tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הנוצרים אימצו את המונח כתיאור ל"עדויות" בנוגע למעשיהם וסבלם של נוצרים, אותם כינו "מרטירים".
המרטיר בנצרות הוא אדם המעדיף מוות על פני אפוסטסיה (המרת דת), התכחשות לאמונתו, פעולה שבתקופה הרומית כללה בדרך כלל ביצוע פולחן הקיסר או פולחן פגני אחר.
העדפה זו של מוות על פני כפירה באמונה אומצה בנצרות במאה השנייה לספירה, ככל הנראה בהשראה ישירה של היהדות, שבה היו מסורות ענפות של קידוש השם כבר מתקופת החשמונאים.
סטפנוס הקדוש נחשב כמרטיר הראשון.
המושג פרוטומרטיר (Πρωτομάρτυρας) מתאר את המרטיר הראשון בכל אחת מהמדינות, לפי הגבולות שהיו נהוגים בתקופתו, או המרטיר הראשון שמוצאו מעם מסוים, או כמו במקרה של פרפטואה ופליקיטס , שתי הנשים הראשונות.
המרטירים הנוצרים בשלוש מאות השנים הראשונות לספירה היו בדרך כלל אנשים שנצלבו בצורות שונות על-ידי הרשויות הרומיות או מתו בזירה, חלקם נטרפו על-ידי אריות במופעי הקירקוס הרומי.
כאשר אימץ קונסטנטינוס בתחילת המאה הרביעית את הנצרות כדת הרשמית של האימפריה הרומית התהפכו היוצרות, והנוצרים החלו לרדוף את המחזיקים באמונות פגניות, יהודים ונוצרים שאמונתם לא תאמה את טעמה של האורתודוקסיה השלטת.
הצדקה הלכתית נמצאה לכך במהרה אצל אוגוסטינוס הקדוש, שהתיר שימוש בכוח כנגד "כופרים".
הרדיפה ויצירת מרטירים מוסדה בנצרות עם האינקוויזיציה של הכנסייה הקתולית.
בנצרות, נמשכה מסורת של מרטיריות אצל כתות ומינים שונים בתוך הנצרות, כגון המורמונים, האנאבפטיסטים, ועוד.
במאה העשרים שוב הופיעו מרטירים נוצרים, הפעם כנרדפים על-ידי השלטונות במשטרים טוטליטריים שונים, שביניהם בלטו המשטרים הקומוניסטיים בברית המועצות, שרדפה והרגה מאות אלפי אנשי דת בכנסייה האורתודוקסית הרוסית.
דוגמה מעניינת ויוצאת דופן הייתה מלחמת הכריסטרוס במקסיקו, שמספר מרטירים הוכרזו בעקבותיה, על אף שנהרגו על ידי שלטון, שבאופן רשמי לפחות, היה קתולי.
בדת המוסלמית נקרא המרטיר "שהיד" (מערבית: شهيد).
הכוונה בעיקר לחיילים ולוחמים שנהרגו במילוי תפקידם (קרי, "חללים").
לפי האמונות המוסלמיות, מקומו של השהיד בגן עדן מובטח עם הריגתו.
זאת על-פי הפסוק בקוראן: "...ואל תחשיבו את הנהרגים למען אללה מתים, אלא הם חיים אצל ריבונם ומקבלים את שכרם." (סורת "בית עמרם", פסוק 169).
למרטירים קדמו יהודים אשר מתו על קידוש השם.
במסורת היהודית הם נקראים "הרוגי מלכות", המפורסמים שבהם הם עשרת הרוגי מלכות מימי רדיפות הרומאים לאחר מרד בר כוכבא, שתוארו בדברי חז"ל כ"דורו של שמד".
מוות יהודי על קידוש ה' הופיע לראשונה בימי גזירות השמד שקדמו למרד החשמונאים, וייתכן שזוהי ההופעה הראשונה של המרטיריות בתולדות תרבות המערב.
השימוש המקורי במונח התייחס ליהודי אשר בחר למות ובלבד שלא להמיר את דתו.
במשך השנים הורחבה המשמעות לכלול גם יהודים אשר נרצחו על שום שייכותם ללאום היהודי בלי קשר למידת אמונתם, כמו בתקופת השואה.
יש המייחסים קדושה גם לחללי מערכות ישראל שנהרגו במהלך המאבק וההגנה על מדינת ישראל.
יש המשתמשים בביטוי "קדוש מעונה" לתיאור סרקסטי של אדם המנופף ומתהדר בסבלו.
דניאל אלסידס קאריון הוגדר כ"מרטיר של הרפואה" בפרו, על כי הקריב את נפשו לצורך מחקר של מחלת קאריון , הקרויה על שמו.
מרטיניק הוא אי בשליטת צרפת בים הקריבי, המוגדר כ"מחוז שמעבר לים" של צרפת.
האי נכבש לראשונה על ידי צרפת בשנת 1635. לאורך כל שנות השלטון הצרפתי במקום שימש האי כמקור לאספקת סוכר, קפה, רום וקקאו.
שבויים אפריקאים ממערב אפריקה הובאו למקום כעבדים והם האבות של מרבית האוכלוסייה באי כיום.
בשנת 1685 גורשו יהודי מרטיניק מן האי.
בשנת 1763 נולדה באי ז'וזפין דה בוהרנה שהייתה לימים אשתו של נפולאון בונפרטה.
מרטיניק נכבשה מספר פעמים על ידי הבריטים, כולל פעם אחת במהלך מלחמת שבע השנים ופעמים במהלך מלחמות נפוליאון.
בריטניה שלטה באי כמעט ברציפות בשנים 1794–1815, והוא הוחזר לצרפת בסיום מלחמות נפוליאון.
מאז נשאר מרטיניק ברשות צרפתית.
ב-8 במאי 1902, התפרץ הר הגעש פלֶה והחריב כליל את העיר סן-פייר.
כתוצאה מכך נהרגה כל אוכלוסיית העיר (כ-30,000 תושבים) למעט שלושה, אחד מהם היה באותו זמן אסיר בבית הכלא בעיר, ששרד בזכות כותלי בית הכלא העבים.
לאחר כיבוש צרפת בידי גרמניה הנאצית במלחמת העולם השנייה, הוברחו למרטיניק עתודות הזהב של צרפת, וכן מספר אוניות צבאיות ואזרחיות, כולל נושאת המטוסים היחידה של צרפת.
באי שלט המושל רובר שהיה נאמן לשלטון וישי.
עוד לפני הצטרפותה למלחמת העולם השנייה, וביתר שאת לאחר מכן, הביעה ארצות הברית התעניינות באי ופעלה למנוע את הברחת הזהב או האוניות מהאי או כניסת כוחות גרמניים אליו.
במאי 1942 הגיעה ארצות הברית להסכמה עם מושל מרטיניק על הימנעות משימוש באוניות הצרפתיות באי.
אולם שנה לאחר מכן, לאור בריחת חלק מהאוניות מהאי, הודיעה ארצות הברית על ביטול ההסכמות, ובתחילת יולי הועבר השלטון במרטיניק לידי כוחות צרפת החופשית.
מרטיניק הוכרזה רשמית כ"חבל ארץ שמעבר לים" של צרפת ב-19 במרץ 1946.
החל משנת 1978 פועלת תנועת העצמאות המרטיניקנית, המיוצגת במוסדות שלטון מקומיים אך זוכה בתמיכה מועטה מתושבי האי.
האי ממוקם בים הקריבי, צפונית לטרינידד וטובגו.
האי הוא חלק מהאנטילים הקטנים.
אסונות הטבע השכיחים ביותר במרטיניק הם הוריקנים, הפוקדים את האזור מדי פעם, הצפות בחורף והתפרצויות הרי געש.
כ-90% אפריקאים ובני תערובת אפריקאים-לבנים-הודים.
דרום-מזרח אסייתים וסינים - פחות מ-5%.
7.1% חסרי דת או משתייכים לדתות אחרות (עובדי אלילים, בודהיסטים ועוד)
הכלכלה במרטיניק מבוססת בעיקרה על גידול קנה סוכר, בננות, תיירות וכן ייצור נורות.
החקלאות מהווה כ-6% מהתל"ג והתעשייה הזעירה, כ-11%.
בשנים האחרונות ישנו גידול בענפי קני-הסוכר והבננות, כאשר מרבית הסוכר משמש ליצור רום והבננות נשלחות ברובן לצרפת.
האי מחולק ל-4 נפות שמחולקות ל-45 מחוזות (סה"כ יחד).
נפה עיר מרכזית שם בשפת המקור אוכלוסייה נכון לשנת 2013שטח פור דה פרנספור-דה-פראנס Fort-de-France161,021171 לָה טריניטהלה טריניטה La Trinité 81,475 338 לֶה מרֵןלה מרן Le Marin 119,653409 סן-פיירסן-פייר Saint-Pierre 23,402 210
מַרְטֶן גֶר היה איכר צרפתי בן המאה ה-16 שעמד במרכזו של משפט התחזות מפורסם.
בזכות דמיונו הפיזי לגר ובקיאותו בפרטי חייו, עלה בידו לשכנע את הסביבה בזהותו.
הוא תפס את אחוזתו של גר ואף חי עם אשתו ובנו במשך שלוש שנים.
המקרה ממשיך להיחקר ולשמש השראה לסופרים, מחזאים ותסריטאים עד ימינו.
מרטן גר נולד בשם מרטן אַגֶר בשנת 1524 לערך בעיר הבסקית אַנְדֶה.
ב-1527 עברה משפחתו לכפר ארטיגה בדרום הפירנאים, שם שינו את שמם לגר.
בהיותו כבן ארבע עשרה נישא מרטן לברטראנד דה רול, בת למשפחה אמידה, ולאחר שמונה שנים הביאו לעולם בן בשם סנקסי, כשם אביו של מרטן.
ב-1548, לאחר שהואשם בגנבת חיטה מאביו, נעלם מרטן בפתאומיות והותיר את אשתו ברטראנד עגונה כיוון שלפי חוקי המשפט הקאנוני, אשר דרשו הוכחת מוצקה לפטירתו של גר.
בקיץ 1556, שמונה שנים לאחר היעלמו, הופיע בארטיגה אדם שטען כי הוא מרטן גר.
בשל הדמיון החזותי והבקיאות שגילה בפרטי חייו של מרטן גר, עלה בידו לשכנע את רוב שוכני הכפר בזהותו.
חרף הספקות שהתעוררו, השתכנעו דודו פייר, ארבע אחיותיו וכן ברטראנד אשתו כי הוא אכן מרטן גר.
"גר החדש" חי במשך שלוש שנים עם ברטראנד ובנה.
הם העמידו יחדיו שני צאצאים, מהם שרדה בת אחת.
