tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
זה יכול להיות קבוע, או הסדר זמני לתקופת מעבר.
כאשר זו נגמרת הצדדים כבר מתעלים מעל הסכסוך.
הצדדים מסכימים להשאיר את השליטה למישהו אחר .
במנגנון זה הצדדים העיקריים מסכימים, או מקבלים, כי צד שלישי ייקח שליטה על המשאב המריבה.
הצדדים פונים למנגנוני פתרון סכסוכים, בעיקר בוררות או הליכים משפטיים אחרים.
משמעות הדבר היא מציאת הליך ליישוב הסכסוך באמצעות חלק מחמש הדרכים שהוזכרו לעיל, אך בתוספת איכות מכך שהדבר נעשה באמצעות תהליך מחוץ לשליטתם המיידית של הצדדים.
להשאיר בעיות מסוימות למועד מאוחר יותר .
הטיעון לכך הוא שתנאים פוליטיים ועמדות עממיות יכולים להשתנות, וחלק מהנושאים יכולים להרוויח מעיכוב, מכיוון שמשמעותם עשויה להחלש עם הזמן.
יישוב סכסוכים בחברה באמצעות משפט
המשפט מציע דרכי התנהגות מקובלים לפתרון סכסוכים על מנת לשמור על ערך הסדר הציבורי גם כאשר יש סכסוכים (אותו המשפט פלילי בין היתר אוכף) בין היתר באמצעות תביעות משפטיות ותלונות לגורמיי אכיפת החוק או לממונים.
יישוב מחדש במזרח Osten) היה יופמיזם נאצי שהתייחס לגירוש יהודים (כחלק מהפתרון הסופי) ואחרים, למשל צוענים, למחנות ההשמדה ולמקומות רצח אחרים.
הנאצים השתמשו בלשון נקייה בניסיון לרמות את קורבנותיהם כך שאלה יחשבו שהם עומדים להיות "מיושבים מחדש" במקום אחר, בדרך כלל מחנה עבודה, אך לא כל הקורבנות האמינו לטענה.
הגרמנים השתמשו גם במילה "פינוי", מה שמרמז על שמירה מפני סכנה באופן שמטעה את הקורבנות באותה מידה.
ליהודים ניתן לקחת מזוודות, אך הכבודה הועמסה לעיתים בנפרד, ולעיתים הושארה בתחנה כדי שניתן יהיה לנצל אותה מאוחר יותר, לאחר יציאת הרכבות.
יהודי גרמניה ומטענם נאספו בגלוי ולעיני הציבור לפני הובלתם לתחנת הרכבת המקומית.
כדי לשמור על אמינות השקר, ניתנו קבלות, והמטען נישא לעיתים בנפרד או שנאסף מהקורבנות לפני או לאחר הירצחם.
רוב הקורבנות נישאו אל מותם על ידי רכבות רייכסבאן בקרונות בקר נעולות וללא חלונות, ללא סידורים סניטריים (מלבד דלי בפינה אחת) ושום מים או מזון מלבד מה שהקורבנות הביאו איתם.
הקרונות נועדו לשאת בעלי חיים כמו צאן ובקר ולא לשמש לנשיאת בני אדם.
כל קרון היה אמור לשאת רק 50 איש, אך בדרך כלל הם היו עמוסים ב-100 עד 150 קורבנות.
הצפיפות הקשתה על ישיבה והגבירה את מצוקתם של ה"מיושבים מחדש" מאחר שכולם נאלצו לעמוד פרקי זמן ארוכים.
תנועה חופשית הייתה בלתי אפשרית, כמו גם כל סוג של פעילות גופנית.
רכבות השואה קיבלו עדיפות נמוכה מאוד במערכת הרכבות, ולרבות לקח מספר ימים להגיע ליעדיהן, כך ששיעור התמותה בהן היה גבוה.
הגרמנים שהפעילו מערכת זו לא סיפקו ציוד להישרדות, והיו מקרי מוות רבים מהתייבשות שהובילה להתעלפות, ולאחר מכן אובדן הכרה ואחריו מוות.
לא נעשו ניסיונות מצד מפעילי הרכבת או אנשי הרכבת לסייע לנוסעים, אף כי אלה שילמו עבור נסיעתם.
גם התשלום היה חלק מהתרמית - מראית עין של נסיעה רגילה ברכבת.
טיפול דומה היה נהוג במחנות ריכוז כעונש לאסירים.
הדיאטה הסטנדרטית במקומות אלה ובגטאות הייתה דיאטת רעב עם פחות קלוריות ליום ממה שנדרש לקיום חיים.
רכבות השואה נשכרו על ידי אדולף אייכמן, והרייכסבאן דרש שתעריפי הנסיעה בכיוון אחד ישולמו על ידי הקורבנות, אם כי ילדים מתחת גיל ארבע הורשו לנסוע חינם אל יעד מותם.
הרכבות נסעו למחנות המוות בפולין הכבושה הגרמנית: חלמנו, בלז'ץ, טרבלינקה, מיידנק ואושוויץ-בירקנאו, אך הרכבות בשנים 1939 ו-1940 נסעו גם לגטאות במזרח, והקורבנות נרצחו שם בדרך כלל על ידי איינזצגרופן שארגן ריינהרד היידריך.
התנאים ברכבות השואה היו כה גרועים עד שנוסעים רבים מתו בדרך למחנות המוות.
שלעיתים קרובות נדרשו ימים רבים להגיע ליעד.
קרונות הבקר בהם נישאו הקורבנות לא היו מחוממים בחורף ולא מאווררים בשרב ולכן הנוסעים נחשפו להתייבשות, היפותרמיה או מכת חום.
מקרי מוות בקרב קשישים, ילדים וחולים היו נפוצים והגופות הוצאו בכל עצירה.
כדי לשמור על ההונאה, חלק מהנוסעים קיבלו גלויות מהשומרים כדי לשלוח לקרוביהם ובהן מילים מוכתבות על "יישובם מחדש".
הונאה זו נמשכה במחנות המוות, למשל הקמת תחנות מזויפות במחנות טרבלינקה וסוביבור, תחנות שלמות עם שלטים, שעון תחנה (עם זמן קבוע מצויר) ופרחים כדי להרגיע את הקורבנות שהגיעו.
בדוחות האיינזצגרופן מצוינים יהודים שהוצאו להורג במקום ככאלה ש"יושבו מחדש": "המונח המיופה "יושב מחדש" (ausgesiedelt) הובן כמשמעות של משהו אחר (erschossen או hingerichtet / ירו בו, או הוצא להורג)".
במהלך המלחמה, עיתונות המחתרת הפולנית הזהירה את התקשורת הזרה שלא לקבל את הטענה של יישוב מחדש כפשוטה.
מכחישי שואה טוענים שהשימוש בביטוי במסמכים נאציים מתייחס ליישוב מחדש בפועל של יהודים, ולא לרציחתם, אך טענות אלו נדחות על ידי היסטוריונים.
יישוב חשבון הוא העברת נכסים בפועל בין גופים לאיפוס החובות ביניהם.
יישוב חשבון קורה הן בהעברת כספים במטבע נתון (למשל, העברות בין חשבונות בנקים באותה המדינה) והן בהעברת כספים מול נכס כלשהו (למשל, בקניית ניירות ערך, או קניית מט"ח במטבע מקומי).
יש הפרדה בין יישוב חשבון ובין סליקה (Clearing): בעוד שהאחרונה היא פעולת קיזוז ופישוט החובות בין מספר גופים פיננסיים, יישוב החשבון כולל העברת כספים בפועל ליישוב החובות.
לעיתים קרובות מסלקות מבצעות את שני התפקידים, הן סליקה והן יישוב חשבון עבור המשתתפים בהן (למשל, מסלקה של בורסה לניירות ערך מחזיקה חשבונות עבור הברוקרים החברים, ומעבירה מתוכם כספים עבור העסקאות שהורו על ביצוען).
היסטורית, טרם עידן האינטרנט והמחשוב, היה יישוב חשבון פעולה יקרה ואיטית מאד, ולכן בוצעה תקופתית.
(לרוב: יומית במסלקה בנקאית או בסליקת כרטיס חיוב מיידי, וחודשית בסליקת כרטיס אשראי) סליקה זו בוצעה תוך קיבוץ (Batching) של פעולות רבות (חיוב וזיכוי גם יחד) לפעולה יחידה המתאימה לסכום פעולות אלה.
למשל, בכרטיס אשראי נסכמים החיובים שביצע האדם במהלך התקופה, ומקוזזים החזרי התשלומים שבוצעו לכרטיס בתקופה בת חודש לרוב.
בכרטיס חיוב מיידי לעומת זאת, קורה אותו הדבר ברזולוציה יומית.
יישובי השרשרות הוא שם כולל לקבוצת מושבים דתיים בנגב הצפוני מערבי, מדרום לנתיבות, במועצה האזורית שדות נגב.
היישובים בגוש ההתיישבות הם - שרשרת, מעגלים, גבעולים, מלילות ושיבולים.
שרשרת, שהוא המושב הוותיק בגוש ההתיישבות, נוסד בשנת 1949 על ידי הסוכנות היהודית, ונקרא כך כדי לציין את שרשרת המושבים הדתיים שתוכננה לקום באזור.
ואכן, לאחר הקמת שרשרת הוקמו עוד מושבים, כך ששרשרת כונה שרשרת א', מושב שיבולים שהוקם אחריו כונה שרשרת ב', מושב גבעולים כונה שרשרת ג' ומושב מלילות שהוקם אחרון כונה שרשרת ד'.
כל גוש היישובים הזה כונה 'השרשראות'.
בשנת 1958 הוקם סביב בית הספר היסודי האזורי היישוב מעגלים שהפך ליישוב הגדול והמרכזי בגוש אשר מספק שירותים שונים, כגון מכולת ומרפאה, לשאר המושבים.
מספרשםצורת היישובשנת הקמהמספר תושבים1שרשרתמושב19493592שיבוליםמושב19523083גבעוליםמושב19524264מלילותמושב19533985מעגליםיישוב קהילתי19582,024
"יישובי הכנסייה המוראבית" הוא אתר מורשת עולמית הכולל ארבעה יישובים אשר הוקמו על-ידי הכנסייה המוראבית , כנסייה פרוטסטנטית אוונגליסטית חופשית.
