה לייצר מזון לעמנו".
בבוליביה, קנאביס איננו חוקי אך מטופח באופן בלתי חוקי, בעיקר לצריכה מקומית.
החוק למלחמה בסמים משנת 1988 מחייב שיקום וטיפול למשתמשים בסמים ואינו שולח אותם למאסר בכך, קיימת אי-הפללה בפועל כתוצאה ממחסור בתשתיות השיקום הציבורי שמובילה לשחרור אלה הנמצאו עם כמות קטנה של קוקאין או מריחואנה על ידי המשטרה.
בוונצואלה, קנאביס אינו חוקי והחל מספטמבר 2010 אחזקה של עד 20 גרם מריחואנה או 5 גרם מריחואנה מהונדסת גנטית, אם הוכח כי אינה מיועדת לצריכה רפואית או אישית, דינה עונש מאסר של שנה עד שנתיים לפי שיקול דעתו של השופט.
אם היא תחשב לצריכה אישית, המשתמש כפוף לאמצעי אבטחה הכרוכים בהליכי שיקום וניקוי רעלים.
אורוגוואי היא אחת המדינות הבודדות שמעולם לא הפלילו את החזקת הקנאביס לשימוש אישי.
מאז 1974 החוק לא קובע מגבלות כמות, והותיר אותו לשיקול דעתו של השופט לקבוע אם הכוונה היא לשימוש אישי.
לאחר שקבע השופט כי הסכום שברשותו נועד לשימוש אישי, אין סנקציות.
ביוני 2012 הודיעה ממשלת אורוגוואי כי היא מתכננת להכשיר חוקי מכירות מריחואנה בשליטת המדינה במטרה להילחם בפשעים הקשורים לסחר לא חוקי בסמים.
הממשלה גם הצהירה כי תבקש מהמנהיגים העולמיים לעשות זאת בנוסף.
ב-31 ביולי 2013 אישר בית הנבחרים הצעת חוק להכנת ייצור, הפצה, מכירה וצריכה של מריחואנה בהצבעה של 50 בעד ו-46 נגד.
החוק עבר אז בסנאט, שם קואליציית הרוב השמאלנית של מפלגת החזית הרחבה, החזיקה ברוב נוח.
הצעת החוק אושרה על ידי הסנאט בתאריכים 16 עד 13 בדצמבר 2013. הצעת החוק הוגשה בפני הנשיא חוסה מוג'יקה, גם הוא מהקואליציה של החזית הרחבה, שתמך בלגליזציה מאז יוני 2012. התייחסות להצבעה זו ללגליזציה של מריחואנה בשנת 2012 נרשמה על ידי ארצות הברית.
במדינות קולורדו וושינגטון, ג'ון וולש, מומחה למדיניות סמים של משרד וושינגטון באמריקה הלטינית, אמר כי "העיתוי של אורוגוואי נכון.
בגלל הצבעות בשנה שעברה של קולורדו ומדינת וושינגטון ללגליזציה, ממשלת ארצות הברית אינה יכולה להחזיר את אורוגוואי או אחרים שעשויים לעקוב אחריה למצב הקודם".
ביולי 2014 הודיעו גורמים ממשלתיים כי חלק מיישום החוק (מכירת קנאביס דרך בתי מרקחת) נדחה לשנת 2015 כתוצאה מ-"קשיים מעשיים".
הרשויות הודיעו כי יגדלו את כל הקנאביס שניתן למכור כחוק ושריכוז ה-THC יהיה 15% ומטה.
באוגוסט 2014 מועמד לנשיאות האופוזיציה, שלא נבחר בבחירות לנשיאות בנובמבר 2014, טען כי החוק החדש לעולם לא יוחל, מכיוון שהוא אינו בר ביצוע.
עד סוף 2016 הודיעה הממשלה כי המכירה דרך בתי המרקחת תיושם במלואה במהלך 2017.
על פי חוקת אקוודור משנת 2008, בסעיף 364, המדינה אינה רואה בצריכת סמים פשע אלא רק עניין בריאותי.
מאז יוני 2013 פרסם המשרד הרגולטורי לתרופות "CONSEP" טבלה הקובעת כמויות מקסימליות המובלות על ידי אנשים כדי להיחשב בבעלות חוקית כאשר אותו אדם אינו מוכר תרופות.
המשרד קבע באספה הכללית האחרונה כי הכמויות הבאות נחשבות כמויות הצרכן המקסימליות: 10 גרם מריחואנה או חשיש, 4 גרם אופיאדים, 100 מיליגרם הרואין, 5 גרם קוקאין, 0.020 מיליגרם LSD, ו-80 מיליגרם של מתאמפטמין או MDMA.
שימוש בקנאביס למטרות רפואיות אושר על ידי האספה הלאומית של אקוודור בשנת 2019.
באוגוסט 2009 הכריז בית המשפט העליון בארגנטינה בפסק דין כי אין זה חוקתי להעמיד לדין אזרחים בגין החזקת סמים קלים לשימושם האישי באומרו כי, "מבוגרים צריכים להיות חופשיים לקבל החלטות באורח החיים ללא התערבות המדינה".
ההחלטה השפיעה על הפסקה השנייה של סעיף 14 בחקיקה למניעת סמים במדינה המענישה החזקת סמים לצריכה עצמית במאסרי עונש של מאסר שנע בין חודש לשנתיים (אם כי אמצעי חינוך או טיפול יכולים להוות עונשים תחליפיים).
אי-חוקתיות המאמר נוגעת למקרים של החזקת סמים לצריכה עצמית שאינם משפיעים על אחרים.
ב-29 במרץ 2017, אישר הסנאט הארגנטינאי את השימוש הרפואי בקנאביס, ונכנס לתוקף בכול המדינה ב-21 בספטמבר 2017. ב-12 בנובמבר 2020 חתם הנשיא אלברטו פרננדס על צו המתיר לגידול עצמי ומסדיר מכירות וגישה מסובסדת של קנאביס רפואי, והרחיב את הצעת החוק של שנת 2017.
בשנים 2002 ו-2006 עברה ברזיל שינויי חקיקה, שהביאו להפללה חלקית של החזקת סמים קלים לשימוש אישי.
עונשי מאסר כבר לא הוחלו והוחלפו באמצעים חינוכיים ובשירותים קהילתיים.
עם זאת, החוק מ-2006 אינו מספק אמצעים אובייקטיביים להבחין בין משתמשים או סוחרים.
קיים פער בין האי-הפללה של שימוש בסמים לבין הענישה המוגברת של מכירת סמים, העונש הם עונשי מאסר מרביים של חמש שנים בגין מכירת כמויות קטנות מאוד של סמים.
מרבית הכלואים בסחר בסמים הם עבריינים שנתפסו מוכרים כמויות קטנות של סמים, ביניהם משתמשי סמים שמוכרים סמים למימון הרגלי הסמים שלהם.מאז 2015 ניתן לרשום תרופות קנאביס המכילות כמות גבוה מ-0.2% של THC לחולים סופניים או למי שמיצו אפשרויות טיפול אחרות.
בתחילה ניתן היה לייבא תרופות אלו רק באישור מיוחד, אך בשנת 2019 הכללים הוקלו כדי לאפשר מכירות בבתי מרקחת.
כעת, ניתן לרשום מוצרים עם פחות מ-0.2% של THC עם פחות הגבלה.
בינואר 2017 הוציאה ברזיל את הרישיון הראשון שלה לתרופה מבוססת על קנאביס, המאפשרת מכירה של תרסיס אוראלי של מבטיל (המכונה בינלאומית כ-"Sativex").
במרץ 2020 הוציאה מדינת פרנמבוקו את הרישיון הלאומי הראשון לשתילה ביתית של מריחואנה לצורכים רפואיים.
קנאביס בפרגוואי אינו חוקי, אך המדינה היא אחת מיצרניות הקנאביס הגדולות בעולם.
