tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הוא התנגד למלחמת וייטנאם, תמך בג'ון פיצג'רלד קנדי במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1960 ובמתן שוויון זכויות להומוסקסואלים.
"ילדי לי מרווין" היא אגודת סתרים-כביכול אותה ייסד הבמאי ג'ים ג'רמוש, בה חברים גברים שיכלו, מבחינת הופעתם החיצונית, להיות בניו של מרווין.
ב"אגודה" חברים ניק קייב, ג'ים ג'רמוש, איגי פופ, ניל יאנג, טום וייטס ועוד.
לי דן (נולדה ב־13 באוגוסט 1979) היא מתורגמנית לשפת הסימנים הישראלית, המופיעה בשידורי טלוויזיה רבים כשהיא מתרגמת את הנאמר לשפת הסימנים הישראלית.
דן נולדה וגדלה בקיבוץ דן.
בצה"ל שירתה כמורה חיילת בבית הספר "אורט גאולה" ובארגון "שמע" לחירשים וכבדי שמיעה.
לדן שמיעה תקינה, והיא פועלת כמתורגמנית לשפת הסימנים בשידורי טלוויזיה רבים: "רק בישראל" (שם שולבה גם בתוכן התוכנית בתור גאג), "ארץ נהדרת", שידורי חדשות, ועוד.
בנוסף, פועלת דן כמתורגמנית בהצגות חיות (לדוגמה: "ילדים חורגים לאלוהים", תיאטרון באר שבע).
מלבד עיסוקיה כמתורגמנית, מתנדבת דן בעזרה לחירשים בתחומים שונים, כמו בתקשורת עם הרשויות, ומתרגמת בסיטואציות שונות, כמו בבתי משפט, בתי חולים ובאירועים.
את טקס יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל בכיכר רבין תרגמה דן עד להחלת כתוביות סמויות בשידורי הטלוויזיה בישראל, ותרגמה גם את טקס הזיכרון ליצחק רבין.
דן הופיעה בסרט הדוקומנטרי "האישה מהבועה" שביימה נטע לוי, שתיעד את חייה ושודר בערוץ yes דוקו.
הסרט ליווה אותה גם בהכנות לחתונתה עם גלעד דקל.
היא הופיעה בהצגה "על אביסו זה לא" (הוצגה בישראל, בניו יורק ובצרפת) ובהצגה "שפת ההם".
בשתי ההצגות התקיימה הצגה בשפת הסימנים, ללא תרגום נלווה.
בשנת 2019 תרגמה לשפת הסימנים את האירוויזיון שנערך בישראל; האירוויזיון הראשון שהונגש לחירשים על מסך שלם.
לאחר מכן תרגמה דן באותו אופן את תוצאות הבחירות לכנסת העשרים ושתיים והבחירות לכנסת העשרים ושלוש, לצד מתורגמנים נוספים.
עקב היעדרה של חקיקה מתאימה, בועת התרגום בשידורי הטלוויזיה קטנה מדי ואיננה מאפשרת להבין את הנעשה בה.
במבצע שומר החומות התנדבה דן לתרגם את שידורי החדשות הטלוויזיוניים.
לאחר מכן, ארגנה והשתתפה בצוות מתורגמניות מתנדבות, שתרגמו את שידורי החדשות השוטפים בגודל מלא על גבי המסך, ארבע פעמים ביום, באמצעות תוכנת Streamyard.
אחרי פעילותה של דן, שילבה כאן חדשות בשידוריה ביוטיוב תרגום לשפת הסימנים על גבי חצי מסך עד לסיום המבצע.
דן הייתה נשואה לגלעד דקל, ולהם שני בנים.
אחרי שהתגרשה, נולד לה בן שלישי מאב חירש.
זלדין נולד בלונג איילנד למשפחה יהודית רפורמית.
ב-1998 סיים את לימודיו בבית הספר התיכון ויליאם פלויד (אנ') בלונג איילנד, ב-2001 סיים תואר ראשון בהצטיינות במדע המדינה באוניברסיטת המדינה של ניו יורק באולבני וב-2003 סיים תואר JD במשפטים מבית הספר למשפטים של אולבני.
ב-1998 התגייס לתוכנית קצונת המילואים של צבא ארצות הברית, הוא עבר קורס קצינים והכשרה כצנחן בפורט בנינג.
בתום לימודי המשפטים הוצב בחיל המודיעין ועבר קורס קציני מודיעין בפורט האוצ'וקה שבאריזונה.
במרץ 2004 עבר לפרקליטות הצבא ושירת כתובע ושופט צבאי בדיוויזיה המוטסת ה-82. ביולי 2006 נשלח לעיראק עם יחידתו, הוא שירת באזור תיכרית עד ספטמבר 2006 והיה מעורב במבצעי איתור ולכידת מבוקשים.
בספטמבר 2007 השתחרר משירות סדיר ועבר לשרת במסגרת כוחות המילואים כפרקליט צבאי.
במאי 2012 קודם לדרגת מייג'ור.
לאחר שירותו הסדיר עבד תקופה קצרה כיועץ משפטי ברשות הנמלים של ניו יורק וניו ג'רזי ובהמשך פתח משרד פרטי.
ב-2010 נבחר לסנאט של מדינת ניו יורק וב-2012 נבחר לכהונה נוספת.
בנובמבר 2014 נבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית כנציג מחוז מס' 1 (מזרח לונג איילנד).
הוא הדיח את טים בישופ מהמפלגה הדמוקרטית לאחר שש כהונות רצופות.
זלדין הושבע לתפקיד בינואר 2015, הוא מכהן בבית הנבחרים בוועדת התחבורה והתשתיות, בוועדת החוץ ובוועדה לענייני חיילים משוחררים.
זלדין הוא אחד משני חברי הקונגרס היהודים מהמפלגה הרפובליקנית, הוא כיהן כיו"ר משותף של השדולה הרפובליקנית למען ישראל בבית הנבחרים, יחד עם פיטר רוסקאם, דאג למבורן ולאונרד לאנס.
באפריל 2021 הכריז זלדין על התמודדותו לתפקיד מושל ניו יורק בבחירות 2022. בבחירות הכלליות הפסיד למושלת המכהנת קת'י הוקול, וכהונתו בקונגרס תמה בראשית ינואר 2023.
בנובמבר 2024 לאחר שדונלד טראמפ ניצח בבחירות לנשיאות ארצות הברית הכריז הנשיא הנבחר כי ימנה את זלדין לתפקיד מנהל הסוכנות להגנת הסביבה האמריקנית הבא.
ב-29 בינואר 2025 אישר הסנאט של ארצות הברית את מינויו לתפקיד מנהל הסוכנות ברוב של 56 מול 42.
זלדין נשוי לדיאנה ואב לזוג תאומות זהות.
הוא חבר בקהילה היהודית רפורמית באוקדייל שבניו יורק.
אליזבת "לי" מילר, ליידי פנרוז הייתה צלמת אמריקאית.
החלה את הקריירה שלה כדוגמנית אופנה בניו יורק בשנות ה-20, והמשיכה לעבוד בפריז, שם גם החלה לצלם אופנה ואמנות.
במשך מלחמת העולם השנייה, היא פעלה ככתבת מלחמה מוערכת עבור מגזין האופנה ווג, וסיקרה את הבליץ בלונדון, השחרור של פריז, ואת מחנות הריכוז אושוויץ ובוכנוואלד.
הצילומים שלה מהמחנות בליווי עדות הראיה שלה, וכן צילומים שצילמה בדירתו של היטלר, נחשבים לצילומים אייקונים מהתקופה.
לי מילר נולדה ב-23 באפריל 1907, בפקיפסי אשר במדינת ניו יורק.
הוריה היו תיאודור ופלורנס מילר, והיו לה גם שני אחים - אריק הצעיר ממנה, וג'ון הבוגר יותר.
תיאודור עסק בצילום חובבני, והשתמש בלי כדוגמנית לצילומיו.
כשהיא הייתה בת שמונה, היא נאנסה בעת ביקור אצל ידיד משפחה, ונדבקה בזיבה.
לי צברה ניסיון רב בדוגמנות עם אביה, שצילם אותה רבות בצילום סטריאוסקופי, גם בצילומי עירום כשהיא הייתה בשנות העשרה לחייה.
היא גם למדה ממנו את טכניקות הצילום.
בגיל 19, כשהלכה ברחוב בניו יורק, עצר אותה שנייה לפני שנפגעה ממכונית המו"ל של מגזין ווג, קונדה נאסט - וכך החלה קריירת הדוגמנות שלה, והיא הופיעה על שער המגזין ב-15 במרץ 1927, באיור על ידי ג'ורג' לפאפה.
במשך שנתיים הייתה הדוגמנית המבוקשת בניו יורק, וצולמה על ידי הצלמים המובילים של התקופה, לרבות אדוארד סטייכן, ארנולד גנתה, ניקולס מוריי, וג'ורג' הוינינגן-הואיין.
צילום של מילר שצילם סטייכן לפרסומת לתחבושות וסת של קוטקס גרם לסקנדל, והביא לקץ תקופת הזוהר שלה כדוגמנית בניו יורק.
ב-1929, נסעה מילר לפריז, בכוונה ללמוד מהצלם והצייר הסוריאליסטי מאן ריי.
אף על פי שבתחילה סירב לה בטענה שאין הוא לוקח תלמידים, מילר עד מהרה הפכה לדוגמנית ומשתפת פעולה שלו באמנות, וכן גם למאהבת ולמוזה שלו.
היא פתחה סטודיו לצילום משלה, ולעיתים קרובות לקחה לעצמה משימות צילום של מאן ריי, כדי לאפשר לו להתרכז בציור.
למעשה, רבים מהצילומים המיוחסים למאן ריי מתקופה זו צולמו על ידי מילר.
יחד עם מאן ריי, מילר גילתה מחדש את טכניקת הצילום הנקראת "סולריזציה".
היא הייתה חברה פעילה בתנועה הסוריאליסטית, ותרמה לז'אנר בצילומיה מלאי ההומור.
בין חבריה היו פבלו פיקאסו, פול אלואר, וז'אן קוקטו.
מילר אף הופיעה כפסל שקם לתחיה במיצג של קוקטו, דם של משורר, בשנת 1930.
לאחר שעזבה את מאן ריי ואת פריז ב-1932, חזרה מילר לניו יורק שם פתחה סטודיו לצילום מסחרים ופורטרטים, יחד עם אחיה אריק שעבד כעוזרה בחדר החושך.
בשנה זו היא נכללה בתערוכת הצילום האירופאי המודרני בגלריית ג'וליאן לוי בניו יורק.