הכנסייה המוראבית נוסדה על-ידי פליטים ממוראביה אשר נמלטו לסקסוניה במאה ה-18 מפני הקונטרה-רפורמציה הקתולית, וייסדו את היישוב הראשון בהרנהוט ב-1722. עם התפתחות הכנסייה, נוסדו יותר מ-30 יישובים דומים ברחבי העולם.
הרנהוט בגרמניה - "יישוב האם" שנוסד ב-1722 בסקסוניה והתפתח במקביל להתפתחות התאולוגיה של הכנסייה המוראבית ורעיונותיה החברתיים.
עיירה זו הגדירה את העקרונות של כל יתר היישובים.
בת'להם בפנסילבניה שבארצות הברית - נוסד ב-1741 והיה יישוב הקבע המוראבי הראשון באמריקה הצפונית.
גרייסהיל בצפון אירלנד שבממלכה המאוחדת - נוסד ב-1759 ומתאפיין בחלוקה סימטרית המבוססת על מין ומעמד.
כריסטיאנספלד בדנמרק - נוסד ב-1773 והוא ידוע במבנה העירוני השמור שלו ובאדריכלות האחידה של בתים מאבן צהובה עם גגות רעפים אדומים.
זהו היישוב המוראבי היחיד בדנמרק.
אתר המורשת העולמית הוכרז תחילה ב-2015 וכלל רק את כריסטיאנספלד, וב-2024 הורחבה ההכרזה על-ידי הוספת שלושת היישובים האחרים.
כל אחד מהיישובים מתאפיין במאפיינים אדריכליים ייחודיים של סגנון המכונה "סגנון בארוק הרנהוט" ומבוסס על רעיונות של הכנסייה המוראבית, אך אגב התאמתם לתנאים המקומיים.
ביישובים מבנים אופייניים דוגמת בתים משותפים, כנסיות ובתי מקהלה המיועדים לרווקים, נשים ואלמנות.
היישובים בנויים בצורה מתוכננת עם רשת רחובות שתי וערב שבמרכזה רחוב אורך ורחוב רוחב ראשיים (הרנהוט וגרייסהיל) או רחוב ראשי אחד (בת'להם).
בכל אחד מהיישובים ישנה קהילה פעילה שממשיכה את המסורות המהוות מורשת חיה של הכנסייה המוראבית.
יישוב הדעת (מכונה גם: הבית האדום) הוא מאחז ויישוב קהילתי דתי בבנימין, הנמנה עם יישובי גוש שילה ושייך למועצה אזורית מטה בנימין.
המאחז שוכן על רכס קידה, דרומית לקידה, על כביש 5055, בגובה 780 מטר מעל פני הים.
ב-2020 התגוררו במקום כ-30 משפחות.
ביישוב ישנם מעון וגני ילדים, בית כנסת, ומקווה טהרה.
סביב המאחז מעבדים חלק מתושביו בוסתנים.
במקום נמצאת חווה אורגנית-אקולוגית בה מבצעים התושבים שחזור מערות ומבני אבן מקומית, חפירת בורות מים לשתייה ולחקלאות, ובית שימוש אקולוגי שבו הפסולת נאגרת ומשמשת לדישון הצומח.
כביש הגישה של המאחז הוא כביש 5046. הכביש מתחבר לכביש 5055, הכביש המרכזי בגוש שילה.
לצפון מתחבר יישוב הדעת בדרכים פנימיות לקידה.
שם המאחז הוא משחק מילים, שכן המילה הראשונה בשם "יישוב הדעת" היא יישוב.
ביישוב הדעת קיים סניף של תנועת הנוער בני עקיבא.
המקווה המקומי נמצא בבור מים עתיק.
גובהו שני מטרים, והכניסה אליו היא בסולם של חמישה מטרים.
המאחז מכנה את עצמו "מרכז להתחדשות והטענת הגוף והנפש ברוח פנימיות התורה והמסורת העברית העתיקה", ומתקיימות בו פעילויות ברוח רבי נחמן מברסלב.
אחת למספר שבתות מתארחים בו עשרות אנשים בתנאי שטח, דנים בתורתו של רבי נחמן, מקבלים הדרכה על התבודדות ויוצאים להתבודדות בגבעות הסמוכות.
שם המאחז מגיע, בהתאם, מהחלום של תושבי המאחז לאפשר לכל אחד מהבאים למקום להגיע למצב של יישוב הדעת בעזרת תורתו של רבי נחמן ועבודת אדמה.
המאחז הוקם בשנת 2001 על ידי נתי רום, עורך דין בחוננו, בתור חווה חקלאית, וכונה "חוות יישוב הדעת".
ב-2003 הוקמה קידה, מעט צפונית ליישוב הדעת.
במפת הדרכים, תוכנית ההסדר המדיני שנרקמה ב-2003, בתקופת הנשיא האמריקני ג'ורג' בוש, הייתה התחייבות של ראש ממשלת ישראל, אריאל שרון, לפנות 26 מאחזים, בהם יישוב הדעת–קידה.
ראש הממשלה בנימין נתניהו חזר על התחייבות זו במאי 2009 במסגרת דיונים עם הממשל האמריקאי על חידוש תהליך הנסיגות.
משפחת הרב יחיאל מיכאל יוספי הצטרפה ליישוב בשנת ה'תשס"ד (2004).
בהמשך הסתכסכה המשפחה עם משפחת רום, וב-2013 הוסכם על חלוקת היישוב בין שתי המשפחות בהתאם לבית דין תורה.
כשנה אחר כך פרץ סכסוך נוסף, באשר לניהול היישוב בין רום למשפחת ברטלר, והדיינים הכריעו לטובתו של ברטלר בהתאם לדעת מועצת מטה בנימין, והורו לרום לעזוב את היישוב.
עם הזמן גדל המאחז והתאחד בפועל עם קידה, שהוקמה אחריו אך נהייתה לגדולה ממנו.
למעשה, כיום ניתן להתייחס לשני היישובים יחד, כאל "קידה – יישוב הדעת".
הליך הסדרה ליישוב הדעת התחיל ב-2010, אך לא התבצע בסופו של דבר.
יושב ראש הכנסת יולי אדלשטיין הגיע ליישוב הדעת ב-2013, ונטע עץ במקום.
בפברואר 2014 הרס המנהל האזרחי שני קראוונים במקום, בהוראתו של שר הביטחון בוגי יעלון.
בספטמבר 2015, בתשובה לעתירה שהוגשה לבג"ץ על ידי "יש דין", בשם ערבים להם קרקעות באזור, הודיעה מדינת ישראל שהיא מתכוונת להכשיר את כל גוש המאחזים המשתרע ממזרח לשילה, כולל יישוב הדעת.
את המשך פיתוח היישוב מממנת מועצה אזורית מטה בנימין מתקציב המדינה.
בינואר 2022 יצא יישוב הדעת בקמפיין, יחד עם שאר מאחזי האזור, במטרה לחבר אותם לרשת החשמל.
אף על פי שרשת החשמל המרכזית מרוחקת מיישוב הדעת למעלה מקילומטר, הקמפיין הגשים את יעדיו ואף התעלה עליהם.
ב-20 באפריל 2024, הורה בצלאל סמוטריץ' למשרדי הממשלה לתקצב ולתת שירות למאחז כאילו הוא חוקי, על פי החלטת הקבינט.
יישובי המזלג הוא גוש התיישבות פרוורי בהרי ירושלים, ישראל, בין בית שמש לגוש עציון.
בגוש נכללים ארבעה מושבים המשתייכים למועצה אזורית מטה יהודה ועיירה אחת, המהווה את מרכז הגוש, צור הדסה.
אוכלוסיית הגוש עומדת על 14,530.
אוכלוסיית הגוש כוללת בעיקר חילונים ודתיים באשכולות סוציו-אקונומיים גבוהים.
הגוש מהווה פרוור שינה של ירושלים, באזור מאוד מיוער, ירוק ויפה.
הגוש נוסד בשנת 1950 באזור הספר, שנכבש שנתיים קודם לכן במבצע ההר, בהקמת ארבעה מושבים חקלאיים.
עשר שנים מאוחר יותר, הוקמה צור הדסה כמרכז אזורי למושבים אלו.
התחבורה בגוש מבוססת על שלושה כבישים המובילים ממנו אל ירושלים, גוש עציון, כביש 1, כביש 44 וכביש 38.
תושבי יישובי המזלג נהנים מאיכות חיים גבוהה, כאשר במדד החברתי-כלכלי הם נמצאים באשכולות 7 ו-8.
אופי הגוש חילוני, עם מיעוט דתי.
מושבי הגוש נחשבים ליחסית גדולים, ואוכלוסייתם מונה בסביבות 1,000 תושבים למושב בממוצע.
הגוש נחשב לפרוור שינה של ירושלים, עם אוכלוסייה אמידה יחסית.
הגוש כולל חמישה יישובים, ואלו הם:
צור הדסה – עיירה המהווה את מרכז הגוש, בה מתגוררים רוב תושבי הגוש.
מהווה את המרכז הכלכלי, החינוכי והתרבותי של הגוש כולו.
מבוא ביתר – מושב שנוסד ב-1950 על יהודים ילידי הארץ ועולים מארגנטינה, אנשי תנועת בית"ר.
מטע – מושב שהוקם ב-1950 על ידי עולים מתימן, וקלט מאוחר יותר עולים מצפון אפריקה.
בר גיורא – מושב שהוקם ב-1950 על ידי עולים ממרוקו, ומשתייך לארגון משקי חרות בית"ר.
נס הרים – מושב שהוקם ב-1950 ביישובם של עולים מכורדיסטן.
הגוש משתרע בגובה 600–760 מטרים מעל גובה פני הים, ומיקומו בהרי ירושלים מקנה לו נוף מיוער, ירוק ושקט.
הגוש שוכן על הר גיורא, הר כיתרון, הר סנסן ומספר הרים מיוערים אחרים.
בין אתרי הטבע והיערות הבולטים המכסים את שטחו של הגוש, ניתן למצוא את פארק בגין, פארק עצמאות ארצות הברית, נחל קטלב, נחל סנסן, נחל זנוח, נחל דולב, נחל המערה, נחל גרס ונוספים.
נחל שורק נמצא בקצה הגוש הצפוני.
באזור הגוש מעיינות רבים, ביניהם: עין תנור, עין מטע, עין קובי, עין יואל, עין גיורא, עין קטלב ועין סיפלה.
בגוש נמצאת , המזוהה עם גרשה, עיר קדומה שהתקיימה בזמן מרד בר כוכבא.
אזורי טבע רבים נוספים נמצאים בסביבות הגוש, מחוצה לו.
