tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
במפעל הרכבות שנסגר פועל מוזיאון רכבת ובו תצוגה ותחזוקה של קטרים ורכבות ישנות (כולל קטרי קיטור).
קודם לגרוש ספרד במונפורטה שגשגה קהילה קטנה אשר חיה בתוך חומות העיר, בהם סוחרי משי וכסף ואנשי מלאכה.
בניגוד לרוב יהדות ספרד, יהודי מונפורטה המשיכו לחיות בעיר אף לאחר צו הגירוש.
בעידן המודרני נותרו בעיר שרידים מעטים בלבד לקהילה היהודית, הבולט שבהם הוא בית משפחת גיבור, משפחת סוחרים עשירה אשר המיר את דתה.
בשנת 2019 ציינה עיריית מונפורטה את עברה היהודי של העיר בהצבת יד ליהודי העיר ובנטיעת עץ זית לזכרם.
העיר מופיעה על מפת "נתיבי ספרד" (Red de Juderías de España – Caminos de Sefarad), רשימת ערים בספרד המציינות בתחומן את מורשת יהדות ספרד.
מונסקין () היא להקת רוק איטלקית שבסיסה ברומא.
בלהקה ארבעה חברים: דמיאנו דוד (סולן), ויקטוריה דה אנג'ליס (בס), תומאס ראגי (גיטרה) ואיתן טורקיו (תופים).
הלהקה הגיעה למקום השני בעונה האחת-עשרה של הגרסה האיטלקית של הריאליטי המוזיקלי אקס פקטור בשנת 2017. ב-7 במרץ 2021 זכתה הלהקה בפסטיבל סן רמו 2021, שמתפקד כקדם האיטלקי לאירוויזיון 2021, עם השיר "Zitti e buoni", והגיעה איתו למקום הראשון באירוויזיון.
שניים מחברי הלהקה (ויקטוריה ותומאס) נפגשו לראשונה כתלמידים בחטיבת ביניים ברומא.
ב-2016, בעודם תלמידים בבית הספר התיכון למדעים קנדי, הם החליטו (יחד עם דמיאנו שלמד איתם) להקים את הלהקה.
בהמשך הצטרף ללהקה איתן כמתופף בעקבות פוסט בפייסבוק שפרסמו בחיפוש אחר מתופף.
שם הלהקה נבחר על ידי בסיסטית הלהקה כשהוכרחו למצוא שם כדי להשתתף בתחרות מוזיקה מקומית.
ויקטוריה, גיטריסטית איטלקייה-דנית בחרה את השם "Måneskin", שפירושו בדנית "אור ירח".
הלהקה ביצעה שיר פרי עטם וזכתה במקום הראשון.
לאחר התחרות, הלהקה הופיעה ברחובות העיר רומא ובעיקר ברובע "קולי פורטנסי" וברחוב ויה דל קורסו.
בשלהי 2016, הלהקה הופיעה בפאאנצה, הפעם הראשונה מחוץ לעיר רומא.
ההופעה מכרה 30 כרטיסים בלבד.
לאחר מכן, הלהקה יצאה לסיבוב הופעות קצר בדנמרק.
פריצת דרך ויציאת אלבום הבכורה
ב-24 בנובמבר 2017 הוציאה מונסקין את סינגל הבכורה שלה, "Chosen".
הסינגל יצא לאור על ידי חברת התקליטים "סוני מיוזיק", והגיע למקום השני במצעד הסינגלים האיטלקי.
הסינגל נכלל במיני-אלבום הראשון של הלהקה, שיצא לאור בדצמבר 2017. המיני-אלבום הוסמך לפלטינה על ידי איגוד תעשיית ההקלטות האיטלקי.
ב-23 במרץ 2018, הלהקה הוציאה לאור את הסינגל הראשון שלה בשפה האיטלקית, "Morirò da re".
ב-26 באוקטובר 2018, הלהקה הוציאה את אלבום הבכורה Il ballo della vita.
האלבום הגיע למקום ה-26 במצעד האלבומים השווייצרי ולמקום הראשון במצעד האלבומים האיטלקי.
האלבום מכר כ-150,000 עותקים באיטליה, והוסמך לפלטינה משולשת.
1 ותחרות הזמר של האירוויזיון
ב-5 במרץ 2021 זכתה הלהקה בקדם האיטלקי לאירוויזיון 2021 עם השיר "Zitti e buoni".
לאחר הניצחון בפסטיבל הכריזה הלהקה כי תוציא את אלבום האולפן השני שלה Teatro d'ira: Vol.
ב-22 במאי הופיעה הלהקה בגמר תחרות האירוויזיון ברוטרדם וזכתה בו.
במהלך השידור, צולם סולן הלהקה כשהוא רוכן לעבר השולחן בחדר הירוק, ונחשד על ידי התקשורת כמי שצרך סמים.
אולם, לאחר בדיקת הצילומים השונים מהאירוע, ולאחר שסולן הלהקה ביצע בדיקת סמים באיטליה, הודיע איגוד השידור האירופי כי לא נעשה שימוש בסמים בחדר הירוק וכי הם "רואים את הנושא כסגור".
לאחר התחרות נכנסו שירי האלבום Teatro d'ira: Vol.
1, דוגמת "Zitti e buoni", "I Wanna Be Your Slave" ו-"Coraline" למצעדי הסינגלים ביבשת אירופה, ומחוצה לה.
"I Wanna Be Your Slave" ו-"Zitti e buoni" אף הגיעו לעשירייה הפותחת של מצעד הבילבורד הוט 100 בארצות הברית.
בנוסף, "Zitti e buoni" היה לשיר האיטלקי הראשון מזה 30 שנים שהגיע לעשרים השירים הפותחים במצעד הסינגלים הבריטי, כשבשיאו הגיע למקום ה-17. "I Wanna Be Your Slave" הגיע למקום החמישי, וגרסת הכיסוי שלהם לשיר "" ניצבה במקום השישי באותו המצעד.
אחר כך נכנס השיר למצעד האמריקני במקום ה-17. "" הגיע למקום ה-13 במצעד הבילבורד הוט 100. לו ול-"I Wanna Be Your Slave" הוענקו תואר זהב וכסף על ידי איגוד תעשיית ההקלטות הבריטי בהתאמה.
חברי מונסקין יצאו לסיבוב הופעות קטן בן חודשיים, במטרה לקדם את שיריהם החדשים.
הם הופיעו בפסטיבלי רוק רבים דוגמת "Rock for People" ו-"Nova Rock Festival".
בד בבד פרסמו כי בכוונתם להוציא לאור אלבום אולפן חדש בסוף שנת 2021, ולצאת לסיבוב הופעות רחב בינואר 2022 כדי לקדם אותו.
ב-27 בספטמבר 2021 פורסמה הקלטה של ביצוע השיר "" בהופעה חיה בפסטיבל "Ronquières 2021".
הסינגל העשירי של הלהקה, "Mammamia", יצא לאור ב-8 באוקטובר.
בסוף אותו החודש היא ביצעה את "" בתוכנית הלילה של ג'ימי פאלון וב.
הם הופיעו בטקס פרסי המוזיקה של MTV אירופה 2021, שם זכו בקטגוריית אמן הרוק הטוב ביותר, ובמקבילו האמריקאי.
בשנת 2022 נכללו ברשימת פורבס 30Under30 האירופאית.
במאי 2022 הוציאו את הסינגל "Supermodel" וביצעו בהופעת בכורה באירוויזיון 2022.
ב-19 בינואר 2023 הוציאו את האלבום !RUSH.
ב-1 בספטמבר הוציאו את הסינגל "Honey (Are U Coming?)".
מונסטרישץ' (באוקראינית: Монастириська, בפולנית: Monasterzyska, ביידיש: מאנאסטריטש) היא עיירה ויחידה מנהלית במחוז טרנופול, אוקראינה.
כיום אוכלוסיית העיירה מונה 5,380 איש ורוב תושביה אוקראינים.
קדם מלחמת העולם השנייה, עת הייתה העיירה תחת שלטון הרפובליקה הפולנית השנייה, חלק נרחב מאוכלוסייתה הייתה יהודית.
במהלך מבצע ברברוסה העיירה הושמדה ונבנתה מאוחר יותר בתוך הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית.
ההתיישבות המקומית הוכרה בתור עיירה עצמאית בשנת 1454 כאשר הוזכרה לראשונה על כתב בזכויות מגדבורג.
הכרה זאת בהתיישבות של מונסטרישץ' התרחשה בתקופת ממלכת פולין, מאוחר יותר האיחוד הפולני-ליטאי.
העיירה הייתה מעורבת בסדרת קרבות במהלך מרד חמלניצקי; מרד של קוזאקים נגד שלטון האיחוד הפולני-ליטאי.
העיר הייתה אחד ממושביה הרשמיים של משפחת פוטוצקי; משפחת אצולה פולנית.
לאחר חלוקת פולין סופחה העיירה לתוך גליציה בתוך האימפריה האוסטרית, מאוחר יותר האימפריה האוסטרו-הונגרית.
העיירה עברה ידיים מספר פעמים במהלך מלחמת העולם הראשונה ואף נכללה בתוך הרפובליקה העממית של מערב אוקראינה, מדינה קצרת ימים.
עם סיום המלחמה הפולנית-סובייטית היא סופחה רשמית לתוך הרפובליקה הפולנית השנייה.
ערב פלישת גרמניה הנאצית לפולין הייתה אוכלוסיית העיירה מחולקת בין 1,310 יהודים, 1,741 נוצרים-קתולים ממוצא פולני ו-408 קתולים מזרחיים ממוצא אוקראיני.
כמו כן היה גם מיעוט של גרמנים והונגרים.
עם פלישת ברית המועצות לפולין סופחה העיירה לתוך ברית המועצות.
במהלך מבצע ברברוסה והכיבוש הגרמני שנמשך עד 1944, העיירה הפכה לתל חורבות.
רוב תושביה היהודים של העיירה נספו במהלך שואת יהודי פולין.
בשנת 1943 עברו כוחות פרטיזנים תחת סידור קובפק בקירוב לחורבות העיירה.
בשנת 1944 הצבא האדום כבש מחדש את אזור העיירה ולאחר המלחמה שב האזור לשלטון הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית.
במהלך מבצע ויסלה בשנת 1947 בוצעה העברת אוכלוסין בכפיית המשטר הסובייטי לעבר חבל גליציה ומתיישבים חדשים החלו בבנייה המחודשת של העיירה.
עם התפרקות ברית המועצות העיירה עברה לידי שליטת אוקראינה הריבונית.
