tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לפי המסופר בגמרא, אמוץ אבי ישעיהו היה נביא אחד מ-48 הנביאים שנבואתם נכתבה בתנ"ך, כשהם מזהים את איש האלוהים ואת הנביא שבאו אל אמציה כאמוץ.
הגמרא אף מתייחסת למוצאו של ישעיהו ומצטטת "מסורת בידינו מאבותינו" שאמוץ היה אחיו של אמציה מלך יהודה וישעיהו היה ממשפחת המלוכה.
אמוץ הוא אחד מעשרה שנקראו איש האלהים.
אמציה אחיו מלך בגיל 25, ומזה שאחיו מלך ולא הוא משמע שהיה קטן ממנו.
אמוניום כלוריד הוא תרכובת אנאורגנית שנוסחתה הכימית היא NH4Cl.
זהו מלח גבישי לבן שנמס בקלות במים.
החומר מופיע בטבע בסביבת הרי געש כמינרל נדיר הקרוי Sal ammoniac, שמסיסותו הגבוהה גורמת להיעלמותו המהירה.
במעבדה החומר מיוצר בתגובה כימית בין חומצה מלחית ואמוניה (בנוסחה: NH3 + HCl → NH4Cl), וכן בתהליך סולווה, המשמש לייצור נתרן פחמתי, לפי הנוסחה
תהליך זה משמש גם לצמצום פליטת האמוניה בתהליכים תעשייתיים.
בעקבות חימום אמוניום כלוריד נראה כאילו עבר המראה, אך הוא מתפרק למימן כלורי ואמוניה, בנוסחה:
בתגובה של אמוניום כלוריד עם בסיס (כימיה) משתחרר גז אמוניה.
דוגמה, עם הבסיס נתרן הידרוקסידי (סודה קאוסטית):
תמיסות של אמוניום כלוריד מתאפיינות בחומציות קלה.
לתמיסה של 5% (לפי משקל) של אמוניום כלוריד במים יש pH בטווח 4.6–6.0
השימוש העיקרי (כ-90% מהתפוקה העולמית) בחומר הוא כדשן.
הוא משמש גם כתוסף מזון לאפייה שזיהויו E510, וכחומר טעם בסוגים מסוימים של הממתק שוש.
במאה ה-18 שימש החומר בפירוטכניקה, ליצירת צבע ירוק בלהבה, אך הוחלף בכימיקלים בטוחים יותר והיגרוסקופיים פחות.
החומר משמש גם כחומר גלם לייצור הנעה רקטית, ולכן נמנה בישראל עם החומרים הדו-שימושיים, שהעברתם לשטח רצועת עזה נתונה בפיקוח.
באפריל 2016 סוכל ניסיון להבריח לרצועת עזה משלוח של ארבע טונות של אמוניום כלוריד.
ב-14 בספטמבר 2023 פורסם כי במהלך חודש יולי נתפסו במכס בנמל אשדוד כ-16 טון של אמוניום כלוריד בתוך שקי גבס אשר היה מיועד להישלח לרצועת עזה.
אמוץ בכר (נולד ב-19 באפריל 1965) הוא מהנדס תעשייה וניהול, מנכ"ל מכון וינגייט וטבע נאות לשעבר.
מנכ"ל חברת "רושדי תעשיות מזון" לשעבר.
את שירותו הצבאי עשה בין השנים 1984–1988 בחיל האוויר.
הוא בעל תואר ראשון מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב ותואר שני במנהל עסקים.
בכר החל את דרכו המקצועית בקוקה קולה ישראל בשנת 1992 כמהנדס תעשייה וניהול ועבד בה עד שנת 1999 כמנהל התפעול הארצי של החברה.
בשנת 1999 מונה לתפקיד מנהל הלוגיסטיקה של עלית תעשיות בע"מ.
בשנת 2003 מוזגה חברת עלית לתוך שטראוס.
בתהליך המיזוג נבחר בכר לנהל את המיזוג של שתי חברות הבת שפעלו בשוק המוסדי, "עלית שרותי קפה" ו"שטראוס כל רגע".
היחידות מוזגו ליחידה אחת ובכר ניהל אותה עד לשנת 2006. לאחר המיזוג, בין השנים 2007–2011, כיהן בכר כמנהל יחידה עסקית "שטראוס מחוץ לבית" מקבוצת שטראוס גרופ ובין השנים 2011 ועד 2013 ניהל את רשת "מגה בול" מקבוצת מגה קמעונאות.
בפברואר 2014 נבחר לכהן כמנכ"ל מכון וינגייט, המכון הלאומי לספורט.
בתוקף תפקידו הוביל את הבראתו של המכון לקראת הפיכתו למכון לאומי.
ביוני 2018 הודיע בכר על פרישתו מניהול מכון וינגייט.
בדצמבר 2018 מונה למנכ"ל חברת "טבע נאות".
סיים תפקידו אחרי מספר חודשים.
בפברואר 2022 מונה למנכ"ל חברת "רושדי תעשיות מזון" .
ביולי 2023 מונה למנכ"ל דלי קייט בע"מ
אמונים ערכו שבח הוא אחד מפיוטי ההגדה הנאמרים בליל הסדר, בעיקר בקרב קהילת עדות המזרח וצפון אפריקה.
פיוט זה מושר מיד לאחר אמירת 'פסח ומצה ומרור' (לאחר אמירת ואמרתם זבח פסח הוא לה').
מחבר הפיוט הוא אהרן כהן, כפי שחתום בראשי החרוזים (אקרוסטיכון).
עיקרו של הפיוט עוסק במצוות קרבן הפסח, שהיו מקריבים בבית המקדש בזמן שהיה קיים.
בנוסף למצוות הפסח, הוסיף הפייטן והזכיר את שאר מצוות ליל הסדר, כגון אכילת המצה ומרור שהיו נאכלים יחד עם הפסח.
וכן את מצוות סיפור יציאת מצרים ('נסי אל זכרתי וחסדיו ספרתי').
סיום הפיוט הוא בנתינת התורה במעמד הר סיני ('הנחיל תורה לעמו') אשר היה תכלית יציאת בני ישראל מארץ מצרים.
כמה וכמה לחנים נתחברו על פיוט זה, וישנם אף הנוהגים לשיר כל בית בפיוט בלחן שונה.
אמונל (Ammonal) הוא חומר נפץ המורכב מאמוניום חנקתי ואבקת אלומיניום והיה בשימוש נרחב במלחמת העולם הראשונה כתחליף זול ל-TNT טהור, ונותר בשימוש למטרות חציבה וכריה.
למטרות אלו כמו גם שימוש ברימוני יד ופגזים עירבו את האמונל עם TNT ופחם.
האמוניום החנקתי מתפקד בתור מחמצן ואבקת האלומיניום כדלק.
התערובת מושפעת מאוד מלחות כי אמוניום חנקתי הוא מאוד היגרוסקופי.
קלות הפיצוץ תלויה ביחסים בין שני הרכיבים.
יחס של 95:5 בין הדלק למחמצן הוא רגיש למדי ואינו מאוד יציב, אך אינו דורש הלם חזק מדי להפעלה.
שימוש באמונל למטרות חציבה או כרייה נעשה בדרך כלל בתוך פחיות מתכת או שקיות אטומות כדי למנוע חדירת לחות.
מהירות ההתפוצצות של אמונל הוא כ-4,400 מטרים לשנייה.
בתחילת 1916 הצבא הבריטי עשה שימוש באמונל לצורך המוקשים שהטמין במהלך מלחמת העולם הראשונה, החל בקרב על הסום.
אמוץ עשהאל הוא עמית מחקר במכון שלום הרטמן, מחבר רב-המכר "מצעד האיוולת היהודי", והפרשן הבכיר, ובעבר העורך בפועל, של ה"ג'רוזלם פוסט".
עשהאל נולד בירושלים להורים ניצולי שואה ילידי צ'כוסלובקיה.
עשהאל החל את דרכו העיתונאית ככתב חוץ של הסן פרנסיסקו כרוניקל והיה ממקימי העיתון טלגרף, קודם שהצטרף ב-1995 ל"ג'רוזלם פוסט" כעורך הכלכלי של העיתון.
מאוחר יותר מונה לעורך החדשות, לעורך המהדורה הבינלאומית, ולעורך בפועל של ה"ג'רוזלם פוסט", לצידו של ברט סטיוונס, כיום פרשן הניו יורק טיימס, שנשלח לארץ על ידי חברת הולינג'ר שהייתה הבעלים של הפוסט לפני אלי עזור.
עשהאל הוא העורך הבכיר היחיד בתולדות הג'רוזלם פוסט שלא הייתה לו אף אזרחות זרה.
עשהאל וסטיבנס הובילו קו מערכתי שדגל בכלכלה חפשית, פרגמטיזם מדיני, פלורליזם תרבותי ורפורמה פוליטית.
כעורך בפועל הוביל עשהאל יחד עם 100 כתבים, עורכים, מעצבים וצלמים את השינוי העיצובי הגדול בתולדות העיתון, שהקיף את היומון, את מוספי סוף השבוע, את שני המקומונים, את אתר האינטרנט ואת המהדורה הצרפתית.
בתוך כך בנה עשהאל דסק דעות, וגייס עבורו פובליציסטים ישראלים מובילים כמו שלמה אבינרי, אמנון רובינשטיין ומתי גולן, לאחר שקודם לכן בנה דסק כלכלי, ואת המהדורה הבינלאומית הפך לשבועון חדשות עצמאי.
הטור השבועי של עשהאל, "Middle Israel" מהווה ניסיון ייחודי לבטא גישה ישראלית מרכזית בכל תחום, מפוליטיקה, כלכלה ומדיניות חוץ ועד ענייני חברה, דת ותרבות.
הטור, שהושק בשנת 1995, הוא אחד הטורים המקוונים הוותיקים בעולם.
עשהאל צוטט או פורסם לאורך השנים בניו יורק טיימס, וושינגטון פוסט, וול סטריט ג'ורנל, BBC, פוליטיקו, USA Today, הארץ, האקונומיסט, טיים, לה פיגארו, דיילי טלגרף, ל'אקספרס, תכלת, Harvard Political Review, ואחרים.
הוא משמש לעיתים קרובות פרשן לענייני ישראל והמזרח התיכון בכלי תקשורת בינלאומיים, בהם BBC, France24, SKY, CNN,רויטרס, NPR ואחרים.
סדרת הכתבות של עשהאל ב"ג'רוזלם ריפורט" על עתיד העם היהודי זכתה בפרס "בני ברית" לעיתונות לשנת 2018.
