tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
למשל, צ'ארלס טייבאות הציע להגדיר "מוצר ציבורי" כמוצר שראוי לייצרו, אך אין דרך מעשית לחייב את הלקוחות בעלות הייצור.
ג'ון ליץ' מבדיל בין "מוצר ציבורי", שהוא מגדיר כמוצר שיותר מיישות (אדם או חברה) אחת נהנית ממנו, לבין "מוצר ציבורי טהור" שהוא מגדיר כמוצר שעונה על שני התנאים שצוינו לעיל.
ליץ' מבחין בין מוצרים ציבוריים שעלות ייצורם אינה תלויה במספר הצרכנים הנהנים מהם לבין כאלו שאיכותם יורדת עם התרבות הנהנים מהם.
דוגמאות שונות ניתנו למוצרים ציבוריים.
ביטחון צבאי, המסופק לכל תושבי המדינה באופן חופשי ללא יכולת לתת כמות ביטחון שונה עבור מי שסייע לקיומו או לא.
תאורת רחוב, המסופקת באופן חופשי לכל עוברי האורח
תחנת רדיו ללא פרסומת שכולם יכולים להאזין לה אבל דורשת מימון
לגבי רבים ממוצרים אלו נטען שהם אינם באמת מוצרים ציבוריים, וישנם הכותבים שאין דוגמאות רבות למוצרים ציבוריים טהורים.
למשל, היו שהוכיחו שמגדלורים הופעלו בפועל בימי הביניים על ידי גורמים פרטיים לשם רווח.
מכבי אש יכולים לפחות באופן תאורטי לסרב לכבות שרפה וחברות שמירה פרטיות ושכונות סגורות מראות שניתן לספק שירותי שיטור באופן פרטי וכי שירותי השיטור הניתנים על ידי המדינה מוגבלים ואינם מוצר שעלות ייצורו אינה תלויה במספר הנהנים ממנו.
מוצרים ציבוריים נחשבים כמפירים את התנאים הנדרשים לכלכלת שוק ועל כן מהווים דוגמה לכשל שוק, המצדיק מימון בידי המדינה.
מוצר שקשה לחייב אנשים לשלם עבור הנאה ממנו, סובל מבעיית הטרמפיסט, הנהנה מהמוצר הציבורי המתקיים רק באמצעות תשלום של אחרים.
מאמר של פול סמואלסון משנת 1954 מהווה את המאמר היסודי בתחום.
מוצר ציבורי נחשב לדומה למוצר בעל השפעה חיצונית.
מוצר בעל תכונות דומות למוצר ציבורי הוא מוצר משותף, שניתן לשימוש באופן חופשי על ידי כולם, אך בניגוד למוצר הציבורי הוא קיים בכל מקרה (כמו אוויר, חופי רחצה, פארקים, אוקיינוסים) וכמות אנשים רבה יותר עלולה לפגוע בו.
מוצר ציבורי מסוג מתנדב - הזעקת אמבולנס במקרה של תאונת דרכים, אדם משלם שיחת טלפון לטובת הציבור.
מוצר ציבורי מסוג דילמת האסיר - העברת כוס טיפים בין שולחן סועדים בשיווי משקל ללא ידיעה כמה נתרם הכוס תחזור ריקה.
מוצר ציבורי מסוג החוליה החלשה - שכונה שסובלת מהצפות, כל אחד יבנה חומה ליד ביתו שתחסום את ההצפה, כל אחד ישווה את החומה לזאת של שכניו מכיוון שלא רוצה שההצפה תחדור לבית שלו.
מוצר משותף הוא מוצר או משאב שכל אדם יכול להשתמש בו (Non-excludable) וכל שימוש בו מפחית את הכמות הזמינה לזולת.
במוצרים משותפים קיימת סכנה המכונה "הטרגדיה של נחלת הכלל" (בלשונו של גארט הרדין) כאשר אם כולם ינסו לצרוך כמה שיותר, אז המוצר המשותף ייהרס או יכלה, ולבסוף כולם ייפגעו.
לרוב, על מנת להתמודד עם הבעיה מונהגת מערכת אכיפה מרכזית שמונעת מאנשים לנצל את המוצרים השיתופיים בצורה לא נכונה, כמו אכיפה וחוקי איכות סביבה או איסור על ציד.
מוצרים דומים באופיים למוצרים המשותפים הם המוצרים הציבוריים.
בדומה למוצר שיתופי הם מסופקים באופן חופשי לכולם, אך בניגוד אליו צריך לאסוף כסף עבור קיומם, ומספר רב יותר של אנשים בדרך כלל לא פוגע בו.
אוויר נקי: כל אדם יכול לגשת לאוויר ולזהם אותו, וכתוצאה מכך אדם יחיד אינו נוטל בעיקר עלות הנזק אלא החברה כולה סובלת מירידת איכות האוויר.
אוקיינוסים: אליהם כל אחד יכול להגיע באמצעות סירה ולשפוך את הפסולת במקום לטפל בה בצורה נכונה.
פילים: כל אדם יכול באופן אישי להרוג, כדי למכור את השנהב, אבל אם כולם יעשו זאת הפילים יכחדו מהעולם.
מוצץ הוא אביזר דמוי פטמה, כיום בדרך כלל מגומי, פלסטיק, סיליקון או שילוב שלהם, הניתן לתינוק כדי להרגיעו באמצעות הדמיית הנקה.
בשעה שלרוב המוצצים כיום יש אותו מבנה בסיסי (אזור מציצה, מגן פה וידית), הרי מוצץ יכול להיות כל חפץ הניתן לתינוק כדי שימצוץ אותו מטעמי נוחות.
הצורה המקובלת הנוכחית של המוצץ הופיעה לראשונה בתחילת המאה ה-20, ויוצרה במשך שנים בצבעי שחור, אדום ולבן (הגומי הלבן באותן שנים היה עשוי מאחוז מסוים של עופרת).
במאה ה-16 הורים השתמשו בממתקים בצורת מקלות לבנים בתור מוצצים לילדיהם.
במאה ה-18 הביטוי האנגלי "נולד עם כפית של כסף בפה" (born with a silver spoon in his mouth; שמשמעותו עשיר או מפונק) היה יכול להיות פשוטו כמשמעו, שכן "מוצצי כסף" ניתנו לעיתים קרובות לילדים שנולדו לעושר.
חומרים יקרים אחרים, כגון פנינים ואלמוגים, להם יוחסו באותה תקופה סגולות רפואיות, הפכו גם הם למוצצים.
תחליפים זולים יותר כללו באותה תקופה "מוצצי סוכר", חתיכות של בד רטוב שנקשרו מסביב לגבישי סוכר.
המוצץ משמש כאובייקט חלופי או אובייקט מעבר, כלומר - חפץ שבו נעזרים תינוקות וילדים כדי להתמודד עם התסכולים שהם חווים בחיי היומיום.
בתחילה נצמד הרך הנולד אל אמו כדי למצוא הגנה ונחמה, אך כשהוא גדל הוא מפתח עצמאות ונפרד מאמו, ואין לו תמיד אפשרות להתנחם בזרועותיה; ועל כן - ברגעים שבהם הוא זקוק לנחמה או להרגעה, הוא לעיתים מתכרבל עם חפץ רך ונעים או ימצוץ מוצץ או אצבע כחלופה.
ילדים רבים נרגעים ונרדמים עם בובה רכה, שמיכה, סמרטוט ומוצץ, מסיבה זו.
מאחר שהמוצץ מהווה אובייקט חלופי המסייע לילד להתמודד עם קשיים ותסכולים, לקיחת המוצץ ממנו ללא רשותו עשויה לגרום לו לתסכול, חרדה וחיפוש של אובייקט חלופי חדש בצורת אצבע או סמרטוט.
יש הורים הנותנים לילד בקבוק שתייה עם פטמה במקום מוצץ.
נוהג זה עלול להיות מזיק ביותר: הילד שותה מעל לרצוי וכך נפגע מנגנון השובע-רעב שלו.
תינוק ששותה הרבה מים או מיץ עלול לסבול מחוסר תיאבון ומעלייה מועטה במשקל, כיוון שהשתייה המיותרת באה על חשבון החלב שאותו הוא אמור לצרוך.
יש הטוענים כי מוצצים מפריעים להנקה, במיוחד אם הם ניתנים לתינוק בששת השבועות הראשונים לחייו, עקב בלבול פטמות.
בנוסף, תינוקות המשתמשים במוצצים הוכחו כבעלי סיכוי גבוה יותר למחלה זיהומית באוזניים.
תינוקות בוגרים יותר יכולים גם לסבול מהתפתחות איטית בדיבור בשל הימצאות המוצץ בפיהם, דבר שמונע תרגול של כישורי השפה שלהם.
מוצצים משפיעים על התפתחות מבנה הלסת, השיניים והפנים, אך ההשפעה פחותה כשהשימוש בהם מדוד ומבוקר וכשהגמילה מוקדמת יחסית.
מוצצים רבים מוגדרים כמוצצים אורתודנטיים, אשר מתיימרים לפגוע פחות בהתפתחות הפה; מחקרים עדיין לא גילו הבדלים משמעותיים בין מוצץ רגיל לאורתודנטי.
יש הטובלים מוצצים בחומרים מתוקים כדבש או סירופ, כדי להרגיל את התינוק למוצץ.
הדבר מזיק להתפתחות שיני התינוק, והאכלת תינוקות בדבש עלולה לגרום לבוטוליזם.
רופאים ממליצים לגמול את הילד ממוצץ לקראת גיל שנה, כדי שלא תיפגענה השיניים הקבועות מהשימוש הקבוע במוצץ, אך ילדים רבים ממשיכים להשתמש במוצץ גם עד גיל 5 או 6. ישנן דרכים שונות להיגמל ממוצץ.
אחת מהן היא תלייתו על עץ המוצצים.
הילד הנגמל מקיים "טקס פרידה" מכל המוצצים ויכול לבוא "לבקר" אותם בעת הצורך.
ניתן לשלב את הפרידה מהמוצץ על העץ בקריאת הספר "עץ המוצצים" יש המשתמשים בעץ המוצצים לגמילה מבקבוקים ואף מחפצי מעבר כמו חיתולי בד.
עיריות בישראל אמצו את הרעיון מהספר ובערים רבות ניתן למצוא עץ מוצצים.
מוציו קלמנטי (באיטלקית: Muzio Clementi; 24 בינואר 1752 - 10 במרץ 1832) היה פסנתרן ומלחין איטלקי שחי את מרבית שנותיו באנגליה.
רוב היצירות שכתב היו לפסנתר.
קלמנטי נולד ברומא, והיה הבן הבכור מבין שבעה ילדים.
