tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשנת 1978, סיימון היה המקבל הראשון בפרס הסברה לשפה זרה, שהוענק על ידי ועידת צפון מזרח להוראת שפות זרות כהוקרה על שירותו בוועדת הנשיא ללימודי שפה זרה ובינלאומיים ותמיכתו בלימוד השפה.
לפי הניו יורק טיימס, סיימון מעולם לא היה פופולרי במיוחד בקרב עמיתיו לבית.
ב-1984 הוא התמודד על מושב הסנאט של ארצות הברית, ונבחר לסנאט, כשהוא מביס את הסנאטור המכהן כבר לאורך שלוש קדנציות, צ'ארלס ה.
פרסי בבחירות נסערות, וזכה ב-50% מהקולות.
הוא זכה בבחירה מחדש לסנאט האמריקני ב-1990 על ידי ניצחון על חברת בית הנבחרים לין מורלי מרטין עם 65%, לעומת 35%.
בזמן שכיהן בסנאט, הוא חיבר תיקון תקציב מאוזן לא מוצלח עם הסנאטור הרפובליקני אורין האץ' מטעם יוטה.
סיימון זכה לבולטות לאומית לאחר שביקר את הנשיא ג'ורג' ה.
בוש במהלך הקמפיין לנשיאות ב-1992, לאחר שבוש טען לתפקיד מרכזי בגרימת קריסת הגוש המזרחי של ברית המועצות.
במהלך נאום ב"טעם פולוניה" של שיקגו, בוש קידם באגרסיביות את הצלחת הנשיאות שלו ואת חשיבותו כסגן נשיא בתפקידו של ממשל רייגן במזרח אירופה.
זה היה ניסיון של בוש לסחוף את הקהילה הפולנית של שיקגו כדי לזכות באילינוי במהלך הבחירות.
טענותיו של בוש הוקעו בתוקף על ידי סיימון, ובוש הפסיד בסופו של דבר את המדינה בבחירות הכלליות, אולי בשל דבריו של סיימון.
סיימון לא ביקש להיבחר מחדש ב-1996.
סיימון זינק קדימה באיווה באוקטובר, והיה, עד דצמבר, המועמד המובהק במדינה זו.
עם זאת, בפברואר 1988, סיימון הפסיד בקושי את הבחירות של איווה לנציג דיק גפהארדט ממיזורי, וסיים במקום השלישי בפריימריז בניו המפשייר בשבוע שלאחר מכן, עם הופעות חלשות במינסוטה ובדקוטה הדרומית שבוע לאחר מכן.
מחוסר כסף ותנופה, סיימון דילג במידה רבה על הפריימריז המרכזיים של יום שלישי הגדול בדרום ב-8 במרץ, והתרכז במדינת הולדתו שבוע לאחר מכן, שם התמודדו דמוקרטים מקומיים מרכזיים כנציגי סיימון בקלפי בחירת הנציגים, ורצה להשתתף בבחירות הוועידה הלאומית הדמוקרטית ללא קשר לסיכוי הקלוש של סיימון לזכות במועמדות.
סיימון זכה בפריימריז באילינוי, והחליט לעשות מאמץ אחרון בפריימריז של ויסקונסין בתחילת אפריל, אך נשר לאחר שסיים מאחורי מושל מסצ'וסטס מייקל דוקאקיס, הכומר ג'סי ג'קסון והסנאטור של טנסי אלברט גור.
סיימון תמך בדוקאקיס, שזכה במועמדות הדמוקרטית ביולי, עם ג'קסון המתמודד הפעיל האחרון.
כדי להגביר את הקמפיין שלו, סיימון הופיע בסאטרדיי נייט לייב (SNL), בהנחייתו יחד עם המוזיקאי פול סיימון (אליו לא היה קשור).
סיימון היה מתנגד חריף לגסויות ואלימות בתקשורת במהלך שנות ה-90, ומאמציו נגד אלימות תקשורתית עזרו להוביל לאימוץ ה־V-Chip.
במהלך שנות ה-90, סיימון התנגד הן לחוזה של הרפובליקנים עם אמריקה והן לרפורמות הרווחה של הנשיא ביל קלינטון.
הוא היה אחד מ-21 סנאטורים שהצביעו נגד חוק האחריות האישית והזדמנויות העבודה.
בשנת 1996, סיימון הצטרף לשלושה-עשר סנאטורים נוספים (כולל חברתו מאילינוי להסנאטורית, קרול מוזלי בראון) בהצבעה נגד חוק ההגנה על הנישואין, שאסר על הכרה פדרלית בנישואים חד-מיניים.
סיימון נחשב לשמרן פיסקאלי, שתיאר את עצמו כ"דמוקרט לפי שכר.
כסנאטור, סיימון עזר לשפץ את תוכנית ההלוואות לסטודנטים במכללה כדי לאפשר לסטודנטים ולמשפחותיהם ללוות ישירות מהממשלה הפדרלית, ובכך לחסוך כסף על ידי אי-שימוש בבנקים פרטיים לחלוקת ההלוואות.
סיימון קידם תגובה צבאית לסומליה בתקופת נשיאותו של ג'ורג' ה.
סיימון היה מבקר גלוי של תגובת הנשיא ביל קלינטון לרצח העם ברואנדה ב-1994. סיימון האמין שאמריקה הייתה צריכה לפעול מהר יותר, ולימים אמר קלינטון שתגובתו המאוחרת הייתה הטעות הגדולה ביותר של הנשיאות שלו.
יחד עם הסנאטור לשעבר של ורמונט, ג'ים ג'פורדס, סיימון זכה לשבחים רטרואקטיבית על ידי לוטננט-גנרל קנדי רומיאו דאלר, מפקד הכוח לשעבר של משלחת הסיוע של האו"ם לרואנדה, על כך שעבד באופן פעיל בממשל קלינטון כדי להקים משימה הומניטרית לרואנדה במהלך רצח העם.
לפי ספרו של דאלר "לחץ ידיים עם השטן", הוא "חייב תודה רבה" לשני הסנאטורים.
סיימון האמין שנשיאים מודרניים נוהגים ב"עוקבים", ולא במנהיגות, ואמר, "אנחנו נשענים יותר ויותר על סקרי דעת קהל כדי להחליט מה אנחנו הולכים לעשות, ואתה לא מקבל מנהיגות מסקרים...
ולא רק ברמה הנשיאותית זה קורה לפעמים עם סנאטורים, חברי בית הנבחרים ואפילו מחוקקים במדינה, [כשהם] עורכים סקרים כדי לגלות היכן אנשים עומדים במשהו".
סיימון היה תומך של טאיוואן, והתנגד למדיניות ארצות הברית לבודד את האי.
הוא עזר לשכנע את הנשיא קלינטון לאפשר לנשיא טאיוואן לי טנג-הוי לבקר בארצות הברית.
הוא גם היה מעריץ ותיק של מאדאם צ'יאנג קאי-שק, לאחר שראה את נאומה ההיסטורי במושב משותף של הקונגרס כנער ופגש אותה באופן אישי בשנת 1995 בקבלת פנים בגבעת הקפיטול לציון יום השנה ה-50 להפסקת מלחמת העולם השנייה.
למרות שפורסם 100 שנים לאחר מותו של אברהם לינקולן, זה היה הספר הראשון שציטט באופן ממצה מסמכי מקור מקוריים משמונה שנותיו של לינקולן באספה הכללית.
ספרו האחרון, Our Culture of Pandering, ראה אור באוקטובר 2003, חודשיים לפני מותו.
לאחר התבוסה העיקרית שלו לתפקיד המושל ב-1972, סיימון הקים את תוכנית הלימודים לתואר שני ב-Public Affairs Reporting באוניברסיטת סנגמון סטייט בספרינגפילד, אילינוי, שעזרה להשיק את הקריירה של יותר מ-500 עיתונאים.
סיימון, שכתב אז ארבעה ספרים, גם לימד קורס שכותרתו "מגזין עיון וכתיבת ספרים" במדינת Sangamon, וכן לימד בבית הספר לממשל ג'ון פ.
סיימון התגורר שנים רבות בעיירה הקטנה מקנדה, אילינוי, דרומית לקרבונדיל, שם היה פרופסור ומנהל המכון למדיניות ציבורית של SIU.
בעודו שם, הוא ניסה לטפח את המכון כדי להפוך לצוות חשיבה שיכול לקדם את חייהם של כל האנשים.
הפעילויות כללו יציאה לליבריה וקרואטיה כדי לפקח על הבחירות שלהן, הבאת דוברים מרכזיים לקמפוס, גינוי עונש המוות, ניסיון לסיים את האמברגו של ארצות הברית נגד קובה, טיפוח אומץ פוליטי בקרב תלמידיו, קידום תיקון לחוקת ארצות הברית לסיום חבר האלקטורים, וניסיון להגביל את הנשיא לתקופת כהונה אחת של שש שנים.
במהלך הפיאסקו של מכללת הבחירות שאחרי בחירות 2000, אמר סיימון: "אני חושב שאם מישהו יקבל את קולות הרוב, הוא צריך להיות נשיא.
אבל, אני לא חושב שהשיטה תשתנה".
סיימון היה אחיו של ארתור סיימון, מייסד "לחם לעולם".
ב-21 באפריל 1960, סיימון התחתן עם ג'ין הארלי סיימון, חברה בבית המחוקקים של מדינת אילינוי.
זו הייתה הפעם הראשונה בתולדות אילינוי ששני חברים יושבים באספה הכללית של אילינוי התחתנו.
היא הייתה חלק בלתי נפרד מעלייתו של בעלה לבולטות הלאומית.
מאוחר יותר היא הפכה לעורכת דין מצליחה, סופרת ויו"ר הוועדה הלאומית לספריות ומדעי המידע.
היא מתה בפברואר 2000 מסרטן המוח.
עם מותה, נשא הסנאטור של אילינוי דיק דרבין נאום מחווה לגברת סיימון בסנאט.
בתם, שילה סיימון, הפכה לסגן מושל אילינוי ה-46 בינואר 2011. היא שימשה בעבר כחברת מועצה בקרבונדיל, אילינוי והייתה פרופסור למשפטים באוניברסיטת דרום אילינוי.
סיימון הופיע לזמן קצר בדמותו של עצמו בסרט הקומדיה הפוליטית דייב מ-1993.
סיימון הופיע בסאטרדיי נייט לייב עם המנחה והזמר פול סיימון (ללא קשר) ב-19 בדצמבר 1987. גם ב-SNL, את סיימון גילם אל פרנקן שלימים יהפוך לסנאטור בעצמו.
סיימון מת בספרינגפילד, אילינוי, ב-9 בדצמבר 2003, בגיל 75 לאחר ניתוח לב.