עשהאל הוא בעל תוארי מוסמך בתקשורת מאוניברסיטת קולומביה, בהיסטוריה של עם ישראל מהאוניברסיטה העברית, ובלימודי מזרח תיכון מאוניברסיטת ברנדייס.
שירת בצה"ל כמפקד טנק וכקצין דוברות, והשתחרר בדרגת סרן.
עשהאל מתגורר בירושלים, נשוי ואב לשלושה.
מצעד האיוולת היהודי, ידיעות ספרים, 2019. היסטוריה פוליטית של העם היהודי מתקופת התנ"ך עד ימינו
הַסְּפָר היהודי האחרון, ידיעות ספרים, 2025. מסע אוטופי ודרמה תקופתית, ספר המשך לאלטנוילנד של תאודור הרצל.
(עורך) ישראל והעולם היהודי, הוצאת כרמל, 2019
אמוניוס מאתונה , המכונה לעיתים אמוניוס הפריפטטי, היה פילוסוף יווני שלימד באתונה במאה ה-1 לספירה.
הוא היה מורו של פלוטרכוס, שמעלה על נס את למידתו הרבה (Symposiacs, iii.
1), ומציג אותו בדיון על דת וטקסי קודש (Symposiacs, ix.
פלוטרכוס כתב ביוגרפיה שלו, שלא שרדה.
מתוך המידע שנמסר על ידי פלוטרכוס, אמוניוס היה בבירור מומחה ביצירותיו של אריסטו, אך ייתכן שהוא בכל זאת היה פילוסוף פלאטוניסט ולא פריפטטי.
יכול להיות שהוא אותו אמוניוס מלמפרה (Lamprae, באטיקה) שמצוטט על ידי אתנאיוס כמחברו של ספר על מזבחות וקרבנות (Περὶ βωμῶν καὶ Θυσιῶν).
אתנאיוס מזכיר גם חיבור על זונות אתונאיות (Περὶ τῶν Ἀθηνσινῆ Ἑταιρίδων) שנכתב על ידי סופר בשם "אמוניוס".
אמוניוס בן הרמיאס היה פילוסוף יווני, ובנם של הפילוסופים הנאופלאטוניים הרמיאס ואיידסיה.
הוא היה תלמידו של פרוקלוס באתונה, לימד באלכסנדריה במשך מרבית חייו, וכתב פרשנויות על אפלטון, אריסטו ופילוסופים אחרים.
אביו של אמוניוס, הרמיאס, נפטר כשהיה ילד, ואמו איידסיה גידלה אותו ואת אחיו, הליודורוס, באלכסנדריה.
כשהגיעו לבגרות, ליוותה איידסיה את בניה לאתונה, שם למדו תחת פרוקלוס.
בסופו של דבר הם חזרו לאלכסנדריה, שם אמוניוס, כראש בית הספר הנאופלאטוניסטי באלכסנדריה, הרצה על אפלטון ואריסטו עד סוף ימיו.
על פי דמאסקיוס, במהלך רדיפת הפגנים באלכסנדריה בסוף שנות ה-80 של המאה ה-5, עשה אמוניוס ויתורים לרשויות הנוצריות כדי שיוכל להמשיך בהרצאותיו.
דמאסקיוס, שנוזף באמוניוס על ההסכם שעשה, לא אומר מה היו הוויתורים, אך ייתכן שהיה זה כרוך במגבלות על התורות שיכול היה ללמד או לקדם.
ידוע כי הוא עדיין לימד בשנת 515, משום שאולימפיודורוס הצעיר שמע אותו באותה שנה מרצה על "גורגיאס" של אפלטון.
הוא גם לימד את אסקלפיוס מטראלס , יואנס פילופונוס, דמאסקיוס וסימפליקיוס.
הוא היה גם אסטרונום מומחה; הוא הרצה על תלמי וידוע שהוא כתב מסה על האצטרולב.
מתוך כתביו הרבים, כפי שנאמר עליו, רק פירושו על "על הפרשנות" של אריסטו שרד בשלמותו.
פירושו על איסגוגה מאת פורפיריוס גם עשוי להיות שלו, אולם הוא מעט משובש ומכיל תוספות מאוחרות.
ב"על הפרשנות", אמוניוס טוען כי הידיעה מראש האלוהית מבטלת את המקרי.
כמו בואתיוס בפרשנותו השנייה וב"נחמת הפילוסופיה" , טיעון זה שומר על יעילות התפילה.
אמוניוס מצטט את יאמבליכוס, שאמר: "הידע נמצא באמצע בין היודע ובין הידוע, מכיוון שזו פעילותו של היודע לגבי הידוע".
בנוסף, שרדו גם כמה הערות להרצאותיו של אמוניוס, שנכתבו על ידי סטודנטים שונים:
על "הקטגוריות" של אריסטו (סופר אנונימי)
על "אנליטיקה מוקדמת" של אריסטו (סופר אנונימי)
על "מטאפיזיקה" 1–7 של אריסטו (נכתב על ידי אסקלפיוס)
על "מבוא לאריתמטיקה" של ניקומכוס (נכתב על ידי אסקלפיוס)
על "אנליטיקה מוקדמת" של אריסטו (נכתב על ידי יואנס פילופונוס)
על "אנליטיקה מאוחרת" של אריסטו (נכתב על ידי יואנס פילופונוס)
על "על יצירה וריקבון" של אריסטו (נכתב על ידי יואנס פילופונוס)
על "על הנפש" של אריסטו (נכתב על ידי יואנס פילופונוס)
ישנו חיבור בשפה היוונית בשם "חיי אריסטו", שמיוחס בדרך כלל לאמוניוס, אך סביר יותר שנכתב על ידי יואנס פילופונוס, תלמידו של אמוניוס, שלו מיוחס החיבור בכמה מכתבי היד.
אמוניום גופרתי או אמוניום סולפט (Ammonium sulfate בשימוש מדעי באנגלית אמריקאית ובינלאומית; ammonium sulphate באנגלית בריטית); (NH4)2SO4, הוא מלח אנאורגני בעל מספר שימושים מסחריים.
השימוש הנפוץ ביותר הוא כדשן אדמה.
השימוש העיקרי באמוניום גופרתי הוא כדשן לקרקעות אלקליות.
יון האמוניום משתחרר באדמה, ויוצר כמות קטנה של חומצה, המורידה את מאזן ה-pH של האדמה, תוך כדי תרומה של חנקן חיוני לצמיחת צמחים.
החיסרון העיקרי בשימוש באמוניום גופרתי הוא תכולת החנקן הנמוכה שלו ביחס לאמוניום חנקתי, דבר שמעלה את עלויות ההובלה.
אמוניום סולפט משמש גם כתוסף בריסוס חקלאי עבור קוטלי חרקים מסיסים במים, קוטלי עשבים ופטריות.
שם, הוא מתפקד לקשירת קטיונים של ברזל וסידן הנמצאים גם במי באר וגם בתאי צמחים.
הוא נחשב ליעיל במיוחד כתוסף לקוטלי עשבים 2,4-D (אמין), גלייפוסט וגלופוסינט.
תגובת שיקוע באמצעות אמוניום סולפט היא שיטה נפוצה לטיהור חלבון.
ככל שעולה החוזק היוני של התמיסה, מסיסות החלבונים בה יורדת.
בשל אופיו היוני אמוניום גופרתי מסיס ביותר במים, ולכן הוא יכול "להמליח" (לשקע) חלבונים מתמיסה מימית.
בשל הקבוע הדיאלקטרי הגבוה של מים, יוני המלח המנותקים הם אמוניום קטיוני וסולפט אניוני נפתרים בקלות בתוך קליפות הידרציה של מולקולות מים.
המשמעות של חומר זה בטיהור תרכובות נובעת מהיכולת שלו להיות יותר hydrated בהשוואה למולקולות לא קוטביות יותר באופן יחסי וכך המולקולות הלא קוטביות הרצויות מתלכדות ומשקעות מתוך התמיסה בצורה מרוכזת.
שיטה זו נקראת "המלחה" ומחייבת שימוש בריכוזי מלח גבוהים שיכולים להתמוסס בצורה מהימנה בתערובת המימית.
אחוז המלח בשימוש הוא בהשוואה לריכוז המרבי של המלח בתערובת יכול להתמוסס.
ככזה, אף על פי שדרושים ריכוזים גבוהים כדי שהשיטה תעבוד, הוספת שפע של מלח, מעל 100%, יכולה גם להרוות יתר על המידה את התמיסה, ולכן, לזהם את המשקע הלא קוטבי במשקע מלח.
ריכוז מלחים גבוה, שניתן להשיג על ידי הוספה או הגדלת ריכוז אמוניום סולפט בתמיסה, מאפשר הפרדת חלבון על בסיס ירידה במסיסות החלבון; ניתן להשיג הפרדה זו באמצעות צנטריפוגה.
משקעים על ידי אמוניום גופרתי הם תוצאה של הפחתה במסיסות ולא דנטורציה של חלבון, ולכן ניתן להמיס את החלבון המשקע באמצעות מאגרים סטנדרטיים.
משקעי אמוניום גופרתי מספקים אמצעי נוח ופשוט לחלוקה של תערובות חלבון מורכבות.
בניתוח של סריגי גומי מנתחים חומצות שומן נדיפות על ידי השקעת גומי בתמיסת אמוניום סולפט 35% המשאירה נוזל צלול שממנו מתחדשות חומצות שומן נדיפות עם חומצה גופרתית ולאחר מכן מזוקקות בקיטור.
משקעים סלקטיביים עם אמוניום גופרתי, בניגוד לטכניקת המשקעים הרגילה המשתמשת בחומצה אצטית, אינו מפריע לקביעת חומצות שומן נדיפות.
כתוסף מזון, אמוניום סולפט נחשב למוכר בדרך כלל כבטוח (GRAS) על ידי מנהל המזון והתרופות האמריקאי, ובאיחוד האירופי הוא מסומן על ידי מספר E517. הוא משמש כמווסת חומציות בקמחים ולחמים.
בטיפול במי שתייה, נעשה שימוש באמוניום גופרתי בשילוב עם כלור ליצירת מונוכלורמין לחיטוי.
אמוניום סולפט משמש בקנה מידה קטן בהכנת מלחי אמוניום אחרים, במיוחד אמוניום פרסולפט.
אמוניום גופרתי רשום כמרכיב עבור חיסונים רבים של ארצות הברית לפי המרכז לבקרת מחלות.
תמיסה רוויה של אמוניום גופרתי במים כבדים (D 2 O) משמשת כתקן חיצוני בספקטרוסקופיה של NMR גופרית (33 S) עם ערך היסט של 0 ppm.
