tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ביישוב פועלת חווה להצלת חמורים שעברו התעללות קשה, נטישה או הזנחה.
החווה מעניקה טיפול ללמעלה מ-200 חמורים ומסייעת באמצעות מרפאה ניידת לכ-500 חמורים נוספים.
כיום מונה המושב כ-900 תושבים, 270 בתי אב, חלקם בעלי נחלות וחלקם עובדים מחוץ למושב.
חלקם עוסקים בענפי החקלאות השונים: לול, רפתות, דיר צאן, מטעים ופרדסים, ירקות ופרחים.
בשנים האחרונות התווספה למושב אוכלוסייה צעירה ואיכותית מכל קצוות הארץ, והיא שותפה לפעילות המבורכת והתוססת שבמקום.
במושב מספר מבני תרבות ופנאי.
מועדון לגיל הזהב בשם "פסק זמן", פאב "הנשקייה"- פאב חברתי בהפעלה מקומית, ספריה, מגרשי ספורט ובית כנסת.
גנים יפניים (קנג'י: 日本庭園), במסורת של יפן, עשויים להימצא בבתים פרטיים, בפארקים שכונתיים או עירוניים, במקדשים בודהיסטיים או במקדשי שינטו ובנקודות ציון היסטוריות כדוגמת מצודות עתיקות.
רבים מהגנים היפניים המפורסמים ביותר במערב וביפן עצמה, הם גני זן.
מסורתם של מומחי התה הניבה גנים יפניים מעודנים בסגנון פשוט וכפרי.
גנים יפניים טיפוסיים מכילים, באופן ממשי או סמלי, אחדים מהאלמנטים הבאים: מקור מים, אי, גשר אל האי, פנס, לרוב במבנה אבן, בית תה או ביתן או עצי בונסאי ננסיים.
גנים יפניים עשויים להיות באחד מהסגנונות של "גני טיול", לצפייה מהשביל, או "גני ישיבה", להתבוננות ממקום אחד.
מקדשי זן רבים מאופיינים בגן בסגנון 'נוף יבש' (枯山水).
אין בהם מים, אך לרוב הם מעוררים תחושה של מים באמצעות שביל עם חלוקי אבן ובחצץ או בחול מגורף בקפידה.
אופייניים לסגנון הנוף היבש, סלעים שנבחרו בשל צורתם ותבניתם המיוחדת, אזוב ושיחים נמוכים.
מפורסם במיוחד הגן במקדש Ryōan-ji בקיוטו.
גם גנים אחרים משתמשים בסלעים דומים לקישוט.
חלקם מובאים מחלקיה הרחוקים של יפן.
בנוסף, חזרן וצמחים קרובים, ירוקי-עד כולל אורן שחור יפני ועצים נשירים כמו מייפל צומחים מעל שטיח של שרך ואזוב.
בחלק מהגנים מותקנים קישוטים המשלבים אקוסטיקה טבעית ושימושיות כגון הסוּיקינקוּצוּ.
Shakkei (借景), "נוף מושאל", הוא טכניקה שבה משתמשים גננים יפנים כדי לשוות לגן קטן, מראה מרווח יותר.
באמצעות שתילה מחושבת של שיחים שיחסמו את המראה של מבנים סמוכים, הם מעודדים את הצופה להביט לעבר ההרים ולחשוב עליהם כעל חלק מהגן.
בקיבוץ חפציבה על צלע הר הגלבוע - גן שהוקם על ידי חברי תנועת המקויה.
הגן ניתן לחברי הקיבוץ לרגל חג היובל כסמל לקשר האמיץ.
סמוך לדרך דיפנבייקר באזור שער הגיא - גן שהוקם על ידי אגודת בית שלום היפנית
גן וואהל לוורדים בירושלים כולל גם גן יפני.