בעיירה ממוקם בית העלמין הקתולי הגדול ביותר בחבל פודוליה, חלקו מוקדש לזכר הנופלים במהלך מרד ינואר; מרד פולני מזוין וכושל שהתרחש נגד שלטון האימפריה הרוסית בשנת 1863. העיירה משתרעת על 14.7 קילומטרים רבועים.
בשנת 1884 הוקמה מסילת הרכבת איוונו-פרנקיבסק - ירמולינצי (אנ') אשר עברה דרך העיירה ותרמה לפיתוח המשק התעשייתי בתוכה.
מסילת הרכבת פועלת עד היום ומקשרת בין הערים ובין מונסטרישץ'.
העיירה מהווה את מרכז השטח הקהילתי של מונסטרישץ', יחידה מנהלית בתוך פלג צ'ורטביק במחוז טרנופול במערב אוקראינה.
הורצי ספרין, איש ספרות וקומיקאי יהודי-פולני, נולד וגדל במונסטרישץ'.
יהודים תושבי העיר שעלו ארצה לארץ ישראל חיברו בשנת 1974 לכתיבת ספר אודות העיירה ותולדותיה.
מונסתיר (, מתוך המילה היוונית μοναστήριον, "מנזר") היא עיר בתוניסיה, בירת מחוז מונסתיר באזור המרכזי-מזרחי במדינה, הסאחל .
העיר נמצאת 20 קילומטרים מדרום לסוסה ו-162 קילומטרים מדרום לבירת המדינה, תוניס.
מונסתיר החלה כנמל דייגים, והפכה בהמשך לעיר תיירותית משגשגת.
מונסתיר היא חצי אי המוקף על ידי הים התיכון משלושה צדדים.
מדרום לחצי האי שוכן מפרץ מונסתיר שנמתח עד כף ראס דימס.
במונסתיר נופים מגוונים - חופים סלעיים וחוליים ורכס צוקים באורך שישה קילומטרים.
מונסתיר הוקמה על הריסות העיר הפיניקית "ראש-פנת" (כף הפינה), שהפכה לעיר הרומית רוספינה המוזכרת אצל סטראבון.
בעיר נמצא מגדל ההגנה (ריבאט) של מונסתיר, ששימש בעבר כדי לאתר ספינות אויב ביזנטיות.
מגדל ההגנה של מונסתיר היה במהלך שנות השבעים של המאה העשרים אחד מאתרי הצילום של הסרט בריאן כוכב עליון.
העיר נמצאת בתוואי קו המטרו החשמלי של אזור הסאחל.
מהעיר פועלים קוי אוטובוס לתוניס.
נמל התעופה הבינלאומי חביב בורגיבה – מונסתיר משרת טיסות מרוב מדינות מערב אירופה.
מונסתיר שוכנת באזור בעל אקלים ים-תיכוני עם קיץ חם (Csa).
החורפים באזור מתונים ויש מיעוט של משקעים.
האקלים באזור מתון הרבה יותר מהאזורים הפנימיים של תוניסיה, שארבעים אחוזים ממנה הם חלק ממדבר סהרה.
הטמפרטורה הממוצעת במהלך היום בחודשי הקיץ (יוני, יולי, אוגוסט) היא כ-30 מעלות, ובחודשי החורף (דצמבר, ינואר, פברואר) היא עומדת על כ-15 מעלות.
הכלכלה בעיר מתחלקת לשני סקטורים עיקריים: חקלאות ותיירות.
שמונים ושישה אחוזים מהאדמה באזור משמשים לחקלאות, ומאות אלפי טונות של תוצרת חקלאית מיוצרים באזור מדי שנה, מיוצאים למדינות אחרות ונמכרים בשוק התוניסאי.
סקטור התיירות גם הוא מרכזי מאוד בכלכלת העיר, בה קיימים יותר מחמישים מלונות ואליה מגיעים רבבות תיירים בשנה על מנת לראות את הריבאט, את המסגד הגדול, את מאוזוליאום בורגיבה, את השוק, את האיים הסמוכים ואת החופים.
למונסתיר נמל תעופה בינלאומי, תחנת רכבת ומטרו המחבר אותה לסוסה ולמהדיה הסמוכות.
חביב בורגיבה (1903–2000) - נשיא תוניסיה הראשון, מונצח בעיר בדרכים שונות בהן נמל התעופה, תחנת המטרו בעיר ומאוזוליאום.
מוחמד מזאלי (1925–2010) - ראש ממשלת תוניסיה השלישי.
ג'אווהר מנארי (1976–) - כדורגלן תוניסאי.
חמזה יונס (1986–) - כדורגלן תוניסאי.
אלו הן הערים התאומות של מונסתיר:
מונסטר היי: הסרט הוא סרט לייב אקשן מוזיקלי אמריקאי שהופק על ידי Mattel Television ומבוסס על זיכיון בובות האופנה "מונסטר היי" מבית מאטל.
הסרט הוא אחד משני פרויקטים שעליהם הכריזה "מאטל", לצד סדרת אנימציה חדשה כחלק מניסיון לאתחל מחדש את הזיכיון בפעם השנייה.
הסרט עלה לשידור בערוץ "ניקלודיאון" ולשירות "פרמאונט+" בארצות הברית ב-6 באוקטובר 2022.
קלודין וולף, שנולדה כאשת זאב, מגיעה לבית ספרהּ החדש, "מונסטר היי", שם היא מתיידדת במהירות עם חברותיה לכיתה, פרנקי סטיין ודרקולורה, ומרגישה לראשונה בחייה, שסוף סוף מצאה מקום שבו היא יכולה להשתלב ולהיות מי שהיא באמת, על אף שהיא מסתירה מחברותיה ללימודים את סוד חצייהּ האנושי.
כאשר מזימה להרוס את התיכון מאיימת לחשוף את זהותה האמיתית, קלודין נאלצת לאמץ את צדהּ המפלצתי ולמצוא דרך לסכל את המזימה.
מיה האריס – קלודין וולף
ססיליה באלאגוט – פרנקי סטיין
קייס ווקר – דוס גורגון
ג'יי פרישקולניק – קליאו דה נייל
לינה לקומפטה – לגונה בלו
ג'סטין דריקסון – הית' ברנס
ליילה פיצג'רלד – גוליה ילפס
נאסיב סאל – אבי בומינאבל
קייל סליג – מר קומוס
סקוץ' אליס לורינג – אפולו, אביה של קלודין.
סטיב ולנטיין – דרקולה, אביה של דרקולורה.
"מונסטר היי" הוא זיכיון בובות אופנה אמריקאי שנוצר על ידי גארט סנדר עבור חברת "מאטל", בעיצובם של קלי ריילי וגלן הנסון, והושק בשנת 2010. בתחילה, הזיכיון כלל רק בובות וסדרת רשת המבוססת עליהן, אך עד מהרה התרחב למוצרי מרצ'נדייז שונים הכוללים בין היתר ביגוד ואביזרים, ספרים וחוברות קומיקס.
בבסיס הזיכיון עמדו דמויות בהשראת סרטי מפלצות, אימה ומדע בדיוני, ספרות בלשים, פולקלור, מיתולוגיה והתרבות הפופולרית, והוא התמקד בצאצאיהם המתבגרים של מפלצות מפורסמות הלומדים ב"מונסטר היי".
בשנת 2016, הזיכיון אותחל מחדש עם ספיישל סרטי אתחול וסיפור מקור בשם "Welcome to Monster High", תוך שימוש בטכנולוגיות וטכניקות הנפשה משודרגות.
אתחולו של הזיכיון ספג ביקורות שליליות מהמבקרים ומקהל הצופים, וב-9 בפברואר 2018, הזיכיון הסתיים ובוטל.
עם השקת הזיכיון בשנת 2010, נמסר כי סרטי יוניברסל שוקדת על פיתוח סרט הרפתקאות מוזיקלי בלייב אקשן, שיבוים על ידי ארי סנדל, עם תסריט מאת קרייג זדן, ניל מירון, סטפני סאבאג' וג'וש שוורץ.
הסרט התעתד לעלות לאקרנים ב-7 באוקטובר 2016.
ב-23 בפברואר 2021, נמסר על ידי "מאטל", באמצעות חטיבת הטלוויזיה שלה, על אתחול נוסף לזיכיון, הכולל סדרת הנפשה חדשה וסרט לייב אקשן המבוסס על הזיכיון, ששניהם ישודרו בערוץ "ניקלודיאון".
ב-9 בנובמבר 2021, נמסר כי הסרט יבוים על ידי הבמאי טוד הולנד, ונחשפה רשימת צוות השחקנים המלאה.
צילומי הסרט החלו ב-8 בנובמבר 2021, באולפני הקרוסינג שבברנבי, קולומביה הבריטית, קנדה.
ב-16 בנובמבר 2021, צילומי הסרט התקיימו בגלריה לאמנות של ונקובר.
חודש לאחר מכן, ב-18 בדצמבר 2021, נמסר כי צילומי הסרט הסתיימו.
פרסקטגוריהמועמדותתוצאהפרסי בחירת הילדים של ניקלודיאוןסרט אהובמונסטר היי: הסרט
מונסטר היי היא סדרת טלוויזיה אמריקאית לילדים בהנפשה ממוחשבת, המבוססת על זיכיון בובות האופנה של מאטל באותו השם, שהוצגה לראשונה בערוץ ניקלודיאון בארצות הברית ב-6 באוקטובר 2022. שיאה פונטנה, שפיתחה בעבר את האתחול מחדש של 2018 של פולי פוקט, היא השואו-ראנר שלה.
הסדרה החלה להיות משודרת בישראל בדיבוב עברי ב-14 במאי 2023, ובארצות הברית ב-6 באוקטובר 2022. הסדרה חודשה לעונה שנייה ששודרה ב-11 במרץ 2024, ובישראל בדיבוב עברי ב-30 ביוני 2024. פרק הסיום של הסדרה שודר במקור ב-24 באוקטובר 2024 ובישראל ב-6 בפברואר 2025.
הסדרה עוקבת אחר פרנקי סטיין, דרקולורה וקלודין וולף, ילדיהם של פרנקסטיין, דרקולה ואשת-זאב, כמו גם ילדים אחרים של מפלצות מיתיות מפורסמות שהם מנווטים בהילולה של התיכון באולמות המקודשים של מונסטר היי.
פרנקי סטיין (מדובבת על ידי: איריס מנאס) – בת 15 ימים, הילדה של המדענים המטורפים ד"ר וד"ר סטיין, יצרה באמצעות "המוחות הטובים והמבריקים ביותר בתולדות המפלצות".
