tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אקרוסטיכון - האותיות שבתחילת כל בית מרכיבות את שמו של המחבר, "שלמה", ובבית האחד לפני האחרון נוספת החתימה "חזק ואמץ".
חריזה כפולה במסגרתה נחרזות כל הצלעות בבית יחדיו, וכן כל הבתים נחרזים זה עם זה.
הצגת הנושא המרכזי של הפיוט כבר בבית הראשון: משאלתו של הדובר לסליחה ומחילה לעם ישראל מאת הקדוש ברוך הוא, ובקשתו שימשיך אלוהים וייתן להם חיים.
הרמזים מקראיים רבים משובצים בפיוט, וכמעט כל ביטוי שבו לקוח ממקור מקראי אחר, דבר שמעשיר את סגנונו וממלא אותו חיים.
בנוסף מצויים בפיוט הרמזים תלמודיים רבים.
פרס שוער השנה, רשמית פרס שוער השנה על שם לב יאשין הוא פרס ספורט שנתי, המוענק מדי שנה לשוער הכדורגל הטוב ביותר בליגת העל הרוסית בכדורגל.
הפרס מוענק ברציפות מאז 1960 בחסות מגזין "אוגוניוק" (Огонёк) ותחילה הוענק כתואר שוער השנה בברית המועצות, עד 1991 אז החל להיות מוענק לשוער הכדורגל הטוב ביותר בליגה הרוסית.
המגזין בוחר מדי חודש שוער מצטיין שנתון להצבעת קוראיו.
בתום עונת הכדורגל המגזין נוקב בשמות שלושת שוערי הכדורגל הטובים ביותר ומציב לקוראיו את זכות ההצבעה, בתום ההצבעה מוכרז המנצח ולזוכה הנבחר מוענק פסל הפרס, שעוצב על ידי הפסל גאורגי ורטאנוביץ'.
איגור אקינפייב זכה 11 פעמים בפרס והוא שיאן הזוכים.
כל זוכי הפרס היו אזרחי ברית המועצות או רוסיה ומעולם לא זכה בפרס שוער בעל אזרחות זרה.
מספר זכיותמועדונים114צסק"א מוסקבה213ספרטק מוסקבה38לוקומוטיב מוסקבה4-75דינמו מוסקבה, דינמו קייב, טורפדו מוסקבה, זניט סנקט פטרבורג82דינמו טביליסי9-111שחטאר דונצק, רוטור וולגוגרד, רוסטוב, קרסנודאר
שוער הוא עמדה בכדורגל, שתפקידה הוא למנוע מהקבוצה היריבה להבקיע (להכניס את הכדור לתוך קו השער).
בתוך רחבת העונשין שוערים רשאים להשתמש בידיהם, היחידים מבין השחקנים שיכולים לעשות זאת (למעט זריקת חוץ).
השוער מסומן על ידי לבישת חולצה בצבע שונה מחבריו לקבוצה, ולובש כפפות.
ישנם החוקים המגבילים את פעולת השוערים.
למשל, לשוער אסור לגעת בידו מחוץ לרחבה, ואסור לו לתפוס ביד כדור שנמסר אליו מחברו לקבוצה ובלבד שהייתה כוונת מסירה ולא דרך הסטת הכדור שהגיעה באופן מקרי לשוער דרך שחקן מקבוצתו.
שוערים מבצעים בעיטות שוער אם הכדור יצא החוצה מקו הבסיס שלהם, וכן נותנים פקודות להגנה שלהם במהלך בעיטות קרן ובעיטות חופשיות.
שוערים ממלאים תפקיד חשוב בהכוונה על אסטרטגיית המשחק מכיוון שיש להם זווית ראייה בלתי מוגבלת של המגרש כולו, מה שנותן להם פרספקטיבה ייחודית.
השוער הוא העמדה היחידה שחייבת להיות משוחקת בקבוצה בכל נקודת זמן במשחק.
אם שוער נפצע או מורחק, שחקן אחר חייב לתפוס את מקומו.
כדי להחליף שוער מורחק, קבוצה בדרך כלל רושמת בסגלה שוער מחליף, מחליפה אותו בשחקן שדה ומשחקת את שאר המשחק עם תשעה שחקני שדה במקום עשרה.
אם לקבוצה אין שוער מחליף, או שהיא כבר השתמשה בכל החילופים המותרים שלה למשחק, שחקן שדה חייב לתפוס את מקומו של השוער וללבוש את חולצת השוער.
מכיוון שהתפקיד דורש מיומנויות שונות משחקני השדה, שוערים מתאמנים בנפרד מחבריהם לקבוצה ולעיתים קרובות עובדים עם מאמן שוערים כדי לפתח את המשחק שלהם.
בעוד ששחקני שדה בדרך כלל חייבים להיות בעלי סיבולת לב-ריאה טובה כדי לשחק עד 90 דקות במשחק, שוער חייב להיות מסוגל לנוע מהר ולהיות בעל זריזות רגליים וכוח מתפרץ טוב עבור מרווחי זמן קצרים.
במהלך האימון, שוערים מתמקדים מאוד בעבודת רגליים וביכולת לקום במהירות לאחר הצלה.
חשוב ששוער יצליח להגיע לעמידה טובה, כלומר ברוחב הכתפיים ובאצבעות רגליו, לפני שהבעיטה הבאה תגיע אליו, כדי שיוכל להגיב ולהציל.
מספר החולצה של שוער ראשון הוא בדרך כלל 1, אף על פי שהוא עשוי ללבוש כל מספר בין 1 ל-99.
הכדורגל, כמו ענפי ספורט רבים, חווה שינויים רבים בטקטיקה וכתוצאה מכך נוצרו ובוטלו עמדות שונות.
שוער הוא התפקיד היחיד שהיה קיים מאז יצירת הספורט.
אפילו בימיו הראשונים של הכדורגל המאורגן, כאשר החוקים היו מעטים והרעיון המרכזי היה שכל השחקנים יתקיפו ויגנו, לקבוצות היה תמיד שחקן ייעודי שפעל כשוער.
התיאור המוקדם ביותר של קבוצות כדורגל עם עמדות שחקנים נכתב על ידי ריצ'רד מולקאסטר ב-1581 ואינו מפרט שוערים.
ההתייחסות הספציפית המוקדמת ביותר לשמירה על השער מגיעה מספורט הקורניש הרלינג () בשנת 1602. הכותב מתאר את התפקיד כך: "הם מטילים שני שיחים באדמה, במרחק 8 או 10 רגל; וישירות מולם, 10 או 12 רגל לאחר מכן, שניים אחרים במרחק דומה, אותם הם מכנים אותם שערים.
יש להקצות שומר, כמה מההרלרים הטובים ביותר שלהם".
התייחסויות אחרות להבקעת שערים מתחילות בספרות האנגלית בתחילת המאה ה-17; לדוגמה, בשיר משנת 1613 של מייקל דרייטון.
המילה "שוער" הופיעה בחוקי שפילד משנת 1867, אך המונח לא התייחס לשחקן ייעודי, אלא ל"שחקן בצד המגן שברגע מסוים הוא הקרוב ביותר לשערו".
השוער, כפי שהוגדר, לא נהנה מרשות לגעת בידו בכדור.
חוקי המשחק הראשונים של התאחדות הכדורגל האנגלית משנת 1863 לא קבעו שום הוראות מיוחדות לשוער, כאשר כל שחקן הורשה לתפוס את הכדור.
הנגיעה ביד בכדור נאסרה לחלוטין (לכל השחקנים) בשנת 1870. בשנה שלאחר מכן תוקנו החוקים כדי להציג את השוער ולציין כי השוער רשאי לגעת בכדור בידו "למען הגנת שערו".
ההגבלות על יכולת השוער לטפל בכדור שונו מספר פעמים בתיקונים הבאים של החוקים:
1871: השוער רשאי לגעת בידו בכדור רק "למען הגנת שערו".
1873: השוער אינו רשאי "לסחוב" את הכדור.
1883: השוער אינו רשאי לשאת את הכדור יותר משני צעדים.
1887: השוער אינו רשאי לטפל בכדור בחצי של היריב.
1901: השוער רשאי לטפל בכדור לכל מטרה (לא רק בהגנה על השער).
1912: השוער רשאי לטפל בכדור רק באזור העונשין.
1931: השוער רשאי לצעוד עד ארבעה צעדים (ולא שניים) תוך כדי נשיאת הכדור.
1992: השוער אינו רשאי לטפל בכדור לאחר שנבעט אליו בכוונה על ידי חבר לקבוצה.
1997: השוער אינו רשאי לטפל בכדור במשך יותר משש שניות.
בתחילה, שוערים שיחקו בדרך כלל בין קורות השער והיו בעלי ניידות מוגבלת, למעט כשניסו לעצור בעיטות של היריב.
לאורך השנים, תפקיד השוער התפתח, עקב השינויים במערכות המשחק, להיות פעיל יותר.
השוער הוא השחקן היחיד בכדורגל שמותר לו להשתמש בידיים כדי לשלוט בכדור (למעט בעת חידוש משחק בזריקת חוץ).
במהלך עונת הכדורגל האנגלי מת שוערה הצעיר של סנדרלנד, ג'ימי ת'ורפ, כתוצאה מבעיטה בראש ובחזה משחקני הקבוצה היריבה לאחר שהרים את הכדור בעקבות מסירה לאחור במשחק נגד צ'לסי.
הוא המשיך להשתתף עד סיום המשחק, אך התמוטט בביתו לאחר מכן ומת בבית החולים כעבור ארבעה ימים מסוכרת ואי-ספיקת לב "שהואצה על ידי שימוש גס של הקבוצה היריבה".
סופו הטראגי של ת'ורפ הוביל לשינוי בחוקים, שבו לא הורשו השחקנים להרים את הרגל לכיוון השוער כשהשליטה בכדור בידיו.
בשל מספר טכניקות בזבוז זמן ששימשו שוערים, כמו הקפצת הכדור על הקרקע או זריקתו באוויר ואז תפיסתו שוב, בשנות ה-60 חוקי המשחק שונו כך שהשוער היה יכול ללכת לכל היותר ארבעה צעדים תוך כדי אחיזה, הקפצה או זריקה של הכדור באוויר ותפיסתו שוב, ללא צורך לשחררו למשחק.
מועצת פיפ"א פיתחה מאוחר יותר גם חוק נגד הדיפות, בטענה כי הדיפה מכוונת במטרה להתחמק מהחוק צריכה להיחשב גם כן כהחזקה בכדור.
