tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
היתרונות הגלומים בכך רבים מאוד ומגוונים כגון: במזג אוויר לא נוח, כאשר יש רוחות צד, לטייסים לא יהיה צורך בביצוע תמרונים קשים לעיתים והם יוכלו לנחות או להמריא מכל כיוון.
בדרך כלל מַסְלוּל הַמְרָאָה וּנְחִיתָה נקרא על פי הכיוון המצפני שבו הוא ניצב.
שם המסלול הוא שתי הספרות הראשונות של כיוון המסלול בשושנת הרוחות.
מכיוון שעקרונית ניתן להשתמש בכל מַסְלוּל הַמְרָאָה וּנְחִיתָה בשני כיוונים מנוגדים, לכל מסלול יש שני שמות.
לדוגמה, למסלול הניצב בכיוון מזרח-מערב יקראו 09 (ובקשר רדיו: "אפס תשע" בתעופה צבאית או "תשע" בתעופה אזרחית) אם משתמשים בו להמראות ונחיתות לכיוון מזרח, ו-27 (ובקשר רדיו: "שתיים שבע") אם משתמשים בו להמראות ונחיתות לכיוון מערב.
אם יש בשדה תעופה מספר מסלולים מקבילים, יתווסף לשם המסלול המיקום היחסי שלו.
כלומר, אם ישנם שלושה מסלולים מקבילים הניצבים בכיוון מזרח-מערב, המסלול הדרומי ייקרא 09 ימין (ובאנגלית: 09 Right, או 09R) להמראות ונחיתות בכיוון מזרח, ו-27 שמאל (ובאנגלית: 27 Left או 27L) להמראות ונחיתות בכיוון מערב.
יושם לב שהתואר "ימין" או "שמאל" משתנה בהתאם למיקום היחסי של המסלול בהתאם לכיוון השימוש בו.
לכן 27R (ימין) הוא 09L (שמאל) מצידו האחר.
בשדות תעופה גדולים מאוד, שבהם יש יותר משלושה מסלולים מקבילים (כמו בשדה התעופה הבין-לאומי בלוס אנג'לס) שמות חלק מהמסלולים מוסטים בעשר מעלות מהכיוון המדויק, על מנת למנוע כפילות שעלולה להיווצר בשמות המסלולים .
בנוסף למסלולי טיסה ישנם בדרך כלל בשדה תעופה מסלולי הסעה, שמחברים את מסלולי הטיסה ועמדות החנייה של המטוסים.
מסלולי ההסעה נקראים בדרך כלל באותיות אנגליות, ובקשר רדיו מבוטאים באלפבית צלילי.
שמות מסלולי הטיסה ומסלולי ההסעה מופיעים בדרך כלל על שלטים לצד המסלול ובתרשימי המסלולים הנערכים לשימושם של טייסים.
ל"רצועת המסלול" מספר חלקים המסומנים בסימוני צבע מוסכמים, אם כי קיימים וריאציות לחלק מהצבעים והסימונים במדינות מסוימות.
אין הכרח שכל רצועת מסלול תכלול את כל החלקים והסימונים האפשריים, ורצועות מסלול העשויות מדשא או מאדמה, אינן מסומנות בסימונים אלה כלל:
"כיסוי הדף" (אנגלית Blast pads) – בתחילתה של רצועת המסלול נמצא שטח מסומן בדמות ראשי חיצים צהובים שאינו מיועד להמראה ולנחיתה או לשימושם של מטוסים בנוסעים בשגרה, שכן הוא אינו מסוגל לשאת את כובד משקלם.
מטרתו של קטע זה היא למנוע את שחיקת הקרקע כתוצאה מזרם האוויר הזורם ממנועי מטוסים ממריאים.
מטרה נוספת היא לשמש כשטח בטיחותי לעצירת מטוסים נוחתים החורגים מסיבה כלשהי מאורך המסלול המיועד לשימוש בנסיבות רגילות, או לעצירת מטוסים ממריאים שהמראתם בוטלה מסיבה כלשהי, ולכן הוא בדרך כלל מחוספס.
"מפתן מוזז" (באנגלית displaced threshold) – נמצא בהמשכו של כיסוי ההדף והוא מסומן בשורה של חיצים לבנים לאורך מרכזו של המסלול.
קטע זה מיועד להמראה ולהסעה אך לא לנחיתה, שכן הוא מאפשר למטוס להשלים שיפוע נחיתה מתון יותר לשם מניעת התנגשות עם מכשולים קרקעיים אשר נמצאים בקו ישר לפני תחילת המסלול.
לעיתים הוא אינו מסוגל לשאת את העומס הנוצר עם בלימת של רכיב התנועה האנכית של מטוסים נוחתים.
מטוסים נוחתים רשאים לעשות בו שימוש בקצהו המרוחק של המסלול, עם סיום הנחיתה.
סופו של הקטע מסומן בדרך כלל בסדרה של ראשי חץ ובקו רציף לבן לרוחב המסלול.
המסלול עצמו מתחיל בסימן הדומה למעבר חציה, והנקרא בעברית "מפתן" או "זברה" ובאנגלית "threshold".
לאחר מכן ובסמוך לו, מסומן כינויו של המסלול בלבן.
כינוי זה מזהה את ספרת המאות והעשרות של זווית המסלול ביחס לכיוון צפון, כך למשל מסלול בכיוון מזרח הוא בכיוון 90 מעלות ביחס לצפון ולכן יסומן כמסלול 09 (0 מאות, 9 עשרות).
במקרים בהם קיימים שני מסלול מקבילים הם יסומנו 09R ו-09L.
סימון זה מסייע לטייס לזהות את כיוון הטיסה הדרוש למטוס (heading) בגישה לנחיתה.
לאחר סימון כינוי המסלול יופיעו סימונים נוספים המהווים עזרי התמצאות לטייס ביחס לנקודת הנגיעה הרצויה במסלול.
הסימון העיקרי כולל 2 מלבנים עבים ומראה את נקודת הנחיתה האופטימלית (אנגלית aiming point – "נקודת היעד").
סימון זה נקרא לפעמים גם "מרקר", והוא מהווה עזר טיסה אשר ביחס אליו מכוון הטייס את המטוס בשלב הגישה לנחיתה.
קיים סימון כ-25 מטר לפני המרקר אשר כולל 3 מלבנים דקים בכל צד של המסלול ומיועד להוות אינדיקציה לטייס על נגיעה מוקדמת במסלול.
לאחר המרקר קיימים 3 סימונים המציגים אינדיקציה לנגיעה מאוחרת.
נגיעה מאוחרת מדי במסלול עלולה לסכן את יכולת המטוס לעצור על פני המסלול בתנאים מסוימים.
לאורכו של המסלול קו מקווקו המסמן את מרכזו, וסימונים נוספים משני צדדיו של קו המרכז המשורטטים במרחקים מוסכמים, ומצביעים על המרחק.
בקצהו של מַסְלוּל הַמְרָאָה וּנְחִיתָה שלצידו אין מסלול הסעה, מותקנת לעיתים רחבה המאפשרת למטוסים להסתובב על עקבותיהם, בין לקראת המראה ובין לאחר נחיתה.
המראות ונחיתות של מטוסים מבוצעות ככלל "אל תוך הרוח", או נגד הרוח, כלומר אם הרוח נושבת מצפון לדרום, עדיף להמריא ולנחות לכיוון צפון.
העדפה זו נובעת מכך שכנף הנעה אל מול הרוח מסוגלת לייצר עילוי רב יותר מאותה כנף הנעה באותה מהירות קרקעית בכיוון הרוח, או ללא רוח.
בשל כך יוכל טייס הנוחת אל מול הרוח לבצע גישה במהירות קרקעית נמוכה יותר ולקצר את מרחק הריצה על המסלול.
לכן, כיוון הרוח הוא שיקול מרכזי בבחירת המסלול בשימוש, שהוא המסלול שעליו מבוצעות ההמראות והנחיתות ברגע נתון.
בשדות תעופה בינוניים וגדולים ישנם בדרך כלל מספר מסלולים בכיוונים שונים, המאפשרים לבחור את המסלול המתאים ביותר לפי כיוון הרוח הנוכחית.
בשדות תעופה בעלי מַסְלוּל הַמְרָאָה וּנְחִיתָה יחיד מתוכנן המסלול בהתאם לרוח האופיינית לאזור.
שיקולים נוספים בבחירת המסלול בשימוש עשויים להיות תנאי התאורה, אמצעי העצירה על המסלול, שיקולי תעבורה אווירית והגבלות על יצירת רעש בסביבת שדה התעופה.
בשדות תעופה המפוקחים על ידי מגדל פיקוח נקבע המסלול בשימוש על ידי מנהל מגדל הפיקוח, והוא אחיד לכל המטוסים המשתמשים בשדה בזמן נתון.
עם זאת, בשדות תעופה גדולים יכול מגדל הפיקוח להפעיל בו זמנית מספר מסלולים בשימוש.
באחריות מגדל הפיקוח לוודא כי לא מבוצעות המראות ונחיתות בו זמנית במסלולים צולבים וכן כי ההמראות והנחיתות מתוזמנות כך שלא יוצרו קונפליקטים בתעבורה האווירית באזור הבסיס.
אמצעים באזור מַסְלוּל הַמְרָאָה וּנְחִיתָה
הפעלתם של מטוסים תלויה באופן ניכר בגורמים אטמוספיריים שונים, ולכן מוצבים באזור מסלולי טיסה אמצעים מטאורולוגיים.
לכל הפחות מוצב ליד מסלול הטיסה שק רוח, המאפשר לקבוע את כיוון הרוח ואת עוצמתה, וכך להחליט על המסלול בשימוש.
בשדות תעופה בינוניים וגדולים יוצבו גם אמצעים למדידת טמפרטורה, לחות, ראות ומידת העננות.
ליד מַסְלוּל הַמְרָאָה וּנְחִיתָה יימצאו בדרך כלל עזרי ניווט, כדוגמת מערכות ניווט רדיו (VHF Omni-directional Radio Range – VOR או Tactical Air Navigation – TACAN) או מכשור למדידת מרחקים (Distance Measuring Equipment – DME), שתפקידם לעזור לטייסים לנווט את דרכם אל שדה התעופה.
שדות תעופה בינוניים וגדולים כוללים בדרך כלל גם עזרי הנחתה, שתפקידם לעזור לטייס להנחית את המטוס על מַסְלוּל הַמְרָאָה וּנְחִיתָהמסוים, בעיקר בתנאי ראות קשים (עננות נמוכה, אובך, לילה).
