tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
במהלך קיומו, ירד הדינר בערכו במקדם של כ-70. הדינר הוחלף בקונה בשיעור של 1 קונה = 1000 דינר.
המטבע לא היה בשימוש בשטחים הכבושים הכוללים את הרפובליקה של קריינה הסרבית.
דינר המדינה האסלאמית , הנקרא גם בפשטות הדינר הזהוב , הוא המטבע דה-יורה של המדינה האסלאמית, ארגון טרור ומעין מדינה לשעבר בשנים 2014–2019. הוא מחולק לדירהם ולפילס, ומקורו בדינר הזהב ההיסטורי.
בשנת 2016, דינר זהוב אחד הוחלף ב-190 דולר אמריקאי או 91 לירות שטרלינג בריטיות.
המדינה האסלאמית (דאעש) הוא ארגון טרור שנפרד מאל-קאעדה ב-2013, והתבססה בתור המדינה האסלאמית של עיראק וסוריה, ולאחר מכן, המדינה האסלאמית ביוני 2014. עד 2015, היא שלטה בכמות גדולה של שטחים בעיראק ובסוריה.
המדינה האסלאמית הכריזה על תוכניותיה להנפיק מטבע משלה בגיליון 2014 של המגזין שלה, דאבק.
פורסם עיצוב מטבעות עשויים זהב, כסף ונחושת.
בשנת 2015, סרטון שפורסם על ידי דאעש, "עליית הח'ליפה והחזרת דינר הזהב" בו הוכרז כי המטבעות הללו נקבעו לשחרור.
שער החליפין המתוכנן לדולר אמריקאי עמד על כ-139 דולר לדינר זהוב אחד.
מומחים שקלו שתי אפשרויות להופעתו של מטבע כזה: למטרות תעמולה או לניסיון להדגיש את הממלכתיות של מה שנקרא מדינה.
לפי פרסומים של דאעש - הכוונה מאחורי המטבע הייתה אמורה לאפשר למדינות להיות בלתי תלויות בהשפעת המערב על העולם המוסלמי.
בשנת 2015, משטרת טורקיה מצאה מטבעה תת-קרקעית המייצרת את מטבעות הדינר הזהוב בשהינביי, עיירה ליד גזיאנטפ, שתיהן ליד הגבול עם סוריה.
בפועל, לעומת זאת, המטבע ראה מחזור מוגבל.
באזורים שבהם ראה מחזור, נאסר להשתמש במטבעות אחרים למעט הדולר.
אזורים אחרים ראו שימוש בסוגים שונים של מטבעות כמו הלירה הסורית והדינר העיראקי.
שוחררה סדרה של מטבעות מחולקים בין דינר זהוב, דירהם כסוף ופילס נחושת, כשהם רואים תפוצה מוגבלת בסוריה, כאשר הלירות הסוריות של המקומיים נלקחו והוחלפו בדינר במקרים מסוימים.
היו גם דיווחים המצביעים על כך שהמטבע שפרסמה הקבוצה היה שונה מאוד בתפוצתו בפועל.
נכון ליוני 2016, לא פורסמו הודעות של בכירי דאעש על הדפסת שטרות לסדרת הדינר הזהוב.
חלק מהמומחים מכירים בהנפקת כספי נייר במצב הנוכחי כלא ראויה, יתרה מכך, הנפקת שטרות עומדת בסתירה למושג "דינר זהוב".
דיסאינפורמציה רוסית מתייחסת לדיסאינפורמציה (במינוח האקדמיה ללשון העברית: מֵידָע כּוֹזֵב, מֵידָע מַטְעֶה) המופצת על ידי רוסיה.
מסעות דיסאינפורמציה רוסית פועלים במדינות רבות בעולם, וביניהן ישראל.
עם זאת, רוסיה מכחישה את השימוש בדיסאינפורמציה להשפעה על דעת הקהל העולמית.
במהלך המלחמה הקרה השתמשה ברית המועצות בתעמולה ובדיסאינפורמציה כחלק מ"אמצעים אקטיביים...נגד אוכלוסיות מדינות המערב".
במהלך ממשלו של בוריס ילצין, הנשיא הראשון של רוסיה לאחר התמוטטות ברית המועצות, התייחסו התקשורת הרוסית ופוליטיקאים רוסים לדיסאינפורמציה כתופעה סובייטית, במטרה להבדיל בין "רוסיה החדשה" של ילצין לקודמתה הסובייטית.
בעידן שלאחר ילצין תוארה דיסאינפורמציה כטקטיקת מפתח בדוקטרינה הצבאית של רוסיה.
השימוש בה גדל מאז שנת 2000, עת עלה לשלטון ולדימיר פוטין, ובמיוחד לאחר הפלישה הרוסית לגאורגיה ב-2008. סגנון זה של דיסאינפורמציה תואר על ידי חוקרים כ-"זרנוק של שקרים" בשל תפוצתו הנרחבת ונכונותו להפיץ בדיות מוחלטות, גם במחיר חוסר עקביות.
בשונה מהסגנון הקודם, סגנון זה הסתמך על האינטרנט ועל רשתות חברתיות מקוונות.
האיחוד האירופי ונאט"ו הקימו יחידות מיוחדות לניתוח והפרכת דיסאינפורמציה רוסית.
במסגרת הסכם בין ראשי מדינות וממשלות במרץ 2015, החליט האיחוד האירופי להקים את כוח המשימה האירופי לפעילות חיצונית – East Stratcom, המפרסם דוחות שבועיים באתר האינטרנט שלו "EU vs Disinfo".
האתר ושותפיו זיהו והפריכו יותר מ-17,000 מקרי דיסאינפורמציה רוסית, נכון למאי 2024.
בשנת 2016 הקים הממשל האמריקאי את מרכז המעורבות העולמי (GEC) כסוכנות בתוך מחלקת המדינה של ארצות הברית כדי להתמודד עם מאמצי תעמולה זרה.
בדו"ח השנתי בנושא דיסאינפורמציה לשנת 2016 של שירות הביטחון השוודי, הצהיר הדובר וילהלם אונגה: "אנחנו מתכוונים לכל דבר, החל מטרולי אינטרנט ועד לתעמולה ומידע מוטעה המופצים על ידי חברות תקשורת כמו RT וספוטניק".
חברות אלה הן כלי תקשורת בבעלות ממשלתית שהוקמו לשם הפצת תעמולה ודיסאינפורמציה רוסית בקרב קהלים מערביים.
כשרשתות חברתיות מקוונות צברו תאוצה בשנות ה-2010, החלה רוסיה להשתמש בפלטפורמות כמו פייסבוק, טוויטר, רדיט ויוטיוב כדי להפיץ דיסאינפורמציה.
חוות בוטים וטרולים רוסים, המופעלות בדרך כלל על ידי הסוכנות לחקר האינטרנט של רוסיה (IRA), שימשו להפצת דיסאינפורמציה ברשתות אלו.
בסוף 2017 העריכה פייסבוק כי עד 126 מיליון ממשתמשיה נחשפו לתוכן מקמפיינים של דיסאינפורמציה רוסית בפלטפורמה שלה.
טוויטר הצהירה כי היא מצאה 36,000 בוטים רוסים אשר פרסמו ציוצים הקשורים לבחירות בארצות הברית ב-2016. רוסיה השתמשה ברשתות החברתיות כדי לערער את היציבות של מדינות סובייטיות לשעבר (כדוגמת אוקראינה), ומדינות מערביות כמו צרפת וספרד.
על פי הערכה, החל מ-2019 השתלטו בוטים וטרולים רוסים על קהילות פוליטיות משמעותיות ב-Reddit.
כתוצאה, חברות מדיה חברתית החלו להגביל דיסאינפורמציה רוסית בפלטפורמות שלהן.
כך, לדוגמה, הסירה פייסבוק חשבונות הקשורים ליבגני פריגוז'ין, שנהג להתערב בעניינים פוליטיים באפריקה.
בשנת 2020, מחלקת המדינה האמריקנית זיהתה מספר אתרים המשמשים את רוסיה "לייצור והגברת נרטיבים כוזבים".
אתרים אלו כוללים את ה-Strategic Culture Foundation, New Eastern Outlook, סוכנות הידיעות NewsFront המבוססת בחצי האי קרים, ו-SouthFront, אתר אינטרנט המיועד ל"חובבי צבא, וטרנים וקונספירטורים".
בשנת 2022 החלה פעילות של "דופלגנגר".
בתגובה לגל המחאות נגד תוצאות הבחירות ברוסיה ב-2011 הוטל על ויאצ'סלב וולודין, סגן ראש הממשלה, לרסן את המחאה, שאורגנה במידה רבה באמצעות האינטרנט.
לשם כך נוצר הכלי האינטרנטי Prisma , אשר "עוקב באופן פעיל אחר פעילות ברשתות חברתיות שמעודדת מתחים חברתיים, הפרות סדר, מחאות וקיצוניות", על ידי מעקב בזמן אמת אחר יותר מ-60 מיליון פרסומים של המפגינים בבלוגים וברשתות החברתיות.
פרויקט זה הוביל מאוחר יותר להקמתה של הסוכנות לחקר האינטרנט.
12 מתוך 13 האזרחים הרוסים שהואשמו על ידי רוברט מולר בגין התערבות בבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-2016 עבדו עבור הסוכנות לחקר האינטרנט, שבסיסה בסנקט פטרסבורג, רוסיה.
לקראת ובמהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-2020 עשתה הסוכנות לחקר האינטרנט שימוש בטקטיקות מתקדמות להפצת דיסאינפורמציה.
כדי להתחמק ממנגנוני הזיהוי של הרשתות החברתיות, המכון שיתף פעולה עם ארגון זכויות אדם מגאנה, ומסריו הותאמו לקהל האפרו-אמריקאי.
קמפיינים אלו הפכו במרוצת השנים לחוצי-פלטפורמות, כשבנוסף לרשתות החברתיות הגדולות הופצה דיסאינפורמציה רוסית גם ב-Tumblr, Wordpress ו-Medium.
ראיות נוספות מצביעות על כך שהסוכנות גייסה עיתונאים אמריקאים לצורך סיקור שלילי של המועמד לנשיאות ג'ו ביידן.
לוחמת המידע הרוסית נגד אוקראינה פותחה על ידי הממשל הרוסי כחלק מדוקרטינת גרסימוב.
הממשל הרוסי האמין כי ממשלות המערב עומדות מאחורי מהפכות הצבע במדינות ברית המועצות לשעבר, מהלך הנתפס כאיום על רוסיה.