WBBM-TV דיווחה על מותו כ"מחלת קיבה מסיבית".
רק ארבעה ימים לפני כן, למרות שאושפז והמתין לניתוח, הוא אישר את הצעתו של הווארד דין לנשיאות ב-2004 באמצעות שיחת ועידה טלפונית שניהל ממיטת בית החולים שלו.
הוא גם תמך מוקדם בהצעה של ברק אובמה לשנת 2004 לסנאט.
לאחר מותו של סיימון, בתו, שילה, הכינה פרסומת בטלוויזיה שבה הכריזה "ברק אובמה יהיה סנאטור אמריקאי במסורת פול סיימון".
המודעה נחשבה לסיבה מרכזית לניצחון המפתיע של אובמה בפריימריז הדמוקרטי.
בסנאט שיבח אובמה את סיימון כ"חבר יקר".
ביולי 2005, המוזיאון ההיסטורי של פול סיימון נפתח בטרוי, אילינוי, שם התגורר סיימון במשך 25 שנים.
הוא כלל מזכרות מכל חייו, כולל השולחן והמצלמה מימיו כעורך צעיר של הטרוי טריביון, פריטים ממסע הבחירות שלו לנשיאות ולוחיות הרישוי של סגן המושל שלו.
המוזיאון נסגר ביוני 2012, עקב חוסר מימון.
פול פטריק סטריטן היה פרופסור בריטי יהודי לכלכלה יליד אוסטריה.
שימש כפרופסור באוניברסיטת בוסטון, ארצות הברית עד לפרישתו.
פול סטריטן נולד באוסטריה כיהודי בשם פאול הורניג (Paul Hornig).
הוא בילה את שנותיו המעצבות בווינה, שם גדל עם אימו ודודותיו, לאחר שאביו נפטר בצעירותו.
חוג מכריו כלל את וילהלם רייך ואת קרל פופר.
סטריטן גדל כאתאיסט סוציאליסט, והחל להיות מעורב באקטיביזם פוליטי מגיל עשר.
משנת 1933 ואילך היה נתון לסכנת מאסר, ממנה נמלט במקרה כשעבר דירה עם משפחתו בדיוק לפני שהתחילו לחפשו.
הוא האזין להרצאות על פסיכולוגיה של אלפרד אדלר ורצה ללמוד משפטים.
האנשלוס ב-1938 אילץ את משפחתו לברוח מאוסטריה, והמשפחה התפזרה ברחבי העולם.
פול השיג אשרת מעבר לאנגליה בזכות קשריה של משפחתו.
הוא נקלט על ידי משפחה אנגלית חביבה, והחל ללמוד בקיימברידג'.
אך ב-1940 הוא נעצר ונכלא כ"זר ממדינת אויב".
הוא שובץ בכמה מחנות שונים, ובכל אחד מהם עסק בהקמת קבוצות הרצאות או לימוד ספרותי.
הוא הועבר לקנדה כעציר באניה "אטריק".
באניה צפופה זו הועברו 1345 שבויי מלחמה גרמניים בתאי הנוסעים, ו-1307 עצירים בגוף האניה, שישנו בערסלים, על שולחנות ועל הרצפה.
כשהגיעו לקוויבק, העצירים הופשטו, נערך עליהם חיפוש וחפציהם נלקחו.
700 עצירים, וביניהם פול, הועברו למחנה מעצר בשרברוק אשר ממזרח למונטריאול.
לאחר חצי שנה נשלח חזרה לבריטניה, כאשר החליטה הממשלה לשחרר את כל העצירים מקבוצה C.
בשנת 1942 הוא הצליח להצטרף לצבא בריטניה כחלק מפלגה X, יחידת קומנדו שהורכבה מאזרחים זרים דוברי גרמנית, אשר 95% מהם היו יהודים.
בעודו ממתין לפעולת הקומנדו שוב הקים קבוצת דרמה.
סטריטן היה בין ארבעת הראשונים שנשלחו לפעולה מבין חברי יחידת הקומנדו.
ב-23 במאי 1943 נבחר רב-טוראי סטריטן יחד עם יו מיילס, ג'ורג' פרנקלין, וקולין אנסון להשתתף במבצע האסקי לפלישה לסיציליה.
סטריטן סופח ליחידת קומנדו 41 של חיל הנחתים המלכותי, אשר הונחתה על חופי סיציליה מן הספינה דארבישייר.
לאחר הנחיתה הסתבר כי עקב מזג האוויר, היחידה נחתה על החוף הלא נכון.
לאחר מספר שבועות של קרבות קשים, הוא נפצע באורח קשה.
הוא נכנס לקולג' בליול, אוקספורד ב-1944. לאחר קבלת תואר קיבל שם משרת הוראה (1948) ונשאר עד 1964.
ההשתייכות המוסדית של סטריטן כוללת את יחידת המכון ללימודי פיתוח (IDS) באוניברסיטת סאסקס (סטריטן היה אחד המייסדים של יחידה זו).
הוא היה קשור לקבוצת UNDP שיוצרת את דו"ח הפיתוח האנושי השנתי.
הוא שימש כעורך מייסד של כתב העת World Development משנת 1972. בשנות ה-60 עבד במשרד החדש לפיתוח מעבר לים בבריטניה ושימש כמנהל המכון ללימודי פיתוח (IDS).
הוא הפך למנהל בית המלכה אליזבת באוניברסיטת אוקספורד.
החל משנת 1990 הוא היה מעורב הן בדוח הפיתוח האנושי של UNDP והן בדוחות התרבות העולמית של אונסק"ו.
בשנות ה-80 הפך סטריטן לפרופסור באוניברסיטת בוסטון, ותוך כדי כך שימש גם כמנהל המכון העולמי לחקר כלכלה לפיתוח.
בשנות ה-60 הוא היה סגן מנכ"ל צוות התכנון הכלכלי של משרד הפיתוח בחו"ל וממלא מקום המנהל של המכון ללימודי פיתוח בסאסקס לפני שהפך למנהל בית המלכה אליזבת, אוקספורד.
בשנים 1976–1980 ו-1984–1985, הוא היה יועץ בכיר בבנק העולמי, וסייע בגיבוש מדיניות בנושא צרכים בסיסיים.
משנת 1990 ואילך, הוא סיפק תשומות אינטלקטואליות לדו"ח הפיתוח האנושי של UNDP ולדו"חות התרבות העולמית של אונסק"ו.
עבודותיו של פול סטריטן כוללות:
זמין גם בתור: "הקונפליקט בין פערי תקשורת לפערי התאמה".
מחקרי מדיניות של פרגמון על פיתוח בינלאומי דרך Elsevier.
יחידה X הקומנדו היהודי הסודי של מלחמת העולם השניה, ליאה גארט, הוצאת מטר, 2023, תרגום: דנה אלעזר-הלוי.
נואל פול סטוקי הוא זמר-יוצר אמריקאי שהתפרסם בשנות ה-60 על היותו אחד מחברי שלישיית פיטר, פול ומרי.
פול סטוקי נולד בבולטימור, מרילנד.
כשהיה בן 12 עברה משפחתו לברמינגהאם שבמישיגן, שם הוא סיים את לימודי בית הספר התיכון ב-1955.
סטוקי למד באוניברסיטת המדינה של מישיגן, אך לא סיים את לימודיו.
בעת לימודיו הוא היה חבר באחוות דלתא-אפסילון.
אף על פי שסטוקי זוקף לעבודתו המוזיקלית גרעין רוחני עמוק, הוא "דחה דיווחים שהוא נולד כבודהיסט, באומרו שאימו הייתה קתולית ואביו היה מורמוני לשעבר" וזכר שמשפחתו "נכחה מעת לעת בכנסייה.
לא היו לי תחושות רוחניות עד שהגעתי לגיל 30".
ב-1963 נשא סטוקי לאישה את אליזבת "בטי" באנרד, ולשניים נולדו שלוש בנות.
לאחר שהתגוררו בעיירה בלו היל שבמיין, חי הזוג במשך כמה שנים במסצ'וסטס, כאשר בטי שימשה כאשת דת בבית ספר בעיירה גיל, וב-2005 שבו למיין.
סטוקי המשיך להקליט את אלבומי הסולו שלו באולפן הפרטי שלו במיין, מבנה לול תרנגולות מוסב של ארבע קומות.
פיטר, פול ומרי הייתה אחת הלהקות הידועות של תחיית מוזיקת הפולק האמריקאית בשנות ה-60. סטוקי היה אחד מחברי הלהקה, והרפרטואר שלה כלל כמה משירי הסולו שלו בהקלטותיהם ובהופעותיהם.
אחד משיריו של סטוקי, "Norman Normal", שהופיע באלבום הלהקה הראשון פיטר, פול ומרי מ-1966, נתן את ההשראה לסרטון אנימציה של האחים וורנר שנשא אותו שם והופק ב-1968. סטוקי היה שותף לכתיבת התסריט של הסרטון ודיבב כמה מהדמויות בו.
בנוסף להקלטותיו עם השלישייה, הוציא סטוקי מספר יצירות סולו, כמה אלבומים עם הלהקה Bodyworks, וכמה אנתולוגיות.
הוא היה אומן חשוב בתנועת "המוזיקה של ישו" הצעירה, שבהמשך הפכה לתעשיית המוזיקה הנוצרית , אם כי השקפותיו הליברליות הבחינו אותו מרבים מאומנים אלו.
סטוקי המשיך להופיע עם השלישייה מ-1981 ועד מותה של מרי טרוורס בספטמבר 2009.
במהלך השנים 1971 ו-1972 הפיקה חברת וורנר אלבום סולו ראשוני לכל אחד מחבר הלהקה, כשהעיצוב של כל עטיפות האלבומים היה דומה.
אלבומו של סטוקי "Paul, and", דורג במקום הגבוה מבין השלושה במצעדים, ובדצמבר 1971 הגיע למקום ה-42 בבילבורד 200 בארצות הברית ולמקום ה-51 בקנדה.
ב-1973 הופיע סטוקי בקרנגי הול, והוציא את המופע כאלבום הסולו השני שלו, לו הוא קרא One Night Stand.
שירו הידוע ביותר של סטוקי, Wedding Song (There Is Love) נכלל באלבומו הראשון.
השיר גם יצא כסינגל, והגיע למקום ה-24 בבילבורד הוט 100. הוא כתב את השיר כמתנת חתונה לחברו ללהקה פיטר יארו, וסירב להופיע אתו בציבור עד שיארו ביקש לבצע אותו במופע שבו נכחה רעייתו.
