tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הסולם מורכב מתחושה סובייקטיבית של בני אדם, דרגות נזק שונות ותנועה אופקית של הקרקע.
בשנת 1988 החליטה הוועדה הסייסמולוגית האירופית (ESC) לבחון ולעדכן את סולם MSK.
בשנת 1992, לאחר ארבע שנים של בחינה ועדכונים, הונח היסוד להרכבתו של סולם מקרוסייסמי אירופי (EMS).
באספת הוועדה ב-1996 הוחלט על אימוץ הסולם החדש, וב-1998 פורסם הסולם והוחל ביישומו במדינות החברות בוועדה.
סולם זה – המורכב מ-12 דרגות – משמש סייסמולוגים ומהנדסים כאחד ומאפשר שיתוף פעולה ביניהם.
סולם EMS משמש בעיקר באירופה, אך גם במקומות נוספים.
(*) – מבוסס על תחושות של אנשים
סולמות גודל שונים פותחו על מנת לחשב את גודלן המוחלט של רעידות אדמה – גודל שיהווה מדד בינלאומי ויאפשר השוואה מתמטית בין רעשים שונים בעולם.
בשנת 1935 פיתח צ'ארלס ריכטר את סולם הגודל הראשון בעולם – סולם ריכטר – בשיתוף עם בֶּנוֹ גוטנברג (Beno Gutenberg, 1889–1960), שניהם מהמכון הטכנולוגי של קליפורניה.
הסולם מבוסס על עשר דרגות בסקאלה לוגריתמית, ובו רעידת אדמה בדרגה מסוימת גדולה פי עשרה מרעידת אדמה בדרגה אחת פחות.
ההבדלים בכמות האנרגיה המשתחררת ברעידת האדמה גדולים עוד יותר: גם אלה נמדדים בסקאלה לוגריתמית, לפיה האנרגיה המשתחררת בדרגה מסוימת גדולה פי 30–32 מזו המשתחררת ברעידת אדמה בדרגה אחת פחות.
מבחינה תאורטית עשויות להתרחש רעידות אדמה גדולות מדרגה עשר בסולם זה, אך טרם נרשמו כאלה.
סולם ריכטר מבוסס על מדידות מקומיות עד למרחק של כמה מאות קילומטרים, ורק לעיתים נדירות משמש סייסמולוגים להערכת גודלה של רעידת אדמה.
מפתחיו ביססו אותו על המשרעת המקסימלית של סייסמוגרמה, המבוססת על סייסמוגרף מסוג W-A שכבר כמעט ולא נעשה בו שימוש כיום.
ערכיו מחושבים על פי שימוש במיכשור מודרני, תוך ביצוע תיקונים מתאימים.
הסולם משמש כיום לחישוב גודל רעידה מקומית, ומסומן באותיות ML (L – local, מקומי).
מאחר שביפן מתרחשות רעידות אדמה רבות, פיתחה הסוכנות המטאורולוגית של יפן סולם גודל יפני – סולם חשיבות מקומי.
הסולם משמש להערכת הגודל של רעידות האדמה המקומיות, ומסומן כ-MJMA.
מאחר שסולם ריכטר היה מוגבל לרעידות אדמה קטנות וקרובות יחסית לפני הקרקע, נחוץ היה להרחיב את הערכת הגודל לרעידות אדמה גדולות ועמוקות יותר.
מסיבה זו נערך רישום וחישוב גודלם של הגלים הסייסמיים השונים הפעילים בעת רעידת האדמה ומשך פעילותם.
שילוב של סולמות אלה מהווה מדד טוב לגודלה של רעידת האדמה.
סולם גלי גוף מודד את גודלם של גלי P – גלי גוף ראשוניים – ומספק הערכה ראשונית של עוצמת רעידת האדמה מאחר שגלים אלה הם הראשונים להגיע אל פני השטח.
סולם זה מתאים במיוחד לרעידות אדמה עמוקות מוקד, והעוצמה של גלי הגוף נרשמת כ-Mb.
סולם גלי שטח מודד את גודלם של גלי שטח מסוג ריילי – הנעים על פני השטח וגורמים לעיקר הנזק והנפגעים.
השימוש בסולם גלי השטח נעשה במטרה לשפר את המידע המתאר את רעידת האדמה.
סולם זה מתאים לרעידות אדמה מרוחקות, הנמדדות במשך כ-20 שניות.
הגודל של גלי השטח נרשמת כ-Ms.
סולם משך הגודל פותח על יסוד ההשערה, כי מדידת משך הזמן בו פועלים גלים סייסמיים מהווה מדד לגודלה של רעידת האדמה.
במקרה זה נמדדת דעיכת משרעת הרעידה לאורך זמן.
בסולם זה משתמשים במקרים בהם קיימת מגבלת טווח במיכשור אנלוגי, שאינה מאפשרת למדוד את שיאי המשרעת.
הסולם מתבסס על משך פעולתם של גלי שטח, ונרשם כ-MD.
סולמות הגודל השונים התגלו כמוגבלים ביותר ונוצר צורך ליצור סולם גודל מאוחד המתאים לרעידות אדמה בכל הגדלים והעומקים.
סולם מאוחד כזה – סולם מגניטודה לפי מומנט או סולם MMS – פותח על ידי הסייסמולוגים תומאס הנקס והירו קאנאמורי בשנת 1979. הסולם מאפשר דיוק רב יותר בחישוב ובהשוואת גודלן של רעידות אדמה – בעיקר גדולות, ומתאים לרעשים בכל גודל ובכל עומק.
בחישוב הסולם נעשה שימוש לא רק במשרעת המרבית של הגלים הסייסמיים, אלא בכל המידע המופק מהם.
סולם מגניטודה לפי מומנט מהווה המרה של המומנט הסייסמי לקנה מידה לוגריתמי, בדומה לסולם ריכטר.
אף כי בתקשורת נהוג לדווח על רעידות אדמה לא מקומיות במונחים של סולם ריכטר, רעידות אדמה אלה נמדדות בסולם מגניטודה לפי מומנט.
הסולם מורכב מעשר דרגות, והוא מסומן כ-MW.
באיור ניתן להבחין בשני הבדלים בין הסולמות:
מגבלותיו של סולם גלי השטח מתבטאות בסטייה מהקו הכללי ברעידות אדמה קטנות.
לכל הסולמות – פרט לסולם מגניטודה לפי מומנט – נקודת רוויה ברעידות אדמה גדולות.
רוויה זו נובעת מכך שאורכי הגל של הגלים הסייסמיים אינם משתנים גם ברעידות גדולות, בהן גדלים אורך מישור ההעתק, המומנט הסייסמי והאנרגיה המשתררת ברעש.
בטבלה מוצגת השוואה נוספת בין סולמות הגודל השונים:
סולם מגניטודה לפי מומנט (Moment magnitude scale) שסימונו Mw, הוא סולם סייסמי המשמש לקביעת גודלן של רעידות אדמה.
הסולם משמש סייסמולוגים למדידת גודל רעידות האדמה במונחי האנרגיה המשתחררת בהן.
גודל הרעידה – מבוסס על המומנט הסייסמי שלה, ושווה לקשיחות הממוצעת של קרום כדור הארץ המוכפלת במידת התזוזה הממוצעת בהעתק ובגודל השטח שהועתק.
הסולם פותח בשנת 1979 על ידי הסייסמולוגים תומאס הנקס והירו קאנאמורי מהמעבדה הסייסמולוגית בקאלטק, במטרה להחליף סולמות גודל דוגמת סולם ריכטר.
אף שהנוסחאות לשני הסולמות שונות זו מזו, הסולם החדש שומר על הרצף המוכר של ערכי גודל בקנה מידה לוגריתמי, כפי שהוגדרו בסולם הישן.
סולם MMS משמש להעריך את גודלן של כל רעידות האדמה, ובעיקר חזקות.
הוא מאפשר גם הערכה מחדש של רעידות אדמה שהתרחשו בעבר, דוגמת רעידת האדמה שהתרחשה בצ'ילה בשנת 1960.
אף כי באמצעי התקשורת נהוג לדווח על רעידות אדמה לא מקומיות במונחים של סולם ריכטר, מודדים כיום את גודלן של רעידות אדמה בסולם מגניטודה לפי מומנט.
סולמות גודל נבדלים מסולמות עצימות של רעידת אדמה, המעריכים את סך התנועה הנצפית, את תחושותיהם של בני אדם ואת הנזקים המקומיים הנחווים במהלך רעידת האדמה.
עצימות הרעידות בנקודה מסוימת תלויה בגורמים רבים: סוגי מסלע וקרקע, עומק המוקד והמרחק ממנו, סוג ההעתק, איכות הבנייה וגורמים אדריכליים.
סולמות גודל משמשים למדידת סך כל האנרגיה שהשתחררה במהלך רעידת האדמה.
בנוסף לסולם ריכטר (ML), פותחו סולמות גודל שונים:
סולם גודל יפני (MJMA) – פותח על ידי הסוכנות המטאורולוגית של יפן כסולם חשיבות מקומית
סולם גלי גוף (Mb) – מודד את גודלם של גלי P הראשונים להגיע אל פני השטח ומספק הערכה ראשונית של עוצמת רעידת האדמה
סולם גלי שטח (Ms) – מודד את גודלם של גלי שטח מסוג ריילי – הנעים על פני השטח וגורמים לעיקר הנזק והנפגעים
סולם משך הגודל (MD) – מודד את דעיכת משרעת הרעידה לאורך זמן
סולמות אלה התגלו כמוגבלים ביותר, ונוצר צורך ליצור סולם גודל מאוחד המתאים לרעידות אדמה בכל הגדלים והעומקים.
סולם מגניטודה לפי מומנט מאפשר דיוק רב יותר בחישוב ובהשוואת חוזקן של רעידות אדמה – בעיקר גדולות, בכל עומק מוקד.
בשנת 1935 פיתחו צ'ארלס ריכטר ובנו גוטנברג את הסולם המקומי (ML) המוכר בשם "סולם ריכטר".
כוונתם הייתה לכמת את גודלן של רעידות אדמה בינוניות (בגודל 3.0–7.0) בדרום קליפורניה.
הסולם התבסס על מדידת תזוזת הקרקע באמצעות סייסמומטר מסוג מסוים, במרחק של 100 קילומטר ממוקד רעידת האדמה.
משום כך, יש חסם עליון לגודל הרב ביותר הניתן למדידה.
