tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מפעל זה נבנה במהלך מלחמת העולם הראשונה וייצר פגזי ארטילריה, אולם משנת 1952 הוסב לבניית כלי רכב משוריינים כמו סדרת ה-AMX 13, ממנו הושלמו כ-1,900 יחידות.
תחילה הזמין הצבא הצרפתי כ-300 טנקי AMX 30 ב-1963, אולם מאוחר יותר תפחה ההזמנה ל-1,000 יחידות.
מ-1966 ואילך עמד קצב הייצור על 10 טנקים בחודש, כשהחמישה הראשונים הונפקו לרגימנט השריון ה-501 (Régiment de Chars de Combat) באוגוסט אותה שנה.
למעלה מ-3,000 טנקים ורכבים מבוססי שלדה נבנו עם תום הייצור ב-1994. ה-AMX-56 לקלרק אשר נכנס לשירות בצבא הצרפתי ב-1992, יועד להחליף את ה-AMX 30 כטנק המערכה המרכזי של צרפת.
למרות זאת, ה-AMX-30B2 נשאר בשירות לעוד מספר שנים, והוצא בהדרגה מיחידות הטנקים הצרפתיות.
כיום הטנק איננו פעיל בשירות הצבא הצרפתי, למעט למטרות אימונים גרידא.
מחירו הזול יחסית של ה-AMX 30 לעומת טנקי מערכה מקבילים מערביים, אפשר לצרפתים לייצאו לשוק של מדינות פחות מפותחות.
ב-1970 פיתחו הצרפתים גרסה חדשה של הטנק המיועדת למטרות ייצוא - AMX-32. בדגם זה, השוקל 43 טונות, עובה שריון הטנק ושודרג כוח האש לתותח בקוטר 120 מ"מ.
שני דגמי אבטיפוס נבנו ב-1979 וב-1981, אולם אף מדינה לא רכשה את ה-AMX-32.
כתוצאה מהחלטה שנתקבלה ב-1964 בצה"ל להקמת קו ייצור לטנקים בישראל, נבדקה האפשרות להרכבתו של ה-AMX 30 ברישיון, מאחר שצרפת הייתה ספקית הנשק המהימנה ביותר לישראל.
הכוונה הייתה לייצר את שלדות הטנק בארץ, בעוד הצריח מיובא מצרפת.
ב-1969 רכש המשטר היווני טנקי AMX-30, כחלק מניסיון להפחית את התלות בציוד תוצרת ארצות הברית.
חלקם נמכרו לצבא קפריסין, וכיום הטנקים מוחזקים בעתודה.
בשנות ה-60, כתוצאה מהחרם שהטילה ארצות הברית על מכירת נשק לספרד, נאלצה ספרד לפנות אל השוק האירופי לרכישת ציוד צבאי.
תחילה פנו הספרדים לרכישת טנק הלאופרד הגרמני, אולם מחמת סירובה של בריטניה לאפשר את מכירת הלאופרד - המצויד בתותח בריטי - למשטר פשיסטי פנתה ספרד לצרפתים שהסכימו לאפשר את ייצור ה-AMX-30 בספרד.
הספרדים רכשו 19 טנקים ב-1970, וחתמו על עסקה להרכבתם של 180 נוספים בספרד.
ב-1979 יוצרו 100 טנקים נוספים, ובסך הכל שירתו בצבא הספרדי 299 טנקים.
סימון הטנק בצבא הספרדי היה AMX-30E.
בינואר 1987 החלה תוכנית מודרניזציה בת שני שלבים ל-150 מטנקי ה-AMX הספרדיים; בשלב הראשון הותקנה חטיבת כוח חדשה ובשלב השני הותקנה מערכת בקרת-אש חדשה.
מספר שנים מאוחר יותר הוצאו ה-AMX משירות בצבא הספרדי והוחלפו בטנקי M-60 פטון אמריקאים.
ערב הסעודית חתמה ב-1972 על חוזה ראשוני לרכישת 190 AMX-30, המותאמים לתנאים המדבריים של המדינה.
הטנקים הועברו לערב הסעודית בין השנים 1979-1973; בנוסף, היא רכשה גם 59 טנקי חילוץ AMX-30D, 12 טנקי גישור, ו-51 תותחים מתנייעים.
ב-2002, מחצית מ-290 AMX-30 שעמדו לרשות הצבא הסעודי הושמו באחסון, זאת מאחר שהם לקו בתחום המיגון, וכוח האש, וערכם המבצעי כנגד טנקי מערכה מודרניים היה מוטל בספק.
למעשה, מרבית טנקי ה-AMX שימשו למטרות אימונים גרידא, וחלקם צברו פחות מ-80 קילומטר של נסיעה.
על אף שברשותה טנקי מערכה מודרניים אמריקנים מדגם M1 אברהמס, לא מן הנמנע שערב הסעודית תדחה את פרישת טנקי ה-AMX מסיבות כלכליות.
מדינות נוספות שרכשו טנקי AMX-30 וכלים ייעודיים על בסיס הטנק: קטר, איחוד האמירויות הערביות, צ'ילה, קרואטיה, בוסניה, וכווית.
טנקי AMX-30 לקחו חלק במלחמת המפרץ הראשונה, שם הופעלו על ידי הדיוויזיה המשוריינת הקלה ה-6 של צבא צרפת.
הדיוויזיה הוצבה בחלקו המערבי של כוחות הקואליציה, והגנה על אגפו השמאלי של הקורפוס המוטס ה-18 האמריקאי.
עם תחילת המתקפה הקרקעית ב-24 בפברואר 1991, תקפו כוחות צרפתים את מטרתם הראשונית, שהוגנה על ידי בריגדה מדיויזיית הרגלים ה-45 העיראקית.
הכוחות העיראקים שהופצצו מהאוויר על ידי מטוסי קרב ומסוקי תקיפה מדגם איירוספסיאל גאזל, נכנעו במהרה.
ביום המחרת, דיווח הרגימנט הרביעי מהדיוויזיה הצרפתית ה-6 על השמדתם של 10 טנקי אויב, שלושה נגמ"שי BMP, 15 כלי רכב אחרים ותפיסתם של שבויים רבים.
AMX-30 קטרים השתתפו גם הם במלחמת המפרץ, בקרב חאפג'י.
ב-30 בינואר 1991, במהלך מתקפת נגד קטרית על חאפג'י השמידו ה-AMX הקטרים שלושה טנקי T-55 עיראקים ותפסו ארבעה נוספים, במחיר AMX בודד שנפגע.
מרכב ה-AMX 30 שהוכיח עצמו מצוין מבחינה מכנית, שימש את הצרפתים לפיתוח של כלים ייעודיים רבים שנבנו על תובת הטנק.AMX 30D - טנק חילוץ מחוסר צריח על מרכב ה-AMX 30 שנועד למלא שלוש מטרות: חילוץ טנקים שנפגעו, חילופם של חלקים עיקריים כמו המנוע, וביצוע משימות הנדסיות.
לשם כך מצויד ה-AMX 30D בכננת המונעת על ידי המנוע, המסוגלת לגרור כ-35 טון בעזרת כבל באורך 80 מטר.
בצידו הימני של הכלי מותקן עגורן הידראולי המסוגל להרים משקל כולל של 13 טון בגזרה בת 240 מעלות, ו-20 טון כאשר הוא פועל בחזית הרכב.
להב הדחפור שרוחבו 3.14 מטרים, מצוי בחרטום הטנק, ומופעל באופן הידראולי מתוכו.
הוא משמש בנוסף לעבודות חפירה לייצוב הרכב בזמן שהעגורן או הכננת מרימים משקל כבד.
משקלו של הטנק 36 טון, ועם חלקי חילוף רזרביים - 40 טון.
צוות הטנק מונה 4 אנשים: נהג, מפקד, ושני מכונאים.
בכיפת המפקד, בחלקה הקדמי, על התובה, מותקן מקלע עליון בקוטר 7.62 מ"מ לאבטחה קרקעית קרובה ונגד-מטוסים.טנק גישור - (Poseur de pont), זהו טנק חסר צריח, הנושא גשר מספריים בן 8 טונות, המופעל באופן הידראולי.
משקל התובה ללא הגשר הוא 32 טונות, ואורך הגשר, בהיותו פרוש, 22 מטרים ורוחבו 3.1 מטר.
העומס המותר על הגשר הוא מעט מעל 40 טונות.
צוות הטנק מונה שלושה אנשים, נהג, מפקד, ומפעיל הגשר, ומסוגל תוך 8 דקות להניח גשר למעבר מכשול שרוחבו 20 מטרים, בלי להזדקק לעזרה נוספת.
הגשר בנוי כך שניתן להניחו בשיפועים שונים לאורך ולרוחב כאחת, וכן בכיוון ניצב לטנק הגישור.
ניידותו של טנק הגישור דומה לזו של טנק AMX-30 רגיל.
על תובתו מורכב תא-תפעול, בצורת תובה המשמשת מטען לגשר, והמבטיחה את הצוות בפני פגיעת נשק קל.
הטנק מוגן בפני קרינת אב"כ.
הצבא הצרפתי לא עשה שימוש בטנק גישור זה, אך מספר כלים הופעלו בידי ערב הסעודית.תותח נגד-מטוסים - בסוף שנות ה-60, החל הצבא הצרפתי בפיתוח מערכת נ"מ על בסיס טנק ה-AMX-30, שיועדה לספק הגנה כנגד כלי טיס מנמיכי טוס.
מערכת הנ"מ כללה תותח אוטומטי כפול בן 30 מ"מ של חברת היספנו-סוזה, בתוך צריח סובב סגור לחלוטין.
מערכת זו הותקנה בהצלחה בטנק הקל AMX-13, ונכנסה לייצור ב-1962, אולם כעת הייתה זמינה שלדת ה-AMX-30, שהייתה רחבה יותר והציעה פלטפורמה עדיפה למערכת הנ"מ.
חשוב מכל, היא אפשרה לשאת כמות תחמושת כפולה לתותחי הנ"מ מה-AMX-13 - 1,200 קליעים.
התותחים ירו בצרורות בני 5 או 15 קליעים, וקצב האש לדקה עמד על 650 קליעים.
התותחים נשלטים באמצעותו של מחשב אנלוגי, המקבל את נתוניו ממכ"ם דופלר.
מאחר שהמכ"ם מסתמך על מעקב חזותי, הוא שמיש רק בתנאי מזג אוויר בהירים.
את המכ"ם ניתן לקפל לתוך תיבה משוריינת כאשר הוא איננו בשימוש.