עבודתו של סטוקי לאחר סיום פעילות הלהקה הדגישה את אמונתו, חיי משפחתו והשקפותיו החברתיות.
הוא נותר פעיל בתעשיית המוזיקה, הופיע בהופעות סולו, ולעיתים הופיע עם יארו.
ב-2000, ייסד סטוקי יחד עם בתו את העמותה Music to Life, אשר מבוססת על המורשת של השימוש במוזיקה בתנועות חברתיות לצורך חינוך.
בינואר 2011 השתתף סטוקי בכמה אירועים בדארטמות' קולג' שעמדו במרכזו של יום מרטין לותר קינג, כולל אירוע שנקרא "מוזיקה לשינוי חברתי עם נואל פול סטוקי וחבריו".
סטוקי עסק גם בהפקה של מגוון אלבומים, כולל של סקסופוניסט הג'אז פול וינטר, הקומיקאי טים סמפל, וכמה זמרים-יוצרים, ביניהם דייב מאלט, מייקל קלי בלנצ'רד וגורדון בוק.
הוא היה המייסד של חברת ההקלטות Neworld Multimedia.
פאדרוס סטסינוס , שהיה ידוע בשם הבמה פול סטסינו, היה שחקן קפריסאי.
סטסינו נולד בקפריסין הבריטית, עבר לאנגליה בשנת 1948 ולמד ב.
לאחר מכן החל להופיע בתיאטראות לונדון.
הוא שיחק ב-34 סרטים בריטיים.
בין היתר השתתף בסרטים "עד ראייה", "אקסודוס", "האביב הרומאי של גב' סטון" ו"כדור הרעם".
ב-1972 עבר לאתונה, וב-1979 שב לקפריסין, שם השתתף בשלושה סרטים נוספים.
סטסינו נישא פעמיים ונולדו לו שלושה ילדים.
הוא נפטר ונקבר בלימסול ב-2012.
פול פוט נולד בשם סאלוט סאר (Saloth Sar) במחוז קומפונג טום בקמבודיה.
(השם "פול פוט" הוא כינוי מחתרתי שאימץ לעצמו בבגרותו).
בתקופה זו הייתה קמבודיה ממלכה בודהיסטית תחת שלטון צרפתי, חלק משטחים שנקראו "הודו-סין הצרפתית".
למשפחתו של פול פוט היו קשרים בבית המלוכה: קרובת משפחתו הייתה אחת מנשותיו של המלך סיסובאת מוניבונג ואחיו פיתח קריירה בארמון המלוכה.
בשנת 1934 הוא הצטרף לאחיו בארמון שבבירה פנום פן, ובילה שנה בכנסייה המלכותית.
לאחר מכן חונך 6 שנים בבית ספר קתולי.
בשנת 1949 זכה פול פוט למלגה ללימודי הנדסת רדיו בפריז.
בעת לימודיו נחשף לרעיון הקומוניזם והצטרף לקבוצת קומוניסטים קמבודים.
באותה התקופה מרדו תושבי הפרובינציה הצרפתית "הודו-סין הצרפתית" כנגד השלטון הצרפתי.
המרד השתרע על פני וייטנאם, לאוס וקמבודיה, אך מרכזו היה בווייטנאם.
פול פוט הצטרף בתחילה למורדים, אך סבר כי הם מנסים לקדם את ענייניה של וייטנאם תוך הזנחתה של קמבודיה.
בשנת 1954 עזבו הצרפתים את הודו סין, ומלך קמבודיה נורודום סיהאנוק ויתר על כיסאו, קרא לבחירות, יצר מפלגה פוליטית, וזכה בשלטון מחדש.
פול פוט התנגד למשטרו של סיהאנוק, וגלה אל ההרים במטרה לארגן התנגדות מזוינת למשטר, שאותו ראה כפרו-מערבי ומושחת.
בתקופה זו דוכאה המרידה על ידי ראש המשטרה החשאית של סיהאנוק, לון נול.
המורדים, מצידם, קראו לעצמם "המפלגה הקומוניסטית של קמפוצ'יאה" (KCP), ונתמכו על ידי סין העממית.
בהשפעתו של פול פוט הפכה ההנהגה הקומוניסטית מכפרית, בודהיסטית, מתונה ופרו-וייטנאמית להנהגה עירונית, בעלת חינוך צרפתי, קיצונית ואנטי-וייטנאמית.
נורודום סיהאנוק הוא שכינה את המפלגה לראשונה "הקמר רוז'" - "הקמרים האדומים".
קמר הוא הגזע העתיק של תושבי קמבודיה.
עד שנת 1970 לא היו הקמר רוז' כוח משמעותי בפוליטיקה הקמבודית, אך שני אירועים שאירעו באותה השנה גרמו לכך שהשפעתם גדלה.
האירוע הראשון היה הדחתו של סיהאנוק על ידי לון נול.
סיהאנוק היה פוליטיקאי ממולח וניסה לשמור על כל האופציות פתוחות, וניהל מדיניות דו-משמעית כלפי השכנה וייטנאם, דווקא בתקופה שבה עמדה וייטנאם במרכזה של ההתעניינות העולמית.
כלפי העולם, ובמיוחד כלפי ארצות הברית נראתה מדיניותו של סיהאנוק כתומכת בוייטקונג, ולפיכך, בעידודה של ארצות הברית הוחלף סיהאנוק בלון נול.
צעד זה הביא להצטרפותו של סיהאנוק אל הקמר רוז'.
באותה עת הורה נשיא ארצות הברית, ריצ'רד ניקסון, על הפצצתם של בסיסי וייטקונג בשטחה של קמבודיה, הפצצה שגרמה לקורבנות רבים בקרב הכפריים הקמבודיים באזור.
שני אירועים אלו גרמו לעליית כוחה של מפלגת הקמר רוז', עד שהיוותה איום של ממש על ממשלתו של לון נול.
אחרי שמונה שנות מלחמת גרילה השתלט ארגון הקמר רוז' על הממשלה.
ב-17 באפריל 1975 כבשו אנשי הארגון את פנום פן, ולון נול נמלט לארצות הברית.
למשך תקופה קצרה שלט סיהאנוק לצידם של הקמר רוז', אך מצב זה לא נמשך זמן רב בטרם השתלטו אנשי הקמר רוז' על השלטון באופן מוחלט.
בתחילת שנת 1976 הושם סיהאנוק במעצר בית, וקמבודיה הפכה לרפובליקה קומוניסטית.
ב-13 במאי 1976 מונה פול פוט לראש ממשלת קמבודיה והחל ביישומן של רפורמות סוציאליסטיות.
על פי תפישתו, הייתה האינטליגנציה העירונית שורש כל רע.
תושבי הערים הוכרחו לעזוב את עריהם (ופנום פן הפכה לעיר רפאים), ולעבוד עבודת כפיים בשדות האורז בחוות קולקטיביות.
מי מהשייכים למשטר הישן שהביע התמרמרות על התנאים החדשים וכן כל מי שלא עמד בקצב העבודה המוכתב הוצא להורג.
אין הסכמה באשר למספר הקורבנות של שלטונו של פול פוט.
גורמים אחרים מעריכים את מספר הקורבנות בפחות משני מיליון: התוכנית ללימוד רצח העם של אוניברסיטת ייל מעריכה את מספר ההרוגים ב-1.7 מיליון, ארגון אמנסטי הבינלאומי נקב במספר 1.4 מיליון ומחלקת המדינה של ארצות הברית נקבה במספר 1.2 מיליון.
פול פוט עצמו נקב במספר 800,000 אך ברור כי היה לו אינטרס להמעיט במספר המיתות.
ארגון ה-CIA העריך את מספר המוצאים להורג בין 50,000 ל-100,000 איש.
על אף שפשעיו נחשפו בפני העולם כולו, והאופי ההשמדתי של משטרו זכה לגינוי, המשיך פול פוט לשלוט בחלקים מקמבודיה, תוך שהוא מנהל מלחמת גרילה כנגד ממשלת הבובות שהשליטה וייטנאם בקמבודיה.
דבר זה נבע ממספר גורמים ובהם העובדה שבימי המלחמה הקרה נראה פול פוט כבעל ברית אפשרי של ארצות הברית, בשל התנגדותו לשלטונה של וייטנאם שנתמכה על ידי ברית המועצות, על אף המרחק האידאולוגי הניכר ביניהם.
בשנת 1985 התפטר מכל תפקידיו, אך הוסיף לקיים בידיו את השליטה בקמר רוז'.
רבים טענו כי בחלקים הקטנים של קמבודיה שפוט המשיך להחזיק בהם הוסיף להתקיים ממשל דיכוי אכזר.
ב-1989 נסוג צבא וייטנאם מקמבודיה, אך פול פוט סירב לשתף פעולה עם תהליך השלום והמשיך בלחימה אף כנגד הממשלה החדשה שקמה.
בשנת 1996 החל ארגון הקמר רוז' להתמוטט כאשר אחיו של פול פוט ערק לממשלה הקמבודית.
בשנת 1997, נעצר פול פוט בידי חברי הקמר רוז' עצמם, נערך לו משפט ראווה והוא הוכנס למעצר בית.
בתקופה זאת הוא השתתף בראיון שבו הוא הודה שתנועתו ביצעה "מספר טעויות" אבל אך ורק מתוך הגנה עצמית וכן טען שמספרי הקורבנות מנופחים.
ימים לאחר מכן מת פול פוט, על פי הדיווחים כתוצאה מהתקף לב.
פול קארל פייראבנד (גרמנית: Paul Karl Feyerabend; 13 בינואר 1924 – 11 בפברואר 1994) היה פילוסוף של המדע ממוצא אוסטרי.
בזמן מלחמת העולם השנייה שירת בוורמאכט, בגבול רוסיה, הגיע לדרגת סגן, וקיבל את עיטור צלב הברזל.
לאחר המלחמה נסע ללונדון להיות סטודנט מחקר של קרל פופר.
בסוף התקופה בה שהה עם פופר, עבר לאוניברסיטת הרווארד, שם פגש את תומאס קון, אשר השפיע עליו מאוד.
הוא עבר לאוניברסיטת ברקלי, בה חי עד סוף ימיו.
פייראבנד נפטר במכון הטכנולוגי של ציריך.
פייראבנד למד פיזיקה, וכתב מאמרים במכניקת הקוונטים, שקרבו אותו לפילוסופיה של המדע.
פופר התקרב למדע דרך תורת היחסות, ופילוסופיית המדע שלו נובעת במידה רבה מתורה זו, ומדמותו של איינשטיין.
באופן דומה, פילוסופיית המדע של פייראבנד מושפעת מאוד ממכניקת הקוונטים.
