tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ב-6 ביוני 2008 הודיעו נשיאי שתי המדינות על חידוש מיידי של היחסים כחלק מהסכם שתיווך נשיא ארצות הברית לשעבר, ג'ימי קרטר.
לאחר הפשרת היחסים, הוחזרו גם השגרירים.
בתקופת כהונתו של לנין מורנו כנשיא אקוודור, היחסים בין המדינות השתפרו משמעותית.
יחסי אפגניסטן-קזחסטן מתייחסים ליחסים הבילטרליים בין אפגניסטן לקזחסטן שהחלו ב-1992.
הקזחים נרדפו בידי המשטר הסטליניסטי בשנות ה-30 של המאה ה-20, ורבים מאלה שברחו לברית המועצות היגרו לאפגניסטן.
אלפי קזחים המשיכו להתגורר באפגניסטן עד לפרוץ .
היחסים הדיפלומטיים הרשמיים בין שתי המדינות כוננו ב-12 בפברואר 1992. ב-1993 פתחה אפגניסטן שגרירות באלמטי, מהערים הגדולות בקזחסטן, בעוד ב-2002 פתחה קזחסטן שגרירות בקאבול, בירת אפגניסטן.
ב-1996, במהלך מלחמת האזרחים באפגניסטן, ארגנה קזחסטן ועידת חירום ביחד עם רוסיה ומדינות נוספות ממרכז אסיה מתוך מאמץ לפתור את המשבר באפגניסטן.
במאי 2011 שלחה קזחסטן כוחות שיילחמו לצד ארצות הברית במלחמת אפגניסטן, במסגרת כוח הסיוע הביטחוני הבינלאומי.
בכך הפכה קזחסטן למדינה הראשונה ממדינות ברית המועצות לשעבר ששולחת כוחות להילחם לצד ארצות הברית.
ב-2014 הוערך שווי המסחר בין קזחסטן לאפגניסטן בכ-336.7 מיליון דולר.
נכון ל-2017, קזחסטן שלחה 20 מיליארד דולר לשם סיוע הומניטרי לאפגניסטן.
ב-2021, לאחר שהטליבאן השתלט על קאבול, הודיעה קזחסטן כי היא איננה מכירה בממשלת הטליבאן כממשלה האפגנית הלגיטימית.
נשיא קזחסטן קאסים-ג'ומארט טוקאייב הודיעה כי ארצו תגן על עצמה מפני איומים העלולים להישקף מהמדינה.
יחסי ארגנטינה–ישראל הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שמתקיימים בין הרפובליקה הארגנטינאית לבין מדינת ישראל אשר מוסדו לראשונה ב-31 במאי 1949.
ב-29 בנובמבר 1947, בזמן ההצבעה בעצרת הכללית של האו"ם על חלוקת ארץ ישראל למדינה יהודית וערבית (תוכנית החלוקה) נמנעה ארגנטינה.
ב-31 במאי 1949 כוננו ארגנטינה וישראל יחסים דיפלומטים רשמיים ושגרירויות נפתחו בבואנוס איירס ובתל אביב.
היחסים בין 2 המדינות היו קשורים במהלך השנים הראשונות על רקע ציד הנאצים מאחר שמיד לאחר סיום מלחמת העולם השנייה, ארגנטינה היוותה מקלט בטוח לפקידים נאצים לשעבר.
בשנת 1960 פרץ משבר קשה בין שתי המדינות לאחר שסוכני המוסד לכדו את הפושע הנאצי אדולף אייכמן בבואנוס איירס והבריחו אותו משם במטוס של המשלחת הישראלית בראשותו של שר החוץ אבא אבן.
ארגנטינה דרשה את החזרתו של אייכמן ואף קיימה דיון בנושא באו"ם.
החלטה 138 של מועצת הביטחון של האו"ם קבעה כי ישראל הפרה את ריבונותה של ארגנטינה.
ארגנטינה הכריזה על שגריר ישראל אריה לבבי כאישיות בלתי רצויה לאחר שכמה ימים קודם לכן חתם על הסכם הסגרה בין שתי המדינות.
היחסים בין המדינות השתקמו, ובסוף שנות ה-70 ניהלה ארגנטינה מלחמה מול הממלכה המאוחדת על השליטה באיי פוקלנד.
ישראל הייתה בין יצואניות הנשק הגדולות לחונטה הצבאית ששלטה בארגנטינה באותם ימים.
בין היתר סופקו לחיילים הארגנטיניים חלקי ציוד למטוסים וטכנולוגיות חדישות.
במהלך תקופה זו בחרו ממשלות ישראל להעלים עין מרדיפת המשטר בארגנטינה את הקהילה היהודית.
קרלוס מנם, נשיא ארגנטינה בין השנים 1989-1999 היה ראש המדינה הראשון של ארגנטינה שערך ביקור דיפלומטי בישראל, בשנת 1991.
בשנת 1992 נפגעה שגרירות ישראל בבואנוס איירס בפיגוע טרור שגבה את חייהם של 22 איש.
ביולי 1994 בוצע הפיגוע בבניין הקהילה היהודית בארגנטינה ("AMIA") בבואנוס איירס בו נהרגו 85 איש.
ממשלות ישראל וארגנטינה האשימו את חזבאללה בביצוע הפיגועים בהכוונת איראן.
מאז 2006, דרשה ארגנטינה את הסגרתם של שמונה איראנים, כולל שר ההגנה אחמד וחידי והנשיא לשעבר אכבר האשמי רפסנג'אני, בגין ביצוע הפיגוע.
איראן הכחישה כל מעורבות בהפצצה וסירבה לעצור את החשודים.
נשיאת ארגנטינה כריסטינה פרננדס דה קירשנר הצהירה כי שני הצדדים הסכימו להקים "ועדת אמת" עם חמישה שופטים עצמאיים - שאף אחד מהם לא יגיע מאיראן או מארגנטינה.
בשנת 2015 התובע היהודי אלברטו ניסמן תבע את נשיאת ארגנטינה קירשנר בטיוח המעורבות האיראנית בפיגוע ומניעת העמדה של בכירים באיראן לדין.
ב-18 בינואר 2015 נמצא ניסמן בדירתו ירוי בראשו, שעות ספורות לפני שהיה אמור להציג ראיות בפני חברי הקונגרס הלאומי הארגנטינאי.
בדצמבר 2010, תחת נשיאותה של כריסטינה פרננדס דה קירשנר, הודיעה ארגנטינה על הכרה במדינה פלסטינית.
הצהרה זו עוררה ביקורת שלילית מצד ישראל.
משנת 2015 חל שינוי לטובה במדיניות של ארגנטינה כלפי ישראל עם בחירתו של למאוריסיו מאקרי לנשיא ארגנטינה.
מאקרי שינה את עמדתה של ארגנטינה בנוגע ליחסיה עם מדינות המזרח התיכון.
בשבוע הראשון של מאקרי בתפקיד, הוא ביטל את מזכר ההבנות בין ארגנטינה לאיראן, שקבע חקירה משותפת על הפיגוע בבניין הקהילה היהודית בארגנטינה.
התזכיר נקבע כבלתי חוקתי על ידי מערכת המשפט, פסק דין שעליו הוגש ערעור במהלך כהונתה של הנשיאה קירשנר.
באותה שנה חתמה ישראל על עסקה לשדרוג טנקי TAM של הצבא ארגנטינאי.
בספטמבר 2017 יצא ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו לביקור באמריקה הדרומית ונפגש עם נשיא ארגנטינה.
בדצמבר 2017 ארגנטינה נמנעה לצד 34 מדינות נוספות בהחלטה של העצרת הכללית של האו"ם לגנות הצהרת נשיא ארצות הברית ה-45, דונלד טראמפ, המכירה בירושלים כבירת ישראל.
במרץ 2019, שני אזרחים איראנים השתמשו בדרכונים ישראליים מזויפים כדי לצאת מספרד ובדרכונים ישראלים מזויפים שונים כדי להיכנס לארגנטינה.
כשהתברר כי הדרכונים היו הונאה, עצרה המשטרה הארגנטינאית את החשודים.
תובעים ארגנטינאים גילו כי החשודים השתמשו בעבר בדרכונים מזויפים כדי להיכנס למדינות נוספות, בהן פורטוגל.
בינואר 2020, הנשיא אלברטו פרננדס הגיע לישראל לביקור הנשיאותי הראשון שלו מחוץ למדינה.
במהלכו הביע כבוד לקורבנות השואה בעת פורום השואה העולמי החמישי וניהל פגישה דו-צדדית עם ראש הממשלה בנימין נתניהו.
בפברואר 2024 הגיע לישראל הנשיא חאבייר מיליי לביקור רשמי בישראל במסגרתו הודיע הנשיא כי שגרירות ארגנטינה בהרצליה תעבור לירושלים, הכיר בירושלים כבירת ישראל ואף ביקר בכותל המערבי וגינה את מתקפת החמאס שפתחה את מלחמת חרבות ברזל.
בראשית פברואר 2025 שר החוץ הארגנטינאי חרארדו ורטהיין ביקר בישראל: הוא נפגש עם יושב ראש הכנסת אמיר אוחנה, עם שר החוץ גדעון סער ועם נשיא המדינה יצחק הרצוג.
בנוסף, ביקר ב, שם הניח תפילין והתפלל.
בפברואר 2025 בעקבות החזרת ארבע גופות ישראלים במסגרת עסקת החטופים, וביניהם שירי ביבס וילדיה שמוצא הוריה מארגנטינה, הוכרז בארגנטינה יום אבל לאומי.
במרץ 2025 חבייר מיליי הנחה לאשר לפרסום את כל המידע מהארכיונים של המדינה הקשור לנאצים שנמלטו לשטח ארגנטינה אחרי מלחמת העולם השנייה כדי לחמוק ממשפט.
ביוני 2025 ביקר הנשיא מיליי בישראל ונאם בכנסת והכריז על העברת השגרירות לירושלים.
בינואר 2026, פורסם כי היחסים נכנסו למשבר.
הוקפא טקס העברת שגרירות ארגנטינה לירושלים, שתוכנן להתקיים ביום העצמאות של ישראל.
הסיבה היתה בשל מתיחות ביחסים בין המדינות סביב איי פוקלנד, כאשר חברה ישראלית היתה צפויה לבצע עבודות קידוח ופיתוח באזור, ולהפיק נפט, מהלך שבארגנטינה נתפס כרגיש במיוחד ואף כקו אדום מדיני.
ארגנטינה מחזיקה שגרירות בישראל בהרצליה
לישראל מחזיקה בשגרירות בבואנוס איירס ושתי קונסוליות כבוד בקורדובה ובמנדוסה.