בהקשר הרוסי, לוחמת מידע מורכבת מאסטרטגיות שונות, ביניהן לוחמת רשת, שליטה על כבלי תקשורת תת-ימיים, עיצוב נרטיביים לאומיים, מניפולציה של מחזור החדשות, והצפה של מרחב המידע בבוטים וטרולים רוסים.
רוסיה עשתה שימוש באסטרטגיות אלו להפצת דיסאינפורמציה במסגרת הפלישה הרוסית לאוקראינה.
עקב צנזורה מחמירה רובה המכריע של התקשורת ברוסיה נמצאת בבעלות ממשלתית.
שליטה זו מאפשרת לקרמלין לעצב ביעילות את דעת הקהל ולגרום לתמיכה נרחבת בתוקפנות הרוסית כלפי אוקראינה.
רוסיה הכחישה כי פתחה במלחמה נגד אוקראינה.
לטענתה, מטרת "המבצע הצבאי המיוחד" היא להגן על דוברי רוסים מפני נאצים אוקראינים – נרטיב שקרי שכיח בדיסאינפורמציה הרוסית.
נרטיב זה קודם על ידי ערוצי הטלוויזיה הרוסית החל מ-2014, עובדה שסייעה להפצתו.
בסקר שנערך ברוסיה מספר שבועות לאחר הפלישה הרוסית לאוקראינה העידו 58% מהמשיבים כי הם מסכימים עם נרטיב זה.
מאז טבח 7 באוקטובר האיצה רוסיה את מתקפות הדיסאינפורמציה על ישראל כחלק מקמפיין Doppelganger העולמי.
בעבר נועד קמפיין הדיסאינפורמציה להרתיע את ישראל מלתמוך באוקראינה, אולם גרסתו הנוכחית מתמקדת בסוגיות הקשורות למלחמה עם חמאס ולסוגיות פנים ישראליות.
הקמפיין פעיל בעיקר ב-X (טוויטר) ובפייסבוק, ובמסגרתו מספר רב של חשבונות מזויפים מפיצים באופן מלאכותי ובקצב גבוה קישורים לאתרי אינטרנט מזויפים של אתרי תקשורת ישראלים.
בשנת 2023 פנו גורמי מודיעין ישראלים למקביליהם ברוסיה בדרישה לחדול מקמפיין ההשפעה והדיסאינפורמציה כנגד ישראל, במסגרתו הוחרפו שסעים ומתחים בחברה הישראלית על רקע המחאה נגד הרפורמה המשפטית.
דיסאינפורמציה רוסית הופצה במדינות אירופה בתגובה למלחמת חרבות ברזל במטרה לעודד רגשות אנטי-ישראלים ולהגביר התבטאויות אנטישמיות.
גורמים במודיעין הצרפתי מעריכים כי התקרית בה רוססו סמלי מגן דוד על בתי יהודים בפריז תוכננה ובוצעה על ידי סוכנים רוסים במטרה ליצור תסיסה וקיטוב חברתי.
הדינר הפרנקי או פני היה מטבע מימי הביניים אשר קיבל את שמו מהמטבע של האימפריה הפרנקית שהונפקה לראשונה בסוף המאה השביעית.
באנגלית היא מכונה לפעמים כ"פני כסף".
המראה שלו מייצג את סוף עידן מטבעות הזהב, שהיה בתחילת השלטון הפרנקי, או רומי (ביזנטי) או "פסאודו-אימפריאלי" (שנטבע על ידי הפרנקים כחיקוי של המטבע הביזנטי).
כסף היה הבסיס למטבע הפרנקי מאותו הזמן ואילך.
הדינר הוטבע בצרפת, בקפריסין ובחלקים מחצי האי האפניני במשך כל ימי הביניים, במדינות כמו הפטריארכיה של אקוויליה, ממלכת סיציליה, הרפובליקה של ג'נובה, הרפובליקה של סיינה, ממלכת קפריסין, וממלכת ירושלים של המדינות הצלבניות, בין היתר.
בסביבות שנת 755 לספירה, על רקע הרנסאנס הקרולינגי, פפין הגוץ הציג מערכת מטבעות חדשה אשר הותאמה בסופו של דבר כך ש-12 פני היה שווה סולידוס אחד (solidi; sols או sous) ו-20 סולידוס היו שווים ליברה או לירה אחת (libra, librae, או lirae; livres).
מאוחר יותר, שלושה דינרים היו שווים לִיאַרד אחד.
רק הדינר היה מטבע ממשי, השאר היו יחידות חשבונאיות.
מערכת זו והדינר עצמו שימשו כמודל לרבים ממטבעות אירופה, כולל הלירה שטרלינג, הלירה האיטלקית, הדינרו הספרדי והדינרו הפורטוגזי.
ב-Ancien Régime בצרפת, הדינר שימש כמדד רעיוני לשיעורי הריבית על הלוואות.
"דיסוננס" הוא אלבום האולפן ה-16 של הזמר הישראלי ליאור נרקיס, שיצא לאור ב-29 באוקטובר 2025. האלבום כולל 11 רצועות, והוא הופק ונוהל מוזיקלית על ידי המוזיקאי אריאל עדן.
ביצירת האלבום שולבו אלמנטים של פופ ישראלי ומוזיקה ים-תיכונית עכשווית.
האלבום נכתב והוקלט לאחר תקופה ממושכת שבה נמנע נרקיס מהופעות וחשיפה תקשורתית, בעקבות גירושיו מאשתו לשעבר ספיר נרקיס.
לדבריו, בשנה שלאחר מכן חווה תקופה של דיכאון וקריסה רגשית וסיפר כי בשנים הללו עבר את התקופה הקשה ביותר בחייו, שכללה תחושת אובדן ורצון לפרוש מהעשייה המוזיקלית לחלוטין.
הוא תיאר מקרה שבו, לדבריו, .
נרקיס הוסיף כי בתוך המשבר האישי השתלבו גם תחושות קשות ביחס למצב במדינה – המלחמות, החטופים והכאב הציבורי – שהשפיעו עליו עמוקות והיוו חלק מהרקע הרגשי לאלבום.
שם האלבום היה אמור להיות אחר ובוצע על ידי עומר אדם שיקרא לדיסוננס.
העבודה על האלבום החלה בעקבות מפגש עם המפיק הצעיר אריאל עדן, לוחם משוחרר מחטיבת הצנחנים שנפצע במלחמה בעזה.
השניים הכירו דרך היוצרים אלעד טרבלסי ואופיר כהן, וחברו מחדש בחתונתו של עדן.
הקשר ביניהם, שנולד מתוך משברים אישיים, הפך לשיתוף פעולה מוזיקלי הדוק.
נרקיס תיאר את השפעתו של עדן עליו באותה תקופה כקריטית: עדן אסף חומרים, ניהל את האולפן ונאבק "להוציא את ליאור מהמיטה ומהמשבר".
מתוך השבר האישי של השניים נוצר אלבום שמבקש לחשוף את האדם מאחורי הדמות הציבורית.
האלבום נבנה סביב קונספט של חזרה לעצמי דרך המוזיקה, וכולל שירים בעלי אופי אישי ומופנם.
הסינגל הראשון מתוכו, "אהבת חינם", יצא לאור ב-28 באוקטובר 2025, בביצוע דואט עם הזמר ששון איפרם שאולוב.
השיר נכתב ברוח של אחדות ואופטימיות.
את האלבום הפיק אריאל עדן, שכתב חמישה משירי האלבום וניהל את כלל תהליך ההפקה – החל מאיסוף הטקסטים ועד לניהול ההקלטות והעיבודים.
באופן ייחודי, "דיסוננס" מאגד מגוון רחב של יוצרים מהדור הצעיר והוותיק במוזיקה הישראלית.
העבודה התאפיינה בשילוב של נגנים חיים עם הפקה אלקטרונית, תוך ניסיון לשמור על איזון בין צליל עכשווי לבין סגנונו המסורתי של נרקיס.
מבין האורחים באלבום נמנה הזמר ששון שאולוב, המשתתף בדואט "אהבת חינם" – הסינגל הראשון שיצא מתוכו.
שם האלבום, "דיסוננס", מתייחס לרעיון של חוסר הרמוניה או ניגוד פנימי, ומייצג את הקונפליקט הרגשי המובא בשירים.
האלבום עוסק בנושאים של פרידה, התמודדות עם דיכאון, חיפוש עצמי ושינוי אישי.
מבחינה מוזיקלית הוא משלב בלדות לצד שירים קצביים, ומשתמש בעיבודים מינימליים יחסית בהשוואה לעבודותיו הקודמות של נרקיס.
מבין השירים הבולטים באלבום נכלל "ערן זהבי", רצועה עשירית באלבום, שנכתבה כמחווה לשחקן הכדורגל ערן זהבי.
השיר מתייחס באופן הומוריסטי אך גם נוסטלגי למעברו המתוקשר של זהבי מהפועל תל אביב למכבי תל אביב בשנת 2013.
דיסטופיה , היא ניגודה של האוטופיה, כלומר מציאות אנושית בה שולטים יסודות חברתיים הנתפסים כשליליים.
לפי מילון אוקספורד, המונח הומצא במאה ה-19 על ידי ג'ון סטיוארט מיל, שהשתמש גם במונח של ג'רמי בנתאם "קקוטופיה" (cacotopia).
משמעות הקידומת 'קקו' (caco) היא "רע", כמו במונח "קקופוניה".
שני המונחים נוצרו כהנגדה למונח "אוטופיה", שנטבע על ידי סר תומאס מור לתיאור חברה או מקום אידיאליים.
אך כמו שציינו כותבים שונים, לפעמים ההבדל בין אוטופיה לדיסטופיה תלוי בנקודת המבט: גן עדן של אדם אחד עשוי להיות גיהנום עבור אדם אחר.
בספרות בטלוויזיה ובקולנוע, חברות דיסטופיות מאופיינות בדרך כלל בעריצות, ניצול או בקיומו של שלטון דיקטטורי.
ברוב היצירות הדיסטופיות, הממשל מושחת ודכאני ומדרדר את רמת החיים של התושבים, לעיתים תכופות תוך כדי הטעיית הציבור שהחברה היא טובה וצודקת, או אפילו מושלמת.
רוב היצירות הדיסטופיות מתרחשות בעתיד.
לעיתים קרובות, הן משלבות בתוכן מגמות חברתיות הקיימות בהווה, אך באופן מוקצן.