השימוש הנפוץ במערכת ניווט לוויינית (GPS) במטוסים המודרניים הופך את עזרי הניווט, ולעיתים אף את עזרי הנחיתה, למשניים.
על מסלולי טיסה המשמשים להמראות ונחיתות של מטוסי קרב מותקנים בדרך כלל אמצעים שנועדו לעצור את המטוס במקרה של תקלה.
כבלי עצירה, שהם כבלים גמישים וחזקים המתוחים לרוחב מסלול הטיסה במספר נקודות.
מטוס המבקש לעצור בעזרת כבל עצירה נדרש להוריד מגחון המטוס וו ברזל, הנקרא וו עצירה, שנגרר על מסלול עד שהוא נתפס בכבל ועוצר את המטוס.
רשת עצירה, שהיא רשת המורכבת מחוטים גמישים וחזקים המונחת על הקרקע בקצה המסלול.
מטוס שלא מצליח לבלום לפני סיום המסלול נדרש לבקש מפקח הטיסה במגדל הפיקוח להרים את הרשת, והמטוס נתפס בתוכה ונעצר.
למטוסי נוסעים ולמטוסי תובלה אין וו עצירה ואין יכולת להיתפס ברשת עצירה ולכן בשדות תעופה שמשרתים בעיקר מטוסים כאלו לא יותקנו בדרך כלל אמצעי עצירה מסוג זה.
מערכת תאורת המסלול הראשונה הוקמה ב-1930 בשדה התעופה בקליבלנד, אוהיו.
מערכת תאורה משמשת לטיסות בעת החשכה או בתנאי ראות ירודים, והיא עשויה לכלול את המרכיבים הבאים:
תאורת זיהוי סוף המסלול (Runway End Identification Lights או REIL) מורכבת משני פנסים מהבהבים בו זמנית, הממוקמים משני צדדיו של המפתן המוזז.
הפנסים פונים אל המטוסים הקרבים אליו, או לכל הכיוונים.
תאורת סוף המסלול (Runway end lights) – שני זוגות של ארבעה פנסים כל אחד, המאירים באור ירוק לסימון תחילתו של המסלול ובאור אדום לסימון סופו.
תאורת קצות המסלול (Runway edge lights) בדרך כלל בצבע לבן, אך לעיתים באופן חלקי בצבע צהוב.
תאורת קצה של מסלולי הסעה היא בצבע כחול.
תאורת קו אמצע המסלול (Runway Centerline Lighting System או RCLS) עשויה מפנסים המותקנים בציפוי המסלול במרווחים של 15 מטר, והיא מסמנת את קו מרכזו של המסלול.
הפנסים מאירים בדרך כלל באור לבן, אך במסלולים מסוימים, הם מאירים באור אדום ולבן לחלופין בחלקו האמצעי של המסלול, ובאור אדום בלבד לקראת סופו.
קו האמצע לאורכם של מסלולי הסעה, אם קיים, מסומן בצבע ירוק.
תאורת אזור הנגיעה (Touchdown Zone Lights או TZL) עשויה משורות של פנסים לבנים הערוכים לרוחב המסלול בתחילתו, או באמצעיתו במסלולים קצרים.
מערכת תאורת גישה (Approach lighting system או ALS) כוללת שורת פנסים הממשיכה את ציר האמצע של המסלול ומספר שורות של פנסים המסודרים לפני תחילתו של המסלול והחוצות את פנסי קו האמצע.
המערכת מותקנת בצידו של המסלול ממנו מגיעים מטוסים נוחתים.
לעיתים מסמנים פנסים צהובים וירוקים את נקודות החיבור בין מסלולי טיסה ומסלולי הסעה.
כבישים כמסלולי טיסה לשעת חירום
כביש המיועד כעניין שבשגרה לתנועת כלי רכב, עשוי להיבנות באופן כזה, שיאפשר תוך זמן קצר את הסבתו לשימוש כלי טיס.
על קטע כביש זה להיות ישר, רחב, מאוזן במידה סבירה ולהשתרע לאורך מספיק, בדרך כלל של כשלושה ק"מ.
בקטע זה אין מוקמת גדר בטיחות קבועה, על מנת שניתן יהיה לפרק אותה במהירות בעת הצורך, ועל הרצועה שבין המסלולים להיות גם היא סלולה.
על סביבתו של קטע כביש לנחיתת חירום להיות פנויה מעצמים אשר עשויים למנוע את שימושו על ידי מטוסים בשעת הצורך, או לסכן אותם, ועל כן אין לאורכו עצים, עמודי חשמל או קווי מתח גבוה.
בקצותיו של קטע הכביש או באחד מהם, עשויה להיסלל רחבת חנייה למטוסים.
לאחר מלחמת העולם השנייה ובמשך המלחמה הקרה הוקמו ברחבי אירופה כבישים רבים אשר תוכננו כמסלולי טיסה לשעת חירום, אולם בשנות ה-90 הקמתם נפסקה, וחלקם אינם מתוחזקים למטרה זו, או שבוטלו כליל.
עם זאת, כבישים כאלה קיימים במקומות שונים ברחבי העולם.
בישראל נסללו כמה קילומטרים בחלקו הצפוני של כביש מס' 2, בסמוך לכניסה הדרומית לחיפה, כמסלול לשעת חירום.
מסלול עֲקַלָּתוֹן, או סְלאלוֹם (בנורווגית: Slalåm), הוא מסלול נסיעה או החלקה שבו מבוצע זיגזוג בין אובייקטים נייחים.
מקורו של המונח, והשימוש הנפוץ בו, הם בענף הסקי, עם זאת מסלולי עקלתון נמצאים בשימוש בענפי ספורט אתגרי נוספים והם:
בענף הסקי האלפיני נהוגים ארבעה סוגי מסלולים, כולם מסלולי עקלתון הנבדלים זה מזה בצפיפות הדגלים שביניהם הגולש נדרש לזגזג: סללום; סללום ענק; סופר G (קיצור של "סופר ג'יאנט סללום"), וגלישה במורד ("דאון היל").
המסלול הקורטיקו-ספינלי או המסלול הפירמידלי (Pyramidal tracts) הוא קבוצת אקסונים היורדת מקליפת המוח אל חוט השדרה.
זהו המסלול העצבי המרכזי של המערכת המוטורית, והוא משמש לשליטה רצונית על רבים משרירי השלד.
המסלולים נקראים פירמידליים כיוון שהם עוברים דרך הפירמידות של גזע המוח, במוח המאורך.
המסלול כולל ברובו אקסונים תנועתיים (מוטוריים), והוא ערוך בצורה של זוגות תאי עצב עם סינפסה אחת המקשרת ביניהם.
המסלול מתחיל בקליפת המוח, בעיקר באזורים המוטוריים שנמצאים באונה המצחית.
משם יוצאים קבוצת תאי עצב כמו תאי בץ, הנקראים הנוירונים המוטורים העליונים, והם אמונים על העברת האות החשמלי מן המוח אל מערכת העצבים ההיקפית.
האקסונים של נוירונים אלו יורדים דרך מרכזים תת-קליפתיים כמו הקפסולה אינטרנה ועוברים באזור הקרן האחורית שלה.
לאחר מכן הסיבים עוברים דרך המוח האמצעי ומגיעים לגזע המוח.
מרבית האקסונים חוצים (עוברים דקוסציה) לצדו הנגדי (קונטרלטרלי) של הגוף בנקודה כלשהי לאורך המסלול.
מסיבה זו, מרבית הפקודות המוטוריות פועלות בצורה קונטרלטרלית, כלומר כך שההמיספרה הימנית של המוח שולטת על צדו השמאלי של הגוף, ולהפך.
המסלול הקורטיקו-ספינלי נחלק לשני מסלולי משנה: צרור צידי, שהוא החלק הגדול יותר של המסלול, וצרור קדמי.
במסלול הצידי הסיבים חוצים לצד הנגדי של הגוף ברמת המוח המוארך (בגזע המוח) ובמסלול הקדמי החצייה נעשית ברמת החוליה ממנה העצבים יוצאים מחוט השדרה.
מקום החצייה משפיע על איזה צד של הגוף משותק במקרה של פגיעה במסלול.
כאשר הם מגיעים לגובה המתאים בחוט השדרה, האקסונים יוצרים סינפסה עם תא עצב מוטורי נוסף, אשר מכונה "הנוירון המוטורי התחתון" וממוקם בקרן הגחונית של חוט השדרה.
תא עצב זה שולח אקסון שיוצא למערכת העצבים ההיקפית ומעצבב את שריר המטרה.
בכל פגיעה מוטורית יש לברר האם מדובר בפגיעת נוירון מוטורי עליון או תחתון כאמור לעיל.
קיימים מאפיינים שונים לפגיעות אלו-
מאפייני פגיעת נוירון מוטורי עליון:
טונוס ער, או היפרטוניות, המוגדרת גם כספסטיות.
מנסים לבדוק תנועות פסיביות של המטופל, ספסטיות תתבטא בכך שיש התנגדות לתנועה פסיבית המאופיינת כמו פתיחת אולר- Clasp knife: בתחילה יש טונוס מוגבר ולאחר מכן יש שחרור.
החזרים גידיים ערים (רפלקסים ערים או מוגברים) בגפיים החלשות לעומת הגפיים התקינות.
פגיעות כגון שבץ הן פגיעות המאופיינות בפגיעה בנוירון מוטורי עליון.
אצל אדם אשר חווה שבץ הקליניקה תכלול בין היתר רפלקסים ערים בגפיים הפגועות, סימן בבינסקי חיובי וספסטיות.
מאפייני פגיעת נוירון מוטורי תחתון:
אטרופיה של שרירים בגפיים החלשות- יחסית בולטת.
החזרים ירודים, כלומר רפלקסים חלשים בגפיים הפגועות.
טונוס ירוד, המאופיין בכך שהגפיים רפויות.
קיומן של פסיקולציות- אלו קפיצות קטנות מתחת לעור, נובע מירי ספונטני של יחידות מוטוריות.
מדובר בירי שאינו מספק כדי לייצר תנועה.
פגיעות כגון פריצת דיסק, גייאן-בארה ומצבים כגון נוירופתיה פריפרית מביאים לסימנים של פגיעות בנוירון מוטורי תחתון.
מסלול לווייני נמוך הוא מסלול סביב כדור הארץ בגובה של עד 2,000 קילומטר.
