tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ההונים לא היו מומחים ביציקות מתכת לכלים גדולים והדבר בולט באיכות הגימור הנמוכה של הקדרה ועל פי כל קנה מידה הן "ברבריות" אך אין ספר שהן יוצרו על ידי נפחים מקצועיים והן מעידות על קיום של תעשיית מתכת הונית.
היורות ההוניות היו בדרך כלל צנועות ממדים ושימשו בעיקר לבישול בשר שנשלה מהקדרה באמצעות קרס.
הבסיס המעוגל שימש כחלל להבערת חומר הבעירה.
באופן פרדוקסלי, רוב הקדרות שנתגלו בחפירות ארכאולוגיות, נמצאו באתרים ששימשו לפולחן בסמוך לנהרות או לקבוצות סלעים ובצמוד לכלים וחפצים פולחניים אחרים – דבר המעיד כי הקדרות שימשו גם במהלך טקסים דתיים שונים.
סופו של האפוס בחורבן מפואר – מותם של אלפי לוחמים וחיסול השושלת הבורגונדית, וגם במותה של קרימהילדה, לאחר שחיסלה את קרוביה.
ההיסטוריון ההונגרי יאנוש טורוצי (János Thuróczi) תיאר את אטילה בספרו "Chronica de gestis Hungarorum" כמנהיג צבאי מוכשר ומונארך ונאור וסיכם את ההשוואה בין מתיאש הראשון לאטילה: "הגורל מחייה את תהילת העבר של ההונים שזהרו בעת שלטונו של אטילה".
גישה זו, האופיינית למחשבה הפוליטית-היסטורית של התקופה הוויקטוריאנית, ראתה בהונים כמקרה נוסף של המון ברברי אטום, בעל יכולת הרס גדולה וחסר יכולת בנייה, שלא תרמו כלל להתפתחות המין האנושי וגם כאשר אימצו גינונים חיצוניים של "תרבות" – נותרו במהותם ברברים.
בשנת 1900 פרץ בסין הקיסרית מרד הבוקסרים – התקוממות כנגד המעורבות המסחרית והפוליטית של ארצות המזרח ויפן בסין.
עד אוגוסט 1900 נהרגו במהומות יותר מ-230 זרים, אלפי נוצרים סינים ומספר לא ידוע של מורדים ותומכיהם.
המרד דוכא ביד קשה על ידי כוח בין-לאומי, שכלל בין היתר חיילים גרמנים מצבא הקיסרות הגרמנית.
ביום 27 ביולי 1900 נשא וילהלם השני, קיסר גרמניה, נאום בפני חיל המשלוח הגרמני ואמר בין היתר:
הנאום עשה, מיד עם פרסומו, רושם שלילי כביר, בעיקר בקרב בנות בריתה האירופיות של גרמניה באותה תקופה וטבע את מטבע הלשון לפיו במאה העשרים המילה "הוני" מתייחסת לגרמני, על כל ההקשרים השליליים הנלווים.
מלחמת העולם הראשונה העמידה את הקיסרות הגרמנית מול אנגליה וצרפת במאבק איתנים על השליטה באירופה ובעולם.
הדימוי של הגרמנים כהונים המודרניים, שימש להלהטת הרוחות וכחומר לתעמולה.
בתחילת המלחמה, כתב הסופר והמשורר הבריטי רודיארד קיפלינג שיר שמבטא את רוח התקופה בבריטניה, "For all we have and are": .
בשנת 1954, בשיאה של המלחמה הקרה, הופק בארצות הברית הסרט רחב היריעה "סימן של עובד האלילים" (Sign of the Pagan), בכיכובו של ג'ק פאלאנס כאטילה ההוני, המתאר את המלחמה של ההונים באימפריה הרומית.
הסרט הוא אזהרה לאמריקה שלא לעשות את הטעויות של האימפריה הרומית: אובדן הדרך והערכים המוסריים שהביא לנפילת רומא מאיים גם על ארצות הברית.
ההונים מתוארים כאיום אבל גם כראוים לבוז.
הם חסרי כבוד לרכוש פרטי, לערכי המשפחה ולערכים נוצריים, ומסמלים את הברבריות האנטי-אמריקאית.
פלישתם לאירופה מתוארת כמהלך כנגד התרבות המערבית, בדומה לאיום הקומוניסטי.
בסרט מולאן של אולפני דיסני משנת 1998, השבטים הברבריים שמאיימים לפרוץ את החומה הגדולה ולפלוש לסין מכונים הונים, והדבר מעיד על כך שיוצרי הסרט הושפעו מהתאוריה הקושרת את ההונים לשבטי שיונגנו שאיימו על סין בעת העתיקה.
גם במשחק האסטרטגיה הממוחשב Age of Empires 2 מופיעים ההונים כציוויליזציה שניתן לשחק בה, יחד עם קמפיין עלילתי שמאפשר לשחקן לחוות את קרבות אטילה.
במשחק זה, החיילים ההונים בהם שולט השחקן דוברים מונגולית, וזאת עקב מיעוט הידע שהיה ברשות מפתחי המשחק אודות השפה המקורית בה דיברו ההונים, וכן עקב הקשר האפשרי של ההונים עם עממי הנוודים שחיו בערבות מונגוליה באותה תקופה.
הוניארה היא בירת איי שלמה.
העיר ממוקמת על האי גוודלקנל, והחליפה את הבירה הקודמת, טולאגי, לאחר מלחמת העולם השנייה.
בעיר נמצאים נמל, בנייני הממשלה והמוזיאון הלאומי של איי שלמה.
האקלים בעיר טרופי, עם טמפרטורה ממוצעת של 28 מעלות צלזיוס, וממוצע משקעים שנתי של 2,000 מ"מ (נמוך מהממוצע איי שלמה העומד על 3,000 מ"מ).
התקופות הלחות של השנה הם בחודשים נובמבר עד אפריל.
על ההיסטוריה הרחוקה של העיר יש מעט תיעוד היסטורי.
העיר נבנתה במקום בו נערך קרב גוודלקנל במלחמת העולם השנייה.
לאחר המלחמה נבנה במקום בסיס צבאי של ארצות הברית, והעיר התפתחה סביב הבסיס.
בשנת 1952 הפכו האיים פרוטקטורט בריטי והוניארה הפכה לבירתה, לאחר שהחליפה את טולאגי.
בשנות ה-50 וה-60 תקציבים רבים הוזרמו אל העיר, דבר שגרם לפיתוח נרחב שלה.
לאחר שהאיים קיבלו עצמאות ב- 7 ביולי 1978 הפכה הוניארה לבירת איי שלמה.
בשנות ה-90 חלה תסיסה חברתית עמוקה במדינה, דבר שבא לידי ביטוי גם בזמן רב של מהומות אלימות בעיר.
הוֹנְשוּ (ביפנית: ) הוא האי הגדול ביותר באיי יפן, בו שוכנת בירתה טוקיו.
הוא האי השביעי בגודלו בעולם והשני המאוכלס ביותר (אחרי ג'אווה).
הונשו שוכן בין האי הוקאידו הנמצא מעבר למצר צוגרו שבצפונו, והאיים שיקוקו וקיושו הדרומיים לו.
אורכו כ-1,300 קילומטר ורוחבו נע בין 50 ל-230 קילומטר.
שטחו הכולל הוא כ-230,500 קילומטר רבוע (יותר מהאי הבריטי), המהווים כ-60% משטח יפן כולה.
הונשו הוא הררי וגעשי, ורעידות אדמה תכופות פוקדות אותו.
הפסגה הגבוהה בו היא הר פוג'י המתנשא לגובה 3,776 מטר.
נהרות רבים זורמים בו ובהם נהר שינאנו, הארוך בנהרות יפן.
נכון ל-2005 מנתה אוכלוסיית האי כ-103,000,000 נפש, המרוכזים בעיקר במישור קאנטו וסביב טוקיו ויוקוהמה.
ערים חשובות אחרות באי הן קיוטו, אוסקה, קובה, הירושימה, סנדאי ונאגויה.
כשלושה רבעים מערי יפן הגדולות והמודרניות שוכנות באי הונשו.
באי ישנם גם אזורים חקלאיים חשובים: ניאיגטה היא אזור גידול אורז נודע, במישורי קאנטו ונובי מגדלים אורז וירקות, ביאמאנאשי ואאומורי מגדלים פירות.
הונין היה כפר ערבי באצבע הגליל, ברכס רמים שבהרי נפתלי, בסמוך לשרידי מבצר צלבני – קלעת הונין.
הכפר הוא אחד משבעת הכפרים המתואלים שתושביהם נמלטו ללבנון במלחמת העצמאות.
ע"פ העדויות מהחפירה הארכאולוגית שנערכה במקום בשנת 1993, הכפר התקיים בתקופה הצלבנית במקביל לבניית המצודה הצלבנית שאטו נף במאה ה 12, לא נמצאה עדות ארכאולוגית להמשך קיומו של הכפר בתקופה הממלוכית.
במאה ה 17 או בראשית המאה ה-18 יושב המקום מחדש על ידי תושבים מוסלמים-שיעים (מתואלים) שעסקו בעיקר בחקלאות.
בתקופה העות'מאנית היה הכפר מוקף חומה עם מגדלים משולבים בביצורי המצודה הצלבנית, ששופצה במהלך אותה תקופה ושימשה כנראה כמבנה המגורים המרכזי של משפחת התקיף ששלט במקום.
ציור של הביצור והחומה ומפת הכפר מופיעה בתאורי הסקר הבריטי של "הקרן לחקירת ארץ ישראל".
במאה ה-18 לקח הכפר חלק במרד המתואלים, שדוכא בידי השלטון העות'מאני.
ב-1837 נפגע הונין ברעידת אדמה חזקה באזור, וככל הנראה יושב מחדש לאחריה.
באותה רעידת האדמה נפגע קשות גם מבצר הונין שניטש ותושבי הכפר עשו שימוש משני באבניו לצורך בניין בתי הכפר.
החלטת החלוקה של האו"ם כללה אותו בשטח המדינה היהודית המיועדת.
תושבי הונין היו בקשרים טובים עם תושבי היישובים היהודיים באזור, מטולה וכפר גלעדי.
על פי סקר הכפרים 1945 בארץ ישראל הוערכה אוכלוסיית הכפר (כולל היישובים חולא ועדייסה Udeisa) ב-1945 ב-1,620 נפש, ושטח אדמותיו היה 14,224 דונם, מתוכם 486 דונם בבעלות יהודית, ו-80 דונם שטח בנוי.
