tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
שכונות צמרות וכלניות הן שכונות קטנות יחסית, והן נחשבות כפרבר שכונתי.
שיכון המזרח היא שכונה במזרח ראשון לציון בת 16,000 תושבים, והיא אחת השכונות הגדולות בראשון לציון.
במקור שכן במקום כפר ערבי בשם "אבו ריזק" שהיה קן לכנופיות פורעים שהטרידו את העיר במיוחד במאורעות 1936 ואילך.
לאחר קום המדינה נקרא המקום ע"ש חלל מבני העיר שנהרג על ידי מרצחים בני הכפר.
במשך שנים היה השיכון "אקס טריטוריאלי" לעיר והיה מופרד ממנה פיזית על ידי פרדסים ושדות.
השכונה גובלת מצפון במחנה צריפין ורחוב ירושלים, ממזרח בבאר יעקב ומחנה צריפין, בדרום בשיכון גורדון ובמערב בשכונות נווה הדרים ומישור הנוף (רחוב יגאל אלון).
עם הקמת המדינה שוכנו בשכונה בעיקר עולים ממדינות ערב במעברות, ולאחר מכן הועברו לשיכונים.
מרבית הבתים בשכונה הם צמודי קרקע, בשכונה כיום הוקם מתנ"ס מודרני וקניון "מגדלי העיר" ופועלים בו שני בתי ספר יסודיים: "דוד רמז" ובית הספר הדתי "ישורון".
השכונה השוכנת במזרח העיר הוקמה בשנת 1990 ובעבר כונתה שכונת ברנשטיין.
במערב השכונה נתחמת על ידי רחוב השומר, במזרח על ידי רחוב יגאל אלון, בצפון על ידי רחוב ירושלים ובדרום על ידי רחוב ראם.
שמות הרחובות הם על שם בעלי הכנף.
בשכונה 5,401 תושבים נכון ליוני 2012. בשכונה פועל 'מרכז ספורט נווה הדרים' ומתנ"ס שכונתי בשם 'נווה הדרים יגאל אלון'.
מישור הנוף היא אחת השכונות החדשות במזרח ראשון.
היא משתרעת מרחוב הפלמ"ח במערב לרחוב יגאל אלון במזרח, ומשדרות נים בדרום לרחוב גרינשפן בצפון.
השכונה נבנתה על גבי פרדסים ושדות בשנות ה-90 של המאה ה-20. בדרום השכונה בתים צמודי קרקע ובצפונה רבי קומות.
הגבול הדרום-מזרחי של השכונה הוא מסלול צעדות פופולרי.
השכונה הוותיקה ביותר במערב העיר.
ממוקמת בסמוך לכביש 4 (גשר ראשון).
נוסדה בסוף 1936 על ידי חברת "עזרה וביצרון" כדי לשכן במקום משפחות של פליטים יהודים משכונות גבול תל אביב-יפו שנמלטו מבתיהם בתחילת מאורעות 1936. השכונה נקראה על שם החברה המייסדת והתושבים חיו חיים קשים בתוך החולות, מנותקים.
ב-8 בדצמבר 1966 שונה שם השכונה ל"רמת אליהו" על שם המרגל אלי כהן.
שכונה זו קלטה עולים רבים יוצאי עדות המזרח ויוצאי רומניה בעיקר.
בשנות ה-90 של המאה ה-20 החל גל עליית עולי אתיופיה ורבים מהם הצטרפו לשכונה.
ב-1995 אוחדה השכונה עם שכונת נווה ים הסמוכה ושמה שונה ל"נווה אליהו" אך לאחר התנגדות ועד שכונת נווה ים הוחלט בעירייה לבטל את האיחוד.
רמת אליהו מונה כ-15,000 תושבים.
בשכונה פועל קיום מתנ"ס מודרני ובריכה מקורה.
בנוסף פועלים בה הסדנא לאמנות רמת-אליהו, בית הספר ויתקין, ישיבת ההסדר ראשון לציון ותחנת מכבי האש העירונית.
בשכונה פועל גם שבט "יעד" מתנועת הצופים, סניף "רמת אליהו" של הנוער העובד והלומד, "בית היוצרים" של תנועת תרבות ובנוסף פועל גם סניף של בני עקיבא.
בעבר פעל בשכונה "קולנוע הדר".
בנובמבר 2014 נחתם הסכם גג בין עיריית ראשון לציון למשרד האוצר, משרד השיכון והבינוי ומינהל מקרקעי ישראל הכולל פרויקט התחדשות עירונית בשכונה.
בנוסף במסגרת הפרויקט יתבצע חיזוק ועיבוי של שאר הבניינים בשכונה במתכונת תמ"א 38/2.
נווה ים היא שכונה במערב ראשון לציון.
השכונה הוקמה בשנות ה-90 המוקדמות.
כיום השכונה מונה יותר מ-11 אלף תושבים.
במשך השנים נעשו כמה ניסיונות של העירייה לאחד את השכונה עם שכונת רמת אליהו (לימים נווה אליהו) אך התנגדות של ועד השכונה הכשילה את יוזמה זו.
בשכונה פועלים כיום שלוחה של האוניברסיטה הפתוחה, תיכון "מקיף י", בית הספר היסודי איתמר בן אבי וחטיבת הביניים אבני החושן.
כמו כן נמצא בשכונה בית אבות אחוזת ראשונים מרכז מסחרי "ראשונים", בית הספר היסודי ויתקין, תנועת נוער בני עקיבא ובית הכנסת המרכזי בשכונה "מעיין חיים".
אחת השכונות המערביות ביותר בראשון לציון.
גבולותיה: במערב - שכונת שער הים.
בדרום - שדרות רחבעם זאבי (בעבר שדרות משה דיין מערב), בצפון - הגבול המוניציפלי עם בת-ים ובמזרח - מב"ת מערב (אזור התעשייה החדש).
נקראה בעבר בשמות "נווה יהודית" (בשנות השבעים והשמונים), "פואבלו אספניול" (ע"ש פרויקט הבינוי המרכזי בה שנבנה באמצע שנות ה-80 של המאה ה-20 שעיצובו כשל בנייה ספרדית כביכול).
כחלק ממסע הפרסום הקבלן נתן חסות לסרט "נשיקה במצ"ח", ולכן הסצנה הראשונה מתרחשת בחנייה של רחוב חיים לנדאו 1.
בשנות ה-90 של המאה ה-20 ממזרח לרחוב כורש נבנו בתים פרטיים רבים שלקראת תחילת שנות התשעים התרחבו עד לסוללת העפר שמשקיפה על מב"ת מערב ובו-בזמן 2 פרויקטים של מדורגים המכונים "מדורגי הים התיכון ומדורגי אל-גל נבנו במערב השכונה.
בעשור הראשון למאה ה-21 מולאו "חורים" בשכונה בעזרת בניינים רבי קומות חדשים בחלקה הצפוני-מערבי של השכונה וכמו כן מעבר לרחוב "חיל השריון" לכיוון חוף הים ממש.
בשכונה בתי הספר היסודיים: "חופית" ו"נווה חוף" ומתנ"ס נווה חוף.
שמותיהם של רחובות השכונה מאופיינים בשמות חילות צה"ל (במערב) ובשמות הלקוחים ממגילת אסתר (בבתים הפרטיים שבמערב).
שלושה יוצאי הדופן לכלל זה הם הרחובות הראשיים זלמן שזר וכורש היוצרים כמעיין "צלב" ורחוב לנדאו שהוא הרחוב הראשי של פרויקט "פואבלו אספניול" בו נמצא בית הספר "חופית".
שכונת קריית גנים היא שכונה במערב ראשון לציון, בסמוך למחלף גן רווה.
השכונה מוקפת בפארק, ומכאן שמה.
השכונה הוקמה בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20 ומונה כ-7,000 תושבים.
הרחוב הראשי, הנקרא על שם קיבוץ "נגבה", מקיף את השכונה וממנו מתפצלים יתר הרחובות הנקראים על שמות מושבי וקיבוצי חומה ומגדל, כגון: שדמות דבורה, שדה ורבורג, גנוסר, ניר דוד, בית הערבה, בית יהושע, שדה נחום וכו'.
בשכונה חטיבת הביניים קריית גנים, בית הספר היסודי נגבה, מתנ"ס, מרכז מסחרי, טיפת חלב ובית כנסת.
שכונת נאות אשלים ממוקמת במערב העיר.
היא גובלת במזרח בקריית גנים, במערב בקריית חתני פרס נובל ובצפון בקריית הלאום.
השכונה נמצאת בגבולה הדרומי של העיר ומדרום לה משתרע כביש 431 ומחלף קריית ראשון המחבר את הכביש לשכונה.
רחוב התזמורת שאורכו קילומטר וחצי הוא רחובה הראשי של השכונה.
ממנו מתפצלים שאר רחובות השכונה הנקראים על שמות כלי נגינה: המפוחית, האורגן, העוגב, הפסנתר, הגיתית, התוף, הכינור, החליל והקלנרית.
רחובות החצוצרה והמצלתיים מקשרים את פנים השכונה החוצה וההפך ממזרח וממערב.
בשכונה שלושה בתי ספר יסודיים: אומנויות, אתרים ואשלים אנתרפולוגי, ובית ספר על יסודי מקיף ט', שמולו ממוקם היכל מרדכי רוזנשטיין בו מתאמנת קבוצות הכדוריד השונות של הפועל ראשון לציון.
בסמוך למקיף פועל שבט "איתן" מתנועת הצופים העבריים.
בשכונה מספר פארקים וגינות בתכנון אדריכל הנוף חיים כהנוביץ.
עיצוב השכונה, זיכה אותה באות "מגשים ארץ ישראל יפה".
אחת הגדולות שבשכונות ראשון ומונה כ-10,000 תושבים.
החלק הדרומי והוותיק יותר נקרא עד האיחוד "נווה כרמית" והוא משתרע משדרות בגין עד רחוב רוטשילד.
בחלק הזה נמצאים בתי הספר וכמו כן המתנ"ס של השכונה (בתי הספר היסודיים "בארי" ו"יסוד המעלה", ומקיף ג' עמית עמל) הוא מורכב ברובו מבניינים משותפים רבי קומות ובמיעוטו מבתים פרטיים ישנים משלהי שנות ה-70.
החלק הצפוני והחדיש יותר נקרא עד האיחוד "משולש ז'בוטינסקי" באופן לא רשמי ו"בנות חיל" באופן רשמי בשל העובדה שהרחובות באזור הזה נקראים על שם נשות ראשי ממשלה ונשיאים, ונשים שתרמו תרומה לחברה הישראלית והוא משתרע מגן מנהיגי האומה עד שדרות בגין, חלק זה מורכב ברובו המוחלט מבתים פרטיים ווילות.