לפיכך, כל רעידות האדמה הגדולות נוטות לקבל גודל מקומי של 7.0 בערך, ולכן הסולם הופך לא אמין במדידות שנעשו במרחק של יותר מ-600 קילומטרים ממוקד רעידת האדמה.
בניגוד לסולמות האחרים, סולם מגניטודה לפי מומנט לא מגיע לרוויה בערכים גבוהים ואין חסם עליון לאפשרות המדידה של גודל באמצעותו.
אולם, על מנת להשיג תוצאה זו התקבל תוצר לוואי על פיו שני הסולמות מתרחקים זה מזה ברעידות אדמה גדולות יותר.
השימוש בסולם מגניטודה לפי מומנט MW הוכנס לשימוש בשנת 1979 על ידי הנקס וקנמורי במטרה לפתור את הפגמים בסולם המקומי, תוך שמירה על עקביות במספרי הגודל.
לפיכך, ערכי העוצמה על פי מומנט עבור רעידות אדמה בגודל בינוני צריכים להיות דומים לערכים על פי סולם ריכטר.
לדוגמה: רעידת אדמה בגודל 5.0 על פי הסולם המקומי צריכה להיות בגודל 5.0 גם על פי סולם מגניטודה לפי מומנט.
הסולם החדש מתבסס על תכונות פיזיקליות של רעידות אדמה, ובפרט על המומנט הסייסמי (M0) שלה.
סולם מגניטודה על פי מומנט הוא המדד הנפוץ ביותר כיום לגודלן של רעידות אדמה גדולות.
עם זאת, הסולם כושל במדידת רעידות אדמה קטנות.
כך למשל, הסקר הגאולוגי של ארצות הברית (USGS) אינו משתמש בסולם זה לרעידות אדמה בעלות גודל קטן מ-3.5. לקביעת גודלן של רעידות אדמה חלשות נעזרים בסולמות אחרים, המכוילים לסולם ML של ריכטר וגוטנברג.
הטבלה שלהלן משווה גדלים בערכים הגבוהים של סולם ריכטר, לרעידות אדמה גדולות שהתרחשו בקליפורניה:
הסמל לסולם מגניטודה לפי מומנט הוא Mw, כאשר האות W מסמלת את העבודה המכנית שבוצעה.
מומנט הגודל Mw הוא גודל חסר ממדים, המוגדר על ידי הנוסחה:
כאשר M0 היא הגודל של המומנט הסייסמי, ביחידות של דיין סנטימטר (10-7 ניוטון מטר).
ערכי הקבועים במשוואה נבחרו כדי לשמור על עקביות עם ערכי העוצמה המתקבלים מסולמות ישנים יותר, ובפרט סולם ריכטר המקומי.
בדומה לסולם ריכטר, סולם מגניטודה לפי מומנט הוא סולם לוגריתמי.
כל שלב בסולם מקביל להכפלת האנרגיה המשתחררת פי 101.5 ≈ 32. עלייה של שני שלבים מקבילה להכפלת האנרגיה המשתחררת פי 103 = 1,000.
השוואת שחרור אנרגיה בין שתי רעידות אדמה
נוסחה קרובה המתקבלת מפתרון המשוואה הקודמת עבור M0 מאפשרת להעריך את ההבדל היחסי באנרגיות המשתחררות בין שתי רעידות אדמה בעלות גודל מומנט שונה, למשל ו-
אנרגיה פוטנציאלית נאגרת בקרום כדור הארץ בצורה של מאמץ המצטבר והולך.
במהלך רעידת אדמה משתנה האנרגיה הנאגרת, ובאה לידי ביטוי
המומנט הסייסמי M0 הוא אמת מידה לכמות האנרגיה הכוללת העוברת שינוי במהלך רעידת האדמה.
רק חלק קטן מן המומנט הסייסמי הופך לאנרגיה סייסמית מוקרנת Es, וזו האנרגיה הנרשמת בסייסמוגרפים.
ב-1995 השתמשו צ'וי ובוטרייט במשוואה
על מנת להגדיר את עוצמת האנרגיה, על פי המשוואה הבאה:
נהוג לבטא את האנרגיה המשתחררת על ידי פיצוץ של נשק גרעיני במונחים של האנרגיה האגורה בקילוטון או במגהטון של חומר הנפץ הקונבנציונלי טרי-ניטרו-טולואן (TNT).
כלל אצבע לשקילות בין סייסמולוגיה לבין הערכת עוצמת פיצוץ גרעיני, המשמשת במחקר של תפוצת נשק גרעיני, קובע שפיצוץ גרעיני בעוצמה של קילוטון אחד יוצר אות סייסמי בגודל השווה בקירוב ל-4.0. מכאן נובעת המשוואה:
שבה הגודל mTNT הוא מסת חומר הנפץ המוצגת לצורך ההשוואה.
מספרים אלה אינם בעלי משמעות רבה.
במהלך פיצוץ תת-קרקעי של נשק גרעיני, כמו גם ברעידת אדמה, רק חלק קטן מן האנרגיה המשתחררת מוקרן בסופו של דבר כגלים סייסמיים.
לפיכך, יש צורך לקבוע יעילות סייסמית (דהיינו – מהו החלק של האנרגיה המוקרן כגלים סייסמיים מסך האנרגיה המשתחררת) עבור הפצצה המוצגת כהשוואה.
אם נשתמש באנרגיה הסגולית המקובלת של TNT (שהיא 4.184MJ/Kg), משתמעת מן הנוסחה שלעיל ההנחה שכ-0.5% מן האנרגיה של המתקן הגרעיני הופכת לאנרגיה סייסמית Es.
למעשה, בניסויים גרעיניים תת-קרקעיים אמיתיים, היעילות הסייסמית שהושגה משתנה מאוד, בהתאם לאתר ולפרמטרים השונים של הניסוי.
קיים יחס אמפירי בין מגניטודת רעידת אדמה באזור מסוים למספר המופעים של רעידות אדמה מאותה מגניטודה ומעלה בתקופת זמן נתונה.
היחס הזה נקרא חוק גוטנברג-ריכטר, והביטוי המתמטי שלו הוא כדלקמן:
כאשר N הוא מספר רעידות האדמה בגודל M ומעלה בתקופת זמן נתונה וכן a ו-b הם קבועים, כלומר זהים לכל הערכים של M ו-N.מכיוון שהגודל הוא לוגריתמי, מקבלים התפלגות פָּארֶטוֹ.
סולם לֶיידוּ או סולם CSIS הוא סולם סייסמי המודד את עצימותה של רעידת אדמה.
הסולם אושר בסין בשנת 1980 והוא מבוסס על דרגות לֶיידוּ – מסינית: 烈度 ובפין-יין: lièdù – דרגות אלימוּת.
סולם ליידו מורכב מתחושה סובייקטיבית של בני אדם, מדרגות נזק שונות למבנים ולסביבה ומתאוצת קרקע מרבית (Peak Ground Acceleration – PGA).
שטחה של סין פעיל מאוד מבחינה סייסמית – עובדה שהביאה לחיפוש רמזים שיאפשרו לחזות רעידות אדמה.
הניסיון הראשון למצוא קשר כלשהו בין רעידות אדמה לדפוסים מוכרים היה בשינז'י – מסינית: 史記 ובפין-יין: Shǐjì – "רשומות ההיסטוריון" מאת ההיסטוריון סה-מה צ'יאן, שם נכתב כי "רעידת אדמה מתרחשת כאשר כוכב השחר מופיע בתוך העקרב".
המדען ואיש האשכולות ג'אנג חֶנְג (סינית: 張衡, פין-יין: Zhāng Héng, 78–139) – שפעל בתקופת שושלת האן – המציא בשנת 132 את הסייסמוסקופ הראשון, שזכה לכינוי "קנקן הדרקון".
מכשיר זה הוגדר בפיו "Houfeng Didong Yi" – מכשיר למדידת רוחות עונתיות ותנועת כדור הארץ, והוא ציין את קיומה של רעידת אדמה, את כיוונה ובמידה מוגבלת מאוד גם את גודלה.
מסופר כי הסייסמוסקופ ציין רעידת אדמה שהתרחשה במרחק של 600 ק"מ – שלא הורגשה במקום הימצאו.
ב-23 בינואר 1556 התרחשה רעידת האדמה בשאאנשי, שמוקדה בקרבת הר הואר בשאאנשי – מחוז במרכז סין.
ברעידת אדמה זו נהרגו כ-830,000 בני אדם, והיא נחשבת לקטלנית ביותר בהיסטוריה.
אומדנים מודרניים המבוססים על מידע גאולוגי מעריכים את גודלה במגניטודה 8.0 ואת עצימותה כדרגה XI בסולם מרקאלי.
תיאור מפורט של עצימות הרעש המופיע ברשומות מספר:
המלומד צ'ין קדה, ששרד את רעידת האדמה ותיעד אותה בפירוט, מסיק כי "בתחילת רעידת האדמה, אנשים המצויים בבניינים לא צריכים לנסות לצאת מיד.
רק להשתופף ולהמתין לשעת כושר.
אפילו אם הקן מתמוטט, ביצים אחדות בתוכו עשויות להישאר שלמות".
באפריל 1950 נוסד מכון גאופיזי ב"אקדמיה סיניקה" (האקדמיה הסינית למדעים).
תוכנית החומש הראשונה שהותוותה במכון הגאופיזי ב-1953 כללה הערכת עצימות סייסמית לאזורי סין השונים, בטרם יוחל בבנייתם של מפעלים או מכרות.
בשנת 1956 – לאחר סקירה של עשרות אלפי מסמכים, ספרים, כתבי עת וסרטים – הוכנה מפת עצימות סייסמית של סין.
המפה, בקנה מדה של 1:10,000,000, מתארת את מוקדי רעידות האדמה שהתרחשו בסין מאז 1900, וכן את תאוצת הקרקע המרבית.
במסגרת משימה שהוגדרה כ"סייסמיות ומניעת אסונות מרעידות אדמה בסין" – שכללה גם הרכבת רשתות מודרניות של תחנות סייסמיות – הוקמו בשנים 1971–1975 צוותים להערכת עצימות סייסמית.
צוותים אלה פעלו תחילה בדרום-מערב סין, במחוזות סצ'ואן ויונאן – מחוזות שבהם התרחשו רעידות אדמה תדירות.
סקירה זו הניחה את היסוד למפה חדשה לאזורים הסייסמיים בסין שפורסמה ב-1977 ולהרכבתו של "הסולם הסיני החדש לעצימות סייסמית".
אחד השימושים הראשונים בסולם זה נעשה בשנת 1976, בעקבות רעידת האדמה בטאנגשאן.