הכישרון המוזיקלי שלו נודע כבר בגיל צעיר: בגיל שבע הוא התחיל ללמוד מוזיקה, והצטיין כל כך עד שכבר בגיל תשע ניגן מול קהל.
ב-1766, בהיותו בן 14, לקח אותו פיטר בקפורד לאנגליה, כדי ללמד אותו מוזיקה.
ארבע שנים אחר-כך הופיע קלמנטי בפעם הראשונה כפסנתרן מקצועי בפני קהל.
באותה תקופה הוא התאמן בעיקר בצ'מבלו ובעוגב.
הוא הלחין אז מספר יצירות, ורובן אבדו.
ב- 1774 סיים קלמנטי ללמוד אצל בקפורד.
הוא עבר ללונדון, שם הופיע לעיתים קרובות, והלחין יצירות רבות.
יצירותיו המפורסמות ביותר מאותה תקופה הן שתי הסונאטות, שאותן כתב ב- 1779 ו-1780. קלמנטי התפרסם ונחשב לאחד הפסתרנים הטובים בעולם.
ב- 1781 יצא קלמנטי להופיע באירופה.
הוא ביקר בצרפת, גרמניה ואוסטריה.
בהיותו בווינה, הסכים להתחרות נגד מוצרט, על מנת לשעשע את הקיסר יוזף השני.
כל אחד מהם ניגן קטע שהלחין בעצמו.
שתי היצירות היו מעולות ולכן הכריז הקיסר על שוויון בין המתמודדים.
הסונאטה בסי במול מז'ור של קלמנטי הרשימה את מוצרט מאוד, והוא אפילו השתמש בה עשר שנים לאחר מכן כנושא בפתיחה לאופרה הנודעת שלו, "חליל הקסם".
קלמנטי ידע שהשפיע על מוצרט, ובכל המהדורות של הסונאטה שלו דאג להבהיר, שהיא נכתבה זמן רב לפני "חליל הקסם".
על כל פנים, מוצרט לא העריך את קלמנטי במיוחד, ובמכתב לאחותו כינה אותו "מכניקוס ותו לא" (כלומר, בעל טכניקה מבריקה ללא עומק).
ב-1782 חזר קלמנטי לאנגליה, ולא עזב אותה במשך עשרים שנה.
הוא המשיך להלחין, לנגן וללמד נגינה.
שניים מתלמידיו הבולטים היו יוהאן בפטיסט קרמר וג'ון פילד, שלאחר מכן הרשים את פרדריק שופן בנגינתו.
קלמנטי הקים בית מלאכה לפסנתרים, שנשרף ב-1807. באותה שנה הוא הפך להיות המוציא לאור של יצירות לודוויג ואן בטהובן.
ב-1810 ערך קלמנטי הופעה גדולה לסיכום כל יצירותיו.
ב-24 בינואר 1813 הקים, יחד עם נגנים אחרים, את "האגודה הפילהרמונית של לונדון".
ב-1830 עבר קלמנטי לגור ליד ליצ'פילד, ושם עברו עליו שנותיו האחרונות, עד למותו בגיל 80. הוא נקבר בכנסיית וסטמינסטר.
במהלך חייו התחתן קלמנטי שלוש פעמים.
מוצר מובנה או סטרקצ'ר הוא אפיק השקעה מורכב המוצע לציבור המשקיעים בדרך כלל על ידי בנקים או בתי השקעות.
סוג נפוץ של מוצר מובנה הוא פיקדון מובנה.
פיקדון מובנה הוא תוכנית השקעה הסגורה לפרק זמן מוגדר, אשר מתייחסת לנכס מסוים, כגון מניה, מדד או שער מטבע זר ומעניקה תשואות משתנות בהתאם לתנאים שנקבעו בין המפקיד למנפיק המוצר המובנה.
ייחודו של הפיקדון המובנה הוא בכך שהמפקיד אינו מסכן את הקרן.
עם זאת, המשקיע נחשף לסיכון של אי קבלת תשואה כלשהי ולכן ייתכן גם הפסד ריאלי אשר תלוי בשינוי שיעור הריבית במהלך תקופת ההפקדה.
סוג אחר של מוצר מובנה הוא אג"ח מובנה.
אג"ח מובנה היא איגרת חוב אשר שיעור הריבית עליה מותנה בהתנהגותם של נכסי בסיס שונים (שער חליפין, מניות, סחורות וכדומה), כפי שמוגדר מראש בתשקיף.
אם תנאים אלה לא מתקיימים, המשקיע יקבל את הקרן בלבד בתאריך הפדיון ללא תשלומי ריבית.
בחלק מהאג"ח המובנות גם תשלום הקרן מותנה, והמשקיע עלול אף להפסיד את כל כספו.
איגרות חוב מובנות מונפקות על ידי בתי השקעות באמצעות תהליך של איגוח.
בדרך כלל הן נסחרות בבורסה לניירות ערך.
לכן בניגוד לפיקדון מובנה, המשקיע באג"ח המובנה יכול למכור אותה ולממש את השקעתו בכל עת לפני תאריך הפדיון.
אבל כאשר התנאים לתשלום הריבית מפסיקים להתקיים, האג"ח המובנות עלולות להיסחר בתנודתיות רבה מזו האופיינית לאג"ח רגילות בדירוג דומה, ובשער נמוך משמעותית מערכן הנקוב, אפילו אם תשלום הקרן מובטח.
משה (מוּצִי) ליאון (נולד ב-9 בינואר 1944 בבולגריה) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בקבוצת מכבי יפו ובנבחרת ישראל, חבר היכל התהילה של הכדורגל הישראלי.
ליאון נולד ברוסה שבצפון בולגריה ועלה לישראל בגיל 5. אביו שיחק כמגן בקבוצת כדורגל בעיר רוסה.
מוצי ליאון שיחק בקבוצת מכבי יפו בתפקיד מגן שמאלי ובלם אחורי, נחשב בעיני רבים לכדורגלן הטוב ביותר של מכבי יפו בכל הזמנים.
הוא הועלה לקבוצת הבוגרים על ידי המאמן ואסיל ספאסוב.
משחקו הראשון בשורות הבוגרים של מכבי יפו היה ב-30 בדצמבר 1960 נגד שמשון תל אביב והמלא האחרון בקדנצייה הראשונה נערך ב-8 בינואר 1966 מול הכח מכבי רמת גן.
מוצי ליאון ואהרן לוי "פוצצו את המשחק".
יפו הועמדה בפני ועדת משמעת, לוי הורחק לשנה בפועל ושנה על תנאי מהמגרשים, ומוצי ליאון הורחק לארבעה חדשים.
בתגובה להרחקה, עזב ליאון את הארץ לדרום אפריקה, שם שיחק כמקצוען בקבוצות וסטוויו אפולון וריינגרס מדרום אפריקה.
הרחקתו לתקופה ארוכה, והקשיים הכלכליים במכבי יפו, הרצון להרוויח סכומי כסף גדולים יותר בליגה מקצוענית הובילו את ליאון לשחק בדרום אפריקה, שלא הייתה אז חברה בפיפ"א ולכן לא נזקק לשחרור ממכבי יפו.
ב-1970 שב לשחק בשורות מכבי יפו.
משחקו הראשון בקדנצייה השנייה היה ב-7 בפברואר 1970 מול הפועל חיפה ומשחקו האחרון בשורות מכבי יפו היה ב-26 במאי 1984 מול הפועל תל אביב.
מוצי ליאון הוא שיאן ההופעות בשורות מכבי יפו במספר משחקי הליגה, ושני במספרן במשחקים רצופים לאחר משה אוננה.
בסך הכל שיחק ב-399 משחקי ליגה (103 בקדנצייה הראשונה ו-296 בקדנצייה השנייה) ובהם כבש 15 שערים.
ליאון היה מזוהה עם מכבי יפו לא רק בגלל מוצאו הבולגרי, שאפיין את שחקני הקבוצה ואוהדיה, והשנים הארוכות שעשה בה, אלא גם בגלל התאמתו המוחלטת לאופי העקשני והלוחם של המועדון, שנאבק במשך שנים רבות בתחתית טבלת הליגה הלאומית (באותן השנים הליגה הבכירה בישראל).
לליאון היה מוניטין של מגן קשוח ואגרסיבי במיוחד.
הוא אימן את מכבי יפו לתקופות קצרות בראשית 1978 וב-1985.
במאי 1962 זומן לראשונה לנבחרת ישראל בכדורגל על ידי המאמן גיולה מאנדי.
לזכותו 26 הופעות בנבחרת ישראל, במדיה כבש שער אחד במשחק גמר גביע אסיה מול נבחרת קוריאה הדרומית, משחק שבו ניצחה ישראל 1–2, וזכתה באליפות אסיה.
לרגל חגיגות ה-60 למדינת ישראל נבחר ליאון למגן השמאלי הטוב ביותר בכל הזמנים בכדורגל הישראלי.
בכלכלה, המונח מוצר מתאר סחורה או שירות שיש להם שווי כספי; בדרך כלל סחורה או שירות אשר עברו עיבוד אנושי ותהליכי ייצור הקשורים לידע ולתנאים התרבותיים והחברתיים של הייצור.
בתעשייה וחקלאות מוצר הוא תוצאה אחידה של תהליך ייצור היכול להשתנות (כמו נעליים), בניגוד לתוצר בו תהליך הייצור אחיד והתוצאה יכולה להשתנות (כמו עגבניות).
בתחום השיווק, מוצר הוא כל דבר אשר ניתן להציע לשוק ואשר יספק את צורכי השוק.
בתחום הייצור והתעשייה, נרכשים מוצרים כחומרי גלם (או מיוצרים בהליכי מיחזור) ונמכרים כסחורה מוגמרת.
מצרכים הם בדרך כלל חומרי גלם (כמו מתכות ותוצרים חקלאיים), אבל מצרך יכול להיות נגיש גם לצרכן בשוק החופשי.
השימוש כיום במונח "מוצר" נרחב וכולל תחומים שאינם יצרניים גרידא, כמו בשירות הציבורי, שבו ה"מוצר" עשוי להיות נתונים או מידע (החלטות, וכו').
במקרו כלכלה, "תוצר" הוא מונח המתאר את מכלול המוצרים שיוצרו במשק מסוים.
בעולם הכלכלי המודרני, מוצרים הם אבן הפינה של כל פעילות עסקית וצריכה.
בין אם מדובר בפריט שאנו אוחזים ביד, בשירות שאנו מקבלים, או אפילו ברעיון מופשט, כל אלה נכנסים תחת ההגדרה הרחבה של "מוצר".