האזור עליו נבנה הגוש נכבש על ידי חטיבת הראל במבצע ההר, מלחמת העצמאות (1948), ונהיה לאזור ספר למשך 19 שנים, עד כיבוש יהודה ושומרון במלחמת ששת הימים.
מושבי הגוש הוקמו בשנת 1950 כחלק ממגמה של הקמת יישובי ספר לאורך הקו הירוק.
בראשית הגוש התפרנסו תושביו בעיקר מחקלאות.
בשנת 1955 נפתח כביש 386, שקיצר באופן דרמטי את זמן ההגעה מהיישובים אל ירושלים.
בשנת 1960 הוקמה צור הדסה על מנת להוות מרכז אזורי למושבים שסביבו.
ענף החקלאות בגוש מועט והמושבים בו כבר לא חקלאיים, והוא מהווה למעשה פרוור שינה של ירושלים.
יישובי המזלג מחוברים לבית שמש דרך כבישים 375 (דרום הגוש) ו-3866 (צפון הגוש).
כביש 375 מקשר את היישובים גם מזרחה, אל גוש עציון וירושלים.
כביש 386 מקשר את היישובים צפונה דרך הרי ירושלים, ומגיע עד שכונת עין כרם בירושלים.
הגישה לכבישי הישראל המרכזיים נעשית באמצעות כבישים 375 ו-3866, המגיעים לבית שמש.
כבישים אלו מתחברים אל כביש 38, המוביל צפונה אל כבישים 44 ו-1, ודרומה דרך חבל עדולם אל כביש 35.
כביש 39 העתידי מתוכנן לעבור בגוש, ולחצות דרכו מתוואי כביש 375 אל מרחבי פארק בגין לכיוון ירושלים.
הכביש צפוי לקשר את יישובי חבל עדולם ושפלת יהודה למטרופולין ירושלים, ואת גוש עציון וירושלים לדרום הארץ, אך יש מתושבי הגוש שמתנגדים לו נחרצות.
כמו כן, הכביש המתוכנן עובר בתוך אתרי טבע חשובים, ביניהם פארק בגין.
בגוש פועלות שתי תנועות נוער: הצופים ובני עקיבא.
תנועת הצופים מפעילה בצור הדסה את שבט "פסגות" (הוקם בשנת 2003), ובנס הרים את שבט "איתן".
תנועת בני עקיבא מפעילה סניף בצור הדסה.
בתי הספר היסודיים בגוש נמצאים כולם במרכז האזורי, צור הדסה.
ארבעת בתי הספר היסודיים שנמצאים בו הם: שני בתי ספר ממלכתיים בשם "צורים" ו"הדסים", בית ספר ממלכתי-דתי בשם "לביא" ובית ספר ממלכתי משלב בשם "מעיינות".
בצור הדסה קיים גם בית ספר שש-שנתי (חטיבת ביניים ותיכון) – בית החינוך השש-שנתי אור ברנקו וייס.
יישר כוח הוא ביטוי של הכרת טובה לאדם על מאמציו ותרומתו, והבעת הערכה להישגיו.
מקור הביטוי בתלמוד, שבו מסופר שאמר הקב"ה למשה על שבירת הלוחות: "יישר כוחך ששיברת".
משמעות הביטוי היא מעין תחזקנה ידיך, היינו: המשך כך.
הפירוש המילולי של הביטוי: "יישר" היא צורת עתיד של הפועל הארמי יש"ר.
להבדיל מעברית, שבה פועל זה עניינו יושר בדרך כלל, בארמית עניינו חוזק, ועל כן מילולית משמעו של הביטוי "יֶחֱזַק כוחך" (בדומה לו נמצא בתלמוד "אי איישר חילי" = "אם יֶחזק כוחי").
יש המשייכים את המילה "יישר" לשורש שר"ר, שמשמעותו חוזק וכוח בארמית ("שריר וקיים") ואף בעברית ("שרירות לבי", "שריר").
בתלמוד, נפוץ השימוש בקיצור המילה ליישר עם שני יודין.
רש"י מפרש: "יישר - יפה עשית".
בקרב דתיים (בפרט אשכנזים) בימינו נפוצה הצורה שְכּוֹיֵיח (וכן יֶשכּוֹיְך או ישכייעך כפי שכותבים (בפסאודו-יידיש) ליטאים ובני הישיבות), המשקפת את ההגייה האשכנזית של הביטוי.
לעומת זאת יש המקפידים להשתמש בצורה המדויקת "יישר כוח".
לא ברורה השתלשלות הביטוי ומדוע חדר דווקא לארצות אשכנז, וכן מהו מקורו של הביטוי הספרדי המקביל חזק וברוך.
מקורו של הביטוי 'אשריך', לעומת זאת, הוא עוד מתקופת המקרא.
בקרב דוברי עברית בסוף המאה העשרים נפוצה הצורה "שכוייח", אך בכתב נהגו להשתמש בצורה העברית.
כך לדוגמה, ח"נ ביאליק, במאמרו "הספר העברי", משתמש פעמיים בביטוי בצורתו "יישר כוח".
כמו כן, הרומן של ש"י עגנון "הכנסת כלה" מתרחש בגליציה, בקרב דוברי יידיש, אך פרומיט אומרת בו "יישר כחך רבי קרוב שהטרחת עצמך להביא לי פריסת שלום" (עמוד רפב במהדורת תש"ך).
אופן השימוש בביטוי יישר כוח וביטויים דומים
בברכת "יישר כוח" (או "שכוייח") נהוג לברך חזנים (לאחר תום התפילה), כהנים (לאחר ברכת כהנים), דרשנים (לאחר הדרשה), וכיוצא בזה.
כן נפוץ השימוש בברכה גם בשיחות חולין (לדוגמה: העבר לי את קנקן המיץ, בבקשה.
יישר כוח היא אמרה שגם אומרים אנשים לאדם שעשה מעשה טוב ובשביל לכבדו אומרים לו "יישר כוח" ("שכוייח").
התשובה המקובלת ל"שכוייח", היא על פי רוב "ברוך תהיה" (או: ברוכה תהיי, ברוכים תהיו, וכדומה).
בעבר נהוג היה גם המענה "כחכם יישר" או בהברה היידישאית "כויחכם-ישר".
כיום יש המקצרים מענה זה, בעיקר בקרב דוברי היידיש הירושלמיים, ל"ישֶׁר" (הש' בסֶגוֹל).
לאמירה "חזק וברוך" ישנן שתי תשובות: המקובלת שבהן היא "חזק ואמץ", ותשובה אפשרית אחרת היא "ברוך תהיה" (או: ברוכה תהיי, ברוכים תהיו, וכדומה) או בקרב מרוקאים, "כולכם ברוכים".
בקרב יהודי תימן נפוץ המענה "ואתה ברוך".
ביטוי מקובל ומקביל נוסף לאלו, היא הברכה "תזכה/תזכו/תזכי למצוות", המגיע בדרך כלל גם הוא כהכרת טובה על מעשה טוב, על עשיית מצווה, או על גמילות חסד.
המענה המקובל על ברכה זו היא ה"אמן" המסורתית, או "תזכו לעשות" בקרב בני כל העדות, ואילו בקרב בני עדות המזרח מקובלת גם התשובה "תזכו לזַכות" (הז' בפתח).
ביטוי נוסף למטרה זו הוא אשריך.
הביטוי נפוץ במיוחד בעדת החוזרים בתשובה של חסידות ברסלב, ומשם התפשט גם לציבורים נוספים.
בסלנג העברי משמש לכך הביטוי קבל ח"ח (נהגה: "חי"ת-חי"ת"), שפירושו "קבל חיזוק חיובי".
יישון בשר הוא תהליך של ריכוך והשבחה של נתחי בשר טרי המושג על ידי אחסנתם בתנאים מיוחדים למשך ימים עד מספר חודשים.
היתרון באחסון ממושך של בשר לפני הכנתו לצריכה נובע מתופעה הנקראת צפידת מוות.
הבשר הוא רקמת שריר, אשר יכולה להתכווץ ולהתרפות לפי הצורך.
שני החלבונים האחראים למצב סיבי השריר, כיווץ או הרפיה, הם אקטין ומיוזין.
כאשר הם נקשרים זה לזה השריר מתכווץ וכשהם נפרדים זה מזה השריר רפוי.
חלבון המיוזין זקוק לאנרגיה כדי להרפות את אחיזתו באקטין.
לאחר המוות, כשאין עוד אספקת חמצן ומזון לתאים, אין מה שינתק את השניים וכחצי שעה לאחר השחיטה מתכווצים סיבי השריר.
תליית חלקי הבשר על ווים מיועדת למתיחתו של השריר המכווץ באמצעות כוח הכובד, אבל כדי לקבל בשר רך יש צורך לחכות שהחלבונים יתפרקו על ידי אנזימים.
יישון בשר הוא למעשה תהליך ריקבון מבוקר בטמפרטורה נמוכה, שנמשך כמה ימים עד שלושה שבועות.
בסיום התהליך מתקבל שריר רפוי, המתבטא בבשר רך המתאים לאומצות.
תוצרי הפעילות של האנזימים המפרקים נותנים לבשר בקר מיושן ריח חמצמץ אופייני.
בשר לאומצות בסגנון הקלאסי הישן (כמותן ניתן להשיג בימינו רק במסעדות יוקרה או באטליזים מובחרים) מיושן באוויר פתוח בטמפרטורה של 2–3 מעלות צלזיוס בלחות יחסית של 85%.
במשך זמן מאבד הבשר נוזלים (כחמישית ממשקלו), מה שגורם לחומרי הטעם שבו להיות מרוכזים יותר.
סביב הבשר נוצר קרום בלתי אכיל שיש להסיר.
שיטה זו קרויה יישון יבש (Dry aging) בשל איבוד המשקל, הזמן הארוך הנדרש ושטח האחסנה הגדול בטמפרטורה נמוכה ולחות מבוקרת (נדרש שטח גדול כי יש להבטיח זרימת אוויר סביב נתחי הבשר ואי אפשר, לכן, לתלות אותם בצפיפות), בשר זה יקר יותר.
ניתן ליישן בשיטה זו רק בשר באיכות גבוהה משום שנדרשת תכולת שומן גבוהה ופיזור אחיד של השומן בנתחי הבשר.
משך היישון המקובל בשיטה זו 15–28 ימים.
ישנן מסעדות המיישנות נתחים יותר מ-28 ימים.