לפי ארכיון צה"ל, העריכו שירותי המודיעין של "ההגנה" בסוף אפריל 1948, כי בכפר כמאה לוחמים.
ב-23 במאי נמלטו רוב תושבי הונין (למעט 400 תושבים) עקב פשיטת הפלמ"ח על הכפר, אולם ככל הנראה חלקם שבו אליו לאחר מכן.
באוגוסט 1948, כשהכפר היה במעין שטח הפקר בין ישראל ללבנון, נפגשה משלחת מטעם תושבי הונין עם נציגי משרד המיעוטים הישראלי והציגה את רצון התושבים "לחיות כמיעוטים נאמנים במדינת ישראל" ולהסתפח למדינת ישראל.
ועדה מייעצת שליד המושל הצבאי החליטה לדחות את ההכרעה בדבר הבקשה למרות המלצתו של השר לענייני מיעוטים בכור שטרית להיענות לה.
בתחילת ספטמבר 1948 אירעו בכפר מספר תקריות ירי, ובעקבותיהן הוציאה ההגנה את "פקודת מבצע מס' 2" בה נכתב: במהלך המבצע פשטה חטיבת כרמלי על הכפר.
ארבע נשים נאנסו ונרצחו על ידי חיילי צה"ל, ובנוסף הרגו כוחות צה"ל 20 מתושבי הכפר ופוצצו 20 מבתיו ומסגד.
הכפר נתפס סופית על ידי צה"ל במסגרת מבצע חירם לכיבוש הגליל העליון באוקטובר 1948. מרבית תושביו נמלטו ללבנון.
בחלקים מבתי הכפר נעשה שימוש משני, לצרכים שונים, כגון לבנים שנלקחו לבניית מוזיאון בית אוסישקין בקיבוץ דן.
ב-1951 הוקם על חורבותיו המושב מרגליות, שיושב בעולים מעיראק.
כיום משמשים שרידי המבצר הצלבני הונין, הידוע גם כ"מבצר שטו נף", כאתר תיירות.
מבתי הכפר נותר על תלו מבנה בית הספר בלבד.
כמו כן, נשמר בית הקברות של הכפר.
הונולולו היא עיר הבירה של מדינת הוואי שבארצות הברית, וכן העיר הגדולה ביותר במדינה זו.
בשפת תושבי המקום המקוריים, פירוש השם הונולולו הוא "מפרץ מוגן" או "מקום של מחסה".
העיר ממוקמת לאורך החוף הדרום-מזרחי של האי אוהאו שבהוואי.
במפקד התושבים האחרון שנערך בהוואי ב-2019, נאמדה אוכלוסיית העיר בכ-402,500 תושבים.
האקלים בהונולולו הוא אקלים סוואנה טרופי, עם עונת קיץ שטופת שמש ויבשה ברובה, נוכח השפעת תופעת מדבר צל גשם.
התיירות היא מנוע הצמיחה העיקרי של הונולולו.
8 מיליון תיירים מבקרים בעיר מדי שנה בגלל הרי הגעש, בתי המלון המפוארים, המסעדות והחופים.
בזכות הפריחה בתיירות ותעשיית הקפה, שיעור האבטלה בעיר הוא הנמוך ביותר בארצות הברית.
תוחלת החיים בהוואי ובהונלולו בפרט היא הגבוהה ביותר בארצות הברית.
העיר זכתה להכרה היסטורית לאחר שהפציצו היפנים את מפרץ פרל הארבור בסמוך לעיר, ב-7 בדצמבר 1941. מתקפה זו הייתה האירוע שהכריע באופן סופי את הצטרפותה של ארצות הברית למלחמת העולם השנייה.
עדות להתיישבות הראשונה של מהגרים פולינזים בהונולולו לארכיפלג האיים של הוואי הגיעה מההיסטוריה שבעל פה וממצאים.
בשנת 1794 קצין הצי המלכותי הבריטי, ויליאם בראון, היה האדם הזר הראשון שהפליג למה שכיום הוא מעגן הונולולו.
בעקבותיו הגיעו ספינות זרות רבות, ועל כן נמל הונולולו נהפך למוקד מרכזי עבור ספינות סחר השטות בין צפון אמריקה לאסיה.
בשנת 1842, נבנתה הכנסיה הראשונה בהונולולו, כנסיית קוואיאהו (Kawaiahaʻo Church), על ידי הכומר בינגהאם (Hiram Bingham), בתמיכת קה'אהומנו (Kaʻahumanu) ו-ABCFM.
הכנסייה עדיין עומדת על תילה ומשמשת כמרכז דתי ותרבותי.
בשנת 1845 העביר קמהאמהה השלישי את עיר הבירה הקבועה של ממלכת הוואי מן האי מאווי להונולולו.
הוא והמלכים שירשו אותו הפכו את הונולולו לעיר בירה מודרנית, והציבו בניינים רבים, אשר חלקם בעלי חשיבות רבה.
בה בעת, הפכה הונולולו למרכז המסחרי של ארכיפלג האיים של הוואי, כאשר צאצאים של מיסיונרים אמריקאים שהתיישבו באי הקימו עסקים מצליחים במרכז העיר הונולולו.
מאז הפיכתה של הוואי למדינה ה-50 בארצות הברית, חוותה העיר צמיחה כלכלית אדירה, שלוותה בתיירות ענפה.
נכון לשנת 2007, ביקרו באיי הוואי 7.6 מיליון תיירים, כאשר 62.3% מתוכם ביקרו דרך נמל התעופה הבינלאומי הונולולו.
כיום הונולולו היא עיר מודרנית עם גורדי שחקים רבים, והשכונה ואיקיקי על יד החוף היא מרכז התיירות של הוואי, ובה אלפי בתי מלון.
אסייתים- 54.8%, מתוכם הקבוצות המרכזיות הן:
הונורטוס הקדוש מאמיין (בצרפתית Honoré d'Amiens, מת ב-16 במאי בשנת 600 לערך) הוא קדוש נוצרי שהיה הבישוף השביעי של אמיין שבצרפת.
הונורטוס הוא הפטרון של האופים ושל המגדנאים.
הונורטוס נולד למשפחת אצולה בפור-לה-גראן (Port-le-Grand) שבפונטיו.
חינוכו הופקד בידי הבישוף של אמיין, באטוס הקדוש.
לאחר מותו של החונך שלו, ב-554, הוחלט למנות אותו לבישוף.
הונורטוס היה אדם צנוע ולא היה מעוניין בכבוד רם, ואף ניסה להתנגד למינויו כבישוף.
אך על פי האמונה הנוצרית, קרן אור ממקור שמיימי ירדה על ראשו עם בחירתו לבישוף; ושמן קדוש ממקור לא ידוע הופיע על מצחו.
כך, הוא למעשה "נמשח" לתפקידו.
על פי ההגיוגרפיה, האומנת שלו, שלא פיללה לכך, אמרה כי אם יהפוך לבישוף, יצמחו ענפים למקל שעימו הכניסה מאפים לתנור.
בו ברגע, צמחו עלים ושורשים למטה.
בשל הנס הזה הוכרז הונורטוס ב-1202 כקדוש נוצרי.
16 במאי, יום חגו, הוא "חג הלחם" בצרפת, ואופים מסורתיים רואים בהונורטוס את סמל את הלחם הצרפתי המסורתי.
הוסאברג (Husaberg) היא יצרנית שוודית של אופנועי שטח וסופרמוטו מקצועיים בעלי מנועי ארבע פעימות ושתי פעימות.
אופנועי החברה נודעים בנפח המנוע הגדול מהמקובל ובמוכנות למרוצים גם בדגמים החוקיים לרכיבה בכביש הציבורי.
לאחר שיצרנית האופנועים השוודית הוסקוורנה נמכרה בשנת 1987 לחברת קג'יבה האיטלקית והועברה כולה לאיטליה, פרשו ממנה מספר מהנדסים כשבראשם עמד תומאס גוסטוואסון שהחליטו להישאר בשוודיה ולהקים, עוד באותה שנה, את Husaberg Motor AB.
את האופנוע הראשון מתוצרתה הציגה החברה כבר בפברואר 1988. שנה לאחר מכן (1989), זכה ג'ימי אריקסון במרוץ הבינלאומי הראשון עבור החברה השוודית הצעירה, עם ההוסאברג FE501 באליפות אירופה.
הצבעים המייצגים את הוסאברג היו מאז ומתמיד שילוב של כחול וצהוב, בדומה לדגל שוודיה, זכר לצבעים הרשמיים של הוסקוורנה לפני שעברה לאיטליה ושינתה את צבעיה לצבעי הדגל האיטלקי.
גוסטוואסון סיפר כי נאלץ להחליט על שם החברה רק כאשר החליט להשתתף במירוץ אנדורו מקומי ונדרש לכנות בשם את חברת האופנוע אותו פיתח, בנה ותכנן להתחרות עמו באותו המירוץ.
פירוש השם הוסאברג משוודית הוא "הבית שעל ההר".
בהיעדר משאבים כספיים רבים, לא יכלה הוסאברג לגייס רוכבים מקצועיים בעלי שם כדי להתחרות על גבי אופנועים מתוצרתה, ולכן בחרה ברוכבים צעירים ובלתי מוכרים.
אחד הרוכבים היה ג'ואל סמטס, לימים אלוף העולם במרוצי מוטוקרוס עם הוסאברג בשנים 1995, 1997 ו-1998 (עם הדגם FC500).
כמו כן, זכתה הוסאברג ב-6 אליפויות עולם באנדורו ב-1990, 1991 (ב-2 קטגוריות נפרדות), 1995, 1996 ו-1998. העדר תזרים מזומנים, דחף את מהנדסי החברה לפתח פתרונות יצירתיים במיוחד לתקלות ולבעיות בהן נתקלו במהלך תכנון האופנועים.
רכישת החברה על ידי KTM
ההצלחות במסלול המרוצים לא תרמו למכירות שנותרו נמוכות, ולכן בשנת 1995 נמכרה החברה ליצרנית האופנועים האוסטרית KTM.
במשך השנים השתמשה KTM בהוסאברג ככר פיתוח ובדיקה לפיתוחים שונים של מנועים וחלקי אופנועים אחרים.
לאחר שפיתוח מסוים היה מסתיים בהצלחה באופנועי ההוסאברג, עבר הפיתוח החדש לייצור סדרתי באופנועי KTM.
סדרת ה-Racing המפורסמת של KTM שהוצגה בשנת 1999, נחשבת לטכנולוגיה שהחלה דרכה בהוסאברג, פותחה לרמה גבוהה ב-KTM, ולאחר שהסתיימה מסכת הבדיקות, הוצגה סדרת האופנועים החדשה של KTM תחת השם EXC Racing.