ב-1980 אישר מנהל רעידות האדמה של סין את השימוש בסולם העצימות המקומי, המוכר כ-CSIS (China Seismic Intensity Scale).
בשנת 1999 הוגדר הסולם כתקן סטנדרטי – שעודכן זמן קצר לפני רעידת האדמה בסצ'ואן.
סולם העצימות משמש בסין – להוציא טאיוואן והונג קונג, בהן נהוגים סולמות עצימות אחרים.
12 דרגות העצימות של רעידת אדמה מיוצגת בסולם ליידו באמצעות ספרות רומיות:
סולם מי שברך הוא שטייגר מוזיקלי, פופולרי במוזיקה היהודית, הרומנית וכן במוזיקת כליזמר.
שמות נוספים הוא "סולם דורי אוקראיני" ו-"סולם אב הרחמים".
במוזיקה ערבית הוא מכונה מקאם נָגְרִיז (نِكْرِيز).
הסולם מבוסס על מודוס דורי אך הדרגה הרביעית מוגבהת, או באפשרות אחרת: סולם מינור הרמוני המבוסס על הדרגה הרביעית (בדוגמה המצורפת: סולם לה מינור הרמוני המבוסס על רה).
מרווחי הסולם הם: טון, חצי טון, טון וחצי, חצי טון, טון, חצי טון, טון.
האקורדים המנוגנים בדרך כלל בסולם זה הם: דרגה ראשונה, שנייה ושלישית.
מלבד השימוש בסולם זה כבסיס לשיר, הוא משמש רבות כקטע מעבר או חריגה בשיר בסולם המינורי שבטוניקה שלו (למשל בדוגמה המצורפת, שירים בסולם רה מינור הרמוני, יכולים לעבור או לחרוג לסולם זה).
דוגמה לשיר בסולם זה הוא השיר המפורסם "הבן יקיר לי" של החזן שמואל מלבסקי, והיצירה "מריה המתוקה" של ברט קמפרט.
סולם הסטטוס קווֹ הוא סולם מעץ ארז, העומד לרגלי אחד מחלונות הקומה השנייה, של כנסיית הקבר בירושלים.
הסטטוס קווֹ בין העדות הנוצריות בירושלים
במהלך ההיסטוריה קנו להן עדות נוצריות שונות "חזקות" על חלקים בכנסייה.
הוויכוחים בין העדות על גבולות חזקות אלו הביאו במהלך המאה ה-19 לניסוחם של הסכמי סטטוס קוו: נקבעו שעות תפילה לכל עדה, סדר הדלקת הפמוטים ומנורות השמן בכנסייה ואפילו על אילו מרצפות מותר לבני עדה מסוימת לדרוך בדרכם ממקום התפילה שלהם אל הקבר הקדוש.
כחלק מהסכם הסטטוס קוו, לא ניתן להזיז את הסולם ממקומו, והוא ניצב במקום זה כבר יותר מ-250 שנה (מלבד מספר פעמים בהן הוזז).
עד שנת 1831, היו שערי הכנסייה נפתחים רק בחגים מיוחדים, באישור השלטון המוסלמי.
בכל זמן אחר היו השערים נעולים והנזירים הנוצרים נאלצו לשהות בכנסייה ב"מאסר בית".
מזונם של הנזירים בני העדה הארמנית הועלה אליהם מבעד לחלון הפתוח שבקומה העליונה, והנזירים היו משתמשים בסולם על מנת לצאת מהחלון.
אולם, מכיוון שהסולם נכלל בהסכמי הסטטוס קוו, אסור להזיזו ממקומו למרות שמכול בחינה מעשית ורוחנית, הוא מיותר.
האפיפיור פאולוס השישי קבע בשנת 1964 כי הסולם יישאר במקומו עד שהכנסייה הקתולית והכנסייה האורתודוקסית תתאחדנה.
סולם מל הוא סולם המבוסס על הדרך שבה בני אדם תופסים שמיעתית את גובה הצליל.
בסולם מל, בניגוד לסולם הרץ הסטנדרטי, ההפרשים בין הגבהים נשמעים שווים על ידי המאזינים, כך שעלייה מ-500 ל-1000 מל תשמע זהה לעלייה מ-1000 ל-1500 מל.
סולם מל הוא מונח שנטבע לראשונה בשנת 1937 על ידי שלושה חוקרים אמריקאים: סטיבנס, וולקמן וניומן.
השם מל מגיע מן המילה האנגלית Melody.
נקודת הייחוס בין סולם זה לסולמות אחרים היא ההקבלה ש-1000 הרץ יהיו שווים תמיד 1000 מל.
מעל כ-500 הרץ, האוזן האנושית תצטרך מרווחים הולכים וגדלים כדי להבחין בעליות בגובה הצליל.
לכן, סולם מל (שמטרתו לחקות את תפיסת הצליל של האוזן האנושית) יראה כי אם נעלה ארבע אוקטבות מעל 500 הרץ בסולם הרץ נעלה רק שתי אוקטבות בסולם מל מעל אותה נקודה.
ישנן מספר נוסחאות מקובלות כדי להמיר בין תדירות בהרץ לתדירות במל.
הנוסחא המקובלת ביותר בשימוש כיום היא הנוסחא של שאוגנסי:
סולם יעקב (צרפתית: Échelle de Jacob, אנגלית: Jacob's Ladder) הוא ציור משנת 1973 מאת הצייר היהודי צרפתי מארק שאגאל.
מדובר בציור שמן על קנבאס, בגודל 92 ס"מ × 73 ס"מ.
היצירה מתארת את חלום יעקב, אפיזודה המתוארת במקרא, בו מתואר חלומו של יעקב, ובו מלאכים עולים ויורדים מהארץ לשמים.
בדומה ליצירות אחרות של שאגאל, היצירה היא מסוגת האמנות הנאיבית, ומופיעים בה צבעים עזים, פשטות ילדותית לכאורה וחוסר פרופורציות.
בתמונה מתואר, בצד ימין למטה, יעקב הישן וחולם, ולצידו סולם.
דמות יעקב הישן כהה מאוד, מתמזגת עם הרקע וכמעט אינה נראית.
על הסולם שלוש דמויות של מלאכים בלבן, עולים או יורדים בו.
שני מלאכים בצבעים כהים יותר נמצאים מעל, אחד אוחז בסולם והשני מרחף באוויר.
חדי עין יכולים למצוא בציור מלאכים נוספים, וכן תזכורות אופייניות של האמן מארק שאגאל לחיי העיירה היהודית, כדוגמת תרנגול בית, בצד שמאל למטה.
השמיים בציור צבועים בצבע אדום עז, שנדמה לכאורה כאש יוקדת או כדם, כאשר ניתן לפרש את המשמעויות בצורות שונות.
גנבת הציור, מציאתו, והדיון המשפטי
הציור "סולם יעקב" הוצע למכירה בשנת 1996 בבית המכירות גורדון.
ימים ספורים לפני המכירה, נגנב הציור.
במשך כ-20 שנים לא היה ידוע מקום הימצאו.
חברת הביטוח שילמה את תמורת הציור לבעלים, בסך כ־130,000 דולרים, כחצי מיליון שקלים באותה תקופה.
בשנת 2015 הלכה לעולמה אישה ירושלמית, ובני משפחתה קיבלו בירושה את תכולת הכספת השייכת לה, ובה הציור, שלא ברור כיצד הגיע לידיה.
הציור לא היה מוכר להם, אך נראה לכאורה כציור של הצייר מארק שאגאל, לפי מאפייניו.
נציגי המשפחה ניגשו למומחה אמנות ירושלמי כדי לברר מהו הציור, הבינו כי מדובר בציור מקורי של שאגאל, ולכן ביצירה יקרת ערך.
בהמשך הבירור התגלה כי מדובר בציור הגנוב.
חברת הביטוח (מקבוצת מגדל), ששילמה בשעתו על הציור הגנוב, דרשה כעת לקבל לידיה את היצירה, בעוד היורשים טענו כי ירשו את התמונה כדין, בצו ירושה, לא עברו כל עבירה, והתמונה היא רכושם.
סוגיית הבעלות על הציור הובא לדיון בבית משפט השלום בתל אביב באותה שנה, 2015, שם נקבע כי התמונה אכן שייכת לחברת הביטוח, ששילמה את תמורתה המלאה.
הציור הועבר מחברת הביטוח לבית המכירות תירוש.
בחודש ינואר 2020 נמכר הציור לגורם פרטי בסכום של 132,000 דולר.
סולם יעקב הוא גרם מדרגות המוביל מג'יימסטאון, סנט הלנה, אל מבצר גבעת הסולם (Ladder Hill Fort) שבפרבר Half Tree Hollow בסנט הלנה.
שמו נובע מהסיפור המקראי על סולם יעקב אשר מגיע לגן עדן.
גרם המדרגות מוכר כבניין רשום בדרגה 1 בממלכה המאוחדת, והוא מונה כ-699 מדרגות.
סולם יעקב הוא שריד של מסילת שנבנתה בג'יימסטאון בשנת 1829 על ידי חברת הרכבות של סנט הלנה, שתוכננה על ידי המהנדס המקומי ג'.
המסילה נבנתה עבור שתי תחנות לצורכי העברת מסעות בין ג'יימסטאון לבין המבצר הישן שבמחוז הסמוך, Half Tree Hollow .
מסילות הרכבת נבנו מעצי אשוח מצופים ברזל, מונחים על אדני עץ שעוגנו אל תוך הסלע.
שתי המסילות הופרדו על ידי גרם מדרגות להולכי רגל אשר מנה 700 מדרגות.
זווית העלייה במדרגות נעה בין 39 ל-41 מעלות.
הכוח המניע של המסילה סופק על ידי שלושה חמורים בחלק העליון של המסלול שסובבו כנן המחובר לקרונות באמצעות שרשרת ברזל וגלגלות.
אורך המסילות היה כ-281.6 מטר.
בשנת 1871 הוחלט על ידי חיל ההנדסה המלכותי לסגור את המסילה ולפרקה בעקבות נזקי טרמיטים.
מהמסילה נותר רק גרם המדרגות התלול, אשר נודע בשם "סולם יעקב" והפך לאטרקציה תיירותית.
עבודות דרכים בשנים שלאחר מכן גרמו לכיסוי אחת המדרגות כך שנותרו 699 מדרגות.
בשנת 2000 הותקנה תאורה בצידי המדרגות, וב-2006 עברו שיפוץ כולל.
המבנה הוכרז כבניין רשום בדרגה 1 בממלכה המאוחדת.