בשנת 2007 אוחדו שני החלקים הללו לשכונה אחת שנקראת על שם הרחוב הראשי שבה - כצנלסון.
השכונה משתרעת בין רחוב רוטשילד בדרום לגן המנהיגים בצפון, ובין רחוב ז'בוטינסקי במזרח לכביש 4 שדרות בן-גוריון במערב.
שוכנת במערב העיר ומונה כ-7,400 תושבים.
ובה בית ספר יסודי "כרמים", בית ספר יסודי ממלכתי דתי "זבולון המר" וחטיבת הביניים "רבין".
בשכונה מרכז מסחרי וכן פארק הזיכרון הכולל אגם ומתקני משחק.
במהלך מבצע "עמוד ענן", בניין בשכונה נפגע כתוצאה מירי רקטה.
ליד השכונה יש את שכונת קריית הלאום, שתלמידיה הולכים לבתי ספר בשכונת כרמים.
שכונת כרמים היא שכונה מאוד מפותחת ומשפחתית.
נאות שקמה היא שכונה במערב העיר.
השכונה הוקמה לקראת סוף שנות ה-90 של המאה ה-20, על שטח החולות שהיה ידוע כ"חולות ה' ".
השכונה גובלת בשכונות נווה דקלים (במערב), קריית חתני פרס נובל (בדרום), כרמים (במזרח), נווה ים (בצפון).
שמות רחובותיה קרואים ברובם על שמות רבנים גדולים כגון: הרב קאפח, הרב נריה, הרב גורן ועוד, וכן גם על שמות של אנשי רוח, סופרים ומשוררים יהודים כגון: מרטין בובר, רחל המשוררת.
ארבעת הרחובות הראשיים בשכונה הם: גדולי ישראל, תור הזהב, מורשת ישראל והשירה העברית.
בשכונה שוכנים קניון "הבאר" ומרכז מסחרי בשם "קארדו".
בצידה הצפון מערבי של השכונה, נמצא פארק שקמה, הגובל ברחוב הראשי משה דיין פינת חיים בר-לב ומול הסינמה סיטי.
בקצהו הדרום מערבי של הפארק, נמצא אצטדיון האתלטיקה העירוני.
בשכונה שלושה בתי ספר יסודיים: נווה עו"ז, שקמה ומרחבים, ושני בתי ספר על יסודיים: מקיף ח' ע"ש חיים בר-לב ומקיף יא' הראשונים ע"ש אילן רמון.
בשכונה ישנו ציבור דתי גדול, ולכן קיים בה רחוב הסגור בשבת לתנועת כלי רכב (רחוב הרבי מלובביץ') ופועלים בה שבעה בתי כנסת.
מרום ראשון (צוריאל) היא שכונה חדשה בצפון-מזרח ראשון לציון.
אכלוסה החל בשנת 2012. השכונה תחומה בין הרחובות מנחם גינדי מצפון, ד"ר יוסף בורג ממערב, כתריאל רפפורט מדרום, ושד' חיים הרצוג ממזרח.
בשכונה בנייה בלתי צפופה, גינות ירוקות עם מתקני שעשועים לילדים, מוסדות חינוך חדישים ומרווחים: 7 גני ילדים, ובית-ספר יסודי 'תמיר' אשר מיישם עקרונות ידידותיים לסביבה.
כמו כן, במרחק הליכה מהשכונה נמצא "גן בעברית", פארק רחב ידיים, שנבנה על חלק משטח מחנה צריפין שפונה, ובו מרחבים ירוקים, מסלולי הליכה ורכיבה, מתקני שעשועים לילדים העושים שימוש במאפיינים מתוך השפה העברית (כגון: גבעת האותיות), בריכה אקולוגית ואפילו בית קפה 'גן סיפור'.
שמות הרחובות בשכונה נקראים על שם ההכשרה וההתיישבות העברית ויישובים שגרעיני מקימיהם יצאו מראשון לציון.
הגישה אל שכונת מרום ראשון נוחה הודות לקווי התחבורה הציבורית העוברים בגבולותיה (אך לא בתוך השכונה) והודות לקרבתה לכניסה המזרחית שנפתחה לראשון לציון (בשד' חיים הרצוג) ומובילה לכביש 44 ולאזור צריפין והמרכז הרפואי אסף הרופא.
את נחלת יהודה הקימו נציגים מוועד חובבי ציון ב-1913 כמושב חקלאי מצפון לראשון לציון.
הוא נקרא על שם ד"ר יהודה לייב פינסקר, והיה למושב העובדים השני שהוקם בארץ.
עם השנים עברו תושבי המושב בהדרגה מפרנסה מחקלאות לשינוי ייעוד הקרקע ומכירתה למבני מגורים עבור תושבים חדשים.
שאלת האיחוד עם ראשון לציון עלתה עוד בשנות ה-50 של המאה הקודמת, אך האיחוד יצא לפועל באופן רשמי רק ב-1988. באפריל 2018 אישרה הוועדה המחוזית תוכנית התחדשות בצפון ראשון לציון, כאשר במסגרת "פינוי בינוי", ייבנו בשכונה כ-800 דירות חדשות.
מגדל המים הישן של מחנה צריפין הניצב בשכונה הוכרז כאתר לשימור.
המושבה התרחבה ובשנת 1946 נבחר אליקום אוסטשינסקי ממפלגת הציונים הכלליים לראשות המועצה ועמד בראשה עד שנת 1951, כאשר בתקופת כהונתו, בשנת 1950, הוכרזה ראשון לציון כעיר.
כיום עיריית ראשון לציון היא גוף השלטון המקומי, במעמד של עירייה, האחראי לניהול השוטף של העיר ראשון לציון, ובה מכהנים 29 חברי מועצה.
כמו בכל רשות מקומית, עוסקת העירייה בעניינים מוניציפליים מסוג הסדרת שרותי חינוך, תרבות, רווחה, תשתיות, ניקיון ותברואה וכדומה.
בית העירייה שוכן ברחוב הכרמל 20 (מול היקב) מ-2005, אז עברה אליו ממשכנה הקודם במדרחוב רוטשילד.
ראשי ועד המושבה והמועצה המקומית
ראשון לציון מקיימת קשרים עם 18 ערים תאומות:
בתולדות עם ישראל, הראשונים הם גדולי הרבנים היהודיים שפעלו בין המאה ה-11 והמאה ה-15 בקירוב.
המושג "ראשונים", משמש בעיקר בהקשר של השתלשלות ההלכה ופרשנות התלמוד.
תקופת הראשונים באה אחרי תקופת הגאונים ולפני תקופת האחרונים, ונודעה לה חשיבות רבה בעיצוב עולם ההלכה וביצירת ארון הספרים היהודי.
מראשוני הראשונים היו רבנו גרשום, רבנו חננאל ורב ניסים גאון שפתחו את התקופה והעמידו תלמידים רבים, מאחרוני הראשונים היו הר"ן, הריב"ש והמהרי"ק, וחכמי ההלכה שבדורות הבאים כבר מכונים אחרונים.
בין הרבנים המוכרים בתקופת הראשונים: הרי"ף, רש"י, בעלי התוספות, הרמב"ם, הרא"ש, בנו רבי יעקב בן אשר, הרמב"ן ומאות נוספים שיצרו בתחומי ההלכה, פרשנות המקרא והתלמוד, הפילוסופיה היהודית, המיסטיקה היהודית, השירה, הפיוט ועוד.
המושג "ראשונים" מופיע בספרות חז"ל ככינוי המציין זמן – דורות ראשונים או אנשים מדורות ראשונים, וניגודם של הראשונים הם האחרונים, המאוחרים.
לדוגמה: "אם ראשונים בני מלאכים - אנו בני אנשים".
הראשונים עצמם התייחסו לתקופה שבה חיו, התקופה שאחרי הגאונים, כתקופת "הרבנים".
בהמשך, לאחר גירוש ספרד והמצאת הדפוס, כשהיה ברור ההבדל בין תקופת הראשונים (המחצית השניה של ימי הביניים) לתקופת האחרונים (העת החדשה), השתרשו בהדרגה מונחים אלו בספרות ההלכתית.
אין תאריך מוגדר לתחילת תקופת הראשונים.
בדרך כלל נהוג לציין את תום תקופת הגאונים עם מותו של רב האי גאון בשנת ד' אלפים תשצ"ח (1038) וסגירת ישיבת פומבדיתא שנתיים לאחר מכן, וסביב אותה תקופה נסגרה גם ישיבת סורא.
המעבר מתקופת הגאונים לתקופת הראשונים מתאפיין בירידת קרנה של יהדות בבל שהיוותה את מרכז פסיקת ההלכה בזמן הגאונים, ובמעבר הקהילות היהודיות והיצירה היהודית לאירופה, לספרד ולצפון אפריקה.
מעבר זה בא לידי ביטוי ביחס ליהדות ספרד וליהדות צפון אפריקה ב"מעשה ארבעת השבויים", על ארבעה רבנים חשובים שנשבו בדרך מבארי והובאו לספרד ולצפון אפריקה, שהתפרסם במיוחד עקב העובדה כי הוא מסמל את מעבר עולם התורה וההלכה – מערבה.
ביחס ליהדות אשכנז, נהוג לקבוע את ראשית הפעילות לפי מעברה של משפחת קלונימוס מאיטליה לגרמניה, ולמעשה ייסוד יהדות גרמניה במחצית המאה העשירית.
היצירה בתקופת הראשונים התרכזה בשני מוקדים גאוגרפיים – האחד באשכנז (גרמניה) וצרפת, והאחר בספרד – לרבות צפון אפריקה.
בתווך פעלה יהדות פרובאנס, ובמקביל יהדות איטליה ועוד.
בין יהודי ספרד ליהודי אשכנז היו הבדלים רבים בדרכי החיים ובאופי היצירה, דבר שלבסוף הוביל להבדלי המנהגים בין האשכנזים לספרדים.
בספרד נשמר מבנה הקהילה שאפיין את יהדות בבל בתקופת הגאונים, של הנהגה תורנית מרכזית שעל פיה יישק דבר, ומקור כוחה וסמכותה מן התלמוד הבבלי שנלמד בישיבות.
לעומת זאת באשכנז ובצרפת הייתה אוטונומיה רבה לקהילות, והן נטו לשמר ולפתח מסורות ומנהגים שונים במקומות בהם חיו.
העיסוק הלא-הלכתי בספרד נטה יותר לצד הפילוסופיה והקבלה, ואילו באשכנז נטה יותר לצד האגדה והמדרש.