שלא כמו איטרציות קודמות, פרנקי אינה בינארית ומשתמשת בכינויי הם/הם.
במהלך הסדרה מפתחת רגשות לקליאו.
קלודין וולף (מדובבת על ידי: גבריאל נווה גרין) – אשת זאב אפרו-לטינית בת 15, בתם של אב אנושי אפולו ואמא אשת-זאב סלינה.
בניגוד לסרט, היא גילתה את מונסטר היי בעצמה במקום לשמוע על כך מראש.
קלוד וולף – קלוד הוא האח הבכור של קלודין, טכנית, קלודין הייתה אמורה להיות אחותו הגדולה, אבל בגלל שאמא של קלודין ילדה את קלוד במקום שהזמן בו הולך אחרת אז הוא בן 16–17.
דרקולורה (מדובבת על ידי: קורטני לין) – ערפדית טייוואני-אמריקאי ובתו של דרקולה.
היא מתרגלת קסמים שאסורים בעולם המפלצות; בניגוד לסרט שבו הקסם שלה נחשף והתלמידים והצוות קיבלו אותה.
דוס גורגון (מדובב על ידי: טוני רוולורי) – בנם הרגוע והמגניב של מדוזה גורגון, ובריסטה ב-Cofin Bean של בית הספר.
קליאו דה נייל (מדובבת על ידי: קאוסאר מוחמד) – בתה של המומיה, ומלכת הדבורים של בית הספר.
במהלך הסדרה מפתחת רגשות לפרנקי.
לגונה בלו (מדובבת על ידי: ולריה רודריגז) – בתו הונדורסית של איש זימים, שיודעת קצת על העולם שבחוץ בגלל שגדלה בקסטילו השקועה.
עונהמספר פרקיםתקופת שידור מקורית תקופת שידור בישראל שידור ראשוןשידור אחרוןשידור ראשוןשידור אחרון1266 באוקטובר 20228 בדצמבר 202314 במאי 202323 באפריל 202422011 במרץ 202424 באוקטובר 202430 ביוני 20246 בפברואר 2025
ב-23 בפברואר 2021, מאטל, באמצעות חטיבת הטלוויזיה שלה, הכריזה על החזרה השנייה של המותג מונסטר היי, כשהיא מבטיחה תוכן ומוצרים חדשים לשנה הבאה, כולל תוכנית טלוויזיה מונפשת של 26 פרקים ומחזמר לייב אקשן סרט.
שיאה פונטנה, בעבר השואו-ראנר של האתחול מחדש של 2018 של פולי פוקט, הוכרז כשואו-ראנר של הסדרה ומפיק שותף של הסדרה.
ב-13 ביולי 2022, צוות השחקנים הוכרז עם גבריאל נווה גרין בתור קלודין וולף, קורטני לין בתור דרקולורה ואיריס מאנס בתור פרנקי סטיין.
ב-26 בספטמבר 2022, תאריך הבכורה של הסדרה נחשף ב-28 באוקטובר 2022, אך היא החלה שידור מוקדם מהמתוכנן ב-6 באוקטובר 2022; הוא סומן כהצצה אחרי מונסטר היי: הסרט.
ב-17 בנובמבר 2022, ניקלודיאון חידשה את הסדרה לעונה שנייה בת 20 פרקים ששודרה ב-11 במרץ 2024.
שנהפרסקטגוריהמועמד/יםתוצאהמקור2024פרס התקשורת של הליגה ההומו-לסבית נגד השמצהתוכנית הילדים הטובה ביותר"מונסטר היי"פרס בחירת הילדים של ניקלודיאוןתוכנית מצוירת אהובה2025
מונסטר היי 2 הוא סרט פנטזיה-מוזיקלי אמריקאי משנת 2023, שהופק על ידי Mattel Television ומבוסס על זיכיון בובות האופנה "מונסטר היי" מבית מאטל.
זהו הסרט העלילתי ה-74 של "ניקלודיאון", והוא משמש כסרט המשך לעלילת הסרט "מונסטר היי: הסרט" (2022).
הסרט בוים על ידי טוד הולנד, על פי תסריט מאת מאט ובילי אדי, ומככבות בו מיה האריס, ססי באלאגוט ונאיה דמסן, ששבות לגלם את דמויותיהן של קלאודין, פרנקי ודרקולורה, ולצדן שבים לככב קייס ווקר, מרסי טי.
האוס, ג'יי פרישקולניק, לינה לקומפטה, ג'סטין דריקסון, ליילה פיצג'רלד ונאסיב סאל בתפקידי משנה.
הסרט עלה לשידור בערוץ "ניקלודיאון" ובשירות הזרמת המדיה "פרמאונט+" ב-5 באוקטובר 2023.
הסרט שודר בערוץ TeenNick בישראל ב-14 באפריל 2024.
כשקלודין וולף, דרקולורה ופרנקי סטיין נכנסות לשנתן השנייה במונסטר היי, מגלות השלוש שהן נאלצות לעמוד בפני אתגרים גדולים עוד יותר השנה – תלמידים חדשים, כוחות חדשים, חברויות חדשות ואיום גדול עוד יותר שביכולתו לא רק לקרוע את החברות ביניהן, אם כי לשנות את עולם המפלצות לנצח.
ססי באלאגוט – פרנקי סטיין
סלינה קורשי – טורליי סטרייפ
קירה לרו – דמי בובאיס
ב-25 באוקטובר 2022, הוכרז לראשונה על פיתוחו של סרט המשך ל"מונסטר היי: הסרט" לאחר שזה התמקם במקום הראשון ברשימת סרטי הילדים והמשפחה הנצפים ביותר ב"פרמאונט+" וזכה ליותר מ-4 מיליון צפיות ליניאריות בשבוע הראשון להפצתו.
כמו כן, הוכרז כי את סרט ההמשך ישוב לביים ולהפיק טוד הולנד וכי על כתיבת התסריט יופקדו מאט ובילי אדי.
ההכנות לקראת צילומי הסרט החלו ב-14 בנובמבר 2022, והופסקו לרגל החגים מ-19 בדצמבר 2022 עד ל-3 בינואר 2022. צילומי הסרט החלו בוונקובר, קנדה, ב-23 בינואר 2023, ונמשכו עד 27 בפברואר 2023.
הסרט עלה לשידור בערוץ בערוץ "ניקלודיאון" ובשירות הזרמת המדיה "פרמאונט+" ב-5 באוקטובר 2023.
במרץ 2023, הופיעו מיה האריס, ססי באלאגוט, נאיה דמסן וקייס ווקר בטקס פרסי בחירת הילדים של ניקלודיאון השנתי, במטרה לקדם את הסרט ולחשוף הצצה ראשונה מתוכו.
ביולי 2023 פורסמו כרזות רשמיות עבור דמויותיהם של פרנקי, דרקולרה, קלודין, טורליי ודוס.
במקביל, הופץ קדימון-טיזר רשמי ראשון.
ב-13 בספטמבר 2023, פורסמה כרזת הסרט הרשמית.
יחד עם הכרזה, אושר כי קדימון רשמי באורך מלא יופץ ב-15 בספטמבר.
המאנגה עובדה על ידי חברת ההפקות "Madhouse" לסדרת אנימה בת 74 פרקים, ששודרה ברשת "Nippon TV" מאפריל 2004 עד לספטמבר 2005. זכויות הפצת המאנגה והאנימה בצפון אמריקה נרכשו על ידי "Viz Media".
בשנת 2013, זכויות הפצת האנימה באוסטרליה נרכשו על ידי "Siren Visual".
"מונסטר" הייתה היצירה הראשונה של אוראסאווה שזכתה להערכה והצלחה בין-לאומית; המאנגה נמכרה ביותר מ-20 מיליון עותקים, מה שהפך אותה לאחת מסדרות המאנגה הנמכרות ביותר בכל הזמנים; וזכתה במספר פרסים, כולל בפרס המאנגה ה-46 של שוגקוקאן ושל פסטיבל יפן לאמנויות המדיה.
עיבוד האנימה למאנגה זכה לשבחי הביקורות ולתואר האנימה הטובה ביותר.
בשנת 2002, כתב ואייר אוראסאווה את הרומן הגרפי "Another Monster", המגולל את אירועי המנגה מנקודת מבטו של כתב-חוקר.
ד"ר קנזו טנמה הוא נוירוכירורג יפני צעיר, העובד בבית החולים "אייזלר ממוריאל" שבדיסלדורף, מערב גרמניה; המביע את מורת רוחו מההטיה הפוליטית של בית החולים לטיפול בחולים, ומנצל את ההזדמנות לשנות זאת לאחר שמעשה טבח מביא את התאומים יוהאן ואנה ליברט לבית החולים.
יוהאן סובל מפצע ירי בראשו, ואילו אנה ממלמלת על הרג.
טנמה מנתח את יוהאן במקום את ראש העיר, שהגיע מאוחר יותר; יוהאן ניצל, אך ראש העיר רודקר מת ובעקבות כך מאבד טנמה את מעמדו החברתי.
לאחר מכן, נרצחים היינמן, הבוס של טנמה, ושאר הרופאים העומדים בדרכו באופן מסתורי, ושני התאומים נעלמים מבית החולים.
המשטרה חושדת בטנמה, אך התיק נסגר מחוסר ראיות.
לאחר תשע שנים, טנמה עומד כעת בראש מחלקת הכירורגיה ב"אייזלר ממוריאל".
לאחר שהציל פושע בשם אדולף יונקרס בניתוח במהלכו הוא ממלמל על "מפלצת", טנמה שב לחדרו של יונקרס, אך מגלה כי השוטר שהופקד על ביטחונו נרצח וכי עקבותיו נעלמו.
כשהוא מתחקה אחר עקבותיו אל אתר בנייה הסמוך לבית החולים, טנמה מוצא את יונקרס מוחזק באיומי אקדח.
יונקרס מפציר בו לברוח, אך טנמה מסרב והאיש שמחזיק באקדח מתגלה כיוהאן ליברט.
למרות ניסיונותיו של טנמה להציל אותו, יוהאן יורה ביונקרס.
כשהוא מצהיר בפני טנמה שלעולם לא יוכל להרוג את האיש שהציל את חייו, יוהאן נעלם אל תוך הלילה, כשטנמה המום מכדי לעצור אותו.
בעקבות המקרה והתעוררות חשדותיה הישנים של המשטרה בו, מנסה טנמה למצוא מידע נוסף על יוהאן, ועד מהרה מגלה שאחותו התאומה חיה חיים מאושרים כבת מאומצת; וכי העקבות היחידים לעברה הנורא הם מספר סיוטים מעורפלים.