גן יפני בבית הספר אפק, ראש העין
גן לאומי ירקון הוא גן לאומי המשלב כיום שני אתרים: האחד הוא תל אפק, שהכניסה אליו היא מכביש 483, בין פתח-תקוה לראש העין והשני, מקורות נחל הירקון שהגישה אליו היא מכביש 5 או מכביש 40, דרך הכניסה אל כפר הבפטיסטים.
בגן יש אתרים לביקור לצד מרחבי דשא, עצים ומים, לנופש ולבילוי.
אפק הייתה עיר מיושבת למן התקופה הכלקוליתית בארץ ישראל ברציפות כ-5,000 שנה.
בתל אפק נמצאים גם שרידי אנטיפטריס, העיר שבנה הורדוס על שם אביו.
את המבצר, הנקרא בטעות מבצר אנטיפטרוס, בנה הסולטאן סלים השני במאה השש-עשרה.
גם שרידי הבניין שנותרו מרשימים עדיין למראה.
בחלק זה של הגן גם מפעל המים, שהקימו כאן הבריטים בשנים 1934-35. המים נשאבו ממעיינות הירקון לירושלים באמצעות צינור שאורכו 60 ק"מ.
לשם "דחיפת" המים במעלה ההר הוקמו מספר תחנות שאיבה: בראש העין, בעמק איילון ממערב ללטרון, בשער הגיא וסמוך לכפר הערבי סריס (שואבה).
במלחמת העצמאות תפסו העיראקים את תחנת ראש העין והלגיון הערבי פוצץ את התחנה בלטרון.
שתי התחנות במעלה ההר חוברו לקו חדש (קו השילוח) שהונח במהירות מאזור חולדה לאורך דרך בורמה.
שני חלקי הגן מתחברים בשביל מסומן, חלק משביל ישראל.
בחלקו השני של הגן נמצאים האתרים הבאים:
בית הבטון - בית משאבות הראשון בארץ שנבנה מבטון.
שני גשרי רכבת זה לצד זה.
האחד נבנה בראשית שנות ה-20 של המאה ה-20 והעביר מעל לירקון בסמוך לכפר אל מיר את מסילת הרכבת מפתח תקווה לראש העין, כיום לא בשימוש והשני הוקם בשנות ה-90 של המאה ה-20 ומשמש את מסילת הירקון.
ה"פילבוקס" - עמדת שמירה משנת 1937 לצד גשר הרכבת הבריטי בשביל "חיל נוטרי הרכבת", רובם יהודים.
בריכת הנופרים, בריכה חפורה של פרחי מים צהובים בתוך הירקון, בין עצים וצמחי גדת-נחל שונים.הבריכה שייכת לפתח תקווה - מקור : https://www.be106.net/207/119690
טחנת קמח מן התקופה הרומית, פעלה עד סוף המאה ה-19.
מרכז חקר חינוכי אקולוגי "ירקון".
מלבד מעיינות ראש העין, מקור נביעתו, ניזון הירקון משלושה יובלים הרריים הנובעים בשומרון ובהרי בנימין - נחל קנה, נחל רבה ונחל שילה, שלושתם נחלי אכזב.
עד להקמת מפעל ירקון-נגב (בסוף שנות ה-50 של המאה ה-20), היה הירקון נהר שופע, שהיה בכוחו למנוע מעבר מגדתו הדרומית לצפונית (כפי שגילה הצבא הבריטי במלחמת העולם הראשונה).
הקרב לצליחת מעברות הירקון מונצח בשלוש אנדרטאות זיכרון לגדותיו.
כיום, אתר מקורות הירקון נמצא בתחום השיפוט של פתח תקווה.
במאי 1948 השתלט הצבא העיראקי על מחנה הצבא במקום, שזה עתה התפנה מהכוחות הבריטים שעזבו את הארץ.
ב-30 במאי 1948 כבשו כוחות אצ"ל את ראש העין, אם כי לא עמדו בפני התקפות הנגד של לוחמי חסן סלאמה, שנעזרו בצבא העיראקי שחל להגיע לאזור ונהדפו באבדות כבדות.
6 חיילי אצ"ל נפלו בקרב זה.