החזקת 10 גרם או פחות למטרות פנאי הועברה כחלק ממדיניות אי-הפללה בשנת 1988. המדינה היא יצרנית הקנאביס השנייה בגודלה באמריקה הלטינית, בעקבות מקסיקו.
פרגוואי היא המקור העיקרי לקנאביס עבור ברזיל, ארגנטינה, אורוגוואי וצ'ילה, ועל פי דו"ח משנת 2008, ייצרה כ-5900 טון בשנה.
בדצמבר 2014 הציע מחוקק בפרלמנט הצעת חוק לאי-הפללת החזקת מריחואנה ושימושה, והתרת החזקה של עד 30 צמחים.
בתחילת 2015 הצהיר הסנאטור בלאס לאנו כי הוא תומך בלגליזציה, ובכך נהפך לפוליטיקאי עם הדירוג הגבוה ביותר של תמיכה בנושא במדינה.
קנאביס בפרו אינו חוקי לשימוש למטרות פנאי, אך קיימת אי-הפללה של עד 8 גרם ונחשבת כשימוש אישי.
טיפוח, ייצור או מכירה נענשים במאסר של 8 עד 15 שנים.
בשנת 2017 הכריזה ממשלתו של הנשיא פדרו פבלו קוצ'ינסקי על תוכנית להכשרת קנאביס רפואי.
ההודעה באה בעקבות פשיטה, בה השבתה המשטרה מבצע שהפיק תרופות קנאביס עבור 80 אזרחים שילדיהם סבלו מאפילפסיה ומחלות אחרות.
מאוחר יותר באותה שנה, בהצבעה של 68 בעד ו-5 נגד, הכשיר הקונגרס קנאביס רפואי.
קנאביס בצ'ילה אינו חוקי לכל ייצור וצריכה ציבורית, אם כי מותר לצרוך אותו בבתים פרטיים.
הקנאביס במדינה נצרך באופן נרחב, עם השימוש הגבוה ביותר לנפש באמריקה הלטינית.
בשנת 2014 החלו מטפחים באישור ממשל לשתול חממות של קנאביס רפואי בצ'ילה והמדינה החלה בניסויים קליניים במריחואנה רפואית.
בשנת 2015 הצעת חוק שמאפשרת לצ'יליאנים לגדל עד 6 צמחים בבית מסיבות "רפואיות, פנאי או רוחניות" עברה בבית התחתון של הקונגרס, עם 68 תומכים ו-39 מתנגדים,
בשנת 2012, סנאטור המפלגה הסוציאליסטית פולביו רוסי הודה בפומבי כי השתמש בקנאביס, מה שהביא לסערה ציבורית כלשהי, ואילו רוסי ניצל את ההזדמנות והציע שינויים משמעותיים בחוקי הקנאביס והמדיניות של צ'ילה.
ארגון צ'יליאני מקיים הפגנות שנתיות ב-20 באפריל בכול שנה מאז 2005 לתמיכה בלגליזציה של קנאביס.
בשנת 2009 קבע בית המשפט העליון בקולומביה כי החזקת קנאביס וסמים אחרים לשימוש אישי היא חוקית, וציטט החלטה של בית המשפט החוקתי במדינה מ-1994.
בשנת 2012 הציע נשיא קולומביה חואן מנואל סנטוס לגליזציה של סמים קלים במטרה להתמודד עם כישלון המלחמה בסמים, שנאמר כי הניב תוצאות גרועות בעלות אדירה.
באותה שנה, הוציאה ממשלת קולומביה את אי-ההפללה על החזקת עד 20 גרם חשיש.
ב-2015 קבע בית המשפט העליון בקולומביה כי מותר לגדל עד 20 צמחי קנאביס.
ברחבי יבשת אוקיאניה מתוך 14 כלל המדינות החברות בה, שימוש בקנאביס רפואי או למטרות פנאי איננו חוקי ויכול להוביל לקנסות ועונשי מאסר ב-11 מדינות בהן: פלאו, פפואה גינאה החדשה, סמואה, איי שלמה, טונגה, טובאלו, פיג'י, קיריבטי, איי מרשל, מיקרונזיה ונאורו.
עם זאת, פפואה גינאה החדשה ופיג'י נחשבות כיצרניות העיקריות של קנאביס באוקיאניה.
בטונגה, קנאביס אינו חוקי, אך מטופח באופן בלתי חוקי.
איי שלמה וטובאלו, כמו מדינות אי אחרות במערב האוקיינוס השקט, משמשות כנקודת מבנה בסחר הסמים הבלתי חוקי בין דרום מזרח אסיה לאוקיאניה.
בפלאו, דווח כי המשטרה מתעלמת בפועל מהצריכה הציבורית.
בשנת 2016 אוסטרליה אישרה קנאביס מרפא ברמה פדרלית.
באוסטרליה מספר מפלגות פוליטיות המתמקדות ברפורמת הקנאביס, מפלגת עזרה בסיום איסור המריחואנה (HEMP) הוקמה בשנת 1993 ונרשמה על ידי ועדת הבחירות בשנת 2000. מפלגת הלגליזציה של סם הקנאביס של קווינסלנד הוקמה בשנת 2020.
החברות בכמה מארגונים אלה היא מגוונת ומורכבת מהציבור הרחב, מעובדים סוציאליים, מעורכי דין ורופאים, והוועדה העולמית למדיניות סמים היוותה השפעה מכוננת על מספר ארגונים אלה.
בשנת 1994 כוח המשימה הלאומי האוסטרלי בנושא קנאביס שהוקם תחת מועצת השרים בנושא אסטרטגיית סמים ציין כי הפגיעה החברתית באיסור קנאביס גדולה יותר מהפגיעה בקנאביס עצמו.
מדיניות האיסור הכוללת לא הצליחה להפחית את השימוש בסמים וגרמה לכך פגיעה חברתית משמעותית, כמו גם עלויות אכיפת חוק גבוהות יותר, השימוש בקנאביס נפוץ באוסטרליה וכי ההשפעות הבריאותיות השליליות שלו מזעריות ומשפיעות לכאורה רק על המשתמשים.
בשנת 2012 פרסם צוות החשיבה האוסטרליף דו"ח על הפחתת הפללה של סמים במדינה וציין כי "על ידי הגדרת השימוש וההחזקה האישית של סמים פסיכואקטיביים מסוימים כמעשים פליליים, ממשלות נמנעות מכל אחריות להסדיר ולפקח על איכות החומרים הנמצאים בשימוש נרחב".
והוסיף כי "האיסור מטפח את התפתחותה של התנהגות עבריינית".
הדו"ח הדגיש גם את העובדה ש-"כמו שהאלכוהול והטבק מוסדרים להבטחת איכות, הפצה, שיווק ומיסוי, כך גם סמים אסורים, בלתי מוסדרים כיום, צריכים להיות מוסדרים".באוסטרליה התקיימו מספר פניות בנוגע ללגליזציה של קנאביס ולסמים אסורים אחרים.
כאשר הוועדה המליצה בסופו של דבר לממשלת קווינסלנד להכשיר קנאביס, ה-"QPC" אמר כי המערכת גם הזניקה שוק לא חוקי, במיוחד עבור מתאמפטמין.
אף על פי שמפלגת הלייבור של קווינסלנד בפלאשצ'וק הובילה את ממשלת המדינההיא דחתה את המלצות הוועדה שלה ואמרה כי אין בכוונתה לשנות חוקים כלשהם בנוגע לקנאביס, החלטה שספגה ביקורת קשה של תומכי אי-ההפללה והלגליזציה.
בשנת 2019 המכללה המלכותית של אוסטרליה לרופאים (RACP) וסנט וינסנט הבריאות האוסטרלי קראו לממשלת ניו סאות' ויילס לפרסם בפומבי את ממצאי הוועדה המיוחדת לחקירה על אי-הפללת שימוש הסמים, באומרם כי אין "שום תירוץ" לעיכוב.