בספרד המוסלמית היה גם, בעיקר במחצית הראשונה של תקופת הראשונים, מצב ייחודי שבו העוצמה הפוליטית והתרבותית לא הייתה בידי הרבנים דווקא אלא אצל אנשי החצר, המשכילים והמשוררים (כשהם כולם אנשי תורה ומקיימי מצוות).
זו הייתה מציאות נדירה, שלא נמצאה כמותה באשכנז ולא בשאר הקהילות היהודיות עד העת החדשה.
חיי היהודים באירופה בימי הביניים מתאפיינים במעברים תכופים מתקופות של שלווה יחסית לתקופות של רדיפות, פרעות וגירושים.
המאה ה-11 הייתה נוחה יחסית ליהודים: בספרד המוסלמית (אל-אנדלוס) היה תור הזהב בעיצומו, ובגרמניה הלך והתבסס היישוב היהודי.
אולם בסוף המאה בא מסע הצלב הראשון (1096), שבהיסטוריה של יהדות אשכנז מוכר כפרעות תתנ"ו או "גזירות שו"ם", ובעקבותיו עבר מרכז הכובד התורני לצרפת ופרובאנס.
במאה ה-12 התעשר מאוד לימוד התורה בצרפת, על רקע עושר מקביל בתרבות הכללית בצרפת, בתקופה המכונה "הרנסאנס של המאה ה-12".
בספרד, לעומת זאת, סימנה המאה ה-12 את סופו של תור הזהב, עם התקדמות הכיבוש הנוצרי (רקונקיסטה).
במאה ה-13 הייתה תקופה נוספת של שלווה יחסית: בצרפת ובאשכנז הנוצרית (ממלכת פרנקיה המערבית והמזרחית, כיום בצרפת ובגרמניה) התקיימה פעילות לימודית רבה ונוסדו האוניברסיטאות הראשונות, אבל החלו גם סימנים של הרעת היחס אל היהודים: ויכוחים פומביים, בדרך כלל כפויים, בין מלומדים יהודים ונוצרים, ושרפת התלמוד במשפט פריז.
בספרד התאוששה היצירה היהודית ממאורעות הכיבוש הנוצרי, ובדרך כלל נטו המלכים הנוצרים חסד ליהודים (למרות אירועים מקומיים כגון ויכוח ברצלונה).
במאה ה-14 החל המצב להידרדר, תחילה באשכנז ובצרפת ואחר כך בספרד.
בצרפת היו בזה אחר זה סדרה של גירושי יהודים מן המדינה, עד שבסוף המאה כבר לא נותרו בה יהודים.
חלקם ברחו מזרחה לאשכנז, וסבלו גם שם רדיפות ופרעות, אך לא גירוש כללי (משום שבצרפת היה שלטון מרכזי ובגרמניה שלטון מפוצל בין נסיכויות וערים קטנות).
אחרים עקרו לספרד והביאו למיזוג של מנהגי אשכנז ויצירתם בעולמם של יהודי ספרד.
מפורסם בהקשר זה מעברו של הרא"ש לטולדו ב-1305, וספרו פסקי הרא"ש הדן במנהגי ופסיקות יהודי אשכנז וצרפת ובמיוחד בית המדרש של בעלי התוספות, באמצעות דיון על ספר ההלכות של הרי"ף – הספרדי.
באמצע המאה הורע עוד מצבם של היהודים באשכנז בעקבות מגפת המוות השחור.
לקראת סוף המאה התעצמה גם רדיפת היהודים בספרד, בעת גזירות קנ"א (1391), ובמהלך המאה ה-15 גבר כוחה של האינקוויזיציה עד שבא לשיאו בגירוש ספרד.
על היצירה היהודית בתקופת הראשונים הייתה במידה מסוימת השפעה מן הפעילות המדעית וההשכלתית בעמים שבתוכם ישבו היהודים.
בערי אירופה נוסדו האוניברסיטאות הראשונות, והחל עיון נרחב בכתבים היסטוריים, בעיקר בחיבורים של המשפט הרומי.
פעילות זו השפיעה גם על היהודים, שאימצו את שיטות העיון המשפטי ודרכי המחקר לארון הספרים היהודי, בפרט לעיון בתלמוד.
היהודים גם אולצו להשתתף בוויכוחים עם אנשי דת נוצרים, דבר שדחף אותם לחדד ולנסח את עיקרי האמונה היהודית.
ייתכן שגם העיסוק הנוצרי בכתבי הקודש השפיע על התגברות העיסוק היהודי בפרשנות המקרא.
סיום תקופת הראשונים איננו מוגדר בנקודת זמן ברורה.
עם גירוש יהודי ספרד ופיזורם ביתר ארצות האסלאם באה נקודת מפנה בחיי היהודים בעולם.
בתקופה מקבילה, פחות או יותר, עבר מרכז הכובד של יהדות אשכנז מגרמניה ואוסטריה לפולין וארצות מזרח אירופה.
עשרות שנים ספורות לאחר מכן, חיבור השולחן ערוך בידי רבי יוסף קארו היווה נקודת מפנה בספרות ההלכתית, והחיבור הפך בסיס לפסיקת ההלכה ולדיון ההלכתי ברוב קהילות ישראל.
שני אירועים אלו, וכן מהפכת הדפוס, מסמלים את המעבר מתקופת הראשונים לתקופת האחרונים ותחילת תקופת האחרונים.
סיום תקופת הראשונים היה כרוך גם במפנה תודעתי שחל במאות המאוחרות של התקופה, הקשור במושג של ירידת הדורות.
בני הדורות המאוחרים ראו עצמם כפחותים בדרגה לעומת גדולי הדורות שקדמו להם, וממילא תפסו את עצמם כ"אחרונים" לעומת ה"ראשונים" שקדמו להם.
לתפיסה זו היו גם השלכות מעשיות, מאחר שרוב האחרונים ראו את עצמם כמי שאינם ראויים לחלוק על הראשונים ולפסוק בניגוד לדעתם.
לאחר ששקעה מעט המחלוקת העזה עם הקראים שהייתה בתקופת הגאונים, ועל רקע תהליכים מקבילים בעולם הנוצרי, חזרו חכמי היהדות להרבות בעיסוק בפרשנות המקרא, ובפרט בפרשנות לתורה.
רש"י כתב את הפירוש היסודי, המשלב פשט עם מדרשים ומעט דקדוק.
נכדו של רש"י, הרשב"ם, הדגיש עוד יותר את חשיבותו של העיסוק בפשט לאור "הפשטות המתחדשים בכל יום".
בספרד כתב רבי אברהם אבן עזרא פירוש לפי דרכו, והרמב"ן היה הראשון מבין פרשני המקרא היהודיים שהביא בביאורו לתורה את ארבעת הרבדים של פירוש התורה על דרך הפרד"ס.
פירושים נוספים הם פירושיהם של רבי יוסף קרא, רבי יוסף בכור שור, רבי עובדיה ספורנו, החזקוני (הנושא אופי אקלקטי), רבי יעקב בן אשר בעל הטורים, רבנו בחיי בן אשר, רבי יצחק אברבנאל, רד"ק, רלב"ג ועוד.
במקביל לספרות ההלכתית נכתבה בתקופת הראשונים ספרות ענפה של פרשנות לתלמוד הבבלי.
כבר אחרוני הגאונים החלו בכתיבת פירושים, ובמעבר מתקופת הגאונים לתקופת הראשונים נכתבו פירושיהם של רבנו נסים ורבנו חננאל.
גם פירושו של הרי"ף, שהוזכר לעיל, נכתב באותה תקופה.
פירושים אלו מכונים "פירושי מגנצא", ולהם משתייך למשל פירושו של רבנו גרשום מאור הגולה.
נכדיו של רש"י, רשב"ם ורבנו תם, יחד עם נינו ר"י הזקן, ר"ש משאנץ, הריצב"א, ריב"ם (ר' יצחק בר מרדכי), ריב"ן כבר היו מראשי המדברים בסוגת הפרשנות החדשה שהתפתחה בצרפת: התוספות.
הם לא חששו לכלול בדיון אחד סוגיות ממסכתות שונות ולתרץ את הסתירות ביניהן בדרכים שונות.
חלק מבעלי התוספות, למשל הרא"ש, (שכתב גם חיבור תוספות הרא"ש, על אותו רעיון כמו התוספות) גם שילבו בחיבוריהם בין הפרשנות ופסיקת ההלכה.
גם תוספות רי"ד, תוספות רבינו פרץ על אותו רעיון.
במקביל נכתבה פרשנות עשירה בספרד.
פרשני ספרד המוקדמים, הר"י מיגאש, רבי יצחק אבן גיאת ואחרים, והרי"ף, פעלו כבר מתחילת תקופת הראשונים.
במאה ה-13 כתב הרמב"ן את פירושו לתלמוד, ששילב את חריפותם של בעלי התוספות עם הפרשנות הספרדית.
אחרי הרמב"ן נכתבו עוד פירושים וחידושים רבים בספרד, החשובים שבהם פירושי הרא"ה והרשב"א תלמידי הרמב"ן, הריטב"א תלמידם והר"ן.
קו נוסף של פרשנות התלמוד נמשך בקהילות פרובאנס, החל מרבי אברהם בן דוד מפושקירה (הראב"ד) ומרבי זרחיה הלוי בעל "המאור" שחיבר השגות על הרי"ף ועד פירושו המקיף של רבי מנחם המאירי, שאסף וסיכם את כל פרשנות התלמוד שקדמה לו.
בתקופת הראשונים התעצב עולם ההלכה ונכתבו חיבורים רבים שעסקו בפסיקת הלכה באופן מסודר ונרחב.
לצד ספרות שו"ת ענפה, שהמשיכה את מסורת השו"ת מימי הגאונים, החלו להיכתב ספרי הלכה שיטתיים המקיפים את כל עולם ההלכה המעשי, ובחלקם אף הבלתי-מעשי (כגון משנה תורה לרמב"ם, חיבור העוסק גם בהלכות הקרבנות ובית המקדש).
גם בשטח הספרות ההלכתית ניכר הבדל בין יהדות ספרד ליהדות אשכנז.
בעוד אצל יהדות ספרד התאפיינה ההלכה בצמידות לתלמוד הבבלי ולכללי פסיקה שנקבעו מתקופת הגאונים ואילך, הרי אצל יהדות אשכנז הושפעה פסיקת ההלכה במידה רבה מן המנהגים שרווחו בציבור וממסורת אבות.
פרופ' תא-שמע הראה בספרו "מנהג אשכנז הקדמון" כי מסורת הפסיקה האשכנזית הזו מקורה במנהג הארץ-ישראלי, שעבר דרך יהדות איטליה לאשכנז, עוד לפני שהגיע התלמוד הבבלי לשם.
