tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
במסגרת פעילותה הפוליטית היא נפגשה עם מספר אישים שנויים במחלוקת ביניהם אנדרה מאלרו, פרנסואה מיטראן, יאסר ערפאת והוגו צ'אווס.
ב-1981 היא קיבלה אזרחות ספרדית.
פרט לפעילותה הפוליטית והחברתית, היא עבדה כהיסטוריונית וכתבה שבעה ספרי היסטוריה בשפה הספרדית.
ב-26 במרץ 2020 היא נפטרה כתוצאה מהתפרצות נגיף הקורונה בצרפת והייתה בכך לבת האצולה הראשונה שנפטרה מהנגיף.
מריה שטוקר בשנת 1945, במהלך מלחמת העולם השנייה הצילה את חייהן של שתי ילדות יהודיות, מפולין - לוריין ג'וסמן-ויסניקי ומרים פוקס.
על מאמציה תוך סיכון חייה, קיבלה מיד ושם אות חסידת אומות העולם.
מפקד כלא אינסברוק וולפגנג נוישמידט הצליח בכמה מקרים לעזור ליהודים לברוח מהנאצים.
מאוחר יותר נוישמידט גילה כי הגסטאפו עומד לגרש את האסירים למחנה הריכוז וההשמדה אושוויץ.
בעזרת עובד המטבח בכלא הגיעו יוסטמן ופוקס לביתה של מריה שטוקר שהם הוסתרו כמה ימים עד שהועברו לביתן של מריה ובתה ונדה פטריקוביץ' שם קיבלו מחסה.
מריה שטוקר סיפקה מחסה בדירתה גם ללור יוסטמן-ויסניצקי ומרים פוקס, לאחר שהתבקשה על ידי עובד מטבח בכלא אינסברוק, רודולף מוזר לקחתן.
למרות שהייתה מודעת לסכנה שנגרמה על ידי הסתרת פליטים יהודים מהכלא בדירתה כשהגיעו שתי הילדות לדירתה, היא חיבקה אותן במילים: "תודה לאל, שאתן כאן, בנותי האהובות".
אבל אחרי כמה ימים שתי הבנות נאלצו לשנות את מקום המסתור שלהן, מכיוון שהגסטפו עלה על עקבותיהן.
היא העבירה אותן לביתן של מריה וונדה פטריקוביץ' שדאגו למחסורן.
כל אותה עת עזרה באספקת מזון ולבוש.
בשנת 1980 הוענק למריה שטוקר תואר הכבוד "חסיד אומות העולם" מיד ושם.
את אות הכבוד קיבלו באותו יום מריה ובתה, נוישמידט, מוזר, דייץ ולוץ.
מריה רוגוז'ינסקה לבית לשניאק (בפולנית: Maria Rogozińska; נרצחה ב-12 בינואר 1943, פיליצה) הייתה איכרה פולנייה, אשר התגוררה בכפר ויירבקה , ליד פיליצה.
נרצחה יחד עם בנה בן השלוש על ידי הנאצים כי הסתירה יהודים ולוחמי מחתרת בביתה.
בשנת 2004 הוענק לה אות חסיד אומות העולם.
רוגוז'ינסקה התגוררה בכפר ויירבקה שבמחוז אולקוש (מחוז זוויירצ'ה הנוכחי).
לאחר מות בעלה היא גידלה שלושה ילדים לבד: הבנות מריה-סטניסלבה והלנה (נולדו בסביבות 1932 ו-1934) ובן בשם פיוטר (נולד בסביבות 1940).
במהלך הכיבוש הגרמני היא הסתירה יהודים ואנשי מחתרת.
קיים מידע סותר ביחס למספר האנשים שהיא סייעה להם.
אישה יהודייה בשם ברלינסקה או ברליצקה או פרלינסקה (בעלת טחנת קמח בכפר מלשינה ) וצעיר יהודי אשר זהותו לא ידועה התחבאו בחווה של רוגוז'ינסקה.
עם זאת, מעדויות של עדים אחדים עולה כי ייתכן שרוגוז'ינסקה הסתירה עד ארבעה או חמישה יהודים.
לא ידוע כיצד המידע על היהודים שהסתתרו בחווה של רוגוז'ינסקה הגיע לגרמנים.
ההיסטוריונית קריסטינה סמסונובסקה טוענת כי ייתכן ששכנה של רוגוז'ינסקה הלשינה עליה לגרמנים.
בסביבות 11 בינואר 1943, כוח צבא גרמני בעזרת מתנדבים אוקראינים ומשתפי פעולה הגיע לחווה של רוגוז'ינסקה.
במהלך החיפוש גילו הגרמנים שני יהודים וירו בהם ליד הבית.
שני פולנים שנמצאו במקום נרצחו אף הם: פיוטר סנדרה או סנדר ופיוטר פודגורסקי, שבעת הגעתם של הגרמנים היו בחווה.
באותה עת מריה וילדיה היו מחוץ לבית.
האם ובנה ביקרו אצל אחיה במלשינה, בעוד שתי הילדות הגדולות היו בהשגחת שכנותיהן.
מריה, שהוזהרה על ידי בנותיה, לא חזרה לבית משפחתה.
ההוצאה להורג שהייתה בחוותה הפחידה את תושבי הכפר עד כדי כך שאיש לא הסכים לקבל תחת חסותו את המשפחה הנמצאת בסכנת הכחדה.
לבסוף השאירה רוגוז'ינסקה את בנותיה במפעל בוויירבקה ונסעה עם בנה לחווה.
היא נלכדה באותו ערב בנסיבות לא ברורות.
לאחר לילה שבילו בביתו של ראש הכפר, מריה ובנה הועברו למטה הז'נדרמריה.
הגרמנים חקרו אותה באכזריות ובנה פיוטר בן השלוש עונה לנגד עיניה.
לאחר החקירה נורו מריה ופיוטר בחפיר בטירת פיליצה.
גופתה נקברה בבית העלמין בפיליצה.
ב-23 במאי 2004 הוענק לה אות "חסידי אומות העולם".
מריה אליזבת ריבה הייתה שחקנית אמריקאית ילידת גרמניה.
ריבה נולדה בברלין, בתם של הזמרת והשחקנית מרלן דיטריך ושל רודולף סייבר, שעבד אף הוא בתעשיית הקולנוע.
ב-1930 עברה עם אמה ללוס אנג'לס.
בילדותה בילתה רבות באולפני פרמאונט ובחברת המכרים של אמה.
היא גם התלוותה רבות לחופשות של בני משפחת קנדי יחד עם אמה.
ב-1934 שיחקה בתפקיד קטן בסרט "הקיסרית האדומה", בו אמה שיחקה את יקטרינה השנייה, קיסרית רוסיה.
ריבה קיבלה את תפקיד הקיסרית בילדותה, לאחר שלא נמצאה שחקנית ילדה בעלת דמיון במראה למרלן דיטריך.
כיוון שדיטריך הייתה מעוניינת לשמור את בתה קרוב אליה, היא לא שלחה אותה לבית ספר, והיו לה מחנכות פרטיות.
בסוף שנות השלושים אפשרה לה אמה ללכת לבית ספר בין-לאומי בשווייץ.
במהלך לימודיה שותפתה לחדר הייתה השחקנית ג'ין טירני.
בנעוריה למדה משחק אצל מקס ריינהרדט.
במלחמת העולם השנייה עסקה בבידור חיילים אמריקאים בגרמניה.
בשנות ה-40 היא הופיעה תקופה תחת שם הבמה "מריה מנטון" (Maria Manton).
כמו כן, עבדה תקופה בברודוויי.
במהלך שנות ה-50 הופיעה רבות בטלוויזיה ואף הייתה מועמדת פעמיים לפרס אמי לשחקנית הטובה ביותר, ב-1952 וב-1953. ב-1962 פרשה ממשחק.
ב-1988 הופיעה בסרטו של ריצ'רד דונר "מארח השדים".
ב-1947 נישאה לוויליאם ריבה, ממנו התאלמנה ב-1999. לבני הזוג נולדו ארבעה בנים.
מריה ראדוקנו (ברומנית: Maria Răducanu; נולדה ב-3 בנובמבר 1967) היא זמרת רומנייה.
ראדוקנו נולדה בעיר חוש, היא למדה ספרות צרפתית באוניברסיטת יאשי ולאחר מכן גם למדה באוניברסיטת בוקרשט.
היא נחשבת למוזיקאית אוטודידקטית, סגנונה המוזיקלי משלב ג'אז עם מוזיקה עממית, ב-2002 הוציאה לראשונה אלבום ולאחר מכן הוציאה מספר אלבומים נוספים, היא הייתה מועמדת למספר פרסים על עבודתה המוזיקלית.
היא דיבבה את אריאל בדיבוב הרומני לסרט בת הים הקטנה, היא ביצעה את התפקיד גם בסדרה בת הים הקטנה.
היא מושוות רבות לזמרת מריה טנאסה.
מרינה פלסקה-רוגובסקה (בפולנית: Maria Rogowska-Falska; 7 בפברואר 1877 – 7 בספטמבר 1944) הייתה מורה פולנייה ושותפתו של יאנוש קורצ'אק בניהול בית היתומים הפולני.
מרינה פלסקה-רוגובסקה נולדה ב-7 בפברואר 1877 בכפר צ'פלין, פולין.
פלסקה הייתה אשת חינוך בעלת תודעה חברתית מפותחת אשר באה לידי ביטוי בפעילות פוליטית (במפלגה הסוציאליסטית-PPS ) למען פולין ריבונית בעטייה נאסרה מספר פעמים.
מאסרה לא עצר את תרומתה לכלל, בעת מאסרה לימדה את ילדי האסירים.
שילוב של תפישתה החברתית; החינוכית, ניסיונה כפדגוגית ואובדן בתה (בשנת 1914) הביאו אותה להחלטה להקדיש חייה לילדים.
בזמן מלחמת העולם הראשונה עבדה בבית יתומים באוקרינה.
המקום והזמן הללו היו לנקודת ציון משמעותית בציר עשייתה של מרינה.
ב-24 בדצמבר 1915; עת קורצ'אק הגיע לביקור בבית היתומים אשר בו עבדה מרינה.
המפגש הניב שיתוף פעולה פדגוגי ייחודי שמבוסס, להלכה ולמעשה, על ההתנהלות הפדגוגית שפותחה ויושמה בבית היתומים היהודי בוורשה; קורצ'אק התגייס לטובת ילדי בית היתומים שהיו במצב קשה.
ההתגייסות לטובת הילדים לא פסקה כשתם הביקור.
קורצ'אק ייעץ וכתב לעיתון הילדים גם לאחר שפיזית לא נכח במקום.