ב-1933, לוי גם ערך למילר תערוכת יחיד.
בין לקוחותיה בתחום הפורטרטים היו האמן הסוריאליסטי ג'וסף קורנוול, השחקניות ליליאן הארווי וגרטרוד לורנס, וכן הקאסט האפרו-אמריקאי של המופע האופרטי "ארבעת הקדושים".
ב-1934, היא נטשה את העסק שלה כדי להינשא לאיש העסקים המצרי, עזיז אלועי ביי, שהגיע לניו יורק כדי לרכוש ציוד לרכבת המצרית.
למרות שלא עבדה כצלמת מקצועית בתקופה זו, היא המשיכה לצלם, ותיעדה את הסביבה המצרית שחיה בה יחד עם אלועי, כולל הצילום "פורטרט חלל", שנחשב לאחת העבודות הסוריאליסטיות החשובות שלה.
ב-1937 מאסה מילר בחייה בקהיר, והיא שבה לפריז, שם פגשה את הצייר והאוצר הבריטי רולנד פנרוז, שהייתה עתידה להינשא לו.
צילומיה לא הופיעו שוב בתערוכה עד שנת 1955, כאשר עבודתה הוצגה כחלק מ"משפחת האדם" בתערוכה במוזיאון לאמנות מודרנית (MOMA) בניו יורק.
בפרוץ מלחמת העולם השנייה, מילר חייתה בלונדון יחד עם פנרוז כשהחלה הפצצת העיר.
היא התעלמה מתחנוניהם של בני משפחתה וחבריה לחזור לארצות הברית, ובמקום זאת החלה לעבוד כצלמת עיתונות בסיקור המלחמה עבור ווג, ותיעדה עבורם את הבליץ.
מילר קיבלה הסמכה מאת הצבא האמריקאי ככתבת מלחמה עבור הוצאת קונדה נאסט ב-1942. היא שיתפה פעולה עם הצלם האמריקאי דייוויד א.
היא נסעה לצרפת זמן קצר לאחר הפלישה לנורמנדי ותיעדה את השימוש הראשון בנאפלם במצור בסן-מלו, בשחרור פריז, בקרב על אלזס, ואת הזוועות של מחנות ההשמדה בבוכנוואלד ודכאו.
היא גם צילמה את הפנים של דירתו של היטלר במינכן יחד עם שרמן, והצילום שלה באמבטיה של היטלר נחשב לאחד הדימויים האייקונים של התקופה.
בתקופה זו מילר צילמה ילדים גוססים בבית חולים בווינה, את חיי האיכרים בהונגריה, ואת הוצאתו להורג של ראש הממשלה ההונגרי לזלו ברדוסי בגין שיתוף פעולה עם גרמניה הנאצית ב-1946. לאחר מכן, המשיכה לעבוד עבור ווג שנתיים נוספות, כשהיא מסקרת אופנה וידוענים.
לאחר שחזרה לאנגליה ממרכז אירופה, החלה מילר לסבול מדיכאון קליני, וממה שהוגדר מאוחר יותר כתסמונת פוסט טראומה.
היא התחילה לשתות הרבה, וחוותה אי-ודאות לגבי עתידה.
ב-1946, נסעה לארצות הברית עם רולנד פנרוז, וביקרה את מן ריי בקליפורניה.
לאחר שגילתה שהיא בהריון מפנרוז, היא התגרשה מביי, וב-3 במאי 1947, נישאה לפנרוז.
בספטמבר 1947 נולד בנם, אנטוני.
מילר ופנרוז קנו בית חווה בסאסקס מזרח, ובמהלך שנות ה-50 וה-60 היה המקום לסוג של מכה לאמנים מובילים של התקופה, כמו פיקאסו, מן ריי, הנרי מור, איילין אגר, ז'אן דובופה, דורותיאה טנינג ומקס ארנסט.
בעוד מילר המשיכה לצלם עבור ווג מפעם לפעם, היא החליפה את מצלמתה במחבת, והפכה לשפית גורמה מצליחה.
היא גם צילמה עבור הביוגרפיות שכתב פנרוז על פיקאסו ואנטוני טפיאס, אך מראות המלחמה המשיכו לרדוף אותה, ומצבה החל להתדרדר.
ייתכן שהרומן המתמשך של פנרוז עם האקרובטית דיאן דריאז תרם למצבה.
מילר נחקרה על ידי שירותי הביטחון הבריטיים, MI5, בשנות ה-40 וה-50 בחשד שהיא מרגלת עבור ברית המועצות.
מילר נפטרה ממחלת הסרטן בביתה ב-1977, בגיל 70. שרידיה נשרפו, ואפרה פוזר בגן עשבי המרפא שטיפחה בשטח ביתה.
בבית החווה בסאסקס מזרח, אשר ירש בנה של מילר, אנטוני, ניתנים סיורים מודרכים של עבודותיהם של מילר ופנרוז.
הבית מכיל גם את האוספים האישיים של השניים.
בחייה, מילר עשתה מעט כדי לקדם את עבודת הצילום שלה.
הפרסום שזכתה בו הוא בעיקר בזכות מאמציו של אנטוני מאז שנות ה-80, כולל ארכיב שיצר של עבודותיה בשם "ארכיון לי מילר".
ב-1985, פרסם אנטוני את הביוגרפיה הראשונה על אמו, בשם "החיים של לי מילר".
מאז, יצאו מספר ספרים, בעיקר כנלווים לתערוכות של צילומיה, אשר נכתבו על ידי היסטוריוני אמנות וסופרים כגון ג'יין ליווינגסטון, ריצ'רד קלווקורסי, ומארק הוורת-בות.
ראיונות שנתנה מילר עומדים במרכז הסרט התיעודי על חייה שיצא ב-1995, "לי מילר: מבעד למראה", שיצרו בשיתוף דייוויד שרמן וסילביאן רומט.
אנטוני ושרמן כתבו ביחד את הספר "המלחמה של לי מילר: צלמת וכתבת עם בעלות הברית באירופה 1944-45".
ראיון רדיו של מילר מ-1946 נכלל בספר האודיו "סוריאליזם בבחינה", אשר יצא ב-2002. ב-2005, עובד סיפור חייה למחזה מוזיקלי "שש תמונות של לי מילר", עם מוזיקה ומילים שנכתבו על ידי המלחין הבריטי ג'ייסון קאר.
גם ב-2005, יצאה ביוגרפיה נוספת של מילר מאת קרולין בורק בבריטניה וארצות הברית.
ב-2007, יצא "עקבותיה של לי מילר: הדים מסיינט מאלו", תקליטור אינטראקטיבי ו-DVD בנושא צילומי המלחמה של מילר.
ב-2015, תערוכה של עבודותיה הוצגה בגלריית הדיוקנאות הלאומית של סקוטלנד, אשר נקראה "לי מילר ופיקאסו", עם דגש על "מערכת היחסים בין לי מילר, רולנד פנרוז, ופבלו פיקאסו.
באותה שנה, יצא הרומן ההיסטורי "האישה בתצלום" מאת דיינה גינתר, הסובב את מערכת היחסים בין מילר ומן ריי בפריז בשנות ה-30.
בשנת 2024 הפיקה קייט וינסלט (יחד עם קייט סלומון) וכיכבה בסרט "מבעד לעדשה: סיפורה של לי מילר".
וינסלט מגלמת בסרט את דמותה של לי מילר.
את הסרט ביימה צלמת הקולנוע אלן קוראס, שצילמה את וינסלט ב"שמש נצחית בראש צלול".
אלן לי לוסון הוא שחקן תיאטרון וקולנוע, במאי וסופר יהודי-בריטי.
לוסון נולד בסאתרסטון שבווריקשייר לאם יהודייה.
הוא למד באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה, ושיחק בקולנוע ובטלוויזיה מתחילת שנות השבעים של המאה העשרים.
בנוסף ביים מחזות בווסט אנד ובברודוויי.
לוסון עבד עם התיאטרון המלכותי הלאומי ורויאל שייקספיר קומפני כמו גם עם הבמאים רומן פולנסקי ופרנקו זפירלי.
בקולנוע גילם את ברנרדו ב"אח שמש, אחות ירח" (1972) ואת אלק דרברוויל בסרטו של פולנסקי "טס" (1979).
הוא שיחק בתפקיד הראשי בסדרת הטלוויזיה "Travelling Man" (1984–1985), ובתפקיד אורח בסדרות "הדוכסית מרחוב דיוק" (1976), "ד'יזראלי" (1978) וב-"Feuer und Schwert - Die Legende von Tristan und Isolde" מ-1982. ב-1988 שיחק באנתולוגיה "תיאטרון ריי ברדבורי" של HBO, וב"עדות אילמת" גילם את אביה של ניקי אלכסנדר (2005–2007).
עם אשתו טוויגי שיחק בתפקיד עצמו בפרק בסדרה "פשוט נהדרת" (2001).
בנוסף למשחק עסק לוסון גם בכתיבה ובבימוי.
ב-1999 היה שותף לכתיבה וביים את המחזמר "If Love Were All" על אודות הידידות בין גרטרוד לורנס ונואל קאוורד.
בספטמבר 2009 פורסם ספרו "The Dream: An Actor's Story", ספר זכרונות מהתיאטרון על חיי היום יום של שחקן.
ב-1976 התגרש לוסון מאשתו הראשונה מונדי.
ב-1975 הכיר את השחקנית היילי מילס כשהופיעו יחד במחזה "A Touch of Spring" שהועלה בווסט אנד בלונדון.
שנה אחר כך היא ילדה את בנו, ג'ייסון.
לוסון אימץ את כריספיאן, בנה של היילי מילס מבעלה הבמאי רוי בולטינג.
באותה תקופה שיחק לוסון בסרט "The Devil's Advocate" לצידו של ג'ון מילס, אביה של היילי.
הקשר בין השניים הסתיים בתחילת שנות השמונים של המאה העשרים.
לוסון פגש את הדוגמנית טוויגי ב-1984. שניהם השתתפו בסרט "מאדאם סוזצקה" ב-1988, והתחתנו ב-23 בדצמבר אותה שנה.
הזוג מתגורר במערב לונדון, ולוסון מטפל בעסקיה של אשתו.
ללוסון וטוויגי יש בית נוסף בסאותוולד בסאפוק.
להיות ג'וליה (2004) Being Julia
(2009) ליבה האמיץ של אירנה סנדלר
איוואן קליאייב, The Price of Justice, תיאטרון מרמייד, לונדון
A Touch of Spring, עם היילי מילס, קומדי תיאטר, וסט אנד, לונדון, (1975-1978)
אוברי טנקוורי, The Second Mrs.
