tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הסרט עלה לאקרנים בארצות הברית בהפצת "סרטי יוניברסל" ב-11 באפריל 2025.
באתר הביקורות "Rotten Tomatoes", זכה הסרט לציון 89% על בסיס 35 ביקורות חיוביות, עם דירוג ממוצע של 7.1/10. בקונצנזוס של האתר נכתב כי באתר הביקורות המשוקללות "Metacritic", קיבל הסרט ציון של 72/100 על בסיס 12 ביקורות, דבר המרמז על "ביקורות חיוביות לרוב".
דיילון רושה ליברמנטו דו רוסאריו (בפורטוגזית ובהולנדית: Dailon Rocha Livramento do Rosario; נולד ב-4 במאי 2001 ברוטרדם שבהולנד) הוא כדורגלן יליד הולנד שמוצאו בכף ורדה המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת קאזה פיה א.ק.
מליגת העל הפורטוגלית, בהשאלה מהלאס ורונה, ובנבחרת כף ורדה.
ליברמנטו גדל במחלקות הנוער של אקסלסיור רוטרדם, ספרטה AV, אקסלסיור מאסלויס ונאק ברדה.
הוא שיחק בקבוצות הבוגרות של רודה ומאסטריכט מליגת המשנה ההולנדית.
ב-24 ביולי 2024 חתם על חוזה לארבע שנים בהלאס ורונה מהסרייה א'.
ב-10 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 2-1 לצ'זנה במסגרת הסיבוב הראשון של קופה איטליה לעונת .
ב-18 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה, בניצחון 3-0 על נאפולי במסגרת המחזור הראשון לעונת 2024/2025, בו גם הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון.
בחודש מרץ 2024 זומן ליברמנטו לראשונה לסגל נבחרת כף ורדה, לקראת משחקי ידידות נגד נבחרות גיאנה וגינאה המשוונית.
ב-21 במרץ ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 1-0 על נבחרת גיאנה.
ב-25 במרץ 2025 הבקיע את שערי הבכורה שלו בנבחרת, צמד שערים בניצחון 2-1 על נבחרת אנגולה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2026.
אלפרד דיימון ראניון היה סופר ועיתונאי אמריקאי.
ראניון נולד במנהטן שבקנזס, ארצות הברית, וגדל בעיירה פואבלו שבקולורדו - דור שלישי למשפחת עיתונאים.
מקור שם העט שלו (הוא נולד בשם Alfred Damon Runyan) בשגיאה שנעשתה בפרסום שמו בראשית דרכו.
בשנת 1898, בגיל 18, התגייס לצבא ארצות הברית למלחמת ארצות הברית–ספרד, הוצב בפיליפינים בסביבת הבירה מנילה, והשתתף בקרבות נגד מורדים מקומיים.
בשנים הראשונות לאחר חזרתו לארצות הברית שימש ככתב משטרה, וככתב ספורט במיוחד בנושאי אגרוף ובייסבול.
בשנת 1911 עבר ראניון לניו יורק, והחל בכתיבת הסיפורים על עולמם של אנשי ברודוויי שבניו יורק שבהם התפרסם.
ראניון נודע בעיקר בזכות סיפוריו הקצרים המתארים את עולם ברודוויי בתקופת היובש.
בסיפוריו הוא מגולל את עולמם של המהמרים, הגנבים, השחקנים והגנגסטרים המקומיים.
סיפורים אלו נכתבו בשפה ייחודית, תערובת של דיבור מקומי ניו יורקי, יחד עם סלנג ציורי.
מאפיין נוסף של שפתו של ראניון הוא השימוש הבלעדי בזמן הווה, גם כאשר הוא מתאר זמנים אחרים.
בהקדמה לאחד מספריו מאותגרים הקוראים למצוא את השגיאה היחידה שעשה ראניון באותו ספר, כלומר המקום היחיד שבו השתמש בזמן שאינו הווה.
בשנת 1942 הפיק ראניון את הסרט The Big Street, המבוסס על סיפורו הקצר "The Little Pinks".
מת מסרטן הגרון ב-1946, בגיל 66. ידידו העיתונאי וולטר וינצ'ל גייס כספים להקמת מכון לחקר הסרטן, שנקרא על שם ראניון.
סיפוריו של דיימון ראניון תורגמו לעברית על ידי אליעזר כרמי, שהצליח, לדעת רבים, להעביר לעברית את השפה המיוחדת של המחבר.
גם "The Little Pinks" תורגם לעברית, ונקרא פינקס קטינא.
בראשית שנות השבעים הוצג בארץ המחזמר "עיר הגברים", מחזמר שכתב כרמי עם שירים שכתב דן אלמגור והלחין מתי כספי, והיה מבוסס על סיפורי דיימון ראניון.
ממחזמר זה זכור במיוחד השיר "פנקס הקטן" בביצוע ששי קשת ואבירמה גולן, שיר המבוסס על "The Little Pinks".
בשנת 1950 הועלה בברודוויי לראשונה המחזמר "ברנשים וחתיכות" שכתב והלחין פרנק לאוסר.
המחזמר הוא עיבוד לשני סיפורים קצרים של ראניון – "האידיאל של מיס שרה בראון" ו"לחץ דם".
בתחילת שנות התשעים הועלה בארץ מחזמר בשם זה בכיכובם של נתן דטנר, אייל גפן ויוליה פרייטור.
ב-1980 הופק הסרט פיקדון קטן בכיכובם של וולטר מתאו וג'ולי אנדרוז המבוסס על הסיפור "Little Miss Marker" (1932).
זה היה רימייק לסרט צרור של צרות (1962) בכיכובם של טוני קרטיס וסוזן פלשט.
הסלנג הייחודי של דיימון ראניון מתורגם בתרגום העברי של אליעזר כרמי.
להלן חלק מן המילים ופירושיהן:
"אצבע" - מודיעין לצורך שוד או חטיפה
ספרים עם אוסף כתביו שתורגמו לעברית
מחרוזת הפנינים, תורגם על ידי אליעזר כרמי והופיע בשנת 1949 בהוצאת "הדב"
מלוא החופן, תורגם על ידי אליעזר כרמי והופיע בשנת 1969 בהוצאת דקל.
מהדורה נוספת הופיעה בהוצאת רמדור.
עיר הגברים הופיע בהוצאת רמדור.
חזרה לברודוויי, הופיע בהוצאת רמדור.
ברנשים ובובות, תורגם על ידי אליעזר כרמי והופיע בהוצאת ש.
טיפוסים קשוחים, הוצאת כרמי את שות' בע"מ.
טיפוסים קשוחים, תורגם על ידי אליעזר כרמי והופיע בשנת 1987.
חוש הומור וסיפורים אחרים, תרגם והוסיף אחרית דבר מולי מלצר, 2016
"דיימבאג" דארל אבוט היה גיטריסט בלהקת המטאל פנטרה ולאחר מכן בלהקת דמג'פלאן.
דארל לאנס אבוט נולד בארלינגטון שנמצאת במדינת טקסס, ארצות הברית.
את ההשראה לנגן קיבל לאחר שראה גיטריסטים רבים שמנגנים בסטודיו של אביו, ג'רי אבוט.
מה שעוד דחף את דיימבאג יותר מכל לנסות לנגן היא הערצתו לאייס פהרלי הגיטריסט של קיס - אחת הלהקות שהשפיעו על דיימבאג יותר מכל.
תחילה ניסה דארל לנגן על תופים אך במהרה גילה כי אין לו את כישוריו של אחיו וינסנט (מאוחר יותר המתופף של הלהקה שהקימו ביחד "פנטרה"), לכן לקח את ההשראה שלו לכיוון הגיטרה והחל ללמוד לנגן על גיטרה בגיל צעיר.
כישוריו המוזיקליים ונגינתו של דיימבאג היו כה מרשימים עד שבגיל 16 נאסרה עליו האפשרות להשתתף בתחרות שנתית לגיטריסטים של תחנת הרדיו הטקסנית, "Q102".
לאחר שזכה שלוש שנים ברציפות בתחרות.
פנטרה הוקמה בשנת 1981 כאשר דיימבאג הוא הגיטריסט היחיד בלהקה ולצידו ויני פול אחיו שפעל כמתופף, אליהם הצטרפו רקס בראון כבסיסט וטרי גלייז כסולן.
לאחר הצטרפותו של פיל אנסלמו ללהקה כמחליף של טרי גלייז בעמדת הסולן, הוציאה הלהקה ב-1990 את אחד האלבומים המשפיעים במטאל, אלבום שנחשב לקלאסיקה Cowboys From Hell, באלבום היה ניתן לשמוע ולחזות בביצועי הגיטרה החדשניים יחסית של דיימבאג.
סגנון המיוחד אף ייצר תת-ז'אנר חדש במטאל, הגרוב מטאל (תת ז'אנר זה היווה את הבסיס ללהקות הנו מטאל שאת בסיס הנגינה שלהם קיבלו מהגרוב מטאל).
הלהקה התפרקה בשנת 2003 לאחר סכסוך בין פיל אנסלמו לבין האחים אבוט.
לאחר התפרקותה של פנתרה האחים דארל וויני אבוט החליטו להקים להקה חדשה כאשר צירפו את פטריק להמן כסולן ואת בוב זילה כבסיסט של הלהקה.
סגנונה של הלהקה היה דומה לסגנון המטאלי אותו פנטרה ניגנה, הגרוב מטאל.
סופה של דמאג'פלאן בהירצחו של דיימבאג.
דארל דיימבאג מזוהה יותר מכל גיטריסט אחר עם הגיטרות של דין (Dean Guitars).
כבר בגיל 16 הוא קיבל את הגיטרה הראשונה שלו מתוצרת דין.
החברה ייצרה מגוון רחב של גיטרות הנושאות את שמו (בעיקר לאחר מותו אבל גם כאשר היה בין החיים) ואשר עוצבו במיוחד בשבילו.
בתקופה מסוימת כאשר דין פשטו רגל הוא השתמש בגיטרות של וושבורן (Washburn) במהלך השנים 1996–2004.
כאשר דארל דיימבאג ולהקתו החדשה Damageplan הופיעו באוהיו, נורה ונרצח דיימבאג על ידי מעריץ מעורער בנפשו.
מספר דקות לאחר שפרץ ביריות ואף החזיק בבן ערובה במהלך האירוע, נורה המעריץ על ידי שוטר.
דיימבאג דרל הובא לקבורה בעיר הולדתו ארלינגטון, שם הוא נטמן בתוך ארון קבורה המעוטר בדמויותיהם של חברי להקת קיס, ויחד עם אחת הגיטרות של אדי ואן היילן, גיטריסט להקת ואן היילן אותו העריץ.