בשנת 2003 עבר קו הייצור של האופנועים משוודיה למפעל KTM במאטינגהופן, אוסטריה.
עם זאת מחלקת המחקר והפיתוח ומטה קבוצות המרוצים של הוסאברג נותרו בשוודיה.
במאי 2013, חודשים ספורים לאחר רכישת המותג הוסקוורנה על ידי KTM, הודיעה האחרונה כי תאחד חזרה את הוסקוורנה והוסאברג תחת "דגל אחד" ותציג בתוך כחצי שנה, את האופנועים המשותפים.
עד שנת 2008, הופצו אופנועי הוסאברג בעיקר על ידי סוכני KTM ברחבי העולם, כשאופנועי המותג מתומחרים באופן מעט נמוך יותר ומהווים אפשרות קנייה זולה מעט לעומת אופנועי KTM היקרים.
החל משנת 2008 (עם הצגת ה-FE450 החדש) בוצע מיתוג מחדש להוסאברג, כיצרנית פרימיום לאופנועי אנדורו מקצועיים וייעודיים.
במסגרת מיתוג זה הוצגו דגמי אנדורו חדשים ומתקדמים מבחינה טכנולוגית, שהיו יקרים בהשוואה לאופנועי KTM.
כל דגמי הוסאברג עושים שימוש במיתלים מתוצרת WP (הנמצאת בבעלות חברת ההחזקות CROSS, שמחזיקה במרבית מניות KTM) ובבלמים מתוצרת ברמבו האיטלקית.
סיסמת הפרסום הקודמת של הוסאברג "Ready To Race" ("מוכן למרוץ") אומצה על ידי KTM לצורך שיווק אופנועיה.
הוסאברג פעלה עד יולי 2010, תחת הסיסמה "Four Stroke Force" ("כח 4 פעימות").
לאחר הצגת דגמי ה-TE הדו פעימתיים, הוסרה הסיסמה מפרסומי החברה ומאתר האינטרנט הרשמי של הוסאברג.
בנובמבר 2007, בתערוכת מילאנו שבאיטליה, הציגה הוסאברג את ה-450FE עם מנוע חד צילינדרי מקורר מים ובעל הזרקת דלק, המוטה קדימה ב-70 מעלות.
אחד הדגשים העיקריים בפיתוח המנוע החדש (ש-80 אחוז מחלקיו זהים ל-450EXC של KTM מדגם 2008), היה על צמצום בלימת המנוע ושיפור היכולת הדינאמית של האופנוע תוך התמקדות באחיזה של הגלגל הקדמי.
כמו כן, שלדת הזנב לא הייתה עשויה מתכת או אלומיניום כמקובל, אלא מיציקת פלסטיק שכללה בחובה את מכל הדלק.
שינויים אלו הוכנסו לצורך הורדת מרכז הכובד, הורדת עלויות הייצור והתיקון וכן לצורך גמישות ועמידות.
מאפיין נוסף היה מסנן אוויר שמוקם בגובה פקק מכל הדלק כדי לשמור על תקינות המנוע גם בעת חציית מעברי מים עמוקים או רכיבה בתנאי אבק.
באוקטובר 2008, באירועי פתיחת מרוץ ה-ISDE ביוון ובהתאם למסורת ארוכת השנים שלה בייצור אופנועים בעלי נפח חריג מהמקובל, הציגה החברה את ה-570FE שהיה בעל נפח מנוע מוגדל ונהנה מאותם יתרונות טכנולוגיים של ה-450FE.
ביולי 2010, אחרי 22 שנות פעילות עם אופנועי שטח בעלי מנועי ארבע פעימות בלבד, הציגה הוסאברג באירוע לעיתונאים שנערך בספרד, את ה-TE250 וה-TE300, אופנועי שתי פעימות המבוססים על הדגמים המקבילים של KTM.
שנה לאחר מכן התווסף דגם ה-TE125. האופנועים נבדלו במתלה הקדמי (מתקדם יותר בגרסת ההוסאברג), במכל דלק מוגדל (11 ליטרים לעונת 9.5 ב-KTM), במשולשי ההיגוי ועוד.
עבור סוכני הוסאברג ברחבי אירופה, שלא מכרו את מוצרי KTM במקביל, מדובר היה על מהפכה של ממש בגישת החברה, שעד אז הציעה רק אופנועי 4 פעימות יקרים למדי לרכישה.
הצגת דגמי ה-TE נתנה בידם את האפשרות להציע ללקוחותיהם גם דגמים זולים יותר לקנייה ושניתן לתחזק אותם בסדנה הביתית מבלי להזדקק לשירותי מוסך מקצועי ויקר.
צבא שוודיה משתמש באופנועי הוסאברג, בעיקר למטרות תצוגה ביחידת ה"לגיון החמוש".
מספר אופנועים בודדים יובאו לישראל במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20 ביבוא אישי.
בשנת 2009 החל יבואן KTM ביבוא מוסדר של אופנועי הוסאברג.
KG) היא חברה המייצרת כלי נגינה.
החברה הוקמה בשנת 1857 על ידי מתיאס הונר (1833-1902) בעיר טרוסינגן שבדרום גרמניה.
בעבר הייתה החברה לחלוצה בייצור המפוחיות התעשייתי וכיום היא ידועה בעיקר כיצרנית מפוחיות ואקורדיונים.
הונר (גם מתיאס הונר בעצמו) המציאה וייצרה לאורך השנים דגמים וסיגנונות שונים של מפוחיות.
החברה מייצרת בנוסף גם חליליות, קאזו, מלודיקות, גיטרות, גיטרות באס ויוקללה (תחת שם חברת הבת Lanikai).
בשנות ה-60 וה-70 פיתחה החברה וייצרה את כלי המקלדת קלאווינט, בעל הצליל הייחודי שאפיין בעיקר את מוזיקת הפאנקי, ואחד המוזיקאים המזוהים איתו מאז הוא סטיבי וונדר.
1857: מתיאס הונר מתחיל בייצור מפוחיות-פה בטרוסינגן, גרמניה.
1862: מפוחיות הונר ראשונות מיוצאות לארצות הברית.
1880: נרכשות מכונות חדשות שמגבירות את יעילות הייצור.
1887: התוצרת השנתית מגיעה למיליון מפוחיות.
1900: מתיאס הונר מעביר את השליטה על החברה לבניו.
בנוסף נפתח המשרד הראשון בארצות הברית.
1907: החברה רוכשת את מתחריה הוץ ופוהל.
1920: ארנסט הונר מאייש את עמדת המנכ"ל.
ייצור המפוחיות מגיע ל-20 מיליון.
שנות ה-30: ייצור האקורדיונים מתגבר, בעיקר לשוק הגרמני.
שנות ה-40: הונר מייצרת נפצים לצבא הגרמני במהלך מלחמת העולם השנייה.
שנות החמישים: לאחר ההתאוששות ממלחמת העולם השנייה, שוק המפוחיות החל בירידה מתמשכת.
1965: ארנסט הונר מפנה את תפקידו כמנכ"ל.
שנות השמונים: החברה מתחילה להתמקד מייצור כלי נגינה חשמליים.
1986: חברות הבת של הונר בארצות הברית מתאחדות עם סונור וסביאן ומקימות את HSS Inc.
1989: קונץ-הולדינג בע"מ (במקור Kunz-Holding GmbH) רוכשת שני שלישים ממניות החברה.
1997: K.H.S Musical Instruments רוכשת את שליטתה בחברה, ומתחילה בארגונה מחדש.
2001: הונר מדווחת על שנה רווחית לראשונה מזה שני עשורים.
המאה ה-19 - הקמת החברה והתבססותה
מייסד החברה, שעל-שמו גם נקראה, מתיאס הונר, נולד בשנת 1833 בטרוסינגן, אשר בקצה היער השחור שבגרמניה.
הונר, שהיה בעל הכשרה של שען, התעניין בכלי נגינה, שנקרא אז בשם "אורגן פה", שפותח בגרמניה בתחילת שנות העשרים של אותה מאה, והחל ליצור גרסאות ניסיוניות משלו לכלי.
אותו אורגן פה, שכמובן התפתח עם השנים, מוכר כיום כמפוחית פה.
לאחר חודשים של ניסיונות, הונר החל ב-1857 לייצר מפוחיות למכירה.
בעזרתו של עובד אחד, הוא הצליח לבנות 650 מפוחיות באותה השנה.
שיווק המוצר התבצע בצורה טובה, ובמהרה הביקוש עלה על ההיצע, מה שהוביל להעסקת עובדים נוספים.
ב-1862 החברה, שצמחה באופן מהיר ביותר, החלה לייצא לארצות הברית, שהיא אחת מרשימה הולכת וגדלה של מדינות בהן ניתן היה להשיג את כלי הנגינה של החברה.
ניתן לזקוף רבות מהצלחתו של הונר למאפייניו של כלי הנגינה.
המפוחית הציעה צליל מיוחד, הייתה ניידת וזולה מאוד, מה שהפך אותה למאוד אטרקטיבית.
כמו כן, חנויות מוזיקה היו יכולות להציב את המפוחיות לתצוגה בדלפק הקדמי, כך שהיו תופסות את העין, תוך שהן לוקחות מקום מועט על המדף.
כלי הנגינה של הונר עוטרו בסמל חרוט בולט שהבדיל אותן מיד מהמתחרים.
הונר הבין שהלקוחות דורשים גיוון, והמפוחיות נבנו במגוון של סגנונות וסולמות מוזיקליים.
איכות מוצרי החברה החלה לצבור מוניטין, וב-1873, בתערוכה העולמית בווינה המפוחיות של החברה צוינו לטובה בפעם הראשונה מני רבות.
ב-1877 היו במפעל הונר בטרוסיגן היו 86 עובדים שייצרו מעל 85,000 כלים בשנה, כולם בעבודת יד.
ב-1880 מכונות ראשונות נרכשו כדי להפוך שלבים מסוימים בייצור לאוטומטיים, מה שהוביל לעלייה משמעותית בתוצרת.
החברה המשיכה לצמוח, בחלקו בזכות הגירה של גרמנים לארצות הברית, שלקחו איתם גם את המפוחית.
ב-1887 הקימה הונר מספר מפעלים נוספים בכפרים שבסביבת טרוסיגן כדי להיענות לביקוש העולה.
ב-1896 יצר הונר את מפוחית המרין בנד הדיאטונית הראשונה.
דגם שעתיד היה להפוך לקלאסיקה.