למעט הטיסות לירח בתוכנית אפולו וטיסות תת-מסלוליות (שתי טיסות של תוכנית מרקורי, טיסות X-15 וטיסות ספייס שיפ 1), כל הטיסות המאוישות לחלל היו למסלול נמוך.
שיא הגובה לטיסה מאוישת במסלול נמוך הושג על ידי משימת ג'מיני 11 שהגיעה לגובה של 1,374.1 קילומטר.
בעוד שרוב הלוויינים המלאכותיים נמצאים במסלול נמוך בו הם נעים ב-27,400 קילומטר לשעה (8 קילומטר לשנייה) וכך סובבים סיבוב מלא סביב כדור הארץ כל 90 דקות, לווייני תקשורת דורשים לרוב מסלול גאוסטציונרי.
לעיתים משתמשים במסלול נמוך ללווייני תקשורת כיוון ששיגור לוויין במסלול נמוך דורש פחות אנרגיה מלוויין במסלול גבוה יותר, אך כדי לספק שירות בלתי-פוסק כאשר הלוויינים במסלול נמוך יש צורך ב"רשת" של לוויינים כדי שבכל רגע נתון יהיה לוויין מסוים מעל הנקודה בה צריכים את שירותיו.
תחנת החלל הבינלאומית נמצאת במסלול לווייני נמוך, בממוצע בגובה 354 קילומטר.
סביבת המסלול הנמוך מתמלאת בפסולת חלל, בעיה שגרמה לדאגה גדלה בשנים האחרונות כיוון שהתנגשויות סביב כדור הארץ גורמות לנזק עצום ומסוכן וההתנגשות אף יכולה לגרום ליצירת פסולת נוספת.
נכון לשנת 2013 התבצע מעקב אחר יותר מ-7,000 עצמים הגדולים מ-10 סנטימטר במסלול נמוך, אך מחקר שנערך במצפה ארסיבו טען כי ישנם יותר ממיליון עצמים הגדולים משני מילימטר.
מסלניצה הוא חג סלאבי עממי הנחוג ברוסיה, באוקראינה, בלארוס וארצות סלאביות נוספות בשבוע האחרון שלפני התענית (היינו בשבוע השביעי שלפני חג הפסחא).
החג קדום ביותר, מקורותיו פגניים וקדמו להתפשטות הנצרות ברוסיה.
על פי המיתולוגיה הסלאבית, מוקדש החג לשמש, ומסמל את ניצחונה ואת סיום החורף.
בעקבות הגעת הנצרות לרוסיה הפך החג לחלק מחגי התענית.
על פי המסורת הנוצרית הרוסית אורתודוקסית, כבר בשבוע זה מתחילים לקבל את חלק ממנהגי התענית (בשל צליבת ישו), ואכילת בשר אסורה.
מסיבה זו מכונה החג "מיָאסוֹפוּסטנָאיָה נִדֵליָה" ("мясопустная неделя") - "שבוע צום-הבשר".
המאכל המסורתי של החג משתנה מאזור לאזור.
בין הנפוצים הם הבליני, מעין פנקייקים ממולאים בגבינה, וכן מאכלי חלב שונים נוספים.
מקורה של אכילת מחבתיות בחג קדומה, וככל הנראה קשורה למקורו הפגאני של החג כחג השמש - המאכל העגול והזהוב מסמל את השמש.
המחבתיות עשויות מחמאה, ביצים וחלב, אשר אכילתם אסורה בשבוע לאחר מכן - בשל התענית.
מנהגים נוספים של החג כוללים נשף מסיכות ומרוץ מזחלות.
באזורים שונים של רוסיה התפתחו מסורות שונות לימי השבוע, כגון יום אחד המוקדש לביקור קרובים, יום אחר לביקור חברים, יום בו נערכת תהלוכה עם בובות קש ויום המוקדש למרוץ המזחלות.
מנהג אחר כולל שריפת בובת הקש המכונה "הגברת מסלניצה" ביום האחרון של השבוע, ערב תחילת התענית.
היום האחרון של השבוע מכונה "יום ראשון של הסליחה", והוא מסמל את תחילת התענית.
על פי המנהג, בתפילת הערבית של יום זה מבקשים המתפללים סליחה אחד מרעהו, ומכאן שמו של היום.
יום זה הוא היום האחרון בו מותר לנוצרים הרוסים-אורתודוקסים לאכול מוצרי חלב (בשל התענית), ולכן הוא נקרא גם "יום ראשון של מוצרי החלב".
במהלך שנות השלטון הקומוניסטי בברית המועצות לא ראו השלטונות בעין יפה את חגיגת החג, אולם מנהגי אכילת מאכלי חלב בשבוע זה נשתמרו.
בעקבות נפילת ברית המועצות חודשו התהלוכות בערים שונות ברוסיה, אולם חידוש התהלוכות נעשה כפסטיבל חילוני ולא כחלק מטקסים דתיים.
בארצות בהם מהגרים רוסים רבים נערכות תהלוכות מסלניצה, כחלק משימור התרבות הרוסית בקרב המהגרים.
תהלוכות אלה נערכות לעיתים במועדים השונים ממועדי החג הדתי, והן חילוניות באופיין.
מסלזין (Mesalazine), או 5-ASA, או Mesalamine, היא תרופה אנטי-דלקתית המיועדת לטיפול בקוליטיס כיבית וכן במחלת קרוהן (בשלבים קלים או בינוניים לטיפול).
התרופה פועלת במעי ויש לה תופעות לוואי סיסטמיות מועטות.
מאחר שהתרופה היא נגזרת של חומצה סליצילית, היא בעלת תופעות נוגדות חמצון, כלומר לוכדת רדיקלים חופשיים אשר גורמים לנזק לגוף.
קוליטיס כיבית - בשימוש הן במחלה פעילה (התקפים קלים) והן ברמיסיה לטווח ארוך.
הן בהתקפים, והן ברמיסיה, הטיפול המשולב (מקומי וסיסטמי) הוא יעיל יותר מאשר טיפול בנפרד.
במחלת קרוהן - הטיפול בתרופה זו הוא פחות משמעותי תחת פרוטוקול הטיפול.
השימוש הוא בעיקר כאשר יש מחלת קרוהן במעי הגס.
התרופה פחות משמשת כ-maintenance אולם יכול לעזור לאחר ניתוח.
תופעות הלוואי של התרופה כוללות בעיקר שלשולים, בחילה, נפיחות בבטן.
תופעות לוואי פחות נפוצות כוללות כאבי ראש, תגובות יתר רגישות (כגון פריחה, אורטיקריה, תסמונת דמוית זאבת), נשירת שיער ונפריטיס אינטרסטיציאלית.
תופעות לוואי נדירות כוללות דלקת חריפה של הלבלב, דלקת כבד, תסמונת נפרוטית, הפרעות בספירת הדם (כגון א-גרנלוציטוזיס, לויקופניה, נויטרופניה, אנמיה אפלסטית, תרומבוציטופניה).
תוארה גם פגיעה כלייתית מיצירת אבנים בכליות שהן גבישים של החומר התרופתי.
התרופה Sulfasalzine היא אנטיביוטיקה המחוברת ל-5-ASA באמצעות קשר מסוג Azo-bond.
החומר עובר לאורך המעי הדק בצורה שלמה, ומתפרק על ידי חיידקים בסוף המעי הדק.
ה-5-ASA פועל באופן מקומי לתיקון הדלקת, ואילו הסולפה נספגת, מפורקת בכבד ומופרשת בשתן.
תופעות הלוואי הן בעיקר בגלל הוספת הסולפה, והן כוללות בחילות, הקאות, דיספפסיה, אנורקסיה, כאבי ראש.
תופעות הלוואי הנדירות כוללות תגובה אלרגית, פריחה, מחלת רקמת חיבור, טוקסיות לנוירונים ולכליות, השפעות המטולוגיות, ופגיעה בספירת הזרע.
למעשה, תופעות הלוואי הנדירות הביאו לירידה בשימוש בתרופה זו, וכיום מעדיפים להשתמש יותר בתרופות שהן 5-ASA בלבד, למרות שהן יקרות יותר.
נמצא כי התרופה יכולה לעזור בריפוי של דלקת מפרקים (ארתריטיס), ועל כן התרופה ניתנת בקוליטיס כיבית המשולבת יחד עם דלקת מפרקים שיגרונית (Rheumatoid arthritis).
מסלול קוטבי או מסלול פולארי הוא מסלול בו לוויין מקיף גוף מעל או בקרוב לקטביו (בדרך כלל כוכב לכת כמו כדור הארץ אבל גם סביב גוף כמו השמש).
ללוויין במסלול קוטבי יש, אם כן, נטיית מסלול של כ־90 מעלות לקו המשווה.
למעט במקרה של מסלול גיאוסינכרוני, בכל הקפה שלו, הלוויין יעבור מעל קו המשווה בקו אורך אחר.
מסלול קוטבי משמש בדרך כלל למיפוי כוכבים, לתצפיות, לריגול וגם לחיזוי מזג אוויר.
החיסרון הגדול במסלול קוטבי הוא שלוויין במסלול כזה לא יכול לצפות בנקודה אחת על פני כדור הארץ ברציפות.
מסלול לווייני בינוני הוא אזור החלל מסביב לכדור הארץ, שנמצא מעל למסלול הלווייני הנמוך (שגובהו עד 2,000 קילומטר) ומתחת למסלול הגאוסטציונרי (שגובהו 35,786 קילומטר).
הלוויינים הנפוצים בעיקר באזור זה הם לווייני ניווט כמו לווייני ה-GPS (בגובה של 20,200 קילומטר), GLONASS (בגובה של 19,100 קילומטר) וגלילאו (בגובה של 23,222 קילומטר).
לווייני תקשורת שמרחפים מעל הקוטב הצפוני והדרומי גם כן נמצאים במסלול זה.
זמן ההקפה של לוויינים הנמצאים באזור זה נע בין שעתיים ל־24 שעות.
מסלול מעבר למסלול גאוסטציונרי , הנקרא בקיצור GTO, הוא מסלול הוהמן המשמש להגעה למסלול גאוסטציונרי (GEO), בדרך כלל ממסלול לווייני נמוך.
זהו מסלול אליפטי מאוד, בעל אפוגיאה של 35,700 ק"מ, גובה מסלול ה-GEO, כאשר הפריגיאה יכולה להיות בכל גובה מחוץ לאטמוספירה, אך היא בדרך כלל לא יותר ממספר בודד של מאות ק"מ, כדי שניתן יהיה להשתמש במשגר חסכוני ככל הניתן.
