tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
יונק קדום זה היה הגדול שבבני סדרתו והוא הגיע לאורך 4 מטרים, לגובה 2.1 מטר בכתפיו ולמשקל של מעל 4 טונות, גדול מכל קרנף או יונק צפון אמריקני.
כמו לקרובו היואינטתריום במראה הגולגולת שלו הזכיר קרנף אך לא היה קרוב אמיתי.
הגולגולת הייתה בעלת 3 רכסי קרניים דומים לקרני ג'ירף שבלטו ממצחו, מעל חלל העיניים וגם מעל החוטם כמו קרנף.
ייתכן שהם צופו בעור קשה.
הלסתות של האאובסילאוס היו בעלי ניבים ארוכים שבלטו מבחוץ ואולי נועדו לעזור ליצור להילחם עם יריבים או נגד טורפים.
למרות מראהו המאיים הוא היה אוכל צמחים איטי בעל מוח קטן שרעה בערבות ומספר חוקרים סוברים שהיה בעל אורח חיים אמפיבי.
כנראה שהוא נכחד עם התייבשות סביבתו הלחה.
אאוג'ן ניקולאסקו (ברומנית: Gheorghe-Eugen Nicolăescu, נולד בכפר באזור ג'יורג'יו ב-2 באוגוסט 1955) הוא כלכלן ופוליטיקאי רומני, כיהן כשר הבריאות של רומניה.
אחרי סיום בית הספר אאוג'ן ניקולאסקו הגיע לבוקרשט ועבד בעבודות שונות.
בשנים 1976–1977 הוא סיים את השרות הצבאי והתחיל ללמוד כלכלה באקדמיה לכלכלה בבוקרשט.
לאחר סיום הלימודים הוא עבד ככלכלן במפעל.
בשנת 1999 הוא התחיל לעבוד במשרד הכלכלה.
בשנים 2000–2001 אאוג'ן ניקולאסקו היה פרופסור חבר באוניברסיטה פרטית בבוקרשט ובשנים 2001–2002 היה מלמד באקדמיה לכלכלה בה למד.
לאחר הפסקה של מספר שנים, בשנת 2010 הוא חזר להרצות באוניברסיטה פרטית בבוקרשט.
במקביל, אאוג'ן ניקולאסקו היה פעיל במפלגה הלאומית ליברלית.
בשנת 2000 הוא לראשונה נבחר לבית הנבחרים של רומניה ובהמשך הוא זכה במקום בבית הנבחרים גם לאחר בחירות שנערכו ב-2004 וב-2008. במהלך תקופה זו הוא כיהן במספר תפקידים בוועדות בית הנבחרים ובשנים 2004–2005 היה יושב ראש סיעת המפלגה.
באוגוסט 2005 אאוג'ן ניקולאסקו מונה לשר הבריאות וכיהן בתפקיד זה עד לדצמבר 2008 כאשר המפלגה הפסידה בבחירות.
בתקופה זו הוא יזם פיטורים של מספר מנהלי בתי חולים בעקבות ניהול כושל ויזם חקיקה למניעת מינוי לתפקידי ממשל בכירים פקידים ממשל קומוניסטי.
בשנת 2010 אאוג'ן ניקולאסקו הואשם באחזקת כספי המפלגה בחשבון הפרטי.
בדצמבר 2012 הוא מונה לשר הבריאות בפעם השנייה (החליף את ראאד ערפאת) והפעם כיהן בתפקיד עד למרץ 2014.
החל משנת 2017 הוא מכהן כסגן נשיא של "בנק רומניה".
אאוארכונטה (שם מדעי: Euarchonta; מילולית: "אבות קדומים אמיתיים") היא קבוצה של יונקי שליה מקבוצת האאוארכונטוגליריים, אשר המינים הכלולים בה קרובים בעיקר לפרימטים ודומיהם.
היא הופרדה מהקבוצה השנייה של האאוארכונטוגליריים - גלירס החל מתקופת הפלאוקן שבתחילת עידן הקנוזואיקון וכמה חוקרים מעריכים שהיא קדומה אף יותר, כאשר סוגים כמו פורגאטוריוס התקיימו כבר מהקרטיקון העליון.
כיום כוללים בקבוצה 3 סדרות: חדפי עצים, גלשנאים ופרימטים בנוסף לסדרה פלסיאדפאים שהתקיימה בתחילת הפלאוגן (כמה חוקרים רואים בה קבוצה קדומה של פרימטים).
המאפיינים שלהם הם: התמחות בחיים על עצים, תזונה של אוכלי כל או אוכלי פירות, מבנה גולגולת בעל עיניים הפונות קדימה וכפות רגליים גדולות המאפשרות אחיזת דברים.
עם זאת מאפיינים אלה מצליחים במיוחד רק אצל הפרימטים העילאים.
סדרה פלסיאדפאים (Plesiadapiformes) - נכחדה
תת-סדרה בעלי אף לח (Strepsirrhini)
תת-סדרה בעלי אף יבש (Haplorrhini)
אאוגן (ינה) סנקאר, (בהונגרית: Szenkár Jenő, מחוץ להונגריה: Eugen Szenkar; בודפשט, 9 באפריל 1891 – דיסלדורף, 25 במרץ 1977) היה מנצח ומלחין יהודי-הונגרי.
אביו, נאנדור סנקאר (1857–1927) היה מנצח מקהלה ומנהל המקהלה של כמה בתי כנסת.
הוא למד באקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט, שם למד הלחנה אצל יאנוש קוסלר ולאחר מכן אצל ויקטור הרצפלד.
בשנת 1911 הוזמן לבית האופרה של בודפשט למשך עונה כקורפטיטור (פסנתרן חזרות), אך מהעונה שלאחר מכן ועד סוף ימיו, למעט כמה שנים, חתם חוזים רק בחו"ל.
בשנת 1912 קיבל חוזה שנתי בתיאטרון הגרמני בפראג, ואחר-כך חזר לבודפשט בין השנים 1913–1915 והפך למנצח "אופרת העם" (Népopera) של בודפשט, שנקראת היום תיאטרון ארקל.
לאחר מכן היה מנצח בזלצבורג באוסטריה ואחר כך באלטנבורג בגרמניה.
בשנת 1920 עבר לאופרה של פרנקפורט לשלוש עונות, שם היה פאול הינדמית הכנר הראשון של הלהקה באותה תקופה.
אחר כך עבר להיות המנהל הפולקסאופר של ברלין למשך עונה ומשנת 1924 בקלן ירש את תפקיד המנצח מאוטו קלמפרר.
שם ב-27 בנובמבר 1926 הציג את המחול של בלה ברטוק המנדרין המופלא ואת המחזמר של זולטאן קודאי יאנוש הארי.
לאחר הבכורה, עבודתו של ברטוק הוצאה מהרפרטואר בהוראת ראש העיר קונראד אדנאואר, עקב מחאות מצד הקהל השמרני בעיקר.
התוצאה מרחיקת הלכת של שערוריית קלן הייתה שהצגת עבודתו של ברטוק בהונגריה נדחתה.
בשנת 1928 הופיע סנקאר כאורח עם להקת האופרה של קלן בווינר סטאטסאופר עם האופרה של מוצרט כך עושות כולן, (Così fan tutte) ושל הנדל "יוליוס קיסר במצרים" (Giulio Cesare in Egitto) והאופרה של דביסי "פליאס ומליסנדה" (Pelléas and Mélisande) שהתקבלו בהתלהבות על ידי הקהל.
באותה שנה, חתמה איתו חוזה חברת התקליטים אודיאון להקליט במלאת 100 שנה למותו של בטהובן את הסימפוניה החמישית של בטהובן בביצוע האופרה הממלכתית של ברלין.
ב-1928 וב-1932 נתן קונצרטים אורחים בתיאטרון קולון בבואנוס איירס.
בשנת 1933 ברח לווינה לאחר עליה לשלטון של היטלר והנאציונל-סוציאליסטים.
שם בווינה ניצח על הסימפומיה השלישית של מאהלר עם הפילהרמונית של וינה וכן ניצח על האופרה ההולנדי המעופף (Flying Dutchman) של וגנר.
מ 1934 עד 1939, הוא כיהן כמנצח הראשי של התזמורת הפילהרמונית של מוסקבה ולימד ניצוח בקונסרבטוריון צ'ייקובסקי במוסקבה.
תלמידו הידוע מאוחר יותר היה קיריל פטרוביץ' קונדראשין.
במהלך שהותו בברית המועצות התיידד עם המלחינים סרגיי פרוקופייב וניקולאי יעקובלביץ' מיאסקובסקי.
בשנת 1937, שנת הטיהורים הגדולים, עובדים אורחים במוזיקה שהיו חשודים בריגול גורשו כולם מברית המועצות ולכן גם הוא נאלץ לעזוב את הארץ.
בשנים 1938 ו-1939 הופיע עם התזמורת הסימפונית הארץ ישראלית, שהוקמה על ידי ברוניסלב הוברמן, בתל אביב, חיפה, ירושלים, קהיר ואלכסנדריה.
בשנת 1939 הוזמן כמנצח אורח במוזיאון התיאטרון בריו דה ז'ניירו.
עקב פרוץ מלחמת העולם השנייה, בשל היותו יהודי, הוא נשאר בברזיל, יחד עם כמה מעמיתיו, והקים שם את התזמורת הסימפונית הברזילאית.
בתקופה זו ארגן שם חיי מוזיקה בסגנון אירופי, יזם קונצרטים לנוער והקים מקהלת זמרים חובבים.
מאוחר יותר נבחר לאזרח כבוד של העיר בהופעת אורח בשנת 1958. הוא נשאר בריו דה ז'ניירו עד 1949, אך ניצח גם במטרופוליטן אופרה בניו יורק.
הוא חזר לאירופה בסוף שנת 1949. עבד שתי עונות במנהיים ובקלן, ומשנת 1952 זכה בחוזה הקבע האחרון שלו בתיאטרון דיסלדורף.
בשנת 1958 הפך הקונצרט שלו לאחד האירועים הבולטים ביותר בשבועות המוזיקה בבודפשט.
הפעם ניצח על הקונצ'רטו לפסנתר השלישי של ברטוק בביצוע התזמורת הסימפונית של בודפשט, ואילו סולנית הערב הייתה הפסנתרנית אנני פישר.
בשנת 1960 התפטר מתפקידו כמנהל מוזיקלי.
בשנה שלאחר מכן ניצח על סלומה – אופרה מאת ריכרד שטראוס, המבוססת על המחזה מאת אוסקר ויילד ב"אופרה של בודפשט".
הוא ניצח בפעמים האחרונות בשנת 1963 ובשנת 1964 בבודפשט, בשתי הפעמים בבית האופרה הממלכתי ההונגרי.