הונוריוס השלישי (לטינית: Honorius III) היה האפיפיור ה-177, משנת 1216 ועד מותו ביום 18 במרץ 1227. הוא נולד באיטליה בשנת 1148 בשם צ'נצ'יו (איטלקית: Cencio) ככל הנראה בן למשפחת סבלי (Savelli).
כאדמיניסטרטור ממדרגה ראשונה הונוריוס ייסד את מסדרי הקבצנים ומיזג אותם אל תוך הכנסייה.
הונוריוס נחשב לאיש בעל מזג נוח שראה במסעי הצלב כלי חיוני להשגת מטרות הכנסייה, ראה את האסון בתבוסת מסע הצלב החמישי וסיים את הפרק הצבאי של מסע הצלב האלביגנזי בנחישות.
מעט מאוד ידוע על ילדותו של הונוריוס השלישי, ולמרות שהוא חיבר מספר ספרים הוא נמנע במפגיע מלציין בהם פרטים ביוגרפיים כלשהם.
ידוע כי אביו אימריקו היה בן למשפחת סבלי הרומאית, משפחת אצולה מכובדת אך חסרת השפעה פוליטית של ממש.
הוא נשא מספר תפקידים בהיררכיה של הכנסייה הקתולית תוך שהוא עולה לאט בדרגות הכנסייה ובחשיבות תפקידיו.
ידוע כי הוא שימש ככומר בכנסייה הרומית בזיליקת סנטה מריה מג'ורה - הכנסייה הגדולה ביותר ברומא המוקדשת למרים, אם ישו.
הוא קודם לתפקיד פקיד של הכס הקדוש בשנת 1188 ולתפקיד חשמן ביום 20 בפברואר 1193. הוא מונה לתפקיד שר האוצר של הכנסייה הקתולית על ידי האפיפיור קלמנס השלישי תפקיד בו המשיך לכהן גם בתקופת כהונתו של סלסטינוס השלישי.
בתקופה זו כתב את הספר ספר המפקד של הכנסייה הקתולית (לטינית: Liber Censuum Romanæ Ecclesiæ).
בשנת 1194 התמנה צ'נצ'יו לתפקיד הקאנצלר של הכנסייה הקתולית - תפקיד שהניח בידיו את האחריות לאיסוף ניהול כספי הכנסייה ומימון צבא האפיפיור עד לשנת 1198. לאחר מכן הוא נתמנה להיות המחנך של פרידריך השני בסיציליה - בהתאם לבקשת אימו קונסטנס מסיציליה.
קשר מיוחד זה שרד ימים קשים שעתידים היו לראות את הקיסרות בעימות מול הכס הקדוש, למורת העימות וחילוקי הדעות העתידיים בין שני האישים הרי שרק עם עליית אפיפיור גרגוריוס התשיעי שלא היה בעל היסטוריה משותפת עם הקיסר הידרדר העימות לכלל מלחמה של ממש.
ביום 16 ביולי 1216 נפטר האפיפיור אינוקנטיוס השלישי.
יומיים לאחר מכן התאספו בעיר פרוג'יה 19 קרדינלים על מנת לבחור באפיפיור חדש, הצורך ביורש הוחש על ידי ידיעות על פלישה מונגולית אל תוך אירופה ממזרח ובמקביל איום על מעמד הכנסייה הקתולית על ידי תנועות בדלניות ברחבי אירופה ואיום ישיר על נכסי הכס הקדוש באיטליה מצד הקיסר פרידריך השני.
בעצת הקרדינל הוגלינו די קונטי מאוסטיה נבחר וקיבל על עצמו את הכתר בחוסר התלהבות ביום 24 ביולי ובחר בשם הונוריוס השלישי.
ביום 31 באוגוסט נערך טקס ההכתרה ברומא למצהלות תושבי העיר ששמחו על בחירת תושב העיר לתפקיד הרם.
עם כניסתו לתפקיד הצהיר הונוריוס השלישי כי הוא ממשיך בדרכו של קודמו - אינוקנטיוס השלישי ואכן לקח על עצמו את המשך ארגון מסע הצלב החמישי ותהליך הרפורמה של הכנסייה כפי שהותווה בוועידת לטראנו הרביעית.
עם זאת תהליך שיקום הכנסייה שינה את אופיו ממלחמת חורמה למאמץ של איחוי קרעים.
בוועידה הלטראנית הרביעית הוחלט כי מסע הצלב יצא לארץ ישראל בחודש יוני 1217. במשך שנתיים פעלה מכונת תעמולה בערי אירופה על ידי מטיפים שגויסו במיוחד ו"חוזקו" בכמורה המקומית במטרה לגייס צלבנים למסע הצלב החדש.
נושא מרכזי בהטפות ומכתבי האפיפיור שליוו את המטיפים הוא ההתנגשות החזיתית - רעיונית בין האסלאם לנצרות, התנגשות בה האספקט הרוחני מכריע את הצד הצבאי - הבטחה כי המאבק על פני הארץ ישתקף במאבק של כוחות אלוהיים בשמים.
הזכויות שהוענקו לצלבנים במסעי הצלב הקודמים הוענקו שוב לאלו שנטלו עליהם את הצלב.
כך ניתנו שטרי מחילה (אינדולגנציות) לאלו שיצאו למסע, לכל אלו שהעמידו שירותים לטובת הצלבנים ולממנים של המסע.
חובות הצלבנים והריבית עליהן הוקפאו עד לשובם מהמסע.
צווים מיוחדים אסרו קיום עימותים צבאיים או אזרחיים עד ליציאה למסע.
כך נאסרו תחרויות אבירים ומלכי אירופה צוו להפסיק את המלחמות, לאצילים לא ניתן "להמיר" את היציאה למסע צלב בארץ הקודש למסעי צלב מקומיים בספרד או פורטוגל.
המעשה האחרון של האפיפיור אינוצנטיוס לפני מותו היה מסע לצפון איטליה להשכין שלום בין הקומונות הימיות ולאפשר את התארגנות המסע.
מותו של אינוצנטיוס לא העלה את ההכנות על שרטון, והונוריוס השלישי נטל את ההכנות למסע ואיגרותיו מאיצות בצלבנים לצאת לארץ הקודש.
התעמולה זכתה להצלחה מסחררת, כשהיא נתמכת ומוזנת על ידי אווירה של התעוררות משיחית ודתית ששטפה את אירופה ובאה לידי ביטוי גם בייסוד מסדרי העניים של המסדר הדומיניקני והמסדר הפרנציסקני שזכו לפופולריות הולכת וגדלה.
עיקר המימון של מסע הצלב הגיע מקופת האפיפיור והקרדינלים וממס שהוטל על הכנסות הכנסייה הקתולית.
במקביל הוטל אמברגו על מסחר עם מצרים, בעיקר בחומרים העשויים לשמש להכנת אמצעי לחימה.
מסע הצלב עצמו היה כישלון מוחלט, למסע היו שני שלבים עיקרים.
בשלב הראשון נערכו מספר מבצעים צבאיים מוגבלים בהיקפם בתחומי ארץ ישראל, בעיקר באזור הגליל והגולן, שתועלתם והישגיהם היו מזעריים.
חלק זה של המסע התאפיין במקום המרכזי אותו תופסות מדינות אירופאיות קטנות יחסית - דניה, והונגריה ואוסטריה.
בשלב השני יצא צבא צלבני לכיבוש ערי מפתח במצרים, מתוך תקווה לחלץ את ארץ ישראל מאחיזת סולטאן ההאיובי המצרי.
לאחר מצור ממושך שארך שנה וחצי נכבשה העיר דמיאט.
הצעות להסכם שלום, שהועברו על ידי הסולטאן, נדחו על ידי נציג האפיפיור, שנטל את הפיקוד על המסע.
לאחר עיכוב הרה גורל יצא צבא צלבני לכוון קהיר.
במהלך חודש אוגוסט 1221 התנהלו קרבות כבדים בין הצלבנים לצבא האיובי המאוחד, שנסתיימו בכניעה של הצבא הצלבני, בהסכם שביתת נשק ונסיגה מוחלטת של הצלבנים ממצרים בידיים ריקות.
בעת המערכה הצבאית במצרים השתוללו בארץ ישראל, שנותרה חסרת כוחות מגן, גדודים מוסלמיים, כשהם מחריבים ערים ומבצרים ושמים מצור על מבצר עתלית, את עיקר הזעם ספגה ירושלים שחלקים גדולים ממנה נחרבו לחלוטין.
עם הסתבכות הצבא הצלבני במצרים קרא האפיפיור לקיסר פרידריך השני לצאת ולממש את שבועת הצלבן שנטל על עצמו, קריאה זו נתקלה בקיר אטום של חוסר שיתוף פעולה.
הקיסר שמעמדו בגרמניה ואיטליה היה רעוע הבטיח מספר פעמים לצאת מזרחה אך דחה את יציאתו מספר פעמים למגינת ליבו של הונוריוס השלישי.
ביום 30 באוגוסט 1221 נחתם הסכם אלברמון בין צלבני מסע הצלב החמישי לבין הסולטאן המצרי אל-מלכ אל-כאמל, שהביא לידי סיכום את ההרפתקה הצבאית במצרים.
הצבא הצלבני יצא ממצרים ופינה את העיר המבוצרת דמיאט, שביתת נשק לתקופה של 8 שנים הוכרזה בין מצרים האיובית לממלכת ירושלים.
האפיפיור הונוריוס השלישי המשיך ללחוץ על הקיסר פרידריך השני לממש את הבטחתו ולצאת בראש מסע צלב חדש.
במהלך השנים 1221 - 1222 ניהל הונוריוס השלישי סדרת פגישות מגובה במכתבים עם קיסר ונציגיו על מנת להבטיח את ארגון מסע הצלב בתיאום עם המסדרים הצבאיים ומלך ירושלים, ז'אן דה בריין.
בפגישה שנערכה בשנת 1222 בעיר האיטלקית ברינדיזי הוסכם בין האפיפיור, הקיסר ומלך ירושלים על השקת מסע צלב חדש.
בפגישה נוספת שנערכה בשנת 1223 הציעו מלך ירושלים והאפיפיור - ככל הנראה כתמריץ - שהקיסר ישא לאישה את איזבל, בתו בת ה-11 והיורשת של מלך ירושלים.
מסע הצלב האלביגנזי, המכונה גם מסע הצלב הקתרי, נערך במהלך השנים 1209–1229 ביוזמת הכנסייה הקתולית נגד הנוצרים שדגלו בפולחן הקתרי, בפרט בחבל לנגדוק אשר בדרום צרפת.