זאת לעומת הפסיקה בספרד, שהמשיכה את אופני פסיקת ההלכה שקבעו הגאונים בבבל ועיקרם הסתמכות על התלמוד הבבלי כיסוד פסיקת ההלכה.
כבר בתחילת תקופת הראשונים חיבר הרי"ף את ספר ההלכות שלו, שעיקרו ציטוט הטקסט התלמודי בהשמטת כל החומר הלא-הלכתי.
במהרה קיבל ספר הרי"ף מעמד בכורה, ובהרבה מקומות החליף את התלמוד כספר העיון העיקרי.
כמאה שנה אחריו כתב הרמב"ם את ספר משנה תורה, ובכך הציג לראשונה ספר פסקים המחולק לפי נושאים ומקיף את כל עולם ההלכה, החל מדיני היום-יום ועד "הלכות יסודי התורה" ו"הלכות מלכים ומלחמותיהם".
חידוש נוסף ב"משנה תורה" היה בכך שמובאים בו רק פסקי ההלכה הסופיים, ללא כל משא ומתן או ציון מקורות.
הראב"ד, בן דורו של הרמב"ם, חיבר "השגות" על משנה תורה, והיה הראשון בספרות עמוסה של "נושאי כלים" שפירשו והרחיבו את משנה תורה.
בספרד המשיכה להיכתב ספרות הלכתית.
את החיבורים החשובים כתבו הרמב"ן, הרא"ש והרשב"א.
בנוסף, החלו להיכתב בצורה יותר רחבה גם מונוגרפיות הלכתיות המקיפות נושא הלכתי אחד, כגון "תורת האדם" של הרמב"ן ו"תורת הבית" של הרשב"א.
גם באשכנז נכתבה ספרות הלכתית, כגון כתביו של המהר"ם מרוטנבורג, "ספר יראים" של רבי אליעזר ממיץ, "אור זרוע" של רבי יצחק מוינה ואחרים.
בראשית המאה ה-14 חיבר רבי יעקב בן הרא"ש את הספר "ארבעה טורים", שכלל גם את מנהגי האשכנזים וגם את מנהגי הספרדים, וקבע את חלוקת עולם ההלכה המעשי לארבעה תחומים:
אורח חיים – דיני היום-יום הרוטיניים: תפילות וברכות, שבתות וחגים.
יורה דעה – דיני איסור והיתר.
אבן העזר – דיני אישות.
חושן משפט – דיני ממונות.
לאחריו הייתה דומיננטית באשכנז ספרות השו"ת והמנהגים, שבה החלו מנהגי אשכנז להיקבץ.
כדוגמת מהר"ם מינץ, מהרי"ל ומהרי"ק וממנה קיבץ הרמ"א את מנהגי אשכנז במפה שכתב על השולחן ערוך.
ספרות ההלכה של תקופת הראשונים נחתמה בכתביו של רבי יוסף קארו, שחיבר את "בית יוסף" כפירוש ל"ארבעה טורים" ואת שולחן ערוך כספר פסקים המתמצת את "בית יוסף", ומחולק אף הוא לארבעת חלקי ההלכה.
הרמ"א הוסיף הגהות לשולחן ערוך ובהן הפסקים והמנהגים שנהגו באשכנז, על פי הספרות שנכתבה מאז הטור, כגון כתבי מהרי"ל ורבי ישראל איסרלין בעל "תרומת הדשן".
כללי הפסיקה המקובלים קובעים אחרון אינו יכול לחלוק על אחד מן הראשונים; ומכאן שחלוקת התקופות בין הגאונים, הראשונים והאחרונים אינה רק חלוקה היסטורית אלא יש לה גם משמעות הלכתית.
עם זאת גם לכללים אלו היו יוצאים מן הכלל – הגר"א, למשל, חלק לעיתים על הראשונים.
חיבורי מניין המצוות הם סוגה ייחודית לתקופת הראשונים, של חיבורים המשלבים פרשנות המקרא, הלכה ותלמוד.
המחברים ניסו לעגן את המסורת החז"לית לפיה יש בתורה בדיוק תרי"ג (613) מצוות, ברשימה ברורה ומסודרת של מצוות.
החיבורים המפורסמים בסוגה זו הם ספר המצוות לרמב"ם (עם השגות של הרמב"ן), ספר מצוות גדול של רבי משה מקוצי, ספר מצוות קטן לרבי יצחק מקורביל וספר החינוך.
את החיבור הראשון העוסק באופן מסודר בהגות היהודית – "ספר האמונות והדעות" – כתב כבר בתקופת הגאונים רב סעדיה גאון, אולם התחום התבסס והתעשר בעיקר בתקופת הראשונים.
החיבורים הידועים בתחום זה הם הכוזרי של רבי יהודה הלוי, מורה נבוכים ושאר ספרי הרמב"ם, וכן חיבורי הרמב"ן, רבי חסדאי קרשקש, רבי יוסף אלבו ועוד.
חלק מחיבורי הפילוסופיה נוצרו על רקע מגע עם ההגות הנוצרית באשכנז ובצרפת ועם ההגות האסלאמית בספרד.
תחום המיסטיקה היהודית התרחב אף הוא.
חסידי אשכנז פיתחו תורה מיסטית עשירה ומורכבת עם השלכות מעשיות לתחומי התפילה והתשובה ולמנהגי פרישות וסגפנות.
בין חיבוריהם המפורסמים ספר חסידים, המיוחס לרבי יהודה החסיד, ו"ספר הרוקח" של רבי אלעזר מוורמס.
במאה ה-13 החל עיסוק נרחב בתורת הקבלה, ובאותה תקופה פרסם רבי משה די לאון את ספר הזוהר, שהיה בכתב-יד ולא התפרסם עד אז.
בסוף תקופת הראשונים התקבצה בצפת חבורה גדולה של מקובלים, החשוב שבהם האר"י.
פיוט ושירה, דקדוק ומילונאות, ותרגום
פיוטים נכתבו בעם ישראל עוד מימי התלמוד, אך עולם הפיוט והשירה התפתח במאות אלו, בעיקר בספרד.
פייטני ספרד ומשורריה לא חששו לחבר לצד שירת הקודש גם שירי חול, לרבות שירי יין ותענוגות, ואף אימצו אל עולם השירה כלים ורעיונות מן השירה הערבית של אותה תקופה.
מן המשוררים הגדולים של יהודי ספרד ידועים שמותיהם של רבי שמואל הנגיד, רבי יהודה הלוי, רבי משה אבן עזרא, רבי שלמה אבן גבירול ואחרים.
בתקופה זו השתכללה לשון השירה ונקבעו לה חוקים ומשקלים קפדניים, והמשוררים גם ביקרו את שירי עמיתיהם ואף את שירי הקדמונים; מפורסמת בהקשר זה ביקורתו הנוקבת של רבי אברהם אבן עזרא על שירי הפייטן אלעזר הקליר בן המאה השישית.
גם באשכנז נכתבו פיוטים בתקופת הראשונים.
חלק מן הפיוטים, בעיקר סליחות וקינות, משקפים את תנאי החיים הקשים של יהודי אשכנז, ועוסקים בתיאור הצרות והרדיפות שחוו.
לצד עולם השירה הלך והתפתח חקר דקדוק השפה העברית ואוצר המילים שלה.
את העיסוק הדקדוקי והמילוני החל, עוד בתקופת הגאונים, רב סעדיה גאון.
את מלאכתו המשיכו תלמידו דונש בן לברט ומנחם בן סרוק, שחיברו ספרי דקדוק ומילונים, בין השאר לתועלת המשוררים והפייטנים.
אחריהם חידש רבי יהודה חיוג' את תפיסת השורש השלָשי בעברית.
גם אחרי אבן ג'נאח המשיכו להיכתב ספרי דקדוק עבריים, למשל בידי שלמה בן אברהם בן פרחון שכתב את "מחברת הערוך" ורבי דוד קמחי ואחרים במשפחתו.
גם אצל חכמי צרפת ואשכנז התקיים עיון דקדוקי, למשל אצל רש"י ורבנו תם.
בין המדקדקים התקיימו לעיתים קרובות ויכוחים ופולמוסים על נושאים מקומיים או כלליים.
מפעל נוסף שפעל בתקופה זו היה מפעל התרגום.
חיבורי חכמי ספרד הלא-הלכתיים נכתבו ערבית יהודית, ותורגמו עוד בתקופת הראשונים לעברית.
את מפעל התרגום הובילה משפחת המתרגמים הידועה אבן תיבון.
בתורת המספרים, ראשוניים תאומים הם זוג מספרים ראשוניים שההפרש ביניהם הוא 2. פרט למספר הראשוני 2, כל שאר הראשוניים הם אי-זוגיים, ולכן המרחק בין כל שניים מהם מוכרח להיות זוגי.
אם כן, 2 הוא ההפרש הקטן ביותר האפשרי (מלבד המקרה של 2 ו-3).
עשרת הזוגות הראשונים של ראשוניים תאומים הם:
המספר שבין זוג ראשונים תאומים מתחלק תמיד ב-6, למעט המקרה (3,5).
נכון לאפריל 2012, הראשוניים התאומים הגדולים ביותר הידועים הם , בעלי 200,700 ספרות.
השאלה האם קיימים אינסוף ראשוניים תאומים היא אחת מהשאלות הפתוחות הוותיקות בתורת המספרים.
זהו התוכן של השערת המספרים הראשוניים התאומים.
צורה חזקה של השערה זו היא השערת הארדי-ליטלווד, העוסקת במספרם של הראשוניים התאומים הקטנים מגבול x.
לפי ההשערה, מספר הזוגות שווה בקירוב ל- כאשר קבוע כלשהו; במילים אחרות, הסיכוי שמספרים יהיו שניהם ראשוניים הוא כאשר קבוע כלשהו.
ההשערה תואמת למשפט המספרים הראשוניים, שלפיו הסיכוי של כל אחד מן המספרים האלה להיות ראשוני הוא בקירוב .
על ידי פיתוח גרסה כמותית ל, הוכיח המתמטיקאי הנורווגי ברון בשנת 1919, שמספר הראשוניים התאומים עד קטן מ-.
מעובדה זו נובע שסכום כל ההופכיים של הראשוניים התאומים מתכנס לגבול סופי (ראה קבוע ברון), שלא כמו סכום ההופכיים של כל המספרים הראשוניים (שהוא אינסופי).
אפשר להסיק מכך שהראשוניים התאומים אינם מאוד שכיחים, אבל התוצאה של ברון אינה מראה שמספרם סופי (והדעה המקובלת היא להפך, שמספרם אינסופי).
שלישייה של מספרים תאומים, כלומר מספרים ששלושתם ראשוניים, יש רק אחת, השלישייה 3, 5, 7. כדי להוכיח שאין שלישיות נוספות, נניח שיש שלישייה כזו.