בפעם האחרונה החזיק שרביט מנצח לרגל יום הולדתו ה -80, כאשר ניצח על האופרה כרמן של ז'ורז' ביזה בקלן.
בנוסף לניצוח, הלחין יצירות סימפוניות וקאמריות, וכתב שירים ויצירות לפסנתר.
בת זוגו הראשונה הייתה אדל לבר, לה נישא ב-19 באפריל 1915 בבודפשט.
אשתו השנייה הייתה מרגיט לבנטל, איתה התחתן בפרנקפורט ב-9 במאי 1923 בנו קלאודיו סנקאר היה מפיק ומלחין מוזיקלי.
הוא היה אחיו הגדול של המנצח והמלחין דז'ה סנקאר, ושל המנצח מיהאי סנקאר.
אאה הוא העולם שנברא מתוך שירת האיינור.
אאה היא העולם הדמיוני שיצר ג'ון רונלד רעואל טולקין.
אאה מורכבת מהארץ התיכונה, יבשת אמן, האי נומנור, ים בלגיר, אקאיה (הים החיצוני) והאדמות הלא מיושבות במזרח.
הארץ התיכונה היא היבשת המרכזית באאה ובה מתרחשים רוב הסיפורים בלגנדריום של טולקין.
יבשת מרכזית נוספת באאה היא אמן ("היבשת הברוכה" בשפת הקווניה), אמן היא היבשת בה התיישבו הולאר והמיאר אחרי שמשכנם הקודם נהרס.
תושבי הארץ התיכונה הם ילדי אילובטר, העלפים ובני אדם והגמדאים, הם יצירי כפיו של הוולאר אאולה שארו-אילובטר (יוצר העולם) נפח בהם חיים.
שנות הפנסים הן השנים הראשונות של אאה הנקראות גם "אביב ארדה".
בשנות הפנסים, היצורים היחידים שחיו בארדה היו הולאר והמיאר.
בשנות הפנסים, הולאר שכנו באי-אלמארן.
פנסי הולאר (על שמם נקרא העידן) הוצבו בשני צידי האי.
עוד לפני שהולאר ירדו לאאה, הואלא מורגות ירד, מיד לאחר שהסתיימה שירת האיינור (האינולינדאלה).
מורגות האמין שהשליטה באאה שייכת לו עקב היותו הישות החזקה בארדה (מלבד ארו-אילובטר) ובעל כל כשרונותיהם של הולאר.
הולאר בארדה לא הצליחו לעמוד בפני כוחו האדיר של מורגות, אך כשהואלא טולקס (הולאר האחראי על המלחמות והקרבות) ירד אל העולם הגשמי, ברח מורגות.
לאחר בריחתו של מורגות, חזר טולקס אל מחוץ לגבולות אאה.
מורגות ניצל את ההזדמנות, ירד בחזרה אל אאה והחריב את שני פנסי הולאר.
לאחר מכן, השקיע מורגות את מרבית כוחותיו בהשחתת אאה וכל מה שלא יכול לשלוט בו.
הולאר פתחו מלחמה נגד מורגות שנקראה "מלחמת הכוחות" בה נלחמו "כוחות ארדה" (הולאר) במורגות.
החרבת פנסי האור על ידי מורגות ותחילת מלחמת הולאר נגד מורגות הם סופן של שנות הפנסים.
עידני העצים הם העידנים שהחלו לאחר החרבת פנסי הולאר ומלחמת הולאר הראשונה.
בעידני העצים, הולאר הקימו את משכנם החדש ביבשת אמאן הנקרא ולינור.
ארו-אילובאטאר ברא את העלפים באגם קואיוויינן שבמזרח הרחוק.
לאחר שהואלא אורומה מצא את העלפים הראשונים, הוא הוביל אותם לארץ האל-מוות, ולינור.
רוב העלפים עזבו עם אורומה לוולינור אך מעטים נשארו בבלריאנד - חלקה המערבי של הארץ התיכונה.
לאחר מכן, התעוררו בני האדם ולאחר מכן, הגמדים.
כל אלו הקימו ממלכות רבות בבלריאנד.
מורגות, שרצה לשלוט בכול, שבה כמה עלפים\בני אדם ועינה אותם וכך יצר את משרתיו העיקריים "האורקים".
בנוסף לאורקים, שירתו את מורגות איינור רבים שהושחתו כמו הבאלרוגים ומשרתו החזק והנאמן ביותר של מורגות "סאורון", אחד המיא החזקים ביותר.
בעזרת משרתיו, בנה מבצרים נוראים בצפון בלריאנד (אוטומנו, אנגבנד ועוד) והחל לכבוש את הארץ מידי העמים החופשיים.
בסוף תקופת עידני העצים, הגיע מורגות לוולינור עם האיינור האפלה אונגוליאנט.
שם, השניים השמידו את עצי האור וגנבו את הסילמרילים מפאנור (אחד מעלפי הנולדור האדירים שידע העולם - יצר את הסילמרילים ואת הפלנטירי).
לאחר מכן, עזבו השניים את אמן והגיעו לארץ "למות'" שבצפון בלריאנד, שם תקפה אונגוליאנט את מורגות במטרה לגנוב את הסילמרילים.
מורגות שהיה חלש מאונגוליאנט (בעקבות השקעתו הרבה בהשחתת אאה), קרא לבאלרוגים שלו לעזרתו ובכך הביס את אונגוליאנט.
לאחר מכן, מורגות התמקם מחדש במבצריו בצפון בלריאנד וחידש את כוחותיו.
בזמן זה, פאנור שכנע קבוצת עלפי נולדור בהתגוררו בולינור להצטרף אליו למסעו לבלריאנד כדי לתבוע את הסילמרילים בחזרה מידיו של מורגות.
אותה סיעת נולדור הלכו לצפון יבשת אמאן, שם ביצעו טבח בעלפי הטלרי שלא הסכימו לתרום את ספינותיהם למסעו של פאנור.
סיעת הנולדור בהובלת פאנור הפליגו לבלריאנד.
הגעתם לבלריאנד בנוסף לזריחת השמש הראשונה ולפי רבים, עוררותם של בני האדם לראשונה מסמנים את סיום עידני העצים ותחילת העידן הראשון.
בתחילת העידן הראשון, מורגות המשיך וכבש שטחים נוספים בבלריאנד.
בזמן הזה, נולדו גיבורים וקמו ממלכות אדירות רבות, ביניהן ממלכות העלפים גונדולין, נרגותרונד ודוריאת.
מורגות יצר גזע נוסף ואכזרי, "הדרקונים".
הדרקונים היו ממשרתיו החזקים ביותר.
הראשון מביניהם היה גלאורונג הזהוב- אבי הדרקונים, נושף אש וחסר כנפיים.
בעזרת גלאורונג ושאר הדרקונים, כבש מורגות את כל צפון בלריאנד וחלקים מהמזרח.
לאחר סכסוך בין בני הלילית בדוריאת ובראשם תינגול לבין הגמדים (שהיו בעלי בריתם) הנגרם בעקבת התאווה לאבני הסילמרילים, נרצח תינגול מה שגרם לרעייתו מליאן (אחת מהמיאר) לחזור לוולינור ולהרוס את חומת המגן שיצרה סביב דוריאת.
הבעיות הפנימיות בדוריאת נתנו לכוחותיו של מורגות יתרון ובעזרתו, כבש את דוריאת.
לאחר מכן, כבש עוד ממלכות במערב ובדרום בלריאנד.
אחרי שהחריב את עיר העלפים האחרונה בבלריאנד "גונדולין", היה מורגות שליט על רוב חלקי בלריאנד.
בסוף העידן הראשון, צבאות העלפים, האדיין, הגמדאים והולאר לחמו בקרב גורלי נגד כוחותיו של מורגות.
הקרב נגמר בכליאתו של מורגות על ידי הולאר ותבוסת צבאותיו.
הקרב היה כל כך הרסני שהטביע כמעט את כל בלריאנד בים מלבד ממלכת לינדון וההרים הכחולים.
סיום הקרב ציין את סוף מלחמת החרון וסוף העידן הראשון.
העידן השני התחיל בכליאתו של מורגות ומתאפיין בעליית נומנור, הפיכתו של סאורון לשר האופל ומלחמות הטבעת הראשונות.
בחמש מאות השנים הראשונות של העידן השני, סאורון התחבא מהולאר בארץ התיכונה.
לאחר חמש מאות שנים, התגלה סאורון לבני האדם בדמותו הנאה ביותר ושכנע אותם שהוא טוהר, בני האדם הקשיבו לסאורון והחשיבו אותו לאל.
סאורון יצר את טבעות הכוח עם העלפים העליונים במטרה להפוך את הזמן סביבם למתאים יותר עבור האל-מותיות שלהם.
לאחר שיצר את טבעות הכוח וחילק אותן לעלפים, הגמדאים ובני האדם, יצר סאורון את הטבעת האחת שמטרתה לשלוט בשאר טבעות הכוח ובמי שעונד אותן.
העלפים גילו על מזימתו של סאורון ולא ענדו את הטבעות שלהם כדי לא ליפול לשליטתו, הגמדאים החזיקו מעמד נגד כוחה של הטבעת האחת ובני האדם נפלו לשליטתו של סאורון, איבדו צלם אנוש והפכו לרפאי הטבעת (הנאזגול).
לקראת סוף העידן השני, שבו הנומנורים את סאורון כדי להחזיר את גדולתם לארץ התיכונה, סאורון נשבה מרצון כדי להיכנס לנומנור "ולהשתלט עליה מבפנים".
אר-פארזון, מלך נומנור האחרון, נשבה בקסמי השכנוע של סאורון שהצליח לשכנע אותו שאילובאטאר הוא המצאה של הולאר שנועדה להצדיק את סמכותם ולהבטיח את שלטונם על ארדה ועל כך, הוא צריך לפלוש לאמן ולכבוש אותה מידי הולאר.
הנומנורים פלשו לאמן במטרה לכבוש את ולינור (ממלכת הולאר), הולאר קראו לאילובאטאר לעזרה ובפעם הראשונה והאחרונה, "הישות האחת", ארו-אילובאטאר, התערב והטביע את נומנור ואת כל תושביה, סאורון הספיק להימלט.
בגלל הפלישה לאמן, ארו הוציא את יבשת אמן מהעולם הגשמי כדי שלא יוכלו לפלוש אליה שוב.
הוצאת אמן מהעולם הגשמי גרמה להפיכת העולם משטוח לעגול ולהפיכת שני עצי האור לשמש והירח.
בסוף העידן השני, כוחות הנומנורים האחרונים עגנו בארץ התיכונה והקימו את ממלכות גונדור וארנור, סאורון תקף את גונדור וארנור וכבש את מינאס איתיל.