במהלך מסע הצלב נהרגו בין 200,000 ל-1,000,000 בני אדם, נכבשו ערים רבות, נהרסו כ-400 כפרים קתריים, ונקטעה השושלת הוויזיגוטית של רוזנות טולוז.
עד להיבחרו של הונוריוס השלישי, עבר מסע הצלב מספר שלבים אך לא הגיע לכלל הכרעה.
בשנת 1217 עמד מסע הצלב בפני משבר כאשר האציל שהוביל את הצבא הצלבני, סימון הרביעי דה מונפור, נהרג.
מותו של סימון דה מונפור, הביאו לשינוי במהלך מסע הצלב, שאיבד מתנופתו ונשאר ללא מנהיג.
הונוריוס השלישי, פנה אל מלך צרפת וביקשו לסייע בידי הבן הבכור של סימון דה מונפור, אמורי דה מונפור.
הלה ויתר על זכויותיו, על האחוזות שנכבשו ממנו, לטובת מלך צרפת ונסוג לאחוזותיו שבצפון צרפת.
לואי השמיני, שהיה בתחילת מלכותו עסוק במלחמתו נגד אנגליה, הגיע להסכם עם האפיפיור ב-1225, שתמורת דיכוי הקתריזם, יסופח חבל לנגדוק לצרפת וב-1226 חידש את מסע הצלב.
ערי החבל נכנעו אחת אחר השנייה ללא מלחמה, פרט לאביניון שהייתה שייכת באופן רשמי לריבונות הקיסר הגרמני.
אביניון עמדה במצור שלושה חודשים ונכנעה בספטמבר.
וב-1229 נחתם הסכם פריז שסיים רשמית את המלחמה בין האצולה הדרומית ובין בית המלוכה.
הונוריוס השלישי היה ממקימיהם של מסדרי הקבצנים - המסדר הפרנציסקני והמסדר הדומיניקני.
מסדרים אלו - פרי אווירה של התעוררות משיחית ודתית ששטפה את אירופה במאה ה-13. מסדרים אלו שולבו בתוך המערכת של הכנסייה הקתולית ושימשו ככלים להשלטת מרותה ורצונה בקרב מאמינים ומינים באירופה.
המסדר נוסד על ידי דומיניקוס הקדוש בעת מסע הצלב האלביגנזי, וכתגובה אידאולוגית לקתרים.
דומיניקוס ראה את הצורך בתגובה שתאמץ את האלמנטים החיוביים של התנועה האלביגנזית, על מנת להביא אותם חזרה למחשבה הנוצרית האורתודוקסית, בשנת 1216 אישר הונוריוס את חוקת המסדר והפך אותם למרכיב מרכזי בתוך הכנסייה בבולה אפיפיורית Religiosam Vitam (חיי הדת).
הכינוי דבק בהם בשל הפנטיות הרבה שהפגינו, והעובדה שבאופן מסורתי היו מקורבים מאוד לאפיפיורות ונהגו למצב את עצמם כשומרי-הדת (כולל שליטה כמעט קבועה באינקויזיציה).
מסדר הפרנציסקנים הוא מסדר אשר הוקם בשנת 1209 על ידי פרנציסקוס מאסיזי (1182-1226).
השם הלטיני הרשמי של המסדר הוא Ordo Fratrum Minorum - מסדר האחים הקטנים, בשנת 1223 הוציא הונוריוס בולה Solet annuere.
למרות שעקרונות המסדר שדמו לתנועות אנטי כנסייתיות, הצליחה האחווה מאסיזי לקבל את אישורו של האפיפיור אינוצנטיוס השלישי, בעיקר בשל כישרונו הפוליטי של פרנציסקוס עצמו, ויכלתו לשכנע את האפיפיור שאינו מהווה איום, אלא יתרון.
האפיפיור קיווה שנזירים עניים שנאמנותם נתונה לכנסייה הקתולית יסייעו למאבק בכתות המינות שקראו תיגר על הכנסייה בשל עושרה המופלג והתרחקותה מרעיונותיו הרדיקליים של ישו עצמו.
ואמנם, הפרנציסקנים עשו לכנסייה שירות תעמולתי גדול.
המסדר של גבירתנו מהר הכרמל, או המסדר הכרמליתי הוא שמו של מסדר נזירים קתולי שנוסד במאה ה-12 על ידי נזיר בשם ברתולד (מת לאחר 1185), בהר הכרמל שבארץ ישראל, ומכאן שמו.
ביום 30 בינואר 1226 אישר הונוריוס השלישי את חוקת המסדר בבולה Ut vivendi normam.
הוסה היה מלך ממלכת ברניקיה בצפונה של אנגליה, משנת 585 ועד פטירתו.
פרטים מועטים בלבד ידועים אודות קורות חייו ושנות מלכותו של הוסה.
ההיסטוריונים סבורים כי הוסה היה אחד משנים עשר בניו של אידה, וכי עלה לשלטון לאחר מותם של אחיו, גלאפה, אדה, אתלריק ותאודוריק אשר מלכו לפניו.
ואולם ישנם היסטוריונים הסבורים כי הוסה לא היה בנו של אידה אלא קרוב משפחה.
במהלך תקופת שלטונו תקפו את הממלכה קואליציה של כוחות רגדים וברטונים אשר צרו על בירתו וכמעט הביאו לגירוש האנגלים מהאזור.
מחלוקת בין כוחות הקואליציה אשר הביאה להרצחו של אוריין, מלך רגד בידי בן בריתו מורקאנט, בשנת 590 לערך, הביאה לסיום המצור להצלתה של ממלכת ברניקיה.
הוניגמן ובניו בע"מ (מוכרת בקיצור: Honigman) היא חברה ישראלית שעסקה בעיצוב, בייצור ובשיווק ביגוד ואביזרי אופנה במשך למעלה משבעים שנים, עד שנכנסה לתהליכי פירוק בשנת 2018.
בראש הוניגמן עמדו האחים יעקב ומיכה הוניגמן, בעלי החברה.
השניים הם בניהם של מייסדי החברה, שרה (אולה) ומשה (יולק), אשר הקימו תחילה את החברה כחנות ילדים בשנת 1947. הקבוצה מנתה כ-137 סניפים ומגוון מותגים והעסיקה באופן ישיר למעלה מ-1000 עובדים.
הוניגמן ייצרה את הבגדים במפעלים במזרח אסיה (הודו, סין ובנגלדש), באירופה (טורקיה ואיטליה) ובישראל.
מרכזי הייצור בחו"ל ייצרו כ-65% ממוצרי הוניגמן.
ב-1947 פתחה שרה (אולה) הוניגמן את חנות הוניגמן לבגדי ילדים ברחוב בן יהודה בתל אביב.
בשנות ה-70 משה (יולק) הוניגמן ובניו, יעקב ומיכה, החלו לנהל את חנות הילדים של אם המשפחה, שרה (אולה).
לצד הפעילות השוטפת, הם פיתחו בגלריה הקטנה שמעל החנות פעילות ייצור והפצה סיטונאית בכל הארץ.
לשם כך הוקמה ב-1978 חברת "הוניגמן ובניו".
עם הזמן נשכרו מתפרות ושטחי עבודה נוספים באזורים סמוכים לחנות.
באותה תקופה החלה הוניגמן לייצר בגדים גם מחוץ לישראל.
החברה השתתפה בתערוכות בינלאומיות, וייצאה את מוצריה לרשתות ולמותגי קמעונאות מובילים בארצות הברית, בבריטניה ובגרמניה, כמו: בלומינגדיילס, C&H, Casual Corner, Harrods ו-Otto.
בשנות השמונים והתשעים, הפנתה הוניגמן חלק ניכר ממשאביה לאפיקי פעילות חדשים:
אופנת ילדים – פתיחת שתי חנויות רחוב נוספות באתרי קניות מרכזיים בגוש דן, בכיכר המדינה בתל אביב וברחוב סוקולוב ברמת השרון.
במקביל, התרחבה המכירה הסיטונאית של בגדי ילדים ברחבי הארץ.
בגדי הילדים והנשים נמכרו באותה החנות, ובכך אפשרו מענה לילדים ולאמהותיהם.
בהמשך, התגברה המכירה הסיטונאית של בגדי הנשים.
ההתפתחות המואצת של הקניונים הביאה לכך שהמכירות בחנויות הרחוב הלכו ופחתו.
הוניגמן השקיעה מאמצים בפיתוח הרשת הקמעונאית - ובכל קניון וקניון הוקמה חנות ייעודית.
התמקדות בפעילות קמעונאית, בעקבות הצלחת סניפי הרשת.
החברה צמצמה בהדרגה את פעילות המכירה הסיטונאית, עד להפסקתה המוחלטת באמצע שנות התשעים.
בתחילת שנת 2018, קבוצת הוניגמן נקלעה לקשיים שנבעו, בין היתר, בשל שינויים בהרגלי הצריכה של הישראלים, בהם קניות מוצרי אופנה באינטרנט; נסיעות זולות לחוץ לישראל ורכישות מחוץ לישראל, וכן בשל עליית שכר המינימום, עלויות שכירות גבוהות בקניונים, שם ממוקמים רוב סניפי החברה, ותחרות משמעותית בענף האופנה.
עקב חובות של כ-233 מיליון ש"ח שהנהלת החברה צפתה שהיא תתקשה לשלמם, פנתה החברה לבית המשפט בבקשה להקפאת הליכים, במטרה "לתת שקט תעשייתי לחברה כדי לנסות ולייצב את מצבה ולנסות להבריא אותה".
ב-26 בפברואר 2018 הודיע מיכה רונן מנכ"ל החברה על התפטרותו.
בשנת 2018 נמכרו סניפי רשת "הוניגמן קידס" לידי חברת אבני שהם, מפעילת רשת חנויות המותג "קיווי".
בסוף שנות התשעים קבוצת הוניגמן העמיקה את פריסתה ברמה הארצית.
במקביל פרצה לשווקים נוספים והתחדשה עם פיתוח סדרת מותגים חדשים.
כיום, חנויות קבוצת הוניגמן מתחלקות לשישה מותגים, הפונים למגוון קהלי יעד שונים:
TNT – רשת אופנה לצעירים בישראל.
HONiGMAN KIDS – פריטים ואביזרים לילדים מגיל 5 ומעלה.
VIRUS – תת-מותג של אופנת רחוב לילדים ולנוער.
כתוצאה מבידול המותגים, בין השנים 1999 ל-2006 חלו גידול של 410% במספר חנויות הרשת וצמיחה של 535% במחזורי המכירות של הוניגמן.