Tanqueray, התיאטרון המלכותי הלאומי (1981)
Louis Dubedat, "דילמת הרופא", תיאטרון גריניץ', לונדון (1981)
אמנון, Yonadab, ביים פיטר הול, התיאטרון המלכותי הלאומי (1985)
אנטוניו, הסוחר מוונציה, וסט אנד, לונדון וברודוויי (1989)
אוברון, חלום ליל קיץ, הפיק אדריאן נובל, רויאל שייקספיר קומפני (1990)
לאבלס, The Relapse, רויאל שייקספיר קומפני (1996)
לויד, Noises Off, וסט אנד, לונדון וברודוויי (2003)
העלמה והמוות, תיאטרון קינגס הד, לונדון (2004)
ניקולס ניקלבי, בפסטיבל התיאטרון של צ'יצ'סטר (2006)
Shoreditch Madonna, עם פרנצ'סקה אניס, תיאטרון סוהו (2006)
מסרשמן, Ring Round the Moon, תיאטרון פלייהאוס, לונדון (2008)
לי מין-הו (בהנגול: 이민호; בהנג'ה: 李敏鎬; ) הוא שחקן וזמר דרום קוריאני.
לי התפרסם בעיקר בשל תפקידו כאחד מחברי ה-F4, גו ג'ון-פיו, בדרמת הטלוויזיה "בנים על פני פרחים".
הוא קיבע את מעמדו כשחקן טלוויזיוני כששיחק את התפקיד הראשי במקביל לחברתו פארק מין יונג (המכונה קים נא נא) בסדרת הטלוויזיה צייד עירוני (2011) ואחריה בסדרה "היורשים".
ב-2013 וב-2014 הפיק לי שני אלבומי מוזיקה, אולם הוא מצהיר שהמוזיקה אותה הוא יוצר נועדה לשרת את מעריציו בלבד, ואין לו כוונה לפתח קריירה מוזיקלית.
ב-2015 שיחק בסרט הפעולה "גנגנם בלוז".
ב-2017 שיחק בדרמה "אגדת הים הכחול".בסוף מחצית-2020 שיחק לי מין-הו בדרמה בשם "המלך: שליט הנצח" שם שיחק תפקיד ראשי.
בתקופת התפשטות נגיף הקורונה, מרץ 2020, תרם השחקן 300 מיליון וון קוריאני, לשמונה ארגוני צדקה שונים.
כילד רצה להיות שחקן פוטבול מקצועי.
הוא אכן שיחק בילדותו בפוטבול, אך פציעה בכיתה ה' גרמה לו להפסיק לשחק.
בשנתו השנייה בבית הספר התיכון החל לי לדגמן ולשחק.
הוא החל בתפקידי דרמה קטנים כמו בנון-סטופ 5 או מתכון לאהבה.
התפקיד המשמעותי הראשון שלו היה בסדרה Secret Campus.
בשנת 2006 הוא לקח הפסקה של שנה בקריירת המשחק שלו בעקבות תאונת דרכים קשה בזמן שנסע עם ג'ונג איל וו.
לי נפצע קשה והיה כמה חודשים מרותק למיטה.
לאחר שהחלים, קיבל את התפקיד הראשי הראשון שלו בדרמת בית הספר רוץ מקרל מ-2007. אך הסדרה קוצרה ל-8 פרקים בלבד בעקבות רייטינג נמוך.
ב-2008 הופיע בתתעורר ובקוראים לי סם וכן בשני סרטים, שובו של אויב הציבור ו-Our School's E.T.
הפריצה שלו התרחשה בעקבות התפקיד הראשי ששיחק בסדרה "בנים על פני פרחים", עיבוד קוריאני של סדרת טלוויזיה יפנית פופולרית.
התחרות על התפקיד הראשי הייתה גדולה, ולי התבשר שקיבל את התפקיד על פי פרסום בעיתונות.
בעקבות הסדרה הפך לי לשחקן מפורסם.
בעקבות פרסומו הוא החל בשיתוף פעולה עם חברות עבור מוצרים כמו ביגוד, איפור ומזון שנושאים את שמו.
ב-2010 שיחק בסדרה הדרמה טעם אישי, בה הוא מגלם ארכיטקט שאפתני ופרפקציוניסט שמעמיד פנים שהוא הומו כדי שיוכל לשכור חדר עם אישה צעירה, מה שמוביל לתסבוכת רומנטית.
ב-2011 גילם את לי יון סונג בדרמת האקשן צייד עירוני, המבוסס באופן חלקי על מאנגה של הסופר היפני טסוקאסה הוג'ו.
הסרט תרם לפופולריות ההולכת וגוברת שלו ברחבי אסיה, בעיקר ביפן, הפיליפינים וסין, כמו גם חלקים מאירופה.
בשנת 2015 קיבל מועמדות לפרס גרנד בל (האוסקר הקוריאני) על משחקו בסרט האקשן "גנגנאם בלוז".
בשנת 2021 לוהק לסדרת הדרמה "פצ'ינקו" בה הוא יגלם את הדמות הראשית; האנסו, בחור קוריאני צעיר שמאומץ על ידי משפחה יפנית עמידה.
הסדרה אשר מבוססת על ספרה באותו שם של הסופרת מין ג'ין לי עלתה לשידור ברשת אפל TV פלוס ב-25 במרץ 2022.
הוא בוגר של אוניברסיטת קונקוק בקולנוע ואומנות.
לי ניהל מערכת יחסים בת מספר חודשים עם פארק מין-יאנג, שכיכבה לצידו בדרמה צייד עירוני.
במרץ 2015 אישר כי הוא במערכת יחסים עם השחקנית והזמרת באה סוזי, השניים נפרדו אחרי שנתיים וחצי של זוגיות.
שנה שם שם בקוריאנית תפקיד חברת הפצה2008 שובו של אויב הציבור강철중: 공공의 적 1-1 יונג הא-יאון CJ Entertainment Our School's E.T.울학교 이티 הו סאנג-הון Finecut2015 גנגנאם בלוז강남 1970 קים ג'ונג-דה Showbox2016 ציידי ראשים바운티 헌터스יי סן
לי הו-ואן (בקוריאנית: 이호원; ) הוא זמר-יוצר, ראפר ושחקן דרום קוריאני.
ידוע יותר לפי שם הבמה שלו הו-יא.
משמש כרקדן ראשי וראפר מוביל בלהקת הבנים הדרום-קוריאנית אינפיניט, הנמצאת בניהול חברת התקליטים וולים אנטרטיינמנט.
לי הו-ואן נולד בבוסאן, קוריאה הדרומית.
הוא נשר מבית הספר כשהיה בתיכון במהלך השנה הראשונה כדי לממש את חלומו להיות זמר.
אביו הביע התנגדות שהוא יהיה זמר, מה שגרם להו-יא לעזוב את הבית.
לאחר שנשר מהלימודים, הוא ניגש לבחינה הסופית של התיכון המעניקה לו תעודת סיום.
הוא עבר את הבחינה ובכך קיבל תעודת סיום בגיל 16 בלבד.
לאחר הופעת הבכורה של בנו והצלחת הלהקה התחדש הקשר בין הו-יא ואביו וכעת אביו תומך בבנו ובלהקה.
הו-יא ניגש לאודישן לאחר נשירתו מהלימודים ובסופו של דבר החליט להישאר בחברת התקליטים שבה הוא נמצא כעת, וולים אנטרטיינמנט.
לפני כן הו-יא היה מתאמן של חברת התקליטים JYP אנטרטיינמנט.
ב-15 בפברואר 2013 סיים הו-יא את לימודיו בתוכנית המוזיקה המעשית של אוניברסיטת דאקיונג ואף קיבל את פרס "כבוד הסטודנט של אוניברסיטת דאקיונג" יחד עם חברי להקת אינפיניט שלמדו יחד אתו בתוכנית, אל, סונג-קיו, סונג-יאול ודונג-וו.
ב-10 במרץ 2014 הו-יא הודיע כי שם הלידה האמיתי שלו הוא לי הו-דונג , ולא הו-ואן (Ho-won) כפי שהוא הציג עצמו בפני הציבור.
הוא אמר כי הסיבה לשינוי של השם היה כדי לא להיות מקושר לקומיקאי קאנג הו-דונג .
כשהיה בן 9, הו-יא ראה את קאנג הו-דונג משחק בתפקיד של טיפש בתוכנית קומדיה.
כתוצאה מכך חבריו של הו-יא נהגו להקניט אותו שכן הוא בעל אותו שם כמו הקומיקאי ולכן הוא החליט לשנות את שמו לשמו הנוכחי, לי הו-ואן.
הו-יא עשה את הופעת הבכורה שלו כחבר בלהקת הבנים הדרום קוריאנית, אינפיניט בשנת 2010. הוא משמש כרקדן ראשי וראפר מוביל של הלהקה.
הו-יא יחד עם חברו ללהקה, דונג-וו עשו את הופעת הבכורה שלהם כתת-הלהקה אינפיניט H, תת-הלהקה הרשמית הראשונה של הלהקה אשר נוצרה בשנת 2012. הם הוציאו לאור את האלבום הראשון שלהם ששמו Fly High.
לפני הופעת הבכורה שלו, הו-יא לצידו של דונג-וו רקדו כרקדני ליווי עבור הלהקה Epik High במהלך ההופעות שלהם עבור השיר, "Run".
לי וויפנג (נולד ב-1 בדצמבר 1978) הוא כדורגלן עבר סיני ששיחק בעמדת הבלם.
לי הוא שיאן ההופעות בנבחרת סין בכדורגל עם 112 הופעות.
כיום מאמן את גואנגג'ואו סיטי.
לי התחיל את הקריירה שלו במועדון טיינג'ין לוקומוטיב.
בשנת חתם בשנג'ן עימה נמנה מירידת ליגה כאשר בעונתו הראשונה בקבוצה היא סיימה במקום ה-12. בעונה שלאחר מכן השתלב לי בהרכב הקבוצה.
לאחר מונדיאל 2002, הושאל לאברטון מהפרמייר ליג עד לסיום העונה, אך הוא סיים את העונה רק עם שתי הופעות.
בשנת זכה עם המועדון באליפות הראשונה בתולדותיה והראשונה בקריירה שלו.
בשנת נאלץ לעזוב את שנג'ן עקב בעיות כלכליות וחתם בשאנגחאי שנחווה תמורת 6 מיליון יואן.
בשנת חתם ווהאן אופטיקס ואלי בה התאחד עם ז'ו גואנג'ו שאימן אותו בשנג'ן.
כבר בתחילת הקדנציה שלו בווהאן היה מעורב בתקרית במשחק ליגה אשר הביאה את ההתאחדות לכדורגל בסין להשעות אותו ל-8 משחקים.