טנמה מאתר את אנה, שכעת קרויה "נינה" בפי הוריה המאמצים, ביום הולדתה; ומציל אותה מציפורניו של יוהאן.
מפיה, מגלה טנמה כי יוהאן הוא תוצר של ממשלת מזרח גרמניה לשעבר להשתמש בבית יתומים סודי המכונה "511 Kinderheim" על מנת ליצור חיילים מושלמים באמצעות תכנות פסיכולוגי מחדש ושימוש בספרי ילדים שנכתבו במסגרת ניסויים איגניקיים.
נוסף לכך, מתוודע טנמה להיקף הזוועות שביצע יוהאן, ונשבע לתקן את הטעות שעשה על ידי שימת קץ לחייו של יוהאן.
אוראסאווה גילה שהוא שקל לראשונה לכתוב מאנגה שתעסוק בתחום הרפואה בסביבות 1986, אך בעקבות חוסר התלהבותו של העורך שלו מהרעיון, הוא הציע בצחוק לכתוב במקום מאנגה שתעסוק בענף הג'ודו לנשים, הלצה שהובילה לעבודתו הראשונה, "" (1986–1993).
הרעיון המקורי לעלילת המאנגה הגיעה מסדרת הטלוויזיה האמריקאית "הנמלט" משנות ה-60, שהשפיעה עמוקות על אוראסאווה כשצפה בה בילדותו.
במסגרת עלילת הסדרה, רופא מורשע שלא בצדק ברצח מטופלו, אך נמלט ומחפש אחר הרוצח האמיתי בעודו נמלט מהמשטרה.
אוראסאווה הצהיר כי העורך שלו היה נחרץ בדעתו שהמאנגה לא תצליח, וניסה למנוע ממנו לכתוב אותה.
אוראסאווה למקם את עלילת המאנגה בגרמניה בעקבות השפעת תעשיית הרפואה הגרמנית על מקבליתה היפנית.
נוסף לכך, בחר אוראסאווה למקם את עלילת המאנגה בתקופה שלאחר מלחמת העולם השנייה, על מנת שיוכל לכלול בעלילתה את התנועה הנאו-נאצית.
כתיבת המאנגה, במקביל לכתיבת המאנגה "20th Century Boys", גרמה לאוראסאווה להתאשפז לזמן קצר בשל תשישות.
המאנגה הוצאה לאור מחדש במהדורת קנזנבן בת תשעה כרכים בין 30 בינואר–29 באוגוסט 2008.
בצפון אמריקה, זכויות הפצת המאנגה נרכשו על ידי "Viz Media", שהוציאה לאור את כל 18 כרכי הטנקובון בין 21 בפברואר 2006 ל-16 בדצמבר 2008, ואת מהדורת הקנזנבן של הסדרה, תחת השם "Monster: The Perfect Edition", בין 15 ביולי 2014 ל-19 ביולי 2016.
המאנגה עובדה לסדרת אנימה על ידי חברת ההנפשה "Madhouse" ושודרה בין 7 באפריל 2004 ל-28 בספטמבר 2005 ברשת "Nippon TV".
האנימה בוימה על ידי מסיוקי קוג'ימה, נכתבה על ידי טאטסוהיקו אורהאטה, וכוללת עיצובי דמויות מקוריים של האנימטור הוותיק של "סטודיו ג'יבלי", קיטארו קוסאקה, אשר עובדו לאנימה על ידי האנימטור שיגרו פוג'יטה, ועל הלחנת המוזיקה הופקד המלחין קוניאקי היישימה.
המלחין דייוויד סילביאן הוזמן לכתוב את נעימת הסיום הראשונה עבור האנימה, "For the Love of Life", בו שיתף פעולה עם היישימה.
על כתיבת נעימה זו, הצהיר סילביאן: נעימת נושא זו שימשה את 32 הפרקים הראשונים.
נעימת הסיום השנייה, "Make It Home" מאת פוג'יקו המינג, שימשה את 42 הפרקים הנותרים.
נעימה זו היא השיר היחיד ששרה המינג בקריירה שלה.
כתוביות הפתיחה כוללות איורים מתוך הספר Obluda, Která Nemá Své Jméno (בתרגום חופשי לעברית: "המפלצת ללא-שם") מאת אמיל שרבה, שיצא לאור רשמית בהפצת "שוגקוקאן" ב-30 בספטמבר 2008.
דיבוב אנגלי לאנימה הופק על ידי "Salami Studios" עבור "Viz Media", שרכשו את זכויות הפצת האנימה בצפון אמריקה.
האנימה שודרה במשבצת "Ani-Mondays" של רשת "Syfy", החל מ-12 באוקטובר 2009, וכן ברשת האחות "Chiller".
מהדורת ה-DVD של הסדרה, שהכילה את 15 הפרקים הראשונים, הופצה ב-8 בדצמבר 2009. עם זאת, עקב מכירות נמוכות, החליטה "Viz Media" שלא להמשיך ולהפיץ את שאר הפרקים ב-DVD, ומאוחר יותר אף ביטלה את זכויותיה להפצת הסדרה.
בקנדה, עלתה האנימה לשידור ב-15 במרץ 2010, ובערוץ "Funimation" ב-3 באפריל 2010. בשנת 2013, נרכשו זכויות הפצתה של האנימה באוסטרליה על ידי "Siren Visual", שהפיצה את פרקי הסדרה המלאים בחמישה מארזי DVD החל מנובמבר 2013.
ב-1 בינואר 2023, החלה שירות הזרמת המדיה "נטפליקס" להזרים את 30 פרקי הסדרה הראשונים ברחבי העולם; כל שאר הפרקים עלו ל"נטפליקס" חודש לאחר מכן.
בשנת 2005, הוכרז כי חברת ההפקות "ניו ליין סינמה" רכשה את הזכויות עיבוד המאנגה לסרט לייב אקשן אמריקאי.
במעמד ההכרזה פורסם כי התסריטאי המועמד לפרס אוסקר ג'וש אולסון נשכר לכתוב את התסריט; עם זאת, לא פורסם מאז מידע חדש על הפקת הסרט.
בשנת 2013, נחשף כי הקולנוען גיירמו דל טורו ורשת הכבלים האמריקאית "HBO" שיתפו פעולה בפיתוח והפקת פיילוט לסדרת לייב אקשן שתתבסס על המאנגה.
המפיק-שותף סטיבן תומפסון הופקד על כתיבת התסריט לפיילוט, בעוד שדל טורו התעתד לביים אותו ולשמש כמפיק בפועל לצד דון מרפי וסוזן מנפורד.
עם זאת, בשנת 2015, חשף דל טורו במהלך ריאיון כי "HBO" ביטלו את פיתוח הסדרה אצלם וכי הם נמצאים בתהליך של הצגת הסדרה לאולפנים אחרים.
בעיירה האמריקאית הבדיונית ניו סאלם, הילדים המתבגרים של מפלצות מפורסמות (ויצורים מיתיים אחרים) לומדים בבית ספר תיכון בשם Monster High.
בית הספר ידוע בכך שהוא מאפשר לכל מיני מפלצות להירשם אליו: זאת בניגוד לבתי ספר אחרים הקיימים בעולם הפנטזיה של הזיכיון, שמורים לסוג אחד של מפלצות בלבד (למשל, בית ספר בלעדי לערפדים).
סיפורי הדמויות סופרו באמצעות סדרות הטלוויזיה, סדרות האינטרנט, הסרטים, האתר הרשמי וכן באמצעות יומנים (חוברות) המצורפות לבובות.
מוצרים שונים אחרים ממותגי Monster-High שוחררו: הם כוללים פסלוני ויניל לאספנות, תחפושות ליל כל הקדושים, קטיפה, כלי כתיבה, בגדי ילדים, אביזרים ואיפור, בושם ועוד.
המכנסיים הקצרים שודרו כחלק מבלוק תוכניות הבוקר לילדים של TXN אוהא סוטה החל ב-22 באוקטובר 2014.
מונפורט סטוקס היה פוליטיקאי אמריקאי, איש המפלגה הדמוקרטית (וקודם לכן איש המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית), שכיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית בשנים 1816–1823 וכמושל קרוליינה הצפונית ה-25 בשנים 1830–1832.
סטוקס נולד ב-12 במרץ 1762 במחוז לוננבורג במושבת וירג'יניה, היה הצעיר מבין אחד עשר ילדים של דוד סטוקס, קצין צבאי ושופט.
בגיל 13 התגייס לצי הסוחר של ארצות הברית.
במהלך מלחמת העצמאות האמריקאית, נלכד על ידי הבריטים ונכלא במשך שבעה חודשים על ספינת הכלא הבריטית "ג'רזי" בנמל ניו יורק.
בהמשך שירת כמייג'ור גנרל במיליציה המדינתית בשנים 1804–1816.
לאחר המלחמה התיישב סטוקס בסיילסבורי שבקרוליינה הצפונית, עסק בחקלאות, שימש כפקיד בבית המשפט ולמד משפטים.
שם פגש לראשונה את אנדרו ג'קסון, שהיה גם הוא עורך דין.
הוא שימש כעוזר פקיד בסנאט של קרוליינה הצפונית בשנים 1786–1790, היה מועמד לבית הנבחרים ב-1793, ושימש כפקיד משנת 1799 עד 1816, אז נבחר לסנאט של ארצות הברית בעקבות התפטרותו של ג'יימס טרנר.
הוא השלים את החודשים הנותרים של כהונתו של טרנר וכיהן בנוסף קדנציה מלאה, אך הובס בבחירות מחדש ב-1823. במהלך כהונתו בסנאט עבר להתגורר מסיילסבורי לווילקסבורו, בקרוליינה הצפונית, באזור מורדות הרי בלו רידג'.
לאחר מכן נבחר סטוקס לאספה הכללית של קרוליינה הצפונית, שם ייצג את מחוז וילקס בסנאט בשנים 1826–1827 ובבית הנבחרים המדינתי בשנים 1829–1830.
ב-1830 נבחר סטוקס על ידי האספה הכללית כמושל קרוליינה הצפונית בסיבוב הבחירות התשיעי, והביס את קאדוואלדר ג'ונס הבן ו.
בשנה שלאחר מכן התמודד מול ספרייט שוב ונבחר שוב בפער קטן (98–93).
בתקופת כהונתו תמך סטוקס בבניית תעלות לאורך חופי קרוליינה הצפונית ושימש בו זמנית כנשיא מועצת הנאמנים של אוניברסיטת קרוליינה הצפונית.