במהלך השנים ייצגו את מותג הנשים של הוניגמן כפרזנטוריות דוגמניות מוכרות רבות.
בעבר ייצגה את המותג מלאני פרס, שליוותה את הוניגמן במשך תשע שנים מתחילת שנות האלפיים.
עוד ייצגה את הוניגמן דוגמנית העל הגרמנייה קלאודיה שיפר.
דוגמניות ישראליות שהובילו קמפיינים של הרשת הן שירז טל, שירלי בוגנים ועמית מכטינגר.
עוד כיכבו בפרסומות הוניגמן המגישה והשחקנית עדן הראל וכן הדוגמנית מור קציר, הדוגמנית אילנית לוי, ומאוחר יותר הדוגמנית והשחקנית סנדי בר.
במרכז הקמפיינים של רשת TNT היו מירי בוהדנה, ליהי אלון ואליס דלאל ובפרזנטורים אנחל בונני ועומר ברנע.
בעבר הציגו גם את בגדי TNT בצוותא דנה פרידר, שחקנית ודוגמנית וכן ג'וש ביץ', כוכב רוק בריטי ודוגמן.
כמו כן, כיכבו כפרזנטורים של המותג הדוגמן הברזילאי חסוס לוז, בן זוגה לשעבר של הזמרת מדונה, השחקן ורן טרוייר, הידוע יותר מכל בתפקידו כ"מיני מי" בסרטי הקולנוע "אוסטין פאוורס" ומשתתפת תוכנית הריאליטי "האח הגדול" אלין לוי.
את בגדי התינוקות מציגים מדי קמפיין, גם ילדיהם של עובדי קבוצת הוניגמן.
הונוריוס הראשון כיהן כאפיפיור מ-27 באוקטובר (או, לפי גרסה אחרת, מ-3 בנובמבר) 625 ועד מותו.
על פי הליבר פונטיפיקליס הונוריוס נולד בקמפניה, והיה בנו של קונסול בשם פטרוניוס.
הוא מונה לאפיפיור יומיים לאחר מות קודמו, בוניפקיוס החמישי.
הסיבה לבחירה המהירה נעוצה ככל-הנראה בנוכחותו של יצחק הארמני, שהיה מוסמך לאשר את הבחירה בתור הנציב הקיסרי באיטליה.
בתקופת כהונתו פעל הונוריוס לעודד פעילות מיסיונרית, בעיקר בממלכת וסקס שבאנגליה.
הונוריוס פעל לאיחוד תאריך חג הפסחא שנחוג באירלנד במועד אחד מאשר זה הנחוג ברומא.
הונוריוס אמנם לא הוציא צו בעניין זה, אולם נטה באמונתו לעבר המינות המונופיזיטית.
קיסר האימפריה הביזנטית הרקליוס הציע נוסחה לגישור פערי האמונה בין הכנסייה הקתולית והמונופיזיטים, והונוריוס שלח נציג לסינוד (מפגש כנסייתי) שנערך בקפריסין בשנת 634 ביוזמת הארכיהגמון ארקאדיוס השני מקפריסין, ובנוכחות הגמון קונסטנטינופוליס סרגיוס הראשון, ובוועידה זו נדונו העקרונות המונותליטיות בהן תמך גם הונוריוס.
במהלך כהונתו פעל הונוריוס לשיפוץ ושיקום כנסיות רומא, וכן לרווחת תושבי העיר עת שיקם את אמת המים שבנה הקיסר הרומי טראיאנוס.
הונוריוס המשיך את פעילות קודמיו בניצור תושבי אנגליה ושלח את בירינוס הקדוש לנצר את ממלכת וסקס.
בדה ונרביליס מציין כי הונוריוס כתב בעניין זה לאדווין מלך ממלכת נורת'מבריה.
בשל תמיכתו במינות המונותליטית, 40 שנה לאחר פטירתו נודה הונוריוס מהכנסייה הנוצרית במסגרת ועידת קונסטנטינופול השלישית - ועידה אקומנית, אשר נערכה בשנים 680–681 תחת הקיסר הביזנטיני קונסטנטינוס הרביעי וגינתה את המינות המונותליטית.
במהלך הוועידה הוחלט להכריז אנאתמה (נידוי) על יוזמיה ותומכיה של המינות, כגון סרגיוס הראשון, קירוס האלכסנדרוני והאפיפיור הונוריוס הראשון, ומאידך לזכות את מגיני האורתודוקסיה אשר נרדפו על ידי הקיסרות קודם לכן, האפיפיור מרטינוס הראשון ומקסימוס המוודה.
לימים האפיפיור לאו השני אישר את הנידוי ותמך בו.
השפעת אנתמה זו הגיעה עד המאה ה-19 עת נדונה הדוגמה לפיה האפיפיור אינו יכול לטעות (במהלך ועידת הוותיקן הראשונה בשנת 1870).
על פי דוקטרינה זו פעולות האפיפיור הן בהיותו כנציג האל, ולכן הוא אינו יכול לטעות.
פעולותיו של הונוריוס אשר נעשו מתוקף תפקידו והוכרזו כמינות לאחר מכן סותרות דוקטרינה זו.
במהלך הוויכוח נטען כי דעתו של הונוריוס לא נאמרה "אקס קתדרה", ולכן חסרה תוקף מחייב ודינה היה כשל דברים בעלמא.
כן נטען כי צו הנידוי היה למעשה זיוף מאוחר של קיסרי האימפריה הביזנטית והונוריוס לא נודה.
לבסוף קבעה הוועדה כי הנידוי לא היה בשל פעולותיו, אלא בשל העדר מנהיגותו והעדר פעולות להביא לסיכול המינות, וכי מדובר ברשלנות ולא בכפירה.
הוניזן (Hohniesen) (נקרא גם בונדיהורן (Bündihorn)) הוא הר ברכס האלפים הברניים המתנשא לגובה של 2,454 מטר, וממוקם בקנטון ברן בשווייץ.
הוניזן הוא ההר האמצעי ברכס ההרים המפריד בין העמקים קנדר (Kandertal) ופרוטיג (Frutigtal) לבין העמקים זימן (Simmental) ודיאמטיג (Diemtigtal), המתחיל בהר ניזן שצופה על העיר שפיץ ואגם תון, וכולל את ההרים פרומברגהורן דרוננגאלם הוניזן מאנליפלואה גסור ואלבריסטהורן.
ההר שוכן בין הר הדרוננגאלם מצפון וההר מאנליפלואה מדרום.
למרגלותיו בעמק פרוטיג שוכנת העיירה פרוטיגן, ומצדו השני בעמק דיאמטיג נמצא הפארק האזורי דיאמטיג.
בצדו הצפון מערבי של ההר שוכן אגם מיינפאלסילי.
הוסאקוב (באוקראינית: Гусаків, הוסאקיב; בפולנית: Hussaków) היא עיירה קטנה במחוז לבוב שבמערב אוקראינה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
עד שנת 1525 הייתה הוסאקוב כפר בבעלות אצולה, ובאותה שנה הוענקו לה זכויות עיר.
בשנת 1624 נהרס היישוב כתוצאה מפלישת הטטרים.
התיעוד הראשון לישיבת יהודים בהוסאקוב הוא בתעודות משנת 1628. במהלך המאה ה-18 גדל היישוב היהודי בעיירה, והתקיימה במקום קהילה עצמאית.
בשנת 1740 נולד בעיירה לוי יצחק מברדיצ'ב.
בסוף המאה ה-19 הוקמה בעיירה חצר חסידית בידי הרב יצחק בר מרדכי דוד טייטלבוים משושלת סיגט.
בעקבות הרס רב שנזרע בעיירה במהלך הכיבוש הרוסי במלחמת העולם הראשונה, עזבו את העיירה כשני שלישים מיהודיה.
בשנות השלושים התקיים בעיירה סניף של פועלי ציון.
בתקופה זו נמנו בעיירה כ-250 יהודים.
עם כניסת הגרמנים לעיירה בסוף יוני 1941, נערך ביהודי המקום פוגרום, בו נרצחו כמה עשרות יהודים, ובית הכנסת הועלה באש.
בנובמבר 1942 גורשו כל יהודי העיירה הנותרים לגטו שהוקם ביבורוב הסמוכה, ממנו נלקחו לבורות ירי עם אלפי היהודים הנוספים בו באפריל 1943.
הוסו (שם מדעי: Huso) הוא סוג של דגי גרם מסדרת החדקנאים בתוכו שני מינים.
מיני הסוג הם הגדולים שבדגי המים המתוקים, והגדול שבהם הוא הבלוגה שאורכו מעל 7 מטרים ומשקלו 1.5 טון.
דגים אלה חיים בנהרות וימי אירואסיה מהים השחור ועד נהר אמור שברוסיה.
הם בעלי חוטם הפונה מעלה וזיפים הפונים מטה ועל גופם קשקשים גרמיים לאורך הגוף.
דגים אלה הם טורפים גדולים שיטרפו דגים קטנים יותר.
הוניר (בנורדית עתיקה: Hœnir) הוא אחד מאלי האסיר מהמיתולוגיה הנורדית.
הוא מוזכר כאל שעזר לאודין בבריאת בני האדם.
בריאת האדם מתוארת ב"חזון הנביאה" (Völuspá), הפואמה הראשונה באדה הפואטית.
לפי הפואמה, הוניר, לודור ואודין מצאו את אסק ואמבלה, שני בני האדם הראשונים.
כל אחד מהאלים העניק מתנה לבני האדם ומתנתו של הוניר הייתה הנפש.
ישנם ויכוחים בנוגע לתרגום של הפואמה מנורדית עתיקה ובתרגומים אחרים נתן הוניר נתן לבני האדם את ההיגיון.
לפי הפואמה הוניר יהיה אחד האלים היחידים שיזכו לשרוד את ראגנארוק.
סיפור מקביל לבריאת העולם מתואר ב"הטעיה של גילבי" באדה הפרוזאית, אך בסיפור זה במקומם של הוניר ולודור מוזכרים וילי ו-וה.
היות שסנורי סטורלוסון, מחבר האדה הפרוזאית, הכיר את הפואמה, ישנה סברה שהוניר היה שם נוסף לאל וילי.
במחזור החיים מסופר שהוניר ומימיר הועברו לידי אלי הואניר במסגרת החלפת בני ערובה בין אלי הואניר לאלי האסיר.
הואניר מינו את הוניר למשרה בכירה, אך הוא נהג בהססנות והסתמך באופן מוחלט על עצותיו ושיקול דעתו של מימיר.