עם מות אביו של גר, דרש "מרטן" את ירושתו ואף תבע את דודו של גר, פייר, על חלקו בירושה.
מהלך זה עורר מחדש את חשדנותו של פייר, אשר בעת היעדרו של גר נשא לאישה את אמה האלמנה של ברטראנד.
הוא ואשתו ניסו לשכנע את ברטראנד כי מרטן אינו אלא מתחזה, אך לשווא: כאשר ב-1559 הואשם מרטן החדש בהצתה בזדון וכן בהתחזות למרטן גר, עמדה ברטראנד לצדו והוא זוכה מן האשמה ב-1560.
פייר גר המשיך בחקירתו עד שהאמין כי עלה על זהותו האמיתית של המתחזה: ארנו דוּ טיל, אדם בעל מוניטין מפוקפק מהכפר הסמוך סאז'ה.
פייר פתח אז במשפט חדש כנגד המתחזה, תוך שהוא טוען במרמה כי הוא פועל בשמה של ברטראנד.
הוא ואשתו, אמה של ברטראנד, לחצו על ברטראנד לתמוך בהאשמה עד שלבסוף נעתרה.
המשפט נערך בשנת 1560 בעיר ריאֶה.
ברטראנד העידה כי תחילה האמינה באמת ובתמים שהאיש אכן בעלה, אולם מאז נוכחה לדעת כי אין הוא אלא מתחזה.
הן ברטראנד והן הנאשם מסרו גרסה זהה לגבי יחסיהם האינטימיים לפני 1548, ומרטן המתחזה אף קרא עליה תיגר: אם תישבע כי הוא אינו בעלה, יסכים בשמחה להיות מוצא להורג, אך ברטראנד לא נעתרה לקריאתו.
לאחר שנשמעה עדותם של יותר ממאה וחמישים איש, מתוכם רבים שאישרו את זהותו כמרטן גר (בכללם ארבע אחיותיו של גר), רבים שטענו כי הוא ארנו דו טיל, ורבים שסירבו לתמוך בצד זה או אחר, נגזר דינו של הנאשם למוות.
בקשת החנינה ושובו של גר האמיתי
מרטן המתחזה עתר מיד לחנינה בפני הפרלמנט בטולוז.
ברטראנד ופייר נעצרו בעוון האשמות שווא, ובמקרה של פייר, גם בשידול לעדות שקר.
"מרטן" שטח את טיעוניו ברהיטות, והשופטים בטולוז נעתרו והשתכנעו לגרסתו שלו על פיה אולצה ברטראנד להעיד עדות שקר על ידי פייר תאב הבצע.
הנאשם עבר חקירה נוקבת אודות עברו, הצהרותיו נבדקו ולא נמצאו בהן כל סתירות.
בשלב זה חל מפנה דרמטי, עם הופעתו הבלתי צפויה של מרטן גר האמיתי, כשהוא צולע על רגל עץ.
אמנם כשנשאלו אודות עברם עלה בידי מרטן המתחזה לענות טוב יותר ממרטן האמיתי, אשר נשכחו ממנו פרטים אחדים, אולם ברגע שהוצגו שניהם בפני משפחת גר נחתם המשפט: פייר, ברטראנד, וארבע אחיותיו זיהו פה אחד את מרטן האמיתי.
במשפט החוזר, בו יוצג על ידי מישל דה מונטן ובו טען לחפותו, יצא המתחזה אשם בניאוף והונאה ונידון למוות.
עם תום המשפט וטרם הוצאתו להורג, התוודה ארנו דו טיל כי רעיון ההתחזות עלה במוחו לאחר ששני אנשים זיהו אותו בטעות כגר.
אז גמלה בליבו ההחלטה לתפוש את מקומו, כששני קושרים מסייעים לו באיסוף מידע.
הוא התנצל על כל מעשיו, במיוחד בפני ברטראנד על כי הונה אותה.
ההוצאה הפומבית להורג בתלייה בוצעה ארבעה ימים מאוחר יותר, ב-12 בספטמבר 1560, ליד ביתו של מרטן גר בארטיגה.
פייר, גר וברטראנד זוכו מכל אשמה.
השופטים האמינו כי ברטראנד באמת ובתמים הולכה שולל בידי ארנו דו טיל.
סיפורו של מרטן גר האמיתי
מרטן גר האמיתי סיפר כי במהלך היעדרותו הארוכה היגר לספרד, שם עבד בשירותו של הקרדינל פרנסיסקו דה מנדוזה ומאוחר יותר בצבאו של פדרו דה מנדוזה.
כחייל בצבא הספרדי נשלח לפלנדריה ולקח חלק בהתקפה הספרדית על סנט קוונטין ב-10 באוגוסט 1557. במבצע צבאי זה הוא נפצע ונאלצו לקטוע את רגלו.
הוא חי תקופה מסוימת במנזר בטרם חזר לכפרו.
סיבת חזרתו, בדיוק בעת שהתרחש המשפט, לא הובהרה.
בתחילה סירב גר לקבל את התנצלויותיה של אשתו, בטענה כי היה עליה להכירו טוב מכדי לטעות בזהותו.
שני דו"חות נכתבו על המשפט בתקופת התרחשותו, האחד על ידי גיוּם לה סוּאְר ב-1561 והשני, הידוע יותר – על ידי אחד מהשופטים במשפט בטולוז, ז'אן דה קורה, ב-1596.
ניתוח מפורט של המקרה נכתב ב-1983 על ידי נטלי זימון דייוויס, פרופסור להיסטוריה מאוניברסיטת פרינסטון.
בספרה מעלה דייוויס סברה כי ברטראנד ידעה כי ארנו הוא מתחזה, אך העלימה עין ושיתפה פעולה במעין הסכמה שבשתיקה, שכן הייתה זקוקה לבעל לצדה וזכתה מארנו ליחס נאה.
דייוויס נשענה בטענתה על הסבירות הנמוכה שאישה תטעה כך בזיהוי בעלה למרות השנים שחלפו, על עצם תמיכתה בו עד המשפט (ובמובן מסוים אף במהלכו), וכן על הסיפור האינטימי שחלקו יחדיו אשר נראה כי תואם מראש.
ההיסטוריון רוברט פינליי מתח ביקורת על מסקנתה של דייוויס במאמרו משנת 1988. לטענתו, ברטראנד באמת ובתמים הולכה שולל (כפי שנטו להאמין אחרים בני זמנה, ובכללם השופטים) וכי דייוויס ניסתה להתאים מודל סוציולוגי מודרני לתיאור ההיסטורי.
הוא הצביע על סבירות נמוכה לשיתוף פעולה מצד ברטראנד, שכן בכך הייתה מסתכנת בהאשמות כבדות משקל של שותפות לדבר עבירה וניאוף.
דייוויס יצאה כנגד טיעוניו של פינליי במאמר תגובה משנת 1988.
במרוצת הדורות משך הסיפור את תשומת לבם של יוצרים, ביניהם אלכסנדר דיומא האב, אשר כלל גרסה בעלת אופי בדיוני של הסיפור בספרו "שתי הדיאנות" ובסדרת הספרים "פשעים מפורסמים" (1841).
הרומן ההיסטורי "אשתו של מרטן גר" שנכתב בידי ג'נט לואיס, פורסם לראשונה ב-1941 וסיפק השערות בדבר מניעיה האמיתיים של ברטראנד.
נטלי דייוויס שימשה כיועצת לסרט "שובו של מרטין גר" אשר יצא ב-1982 (בכיכובם של ז'ראר דפארדיה ונטלי ביי).
הסרט נותר נאמן ברובו לתיאור ההיסטורי, פרט להסבר הבדוי בדבר מניעיה של ברטראנד המובאים בסופו.
ב-1993 יצאה גרסה מחודשת של הסרט תחת השם סומרסבי, הפעם בהוליווד בכיכובם של ג'ודי פוסטר וריצ'רד גיר, בו הועבר אתר ההתרחשות לארצות הברית שלאחר מלחמת האזרחים.
מחזמר בשם "מרטן גר" שנכתב על ידי קלוד-מישל שנברג ואלן בובליל, הוצג בהצגת בכורה בתיאטרון אדוארד שבלונדון בשנת 1996, וגם סופו אינו נאמן למקור ההיסטורי.
מרטיני (Martini) היא משפחת קוקטיילים קלאסיים נפוצה על בסיס ג'ין או וודקה.
קוקטייל מרטיני הקלאסי הוא המפורסם בקוקטיילים, אשר מעולם לא איבד את הפופולריות שלו ואף זכה לכוס מיוחדת שנקראת על שמו.
להכנת הקוקטייל מוסיפים לכ-60 סמ"ק או מעט יותר ג'ין, בין 1/3 ל-1/6 ורמוט לבן יבש, כאשר כמות הוורמוט ביחס לג'ין תקבע את רמת היובש של הקוקטייל – ככל שיחס הוורמוט בקוקטייל נמוך יותר, הוא נחשב "יבש" יותר.
אופן הכנת המשקה הוא מזיגת המרכיבים לכוס בחישה מלאה בקרח, בחישה עד שהמשקה מצונן, וסינונו לתוך כוס מרטיני קרה.
בווריאציה הנקראת "דריי מרטיני" (Dry martini) מוסיפים לג'ין רק טיפות בודדות של הוורמוט.
כאשר המשקה מוכן על בסיס וודקה במקום הג'ין, הוא קרוי וודקה מרטיני או בקיצור וודקטיני (Vodka martini).
הקישוט המסורתי של המרטיני הוא זית ירוק על קיסם בתחתית הכוס.
קיימת וריאציה שונה שבה מחליפים את הזית הירוק בבצלצל פנינה כבוש בחומץ ואז הקוקטייל נקרא גיבסון (Gibson).
בווריאציה הנקראת "דרטי מרטיני" (מרטיני מלוכלך) מוסיפים לג'ין טיפות בודדות מנוזל הכבישה של הזית.
מרטיני הוא גם שם מותג של סדרת משקאות ורמוט (אדום, לבן ויבש) מתוצרת מזקקת מרטיני ורוסי.
אין להתבלבל בין קוקטייל מרטיני לבין מותג הוורמוט מרטיני, ואין כל חובה כי הוורמוט המהווה מרכיב בקוקטייל מרטיני יהיה מתוצרת "מרטיני".
למעשה, במתכון המקורי של קוקטייל המרטיני הוורמוט הוא מתוצרת "נוילי פראט".
דמותו הספרותית והקולנועית של איאן פלמינג הסוכן הבריטי ג'יימס בונד נהג להזמין וודקטיני תוך כדי הדגשה שאין לערבב עבורו את המשקה אלא דווקא לנער אותו ("Shaken, not stirred").