לצריח המיוחד סיבוב בן 360 מעלות, וזווית הגבהה מרבית עד 66 מעלות.
בבטן הכלי נישאים 42 פגזים.
הצוות מונה 4 אנשים, ומשקלו כשהוא מוכן לקרב 38 טון.מערכות שיגור טילים - שלוש מערכות שיגור טילים שונות הותקנו על מרכב ה-AMX-30. הראשונה, כן שילוח נייד של טילי קרקע-קרקע פלוטון גרעיניים.
הצרפתים היו מהראשונים (יחד עם הסובייטים) לזהות את הצורך במשגר נייד לטילים טקטיים עם ראש נפץ גרעיני, והעבודה על המערכת החלה ב-1963, ועשר שנים מאוחר יותר נכנס הרכב לייצור.
משקלו של הטיל 2.4 טון, ואורכו 7.6 מטר.
לטיל מערכת הנחיה אינרטית פשוטה, וטווח מרבי של 120 קילומטר.
ניתן לשגר את הטיל לאחר הכנות מועטות בלבד.
המערכת השנייה כוללת שני כני שיגור לטילי קרקע-אוויר מדגם "רולנד", תוצרת צרפת-גרמניה.
ברכב המשגר נמצא מכ"ם המזהה מטרות עד לטווח 16 קילומטר, ו-10 טילים, שניים מתוכם על כני השיגור, ו-8 נוספים בתוך הרכב.
מערכת טילים זו נכנסה לשירות באמצע שנות ה-70, ויוצאה למספר מדינות, ביניהן: קטר, ספרד וניגריה.
המערכת השלישית פותחה ב-1975 במיוחד כדי להיענות לצרכיה של ערב הסעודית.
היא מורכבת משני כלי רכב, רכב השיגור, הנושא שישה טילי קרקע-אוויר במצב מוכן לשיגור, ורכב לרכישת מטרות, המצויד במכ"ם גדול המותאם לפעילות בכל תנאי מזג האוויר.
ב-2004 דווח כי משרד ההגנה הצרפתי חתם על עסקה עם חברת רפא"ל הישראלית, במסגרתה תספק רפא"ל לצרפתים מערכת לפינוי מוקשים, המכונה ריצוף, המבוססת על רקטות עם ראש קרבי שפותח בטכנולוגיית דלק-אוויר, שהיא טכנולוגיה ייחודית הנמצאת בידי מדינות מעטות.
המערכת תורכב על טנקי AMX-30, ותשגר את הרקטות המיוחדות לעבר שדה המוקשים.
הרקטות יוצרות מעל המטרה ענן המכיל חמצן מהאוויר ואדי דלק, ובעזרת מרעומים המתפוצצים בתוך הענן גורמים לפיצוץ המשמיד את המוקשים הטמונים בקרקע.
המערכת הזו מבצעית בצה"ל, ומהווה את עמוד השדרה בפריצת שדות מוקשים בחיל ההנדסה הקרבית בצה"ל.
היא נבחנה במשך כ-3 שנים על ידי מערכי הניסויים של משרד ההגנה הצרפתי בתרחישים שונים, מזג אוויר משתנה וסוגי מוקשים רבים, וסיימה ניסויים אלו בהצלחה.
מערכת נשק זו הוגדרה על ידי מספר מדינות באירופה כמערכת הטובה ביותר הנמצאת כיום על המדף.
AM הוא אלבום האולפן החמישי של להקת האינדי רוק הבריטית ארקטיק מאנקיז.
הפקת האלבום ארכה כשנה כאשר ההקלטות מבוצעות בלוס אנג'לס, עיר מגוריהם של חברי הלהקה באותה העת.
בהקלטות השתתפו מספר מוזיקאים ידועים כמו ג'וש הומי, סולן להקת קווינס אוף דה סטון אייג'.
האלבום זכה להצלחה מסחרית רחבה בעולם כולו וגם בביקורות אוהדות מצד אנשי התעשייה.
עדות לכך היא מועמדותו לפרס מרקיורי לשנת 2013. בריאיון למגזין המוזיקה NME, אמר סולן הלהקה, אלכס טרנר, ששם האלבום הוא ראשי התיבות של שם הלהקה, בדומה לאלבום VU של להקת הוולווט אנדרגראונד.
האלבום נכלל במספר רשימות שפרסמו גופי תקשורת שונים לסיכום האלבומים הטובים ביותר לשנת 2013, וסיכום האלבומים של העשור השני.
כתב העת בילבורד דירג את האלבום במקום ה-77 ברשימתם "100 האלבומים הטובים ביותר של העשור השני".
מגזין פיצ'פורק דירג את האלבום ברשימת "200 האלבומים הטובים ביותר של העשור השני" במקום ה-152.
בשנת 2019, מגזין הרולינג סטון ערך את רשימת "100 האלבומים הטובים ביותר של העשור השני" ודירג את האלבום במקום ה-88. מגזין הרולינג סטון דירגו את האלבום במקום ה-346 ברשימת "500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים" אשר הרכיבו בשנת 2020, לאחר שתי גרסאות שנוצרו בעבר.
כל השירים נכתבו על ידי סולן הלהקה, אלכס טרנר, מלבד "Mad Sounds" שלכתיבתו הצטרף אלאן סמית' ו-"I Wanna Be Yours" שהוא פואמה שכתב משורר הפאנק ג'ון קופר קלארק, ממנו טרנר הושפע רבות.
כל השירים הולחנו על ידי הלהקה.
AMD CrossFireX (נודע בעבר כ-CrossFire) הוא שם המותג עבור טכנולוגיה של חברת AMD אשר פותחה במקור על ידי ATI טכנולוגיות.
הטכנולוגיה מאפשרת לעד ארבעה כרטיסים גרפים להיות בשימוש במחשב אחד, וזאת על מנת להגיע לרמת ביצועים גרפיים טובה יותר.
AMC Networks היא רשת שידורי טלוויזיה אמריקאית, אשר המטה שלה ממוקם בניו יורק.
החברה הוקמה במקור ב-1980 תחת השם Rainbow Media Holdings כחברה בת של Cabelvision, אך עברה ספין-אוף כחלק מתהליך המסחר הציבורי שלה ביולי 2011.
בישראל החל ממרץ 2016, נפתח אחד הערוצים של רשת AMC המשודר ב-HD ועם כתוביות ב-yes וב-HOT, הערוץ שודר גם בפרטנר tv.
במרץ 2019 הערוץ סיים את שידוריו בישראל.
כאשר Rainbow הוקמה ב-1980, היא כללה את ערוץ בראבו ואת SportsChannel New York (כיום MSG Plus).
כאשר SportsChannel התרחבו על ידי הוספת רשתות טלוויזיה אזוריות, הן גם הפכו להיות חלק מ-Rainbow.
Rainbow הקימה במקור את ערוץ פלייבוי ב-1982, כמיזם משותף עם פלייבוי.
Cabelvision מכרה בהמשך את חלקה בחזרה לפלייבוי.
ב-1988, Cabelvision מיזגה את רשת הכבלים שלה עם NBC, ונתנה 50% מהבעלות ב-Rainbow ל-NBC.
באמצעות סדרה של עסקות, הנתח הבעלות של NBC הופחת סופו של דבר.
ב-2002, Cabelvision מכרה את הבעלות על ערוץ בראבו ל-NBC וכחלק מהעסקה, NBC ויתרו על 20% מהבעלות שלהם ב-Rainbow.
בשנת 2005, שקלה Cabelvision לבצע ספין-אוף ל-Rainbow, חברת הבת שעסקה בתוכן, ולהפוך את עסקי הליבה שלה בכבלים לפרטיים, לבסוף Cabelvision חזרה בה מביצוע התוכנית.
ב-2006 עלתה תוכנית חדשה למכירת כל Cabelvision והפיכתה מחברה ציבורית לחברה פרטית, כולל Rainbow.
ב-10 במרץ 2011, הכריזה Cabelvision כי Rainbow תפוצל מ-Cabelvision ותהפוך לחברה ציבורית עצמאית בשם AMC Networks, ובכך יהפכו Cabelvision את עסקי הליבה שלהם לפרטיים.
בנובמבר 2024, AMC Networks רכשה שליטה מלאה ב-BBC America.
חברת AMC Networks החזיקה ב-49.1% מהחברה מאז 2014, אז רכשה חלק זה תמורת 200 מיליון דולר.
ב-1 בנובמבר 2024, AMC Networks סגרה עסקה עם אולפני BBC ורכשה את ה-50.1% הנותרים של המיזם המשותף.
העסקה החדשה בוצעה תמורת 42 מיליון דולר במזומן.
AMC Networks מחזיקה כעת 100% מ-BBC America ולוקחת שליטה מלאה על פעילות החברה.
AMC היא חברת תקשורת אשר מייצרת ומפיקה תוכן מקורי משלה, ומשדרת אותו בערוץ משלה (AMC networks) או בערוצים שנמצאים בהסכם עמה.
בין התוכן שהפיקה ושידרה בערוץ שלה ניתן למצוא את הסדרות שובר שורות, המתים המהלכים, לרכוב עם נורמן רידוס ועוד.
החברה דוגלת באמירה שטלוויזיה טובה, כלומר סדרה או סרט טוב, צריכים לספר סיפור טוב ומעניין.
באמצעות הסדרות הללו, AMC יצרה מקומות עבודה רבים לשחקנים, עורכים, במאים, אנשי במה ועוד רבים אחרים.
לחברת AMC יש ערוץ סטרימינג פרמיום משלה שנקרא AMC+, אשר מספק פרקים ותוכן בלעדי של סדרות לפני יציאתם לקהל הרחב.
לחברת התקשורת יש גם הסכמים ויחסים עם חברות גדולות בתעשיית התקשורת והבידור כמו Marvel Studios, Disney ו-Universal.
ההסכמים הללו כוללים שימור זכויות יוצרים והפקת תוכן באופן משותף.
החברה משמשת כתשתית דיגיטלית שמחברת בין חברות, אנשי מקצוע, ערוצים שונים ולקוחות.
AMC גם עוסקת בייצור זיכיונות/פרנצ'ייזים, שכן לסדרה "המתים המהלכים" היא הפיקה שתי סדרות-בת עם עלילות שונות מהסדרה המקורית, שנקראות "אימת המתים המהלכים" ו"המתים המהלכים - העולם שמעבר" עם שחקנים ויוצרים חדשים.
יתרה מכך, הפיקה גם שלוש סדרות שהמשיכו וממשיכות את העלילה של הסדרה הראשית שהסתיימה בשנת 2022, שנקראות "דרייל", "מגי וניגן - העיר המתה" וגם "The ones who live".