דיימון גרהאם דברו היל הוא נהג מרוצים לשעבר מאנגליה.
היל התחרה במשך שמונה עונות בסבב הפורמולה 1, השתתף ב-115 מרוצים וניצח ב-22. בשנת 1996 זכה באליפות הפורמולה 1.
היל נולד בהמפסטד, לונדון לגרהאם ובט היל.
אביו, גרהאם היל, היה נהג פורמולה 1 ואלוף העולם בשנים 1962 ו-1968. מותו של גרהאם היל בהתרסקות מטוס ב-1975 הותירה את המשפחה בקשיים פיננסיים.
האם עבדה קשה כדי לפרנס את דיימון ושתי אחיותיו, ודיימון עצמו עבד כפועל פשוט ולאחר מכן כמכונאי אופנועים כדי לשלם את שכר לימודיו באוניברסיטה.
בשנת 1981, החל להתחרות במרוצי אופנועים כשהוא מתקן ומתחזק אותם בעצמו.
בשנת 1985 עבר להתחרות במכוניות מרוץ חד מושביות במסגרת פורמולה פורד.
בשלוש השנים הבאות התחרה באליפות פורמולה 3 בבריטניה וניצח במספר מרוצים.
בשנת 1988 סיים במקום השלישי באליפות.
בשנים 1989–1991 התחרה בפורמולה 3000 ואף שזינק מספר פעמים מפול פוזישן והוביל במספר מרוצים, לא רשם אף ניצחון.
קריירת המרוצים של היל בליגה הבכירה החלה בשנת 1991 בה שכרה קבוצת ויליאמס F1 את שירותיו כנהג מבחן, בעונה בה התחרה עדיין בפורמולה 3000. בעונת 1992, במקביל לשירותו כנהג מבחן עבור ויליאמס, החל לנהוג עבור קבוצת ברבהאם החל מהמרוץ הרביעי.
הקבוצה הייתה נתונת בקשיים כלכליים והמכונית לא הייתה תחרותית.
היל התחרה בשמונה מרוצים באותה עונה לפני שהקבוצה קרסה, אולם רק בשני מרוצים הצליח לעבור את מקצה הדירוג ולהשתתף במרוץ עצמו.
למרות זאת הצליח להשתוות לבן קבוצתו המנוסה יותר, והיה אחראי לשניים מתוך שלוש הפעמים היחידות בעונה שבה עברה אחת ממכוניות הקבוצה את מקצה הדירוג.
בסוף 1992 קודם היל לקבוצת ויליאמס כנהג הקבוצה לצד אלן פרוסט.
בגיל המאוחר יחסית של 33 זכה היל להשתתף לראשונה באופן מלא בסבב המרוצים החשוב בעולם.
הייתה זו עונה מוצלחת עבור היל בשנתו המלאה הראשונה תוך שהוא משיג שלושה ניצחונות, שני פול פוזישן, ומסיים שבע פעמים נוספות על הפודיום.
רק בשלבים האחרונים של העונה איבד היל את המקום השני בדירוג הנהגים לאיירטון סנה וסיים במקום השלישי.
באליפות זכה חברו לקבוצה פרוסט וקבוצת ויליאמס זכתה באליפות הקבוצתית.
לקראת עונת 1994 פרש פרוסט מהפורמולה 1 והברזילאי איירטון סנה הצטרף לקבוצה כנהגה הראשון.
מותו הטרגי של סנה במרוץ השלישי של העונה הקפיץ את היל לתפקיד הנהג הבכיר כאשר דייוויד קולטהרד החליף את סנה החל מהמרוץ החמישי בעונה.
את אותה עונה פתחו מיכאל שומאכר וקבוצת בנטון בסערה תוך שהם זוכים בארבעת המרוצים הראשונים ובשישה מתוך שבעת המרוצים הראשונים.
לאחר המרוץ השביעי (מתוך 16) הוביל שומאכר את אליפות הנהגים עם 66 נקודות לעומת 29 של היל.
מנקודה זו החל היל סוגר את הפער באליפות תוך שהוא מנצח בחמישה מרוצים, כולל בגרנד פרי בריטניה בו לא זכה אביו מעולם.
במקביל, זכה שומאכר בשני מרוצים בלבד, ועונש שהוטל עליו לאחר הגרנד פרי הבריטי מנע ממנו להשתתף בשני מרוצים נוספים.
למרוץ האחרון באדלייד, אוסטרליה, הגיעו השניים כששומאכר מוביל על היל בנקודה אחת.
במרוץ עצמו, שומאכר, שהוביל את המרוץ התנגש בקיר בהקפה ה-36. המכונית חזרה למסלול ופגעה במכוניתו של היל, וכתוצאה מהתאונה פרשו שניהם מהמרוץ ושומאכר הוכתר כאלוף.
תאונה זו הייתה שנויה במחלוקת והיו שטענו, כולל היל עצמו, כי שומאכר פגע בהיל בכוונה כדי למנוע ממנו זכייה באליפות.
בשנת 1997 ביצע שומאכר מהלך דומה כשפגע בז'אק וילנב במרוץ האחרון של העונה.
היל סיים את העונה במקום השני באליפות הנהגים עם שישה ניצחונות וסיים חמש פעמים נוספות במקום השני.
בנוסף, היה היל הנהג המוביל בקבוצה וסייע לה לשמור על תוארה באליפות היצרנים.
את עונת 1995 החל היל כאחד המועמדים לאליפות, יחד עם שומאכר.
לאחר שלושת המרוצים הראשונים, בהם ניצח בשני מרוצים, הוביל את דירוג הנהגים אולם משלב זה זכה שומאכר בשבעה מתוך 12 מרוצים כאשר היל זכה רק במרוץ אחד בפרק זמן זה.
כתוצאה מכך הוכתר שומאכר כאלוף העולם שני מרוצים לפני סיום העונה.
היל סיים במקום השני באליפות בפער של 33 נקודות משומאכר.
הייתה זו עונה מאכזבת עבור היל.
בתוך הקבוצה החלה להישמע ביקורת על ביצועיו ועל כך שלא הצליח לנצל את עליונותה של המכונית.
היל אמנם זינק שבע פעמים מפול פוזישן אולם ניצח רק בארבעה מרוצים, והקבוצה הפסידה את אליפות היצרנים לבנטון.
פרנק ויליאמס אף שקל להחליף את היל לקראת העונה הבאה אולם בסופו של דבר נשאר היל לעונה נוספת בהתאם לחוזה שעליו היה חתום.
בפתיחת עונת 1996 היה ברור כי מכונית הוויליאמס היא המהירה ביותר בסבב.
מיכאל שומאכר, יריבו הגדול של היל, עבר לקבוצת פרארי שלא הייתה תחרותית מספיק.
ז'אק וילנב נהג לצידו של היל בקבוצה בעונתו הראשונה בפורמולה 1 והיווה את האיום העיקרי עליו לאורך העונה.
היל פתח את העונה עם שלושה ניצחונות (באוסטרליה, ברזיל וארגנטינה) ונטל את ההובלה באליפות.
לאחר המרוץ התשיעי בעונה (מתוך 16) הוביל את אליפות הנהגים בבטחה עם 63 נקודות לעומת 38 של וילנב ו-26 של שומאכר, תוך שהוא מנצח בשישה מרוצים.
בששת המרוצים הבאים ניצח היל במרוץ אחד בלבד בעוד בן קבוצתו וילנב מנצח בשלושה, ולמרוץ האחרון ביפן הגיעו השניים כשהיל מוביל בתשע נקודות בלבד.
וילנב אף זכה בפול פוזישן, אולם לאחר הזינוק נטל היל את ההובלה במרוץ ושמר עליה עד לסיום, ובכך הבטיח את זכייתו באליפות.
בעונה כולה ניצח היל בשמונה מרוצים (מתוך 16) וזינק תשע פעמים מפול פוזישן, כשבשאר המרוצים הוא מזנק מהמקום השני.
היל ואביו היו לאב ובן הראשונים שזוכים בתואר האליפות (בשנת 2016 השלים ניקו רוזברג הישג דומה יחד עם אביו קקה רוזברג).
קבוצת ויליאמס החזירה לעצמה את אליפות היצרנים בפער גדול לעומת מתחרותיה.
למרות הזכייה באליפות התבשר היל לקראת סיום העונה כי חוזהו בוויליאמס לא יחודש.
לקראת עונת 1997 מצא עצמו היל נוהג בקבוצת ארווז שלא הייתה תחרותית.
במרבית העונה סיים את מקצי הדירוג מחוץ לעשירייה הראשונה ובמרוצים נאבק במרכז השדה.
למרות זאת הצליח היל להוציא את המרב מהמכונית.
בגרנד פרי הבריטי סיים במקום השישי וזכה בנקודה הראשונה עבור הקבוצה.
בגרנד פרי ההונגרי השיג היל את המקום השלישי בגריד מאחורי שומאכר ווילנב.
כבר בזינוק עבר את וילנב ובהקפה ה-11 עקף גם את שומאכר, תוך שהוא נוטל את ההובלה במרוץ.
שלוש הקפות לסיום, כשהוא מוביל בפער גדול, החל היל לאבד זמן עקב תקלה הידראולית במכונית.
בהקפה האחרונה נעקף היל על ידי וילנב ונאלץ להסתפק במקום השני במרוץ.
במרוץ האחרון של העונה בחרז היה היל קרוב להשיג פול פוזישן אולם נאלץ להאט עקב דגלים צהובים והסתפק במקום הרביעי.
במרוץ עצמו פרש עקב תקלה במכונית.
היל סיים את העונה במקום ה-12 באליפות הנהגים.
ארווז סיימה את העונה במקום השמיני באליפות היצרנים כשהיל זוכה ב-7 מתוך תשע הנקודות שהשיגה הקבוצה.
לאחר עונה אחת בארווז עבר היל לקבוצת ג'ורדן.
לצידו נהג ראלף שומאכר, אחיו הצעיר של מיכאל שומאכר.
בתחילת העונה הייתה המכונית לא אמינה ונחותה בביצועיה והקבוצה לא צברה נקודות כלל בחצי הראשון של העונה.
בהמשך הוכנסו שיפורים במכונית ונהגי הקבוצה החלו להיאבק על נקודות.
בגרנד פרי הבלגי זינק היל מהמקום השלישי.
תחת גשם מתמיד ניצל היל מרוץ עתיר תאונות, כולל אחת התאונות הגדולות ביותר בזינוק, וניצח את המרוץ, שהיה גם הניצחון הראשון אי פעם של הקבוצה.