אצל פייראבנד לעומת פופר, לא ניתן להפריד בין תאוריה לעובדה, ולכן אי אפשר לבצע הפרכה בכלל.
מצד שני, גם לא ניתן לבצע אינדוקציה.
לשיטתו, במדע "הכל הולך" – המדע הוא יצירה חופשית, של רוח האדם, ואסור להגביל אותה.
כל מתודה היא מערכת של כללי עשה ואל-תעשה.
(גם לקטוש מדבר על כללי עשה ואל-תעשה לכל תוכנית מחקר).
מכיוון שלא ניתן להפריד בין עובדה לתאוריה, אין דבר שידוע לנו בוודאות.
בעניין זה, ניתן למצוא הקבלה בין מכניקת הקוונטים, לתאוריה של פייראבנד.
תרומתו החשובה ביותר למחשבה האנושית היא קריאתו להפרדת המדע מהמדינה כתחליף והמשך לקריאה מלפני עשרות שנים להפרדת הדת מהמדינה.
ספרו המשפיע ביותר של פייראבנד היה נגד המתודה (Against Method), לו חשיבות רבה בפיתוח השיטה המדעית.
ספר זה עוסק בפילוסופיה של המדע בדמות דיאלוגים שעורך המדען גלילאו גליליי.
פייראבנד פורש בספר זה מחקר היסטורי על אודות הדרך בה עמד גליליאו בפני האינקוויזיציה.
בספר גליליאו מקיים דיאלוגים על שיטות מחקר.
המדען משבח את ניקולאוס קופרניקוס שלא התייאש, והשאיר לנו את תורתו, למרות התנהגותו של כוכב הלכת נוגה, אשר נוגדת לחלוטין את התורה.
קופרניקוס הגדול היה אדם דגול מספיק, לכתוב את תורתו למרות תצפית שסותרת אותה.
זהו חץ בלב השיטה המדעית של ניוטון וגליליאו: הם דיברו על מתודה, רציונליות ואמפיריות, אבל גם אצלם "הכול הולך".
לפי הספר, גם גדולי המדענים השתמשו באמצעי "תעמולה" כמו התעלמות מכוונת מראיות נגדיות, או הוספה הנחות יסוד שרירותיות, כדי לתת פשר מדעי לראיה נגדית, מבלי שתפריך את התאוריה.
נקודת המוצא של פייראבנד היא אתית: אין זה מוסרי להגביל את היצירתיות של בני האדם.
עבורו להיות מדען, קשור קשר הדוק להיות מוסרי.
מכאן מתחייבת גם פתיחות מלאה, והעדר כפייה כלשהי (פיזית או אינטלקטואלית).
עבור פייראבנד כל יצירה אנושית היא לגיטימית, כל עוד היא משרתת את המטרות של החברה.
פייראבנד ביקר את דור הפיזיקאים שפעלו אחרי מלחמת העולם השנייה.
פול אנתוני פירס , המכונה "האמת", הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק בעמדת הסמול פורוורד.
קבוצתו האחרונה הייתה קבוצת לוס אנג'לס קליפרס, קודם לכן שיחק במשך 15 עונות בקבוצת בוסטון סלטיקס ושימש קפטן הקבוצה.
טרם הקריירה שלו ב-NBA שיחק פירס במשך שלוש עונות באוניברסיטת קנזס, ואף נבחר ל-All-American.
פירס נבחר לשחק 10 פעמים במשחק האולסטאר של ה-NBA, הוביל את בוסטון להופעה בגמר המזרח ב-2002 וב-2009, ולגמר ה-NBA בעונות 2008 ו-2010, כאשר בעונת 2008 הוא הוביל את הקבוצה לזכייה באליפות ה-NBA לאחר 22 שנים.
הוא נבחר ל-MVP של סדרת הגמר בהופעתו הראשונה בגמר.
פירס נולד באוקלנד שבקליפורניה הוא למד בתיכון באינגלווד, פרבר של לוס אנג'לס, בו היה השחקן הבולט בנבחרת הכדורסל של בית הספר בשנתיים האחרונות ששיחק שם.
הוא השתתף במשחק כוכבי התיכון של מקדונלד'ס ב-1995, ובתחרות ההטבעות.
פירס סיים עם ממוצע של 16.4 נק' למשחק עם 6.3 ריבאונדים למשחק בשלוש עונותיו באוניברסיטת קנזס, בה התמחה בלימודי קרימינולוגיה וזכה בתואר ה-MVP בטורניר ה-Big 12 ב-1997 וב-1998. לאחר שלוש עונות במדי קנזס פירס נרשם לדראפט ה-NBA בשנת 1998, ונבחר במקום העשירי בסיבוב הראשון על ידי הבוסטון סלטיקס.
כבר מעונתו הראשונה ב-NBA פתח פירס בחמישייה בכמעט כל משחקיו, והעמיד ממוצעים טובים של 16.5 נקודות למשחק.
בעונתו השנייה ב-NBA, שיפר את הממוצע ל-19.5 נקודות למשחק, ואף שיפר את האחוזים ל-44.2.
בעונת פירס קלע 2,071 נקודות, ובכך הפך לשחקן הסלטיקס הראשון מאז לארי בירד שקולע מעל ל-2,000 נקודות בעונה.
נכון לאפריל 2016 פירס ממוקם במקום השני ברשימת הקלעים של הסלטיקס בכל הזמנים.
ב-25 בספטמבר 2000 פירס נדקר 11 פעמים בגופו במועדון לילה בבוסטון.
על אף הפציעה והחשש לסיום הקריירה שלו כשחקן, פירס הצליח להתאושש ופתח בכל 82 משחקי קבוצתו בעונה הסדירה בעונת .
פירס ואנטואן ווקר הובילו את הסלטיקס למשחקי הפלייאוף בשנת 2002, לראשונה מזה שבע שנים, והקבוצה אף העפילה לגמר המזרח.
באחד מהמשחקים בסדרה מול הניו ג'רזי נטס סלטיקס פיגרה ברבע אחרון בהפרש של 21 נקודות, אך לבסוף הצליחה לנצח במשחק כאשר פירס קולע ברבע זה 19 נקודות.
זהו הקאמבק הגדול ביותר בתולדות משחקי הפלייאוף שקבוצה חזרה מפיגור כה גדול ברבע האחרון.
בעונת 2001/2002 פתח פירס בכל 82 המשחקים בפעם השנייה ברציפות, וממוצעו השתפרו ל-26.1 נק' למשחק – הנתון השני בטיבו בקריירה שלו.
בפלייאוף הודחה בוסטון בסיבוב השני, אף על פי שפירס קלע 27.1 נקודות למשחק בפלייאוף – שיא בקריירה.
בשתי העונות הבאות חווה פירס ירידה ובעונת הגיע לממוצע של 21.6 נק' בלבד, הכי נמוך מאז עונת 1999/2000. בשתי עונות אלה הודחה בוסטון בסיבוב הראשון.
ב-15 בפברואר 2006 קלע פירס 50 נקודות בהפסד של הסלטיקס לקליבלנד קאבלירס, ומספר זה הוא הגבוה ביותר בקריירת ה-NBA של פירס.
לאחר המשחק אמר לברון ג'יימס, מהשחקנים הבולטים בליגה, השחקן המוביל של הקאבלירס, כי הוא חש שפירס הוא השחקן הטוב ביותר במזרח בתפקיד שלו.
במרץ 2006 קבע פירס שיא אישי של שמונה משחקים רצופים שבכל אחד מהם הוא קלע לכל הפחות 30 נקודות.
בעונת פירס השיג 47.1 אחוזי הצלחה בזריקות לשתי נקודות, ועד כה לא הצליח לשבור את שיאו זה.
פירס קבע שיא מועדון כאשר הצליח לקלוע 30 נקודות לכל הפחות ב-13 מתוך 14 משחקים (בין ה-4 בפברואר ל-12 במרץ).
למרות יכולת אישית טובה זו, בסוף אותה עונה הסלטיקס לא הגיעו לפלייאוף לראשונה מאז פלייאוף 2001, אך בקיץ חתם פירס על הארכת חוזה לשלוש שנים על סך 59 מיליון דולר.
בכל אחת מהעונות שבין 2000 ל-2006 סיים פירס בין עשרת הקלעים המובילים בליגה, ובכל עונה בין 2002 ל-2006 נבחר למשחק האולסטאר.
בעונה שלאחר מכן, , סבל מפציעה ברגלו ושיחק רק ב-47 משחקים.
בעקבות זאת הסלטיקס סיימו במקום האחרון במזרח, עם העונה הכי גרועה בהיסטוריה שלה, ומאזנה עמד על 24–58. בקיץ הובאו בטריידים ממינסוטה טימברוולבס ומסיאטל סופרסוניקס הכוכבים קווין גארנט וריי אלן, שהפכו באחת את הסלטיקס מקבוצה בינונית למועמדת לאליפות.
בסוף העונה דורגה בוסטון במקום הראשון ב-NBA, עם מאזן 16–66 – 42 ניצחונות יותר מהעונה הקודמת.
באותה עונה נבחר פירס שוב למשחק האולסטאר, אחרי הפסקה של שנה אחת.
הוא המשיך להיבחר בכל עונה עד 2012.
ב-18 במאי 2008 נערך המשחק השביעי במסגרת חצי גמר המזרח נגד הקאבלירס, ופירס קלע בו 41 נקודות.
הסלטיקס ניצחו במשחק והעפילו לגמר המזרח.
במשחק הראשון בגמר ה-NBA נגד הלוס אנג'לס לייקרס, פירס נפצע במהלך הרבע השלישי ונאלץ לצאת למנוחה.
לאחר שחזר למגרש הוא הצליח לקלוע עוד 11 נקודות (ו-22 סך הכל), והוביל את הסלטיקס לניצחון בתוצאה 98 - 88. לאחר שהסלטיקס זכו באליפות (הראשונה של פירס), הוא זכה בתואר ה-MVP של סדרת הגמר.
בסדרת הגמר רשם פירס ממוצעים של 21.8 נק', 6.3 אס' ו 4.5 ריבאונדים למשחק.
בעונה הבאה הודחה בוסטון בסיבוב השני של הפלייאוף, ועונה זאת הייתה האחרונה של פול פירס עם ממוצע עונתי של למעלה מ-20 נקודות.
בעונת 2010 זכה פירס בתחרות השלשות של ה-NBA, כאשר גבר בגמר על צ'אנסי בילאפס.
במשחק השלישי של הסיבוב הראשון, קלע פירס שלשה על שריקת הסיום כדי לנצח את מיאמי היט 100-98, ולתת לבוסטון יתרון 0–3 בסדרה.