גם לסדרה "שובר שורות" היא הפיקה סדרת המשך שנקראת "סמוך על סול".
AMP (ראשי תיבות באנגלית של Accelerated Mobile Pages, בתרגום חופשי: דפי מובייל מואצים) היא ספרייה מבוססת קוד פתוח שמטרתה להאיץ טעינה של דפי אינטרנט לדפדפן.
הספרייה מאפשרת ליצור דפים עשירים בתוכן אך נטענים מהר מאוד במנועי החיפוש של גוגל.
הפרויקט הושק לראשונה בסוף שנת 2015, אולם רק כמעט שנה לאחר מכן החל להתפתח לאתרים בתחומים נוספים, שכן בהתחלה נעשה בו ניסיון רק ב-30 אתרי חדשות שונים מרחבי העולם.
דפים התומכים ב-AMP כתובים בשפה פשוטה יותר מאשר קוד HTML רגיל, שמאפשרת להשתמש בקוד מובנה כדי לזרז את זמני הטעינה.
כדי לשפר את המהירות של דפי AMP, גוגל מעתיקה את התמונה לשרתיה וטוענת אותם ברקע בעזרת טכנולוגיה חדשה הנתמכת בדפדפנים החדשים (prefetching, preloading, prebrowsing).
לאור העובדה שהתוכן מועתק לשרתים חיצוניים ישנן מגבלות חלקיות וטכנולוגיות שיש להתייחס אליהן בזמן יצירת דפי AMP, למשל: שמירת עוגיות בדפדפן, הוספת סקריפטים מותאמים אישית.
טכנולוגית AMP נתמכת על ידי מנוע החיפוש "גוגל" שבחר לשפר את התצוגה עבור תוצאות חיפוש המבוססות על "AMP" ומציג לצד התוצאות סמליל נוסף שעוזר למחפשים לדעת שהדף המוגש להם הוא דף הנתמך על ידי טכנולוגיה זו.
חברת גוגל מציגה מעל ל-25 מיליון אתרים שהטמיעו את הטכנולוגיה.
AMC Pacer היא מכונית קומפקטית, 3 דלתות הצ'בק מתוצרת יצרנית הרכב האמריקאית אמריקן מוטורס ("American Motors Corporation" ) אשר יוצרה בין השנים 1975–1980.
AMC גרמלין היא מכונית קומפקטית 3 דלתות האצ'בק מתוצרת יצרנית הרכב האמריקאית אמריקן מוטורס ("American Motors Corporation" ) אשר יוצרה בין השנים 1970–1978 בארצות הברית, קנדה ומקסיקו.
דגמי "AMC גרמלין" צולמו למספר סרטים וסדרות טלוויזיה אמריקאיות.
3 דלתות - קופה הצ'בק.
AMC מטאדור היא מכונית סלון מתוצרת יצרנית הרכב האמריקאית אמריקן מוטורס ("American Motors Corporation" ) אשר יוצרה בין השנים 1970–1978 בארצות הברית
בנוסף דגמי "AMC מטאדור" יוצרו בארצות הבאות: במקסיקו יוצר על ידי Vehículos Automotores Mexicanos , בקוסטה ריקה יוצר על ידי Purdy Motor ובאוסטרליה יוצר על ידי Australian Motor Industries.
תצורות: 2 דלתות הרדטופ, 4 דלתות סדאן, 4 דלתות + חלק תחתון של דלת אחורית נפתח סטיישן.
מנועים: 6 צילינדרים, V8 צילינדרים.
תצורות: 4 דלתות סדאו, 2 דלתות הרדטופ-קופה, 4 דלתות סטיישן + חלק תחתון של דלת אחורית נפתח.
דגמי יוקרה אישיים : דגם "Oleg Cassini", דגם "Barcelona".
AMC ראבל היא מכונית סלון מתוצרת יצרנית הרכב האמריקאית אמריקן מוטורס ("American Motors Corporation" ) אשר יוצרה בין השנים 1967–1970 בארצות הברית.
תאוצה בין 0–100 קמ"ש היא 6.8 שניות (דגם הרדטופ 2 דלתות, מנוע 6,386 סמ"ק המפיק 340 כ"ס משודך לתיבת הילוכים ידנית – 4 מהירויות).
2 דלתות הרדטופ "The Machine" – בסגנון "מכונית שרירים".
(קיצור באנגלית של American Multi-Cinema "מתחמי קולנוע אמריקאים") היא רשת בתי הקולנוע הגדולה בעולם.
מרכז הרשת בליווד, קנזס והיא מפעילה, נכון לסוף 2020 - 950 מתחמי בתי קולנוע (מולטי-פלקסים ומגה-פלקסים), בהם 10,543 מסכים ב-14 מדינות בעולם.
בהם 590 מתחמים עם 7,668 מסכים בארצות הברית ו-360 מתחמים עם 2,875 מסכים באירופה וערב הסעודית.
מאז 2017 פועלים בתי הקולנוע של הרשת תחת שלושה מותגים:
AMC - בתי קולנוע ומתחמים מרובי-מסכים רגילים
AMC Classic - בתי קולנוע קטנים ויחודיים לסרטי איכות
AMC Dine-In - בתי קולנוע המשלבים הסעדה וישיבה סביב שולחנות
רשת בתי הקולנוע, שנקראה במקור Durwood Theatres, נוסדה ב-1920 על ידי האחים דובינסקי כאשר רכשו את קולנוע ריג'נט בקנזס סיטי.
עם השנים הם התרחבו על ידי פתיחת בתי קולנוע דרייב-אין ורכישת רשתות מתחרות.
תחת הנהגתו של סטנלי דרווד, הרשת הציגה מולטי-פלקסים בשנות ה-60 ושינתה את שמה ל-American Multi-Cinema.
הם ביצעו את ההנפקה הראשונה שלהם לציבור ב-1983 והתרחבו בינלאומית, ופתחו את המולטי-פלקס הראשון בבריטניה.
הרשת המשיכה לצמוח, פתחה מתחמי קולנוע מתקדמים והתרחבה ליפן ופורטוגל.
בשנת 1998, הם החיו מחדש את קולנוע אמפייר ההיסטורי בניו יורק.
ב-2005 הם רכשו את Lowes Cinemas, רשת בתי הקולנוע הגדולה בצפון אמריקה, ועברו שדרוג טכנולוגי, תוך הצגת ציוד דיגיטלי, הקרנות תלת מימד ואולמות IMAX.
בראשית העשור השני של המאה ה-21 הרחיבה רשת בתי הקולנוע את עסקיה באמצעות השכרת בתי קולנוע לכנסים.
בשנת 2012, AMC נרכשה על ידי קבוצת דאליאן וונדה הסינית, וב-2016 היא רכשה את Carmike, והפכה לרשת התיאטרון הגדולה ביותר בארצות הברית.
מגפת COVID-19 הובילה לסגירת בתי הקולנוע בשנת 2020, והיו מתיחות עם יוניברסל בנוגע להפצת סרטים.
AMC התמודדה עם אתגרים פיננסיים אך ניצלה על ידי משקיעים קמעונאיים מ- Reddit ופלטפורמות מדיה חברתית.
המנכ"ל הכריז על יוזמות להרחבת העסק, כולל רשתות קמעונאיות וקבלת מטבעות מבוזרים.
נדונו גם תוכניות להפקת סרטים, כרטיסי אשראי ממותגים וכניסה לתעשיית הספורט האלקטרוני והמשחקים.
רשת בתי הקולנוע נוסדה ב-1920 כאשר קולנוע ריג'נט בקנזס סיטי, מיזורי נרכש ידי האחים מוריס, אדוארד וברני דובינסקי.
לפני כן הפעילו האחים דובינסקי במערב התיכון מופע וודוויל נודד עם השחקנית ג'ין איגלס .
לאחר ששינו את שמם לדורווד, נקראה החברה שהקימו Durwood Theatres.
החברה הפעילה בתי קולנוע במספר ערים במיזורי ובקנזס (בהן טופיקה, ג'פרסון סיטי וסנט ג'וזף).
ב-1945, תחת השפעתו של סטנלי, בנו של אדוארד, פתחה החברה קולנועי דרייב אין והתרחבה תוך רכישת רשת הקולנוע המתחרה בקנזס סיטי.
עם מותו של אדוארד ב-1961, הפך סטנלי רשמית למנכ"ל הרשת, שכללה בשלב זה רק עשרה אולמות.
ב-1963 עם פתיחת מרכז קניות מחוץ למרכז העיר, רכש סטנלי שני אולמות בני 700 מקומות בתוך מרכז הקניות, ופתח בכך את עידן מתחמי הקולנוע, המולטי-פלקס.
במהלך שנות השישים פתחה הרשת עוד ועוד מולטיפלקסים במרכזי קניות שהחלו לפרוח מחוץ למרכזי הערים.
במקביל פיתח סטנלי את שיטת הניהול והתפעול של הרשת, ברוח הניהול המדעי.
היחס ללקוח היה כאורח והניהול התחלק לפי מדרג היררכי של בעלי תפקידים בשליטה אזורית.
ב-1983 ביצעה הרשת הנפקה ראשונה לציבור וב-1985 פתחה לראשונה מולטי-פלקס של עשרה מסכים מחוץ לארצות הברית, במילטון קינס, בבריטניה, המולטי-פלקס הראשון בממלכה.
ב-1988 חתמה AMC על מיזם משותף עם יונייטד ארטיסטס ו-Cinema International Corporation (שותפות הפצה בין אולפני פרמאונט ואולפני יוניברסל) להפצה וניהול בתי קולנוע בממלכה המאוחדת ובאירלנד.
אולם, AMC פרשה מהמיזם תוך זמן קצר ומכרה את זכויות ההפצה ואת כל 12 מתחמי הקולנוע שלה בבריטניה לחברה האירופאית United Cinemas International, תוך גריפת רווח של 98 מיליון דולר.
ב-1995 פתחה הרשת את 24 Grand בדאלאס, טקסס, שנחשב למתחם בתי הקולנוע המתקדם בעולם באותה עת.
ב-1996 פתחה הרשת את Ontario Mills 30 באונטריו (קליפורניה), שהיה אז המגה-פלקס הגדול בעולם.
באותה שנה התרחבה הרשת גם ליפן ופורטוגל.