גם לאחר שריצה את עונש ההרחקה שלו לא זכה לדקות משחק ולאחר שהקבוצה התפרקה בסיום העונה קיבל לי את כרטיס השחקן שלו.
לי בדק מספר אופציות בליגה, אך דרישותיו הגבוהות הפילו את העסקה.
בינואר חתם בסוואן סמסונג בלווינגס מליגת העל של קוריאה הדרומית.
ב-18 בינואר 2011 חזר לסין כאשר חתם בטיינג'ין טדה ומיד מונה לקפטן הקבוצה.
ב-20 ביולי 2015 שוחרר מהמועדון.
ב-22 בנובמבר 1998 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת סין במשחק ידידות נגד .
ב-12 בדצמבר 1998 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 1-6 נגד .
בספטמבר הורחק מהנבחרת לאחר שספג מספר רב של כרטיסים אדומים בקבוצתו דאז שאנגחאי שנחווה, וכעבור שנה חזר לסגל הנבחרת.
לי הוא שיאן ההופעות בנבחרת עם 112 הופעות והשתתף עם הנבחרת בגביע אסיה בכדורגל 2000, מונדיאל 2002, גביע אסיה בכדורגל 2004, גביע אסיה בכדורגל 2007 ואולימפיאדת בייג'ינג (2008).
לי אן מריווד'ר היא שחקנית ודוגמנית אמריקאית, בעלת התואר מיס אמריקה לשנת 1955.
מריווד'ר נולדה בלוס אנג'לס וגדלה בסן פרנסיסקו.
ב-1954 נבחרה למיס סן פרנסיסקו, ובהמשך השנה נבחרה למיס קליפורניה.
במסגרת התחרות ביצעה מונולוג מאת המחזאי ג'ון מילינגטון סינג, ואחת השופטות בתחרות הייתה גרייס קלי.
היא שימשה בתחילה הקריירה שלה כ"נערת היום" בתוכנית חדשות בוקר של NBC.
ב-1959 שיחקה את דמותה של לינדה דייוויס בסרט העצמאי "אדון הטרור" לצדם של רוברט סטראוס ופטי דיוק.
היא גילמה את דמותה של קאטוומן בסרט "באטמן" משנת 1966, ובאותה שנה החלה לככב בתפקיד המדענית בחדר הבקרה של סדרת המדע הבדיוני "מנהרת הזמן".
ב-1973 עלתה הסדרה "ברנבי ג'ונס" בה גילמה את כלתו ומזכירתו האישית של החוקר הפרטי ברנבי ג'ונס.
היא גם שיחקה בפרקים של הסדרות "מסע בין כוכבים: הסדרה המקורית", "משימה בלתי אפשרית" ו"ספינת האהבה", ב-1996 החלה לשחק את תפקיד רות מרטין בסדרה המצליחה "כל ילדיי".
בשנת 2010 השתתפה בסרט לכל המשפחה "No Limit Kids: Much Ado About Middle School" לצדו של ביל קובס.
בשנת 2012 ביצעה הופעות אורח בסדרות הטלוויזיה "עקרות בית נואשות", "הביץ' מדירה 23", "הליגה" ו"הוואי חמש-אפס".
בשנת 2016 שיחקה בסרט הקצר "Kitty" שביימה וכתבה קלואי סביני.
ב-1956 פורסם בתקשורת העולמית כי היא וג'ו דימאג'יו עומדים להתארס, ולדברי הביוגרף של דימאג'יו מקורה של ידיעה זו היא בשמועה שהפיץ העיתונאי וולטר וינצ'ל.
לי דנגחוויי (בסינית: 李登輝, פין-יין: Lǐ Dēnghuī; 15 בינואר 1923 – 30 ביולי 2020) היה פוליטיקאי טאיוואני.
הוא שימש כנשיא הרפובליקה הסינית וכיו"ר הקוומינטנג (המפלגה הלאומית) בשנים 1988–2000. הוביל את תהליך הדמוקרטיזציה של טאיוואן בתחילת שנות ה-90. לי היה הנשיא הראשון אשר נולד בטאיוואן.
תפקידו הפוליטי המרכזי הראשון של לי היה שר בלי תיק בשנת 1971. בשנת 1978 נבחר לראשות עיריית טאיפיי.
בזמן כהונתו של לי כראש עירה, פתר את המחסור החמור במים.
בתקופה זו לי מצא חן בעיני הנשיא צ'יאנג צ'ינג-קואו, עד אשר מונה לסגנו בשנת 1984. צ'יאנג נפטר בשנת 1988, ולי נבחר על ידי ועידת המפלגה להחליפו.
בתחילת כהונתו כנשיא, לי נתן ליריביו להחזיק בעמדות כוח בתוך המפלגה.
בשנת 1990 הפגינו המונים במדינה למען דמוקרטיזציה.
מחאות אלו הצליחו והובילו לבחירות ראשונות במדינה בשנת 1996. לי הפך לנשיא המדינה הראשון שנבחר בבחירות דמוקרטיות, אשר התקיימו ב-23 במרץ 1996. לי ניצח ברוב מוחלט של 54% מהקולות.
בשנת 1992 התקיימה פגישה היסטורית בהונג-קונג בין שני הצדדים של מצר טאיוואן.
פגישה זו הולידה מאוחר יותר את המונח "הסכמת 1992" בה הסכימו הצדדים השונים על "סין האחת" - למרות שלטאיוואן וסין יש הבנות שונות ביחס למונח זה.
במהלך שנות נשיאותו שם לי דגש על הלאומיות הטאיוואנית וקידם את יחסי החוץ של המדינה.
הוא התנגד לסחר בלתי מוגבל עם הרפובליקה העממית של סין, אם כי התנגד לחרם מוחלט.
הוא אף תמך בשינוי השם הרשמי של המדינה מ-"הרפובליקה הסינית" ל-"הרפובליקה של טאיוואן".
בשנת 2000 עזב את הנשיאות לאור החוקה שאותה חוקק.
לאחר שעזב את תפקידו כנשיא, עבר לי להנהגת המפלגה הדמוקרטית-פרוגרסיבית.
בפברואר 2007 הסתייג באופן גלוי מעמדותיו הלאומיות אשר אופיינו לו בעבר.
לאורך כל חייו ניהל לי יחסים חמים מאוד עם יפן.
הוא למד בבית ספר יפני, ובני משפחתו שירתו במשטרה ובצבא הקיסריים.
אחיו אף נהרג בזמן שירותו בצי הקיסרי היפני במהלך מלחמת העולם השנייה.
לי אף אימץ עמדות פרו-יפניות בסכסוך על האיים הבלתי-מיושבים דיאויטאי (Diaoyutai, להם קוראים היפנים איי סנקאקו), בשנת 2012.
מבקריו האשימו אותו בשחיתות, אם כי הוא נוקה לגמרי בבית המשפט העליון של טאיוואן בשנת 2013, לאחר מותו.
לי התחתן בפברואר 1949 ונולדו לו שלושה ילדים.
בנו הבכור נפטר בשנת 1982 מסרטן.
בסוף שנת 2011 החלים לי ממחלה זו, אך כעבור כמה חודשים אובחן עם שבץ מוחי קל.
לי מייג'ורס הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה ומדבב אמריקאי.
מייג'ורס נודע בעיקר בזכות הדמויות שגילם בסדרות הטלוויזיה במשך השנים, כמו דמותו של הית' ברקלי בסדרת המערבונים "The Big Valley" בשנים 1965–1969, דמותו של קולונל סטיב אוסטין בסדרת המדע הבדיוני "סטיב אוסטין, האיש השווה מיליונים" בשנים 1973–1978 ודמותו של קולט סיוורס בסדרת הפעולה "The Fall Guy" בשנים 1981–1986.
מייג'ורס נולד בשם הרווי לי יירי (Harvey Lee Yeary) בעיר ווינדו , פרבר של דטרויט, מישיגן.
אביו, קרל יירי, נהרג בתאונת עבודה לפני לידתו.
אמו נהרגה אף היא בתאונת דרכים כשהוא היה בן שנה.
בגיל שנתיים אומץ מייג'ורס על ידי דודו ודודתו, ויחד עמם עבר להתגורר במידלסבורו שבקנטקי.
הוא היה פעיל באתלטיקה ובפוטבול בבית הספר התיכון במידלסבורו, אותו הוא סיים בשנת 1957 וזכה במלגת לימודים באוניברסיטת אינדיאנה, שם הוא היה גם כן פעיל בתחומי הספורט.
ב-1959 עבר מייג'ורס לאוניברסיטת מזרח קנטקי שבעיר ריצ'מונד.
בשנה שלאחר מכן הוא השתתף במשחק הפוטבול הראשון שלו, אך סבל מפגיעה קשה בגבו שהותירה אותו משותק במשך שבועיים, ושמה קץ לקריירה הספורטיבית האקדמאית שלו.
בעקבות הפציעה הוא מיקד את פעילותו במשחק והופיע בהצגות בתיאטרון בדנוויל שבקנטקי.
ב-1962 סיים מייג'ורס את לימודיו באוניברסיטת מזרח קנטקי וקיבל תואר בהיסטוריה ובחינוך גופני.
לאחר סיום לימודיו קיבל מייג'ורס הצעה להצטרף לקבוצת הפוטבול סנט לואיס קרדינלס.
תחת זאת הוא עבר ללוס אנג'לס ומצא עבודה במחלקת הפארקים והפנאי העירונית כמנהל תחום הבידור של פארק צפון הוליווד.
בלוס אנג'לס התוודע מייג'ורס לשחקנים רבים ולאישים רבים מתעשיית הבידור, כולל דיק קלייטון שהיה סוכנו האישי של ג'יימס דין שהציע לו ללמוד בבית הספר למשחק שהיה בבעלותו.
לאחר שנת לימודים אחת בבית הספר למשחק חש קלייטון שמייג'ורס בשל כדי להתחיל את הקריירה שלו.
באותה עת הוא אימץ את שם הבמה לי מייג'ורס כמחווה לגיבור ילדותו ג'וני מייג'ורס שהיה שחקן ולימים מאמן קבוצת הפוטבול של אוניברסיטת טנסי.
מייג'ורס גם למד בבית הספר למשחק של אסטל הרמן במטרו גולדווין מאייר.
בגיל 25 קיבל מייג'ורס את תפקידו הראשון, אם כי לא זכה בו לפרסום רב, במותחן האימה "Strait-Jacket" כבן זוגה חסר המזל של ג'ואן קרופורד.