בתמיכתו החזקה לנשיא אנדרו ג'קסון, לחץ סטוקס על בית המחוקקים של המדינה לתמוך בעמדת ג'קסון נגד זכות הביטול.
ג'קסון מינה את סטוקס לראש הוועדה הפדרלית לענייני אינדיאנים, שהייתה אחראית על העתקה ומחיה מחדש של שבטים מדרום-מזרח ארצות הברית.
סטוקס התפטר מתפקיד המושל ב-19 בנובמבר 1832.
לאחר מינויו עבר סטוקס לפורט גיבסון בטריטוריית ארקנסו (כיום חלק מאוקלהומה), שם תמך בשבטים הצ'רוקי, סנקה, שאוני וקוואפאו.
הוא נפטר בנובמבר 1842 ונקבר בסמוך לפורט גיבסון.
סטוקס נחשב לחייל היחיד ממלחמת העצמאות האמריקאית הקבור באוקלהומה.
בשנת 1943 נבנתה ספינת ליברטי אמריקאית בשם SS Montfort Stokes, שהוצאה משירות ב-1962.
סטוקס נישא לראשונה למרי אירווין והיה להם בת אחת.
לאחר מותה נישא לרייצ'ל מונטגומרי (1776–1862) והיו להם חמישה בנים וחמש בנות.
בנו מונפורט סידני סטוקס לחם במלחמת ארצות הברית–מקסיקו כמייג'ור ומת ב-1862 במהלך מלחמת האזרחים כקולונל ברגימנט הראשון של קרוליינה הצפונית.
סטוקס היה דודו של ג'וזף מונטפורט סטריט, סוכן אינדיאני משפיע על נהר המיסיסיפי.
סטוקס נזכר בשל משחק הבראג מול קצין המשמר של הסנאט מאונטג'וי ביילי, שנמשך החל מיום חמישי אחר הצהריים ועד יום שני בשעה 10 בבוקר, אז נאלץ ביילי לחזור לעבודה, והשאיר את סטוקס "ממורמר ומצהיר שאילו ידע שביילי יפסיק את המשחק מוקדם כל כך, לא היה מתיישב לשחק עמו."
נסיכות מונקו ובקיצור מוֹנַקוֹ היא נסיכות המהווה עיר-מדינה באירופה.
שוכנת בריביירה הצרפתית, בקרבת גבול צרפת-איטליה.
העיר העתיקה של מונקו ואזורים שנבנו בתקופות מאוחרות יותר נכללים בטריטוריה של מונקו.
מונקו נמצאת במקום השני בעולם (אחרי קריית הוותיקן) ברשימת המדינות העצמאיות בעלות השטח הקטן ביותר.
תחום שיפוטה משתרע על פני 2.02 קילומטר רבוע בלבד, ונכון לשנת 2022 היא מדורגת במקום השני בעולם בצפיפות אוכלוסין: עם אוכלוסייה של 39,700 תושבים הצפיפות בה היא כ-20,000 נפש לקמ"ר.
היא אינה חלק מהאיחוד האירופי, אך בעלת הסכם מכסים עם צרפת.
ההילך החוקי בה הוא האירו, על פי הסכם עם האיחוד האירופי.
היא חברה דה פקטו באמנת שנגן.
מונקו נחשבת לאחת המדינות העשירות בעולם.
התוצר הלאומי לנפש בה הוא מהגבוהים בעולם, וכך גם אחוז המיליונרים מבין תושבי המדינה.
למקור שמה של מונקו יש מספר גרסאות: המילה הכנענית־פניקית "מנוחה" שהגיעה דרך סוחרים פיניקים שמצאו במקום מנוחה במסעות הסחר שלהם, או המילה היוונית "μόνοικος" שבה כינו סוחרים יוונים את המקום.
מונקו נוסדה ב־1215 כקולוניה של ג'נובה.
היא נשלטה על ידי בית גרימלדי מאז 1297, כאשר פרנסואה גרימלדי (François Grimaldi) תפס את המצודה המגנה על הסלע המפורסם כשהוא לבוש כנזיר פרנציסקני.
יוצאת דופן היא התקופה בין 1789 ל־1814, שבה מונקו הייתה תחת שליטה צרפתית.
במלחמת העולם השנייה, למרות מאמציה לשמור על נייטרליות, נכבשה מונקו על ידי איטליה, אחר כך על ידי גרמניה, ולבסוף שוחררה על ידי בעלות הברית.
צורת השלטון היא נסיכות שושלתית המנוהלת כך שהרשות המבצעת נתונה במשותף בידי הנסיך ומועצת הממשל.
זו מונה ארבעה חברים, ובראשה שר החוץ.
18 צירי המועצה נבחרים אחת לחמש שנים.
למונקו יש יחידת צבא וכבאות (Corps des Sapeurs-Pompiers) בת 148 חיילים, המופקדת בעיקר על תפקידי הגנה אזרחית, על חילוץ ועל הענקת שירותי חירום.
ביטחון הנסיכות מוטל בעיקר על צבא צרפת.
המשמר, שהוקם ב־1817 על ידי אונור הרביעי, נסיך מונקו, מונה כ־100 חיילים ושלושה קצינים בלבד.
בעוד החיילים הם מקומיים, הקצינים הושאלו מצבא צרפת.
המשטרה הלאומית של מונקו, המונה כ־520 שוטרים, אמונה על הביטחון ועל שמירת הסדר בנסיכות.
כלולים בה גם יחידת שיטור ימי ומשמר גבול זעיר.
קיימת במונקו גם יחידת אבטחת אישים – כוח המשמר של נסיך מונקו, המצוידת בנשק מודרני ומורכבת מ־115 קצינים ושומרים.
מונקו חברה באינטרפול, ורמת הפשיעה בה היא הנמוכה ביותר מבין כל המדינות החברות בו.
משטרת מונקו היא חלק ממחלקת ביטחון הציבור של מונקו, שהוקמה ב־23 ביוני 1902. המשטרה כוללת את חטיבת משטרת הפלילים ובה מחלקת חקירות פשיעה, זיהוי פלילי ומשאבי מידע; חטיבת משטרת העיר, הכוללת יחידת התערבות מיוחדת המקבילה לימ"מ ומרכז פיקוד מבצעי; חטיבת נמל התעופה ויחידת השיטור הימי שהוקמה באוגוסט 1960.
כלכלתה של מונקו מבוססת על הקזינו במונטה קרלו ועל שירותים ותעשייה זעירה.
ההכנסות הגבוהות מהקזינו הופכות אותה לאחת המדינות העשירות בעולם, במיוחד ביחס לגודלה המזערי.
העושר של הנסיכות כה גדול שאין לה צורך בגביית מיסים מתושביה.
מקורן של כ־55% מן ההכנסות השנתיות של מונקו הוא ממע"מ, המשולם על עסקי המלונאות, הבנקים והתיירות.
למרות זאת היא גם מייצרת מוצרי אלקטרוניקה, הנדסה, נייר, כימיקלים ופלסטיק.
סחר החוץ שלה מבוסס על בישום, ביגוד, נייר, מוצרים סינתטיים וחומרי בניין.
במונקו יש בממוצע 278,000 נופשים בשנה, מתוכם 85,000 אורחי ועידות וכנסים.
באופן כללי אין במונקו מס הכנסה אישי לסוגי עסקים רבים, למשקיעים ולעצמאים המתגוררים במונקו ומוצאים את הכנסתם מחוץ למדינה.
עם זאת, כלל זה אינו ישים ביחס לאזרחי צרפת המתגוררים במונקו.
לכן, מונקו איננה יכולה לשמש מקלט מס לאזרחי צרפת, אלא לאזרחי מדינות אחרות בלבד.
אף ששכירים העובדים במונקו אינם משלמים מס הכנסה, הם חייבים בתשלום משמעותי של "דמי ביטוח לאומי" ביחס ישיר לגובה הכנסתם, היכול להגיע לשיעור של 40%–50% מן ההכנסה הכוללת ואשר מופרש ישירות על ידי המעביד.
דמי ביטוח לאומי אלה גבוהים משיעורי מס ההכנסה במדינות רבות אחרות.
שיעור החיסכון במיסים לאזרח זר החי במונקו תלוי במקורות ההכנסה של אותו אדם ובאמנות המס הקיימות בין מונקו לבין מדינת הלאום של התושב (לכן, לרבים מעשירי תבל, מגורים במונקו מקנים יתרונות מס כלשהם).
יתרונות המס של מונקו הביאו עשירים רבים למצוא בה "מקלט מס".
כמה מהם ידוענים בולטים, אולם רובם אנשי עסקים אלמונים.
ההערכה היא שיחס חשבונות הבנק במונקו הוא 11 על כל תושב (לערך 300,000 חשבונות).
עם זאת מונקו איננה משמשת מרכז לרישום חברות מעבר לים (דוגמת פנמה, ברמודה, או סיישל).
רישום חברות זרות אינו אפשרי במונקו ולכן המדינה אינה משמשת כמרכז פיננסי לחברות זרות.
מיסוי עסקים במונקו אינו יוצא דופן, להבדיל ממיסוי הכנסות אישיות.
מונקו היא אחת המדינות העשירות בעולם ומאכלסת את מספר המיליונרים הגבוה בעולם (יחסית לשטחה).
בשנת 2000 פרסם חבר הפרלמנט הצרפתי ארנו מונטבור דו"ח ובו האשים את מונקו בכך שהיא מהווה מרכז להלבנת כספים, בין השאר גם בבתי הקזינו שבמדינה, בזכות מדיניות המס שלה וכי הממשל מפעיל לחצים כדי שתופעות אלה לא יחקרו.
הארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי פרסם החל משנת 1998 דו"חות על השפעות מקלטי מס על המערכת הפיננסית העולמית.
מונקו לא הופיעה בדו"חות אלה קודם לשנת 2004, אז ספגה גינוי מהארגון על חוסר שיתוף הפעולה מצידה בדיווחים כלכליים (כך גם ספגו גינוי דומה אנדורה, ליכטנשטיין, ליבריה ואיי מרשל).
מונקו אף מופיעה ברשימת מקלטי המס של קרן המטבע הבין-לאומית, זאת לצד רשימה ארוכה של מדינות אחרות.
גם מועצת אירופה כללה את מונקו בדו"חות שפרסמה המצביעים על מדינות המשמשות כמקלטי מס.
בדו"ח שסקר את הפעילות הפיננסית לשנים 1998–2000 הופיעה מונקו לצד 22 מדינות אחרות.
מונקו סירבה להמשיך ולשתף פעולה עם עורכי הדו"ח בסקירות שנערכו בשנים 2001–2003 ובשנים 2005–2007.