בן קבוצתו, ראלף שומאכר, סיים שני לאחר שקיבל הוראה מהקבוצה שלא לנסות לעקוף את היל בשלבי הסיום.
היל סיים שלושה מרוצים נוספים במקום הרביעי.
בסך הכל צבר 20 נקודות, כולם בששת המרוצים האחרונים של העונה, וסיים במקום השישי באליפות.
קבוצת ג'ורדן סיימה את העונה במקום הרביעי באליפות היצרנים.
בעונת 1999 נהג היל לצידו של היינץ-הראלד פרנצן, שהחליפו בקבוצת ויליאמס ב-1997. הייתה זו העונה הראשונה מאז 1993 שביצועיו של היל היו נחותים מאלו של חברו לקבוצה.
לראשונה לא סיים אף מרוץ על הפודיום, כשתוצאת השיא שלו בעונה הייתה המקום הרביעי בסן מרינו.
בנוסף, סיים שלושה מרוצים נוספים בתחום הנקודות (במרוצים בבריטניה, הונגריה ובלגיה) וסיים את העונה עם 7 נקודות בלבד ובמקום ה-12 באליפות הנהגים.
כל זאת בזמן שחברו לקבוצה, פרנצן, ניצח בשני מרוצים, סיים ארבע פעמים נוספות על הפודיום, ואף היה בתמונת האליפות לקראת סיום העונה.
את העונה סיים פרנצן במקום השלישי באליפות וקבוצה ג'ורדן סיימה במקום השלישי באליפות הקבוצות אחרי פרארי ומקלארן.
הייתה זו תוצאת השיא של הקבוצה אי פעם.
לאור פתיחת העונה החלשה הודיע היל לאחר הגרנד פרי הקנדי על פרישה בסיום העונה.
לאחר שפרש מהמרוץ הבא בצרפת שקל להודיע על פרישה מיידית מהסבב, אולם אדי ג'ורדן, הבעלים של הקבוצה, שכנע אותו להמשיך לנהוג לפחות במרוץ הביתי שלו, בגרנד פרי הבריטי.
לאחר שסיים במקום החמישי במרוץ החליט היל להמשיך עד סיום העונה ובסיומה פרש מהסבב.
לאחר פרישתו המשיך היל להיות מעורב במרוצים.
בין השנים 2006–2011 היה לנשיא מועדון נהגי המרוץ הבריטים (BRDC).
החל משנת 2012 היל הוא חלק מצוות השידור של מרוצי הפורמולה 1 ברשת סקיי הבריטית.
לאורך השנים כתב מאמרים רבים עבור המגזין F1 Racing, ובנוסף השתתף פעמים רבות בפסטיבל המהירות של גודווד.
היל נשוי לסוזן ג'ורג' (מ-1988) ולזוג לארבעה ילדים.
בכורו, אוליבר, נולד עם תסמונת דאון והיל ורעייתו פעילים בארגונים התומכים בנפגעי המחלה.
בנו השני, ג'ושועה, הוא נהג מרוצים אשר התחרה במשך מספר שנים באליפויות פורמולה רנו ופרש בשנת 2013.
(מרוצים בכתב מודגש הם מרוצים מהם זינק מפול פוזישן) (מרוצים בכתב נטוי הם מרוצים בהם קבע את ההקפה המהירה ביותר)
פרנסיס מורגן איודלה "דיילי" תומפסון , הוא אתלט אנגלי בעבר, הוא אלוף אולימפי פעמיים ברציפות (מוסקבה 1980 ולוס אנג'לס 1984) ואלוף עולם (הלסינקי 1983) ושיאן העולם בעבר בקרב עשר.
תומפסון נולד בנוטינג היל, לונדון הבן השני לאבא ניגרי ולאמא סקוטית.
בגיל 7 נשלח לפנימייה סגורה בסאסקס לילדים "בעייתיים".
אביו שהיה נהג מונית נורה למוות בסטריטהאם כאשר היה תומפסון בן 12. שאיפתו הראשונה הייתה להיות כדורגלן מקצועני אך שינה את מטרותיו לאתלטיקה.
תומפסון שבר את שיא העולם בקרב עשר ארבע פעמים.
בפעם האחרונה, בתחרות האולימפית בלוס אנג'לס, העמיד אותו על 8847 נקודות.
תוצאה זו נותרה בעינה כשיא עולם במשך תשע שנים וכשיא אולימפי במשך עשרים שנה.
באולימפיאדת סיאול (1988) התחרה בניסיון להיות הראשון שזוכה במדליית זהב אולימפית שלישית בענף, אך סיים רק במקום הרביעי.
הוא היה בלתי מנוצח בכל התחרויות בהן השתתף מ-1979 עד 1987.
יחסיו עם התקשורת הבריטית ועם הקהל ידעו עליות ומורדות.
הם חיבבו את אישיותו כשהיא התבטאה בשריקת "אל, המלך נצור" על דוכן המנצחים בלוס אנג'לס, אך לא כשסירב לשאת את דגל הממלכה המאוחדת, בטקס הפתיחה של משחקי חבר העמים ב-1982. כשבחר בו ה-BBC לאישיות הספורט של אותה שנה, הוא קילל בשידור חי בנאום קבלת הפרס שלו.
למרות תקריות אלה ואחרות, נראה שהממלכה סלחה לתומפסון, שכן העניקה לו תוארי "קצין" (1983) ולאחר מכן "מפקד" (2000) במסדר האימפריה הבריטית.
הדיימונד'ז (בעבר דיימנד'Z) הייתה להקת בנות ישראלית שפעלה בין השנים 2004 עד 2008. חברותיה הן הילה הלוי, סיון אלבז, הילה עם-שלם ולימור סחייק.
חברות הלהקה בהרכבה המקורי, היו אז סיון אלבז, הילה הלוי, הילה עם-שלם ולימור סחייק.
הלהקה נוסדה בסוף שנת 2003, בעקבות הזמנה להופיע בקנזס סיטי שבארצות הברית.
המטרה הייתה לגייס כספים עבור עיר ילדותן, רמלה, המשמשת כעיר תאומה לקנזס סיטי.
הארבע טסו יחד עם המפיק המוזיקלי איתן אלבז אשר התרשם מהחיבור ביניהן והחליט להחתימן בשובן ארצה על חוזה עבודה והקלטת אלבום.
בשנת 2004 הלהקה הוציאה לרדיו סינגל בכורה בשם "כח האהבה".
לשיר צולם קליפ דל תקציב שנשלח לערוץ 24, שהיה אז בראשית ימיו.
הקליפ שודר רבות, אך הסינגל עצמו נדחה ולא התקבל בתחנות רדיו כדוגמת גלגלצ ורשת גימל.
כעבור מספר חודשים, יצא הסינגל השני "בוא נזרום".
הוא הפך ללהיט והתברג ברשימות הלהיטים הארציות.
בינואר 2005, יצא אלבום הבכורה בסגנון פאנק-פופ.
רוב שירי האלבום הולחנו על ידי איתן אלבז אך ביניהם יש גם חידוש לשיר "זן נדיר" של קורין אלאל.
לאחר יצאת האלבום, הופץ הסינגל השלישי מתוכו, "לא זה לא".
בקיץ 2005 הופץ לרדיו הסינגל האחרון מהאלבום, "רוצה אל החופש" מלווה כמו קודמיו בקליפ.
לקראת סוף השנה, צביקה פיק פגש בחברות הלהקה, במטרה לשמש עבורן כיועץ ומפיק בפועל.
הפזמונאית מירית שם אור כתבה תחת לחן של פיק את השיר "הלב שלי נשבר", שיצא לאחר מכן ב- 2006 כסינגל וזכה להצלחה רבה במצעדים.
למרות הצלחת השיר, שני הצדדים החליטו לסיים את הקשר המקצועי ביניהם לאחר שחרורו.
במרץ 2006 הלהקה השתתפה בתחרות קדם אירוויזיון והגיעה למקום השני עם השיר "אתה הכוכב" שאת מילותיו כתבה ליאת רבנר, ממלאת מקום ראש עיריית רמלה, יואל לביא.
באותה תקופה, נשמעו מחאות רבות מצד חובבי האירוויזיון ומעריצי הלהקה כי הזכייה של אדי בטלר לא הייתה מוצדקת, דבר אשר הוביל לעצומה מצד הקהל שקוראת לשנות את החלטת הוועדה ולהתיר ללהקה להשתתף בתחרות, אך מחאת קהל המעריצים לא שינתה דבר, ובטלר השתתף באירוויזיון.
כאשר נערך כנס האירוויזיון בארץ הוזמנה דווקא הלהקה כנציגה הישראלית, ולאחר מכן אף טסה לסיבוב הופעות קצר באירופה עקב פרסום השיר.
בחזרתן ארצה, החלו לעבוד על אלבום האולפן השני שלהן שלא נעשה.
ביוני 2007 יצא הסינגל הראשון מתוך האלבום השני, "שיהיה לי את הכוח", ששודר רבות ברדיו ובערוץ 24. השיר לווה בקליפ מושקע.
בספטמבר אותה שנה, הלהקה חתמה על הסכם שיתוף פעולה עם ערוץ הספורט, שבמסגרתו הן הקליטו שיר עבור הערוץ עם קליפ, שיצא במהלך עונת הכדורסל.
הקליפ שצולם לשיר היה שנוי במחלוקת משום שרק שלוש מחברות הלהקה לקחו בו חלק, וללא לימור סחייק, ומהפקת הלהקה מסרה כי סחייק פרשה מהלהקה, מה שהסביר את חסרונה בקליפ.
עם עזיבתה של סחייק, גם הילה עם-שלם החליטה לעזוב, דבר שהוביל לשמועות על פירוק הלהקה בסוף חודש ינואר 2008.
על אף השמועות, מסתבר כי היה ניסיון לחדש את הרכב הלהקה על ידי הוספת זמרת נוספת אולם ניסיון זה לא צלח, ובכך הלהקה סיימה את פעילותה בטרם הוציאה את אלבומה השני.
סיון אלבז היא היחידה מבין חברות הלהקה שהמשיכה לקריירת סולו.
לצד סיום לימודי משחק, היא החלה לעסוק בהקלטת אלבום הבכורה שלה, והסינגל הראשון מתוכו "צוואר אל צוואר", הופץ במרץ 2010. השיר זכה לשבחים מצד מבקרי המוזיקה, והציג סגנון שונה מזה שנהגה לשיר בו עם הדיימונד'ז.
דיימון לורנס לינדלוף הוא תסריטאי ומפיק קולנוע וטלוויזיה אמריקאי-יהודי.