אמוניום סולפט שימש גם בהרכבים מעכבי בעירה הפועלים בדומה לדיאממוניום פוספט.
כמעכב בעירה, הוא מגביר את טמפרטורת הבעירה של החומר, מקטין את שיעורי הירידה המקסימלית במשקל וגורם לעלייה בייצור שאריות או פחם.
ניתן לשפר את יעילות מעכב הבעירה שלו על ידי מיזוגו עם אמוניום סולפאמט.
הוא שימש בכיבוי אש אווירי.
אמוניום גופרתי שימש כחומר משמר לעץ, אך בשל אופיו ההיגרוסקופי, שימוש זה הופסק במידה רבה בגלל בעיות הקשורות בקורוזיה של מחברי מתכת, חוסר יציבות ממדים וכישלונות גימור.
אמוניום גופרתי מיוצר על ידי טיפול באמוניה בחומצה גופרתית:
תערובת של גז אמוניה ואדי מים מוכנסת לכור המכיל תמיסה רוויה של אמוניום גופרתי וכ-2 עד 4% חומצה גופרתית חופשית ב-60 מעלות צלזיוס.
חומצה גופרתית מרוכזת מתווספת כדי לשמור על התמיסה חומצית, וכדי לשמור על רמת החומצה החופשית שלה.
חום התגובה שומר על טמפרטורת הכור על 60 מעלות צלזיוס.
אמוניום גופרתי יבש ואבקת עשוי להיווצר על ידי ריסוס חומצה גופרתית לתוך תא תגובה מלא בגז אמוניה.
חום התגובה מאדה את כל המים הנמצאים במערכת, ויוצר מלח אבקתי.
אמוניום גופרתי מיוצר גם מגבס (CaSO 4 ·2H 2 O).
גבס מחולק דק מתווסף לתמיסת אמוניום פחמתי.
סידן פחמתי משקע כמוצק ומשאיר אמוניום גופרתי בתמיסה.
אמוניום גופרתי מופיע באופן טבעי כמינרל מסקגניט הנדיר בפומרולות געשיות ובשל שריפות פחם בחלק מהמזבלות.
אמוניום גופרתי הופך לפרו-אלקטרי בטמפרטורות מתחת ל-49.5 מעלות צלזיוס.
כאשר הוא מקורר למצב ferrorelectric, הסימטריה של הגביש משתנה לקבוצת החלל Pna2 1.
אמוניום גופרתי מתפרק בחימום מעל 250 מעלות צלזיוס, יוצר תחילה אמוניום ביסולפט.
חימום בטמפרטורות גבוהות יותר גורם לפירוק לאמוניה, חנקן, גופרית דו-חמצנית ומים.
כמלח של חומצה חזקה (H 2 SO 4) ובסיס חלש (NH 3), הפתרון שלו חומצי; ה-pH של תמיסה של 0.1 M הוא 5.5. בתמיסה מימית התגובות הן אלו של יוני NH 4 + ו-SO 4 -2. לדוגמה, תוספת של בריום כלוריד, מזרזת החוצה בריום סולפט.
התסנין עם אידוי מניב אמוניום כלורי.
אמוניום סולפט יוצר מלחים כפולים רבים (אמוניום מתכת סולפטים) כאשר התמיסה שלו מעורבבת עם תמיסות אקוומולריות של סולפט מתכת והתמיסה מתאדה באיטיות.
עם יוני מתכת משולשים נוצרים אלומים כגון אמוניום סולפט ברזל.
סולפטים מתכת כפולים כוללים אמוניום קובלט סולפט, דיאממוניום סולפט ברזל, אמוניום ניקל סולפט הידועים בתור מלחי Tutton ואמוניום ceric סולפט.
סולפטים כפולים מימיים של אמוניום מופיעים גם במשפחת הלנגבייניטים.
לאמוניה המופקת יש ריח חריף והיא רעילה.
חלקיקים באוויר של אמוניום גופרתי אידוי מהווים כ-30% מזיהום החלקיקים העדינים ברחבי העולם.
בנובמבר 2009, הוטל איסור על דשני אמוניום גופרתי, אמוניום חנקתי וסידן אמוניום חנקתי בחטיבת מלקאנד לשעבר - הכוללת את המחוזות Dir העליון, Dir תחתון, Swat, Chitral ו-Malakand של מחוז צפון מערב הגבול (NWFP) של פקיסטן, על ידי ממשלת NWFP, בעקבות דיווחים שהם שימשו חמושים לייצור חומרי נפץ.
בינואר 2010, חומרים אלו נאסרו גם באפגניסטן מאותה סיבה.
אֵמוֹנִי ג'יימס-ויין בייטס הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדות הקלע והסמול פורוורד, בקבוצת קליבלנד קאבלירס מליגת ה-NBA.
בייטס בלט מעל חבריו בבית הספר ובתיכון, וב-4 בנובמבר 2019 אף הופיע על שער הגיליון "ספורטס אילוסטרייטד".
לאחר שקיבל הצעות מאוניברסיטאות רבות, בחר תחילה לשחק עבור קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת המדינה של מישיגן, אך לבסוף התחרט ובחר להצטרף לחברו ג'יילן דורן באוניברסיטת ממפיס, והפך לשחקן הצעיר ביותר בליגת המכללות.
ב-9 בנובמבר 2021 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, ורשם שיא עונתי של 17 נקודות, ארבעה ריבאונדים וארבעה אסיסטים בניצחון 89–65 על טנסי טק.
לקראת סוף העונה נפצע בייטס והחמיץ מספר משחקים גבוה, מה שדרדר את סיכויו המוקדמים להיבחר גבוה בדראפט 2022 ב-NBA.
בתום העונה עבר בייטס לאוניברסיטת מזרח מישיגן, הסמוכה לעיר הולדתו.
עוד לפני פתיחת העונה, ב-19 בספטמבר 2022, הושעה על ידי הקבוצה לאחר שנעצר באשמת נשיאת נשק.
ב-19 באוקטובר הגיע בייטס להסדר טיעון עם רשויות החוק, ובו נשפט ל-18 חודשי מאסר על-תנאי, ושב לשחק.
ב-11 בנובמבר 2022 ערך את הופעת הבכורה שלו במזרח מישיגן והוביל את קבוצתו עם 30 נקודות בהפסד 83–88 למישיגן.
ב-24 בינואר קלע 29 נקודות רצופות עבור קבוצתו במחצית הראשונה, ואת המשחק סיים עם 43 נקודות, בהפסד קבוצתו 79–84 לאוניברסיטת טולדו.
בדראפט ה-NBA 2023 נבחר בבחירה ה-49, על ידי קליבלנד קאבלירס.
אמוניום פרכלוראט היא תרכובת אי-אורגנית, שהיא סוג של פרכלורט בעלת הנוסחה הכימית .
זהו מוצק חסר צבע או לבן המסיס במים, המהווה מחמצן רב עוצמה.
בשילוב עם דלק, ניתן להשתמש בו כחומר להנעה רקטית.
חוסר היציבות שלו גרם למספר תאונות לאורך ההיסטוריה.
אמוניום פרכלורט (AP) מיוצר על ידי תגובה בין אמוניה לחומצה על-כלורית.
תהליך זה הוא הדרך העיקרית לייצור תעשייתי של חומצה פרכלורית.
ניתן לייצר את המלח גם על ידי תגובת מטתזה של מלחי אמוניום (אמניום כלוריד) עם נתרן פרכלורט.
תהליך זה מנצל את המסיסות הנמוכה יחסית של NH 4 ClO 4, שהיא כ-10% מזו של נתרן פרכלורט.
ה-AP מיוצר כגביש בצורת מעוינון חסרי צבע.
כמו רוב מלחי האמוניום, אמוניום פרכלורט מתפרק לפני התכה.
חימום מתון מביא לייצור מימן כלורי, חנקן, חמצן ומים.
הבעירה של AP מורכבת למדי ונחקרת בהרחבה.
גבישי AP מתפרקים לפני ההתכה, למרות ששכבה נוזלית דקה נצפתה על משטחי גביש במהלך תהליכי בעירה בלחץ גבוה.
חימום חזק עלול להוביל לפיצוצים.
תגובות שלמות לא משאירות שאריות.
גבישים טהורים אינם יכולים להחזיק להבה מתחת ללחץ של 2 פסקל.
AP הוא מחמצן בדרגה 4 (יכול לעבור תגובה נפיצה) עבור גודלי חלקיקים מעל 15 מיקרומטר והוא מסווג כחומר נפץ עבור גדלים של חלקיקים פחות מ-15 מיקרומטר.
השימוש העיקרי באמוניום פרכלורט הוא בייצור דלק מוצק להנעה.
כאשר AP מעורבב עם דלק (כמו אבקת אלומיניום ו/או עם מקשר אלסטומרי), הוא יכול ליצור בעירה מתמשכת בלחצים הרבה מתחת ללחץ האטמוספירי.
זהו חומר מחמצן חשוב עם היסטוריה של עשרות שנים של שימוש בהנעת רקטות עם דלק מוצק - שיגור לחלל (כולל מנוע הרקטות המוצק של מעבורת החלל), רקטות צבאיות וחובבים בעלות הספק גבוה, כמו גם בזיקוקים מסוימים.
כמה דבקי אפוקסי "שבירים" מכילים תרחיפים של AP.
עם חימום ל-300 מעלות צלזיוס, ה-AP מפרק את הדבק האורגני, ושובר את המפרק המוצק.
הפרכלורט עצמו מכיל רעילות חריפה קטנה.
לדוגמה, לנתרן פרכלורט יש LD50 של 2-4 גרם/ק"ג והוא נעלם במהירות לאחר בליעה.
עם זאת, הוכח כי חשיפה כרונית לפרכלורטים, אפילו בריכוזים נמוכים, גורמת לבעיות שונות של בלוטת התריס, שכן היא נספגת במקום יוד.
שימוש על ידי ארגוני טרור
כחלק מייצור של רקטות וחומרים להנעה רקטית ברצועת עזה, החמאס מייצר אמוניום פרכלורט במתקנים שונים, בעזרת אמניום כלוריד, לפחות מאז 2008.
אמוסיה המכונה "חרשות מוזיקלית" () היא ליקוי נוירולוגי המאופיין בחוסר יכולת או היעדר חוויה מוזיקלית הנגרם מחריגה בתפקוד הרשתות העצביות הספציפיות למוזיקה במוח.
לאדם עם אמוסיה קיים קושי לזהות צלילים מוזיקליים, לשיר או לנגן בצורה מדויקת, לזמזם, לשרוק ואף להרגיש הנאה ממוזיקה.
אמוסיה מולדת: מופיעה מלידה, נגרמת לרוב מגורמים גנטיים.