האזור נכבש שוב מבצע בתק בלילה שבין ה-11 ביולי ל-12 ביולי 1948. לאחר שגדוד 32 של חטיבת אלכסנדרוני כבש את מגדל אפק פינו העיראקים את ראש העין ללא קרב, לאחר שפיזרו מוקשים והניחו מטעני נפץ במכוני השאיבה של קו המים.
הכוחות מנועו את הפעלת המטענים במכוני השאיבה ופינו את המוקשים.
בכניסה לפארק אפק יש אנדרטה ל-36 הלוחמים שנפלו בכל קרבות ראש העין ומגדל צדק במהלך מלחמת העצמאות.
לאחר הקמת המדינה האזור סופח לפתח תקווה וכבר בשנת 1951 הוצע להקים במקום פארק עירוני סביב המבצר ומקורות הירקון בשטח של 750 דונם.
במקביל החל תכנון פרויקט מפעל ירקון-נגב.
התוכנית להקמת הפארק לא יצא לפועל והמקום היה מוזנח במשך שנים רבות.
אבנים מהמבצר, שנשמר שלם עד שנות ה-50, נלקחו לשימוש משני וחלק מקירותיו קרסו.
הקמת הפארק החלה לבסוף בשנת 1971 על ידי עיריית פתח תקווה ורשות הגנים הלאומיים, במקום תוכנן לבנות בריכת שחייה, אגם ומסעדה.
במקביל החלה הקמת פארק מגדל אפק הסמוך שבשטח המוניציפלי של ראש העין.
בשנת 2002 הוכפל שטח הגן עם תוספת של 1,900 דונם, מאזור טחנת אבו רבאח ועד כביש 5, לאורך גדות הירקון.
בשטח שהוסף לגן נכללות אדמות הכפר הערבי אל מיר, ששכן במקום עד מלחמת העצמאות, ותושביו, שברחו במהלך הקרבות, לא הורשו לחזור אליו.
בשנת 2003 אישרה המועצה הארצית לתכנון ולבנייה את תוכנית המתאר המחוזית לנחל הירקון במחוז מרכז (תממ 3/10) ובמחוז תל אביב (תממ 5/2), לפיתוח לאורך הירקון כריאה ירוקה וציר מרכזי לפעילות פנאי ונופש.
בהתאם לתוכנית מפותח פארק מטרופוליני שנמשך לאורכו של הירקון עד למפגש עם פארק הירקון בתל אביב.
התוכנית כוללת שטח של כ-29,000 דונמים לאורך הירקון ויובליו.
במסגרת התוכנית גם יוקמו ארבעה פארקים עירוניים שונים בשטח כולל של 7,500 דונם (כולל גני יהושע).
לאורכו של הירקון צפוים להיפתח מרכזי בילוי ופנאי באזורים הצמודים לערים ושמירת האופי החקלאי בחלקים האחרים.
לאורכו של הגן יסללו דרכים להולכי רגל ושבילי אופניים.
אתרים ארכאולוגיים והיסטוריים יפתחו מחדש וינגשו לקהל המבקרים.
מטרת התוכנית להפוך את הירקון לפארק מטרופולני בדומה לפארק אריאל שרון בסמוך לנחל איילון.
מטרה נוספת היא שיקום חלקיו המזוהמים והמוזנחים של הירקון והפיכתם ממפגע סביבתי ואקלוגי לריאה ירוקה.
הגן יעבור דרך מועצה אזורית דרום השרון, פתח תקווה, הוד השרון, רמת השרון, בני ברק, רמת גן ותל אביב..
בשנת 2006 אושרה תוכנית להקמת פארק בשטח של 2,000 דונם בסמוך למרכז הטניס ברמת השרון.
בשנת 2018, נחנך פארק ואגם אקולוגי מצפון לירקון וממערב לאזור התעשייה נווה נאמן שבהוד השרון.