בשנת 1992 ועדת הכדורגל הבין-לאומית ערכה שינויים שנעשו בחוקי המשחק שהשפיעו על שוערים – בעיקר כלל ההחזרה, שאוסר על שוערים לגעת בידיהם בכדור בעת קבלת מסירה מכוונת מחבר לקבוצה שנעשית ברגליים (לא נגיחה או הוצאת חוץ).
שינוי כלל זה נעשה כדי למנוע בזבוז זמן ומשחק הגנתי יתר על המידה לאחר מונדיאל 1990 שתואר כמשעמם ביותר, עם הרבה מסירות אחורה ושוערים המחזיקים את הכדור.
כמו כן, שוערים היו מפילים את הכדור לעיתים קרובות ומגלגלים אותו, רק כדי להרים אותו שוב ברגע שהיריבים התקרבו להפעיל עליהם לחץ, טכניקה טיפוסית לבזבוז זמן.
לכן הונהג כלל נוסף במקביל לכלל ההחזרה אחורה, שאוסר על שוערים לגעת בידיהם שוב בכדור ברגע שהכדור שוחרר למשחק.
עבירה מביאה לבעיטה חופשית עקיפה לקבוצה היריבה.
יתר על כן, כל שחקן ששולל את רוח הכלל החדש עשוי להיות מוזהר על התנהגות לא ספורטיבית ונענש בבעיטה חופשית עקיפה.
ב-1 ביולי 1997, פיפ"א החליטה להרחיב את חוק ההחזרה על ידי החלתו גם על זריקות חוץ.
דוגמה לכלל זה במשחק חשוב הייתה במשחק חצי גמר טורניר כדורגל הנשים של אולימפיאדת לונדון 2012 בין ל.
כשקנדה מובילה 3–2 בסוף המשחק, השוערת ארין מקלאוד תפסה את הכדור מכדור קרן ואז החזיקה בו במשך 10 שניות אף על פי שהשופט הזהיר אותה לא לבזבז זמן.
הבעיטה החופשית העקיפה הביאה לבעיטת עונשין על נגיעת יד, שנכנסה והשוותה את התוצאה ל-3–3. המשחק הלך להארכה, בה ארצות הברית ניצחה 4–3, העפילה לגמר וזכתה במדליית הזהב.
עמדת השוער היא העמדה היחידה במשחק אשר נבדלת מבחינה טכנית מהאחרות במהלך משחק רגיל.
חוקת משחק הכדורגל מבדילה את השוער משאר השחקנים בכמה דרכים, ופוטרים אותו מהאיסור על נגיעה ביד בכדור, אם כי רק בתוך רחבת העונשין שלו.
ברגע ששוער שולט בכדור בידיו, היריבים אינם רשאים להפריע לו.
לשוער יש תפקיד מיוחד כמגן הבלעדי נגד בעיטת עונשין, והוא נדרש ללבוש צבעים שונים משחקנים אחרים.
החוקים מחייבים ששחקן אחד בקבוצה חייב להיות מוגדר כשוער בכל עת, כלומר אם שוער מורחק או נפצע ואינו יכול להמשיך, שחקן אחר חייב לתפוס את עמדת השוער.
החוקים מאפשרים לקבוצות לשנות את השחקן המיועד כשוער בהפסקות במשחק, אך בפועל האפשרות הזו מנוצלת לעיתים רחוקות.
החוקים אינם מגבילים את השוער בתנועתו ולשוער מותר לעזוב את רחבת העונשין שלו ולשחק כשחקן רגיל, אם כי בדרך כלל שוערים נשארים קרובים לשערים שלהם לאורך כל המשחק.
על מנת להדוף יותר כדורים, שוערים מרחיבים את גופם באופן שגרתי.
כדי לבצע זאת, הם דוחפים את הקרקע עם כף הרגל הקרובה לכדור, ומשגרים את עצמם למצב אופקי.
כך הסיכוי שהכדור יעצר או ידף גדל.
במקרה האחרון, שוער טוב ינסה להבטיח שהכדור החוזר לא יילקח על ידי שחקן של הקבוצה היריבה, אם כי זה לא תמיד אפשרי.
מכיוון ששוערים יכולים לבלות את רוב המשחק בלי הרבה פעולה, הם צריכים ריכוז טוב מאוד במקרה של התקפת יריב בכל עת.
שוערים צריכים גם יכולת ציפייה טובה, כלומר "לקרוא" לאן הכדור יגיע ולהגיב על ידי תנועה לפני שהכדור נבעט, ולהחליט במהירות מתי לתפוס, לנגוח או לאגרף את הכדור.
האחריות הטקטית של שוערים כוללת:
לשמור על השער על ידי חסימה פיזית של ניסיונות בעיטה בכל חלק בגופם.
השוער רשאי לשחק בכדור בכל מקום על המגרש, אך אסור לו לגעת בידיו בכדור מחוץ לרחבת העונשין.
לארגן את מגיני הקבוצה במהלך כדורים קבועים הגנתיים כמו בעיטות חופשיות ופינות.
במקרה של בעיטות חופשיות, אחריות זו כוללת ארגון "חומה" של שחקני הגנה.
החומה משמשת מחסום פיזי לכדור, אך חלק מהשוערים ממקמים את חומותיהם בעמדות מסוימות כדי לפתות בועטים לסוגים מסוימים של בעיטות.
מדי פעם, שוערים עשויים אף לבחור לוותר על החומה.
אף על פי שלשוערים יש זכויות מיוחדות, כולל היכולת לגעת ביד בכדור ברחבת העונשין, הם כפופים לרוב הכללים כמו כל שחקן אחר.
שוערים אינם נדרשים להישאר ברחבת העונשין.
הם עשויים להיות מעורבים במשחק בכל מקום על המגרש, ומקובל שהם פועלים כמגן נוסף בחלקים מסוימים של המשחק.
שוערים עם טווח זריקה ארוך או בעיטות מדויקות למרחקים ארוכים עשויים להיות מסוגלים ליצור במהירות מצבי התקפה לקבוצה והזדמנויות לכבוש שערים ממצבי הגנה.
גיולה גרושיץ' מ"נבחרת הזהב" של של שנות ה-50 נחשב לשוער הראשון ששיחק כ"שומר-שוער", שוער בעל יכולות הגנתיות של מגן שחקן שדה.
רנה היגיטה היה אחר שנודע בטכניקות הלא שגרתיות והמיומנות הגבוהה שלו.
מנואל נוייר תואר כשומר-שוער בשל מהירותו וסגנון המשחק הייחודי שלו, שבו הוא יוצא לעיתים משערו כדי לעצור חלוצים יריבים שניצחו את מלכודת הנבדל.
עם השליטה שלו בכדור ויכולת הבעיטה שלו, שמאפשרת לו להתחיל משחקים מאחור, הוא אמר שהוא יכול לשחק בליגה הגרמנית השלישית כבלם אם ירצה בכך.
הוגו לוריס מטוטנהאם הוטספר ונבחרת ושוערי העבר פביאן בארטז ואדווין ואן דר סאר, תוארו גם הם כשומרים-שוערים, בעוד קלאודיו בראבו ואדרסון מוראס אף תוארו כעושי משחק בתקשורת.
שחקנים אחרים שסומנו בתקשורת "שומרים-שוערים" כוללים את שוערי ברצלונה בעבר ובהווה, ויקטור ואלדס ומארק-אנדרה טר שטגן, והשוער הסובייטי לשעבר לב יאשין, שמכונה לעיתים קרובות אחד מהשוערים הראשונים ששיחקו בתפקיד השומר-שוער.
מהלכים כאלו אינם נטולי סיכון, שכן שוער שנמצא כל כך רחוק מרחבת העונשין עלול לספוג שערים מטווח ארוך אם הוא או קבוצתו מאבדים את השליטה בכדור, כמו גם להסתכן בכרטיס אדום אם יפגע בשחקן יריב או יגע בכדור בידו.
כמה שוערים אף כבשו שערים .
זה קורה בדרך כלל רק מאוחר במשחק כשיתרונות הבקעת השער עולים על ספיגת שער נוסף, למשל כשקבוצה מפגרת בטורניר נוקאאוט או חייבת ניצחון כדי להשיג מטרה מסוימת.
כך שוערה הברזילאי של ליברפול, אליסון בקר, כבש בנגיחה מקרן בדקה ה-95' נגד וסט ברומיץ' והעניק לה ניצחון 2–1.
כמה שוערים, כמו רנה היגיטה, רוג'ריו סני, הנס-יורג בוט וחוסה לואיס צ'ילאברט, הם גם בועטי בעיטות חופשיות מומחים.
שחקנים אלה עשויים לקחת את הבעיטות החופשיות או הפנדלים של הקבוצה שלהם.
סני, שוערה של סאו פאולו מ-1992 עד 2015, כבש 132 שערים בקריירה שלו, יותר משחקני שדה רבים.
שוערים חייבים ללבוש מדים שמבדילים אותם בבירור משחקנים אחרים ושופטים, כך נדרש בחוקי פיפ"א.
אף על פי שבתחילה היה נפוץ יותר ששוערים לובשים חולצות עם שרוולים ארוכים, בעשורים האחרונים יותר ויותר שוערים, כמו ג'אנלואיג'י בופון, לובשים גם שרוולים קצרים.
רוב השוערים גם לובשים כפפות כדי לשפר את אחיזתם בכדור, וכדי להגן על עצמם מפציעות.
חלק מהכפפות כוללות חוטי פלסטיק קשיחים לאורך כל אצבע כדי לסייע במניעת פציעות כגון נקעים ושברים.
אף על פי שכפפות אינן לבוש חובה, נדיר ששוערים נמנעים מהן, בגלל היתרונות שלהן.
ביורו 2004 הוריד שוער ריקרדו את כפפותיו במהלך דו-קרב הפנדלים ברבע הגמר נגד , בידיעה שהוא השחקן הבא בקבוצתו שיבעט.
הוא עצר את הפנדל של דריוס וסל בידיו החשופות לפני שהבקיע בעיטה משלו והעלה את פורטוגל לחצי הגמר.
אף על פי שהשימוש בהם נדיר, שוערים רשאים ללבוש כיסויי ראש כגון כובע מצחייה כדי למזער את הסינוור מאור השמש, או כובע גרב לבודד ממזג אוויר קר.
