tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מארגנת עבודה של הוובליז בשם אליזבת גורלי פלין נעצרה על אי-ציות לחוק זה בשל פעילותה לאגד עובדים באסיפות ציבוריות.
התגובה הייתה פשוטה ואפקטיבית: כאשר חבר ארגון נעצר בעוון דיבור, מספר רב של חברים הגיעו למקום והזמינו את הרשויות לעצור אותם, עד שהמעצרים הפכו ליקרים מדי בשביל העיירה.
בספוקיין, מעל ל-500 איש נכנסו לכלא, וארבעה אף מתו.
נעשה שימוש אפקטיבי בשיטה זו, של מלחמה עבור חופש הדיבור על-מנת להפוך את מעשה התאגדות בפומבי לפופולרי, בפרסנו אברדין ובאתרים אחרים.
עד שנת 1912, הארגון כלל כ-25,000 חברים, לפי חלוקה גסה של עובדי נמל בצפון מערב ארצות הברית, עובדי חקלאות טקסטיל וכרייה באזור מדינות המרכז.
ה-IWW היה מעורב בלמעלה מ-150 שביתות לרבות שביתת הטקסטיל של לורנס (1912), שביתת המשי של פטרסון (1913) ושביתות באזור הכרייה הידוע מרחב מסבי שבמינסוטה.
הארגון גם היה מעורב במה שנודע להיקרא פרעות וויטלנד (1913), שאירעו בוויטלנד קליפורניה.
בין 1915 ל-1917 הארגון החקלאי של ה-IWW, ה-AWO איגד למעלה ממאה אלף עובדי חוות נודדים במערב ארצות הברית ומרכזה.
לעיתים ההרשמה לארגון נעשתה בשדה, במסילות הברזל ובאתרי מחייה של נוודים.
באותה תקופה, חברות בארגון הפכה לשם נרדף עם נוודי הרכבת; עובדי חוות נודדים בקושי יכלו לממן אמצעי אחר של תחבורה כדי להגיע למקום העבודה הבא שלהם.
לעיתים קרובות ניתן היה למצוא תעמולה של ה-IWW בקרונות הרכבות ששימשו נוודים אלו.
בין 1917 ל-1924, לאור הצלחת ארגון החקלאים, ה-IWW השתמשו בטקטיקות גיוס זהות, כדי לאגד את חוטבי העצים תחת ה-LWIU.
פעילותם כללה שני מוקדים עיקריים, דרום ארצות הברית וצפון מערב ארצות הברית וקנדה.
שביתת חוטבי העצים של 1917, שאורגנה על ידי ה-IWW, הייתה בין הגורמים אשר הובילו לייסודו של יום עבודה בן 8 שעות, ושיפור תנאי העבודה של חוטבים בצפון מערב ארצות הברית.
למן 1913 ועד לאמצע שנות ה-30 של המאה ה-20, ארגון עובדי הנמל התעשייתי של האיגוד, ה-MTWIU, הוכיח שיש בכוחו להתחרות בפדרציית העבודה האמריקאית, שהייתה הארגון הדומיננטי בענף באותה תקופה.
דוגמה בולטת לכוחו של הארגון בקרב עובדי הנמל היא סניף 8 מקומיים, שמנהיגו היה בן פלטשר.
פלטשר ארגן אפרו-אמריקאים רבים בסניף בעיקר לאורך חופי פילדלפיה ובולטימור.
מנהיגים נוספים של איגוד עובדי הנמל כללו את וולטר נף, מהגר שווייצרי; ג'ק וולש; אי.אפ דורי, והמלח הספרדי מנואל ריי.
ל-IWW היו פעילים וחברי איגוד בנמלים רבים ברצועות החוף של ארצות הברית, קנדה, מקסיקו, האיים הקריביים, דרום אפריקה, אוסטרליה, ניו זילנד, גרמניה ומדינות אחרות.
חברי ה-IWW היו מעורבים בשביתה הכללית של סן פרנסיסקו ב-1934, ובהתאגדויות ומאבקים נוספים לאורך רצועת החוף המערבית של ארצות הברית.
חברי הארגון לקחו חלק משמעותי בשביתות שונות ומאמצים מאורגנים של פועלי הרכב, תחת איגוד עובדי הרכב (UAW) בשנות השלושים בעיקר בדטרויט.
אולם, הארגון מעולם לא קנה לו חזקה משמעותית בקרב עובדי תעשיית הרכב האמריקאים.
ה-IWW התקשו לשמר את התמיכה והחברות של העובדים, דווקא במקומות שבהם נערכו מאבקי עובדים מוצלחים.
סיבה אפשרית לתופעה זו, היא ככל הנראה דרישתו הבלתי מתפשרת של הארגון למאבק מתמיד במעסיקים, גם לאחר ניצחון בשביתות.
העובדים, לאחר שקיבלו הטבה בתנאים, לרוב לא היו מעוניינים להמשיך להיאבק במעסיקים שלהם, וכך התמיכה והחברות בארגון הידרדרה.
דוגמה לתופעה זו ניתן לראות במקרה שביתת הטקסטיל של לורנס מסצ'וסטס.
שנה לאחר הצלחת השביתה, הארגון איבד כמעט את כל החברים בו מעיירה זו.
ב-1938 קיבל ה-IWW את העמדה שחוזים עם מעסיקים והסדרה של תנאי עבודה הם מקובלים, כל עוד שהסכמים אלו אינם מערערים או חותרים תחת שביתה מסוג זה או אחר.
פעולות ה-IWW נתקלו בהתנגדות שאין לה אח ורע, מכל דרגי הממשל בארצות הברית, החל ממנהלי חברות וסוכניהם וכלה באזרחים שלקחו את החוק לידיהם והתקיפו את חברי הארגון.
ב-1914, ג'ו היל, פעיל IWW ידוע בעיקר בזכות שירים וקריקטורות שתרם לארגון, הואשם ברצח חנווני ובנו אשר טיילו בערב בעיר סולט לייק סיטי ונורו למוות.
בערב הרצח הגיע היל לרופא בעיר, עם פציעת אקדח בידו.
היל טען בפני הרופא שהפציעה היא תוצאה של ויכוח בינו לבין גבר אחר על אהבתה של בחורה, ומאן לתת פרטים נוספים.
על אף שהראיות נגדו היו נסיבתיות בלבד, הוא הורשע על ידי בית המשפט, והוצא להורג על ידי מדינת יוטה ב-1915. משפטו של היל היה בעל פרופיל גבוה, וסוקר רבות בעיתונות.
אישים רבים ופוליטיקאים ניסו להשפיע על גזר הדין החמור, אולם ללא הצלחה.
מקרה ספינת הקיטור ורונה (1916)
ב-5 בנובמבר 1916, באוורט שבוושינגטון, כמה מאות אנשי עסקים, שהוסמכו לשמש כעוזריו של השריף המקומי דונלד מקרי, יצאו בהוראת ראש העיר יחד עם השריף, כדי למנוע מספינת קיטור בשם ורונה (Verona) להצטרף לשביתה שארעה ברציפים.
ראש העיר טען לאחר המקרה, כי הידיעות שהוא קיבל היו שאנשי ה-IWW מגיעים חמושים כדי לזרוע כאוס.
אנשי המשטרה המגויסים הגיעו ואיימו על הספינה ורונה שלא תעגון ברציף.
לאחר שהספינה עגנה, החלו יריות מצדם.
חמישה חברי IWW נהרגו ושישה נוספים נעלמו (ככל הנראה נעלמו במצרי פיוג'יט).
שני אנשים מכוח המשטרה (אזרח מגויס וקצין משטרה) נהרגו, ככל הנראה בשל ירי דו-צדדי מצד חבריהם לנשק.
התנגדות הארגון למלחמה והשלכותיה (1917)
רבים מקרב חברי ה-IWW התנגדו להשתתפות של ארצות הברית במלחמת העולם הראשונה.
הארגון אף אשרר הצהרה נגד המלחמה בכנס שנערך בנובמבר 1916. ניצנים להחלטה זו ניתן לראות כבר בכנס ההקמה של הארגון, שם הוצהר כי המלחמה מייצגת את המאבקים בין קפיטליסטים, אשר במהלכה העשירים מתעשרים, והפועלים העניים לעיתים קרובות מדי מוצאים את מותם מידי אחיהם למעמד, פועלים אחרים.
עיתון של ה-IWW בשם העובד התעשייתי, פרסם לפני הצהרת ארצות הברית על כניסה למלחמה: "קפיטליסטים באמריקה, אנו נאבק נגדכם, לא למענכם!
אין כוח בעולם שיכול להכריח את הפועלים להיאבק בין עצמם כאשר הם מסרבים לכך".
אולם כשהצהרת המלחמה עברה בקונגרס האמריקאי באפריל 1917, המזכיר הכללי וגזבר ה-IWW ביל הייווד, היה נחוש בדעתו שהארגון צריך לאמץ פרופיל נמוך לגבי המלחמה כדי להימנע מאיומים נוספים לקיומו.
הדפסת סטיקרים אנטי-מלחמתיים הופסקה, מאגרים של פרסומים אנטי-מלחמתיים עברו לאחסון, ותעמולה אנטי-מלחמתית חדלה להיות קו מנחה של הארגון באופן רשמי.
לאחר דיונים רבים בוועד המנהל בין מצדדי הייווד, אשר תמך בהורדת הפרופיל, לבין מצדדי פרנק ליטל, אשר תמך בהמשך התעמולה האנטי מלחמתית, פשרה גובשה בתיווכו של ראלף צ'אפלין.
פורסמה הצהרה רשמית של הארגון אשר מגנה את המלחמה, אבל מייעצת לחברי ה-IWW לתעל את התנגדותם בצורה חוקית, דרך מנגנון הגיוס.
הוובליז התבקשו כאשר הם מגיעים למעמד ההרשמה לצבא, לבקש פטור ולהסביר בקשה זו בכך שה-IWW מתנגד למלחמה.
למרות המתינות היחסית שננקטה על ידי ה-IWW, העיתונות המרכזית וממשלת ארצות הברית, הפכו את דעת הציבור כנגד הארגון באמצעות הדגשת הדעות האנטי-מלחמתיות שהוא ייצג.
פרנק ליטל, הבולט ביותר מבין חברי ה-IWW שדיבר כנגד המלחמה, נרצח בלינץ' בביוט, מונטנה באוגוסט 1917. ארבעה חודשים בלבד לאחר הצהרת הקונגרס האמריקאי על הצטרפות ארצות הברית למלחמה.