ידוע בעיקר כאחד מיוצרי הסדרה "אבודים", וכיוצר הסדרות "הנותרים" ו"השומרים".
הוא זכה בשלושה פרסי אמי (עבור עבודתו ב"אבודים" ו"השומרים") מתוך שתים עשרה מועמדויות.
לינדלוף נולד באנגלווד, ניו ג'רזי ב־24 באפריל 1973 בשם דיימון לורנס לינדלוף, לאם יהודייה עם שורשים מפולין ולאב סקנדינבי עם שורשים מנורווגיה, שוודיה, ספרד וגרמניה.
הוא בוגר בית הספר לאמנויות ע"ש טיש באוניברסיטת ניו יורק.
בשנת 1999 כתב מספר פרקים לסדרת הטלוויזיה "לא לבושה" שיצר והפיק הבמאי הבריטי רולנד ג'ופה (אנ') לרשת MTV, ובהמשך כתב לידלוף את שני הפרקים האחרונים לסדרת הטלוויזיה קצרת הימים "Wasteland" אשר שודרה ברשת ABC.
לינדלוף כתב כ-45 פרקים מסדרת הדרמה הפופולרית "אבודים" (2010-2004), כולל פרק הסיום של הסדרה והוא אף היה לאחד המפיקים של התכנית.
בדצמבר 2005, כתב בקצרה מיני סדרת קומיקס לחברת מארוול קומיקס בליין האולטימייט, בשם "אולטימייט וולברין נגד הענק הירוק", הסדרה נגמרה במאי 2009. ב־2009, הפיק יחד עם ג'יי ג'יי אברהמס את הסרט "מסע בין כוכבים".
בשנת 2014 עזר לכתוב כמה פרקים לסדרת ההנפשה "פיניאס ופרב".
ב־20 ביוני 2017, נודע כי לינדלוף התמנה ליצור את המיני-סדרה "השומרים", אשר מבוססת על הסרט "השומרים" ועל הרומן הגרפי "השומרים", מבית DC קומיקס.
ב־20 באוקטובר 2019, הסדרה "השומרים" יצאה למסכים וזכתה להצלחה רבה בקרב המבקרים.
בינואר 2020 דווח כי הסדרה לא תחזור לעונה שנייה מפני שלינדלוף עזב.
בשנת 2020 הוא הפיק וכתב את סרט האימה "משחקי ציד".
בשנת 2023 הוא יצר את הסדרה הקומית "גברת דייוויס" עבור שירות הזרמת המדיה Peacock; את הסדרה הוא גם הפיק בפועל וכתב שלושה פרקים.
ב־28 במאי 2005, התחתן עם היידי פוגמן ולשניים ילד אחד
דיים עדנה אוורג' הייתה דמות בגילומו של הקומיקאי האוסטרלי בארי המפריז.
דמות זו השתתפה במספר סרטי קולנוע ותוכניות טלוויזיה, ואף הנחתה תוכניות אירוח.
האמפריז גילם לראשונה את דמותה של דיים עדנה ב-1955 בהופעה במלבורן (אז בשם גב' נורם אוורג').
בראשית שנות השישים החל להופיע בדמות זו במועדון לילה בבעלותו של פיטר קוק בווסט אנד בלונדון.
ב-1972 צולם סרטו הקומי של ברוס ברספורד "The Adventures of Barry McKenzie", שעסק בקורותיו של צעיר אוסטרלי המגיע לבריטניה.
האמפריז גילם בסרט את דמותה של דודתו של הצעיר, "דודה עדנה".
בסרט ההמשך "Barry McKenzie Holds His Own", "העניק" לה ראש ממשלת אוסטרליה גוף ויטלם (שנתן הופעת אורח בתפקיד עצמו בסרט, בעת כהונתו) את התואר "דיים" (המקבילה הנשית לאביר), המלווה אותה מאז.
במהלך שנות ה-70 העלה האמפריז את המופע "Edna Everage Housewife Superstar", שכלל מונולוגים, שירים ואינטראקציה עם הקהל.
בהמשך הופיעה במספר תוכניות טלוויזיוניות חד-פעמיות.
תוכנית האירוח שודרה בישראל בשם "דיים עדנה מארחת", והיוותה את ההשראה לתוכנית "צפדינה מארחת" ששודרה בימיו הראשונים של ערוץ 2, בכיכובו של טל פרידמן.
בשנים שלאחר מכן הועלה המופע של דיים עדנה בברודוויי, ובעשור הראשון של המאה ה-21 היו לה מספר הופעות אורח בתוכניות טלוויזיה ובסרטים שונים.
בין היתר, השתתפה במספר פרקים בעונה החמישית של "אלי מקביל".
דיים עדנה "גילמה" את דמותה של קלייר אוטומס, לקוחה שהפכה למזכירה במשרד עורכי הדין.
לאוטומוס היו אותם המאפיינים של דיים עדנה, והקרדיט להופעתה ניתן בכתוביות הפתיחה לדיים עדנה ובכתוביות הסיום להאמפריז.
ב-2003 החלה לכתוב טור עצות סאטירי במגזין "ואניטי פייר".
אחד הטורים עורר סערה, כאשר ענתה לקורא ששאל האם עליו ללמוד ספרדית בשאלה "עם מי אתה כל כך נואש לדבר בשפה הזו?
היספנים רבים זעמו על הדברים, השחקנית סלמה הייק גינתה אותם, ומערכת העיתון נאלצה לפרסם התנצלות.
האמפריז אמר מאוחר יותר כי אם עליו להסביר סאטירה למישהו, עדיף לוותר על כך.
דיים עדנה התייחסה לביקורת באומרה כי "תגובתה של הייק נבעה מקנאה מקצועית על כך שמפיקי הסרט "פרידה", העוסק בחייה של פרידה קאלו, פנו תחילה אליה כדי שתגלם את התפקיד הראשי, ורק לאחר שסירבה לגלם את דמותה של אישה משופמת ולהצטלם בסצנות הכוללות יחסים חד-מיניים, פנו המפיקים להייק".
ב-2007 שודרה תוכנית אירוח נוספת בכיכובה, ברשת ITV, בשם "The Dame Edna Treatment", במסגרתה היא מארחת ידוענים בספא שהיא כביכול מנהלת.
על שמה של דיים עדנה נקראה סמטה קטנה במלבורן ופסל שעווה בדמותה הוצב במוזיאון מאדאם טוסו בלונדון.
בארי האמפריז נפטר ב 22 באפריל 2023 בגיל 89.
במהלך הופעותיה לאורך השנים, המציאה לעצמה דיים עדנה ביוגרפיה.
כחלק מהעניין, היא מכחישה את היותה דמות דמיונית, וטוענת שבארי האמפריז הוא בסך הכל האמרגן שלה.
למעשה, לעיתים קרובות היא מציינת כי המחשבה על גבר הלבוש בבגדי אישה לשם בידור דוחה אותה.
לפי קורות החיים המומצאים, עדנה מיי ביזלי (Edna May Beazley) נולדה בעיירה וואגה וואגה שבניו סאות' ויילס, והחלה להופיע ב-19 בדצמבר 1955, כעקרת בית מפרוור של מלבורן, אשתו של נורמן אוורג'.
יש לה אח אחד, ולו בן בשם בארי מקנזי, שמתואר כסטריאוטיפ של הגבר האוסטרלי.
בעלה, נורמן, שהה זמן ממושך בבית חולים, עד שמת ב-1988 לאחר שסבל מ"רשרוש באשכים".
לשניים נולדו שתי בנות (ולמאי ולוֹאיס) ושני בנים (ברוס וקני).
מסיפוריה של דיים עדנה אודות הבן הצעיר, קני, עולה כי הוא הומו, אך אמו כלל אינה מודעת לכך.
דמות חשובה נוספת בחייה היא השושבינה שלה, מאדג' אולסופ (בגילומה של אמילי פרי), קשישה ניו זילנדית שהופיעה לעיתים בתוכניותיה כסיידקיק, אך מעולם לא הוציאה מילה מפיה.
דפנה לוי, השיער הסגול, הפה הגדול - ראיון אישי מאוד עם דיים עדנה, באתר "רשימות"
דיימון אלברן הוא מוזיקאי, זמר ומפיק בריטי, זוכה פרס גראמי.
במהלך הקריירה שלו היה אלברן שותף למספר הרכבים מצליחים: הוא הקים את להקת הבריטפופ "בלר", שותף בלהקה הווירטואלית "הגורילז" (תחת השם הבדיוני "2D"), ובלהקת סופרגרופ חסרת שם, שהוציאה את האלבום "The Good, the Bad & the Queen".
אלברן נולד בוייטצ'אפל שבלונדון בשנת 1968, ולאחר מכן עזב עם משפחתו לקולצ'סטר.
בבית הספר למד פסנתר, גיטרה, וכינור.
בתקופה זו הכיר את גראהם קוקסון, כשהיה בן 12. בהמשך למד דרמה, והצטרף להרכב הסינת'פופ "Two's a Crowd".
בגיל 15 הוא זכה בתואר "המלחין הצעיר של השנה" בתחרות אזורית.
בזמן שהיה תלמיד, הקים יחד עם חברו קוקסון את הלהקה "The Circus" ("הקרקס").
בהמשך הוסיפו ללהקה את המתופף דייב רוונטרי ואת הבסיסט אלכס ג'יימס, ושינו את שם הלהקה ל־"Seymour".
לאחר זמן קצר, שינו שוב את שם הלהקה, הפעם ל־"Blur".
אלבומם הראשון, "Leisure" (1991), אשר נטה בסיגנונו למוזיקת שוגייז קיבל ביקורות חיוביות לרוב, אך אלבומיהם הבאים "Modern Life Is Rubbish" (1993), "Parklife" (1994) ו-"The Great Escape" (1995) הביאו להם תהילה ופרסום בבריטניה ובעולם, כשהלהקה הייתה מחלוצות הבריטפופ.
אלבומם החמישי, Blur (1997), הציג שינוי סגנון המוזיקלי נוסף, הפעם ללו-פיי, ואלבומם הבא, 13 (1999), הושפע ממוזיקה אלקטרונית.
אלבום זה מציג את הלהקה בפעם האחרונה בהרכבה המקורי, כשלפני הקלטת האלבום הבא והאחרון שלהם, Think Tank (2003), עזב קוקסון את הלהקה.
הלהקה התפרקה בשנת 2003, והתאחדה בהרכבה המלא למספר מצומצם של הופעות בשנת 2009. בשנת 2015 הוציאה הלהקה את האלבום "The Magic Whip", 12 שנה אחרי האלבום האחרון.