ב-1998, כחלק מההתחדשות של רחוב 42 בניו יורק, פתחה AMC מחדש את הקולנוע ההיסטורי Empire, לא רחוק מטיימס סקוור, כאשר המבנה ההיסטורי כולו משמש מבואה למערך של מגה-פלקס בן 25 אולמות, שנחנך בשם AMC Empire 25. סטנלי דורווד נפטר ב-1999.
בראשית העשור השני של המאה ה-21 פיתחה הרשת כיוון עסקי נוסף - השכרת אולמות ומתחמי קולנוע כאתרים לעריכת כנסים.
בשנת 2005 רכשה הרשת את בתי קולנוע לואוס, רשת בתי הקולנוע הגדולה בצפון אמריקה, שהפעילה בעיקר בתי קולנוע במרכזי הערים.
העשור השני של המאה ה-21 עמד בסימן התחדשות טכנית, החלפת ציוד אנלוגי בציוד דיגיטלי, הקרנות תלת-ממד, אולמות IMAX, שיפור מערכות הקול לתקני דולבי דיגיטל מתקדמים ועוד.
ב-2012 נכשה AMC על ידי קבוצת דאליאן ואנדה הסינית בראשותו של ואנג ג'יאנלין.
ב-2016 רכשה AMC את הרשת השנייה בגדלה, Carmike, ויצרה את רשת בתי הקולנוע הגדולה בארצות הברית.
ב-17 במרץ 2020 סגרה הרשת את כל אולמות ההקרנה שלה, לאור התפרצות מגפת הקורונה.
בין אפריל ליוני אותה שנה התקיימו מתחים מול חברת יוניברסל, האם ניתן יהיה להפיץ סרטים לשירותי וידאו על פי דרישה וOver the Top לפני שהם מופצים להקרנה בבתי הקולנוע.
ביוני 2020 נחתם הסכם המאפשר הפצה בשירותים אלה שלושה שבועות בלבד לאחר בכורתם בקולנוע המסורתי.
לקראת חגיגות מאה שנים לייסוד הרשת ובכורת הסרט טנט בספטמבר 2020, התקינה הרשת מסנני אויר באולמות נבחרים והציעה כרטיסים ב"מחירי 1920" (15 סנט) במקומות בהם התירו הרשויות התכנסות צופים.
עם זאת, גלי ההתפרצות של המגפה גרמו לפסימיות באשר ליכולה של הרשת להמשיך ולהתקיים במתכונתה.
ואמנם, במהלך 2020 עמדה רשת "AMC Entertainment" מספר פעמים בפני פשיטת רגל, אך המהלך נמנע בזכות גיוס משקיעים קמעונאים בחדרי צ'אט באתר "רדיט" וברשתות החברתיות, משקיעים שרכשו אופציות בלון.
בעקבות גיוס ההון, כ-80% מבעלי המניות של הרשת הם יחידים (בניגוד לגופים ומוסדות) שממשיכים לקנות ולהחזיק במניות.
בעקבות גיוס המשקיעים הודיע מנכ"ל "AMC", אדם ארון, על שורת יוזמות להרחבת תחומי הפעילות העסקית של הרשת.
ב-4 בנובמבר 2021 נמסר שהרשת תשיק רשת קמעונאית למכירת פופקורן בשם "פרפקטלי פופקורן" , וכן תקבל הרשת תשלומים במטבעות מבוזרים.
ב-8 בנובמבר מסר ארון על מספר הצעות להרחבת פעילות הרשת, שהעלו המשקיעים.
בכלל אלה: חזרת "AMC" לתחום הפקות קולנוע; הנפקת כרטיסי אשראי ממותגים; הנפקת מטבע מבוזר ממותג; הנפקת אסימונים חסרי תחליף, לשם הנצחת הסרטים הגדולים שהוצגו בבתי הקולנוע של "AMC"; מרצ'נדייזינג, וכן כניסה לתחום הספורט האלקטרוני והגיימינג.
Asociación Mutual Israelita Argentina (AMIA), "האגודה לערבות יהודית הדדית בארגנטינה" הוא הארגון המרכזי של הקהילה היהודית בארגנטינה.
מרכזו ממוקם בבירת ארגנטינה, בואנוס איירס.
מטרותיה העיקריות של האגודה, הן לקדם את הרווחה והפיתוח של הקהילה היהודית בארגנטינה, ולשמור על המסורת והערכים של הקהילה.
בבניין האגודה בוצע בשנת 1994 הפיגוע בבניין הקהילה היהודית בארגנטינה בידי ארגון הטרור חזבאללה.
הארגון מספק חוויות איכותיות באמצעות מספר רב של פעילויות פורמליות ובלתי פורמליות, הן פעילויות פנאי והן פעילויות תרבותיות וחינוכיות, למשתתפים מכל הגילאים.
הארגון מעודד מעורבות ברמה גבוהה בחיים היהודיים ובקהילה היהודית.
הפעילויות הראשונות שלו נועדו ליצור את התנאים הדרושים למימוש המסורת היהודית.
אחת מפעולותיו הראשונות הייתה ייסוד בית קברות קהילתי, פעולה שנועדה למסד את הנוכחות היהודית כמיעוט מכונן בחברה הארגנטינאית.
עם ההגירה המתמשכת של יהודים לארגנטינה, תוך זמן קצר גדלו פעילויות הארגון.
החל משנות ה-20 של המאה העשרים, עם השתלבות האוכלוסייה היהודית בחברה הכללית, הפך AMIA למרחב הביטוי והייצוגיות של כל היהודים בארגנטינה.
ב-18 באפריל 1941 הוחלף שמו של הארגון מ Jevrá Kedushá - JKA לשמו הנוכחי AMIA.
ב-26 באוגוסט 1945 חנכה הקהילה את ביתה ההיסטורי, ברחוב לואי פסטר ברובע "אונסה" בבואנוס איירס.
AMIA משמש כארגון הגג ומרכז חיי הקהילה היהודית בארגנטינה, והוא מקום היווצרותם של יוזמות חשובות שעיצבו את הקהילה היהודית, כגון ועד החינוך היהודי, ועד הקהילות היהודיות בארגנטינה, "קרן צדקה", הרבנות הראשית של הקהילה האשכנזית בארגנטינה ועוד.
בשנת 1994, התקיימו סדרת חגיגות, לרגל ציון מאה שנה לייסוד הארגון, שנקטעו על ידי הפיגוע הרצחני ב-18 ביולי, בו נרצחו 85 אנשים.
בניין AMIA, שנהרס כליל בפיגוע, נבנה מחדש באותו אתר, ברחוב פסטר 633. בבניין, שנחנך מחדש בשנת 1999, שוכנים מוסדות קהילתיים שונים, בהם נציגות הסוכנות היהודית, ההסתדרות הציונית העולמית, ארגון דאיה - ארגון למלחמה באנטישמיות - וארגון DAC, האחראי על ביטחון הקהילה היהודית.
מערכת טלפונים מתקדמת היה תקן עבור מערכת תקשורת לטלפון סלולרי אנלוגי שפותחה במקור על ידי מעבדות בל ושונתה מאוחר יותר בשיתוף פעולה בין מעבדות בל ומוטורולה.
AMPS הופסק באוסטרליה בספטמבר 2000, בפקיסטן באוקטובר 2004, בישראל בינואר 2010, ובברזיל ב-2010.
המאמצים הראשונים לרשת הסלולרית החלו במעבדות בל ובמחקר שנערך במוטורולה.
מיטשל למהנדס הראשי של מוטורולה למוצרי התקשורת הסלולרית שלה, ופיקח על הפיתוח והשיווק של הביפר הראשון שעשה שימוש בטרנזיסטורים.
מוטורולה ייצרה זה מכבר טלפונים ניידים למכוניות, אך הדגמים הגדולים והכבדים הללו צרכו יותר מדי חשמל מכדי לאפשר שימוש בהם מבלי שהמנוע של המכונית פועל.
הצוות של מיטשל, שכלל את ד"ר מרטין קופר, פיתח טלפוניה סלולרית ניידת.
קופר ומיטשל היו בין עובדי מוטורולה שקיבלו פטנט על עבודה זו ב-1973. השיחה הראשונה על אב הטיפוס התחברה, לפי הדיווחים, למספר שגוי.
בזמן שמוטורולה פיתחה טלפון סלולרי, מעבדות בל פיתחה מ-1968 עד 1983 מערכת בשם Advanced Mobile Phone System (AMPS), שהפכה לתקן לרשת הסלולרית הראשונה בארצות הברית.
המערכת הראשונה נפרסה בהצלחה בשיקגו, אילינוי, ב-1979. מוטורולה ואחרות תכננו ובנו את הטלפונים הסלולריים עבור מערכת זו ואחרות.
מרטין קופר, שהיה מנכ"ל חטיבת המערכות במוטורולה, עמד בראש הצוות שייצר את המכשיר הסלולרי הראשון ב-1973 וביצע ממנו את שיחת הטלפון הראשונה.
בשנת 1983 הציגה מוטורולה את ה- DynaTAC 8000x, הטלפון הסלולרי המסחרי הראשון שהיה קטן מספיק לנשיאה בקלות.
בשנת 1992, הטלפון החכם הראשון, שנקרא IBM Simon, השתמש ב-AMPS.
פרנק קנובה הוביל את העיצוב שלו ב-IBM והוא הוצג באותה שנה בתערוכת COMDEX של תעשיית המחשבים.
גרסה מעודכנת של המוצר שווקה לצרכנים בשנת 1994 על ידי חברת בלסאות' (BellSouth) תחת השם Simon Personal Communicator.
ה-Simon היה המכשיר הראשון שניתן להתייחס אליו "טלפון חכם", למרות שהמונח הזה עדיין לא הומצא בזמנו.
AMPS היא טכנולוגיה סלולרית מהדור הראשון המשתמשת בתדרים נפרדים, או "ערוצים", לכל שיחה.
לכן היא דורשת רוחב פס ניכר עבור מספר רב של משתמשים.
במונחים כלליים, AMPS היה דומה מאוד לשירות הטלפון הנייד המשופר הישן יותר "0G" שהוא החליף, אבל השתמש בכוח מחשוב רב יותר כדי לבחור תדרים, להעביר שיחות לקווים נייחים ולטפל בחיוב והגדרת שיחות.
מה שבאמת הפריד בין AMPS למערכות ישנות יותר הוא הפונקציונליות של הגדרת השיחות "בקצה האחורי".
ב-AMPS, מרכזי הסלולר יכלו להקצות ערוצים למכשירים על סמך עוצמת האות, ולאפשר שימוש חוזר באותו תדר, ללא הפרעות, אם המיקומים היו מופרדים מספיק.