לאחר מלחמת העולם הראשונה שבה מרינה לוורשה.
במסגרת תפקידה הפדגוגי סיירה במוסדות חינוכיים.
בעקבות אלה ובברכת קורצ'אק החליטה להקים בית יתומים לילדי פועלים פולנים ברוח הקורצ'קאית.
בית היתומים הפולני "נאש דום" (ביתנו) בניהול מרינה וקורצ'אק
"נאש דום" הוא בית היתומים לילדי פועלים פולנים שניהלו מרינה וקורצ'אק.
הניהול היה בשיתוף פעולה חלקי נוכח אי הסכמות בנושאים מסוימים.
בית היתומים הוקם בפרושקוב, בשנת 1919 ופעל עד לשנת 1928 בהמשך, משנת 1928 עד לשנת 1944, פעל בשכונת ביילאני, ורשה.
קורצ'אק הגייע ל"נאש דום" בכל שבוע בעת שירותו הצבאי.
הוקם גוף ציבורי שעתיד לסייע ל"נאש דום" מבחינה כלכלית ועתיד לתכנן תוכנית פדגוגית יישומית.
יאנוש קורצ'אק היה אחד מששת חבריה.
בהמשך מרינה הפעילה את קשריה הפוליטיים מן העבר לתמיכה כלכלית ב"נאש דום".
הפדגוגיה הקורצ'קאית ליוותה את חיי בית היתומים ביטוי לכך במאמר שכתבה מרינה ושמהווה בסיס לספר שכתבה ופרסמה בשנת 1928 על אודות בית היתומים "נאש דום" (קורצ'אק כתב במבוא לספרה של מרינה).
שילוב תפישות עולמה הפוליטית והתרבותית באו לידי ביטוי בפתיחת שערי "נאש דום" לפעילות שתשפיע על הסביבה, שתקיים שיתוף פעולה משמעותי.
היא בקשה להרחיב את קהל היעד לפעילויות משפחתיות כך ילדי "נאש דום" ייהנו מפעילויות עם משפחות והמשפחות ייהנו מהאפשרויות, מהתכנים, מהפעילויות שמזמן ה"נאש דום".
דוגמאות לפתיחת השערים: בשנת 1934 מרינה פתחה מעון יום לילדים כפריים.
בשנת 1936 הוכרזה ספריית "נאש דום" כספרייה אזורית.
ליעד המרכזי שהציבה מרינה ופתיחת השערים והרחבת ההשפעה של "נאש דום" על הסביבה להתנהלות על פיו היה מחיר - התרחקות של קורצ'אק ובמידה מסוימת של הקורצ'קאיות שמטפחת את היחיד ביחד הייחודי.
יתר על כן, קורצ'אק נאלץ להקדיש את מרב המשאבים לכלכלת ילדי "דום שירוט", בית היתומים היהודי.
כשרוחות מלחמת העולם השנייה מנשבות ה"נאש דום" שימש את המחתרת הפולנית ומקום מסתור לילדים יהודים ושימש כבית חולים בזמן המרד הפולני באוגוסט עד לאוקטובר 1944.
בנובמבר 1985 התקיים טקס ב"נאש דום", ורשה בו מרינה קיבלה את אות חסידי אומות העולם ובשדרת חסידי אומות העולם ביד ושם ניצב שלט שעליו חקוק שמה.
ב-7 בספטמבר 1944 הלכה מרינה לעולמה.
מריה אנג'ליטה רסה היא עיתונאית אמריקאית-פיליפינית, מייסדת ומנכ"לית אתר החדשות האינטרנטי "ראפלר" .
התפרסמה בזכות חשיפות גדולות לאחר פיגועי 11 בספטמבר, שבהן גילתה את הקשר בין מארגני ההתקפות לתאי טרור בפיליפינים.
כתבה שני ספרים על רשתות ג'יהאד בדרום־מזרח אסיה, וב־2008 נשאה ונתנה אישית על שחרורם של שלושה מאנשי צוות החדשות שלה שנחטפו על ידי אבו סיאף, איש אל-קאעידה מדרום הפיליפינים.
בשנת 2019 נעצרה על ידי שלטונות הפיליפינים באשמה שאתר האינטרנט בבעלותה פרסם שקרים.
ב־15 ביוני 2020 היא הורשעה בבית משפט באשמת דיבה.
בהיותה מתנגדת חריפה לנשיא הפיליפינים רודריגו דוטרטה, כליאתה והאשמתה בבית המשפט נתפסו כצעד נגד חופש הביטוי על ידי הנשיא.
כיום מחכה לגזר דינה, שינוע משישה חודשי מאסר ועד שש שנים.
רסה נכללה בקבוצת עיתונאים שנבחרו לאנשי השנה של המגזין "טיים" לשנת 2018, וזוכת פרס נובל לשלום בשנת 2021 בשיתוף עם דמיטרי מוראטוב.
ב-2022 הצטרפה לתנועה העולמית למען הדמוקרטיה (WMD) .
רסה נולדה במנילה, הפיליפינים בשנת 1963 לאם ממוצא פיליפיני ואב ממוצא פיליפיני - סיני.
אביה נפטר כשהייתה בת שנה.
היא למדה בבית ספר קתולי במנילה.
בצעירותה אמה הותירה את מריה ואחותה עם משפחתו של האב ועברה לגור בארצות הברית, אך ביקרה את בנותיה לעיתים קרובות.
אמה התחתנה בארצות הברית עם פיטר אמס רסה, אמריקאי איטלקי, וחזרה לפיליפינים על מנת להביא את שתי בנותיה לארצות הברית.
בגיל עשר עברה מריה רסה לניו ג'רזי, היא אומצה על ידי אביה החורג ואימצה את שם משפחתו.
את המעבר לארצות הברית היא הגדירה: "נחתתי בניו ג'רזי, בקושי דיברתי אנגלית, והייתי צריכה להבין מה ילד חום נמוך אמור לעשות בעולם הלבן הגדול הזה".
היא סיימה את לימודיה בתיכון בניו ג'רזי, סיימה תואר ראשון מאוניברסיטת פרינסטון ב־1986, ולאחר מכן קיבלה מלגה מתוכנית פולברייט ללימודים באוניברסיטת הפיליפינים.
החל משנת 1995 רסה היא עיתונאית ב-CNN במנילה, בעבודתה כעיתונאית ב-CNN היא חוקרת רשתות טרור בכל רחבי אסיה.
במקביל החל משנת 2004 היא ניהלה את מחלקת החדשות של רשת ABC-CBN הפיליפינית, תפקיד בו החזיקה עד שנת 2016 אז פוטרה בעקבות מאמריה נגד הנשיא דאז.
במקביל כותבת רסה מאמרים עבור הוול סטריט ג'ורנל.
ב־2012 הקימה רסה יחד עם עוד שלוש עיתונאיות את אתר החדשות ראפלר (Rappler).
האתר החל כדף פייסבוק, והפך בהמשך לאתר חדשות שהיה אתר החדשות הראשון בפיליפינים וזכה בפרסים רבים.
האתר מעסיק צוות של 12 עיתונאים ועיתונאיות.
היא משמשת כעורכת הראשית של האתר.
המועצה האמיתית המפקחת על פייסבוק
בשנת 2020 בעקבות הקמת המועצה המפקחת על פייסבוק, הצטרפה רסה לארגון שהקים תנועת נגד שנקראת "המועצה המפקחת האמיתית על פייסבוק", ארגון המונה 25 אנשי זכויות אזרח, פוליטיקאים, עיתונאים ואנשי אקדמיה.
בשנת 2021 יצא סרט בשם "אלף חתכים" של הבמאית רמונה דיאז.
הסרט עוקב אחר פועלה של רסה במשך שנה וחצי.
הסרט מספר את סיפור מאבקה בשחיתות של הנשיא דוטרטה אשר מדיניותו הובילה להוצאה להורג של עשרות אלפי מכורים לסמים וסוחרי סמים.
החל משנת 2016 הפכה רסה לשם דבר במאבקה בנשיא הפיליפיני הנבחר רודריגו דוטרטה.
מאמרה הראשון נגד הנשיא נכתב בעקבות מצב חירום עליו הכריז הנשיא, מצב החירום הוכרז בעקבות פיגוע במנילה הפיליפינים כאשר הנשיא השתמש לטענתה בכתבה ישנה על מנת להצדיק את מצב החירום.
המאמר נקרא בשם "מלחמת התעמולה: הפיכת האינטרנט לכלי נשק" הוא זכה לתהודה רבה ובעקבותיו החלה רסה לקבל אלפי הודעות נאצה, רסה יצאה נגד מדיניות הנשיא, היא החלה לעקוב אחרי חשבונות פייסבוק שהיו אלימים במיוחד וגילתה כי רובם חשבונות מזויפים.
בהמשך כתבה מאמרים רבים נגד מדיניותו של הנשיא במלחמתו בסמים.
אחד החוקים שהעביר נשיא הפיליפינים דוטרטה ב־2016 בתחילת נשיאותו התיר לכוחות הביטחון להרוג סוחרי סמים ומשתמשים.
בעקבות החוק נהרגו מאות בני אדם בחודש יולי 2016. בין החודשים יולי 2016 ואוקטובר 2017, המשטרה בפיליפינים דיווחה על 3,967 הרוגים שלטענתה קשורים לסמים כחלק מפעילותה נגד סמים.
בין ההרוגים גם ראש עיריית אוזמיז, שהואשם על ידי דוטרטה במעורבות בסחר בסמים, ואשתו.
על פי דו"ח של ארגון Human Rights Watch, בין השנים 2016–2017 נהרגו כ-12,000 בני אדם כתוצאה ממדיניותו של דוטרטה נגד סמים, רובם עניים וחלקם ילדים.
בית הדין הפלילי הבינלאומי פתח בחקירה ראשונית על מלחמת הסמים של דוטרטה ב-2018, מה שגרם לדוטרטה לגרום לפרישת הפיליפינים מבית הדין בתגובה.
ב־8 באוקטובר 2021 הוכרז על זכייתה של רסה בפרס נובל לשלום יחד עם העיתונאי הרוסי דמיטרי מוראטוב.
רסה ומוראטוב הם העיתונאים הראשונים לזכות בפרס נובל מאז שנת 1935. רסה היא האישה הפיליפינית הראשונה הזוכה בפרס נובל.
מריה שאטרדובה (בצ'כית: Marie Chatardová; נולדה ב-6 במרץ 1963) היא דיפלומטית צ'כית המכהנת כיום כשגרירת צ'כיה בבריטניה.
היא האישה הראשונה שמונתה לתפקיד זה מאז 1918. בשנת 2017, מגזין "פורבס" דירג את שאטרדובה כאישה הרביעית הכי משפיעה בצ'כיה.