יצירות כאלה נכתבו כאזהרה או כסאטירה, המראה כיצד מגמות חברתיות נוכחיות עלולות להתפתח עד לתוצאה המבעיתה, הדיסוטופית, ובכך מהוות קריאה לשנות את כיוונן – למשל בפעילות המערכת הפוליטית, או בהתקדמות טכנולוגית.
רבות מהיצירות הדיסטופיות מתארות חברות היפותטיות החיות בעתיד בו תנאי החיים גרועים במיוחד כתוצאה מדיכוי, טרור, אנרכיה או חוסר במשאבים.
במדע בדיוני, במיוחד במדע בדיוני פוסט-אפוקליפטי ובסייברפאנק, ניתן למצוא דיסטופיות רבות.
מאפיינים נפוצים של חברות דיסטופיות
כמה מהמאפיינים של חברות דיסטופיות:
חברה היררכית בה ההפרדה בין המעמדות מוחלטת ובלתי ניתנת לשינוי.
מערכת תעמולה ממשלתית המנסה לשכנע אזרחים שהחיים תחת השלטון הם טובים וצודקים.
קונפורמיות חזקה בקרב האזרחים, תחת ההנחה שייחודיות אישית וחוסר שביעות רצון מהשלטון הן תכונות בלתי רצויות.
פולחן של דמות אב הניצבת בראש המדינה, כגון האח הגדול בספר "1984".
פחד או תיעוב כלפי העולם שמחוץ למדינה.
מערכת ענישה נטולת חוקים להליך הוגן, שמשתמשת בעינויים פיזיים או נפשיים בצורה שגרתית.
האזרחים נמצאים תחת מעקב מתמיד של המשטר.
רוב גדול של עניים חיים בתנאי חיים קשים, ומנגד, מיעוט של עשירים אשר חיים בעושר מופלג וקיצוני וזו תמורת איבוד טוטאלי ומוחלט של האנושיות, המוסר והרצון החופשי.
עולם חדש מופלא – אלדוס האקסלי
תפוז מכני – אנתוני ברג'ס
חוות החיות – ג'ורג' אורוול
פרנהייט 451 – ריי ברדבורי
וי פור ונדטה – אלן מור
מרד הנפילים – איין ראנד
בעל זבוב – ויליאם גולדינג
מעשה השפחה – מרגרט אטווד
האם אנדרואידים חולמים על כבשים חשמליות?
סדרת הספרים משחקי הרעב – סוזן קולינס
הרץ במבוך – ג'יימס דשנר
המנון לליבוביץ' – וולטר מ' מילר
בכלות העשב – סמואל יוד
144 קומות – יו האווי
ברון טראמפ ומסעו התת־קרקעי המופלא – אינגרסול לוקווד, שנת 1893
טרילוגיית כאוס מהלך – פטריק נס
מלכה אדומה – וויקטוריה איוויארד
טרילוגיית המועמדת – קיארה קאס
בלייד ראנר – רידלי סקוט
אידיוקרטיה: הטמטום שולט – מייק ג'אדג'
תפוז מכני – סטנלי קובריק
משחקי הרעב – גארי רוס ופרנסיס לורנס
מפוצלים (במאי – ניל בורגר; שחקנים – שיילין וודלי, ת'יאו ג'יימס), מבוסס על סדרת רבת המכר העולמית בשם 'מפוצלים'.
איילנד (The Island) – מייקל ביי
שיווי משקל – קורט וימר
בחזרה לעתיד 2 – רוברט זמקיס
זיכרון גורלי (סרט, 1990) – פול ורהובן
על פי חוקרי ספרות ישראלים, הדיסטופיה העברית הראשונה היא יצירה מ-1941 בשם "שמים מאסו הבונים" מאת ארי אבן-זהב, אולם הסיפור לא ממוקם בסביבת ארץ ישראל.
היצירה הדיסטופית הראשונה שעוסקת במרחב המקומי ראתה אור ב-1951 בשם "ישראל בשנת 2000" מאת הסופר סטניסלב גולדפלוס, העוסקת בהתאוששות של ישראל ממרד חיות שנגרם עקב כרסום בשטחי המרעה והמחייה שלהן.
הספר יצא לאור במהדורה מחודשת בעריכת חיים פסח, בשנת 2002, בהוצאת בבל.
מאז שנות השמונים חלה פריחה בז'אנר.
ניתן לציין במיוחד את "הדרך לעין חרוד" ו"שואה 2" של עמוס קינן, "מלאכים באים" ו"אחרי הגשם" של יצחק בן נר ו"פונדקו של ירמיהו" של בנימין תמוז.
ב-1997 יצא הספר "2020" של חמוטל שבתאי, שנחשב כדיסטופיה שחזתה את מגפת הקורונה.
בשנים האחרונות חלה עלייה מחודשת בפופולריות הז'אנר בישראל בעקבות מגמות עולמיות ומקומיות בספרות, בתרבות ובפוליטיקה.
בספטמבר 2018, עלתה לשידור הדיסטופיה הקולנועית הישראלית הראשונה, אוטונומיות, של היוצרים יהונתן אינדורסקי ואורי אלון.
בפסיכולוגיה חברתית ובחקר העמדות, דיסוננס קוגניטיבי (או צְרִיר הַכָּרָנִי) הוא מצב שבו חשיבתו של האדם מתמודדת עם סתירה וקונפליקט.
התאוריה טוענת כי אצל בני האדם טמון רצון חבוי שמטרתו לשמור על עקביות בין עמדותיהם ותפיסותיהם לבין התנהגותם בפועל.
תאוריית הדיסוננס הקוגניטיבי, שנהגתה על ידי לאון פסטינגר בשנות החמישים, טוענת כי שמירה על עקביות היא מניע מרכזי של האדם.
אדם המאמין בעמדה מסוימת אך פועל בצורה המנוגדת לעמדה זו, יחוש תחושה בלתי נעימה של דיסוננס, מעין היעדר הרמוניה.
תחושה זו תדרבן אותו לשנות את פועלו, או להתחיל להאמין בעמדה חדשה, כדי להקטין את הדיסוננס (הקונפליקט) בין העמדה להתנהגות.
לחלופין, ידורבן האדם להתאים את התנהגותו לעמדה שבה הוא מחזיק.
לדוגמה, חייל הנשלח למשימה שאינו מאמין בה יגבש מחדש את עמדתו, כך שהמשימה תיראה לו הכרחית וצודקת; או שיתחמק מהמשימה (או אפילו יחבל בה) על מנת להתאים את התנהגותו לעמדתו.
תאוריה מתחרה, של הפסיכולוג דריל בם, היא שהאדם מתבונן בהתנהגות של עצמו כצופה מהצד ומסיק ממנה על עמדותיו ודעותיו.
לפי תאוריה זו, העמדות הולכות בעקבות המעשים.
ההבדל בין התאוריות הוא, שלפי דריל בם אין צורך בעוררות ובתחושת אי נעימות כדי שעמדה תשתנה בשל הצורך בעקביות.
תאוריות אלו מסבירות מספר ממצאים מחקריים.
כך, למשל, במחקרם הידוע של לאון פסטינגר וג'יימס קרלסמית': משתתף בניסוי משעמם שהסכים, תמורת סכום כסף פעוט, לומר לחבריו שהניסוי מעניין, אכן סבר באמת ובתמים שהניסוי היה מעניין.
אך אם שולם לו סכום גדול כדי שיציג את הניסוי כמרתק בפני חבריו, דעתו הייתה שהניסוי דווקא משעמם.
בממצא זה יש סתירה לביהביוריזם – דווקא כאשר הסכום גדול ואמור ליצור התניה חיובית, הניסוי נמצא כלא מעניין.
ההסבר, לפי תאוריות הדיסוננס, הוא שנוצרת סתירה בין ראיית האדם את עצמו כאדם הגון לבין השקר שאמר.
אם ניתן לאדם תשלום גדול תמורת הכזב, הוא משלים איתו, אך אם הסכום הוא קטן – עליו לשכנע את עצמו שהניסוי אכן היה מעניין.
לפי תאוריית התפיסה העצמית של בם, אין האדם יודע אם הניסוי מעניין או לא.
אם הסכים, תמורת סכום פעוט, לומר לחברו שהניסוי מעניין – סימן שהניסוי באמת היה מעניין.
לשתי התאוריות נמצאו תימוכין אמפיריים, אך שתיהן אינן מסבירות ממצא מפתיע: התאמת העמדות להתנהגות קודמת מתקיימת אפילו אצל אנשים שאינם מודעים להתנהגות הקודמת, בשל אמנזיה או סיבה אחרת.
לתאוריות הדיסוננס והתפיסה העצמית יש חשיבות ברורה בפסיכולוגיה של החינוך.
מתן פרס גדול לילד או עונש כבד, כתמריץ לקידום ביצוע פעולה, יביא אותו להתניית הפעולה שעשה בשכר או בעונש, ולא במניע פנימי.
בהתאם לתאוריות אלה, מוטב לקדם התנהגות באמצעות מחמאה ובאמצעות פרסים ועונשים מינוריים, כאלו שלא יפריעו לייחוס פנימי של ההתנהגות (לפי תאוריית התפיסה העצמית), או יעודדו דיסוננס שבסופו תופנם ההתנהגות (לפי תאוריית הדיסוננס הקוגניטיבי).
ניבוי נוסף על פי תאוריית הדיסוננס הוא, שאחרי הכרעה בין שתי אפשרויות, תיראה האפשרות שנבחרה לבסוף כטובה ומוצלחת.
ייווצר דיסוננס בין הידיעה על אפשרות הבחירה השנייה לבין עובדת אי בחירתה, ותוצאתו – שינוי עמדה לכיוון צידוד בדרך שננקטה בסופו של דבר.
לתאוריית הדיסוננס חשיבות גם בהסבר התנהגותן של כתות, כאשר נבואה שעליה הכריז מנהיגן – התבדתה.
לעיתים קרובות, כאשר הלכידות בהן גבוהה ואמונתן חזקה, דווקא אז הן מתחילות ביתר עוז להפיץ את תורתן ועושות מאמץ גדול לגייס חברים נוספים.
נראה שבמקרים אלו, הערעור הנגרם על ידי הסתירה בין המציאות למצופה גורם לתחושת דיסוננס.
התוצאה היא צורך של האדם להוכיח או להפריך לעצמו את אמיתות האמונה שבה הוא אוחז, והדרך לעשות זאת היא באמצעות הצגת עמדותיו על מנת לבחון את תגובות סביבתו, בניסיון לקבל דחיה או הסכמה חברתית .