הערוצים קובצו כך שסט ספציפי היה שונה מזה שבו נעשה שימוש בתא הסמוך.
הדבר אפשר לתמוך במספר גדול יותר של טלפונים באזור גאוגרפי נתון.
חלוצי AMPS טבעו את המונח "סלולר" בגלל השימוש שלו ב"תאים" (Cells) קטנים בתוך מערכת.
AMPS סבלה מחולשות רבות בהשוואה לטכנולוגיות הדיגיטליות של ימינו.
כתקן אנלוגי, הייתה רגישות לסטטיות ולרעשים, ולא הייתה הגנה מפני 'האזנה' באמצעות סורק או מכשיר טלוויזיה ישן יותר שניתן היה לכוון לערוצים 70–83.
מאוחר יותר, רשתות AMPS רבות הומרו חלקית ל-D-AMPS, המכונה לעיתים קרובות TDMA (אם כי TDMA הוא מונח כללי המתייחס להרבה מערכות סלולריות מדור שני).
D-AMPS, שנפרסה מסחרית בשנת 1993, הייתה תקן דיגיטלי 2G בשימוש בעיקר על ידי AT&T Mobility ו- US Cellular בארצות הברית, Rogers Wireless בקנדה, Telcel במקסיקו, טלקום איטליה (TIM) בברזיל, VimpelCom ברוסיה, Movilnet בוונצואלה וסלקום בישראל.
ברוב האזורים, D-AMPS אינו מוצע יותר והוחלף ברשתות אלחוטיות דיגיטליות מתקדמות יותר.
AMPS ו-D-AMPS בוטלו בהמשך לטובת CDMA2000 או GSM, המאפשרים העברת נתונים בקיבולת גבוהה יותר עבור שירותים כגון WAP, שירות הודעות מולטימדיה (MMS) וגישה לאינטרנט אלחוטי.
ישנם כמה טלפונים המסוגלים לתמוך ב-AMPS, D-AMPS ו-GSM במקביל.
AN/TPS-43 הוא מכ"ם תלת-ממדי נייד לחיפוש אווירי שיוצר בארצות הברית על ידי חטיבת ההגנה והאלקטרוניקה של וסטינגהאוס, אשר נמכרה מאוחר יותר לנורת'רופ גראמן.
הוא משמש בעיקר להתרעה מוקדמת ולשליטה טקטית.
לעיתים קרובות הוא משמש לשליטה על סוללת טילי קרקע-אוויר או על שדות תעופה קרובים.
הוא מיועד להובלה בשתי משאיות מטען M35 וניתן להוביל אותו בקלות גם אווירית על שני משטחי מטען.
ה-TPS-43 משתמש בשופרות הזנה מרובים ו"בסורק קני עוגב" כדי לסרוק במהירות את אלומת העיפרון שלו בצורה אנכית בזמן שכל מערכת האנטנות מסתובבת כדי לסרוק בצורה אופקית.
על ידי השוואת העוצמה היחסית של הֶחזֵר באחד או יותר משופרות ההזנה האנכיים, ניתן לקבוע את גובה המטרה.
מאז הצגתו ב-1966 הוא עבר שינויים רבים.
בגרסאות מאוחרות יותר, "קני העוגב" הוחלפו במטריצת רצועה כדי לייצר צורת אלומה בעלת אותה תבנית פלט אך ללא חלקים נעים.
שדרוגים רבים נוספים נוספו למשדר ולמקלט מכיוון שהתקדמות בתחום אלקטרוניקת מצב מוצק אפשרה להם להתמודד עם עומסי הספק גוברים.
פריסה בולטת של המכ"ם הייתה במהלך מלחמת פוקלנד (1982), שם שתי יחידות שימשו את חיל האוויר הארגנטינאי.
אחת מהיחידות הללו, שהוצבה בנמל התעופה פורט סטנלי , שרדה שתי התקפות טילי AGM-45 שרייק לפני שהכוחות הבריטיים השתלטו עליה.
יחידה זו תוקנה לאחר מכן, שודרגה ושימשה את חיל האוויר המלכותי במשך מספר שנים.
ה-AN/TPS-43 הוא מכ"ם חיפוש קרקעי לא קבוע (כלומר נייד).
ניתן לפרק את המערכת כולה ולהוביל אותה בשתי משאיות M35.
גרסה מעודכנת, שבה הוחלפו המַחזֵר המקורי וסורק קני העוגב באנטנת מערך מופע, הייתה ידועה במקור בשם TPS-43E2, אך היא הופיעה כמערכת מודרנית הרבה יותר ושמה שונה ל־AN/TPS-75.
בנוסף ל-TPS-43 הבסיסי פותחו מספר גרסאות.
TPS-43A (הטיית אנטנה; זע"ט חדש)
TPS-43B (מחסה מוגדל; שינויים למשדר)
TPS-43C / 43CX (אמינות מוגברת; שיפורים בזע"ט)
TPS-43E (תיכון מחדש משמעותי; שיפורים לאלקטרוניקה, למכניקה ולמקלט)
TPS-43F / תת-גרסאות V1 עד V6 (תיכון מחדש משמעותי; מחסה מוגדל, אלקטרוניקה משופרת; אמינות מוגברת)
TPS-43G (גרסת 4MW מיועדת לפקיסטן)
TPS-43M (אלקטרוניקה משופרת; טווח דינמי מוגדל; זע"ט משופר המשלב מספר מודולים ביחידה אחת)
פיתוח ה-AN/TPS-43 הושלם ב-1963 ונכנס לשירות בארצות הברית ב-1968.
מכ"ם זה הוצב על ידי חיל האוויר הארגנטינאי במהלך מלחמת פוקלנד (1982) בסטנלי ושרד שתי התקפות בריטיות של טילי AGM-45 שרייק ב-31 במאי וב-3 ביוני.
אחד המכ"מים נתפס על ידי הכוחות הבריטיים לאחר הכניעה הארגנטינאית והוצב בבסיס חיל האוויר המלכותי באכן .
יחידה נוספת שנפרסה בריו גראנדה, ביבשת, שימש להנחיית התקפות ארגנטינאיות על הצי הבריטי.
תדר הישנות הפולסים: קבוע: 250 Hz, מדורג: שישה PRF בסביבות 250 הרץ
רוחב דופק: 6.5 מיקרו שניות
רוחב אלומה (אופקי): 1.1 מעלות
רוחב אלומה (אנכי): 1.5 עד 8.1 מעלות; כיסוי כולל של 20 מעלות; שש קורות מוערמות
קצב סיבוב אנטנה: 6 סל"ד
טווח מקסימלי: 240 מיילים ימיים
טווח תצוגה מקסימלי: 450 ק"מ
סוגי קירור: 4 סוגי קירור (אוויר, גז, שמן ומים)
מאפייני אנטנה: צמצם רפלקטור בגובה 14 רגל (4.27 מטרים) וברוחב 20 רגל ו־4 אינץ' (6.20 מטרים).
AME72 הוא הכינוי של ג'יימס אמה , אמן גרפיטי בריטי.
עבודותיו מתאפיינות בשימוש חוזר בדמויות לגו.
אמה נולד בבריטניה בשנת 1972, והחל לעשות גרפיטי בשנת 1985. למד לצייר באופן עצמאי.
לדבריו, השימוש החוזר בתמה של דמות הלגו קשורה לנוסטלגיה – כיוון שבילדותו החליט אביו שלא לרכוש טלוויזיה חדשה לאחר שהישנה התקלקלה, וכך מצא עצמו משחק רבות במשחק ההרכבה הפופולרי.
עבודותיו מקושרות לזרם הפופ ארט ועוסקות בין היתר בסוגיות חברתיות כגון צרכנות ומסחור.
עם זאת, הן מתאפיינות גם במבט אופטימי והומוריסטי.
על פי רוב הוא עובד בשילוב טכניקה של יד חופשית ושבלונות.
לאמה עבודות רבות ברחבי העולם, בין היתר בבריטניה ובישראל.
עבודותיו הוצגו במוזיאונים וגלריות, לרבות במוזיאונים לאמנות עכשיוית בתל אביב, בחיפה ובבייג'ינג, ונמכרו בבתי מכירות דוגמת Dreweatts Neate Fine Art Auction Group ו-Bonhams Fine Art Auctioneers & Valuers.
בשנת 2019 זכה בשיא גינס על יצירת האמנות הגדולה ביותר שבוצעה בטכניקה של אמנות סטנסיל – כלומר באמצעות ריסוס ספריי צבע דרך שבלונות.
העבודה, המכונה 'המבוך' (The Maze) בגודל 267.74 מטר רבוע, והיא הוצבה ב-Elma Arts Hotel בזכרון יעקב.
AN/APG-63 ו-AN/APG-70 הם משפחת מערכות מכ"ם שתוכננו על ידי יוז איירקראפט (Hughes Aircraft; כיום ריית'יאון) עבור מטוס הקרב F-15 איגל להשגת עליונות אווירית.
מערכות מכ"ם אלו הן מסוג דפק-דופלר, והן פועלות בטווח התדרים X.
הן תוכננו הן עבור משימות אוויר-אוויר והן עבור משימות אוויר-קרקע.
הן מסוגלות לגלות מטרות בגובה גבוה ובגובה נמוך מבלי להתבלבל מהחזרי הקרקע.
המערכות מסוגלות לגלות ולעקוב אחר כלי טיס ומטרות קטנות ומהירות במרחקים של מטווח קרוב מאוד ועד לטווח של מעבר לטווח ראייה, ובגבהים נמוכים מאוד.
המכ"ם מזין את נתוני המטרה למחשב המרכזי של המטוס להפעלה מיטבית של מערכות הנשק.
בקרבות אוויר צמודים, המכ"ם יכול לרכוש את המטרה אוטומטית ולהציג את הנתונים לטייס בתצוגה העילית של המטוס.
ה-AN/APG-63 פותח בשנות השבעים המוקדמות והיה בשירות מבצעי החל מ-1973. ב-1979 הוא עבר שדרוג משמעותי והפך למכ"ם המוטס הראשון שכלל מעבד אות הניתן התכנות.
מעבד האות הניתן לתכנות אפשר לשנות את המערכת על-מנת להתאימה לעבודה במודים חדשים ועם מערכות נשק חדשות באמצעות שינוי בתוכנה במקום שינוי בחומרה.
ה-AN/APG-63 כבר לא מיוצר כיום אך הוא נשאר בשירות.