בשנת 1998 הקים אלברן יחד עם האנימטור ג'יימי האוולט את הגורילז, להקת רוק אלטרנטיבי / היפ-הופ בדיונית.
הלהקה היא למעשה שיתוף פעולה עם מספר מוזיקאים, כשאלברן הוא המוזיקאי היחידי הקבוע בלהקה.
בין היתר, מתארחים בלהקה גם שלושת חברי Deltron 3030, שאלברן השתתף באלבום הבכורה שלהם.
הגורילז הוציאו שמונה אלבומים: אלבום הבכורה הנושא את שמם, יצא בשנת 2001. האלבום היה מועמד לפרס מרקיורי, אך המועמדות הוסרה לבקשת הלהקה.
אלבומם השני "Demon Days", יצא בשנת 2005. האלבום היה מועמד לחמישה פרסי מרקיורי, מתוכם זכה בתואר שיתוף הפעולה הטוב ביותר בפופ.
אלבומם השלישי "Plastic Beach" והרביעי "The Fall", יצאו ב-2010. אלבומם החמישי, "Humanz", יצא ב-2017. אלבומם השישי,The Now Now, יצא ב-2018. אלבומם השביעי, Song Machine, יצא ב-2020, ואלבומם השמיני, Cracker Island, יצא ב-2023.
ב־2005 התחיל לעבוד עם המפיק דיינג'ר מאוס על אלבום סולו, אך בהמשך הפך הפרויקט להרכב סופרגרופ, עם צירופם של בסיסט הקלאש לשעבר פול סימונון, הגיטריסט והקלידן של הוורב סיימון טונג, והמתופף טוני אלן.
ההרכב הוציא את האלבום "The Good, the Bad and the Queen", אלבום קונספט על חיי לונדון, בשנת 2007.
בשנת 2002 הוציא את אלבום המוזיקה האפריקאית "Mali Music" כפרויקט סולו.
האלבום הוקלט במאלי, במהלך שהותו במדינה בשנת 2000 במסגרת פרויקט אוקספם.
באותה שנה, כשהיה בניגריה, הקליט עם המתופף טוני אלן, לימים שותפו באלבום "The Good, the Bad & the Queen".
בשנת 2003 הוציא את אלבום האוסף "Democrazy", אלבום שכולו הקלטות דמו שהקליט בבתי מלון בארצות הברית במהלך סיבוב ההופעות של בלר לקידום האלבום "Think Tank".
מבין שיתופי הפעולה שלו ניתן למנות את האמנים דלטרון 3030, מאסיב אטאק ואחרים.
במרץ 2010, הדמות הווירטואלית מורדוק ניקלס מהגורילז הודיעה כי אלברן התחיל לעבוד על אלבום סולו, תחת השם Prince Barry.
אלברן הוזכר כאחד מהמועמדים הסופיים לבימוי טקס הפתיחה באולימפיאדת לונדון 2012.
באפריל 2014 הוציא אלברן את אלבום הסולו הראשון שלו, "Everyday Robots".
אך ציין שהוא גם רוצה להופיע בישראל בשביל שלום בן העמים.
בשנים 1990–1998 היה אלברן בזוגיות עם סולנית להקת "אלסטיקה", ג'סטין פרישמן.
בין השנים 1998-2023 אלברן היה בזוגיות עם האמנית הבריטית סוזי ווינסטנלי, ובשנת 1999 נולדה בתם המשותפת מיסי, אשר נקראה על שם מיסי אליוט.
דיימון פיאלקוב (נולד בשנת 1965) הוא שחיין עבר, אלוף ישראל בשחייה, שהתמחה בסגנון הגב.
דיימון פיאלקוב הוא בנם של שושנה ריבנר שכונתה "מלכת המים הישראלית" ושחקן כדורמים מדרום אפריקה.
הוא התאמן בקבוצת השחייה של מכבי תל אביב בהדרכתו של ברוך צ'יש.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בסוף חודש אוגוסט 1980 זכה פיאלקוב במדליית כסף, במשחה ל-200 מטר גב אחרי יזהר שנהר (2:20.44 דקות) ולפני ואבי כרמל חברו לקבוצה.
בתחרות שמונה האומות שנערכה בקיאסו, שווייץ ביולי 1981 סיים פיאלקוב במקום שביעי במשחה ל-200 מטר גב ובמקום שמיני במשחה ל-100 מטר גב בשיא ישראלי חדש לגילאי 16 בתוצאה של 1:02.94 דקות, 7 מאיות השנייה איטי מהשיא הישראלי של יורם כוכבי אף הוא ממכבי תל אביב (1:02.87 דקות).
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט בסוף חודש אוגוסט אותה שנה, זכה פיאלקוב בשתי מדליות, זהב וכסף.
בתחרויות השחייה של כינוס הפועל ה-12 שנערכו בבריכת השחייה של אוניברסיטת תל אביב במאי 1983, בהשתתפות טובי הספורטאים בעולם כהכנה לאולימפיאדה, סיים פיאלקוב במקום חמישי במשחה ל-100 מטר גב תוצאה של 1:03.07 דקות, בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 1:02.81 דקות
בתחרות שמונה האומות שנערכה בטנריפה, ספרד ביולי 1983 סיים פיאלקוב במקום שמיני במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:18.83 דקות.
"דיימנד'Z" הוא אלבום הבכורה של להקת הבנות הישראלית דיימונד'ז, שיצא למכירה בשנת 2005. שם האלבום הוא למעשה שם הלהקה המקורי, לפני ששונה ב־2007. זה אלבומן היחיד באורך מלא, ולאחריו הוציאו שלושה סינגלים אינדיבידואליים בטרם פירוקן.
למרות היותו אלבום בודד, הוא עורר הדים ממגוון סיבות: ההתייחסות התקשורתית אליו ואל הדיימונד'ז, בשל מוצאן הסוציו-אקונומי של חברות הלהקה, וכן בגלל העובדה כי שיריו הפכו ללהיטי פופ בזמנם, על אף חוסר תמיכת תחנת הרדיו הגדולה ביותר בישראל, "גלגלצ".
האלבום הוקלט לאורך שנת 2004, והקלטותיו תמו זמן קצר לפני הפצתו בינואר 2005. את האלבום הקליטו ארבע חברות הלהקה: סיון אלבז, הילה הלוי, הילה עם-שלם ולימור סחייק.
זהו אלבום פופ בעל השפעות של מוזיקת פאנק.
רוב שיריו עוסקים באהבה וזוגיות, מספר שירים הם בעלי תכנים פמיניסטיים העוסקים גם בעידוד נשים, כדוגמת "לא זה לא", "אהבה מטורפת" ו"כמו נחש".
בראיונות שונים שהעניקו, חברות הלהקה אמרו כי חלק משירי האלבום הם הומאז' ללהיטי פופ ידועים: "לא זה לא" הפמיניסטי נפתח בקריאת "קדימה בנות!", כמו השורה ב- "Express Yourself" של זמרת הפופ מדונה, מאלבומה "Like a Prayer"; הוא נוצר בהשראת להיט אחר של מדונה: "Vogue".
"תעתועים" הוא שיר מחווה ללהיטים "Beat It" ו-"Thriller" של זמר הפופ מייקל ג'קסון, המופיעים באלבומו הנמכר ביותר, "Thriller".
לצד השירים המקוריים המופיעים באלבום, יש גרסת כיסוי ללהיט של קורין אלאל, "זן נדיר".
חברות הלהקה הקליטו את השיר וביקשו ממנה את רשותה לכלול אותו באלבום.
אלאל אהבה את הביצוע המחודש שלהן ונתנה את ברכתה, והשיר נכלל באלבום כרצועה החותמת (לא כולל הרמיקסים שצורפו בסוף האלבום).
הסרט הדוקומנטרי "הכי רמלאי" של ג'קי לוי, שסיקר באופן חלקי גם את להקת הדיימונד'ז, הכיל מספר משירי האלבום, ששימשו כפסקול שלו.
כל שירי האלבום, למעט הרצועה "זן נדיר", הופקו והולחנו על ידי איתן אלבז.
בסוגריים צוינו כותבים ומלחינים נוספים.
לא זה לא (מילים: יוסי כהן)
כח האהבה (מילים: אריק לוגסי, לחן: גולן אלבז)
להתעורר מחלום (מילים: שם-טוב זאבי)
זן נדיר (מילים: מאיר גולדברג, לחן: קורין אלאל)
כח האהבה (רמיקס ולחן: גולן אלבז)
האלבום, כמו גם הלהקה עצמה, קיבל ביקורות מעורבות, שחלקן העלו לסדר היום התקשורתי את ההתייחסות לפערי המעמדות בישראל, המתבטאים גם בתחום המוזיקה.
בביקורת שפורסמה באתר "ynet" נכתב כי מדובר באלבום שהוא "תוצר פריפריאלי מובהק".
בדברי הביקורות הללו הייתה התייחסות מרומזת לעובדה שכל חברות הלהקה הן ילידות העיר רמלה.
אף על פי שאין מדובר באלבום מסוגת הז'אנר הים-תיכוני או המזרחי, שעלול להוביל לחשיבה כי מדובר בלהקת בנות המבצעת שירים ים-תיכוניים או מזרחיים, בכל זאת צוין בביקורת כי "הקיטלוג הים-תיכוני אולי עושה להן עוול תדמיתי".
כמו כן, נשאלה השאלה האם חברות הלהקה הן "פרחות מבית טוב או הרכב חתונות משודרג".
את הביקורת הזו, ודומות לה, חברות הלהקה ניסו להדוף ללא הרף בראיונות שהעניקו.
אמרה ידועה שלהן על הנושא, שאותה תמיד היו אומרות בשעה שהיו נשאלות על היותן בנות העיר רמלה, הייתה: "העובדה שאנחנו מרמלה, לא הופכת אותנו לבעלות קרניים על הראש".
בכתבת תחקיר שפורסמה במגזין "7 ימים" של עיתון "ידיעות אחרונות" בשנת 2007, שהייתה גם הכתבה הגדולה האחרונה אי פעם שפורסמה על הלהקה בטרם פירוקה, הייתה התייחסות ישירה לביקורות שליליות מסוג זה.
בכתבה נטען על ידי חברות הלהקה כי התקשורת התייחסה בעוינות יתרה לאלבום וליצירתן, ושהן נאלצו להיאבק זמן ארוך וממושך מידי בשביל לזכות בהכרה.