מדי שנה במהלך חגיגות "פסטיבל הריצה" בסנט הלנה, שמושך תיירים רבים מרחבי העולם, מנסים לשבור את שיא הריצה המהירה ביותר במעלה המדרגות.
סולם יעקב היא יצירה של הצייר האנגלי ויליאם בלייק, המתארת את הסיפור המקראי, מספר בראשית, פרק כ"ח, סולם יעקב.
היצירה מתוארכת לשנת 1805 ונוצרה באמצעות עיפרון, דיו וצבעי מים.
היא מוצגת במוזיאון הבריטי בלונדון.
בתחתית מרכז היצירה שוכב יעקב, פניו פונות כלפי מעלה.
הוא לובש גלימה דמוית טוגה ושערו קצר ומתולתל.
עיניו עצומות, דבר המצביע על כך שהוא ישן.
זרועותיו פרושות אופקית, רגלו הימנית מתוחה ימינה, בעוד רגלו השמאלית אינה נראית.
הרקע מציג את שמי הלילה, ובהם לפחות עשרים וארבעה כוכבים נראים.
בחלק העליון של היצירה מופיע גוף שמימי זוהר עם קרניים המתפשטות ממנו, שעשוי לייצג את השמש.
משמאל ליעקב מתנשא סולם ספירלי המגיע עד לחלק העליון של היצירה.
על הסולם מופיעות דמויות רבות, המסודרות בקבוצות.
ארבע דמויות ניצבות משמאל ליעקב:
הדמות השמאלית ביותר היא מלאכית הפונה שמאלה וקמעה קדימה.
ראשה בפרופיל, היא לבושה בגלימה, בעלת כנפיים, ושיערה הארוך אסוף בגליל.
רגלה השמאלית כפופה והיא עומדת על קצות האצבעות, דבר המרמז על כך שהיא הולכת-במיוחד, שהיא יורדת במורד הסולם.
זרועותיה פרושות אופקית וכפופות כלפי מעלה, והיא מאזנת על ראשה סל.
תוכן הסל אינו ברור, אך ייתכן שהוא מכיל כיכרות לחם או פירות.
הדמות האמצעית פונה שמאלה אך מסובבת את ראשה קדימה וימינה.
היא לובשת גלימה ובעלת שיער מתולתל, אם כי לא ברור אם הוא קצר או פשוט אינו גלוי לעין.
בידה השמאלית היא אוחזת בסל או תיק, וזרועה הימנית מורמת אנכית כדי לאזן כד על ראשה.
גם היא יורדת במורד הסולם.
הדמות הימנית ביותר בקבוצה זו היא דמות נשית הנראית מאחור.
היא לובשת גלימה ושיערה ארוך.
רגלה הימנית מושטת מאחור, דבר המעיד על כך שהיא מטפסת במעלה הסולם.
ייתכן שהיא מביטה לעבר הדמות שמשמאלה.
זרועה הימנית מורמת בזווית של 135 מעלות, ובין ידיה היא מחזיקה ילד קטן או תינוק.
הדמות האחרונה בקבוצה זו היא תינוק או ילד קטן ממגדר לא ברור, הנראה מאחור ופונה שמאלה.
יש לו שיער קצר והוא עירום.
רגלו הימנית מושטת לאחור והוא עומד על קצות האצבעות, וזרועו הימנית פרושה אופקית כדי לאחוז בידה של האישה שעל כתפה הוא נשען.
ייתכן שהוא מביט בדמות שמשמאלו.
שני מלאכים מכונפים בגלימות יורדים במורד הסולם:
הדמות השמאלית היא מלאך בעל שיער קצר ומתולתל.
הוא פונה קדימה ושמאלה, אך מסובב את ראשו כדי להביט במלאך שלצידו.
רגלו הימנית כפופה והוא עומד על קצות האצבעות.
זרועותיו מורמות בזווית של 45 מעלות, ובידיו הוא מחזיק מגילה.
הדמות הימנית היא מלאכית בעלת שיער ארוך אסוף בגליל.
היא פונה שמאלה וקדימה, ורגלה השמאלית כפופה ועומדת על קצות האצבעות.
זרועותיה מונחות לצידה, כשכף ידה הימנית פתוחה ופונה החוצה, ובידה השמאלית היא מחזיקה ספר או דפים כרוכים.
הדמות השמאלית, ככל הנראה אישה בעלת שיער ארוך, נראית מאחור ומטפסת בסולם.
רגלה השמאלית מתוחה לאחור ועומדת על קצות האצבעות.
זרועה הימנית מורמת בזווית של 45 מעלות, והזרוע השמאלית מורמת בזווית של 135 מעלות.
בין ידיה היא מחזיקה מגילה.
הדמות הימנית היא גבר בעל שיער קצר ואולי מתולתל.
הוא פונה קדימה וימינה, אך מסובב את ראשו להביט בדמות שמשמאלו או במגילתה.
בידו השמאלית הוא מחזיק מחוגה או כלי מדידה דומה, ובידו הימנית הוא אוחז באובייקט שעשוי להיות כלי נוסף, כמו פלס עם חוט.
הדמות השמאלית ביותר היא אישה בגלימה הנראית מאחור אך מסובבת את מבטה ימינה.
זרועה השמאלית מתוחה אופקית, כף ידה פתוחה ואצבעותיה פרושות, ייתכן שהיא מצביעה שמאלה.
השנייה משמאל נראית כילד, אך מגדרו אינו ברור.
הוא לובש גלימה, ידיו מורמות בזווית של 135 מעלות, ושערו קצר.
השלישית היא אישה בוגרת בעלת שיער ארוך אסוף בגליל, מביטה ימינה.
הרביעית נראית כילדה בגלימה, פונה שמאלה, רגל שמאל כפופה והיא עומדת על קצות האצבעות.
החמישית היא אישה בוגרת, עומדת בעמידת קונטרפוסטו, רגלה הימנית מתוחה לאחור על קצות האצבעות, זרועה הימנית כפופה והיא מחזיקה את ידה של הדמות שמימינה.
השישית היא מלאך עירום בעל כנפיים, מביט שמאלה ולאחור מעט, זרועו השמאלית מורמת בזווית של 135 מעלות כדי לאחוז בידו של הדמות שמשמאלו.
הימנית ביותר היא אישה בגלימה ושיערה אסוף בגליל, רגל שמאל מתוחה לאחור על קצות האצבעות, זרועה הימנית כפופה ומנגנת בנבל שהיא מחזיקה בידה השמאלית, והיא מביטה מעלה.
בשלושת הלולאות העליונות של הסולם מופיעות לפחות שמונה-עשרה דמויות נוספות, כולן בגלימות ועולות במעלה הסולם.
אלו שבלולאה השלישית מלמטה פונות ימינה.
האיור מספק פרשנות חזותית לחלום יעקב, המדגיש את הקשר בין הארץ לשמיים ואת המסע הרוחני של הדמויות המטפסות בסולם.
הציור משלב מוטיבים של אור, תנועה ודמויות סמליות, היוצרים קומפוזיציה דינמית המעבירה את תוכן החזון המקראי.
סולם ורנייה או סקאלת ורנייה או נוניוס היא שיטה לסימון שנתות על גבי מכשיר מדידה, באופן המאפשר שיפור משמעותי של דיוק קריאת המדידה ללא אמצעי עזר נוספים.
השיטה מיושמת במכשירי מדידה מכניים כגון קליברים, מיקרומטרים, מדי זווית ועוד.
קריאת המדידה בשיטת ורנייה נעשית באמצעות אינטרפולציה מכנית בין שתי מערכות של שנתות – מערכת הראשית, הכוללת שנתות במרחקים של יחידות "רגילות" (למשל מילימטרים שלמים), ומערכת שנתות משנית בה קבועים מרחקים קטנים יותר בין השנתות.
יחס המרחקים בין השנתות במערכת המשנית קובע את רמת הדיוק הסופי של הקריאה.
בקריאת תוצאות של מדידה, המערכת הראשית מורה על תוצאת המדידה בקירוב הראשון האפשרי של מערכת השנתות.
הקריאה המשולבת מתקבלת חזותית, מזיהוי השנת בסולם המשני המתאים באופן המדויק ביותר לשנת (כלשהו) בסולם הראשי.
ככל שיחס קנה מידה בין שני הסולמות (המכונה קבוע ורנייה) גבוה יותר, ניתן להגיע לדיוק גבוה יותר של קריאת המדידה, בשל הפחתה של חדות הראייה הנדרשת.
מכשירי מדידה אופטיים העושים שימוש באמצעי מדידה כקרני לייזר מאפשרים רמת דיוק דומה ואף גבוהה יותר.
מכשיר המדידה הראשון עם קנה מידה משני להגדלת דיוק המדידה הומצא בשנת 1631 על ידי המתמטיקאי הצרפתי פייר ורנייה (1580–1637).
השימוש בו תואר בפירוט על ידי המתמטיקאי וההיסטוריון ג'ון בארו ב-"Navigatio Britannica" (1750).
במקור, השיטה פותחה עבור מכשירים למדידת זווית כגון רביעים.
סולם ורנייה המשני נבנה באופן כזה שהרווח בין שנתותיו הוא שבר קבוע של הרווח בין שנתות הסולם הראשי.
עבור סולם ורנייה עם קבוע של 0.1, כל שנת על סולם ורנייה מצויה במרחק של 0.9 יחידות אורך מהשנת הקודמת לה, כאשר יחידת האורך היא המרחק בין שנתות עוקבות בסולם הראשי.
כאשר מודדים אורך של עצם בעזרת קליבר, נקודת האפס של הסולם המשני מוזחת ביחס לנקודת האפס של הסולם הראשי.
מקריאת נקודת ההצטלבות החדשה של שנת של הסולם המשני עם שנת של הסולם הראשי, ניתן לזהות את ערכו של אורך העצם בדיוק רב יותר מאשר זה שניתן היה להשיג ללא הסולם המשני.
לדוגמה, אם ההצטלבות מתקבלת בשנת השלישית של הסולם המשני, אז אורכו של העצם קטן ב-2.7 יחידות אורך מנקודת ההצטלבות, וכך ניתן לדעת שהאורך הוא ערך מדידת הסולם הראשי (שנותן ערך שלם) ועוד 0.3 יחידות מידה.
סולם ריכטר הוא סולם מדידה לגודלה ("מגניטודה" בלעז) של רעידת אדמה.
נהוג לתאר רעידות אדמה לפי סולם ריכטר כאשר פונים לציבור הרחב, אף שכבר אינו בשימוש על ידי סייסמולוגים.