מרטינוס החמישי נולד בשם אוטו קולונה (Otto Colonna) או אודו קולונה (Oddone Colonna) היה אפיפיור בין השנים 1417 ועד מותו.
בחירתו ציינה את קץ הקרע המערבי בכנסייה הקתולית.
מרטינוס החמישי נולד למשפחת קולונה, אחד מבתי האצולה העתיקים והחשובים באיטליה ואחת משתי המשפחות החזקות שהתמודדו על השליטה ברומא (מול משפחת אורסיני).
בין 1404 ל-1406 מונה לקרדינל וב-1410 היה חבר בוועדה שחקרה את יאן הוס.
הוא נבחר לאפיפיור על ידי קונקלווה בת 23 קרדינלים שהתקיימה במסגרת ועידת קונסטנץ ב-11 בנובמבר 1417, יום חגו של מרטינוס הקדוש ולכן בחר את השם האפיפיורי "מרטינוס".
בחירתו הייתה בחירה במועמד מוסכם וסיימה את הקרע בין תומכי האפיפיור גרגוריוס השנים עשר והאנטי-אפיפיור בנדיקטוס השלושה עשר.
הוא החל את כהונתו כאפיפיור ב-14 בנובמבר 1417.
הוא עזב את קונסטנץ בראשית 1418 אך נע באיטיות לאורך איטליה, כולל שהיה ארוכה בפירנצה עד שנכנס לרומא בספטמבר 1420. מטרתו הייתה להשיג הכרה ותמיכה ציבורית רחבה ככל האפשר.
במהלך מסע זה הגישו לו יהודי העיר פורלי מתנות ועתירה לבטל את גזירותיו של האנטי-אפיפיור בנדיקטוס השלושה עשר וביקשו את החזרת זכויות המסחר והמגורים שלהם בעיר.
למרות האיסור יש עדויות של עולים מגרמניה שהיטלטלו במשך חודשים במסלול מפותל וארוך דרך פולין, רומניה, הים השחור, טורקיה וסוריה - עד שהגיעו למחוז חפצם.
מרטינוס נודע כאפיפיור נמרץ, מלומד, מנהל נבון ושמרן מבחינה דתית.
הסכמיו (הקונקורדטים) עם האימפריה הרומית הקדושה, אנגליה וצרפת הבטיחו מניעת רפורמות בכנסייה וביצרו את מעמדה של מדינת האפיפיור ששבה להיות תחת הנהגתו ישות מדינית חשובה.
ב-1 במרץ 1420 הוציא מרטינוס החמישי בולה אפיפיורית המנדה את חברי התנועה ההוסיטית בבוהמיה ואת תנועתו של ג'ון ויקליף.
הדבר פתח 14 שנים של מלחמות דת בבוהמיה שכונו "המלחמות ההוסיטיות".
הוא הורה על כינוס ועידה כנסייתית כל חמש שנים, הראשונה התכנסה ב-1423 בפאביה ונמשכה בסיינה שנה מאוחר יותר, בהשתתפות דלה ופוזרה.
הוועידה השנייה התקיימה לאחר שבע שנים בבזל וסמוך לאחר פתיחתה נפטר האפיפיור מרטינוס החמישי כתוצאה משבץ מוחי.
מרטינוס הראשון כיהן כאפיפיור מ-21 ביולי 649 ועד 653. לימים הוכרז כקדוש נוצרי.
מרטינוס נולד בסמוך לטודי שבאומבריה במקום הנקרא כיום על שמו - פיאן די סן מרטינו (Pian di San Martino).
מרטינוס כיהן כ"אפוקריסיאריוס" - הנונציו (שגריר אפיפיור) בקונסטנטינופול, והיה האחרון שנשא תפקיד זה.
בתקופת כהונתו בתפקיד זה זכה לכבוד רב בשל ידענותו וצדקנותו.
מרטינוס נבחר לכהן כאפיפיור ביולי 649, לאחר פטירתו של קודמו, האפיפיור תאודורוס הראשון.
בחירתו לא אושרה על ידי קיסרי האימפריה הביזנטית, והיה היחיד מבין האפיפיורים הבינזטיים שבחירתו לא אושרה בצו של קונסטנטינופול.
בעקבות מינוי לא מאושר זה נחטף האפיפיור בשנת 653 על ידי הקיסר קונסטנס השני ונפטר בכלאו בחצי האי קרים.
בעת כהונתו כאפיפיור זימן את ועידה אקומנית אשר זכתה לשם ועידת לאטרנו 649 בה נדונה שאלת מינות המונותליטיזם.
המועצה נפגשה בבזיליקת סן ג'ובאני בלאטרנו ונכחו בה 105 הגמונים (בעיקר מאיטליה, סיציליה וסרדיניה אך גם בישופים מאפריקה).
הישיבה ערכה חמש ישיבות (secretarii) בין 5 באוקטובר ו-31 באוקטובר 649 ונקבעו בה 20 חוקים כנסייתיים אשר גינו את המונותליטיזם כמינות, ואסרו על קריאת כתבי המונותליטיסטים.
המועצה גינתה את כתביו של פטריארך קונסטנטינופול סרגיוס הראשון בו תמך הקיסר הראקליוס ואת כתביו של הפטריארך פאולוס השני, קודמו של סרגיוס, בו תמך הקיסר קונסטנס השני.
בעקבות פעולותיו של מרטינוס, הקיסר קונסטנס הורה למושל איטליה תאודורוס קליופאס (Theodore Calliopas) לאסור את האפיפיור, ולהביאו לקונסטנטינופול.
המושל הגיע לארמון הלאטראן ב-17 ביוני 653, ומרטינוס, שחשש משפיכות דמים, הורה שלא להתנגד למעצר.
הוא נשלח מרומא לנקסוס ביוון והגיע לקונסטנטינופול ב-17 בספטמבר 653 (לפי סברה אחרת, ב-17 בספטמבר 654).
בהגיעו לקונסטנטינופול הוא הוצג בפני הקהל, הואשם בהיותו אויב האל ומתחזה, והקהל לעג לו במשך זמן רב.
מרטינוס נותר כלוא בקונסטנטינופול במשך 93 ימים, כשהוא סובל מרעב ומקור.
ב-19 בדצמבר הוא הועמד למשפט בפני הסנאט של האימפריה ונדרש לבטל את חוקיו.
לאחר שסירב, הוא הופשט ממרבית בגדיו, הובל ברחובות העיר כשהקהל בז לו, והושב לכלאו בו נשאר 85 ימים נוספים.
בזכות השתדלותו של בישוף קונסטנטינופול לא הוצא להורג, ונשלח במקום זאת לגלות לחצי האי קרים.
ב-26 במרץ 655 הוא הועלה על ספינה, והגיע לקרים ב-15 במאי 655 ונפטר שם ב-16 בספטמבר באותה שנה מרעב.
במהלך גלותו התפטר מתפקידו כאפיפיור.
לימים הוכרז כקדוש נוצרי, והיה לאחרון האפיפיורים אשר נחשב קדוש מעונה.
יום חגו נקבע בתחילה ל-12 בנובמבר אולם כיום הוא קבוע ל-13 באפריל.
מרטינה שטרוץ היא אתלטית גרמנייה.
היא סגנית אלופת העולם (טגו 2011) בקפיצה במוט.
שטרוץ התחרתה במסגרת אליפות העולם באתלטיקה לנוער שנערכה בסנטיאגו דה צ'ילה, צ'ילה בשנת 2000 בה סיימה במקום חמישי.
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בגטבורג, שוודיה בשנת 2006 סיימה שטרוץ במקום חמישי בקפיצה במוט בתוצאה של 4.50 מטר.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בטגו, קוריאה הדרומית בשנת 2011 זכתה שטרוץ במדליית כסף בקפיצה במוט בשיא אישי ושיא גרמני חדש של 4.80 מטר, אחרי פביאנה מורר מברזיל (4.85 מטר) ולפני סווטלנה פאופנובה מרוסיה (4.75 מטר).
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בהלסינקי, פינלנד בשנת 2012 זכתה שטרוץ במדליית כסף בקפיצה במוט בתוצאה של 4.60 מטר, אחרי אירינה פטצ'ניקובה מצ'כיה (4.60 מטר) ולפני ניקולטה קיריאקופולו מיוון (4.60 מטר).
באולימפיאדת לונדון (2012) סיימה שטרוץ את תחרות הקפיצה לגובה עם תוצאה של 4.55 מטרים, ובמקום החמישי.
פילא-וול הייתה דמות בדיונית של גיבורת-על שהופיעה בחוברות הקומיקס ביקום מארוול קומיקס.
דמותה הופיעה לראשונה בחוברת Captain Marvel Vol.5 #16 מינואר 2004 ונוצרה על ידי הכותב פיטר דייוויד והמאייר פול אזסטה.
למשך השנים, היא נטלה את שמות הקוד קפטן מארוול, קוואזר ומרטיר.
שמה האמיתי נגזר מהמונח המדעי פילום, אחת מרמות המיון הטקסונומי לסיווג החיים.
לשם השוואה, שמה של אחיה ג'ניס-וול נגזר מהמונח המדעי גנוס.
לאחר שג'ניס-וול - גיבור-העל החייזרי מגזע הקרי שהיה ידוע בכינוי קפטן מארוול - השמיד את יקום מארוול ויצר אותו מחדש, אחד מהשינויים החדשים בו היה קיומה של פילא-וול.
התברר כי היא היצירה המלאכותית השנייה שנוצרה מהחומר הגנטי של מאר-וול והובאה לעולם בידי מאהבתו אליסיוס.
במקור, עצם קיומה של פילא-וול עמד בסתירה עם סיפורים מוקדמים, אך העניין הוסדר לאחר מכן.
היא לחמה בג'ניס-וול, שדעתו נטרפה עליו באותו זמן, מתוך מאמץ להחזיר אותו לשפיותו.
בהמשך, היא מנסה לנטול את זהות "קפטן מארוול", אך אחיה מסרב לנטוש את הזהות.
פילא-וול נראית לאחר מכן במהלך אירועי השמדה כשהיא מבקרת את קברה של אביה יחד עם מונדרגון.
השתיים מותקפות בידי תאנוס, שחוטף את מונדרגון.
היא מתחברת לנובה ולסטאר לורד, וביחד הם מובילים את הקרב האחרון נגד אניהילוס.
אולם, אניהילוס ניצל ברגע האחרון בידי גל אנרגיה אותו שחרר גלקטוס.
אותו גל אנרגיה הותיר רק את שלושת הגיבורים ואת אניהילוס כשורדים.
במהלך הקרב, פילא-וול מצליחה להשיג את ידה על צמידי הקוונטים שאניהילוס גזל מקוואזר.