אמוסיה נרכשת: מופיעה מפגיעה מוחית כמו שבץ מוחי ומשפיעה על היכולת לעיבוד מוזיקלי.
לאבחון אמוסיה המטופל עובר מבחן הקרוי MBEA (מכלול מבחנים לאבחון אמוסיה שפותחו בעיר מונטריאול), שבמהלכו נבדקים שישה מרכיבים שונים בעיבוד המוזיקה: טונאליות, זיכרון למנגינה, קצב, מנגינה, טמפורליות (קשר לזמן) והרמוניה.
מבחן טונאליות: הנבדק נבחן יכולת זיהוי מנגינה האם נוגנה בסולם מוזיקלי תקין והרמוני.
מבחן זיכרון: מעריך את יכולת הזיכרון של הנבדק, אם נשמע לו מוכר לאחר ששמע בעבר את המנגינה.
מבחן קצב: בודק האם הנבדק מבחין בשינויים בקצב המנגינה או ברצף של צלילים.
מבחן מנגינה: בודק יכולת של הנבדק להבחין בצלילים גבוהים במנגינה והאם היא שונה ממנגינה אחרת.
מבחן טמפורליות: מוערכת יכולת הנבדק להבין את הסדר הזמני של הצלילים ואיך הם מתפרסים לאורך זמן ברצף מוזיקלי.
מבחן הרמוניה: נבדקת היכולת להבחין באקורדים, האם הם תואמים את ההרמוניה של המנגינה.
באמוסיה מולדת מקור ההפרעה הוא ליקוי נוירולוגי מולד.
היא נמשכת לכל אורך החיים ואין לה קשר עם ליקוי בשמיעה.
מחקרים מראים כי 1.5% באוכלוסייה סובלים מאמוסיה מולדת.
(מחקרים ישנים יותר מראים על שיעור של 4%).
הסובלים מאמוסיה זו אינם מצליחים לזהות שיר, מנגינות או מקצבים כבר מלידה.
מחקרים נוירוביולוגים מצביעים על עיבוד א-סימטרי של האותות המוזיקליים בקליפת המוח.
נבדקו גם גורמים גנטיים של אמוסיה ונמצאו קשרים בין אחים תאומים ובין קרובי משפחה אחרים, מה שאישר את הסברה להפרעה גנטית.
ילדים בעלי אמוסיה מולדת הם בדרך-כלל בעלי כישורים אינטלקטואלים ושפה תקינה.
הוכח כי האזנה יום-יומית למוזיקה אינה תורמת לשיפור בהפרעה.
אישים אשר סבלו מאמוסיה מולדת: צ'ה גווארה, תאודור רוזוולט, זיגמונד פרויד, צ'ארלס דרווין ועוד.
אמוסיה נרכשת נפוצה יותר מאמוסיה מולדת והיא נגרמת עקב מזק למוח, לרוב משבץ מוחי.
המאפיינים הם: אובדן חלקי או מלא של היכולת להבין או להפיק מוזיקה, קושי בזיהוי צלילים, מקצבים ומנגינות.
ישנם מקרים שישנן הפרעות נוספות, כמו קשיים בשפה.
מחקרים הראו כי האמוסיה נגרמת על-ידי פגיעה באונה הרקתית של המוח וקליפת המוח השמיעתית (קורטקס אודיטורי), שהם אזורים במוח המעורבים בעיבוד צלילים, זיהוי מנגינות ודיבור.
ההחלמה היא ארוכה ותרגילים בשיפור השיקום הקוגניטיבי, יכולים לעזור בשיפור היכולות.
ישנם ניסיונות לפתח שיטות טיפול המבוססות על אימוני שמיעה אישיים, אימוני שירה ותרפיה מוזיקלית.
אָמוֹס פִּיפֶּר הוא כדורגלן גרמני המשחק בעמדת הבלם בקבוצת ורדר ברמן מהבונדסליגה.
ב-28 בינואר 2019 עבר פיפר מבורוסיה דורטמונד ב' לארמיניה בילפלד ששיחקה אז בבונדסליגה השנייה.
ב-8 בפברואר 2019 ערך את הופעת הבכורה המקצוענית שלו בליגה.
בתום עונת 2021/2022 ירד ליגה עם ארמיניה בילפלד.
ב-מאי 2022 הוכרז כי פיפר יצטרף לוורדר ברמן בעונת 2022/2023, שהייתה אז עולה חדשה לבונדסליגה.
הוא הגיע לקבוצה בהעברה חופשית.
אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21: 2021
אַמוֹרָאִים (ביחיד אַמוֹרָא) הם חכמי התלמוד שפעלו בין חתימת המשנה לחתימת התלמוד הבבלי (המאות ה-2–5 לספירה) בשני מרכזים עיקריים, בבל וארץ ישראל.
דיוניהם ההלכתיים מתועדים ברובם בתלמוד הבבלי ובתלמוד הירושלמי, ודרשותיהם מתועדות במדרשי אגדה אמוראים ובשני התלמודים.
קדמו להם התנאים, שרבים מדבריהם הורחבו על ידי האמוראים, או נוסחו מחדש על ידם, ולבסוף הוכללו במפעלם הגדול: התלמוד.
אחריהם הגיעו הסתמאים ואחריהם הסבוראים.
אלה ערכו את התלמוד עריכות אחרונות וסופיות.
אמוראים שחיו בבבל והוסמכו כחכמים קבלו את התואר "רב" כמו "רב יהודה", "רב יוסף" ועוד.
מגדולי אמוראי בבבל היה "רב" (או בשמו האמיתי "אבא בר אייבו" או בכינויו "אבא אריכא") אשר היה תלמידו של רבי יהודה הנשיא שחתם את המשנה.
בהתאמה, אמוראים שחיו בארץ ישראל קבלו את התואר "רבי" כמו רבי יוחנן או רבי אמי.
אחד מגדולי האמוראים בארץ ישראל היה רבי יוחנן, מאבות התלמוד הירושלמי.
הכינוי "אמורא" שימש במקור לתיאור תפקיד שהיה קיים בבית המדרש – ה"אמורא" היה מבאר את דברי החכם בפני הציבור, ושימש כ"מתורגמן", כמעין רמקול אנושי של החכם שדרש, אך זמן קצר לאחר תקופת התלמוד הפך לכינוי כללי לחכמים שחיו לאחר חתימת המשנה ותפקידם הוגדר כמבארי המשנה.
האמוראים פעלו בשני מרכזים תורניים, בארץ ישראל ובבבל.
בגלל ההבדלים הרבים שבין שני מרכזים אלו, מקובל להבדיל בין אמוראי בבל לאמוראי ארץ ישראל.
ידועים כ-500 אמוראים ומעלה, שפעלו בעיקר בארץ ישראל ובבבל.
בארץ ישראל היה המרכז התורני בתקופה זו בטבריה ובקיסריה, ובבבל היה המרכז העיקרי בישיבת סורא וישיבת נהרדעא שעברה עם חורבנה לפומבדיתא.
אמוראי בבל ואמוראי ישראל שמרו על קשר ונעזרו זה בזה לדיונים הלכתיים באמצעות אמוראים שנדדו מארץ לארץ וכונו "נחותי" או "נחותאי".
ארץ ישראל הייתה נתונה בתקופה זו תחת שלטון האימפריה הביזנטית שרדפה את היהודים, ולכן סבל המרכז הארצישראלי מהתנכלויות מצד הרשויות.
בבבל שלטה האימפריה הסאסאנית שהייתה יחסית נוחה ליהודים ולכן התקיימו בה הלימודים בצורה נוחה יותר ופומבית יותר.
בישיבות הבבליות נהגו לפלפל יותר והסוגיות שלובנו בהן היו בדרך כלל סבוכות ומעמיקות יותר, ובישיבות הארצישראליות היה נהוג יותר שיטת הלימוד הפשטנית החותרת לפסיקה ההלכתית.
לפי כמה מהפרשנויות, שררו בין אמוראי בבל יריבויות היררכיות, שלא אפשרו להם ללמוד וללבן סוגיות בצורה שיתופית, ואילו בארץ ישראל נהגו ללבן את הסוגיות בצורה משותפת.
לפי פרשנויות אחרות, נעוץ ההבדל בצורת ליבון הסוגיות, אמוראי בבל נהגו להתנצח בפלפולם בצורה חריפה, ואילו אמוראי ארץ ישראל נהגו להתווכח בצורה מכובדת.
מטבע הדברים היו רוב אמוראי בבל חניכי הישיבות הבבליות, למדו בשיטותיהן והורו בהן בשלבים המאוחרים של חייהם, ורוב אמוראי ארץ ישראל היו חניכי הישיבות הארצישראליות ומוריהן במשך חייהם.
אמוראי ארץ ישראל פעלו בארץ ישראל מאז חתימת המשנה והתקבלותה, בתקופה המכונה תקופת המעבר, עד לאחר מרד גאלוס, ובערך באותה תקופה נחתם התלמוד הירושלמי.
עריכתו של התלמוד הירושלמי מיוחסת במקורות לאמורא רבי יוחנן שהיה מגדולי אמוראי ארץ ישראל, אך חתימתו הסופית אירעה רק כשני דורות אחריו.
בסך הכל פעלו אמוראי ארץ ישראל במשך כחמישה דורות.
אמוראי בבל פעלו מאז ירידת רב לבבל וייסוד ישיבת סורא.
התקופה נמשכה כשמונה דורות, והסתיימה עם חתימת התלמוד הבבלי על ידי רב אשי ורבינא, שלאחריהם החלה תקופת הסבוראים.
אמוראי ארץ ישראל שנסמכו כונו עם התחילית "רבי", ואילו אמוראי בבל שלא נסמכו (כיוון שניתן לסמוך לרבנות רק בארץ ישראל) כונו עם התחילית "רב".
הביוגרפיה של חכמי התלמוד היא נושא סבוך.
שמותיהם לא נזכרים במקורות היסטוריים מקובלים, כנראה בשל העובדה שפעלו בתוך העולם היהודי-תורני, ולא היו מוכרים מחוצה לו.
הביוגרפיות המקובלות כיום מתבססות על החומר המצוי בתלמודים ובמדרשים, כפי שהוא לפנינו.
חומר זה מצוי בחלקו בספרות האגדה.
שאלת המהימנות ההיסטורית של החומר והדרך בה ניתן להפיק מידע היסטורי ממנו אינה מוסכמת כיום על כל החוקרים.
אמוקסיצילין (Amoxicillin) היא תרופה אנטיביוטית ממשפחת הפניצילין.