סולם זה מתאים למדידת גודל רעידת אדמה בהיקף מקומי, וכיום משתמשים סייסמולוגים בסולם מגניטודה לפי מומנט, הנחשב מדויק יותר ואינו מוגבל לנתונים מקומיים בלבד.
סולם ריכטר פותח בשנת 1935 על ידי הפיזיקאי צ'ארלס ריכטר בשיתוף עם בֶּנוֹ גוטנברג, שניהם מהמכון הטכנולוגי של קליפורניה (קאלטק).
סולם ריכטר מציג את גודלן של רעידות אדמה בסקאלה לוגריתמית (לפי בסיס ).
הדרגה בסולם ריכטר היא מדד יחסי של כמות האנרגיה שהשתחררה במוקד רעידת האדמה, בדומה למדידת דציבל.
כלומר, רעידת אדמה שדרגתה 7 בסולם ריכטר גדולה פי 30 מזו של רעידת אדמה שדרגתה 6 מבחינת כמות האנרגיה שהשתחררה במוקד.
הצורך בסקאלה לוגריתמית נובע מכך שגודלה של רעידת האדמה החזקה ביותר שנמדדה (9.5 בסולם ריכטר) גדולה פי 1,600,000,000 מזו של רעידה במגניטודה 0.
הבסיס למדידה הוא תנודה של סייסמוגרף (מסוג מסוים) במרחק של 100 ק"מ ממוקד הרעש.
מגניטודה של 0.0 בסולם ריכטר היא תנודה של אלפית מיקרון; מגניטודה של 1.0 היא תנודה של מאית מיקרון; מגניטודה של 2.0 היא תנודה של עשירית מיקרון; מגניטודה של 3.0 היא תנודה של מיקרון וכן הלאה.
כאמור, כמות האנרגיה המשתחררת בין דרגה אחת לשנייה בסולם ריכטר שקולה לפי 30 מהדרגה הקודמת.
לכל רעידת אדמה מגניטודה אחת בלבד והיא תמיד מתייחסת רק למוקד הרעש.
לסולם ריכטר אין סף עליון תאורטי, ואין סף תחתון.
לפני התפתחות סולם ריכטר, המדד היחיד לעוצמתה או ל"גודלה" של רעידת אדמה, הייתה הערכה סובייקטיבית של עוצמת הרעידה שנצפתה בסמוך למוקד רעידת האדמה.
זו סווגה לפי סולמות עוצמה סייסמית שונים כמו סולם רוסי-פורל.
בשנת 1883 שיער ג'ון מילן שטלטולים של רעידות אדמה גדולות, עלולות ליצור גלים שניתן יהיה לזהות אותם ברחבי הגלובוס, ובשנת 1889 המדען ארנסט פון רובר פשוויץ, שסייסמומטר שבנה בפוטסדאם לשם בדיקת גרביטציה, קלט לראשונה בהיסטוריה רעידת אדמה רחוקה (ביפן).
בשנות ה-20 הארי ווד וג'ון אנדרסון פיתחו את סייסמוגרף שנקרא סייסמומטר ווד-אנדרסון, אחד המכשירים המעשיים הראשונים להקלטת גלים סייסמיים.
לאחר מכן בנה ווד, בחסות המכון הטכנולוגי של קליפורניה ומכון קרנגי, רשת של סייסמוגרפים המשתרעת על פני דרום קליפורניה.
הוא גם גייס את צ'ארלס ריכטר הצעיר והלא ידוע אז, כדי למדוד את הסייסמוגרמות, ולאתר את רעידות האדמה שיוצרות את הגלים הסיסמיים.
בשנת 1931 הראה קיואו ודאצ'י כיצד מדד, עבור מספר רעידות אדמה חזקות ביפן, את משרעת הרעד שנצפתה במרחקים שונים מהמוקד.
לאחר מכן הוא שרטט את הלוגריתם של המשרעת כנגד המרחק, ומצא סדרה של עקומות משרעת, שהראו מתאם גס עם גודלן המשוער של רעידות האדמה.
ריכטר פתר כמה קשיים בשיטה זו ולאחר מכן, באמצעות נתונים שנאספו על ידי עמיתו בנו גוטנברג, הוא יצר עקומות דומות, ואישר שניתן להשתמש בהן כדי להשוות את המגניטודה היחסית של רעידות אדמה שונות.
כדי לייצר שיטה מעשית להקצאת מדד מוחלט של גודל, נדרשו פיתוחים נוספים.
ראשית, כדי להקיף את הטווח הרחב של הערכים האפשריים, אימץ ריכטר את הצעתו של גוטנברג לסולם לוגריתמי, שבו כל צעד מייצג עלייה של פי עשרה בגודל (המשרעת), בדומה לסולם הגודל המשמש את האסטרונומים לבהירות הכוכבים.
שנית, הוא רצה שגודל אפס יהיה סביב גבול התפיסה האנושית.
שלישית, הוא ציין את הסיסמוגרף של ווד-אנדרסון כמכשיר הסטנדרטי להפקת סייסמוגרמות.
הגודל הוגדר אז כ"לוגריתם של המשרעת המקסימלית, מבוטאת במיקרונים", שנמדד במרחק של 100 ק"מ.
הסולם כויל על ידי הגדרת זעזוע במגניטודה 0 ככזה שמייצר במרחק של 100 ק"מ משרעת מקסימלית של 1 מיקרון (1 מיקרון, או 0.001 מילימטרים) בסייסמוגרמה המתועדת על ידי סיסממטר פיתול של ווד-אנדרסון.
לבסוף, ריכטר חישב טבלה של תיקוני מרחק, בכך שבמרחקים של פחות מ-200 קילומטרים ההנחתה מושפעת מאוד מהמבנה והמאפיינים של הגאולוגיה האזורית.
כאשר ריכטר הציג את הסולם שהתקבל ב-1935, הוא כינה אותו (כהצעת הארי ווד) פשוט סולם "מגניטודה".
נראה ש"סולם ריכטר" מקורו כאשר פרי ביירלי אמר לעיתונות כי הסולם הוא של ריכטר ו"צריך להתייחס אליו ככזה".
בשנת 1956, גוטנברג וריכטר, בעודם עדיין מתייחסים ל"סולם גודל", כינו אותו "גודל מקומי", עם הסימול ML, כדי להבחין בין סולם גלי השטח(MS) וסולם גלי הגוף(MB) שפיתחו.
מגניטודת רעידת אדמה לפי סולם ריכטר נקבעת מהלוגריתם של משרעת הגלים שנרשמו על ידי סייסמוגרפים.
כאשר A היא המשרעת המקסימלית של הסייסמוגרף של ווד-אנדרסון; הפונקציה האמפירית A0 תלויה רק במרחק של התחנה מהאפיצנטר; δ היא בפועל ממוצע הקריאות מכל תחנות התצפית שמדדו את הרעידה, לאחר התאמה עם תיקונים ספציפיים לתחנה כדי לקבל את ערך ה-ML.
לצורך המחשה, ניתן להסביר את שיטת המדידה בעזרת האיור שמשמאל.
הסקאלה השמאלית באיור מסמנת את הפרשי הזמנים בין הגעת גלי ה־P לתחנה הסייסמוגרפית, להגעת גלי ה־S לתחנה.
המשמעות של הפרש זמנים זה היא כאמור מרחק התחנה ממוקד הרעידה.
על כן לאורך הסקאלה הזו יש גם את סימון הפרשי הזמנים, וגם את משמעות המרחק של כל הפרש.
הסקאלה הימנית היא גודל המשרעת המקסימלית (במילימטרים) של הסייסמוגרמה שנקלטה בתחנה (גודל המשרעת מבטא את כמות האנרגיה שהשתחררה במוקד כפונקציה של המרחק ממנו).
הסייסמוגרמה בראש האיור מציגה גודל מקסימלי של 23 מ"מ והפרש זמנים בין הגעת גלי P לגלי S של 24 שניות.
נסמן על הסקאלה הימנית את הערך של 23 מ"מ, ועל הסקאלה השמאלית את הערך של 24 שניות ונחבר את שתיהן בישר.
הנקודה בה יחתוך הישר את הסקאלה שקבע ריכטר (במרכז האיור) יהיה הגודל בסולם ריכטר, ובמקרה שלנו, 5 בסולם ריכטר.
בכל תחנה בכדור הארץ שתקלוט את הרעידה באופן תקין, תתקבל אותה מגניטודה: זאת מכיוון שאם התחנה קרובה למוקד, גודל המשרעת המקסימלית יהיה גדול מאוד, אך הפרש הזמנים בין גלי P לגלי S יהיה קטן מאוד.
אם התחנה רחוקה, גודל המשרעת יהיה קטן, אך הפרש הזמנים יהיה גדול, ובכל מקרה הישר יחתוך את הסקאלה של ריכטר באותה נקודה.
המגניטודה הגדולה ביותר שנמדדה אי פעם הייתה בסדרת רעידות אדמה במגניטודה 9.5 בצ'ילה בשנת 1960. רעידה זו גרמה לצונאמי בגובה 11.5 מטרים שחצה את כל האוקיינוס השקט והכה כמעט את כל איי האוקיינוס השקט ואת אוסטרליה, והגיע עד מזרח יפן.
הטבלה הבאה מציגה את תיאור הנזק האפשרי של רעידות אדמה לפי סולם ריכטר באתרים נבחרים ובעיקר בקרבת האפיצנטר, כולל שכיחות טיפוסית (על בסיס נתונים מרחבי העולם):
קיימות משוואות היפוך לחישוב כמות האנרגיה שהשתחררה במוקד רעידת אדמה בגודל נתון לפי סולם ריכטר וכדלקמן: (1) כאשר היא כמות האנרגיה (ביחידות ארג) שהשתחררה במוקד ו־ הוא גודל רעידת האדמה בסולם ריכטר; (2) כאשר כאן היא כמות האנרגיה ביחידות של ג'אול.
סולמות ונחשים (מוכר גם בשמות סולמות וחבלים ולטפס ולהחליק) הוא משחק לוח למספר שחקנים, הכולל רגלים, קובייה ולוח משבצות.
במשחק המקורי יש מאה משבצות, אף כי יצאו גרסאות שונות למשחק עם כמות משבצות שונה.
כל שחקן מקבל רגלי ומטרת המשחק היא להגיע ראשון למשבצת האחרונה.
ההתקדמות נעשית לפי מספר הנקודות שמראה הקובייה.
בגרסאות מסוימות של המשחק יש להגיע "במדויק" למשבצת האחרונה.