היחסים הדיפלומטיים בין ארצות הברית לארגנטינה הם יחסים ידידותיים, אשר כוננו ב-27 בדצמבר 1823.
בינואר 1944 התפטר רמירז מתפקידו ובמקומו מונה סגנו אדלמירו פארל.
ארצות הברית לא הכירה במשטרו של פארל בשל סירובו להתייצב לצידה במלחמה העולמית ושגרירה בבואנוס איירס נקרא לשוב לוושינגטון.
בתחילת שנת 1945 הכריזה ארגנטינה מלחמה על מדינות הציר ובכך התייצבה לימינה של ארצות הברית במלחמה.
ב-19 באפריל 1945 התקבלה החלטה בכינוס של הוועידה הבין-אמריקנית במקסיקו סיטי שבו הסכימו המשתתפים פה אחד לחדש את היחסים עם ארגנטינה.
בתחילת שנות ה-80 פרץ משבר בין המדינות בעקבות סירובם של חברי החונטה הצבאית ששלטה בארגנטינה לתמוך במורדי הקונטראס בניקרגואה שנתמכו על ידי ארצות הברית, ארצות הברית הטילה אז עיצומים כלכליים על ארגנטינה שהוסרו רק לאחר ביטול השלטון הצבאי במדינה.
היחסים בין המדינות מבוססים על קשרים מסחריים ושיתוף פעולה בתחומי הרפואה, חקלאות, איכות הסביבה וטכנולוגיות בתחומים שונים.
כמו כן מקיים צבא ארצות הברית קשרים צבאיים עם הכוחות המזוינים של ארגנטינה.
היחסים בין המדינות התערערו לאחר .
יחסים דיפולמטיים בין ארגנטינה לבריטניה התקיימו מ-15 בדצמבר 1823, עת הכירה בריטניה בעצמאותה של ארגנטינה.
היחסים נותקו לפני מלחמת פוקלנד בשנת 1982, היחסים בין שתי המדינות חזרו להיות תקינים שמונה שנים לאחר המלחמה, בשנת 1990, כאשר מרגרט תאצ'ר הפסיקה להיות ראש ממשלת בריטניה.
לארגנטינה ובריטניה יש שגרירות בערים לונדון ובואנוס איירס, ערי הבירה של שתי המדינות בהתאמה.
זמן קצר בטרם החלו תושבי ארגנטינה לעתיד (אז עדיין תת ממלכת ריו דה לה פלטה) את המרד בשלטון המלוכני הספרדי - אירעו שני ניסיונות בריטיים לפלוש לבואנוס איירס בשנים 1806–1807, הם הצליחו לכבוש את העיר, אך נהדפו לבסוף בידי מיליציות של התושבים בצירוף יחידות ספרדיות.
ניתן לציין את הנקודות הבאות:
במהלך סגר הימי המלוכני על בואנוס איירס - הבריטים הציבו אולטימטום ודרשו להסירו כדי שלא יפגע במסחר שלהם איתה.
המורדים הארגנטינאים קיוו לקבל תמיכה דיפלומטית מבריטניה לדרישתם לעצמאות, ובלגראנו (Belgrano) וריבדביה (Rivadavia) נשלחו לבריטניה במהלך המלחמה.
הצי הארגנטינאי הוקם על ידי ימאים בריטים, ובראש ובראשונה - גיז'רמו בראון (Guillermo Brown).
ייתכן שהבריטים סייעו לחוסה דה סן מרטין להגיע לארגנטינה, ויש אף הטוענים שהיה סוכן בריטי.
במהלך הפלישה הפורטוגלית מברזיל בעקבות המצור של המורדים על מונטווידאו - הקונסול הבריטי בריו דה ז'ניירו תיווך בין הצדדים.
הבריטים יחד עם האמריקאים סייעו במימון כיבוש פרו בידי סן מרטין.
בריטניה הייתה המדינה הראשונה שהכירה בעצמאות ארגנטינה.
בעקבות מודרניזציה של המשק הארגנטינאי, ובעיקר פיתוח תשתית הרכבת במדינה, נוצרו משבר חוב ואינפלציה במדינה, ולכן ממשלת ארגנטינה פנתה לבנק האנגלי "ברינג" על מנת שזה יממן אותה.
במאה ה-19 נהנתה בריטניה מעמדת בכורה בסחר הבינ"ל ובייצוא שירותים פיננסיים.
היו ציפיות לחדלות פירעון של ארגנטינה, ובעולם הגלובלי של המאה ה-19 גברו החששות למשבר פיננסי עולמי עקב כך, בעיקר בבריטניה.
חששות אלה גרמו לבנק ברינג לפנות ל"בנק אוף אינגלנד" - הבנק המרכזי של אנגליה - להציל אותו ואת הבנקאות הבריטית בכלל, שהייתה אחד משני עמודי התווך של הכלכלה הבריטית, לצד הסחר הבינ"ל בסחורות ובשירותים.
הבנק אוף אינגלנד נעתר לדרישתו של בנק ברינג - אחת הדוגמאות הראשונות למלווה של מוצא אחרון.
בשנת 1982 פרצה בין המדינות מלחמה מזוינת על רקע ויכוח על הריבונות על איי פוקלנד.
המלחמה פרצה לאחר שצבא ארגנטינה השתלט במהלך צבאי חד צדדי על האיים.
בתגובה שלחה בריטניה כוחות צבא ולאחר עימות שבסופו נמנו מאות הרוגים לשני הצדדים נטלה לעצמה את השליטה על האיים.
בתחילת המלחמה נותקו יחסיהן של בריטניה וארגנטינה.
לאחר שקרלוס מנם הושבע לנשיא ארגנטינה ביולי 1989 הוא פעל לחידוש הקשרים עם הממלכה המאוחדת.
באוגוסט 1989 התקיימו שיחות על קשרים מסחריים, באוקטובר הושגה הסכמה על סיום מצב הלוחמה בין המדינות ובפברואר 1990 חודשו הקשרים הדיפלומטיים המלאים.
חידוש היחסים נעשה תוך הסכמה שהוויכוח אודות הריבונות על האיים לא הסתיים, אך יישאר מחוץ למערכת היחסים שנוצרה מחדש.
בפסגת ה-G-20 שנערכה ביוני 2012 במקסיקו נפגשו באופן אקראי ראש ממשלת בריטניה דייוויד קמרון ונשיאת ארגנטינה כריסטינה פרננדס דה קירשנר והחליפו האשמות בעניין המחלוקת על הבעלות באיי פוקלנד.
קמרון אמר לקירשנר שהיא צריכה לכבד את דעת אנשי איי פוקלנד ולערוך משאל עם בשנת 2013. שר החוץ הארגנטינאי הקטור טימרמן אמר כי "הוכנה מעטפה בעלת מסמכים הקשורים לאיים, אך קמרון סירב לקבלה".
טימרמן הוסיף ואמר כי בין המסמכים החלטות של האו"ם בנוגע למחלוקת על האיים.
בסופו של דבר הסכימו שתי המדינות על עריכת משאל עם באיי פוקלנד והוא יצא לפועל בתחילת שנת 2013. על פי תוצאות המשאל כ-99 אחוזים מתושבי האיים הכריעו בעד להישאר תחת שלטון בריטניה.
יחסי ארגנטינה–סן מרינו הם היחסים הדיפלומטיים שבין הרפובליקה המרוממת של סן מרינו לבין הרפובליקה הארגנטינאית.
היחסים הקונסולריים הרשמיים בין ארגנטינה לסן מרינו כוננו ב-20 בספטמבר 1967. היחסים הדיפלומטיים הרשמיים בין המדינות כוננו ב-6 באוקטובר 1994. ב-20 בספטמבר 1967, המדינות חתמו על הסכם לביטול דרישות הוויזה.
ב-7 בדצמבר 2009, המדינות חתמו על הסכם חילופי מידע על ענייני מס.
בין סן מרינו לארגנטינה קיים שיתוף פעולה כלכלי נרחב, בכל שנה לפחות, המדינות מייצאות מאות אלפי דולרים ומעבירות ביניהן סחורה הכוללת מוצרי מחשב, מכונות שטיפה, אגוזים ועוד.
סן מרינו מיוצגת בארגנטינה על ידי שגרירות וקונסוליה כללית בבואנוס איירס, בירתה של ארגנטינה.
ארגנטינה אינה מיוצגת בסן מרינו, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
השגרירות המייצגת של ארגנטינה בסן מרינו נמצאת בקורדובה, ספרד.
יחסי ארגנטינה–מלזיה הם היחסים הדיפלומטיים שבין הרפובליקה הארגנטינאית לבין מלזיה.
היחסים הדיפלומטיים הרשמיים בין ארגנטינה למלזיה כוננו ב-7 ביוני 1967, ארבע שנים לאחר הקמתה של מלזיה.
באוגוסט 1983, נפתחה בקואלה לומפור שגרירות.
מלזיה פתחה את שגרירותה בבואנוס איירס ב-1989. היחסים בין המדינות הם לבביים.
ב-23 באוגוסט 2011, סגני שרי החוץ של ארגנטינה ומלזיה דנו בסוגיית האנרגיה והמזון.
במהלך הדיון, הסגנים הדגישו את ההבנה הדו-צדדית ואת המשבר הכלכלי העולמי.
המדינות הביעו עניין משותף בחיזוק הקשרים הכלכליים והמסחריים.
המדינות חתמו על הסכם למניעת כפל מס בשנת 1997.
בין מלזיה לארגנטינה קיים שיתוף פעולה כלכלי מלא.
מלזיה מייצאת אל שוודיה סחורות בשווי מאות מיליוני דולרים וארגנטינה מייצאת אל מלזיה סחורה בשווי מאות מיליוני דולרים ואף יותר מכך.
בשנת 2015, שווי הסחורה שיוצאה ממלזיה לארגנטינה הוא 357 מיליון דולר אמריקאי והיא כללה בעיקר טלפונים, שמן דקלים, מיקרופונים, מעגלים משולבים ועוד.
באותה שנה, שווי הסחורה שיוצאה מארגנטינה למלזיה הגיע לסך 996 מיליון דולר אמריקאי והיא כללה בעיקר תירס, סויה, זרעי שמן ועוד.
בשנת 2014, שווי הסחורה שיוצאה ממלזיה לארגנטינה הגיעה לסך 416 מיליון דולר אמריקאי והיא כללה בעיקר מדפסות, מיקרופונים, כרטיסי מסך ועוד.