הדו"ח היה שיא של חודשים של עדויות מצד מומחים בתחום הבריאות והשיפוט, כמו גם משפחות וקהילות שנפגעו מחומרים מסוג אמפטמין ברחבי ניו סאות' ויילס.
הדו"ח העלה 109 המלצות שנועדו לחזק את תגובת ממשלות ניו סאות' ויילס בנוגע לתרופות מבוססות אמפטמין כגון קריסטל.
המלצות עיקריות כללו חדרים המשמשים לשימוש בסמים, תוכנית להחלפת מחטים ומזרקים, בדיקות חומרים בפיקוח קליני כלל-מדיני, כולל בדיקת גלולות ניידות בפסטיבלים, אי-הפללה של סמים לשימוש אישי והפסקת השימוש בכלבי גילוי סמים.
הדו"ח קרא גם לממשלת ניו סאות' ויילס לאמץ מדיניות מקיפה של סמים ואלכוהול, כאשר מדיניות הסמים והאלכוהול האחרונה פגה לפני למעלה מעשור.
נציב הדיווחים אמר כי גישת המדינה לשימוש בסמים הייתה לקויה ביותר ואמרה כי הרפורמה תדרוש "הנהגה פוליטית ואומץ".
והוסיף כי החוקים הנוכחיים "מאפשרים לנו אישור להעלים עין מהגורמים המניעים את השימוש בסמים הבעייתיים ביותר הכוללים התעללות בילדים, אלימות במשפחה ומחלות נפש".
ממשלת ניו סאות' ויילס דחתה את ההמלצות העיקריות בדוחות ואמרה כי תשקול את ההמלצות האחרות שנותרו.
מנהל התוכנית המדיניות למדיניות של סמים (DPMP) במרכז המחקר למדיניות חברתית של סידני באוניברסיטת UNSW אמר כי ממשלת ניו סאות' ויילס החמיצה הזדמנות לבצע רפורמה בתגובת המדינה לסמים על סמך ראיות.
ממשלת ניו סאות' ויילס טרם הגיבה לחקירה באופן רשמי החל מנובמבר 2020, הודעה שפורסמה מהממשלה המציינת את כוונתה להגיב עד סוף 2020.
בטריטוריית הבירה האוסטרלית, לאחר שהתקבלה הצעת חוק ב-25 בספטמבר 2019, נכנסו לתוקף חוקים חדשים ב-31 בינואר 2020 שאפשרו להחזיק עד 50 גרם חומר יבש, 150 גרם חומר רטוב וגידול של שני צמחים לאדם ועד ארבעה צמחים למשק בית.
ובכך, הפך לחוקי החזקה וגידול של קנאביס במסגרת ACT.
עם זאת, מכירה ואספקה של קנאביס וזרעי קנאביס עדיין אינם חוקיים, כך שההשפעות של החוקים מוגבלות והם גם סותרים את החוקים הפדרליים.
קנאביס בוונואטו אינו חוקי למטרות פנאי אך חוקי למטרות רפואיות ותעשייתיות.
דו"ח חדשות משנת 2018 ציין כי מערכת הבריאות הלאומית של ונואטו שוקלת ניסויים קליניים בתרופה מבוססת קנאביס לטיפול בסוכרת.
ב-20 בספטמבר 2018 הוציאה מועצת השרים של הממשלה החלטה המאפשרת הקמת תעשיות לייצור קנאביס רפואי.
שימוש בקנאביס רפואי חוקי במדינה מאז 2018. באוגוסט 2018 "Hikurangi Cannabis" הפכה לחברה הניו זילנדית הראשונה שהוציאה רישיון לגידול קנאביס למטרות רפואיות.
גוף בתעשיית הקנאביס הרפואי, המועצה לקנאביס רפואי בניו זילנד הוקם בספטמבר 2018.
ב־18 בדצמבר 2018 הודיעה הממשלה בראשות מפלגת הלייבור של ניו זילנד על משאל עם ארצי ומחייב על חוקיות הקנאביס לשימוש אישי למטרות פנאי, שייערך במסגרת הבחירות הכלליות בניו זילנד 2020. זה היה תנאי של המפלגה הירוקה שנתנה אמון ואספקה לממשלה.
ב-7 במאי 2019 הודיעה הממשלה כי משאל העם של קנאביס בניו זילנד יערך ב-2020 ויהיה שאלה של כן / לא לחקיקת חקיקה שטרם נוצרה.
למרות ההתחייבות הקודמת, משאל העם היה לא היה מחייב, והיה צורך להכניס את הצעת החוק של לגליזציה ולבקרה בקנאביס לפרלמנט ולהעבירו כמו כל חקיקה אחרת.
לפיכך, הממשלה לא הייתה קשורה למעשה לתוצאות משאל העם.
התוצאות הרשמיות לבחירות ולמשאל העם פורסמו ב-6 בנובמבר 2020. משעל העם נכשל בהפרש צר של 50.7% מנגדים מול 48.4% תומכים.
כבר בשנת 1996 דיווח "Nairobi Standard" כי אנשי מלחמה בסומליה מטפחים קנאביס לתמיכה בפעולות צבאיות, בהיקף קציר שנתי של 160 טון בשווי 272 מיליון דולר.
במהלך ועדת האמת והפיוס של סיירה לאון בשנת 2003, הצהיר רפוא מקומי כי "קנאביס נמצא בשימוש או שימוש לרעה כל כך בסיירה לאון...
כך שאני לא חושב שאנשים רואים בזה פשע יותר להשתמש בו...
כפי שאתה יכול לראות, הוא גדל כמעט בכל מקום במדינה כיום.
אתה יכול להשיג אותו בכל עת ובכל מקום, בחינם או בתשלום נמוך".
ברואנדה, בשנת 2010 שר הבריאות הציע חוק שיאפשר שימוש בקנאביס למטרות רפואיות במדינה.
בתחילת 2019 הציע מושל מדינת אנדו בניגריה, רוטימי אקרדולו, לגליזציה של גידול קנאביס במדינתו לשימוש רפואי.
הוא חזר על הבקשה בתחילת 2020. קנאביס במדגסקר אינו חוקי, אך מיוצר ונצרך מבתים באופן רחב.
בשנת 2017, קבוצת חברי פרלמנט הודיעה כי לגליזציה של קנאביס באסוואטיני עשויה להוסיף למשק 1.63 מיליארד דולר, מה שעלול להכפיל את התוצר המקומי הגולמי.
בשנת 2001 דיווחה רשת השידור הבריטית BBC כי קמרון תיזום לגליזציה של קנאביס מרפא, ותייבא את אספקתה מקנדה.
באוגנדה שימוש בקנאבביס למטרות פנאי אינו חוקי בעוד ייצואו לצורכים רפואיים אושר על ידי משרד הבריאות בינואר 2020, שקבע בין היתר כי על כל יצואני הקנאביס להיות בעלי הון מינימלי של 18.3 מיליון שילינג אוגנדי או 5 מיליון דולר.
בנוסף, "Industrial Hemp Uganda", חברה פרטית הממוקמת בהימה, מחוז קסזה, כבר ייצאה קנאביס מרפא לגרמניה וסין.
קנאביס אינו חוקי למטרות פנאי בגאנה בהיותו הסם הבלתי חוקי הפופולרי ביותר במדינה.
שימוש רפואי מותר תחת תנאים מגבילים.
גאנה מדווחת כאומה הגבוהה ביותר בשימוש בקנאביס באפריקה, והשלישית בעולם.
בשנות התשעים התפשט הקנאביס שהיה בעבר תופעה אורבנית בברים ובמועדוני לילה גם לאזורים כפריים.
קנאביס נקשר לבני נוער המעורבים בתרבות הרסטפארי, ולסטודנטים שהאמינו כי השימוש בקנאביס ישפר את יכולתם ללמוד.