לבסוף הואניר כרתו את ראשו של מימיר ושלחו אותו לאלי האסיר.
מכתש הוניר בקליסטו, אחד מירחיו של צדק קרוי על שמו של האל.
הונוריוס הרביעי היה האפיפיור מ-20 במאי 1285 עד מותו.
ג'אקומו סאבלי היה בנם של הסנטור הרומי לוקה סאוואלי וג'ובאנה אלדוברנדסקי, והיה קרובו של האפיפיור הונוריוס השלישי.
הוא למד בפריז, ובשנת 1261 מונה על ידי האפיפיור אורבנוס הרביעי לקרדינל דיקון של סנטה מריה קוסמדן.
בתפקידו זה הוא ניהל את משרדו של הקרדינל מסנטה מריה בקוסמדן, ובו בזמן מונה לסנאטור רומי לכל החיים.
לאחר מותו של קודמו מרטינוס הרביעי, בחרה בו מועצת הקרדינלים לאפיפיור, רק לאחר ארבעה ימים של דיונים.
הונוריוס הרביעי היה אז משותק כמעט בכל ידיו ורגליו כתוצאה משיגדון, וכאשר חגג על המזבח הגבוה, הוא היה מסוגל להרים את הרקיק רק על ידי מכשיר מכני.
בימי שלטונו הקצרים היה עליו לדאוג בעיקר לביטחון של מדינת האפיפיור והמצב בסיציליה.
קודמו מרטינוס הרביעי נכשל לחלוטין במדיניותו.
הונוריוס המשיך במדיניותו וחבר לבית אנז'ו, ואחד מצעדיו הראשונים היה הכרזת מלחמה צרפתית נגד ממלכת אראגון.
שארל השני, מלך נאפולי, בנו של שארל הראשון, מלך נאפולי וסיציליה, נאלץ לוותר על טענותיו בסיציליה, ורק לאחר מכן שוחרר מכלאו על ידי חיימה השני, מלך אראגון.
הונוריוס דחה מכל וכל את המשא-ומתן לשלום בין צרפת לאראגון, ואסר על שארל השני לוותר על סיציליה, דבר שעשה בשבי אראגון.
פייטרו השלישי, מלך סיציליה, הוחרם על ידי האפיפיור.
להונוריוס חסרה כל תחושה של ריאליזם פוליטי, כמו גם הרצון למצוא פתרון של שלום.
עם רודולף פון הבסבורג הונוריוס קיים קשר ידידותי, אבל לא היה מסוגל לספק לו את ההכתרה הקיסרית, בשל התנגדותם של הנסיכים הבוחרים.
ב-3 באפריל 1287 מת הונוריוס ברומא, ובמקומו נבחר לאפיפיור ניקולאוס הרביעי.
הונוריוס הוציא כתב הגנה על ספרו של הרמב"ם, "מורה הנבוכים".
הונוריוס השני היה האפיפיור מ-21 בדצמבר 1124 עד מותו.
למברטו סקאנאבצ'י נולד בפיאניינו ב-9 בפברואר 1060, והיה ממוצא כפרי פשוט.
בשנת 1099 הוא מונה לקרדינל על ידי האפיפיור אורבנוס השני, ובשנת 1171 הוא מונה על ידי האפיפיור פסקליס השני לקרדינל-בישוף של אוסטיה.
בשנת 1118 הוא היה מבין מלוויו של האפיפיור גלסיוס השני, בעת שהלה גורש מרומא.
בשנת 1119 הוא היה הממונה על מועצת הקרדינלים שבחרה בקליקסטוס השני לאפיפיור, ולאחר מכן ליווה אותו בצרפת, וסייע לקליקסטוס במגעיו הראשונים עם היינריך החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
לאחר מותו של קליקסטוס השני, נבחר למברטו ב-21 בדצמבר 1124 לאפיפיור, ונטל את השם הונוריוס השני.
בחירתו של הונוריוס לא הייתה חוקית, מאחר שקודם לכן נבחר סלסטינוס השני כדין בקונקלבה, אולם במהלך הבחירות פרצו למועצת הקרדינלים קבוצת חיילים אשר תמכו בהונוריוס, והכריזו עליו כאפיפיור הנבחר.
סלסטינוס החליט לוותר על כס האפיפיור על מנת למנוע שפיכות דמים, ולמברטו נבחר כאפיפיור הונוריוס השני.
בתקופת כהונתו לא היה להונוריוס הצלחה בחיזוק פוליטי של הקוריה.
בסכסוכים הפנימיים של האימפריה הרומית הקדושה, הוא עמד לצדו של המלך לותר השלישי, ונידה את קונרד השלישי, מלך גרמניה מבית הוהנשטאופן.
באותה העת הוא חיזק את השפעת הכס הקדוש בצפון איטליה.
ב-14 בפברואר 1130 מת הונוריוס ברומא, ובעת ששכב גוסס, החליטו הקרדינלים להפקיד את הבחירות בפני ועדה של שמונה אנשים ובראשם הקנצלר האפיפיורי היימריק, שהמועמד שלו, הקרדינל גרגוריו פפרסקי, נבחר בחופזה לאפיפיור אינוקנטיוס השני, וב-14 בפברואר, יום לאחר מותו של הונוריוס, הוא הוכתר.
הונוריה אקוסטה סיסון הייתה האישה הרופאה הפיליפינית הראשונה.
מומחית לגינקולוגיה ומיילדות באוניברסיטת הפיליפינים.
אקוסטה סיסון נולדה בקלאשו במחוז פנגסינאן , הפיליפינים.
בגיל שנתיים, אמה נפטרה ואביה, סבתה וסבה גידלו אותה בדאגופון .
היא התחנכה לתקופה קצרה במנזר Santissimo Rosario Convent שבלינגיאן ולאחר מכן עברה ללמוד בבית ספר אמריקאי.
בתיכון נכללה בין עשרת התלמידים היחידים (מבין 375 תלמידים) שעברו את בחינת הבגרות הממשלתית בהצלחה, ולכן נשלחה בשנת 1904 ללמוד בארצות הברית.
בפילדלפיה למדה במכינת בראון ובאוניברסיטת דרקסל .
לאחר מכן נרשמה לבית הספר לרפואה לנשים של פנסילבניה , והשלימה בו לימודי רפואה בשנת 1909. בתקופת לימודיה בארצות הברית נפטר אביה.
ב-7 בפברואר 1910, לאחר שהשלימה את לימודי הרפואה, חזרה אקוסטה סיסון לפיליפינים ועסקה במיילדות בבית החולים סנט פול שבמנילה.
ב-1912 החלה לעבוד באוניברסיטת הפיליפינים בחוג למיילדות ולגינקולוגיה.
בשנת 1942, קיבלה פרופסורה, הייתה לראש החוג ופרסמה מאמרים רבים בנושא גינקולוגיה ומיילדות.
סיסון לימדה באוניברסיטה עד 1955. אקוסטה סיסון זכתה לאורך השנים באותות ותוארי הוקרה רבים, לרבות המדליה הנשיאותית של הפיליפינים ובול עם דמותה הונפק על ידי הממשל הפיליפיני לאחר מותה.
אקוסטה סיסון הייתה נשואה לאנטוניו סיסון (Antonio Sison), דיקאן בית הספר לרפואה ויו"ר בית החולים הפיליפיני הכללי .
שניים מתוך שלושת ילדיה היו לרופאים.
הונוגרה קאבונגו הוא כדורגלן עבר רואנדי, ששיחק בעמדת החלוץ.
קאבונגו התחיל את הקריירה שלו ברנייסאנסה קיגאלי המקומית.
בשנת הצטרף לפטרו מסמכלן מהליגה הבלגית השנייה בה שיחק חצי שנה ולאחר מכן חתם בסקאריאספור הטורקית.
בינואר הגיע להתרשמות בהפועל פתח תקווה ואף רשם הופעה במסגרת גביע הטוטו נגד מכבי הרצליה, אך ב-30 בינואר חתם בהכח עמידר רמת גן בה שיחק עד לסיום העונה.
בקיץ חזר לרואנדה וחתם בקיגאלי.
בהמשך שיחק בסאמוט סונגראם מליגת העל התאילנדית ויאנג אפריקן הטנזני.
קאבונגו אמנם נולד ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו, אך בחר לייצג את נבחרת רואנדה, על אף ששיחק בנבחרת הנוער של קונגו.
במדי רואנדה שיחק 6 משחקים ללא שער.
הוסאוויק (באיסלנדית: Húsavík) היא עיירה בחוף הצפוני של איסלנד על שפת מפרץ סקמברנדי עם 2,307 תושבים.
ציון הדרך המפורסם ביותר של העיירה הוא כנסיית העץ שנבנתה בשנת 1907.
ההכנסות נגזרות מתיירות ודייג, וכן מהתעשייה הקמעונאית והקטנה.
עד לאחרונה הייתה העיירה נמל היצוא של צורן דו-חמצני שהוצא מהאגם הסמוך מיוואטן.
על פי "Landnámabók" ("ספר ההתיישבות"), הוסאוויק הייתה המקום הראשון באיסלנד שהושב על ידי אדם נורדי.
הוויקינג השוודי גארארס סבווארסון נשאר שם בחורף אחד בסביבות שנת 870 לספירה.
כשעזב את האי באביב 870, לאחר שהות בחורף, הוא הותיר אחריו אדם בשם נאטפרי ושני עבדים, גבר ואישה והם הקימו חווה.
פירוש שמה של העיירה "מפרץ בתים", המתייחס ככל הנראה לבתיו של גראר, שאולי היו הבתים היחידים שהיו אז באיסלנד.
העיירה הפכה למרכז צפייה בלווייתנים באיסלנד בגלל לווייתנים של מינים שונים הנכנסים לעיתים קרובות למפרץ.
מוזיאון הלווייתן המקומי ממוקם במרכז העיר ליד הנמל.
בעיר יש גם מוזיאון העוסק בתרבות ובביולוגיה.
בין היתר, מוצג בו דוב קוטב ממולא (הגיע לגרימזי בשנת 1969) וסירות עתיקות.
מדי שנה, באמצע יולי, מתקיים פסטיבל בשם Mærudagar, המתורגם ל"ימי ממתקים".
אלפי אנשים מכל איסלנד מגיעים לעיירה הקטנטנה כדי ליהנות מאירוע זה המורכב ממוזיקה, קישוטים צבעוניים ומערך אוכל ושתייה.
בהוסאוויק נמצא גם ביתו של מוזיאון המחקר, מוזיאון העוסק בתולדות החקר האנושי.