דוגמה לשימוש אחר לכיסוי ראש היה של פטר צ'ך, שחבש כיסוי מגן בסגנון רוגבי מאז שנפצע משבר כמעט קטלני בגולגולת ב-2006, למשך שארית קריירת המשחק שלו.
עבודתם של שוערים תובענית מאוד מבחינה פיזית.
הם השחקנים היחידים שמורשים להשתמש בידיהם, ולכן שוערים נפצעים לעיתים קרובות במהלך בעיטות קרן ובעיטות חופשיות מכיוון שהם מזנקים על כדורים לתוך גופם של שחקנים אחרים.
כמה שוערים מפורסמים נפצעו בדרכים ששחקני שדה לא יכלו להיפצע בהן.
לדוגמה, פטר צ'ך נפגע בראשו לאחר שהתנגש בשחקן אחר במהלך משחק ב-2006. כעבור כמה חודשים הוא החל ללבוש כיסוי ראש בסגנון רוגבי, והמשיך לעשות זאת עד סוף הקריירה.
עם זאת, חלק מהשוערים מצליחים להימנע מפציעה וממשיכים לשחק.
רבים מהם לא פורשים עד סוף שנות ה-30 או תחילת שנות ה-40 לחייהם, בעיקר מכיוון שעבודתם דורשת מאמץ פחות זמן משחקני שדה.
פיטר שילטון הוא דוגמה קיצונית לקריירה ארוכה במיוחד, כששיחק במשך 31 שנים בין 1966 ל-1997 לפני שפרש בגיל 47.
באופן כללי, שוערים יכולים לסבול כל פציעה שאליה פגיעים עמיתיהם בחוץ.
פציעות נפוצות בגפיים התחתונות והעליון כוללות קרעים בסחוס, קרעים ברצועה הצולבת הקדמית ונקע בברך.
מצד שני, שוערים רק לעיתים רחוקות נופלים קורבן לפציעות הקשורות לעייפות, כגון התכווצויות ברגליים, מתיחה בשרירי מיתר הברך והתייבשות.
פציעות כתף יכולות להיגרם מהתנגשות עם הקרקע ועלולות לגרום לפציעות משמעותיות לטווח ארוך שכן אובדן טווח התנועה עלול לגרום לחוסר יכולת מוחלט לבצע את עבודת השוער.
שוערים הם גורמים מכריעים בדו-קרב פנדלים.
שיא הפנדלים שנעצרו בדו-קרב פנדלים יחיד הוא של האוגנדי דניס אונאנגו, שהציל חמש בעיטות עונשין כדי לעזור לקבוצתו, ממלודי סאנדאונס לגבור על קייפטאון סיטי 3–2 בפנדלים בטורניר MTN 8 של דרום אפריקה באוקטובר 2021.
את המקום השני חולקים הלמוט דוקאדאם מסטיאווה בוקרשט בגמר גביע אירופה לאלופות 1986 נגד ברצלונה, וסיארן קלי מסליגו רוברס נגד שמרוק רוברס בגמר הגביע האירי 2010, שניהם עצרו את כל ארבעת הפנדלים שנבעטו לעברם.
ריי קלמנס מחזיק בשיא השערים הנקיים בתולדות הכדורגל, עם 460 כאלו בלמעלה מ-1,000 משחקים רשמיים.
סטפאנו טאקוני הוא השוער היחיד שזכה בכל תחרויות המועדונים הרשמיות בהן שיחק.
נד דויג, שבילה את רוב הקריירה שלו בסנדרלנד, קבע שיא כבר במאה ה-19 כשלא ספג שערים ב-87 מתוך 290 הופעותיו בליגה העליונה (30%).
רוג'ריו סני הוא השוער שהבקיע הכי הרבה שערים, לאחר שרשם 131 שערים באמצעות בעיטות חופשיות ופנדלים לאורך 23 שנות הקריירה שלו.
טוני ריד וחוסה לואיס צ'ילאברט הם השוערים היחידים שהבקיעו שלושער (שלושה שערים במשחק), כאשר כל שלושת השערים מגיעים מבעיטות עונשין.
ג'אנלואיג'י בופון הוא השוער היחיד שזכה בפרס כדורגלן המועדונים של השנה של אופ"א .
אוליבר קאן מחזיק בשיא פרסי השוער האירופי הטוב ביותר , עם ארבעה.
איקר קסיאס מחזיק בשיא ההופעות של שוער ב-11 הכדורגלנים של השנה בעולם של ארגון שחקני הכדורגל העולמי, וגם בנבחרת השנה של אופ"א, כמו גם בשיא פרסי השוער הטוב בעולם, לצד בופון ומנואל נוייר, כשזכה בפרס במשך חמש שנים רצופות בין 2008 ל-2012. קסיאס מחזיק בשיא השערים הנקיים בתולדות ליגת האלופות.
ברמת הנבחרות הלאומיות, דינו זוף לא ספג שער במשך פרק הזמן הארוך ביותר, בעוד שוולטר זנגה מחזיק בשיא הזמן הארוך ביותר עם שער נקי בגביע העולם, 517 דקות.
ג'אנלואיג'י בופון, פביאן בארטז ואיקר קסיאס מחזיקים בשיא של הכי פחות שערים שספג שוער שזוכה במונדיאל, עם שניים כל אחד.
בופון הוא השוער היחיד שזוכה במונדיאל ולא ספג שער במשחק "פתוח" לאורך כל הטורניר, כששער אחד היה שער עצמי לאחר בעיטה חופשית, והשני מפנדל.
בארטז ופיטר שילטון מחזיקים בשיא השערים הנקיים במשחקי גביע העולם, עם עשרה כל אחד.
מוחמד א-דעיע מחזיק בשיא ההופעות במשחקים הבין-לאומיים במדי , עם 178 הופעות רשמיות.
הופ סולו מ מחזיקה בשיא המשחקים הבין-לאומיים לשוערת, עם 202 הופעות.
פסקל צוברבולר מחזיק בשיא של הכי פחות שערים שספג שוער בטורניר גביע העולם, וגם הגיע לשיא של חמישה משחקים רצופים בטורניר בין-לאומי מבלי לספוג שער.
הוא לא ספג ב-463 דקות של משחקי גביע העולם מול , ו – מה שהופך את לנבחרת היחידה בתולדות הטורניר שלא ספגה שער בזמן הרגיל.
טים הווארד מחזיק בשיא ההצלות במשחק גביע העולם, עם שש עשרה נגד בשמינית גמר טורניר 2014. אוליבר קאן הוא השוער היחיד שזכה בכדור הזהב לשחקן הטוב ביותר במונדיאל, כשעשה זאת ב-2002. לב יאשין הוא השוער היחיד שזכה בכדור הזהב, שניתן לשחקן הטוב של השנה.
בשנת 2021, ג'אנלואיג'י דונארומה הפך לשוער הראשון לזכות בפרס שחקן הטורניר ביורו 2020. ג'אנלוקה פליוקה מ הפך לשוער הראשון שהורחק במשחק גביע העולם, לאחר שספג כרטיס אדום על נגיעה ביד מחוץ לרחבה נגד ב-1994. קבוצתו המשיכה לנצח 1–0 והגיעה לגמר, בו הפסידה ל בדו-קרב פנדלים.
בדו-קרב הפך פליוקה לשוער הראשון אי פעם שעוצר פנדל בדו-קרב בגביע העולם.
איקר קסיאס מחזיק גם בשיא הכי מעט שערים שספג באליפות אירופה (רק אחד ב-2012), וגם בשיא הזמן הארוך ביותר ללא ספיגה ביורו, כשהוא שובר את השיא הקודם שקבע דינו זוף.
הוא גם מחזיק בשיאי השערים הנקיים הבין-לאומיים (102), כשהוא שובר את השיא הקודם של אדווין ואן דר סאר (72) והופך לשוער הראשון בהיסטוריה ששומר על 100 שערים נקיים ברמה הבין-לאומית בשנת 2015.
הוא גם חולק עם הופ סולו את השיא הכללי לגברים ונשים של שערים נקיים בנבחרות.
בופון מחזיק בשיא הדקות מבלי לספוג שער במשחקי מוקדמות אליפות אירופה, 644.
"שופוני" (מעוצב: "Shufùni") הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הישראלית שרית חדד, ביחד עם הדי ג'יי עופר ניסים.
השיר יצא לאור ב-23 במרץ 2019, על ידי חברת התקליטים אבי גואטה הפקות בע"מ.
השיר נכתב והולחן על ידי לידור סעדיה והופק על ידי עופר ניסים, שבעבר הוציא עם חדד את השיר "Love U Till I Die".
השיר הושווה לשיר "לא מבינה עברית" של אייל גולן, אשר הוציא אותו ביחד עם ניסים גם כן, כמה זמן לפני כן.
עם השיר הופיעה חדד כמה ימים לאחר שיצא, תוך שהיא לבושה בטוקסידו וחובשת מסכה.
טרם יצא הווידאו קליפ המלא של השיר, העלתה שרית חדד לערוץ היוטיוב שלה את האודיו הרשמי של השיר, בו ניתן לראות את עטיפתו של הסינגל.
נכון למאי 2020, מונה הצפיות של הקליפ עומד על למעלה מ-2 מיליון צפיות.
116 אישים כיהנו כשופטים בבית המשפט העליון של ארצות הברית, המוסד השיפוטי הרם ביותר בארצות הברית, מאז נוסד בשנת 1789 ועד כה (2025).
בבית המשפט כיהנו בכל עת במשך רוב שנות קיומו תשעה שופטים, לרבות נשיא.
חוקת ארצות הברית מוסרת את הסמכות למנות את נשיא בית המשפט ושופטיו בידי נשיא ארצות הברית, באישורו של הסנאט.
תקן השופטים הראשוני בבית המשפט (כולל נשיאו) היה שישה, והוא השתנה מעת לעת באמצעות שינויי חקיקה: ב-1807 - לשבעה, ב-1837 - לתשעה, ב-1863 - לעשרה.
לאחר מכן פחת מספר השופטים לתשעה ולשמונה, ולבסוף התייצב ב-1869 על תשעה שופטים, תקן שנשמר עד כה.
שבעה עשר אישים כיהנו עד כה כנשיאי בית המשפט, מהם חמישה שכיהנו בו לפני כן כשופטים.
תקופת המינוי של השופטים היא לכל ימי חייהם.
51 מהם - בעיקר במהלך המאה ה-18 והמאה ה-19 - אכן כיהנו בו עד מותם.