אם הוא ראשוני גדול מ-3, הרי השארית בחלוקתו ב-3 היא 1 או 2. אם השארית היא 1, הרי מתחלק ב-3 ללא שארית, ואם השארית היא 2, הרי מתחלק ב-3 ללא שארית.
מאידך, ישנן שלשות מורכבות יותר כגון או , שאבריהן יכולים להיות כולם ראשוניים (לדוגמה, 11,13,17 במקרה הראשון, 37,41,43 במקרה השני).
אנשי תורת המספרים משערים שאם התבנית אינה בלתי-אפשרית מסיבה טריוויאלית (כגון החלוקה ב-3 שהוסברה לעיל), אז ישנם אינסוף מקרים שבהם כל הרכיבים הם ראשוניים.
זוהי הכללה של השערת המספרים הראשוניים התאומים.
ב-12 באפריל 2013, הצליח להוכיח כי מספר הזוגות הראשוניים שההפרש ביניהם קטן מ-70,000,000 הוא אינסופי.
ראש קרב (בראשי תיבות: רש"ק) הוא לרוב החלק המורכב בראש הטיל או הרקטה והוא המרכיב הייעודי שתפקידו לבצע את הפעולה לשמה שוגר הטיל או הרקטה.
ראש הקרב מכיל מספר מערכות:
מערכת הנחיה – נמצאת בעיקר בטילים וכוללת חיישנים שונים ומחשב שמנווט את הטיל למטרה בהתאם לקלט מהחיישנים והמשגר.
חלק זה נקרא גם רב"ת = ראש ביות.
מרעום – התקן שגורם להפעלת הרש"ק בזמן הרצוי (למשל בעת פגיעה במטרה).
חימוש – המטען שהפעלתו גורמת לנזק הרצוי, לרוב כולל מרכיב של חומר נפץ.
הראש הקרבי יכול להתבסס על חומר נפץ קונבנציונלי או לא קונבנציונלי.
לחלק הקדמי של ראש הקרב מחובר מרעום שתפקידו ליזום את הפיצוץ, על ידי השלמת שרשרת הניפוץ.
ישנם מספר סוגי מרעומים וההבדל ביניהם הוא המנגנון ליזימת הפיצוץ (מגע, מרחק מהמטרה, גובה מהקרקע, זמן מרגע השיגור ועוד).
לרוב ראשי קרב בלתי קונבנציונליים (ביולוגי, כימי או גרעיני) יופעלו בגובה מסוים ולא עם הפגיעה בקרקע, במטרה לגרום נזק מרבי.
בנוסף למרעום מכיל הראש הקרבי גם את הרכיב הייעודי – החלק הפעיל שאמור לבצע פעולה כלשהי; על פי רוב פעולה אלימה.
הֶרכּב וסוג הרש"ק משתנה בהתאם לייעודו: נפיץ (רקטה ארטילרית), מצרר (פגיעה במרחב גדול), חלול (נגד רק"מ), רסס או תרמובארי (נגד בני אדם).
ראש קרב קונבנציונלי נמדד על פי משקלו, בדרך כלל מאות ק"ג בטילים וק"ג בודדים עד עשרות ק"ג ברקטות.
טילי הסקאד שנורו במלחמת המפרץ, לדוגמה, היו בעלי רש"ק של 600 ק"ג.
המונח רש"ק משמש לרקטות וטילים.
המונח המקביל לכדורים ופגזים הוא "קליע" או "פגז".
ייצוב הקליע בעת מעופו באוויר נעשה על ידי סיבובו (בעזרת קנה מחורק – בעל סלילים) או על ידי הוספת סנפירים.
לרוב, ראשי קרב שיחס האורך-רוחב שלהם גדול מ-5:2 ייוצבו על ידי סנפירים.
יוצאים מכלל זה הם פגזי המטען החלול, שעקב מבנה הרש"ק חייבים להיות מיוצבים בעזרת סנפירים.
עקב כך, תותחים מודרניים שנבנו עד שנות ה-90 של המאה ה-20 נבנו עם קנה מחורק.
עם התפתחות פגזי החלול והחודרנים הקינטיים מיוצבי הסנפירים, הוספה להם טבעת מסתחררת, הגורמת לכך שהרש"ק לא יסתחרר.
תותחי טנקים בעשור האחרון של שנות האלפיים יוצרו עם קנה חלק (שאינו מחורק) כיוון שהם יורים בעיקר תחמושת חלול וחץ.
מרעומי הקשה למיניהם פועלים לרוב על בסיס מנגנון של גביש פיאזואלקטרי: הלחץ המופעל על הגביש יוצר מתח חשמלי.
מתח זה משמש להתחלתה של שרשרת הניפוץ.
מטען חלול – הוא ראש קרב המכיל חומר נפץ ומתקן חרוטי היוצר סילון מתכת חמה ומותכת המסוגלת לחדור דרך שריון.
נפוץ בתחמושת טנקים וטילים נגד טנקים.
טַנְדֶם – הוא ראש קרב המכיל 2 מטענים חלולים, בזה אחר זה.
המטען הראשון מטרתו היא חדירת המיגון הריאקטיבי והמטען השני חודר את מיגון הרכב הקרבי המשוריין (רק"ם) עצמו.
חנ"מ – ראש קרב המכיל חומר נפץ מרסק מסוגים שונים בתצורות שונות, נמצא ברימונים, פצמ"רים, פגזים, רקטות וכדומה.
פצצת תאורה – פגז/רימון תאורה אשר נורה לגובה לצורך תאורה, ישנם סוגים שונים שנורים החל מתותחים ועד מרגמות ומטולים קלים.
חודרן קינטי – פגז חודר שריון נטול חומר נפץ אשר משמיד את מטרתו על ידי שחרור האנרגיה הקינטית שנצברה במעופו.
פגז זה אינו מופעל על ידי מרעום אלא על ידי פגיעה במטרה.
פלאשט – פגז נגד אדם.
הפגז מכיל מאות עד אלפי חיצים קטנים אשר פוגעים בכל הנקרה בדרכם.
הפעלת המרעום נקבעת על ידי מערכת בקרת האש.
פגז רב-תכליתי – פגז רב-תכליתי המיועד לפגוע ברוב סוגי המטרות.
בישראל פגז זה קיים בגרסת 120 מ"מ ונקרא כלנית ובגרסת 105 מ"מ הנקרא רקפת.
פגזים אלו בעלי 6 דיסקיות נפץ, אשר ביכולתן להשמיד מטרות חי"ר, לחדור שריון קל–בינוני בעל מיגון ריאקטיבי, לפגוע בכלי טיס ועוד.
הפגז נועד לחליף את פגזי הפלאשט ופגזי החנ"מ ולחסוך מקום.
ראש קרב תרמובארי – נגד אדם.
מצרר – ראש קרב המפזר מספר רב של פצצות קטנות (מכונות "פצצונות") על פני שטח נרחב.
פצצות אלו מופעלות בעת מגע בהן.
רסס – ראש קרב נגד אדם המכיל בנוסף לחומר נפץ גם מספר רב של חלקי מתכת קטנים שמיועדים לשמש כרסס ולפגוע ברקמות גוף האדם.
מרובה ראשי נפץ (Multiple Re-entry Vehicle, MRV) משמש בטילים בין-יבשתיים.
ראש קרב הכולל בתוכו מספר גופי חדירה, שכל אחד מהם נושא ראש קרב ובעל יכולת ניווט והנחיה באופן עצמאי.
ראש הקרב יכול לשאת גם נשק בלתי קונבנציונלי:
נשק גרעיני – ראש נפץ המהווה למעשה פצצה גרעינית.
ראש נפץ זה מקובל בטילים בין-יבשתיים גדולים.
נשק גרעיני מזהם – ראש נפץ שאינו מביא לביקוע או להיתוך גרעיני, אלא מפזר חומר גרעיני רדיואקטיבי באמצעות הפיצוץ של חומר הנפץ.
מטרתו היא זיהום גרעיני של אזור הפגיעה.
ראש נפץ מסוג זה אינו מקובל שכן אין שליטה על הזיהום, אשר יכול לגרום לאזור שלם להיות בלתי נגיש לכל יצור חי לתקופות ארוכות.
נשק כימי – חומר לחימה כימי הפוגע בעיקר ביצורים חיים ופחות ברכוש.
קיימים קשיים בהרכבת ראש נפץ כימי על טיל כך שהחומר יישמר בזמן המעוף, ויתפזר באופן יעיל עם הפגיעה.
נשק ביולוגי – חומר לחימה ביולוגי, הגורם למחלות באזור הפגיעה.
בעייתי שכן אין שליטה על התפשטות המחלה לאחר הפגיעה.
בתורת המספרים, מספר ראשוני p הוא ראשונִי ז'רמן, אם גם 2p+1 הוא מספר ראשוני.
לדוגמה, המספר הראשוני 11 הוא ראשוני ז'רמן משום ש-23 ראשוני, ואילו 23 ראשוני ז'רמן, משום ש- 47 ראשוני.
האחרון אינו ראשוני ז'רמן, שהרי 95 אינו ראשוני.
ראשוניי ז'רמן קרויים כך על שם המתמטיקאית סופי ז'רמן, שהוכיחה עבורם את "המקרה הראשון" של השערת פרמה: אם p ראשוני ז'רמן, לא קיימים שאינם מתחלקים ב- p, המקיימים .
משערים שיש אינסוף ראשוניי ז'רמן.
ואולם כמו השערת המספרים הראשוניים התאומים, השערה זו לא הוכחה.
לפי קירוב היוריסטי של הארדי וליטלווד, מספר ראשוניי ז'רמן שמתחת לגבול נתון n הוא , כאשר הוא הלוגריתם בבסיס הטבעי, ו- הוא קבוע הראשוניים התאומים.
ראשוני ז'רמן הגדולים ביותר (נכון לאוגוסט 2021) הם:
רדוסלאב "ראשו" נסטרוביץ (סרבית: Радослав "Рашо" Нестеровић; נולד ב-30 במאי 1976 בליובליאנה, סלובניה, יוגוסלביה) הוא כדורסלן עבר סלובני בעל אזרחות סרבית ויוונית ששיחק בעמדת הסנטר.
נסטרוביץ', המתנשא לגובה של 213 ס"מ, נחשב לגדול הכדורסלנים הסלובנים.
נסטרוביץ' שנולד וגדל בליובליאנה החל לשחק כדורסל במספר קבוצות קטנות מעיר הולדתו.
לאחר זמן מה עבר לשחק באקדמיית הנוער של פרטיזן בלגרד.