בכך היא מחלישה אותו, ומאפשרת לנובה להביא לסופו של גל ההשמדה.
היא מתאחדת מחדש עם מונדרגון, ומחליטה לנטול את זהותו של קוואזר.
הכרך החמישי של סדרת הסולו "קפטן מארוול" מרמז רבות כי פילא-וול היא לסבית.
בהמשך, היא אף מודה כי היא נמשכת למונדרגון ומזמינה אותה להצטרף אליה לסיור בגלקסיה ספירלית, אולם השתיים נסחפות דרך שער בין ממדי.
לפילא-וול הייתה מיני סדרת סולו משלה כקוואזר החדשה, ובה היא מתקשה ללכת בעקבותיו של גיבור-העל הקודם שכונה קוואזר.
בנוסף, קשה לה ללכת בדרכי משפחת מאר-וול.
המיני-סדרה מביאה בעיקר את דרכי ההתמודדות שלה עם כוחה החדש.
היא עורכת מסע בעקבות ממצא בעל חשיבות לא רק לה אלא גם לסיפור עצמו.
פילא-וול ומאהבתה מונדרגון עוקבות אחר קול שקורא להן להציל את האחד אשר יגאל את גזע הקרי מהתקפותיהם של הפלנקס.
מתברר בהמשך, כי הקול שייך ל"אינטלקט העילאי" (Supreme Intelligence) מגזע הקרי.
הן מוצאות את הפקעת בה חייו של אדם וורלוק מתחדשים.
הפקעת נבקעת ופילא ומונדרגון מבקשות מוורלוק את עזרתו בהבסת הפלנקס.
הסיפור ממשיך בקשת הסיפור המרכזית "השמדה: כיבוש".
בעקבות אירועי "השמדה", פילא-וול מצטרפת לקבוצת שומרי הגלקסיה החדשה.
בזמן שהיא עוזרת לדראקס המשמיד לחפש אחר קאמי, ילדה מכדור הארץ שנלקחה לחלל לפני מלחמת ההשמדה, השניים נהרגים לכאורה בידי מנטור, מנהיג מושבת הטיטאנים.
למעשה, הם מועברים לישות הקוסמית אובליביון.
פילא-וול מאבדת את צמידי הקוונטים שלה, ומוצעת כקורבן לדרקון הירח.
בתוככי הדרקון, היא עורכת עסקה בתמורה לחייה של מונדרגון אהובתה.
הדרקון משחרר את שתיהן, ופילא-וול נראית לבושה בתלבושת חדשה בצבעי אדום-שחור המעוטרת בגולגולת והיא נושאת עימה חרב.
הן חוזרות לעולם החיים, אך פילא סירבה להרחיב בנוגע לעסקה אותה ערכה לשחרורה של מונדרגון.
בהמשך מתברר, כי היא הסכימה לשרת כאווטאר החדש של אובליביון.
כעת תחת הזהות "מרטיר", פילא-וול היא אגרסיבית יותר.
כאשר שומרי הגלקסיה מנסים לשאת ולתת את סיומה של מלחמת המלכים, היא הפריעה להליכים וחטפה את מלכת הבלתי אנושיים.
הדבר הוביל למלחמה הולכת וגואה בין הבלתי-אנושיים לבין שומרי הגלקסיה.
בסופו של דבר, הבלתי אנושיים ניסו להפסיק את המלחמה על ידי פיצוצו של נשק שניפץ את החלל עצמו ויצר שבר בין-יקומי.
כאשר אדם וורלוק עצר את התפשטותו של השבר באמצעות קו הזמן שבו התקיים כאישיות חילופית ורעה בשם מאגוס, פילא-וול גילתה כי העסקה אותה ערכה הייתה להרוג את אווטאר החיים, וכי היא יודעת מה לעשות כשיגיע הזמן הנכון.
היא מנסה למנוע את הפיכתו של וורלוק למאגוס.
זאת ועוד, חלק מחברי השומרים נשלחים אחורה בזמן כדי למנוע את יצירתו של מאגוס מלכתחילה, ובכך נמנע מפילא-וול לבצע את מהלכה.
בזמן זה, כאשר מאגוס שינה את צורתו, פילא-וול התעמתה איתו בקרב, אך הוא גזל את חרבה ושיסף אותה עימה.
אולם, מרטיר התבררה כחיה וכי היא כלואה יחד עם שאר חברי השומרים כאסירתו של מאגוס.
היא משתחררת מכבליה ומחלצת את חבריה לקבוצה, אך לאחר קרב ממושך מהתלים בה לשחרר את תאנוס.
כששתי קבוצות השומרים מתאחדות, מתגלה כי פילא-וול הייתה אחת מקורבנותיו של תאנוס במהלך מסע ההרס שלו.
לפילא-וול יש כוחות על-אנושיים, והיא מסוגלת לירות פרצי אנרגיה ולעוף.
באפשרותה גם לספוג אנרגיה המכוונת כלפיה ואז לשחרר אותה כפרצי אנרגיה.
ברשותה גם מודעות קוסמית, שהייתה גם נחלתם של מאר-וול וג'ניס-וול לפניה.
היא קיבלה לרשותה את צמידי הקוונטים מוונדל ווהן, גיבור העל שידוע בשם קוואזר.
הצמידים מאפשרים מניפולציה רחבה על אנרגיות, כגון ספיגתן ושינוי צורתן, יצירת מבני אנרגיה ושדות כוח, וכן מאפשרות לה לנהל מסעות ברחבי החלל ומגנים עליה מפני התקפות טלפתיות.
אולם, השגת הצמידים עלתה לה במחיר המודעות הקוסמית.
בזמן שחיפשה אחר הת'ר דגלאס, גיבורת-על הידועה בשם מונדרגון ובתו של דראקס המשמיד, פילא-וול איבדה את צמידי הקוונטים לנבל מאלסטרום.
היא קיבלה כוחות חדשים כאשר הסכימה לשמש כאווטאר של אובליביון.
וונדל ווהן מציין שחרב הקוונטים שלה תמשיך לשאוב כוח מצמידי הקוונטים, וכי הם תמיד יישארו חלק ממנה.
מַרְטֵן פִּייֵר בְּרוֹדֶר הוא שוער הוקי קרח קנדי מקצועני לשעבר, הנחשב לאחד מגדולי השוערים בכל הזמנים.
ברודר מחזיק במספר שיאים מרכזיים של ליגת ה-NHL, בה שיחק 22 עונות - מתוכן 21 עונות במועדון איתו הוא מזוהה יותר מכל, ניו ג'רזי דווילס.
במדי הדווילס זכה שלוש פעמים בגביע סטנלי.
הוא השוער שניצח הכי הרבה משחקי עונה רגילה בתולדות ה-NHL, ומחזיק במספר שיאי NHL נוספים.
בזירה הבינלאומית זכה ברודר עם נבחרת קנדה פעמיים במדליית זהב אלימפית ופעם אחת בגביע העולם בהוקי קרח.
בין יכולותיו נודע ברודר ביכולת ייחודית של שליטה במקל ההוקי ובדיסקית ברמה גבוהה מאוד יחסית לשוער, יכולת שסייעה לו להשתתף במשחק ההתקפה של קבוצתו.
יכולתו גרמה ל-NHL לקבוע חוק מיוחד שמגביל את יכולתם של שוערים לשחק בדיסקית מחוץ לשערם.
בינואר 2015 הודיעה הקבוצה האחרונה בה שיחק, סנט לואיס בלוז, כי ברודר יפרוש ממשחק פעיל ויצטרף לקבוצה בתפקיד ניהולי.
ב-2018 התקבל כחבר בהיכל התהילה של ההוקי קרח וחזר למועדון איתו הוא מזוהה, ניו ג'רזי דווילס, בו הוא משמש כיום כסגן נשיא לפיתוח עסקי.
אביו של ברודר, דני, היה אף הוא שוער הוקי קרח, וזכה במדליית ארד אולימפית עם נבחרת קנדה באולימפיאדת קורטינה ד'אמפצו (1956).
אחרי קריירת המשחק שלו, הפך דני ברודר לצלם הבית של קבוצת ה-NHL מונטריאול קנדיאנס.
מרטן התלווה כילד לאביו רבות בעבודתו והפך לאוהד מסור של הקבוצה, ובעיקר של שוערה, פטריק רואה.
כילד העושה את צעדיו הראשונים על משטח הקרח שיחק ברודר דווקא כחלוץ, אך כשהיה בן 7, לקראת פתיחת עונה חדשה, שאל אותו מאמנו אם ברצונו להפוך לשוער הקבוצה.
ברודר תיאר מאוחר יותר את ההחלטה כגדולה ביותר שעשה בחייו, וכל זאת כילד בן 7.
כבר בגילאים המוקדמים התגלה ברודר כשוער מצוין, וכשהיה בן 18 הגיע ל-QMJHL, אחת מליגות הצעירים הראשיות של קנדה - מסגרת ההוקי קרח הבכירה בעולם לשחקנים צעירים.
בשנתו הראשונה בליגה נבחר לנבחרת הרוקיז של העונה.
מיד אחריה נבחר בדראפט ה-NHL על ידי ניו ג'רזי דווילס במקום ה-20 הכללי.
לאחר הבחירה בדראפט נשאר ברודר לשתי עונות נוספות בליגות הצעירים של קנדה, אך במהלך עונת 1991/92 נקרא בבהילות אל הדווילס עקב פציעת שני השוערים שלהם.
הוא שיחק בדווילס 4 משחקים באותה עונה, ובנוסף שיחק במשחק פלייאוף אחד.
את העונה הבאה העביר ברודר בקבוצת יוטיקה דווילס, קבוצה-בת של ניו ג'רזי דווילס בליגה המשנית AHL, אך בעונת 1993/94 שב לסגל הקבוצה ופרץ את דרכו אל עמדת השוער הראשון שלה תוך גילוי יכולת משובחת.
יכולתו זיכתה אותו בגביע קאלדר - גביע רוקי העונה ב-NHL.
בפלייאוף הגיעו ברודר והדווילס עד לגמר החטיבה המזרחית, שם נוצחו על ידי ניו יורק ריינג'רס בשבעה משחקים.
הפריצה של ברודר התעצמה בעונת 1994/95, כאשר עלה עם הדווילס לפלייאוף, שם הוביל אותם לניצחון בסיבוב הראשון על בוסטון ברואינס תוך שהוא שומר על שער נקי בשלושה מתוך ארבעת הניצחונות של הדווילס.
גם בסיבוב השני הצטיין ברודר כשספג רק 8 שערים ב-5 משחקים מול פיטסבורג פינגווינס ועזר להעלות את הדווילס בפעם השנייה ברציפות לסדרת הגמר של החטיבה המזרחית.