ב-5 בספטמבר 1917 הורתה מחלקת המשפטים של ארצות הברית על ביצוע 48 פשיטות סימולטניות על מקומות מפגש של וובליז ברחבי ארצות הברית, וכמו כן על פשיטה על מפקדת הארגון בשיקגו.
ב-28 בספטמבר 1917, 166 מנהיגים של ה-IWW, לרבות ביג ביל הייווד, נעצרו באשמת קשירת קשר למניעת גיוס, עידוד עריקה והפחדה של אחרים בנושאי חוקי עבודה תחת .
מתוך 166 העצורים, 40 נעלמו בסמוך לתחילת המשפט, אחדים אחרים זכו להשתחרר ללא משפט.
לבסוף הועמדו לדין 113 מחברי הארגון ונשפטו בפני השופט תומך המלחמה, קיינסו מאונטיין לנדיס.
היה זה המשפט הפדרלי הגדול ביותר עד לנקודה זו.
לנדיס שחרר תריסר מהנאשמים עם פתיחת המשפט עקב שינוי דעה לפי הודאתם (לרבות נאשם אחד שהגיע עם מדי צבא).
אולם, למרות אנושיותו של לנדיס במהלך המשפט, בעת מתן גזר הדין, ובהתאם לקביעת המושבעים כי כל הנאשמים אשמים, גזר לנדיס עונשים כבדים ככל שאפשר לו החוק.
על שני נאשמים, עם בעיות בריאותיות, גזר 10 ימים של כליאה בלבד.
רוב הנאשמים (84) קיבלו עונש מאסר של שנה ויום (המקסימום שהותר לו בחוק).
הייווד עצמו ועוד 14 נוספים ממנהיגי הארגון בעבר ובהווה נשפטו ל-20 שנות מאסר.
לאחר שמוצו כל הערעורים, הייווד ברח לרוסיה הסובייטית ב-1921 ונותר שם עד מותו ב-1928. הייווד מעולם לא חזר לארצות הברית.
ב-1917, במהלך תקרית שנודעה כפרעות טולסה, קבוצה של חברים בארגון "אבירי החופש", סיעה קצרת יומין של הקו קלוקס קלאן, התעללה ב-12 חברי IWW ו-5 מתומכיהם מחוץ לעיר.
במהלך ההתעללות הם נמרחו בזפת וכוסו בנוצות והופקרו במדבר מחוץ לעיר.
אנשי ה-IWW הורשעו זמן קצר לפני כן באשמת "אי-קניית אגרות מלחמה", והועברו על ידי הרשויות המקומיות לידי "אבירי החופש".
ירידת כוחו של הארגון בין שתי מלחמות עולם (1919–1939)
החקיקה הפדרלית, והאווירה השמרנית של הממשל האמריקאי, תרמו לגל של הסתה ושיסוי אשר הוביל לתקיפות של וובליז על ידי כנופיות של אזרחים באזורים רבים.
גם לאחר המלחמה, הדיכוי של ה-IWW נמשך.
בעיר סנטגרליה, וושינגטון, ב-11 בנובמבר 1919, ווסלי אוורסט, חבר IWW ובוגר מלחמת העולם הראשונה, נמסר להמון משולהב על ידי שומרי בית הכלא, ונערך בו לינץ' שבו מצא את מותו.
אף על פי שזמן קצר לאחר המקרה הופצו שמועות על אכזריות הלינץ' (ובפרט שמועות על כריתת איבר מינו של אוורסט בידי ההמונים), הרשומות הידועות לא תומכות בגרסה זו.
חברי ה-IWW נתבעו והואשמו בהפרות של חוקים פדרליים ומדינתיים.
הפעולות שנקט התובע הכללי של ארצות הברית, אלכסנדר מיטשל פאלמר, אשר נודעו כפשיטות פאלמר, בשנים שלאחר מלחמת העולם הראשונה (1919–1920), הוציאו מחוץ לארגון את כל המהגרים שנולדו מחוץ לארצות הברית.
עד לאמצע שנות ה-20 החברות בארגון ירדה משמעותית עקב הדיכוי הממשלתי, ואף ירדה יותר עקב קרע ארגוני עיקש שפרץ ב-1924 וגרם לפיצול נוסף בין "המערבים" ל"מזרחים".
הקרע יוחס למספר נושאים, לרבות תפקיד האדמיניסטרציה הכללית (ויכוח שבקווים פשטניים ניתן להגדירו כמאבק בין התומכים בהנהגה ריכוזית לאלו התומכים בהנהגה מקומית), וניסיונות המפלגה הקומוניסטית להשתלט על הארגון.
כתוצאה ממאבקים אלו, והשפעות הרדיפות, בתחילת שנות ה-30, החברות ירדה עד ל-10,000 חברים בלבד.
באותה תקופה פול מאטיק כתב מצע חדשה של הארגון אך מצבו המשיך להדרדר.
הארגון המשיך לאגד אנשים, למרות הדיכוי הקשה שנבע מהחוקים האנטי-התאגדותיים והאנטי-קומוניסטיים שנחקקו בשני העשורים הקודמים ולמרות שינויי ההנהגה הרבים שפגעו בארגון (מותם או עזיבתם של רבים מדור המייסדים של 1905, לרבות ביל הייווד הכריזמטי אשר ברח ונותר עריק עד למותו במוסקבה).
לארגון הייתה נוכחות בקרב פועלי תעשיית הברזל בקליבלנד וערים אחרות באוהיו עד לשנות ה-50. לאור החקיקה האנטי-קומוניסטית שנמשכה בשנות ה-40 (אשר כונתה 1947–1957), ובפרט חוק טאפט-הארטלי מ-1947, הירידה במספר החברים בארגון המשיכה.
ויכוחים לגבי האופן בו יש להתייחס לחקיקה בתוך הארגון תרמו אף הם לעזיבת פועלים רבים את ה-IWW.
ב-1949, נכנס הארגון לרשימת הארגונים החתרניים של התובע הכללי של ארצות הברית ביוזמתו של התובע הכללי עצמו, טום קלארק.
השלכות מעשה זה היו חמורות כלפי חברי הארגון.
כל מי שנכנס ל"רשימה השחורה" לא היה זכאי לדיור ציבורי ולמענקים מהמדינה, ונאסר עליו להיות קבלן או עובד בשביל המדינה.
פירוש הדבר היה מניעה של עבודה לפועלים רבים בפרויקטים ממשלתיים.
החברות ב-IWW ירדה לשפל של כל הזמנים במהלך ההפחדה האדומה השנייה.
ונראה שהארגון היה בדרך לסגירת שעריו.
אולם, הודות להתעוררות התנועה האנטי-מלחמתית כתגובה למלחמות קוריאה ווייטנאם, והתעוררות התודעה המעמדית של סטודנטים ברחבי ארצות הברית של שנות השישים, נותר הארגון בתודעה הציבורית כארגון מועדף על צעירים המתנגדים למלחמה על רקע מעמדי.
בד בבד, הארגון התרחק מהתמחותו כמארגן של איגודי פועלים, ובעיקר התמקד בסיוע לאיגודים קיימים בתחומים שונים הקשורים לחוקי תעסוקה.
הקריאה המהפכנית לקידום מהפכה סוציאליסטית כוללת דרך איגודי עובדים רבים נזנחה כאופן פעולה מועדף, ונותרה מקור השראה בלבד.
מתחילת שנות האלפיים הארגון עודנו פעיל, ומתמקד בעיקר בסיוע לארגון ועדי עובדים ברחבי ארצות הברית.
הארגון פועל בעיקר לאיגוד עובדים בתחום המזון המהיר, וגם התחיל לפעול כדי לאגד קמעונאיים וסוחרים קטנים.
בשנת 2005, עם חגיגות המאה להיווסדו, מנה הארגון כ-5,000 חברים רשומים, זאת בהשוואה ל-13 מיליון חברים בארגון ה-AFL–CIO (ארגון שהוא למעשה איחוד של פדרציית העבודה האמריקאית עם גוף נוסף בשם קונגרס ארגוני התעשייה).
במהלך 2011, בזמן התפתחותה של תנועת המחאה של כיבוש וול סטריט, הודיע הארגון ביום החמישי להפגנות, על הצטרפותו למחאה וקרא לחברי האיגוד להגיע ולהפגין תמיכה בעצרות ובהפגנות השונות.
האקטיביסט והאנתרופולוג דייוויד גרייבר היה חבר ב-IWW וממארגני תנועת המחאה "כיבוש וול סטריט".
ב-2012, העביר הארגון את משרדיו הראשיים לשיקגו, אילינוי.
ה-IWW פעלו בתקופה של שינויים חברתיים רבים בארצות הברית.
פעילותם הייתה מקבילה לפעילות התנועה הפרוגרסיבית, שפעלה בשנים 1880–1920 בארצות הברית.
התנועה הפרוגרסיבית הייתה תנועה חברתית-פוליטית, שביקשה לקדם שינויים חברתיים דרך קידום של אג'נדת דמוקרטיה ישירה, ומאבק בשחיתות פוליטית מקומית וארצית.
במשך שני עשורים קצרים של קיומו ה-IWW הובילו והשפיעו על מאבקי עובדים רבים, וזכו לחשיפה תקשורתית רבה שחיזקה את הארגון והוסיפה לו חברים.
אולם, עם החשיפה התחילו ההתנגדויות והביקורות על התנהלות הארגון.
אלו הגיעו לשיאן במהלך פשיטות פאלמר ב-1919, שבמהלכן נעצרו רבים מחברי הארגון לרבות מנהיגיו.
בשלב זה ההנהגה של הארגון החלה להתפרק כשהייווד בורח לרוסיה ורבים אחרים נעלמים מעין הציבור.
הארגון עצמו עוד המשיך להתקיים, אבל לא לקח חלק משמעותי או דומיננטי במאבקים הציבוריים עבור עובדים.
למעשה, הארגון הפך לדוגמה בעין הציבור, להצלחת המדינה לדכא באפקטיביות ארגון אקטיביסטי.
אחרי מלחמת העולם השנייה, המספרים המשיכו לרדת, והארגון עבר מתפיסה של קידום מהפכה קומוניסטית רדיקלית, להתמחות באיגוד וקידום איגודי עובדים בבתי עסק קטנים.