כמעט 1,000 מערכות AN/APG-63 נמסרו עד שהופסק ייצורו ב-1986. כ-700 עדיין מבצעיים במטוסי F-15A/B/C/D המופעלים על ידי חיל האוויר האמריקני, המשמר הלאומי האווירי, חיל האוויר הישראלי, חיל האוויר היפני וחיל האוויר הסעודי.
ה-APG-70 הוא תכנון מחודש של ה-APG-63 משנות השמונים שנועד לשפר את אמינותו ולהקל על אחזקתו.
בנוסף, טכנולוגיית מערך שערים אפשרה ל-APG-70 לכלול מודים חדשים בעלי יכולות משופרות.
כמו ה-APG-63 הבסיסי, ה-APG-70 לא מיוצר יותר; אך הוא עדיין מבצעי בדגמים מאוחרים של מטוסי F-15C/D, ב-F-15E סטרייק איגל ובנגזרותיו: ה-F-15I ("רעם") של חיל האוויר הישראלי וה-F-15S של חיל האוויר הסעודי.
ה-APG-63(V)1 הוא תכנון מחודש של חומרת המכ"ם משנות התשעים שנועד לשפר את אמינותו וביצועיו.
התכנון מחדש אפשר לכלול גם מודים חדשים רבים.
הוא נועד להחליף מערכות APG-63 שהותקנו בדגמים מוקדמים של מטוסי F-15C/D, והוא סיפק שיפור בביצועים ובאמינות.
ריית'יאון מסרה 161 מערכות מכ"ם מסוג APG-63(V)1 לחיל האוויר האמריקני, והיא קיבלה חוזה לאספקת 40 מערכות כאלו גם לקוריאה הדרומית עבור ה-F-15K סלאם איגל שהזמינה.
ה-APG-63(V)2 הוא מכ"ם AESA שהותקן במספר מצומצם של מטוסי F-15C של חיל האוויר האמריקני.
שדרוג זה כולל את רוב החומרה החדשה של ה-APG-63(V)1, אך מוסיף מערכת AESA.
ה-AESA מספק עדכוני עקיבה מיידיים ויכולת משופרת לעקיבה אחר מטרות מרובות.
ה-APG-63(V)2 תואם למערכות הנשק שמופעלות כיום על ידי ה-F-15C ומאפשר לנצל את מלוא היכולות של ה-AIM-120 אמראם, הנחיית מספר טילים בו-זמנית למספר מטרות המרוחקות אחת מהשנייה.
מכ"ם ה-APG-63(V)3 הוא דגם מודרני של ה-APG-63(V)2, העושה שימוש בטכנולוגיית AESA זהה לזו המשמשת את ה-APG-79. ה-3(V) מיועד להתקנה במטוסי F-15C, והוא צפוי לשמש גם את מטוסי ה-F-15SG החדשים של סינגפור.
ריית'יאון מסרה את האבטיפוס הראשון של מערכת ה-APG-63(V)3 ביוני 2006.
ה-APQ-180 היא נגזרת של מכ"ם ה-APG-70, שיועדה להתקנה על ה-AC-130U.
היא כוללת מעבד אות אנלוגי משודרג ומספר מודי אוויר-קרקע משופרים.
APG II הוא שמו של מסמך טקסונומיה הממפה את קשרי המשפחה בין המינים השונים של צמחים בעלי פרחים.
המסמך נוצר על ידי קבוצת המחקר הפילוגנטי של מכוסי הזרע והפך להיות קונצנזוס מדעי בתחום זה.
מסמך זה מסכם את מחקרה של קבוצת ה-APG, העוסקת בניתוח הקרבה האבולוציונית בין סוגים שונים של צמחים בעלי פרחים.
מחקר זה הוא עדכון של מחקר מלא יותר מ-1998 של אותה קבוצת מחקר, שהפך להיות קונצנזוס מדעי בתחום הטקסונומיה הספציפי, על פני שיטות מיון מוקדמות יותר כמו שיטת קרונקוויסט מ-1981.
בשנת 2009 פורסם מסמך שלישי בסדרת המחקרים בשם APG III, ובשנת 2016 פורסם מסמך רביעי בשם APG IV.
המיון הניתן כאן הוא מיון עד רמת המשפחה בלבד.
הוא מתואר כהיררכיה של קבוצות גנטיות, הקרויות Clade.
משמעות Clade בתחום זה הוא קבוצה של מינים בעלי אב-קדמון משותף.
למען הבהירות בלבד, ייקרא Clade "קבוצת-אב" במסמך זה.
ניתן לקנן קבוצת אב אחת בקודמת לה.
קבוצת אב יכולה להיות קבוצה טקסונומית ידועה (למשל מחלקה או סדרה), או שילוב של קבוצות קיימות.
הסימון "+" בין משפחות מעיד כי מבחינה גנטית מדובר במשפחה אחת, אך ההפרדה היא מסיבות של מראה חיצוני או שימור מיונים קודמים.
תוך שמיטת משפחות שלא מוינו בוודאות לקבוצת אב:
משפחת נופריים [+ משפחת Cabombaceae]
כתובת APIPA (ראשי תיבות של Automatic Private Internet Protocol Address) היא כתובת IP אקראית אותה יכולים מחשבים ורכיבי רשת שונים להקצות לעצמם, אם לא קיבלו מענה לבקשתם להקצאת כתובת משרת DHCP.
רכיבי רשת (כדוגמת תחנות עבודה או שרתים, ולעיתים רחוקות גם נתבים ומתגים) יכולים לקבל את ההגדרות הדרושות לפעולה באופן אוטומטי, באמצעות פרוטוקולים כדוגמת DHCP ו-Bootstrap Protocol.
אם רכיב מסוים שולח בקשה ולא מקבל מענה לאחר 60 שניות, רכיב זה רשאי "להעניק" לעצמו כתובת בטווח 169.254.0.1 עד 169.254.254.254; בטווח זה יש כתובות פוטנציאליות – פירוש הדבר הוא שהסבירות להתנגשות בבחירת כתובת אצל שני רכיבים שונים באותה רשת היא נמוכה מאוד.
מנגנון נוסף למניעת התנגשות הוא שליחת חבילת ARP (בתשדורת Broadcast) עם הכתובת בה מתעתד הרכיב להשתמש; אם לא מתקבלת תשובה, מניחים כי כתובת זו פנויה ורכיב הרשת מגדיר אותה בתור הכתובת שלו.
כתובות APIPA משמשות לתקשורת מינימלית אם אין שרת DHCP פעיל; ניתן להשתמש בשירותי Broadcast על מנת לאתר רכיבים אחרים ברשת, שגם כן משתמשים באותו זמן בכתובת APIPA; עם זאת, בדרך כלל לא ניתן יהיה לאתר שרתים (כדוגמת שרת DNS) או תחנות אחרות המוגדרות באופן סטטי.
בזמן השימוש בכתובת APIPA, תחנת העבודה תמשיך לנסות ולקבל כתובת DHCP, ותשתמש בכתובת זו לכשתתקבל.
בחלונות XP, לעיתים מתקבלת הודעה (בעיקר ברשתות אלחוטיות) על "Limited Connectivity".
בשונה ממצב של ניתוק כולל מרשת אלחוטית, הודעה זו מופיעה כאשר ההתקשרות לנתב האלחוטי עצמו הושלמה, אולם שרת DHCP (בדרך כלל שירות הפועל על הנתב עצמו) טרם הקצה לתחנה כתובת IP.
הודעה זו מופיעה בדרך כלל למספר שניות, כשבפרק זמן זה המחשב משתמש בכתובת APIPA.
AOM נתיבי אוויר צרפתיים (Air Outre-Mer לשעבר) הייתה חברת תעופה השנייה בגודלה בצרפת בין השנים 1990–2003.
AOM נוסדה בשנת 1988 בשם Air Outre Mer והתחילה להסיע נוסעים בשנת 1990 עם מטוסי מקדונל דאגלס DC-10 ודורנייר דו 228. באוקטובר 1991 התמזגה החברה Air Outre Mer עם החברה Minerve, חברה צרפתית שבסיסה היה בשדה התעופה "אורלי" שבפריז שהחלה לפעול בשנת 1975.
שתי החברות החלו לפעול תחת השם AOM French Airlines על אף שלחלק המנהלתי קראו "AOM-Minerve S.A." "מינרב" הייתה חברת התעופה הראשונה שהתחרה ישירות עם חברת "אייר אינטר" בטיסות המקומיות בצרפת כשהחלה את הטיסות מפריז (אורלי)- לניס במאי 1990.
במשך עשור "AOM" היוותה תחרות קשה מאוד ל"אייר פראנס" גם בנתיבים המקומיים וגם בנתיבים הבינלאומיים.
APX (קיצור המילה האנגלית Approximable, ניתן לקירוב) היא מחלקת סיבוכיות של בעיות אופטימיזציה להן ניתן למצוא פתרון מקורב על ידי אלגוריתם קירוב בסיבוכיות פולינומית.
ידוע כי קיימות במחלקת הבעיות NP, בעיות הקשות לפחות כמו כל שאר הבעיות במחלקה (בעיות NP-שלמות).
מבעיות אלה נגזרות בעיות אופטימיזציה שונות (בעיות המחלקה NPO), אשר כולן בלתי נתנות לפתרון בזמן פולינומי אלא אם כן P=NP, כלומר - לכל הבעיות השייכות ל-NP קיים פתרון פולינומי.
למרות שכל הבעיות ה-NP-שלמות קשות באותה המידה, מבחינת קיומו של פתרון פולינומי עבורן, בעיות האופטימיזציה הנגזרות מהן עשויות להיות שונות זו מזו באפשרות למצוא להן פתרונות מקורבים בזמן פולינומי.
ניתן לזהות שני סוגי בעיות אופטימיזציה ב-NPO:
בעיות להן ניתן למצוא אלגוריתם פולינומי עבור יחס קירוב כלשהו.
(בעיות אלה שייכות למחלקה APX)
בעיות להן ניתן למצוא אלגוריתם פולינומי לכל יחס קירוב בהתייחס אל בתור קבוע, ולכן עלול להיות אקספוננציאלי ביחס ל .
אוסף אלגוריתמים פולינומיים כאלה מכונה סכמת קירוב פולינומית .
המחלקה המאגדת בעיות אלה קרויה PTAS.
אי השוויון השמאלי מתקיים כשוויון אם ורק אם .
בעיית הספיקות המרבית היא בעיית מציאת השמת ערכי אמת עבור נוסחה בוליאנית הנתונה בצורת CNF עבורה יסופק מספר מרבי של פסוקיות.
בעיה זו שייכת ל-APX ואינה שייכת ל-PTAS.