מוצרים מוחשיים (Goods) - פריטים פיזיים שניתן לגעת, לראות, להריח, לטעום או למשש.
הם בעלי קיום פיזי ומועברים במכר מהמוכר ללקוח.
מוצרי צריכה (Consumer Goods) - מוצרים שנקנים על ידי צרכנים לשימוש אישי או משפחתי.
מוצר נחות - נקנים לעיתים קרובות, דורשים מאמץ מינימלי לרכישה ומחירם בדרך כלל נמוך (לדוגמה: חלב, לחם, מסטיקים).
מוצרי קניות (Shopping Goods): נקנים לעיתים פחות קרובות, הצרכן משקיע זמן בהשוואת מחירים, איכות וסגנון (לדוגמה: רהיטים, מכשירי חשמל, ביגוד).
מוצרי ייחוד (Specialty Goods): מוצרים בעלי מאפיינים ייחודיים או זיהוי מותג שעבורם הצרכן מוכן להשקיע מאמץ רב כדי לרכוש אותם (לדוגמה: רכבי יוקרה, יצירות אמנות, מותגי מעצבים).
מוצרים לא מבוקשים (Unsought Goods): מוצרים שהצרכן אינו מכיר או שבדרך כלל אינו חושב על רכישתם, עד שהוא נתקל בהם או זקוק להם באופן פתאומי (לדוגמה: ביטוח חיים, גלאי עשן, שירותי קבורה).
מוצרי תעשייה (Industrial Goods) - אלו מוצרים שנקנים על ידי ארגונים לצורך שימוש בייצור מוצרים אחרים, הפעלת העסק או מכירה חוזרת.
חומרי גלם וחלקים (Materials and Parts): מוצרים הנכנסים לחלוטין למוצר הסופי (לדוגמה: ברזל, עץ, רכיבים אלקטרוניים).
מוצרי הון (Capital Items): מוצרים ארוכי טווח המסייעים בייצור או בפעילות, אך אינם הופכים לחלק מהמוצר הסופי (לדוגמה: מכונות במפעל, מחשבים, כלי רכב).
אספקה ושירותים עסקיים (Supplies and Business Services): פריטים הנרכשים באופן שוטף לצורך תפעול העסק (לדוגמה: נייר משרדי, חומרי ניקוי, שירותי ייעוץ משפטי, שירותי אבטחה).
מוצרים בלתי מוחשיים - שירותים (Services) - פעילויות, תועלות או ארגון המוצע למכירה, שאינם בעלי קיום פיזי.
הם בלתי ניתנים לאחסון, לייצור המוני זהה או להחזקה.
שירותים אישיים: ניתנים ישירות לאדם (לדוגמה: תספורת, עיסוי, ייעוץ רפואי).
שירותים מקצועיים: ניתנים לעסקים או לאנשים פרטיים בתחומים מקצועיים (לדוגמה: ייעוץ משפטי, ראיית חשבון, שירותי IT, שיווק דיגיטלי).
שירותי תחבורה: כטיסות, נסיעות באוטובוס, מוניות.
שירותי אירוח ופנאי: כמלונות, מסעדות, בתי קולנוע, פארקי שעשועים.
שירותי פיננסים: כבנקאות, ביטוח, ייעוץ השקעות.
שירותי תקשורת: אפשרות לתקשר מרחוק.
לדוגמה: ספקיות אינטרנט, חברות סלולר, שירותי טלפון.
שירותי חינוך: מתן ידע וכישורים.
לדוגמה: בתי ספר, אוניברסיטאות, מכללות, קורסים מקוונים, מורים פרטיים.
רעיונות (Ideas) - קונספטים, פטנטים, פילוסופיות או ידע שניתן לשווק.
לדוגמה: קמפיינים חברתיים (לדוגמה: "נהג בזהירות"), תיאוריות מדעיות, פודקאסטים, לומדות, שיעורים מקוונים, או קונספטים עסקיים חדשניים.
אנשים (People) - שיווק אנשים מתייחס למאמצים לקדם דמויות, אמנים, פוליטיקאים, ספורטאים או מומחים בתחומם, במטרה לבנות את תדמיתם, להגדיל את הכנסותיהם או להשפיע על דעת הקהל.
לדוגמה: שיווק של מועמד בבחירות, או של כוכב קולנוע כאמרגן או מנהל כישרונות.
מקומות (Places) - שיווק מקומות מתמקד בקידום ערים, מדינות, אזורי תיירות או נכסים ספציפיים, במטרה למשוך תיירים, תושבים חדשים, עסקים או השקעות.
לדוגמה: קמפיין תיירותי לעיר מסוימת, או שיווק של שכונת מגורים חדשה.
ארגונים (Organizations) - שיווק ארגונים נועד לבנות תדמית חיובית, להגביר את המודעות, או לקדם את המטרות של גופים שאינם למטרות רווח (לדוגמה: עמותות, אוניברסיטאות) או של חברות עסקיות (לדוגמה: בניית מוניטין חברתי).
סיווג מוצרים לפי היצע וביקוש
כלכלנים מסווגים מוצרים מסוימים על פי ההתנהגות שלהם ביחס למודל ההיצע וביקוש.
התנהגות זו עשויה להשתנות עם הזמן, ולכן הסיווג של מוצר מבחינה כלכלית עשוי להשתנות בהתאם.
מוצר נחות – מוצר שהביקוש אליו יורד ככל שהכנסתו הפנויה של צרכן הולכת וגדלה, כגון לחם אחיד ותחבורה ציבורית.
מוצר נייטרלי – נייטרלי ביחס להכנסה.
מוצר נורמלי – מוצר שהביקוש אליו עולה ככל שההכנסה הפנויה של הצרכן גדלה.
מוצר גיפן – מוצר שהביקוש אליו עולה עם עליית מחירו.
למשל, בקרב אנשים עניים ביותר אורז עשוי להיות מוצר גיפן, שכן עלייה במחירו תגרום להם להפחית את צריכת הבשר, ולאכול יותר אורז במקומו.
מוצר משלים – מוצר שמשלים מוצר אחר שקיים בשוק, למשל: דלק הוא מוצר משלים למכונית.
כשגדלה תצרוכת של מוצר כלשהו (מכונית) – יגדל הביקוש למוצר המשלים לו.
מוצר תחליפי – מוצר שיכול להחליף מוצר אחר, למשל: קולה ומיץ ענבים.
כשצריכת מוצר כלשהו עולה (קולה) – הביקוש למוצר התחליפי לו (מיץ ענבים) קטן.
מוצר יוקרה – מוצר שהביקוש לו גדל עם עלייה בהכנסה ביחס שאינו ישר.
מוצר להיט - מוצר שזוכה לביקוש גבוה במיוחד בקרב קהל רחב.
הוא יכול להיות פופולרי בזכות חדשנות, מחיר אטרקטיבי, טרנד עכשווי, המלצות מפה לאוזן, קמפיין שיווקי מוצלח, או שילוב של כל אלה.
להיטים יכולים להיות עונתיים (כמו להיט קיץ במוזיקה), או שהפופולריות שלהם דועכת יחסית במהירות לאחר שהטרנד חולף.
קיים מגוון רחב של דרכים לשווק מוצרים, ואסטרטגיה אפקטיבית לרוב משלבת מספר ערוצים ושיטות, גם מסורתיות וגם דיגיטליות.
שיווק דיגיטלי (אונליין) – באתר אינטרנט ורשתות חברתיות ואופטימיזציה במנועי חיפוש.
תוך קידום אורגני אמצעות תוכן – SEO.
שיווק במסחר אלקטרוני (Ecommerce) – דרך פלטפורמות מכירה כאמזון, איביי או חנויות אונליין עצמאיות.
תוך קידום שיווק משפיענים ושותפים.
שיווק מסורתי – פרסום במדיה המודפסת כעיתונים, מגזינים או פליירים וברושורות; פרסום ברדיו ובטלוויזיה; פרסום בשלטי חוצות ופרסום חיצוני; שיווק מפה לאוזן והמלצות.
שיווק באמצעות יחסי ציבור (PR) – יצירת סיקור תקשורתי חיובי למוצר או לעסק באמצעות הודעות לעיתונות, מסיבות עיתונאים וקשר עם עיתונאים.
בנוסף לשיווק באמצעות הענקת חסות על אירועים וטלמרקטינג.
שיווק גרילה (Guerrilla Marketing): טקטיקות שיווקיות יצירתיות, לא שגרתיות ובעלות תקציב נמוך, שמטרתן למשוך תשומת לב ולייצר באזז.
שיווק סיטונאי (Wholesale Marketing) – תת-תחום בשיווק מוצרים, מתמקד במכירת מוצרים בכמויות גדולות (סיטונאות) לעסקים אחרים, ולא ישירות לצרכן הסופי.
ה"עסקים אחרים" יכולים להיות: קמעונאים, מפיצים, מוסדות, זכיין או יצרנים אחרים.
זכיינות – זכיינות מאפשרת הפצה ושיווק של מוצרים או שירותים דרך יחידות עסקיות שונות.
במעמד חוזה מקבל הזכיין את הזכות למכור מוצרים או שירותים בשם המזכה, תוך שימוש במערכת עסקית מוגדרת.
במובן הזה, כל סניף זכיין הוא למעשה נקודת מכירה המקדמת את המוצרים של המזכה.
אנשים ינטו לרכוש זכיינות על מוצר שכבר בוסס כמוותג במטרה להפחית סיכונים בפתיחת עסק, וזאת מתוך מטרה והסתמכות למשוך ולהרחיב את קהל הלקוחות, שכבר קיים, לאותו מוצר.
במצב זה הזכיין מתחייב לנאמנות למותג ועקביותו.
שיווק מוצרים גורר את עלות בניית המותג, כמו עלות הפרסום על הצרכן הסופי של המוצר.
לאור כך קיימים עסקים שבאסטרטגיית שיווק המוצר שלהם פונים לנתח שוק, כקהל יעד בלעדי למוצר.
כשאם בכוונת העסק ליצור רווח במינימום עלות, עבודה והשקעה יצרו מוצר עם כמה שפחות חומרים, תוך השקעה מרבית על בניית "שם מותג" בשימוש בשיווק מסורתי ויחסי ציבור ועם מחיר מוצר סופי גבוהה ככל הניתן.
ומכאן יסתמכו על נתח שוק צרכנים בעלי יכולת ונכונות הוצאה גבוהה, וזה בהסתמכות על רכישותיהם כרצון לבידול חברתי וכביטוי לסטטוס החברתי והכלכלי שלהם.