באותה שנה, שווי הסחורה שיוצאה מארגנטינה למלזיה הגיעה לסך 1.11 מיליארד דולר אמריקאי והיא כללה בעיקר סויה, שמן סויה, תירס ועוד.
ארגנטינה מיוצגת במלזיה על ידי שגרירות בקואלה לומפור, בירת מלזיה.
מלזיה מיוצגת בארגנטינה על ידי שגרירות בבואנוס איירס, בירת ארגנטינה.
יחסי ארגנטינה–יפן הם יחסי החוץ שבין ארגנטינה ליפן.
היחסים החלו במהלך המאה ה-19. יחסים אלו הושפעו מאוד מהיות ארגנטינה מדינת הגירה.
בשנת 1886 היגר לארגנטינה היפני הראשון.
ההסכמים הראשונים בין המדינות נחתמו בפברואר 1898. הסחר הימי בין העמים החל כשנה מאוחר יותר.
ארגנטינה סייעה ליפן במלחמת רוסיה–יפן.
בשנת 1940 נפתחו שגרירויות בשתי המדינות, אך היחסים הושהו בשנת 1944. ב-27 במרץ 1945 נכנסה ממשלת ארגנטינה למלחמת העולם השנייה לצד בעלות הברית והכריזה מלחמה על האימפריה היפנית.
היחסים הדיפלומטיים חזרו להתקיים בשנת 1952 עם חתימת חוזה סן פרנסיסקו.
בשנת 1960 נשיא ארגנטינה, ארתורו פרונדיסי, ביקר ביפן.
לאחר ביקור זה גדל היקף הסחר בין המדינות.
ב-1963 חתמו שתי הממשלות על הסכם להגירה, ב-1967 נחתם הסכם של ידידות, מסחר וניווט, וב-1981 נחתמו הסכמים על שיתוף פעולה טכני וחילופי תרבות.
אקיהיטו, קיסר יפן ביקר בארגנטינה בשנת 1998, ובנו, פומיהיטו, נסיך אקישינו ביקר במדינה בשנת 1998. בשנת 1986 ביקר הנשיא הארגנטינאי ראול אלפונסין ביפן.
הנשיא קרלוס מנם עשה זאת שלוש פעמים, בשנים 1990, 1993 ו-1998. בנובמבר 2016, ראש ממשלת יפן, שינזו אבה, ביקר בארגנטינה ופגש את מאוריסיו מאקרי.
כיום יש כ-10,000 ארגנטינאים ממוצא יפני.
ארגנטינה מחזיקה ביפן שגרירות בטוקיו.
יפן מחזיקה בארגנטינה שגרירות בבואנוס איירס.
יחסי ארגנטינה–גרמניה הם יחסי החוץ בין ארגנטינה לבין גרמניה.
עיר המדינה של המבורג הייתה המדינה הגרמנית הראשונה שכוננה יחסים דיפלומטיים עם ארגנטינה בשנת 1829. השגריר הראשון של גרמניה לארגנטינה נשלח ב-7 במאי 1871. המסחר התפתח בין גרמניה וארגנטינה כבר מתקופת איחוד גרמניה ב-1871.
ההגירה הגרמנית לארגנטינה הייתה הגדולה ביותר לאמריקה הספרדית, ומעל 3,000,000 מתושבי ארגנטינה הם ממוצא גרמני.
הייתה להם השפעה רבה במערכת החינוך הארגנטינאית, ובתי ספר גרמנים רבים הוקמו ברחבי המדינה.
למעשה, צבא ארגנטינה תכנן לגייס מספר גדול של מדענים גרמנים וטכנאים לתעשייה, ואכן התיעוש הארגנטינאי נעזר במידה רבה בטכנולוגיה גרמנית.
בנוסף, הודפסו עיתונים בגרמנית כ"Argentinisches Tageblatt, שפירושו "עיתון ארגנטינה", אשר הוצאתם ממשיכה עד עצם היום הזה.
במהלך מלחמת העולם הראשונה השתמשו המעצמות הגדולות בתעמולה כדי להשיג תמיכה בארגנטינה.
גרמניה השתמשה בעיתון היומי "לה יוניון".
היא ניסתה לסתור את הלך הרוח של בעלות הברית ששרר בדעת הקהל, בגלל גורמים דמוגרפיים, כלכליים, תרבותיים ומידעיים.
זה הצליח להניע את הקהילה הגרמנית, אך עם השליטה הבריטית ברחבי האוקיינוס האטלנטי היחסים הכלכליים העדיפו את בעלות הברית.
היוקרה של גרמניה והתרבות הגרמנית בארגנטינה נותרה ברמה גבוהה גם לאחר מלחמת העולם הראשונה, אך לא התאושש מהרמות שלה מלפני המלחמה.
ב-26 במאי 1928 נקשר קשר טלפוני אלחוטי בין המדינות.
בפרוץ מלחמת העולם השנייה, הייתה בארגנטינה אוכלוסייה משמעותית של גרמנים אתניים, והם התרכזו במיוחד בפרובינציית מיסיונס, השוכנת בקצה הצפון מזרחי של ארגנטינה על גבול פרגוואי וברזיל.
ההערכה היא כי בראשית שנות ה-40 של המאה ה-20, היו בערך 10,000 גרמנים אתניים במחוז, מתוך אוכלוסיית המחוז הכוללת שכללה 190,000 איש.
לנאצים התנגדו נמרצות הפולנים-ארגנטינאים המקומיים, כמו גם המיעוט היהודי-גרמני האנטי-נאצי.
ארגנטינה נותרה נייטרלית במהלך כל מלחמת העולם השנייה והכריזה מלחמה על גרמניה רק לפני כניעתה.
עם זאת, באופן מסורתי, הגרמנים רואים עצמם כמי שמקיימים יחסים מיוחדים עם ארגנטינה וצ'ילה, שתי מדינות המקיימות מצב ידידות ללא הפוגה בימים טובים כמו בזמנים רעים.
תחת הנשיא חואן פרון לאחר 1945 וכחלק מרשת ההברחה "נתיבי העכברושים", פושעי מלחמה נאצים היגרו לדרום אמריקה כדי להימנע מהעמדה לדין.
אלו מהם שחיו בארגנטינה כללו את אדולף אייכמן, יוזף מנגלה, אריברט היים, אדוארד רושמן ולודולף פון אלפנסלבן.
במהלך הכיבוש הארגנטינאי הזמני של איי פוקלנד ב-1982, ארגנטינה הסכימה לפנות את חייליה יוחלפו על ידי כוח נייטרלי, והועלתה הצעה שחיילי צבא ארצות הברית יחליפו את צבא בריטניה, בעוד שחיילי הבונדסוור יחליפו את צבא ארגנטינה.
ב-2007, הייתה גרמניה שותפת הסחר של ארגנטינה הרביעית בגודלה בייבוא ב-5%, לאחר ברזיל, ארצות הברית וסין.
ארגנטינה מחזיקה בגרמניה שגרירות בברלין ו-3 קונסוליות בבון, פרנקפורט והמבורג.
מאידך, גרמניה מחזיקה בארגנטינה שגרירות בבואנוס איירסו-10 קונסוליות בבארילוצ'ה, קורדובה, אלדוראדו, מאר דל פלאטה, מנדוסה, פוסאדאס, סלטה, סנטה פה, טוקומאן ואושואיה.
יחסי ארגנטינה-יוון הם יחסי החוץ בין ארגנטינה לבין יוון.
לפחות 30,000 אנשים ממוצא יווני חיים בארגנטינה, וכ-5,000 עם דרכונים יוונים.
רוב היוונים גרים בבואנוס איירס.
ב-1 ביוני 1959 חתמו שתי המדינות על הסכם לביטול אשרות למחזיקי דרכונים דיפלומטיים ושירותים.
ב-31 בינואר 1975 הם חתמו על הסכם לביטול אשרות תיירים לאזרחי שתי המדינות.
בשנת 2008 ביקרו בארגנטינה סגן שרי החוץ היוונים יאניס ולינאקיס ותאודורוס קסימיס ונפגשו עם נציגי הקהילה היוונית.
סגן השר ולינאקיס דיבר על התפקיד החשוב שמילאו הקהילות היווניות בארגנטינה, וחתם על הסכם דו צדדי על שיתוף פעולה כלכלי.
מצדו נפגש סגן השר קסימיס עם ויקטוריו טאצטי, וחתם על הסכם דו צדדי על שיתוף פעולה מדעי וטכנולוגי.
הוא נפגש גם עם קרובי משפחה של חברי הקהילה היוונית שנעלמו במהלך הדיקטטורה הצבאית.
היצוא הארגנטינאי ליוון נותר מוגבל אך יציב בתקופות 2004–2008. באוקטובר 2008 ביקרה נציגה של המועצה הפדרלית להשקעות בארגנטינה ביוון במטרה לחזק את שיתוף הפעולה הדו-צדדי בתחום מקורות אנרגיה מתחדשים.
ארגנטינה מחזיקה ביוון שגרירות באתונה בלבד.
מאידך, יוון מחזיקה בארגנטינה שגרירות בבואנוס איירס בלבד.
יחסי ארגנטינה–ניו זילנד הם היחסים הדיפלומטיים המתקיימים בין הרפובליקה של ארגנטינה לניו זילנד.
שתי המדינות הן חברות הדדיות בקבוצת קיירנס ובאו"ם.
ארגנטינה וניו זילנד הן שתי מדינות מתועשות בחצי הכדור הדרומי.
יחסים דיפלומטיים בין שתי המדינות כוננו זמן קצר לאחר תום מלחמת העולם השנייה.
אולם היחסים בין שתי המדינות היו מוגבלים מאוד, בין השאר בגלל המרחק ביניהם.
רק בשנת 1977 פתחה ארגנטינה שגרירות בוולינגטון.
בשנת 1976, ארגנטינה הייתה תחת דיקטטורה צבאית שהפכה לעוינת יותר ויותר וטענה את טענותיה על איי פוקלנד (שהם הטריטוריות הבריטיות שמעבר לים מול חופי ארגנטינה).
באפריל 1982 פלשה ארגנטינה לאיי פוקלנד ופתחה במלחמת פוקלנד.
מיד לאחר פלישת הכוחות הארגנטינאים לאיים, ניתקה ניו זילנד את היחסים הדיפלומטיים עם ממשלת ארגנטינה והטילה סנקציות כלכליות.
המלחמה הסתיימה בניצחון בריטי ביוני 1982. בשנת 1984 ארגנטינה וניו זילנד כוננו מחדש את היחסים הדיפלומטיים.