נטיית מסלול ה-GTO היא הזווית שבין מישור המסלול ומישור קו המשווה של כדור הארץ.
הנטייה נקבעת לפי קו הרוחב של אתר השיגור ואזימוט (כיוון) השיגור.
על נטיית וחריגת המסלול להגיע לאפס כדי להשיג מסלול GEO.
אם רק חריגת המסלול מגיעה ל-0, התוצאה היא מסלול גאוסינכרוני.
מפני שהדלתא-V הדרוש לשינוי המישור יחסי למהירות המיידית, הנטייה והחריגה משונים בדרך כלל יחד, בתמרון יחיד באפוגיאה, אז המהירות היא הנמוכה ביותר.
הדלתא-V הדרוש לשינוי הנטייה במעלה או במורד צומת המסלול מחושב כך:
למסלול GTO טיפוסי, עם חצי ציר הראשי בגובה 24,582 ק"מ, המהירות בפריגיאה היא 9.88 ק"מ לשנייה ובאפוגיאה 1.64 ק"מ לשנייה, ולכן ביצוע שינוי הנטייה באפוגיאה הוא זול מאוד יחסית.
בפועל, שינוי הנטייה בא יחד עם הכניסה למסלול הגאוסטציונרי (הפעלת מנוע רכב החלל), ולכן יש צורך בדלתא-V נוסף.
אפילו באפוגיאה, הדלק הנדרש להביא את נטיית המסלול לאפס, עלולה להיות משמעותית, ולכן לאתרי שיגור הקרובים לקו המשווה יתרון על אתרי שיגור וקוי רוחב אחרים.
למרכז החלל קנדי, הנמצא 28.5° צפונית לקו המשווה, למרכז החלל הגיאני, הנמצא 5° צפונית לקו, ול-Sea Launch, המשגרת מהים, ממש על קו המשווה, יתרון משמעותי אם כן על פני אתרי שיגור רבים, בעיקר על פני אתרי שיגור רוסיים, הנמצאים בקוי רוחב גבוהים מאוד יחסית.
משגרי לוויינים וחלליות בדרך כלל מגיעים למסלול GTO ישירות, אך רכב חלל הנמצא במסלול LEO יכול להיכנס למסלול GTO על ידי הפעלת מנועיו כך שמהירותו תגדל.
תהליך זה בוצע כאשר שוגרו לוויינים וגשושיות מעל גבי מעבורות החלל האמריקאיות.
לוויינים וגשושיות אלו נשאו עימם מנוע שהופעל כשהגיע רכב החלל לפריגיאה, וכאשר מעבורת החלל התרחקה למרחק ביטחון.
אף על פי שלמשגרים רבים ישנה היכולת לשאת מטענים היישר למסלול GEO, רובם משמשים לשיגור מטענים למסלול GTO, אז המשגרים נפרדים מרכב החלל.
לאחר מכן מנוהלים התמרונים ממרכז הבקרה מכדור הארץ, או באופן אוטומטי על ידי החללית.
המסע בן חמש השעות אל האפוגיאה הראשונה, עלול להיות ארוך יותר מאורך חיי הסוללה של המשגר, והתמרון מבוצע לפעמים באפוגיאה מאוחרת יותר.
האנרגיה הסולארית הניתנת לשימוש בחלל, תומכת בחללית לאחר היפרדותה מהמשגר.
מלבד זאת, משגרים רבים משוגרים כיום עם מספר לוויינים קטנים נוספים, מלבד למטען הראשי, זאת כדי לצמצם עלויות, ושימוש במשגר בצורה זו מפשט את המשימה כאשר המטענים מיועדים למסלולים שונים.
בגלל השימוש במשגרים בצור זה, מקובל לציין את מסת המטען (ללא מנוע ההאצה) אותו יכול המשגר לשאת למסלול LEO (משם רכב החלל ימשיך במסלול GTO אל עבר GEO) בנפרד, תחת ההגדרה "כמות המטען למסלול GTO".
מסלסל חמאה הוא כלי מטבח המיועד לגלף חמאה מסולסלת מגוש חמאה על מנת להגישה בצורה נוחה ודקורטיבית למטרת מריחה על לחם או מאפה אחר.
סלסול החמאה הוא אלמנט דקורטיבי בלבד, ומטרתו להגיש חמאה המיועדת למריחה בצורה נאה יותר מאשר הגשת קוביות חמאה למטרה זו.
הכלי משמש גם ליצירת גילופי שוקולד או שעווה.
להקלה על השימוש, החומר המיועד לגילוף צריך להיות קר, ואת הכלי טובלים במים חמים.
לכבוד חגיגות המאה לתל אביב נחנכו בעיר שלושה מסלולי טיול המספרים את סיפורה.
המסלולים מסומנים בצבעים המאפיינים את העיר: לבן, כחול וירוק.
"השביל הלבן" מתמקד בעשורים הראשונים לקיומה של העיר, "השביל הכחול" עובר לאורך חופיה, ו"השביל הירוק" עובר לאורך פארק הירקון.
המסלול הלבן מתמקד בתולדותיה של העיר בעשורים הראשונים לקיומה, אגב שימת דגש על העיר הלבנה ועל תל אביב הקטנה.
משם פונה השביל מערבה ועובר דרך שדרות בן ציון לכיוון כיכר דיזנגוף, בית קברות טרומפלדור, כיכר ביאליק, גן מאיר וכיכר מגן-דוד.
המשך המסלול הוא בסביבת מדרחוב נחלת בנימין, והוא חולף ליד בית התמר, כיכר רמב"ם, שכונת אפ"ק, מלון נורדאו, בית הכנסת הגדול ומלון פלטין.
המסלול מסתיים במגדל שלום מאיר, מקום בו שכנה הגמנסיה הרצליה.
השביל הכחול מתמקד בקו החוף של העיר ומתחיל במדרון יפו ובשכונת עג'מי בדרום.
הוא פוקד את נמל יפו, כיכר השעון ובית הסראייה החדש, מוזיאון האצ"ל בתש"ח בפארק צ'ארלס קלור, מתחם התחנה, מסגד חסן בק, כיכר הכנסת ומגדל האופרה.
המסלול ממשיך צפונה דרך כיכר לונדון, שכונת מחלול וגן העצמאות, נמל תל אביב ויריד המזרח, ומסתיים בתל כודאדי ובמגדלור תל אביב שמצפון לשפך הירקון.
השביל הירוק עובר לאורך הירקון ופארק הירקון.
תחילתו בגשר בן-אליעזר והוא ממשיך מזרחה דרך גן חללי הטרור וגן הבנים, הספורטק, גן הוואי וכן יער ראש ציפור שמדרום לנחל.
המסלול ממשיך ופוקד את החווה, תל נפוליאון, שבע טחנות, הגנים הייחודיים בפארק הירקון ויער בראשית, ומסתיים בעשר טחנות.
מסלול מסונכרן-שמש, מסלול עוקב-שמש או מסלול הליו-סינכרוני הוא מסלול בו לוויין מקיף כוכב לכת (בדרך כלל כדור הארץ) בזווית קבועה לשמש.
ללוויין במסלול זה יש צירוף של זווית נטיית מסלול וגובה הלוויין המאפשר חציית קו רוחב באותה זווית שמש מקומית.
זהו מסלול מועדף על לווייני צילום בגובה נמוך, שכן זווית השמש במהלך הקפות הלוויין נשמרת יחסית קבועה, והלוויין חוצה את קו המשווה באותה שעה מקומית.
מסלול עוקב שמש משמש בדרך כלל לצילום אזרחי, לתצפיות, לריגול וגם לחיזוי מזג אוויר.
רוב לווייני הצילום האזרחיים נמצאים במסלול עוקב שמש בו חציית קו המשווה היא בין השעות 10:00-14:00.
מסלולים מיוחדים הם מסלול זריחה - שקיעה (dawn-dusk) בו הלוויין חווה תמיד חשיפה לשמש, (בזווית שמש נמוכה של זריחה או שקיעה) כך שתאי השמש יוצרים חשמל כל הזמן - אלו מסלולים המועדפים עבור לוויינים שיש להם צריכת חשמל גבוהה כמו לווייני מכ"ם.
בפיזיקה, מסלול כבידתי הוא מסלול תנועה של גוף בהשפעת האינטראקציה הכבידתית עם גוף אחר או מערכת גופים אחרת.
את המסלול הכבידתי של גוף ניתן להסביר ולחשב במסגרת המכניקה הקלאסית, לפי חוק הכבידה העולמי שנתגלה ונוסח על ידי אייזק ניוטון, הקובע כי כל שני גופים בעלי מסה נמשכים זה לזה ביחס ישר למכפלת מסותיהם, וביחס הפוך לריבוע המרחק ביניהם.
תורת היחסות הכללית, מציעה הסבר אלטרנטיבי, לפיו המסלול הכבידתי של גוף הוא בעצם מסילה גאודזית (המסלול האפשרי הקצר ביותר בין שתי נקודות במרחב עקום), ונובע מעיקום המארג הגאומטרי של המרחב־זמן בהשפעת פיזור המסה והאנרגיה בו.
מסלולו של כוכב לכת סביב כוכב, או זה של לוויין טבעי או מלאכותי סביב כוכב לכת, הוא דוגמה למסלול כבידתי.
לפני גילוי חוק המשיכה האוניברסלי על ידי ניוטון, תנועת הכוכבים הוסברה על ידי האסטרונומים הקדומים במספר אופנים, למשל כפעולה של האלים.
בתקופה ההלניסטית נפוץ המודל הגאוצנטרי לפיו כל כוכבי השמים נעים במעגל סביב כדור הארץ.
המודל הגאוצנטרי לא הצליח להסביר את תנועת הכוכבים הנצפית בצורה טובה ולשם כך נוספו למודל אפיציקלים, מסלולים מעגליים משניים למסלול המעגלי של הכוכבים סביב כדור הארץ.
בשנת 1543 פרסם ניקולאוס קופרניקוס ספר המציג את המודל ההליוצנטרי, לפיו כוכבי הלכת סובבים סביב השמש.
יוהאנס קפלר גילה את חוקי קפלר לפיהם כוכבי הלכת סובבים סביב השמש במסלולים אליפטיים.
אייזק ניוטון גילה את כוח הכבידה האוניברסלי והסביר באמצעותו את תנועת הכוכבים.