כדי למנוע מסאורון להביס ולהכחיד את גזעי העלפים ובני האדם הם יצרו ברית ונלחמו בסאורון ובצבאותיו יחד.
אחרי כמעט 8 שנים של מלחמה בין הברית לצבאותיו של סאורון, צבא הברית פלש למורדור ונלחם בצבא סאורון במדרונות הר הגזירה.
רבים ממנהיגי הברית מתו בקרב, אלנדיל וגיל גאלאד הם הידועים שבהם.
איסילדור (בנו של אלנדיל) לקח את חלקה השבור של נארסיל (חרבו של אלנדיל) וכרת את טבעת העוצמה של סאורון מידו, רוב כוחו של סאורון היה בטבעת כך שהיה חייב לברוח מגופו הגשמי בכדי לא למות בקרב.
כוחות הברית ניצחו במלחמה שנקראה מלחמת הברית האחרונה.
סיום מלחמת הברית מציינת את סופו של העידן השני.
העידן השלישי החל לאחר סיום מלחמת הברית האחרונה.
איסילדור בנו של אלנדיל שכרת את טבעת העוצמה מידו של סאורון ובכך סיים את מלחמות הברית צווה להשמיד את הטבעת האחת במקום בו היא נוצרה, "הר הגזירה".
בגלל הכוחות המניפולטיביים של סאורון, הטבעת פיתתה את איסילדור עד שלבסוף לא היה מוכן להשמיד אותה.
כמה שנים לאחר מלחמת הברית האחרונה, הצבא של איסלידור שצעד לריוונדל נתקל במארב של אורקים באירוע שנודע כ"אסון שדות הסיפנים".
האורקים הרגו את איסילדור והטבעת נפלה לנחל ואבדה.
בשנת 1050 לעידן השלישי, התמקם סאורון ביעראפל ובנה את דול-גולדור, לא רחוק מלות'לוריין.
הוולאר שלחו חמישה מיאר כדי לסייע לעמי הארץ התיכונה במאבק באותו כוח עולה.
מיאר אלו נודעו בעולם כ"הקוסמים" או כ"האיסטרי", כשהבולטים מביניהם היו גנדלף וסרומן.
בערך בשנת 1100, "החכמים" (כינוי לקוסמים ומנהיגי העלפים) נעשו מודעים לכך שכוח של רשע הקים מעוז בדול גולדור.
בתחילה הם הניחו שמדובר באחד מהנאזגול ולא בסאורון עצמו.
בערך בשנת 1300, הנאזגול אכן הופיעו מחדש.
בשנת 2000, הנאזגול יצאו ממורדור וצרו על העיר מינאס איתיל בהרים שגבלו במורדור.
העיר נפלה ב-2002 והייתה ידועה מאז כמינס מורגול.
במהלך כיבוש העיר תפסו הנאזגול גם את הפלנטיר של מינאס איתיל, אחת משבת אבני הרואי שאנשי אלנדיל הביאו איתם מנומנור בערב נפילתה.
ככל שהתחזק כוחה של דול גולדור, התגבר חשדם של ה"חכמים" שהכוח העומד מאחורי המלך-המכשף ושאר הנאזגול היה אכן אדונם המקורי, סאורון.
בשנת 2063, גנדלף חדר לדול גולדור בניסיונו הראשון ללמוד את האמת, אבל סאורון נסוג מפניו והתחבא במזרח.
ייקח כמעט 400 שנים לפני שישוב למעוזו ב"יער אופל" וזהותו נשארה בינתיים בלתי ידועה.
בשנת 2640, נמצאה הטבעת האחת על ידי הוביט בשם דיאגול.
הוביט נוסף בשם סמיאגול שהיה קרוב משפחה וחברו הטוב של דיאגול, חמד את הטבעת והרג את דיאגול בשביל הטבעת, הוא עזב את משפחתו והתבודד עם איתה.
כוחו של סאורון בטבעת השחית את סמיאגול והפך אותו ליצור דוחה בשם גולום.
לאחר כמה מאות שנים, בדק גנדלף את דול גולדור פעם נוספת וגילה את סאורון, גנדלף דיווח על כך למועצה הלבנה (המועצה שהקים סארומן המורכבת מגנדלף, לורד אלרונד, הגבירה גאלאדריאל, קלבורן וסרומן), סארומן שחשק בטבעת האחת בעצמו, הניא את המועצה מפעולה נגד סאורון.
בשנת 2941, גירשה המועצה הלבנה את סאורון מיעראפל.
באותו הזמן, הוביט מההוביטון שבפלך בשם בילבו בגינס יצא למסע לכיבוש ארבור - אחת ממלכות הגמדאים של בני דורין שנכבשה בידי הדרקון סמאוג עשרות שנים קודם לכן.
באמצא המסע, מצא בילבו את הטבעת האחת בתוך הרי האופל ולקח אותה איתו להוביטון, כשהזדקן, הוריש את הטבעת לאחיינו פרודו בגינס.
במשך הזמן, סאורון השתקם והתחזק.
ב-2942, עזב סאורון את דול-גולדור וחזר למורדור ושם שיקם את ברד-דור.
סאורון פיתח זן חדש של אורקים חזקים בשם אורוק-האי כהכנה למלחמה האחרונה נגד צבאות בני האדם והעלפים.
בסוף העידן השלישי, סארומן הושחת והצטרף לכוחותיו של סאורון, ביחד הם יצרו צבא של אורוק-האי.
בזמן הזה, נציגים מהממלכות החופשיות של הארץ התיכונה התכנסו בריוונדל והוציאו למשלחת למורדור את אחוות הטבעת כדי להשמיד את הטבעת האחת בהר הגזירה.
בזמן שאחוות הטבעת הלכה אל עבר מורדור, סארומן התשלט מתוך משכנו באייסנגארד על מלך רוהאן כדי לכבוש אותה כך שלא תוכל לסייע לגונדור (שהייתה יעד הכיבוש העיקרי של סאורון) במלחמה.
אחרי שגנדלף שחרר את תאודן, מלך רוהאן משליטתו של סארומן, צבא הרוהירים יצא לגונדור כדי לעזור לה במלחמה נגד סאורון.
סארומן ברח לפלך והשתלט עליו עם צבא בני בליעל.
צבאות מינס-מורגול תקפו את צבא מינס טירית' בשדות הפלנור שמחוץ לעיר.
הקרב נראה אבוד בשביל צבאות גונדור אך פרשי רוהאן הגיעו בזמן ואראגורן - צאצא של איסילדור ויורש העצר של גונדור, הוביל את צבא האל-מתים כתגבורת.
הקרב הסתיים בניצחונם של צבאות גונדור ורוהאן על האורקים ממינס-מורגול וחיילי ההארד מהדרום ושחרור צבר הרפאים למנוחת עולמים כפי שהובטח להם.
לאחר מכן, צבאות גונדור ורוהאן יצאו אל השער השחור, הכניסה למורדור ושם לחמו בכוחות מורדור.
הקרב הסתיים כאשר פרודו בגינס וסמוויז ג'מג'י הגיעו לפסגת הר האבדון, השמידו את הטבעת האחת והביסו את סאורון.
האופל עזב את הארץ התיכונה, עלפים רבים עזבו אותה ושטו לוולינור, גם חלק מהמיאר שחיו בארץ התיכונה חזרו לולינור ואיתם פרודו ובילבו בגינס.
סוף מלחמת הטבעת מציין את סוף העידן השלישי.
אָאוֹ נַאנְג (בתאית: อ่าวนาง) היא עיירת נופש קטנה במחוז קראבי שבדרום תאילנד, כ-20 קילומטרים מהעיר קראבי.
העיירה, אשר הייתה במקור כפר דייגים קטן, התגלתה בתחילה על ידי תרמילאים במהלך שנות ה-70 וה-80 של המאה ה-20. עם השנים פחתה הפופולריות של אאו נאנג בקרב תרמילאים, אך האזור הפך שוב לפופולרי בהמשך בקרב תיירים.
כיום כלכלת העיירה מתבססת בראש ובראשונה על ענף התיירות.
בשנת 2000 יצא לאקרנים סרטו של דני בויל, "החוף", בכיכובו של לאונרדו דיקפריו, אשר צולם בין היתר בחוף של אאו נאנג.
ישנם שני חופים באאו נאנג: האט נאפאראט טארה (Hat Napparat Tara) והאט אאו נאנג (Hat Ao Nang).
האיים בקרבת אאו נאנג פופולריים כיום בקרב חובבי צלילה ושנורקלינג.
אאו נאנג נפגעה קשות ב-2005 כתוצאה מרעידת האדמה באוקיינוס ההודי.
אאו-היידהאוזן הוא רובע בעיר מינכן.
הרובע ממוקם מול אזור העיר העתיקה של מינכן על הגדה המזרחית של נהר האיסר.
האזור היו מיושב עוד מתחילת המאה ה-9. הרובע הוקם בשנת 1854.
הרובע משתרע על פני 4.22 קמ"ר.
בנוסף להיות אזור מגורים הרובע, אשר ממוקם בקרבת תחנת מינכן-מזרח, הוא גם אזור בילוי פופולרי אשר מושך אליו עשרות אלפי מבלים בכל סוף שבוע ואשר מכיל לא מעט ברים ומועדונים.
הרובע ניזוק קשות במהלך מלחמת העולם השנייה בהתקפות האוויריות שאירעו במהלך ה-24 ו-25 באפריל 1944.
מוקדי עניין בולטים בתחום הרובע:
בירגרברויקלר, מיקום הפוטש במרתף הבירה - מקום ניסיון ההתנקשות הראשון באדולף היטלר.
מקסימיליאנאום - מבנה אשר שימש בעבר כמקום מושבו של הפרלמנט הממלכתי של בוואריה.
אאו טנאקה (ביפנית: 田中碧; נולד ב-10 בספטמבר 1998 בקווסאקי שביפן) הוא כדורגלן יפני המשחק בעמדת הקשר בלידס יונייטד מהפרמייר ליג ובנבחרת יפן.
טנאקה גדל במחלקת הנוער של קווסאקי פרונטלה.
הוא ערך 79 הופעות ליגה במדי הקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת העל היפנית, בהן הבקיע שבעה שערים.
ב-26 ביוני 2021 הושאל טנאקה למשך עונה אחת לפורטונה דיסלדורף מהבונדסליגה השנייה.
ב-20 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 2-2 מול הולשטיין קיל במסגרת המחזור הרביעי בליגה לעונת .
ב-8 באפריל 2022 הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 0–3 על הנזה רוסטוק במסגרת המחזור ה-29 בליגה.