כלומר, אם הראתה הקובייה נקודות עודפות, על השחקן לצעוד עד למטרתו ולהמשיך לצעוד בכיוון ההפוך את יתרת הנקודות.
כאשר מגיע שחקן למשבצת שעליה מצויר סולם הוא עולה במעלה הסולם עד למשבצת שראש הסולם מגיע אליו.
אם הוא מגיע למשבצת עליה מצויר ראש של נחש הוא יורד עד למשבצת בה נמצא זנבו של הנחש.
הסולמות והנחשים מכניסים עניין למשחק, מכיוון שייתכנו שינויים גדולים במיצובם היחסי של השחקנים.
כמשחק מזל טהור הוא חביב בעיקר על ילדים, אך קיימות גם גרסאות אחרות למשחק.
מחנכים מנסים להכניס מרכיב ידע למשחק, על ידי התניית העלייה בסולם וביטול הגלישה בנחש בתשובה על שאלה בתחום הנלמד.
מקור המשחק באמונה ההודית, על פיה הדרך של צדיק לשמיים רצופה סולמות, המחישים את עלייתו, בעוד שהרשע נתקל בנחשים המשהים את עלייתו.
בגרסה היהודית חרדית למשחק, הנקראת סולם המידות, מותנית העלייה בכך שמתוארת מצווה במשבצת, והירידה - בכך שמתואר חטא.
סולם פנטטוני הוא סולם או מודוס מוזיקלי המורכב מחמישה צלילים באוקטבה (מיוונית: פנטה = 5).
דוגמה לסולם כזה היא סידור של סולם מז'ורי או מינורי עם החסרת צלילים למען הימנעות מחזרה על מרווח של חצי טון.
הסולם הפנטטוני נפוץ מאוד במוזיקה עממית במקומות שונים, מוזיקה יוונית, מוזיקה קלטית ומוזיקה סינית.
זהו סולם הנמצא בשימוש בבלוז, ג'אז ומוזיקה קלאסית אירופאית, שמתקבל על ידי החסרת הדרגות הרביעית והשביעית מהסולם המז'ורי.
הנוסחה הכללית של פנטטוניקה מז'ורית:
לדוגמה, סולם דו מז'ור פנטטוני:
דו רה מי פה סול לה סי
זהו סולם פנטטוני המתקבל באמצעות החסרת הדרגות השנייה והשישית מהסולם המינורי.
הנוסחה הכללית של פנטטוניקה מינורית:
לדוגמה, סולם דו מינור פנטטוני:
דו רה מי במול, פה, סול לה במול סי במול
סולמות פה דיאז מז'ור פנטטוני או רה דיאז מינור פנטטוני מתקבלים על ידי הקלדה על קלידי הפסנתר השחורים בסדר עוקב, עולה או יורד.
תוספת מקובלת לסולמות הפנטטוניים בסגנונות בלוז, ג'אז ורוק היא הבלו נוט, תווים שמוסיפים "פלפל" לסולם הפנטטוני.
הבלו-נוט בסולם פנטטוני מינורי הוא לרוב בדרגה חמישית מונמכת (b5).
לדוגמה, סולם דו מינור בלוז:
"בלו-נוט" בדרגה חמישית מונמכת בסולם המינורי יוצר מרווח של טריטון מהתו הראשון בסולם, ומאפשר יצירת תחושת דיסוננס הרמוני שקשה יותר להשיגה בסולם פנטטוני פשוט.
הבלו-נוט בסולם פנטטוני מז'ורי הוא לרוב בדרגה שלישית מונמכת (b3).
לדוגמה, סולם דו מז'ור בלוז:
פנטטוניקה נייטרלית מתקבלת על ידי השמטת הדרגות השלישית והשישית מהסולם המינורי.
דו רה מי פה סול לה סי במול
מקור הסולם הוא במוזיקה הסינית ובמוזיקה יפנית שבהן ישנה פנטטוניקה המבוססת על החסרת הדרגות השלישית והשביעית בסולם המז'ורי.
סולן הוא חבר בלהקה או נגן בתזמורת אשר שר או מנגן את החלק העיקרי של השיר או היצירה.
הסולן יכול לנגן על כלי נגינה אחד או יותר.
הסולן בלהקה לעיתים נקרא האיש בחזית (Frontman).
מונח זה מתייחס לתפקידים של המוזיקאי המוביל בקרב חברי הלהקה, כחבר עם התרומה המשמעותית ביותר לתדמית הלהקה בתקשורת לרבות דובר הלהקה בראיונות ובפני הציבור.
המונח נפוץ מאוד במוזיקת הרוק והפופ.
ישנם מקרים בהם האיש בחזית איננו הסולן.
כמו קרי קינג, הגיטריסט של להקת סלייר וקריסט נובוסליץ', הבסיסט של נירוונה בימי פאט סמיר.
הסולן, בדרך כלל, מכתיב את תדמית הלהקה ואישיותה לציבור כגון בלהקות ג'נסיס ודיפ פרפל.
עם זאת, להקות רבות כמו איירון מיידן, AC/DC וואן הלן החליפו את סולנם ושמרו על שם הלהקה המקורית ועל אופייה.
לא בכל להקה יש סולן.
בלהקות כמו הביטלס, פינק פלויד וכוורת חברי הלהקה מתחלקים בתפקידי השירה.
בלהקות מסוימות, כמו אפוקליפטיקה כלל אין סולן, אלא זמרי אורח מתחלפים.
ברוק, הסולן, לעיתים קרובות, יכול להיות גם נגן או אחד מהגיטריסטים (לרוב גיטרת מקצב) כיוון שבדרך כלל בשירי רוק, הגיטרה היא המובילה את הלחן והצליל.
סולמה של צור או רכס סולם צור הוא רכס הרים מוארך ותלול המשתפל מן הגליל העליון אל הים התיכון, אשר לאורך פסגתו עובר הגבול שבין ישראל ולבנון.
ממזרח לרכס ישנן שתי שלוחות, רכס חניתה ורמת אדמית-הר מנור.
השם "סולם צור" מתועד מהתקופה ההלניסטית, ונזכר רבות בספרות חז"ל, ונראה כי נבע מכך שבמקטע זה של דרך הים שבין ארץ ישראל ובין ערי החוף הפיניקיות – צור, צידון וביירות – נאלצו העוברים לעלות ולרדת בתלילות על גבי הרכס.
בקצהו המערבי של הרכס נמצא מצוק נקרות, ראש הנקרה, שגובהו כ-300 מטרים, ואשר בצידו הצפוני נמצאת העיירה א-נאקורה ובצידו הדרומי נמצא קיבוץ ראש הנקרה.
בקצהו הצפוני של המצוק, שבתחום לבנון, נמצא ראס אל-ביאדה ("הראש הלבן").
קו הגבול העובר לאורך הרכס נקבע לראשונה לאחר מלחמת העולם הראשונה, במסגרת חלוקת המזרח התיכון בין שטחי המנדט הבריטי והצרפתי.
על שם הרכס נקראה בעבר המועצה האזורית סולם צור.
כן נקרא בשם זה כיום בית הספר התיכון האזורי אשר נמצא בקיבוץ גשר הזיו, כ-6 ק"מ מדרום לרכס.
בספרות חז"ל ובמקורות החיצוניים מתקופה זו נזכר הרכס כנקודת ציון ידועה בגבול הצפון-מערבי של ארץ ישראל, ולמרגלותיו התקיימו עיירות יהודיות גדולות בתקופת התלמוד, ובהן חניתה, מצובה ובצת.
הרכס נזכר בתחילה בספר החשמונאים כסמן לגבולה הצפון-מערבי של הארץ, לעניין הפקדת שמעון החשמונאי על ארץ ישראל בשנת 144 לפנה"ס: .
הרכס נזכר גם אצל יוסף בן מתתיהו, במסגרת תיאור סביבות הגליל המערבי והעיר עכו, בתקופת המרד הגדול:
במדרשי חז"ל נזכר סולם צור כשער הכניסה הצפוני לארץ ישראל, בסיפור אגדה על הגעת אברהם אבינו מחרן לארץ ישראל בדרך הים:
בתוספתא ובתלמוד מובא מעשה על רבן גמליאל דיבנה שהלך בדרך שבין כזיב וסולם צור:
בנוסף, בתלמוד הבבלי הרכס מוזכר כאתר אליו הגיעו בני בבל שעלו לארץ, ובו ישב רבי יעקב בר אידי:
כן נזכר הרכס כגבולה ההלכתי של ארץ ישראל מצד צפון מערב: , וכן:
עוד נזכר הרכס במדרשי אגדה שונים: , וכן לעניין ציד החלזונות בחופים שמדרום לרכס לצורך הפקת צבעים היקרים: .
הסולמית או #, (הדומה לסימן הדיאז - ♯) היא סימן כתב המשמש לסמל "מספר" או ערך מספרי.
סימן זה מקביל ל№ המקובל באוסטרליה, בקנדה, בממלכה המאוחדת, בניו זילנד וברוסיה.
ניתן למצוא אותו במקלדת מחשב סטנדרטית על מקש הספרה 3 בשורת הספרות (שמעל שורות האותיות) ולהקליד באמצעות .
לעיתים מכונה הסימן בטעות "האשטאג", משום שברשתות מסוימות כגון טוויטר משתמשים בו כהאשטאג.
באופן כללי יש לומר "סולמית", ואפשר להשתמש בכינוי "האשטאג" רק בהקשר של אותן רשתות חברתיות.
ב-URL הסימן משמש לציין פסקה מסוימת או מקטע של דף אינטרנט.
בשפות תכנות כגון Perl, פייתון ובורן של הסימן משמש לציין הערות.
בארצות הברית הסימן משמש לציון משקל ומכונה לעיתים "פאונד" לדוגמה: "5# סוכר" משמעו "5 ליבראות סוכר".
בטלפון, הסולמית היא הלחצן היחיד מלבד הכוכבית שאינו מספר ומשמש גם כסימן לסיום שליחת נתונים לקו מידע קולי.
ברשתות חברתיות מקוונות סולמית משמשת לתיוג נושא מסוים ונקראת האשטאג.
בשחמט, סולמית משמשת לציון מט.
ב-IRC ובדיסקורד הסימן משמש לציון ערוצים.
גרמנית: Raute "ראוטה" או Rautenzeichen (רומבוס), Lattenzaun (גדר קרשים), Doppelkreuz (דופלקרויץ - צלב כפול), Gatter (שער).
דנית: firkant ("פירקנט" - מרובע).