נסטרוביץ', שכישרונו כבש סקאוטים מרחבי סלובניה ואף באירופה נחשב לדור העתיד של הכדורסלנים הסלובנים.
נסטרוביץ' החל לשחק כדורסל מקצועי בקבוצת פאוק סלוניקי, בעקבות המצב הביטחוני העגום לאחר מלחמות יוגוסלביה.
בזמן ששיחק ביוון, השיג אזרחות מקומית במטרה להימנע מהסנקציות שהפעיל האיחוד האירופי כנגד פשעיה של יוגוסלביה ואזרחיה וכן שינה את שמו לשם יווני, רדוסלאב מאקריס.
נסטרוביץ' הרבה לשחק וכתוצאה מכך רשם הופעות מרשימות שהתבטאו בכ-11 נקודות וב-5.5 כדורים חוזרים בממוצע למשחק.
הוביל את פאוק לזכייה בגביע היווני לאחר שמעל לעשור לא זכתה בו וכן להישג השיא שלה באירופה, לזכייה בגביע קוראץ' היוקרתי.
בעונת 1995-96, לאחר שלוש עונות בפאוק סלוניקי, חזר למדינת מולדתו, סלובניה, כשעבר לשחק במדיה של אולימפיה ליובליאנה.
בעונתו הראשונה בקבוצה השיג ממוצעים של 17 נקודות ו-14 כדורים חוזרים ב-30 דקות.
בעקבות יכולת זאת, זומן לראשונה לנבחרת סלובניה שהתחרתה באליפות אירופה עד גיל 22, באותו טורניר, נבחר לשחקן המצטיין של האליפות.
עונה לאחר מכן, נסטרוביץ' שהגיע עם קבוצתו לפיינל פור היורוליג שנערך ברומא.
באותה עונה השיג ממוצעים של 14 נקודות ו-8 ריבאונדים בכ-24 דקות.
לאחר עונה, בעקבות יכולתיו, נחשף נסטרוביץ' למספר קבוצות פאר באירופה שהתחרו ביניהן על החתמתו למספר שנים.
במשך עונותיו בקבוצה עזר לווירטוס לזכות באליפות היורוליג לאחר שבגמר התבלט וקלע 16 נקודות והוריד 9 כדורים חוזרים וכן באליפות איטליה ובגביע האיטלקי.
בשנת 1999 נרשם נסטרוביץ' לדראפט ה-NBA ונבחר במקום ה-17 הכללי על ידי המינסוטה טימברוולבס.
הוא הצטרף אל הקבוצה רק בסוף עונת 1998-99 בה שיחק עד סיום עונת 2002-03.
נסטרוביץ' שיחק במדי הטימברוולבס במשך ארבע עונות שבמהלכן קבוצתו העפילה פעמיים אל משחקי הפלייאוף אולם הפסידה בשתי הסדרות.
עונתו האחרונה בקבוצה הייתה הטובה ביותר שלו שנגמרה עם ממוצעים של 11.2 נקודות ו-6.6 כדורים חוזרים למשחק.
כתוצאה מכך, לאחר סיום העונה חתם אצל הסן אנטוניו ספרס לחוזה של שש עונות.
בעונתו הראשונה, הוא קלע 8.7 נקודות והוריד 7.7 כדורים חוזרים, למרות נתונים אלו הרבה נסטרוביץ' לאבד את מקומו רבות בחמישייה הפותחת.
בתחילת העונה הבאה, נפצע קשה בברך בעקבות עבירה גסה של שחקן היריב וכתוצאה מכך החמיץ כמעט את כל העונה הסדירה שהתבטאו ב-70 משחקים.
אף-על-פי-כן לאחר פציעתו, חזר לפתוח כסנטר הראשון של הקבוצה בסופו של העונה הסדירה ובמשחקי הפלייאוף.
וביחד עם עמיתו לנבחרת הלאומית, בנו אודריך, זכה באליפות ה-NBA באותה עונה עם הספרס.
ב-21 ביוני 2006, עבר נסטרוביץ' בעסקה לטורונטו ראפטורס עבור כסף, השחקנים מאט בונר, אריק ויליאמס ובחירת דראפט מהסיבוב השני ב-2009. בעונתו הראשונה בראפטורס קבע ממוצע של 6.2 נקודות, כ-4.5 כדורים חוזרים וחסימה אחת למשחק.
בעונה שלאחר כך, נסטרוביץ' הרבה לשחק עוד יותר ודבר זה התבטא כשניצח משחקים לבדו, אחת הפעמים לכך הייתה ב-2 באפריל מול אטלנטה הוקס כשקלע שלשה, שקבע ניצחון לראפטורס שניות בודדות לפני סיום המשחק.
נסטרוביץ' סיים את העונה עם ממוצעים של 7.8 נקודות וכ-5 כדורים חוזרים למשחק.
ב-26 ביוני 2008, דווח שנסטרוביץ' עבר בעסקה גדולה מהראפטורס עם מייסאו באסטון, טי.ג'יי פורד ובחירת דראפט מהמקום ה-17 (רוי היברט) אל אינדיאנה פייסרס עבור ג'רמיין אוניל ובחירת דראפט מהמקום ה-41 (ניית'ן ג'וואי).
העסקה הושלמה באופן רשמי ב-9 ביולי אותה שנה.
ב-30 ביולי 2009 חתם נסטרוביץ' בטורונטו ראפטורס על חוזה חד-שנתי.
בסיומה של העונה, שבה קלע 3.9 נקודות והוסיף 2.1 ריבאונדים, עזב את הקבוצה.
בעונת 2010/2011 חזר נסטרוביץ' לאירופה, וחתם באולימפיאקוס מליגת העל היוונית בכדורסל.
הוא שוחרר מהקבוצה ביולי 2011.
נסטרוביץ' היה חבר בנבחרת הלאומית של סלובניה יותר מעשור (1997–2008) ואף היה הקפטן של הנבחרת למספר שנים עד לפרישתו ב-2008 אליה הגיע בגלל עומס משחקים וגילו המבוגר יחסית.
נסטרוביץ' הוביל את הנבחרת למספר הישגים שבהם המקום ה-6 המכובד באליפות אירופה 2005 ואף גם להעפלה ראשונה של הנבחרת לאליפות העולם 2006.
ראשד חוסיין היה משורר ומתרגם ערבי-ישראלי.
חוסיין נולד ב-1936 בכפר מוסמוס שבואדי עארה.
בשנת 1944 עבר עם משפחתו לחיפה, ובשנת 1948 עזב אותה.
לאחר שסיים את לימודי התיכון עבד שלוש שנים כמורה, אולם פוטר עקב פעילותו הפוליטית.
בשנות החמישים והשישים היה העורך של "אלמרצאד", "אל-פאג'ר" ו"אל-מוסוואר", שלושה ירחונים בערבית שיצאו לאור על ידי מפ"ם.
בשנת 1967 נסע לארצות הברית ובשנת 1971 נסע לסוריה והיה ממייסדי מרכז המחקר הפלסטיני ועבד בעבור המחלקה העברית ברדיו סוריה.
בשנת 1973 ברח לארצות הברית ושימש שם כעיתונאי של סוכנות הידיעות הפלסטינית וואפא.
בשנת 1974 הופיע בסרטו של הבמאי ליונל רוגוזין "Arab Israeli Dialogue", בדו-שיח עם הסופר הישראלי עמוס קינן, שעסק בשורשי הסכסוך ובדרכים אפשריות לפתרונו.
ב-1 בפברואר 1977 מת בשריפה שפרצה בבית המלון שבו שהה בניו יורק.
הוא נקבר בכפר הולדתו מוסמוס.
כתיבתו עסקה בנושאים לאומיים פלסטיניים.
כמו כן עסק בתרגום, הוא תרגם לערבית שירים של חיים נחמן ביאליק ולעברית תרגם שירי עם ערבים.
שירו "אשה אנאלפביתית" תורגם על ידי נתן זך ובוצע בלחן של שפי ישי על ידי חוה אלברשטיין באלבומה "שיר במתנה".
בשנת 1967 יצא לאור בהוצאת דביר הספר "דקלים ותמרים", שכלל מבחר תרגומי שירה ערבית שתרגם בצוותא עם נתן זך.
מבחר משירתו של חוסיין תורגם לעברית על ידי ששון סומך ופורסם באנתולוגיות שונות.
ראשון דווילס (Devils; מאנגלית: "שדים", מוכרים גם כ-Ice Devils) היא קבוצת הוקי קרח ישראלית הממוקמת בעיר ראשון לציון.
הקבוצה הוקמה בשנת 2010 על ידי מועדון הוקי ראשון דווילס שעד אותה השנה פעל בענף ההוקי רולר בלבד.
הקבוצה משחקת במדים בצבעים אדום ולבן ומשתמשת בהיכל הקרח Ice Peaks שבעיר חולון כמגרשה הביתי עד שיוקם מגרש קרח בעיר.
הקמה, הליכים משפטיים והצטרפות לליגה
את עונת 2012/13 פתחו ללא שינוי בהרכב וסיימו את העונה במקום הראשון בליגה עם 6 ניצחונות והפסד אחד בהארכה, עלו לפלייאוף מהמקום הראשון והגיעו לגמר עם 3 ניצחונות והפסד אחד.
בגמר ניצחו את קבוצת מונפורט מעלות בתוצאה 4:1 וזכו באליפות ישראל הראשונה כבר בעונתם השנייה בליגה.
הקבוצה לא יצאה להשתתף בטורניר הגביע הקונטיננטלי באותה שנה, כנהוג לאלופות ישראל, בשל בעיות תקציב.
לקראת עונת 2013/14 נערכו מספר שינויים בסגל הקבוצה, המאמן-שחקן ארטיום קורוטין עזב את הארץ, 2 שחקני נבחרת ישראל בנוער, רועי אהרונוביץ ובר צימרמן עזבו את הקבוצה, אהרונוביץ עבר לשחק בית ספר תיכון בעיר ורמונט שבארצות הברית וצימרמן עבר לקבוצת כפר סבא הורסס, שחקנים נוספים עזבו והיה חשש ממהלך העונה.
לתפקיד המאמן-שחקן גויס יבגני מרגוליס מקבוצת כפר סבא הורסס והצטרף לקבוצה אלי קליין שעד אותה עונה לא שיחק בליגה.
הדווילס סיימו את העונה במקום ה-2 בבית מרכז ועלו לפלייאוף העליון.
גמר אליפות ישראל לשנת 2014 התקיים לראשונה מחוץ למרכז קנדה בהיכל הקרח Ice Peaks שבעיר חולון ושודר בשידור ישיר בערוץ 9 והפך להיות למשחק ההוקי קרח הישראלי הראשון ששודר בשידור ישיר בטלוויזיה.