מנגד, זוכה מונקו לשבחים על מדיניות המס שלה מצד מכוני חשיבה אירופים ואמריקאים בעלי אידאולוגיה ליברלית, השואפים להקטנת המעורבות הממשלתית בפעילות הפרט.
תחנת מונקו-מונטה מופעלת על ידי מערכת הרכבות הלאומית של צרפת (SNCF).
מנחת המסוקים של מונקו מספק שירות מסוקים לשדה התעופה הקרוב ביותר, נמל התעופה קוט ד'אזור שבניס, צרפת.
חברת האוטובוס מונקו (CAM) מפעילה קווים העוברים בכל האטרקציות התיירותיות, במוזיאונים, בגן האקזוטי, במרכזי העסקים, בקזינו ובאצטדיון לואי השני.
מרוץ הגרנד פרי של מונקו, הנערך ברחובות מונקו, נחשב לאחד המרוצים היוקרתיים והחשובים בעולם הספורט המוטורי.
מונקו תחומה בין צרפת בצפון וחוף הים התיכון בדרום ובה שלושה אזורים: מונקו העיר, לה קונדמין – אזור עסקים שסביב הנמלים, מונטה קרלו – הרובע העשיר ביותר במונקו אשר משמש כאזור הבילויים המרכזי בנסיכות.
האקלים במונקו הוא שילוב של אקלים ים-תיכוני (Csa בשיטת קפן) ואקלים סובטרופי גשום (Cfa ו-Cfb).
בין מאי לספטמבר הטמפרטורה גבוהה יחסית והמשקעים מעטים.
בין אוקטובר לאפריל הטמפרטורה נמוכה ויורדים יותר משקעים.
תופעות של כפור ושלג יכולות להתקיים במונקו אך בתדירות של אחת לכ-10 שנים.
בשנה אחת יורדים במונקו 743.6 מ"מ של משקעים בממוצע.
מספר ימי הגשם הממוצע הוא 62.
השפה הרשמית היחידה במדינה היא צרפתית.
כמו כן רווחות איטלקית, אנגלית ושפה מקומית – מונגאסקית, המדוברת כשפת אם על ידי מיעוטם של התושבים במונקו.
מונקו הוא מועדון כדורגל ממונקו, שנוסד בשנת 1919, והפך למקצועני בשנת 1948. מגרשה של מונקו הוא אצטדיון לואי השני, שבו 18,500 מקומות ישיבה.
על אף שמיקומה של קבוצת הכדורגל הוא במונקו, שהיא מדינה בפני עצמה, הקבוצה משחקת בליגת העל הצרפתית ואף מגיעה להישגים רבים.
בשל העובדה שהקבוצה ממומנת על ידי הנסיכות, מתייחסים אליה הצרפתים בחשדנות ונשיא אולימפיק מרסיי לשעבר אף רמז כי יש לאסור על מונקו את השימוש בכספי ציבור, שמעניקים לה יתרון על שאר קבוצות הליגה הצרפתית.
מספר האוהדים הממוצע במשחקיה הביתיים של מונקו נמוך יחסית (10,394 בממוצע למשחק בעונת , למשל), אולם בהתחשב בעובדה שבעיר מתגוררים רק כ-30 אלף תושבים, מדובר ביחס גבוה מאוד בין מספר התושבים למספר הצופים במשחקים.
הקבוצה ממומנת על ידי חברת Fedcom בבעלות האוליגרך הרוסי דמיטרי ריבולובלב.
הקבוצה הוקמה בשנת 1924 ביוזמה אישית של לואי השני, נסיך מונקו, ונהנית מאז ועד היום מתמיכת בית המלוכה השולט בנסיכות הזעירה.
בשנות התשעים הצליחה מונקו בסיוע של רכש נבון ואימון של מאמנים כמו ארסן ונגר להגיע להישגים משמעותיים.
בעונת 1996–1997 הוביל את המועדון סגל משופע כישרון בכיכובו של השחקן הצעיר תיירי הנרי לאליפות הליגה הצרפתית.
אותו סגל העפיל בשנה לאחר מכן עד לחצי גמר ליגת האלופות, אך הקבוצה הודחה ובאותה עונה גם איבדה את תואר האליפות לקבוצת לאנס.
אף על פי שאיבדה את כוכבה הגדול הנרי הצליחה הקבוצה להיבנות מחדש בעונת 1999–2000 סביב השוער הצרפתי פביאן בארטז והחלוצים דויד טרזגה ומרקו סימונה האיטלקי.
הקבוצה החזירה לעצמה את תואר האליפות באותה עונה כשהיא מקדימה את פריז סן-ז'רמן ואת אולימפיק ליון.
לאחר עונת אליפות זו הלכה הקבוצה והתדרדרה אל מרכז הטבלה בשתי העונות הבאות ואף אל קרבות התחתית.
הקבוצה הצליחה לחזור למאבקי האליפות בעונת 2002–2003. מינויו למאמן של קפטן נבחרת צרפת האגדי דידייה דשאן נתן את אותותיו במועדון.
דשאן בנה סביבו קבוצה של שחקנים בעלי אופי התקפי מובהק.
פטריס אברה, לודוביק ז'ולי והחלוץ הקרואטי דדו פרשו מחוזקים בכוכב הספרדי פרננדו מוריינטס שהגיע מריאל מדריד הובילו את מונקו לעונה טובה מאוד בליגת האלופות בשנת 2004 אשר התחילה בניצחון 3–8 על דפורטיבו לה קורוניה בשלב הבתים והמשיכה להדחה של אלופת ספרד ריאל מדריד ברבע הגמר.
מונקו הצליחה להעפיל לגמר ליגת האלופות לאחר ניצחון על צ'לסי האנגלית אך בגמר הפסידה לקבוצה הפורטוגזית פורטו.
לאחר עונה זו חלה הידרדרות הדרגתית במעמד הקבוצה.
הנהלת הקבוצה אמנם הצליחה לרכוש שחקנים נוצצים כמו חאבייר סאביולה הארגנטינאי, צ'בנטון מאורוגוואי והכוכב האיטלקי כריסטיאן ויירי.
אך הקבוצה כשלה בליגה פעם אחר פעם ובנוסף לא החזירה את ההשקעה הכספית בה.
בסיום עונת 11–2010 נשרה הקבוצה לליגה השנייה בצרפת אחרי 34 שנים רצופות בליגה הצרפתית הראשונה וזאת אחרי הפסד לליון במחזור הסיום.
עונת 12–2011 הייתה עונה לא קלה עבור מונקו.
לראשונה מזה 35 שנים נאלצה הקבוצה להסתגל לחיים בליגה השנייה ופתיחת העונה הייתה גרועה מאוד והקבוצה דורגה במשך מחזורים רבים במקום האחרון ונראה היה שהקבוצה תרשום ירידת ליגה נוספת אל הליגה השלישית.
באמצע העונה נרכשה הקבוצה על ידי בעלים חדש שביצע מסע רכש שעזר לקבוצה להישאר בסופו של דבר בליגה השנייה.
בסוף עונת 2012–2013 עלתה הקבוצה לליגה הראשונה בצרפת ולאחר מינויו של ואדים ואסילייב למנכ"ל הקבוצה ביצעה הקבוצה מספר החתמות גדולות כשהחתימה את קלאודיו ראניירי כמאמן ואת רדאמל פלקאו תמורת 60 מיליון יורו מאתלטיקו מדריד ואת ריקארדו קרבאליו מריאל מדריד.
בקבוצה החתימו גם את אריק אבידל שעזב את ברצלונה, והפך לקפטן הקבוצה.
בעונת 2016/2017 זכתה מונקו באליפות ראשונה מזה 17 שנים.
באותה עונה הגיעה מונקו לחצי גמר ליגת האלופות שם הודחה בידי יובנטוס.
ב-31 באוגוסט 2017 הושאל קיליאן אמבפה לפריז סן-ז'רמן עד לסיום העונה עם התחייבות לרכישתו תמורת 180 מיליון אירו בתום העונה, הייתה זו העסקה הגדולה ביותר בתולדות המועדון.
מוֹנְצָה (באיטלקית: Monza) היא עיר באיטליה, במחוז מילאנו שבלומברדיה, בירת נפת מונצה-בריאנצה.
העיר שוכנת על נהר לאמברו, 15 ק"מ צפונית מזרחית למילאנו, שאליה היא מחוברת בכביש ובמסילת ברזל.
מונצה היא פרבר של מילאנו והעיר השלישית בגודלה במחוז לומברדיה.
מונצה ידועה בתעשייתה, המייצרת כובעי לבד, שטיחים, רהיטים, זכוכית, צבעים, מוצרי פלסטיק וטקסטיל.
מדי שנה בחודש ספטמבר נערך בה הגרנד פרי האיטלקי, אחד מהוותיקים והקבועים שבמרוצי סבב הפורמולה 1. מטה קבוצת הפורמולה 1 סקודריה פרארי נמצא במונצה וגם קבוצת העבר אלפא רומיאו קבעה בה את ביתה.
במונצה נמצא גם הפארק המגודר הגדול ביותר באירופה, ששטחו כ-7,000 דונמים ובתוכו עובר מסלול המרוצים המפורסם.
במונצה נמצאת קתדרלה מהמאה ה-6 שבנתה המלכה תיאודלינדה, אשר הורחבה ושופצה במאה ה-13, ובה שמור כתר הברזל המפורסם של מלכי לומברדיה, שעל פי המסורת משולב בו מסמר מהצליבה של ישו.
ב-1951, האדריכל גואלטיירו גלמניני, זוכה מדליית הזהב לאדריכלות איטלקית, כמפתח עירוני יישם את תוכנית האב עבור מונצה, אשר עיצבה את העיר כפי שהיא כיום.
ביוני 2004 הפכה מונצה לבירתה הרשמית של פרובינציית מונצה ובריאנצה.
מונק הייתה סדרת טלוויזיה מסוגת דרמה קומית-משטרתית, זוכת פרס אמי שעלתה לשידור בארצות הברית ב-12 ביולי 2002 ברשת הכבלים האמריקאית USA, ופרק הסיום שלה שודר ב-4 בדצמבר 2009. יוצר הסדרה הוא אנדי ברקמן.
בסדרה "מונק" ובסרט "התיק האחרון של מר מונק: הסרט" () מככב השחקן טוני שלהוב בתפקיד הבלש הפרטי האלמן אדריאן מונק הסובל מהפרעה טורדנית-כפייתית (OCD) ומפוביות רבות.