הארגון תרם למאבק על חופש הביטוי בצורה לא אלימה בין השנים 1909–1912. הוובליז, רצו שפועלים ידברו בעצרות וינאמו באופן פומבי על רעיונות רדיקליים בשבחי הקומוניזם, ובגנות השיטה הקפיטליסטית – פעילות שנחשבה אסורה בשל הערעור על השלטון, ויכלה להיחשב מספיקה כדי לכלוא את הדובר.
כאשר נעצר אחד מחברי הארגון על דיבור עם פועלים בעד התאגדות, היו מגיעים מיד עוד וובליז רבים כדי לנאום ולהיעצר, עד שבתי הכלא של העיירה היו מלאים עד אפס מקום, והרשויות נאלצו לשחררם.
במסגרת מאבקים אלו, החל הארגון לראשונה לקבל תשומת לב ארצית.
ה-IWW מובילים את תנועת העבודה האמריקאית 1912–1913
ההצלחה הגדולה ביותר של ה-IWW הייתה בשביתת הטקסטיל של לורנס, אם כי נרשמו לטובת הארגון ניצחונות נוספים בעיירות אחרות בארצות הברית כגון לוואוול, ניו-בדפורד, ליטל פולס, ועוד מרכזים של עבודת טקסטיל בארצות הברית.
הניצחון של שביתת לורנס, הביא ל-IWW הכרה ארצית כארגון פועלים משמעותי וחזק בקרב הציבור האמריקאי.
אולם, ההצלחה הייתה קצרת ימים.
זמן קצר לאחר שביתת לורנס, נחל הארגון כישלון צורב בשביתת המשי בפטרסון, שנמשכה חצי שנה בין ינואר ליוני של 1913 והסתיימה ללא הישג משמעותי לטובת העובדים.
השביתה בפטרסון לא הצליחה, בגלל חוסר יכולתם של הוובליז לארגן תמיכה עבור המאבק מחוץ לפטרסון.
השביתה אף פגעה קשות בארגון מבחינה כלכלית וכמעט גרמה לפירוקו.
הארגון לא מינף את הצלחותיו בשביתות השונות ולא הצליח לשמר את הפועלים שהתאגדו בו, כחברים פעילים לאורך זמן.
בלורנס למשל, שנה אחרי שכל הפועלים בעיר התאגדו ל-IWW (למעלה מ-25,000 פועלים ופועלות), כמעט ולא נותרו חברים פעילים בארגון.
סיבה נוספת לכישלון הארגון נעוצה בחוסר הנהגה.
המבנה האנרכי, יצר הנהגה רחבה של אישים בולטים דוגמת דבס, טראוטמן, דה ליאון, הייווד, סיינט ג'ון וצ'אפלין – אשר לא חלקו חזון אחיד לגבי התפתחות הארגון.
מבנה אנרכי זה, יצר מתיחויות ופיצולים, אשר החלישו את הארגון ופעילותו.
קנון, פעיל לשעבר ב-IWW, בשנת היובל להקמתו, 1955, שיבח קנון את תפקידו ההיסטורי והחברתי החשוב והעלה את הנקודה שהארגון הכיל שתי מטרות מהותיות שונות - שינוי פוליטי חברתי ושיפור רווחת העובדים.
שתי מגמות אלו דרשו מהמצטרפים לארגון אחידות מחשבתית לגבי קו הפעולה הפוליטי יחד עם הנכונות לפעול ולהפגין בעד זכויות לעובדים – בעוד שבארגון עובדים רגיל, האינטרס המשותף של המאבק על זכויות מאחד אנשים בעלי עמדות פוליטיות שונות.
קנון טען שבשל מתחים אלו, הארגון לא הצליח להמשיך להיות שחקן מרכזי בזירת איגודי העובדים ולא בזירה הפוליטית.
פעולה ישירה מול פעולה פוליטית
בקרב אנשי ה-IWW הייתה מחלוקת רבה לגבי האופן שבו יש להתייחס לפוליטיקה.
מצד אחד עמדו התומכים בפעולה ישירה כדרך הפעולה היחידה הרלוונטית לארגון.
כלומר, ארגון הפגנות, חרמות ושביתות במטרה לשפר את תנאי העובדים.
מנגד, ניצבו אלו התומכים ברתימת הכוח האנושי של הארגון לתחום הפוליטי, ולנסות להשפיע באמצעות הפוליטיקה על התוויית מדיניות שתשפר את מצב הפועלים.
במשך שלוש שנותיו הראשונות של הארגון, נותר הנושא ללא הכרעה.
אולם, על רקע מחלוקת אידאולוגית זו, החליט ארגון כורי הפחם המערבי, שהיה נדבך חשוב בארגון בתחילת ימיו, לעזוב את החברות ב-IWW בתחילת 1908. היה זה הארגון הגדול ביותר של עובדים מאוגדים שהיו תחת ה-IWW באותה תקופה, ועזיבתם היוותה מכה קשה לארגון.
בהמשך אותה שנה, בכנס פעילים והנהגה, הוכרעה סופית עמדת הארגון כנגד פעילות פוליטית.
כתוצאה מכך, הוחלט למחוק מההקדמה למניפסט של הארגון כל התייחסות לאופן פעולה פוליטי, זאת כדי להבהיר באופן חד משמעי את עמדת הארגון.
כמו כן, החלטה זו היוותה איתות ברור של הארגון כלפי המפלגות שניסו להשפיע עליו, המפלגה הסוציאליסטית של אמריקה ומפלגתו של דניאל דה ליאון, מפלגת העבודה הסוציאליסטית של אמריקה, שניסיונות אלו לא יתקבלו בעין יפה.
בגלל השפעתו הרבה של דה ליאון בעולם הפוליטי, החליטה הוועדה המארגנת של ה-IWW להוציא אותו ואת תומכיו מהארגון.
בעקבות מהלך זה, הקים דה ליאון ארגון מתחרה ל-IWW שברבות השנים נקרא "ה-IWW הצהוב" או "ה-IWW של דטרויט".
אוסף כרזות ופמפלטים שפורסמו על ידי הארגון במרוצת השנים
i (בטמילית: ஐ) הוא סרט מותחן-רומנטי טמילי משנת 2015 שנכתב ובוים על ידי הבמאי ההודי שאנקר.
בסרט מככבים השחקנים ויקראם, איימי ג'קסון ונוספים.
פסקול הסרט הולחן על ידי א.ר.
צילומי הסרט נמשכו שנתיים ושמונה חודשים, מרביתם נערכו בסין.
הסרט מגולל את סיפורו של לינגסן (ויקראם), שרירן אשר מטרתו היא לזכות בתחרות "מר הודו".
בעקבות השתתפותו בתחרות, נהפך לינגסן לדוגמן-על לצד הדוגמנית בה היה מאוהב עוד לפני כן, דיה (איימי ג'קסון), ורוכש לעצמו אויבים רבים.
המספר i, ידוע גם כיחידת המספר המדומה או היחידה המדומה, הוא אחד מפתרונות המשוואה הריבועית (לצד המספר i-): .
מכיוון שאין מספר ממשי שמקיים את זהות זו, ותחת הנחת סגירות לחיבור וכפל בסקלר של היחידה הדמיונית, ניתן להרחיב את המישור הממשי על ידי הכללת היחידה הדמיונית במישור חדש, אשר כולל את היחידה הדמיונית – מישור המספרים המרוכבים.
החשיבות העיקרית של הוספת היחידה הדמיונית היא בעובדה שעל ידי הכללת היחידה הדמיונית כצירוף ליניארי שלה עם המספר 1 (מישור גאוס), לכל פולינום מדרגה n יהיו n שורשים (המשפט היסודי של האלגברה).
יצירתו של המספר i, ביחד עם המספרים המרוכבים הייתה בתחילת המאה ה־16, ומיוחסת לג'ירולמו קרדאנו, שנעזר בהגדרתם לצורך פתרון של המשוואה ממעלה שלישית.
המספרים הוגדרו במפורש, בשנת 1572 על ידי רפאל בומבלי.
באותה עת נחשבו מספרים כאלה לא אמיתיים.
מתמטיקאים התקשו לקבל את המושג החדש, והדבר בא לידי ביטוי גם בשם שניתן להם.
דקארט, הראשון שהשתמש במושג "מספר מדומה" בשנת 1637, וצירוף ליניארי שלהם עם מספרים ממשים (כלומר, כל מספר מהצורה , כאשר ו־ הם ממשיים) נקרא מספר מרוכב.
המספרים המרוכבים נכנסו למתמטיקה באופן מלא בעקבות עבודותיהם של אוילר וגאוס.
היחידה המדומה i מוגדרת כמספר שמקיים את המשוואה , או, באופן שקול, בתור שורש של הפולינום .
לגבי הבחירה בין שני השורשים השונים, ראו בהמשך.
אף על פי שהמבנה נקרא "מדומה", ועל אף שתפיסתית קשה אולי להבין את מהות ההגדרה, המבנה המתמטי הוא תקף לחלוטין, ממש כמו המספרים הממשיים.
יתרה מכך, רוב הפעולות שתקפות למספרים ממשיים, תקפות גם למספרים מרוכבים (מספרים שמכילים צירוף ליניארי של i ואחד).
כמו כל מספר מרוכב, i יכול להיות מיוצג על ידי חלק ממשי וחלק מדומה: , .
בהצגה לפי גודל וזווית (הצגה קוטבית) – כלומר, אם נבקש לכתוב: , כך ש-R הוא גודלו, ו-θ היא הפאזה שלו – אז , ו-.
במילים אחרות, i נמצא על מעגל היחידה של מישור גאוס בזווית של 90 מעלות ביחס לכיוון החיובי של הציר הממשי – כפי שמתואר באיור למעלה.
התנהגות של i בחזקות שלמות וגדולות מ־2
ומכאן שקיימת מחזוריות, וניתן להכליל באינדוקציה את ההתנהגות של i בחזקת k טבעי כלשהו:
בהתאם לנאמר נוכל לקבוע זהות נוספת ביחס ל-i:
דרך אחרת לקבל תוצאות אלו היא באמצעות נוסחת אוילר
כאשר מעלים את i בחזקת עצמו:
יחסי גומלין בין i ובין
מעצם היותם שני שורשים של אותה המשוואה הריבועית: הם נקראים צמודים מרוכבים, ומתקיים:
(קרי: i צמוד שווה מינוס i).