בפרט, הראה שחוקי קפלר נגזרים מתאוריית הכבידה שלו.
ב־1915 פרסם אלברט איינשטיין את תורת היחסות הכללית בה הציג הסבר חלופי לתופעת הכבידה, המייחס את נתיב תנועת גופים לעיקום המרחב-זמן בהשפעת פיזור המסה והאנרגיה בו.
ישנם הבדלים בין התחזיות של תורת היחסות ובין אלו של הפיזיקה הניוטונית, אך אף על פי שתורת היחסות הוכחה כמדויקת יותר עדיין רווח השימוש בפיזיקה הניוטונית לחישוב מסלולי הכוכבים, שכן במהירויות שאינן מתקרבות למהירות האור היא מדויקת למדי ומשוואותיה פשוטות בהרבה לטיפול.
במערכת השמש, כוכבי לכת, כוכבי לכת ננסיים, אסטרואידים (כוכבי לכת קטנים), כוכבי שביט, ופסולת חלל נעים במסלולים אליפטיים, עם אקסצנטריות שונה, שבאחד ממוקדיהם נמצאת השמש.
הגופים המסיביים יותר ינועו במסלול כבידתי קבוע למדי סביב השמש, כאשר גופים חופשיים משניים, הנתונים להשפעת כוח הכבידה וקשורים לאחד מכוכבי הלכת במערכת, ובהם לוויינים טבעיים או מלאכותיים, ינועו במסלול המקיף את כוכב הלכת.
כוכבי שביט ינועו במסלולים אליפטיים סביב השמש עם אקסצנטריות קיצונית.
מאחר שכוכבי שביט עשויים בעיקר מקרח, תהליכי התכה, תוצר השפעת הקרינה מן השמש, עשויים להביא להיסחפותם לעבר השמש ובכך לשינוי מסלולי הכבידה שלהם.
גופים קטנים אחרים במערכת השמש נתונים להשפעת כוחות מורכבים שונים ועשויים גם הם לשנות את מסלולם הכבידתי.
בשל הפרעות כבידה הדדיות, מסלולי כוכבי הלכת עשויים להשתנות לאורך זמן.
כאשר אובייקט מקיף אובייקט אחר, הפריאפסיד היא הנקודה בה שני האובייקטים קרובים ביותר זה לזה ואפואפסיד היא הנקודה בה הם רחוקים ביותר אחד מהשני.
(מונחים ספציפיים יותר משמשים לגופים ספציפיים.
לדוגמה, פריגיאה (perigee) ואפוגיאה (apogee) הם החלקים הנמוכים ביותר והגבוהים ביותר של מסלול סביב כדור הארץ, ואילו הפריהליון והאפהליון הן הנקודות הקרובות ביותר והרחוקות ביותר של מסלולו סביב השמש).
במסלול אליפטי, מרכז המסה של המערכת שסביבו נע הכוכב הוא במוקד אחד של האליפסה, ואין דבר נוכח במוקד האחר.
כשכוכב לכת מתקרב לפריאפסיד, מהירות הכוכב תגדל ואילו כשכוכב לכת מתקרב אל האפואפסיד, מהירותו תקטן.
מסלול מוֹלְנִיָּה הוא מסלול לווייני מיוחד, אליפטי ביותר וגבוה סביב כדור הארץ בו הלוויין נמצא רוב זמן ההקפה מעל אחד מחצאי כדור הארץ, ומיעוט מזמן זה מעל ההמיספירה השנייה.
מסלול זה הוא מסלול קפוא שבו נטיית המסלול היא 63.4 מעלות, האקסצנטריות גבוהה, וזמן ההקפה הוא חצי יום סידרי.
שילוב אלמנטי המסלול הוא כזה, שסחיפת המסלול הנובעת מפחיסות כדור הארץ מתאזנת והפריגיאה של המסלול נשארת קבועה.
במסלול זה הלוויינים שומרים על נוכחות גבוהה באחת מן ההמיספרות של כדור הארץ, ושילוב של שלושה לוויינים נותן כיסוי תקשורת רציף בקוי רוחב גבוהים.
התקשורת של הלוויינים עם תחנת הקרקע בקוי רוחב אלו יותר טובה מאשר עם לווייני תקשורת במסלול גאוסטציונרי.
שם המסלול נובע מרשת לווייני התקשורת הסובייטים מולניה (Molnyia-1), אשר שוגרו לראשונה ב-1965 למסלול ייעודי זה, ונועדו לתקשורת צבאית.
לוויני המשך בסדרת מולניה שימושו גם לתקשורת אזרחית והעבירו את שידורי הלוויין של רשת הטלוויזיה Orbita.
סוג מסלול זה שימש גם ללווייני ריגול סובייטים כיוון שהוא מאפשר שהות ואיסוף מודיעין מול ארצות הברית ושידור הנתונים לתחנת הקרקע בזמנים קבועים.
מאפייני המסלול המאפיינים את מסלול המולניה
מסלול המולניה נבנה במטרה שהלוויין ישהה זמן רב מעל קווי הרוחב הצפוניים של כדור הארץ.
על פי חוקי קפלר, ככל שהלוויין רחוק יותר מכדור הארץ בזמן מסוים במסלולו, כך גם מהירותו (ומהירותו הזוויתית) קטנה יותר.
על פי חוקי קפלר, מסלול הלוויין הוא אליפטי מטבעו, לכן אלא אם המסלול הוא מעגלי יהיו זמנים במסלול שבו מהירות הלוויין נמוכה יותר (רחוק מכדור הארץ) וזמנים שבהם מהירות הלוויין גבוהה יותר (קרוב לכדור הארץ).
לכן, על מנת ליצור מצב שבו הלוויין שוהה זמן רב מעל קווי הרוחב הגבוהים של כדור הארץ, דרוש שהאפוגאה של הלוויין (הנקודה במסלול שבה הלוויין נמצא במרחק הגדול ביותר מכדור הארץ) תהיה באזורים הצפוניים.
מאפיין המסלול הרלוונטי לכך הוא ארגומנט הפריגאה (), שנבחר ל-270 מעלות.
מבחירה זו בארגומנט הפריגאה נובע שהאפוגאה תהיה בנקודה הצפונית ביותר במסלול הלוויין.
כדור הארץ אינו ספרה מושלמת.
עובדה זו גורמת לשינוי בזמן של ארגומנט הפריגאה.
השינוי בארגומנט הפריגאה הנובע מהסדר הראשון של הפרעת מסלול זו (הפרעת ) מתבטא בנוסחה:
כאשר הוא הנגזרת לפי הזמן של ארגומנט הפריגאה (ביחידות של מעלות ליום), הוא אינקלינציית המסלול, הוא קבוע חסר יחידות, הוא מספר המעלות שהלוויין מסתובב ביום מסביב לכדור הארץ , הוא אקסצנטריות המסלול האליפטי, הוא רדיוס כדור הארץ, ו- הוא אורך חצי-הציר הראשי של מסלול הלוויין.
על מנת לאפס שינוי זה, נבחרת אינקלינציה של 63.4 מעלות, גודל שמאפס את הפונקציה שתלויה באינקלינצייה.
זמן המחזור של מסלול המולניה עוצב על מנת שהלוויין יחזור למיקומו ביחס לכדור הארץ (לתחנת הקרקע) כל יום.
על מנת לקבל תוצאה זו דרוש זמן מחזור של כ-12 שעות, עם תיקון קל שנובע מהתחשבות בסדר הראשון של הפרעת המסלול הנובעת מכך שכדור הארץ אינו ספרה מושלמת ().
הפרעה זו ניתנת על ידי הנוסחה
כש- הוא הנגזרת לפי הזמן של זווית קו הצמתים (RIGHT ASCENSION OF THE ASCENDING NODE), במעלות ליום.
מכך נובע שזמן המחזור שנקבע הוא 718 דקות (כמעט 12 שעות).
לכאורה, האקסצנטריות של מסלול מולניה צריכה להיות גבוהה כמה שאפשר על מנת למקסם את האחוז מזמן המחזור שבו הלוויין נמצא בגבהים גדולים (סמוך לאפוגאה, נובע מחוקי קפלר).
לעומת זאת יש צורך להתחשב בכך שבגבהים נמוכים של מאות קילומטרים השפעת הגרר האטמוספירי על המסלול היא כבירה, ובכך שזמן המחזור חייב להיות 718 דקות.
לכן האקסצנטריות של לווייני מולניה היא בערך 0.7.
ולריה מסלינה (לטינית: Valeria Messalina; סביבות 17 – סביבות 48) הייתה אשתו השלישית של הקיסר הרומי קלאודיוס והשתייכה לשושלת היוליו-קלאודית.
היא הייתה בת דודתו של הקיסר נירון, בת דודתו מדרגה שנייה של הקיסר קליגולה, ונינתה של אחות הקיסר אוגוסטוס.
היא הייתה אישה רבת עוצמה והשפעה עם מוניטין של הפקרות מינית.
לכאורה קשרה קשר נגד בעלה והוצאה להורג עם גילוי המזימה.
ייתכן שהמוניטין הרע שלה הוא תוצאה של הטיה פוליטית, אבל יצירות אמנות וספרות הנציחו אותו עד לתקופה המודרנית.
מסלינה הייתה בתה של דומיטיה לפידה הצעירה ובן דודתה מרקוס ולריוס מסאלה ברבאטוס .
אמה הייתה הצעירה בין ילדיו של הקונסול לוקיוס דומיטיוס אהנובארבוס ואנטוניה הזקנה.
בנו, גנאיוס דומיטיוס אהנובארבוס היה בעלה הראשון של הקיסרית לעתיד אגריפינה הצעירה ואביו הביולוגי של הקיסר לעתיד נירון, שהיה בן דודה של מסלינה, למרות קיומו של הפרש גילים של 17 שנים.
סבותיה של מסלינה, קלאודיה מרקלה ואנטוניה הגדולה היו אחיות למחצה.
קלאודיה מרקלה, סבתה מצד אביה, הייתה בתה של אחותו של אוגוסטוס קיסר, אוקטביה, מנישואיה לגאיוס קלאודיוס מרקלוס הצעיר .
אנטוניה, סבתה מצד אמה, הייתה בתה הבכורה של אוקטביה מנישואיה למרקוס אנטוניוס, והייתה דודתו מצד אמו של קלאודיוס.