ב-8 בדצמבר 2023 עלה לשירות הסטרימינג פיקוק סרט סיקוול עם שלהוב בתפקיד הראשי ורוב הקאסט המקורי בשם: "התיק האחרון של מר מונק: הסרט" ().
אדריאן מונק, גבר בשנות הארבעים לחייו, היה בלש מבריק במחלק הרצח של משטרת סן פרנסיסקו, עד שאשתו טרודי נרצחה בפיצוץ מכונית מסתורי ב-1998. מותה של אשתו גרם למונק להתמוטטות עצבים.
הוא התפטר מהמשטרה, הסתגר בביתו וסירב לצאת במשך 3 וחצי שנים.
בעזרתה של האחות המטפלת שרונה פלמינג הוא הצליח סוף סוף לצאת מביתו, והחל לשמש כיועץ חיצוני למשטרה במקרי רצח מסובכים.
פקד לילנד סטוטלמייר ופקח רנדי דישר נעזרים במונק בכל פעם שהם נתקלים בקשיים או במבוי סתום בחקירות שלהם.
תשומת לבו האובססיבית של מונק לפרטים מאפשרת לו להבחין בכל חוסר התאמה קטן, לזהות דפוסי פעולה וליצור הקשרים שאחרים מתקשים למצוא.
במקביל לחקירות השוטפות, מונק ממשיך כל הזמן לחפש מידע הקשור למותה של אשתו - המקרה היחיד שהוא לא הצליח לפתור.
בעונה השלישית, שרונה מחליטה להינשא מחדש לבעלה לשעבר, ועוברת לגור בניו ג'רזי.
החל מהפרק ה-10 בעונה השלישית מחליפה אותה בתפקיד העוזרת של מונק נטלי טיגר, ברמנית לשעבר ואם חד-הורית לילדה בת 11.
בפרק הראשון של העונה השביעית מתבשרים הצופים על מותו מהתקף לב של הפסיכיאטר הקבוע של מונק, ד"ר צ'ארלס קרוגר.
מונק מקבל את הבשורה בצורה קשה ומתחיל בחיפושים אחר פסיכיאטר חדש.
לאחר מספר ניסיונות כושלים הוא מוצא לבסוף את ד"ר נבן בל, אותו מגלם השחקן הוותיק הקטור אליזונדו.
התפתחות זו בעלילה נכפתה על יוצרי הסדרה, לאחר שהשחקן שגילם את ד"ר קרוגר, סטנלי קאמל, נפטר באופן פתאומי באפריל 2008, בהפסקה שבין צילומי העונה השישית לעונה השביעית.
בפרק הסיום של הסדרה נפתרת תעלומת הירצחה של אשתו של מונק, שלא נתנה לו מנוח במשך 12 שנים, והוזכרה פעמים רבות במהלך שמונה עונות הסדרה.
מתברר שפתרון התעלומה היה מצוי בכל השנים האלה בקלטת וידאו שהשאירה טרודי באריזת מתנה טרם מותה, ושאותה סירב מונק לפתוח לאחר מותה.
הרוצח של טרודי היה שופט פדרלי, איתו ניהלה רומן בעת שהיה מרצה שלה למשפטים, ושממנו נכנסה להריון.
מונק מגלה שלמרות שנאמר לטרודי שבתה מתה ביום בו נולדה, היא בעצם נותרה בחיים ונמסרה לאימוץ.
מונק מאתר את בתה של טרודי (אותה מגלמת אלונה טל), ששמחה לפגוש אותו ולהכניס אותו לחייה.
טוני שלהוב בתור אדריאן מונק: "הבלש הפגום" וחוקר רצח לשעבר שעובד כיועץ פרטי עבור משטרת סן פרנסיסקו.
יש לו הפרעה אובססיבית-קומפולסיבית ופוביות מרובות, שכולן התגברו לאחר רצח אשתו טרודי, וכתוצאה מכך הובילו להשעייתו מהמחלקה.
מונק עוזר למשטרה לפתור פשעים לא קונבנציונליים ועובר טיפול במטרה בסופו של דבר להתגבר על צערו, להשתלט על הפוביות וההפרעות שלו ולחזור לשמש כבלש משטרה.
ביטי שרם בתור שרונה פלמינג (עונות 1–3; עונה 8 אורחת): האחות האישית והעוזרת הראשונה של מונק.
אם חד הורית עם בן בשם בנג'י.
שרונה קשוחה לעיתים קרובות עם מונק ומסרבת להתרגש ממנו.
באמע עונה 3 עוברת לניו ג'רזי כדי להינשא מחדש לבעלה לשעבר.
השחקנית עזבה הסדרה עקב חילוקי דעות עם המפיקים.
ג'ייסון גריי-סטנפורד בתפקיד סגן רנדי דישר: הסגן של קפטן סטטלמאייר במחלקת הרצח של משטרת סן פרנסיסקו.
רנדי הוא נאיבי ומעט תמים ולעיתים קרובות מציג תיאוריות והערות מופרכות לגבי המקרים שמונק עובד עליהם.
אבל הוא חבר נאמן ושוטר מיומן שמטפל בעצמו בצורה מיומנת בחקירות ובתמרונים טקטיים.
טד לוין כקפטן לילנד סטוטלמייר: ראש מחלקת הרצח של משטרת סן פרנסיסקו.
הוא ומונק היו חברים טובים מאז תחילת ימיהם במשטרה.
סטוטלמייר מתעצבן בהתחלה ולא שש לעבוד עם מונק בגלל הפוביות שלו, אבל מכבד את יכולות ההתבוננות של חברו ועמיתו לשעבר.
טריילור הווארד בתפקיד נטלי טיגר (עונות 3–8): העוזרת האישית השנייה של מונק ואלמנה צעירה עם בת בשם ג'ולי.
למרות שנטלי היא בעלת יותר כבוד וסבלנית כלפי הבוס שלה מאשר שרונה הייתה, לעיתים קרובות מתייחסת אליו כ"מר מונק", היא לא מהססת להעמיד את מונק במקום כשהיא מרגישה שהוא לא הוגן או לא הגיוני.
סטנלי קאמל בתור ד"ר צ'ארלס קרוגר (עונות 1–6): הפסיכיאטר הראשון של מונק.
בעונה השביעית נאמר שהוא מת מהתקף לב לאחר מותו של השחקן ב-8 באפריל 2008.
קיין ריצ'וט (פרק פיילוט ועונות 2–3) ומקס מורו (עונה 1) בתור בנג'י פלמינג: בנה של שרונה.
סטלינה רוסיץ' (עונות 1–2) ומלורה הארדין (עונות 3–8) בתור טרודי מונק: עיתונאית לשעבר ואשתו המנוחה של מונק.
המאמצים של מונק לפתור את הרצח שלה מהווים את קו העלילה הכולל של הסדרה.
ג'ארד פול בתפקיד קווין דורפמן (עונות 2–5 ו-7): רואה חשבון ושכנו הפטפטן והדברן של מונק מלמעלה.
טים באגלי בתפקיד הרולד קרנשו (עונות 3 ו-5–8): מטופל נוסף של ד"ר קרוגר עם הפרעה טורדנית כפייתית שמפתח יריבות עם מונק עקב הקומפולסיות הבלתי תואמות שלהם.
אמי קלארק בתפקיד ג'ולי טיגר (עונות 3–8): בתה של נטלי שגדלה לכבד את מונק ורואה בו דמות אב.
הקטור אליזונדו בתור ד"ר נוון בל (עונות 7–8): הפסיכיאטר השני של מונק המחליף את ד"ר קרוגר.
בעונה הראשונה, נעימת הנושא הייתה קטע ג'אז אינסטרומנטלי, שנכתב על ידי ג'ף בייל ובוצע על ידי הגיטריסט גראנט גייסמן.
נעימת הנושא זכתה בפרס אמי על היותה נעימת הנושא הטובה ביותר של סדרה לשנת 2003. החל מהעונה השנייה נעימת הנושא הוחלפה לשיר בשם "זה ג'ונגל שם בחוץ" (במקור: "It's A Jungle Out There"), בביצועו של רנדי ניומן.
ניומן והשיר שכתב זכו בפרס אמי על נעימת הנושא הטובה ביותר של סדרה לשנת 2004.
סוגיית החלפת נעימות הנושא זכתה לאזכור, בסוג של הומור עצמי, בפרק "מר מונק וכוכב הטלוויזיה", שעסק בשחקן שמגלם בלש בסדרת טלוויזיה, כאשר במהלך הפרק מספר דמויות מציינות שהייתה מחלוקת לגבי החלפת נעימת הנושא של אותה סדרה.
בין הדמויות הייתה גם המעריצה האובססיבית מארסי מייבן, שגולמה על ידי שרה סילברמן.
בסוף הפרק היא מפצירה במונק להבטיח לה, שהוא לעולם לא ישנה את נעימת הנושא, אם אי פעם הוא יקבל סדרה משלו.
כשמונק נעתר ומבטיח לה (רק כדי שיוכל לחזור למיטה), מושמעת ברקע נעימת הנושא המקורית של הסדרה.בפרק "מר מונק והראפר", בעונה השישית, הופיע בתפקיד אורח סנופ דוג, וביצע גרסת כיסוי בסגנון היפ הופ ל"זה ג'ונגל שם בחוץ".
נכון לשנת 2009, טוני שלהוב היה מועמד לפרס אמי שבע פעמים ברציפות, עבור כל אחת משבע העונות הראשונות של הסדרה.
נעימת הנושא הטובה ביותר - ג'ף ביל (2003)
נעימת הנושא הטובה ביותר - רנדי ניומן (2004)
השחקן האורח הטוב ביותר בסדרה קומית - ג'ון טורטורו (2004)
השחקן האורח הטוב ביותר בסדרה קומית - סטנלי טוצ'י (2007)
השחקן הטוב ביותר בסדרת טלוויזיה קומית או מוזיקלית - טוני שלהוב (2003)
השחקן הטוב ביותר בסדרה קומית - טוני שלהוב (2005, 2004)
פרסים להם הייתה הסדרה מועמדת
השחקן הטוב ביותר בסדרה קומית - טוני שלהוב (2003-2009) 7 מועמדויות
הליהוק הטוב ביותר לסדרה קומית (2004)
הבמאי הטוב ביותר של סדרה קומית - רנדל זיסק (2005)
השחקנית האורחת הטובה ביותר בסדרה קומית - לורי מטקאלף (2006)
השחקנית האורחת הטובה ביותר בסדרה קומית - שרה סילברמן (2008)
השחקנית האורחת הטובה ביותר בסדרה קומית - ג'ינה רולנדס (2009)
סדרת הטלוויזיה הקומית או מוזיקלית הטובה ביותר (2004)
השחקן הטוב ביותר בסדרת טלוויזיה קומית או מוזיקלית - טוני שלהוב (2009, 2007, 2003-2005) 5 מועמדויות
השחקנית הטובה ביותר בסדרת טלוויזיה קומית או מוזיקלית - ביטי שראם (2004)
התפקיד הראשי בסדרה הוצע תחילה למייקל ריצ'רדס (קריימר מ"סיינפלד").