גן לאומי אֶשְׁכּוֹל, הידוע גם בשמות "פארק אשכול" ו"גן לאומי הבשור", נמצא בנגב הצפוני, ליד כביש 241, בין צומת אורים לצומת מעון, ממזרח לערוצו של נחל הבשור.
זהו גן לאומי אשר הוקם על ידי הקרן הקיימת ומוחזק על ידי רשות הטבע והגנים.
הגן נקרא על שמו של לוי אשכול, ראש הממשלה של ישראל בשנות השישים.
למרות היותו מקושר למועצה אזורית אשכול בשל שמו ובשל קרבתו הגאוגרפית למועצה אזורית זו, נמצא הגן בשטח המוניציפלי של מועצה אזורית מרחבים אשר הייתה גם שותפה להקמת הפארק.
הוגה הרעיון ליצירת הפארק, היוזם להקמתו ומנהלו הראשון הוא יוסף (ג'ו) יחזקאל, שהיה באותה עת חבר קיבוץ אורים הסמוך.
הכשרת השטח ועבודת הנטיעות החלו בשנת 1967. במקום נטעו אלפי עצים ושיחים אשר עמידים למים מליחים ונשתלו דשאים.
כל שטחי הפארק מושקים במימי עין הבשור.
בגן מדשאות רחבות ידיים, ומצויים בו שולחנות לפיקניק, פינות המיועדות למנגל, בריכות ופלגי שכשוך ומשחקים לילדים.
עין הבשור - מעיין הנובע בחלקו הצפוני של הגן ומהווה את נקודת המשיכה העיקרית בגן.
ספיקת המעיין היא כחצי מיליון מ"ק בשנה ומימיו בעלי מליחות גבוהה (1,300 כלורידים לליטר).
במקור היה המעיין בריכה קטנה המוקפת בצמח הקנה המצוי.
כיום, מזינות הנביעות בריכה מלאכותית גדולה (אסורה ברחצה) אשר חום מימיה עומד בקביעות על 20 מעלות לאורך כל השנה.
חירבת שלאל - על אחת הגבעות בצפון הגן יש שרידי כנסייה ביזנטית.
חיילים אוסטרליים גילו את הכנסייה ואת הפסיפס היפה שהיה על רצפתה במלחמת העולם הראשונה לאחר שכבשו את עמדת המקלע בראש הגבעה ב-17 באפריל 1917. הפסיפס הועבר לקנברה שבאוסטרליה ושובץ שם באנדרטה לזכר החייל האלמוני שבאנדרטת המלחמה של אוסטרליה.
על גבי הפסיפס נמצאה הערה המתארכת את יצירתו לשנת 561 לספירה.
דגם הפסיפס דומה לזה שנתגלה בבית הכנסת העתיק במעון (בסמוך לקיבוץ נירים כ-9 קילומטרים ממערב לשם).
בחפירות שנערכו ב-1970, בניהולם של רם גופנא ודן מירון, נחשף בור המים של הכנסייה.
תל עין הבשור - תל קטן מדרום מערב לעין הבשור שנחפר על ידי משלחת מאוניברסיטת תל אביב בשנים 1970–1983 בניהולם של רם גופנא ודן גזית.
באתר נמצאו ארבע שכבות יישוב.
שלוש שכבות מתקופה הברונזה התיכונה (3,300-2,900 לפנה"ס) ושכבה אחת מהתקופה ההלניסטית (המאה ה-2 לפנה"ס).
באחת מהשכבות הקדומות נתגלו שרידי תחנת דרכים מצרית ממלכתית.
ממצאים אלו מוכיחים קיום נוכחות מצרית קבועה בדרום כנען בראשית השושלת הראשונה של מצרים.
מסלול הדיסק גולף הראשון בישראל, שנפתח בתחילת 2014.
השפעת מבצע שומר החומות 2021
ב-20 במאי 2021, ביום האחד עשר למבצע שומר החומות, נפלו רסיסי רקטה בפארק, וגרמו לשריפת ענק.