לאחר שהופיע ב-1965 בפרק בסדרה "Gunsmoke", הוא החל לככב מאוחר יותר באותה שנה כהווארד וייט בפרק "כף הקוף – סיפור מחדש" בסדרה "אלפרד היצ'קוק מגיש" שהתבסס על הסיפור הקצר "כף הקוף" מאת ו.
מייג'ורס חווה את פריצתו הגדולה כאשר הוא נבחר מתוך 400 שחקנים צעירים, בהם ברט ריינולדס, לתפקיד המשנה של הית' ברקלי בסדרת המערבונים החדשה "The Big Valley" של רשת ABC בכיכובה של ברברה סטנוויק.
יחד איתם כיכבה גם השחקנית הצעירה לינדה אוונס שגילמה את אודרה, אחותו הצעירה של הית'.
ריצ'רד לונג ופיטר ברק גילמו את אחיו, ג'רוד וניק.
אחד הביטויים בהם עשה הית' שימוש במהלך הסדרה היה "Howdy boy" (מילולית: "היי בחור").
במהלך התקופה בה שודרה הסדרה כיכב מייג'ורס בסרטו משנת 1968 של צ'רלטון הסטון, "Will Penny", שברשימת הקרדיטים שלו הוצג שמו בצירוף הביטוי "גאים להציג" (Introducing).
כמו כן הוא כיכב בתפקיד הראשי בסרט הטלוויזיה "The Ballad of Andy Crocker" משנת 1969 ששודר ברשת ABC.
הסרט היה אחד הסרטים הראשונים שעסק בסוגיית לוחמי מלחמת וייטנאם ששבו הביתה.
באותה שנה הוא קיבל הצעה לככב בסרט "קאובוי של חצות", אך הסדרה "The Big Valley" המשיכה לעונה נוספת ומייג'ורס נאלץ לדחות את ההצעה לתפקיד שגולם מאוחר יותר על ידי ג'ון ווייט.
כאשר הופסקו שידורי "The Big Valley" ב-1969, חתם מייג'ורס על חוזה ארוך טווח עם סרטי יוניברסל.
ב-1970 הופיע מייג'ורס בסרטו האחרון של ויליאם ויילר "The Liberation of L.B.
Jones" והצטרף לצוות של הסדרה "The Virginian" בעונתה האחרונה.
בתקופה זו של הקריירה שלו כונה מייג'ורס "אלביס פרסלי הבלונדיני" בשל דמיונו לזמר המפורסם באותה תקופה.
שנות השבעים – האיש השווה מיליונים
ב-1971 גילם מייג'ורס את דמותו של שותפו של ארתור היל, ג'ס ברנדון, בסדרה המשפטית "אוון מרשל – עורך דין" (שודרה בישראל תחת השם "פרקליט לכל עת"), תפקיד שזיכה אותו בשבחים רבים במהלך שש העונות בהן שודרה הסדרה ברשת ABC.
תפקיד זה הוביל אותו לתפקיד הראשי בדמותו של קולונל סטיב אוסטין, טייס החלל לשעבר שבגופו הושתלו איברים ביוניים בסדרה "סטיב אוסטין, האיש השווה מיליונים" שיצאה לאקרנים ב-1973 ושודרה אף היא ברשת ABC.
ב-1974 קיבלה הרשת החלטה להעביר את הסדרה למתכונת שידור שבועית.
הסדרה נחלה הצלחה בינלאומית והוקרנה ביותר משבעים ארצות (כולל בישראל) והפכה את מייג'ורס לאייקון פופ.
ב-1975 ביצע מייג'ורס את תפקיד הבימוי הראשון שלו כאשר ביים אז פרק בסדרה בכיכובם של שחקני הפוטבול המקצוענים לארי זונקה ודיק בטקוס.
ב-1977, כשהסדרה המשיכה להיות להיט, ניסה מייג'ורס לנהל משא ומתן על חוזהו עם רשת יוניברסל.
בתגובה הגישה הרשת תביעה נגדו כדי לאלץ אותו להתייצב לעבודה על בסיס תנאי החוזה שהוא היה חתום עליו אז ושעדיין לא פג תוקפו.
נפוצו שמועות שמייג'ורס מחזיק בתפקיד כדי להרוויח סכומי כסף גדולים יותר, אך מנהלו האישי הכחיש זאת וטען שמייג'ורס נאבק כדי להקים חברת הפקות משלו "הפקות פוסט-מייג'ורס", לאחר שמייג'ורס לא התייצב לצילומים ביוני אותה שנה, נכנעו מנהלי החברה לדרישותיו.
בכל אופן, המדרוג של "האיש השווה מיליונים" החל לרדת וב-1978 הופסקו צילומי הסדרה.
בנובמבר 2010 הוציאה חברת Time Life מארז של 40 תקליטורי DVD עם כל פרקי הסדרה בנוסף לקטעי בונוס.
במהלך שנות השבעים הופיע מייג'ורס בכמה סרטים נוספים.
ב-1976 הוא גילם את דמותו של פרנסיס גארי פאוורס בסרט אודות משבר מטוס הריגול U-2. ב-1978 הוא הופיע בסרט "The Norseman", ב-1979 בסרט "Killer Fish" יחד עם קורנל ויילד ובסרט "Steel" יחד עם ג'ניפר או'ניל וב-1980 במותחן הפוליטי "The Agency" בכיכובו של רוברט מיצ'ם.
שנות השמונים - The Fall Guy
ב-1981 שב מייג'ורס לאקרנים כאשר שיחק בסדרה ארוכת טווח.
לארסון, שלראשונה עבד עם מייג'ורס בסדרה "Alias Smith and Jones" כאשר הוא כיכב בה בתפקיד אורח ומאוחר יותר הפיק את "האיש השווה מיליונים", ביקש ממנו לככב בפרק הפיילוט של הסדרה "The Fall Guy".
בסדרה זו גילם מייג'ורס את דמותו של קולט סיוורס, פעלולן הוליוודי שמוצא עבודה נוספת כצייד ראשים.
מייג'ורס גם שימש כמפיק וכבמאי של הסדרה ואף שר את שיר הנושא שלה.
הוא גם הזמין כמה מחבריו הוותיקים, כמו לינדה אוונס, פיטר ברק, לינדזי וגנר וריצ'רד אנדרסון, להופיע בתפקיד אורח בסדרה.
הסדרה שודרה במשך חמש עונות עד שירדה מהאקרנים ב-1986.
מייג'ורס אף הופיע בהופעת קמע בסרט "Circle of Two" וכיכב בתפקיד עצמו בקומדיה משנת 1988 "Scrooged".
ב-1990 כיכב מייג'ורס בסרט "Keaton's Cop" והופיע מדי פעם בסדרת המלחמה "סיור של חובה" ב-CBS, ובסדרה קצרת הימים משנת 1992 "Raven".
הוא גם הופיע בתפקידי משנה בסרטים "Trojan War" משנת 1997, "Out Cold" משנת 2001, "שקרן בריבוע" משנת 2002 ו-"The Brothers Solomon" משנת 2007. הוא גם דיבב את דמותו של "ביג" מיץ' בייקר במשחק הווידאו משנת 2002 "Grand Theft Auto: Vice City".
הוא שיחק את דמותו של אביו המנותק של ג'רט רדיק בקליפ של להקת Bowling for Soup משנת 2007, "When We Die".
באותה שנה הוא שיחק את סבא מקס בסרט "Ben 10: Race Against Time" ודיבב דמות בסדרת האנימציה לילדים "Wapos Bay" של רשת APTN שנקראה "סטיב מאוסטין".
הוא גם שיחק תפקיד קטן בסרט "הערפל".
מייג'ורס שיחק בתפקיד המאמן רוס בסדרת הטלוויזיה "The Game" של רשת CW, ששודרה מאוקטובר 2006 ועד מאי 2009.
ב-2007 הופיע מייג'ורס בתפקיד אלוהים בפרק בסדרה "החיים על פי ג'ים".
מאוחר יותר הוא שב לגלם את התפקיד בפרק הסיום של הסדרה ב-2009. ב-2008 הוא הופיע בפרק בסדרה "העשב של השכן".
ב-2009 הוא דיבב את דמותו של סטיב אוסטין בפרק בסדרה "רובוט צ'יקן".
במרץ 2010 שיחק מייג'ורס את דמותו של מדריך השיט הרגזן בפרק בסדרה "קומיוניטי".
באפריל אותה שנה הוא הופיע כמנטור בפרק בסדרה "Human Target".
מאוחר יותר באותה שנה הוא דיבב את קולו של גנרל אברנתי בסרט "ג'י.
ב-2011 הוא שב לדבב את הדמות בפרק נוסף.
באותה שנה הוא הופיע בסרט "Jerusalem Countdown".
בין השנים 2011–2014 הוא הופיע בשלושה פרקים של הסדרה הקומית "לגדל את הופ" של רשת פוקס בתפקיד ראלף, אביו של ברט.
בפברואר 2013 הוכרז שמייג'ורס יופיע בתפקיד אורח בשני פרקים בעונה השנייה של "דאלאס" בתפקיד קן ריצ'רדס, אהובה משכבר הימים של סו אלן.
ב-2015 הוא הופיע בסרט "האם אתה מאמין?" לצד מירה סורבינו, ובסדרה "Avengers of eXtreme Illusions".
באוקטובר 2016 ובפברואר 2018 הוא הופיע בשני פרקים של הסדרה "Ash vs Evil Dead" בתפקיד ברוק ויליאמס, אביו של אש ויליאמס.
בסוף שנת 2018 התארח בסדרת הטלוויזיה "צער גידול בנות - הדור הבא", ודיבב מייג'ורס את דמותו של ה"האיש השווה מיליונים" בפרסומת של חברת הונדה.
בשנת 2024 שיחק בתפקיד קצר כשוטר בסרט הכפיל של דייוויד ליץ'.
מייג'ורס התחתן ארבע פעמים בימי חייו:
ב-1961 הוא נשא לאישה את קתי רובינסון, ממנה הוא התגרש ב-1964. מנישואין אלו נולד ילד אחד בשם לי מייג'ורס הבן.
ב-1973 נשא מייג'ורס לאישה את השחקנית פארה פוסט.
במשך שש שנות נישואיהם היא שינתה את שמה ל"פארה פוסט מייג'ורס".
השניים נפרדו ב-1979 (באותה תקופה היא החלה במערכת יחסים עם ראיין אוניל) והתגרשו ב-1982.
ב-1988 נשא מייג'ורס לאישה את שפנפנת הפלייבוי קארן ולז.
מנישואין אלו נולדו בת אחת וזוג בנים תאומים.
ב-2002 נשא מייג'ורס לאישה את השחקנית והדוגמנית פיית' קרוס.