בעיה זו גם APX-שלמה, כלומר: קיימת רדוקציה משמרת קירוב ממנה לכל בעיה ב-APX.
בעיית קבוצת קודקודי המשוב היא בעיה בהינתן גרף ומספר טבעי k האם קיימת קבוצת משוב (קבוצת קודקודים בגרף שהסרתם מהגרף תיצור גרף ללא מעגלים) בגרף הנתון בגודל k?
APEC ובשמו המלא Asia-Pacific Economic Cooperation הוא הפורום לשיתוף פעולה כלכלי אסיה – האוקיינוס השקט הוא ארגון בו חברות 21 מדינות לחופי האוקיינוס השקט ואשר נועד לקדם סחר חופשי ושיתוף פעולה כלכלי באזור אסיה והאוקיינוס השקט.
הפורום נוסד בשנת 1989 בתגובה לעלייה בתלות הכלכלית בין המדינות השונות לחופי האוקיינוס השקט ויצירתם של גושים כלכליים אזוריים בחלקי עולם אחרים (כגון האיחוד האירופי והסכם הסחר החופשי של צפון אמריקה).
APEC פועל כדי להעלות את רמת החיים והחינוך באמצעות גידול כלכלי בר-קיימא ולקדם תחושת קהילה והערכה לאינטרסים המשותפים בין המדינות השונות לחופי האוקיינוס השקט.
תושבי המדינות בפורום מהוות כ-40% מאוכלוסיית העולם, התוצר המקומי הגולמי במדינות אלה מהווה כ-54% מסך התוצר המקומי הגולמי בעולם ו-44% מן הסחר העולמי מתנהל במדינות אלה.
הפורום מארגן כנס שנתי בו נוכחים כל ראשי המדינות החברות, זולת טאיוואן המיוצגת על ידי שר בממשלתה תחת השם "טייפה הסינית".
הכנס מתקיים בכל שנה באחת מן המדינות החברות, באופן מסורתי ראשי הממשלה המתכנסים מצטלמים באירוע כשהם לבושים בלבוש מסורתי של המדינה המארחת.
בחודש ינואר 1989 קרא ראש ממשלת אוסטרליה, בוב הוק, לשיתוף פעולה כלכלי יעיל יותר בין המדינות שלחופי האוקיינוס השקט.
קריאה זו הובילה לכינוס הראשון של APEC בבירת אוסטרליה, קנברה, בחודש נובמבר של אותה שנה.
בראש הכינוס עמד שר החוץ של אוסטרליה, גארת' אבנס.
בפגישה השתתפו שרים משתים-עשרה מדינות והפגישה סוכמה בהתחייבות לקיום שתי הפגישות השנתיות הבאות בסינגפור ובקוריאה הדרומית.
להצעה הראשונית להקמת הפורום באה התנגדות מצד איגוד מדינות דרום-מזרח אסיה אשר הציעו כי הפעילות תתנהל במסגרת הגוש הכלכלי של מזרח אסיה (EAEC או EAEG) ואשר אינו כולל מדינות מחוץ ליבשת, בהן ארצות הברית, קנדה, אוסטרליה וניו זילנד.
ההצעה ספגה ביקורת והתנגדות עזה מצד יפן וארצות הברית.
הכינוס הראשון של ראשי מדינות פורום APEC התכנס בשנת 1993, לאחר שנשיא ארצות הברית ביל קלינטון, לאחר שניהל שיחות עם ראש ממשלת אוסטרליה, פול קיטינג, הזמין את ראשי המדינות החברות להתכנס באי בלייק (Blake Island) לחופי מדינת וושינגטון.
קלינטון סבר שבכינוס הפורום ניתן יהיה לקדם את סבב השיחות השמיני (הידוע כ"סבב אורוגוואי") של הסכמי גאט"ט.
בפגישה קראו כמה מן הנוכחים להמשיך ולהוריד את מחסומי הסחר וההשקעות בין המדינות, ולקדם חזון קהילתי באזור אסיה – האוקיינוס השקט.
לצורך המשך פעילות הפורום הוקמה מזכירות קבועה, אשר מקום מושבה בסינגפור, ועליה הוטל להמשיך ולתאם את פעילויות הארגון.
בשנת 1994 נפגשו ראשי המדינות בעיר בוגור באינדונזיה ואימצו מסמך הקורא לסחר ולהשקעות חופשיות באזור אסיה – האוקיינוס השקט עד לשנת 2010 למדינות תעשייתיות, ועד לשנת 2020 למדינות מתפתחות, הידוע בשם "יעדי בוגור".
בשנת 1995 נוסד בפורום גוף מייעץ כלכלי ושמו "מועצת העסקים המייעצת של APEC" (ראשי תיבות ABAC), המורכבת משלושה אנשי ניהול מכל מדינה.
בפורום APEC 21 מדינות חברות, הכוללות את רוב המדינות לחופי האוקיינוס השקט.
הארגון הוא אחד מן הארגונים הבין-לאומיים הבודדים שבו חברה הרפובליקה הסינית (אף שהצטרפה תחת השם "טייפה הסינית"), בהסכמה מלאה של סין.
כדי שלא ליצור הכרה עקיפה של סין בישותה המדינית של טייוואן, באופן רשמי הארגון אינו מתייחס לחברותיו כאל "מדינות", אלא "כלכלות חברות" (Member Economies).
הודו הגישה בקשה להצטרף לפורום APEC, וקיבלה תמיכה ראשונית מארצות הברית, יפן ואוסטרליה.
אולם הוחלט שלא להתיר להודו להצטרף לפורום מנימוקים שונים, בין היתר הוחלט לא לצרף חברות נוספות עד לשנת 2010. הודו אף איננה שוכנת לחוף האוקיינוס השקט, בניגוד לכל החברות האחרות בפורום.
גם גואם ניסתה להתקבל לארגון, כשהיא מסתמכת על חברותה העצמאית של הונג קונג, אולם ארצות הברית התנגדה לבקשת גואם, והיא זו שמייצגת אותה.
כדי לעמוד ביעדי בוגור, APEC פועלת בשלושה תחומים עיקריים:
על פי נתוני הארגון, כאשר APEC נוסדה בשנת 1989 ממוצע מחסומי הסחר (מכס, רישיונות יבוא, הגבלות על יבוא, סובסידיות, וכדומה) באזור האוקיינוס השקט היה 16.9%, אולם הוא הופחת לשיעור של 5.5% בשנת 2004.
APEC ניצבה לאורך תקופה ארוכה בחזית המאמצים לרפורמה בהכשרת התנאים לעסקים.
בין השנים 2002–2006 עלות העסקאות המסחריות באזור פחתה ב-6% וזאת כתוצאה מתוכנית הפעולה להכשרת תנאים למסחר.
בשנים 2007–2010 APEC תכננה להשיג הפחתה נוספת של 5% בעלות העסקאות.
לצורך כך אומצה תוכנית חדשה להכשרת התנאים לעסקאות מסחריות.
בין השאר יזמה APEC "כרטיס נסיעה לעסקים" שהוא מסמך המיועד לאנשי עסקים מן הכלכלות החברות, הפוטר אותם מחובת אשרת כניסה לכל הכלכלות החברות.
הצעה לאזור סחר חופשי לחופי האוקיינוס השקט
APEC שוקלת אפשרות להחלת אזור סחר חופשי בין הכלכלות החברות.
מאז שנת 2006 המועצה המייעצת ל-APEC מקדמת את הרעיון כי החלת אזור סחר חופשי תיתן את הסיכוי הטוב ביותר להבטחת גידול כלכלי יציב למדינות החברות.
המועצה המליצה על הקמת כוח משימה בדרג גבוה כדי ללמוד ולפתח תוכנית לאזור סחר חופשי.
ההצעה עלתה לאחר שלא הושגה התקדמות בסבב השיחות של ארגון הסחר העולמי בדוחה, וכדרך להתגבר על התסבוכת שנגרמה כתוצאה מהסכמי סחר חופשי חופפים וסותרים בין הכלכלות החברות – שם קיימים כ-60 הסכמי סחר חופשי.
קונסורציום מרכזי מחקר של APEC
בשנת 1993 החליטו מנהיגי APEC לייסד רשת של מרכזי מחקר של APEC בין האוניברסיטאות ומוסדות המחקר בכלכלות החברות בארגון.
בין מרכזי המחקר הבולטים נמנים:
מרכז המחקר האוסטרלי של APEC, במכון המלכותי לטכנולוגיה במלבורן (Royal Melbourne Institute of Technology)
מרכז המחקר של APEC בברקלי, באוניברסיטת ברקלי, קליפורניה
מרכז המחקר של APEC בטייפה הסינית, במכון טאיוואן למחקר כלכלי, טאיוואן
מרכז המחקר של APEC בקובה, באוניברסיטת קובה, יפן
מרכז המחקר של APEC בננקאי, באוניברסיטת ננקאי, סין
מרכז המחקר הקנדי של APEC, בקרן אסיה פסיפיק של קנדה, ונקובר, קנדה
מועצת העסקים המייעצת של APEC
מועצת העסקים המייעצת של APEC (APEC Business Advisory Council, ובראשי תיבות ABAC) הוקמה על ידי ראשי APEC בנובמבר 1995 במטרה שתספק ייעוץ למנהיגי הכלכלות החברות בנושא דרכים להגשמת יעדי בוגור ומטרות אחרות שהארגון הציב לעצמו.
כל כלכלה חברה מציעה עד שלושה חברים למועצה מן המגזר העסקי הפרטי.
אנשי עסקים אלה מייצגים קשת נרחבת של מגזרי תעשייה.
המועצה מעבירה לפורום דו"ח שנתי המכיל המלצות באשר לדרכים שבהן ניתן לשפר עסקים והשקעות בין הכלכלות החברות באזור האוקיינוס השקט, וכן חוות דעת על ההיבטים העסקים של רשימת העדיפויות באזור.
המועצה היא הגוף הבלתי ממשלתי היחיד המופיע על לוח המועדים של פגישות מנהיגי APEC בעת הכינוס.
כינוס הפורום השנתי של מנהיגים כלכליים
מאז היווסדו בשנת 1989 APEC מקיים כינוסים שנתיים עם נציגי הכלכלות החברות.
ארבעת הכינוסים הראשונים נערכו בדרג של שרי ממשלה.
החל משנת 1993 הכנס השנתי נערך בנוכחות ראשי ממשלות מכל הכלכלות החברות, להוציא את טאיוואן, המיוצגת בדרג של שר.