לחלופין יהיו עסקים שיעדיפו לפנות לקהל רחב ככל שניתן, ותוך הסתמכות על הצורך במוצר, איכותו ויכולת מכירתו בכמה שיותר רכישות – כמוצר להיט; תוך הסתמכות על הרווח ועל החיסכון שבאי קיום מיתוג ושיווק מסורתי, ורכישות מפה לאוזן או מיקום המכירות שיאפשר חשיפה גבוהה.
תוך אפשור מחיר מוצר סופי יותר הגיוני ונמוך.
לעיתים מתוך ותוך שילוב מטרה חברתית כהעסקה אוכלוסיות מוחלשות, גם כן בעלות שולית.
בכלכלה, מוצר גיפן (Giffen good) הוא סוג של מוצר נחות, שהכמות המבוקשת ממנו גדלה ככל שמחירו עולה, בניגוד לעקומת הביקוש הקלאסית.
במוצר סטנדרטי, כאשר מחיר המוצר עולה, עקרון התחלופה גורם לצרכנים לעבור למוצרים תחליפיים, זולים יותר.
לא כן במוצר גיפן, לו אין בנמצא מוצרים תחליפיים זולים, מהסיבה שהוא המוצר הזול ביותר הקיים.
בשל היעדר תחליפים, האפקט המכריע הוא עקרון ההכנסה, ולכן, כאשר מחיר מוצר הגיפן עולה, ההכנסה הריאלית יורדת, והצרכן יצרוך יותר ממוצר הגיפן ופחות ממוצרים יקרים יותר.
עלייה בכמות המבוקשת כאשר מחירו של המוצר עולה, היא תופעה חריגה.
לעיתים נחשב לחם אחיד כמוצר גיפן, הוא מהווה מרכיב הוצאה ניכר במשפחה מעוטת הכנסה.
עליית מחירו תביא לגידול בצריכתו ולוויתור על מאכלים יקרים יותר.
גם תפוח האדמה בתקופת הרעב הגדול באירלנד הוא דוגמה למוצר גיפן, כאשר בתקופה זו הן מחיר תפוח האדמה והן מחיר הבשר עלו משמעותית, אך מאחר שתפוח האדמה זול בהרבה מבשר, משקי בית רבים נאלצו להפחית בצריכת הבשר וקנו יותר תפוחי אדמה.
את השם "מוצר גיפן" או "פרדוקס גיפן" טבע אלפרד מרשל, שקרא למוצר על שם הכלכלן (1837–1910), שכתב על התופעה.
מוצי ספאקוב ( ב Moţi Spakov או במקורMotzi Spakow; 1905 - מרץ 1981),היה מתאגרף יהודי רומני, אלוף רומניה באגרוף בין השנים 1923–1940, אחיו של מאמן האגרוף מרקו ספאקוב.
מוצי ספאקוב נולד בבוקרשט ולמד חשמלאות בבית הספר המקצועי Ciocanul (הפטיש - תרגום ייחודי ברומנית ל"מכבי") שברחוב דודשט, ברובע היהודי של בוקרשט.
במקביל התאמן באגרוף והשתתף בתחרות האגרוף הרשמית הראשונה ב-1922. ב-1923 זכה באליפות רומניה למשקל כבד ושמר על תוארו עד 1940, כאשר משטר הלגיונרים אסר עליו להמשיך ולהתחרות בגלל היותו יהודי.
דור שלם של צעירים העריץ אותו וסופרים הקדישו לו מקום בספריהם.
ב-1947 עלה לארץ ישראל ומאוחר יותר היגר לאוסטרליה, שם נפטר בגיל 76.
מוצר חד־פעמי (חד"פ) הוא מוצר המיועד לשימוש בודד, שלאחריו הוא מועבר למיחזור או מושלך לאשפה.
התכונה הבולטת של מרבית המוצרים החד-פעמיים היא שהם מהווים פתרון כלכלי יעיל במקרים שנדרשת ממוצר היגיינה או אף סטריליות, ולכן השימושים הנפוצים במוצרים אלו קשורים במזון, רפואה והיגיינה אישית.
כלי אוכל: סכו"ם לשימוש חד-פעמי עשוי בדרך כלל מפלסטיק, וצלחות, כוסות וקשיות שתייה לשימוש חד-פעמי עשויות מפלסטיק או מנייר.
מפות ומפיות לשימוש חד-פעמי עשויות מנייר.
השימוש בכלים חד-פעמיים נפוץ במסעדות מזון מהיר, במסיבות ובמקומות עבודה, בזכות יתרונו - ביטול הצורך ברחיצת הכלים.
יתרון נוסף הוא פתרון בעיית כשרות הכלים לסועד המקפיד על כשרות.
כלי אפייה: תבנית אפייה לשימוש חד-פעמי עשויה מאלומיניום דק.
גם כאן היתרון העיקרי הוא ביטול הצורך ברחיצת התבנית לשם הכנתה לשימוש נוסף.
יתרון נוסף הוא השימוש בתבנית כחלק מאריזת המאפה לשם מכירתו.
אריזת מזון: חלק מאריזת מזון נעשתה בעבר בכלים לשימוש חוזר, כגון בקבוקי זכוכית, אך בחצי השני של המאה ה-20 עברה תעשיית המזון לשימוש בכלים חד-פעמיים, המבטיחים היגיינה טובה יותר.
חלק מהאריזות החד-פעמיות עובר מיחזור המאפשר שימוש בהן כחומר גלם.
חיתולים: ברבע האחרון של המאה העשרים החליפו חיתולי נייר חד-פעמיים את חיתולי הבד, ובכך ביטלו את הצורך בניקוי חיתולים.
מוצרי היגיינה נשית: טמפונים ותחבושות חד-פעמיים החליפו במאה ה-20 את התחבושות הרב-פעמיות מבד.
מטפחת נייר ומגבת נייר משמשות לניקוי ולניגוב, כתחליף חד-פעמי למטפחת ולמגבת העשויות בד.
מגבונים לחים מכילים גם חומרי ניקוי ובישום.
בענף טיפוח הגוף נעשה שימוש במוצרים חד פעמיים על מנת לשמור על היגיינה, בעיקר על מנת להימנע מהעברת המוצר מלקוח ללקוח.
קונדומים חד פעמיים משמשים כאמצעי למניעת היריון ולמניעת העברה של מחלות מין.
מגבונים לחים וקיסמי שיניים מעץ חד פעמיים נארזים בחבילות של יחידה אחת בשקיות קטנות במסעדות.
רפואה: יש בין הכלים והמכשירים המשמשים ברפואה כאלה שלשימוש חד-פעמי, כדי למנוע העברת מחלות בשימוש חוזר.
כיום, כל אמצעי החבישה הם חד פעמיים, כפפות, מסכות פנים וכיסויי נעליים לשמירה על סטריליות, וכן מזרקים.
מצלמה חד-פעמית: בתקופה שבה היה נהוג צילום בסרט צילום, מצלמה זולה שבה סרט צילום יחיד שימשה תיירים שמצלמה רגילה לא הייתה בידיהם.
סל קניות חד-פעמי עשוי פלסטיק דק, ומחליף סלי קניות לשימוש רב-פעמי.
מקובל גם סל קניות חד-פעמי מנייר.
מוצרים רבים נארזים לשם שינועם באריזות חד-פעמיות.
החומרים העיקריים המשמשים לאריזות אלו הם קרטון, פלסטיק וניילון נצמד.
לשימוש במוצרים חד-פעמיים, כאמור, יתרונות כלכליים בולטים על פני המוצרים הרגילים אותם הם מחליפים:
שימוש חד פעמי במוצרי אריזה מבטיח רמה גבוהה של היגיינה.
לדוגמה, נזילה ממוצר הנמצא בתוך שקית קניות חד פעמית לא תסכן בזיהום מזון של מוצרים שירכשו בקניה הבאה.
מניעה של זיהומים והעברת מחלות
כל מוצר רב-פעמי שעשוי לשמש יותר מאדם אחד, עלול להעביר זיהומים ומחלות בין אנשים.
כדי להתמודד עם בעיה זאת יש לנקות ולחטא מוצרים רב פעמיים.
מוצרים חד פעמיים מגיעים כשהם נקיים, מחוטאים ומוכנים לשימוש, ולאחר שימוש אחד אשר מזהם אותם לא נעשה בהם שימוש נוסף, ובכך מוסרת סכנת הזיהום.
חיסכון מקומי באנרגיה, מים ובדטרגנטים
על מנת לעשות שימוש חוזר ובטוח במוצר החשוף לזיהומים יש לנקותו ולעיתים אף לעקרו.
תהליך ניקוי יעיל עושה שימוש רב במים, באנרגיה המשמשת לחימום המים או להפעלת מכונות, ובדטרגנטים.
על פי רוב, מוצרים חד פעמיים עשויים מחומרים קלי משקל בהרבה ממקביליהם הרב-פעמיים, פחות שבירים ובעלי ממדים קטנים יותר.
בשל כך, הרבה יותר קל להעבירם ממקום למקום הן מבחינת האמצעי המשמש להעברתם והן מבחינת הכמות הניתנת להעברה.
כך למשל, סיוע רפואי מוטס יכול להעביר כמויות גדולות יותר של ציוד חד-פעמי.
שימוש במוצרים חד פעמיים מאפשר הפעלה מהירה של משאבים אחרים, ובכך מיקסום התועלת ממשאבים אלו.
לדוגמה: שימוש במוצרים חד פעמיים בחדרי ניתוח חוסך זמן הכנה בין ניתוחים, פעולות עיקור במהלך ניתוח, שטחי הכנה בחדרי הניתוח ועוד.
יעילות כזאת באה לידי ביטוי גם במסעדות, במספרות ובכל חלל המשמש להכנה ולטיפול בחומרים שחשופים לסכנת זיהום.
העלות הכוללת של מוצרים חד-פעמיים נמוכה בהרבה יחסית לרב-פעמיים: הן חומרי הגלם המשמשים לייצורם, שינועם ואחסנתם.
כתוצאה מכך, מחירם הסופי נמוך מאוד, אלא אם כן מחיר זה מעוות בצורה מלאכותית, כגון באמצעות מיסוי.
במצב בו קיימת תנודתיות גדולה בשימוש במוצר, השימוש במוצרים חד-פעמיים מאפשר רכישה זולה של כמות גדולה מהם, מבלי להזדקק לשטח אחסון יקר לטובת מוצרים מקבילים אשר מרבית הזמן לא נעשה בהם שימוש.
כך, למשל, שימוש בכלי אוכל חד-פעמיים חוסך אחסון לאורך כל השנה של כלי אוכל כשרים לפסח, וכן מאפשר התאמת כמות הכלים לכמות סועדים שעשויה להשתנות בצורה קיצונית משנה לשנה.