ב-2003 עבר מייג'ורס ניתוח מעקפים.
ב-1983 היה מייג'ורס לאחד מהבעלים של קבוצת הפוטבול Los Angeles Express.
ליאונורה קרול לי ישראל הייתה סופרת יהודייה-אמריקאית.
נודעה בעקבות פרשת זיופים שביצעה.
סרט על חייה בשם "האם אי פעם תסלחי לי?" יצא לאקרנים בשנת 2018.
ישראל נולדה בברוקלין, ניו יורק, למשפחה יהודית.
הוריה היו ג'ק וסילביה ישראל.
היה לה אח בשם אדוארד.
בשנת 1961, סיימה את לימודיה ב"ברוקלין קולג'" בניו יורק.
ישראל החלה קריירה כסופרת עצמאית בשנות ה-60. הביוגרפיה הראשונה שפרסמה הייתה של קתרין הפבורן, שישראל ביקרה בקליפורניה זמן קצר לפני מותו של ספנסר טרייסי, בן זוגה של הפבורן.
הביוגרפיה פורסמה במהדורת נובמבר 1967 של המגזין אסקווייר.
ישראל המשיכה לכתוב למגזין עד אמצע שנות השבעים.
בשנות ה-70 וה-80 פרסמה ביוגרפיות של השחקנית טאלולה בנקהד , העיתונאית ואשת הטלוויזיה דורותי קילגלין , וטייקונית הקוסמטיקה אסתי לאודר.
הספר על קילגלין התקבל יפה והופיע ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס.
בשנת 2008 כתבה ספר זכרונות בשם "האם אי פעם תסלחי לי?".
ישראל טענה כי ב-1983 היא קיבלה מקדמה מהוצאת מקמילן כדי להתחיל בכתיבת ביוגרפיה על לאודר, וכי לאודר ניסתה שוב ושוב לשחד אותה להפיל את הפרויקט.
בספר, הביכה את לאודר בטענות שונות.
ב-1985 פרסמה לאודר אוטוביוגרפיה שהמו"ל שלה תיזמן את צאתה יחד עם ספרה של ישראל.
ספרה של ישראל נקטל על ידי המבקרים והפך לכישלון מסחרי.
לאחר כישלון זה, הקריירה של ישראל הדרדרה, והיא נכנסה לקשיים כלכליים ולהתמכרות לאלכוהול.
ישראל זכורה במיוחד במעשיה הפליליים.
ב-1992 הסתיימה הקריירה שלה ככותבת ספרים ומאמרים לכתבי עת.
כדי להרוויח כסף, היא החלה לזייף מכתבים (מספרם מוערך ביותר מ-400) של סופרים ושחקנים שנפטרו.
מאוחר יותר, כשהחלו לחשוד בה, היא החלה לגנוב מכתבים אמיתיים ומסמכים חתומים של אנשים מפורסמים מספריות וארכיונים, והחליפה אותם בזיופים מעשה ידיה.
היא מכרה הן מכתבים מזויפים והן מסמכי מקור גנובים.
פעולותיה נמשכו יותר משנה עד ששני סוכני FBI סמויים עלו עליה וחקרו אותה.
לא ברור איך התגלו הזיופים שלה, אבל בזכרונותיה היא מציינת שיכולתה למכור מכתבים הסתיימה באופן פתאומי.
היא הזכירה שמומחה בחיי היוצר נואל קאוורד עמד על כך שקאוורד לא היה מתאר את פעילותו ההומוסקסואלית בהתלהבות כזאת במכתבים, בשעה שהתנהגות כזאת הייתה יכולה להסתיים במאסר.
הצעות נוספות הן כי שפע המכתבים שנמכרו על ידה עורר חשד וכן הלאה.
התביעה הפלילית החלה לפעול נגדה לא בשל הזיופים שהיא מכרה לאספנים, אלא בגין הזיופים שהיא החליפה בספריות וארכיונים כדי להסתיר את העותקים המקוריים אותם גנבה.
כשנודע לסוחר עתיקות כי מכתב של ארנסט המינגוויי שרכש ממיופה הכוח של ישראל, ג'ק הוק, אמור היה להימצא בארכיון של אוניברסיטת קולומביה, התברר שהמכתב שנמצא באוניברסיטת קולומביה הוחלף בזיוף, והדבר הוביל לישראל שנרשמה כמי שעיינה בתיק.
בשלב זה הוזעק שוב האף-בי-איי והחקירה הראתה שישראל גנבה מכתבים אותנטיים מכמה אוספים מוסדיים, והחליפה אותם בזיופים.
ישראל והוק נעצרו יחד על ידי ה-FBI כאשר הם נפגשו בבנק כדי לפדות המחאה של סוחר עתיקות.
בזיכרונותיה, בהם היא מצטטת את המסמכים של האף-בי-איי מתיק החקירה שלה, אומרת ישראל כי הסוכנים עזבו מבלי לעצור אותה או לספר לה מה עומד לקרות בהמשך.
היא חזרה מיד לדירתה והחלה להשמיד את כל הראיות לפשעיה.
היא השליכה לפחי אשפה ציבוריים יותר מתריסר מכונות כתיבה בהן השתמשה כדי לזייף את מכתבי הסופרים המפורסמים.
כאשר הוגש לה צו פדרלי שהורה לה לשמור על ראיות אלה, הראיות כבר הושמדו.
עוד טענה ישראל כי מעולם לא נעצרה או נכפתה באזיקים, אלא קיבלה זימונים להתייצב בפני בתי משפט פדרליים.
ביוני 1993 הודתה ישראל בעבירת מסחר ברכוש גנוב.
כעונש היא קיבלה שישה חודשים במעצר בית וחמש שנות מאסר על תנאי.
בנוסף על כך, כמעט כל הספריות והארכיונים אסרו עליה להיכנס לתחומם, ובזאת הסתיימה האפשרות שלה לחדש את הקריירה שלה כביוגרפית.
בסופו של דבר היא התפרנסה מעריכת מאמרים לכתבי עת מדעיים.
גם לאחר החשיפה שלה וגזר הדין שלה, חלק מזיופיה עדיין נמכרו על ידי סוחרים כאותנטיים - ובמחירים גבוהים בהרבה ממה ששולם עבורם.
חלקם אפילו צוטטו בספרים שפורסמו כאילו היו אמיתיים.
ישראל הביעה מאוחר יותר גאווה בהישגיה הפליליים, בייחוד בזיופים.
לי ישראל נפטרה בניו יורק ב-24 בדצמבר 2014 ממלנומה.
היא חייתה לבדה ולא היו לה ילדים.
על משפחתה כתבה בזכרונותיה: "היה לי אח שלא היה בינינו הרבה מהמשותף".
סיפור חייה של לי ישראל עובד לסרט בשם "האם אי פעם תסלחי לי?" בבימויה של מריאל הלר ובתפקיד לי ישראל, השחקנית מליסה מקארתי.
הסרט הוצג בבכורה עולמית בפסטיבל הסרטים טלורייד בקולורדו ב-1 בספטמבר 2018, ויצא להקרנה בארצות הברית ב-19 באוקטובר 2018. על משחקה כלי ישראל, הייתה מקארתי מועמדת לפרס האוסקר לשחקנית הטובה ביותר.
לי וון-הי (בקוריאנית: 이원희; באנגלית: Lee Won-hee; נולד ב-19 ביולי 1981) הוא ג'ודוקא עבר דרום קוריאני אשר התחרה בקטגוריית המשקל עד 73 ק"ג.
לי התחרה במשחקים האולימפיים באתונה 2004 וזכה במדליית הזהב בקטגוריית המשקל עד 73 ק"ג.
בקרב הראשון הוא ניצח את אנטולי לאריוקוב הבלארוסי בזכות ניקוד יוקו.
בשמינית הגמר הוא ניצח באיפון את ג'ימי פדרו האמריקאי לאחר תרגיל סיאו-נגי מוצלח, ברבע הגמר הוא ניצח באיפון את גנאדי בילודיד האוקראיני לאחר תרגיל טאי-אוטושי ובחצי הגמר הוא ניצח שוב באיפון את ויקטור ביוול ממולדובה לאחר עוד תרגיל טאי-אוטושי מוצלח.
בגמר לי התמודד מול ויטלי מקארוב הרוסי וכשתיים וחצי דקות מפתיחת הקרב לי ביצע תרגיל אשר העניק לו ניקוד יוקו.
בעודו מחזיק ביתרון, תשע שניות לסיום לי ביצע תרגיל סיאו-נגי ושילב אותו עם קואוצ'י-גרי, שהצליח להטיל את מקארוב על גבו וזכה באיפון.
לי מחזיק במדליה אחת מאליפויות העולם; מדליית זהב משנת 2003 כאשר בקרב הגמר ניצח באיפון את דניאל פרננדס הצרפתי.
לי מחזיק גם במדליית זהב ממשחקי אסיה (2006) ומדליית זהב מאליפות אסיה (2003).
במהלך הקריירה לי זכה במדליות רבות בטורנירים מהסבב העולמי וביניהן מדליות מטורנירי טוקיו ופריז היוקרתיים.
במהלך הקריירה שלו כג'ודוקא כינויו של לי היו "מר איפון" ו-"גראנד סלאמר" לאחר שבשנת 2003 השיג רצף של 48 ניצחונות, מתוכם 43 באיפון.
לאחר פרישתו המשיך לעסוק בג'ודו ואימן בין היתר בשנת 2015 את נבחרת הנשים של קוריאה הדרומית בג'ודו.
לִי וֶנְלְיָאנְג (מנדרינית תקנית: 李文亮; 12 באוקטובר 1986 – 7 בפברואר 2020) היה רופא עיניים סיני, שעבד כרופא בבית החולים המרכזי של ווהאן.
לי, שראה הודעה במעגל פנימי של איי פן, מנהלת מחלקת המיון בבית החולים, הפיץ אותה במעגל נרחב והזהיר את עמיתיו בדצמבר 2019 מפני התפרצות סארס, שזוהתה בהמשך כסוג נפרד של וירוס מתת-משפחת נגיפי קורונה (COVID-19).
הוא הפך לחושף המגפה בציבור, לאחר ששותפו אזהרותיו באופן פומבי.
ב-3 בינואר 2020 משטרת ווהאן זימנה אותו לחקירה על "הפצת שמועות באינטרנט".
לי המשיך לעבוד בבית החולים, שם ככל הנראה נדבק בנגיף ונפטר מהמחלה ב-7 בפברואר 2020, בגיל 33. בעקבות האירוע המפלגה הקומוניסטית של סין הוציאה באופן חריג התנצלות רשמית כלפי משפחתו וביטלה את האשמות נגדו.