התרופה, אשר נמצאת ברשימת התרופות החיוניות של ארגון הבריאות העולמי, משמשת לטיפול במגוון זיהומים, לרבות זיהום בדרכי הנשימה העליונות (זיהומים בחלל הפה, דלקת גרון, סינוסיטיס, דלקת האוזן התיכונה) והתחתונות (דלקת סימפונות ודלקת ריאות נרכשת בקהילה) ודלקת בדרכי השתן, אשר נגרמים ממחוללים רגישים שאינם מפרישים בטא לקטמאז.
כמו כן התרופה מהווה חלק מהטיפול המשולב בכיב פפטי הנגרם מהחיידק Helicobacter pylori, ומשמשת למניעה של אנדוקרדיטיס זיהומית באנשים בקבוצת סיכון.
אמוקסיצילין מסווגת כאמינופניצילין, וטווח הפעילות שלה דומה לשל בנזילפניצילין בתוספת Enterococcus ומספר זני חיידקים גראם-שליליים.
בדומה לכל התרופות ממשפחת הפניצילין, מנגנון הפעילות שלה הוא בעיכוב האנזים טרנספפטידאז על ידי הטבעת הבטא לקטמית, עיכוב אשר פוגע בייצור דופן התא של החיידק.
ספיגתה הטובה במתן פומי, המאפשרת נטילה נוחה שלה, כמו גם זמן מחצית החיים הארוך שלה ביחס לפניצילינים אחרים, תרמו לתפוצתה הנרחבת ולהפיכתה לאנטיביוטיקה הנפוצה ביותר בעולם.
בשנת 1969, כ-40 שנה לאחר גילוי הפניצילין, סונתז האמוקסיצילין לראשונה במעבדות המחקר של חברת ביצ'ם.
התרופה שווקה לראשונה בשנת 1972 תחת השם המסחרי אמוקסיל (Amoxil).
זהו הפניצילין הראשון שניתן לקחת כל שמונה שעות, בעל טווח חיידקים רחב מקודמיו וספיגה טובה בנטילה פומית ללא קשר לאוכל.
תוך כמה שנים הפכה אמוקסיצילין לאנטיביוטיקה הנפוצה ביותר בעולם.
זוהי האנטיביוטיקה במרשם הנפוצה ביותר בארצות הברית.
נגד דלקות באף, באוזן ובגרון כגון Staphylococcus
תרופת הבחירה למניעת אנדוקרדיטיס בקטריאלי בחולי לב הנדרשים לעבור טיפול שיניים
בעבר - נגד זיהומים בעור וברקמות רכות - כיום עמידות גבוהה של Staphylococcus aureus כנגד האנטיביוטיקה מונעת שימוש כתרופת בחירה.
כנגד זיהומים בדרכי השתן - אם כי קיימת כיום עמידות גוברת של חיידקים גראם-שליליים כנגד פניצילין, ולכן אמוקסיצילין אינו תרופת הבחירה.
אמוקסיצילין בנויה מחומצה 6-אמינופניצילנית, שאליה מחוברים כשייר צדדי אטום פחמן הקשור לקבוצה אמינו ולקבוצת פנול.
למעשה, אמוקסיצילין שונה מאמפיצילין בנוכחות קבוצת ההידרוקסיל בעמדת פארא על גבי הטבעת הבנזילית.
מנגנון הפעולה של אמוקסיצילין, כמו גם של יתר הפניצילינים, נובע מעיכוב האנזים טרנספפטידאז על ידי הטבעת הבטא לקטמית.
בנוסף, קוטביותן של התרופות האנטיביוטיות ממשפחת האמינופניצילינים מאפשרת את כניסתן דרך תעלות פורינים בקרום התא החיצוני של חיידקים גראם-שליליים, דבר אשר הרחיב את טווח פעילותן לזיהומים מחיידקים אלה, אם כי לזנים רבים מנגנון עמידות נוסף בדמות הפרשת בטא לקטמאז.
אמוקסיצילין נספגת היטב בנטילה פומית, לרבות בעת אכילת מזון, ועל כן היא ניתנת בצורה פומית, בין אם ככמוסה או כתרחיף, או בעירוי תוך-ורידי.
הזמינות הביולוגית במתן פומי דומה לזו במתן תוך-שרירי, ולעומת אמפיצילין הזמינות הביולוגית במתן פומי גבוהה יותר.
התרופה מתפנה בשתן, וזמן מחצית החיים הוא כ-80 דקות עם תפקוד כלייתי תקין.
כבכל פניצילין, אלרגיה לאמוקסיצילין היא תופעת לוואי נפוצה, אשר טווח הביטוי שלה נע בין פריחה לאנפילקסיס.
שכיח יותר הביטוי של אלרגיה במנגנון של רגישות יתר מאוחרת.
שלשול ותופעות לוואי אחרות של מערכת העיכול הן תופעות לוואי נפוצות של אמוקסיצילין.
בחלק מהמקרים השלשול יכול לנבוע מדלקת מעי מקלוסטרידיואידס דיפיצילה.
שילוב של אמוקסיצילין עם חומצה קלוולנית
אמוקסיצילין קיים גם בתכשיר משולב עם מעכב בטא לקטמאז חומצה קלוולנית.
שילוב זה מאפשר פעילות אנטיביוטית נגד חיידקים מפרישי בטא לקטמאז מסוג A, אשר עמידים לאמוקסיצילין בלבד.
התכשיר המשולב עלול לגרום לדלקת כבד וצהבת כולסטטית, לעיתים נדירות עם תוצאה קטלנית.
קבוצת הסיכון העיקרית היא אנשים מעל גיל 65 (גם אם בריאותם תקינה).
השילוב אמוקסיצילין/חומצה קלוולנית עשוי להעלות את הסיכון לפגיעה בכבד פי 9 לעומת הסיכון הקיים בשימוש באמוקסיצילין לבדו.
על כן, למרות היעילות הגבוהה של שילוב זה כנגד זיהומים חיידקיים, חוקרים רבים ממליצים שלא להשתמש בתכשיר המשולב אלא רק במקרים בהם זוהתה עמידות של החיידקים לטיפול אנטיביוטי.
חרף המלצה ברורה זו, השימוש בתכשיר המשולב עודנו נפוץ מאוד גם במקרים בהם תרופות אנטיביוטיות פחות מסוכנות יהיו יעילות בדיוק באותה מידה.
אַמוּר , הוא נהר הזורם בצפון-מזרח אסיה וגובל במדינות רוסיה, סין ומונגוליה.
יחד עם נהרות השילקה והאונון, אשר מהווים חלק ממקורותיו, הוא מגיע לאורך של כ-4,416 ק"מ.
הנהר, אשר נקרא Hēilóng Jiāng בסינית ("נהר הדרקון השחור") זורם מזרחה ונשפך למצר הטטרים (או ליתר דיוק לאַמוּר לימאן), הוא הנהר העשירי באורכו בעולם.
הנהר מהווה את קו הגבול בין סין ובין רוסיה לאורך כ-2,300 ק"מ.
זהו הגבול לאורך נהר הארוך ביותר בעולם.
יחד עם מקורותיו, מגיע אגן הניקוז של האמור לשטח של 1,855,000 קמ"ר.
הנהר מפריד בין מנצ'וריה הפנימית, מצפון לו, השייכת לרוסיה, ובין מנצ'וריה החיצונית מדרומו, השייכת לסין.
פרובינציית חיילונגג'יאנג הסינית מדרומו קרויה על שמו כמו גם מחוז אמור הגובל בו ברוסיה.
האימפריה הרוסית קיבלה שליטה על כל השטחים מצפון לנהר במסגרת חוזה אייגון (1858).
רוסיה קיבלה גם את האדמות שממזרח לאוסורי והאמור התחתון במסגרת אספת פקין (1860).
לאחר קבלת השליטה על שטחים אלו, הגיעו מתיישבים רוסים לאזור והקימו ערים כגון: בלגובשצ'נסק וחברובסק.
הנהר מהווה סמל וגורם גאופוליטי חשוב ביחסים בין רוסיה וסין.
לנהר הייתה חשיבות גבוהה במיוחד בתקופה שלאחר השבר הפוליטי בין ברית המועצות וסין בשנות ה-60.
הגשר הקבוע הראשון על האמור (גשר חברובסק) הושלם בשנת 1916. הדבר איפשר לרכבות על המסילה הטרנס-סיבירית לעבור את הנהר לאורך כל השנה ללא צורך בשימוש במעבורות או במסילות זמניות שהונחו על הנהר כשהיה קפוא.
בשנת 1941 התווספה גם מנהרה עם מסילה מתחת לנהר.
הדג הגדול ביותר החי בנהר הוא הקלוגה שאורכו מגיע עד 5.6 מטרים.
נהר האוסורי – יורד מגבול קוריאה ומאזור ולדיווסטוק וזורם צפונה עד האמור.
אורכו 855 ק"מ והוא מהווה גבול בין סין ובין רוסיה.
בשפך האוסורי לאמור נמצאת העיר חברובסק, העיר הגדולה באגן הניקוז של האמור.
בחברובסק נמצא גשר על האמור שאורכו הוא 2,146 מטר .
נהר הסונגחווה (סונגארי) – מקור המים הארוך ביותר של האמור.
יורד מגבול קוריאה וזורם צפונה.
עובר בדרכו במחוז חיילונגג'יאנג ובסמוך לערים המנצ'וריות ג'יאמוסה וחרבין.
מצפון למקום הישפכו אל האמור, נמצא האזור היהודי האוטונומי אשר בירתו היא בירוביג'ן.
נהר הזיה – יורד דרומה מהרי סטנובוי עד השפכו לאמור ליד העיר בלגובשצ'ינסק.
נהר הבוריה – יורד דרומה מהרי בוריה.
נהר השילקה – נוצר משני נהרות אשר יוצאים מדרום להרי יבלונוי, האונון והאינגודה ואורכו 950 ק"מ.
נהר הארגון – יוצא מהרי החינגאן הגדולים שבחבל מנצ'וריה.
תחילה הוא פונה מערבה, אך ליד ימת דלאי נור הוא פונה צפונה ומהווה את הגבול בין רוסיה ובין סין עד השפכו לאמור.
לאחר שקלט את כל יובליו, מגיעה ספיקת הנהר ל-9,819 מ"ק בשנייה.
שני גורמים מגבילים את השימוש בנהר לשיט אוניות.
ראשית, שפך הנהר אל הים מצוי באזור צפוני והים בו קפוא במשך שישה חודשים בשנה.
שנית, הנהר מפותל מאוד, דבר ההופך את התחבורה האווירית, ולעיתים גם את היבשתית, ליעילה יותר.