40 מבין 46 נשיאי ארצות הברית זכו למנות שופטים לבית המשפט העליון.
הנשיא שמינה את האישים הרבים ביותר לשופטים - עשרה - היה ג'ורג' וושינגטון, שכן הוא אייש את בית המשפט לאחר הקמתו.
הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט מינה תשעה אישים לשופטים, מן הסתם בזכות משך כהונתו (1933-1945), הארוך ביותר בהיסטוריה של הנשיאות.
עשרה נשיאים זכו למנות שופט אחד בלבד.
בין 116 שופטי בית המשפט העליון לדורותיו היו שש נשים.
ארבע מהן מכהנות בו כיום (2025).
שמונה מבין ה-116 היו יהודים.
שלושה מבין ה-116 היו אפרו-אמריקאים, שניים מהם מכהנים כיום.
השופטת המכהנת סוטומיור היא היחידה ממוצא היספני שמונתה לבית המשפט.
במהלך השנים לא יצאה אל הפועל מסיבות שונות מועמדותם של שלושים אישים לשופטים בבית המשפט העליון (לאחרונה ב-2016) .
הסנאט דחה רשמית את מועמדות 11 מהם.
חמישה אישים שמונו לשופטים ולאחר מכן קודמו לכהונת הנשיא (ראטלדג', וייט, יוז, סטון ורנקוויסט) מופיעים בטבלה פעמיים.
מבין השופטים כיהן ויליאם דאגלס בבית המשפט במשך פרק הזמן הארוך ביותר - למעלה מ-36 שנים.
הכהונה הקצרה ביותר הייתה של תומאס ג'ונסון - 163 ימים.
מבין השופטים המכהנים כיום (2025) בעל הכהונה הארוכה ביותר בבית המשפט הוא קלארנס תומאס - למעלה מ-30 שנים.
כיום (2025) נמצאים בחיים שניים מהשופטים שכיהנו בבית המשפט ופרשו ממנו (קנדי וברייר).
שוף על הפרצוף היא סדרת טלוויזיה מצוירת קומית ישראלית לילדים, ששודרה בערוץ הילדים בשנת 2001. הסדרה עוקבת אחר שני חייזרים שטסים בספינת חלל ומנסים להשתלט על כדור הארץ.
הסדרה כוללת עונה אחת בת 15 פרקים בני 4–5 דקות.
הסדרה מספרת על הקיסר זולגאר ועוזרו פופקין אשר כבשו את היקום ומנסים לכבוש גם את כדור הארץ בכל פרק, אולם הילדים מכדור הארץ משבשים את תוכניותיהם.
שיר הפתיחה בוצע על ידי יוסי פולק וחיים אלמקיס והולחן על ידי דני רייכנטל.
בעקבות הצלחת הסדרה, בשנים 2002–2003 שודרה בערוץ הילדים רצועת שידור ששודרה בשבתות בשם "שוף על השבת", בין הסדרות ששודרו ברצועה היו: ארתור, בנות הפאוור פאף, הרפתקאות ג'קי צ'אן ופוקימון.
שופט חוקר הוא תפקיד הקיים בשיטת המשפט האינקוויזיטורית.
השופט החוקר מבצע חקירות לפני משפט על חשדות לפשע, ובמקרים מסוימים ממליץ על העמדה לדין.
התפקיד והסמכות המדויקת של השופטים החוקרים משתנים ממדינה למדינה.
החובות והסמכויות הנפוצות של השופט החוקר, כוללות: פיקוח על חקירות פליליות מתמשכות, הוצאת צווי חיפוש, אישור האזנות סתר, קבלת החלטות על מעצר לפני משפט, חקירת הנאשם, חקירת עדים, בחינת ראיות והרכבת תיקי ראיות לקראת המשפט.
לשופטים חוקרים יש תפקיד חשוב במערכת המשפט הצרפתית, והם גם מאפיין של מערכות המשפט הפלילי הספרדי, ההולנדי, הבלגי והיווני, אם כי היקף תפקידו של השופט החוקר בדרך כלל פחת עם השנים.
כמה מדינות, כולל שווייץ, גרמניה, פורטוגל ואיטליה, ביטלו את תפקיד השופט החוקר.
המשפטנים ג'ון הנרי מרימן ורוגליו פרז-פרדומו תיארו את תפקידו של השופט החוקר בשיטת המשפט האינקוויזיטורית באופן הבא:
ניתן לחשוב על ההליך הפלילי האופייני בעולם המשפט הקונטיננטלי, כמחולק לשלושה חלקים בסיסיים: שלב החקירה, שלב הבדיקה (ההוראה) והמשפט.
שלב החקירה נמצא בהנחיית התובע הציבורי, שמשתתף באופן פעיל גם בשלב הבדיקה, שבפיקוח השופט החוקר.
שלב הבדיקה כתוב בעיקרו ואינו ציבורי.
השופט החוקר שולט באופי והיקף שלב זה של ההליך.
השופט החוקר צפוי לחקור את הנושא ביסודיות ולהכין רישום מלא, כך שעד ששלב הבדיקה יסתיים, כל הראיות הרלוונטיות יהיו ברשומה.
אם השופט החוקר מסיק כי בוצע פשע וכי הנאשם הוא המבצע, המקרה יעבור למשפט.
אם השופט קבע כי לא בוצע פשע או שהפשע לא בוצע על ידי הנאשם, העניין אינו עובר למשפט.
תפקיד השופט החוקר חשוב בארצות בהן נהוג המשפט הקונטיננטלי, דוגמת צרפת, שמונהגת בה שיטת משפט אינקוויזיטורית.
לעומת זאת, בארצות בהן נהוג המשפט המקובל כמו אנגליה, ארצות הברית וישראל, לא קיים תפקיד שופט חוקר.
נטען כי אינטראקציה צמודה ותכופה בין שוטרים לתובעים "עשויה בהחלט להתנות את עמדת השופטים החוקרים לטובת האינטרסים ארוכי הטווח שלהם על פני הנאשמים".
בעיה זו משפיעה גם על בעלי תפקידים במשפט המקובל, אם כי בארצות הברית, מוקד הדאגה הוא עצמאות הסניגוריה הציבורית (Public defender ), ואילו בצרפת הדאגה מתמקדת בעצמאותו של השופט החוקר.
שלב הבדיקה מתואר כ"היבט השנוי במחלוקת ביותר של ההליך הפלילי במשפט הקונטיננטלי", בגלל הסודיות ואורך ההליכים, הסמכויות הגדולות שמהן נהנים השופטים החוקרים והאפשרות הגלומה בכוחו של השופט היחיד לעבוד בסתר ולהשאיר אנשים כלואים לתקופות ארוכות.
עם זאת, חלק מהפרשנים השוו את תפקידו של השופט החוקר לתפקידו של חבר מושבעים גדול במערכות המשפט המקובל.
תומאס מצא שבעוד שחבר המושבעים הגדול, כפי שהוא קיים בחוק האמריקאי, הוא פונקציית חקירה יעילה, הוא חסר את פונקציות המיון שיש למערכת הצרפתית.
תומאס מציין כי על פי תקדים בית המשפט העליון של ארצות הברית, התובעים בארצות הברית אינם מחויבים להציג עדויות מפריעות בפני חבר מושבעים גדול, וכתוצאה מכך שופטים שומעים רק ראיות מהתביעה; לעומת זאת, על פי השיטה הצרפתית, השופט החוקר הצרפתי פועל כחוקר, ומשרדו משמש גוף מיון האחראי במפורש לחיפוש האמת.
עם הקמת מדינת ישראל מערכת המשפט הייתה מבוססת על המג'לה, קובץ החקיקה העות'מאנית הקזואיסטית, שנשאר בתוקף בזמן המנדט הבריטי.
תפקיד השופט החוקר היה קיים לחקירת עבירות פליליות במספר תחומים.
הכנסת השלישית חוקקה את "חוק לתיקון סדרי הדין הפלילי (חקירת פשעים וסיבות מוות)".
החוק צמצם את תחולת ההסדר המנדטורי לפיו בעבירות מסוימות יש לנהל חקירה מוקדמת של שופט חוקר, והותיר את סמכויות החקירה בידי המשטרה.
מוסד השופט החוקר לא בוטל לחלוטין, אך גדריו הצטמצמו באופן ניכר.
ההוראות בדבר מינוי שופט חוקר בוטלו סופית עם חקיקתו של חוק סדר הדין הפלילי ב-1965, ושם החוק שונה ל"חוק חקירת סיבות מוות - 1958".
על פי חוק זה, בישראל ניתן למנות שופט חוקר רק לחקירת סיבות מוות.
דוגמאות למקרים בהם מונה שופט חוקר בישראל:
רצח ארלוזורוב – ראלף בודילי שימש כשופט חוקר שניהל את החקירה המוקדמת של פרשת רצח ארלוזורוב והחליט כי יש מקום להעמיד לדין את אברהם סטבסקי וצבי רוזנבלט באשמת רצח ואת אב"א אחימאיר באשמת הסתה לרצח.
מהומות הר הבית ב-1990 – שופט בית משפט השלום בירושלים, עזרא קמא, מונה כשופט חוקר לסיבת מותם של 17 פלסטינים מירי שוטרי משטרת ישראל.
השופט קמא קבע כי "כל הצדדים האחראים לא השכילו למנוע את ההתדרדרות שהביאה לתוצאה הטרגית", ואף שוטר לא הועמד לדין.
מותו של דודו טופז – בעקבות התאבדותו של טופז בבית המעצר ניצן שברמלה, המשטרה ביקשה למנות שופט חוקר לבדיקת נסיבות המוות.
שופט בית משפט השלום מחוז המרכז, חגי טרסי, קיבל את הבקשה ומינה עצמו לשופט חוקר.
בנובמבר 2011, קבע השופט טרסי כי אין להוציא כתב אישום נגד מי מהמעורבים בעניין בשירות בתי הסוהר, כי טופז התאבד ללא סיוע חיצוני, וכי לא נמצא ראיה המעידה על כך שמישהו היה מעורב.
ביוני 2004, היועץ המשפטי לממשלה, מני מזוז, קידם רעיון להחיות מחדש את התפקיד, והציע למנות שופט-חוקר שיטפל בתיקים של חברי כנסת, שרים או ראש הממשלה.