בשנת 1987 ארגנטינה פתחה קונסוליה באוקלנד ופתחה מחדש שגרירות בוולינגטון בשנת 1997. בשנת 1998 פתחה ניו זילנד את שגרירותה בבואנוס איירס.
מאז כינון היחסים בין ארגנטינה לניו זילנד מחדש; שתי המדינות פעלו יחד כדי לשפר את הסחר החקלאי העולמי, לשמר את אנטארקטיקה ואת האוקיינוס הדרומי, ולשדל את הקהילה הבינלאומית למודעות לשינויי אקלים, שימור לווייתנים, זכויות אדם בינלאומיות, שמירת שלום ואי-הפצת נשק.
שתי המדינות חתמו והקימו תוכנית ויזות לחופשת עבודה.
בדצמבר 2015, אייר ניו זילנד החלה בטיסות ישירות בין אוקלנד לבואנוס איירס.
ביקורים רמי דרג מארגנטינה בניו זילנד
ביקורים רמי דרג מניו זילנד בארגנטינה
ראש הממשלה הלן קלארק (2001)
בשנת 2014 הסתכם המסחר הכולל בין ארגנטינה לניו זילנד ב-221 מיליון דולר.
היצוא הארגנטינאי לניו זילנד כולל: שמן סויה, כלי רכב מנועיים, פירות חיים ומשומרים.
הייצוא של ניו זילנד לארגנטינה כולל: קרטון ושקיות נייר, עורות כבשים, קוטלי חרקים, קוטלי מכרסמים, קוטלי עשבים וקוטלי פטריות.
ארגנטינה מחזיקה בניו זילנד שגרירות בוולינגטון בלבד, ואילו ניו זילנד מחזיקה בארגנטינה שגרירות בבואנוס איירס בלבד.
יחסי ארגנטינה–דנמרק הם היחסים הבילטרליים הרשמיים, הפוליטיים, השיתופיים והמדיניים שבין מדינת הרפובליקה הארגנטינאית לבין ממלכת דנמרק.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-20 בינואר 1941. בשנת 2019 ביקרו מרגרטה השנייה, מלכת דנמרק ובנה פרדריק, נסיך הכתר של דנמרק בביקור רשמי בארגנטינה.
ארגנטינה מחזיקה בדנמרק שגרירות בקופנהגן.
דנמרק מחזיקה בארגנטינה שגרירות בבואנוס איירס ו-7 קונסוליות בבאיה בלנקה, קורדובה, מנדוזה, נקוצ'אה, רוסאריו, טוקומאן וטרס ארויוס.
יחסי ארגנטינה–מקסיקו הם היחסים הדיפלומטיים בין הרפובליקה הארגנטינאית לבין המדינות המקסיקניות המאוחדות.
שתי המדינות חברות בקהילה של אמריקה הלטינית והמדינות הקריביות, G-20, איגוד השילוב האמריקני הלטיני, ארגון מדינות אמריקה, ארגון המדינות האיברו-אמריקאיות והאו"ם.
ארגנטינה ומקסיקו חולקות היסטוריה משותפת בשל העובדה ששתי המדינות היו בעבר חלק מהאימפריה הספרדית.
במהלך התקופה הקולוניאלית הספרדית, מקסיקו נודעה אז בשם מלכות המשנה של ספרד החדשה והבירה שלה הייתה מקסיקו סיטי, ואילו ארגנטינה נשלטה תחילה ממלכות המשנה של פרו בלימה, ובשנת 1776, ספרד הקימה את מלכות המשנה של ריו דה לה פלטה עם עיר הבירה בבואנוס איירס.
בשנת 1810, ארגנטינה וגם מקסיקו הכריזו על עצמאותם מספרד כאשר כל מדינה קיבלה עצמאות בשנת 1816 ו-1821, בהתאמה.
במאי 1914, מקסיקו וארצות הברית עמדו על סף הכרזת מלחמה זו על זו על רקע פרשת טמפיקו.
באותה תקופה ארגנטינה, יחד עם ברזיל וצ'ילה, השתייכו לקבוצת מדינות ABC.
על מנת למנוע מלחמה בין מקסיקו לארצות הברית; דיפלומטים משלוש מדינות דרום אמריקה נפגשו עם גורמי ממשל ממקסיקו ומארצות הברית בניאגרה פולס שבקנדה, כדי למנוע מלחמה ביניהם.
ועידת השלום הסתיימה בהצלחה והמלחמה נמנעה.
בשנת 1927, ארגנטינה ומקסיקו שדרגו את משלחותיהם הדיפלומטיות לרמה של שגרירויות.
מאז, היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות נמשכו ללא הפוגה.
בשנת 1960, נשיא מקסיקו אדולפו לופס מטאוס הפך לראש המדינה המקסיקני הראשון שערך ביקור ממלכתי בארגנטינה.
בשנת 1985 היה הנשיא ראול אלפונסין ראש המדינה הארגנטינאי הראשון שערך ביקור רשמי במקסיקו.
מאז נערכו כמה ביקורים נשיאותיים בין שתי המדינות.
במהלך שנות ה-70 נשלטה ארגנטינה על ידי גנרלים צבאיים אשר טיהרו את כל מי שלא תמך בהם.
במהלך המלחמה המלוכלכת, כמה אלפי אזרחים ארגנטינאים ברחו מהמדינה וביקשו מקלט במקסיקו.
בשנת 1982 הכריזו ארגנטינה ובריטניה מלחמה זו על זו עבור איי פוקלנד (הידועים גם בשם המלווינס).
מקסיקו נותרה נייטרלית בטענות ארגנטינה כלפי האיים במהלך המלחמה, אולם כיום היא תומכת בחזקת ארגנטינה על האיים.
לאחרונה שתי המדינות דגלו בסחר דו-צדדי מוגבר ואינטראקציה קרובה יותר בין מרקוסור (שארגנטינה היא חלק ממנה) לברית הפסיפיק (שמקסיקו היא חלק ממנה).
בפברואר 2017 קיימו הנשיאים אנריקה פניה נייטו ומאוריסיו מאקרי שיחת טלפון, בה הדגיש הנשיא מאקרי את הקרבה והחברות בין שתי המדינות, והביע את תמיכתה של ארגנטינה במקסיקו כנגד העמדה שאימצה ממשלת ארצות הברית תחת הנשיא דונלד טראמפ לעבר מקסיקו.
הנשיא פרננדו דה לה רואה (2000)
הנשיא אדולפו לופס מטאוס (1960).
הנשיא לואיס אצ'ווריה אלברס (1974).
הנשיא מיגל דה לה מדריד (1984).
קיימות טיסות ישירות בין ארגנטינה למקסיקו עם אארולינאס ארחנטינס ואארומקסיקו.
במהלך השנים גדל משמעותית הסחר הדו-צדדי בין ארגנטינה למקסיקו.
בשנת 2018 הסתכם המסחר בין שתי המדינות ב-1.9 מיליארד דולר.
הייצוא של ארגנטינה למקסיקו כולל: אלומיניום, עור פרה (עור), תרופות ומינרלים גולמיים.
היצוא של מקסיקו לארגנטינה כולל: מכוניות וחלקים, אלקטרוניקה (טלפונים ניידים) ומוצרים מבוססי כימיה.
בין השנים 1999–2017 השקיעו חברות ארגנטינאיות במקסיקו מעל 6 מיליארד דולר, מה שהפך את ארגנטינה למשקיע ה-14 בגודלה בהשקעות הזרות במקסיקו.
מעל 34 חברות ארגנטינאיות פועלות במקסיקו עם מספר חברות ארגנטינאיות רב לאומיות הפועלות במקסיקו כמו חברת ברידאס, גופו ארקור וטכינט.
בין השנים 2005–2013 השקיעה מקסיקו בארגנטינה למעלה מ-3.8 מיליארד דולר.
בארגנטינה פועלות כמה חברות מקסיקניות רב-לאומיות כמו אמריקה מוביל, סימקס וגרופו בימבו; בין היתר.
ארגנטינה מחזיקה במקסיקו שגרירות במקסיקו סיטי.
מקסיקו מחזיקה בארגנטינה שגרירות בבואנוס איירס ו-2 קונסוליות בקורדובה ומנדוזה.
יחסי ארגנטינה–מרוקו הם היחסים הדו-צדדיים שבין הרפובליקה הארגנטינאית לבין ממלכת מרוקו.
לארגנטינה שגרירות ברבאט בירת מרוקו, ואילו למרוקו שגרירות בבואנוס איירס.
ארגנטינה הכירה בעצמאות מרוקו ב-1956, והייתה בין המדינות הראשונות לעשות כן.
כמה שנים לאחר מכן, ב-1960 שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים.
בשנת 2003 חידש נשיא ארגנטינה אדוארדו דואלדה את הגיבוי שקיבלה מרוקו מבואנוס איירס בדבר השלמות הטריטוריאלית שלה.
"בעידן הגלובליזציה ארגנטינה לא תקבל בדלנות ואת ייסודן של ישויות מיקרוסקופיות" אמר נשיא ארגנטינה בפגישה שערך עם אחמד קדירי, סגן יושב הראש של הבית העליון בפרלמנט המרוקאי.
שגריר ארגנטינה למרוקו, אדוארדו פיוצי, אמר ב-2003 כי מדינתו לא מכירה בחזית פוליסריו וכי היא תמיד גינתה את המצב במחנות שבטינדוף, עיירה בסמוך לגבול אלג'יריה-מרוקו.
ארגנטינה ומרוקו חתמו בשנת 2000 על שלוש אמנות מרכזיות בנוגע לסחר, דיג ושיתוף הפעולה המסחרי ביניהן.
בשנת 2018 הסתכם היקף הסחר בין המדינות בכ-490 מיליון דולר.
בין הסחורות שייצאה ארגנטינה למרוקו נמצאים דגנים, שומנים מן החי והצומח ועוד; עיקר הסחורות שייצאה מרוקו לארגנטינה כולל דשן, מלח, גופרית, אדמה, סלעים, טיח, סיד ומלט.
יחסי ארגנטינה–דרום אפריקה הם היחסים הדו-צדדיים שבין הרפובליקה הארגנטינאית לבין רפובליקת דרום אפריקה.
שתי המדינות ייסדו יחסים דיפלומטיים ביניהן ב-10 בספטמבר 1947. היחסים ביניהן נותקו ב-1985 כחלק מצעד שנקט ארגון המדינות הבלתי-מזדהות במטרה להוקיע את משטר האפרטהייד ששלטה אז בארגנטינה.
היחסים הדיפלומטיים בין המדינות הושבו על כנם באוגוסט.
לארגנטינה שגרירות בפרטוריה וקונסוליה כללית ביוהנסבורג.