בסך הכול ערך 29 הופעות ליגה במהלך תקופת ההשאלה במועדון, בהן הבקיע שער אחד.
ב-28 באפריל חתם על חוזה קבוע לשלוש עונות במועדון.
ב-30 באוגוסט 2024 הודיעה לידס יונייטד על החתמתו של טנאקה על חוזה לארבע שנים.
ב-31 באוגוסט ערך הופעת בכורה כשנכנס כמחליף בניצחון 0–2 על האל סיטי.
הוא פתח לראשונה בהרכב ב-1 באוקטובר, בתיקו 1-1 עם נוריץ' סיטי.
הוא כבש את שער הבכורה שלו ב-4 בינואר 2025, בתיקו 3-3 עם האל סיטי.
בסיום העונה העפילה לידס יונייטד לפרמייר ליג מהמקום הראשון בליגה.
ב-14 בדצמבר 2019 ערך טנאקה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת יפן, בניצחון 0–5 על נבחרת הונג קונג במסגרת אליפות מזרח אסיה .
הוא היה חלק מסגל הנבחרת האולימפית של יפן טורניר הכדורגל באולימפיאדת טוקיו בשנת 2021, וערך שש הופעות בטורניר, בו סיימה נבחרתו במקום הרביעי.
ב-12 באוקטובר 2021 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 1–2 על נבחרת אוסטרליה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022.
נכלל בסגל נבחרת יפן לטורניר מונדיאל 2022.
אאוג'ניו לנדזיו (באיטלקית: Eugenio Landesio; 1810–1879) היה צייר איטלקי ותלמידו של צייר הנוף ההונגרי קארוי מרקו האב.
הקריירה של לנדזיו במקסיקו התאפיינה בשנותיו באקדמיה של סן קרלוס, שם השפיעה על דורות צעירים יותר של ציור הנוף המקסיקני כמו חוסה מריה ולאסקו גומס.
אאוג'ניו לנדזיו נולד בשנת 1810 באלטסנו, כפר ליד טורינו באיטליה, למשפחת צורפים.
הוא אהב לצייר מגיל צעיר ואביו השלים עם העובדה שהוא יהיה צייר.
לנדזיו החל ללמוד ציור נוף אצל הצייר הצרפתי אמדה בורז'ואה (Amédée Bourgeois) והמשיך להיות תלמידו של צייר הנוף ההונגרי קארוי מרקו האב.
כמו המורה שלו, לנדזיו היה צייר נוף רומנטי, עם נטייה להדגיש את המתיקות של הסצנות שצייר.
עבודתו נודעה במקסיקו כאשר כמה מציוריו נרכשו על ידי האקדמיה של סן קרלוס.
בינואר 1855, בהזמנתו של הצייר הקטלוני פלגרי קלבה, שהיה מנהל המדור לציור דמויות באקדמיה, הוא נסע למקסיקו כדי להעביר שיעורים בנוף, פרספקטיבה ועקרונות הקישוט.
לנדזיו כתב שלושה ספרים על ציור נוף ששימשו כספרי לימוד לתלמידי האקדמיה של סן קרלוס.
בשנת 1873, במהלך ממשלו של הנשיא סבסטיאן לרדו דה טחדה, המורים באקדמיה נדרשו להישבע לדבוק בחוקי הרפורמה, שהועברו במקסיקו מספר שנים קודם לכן ועסקו בהפרדת הדת מהמדינה.
אאוג'ניו לנדזיו סירב ונאלץ להתפטר מתפקידו.
לנדזיו היה בעל השפעה רבה בתחומו, דומה לזו של חבריו הקטלונים שהמליצו עליו בתחומי ציור הדמויות.
ניתן לטעון שהעיסוק בציור נוף כפעילות ממוסדת רגילה במקסיקו החל עם לנדזיו.
היו לו מספר תלמידים מצטיינים, כולל חוסה חימנס (1830–1859).
אחד מתלמידיו היה יוצא דופן, שעתיד היה לבסס את המקצוע במקסיקו ולהפוך למורה הבכיר בדור הבא: חוסה מריה ולסקו גומס (1840–1912).
לנדזיו היה צייר אקדמי בעל כישרון דידקטי ואנליטי רב.
בהתאם לנורמות האקדמיות, שיטת ההוראה שלו בסן קרלוס כללה פירוק של הנוף למרכיביו, ולאחר מכן מחקר מפורט הדרגתי של אלמנטים האלה והיצירה הסופית מחדש שלהם למטרות אסתטיות.
הוא שילב עבודה בסטודיו עם ציור מהטבע באוויר הפתוח.
לנדזיו הבחין בין שני חלקים גדולים אינטגרליים של הנוף: "מקומות" ו"אירועים".
הראשונים כוללים את הסוגים השונים של סביבה וסביבות נוף (שמיים, עלווה, אדמות, מים, מבנים), בעוד שהאחרונים כוללים את קבוצות הדמויות השונות המעניקות למקום נתון תחושת קנה מידה, מאפיינים אקטואליים מבדילים, עניין נרטיבי, או פאן היסטורי (היסטוריה, סצנות פופולריות, צבאיות או משפחתיות, דיוקנאות, בעלי חיים).
אאוג'ניו הנקה (באיטלקית: Eugenio Henke; 15 בנובמבר 1909 – 4 בפברואר 1990) היה אדמירל איטלקי אשר כיהן כראש מטה ההגנה (מקביל לרמטכ"ל) בין השנים 1972–1975.
הנקה נולד בג'נובה ב-15 בנובמבר 1909. הוא למד באקדמיה הימית המלכותית בליבורנו, וב-1931 החל לשרת בצי המלכותי האיטלקי.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, הוא שימש כסגן מפקד המשחתת וינצ'נזו ג'יוברטי (Vincenzo Gioberti).
הוא לחם בקרב כף מטפן, קרב קלבריה וקרב כף ספרטיבנטו.
לאחר שאיטליה החליפה צדדים במלחמה בספטמבר 1943, הנקה הצליח להימנע מלכידה בידי הגרמנים, ולהוביל את המשחתת שלו לפורטו טורס שם נכנע לכוחות בעלות הברית.
הנקה הצטרף לכוחות האיטלקיים שלחמו לצד בעלות הברית, ומונה למפקד רודפת הצוללות "סנט אפונסו".
בנובמבר 1943 הוא מונה לראש אגף ההדרכה בפיקוד ספינות הטורפדו של הצי האיטלקי.
הוא המשיך לכהן בתפקיד עד 1947, אז מונה לסגן ראש מטה ההגנה (מקביל לרמטכ"ל).
בשנה שלאחר מכן הוא מונה למפקד פריגטה.
בדצמבר 1951 הוא מונה למפקד שייטת הקורבטות ה-1. ב-1953 החל לשרת במשרד ההגנה.
ב-1954 הוא מונה למפקד בסיס הצי ברומא.
בדצמבר 1960 הוא הועלה לדרגת אדמירל עורפי.
בדצמבר 1964 הוא הועלה לדרגת אדמירל די דיוויזיוני ומונה למפקד הדיוויזיה הימית ה-4. ב-1965 הוא מונה למפקד ה-SISMI (שירות המודיעין האיטלקי).
בתקופת כהונתו כראש המודיעין, חקר הנקה את הפיצוץ בפיאצה פונטנה, שבו נהרגו 17 איש.
ב-1970 הוא הועבר לשמש כמפקד מרכז הים התיכון של נאט"ו.
ב-31 ביולי 1972 הוא מונה לראש מטה ההגנה (מקביל לרמטכ"ל).
הוא כיהן בתפקיד עד 31 בינואר 1975. הוא היה הראשון בתולדות התפקיד, שהגיע משורות הצי.
הוא נפטר ברומא ב-4 בפברואר 1990.
אָאוּדִי היא חברה גרמנית לייצור מכוניות, שהוקמה על ידי אוגוסט הורך בשנת 1910 ושייכת מאז 1964 ברוב מניותיה (99.7 אחוזים) לקבוצת פולקסווגן.
החברה העכשווית נוצרה על ידי איחוד שביצעה קבוצת פולקסווגן בחברות "אוטו אוניון" ו"אנ.אס.אוּ".
תחת ניהולה של אאודי נמצאות שתי חברות איטלקיות.
יצרנית מכוניות הספורט למבורגיני היא חטיבה באאודי, ויצרנית האופנועים דוקאטי נמצאת בבעלות למבורגיני.
שם החברה הוא תרגום ללטינית של שם משפחתו של מייסד החברה הורך (שמשמעותו בגרמנית "הקשב!").
מטה החברה והמפעל הראשי ממוקמים באינגולשטאדט, אשר בבוואריה שבגרמניה, שם מיוצרות כשני מיליון מכוניות בשנה.
לאאודי מפעלים נוספים בנקרזולם (גרמניה), בגיור (הונגריה), בריסל (בלגיה), קוריטיבה (ברזיל) צ'נג' צ'ון (סין) ואורנגאבד (הודו).
אוגוסט הורך היה מהנדס גרמני ומייסד יצרנית המכוניות "הורך" (Horch).
בתחילת דרכו עבד הורך עבור קרל בנץ משנת 1896. שלוש שנים לאחר מכן, ייסד את החברה "אוגוסט הורך ושות' מפעלי רכב" בנובמבר 1899 בעיר קלן אשר בגרמניה.
כלי הרכב הראשון של החברה נבנה בשנת 1901. החברה עברה לרייכנבאך ב-1902, ולאחר מכן לצוויקאו ב-1904. ב-1910 הוא עזב את החברה שייסד והקים חברה חדשה בשם "אוגוסט הורך מפעלי רכב בע"מ".
מאבקים משפטיים הכריעו כי לא יורשה לו להשתמש בשם משפחתו כשם החברה, כי השם היה סימן רשום של "א.
פירוש המילה "הורך" בגרמנית הוא "הקשב", לכן בחר הורך במילה הלטינית "אאודי", המקבילה במשמעותה (סברה מקובלת, אך שגויה, היא ש-AUDI הם ראשי תיבות של "Auto Union Deutschland Ingolstadt", על שם מקום מושבה של החברה - אינגולשטאדט שבגרמניה).
אאודי הייתה החברה הגרמנית הראשונה שייצרה מכונית בה מושב הנהג בצד שמאל - Audi type K, בשנת 1921. שינוי זה שיפר את התמצאות הנהג במרחב.
ההיגוי השמאלי הפך במהרה לסטנדרטי בכל כלי הרכב (פרט למדינות שבהן נוהגים בצד שמאל של הכביש).
באוגוסט 1928, מהנדס דני בשם יורגן ראסמוסן שהחזיק בחברת המכוניות DKW (Damf-Kraft Wagen) קנה את רוב המניות של "אאודי אוטומוביל וורקה".