חיסכון נוסף בשימוש בכלים חד-פעמיים הוא הימנעות מהבלאי הנובע משימוש בכלים רב-פעמיים.
מרבית המוצרים החד-פעמיים מיוצרים מחומרים כגון נייר, אלומיניום ופלסטיק, כותנה או קלקר.
למוצרים חד-פעמיים מפלסטיק וקלקר זמן התכלות ארוך.
מוצרים חד-פעמיים מחומרים טבעיים כדוגמת במבוק ועלי תירס מתכלים מהר.
לאחר שימוש במוצר חד-פעמי הוא מטופל כפסולת מוצקה או ממוחזר.
נפח ומשקל רבים מן הפסולת במדינות המערב מקורם בשקיות פלסטיק.
בשל הנזק הסביבתי שנגרם עקב טיפול לקוי בכלים חד-פעמיים (למשל אי פינויים לנקודות איסוף פסולת בגמר השימוש), פועלות מדינות שונות לצמצום השימוש בהם באמצעות תעמולה, חקיקה ומיסוי.
שקיות פלסטיק - שקיות אשר נסחפות ברוח לאזורים מרוחקים מסביבה אנושית או שקיות המושלכות באזורים שבהם משוטטות חיות בר - עלולות לגרום לנזק רב, למשל במקרה שבעל-חיים מתפתה לאכול אותן.
לדוגמה, צבי-ים עלולים לחשוב ששקית פלסטיק היא מדוזה (מהן צבי-הים ניזונים) ולהיחנק כתוצאה מבליעתה.
דוגמה נוספת, שקית פלסטיק שהושארה באתר בילוי בטבע עם אוכל בתוכה, עלולה להיאכל בידי חיית בר שחפצה באוכל שבתוך השקית.
קלקר - בעלי חיים לא מזהים קלקר כחומר מלאכותי, ויכולים לזהות אותו בטעות כמזון.
קלקר נסחף ברוח וצף במים עקב המשקל הסגולי הנמוך שלו.
יכולה להיות לו השפעה חמורה על בריאותם של עופות או יונקים ימיים שבולעים כמויות משמעותיות שלו.
שמונים אחוז מן הפסולת הימית מורכבת ממוצרי פלסטיק.
בעלי חיים ימיים רבים בולעים פסולת ימית בטעות כיוון שלעיתים היא דומה במראה למזונם הטבעי.
חתיכות פלסטיק ממוצרים חד-פעמיים עלולות להיתקע באופן קבוע במערכת העיכול של חיות אלה, תוך חסימת מעבר המזון וגרימת מוות בהרעבה או זיהום.
בנוסף, פתיתי פלסטיק זעירים דומים במראם לזואופלנקטון, דבר המטעה בעלי חיים הניזונים ממזון זה גורם לבליעת הפסולת ולהעברתה בשרשרת המזון.
לנוכח הטענות לנזק סביבתי רב שנגרם עקב הטיפול הלקוי בכלים חד-פעמיים, הן מצד בודדים והן מצד הרשויות, פועלות מדינות שונות לצמצום השימוש באמצעות תעמולה, חקיקה ומיסוי.
ב-2019 הודיע האיחוד האירופי על איסור שימוש בכוסות חד-פעמיות עד 2021 במטרה לצמצם את כמויות האשפה, ואת זיהום הסביבה במיקרופלסטיק.
גם הודו הצהירה כי תאסור את השימוש עד 2022 וטאיוואן עד 2030.
ב-2019 חוקקה קנדה איסור על שימוש בקשיות שתייה, סכו"ם ושקיות מפלסטיק החל מ-2021. הפרלמנט האירופי אישר בהחלטת רוב צעד דומה של החרמת מוצרי פלסטיק חד-פעמיים.
מדינות בארצות הברית ובאפריקה אסרו להכניס כלים חד-פעמיים מפלסטיק לחופי הים.
בשלהי נובמבר 2020 הודיעה ממשלת סין כי תדרוש ממסעדות, סוחרים באינטרנט ושירותי משלוחים לדווח על כמות הפלסטיק שהם משתמשים בה.
קודם לכן הודיע משרד המסחר הסיני כי השימוש בשקיות ובכלים חד־פעמיים ייאסר בערים המרכזיות עד סוף 2020. במקביל, החוק החדש קידם בניית מתקני מיחזור.
נאסר גם שימוש בקשי פלסטיק.
באוקטובר 2020 נכנס לתוקפו באנגליה איסור על שימוש בקשיות חד-פעמיות, מבחשים ומקלות ניקוי אוזניים, וזאת על רקע נתונים שלפיהם התושבים משתמשים בכ-4.7 מיליארד קשיות בשנה, 316 מיליון מבחשים מפלסטיק ו-1.8 מיליארד קסמי אוזניים.
האיסור החריג אנשים עם מוגבלויות, הנזקקים לקשיות.
כלי המדיניות הנפוצים במדינות שונות בנוגע למוצרים חד פעמיים, על פי מחקרים של הOECD (בשנת 2021) והאו"ם (בשנת 2018):
איסור - על ייצור, ייבוא, שימוש או שיווק מוצרי פלסטיק חד-פעמיים.
לפי המחקר שנערך בעבור האו"ם והמחקר שנערך בעבור ה-OECD, האיסורים מתייחסים בדרך כלל למוצרים מסוימים או איסור השימוש במקומות ספציפיים, לסוגי פלסטיק מסוימים ולעיצוב מוצרים מסוים.
כלי מדיניות זה הוחל ב-27 מדינות.
האיסור הנפוץ ביותר ברחבי העולם בתחום מוצרי פלסטיק חד-פעמיים הוא על שקיות פלסטיק.
הטלת מיסים על מוצרי פלסטיק חד-פעמיים, כדי להפחית את כמויות הפסולת ולטפל בפסולת באופן ידידותי לסביבה.
כלי מדיניות זה הוחל ב-29 מדינות.לפי המחקר אפשר להטיל את המיסים בכמה אופנים: במסגרת מיסים סביבתיים, מס על מוצרי פלסטיק חד פעמי, מס על חומרי גלם מסוימים.
אחד המוצרים הבולטים שעליהם מוטל מיסוי במדינות רבות הוא שקיות פלסטיק.
אחריות יצרן מורחבת - על מוצרי פלסטיק חד-פעמיים, אשר במסגרתה נדרש היצרן לאסוף את פסולת המוצר בגמר השימוש ולטפל בפסולת.
כלי מדיניות זה הוחל ב-63 מדינות, שמתוכן ב-23 אחריות זו כוללת הסדר חוק הפיקדון.
יש מחקרים המראים כי כלי מדיניות זה אינו מצליח בהכרח להביא להפחתה במקור של פסולת פלסטיק חד-פעמית, אך מצליח להגדיל את שיעור המיחזור.
יוזמות וולונטריות - לצמצום המוצרי הפלסטיק החד-פעמיים, כלומר תוכניות והסכמים של גופים ממשלתיים, עמותות, תעשיית הפלסטיק או עסקים פרטיים להתמודדות עם מוצרי פלסטיק חד-פעמיים.
יוזמות כאלו נפוצות יותר ויותר בשנים האחרונות ויעילותן מתגברת כאשר הן מלוות בצעדי מדיניות נוספים.
בהודו, הממשלה החליטה לאסור על ייצור ומכירה של מוצרי פלסטיק חד-פעמיים כמו צלחות וכוסות, מזלגות וכפות.
לפי ההחלטה, הייצור של כלים אלה נפסק ב-1 ביולי 2022.
בינואר 2023, אסרה צרפת שימוש בכלים חד פעמיים במסעדות ואריזות חד פעמיות בהקשרים שונים.
הממלכה המאוחדת אסרה על שימוש בצלחות וסכו"ם חד פעמיים במסעדות.
על פי כתבה בכלכליסט מיוני 2018, בכל חודש משתמשים ישראלים ביותר מ־250 מיליון כוסות פלסטיק וביותר מ־12 מיליון כוסות נייר.
רוב הכלים החד-פעמים בישראל אינם מתכלים, כלומר אינם מתפרקים בקומפוסטר ביתי.
על פי ארגון אדם טבע ודין, נכון ל-2020 הצטברו בישראל מדי שנה כמיליון טון פסולת פלסטיק, יותר מ־100 ק"ג לאדם.
מדי שנה נצרכים כ־2 מיליארד שקיות חד־פעמיות וכ־1.7 מיליארד בקבוקי שתייה חד־פעמיים.
משק בית ממוצע בישראל מוציא כ־800 ש"ח בשנה על כלים חד־פעמיים, 2 מיליארד שקל בשנה בכלל הציבור, כשבשנים האחרונות נרשם גידול של יותר מ־10% בצריכתם.
90% מהפסולת בחופי הים היא פלסטיק, 38% מתוכה הם כלים חד־פעמיים ו־12% הם שקיות.
לפי מחקר שיזם המשרד להגנת הסביבה, שיזם את ההיטל יחד עם משרד האוצר, ב-2020 צרך המגזר הפרטי כלים חד-פעמיים בהיקף כספי של כ-1.3 מיליארד שקלים.
הצריכה הביתית מהווה כ-70-75 אחוזים מסך צריכת כלי הפלסטיק החד פעמיים והצריכה המוסדית היא כ-25%-30% מהצריכה.
לעומת ישראל, באירופה הצריכה הביתית מהווה רק 38%.
מדובר ב-כ-345 אלף טון בשנה.
בנוסף, עלה מהמחקר כי הצריכה הביתית הכפילה עצמה בעשור האחרון וכי המגזר החרדי צורך כ-27 אחוזים ממסך הצריכה הכללית של כלים חד פעמיים, אף שהוא מהווה כתשעה אחוזים מכלל האוכלוסייה בישראל.
המגזר הערבי צורך 14 אחוזים (21 אחוזים מהאוכלוסייה) והציבור הכללי המהווה כ-70 אחוזים מהאוכלוסייה צורך כ-59 אחוזים.
על פי הערכה היקף שוק הכלים החד פעמיים מפלסטיק בישראל הוא כ-1.3 מיליארד ש"ח.
כמחצית מהאוכלוסייה עושה שימוש יום-יומי בכוסות פלסטיק חד פעמיות פשוטות לשתייה קרה וכוסות קרטון או נייר לשתייה חמה, וכשליש מהציבור בצלחות פלסטיק חד פעמיות.
כמחצית מהציבור משתמשים בכלי אחסון חד פעמיים מפלסטיק בתדירות גבוהה ובקשיות שתיה מפלסטיק.
במרץ 2016 אושר בכנסת חוק לצמצום השימוש בשקיות נשיאה חד-פעמיות.