הדווילס ניצחו את כפר סבא הורסס בגמר וזכו באליפות ישראל בפעם השנייה ברציפות.
בעונת 2014/15 שוב זכתה הקבוצה באליפות ישראל, בפעם השלישית ברציפות, בכך השוותה את השיא של קבוצת הוקס חיפה באליפויות רצופות.
הקבוצה השתתפה בסיבוב הראשון של הגביע הקונטיננטלי לשנת 2016 בבלגרד, סרביה, באוקטובר 2015, השתתפות ראשונה של קבוצה ישראלית מאז 2012.
הקבוצה סיימה במקום הרביעי והאחרון בבית לאחר שהפסידה בכל 3 המשחקים נגד זיטינבורן איסטנבול, צסק"א סופיה ופרטיזן בלגרד.
מספר ראשוני סיבובי הוא מספר ראשוני שאם מסובבים את ההצגה העשרונית שלו על ידי העברה של קבוצת ספרות מן הסוף להתחלה, מתקבל תמיד מספר ראשוני.
התכונה תלויה בבסיס ההצגה, וייתכן שמספר יהיה ראשוני סיבובי בבסיס אחד ולא בבסיס אחר.
לדוגמה, המספר 1193 הוא ראשוני סיבובי, כיון שהוא ראשוני וגם 1931, 9311, ו-3119 הם מספרים ראשוניים.
המספרים מסוג זה הידועים כיום הם:
Rn מבטא מספר שכל n ספרותיו הן 1 (לדוגמה R2=11).
לא ידועים יותר מספרים מסוג זה עד 1022.
כתכונה התלויה בשיטת הספירה, לא מיוחסת לה חשיבות מתמטית, והעיסוק בראשוני סיבובי הוא במסגרת העיסוק בשעשועי מתמטיקה.
ראשון היה שבועון כדורגל שיצא לאור בישראל בשנים 1999–2001. העיתון, שהשתייך לרשת שוקן, הופיע מדי יום ראשון.
הוא הוקם במטרה להציע סיקור נרחב ומעמיק של כדורגל ישראלי ועולמי בהיקף גדול מזה שהופיע במוספי הספורט שצורפו לעיתונים היומיים.
עורכו היה איתן מרקוביץ', ובין הכותבים הבולטים בו היו אלון עידן, אדם גלס, שאול ביבי ואורי משגב.
לאחר כשנה וחצי של פעילות ו־73 גיליונות נסגר העיתון, ככל הנראה בשל קשיים כלכליים.
ראש רפובליקת טטרסטן הוא ראש הרפובליקה של טטרסטן והמשרה הבכירה ביותר בגופי הרשות המבצעת של הסובייקט הפדרלי רפובליקת טטרסטן.
רשמית ראש הרפובליקה ממונה לתקופת כהונה בת חמש שנים, אך אין מגבלה על מספר הקדנציות.
על פי החוקה הטטרית, על ראש הרפובליקה להיות דובר רוסית וטטרית והוא אינו יכול להיות צעיר מגיל 35 בעת מינויו לתפקיד.
מעון ראש הרפובליקה הוא ארמון המושל השוכן במתחם הקרמלין בקאזאן.
מעון שני הוא מעון הקיץ שבכפר בורובויה מאטיושינו.
כל אזרח רוסיה יכול להציע את עצמו כמועמד לתפקיד ראש רפובליקת טטרסטן.
החל משנת 2012 הוא נבחר בבחירות כלליות.
בשנים 2005–2011 היה מתמנה על ידי נשיא רוסיה בהמלצת מועצת המדינה של טטרסטן.
תפקיד ראש הרפובליקה של טטרסטן הוקם מתוך תפקיד יושב ראש נשיאות הסובייט העליון של טטרסטן ב-12 ביוני 1991, ומינטימר שאימייב נבחר לנשיא הרפובליקה הטטרית ברוב קולות בבחירות ישירות לראשות הרפובליקה.
הוא נבחר מחדש גם בשנים 1996 ו-2001. עם זאת, בשנות ה-90 של המאה ה-20 היה חשש ממשי לפירוק רוסיה על רקע השאיפה הצ'צ'נית לעצמאות ובוטלו הבחירות הישירות למושלי המחוזות וראשי הרפובליקות.
שאימייב מונה על ידי נשיא רוסיה ולדימיר פוטין במרץ 2005 לתקופת כהונה רביעית לתפקיד.
במרץ 2010 ביקש שאימייב מנשיא רוסיה, דמיטרי מדבדב, שלא למנותו לתקופת כהונה נוספת, ומדבדב מינה במקומו את רוסטם מיניחאנוב, שמינויו אושר גם על ידי הרשות המחוקקת של טטרסטן, מועצת המדינה הטטרית.
בניגוד לנהוג בשאר הרפובליקות של רוסיה, ראש הרפובליקה הטטרית מכונה באופן רשמי "נשיא".
עד שנת 2010 גם ראש הרפובליקה בצ'צ'ניה כונה "נשיא צ'צ'ניה", אך רמזן קדירוב הכריז באותה שנה כי הוא מוותר על הכינוי "נשיא" ונימק זאת בכך שלרוסיה יש רק נשיא אחד והוא "נשיא הפדרציה הרוסית" ולכן ראשי הרפובליקות לא מורשים לקרוא לעצמם נשיאים.
בסוף שנת 2010 דמיטרי מדבדב חתם על חוק האוסר על הצמדת הכינוי "נשיא" לראשי הרפובליקות של רוסיה.
בקיץ 2017 דווח כי הנושא בתפקיד ראש הרפובליקה הטטרית ימשיך להיקרא "נשיא" עד לשנת 2020 כשנערכו הבחירות לנשיאות טטרסטן והתפקיד ייקרא "ראש הרפובליקה הטטרית", אך בפועל המשרה המשיכה להתקרא "נשיא".
בסוף ספטמבר 2021 הוגשה ל הצעת חוק לשינויים במשרת ראשי המחוזות ברוסיה.
במסגרת החוק מוצע כי ראש רפובליקה ברוסיה ייקרא "ראש הרפובליקה" ולא "נשיא".
עם אימוץ הצעת החוק בדצמבר 2021, שמה של משרת נשיא טטרסטן שונה ל"ראש רפובליקת טטרסטן" («Глава Республики Татарстан»), והחוק נכנס לתוקף מ-1 ביוני 2022.
דיוקן שם מספר קדנציות תקופת כהונה שיוך מפלגתי שם המשרה 1 מינטימר שאימייב 4 12 ביוני 1991 25 במרץ 2010 רוסיה ביתנו"רוסיה כולה"רוסיה המאוחדת נשיא טטרסטן 2 רוסטם מיניחאנוב 2 25 במרץ 2010 עודנו מכהן רוסיה המאוחדת עד יוני 2022: נשיא טטרסטן; מיוני 2022: ראש רפובליקת טטרסטן
"ראשון ראשון חביב" הייתה תוכנית רדיו ששודרה ברשת ב' של קול ישראל בין השנים 1957 ל-1974 ובה הושמע מצעד פזמונים.
בשנת 1957 עורכי התוכנית היו יורם רונן ודרורה בן אב"י.
בשנת 1959 ערכה את התוכנית רות נבו והיא הוגשה בידי חיים יבין.
בשנת 1968 ערך את התוכנית גיל שמר.
בתחילה, התוכנית שודרה בימי שני בערב, כמצעד פזמונים חודשי.
בשנת תשי"ז (ספטמבר 56-ספטמבר 57) זכה במצעד השנתי השיר מול הר סיני.
ראשד א-דין סנאן ; 1132–1193) היה איש דת אסלאמי, מנהיג הפלג הסורי של זרם האסמאעילים הניזארים, ואחד מגדולי הפוליטיקאים בהיסטוריה של האסלאם.
ראשד א-דין סנאן נולד בשנת 1132 בבצרה שבדרום עיראק, למשפחה מבוססת ובעלת שם.
על פי האוטוביוגרפיה שלו, שרק פיסות ממנה שרדו, הגיע ראשד בעודו נער למרכז של החשישיון שבאלמות בפעם הראשונה לאחר ויכוח סוער עם אֶחיו, ועבר שם הכשרה מסורתית על פי דרכי המסדר.
בשנת 1162, מנהיג המסדר דאז שלח את ראשד לסוריה, ושם הוא הכריז על תחילתו של עידן אסלאמי חדש.
ראשד נהנה מעצמאות מהותית מהמרכז שבאלמות, וכמה כתבי יד אף מייחסים לו מעמד חצי אלוהי.
אויבו המושבע, הסולטאן סלאח א-דין, שלט במצרים ובסוריה משנת 1174 ועד שנת 1193. סלאח א-דין הצליח פעמיים להינצל מניסיון התנקשות שניסו להוציא אל הפועל אנשיו של ראשד.
לאחר ההתחמקות מניסיונות ההתנקשות בו, הצעיד סלאח א-דין את צבאו אל תוך מחוז חלב, והשמיד שם את נכסיהם של האסמאעילים הניזארים.
בשנת 1176 הוביל סלאח א-דין מצור כבד על מסיאף, שהייתה אז מעוזם של אנשיו של ראשד א-דין סנאן, אך לבסוף הוא הסיר את המצור, לאחר שהתרחשו שני אירועים חריגים.
על פי אחת העדויות, לילה אחד, השומרים של סלאח א-דין הבחינו באור כלשהו אשר מגיע מהגבעות של מסיאף, ויורד אל עבר המחנה האיובי.
סלאח א-דין הקיץ משנתו, והבחין בדמות עוזבת את האוהל שלו.
הוא הבחין שהאבוקות שסביב אוהלו כבו, ולצד מיטתו הוא מצא רקיק חם שצורתו אופיינית לחשישיון, ומעליו היה פגיון משוח ברעל, שהיה נעוץ בו פתק.
הפתק הכיל איום מפורש, שאם המצור לא יוסר, סלאח א-דין יחוסל.
לאחר מכן, העיר סלאח א-דין את כל המחנה בצעקות, וטען שראשד א-דין בעצמו היה הדמות שהוא ראה עוזבת את האוהל שלו.
כתוצאה מהמקרה הזה, סלאח א-דין הורה לשומרים שלו להגיע להסכם עם ראשד א-דין.
הוא הבין שלא יוכל עוד להתחמק מהמתנקשים של החשישיון, ולכן ביקש לחבור אליהם, דבר שהוביל את הצלבנים לצאת נגדו.
הפעולה הבולטת האחרונה של ראשד א-דין סנאן בוצעה בשנת 1191, שנתיים לפני מותו – הוא הורה על התנקשות במלך קונרד ממונפראטו, וההתנקשות הצליחה.