בשנת 1932, אוחדו אאודי, DKW, הורך וונדראר (Wanderer) לחברה אחת - אוטו אוניון AG (Auto Union) סמל החברה - ארבע טבעות שלובות (שעליו מתבסס הסמל הנוכחי של אאודי) - נועד לסמל את האיחוד בין ארבע החברות.
החברה התבקשה על ידי הצבא הנאצי ליצור רכב שטח ממוגן, אשר ישתמש במנוע V8, ומהירותו תגיע ל-50 מייל לשעה.
החברה הצליחה לייצר את כלי הרכב, והעבירה אותם לוורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה, שם השתמש הצבא כנגד הצבאות הלוחמים במשטר הנאצי.
במהלך המלחמה העסיקה החברה כ-20,000 עובדי כפייה, ואלפים מהם מתו עקב תנאי העבודה הקשים.
אחרי מלחמת העולם השנייה, בעקבות חלוקת גרמניה היו מפעלי הייצור של החברה בגרמניה המזרחית, ציוד הייצור הוחרם בידי הסובייטים והחברה פסקה להתקיים.
במפעל בצוויקאו חודש בהמשך ייצור מכוניות מדגמי DKW ישנים, ובהמשך יוצר שם המותג טראבנט.
מנהלי החברה הצליחו להעביר חלק מנכסי החברה אל אינגולשטאדט שבגרמניה המערבית ובהמשך להקים שם מפעל לייצור חלקי רכב עם סיוע כלכלי ממשלתי ואמריקאי במסגרת תוכנית מרשל.
החברה עברה ארגון מחדש לחברה ששמה "Auto Union GmbH".
בשנת 1957 עברה אוטו אוניון לבעלות של מרצדס-בנץ וב-1964 נמכרה לפולקסווגן.
פולקסווגן בחרה לזנוח את המותג DKW, אף על פי שהיה המרכזי באוטו אוניון, משום שזוהה עם מנועי שתי הפעימות שאיבדו את הפופולריות שלהם.
במקום דגמים אלו, הוצגו דגמי DKW שהושתלו בהם מנועי ארבע פעימות ונמכרו תחת המותג "אאודי", שלא היה בשימוש מאת תחילת מלחמת העולם השנייה ב-1969 רכשה פולקסווגן את חברת NSU (אן.אס.או) ואיחדה אותה עם "אוטו אוניון" לחברה ששמה "אאודי אן.אס.אוּ אוטו אוניון".
החברה הממוזגת פיתחה דגם חדש, אאודי 100, שהייתה המכונית המקורית הראשונה של אאודי, וזכתה להצלחה ניכרת.
דגמים נוספים של אאודי מיצבו את המותג החדש-ישן כקו היוקרה של קבוצת פולקסווגן.
בשנת 1980 הציגה אאודי את דגם "קוואטרו" שהייתה מכונית כביש ספורטיבית שכללה הנעת 4X4. מאז, צורף הכינוי קוואטרו לשמם של כל דגמי אאודי העושים שימוש בהנעה כפולה.
ב-1985 נזנחו מותגי העבר, אן.אס.יו ואוטו אוניון ושם החברה קוצר ל"אאודי".
ב-1986 הוצגה גרסה חדשה לאאודי 80, שתיקנה את המראה המיושן של הדגם הקודם והפכה פופולרית בכל גרסאותיה.
לאחר מכן הוצגו דגמים נוספים, וביניהם אאודי 90, אשר כללה שדרוג של הדגם הקודם עם מנוע משופר ותכונות חדשות.
מכירות אאודי משגשגות בעיקר באירופה.
שנת 2004 הציבה את מכירות אאודי במקום ה-11 בעולם, לאחר שנמכרו יותר מ-779,441 כלי רכב ברחבי העולם.
אאודי החליטה להתרחב בשנת 2006 ולבנות מרכזי הקניה וייצור בהודו, על מנת להגביר את מכירות החברה באזור.
ביוני 2021 הודיעה החברה כי עד לשנת 2032 תחל למעט בייצור מכוניות המונעות במנועי בעירה פנימית ותייצר מכוניות עם מנוע חשמלי בלבד, ובשנת 2032 תפסיק את הייצור המכוניות המונעות במנועי בעירה פנימית ותעבור להנעה חשמלית לכל רכביה.
הודעה זו אינה כוללת את סין, ובסין אאודי תמשיך לייצר מכוניות בעלת מנועי בעירה פנימית.
ממשק המולטימדיה של אאודי (MMI)
ממשק המולטימדיה של אאודי, היא מערכת מבוססת ממשק משתמש לרכב, וכלולה ברוב רכבי החברה החל משנת 2004. המערכת יצאה לאור אחרי BMW IDrive, וניצלה זאת על מנת ליצור מערכת משופרת יותר.
המערכת מציעה אפשרויות מולטימדיה כגון מסך בגודל שבעה אינץ' 16:9 לצפייה בסרטים ולניווט וכונן DVD-ROM.
מוטו החברה (שאינו מפורסם בישראל בגרמנית) הוא "Vorsprung durch Technik" שמשמעו "קידמה דרך הטכנולוגיה".
באירופה, בריטניה, דרום אמריקה ומזרח אסיה משתמשים הסניפים במוטו.
בארצות הברית ובקנדה משתמשים במוטו אחר "Truth in Engineering" שמשמעו "אמת בהנדסה".
הלוגו של אאודי, אשר התפתח מהלוגו של אוטו אוניון, מורכב מארבע טבעות שלובות זו בזו.
ארבע הטבעות מסמלות את האיחוד משנת 1932 בין ארבע החברות אאודי ההיסטורית, DKW, הורך וונדראר לחברה אחת "אוטו אוניון".
אאודי ספורט היא חברת הבת של אאודי המייצרת את גרסאות ה-S וה-RS לדגמי אאודי.
בישראל נחלה אאודי הצלחה יחסית כשמספר שנים עמדו דגמיה בראש טבלת המכירות של מותגי היוקרה בישראל.
יבוא המכוניות לישראל מתבצע על ידי חברת "צ'מפיון מוטורס", שמייבאת את מותגי קבוצת פולקסווגן.
רכבי אאודי הם אחד מסוגי הרכבים בהם נוסעים ראשי המדינה המאובטחים באופן קבוע.
אאודי A1 - מכונית סופר מיני עם שלוש או חמש דלתות (ספורטבק) המבוססת על הפולו של פולקסווגן.
מיוצרת במפעל אאודי בבריסל, בלגיה.
אאודי A3 - מכונית קומפקטית המבוססת על פולקסווגן גולף אך פונה לפלח שוק יוקרתי יותר.
מוצעת במרכב האצ'בק 3 או 5 דלתות או במרכב סדאן.
מתחרה בעיקר ב-BMW סדרה 1 ובמרצדס-בנץ A קלאס.
אאודי A4 - מכונית משפחתית, החל משנת 1994 היא מחליפה את אאודי 80, מיועדת להתחרות בעיקר בב.מ.וו סדרה 3 ובמרצדס-בנץ C קלאס.
נמכרת בגרסת סדאן או סטיישן (אוואנט).
אאודי A5 - גרסת הקופה ל-A4, מוצעת עם 3 דלתות, 4 דלתות או בתור קבריולה.
אאודי A6 - סלון מנהלים של אאודי, מתחרה בעיקר במרצדס-בנץ E-קלאס ובב.מ.וו סדרה 5. מוצע בגרסאות סדאן וסטיישן.
אאודי A7 - סלון מנהלים, גרסת עיצוב הקופה-סדאן ל-A6. מתחרה בין היתר בב.מ.וו סדרה 6 ובמרצדס CLS.
אאודי A8 - מכונית הפאר הגדולה וספינת הדגל של אאודי, שלדת הרכב עשויה כולה מאלומיניום, מתחרה בעיקר במרצדס-בנץ S-קלאס ובב.מ.וו סדרה 7.
אאודי Q2 - קרוסאובר קומטפקטי המבוסס על ה-А3.
אאודי Q3 - רכב פנאי קומפקטי, מבוסס גם הוא על ה-А3 עם ממדים גדולים יותר.
אאודי Q4 - רכב פנאי קומפקטי חשמלי.
אאודי Q5 - רכב פנאי בגודל בינוני.
אאודי Q6 - רכב פנאי גדול יותר מה-Q7 ומיועד לסין בלבד.
אאודי Q7 - רכב פנאי גדול, חולק פלטפורמה עם הפולקסווגן טוארג והפורשה קאיין.
אאודי Q8- גרסת הקופה לרכב השטח Q7.
אאודי TT - מכונית ספורט.
אאודי R8 - מכונית על.
סדרת ה-S מציינת את דגמי אאודי הזוכים לשיפור הספק המנוע והקשחת המתלים.
שיפורים אלו יוצרים את הגרסאות הספורטיביות S1 ,S3, S4 ,S5 ,S6 ,S7 ,S8 ,S8 Plus, TTS, SQ5, SQ7 המבוססות על דגמי סדרות A ו-Q המקבילות.
סדרת ה-S של אאודי מובילה בשוק קטגוריית ההנעה הכפולה בזכות טכנולוגיית ה-QUATTRO שנמצאת בדגמי ה-S וה-RS.
דגמי ה-S מיוצרים על ידי אאודי ספורט.
סדרת RS היא סדרת הדגמים הספורטיביים ביותר, אף יותר מסדרת ה-S.
דגמי ה-RS חולקים טכנולוגיית הנעה ומתלים עם דגמי למבורגיני ופורשה הנשלטים גם הן על ידי פולקסווגן.
דגמי ה-RS מיוצרים על ידי אאודי ספורט.
אאודי מציעה גרסאות היברידיות נטענות-שקע במסגרת תת-המותג אי טרון (בדומה לתת-המותג i של ב.מ.וו.
לעת עתה מוצעות גרסאות אלה רק בדגמים A3 ו-Q7, אך החברה מתכוונת להציג גרסאות כאלו לשאר הדגמים ואף לפתח במסגרת הפרויקט דגמים חשמליים לחלוטין.
בנוסף אאודי שותפה בפרויקט מכונית העל של KTM, ה-X-Bow, ומספקת לרכב מנוע ה-TFSI 2.0 בהספק של 240 ו-300 כ"ס.
אאודי אי-טרון GT - מכונית ספורט חשמלית במרכב קופה.
אאודי אי-טרון - מכונית חשמלית במרכב קרוסאובר.
R4-דגם קונספט הוצג לראשונה בתערוכת הרכב של דטרויט 2010 במסגרת משפחת דגמי E-TRON החשמליים.
המכונית מבוססת על רצפת הדור החדש לפורשה בוקסטר.