החוק נכנס לתוקף ב-1 בינואר 2017, והביא לירידה ניכרת בצריכת שקיות כאלה.
בערים כמו רעננה, כפר סבא ופרדס-חנה הוחלט לצמצם את השימוש בכלי אוכל חד-פעמיים במוסדות החינוך.
בסוף 2020 נאסר שימוש בפלסטיק ובכלי אוכל חד-פעמיים בחופי הים באילת, העיר הראשונה בישראל בה חל איסור זה.
המשרד להגנת הסביבה הודיע כי יקצה 41 מיליון ש"ח להתקנת מדיחי כלים בגני ילדים, במטרה להפחית את השימוש בכלי אוכל חד-פעמיים.
זאת בכפוף להתחייבות של הרשות הרלוונטית לרכוש צלחות וסכו"ם רב-פעמיים.
ב-1 בנובמבר 2021 הוטל מס קנייה על כלי אוכל חד-פעמיים מפלסטיק, שיכפיל את מחירם החל מ-2022. על פי מחקר שערכה ד"ר גליה פסטרנק ועמותות אדם טבע ודין ועמותת צלול, המס הוביל לירידה ב-32% צריכתם ובצמצום הפסולת החוף שמקורה בכלים חד פעמיים ב-18%.
בינואר 2023 החליטה הממשלה על ביטול המס עד סוף השנה.
במאי 2022 הודיעו השרה להגנת הסביבה תמר זנדברג ורשות הטבע והגנים שתיאסר הכנסה של כלי אוכל חד-פעמיים לגנים לאומיים בישראל וייאסר העישון בתחומם.
מאחר שבכלים חד-פעמיים משתמשים לרוב פעם אחת, הם אינם נחשבים לכלים שחייבים בטבילה.
ואפילו אם ירצו להשתמש בהם פעמים רבות, הדבר לא ישנה את טבעם שנועדו לשימוש חד-פעמי ולכן פטורים מטבילה.
גם כלים שנמכרים עם מאכלים ומשקים בתוכם, כמו צנצנות קפה, ריבות, ומשקאות בבקבוקי זכוכית, מאחר שרגילים לזרוק אותם לאחר שאוזלת תכולתם הם נחשבים ככלים חד-פעמיים ואין צורך להטבילם.
אך אם מתכוונים להמשיך להשתמש בהם, יש פוסקים שאומרים שצריך להטבילם מאחר שבכך שהחליט להשתמש בהם הפך אותם לכלים רגילים, ויש מקלים שטוענים שמאחר ובעת ייצורם הם נועדו לשימוש חד-פעמי, בעת שנקנו היו פטורים מטבילה וגם אם הפכם לכלים רגילים, הם פטורים מטבילה.
בשנים האחרונות משווקים כלים חד-פעמיים עם כשרויות מיוחדות לפסח.
רוב הפוסקים טוענים שמאחר ואין שם טעם מורגש, אין לחשוש לחמץ בכלים.
כוס של ברכה ונטילת ידיים
חכמים תקנו לברך ברכות שונות על כוס יין למשל: ברכת המזון, ברכות הקידושין והנישואין וקידוש.
על הכוס להיות כוס מכובדת ולכן דיונים רבים נעשו סביב האפשרות להשתמש בכלי חד-פעמי.
רוב הפוסקים נוהגים כיום שניתן להשתמש בכוס חד-פעמית מכובדת ורק כשאין כוס אחרת מלבד כוס חד-פעמית פשוטה, אפשר בדיעבד לברך עליה.
בנטילת ידיים יש אומרים שלכתחילה אין ליטול בכוס חד-פעמית שעשויה מפלסטיק או מקרטון בגלל שהיא לא נחשבת לכלי "בר קיימא" מאחר שעומדים לזרוק אותה לאחר השימוש.
אך למעשה רוב הפוסקים טוענים כיום שאין הבדל אם משתמשים בכלי פעם אחת או כמה פעמים, וכיוון שגם כלי חד-פעמי הוא כלי שמשתמשים בו במקמות רבים דינו כדין כלי רגיל ומותר ליטול בו ידיים (ציץ אליעזר).
כולם מסכימים שמשום הידור מצווה עדיף להשתמש בכלי שאין עומדים לזורקו.
מוצרים משלימים הם מוצרים בלתי תלויים הנצרכים באופן משותף על מנת לייצר ערך לצרכן.
בדרך כלל למוצר המשלים יש ערך פחות כאשר הוא נצרך לבדו, אך השימוש בו בשילוב מוצר או שירות אחר מוסיף לערך המצרפי של שני המוצרים.
לפיכך, כאשר מוצרים משלימים נצרכים במשולב, יש להם נטייה להיות בעלי ערך גבוה יותר עבור הצרכן וכל אחד מהם יוצר ביקוש למוצר האחר.
מוצר ייחשב כ-"מוצר משלים" כאשר הוא חולק מערכת יחסים מועילה עם מוצר אחר.
במקרים רבים מוצר משלים תורם תכונות נוספות למוצר אחר באופן המשפר או מדגיש את איכותו.
לדוגמה, הגשת יין אדום בארוחה בשרית, יוצרת ארוחה הרמונית ומשביחה את טעם המנה.
השילוב בין היין למזון יוצר חוויה מצרפית, בה השלם גדול מסך חלקיו.
יש לציין כי למרות הקשר הברור בין השניים וההשפעה החיובית על המכירות והרווחיות האחד של השני, ערכם המשותף של מוצר ומוצר משלים אינו בהכרח אבסולוטי ויש תועלת מצריכה שלהם בנפרד.
לדוגמה, פופקורן נצרך לרוב יחד עם צפייה בסרט קולנוע, כיוון שצריכתם יחד תורמת לחוויה הכללית.
עם זאת, הם נצרכים גם האחד בלעדי השני.
כרטיס טיסה לחו"ל וביטוח בריאות
כאשר מחירו של מוצר X עולה, הביקוש למוצר Y (המשלים לו) ירד, כיוון שהצרכנים לא מעוניינים להשתמש במוצר המשלים לבדו.
כלומר, הביקוש למוצר תלוי לא רק במחירו אלא גם במחיר המוצר המשלים לו.
דוגמה לכך ניתן למצוא במוצרים המשלימים מכונית ודלק.
אם מחיר מכוניות יעלה באופן חד, עד כדי כך שצרכנים יפסיקו לרכוש אותן, זה יוביל לירידה בביקוש לדלק.
כלומר, למחיר מכוניות יש יחס הפוך לביקוש לדלק.
בין המוצרים המשלימים עשוי להיווצר אפקט רשת עקיף, בו קיום המוצר תלוי בהצלחת מכירות המוצר המשלים אותו.
תופעה זו מדגישה כי לצד התועלת ההדדית של המוצרים המשלימים, לעיתים קיימת ביניהם גם תלות.
על פי הכלכלה המודרנית נוסח אלפרד מרשל, כלכלן מהמאה ה-19 בספרו "עקרונות הכלכלה", צרכן שואף למקסם את פונקציית התועלות שלו ולכן מחיר מוצרים משלימים הוא אחד הגורמים המשפיעים על הביקוש.
מתועלת הצרכן נגזרת עקומת הביקוש המהווה את הקשר בין הכמות שהצרכן צורך ממוצר כלשהו, לתועלת שהוא מפיק מכך.
משווקים שונים מנסים לפנות אל האדם בסביבת הצריכה הטבעית שלו ולהרכיב עבורו סל מוצרים משלימים המבטאים יחד קודים מוכרים.
היקף מכירות החברה יבטא את התועלת שהמשווקים הצליחו לייצר עבור הלקוחות שלהם.
בין המוצרים המוצעים בסל זה אין בהכרח קשר פונקציונלי, אך בצירופם הם יוצרים משמעות משותפת.
צריכת המוצרים יחד היא חלק מסמיוטיקת הצריכה, באמצעותה מבטא הצרכן את זהותו, ערכיו והרושם שהוא מעוניין להשאיר על הסביבה.
לדוגמה: שילוב של חליפה, עניבה וחפתים יאפיינו צרכן המעוניין לשדר רצינות, כוח, עושר וכדומה.
בתורת המשחקים, נטען כי מוצרים משלימים מובילים לשיתופי פעולה אסטרטגיים בין בעלי עניין שונים.
בענף המחשבים לדוגמה, הגיעו למסקנה כי רצוי לקיים שיתוף פעולה כדי לשרוד, דבר אשר גרם לאיחוד חברות חומרה וחברות תוכנה.
בתחילת דרכן, היו החברות נפרדות, אך הטמעת חומרה חדשה בשוק גרמה לכך שהתוכנות הישנות נעשו לא שימושיות ולכן חברות תוכנה רבות נעלמו.
המסקנה הייתה ששיתוף פעולה בין חברות עם מוצרים משלימים, עשוי להגדיל את הערך הכללי ולהבטיח סיכויי הישרדות גבוהים יותר.
גם בישראל ניתן לראות שיתופי פעולה המתקיימים בין חברות המייצרות מוצרים משלימים, בהם חברה אחת מקנה לחברה אחרת רישיון לייצור מוצריה או לחלופין, שתי החברות משווקות במשותף את מוצריהן המשלימים או מוצר חדש.
לדוגמה: אסם שייצרה גלידות של תנובה.
מוציא להורג הוא דמות בדיונית של נבל-על שהופיע בחוברות הקומיקס תור והאוונג'רס הצעירים ביקום מארוול קומיקס.
מוציא להורג המקורי הופיע לראשונה בחוברת Journey into Mystery #103 מאפריל 1964 ונוצר על ידי הכותב סטן לי והמאייר ג'ק קירבי.
מוציא להורג השני הופיע לראשונה בחוברת Dark Reign: Dark Avengers #1 מיולי 2009, ונוצר על ידי הכותב פול קורנל והמאייר מארק ברוקס.
מוציא להורג הוא האלטר אגו של סקורג', אסגרדי/ענק כפור שנעשה לשותפה המיתולוגי של אמורא המכשפת.
כמותה, סקורג' לא מבוסס על המיתולוגיה הנורדית בדומה לשאר דמויות תור, אך בניגוד למכשפת לא ניתן ולו הסבר לכך.
סקורג' נולד ביוטונהיים לאלה אסגרדית וענק כפור, וזכה לכבוד כשנלחם נגד ענקי הסופה.
סקורג' נעשה לשותפה של מכשפת, שנאלצה כמה פעמים להשתמש בכוחותיה כדי לשלוט בו.
כשותפים, הם עבדו לעיתים קרובות בשליחות לוקי.
הצמד נשלח להילחם בתור, בקרב במהלכו סקורג' הגלה את ג'יין פוסטר למימד אחר תמורת כניעתו של תור.