לפי התוכנית שיזם, שופט מכהן או שופט בדימוס ימונה לשופט-חוקר בתיקים שבהם נחשדים נבחרי ציבור בכירים בעבירות פליליות, והוא יקבל את ההחלטות המעין-שיפוטיות, ובראשן, ההחלטה אם להגיש כתב אישום, כלומר אם הראיות מספקות סיכוי סביר להרשעה.
זאת במקומה של הפרקליטות או היועץ המשפטי לממשלה.
ההצעה עוררה התנגדות רבה הן במערכת הפוליטית והן במערכת המשפט והיא לא קודמה- בנובמבר 2009, יזם יו"ר הוועדה לביקורת המדינה, חבר הכנסת יואל חסון, הצעה דומה לפיצול תפקיד היועץ המשפטי, כך ששופט חוקר יטפל בתיקים של פוליטיקאים.
ההצעה עלתה כתגובת נגד להצעת שר המשפטים יעקב נאמן, לפיצול תפקיד היועץ בין יועץ לממשלה וראש התביעה הכללית.
ראש הממשלה בנימין נתניהו התנגד לשתי ההצעות והן לא קודמו.
הוא ריבוני, מציית רק למצפונו ולחוק".
אולם מאוחר יותר, סמכותם של השופטים החוקרים בצרפת פחתה בשורה של רפורמות.
בשנת 1985 הציע שר המשפטים הצרפתי רוברט באדינטר להגביל את תפקידו של השופט החוקר; יורשו של באדינטר, אלבין צ'לנדון, העלה את אותה הצעה כעבור שנתיים.
בשנת 1990 כינס שר המשפטים פייר ארפילאנג ועדה לזכויות אדם בראשות השופטת פנלה דרויט דה לום.
הוועדה הגיעה למסקנה כי קוד ההליך הפלילי של צרפת מפר את הסטנדרטים לזכויות האדם, וציין כי השופט החוקר משלב סמכויות חקירה ושיפוטיות באדם יחיד.
הוועדה הציעה חבילת רפורמות בהליכים, כולל ביטול תפקידו של השופט החוקר והקמת "שופט חירות" (juge des libertés) במקומו.
על פי השיטה המוצעת, על התובע והמשטרה תהיה האחריות הבלעדית לניהול החקירה, ושופט החירות יהיה אחראי לפיקוח על חקירות קדם משפט.
הצעה של הוועדה עוררה התנגדות מצד מערכת המשפט השמרנית, כמו גם מצד חוקרי משפט והתקשורת.
במקום זאת התקבלו רפורמות פחות נרחבות; חקיקה שנכנסה לתוקף בשנת 1994 סיפקה זכות לייעוץ לאנשים הנמצאים במעצר המשטרה (garde à vue), וכן העבירה את ההחלטה בערבות ומעצר לפני משפט לידי צוות של משפטנים שאינם מעורבים במקרה המסוים.
אולם כמעט באופן מיידי התגייסו מתנגדי הרפורמות, נסערים מהשינויים המהותיים בפרקטיקה הצרפתית ההיסטורית; כמה שופטים התפטרו במחאה.
בשנת 2000, רק כ-7% מהחקירות הפליליות בצרפת הונחו על ידי שופט חוקר.
עד 2010 מספר זה ירד עוד ל-4%, כאשר המשטרה פיקחה על השאר.
בשנת 2002 פעלו בצרפת 562 שופטים חוקרים, כאשר כ-60,000 חקירות נוהלו בכל רגע נתון, כך שהעומס בתיקים היה גדול ותשומת הלב האישית לכל אחת מהן הייתה קשה.
אף על פי כן, השופטים החוקרים נתפסים כבוררים חשובים ועצמאיים, הבוחנים את הטענות בחקירות הרגישות והחמורות ביותר.
בפרשת לי זיתוני מינתה צרפת שופט חוקר לבקשת מדינת ישראל והמשפחה.
ביוני 2011, הגיש נועם שליט בקשה לחקור את חטיפת בנו גלעד שליט בידי שופט חוקר בצרפת, בהיותו אזרח צרפתי.
ביולי בית המשפט לחקירות פליליות בצרפת מינה שופט חוקר.
בבלגיה, בדרך כלל יוזם התובע הציבורי (Procureur des Konings או procureur du roi) חקירה פלילית, שבדרך כלל מחליט אם להוציא זימון לחשוד המורה עליו להופיע בבית המשפט.
עם זאת, ב"מקרים חמורים או מסובכים יותר" התובע יכול להפנות את העניין לשופט חוקר (onderzoeksrechter or juge d'instruction), שהוא שופט עצמאי וחבר בית הדין של הערכאה הראשונה (Rechtbank van eerste aanleg or Tribunal de première instance).
לשופט חוקר יש כוח לחקור חשודים, אך לא בשבועה; הוא עשוי גם לחקור עדים, להוציא צווי חיפוש ולהוציא צווי מעצר.
השופט החוקר מפיק דוח על תוצאות החקירה ואז מפנה אותו לטריבונל, זרוע בית המשפט, כדי להחליט אם לדחות את התיק, לאפשר לו להמשיך, או (בנסיבות מסוימות) להפנות אותו לבית משפט אחר.
תפקיד השופט החוקר הוא יוצא דופן, מכיוון שהוא בו זמנית שופט וקצין בתביעה המשטרתית.
בהולנד, תפקיד השופט החוקר קיים מאז 1926, וסמכויות התפקיד הורחבו בשנת 1999. התביעה הציבורית ההולנדית אחראית על פיקוח חקירות פליליות והבטחת "הלגיטימיות, ההוגנות והיושרה הכללית" של הליכי החקירה והבדיקה לפני משפט.
בנוסף לתפקידו זה, השופט החוקר אחראי על קביעות חוקיות מעצרים, ומעצר לפני משפט.
השופט החוקר סוקר באופן ספציפי את בקשת התובע הציבורי להשתמש בכמה טכניקות חקירה מיוחדות פולשניות, כאשר התובע מבקש מהשופט לעשות זאת.
לצורך דרכי החקירה הפולשניות ביותר, כגון האזנות סתר או יירוט טלקומוניקציה אחר, על התובעים הציבוריים להבטיח את אישורו של השופט החוקר.
ביוון, בה יש מערכת משפטית בסגנון צרפתי, קיים תפקיד השופט החוקר.
ביוון, שופט חוקר מראיין עדים, סוקר את הראיות ומפנה תיקים לתובע הציבורי, שמקבל את ההחלטה הסופית אם להגיש כתב אישום.
שופטים חוקרים ביוון יכולים גם להוציא צווי מעצר.
באמריקה הלטינית, באופן היסטורי פיקח שופט חוקר על שלב החקירה (sumario או instrucción) של תביעה פלילית, השלב שקדם לשלב המשפט עצמו.
בשלב הראשון, ראיין השופט החוקר את העדים, חקר את הנאשם, בחן ראיות ויצר תיק לפני שהמליץ בפני השופט האם יש לשחרר את הנאשם או עליו להישפט.
בעבר, בצ'ילה, בפרגוואי, באורוגוואי ובוונצואלה, לא נעשתה הבחנה בין השופט החוקר, האחראי לחקירה, לבין השופט, המוציא את הפסיקה.
הבחנה זו נחשבה חשובה מאוד באירופה, שם מופרדים תפקדים אלה כדי לקדם את חוסר משוא הפנים של בית המשפט.
בצ'ילה, למשל, בעבר היה לשופט החוקר תפקיד משולש: לפקח על החקירה ולקבוע את הכרעת הדין ואת גזר הדין.
בסוף המאה ה-20, מרבית מדינות אמריקה הלטינית, כמו בגרמניה, ביטולו את שלב החקירה של תביעה פלילית בפיקוח שופט חוקר.
שופטים בשר ודם היא סדרת טלוויזיה דוקומנטרית ישראלית של כאן 11 משנת 2021. שעסקה במעמדו, תדמיתו וכוחו של בית המשפט העליון במדינת ישראל ושל מערכת המשפט הישראלית בכללותה.
במסגרת התוכנית רואיינו מספר שופטי בית המשפט העליון אשר שפטו בתיקים מרכזיים בהיסטוריה של האקטיביזם השיפוטי, תוך התמקדות בנקודת מבטם ודעתם.
חנן גרינווד מישראל היום כתב על הסדרה: "בסדרה חוזרים שופטים עליונים בדימוס, בהם ארבעה שכיהנו כנשיאי בית המשפט העליון, אל פסקי הדין והסוגיות השנויות במחלוקת שבהם עסקו - כולל האקטיביזם השיפוטי, חוק המסתננים, גיוס חרדים, הסיכולים הממוקדים, ועוד.
חלקם לא התראיינו מעולם באופן נרחב, וכעת חושפים לראשונה מה הניע אותם בעת קבלת ההחלטות."
מועד פרסום הסדרה, במקביל לפרשיות מתפתחות הן במשפט נתניהו והמשבר הפוליטי בישראל, היה בתקופה בה מעמדו של בית המשפט העליון וסמכויותיו לעומת רשויות השלטון האחרות היו במחלוקת בחלקים מציבור הישראלי, אשר נטען כי חלקים מהציבור בישראל "חושבים כי שופטי העליון אינם נמנים עם בני האדם הפשוטים".
על רקע הסדרה עלו סוגיות של אובדן אמון בבית המשפט ותקיפות אישיות על שופטיו.
התכנית ספגה ביקורת על רכות המראיין לאמירות מעוררות מחלוקות של השופטים המרואיינים, ש"נותנת להם לפרוש את משנתם האידאולוגית" בדומה לראיונות קודמים שנעשו עם שופטי ביה"מ העליון,כך למשל, טען גיל ברינגר באתר גלובס כי המראיין הוא "חסיד השותה בצמא את דבריהם".
חלק מהביקורות כללו פולמוס עם האמירות.
על חלק מהביקורות כתב יוצר הסדרה: "...הגישה הלא מתלהמת למרואיינים, ההקשבה לקולם של השופטים, חושפת אותם כמות שהם, מה שמאפשר ביקורת חשובה ולגיטימית, ובזה כוחה של הסדרה.
הסדרה מעלה דילמות מוסריות, היא לא לוקחת צד, היא חושפת את הפערים הפרסונליים בין השופטים השונים, כמו גם את הוויכוחים הפנימיים על מידת האקטיביזם הראוי.
היא מחברת את הצופה לדילמות אנושיות קורעות לב שאיתן מתמודדים השופטים, לצד דילמות מוסריות ביטחוניות ואחרות.