הולנדית: hekje- "הקיה" (גדר קוצים), או spoorwegovergang (מעבר חצייה של מסילת ברזל).
יפנית: "番号記号" ("בנגוקיגו - סימן המספר") או "井桁" (איגטה - סימן הבאר).
נורווגית: irkant ("אירנטק" - מרובע) או skigard (גדר).
סינית: "井號" (ג'ינג האו; היינו: סימן "באר" - מאחר שהוא דומה לסימן המילה באר).
סרבית: taraba ("טאראבה" - גדר).
פורטוגזית: cardinal, על מנת לסמן מספר, sustenido (דיאז), jogo-da-velha ("איקס מיקס דריקס").
בברזיל הסימן נקרא "cerquilha" מהמילה cerca - ל"גדר".
פינית: ruutu - "רואטו" (ריבוע) או risuaita (גדר מקלות).
פרסית: "چهارگوش" ("צ'אאהאר גוש" - ארבע פינות).
צ'כית: 'mřížka מריזקה ("שבכה קטנה").
צרפתית: dièse (דיאז) (בקוויבק ובבלגיה: carré - "קארה" (=ריבוע)).
רוסית: решётка (רישוֹטקָה - רשת).
סולם קַרְדָשֵׁב הוא שיטה כללית לסיווג מידת ההתפתחות הטכנולוגית של ציוויליזציה, שהציע לראשונה ב-1964 האסטרונום הרוסי ניקולאי קרדשב.
ציוויליזציות כאלה עדיין היפותטיות לגמרי; עם זאת הסולם שם את צריכת האנרגיה של הציוויליזציה כולה בפרספקטיבה קוסמית.
הסולם מכיל שלושה טיפוסים המדורגים על פי כמות האנרגיה שצורכת הציוויליזציה, היכולת הטכנולוגית שלה, והקולוניאליזציה בחלל.
במשך השנים הועלו הצעות להרחבת הסולם מעבר לשלושת הטיפוסים המקוריים.
בסולם המקורי שלוש קטגוריות, הוא מבוסס על כמות האנרגיה השימושית המנוצלת על ידי ציוויליזציה, וגדל באופן לוגריתמי:
טיפוס I - ציוויליזציה המסוגלת לנצל את כל האנרגיה הזמינה והמגיעה אל כוכב לכת יחיד, 1016W בקירוב.
למעשה הנתון משתנה; בכדור הארץ יש אנרגיה זמינה של .
הגדרתו המקורית של קרדשב הייתה (במקור הגדיר קרדשב את טיפוס I כ"רמה טכנולוגית הקרובה לרמה הקיימת כעת בכדור הארץ", כש"כעת" פירושו בשנת 1964)
טיפוס II - ציוויליזציה המסוגלת להשתמש בכל האנרגיה הזמינה מכוכב בודד, 1026W בקירוב.
גם במקרה זה, הנתון עשוי להשתנות; השמש פולטת בקירוב.
הגדרתו המקורית של קרדשב הייתה .
באופן תאורטי, אם ציוויליזציה תבנה כדור דייסון בו יהיו קולטים סולארים, היא תוכל לנצל את האנרגיה אותה הוא פולט.
טיפוס III - ציוויליזציה המסוגלת להשתמש בכל האנרגיה הזמינה בגלקסיה יחידה, 1036W בקירוב.
נתון זה עשוי להשתנות באופן קיצוני, מאחר שקיימות גלקסיות שונות מאוד בגודלן.
נכון לשנת 2012, צריכת האנרגיה של כלל הציוויליזציה האנושית נאמדת בממוצע ב־16 טראוואט (כלומר כ W) שהם 0.01% מכלל האנרגיה המגיעה לכדור הארץ מהשמש.
לכן האנושות טרם הגיעה לרמה I וכיום היא מטיפוס 0.7. עתידנים מעריכים כי הציוויליזציה האנושית תגיע לרמה I לקראת סוף המאה ה-21; מיצ'יו קאקו מנבא בספרו הפיזיקה של העתיד כי עד סוף המאה ה-22 האנושות צפויה לחיות בתרבות פלנטרית , כלומר להגיע לטיפוס I.
סולם קרדשב הוא בעל שימוש עבור חוקרי פרויקט סט"י (SETI), סופרי מדע בדיוני ועבור עתידנים כמסגרת תאורטית.
תאורטית, כדי לייצר חור תולעת בו אדם יכול לעבור, יש צורך באנרגיה של אלפי טיפוס II.
בסרט .U.F.O משנת 2018 מוזכרת האפשרות לביקור חייזרים בכדור הארץ, שהציוויליזיציה שלהם הגיע לדרגה מטיפוס I או אף יותר מזה.
סולנאים (שם מדעי: Solanales) היא סדרה של צמחים בעלי פרחים.
על פי מערכת המיון APG II מ-2003, הסדרה כוללת חמש משפחות:
המינים בסדרה זו חולקים מספר מאפיינים: עלים מסורגים, ללא עלי לוואי; לרוב הפרחים בעלי חמישה עלי כותרת, חמישה אבקנים, מאוחים (לפחות בבסיסם).
על פי שיטת המיון של קרונקוויסט מ-1981, משפחות נוספות מוינו תחת הסולנאים, כגון השלהביים, הממוינים כיום תחת האברשאים.
במוזיקה, סולמות קרובים הם סולמות, אשר להם תווים משותפים.
בהרמוניה בסיסית, אלה הם הסולמות אשר חולקים את כל הצלילים, או את כולם למעט צליל אחד שאינו משותף, עם סולם מסוים: שני הסולמות הסמוכים לסולם הנתון במעגל הקווינטות, והמז'ור והמינור היחסיים.
סולמות אלה, בעלי 6 או 7 צלילים משותפים עם הסולם המקורי, הם היעדים המקובלים ביותר של מודולציות, מאחר שהם מבוססים על הסובדומיננטה או הדומיננטה של הסולם המקורי, ולכן הם בעלי חשיבות מבנית בטונליות המערבית.
במוזיקה מודרנית, הקרבה בין כל שני סולמות או סטים של צלילים נקבעת על ידי מספר הצלילים המשותפים שלהם, וכך ניתן לבצע מודולציות שאינן מקובלות בטונליות מז'ור-מינור רגילה.
לדוגמה, במוזיקה המבוססת על הסולם הפנטטוני המכיל את התווים דו, רה, מי, סול ולה, מודולציה בקווינטה למעלה תשנה את הסולם לסול, לה, סי, רה ומי, כאשר ארבעה מתוך חמשת הצלילים הם משותפים לסולם המקורי.
מנגד, מודולציה של טריטון למעלה תשנה את הסולם לפה#, סול#, לה#, דו# ורה#, והפעם אין אפילו תו אחד משותף.
לכן נגדיר את הסולם הראשון כקרוב מאוד לסולם המקורי, ואילו את האחרון כ"רחוק".
בצורה זו ניתן לסווג את המודולציות מדרגת הקרבה הגבוהה ביותר לדרגת הקרבה הנמוכה ביותר לפי מספר הצלילים המשותפים.
סוֹלֵנוֹאִיד בעברית: מפסק אלקטרומגנטי, הוא התקן אלקטרומכני המשמש כמפעיל במכונות ומערכות בקרה.
הסולנואיד הומצא על ידי אנדרה-מארי אמפר (André-Marie Ampère) בשנת 1820. אמפר, הפיזיקאי הצרפתי המפורסם, טבע גם את המונח "סולנואיד" מהמילים היווניות "solen" (צינור) ו-"eidos" (צורה).
סולונואיד הוא רכיב בתחום ה-מכטרוניקה (אלקטרו מכניקה)
סולונואיד בנוי מ-סליל בעל ליבה פרומגנטית שמיקומה אינו במרכז הסליל.
הולכת זרם חשמלי בסליל השראה המשרה בו שדה מגנטי, שדה זה מפעיל כוח על הליבה הפרומגנטית המושך אותה אל מרכז הסליל, באופן שמגדיל את המשיכה המגנטית של הסליל והליבה.
הליבה יכולה להיות מחוברת להתקן אחר ולהעביר את הכוח אליו.
הכוח המופעל פרופורציוני לזרם המוזרם בסליל.
לרוב הסולנואיד כולל גם קפיץ המחזיר את הליבה למקומה המקורי כאשר הזרם מופסק.
הסולנואיד משמש כאלקטרומגנט, וככזה משמש בכל מקום בו נדרשת פתיחה או סגירה של מעגל חשמלי או שסתום.
השימושים העיקריים של הסולנואיד הם כמתגים המופעלים בעזרת אות חשמלי קטן יחסית ומפעילים רכיבים אחרים, לעיתים גדולים יותר.
לדוגמה, פתיחת ברז או שסתום במערכת פנאומטית, סגירת מפסק המעביר זרם חזק, או שחרור מעצור המאפשר למנגנון מכני להתחיל לנוע.
אחד המקומות המוכרים בהם משתמשים בסולנואיד הוא בהתנעת כלי רכב.
הסולנואיד מופעל בזרם חלש יחסית העובר במתג ההתנעה הנשלט על ידי הנהג (סיבוב מפתח או לחיצה על כפתור), וממתג מפסק בו עובר זרם חזק המסובב את מנוע ההתנעה ("סטרטר").
מפסקים חשמליים - הפעלה וכיבוי מרחוק של מעגלים חשמליים.
שסתומים - בקרה על זרימת נוזלים וגזים (במכונות כביסה, מערכות השקיה).
במערכות פנאומטיות, הנפוצות במכונות בתעשייה האוטומטית
מנעולים חשמליים - נעילה ופתיחה של דלתות ושערים המופעלים כיום על-ידי כרטיסים אלקטרוניים, הפעלה מרחוק ואות דיגיטלי.
מנועי הנעה - במכוניות (מתנע), מדפסות, מערכות הידראוליות ומכונות תעשייתיות.
מערכות בקרה - במערכות אוטומציה תעשייתית, המשלבות בדרך כלל סולונואידים עם מערכות הידראוליות או פנאומטיות.
מפסקי אבטחה - במערכות חירום כמו כיבוי אש אוטומטי, פתיחה או סגירה של זרימת דלק, בקרת אוורור, שמירת תנאי קירור והקפאה, הדלקה וכיבוי תאורה וכדומה.
היתרון הגדול של הסולנואיד הוא אפשרות בקרה חשמלית על פעולות מכניות רבות בו-זמנית, שהופך אותו לחיוני במערכות אוטומטיות ובקרה מודרניות.
מרכב מרכיבים פשוטים, נוחים לתחזוקה.