בעקבות הדליקה נגרם נזק כבד לפארק, באזור שקרוב לבריכות השכשוך, כולל אזור המעיינות וחצר המשק.
גן יעקב הוא גן בתל אביב, במתחם הבימה בין היכל התרבות, תיאטרון הבימה וביתן איל עופר, בין הרחובות תרס"ט ודיזנגוף.
הגן תוכנן על ידי האדריכל יעקב רכטר ונקרא על שמו של יעקב סוראסקי (1928-1952), בנו של הבנקאי אליאס סוראסקי ממקסיקו שתרם להקמתו.
גן יעקב הוקם על גבעה, שנמצאת בין בית הבימה והיכל התרבות.
במקור תוכנן להקים על גבעה זאת את מוזיאון תל אביב ועל כן נבנה בית הלנה רובינשטיין בסמוך לה.
אולם, על מנת לשמר את עצי השקמה העתיקים והעבותים שצמחו על הגבעה, הוחלט לבנות את מוזיאון תל אביב במיקומו הנוכחי ולהקים במקום גן שישתלב עם השקמים.
את הגן תכנן האדריכל יעקב רכטר עם אדריכל הנוף אברהם קרוון, והוא נחנך בשנת 1964. על תכנון הגן קיבל רכטר את פרס רוקח בשנת 1965. יעקב רכטר תכנן גם את היכל התרבות, שנחנך בשנת 1957 ואת ביתן הלנה רובינשטיין לאמנות, משנת 1960.
הכניסה אל המפלס התחתון היא מצד בית הבימה ושדרות תרס"ט ובה מוצבים ספסלים בפינות צל מוריקות.
משם עולות מדרגות אל מפלס הביניים, היוצא אל רחוב דיזנגוף מול שדרות ח"ן, והלאה, משני העברים, אל הגבעות שהשתמרו מן הגבעה המקורית, ועליהן עצי השקמה עבי הגזע.
במקור, למעט עצי השקמה, לא היו בגן עצים נוספים ועל כן הוא היה שטוף שמש במהלך היום.
בין גן יעקב להיכל התרבות מפרידה בריכת מים צרה וארוכה.
המפלס העליון של הגן מוקף מעקה בטון, שמטפסים עולים בעמודיו ומשתלשלים מעליו כלפי מטה.
במסגרת השיפוצים הכלליים באזור כיכר התרבות בשנת 2010, נכלל גם גן יעקב.
בשיפוץ הורדה הרמפה מכיוון שדרות ח"ן ונוצר מעבר רציף בין כיכר הבימה לבין השדרות.
כמו כן שוקמו השקמים והוסרה צמחייה עבותה.
גן לאומי תל אשקלון הוא גן לאומי השוכן על רכס הכורכר שלחופו של הים התיכון בדרום-מערבה של העיר אשקלון.
על העיר שלטו בזה אחר זה שמונה עמים - כנענים, פלשתים, פיניקים, הממלכות ההלניסטיות, רומאים, ביזנטים, ערבים וצלבנים - וכולם הותירו את חותמם באתר.
אשקלון נמנית עם הערים הקדומות ביותר בארץ ישראל, ושמה הקדום היה "שקל".
היא שכנה על דרך הים באזור פורה ושופע במקורות מים (בשטח הגן כשישים בארות).
ראשית היישוב במקום לפני כ-10,000 שנה, אך עיר של ממש קמה בו בתקופה הכנענית התיכונה (2200 עד 1550 לפנה"ס).
העיר ששימשה כעיר הנמל הגדולה ביותר בתקופה הכנענית, מנתה כ-15,000 תושבים ונחשבה לאחת הערים הגדולות בארץ ישראל.
בתקופת הברזל התיכונה גדל שטח העיר לכ-600 דונם.
חומת העיר עובתה אך היא לא הקיפה את כל העיר, אלא יצרה חצי מעגל שהגן עליה מצפון, ממזרח ומדרום, ואילו בצידה המערבי, הסתמכו תושביה על המצוק הטבעי שלאורך הים.