מעט ידוע על חייה של מסלינה לפני נישואיה בשנת 38 לקלאודיוס, שהיה אז כבן 48. נולדו להם שני ילדים: בת, קלאודיה אוקטביה (ילידת 39 או 40), קיסרית לעתיד, אחותו החורגת ואשתו הראשונה של נירון קיסר; ובן, בריטניקוס.
כאשר נרצח הקיסר קליגולה בשנת 41, המשמר הפרטוריאני הכריז על קלאודיוס כקיסר החדש ומסלינה הפכה לקיסרית.
עם עלייתה לשלטון, מסלינה נכנסה להיסטוריה עם מוניטין של אישה חסרת רחמים, עושקת ותאבת מין.
בעלה מוצג כמובל בקלות על ידה ובלתי מודע לניאופיה הרבים.
בשנת 48 לספירה הוא יצא למסע וכשחזר הודיעו לו שמסלינה נישאה למאהבה האחרון, הסנאטור גאיוס סיליוס.
בשומעו את החדשות, הקיסר לא הגיב, אלא רק ביקש עוד גביע יין.
הסנאט הרומאי ציווה על "הכחדת הזיכרון" (Damnatio memoriae) של מסלינה - ששמה יוסר מכל המקומות הציבוריים והפרטיים ויוסרו גם כל הפסלים בדמותה.
ההיסטוריונים שמוסרים את הסיפורים הללו, בעיקר טקיטוס וסווטוניוס, כתבו אותם כ-70 שנה לאחר האירועים, בסביבה עוינת לשושלת הקיסרית אליה השתייכה מסלינה.
ההיסטוריה של סווטוניוס עוסקת רבות בשערוריות.
טקיטוס טוען שהוא מוסר "מה ששמעו וכתבו הזקנים ממני", מבלי לציין את מקורותיו, מלבד זיכרונותיה של אגריפינה הצעירה, שהייתה אחראית להזזתם של ילדיה של מסלינה בירושה הקיסרית ומשום כך גם בעלת עניין מיוחד בהשחרת שמה של קודמתה.
האשמות בדבר הפרזה מינית כבר שימשו בטקטיקת השמצה, מתוך עוינות פוליטית.
שני תיאורים הוסיפו במיוחד לשמה הרע של מסלינה.
אחד מהם הוא הסיפור על תחרות הסקס שערכה עם זונה במשך לילה שלם בספר העשירי של תולדות הטבע מאת פליניוס הזקן, לפיו התחרות נמשכה 24 שעות ומסלינה ניצחה לאחר ששכבה עם 25 גברים.
המשורר יובנאליס מתאר בסאטירה הששית שלו, כיצד הקיסרית נהגה לעבוד בסודיות לילה שלם בבית בושת בשם "זאבה".
בסאטירה העשירית הוא גם רומז לסיפור על כך שהיא כפתה על גאיוס להתגרש מאשתו ולהינשא לה.
מסלינה הייתה נושאן של יצירות אמנות רבות.
החל מהמאה ה-16, הייתה נושאם של ציורים ופסלים, המתארים בעיקר את מעלליה המיניים וכן את הוצאתה להורג.
החל מהמאה ה-17, עלו גם הפקות בימתיות, מחזות (לרוב טרגדיות) ואופרות, שעסקו באירועים שהובילו למותה.
החל מהמאה ה-17, נכתבו מספר רומאנים שמסלינה היא הדמות הראשית או השראה לה.
מתחילת המאה ה-20, דמותה של מסלינה גולמה בסרטים וסדרות טלוויזיה רבות, בהן "אני, קלאודיוס" הבריטית.
יוספוס פלביוס, מלחמת היהודים, ספר ב, פרק יב, פסקה ח; קדמוניות היהודים, ספר 20, פרק ח, פסקאות א-ב, סעיפים 148–153.
פליניוס הזקן, תולדות הטבע, ספר 10.
סקסטוס אורליוס ויקטור, קיצור על הקיסרים, 4.
מסלול זנטפורט הוא מסלול מרוצי מכוניות הסמוך לעיר זנטפורט שבהולנד, לחופו של הים הצפוני.
המסלול היה חלק מאליפות הפורמולה 1 החל משנות החמישים ועד מחצית שנות השמונים ושב לסבב עם חזרת גרנד פרי הולנד לתחרויות בשנת 2021. במהלך השנים הוא שופץ מספר פעמים וכיום משמש כחלק מאליפות גרמניה למכוניות תיור (DTM).
שנות השלושים עד מחצית שנות השמונים
התוכניות להקמת מסלול מרוצים בזנטפורט נעשו עוד לפני מלחמת העולם השנייה.
מרוץ כביש ראשון התקיים באזור ב-3 ביוני 1939, אך המסלול עצמו נבנה רק לאחר המלחמה.
למרות שמקובל לייחס את תכנון המסלול לג'ון הוגנהולץ, היה זה סמי דייוויס שהציג את התכנון למסלול בשנת 1946.
מרוץ הבכורה התקיים במסלול ב-7 באוגוסט 1948. שנה לאחר מכן נערך במקום גרנד פרי זנטפורט.
בשנת 1950 שונה שם המרוץ לגרנד פרי ההולנדי, שהפך לחלק מסבב הפורמולה 1 בשנת 1952. בשנת 1954 לא התקיים מרוץ פורמולה, אך המרוץ שב לסבב שנה לאחר מכן.
לאחר הפסקה של שנתיים התקיים המרוץ ברציפות עד לשנת 1985, למעט הפסקה אחת בשנת 1972.
המחצית השנייה של שנות השמונים והלאה
תלונות רבות על מפגעי רעש מצד התושבים באזורים הסמוכים למסלול, הובילו לתכנון מחודש של המסלול.
על פי התוכנית חלקו הדרומי של המסלול יקוצר ותוואי חדש של המסלול אמור היה להבנות בתוך השטח הפנימי של המסלול המקורי.
האישור לביצוע השיפוצים התקבל בינואר 1987, אך זמן קצר לאחר מכן הודיעה חברת CENAV, המפעילה של המסלול, על פשיטת רגל.
חברה חדשה שהוקמה לקחה על עצמה את ביצוע עבודות השיפוץ ובשנת 1989 נבנה מסלול חדש בהיקף של 2.6 קילומטרים.
על השטח בדרומו של המסלול המקורי נבנו מגרשי כדורגל והוקי לקבוצות המקומיות.
בשנת 1995 הוקמה חברת CPZ (Circuit Park Zandvoort), שפעלה על מנת להפוך את המסלול למסלול גרנד פרי בינלאומי.
בסיומו של הפרויקט, שהסתיים בשנת 2001, עמד היקפו של המסלול על 4.7 קילומטרים.
בנוסף נבנו בצידי המסלול אזור טיפולים ומקומות ישיבה לצופים.
המסלול החדש השתלב במרוצי אליפות גרמניה למכוניות תיור (DTM).
אחד האירועים המרכזיים המתקיימים במסלול הוא RTL פורמולה 3 מאסטרס - אירוע בו מתחרים נהגים ממדינות שונות, הלוקחים חלק באליפויות מקומיות, האחד כנגד השני.
בשנים 2007 ו-2008 לא התקיים המרוץ במסלול זה, עקב מגבלות שנבעו מתקנות רעש.
לאחר שנתיים שב המרוץ להתקיים כסדרו.
במרץ 2019 נחתם הסכם לחזרת מרוצי הפורמולה 1 לשלוש עונות החל מעונת 2020. לקראת המרוץ, שאמור היה להיות המרוץ החמישי בעונה, שופץ המסלול וחודש האזור הטכני והיציעים לקהל.
התפרצות הקורונה הובילה לדחיית המרוץ ובהמשך לביטולו.
הבכורה המחודשת נדחתה לעונת 2021.
במהלך השנים התקיימו במסלול מספר מרוצים ותחרויות שונות.
באוגוסט 1959 התקיימה במסלול אליפות העולם ה-26 לאופני כביש.
החל משנת 2008 מתקיים במסלול מרוץ שנתי למרחק של 5 קילומטרים.
בשנת 2010 השתתפה במרוץ לורנה קיפלגאט, שזכתה מספר פעם באליפות העולם וניצחה את המרוץ.
בשנת 2013 החל להתקיים מרוץ של 24 שעות לרוכבי אופניים, הפתוח לכלל הציבור.
מסלקה היא מוסד פיננסי שנוצר כדי לאפשר ולהקל על חליפין של נכסים מסוגים שונים: העברת כספים, ניירות ערך ונגזרים פיננסיים בין גופים שונים.
המסלקה מתווכת בין ישויות מסחריות שונות הסוחרות באותם נכסים, מספקת להן ודאות ומצמצמת את הסיכון העומד בפניהם.
מסורתית, העברות בין חשבונות בנק התבצעו בסוף יום עסקים, או תקופה מוסכמת אחרת, כללו התחשבנות בין הבנקים וקיזוז כלל ההעברות מהבנק הראשון לחשבונות בבנק השני בהעברות שנעשו בכיוון ההפוך.
יתר על כן, בנוסף לסיכום עסקאות פר צמד בנקים, ניתן לקזז גם עסקאות מעגליות בין הבנקים, ולהסתפק בהעברה אחת בלבד בין המסלקה ובין כל משתתף בעסקה.
(כלומר, זמן ריצה של כאשר הוא מספר הבנקים שיש לשרת, במקום אם כל צמד בנקים היו מתחשבנים זה עם זה, או אף הרבה יותר מכך אם הייתה מתבצעת העברת כספים בפועל פר עסקה)
ניתן לראות דוגמה למקרה בו יושג חיסכון בהעברות עם 3 בנקים: אם למשל בנק א' חייב 1,000 שקלים לבנק ב', ובנק ב' חייב 1,000 שקלים לבנק ג', תשלום של בנק א' למסלקה ותשלום של המסלקה לבנק ג' יספק את כל החובות בצמד העברות בלבד.
(יתר על כן, אם גם בנק ג' היה חייב 1,000 שקלים לבנק א', ניתן היה לקזז את כל החובות בלי להעביר כסף כלל.
על כן, הוקמו לאורך השנים גופים המתמחים בסליקה של חובות מסוגים מסוימים (למשל, סליקת המחאות, סליקת כרטיסי אשראי, סליקת ניירות ערך וכו') כאמצעי לפישוט העברות כספים בנקאיות.
לאחר הסליקה נדרש לרוב גם יישוב חשבון (העברת כספים ונכסים בפועל עבור המשתתפים), ושירות זה מסופק על ידי חלק מהמסלקות, וחלקן מהן מותירות זאת למשתתפים לבצע עצמאית.