לאחר ניצחון על פילדלפיה פליירס עלו הדווילס לראשונה בתולדות המועדון לסדרת הגמר על גביע סטנלי, מול דטרויט רד וינגס שנחשבה למועמדת ברורה לזכות בגביע.
הצטיינותו של ברודר, שספג 7 שערים בלבד בסדרה, הובילה את הדווילס לניצחון גדול ב-4 משחקים בלבד על הרד וינגס, ולזכייה היסטורית בגביע סטנלי בעונתו השנייה בלבד של ברודר בקבוצה.
בעונת 1995/96 החמיצו הדווילס את הפלייאוף ולא יכלו להגן על תוארם, אולם הצטיינותו האישית של ברודר הובילה אותו לראשונה למשחק ה"אול-סטאר" של ה-NHL.
בשלוש העונות שלאחר מכן הוביל ברודר את הדווילס שלוש פעמים למקום הראשון בליגה בתום העונה הרגילה, אולם בפלייאוף נכשלו ברודר והדווילס פעם אחר פעם.
עם זאת, ברודר זכה ב-1997 וב-1998 בגביע ג'נינגס - הגביע לשוער עם ממוצע ספיגת השערים הנמוך ביותר בליגה, ושיחק במשחקי ה"אול-סטאר" בכל שלוש העונות.
בפלייאוף של עונת 1996/97 אף כבש ברודר שער לזכות הדווילס, כאשר לקראת סיום משחק מול מונטריאול קנדיאנס הכה את הדיסקית לכל אורך זירת הקרח אל תוך שער הקנדיאנס, כאשר הקנדיאנס הוציאו את שוערם בניסיון נואש לחזור מפיגור.
הדווילס ניצחו במשחק 2:5. זה היה השער השני בהיסטוריה שהובקע על ידי שוער בפלייאוף, והשער החמישי בהיסטוריה של ה-NHL בכלל.
בעונת 1999/2000 שוב נרשמה לזכות ברודר הבקעת שער לזכות הדווילס, כאשר שחקן של פילדלפיה פליירס הכה את הדיסקית בטעות לשערו-הוא.
כיוון שברודר היה השחקן האחרון של הדווילס ששיחק בדיסקית, נרשם השער לזכותו.
העונה המוצלחת נמשכה בעוד הופעת פלייאוף משכנעת, בסיומה הוביל ברודר את הדווילס בפעם השנייה לזכייה בגביע סטנלי.
סדרת הגמר מול דאלאס סטארס נמשכה שישה משחקים, כאשר בחמשת האחרונים ספג ברודר שישה שערים בלבד.
לאחר עונה רגילה ממוצעת ב-2000/01, שוב העלה ברודר את רמתו בפלייאוף והוביל את הדווילס עד הגמר, בו נוצחו הדווילס על ידי קולורדו אוולאנש שבשערה עמד פטריק רואה, השוער אותו העריץ ברודר בצעירותו.
ברודר שיחק בפעם השישית ברציפות במשחק האול-סטאר.
לאחר עונה נוספת בה היה אחד השוערים המובילים בליגה מבחנת ממוצע ספיגת שערים, הגיע ברודר לעונת השיא שלו עד אז, עונת 2002/03. באותה עונה זכה ברודר - בנוסף לזכייה נוספת בגביע ג'נינגס - בפעם הראשונה בפרס היוקרתי ביותר לשוער ב-NHL, גביע וזינה - גביע שוער העונה.
הוא אף היה אחד המועמדים הסופיים לזכייה בגביע הארט, גביע ה-MVP של הליגה.
ההופעה המצוינת של ברודר נמשכה גם בפלייאוף כשהוביל את הדווילס בפעם השלישית לזכייה בגביע סטנלי, תוך שהוא קובע שיא NHL חדש של 7 משחקים אותם סיים עם רשת נקייה בפלייאוף - שיפור לשיא שהיה שייך לדומיניק האשק.
ברודר זכה שוב בגביע וזינה ובגביע ג'נינגס בעונת 2003/04, אך לא הצליח להוביל את הדווילס מעבר לסיבוב הראשון של הפלייאוף.
מאז ומתמיד נודע ברודר ביכולתו לשלוט בדיסקית ולהתחיל מהלכי התקפה עבור קבוצתו, בעיקר כשיצא משערו אל האזור שמאחוריו.
לפני עונת 2004/05 קיבלה ה-NHL החלטה על חוק חדש, שמגביל את השוערים מלשחק בדיסקית מאחורי קו השער, למעט באזור בצורת טרפז ממש מאחורי השער עצמו.
הנהלת הליגה נימקה את החוק בכך ששוערים היו יוצאים משערם כדי להכות בדיסקית את מחוץ לאזור ההגנה שלהם באופן לא מבוקר, דבר הפוגם בצורת המשחק ובמשיכת הקהל שלו; אך למעשה נתפש החוק כמיועד ספציפית כדי להגביל את ברודר, ואף זכה לכינוי "חוק ברודר".
ברודר לא חסך במילים נגד החוק מאז קבלתו ועד היום.
ב-2009 עלתה הצעה בהנהלת הליגה לבטל את החוק, אולם ההצעה נפלה.
סימון הטרפז ו"חוק ברודר" שרירים וקיימים עד היום ב-NHL.
ב-2021, כדי ליצור אחידות בענף, התקבל החוק גם בהוקי קרח הבינלאומי.
לאחר שעונת 2004/05 בוטלה בשל סכסוך עבודה בין ה-NHL לארגון השחקנים שלה, חזרה הליגה לפעול בעונת 2005/06. ברודר התקשה בחלק הראשון של העונה, ואיתו התקשתה הקבוצה כולה.
שיפור ניכר ביכולתו של ברודר ככל שהעונה התקדמה הוביל לשיפור משמעותי ביכולתה של הקבוצה כולה, ובמשחק האחרון של העונה הרגילה זכתה הקבוצה באליפות הבית האטלנטי לפני הפלייאוף.
הצטיינותו של ברודר בחלק האחרון של העונה הפכה אותו למועמד סופי לזכייה בפעם השלישית ברציפות בגביע וזינה, אך הפעם לא זכה ברודר בגביע.
ברודר המשיך להצטיין בסדרת הסיבוב הראשון בו הביסו הדווילס את יריביהם המושבעים, ניו יורק ריינג'רס, בטרם הודחו בסיבוב השני.
ברודר הפיק עוד עונת שיא ב-2006/07, במהלכה שמר על רשת נקייה בפעם ה-85 בקריירה, ועלה למקום הראשון בקטגוריה זו בין השוערים הפעילים, ולמקום השלישי בכל הזמנים.
הוא סיים את העונה עם 48 ניצחונות, ובכך שבר את שיא הניצחונות לשוער בעונה הרגילה שנקבע בשנות ה-70 של המאה ה-20. ברודר זכה בגביע וזינה בפעם השלישית בסיום העונה הרגילה.
במהלך הסיבוב הראשון בפלייאוף שבר גם את שיא הניצחונות בקריירה לשוער בפלייאוף, אך יכולת ירודה שלו בסיבוב השני תרמה להדחת הדווילס.
ברודר המשיך בהישגיו בעונת 2007/08, במהלכה הפך לשוער השני בתולדות ה-NHL שמשיג 500 ניצחונות בקריירה, אחרי אליל הילדות שלו פטריק רואה.
עונה לאחר מכן סבל ברודר בפעם הראשונה בקריירה מפציעה ממושכת, קרע בגיד בזרועו, שגרם לו להחמיץ כמחצית מהעונה.
כשחזר לשחק שב גם להצטיין, ועם שני משחקים עם רשת נקייה הגיע ל-100 משחקי רשת נקייה בקריירה.
הוא נבחר שוב לשוער העונה ב-NHL וזכה בגביע וזינה בפעם הרביעית בתוך חמש עונות.
עונת 2009/10 הייתה מצוינת עבור ברודר באופן אישי.
הוא זכה בגביע ג'נינגס בפעם החמישית ושבר שיאי קריירה לשוער NHL - הוא רשם במהלך העונה את משחקו ה-1030 בעונה הרגילה, ושבר בכך את שיאו של פטריק רואה; ניצח משחק בפעם ה-552, ושבר שיא נוסף של רואה; ושמר בפעם ה-104 על רשת נקייה, ושבר שיא וותיק של טרי סוצ'ק.
ברודר הוביל את הדווילס לעונה רגילה מצוינת עם אליפות נוספת של הבית האטלנטי, אך הדווילס הודחו במפתיע בסיבוב הראשון.
עונה לאחר מכן גילו ברודר והדווילס יכולת חלשה והחמיצו את הפלייאוף.
ברודר שבר שיא נוסף בפלייאוף של עונת 2011/12 כאשר הפך לשוער היחיד שרשם לעצמו 100 ניצחונות בפלייאוף אחרי ניצחון על פלורידה פנתרס בסיבוב הראשון.
הדווילס המשיכו עד סדרת הגמר, בה נוצחו על ידי לוס אנג'לס קינגס.
עונת 2012/13, שקוצרה בשל סכסוך עבודה נוסף בליגה, הייתה פחות מוצלחת לברודר ולקבוצה, אך גם בה רשם ציון דרך, כאשר רשם לזכותו שער לרשתה של קרוליינה הוריקנס.
בכך הפך לשוער היחיד בתולדות ה-NHL ששלושה שערים נרשמו לזכותו.
יכולתו של ברודר המשיכה בקו ירידה בעונת 2013/14, ולמעשה עורער קשות מעמדו כשוער הראשון של הדווילס - בעונה הרגילה שיחק ב-39 משחקים בלבד, פחות ממחצית המשחקים בעונה.
לאור זאת הודיע ברודר שלא יחדש את חוזהו בדווילס עם סיום העונה, ועבר למעמד שחקן חופשי בקיץ 2014.
לאחר שהיה שחקן חופשי ללא קבוצה בתחילת עונת 2014/15, הוחתם לבסוף ברודר על ידי סנט לואיס בלוז עקב מצוקת פציעות בסגל השוערים שלה.
לאחר שהספיק לשחק שבעה משחקים במדי הבלוז, נגרע מסגל הקבוצה למספר משחקים לאחר החלמת השוערים הפצועים שלה, ולבקשתו שוחרר ממנה זמנית כדי לבחון מחדש את עתידו.
לבסוף הודיעו הקבוצה וברודר שיפרוש ממשחק פעיל ויצטרף אליה בתפקיד ניהולי, וברודר הודיע רשמית על פרישתו ומונה לתפקיד יועץ מיוחד למנכ"ל הבלוז.