בתקופה הכנענית המאוחרת, הייתה אשקלון עיר מבוצרת תחת שלטון מצרים.
בשנת 1150 לפנה"ס לערך נכבשה העיר על ידי הפלשתים, ושטחה הצטמצם.
תחת שליטת הפלשתים הפך מלך העיר לאחד מחמשת סרני פלשתים, שביניהן ובין הישראלים שרר מתח צבאי ומדיני מתמיד.
עם זאת, העיר הצטרפה למרד חזקיהו באשור בשנת 701 לפנה"ס, ובתגובה עלה עליה סנחריב והחליף את מלכה.
בשנת 604 לפנה"ס בא עידן הפלשתים לסיומו, ואשקלון נכבשה על ידי הבבלים אשר החריבו והעלו אותה באש והגלו את תושביה.
במהלך התקופה הפרסית עמדה אשקלון בחסותה של העיר צור וישבו בה גם פיניקים.
אשקלון שגשגה בתקופה ההלניסטית והייתה לנמל ימי חשוב.
בשנת 104 לפנה"ס זכתה באוטונומיה, ובימי המלך החשמונאי אלכסנדר ינאי, כאשר כל אזור החוף עבר לשליטת הממלכה החשמונאית, שמרה על עצמאותה והייתה מובלעת הלניסטית בשל קשריה ובריתה עם מצרים התלמיית.
העיר המשיכה לשגשג לאחר מכן תחת שלטון האימפריה הרומית והגיעה לשיא פריחתה.
שטחה השתרע שוב על-פני 600 דונם, חומותיה חוזקו לפי התוואי הכנעני הקדום, והיא הייתה למרכז עירוני שלו עורף חקלאי.
העיר המשיכה ושגשגה בתקופה הביזנטית, וחלק ממנה אף נראה במפת מידבא.
בשנת 640 נכבשה העיר בידי הערבים, אשר ייחסו לה מעמד מיוחד החל בסוף המאה ה-11, בשל מסורת לפיה ראשו של חוסין בן עלי שמור במבנה זיכרון בשטחה.
בשנת 1099, עם הגעת הצלבנים לארץ ישראל, הייתה אשקלון מבצר חשוב לפאטמים, ולמרות ניצחון הצלבנים בקרב אשקלון שנערך בסמוך לה, העיר לא נפלה בידיהם.
בשנת 1150 בוצרה העיר על ידי שליטה הפאטמי בחמישים ושלושה מגדלי שמירה, אך למרות זאת נכבשה על ידי בלדווין השלישי מלך ירושלים בשנת 1153, לאחר מצור שנמשך חודש.
העיר נכללה ברוזנות יפו ואשקלון הצלבנית, והייתה לחשובות שבעריה הפאודליות.
בשנת 1187 גירש צלאח א-דין את הצלבנים מהעיר לאחר מצור בן שבועיים.
הוא הרס והעלה אותה באש וסתם את נמלה.
העיר זכתה לתחייה קצרה בשנת 1192, כאשר הצלבנים חזרו אליה בראשות מנהיגם ריצ'רד לב הארי.
הם שיקמו את העיר וביצרו אותה בחפיר, חומה, מגדל ושערים, אך נטשוה שוב בשל האיום המוסלמי.
הצלבנים שבו לאשקלון ב-1241 ושוב ביצרו אותה, אך סופה המוחלט של אשקלון העתיקה הגיע בשנת 1270 כאשר הסולטאן הממלוכי ביברס, הרס אותה וסתם את נמלה.
האתר ננטש ולא יושב עוד.
חומת העיר הנוכחית היא מהתקופה המוסלמית והיא הוקמה באמצע המאה ה-12 על ידי הפאטימים.
מהחומה שהוקמה על סוללה גדולה באורך של 2,200 מטר, ברוחב של כ-50 מטר ובגובה של 15 מטר, שרד הקטע שבצידו המזרחי והדרומי של הגן הלאומי.