בגמר נפגשו הבוסטון בלוס אנג'לס לייקרס, והובילו 2–3 בסדרה, אך איבדו את היתרון והפסידו 79–83 במשחק מספר 7. בקיץ חתם פירס על חוזה לארבע שנים, עד 2014.
בפלייאוף הודחה בוסטון לסגנית האלופה שבדרך, מיאמי היט, בחמישית משחקים.
בעונה המקוצרת של 2011/2012, קבע פירס כמה ציוני דרך: הוא עבר את אגדת ה-NBA לארי בירד למקום השני בהיסטוריה ברשימת הקלעים של בוסטון סלטיקס, נבחר למשחק האולסטאר העשירי והאחרון שלו, והגיע למשחק ה-1,000 שלו במדי בוסטון, השלישי בהיסטוריה שעושה זאת.
בפלייאוף, הדיחו הסלטיקס את אטלנטה הוקס בשישה משחקים, וניצחו את פילדלפיה 76' 4-3, כדי להגיע לגמר האזורי נגד מיאמי היט.
במשחק החמישי, קלע פירס שלשת ניצחון מעל לברון ג'יימס, והעלה את בוסטון ליתרון 2–3. אך הסלטיקס הפסידו בשני המשחקים הבאים והודחו 3–4, למיאמי, שגם לקחה את האליפות.
ב-28 ביולי 2013 עבר ב יחד עם קווין גארנט וג'ייסון טרי לברוקלין נטס תמורת כריס האמפריז, ג'רלד וולאס, כריס ג'וזף, מרשון ברוקס וקית' בוגאנס.
בסיבוב הראשון, פירס חסם זריקה שיכלה לנצח במשחק של קייל לאורי, במשחק השביעי, וברוקלין ניצחה 3–4. בסיבוב השני ברוקלין הפסידה בחמישה משחקים למיאמי היט כשפירס קולע בפלייאוף 13.7 נקודות למשחק, הכי נמוך בקריירה.
ב-17 ביולי 2014, פירס חתם על חוזה לשנתיים, בשווי 11 מיליון דולר, בקבוצת וושינגטון ויזארדס.
ב-8 בדצמבר עבר את רג'י מילר למקום ה-16 ברשימת הקלעים המובילים בתולדות ה-NBA, עם שיא עונתי של 28 נקודות.
ב-14 בינואר 2015, עבר פירס את ג'ייסון קיד בדרך למקום הרביעי בטבלת קלעי השלשות של כל הזמנים.
פירס סיים את העונה עם ממוצע של 11.9 נקודות למשחק, הכי גרוע בקריירה.
בסיבוב השני של הפלייאוף, נגד אטלנטה הוקס, קלע פירס סל ניצחון מעל שני שחקנים 101–103 ונתן לוושינגטון יתרון 1–2. במשחק השישי, כשהוושינגטון בפיגור 2–3 בסדרה ו-91–94 במשחק, קלע פירס שלשה שהשוותה את התוצאה, אך ההילוכים החוזרים הראו שהיא נקלעה אחרי הזמן, הסל בוטל והוויזארדס הודחו.
בסוף העונה ניצל פירס את אופציית היציאה מהחוזה.
ב-10 ביולי 2015, פירס חתם על חוזה לשלוש שנים, על סך 10 מיליון דולר, בקבוצת לוס אנג'לס קליפרס.
בפעם הראשונה בקריירה, התפקיד של פול פירס ירד משחקן פותח לשחקן מחליף, בעקבות הצבתו בחמישייה של לאנס סטיבנסון ומאוחר יותר ג'ף גרין.
ב-20 משחקיו הראשונים, נשאר פירס ללא נקודות 5 פעמים – פעמיים יותר מכל שאר 17 עונותיו הקודמות.
נכון ל-18 במרץ 2016 הוא מדורג במקום ה-15 ברשימת הקלעים המובילים בתולדות ה-NBA, במקום הרביעי ברשימת קלעי השלשות ובמקום השמיני בנקודות מהעונשין.
נכון ליוני 2022 פירס ירד למקום התשיעי ברשימת קלעי השלשות.
פול פירס שיחק בשורות נבחרת ארצות הברית באליפות העולם בכדורסל שנערכה באינדיאנפוליס ב-2002. פירס פתח בחמישייה בכל תשעת המשחקים ורשם ממוצע של 19.8 נק' למשחק.
פירס נבחר לייצג את ארצות הברית גם באליפות העולם בכדורסל שנערכה ביפן ב-2006, אך לבסוף לא נטל חלק בטורניר בגלל ניתוח שהיה צריך לעבור בקיץ באותה שנה.
פול סקולס הוא כדורגלן עבר אנגלי ששיחק בעמדת הקשר המרכזי בקבוצת מנצ'סטר יונייטד.
סקולס נמצא במקום הרביעי ברשימת שיאני ההופעות במדי מנצ'סטר יונייטד בכל המסגרות והוא אחד מארבעה שחקנים ברשימה זו עם למעלה מ-600 הופעות.
סקולס נחשב לאחד מסמלי הקבוצה בעידן המנג'ר אלכס פרגוסון.
סקולס הצטרף למנצ'סטר יונייטד כנער.
ב-1992, עונתו הראשונה בקבוצת הנערים של המועדון, זכה עם קבוצתו באליפות הליגה.
פריצת הדרך שלו הייתה בעונת כשכבש חמישה שערים ב-17 משחקים.
הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת אנגליה הייתה בקיץ 1997, במשחק ידידות שנערך באולד טראפורד, בו ניצחה הנבחרת 2:1 את דרום אפריקה.
סקולס היה חלק מנבחרת אנגליה למונדיאל 1998.
סקולס לא הצליח להתברג למקום קבוע בהרכב בשנותיו הראשונות ביונייטד, אך בעונת 1997/98 שיחק החל מהמחזור התשיעי, במקומו של רוי קין הפצוע.
בעונת היה סקולס שחקן מפתח בקבוצת היונייטד שזכתה ב"טרבל": אליפות, גביע ה-FA וליגת האלופות.
הוא כבש את אחד משני שעריה מול ניוקאסל יונייטד בגמר הגביע ובליגת האלופות הבקיע שער חוץ מול אינטר מילאנו בשלב רבע.
את משחק הגמר נגד באיירן מינכן החמיץ בגלל צבירת כרטיסים צהובים.
עד עונת שיחק בהרכב דרך קבע.
מאז הלכו ופחתו מספר הופעותיו, אך הוא עדיין שימש את פרגוסון במשחקים מסוימים.
כך היה במשחק הניצחון הביתי על ליברפול ב-22 באוקטובר 2006, שבפתחו כובד סקולס בצלחת לרגל הופעתו ה-500 בקבוצה הבוגרת, ובמהלכו הבקיע שער.
ב-15 שנים במנצ'סטר זכה סקולס ב-11 אליפויות אנגליה, שלושה גביעים אנגליים ושני גביעי ליגת האלופות.
מנבחרת אנגליה פרש לאחר הכישלון האנגלי ביורו 2004.
ב-31 במאי 2011 הודיע על פרישה ממשחק ומעבר לתפקיד עוזר מאמן במועדון.
אולם ב-8 בינואר 2012 הפך את החלטתו ושב לשחק בניצחון 3:2 נגד מנצ'סטר סיטי בגביע האנגלי.
ב-14 בינואר רשם סקולס את משחק הליגה הראשון שלו לאחר הפרישה בניצחון 3:0 על בולטון וונדררס ואף כבש את אחד מהשערים לזכות קבוצתו.
ב-11 במאי 2013 הודיע סקולס על פרישה שנייה וסופית ממשחק.
סקולס היה ידוע כשחקן נמרץ ואגרסיבי, וזכה לכינוי "Ginger Ninja" ("הנינג'ה הג'ינג'י"), עקב משחקו הסוער והתיקולים החריפים שלעיתים היה מבצע.
סקולס שיחק כקשר במרכז המגרש ומשם הנהיג את הקבוצה.
בנוסף, הייתה לסקולס בעיטה טובה מרחוק, ועל אף שביצע עבודת הגנה במרכז השדה, כבש שערים רבים במהלך משחקיו במנצ'סטר יונייטד ובנבחרת אנגליה בכדורגל.
סקולס נכנס להיכל התהילה של הליגה האנגלית
פול פאריי היה מנצח, נגן עוגב ומלחין צרפתי.
פול פאריי נולד בלה טרפור, צרפת, לאב פסל ונגן עוגב בכנסיית סן ז'אק, וראש אגודת מוזיקאים חובבים.
הוא הכניס את פול הצעיר לתזמורת האגודה כמתופף.
בהמשך נסע פאריי לרואן ללמוד מוזיקה אל הנזירים בורז'ואה ובורבון, ונגינה בעוגב אצל הלינג.
לימודים אלה הכינו אותו לכניסה לקונסרבטואר בפריז.
בשנת 1911 זכה פול פאריי בפרס רומא על קנטטה יאניצה שלו.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה התגייס פול פאריי לצבא צרפת.
בשנת 1914 היה שבוי מלחמה במחנה דרמשטדט, שם חיבר רביעיית מיתרים.
אחרי המלחמה עבר פאריי מתזמורת לתזמורת בתפקיד מנהל מוזיקלי.
בשנת 1922 חיבר פאריי את הבלט Adonis troublé ובשנת 1931 כתב מיסה ליובל ה-500 לשריפת ז'אן ד'ארק על המוקד, שבוצעה בהשמעת בכורה בקתדרלה ברואן.
בשנת 1935 כתב את הסימפוניה הראשונה ב-דו מז'ור, ובשנת 1940 את הסימפוניה השנייה ב-לה מז'ור.
פאריי ניצח לראשונה על הפילהרמונית של ניו יורק בשנת 1939. בשנת 1952 התמנה למנהל מוזיקלי של תזמורת דטרויט, שעליה המשיך לנצח עד 1963. בתקופתו גם הרבה להקליט עם התזמורת.
פול פרודהום היה שף אמריקאי שהיה ידוע בהתמחותו במטבח הקייג'וני.
פרודהום היה הצעיר מבין 13 ילדי המשפחה.
פרודהום גדל בחווה בסמוך לאופלואסאס שבמדינת לואיזיאנה שבארצות הברית.
בשנת 1979 הקים פרודהום, יחד עם אשתו קיי היינריך פרודהום (Kay Hinrichs Prudhomme) את מסעדת "מטבח לואיזיאנה של קיי-פול" (K-Paul's Louisiana Kitchen) שברובע הצרפתי בניו אורלינס.