מריה שאטרדובה נולדה בעיירה זנוימו , באזור דרום מוראביה בצ'כוסלובקיה.
היא עברה לברנו בגיל 10 ולמדה בגימנסיה קרנובה.
בשנת 1985 היא הוסמכה כדוקטור למשפטים מהפקולטה למשפטים באוניברסיטת מסריק בברנו.
בשנת 1992 הצטרפה ללשכת עורכי הדין המסחריים.
מ-1985 עד 1990 הועסקה מריה שאטרדובה במשרד הסימנים המסחריים בפראג.
לאחר מהפכת הקטיפה, היא מונתה לעורכת דין, שהתמחתה במשפט עסקי.
ב-1994 החלה שאטרדובה למשרד החוץ הצ'כי ועבדה שנה אחת במחלקת ניתוח ותכנון.
לאחר מכן היא נשלחה לנציגות הקבועה של צ'כיה באיחוד האירופי בבריסל, האחראית על סדר היום לענייני משפט ופנים לפני הצטרפות צ'כיה לאיחוד האירופי.
ב-1999 היא חזרה לפראג ושימשה כראש היחידה במחלקה לתיאום היחסים עם האיחוד האירופי.
בשנת 2000 מונתה למנהלת המחלקה לתקשורת אסטרטגית במשרד החוץ הצ'כי.
משנת 2002 עד 2007, צ'טארדובה שימשה כשגרירת צ'כיה בשוודיה.
לאחר מכן, היא שבה לצ'כיה כדי להיות מנהלת מחלקת הפרוטוקול במשרד החוץ, משנת 2007 עד 2010. בין השנים 2010 עד 2016, שאטרדובה כיהנה כשגרירת צ'כיה בצרפת ובמונקו, וכנציגה הקבוע של הרפובליקה הצ'כית לארגון הבין-לאומי לפרנקפוניה.
בשנת 2013, היא מונתה לנציגת הקבועה של הרפובליקה הצ'כית לאונסק"ו (תפקיד בו כיהנה עד 2016), ונבחרה ליו"ר הוועדה לאמנות והמלצות של הארגון (עד 2015).
בשנת 2016, היא מונתה לנציגת הקבע של צ'כיה באו"ם.
ביולי 2017, היא נבחרה לנשיאה ה-73 של המועצה הכלכלית-חברתית של האומות המאוחדות (ECOSOC).
החל מאוקטובר 2021 היא מכהנת כשגרירת צ'כיה בבריטניה.
מלבד הקריירה הדיפלומטית שלה, שאטרדובה מילאה תפקידי הוראה בפקולטה למדעי החברה של אוניברסיטת קארל בפראג (המכון ללימודי מערב אירופה), האוניברסיטה האנגלו-אמריקאית בפראג (בית הספר ליחסים בינלאומיים ודיפלומטיה), המכון למינהל ציבורי בפראג, וכן האקדמיה הדיפלומטית בפראג.
מפקד המסדר הלאומי של לגיון הכבוד (, 2016).
שאטרדובה נשואה לבנואה שאטאר, ולהם שלושה ילדים.
מריה איזבל רודריגס ריברו (בספרדית: María Isabel Rodríguez Rivero; נולדה ב-22 ביולי 1999 בלאס פאלמאס דה גראן קנריה), הידועה בשם מיסה, היא כדורגלנית ספרדית המשחקת בעמדת השוערת בקבוצת הנשים של ריאל מדריד מהליגה הראשונה של ספרד מאז עונת 21–2020, וכן בנבחרת ספרד.
רודריגס סומנה על ידי אופ"א בשנת 2022 כאחת הכישרונות הצעירים המבטיחים בזירה הבינלאומית.
רודריגס החלה לשחק במועדון יוני דה לה גאריטה כחלוצה.
בגיל 12 היא החלה לשחק כשוערת, תפקיד בו המשיכה לשחק גם לאחר שהצטרפה למועדון דפורטיבו פמרגוין בפוטסל.
בפברואר 2017 חתמה במועדון אתלטיקו מדריד לאחר שהשוערת השנייה דאז של הקבוצה לולה גאז'ארדו נפצעה.
אף על פי שהתאמנה על בסיס יומיומי עם הקבוצה הראשונה, רודריגס לא פתחה בהרכב ושחקה לרוב בקבוצת המשנה.
ב-25 בנובמבר 2018, היא ערכה את הופעת הבכורה שלה בקבוצה הראשונה בשמינית הגמר של גביע המלכה במשחק מול מאלגה, בו ניצחה קבוצתה.
ב-23 בפברואר 2019, רודריגס ערכה את הופעת הבכורה שלה בליגה, כשהחליפה את לולה גאז'רדו בהפסקת המשחק, במשחק ניצחה קבוצתה 1–6 את אלבסטה.
ב-1 ביולי 2019, חתמה רודריגס במועדון דפורטיבו לה קורוניה, לאחר שהחליטה לא לחדש את החוזה שלה באתלטיקו מדריד.
היא ערכה את הופעת הבכורה שלה עם הקבוצה ב-22 בספטמבר בתיקו אחד מול יוניון דפורטיבה גרנדילה טנריף.
רודריגס פתחה במשחקים לסירוגין עם השוערת בינלאומית לשעבר אסתר סולסטרס ובסופו של דבר נהייתה לשוערת הפותחת של הקבוצה.
בעקבות מגפת הקורונה בוטלה העונה מבלי שהגיעה לסיומה.
רודריגס סיימה את עונת הבכורה שלה בליגה הבכירה עם מאזן של שנים עשר משחקים בהם ספגה כ-22 שערים, אחד המאזנים הטובים בליגה, וכן נבחרה לשוערת הטובה ביותר בנבחרת השנה של "דראפט הכדורגל", שמדרגת את שחקני הכדורגל הצעירים הטובים ביותר של העונה.
ריאל מדריד הכריזה על החתמתה לעונת 21–2020 ב-13 ביולי 2020. הופעת הבכורה שלה נערכה ב-4 באוקטובר נגד האלופה המכהנת ברצלונה, בו ניצחו הקטאלוניות 0–4.
במהלך העונה זכתה לראשונה לזימון לנבחרת הבוגרת של ספרד.
היא נבחרה פעם נוספת בנבחרת העונה של "דראפט הכדורגל" יחד עם חברותיה לקבוצה אולגה קרמונה, תרזה אבלירה ואתנה דל קסטילו.
באותה עונה זכתה רודריגס בגביע זמורה, המוענק לשוערת שספגה את הכי מעט שערים במהלך העונה.
באותה עונה העפילה מדריד לליגת האלופות לאחר מאבק צמוד עם קבוצת לבאנטה.
בהגרלה ב-22 באוגוסט לסיבוב 2 של ליגת האלופות לנשים, הוגרלה ריאל מדריד נגד מועדון הכדורגל מנצ'סטר סיטי, ורודריגס הייתה השוערת הפותחת בתיקו אחד באצטדיון אלפרדו די סטפנו.
ריאל מדריד הבטיחה את העפלתה לשלב הבתים לאחר שניצחה במשחק השני בתוצאה 0–1.
בעונת 22–2021, סיימה קבוצתה במקום השלישי בליגה, מקום המעניק כרטיס לשלבי המוקדמות של ליגת האלופות לנשים.
בליגת האלופות העפילה ריאל מדריד לשלב רבע הגמר בו הודחה על ידי ברצלונה.
רודריגס נבחרה על ידי אופ"א כאחת ההבטחות הצעירות של הכדורגל הבינלאומי.
רודריגס ערכה את הופעת הבכורה שלה עם נבחרת ספרד עד גיל 19 ב-17 בספטמבר 2016 בבאקו מול נבחרת אזרבייג'ן בניצחון 0–7 במשחק מוקדמות לאליפות אירופה עד גיל 19. באליפות אירופה זכתה נבחרת ספרד בתואר, רודריגס שחקה במדי הנבחרת במהלך הטורניר רק בשלב הבתים.
בשנת 2018 צורפה רודריגס לנבחרת הצעירה עד לגיל 20, והייתה בסגל נבחרתה לאליפות העולם בכדורגל נשים עד גיל 20 בצרפת, שם סיימה הנבחרת כסגנית, רודריגס לא שחקה באף משחק במהלך הטורניר.
בשנת 2020, רודריגס זומנה לראשונה לנבחרת הבוגרים, אך לא שחקה באותה שנה.
משחק הבכורה שלה, היה ב-18 בפברואר 2021 מול נבחרת אזרבייג'ן, משחק בו ניצחה ספרד 0–13 והעפילה ליורו 2022. רודריגס לא שחקה ביורו אך לאחריו הפכה רודריגס לשוערת הפותחת של הנבחרת הלאומית.
בשנת 2023 זכתה עם נבחרת ספרד בגביע העולם בכדורגל בנשים.
היא פתחה בשער בשלושת משחקי הפתיחה אך אבדה את מקומה בהמשך המשחקים לקטה קול.
מריה רייבסקיה-איבנובה (באוקראינית: Марія Раєвська-Іванова; 1840 – 1912) הייתה ציירת ומורה לאמנות.
בשנת 1868, היא הפכה לאישה הראשונה באימפריה הרוסית שזכתה בתואר "אמנית חופשית" מטעם האקדמיה הקיסרית לאמנויות.
היא נולדה למשפחה של בעלי קרקע והתחנכה בבית.
לאחר מכן, היא למדה באירופה במשך חמש שנים בצרפת, איטליה ודרזדן, והשתתפה בקורסים באתנולוגיה, ארכאולוגיה, תולדות האמנות ובלשנות בנוסף לשיעורי האמנות הרגילים שלה.
כשחזרה ב-1868, עברה את הבחינה ל"אמן חופשי" באקדמיה הקיסרית, ובשנה שלאחר מכן התיישבה בחרקוב, שם פתחה בית ספר פרטי לרישום וציור שסיפק חדר ופנסיון חינם לעניים.
בית הספר פעל במשך עשרים ושבע שנים ולימד כ-900 תלמידים, ביניהם אלכסיי בקטוב וקונסטנטין פרבוכין.
בתערוכת כל רוסיה של בתי ספר לציור, היא ניצחה את בית הספר סטרוגנוב היוקרתי.
ב-1896 הפך בית הספר למוסד ציבורי, שהופעל על ידי העירייה.
ואז, ב-1912, היא הפכה ל"מכללה לאמנות חרקוב"; בית ספר היה קשור לאקדמיה האימפריאלית, בניהולו של אלכסנדר לובימוב.