ב-2018, לאחר שהשתתף בצוות הניהולי של נבחרת קנדה לאולימפיאדת פיונגצ'אנג, חזר ברודר למועדון בו כיכב - ניו ג'רזי דווילס - בתפקיד סגן נשיא לפיתוח עסקי.
ב-2018, בתום התקופה המקובלת של שלוש שנים לאחר הפרישה, התקבל ברודר כחבר בהיכל התהילה של ההוקי קרח.
ברודר שיחק לראשונה במדי נבחרת קנדה באליפות העולם של 1996, וזכה עם הנבחרת במדליית הכסף לאחר הפסד בגמר לנבחרת צ'כיה.
שנה לאחר מכן הגן ברודר על שערה של קנדה בגביע העולם בהוקי קרח, והפסיד עם הנבחרת בסדרת הגמר מול נבחרת ארצות הברית.
באולימפיאדת נאגנו (1998), האולימפיאדה הראשונה בה השתתפו שחקני NHL, היה ברודר חבר בסגל עמוס הכוכבים של קנדה ושימש כמחליפו של פטריק רואה.
בסופו של דבר לא זכה ברודר לשחק כלל באותה אולימפיאדה.
קנדה, שנחשבה מועמדת למדליית זהב, סיימה אותה ללא מדליה כלל.
גם לאולימפיאדת סולט לייק סיטי (2002) הגיע ברודר כשוער מחליף, הפעם לקרטיס ג'וזף.
חולשה של ג'וזף במשחקים הראשונים הזניקה את ברודר לעמדת השוער הראשון, והוא סייע לנבחרת קנדה לזכות במדליית זהב אולימפית לראשונה מזה 50 שנה.
במהדורה השנייה של גביע העולם בהוקי קרח ב-2004 היה ברודר השוער הראשון הבלתי מעורער של הנבחרת.
הוא זכה עם קנדה בגביע, נבחר לשוער המצטיין בטורניר, וסיים אותו עם ממוצע ספיגה מצוין של שער אחד בלבד למשחק ואחוז הצלות של 96.1.
באליפות העולם של 2005 שוב ייצג ברודר את קנדה.
הפעם לא הצטיין, אך הגיע עם קנדה עד משחק הגמר, אך גם הפעם נוצח ברודר במדי קנדה על ידי נבחרת צ'כיה.
באולימפיאדת טורינו (2006) שוב גילה ברודר יכולת בינונית, עם ממוצע ספיגה של למעלה מ-2 שערים למשחק.
קנדה נוצחה ברבע הגמר והודחה מהטורניר.
אולימפיאדת ונקובר (2010) הייתה הופעתו הבינלאומית האחרונה של ברודר במדי קנדה.
הוא מיעט לשחק בה, ושותף רק בשני משחקים בבית המוקדם.
לאחר שגילה יכולת חלשה במשחק שנעל את הבית המוקדם מול ארצות הברית, בו ספג 5 שערים, הודח מתפקיד השוער הראשון ולא שיחק כלל בשלבים המכריעים.
קנדה זכתה במדליית הזהב, למעשה, ללא תרומה ממשית שלו.
לברודר שני אחים ושתי אחיות.
אחד מאחיו שיחק בייסבול מקצועני בקבוצה-בת של מונטריאול אקספוז בליגה משנית.
הוא נשוי בשנית ואב לחמישה ילדים, מהם בת אחת מאשתו הנוכחית.
691 ניצחונות בעונה הרגילה - שיא NHL לשוער, השוער היחיד עם מעל 600 ניצחונות
125 משחקים בעונה הרגילה בהם שמר על רשת נקייה - שיא NHL
24 משחקים בפלייאוף בהם שמר על רשת נקייה - שיא NHL
שוער ה-NHL היחיד שכבש שלושה שערים בקריירה (כולל שער אחד בפלייאוף)
28,928 הצלות בקריירה - שיא NHL
1266 משחקי NHL בקריירה - שיא NHL לשוער (מתוכם 1259 משחקי NHL עבור קבוצה בודדת - שיא NHL בפני עצמו לשוער)
74,439 דקות משחק בקריירה - שיא NHL
מחזיק בשיא ה-NHL לשוער בדקות משחק בעונה בודדת (4697, עונת 2006/07)
מחזיק בשיא ה-NHL לשוער בניצחונות בעונה בודדת (48, עונת 2006/07)
מחזיק בשיא ה-NHL למשחקי רשת נקייה בפלייאוף בודד (7, עונת 2002/03)
זכה בגביע קאלדר - רוקי העונה (1994)
מרטינה פוס-טקלנבורג (גרמנית: Martina Voss-Tecklenburg; נולדה ב-22 בדצמבר 1967) היא כדורגלנית עבר ומאמנת כדורגל גרמנייה.
בין השנים 2019 ל-2023 אימנה את נבחרת הנשים של גרמניה.
פוס נולדה ב-1967 בעיר דיסבורג שהייתה אז תחת שלטון גרמניה המערבית.
ב-1982 היא הצטרפה לקבוצה המקומית של העיר - KBC דיסבורג, ושנה לאחר מכן, כשהיא בת 15 בלבד, זכתה עימה בגביע המדינה.
שנתיים מאוחר יותר, היא זכתה עם דיסבורג באליפות הראשונה בתולדות המועדון, לאחר ניצחון 0-1 בגמר על באיירן מינכן.
ב-1989 עברה פוס לאחת מהקבוצות הבולטות בגרמניה דאז - ספורטפראונד זיגן, שם שיחקה לצידה של סילביה נייד.
היא שיחקה בקבוצה חמש עונות, שבהן היא זכתה בארבע אליפויות גרמניה ובשני גביעים.
ב-1994 החליטה פוס לחזור ולשחק בעיר הולדתה, אך הפעם בקבוצת דיסבורג 2001. בדיסבורג, חברה פוס לאינקה גרינגס, שבמשך השנים הפכה לאחת מהכובשות הטובות ביותר בתולדות הליגה הגרמנית.
השתיים הובילו את הקבוצה לסגנות האליפות ב-1995, 1997, ו-1999 ולזכייה בגביע הגרמני ב-1998. בעונת 1999/00 הצליחה הקבוצה לזכות באליפות הליגה בפעם הראשונה בתולדותיה, לאחר שסיימה בפער של 15 נקודות מהמקום השני.
בעקבות הזכייה באליפות, נבחרה פוס לכדורגלנית השנה בגרמניה.
בשלוש העונות הבאות לא הצליחה פוס לזכות בתארים עם דיסבורג, והודיעה על כוונתה לפרוש בסוף עונת 2002/03. משחקה האחרון בקריירה היה גמר גביע המדינה שנערך ב-31 במאי 2003 נגד פרנקפורט.
בדקה ה-89 כבשה פוס שער עצמי (היחיד בקריירה שלה), וגרמה לקבוצתה להפסיד 0-1 במשחק.
ב-3 באוקטובר 1984, כשהיא בת 16 בלבד, ערכה פוס את משחק הופעת הבכורה שלה בנבחרת גרמניה במשחק נגד פינלנד.
בקיץ 1989, אירחה מערב גרמניה את אליפות אירופה שנערכה בפעם השלישית בתולדותיה.
היה זה הטורניר הבינלאומי הגדול הראשון של פוס, שהייתה מהשחקניות הצעירות בסגל.
גרמניה עמדה בציפיות של אוהדיה, הביסה את הנורווגיות 1-4, וזכתה באליפות בפעם הראשונה אי פעם.
ב-1991 השתתפה פוס עם גרמניה בשני טורנירים בינלאומיים: אליפות אירופה שנערכה ביולי בדנמרק וגביע העולם שנערך בנובמבר בסין.
בגביע העולם, פתחה פוס בהרכב הראשון בכל ששת משחקיה של גרמניה, ולא החמיצה אף דקת משחק במהלכם.
ארבע שנים לאחר מכן, אירחה גרמניה את אליפות אירופה, ששימשה כטורניר מוקדמות לגביע העולם שנערך בסוף השנה בשוודיה.
במשחק הגמר של האליפות נגד שוודיה, שנערך באצטדיון פריץ ואלטר, פתחה פוס בהרכב הפותח, עזרה לגרמניה לנצח 2-3 ולהניף את התואר בפעם השלישית בתולדותיה.
מספר חודשים לאחר מכן, בגביע העולם, כבשה פוס את השער הראשון בניצחון 0-3 על אנגליה ברבע הגמר, ופתחה בהרכב הפותח בניצחון 0-1 על סין בחצי הגמר.
במשחק הגמר, פתחה פוס במרכז הקישור הגרמני, אך לא הצליחה למנוע את ההפסד 2-0 לנורווגיה.
גרמניה הודחה כבר בשלב הבתים של הטורניר לאחר שסיימה עם ארבע נקודות בלבד.
ב-1997 נערכה אליפות אירופה בשוודיה ונורווגיה, ופוס מונתה לקפטנית הנבחרת הגרמנית במקומה של סילביה נייד שפרשה.
במהלך הטורניר נפצעה פוס ונאלצה לסיימו, ואילו דוריס פיטשן התמנתה לתפקיד במקומה.
במשחק הגמר ניצחו הגרמניות 0-2 את איטליה, ופוס חגגה זכייה רביעית בקריירה באליפות אירופה.
מספר חודשים לאחר מכן, שיחקה פוס את המשחק המאה שלה בנבחרת, ובך הייתה לכדורגלנית הגרמנית השלישית (אחרי סילביה נייד והיידי מוהר) שמגיעה להישג כזה.
בגביע העולם שנערך ב-1999 בארצות הברית, שיחקה פוס רק במשחק אחד של גרמניה - משחק התיקו 3-3 נגד ברזיל בשלב הבתים.
לקראת סגירת הסגל לאולימפיאדת סידני 2000, הועדפה אינקה גרינגס על פניה של פוס, וזו הודיעה על פרישתה מהנבחרת.
פוס, ששיחקה בנבחרת 15 שנים ו-164 ימים (שיא גרמני שמאוחר יותר נשבר על ידי בירגיט פרינץ), כבשה 27 שערים ב-125 משחקים בינלאומיים.
מיד עם פרישתה ב-2003, מונתה פוס למאמנת קבוצת סטרהלן, ששיחקה באותם ימים בליגה החמישית בגרמניה.
ב-12 בפברואר 2008 היא חזרה לקבוצת נעוריה - דיסבורג 2001, אך הפעם כמאמנת ראשית.
בשנתיים בהן אימנה בדיסבורג, זכתה הקבוצה בשני גביעי מדינה ופעם אחת בתואר הנחשב ביותר בכדורגל האירופאי - גביע אופ"א.
בגמר גביע אופ"א הביסה דיסבורג 1-7 את זבזדה 2005 פרם הרוסית, והייתה לקבוצה הגרמנית השלישית שזוכה בתואר זה.