מנת "הדג המושחר", העושה שימוש רב בתבליני מטבח הקייג'ן הביאה פרסום רב למסעדה בשנות ה-80, ובישולו של פרודהום הפך את מטבח הקייג'ן המקומי למטבח שנודע ברחבי העולם.
בשנות ה-90 החל לשווק תערובות תבלינים של מטבח זה באופן מסחרי.
נפטר ב-8 באוקטובר 2015, בניו אורלינס, לאחר מחלה קצרה.
דייוויד פול סקופילד היה שחקן תיאטרון וקולנוע בריטי זוכה פרס האוסקר ופרס באפט"א לשחקן הטוב ביותר בתפקיד ראשי על תפקידו כסר תומאס מור בסרט "אדם לכל עת" משנת 1966.
פול סקופילד נולד בהרסטפירפוינט שבסאסקס, אנגליה.
מגיל 12 למד בבית ספר לבנים בברייטון שם הופיע במגוון תפקידים בהצגות שהועלו בבית הספר.
בשנת 1939 החל את לימודיו באוקספורד והיה שותף לחדר עם קינגסלי איימיס ופיליפ לארקין עד שעזב את האוניברסיטה לטובת קריירת משחק.
הופעת הבכורה שלו הייתה בתיאטרון וסטמינסטר במחזה "Desire Under the Elms", עד מהרה החלו להשוות בינו לבין לורנס אוליבייה.
ב-1947 כיכב במחזה השייקספירי "פריקלס" בבימויו של ולטר נג'נט מונק בסטראטפורד.
במשך הקריירה שלו בלט סקופילד בקולו המיוחד, בנוכחותו המרשימה ובצורת הגשה מחוספסת ואינטנסיבית.
הרבגוניות שלו באה לידי ביטוי בהפקות שונות לגמרי כגון המחזמר "אקספרסו בונגו" (1958) וההפקה מהוללת של פיטר ברוק "המלך ליר" (1962).
את רוב זמנו הקדיש לתיאטרון הקלאסי, וכיכב במחזות שייקספיריים רבים.
כמו כן שיחק בתפקיד הראשי הנושא את שם המחזה "וולפון" מאת בן ג'ונסון בהפקה של פיטר הול בתיאטרון הלאומי המלכותי.
נקודות שיא בתפקידיו בתיאטרון המודרני היו כסר תומאס מור במחזה "אדם לכל עת" של רוברט בולט (1960), במחזה "המדרגות" של צ'ארלס דייר עם ה"רויאל שייקספיר קומפני" (1966), בתפקיד לאורי במחזה של ג'ון אוסבורן "מלון באמסטרדם" (1968) ובתפקיד אנטוניו סליירי בהפקה המקורית של "אמדאוס" מאת פיטר שאפר (1979).
על אף שגילם בהצלחה רבה בתיאטרון תפקידים ראשיים ב"אקספרסו בונגו", "המדרגות" ו"אמדאוס", צולמו גרסאות קולנועיות של מחזות אלו עם שחקנים אחרים, אבל סקופילד הופיע בתפקידים הראשיים בגרסאות הקולנועית של "אדם לכל עת" (1966) ושל "המלך ליר" (1971).
תפקידים חשובים נוספים על המסך היו סטרת'ר בעיבוד טלוויזיוני של "השגרירים" מאת הנרי ג'יימס.
פרופסור מורוי בסרט " If Winter Comes", המשורר מרק ואן-דורן בסרטו של רוברט רדפורד "חידון האשליות" ותומס דנפורת' בעיבודו של ניקולס היטנר ל"ציד המכשפות" מאת ארתור מילר.
בסדרת הטלוויזיה מרטין צ'אזלוויט על פי רומן של צ'ארלס דיקנס גילם סקופילד תפקיד כפול של מרטין צ'אזלוויט הסב ושל אחיו אנתוני צ'אזלוויט.
עוד השתתף בסרטו של קנת בראנה "הנרי החמישי" ו בתפקיד רוח הרפאים בעיבוד הקולנועי של פרנקו זפירלי ל"המלט".
בסקר שנערך ב-2004 בין חברי ה"רויאל שייקספיר קומפני" נבחר משחקו של סקופילד כ"מלך ליר" כהופעה השייקספירית הטובה ביותר בכל הזמנים.
סקופילד הרבה להקליט עבור רדיו 4 של ה-BBC, בין השאר הקליט מחזות מאת פיטר טיניסווד "רכבת לקמינץ" (2001) ואת "אנטון באיסטבורן" יצירתו האחרונה של טיניסווד שנכתבה במיוחד עבור סקופילד שהעריץ את אנטון צ'כוב.
ב-1943 התחתן סקופילד עם השחקנית ג'וי פארקר, ולזוג נולדו שני ילדים, מרטין (יליד 1944) ושרה (ילידת 1951).
שלוש פעמים סירב סקופילד לקבל תואר אבירות, אך בתחילת שנת 1956 הוענק לו תואר מפקד במסדר האימפריה הבריטית (CBE), וב-2001 קיבל תואר Companion of Honour.
סקופילד נפטר ב-19 במרץ 2008 ממחלת הלוקמיה בבית חולים קרוב לביתו שבסאסקס.
סקופילד זכה בפרס האוסקר בקטגוריית השחקן הטוב ביותר על משחקו בסרט "אדם לכל עת" והיה מועמד בקטגוריית שחקן המשנה על תפקידו ב"חידון האשליות".
הוא זכה לשבחים רבים על תפקידיו בתיאטרון.
בין הפרסים שזכה בהם היו פרס טוני על "אדם לכל עת" ב-1962 ופרס אמי ב-1969 על הופעת יחיד מצוינת ב-" Male of the Species".
סקופילד היה השחקן השישי שזכה בפרס משולש (פרסי האוסקר, האמי, וטוני) וכן היה אחד משמונה שחקנים שזכו בפרסי האוסקר והטוני על אותו תפקיד בתיאטרון ובקולנוע.
פול פוזישן הוא מונח המתאר את העמדה הטובה ביותר לזינוק במרוצים מסוגים שונים.
מקור המונח במרוצי סוסים, בהם המתחרה שזינק מהעמדה המובילה היה מתחרה במסלול הפנימי, בסמוך למעקה (pole) סביבו היו מתחרים.
כיום משתמשים במונח זה בעיקר במרוצי מכוניות, בהם העמדה הקדמית ביותר בזינוק נקראת פול פוזישן.
סדר הזינוק נקבע בדרך כלל על ידי מקצי דירוג, בהם מנסים הנהגים לקבוע את ההקפה המהירה ביותר, או בהתבסס על תוצאות המרוץ (או המרוצים) הקודמים.
שיטה זו נועדה להבטיח הגינות, שכן הזינוק מעמדת הפול מהווה יתרון משמעותי.
בענפי הספורט המוטורי משתמשים בשיטות שונות כדי לקבוע את סדר הזינוק, המכונה גריד (grid).
המשתתף שזוכה בעמדת הפול ממוקם בשורה הראשונה בגריד.
שורות הגריד הן בדרך כלל אלכסוניות יחסית לקו הזינוק והעמדה הקדומנית ביותר בשורה הראשונה היא עמדת הפול.
במהלך השנים הונהגו בפורמולה 1 שיטות שונות לקביעת סדר הזינוק.
מהמרוצים הראשונים בעונת 1950 ועד לעונת 1995, התקיימו שני מקצים בני שעתיים.
אחד התקיים יומיים לפני המרוץ והשני יום לפני המרוץ, כאשר ההקפה הקובעת הייתה המהירה ביותר בין שני מקצי הדירוג ועל פיה נקבע המיקום בזינוק.
בין עונת 1996 עד עונת 2002 התקיים מקצה דירוג יחיד בן שעה שהתקיים יום לפני המרוץ, בו לכל נהג הותרו 12 הקפות של המסלול וההקפה המהירה ביותר נלקחה.
כל הקפה שהחלה לפני תום הזמן נלקחה בחשבון, גם אם הסתיימה אחרי תום הזמן.
בעונות 2003 ו-2004 הונהגה שיטה בה ניתנה לכל נהג הקפה אחת בלבד, על פיה נקבע מיקומו בזינוק, וזאת על מנת לאפשר יותר זמן מסך לקבוצות הקטנות.
במשך תקופה קצרה בעונת 2005 נקבע סדר הזינוק על פי סיכום שני מקצי דירוג בני הקפה אחת, אך לאחר מספר מועט של מרוצים בוטלה השיטה, וסדר הזינוק נקבע שוב על פי השיטה שהונהגה ב-2004.
החל מעונת 2006 שוב הוחלפה השיטה.
מקצה הדירוג מחולק לשלושה מקצים בני רבע שעה, כולל הפסקות בין המקצים לטובת פרסומות.
במקצה הראשון (Q1) מתחרים כל המשתתפים, וששת האחרונים נושרים ולא מעפילים למקצה הבא.
מיקומם של הנושרים נקבע על פי תוצאותיהם, בשלוש השורות האחרונות של עמדות הזינוק.
במקצה השני (Q2) מתחרים 16 הנותרים ומתוכם נושרים שישה שתופסים את שורות 6-8 בזינוק.
במקצה האחרון (Q3) מתחרים עשרת המשתתפים הנותרים, ומיקומם בזינוק נקבע על פי תוצאותיהם באותו מקצה.
מקצה זה ארך במקור 20 דקות, אך קוצר ל-15 דקות.
בכל אחד מהמקצים נחשבת כל הקפה שהחלה לפני תום הזמן החוקי, גם אם הסתיימה אחריו.
המעבר ל-22 מכוניות על המסלול היווה את הגורם המרכזי להנהגת שיטה זו, כיוון שבשיטות הקודמות נוצרה צפיפות מתחרים על המסלול, שפגעה בזמני ההקפה.
במשך שנים התקיימו במרוצי אופנועי גרנד פרי שני מקצי דירוג, יום ויומיים לפני המרוץ.
אורך המקצה השתנה בהתאם לקטגוריה ונע בין חצי שעה לקטגוריית 125 לשעה בקטגוריית ה-500. כשהקטגוריה הבכירה הוסבה למוטו GP השתמרו כללי הדירוג של ה-500, אך החל מעונת 2006 התקיים מקצה דירוג בודד בן שעה ביום שלפני המרוץ.
בשאר הקטגוריות נותרו שני מקצי דירוג נפרדים.
ב-2013 הונהגה שיטת דירוג חדשה במוטו GP.
זמני ההקפה של הרוכבים בשלושת מקצי האימון הראשונים נספרים על מנת לקבוע את עשרת הרוכבים המהירים ביותר.
מקצה האימון הרביעי לא משפיע על הדירוג ולאחריו מתקיים מקצה דירוג בן 15 דקות בשם Q1, שבו לא משתתפים עשרת הרוכבים המהירים.