החל מהשבוע הרביעי ליישון ניתן למצוא על הנתח פטריות מסוג Penicillium Nalgiovense שאחראיות על טעמים דומים לאלו הנמצאים בגבינות כחולות.
החיידקים העיקריים המתרבים בבשר בקר במהלך יישון יבש הם אירובים (צורכי חמצן) מהסוג פסאודומונס.
מחקרים הראו כי ניתן להאיץ תהליך יישון יבש באמצעות הפעלת אולטרה סאונד על הבשר במשך 24 השעות שלאחר השחיטה.
ההאצה נגרמת משבירה של מבנים חלבוניים בסיבי השריר.
רוב הבשר בימינו מיושן באריזות ואקום אטומות, היישון אינו מלווה בייבוש ולכן מכונה השיטה יישון רטוב (wet aging) והטעם עדין יותר.
בניגוד לשיטת היישון היבש התהליך דורש רק כמה ימים להשלמה.
משך הזמן הקצר, האריזה הצפופה ומניעת איבוד משקל בתהליך הופכים את היישון הרטוב לחסכוני יותר.
היישון הרטוב הומצא בתחילת שנות ה-60 ובשל החסכון והמהירות הפך לתהליך הנפוץ בתעשייה תוך זמן קצר.
אריזת הוואקום מאפשרת התרבות של חיידקים אנאירוביים: בעיקר לקטובצילוס (Lactobacilli).
אף על פי שבשר שטופל ביישון יבש נחשב יוקרתי יותר, מבחני טעימה הראו כי רוב הצרכנים מעדיפים בשר שיושן בשיטת היישון הרטוב מבחינת טעם ומרקם.
על פי לחוק הגנה על בריאות הציבור (מזון), התשע"ו–2015, בשר מיושן מוגדר כ.
יישום מחשב (אַפְּלִיקַצְיָה, מאנגלית: Application software), הוא סוג של תוכנת מחשב אשר מנצל את יכולות המחשב ישירות לביצוע משימות שאותן המשתמש מבקש לבצע באמצעות פלטפורמה מוגדרת.
ישומי מחשב שונים במהותם מ"תוכנות מערכת", המשמשות להפעלה ולניהול של מערכות מחשב ורשתות, ומכלי תכנות כמו מהדרים ומקשרים, בהם משתמשים כדי לתרגם ולשלב קוד מקור וספריות של תוכנת מחשב לתוך קובצי הרצה.
יישומי המחשב יכולים להיות בעלי מטרה כללית (עיבוד תמלילים, דפדפני רשת, גיליון אלקטרוני, נגן מדיה וכדומה) או בעלי מטרה ספציפית (ניהול חשבונות, ניהול לוח זמנים, וכדומה).
מספר יישומי מחשב אשר נמכרים ביחד בחבילת אחת, מכונים "חבילת יישומים".
Microsoft Office, ליברה אופיס, ו-IWork, אשר כל אחת מכילה מעבד תמלילים, גיליון אלקטרוני, ועוד מספר יישומים אחרים, הן דוגמאות טיפוסיות לחבילות יישומים.
ליישומים השונים בחבילת היישומים יש בדרך כלל ממשק משתמש אשר יהיה בעל מראה אחיד בכל התוכנות כדי להקל על המשתמש ללמוד כיצד להשתמש בכל אחד מן היישומים.
לעיתים קרובות היישומים עשויים להיות בעלי יכולת לקיים אינטראקציה ביניהם בדרכים אשר יכולות להועיל למשתמש.
לדוגמה, גיליון אלקטרוני יוכל להיות מוטמע בתוך מסמך של מעבד תמלילים, אף על פי שהוא נוצר ביישום גיליון אלקטרוני נפרד.
בסוגים שונים של מערכות משובצות מחשב (embedded systems), יישומי המחשב ומערכות ההפעלה בנויות בצורה כזאת שהמשתמשים לא יוכלו להבחין ביניהן – כגון תוכנות אשר משמשות להפעלת מכשירי וידאו טייפ ונגני DVD.
יישומים לטלפונים חכמים ולמחשבי לוח
קטגוריה מוכרת של יישומים היא האפליקציות הניידות, המותקנות על גבי טלפונים חכמים ובמחשבי לוח.
ניתן למצוא יישומים ייעודיים כמעט לכל מטרה, כמו במחשב שולחני ולעיתים אף יותר מכך, ביניהם דפדפני רשת, צילום ועריכה, בריאות וכושר גופני, משחקים ועוד.
יישוּג (או שִׁחוּר; באנגלית: Reaching out או Outreach) הוא מונח טיפולי שמשמעותו "להושיט יד" או "לצאת אל".
זוהי פעילות יזומה, הנעשית לעיתים רבות על ידי אנשי מקצוע, כגון פסיכולוגים, עובדים סוציאליים או על ידי מתנדבים; הפעילות מיועדת לשם מיפוי צרכים של פרטים, משפחות או קהילות, וכן על מנת ליצור מוטיבציה או אמון אצל אנשים שאינם פונים עצמם לטיפול, אנשים ללא מוטיבציה או כאלה שאינם מכירים את זכויותיהם.
הפעילות עשויה להתבטא בשיחת טלפון, הגעה פיזית לאדם עצמו, וכן פרסום שירות כלשהו או הבאת שירות כלשהו לאדם עצמו.
פעולת היישוג אופיינית בין השאר לארגוני רווחה וארגונים ללא מטרות רווח.
מודעות חברתית: עובד היישוג משמש לרוב כקולם של לקוחותיו הנמצאים ברחוב.
מוטלת עליו האחריות להציג את מצבם כעד ממקור ראשון למקבלי ההחלטות.
חינוך חברתי (הנגשת שירותים): על עובד היישוג להיות מומחה בתחומו.
עליו להכיר את כל השירותים הנמצאים בקהילה בה הוא עובד ולעזור ללקוחותיו להשתמש בהם.
עבודה עם אוכלוסיית קצה: על עובד היישוג לעבוד עם קבוצות האוכלוסייה הקשות ביותר להגעה על ידי גורמי רווחה וטיפול אחרים בקהילה
עבודה מלמטה למעלה: עובד היישוג עובד עם היחיד ומלווה אותו ולא מגיע מתוך פתרון כולל של ארגון גג.
הוא מתאים את הפתרון לאדם איתו הוא עובד.
היכרות תאורטית ומעשית עם זירת העבודה: למידת הרקע ההיסטורי, התרבותי והחברתי של השכונה/אזור ומפגש עם תושבים.
נוכחות בשטח ומיפוי הזירה: על העובד להפוך לפנים מוכרות בזירה.
זאת הוא יעשה על ידי נוכחות והתבוננות.
נוסף על כך, מיפוי אזורים/נקודות יכול להוות עוגן לעבודתו בהמשך.
הזדהות כעובד רחוב: בשלב זה העובד יתחיל לעורר את סקרנותם של תושבי המקום וחשוב שיזדהה כעובד רחוב מטעם הגוף שבו הוא עובד.
יצירת הקשר: השלב העיקרי והארוך ביותר בעבודה (לעיתים הוא לעולם אינו מסתיים).
האמון בין עובד היישוג לתושבי המקום נבנה בהדרגה.
בסופו של תהליך יפנו אליו לקבל עזרה.
שימור הקשר והתערבות: בשלב זה עובד היישוג כבר רכש את אמון תושבים והוא כבר שחקן לגיטימי במרחב וצריך לספק תמיכה ועזרה לתושבים.
ריצ'רד הנרי טיזארד (Richard Henry Tizard) ממכללת צ'רצ'יל שבאוניברסיטת קיימברידג' נחשב לאחד הראשונים שהפעילו את פעולת היישוג, לשם העלאת מספרם של סטודנטים מבתי ספר שלא שלחו את תלמידיהם לקיימברידג'.
יישום רשת (קרוי לפעמים גם "אפליקצית אינטרנט") הוא יישום הבנוי במודל שרת–לקוח ונגיש דרך רשת מחשבים, כגון רשת האינטרנט או אינטראנט.
לרוב, יישומי רשת משתמשים בדפדפן כתוכנת לקוח, והם מורכבים מדפי אינטרנט דינמיים המסתמכים על תוכנה שמורצת הן בצד השרת והן בצד הלקוח.
בדרך כלל, בצד השרת מתבצע מרבית עיבוד הנתונים ויצירה דינמית של התוכן שנשלח להצגה בצד הלקוח (הדפדפן).
בצד הלקוח, הדפדפן מפרש ומריץ את קוד ה־CSS, HTML ו־JavaScript שהתקבל מהשרת, מציג את התוכן, ושולח את הקלט מהמשתמש חזרה לעיבוד ואחסון על השרת.
יישומי רשת הפכו לפופולריים בזכות התפוצה הגדולה של דפדפני רשת, ובזכות הנוחות בשימוש בדפדפן כתוכנת לקוח (לעיתים מכונה גם "לקוח דל").
האפשרות לעדכן ולתחזק יישומי רשת מבלי הצורך להפיץ ולהתקין תוכנה על גבי אלפי מחשבי לקוח פוטנציאליים, היא סיבת המפתח לפופולריות של יישומי רשת, כמו גם העובדה שמטבעם הם נתמכים על גבי פלטפורמות שונות.
דוגמאות ליישומי רשת נפוצים: דואר מבוסס רשת, אתרי קניות באינטרנט, מכירות פומביות אונליין, אתרי ויקי, ועוד.
במודלים מוקדמים יותר של יישומים הפועלים במתכונת שרת–לקוח, היישום היה מחולק לרכיב שרץ על גבי השרת ורכיב המותקן מקומית על גבי כל מחשב לקוח.
במילים אחרות, ליישום הייתה תוכנת לקוח משלה אשר שימשה כממשק המשתמש שלה, וצריך היה להתקין אותה בנפרד על גבי המחשב האישי של כל משתמש.
שדרוג הקוד בצד השרת בדרך כלל הצריך גם שדרוג של התוכנה בצד הלקוח, אשר היה מותקן על גבי תחנות העבודה של כל המשתמשים.
אופן פעולה כזה העלה את עלויות התמיכה הטכנית, והוריד את הפרודוקטיביות.
לעומת זאת, יישומי רשת משתמשים במסמכים הנכתבים בפורמט סטנדרטי, בשפות כגון HTML ו־JavaScript, אשר נתמכות על ידי מרבית הדפדפנים.