בדרך כלל הדבר יבוצע באמצעות שכנוע פעיל של אחרים (כך למשל, נתן העזתי החל לנסוע בין קהילות ישראל במטרה לשכנע בשבתאות רק אחרי התאסלמות שבתי צבי).
העידן הדיגיטלי יצר תנאים חדשים ומורכבים להופעת דיסוננס קוגניטיבי, במיוחד ברשתות חברתיות מקוונות שבהן משתמשים נחשפים למגוון רחב של דעות הסותרות את אמונותיהם הבסיסיות.
החשיפה למידע סותר יוצרת מתח פסיכולוגי שמאתגר את המסגרות הקוגניטיביות של הפרט.
מחקרים מראים כי חשיפה זו מעוררת תחושות של אי נוחות, המובילות לאסטרטגיות התמודדות כגון חשיפה סלקטיבית או תגובות רגשיות חזקות כלפי מידע מאיים4.
אלגוריתמים ברשתות החברתיות המקוונות,מחזקים תופעה זו על ידי יצירת "בועות פילטר" בהן מוצג תוכן התואם את השקפות המשתמשים.
הבעיה מתחדדת כאשר משתמשים נתקלים בדיסאינפורמציה בנושאים מדעיים, כמו שינויי אקלים או חיסונים, שכן הסביבה הדיגיטלית מקלה על מציאת מקורות חלופיים לא מהימנים התומכים בעמדותיהם הקיימות.
הזמינות הרחבה של מידע מגוון, ללא הקשר מתאים או בדיקת מהימנות, מאפשרת למשתמשים לצמצם את הדיסוננס באמצעות הטיית אישוש במקום להתמודד עם האמת המדעית5.
בנוסף, התפתחות בינה מלאכותית יוצרת הביאה לסוג חדש ומורכב של דיסוננס קוגניטיבי בקרב סטודנטים, חוקרים ואנשי מקצוע, החווים קונפליקט בעוצמה גבוהה בין ערכים אקדמיים של יושרה ומקוריות, לבין הפיתוי להשתמש בכלים טכנולוגיים מתקדמים שעשויים לפגוע בעקרונות אלו.
הדילמות האתיות הללו יוצרות מתח פסיכולוגי, מערערות את תחושת הזהות המקצועית ומדגימות כיצד התקדמות טכנולוגית יוצרת אתגרים חדשים בתחומים דוגמת אתיקה וזהות6.
עוצמת הדיסוננס – ככל שעוצמת האמונות גדולה יותר, כך נוצר דיסוננס גדול יותר.
כאשר אנו נדרשים להשקיע יותר בדבר מסוים ולבסוף מסתבר שהדבר היה ללא הצדקה והתוצאה נשארה כמות שהיתה, הדיסוננס גובר.
ככל שהאיזון בין מרכיבי העמדה נמוך יותר, כך הדיסוננס גבוה יותר.
דִיסְלְדוֹרף היא עיר הבירה של מדינת נורדריין-וסטפאליה שבגרמניה והעיר השנייה בגודלה במדינה זו, וכן העיר השביעית בגודלה בגרמניה.
בתחומי העיר מתגוררים כ-620,523 תושבים (דצמבר 2020) ובמטרופולין שלה מתגוררים כ-1.5 מיליון תושבים.
דיסלדורף, השוכנת לגדות נהר הריין, היא חלק מאזור ריין-רוהר (Rhein-Ruhr), האזור האורבני הגדול ביותר בגרמניה עם 11.3 מיליון תושבים.
אזור זה כולל בין השאר את הערים בון וקלן ואת כל ערי חבל הרוהר.
חלקים גדולים מדיסלדורף הופצצו במלחמת העולם השנייה ונבנו לאחריה מחדש במהירות ובסגנון מודרני.
בניגוד לבון, קלן ו-וופרטל הסמוכות, בהן שכונות רבות של בתים מפוארים מתחילת המאה ה-20 השתמרו בצורה נאה, הרי שבדיסלדורף קשה למצוא מבנים עתיקים מחוץ לעיר העתיקה, למעט מספר כנסיות.
רחובותיה של דיסלדורף רחבים יחסית ובעלי צמחייה רבה; במספר רחובות עוברות תעלות מים מלאכותיות המקנות לעיר במקומות מסוימים חזות המזכירה את זו של אמסטרדם.
אחד הרחובות האלגנטיים ביותר בדיסלדורף הוא Königsallee (קניגס-אלה, "שדרת המלכים"), המפורסם אף מחוץ לגבולות העיר והידוע בכינויו המקוצר "Kö".
במרכז השדרה תעלת מים רחבה, אותה חוצים גשרים קטנים.
ברחוב שוכנים בתי אופנה ומרכזי קניות יוקרתיים, וכן בנקים רבים.
העיר העתיקה (Altstadt) של דיסלדורף גובלת בנהר הריין במערבה.
היא גדולה, משומרת ותוססת בהרבה מהערים העתיקות של קלן, בון וערי חבל הרוהר הסמוכות.
בעיר העתיקה כנסיות רבות, סמטאות מעוקלות ומרוצפות אבן, חנויות ייחודיות, מוזיאונים ומסעדות רבות.
העיר העתיקה ידועה בתור "הפאב הארוך ביותר בעולם" ("längste Theke der Welt"), כי בשטחה המצומצם (כחצי קילומטר מרובע) ישנם מעל 300 פאבים ומועדונים.
לאחד מרובעי העיר, בנרט (Benrath), חשיבות לשונית רבה: ברובע זה נמצאת תחילתו של קו דמיוני (Benrather Linie ), הממשיך מזרחה עד לברלין, והמחלק את הניבים הגרמניים לקבוצה צפונית (סקסונית תחתית, פריזית, הולנדית) ולקבוצה דרומית (בווארית, שוואבית, פרנקונית, קלש, אָלֵמָנית).
באוניברסיטת דיסלדורף לומדים כ-25,000 סטודנטים; ב-4 מכללות בעיר למדים כ-10,000 סטודנטים נוספים.
דיסלדורף נחשבת מהערים החשובות ביותר בכלכלה הגרמנית.
מיקומה המרכזי על נהר הריין התחתון הפך אותה למרכז מסחרי ובסיס תעשייתי חשוב.
במשך שנים רבות היא הייתה מרכז תעשיית הברזל וכיום היא מרכז חשוב של תקשורת ופרסום.
בעיר ממוקמים המטות של שתיים מארבע חברות הטלפון הסלולרי הגרמניות, וודאפון (Vodafone) ו-E-Plus, ורבים ממשרדי הפרסום הגדולים בגרמניה.
בנוסף, בעיר מרכז ירידים המארח כנסים בינלאומיים רבים.
העיר משמשת גם כאחד ממרכזי האופנה החשובים בגרמניה ובאירופה כולה, וחברות אופנה ומעצבים רבים בחרו בה את מושבם.
רמת החיים בדיסלדורף היא מהגבוהות בגרמניה, ובולטת על רקע רמת החיים הנמוכה יחסית בערי חבל הרוהר הסמוך.
נמל התעופה הבינלאומי דיסלדורף הוא מהגדולים בגרמניה (גדול אף מזה של קלן הסמוכה) והוא משרת בטיסות בינלאומיות את כל חבל הרוהר ואזור ריין-רוהר.
בנמל התעופה, השוכן בצפון העיר, סמוך לגבול עם דיסבורג, קיים מונורייל - מהיחידים בגרמניה - המסיע את המבקרים אל הטרמינל.
בתחילת המאה ה-19 הייתה דיסלדורף עיר קטנה ובה כ-6,000 תושבים.
ב-1961 הגיעה אוכלוסיית העיר לשיאה, ומנתה 702,000 נפש, אך מאז פחת מספר התושבים בעיר.
כ-17% מתושבי העיר אינם בעלי אזרחות גרמנית; כ-17% מהזרים הם טורקים.
בדיסלדורף נמצאת קהילה יפנית בת כ-6,000 איש, הקהילה הגדולה בגרמניה.
בתחילת המאה ה-19 ישבו בעיר 570 יהודים.
אחד מרבני העיר בתקופה ההיא היה הרב יהודה לייב שייאר.
בשואה, גורשו רוב היהודים לגטו ריגה, ועל כך נודע מדו"ח מפורט שנכתב על ידי פאול סאליטר.
כיום נמצאת בעיר הקהילה היהודית השלישית בגודלה בגרמניה, כ-5,000 יהודים (כ-0.9% מאוכלוסיית העיר).
רובה של הקהילה (כ-95%), כמו ביתר גרמניה, הם מהגרים ממדינות חבר העמים.
בית הכנסת החדש בעיר נבנה ב-1958 וממוקם ברחוב ציטן (Zietenstrasse)).
רבה הנוכחי של הקהילה הוא הרב לוין.
לקהילה יש בית ספר יסודי, תיכון וגן ילדים.
בעיר פועל בית חב"ד בניהול השליח הרב חיים ברכהן.
להלן רשימת הערים התאומות של דיסלדורף, 7 במספר:
דִּיסִידֵנְט (מלטינית: dissidens - מרוחק, לא מסכים, נמצא בחוץ.
במינוח האקדמיה ללשון העברית: פָּלִיג), בהגדרתו הרחבה, הוא אדם המתנגד לדעה הרווחת, לשלטון או למבנה החברתי המקובל, בעיקר במדינות רודניות וטוטליטריות.
המונח שימש במקור לתיאור התנגדות למשטר הסובייטי, והוא רווח כיום בעיקר לתיאור דיסידנטים פוליטיים, היוצאים כנגד משטרים טוטליטריים.
רובם נוקטים באמצעי התנגדות בלתי אלימה להבעת ביקורת על המשטר, אם כי חלקם ניסו לגייס תמיכה להפיכה והפלת המשטר הקיים בארצם.
לרוב הם נרדפים על ידי השלטון ומופעלים כנגדם אמצעי ענישה: מאסר, פגיעה כלכלית ואף הוצאה להורג.
ערב הסעודית היא דוגמה בולטת להתייחסות משטרים טוטאלטריות: מאז היעלמותו של העיתונאי הסעודי, ג'מאל ח'אשוקג'י, עלה נושא ההתנגדות, הדיבור החופשי והביקורת הפנימית בממלכת ערב הסעודית בשיח התקשורתי והפוליטי הבינלאומי.