דגם זה צפוי להיות ממוצב מעל למכונית הספורט הקטנה של אאודי, ה-TT.
הרכב ישווק תחילה עם מנוע ה-2.5 ליטר טורבו המוצע ב-TT-RS וב-RS3. וכן עם מנוע חשמלי מלא.
A9- מכונית הדגל החדשה של החברה.
RS1- גרסת ביצועים קיצונית לסופרמיני A1. צפויה להציע הנעה לכל הגלגלים (בדומה ל-S1) והספק גדול אף יותר.
אאודי התמודדה בעבר במגוון תחרויות ספורט מוטורי.
נוהג זה החל עוד באוטו אוניון שקדמה לה.
בשנת 1980, הציגה אאודי את מכונית ה"קוואטרו", בשיטת הנעה 4×4, עם מנוע ומצב טורבו, אשר ניצחה במספר תחרויות ראלי ומרוצים ברחבי העולם.
המכונית הוכרזה כאחת ממכוניות הראלי של כל הזמנים, כיוון שהייתה מכונית ה-4×4 הראשונה, שיוצרה בדיוק אחרי שנחקק החוק המאפשר למכוניות עם הנעת 4×4 להשתתף בתחרויות.
בשנת 1984, החלה אאודי לייצר את גרסת הספורט ל"קוואטרו" אשר ניצחה והוכיחה את יעילותה במגוון מרוצים במונטה קרלו ושוודיה.
בתחילת 1999, הציגה אאודי את הדגמים R8R (עם גג פתוח), ו-R8C כדי להתחרות במרוצי מכוניות ספורט, ענף שבו זכתה אאודי להצלחה רבה במהלך השנים.
בשנת 2000, הציגה אאודי דגם נוסף, שכונה R8, והשתמש בצוות המרוץ של החברה "Audi Sport Team Joest", כדי לנצח במרוץ 24 השעות של לה מאן בצרפת.
ב-2005 ייצרה החברה את מכונית המרוץ R10 TDI, אחת ממכוניות המרוץ המתקדמות ביותר שלה.
למכונית מספר תכונות חדשות וביניהן מנוע טורבו דיזל כפול.
בשנת 2006 ו-2007 ניצחה המכונית במרוץ לה מאן והתבלטה בכך שניצחה את פיג'ו 908, שנחשבה למתחרה חזקה.
אָאוּגְסְבּוּרְג היא עיר בדרום-מרכז גרמניה השוכנת במפגש הנהרות ורטאך ולך.
זוהי הבירה והעיר הגדולה של מחוז שוואביה במדינת בוואריה.
ב-2019 מערכת ניהול המים ההיסטורית של אאוגסבורג הוכרזה כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו.
העיר נוסדה בשנת 15 לפנה"ס, תחת שלטון קיסר רומא אוגוסטוס, בתור מחנה קבע לחיל מצב בשם אוגוסטה וינדליקום.
בסביבות שנת 120 לספירה הייתה אאוגסבורג לבירתה של הפרובינקיה הרומית רייטיה.
במאה החמישית לספירה נחרבה העיר על ידי ההונים, במאה השמינית היא נחרבה על ידי קרל הגדול ובמאה האחת-עשרה נחרבה על ידי ולף הראשון מבוואריה.
בכל פעם קמה העיר מחורבותיה והייתה למשגשגת יותר.
אאוגסבורג הפכה לעיר קיסרית חופשית ב-9 במרץ 1276. בשל מיקומה האסטרטגי על דרכי המסחר לאיטליה, היא הפכה עד מהרה למרכז סחר גדול.
פרנסי העיר הפיקו כמויות גדולות של דברי אריגה, בגדים וטקסטילים, וכן הייתה העיר לבסיס אימפריית הבנקאות של משפחת פוגר.
הפוגראי, רובע בעיר שהוקדש למתן קורת גג לתושביה הנזקקים של אאוגסבורג, הוקם בשנת 1516 ומוסיף להתקיים עד ימינו.
בתקופת מלחמת העולם השנייה שכן בעיר תת-מחנה של מחנה הריכוז דכאו.
הרב צבי הירש חיות טוען כי "אספורק" הנזכרת ב היא אאוגסבורג, ואם כן נמצא שהיו בה יהודים כבר בתקופת התלמוד.
בזמן הראשונים הייתה ישיבה מפורסמת בעיר.
עיקר פרסומה של הישיבה היה בגלל שיטת הלימוד המיוחדת שלה.
שיטת הלימוד היוותה את יסוד שיטת החילוקים שהייתה נפוצה בפולין בשנים מאוחרות יותר.
במאה ה-13 הוצא להורג בשרפה באאוגסבורג רבי אברהם הגר, גר צדק מבעלי התוספות שהורשע בשבירת פסלים ששימשו לעבודה זרה, ובשידול נוצרים נוספים להתגייר.
באוגסבורג קבוצת הכדורגל אאוגסבורג, המשחקת בבונדסליגה.
אאוגסבורג הוקמה בשנת 1907 והעפילה לבונדסליגה לראשונה בעונת 2010/11.
בעיר קיימת קבוצת הוקי קרח שמתמודדת בליגת העל, "פנתרי אוגסבורג".
אֵאוּדוֹקְסוֹס מִקְּנִידוֹס (ביוונית עתיקה: Εύδοξος, 408 או 410 לפנה"ס - 347 או 355 לפנה"ס) היה אסטרונום, מתמטיקאי, פיזיקאי ומלומד יווני, מתלמידי אפלטון.
לאור העובדה שכל חיבוריו אבדו, ידיעותינו אודותיו מושגות הודות למקורות משניים, דוגמת הפואמה של אראטוס על אסטרונומיה.
הספריקה של תאודוסיוס מביתיניה עשויה להיות מבוססת על חיבור של אאודוקסוס.
אאודוקסוס היה בנו של אאסכינס מקנידוס שבאסיה הקטנה.
מסעו הראשון של אאודוקסוס היה לטארנטום על מנת ללמוד יחד עם ארכיטס, ממנו למד מתמטיקה.
בעודו שוהה באיטליה, ביקר אאודוקסוס בסיציליה, ובה למד רפואה עם פיליסטון.
בשנת 387 לפנה"ס לערך, בעודו בן 23 שנים, נסע אאודוקסוס עם הרופא תאומדון לאתונה כדי ללמוד יחד עם ממשיכי דרכו של סוקרטס.
לבסוף, הוא היה לתלמידו של אפלטון, עמו למד במשך חודשים מספר, אך בשל חילוקי-דעות נפרדו דרכיהם.
אאודוקסוס היה עני למדי ויכול היה להרשות לעצמו להתגורר בפיראוס בלבד.
על מנת להגיע לשיעוריו של אפלטון, הוא נאלץ לצעוד שבעה מילין לכל כיוון, בכל יום.
בשל עוניו, חבריו גייסו תרומות שהספיקו כדי לשלחו להליופוליס במצרים כדי שיחקור שם את תחומי האסטרונומיה והמתמטיקה, ושם הוא התגורר במשך 16 חודשים.
ממצרים, הוא נסע לקיזיקוס, השוכנת לחופו הדרומי של ים השיש, ולאחר מכן נשאו אותו רגליו לפרופונטיס.
לאחר מכן, המשיך אאודוקסוס דרומה והגיע לחצר מאוסולוס.
במהלך מסעותיו קיבץ לו אאודוקסוס תלמידים רבים ממחוזות שונים.
בתחום האסטרונומיה הוא החל להשתמש במונח גלובוס ותרם לחקר תנועת כוכבי לכת.
בתחום המתמטיקה הוא חקר יחס בין גדלים וביסס את שיטת המיצוי.
על שמו קרויים מכתשים במאדים ובירח.
אאודוקסוס היה אחד המתמטיקאים הדגולים ביוון הקלאסית ומקובל להניח שרוב - אם לא כל - הספר החמישי של האלמנטים של אוקלידס הוא מקורו בעבודתו של אאודוקסוס.
הוא תרם לביסוס המתמטיקה היוונית על הגאומטריה ולא על אריתמטיקה ולטיפול במושג האינסוף (כאינסוף פוטנציאלי).
ההשלכות של עבודתו עיצבו את פני המתמטיקה היוונית והשפיעו עד לרנסאנס המאוחר, שבו האלגברה החלה לקבל מעמד מרכזי על-פני הגאומטריה, ומושג האינסוף טופל בצורה שונה (כאינסוף אקטואלי).
הגדרות מושג הגבול במאה התשע-עשרה והעשרים (בלשון האפסילון-דלתא) חזרו למעשה לתפיסת האינסוף הפוטנציאלי של אאודוקסוס.
המתמטיקה היוונית התבססה ביסודה של האסכולה הפיתגוראית על הרעיון שהמספר (1,2,3 וכיו') עומד בבסיס העולם והמתמטיקה.
שברים הובנו לא כמספרים אלא כיחסים בין מספרים.
ההנחה הבסיסית הייתה שעבור כל שני קטעים קיים קטע קטן דיו שיכול למדוד את שניהם - להוות אמת-מידה משותפת, קרי, שהיחס בין כל אחד משני הקטעים אליו הוא מספר.
אולם הנחה זו נשברה עם הגילוי שאלכסון ריבוע וצלעו אינם ניתנים להשוואה שכזו (משבר האינקומנסרביליות).
שתים מבין תרומותיו של אאודוקסוס מטפלות במשבר זה.
ראשית הוא העמיד את המספר ואת האריתמטיקה על פעולות בניה גאומטריות (כלומר ייצג את האריתמטיקה בתוך הגאומטריה), הראה (האלמנטים, ספר V, הגדרה 5) כיצד להגדיר שוויון בין שני יחסים ("שברים" בלשוננו, כלומר, יחסים בין שני מספרים).
שנית, הוא פיתח את (מה שקרוי בימינו) "שיטת המיצוי", שהיא כלי להוכיח טענות על גבולות של תהליכים.
כך, למשל, הוא מקרב את השטח של עיגול באמצעות שטחים של מצולעים משוכללים.
כך הוא יכול להסיק מהו היחס בין שטחי שני עיגולים באמצעות הגבול של סדרת היחסים בין מצולעים משוכללים החוסמים ונחסמים בכל אחד מן העיגולים.
זאת הוא עושה מבלי להתייחס לאינסוף (מה קורה בגבול האינסופי של סדרה) אלא באמצעות תהליך המזכיר מאד את הגדרות גבול סדרה המודרניות של קושי ו-ויירשטראס.
ארכימדס היה אמן השימוש בשיטת המיצוי של אאודוקסוס.