קנאביס מגאנה מועבר למדינות אחרות במערב אפריקה, כמו גם לאירופה.
קנאביס רפואי במדינה חוקי לאחר רישיון של שר הבריאות ועבור שימוש עם תוכלת THC של פחות מ-0.3%.
בבית המשפט החוקתי בדרום אפריקה, צריכה עצמית של קנאביס על ידי מבוגרים באופן פרטי עברה אי-הפללה.
בטרם בוטל האיסור על הצמח בשנת 2018 לחצו התומכים על הממשלה לשנות את חוקיה, שהגבילו לראשונה את הקנאביס בשנת 1922, כדי לאפשר פטורים לשימוש רפואי, מנהגים דתיים ומטרות אחרות.
סביר להניח שקנאביס הוחל באפריקה על ידי סוחרים ערבים מוקדמים או הודים, והוא היה כבר בשימוש פופולרי במדינה על ידי הילידים קויקוי ובנטו לפני ההתיישבות האירופית בשנת 1652, והוא שימש באופן מסורתי על ידי קבוצות סוטו כדי להקל על לידה.
מחקרים של המועצה למחקר רפואי (MRC) מדווחים כי מספר המשתמשים בקנאביס בדרום אפריקה היה 2.2 מיליון בשנת 2004, ו-3.2 מיליון בשנת 2008. בשנת 2003, אינטרפול דירגה את דרום אפריקה כיצרנית הקנאביס הרביעית בגודלה בעולם, והמכון למחקרי אבטחה דיווח כי מרבית הקנאביס שבממלכה המאוחדת ושליש בעולם מקורו בדרום אפריקה.
בשנת 2014, דוח של הברית למלחמה בסמים בדרום אפריקה טען כי הפללת קנאביס "יצרה קורבנות ולא פתרונות", והמליצה על לגליזציה.
האיחוד לזכויות האזרח במשטרה ובתי סוהר המליץ מאז 2009 להכשיר קנאביס במדינה בטענה כי הדבר יפנה את המשטרה לעבודה אחרת, ויאפשר לממשלת דרום אפריקה להנות מקנאביס על ידי מיסוי מכירותיו.
לאחר שהכריזו על החלטתם להכריע בעניין, חבר השופטים המלא התכנס ב-18 בספטמבר 2018 בבית המשפט החוקתי ביוהנסבורג עם השופט הראשי ריימונד זונדו שקרא את מה שהוא תיאר כהחלטה פה אחד.
אדם מבוגר רשאי, להשתמש או להחזיק ברשותו קנאביס באופן פרטי לצריכתו האישית באופן פרטי.
השימוש, לרבות עישון, בקנאביס בפומבי או בנוכחות ילדים או בנוכחות אנשים מבוגרים שאינם מסכימים לכך אינו מותר.
השימוש או החזקה של קנאביס באופן פרטי שלא על ידי מבוגר לצריכתו האישית אינם מורשים.
גידול קנאביס על ידי מבוגר במקום פרטי לצריכתו האישית באופן פרטי אינו עוד עבירה פלילית.
הוא לא הציב מגבלות על כמויות שמבוגרים יורשו לשאת, לצרוך או לגדל ואמר כי יהיה זה על הפרלמנט להחליט ברגע שגיבוש הצעת חוק שתתאים לשינויים המומלצים הללו.
לממשלה ניתנה תקופה של 24 חודשים ליישום ממצאי פסיקת הדרך.
באפריל 2018 זימבבואה הפכה למדינה האפריקאית השנייה שמאפשרת לגליזציה של קנאביס למטרות רפואיות ומדעיות, אם כי נשאר לא חוקי למטרות פנאי.
בהודעה לעיתונות שפורסמה בדו"ח העסקי ב-30 באפריל 2017 תוארה כיצד רשאים כעת זימבבווים "להגיש בקשה לרישיונות בגידול קנאביס במיוחד לצורך רפואה ומחקר" משך הרישיונות הוא חמש שנים לכל היותר ומתחדש בהתאם המאפשר למגדלים להחזיק, למכור ולהעביר קנאביס בצורות יבשות ורטובות.
המבקשים נדרשים לציין תוכניות לאתר הגידול יחד עם כמות לייצור ומכירה וכן תקופת הייצור.
באותה שנה ציין השר המקרו-כלכלי לתכנון וקידום השקעות, ד"ר אוברט מפופו, כי חברה קנדית הגישה בקשה לטיפוח קנאביס רפואי בזימבבואה, וקבע כי הממשלה "שוקלת ברצינות את הבקשה".
לחקלאים הוצעה בעלות של 100% על אדמתם לגידול מריחואנה מרפאת במאי 2020.
קנאביס בזמביה אינו חוקי לשימוש פנאי.
אולם, בדצמבר 2019, בהחלטת פה אחד אושר למטרות יצוא ורפואה.
עם זאת, לא נעשו מחקרים על ידי מדענים מקומיים או מומחים בתחום הבריאות על מידת העשב הזמבי ובכך, רוב הצעירים הזמבים מעדיפים לעשן עשבים מיובאים מקונגו.
במרץ 2017 הבהיר השר לענייני פנים, סטיבן קמפיונגו, כי זה חוקי לטפח קנאביס לשימוש רפואי אם מתקבל רישיון משר הבריאות.
עם זאת במאי 2017, שר הבריאות, ד"ר צ'יטלו צ'ילופיה, הצהיר כי אין בכוונתו להוציא רישיונות עיבוד כלשהם.
קנאביס בלסוטו אינו חוקי לכל שימוש, אך נסבל במידה רבה לשימוש למטרות פנאי.
קנאביס מיוצר באופן נרחב במדינה, בהיותו יבול המזומנים המשמעותי ביותר.
בשנות האלפיים הוערך כי 70% מהקנאביס בדרום אפריקה מקורו בלסוטו.
בשנת 2017 לסוטו הפכה למדינה האפריקאית הראשונה שהעניקה רישיון לגידול קנאביס רפואי.
השימוש של קנאביס באזורה מתוארך מהמאה ה-16, כאשר ילידי שבטי "קונה" סחרו בקנאביס לשבטי "הסן" המקומיים בתמורה לאדמה בסביבות שנת 1550. עד המאה ה-19, הקנאביס היה יבול בסיסי בממלכה.
במבצע משותף של דרום אפריקה-לסוטו בשנת 2006 נתפסו כ-47 טון קנאביס.
טיפוחו לרוב נסבל בגלל שיעור העוני הגבוה במדינה והיתרונות הכלכליים שמספק.
קנאביס מעובד כמעט בכל מקום בלסוטו, כולל עיר הבירה, אך הגידול העיקרי הוא באזורי ההרים המרכזיים ובגבעות המערביות.
בשנת 2017, משרד הבריאות של לסוטו קיבל רישיון לחברה דרום אפריקאית לגדל קנאביס בלסוטו למטרות רפואיות ומדעיות, המוסד המורשה הראשון באפריקה.
בסוף שנת 2017, ממשלת לסוטו העניקה לחמש חברות רישיון לייצר מריחואנה רפואית.
שלוש מהחברות הללו נרכשו באופן חלקי או מלא ברובן על ידי יצרנים מורשים קנדיים:
"Medi-Kingdom" כ-100% בבעלות של "Medi-Kingdom" (הממלכה המאוחדת).
קנאביס למטרות רפואה הוא חוקי במלאווי אך לא למטרות פנאי אך נעשה בו שימוש רב ומיוצר לשימוש ביתי ובייצוא בינלאומי, הוא ידוע בעולם כאחד מזני הסאטיבה המשובחים ביותר אפריקה, והוכתר על פי דו"ח של הבנק העולמי בין זני המריחואנה "הטובים ביותר בעולם".
הפופולריות של הזן הובילה לעלייה עמוקה בתיירות המריחואנה וברווח הכלכלי במדינה.
בצ'יצ'ובה הוא מכונה מקומית כ-"צ'מבה".