בנוסף, שני המספרים הם גם נגדיים וגם הופכים אחד של השני, תכונה הכרחית לקיום תת־מרחב וקטורי המדומה: , .
מאחר שלמשוואה , אשר מגדירה את היחידה המדומה, יש שני פתרונות, קיימת בעייתיות מסוימת בהגדרה.
עם זאת, אם בוחרים באחד מהם להיות i, אז האחר הוא בהכרח המספר הנגדי (וההופכי) לו.
לאור זאת, אין שוני אלגברי בהגדרתם הבסיסית, אך בהינתן בחירה של אחד מהם, נוכל להגדיר את יחסי הגומלין לעיל.
מהסעיף הקודם נובע שנדרשת זהירות כאשר מבקשים להוציא שורש של מספר מרוכב בכלל, ובפרט של היחידה המדומה: במספרים הממשיים, הטווח של השורש מוגדר להיות המספרים האי־שליליים, אבל במספרים המרוכבים אין דרך לשמור על העיקרון בצורה פשוטה.
למשל, אילו היה ניתן להגדיר את השורש בצורה עקבית עם המקובל במספרים הממשיים, היה מתקבל:
במקום זאת, לפונקציות מרוכבות רבות (ביניהן: שורש, לוגריתם ולפעמים אפילו חזקה) מוגדרים ענפים שונים, כך שכל אחד מהם הוא פונקציה רציפה.
בפרט, לכל מספר יכולים להיות כמה שורשים שונים.
ל- יש שני שורשים ריבועיים שהם:
שלושת השורשים ממעלה שלישית של הם:
לפי המשפט היסודי של האלגברה, לכל מספר מרוכב יש בדיוק n שורשים ממעלה n.
עבור i, השורשים ממעלה n הם n מספרים המפוזרים באופן אחיד על פני מעגל היחידה, כך שההפרש בארגומנט בין כל שני מספרים סמוכים הוא (כאשר הוא מספר שלם).
בצורה מדויקת יותר, אם מסדרים את n השורשים לפי הארגומנט שלהם, אז השורש ה-k ממעלה n של i הוא , כאשר .
פעולות נוספות שכוללות את i
כפל של i במספר מרוכב
שקול לסיבוב המספר המרוכב בפאזה של 90 מעלות.
נשים לב שכל הפעולות האלו נבחרו ביחס לענף הראשי של הפונקציות הרב ערכיות במישור המרוכב.
בענפי מדע רבים, כגון הנדסת חשמל, נוהגים להחליף את השם של היחידה המדומה מ־i ל־j, עקב החשש לבלבול בסימון בין היחידה הדמיונית והזרם החשמלי שגם הוא מסומן ב־i קטנה.
בהתאם לכך, שפת התכנות "פייתון" מסמנת את היחידה המדומה ב־j, ושפת התכנות MATLAB מקבלת את שני הסימונים.
חלק מספרי הלימוד משתמשים באות היוונית יוטא: כדי למנוע בלבול עם אינדקסים שמסומנים באות הלטינית i.
I Ain't No Quitter הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הקנדית שאניה טוויין.
השיר יצא לאור ב-2 במאי 2005, על ידי חברת התקליטים מרקורי רקורדס, כסינגל השלישי והאחרון מתוך אלבום הלהיטים הראשון של טוויין, Greatest Hits.
עם יציאתו נכנס השיר אל המקום ה-22 במצעד הרשמי של קנדה.
השיר הוא שיר בסגנון הקאנטרי.
השיר יצא כסינגל על גבי תקליטור בבריטניה, ומאוחר יותר יצא על גבי תקליטור גם בגרמניה.
הווידאו קליפ המלא שיצא עבור השיר צולם בטיחואנה שבמקסיקו.
הקליפ צולם במרץ 2005, והופץ ב-5 במאי 2005. כמו כן, ביים את הקליפ הבמאי ויין אישם, אשר ביים עבור טוויין את הקליפ של הסינגל הקודם שלה, "".
נכון לספטמבר 2019, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-15 מיליון צפיות.
מגזין בילבורד סקרו את השיר וטענו שהוא שיר ש"עוצב לרחבת הריקודים", אך כולל גם שורשי קאנטרי
I Am (בעברית: אני) הוא אלבום האולפן החמישי של הזמרת-יוצרת הבריטית ליאונה לואיס.
האלבום יצא לאור ב-11 בספטמבר 2015 על ידי חברות התקליטים דאף ג'אם ואיילנד רקורדס.
האלבום הגיע למקום ה-12 במצעד האלבומים הבריטי.
האלבום הופק על ידי ג'ים אליוט, וויין וילקינס, אלן ג' ווייט וטובי גד.
באירלנד היה זמין האלבום להורדה דיגיטלית כבר בספטמבר 2015. בממלכה המאוחדת האלבום היה זמין להורדה דיגיטלית באותו פרק זמן, תוך שהופץ גם על גבי תקליטור.
בארצות הברית הופץ האלבום על ידי חברת התקליטים דאף ג'אם ב-11 בספטמבר 2015.
iTunes Session הוא מיני-אלבום מסדרת ITunes Session של הזמרת קלי קלרקסון אשר יצא ב-23 בדצמבר 2011 באוסטרליה וב-4 ימים לאחר מכן בארצות הברית ובבריטניה.
האלבום הגיע למקום ה-85 בארצות הברית ומכר נכון לספטמבר 2017, למעלה מ-17 אלף עותקים במדינה.
האלבום מכיל את שיר חג המולד "I'll Be Home for Christmas" אשר יצא ב-2 בדצמבר 2011 והגיע למקום ה-93 בארצות הברית ומכר 24 אלף עותקים בשבוע הראשון ליציאתו.
בנוסף הוא גם הגיע למקום ה-16 במצעד שירי החג האמריקאי ולמקום ה-61 במצעד השירים הדיגיטלי האמריקאי.
השיר גם נכלל במהדורה המחודשת של אלבום חג המולד שלה שיצא ב-2013 ולקראת חג המולד של 2012 הוא יצא בשנית לרדיו AC.
מדינה תאריך פורמט חברת תקליטיםמקור אוסטרליה 23 בדצמבר 2011 הורדה דיגיטלית סוני מיוזיק בריטניה 27 בדצמבר 2011 תקליטי RCA ארצות הברית
ITunes Originals – Alanis Morissette הוא אלבום אוסף של הזמרת האמריקאית אלאניס מוריסט ב-15 ביוני 2004 בלעדית בחנות הדיגיטלית אייטונס.
האלבום כולל סך הכל 21 רצועות כאשר חלק מהם הם קטעים בהם מוריסט מדברת על השירים שלה וחלק מהם הם ביצועים חיים לחלק מהשירים שלה.
אלבום האוסף יצא במסגרת סדרת אלבומי האייטונס הידועה, iTunes Originals.
iTunes Originals – Fiona Apple הוא מהדורת iTunes Originals של הזמרת והיוצרת האמריקאית פיונה אפל, שיצאה בארצות הברית ב-14 בפברואר 2006 ומאוחר יותר הופצה בבריטניה בדצמבר 2007. האלבום מורכב משירים שבוצעו בלייב, שירים שפורסמו בעבר וראיונות שונים.
האלבום יצא בהורדה דיגיטלית דרך אייטונס.
האלבום החזיק בשיא המכירות הגבוהות ביותר בשבוע אחד לאלבום דיגיטלי בלבד, עד שגנרלס בארקלי עם האלבום St.
"I Almost Do" (בעברית: "אני כמעט עושה") הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית טיילור סוויפט, מתוך אלבומה הרביעי, Red.
השיר הגיע למקום העשירי במצעד השירים הדיגיטליים.
השיר נכתב על ידי טיילור סוויפט והופק על ידה ביחד עם המפיק המוזיקלי נייתן צ'פמן.
פרק זמן לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-35 מיליון השמעות.
ברולינג סטון הוא דורג במקום ה-94 ברשימת "כל 206 השירים של טיילור סוויפט, לפי דירוג".
ארגוןרשימהמיקוםמקוראינדפנדנט100 רצועות האלבומים של טיילור סוויפט - מדורגות78רולינג סטוןכל 206 השירים של טיילור סוויפט, לפי דירוג94BuzzFeed167 השירים הטובים ביותר של טיילור סוויפט, לפי דירוג84NMEהשירים הטובים ביותר של טיילור סוויפט, לפי דירוג60Paste158 השירים הטובים ביותר של טיילור סוויפט, לפי דירוג83Vulture179 השירים הטובים ביותר של טיילור סוויפט, לפי דירוג71
"I Almost Do" בוצע בפורד פילד בדטרויט, ב-9 ביוני 2023 יחד עם השיר "Haunted".
(בעברית: אני כמעט עושה (גרסתה של טיילור)) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית טיילור סוויפט.
ההקלטה החוזרת של סוויפט לשירה "I Almost Do" משנת 2012, היא הרצועה השביעית מאלבום ההקלטה החוזרת השני שלה, ; הקלטה חוזרת של אלבומה Red, משנת 2012. יצא לאור ב-12 בנובמבר 2021, על ידי חברת התקליטים ריפבליק רקורדס.
"" כולל את אותן המילים, ההפקה והמכשור של "I Almost Do" המקורי.
I Admit (בעברית: אני מודה) הוא שיר של הזמר אר קלי אשר יצא לחשבון הסאונדקלאוד שלו ב-23 ביולי 2018. שיר מתייחס להאשמות נגדו שהיו באותה תקופה על קיום יחסי מין עם קטינות והתעללות בנשים.
השיר נכתב על ידי קלי עצמו ורפאל ראמוס אוליברה והופק על ידי קלי עצמו ונוק.
השיר נוצר בעקבות כתבה שהתפרסמה באתר "BuzzFeed News" ובה נכתב כי לפי עדויות שונות הזמר מנהל "כת מין" ואף בעקבות מספר נשים אשר התראיינו לתקשורת טענו כי הזמר ניצל אותם מינית עוד כשהיו קטינות ואף התעלל בהם פיזית ונפשית.
במהלך השיר שאורכו ב-19 דקות הזמר מודה במספר דברים ביניהם בבעיית הדיסלקסיה שלו, בעובדה כי בגד בנשים שהיה איתן ובכך שעבר בעצמו אונס.
אם כי קלי הכחיש בשיר את הטענות נגדו על כך שהוא התעלל בבנות זוגותיו וקיים יחסי מין עם קטינות.