לי ונליאנג נולד ב-12 באוקטובר 1986 למשפחה מהמיעוט המנצ'ורי בבֵּייגֶ'ן, ליאונינג.
הוא למד בתיכון בבייג'ינג וסיים את לימודיו בציונים גבוהים.
בשנת 2004 נבחן בגאוקאו, בחינת הכניסה הלאומית ללימודים אקדמיים בסין.
הוא התקבל לבית הספר לרפואה באוניברסיטת ווהאן כסטודנט לרפואה קלינית בתוכנית לימודים משולבת של תואר ראשון ושני.
המרצה שלו העיד שהיה סטודנט חרוץ וכן.
בשנה השנייה ללימודיו הוא הצטרף למפלגה הקומוניסטית של סין.
לאחר סיום לימודיו בשנת 2011, לי עבד כשלוש שנים במרכז לרפואת עיניים באוניברסיטת שיאמן.
בשנת 2014 לי הפך לרופא עיניים בבית החולים המרכזי של ווהאן.
ב-30 בדצמבר 2019, הפיצה ד"ר איי פן, מנהלת מחלקת החירום בבית החולים, דו"ח מטופל ובו תוצאה חיובית עם רמת ביטחון גבוהה לבדיקות נגיף הסארס.
ד"ר איי פן נבהלה לאחר שקיבלה את תוצאות המעבדה של מטופלת אותה בדקה, אשר הציגה תסמינים דומים לשפעת העמידים בשיטות הטיפול הקונבנציונליות.
הדו"ח כלל את הביטוי "סארס קורונה-וירוס".
איי הקיפה את המילה "סארס" ושלחה אותה לרופא עמית בבית חולים אחר בווהאן.
משם הוא התפשט בכל מעגלי הרפואה בווהאן, ובניהם גם הגיע אל לי.
בשעה 17:43 הפיץ לי בקבוצת WeChat פרטית של חברי כיתתו לרפואה בבית הספר לרפואה: "דווחו [לבית חולים] 7 מקרים של סארס משוק פירות הים חואה-נאן" (השוק הסיטונאי של העיר ווהאן).
הוא גם צירף להודעתו את דו"ח הבדיקה של המטופל שקיבל מד"ר איי, ובו גם תמונה של סריקת CT.
בשעה 18:42 הוא הוסיף כי "החדשות האחרונות הן שאושרו כי מדובר בזיהומים מווירוס הקורונה".
לי הציע לחברי קבוצת WeChat להודיע למשפחותיהם וחבריהם לנקוט באמצעי מיגון.
הודעתו בקבוצה סגורה הופצה הלאה והודהדה ברחבי המרשתת.
הוא הפך יותר ויותר נסער כשהדיון צבר קהל רחב יותר מכפי שציפה.
צילומי מסך של הודעותיו פורסמו בפורומים סיניים וזכו לתשומת לב גדולה.
בעקבות זאת מחלקת הפיקוח זימנה אותו לשיחה בגין הדלפת המידע.
ב-3 בינואר 2020, שוטרים של הלשכה לביטחון פנים של ווהאן חקרו את ונליאנג ומסרו לו, ולשבעה אחרים, אזהרה בגין "הפצת שמועות מזיקות".
הוא נדרש לחתום על מכתב התראה בו הבטיח שלא יעשה זאת שוב.
המשטרה הזהירה אותו כי אם ימשיך להפר את החוק הוא יועמד לדין.
לאחר האזהרה, לי המשיך לעבוד בבית החולים, עד שחלה בנגיף – ככל הנראה ב-8 בינואר.
ב-31 בינואר הוא פרסם במדיה החברתית את שאירע בתחנת המשטרה עם מכתב ההצהרה עליו חתם.
הפוסט שלו הפך ויראלי והמשתמשים שאלו מדוע הושתקו הרופאים שנתנו אזהרות מוקדמות יותר על ידי הרשויות.
לי הוצב באור הזרקורים של התקשורת הסינית לאחר שנחשב אחד משמונת "מפיצי השמועות" שהוזהרו על ידי משטרת ווהאן.
עם זאת, על פי חלק מגורמי התקשורת, משטרת ווהאן זימנה את השמונה ב-1 בינואר, בעוד לי ושיי לינקה, רופא נוסף מבית החולים ווהאן, הוזהרו ב-3 בינואר.
לפיכך ייתכן ששני האחרונים אינם חלק מהקבוצה.
בהמשך הגיב לי כי הוא לא ידע אם הוא אחד מהקבוצה אך הוא ננזף לאחר שאמר את האמת.
העונש המשטרתי של לי בגין "הפצת שמועה" שודר בטלוויזיה המרכזית של סין, מה שמעיד על אישור השלטון המרכזי לעונש.
ב-4 בפברואר קבע בית המשפט העליון של סין העממית כי שמונת הנעצרים לא צריכים להיענש, שכן דבריהם אינם כוזבים לחלוטין.
בעמוד המדיה החברתית הרשמי נכתב כי: "יכול היה להיות נהדר לו הציבור היה מאמין ל'שמועות' ומתחיל לעטות מסיכות מגן, להשתמש באמצעי תברואה ולהימנע מביקור באזור שוק חואה-נאן".
לי אמר ל-Caixin כי חשש שבית החולים יעניש אותו על "הפצת שמועות", אך חש הקלה לאחר שבית המשפט העליון מתח ביקורת פומבית על המשטרה: "אני חושב שצריך להיות יותר מקול אחד בחברה בריאה, ואיני רואה בעין יפה שימוש בכוח ציבורי לצורך התערבות מוגזמת" אמר לי.
ב-8 בינואר, לי נדבק בווירוס CoVid-19 ככל הנראה מחולה נגוע בבית החולים בו עבד.
המטופל סבל מגלאוקומה סגורת זווית חריפה ופיתח חום למחרת.
לי החל לחשוד כי ייתכן שהמטופל סובל מזיהום בווירוס.
ב-10 בינואר לי פיתח חום ושיעול שהחמיר במהרה.
הרופא יו צ'נגבו, מומחה רפואי בג'ג'יאנג שנשלח לווהאן, אמר לתקשורת כי אף על פי שרוב המטופלים הצעירים אינם נוטים לפתח מצבים קשים, חולה הגלאוקומה אשר לי בדק ב-8 בינואר, עבד בחנות בשוק חואה-נאן למאכלי ים בווהאן ונחשף לעומס נגיפי גבוה, אשר יכול היה להחמיר את הזיהום של לי.
ב-12 בינואר אושפז לי בטיפול נמרץ בבית החולים המרכזי ווהאן בו עבד, שם טופל בבידוד, נבדק מספר פעמים עד שנמצא חיובי לזיהום בנגיף ב-30 בינואר.
הוא אובחן כחולה בנגיף ב-1 בפברואר.
בעודו מאושפז, לי פרסם הודעה באינטרנט, בה נשבע לחזור לקו החזית לאחר החלמתו.
מצבו של לי הוגדר קריטי ב-5 בפברואר.
ב-6 בפברואר לי אמר לחברו בטלפון שהוא מתקשה לנשום וכי רווית החמצן (סטורציה) שלו צנחה ל-85%.
סמוך לשעה 19:00 הוא נשלח לחדר הטיפול הנמרץ.
על פי הדיווח בצ'יינה ניוזוויק, ליבו נדם בשעה 21:30. בפוסטים של המדיה הסינית הממלכתית דווח כי לי נפטר, אך הפוסטים נמחקו במהרה.
מאוחר יותר, בית החולים המרכזי של ווהאן פרסם הודעה הנוגדת את הדיווחים על מותו: "בתהליך הלחימה בנגיף הקורונה, נדבק רופא העיניים לי ונליאנג מבית החולים שלנו.
כעת הוא במצב אנוש ואנחנו עושים כמיטב יכולתנו להצלתו".
על פי הדיווחים, נעשה שימוש בחמצון ממברנה חוץ-גופית (ECMO) כדי להחזיק אותו בחיים.
עם זאת, המאמץ לא הצליח ובית החולים הודיע כי לי נפטר בשעה 02:58 בבוקר ב-7 בפברואר 2020. במהלך תקופה זו יותר מ-17 מיליון אנשים צפו בזרם הדיווחים הסותרים בנוגע למצבו.
מותו של לי עורר צער וכעס רב על המדיה החברתית, בדרישה להרחבת חופש הביטוי.
האשטאג wewantfreedomofspeech# זכה ליותר משני מיליון צפיות ולמעלה מ-5,500 פוסטים תוך חמש שעות, לפני שהוא הוסר על ידי הצנזורים, כמו גם האשטאגים ופוסטים אחרים בנושא.
כמחווה ללי, לאחר מותו אזרחי ווהאן הניחו פרחים ושרקו במשרוקיות (סמל של חושפי שחיתויות) בבית החולים המרכזי של ווהאן, שם עבד ומת.
באינטרנט, אנשים השיקו באופן ספונטני את הפעילות "שרקתי במשרוקית עבור ווהאן הלילה" בה המשתתפים כיבו את אורות ביתם במשך חמש דקות, ובהמשך שרקו במשרוקיות ופיזרו נצנצים מחוץ לחלונותיהם כאות אבל על לי.
רבים השאירו הודעות בתגובה לפוסט האחרון של לי ב-Weibo, חלקם קוננו על מותו והביעו את כעסם על הרשויות.
אף על פי שבתחילה לא הייתה התנצלות רשמית מהעיר ווהאן על הנזיפה בלי, תוך שעות מרגע מותו, ממשל עיריית ווהאן ונציבות הבריאות של חוביי הצהירו הצהרות מיוחדות על לי ופרסמו תנחומים למשפחתו.
מחוץ לווהאן, נציבות הבריאות הלאומית של סין פרסמה הצהרות דומות.
בצעד חריג עוד יותר, הגוף הגבוה ביותר בסין, נציבות הפיקוח הלאומית, יזם "חקירה מקיפה" בפרשה.
צ'ין צ'יאנגהונג, פרופסור למשפטים באוניברסיטת אוניברסיטת ווהאן, הביע את דאגתו כי אם לא ינוהל כראוי, הכעס הציבורי על מותו של לי יכול להתפוצץ באופן דומה לאזכרה על מותו של הו יאובאנג .
קבוצת אקדמאים סיניים בראשות טאנג יימינג, ראש בית הספר לקלסיקות סיניות - האוניברסיטה הנחשבת במרכז סין, פרסם מכתב פתוח בו דחק בממשלה לשמור על חופש הביטוי ולהתנצל על מות לי.