לדרום אפריקה מצידה יש שגרירות בבואנוס איירס.
בשנת 2018 הסתכם היקף הסחר בין המדינות ב-705 מיליון דולר.
עיקר הסחורות בהיקף של 516 מיליון דולר שייצאה ארגנטינה לדרום אפריקה כללו מספוא לבעלי חיים, שיירים, רכבים ושומנים מן החי והצומח; עיקר הסחורות שייצאה דרום אפריקה לארגנטינה בשווי כולל של 189 מיליון דולר כללו כלי רכב, מכונות, דודי חימום ומינרלים.
יחסי ארגנטינה–הודו מתייחסים ליחסים הבילטראליים בין הודו לארגנטינה.
רבינדרנת טאגור ביקר בארגנטינה בשנת 1924. הוא נשאר שם חודשיים כאורחתה של ויקטוריה אוקמפו.
טאגור כתב סדרת שירים תחת הכותרת "פוראבי" על שהותו בארגנטינה.
הכותבת הארגנטינאית ויקטוריה אוקמפו זכתה בתואר דוקטור לשם כבוד מטעם אוניברסיטת ויסווה בהראטי בשנת 1968.
הודו פתחה ועדת סחר בבואנוס איירס ב-1943, אשר הוסבה לשגרירות ב-3 בפברואר 1949. ארגנטינה הקימה קונסוליה בקולקטה בשנות ה-20. בשנת 1950 היא הועברה לדלהי כשגרירות.
ארגנטינה פתחה קונסוליה כללית במומבאי באפריל 2009.
נשיא ארגנטינה, ארתורו פרונדיסי, ביקר בהודו בדצמבר 1961, ביקור המדינה הראשון של נשיא ארגנטינה.
הנשיא ריינאלדו ביגונה ביקר בשנת 1983 כדי להשתתף בפסגת NAM.
הנשיא ראול אלפונסין היה האורח הראשי ביום הרפובליקה בשנת 1985. הנשיא קרלוס מנם ביקר בהודו במרץ 1994 והנשיאה כריסטינה קירשנר באוקטובר 2009.
בשנת 1968 הפכה אינדירה גנדי לראש הממשלה ההודי הראשון שביקר בארגנטינה.
נשיא הודו זייל סינג ביקר במדינה באפריל 1984. ראש ממשלת הודו פ"ו נרסימהה ראו ביקר בארגנטינה בשנת 1995 כדי להשתתף בפסגת ה-G-15.
הם מעסיקים 7000 ארגנטינאים החל משנת 2013. ONGC חתמה על מיזם משותף עם ENARSA על מיזמים משותפים אפשריים בארגנטינה לחיפושי נפט.
חברות ארגנטינאיות הפועלות בהודו כוללות IMPSA, Biosidus ו-BAGO.
ההשקעות ההודיות במדינה הסתכמו בשנת 2013 ב-930 מיליון דולר.
ההשקעה הארגנטינאית בהודו הסתכמה ב-120 מיליון דולר בשנת 2013.
הסכם סחר מועדף בין הודו למרקוסור (אשר ארגנטינה חברה בה) נכנס לתוקף בשנת 2009.
המסחר הדו-צדדי בין הודו לארגנטינה הסתכם בשווי 1.838 מיליארד דולר בשנת 2012. הודו ייצאה לארגנטינה סחורות בשווי 574 מיליון דולר.
עד 2016 הסחר הדו-צדדי בין הודו לארגנטינה היה שווה 2.9 מיליארד דולר.
הודו ייצאה סחורות בשווי 700 מיליון דולר לארגנטינה וארגנטינה ייצאה סחורות בשווי 2.2 מיליארד דולר להודו.
ארגנטינה ייצאה סחורות בהודו בסך 1.8 מיליארד דולר בשנת 2014, כלומר 2.6% מכלל היצוא שלה.
עשר הסחורות המובאות ביותר היו:
שומנים ושומנים מהחי / צמחי: 1.4 מיליארד דולר
עפרות, סיגים, אפר: 94.2 מיליון דולר
מסתיר גולמי למעט עורות פרווה: 41.9 מיליון דולר
כימיקלים אורגניים: 10.8 מיליון דולר
מכונות, מנועים, משאבות: 8.1 מיליון דולר
כימיקלים אורגניים: 7.9 מיליון דולר
תמציות שיזוף וצביעה: 4.2 מיליון דולר
בינואר 2007, ISRO שיגרה את Pehuensat-1, לוויין ננו ארגנטינאי על סיפון PSLV.
הודו וארגנטינה שניהם חברים באמנת אנטארקטיקה.
שתי המדינות חתמו על ידי ההסכם לשיתוף פעולה אנטארקטי בשנת 1998 והוא חודש בשנת 2006.
הודו מעניקה חמש מלגות ITEC למועמדים ארגנטינאים מדי שנה.
דיפלומטים ארגנטינאים השתתפו בקורסים במכון להכשרת שירות חוץ בהודו.
אוניברסיטת בואנוס איירס מקיימת קורסים לתארים מתקדמים באיורוודה בשיתוף עם אוניברסיטת גוג'אראט איורוודה.
אוניברסיטת ג'ווהארלל נהרו חתמה על משרד החוץ לשיתוף פעולה עם אוניברסיטת סן לואיס בארגנטינה.
נכון לשנת 2013 מתגוררים בבואנוס איירס כ-200 אזרחים הודים (בעיקר מקהילת סינדי), מתוכם מחציתם גרים שם למעלה משלושים שנה.
תושבים הודים אחרים הם עובדים של חברות הודיות ורב לאומיות בארגנטינה.
כ-300 פנג'אבים סיקים התיישבו במחוז סלטה בראשית ואמצע המאה העשרים.
נכון לשנת 2013 אוכלוסייתם הנוכחית מונה כ-2000. הם הפכו לאזרחים ארגנטינאים והם מועסקים בעיקר בסחר קמעוני וסיטוני.
יש גורודווארה ברוסאריו דה לה פרונטרה.
ארגנטינה מחזיקה בהודו שגרירות בניו דלהי וקונסוליה כללית במומבאי.
מאידך, ארגנטינה מחזיקה בארגנטינה שגרירות בבואנוס איירס וקונסוליה כללית בקורדובה.
יחסי ארגנטינה–קוריאה הדרומית הם יחסי החוץ בין ארגנטינה לקוריאה הדרומית.
יחסים דיפלומטיים בין שתי המדינות כוננו ב-15 בפברואר 1962. ארגנטינה מחזיקה בקוריאה הדרומית שגרירות בסיאול ואילו קוריאה הדרומית מחזיקה בארגנטינה שגרירות בבואנוס איירס.
בשנת 2016 נאמד הסחר הבילטרלי בין ארגנטינה לדרום קוריאה בשווי 1.746 מיליארד דולר.
היצוא הארגנטינאי לדרום קוריאה הסתכם ב-860.26 מיליון דולר והיצוא הדרום קוריאני לארגנטינה הסתכם ב-885.61 מיליון דולר.
יחסי ארגנטינה–טורקיה הם יחסי החוץ בין ארגנטינה לטורקיה.
ארגנטינה מחזיקה בטורקיה שגרירות באנקרה, ואילו טורקיה מחזיקה בארגנטינה שגרירות בבואנוס איירס.
התמיכה הנחרצת של טורקיה כחברת נאט"ו בבריטניה במהלך מלחמת פוקלנד וההכרה ברצח העם הארמני על ידי הפרלמנט הארגנטינאי גרמו להיחלשות היחסים בין המדינות.
היחסים בין שתי המדינות החמיצו במהלך מלחמת פוקלנד, בה טורקיה נתנה תמיכה מלאה לבריטניה.
בשנת 1992 ביקר נשיא ארגנטינה קרלוס מנם בטורקיה כראש המדינה האמריקני הלטיני הראשון שאי פעם ביקר בטורקיה.
ב-24 באפריל 2007 חתם הפרלמנט הארגנטינאי בחוק על הצעת החוק שכותרתה "יום הפעולה לסובלנות וכבוד בין עמים לזכר רצח העם הארמני", ובכך הכיר ברצח העם הארמני למרות הטענות הבין-לאומיות הטורקיות כי לא ניתן לסווגו ככאלה.
טורקיה זלזלה ודחתה את הצעת החוק ובהצהרה רשמית הצהירה שהיא "לא אתית ורחוקה מלהיות רצינית".
ב-2007 זומן שגריר טורקיה בבואנוס איירס, הארי היירט ילב, להתייעצות במשרד החוץ באנקרה לבחינת היחסים הדו-צדדיים עם ארגנטינה.
לפני ההחלטה להעביר את הצעת החוק באפריל 2007, שהתקבלה בינואר של אותה השנה, היחסים היו בדרך כלל לבביים אם כי לא חזקים במיוחד.
העיתון "היומי טורקי" כתב כי שתי המדינות פעלו בעיקר יחד באו"ם.
ה"דיילי ניוז" טען כי שגרירות טורקיה בבואנוס איירס לא הייתה יעילה במיוחד, מה שהביא להידרדרות נוספת של היחסים והגישה לשאר אמריקה הלטינית.
הקרן לידידות ארגנטינה-טורקיה (ATFF), ארגון לא ממשלתי הפועל בארגנטינה, ממלאת תפקיד גדול, מסייעת בחילופי תרבות באמצעות הפעלת שיעורים בנושא בישול טורקי והשפה הטורקית, ולעיתים על ידי חלוקת אוכל לעניים.
טורקיה וארגנטינה חתמו על הסכם לשיתוף פעולה כלכלי ומסחרי.
נכון לשנת 2008 היצוא הטורקי לארגנטינה עומד על 35 מיליון דולר ואילו היצוא הארגנטינאי לטורקיה עומד על 221 מיליון דולר.
היקף הסחר בין שתי המדינות גדל ל-466 מיליון דולר בשנת 2014. ארגנטינה היא השותפה הכלכלית השלישית בגודלה של טורקיה באמריקה הלטינית אחרי ברזיל ומקסיקו.
בשנים האחרונות מיוצאים לארגנטינה סדרות טלוויזיה טורקיות בשווי מיליוני דולרים.
ב-3 במאי 1988 חתמו ארגנטינה וטורקיה על הסכם לשיתוף פעולה גרעיני בן 15 שנה, בעקבות דחף טורקיה לעצמאות מחזור הדלק הגרעיני.
ארגנטינה הסכימה לבדוק את היתכנותה של בניית PWR של 300 מגה וואט שתוכנן על ידי אמפרה גרעינית ארגנטינה דה סנטרלס.