החומה המוסלמית נבנתה על התוואי הכנעני הקדום, ובתוואי זה עברה גם החומה בתקופה הרומית והביזנטית.
גם מקורם של ארבעת שעריה של העיר הוא בתקופה הביזנטית, והם כונו על פי כיווניהם - שער הים, שער עזה, שער ירושלים ושער יפו.
בצידו הצפוני של האתר התגלה שער שנבנה על ידי הכנענים בסביבות שנת 1850 לפנה"ס, והוא נחשב לשער הקשת הקדום ביותר בעולם.
ליד השער, מחוץ לחומה, נחשפו שרידיו של מקדש כנעני שהוקדש ככל הנראה לבעל אל הסערה ובו נמצא פסלון שור מברונזה ומצופה כסף בגובה 10 ס"מ ולצידו כלי חרס שככל הנראה שימש לו לבית.
הכנענים לא הקימו חומה בצד הפונה אל הים, אך המוסלמים והצלבנים עשו כן, וחלקים מחומה זו באורך של 1,200 מטר השתמרו.
למרות היותה עיר נמל חשובה בחלק מתולדותיה, לאשקלון לא היה נמל בנוי, והספינות עגנו בים הפתוח.
הסחורות ובני האדם הגיעו אל החוף בסירות קטנות.
הבזיליקה הרומית מהמאה ה-3 שימשה כמבנה ציבורי לתושבי אשקלון בתקופה הרומית.
אורכה 110 מטר, רוחבה כ-35 מטרים ורצפתה וקירותיה כוסו בשיש.
מדרום לבזיליקה היה אולם עגול למחצה שייתכן ושימש כמקום התכנסות.
ליד הבזיליקה מוצגים ממצאים ארכאולוגיים מתקופה זו, בהם כותרות, ועמודי שיש וגרניט.
עוד ניצבים במקום פסל אלת הניצחון היוונית ניקה (ויקטוריה), הניצבת על כדור הארץ הנישא על ידי אטלס ופסל האלה איזיס בדמותה של טיכה - אלת המזל של אשקלון.
בצידו המזרחי של הגן נמצאים שרידיה של כנסיית מרייה הקדושה וירידיס מהמאה ה-5 שנבנתה בצורת בזיליקה.
היא נהרסה על ידי המון זועם של מוסלמים ויהודים בשנת 938, אך שוקמה על ידי הצלבנים כאשר כבשו את העיר בשנת 1153. על קירות המבנה נראים שרידי פרסקאות של ארבעה קדושים האוחזים בידיהם במגילות כתובות ביוונית.
בשטח הגן מתקני שעשועים ושולחנות פיקניק והוא גובל בשפת הים התיכון, הפתוחה לרחצה בעונה.
בסופי שבוע ובחגים פועל בגן חניון לילה.
בשנת 2024 שונה שמו של האתר מגן לאומי אשקלון לגן לאומי תל אשקלון.
הגן הלאומי תל אשקלון הוא אחד מאתרי הטיולים הפופולריים בישראל.
על פי נתוני רשות הטבע והגנים, הגן הלאומי תל אשקלון היה אתר הטיולים השני בדירוג הפופולריות בישראל בשנת 2025, לאחר שבמהלך השנה ביקרו בו 491,449 מטיילים.
בשנת 1815 נערכה באשקלון מעין "חפירה ארכאולוגית" ראשונה על ידי משלחת חופרים בראשות ליידי הסטר לוסי סטנהופ, שחיפשה אחר אוצר קדום.
משלא מצאה את מבוקשה הפסיקה את החפירות לאחר שבועיים בלבד.
פסל רומי שמצאה נופץ לרסיסים על ידי איכרי הסביבה בתקווה (שנכזבה) למצוא את האוצר.
חפירות של ממש נערכו במקום לראשונה בשנים 1921– 1922, וחשפו את הבזיליקה הרומית.