בהתאם לכך, האמור ויובליו משמשים בעיקר להעברת עצים הנכרתים באזורים המיוערים הגובלים בנהר.
אמורדאד (באווסטה: Amərətāt; בפהלווי: Amurdād ; בפרסית: امرداد או مرداد - "אלמוות") היא אחת הישויות האלוהיות בקבוצת אמשה ספנטס התומכת באהורא מזדא, במאבקו נגד אהרימן וקבוצת תומכיו המכונה דיווים.
אמורדאד היא אלת חיי הנצח ומגינת הצמחייה במיתולוגיה הפרסית.
בלוח השנה הפרסי מוקדשים לה החודש החמישי והיום השביעי.
היא מופיעה תמיד יחד עם הורדאד, אלת הבריאות והשלמות האחראית על המים.
בשל תחומי אחריותן, השתיים מעניקות מברכתן למזון ולשתייה.
אמורדאד היא אויבתה של אלת הזקנה זאריך.
באסלאם, מוזכר הצמד "הארות ומארות" בקוראן (סורה 2, פס' 96); ככל הנראה זהו עיבוד של השמות האיראניים.
במיתולוגיה הארמנית הצמד הורדאד ומורדאד הפכו לזוג אוהבים.
הפרח הנקרא hawrot-mawrot על שם שתי הישויות האלה מסמל אהבה.
אֱמוֹרִית או אָמוּרּית היא שפה נכחדת שמית עתיקה מן הענף הצפוני-מערבי אשר דוברה בפי שבטי האמורי השמיים הצפוניים, להם חשיבות רבה בדברי הימים המוקדמים של הסהר הפורה.
היא מוכרת בעיקר משמות פרטיים ומילים מושאלות שאינן ממקור אכדי אשר תועדו בידי לבלרים כותבי אכדית בתקופת הברונזה, בנהריים, בעיקר מבבל, מרי, אללח', ואף אוגרית.
בשל היותה מתועתקת לכתב יתדות הברתי, אמורית היא השפה השמית הצפון־מערבית העתיקה היחידה שתיעוד תנועותיה משמעותי.
לעיתים מצויים שמות אלה גם בטקסטים מצריים מוקדמים.
חקר השפה האמורית הוא בעיקרו אונומסטי, ומתבסס על אונומסטיקון השמות הפרטיים האמוריים.
האמורית היא השפה השמית המתועדת השנייה בקדמוניותיה, אחרי האכדית (אם מכלילים בתוכה את האבלאית), והשפה השמית הצפון־מערבית ואף השמית המרכזית המתועדת הקדומה ביותר.
השם "שְׂנִיר" עבור הר חרמון מובא בתנ"ך () כשם אמורי.
האמורית מקיימת את ההבחנה השמית האופיינית בין צורות יִקְטֹל, המציינות פעולה שטרם נשלמה, לצורות קָטַל, המציינות פעולה שנשלמה.
בשונה מן העברית והאכדית ובדומה לערבית שימרה האמורית את התנועה הסופית של הגוף ה-3 בצורות קָטַל (a-).
תנועת האית"ן בצורות יִקְטֹל היא a בדומה לערבית ולהבדיל מן ה-i הנהוגה בעברית ובארמית.
באמורית התקיימה תבנית פועל ובה עיצור שני דגוש, בדומה לבניין העברי פִּעֵל.
במספר מקרים בהם מופיע העיצור š בשפה האכדית, באמורית – בדומה לעברית ולערבית – מופיע העיצור h.
לפיכך, הכינויים החבורים לנסתר ולנסתרת הם hu- "שלו" ו־ha- "שלה", ותחילית בניין הגרימה היא h ולא š כבאכדית.
הכינויים החבויים לגוף הראשון בצורות קָטַל הם ti- (יחיד) ו־nu- (רבים), כמקובל בשפות שמיות צפון־מערביות.
אַמוּר לבן (נקרא גם: קרפיון עֵשֶׂב; שם מדעי: Ctenopharyngodon idella) הוא מין דג צמחוני יחיד בסוגו החי במים מתוקים ונחשב מתאים ביותר לוויסות צמחייה ימית.
זהו זן קרפיון הגדל באופן טבעי בסיביר ובצפון סין.
מקור שמו הוא בנהר אמור, שנחשב למקום שבו הופיע המין לראשונה.
מבנה גופו מוארך ומלא ומזכיר בצורתו טורפדו.
קצה פיו מעט אלכסוני, שפתיו נוקשות ואינן בשרניות, והוא חסר בינים.
אמור בוגר ניזון אך ורק מצמחייה ימית, וקצב התפתחותו מהיר מאוד - דג באורך 20 ס"מ שהושרץ באביב, יגיע לגודל של 45 ס"מ עד הסתיו.
דג בוגר יכול להגיע לאורך של עד 2 מטרים ולמשקל של 45 ק"ג.
המין הובא במכוון לארצות הברית ב-1963 לוויסות הצמחייה הימית.
כמו כן הובא גם לניו זילנד, כשהפצתו נעשית בזהירות רבה כדי למנוע ממנו להפוך למפגע בעצמו.
למניעת בעיה זו, נעשה לרוב שימוש בדגים עקרים, טריפלואידים (בעלי מספר כרומוזומים הגדול פי שלושה מהמספר הבסיסי), שנוצרים לאחר חשיפת הביצים לחום או לחשמל.
בטבע, מתרבה האמור הלבן רק בנהרות בעלי זרימה מהירה.
בשנות השמונים הוכנס האמור לגידול בבריכות הדגים בישראל.
אין הוא שמן כמו הקרפיון הרגיל.
הוא נחשב תחליף אידיאלי למי שמבקשים דגים רזים בעלי מעט שומן.
משקלו של אמור ממוצע מגידול בריכות הוא כ-4 ק"ג.
מכיוון שהאמור ניזון מצמחי מים ומאצות חוטיות גדולות, משתמשים בו בישראל לפיקוח על איכות המים במאגרי השקיה.
דגי אמור מאוכלסים במאגרי השקיה כדי להתגבר על התפתחות אצות איטיות וצמחי מים בשולי המאגר ועל הקרקעית.
הדג אינו מתרבה באופן טבעי בגופי מים בישראל, וכך אין כל סכנה לחדירתו לגופי מים בלתי רצויים, או להתפתחות אוכלוסיות צפופות של דגים, או דגיגים מעבר לרצוי, דבר שהעלול לגרום נזקים לגוף המים, או למערכות ההשקיה.
הדג מפורסם בגלל הביטוי "אמור זה שם של דג", שפירושו הוא שלא לסמוך על מה ש"אמור" (נועד) להתרחש.
מחוז אמור הוא סובייקט בפדרציה הרוסית.
נמצא במזרח הרחוק הרוסי בדרום-מערבו, כ-8,000 ק"מ ממוסקבה.
בדרום גובל המחוז עם סין.
מישור נהר אמור מהווה כ-40% משטח המחוז.
נכון לשנת 2024 מתגוררים במחוז 750,083 תושבים.
בירת המחוז היא עיר בלגובשצ'ינסק.
במאה ה-6 לאזור הגיעה עם ממוצא מנצ'ורי.
שליטתם באזור הסתיימה במהלך המאה ה-13 כאשר מונגולים כבשו את האזור.
בעקבות כך השליטה באזור הועברה לדאורים.
בשנת 1644 לאזור הגיע יחידה בפיקוד של וסילי פויארקוב ובשנת 1650 בפיקוד של ירופיי חבארוב.
הרוסים הצליחו להתבסס באזור אך בהתאם להסכם נרצ'ינסק משנת 1689 הם עזבו את האזור.
בשנת 1858 בעקבות חוזה אייגון האזור עבר מהאימפריה הסינית לשליטה של האימפריה הרוסית.
תוך זמן קצר הוקם "מחוז אמור" וקוזאקים של עבר הבאיקל החלו להתבסס באזור.
בשנת 1920 האזור היה חלק של רפובליקת המזרח הרחוק.
בשנת 1926 הוקם מחוז אמור שבוטל בשנת 1938 ואזור היה חלק של חבל חברובסק.
בתקופת שלטונו של יוסיף סטלין באזור פעלו מחנות גולאג רבות.
המחוז הנוכחי הוקם מחדש בשנת 1948.
הרשות המחוקקת היא "האספה המחוקקת של מחוז אמור" שכוללת 27 חברים.
בשנת 2018 לתפקיד נבחר וסילי אורלוב שבשנת 2023 נבחר לכהונה השנייה.
מבחינה מנהלית המחוז כולל 8 ראיונים, 7 ערים בעלי חשיבות מחוזית ועיר סגורה ציאולקובסקי.
במקור הוא היה בסיס של יחידה של חיל הטילים האסטרטגיים וכיום הוא עיר שתושביה תומכים בפעילות של קוסמודרום ווסטוצ'ני.
נכון לשנת 2024 מתגוררים במחוז 750,083 תושבים לעומת מעל למיליון אנשים בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20. בערים מתגוררים 69,4% מכלל אוכלוסיית המחוז.
בהתאם לנתוני מפקד אוכלוסין 2021 של הפדרציה הרוסית הרוסים מהווים כ-90% מאוכלוסיית המחוז.
אוקראינים שבעבר היו חלק משמעותי כיום מהווים פחות מאחוז.
הרכבת הטרנס-סיבירית שנבנתה במאה ה-19 מהווה עורק תחבורתי ראשי של המחוז.
החל משנת 2011 החלה בניית קוסמודרום ווסטוצ'ני שמתוכנן להחליף את בייקונור.
בקרבת העיר סבובודני הוקם מפעל לייצור מוצרי גז טבעי מהגדולים בעולם.
דרך שטח המחוז עוברות הרכבת הטראנס-סיבירית ומסילת הרכבת באיקל-אמור.
בתקופת ברית המועצות החלה בניית מסילת רכבת לכיוון יאקוטסק.
נכון לשנת 2024 היא הגיעה לקרבת העיר.
במחוז עוברים מספר כבישים בעלי חשיבות ארצית R-297 "אמור" צ'יטה - חברובסק ו-A360 לכיוון יאקוטסק.
פועל נמל התעופה בלאגובשצ'נסק בעל מעמד בין-לאומי.
בנהר אמור וזיה הוקמו נמלים.
דרך שטחי המחוז עובר צינור גז "עוצמת סיביר" להעברת גז מיאקוטיה ללקוחות בסין.
צינור נפט ממחוז ארקוטסק לחוף האוקיינוס השקט עובר דרך המחוז.
אמורי נולסקו גארידו (בספרדית: Amaury Nolasco Garrido; נולד ב-24 בדצמבר 1970) הוא שחקן פוארטו-ריקני.