כמו כן, נבדקו פעילויות אחרות במחזור הדלק.
באוקטובר 1990, חברות טורקיות Sezai Turkes-Fevzi Akkaya ו-TEK ערכו הסכם הנדסי משותף עם סוכנויות ארגנטינאיות Comision Nacional de Energia Atomica ו־Investigaciones Applicadas לפיתוח שני כורים גרעיניים של CAREM-25, אחד בכל מדינה, עם בנייה שתחל בשנת 1991 בארגנטינה ובשנת 1992 בטורקיה.
ראש ממשלת טורקיה לשעבר טורגוט אזאל ונשיא ארגנטינה, קרלוס מנם, ניהלו משא ומתן באופן אישי על העסקה.
עם זאת, ההסדר בוטל שנה לאחר מכן בגלל לחץ בין-לאומי בגלל חששות להפצת נשק גרעיני.
יחסי ארגנטינה–קוריאה הצפונית הם יחסי החוץ בין ארגנטינה לבין קוריאה הצפונית.
במהלך נשיאותו של הקטור חוסה קמפורה החלו ההתקרבויות עם ממשלת קוריאה הצפונית, ובמרץ 1973, סגנית הנשיא איסבל פרון והשר חוסה לופס רגה ביקרו בפיונגיאנג, שם נפגשו עם קים איל-סונג.
ביוני אותה שנה, שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים וקוריאה הצפונית פתחה את שגרירותה בבואנוס איירס.
בשנת 1975 קיבלה איסבל פרון, אז כבר כנשיאה, ועדה מילדי צפון קוריאה במשכנה קינטה דה אוליבוס .
במהלך תהליך ההתארגנות הלאומית נמלטו הדיפלומטים הצפון קוריאנים מארגנטינה בשנת 1977, כאשר חורחה רפאל וידלה במסע הצלב האנטי-קומוניסטי שלו ניסה להתנקש בהם באמצעות שריפת השגרירות, גרימת נזקים מהותיים רבים והשארת חובות משמעותיים עבור בעלי הנכס בו הייתה השגרירות.
המשטר הצבאי הצטדק על ידי האשמת הצפון קוריאנים בשריפה כדי להצדיק את הידרדרות היחסים הדיפלומטיים עם המדינה האסיאתית.
לאחר מכן, היו התקרבויות מחודשות ב-1990, כמו התמיכה של ארגנטינה לצירוף קוריאה הצפונית לאו"ם, וכן תמיכה עתידית של הקוריאנים עבור הצעה לאירוח המשחקים האולימפיים בבואנוס איירס.
קוריאה הצפונית אף ביקשה לפתוח משרדים מסחריים בבואנוס איירס בתקופת נשיאותו של קרלוס מנם, בקשה שמעולם לא התממשה.
יחסי ארגנטינה–ברזיל (, ) הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה הארגנטינאית לבין הרפובליקה הפדרלית של ברזיל.
היחסים שבין שתי המדינות עברו עליות ומורדות ובתחילת המאה העשרים ואחת נחשבו לקרובים ביותר עקב ההיסטוריה המשותפת הארוכה והאינטרסים המשותפים הרבים להן.
ארגנטינה וברזיל הן מדינות שכנות בדרום אמריקה והן החשובות, הגדולות והמשפיעות ביותר על הלך הרוח ביבשת.
שתי המדינות מייצגות יחד שישים ושלושה אחוזים מהשטח הכולל של אמריקה הדרומית, שישים אחוז מאוכלוסיית היבשת ושישים ואחד אחוזים מהתמ"ג שלה.
ארגנטינה וברזיל חולקות את אגן הריו דה לה פלאטה, אזור אותו הכובשים הספרדים והפורטוגזים שאפו לכבוש על מנת לרצות את מלכיהם.
לאחר קבלת העצמאות ממלכי חצי האי איבריה בתחילת המאה התשע עשרה, הרפובליקה הארגנטינאית והאימפריה הברזילאית ירשו מהכובשים סדרה של סכסוכי גבול לא פטורים, המערבים גם את אורוגוואי ופרגוואי, שתי אומות אחרות שנמצאות גם הן על אגן הריו דה לה פלאטה.
מלחמת ארגנטינה–ברזיל, הסכסוך המזוין הראשון בין שתי המדינות, החל ב-1825. למשך שלוש שנים הכוחות המאוחדים של ריו דה לה פלאטה (פדרציה של ארגנטינה ואורוגוואי) נלחמו בכוחות האימפריה הברזילאית עד לחתימת אמנת מונטווידאו שסיימה את הסכסוך ובה סוכם על עצמאות לאומה חדשה - אורוגוואי, שתשלוט בשטח שעליו מתקיים הסכסוך.
בהינתן מחירה הרב של המלחמה עבור שני הצדדים, ואי הנוחות של הממלכה המאוחדת, אשר קיימה עסקים עם הפרובינציות המאוחדות של ריו דה לה-פלטה, נפתחו השיחות למען הסכם שלום.
עם צרפת ובריטניה כמתווכות, ותחת הלחץ הבריטי, חתמו שני הצדדים על חוזה מונטווידאו בריו דה ז'ניירו, שמכיר בעצמאותה של אורוגוואי.
שתי המדינות נלחמו אחת מול השני פעם נוספת, במלחמת הפלטינה, כאשר קואליציה שכללה את ברזיל, אורוגוואי וארגנטינאים מורדים שאפה לעצור את שלטון חואן מנואל דה רוסאס.
מלחמה נוספת בין שתי המדינות כמעט וקרתה לאחר שברזיל סרבה לקבל את השאיפה הארגנטינאית לקחת את כל אזור גראן צ'אקו לעצמה, בסוף מלחמת הברית המשולשת, בה שתי המדינות היו בעלות ברית כנגד פרגוואי.
ברזיל לא פתרה את סכסוכי הגבולות עם ארגנטינה עד תחילת המאה העשרים.
היא פתרה אותם עם אורוגוואי ופרו ב-1851, עם קולומביה ב-1853, עם ונצואלה ב-1859, עם בוליביה ב-1867 ועם פרגוואי ב-1872, אך לא עם ארגנטינה, גיאנה, גיאנה הצרפתית וסורינאם.
ארגנטינה בעצמה לא סיימה את הגיבוש הלאומי שלה עד תחילת שנות ה-80 של המאה ה-19 בהן נפתרו כל הסכסוכים בין פלגים שונים בפוליטיקה הארגנטינאית והוחלט על איחוד מלא של המקום תחת רשות אחת.
היחסים בין ארגנטינה לברזיל במהלך המאה התשע עשרה היו יחסים קרירים; ברזיל תחזקה יחסים מסחריים טובים עם צ'ילה, יריבתה הגדולה של ארגנטינה, וארגנטינה פחדה מהשאיפות האימפריאליסטיות של האימפריה הברזילאית.
הגורמים הללו הובילו את ארגנטינה לכונן ולתחזק סטטוס קוו עם ברזיל.
בסוף המאה התשע עשרה התחממו היחסים בין שתי המדינות.
החל מתחילת המאה העשרים האינטגרציה הפיזית והתקשורת בין שתי המדינות השכנות הייתה מוגבלת.
הרווחים מפיתוח קשרים כלכליים, פוליטיים ותרבותיים קרובים יותר עם השכנה לא היו גדולים עד סוף המאה.
בברזיל, המהפכה הליברלית של 1930 הפילה את האוליגרכיה שהייתה נהוגה במדינה בפועל והעלתה לשלטון אנשי מעמד ביניים עירוני בעלי אינטרסים עסקיים שקידמו את התיעוש והמודרניזציה של ברזיל.
ז'טוליו ורגאס, הנשיא הברזילאי החדש, פתח במעין מלחמה קרה עם ארגנטינה מתוך חשש שהנחילו בו מנהיגי ברזיל הקודמים כי ארגנטינה מנסה לשלוט בדרום אמריקה בפועל.
ברזיל חששה ממתקפות של הצבא הארגנטינאי שבאותה התקופה היה חזק הרבה יותר מזה הברזילאי.
כדי להתמודד עם "האיום הארגנטינאי" שבפועל לא היה קיים, קשר ורגאס קשרים הדוקים עם ארצות הברית.
ארגנטינה הלכה לכיוון ההפוך ויצרה קשרים חזקים עם רפובליקת ויימאר ובהמשך עם גרמניה הנאצית.
במהלך מלחמת העולם השנייה הייתה ברזיל חלק מבעלות הברית ושלחה צבא משלוח לאירופה להילחם במדינות הציר.
ארגנטינה לעומתה באופן רשמי הייתה מדינה נייטרלית ומתחת לרדאר יצרה קשרים עם גרמניה.
בסוף המלחמה הפסידה גרמניה ובכירים רבים מתוך המשטר הנאצי ברחו לארגנטינה ומצאו בה מקלט.
מאז 1945 החריפה המחלוקת הבילטרלית בין שתי המדינות בנוגע לשליטה במשאבי טבע ובעיקר מים לאורך אגן נהר הפרנה.
בשנת 1966 ברזיל ופרגוואי חתמו על חוק איגואסו והודיעו על כוונתן להקים תחנת כוח הידרואלקטרית על הגבול הברזילאי-פרגוואי.
הסכם נוסף בין ברזיל לפרגוואי נחתם בברזיליה בשנת 1973. ארגנטינה חששה שהפרויקט הברזילאי-פרגוואי יפריע לתוכניותה שלה לניצול משאבי המים באזור.
במשך כמעט עשור העיב הנושא על היחסים הדו-צדדיים בין שתי המדינות ופגע במאמצים ליצור קשרים כלכליים ופוליטיים קרובים יותר ביניהן.
המחלוקת על משאבי המים נפתרה לבסוף באמצעות משא ומתן דיפלומטי אינטנסיבי בין שלוש המדינות.
באוקטובר 1979 נחתמה אמנה בין שלוש המדינות שפתחה צוהר לשיפור דרמטי ביחסים בין שלושתן.
לאחר החתימה על ההסכם ביקר נשיא ברזיל ז'ואאו פיגיירדו בארגנטינה והיה המנהיג הברזילאי הראשון שעושה זאת ארבעה עשורים.
פיגיירדו ביקר בבואנוס איירס במאי 1980 וחתם עם ארגנטינה על שורה של הסכמי שיתוף פעולה בנושא הגרעין.
לברזיל וארגנטינה היו אינטרסים משותפים בנושא הגרעין ודעה משותפת אחת בעד השימוש בחומרי גלם גרעיניים.
ארגנטינה וברזיל הסכימו לשתף פעולה ולהחליף מידע טכני, חומרים, מוצרים ודלקים גרעיניים שונים.