בתקופת ברית המועצות זה היה בית ספר טכני וידוע בשם "האקדמיה הממלכתית לעיצוב ואמנויות של חרקוב".
בנוסף לציור והוראה, היא הייתה מחברת מאמרים וחוברות על הוראת אמנות, וכן ספר לימוד לרישום (1879).
בעלה, סרגיי אלכסנדרוביץ', היה גם מורה וכיהן במועצת העיר חרקוב.
בנה, אלכסנדר סרגייביץ', היה מהנדס טכני שעזר לתכנן כמה סוגים מוכרים של קטרים רוסיים.
מריה ריטנר (בפולנית: Maria Rittner) הייתה אתלטית יהודייה-פולנייה, שיאנית פולין בריצת 100 מטר ובהטלת כידון.
ריטנר התאמנה בקבוצת מכבי ורשה.
בתחרות שנערכה בוורשה ב-27 בספטמבר 1925 קבעה בהטלת כידון (600 ג') שיא פולין חדש של 23.60 מטר.
שבועיים לאחר מכן, בתחרות שנערכה בוורשה ב-17 באוקטובר היא קבעה בריצת 100 מטר שיא פולין (לא רשמי) בתוצאה של 13.9 שניות (דורגה במקום ראשון בסוף השנה) ובהדיפת כדור ברזל (5 ק"ג) תוצאה של 6.80 מטר (דורגה במקום חמישי בסוף השנה).
ב-18 באוקטובר היא קבעה בזריקת דיסקוס (1 ק"ג) תוצאה של 21.45 מטר (דורגה במקום תשיעי בסוף השנה).
בתחרות שנערכה בוורשה ב-3 ביוני 1926 קבעה בהטלת כידון (600 ג') תוצאה של 22.68 מטר (דורגה במקום שישי בסוף השנה).
בתחרות שנערכה בוורשה ב-29 ביוני קבעה בהטלת כידון (800 ג') שיא פולין חדש של 22.46 מטר.
בתחרות שנערכה בוורשה ב-5 בספטמבר קבעה בהטלת כידון (800 ג') תוצאה של 23.45 מטר (דורגה במקום שמיני בסוף השנה) ובריצת 80 מטר תוצאה של 11.1 שניות (דורגה במקום שישי בסוף השנה) וסיימה במקום רביעי בסוף השנה בקרב 5 (ריצת 80 מטר, קפיצה לרוחק, הטלת כידון, זריקת דיסקוס וריצת 200 מטר).
בתחרות שנערכה בוורשה ב-19 ביוני 1927 קבעה בהטלת כידון (600 ג') תוצאה של 26.21 מטר (דורגה במקום שביעי בסוף השנה).
בתחרות שנערכה בוורשה ב-21 באוגוסט קבעה בזריקת דיסקוס תוצאה של 27.08 מטר (דורגה במקום שישי בסוף השנה) ובקרב 5 (כידון, קפיצה לרוחק, ריצת 80 מטר, דיסקוס, ריצת 200 מטר) תוצאה של 2561 נק' (דורגה במקום שישי בסוף השנה).
מריו הוא דמות בדיונית שנוצרה על ידי מפתח משחקי הווידאו היפני שיגרו מיאמוטו.
מריו מככב בזיכיון שנקרא על שמו, ובפרט בסדרת משחקי הווידאו "סופר מריו" של חברת נינטנדו, לה הוא משמש קמע.
מריו הוא שרברב איטלקי שמתגורר בממלכה בדיונית בשם "ממלכת הפטריות" יחד עם אחיו התאום לואיג'י.
הרפתקאותיהם של מריו ולואיג'י בדרך כלל סובבות סביב הצלת הנסיכה פיץ' מהנבל באוזר.
שיגרו מיאמוטו יצר במקור את דמותו של מריו כאשר הוא פיתח את המשחק דונקי קונג בניסיון לייצר משחק וידאו חדשני ופורץ דרך עבור חברת נינטנדו.
במקור מיאמוטו קיווה ליצור משחק וידאו בו יוכל להשתמש בדמויותיהם של פופאי, בלוטו, ואוליב אוייל.
אף על פי כן, באותה העת מיאמוטו לא הצליח לרכוש את הזכויות להשתמש בדמויות הללו במשחק הווידאו, ולכן יצר את המשחק דונקי קונג בו היה גיבור ראשי ללא שם, דמותו של דונקי קונג, ודמות נשית שכונתה בתחילה "ליידי".
בשלבים המוקדמים של דונקי קונג, מריו לא היה מסוגל לקפוץ.
עם זאת, בהמשך מיאמוטו הוסיף את היכולת לקפוץ.
בעוד שהגיבור היה ללא שם בגרסה היפנית המקורית של המשחק, בגרסה האנגלית של דונקי קונג דמות הגיבור הראשי נקרא "Jumpman" וכונה "מריו".
מיאמוטו קרא לדמות במקור "Mr.
Video", והוא התכוון עוד באותה העת להשתמש בדמות זו בכל משחקי הווידאו אותם יפתח מאז ואילך.
בעת שמיאמוטו עבד על הלוקליזציה של המשחק דונקי קונג עבור הקהל האמריקאי במהלך שנות ה-80, איש הנדל"ן האמריקני-היספני מריו סגל , אשר השכיר מחסן למחלקה של נינטנדו בארצות הברית, התעמת עם מנכ"ל המחלקה האמריקנית של חברת נינטנדו מינורו אראקאווה כאשר דרש ממנו שישלם את שכר הדירה.
בעקבות ויכוח סוער, הצליחו לבסוף עובדי נינטנדו לשכנע את סגל ששכר הדירה ישולם ולאחר מכן הם החליטו לקרוא לדמות על שמו.
מיאמוטו ציין בעבר שאם הוא היה קורא לדמות בשם "מר וידאו", במקום מריו, סביר להניח שהדמות לא הייתה זוכה להצלחה.
לטענת מיאמוטו, המקצוע המקורי של מריו התבסס על עיצוב המשחק - מאחר שהמשחק דונקי קונג התרחש באתר בנייה, מריו הפך בתחילה לנגר.
כאשר הוא הופיע שוב ב-"האחים מריו", הוחלט שהוא יהיה שרברב במקום זאת משום שחלק גדול מהמשחקים בסדרה מתרחשים בביוב.
לאחר שהפך לשרברב החליט מיאמוטו שמריו יהיה אמריקני ממוצא איטלקי שמגיע במקור מניו יורק.
בשל המגבלות הגרפיות של משחקי הארקייד באותה העת, מיאמוטו החליט שהדמות תלבש סרבל אדום וחולצה כחולה בשל הניגודיות החזקה של הצבעים הללו לצבעי הרקע במשחק.
השימוש בכובע אפשר למיאמוטו להימנע מלהקפיד על הצגת פרטים קטנים כמו התספורת והגבות של הדמות, כמו גם להימנע מלהנפיש את שערו בעת שהדמות קופצת.
על מנת להעניק לדמות הקטנה תכונות פנים אנושיות שיראו בבירור על אף שהגודל של הדמות המקורית הייתה 8 × 8 פיקסלים, החליט מיאמוטו לצייר למריו אף גדול ושפם, ובאופן זה הוא לא הזדקק לצייר לו פה והבעות פנים במשחק המקורי.
לאורך השנים, בעקבות העלייה בפופולריות של הדמות והיכולות החדשות של קונסולות המשחקים השונות, המראה של מריו הפך בהדרגה למורכב יותר - הוחלט שיש לו עיניים כחולות, כפפות לבנות, נעליים חומות, האות "M" על חזית הכובע, וכפתורים צהובים על הסרבל שלו.
הצבעים של החולצה והסרבל שלו הוחלפו - מחולצה כחולה וסרבל אדום לחולצה אדומה עם סרבל כחול.
מריו הוא שרברב אשר חי בממלכת הפטריות יחד עם אחיו הצעיר לואיג'י.
בסדרת הטלוויזיה ובסרט ההוליוודי מריו ולואיג'י הם במקור מברוקלין שבניו יורק.
מריו לובש חולצה אדומה ארוכה ומעליה סרבל כחול עם כפתורים צהובים, נעליים חומות, כפפות לבנות, וכובע אדום עם האות "M".
למריו יש עיניים כחולות, וכמו לואיג'י יש לו שיער ושפם בצבע חום כהה.
בראיון משנת 2005 מיאמוטו ציין שמריו בן 25.
נינטנדו לא חשפה בתחילה את שמו המלא של מריו.
בראיון משנת 1989 צוין ששמו המלא איננו "מריו מריו", אם כי ניתן להסיק זאת משם המשחק "האחים מריו".
בספטמבר 2015 הצהיר לבסוף היוצר של הדמות שיגרו מיאמוטו כי השם המלא של מריו הוא "מריו מריו".
לאורך מרבית משחקי הסדרה מריו הוא שרברב, אם כי במשחקי דונקי קונג המקוריים בהם מריו הופיע הוא היה נגר.
למריו היו עוד כמה מקצועות לאורך המשחקים השונים בזיכיון - בסדרת משחקי הפאזל "ד"ר מריו" שיצא לראשונה לשווקים ב-1990 מריו מתואר כרופא, במשחק הגיים בוי "Mario's Picross" מריו הוא ארכאולוג, במשחק " Mario vs.
Donkey Kong 2: March of the Minis" מריו הוא המנכ"ל של חברת צעצועים, ובמשחק "Super Mario Maker" מריו הוא בנאי.
מריו הוא גם ספורטאי במשחקי הספורט של הזיכיון.
בנוסף לכך, מריו הוא גם נהג מכוניות קרטינג בסדרת משחקי המרוצים של הזיכיון "Mario Kart".
עוד מהמשחק הראשון בזיכיון התפקיד של מריו הוא תמיד להציל את הדמות הנשית במשחק.
בעוד שבמשחק המקורי הוא היה צריך להציל את חברתו פאולין, פאולין הוחלפה במהרה בנסיכה פיץ' ב"האחים סופר מריו".
מריו הציל את הנסיכה פיץ' פעמים רבות מאז במשחקים השונים בזיכיון.
במשחק Super Princess Peach, הנסיכה פיץ' מצילה את מריו.
מריו מציל גם את הנסיכה דייזי במשחק "Super Mario Land".
לואיג'י הוא אחיו הצעיר של מריו, ומתלווה אל מריו במשחקים השונים.
פטרייה - מגדילה את מריו.
ב-"Mario Kart", זה נותן לו תוספת מהירות.
פטרייה ירוקה - נותנת נקודת חיים נוספת.
מגה- פטרייה - פטרייה בגודל ענק ההופכת את מריו לענק.
מיני- פטרייה - פטרייה זעירה המכווצת את מריו ומגבירה את מהירותו, מגדילה את גובה הקפיצות שלו, ומאפשרת לו להיכנס לאזורים צרים במיוחד.