המכתב הדגיש את הזכות לדיבור חופשי, שלכאורה מובטחת על ידי החוקה הסינית.
טאנג אמר כי ההתפרצות הויראלית היא אסון מעשה ידי אדם, וכי סין צריכה ללמוד מלי ונליאנג.
טאנג כתב גם כי הוא חש כי אינטלקטואלים בכירים ואנשי אקדמיה חייבים לדבר בפני העם הסיני ובעבור מצפונם האישי.
במכתב נכתב כי לי הוא "קורבן של דיכוי חופש הביטוי" .
ג'י קיאו, חבר האקדמיה הסינית להנדסה ונשיא בית החולים השלישי באוניברסיטת פקינג בבייג'ינג, כינה את לי "חושף השחיתויות שקידש את חייו הקצרים בקו החזית".
הסנאט האמריקני כיבד את חייו ואת תרומתו של לי על ידי קבלת החלטה הקוראת לשקיפות ושיתוף פעולה מצד ממשלת הרפובליקה העממית של סין והמפלגה הקומוניסטית של סין.
ארגון הבריאות העולמי פרסם בטוויטר כי הוא "עצוב עמוקות בגלל פטירתו של ד"ר לי ונליאנג" ו"כולנו צריכים לחגוג עבודה שהוא עשה ב-#2019nCoV".
כאשר לי התחיל להראות את תסמיני הנגיף, הוא הזמין חדר במלון כדי להימנע מהדבקת משפחתו.
למרות אמצעי זהירות זה, הוריו נדבקו ב- SARS-CoV-2, אך לאחר מכן התאוששו.
ללי ואשתו פו שוג'י יש בן אחד.
אשתו הייתה בהיריון עם ילדם השני בזמן מותו.
חבריו לספסל הלימודים העידו שהיה חובב כדורסל .
לי ירון (נולדה ב-27 באוגוסט 1994) היא כתבת משבר האקלים ותחקירי הסביבה של עיתון הארץ, סופרת, חברת הוועד המנהל של ארגון העיתונאים בישראל ובמאית תיאטרון ישראלית.
את לימודיה התיכוניים העבירה בתיכון עירוני א' לאמנויות בתל אביב.
בוגרת תואר ראשון בהצטיינות יתרה בהיסטוריה ובתוכנית הרב-תחומית במדעי הרוח (פילוסופיה, מגדר וצדק חברתי בדגש על סביבה) של אוניברסיטת תל אביב.
את דרכה התקשורתית החלה ב-2012 עם גיוסה לצה"ל, שם שימשה כתבת צבאית בעיתון "במחנה", במסגרתו סיקרה את מבצע שובו אחים ואת מבצע עמוד ענן.
בין השנים 2014–2015 הייתה ראש דסק החדשות של העיתון, ושימשה מפקדת בקורס הכתבים הכלל-צה"לי.
שימשה פרשנית חברתית-כלכלית בתוכנית "סוגרים חשבון" בטלוויזיה החינוכית מסוף 2017 ועד לסגירת הערוץ.
מאז 2015 היא משמשת כתבת "הארץ" לענייני רווחה, וב-2018 החלה לסקר גם את תחום הפנים.
ירון מפרסמת תחקירים בנושאים חברתיים שנועדו להעלות על סדר היום הציבורי שורת סוגיות חברתיות, ביניהן סיקור תאונות הבנייה, זכויות הקהילה הלהט"בית, אפליית נשים, מבקשי המקלט ונכים.
על פי מחקר של העין השביעית, בשנתה הראשונה בתפקיד, עיתון "הארץ" הפך למוביל בסיקור הרווחה לעומת מתחריו בעיתונות המודפסת, בכך שהציג פי 5 יותר כותרות בנושא מהמתחרים.
בספטמבר 2018 נבחרה על ידי "טיים אאוט" לאחת מ-50 הצעירים המשפיעים בתל אביב.
בספטמבר 2017 דורגה על ידי "וואלה ברנז'ה" לאחת משמונת העיתונאים המבטיחים בישראל.
ירון הייתה הראשונה לעקוב על בסיס יומי אחר מחדל תאונות העבודה באתרי הבנייה שהביאו למותם של עשרות עובדי בניין, שקודם לכן כמעט ולא סוקר בכלי התקשורת המרכזיים, זאת, באמצעות פרסום מאות כתבות ותחקירים שהעלו שורת ליקויים, לכאורה, מצד משרדי הממשלה והקבלנים.
ב-2021 מונתה ירון לכתבת האקלים של הארץ.
באותה שנה יזמה את "מושג ירוק", יוזמה התנדבותית ראשונה מסוגה שסיפקה הכשרה ללא עלות למאות עיתונאים מכל כלי התקשורת על משבר האקלים, על ידי מרצים מאוניברסיטת תל אביב לצד עיתונאים בכירים, במטרה להעלות את סיקור משבר האקלים בתקשורת הישראלית.
ליוזמה נרשמו כ-400 עיתונאים מכל כלי התקשורת.
החל מ-2021 מכהנת ירון כנציגה הישראלית ליוזמה של מחלקת המדינה האמריקאית ל-49 עיתונאים מכל העולם על משבר האקלים.
ביוני של אותה שנה נבחרה כחברת מנהל של ארגון העיתונאים בישראל.
ירון היא חברת ועדת העורכים של "רדיקל" - מעבדה לרעיונות פורצי דרך לשיפור המצב החברתי־סביבתי־בריאותי שנוסדה עם התפרצות משבר הקורונה, ותוצריה מתפרסמים בעיתון "הארץ".
ב-2016 פרסמה תחקיר שהתחקה אחר עסקאות נדל"ן בשווי מיליוני שקלים שביצעו ראש העיר נתניה מרים פיירברג ובנה.
לאחר הפרסום, נגד פיירברג, בנה והגרוש שלה נפתחה חקירה פלילית במסגרתה הם נעצרו ונחקרו באזהרה.
בהמשך, במרץ 2017, הומלץ להגיש נגד פיירברג כתב אישום בגין עבירות שוחד, מרמה והפרת אמונים בחשד לאי-סדרים ב-7 פרויקטי נדל"ן בעיר, וב-23 ביוני 2019, הודיעה הפרקליטות על סגירת התיק נגדה מחוסר ראיות.
באותה שנה פרסמה תחקיר נוסף לפיו ראש עיריית ראשון לציון, דב צור, חבר ליזם הנדל"ן ארז מוסצ'ו, מבעלי מסעדת "סוהו", על מנת שזה יסייע לו בקמפיין לבחירתו לעירייה בתמורה להקלות שנגעו לשני מיזמי נדל"ן של חברות בבעלותו של מוסצ'ו.
על פי החשד, שהוברר מאוחר יותר בדו"ח של משרד מבקר המדינה, ההקלות הניבו לאחרון רווחים המוערכים בעשרות מיליוני שקלים.
צור נעצר והועמד לדין בגין חלק מהטענות שעלו בתחקיר.
במאי 2021 נסגר התיק נגדו.
באפריל 2017 חשפה לראשונה את החלטת משרד הרווחה שלא לאפשר לזוגות גאים לאמץ ילדים.
הפרסום עורר הדים רבים והביא למחאה חברתית נרחבת ולשינוי עמדת המשרד.
בהמשך פרסמה תחקיר לפיו רשויות הרווחה לוקחות ילדים להורים טרנסג'נדרים בשל שינוי המין שעברו.
בנובמבר 2018, ימים ספורים קודם היבחרו לראשות עיריית ראשון לציון, פרסמה ירון תחקיר ממנו עלו חשדות כי סגן ראש העיר לשעבר רז קינסטליך ביקש מחברי מועצה לאשר לחברה בבעלות אביו תוספת של עשרות יחידות דיור.
סדרת תחקירים שערכה ירון חשפו את ניסיונותיה של השרה לשוויון חברתי לשעבר, גילה גמליאל, למנות לתפקיד הבכיר של ראש הרשות לקידום מעמד האישה חברת ילדות, חרף התנגדות נציבות שירות המדינה והיועץ המשפטי לממשלה אביחי מנדלבליט.
בהמשך נסוגה גמליאל מהמינוי והתפקיד נותר בלתי-מאויש.
בשנת 2024 הוציאה לאור את ספרה , שמאגד סיפורים מיום הטבח בשבעה באוקטובר.
ב-22 בינואר 2025 זכה הספר בפרס "הספר היהודי של השנה" מטעם "the National Jewish Book Award".
ב-2012 ביימה את ההצגה "אנרגיות טובות", סאטירה המבוססת על תמליל ישיבת ועדת הכלכלה של הכנסת בנושא חלוקת תמלוגי הגז.
ההצגה הופיעה בפסטיבל "תיאטרונטו" בניהולו של יעקב אגמון.
בשנת 2019 היא כתבה וביימה את ההצגה "קישתא" – סאטירה דוקומנטרית המבוססת במלואה על פרוטוקול מס' 548 של ישיבת ועדת הפנים של הכנסת בנושא "גירוש המסתננים", בה מבקשי מקלט מאריתריאה וסודאן מגלמים את דמויותיהם של חברי הכנסת הקוראים לגירושם.
בשנת 2023 נישאה לעיתונאי והסופר היהודי-אמריקאי ג'ושוע כהן.
לִי יוּאַן-הוֹנְג (1864–1928, במנדרינית: 黎元洪) היה מצביא ופוליטיקאי סיני אשר שירת בתפקידי מפתח בימיה המוקדמים של הרפובליקה הסינית, ממשלת בייאנג ותקופת המצביאים.
לי היה בנו של מפקד ותיק בצבא שושלת צ'ינג אשר לחם נגד מרד טאיפינג.
בשנת 1889 הוסמך לי לצוער בצי הסיני של צבא הקיסרות לאחר הכשרה באקדמיה צבאית בטיינג'ין.
במסגרת שירותו השתתף במערכה על ים בוהאי במלחמת סין–יפן הראשונה ומאוחר יותר צורף לצבא בייאנג המחודש.
בשנת 1911 הושם לי כמפקד אוגדת חיל רגלים בווהאן, בירת מחוז חוביי בעת החלה מהפכת שינהאי תחת קריאתו של סון יאט-סן נגד שלטונו המלוכני של פויי, קיסר סין.
כאשר הממשלה בווהאן התפטרה נוכח המהפכה חייליו דחקו בלי להתמנות למנהיג דה פקטו של העיר.
מאוחר יותר הוקמה הממשלה הרפובליקנית וב-1 בינואר 1912 עם מינויו של סון יאט סן לנשיא הרפובליקה הסינית, לי התמנה לסגנו, תפקיד אשר ימשיך לשרתו גם לתוך ימי שלטונו של יואן שה-קאי.