הכנסים אינם נקראים "פגישות פסגה" כפי שנהוג בחלק מן הארגונים האחרים.
מקום כנס APEC משתנה מדי שנה ונודד בין הכלכלות החברות.
על מסורת הנהוגה בכנס, מנהיגי הכלכלות נאספים לצילום משותף שבו הם לובשים את הלבוש המסורתי המייצג את תרבותה של הכלכלה המארחת.
APT הוא ממשק משתמש חופשי הפועל יחד עם ספריות מערכת, לטיפול בהתקנת והסרת תוכנות בהפצת הלינוקס דביאן, ודומותיה.
מטרת APT היא לפשט את תהליכי ניהול התוכנות במערכות הפעלה דמויות יוניקס, וזאת על ידי יצירת אוטומציה להתקנת, הסרת, איחזור והגדרת חבילות תוכנה, הן ממקורות קוד והן מכאלו המהודרות כבר.
במקור תוכננה APT להוות ממשק קדמי ל-dpkg, המטפלת החבילות בפורמט deb של דביאן, אך בהמשך הותאמה לעבוד גם עם מנהל החבילות RPM, דרך APT-RPM.
מיזם Fink התאים את APT למערכת ההפעלה Mac OS X, והפך אותה לחלק ממערכת ניהול החבילות שלה.
Cydia הוא מנהל חבילות המותקן בפריצת iOS, המבוסס בחלקו על APT, והותאם למערכת ההפעלה iOS כחלק ממיזם Telesphoreo.
apt-offline הוא כלי חיצוני ל-apt שנכתב באמצעות שפת התכנות פייתון, ומאפשר התקנת חבילות ועדכוני מערכת, אף במחשב שאינו מחובר באופן ישיר לרשת.
הכלי מהווה פתרון לניידות הבעייתית יחסית של חבילות במערכות apt, בשל הצורך להוריד בנפרד את כל התלויות של החבילה על פי גרסת המערכת המדויקת.
הכלי פותח על ידי ריטש רג' סרף, לזכר אביו קומר שרף.
הכלי פועל באמצעות שורת פקודה, וכן באמצעות ממשק משתמש גרפי.
תפעול הכלי הוא על ידי יצירת קובץ חתימה במחשב המנותק מהרשת, המכיל את כל המידע הנדרש לעדכון המערכת, או להורדת חבילה מסוימת.
את קובץ החתימה מעבירים אל מחשב אחר המחובר לרשת, ושם מורידים את קובצי העדכון והתוכנות הדרושות.
את החבילות שהורדו מחזירים למחשב המנותק ומתקינים.
הברית הצבאית של אוסטרליה, ניו זילנד וארצות הברית היא ברית צבאית שקושרת בנפרד בין אוסטרליה וניו זילנד ובין אוסטרליה וארצות הברית בנפרד, לצורך שיתוף פעולה ביטחוני באוקיינוס השקט.
הברית הייתה בעבר ברית משולשת מלאה, אך עקב חילוקי הדעות בין ניו זילנד לארצות הברית ב-1984 על רשות העגינה לכלי שיט החמושים בנשק גרעיני או מונעים באמצעות כור גרעיני בנמלי ניו זילנד, הפכה הברית לנפרדת בין אוסטרליה לניו זילנד ובין אוסטרליה לארצות הברית.
הברית בין ארצות הברית וניו זילנד פקעה אז, אך נשארה, כאמור, בתוקף בין שתי המדינות הללו לבין אוסטרליה.
ב-2012, תחת נשיאותו של ברק אובמה, פתחה מחדש ארצות הברית את נמליה בפני הצי של ניו זילנד ושתי המדינות חידשו את שיתוף הפעולה הצבאי ביניהן.
בעוד שבאופן כללי מקובל לחשוב ש-ANZUS פוצלה ב-1984, הברית בין אוסטרליה לארצות הברית נשארה בתוקף מלא.
מפקדי הכוחות הצבאיים של שתי המדינות בכל הדרגים מקפידים על מפגשים תקופתיים אלה עם אלה.
שלא כמו נאט"ו ל-ANZUS אין מבנה ביטחוני משולב שמיועד לכך.
עם זאת אוסטרליה וארצות הברית מנהלות שורה של פעילויות משותפות.
פעילויות אלה כוללות תרגילים צבאים משותפים של כוחות צי, כוחות נחיתה וכוחות מיוחדים, חילופי קצינים בין הצבאות ותיקנון (סטנדרטיזציה) של ציוד ותורות לחימה.
שתי המדינות גם מחזיקות מתקנים ביטחוניים משותפים באוסטרליה, בעיקר תחנות קרקע ללוויינים צבאיים ורשת מודיעינית לאיסוף אותות במרחב של דרום מזרח אסיה ומזרח אסיה במסגרת רשת אשלון.
ברית ANZUS באה לעולם בעקבות שיתוף הפעולה ההדוק בין ארצות הברית, אוסטרליה וניו זילנד במהלך מלחמת העולם השנייה, כאשר אוסטרליה הותקפה לראשונה בתולדותיה על ידי מדינה זרה, יפן.
ב-1951 ארצות הברית הייתה נחושה בדעתה לנרמל את היחסים עם יפן בייחוד לאור העובדה שמלחמת קוריאה התנהלה במרחק קצר מיפן.
עם מעורבותה של סין ועם מעורבות אפשרית של ברית המועצות בקוריאה, היה חשש שהמלחמה הקרה תהפוך למלחמה בעצימות גבוהה.
עם זאת, ממשלות אוסטרליה וניו זילנד לא רצו לגבש הסכם שלום עם יפן שיאפשר את התחמשותה של זו האחרונה.
שתי המדינות התרצו רק כאשר ארצות הברית הבטיחה את קיומה של ברית משולשת.
הנוסח הסופי של חוזה הברית סוכם בסן פרנסיסקו ב-1 בספטמבר 1951 ונכנס לתוקף ב-29 באפריל 1952. הברית מחייבת את חברותיה להכיר בכך שהתקפה צבאית במרחב הפסיפי על כל אחת מהן מסכנת את שלומן ואת ביטחונן של בעלות הברית האחרות.
בחוזה הברית צוין ש:"הצדדים לברית יקיימו התייעצויות בכל עת שלדעת כל אחת מהן יהיה איום על השלמות הטריטוריאלית, על העצמאות המדינית או על ביטחונה שלכל אחת מהן במרחב הפסיפי".
שלוש המדינות התחייבו גם לפתח ולהחזיק יכולות אינדיבידואליות וקולקטיביות כדי לקדם כל מתקפה.
קיומה של הברית לא היה נתון לחילוקי דעות במשך 30 שנה עקב השתתפותן של צבאות אוסטרליה וניו זילנד במצב החירום במלזיה ולאחר מכן במלחמת וייטנאם.
כחלק מהכוח הצבאי של האו"ם נלחמו אוסטרליה וניו זילנד עוד קודם לכן לצידה של ארצות הברית במלחמת קוריאה.
ב-1983 פנה ממשל רייגן לאוסטרליה בהצעות בנוגע לבדיקות שיתבצעו בדור החדש של הטילים הבליסטיים הבין-יבשתיים מסוג MX.
טווחי הניסוי של האמריקנים באוקיינוס השקט היו בלתי מספיקים לניסוי הטילים ארוכי הטווח החדשים וצבא ארצות הברית חפץ להשתמש בים טסמן, שמשתרע בין אוסטרליה וניו זילנד, כאזור מטרות.
ראש ממשלת אוסטרליה מלקולם פרייזר מהמפלגה הליברלית, הסכים לאפשר את הקמתן של תחנות מעקב ליד סידני למטרה זו.
באותה שנה עלה לשלטון ראש ממשלה חדש ממפלגת הלייבור בוב הוק, שנסוג מהסכמתו של קודמו לניסוי.
מפלגת הלייבור אף גילתה סולידריות עם מדיניותה האנטי גרעינית של מפלגת האחות שלה בניו זילנד, ותמכה בהפיכת דרום האוקיינוס השקט כאזור חופשי מנשק גרעיני.
כדי להמשיך את הפעלתם של מתקני הקשר המשותפים לאוסטרליה ולארצות הברית, ממשל רייגן אף הבהיר לממשלת הוק כי המתקנים המתוכננים לא ישמשו לצרכים מבצעיים, דבר שמפלגת הלייבור התנגדה לו בחריפות.
למרות חילוקי דעות אלה, ממשלת אוסטרליה המשיכה לתמוך בקיומה של ברית ANZUS.
היא גם תמכה בצעדי האיסור של ממשלת ניו זילנד על ספינות המונעות בכוח גרעיני או מצוידות בנשק גרעיני מלעגון בנמליה.
בעקבות פירוקה של ברית ANZUS בפברואר 1985, ממשלת אוסטרליה הסכימה עם תוכניתו של ממשל רייגן לבטל את התרגילים הצבאיים המשותפים ולדחות את מפגש שרי החוץ של ANZUS.
עם זאת המשיכה אוסטרליה לקיים מערכת יחסים צבאיים דו צדדית והמשיכה לחלוק מידע מודיעיני עם ניו זילנד.
שלא כמו ניו זילנד, אוסטרליה ממשיכה להתיר לספינות מלחמה אמריקניות לעגון בנמליה והמשיכה להשתתף בתרגילים צבאיים משותפים עם ארצות הברית.
המשבר ביחסים בין ארצות הברית לניו זילנד
ב-1985 השתנה אופייה של ברית ANZUS באופן משמעותי.
עקב רגשות אנטי-גרעיניים בניו זילנד, התגלעו מתחים בין חברות הברית בהיותה של ארצות הברית מעצמה גרעינית בגלוי.
צרפת, שהיא מעצמה ימית וגרעינית, קיימה ניסויים גרעיניים באיים בדרום האוקיינוס השקט.
בעקבות ניצחונה של מפלגת הלייבור בניו זילנד בבחירות של שנת 1984, אסר ראש ממשלת ניו זילנד דייוויד לנג על ספינות המונעות באנרגיה גרעינית או נושאות נשק גרעיני להיכנס לנמליה של ניו זילנד.
הנימוקים לצעד זה היו הסכנה שבנשק הגרעיני, המשך הניסויים הגרעיניים הצרפתים וההתנגדות למדיניותו התקיפה של נשיא ארצות הברית רונלד רייגן כלפי ברית המועצות.
בשל סירובו של הצי של ארצות הברית להכחיש או לאשר את קיומם של כלי נשק גרעיני על הספינות, מנעו חוקים אלה את כניסתן של כל ספינות הצי לנמלים ניו זילנדים.