המבקרים טענו כי השיר מגוחך ושהוא אינו מפריך את ההאשמות הפליליות נגד הזמר.
תוכן השיר הושווה לספר אילו עשיתי זאת: וידויו של רוצח ולסדרה "Trapped in the Closet" בה שיחק קלי עצמו ואף כתב והפיק את הסדרה.
המבקרים מתחו ביקורת על כך שבשיר קלי יותר מתגונן מאשר מודה בטעויותיו.
בעקבות השיר שחררו אשתו לשעבר אנדראה קלי ואחיו קארי קלי שיר תגובה המפריך את טענותיו של קלי בשיר ומציג נגדו טענות חדשות.
גם שיר זה הוביל לבאזז תקשורתי.
תנועת Time's Up קראה להחרים את המוזיקה של הזמר.
ביולי 2017 העיתונאי ג'ים דרוגטיס כתב מאמר עבור אתר "BuzzFeed News" המפרט שלוש חקירות משפטיות לאחר ששלוש משפחות הגישו תלונה נגד הזמר על כך שהוא חטף לכאורה את בנותיהן לאחר שהוא ביסס את מערכת היחסים שלו איתן.
במאמר קלי הואשם בניהול כת ואף כלל גם עדויות מטעם שלושה אנשים אשר מקורבים לזמר, עם זאת קלי עצמו וגם אותן בנות שסביבן עסק המאמר דחו את הטענות.
עוד ב-2015 נוצרה תנועת להשתיק את אר קלי אשר נוצרה כתוצאה ממספר בנות שהתראיינו לתקשורת וענו כי קלי ניצל אותן מינית ואת התעלל בהן.
התנועה יצאה להפנות כנגד קלי על כך שצריך להחרים את ההופעות שלו ולגרש אותו מחברת התקליטים שלו.
כתוצאה מפרסום המאמר גם התת-עמודה "Women of color" של עמותת Time's Up תמכה בתנועה.
על פי מאמר שפורסם במגזין "The Root" לחברת התקליטים של קלי RCA ולחברה שמעליה סוני מיוזיק ולגופים נוספים כמו אפל מיוזיק, טיקטמאסטר וספוטיפיי בבקשה לסיים את היחסים העסקיים שלהם עם קלי.
בסופו של דבר בעקבות עליית הסדרה לשרוד את אר קלי RCA פיטרו את קלי מהחברה וספוטיפיי הסירו את המוזיקה שלו מהפלייליסטים שלהם ואף שדרני רדיו הפסיקו לנגן שירים שלו.
ספוטיפיי למעשה הסירו את המוזיקה של קלי מהפלייליסטים שלהם עוד במאי אותה שנה בעקבות חוק "תוכני הסתה ושנאה" אך כחודש לאחר מכן החוק בוטל לאחר שמספר מוזיקאים ובניהם קנדריק לאמר האשימו את ספוטיפיי בצנזורה.
השיר יצא לחשבון הסאונדקלאוד של יוליוס דרינגטון, מנכ"ל חברת התקליטים AudioDream ב-23 ביולי 2018. חברת התקליטים של קלי RCA לא אישרה את מעורבותה בשיר.
על מנת לקדם את השיר הפיץ קלי פוסט עם הכיתוב "היום הוא היום שלו חיכיתם" בכל החשבונות שלו ברשתות החברתיות.
בינואר 2019 שוחררה הסדרה "לשרוד את אר קלי" אשר מציגה עדויות של נשים רבות אשר טוענות כי קלי קיים איתם יחסי מין עוד שהיו קטינות, התעלל בהם פיזית ורגשית ובתמורה לכך הבטיח להם דברים שלא קיים.
כתוצאה מכך הרתאיין קלי לתוכנית הבוקר של CBS.
במהלך הריאיון שאל המראיין האם השיר הוא הדרך שלו להתדוודות על אותן האשמות.
בתגובה קלי אמר: "לשאלה הזו אין שום היגיון, לא ביצעתי שום עבירה, אבל מה שאני אומר זה: השיר מבטא את רגשותיי לגבי הדברים שעברתי.
אם אתה מקשיב לזה, אתה יכול לשמוע בדיוק מה שאני מודה".
בשיר מודה קלי במספר דברים שונים הקשורים לחייו, בין היתר בעובדה שהוא נשר מבית ספר ולא הלך לכנסייה.
הוא מודה בשיר כי הוא סובל מדיסלקסיה ולכן הוא לא היה יכול לקרוא את חוזה ההקלטות שלו כמו שצריך מה שגרם לו להפסיד הרבה כסף על המוזיקה שלו, מה שבין היתר גרם לו להיכנס לחובות של 20 מיליון דולר.
לאחר מכן הוא מודה כי הוא אכן בגד בבנות הזוג שלו ואף נהג ללכת באופן קבוע למועדוני חשפנות.
בנוסף הוא גם הודה כי נאנס בגיל צעיר על ידי קרובת משפחה מבוגרת יותר ופירט על דברים שדיבר עליהם בסרט הביוגרפי שלו.
אך למרות זאת קלי לא הודה בשום מעשה פלילי שיוחס אליו בשיר.
קלי הכחיש את ההאשמות מיוחסות לו על אלימות במשפחה, ניהול כת מין ופדופיליה.
בנוסף הוא הכחיש את ההאשמות אשר יוחסו לו ב-2001 על צילום קלטת מין עם קטינה.
אם כי קלי הודה כי הוא אוהב לקיים יחסי מין מרובים עם נשים צעירות ומבוגרות אך אף אחת מהן לא הייתה קטינה.
בנוסף הוא גינה את העיתונאי שפרסם את המאמר עליו לראשונה על כך שהוא מנסה לעשות כסף על חשבונו ואף גינה מוזיקאים כמו ג'ון לג'נד, סטיב הארווי וטום ג'וינר על סירובם להגן עליו בפומבי.
בנוסף הוא התייחס לתנועת "להשתיק את אר קלי" כאשר הוא שר "רק אלוהים יכול להשתיק אותי".
הוא מביע תמיכה בנשים אך הוא טוען כי ניסו להוציא אותו "כמו ביל" (בהתייחס לביל קוסבי כאשר הואשם בתקיפה מינית באותה שנה).
קלי מסיים את השיר במשפט "תפסיקו לעזאזל להתערב בחיים שלי" ואמר כי הוא מהווה מודל לחיקוי עבור הצעירים בשיקגו (בהתייחס לעובדה שנולד שם).
העיתונאי אשר חשף את הפרשה לראשונה ב-2017 טען כי המאמר שהוא כתב אינו שקרי ושהוא עדיין מקבל פניות מקורבנות של קלי שמאשרות את הדברים שהיו כתובים במאמר.
הוא טען כי "אתה לא עיתונאי או בן אדם אם אתה מקבל את השיחות האלה ולא עושה את העבודה שלך."
אשתו לשעבר של קלי, אנדראה קלי הוציאה שיר תגובה לשיר ב-24 ביולי בחשבון האינסטגרם שלה.
בשיר שלה טוענת אנדראה כי קלי התעלל בה פיזית והזניח את ילדיהם ושאם אימו הייתה בחיים היא הייתה מזועזעת ממעשיו.
בנוסף היא גם האשימה אותו בכך שהכה את ילדיהם ואמרה כי הוא צריך לקבל עזרה מקצועית.
אחיו של קלי, קארי קלי פרסם שיר תגובה משלו ב-3 באוגוסט בשם "I Confess".
בשיר קארי מתייחס לטענה של אר קלי על כך שהוא נטש אותו.
בנוסף הוא מגנה את ההתנהגות שלו ומתייחס לווידוי של אחת המנשים בפרשה שטענה כמה חודשים לפניי כן כי קלי העביר לה זיהום בזמן שקיימו יחסי מין.
בנוסף הוא גם מספר כי קלי קיים יחסי מין עם גברים.
תנועת טוויטר שחור הביע ביקורת שלילית כלפי השיר ותומכים רבים בתנועה הביעו גם הם סלידה מהשיר.
גם הראפר טאליב קוולי נתן ביקורת שלילית כלפי השיר כאשר אמר כי "חוסר המודעות העצמית שלו היא זוועה".
המוזיקאי קווסטלאב הגיב גם הוא בשלילה על השיר כאשר כתב "אני רוצה את 19 הדקות שלי בחזרה".
אורוניק אודליי אשר הייתה ממייסדות תנועת להשתיק את אר קלי לעגה לשיר וקראה לו "המנון סקס לגיוס תרומות בן 19 דקות" ואמרה כי השיר הוא הישג של התנועה.
בנוסף אמר כי התנועה תמשיך לפעול על מנת לבטל את כל המופעים שנשארו לקלי.
ג'ודי עומאר, הדוברת של הרשת הלאומית לאונס, התעללות וגילוי עריות מתחה ביקורת על מילות השיר ואמרה כי "חוקים הם אינם דעות".
עורך הדין המייצג את משפחה של ג'ויסלין סאבאג', אחת הנשים מתח ביקורת על ניסיון של קלי "לשנות את הנרטיב" ודרש לשחרורה של ג'ויסלין.
הרבה מהמבקרים כינו את השיר כניסיון "להטריל".
אליזה וונשל מהפינגטון פוסט ציינה את הדמיון בין השיר לספר אילו עשיתי זאת: וידויו של רוצח אודות או.
סטריאו ויליאמס מ-"The Daily Beast" תיאר את השיר כ"20 דקות של הסתובבות הגנתית" ושקלי "ממסמר את עצמו לצלב".
בנוסף הוא טען כי הוא מנצל את הדיסלקסיה שלו ואת האונס שעבר כדי לצייר את עצמו כקורבן.
האנה ג'ורגיס מהאטלנטיק השוותה את השיר לאופרת הראפ של הזמר "Trapped in the Closet" ואף אמרה טענה כי מילות השיר מציגות "רחמים עצמיים", את "חטא ההיבריס" ואף מתחקה ביקורת על כך שקלי לא פנה לקורבנות באופן ישיר וכי הוא שם את עצמו בעמדת הגיבור ולא את הקורבנות בפרשה.
אן דריק גאלו מ-The Outline ראתה את השיר כ"שיר רע" וכ"הצהרה ארוכה של 20 דקות על מנת להציל את הקריירה הגוססת שלו".