רק לאחר שזה דחה את ההצעה, הוצע התפקיד לטוני שלהוב.
הרעיון לסדרה נהגה על ידי רשת ABC, אולם היא ויתרה על הסדרה והעבירה את הפקתה לרשת הכבלים USA, אשר נמצאת בבעלותה.
למרות שהסדרה ממוקמת בסן פרנסיסקו, רובה המכריע מצולם במקומות אחרים.
פרק הפיילוט צולם בוונקובר, בעוד ששאר פרקי העונה הראשונה צולמו בטורונטו.
רוב הפרקים בעונות 2–5 צולמו בלוס אנג'לס.
בפרק הראשון של העונה השלישית, "מר מונק כובש את מנהטן", מצוין כי גילו של מונק הוא 45. מן הפרק השמיני בעונה החמישית, "מר מונק פוגש את אביו", ניתן להסיק שגילו של מונק הוא 47. בפרק התשיעי של העונה השמינית והאחרונה מונק חוגג את יום הולדתו ה-50.
למונק יש אח בשם אמברוז (אותו מגלם ג'ון טורטורו), שסובל אף הוא מחרדות ומסרב במשך שנים לצאת מביתו, ואח חורג בשם ג'ק ג'וניור (הנקרא על שם אביו של מונק) אותו מגלם סטיב זן.
אשתו במציאות של טוני שלהוב, השחקנית ברוק אדמס , שיחקה בתפקידי אורח בשלושה מפרקי הסדרה ("מר מונק והמטוס", "מר מונק והילד" ו"מר מונק מבקר בחווה"), ואחיו במציאות, מייקל שלהוב, שיחק בתפקידי אורח בשני פרקים של הסדרה ("מר מונק והסבתא הנעדרת" ו"מר מונק דופק את הראש").
הבדל בולט אחד בין שתי העוזרות של מונק הוא, ששרונה קוראת למונק בשמו הפרטי, אדריאן, בעוד שנטלי קוראת לו מר מונק.
ב-5 בספטמבר 2008 שודר בארצות הברית הפרק ה-100 בסדרה.
בפרק מיוחד זה עומד מונק במרכזה של תוכנית תחקירים, שמלווה אותו בעודו פותר את מקרה הרצח ה-100 שלו, כאשר ברקע נערכים ראיונות עם בני משפחתו, חבריו ודמויות מעברו, לרבות פושעים שיושבים בכלא בגללו.
בפרק זה מצוין כי מונק הוא בן 49.
את העונה השמינית והאחרונה ליוותה סדרת רשת, ששודרה במקביל באתר האינטרנט של ערוץ USA, ונקראה "מונק הקטן" ("Little Monk").
הסדרה עקבה אחר אדריאן ואמברוז מונק בשנות הנעורים שלהם.
בחלק מפרקי הסדרה הטלוויזיונית שולבו קטעים קצרים מתוך סדרת הרשת, במטרה למשוך את הצופים לצפות בפרקים המלאים
ספין אוף, סרטים וסדרת ספרים
מאז 2006, במהלך שידור העונה הרביעית, לי גולדברג, כותב הסדרה, הפיק סדרה של רומנים המבוססים על סדרת הטלוויזיה המקורית.
כל הרומנים מסופרים על ידי נטלי טיגר, העוזרת השנייה של מונק.
לרוב, הרומנים נשארים נאמנים לסדרת הטלוויזיה, עם שינויים קלים.
ב-31 בדצמבר 2012 יצא הרומן האחרון שנכתב על ידי לי גולדברג.
לאחר שגולדברג עזב את הסדרה, היי קונרד כתב עוד ארבעה ספרים.
ב-21 באוגוסט 2009 רשת USA העלתה סדרה מקוונת בת 10 פרקים בשם "מונק הצעיר" במקביל לעונה האחרונה של מונק.
הסדרה עסקה באדריאן ואמברוז מונק במהלך שנות חטיבת הביניים שלהם.
סרט טלוויזיה שלא יצא לפועל
ב-17 בפברואר 2012, אנדי ברקמן הודיע כי הושלם תסריט לסרט טלוויזיה בשם "Mr.
Monk For Mayor" .הרעיון נדחה מסיבות תקציביות.
ב-11 במאי 2020, פיקוק, הוציאה סרטון בן 4 דקות של מונק, שכותרתו "Mr.
Monk Shelters in Place", שעוקב אחר מונק במהלך מגפת הקורונה, ומראה איך הוא מסתדר בתקופה זו.
טוני שלהוב שיחק בתפקיד הראשי, כמו גם חברי הצוות הראשיים המקוריים: ג'ייסון גריי-סטנפורד, טד לוין וטריילור הווארד.
פיקוק הזמינה סרט המשך של מונק, בשם "התיק האחרון של מר מונק: הסרט" .
את התסריט כתב אנדי ברקמן.
בתפקיד הראשי שיחק טוני שלהוב ויחד איתו שיחקו חברי הצוות המקוריים: ג'ייסון גריי-סטנפורד, טד לוין, טריילור הווארד, הקטור אליזונדו ומלורה הארדין כטרודי.
הסרט הוקרן לראשונה ב-8 בדצמבר 2023.
מוֹנְפַּרְנָאס הוא רובע בגדה השמאלית שבדרום פריז, צרפת, הממוקם סביב הצטלבות שדרות מונפרנאס ושדרות רספיי.
רובו של המתחם מצוי בגבולות הרובע הארבעה-עשר של העיר, והוא צורף לשטחה יחד עם קומונות וכפרים נוספים במסגרת התכנון האדמיניסטרטיבי החדש של פריז כחלק מתוכנית אוסמן, בשנת 1860.
שם הרובע ניתן לו בידי סטודנטים שהגיעו לאזור ב כדי לשאת דברי שירה על תלולית עפר שהייתה במקום באותה תקופה, כתוצאה מסכר שניצב שם; את התלולית השוו בשיריהם להר פרנסוס, מקום מושבן של המוזות במיתולוגיה היוונית.
התלולית פונתה בעת סלילת שדרות מונפרנאס ב.
בעת המהפכה הצרפתית הוקמו באזור אולמי נשפים וקברט, המפורסם בהם היה בָּל בּוּלְיֶיה.
על שם הרובע נקראים גם תחנת רכבת, בית קברות ומגדל:
תחנת הרכבת מונפרנאס - ממנה יוצאות רכבות לכיוון מערב ודרום-מערב צרפת.
בית הקברות מונפרנאס - נקרא גם בית הקברות הדרומי, שם טמונים, בין השאר, שארל בודלייר, ז'אן-פול סארטר, סימון דה בובואר, סמואל בקט, גי דה מופסאן, סנט-בב וסרז' גינסבורג.
מגדל מונפרנאס - מגדל המשרדים הגבוה ביותר בצרפת, שנבנה בין השנים 1969 ל-1972, בגובה 210 מטרים עם 59 קומות.
התערוכה העולמית של פריז ב-1889 וחיי האמנות הפורחים במונמרטר משכו מספר רב של אמנים לפריז, ואלו בחרו לגור ברובע מונפרנאס שהיה עממי יותר, זול יותר, ומיקומו היה קרוב למרכז העיר.
פבלו פיקאסו היה מהראשונים להתמקם שם, והכין את הקרקע עבור רבים אחרים.
מונפרנאס הגיע לשיאו בשנות ה-20 של המאה ה-20, "השנים העליזות".
הוא היווה את לב החיים האנטלקטואליים והאמנותיים של פריז, על בתי הקפה שלו, שתועדו ביצירות שונות שמשבצות את ההיסטוריה של האמנות המודרנית.
בשנים אלה נמשכו אמנים רבים ממדינות שונות לפריז, שהפכה לבירה הבלתי מעורערת של שדה האמנות.
מונפרנאס, עדיין רובע חדש ולא מפותח יחסית, הציע להם בתי אטלייה במחירי שכירות סבירים וסביבה של בתי קפה זולים, שהקלו על גיבוש חיי קהילה ועזרה הדדית.
ה"מונפרנוס", כפי שכונו תושבי הרובע, הקנו לו במהרה אווירה של יצירתיות וחופש, וצרפו אליהם שותפים שונים, לא רק צרפתים, בחיפוש מתמיד אחר כישרונות חדשים.
בקהילה בינלאומית זו, שכוננה את "אסכולת פריז", היצירתיות התקבלה בברכה לצד כל המוזרויות והפרובוקציות שנלוו אליה, כשכל דייר חדש התקבל כהבטחה האומנותית החדשה הבאה.
בין האמנים שגרו או ביקרו תדיר ברובע ניתן למנות את:
כאשר הגיע טסוגוהרו פוג'יטה (Tsuguharu Fujita) למונפרנאס מיפן, בשנת 1913, מבלי להכיר איש, הוא פגש בו בלילה כמעט בסוטין, מודיליאני, שגרו ברחוב פלגייר, ביוליוס מורדכי פינקס (Pascin) ובפרנאן לז'ה, ותוך מספר שבועות הפך לידידם של חואן גריס, פבלו פיקאסו ואנרי מטיס.
כמו בציור ובפיסול, גם בתחום הצילום הותירה מורשת מונפרנאס את חותמה.
הצלם הסוריאליסטי מאן ריי, לפני שעבר להתגורר ברחוב קמפנייה פרמייר, קבע את הסטודיו שלו באוטל דז אקול, רחוב דלאמבר מספר 15, שם גם החלה הקריירה האמנותית של קיקי (אליס פרן), ג'יימס ג'ויס, גרטרוד סטיין, ז'אן קוקטו ואחרים.
בתקופת מלחמת העולם השנייה ואחריה, עזבו חלק ניכר מהאמנים את מונפרנאס לרובע סן-ז'רמן דה פרה, בין היתר כי קצינים גרמנים ישבו בבתי הקפה של מונפרנאס למורת רוחם של חלק מהאמנים.
בתי הקפה, הביסטרו ובעיקר אלו של כיכר וואן, מקום מושבו של פבלו פיקאסו באותה תקופה, היו אתרי מפגש, לשם התכנסו האמנים לפגוש בעמיתיהם או יריביהם.