לאחר פתרון משבר משאבי המים בין שתי המדינות והביקור המצליח של הנשיא הברזילאי, אירוע לא צפוי וטראומטי התרחש בארגנטינה, מלחמת פוקלנד.
מלחמת פוקלנד ודמוקרטיזציה ברזילאית (1982–2000)
שלוש שנים לאחר מבצע סוברניה בו פלשה ארגנטינה לאיים צ'יליאנים, פלשה ארגנטינה לאיי פוקלנד (או בספרדית: Islas Malvinas) באפריל 1982, על רקע התנגשות תביעות הריבונות של שתיהן על המקום והחלה מלחמה קצרה אך חשובה בהיסטוריה הארגנטינאית עם הממלכה המאוחדת, מלחמת פוקלנד.
ברזיל תמכה בתביעה הארגנטינאית תמיכה מסויגת כשהיא מעודדת את שתי המדינות למצוא פתרון דיפלומטי.
ב-3 ביוני 1982 החל כלי טיס בריטי בנחיתת חירום בברזיל בעקבות בעיה במטוס לאחר שהפציץ עמדות ארגנטינאיות באיי פוקלנד.
אנשי הצוות נפטרו מכל המסמכים המסווגים שעל סיפון המטוס וניסו גם להיפטר מהחימוש שהיה עליו אך לא הצליחו.
כלי הטיס יורט על ידי מטוסים ברזילאים ונחת בבסיס חיל האוויר בריו דה ז'ניירו, שם נכלאו אנשי הצוות והטייסים.
לאחר משא ומתן דיפלומטי של ברזיל עם הממלכה המאוחדת, שוחררו אנשי הצוות והטייסים ב-11 ביוני.
עם זאת, הטילים שנשא המטוס הוחרמו על ידי הרשויות בברזיל.
לאחר שהסתיימה המלחמה ביוני 1982 בחרה ארגנטינה בברזיל להיות מעצמה מעניקת חסות עבורה בלונדון עד לשיקום היחסים הדיפלומטיים עם הממלכה המאוחדת וכינונם מחדש בשנת 1990. פעולותיה של ברזיל בתקופה זו, תקופה טראומטית של ארגנטינה, בנו אמון בין המדינות.
התבוסה של ארגנטינה במלחמה נגד הממלכה המאוחדת האיצה את סיום השלטון הצבאי ששרר בה.
בחירות כלליות נערכו באוקטובר 1983 והנשיא ראול אלפונסין נבחר לעמוד בראש המדינה.
הנשיא אלפונסין פתר את הסכסוך הטריטוריאלי הארגנטינאי-צ'יליאני המתמשך במהלך כהונתו ושיפר באופן משמעותי את היחסים עם ברזיל.
ארגנטינה וברזיל שתיהן כיוונו ליצירת קשר קרוב יותר בין שתיהן.
ברזיל, עדיין תחת שלטון צבאי, יזמה מדיניות של שיפור היחסים עם שכנותיה בדרום אמריקה, וארגנטינה נחשבה למדינת המפתח במדיניות זו.
היוזמה הזו צברה תאוצה לאחר הדמוקרטיזציה של ברזיל בשנת 1985 כאשר ז'וזה סרניי, הנשיא הנבחר הראשון של ברזיל מאז שנת 1964, נפגש עם הנשיא אלפונסין.
מאז התקיימו שורה של יוזמות דיפלומטיות וביקורים נשיאותיים בין שתי המדינות.
מטרת הביקורים והיוזמות השונות הייתה העמקת היחסים הקרובים התרבותיים, הפוליטיים והכלכליים בין ארגנטינה לברזיל.
הדמוקרטיזציה הברזילאית וסיום המשטר הצבאי החל גל של שותפות ואינטגרציה בלתי פוסקת בין שתי המדינות.
בשנת 1985 שתי המדינות חתמו על הבסיס למרקוסור, הסכם סחר אזורי.
בתחום המדע, שתי הענקיות האזוריות היו יריבות מאז שנות החמישים של המאה העשרים ונערכה ביניהן מעין מלחמה קרה.
שתי הממשלות השיקו תוכניות גרעיניות וחקר חלל מקבילות.
לאחר הדמוקרטיזציה נחתמו בין שתי המדינות הסכמים והוקמו גופים משותפים כמו הסוכנות הברזילאית-ארגנטינאית לבקרה גרעינית.
גם בתחום הצבאי חלה התקרבות בין ברזיל לארגנטינה.
בהתאם למדיניות הידידות, שני הצבאות העבירו יחידות מרכזיות שהיו בעבר בגבולם המשותף למקומות אחרים.
חיילים ברזילאים משתפים פעולה עם חיילים ארגנטינאים בהאיטי ובקפריסין בגדודי האו"ם לשמירת שלום.
הצי הברזילאי וחיל הים הארגנטינאי גם הם משתפים פעולה, כשהצי הברזילאי מספק כלי מלחמה לארגנטינה.
משטרו של נסטור קירשנר בארגנטינה מיקם את ברזיל כמדינה עדיפה לשיתוף פעולה והיחסים עם ברזיל הוגדרו כאסטרטגיים.
גם הברזילאים הגדירו את היחסים עם הארגנטינאיים כאסטרטגיים ומשטרו של לואיז אינסיו דה סילבה ברך על היחסים שבין המדינות.
הביקור הראשון של דה סילבה במדינה זרה היה בארגנטינה, בדצמבר 2002. מטרתו של דה סילבה הייתה להפוך את ברזיל, ואת דרום אמריקה בכלל, למעצמות בקנה מידה עולמי, והוא האמין שהברית עם ארגנטינה יכולה לתרום רבות לנושא.
מאז 2003 מתאמות ברזיל וארגנטינה את עמדותיהן בפורומים רב צדדיים רבים ככל האפשר.
הקמת איחוד האומות הדרום אמריקאיות בשנת 2008 היוותה נקודת ציון מרכזית במדיניות החוץ של ברזיל וארגנטינה.
ברזיל וארגנטינה שתיהן משתפות פעולה גם במועצת הביטחון של האו"ם כשמשלחותיהן מאוחדות בפועל.
בזירה הכלכלית, ארגנטינה וברזיל זנחו את הדולר האמריקני והחלו להשתמש בהילך החוקי שלהן בכל הסחר הבילטרלי ביניהן בשנת 2008.
ב-6 בספטמבר 2008 ביקרה נשיאת ארגנטינה כריסטינה קירשנר בברזיל על מנת לשוחח עם בכירים בממשל על היחסים ולקרב אותם אף עוד יותר.
קירשנר הייתה אורחת של כבוד ביום העצמאות הברזילאי ב-7 בספטמבר והשקיפה על מצעד צבאי בברזיליה.
ב-8 בספטמבר נפגשה עם הנשיא דה סילבה ואלו שוחחו על מגוון נושאים דו-צדדיים בהם אנרגיה, הגנה ושיתוף פעולה אטומי.
ב-28 באוקטובר 2010 ביקר הנשיא הברזילאי דה סילבה בארגנטינה על מנת להשתתף באבל על מותו של נסטור קירשנר.
הממשלה הברזילאית הכריזה על שלושה ימי אבל לאומי.
הנשיאה דילמה רוסף בחרה בארגנטינה כיעד הראשון לבקר בו בתור נשיאה, בנימוק שהקשרים בין שתי המדינות הם "מיוחדים ואסטרטגיים".
במהלך הביקור בבואנוס איירס ב-31 בינואר 2011, רוסף הצהירה כי "זו לא הייתה החלטה רגילה לבחור את ארגנטינה כיעד הראשון שלה", ואמרה כי ארגנטינה היא "בעלת ברית אסטרטגית" של ברזיל.
רוסף היללה את ארגנטינה בפני עיתונים מקומיים בבואנוס איירס במהלך ביקורה.
גם היחסים של ברזיל עם משטר מאוריסיו מאקרי היו יחסים חמים בעקבות העלייה בקנה אחד עם משטרו של ז'איר בולסונארו.
עם בחירתו של הנשיא הברזילאי ז'איר בולסונארו התקררו היחסים שבין ארגנטינה לברזיל בעקבות הבדלים אידאולוגיים אדירים בינו לבין הנשיא השמאלן הארגנטינאי אלברטו פרננדס.
ב-2019, בפעם הראשונה מזה 23 שנים לא הגיע נשיא ברזיל להשבעתו של נשיא ארגנטינה, אלא הגיע סגנו המילטון מוראו.
ב-2023, שתיים המדינות, דנו בכינון מטבע משותף, בעיקר כדי לייעל את הסחר ולהפחית את התלות בדולר.
ברזיל מיוצגת בארגנטינה בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בבואנוס איירס, בירת המדינה.
ברזיל מיוצגת בארגנטינה גם בדרג הקונסולרי באמצעות אחת עשרה קונסוליות שהיא מחזיקה בערים באיה בלנקה, קטמרקה, קורדובה, מנדוסה, פסו דה לוס ליברס, פוארטו איגואסו, רסיסטנסיה, רוסאריו, סלטה, סן קרלוס דה בארילוצ'ה, וסנטו טומה.
ארגנטינה מיוצגת בברזיל בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בברזיליה, בירת המדינה.
ארגנטינה מיוצגת בברזיל גם בדרג הקונסולרי באמצעות עשר קונסוליות בערים בלו הוריזונטה, קוריטיבה, פלוריאנופוליס, פוז דו איגואסו, פורטו אלגרה, רסיפה, ריו דה ז'ניירו, סלבדור, סאו פאולו, ואורוגוואיאנה.
יחסי ארגנטינה–מצרים הם היחסים הדיפלומטיים של ארגנטינה ומצרים.
יחסים דיפלומטיים רשמיים בין שניהם כוננו בשנת 1947.
המדינות חתמו על שיתוף פעולה כלכלי בשנת 1998, במהלך ביקורו של עבדול שרה, המזכ"ל של התאחדות לשכות הסחר המצריות בארגנטינה.
ראש המדינה הארגנטינאי הראשון שערך ביקור רשמי במצרים היה קרלוס מנם, שנסע למצרים בשנת 1988 וצפה בפתיחת הכור האטומי המצרי, שנבנה בסיוע ארגנטינאי.
כריסטינה קירשנר, נשיאת ארגנטינה, ערכה ביקור רשמי במצרים בנובמבר 2008 ונפגשה עם נשיא מצרים, חוסני מובארכ, וכן עם מזכ"ל הליגה הערבית, עמר מוסא.