ב-11 ביוני 2011, חתמה פוס על חוזה לשנה אחת בקבוצת הבונדסליגה, יינה, אך בינואר 2012 החליטה לעזוב על מנת לקבל את משרת המאמנת בנבחרת שווייץ.
מרטיני (בצרפתית Martigny) היא עיר בעלת כ־18,300 תושבים, השוכנת בעמק הרון, בירת מחוז מרטיני בקנטון ואלה, בשווייץ.
מרטיני שוכנת בגובה של 471 מטרים מעל פני הים בקצה המזרחי של עמק הרון, למרגלות רכסי האלפים הברניים מצפון והאלפים הפניניים מדרום.
העיר נמצאת במרחק 30 קילומטרים ממזרח למונטרה ו-30 קילומטרים ממערב לבירת הקנטון סיון.
למרטיני הסכם ערים תאומות עם:
מרטינוס וסל פרטוריוס (בהולנדית: Marthinus Wessel Pretorius; 17 בספטמבר 1819 – 19 במאי 1901) היה מדינאי אפריקאנרי אשר כיהן לפרקים ולעיתים במקביל כנשיא הרפובליקה הדרום אפריקאית ומדינת אורנג' החופשית.
פרטוריוס נולד בעיירה קטנה בשוליה המזרחיים של מושבת הכף הבריטית, למשפחת חוואים.
בשנת 1838, בעודו בן 19, יצא עם שאר משפחתו ועם אפריקאנרים רבים אחרים לטרק הגדול.
אביו, אנדריס פרטוריוס, היה אחד מהמנהיגים המאוחרים של הטרק הגדול, ובמסגרתו הם נדדו ברחבי דרום אפריקה של ימינו על פני מאות קילומטרים וניהלו קרבות שונים מול האוכלוסייה הילידית השחורה.
לאחר הקמת רפובליקת נטאליה, שאביו היה מנהיגה העיקרי, הוא קבע את מגוריו בפיטרמריצבורג בירתה, ושם התחתן בשנת 1841. עם סופה של הרפובליקה בשנת 1845, עזב עם אביו צפונה.
בשנת 1853 נפטר אביו של פרטוריוס, ועקב כך הפך בעיני רבים ליורשו הטבעי בהנהגת העם האפריקאנרי.
הדבר סייע לו בשנת 1857 להיבחר לנשיא הראשון של הרפובליקה הדרום אפריקאית, המדינה האפריקאנרית העיקרית שהוקמה בדרום אפריקה.
כשלוש שנים מאוחר יותר, בעודו מכהן כנשיא מדינתו, בראשית שנת 1860 רץ פרטוריוס לבחירות לנשיאות במדינת אורנג' החופשית, שכנתה מדרום של הרפובליקה הדרום אפריקאית.
מצב יוצא דופן זה נמשך כשמונה חודשים, עד ספטמבר אותה השנה, אז הודח ממשרת נשיא הרפובליקה הדרום אפריקאית.
עם זאת, הוא המשיך לכהן כשלוש שנים נוספות כנשיא מדינת אורנג' החופשית.
בשנת 1863 פרש פרטוריוס מתפקידו וחזר לרפובליקה הדרום אפריקאית, שם נבחר מחדש לנשיאות כשנה לאחר מכן.
בשבע השנים הבאות, עד שלהי שנת 1871, כיהן פרטוריוס כנשיא הרפובליקה הדרום אפריקאית, אז הזדמן לו גם להטביע את עיקר חותמו ההיסטורי.
פרטוריוס זכה לבסוף גם לתקופת כהונה שלישית כנשיא הרפובליקה במהלך שנות מלחמת הבורים הראשונה, אז כיהן בטריומווירט יחד עם פול קרוגר ופיט ג'וברט בין השנים 1880 ו-1883.
עם סיום כהונתו כנשיא במאי 1883, פרש פרטוריוס מהחיים הציבוריים והלך להתגורר בעיירה פוצ'פסטרום הפריפריאלית.
מרטל ובסטר הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק 10 עונות בליגת ה-NBA.
הוא נבחר במקום השישי בדראפט ה-NBA 2005, ושיחק עבור פורטלנד, עבור מינסוטה ועבור וושינגטון בין 2005 ל-2015. העונה הטובה ביותר שלו הייתה עונת 2012/2013, אז פתח ב-62 משחקים עבור הוויזארדס, וקלע בממוצע 11.4 נקודות למשחק.
בתור שחקן בבית הספר התיכון נחשב ובסטר לאחד הקלעים הטובים בארצות הברית.
הוא נבחר להשתתף במשחקי הראווה לשחקני תיכונים מובילים נייקי הופ סאמיט, ג'ורדן קלאסיק ומשחק מקדונלד'ס אול-אמריקן.
בתחילה התחייב לשחק בתוכנית הכדורסל של אוניברסיטת וושינגטון, אבל לאחר מכן בחר לעבור היישר אל ה-NBA.
ובסטר נבחר על ידי הבלייזרס עם הבחירה השישית בדראפט 2005, לאחר שבלייזרס העבירו את בחירתם בדראפט, השלישית, ליוטה ג'אז תמורת הבחירה שהקנתה להם את ובסטר, רק כמה שעות לפני הדראפט.
הבלייזרס העבירו אותו לפורט וורת' פליירס ליגת הפיתוח של ה-NBA בינואר 2006, וכך הפך לבחירה הגבוהה ביותר בדראפט שנשלחה לשחק בליגת הפיתוח, עד האשים ת'אביט.
הוא חזר לפורטלנד טרייל בלייזרס בפברואר 2006. הוא קלע שיא עונתי של ב-26 נקודות ב-5 בינואר 2008 בניצחון על יוטה ג'אז, כש-24 מהנקודות קלע ברבע השלישי.
הוא אחד מאחרוני שחקני התיכונים שנבחרו בדראפט ה-NBA מיד לאחר סיום לימודיהם התיכוניים בשל כללי הזכאות החדשים שהציג ה-NBA ב-2006. באוקטובר 2008 חתם ובסטר על הארכת חוזה לארבע שנים, בשווי 20 מיליון דולר.
ב-20 בפברואר 2009, הודיע מאמן האתלטיקה של הבלייזרס שוובסטר עלול להחמיץ את שארית עונת 2008/2009 בשל פציעה ברגל שמאל, לאחר ששיחק רק 5 דקות במהלך העונה.
ב-23 בינואר 2010 קלע שיא עונה של 28 נקודות בניצחון נגד דטרויט פיסטונס.
ובסטר הועבר בטרייד ב-24 ביוני 2010 למינסוטה טימברוולבס בתמורה לראיין גומס ולזכויות הדראפט על לוק באביט.
ובסטר עבר ניתוח בגבו באוקטובר 2010 והחמיץ כמעט מחצית מעונת 2010/2011, מה שהוביל את הג'נרל מנג'ר של הטימברוולבס, דייוויד קאהן, לתבוע את הטרייל בלייזרס על שלא יידעו את הטימברוולבס בחומרת הפציעה של ובסטר.
בספטמבר 2011 עבר ובסטר ניתוח נוסף בגבו, ולכן שיחק ב-47 משחקים בלבד עבור הוולבס בעונת 2011/2012. באביב 2013 יושבו תלונותיו של קאהן על ידי הבלייזרס תמורת 1.5 מיליון דולר מעט לפני שהתביעה הייתה אמורה להגיע לשימוע רשמי בפני ה-NBA.
לפי הדיווחים, מדובר באחד התשלומים הגדולים ביותר ששולמו על מנת ליישב מקרה מסוג זה.
שתי הקבוצות נשבעו לסודיות על תנאי העסקה המדויקת, על פי העיתונאי הנרי אבוט מ-ESPN.
ב-13 ביולי 2012, נופה ובסטר על ידי הטימברוולבס.
הוא חתם בוושינגטון ויזארדס באוגוסט 2012, על חוזה חד-שנתי בשווי 1.6 מיליון דולר.
ב-16 במרץ,2013 קלע ובסטר 34 נקודות, שיא קריירה, בניצחון על פיניקס סאנס, כשהוא קולע 7 שלשות, שיא קריירה גם הוא.
ב-10 ביולי 2013 חתם לעונה נוספת בוושינגטון.
בעונת 2014/2015 החמיץ את 30 המשחקים הראשונים של העונה בשל ניתוח שעבר ביוני 2014 לטיפול בפריצת דיסק בגבו.
זמן ההחלמה שלו הוערך בשלושה עד חמישה חודשים, והוא חזר לשחק ב-30 בדצמבר 2014, במשחק מול דאלאס מאבריקס.
ב-20 בנובמבר 2015 נודע שוובסטר יחמיץ את עונת 2015/2016 בשל ניתוח מוצלח לטיפול בפגיעה בסחוס ירכו הימנית.
עשרה ימים לאחר מכן נופה מסגל הוויזארדס.
ב-25 בספטמבר 2017 השתתף בסגל מחנה האימונים שלניו אורלינס פליקנס.
חמישה ימים לאחר מכן בחר לעזוב את מחנה האימונים והודיע על פרישה מכדורסל.
אמו של מרטל ובסטר, קורה מק'גווירק, נעלמה בשנת 1990, כשהוא היה בן ארבע.
אף על פי שגופתה מעולם לא נמצאה, השערות טוענות כי גארי רידג'ווי, שידוע בתור "רוצח הנהר הירוק", רוצח סדרתי שרצח עשרות נשים ונערות בוושינגטון במהלך שנות השמונים והתשעים, הוא האחראי להיעלמה.
בן דודו הוא שחקן ה-NBA ג'ייסון טרי.
ב-2015 הקים ובסטר את EYRST, חברת תקליטים עצמאית המתמקדת מוזיקת היפ הופ, בפורטלנד שבאורגון.
הוא פרסם את המיקסטייפ הראשון שלו, ARTT, ביולי 2016, ואת ה-EP הראשון שלו, Emerald District באוגוסט של אותה שנה.
את ה-EP הפיק מפיק ההיפ הופ ג'ייק ואן, מסיאטל.
מרטינש פריימאניס (בלטבית: Mārtiņš Freimanis; 7 בפברואר 1977 – 27 בינואר 2011) היה זמר-יוצר, מוזיקאי ושחקן לטבי.
הוא השתתף במספר הפקות כשחקן ובין היתר הופיע באופרת הסבון "UgunsGrēks", ב-2011 שיחק בסרט "ריקוד בשלושה" (Dancis pa trim) העוסק בחיילים לטבים במהלך מלחמת העולם השנייה.
ב-18 בינואר 2011, נלקח פריימאניס למרכז רפואי בריגה, לטביה עם מה שדווח לראשונה כזיהום חמור בדרכי הנשימה.