היא כן מעמתת אותם, אבל פחות עם מתקפות ויותר עם היושרה שלהם עצמם.
השופטים נראים בחוזקתם ובחולשתם, עומדים מאחורי פסיקות מסוימות ומודים בטעותם על פסיקות אחרות, וזה מה שמבקשת הסדרה להנכיח - שופטים בשר ודם.
ביקורת כן, שלילת הלגיטימיות ממש לא..."
בביקורת באתר וואלה כינה נדב מנוחין את הסדרה "מרתקת וטובה", וכתב שהיא מציגה "דיון שקול, מדוד והגון" שמעיד כי "יש שופטים בירושלים".
מספר הפרק שם הפרק תאריך שידור מקורי תיאור (לפי כאן 11) 1 שלטון החוק בשלטון 16 בפברואר 2021 מה חושבים שופטי בית המשפט העליון על התקפות הפוליטיקאים מימין ומשמאל על בית המשפט?
2 דתית או דמוקרטית 22 בפברואר 2021 כיצד מוכרע בבג"ץ המאבק בין חוק האלוהים לחוקים שחוקקו בני אדם?
3 בשם הביטחון 1 במרץ 2021 כיצד מכריעים בין הצורך במניעת הטרור לבין שמירה על זכויות האדם?
4 לפני המחנה 8 במרץ 2021 האם תפקידו של בג"ץ לעצב את החברה או לשקף אותה?
5 יושבים על הגדר 15 במרץ 2021 האם בג"ץ "שמאלני" או שהוא מהווה חותמת גומי להחלטות הביטחון
שופט פיפ"א הוא שופט ספורט שקיבל הרשאה מטעם הפדרציה הבין־לאומית לכדורגל לשפוט ברמה בין־לאומית ולענוד תג פיפ"א על דש חולצתו במהלך כל השנה שאליה נרשם.
מדי שנה מתפרסמת מטעם הפדרציה רשימת שופטי פיפ"א .
המדינות החברות בפיפ"א מוזמנות מדי שנה לבחור שופטים ושופטות בענפי הכדורגל, הקטרגל וכדורגל חופים.
ועדת השופטים של כל מדינה בוחרת את השופטים שיהיו מועמדים לפיפ"א.
בסך הכל מחזיקה פיפ"א בחמש רשימות: שופטי כדורגל גברים ונשים, שופטי קטרגל גברים ונשים ורשימה אחת של שופטי כדורגל חופים.
ברשימות הכדורגל המועמדים נבחנים לתפקידי שופטים או עוזרי שופטים, כשבמקביל, משחקי קטרגל וכדורגל חופים מנוהלים בדרך כלל על ידי שני שופטים במגרש, ללא עוזרי שופט.
לאחר שעמדו בהצלחה במבחנים הפיזיים ונבחרו לרשימה, השופטים מקבלים תג מפיפ"א.
התג מציין את הרשימה בה הם רשומים – שופט כדורגל, עוזר שופט כדורגל, שופט קטרגל או שופט כדורגל חופים.
בזמן ניהול משחקים השופט צפוי לענוד את התג.
חברות ברשימת הנשים רשאיות לנהל משחקים בין־לאומיים לגברים רק אם סיימו את מבחני הכושר לגברים.
שופט חייב להיות בן 25 לפחות ב-1 בינואר כדי להיות זכאי למועמדות לרשימת שופטי פיפ"א באותה שנה קלנדרית.
עוזר שופט זכאי להגיש מועמדות מגיל 23 שנים.
בשנת 2016 בוטלו מגבלות הגיל המקסימליות לרשימה (38 להגשת מועמדות לראשונה ו-45 לשופט פעיל ברשימה).
עם זאת, פיפ"א שמרה לעצמה את הזכות לדרוש משופטים מעל גיל 45 לעבור הערכות טכניות נוספות וכן בדיקות רפואיות ספציפיות ובדיקות כושר על בסיס כל מקרה לגופו.
סרקיס דמירג'יאן היה שופט פיפ"א למשך הזמן הארוך ביותר, והיה רשום ברשימת שופטי פיפ"א במשך 20 שנה ו-10 חודשים (ספטמבר 1962 – יולי 1983).
בישראל היו וישנם מספר שופטי פיפ"א, ביניהם אברהם קליין, לילך אסולין, מאיר לוי ובנו שניר לוי, אוראל גרינפלד, אלי חכמון, אלון יפת, לירן ליאני, רועי ריינשרייבר ואיתן שמואלביץ'.
בהוקי קרח, שופט הוא אדם שיש לו אחריות מסוימת על אכיפת החוקים ושמירה על סדר המשחק.
ישנם שני סוגים של שופטים, שופטים על הקרח, שהם השופטים והקוונים האוכפים את החוקים במהלך המשחק, ושופטים מחוץ לקרח, שיש להם תפקידי נוהל ולא תפקידי אכיפה.
כפי שהשם מרמז, שופטים על הקרח עושים את עבודתם בזירת הקרח.
הם עוטים באופן מסורתי קסדת הוקי שחורה, מכנסיים שחורים וחולצת פסים אנכית בשחור-לבן.
הם לובשים מחליקיים תקניים ונושאים משרוקית אצבע, שבה הם שורקים כדי להפסיק את המשחק.
הם מתקשרים עם שחקנים, מאמנים ושופטים מחוץ לקרח, הן מילולית והן באמצעות סימני ידיים.
החל משנת 1955 עם הצגת החולצה בשחור-לבן, שופטים על הקרח ב-NHL לבשו מספרים על הגב לצורך זיהוי.
בשנת 1977, שופטי ה-NHL הסירו את המספר ורק שמות המשפחה שלהם הופיעו על גב החולצות שלהם לצורך זיהוי, בדרך כלל בשורה אחת על הכתפיים.
(לחלק מהשופטים שיש שם ארוך מציינים את שמם בשתי שורות, הדוגמה הבולטת ביותר היא אנדי ואן הלמונד.) עם זאת, בשנת 1994, שופטי ה-NHL חזרו ללבוש רק מספרים על חולצותיהם, נוהל שאומץ על ידי ליגות ספורט אחרות.
בימים הראשונים של ההוקי כאשר ה-NHL הוקמה (1917), השופטים היו נושאים פעמון, לא משרוקית, כדי לעצור את המשחק בעיצומו.
מאוחר יותר, שופטי ה-NHL לבשו סוודרים בצבע שמנת מעל חולצה ועניבה, משנות ה-30 ועד תחילת שנות ה-50. לאחר מכן הם לבשו לזמן קצר סוודרים כתומים עם חזית חצי רוכסן (וללא עניבות), עד שחולצת הפסים בשחור-לבן הוצגה ב-1955.
שופט אחראי על הפיקוח הכללי על המשחק וניתן לזהות אותו באמצעות סרטי הזרוע הכתומים על זרועותיו.
הוקי קרח הוא ספורט בקצב מהיר עם חבטות במהירות גבוהה של דסקית בקוטר של סנטימטרים ספורים בלבד; לכן שופטים שואפים למקם את עצמם כך שישקיפו בנקודות מסוימות ללא הפרעה על מנת לבצע קריאות שיפוט מכריעות בצורה מדויקת ככל הניתן.
ברוב מערכות השיפוט, השופט הוא השופט היחיד בעל הסמכות להעריך עונשים בגין הפרות של החוקים.
כאשר עבירה מוערכת, השופט יעמוד במרכז הקרח ויכריז על העונש לכל הזירה.
עם זאת, הקוונים יכולים לדווח על מגוון עבירות, כמו יותר מדי אנשים על הקרח ועבירות גדולות, לשופט, שיוכל להעריך את העונש.
השופט גם עורך את התחלת העימות בכל שליש ועימותים הבאים לאחר הבקעת שער, הנעשים בנקודת העימות המרכזית.
אם יש שער שמעורער, השופט או השופטים הם אלה שבודקים את המשחק.
קוונים אחראיים בעיקר לעקוב אחר הפרות הקשורות לקו המרכז והקו הכחול.
עבירות כאלה כוללות אייסינג ונבדל, שלאחריהם הקוונים מבצעים עימותים.
הם צפויים גם לפרק תגרות, קרבות אגרופים וחילופי דברים אחרים המתרחשים במהלך המשחק.
בליגות מסוימות, החוקים מאפשרים לקוונים להטיל עונשים מסוימים (כגון יותר מדי אנשים על הקרח), בעוד שאחרים רק מאפשרים להם לדווח על ההפרה לשופט.
בחלק מהליגות, הקוונים מקבלים את התואר עוזר שופט.
כאשר הם מקבלים את התואר הזה, הם מקבלים יותר אחריות להפסיק את המשחק ולקבוע עונשים שהשופט עשוי שלא לראות.
ה-NCAA השתמשה בעבר בתפקיד זה לפני ששינתה את מערכות הניהול שלה ב-2006.
מערכת שלושת השופטים משתמשת בשופט אחד ושני קוונים.
ה-NHL השתמשה בעבר במערכת זו עד שעברה למערכת ארבעת השופטים בסוף שנות ה-90. הרמה הגבוהה ביותר עבור מערכת זו היא ה-ECHL, שעושה פיתוח שיפוט עבור ה-NHL.
מערכת ארבעת השופטים מוסיפה שופט שני בסך הכול של שני שופטים ושני קוונים.
בשיטה זו, כל שופט עובד או בעמדה מובילה/קדמית או בעמדת השביל/אחורית.
עמדת ההובלה היא בדרך כלל בפינת אזור הקצה, בעוד שעמדת השביל היא באזור הנייטרלי, באלכסון מול השופט המוביל.
כשהמשחק עובר מקצה אחד של הקרח לקצה השני, ההובלה הופכת לשביל ולהפך.
שיטת הארבעת השופטים משמשת ב-NHL ,AHL וברמות גבוהות אחרות, כגון ליגות ג'וניור, ג'וניור 'A' והליגות הבכירות באירופה.
בשנים 2007-2008, הוקי מכללות השתמש במערכת בחלק מהמשחקים על בסיס ניסיון.
ה-IIHF יישמה לראשונה מערכת זו עבור משחקי גברים באליפות העולם של IIHF 2008 ועבור משחקי נשים בגביע אירופה לאלופות הנשים 2014-15; שיטת השיפוט של ארבעה גברים הייתה לאחר מכן התקן בתחרויות IIHF.
ה-NCAA הצביעה ביולי 2012 להפוך את שיטת ארבעת השופטים לחובה עבור משחקי גברים החל מעונת 2013-14.