עם זאת, למי שמכיר את ההיסטוריה של הממלכה, ההתנגדות איננה עניין חדש ובוודאי שהיא אינה מוגבלת לביקורתו של ח'אשוקג'י על ההתייחסות כלפי מתנגדים, "שרובם, במקרה הרע, ביקורתיים קלים כלפי הממשלה." רבים מאנשי רוח ומבני המשפחה השלטת שהתבטאו נגד דיכוי וחוסר החירויות בסעודיה הוגלו ואויימו.
דיסידנטים נודעים מהמאה העשרים הם נתן שרנסקי, אנדריי סחרוב, אלכסנדר סולז'ניצין, פיוטר יקיר, ולדימיר בוקובסקי, אלכסנדר יסנין-וולפין, אנדריי סיניאבסקי ואנדרי אמלריק, ולריה נובודבורסקיה בברית המועצות, לך ולנסה בפולין, וואי ג'ינגשנג בסין, נלסון מנדלה בדרום אפריקה, ואונג סן סו צ'י במיאנמר.
חלק מהדיסידנטים בברית המועצות אושפזו בבתי חולים פסיכיאטריים וקיבלו טיפול תרופתי בכפייה.
לאחר התפרקות ברית המועצות כולם קיבלו הכרה כאנשים בריאים מנטלית.
בשנות השישים והשבעים נודעו מספר דיסידנטים יהודים בברית המועצות שנודעו בשם אסירי ציון, ביניהם: נתן שרנסקי, אידה נודל, סילבה זלמנסון, יוסף מנדלביץ', אדוארד קוזנצוב ואחרים.
פעילותם נבעה ממניעים לאומיים-ציוניים, למען חופש הגירה למדינת ישראל.
בעקבות סירוב לתת אישור לעזוב את ברית המועצות וניאמין לויץ' ארגן סמינרים למדענים שרצו לעזוב את ברית המועצות, קיבלו סירוב ופוטרו מהעבודה.
בתחילה המונח התייחס לאנשים שחלקו על דעת הכנסייה.
החל מתקופת שלטונו של סטלין בברית המועצות ובעיקר בתקופת המלחמה הקרה נעשה בו שימוש בעיקר לתיאור מתנגדים למשטרים קומוניסטיים.
מתחילת המאה ה-21, לאחר התפרקות ברית המועצות, נהוג להשתמש בכינוי "דיסידנט" למתנגדי משטר במדינות טוטליטריות כמו סין ומיאנמר.
דיסטרופין (Dystrophin) הוא חלבון המצוי בכל תאי השריר בגוף האדם.
דיסטרופין מצוי בשריר בכמות קטנה (0.002% ממסת השריר), אך פעולתו חיונית לתפקוד השריר.
דיסטרופין מקשר בין שלד התא ובין המטריצה החוץ-תאית.
דיסטרופין הוא מהגדולים שבחלבוני התא, והוא מורכב מכ-3,500 חומצות אמינו.
הגן המקודד לדיסטרופין הוא הגן הגדול ביותר בגנום האנושי, והוא מכיל 2.4 מיליון נוקלאוטידים - כמעט 0.1% מכלל הגנום.
הגן מכיל 79 אקסונים והוא מקודד ל-mRNA בגודל של 14,000 נוקלאוטידים (כלומר - רק כ-0.58% מהגן מקודד לחלבון; השאר - האינטרונים - כנראה חסר תפקיד).
מוטציות רבות עשויות להתרחש בגן העצום, ורבות מהן גורמות לניוון שרירים בדרגות חומרה משתנות.
ניוון שרירים על שם דושן (Duchenne) הוא ניוון השרירים התורשתי השכיח ביותר, והוא נגרם כתוצאה ממוטציה בגן הדיסטרופין, הגורמת לייצור חלבון פגום.
דיסטרופין התגלה ב-1987 לאחר מחקר על מחלה זו.
מקור השם "דיסטרופין" הוא במילה האנגלית Dystrophy - "ניוון שרירים".
דיסטורשן הוא סרט של חיים בוזגלו (תסריט, בימוי, הפקה ושחקן ראשי) משנת 2005. הסרט צולם בווידאו, בסגנון סרטי דוגמה 95, והוא בעל בעל אלמנטים אוטוביוגרפיים.
ברקע הסרט - האינתיפאדה, סיפור דיסטורשן משפחתי וחברתי.
במאי תיאטרון (חיים בוזגלו) נקלע ליובש יצירתי בתקופת האינתיפאדה השנייה, שוכר את שרותיו של בלש פרטי (אבי גילאור) לעקוב אחרי אשתו (סמדר קילצ'ינסקי) ושואב ממנו את רעיון המחזה שהוא חייב חוזית לנועם סמל (נועם סמל).
זכה בפרס העריכה הטובה ביותר בפסטיבל הקולנוע של סירקיוז.
זכה בשני פרסים בפסטיבל בורדו.
דיסטורשן (Distortion, עיוות) הוא אפקט נפוץ במוזיקה המודרנית המשמש לרוב גיטריסטים המנגנים על גיטרה חשמלית.
שימוש בגיטרות חשמליות עם דיסטורשן הופיע בתחילת שנות ה־50 של המאה ה־20, בעיקר בקרב נגני רוק אנד רול אמריקניים.
בהקלטה של אייק טרנר מ־1951 מופיע אפקט דיסטורשן שנבע ממגבר שנפגע בהובלה.
דוגמה אחרת הייתה בשיר Maybelline של צ'אק ברי מ־1955. במקרה זה נבע העיוות בצליל מעומס יתר על השפופרות במגבר המנורות של הגיטרה.
ב־1958 התפרסם קטע אינסטרומנטלי בשם Rumble של לינק ריי, שבו את אפקט הדיסטורשן ליווה לראשונה אקורד כוח.
ב־1962 פנתה להקת The Ventures למוזיקאי חובב אלקטרוניקה בשם אורוויל רודס, בבקשה שיסייע בשחזור צליל הפאז בשיר קאנטרי של מרטי רובינס שהוקלט שנה לפני כן.
רודס יצר עבורם קופסה ייעודית שנקראה פאז־בוקס ותקליטם שיצא באותה שנה כלל שימוש בקופסה.
דיסטורשן זכה להכרה נרחבת מאוד ב־1964 כשהשיר "You Really Got Me" של להקת הקינקס הגיע למקום הראשון במצעד הפזמונים הבריטי.
הם עשו שימוש בדיסטורשן שנבע מקיצוץ חלק במגבר, שיצר עומס יתר מכוון.
ג'ימי הנדריקס היה אחד מהמוזיקאים הראשונים שעשו שימוש נרחב באפקט זה, החל מאמצע שנות ה־60 של המאה ה־20. השיר (I Can't Get No) Satisfaction של הרולינג סטונז מ־1965 היה הלהיט הראשון שעשה שימוש בפאז־בוקס וגרם לביקוש ער למוצר, שעלה על ההיצע באותה שנה.
מאז הפך הדיסטורשן לנפוץ במוזיקת הרוק, הבלוז ובסגנונות מוזיקה אחרים, אך התבלט במיוחד בסגנון ההבי מטאל.
כיום אפקט הדיסטורשן מובנה במגברי גיטרות רבים או קיים כפדאל אפקטים לגיטרות.
גם נגני גיטרה בס עושים שימוש בדיסטורשן.
את השימוש בדיסטורשן לגיטרה בס ביססו קליף ברטון ממטאליקה ולמי קלימיסטר ממוטורהד, אף שהוא הופיע בהקלטה של מרטי רובינס מ־1961, וב־Think for Yourself של הביטלס מהאלבום Rubber Soul ב־1965.
מגבר הוא מכשיר הלוקח צורת גל מסוימת ומגביר את אותה הצורה בעזרת מקור אנרגיה חיצוני המסופק אליו.
לכל מגבר יש תחום מסוים בו הוא ליניארי בקירוב כך שאפשר לתאר את הקשר בין הכניסה למוצא באופן הבא:
כאשר הוא ההספק ו- הוא פקטור ההגברה.
המגבר אינו יכול להגביר עד אינסוף והוא מוגבל במתח המוזן אליו, לכן החל מהספק כניסה מסוים המגבר יכנס לרוויה והאות ייקטם בקצותיו ויתעוות.
עם זאת, מאנליזת פוריה ידוע כי כל אות מחזורי ניתן להציג בעזרת "בסיס" אורתונורמלי של פונקציות הרמוניות (טור פוריה) כאשר המשותף לכולם הוא שהתדרים הם כפולות שלמות של התדר היסודי של האות.
מכאן נובע, שכאשר האות מתעוות נוספות לו הרמוניות שמהוות כפולות שלמות של ההרמוניה המקורית (העיוות הוא לא בתדר אלא רק באמפליטודה).
המשמעות המוזיקלית היא, שכאשר מכניסים תו מסוים למגבר רווי במוצא נקבל את התו המקורי בתוספת תווים נוספים שהם אוקטבות שלמות ממנו.
ולכן המשמעות המוזיקלית של התו תישמר.
יש לציין כי כאשר מכניסים שני תווים יחד, המוצא יכלול כפולות שלמות של התווים, אך בנוסף ייווצרו הרמוניות שהם צירוף ליניארי של ההרמוניות שנכנסו (אינטרמודולציות), ולכן נגינה של כמה תווים ביחד בדיסטורשן "לא נשמעת טוב" לאוזן.
דיסטרבד היא להקת מטאל אלטרנטיבי אמריקאית משיקגו שבאילינוי, שהחלה את פעילותה בשנות ה-90 של המאה ה-20. שמה המקורי של הלהקה הוא Brawl, ושם זה שונה ב-1996 לשם הנוכחי, לאחר שדייוויד דריימן הפך להיות סולן הלהקה.
מתוך שבעה אלבומי אולפן שהוציאה הלהקה, אשר נמכרו במעל 13 מיליון עותקים, חמישה מתוכם הגיעו למקום הראשון במצעד בילבורד 200.
באוקטובר 2011 הודיעה הלהקה על הפסקת פעילות זמנית במטרה להתמקד בפרויקטים אישיים של חברי הלהקה.
בהמשך אותה שנה, שניים מחברי הלהקה, דוד דריימן ודן דונגאן, הוציאו אלבום משותף עם להקת הרוק הקנדית Art of Dying.
הלהקה חזרה לפעילות בשנת 2015.
הלהקה הוקמה בשנת 1994 תחת השם "Brawl", וכללה את נגני הלהקה הנוכחיים, והסולן אריק אוולט, שעזב בהמשך.