מחוץ למוזיאון ישנה אנדרטה לזכר האסטרונאוטים של אפולו שהתאמנו בעיירה במהלך שנות השישים.
אזור מיוואטן, עם הגאולוגיה המעניינת שלו וחיי החי המגוונים, נמצא בקרבת מקום.
הפארק הלאומי Jökulsárgljúfur עם הקניון בצורת פרסה והמפלים דטיפוס, הפראגילספוס וסלפוס הנמצאים גם לא רחוק מהעיירה.
וולסונגור הוא מועדון הכדורגל המקומי, שהתמודד לאחרונה בליגה הבכירה של איסלנד בעונת 1988.
הוסאוויק שימשה תפאורה והשראה לשיר במסגרת הסרט תחרות הזמר של האירוויזיון: סיפורה של פייר סאגה משנת 2020 שהפיקה Netflix.
בסרט הקומי מככבים ויל פרל ורייצ'ל מקאדמס, לצד פירס ברוסנן, דן סטיבנס, דמי לובאטו ואחרים בסיפורם של שני תושבי העיירה שחולמים לזכות בתחרות האירוויזיון.
הוסאוויק חווה שמש חצות בתאריכים 11 ביוני ועד 29 ביוני.
אף על פי שחוף העיר אינו חווה לילה קוטבי ביחס לפתיחת יום השמש של דצמבר, שעות האור הקצרות ביותר הן 2 שעות 45 דקות, בין השעות 11:45 UTC ועד השעה 14:30 ב-21 בדצמבר.
הוסטוט (בהונגרית: Hosztót) הוא כפר במחוז וספרם שבמרכז הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה גם בהוסטוט מספר התושבים נמצא בירידה.
בהוסטוט חיו שלושה יהודים בשנת 1840 ושבעה יהודים בשנת 1880. חלק מתושבי הכפר נרצחו בשואה.
הוֹסְט (מאנגלית: Host, בתרגום מילולי: מארח/ת) הוא סרט אימה בריטי בסגנון פאונד פוטג' משנת 2020. ביים רוב סאבאג' על פי תסריט שכתבו סאבאג', ג'מה הרלי וג'ד שפרד.
בסרט מככבות היילי בישופ, ג'מה מור, אמה לואיז וב, ראדינה דרנדובה וקרוליין וורד.
בעודם נמצאים בסגר בגלל מגפת הקורונה, קבוצת חברים מחליטה לקיים שיחות זום שבועיות כדי לשמור על קשר.
לשיחת השבוע היילי שכרה מדיומית, סיילן, להוביל אותם בסיאנס.
חבר אחד, טדי, עוזב בכוונה את הצ'אט מכיוון שחברתו ג'יני ממשיכה להפריע.
במהלך הסיאנס אחת החברות, ג'מה, טוענת שיצרה קשר עם חבר שהתאבד, ג'ק, רק כדי להודות אחר כך שהכל היה מזויף לאחר שסיילן נשרה מהשיחה.
האנשים שנותרו מתחילים לחוות תופעות מוזרות ומבעיתות; הכוס של אמה נשברת, הכיסא של היילי נמשך על ידי כוח בלתי נראה וקרוליין רואה גופה תלויה בעליית הגג שלה.
היילי מצליחה לחזור ולתקשר עם סיילן ולהודיע לה על כל מה שקרה.
סיילן מאמינה שהמתיחה של ג'מה יכול היה לזמן רוח שטנית, שלבשה את דמות 'ג'ק' ומתחילה לתת להם הוראות כיצד לסגור את הסיאנס.
הרוח קוטעת זאת בכך שהיא גורמת לתופעות נוספות וקריאתה של סיילן נשמעת פעם נוספת.
הרוח הורגת את קרוליין, על ידי ניפוץ חוזר ונשנה של פניה אל שולחנה, ואז את ראדינה והחבר שלה אלן, על ידי השלכת שניהם מגובה רב.
היילי וג'מה מתווכחות ומעבירות את האשמה ביניהן, רק שהיילי יורדת מהמסך.
ג'מה מפוחדת עוזבת מיד את ביתה כדי לבדוק מה שלומה של היילי באופן אישי.
לאחר מכן טדי חוזר לשיחה, רק כדי שהרוח תתקוף אותו (עכשיו בדמות שד דמוי גופת זומבי) ויהרוג את ג'יני, על ידי שבירת צווארה.
טדי מוכה עד שמאבד הכרתו ונשרף חי.
אמה נהרגת לאחר מכן, לאחר שהושלכה מהמרפסת שלה לשולחן בחצר האחורית שלה.
מקום הימצאו של אביה של קרוליין עדיין לא ידוע בשלב זה.
ג'מה מגיעה לביתה של היילי אך מותקפת על ידי הרוח בעוד תופעות על טבעיות אחרות מתרחשות סביבה.
היא מצליחה למצוא את היילי מתחבאת מתחת לשולחן העבודה שלה, והשתיים מנסות להימלט מהבית באמצעות הבזק של מצלמת הפולארויד של היילי כדי להאיר את הדרך, רק כדי שהרוח תתקוף את שתיהן עם פקיעת הטיימר לשיחת הזום.
הסרט מסתיים עם רשימת משתתפי הזום של היילי וחושף את שמות כל מי שעבד עליו.
אמה לואיז וב בתפקיד אמה
פטריק וורד כאבא של קרוליין
הסרט מבוסס על סרטון קצר שיצר רוב סבאג' בתחילת 2020. הסרט הקצר הציג את סאבאג' חוקר צלילים מוזרים בעליית הגג שלו בזמן שיחת וידאו קבוצתית עם אחרים.
תחילה זה היה מיועד להיות מתיחה, שכן האחרים לא היו מודעים לכך שמראה מפחיד יצוץ בפני המצלמה, וסאבאג' העלה את הסרטון לרשת, שם הוא הפך לוויראלי.
סאבאג' מצא את הפורמט קל לצפייה ובחר ליישם אותו על סרט עלילתי.
הוא הצהיר כי הצלחת הסרט הקצר אפשרה לו ליצור סרט באורך מלא.
הסרט צולם בזמן שהוטלו מגבלות הסגר עקב מגפת הקורונה וסאבאג' נאלץ לכוון את השחקנים מרחוק בזמן שהם היו צריכים להציב מצלמות משלהם, תאורה ולבצע את הפעלולים בעצמם.
ההשפעות המעשיות טופלו גם על ידי השחקנים והתקיימה סדנה וירטואלית כיצד להקים אפקטים כמו "הזזת דלתות, לגרום לדברים לעוף מהמדפים".
סאבאג' הצהיר שהעבודה על הסרט הושלמה בתוך עשרה שבועות.
הסרט הופץ על ידי Shudder ב-30 ביולי 2020.
הוֹנוֹרִיפִיקׇאבִּילִיטוּדִינִיטׇאטִיבּוּס היא מילה בלטינית, צורת הרבים של "honorificabilitudinitas", שניתן לתרגם למשמעות "להיות במצב מסוגלות לקבל כבוד".
המילה ידועה באורכה החריג, ובפרט בשל העובדה שהיא המילה הארוכה ביותר בעבודותיו של ויליאם שייקספיר, הנאמרת פעם אחת במחזה פרי עטו "עמל אהבה לשווא".
עיקר שימושה היה בתקופת ימי הביניים, אולם הופעתה במחזה החזירה אותה לאוצר המילים הספרותי של העת המודרנית.
מקור המילה בלטינית של ימי הביניים.
המילה היא צורת הרבים ביחסת המושא העקיף או השימוש של המילה "honorificabilitudinitas", המורכבת מהבסיס honorifico שמשמעותו "לתת כבוד", והסיומות abilis (מסוגל, ראוי), tudo ו-itas (שמשמעותן מצב מופשט).
הופעות בספרות של ימי הביניים
העדות המוקדמת ביותר של המילה בספרות היא בהעתק כתביו של פיטר דה פיזה, משורר ואיש דת בן המאה ה-8, אשר היה המורה ללטינית של קרל הגדול.
המילה מופיעה בחיבור אטימולוגי בשם "Magnæ Derivationes" מהמאה ה-12, פרי עטו של עורך הדין האיטלקי אוגוציונה דה פיזה.
החיבור צוטט על ידי הפילולוג יוהנס בלבוס במילון הלטיני "Catholicon" משנת 1286. ספר זה הודפס לראשונה ב-1460, בין הראשונים שהודפסו בטכנולוגיה של יוהאן גוטנברג, ומהווה את ההופעה הראשונה של המילה בדפוס.
דנטה אליגיירי, בחיבורו משנת 1302, מציין את המילה כאחת מהמילים הארוכות ביותר.
דנטה סופר 12 הברות בתעתוק לאיטלקית, "honorificabilitudinitate", ומוסיף כי הצורה הלטינית המקורית ארוכה יותר ובעלת 13 הברות.
הוא מזכיר את המילה כחלק מניתוח של מילות קישוט, מילים שערכן הוא בהיותן יוצאות דופן ושונות משאר הטקסט, אך שילובן בכתיבה יוצרת "הרמוניה".
"honorificabilitudinitate", לעומת זאת, היא ארוכה מדי ופורצת את הגבולות של הכתיבה, לכן אינה מתאימה להיות מילת קישוט.
דנטה משתמש בדוגמה זו כדי להדגים את הקשר בין השפה הלטינית לאיטלקית.
במאה ה-16, הופיעה המילה בספר "Adagia" של ארסמוס מרוטרדם ובכתביו של פרנסואה רבלה.
החוקר ג'יימס האטון מאוניברסיטת קורנל הציע כי שייקספיר הכיר את המילה מקריאה בספרו של ארסמוס, אשר היה ספר לימוד נפוץ בתקופת ילדותו.
שימוש במחזה "עמל אהבה לשווא"
הקומדיה "עמל אהבה לשווא" נכתבה על ידי שייקספיר בשנות ה-90 של המאה ה-16 והוצגה בפני אליזבת הראשונה, מלכת אנגליה.
במחזה, מלך נווארה וחבריו נודרים להימנע מהיכרות עם נשים ולהתרכז בלימודים אקדמיים, אולם שבועתם עומדת למבחן כאשר לחצר המלוכה מגיעה נסיכה צרפתייה ובנות לווייתה.
הקומדיה מאופיינת בשעשועי לשון ומשלב לשוני גבוה.
בתמונה הראשונה של המערכה החמישית, המלומדים הולופרנס ונתנאל מנהלים דו-שיח מתנשא בשפה מליצית המשלב ביטויים באנגלית ולטינית.