תור נכנע, אך מכשפת הפכה את סקורג' לעץ, החזירה את פוסטר ושחררה את תור.
הם חזרו לאסגרד, אך הוגלו לכדור הארץ בידי אודין והצטרפו כחברים מייסדים לאדוני הרשע של ברון זמו.
סקורג' התחפש לעוזרו לשעבר של זמו ופיתה את קפטן אמריקה לקרב, וזאת בעוד מכשפת הסיתה את תור נגד שאר האוונג'רס.
הוא עזר לזמו והביס את הקפטן, והמשיך בתפקידו כחבר בקבוצה.
כאשר זמו גרם ליצירת וונדר מן, סקורג' הובס בידי וונדר מן שבדק את כוחותיו.
סקורג' שמח לאיד כשזמו אמר שוונדר מן יהרג בתוך שבוע אלמלא תינתן לו תרופה, אך נלעג בידי וונדר מן.
תכנון הקבוצה להרוג את האוונג'רס סוכל בידי וונדר מן, והקבוצה הובסה.
עם ובלי המכשפת, סקורג' נלחם באויבים רבים דוגמת בלדר, ארבעת המופלאים, הענק הירוק, הדפנדרס, דוקטור סטריינג', הדבר וסירטיר בין היתר.
כאשר מכשפת התאהבה בהיימדל, סקורג' הצטרף לתור, בלדר ולוחמי ולהאלה למשימה בממלכת המתים הל, שם קבוצת נשמות נלכדה בידי מלקית' הארור וסורבה לחזור לכדור הארץ בידי הלה.
למרות חששותיו, תור הניח לסקורג' להתלוות אליהם, אך הוא נעלם כאשר רוחה של מכשפת אמרה לו כי היימדל הרג אותה.
כאשר גילה כי זו קוסמת משנת-צורה בשירות הלה, סקורג' המשיך בדרכו.
לפתע, ספינת המתים נגלפאר הופיעה, והלה עצמה הציעה לסקורג' מקום כבוד אחרי שיוולד מחדש אחרי הראגנארוק.
בזעמו על המניפולציה, סקורג' הקריב לכאורה את גרזנו כדי להרוס את נגלפאר, ולאחר שקיבל מלוחמי ולהאלה צמד רובי M16 הקריב את עצמו כדי להדוף את צבאות המתים.
בתחילה, סקורג' נשאר בהל, אך לאחר שתור בשריון "המשמיד" תקף את הל הובא לוואלהלה.
הגראנדמאסטר צירף את רוחו ללגיון האל-מתים, זארקו איש המחר שלף אותו מרצף הזמן ושיסה אותו בתור.
אודין גייס את סקורג' לעזור לת'נדרסטרייק נגד ג'קי לוקוס, ממשיך דרכו של סקורג' שמצא את גרזנו הקסום.
מאוחר יותר, מכשפת תקפה את יגדראסיל עץ העולם כדי להחזיר את סקורג' מוואלהלה, אך נעצרה בידי תור, לוקי ובלדר בטענה שמעשיה פוגעים בזכרו.
בנה של נבלת-העל הנסיכה פיתון, דניאל דובואה, ירש את שמו כחבר בקבוצת האדונים הצעירים לצד סילבי לאשטון, מכשפת השנייה.
סקורג' הופיע בסדרות האנימציה "יחידת גיבורי העל", האוונג'רס: סדרת האנימציה ואולטימייט ספיידרמן: סדרת האנימציה בנוסף לדמותו ברצועת תור שבסדרת שנות ה-60 "גיבורי מארוול".
הוא הופיע בסרט האנימציה "הענק הירוק נגד תור", ובמשחקי הווידאו והפייסבוק "Marvel: Ultimate Alliance" ו-"Marvel: Avengers Alliance".
את דמותו בסרט הלייב אקשן "תור: ראגנארוק" גילם השחקן קארל אורבן.
מוצר מדבקה הוא מוצר או שירות המיוצר על ידי חברה אחת (היצרן) אשר חברה אחרת (המשווק) ממתגת אותו כך שיראה כאילו היא עצמה ייצרה אותו.
מקור השם נגזר מהדימוי של תווית לבנה על האריזה שניתן לרשום בה את שם המשווק.
המקור לכך הוא ככל הנראה עוד בתקליטים.
לפני שהתקליט שוחרר לציבור ולפני שעוצבה והודפסה עטיפה רשמית, הוא היה נשלח ל-DJ בתוך אריזה לבנה על מנת שיוכלו להשמיע אותו ברדיו ובמועדונים, וכך ליצור עניין בקרב הציבור לרכישת התקליט עוד בטרם הוא נשלח לחנויות המוזיקה.
השימוש במוצרי מדבקה הוא לרוב למטרת ייצור המוני של מוצרים גנריים כולל מוצרי אלקטרוניקה ומוצרי צריכה כגון נגני DVD, טלוויזיות, אופניים ואפליקציות.
חברות רבות מבצעות מיקור חוץ או משתמשות בחברות מוצר מדבקה במטרה לספק שירותים מותאמים מבלי להשקיע בפיתוח של המוצר.
למרכולים רבים יש מוצרי מותג פרטי המסופקים על ידי יצרנים המוכרים את המוצרים למספר מרכולים ומשנים רק את התווית.
בנוסף, חלק מהיצרנים יוצרים מותג גנרי מוזל הכולל רק את שם המוצר ("קולה").
כך לדוגמה ברשת המרכולים רמי לוי שיווק השקמה, נמכר מותג פרטי בשם "קנייה חכמה" במקביל למוצרים אחרים המיוצרים על ידי אותו יצרן אך בשם שונה.
מוצצי דם הם בעלי חיים המשיגים את מזונם משתייה או מציצת דם של בעלי חיים אחרים.
למרות שטורפים רבים ואף כמה שבטים אנושיים ניזונים לעיתים מדם הם לא מסתמכים עליו.
מינים המסתמכים על תזונה מדם הם בעלי אורח חיים מתאים הכולל דרכים למצוץ דם (ובמקרה של חסרי חוליות נוזלי גוף דומים) דרך "קשית" או "לשונית" ארוכה, מבלי לצרוך בשר ואף מבלי לעורר כאב אצל הבעלים שלרוב חי במשך האכילה.
מינים אלה קטנים יחסית ורבים מהם מנהלים יחסי טפילות, אם כי במספר מקרים הם עושים זאת בסימביוזה.
למשל הזכר של כמה חכאים מוצץ דם מהנקבה לצורך היצמדות לרבייה.
חלק מהיצורים הללו חיים רוב הזמן על הפונדקאי שלהם מבלי לעזוב אותו וחלק חיים אפילו בתוכו.
תופעה זו נפוצה בעיקר בין חסרי החוליות אך ישנם גם כמה חולייתנים הניזונים בעיקר מדם: הצמדאים, שפמנונים ערפדיים, עטלפי הערפד ואפילו כמה ציפורים כמו הפרוש הערפדי או חקיין אספניולה שפוצעים עופות ימיים.
גם זרזירי הבקר ועורבים יודעים לנקר פצעי חיות גדולות שמשתמשות בהם כמנקי חרקים מגרדים.
הכיאוניסיים וסינקלודה שחורה ממשפחת התנריים מנקרים עור מת מגופם של עופות ימיים וכלבי ים ולעיתים פוצעים אותם.
ליצורים אלה ישנם "קשיות" מוארכות איתם הם מסוגלים למצוץ את הדם מבלי להכאיב וליידע את הקורבן, שעלול לפגוע בהם.
ליצורים אחרים יש במקום זה שפתיים יונקות חזקות הקורעות פיסות עור מעטות.
לעטלפי הערפד ישנן שיניים קדמיות דמויות מחטים איתם הם נושכים את העור ואז מלקקים עם לשונם את טיפות הדם.
רוקם מכיל נוגד קרישה, כך הדם ימשיך לטפטף תוך כדי אכילתם.
בעיה נוספת של יצורים אלה היא החישה בקורבן, אותה הם עושים על ידי חישה בחום גופם של פונדקיהם או על ידי הרחת נשימתם (הפחמן דו-חמצני היוצא מריאותיהם) או זיעתם.
מינים אחרים מרגישים בתנועה של מינים אחרים וממהרים אליהם.
חלק מיצורים אלה נכנסים לאיברי קורבנם ושם חיים.
כך עושות תולעים טפיליות שונות.
אחרים חיים על האיברים החיצוניים או על השערות כמו כינים או פרעושים.
יצורים אלה גורמים לנזקים לאדם, עקב הפצתם מחלות ונגיפים זעירים בגופם.
היתוש אנופלס מפיץ את היצור הזעיר פלסמודיום, הגורם למחלת המלריה הקטלנית הגובה חצי מיליון קורבנות כל שנה.
מוצר בר-קיימא מינימלי הוא מוצר עם המינימום ההכרחי של תכונות כך שלקוח יוכל להשתמש במוצר.
המטרה העיקרית של שלב מוצר זה היא מישוב.
היתרון הגדול של מוצר בר-קיימא מינימלי הוא בכך שעלות הפיתוח של מוצר כזה היא נמוכה יחסית.
כך שאם המוצר נכשל או לא עונה על הדרישות שבשבילן הוא אופיין אז כמות הכסף והזמן שהושקעה היא מינימלית.
המונח הוטבע והוגדר על ידי פרנק רובינסון ב-2001, והפך לפופולרי בזכות סטיב בלנק ואריק ריס .
ונתפס כיום כמושג מרכזי בעולמות הפיתוח הטכנולוגי כחלק מתפיסה של סטארט אפ רזה ופיתוח תוכנה זריז וכשלבים ראשונים בחברות הזנק.
למוצר בר-קיימא מינימלי אמורות להיות את היכולות המינימליות הנדרשות כדי לשחרר אותו למשתמשים או לשוק.
בדרך כלל המפתחים של המוצר ינסו לשחרר אותו לקבוצה חלקית מתוך כלל הלקוחות האפשריים - לדוגמה לקהילת המאמצים המוקדמים שמקובל לחשוב שהם יהיו יותר סלחניים, יתנו משוב יותר מפורט ויוכלו להבין את מהות המוצר גם בשלבים המוקדמים של הפיתוח.
האסטרטגיה הזאת חוסכת פיתוח של תכונות או מוצרים שהלקוחות לא צריכים ולמקסם את כמות המידע תוך השקעה כספית קטנה משמעותית.
בפרויקטים המתבססים על מימון המונים, יסתפקו לרוב במוצר בר-קיימא מינימלי, כאשר יגיעו לשלב המימון.