שם זה נבחר מכיוון שהשם הרצוי "Crawl" (בעברית: "לזחול") היה תפוס.
לאחר שהקליטו את אלבום הדמו הראשון של הלהקה, פרש אוולט, וחברי הלהקה חיפשו אחר סולן מחליף.
דייוויד דריימן ביצע 20 אודישנים (בנוסף למבחנים הראשונים) והתקבל ללהקה.
גיטריסט הלהקה, דן דונוגאן, סיפר על האודישן: "מכל הזמרים שבאו לאודישן, הוא היה היחיד שהסכים ללכת עם חומר מקורי.
זה הרשים אותנו והחלטנו לתת לו ניסיון".
בשנים היותר מוקדמות, "דיסטרבד" התחילה להקליט מספר דמואים ולנגן בהופעות חיות.
זמן קצר לאחר מכן הלהקה פרסמה את אלבומה הראשון הנקרא The Sickness (המחלה).
השיר "Down with the Sickness" מהאלבום הראשון הפך לפופולרי מאוד, והופיע לאחר מכן בפסי הקול של כמה סרטים.
מהר מאוד לאחר יציאת האלבום The Sickness, הוציאה דיסטרבד גרסת כיסוי לשיר הנושא של סטיבן ויליאמס (סטיב אוסטין) ל-WWE הנקרא "Glass Shatters".
השיר Stupify מהאלבום הופיע במספר פסקולים של סרטים.
באוקטובר 2011 הודיעה הלהקה על הפסקת פעילות זמנית והכחישו את קיומם של סכסוכים בין חברי הלהקה.
כמו כן נאמר שחברי הלהקה יחזרו בעתיד לשתף פעולה ביניהם.
בשנים 2015 ו-2018 שוחררו אלבומים חדשים של הלהקה.
בשנת 2022 יצא סינגל Hey You שהוא הסינגל הראשון של האלבום.
Disturbed ביצעו קאבר לשיר "Midlife Crisis" מחווה לאלבום של Faith No More שיצא בסופו של דבר ב-2002. עם זאת, הקאבר של Disturbed לא היה בשימוש, וגרסה שהוקלטה מחדש תופיע מאוחר יותר באלבום האוסף, The Lost Children.
בספטמבר 2001 החלה הפקת אלבום האולפן השני שלהם.
ב-4 ביוני 2002 הוציאה Disturbed DVD דוקומנטרי על הלהקה, בשם M.O.L., שהציג כמה מהרגעים היותר אישיים של הלהקה באולפן ובמהלך סיבובי הופעות, כמו גם כמה קליפים והופעות חיות.
בשנת 2003, הלהקה השתתפה שוב בסיבוב ההופעות של Ozzfest והחלה עוד סיבוב הופעות משלה, בשם Music as a Weapon II.
במהלך סיבוב ההופעות, Disturbed הוציא לראשונה שיר שלא פורסם, שכותרתו "Dehumanized".
לאחר ש-Disturbed סיים את סיבוב ההופעות Music as a Weapon II, סטיב קמק פוטר על ידי הלהקה בגלל "הבדלי אישיות".
הוא הוחלף על ידי ג'ון מויר.
הלהקה האחרונה של מויר, the Union Underground, הפכה לאחרונה ללא פעילה.
בלילה שבו הפך מוייר לנגן הבס החדש של הלהקה, Disturbed ניגן בהופעה חיה House of Blues וביצע שני שירים חדשים, "Hell " ו-"Monster", שניהם רצועות B-side באלבום האולפן השלישי של הלהקה, Ten Thousand fists.
Ten Thousand Fists, אלבום האולפן השלישי של Disturbed,יצא ב-20 בספטמבר 2005. האלבום הגיע למקום הראשון ב-Billboard 200, ובמקביל נמכר גם כ-238,000 עותקים בשבוע שלאחר יציאתו.
האלבום זכה לאישור פלטינה, שמכר 1,000,000 יחידות, בארצות הברית ב-5 בינואר 2006.הלהקה יצאה לסיבוב הופעות עם 10 Years ו-Ill Niño לתמיכה באלבום.
בראיון ל-Launch Radio Networks, סולן Disturbed, דייוויד דריימן, הצהיר כי 20 שירים הוקלטו לאלבום, אך רק ארבעה עשר הגיעו לרשימת הרצועות הסופיות.
השירים הנותרים כללו את "Hell", שנכלל באחד משני הסינגלים "Stricken "; "Monster", שנכלל כבונוס בהזמנה מראש של iTunes עבור עשרת אלפים אגרופים, ולאחר מכן נכלל ב - מהדורת סיור עשרת אלפים אגרופים; "שני עולמות", שנכלל גם במהדורת הסיור של עשרת אלפים אגרופים; ו"חולה", שנכלל בסינגל "ארץ הבלבול".
Ten Thousand Fists הוא האלבום הראשון שיצא על ידי Disturbed הכולל סולו גיטרה.
הלהקה הצהירה שהם מרגישים שסולו גיטרה הם חלק ממוזיקה שנעדר בהרבה מוזיקה מודרנית, והם רצו להחזיר חלק מזה.
שירים כמו "Stricken", "Overburdened" ו-"Land of Confusion " כוללים כולם סולו גיטרה, כמו גם רבים אחרים.
בשנת 2006, נקבע סיבוב הופעות באירופה אך הוא נקבע מחדש פעמיים עקב קשיים עם ריפלוקס חומצי חמור, אשר השפיע על קולו, כפי שסיפר דריימן עצמו.
מאוחר יותר באותה שנה, דריימן עבר ניתוח למחיצה סטיה שהשפיעה על קולו.
הניתוח היה מוצלח, ומאז, דריימן הגביל את השתייה שלו.
בסוף 2006, Disturbed הובילו עוד אחד מסיבובי ההופעות שלהם בשם Music as a Weapon III; הלהקות Flyleaf, Stone Sour ו-Nonpoint הצטרפו אליהם.
Disturbed השלימו את השלב הראשון של סיבוב ההופעות Music as a Weapon III שלהם בסוף 2006.זמן קצר לאחר מכן, דריימן הצהיר כי לא עומדת להיות שלב שני לסיבוב ההופעות וכי במקום זאת הלהקה יורדת מהדרך כדי להתחיל לעבוד על אלבום האולפן הרביעי שלה.
ביולי 2007, רצועה חדשה בשם "הרגע הזה" שוחררה בפסקול הסרט רובוטריקים.
Disturbed ערבבו את אלבום האולפן הרביעי שלהם, שכותרתו Indestructible, בלוס אנג'לס בסוף 2007. בראיון קודם אמר דייוויד דריימן שהם הולכים להקליט חמישה עשר שירים, אבל רק שנים עשר יהיו באלבום.
הסינגל הראשון של בשם, "Inside the Fire", היה זמין בשירותי הפצה דיגיטליים לרכישה ב-25 במרץ 2008. הלהקה גם יצאה לסיבוב הופעות בארצות הברית באפריל ומאי 2008 עם הלהקות Five Finger Death Punch ו-Art of Dying.
הקליפ של "Inside the Fire" שוחרר ב-2 במאי 2008 באתר הרשמי של הלהקה.
כמו כן שוחרר הכנת DVD עם סרטוני הדרכה, פוסטר עוטף, למינציה VIP, גישה לאירועי Disturbed מיוחדים, אתר מיוחד עם סרטון בלעדי, אודיו נדיר ועוד.
Disturbed ניגנו את הקונצרט החי המקוון הראשון שלהם ב-29 במאי 2008. הקונצרט נערך בחסות פפסי ודיפ רוק דרייב.הם הופיעו בלאס וגאס.
הלהקה יצאה לסיבוב הופעות לתמיכה ב " Mayhem festival " לצד Slipknot, ו-DragonForce, וגם עם Mastodon, במהלך קיץ 2008. Disturbed גם השלימה סיור באוסטרליה וניו זילנד עד אוגוסט וספטמבר 2008.
במאי 2008, הרמוניקס, מפתחי משחק הווידאו Rock Band הודיעו שהגיעו לעסקה עם Disturbed ו-Best Buy להציע שתי רצועות מ-Indestructible להשמעה ב-Rock Band למי שהזמינו מראש את האלבום מהאתר של בסט ביי.
ב-12 במאי 2009, הרמוניקס הוציאה את Stricken and Stupify לחנות המוזיקה של Rock Band.
ב-30 בספטמבר 2008, הלהקה הוציאה אלבום הופעה בלעדי ב-iTunes בשם Live & Indestructible, המורכב משירי Deep Rock Drive, כמו גם הקליפ של "Indestructible".
הלהקה החלה סיבוב הופעות באירופה, החל בלונדון במהלך אוקטובר 2008 והסתיים במהלך נובמבר 2008 בהלסינקי.
בנובמבר ובדצמבר 2008, הלהקה סיירה בארצות הברית.
במרץ 2009, Disturbed הוציאה קליפ לסינגל "The Night".
הלהקה החלה את סיבוב ההופעות שלה - Music as a Weapon IV במרץ 2009 והוא הסתיים בסוף מאי.
סיבוב ההופעות, שכונה גם פסטיבל דיבוב, כלל את הלהקות Killswitch Engage, Lacuna Coil ו-Chimaira על הבמה המרכזית.
הקאבר הזה של "Midlife Crisis" הוקלט במקור עבור Indestructible, אך לבסוף הלהקה החליטה שלא.
בראיון ביולי 2009, ל-FaceCulture, קבע דריימן כי ה-DVD יתארך את העשור האחרון לקיומו של Disturbed.
הוא נועד להראות את הצמיחה שלנו במהלך העשור.
הוא גם דיבר יותר על האלבום החמישי: "כמה [ריפים לשיר] שדני המציא הם באמת מדהימים.
אבל הם רק חלקים קטנים… זה אפילו לא בהתקדמות של שניים-שלושה חלקים [עדיין].
כמה חודשים לאחר מכן ב-23 במרץ 2010, הלהקה הוציאה מהדורה מחודשת של אלבום הבכורה שלה, The Sickness, עם הרצועות בצד B "God of the Mind" ו-"A Welcome Burden", יצירות אמנות מעודכנות, כמו גם רימאסטר ורמיקס לרשימת הרצועות.
זה היה זמין לראשונה גם בפורמט ויניל.
ב-26 בפברואר 2010, Harmonix הכריזה על חבילת Disturbed שנייה להורדה בחנות המוזיקה של Rock Band, המכילה את גרסאות ה-Remaster 2010 של "Voices ", "The Game " ו-"Meaning of Life".