בעיקר, נאמר על ידיהן כי במקום להתייחס לעשייתן המוזיקלית, התקשורת בחרה לשפוט את מוצאן התרבותי והסוציו-אקונומי ולקטלג אותן בהתאם.
בכתבה אחרת ששודרה בחדשות ערוץ 2, נטען כי הדיימונד'ז הן מקרה מייצג לדפוס רחב היקף של תעשיית הבידור בארץ, כלפי אמנים שתחנות רדיו כדוגמת "גלגלצ", נוטות לקפח אותם בשל סיבות שלא קשורות לאמנות שלהם.
לראיה – אי השמעת ולו סינגל אחד מהאלבום (והבאים אחריו) בתחנה.
אך לא כל הביקורות היו שליליות.
מגזין "רייטינג" למשל שיבח דווקא את הלהקה על כך שהן מקדמות את ז'אנר הפופ בארץ, ומבצעות שירים בעלי אווירה שמחה בעיקר.
מהאלבום יצא לאורו שלושה סינגלים רשמיים: "כח האהבה", "בוא נזרום" ו-"לא זה לא".
כמו כן, שוחרר סינגל פרומו, המיועד להשמעות בודדות או לשדרנים בלבד, עבור "רוצה אל החופש".
כל השירים לוו בקליפים, ולשניים מהם, "בוא נזרום" ו"לא זה לא" הוקצו תקציבי שיא, בהתייחס לתקופה שבה שוחררו.
ערוץ 24 אף נטל על עצמו שותפות במימון והפקת הקליפים הללו, בזכות תמיכתו של עורך המוזיקלי הראשי דאז, יואב קוטנר בלהקה.
חברות הלהקה היו חלוצות בזמנו באופן שחרור הסינגלים שלהן – עוד בטרם שהסינגל היה נשלח אל תחנות הרדיו, הוא היה מלווה קודם בקליפ ששודר בערוץ המוזיקה, ורק לאחר מכן היה מופץ לשדרנים.
"כח האהבה" הגיע למקום ה-1 במצעד של ערוץ המוזיקה, אך נדחה ולא הושמע בקרב תחנות הרדיו המרכזיות "גלגלצ" ו"רשת גימל".
הסינגל השני, "בוא נזרום", הפך ללהיט בקנה מידה ארצי, והגיע למקומות הראשונים בכל תחנות הרדיו האזוריות וגם למקום ה-1 במצעד ערוץ 24, אך לא נכנס אל הפלייליסט של תחנת הרדיו גלגלצ, כמו קודמו וזה שאחריו: "לא זה לא", שהגיע למקום ה-13 במצעד של "רדיו לב המדינה".
גם הקליפ שלו הגיע למקום ה-1 במצעד ערוץ 24.
למרות שלא צעד ברדיו, אלא רק בערוץ המוזיקה, הקליפ עבור "רוצה אל החופש" זכה גם כן להצלחה בערוץ ושודר בתדירות גבוהה.
האלבום הושק פעמיים: הופעת ההשקה הרשמית נערכה במועדון "VOX" בהשתתפות סלבריטאים ועובדים בתעשיית הבידור הישראלית, ובערב זה הלהקה ערכה מופע מלא שכלל את מרבית שירי האלבום.
הופעת ההשקה השנייה הייתה "המופע הביתי" – הופעה מלאה, עם כל שירי האלבום, שנערכה בהיכל התרבות בעיר ילדותן, רמלה, כהוקרה לתושבי העיר ותמיכתם בהן.
הופעה זו צולמה ועלתה בהמשך להזמנה בספריית הווידאו של "הוט VOD".
מלבד הופעות בתוכניות אירוח שונות בערוצי הטלוויזיה בישראל, בהן הופיעו עם הסינגלים, הלהקה פצחה בסיבוב הופעות שנמשך מ-2005 ועד ל-2007, וכלל מועדונים ברחבי הארץ, אירועי גאווה, אירועים ציבוריים, פסטיבלים שונים, ובהם הופיעו עם שיריהן.
הלהקה קידמה גם יתר השירים באלבום, שלא יצאו כסינגלים, בפני הקהל הרחב, שלא נחשף כמו רוכשי האלבום אליהם.
אחדים מן השירים שלא יצאו כסינגלים, זכו לחשיפה בהזדמנויות שונות: חברות הלהקה ביצעו במשדר מיוחד של ערוץ המוזיקה את "תעתועים".
את "זן נדיר" הן ביצעו בהופעות מצולמות בתוכנית הבוקר של ערוץ 10 וברצועת הנוער "אקזיט" של ערוץ "הוט 3".
השיר "להיות איתך" קיבל עיבוד אקוסטי, השונה מהגרסה המופיעה באלבום, ואיתו הופיעו בשידור חי ב"רדיו לב המדינה".
דיימון לאמון סטודמאייר הוא כדורסלן עבר אמריקאי, ששיחק בעמדת הרכז.
נכון לשנת 2017 הוא מאמן בקבוצת הכדורסל של אוניברסיטת הפסיפיק.
הוא זכה בתואר רוקי השנה ב-NBA בשנת 1996.
הוא היה בן יחיד עם שלוש אחיות חורגות.
הוריו, וילי סטודמאייר וליז וושינגטון מעולם לא נישאו.
אביו עבר למילווקי שבוויסקונסין כשסטודמאייר היה בן 7, ולכן הוא גודל על ידי אמו וסבתו מצד אביו.
כשסטודמאייר גדל דודיו דחפו אותו להתעסק בספורט, בעיקר בכדורסל ובכדורגל.
גיבור הילדות שלו היה נייט ארצ'יבלד, והוא ניסה לחקות את משחקו.
כשסטודמאייר הלך לתיכון הוא עזר לקבוצתו להשיג מאזן של 74-4 ואת אליפויות המדינה בשנים 1989 ו-1991. הוא השיג ממוצעים של 26.1 נקודות עם 9.2 אסיסטים ו-3.6 ריבאונדים למשחק.
הוא זכה פעמיים בתואר שחקן מדינת אורגון ופעם אחת בפרס האול-אמריקן לתיכונים.
אחרי שסיים את התיכון הלך סטודמאייר לאוניברסיטת אריזונה.
בשנתו הראשונה הוא הגיע לפיינל פור של ה-NCAA.
בעונתו השלישית הוא קלע 22.8 נקודות בממוצע למשחק.
כשסיים את קריירת המכללות דורג סטודמאייר מבין כל שחקני אוניברסיטת אריזונה ראשון בשלשות שנקלעו (272), שני בנקודות (1,849), רביעי באסיסטים (663), והיה השחקן היחיד בהיסטוריה של האוניברסיטה שהשיג בשני משחקים למעלה מ-40 נקודות.
שיא הקריירה של סטודמאייר במכללה הוא 45 נקודות.
סטודמאייר נבחר בבחירה ה-7 בדראפט 1995 בידי טורונטו ראפטורס.
הוא קלע 19.0 נקודות עם 9.3 אסיסטים בממוצע למשחק.
ממוצע האסיסטים הוא שיא הקריירה שלו.
הוא שבר את שיא הקליעות מטווח שלוש הנקודות לשחקן שנה ראשונה כשקלע 133 שלשות בעונה זו.
השיא הזה נשבר מאז מספר פעמים.
בנוסף ממוצע האסיסטים של סטודמאייר נמצא במקום השלישי לשחקן שנה ראשונה בהיסטוריה.
הוא דורג שני בנקודות בממוצע למשחק מבין שחקני השנה הראשונה בעונה זו, והוביל את כל שחקני השנה הראשונה באסיסטים ובדקות.
הוא נבחר פעמיים לתואר "רוקי החודש", ובסוף העונה נבחר לחמישיית הרוקיז של העונה ב-NBA.
בנוסף הוא זכה בתואר רוקי השנה ב-NBA.
בזכייתו הוא הקדים את האולסטארים ראשיד וולאס, קווין גארנט, אנטוניו מקדייס ומייקל פינלי.
הוא זכה גם בתואר ה-MVP במשחק שחקני השנה הראשונה מול שחקני השנה השנייה שבסוף שבוע האולסטאר.
למרות הצלחתו של סטודמאייר קבוצתו נצחה ב-21 משחקים בלבד והפסידה ב-61.
בעונתו השנייה ב-NBA קלע סטודמאייר שיא קריירה של 20.2 נקודות והוסיף 8.8 אסיסטים בממוצע למשחק.
בעונתו השלישית בטורונטו קלע סטודמאייר 19.4 נקודות עם 8.1 אסיסטים והוסיף שיאי קריירה של 4.4 ריבאונדים, 1.6 חטיפות, וקיבל 41.5 דקות בממוצע למשחק.
ב-18 בפברואר 1998, באמצע העונה עם הראפטורס, הועבר סטודמאייר לפורטלנד טרייל בלייזרס ביחד עם וולט ויליאמס וקרלוס רוג'רס בתמורה לקני אנדרסון, אלוין ויליאמס, גארי טרנט ובחירות דראפט עתידיות.
בבלייזרס ממוצעיו התדרדרו בצורה מיידית, והוא לעולם לא זכה להעלות אותם לכפי שהם היו בשיאו.
בחצי העונה עם הבלייזרס קלע סטודמאייר 12.4 נקודות עם 8.2 אסיסטים בממוצע למשחק.
למרות ממוצעיו הנמוכים בעונה הסדירה קלע סטודמאייר בפלייאוף שיאי קריירה של 17.8 נקודות, 9.5 אסיסטים, 1.2 חטיפות ב-41.5 דקות בממוצע למשחק.
בעונתו השנייה בבלייזרס קלע סטודמאייר 12.6 נקודות בממוצע למשחק.
בעונתו השלישית בפורטלנד קלע סטודמאייר 12.5 נקודות עם 5.2 אסיסטים בממוצע למשחק.
בשתי העונות סטודמאייר קלע בערך 10 נקודות למשחק בפלייאוף.
בעונה ההבאה בבלייזרס קלע סטודמאייר 13.0 נקודות עם 5.7 אסיסטים, ולראשונה בקריירה השתתף ופתח בחמישייה בכל 82 המשחקים של העונה.
בפלייאוף של אותה עונה קלע סטודמאייר 17.7 נקודות בממוצע למשחק.
בעונת השתפרו במעט ממוצעיו של סטודמאייר, והוא קלע 13.5 נקודות עם 6.5 אסיסטים בממוצע למשחק.
למרות עלייתו, בעונה זו סטודמאייר לא פתח בחמישייה בפעם הראשונה בקריירה שלו, כשמתוך 75 המשחקים ששיחק הוא לא פתח בארבעה.
כשלא פתח בחמישייה מאמן הקבוצה פתח עם סקוטי פיפן ובונזי ולס.