פטריית מדחף - מאפשרת למריו לעופף.
פטריית דבורה - הופכת את מריו לדבורה ומאפשרת לו לעוף, להידבק לחלות דבש, ונותנת לו את היכולת ללכת על פרחים ועננים.
פטרייה רעילה - מבזבזת למריו את הכוח כמו אויב.
פרח אש - הופך את מריו לצבעי לבן ואדום ומאפשר לו לירות כדורי אש.
פרח זהוב - הופך את מריו לזהוב או את לואיג'י לכסוף.
מאפשר להפוך אויבים ובלוקים למטבעות בירייה אחת, מופיע ב-"New Super Mario Bros.
פרח קפוא - נותן למריו לירות כדורי קרח.
במשחק "Super Mario Galaxy" מאפשר למריו להקפיא מים ולבה.
חליפת צפרדע - משפרת את השחייה של מריו מתחת למים ומגבירה את גובה קפיצותיו.
חליפת פינגווין - שילוב של חליפת הצפרדע ושל פרח הקרח.
מאפשרת למריו לירות כדורי קרח ומשפרת את שחייתו במים.
פטריית אגוז - נותנת למריו יכולות של סנאי מעופף.
פטריית בו - מאפשרת למריו לעוף ולעבור דרך קירות.
פעמון-על (לשעבר פעמון החתול) - נותן למריו יכולות של חתול.
כוכב - הופך את מריו לבלתי מנוצח לזמן מוגבל.
כוכב אדום - מאפשר למריו לעוף לזמן מוגבל.
מזכיר את הכובע המכונף מהמשחק "Super Mario 64".
חליפת דביבון - מאפשרת למריו לרחף ולסובב את זנבו על אויבים.
חליפת טנוקי - הופכת את מריו למריו טנוקי, היכול להפוך לפסל בלתי-פגיע לזמן מוגבל.
דובדבן שכפול - משכפל את מריו.
נעל גומבה (פטרייה) - מאפשרת למריו ללכת על קוצים, לקפוץ גבוה ולקפוץ על אויבים שלא ניתנים לקפיצה.
חליפת פטישים - מאפשרת זריקת פטישים על אויבים וחיסול אויבים שלא ניתנים להריגה.
כנף P - פועלת בדיוק כמו העלה, אך מעניקה למריו תעופה בלתי מוגבלת עד שאויב ייפגע בו.
נוצת גלימה - פועלת בדיוק כמו העלה, רק שאפשר לעוף איתה הרבה יותר זמן.
בלון P - הופך את מריו לבלון וגורם לו לרחף לזמן מוגבל.
הוחלף בפרח הכוח ב-"Super Mario 64 DS", אשר נותן את הכוח של הבלון אם הדמות היא מריו.
גזר - עוזר למריו לנחות בצורה קלה יותר על האדמה, מופיע ב-"Super Mario Land 2: 6 Golden Coins".
שריון קופה ירוק - מאפשר זריקה שנתונה להקשות לאויבים האחרים ברגע שפוגעת בהם, מופיע בסדרת משחקי "Mario Kart".
שריון קופה אדום - מאפשר זריקה שפוגעת ישירות באויב ומפילה אותו, מופיע בסדרת משחקי "Mario Kart".
שריון קופה כחול - מאפשר למריו להיות בלתי פגיע כשהוא מתכופף, מאפשר למריו להחליק כשהוא רץ ולשחות מהר במים.
לאחר מכן הרעיון הגיע ל-"Super Mario 3D World", ואם השחקן רץ ובעודו מחזיק שריון קופה, הוא יוכל להיכנס אליו ולהחליק.
ב-"Mario Kart", זה מאפשר לפגוע במקום הראשון.
קליפת בננה - מאפשרת את הפלת האויב הנוגע בה, מופיעה בסדרת משחקי "Mario Kart".
צמח טורף בעציץ (פרח פאקון בעציץ ביפן) - מסוגל לאכול אויבים, מופיע ב-"Super Mario 3D World", ב-"Mario Kart 8", וב-"Mario Kart 8 Deluxe".
מחליקיי גומבה - מאפשרים למריו להחליק על קרח בקלות.
מופיע ב-"Super Mario 3D World" ומזכיר בעיצובו נעל גומבה.
פרח בומרנג - מאפשר למריו להשליך בומרנג החוזר בחזרה אליו, מופיע ב-"Super Mario 3D Land", ב-"Mario Kart 8" וב-"Mario Kart 8 Deluxe", יכולותיו התפתחו מהבומרנג הכחול שהופיע בגרסת "Super Mario Advance" של "Super Mario Bros.
פעמון מזל - מאפשר למריו להפוך לחתול, נותן לו את אותן היכולות של הפעמון אבל גם את האפשרות להפוך לפסל כמו חליפת הטנוקי רק שהפסל הזה נותן למריו מטבעות.
הפסל של פעמון המזל מזכיר את "Maneki Neko" (חתול המזל) מהתרבות היפנית.
פרח בועות - פרח שמאפשר לשגר בועות שמעלימים את היריב ומכניסים מטבע לתוך הבועה ששוגרה.
פטריית חיים - מוסיפה למריו שלוש דרגות במד החיים.
ברוב המשחקים האחרים היא מוסיפה דרגה אחת.
פטריית קפיץ - מופיעה ב-"Super Mario Galaxy 1/2".
הופכת את מריו למקפצה ומאפשרת לו לקפוץ גבוה מאוד.
פרי פיל - הופך את מריו לפיל לפיל יש מספר תכונות: 1.הוא יכול לשמור בחדק שלו מים ולהתיז אותם מתי שהוא רוצה 2. הוא יכול לשבור לבנים שהוא מגיע אליהם מהצד.
פטריית מקדח - כל אויב שנוגע בשפיץ מת, יכול להצמד לקירות לעבור מתחת לדברים כולל אויבים בלי לאבד חיים.
משחקי וידאו בהן השתתפה הדמות
מדיות אחרות בהן השתתפה הדמות
מריו נחשב לאחת מדמויות משחקי הווידאו הפופולריות ביותר ולאייקון תרבותי בתעשיית משחקי הווידאו.
לאורך השנים נמכרו מעל ל-510 מיליון עותקים של משחקים מסדרת משחקי הווידאו של מריו-מה שהופך את זיכיון משחקי הווידאו של מריו לזיכיון משחקי הווידאו הנמכר ביותר בכל הזמנים.
בסקר שנערך בשנת 2008 על ידי "Oricon" מריו נבחר לדמות משחקי הווידאו הפופולרית ביותר ביפן.
"CNET" כללו את מריו ברשימת "חמש דמויות משחקי הווידאו המוצלחות ביותר".
בעקבות ההצלחה של המשחקים הופקו לאורך השנים תוכניות טלוויזיה, ספרי קומיקס, וסרט לייב-אקשן בהם מריו מככב כדמות הראשית.
בנוסף, לאורך השנים מריו כיכב גם על סחורה נלווית כגון חולצות טריקו, מגזינים, פרסומות, בקבוקי שמפו, משחקי לוח, ועוד.
בשנת 1986 נינטנדו הפיקו גם סרט אנימה באורך 60 דקות המבוסס על המשחק המקורי בסדרת האחים סופר מריו-הסרט הופץ רק ביפן ב-VHS.
בטקס סגירת אולימפיאדת הקיץ של 2016 נכלל מריו כחלק מקידום של אולימפיאדת הקיץ של 2020 שתיערך בטוקיו.
בסרטון שהוקלט מראש, ראש ממשלת יפן שינזו אבה היה לבוש כמו מריו בעודו עומד על צינור ירוק גדול שהוצב באמצע האצטדיון.
מריו טרוון אוסטין הוא כדורסלן עבר אמריקאי, ששיחק בעמדות פאוור פורוורד וסנטר.
אוסטין החל את הקריירה בשנת 2001 באוניברסיטת המדינה של מיסיסיפי ושיחק לצד טימי באוורס, ששיחק בהפועל ירושלים.
לאחר שלוש שנים, סירב לחזור ולסיים את לימודיו והצהיר שברצונו להיבחר לדראפט של ליגת ה-NBA.
בשנת 2003, הועמד לדראפט של ליגת ה-NBA ונבחר במקום ה-36 על ידי קבוצת שיקגו בולס.
לאחר שנבחר בדראפט, חתם בקבוצת צסק"א מוסקבה, ממנה שוחרר בעקבות פציעה ולפני ששיחק משחק רשמי במדיה.
לאחר שחרורו חתם עד לסיום העונה בקבוצת ג'קסון ריינג' מליגת ה-WBA.
בעונת 2004/2005, חתם בקבוצת פאלקאנסטרו ביאלה מליגת הכדורסל האיטלקית השנייה.
בעונת 2005/2006, חתם בקבוצת הפועל ירושלים, זכה עמה בגביע המדינה בכדורסל ונבחר לחמישיית העונה של מנהלת הליגה.
בעונת 2007/2008, הצטרף לקבוצת שיקגו בולס ושיחק במדיה בליגת הקיץ של ה-NBA.
בעונת 2007/2008, חתם בבנטון טרוויזו מליגת העל האיטלקית.
בעונת 2008/2009, חתם בקבוצת בשיקטש מליגת העל הטורקית.
בעונת 2009/2010, חתם בקבוצת פוג'יין שונשינג מסין אך שוחרר ממנה, לאחר השחרור חתם בקבוצת מרידיאנו אליקטנה אך ב-21 בינואר 2010 שוחרר מהקבוצה.
ב-10 באפריל 2010 חתם עד לסיום העונה בקבוצת אתלטיקו דה סן ז'רמן מליגת הכדורסל הפורטוריקנית, אך שוחרר חודש לאחר מכן.
ב-2 באפריל 2011, הועברו זכויות השחקן של אוסטין משיקגו בולס אל קבוצת יוטה ג'אז במסגרת העברתו של קרלוס בוזר.
ב-3 בנובמבר 2012, חתם בקבוצת אל כווית מליגת הכדורסל הכוויתי.
ב-9 בנובמבר 2013, חתם בקבוצת קזמה.
ב-3 בפברואר 2015, חתם בקבוצת קייבי פיה מליגת העל הקוסוברית.
ב-9 באוקטובר 2015, חתם בקבוצת דפורטיבו ולדיביה מליגת ה-LNB, אך שוחרר לאחר כחודש.
בסיום עונת 2014/2015, הודיע על פרישה ממשחק פעיל.