הלהקה נכנסה לאולפן בשיקגו בתחילת 2010 כדי להתחיל בהקלטת אלבומה החמישי, כשהיא מתכננת לצאת באותו הקיץ.
הגיטריסט דן דונגן הצהיר שהלהקה כתבה כ-15–18 שירים.
מאוחר יותר אושר שכותרת האלבום תהיה Asylum.
ב-20 באפריל 2010, בערך חודשיים אחרי שנכנסו לאולפן, Disturbed הודיעו שהם סיימו להקליט את האלבום, ומוכנים להתחיל לערבב אותו בלוס אנג'לס, קליפורניה.
כפי שהם עשו עם אלבומם האחרון Indestructible, Disturbed הצהירו שהם הפיקו בעצמם את Asylum.
הלהקה הודיעה כי Asylum ישוחרר ב-31 באוגוסט 2010. ב-9 ביולי 2010 נחשף רשימת הרצועות באתר הרשמי של הלהקה.
Asylum הופיע לראשונה במקום הראשון בבילבורד 200. Asylum היה אלבום האולפן הרביעי ברציפות של Disturbed שהופיע לראשונה בראש המצעדים, הישג שזכו רק לשתי להקות אחרות: מטאליקה ו-Dave Matthews Band.
בסביבות סוף אותה שנה, Disturbed הודיעו שהם יתחילו את סיבוב ההופעות Music as a Weapon V ב-2011, בשיתוף עם Korn והאורחים Sevendust, In This Moment ו-Stillwell.
בינואר 2011, פסטיבל Mayhem הכריז כי Disturbed יעמוד בראש הפסטיבל יחד עם Godsmack ו-Megadeth באותו הקיץ.
בפברואר 2011, Disturbed נוסף לפסטיבל ההורדות של אותו קיץ.
Disturbed הודיעה כי במאי 2011, הם יעמדו בראש פסטיבל Rock on the Range בקולומבוס, אוהיו.
ביום חמישי, 28 באפריל, Disturbed הודיעה כי רצועת הבונוס שלהם שלא יצאה מבית Asylum, שכותרתה "3", תהיה זמינה להורדה באתר האינטרנט שלהם.
הם אמרו שכל ההכנסות שיתקבלו מהורדת השיר יועברו לקרן ההגנה של דמיאן אקולס, קרן הטבות התומכת בשחרור ה-West Memphis Three.
ביולי 2011, הלהקה אישרה שהיא תצא להפסקה לאחר סיום סיבוב ההופעות שלה בארצות הברית באותה שנה, ובראיון באותו חודש, דריימן דחה את החששות שההפסקה הייתה תוצאה של סכסוך בין חברי הלהקה.
Disturbed נכנסה להפסקה באוקטובר 2011. Disturbed הוציאה אלבום אוסף b-side, שכותרתו The Lost Children, ב-8 בנובמבר 2011. השיר "Hell " הפך זמין להורדה דיגיטלית ב-11 באוקטובר 2011, אך דריימן הצהיר על השיר שלו.
עמוד טוויטר שלא יהיה לזה קליפ.
רצועה שטרם שוחררה, בשם "שלי", מופיעה גם היא באלבום.
רשימת הרצועות ותאריך היציאה נחשפו בעמוד הטוויטר של דריימן ב-20 בספטמבר.
ב-21 באפריל 2012, לציון יום חנות התקליטים, הוציאה Disturbed את "The Collection".
מדובר בקופסה הכוללת את חמשת אלבומי האולפן באורך מלא של הלהקה בתקליטורי ויניל של 140 גרם.
הלהקה הודיעה שתיקח הפסקה לאחר מסע ההופעות שלה עם מגדת' עקב תגובות שליליות שקיבלה הלהקה בגלל הזדהותו של דייוויד עם ישראל ובעיקר חתימתו על פגזי צה"ל במהלך חרבות ברזל
סולן הלהקה, דייוויד דריימן, הוא יהודי, ואביו ישראלי.
הוא התייחס ליהדותו במספר מקרים, כולל ביצירות של הלהקה.
ביולי 2019 הופיעה הלהקה בישראל תוך שהיא הודפת לחץ כבד מצד ארגוני ה-BDS ורוג'ר ווטרס, ומגנה אותם.
כל כרטיסי ההופעה הצליחו להימכר ובמהלכה שר הסולן את התקווה כשהוא לבוש בגופייה שעליה סמל צבא ההגנה לישראל, כאשר על המרקעים מתנוסס דגל ישראל.
ב-28 ליוני 2023 הופיעה הלהקה בת"א, במהלך ההופעה סולן הלהקה הפתיע את הקהל עם מילים בעברית, גופייה של צה"ל, וביצוע מיוחד להמנון הלאומי "התקווה" ותקף פומבית את רוג'ר ווטרס ותנועת ה־BDS.
בפברואר 2025 הוציאה הלהקה את השיר "I Will Not Break", המדבר על שחרור מפחד ונקמה על רקע זמן שאוזל.
דריימן קישר את השיר לאירועי אותו השבוע, על רקע החזרת גופותיהם של בני משפחת ביבס.
ביולי 2025 נפגש עם שורד השבי ירדן ביבס ובהתייחס אליו אמר כי: "(ירדן) הוא התגלמות חיה של כוח והתמדה.
אחד מבני האדם המתוקים והטהורים ביותר על פני כדור הארץ".
בתחילת דרכה ניגנה הלהקה נו-מטאל, אך בהמשך סגנונה הפך למטאל אלטרנטיבי הגובל בצלילי הארד רוק והבי מטאל סטנדרטי.
תאריך יציאה: 7 במרץ 2000 (ארצות הברית)
מיקום במצעד: 29# (ארצות הברית) Believe
תאריך יציאה: 17 בספטמבר 2002 (ארצות הברית)
מיקום במצעד: 1# (ארצות הברית) Ten Thousand Fists
תאריך יציאה: 20 בספטמבר 2005 (ארצות הברית)
מיקום במצעד: 1# (ארצות הברית) Indestructible
תאריך יציאה: 3 ביוני 2008 (ארצות הברית)
מיקום במצעד: 1# (ארצות הברית) Asylum
נוצר: 31 באוגוסט 2010 (ארצות הברית)
מיקום במצעד: 1# (ארצות הברית) The Lost Children
תאריך יציאה: 8 בנובמבר 2011 (ארצות הברית)
מיקום במצעד: 13# (ארצות הברית)
תאריך יציאה: 21 באוגוסט 2015 (ארצות הברית)
מיקום במצעד: 1# (ארצות הברית) Evolution
תאריך יציאה: 19 באוקטובר 2018 (ארצות הברית)
מיקום במצעד: 4# (ארצות הברית) Divisive
תאריך יציאה: 18 בנובמבר 2022 (ארצות הברית)
ג'ון מוייר - גיטרה בס
סטיב "פאז" קמאק - גיטרה בס
שנהפרסקטגוריהעבודה מועמדתתוצאהמקור2024פרס גראמיביצוע המטאל הטוב ביותר"Bad Man"פרס המוזיקה של iHeartRadioאמן הרוק של השנהדיסטרבד
דיסוציאציה (בעברית: היפרדות או ניתוק) מתארת קשת מצבים בין ריחוק עד לניתוק המודע מרגשות, תחושות, זיכרונות ומסגרות מחשבתיות.
דיסוציאציה יכולה לתאר פגיעה זמנית, קלה או חמורה, בקשר המודע של האדם אל המציאות הפיזית או התחושתית שלו אך משמשת גם ככלי טיפולי.
במהלך פגיעה דיסוציאציטיבית קיימת פגיעה באינטגרציה בין אחד או יותר ממרכיבי המודעות: זהות, התנהגות, רגש, תחושות וידע.
מצבים דיסוציאטיביים עשויים להופיע במצבים נורמטיביים (כגון שקיעה בהרהורים או בספר, היפנוזה), כתוצאה משימוש בסמים הזייתיים, או בשל מצבים גופניים (כגון אפילפסיה או הרעלה), אולם בצורתם הנפוצה ביותר מופיעים מצבים אלו כתוצאה ממצב דחק או מאורע טראומטי, ועל כן מופיעה בעיקר בצמידות להפרעת דחק פוסט טראומטית.
דיסוציאציה מהווה תסמין מרכזי בהפרעות הדיסוציאטיביות.
מצבים רפואיים כמו פגיעת ראש קשה (Traumatic brain injury), יכולים גם הם לגרום לסוגים שונים של חוויות דיסוציאטיביות (בעיקר אמנזיה).
ניתן לבחון דיסוציאציה בעזרת שאלון לדיווח עצמי (Dissociative Experiences Scale (DES שתורגם גם לעברית ולערבית.
השאלון מודד חוויות של ניתוק מהסביבה, אמנזיה, דה־פרסונליזציה או דה־ראליזציה, ובלבול ושינוי זהות.
דיסוציאציה היא תגובה הסתגלותית, מנגנון הגנה המופיע במצבי דחק ובמצבים טראומטיים, בהם האדם מוצא את עצמו חסר אונים וחסר יכולת להילחם או לברוח, ולכן משתמש בניתוק על מנת להגן על עצמו, ולברוח אל עולמות דמיונים, ובכדי ללמוד מיומנויות חדשות.
דיסוציאציה המשמשת כמנגנון הגנה מתבטא במגוון צורות הכוללים: אובדן של תחושת זמן, הגעה למקום ללא ידיעה איך הגענו אליו, זרות גופנית כאילו מביטים בגוף מבחוץ ולא חווים אותו, תחושה שאנו במקום אחר, שמיעת קולות, שיחות עם קולות מדברים מבפנים, שכחה, נמנום ועוד.
במצבים אלו עשויה להופיע דיסוציאציה על מנת להגן על הנפש ולמנוע את האינטגרציה של החוויה הטראומטית (או היבטים מסוימים שלה) אל תוך המודעות.
ממצאים מחקריים מצביעים על כך ש-90% מהאנשים הסובלים מהפרעות דיסוציאטיביות דיווחו על היסטוריה טראומטית, וכן על כך שככל שעוצמת הטראומה גבוהה יותר מופיעות יותר תופעות ניתוק.
הפרעות אלו שכיחות במיוחד בקרב אנשים שהיו קורבנות לניצול מיני בילדות המוקדמת.