בעונה ההבאה שבר סטודמאייר שיאים שליליים כשקלע 6.9 נקודות עם 2.6 אסיסטים בלבד בממוצע למשחק.
בנוסף הוא פתח בחמישייה רק ב-27 משחקים מתוך ה-57 ששיחק בהם.
למרות העונה הסדירה החלשה שהייתה לו, בפלייאוף הוא פרח כשקלע 15.3 נקודות עם 5.1 ריבאונדים (שיא קריירה בפלייאוף) בממוצע למשחק.
בעקבות הפלייאוף הטוב שהיה לו חזר סטודמאייר לפתוח בקביעות בחמישייה בעונת .
הוא קלע 13.4 נקודות עם 6.1 אסיסטים בממוצע למשחק בעונה זו.
למרות שסטודמאייר חזר ליכולתו הטובה הוא לא השתתף בפלייאוף בפעם הראשונה מזה שש שנים.
בעונת סטודמאייר לא פתח בחמישייה ב-11 משחקים מתוך ה-81 ששיחק.
למרות זאת הוא השיג ממוצע נקודות של 15.8 למשחק, הממוצע הגבוה ביותר מאז עונת .
בנוסף הוא קלע מקו העונשין באחוזי שיא, 91.5% בממוצע למשחק.
ב-14 בינואר 2005 קלע סטודמאייר שיא קריירה של 54 נקודות במשחק נגד ניו אורלינס הורנטס.
ב-15 באפריל באותה שנה זרק סטודמאייר 21 ניסיונות מקו השלוש, שיא NBA.
הוא קלע 5 שלשות בלבד במשחק הזה.
ב-5 באוגוסט 2005 חתם סטודמאייר בממפיס גריזליס, שם הוא החליף את ג'ייסון ויליאמס שעזב למיאמי היט.
ב-30 בדצמבר 2005 נפצע סטודמאייר, וערך ניתוח בהמשך השבוע.
סטודמאייר הושבת לכל המשך העונה, לאחר שהספיק לשחק ב-27 משחקים בלבד.
ממוצעיו הגיעו ל-11.7 נקודות עם 4.7 אסיסטים בממוצע למשחק.
בעונת פיספס סטודמאייר בגלל אותה פציעה 20 משחקים, ומתוך ה-62 ששיחק הוא פתח בחמישייה ב-51. בשאר המשחקים פתח בחמישייה השחקן הוותיק צ'אקי אטקינס.
בעונה זו הוא קלע 7.5 נקודות עם 4.8 אסיסטים בממוצע למשחק.
בעונת התראיין סטודמאייר לתוכנית מליגת ה-NBA, ושם הוא אמר שהוא עובד עם מייק קונלי, בחירת דראפט של הגריזליס מ-2007 שיהפוך אחרי עזיבתו של סטודמאייר לשחקן מפתח.
כשאותו קונלי חזר מפציעה מאמן הגריזליס הוציא את סטודמאייר מ-12 השחקנים הרשומים בטופס המשחק, מה שגרם לסטודמאייר להתעניין בעסקאות, טריידים ושחרור.
ב-26 בינואר 2008 הגריזליס הגיעו להסכם שחרורו של סטודמאייר, כשחמש קבוצות מתעניינות בשירותיו.
סטודמאייר הספיק לקלוע בעונה זו 7.3 נקודות בממוצע למשחק.
ב-3 בפברואר 2008 חתם סטודמאייר בסן אנטוניו ספרס.
סטודמאייר פתח בחמישייה ב-4 משחקים כשחברו לקבוצה טוני פארקר היה פצוע.
סטודמאייר הספיק לקלוע 3.4 נקודות עם 1.7 אסיסטים בממוצע למשחק בספרס.
לאחר סיום העונה עם הספרס סטודמאייר שקל ללכת למחנה האימונים של יוסטון רוקטס, אבל בסופו של דבר הוא לא הלך.
בפברואר 2009 הצטרף סטודמאייר לצוות האימון של ממפיס גריזליס.
סטודמאייר מעולם לא הודיע על פרישתו באופן רשמי.
דַיים הוא מטבע השווה לעשרה סנט, עשירית הדולר.
הדיים הוא הקטן מבין המטבעות המיוצרים כיום להפצה בארצות הברית, הן בקוטרו והן בעוביו.
כיום המטבע מיוצר מנחושת טהורה בציפוי נחושת וניקל.
מקור המילה "דיים" במילה "disme", שמשמעותה "עשירית" בצרפתית עתיקה.
הדיים יוצר לראשונה ב-1796, וכלל שבעה עיצובים שונים עד היום.
כשנה לאחר מותו של הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט ב-1945, ביום הולדתו ה-64, החל ייצורו של המטבע עם דיוקנו של רוזוולט בצידו הקדמי, העיצוב שמופיע עד היום.
מפאת חוסר זמן, בניגוד לרוב המטבעות, המטבע עוצב על ידי מעצב פנימי ששם את ראשי התיבות של שמו, "JS", בבסיס צווארו של רוזוולט.
הדבר הוביל לשמועות שסוכן סובייטי שתל את ראשי התיבות של יוסיף סטלין.
כמו כן, נטען שהמעצב העתיק את הדיוקן של רוזוולט מפסל אחר.
דיימון סימפסון הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדת הסנטר במכבי ראשון לציון.
סימפסון שיחק במכללת סנט מרי במשך 3 עונות, עד שנת 2009. שם העמיד בעונתו האחרונה ממוצעים של 13.8 נקודות, ו-10.4 כדורים חוזרים 1.9 חסימות ב-18.4 דקות משחק.
לאחר שסיים את שלב המכללה, שיחק עונה אחת בליגת הפיתוח במדי "לוס אנג'לס דיפנדרס", בה רשם 15.5 נקודות ו-9.6 ריבאונדים בממוצע.
את עונת 2010/11 פתח בליגה הפיליפינית במדי קבוצת "אלסקה אסס", את תוך זמן קצר עבר לליגה הטורקית ושיחק במדי קבוצת טורק טלקום עד סיום העונה.
בעונת 2011/12 שיחק בליגה האוסטרלית במדי קבוצת אדלייד ת'רטי סיקסרז.
שם רשם 14.3 נקודות ו-8.6 ריבאונדים.
לקראת סיום אותה עונה, חתם ביוסטון רוקטס, אך לא רשם דקות משחק בקבוצה.
בליגת הקיץ 2012 בלאס וגאס רשם סימפסון במדי יוסטון 3.7 נקודות ו-2.7 כדורים חוזרים בממוצע.
בחודש אוגוסט 2012 חתם בקבוצת מכבי אשדוד, בה העמיד ממוצעים של 17.6 נקודות, 8.6 ריבאונדים ו-1.3 אסיסטים ב-33.1 דקות (27 משחקים).
לאחר מרדף של כל קבוצות ליגת ווינר אחרי סימפסון ללא הצלחה בגלל הסכומים הגבוהים שדרש נשאר ללא קבוצה.
בנובמבר 2013 חתם סימפסון בעירוני נס ציונה העולה הטרייה לליגת העל והשתכר 70 אלף דולר בעונה.
לאחר עונת 2013/2014 בישראל חתם סימפסון בליגת הכדורסל הספרדית.
באוגוסט 2015 חתם סימפסון בעירוני נס ציונה.
ב-1 במרץ 2017 חתם סימפסון במכבי תל אביב, אך שוחרר ממנה כעבור חודש.
ב-22 בדצמבר 2018 חתם סימפסון במכבי ראשון לציון עד לסיום העונה.
ב-7 בינואר 2020 חתם סימפסון בעירוני נהריה עד לסיום העונה.
ב-29 בנובמבר 2021 חתם במכבי ראשון לציון עד לסיום העונה.
זו תהיה הקדנציה השנייה שלו במועדון.
דיימון פרנסיס נייט היה סופר מדע בדיוני, עורך ומבקר אמריקאי.
כתב בעיקר סיפורים קצרים ונודע כאמן של הז'אנר.
ב-1995 היה הסופר ה-13 שזכה בפרס ה"גרנד מאסטר" (הקרוי החל מ-2002 פרס דיימון נייט, על שמו), פרס מפעל חיים המחולק החל מ-1975 לסופר מדע בדיוני אחד, פעם בשנה או שנתיים, לצדו של טקס חלוקת פרס נבולה.
דיימון נייט נולד בבייקר, אורגון בשנת 1922, וגדל בהוד ריבר, אורגון.
הוא החל לאהוב מדע בדיוני בגיל אחת עשרה, ופרסם שתי חוברות של פאנזין בשם "עוקצני" (Snide).
היצירה הראשונה שמכר היה ציור קומיקס למגזין מדע בדיוני, סיפורים מדהימים (Amazing Stories).
הסיפור הראשון שלו, "שעת הגירוד" (The Itching Hour), הופיעו בקיץ 1940 במגזין Futuria Fantasia בעריכת ריי ברדבורי.
לאחר מכן פרסם את "חוסן" (Resilience) בגיליון פברואר 1941 של Stirring Science Stories, בעריכת דונלד וולהיים.
טעות עריכה גרמה לסיום הסיפור להיות בלתי מובן, והוא נדפס מחדש במגזין ב-1978 בארבעה עמודים עם הקדמה של שני עמודים על ידי נייט.
נייט ייסד את איגוד סופרי הפנטזיה והמדע בדיוני אמריקה (SFWA), שותף בהקמת פדרציית חובבי הפנטזיה הלאומית (National Fantasy Fan Federation/N3F), ממייסדי סדנת הסופרים במילפורד, ואחד מייסדים של סדנת הכתיבה בקלריון (Clarion Workshop).
עד למותו, נייט התגורר ביוג'ין, אורגון, עם אשתו קייט וילהלם, סופרת בעצמה בז'אנרים המדע הבדיוני והפנטזיה ספרי מתח ופשע.
את סיפורו הראשון פרסם כשחי בניו יורק, והיה חבר ב-Futurians קבוצה של חובבי מדע בדיוני שרבים מחבריה הפכו לסופרים ועורכים בז'אנר.
אחד מסיפוריו הקצרים מתאר הפרעה על טבעית בקבוצת אוהדי מדע בדיוני, ומכיל הופעות אורח של חברי הקבוצה ושל אחרים תחת שמות בדויים.
בסדרה של ביקורות לכתבי עת שונות, הוא התפרסם כמבקר מדע בדיוני.
הקריירה החלה כאשר כתב בשנת 1945 כי א.
לאחר תשע שנים כמבקר, הוא הפסיק כאשר מגזין סירב לפרסם ביקורת אחת בדיוק כפי שכתב אותה.