עבור רבים ממעשניו, הזן "מלאווי גולד" הגיע כמעט למעמד פולחן וישנם אתרים ובלוגים שהוקדשו לשבחו.
אגדות ומיתוסים התפתחו סביב עוצמתו, כגון, סיפור פופולרי על מבקרים שהגיעו למלאווי, אשר ניסו צ'מבה ו-"איבדו את רצונם לחזור לארץ מוצאם".
בפברואר 2020, הפרלמנט של מלאווי הכשיר גידול ועיבוד של קנאביס לשימושים תעשייתיים ורפואיים, אך לא הביא לאי-הפללת השימוש למטרות פנאי במדינה.
קנאביס במצרים אינו חוקי למטרות רפואה או פנאי.
עדויות הראו כי היה קיים במדינה מאז 3000 שנה לפני הספירה.
בספר שנכתב בשנת 1980 נאמר כי גידול קנאביס התרחש במדינה "כמעט אלף שנה", ובמהלך תקופה זו שימש לייצור חבלים וטופח גם לשימוש כסם למטרות פנאי.
נאמר כי חשיש הוכנס למצרים על ידי "מטיילים אסלאמיים מיסטיים" מסוריה במהלך השושלת האיובית במאה ה-12 לספירה.
במהלך פלישתו של נפוליאון בונפרטה למצרים בשנת 1798, אלכוהול לא היה זמין לכל מצרים מכיוון שהיא מדינה אסלאמית.
במקום אלכוהול, נקטו חייליו של בונפרטה להשתמש בחשיש, אשר הם מצאו לטעמם.
כתוצאה מהצריכה הבולטת של חשיש על ידי הכוחות, עישון חשיש וצריכת משקאות המכילים אותו נאסרו באוקטובר 1800, אם כי הכוחות התעלמו לרוב מהפקודה.
לאחר מכן, בתי קפה מצריים אסרו על משקאות המכילים חשיש ומקומות אשר מכרו אותם הושבתו ובעליהם נכלאו.
במהלך תקופה זו, חשיש שיובא ממדינות אחרות הושמד בשריפה.
עם תום הכיבוש בשנת 1801, הכוחות הצרפתים החזירו איתם אספקת חשיש לצרפת.
בשנת 1877, השלטון העות'מאני בקונסטנטינופול המליץ על השמדת כל החשיש במצרים, ובשנת 1879 נאסר ייבוא של קנאביס.
ב-1882 כבשו הבריטים את מצרים, שנותרה באופן פרובינציאלי מחוז עות'מאני אוטונומי, אך בפועל הבריטים שלטו.
זמן קצר לאחר שממשלת מצרים הוציאה איסור על גידול בשנת 1884, אף על פי שהפקידים הורשו להחרים ולייצא חשיש שנתפס במקום להרוס אותו.
למרות צעדים אלה, הייצור והמכירה של הקנאביס נמשכו, כאשר הרשויות השביתו באופן שגרתי את המקום בו נצרך קנאביס, עד המאה ה-20. קנאביס גדל במהלך השנה בחצי האי סיני ובמצרים העליונה.
הסחר מתמקד בעיקר בסיני, והאזור היה היעד העיקרי למאמצי ההשמדה, כאשר 7 מיליון צמחי קנאביס (יחד עם 10.3 מיליון צמחי אופיום) חוסלו בו בשנת 1994. כיום, השימוש לרוב לא נאכף והרשעות לשימוש אישי הן נדירות.
קנאביס במרוקו היה בלתי חוקי מאז עצמאות המדינה בשנת 1956, ועבר איסור מוחלט ב-1974 על ידי המלך מוחמד החמישי, אך הוא נסבל בחלקו במדינה ולעיתים קרובות לא נאכף.
קנאביס מעובד במרוקו במשך מאות שנים והמדינה היא כיום בין יצרני החשיש המובילים בעולם.
החל משנת 2016, היא הספקית הגדולה בעולם של קנאביס.
בהיותה מדינה אשר מייצרת חלק ניכר מהחשיש בעולם, היא הוגדרה כמפיקה הגדולה ביותר שלו בין השנים 2002–2010 לפני שמחקר שנערך בשנת 2012 הציב את אפגניסטן כמפיקה המובילה.
הייצור של מרוקו בשנת 2010 עמד על 760 טון שרף קנאביס.
בשנת 2003, 70% מהחשיש שנצרך באירופה הופק במדינה.
יבול זה סיפק הכנסה יציבה ליותר מ-90,000 משקי בית.
עם צריכת הקנאביס המתפרסמת יותר ויותר ברחבי העולם, אזרחי מרוקו ניצלו את היתכנות הייצור של סם זה באזור הריף ההררי, כמו גם את העניין בקנאביס מצד תיירים.
האזור עצמו אינו מייצר הרבה יבולים מלבד "כיף", השם המרוקאי לקנאביס, מה שיוצר מקום רב לסיורים באזור.
הערים צ'פצ'און וקטאמה הפכו בעשורים האחרונים למוקד לתיירות קנאביס.
בזמן פקידי החוק במרוקו ממשיכים להתווכח על החוקיות של ייצור קנאביס לשימוש ציבורי, הייצור החל להיות פחות פלילי מכיוון שהממשלה המרוקאית נאלצה להכיר בכך שגידולים אחרים לא צומחים באזור ההררי מלבד קנאביס, ונאלצה לאפשר לחקלאים להמשיך בעסקי הייצור הקטנים שלהם.
ייצור חשיש לייצוא אירופי ותיירים מבקרים מספק צורת תעסוקה והכנסה עקבית עבור החקלאים באזור הריף.
עלויות הפצה ותמחור משתנים בהתאם למיקום והקרבה לערים הגדולות.
ככל שמקום הייצור נמצא מערים רחוק יותר, יש צורך בפחות מפיצים, ובכך להקצות את כל הכספים מהמכירות למגדלים עצמם.
הזינוק של הביקוש לקנאביס גם הגדיל מאוד את רלוונטיות הסחר להישאר עסק מצליח בכל נמלי וגבולות מרוקו.
לפני ההתפתחות הבינלאומית של סחר הקנאביס, נצרך "כיף" מרוקאי באופן מקומי, עושן בצינור סבסי ארוך או התערבב במאכלים, ושימש לעיתים גם בטקסים דתיים סופים.
קנאביס נאסר במרוקו בעקבות עצמאותה, אולם הסובלנות המסורתית לייצורו באזור הריף, בתוספת ההכרה בכך שקנאביס מהווה חלק גדול מכלכלה הלאומית, הובילו לדיון בעד הלגליזציה שלו.
בשנת 2009, פואד עלי אל חיממה זכה לתמיכה רב-מפלגתית בקרב פוליטיקאים מרוקאים בהצעתו למתג מחדש את הקנאביס כסם מרוקאי מסורתי ולא כסם מסוכן, וקרא לדיון לאומי ולהפחית את העמדתם לדין של החקלאים.
בשנת 2014 הציעה מפלגת האותנטיות והמודרניות טיוטת חוק שתשמור על צריכת קנאביס פנאי בלתי חוקית, אך תרשה ותסדיר מגדלים ותפנה את תפוקתם למוצרי קנאביס רפואי ותעשייתי.
אמנם הדיבורים על לגליזציה של קנאביס במרוקו היו טאבו במשך עשרות שנים, אך יותר ויותר נפוץ למצוא דיון ותמיכה בנושא בשנים האחרונות.במרץ 2021, אישרה ממשלת מרוקו טיוטת חוק לחוקיות השימוש הרפואי בקנאביס.
ב-26 במאי, הפרלמנט הצביע על הכשרת שימושו למטרות רפואיות, כמו גם לקוסמטיקה ותעשייה.
אולם, שימוש למטרות פנאי עדיין איננו חוקי.