בספריו "על המתודה" ו"על הכדור והגליל" ארכימדס מייחס לאאדוקסוס שתי תגליות בתחום חישוב הנפחים: הפירמידה היא בעלת שליש מן הנפח של מנסרה בעלת גובה ובסיס זהים לה, וכך גם החרוט הוא בעל נפח של שליש מזה של גליל בעל גובה ובסיס זהים לו.
כדי להסביר את תנועת כוכבי הלכת בהתאם למודל הגאוצנטרי שכללו אֵאוּדוֹקְסוֹס ותלמי את המודל הגאוצנטרי של פיתגורס.
לשם כך הגה אאדוקסוס את מודל כדורי הענק, לפיו כדור הארץ מוקף בכדורי ענק שקופים וקשיחים.
בכל כדור נעוץ כוכב לכת.
הכדורים מסתובבים במהירות קצובה סביב ציר קבוע הנעוץ בכדור פנימי יותר.
אֵאוּדוֹקְסוֹס השתמש בשלושה עשר כדורים כאלו כדי להסביר את תנועת כוכב הלכת חמה במלואה, כולל תופעת הנסיגה.
אֵאוּגֶנְיוּס הָרִאשׁוֹן כיהן כאפיפיור מ-654 ועד מותו ב-657. הוא נבחר לכהונת האפיפיור עוד בתקופת חייו של קודמו בתפקיד, מרטינוס הראשון, לאחר שזה התפטר עם הגלייתו לחצי האי קרים, ומיד לאחר מותו של מרטינוס עלה לכס האפיפיור.
מעט ידוע על התקופה טרם נבחר לאפיפיור.
ידוע כי אאוגניוס נולד ברומא לאדם בשם רוסטניאנוס.
הוא נבחר לתפקידו מתוך הנחה, שהוא יביא לידי פתרון את הסכסוך בין הקיסר קונסטנס השני והאפיפיור מרטינוס הראשון, אשר הוביל למעצרו ולהגלייתו של זה האחרון.
במיוחד עלתה על הפרק שאלת המונותליטיזם.
עמדותיו של אאוגניוס לא היו שונות מהותית מאלו של קודמו בתפקיד, וריחפו מעליו זעמו של הקיסר ופגיעה דומה לזו שסבל מרטינוס, אלא שאאוגניוס מת לפני שהסכסוך בין השניים הסלים.
אאוגניוס עבר תהליך קאנוניזציה ונחשב לקדוש נוצרי.
יום חגו הוא 2 ביוני.
אָאוּדִי A8 (גרמנית: Audi A8) הוא דגם של מכונית פאר (סדאן בגודל מלא, במונחים אמריקאיים) מתוצרת חברת אאודי הגרמנית.
הדגם, שהוצג בשנת 1994, הוא הגדול והמפואר ביותר בהיצע המכוניות של החברה.
זוהי המכונית הסדרתית הראשונה בעולם אשר הורכבה על בסיס שלדת אלומיניום, והיא נחשבת למתקדמת במיוחד מבחינת טכנולוגיית המבנה והמכלולים המכניים שלה.
בשוק רכבי היוקרה האירופאיים מתחרה אאודי A8 במרצדס S-קלאס ובב.מ.וו סדרה 7.
ה-A8 היא מכונית פופולרית בשירות סגלים דיפלומטים בעולם ובשירות ממשלות רבות בעולם, כאשר בין היתר היא משמשת את קנצלרית גרמניה, את נשיא מדינת ישראל ואת ראש ממשלת ישראל.
ה-A8 הוצגה לראשונה באירופה ב-1994 כמחליפתה של ה'אאודי V8', כאשר בצפון אמריקה היא הוצגה בשנת 1997. בניגוד לאאודי V8 אשר הורכבה על שלדת פלדה קיימת, ה-A8 הורכבה על בסיס שלדת אלומיניום חדשה, אשר אפשרה הפחתת משקל עצמי תוך שמירה על קשיחות מבנית.
אָאוּגְסְבּוּרְג הוא מועדון כדורגל גרמני מהעיר אאוגסבורג שבמחוז בוואריה.
המועדון, שנע לאורך שנים ארוכות בין הרמה השנייה לשלישית בגרמניה (היררכיית הקבוצות בכדורגל הגרמני מחולקת לשש רמות, כאשר בכל רמה יש מספר ליגות אזוריות), חווה קשיים בתחילת שנות ה-2000 כאשר ירד לרמה הרביעית למשך שנתיים.
המועדון הצליח לחזור לליגות המקצועניות ב-2006. בעונת הקבוצה אף הגיעה לראשונה בהיסטוריה לחצי גמר הגביע הגרמני, ושנה לאחר מכן, בעונת , העפילה לליגה הגרמנית הראשונה, הבונדסליגה.
בעונת 2014/2015 סיימה במקום ה-5 והעפילה לראשונה בתולדותיה לשלב הבתים של הליגה האירופית.
האיחוד בין שתי הקבוצות המצליחות של אאוגסבורג, ט.ס.ו.
אאוגסבורג נדון לראשונה בסוף שנות ה-40, אך חוסר אמון הדדי ופחד מפני השתלטות של אחד המועדונים גרם לשני הצדדים להסס, למרות הקשיים הכלכליים שבהם היו נתונים המועדונים.
לבסוף, ב-1969, כאשר שתי הקבוצות ירדו, התאחדו המועדונים בשם פ.צ.
אאוגסבורג, בעזרתו של ראש עיריית אאוגסבורג.
FCA הוקמה כמועדון כדורגל גרידא ללא ענפי ספורט אחרים.
קבוצת מתנגדים לאיחוד משוואבן הקימו קבוצת חובבנים בליגה האחרונה ולאחר שנה אף חזרו חברי המועדון לשמם המקורי.
לאור זאת, הקבוצה המאוחדת FCA שואבת את מסורותיה בעיקר מ-BCA.
ב-1969 נפגשו שתי הקבוצות לדרבי אאוגסבורגי בליגה השלישית.
FCA הפסידה בדרבי זה 0–3 בהארכה מול 13,000 צופים.
לאחר הקמת המועדון בשנת 1969 הקבוצה נעה בין הרמה השנייה לשלישית בגרמניה.
בשנים הראשונות נראה היה שאיחוד הקבוצות עדיין לא צלח בעיר.
מספר הצופים ירד משנה לשנה עד הגעה לכ-300 צופים בממוצע למשחק.
רק בעונת 1972/3 הקבוצה זכתה באליפות הליגה בה שיחקה (הבאיירנליגה שהייתה ברמה השלישית באותה תקופה) וחגגה את האליפות עם כ-15,000 אוהדים מקומיים.
בעונת , תמורת 44,000 מארק גרמני, חזר כוכב הקבוצה לשעבר, הלמוט הלר לאחר 11 שנות משחק ביובנטוס ובולוניה האיטלקיות.
ברמה השלישית, בבאיירנליגה, הקבוצה היוותה הצלחה מידית כאשר משכה כ-22,000 צופים בממוצע למשחקי הבית.
כאשר הקבוצה שיחקה במינכן נגד מינכן 1860 באצטדיון האולימפי.
80,000 משני המחנות התעמתו ביניהם ובכך נגררה יריבות עמוקה בין שתי הקבוצות עד היום.
בסופה של אותה שנה אאוגסבורג זכתה באליפות הליגה.
ב-1974, ברגיונאליגה סוד הנמצאת ברמה השנייה, החמיצה FCA את ההזדמנות לעלות לליגה הראשונה בגרמניה, כאשר סיימה את הליגה בהפרש נקודה מבורוסיה ברלין, אך הצטרפה לליגה החדשה שנפתחה באותה שנה, במקום הרגיונאליגה, הבונדסליגה 2. לאחר 6 שנים בהן הקבוצה התבססה בעיקר במקומות הנמוכים של הליגה, בעונת 1978/9, הקבוצה חזרה לבאיירנליגה.
בין השנים 1979 עד 1983 הקבוצה נעה בין הבאיירנליגה לבונדסליגה 2. בעונת ירדה הקבוצה לבאיירנליגה ומאז לא חזרה לבונדסליגה 2 למשך כמעט רבע מאה.
בשנות ה-80 ובתחילת שנות ה-90 הקבוצה התבססה היטב בבאיירנליגה.
ב-1993 זכתה הקבוצה בתואר היחידי שלה עד היום – אליפות הנוער מתחת לגיל 19, כאשר הביסה את קייזרסלאוטרן בגמר.
שתי הפעמים היחידות שהמועדון היה קרוב לעלות לבונדסליגה 2 היו ב-1985, כאשר FCA סיימו את הליגה במקום השני, וב-1994, כאשר הקבוצה העפילה למשחקי הפלייאוף אך לא עברה אותם.
במשחקים אלו צפו כ-20,000 אוהדים בממוצע למשחק.
באותה השנה אאוגסבורג אומנם לא עלו לבונדסליגה 2, אבל הם שובצו בליגת הרגיונאליגה החדשה שהיוותה את הרמה השלישית החדשה בין הבונדסליגה 2 לבאיירנליגה.
אאוגסבורג העבירו את השנים שלאחר מכן במרכז הטבלה ברגיונאליגה הדרומית אך ב-1999 הקבוצה ירדה עד לרמה הרביעית (כעת הבאיירנליגה) עקב חובות כספיים שהסתכמו ב-1.8 מיליון מארק.
בנוסף, נותן החסות של המועדון לא הצליח להעמיד את הערבויות הנדרשות על מנת להשאיר את הקבוצה ברמה השלישית.
ההצלה הכלכלית הגיעה בזכותו של וולטר סייניש, יזם מקומי, שלקח את תפקיד היושב ראש והחזיר את הקבוצה ליציבות כלכלית.
בזכות כך הצליחה הקבוצה לחזור לרגיונאליגה ב-2002, שם הייתה הקבוצה להצלחה.
בעונה שלאחר מכן הקבוצה התחמקה מירידה חזרה לרמה השלישית כאשר סיימה את הליגה במקום אחד מעל קיקרז אופנבך בזכות יחס שערים טוב יותר.
ב-2009 הקים וולטר סייניש את האימפולס ארנה המכיל 30,660 מקומות ישיבה ואשר צפוי לעבור שדרוג ל-49,000 מקומות.
האצטדיון שימש בגביע העולם בכדורגל נשים לשנת 2011.
בעונת הקבוצה הגיעה לחצי גמר הגביע הגרמני וסיימה את הבונדסליגה 2 במקום השלישי, שממנו העפילה הקבוצה למשחקי הפלייאוף, אלא שבפלייאוף הפסידה לנירנברג.
בעונת העפילה FCA לראשונה בתולדותיה לבונדסליגה 1, תחת שרביטו של המאמן ההולנדי יוש לוחוקאי, לאחר שסיימה את הליגה השנייה במקום השני.