ביקורות אלה נאספו מאוחר יותר בספר "In Search of Wonder".
לציבור הרחב, הוא ידוע בעיקר כמחבר של "לשרת את האדם" (To Serve Man), סיפור קצר מ-1950 שעובד לאזור הדמדומים.
נייט זכור גם בזכות המונח הביקורתי "עלילת האידיוט" (idiot plot), המתאר סיפור שמצליח להתקיים, רק משום שכל הגיבורים הם אידיוטים (אחרת היו פותרים את בעיית הסיפור כבר בתחילתו); המונח כנראה הומצא על ידי ג'יימס בליש, אך הפך לנפוץ בזכות השימוש התכוף של נייט במאמרי הביקורת שלו.
הוא זכה בפרס הוגו על "מבקר הספרות הטוב ביותר" ב-1956, וסיפורו To Serve Man זכה ב"רטרו הוגו" בשנת 2001 כ"סיפור הקצר הטוב ביותר של 1950" (זכייה בהוגו בדיעבד לשנים שקדמו חלוקת פרסי ההוגו).
הוא הוכתר כגראנד מאסטר מטעם ה-SFWA בשנת 1995. ולאחר מותו 2002 פרס האגודה ניתן על שמו.
נייט צורף להיכל התהילה של המדע הבדיוני בשנת 2003.
"ארץ החביבים" (The Country of the Kind) בתוך מבחר הסיפורת הבדיונית בעריכת רוברט סילברברג, בתרגום עמנואל לוטם, הוצאת עם עובד, 1981
"יהללך האפר" בתוך חזיונות מסוכנים, בעריכת הרלן אליסון בתרגום אורי שגיא, הוצאת אופוס, 2004
"בארץ הסתומים" ו"תחנת מפגש קדמית" שהופיעו בחוברות "פנטזיה 2000"
המכובד דיימון ג'יימס בוסינו הוא פוליטיקאי גיברלטרי וחבר הפרלמנט מטעם הדמוקרטים הסוציאליים של גיברלטר (GSD).
בוסינו נשוי, ויש לו 3 ילדים.
בוסינו למד בתיכון המקיף בייסייד יחד עם פביאן פיקארדו (המכהן כיום כראש השרים).
הוא למד משפטים באוניברסיטת קינגסטון באנגליה, והשלים את הסמכתו בבית הספר למשפטים של אכסניות המשפט בלונדון.
בוסינו הצטרף להתאחדות עורכי הדין ב-1995.
בוסינו היה מועמד של המפלגה הלאומית של גיברלטר בבחירות ב-1996, אך עזב את המפלגה לפני הבחירות בשנת 2000. בבחירות ב-2011 הוא נכנס לפרלמנט מטעם הדמוקרטים הסוציאליים של גיברלטר (לאופוזיציה), ומונה לשר הצללים לענייני תחבורה ותיירות.
דיימון ואינז ג'וניור הוא שחקן, מדבב וקומיקאי אמריקאי.
מוכר בשל תפקידיו בסדרות הטלוויזיה "הכול לטובה", ו"הבחורה החדשה" ובסרטים "נראה אותך שוטר" ו"לחתן את ברי".
הוא חבר במשפחת ואינז, בנו של השחקן דיימון ואינז ושל ליסה טורנר.
יש לו שלושה אחים צעירים ממנו; מייקל, קארה מיה וקיילה.
ואינז ערך את הופעת הבכורה הקולנועית שלו בשנת 1994 כאשר הוא לוהק לסרט עלילתי שאביו ביים, "בלנקמן" בתור הילד קווין.
מאפריל 2011 עד מאי 2013, ואינז כיכב כבראד ווילאמס אחת הדמויות הראשיות בסדרה הקומית "הכול לטובה" שמשודרת בערוץ ABC לצד אלישה קאת'ברט וניק זאנו.
למרות הביקורות הטובות, הסדרה בוטלה על ידי ABC לאחר שהסתיימה העונה השלישית ב-2013. ואינז היה מועמד לפרס "שחקן המשנה הטוב ביותר בסדרת קומדיה" בטקס פרסי התמונה NAACP.
ב-16 במאי 2011, רשת פוקס הודיעה כי היא מרימה סדרה קומית חדשה בכיכובה של זואי דשנל בשם "הבחורה החדשה" וואינז הוצג שם כתפקיד משני בתור "קואץ'" אבל היה צריך לעזוב להמשיך לככב בסדרה "הכל לטובה" שלא בוטלה כפי שתכנן.
בעונה השלישית של "הבחורה החדשה" חזר למספר פרקים, ובעונה הרביעית שולב בחזרה בתפקיד קבוע.
ושם הוא שיחק לצד זואי דשנל, ג'ייק ג'ונסון ומקס גרינפילד.
בשנת 2014 שיחק בקומדיה המצליחה של הקיץ "נראה אותך שוטר" לצד ג'ייק ג'ונסון, ובקומדיה "לחתן את ברי" לצד לוסי פאנץ' ואד הלמס.
בשנת 2016 שיחק בקומדיה הפרועה "המדריך לסינגלס" לצידן של דקוטה ג'ונסון ורבל וילסון.
בשנת 2018 החל לשחק בתפקיד ראשי בסדרה הקומית "זוג פלוס סלב", המשודרת ברשת CBS.
לואינז יש שתי בנות מבת זוגו לשעבר אג'ה מטויר.
בשנת 2016 נישא לסמארה סראביה.
+שנהסרטתפקידהערות1994בלנקמןקווין ווקר בצעירותו2009מת לרקודתומאס אנקלס2010מרמדיוקרעםדיבובהחבר'ה האחריםהבלש פוסי2014לחתן את ברידזמונדנראה אותך שוטרג'סטין מילר6 גיבוריםוואסאבידיבוב2016הארץ לפני הזמן XIV: מסע האמיציםזרועות פראיותדיבובהמדריך לסינגלסדייוויד סטון2018המשטרה נפלה על הראש 2טרופר ווגנר2019בלאגן על ארבעגיזמודיבוב2020אהבה מובטחתניק אוונס2021ברב וסטאר נופשות בוויסטה דל מארדארלי בנקלצ'ריסמל מאסטרססופשבוע ארוךדאגנקמה מרהמונרו גרימסSupercoolג'ימי2024משחק על אמת (אנ')אדם2025סוג של בהיריוןדייב
דיימיון לי הוא כדורסלן אמריקאי, המשחק בקבוצת עירוני נס ציונה מליגת הכדורסל בישראלית, בעמדות הקלע והסמול פורוורד.
נשוי לסידל קרי – אחותם של סטפן וסת' קרי, ובתו של דל קרי.
לי נולד וגדל בבולטימור שבמרילנד, ובשנת 2011 החל ללמוד באוניברסיטת דרקסלר אשר בפילדלפיה, פנסילבניה.
בשתי עונותיו הראשונות בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה קלע 14.2 נקודות בממוצע למשחק, אולם בתחילת העונה השלישית סבל מקרע ברצועה הצולבת הקדמית אשר השבית אותו ממשחק למשך כשנה.
בעונת 2014/2015 שותף ב-28 משחקים בטרם שבר את ידו הימנית בפברואר 2015. באותה עונה הוביל את כל שחקני מחוז ה-CAA עם ממוצע של 21.4 נקודות למשחק, ובסיום העונה נבחר הן לחמישיית העונה והן לחמישיית ההגנה של המחוז.
בשנת 2015 עבר ללמוד ולשחק באוניברסיטת לואיוויל, תחת המאמן ריק פיטינו.
בעונתו היחידה בלואיוויל שיתף פעולה עם ה דונובן מיטשל, והוביל את קלעי קבוצתו עם ממוצע של 15.9 נקודות למשחק.
לאחר שלא נבחר על ידי אף קבוצה בדראפט ה-NBA 2016, חתם לי על חוזה בקבוצת מיין רד קלאוס מליגת הפיתוח של ה-NBA.
ב-16 משחקיו בקבוצה הציג יכולת טובה עם ממוצעים של 17.8 נקודות, 6.3 ריבאונדים ו-3.4 אסיסטים למשחק, אך בינואר 2017 סבל פעם נוספת מקרע ברצועה הצולבת הקדמית, ושוחרר מהקבוצה.
בעונת 2017/2018 עבר לשחק בסנטה קרוז ווריורס, אף היא מליגת הפיתוח, וב-38 משחקיו בקבוצה קלע 15.8 נקודות בממוצע למשחק.
במרץ 2018 חתם באטלנטה הוקס על שני חוזים עוקבים ל-10 ימים, וב-2 באפריל הוחתם על חוזה עד לסיום עונת .
ב-11 מתוך 15 משחקיו באטלנטה פתח בחמישייה הפותחת, וקלע 10.7 נקודות בממוצע למשחק.
לקראת עונת חתם בגולדן סטייט ווריורס על חוזה כפול, במסגרתו שיחק לסירוגין בגולדן סטייט ובקבוצת הבת שלה מליגת הפיתוח – סנטה קרוז ווריורס.
בעונת , עם עזיבתו של קווין דוראנט ופציעתם של סטפן קרי וקליי תומפסון, זכה לי לדקות רבות יותר ולתפקיד משמעותי יותר בגולדן סטייט; במשחק השלישי של העונה, מול ניו אורלינס פליקנס, רשם שיאי קריירה של 23 נקודות ו-11 ריבאונדים.
בינואר 2020 הומר חוזהו בקבוצה, מחוזה כפול לחוזה NBA סטנדרטי (מובטח חלקית) עד לסיום עונת 2021/2022.
דיימונד פרינסס היא אוניית תענוגות, הרביעית בסדרת גרנד, המופעלת על ידי Princess Cruises (פרינסס קרוזס) שהיא חברת בת של קרניבל.
האונייה החלה את פעילותה בשנת 2004 ונבנתה על ידי Mitsubishi Heavy Industries (מיצובישי תעשיות כבדות), יחד עם ספיר פרינסס Sapphire Princess שגם היא החלה פעילותה באותה שנה.
שאר האוניות בסדרת גרנד נבנו על ידי Fincantieri.
האונייה הותאמה להפלגות באזור דרום-מזרח אסיה.
מגפת הקורונה הייתה מגפה עולמית של מחלת נגיף קורונה 2019 (COVID-19).
הנגיף גרם להדבקתם של עשרות מיליונים ולמותם של יותר ממיליון בני אדם.
המגפה פרצה לראשונה בדצמבר 2019 בעיר ווהאן בסין, ומאמצע פברואר 2020 החלה להתפשט במהירות לכל רחבי העולם.