ניתן להסתכל על יישומי רשת כעל גרסה מיוחדת של תוכנה הפועלת במודל שרת–לקוח, שבה תוכנת הלקוח מוּרדת למחשב הלקוח בזמן הביקור בדף האינטרנט הרלוונטי, תוך שימוש בפרוצדורות סטנדרטיות כמו בקשות HTTP.
עדכון תוכנת הלקוח יכול להתבצע בכל ביקור מחדש בדף האינטרנט.
בזמן התחברות, הדפדפן מפרש ומציג את הדפים ומשמש כלקוח האוניברסלי עבור יישום הרשת.
בימים המוקדמים של רשת האינטרנט, כל דף אינטרנט נפרד היה מועבר ללקוח כמסמך סטאטי, אבל רצף הדפים יכול היה לספק חוויה אינטראקטיבית.
הקלט מהמשתמש היה מוחזר אל השרת דרך אלמנטים של טפסים המוטמעים בתוך שפת התגיות של הדף.
בשנת 1995, חברת נטסקייפ הציגה שפת תסריט לצד הלקוח בשם JavaScript, אשר מאפשרת למתכנתים להוסיף אלמנטים דינמיים לממשק המשתמש שרץ בצד הלקוח.
כך, במקום לשלוח נתונים אל השרת ואז לקבל דף אינטרנט שלם, התסריטים המוטמעים בדף האינטרנט שהתקבל מהשרת היו יכולים לבצע משימות שונות, כגון בדיקת תקינות של הקלט, או הצגה והסתרה של חלקים מהעמוד.
בשנת 1996, חברת מקרומדיה הציגה את Flash, נגן של הנפשה וקטורית, הניתן להוספה לדפדפנים כתוסף, מה שאפשר להטמיע הנפשות בדפי אינטרנט.
יישום זה נתן אפשרות להשתמש בשפת תסריט נוספת בשם ActionScript על מנת לתכנת אינטראקציות בצד הלקוח, בלי הצורך ליצור קשר עם השרת.
בשנת 1999, רעיון יישום הרשת הוצג בשפת Java, בגרסה 2.2 של מפרט Servlet.
באותו זמן JavaScript ו־XML כבר פותחו, אבל המושג Ajax טרם הוטבע, והאובייקט XMLHttpRequest הוצג רק לאחרונה בדפדפן אינטרנט אקספלורר 5, כאובייקט ActiveX.
בשנת 2005 הוטבע המושג Ajax, ויישומים כמו Gmail התחילו להפוך את צד הלקוח שלהם ליותר ויותר אינטראקטיבי.
כעת סקריפט בדף האינטרנט היה מסוגל ליצור קשר עם השרת לצורך אחסון או קבלה של נתונים, בלי הצורך להוריד דף אינטרנט שלם.
בשנת 2010 החל השימוש ב־HTML5, גרסה חדשה של שפת HTML, המספקת יכולות גרפיקה ומולטימדיה, ללא צורך בהתקנה של תוספים בצד הלקוח.
HTML5 העשירה גם את התוכן הסמנטי של המסמכים.
ממשקי תכנות היישומים (APIs) וה־DOM לא היו יותר תוצרים שבדיעבד, אלא הפכו לחלקים בסיסיים במפרט של HTML5. ממשק תכנות היישומים WebGL סלל את הדרך לגרפיקת תלת-ממד מתקדמת המבוססות על אלמנט ה־canvas של HTML5, ועל שפת JavaScript.
לכל אלה חשיבות רבה ליצירת יישומי אינטרנט עשירים, שאינם תלויים בסוג הדפדפן או הפלטפורמה.
באמצעות טכנולוגיות כמו Java, JavaScript, DHTML, Flash, Silverlight וטכנולוגיות אחרות, ניתן לקבל שירותים כגון ציור על גבי המסך, השמעת צלילים, גישה למקלדת ולעכבר, תמיכה בפעולות "גרור ושחרר", ועוד.
מפתחי web משתמשים לעיתים קרובות בפונקציונליות של סקריפטים לצד הלקוח, במטרה ליצור חוויה אינטראקטיבית שאינה דורשת טעינה מחדש של הדף.
בשנים האחרונות פותחו טכנולוגיות חדשות לצורך תיאום בין הסקריפטים בצד הלקוח לבין טכנולוגיות צד־שרת כמו PHP.
טכניקה לפיתוח web בשם Ajax, אשר משתמשת בשילוב של כמה טכנולוגיות שונות, היא דוגמה לטכנולוגיה אשר משמשת ליצירת חוויית משתמש אינטראקטיבית יותר.
בדרך כלל יישומי רשת מחולקים ליחידות לוגיות הנקראות "שכבות" , וכל שכבה מתמחה בתפקיד אחר.
להבדיל מיישומים מסורתיים המורכבים רק משכבה אחת אשר רצה על גבי מחשב הלקוח, יישומי רשת מובילים מטבעם לעבודה במודל של ארכיטקטורה רב-שכבתית.
אף על פי שקיימות אפשרויות שונות רבות, המבנה הנפוץ ביותר לעיצוב יישומי רשת הוא מבנה שלוש השכבות.
בצורתו הנפוצה ביותר, מבנה שלוש השכבות מורכב מהשכבות הבאות: שכבת הצגה (presentation), שכבת הלוגיקה העסקית (business logic), ושכבת אחסון הנתונים (data storage).
הדפדפן נמצא בשכבה הראשונה והוא משמש להצגת התוכן למשתמש.
בשכבה האמצעית (נקראת גם שכבת הלוגיקה העסקית או "שכבת היישום") נמצא שרת HTTP שעובד בתיאום עם מנוע ליצירת דפי אינטרנט דינמיים.
בשכבה השלישית נמצא בסיס נתונים המשמש לקבלה ואחסון של נתונים.
סדר הפעולות הכללי הוא: הדפדפן שולח בקשות לשרת שמהווה את שכבת הלוגיקה העסקית, והוא משרת אותן באמצעות תשאול ועדכון של בסיס הנתונים, ולבסוף יוצר ושולח את התוכן חזרה להצגה בדפדפן.
עבור יישומים מורכבים יותר, מודל שלוש השכבות יכול לא להספיק, ובמקרה כזה תהיה העדפה להשתמש ביותר שכבות.
היתרון העיקרי של ריבוי שכבות הוא האפשרות לחלוקה עדינה יותר של הלוגיקה העסקית שנמצאת בשכבת האמצעית.
יתרון נוסף יכול להתקבל מהוספת שכבת אינטגרציה המפרידה בין שכבת הנתונים ליתר השכבות, על ידי יצירת ממשק נוח לגישה לנתונים.
לדוגמה, הגישה לנתוני משתמשים תהיה באמצעות קריאה לפונקציה "()get_user_details", במקום לבצע שאילתת SQL ישירות כנגד טבלת המשתמשים בבסיס הנתונים.
דבר זה יאפשר להחליף במידת הצורך את בסיס הנתונים, ללא צורך לעשות שינויים נוספים באף אחת מהשכבות האחרות.
יש המעדיפים פיתוח יישומי רשת בארכיטקטורה של שתי שכבות: שרת ולקוח בלבד.
תפקיד הלקוח לטפל בהצגת הנתונים, ואילו השרת מחזיק את בסיס הנתונים, והלוגיקה העסקית יכולה להתבצע על גבי השרת או על גבי הלקוח, או על שניהם.
ניתן לממש יישומים בהם הלקוח יהיה "חכם" והוא יבצע את כל עיבוד הנתונים ורק יתשאל את השרת ה"טיפש" ואילו ביישומים אחרים הלקוח יהיה "טיפש" ויסתמך על שרת "חכם".
בעוד שזה מגביר את הסילומיות של יישומים ויוצר הפרדה בין ההצגה לבסיס הנתונים, במודל זה אין התמחות של השכבות, ולכן מודל זה לא יתאים עבור מרבית היישומים.
בשנים האחרונות מופיעה אסטרטגיה חדשה עבור חברות תוכנה, לספק דרך האינטרנט גישה לתוכנות שקודם לכן היו מופצות כיישומים המיועדים לריצה מקומית.
בהתאם לסוג היישום, ייתכן שהדבר ידרוש פיתוח של ממשק שונה לגמרי, מבוסס דפדפן, או שלחלופין תידרשנה רק התאמות פשוטות יחסית ביישום הקיים, לשימוש בטכנולוגיית הצגה שונה.
תוכנות כאלה מאפשרות למשתמש לשלם דמי שימוש חודשיים או שנתיים עבור זכות השימוש בתוכנה, מבלי הצורך להתקין אותה על גבי הכונן הקשיח במחשב המקומי.
חברה שפועלת על פי אסטרטגיה כזאת נקראת Application Service Provider.
כיום חברות כאלה זוכות לתשומת לב רבה בתעשיית התוכנה.
במודל מחשוב הענן, יישומי רשת משמשים במתכונת (Software as a Service (SaaS — תוכנה כשירות.
ישנם יישומים מסחריים המסופקים לארגונים במתכונת SaaS, בתמורה לתשלום קבוע או תלוי־שימוש.
יישומי רשת אחרים מוצעים בחינם, ומספקים הכנסות בדרך כלל דרך פרסומות המופיעות בממשק של היישום.
קיימות תשתיות (Frameworks) רבות לפיתוח יישומי רשת, אשר מסייעות לפיתוח תוכנה זריז (Rapid application development), בכך שהן מאפשרות למפתח להגדיר תיאור ברמה הגבוהה (high-level) של התוכנה.
בנוסף לכך קיימת האפשרות לפיתוח יישומים על גבי מערכות הפעלה אינטרנטיות, אם כי כיום לא קיימות פלטפורמות פרקטיות המתאימות למודל כזה.
השימוש בתשתיות לפיתוח יישומי רשת יכול לעיתים קרובות להוריד את כמות השגיאות בתוכנה, הן על ידי פישוט הקוד והן בכך שהן מאפשרות לצוות מסוים להתרכז רק בתשתית.
ביישומים החשופים לניסיונות התקפה קבועים דרך האינטרנט, בעיות אבטחה עשויות להיגרם על ידי שגיאות בתוכנית.
תשתיות הפיתוח יכולות לסייע גם לקידום של שיטות עבודה מומלצות כמו Post/Redirect/Get.
דוגמאות ליישומי דפדפן הן תוכנות משרדיות פשוטות (מעבדי תמלילים, גיליונות אלקטרוניים, תוכנות למצגות), אבל יכולות לכלול גם יישומים מתקדמים יותר כגון יישומים לניהול פרויקטים, תכנון בעזרת מחשב, עריכת וידאו ותשתיות למסחר אלקטרוני.