ב-15 באוקטובר 2011 השיגה אוגסבורג את ניצחונה הראשון אי פעם בליגה הראשונה, בתוצאה 0–1 נגד מיינץ 05.
באפריל 2012 מונה מרקוס ויינצירל כמאמן אוגסבורג, את עונתה הראשונה בליגה הבכירה סיימה אוגסבורג במקום ה-14.
את עונת 15–2014, עונת השיא של המועדון, סיימה אוגסבורג במקום ה-5 והעפילה לראשונה בתולדותיה לשלב הבתים של הליגה האירופית.
ביוני 2016 עזב מרקוס ויינצירל את הקבוצה ודירק שוסטר מונה במקומו כמאמן הקבוצה.
Legio Augusta - הארגון הוותיק והחזק ביותר.
"Original 1907", ארגון שהוקם על ידי יוצאי ארגון לגיו אאוגוסטא בעקבות חילוקי דעות, הוקם בשנת 2007.
Augusta München - בסיס הארגון בעיר מינכן
לאוהדים קשר טוב עם הנהלת הקבוצה ובשל כך נהנים מתמיכה ממנה.
לקבוצה מועדון אוהדים בישראל, שעיקר פעילותו היא דרך עמוד הפייסבוק שלו.
בית - יב'אתלטיקו בילבאו3-23-1מקום 2 א.ז.
להלן רשימת המאמנים הראשיים של אוגסבורג החל משנת 1980 ואילך:
עד 2009 שיחקה הקבוצה באצטדיון רוזנאושטדיון.
בשנת 2009 עברה הקבוצה לשחק באצטדיון החדש והמודרני WWK ארנה.
אאוגסבורג איירווייז הייתה חברת תעופה גרמנית אשר חדלה מפעילות ב-26 באוקטובר 2013. בסיסה היה בנמל התעופה מינכן פרנץ יוזף שטראוס, חברה לשעבר בלופטהנזה רגיונל, אשר הפעילה טיסות פנימיות בגרמניה וטיסות בינלאומית במרחב האירופי.
חברת התעופה הוקמה בשנת 1980 תחת השם אינטרוט אירוויז (Interot Airways), והחלה בפעילות סדירה בטיסות בין אאוגסבורג לדיסלדורף בשנת 1986. בשנת 1993 החלה להפעיל טיסות שכר ליעדים באירופה.
בשנת 1996 החל שיתוף הפעולה עם לופטהנזה, המהלך לווה בשינוי שם החברה לשמה הנוכחי.
בשנת 2003 הצטרפה ללופטהנזה רגיונל.
בשנת 2013 נכנסה החברה לקשיים כספיים וארגוניים, ובעקבות זאת, ב-26 באוקטובר באותה שנה, ביצעה החברה את טיסתה האחרונה והיא פשטה רגל.
אאודי A4 היא מכונית משפחתית יוקרתית המיוצרת על ידי חברת אאודי מאז שנת 1994. היא מקבילה לפולקסווגן פאסאט ולסקודה סופרב, וה-A4 נחשבת למכונית הנמכרת ביותר של אאודי.
היא מתחרה בעיקר בב.מ.וו סדרה 3 ובמרצדס-בנץ C קלאס.
דגם ה-A5 מהווה את גרסת הקופה של ה-A4, והוא מוצע גם בגרסה ספורטיבית בשם S5, המצוידת במנוע 3.0 TFSI V6, ומתחרה בב.מ.וו סדרה 4.
דגם אאודי A4 מחליף את אאודי 80, אשר יוצרה על ידי החברה מאז 1972. שיטת המספור הפנימית של היצרן הכירה ברצף שבין שני הדגמים: הגרסה האחרונה של אאודי 80 סומנה כסדרה B4, בעוד שהגרסה הראשונה של A4 סומנה כסדרה B5. מאז יוצרו ארבעה דורות שונים של A4.
ה-A4 מוצעת בגרסאות רבות, הכוללות מנועי בנזין ודיזל, גרסאות הנעה קדמית או כפולה (קוואטרו), במרכב סדאן או סטיישן, ומהדור השני (B6) היא מוצעת גם במרכב קבריולה.
גרסאות נוספות של הדור הרביעי כוללות את S4, גרסה ספורטיבית בעלת ביצועים גבוהים, ו-RS4, גרסה חזקה עוד יותר המתחרה במכוניות כמו BMW M3 ובמרצדס C63 AMG.
אָאוּדִי A6 היא דגם מכונית סלון מנהלים בגודל בינוני, אשר מיוצרת על ידי חברת אאודי החל משנת 1994. ה-A6 החליפה את האאודי 100 ומתחרה בעיקר במרצדס-בנץ E-קלאס ובב.מ.וו סדרה 5.
אאודי A6 מיוצרת במרכבי סדאן 4 דלתות או סטיישן 5 דלתות, ובתצורת הנעה קדמית, כאשר כל מכוניות ה-A6 לדורותיהן הוצעו גם בתצורת הנעה כפולה, המסומנות בחברת אאודי כגרסאות קוואטרו.
כמו כן מכונית האאודי A6 מיוצרת במספר גרסאות מנועים בהן גרסאות מנועי בנזין, גרסאות מנועי דיזל חסכוניות, ובגרסאות ספורט חזקות כגון האאודי S6 והאאודי RS6 הקיצונית עוד יותר, עם מנוע V8 המפיק 600 כ"ס.
בשנת 2011 הציגה אאודי את האאודי A6 היבריד הראשונה, כאשר במכונית מותקן מנוע בנזין מוגדש טורבו בנפח 2.0 ליטרים אשר הספקו 211 כוח סוס, לצד מנוע חשמלי נוסף אשר הספקו הוא 54 כ"ס.
ב-2016, הוצגה מתיחת פנים ל-A6 שהציגה שדרוג בעיקר בתחום הטכנולוגי ופחות בעיצובי.
האאודי A7 מהווה את גרסת הספורט-קופה ל-A6 וחולקת עמה את תא הנוסעים והמנועים.
הוצגה בשנת 1994. מכונית המנהלים של אאודי נקראה בעבר כאאודי 100 (בארצות הברית נקראה כאאודי 5000), בשנת הדור הרביעי של האאודי 100 המכונית שונתה לאאודי A6 ועברה מתיחת פנים משמעותית.
המנוע החדש היה בנפח 2.0 ליטר שסיפק כ-140 כ"ס.
הוצגה בשנת 1997 בתערוכת הרכב הבינלאומית של ז'נבה.
היא קיבלה מנוע V6 בנפח 2.8 ליטר שסיפק כ-162 כ"ס.
הוצגה בשנת 2010. ה-C7 כוללות שני מנועי בנזין מנוע FSIו- VSI בנפח 2.8 ליטר עם 204 כ"ס.
אָאוּדִי A3 היא דגם מכונית משפחתית קומפקטית המיוצר על ידי חברת אאודי החל משנת 1996. ה-A3 הנוכחית מיוצרת במרכבים האצ'בק 3 או 5 דלתות, סדאן וקבריולה.
ה-A3 מיוצרת בגרסאות האצ'בק (3 דלתות), סדאן (4 ו-5 דלתות), סטיישן וקבריולה.
שני הדורות הראשונים של המכונית בוססו על פלטפורמת קבוצת A של פולקסווגן אשר שותפה למכוניות נוספות של הקונצרן דוגמת אאודי TT, פולקסווגן גולף, פולקסווגן טוראן, כמו גם סיאט ליאון, סיאט טולדו וסקודה אוקטביה.
החל מהדור השלישי אשר הוצג ב-2012 המכונית מבוססת על פלטפורמת MQB המודולרית של קבוצת פולקסווגן.
המכונית מיוצרת עם מגוון של מנועים שונים בהם מנועי בנזין, דיזל ומנועי טורבו.
בתוך שלוש שנים, פלטפורמה זו שימשה לשבע מכוניות של הקבוצה.
במקור מכונית ה-A3 הייתה זמינה רק במרכב האצ'בק 3 דלתות על מנת להציגה כספורטיבית יותר מאשר הגולף, ובהנעת גלגלים קדמית או כפולה.
מנוע המכונית היה טורי רוחבי בעל ארבעה צילינדרים.
לאחר ה-A3 אאודי A4 הייתה המכונית השנייה בחברת אאודי בה נעשה שימוש בחמש שסתומים לכל צילינדר אחד.
בשנת 1999 אאודי הרחיבה את היצע הדגמים עם מנועים נוספים כגון מנוע טורבו 1.8 ליטרים בעל 180 כ"ס, ומנוע TDI טורבו דיזל בגאומטריה משתנה, בנפח 1.9 ליטר בעל 90 כ"ס והזרקה ישירה.
דגם מנוע ה-1.8 בעל ההנעה הכפולה (קוואטרו בשפת אאודי) היה זמין בשתי גרסאות: 180 כ"ס או 150 כ"ס.
בשנה זו הוצג בנוסף גם מרכב החמש דלתות .
בסוף שנת 2000 הותקנו במכונית פנסים קדמיים ואחוריים חדשים, בוצעו שינויי קוסמטיקה קלים כמו גם שיפור בפנים המכונית.
כמו כן הוצגה תיבת 6 הילוכים ידנית בדגם ה-1.8 180 כ"ס, ובדגם ה-1.9 ליטר TDI דיזל החדש בעל 130 כ"ס.
בחלק מן המדינות בעולם מערכת בקרת היציבות האלקטרונית של אאודי, מערכת בקרת המשיכה ומחשב כח הבלימה, הפכו לאבזור סטנדרטי במכונית.
הדור הראשון של האאודי A3 הוחלף באירופה בשנת 2003, אולם במדינות מסוימות בעולם נמשכה מכירתו.
ייצורו פסק בברזיל בשנת 2006.
אֵאוּגֵנֵאוֹדוֹנְטִים (שם מדעי: Eugeneodontida) היא סדרה של דגי סחוס נכחדים שחיו מתור הקרבון עד לתקופת יורה תחתון בטווח זמן של 260-199.9 מיליון שנה.
בני קבוצה קדומה זו מאופיינים בעיקר בלסתם התחתונה, שהתפתחה לצורות מוזרות כמו צורת קונכייה סלילית, וכן בסנפיריהם הארוכים.
הם נחשבים לקרוביהם הרחוקים של הכימראים וכלולים בקבוצה כסויי זימים.
הם חיו בימים של עידן המזוזואיקון הקדום, פרק זמן שבו שרצו כרישים גדולים יותר וזוחלים ימיים בעולם.
גם כרישים אלה היו טורפים ואכלו יצורים שונים, בהם דגים ודיונונים.
כל קבוצה הסתגלה לטווחי חיות, התנהגות ותזונה אחרים.
סדרה אאוגנאודונטים (Eugeneodontida) - נכחדה