במערכת שני השופטים, כל שופט משמש גם כשופט וגם כקוון.
על כל שופט מוטלת האחריות להטיל גם עונשים וגם הפרות קו.
במערכת זו, אף אחד מהשופטים לא עונד סרטי זרוע אדומים או כתומים או ששניהם יענדו סרט זרוע אחד כל אחד.
מערכת זו משומשת ברמות נמוכות יותר של הוקי נוער וברוב ליגות הפנאי למבוגרים.
במערכת ה-1-2 (הפחות נפוצה מבין מערכות השיפוט על הקרח), המכונה גם שלושת השחקנים המותאמים, יש שני שופטים וקוון אחד.
ישנן מגוון דרכים לחלק את האחריות בין השופטים והקוונים.
בדרך כלל, השופט האחורי אחראי לבצע את הקריאה הראשונית בקו הכחול כאשר הדסקית נכנסת ראשונה לאזור, ולאחר מכן הקוון לוקח את הפיקוד.
שיטת ה-1-1 (לפעמים נקראת שני גברים מטקסס) משתמשת בשופט אחד ובקוון אחד.
שיטה זו בדרך כלל מצויה בליגות פנאי למבוגרים כאמצעי לחיסכון בעלויות; קצב המשחק ברמה זו הוא בדרך כלל איטי מספיק כדי ששני השופטים ישלימו את עבודת השיפוט ביניהם.
זו יכולה להיות גם מערכת לא רשמית המשמשת אד-הוק כאשר אחד מהשופטים לא מופיע למשחק המתוכנן להשתמש במערכת שלושת השופטים, או כאשר שופט נפגע במהלך משחק.
לשופט במערכת זו מוטלת גם חובותיו של קוון.
ליגות למבוגרים ברמת מתחילים לפעמים ישתמשו רק בשופט אחד על הקרח שאחראי להפרות קו ועונשים.
השופט לא יענוד בדרך כלל סרטי זרוע כתומים או אדומים במערכת זו.
לשופטים מחוץ לקרח, שכונו בעבר 'שופטים זוטרים', למעט שופט שער הווידאו בליגות המקצועניות, אין השפעה ישירה על תוצאת המשחק.
הם משרתים בעיקר בתפקידי ניהול וייעוץ.
שופט השער קובע אם שחקן הבקיע שער על ידי צפייה כדי לראות האם הדסקית עברה את קו השער לחלוטין.
שופטים אלו פועלים רק בתפקיד מייעץ; לשופט יש את הסמכות הבלעדית להעניק שערים ובכך הוא יכול לעקוף את דעתו של שופט השער.
שופט שער אחד ממוקם מחוץ למגרש ישירות מאחורי כל רשת שער.
עבור זירות מצוידות מאוד, שופט השער מדליק נורה אדומה מאחורי השער כדי לסמן הבקעה.
אור השער האדום והאור הירוק הסמוך מחוברים לשעון המשחק בזירה.
כאשר מפעיל השעון עוצר את השעון, או שהזמן שנותר מסתיים, לא ניתן להפעיל את האור האדום.
ב-NHL, האור הירוק מופעל רק כאשר שעון המשחק מורה 00.0 שניות: בליגות נמוכות יותר, האור הירוק עשוי להיות מקושר לצפירת לוח התוצאות או להידלק בכל פעם שהשעה נעצרת.
במשחקים המנוהלים על ידי ה-IIHF, שופטי שערים לובשים את אותן חולצות פסים בשחור-לבן כמו השופטים על הקרח.
זה לא המקרה של שופטי שערים בצפון אמריקה למשחקים תחת צורות שונות של הוקי: שופטי השער שלהם לבושים בדרך כלל בלבוש הנושא לוגו של הליגה או איגוד ההוקי, כגון מעילי ספורט או מעילים אתלטיים.
באמצע שנות ה-2000, ליגת ההוקי הלאומית העבירה את שופטי השער למקומות גבוהים יותר (בדרך כלל תיבת העיתונות, המסלול או החלק התחתון של הסיפון העליון) עם אותות אלחוטיים.
הרעיון היה לאפשר לקבוצות למכור את המושבים הראשיים, אבל גם לתת לשופטים ראייה טובה יותר של הפעולה כדי להיות מסוגלים לדחות שערים אם התרחשו הפרות (בעיטה לא חוקית פנימה, שחקן ברחבת השער, נבדל).
עם זאת, עם הרחבת השידור החוזר של הווידאו והוספת שופט שני על הקרח, תפקיד שופט השער נדחק להפעלת אורות השער.
הליגה הפסיקה להשתמש בשופטי שערים לאחר עונת 2018-2019. שופט שער הווידאו מפעיל כעת את אורות השער מתא השידור החוזר של הווידאו.
שופטי שערים שימשו לראשונה בסביבות 1877 במונטריאול, ונקראו בתחילה פוסקים.
שיפוט שער על ידי וידאו
שופט השער על ידי וידאו סוקר שידורים חוזרים של שערים השנויים במחלוקת.
מכיוון שלשופט אין גישה לצגי טלוויזיה, החלטת שופט שער הווידאו על שערים שנויים במחלוקת תתקבל כסופית.
כל השערים של ה-NHL כפופים לבדיקה, ולמרות שברוב הזירות יש שופט שערים בווידאו, שופטים ממחלקת המבצעים של הוקי NHL, הממוקם בחדר המצב (המכונה גם "חדר המלחמה") במשרד ה-NHL בטורונטו יקבלו את ההחלטה הסופית.
שופטי שערי זירה משמשים למקרה שקישור התקשורת עם טורונטו אינו פועל, וגם עבור מצבים אחרים כגון תזמון או ייחוס סטטיסטי נכון.
שופט הניקוד שומר על התיעוד הרשמי של המשחק.
הוא אחראי להשגת רשימה של שחקנים מתאימים משתי הקבוצות לפני תחילת המשחק.
הוא מעניק נקודות עבור שערים ואסיסטים, וההחלטה שלו בעניין זה הוא סופי.
שופט הניקוד בדרך כלל יושב בעמדה מוגבהת הרחק מקצה הזירה.
שומר זמן העונשים רושם את העונשים שהוטלו על ידי השופט.
הוא אחראי לוודא שזמני העונשים הנכונים רשומים על שעון הניקוד ושהשחקנים יעזבו את תיבת העונשין בזמן המתאים.
שומר זמן המשחק אחראי לעצור ולהתחיל את שעון המשחק.
הסטטיסטיקאי רושם את כל הנתונים הנדרשים הנוגעים לביצועים אישיים וקבוצתיים.
בהוקי קרח, השוער הוא השחקן שאחראי למנוע מהדסקית להיכנס לשער של קבוצתם, ובכך למנוע מהקבוצה היריבה להבקיע.
השוער משחק בעיקר באזור שלפני השער או בסמוך לו הנקרא רחבת השער (המכונה לעיתים קרובות פשוט הרחבה).
שוערים נוטים להישאר בחלק העליון של הרחבה או מעבר לה כדי לצמצם את זווית החבטות.
בעידן המודרני של שמירת השער ישנם שני סגנונות נפוצים, פרפר והיברידי (היברידי הוא שילוב של סגנון העמידה המסורתית וטכניקת פרפר).
בגלל העוצמה של החבטות, השוער לובש ציוד מיוחד כדי להגן על גופו מפני פגיעה ישירה.
השוערים הם מהשחקנים החשובים ביותר על הקרח, שכן הביצועים שלהם עשויים להשפיע מאוד על תוצאת המשחק.
למצבים של אחד על אחד, כמו התקפות מתפרצות ודו-קרב חבטות עונשין, יש נטייה להפגין את המיומנות הטהורה של השוער, או היעדר שלה.
רק שוער אחד בקבוצה רשאי להיות על הקרח בכל זמן נתון.
החוקים אינם מחייבים את השימוש בשוער ולכן קבוצות עשויות לבחור לשחק עם מחליק נוסף במקומו.
עם זאת, החיסרון ההגנתי שלאחר מכן אומר שהאסטרטגיה הזו משמשת בדרך כלל רק כתמרון ייאוש כאשר צריך להבקיע מאוחר במשחק.
זה עשוי לשמש גם כאשר יש עונש מושהה (אם הקבוצה שנמצאת בחיסרון מספרי תיגע בדסקית, המשחק ייפסק כאשר העונש יקרא).
שוערים הם נחשבים כשחקנים בעמדה מיוחדת בהוקי קרח; ברמות הגבוהות יותר במשחק, אף שוער לא משחק בעמדות אחרות ואף שחקנים אחרים לא משחקים כשוערים.
בליגות קטנות ובמשחקי פנאי, שוערים מחליפים מדי פעם עם שחקנים אחרים שלמדו להיות שוערים; עם זאת, רוב כללי ההוקי לפנאי אוסרים כעת החלפת מיקום עקב עלייה בפציעות.
לקבוצת הוקי קרח טיפוסית יש שניים או שלושה שוערים בסגל שלה.
לרוב הקבוצות יש בדרך כלל שוער פותח שמשחק את רוב משחקי העונה הסדירה ובכל הפלייאוף, כאשר שוער הגיבוי נכנס רק אם הפותח הוצא או נפצע, או במקרים בהם לוח הזמנים עמוס מדי עבור שוער אחד לשחק כל משחק.
ליגות הוקי מקצועיות בכל הרמות דורשות שלכל קבוצה תהיה רשימה של שוערי "חירום".
הרשימה מספקת אפשרויות שוער עבור הקבוצה הביתית והאורחת.
שוערים אלה אמורים להיקרא למשחק אם לקבוצה אין שני שוערים להתחיל את המשחק, לרוב ב-ECHL, שם ניתן לזמן שוער ל-AHL באותו אחר הצהריים והקבוצה אינה מסוגלת לחתום על גיבוי או הגיבוי המתוזמן אינו יכול לבצע את המשחק בזמן לאחר זימון.
שוער "חירום" עשוי להיקרא גם אם שני שוערי הסגל נפצעו באותו משחק.
כמה קבוצות השתמשו בסידורים לשוערים שבהם שני שוערים מחלקים את תפקידי המשחק בעונה הרגילה, אם כי לעיתים קרובות אחד מהם נחשב לשוער מספר 1 שמקבל את ההתחלה בפלייאוף.