סליקת כרטיסי תשלום מתבצעת כאשר לקוח מבצע פעולת חיוב בכרטיס התשלום שלו בבית עסק.
במהלך הסליקה מועברים נתוני הכרטיס בצורה מאובטחת מבית העסק אל חברת הסליקה אשר פונה למנפיק הכרטיס ומבקשת אישור לכיבוד העסקה.
אם העסקה תכובד, החלפת הסחורות והשירותים תתקיים, ואם לא, יצטרך המשלם להמציא אמצעי תשלום חלופי.
החברה הסולקת לרוב גובה עמלות על פעילותה.
בישראל, סליקת העברות בנקאיות בין חשבונות הבנק נעשית באמצעות חברה בשם שירותי בנק אוטומטיים הרשומה בבורסה לניירות ערך בתל אביב אשר הבעלות בה מתחלקת בין הבנקים השונים ומיעוט המניות בה של הציבור.
חברה זו מספקת גם שירותים נלווים לסליקה.
מסלולה של אימפריה היא סדרה של חמישה ציורים מהשנים מאת הצייר האמריקאי, מייסד אסכולת נהר הדסון, תומאס קול.
בעזרת הציורים קול העביר את ביקורתו על הכיוון אליו צעדה החברה האמריקאית בזמנו.
הציורים ביטאו הלך רוח שראה באורח החיים הפסטורלי כאורח החיים האידיאלי של החברה האנושית והחשש שעליית אימפריה מביאה בהכרח להתנוונותה ולנפילתה.
סדרת הציורים מתארת את עלייתה ונפילתה של עיר דמיונית היושבת בעמק נהר, סמוך לשפכו לים.
הצוק המתנשא בצד ימין והסלע הגדול בראשו מעידים שמדובר באותו עמק בכל חמשת הציורים (יש מבקרים שמפרשים את הצוק כסמל לנצחיות הטבע לעומת האדם בר החלוף).
קול קיבל השראה לסדרת הציורים משירו של לורד ביירון Childe Harold's Pilgrimage .
בפרסומים בעיתונות בנושא סדרת הציורים קול ציטט מתוך הקאנטו הרביעי של השיר:
הציורים מבטאים את הפסימיזם של קול בנוגע לעתיד החברה האמריקאית.
סדרת הציורים נתפסת לעיתים כביקורת נגד נשיא ארצות הברית באותה תקופה, אנדרו ג'קסון, וכלפי המפלגה הדמוקרטית (יש הטוענים שהמלך הגיבור בציור "הגשמת אימפריה" מרמז לאנדרו ג'קסון).
יחד עם זאת, היו דמוקרטים שראו אחרת את מסלולה האפשרי של אימפריה.
הם ראו את המסלול לא כספירלה או מעגל אלא כמסלול שעולה באופן מתמשך כלפי מעלה.
לוי וודברי, דמוקרט שכיהן כשופט בית המשפט העליון של ארצות הברית, הגיב לקול באומרו שארצות הברית לא תחרב.
קול תכנן להציג את חמשת הציורים סביב האח באחוזה של פטרונו, לומאן ריד , ברחוב גריניץ' בניו-יורק.
החברה ההיסטורית של ניו יורק קיבלה את הציורים ב-1858 כמתנה מגלריית ניו-יורק לאמנויות היפות.
כל הציורים מצוירים בצבע שמן על בד.
מידות הציורים הן 100 ס"מ אורך על 161 ס"מ רוחב, למעט "הגשמת אימפריה" שאורכו 130 ס"מ ורוחבו 193 ס"מ.
בציור זה רואים את העמק לאור הזריחה.
קרני השמש העולה דוחקים את ענני הסערה הלאה מן העמק.
בקדמת הציור רואים צייד עם קשתו בידו.
הוא רץ במורד שביל היוצא מהיער במרדף אחר איל בורח.
האיל הפצוע נס על נפשו ומנתר מעל פלג מים.
מימין לצייד רואים קבוצת ציידים נוספת, מצוידת בקשתות וחניתות ומלווה בכלבי ציד.
כלבי הציד השיגו את האיל ודחקו אותו לקצה הצוק.
מספר אנשים חותרים בסירות קאנו במעלה הנהר.
בגדה ממול, בקרחת יער, שורת אוהלים מסודרים במעגל ובמרכזו קבוצת אנשים רוקדת סביב מדורה.
קול קיבל השראה לדמויות בציור מהעמים הילידים של צפון אמריקה.
ציור זה מייצג את העולם האידיאלי, עולם בתולי בו האדם והטבע מתקיימים זה לצד זה.
וכך תומאס קול עצמו תיאר את הציור:
מצב ארקאדיה או המצב הפסטורלי
בציור זה השמיים התבהרו ואנו מביטים בבוקרו של יום קיץ.
נקודת המבט ירדה למטה, לכיוון הנהר.
הצוק והסלע נמצאים עתה בצד שמאל של הציור, מאחוריהם פסגה משוננת.
חלקים נרחבים מהטבע הפראי פינו את מקומם לטובת אדמה מיושבת, שדות חרושים ואחו.
בקדמת הציור, בצד שמאל, אדם זקן יושב בצד הדרך ומשרטט בקרקע צורה כלשהי, כנראה מהרהר בבעיה גאומטרית.
מימינו חייל חמוש במגן קסדה וחנית צועד לכיוון גשר אבן.
ילד יושב על הגשר ומצייר חייל על האבנים.
אישה עם פלך בידה, ככל הנראה אמו של הילד, משגיחה עליו, ומאחוריה יושב ילד נוסף.
במרכז הציור רועה משגיח על עדרו באחו.
מימין לו, בין העצים, ספינה בשלבי בנייה.
בין העצים מימין לספינה רואים קבוצת אנשים, נער מנגן בחליל וזוג רוקד.
מאחורי הקשיש רואים אישה רכובה על סוס ולפניה גבר חמוש בחרב.
מעליהם איכר חורש את השדה בעזרת שורו.
מימין לשדה, לחוף המפרץ, רואים מספר בתים ועשן מתמר.
מעל הכפר רואים מבנה מרשים, עשוי עמודי אבן, כנראה מקדש.
אנשים עולים בשביל אל המקדש ומתקבצים במקום.
אש בוערת ועשן מתמר, אולי עשן קורבנות.
קול שאב השראה לציור זה מהחברה היוונית הקדומה, החברה שלפני עידן הערים.
הציור מציג את האנושות בהרמוניה עם הטבע.
האדם אמנם משתמש בטבע ומשנה אותו אך לא במידה שיסכן את הטבע.
יחד עם זאת, האונייה הנבנית במפרץ, החייל המתקרב לגשר והאם שמתבוננת בבנה כשהוא מצייר חייל, כל אלה מבשרים את התעוררות השאיפות האימפריאליות.
בציור השלישי בסדרה נקודת המבט עוברת לגדה השנייה של הנהר.
העיר בשיא תפארתה, העושר וההילולה ניכרים בכל פינה.
בעומק הציור, שני מגדלורים מפוארים מסמנים את פתח הכניסה לנמל וסירות משוטים ומפרש משייטות.
משמאל מתנשא מקדש ובראשו כיפת זהב ומימין מבני העיר כמעט נוגעים בסלע שבראש הצוק.
עמודי שיש מרשימים מובילים מהמקדש עם כיפת הזהב למקדש המפואר בצד שמאל.
מדרגות המקדש נושקות למים וראשו נוגע בשמיים.
בכניסה למקדש, במדרגות המובילות למים, כהנים לבושי לבן נמצאים בעיצומו של טקס.
מול המקדש המפואר פסל אלה עומד על כן הנתמך בארבע עמודי שיש.
בקדמת הציור מלך לבוש אדום רוכב על פיל בתהלוכת ניצחון.
המלך מתקרב לשער עליו תלויים אריגי זהב.
נשים רוקדות בשער, אוצרות זהב סביב וקטורת עולה.
מאחורי המלך צועד המון רב, כהנים וחיילים.
בצד ימין מזרקה וסביבה בריכה.
שני ילדים, אחד לבוש ירוק והשני אדום משחקים בפינת הבריכה (פרט זה מתקשר לציור הרביעי, "הרס").
מימין, המלכה יושבת על כס המלכות ומביטה בחגיגה שמסביב.
ציור זה מרמז לאימפריה הרומית בשיא גדולתה.
העושר מנקר העיניים והנהנתנות שנשקפים מכל פינה יובילו בהכרח להתנוונות ולשקיעתה של האימפריה.
נקודת המבט בציור זה דומה לזו שבציור "הגשמת אימפריה" אך נמצאת יותר לכיוון מרכז הנהר והסצנה רחבה יותר.
צי אויב פלש לעיר והכניע את מגיניה.
האויב רוצח, אונס, בוזז והורס כל מה שנקרה בדרכו.
הגשר עליו צעדה תהלוכת הניצחון בציור "הגשמת אימפריה" קרס.
תחתיו הוקם גשר עץ רעוע.
הגשר כורע תחת עומס החיילים הנלחמים עליו.
פסל האלה מהציור "הגשמת אימפריה" נפל.
בארמון המפואר מימין פרצה שרפה.
בקדמת הציור ניצב פסל קטוע ראש של גיבור נערץ, עומד בתנוחת גלדיאטור בורגזה .
חתימתו של קול מופיעה על כן הפסל.
הילדים הרבים בפינת בריכת המזרקה שמופיעים בציור "הגשמת אימפריה" נראים כאן כשהם כבר מבוגרים.
גם בציור זה אח אחד לובש ירוק והאחר אדום, צבעי הצדדים הנאבקים זה בזה.
האח לבוש הירוק יושב בתוך בריכת המזרקה, נשען על גופת אחיו המוטלת במים.
האחים מסמלים את מלחמת האזרחים שזרעיה נטמנו עוד בתקופת שיא האימפריה.
הסצנה המתוארת ככל הנראה מבוססת על תיאורי ביזת רומא בשנת 455 על ידי הוונדלים.
הלילה עולה על חורבות העיר.
הריסות האימפריה מגיחות מבעד מבעד לסבך העצים והקיסוס המטפס.
מהגשר המפואר עליו צעד המלך המנצח נותרו קשתות תמיכה בודדות.
המקדשים המרהיבים נעלמו כלא היו.
רק שדרת עמודים יחידה, מטה לנפול, מעידה שבעבר עמד כאן מבנה מרשים.
עמוד בודד ניצב בקדמת הציור.