שני מודלים עוסקים בקשר בין הדיסוציאציה הנורמלית לבין זו הפתולוגית: המודל הטיפולוגי שהציע פייר ז'אנה, טוען כי הן שונות זו מזו באופן מהותי וכי דיסוציאציה פתולוגית מופיעה אצל אנשים בעלי נטייה מולדת לכך, שנחשפו לאירוע טראומטי רב עוצמה.
לעומת זאת, מודל הרצף טוען כי הדיסוציאציה הנורמלית והדיסוציאציה הפתולוגית הן דרגות שונות של התופעה הממוקמות על רצף אחד.
מודל הרצף מצביע על ארבעה היבטים מרכזיים המשותפים לכל רמות הדיסוציאציה:
מידור - היבט זה מתייחס לתופעה לפיה מידע עולה למודעות רק בהקשרים ספציפיים ואינו נגיש למודעות בהקשרים אחרים.
דוגמה למידור נורמטיבי היא היכולת לשכוח טרדות הקשורות בחיים האישיים בעת השהות בעבודה.
במצבי טראומה חריפים, המידור יכול להופיע כשתי מערכות נפרדות של ידיעה, זהות ורגש, המאפשרות למשל לראות בגורם הפוגע גם גורם מיטיב, או לאמץ סיפור חיים שלא כולל את הטראומה ולדבוק בו על פני סיפור החיים האמיתי.
אוטומטיזציה - היכולת לבצע משימה ללא מודעות לשלבי הביצוע.
דוגמה לכך היא נהיגה אוטומטית המתבצעת תוך כדי נדידת המחשבות לעניינים אחרים.
אנשים שחוו טראומה מדווחים לעיתים שהצליחו לתפקד במהלכה מבלי לחשוב על כך ומבלי יכולת לשחזר את מחשבותיהם ורגשותיהם באותה העת.
דמיון והיפנוזה - היכולת להתרכז בגירוי אחד ולסנן גירויים שאינם רלוונטיים, למשל בעת חלימה בהקיץ או הרהורים.
יכולת זו מפותחת במיוחד בקרב ילדים.
בעת אירוע טראומטי עשויים הקורבנות, בעיקר ילדים, לשקוע בדמיונות ובאמצעותם להתרחק מהמציאות, וכן לדמיין שפגיעות גופניות אינן קיימות ובכך להרחיק את הכאב מן המודעות.
מצבי אני - מערכים מאורגנים ומובחנים של התנהגויות וחוויה, שמרכיביהם קשורים אלה לאלה סביב עקרון משותף.
באופן נורמטיבי קיימים במקביל מצבי "אני" שונים, כגון התנהגות שונה בבית ובבית הספר או בעבודה, אך הגבולות ביניהם חדירים, כלומר - בעת השהות במצב אחד קיימת מודעות למצבים האחרים.
לעומת זאת, כתוצאה ממצבים טראומטיים מתמשכים, עלולים להופיע מצבי אני שונים שהגבולות ביניהם נוקשים ובלתי חדירים, כלומר ללא מודעות הדדית.
לצד תפקידה של תופעת הדיסוציאציה בארגון חוויית המציאות האנושית, ישנן מספר תופעות דיסוציאטיביות המוגדרות כהפרעות נפשיות:
הפרעת דפרסונליזציה / דה-ראליזציה: בעבר (DSM-IV-TR) נחשבו שתי ההפרעות לנפרדות זו מזו.
ב-DSM-5 הן אוחדו להפרעה אחת עם שתי צורות הופעה, זו של דפרסונליזציה וזו של דראליזציה.
דפרסונליזציה היא מצב בו האדם חש כאילו הוא מתבונן בגופו מבחוץ.
בדה-ראליזציה ישנם עיוותים שונים בתפיסת הזמן והמרחב (לדוגמה תחושה שהמציאות עברה להילוך איטי).
הפרעת זהות דיסוציאטיבית: הפרעה קשה זו המכונה גם בשם העממי "פיצול אישיות" מתאפיינת בהיווצרות אישיויות נפרדות המתקיימות בו זמנית אצל אותו אדם.
אמנזיה דיסוציאטיבית: היא סוג מסוים מאוד של שכחה, או חוסר יכולת לזכור אירועים הקשורים לאירוע טראומטי.
אמנזיה רטרוגריידית - מתייחסת לתקופה שקדמה לאירוע, בעוד שאמנזה אנטרוגריידית מתייחסת לתקופה שמהתרחשות האירוע ואילך.
פוגה דיסוציאטיבית: פוגה בצרפתית משמעותה בריחה.
מצב זה מתאפיין בכך שהאדם עוקר מההקשר הקודם של חייו, נוסע הרחק ומתחיל חיים חדשים, ללא כל יכולת לזכור פרטים מחייו הקודמים (גם לא שמות ילדיו או תמונותיהם).
ב-DSM IV TR נחשבה הפוגה להפרעה עצמאית.
ב-DSM 5 היא הפכה למאפיין (Specifier) של אמנזיה דיסוציאטיבית.
שימוש במטאפורות הוא כלי שמתאים לשימוש עם ילדים שחוו התעללות או הזנחה.
המטאפורות משתמשות בעצמן בהתנקות וריחוק זמנית מן המציאות אל עולם פנטזי שלכאורה אין לו קשר אל המציאות.
מנגנון הדמיון הוא מנגנון שמפותח מאוד בקרב ילדים, וכן גם מבוגרים שחוו התעללות, ומאפשר כניסה אל טרנס באופן טבעי.
בנוסף הסיפור המטפורי מאפשר ומכבד את הצורך להסתיר ואף לשכוח את הטראומה שארעה.
הסיפור הוא כלי לפיו אנו מסדרים ומספרים את סיפור חיינו, ומארגנת את המציאות לתוך סיפור המעבד את האירועים שאירעו לנו.
ללא סיפור, אנו חווים את המציאות כטראומה, אבודים עם מקטעים לא מובנים וחסרי משמעות שאין אנו יודעים כיצד להגיב או לפעול כנגדם..
אי לכך, השמוש במטפורות מאפשר להתגבר על מנגנון ההתנגדות, ורתימת הילד להאזנה מרצונו החופשי לסיפור המעבד את האירועים שארעו.
ישנה חשיבות להשמיע את הסיפורים בזמנם החופשי של הילד בין אם באמצעות הקלטה או השמעה על ידי גורם מבוגר מתווך.
בעת האזנה עוברים הרגשות והאינטואציות לאירועים המתחוללים באירוע, ולפיכך השמעתו מפי אדם בוגר עדיפה, אלא שחלק מהילדים מראים התנגדות ומעדיפים לקרוא בעצמם את הסיפורים המטאפורים, מאחר שהם מרגשים בשליטה גדולה יותר.
ישנם מספר בעיות בשימוש במטאפורות ככלי טיפולי בדיסאציוטיביות.
הראשונה, החוויה יכולה להיות מציפה ולהוביל את המטופל לאשפוזים מרובים מאחר למשל שהמטאפורה אינה מרוחקת מספיק ואינה מובנת לילד.
השנייה היא שהילד יתפס את המטאפורה ככלי חינוכי.
בלי דעת, גם עלול המטפל להעביר העברה נגדית כך שהסיפור יתאים לצרכיו האישים, ויטעין אותם במסרים שאינם מתאימים לצרכיו של המטופל.
הילד,מנגד, יגיב בהסתייגות ובהפנמה כי עליו להיות קשוב לצורכי המטפל במקום לצרכיו.
לבסוף, הילד עלול לא להבין את המטאפורה ואת המסרים בתוכה.
לרב כשנגרם נזק המטופל ימנע מלשמוע את המטאפורה.
דיסטורטד (Distorted) היא להקת מטאל מבת ים, ישראל.
הלהקה מנגנת שילוב של דת' מטאל מלודי, מטאל גותי ומטאל אוריינטלי עם גרואלינג וזמרת נשית.
הלהקה הוקמה ב-1996 על ידי מירי מילמן ורפי מור, והוציאה שני דמואים.
החל מ-2002 התמקדה הלהקה בהופעות חיות.
ב-2003 ו-2004 החלה הלהקה לכתוב חומר ולהלחין מוזיקה לאלבום הבכורה שלהם Memorial שהוקלט ב-2005 באולפן Underground Studio בשוודיה.
האלבום יצא לאור ב-13 במרץ בישראל וב-2 במאי 2006 בשאר אירופה.
ב-12 ביולי 2007 חתמה הלהקה על חוזה עם Candlelight Records.
בשנת 2008 הוציאה הלהקה את אלבומה השני "Voices from Within".
ב-27 בפברואר 2009 חיממה את להקת Draconian בהופעתה בארץ, והציגה לראשונה את הסולנית החדשה, מיכל עקרבי.
ב-2010 הלהקה התפרקה אך ב-2022 מירי ורפי החליטו להקימה מחדש עם נגנים חדשים.
ב-2023 דיסטורטד הוציאו סינגל חדש בשם Time Abuser.
ובו, לראשונה, מירי שרה גראולינג.
דיסטורטד הושפעה מאופת', Nevermore, Dark Tranquility ו-The Gathering וכן ממלודיות מזרח-תיכוניות, בדומה ללהקת אורפנד לנד.
רפאל מור (1996-היום) - גיטרה, גרואלינג.
אמיר סאמי אלייקים (2022-היום) - גיטרה בס.
Distorted (1998) - שלושה שירים
דיסטוניה פוקאלית היא הפרעה בטונוס השרירים הממוקדת לשרירים של איבר או אזור מסוים בגוף.
כתוצאה מההפרעה בטונוס, נוצרת תנועה בלתי רצויה כגון עיוות של כף היד וכיפוף או פישוט של האצבעות.
ההשערה המקובלת כיום היא כי דיסטוניה פוקאלית נגרמת עקב ירי לא נכון של תאי עצב היוצר את ההתכוצויות.
למרות שהתסמין החיצוני הוא באחד האיברים, משוער כי שורש הבעיה הוא בקליפת המוח.
בתנאים נורמליים, האיברים השונים בגוף מיוצגים בחלקים שונים של קליפת המוח כמפה הנקראת הומונקולוס.
במצב הדיסטוניה הפוקאלית, נראה שקיימים חיבורים בין האזורים השונים, מה שגורם בהקשרים מסוימים לפעילות שרירים נוספים שאינה רצויה.
זהו ההסבר לתופעה האופיינית לדיסטוניה הפוקאלית, שהעיוות אינו מתמיד ומתרחש בעיקר בשעת העיסוק של בעלי מקצוע הדורש פעילות מוטורית עדינה, כגון נגינה ציור וכירורגיה.