הוא נפטר כעבור תשעה ימים.
מאוחר יותר התברר כי פריימאניס נפטר מרעלת כבד , שהתלוותה לכבד שומני, טחול מוגדל, ואי ספיקת כליות.
בשנת 2018 אמנים לטבים הוציאו אלבום לזכרו ("Mans draugs - Mārtiņš Freimanis" ("My friend - Mārtiņš Freimanis" בו שולבו שירים בביצוע של Rīgas Modes, לאוריס רייניקס, איישה ואמנים נוספים.
מרטינו מרטיני (באיטלקית: Martino Martini;בסינית: 卫匡国; בסינית מסורתית: 衛匡國; בפין-יין: Wèi Kuāngguó; 20 בספטמבר 1614, טרנטו, איטליה - 6 ביוני 1661, האנגג'ואו, סין) היה כומר ישועי ומיסיונר איטלקי, הגאוגרף והקרטוגרף הראשון של סין בעת החדשה.
ב-8 באוקטובר 1632, עם סיום לימודיו התיכוניים בקולג' של טרנטו, נכנס מרטיני למסדר הישועים.
ב-1634 בסיום תקופת הכשרתו הראשונה, ביקש ממנהל הקולג' להישלח כמיסיונר לסין.
הוא המשיך את לימודיו הקלאסיים עוד שלוש שנים באוניברסיטה האפיפיורית הגרגוריאנית ברומא ולמד מתמטיקה ואסטרונומיה אצל המלומד אתנסיוס קירכר.
בשנים 1637 עד 1639 למד תאולוגיה בקוימברה שבפורטוגל.
הוא הגיע למקאו ב-1642. הוא החל ללמוד סינית, ושנה לאחר מכן חצה את הגבול, והשתקע בהאנגג'ואו.
משם הוא תר את הפרובינציות השונות של האימפריה, ואסף ידיעות מדעיות, בעיקר אודות הגאוגרפיה של האימפריה הסינית.
הוא גם ביקר בבייג'ינג ובחומה הגדולה.
כאשר שבטי המנצ'ו פלשו לסין, השתלטו על בייג'ינג ב 1644 והפילו את שושלת מינג מצא מרטיני הגנה בקרב הפקידות הנמוכה, שהעריכה את ידיעותיו וחוכמתו.
הוא התערב לעיתים אצל השלטונות האזרחיים והצבאיים כדי להציל נפשות.
ב-1650 שלח ראש משלחת המיסיון את האב מרטיני לרומא כדי להסביר ולהגן על גישת האינקולטורציה של הישועים בסין.
לפי גישה זו, המנהגים הסינים אשר אינם סותרים את האמונה הנוצרית זכו להערכה ואף לעידוד מצד הישועים, מה שגרר מחלוקת עם מסדרים נוצריים אחרים בסין.
דרכו חזרה לאירופה ארוכה ורצופת תלאות.
בקיץ 1653 הוא הגיע לאמסטרדם.
שם ובאנטוורפן, וינה ומינכן הוא פגש בבעלי בתי דפוס והוציא לאור 3 יצירות חשובות:
האטלס החדש של סין .
לדבריו החל לכתוב את הספר כשקיבל הוראה לחזור לאירופה וחיפש דרך כדי להתגבר על השעמום שבמסע הארוך.
עמדו לרשותו 50 ספרים סינים.
תיאורו את סין מדויק להפליא ויש בו הערכה רבה לחברה הסינית.
בספר 17 מפות שמקורן סיני, 15 מפות של הפרובינציות של סין ו-2 מפות של יפן.
היה זה ספר הדקדוק הראשון של שפה זו בלשון אירופאית.
סיפור נפילתה של שושלת מינג.
משום כך הוא הגיע לרומא רק באביב 1655. הוא מסר תזכיר המסביר את הגישה הישועית ולאחר חמישה חודשים של דיונים הוציאה האספה הקתולית הקדושה להפצת האמונה (Sacra Congregatio de Propaganda Fide) צו לזכות המסדר הישועי.
ב-1658 חזר מרטיני עם עשרה ישועים נוספים לסין.
הם נשבו על ידי שודדי ים ושוחררו בעבור כופר.
רק הוא ושלושה נוספים שרדו את המסע עקב המחלות.
הוא מגיע להאנגג'ואו ב-11 ביוני 1659 וחוזר לעבודתו עם הנוצרים החדשים באזור.
מרטיני מפרסם בסינית אנתולוגיה בשם "אודות החברות" ובה חיבורים שתורגמו מיוונית עתיקה ולטינית.
עוד כתב בסינית מספר חיבורים פדגוגיים המנסים להוכיח בעזרת ההיגיון את קיומו של האל ואלמותיותה של הנשמה.
הוא הספיק לנכוח בפתיחת הכנסייה הגדולה בעלת שלוש הספינות אותה יזם (כיום קתדרלת העיבור ללא חטא של האנגג'ואו) וזמן קצר אחר-כך הוא נפטר מכולרה בגיל 47.
מרטינוס הרביעי היה האפיפיור מ-22 בפברואר 1281 עד מותו, והאפיפיור הצרפתי האחרון ששלט ברומא, מאחר שכל האפיפיורים הצרפתים שהיו אחריו שלטו באביניון.
סימון דה בריון נולד בשנת 1210 בטורן, צרפת, ולמד משפטים באוניברסיטת פדובה ובבולוניה.
בזכותו של האפיפיור הוא זכה למשרה בסנט קנטן בשנת 1238, ובילה את התקופה 1248–1259 כקאנון של קתדרלת רואן, ולאחר מכן שימש כסגן הבישוף.
בשנת 1260 מונה לקנצלר צרפת, תחת שלטונו של לואי התשיעי, מלך צרפת.
ב-17 בדצמבר 1261 הוא מונה לקרדינל, ובשנת 1262 מונה בנוסף לראש האינקוויזיציה בצרפת.
לאחר מותו של קודמו ניקולאוס השלישי, הוא נבחר לאפיפיור על ידי מועצת הקרדינלים כעבור חצי שנה, בלחץ שארל הראשון, מלך נאפולי וסיציליה, ועל מנת לחזק את כוחם של הקרדינלים הצרפתיים, נעצרו קרוביו של הקרדינל מתאו אורסיני.
בשל היותו זקוק לתמיכתו של שארל מאנז'ו, הוא נידה על פי דרישתו את מיכאל השמיני, קיסר האימפריה הביזנטית, שעמד בדרכו של שארל להקים את האימפריה הלטינית, שהוקמה בעקבות מסע הצלב הרביעי.
בכך הוא שבר את האיחוד הדל שכונן בין הכנסיות היווניות והלטיניות במועצה השנייה של ליון ב-1274, ופשרה נוספת נעשתה בלתי אפשרית.
ב-29 במרץ 1282 פרצה התקוממות נגד הצרפתים בסיציליה שהחלה בפלרמו ונודעה בשם "ערבית סיציליאנית".
שארל מאנז'ו קיבץ את כוחותיו בקלבריה, נחת במסינה והטיל עליה מצור אך ללא הצלחה.
הסיציליאנים קראו לפדרו השלישי, מלך אראגון לקחת לידיו את השלטון בממלכת סיציליה.
מרטינוס הרביעי חגג מסיבה חגיגית בקתדרלה בפרוג'ה ביום ראשון של חג הפסחא, 25 במרץ 1285, שהיה גם חג הבשורה.
אחרי ארוחת הצהריים הרגילה שלו עם הכמרים שלו חלה לפתע במחלה פתאומית, וביום רביעי הבא, 28 במרץ הוא מת, ובמקומו נבחר לאפיפיור הונוריוס הרביעי.
מרטן דה פוס (בהולנדית: Maerten de Vos; 1532 – 4 בדצמבר 1603) היה צייר פלמי, בעיקר של נושאים היסטוריים ודיוקנאות.
הוא הפך, יחד עם האחים אמברוסיוס פרנקן הראשון, ופרנס פרנקן הראשון, לאחד מציירי ההיסטוריה המובילים בהולנד הספרדית, לאחר שהקריירה של פרנס פלוריס צנחה במחצית השנייה של המאה השש עשרה כתוצאה ממהומות האיקונוקלסטיקה של סופת בילדן.
דה פוס היה צייר פורה והפיק עיצובים רבים עבור בתי הדפוס באנטוורפן.
הוא נולד באנטוורפן, אחד מבין ארבעת ילדיהם של פיטר דה פוס ואנה דה חרה.
אביו נולד בליידן ועבר להתגורר באנטוורפן ושם תועד בגיל 17 כסטודנט של ירום סקולנס.
מרטן ואחיו, המכונה גם פיטר, התאמנו לראשונה עם אביהם.
כמה היסטוריונים אומרים כי למד עם הצייר ההיסטורי המוביל באמצע המאה ה-16 פרנס פלוריס, אולם אין שום עדות תיעודית לכך.
הוא נסע לאיטליה ושם התגורר בין 1550 ל-1558. ייתכן שהוא לפחות היה בחלק מהנסיעה שלו בדרום, בחברתו של פיטר ברויגל האב.
הוא כנראה התגורר ברומא, פירנצה וונציה.
עבודתו של דה פוס מראה השפעה חזקה של הצבעים הוונציאנים.
הביוגרף האמן האיטלקי מהמאה ה-17 קרלו רידולפי כתב כי דה פוס עבד בסטודיו של טינטורטו בוונציה, מה שמסביר את ההשפעה הזו.
עם שובו לאנטוורפן בשנת 1558 הפך דה פוס לחבר בגילדת אנטוורפן של סנט לוק.
ייתכן שהוא חזר לאנטוורפן מוקדם יותר.
הוא התחתן עם יואנה לה בוקץ', שמשפחתה במקור מולנצ'נס בצרפת.
לזוג היו חמש בנות ושלושה בנים.
באותה תקופה פרנס פלוריס היה צייר ההיסטוריה המוביל בפלנדריה והוא הפעיל בית מלאכה גדול באנטוורפן.
שליטתו בתחום ההיסטורי, הקשה על אמנים אחרים למצוא עבודה.
דה פוס היה בר מזל והשיג בשנת 1564 עבודה מהסוחר העשיר מאנטוורפן גיליס הופמן.
בשנות ה -60 של המאה ה-16 סבלה פלנדריה ממהומות הדת "סופת בלדן - הזעם האיקונוקלסטי" שהגיע לשיאו בשנת 1566. במהלך תקופת זו, אמנות קתולית, אביזרי כנסייה וקישוטים בכנסיות נהרסו על ידי ההמונים הפרוטסטנטיים הקלוויניסטים.
היה זה חלק מהרפורמציה הפרוטסטנטית.