ההתרה אושרה בהצבעה שנייה ב-16 ביוני, לאחר התאמות מסוימות בחוק, שהוצעו על ידי לשכת המועצות.
קנאביס בסיישל אינו חוקי למטרות פנאי או רפואה.
עם זאת, נתונים סטטיסטיים המצביעים על כך שיותר מרבע מאוכלוסיית המדינה משתמשים בו, כמו גם שימוש בולט בקרב מתבגרים.
לאחרונה, המאבק ללגליזציה של קנאביס כלל עצומה שנחתמה על ידי 5-10% מאוכלוסיית המדינה ותיק בית משפט שקרא לממשלה לאפשר שימוש רפואי בנגזרותיו.
השינוי האחרון בחוקי הקנאביס של סיישל היה בחוק שימוש לרעה בסמים בשנת 2016. חקיקה זו הועברה בהצבעה פה אחד באספה והחליפה פעולה משנת 1990. המעשה ביקש לתת יותר סמכויות להילחם בסחר בסמים ובשימוש לרעה בהם ולהפוך את חקירת עבירות הקשורות לסמים והעמדה לדין קלה יותר.
החוק גם שם דגש משמעותי על הצורך לקדם טיפול, חינוך, שיקום, החלמה ושילוב חברתי מחדש של אנשים הסובלים מהתמכרות.
בפברואר 2020, תקנות שהוצעו בשימוש לרעה בסמים (מוצרים המבוססים על קנאבידיול למטרות רפואיות), יהפכו את הקנאביס לחוקי למטרות רפואיות, ויקבעו את אופן ביצוע הייבוא של הקנאביס הרפואי, הנחיות למומחים רפואיים לאשר למטופל שימוש במוצרים מבוססי קנאביס רפואי וכללים לגבי גישה, אחסון וניהולו של הסם.
החקיקה תעסוק גם בסוגיות שונות הנוגעות לקנאביס מרפא, כולל איסורים המוצעים על פרסום קנאביס מרפא ומוצריו הקשורים אליו.
מפלגות פוליטיות רבות תומכות, בדרגות שונות ומסיבות שונות, בלגליזציה בחוקי בקרת הסמים, החל ממפלגות ליברליות ועד תנועות שמאל, כמו גם כמה אנשי רוח ימניים פרגמטיים.
לגליזציה של סמים היא סעיף במצע בסיסי של רוב המפלגות הליברטריאניות.
ישנן גם מספר רב של מפלגות מריחואנה עם גיליון יחיד המוקדש להתרת לגליזציה של קנאביס באופן בלעדי.
בין השנים 1999–2006 נרשמה ב מפלגת הלגליזציה של ברית הקנאביס (LCA), עם אלון באפרי כמנהיג המטרה שלה לרישום בלבד, שהציבה מועמדים בבחירות לבית נציגות הפרלמנט של המדינה ולמועצות השלטון המקומי.
המפלגה ביטלה מאוחר יותר את רישומה כמפלגה פוליטית וממשיכה לעבוד כקבוצת לחץ על הפוליטיקאים לקידום הלגליזציה.
קמפיין לגליזציית הקנאביס (LCC) שנוסד בסוף שנות ה-60, שימש כקבוצת לחץ לאורך כל שנות ה-70 וה-80 וסיפק ערוץ תמיכה לביטויים פוליטיים מאוחרים יותר.
מפלגת הלגליזציה של ברית הקנאביס התמודדה על 21 מחוזות בחירות בבחירות הכלליות בשנת 2005.
המפלגה שינתה את שמה בשנת 2011 לרפורמה בחוק הקנאביס (CLEAR).
עם שינוי זהות זה חל בה גם שינוי מדיניות, דוברים, לוגו, סמלים, עלונים ומטרות.
היא הייתה מפלגה פוליטית רשומה בין השנים 2011–2013 ופועלת כעת כקבוצת לובי.
קנאביס יותר בטוח מאלכוהול (CISTA) הייתה מפלגה פוליטית שהוקמה בשנת 2015. בבחירות הכלליות בשנת 2015 הם פעלו למען ועדה מלכותית לבדיקת חוקי הסמים במדינה הנוגעים לקנאביס.
החל משנת 2016, המפלגה הליברל-דמוקרטית, המפלגה הירוקה של אנגליה ווילס והמפלגה הסקוטית הירוקה תומכים בלגליזציה של קנאביס.
בברזיל הושק מניפסט מפלגת הקנאביס הברזילאית, קנאביסטה, באוגוסט 2019 אשר אימצה מדיניות של לגליזציה של קנאביס כמטרתה העיקרית.
החל משנת 2015 היו ניסיונות מתמשכים להקמת מפלגת קנאביס רשמית ביוון, אך הם עדיין לא הביאו להקמת מפלגה פוליטית רשומה.
באירלנד היו ניסיונות להקים מפלגת לגליזציה של קנאביס אולם הממשלה עד כה סירבה לאפשר הרשמה של כל צד כזה.
מספר אנשים, ביניהם העיתונאי אולף טייארנסן ומארגן הפסטיבל של פארק הפניקס, יובי דווייר, התמודדו בבחירות שונות (ארציות, מקומיות ואירופיות) כמועמדים עצמאיים בפלטפורמת לגליזציית קנאביס.
הצלחה נראתה בנושא כאשר תומך הלגליזציה לוק מינג פלנגן נבחר לחבר בדאל אירן בבחירות הכלליות ב-2011. בישראל מפלגת עלה ירוק זכתה לתמיכה משמעותית בקרב צעירים והשתתפה בשש מערכות בחירות אך לא עברה את אחוז החסימה.
ב-22 בספטמבר 2009, מפלגת הקנאביס בנורווגיה, (DnC) נרשמה בסטוונגר.
בספרד, השתתפה מפלגת הקנאביס הספרדית בבחירות הכלליות בספרד בשנת 2004, על ידי הצגת מועמדים מתמדת למושבים בקורטס בשלוש פרובינציות, (ולנסיה, אליקנטה וואיאדוליד).
בדרום אפריקה, מפלגת הדגגה של דרום אפריקה היא המפלגה הראשונה הקוראת ללגליזציה מלאה של קנאביס במדינה.
קבוצה זו גם תומכת בפעילים ותומכים שנעצרו, מואשמים או כלואים בגין החזקת דגגה (המילה במדינה אשר מתארת קנאביס) ואשומים קשורים.
בנוסף במשך השנים ד"ר מריו אוריאני-אמברוסיני.
חבר פרלמנט בדרום אפריקה, אובחן כחולה סרטן ובעקבותיו החל תהליך ללגליזציה של מריחואנה רפואית.
הוא הרחיק לכת ופנה לכל הפרלמנט היושב בקייפטאון בבקשה נלהבת לחברי הפרלמנט לשקול לגליזציה של מריחואנה רפואית.
הוא נפטר זמן קצר לאחר מכן, אך הודות לו ולפעילים אחרים, השימוש בקנאביס רפואי במדינה כיום הוא חוקי, אך לא קיימת מערכת להפצת קנאביס מרפא.
בקנדה הושקה מפלגת מריחואנה של קנדה על ידי מארק בוריס סנט מוריס בפברואר 2000 המפלגה נתפסת כממשיכה למפלגת "Bloc pot" במטרה לעבוד ברמה הפדרלית.
המפלגה הליברלית של קנדה אימצה מדיניות לגליזציה גם כן בכינוס המפלגה האחרון שלה.
מפלגת המריחואנה של ססקצ'ואן פעלה באופן עצמאי מבחינה פוליטית, ואינה החזיקה בשום אסוציאציה רשמית לארגונים פוליטיים אחרים מבחינה פדרלית או פרובינציאלית.
ב-20 באפריל 2006 הגישה המפלגה את עתירת ההרשמה לבחירות בססקצ'ואן והמפלגה נרשמה במלואה כמפלגה פוליטית במחוז ססקצ'ואן החל מה-7 ביוני 2006 עד שנת 2010. בקולומביה הבריטית מפלגת המריחואנה הבריטית קולומביאנית עובדת באופן עצמאי ממפלגת המריחואנה של קנדה.