בסיום מקצה Q1 ידוע סדר המזנקים החל מהמקום ה-13 ושני הרוכבים המהירים ב-Q1 מצטרפים לעשרת הרוכבים האחרים על מנת לקבוע את סדר הדירוג של 12 המקומות הראשונים במקצה Q2 שגם אורך 15 דקות.
פול אנתוני סמואלסון היה מקרו-כלכלן יהודי אמריקאי.
חתן פרס נובל לכלכלה לשנת 1970 (כזוכה יחיד).
ב-1935 קיבל תואר ראשון באוניברסיטת שיקגו וב-1936 תואר שני.
קיבל תואר דוקטור ב-1941 באוניברסיטת הרווארד.
לימד כפרופסור במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (MIT) – משנת 1944 כיהן כפרופסור חבר ומ-1947 כפרופסור מן המניין.
באותה שנה היה הזוכה הראשון במדליית ג'ון בייטס קלארק, המוענקת על ידי התאחדות הכלכלנים האמריקאית לכלכלן אמריקאי מתחת לגיל 40 שלדעת ההתאחדות תרם את התרומה הגדולה ביותר למחשבה ולידע הכלכלי.
בשנת 1948 פרסם את הספר "תורת הכלכלה", ששימש כספר לימוד בסיסי באוניברסיטאות בחוגים לכלכלה.
בספר הציג את הרחבתו לכלכלה הקיינסיאנית, על פי שיטת הכלכלה הנאו-קלאסית.
היה בין הראשונים ששילב רעיונות מתורת התרמודינמיקה במחקר הכלכלי.
ב-1960 ניסחו פול סמואלסון ורוברט סולו מחדש את עקומת פיליפס על ידי החלפת השינוי בשכר בשיעור האינפלציה.
סמואלסון עסק בתחומים רבים ובין היתר:
כלכלת רווחה – שם יצר את תנאי סמואלסון-מישי (קריטריון החלטה האם פעולה תשפר את הרווחה)
כאשר MRSi הוא שעור התחלופה השולי של הפרט ה-i ו-MRT הוא שעור התחלופה השולי של הכלכלה בין מוצר ציבורי לבין מוצר פרטי שנבחר בצורה שרירותית.
כלכלה ציבורית – שם ידועה במיוחד עבודתו לגבי קביעת ההקצאה האופטימלית של משאבים כאשר יש גם מוצרים ציבוריים וגם מוצרים פרטיים.
כלכלה בינלאומית – בתחום זה השפיע סמואלסון על פיתוח שני מודלים חשובים של סחר בינלאומי: אפקט בלסה-סמואלסון ומודל הקשר-אולין.
מקרו-כלכלה – שם תרם למודל הדורות החופפים כדרך לניתוח התנהגות של סוכנים כלכליים במרוצת תקופות זמן רבות.
תאוריית הצרכן – שם פעל כחלוץ בתחום תאוריית ההעדפות הנגלית, שיטה שאפשרה לאתר את האופציה הטובה ביותר וכך להגדיר פונקציות תועלת של הצרכן, על ידי התבוננות על התנהגות הצרכן.
פול פרוספר אנרי היה גנרל צרפתי, מפקד אוגדה וגיס רגלים בחזית המערבית במלחמת העולם הראשונה.
אנרי כיהן גם כמפקד הגיס הצרפתי בחזית המקדונית תחת פיקודם הכולל של הגנרלים אדולף גיומא ולואי פראנשה ד'אספרה.
אנרי הוביל את הגיס הצרפתי בקרב דוברו פולה אשר הכריע למעשה את החזית המקדונית לטובת מדינות ההסכמה.
אנרי מילא שורת תפקידים בלגיון הזרים הצרפתי וב-1903 הועלה לדרגת מייג'ור ומונה לראש המטה של הגנרל אובר ליאוטי בעין ספרה אשר בצפון מערב אלג'יריה.
הגנרל הזמין את אנרי לשרת תחתיו גם במרוקו וב-28 בספטמבר 1912 מונה למפקד גדוד הוסרים.
ב-4 ביולי 1913 הועלה לדרגת קולונל ומונה למפקד חטיבת פרשים.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה היה אנרי אחד מהקצינים הבכירים היחידים שלא חזרו לצרפת.
ב-24 בנובמבר 1914 הועלה לדרגת מייג'ור-ג'נרל ומונה למפקד אוגדה.
ב-27 ביולי 1916 סיים את שירותו במרוקו וקיבל פיקוד על אוגדת הרגלים ה-59 של צבא צרפת.
אנרי הוצב בחזית המערבית במלחמת העולם הראשונה וב-20 במאי 1917 קיבל פיקוד על הגיס ה-17 הצרפתי.
בראשית 1918 חלה פול פרנסואה גרוסטי מפקד הגיס הצרפתי בחזית המקדונית בטיפוס הבטן, הוחש לטיפול בסנטוריום בפריז ובמקומו מונה אנרי.
פול אנרי פעל תחת פיקודו של אדולף גיומה מפקד הזירה ובהמשך של לואי פראנשה ד'אספרה.
בספטמבר 1918 פיקד אנרי על הכוחות הצרפתיים במהלך המתקפה לאורך עמק הווארדאר ובמסגרתה על קרב דוברו פולה, שהוביל לקריסת צבאה של ממלכת בולגריה ולהכרעת החזית המקדונית לטובת מדינות ההסכמה.
בנובמבר, לאחר סיום המלחמה הועלה לדרגת גנרל וסיים את תפקידו כמפקד הגיס הצרפתי בסלוניקי.
ב-1 באפריל 1919 מונה הגנרל אנרי לעמוד בראש המשלחת הצבאית הצרפתית לפולין אשר פעלה לסייע לכוחות הרפובליקה הפולנית במסגרת המלחמה הפולנית-סובייטית.
אנרי הוביל משלחת של 400 קציני צבא שעסקו בתפקידי הדרכה, פיקוד וארגון הצבא הפולני.
ב-30 בספטמבר 1920 סיים את תפקידו בפולין והועבר לתפקידי מטה בפריז ובמקומו מונה הגנרל מקסים וייגאן.
ב-28 ביוני 1922 מונה למפקד הגיס ה-33, תפקיד בו כיהן עד פרישתו לגמלאות ב-13 במרץ 1924. אנרי הלך לעולמו בפריז ב-1943 והוא בן 81 שנים.
פול לאביל פוגבה הוא כדורגלן צרפתי, המשחק בעיקר כקשר מרכזי, אך גם כקשר התקפי וקשר הגנתי בקבוצת מונקו מליגת העל הצרפתית.
בפברואר 2024 הורחק מהמגרשים לארבע שנים בשל שימוש בסמים, אך באוקטובר קוצר העונש ל-18 חודשים, מה שאפשר את שובו לפעילות מ-11 במרץ 2025.
פוגבה, אחיו הצעיר של הכדורגלן פלורנטין פוגבה, נולד בצרפת למשפחה מוסלמית של מהגרים מגינאה.
הוא גדל בפרבר עוני של פריז, והחל את קריירת הכדורגל שלו במועדוני כדורגל חובבניים בעיר.
כשהיה בן 14 הצטרף למחלקת הנוער של לה האבר.
בשנת 2009, כשהיה בן 16, עבר פוגבה לאקדמיה של מנצ'סטר יונייטד מאנגליה.
המעבר לווה ברעש גדול שכלל האשמות מצד לה האבר על תשלומים לא חוקיים מצד מנצ'סטר יונייטד למשפחתו של פוגבה ואיומים בתביעת דיבה מצד יונייטד.
הנושא נידון בערכאות שונות עד שלבסוף הפרשה הסתיימה בהסכם פשרה בין הצדדים.
היה לו תפקיד מרכזי בקבוצה הצעירה שזכתה בגביע האנגלי לנוער ב-2011. בתחילת עונת הוא קודם לקבוצה הבוגרת של המועדון וערך בסך הכול שבע הופעות במדיה.
לאורך כל העונה התקיים משא ומתן עם הנהלת המועדון על הארכת חוזהו, אך מצד המועדון הועלו טענות על דרישות כספיות מוגזמות מצידו, ומצדו של השחקן נשמעה אי שביעות רצון מכמות דקות המשחק שקיבל, והמשא ומתן פוצץ.
ביולי 2012 חתם ביובנטוס מהסרייה א'.
ב-22 בספטמבר 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשפתח בהרכב במשחק מול קייבו ורונה.
ב-20 באוקטובר כבש את שער הבכורה שלו, בניצחון 0–2 על נאפולי.
בסך הכול כבש חמישה שערי ליגה בעונתו הראשונה ביובנטוס, וזכה עם הקבוצה באליפות.
בעונת כבש שבעה שערי ליגה, וזכה עם הקבוצה באליפות שנייה ברציפות.
בשנת 2013 זכה בפרס נער הזהב המוענק לשחקן עד גיל 21 המצטיין באירופה.
ב-2015 נבחר לקבוצת השנה של אופ"א.
דבר שביסס את מעמדו כאחד הקשרים הבולטים בכדורגל האירופי.
ב-9 באוגוסט 2016 שב לקדנציה שנייה במנצ'סטר יונייטד ששילמה עבורו 105 מיליון אירו, סכום ההעברה הגבוה ביותר ששולם עד אז, שיא שנשבר עם להעברתו של ניימאר בשנת 2017. ב-18 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה המחודשת שלו במדי מנצ'סטר יונייטד בניצחון 0–2 על סאות'המפטון.
ב-24 בספטמבר כבש את שער הבכורה שלו במדי יונייטד בניצחון 1–4 על לסטר סיטי.
ב-20 באוקטובר 2016 כבש צמד שערים בניצחון 1–4 על פנרבחצ'ה בשלב הבתים של הליגה האירופית.
הוא זכה עם הקבוצה בגביע הליגה האנגלי ובליגה האירופית בעונתו הראשונה בקבוצה, ואף כבש את השער הראשון בניצחון 0–2 במשחק הגמר מול אייאקס, לאחר שבעיטה שלו מכ-18 מטרים פגעה בדווינסון סאנצ'ס והכניעה את השוער.
ב-11 ביולי 2022 חזר ליובנטוס וחתם על חוזה לארבע שנים.
ב-29 בפברואר 2024 הושעה פוגבה לארבע שנים מכדורגל מקצועי, לאחר שהורשע בשימוש בחומרים ממריצים.
ב-4 באוקטובר 2024 קיבל בית הדין לבוררות בספורט את ערעורו והפחית את ההשעיה ל-18 חודשים, מה שאפשר את חזרתו לאימונים בינואר 2025 ואת שיתופו במשחקים במרץ של אותה שנה, אך ב-30 בנובמבר הוא שוחרר מיובנטוס בהסכמה הדדית.