דוגמה לכך היא בניו יורק איילנדרס בעונת 1982-83 עם בילי סמית' ורולנד מלנסון; מלנסון נבחר לקבוצת האולסטאר השנייה של ה-NHL על משחקו בעונה הרגילה, בעוד סמית' זכה בגביע קון סמיית' כ-MVP בפלייאוף ושני השחקנים חלקו את גביע וויליאם מ.
ג'נינגס עבור הכי פחות שערים שספגו.
דוגמה נוספת היא אנדי מוג וגרנט פיהר מאדמונטון אוילרס; שניהם זכו להופעות באולסטאר בעונה הרגילה, כאשר מוג היה הפותח בפלייאוף 1983 ופיהר בפלייאוף 1984 (אם כי מוג פתח במשחקים 4 ו-5 בגמר גביע סטנלי 1984 עקב הפציעה של פיהר) ובעונות הבאות.
לשוער יש הרשאות ואימונים מיוחדים שאין לשחקנים אחרים.
הם לובשים ציוד מיוחד לשוער השונה מזה שלובשים שחקנים אחרים וכפוף לתקנות ספציפיות.
שוערים רשאים להשתמש בכל חלק בגופם כדי לחסום חבטות.
השוער רשאי להחזיק (או להקפיא) את הדסקית עם הידיים כדי לגרום להפסקת המשחק.
אם שחקן מהקבוצה השנייה פוגע בשוער מבלי כל ניסיון לצאת מדרכו, השחקן הפוגע עלול להיענש.
בליגות מסוימות (כולל ה-NHL), אם המקל של שוער נשבר, הם יכולים להמשיך לשחק עם מקל שבור עד להפסקת המשחק, בניגוד לשחקנים אחרים שחייבים להפיל כל מקל שבור באופן מידי.
השוער משחק בדרך כלל בתוך או ברחבת השער כל המשחק, אזור שמסומן מול השער, בניגוד לשאר העמדות שבהן השחקנים נמצאים על הקרח ומבצעים שינויים תכופים בקווי חילוף.
התוקפים לא יכולים ליצור קשר עם השוער בתוך הרחבה, מכיוון שזה מפריע ליכולתו של השוער לבצע הצלות.
עם זאת, תוקפים עדיין עשויים להיכנס לרחבה אם תהיה להם הזדמנות לשחק על דסקית אבודה.
בנוסף, אם שוער מתנהג בצורה כזו שתגרום לשחקן רגיל לקבל עונש, כגון חיתוך או הכאה של שחקן אחר, לא ניתן לשלוח את השוער לתיבת העונשין.
במקום זאת, אחד מחבריו לקבוצה של השוער שהיה על הקרח בזמן ההפרה נשלח לתיבת העונשין במקומו; השוער עדיין יזוכה בדקות עונשין בדף הניקוד.
עם זאת, אם השוער מקבל שריקה על התנהגות בלתי הולמת במשחק או עונש במשחק, עליו לעזוב מיד את הקרח ושוער אחר יחליפו.
במקרים כאלה, שחקן ללא עונש נדרש להגיש כל הדקות שהוערכו לשחקן היוצא שנמצא בתיבת העונשין; כלל זה נכון לגבי כל עמדות ההוקי במקרה ששחקן יוצא מהמשחק.
שוערים מוחלפים לעיתים קרובות אם הם הרשו מספר שערים בפרק זמן קצר, בין אם הם אשמים בשערים שהובקעו או לא.
בדרך כלל, שוער מוחלף לא חוזר לשארית המשחק.
במהלך משחק ב-1995, פטריק רואה שבעתיד נכנס להיכל התהילה של ההוקי, ששיחק באותה תקופה במונטריאול קנדיאנס, נשמר בשער על ידי המאמן הראשי דאז מריו טרמבליי.
רואה תפס את זה כאמצעי ל"השפלה", שכן הוא ספג תשעה שערים ב-26 חבטות עד לאותה נקודה, והקהל במונטריאול מחא לו כפיים בסרקזם לאחר הצלה קלה.
טרמבליי הוציא סוף סוף את רואה באמצע השליש השני; כשהלך לחדר ההלבשה, רואה רכן באופן מפורסם לעבר הנשיא הקנדי דאז רונלד קורי ואמר לו שזה יהיה "המשחק האחרון שלו במונטריאול".
הקנדיאנס הפסידו בסופו של דבר את המשחק 11-1; רואה הועבר בעסקה לקולורדו אוולאנש ארבעה ימים לאחר מכן.
ארבעה עשר שוערים כבשו שער במשחקי ליגת ההוקי הלאומית; ביחד, שוערי NHL כבשו 17 שערים בסך הכול.
שוער יכול להבקיע על ידי חבטה ישירה של הדסקית לשער, או לזכות בשער בתור השחקן האחרון בקבוצתו לגעת בדסקית אם יריב מבקיע שער עצמי.
מתוך שישה עשר השערים, תשעה הובקעו בחבטה בדסקית ושבעה היו תוצאה עקיפה של שערים עצמיים.
נכון לשנת 2023, רון הקסטול ומרטן ברודר הם השוערים היחידים בתולדות ה-NHL שזוכים לקרדיט על מספר שערים; הקסטול נותר השוער היחיד ב-NHL שכבש מספר שערים באמצעות חבטה ישירה בדסקית.
ברודר הוא השוער היחיד שהבקיע שלושה שערים, והוא השוער היחיד ב-NHL שזוכה בשער המנצח במשחק.
קבוצת הוקי אינה נדרשת מבחינה טכנית להשתמש בשוער.
בכל עת בכל משחק, קבוצה רשאית להסיר את השוער שלה מהקרח לטובת תוקף נוסף.
זה מציב את הקבוצה ללא השוער ביתרון משמעותי בהתקפה.
עם זאת, השארת השער ללא שומר יוצרת את ההזדמנות לקבוצה היריבה לכבוש שער ריק כמעט מכל מקום על הקרח (אפילו במקרה של ניסיונות שעלולים לגרום ליריבה לקרוא לאייסינג אם היא מחמיצה את השער, כל שער עדיין יחשב).
ברור שאם הקבוצה היריבה אכן מצליחה לקדם את הדסקית מחוץ לאזור ההגנה שלה, הרבה יותר קל במצב זה לכבוש שער ריק.
לפיכך, משיכת השוער משמשת לעיתים קרובות כאמצעי ייאוש בסוף המשחק על ידי קבוצות מפסידות, שנעשה בניסיון להבקיע במהירות שער שוויון בעזרת תוקף שישי.
קבוצה יכולה גם למשוך את השוער שלה במקרה של עונש מושהה.
חוקי ה-NHL מעודדים מאוד שקבוצות ישתמשו בשוערים בהארכה; אם קבוצה בוחרת בתוקף הנוסף בהארכה ונכבש שער ריק, המשחק יוחזק כהפסד תקין במקום הפסד בהארכה (כיוון שהפסד בהארכה זוכה בנקודת דירוג אחת, בניגוד לשניים עבור ניצחון של כל סוג שהוא), והקבוצה שהוציאה את שוערה מאבדת את הנקודה שהושגה עבור המעבר להארכה.
לפיכך, קבוצות מוותרות בדרך כלל על שימוש בשוער רק במצבים שבהם הן מפגרות בשער אחד או שניים כשנותר רק זמן קצר (בדרך כלל פחות מארבע דקות) למשחק, ויש להן חזקה על הדסקית באזור ההגנה של הקבוצה היריבה.
לפני דו-קרב חבטות העונשין, קבוצות ה-NHL הוציאו מדי פעם שוערים בהארכה במהלך מצבים נדירים של סוף העונה שבהם הקבוצה שמוציאה את השוער שלה נזקקה לשתי נקודות כדי להישאר בפלייאוף או ביתרון ביתיות.
דו-קרב חבטות העונשין בעצם סיים את האימון הזה, מכיוון שלקבוצות יש סיכוי סטטיסטי הרבה יותר גבוה לזכות בקרב חבטות לעומת ניצחון עם שער ריק בהארכה.
עם זאת, כפי שניתן לראות בעונת 2023-24 ב-ECHL, אורלנדו סולאר ברס השוו מול רידינג רויאלס, 0-0, עם פחות משתי דקות במשחק האחרון של העונה הסדירה.
הסולאר ברס וסאות' קרוליינה סטינגרייס היו שווים בנקודות כאשר הסולאר ברס הזדקקו לניצחון במשחק רגיל או בהארכה כדי לעלות על מקום הפלייאוף האחרון של החטיבה הדרומית, בעוד הסטינגרייס הובילו על פלורידה אוורבליידס, 3-2, בסוף השליש השלישי.
אורלנדו הוציאה את שוערה כשנותרה דקה על מנת לנסות להשיג את שתי הנקודות הנחוצות כדי להשיג את המיקום האחרון בפלייאוף, והשיגה את המיקום על ידי נקודה אחת.
החוקים של ה-IIHF, NHL והוקי קנדה אינם מאפשרים לשוער להיות מוגדר כקפטן על הקרח, בשל האתגר הלוגיסטי של קיום דיונים בין שופטים ומאמנים לשוער על חוקי ממסר ולאחר מכן לחזור לרחבה.
הוונקובר קנאקס אמנם כינו את השוער רוברטו לואונגו כקפטן הקבוצה שלהם בעונות 2008-09 ו-2009-10, אך בשל חוקי ה-NHL, הוא לא שימש כקפטן הרשמי על הקרח.
ב-NCAA, אין הגבלה מבוססת בעמדת הקפטן בקבוצה.
מתוך חמש העמדות בזירה, שוערים מועמדים לעיתים קרובות לזכיית גביע קון סמיית', המוענק ל-MVP של פלייאוף גביע סטנלי; שוערים זכו בגביע הזה בארבעה מעשרת הפלייאוף האחרונים.
פטריק רואה זכה בשיא של שלוש פעמים, וארבעה שוערים זכו בגביע קון סמיית' כחלק מהקבוצה המפסידה בגמר.
כאשר שוער חוסם או עוצר חבטה מלהיכנס לרשת השער שלו, הפעולה הזו נקראת הצלה.
לאחר ביצוע הצלה, השוער מנסה לשלוט בריבאונד כדי להימנע משער שיבקיע שחקן יריב כאשר השוער אינו בעמדה ('מבקיע בריבאונד'), או לאפשר לקבוצה של השוער עצמו לקבל שליטה על הדסקית.
שוערים עשויים לתפוס או להחזיק חבטת דסקית ברשת כדי לשלוט טוב יותר כיצד היא חוזרת למשחק.