צריכת חשמל גבוהה: (במיוחד לפעולה מתמשכת): במפסקים המפעילים מערכות לאורך זמן, צריכת זרם (אמפר) גבוהה גם אם המתח (וולט) נמוך והמפסק נוטה להתחמם בעיקר כאשר כוחות נגדיים פועלים.
מהלך מוגבל: (בדרך כלל עד כמה סנטימטרים).
לכן הוא בדרך כלל מהווה שלב ביניים, בין מערכת ההפעלה לגוף המופעל ואחריו תהייה מערכת שאיננה אלקטרומגנטית.
המערכת המכנית תמיד פגיעה לתקלות כמו כניסת אבק, התפשטות והתכווצות שחיקה של תירים וכדומה.
"רעש" מכני ומגנטי: סגירת מעגלים חשמליים על-ידי סולונאיד מייצרת ניצוץ חשמלי (זרם חזק העובר בתווך הזעיר שבין המגעים החשמליים בזמן הסגירה והפתיחה של המגעים) הנוצר בחלקיק השנייה של סגירה או פתיחה של המעגל.
הניצוץ יוצר הפרעה בשדה החשמלי בסביבתו, בקליטה של שידורי רדיו ובמערכות אלקטרוניות ומחשבים סמוכים.
השדה המגנטי החזק של הסליל עשוי להשפיע על מערכות חשמליות ומכניות בסביבתו הקרובה.
בלאי מכני: בעקבות המשיכות החוזרות.
החיכוך של הליבה בסליל, התחממות הסליל והתיישנות הקפיץ המחזיר גורמים לתקלות ולתפוגה מהירה של הסליל.
החלשות הסליל גורמת לירידה בכוח הסלונואיד שעשויה לגרום לדליפות, למשל במערכות ההשקיה.
לכן מחייבת תחזוקה והחלפה לעיתים קרובות.
חום שנוצר עקב זרמים גבוהים: חלק גדול מהאנרגיה החשמלית של הסליל מומר לחום, ולכן פעולה מתמשכת של המפסק יוצרת חום גבוה שעלול לשרוף את הסליל ואף לגרום לשריפה בסביבה של דלק או שמן.
זמני תגובה איטיים יחסית לנדרש ביישומים מסוימים: במערכות אלקטרוניות מודרניות נדרש זמן הפעולה (פתיחה וסגירה) של מעגלים חשמליים מהיר בהרבה (מילישניות) מתגובה אלקטרומכנית של סלונואיד.
כל אלה יוצרים לעיתים בעיות של יעילות נמוכה.
סולונואידים הם שסתומים חשמליים המציעים חלופה אטרקטיבית לשסתומים פנאומטיים ומערכות בקרת תנועה (סרבו), בשל יעילות הביצועים והעלות הנמוכה שלהם, הפחתת הסיכון לזיהום והיכולת ליישום במגוון רחב של מערכות (A solenoid valve alternative.) מאידך, הם פועלים לזמנים קצרים, כדי למנוע התחממות ולכן פותחו מפסקים מתקדמים:
הדור החדש כולל סולנואידים חכמים עם חיישנים מובנים שיכולים לתקשר עם מכשירים מחוברים אחרים וליצור זרימת עבודה מסונכרנת ומאפשרים הפעלה מרחוק על ידי שידור אות בתדר מוגדר.
למשל הפעלה של מערכות השקיה, הפעלת ממשקים חשמליים בתחנות כוח, הפעלת משאבות מרחוק הפעלת מערכות כיבוי אוטומטיות, מערכות הזעקה, והפעלת מכשור רפואי מדויק
משתמשים במנוע חשמלי לפתיחה וסגירה, מתאימים במיוחד לשסתומים גדולים ויישומי בקרה מרחוק QuoraWorld Pumps.
השסתומים הממונעים החדשים מציעים חלופה אידיאלית לשסתומי סולנואיד ביישומים פחות דינמיים.
במערכות העומדות בלחץ גבוה כמו משאבות מים גדולות, או חיבור קווי מתח גבוה ועליון וכדומה, השסתום או המפסק מופעל על-ידי מנוע, והמנוע מופעל על-ידי סולונואיד.
הוא סוג של טרנזיסטור בו שדה חשמלי משפיע על התכונות של מוליך למחצה (לרוב סיליקון) ובכך מאפשר שליטה על הזרם החשמלי הזורם דרכו.
טרנזיסטור ביפולרי: BJT (Bipolar Junction Transistor) בשימוש סטנדרטי.
הטרנזיסטור הביפולרי מורכב משני צומתי PN: בטרנזיסטור NPN, מוליך למחצה מסוג N בא במגע עם מוליך למחצה מסוג P, שבא במגע עם מוליך למחצה נוסף מסוג N.
מפסקים דיגיטליים: ON/OFF הוא קוד המאפשר סגירה או פתיחה של מעגל חשמלי.
רכיבים אלקטרוניים מודרניים מכילים אלפי יחידות ממוזערות של טרנזיסטורים ורכיבים אלקטרונים בנפח זעיר.
רכיבים אלה צורכים מעט חשמל ואינם מתחממים.
מפסיקים דיגיטליים הם מרכיב מרכזי בכל מחשב.
התוצאה: זמני מעבר מהירים ביותר (ננו-שניות), יעילות גבוהה, מחיר נמוך והשפעה מזערית על הסביבה.
SSR הוא ממסר המופעל על-ידי מערכת אופטית.
כאשר דיודה מקרינה אור על משטח הוא מעביר זרם.
מערכות כאלה נפוצות בקווי תקשורת המבוססים על סיבים אופטיים.
משלבים בקרה אופטית עם מפסקים אלקטרוניים.
מרכיבים פשוטים במארזים קטנים וזולים.
אין חלקים נעים, אין בלאי מכני, אין ניצוצות.
מהירות תגובה מקסימלית (פחות מננו שניות).
מתאים למערכות אלקטרוניות במתח נמוך, לציוד רפואי, תקשורת קווית, ולציוד בקרה.
לא מתאים לעבודה במתח גבוה וציוד כבד.
הוא רכיב אלקטרוני חצי-מוליך המשמש כמתג כוח מבוקר.
מצב רגיל (ללא אות בשער): הזרם לא יכול לעבור מהאנודה לקתודה.
התיריסטור נמצא במצב חסימה דומה למתג פתוח.
הפעלה (עם אות בשער): זרם קטן מוזרק לשער (Gate) זה יוצר "אפקט מפל" - הזרם מתחיל לזרום והתיריסטור עובר למצב הולכה.
הוא יישאר במצב הפעלה עד שיקבל אות להפסקה.
לעיתים משתמשים בשילוב עם ממסר SSR, המופעל על-ידי מערכת אופטית או שידור אות מרחוק.
כוח חזק - יכול לטפל בזרמים של מאות אמפר.
יעילות גבוהה - מעט הפסדי כוח.
מחיר נמוך - זול ביחס ליכולת.
חסון - עמיד לעומסי יתר זמניים.
בקרה מוגבלת - קשה לכבות (ב-SCR רגיל)
הרמוניות - יוצר עיוותים במתח (בזרם חילופין המקובל במערכות כיום, תיתכן הפרעה לאפקט המפל)
מהירות - איטי יחסית למעברים מהירים.
השימוש בעיקר בהפעלת תאורה או מנועים שאינם מחייבים דיוק ומהירות גבוהים.
רגישות לרעש אלקטרוני - עלול להידלק בטעות (איננו מפסיק אוטומטית, אלא נדרשת פעולה אקטיבית).
מגבלה זו חשובה כיוון שעשויה לגרום להפעלה בלתי מכוונת של מכשירים, למשל בסערת ברקים.
מתאים לבקרת כוח גבוה, משמש במערכות ספקי חשמל גם במתחים גבוהים.
למשל בניתוק הזרם במקרה של מפל מתח (קצר חשמלי).
התיריסטור הוא "הענק השקט" של עולם האלקטרוניקה - הוא מטפל ברוב אספקת הכוח בתעשייה ובבית, עמיד למתח גבוה ויעיל גם למתחים נמוכים.
(Insulated Gate Bipolar Transistor) מפסקים המשלבים יתרונות של MOSFET ו-BJT ומתאימים לכוח גבוה ותדרים בינוניים.
ניתנים לייצור על שבב זעיר.
עמידות - ללא כל מערכת מכנית ולכן ללא בלאי מכני.
צריכת חשמל - גם במתח וגם בזרם מינימלית.
דיוק - בקרה מדויקת על הזרם והמתח.
שקט - ללא רעש מכני.
ספקי כוח : וויסות מתח וזרם למכשירים ומחשבים שהוא קריטי להפעלתם הסדירה.
מעבדים : המעבד הוא המרכיב העיקרי במחשבים והוא מכיל לעיתים מיליוני מפסקים טרנזיסטורים זעירים המהווים את רשת הקשרים בין מעבדים, זיכרון וחישוב.
זיכרון : שמירה וקריאה של נתונים על-ידי פתיחה וסגירה של מיליוני רכיבי זיכרון זעירים המרכיבים את כרטיסי הזיכרון במחשבים.
כלל רכיבי מכוניות מבוקרים על-ידי מחשבים המווסתים את פעולות המנוע, צריכת הדלק, הפעלת מערכות, ויסות הטמפרטורה.
כל מחשב כולל אלפי מפסקי IGBT
מעגלי הגנה : מפני עומסי יתר, טמפרטורות גבוהות כתוצאה מפעולת המחשב, תקלות וגם פריצות למחשב מגורם חיצוני.
כל אלה דורשים תגובה מהירה ועמידות גבוהה.
מערכות הפעלה המבוססות על סולונואיד האלקטרו מכני מהווים עדיין את עיקר מערכות השליטה והבקרה במערכות פשוטות יחסית של פתיחה וסגירה של מערכות השקיה, מערכות פנאומטיות והידראוליות, הפעלת מנועים וסגירת מעגלי חשמל במתח גבוהה.
העיקרון לא השתנה במהלך מאה שנה מאז המצאת האלקטרומגנט.
עם הזמן, בעיקר עם הפעלת מערכות בקרה אלקטרוניות ותקשורת מבוססת סיבים אופטיים, עלתה דרישה למהירות תגובה ואמינות גבוהה וללא הכשלים של מערכת אלקטרומכנית.
המצאת הטרנזיסטור גרמה למהפכה בשיטת המיתוג ופיתוח המפסקים האלקטרוניים והם כיום הבסיס לכל הטכנולוגיה הדיגיטלית המודרנית.