בשנת 2005, נקשר שמו של השחקן ושל חבריו הוראס ג'נקינס, רוג'ר מייסון ג'וניור ושחקן הפועל תל אביב דאז מרכוס האטן בפרשת התעללות מינית בנערה בת 19 עם צרכים מיוחדים, אך המשטרה והפרקליטות סגרו את תיק החקירה מחוסר אשמה.
מריה תרסה, נסיכת ספרד (בספרדית: María Teresa de Austria, 10 בספטמבר 1638 – 30 ביולי 1683), הייתה בתו של פליפה הרביעי, מלך ספרד ואשתו הראשונה של לואי הארבעה עשר, מלך צרפת.
מריה תרסה נולדה בארמון אל אסקוריאל שבספרד ב-10 בספטמבר 1638, והייתה בת הזקונים של פליפה הרביעי, מלך ספרד ואשתו הראשונה אליזבת, נסיכת צרפת, בתו של אנרי הרביעי, מלך צרפת.
דודתה של מריה תרסה, אחותו של אביה, הייתה אנה, המלכה העוצרת של צרפת.
אמה של מריה תרסה נפטרה בעודה בת שש בלבד, ומכל שבעת הילדים של הוריה היא היחידה שהגיעה לבגרות, לכן הייתה יורשת העצר הרשמית לממלכה הספרדית מגיל 8, אז מת אחיה האחרון, בלתזר-קרלוס.
לאחר מותה של אמה אביה המלך נישא למריאנה מאוסטריה, איתה הביא לעולם עוד חמישה ילדים, ביניהם יורשו, קרלוס השני.
כאשר הייתה מריה תרסה בת 19 נולד פליפה פרוספרו, בנם הבכור של המלך פליפה ואשתו השנייה, והנסיכה איבדה את תוארה כיורשת העצר.
לנסיכה מריה תרסה חיפשו מגיל צעיר בעל מתאים, בשל מוצאה הרם ממשפחות המלוכה הספרדית, הצרפתית והאוסטרית.
אימו של לואי, אנה, הייתה מאושרת לראות את בנה נישא לאחד מקרוביה מבית הבסבורג.
מריה תרסה, שהייתה צריכה לוותר על כל תביעה עתידית שתהיה לילדיה על הכתר הספרדי, לוותה על ידי אביה ועל ידי כל חצר המלוכה הספרדית לנהר בידסואה, שם פגש אותה לראשונה המלך לואי.
מריה תרסה ולואי הארבעה עשר היו בני דודים משני הצדדים: אביו של לואי, לואי השלושה עשר, היה אחיה של אמה של מריה תרסה, אליזבת, נסיכת צרפת, בעוד שאימו של לואי, אנה, ארכידוכסית אוסטריה, נסיכת ספרד ופורטוגל, הייתה אחותו של אביה של מריה תרסה, פליפה הרביעי.
המלכה החדשה נחשבה לנמוכה מאוד והיא סבלה מבליטת הלסת התחתונה, מצב הידוע בכינוי לסת הבסבורג, שהיה נפוץ בין בני שושלת הבסבורג שהיו תוצר של מאות שנות נישואי קרובים.
למרות שהיא לא סבלה ממחלת נפש או מנכות קשה, כמו רבים מבני משפחתה, אישיותה נחשבה לילדותית מאוד.
יש המשייכים לה את המשפט המפורסם "אם אין להם לחם, שיאכלו עוגות" (בתרגום מדויק: "אם אין לחם, שיאכלו בריוש"), שמיוחס בטעות למארי אנטואנט.
מריה תרסה מעולם לא למדה לדבר צרפתית היטב והייתה מבלה את רוב ימיה בתפילה עם חמותה-דודתה ובמשחקי קלפים, שכן פוליטיקה או ספרות לא עניינו אותה במיוחד.
המלך היה נאמן לרעייתו במהלך השנה הראשונה לנישואיהם, אולם היחסים בין בני הזוג לא היו קרובים והוא החל במהרה להחזיק בפומבי בשורה של מאהבות, כולל המאהבות המפורסמות ביותר שלו, לואיז דה לוואלייר, מאדאם דה מונטספאן ומאדאם דה מנטנון, שילדו לו ילדים רבים.
המלכה נהגה בכבוד ולא הראתה את אי-הסכמתה למצב בחצר.
בתמורה לכך המלך הרשה לה לפנק את עצמה כרצונה.
החל משנת 1680, אז החל הרומן של המלך עם מאדאם דה מנטנון, שהייתה ידועה באדיקותה ובחביבותה, הוא העניק תשומת לב מרובה לאשתו, שהחלה בשל כך להעריץ את פילגשו.
בשנים 1667, 1672 ו-1678, אז המלך יצא להשתתף בקרבות עם צבאו, שימשה המלכה מריה תרסה כעוצרת הממלכה.
לזוג המלכותי נולדו שישה ילדים, אולם רק אחד מהם, לואי, הדופן הגדול (1661–1711) הגיע לבגרות, אך מעולם לא מלך בצרפת.
לואי הארבעה עשר האריך ימים אחרי בנו ונשאר מולך בצרפת.
המלכה מריה תרסה מתה בפתאומיות ב-30 ביולי 1683 בארמון ורסאי.
רופאיה של המלכה חשדו כי מותה לא היה מסיבות טבעיות, אולם אין שום הוכחה לכך שמישהו רצח אותה.
כיום האמונה הרווחת היא שהמלכה נפטרה מגידול סרטני מתחת לזרועה.
למרות ההבטחה שהבטיחה לפני נישואיה, כי צאצאיה לא ירשו את הכתר הספרדי, ירש נכדה פליפה החמישי בשנת 1700 את כס המלוכה מאחיה של מריה תרסה, קרלוס השני.
כך בעתיד מלכו צאצאיה לא רק בצרפת, אלא גם במולדתה ספרד.
מריו באלוטלי ברואה (באיטלקית: Mario Balotelli Barwuah; נולד ב-12 באוגוסט 1990) הוא כדורגלן איטלקי ממוצא גנאי, המשחק ב מ.
נולד בשם מריו ברואה בפלרמו שבאי האיטלקי סיציליה לתומאס ורוז ברואה, זוג מהגרים מגאנה.
כתינוק, סבל מבעיות מעיים מסכנות חיים ונאלץ לעבור סדרה של ניתוחים.
בעיותיו הרפואיות האישיות, יחד עם מצבה הכלכלי הקשה של המשפחה, הביאו את הוריו למסור אותו למשפחת אומנה לתקופות קצרות בתחילה, ולאחר מכן באופן קבוע.
ב-1993, בגיל שלוש, הועבר מריו לטיפולם של פרנצ'סקו באלוטלי וסילביה, יהודייה בת לניצולי שואה.
באלוטלי נאלץ לחכות ליום הולדתו ה-18 להגשת בקשה להתאזרחות כאיטלקי, עקב כך שמשפחתו האומנת לא אימצה אותו רשמית, והוא התאזרח באיטליה רק ב-2008.
הוא החל את הקריירה שלו במועדון לומצאנה, ובמהלך עונת , בגיל 15 בלבד, קודם לקבוצה הבוגרת של המועדון ששיחקה בליגה האיטלקית השלישית.
הוא שיחק שני משחקים במדי הקבוצה הבוגרת.
בקיץ 2006 הוחתם באלוטלי על ידי המועדון אינטר מילאנו, והפגין כישרון רב כאשר שיחק בקבוצת הנערים של המועדון עד גיל 17. הוא הצטרף לקבוצת הנוער (עד גיל 20) כבר בגיל 16, והפך לשחקן מפתח בה.
הוא זכה עם קבוצתו באליפות ליגת הנוער האיטלקית לעונת , תוך שהוא כובש את השער המכריע במשחק הגמר מול סמפדוריה.
באמצע עונת בגיל 17 קודם באלוטלי לקבוצה הבוגרת של "אינטר", המשחקת בסרייה א'.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה במשחק הליגה מול קליארי, כשנכנס כמחליף במקום דויד סואזו.
במשחקו השני, בגביע האיטלקי מול רג'ינה, הוא הבקיע צמד שערים בניצחון 1–4. עד לסיום העונה הוא הספיק לכבוש עוד שלושה שערים במסגרת הליגה, ב-11 משחקים.
בעונת הפך באלוטלי לשחקן חשוב באינטר תחת המאמן ז'וזה מוריניו, כשהבקיע שמונה שערי ליגה וסייע לקבוצתו לזכות בפעם הרביעית ברציפות באליפות איטליה.
הוא ערך בתחילת עונה זו את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות.
הוא הבקיע שער במשחק מול אנורתוסיס פמגוסטה, ובכך הפך לשחקן הצעיר ביותר בתולדות אינטר שמבקיע במסגרת המפעל, בגיל 18 ו-85 ימים.
באוגוסט 2010 עבר באלוטלי לשחק בשורות קבוצת מנצ'סטר סיטי עבור 30 מיליון פאונד.
בעונתו הראשונה בקבוצה זכה עמה בגביע האנגלי, ובעונה שלאחר מכן זכה עמה באליפות הפרמייר ליג.
ב-2012 מדור הספורט של הגרדיאן נתן לו את המקום ה-67 בין 100 שחקני הכדורגל הטובים בעולם.
ב-30 בינואר 2013 חתם באלוטלי על חוזה במילאן מהליגה האיטלקית למשך ארבע וחצי שנים שבהן ישתכר כארבעה מיליון יורו לעונה.
את משחק הבכורה במילאן ערך נגד אודינזה בניצחון 1–2 בו כבש צמד.
ב-25 באוגוסט 2014, חזר באלוטלי לאנגליה וחתם בליברפול שרכשה אותו ממילאן בעבור 16 מיליון ליש"ט ב-31 באוגוסט 2014, ערך באלוטלי את הופעת הבכורה שלו בליברפול בניצחון קבוצתו 0–3 על טוטנהאם הוטספר.
ב-25 באוגוסט 2015 חזר באלוטלי למילאן, והושאל עד לסוף העונה עקב בעיות עם המאמן יורגן קלופ.
בעונתו במילאן, החלוץ לא הרשים וכבש ארבעה שערים ב-23 הופעות בכל המסגרות.
ב-31 באוגוסט 2016 חתם באלוטלי בניס הצרפתית.
במשחק הבכורה בקבוצה הבקיע שלושער, ואת העונה סיים עם 23 הופעות ליגה, ו-15 שערים.
בעונת 2017/18 רשם באלוטלי 28 הופעות ליגה, וכבש 18 שערים.
במהלך עונת 2018/2019 נחשף כי הגיע לפתיחת אימוני הקבוצה בקיץ עם משקל עודף, שליווה אותו גם במשחקי פתיחת העונה.
במהלך חודש ינואר, ב-23 בינואר 2019 עזב את ניס וחתם על חוזה לחצי עונה במרסיי תמורת שני מיליון אירו.