בפמלייתה נכללו נציגים של 80 חברות ארגנטינאיות, שנפגשו עם 300 אנשי עסקים מצריים כדי לדון בהסדרי סחר אפשריים.
המפגשים בין נציגי העסקים של שתי המדינות התמקדו בהרחבת היכולת של העסקים הארגנטינאים להגיע לשווקים המצריים במזון, מוצרים מכניים ובנזין.
בשנת 1999 נסע שר הפנים של ארגנטינה קרלוס קוראץ' לקהיר, שם נפגש עם שר הפנים המצרי חביב אל-עאדלי לדיונים על שיתוף פעולה בין שתי המדינות בהתמודדות עם טרור ופשע מאורגן.
אחריה הגיעה משלחת ארגנטינאית בראשות חורחה גונזלס, סגן שר הכלכלה של ארגנטינה, שנסעה לקהיר כדי לדון בהסכמים על השימוש בנמלים.
ארגנטינה מחזיקה במצרים שגרירות בקהיר.
מצרים מחזיקה בארגנטינה שגרירות בבואנוס איירס.
יחסי ארגנטינה–הפיליפינים הם היחסים הדיפלומטיים בין הרפובליקה הארגנטינאית לרפובליקת הפיליפינים.
שתי המדינות חברות באיגוד האקדמיות לשפה הספרדית ובאו"ם.
גם ארגנטינה וגם הפיליפינים חולקות היסטוריה משותפת בעובדה ששתי המדינות היו בעבר חלק מהאימפריה הספרדית.
במהלך התקופה הקולוניאלית הספרדית, ארגנטינה הייתה אז חלק ממלכות המשנה של ריו דה לה פלטה אשר בירתה הייתה בואנוס איירס בזמן שהפיליפינים נשלטו ממלכות המשנה של ספרד החדשה אשר בירתה הייתה מקסיקו סיטי.
היחסים הדיפלומטיים בין ארגנטינה לפיליפינים החלו ב-27 באוגוסט 1948. באפריל 1949 פתחו הפיליפינים צירות דיפלומטית בבואנוס איירס.
במאי 1960 הוגבהו שתי החומות של הצוותים הדיפלומטיים לדרגת השגרירות.
ביולי 1986 הפך הנשיא ראול אלפונסין לראש המדינה הארגנטינאי הראשון שביקר בפיליפינים.
באוקטובר 1995 ביקר גם נשיא ארגנטינה, קרלוס מנם, בפיליפינים.
בספטמבר 1999 ערך נשיא פיליפינים, ג'וזף אסטראדה, ביקור ממלכתי בארגנטינה, והפך לראש המדינה הפיליפיני הראשון שביקר במדינה הדרום אמריקאית.
בספטמבר 2012 ביקר שר החוץ הארגנטינאי, הקטור טימרמן, בפיליפינים ונפגש עם הנשיא בניגנו אקינו השלישי כדי לדון בהרחבת היחסים של שתי המדינות, עם אנשים ואפשרויות מעורבות תרבותיות.
בפברואר 2014 קיימו שתי המדינות את ישיבת ההתייעצות הבילטרלית השנייה במנילה, שם הסכימו לשפר עוד יותר את קשרי הסחר הדו-צדדיים.
בשנת 2018 חגגו שתי המדינות 70 שנה ליחסים דיפלומטיים.
ביקורים רמי דרג מארגנטינה לפיליפינים
נשיא ארגנטינה ראול אלפונסין (1986)
נשיא ארגנטינה קרלוס מנם (1995)
שר החוץ הקטור טימרמן (2012)
ביקורים רמי דרג מהפיליפינים בארגנטינה
נשיא הפיליפינים ג'וזף אסטראדה (1999)
שר החוץ אלברט דל רוסאריו (2011)
ארגנטינה מחזיקה בפיליפינים שגרירות במנילה.
הפיליפינים מחזיקה בארגנטינה שגרירות בואנוס איירס.
יחסי ארגנטינה–בולגריה הם יחסי החוץ המתקיימים בין הרפובליקה הארגנטינאית לרפובליקה הבולגרית.
היחסים הדיפלומטיים בין המדינות כוננו בשנת 1931, כאשר מחוץ לאירופה היו לבולגריה קשרים רק עם ארצות הברית ואיראן הפהלווית בלבד.
הסיבה נעוצה בעובדה שבשנת 1929 חיו בארגנטינה כ-10,000 מהגרים כלכליים או פוליטיים בולגרים.
הקהילה הבולגרית השתלבה בהצלחה בחברה המקומית והשלטונות בארגנטינה הראו יחס טוב כלפיה.
היו ביניהם מהגרים מדענים, סופרים, אמנים ואפילו מושל, ואלה עזרו לקיים יחסים דו-צדדיים בר קיימא.
שני נשיאים בולגרים - ז'ליו ז'לב וגאורגי פרבאנוב ביקרו בארגנטינה, בהתאמה, בשנים 1992 ו-2008. מדינה זו קיבלה עזרה ממומחים ארגנטינאים בסוף שנות ה-90 בתהליך ההפרטה והטמעת לוח המטבע.
לאחר הצטרפותה של בולגריה ל בשנת 2007, נושא שיתוף הפעולה שלה למען הסחר הגלוי בארגנטינה באירופה הפך להיות אקטואלי.
כך בשנת 2008 הציעה בולגריה לעבד מוצרים ארגנטינאיים מוכנים באזורים חופשיים משותפים, הממוקמים במדינה זו.
החברה הארגנטינאית המפורסמת העולמית גלילאו גרופ מבצעת כעת בבולגריה את הפרויקט הראשון של פרויקט הפיילוט שלה באיחוד האירופי.
ארגנטינה מחזיקה בבולגריה שגרירות בסופיה.
בולגריה מחזיקה בארגנטינה שגרירות בבואנוס איירס.
יחסי ארגנטינה–מונטנגרו (בספרדית: Relaciones Argentina-Montenegro; במונטנגרית: Односи Аргентине и Црне Горе) הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה הארגנטינאית לבין מונטנגרו.
הקהילה המונטנגרית בארגנטינה היא הקהילה הגדולה ביותר של בני הלאום המונטנגרי מחוץ ליבשת אירופה.
בראשית המאה ה-20, מונטנגרים רבים היגרו מממלכת מונטנגרו לארגנטינה וכיום חיים בארגנטינה כ-50,000 מונטנגרים.
רובם יושבים במחוז צ'אקו שבצפון המדינה ואילו השאר חיים בבואנוס איירס, טנדיל וונדו טוארטו.
ארגנטינה הכירה בעצמאותה של מונטנגרו ב-23 ביוני 2006 והיחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין המדינות כוננו רשמית ב-13 בספטמבר באותה השנה.
ארגנטינה איננה מיוצגת במונטנגרו הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
ארגנטינה האמינה את שגרירותה שבבלגרד, בירת סרביה הסמוכה על מונטנגרו.
מונטנגרו מיוצגת בארגנטינה בדרג השגרירות, באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בבואנוס איירס.
מונטנגרו מיוצגת בארגנטינה בדרג הקונסולרי באמצעות שתי קונסוליות רשמיות שהיא מחזיקה בערים פרסידנסיה רוקה סאנס פניה ורוסאריו.
יחסי ארגנטינה–גינאה המשוונית הם יחסי החוץ בין גינאה המשוונית וארגנטינה.
נציג גינאה המשוונית של הארגון הימי הבינלאומי (IMO), כרמלו נבונו-נקה, נפגש בפברואר 2020 בלונדון עם המשלחת הארגנטינאית ל-IMO, עמה דן בפירוט על גישתה של ארגנטינה לגבי הסביבה הימית.
ארגנטינה גילתה את התעניינותה לארח את פסגת 2021 של הפורום הבינלאומי להגנת הימים והנמלים (ISPS), אירוע שגם גינאה המשוונית הייתה מועמדת לארגנו.
נבונו-נקה, ניסה ללמוד לאורך כל הפגישה, בעזרתו של שגריר ארגנטינה בבריטניה, קרלוס סרסייל, על הצלחת ארגנטינה, אשר למרות מיקומה הגאוגרפי הרחוק ממרכזי הצריכה של מוצרי היצוא שלה והיבוא שלה, אולם בכל זאת מצליחה לנהל יותר מ-85% מהסחר הבינלאומי שלה בשימוש בים.
גינאה המשוונית מיוצגת בארגנטינה באמצעות שגרירותה בברזיליה, ברזיל.
ארגנטינה מיוצגת בגינאה המשוונית באמצעות שגרירותה באבוג'ה, ניגריה.
יחסי ארגנטינה–קוסטה ריקה הם יחסי החוץ בין ארגנטינה וקוסטה ריקה.
היחסים הרשמיים בין קוסטה ריקה וארגנטינה החלו בשנת 1862 עם חתימת הסכם בין השליטים של שתי המדינות, והם התגבשו בתחום המדיני בשנת 1880, דרך מינויו של חוסה אגוסטין דה אסקודרו כשגריר קוסטה ריקה בבואנוס איירס.
קוסטה ריקה מחזיקה בארגנטינה שגרירות בבואנוס איירס.
ארגנטינה מחזיקה בקוסטה ריקה שגרירות בסן חוסה.
יחסי ארגנטינה–הולנד הם יחסי החוץ בין ארגנטינה הולנד.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים בשנת 1825. בשנת 2002 התחתן וילם-אלכסנדר, נסיך אורנז', עם הארגנטינאית מקסימה סורגייטה סרוטי, כלכלנית בחברות בינלאומיות גדולות באירופה, ארגנטינה וניו יורק, ובתו של חורחה הורסיו סורגייטה, פוליטיקאי ולאחר מכן שר החקלאות בממשלתו של חורחה רפאל וידלה.
בשנת 2013 הוכתרו השניים כמלכי הולנד.
הולנד היא אחת משותפות הסחר העיקריות של ארגנטינה, והיא השביעית בגודלה מבחינת יצוא של ארגנטינה (בעיקר ביודיזל, בשר בקר, בוטנים, פולי סויה ויינות, בנוסף לירקות ופירות) והמשקיעה הזרה השלישית בגודלה בארגנטינה (בעיקר בענף הייצור, הכרייה, השירותים הפיננסיים ותחומי המידע והתקשורת).
בשנת 2018 הוענק לקונסורציום שהוקם של חברת INVAP, חברה ארגנטינאית, עם שותפים הולנדים, תכנון ובניית כור PALLAS המשוכלל, אחד הספקים המובילים בעולם של איזוטופים רפואיים המשמשים להליכי אבחון (למשל סרטן, מחלות לב וכלי דם) ולטיפול.