יישומי רשת אינם דורשים תהליכים מורכבים כלשהם לצורך פריסתם בארגונים גדולים.
הדבר היחיד שנדרש הוא דפדפן תואם.
יישומי דפדפן בדרך כלל דורשים מעט שטח דיסק בצד הלקוח, או כלל לא.
יישומי רשת אינם דורשים ביצוע של שום פעולות שדרוג בצד הלקוח, מאחר שכל העדכונים מיושמים על השרת ומועברים אוטומטית למשתמשים.
אינטגרציה פשוטה בין יישומי רשת לשירותים אחרים בצד השרת כמו דואר אלקטרוני ומנועי חיפוש.
ברוב המקרים יישומי רשת נתמכים על גבי פלטפורמות שונות (חלונות, מק, לינוקס ועוד) משום שהם פועלים במסגרת הדפדפן.
מבחינת נוחות השימוש וחוויית המשתמש שהם מספקים, יישומי רשת בדרך כלל יהיו נחותים לעומת תוכנות לקוח "עשירוֹת" (rich client), שאינן מסתמכות על חיבור לשרת לצורך ביצוע הפונקציונליות שלהן.
יישומי רשת דורשים תאימות מוחלטת מצד הדפדפנים.
אם יצרנית דפדפנים מסוימת תחליט שלא לממש שירות (feature) מסוים, או תנטוש פלטפורמה או מערכת הפעלה מסוימת, דבר זה עלול להשפיע על מספר עצום של משתמשים.
יישומי דפדפן מסתמכים על קבצים הנמצאים על גבי שרתים מרוחקים הנגישים דרך האינטרנט.
כתוצאה מכך, כאשר קיימת הפרעה בחיבור, לא ניתן להשתמש יותר ביישום.
עם זאת, יישומים המשתמשים באפשרויות הקיימות ב־HTML5, כמו offline web application caching, ניתנים להורדה והתקנה מקומית לצורך שימוש במצב לא מקוון.
יישומי רשת תלויים לגמרי בזמינות השרת שמספק את היישום.
אם החברה שפיתחה את היישום פושטת רגל והשרת שלה נסגר, למשתמשים אין יותר לאן לפנות.
תוכנה מסורתית המותקנת על גבי המחשב ממשיכה לפעול גם לאחר הפסקת פעילותה של החברה שפיתחה אותה (אם כי לא יהיו עבורה יותר עדכונים או שירות לקוחות).
לחברה המפתחת יש שליטה חזקה בהרבה על התוכנה ואופן הפעולה שלה.
החברה יכולה לשחרר תכונות חדשות בכל עת שתרצה, אפילו אם המשתמש יעדיף תחילה לחכות עד אשר כל הבאגים יטופלו לפני שיחליט לשדרג את התוכנה.
לעיתים קרובות האפשרות לדלג על גרסה חלשה של התוכנה אינה קיימת.
החברה עלולה לדחוף למשתמשים שירותים שאינם רצויים מבחינתם, או לקצץ בעלויות על ידי צמצום רוחב הפס.
חברות ינסו לשמור על לקוחותיהן מרוצים, אבל למשתמשי יישומי רשת יש פחות אפשרויות במקרים כאלה אלא אם כן קיימת חברה מתחרה אשר מציעה מוצר טוב יותר ואפשרות נוחה למעבר אליה.
תאורטית החברה יכולה לעקוב אחרי כל דבר שהמשתמש עושה, דבר העלול להוביל לבעיות פרטיות.
יישום, החברה לפיתוח המחקר של האוניברסיטה העברית בירושלים בע"מ, היא חברת מסחור ידע של האוניברסיטה העברית בירושלים והאחראית הבלעדית למסחור הטכנולוגיות והפטנטים שמקורם באוניברסיטה העברית.
החברה, לצד חברת "ידע" של מכון ויצמן, היא מהמובילות בתחומה בעולם.
לעיתים במהלך עבודות מחקר של חוקרים באוניברסיטה, הם ממציאים טכנולוגיות אשר להם אפליקציות בתחומים שונים.
יישום היא הזרוע של האוניברסיטה אשר מזהה טכנולוגיות אלו ומביאה אותם אל החברות המסחריות.
יישום מלווה את התהליך החל משלב המחקר דרך רישום הפטנט ועד פיתוח עסקי על מנת למסחר את הפטנטים.
עד היום רשמה יישום למעלה מ-10,750 פטנטים על למעלה מ-3030 המצאות בכל תחומי הטכנולוגיה והביוטכנולוגיה.
כשליש מהפטנטים מוסחרו, ומוצרים המבוססים עליהם נמכרים בלמעלה מ-2 מיליארד דולר בשנה.
לאורך שנות קיומה הקימה יישום כ־170 חברות פורטפוליו, המבוססות על המצאות חוקרי האוניברסיטה העברית.
ביניהן מובילאיי, בריפקם, אקסליבריס, קולפלנט וביוקנסל.
ליישום הסכמי שיתופי פעולה עם חברות בינלאומיות דוגמת אינטל, נוברטיס, רוש, ג'ונסון אנד ג'ונסון, טבע, מרק, גוגל, אדובה מונסנטו, סינג'נטה, וילמורין, ועוד רבים נוספים.
סיפורי ההצלחה הבולטים של יישום הם תרופה בשם אקסלון הנמכרת על ידי נוברטיס, תרופה בשם דוקסיל לטיפול בסוגים שונים של סרטן, זרעי עגבניות ופלפלים ועוד.
"יישום" הוקמה בשנת 1964 במטרה למסחר מחקריים מדעיים שנערכים באוניברסיטה, לקדם ולטפח את המחקר השימושי ולבצע מחקרים מדעיים שאינם במסגרת המחקר הבסיסי הטהור.
עד שנת 1970 רשמה החברה כ-600 פטנטים בתחומי הכימיה, האלקטרוניקה והפיזיקה.
על חלק מהפטנטים חתמה "יישום" הסכמי תמלוגים עם חברות שהשתמשו בהם, והדבר החל לשמש מקור הכנסה חשוב לחברה.
בנוסף הקימה "יישום" יחד עם "החברה הישראלית למחקר ולפיתוח" (חברה שנוסדה על ידי ממשלת ישראל ומשקיעים פרטיים במטרה להקים מפעלי תעשייה על בסיס מחקרים תעשייתיים) חברה לייצור ביוכימיקלים וכימיקלים עדינים בשם "מקור כימיקלים בע"מ" בפארק תעשיות עתירות־המדע הר חוצבים, שגם הוקם באותה עת.
חברה זו נמכרה אחר כך לתאגיד האמריקאי "סיגמה-אולדריץ" (Sigma Aldrich).
פיתוחים נוספים באותה תקופה היו מערכת לאבחון פעילות בלוטת התריס, שפיתח ג'ק גרוס, פרופסור לרפואה ניסויית לחקר הסרטן בבית הספר לרפואה.
מערכת הבדיקה יוצרה ושווקה על ידי חברת "איימס־יישום", חברה שהוקמה בשיתוף חברת "מעבדות מילס" מארצות הברית; מכשיר למדידת קרינת גמא פותח ויוצר, על ידי צוות פיזיקאים באוניברסיטה בראשות פרופסור שמעון עופר.
בתחילת 1965 נמסר תהליך הייצור של המכשיר לחברת אלרון.
בשנת 1987 הקימה "יישום", בשיתוף חברת "אקוגן" (.Ecogen inc) מארצות הברית, חברה לפיתוח חומרי הדברה ביולוגית.
בשנת 1991 הקימה "יישום" בשיתוף חברת "גדות תעשיות ביוכימיה" את חברת "גדות־יישום", לפיתוח מוצרים ותהליכי ייצור בענפי הכימיה והביוטכנולוגיה.
בשנת 1994 חתמה על הסכם רישוי עם חברת התרופות השווייצרית "הופמן לה רוש", שהוביל לסכסוך משפטי שהסתיים בפשרה, בה נחתם הסכם שיתוף פעולה ארוך טווח.
בשנת 2004 הקימה "יישום" אגף לקידום ומסחור פרויקטים בתחום הלוחמה בטרור.
בשנת 2007 ההכנסות "יישום" הסתכמו ב-51 מיליון דולר.
מתוכם ההכנסות מתמלוגים הסתכמו ב-36 מיליון דולר וההכנסות משירותי מחקר שמעמידים מדעני האוניברסיטה העברית עבור חברות תעשיות הגיעו ל-10 מיליון דולר.
ב-2007, שלושה מוצרים היו אחראים למרבית הכנסותיה מתמלוגים: Exelon, תרופה לטיפול באלצהיימר ובשיטיון שמשווקת על ידי נוברטיס; Doxil, תרופה לטיפול בסרטן השחלות שמשווקת על ידי ג'ונסון אנד ג'ונסון, והמכירות של עגבניות מזן שרי ועגבניות בעלות חיי מדף ארוכים של הזרע סידס, זרעים גדרה ועוד חמש חברות זרעים.
בשנת 2014, החלה "יישום" במסחור טכנולוגיה, המבוססת על מחקרו של פרופסור אמיר עמדי, שמסייע לעיוורים לראות צבעים.
בשנת 2018 רכשה מ"יישום" חברת "ביותרקס" מארצות הברית את זכויות הפיתוח של תרופה חדישה שפותחה על ידי חוקרים באוניברסיטה העברית לטיפול בלוקמיה מיאלואידית חריפה, אחד מסוגי הסרטן האלימים ביותר.
במאי 2018 נרכשה חברת "בריפקאם" (BriefCam) של "יישום" על ידי חברת קנון היפנית.
בריפקאם הוקמה ב-2007 על ידי פרופסור שמואל פלג מהאוניברסיטה העברית, מומחה בתחום הראייה הממוחשבת.
הטכנולוגיה של בריפקאם הופכת קובצי וידאו של מצלמות אבטחה למידע שימושי בזמן אמת, ומקצרת באופן דרמטי את הזמן שלוקח לעבור, להבין, ולנצל אלפי שעות של וידאו.
פלג גם הקים בשנת 2000, יחד עם "יישום", את חברת יומנאייז טכנולוגיות (HumanEyes), העוסקת בפיתוח תוכנה המאפשרת צילום תלת־ממדי סטריאוסקופי במצלמה דיגיטלית רגילה והדפסתו במדפסות דיגיטליות סטנדרטיות.
בתחילת המאה ה-21 נאבקו פרופסור אמנון שעשוע והאוניברסיטה העברית, על הקניין הרוחני של חברת מובילאיי שהקים שעשוע ב-1999 .