עד היום לא ידוע אם ההתנקשות בוצעה בשיתוף פעולה עם סלאח א-דין, או עם ריצ'רד הראשון, מלך אנגליה, אך הסברה ההיסטורית המקובלת היא שההתנקשות בוצעה בשיתוף פעולה צמוד עם אחד מהם.
בשנת 1193 כתב ראשד א-דין מכתב לדוכס של אוסטריה, לאופולד ה-5, לבקשתו של ריצ'רד הראשון, ובו הוא קיבל אחריות על מתן הפקודה שהובילה להתנקשות המוצלחת בקונרד ממונפראטו, התנקשות שרבים האשימו בה את ריצ'רד הראשון.
ראשד א-דין סנאן נפטר בשנת 1193, במבצר המערה שבמסיאף שבסוריה.
המשיך את דרכו אדם אחר מאלמות, אשר קיבל לידיו את מושכות השלטון וההנהגה של החשישיון.
ראש קמפבל הוא לשון יבשה בולטת, בצד המערבי של מפרץ אום, בחוף מוסון שבאנטארקטיקה.
ראש קמפבל נמצא 4.8 קילומטרים מרבית - צפון-מערבית מכף ברוס.
שיא גובהו של ראש קמפבל מתנשא לגובה של 182 מטרים מעל פני הים.
לשון היבשה התגלתה ב-18 בפברואר 1931 על ידי משלחת החקר הבריטית, אוסטרלית וניו זילנדית לאנטארקטיקה בפיקודו של דאגלס מוסון.
מוסון קרא ללשון היבשה על שם סגן סטיוארט קמפבל (Stuart Campbell), טייס חיל האוויר המלכותי האוסטרלי, שהיה אחד הטייסים של משלחת החקר.
ראש שלטון הוא לשון יבשה חשופה מקרח בדרום האי ת'רסטון בארץ אלזוורת' שבאנטארקטיקה.
לשון היבשה מצויה 19 קילומטרים ממערב לקרחון לונג.
לשון היבשה מופתה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, בהתבסס על סקרים על הקרקע ועל תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1960–1966.
לשון היבשה נקראת על שמו של ג'ון א.
Shelton), שהיה מטאורולוג בתחנת בירד בין השנים 1963–1964.
ראש רפובליקת צ'צ'ניה, או ראש הרפובליקה הצ'צ'נית היא המשרה הציבורית הגבוהה ביותר ברפובליקה הצ'צ'נית.
ראש צ'צ'ניה עומד בראש הרשות המבצעת של הרפובליקה הצ'צ'נית.
המשרה נוצרה מתוך משרת נשיא הרפובליקה הצ'צ'נית של איצ'קריה ומאז נובמבר 2007 זוהי המשרה הרמה ביותר בחבל.
על פי סעיף 63 לחוקה של הרפובליקה הצ'צ'נית, ראש הרפובליקה הצ'צ'נית הוא הפקיד הבכיר ביותר ברפובליקה, ועומד בראש גוף הביצוע העליון של הרשות המבצעת המדינה של הרפובליקה הצ'צ'נית.
ראש הרפובליקה הצ'צ'נית, בהיותו ראש הרשות המבצעת, המהווה חלק מהמערכת המאוחדת של הרשות המבצעת של הפדרציה הרוסית, קובע את מבנה הגופים של הרפובליקה הצ'צ'נית.
בהתאם לסעיף 64 לחוקה של הרפובליקה הצ'צ'נית, נבחר ראש הרפובליקה הצ'צ'נית על ידי אזרחי הפדרציה הרוסית השוהים ברפובליקה הצ'צ'נית ובנוסף, בהתאם לחוק הפדרלי, הוא נבחר בהצבעה ישירה וחשאית.
על פי החוק, ראש הרפובליקה הצ'צ'נית יכול להיבחר כאזרח הפדרציה הרוסית, בעל זכות בחירה פסיבית בהתאם לחוקת הפדרציה הרוסית, החוק הפדרלי, ללא אזרחות של מדינה זרה או היתר שהיה או מסמך אחר המאשר את זכות השהיה הקבועה של אזרח הפדרציה הרוסית בשטחה של מדינה זרה והגיע לגיל 30 שנה.
בהתאם לסעיף 68 לחוקה של הרפובליקה הצ'צ'נית, ראש הרפובליקה הצ'צ'נית:
מייצג את הרפובליקה הצ'צ'נית ביחסים עם גורמי ממשל רשמיים פדרליים, גופי מדינה של מחוזות הפדרציה הרוסית, רשויות מקומיות וביישום יחסי כלכלה זרים והוא זכאי לחתום על הסכמים וחוזים מטעם הרפובליקה הצ'צ'נית;
חותם ומבטל את חוקי הרפובליקה הצ'צ'נית או דוחה חוקים שאומצו על ידי הפרלמנט של הרפובליקה הצ'צ'נית;
מגיש לבחינת נשיא הפדרציה הרוסית, ממשלת הפדרציה הרוסית וגופי ממשל אחרים טיוטת צווים של הפדרציה הרוסית, שאימוצם נמצא בסמכות גופים ונושאי משרה אלה;
מקים את ממשלת הרפובליקה הצ'צ'נית ומחליט על התפטרותה;
מרכיב את מועצת הביטחון הציבורי והכלכלי של הרפובליקה הצ'צ'נית;
מגיש לפרלמנט של הרפובליקה הצ'צ'נית מועמדים למינוי תפקידים כשופטי בית הדין לחוקה של הרפובליקה הצ'צ'נית, שופטי השלום;
לפחות פעם בשנה, מגיש הודעה לפרלמנט של הרפובליקה הצ'צ'נית ולאנשי הרפובליקה הצ'צ'נית על ההתפתחות הסוציו-אקונומית של הרפובליקה ועל משימות הרשויות הממלכתיות של הרפובליקה הצ'צ'נית לשנה הבאה;
מסכים עם גורמים פדרליים על המינוי של ראשי גופים טריטוריאליים של ממשלת הפדרציה הרוסית ברפובליקה הצ'צ'נית באופן שנקבע בחקיקה הרוסית (למשל מינוי ראש סניף צ'צ'ניה של שירות הביטחון הפדרלי וגופי ממשל פדרליים אחרים);
מאשר את מועמדות שהגיש התובע הכללי של הפדרציה הרוסית למינוי התובע של הרפובליקה הצ'צ'נית;
ממנה מחצית מהרכב ועדת הבחירות של הרפובליקה הצ'צ'נית;
רשאי לדרוש כינוס ישיבות חריגות של הפרלמנט של הרפובליקה הצ'צ'נית, כמו גם לכנס את הפרלמנט החדש שנבחר ברפובליקה הצ'צ'נית בישיבה הראשונה לפני המועד האחרון שנקבע לכך בחוקה של הרפובליקה הצ'צ'נית;
רשאי להשתתף בעבודת הפרלמנט של הרפובליקה הצ'צ'נית בהצבעה מייעצת;
מגבש את אנשי הסגל כדי להבטיח את פעילותם של ראש הרפובליקה הצ'צ'נית וממשלת הרפובליקה הצ'צ'נית, קובע את סמכויותיה ונהליה, מאשר את מבנהו, איושו, ממנה את ראש הסגל, שהוא משמש כחבר בממשלת הרפובליקה הצ'צ'נית ומייצג את האינטרסים של ראש הרפובליקה הצ'צ'נית בה;
ממנה נציג במועצת הפדרציה של האספה הפדרלית של הפדרציה הרוסית; ממנה ומפטר את נציגו בפרלמנט של הרפובליקה הצ'צ'נית;
ממנה ומפטר נציגי הרפובליקה הצ'צ'נית במחוזות הפדרציה הרוסית;
רשאי להשעות את צווי הרשויות המבצעות של הרפובליקה הצ'צ'נית ולבטל אותם אם הם עומדים בסתירה לחקיקה הפדרלית ולחוקת הרפובליקה הצ'צ'נית;
מעניק פרסי מדינה של הרפובליקה הצ'צ'נית;
מבטיח תיאום של פעילויות הרשות המבצעת של הרפובליקה הצ'צ'נית עם רשויות מדינה אחרות של הרפובליקה הצ'צ'נית, ובהתאם לחקיקה הרוסית, מתאם אינטראקציה בין הרשויות המבצעות של הרפובליקה הצ'צ'נית עם גורמים פדרליים והגופים הטריטוריאליים שלהם, ממשלות מקומיות ועמותות ציבוריות;
מפעיל סמכויות אחרות בהתאם לחוקים הפדרליים, לחוקה של הרפובליקה הצ'צ'נית ולחוקי הרפובליקה הצ'צ'נית.
נשיאי הרפובליקה הצ'צ'נית של איצ'קריה
ראש רפובליקת קרים הוא הפקיד הבכיר ביותר ברפובליקת קרים והוא יכול לעמוד בראש מועצת השרים של קרים.
ראש הרפובליקה נבחר על ידי צירי מועצת המדינה של קרים והוא נבחר לתקופה של חמש שנים ואינו יכול למלא תפקיד זה יותר משתי קדנציות ברציפות.
ב-11 במרץ 2014 אימצו המועצה העליונה של הרפובליקה האוטונומית של קרים ומועצת העיר סבסטופול הצהרה על עצמאותה של הרפובליקה האוטונומית של קרים ושל העיר סבסטופול מאוקראינה.
בהתאם להכרזה, במקרה של החלטת עמי קרים כתוצאה ממשאל עם להצטרפותה לפדרציה הרוסית, הוחלט שקרים תוכרז כרפובליקה ריבונית ובמעמד זה תתאחד עם הפדרציה הרוסית כסובייקט פדרלי.
על פי חוקת קרים, שאושרה ב-11 באפריל 2014, נבחר ראש הרפובליקה של קרים על ידי צירי מועצת המדינה של הרפובליקה של קרים בהתאם לחקיקה של הפדרציה הרוסית ושל הרפובליקה של קרים.
מאז 14 באפריל 2014, את תפקידו של ראש הרפובליקה של קרים מצלא יו"ר מועצת השרים של קרים סרגיי אקסיונוב.
ראש הרפובליקה של קרים עומד בראש ממשלת הרפובליקה - מועצת השרים של הרפובליקה של קרים (בשילוב עם תפקיד יו"ר מועצת השרים), או בהסכמת מועצת המדינה ממנה יו"ר למועצת השרים.
מ-27 בפברואר 2014 את תפקיד יו"ר מועצת השרים מילא סרגיי אקסיונוב שנבחר לתפקיד זה על ידי המועצה העליונה של קרים, עוד כשזו הייתה כחלק מאוקראינה.
ב-9 באוקטובר 2014 בחרה מועצת המדינה של קרים פה אחד את סרגיי אקסיונוב לראש הרפובליקה של קרים.