רק במקרים נדירים מגיעים לשלב זה כאשר המוצר הוא כבר מלא ומוכן לשיווק.
בשלב זה אפשר להתייחס למימון ההמונים עצמו בתור סקר שוק ובכך להמשיך לפתח רק מוצר שיעמוד בדרישות שנובעות מסקר שוק זה.
פעמים רבות, הפלטפורמות של מימון המונים מאפשרות גישה נוחה לקהילת המאמצים המוקדמים.
ישנם מחקרים המראים כי שחרור מוקדם של מוצר בר-קיימא מינימלי עלול לפגוע בחברה יותר מאשר לעזור לה, מכיוון שהיא עוזרת למתחרים לחקות תכונות ייחודיות של המוצר כאשר הוא עדיין לא בשל לתחרות מלאה בשוק.
באותם מחקרים גם צוין, שלעיתים, שחרור מוקדם של מוצר כזה יכול לפגוע במוניטין של החברה.
"מוציא ת'נשמה" הוא סרט אימה על-טבעי שנכתב ובוים על ידי בישאל דוטה, בכיכובה של מייגן סורי ובהפקת "".
סאם היא תלמידת תיכון אמריקאית ממוצא הודי, שדוחה את שורשיה ורוצה להיות כמו כולם.
כששד שטני חוטף את חברת ילדותה, היא צריכה לחזור למקורותיה כדי להביס אותו.
סאם, מתבגרת אמריקאית-הודית, חיה חיים אידיאליים בפרבר אמריקאי עם אימה המסורתית ואביה האהוב.
חוסר הביטחון של סאם בנוגע לשורשיה מתגבר, כשחברת ילדות לשעבר ממוצא הודי גם היא, בשם תמירה, מתחילה להתנהג מוזר ונושאת עמה צנצנת ריקה לכל מקום.
ברגע של כעס, סאם שוברת את הצנצנת של תמירה, דבר המוביל להשתלשלות מסויטת של אירועים, שמקורם בנער הודי אחר שנרצח שנים קודם, יחד עם כל משפחתו על ידי אותה ישות דמונית שהשתחררה מהצנצנת.
כשתמירה נעלמת, סאם מחליטה לעשות כל שביכולתה כדי להציל אותה.
הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל SXSW (South by Southwest) שבטקסס וצפוי לצאת לאקרנים בארצות הברית ב-22 בספטמבר ויום לפני כן, ב-21 בספטמבר בישראל.
מוצר יוקרה הוא מוצר אשר נתפס על ידי השוק הרלוונטי כמוצר יוצא דופן לטובה באיכויות מסוימות, שיכולות בחלקן לנבוע לאו דווקא מהשימוש שנעשה בו אלא מתועלות אחרות הנלוות אליו.
כלכלנים מזהים מוצר יוקרה ככזה שהביקוש אליו גדל עם עלייה בהכנסה ביחס שאינו ישר.
ניתן לזהות מוצר יוקרה על ידי השוואת הביקוש למוצר בנקודת זמן אחת מול הביקוש לאותו מוצר בזמן אחר, ברמת הכנסה שונה: כאשר ההכנסה האישית גדלה, הגידול בצריכה של מוצרי יוקרה עולה יותר מהגידול בהכנסה.
ההגדרה בפועל של מוצר יוקרה היא תוצאה של התנהגות צרכנים, הרואים במוצר מסוים מוצר יוקרה.
תפיסת מוצר כיוקרתי היא עניין יחסי, שכן בסופו של דבר היוקרה אינה נובעת מהשימוש שנעשה במוצר אלא מתועלות אחרות הנלוות אליו.
מוצרים זוכים למעמד של "מוצרי יוקרה" בשל עיצובם, איכותם, עמידותם או ביצועיהם, שהם עדיפים על תחליפים דומים.
מחיר: המאפיין הבולט ביותר של מוצרי יוקרה הוא מחירם הגבוה באופן יחסי למוצרים דומים אחרים, אם כי מחיר גבוה של מוצר לא הופך אותו בהכרח למוצר יוקרה.
איכות: שימוש נפוץ במונח בקרב צרכנים הוא לתיאור מוצרים יוצאי דופן באיכויות מסוימות.
אך למרות שהמונח הטכני מוצר יוקרה אינו תלוי באיכות המוצר עצמו, בדרך כלל נחשבים מוצרי יוקרה כסחורות בקצה הגבוה ביותר של השוק מבחינת איכות ומחיר.
בשווקים רבים יש פלח יוקרה הכולל גרסאות יוקרה למוצרים רגילים למשל מכוניות, יין, קפה, שעונים, אביזרי אופנה, תכשיטים, מוצרי קוסמטיקה ועוד.
היצע: מוצר יוקרה חייב להיות דל היצע, ויחד עם זה חייב להיות לו מחיר גבוה.
המחסור במוצר יכול להיות טבעי או מלאכותי, כך שהחזקה במוצר שכזה מסמלת בדרך כלל "עליונות" במשאבים ולרוב מלווה ביוקרה.
סמליות: מוצרים מסוימים נתפסים כיוקרתיים על ידי הציבור בשל היותם סמלי סטטוס, שכן מוצרים כאלה נוטים לסמן את כוח הקנייה של מי שרוכשים אותם, בהשוואה לתחליפים הפחות יקרים שלהם.
אלו נרכשים במטרה להציג את העושר או ההכנסה של בעליהם.
עם זאת, לא כל מוצר המהווה סמל סטטוס הוא בהכרח מוצר יוקרה.
קבוצת ייחוס: כאמור, מוצרי יוקרה מתויגים ככאלה על ידי השוק הרלוונטי.
בדרך כלל, ההשפעה הרבה ביותר על הפיכת מוצר ליוקרתי היא בידי קבוצה קטנה של עשירים.
ברגע שמותג מקבל "אישור" מחברי הקבוצה הזו, אזי ניתן להגדיר את המותג כמותג "יוקרה" אמיתי.
עובדה זו מנוצלת לעיתים לצורכי שיווק – למשל בתעשיית הרכב, כאשר מכוניות "כניסה" לשוק היוקרתי משווקות באופן מכוון לצרכנים צעירים ופחות עשירים, ודגמים בעלות גבוהה יותר לצרכנים מבוגרים ועשירים יותר.
יחסיות: גם היוקרה היא עניין יחסי, המתבטא בכך שבאותו שוק מוצר יכול להיחשב יותר או פחות יוקרתי.
הדוגמה הנ"ל מדגימה מצב בו עבור קבוצת אוכלוסייה מסוימת (עשירים מבוגרים) מוצר יוקרה (מכוניות יוקרה ברמת "כניסה") עשוי להפוך עם הזמן למוצר נחות.
חסמים: בתחומים רבים קיימים חסמים המשמשים לבידול מוצרי יוקרה.
אלו יכולים להיות חסמים בסיסיים מאוד (למשל: "תוצרת שווייץ" מול "תוצרת סין") חסמים כאלו לעיתים גם מעוגנים באסדרה, למשל כינוי מקור מבוקר.
חסם בידול נוסף הוא מוניטין הנובע, בין השאר, מוותק בשוק: יצרן "צעיר" יחסית וללא מוניטין יתקשה לשווק מוצרים כמוצרי יוקרה.
שיווק: בתחום השיווק המודרני נעשה במונח שימוש כה נרחב, עד שלעיתים קרובות המונח הוא על גבול חסר המשמעות – כלומר השימוש במונח "יוקרתי" בשיווק של מוצר כלשהו אינו מעיד כהוא זה על היותו מוצר יוקרה.
פרסום: הוצאות הפרסום של מותג יוקרה ממוצע עומדות על 5-15% מהכנסות המכירות, או כ-25% עם הכללת תקשורת אחרת כמו יחסי ציבור, אירועים וחסויות.
שירות: מכירת מוצרי יוקרה דורשת רמה גבוהה של שירות לקוחות, מגע אנושי ועקביות מותגית.
"מוצר ובלן" הוא כינוי למוצר מעולה עם ערך יוקרתי כל כך גבוה שירידת מחיר עלולה להוריד את הביקוש.
כאמור, מה שמבדיל מוצר יוקרה מכל מוצר מקביל אחר, הוא התועלות הנובעות ממנו מעבר לשימוש הרגיל בו.
סיפוק אישי: הגם שעל פי רוב למוצרי יוקרה איכויות אובייקטיביות, לעיתים תחושת הסיפוק ממוצרים אלו נובעת גם מתהליך מחשבתי ומהציפיות של הצרכן, אשר יכול לחוות הנאה מוגברת לא רק בשל תכונותיו של המוצר עצמו, אלא גם מעצם המודעות לכך שהמוצר יוקרתי, ולכן איכותו ייחודית.
לעיתים, גם אם הבדל משמעותי בין מוצר יוקרה למוצר מקביל אינו נתפס בחושים, הצרכן משוכנע שהוא עובר חוויה מיוחדת בשל השימוש במוצר יוקרה.
סיפוק אישי יכול להיגרם גם מסיבות נוספות – למשל מהידיעה שהמוצר נמצא מעבר להישג ידם של רוב האנשים.
הגדרה ובידול עצמי: מוצרי יוקרה עשויים להיתפס ככאלה המעידים על סגנון חיים, ערכים וגם שאיפות אישיות.
על ידי רכישת מוצרי יוקרה בתחום מסוים, הצרכן יכול למצב עצמו כאינדיבידואל בעל טעם ייחודי, הצלחה כלכלית, או קשר לעולם של תרבות ברמתה הגבוהה.
הבחירה במוצרים כאלו מאפשרת לאדם לבדל עצמו מאחרים, להרגיש כי הוא שייך למעמד חברתי מסוים, או ליצור תחושת זהות ברורה.
סמל סטטוס: שימוש במוצרי יוקרה כסמל סטטוס הוא עתיק יומין.
מוצר יוקרה נחשב לסמל סטטוס כאשר הוא משדר לסביבה ערכים שנחשבים רצויים בתרבות או בחברה שבהם האדם חי, כמו למשל הצלחה, עושר, או ייחודיות.
השימוש במוצר כזה נעשה לעיתים קרובות כדי להציג הישגים אישיים או כדי ליצור רושם מסוים כלפי חוץ, ובידול של מוצר יוקרה ממוצר רגיל מתעצם בשל ההכרה החברתית הנלווית אליו, מעבר לשימוש הפונקציונלי שלו.
מיתוג מסחרי: פירמות עשויות להשתמש במוצרי יוקרה (למשל שימוש במשרדים במגדל יוקרתי, הצגת חפצי אומנות בבית עסק) על מנת למתג עצמן עם תכונות רצויות כהצלחה, אמינות או מכובדות.