בנוסף היא אמרה שהשיר מראה כי קלי כבר לא "בלתי מנוצח".
מייקל ארקנו מרולינג סטון טען כי קלי השתמש בטראומה שלו כתירוץ למה שעשה.
ליילה אטצ'פיני מ-Broadly אמרה כי השיר הוא "ניסיון מוזר לצבור קצת אהדה מהציבור בתקווה שזה יכול לעזור לקלי להיות לא אשם בפשעים שביצע כנגד נשים ונערות אך נראה כי השיר לא השיג את האפקט הרצוי".
iTunes Originals היא סדרה של מהדורות דיגיטליות, שזמינה לרכישה והאזנה דרך חנות האייטונס של אפל בלבד.
הסדרה פותחה והופקה על ידי תקליטנים ותיקים מטעם KCRW ועל המוזיקה אחראי כריס דורידאס, שגייס את סטיבן מארש במטרה ליצור את המאסטרינג שלהם.
כל מהדורה כוללת מוזיקה של אמן סולו.
המהדורות מכילות בדרך כלל יותר מעשרים רצועות (חלקן יותר משלושים), הכוללות מוזיקה ממגוון ההוצאות של האמן, הקלטות חדשות (של שירים שהופצו בעבר ולפעמים גם שירים לא פורסמו) במיוחד עבור iTunes Originals, ורצועות דיבור החוקרות את ההיסטוריה והיצירה של האמן, או שמא רצועות דיבור שעוסקות בכל אחד משירי האלבום.
כמה מהדורות כללו גם קטעי וידאו.
השירים שנכללים ב-iTunes Originals מוקלטים בדרך כלל באולפן הקלטות בשידור חי.
לצד הסדרה הזו, נוצרה גם סדרת ה-ITunes Session.
מרבית אלבומי ה-iTunes Originals זמינים בחנות האייטונס שבארצות הברית, כמו גם בחנויות המוזיקה של מדינות אחרות המשתנות עם כל מהדורה.
עד שנת 2006 נכנסו 15 אלבומי ה-iTunes Originals למצעד האלבומים הדיגיטליים המובילים של בילבורד, כולל אלה של דה פריי, בן הרפר, רוב תומאס ופיונה אפל.
האלבום הדיגיטלי הנמכר ביותר לשנת 2005 היה iTunes Originals – Sarah McLachlan.
למרות העטיפות המוצגות באייטונס, כל iTunes Originals כולל גם את שם האמן עם קו מפריד.
iTunes Session היא סדרה של מהדורות דיגיטליות (מיני-אלבומים), שזמינה לרכישה והאזנה דרך חנות האייטונס של אפל בלבד.
הסדרה פותחה והופקה לצד סדרת ה-iTunes Originals.
אלבום ה-ITunes Session של קלי קלרקסון היה לפורץ דרך, מכיוון שהוא נמכר בלמעלה מ-17,000 עותקים ודורג במצעד הבילבורד 200.
למרות העטיפות המוצגות באייטונס, כל iTunes Session כולל גם את שם האמן עם קו מפריד.
ITunes Session (מיני אלבום של סלאש ומיילס קנדי)
בניגוד לאלבומים אחרים בסדרה הוא אינו כולל ראיונות, ומוגדר כמיני-אלבום.
כל הרצועות באלבום הן גרסאות לשירים מאלבום האולפן השלישי של שיינדאון, The Sound of Madness.
כל השירים נכתבו על ידי ברנט סמית ודייב באסט.
זק מאיירס - גיטרה וקולות רקע
אריק בס - גיטרה בס וקולות רקע
iTunes Live from SoHo הוא המיני-אלבום השלישי של הזמרת-יוצרת האמריקאית טיילור סוויפט.
את האלבום הוציאה לאור ב-15 בינואר 2008 חברת התקליטים ביג משין רקורדס, כחלק מסדרה המונה ארבעה מיני-אלבומים.
הוא יצא בחסות חברת אייטונס.
סוויפט פיתחה עניין בשלב מוקדם של חייה במוזיקת קאנטרי ובכתיבת שירים.
בגיל 11 ניסתה לחתום על חוזה הקלטות עם חברת תקליטים.
אולם הם לא התעניינו בה משום שהייתה צעירה מדי.
עם זאת, הוציאה בשנת 2006 את אלבום הבכורה שלה Taylor Swift, שזכה להצלחה רבה.
מתוך האלבום, הוציאה חמישה סינגלים, שכולם נכללו במיני-אלבום בנוסף לשני שירים נוספים וגרסת כיסוי אחת לשיר "Umbrella" של ריהאנה.
אזורתאריך יציאהפורמטחברת תקליטיםמקורכלל העולם15 בינואר 2008הזרמת מוזיקה • הורדה דיגיטליתביג משין</small>
"I Ain't Worried" (בעברית: "אני לא מודאג") הוא שיר של להקת הפופ רוק האמריקאית ואן ריפאבליק, שיצא לאור ב-13 במאי 2022, באמצעות מוזלי מיוזיק גרופ ואינטרסקופ רקורדס.
זה הסינגל השני והאחרון מתוך פסקול הסרט "אהבה בשחקים: מאווריק" מ-2022. כמו כן, השיר נכלל באלבומם Artificial Paradise שיצא בשנת 2024.
השיר נכתב והופק על ידי ראיין טדר, ברנט קטצל וטיילר ספריי.
בהפקה השתתפו גם סיימון אוסקרופט וג'ון נתניאל.
השיר מכיל גם אלמנטים מלהיטם של פטיר ביורן וג'ון משנת 2006, "Young Folks", וכולל קולות רקע של בנו של טדר, קופלנד.
ואן ריפבליק הייתה הלהקה היחידה שהציגה שיר מקורי לסרט.
מבחינה מוזיקלית, "I Ain't Worried" הוא שיר פופ רוק ופופ שמשי.
הווידאו קליפ הנלווה בוים על ידי אייזק רנץ, הידוע בעיקר בבימוי הווידאו קליפים הנלווים לשירים "She's Kinda Hot" של 5 שניות של קיץ ו-"Hey Hey Hey" של קייטי פרי.
הווידאו קליפ פורסם ב-13 במאי 2022 לצד הסינגל, והוצג בבתי קולנוע גדולים שונים ברחבי ארצות הברית.
השיר נכנס למקום השלישי במצעד הסינגלים הבריטי ב-3 ביוני ובמצעד הסינגלים האירי ב-10 ביוני.
הוא הפך ללהיט הגדול ביותר של הלהקה בבריטניה מאז "Love Runs Out" משנת 2014. במצעד הבילבורד הוט 100, השיר נכנס למקום ה-76, והגיע בשיאו למקום השישי.
הוא הפך ללהיט הרביעי שלהם בעשירייה הפותחת.
גם בקנדה הוט 100 הגיע השיר בשיאו למקום השלישי.
IUE היה טלסקופ חלל בתחום על סגול.
הוא היה הלוויין הראשון שכל אסטרונום היה יכול לנצל אותו למחקריו.
רעיון לשיגור הוצע לראשונה בשנת 1964. הפיתוח בוצע במשותף על ידי מרכז החלל גודרד, סוכנות החלל האירופית ומרכז מדע והנדסה בריטי.
תחילה היה מתוכנן לשגר אותו במסגרת תוכנית אקספלורר.
אורך חיים המתוכנן היה 3 שנים אך משימה נמשכה כ-18 שנים.
הלוויין פעל במסלול מסונכרן-כדור הארץ.
על הלוויין הותקן טלסקופ בגודל 45 ס"מ שפעל בתחום 185–330 ננומטר.
פאנל סולארי סיפק חשמל למערכות הלווין.
הלוויין שוגר ממרכז החלל קנדי ב-26 בינואר 1978 למסלול ביניים וממנו בעזרת מנוע של הלוויין עבר למסלול הקבוע.
לאחר תקופת בדיקות שנמשכה כחודשיים הלוויין הועבר לשימוש שותף.
משמרת בודדת נוהלה ממרכז בקרה אירופאי ליד מדריד.
יתר המשמרות נוהלו ממרכז בקרה שהיה ממוקם במרילנד.
תוצאות תצפיות הועברו בזמן אמת תוך שימוש ב-ADC.
בדרך כלל תצפית בודדת נמשכה כ-20 דקות.
במידה והוזמנה תצפית חוזרת היא נערכה לאחר הפסקה.
במהלך עבודת הלוויין התרחשו מספר תקלות.
בשנת 1995 אחריות על הלוויין הועברה לסוכנות החלל האירופי.
2 משמרות שבאחריות נוצלו לתצפיות.
משמרת בודדת שנותרה באחריות נאס"א נוצלה לפעילויות תחזוקה.
הלוויין היה מצויד ב-6 מערכות גירוסקופ לייצוב מיקומו.
לאחר תקלה בשנת 1996 גירוסקופ בודד נותר בשימוש.
בפברואר 1996 הוחלט להפסיק את השימוש וכל המערכות הודממו.
בשירותי הלוויין התשמשו אלפי מדענים.
בשנת 1986 לסביבת כדור הארץ הגיע שביט האלי, תצפיות רבות הוקדשו לחקר השביט.
הנושא העיקרי של התצפיות היה חקר כוכבים.
בשנת 1987 באזור ענן מגלן הגדול התרחש פיצוץ סופרנובה 1987A.
תצפיות שבוצעו הוכיחו שמקור בעל-ענק כחול.
נושא חשוב נוסף היו תצפיות תווך בין-כוכבי.
בין היתר התגלה קיום ענן גדול של גז סביב שביל החלב.
תצפיות שבוצעו עזרו להבנת תופעה של גרעין גלקטי פעיל.
על סמך ממצאי התצפיות נכתבו כ-250 עבודות דוקטורט וכ-4,000 מאמרים.
תוצאות התצפיות הרבות נשמרות בארכיון הניתן לגישה דרך אינטרנט.
טלסקופ החלל גלקס שוגר בשנת 2003 תוך ניצול ניסיון מצטבר בשימוש ב-IUE.
IXPE (ראשי תיבות באנגלית של Imaging X-ray Polarimetry Explorer - חוקר קיטוב של קרינת רנטגן ידוע גם כ-Explorer 97 ו-SMEX-14) הוא לוויין ששוגר על ידי נאס"א בשיתוף עם סוכנות החלל האיטלקית בשנת 2021 למשימה שמתוכננת ל-5 שנים.