הבוררות בין הצדדים הוטלה על פרופ' אלכסנדר לובוצקי.
במהלך הבוררות הובהר כי מובילאיי אינה מנצלת במישרין את תוצאות מחקריו המדעיים של שעשוע, אלא מתבססת על ידע כללי יותר שרכש במשך השנים, כחבר הסגל האקדמי של האוניברסיטה.
הידע של מובילאיי, נטען, סופק לה לא רק על ידי שעשוע, אלא גם על ידי עובדים ויועצים אחרים המועסקים בחברה.
באותה העת החזיק שעשוע 18% ממניות מובילאיי.
כדי להגיע לפשרה בדרכי נועם, הציע נשיא האוניברסיטה להחיל באופן רטרואקטיבי על מובילאיי את "המסלול הירוק", הקובע כי חבר סגל יכול לבקש מ"יישום" להקים בעצמו חברת הזנק בלי מעורבות של "יישום", ובתמורה תקבל "יישום" 7.5% ממניות החברה בזמן הקמתה.
הפעלת המסלול הירוק לגבי מובילאיי באופן רטרואקטיבי משמעותה העברת 2.7% ממניות מובילאי לבעלות "יישום".
פרופ' לובוצקי הסתמך על הצעה זו, אך הסביר כי האוניברסיטה אינה זכאית לקבל 7.5% מכלל הידע שצברה מובילאיי, וכי סביר יותר שתזכה רק ב-7.5% מהחלק היחסי שהובא לחברה על ידי שעשוע.
לפיכך הציע כפשרה כי שעשוע ידאג להעברת 1.354% ממניות החברה לבעלות יישום (כלומר 7.5% מתוך חלקו של שעשוע שהיווה אז כ-18% ממניות מובילאיי).
בשנים שלאחר הנפקתה של מובילאיי בנאסד"ק, האוניברסיטה העברית מימשה את המניות, תמורת כ-40 מיליון דולר.
במרץ 2017, לאחר מכירת מובילאיי לאינטל התגלעו ויכוחים לגבי ההסכם מהעבר אך בסוף הצדדים הגיעו לעמק השווה.
איציק גולדוסר - החל מינואר 2020.
יישום אינטרנט עשיר , הוא יישום רשת שיש לו הרבה מהמאפיינים של יישום מחשב שולחני "רגיל" (desktop application).
בדרך כלל יישומי RIA עושים שימוש נרחב ב-JavaScript או במכונה וירטואלית, ויכולים להיות מסופקים בצורה של דפדפן המיועד לאתר ספציפי, פלאג אין לדפדפן או כארגז חול עצמאי.
הטכנולוגיות הנפוצות ליצירת יישומי אינטרנט עשירים הן JavaFX, אדובי פלאש ו-Microsoft Silverlight, אם כי בשנים האחרונות ישנה מגמה של מעבר מטכנולוגיות מבוססות פלאג אין אלה, לאלטרנטיבות מבוססות HTML5 ו-JavaScript.
על מנת להשתמש ביישום אינטרנט עשיר, בדרך כלל על המשתמש להתקין תשתית תוכנה שתפקידה להוריד, לעדכן ולהריץ את היישום.
זהו ההבדל העיקרי בין יישומי רשת מסוג זה לבין אלטרנטיבות מבוססות HTML5/JavaScript כמו Ajax, אשר משתמשות בפונקציונליות המובנית בדפדפן לצורך מימוש ממשקים דומים.
יישומי RIA נפוצים כמשחקי רשת, כמו גם כיישומים הדורשים יכולת לכידת וידאו ממצלמות רשת (Gmail הוא יישום רשת בולט היוצא מכלל זה בכך שהוא משתמש בפלאג אין משלו לדפדפן, המיועד למטרה זו).
עם ההתפתחות של סטנדרטים לפיתוח ווב, כדוגמת HTML5, התמיכה של דפדפנים בסטנדרטים אלה השתפרה במידה מסוימת.
עם זאת, גם לאחר ההופעה של ערכות כלים "כמו-שולחניים" (desktop-like widgets) מבוססי HTML5 ו-JavaScript, הצורך ביישומי RIA מבוססי פלאג אין לצורך גישה ללכידת וידאו לא פחת.
יישֹוּמוֹן (הנקרא גם: יישום, אפליקציה, יישום מוֹבַּייל או אפליקציית מוֹבַּייל; באנגלית: mobile application או mobile app) היא יישום מחשב המיועד לשימוש בטלפונים חכמים (סמארטפונים), מחשבי לוח (טאבלטים) ומכשירים ניידים מסוגים אחרים.
היישומונים זמינים בדרך כלל דרך מסדות (בלועזית: פלטפורמות) להפצת יישומים, אשר לרוב מתופעלות על ידי החברות שבבעלותן מערכות הפעלה למכשירים ניידים, כדוגמת: App Store של חברת אפל, Google Play של גוגל, Windows Phone Store של מיקרוסופט, ו-BlackBerry App World של בלקברי.
בדרך כלל מורידים את היישומונים ישירות למכשירי היעד, כדוגמת מכשירי אייפון, בלקברי, אנדרואיד או Windows Phone, אבל לפעמים ניתן להוריד את היישומונים גם למחשבים אישיים ומחשבים ניידים (לפטופים).
חלק מהיישומים הם חינמיים, בעוד שאחרים מוצעים למכירה.
לרוב, בין 20 ל-30 אחוזים מהרווחים מיישומונים שנמכרים עוברים למפיץ (כדוגמת iTunes), ושאר הרווחים הולכים למפתחים של היישומון.
במקור, יישומונים פותחו למטרות עבודה וקבלת מידע, כדוגמת יישומי דואר אלקטרוני, יומן אלקטרוני, אנשי קשר, מידע על מניות ומזג אוויר.
עם זאת, הביקוש מצד המשתמשים והזמינות של כלי פיתוח הובילו להתרחבות מהירה גם לתחומים אחרים כגון משחקי מחשב, שירותים מבוססי מיקום ו-GPS, שירותי בנקאות, מעקב אחר הזמנות ורכישת כרטיסים.
הגידול המהיר במספר ובמגוון של היישומים הוביל ליצירה של מגוון רחב של מקורות עם סקירות והמלצות של יישומים, כגון בלוגים, כתבי עת ושירותים מקוונים ייעודיים לגילוי יישומים.
הפופולריות של יישומונים המשיכה לעלות, עם השימוש ההולך וגובר בהן בידי משתמשי טלפונים סלולריים.
מחקר של חברת comScore מחודש מאי 2012 קבע כי במהלך הרבעון שחלף, יותר משתמשי סלולר השתמשו ביישומונים מאשר גלשו באינטרנט מהמכשירים שלהם: 51.1% לעומת 49.8% בהתאמה.
עובדות ומספרים על תעשיית היישומונים 2025
Google Play Store, חנות היישומונים של גוגל, מציעה 2.87 מיליון אפליקציות.
Apple App Store, החנות השנייה בגודלה, מציעה 1.96 מיליון אפליקציות.
בשנת 2024 הורידו משתמשים ברחבי העולם מעל 137.8 מיליארד אפליקציות ומשחקים.
מספר זה צפוי לגדול ב-2025.
תעשיית היישומונים הניבה הכנסות בסך של 935 מיליארד בשנת 2024. ההכנסות החזויות לשנת 2025 הן 150 מיליארד דולר.
70% מהזמן שמקדישים משתמשים אמריקאים למדיה דיגיטלית מופנה ליישומונים סלולריים.
הזמן המוקדש ליישומי מחשבים שולחניים הולך ופוחת.
המשתמש הממוצע של הטלפון החכם משתמש בכ-10 יישומונים מדי יום ובכ-30 יישומונים שונים בחודש.
פיתוח יישומים למכשירים ניידים דורש התחשבות במגבלות של מכשירים אלה.
מכשירים ניידים פועלים על סוללות והם בעלי מעבדים פחות חזקים לעומת מחשבים אישיים.
כמו כן, על המפתחים לקחת בחשבון שהמכשירים יכולים לבוא עם מגוון גדול של גודלי מסכים, רזולוציות, מפרטי חומרה והגדרות שונות.
פיתוח יישומונים דורש שימוש בסביבות פיתוח משולבות ייעודיות.
תחילה היישומים נבדקים בסביבת הפיתוח באמצעות אמולטורים, ובשלב מאוחר יותר הם מועברים לבדיקה על גבי מכשירים אמיתיים.
אמולטורים מספקים אפשרות לא יקרה לבדיקת יישומים על גבי מכשירים שייתכן ולמפתח אין גישה פיזית אליהם.
לאור הפופולריות הגדולה של יישומונים, נכתבו מערכות הפעלה מבוססות לינוקס דוגמת Remix OS ו-Android-x86 שמאפשרות הרצתם במחשבים אישיים.
עשרת היישומים הפופולריים בעולם (מעודכן לאפריל 2025):
יישום דף יחיד הוא יישום רשת בטכניקה שמטרתה לתת חוויית משתמש מהירה וזורמת ויותר מיישום רשת שגרתי.
ביישום דף יחיד כל הקוד הדרוש – HTML, CSS, JavaScript – מגיע אל הדפדפן בטעינת דף אחת, ומשאבים נוספים נטענים בצורה דינמית, בדרך כלל כתגובה לפעולות המשתמש.
דף האינטרנט לא מבצע טעינה מחדש בשום שלב, אולם כתובת האינטרנט עשויה להשתנות מעט, על מנת לתת למשתמש הבנה יותר טובה של הניווט בדף.
העמוד לא נטען מחדש במהלך התהליך, ולא מעביר שליטה לדף אחר, אם כי ניתן להשתמש בתכונת ה location hash ( המחזירה את חלק "העוגן" ב-URL, או בשמה השני Fragment ) או ה-HTML5 HISTORY API על מנת לספק את הפרספציה והניווט של דפים לוגיים באפליקציה.
המינוח קיים לפחות מאז שנת 2003.
סטיוארט מוריס, שהיה אז סטודנט באוניברסיטת קרדיף בווילס כתב באפריל 2002 אתר מוכל בעצמו בסלאשדוט.
למינוח זה היו אותן מטרות ופונקציות כמו ליישום דף יחיד.
מאוחר יותר באותה שנה, לוקאס בירדאו, קווין האקמן, מייקל פיצ'י וקליפורד יה
תיארו יישומון הפועל בדף יחיד בפטנט שהוגש בארצות הברית.