באוסטרליה, בשנות השבעים התמודד ג'יי ג'יי מקראוך לפרלמנט כמועמד למפלגת המריחואנה האוסטרלית בעוד שמפלגתו הגיעה למקום הרביעי בבחירות.
בשנת 1986 התמודד ניק בראש למפלגת מריחואנה לבחירות המשנה של עיירת ריאמה בניו סאות' ויילס.
בבחירות המדינה בשנת 1988 הצטרף למכיזה מקפרסון בהתמודדות למועצה המחוקקת.
מפלגת עזור לסיים את איסור המריחואנה (קנבוס) ממשיכה להתמודד בבית העליון בבחירות למדינת דרום אוסטרליה, כאשר התוצאה הטובה ביותר שלה הייתה בשנת 1997, כאשר קיבלה 1.7% מהקולות, וגברה על מפלגות פופולריות יחסית כמו מפלגת הירוקים הדרום אוסטרלית.
המפלגה נרשמה לראשונה בשנת 2000, ולאחר מכן בשנת 2006 במסגרת לוח 3 לתיקון הבחירות ומשאל העם.
בשנת 2013, מפלגת הרפורמה בחוק הסמים נרשמה בהצלחה בוועדת הבחירות באוסטרליה, עם למעלה מ-500 חברים כנדרש.
אף על פי שהמפלגה ייצגה את הליברליזציה של חוקי הסמים באופן כללי, הקנאביס היה המוקד העיקרי שלה.
המפלגה נרשמה רשמית ב-31 ביולי 2017. באפריל 2018 הודיעו הירוקים האוסטרלים כי הם תומכים בלגליזציה של קנאביס מגיל 18 ומעלה.
מפלגת לגליזציית קנאביס הוקמה ביוני 2020 במדינת מערב אוסטרליה.
היא זכתה בשני מושבים במועצה המחוקקת בבחירות המדינה במרץ 2021. מפלגת לגליזציית קנאביס קווינסלנד הוקמה במדינת קווינסלנד בספטמבר 2020.
בין המפלגות הפוליטיות הפעילות של קנאביס בארצות הברית כוללות את מפלגת הכשרת עשב הקנאביס, מפלגת לגליזציית מריחואנה עכשיו, מפלגת לגליזציית מריחואנה ומפלגת המריחואנה של ארצות הברית.
גם המפלגה הליברטריאנית, המפלגה הדמוקרטית והמפלגה הירוקה דוגלות בלגליזציה של מריחואנה.
מפלגות פוליטיות אחרות בתחום הקנאביס שהיו פעילות בעבר כללו את המפלגה נגד האיסור, מפלגת הרפורמה במריחואנה ומפלגת הנוער הבינלאומית.
היסטוריה של מפלגות פוליטיות בקנאביס ברחבי ארצות הברית:
מפלגת הנוער הבינלאומית, שהוקמה בשנת 1967 כדי לקדם את התרבות הנגדית של שנות השישים, הריצה לעיתים קרובות מועמדים לתפקיד ציבורי.
דגלה מתוארת ככוכב בעל חמש פינות מחודדות על גבי עלה קנאביס.
מפלגת העשב הוקמה במינסוטה בשנת 1986 והריצה מועמדים רבים למשרדים ממלכתיים ופדרליים.
המפלגה הייתה פעילה באיווה, מינסוטה, ורמונט.
המפלגה הריצה מועמדים בכל בחירות לנשיאות בין השנים 1988 ל-2000. מפלגת מריחואנה חוקית עכשיו הוקמה במינסוטה בשנת 1998. בשנת 1998, מועמד עצמאי, אדוארד פורצ'יון, התמודד לקונגרס מניו ג'רזי כמועמד מפלגת לגליזצית מריחואנה.
מאז, פורצ'יון התמודד מספר פעמים למספר משרדים, תחת מפלגה זו.
מפלגת הרפורמה במריחואנה הוקמה בניו יורק, בשנת 1998, וניהלה שם מועמדים גוברטוריים גם בשנת 1998 וגם בשנת 2002.
מפלגת המריחואנה של ארצות הברית, שאורגנה בשנת 2002, מקדמת מעורבות בחירות על ידי תומכי לגליזציה למריחואנה.
בשנת 2012, הקבוצה אישרה את הליברטריאן גארי ג'ונסון לנשיאה.
המפלגה נגד האיסור הריצה מועמדים לתפקיד במדינת ניו יורק למחזור בחירות בשנת 2010. בשנים 2010 ו-2012, המועמד העצמאי קריס אריקסון היה מועמד בקלפי למספר משרדים בוורמונט תחת התווית מפלגת המריחואנה האמריקאית.
המפלגה הפוליטית "עשב" שינתה את שמה בשנת 2014 למפלגת הקנאביס לגראסוטליזליזציה.
בשנת 2016, מפלגת מריחואנה חוקית עכשיו הציבה את מועמדיה לנשיאות להצבעה בשתי מדינות.
מדינות בארצות הברית עם מפלגות פוליטיות פעילות עבור לגליזציית קנאביס:
מינסוטה: מפלגת הקנאביס לגראסוטליזליזציה, ומפלגת מריחואנה חוקית עכשיו.
נברסקה: מפלגת מריחואנה חוקית עכשיו.
ניו ג'רזי: מפלגת לגליזציית המריחואנה.
בניו זילנד, מפלגת לגליזציית הקנאביס התמודדה לראשונה בשנת 1996. מעולם לא היו להם חברי פרלמנט, אך הם עמדו בממוצע על 1% מהקולות הפופולריים - חמישית ממה שנחוץ כדי להשיג חברי פרלמנט תחת הפרופורציות הפרופורציונליות של ניו זילנד.
למפלגה היו מועמדים בבחירות הכלליות ב-2008. המפלגה הירוקה של ניו זילנד אמרה כי אם תקים ממשלה בבחירות 2017 היא תאשר חוקי קנאביס.
על פי הצעתה, "אנשים יוכלו לגדל באופן חוקי ולהחזיק מריחואנה לשימוש אישי".
המפלגה גם הודיעה כי "נתקן את החוק בדחיפות כך שאנשים חולים המשתמשים במריחואנה רפואית לא יענשו".
המנהיג לשעבר של מפלגת ACT דון בראש התבטא בעד הפיכת הפללה לקנאביס.
בדנמרק, לאחר האירוע בפריטאון כריסטיאניה, בו השוטרים השמידו דוכנים וניקו אותם מקנאביס, המפלגה הדנית הליברלית-סוציאלית דנה בעמדתה בנושא זה והגיבה כי היא בעד קנאביס מוסדר ממלכתי ברחבי הארץ.
מפלגת הקנאביס של דנמרק הוקמה בשנת 2001, המפלגה התמודדה בכל הבחירות המוניציפליות מאז הקמתה, כמו גם הבחירות למועצות אזוריות בשנים 2009 ו-2013. מספר מפלגות וחבריהן התבטאו בתמיכה עבור לגליזציה מלאה של קנאביס במדינה:
מפלגת הברית הליברלית - "אני רוצה מכירה מוסדרת של קנאביס ממלכתית, כמו שהמדינה מסדירה אלכוהול וסיגריות.
בדרך זו יש לנו שליטה טובה יותר על אילו סמים קיימים בשוק ושהם לא נמכרים לילדים" - כריסטינה אגלונד.
מפלגת האלטרנטיבה - "זו דרך נהדרת לנקוט עמדה נגד כנופיות פושעות, להעביר אי-הפללה עבור הדנים הרגילים ולהבטיח כי לא יתווספו כימיקלים מסוכנים" - ג'וזפין פוק.