הפרויקט נבחר על ידי נאס"א בשנת 2017 כהצעה לפרויקט במסגרת Small Explorer שהיא חלק של תוכנית אקספלורר.
ביוני 2017 נחתם הסכם שיתוף פעולה עם סוכנות החלל האיטלקית.
עלות התוכנית למשך המתוכנן המקורי של שנתיים הייתה 188 מיליון $.
עליו הותקנו 3 יחידות של טלסקופ זהות.
הם רגישים בתחום 2–8 keV.
רגשי קיטוב נבנו על ידי מדענים איטלקים.
החוקר הראשי של הפרויקט הוא עובד מרכז טיסות החלל מרשל.
בחקר הממצאים משתתפים מדענים ממספר אוניברסיטאות מארצות הברית ואיטליה.
מטרת המחקר להעמיק ידע על קיטוב קרני רנטגן בחלל שהתקבלו מנתונים של Orbiting Solar Observatory-8.
השיגור בוצע ב-9 בדצמבר 2021 מכן שיגור 39A במרכז החלל קנדי בעזרת משגר מדגם פאלקון 9.
נתונים שהתקבלו מתצפית ראשונה על קסיופאה A שוחררו ב-11 בינואר 2021. במהלך שנה מתוכנן לבצע תצפיות של 30 אובייקטים.
הקשר עם הקרקע מבוצע על ידי תחנת קרקע בקניה בניהול סוכנות החלל האיטלקית.
iTunes Session הוא מיני-אלבום של הגיטריסט סלאש והזמר מיילס קנדי, אשר מהווה חלק מתוך סדרת המיני-אלבומים הנושאת את אותו שם.
מיני-אלבום זה נחשב לחמישי בקריירה של סלאש ולרביעי בקריירה של קנדי.
I Am the Night ("אני הוא הלילה") הוא אלבום האולפן השלישי של להקת המטאל האמריקאית פנטרה.
האלבום יצא לאור בשנת 1985 תחת חברת התקליטים העצמאית מטאל מג'יק, אשר שייכת לג'רי אבוט, אביהם של חברי הלהקה ויני פול ודיימבאג דארל, מפיק וכותב שירים בסגנון קאנטרי, אשר תפקד גם כאמרגן הלהקה וגם כמפיק האלבומים העצמאיים שלה, תחת השם "The Elder"/"The Eldn" ("הבכיר"/"המבוגר").
הקלטות האלבום בוצעו באולפני פנטגו, שנמצאים בעיירה פנטגו, בטקסס, ארצות הברית.
כדרכו של קודמו, האלבום השלישי של פנטרה נעשה כבד יותר מבחינת מלודיה, מבחינת קצב ומבחינת מבנה השירים.
אל סגנון הגלאם מטאל/הארד רוק ששלט בשני האלבומים הקודמים של הלהקה, מצטרפים הסגנונות ספיד מטאל והבי מטאל והאלמנטים הקצביים והמלודיים שבהם.
שירים כגון "Come-On Eyes" ,"Down Below" ושיר הנושא של האלבום מהווים דוגמה לשינוי מקצבי השירים, ואת המעבר לריפים ונגינה מהירים וכבדים יותר.
אלבום זה נתן לפנטרה דחיפה גדולה מבחינה פרסומית, וכלי תקשורת המסקרים מטאל מרחבי כל העולם התחילה לתת בלהקה יותר עניין, יחסית לפרסום שקיבלו קודם לכן.
זהו גם האלבום האחרון שבו השתתף הסולן טרנס לי.
שמותיהם של רקס בראון, ויני פול ודיימבאג דארל נכתבו בקרדיטים באלבום בתור "רקסס רוקר" (Rexx Rocker), וינס אבוט (Vince Abbott) ודארל אבוט (Darrell Abbott) בהתאמה.
קליפ שני יוצא ללהקה, לשיר "Hot and Heavy".
האלבום מכר כ-25,000 עותקים כשיצא.
I Brought You My Bullets, You Brought Me Your Love (לעיתים קרובות מקוצר ל-I Brought You My Bullets או ל-Bullets; בעברית: הבאתי לך את הקליעים שלי, הבאת לי את האהבה שלך) הוא אלבום הבכורה של להקת הרוק האמריקאית My Chemical Romance.
האלבום יצא לאור ב-23 ביולי 2002 על ידי חברת התקליטים אייבול רקורדס.
הוא הופק על ידי סולן להקת ת'רסדיי, ג'ף ריקלי , והוקלט במאי 2002 באולפן ההקלטות Nada שבעיירה ניו וינדזור שבניו יורק.
האלבום I Brought You My Bullets, You Brought Me Your Love נמנה עם ז'אנר האימו, הפוסט-הארדקור, הסקרימו, הפאנק רוק (Punk rock), הפופ-פאנק והגראז' פאנק.
הוא מתאפיין בצליל מחוספס הכולל ריפים של גיטרה, בשירה אנרגטית מאוד ומדי פעם בצרחות.
על אף שנמכר כאלבום רוק אלטרנטיבי, הוא נחשב לאלבום אימו שהושפע רבות מז'אנרי הפאנק הרוק, ההארדקור פאנק וההבי מטאל.
חלק משירי האלבום, כדוגמת "Skylines and Turnstiles" ו-"Our Lady of Sorrows" תוארו כשירי הארדקור פאנק.
בסרט התיעודי על הלהקה משנת 2006, "Life on the Murder Scene", סיפרה הלהקה על מצבו הקשה של הסולן ג'רארד ויי במהלך הקלטת האלבום, עקב כאב שיניים, מה שגרם להקלטת האלבום להתארך יותר מהמתוכנן.
האלבום נחשב על פי רבים כאלבום קונספט.
הוא עוסק בשתי דמויות בסגנון בוני וקלייד, אשר בסופו של דבר נורות למוות במדבר.
באלבומה הבא של הלהקה, Three Cheers for Sweet Revenge, מסופר על איש המוצא את עצמו כביכול בכור המצרף, שם הוא עושה עסקה עם השטן: אהובתו שנהרגה ונידונה לגיהנום – תמורת נשמותיהם של אלף אנשים רשעים.
לאחר מכן האיש קם לתחייה ונשלח למשימתו המבעיתה.
על אף שהניתוח הזה מקובל לרוב בקרב מעריציה של הלהקה, יש שטענו כי הוא נובע אך ורק מפרשנות-יתר של מעריצים מושבעים של הלהקה.
אם כן, נושאי האלבום המיוחסים לו לא אומתו על ידי הלהקה, אך קיימות ראיות שונות באשר לנכונותם:
אלבומה הבא של הלהקה, Three Cheers for Sweet Revenge, נקרא בתחילת העבודה עליו Demolition Lovers II (כלומר "אוהבי ההריסה חלק 2"), בדומה לשם השיר האחרון באלבום זה, "Demolition Lovers".
בנוסף, עטיפתו והגרפיקה הפנימית שלו מרמזות על כך (בין היתר הטקסט "סיפורו של גבר, אישה וגופותיהם של אלף אנשים רשעים").
נושא השיר האחרון בכל אחד משני האלבומים הראשונים של הלהקה – "Demolition Lovers" ו-"I Never Told You What I Do for a Living" בהתאמה.
בשיר השני נכתב: "הם ירו בנו פעמיים בעורף ואנחנו מתים עכשיו", מה שמרמז שהדמות (אם אכן היא מקושרת לקו העלילה) נהרגה ונכשלה בהצלת אהובתה מהגיהנום.
נושא נוסף שניכר באלבום הוא טבעם של ערפדים, כמו שנראה הן ביצורים אל-מתים והן באופן מטפורי באלה שמבקשים להשחית ולנצל אחרים.
השיר "Skylines and Turnstiles" נכתב זמן קצר לאחר פיגועי 11 בספטמבר, ומובעים בו רגשות של צער ואובדן.
השיר נכתב בהשראת הסרט "שחר המתים" בבימויו של ג'ורג' רומרו.
ג'רארד ויי תיאר אותו כ"שיר מתוק על 'שחר המתים'", ומילותיו כוללות אזכורים מתוך הסרט.
לפני פיגועי 11 בספטמבר, ויי עבד כקומיקסאי וכאנימטור, ועבד על קומיקס העוסק בערפדים (אותו מעולם לא השלים).
הוא הסביר כי זו הסיבה לשילוב של ערפדים בשירי האלבום.
על תקליטור האלבום נכתב, בתרגום חופשי: "כל המשכפל ללא רישיון מפר את החוקים הרלוונטיים ויגרום לכך שג'רארד יגיע לביתך וימצוץ את דמך".
בדצמבר 2002, הלהקה יצאה לסיבוב הופעות עם להקות המטאלקור Misery Signals , Remembering Never ו-Every Time I Die .
במאי וביוני 2003, הלהקה יצאה לסיבוב הופעות עם Every Time I Die ו-Give Up the Ghost .
עבור קידום האלבום, הלהקה הופיעה בברים ובמועדונים ברחבי ניו ג'רזי.
בריאן שכטר, מנהל סיבובי הופעות, נכח באחת מהופעותיה של הלהקה וחשב כי הלהקה תתאים מאוד כמופע חימום ללהקת דה יוזד.
לבסוף, שכטר הפך למנהלה של My Chemical Romance.
בהמשך, חברת התקליטים הגדולה רפרייז רקורדס, הקשורה לוורנר רקורדס, הבחינה באלבום.
בעקבות זאת הלהקה חתמה בשנת 2003 על חוזה עם רפרייז רקורדס.
בשנת 2005 ו-2009 יצאו לאלבום מהדורות מחודשות, שהכילו תקליטור בונוס מוזל של אייבול רקורדס.
קיימות מספר גרסאות שונות של התקליטור, שכל אחת מכילה רצועות שונות מתוך האלבום.
מאז סגירתה של אייבול רקורדס, האלבום מהסוג הזה אזל בכל הפורמטים.
ב-3 בפברואר 2009, יצאה לאלבום מהדורת ויניל חדשה, בצבע שקוף, לבן ואדום.
נכון לפברואר 2009, הוא נמכר במעל ל-285,000 עותקים בארצות הברית, וכן הגיע למעמד זהב בממלכה המאוחדת על שמכר מעל ל-100,000 עותקים במדינה.
כבר נדיר מאוד למצוא עותקים פיזיים של האלבום בארצות הברית; עם זאת, ב-23 בספטמבר 2016 הוא חזר בגרסה דיגיטלית לפלטפורמות הזרמת המוזיקה אייטונס, ספוטיפיי ו-Google Play Music.