הוא ערך את הופעתו הבכורה במדי מרסיי ב-25 בינואר 2019, כשנכנס המחליף בדקה ה-73, במשחק של מרסיי בהפסד 1–2 לליל.
באותו משחק כבש את שער הבכורה שלו בדקה ה-95. בסיום העונה שוחרר מהמועדון.
ב-18 באוגוסט 2019 עבר לברשה בהעברה חופשית וחתם על חוזה רב שנתי תמורת מיליון וחצי אירו לעונה, המתחדש אוטומטית אם הקבוצה תמנע מירידת ליגה.
באלוטלי העפיל עם הנבחרת הצעירה של איטליה לאליפות אירופה עד גיל 21, 2009, לאחר שהבקיע צמד שערים בפלייאוף המוקדמות מול ישראל.
בטורניר עצמו הוא העפיל עם נבחרתו לחצי הגמר.
במשחק מול שוודיה בשלב הבתים, הוא כבש שער והורחק בכרטיס אדום 13 דקות מאוחר יותר.
ב-2010 זומן לסגל הנבחרת הבוגרת של איטליה לקראת המשחק מול .
באותו משחק גם פתח בהרכב הראשון.
בחצי גמר יורו 2012 הבקיע באלוטלי צמד שערים במשחקה של איטליה נגד נבחרת גרמניה, ובכך העלה את נבחרתו לגמר הטורניר בו נוצחה על ידי נבחרת ספרד בתוצאה 0–4.
נכלל בסגל מונדיאל 2014 בו הבקיע את שער הניצחון נגד אנגליה בניצחון 1–2, אך לא הצליח עם נבחרתו לעבור את שלב הבתים.
ב-2012 טענה חברתו לשעבר, הזמרת האיטלקייה רפאלה פיקו, שהיא בהריון עם הילד שלו.
באלוטלי הכחיש ואמר שיסייע לה רק אם יוכח כך בבדיקת אבהות.
התינוקת נולדה בסוף 2012. לאחר מכן, פיקו האשימה אותו על היותו "חסר-אחריות" ו"חסר-עניין" בילדה שלהם.
בתשובה, איים באלוטלי לפנות לצעדים משפטיים נגדה כדי להגן על שמו ועל האשמות שווא, לטענתו.
ב-2014 באלוטלי נאלץ להכיר באבהות על התינוקת, לאחר שתוצאות בדיקות ה-DNA יצאו חיוביות.
ב-2013 התארס לחברתו הבלגית פאני נגואשה.
ב-2016 דווח בתקשורת הישראלית שהוא היה במערכת יחסים עם הידוענית הישראלית אביבית בר זוהר (יוצאת "האח הגדול"), אך לאחר כמה שבועות היא סיפרה שבאלוטלי הפעיל עליה אלימות פיזית ומילולית.
בספטמבר 2017 הפך באלוטלי לאב בפעם השנייה, הפעם לבן, מאם שלא-פורסם זהותה.
השחקן המצטיין של גמר גביע ה-FA (1): 2011
הרכב הטורניר של היורו: יורו 2012
מריה תרזה היא שונית פנטום הנמצאת באוקיינוס השקט.
שונית זו ידועה גם בשם "האי תבור" או "שונית תבור" במפות הצרפתיות.
ב-16 בנובמבר 1843 דיווח קפטן אסף פ.
טבר, שהיה על ספינת צייד לווייתנים בשם "מריה תרזה", שמקורה בניו בדפורד שבמסצ'וסטס, על שונית זו.
הוא מיקם את השונית ב-, אך ב-1957 לא נמצאה השונית.
מאז חיפשו אותה שוב ולא מצאו.
עיתונאי רדיו חובבני של CQ פרסם ב-1966 תמונה ותיאור של דון מילר המשדר ממקום שטען שהוא השונית מריה תרזה.
העיתון HMNZS Tui הניו זילנדי ערך חיפוש רציני של האזור בסביבות שנת 1970 ולא מצא זכר לשונית.
עומקו של האזור בו, לכאורה, ממוקמת השונית הוא 5,000 מטר (2,734 פאתום).
אחרים דיווחו על שוניות שונות אשר גם כן לא נמצא להם תיעוד: שונית ג'ופיטר (Jupiter Reef), שונית וושוסט (Wachusett Reef), שונית ארנסט לגוב (Ernest Legouve Reef), ושונית רנגיטיקי (Rangitiki Reef).
העדויות ההיסטוריות של שוניות אלו היו כנראה בהשראת קיומה כביכול של השונית מריה תרזה.
אפילו במאה ה-21 יש מספר מפות ואטלסים המדפיסים את קבוצת השוניות האלה.
השונית מופיעה בספרים של ז'ול ורן: "ילדי רב החובל גרנט" ו"אי התעלומות".
בספר "ילדי רב החובל גרנט" מסופר על הקפטן גרנט שיחד עם שני מלחים מוצא מחסה ב"סנטה תרזה".
הוא שולח בקבוק ובו פתק על גורלו.
באנגליה מצאו את הבקבוק, אך הכתב לא היה ברור.
ילדיו עם הלורד גלֶנֶרבָאן ומספר אנשים נוספים יצאו למסע חיפוש על האניה דנקן.
בסופו של דבר הם הגיעו לשונית, שם הם השאירו את הבוגד איירטון באי והבטיחו לקחת אותו בעוד מספר שנים.
שם גם הם מוצאים לבסוף את רב החובל גרנט, ושני מלחיו.
בספר "אי התעלומות" מסופר על קבוצת אנשים שהגיע לאי על ידי כדור פורח, הם מכנים את האי - אי לינקולן.
במהלך שהותם שם הם מגלים את השונית "סנטה תרזה" ומוצאים שם את איירטון.
איירטון מצטרף אליהם, ולומד להיות אדם טוב, בזכות טוב לבם של קבוצת אנשים זו.
בסוף הספר, לורד גלֶנֶרבָאן מהספר ילדי רב החובל גרנט מגיע לאסוף אותו כפי שהבטיח, וכך כל קבוצת האנשים ואיירטון חוזרת הביתה.
מריה תרסה רמירס גומס (בספרדית: María Teresa Ramírez Gómez; נולדה ב-15 באוגוסט 1954) היא שחיינית מקסיקנית בעבר.
יחד עם פליפה מוניוס היו לשני השחיינים המקסיקנים היחידים שזכו במדליות אולימפיות.
היא החלה לנגן בפסנתר בגיל 5 וכבר בשנת 1961 החלה להופיע בקונצרטים, במשך 7 שנים.
היא התאמנה בשחייה בהדרכת ארמנדו גרסיה.
במשחקי מרכז אמריקה והקריביים שנערכו בסן חואן שבפוארטו ריקו בשנת 1966 זכתה רמירס ב-3 מדליות, 1 כסף ו-2 ארד.
מדליית כסף במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב (5:06.2 דקות).
במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בוויניפג שבקנדה בשנת 1967 סיימה רמירס פעמיים במקום חמישי במשחה חופשי ובגב.
באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) זכתה רמירס במדליית ארד במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 9:38.5 דקות, אחרי דבי מאייר שקבעה שיא אולימפי חדש של 9:24.0 דקות ופם קרוז (9:35.7 דקות), שתיהן מארצות הברית.
במשחקי מרכז אמריקה והקריביים שנערכו בפנמה סיטי שבפנמה בשנת 1970 הייתה רמירס כוכבת תחרויות השחייה וכונתה "מלכת הבריכה" ("Reina de la Natación") לאחר שזכתה ב-11 מדליות, מהן 8 זהב, 1 כסף ו-2 ארד.
במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בסנטיאגו דה קאלי שבקולומביה בשנת 1971 זכתה רמירס בשתי מדליות ארד, במשחה ל-800 מטר חפשי (9:44.32 דקות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב (4:45.18 דקות).
לאחר פרישתה משחייה תחרותית קיבלה רמירס תואר במדע המדינה ובמינהל ציבורי.
מריה תרזה אנייזי פינוטיני (באיטלקית: Maria Teresa Agnesi; 17 באוקטובר 1720 - 19 בינואר 1795) הייתה מלחינה איטלקית.
אף כי עיקר פרסומה בא לה מיצירותיה, הייתה גם צ'מבליסטית וזמרת מחוננת, ורוב יצירותיה ששרדו נכתבו למקלדת, לקול, או לשניהם יחד.
פינוטיני נולדה במילאנו לפייטרו אנייזי, סוחר משי מן האצולה הנמוכה.
הוא העניק השכלה מגיל מוקדם למריה תרזה ולאחותה הבכירה, הנודעת יותר, מריה גאטנה אנייזי, ילדת-פלא בתחום המתמטיקה והבלשנות, שהרצתה והשתתפה בדיונים בכל רחבי אירופה, כשאחותה הופיעה בנגינה.
מריה תרזה נישאה לפייר אנטוניו פינוטיני ב-13 ביוני 1752. הזוג השתקע במחוז שהיה מיושב באינטלקטואלים ואמנים.
במשך הזמן ירדו מנכסיהם, והגיעו לשפל כלכלי חמור.
פינוטיני מת זמן לא רב לאחר מכן.
לא הרבה ידוע על מריה תרזה.
אין כל ידיעות על השכלתה או על מוריה, ורוב יצירותיה אינן מתוארכות.
רבים מחיבוריה אבדו, אף כי יש רשומות המציינות את קיומם.
הקריירה שלה התאפשרה הודות לגישה ששלטה אז בלומברדיה האוסטרית, שהייתה מתקדמת ונאורה בנושא זכויות נשים.
התנועה הייתה נפוצה יותר בווינה ובדרזדן מאשר בעיר הולדתה מילאנו, ומריה תרזה נהנתה מהצלחה ומהערכה מקהל המאזינים בערים אלה הרבה יותר מאשר בעירה היא.
מריה תרזה זכתה לכמה הופעות מפורסמות, שאולי הידועה ביותר בהן התקיימה ב-16 ביולי 1739, כשהנוסע הצרפתי המפורסם שארל דה ברוסה התרשם מאוד מן המוזיקה שלה.
הוא לא היה היחיד; הרוזן ג'רולאמו ריקאטי כתב כמה מכתבים שהיללו את יצירותיה ואת כשרונה המוזיקלי.
עוד הופעה מפורסמת מאוד הייתה הבכורה התיאטרלית שלה, הקנטטה הפסטורלית "איל ריסטורו ד'ארקדיה", בתאטרו רג'ו דוקאל במילאנו ב-1747, יצירה שהקדישה למושלים שונים של האזורים הסמוכים של סקסוניה ואוסטריה.