ידוע בעיקר בזכות גילום דמותו של פרננדו סוקרה בסדרה "נמלטים" של רשת FOX.
נולסקו נולד בווייקס שבפוארטו ריקו, שם הוא למד ביולוגיה במטרה להיות רופא.
לאחר מספר תפקידי משחק קטנים עבר נולסקו להתגורר בעיר ניו יורק.
מעט אחר כך, נולסקו שיחק במספר סדרות; "ER", "CSI", "ג'ורג' לופז" ו"ארליס".
הוא שיחק גם בסרטים "מהיר ועצבני" (עם פול ווקר), "מר 3000" ו"רובוטריקים".
בשנת 2006 שיחק בקומדיית הספורט "חמים על הספסל" שביים דניס דוגן.
בשנת 2008 שיחק בסרט "מקס פיין", אשר מבוסס על זיכיון משחק הווידאו מקס פיין, ובסרט הפשע "מלכי הרחוב" לצד קיאנו ריבס.
בשנת 2009 שיחק את פלמר בסרט "משוריין".
בשנת 2010 גילם את מרקו מרטינז בסדרה הטלוויזיה הפוליטית "מרדף" ב-NBC.
בסדרה "נמלטים" הוא גילם את פרננדו סוקרה מתחילת הסדרה ב-2005 ועד לעונה החמישית ב-2017.
ב-2014 שיחק בסרט "בדם ובאש" בכיכובה של ג'ינה קראנו, וגילם את מת'יאס בסדרה "כנופיות אל-איי" של רשת FOX.
בשנת 2015 כיכב לצד אווה לונגוריה בסיטקום "טלנובלה" ברשת NBC בתור רודריגו סוארז.
בשנת 2016 שיחק בדרמת הפשע "קרימינל".
ב-2019 שיחק בסרט המלחמה "ג'ארהד: חוק החזרה", לצידו של רוברט פטריק ולצדם של הישראלים יעל איתן ואורי פפר.
השחקנית והדוגמנית ג'ניפר מוריסון הייתה בת זוגו בין השנים 2008–2011.
בשנת 2008 הוא השתתף בקליפ תמיכה בנשיא ארצות הברית ברק אובמה.
+שנהסרטתפקידהערות2000אחיויקטור2002Final Breakdownהקטור ארתורו2003מהיר ועצבני 2חוליוסThe Librariansג'י-מן2004מר 3000ג'ורג' מינדאו2006חמים על הספסלקרלוס2007רובוטריקיםפיגוארה2008מלכי הרחובהבלש קוזמו סנטוסמקס פייןג'ק לופינו2009משורייןפאלמר2011יומן הרוםסיגוארה2013מת לחיות ביום טובמרפיEl Teniente Amadoאמאדו גרסיה גררו2014בדם ובאשסילביו לוגוSmall TimeברלואוAnimalדאגלס2016קרימינלאסטבן רואיז2018Locating Silver LakeחוסהSpeed Killsהסוכן לופזקצה הפחדניק2019ג'ארהד: חוק החזרהסמל טורס2021דרומית לגן עדןמני2022The ValetבניTBALights OutפוסקוDead Guy
הָאֱמוֹרִים (לפי ניקוד המסורה) או אָמוּרִּים (בכתב יתדות: 𒈥𒌅, בשומרית: MAR.TU, מרתו, באכדית: Amurrû או Amurrītu) היה עם דובר שפה שמית צפון־מערבית, נוודי ברובו.
מקורם של האמורים הוא מערבות צפון מזרח סוריה של היום, ומשם נדדו שבטים אמורים שונים מזרחה ומערבה.
הגדרת האמורים אינה חד משמעית: חלק מהחוקרים מחשיבים אף את החיקסוס כאמורים בצורה מסוימת, או רואים בתואר אמורי תואר שאיננו אתני טהור אלא גם בעל מאפיינים חברתיים.
ערבות המדבר הסורי, לרבות עמקי הפרת התיכון והחבור אותם הן חוצות, היו נקודת המוצא לנדידת האמורים לסהר הפורה באלף ה־3 לפנה"ס, והיוו ואזור הריכוז המרכזי שלהם בתקופה הבבלית הקדומה.
אותן ערבות הן האזור היחיד המתאים מבחינה אקלימית ואקולוגית למאפייני האמורים הקדומים – נוודות המתבססת על רעיית צאן.
לקראת סוף האלף ה־3 לפנה"ס חוותה ארץ בבל (כלומר האזור בין הפרת והחידקל שמדרום לבגדד) הגירה הולכת וגדלה של נוודים מגדלי צאן, שמקורם בערבות המדבר הסורי.
הסיבה שהביאה את האמורים לנדוד לא ידועה; ייתכן שמדובר בשינויים אקולוגיים, לחץ לנדוד בעקבות גידול האוכלוסייה או תנאים פוליטיים לא יציבים.
המונח השומרי Martu (מרתו) מקביל למונח האכדי Amurru (טופונים, שם ארץ) ו־Amurrû/Amurrītu (כשם העם, האנשים); האחרון בתורו מקביל למושג המקראי "אמרי" – אֱמֹרִי (לפי ניקוד המסורה) או אָמֻרִּי (, לפי שחזור ההיגוי המקורי).
המונח השומרי מאוית לרוב כ־MAR.TU, אך לעיתים גם בצורות אחרות, כמו MAR.DU8. סביר שקיים קשר בין המונח השומרי לאכדי, אך קשה לעמוד על טיבו.
מקובל במחקר ששורש המונח המקורי הוא מ־ר־ר, אך האטימולוגיה של המונח לא ברורה.
בכתבים שומרים מוקדמים (מסוף האלף ה־3 לפנה"ס), וכן במקורות אכדיים מהמחצית הראשונה של האלף השני, אמֻרֻּ הוא גם שם לכיוון המערב, וכן שם הארץ התחומה בין הפרת, הים התיכון וגבול מצרים (בדומה לעבר הנהר).
עדויות מאבלה מראות כי מרתו (Mar-tuki או Mar-tumki) הייתה מזרחית לאבלה, כך שסביר להניח ששם הישות הגאוגרפית היה הראשון וממנו נגזר מאוחר יותר שם הכיוון הגאוגרפי מערב (או צפון־מערב), ולא להפך (בדומה לשמות הכיוונים הגזורים משמות הארצות אלם – מזרח, שומר – דרום ו – צפון).
במקומות אחרים ניכרים קשרים בין המונח אמורים למונחים "חֿנה" ו"אחֿלמו", המייצגים נוודים.
העדויות הראשונות למונח מרתו נמצאו החל מאמצע האלף ה־3 לפנה"ס בשורופק ובאבלה, ככינוי לאנשים ולישות מדינית.
ארץ מרתו ואנשי מרתו קשורים באלף ה־3 לפנה"ס באופן מובהק לאזור הפרת התיכון, כלומר לתותול ואמר בכתבי אבלה, ול בתקופה האכדית הקדומה (נרם-סין כינה את ההר ba-sa-ar SA-DÚ-ì MAR-TUki, "בסר (בישרי) הר האמורי", ובנו כתב שהביס את ה־MAR-TU-am בהר בסר (בישרי)) ובתקופת אור השלישית.
גודאה מלך לגש ייבא אבנים מ"בַסַלַּה (בסר (בישרי) בחילוף עיצורים ר־ל) רמת המרתו".
אמר-סין הזכיר ברשימה אחת איש מרתו מרמת מרתו, איש מאבלה, איש מאורשו ואיש ממארי.
עדויות אלה מלמדות על המיקום המקורי של מרתו באזור תסובת הפרת, בערבות סוריה התחומות בין מארי, אבלה ואורשו.
בתקופת אור השלישית החלו להופיע בטקסטים השומריים שמות שניתן לסמן בבירור כאמורים; הם מסומנים בתואר Martu המזהה אותם כזרים שלא נטמעים.
כ־40% מאותם מרתו נשאו שמות אמוריים מובהקים, 9% שמות אכדיים או אמוריים, 14% שמות אכדיים, 21% שמות שומריים ו־16% לא ברור.
בתקופת אור השלישית גדל הלחץ של הנוודים האמורים על האדמות המעובדות של בבל עד כדי כך שהוקמה נגדם חומת מגן, והעדויות האפיגרפיות מעידות על חרדת המלכים מפני הפלישות האמוריות, אך גם חומה זאת לא עמדה בלחץ, ומדינת אור השלישית נפלה בעקבות מהומות האמורים ב־1940 לפנה"ס (לפי הכרונולוגיה הנמוכה).
שתי תעודות מזכירות באופן ספציפי את שבט ה'דיתנום' כגורם לנפילה.
לאחר נפילת אור השלישית קיבלו האמורים את ההנהגה הפוליטית של ערים רבות, כלרסה, כיש, , ארך ובבל, ובמקביל, דרום מסופוטמיה השומרי הפך להיות יותר ויותר אכדי.
הטקסטים מהתקופה הבבלית הקדומה מאשנונה מראים על מאמצים מגוונים מצד מלכי העיר לשלוט על אוכלוסיית הנוודים, בין השאר קשרי נישואים עם מנהיגי משפחות האמורי.
מצד שני, מנהיגי אשנונה (כמו מנהיגי מארי מאוחר יותר), השתמשו בסמכותם כדי להתערב בשאלות של מנהיגות שבטית.
עם זאת, נסיונותיהם לשלוט לא תמיד צלחו, וסכסוכים צבאיים היו בלתי נמנעים.
לאחר התבססות האמורים ניתן למצוא את שמותיהם בדרום נהריים, בדיאלא ואף בבחריין, ושמות אמורים היו כ־11% משמות שולחי ומקבלי המכתבים באותה תקופה.
עם זאת, דרום מסופוטמיה היה אזור אמורי פריפריאלי ביחס לאזור מסופוטמיה עלית, ערבות סוריה וצפון מערבה (בין החלק המערבי של הפרת לים התיכון), שכן שם היו אזורי הריכוז הראשיים של האמורים.
החל מתקופת עמורפיא (חמורבי) ירד שיעור השמות האמוריים, דבר המשקף את היטמעותם בשפה ובתרבות הבבליות, תהליך שהושלם רק לאחר תום התקופה הבבלית הקדומה, באמצע האלף ה־2 לפנה"ס.
גם בימי עמי־צדוקה, הוזכרו בחוקיו "האכדי והאמורי", דבר המעיד על היותם קבוצות מובחנות.
כל מלכי השושלת האמורית של בבל, למעט שני קודמיו של עמורפיא, נשאו שמות אמוריים, ושושלתם נזכרה כאמורית ולא אכדית גם באלף הראשון לפנה"ס.