הזריחה מהציור הראשון נענית כאן בזריחת הירח, אור חיוור מוחזר מהנהר.
זהו סופה המר של האימפריה.
בני האדם החריבו את מעשי ידיהם, במו ידיהם.
הטבע משתלט מחדש על ממלכתו.
מסלול רחוב הוא מסלול מרוצים, המתבסס על כבישים ציבוריים המוסבים באופן זמני לצורך קיום התחרות.
אזורים נלווים כמו אזור הטיפולים, עמדות השליטה והניהול, גדרות הבטיחות ויציעי הצופים נבנים באופן זמני לפני המרוץ ומוסרים זמן קצר לאחר סיומו.
מכיוון שהכבישים מתוכננים במקור לנסיעה במהירות עירונית והשימוש השוטף משמש לתנועת כלי רכב פרטיים, בחלק מהמסלולים איכות הכביש היא נמוכה ולעיתים ישנם בורות בכביש.
קיום של מרוצים בתוך שטח עירוני לא מאפשר תמיד יצירת שוליים רחבים מספיק על מנת לאפשר אזורי בריחה, דבר הגורם לתאונות רבות ולפגיעות עצמיות עקב טעויות של נהגים.
בין מסלולי הרחוב המפורסמים ניתן למצוא את המסלול במונקו המארח את אליפויות הפורמולה 1, פורמולה 2 והפורמולה אי, מסלול הלה מאן בצרפת המארח את מרוץ 24 השעות של לה מאן, מסלול מרינה ביי בסינגפור והמסלול במקאו המארח מרוץ שנתי בקטגוריות הפורמולה 3, GT, ואליפות העולם למכוניות תיור.
למרות העלויות הגבוהות הכרוכות בבניית ופירוק המסלול, מבקשות ערים רבות לקיים מרוצי רחוב בשטחן בשל התרומה לתיירות.
מסלול יאס מרינה הוא מסלול מרוצי מכוניות בנמצא באי יאס, מרחק של חצי שעת נסיעה מאבו דאבי, בירת איחוד האמירויות הערביות.
המסלול, שתוכנן על ידי הרמן טילקה, הוא בעל דירוג ברמה 1 של FIA ומשמש לקיום גרנד פרי אבו דאבי במסגרת אליפות הפורמולה 1. מלבד זאת משמש המסלול למרוצים בקטגוריות שונות.
המסלול בעל 21 הפניות עובר ליד המרינה ומלון W אבו דאבי, שנבנה בסמוך ומעל המסלול.
סביב ליציע יש חמישה יציעים לצופים, שיכולים להכיל 60,000 צופים.
בסמוך למסלול נמציאם אזור הטיפולים ואזור ביתני הקבוצות שנבנה מאחוריו, מרכז מדינה, מגדל VIP ומסלול למרוצי דראג.
היציאה מאזור הטיופלים חזרה למסלול עוברת במנהרה שעוברת מתחת למסלול.
ב-7 באוקטובר 2009 קיבל המסלול את האישור הרשמי.
ברונו סנה היה הנהג הראשון שערך הקפת מבחן על המסלול.
בטבלה מפורטים שיאי ההקפות הרשמיות המהירות ביותר שהושגו במסלול יאס מרינה לפי קטגוריה:
מסלול מרוצים ערד הוא מסלול למרוצי מכוניות בפאתי העיר ערד, אשר נחנך רשמית בשנת 2018.
המסלול היה לראשון שנבנה בארץ, ונחשב כיום הקטן מבין שלשת מסלולי המרוצים המוכרים בישראל.
במסלול יש את מספר הפניות הגדול ביותר בישראל.
לאחר אישור חוק הנהיגה הספורטיבית והקמת הרשות לנהיגה ספורטיבית, התבצע מכרז מטעם משרד התרבות והספורט להקמת מסלול מרוצים חדש, ואשר בו זכתה העיר ערד.
העבודות התחילו בחודש פברואר 2017 לאחר אישור התוכניות - מסלול באורך 1.6 קילומטרים עם רוחב כביש של 10 מטרים.
המסלול הינו פרויקט משותף של עיריית ערד ומשרד התרבות והספורט שהוקם בהשקעה של כ- 8 מיליון שקלים.
המסלול ופיתוליו המפתיעים מהווים אתגר לכל מתחרה.
המסלול בערד היה הראשון בישראל שעמד בתקני הבטיחות ואושר ברישיון שנתי לתחרויות על ידי ההתאחדויות המוטוריות והתקן הלאומי.
המסלול נחנך ב-5 באפריל 2018 על ידי ראש עיריית ערד ניסן בן חמו ונציגות של משרד הספורט.
בשבוע פתיחת המסלול התקיימו מרוצים מסוגים שונים:
מרוץ זמן מטרה (ספורט מוטורי)
המנהל הראשון של המסלול, איתי אלון, הצליח בתוך מספר חודשים להשלים בניית אמצעי בטיחות ורישוי מורכבים ולהפיק אירועי ספורט מוטורי עם קהל ולהביא את המסלול לפעילות רצופה עם מאות ימי פעילות בכל שנת פעילות.
סיים את תפקידו בינואר 2020.
מסלול פצאל הוא מסלול למרוצי מכוניות מאספלט שנמצא על יד מושב פצאל, בקעת הירדן.
תחילת בניית המסלול החלה במאי 2016, עקב שיתוף פעולה של מיקי יוחאי, יזם מתחום הספורט המוטורי מחברת קרוס קאונטרי, יחד עם ראש המועצה האזורית בקעת הירדן, דוד אלחייני, והרשות לנהיגה ספורטיבית.
המסלול יועד בראשונה להיות מסלול מרוצי ראלי-קרוס , המאושרים על פי התקן של הפדרציה הבינלאומית לרכב.
בספטמבר 2017 המסלול נחנך לשימוש תחרותי.
המסלול הסטנדרטי הוא המסלול ה"סגור", בעל אורך של 1,340 מטרים, 11 פניות (4 ימינה ו-5 שמאלה), כאשר ישנם שיפועים של בין 2 מעלות בעלייה ו-4 בירידה.
בשנת 2020 התקיימו במסלול צילומי הסרט "פול ספיד" בביומו של קובי מחט.
ביוני 2022 הוכפל אורכו של המסלול מ-1.2 ק"מ ל-2.4 ק"מ, כולל ישורת של כ-600 מטר והגדלת מספר הפניות מ-9 ל-17. התאמות נוספות שנערכו מאפשרות לבחור בין שישה תוואי מסלול שונים.
בנוסף, הוסטו נקודות הזינוק והסיום, ויש גדר הפרדה ייעודית המאפשרת לצוותים טכניים להעביר באמצעות לוחות ייעודיים מידע חשוב לנהגים בזמן המירוץ.
המסלול עומד בתקן בינלאומי של FIM ו-FIA.
מסלמה בן עבד אל-מלכ היה נסיך מבית אומיה ואחד המצביאים הערבים הבולטים בעשורים הראשונים של המאה ה-8, שהוביל מספר מסעות נגד האימפריה הביזנטית הוא זכה לתהילה במיוחד על שהוביל את המצור על קונסטנטינופול (717–718).
בתחילת הקריירה הצבאית שלו הוביל פשיטות קיץ שנתיות נגד הביזנטים באנטוליה.
בשנת 709, הוא היה מושל קינאסרין (צפון סוריה), ג'זירה (מסופוטמיה העליונה), ארמניה, ואזרבייג'ן, ושלט על הגבול הצפוני של הח'ליפות.
מעמדה זו, הוא פתח במשלחות ערביות ראשונות נגד הכוזרים ברחבי הקווקז.
אחיו של מסלמה, הח'ליף סלימאן, מינה אותו להוביל את המערכה ללכידת קונסטנטינופול בשנת 715, אך היא הסתיימה באסון לערבים והוא קיבל הוראה לסגת על ידי יורשו של סולימאן, עומר השני בשנת 718.
לאחר עליית אחיו יזיד השני לשלטון, נשלח מסלמה לדכא את המרד של יזיד בן אל-מוהלב בעיראק.
למרות הצלחתו בדיכוי המרד, הוחזר מסלמה בשנת 721, בשל חששותיו של הח'ליף לגבי כוחו הגובר של מסלמה בתור מושל עיראק.
מסלמה הודר מקו הירושה מכיוון שאמו הייתה פילגש שפחה, אך הוא הבטיח את הצטרפותו של אחיו השני, תחת הישאם חידש מסלמה את המערכה נגד הביזנטים והכוזרים, עם תוצאות מעורבות.
בשנת 732, הוא הוחלף על ידי בן דודו, הח'ליף לעתיד מרואן השני.
מסלמה קיבל אחוזות נרחבות מאחיו, והשקיעו סכומים נכבדים כדי להשיב ולפתח אדמות חקלאיות בבאליס, שם התגורר, בעמק באליך וביצות של דרום עיראק.
האחוזות עברו בירושה לצאצאיו, אך בעיקר הוחרמו על ידי השושלת העבאסית לאחר שהן הפילו את אומיה בשנת 750. למרות זאת, מתוך כבוד למוניטין של מסלמה בשדה הקרב, ניצלו צאצאיו במידה רבה מהרדיפות רחבות ההיקף של העבאסים נגד משפחת אומיה.
מסלמה מוזכר לראשונה כמוביל, יחד עם אחיינו אל-עבאס בן אל-וואליד, את מסע הקיץ השנתי.
נגד האימפריה הביזנטית בשנת 705. המערכה הגדולה הראשונה שלו הייתה המערכה 707–708 נגד העיר הביזנטית של טיאנה בדרום מזרח אסיה הקטנה, אשר הושקה כנקמה על תבוסתו ומותו של הגנרל המכובד מיימון המרדאי שנה קודם לכן.
המצור נמשך עד החורף והצבא הערבי עמד בפני קשיים גדולים, אך לאחר שהערבים הביסו כוח סיוע ביזנטי באביב 708, נכנעה העיר.
כמה חודשים לאחר מכן, בקיץ, הוביל מסלמה משלחת נוספת לאסיה הקטנה והביסה צבא ביזנטי ליד אמוריום, בעוד בשנת 709 הוא פשט על אזור אזוריה.
באותה שנה מונה מסלמה למושל הצבאי של ג'זירה, ארמניה ואזרבייג'ן, כמחליף של דודו.
את זה הוא הוסיף לתפקיד המושל של ג'ונד קינאסרין בצפון סוריה, שבו החזיק כבר בתקופת שלטונו של אביו.