מפלגת העם הסוציאליסטית - "כיום יש אנשים שמעשנים יותר מדי קנאביס ומקבלים בעיות, אבל אנחנו לא עוזרים להם בכך שאנחנו מענישים אותם, כאשר הם למעשה זקוקים לעזרה.
עלינו להתייחס לקנאביס כמו לאלכוהול, ולהתמקד בזה שמתמכר" - ליסבת בק פולסן.
הברית האדומה-ירוקה - "לגליזציה תבטיח שעבריינים לא יכולים להרוויח כסף מהיבוא, וגם לא להרוויח כסף ממכירה לא חוקית של קנאביס.
הכסף שהמדינה מבצעת מהמכירה ישמש במקום לצורך מידע, טיפול למכורים והטבות רווחה, במקום מתן הכסף לפושעים" - רונה לונד.
ניתן לנסות להשיג לגליזציה של סמים קלים על ידי בחירת פוליטיקאים ונציגי מפלגות פוליטיות התומכות בלגליזציה של סמים במטרה לנסות ליישם שינוי באמצעות העברת חקיקה באמצעות הצבעת הרוב בבית המחוקקים במדינה.
אם לא קיים רצון פוליטי ברשות המחוקקת לצורה מסוימת של לגליזציה של סמים קלים, ניתן לנסות לשנות זאת באמצעות צורות של תהליכים דמוקרטיים ישירים יותר, כגון יוזמות ומשאלי עם.
יוזמות פתקי הצבעה ללגליזציה של חוקי הסמים הצליחו במספר מדינות בארצות הברית, כמו יוזמת ההצבעה בקליפורניה בשנת 2016, שהצליחה להכשיר קנאביס במדינה.
קלוב דפורטיבו לֶגַנֵס (בספרדית: Club Deportivo Leganés, S.A.D), הידועה לרוב בשם הקיצור לגנס, היא קבוצת כדורגל ספרדית מהעיר לגנס שבפרוורי מדריד.
המועדון הוקם בשנת 1928. אצטדיונה הביתי של הקבוצה הוא אצטדיון בוטארקה, המכיל 12,454 מקומות ישיבה.
הקבוצה משחקת בצבעים כחול ולבן במשחקי הבית שלה, ובצבע ירוק במשחקי החוץ.
מאז הקמתה בשנת 1928 בילתה לגנס את רוב זמנה בליגות הנמוכות בספרד.
בתום עונת העפילה הקבוצה לראשונה לליגה הספרדית השנייה, והיא שיחקה בה במשך 11 עונות רצופות עד חזרתה לליגה הספרדית השלישית.
בתום עונת חזרה הקבוצה לליגה השנייה.
בסיום עונת 2015/2016 הקבוצה העפילה לראשונה בתולדותיה לליגה הראשונה בספרד לאחר ניצחון 0–1 על מיראנדס .
בסיום עונת 2019/2020, נשרה שוב לליגה השנייה.
בעונת 2023/2024 שבה ללה ליגה, אך לא הצליחה להישאר בה עונה נוספת.
לגין בע"מ היא חברת התעשייה של קיבוץ יגור.
החברה שולטת בשתי חברות בנות:
לגין אריזות מזון: מייצרת ומשווקת פחיות שימורים לתעשיית המזון ואריזות פח לתעשיית הכימיה: צבעים, דבקים, שמנים וכדומה.
לגין טובופלסט: מייצרת שפופרות פלסטיק ואלומיניום לתעשיות הקוסמטיקה והרפואה.
לגין אריזות הוקמה בשנת 1939 כפחחייה לייצור אריזות בקיבוץ יגור.
כבר באותה שנה החלה הפחחייה לייצר מכלי פח לחברת תנובה.
בשנת 1940 נקראה הפחחייה "בית חרושת לקופסאות פח".
בשנת 1945 החל המפעל לייצר קופסאות עבור מפעל השימורים אשד.
מלחמת העצמאות הביאה לשגשוג המפעל, עקב הביקוש לשימורים עבור הצבא.
בשנת 1961 הואשמה החברה, יחד עם החברה המתחרה קניאל תעשיות, בתיאום מחירים ויצירת קרטל בענף קופסאות הפח בישראל.
בשנת 1962 נרשמה לגין כחברה בע"מ.
שליש מהבעלות בחברה נמכר לחברת "אמריקאן קאן קומפני" האמריקאית, החברה הגדולה ביותר בתעשיית קופסאות־הפח
בארצות־הברית שסיפקה גם ידע וטכנולוגיה חדישה למפעל.
באותה תקופה העסיקה החברה כ-200 עובדים והחלה לייצא חלק מהתוצרת שלה.
לאחר 1967 החלה לייצר קופסאות לשמן זית עבור יצרנים ערביים בשטחי יהודה ושומרון.
בשנת 1966 הוקמה חטיבת השפופרות, שהחלה בייצור בסוף 1967.
בשנת 1989 אישר בית הדין להגבלים עסקיים הסדר כובל בין "לגין" והמתחרה "קניאל", לפיו כל חברה תתרכז בייצור מספר סוגי קופסאות שונה מרעותה; במקום המצב בו כל חבר ייצרה את כל סוגי הקופסאות.
המטרה הייתה להגדיל את כושר התחרות שלהן מול יבוא של קופסאות זולות.
בשנת 1994 רכשה לגין את חברת "אלומית אריזות" - יצרנית מגשים ושפופרות אלומיניום מחולון.
בשנת 2007 הפכו שתי החטיבות של חברת לגין לחברות בנות של לגין אחזקות: חטיבת האריזות הפכה לחברת "לגין אריזות מזון בע"מ" וחטיבת השפופרות הפכה לחברת "לגין טובופלסט בע"מ".
באותה שנה גם הודיעה על תוכנית להקמת מפעל בבלארוס, עם שותפים מקומיים, שייצא את רוב תוצרתו לאירופה.
התוכנית בוטלה לאחר שהוטלו סנקציות על בלרוס.
בשנת 2009 נאלצה החברה לוותר על חוב של כ-10 מיליון שקל במסגרת הסדר נושים של אחת מהלקוחות הגדולים של קבוצת ויטה פרי הגליל.
באותה שנה גם הודיעה על פיטורי 40 מבין 270 עובדיה, עקב ירידה בייצוא.
בשנת 2010 ביקשו לגין אריזות מזון ו"קניאל תעשיות אריזה" להתמזג; באותה עת שני המפעלים ביחד העסיקו 385 עובדים, כאשר 185 היו מועסקים ב"לגין".
באותה הפסידו החברות נתח שוק רב ליבוא מתחרה, רובו מטורקיה וחלקו מאיטליה, להם עלויות זולות יותר.
לטענתן מיזוג שני החברות למפעל אחד, שבהתאמות לא גדלות יוכל לספק את כל הביקוש בישראל, יאשפר להם לשרוד אחרת ייסגרו.
אך הבקשה נדחתה על ידי רשות ההגבלים העסקיים, בטענה שהמיזוג יצור מונופול בתחום אריזות הפח.
החברות ערערו לבית המשפט העליון אך הערעור נמחק.
באותה שנה רכש משה ינאי מחצית ממניות לגין טובופלסט תמורת 40 מיליון ש"ח.
בשנת 2011 מכרה לגין אריזות מזון את פעילות האלומיניום ואת המותג "אלומית" לחברת "פאלאס תעשיות".
לֵגִיטִימַצְיָה ארגונית או בעברית 'כִּשְׁרוּר ארגוני היא מושג המוגדר כהתאמה בין הערכים החברתיים הקשורים או העולים מתוך פעילויות ארגוניות לבין הערכים והנורמות של ההתנהגות המקובלת במערכת החברתית הרחבה, אשר אליה משתייכים הארגונים.
ארגונים מחפשים לבסס התאמה זו וכאשר נוצר פער, ממשי או פוטנציאלי, בין שתי מערכות הערכים, עלול להיווצר איום על הלגיטימציה של אותו ארגון.