בשנת 2016 אמר פרנק איירו בריאיון למגזין Alternative Press כי המהדורה המקורית של האלבום היא הנדירה ביותר עד כה, כאשר פורסמו רק כמאה עותקים שלה, שנמכרו אך ורק באירוע להשקת האלבום שנערך בניו ג'רזי.
ג'רארד ויי – סולן, קולות רקע
ריי טורו – גיטרה, קולות רקע
מייקי ויי – גיטרה בס
מאט פליסייר – תופים, כלי הקשה
פרנק איירו – גיטרה, קולות רקע
ג'ף ריקלי – קולות רקע
ג'ף ריקלי ואלכס סאוודרה – הפקה
ג'ון נקלריו – הקלטה, מיקסינג (אולפני Nada, ניו וינדזור, ניו יורק)
ראיין בול – מאסטרינג (Checkmate Sound Recording, ספרן, ניו יורק)
מארק דביאק, ג'רארד ויי – גרפיקה ועיצוב מקוריים
מקוםתאריםמכירותהממלכה המאוחדת (BPI)זהב100,000^^ משלוחים בלבד
+תאריכי יציאות לאור ופורמטים עבור I Brought You My Bullets, You Brought Me Your Loveאזורתאריך יציאהפורמטחברת תקליטיםיפן25 במרץ 2009CDוורנרהממלכה המאוחדת12 באפריל 2004אייבול • 20:20ארצות הברית23 ביולי 2002אייבול21 ביוני 20053 בפברואר 2009LP9 באוקטובר 2015רפרייז
I Am the Dance Commander + I Command You to Dance: The Remix Album הוא אלבום הרמיקס הראשון של הזמרת-יוצרת האמריקאית קשה, האלבום יצא לאור ב-18 במרץ 2011.
I Am the Club Rocker הוא אלבום האולפן השני של הזמרת הרומנייה אינה.
האלבום יצא לאור על ידי חברת התקליטים Roton.
ב-19 בספטמבר 2011, והגיע למעמד של אלבום זהב בפולין.
I Can See Your House from Here הוא האלבום השביעי של להקת הרוק המתקדם, קאמל.
האלבום יצא לאור ב-1979. האלבום כולל את ההרכב החדש של הלהקה לאחר עזיבתו של פיטר ברדנס.
ההרכב כלל את אנדרו לאטימר, אנדי וורד, קולין בס, קית ווטקינס וג'אן שלהאס (שהצטרף בסיבוב ההופעות של Breathless לאחר עזיבתו של ברדנס).
I Am the Walrus (בתרגום: אני הוא הניבתן) הוא שיר של הביטלס, שנכתב ב-1967 על ידי ג'ון לנון, אך נחתם על ידי לנון-מקרטני.
השיר הופיע בסרט הטלוויזיה ובמיני אלבום של הביטלס מ-1967 Magical Mystery Tour.
לנון קיבל מכתב מתלמיד תיכון Quarry Bank, התיכון בו לנון למד, ובמכתב סיפר התלמיד כי בשיעורי אנגלית המורה מנתח את מילות שירי הביטלס.
לנון, שהיה משועשע מכך שהמורה משקיע מאמץ בניסיון להבין את משמעות המילים בשירי להקתו, החליט לכתוב את השיר המבלבל ביותר שניתן.
לנון ביקש מחברו פיטר שוטון לעזור לו להיזכר במילות השיר ששרו כילדים.
"חביצה צהובה, פאי ירוק רוטט,
מערבבים הכל עם עין של כלב מת.
דחוף את זה לכריך עבה,
ושטוף הכל עם כוס של חולה"
לנון לווה כמה מילים מהשיר והוסיף רעיונות משלו והתוצאה הייתה "I Am the Walrus".
לנון הסביר חלקים מהשיר בראיון שהעניק לפלייבוי ב-1980:
"השורה הראשונה נכתבה בהשפעת אסיד בסוף שבוע אחד.
השנייה נכתבה גם היא בהשפעת אסיד בסוף שבוע שלאחריו, והושלמה לאחר שפגשתי את יוקו...ראיתי את אלן גינסברג ואנשים אחרים כמו דילן וישו קוראים "הארי קרישנה".
המילים 'Element'ry penguin' משמעותן שזה תמים ללכת ולזמר הארי קרישנה או לשים את כל יהבך באל אחד.
בימים אלו הייתי מעורפל, סטייל דילן".
"לא היה ברור לי שלואיס קרול מבקר את השיטה הקפיטליסטית.
מעולם לא ניסיתי להבין את המשמעות לעומק כמו שאנשים עשו עם השירים של הביטלס.
מאוחר יותר חזרתי וקראתי והבנתי שסוס הים היה האיש הרע בסיפור והנגר היה האיש הטוב.
חשבתי לעצמי 'לעזאזל בחרתי באיש הלא נכון הייתי צריך לשיר 'אני הנגר' ', אבל זה לא היה אותו דבר אם הייתי שר כך, נכון?
השיר מכיל צירופי מילים ומשפטים בסגנון אי-גיון (נונסנס) המושפעים מכתבי לואיס קרול ושנכתבו תוך "טריפים" של LSD.
לטענת לנון בראיון עמו, השיר נכתב ברוחו של בוב דילן לפיה "אל תגיד שום דבר באופן פשוט כשאפשר לומר אותו באופן מסובך" ולפיכך הוא מכיל רמזים מעורפלים.
מבחינה מלודית והרמונית השיר נע בין מספר מוקדים ובשיאו קיימת שבירה מקטע רוק-גיטרות, דרך אקורד המנוגן על ידי תזמורת למנגינה שונה לגמרי בה מושרת השורה "יושב בגן אנגלי, ממתין לשמש שתבוא/ אם השמש לא תבוא אתה תשתזף מהגשם האנגלי".
אריה הים מתייחס לשיר של לואיס קרול "אריה הים והנגר".
לנון הביע מורת רוח על שגילה באיחור כי אריה הים היה הנבל בשיר.
שלושה רעיונות בשיר נלקחו מתוך שירים אחרים שלנון עבד עליהם.
הרעיון הראשון נכתב בהשראת סירנת משטרה שלנון שמע כשהיה בביתו בוויברידג'.
לנון כתב את השורה "Mis-ter cit-y police-man" בהתאם לקצב של הסירנה.
הרעיון השני היה שיר על כך שלנון יושב בגינתו, ואילו השלישי היה שיר שטותי אודות ישיבה על קורנפלקס.
כיוון שלא הצליח לסיים את שלושת השירים שהתבססו על רעיונות אלו, איחד אותם לשיר אחד.
ברוח הגישה להמשיך ולפתח את השיר בקודה, לאחר סיומו, מוכפלת בסוף שיר מספר פעמים רב השורה "Ha Ha Everybody got one", המעורבלת יחד עם קולות רדיו שהיה פתוח בתחנת BBC ששידרה את "המלך ליר" של שייקספיר.
אחת השורות מתייחסת לשיר "Lucy In the Sky With Diamonds" מהאלבום הקודם של הביטלס.
באחד הקונצרטים של התזמורת הפילהרמונית הישראלית, סיפר המנצח ג'ורג' מרטין שג'ון סיפר לו פעם כי הוא אינו מצפה להיכנס לבר בספרד ולשמוע מישהו מזמזם את השיר.
ג'ון לנון ביקש מהמפיק שלהם ג'ורג' מרטין שיעשה לו פרטיטורה לשיר.
הוא ביקש שיוסיף כלי נשיפה ברקע ומיתרים, ומעבר לזה, שמרטין יחליט בעצמו.
מכיוון שמרטין חשב שהשיר משונה, הוא הוסיף המון דברים שלפי מרטין נחשבים משונים כגון רעשים מוזרים ברקע ומהקהלה ששרה מילים כמו "חה חה חה, חי חי חי".
מרטין סיפר שבפעם הראשונה שלנון שמע את השיר הוא התגלגל מצחוק.
+מצעדי כל הזמניםארגוןשםמיקוםכאן 88מצעד שירי הביטלס של כאן 8828
להקת הבריטפופ אואזיס הוציאה גרסת כיסוי לשיר הנכללת באלבומם הראשון "Definitely Maybe".
חמי רודנר ביצע קאבר לשיר ביחד עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית בניצוחו של ג'ורג' מרטין.
World Tour הוא סיבוב ההופעות הרביעי של הזמרת האמריקאית ביונסה.
הסיבוב הופעות יצא לקידום האלבום "I Am...
Sasha Fierce", שיצא בשנת 2008. הסיבוב הופעות החל בשנת 2009 וכלל 108 הופעות ברחבי העולם שהתפרסו על שש יבשות אסיה, אוסטרליה, צפון אמריקה, דרום אמריקה, אירופה ואפריקה.
באוקטובר 2008 ביונסה הכריזה על הסיבוב הופעות, והתאריכים הראשונים נחשפו בדצמבר 2008. ההכנות למופע החלו שמונה חודשים לפני תחילתו של הסיבוב הופעות, עם חזרות של עשר שעות ביום במשך חודשים.
ביונסה אמרה שזה הסיבוב הופעות הטוב ביותר שלה.
רשימת השירים לסיבוב הופעות כללה שירים משלושת אלבומי הסולו של ביונסה, ושירי עבר של להקת דסטיניז צ'יילד.
הנושא המרכזי של הסיבוב הופעות היה ההבדל בין האישיות הכפולה של ביונסה, הצד הרגשי שלה ואישיותה לבמה סשה פיירס, שגם הודגש באלבום הכפול שהתחלק לשני דיסקים "I Am" בעל שירים שקטים לעומת "Sasha Fierce" עם שירים קצביים.
למופע יש שתי במות, הבמה המרכזית שעליה מסך LED גדול שרוב המופע מתבצע בה והבמה הקטנה במרכז הקהל שלהם היא מגיע מספר פעמים בהופעה.
ביחד עם ביונסה נמצאת להקת הבנות שלה שעבדו איתה במסע הופעות הקודם, "The Beyoncé Experience", שלוש זמרות ליווי והרקדנים.
טיירי מוגלר שיתף פעולה עם ביונסה על התלבושות, ובנוסף היה יועץ של ביונסה לגבי הסיבוב הופעות לגבי הכוריאוגרפיה, התאורה וההפקה.