אנייזי נהנתה מחסותן של מריה תרזה, שליטת הקיסרות הרומית הקדושה ומושלת לומברדיה, ומריה אנטוניה ולפורגיס, מלחינה מחוננת בת זמנה.
יש אומרים שהקיסרית שרה בקונצרט המפורסם של מריה תרזה אנייזי בשנת 1747.
כיום כמעט אין מבצעים את יצירותיה של פינוטיני.
המוזיקה שלה לכלי מקלדת מציגה לעיתים קרובות אתגר טכני, אך איננה בולטת בייחודה.
נראה שכתיבתה הבשילה במהלך הקריירה שלה; יצירותיה המוקדמות פשוטות ונקיות, בעוד שהיצירות המאוחרות יותר וירטואוזיות יותר, מורכבות ומלודרמטיות.
ריביירה, מילאנו, תאטרו רג'ו דוקאל, 1747 (אבדה)
אנייזי) מילאנו, תאטרו רג'ו דוקאל, 26 בדצמבר 1753, ממערכה 3 נשארו קטעים.
(Il re pastore (dramma serio (דרמה סריו בשלוש מערכות, פייטרו מטאסטאזיו), ?
(La Insubria Consolata (Componimento drammatico, יצירה דרמטית בשתי מערכות, מילאנו, 1766 (דרמה סריו בשלוש מערכות, א.
זנו), ממערכה 2 נשארו קטעים.
יצירות אחרות (מקלדת, הרכב קטן, קול)
מריו חוסה אצ'נדי חימנס (בספרדית: Mario José Echandi Jiménez) היה נשיא קוסטה ריקה בשנים 1958–1962.
טרם בחירתו שירת כשגריר קוסטה ריקה בארצות הברית, כנציג המדינה באומות המאוחדות, וכנציג בארגון מדינות אמריקה.
הוא שימש כשר החוץ של קוסטה ריקה בשנים 1950–1952, והיה חבר באספה המחוקקת בשנים 1953–1958.
בשנת 1958 נבחר לנשיא קוסטה ריקה תחת מפלגת האיחוד הלאומי.
מארי תרז לואיז, נסיכת סבויה-קריניאנו, מאדאם למבל הייתה בת אצולה, שהודות לנישואיה ללואי אלכסנדר דה בורבון פנטיבר, נסיך למבל, גם הייתה לנסיכה ויורשת הון גדול.
לאחר שהתאלמנה ועברה לגור בחצר המלוכה של צרפת, הפכה לחברה קרובה ואשת סודה של המלכה מארי אנטואנט.
היא נרצחה באכזריות על ידי המון זועם בטבח ספטמבר 1792 במהלך המהפכה הצרפתית לאחר שלא הסכימה לגנות את המלך והמלכה.
מארי תרז נולדה ב-8 בספטמבר 1749 בטורינו, ללואיג'י ויטוריו, נסיך קריניאנו ולכריסטינה, רוזנת הסן-רוטנבורג, בתם של ארנסט לאופולד, רוזן הסן-רוטנבורג ואלאונורה, רוזנת לוונשטיין-רוכפורט.
בשנת 1767 היא נישאה ללואי אלכסנדר, נסיך למבל, שסבו היה בן ממזר של לואי הארבעה עשר, מלך צרפת.
היא נבחרה להיות רעייתו הודות לאדיקותה ויופייה הרב, אולם הזוג לא נפגש לפני יום החתונה.
לואי אלכסנדר היה סקרן לראות את אשתו והגיע למקום בו היא לנה יום לפני חתונתם.
לואי אלכסנדר היה ידוע באורח חייו ההולל ובני משפחתו קיוו שאשתו הצעירה והיפה תשנה זאת.
אולם לאחר שלושה חודשי נישואים, חזר בעלה לסורו וחמישה חודשים לאחר החתונה הוא ברח עם רקדנית אופרה.
16 חודשים לאחר נישואיהם, מת לואי אלכסנדר ממחלת מין, לצד אשתו, מותיר אותה אלמנה בגיל 19, ויורשת להונו העצום.
הון זה היה אמור לעבור לאחר מותה של דה למבל לאחותו של לואי אלכסנדר, ויש הטוענים כי בגין זאת זייף לואי פיליפ ז'וזף דוכס אורליאן, שהיה נשוי לאחותו של לואי אלכסנדר, את המכתב שהחזיר את דה למבל לפריז בעיצומה של המהפכה, שם מצאה את מותה.
דה למבל נותרה לאחר מות בעלה להתגורר לסירוגין בהוטל דה טולוז בפריז ובשאטו דה רמבוליי, עד אשר הוזמנה לחתונה של בני משפחת המלוכה, שם הכירה את מארי אנטואנט והחיבור בין השתיים היה כה מיידי ומהיר שהביא לשמועות ולרכילות על טבע היחסים ביניהן.
כאשר לואי ה-16, מארי אנטואנט וילדיהם הוכרחו לעזוב את ביתם בארמון ורסאי ולעבור להתגורר בארמון טווילרי לאחר צעדת הנשים לוורסאי, באוקטובר 1789, מאדאם למבל החליטה ללוות אותם לשם למרות הסכנה לחייה.
רבים מבני משפחת המלוכה, חבריהם הקרובים ואנשי האצולה ברחו מפריז ומצרפת בתקופה זו, אולם מאדאם למבל החליטה לא לנטוש את המלכה.
היא הקימה סלון, מועדון ומקום מפגש, בביתה, בעבור המלכה וחברי האספה המכוננת הלאומית, שנפגשו כדי לשמר את המונרכיה בצרפת בתקופה מסוכנת זו.
ב-1791 היא שכרה בית בבאת' בבריטניה, שם כתבה את צוואתה שכן הבינה כי חייה יהיו בסכנה אם תשוב לפריז.
למרות זאת היא אכן חזרה, בעקבות מכתב שקיבלה כביכול ממארי אנטואנט המבקשת ממנה לשוב לפריז.
כיום ידוע כי המכתב היה מזויף, והטענות על זיופו מובילות ללואי פיליפ ז'וזף אשר חוסר נאמנותו למלך ולמלכה היו ידועים זמן רב טרם פריצת המהפכה.
המניע לזיוף המכתב על ידי לואי פיליפ, דוכס אורליאן, היה לקבל לידיו את הונה הרב של מאדאם למבל, אשר היה עובר במותה לאשתו של לואי פיליפ, שהייתה גיסתה, אחותו של בעלה המת של דה למבל.
מתוך נאמנות למארי אנטואנט חזרה הנסיכה דה למבל לפריז לארמון טולירי והמשיכה לעמוד לשירות המלכה עד להתקפה על הארמון ב-10 באוגוסט 1792, אז הועברה משפחת המלוכה מארמון טווילירי למצודת טמפל .
ב-19 באוגוסט היא הופרדה ממשפחת המלוכה ונכלאה יחד עם המרקיזה דה טורזל, האומנת של ילדי המלך והמלכה, בכלא לה פורס.
היא נשארה שם עד ליום ה-3 בספטמבר, אז הועברה לבית דין שנאסף בחופזה על מנת לדרוש את שבועת הנאמנות שלה למהפיכה.
היא נדרשה להשבע לאהבת החירות והשוויון ולהשבע על שנאתה למלך, למלכה ולמונרכיה.
היא הסכימה להשבע לחלק הראשון של השבועה, אולם סירבה לגנות את המלך, המלכה והמלוכה.
על כך, משפטה הסתיים במשפט "קחו אותה מפה", והיא נזרקה מיידית לרחוב צדדי, בו התפרעו המונים ברחובות באותם הימים של שבין ה-2 ל-7 בספטמבר, וטבחו באנשים במה שייקרא לאחר מכן "הטבח בספטמבר".
אספסוף של צרפתים ואנשי משמר חמושים ונעזרים בכידונים, סכינים וחרבות טבחו בכל מי שנחשד בהתנגדות למהפיכה.
כ-1,400 איש נרצחו ברחובות, מחצית מאוכלוסיית האסירים של פריז, אנשי אצולה, כמרים, 150 מיושבי מנזר הכרמליטים, שומרים שווייצרים, אסירים פוליטיים ופושעים רגילים.
המתים נערמו בערימות וההמון התעלל בגופותיהם.
מאדאם למבל, שנזרקה לרחוב הסוער, הייתה טרף קל להמון הפרוע, שתוך דקות עשה בה לינץ', רצח אותה, התעלל בגופתה וכרת את ראשה.
מבין הזוועות שתוארו על רגעי מותה, טוענים כי היא נאנסה, ששדיה נכרתו ושהתעללו בגופתה.
דיווחים נוספים מתארים כי ראשה הכרות הועבר לבית קפה סמוך, שם התבקשו הסועדים לשתות למותה.
לאחר מכן הוצב ראשה הכרות על כידון, והובל בתהלוכה צוהלת ברחבי פריז, עד לחלונה של מארי אנטואנט הכלואה במצודת טמפל.
מטרת התהלוכה הייתה לחגוג את מותה של מי שתוארה בעיתונות הצהובה של התקופה כמאהבת של המלכה, וכשם ששנאתו של ההמון הצרפתי למארי אנטואנט הייתה רבה, כך גם הייתה שנאתם למקורבים אליה.
ראשה של מאדאם למבל הובל לחלונה של מארי אנטואנט, ושם צעק ההמון למלכה לצאת אל החלון ולנשק את השפתיים של חברתה המתה.
ההיסטוריונים מציינים כי ראשה הכרות של מאדם למבל לא הגיע לעיניה של מארי אנטואנט, שכן למרות מאמצי האספסוף הם לא הורשו להיכנס אל המצודה, ורק צעקו אל המלכה מן הרחוב.
ממארי אנטואנט נחסך המראה של חברתה הקרובה שנרצחה, שכן מיד כאשר נאמר לה מה מתרחש מחוץ לחלונה, שההמון רוצה להראות לה את ראשה הכרות של מאדאם למבל, היא התעלפה.
גופתה של מאדאם למבל לא נמצאה מעולם ולא נקברה.
מיד לאחר שראשה נכרת מגופה, הוא הועבר לרשויות על ידי מספר אזרחים, והוצג לראווה במשך יום שלם ביום שלמחרת הרצח.
אולם גופתה לא הועברה לאחר מכן לקבורה ועל כן לא נקברה באחוזת הקבר המשפחתית.
מריו היא סדרת טלוויזיה ישראלית מסוגת קומדיה, אשר עלתה לשידור ב-7 באוקטובר 2015 בערוץ הילדים ללקוחות yes.
הסדרה, הכוללת עונה אחת ו-40 פרקים, הופקה על ידי נגה תקשורת ודורי מדיה דרסט.