דברים דומים נקראו קודם לכן יישומי אינטרנט עשירים.
יישובים סוריים נטושים ברמת הגולן הם מקומות ברמת הגולן שהיו בהם בעבר יישובים סוריים.
ברמת הגולן היו 163 יישובים, בהם 2 ערים, ובנוסף להם 108 משקים חקלאיים, שכונו "מזרעות".
על פי אומדן משנת 1966, האוכלוסייה הסורית ברמת הגולן מנתה 147,613 תושבים.
במלחמת ששת הימים כבשה ישראל מסוריה שטח של כ-1,250 קמ"ר מרמת הגולן, שהוא כ-70% משטח הרמה, ורוב התושבים נמלטו מאימת הקרבות ולא הורשו לחזור לבתיהם.
קיימות מספר עדויות על אזרחים סורים שפונו לקוניטרה על ידי חיילי צה"ל, ומשם גורשו באוטובוסים לסוריה.
במספר כפרים התושבים פונו על ידי כוחות צבא סוריה שהשתלטו על הכפר.
ב-10 ביוני 1967 הוחל על רמת הגולן ממשל צבאי.
המושל הצבאי הטיל עוצר על כל שטח הרמה, וגירש ממנה את מעט האזרחים שנותרו, למעט יישובי דרוזים.
לאחר מכן הרס צה"ל את המבנים ברוב היישובים הנטושים.
רקע: רמת הגולן לפני 1967
עד שנת 1964 נכללו שטחי הגולן במחוזות סוריה: צפון הרמה היה חלק ממחוז ריף דמשק, ודרום הרמה היה חלק ממחוז דרעא.
בשנת 1964 הוקם מחוז קוניטרה, שכלל את כל רמת הגולן.
במחוז היו שתי נפות: נפת קוניטרה ונפת פיק.
במחוז נמנו 163 יישובים (כולל 2 ערים) ועוד 108 משקים חקלאיים.
כלכלת הגולן תחת השלטון הסורי הייתה מבוססת בעיקר על משקים חקלאיים.
בשנת 1966 היו בחוות ברמת הגולן מעל למיליון כבשים ועיזים, 3,700 פרות, וכן תרנגולות, סוסים ובעלי חיים אחרים.
החוות הניבו כמות גדולה של מספוא, ירקות, חלב, צמר, דבש וביצים.
כמו כן היו באזור בתי ספר, מרכזי מסחר ותחנות משטרה.
אוכלוסיית רמת הגולן הייתה מגוונת מבחינה אתנית.
כ-70% מהתושבים היו מוסלמים סונים, 10% דרוזים, והשאר בדואים, עלווים (שהתגוררו בעין פית, זעורה וע'ג'ר), צ'רקסים (שהתגוררו בעיקר בעיר קוניטרה ובכפרים סביבה), טורקמנים (שהתגוררו בכפרים במרכז הרמה), נוצרים (אורתודוקסים, קתולים, מרונים ופרוטסטנטים), ארמנים, כורדים ומהגרים מהמגרב.
רמת הגולן לאחר מלחמת ששת הימים
במלחמת ששת הימים כבש צה"ל שטח של 1,250 קמ"ר משטחה של סוריה ברמת הגולן.
כתוצאה מן התבוסה הודח הרמטכ"ל הסורי אחמד סוידאני ומפקד חזית הגולן, אחמד אל-מיר, אולץ לפרוש מהצבא.
בשטח האמור נכללו העיר קוניטרה, כ-139 כפרים ו-61 חוות.
93% מתושבי הכפרים (בין 115,000 ל-122,000 איש) נמלטו במהלך המלחמה ולא הורשו לחזור לבתיהם.
חיילי צה"ל שאיתרו תושבים מסתובבים ליד הכפרים העבירו אותם לקוניטרה, ומשם הם הועברו לשטח סוריה.
זמן קצר לאחר תום המלחמה החלה התיישבות מחודשת של יהודים ברמת הגולן.
ביוני 1967 החליט צה"ל, ללא אישור הממשלה, להרוס כפרים סוריים נטושים ברמת הגולן.
במפקד אוכלוסין שערך צה"ל באוגוסט 1967 נמנו שמונה יישובים בלבד: מג'דל שמס, בוקעאתא, מסעדה, עין קנייא, ע'ג'ר, קוניטרה, ואל-מנצורה.
ביישובים אלה נותרו 6,396 תושבים בלבד, רובם המכריע דרוזים.
ישראל החליטה להתיר לכ-7,000 תושבים דרוזים שחיו בגולן להישאר בכפריהם, מתוך הנחה שהם יהפכו לאזרחים נאמנים, כמו הדרוזים בגליל.
אחד מהכפרים המאוכלסים שנותרו, סחיתא, נהרס חלקית בסוף שנת 1967 ובמקומו נבנה מוצב צבאי.
בין השנים 1971–1972 עברו מרבית תושביו למסעדה ומיעוטם לבוקעאתא, וצה"ל הרס כליל את מבני הכפר מכיוון שמיקומו על הגבול היה בעייתי מבחינה צבאית.
באוקטובר 1967 החליט משרד הביטחון להרוס את כל שאר הכפרים הערביים הנטושים ברמת הגולן.
החלטה זו היוותה המשך לתהליך הדרגתי של הרס יזום של כפרים ערביים נטושים בישראל, שהחל כבר בשנת 1965 ביוזמת הקרן הקיימת לישראל ומינהל מקרקעי ישראל, ובשיתוף משרד הביטחון.
בכל יישוב נערך סקר ארכאולוגי לפני ההריסה, כדי לוודא שאין בו ממצאים בעלי חשיבות, ובדרך כלל לאחר הריסה כללית נעשתה בכל אתר עבודת ייעור מסיבית.
דן אורמן מונה לתפקיד "ראש חוליית סקר ופיקוח על ההריסה בגולן", או קמ"ט (קצין מטה) ארכאולוגיה מטעם הממשל הצבאי.
הוא ערך והגיש לממונים עליו רשימה של 127 כפרים שיועדו להריסה, ודיווח לממוניו על פעילותו.
למשל, באחד מדיווחיו כתב: "בסוף חודש יולי 1968 סקרנו את הכפר הנדון [כפר ללא שם ממזרח לקלק].
מאחר שלא נמצאו בכפר או בסביבה הקרובה לו ממצאים ארכאולוגיים, שחררנו את הכפר להריסה כללית.
כשבוע ימים לאחר מכן, פיקחנו על הריסת הכפר.
בשעת ההריסה לא נתגלו ממצאים ארכאולוגיים כל שהם."
הסקר של אולמן כונה "סקר הכפרים" והשתתפו בו גם סמי בר לב ומשה הרטל.
פעולות ההריסה בוצעו על ידי מספר קבלנים שנשכרו לעבודה, ולאחר מכן הוקמו בחלק מהשטחים יישובים יהודיים.
אורמן ליקט את הממצאים הארכאולוגיים שנמצאו, והקים בקוניטרה מוזיאון זמני, שבהמשך הפך למוזיאון עתיקות הגולן בקצרין.
בין הממצאים בכפר דבורה התגלתה כתובת יהודית חשובה שבה נזכר רבי אליעזר הקפר.
במקביל לסקר הכפרים נערכו שני סקרים נוספים.
"סקר חירום", שנערך מספטמבר 1967 עד פברואר 1968, על רקע החשש שרמת הגולן תוחזר לסוריה.
הסקר נועד לתעד ממצאים אודות ההתיישבות בגולן בכל התקופות, במיוחד הכנענית והרומית.
הוא נערך באמצעות ג'יפים והשתתפו בו שמריה גוטמן, קלר אפשטיין ויצחקי גל.
גל ניהל צוות נוסף שערך "סקר נופים ואתרים" מטעם רשות שמורות הטבע והוציא לאור פרסום שהקיף את רוב האתרים הארכאולוגיים בגולן.
העיר קוניטרה נכבשה על ידי כוחות סורים במהלך מלחמת יום הכיפורים, אך נכבשה מחדש על ידי ישראל במהלך המלחמה.
במהלך הקרבות הוחרבו חלקים מהעיר, לטענת הסורים וועדה מיוחדת של האו"ם, בכוונת זדון, בעוד שלטענת ישראל הדבר נעשה עקב צרכים צבאיים.
במסגרת הסכם הפרדת הכוחות בין ישראל לסוריה הוחזרו ביולי 1974 כ-100 קמ"ר משטח רמת הגולן לידי סוריה, כולל העיר קוניטרה ומספר כפרים בסביבתה.
ב-14 בדצמבר 1981 חוקקה הכנסת את חוק רמת הגולן שקבע כי המשפט, השיפוט והמינהל של המדינה יחולו בשטח רמת הגולן.
נכון לדצמבר 2021, חיים בחלק הישראלי של רמת הגולן כ-52 אלף איש, בהם כ-23 אלף יהודים, כ-23 אלף דרוזים, ומיעוטים עלווים, בדואים ואחרים.
רוב הדרוזים ברמת הגולן הם אזרחי סוריה לשעבר וצאצאיהם.
בחלק הסורי, במחוז קוניטרה, מתגוררים כ-80 אלף תושבים שמורכבים מדרוזים, סונים, צ'רקסים, טורקמנים ופליטים פלסטינים.
בספר "ההר שהיה כמפלצת - הגולן בין סוריה וישראל" מאת יגאל קיפניס, שראה אור בהוצאת מאגנס ב-2009, נמנים כ-160 כפרים וכ-100 חוות שבהם התגוררו אזרחים סורים ב-1967, לצד מספר התושבים בכל יישוב.
בין היישובים הנטושים נמנים אום אל-קנאטר, אל-על, ג'ובתא א-זית, ג'ויזה, דיר קרוח, זעורה, חושניה, חספיה, יהודיה, כפר דבורה, דיר עזיז, מומסיה, כפר נפח, סיר א-דיב, סקופיה, עין זיוון, עין פית, עליקה, פיק, צרמן, קוניטרה, קצביה, רמת'ניה ותאופיק.
יישום אינטרנט מתקדם הוא סוג של יישום מחשב שעובד כאתר אינטרנט עם חווית אפליקציית Native ללא תלות בדפדפן.
יישומי אינטרנט מתקדמים נכתבים באמצעות HTML, JavaScript, CSS, ו-WebAssembly.
היישומים פועלים בכל פלטפורמה שבה יש דפדפן שתומך בתקנים הנדרשים, ביניהם מחשבים שולחניים וטלפונים ניידים.