קשרי האמורי עם תסובת הפרת והר בישרי מתועדים בחלקם גם במארי בתקופה הבבלית הקדומה, תחת השם האכדי Amurrû המקביל למרתו השומרי.
לקראת סוף תקופת ה (שהתרחשה בין 2216–1742 לפנה"ס) במארי החל שלב ההסתננות השני של הנוודים, שהביא בעיקר את עמק הפרת התיכון, מארי, מסופוטמיה עלית וצפון־מערב סוריה לשליטה אמורית.
שלב זה החל לא יאוחר מימי יגיד־ליאם מצופרום ו מאכלתום (בערך 1750 לפנה"ס).
המקור החשוב ביותר לתולדות האמורים בתקופה זאת בפרט, ולידיעות על נוודוּת במזרח הקדום בכלל, היא ארכיון הארמון של מארי.
כ־41% מהשמות בארכיון אמורים, 34% אכדים, 9% חֿורים והשאר לא מזוהים; מתוך השמות של הנוודים בארכיון, כ־78% אמורים, רק 13% אכדים ופחות מ־0.1% חֿוריים.
גם באתרים אחרים באזור, כמו תל א-רימאח ושעֿר בזר שיעור השמות האמוריים היה גבוה משיעורם בבבל (גם אם עדיין נמוך משיעור השמות האכדיים באזור).
שליטי מארי ביקשו לעיתים להכניע צבאית את הנוודים.
יעדון־ליאם הביס את אנשי חֿנה שבפרת התיכון ושבה את מלכם, ומאז הוא כינה את עצמו "מלך מארי וארץ חֿנה", וזמרי-לים (המתהדר בתואר "מלך (ה)אכדים ו (ה)אמורים" – ) התמודד עם מרד בני ימין בתחילת שלטונו, הנחיל להם תבוסה והרג את מלכיהם.
מהכיוון השני, הנוודים (כגון הסותו) ביצעו לעיתים פשיטות (באכדית: šiḫṭu, "שִיחֿטֻ") על כפרים, עדרים או שיירות של יושבי קבע.
מארכיון מארי ניתן ללמוד ששבטי הנוודים, כמו יושבי הקבע, השתמשו במשואות לתקשורת, ושמלכים שונים גייסו את הנוודים לצרכים צבאיים (אף שלא תמיד ניתן היה לסמוך עליהם) ואף לעזרה בפעילויותאחרות (כגון קציר).
מתועדים גם, למשל, חוזים, שמאפייניהם דומים מאוד לברית בין הבתרים המקראית.
בתקופה הבבלית הקדומה בערך החלה המעבר מערבה של שם הישות הגאוגרפית Amurru והאתניקון (שם זיהוי אתני) Amurrû, כפי שמשתקף בכמה מכתבי מארי שמשייכים את השמות לאזורים דרום־מערביים לפרת (בעוד אחרים ממשיכים לשייך את השמות לשמיים הצפון־מערביים שעל הפרת התיכון ומסביב לו).
המעבר הסתיים במחצית השנייה של האלף השני לפנה"ס עם ההעברה המוחלטת של השם למדינה המערבית הקטנה ממלכת אמורו.
עד סיום המעבר, הכינוי "אמורו" נשא עמו כמה משמעויות (בדומה, למשל, לשם אנגליה, המתייחס הן לבריטניה הגדולה והן לאנגליה להבדיל מוויילס וסקוטלנד).
לאחר שמארי חרבה תחת אימפריית עמורפיא (חמורבי), קמה באזור תרקה ממלכה שנקראה "ממלכת חֿנה", שהתקיימה בסוף התקופה הבבלית הקדומה ותחילת התקופה הבבלית התיכונה, ואשר כמעט כל מלכיה נשאו שמות אמוריים.
גם בממלכה זאת רווחו שמות אמוריים (38%), אך השמות האכדיים התעלו בשיעורם כעת (49%; 3% אחרים ו־10% לא מזוהים).
מאותה תקופה והלאה קשה להתחקות אחר תולדות האמורים.
מאמצע האלף השני הושלם המעבר של המונח "אמורו" לממלכת אמורו, שהשתרעה בין הים התיכון למישור הארנת, מעבר שהחל כאמור בתקופה הבבלית הקדומה עת כונו מלכים מחצור, קטנה וחלב תוארו כאמורים.
האמורים קשורים לארמים הקדומים שנדדו דרומה לאזורים שמדרום־מערב לפרת, ואת מורשתם ניתן לראות בבירור בכתבי אמר במאה ה־14 לפנה"ס.
במסורת השומרית בתקופת ממלכת לרסה איסין בשומר במאה ה-18 לפנה"ס מתוארים נישואיה של אלה שומרית לאל אמורו - המשמשים כאלגוריה על התנחלות שבטי רועים נוודים "אמוריים" מהמדבר הסורי, בשטחים המושקים במי הנהרות, בתקופות המשברים האקלימיים שהתחוללו במרחבו של המזרח הקדום - במהלך תקופת הברונזה הבניימית.
אוכלוסייה זאת בשם "אמורים" השוכנים באזור ההררי הגובל עם מסופוטמיה ממערב בשם ומשם הם התפשטו על כל השטח המישורי החצי צחיח מערבה לנהר הפרת.
נראה, שהשם "אמורי" בהוראתו הגאוגרפית והאתנוגרפית הכוללת הושאל וניתן לתושבי סוריה וארץ ישראל באלף השני לפנה"ס מן האכדית, שהייתה במשך מאות רבות של שנים הלשון הבין לאומית בכל ארצות הקשת הפורייה, גם בני ישראל קיבלו את השם הזה, וכך גם כונו בפיהם בני היישוב הקדומים.
חוקרים מצאו למעלה מ-200 שמות תאופוריים אמוריים בכתב יתדות המכילים בתוכם את המילה העברית-אמורית (עם, עמ-Amm) שייצגה אלוהות אמורית, שם תיאופורי זה נמצא גם בכתבי ערבית - קדומה (כתבניאן, ספאיטיק, תמודית),עברית, מואבית, ועוד.
עיר המדינה הגדולה מארי שעל גדות נהר הפרת, הייתה העיר הבולטת מבין הערים האמוריות (ובנוסף עליה היו הערים איסין, אשנונה ולרסה).
במארי נבנה ארמון גדול ובו ארכיון גדול של טבלות מהמאה ה-18 לפנה"ס שנכתב בדיאלקט של אכדית.
השפה האמורית הייתה דיאלקט שמי צפון-מערבי.
מקור המידע המרכזי על השפה הוא שמות רשמיים שנמצאו בכתבים שאינם בסגנון האכדי.
שמות רבים נמצאו דומים לשמות מאוחרים יותר בתנ"ך.
במאות ה-13-14 לפנה"ס התקיימה באזור לבנון של ימינו ממלכת אמורו שמלכיה היו אמורים.
ייתכן שהיא הייתה שריד לממלכה שהתקיימה בשם באזור במאה ה-18. על השליטה בממלכה נאבקו האימפריה החתית והאימפריה המצרית.
בשנת 1280 לפנה"ס נכרתה הברית בין המצרים ובין החתים, ונקבעו הגבולות בין שתי המעצמות.
מלכות אמורו נספחה לממלכת החיתים כמדינה ואסאלית.
כמאה שנה מאוחר יותר, בתארו את פלישת "גויי הים" לארצות שבחופו המזרחי של ים התיכון (1188 לפסה"נ), מזכיר פרעה רעמסס השלישי את מחנותיהם, שחנו בארץ אמורו ובזזו את הארץ ויושביה עד כלה.
ממלכת אמורו נחרבה סופית בעקבות פלישת גויי הים במאה ה-12 לפנה"ס.
האמורים חיו בחברה המחולקת ליחידות שבטיות: גוֹי (באמורית gayyu), חֶבֶר (באמורית ḫibru), לאום (באמורית liʾmu) ו"ראש" (באמורית raʾsu, במשמעות "מטה").
גוי, חבר ולאום מופיעות ממש כמרכיב תאופורי בשמות.
קבוצות אתניות ספציפיות בקרב האמורים היו החֿנה, הסותו, בני ימין (כלומר "בני הדרום") ובני שמאל (כלומר "בני הצפון").
בני ימין ובני שמאל היו הקבוצות העיקריות מסביב למארי, ועל אף שמותיהם לא ניכרה חלוקה גאוגרפית של צפון ודרום ביניהם; ייתכן שהשמות הם זכר לחלוקה גאוגרפית קדומה יותר.
מלכי מארי היו מבני שמאל, וכן נראה שבני שמאל היו יותר יושבי קבע מבני ימין.
הסותו ישבו מדרום לנהר פרת המערבי, והיו כנראה שבט נוודי.
שבטים נוספים, פחות משמעותיים, היו נוּמְחַֿה, יַמוּתבַעַל ויַעִילַן.
כמה טקסטים מציגים את האחדות היסודית בין האמורים, מעבר לחלוקה והשייכות השבטית.
כך למשל, בפני הסכנה העילמית, עמי־ישתמר נשבע לזמרי־לים על אחדות בני שמאל עם בני ימין:
כלומר, בני שמאל ובני ימין הם כחרוזים בצבעים שונים בשרשרת אחת, ועם זאת הם מתערבבים אחד בשני כבשיטפון.
טקסט אחר מדבר על בני שמאל החֿנאים (הנוודים) ואנשי ימות־בעל כאחים (aḫḫu), ומתייחס לאחווה (atḫu) ביניהם.
ישנן עדויות לניידוּת של משפחות בין קבוצות השבטים.
בראש השבטים עמד סוּגַגוּ, ראש שבט נוודים או יישוב קבע, והוא היווה גם שליח של הארמון אצל השבטים.
התושבים הציעו אותו והמלך מינה אותו לתפקיד, לאחר שהסוגגו שילם סכום כסף גדול למלך.
לעיתים ניתן היה גם להדיח סוגגו.
אחרי הסוגגו היו הזקנים (šībūtu), המוסד החשוב ביותר בקרב הנוודים, והם לעיתים גם יעצו לסוגגו, כרתו בריתות, או אף תיווכו בין השבטים למלך.
אזכורים של ארץ אמורו בכתובות אשוריות
ארץ אמורו הוזכרה בכתובות המלכותיות של כמה ממלכי אשור בתקופת הברזל:
תגלת-פלאסר הראשון כתב שהוא הלך להר הלבנון, וכרת משם ארזים לבית אנו ואדד.
הוא המשיך לארץ אמורו וכבש את כולה.
הוא קיבל מנחות מגבל, צידון וארוד, והפליג מארוד לצומור אשר בארץ אמורו.
בהמשך הזכיר את תדמור שבארץ אמורו.