ב-28 ביוני 2025 חתם לשנתיים במונקו מהליג 1.
פוגבה ייצג את צרפת בכל הנבחרות הצעירות השונות, ובשנת 2013 זכה עם הנבחרת הצעירה בגביע העולם עד גיל 20 (ה"מונדיאליטו").
במרץ 2013 זומן לראשונה לסגל נבחרת צרפת הבוגרת לקראת המשחקים נגד ו במוקדמות מונדיאל 2014. ב-10 בספטמבר 2013 כבש את שער הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 2–4 על נבחרת בלארוס.
נכלל בסגל הנבחרת למונדיאל 2014, ובשלב שמינית הגמר כבש שער בניצחון 0–2 על נבחרת ניגריה.
בהמשך המשחקים הודחה צרפת ברבע הגמר לאחר הפסד ל, ופוגבה זכה בתואר השחקן הצעיר המצטיין בטורניר.
בגמר מונדיאל 2018 כבש את השער השלישי של צרפת בניצחון 2–4 על , וזכה עם נבחרתו בגביע העולם.
באוקטובר 2021 זכה עם נבחרת צרפת בליגת האומות לאחר ניצחון בגמר על ספרד.
במונדיאל 2022 לא היה חלק מסגל הנבחרת לאחר שעבר ניתוח בברכו מוקדם יותר.
באפריל 2021 חתם פוגבה עם אולפני אמזון על עסקה לשידור סדרה דוקומנטרית-ביוגרפית על חייו בערוץ הצרפתי של שירות ה-VOD "אמזון פריים וידאו".
שם הסדרה יהיה "The Pogmentary" (הלחם של המילים Pogba+Documentary), והיא תופק עבור "אמזון" על ידי חברת ההפקות הצרפתית "בלאק דיינמייט".
הסדרה תסקור את רגעי המפתח בדרכו להיות אחד הכדורגלנים המשפיעים בעולם, באמצעות הקרנת סרטוני וידאו מילדותו וקטעי וידאו שלא פורסמו מעולם, וכן שיחות עם בני משפחתו, חבריו האישיים וחבריו לקבוצתו באותה עת, מנצ'סטר יונייטד.
כדור הזהב של גביע העולם בכדורגל עד גיל 20 (1): 2013
פרס השחקן הצעיר המצטיין של גביע העולם בכדורגל (1): 2014
פול פנלבה היה מתמטיקאי ומדינאי צרפתי.
כיהן כראש ממשלת הרפובליקה השלישית של צרפת פעמיים (מ- 12 בספטמבר 1917 ועד 13 בנובמבר 1917 ואחר כך מ-17 באפריל 1925 ועד 22 בנובמבר 1925).
כשר המלחמה של צרפת היה אחראי לתכנון קו מאז'ינו.
היה שותף בפיתוח של הפתרון השלם של משוואות דיפרנציאליות מן המעלה השנייה אשר להן מקדמים פולינומיים, ותרם לתורת היחסות הכללית ולחקר בעיית שלושת הגופים.
בראשית לימודיו התגלה ככישרון מבטיח בכל התחומים, אך נמשך במיוחד להנדסה ולקריירה פוליטית.
בשנת 1883 התקבל לאקול נורמל סופרייר ללימודי מתמטיקה, ובשנת 1887 הוענק לו תואר דוקטור, על עבודה בהנחייתו של אמיל פיקארד.
המשיך ללמוד באוניברסיטת גטינגן שבגרמניה, יחד עם פליקס קליין והרמן שוורץ.
חזר לפריז בשנת 1892 כדי ללמד בסורבון, באקול פוליטקניק, בקולז' דה פראנס ובאקול נורמל סופרייר.
בשנת 1900 נבחר לאקדמיה הצרפתית למדעים.
נישא למרגרט פטי דה וילן בשנת 1901, שנפטרה במהלך לידתו של בנו ז'אן פנלבה, שהיה לימים במאי סרטים וביולוג תת-ימי.
עבודתו על משוואות דיפרנציאליות הובילה אותו לשימושים של אלו בתעופה.
בשנת 1908 היה הצרפתי הראשון שטס כנוסע (עם וילבור רייט), ובשנת 1909 פיתח את הקורס האוניברסיטאי הראשון באווירונאוטיקה.
פנלבה נפטר בפריז באוקטובר 1934. ב-4 בנובמבר של אותה שנה, אחרי דברי הספד מפי אלבר סראו, ראש הממשלה הצרפתי באותה עת, הועברה גווייתו לפנתיאון של פריז.
ב-1895 חקר פנלבה את הנקודות הסינגולריות של בעיית התנועה במרחב של שלושה גופים בהשפעת כוח הכבידה ביניהם.
הוא הראה שגם כאשר מדובר על יותר משלושה גופים, כל נקודה כזו מתקבלת מכך שהמרחק בין שניים מהגופים שואף לאפס.
תופעה כזו מתרחשת כמובן אם הגופים מתנגשים, אבל היא עשויה להופיע גם אם שני גופים "בורחים" יחד לאינסוף והולכים ומתקרבים זה לזה.
פנלבה הראה גם שכאשר מדובר על שלושה גופים בלבד, הפתרון הסינגולרי היחידי הוא כתוצאה מהתנגשות, ולא ייתכן ששניים מבין השלושה "יברחו" יחד לאינסוף.
פנלבה הציג את פרדוקס פנלבה, שלפיו בעיית שלושת הגופים היא בלתי עקבית, תחת אילוצי חיכוך של מגע וחיכוך הנובע מהכוח האלקטרוססטי.
הפתרון הכללי למשוואות דיפרנציאליות ממעלה שנייה עם מקדמים פולינומיים
משוואות דיפרנציאליות מסוימות ניתן לפתור באמצעות פונקציות אלמנטריות בלבד, כאשר המונח פונקציות אלמנטריות מתייחס לפונקציות שאפשר לתאר באמצעות ביטוי מתמטי הכולל את ארבע פעולות החשבון, העלאה בחזקה, הלוגריתם והפונקציות הטריגונומטריות.
אולם, ישנן משוואות דיפרנציאליות מסוימות מסדר שני, אשר פתרונן דורש שימוש ב"פונקציות מיוחדות", כלומר פונקציות שאינן אלמנטריות, ולכן לא ניתן לכתבן באמצעות ביטויים כאלו.
בתחילת המאה העשרים, פנלבה, אמיל פיקארד וגמבייה נתנו דעתם על מחלקת המשוואות הדיפרנציאליות מן המעלה השנייה, שהמקדמים שלהן הם פולינומים, ואשר מקיימות דרישה טכנית מסוימת שנתפסת כרצויה (דרישה הידועה כיום כ"תכונת פנלבה").
הם הראו שכל משוואה ממחלקה זו ניתנת לפתרון באופן שיטתי, באמצעות תהליך מוגדר וברור של המרה לאחת מבין 50 צורות קנוניות.
לכל אחת מהצורות הקנוניות הללו ישנו פתרון ידוע, ולכולן לבד מ-6 יש פתרון באמצעות פונקציות אלמנטריות.
הפונקציות הטרנסצנדנטליות (כלומר הלא-אלמנטריות) הדרושות לשם פתרונן של 6 הצורות הקנוניות הנותרות, ידועות כיום בשם "הטרנסצנדנטים של פנלבה".
העניין בטרנסצנדנטים של פנלבה התגבר לאחרונה, לאור השימוש שלהן בגאומטריה מודרנית, מערכות אינטגרביליות, ומכניקה סטטיסטית.
בשנות ה-20 של המאה ה-20 פנלבה גילה עניין בתורת היחסות הכללית.
ב-1921 תיאר פנלבה את מערכת הקואורדינטות של גולשטרנד ופנלבה בעבור מטריקת שוורצשילד.
מערכת הקואורדינטות הזו מאפשרת להציג באורח ברור שרדיוס שוורצשילד אינו אלא סינגולריות של מערכת הקואורדינטות.
סינגולריות זו מציגה את סף האירוע של חור שחור.
פנלבה נכנס לפוליטיקה בעקבות פרשת דרייפוס, שבה נמנה עם הפועלים להשגת חנינה לדרייפוס.
בשנת 1906 מונה לסגן ראש הרובע הלטיני שבפריז.
בשנת 1910 התפנה מתפקידיו הפוליטיים לשם תרומה מידיעותיו בימאות ובאוויוניקה כמשתתף בוועדות צבאיות שונות.
בין השנים 1915 ו-1917 כיהן כשר להוראה ולהמצאות בממשלתו של אריסטיד בריאן.
בדצמבר 1917 הוביל לחתימת הסכם לשיתוף פעולה מדעי אנגלי-צרפתי, אשר לימים הביא לפיתוח הסונאר על ידי רוברט ויליאם בויל ופול לנז'בן.
במרץ 1917 מונה לשר המלחמה, שם נדרש לתת מיידית את אישורו לתוכניתו של רובר ניוול לשינוי תמונת המלחמה באמצעות מעבר למתקפה.
הכישלון הקולוסאלי של מתקפת ניוול הביא את פנלבה להחליף, באופן שנוי במחלוקת, את ניוול באנרי פיליפ פטן.
ב-7 בספטמבר 1917 איבד אלכסנדר ריבו את תמיכת הסוציאליסטיים, ופנלבה נקרא להרכיב ממשלה חדשה.
בעקבות תבוסת כוחות הברית לגרמנים בקרב קפורטו, התקיימה בתחילת נובמבר 1917, ברפאלו שבאיטליה, הוועידה הנודעת בשם ועידת רפאלו.
פנלבה השתתף בוועידה ופעל שם לשם איחודם של כוחות הברית, ומינה את פרדיננד פוש כנציג הצרפתי.
עם חזרתו מאיטליה לצרפת נאלץ פנלבה לפרוש.
ב-13 בנובמבר 1917 החליף אותו ז'ורז' קלמנסו בתפקיד ראש הממשלה.
בכל זאת, מאמציו של פנלבה לא היו לשווא, ובמרץ 1919 מונה פרדיננד פוש כמפקדם של כל כוחות הברית בחזית המערב ובחזית איטליה.
פנלבה נותר מחוץ לפוליטיקה עד לבחירות של נובמבר 1919. בבחירות אלו הציב פנלבה עצמו כמבקר משמאל של הבלוק הימני.
בבחירות הבאות במרץ 1924 חבר לאדואר אריו, שותף לממשלת בריאן מ-1915, כדי להקים בלוק משמאל.
בבחירות, אריו מונה לראש ממשלה.