המחקר במקום התחדש בשנת 1985 בחפירות משלחת המוזיאון השמי של אוניברסיטת הרווארד בראשות הארכאולוג לורנס סטייגר ובתמיכת הנדבן האמריקאי ליאון לוי.
במסגרת מטחי הטילים שנורו כחלק מטבח שבעה באוקטובר, נפגעו מכולות שהכילו ממצאים ארכאולוגיים באתר, שחלקם נהרסו.
בין מיני היונקים בגן הלאומי נמצאים: צבי ארץ ישראלי, נמייה מצויה שועל מצוי ועוד.
בגן הלאומי מתקיים מגוון רב של זוחלים.
בין אותם זוחלים נמצאים: שנונית השפלה, זיקית ים-תיכונית, צב יבשה מצוי, שנונית חולות, שממית עצים, נחושית עינונית וקמטן החורש.
בין מיני העופות בגן הלאומי נמצאים: כרוון מצוי, מיינה מצויה ועורב אפור.
גן לאומי ברעם הוא גן לאומי ובתחומו בית כנסת מתקופת התלמוד, ששרידיו הם מהיפים ביותר שנבנו בתקופה זו ומעיד על קיום קהילה יהודית מבוססת במקום.
הגן משתרע על ראש גבעה שגובהה 755 מטרים מעל פני הים המשקיפה על פני הסביבה.
כפר ברעם, שמו של היישוב היהודי בו נמצא בית הכנסת, נזכר לראשונה ב-1210 אצל הנוסע ר' שמואל ב"ר שמשון ואחריתו, כנראה, בתקופה הממלוכית.
בשטח הגן הלאומי מצויים מבני הכפר הערבי בירעם, שתושביו, נוצרים מרונים, פונו ממנו במלחמת העצמאות ולא הורשו לחזור אליו לאחריה, על אף הבטחות שקיבלו.
לאורך השנים מנהלים עקורי איקרית ובירעם מאבק משפטי במוסדות המדינה בתביעה לשוב לכפרם.
מבנה בית הכנסת הגדול והמשוחזר הוא מלבני במידות 15.2 על 20 מטרים.
חזיתו פונה דרומה לעבר ירושלים, כמו רוב בתי הכנסת העתיקים אשר בגליל.
אולם בית הכנסת הזה שונה מן האחרים בכך, שבחזיתו מצוי סטיו של עמודים (פורטיקו) בעל 6 עמודים וכן בור מים.
הפתח המרכזי והגדול הוא בעל משקוף מעוטר בזר.
הגילוף שבחלק העליון של המשקוף מראה שרידי גפן ואשכולות ענבים ובצידיו - שרידים של שתי דמויות מכונפות.
מעל לפתח זה בנויה קשת משחררת, שמטרתה להקל את לחץ המבנה העליון.
מבין שני הפתחים הצדדיים יצוין המזרחי שבהם, שעל תחתית החלון שמעליו חרותה כתובת הקדשה בארמית "בנוי דאלעזר בר יודן", ובתרגום עברי - "בניו של אלעזר בן יודן".
אולם התפילה דומה בתוכניתו ליתר בתי הכנסת בגליל.
הקירות הפנימיים מחוספסים, שכן הם היו מכוסים בטיח שנשר.
שלוש שורות העמודים שבאולם, שצורתן צורת האות "חית", נועדו לשאת את הקומה השנייה ואת התקרה.
חלקים של מערכת הגמלון, שנשאה את הקומה השנייה, מונחים כיום מדרום-מזרח למבנה.
רצפת האולם הייתה עשויה לוחות אבן והספסלים, שהיו לאורך הקירות לא נותרו.
כן לא נמצא מקומו של ארון הקודש, אם כי בחפירות נתגלה פסל של אריה שניצב, כנראה, ליד הארון.
בית הכנסת הקטן והחרב צולם בידי משלחת סקר בריטית בשנת 1865. גם בנין זה פונה לכיוון ירושלים ותכנונו הוא כשל יתר בתי הכנסת בגליל.
משקוף הפתח דומה לזה של בית הכנסת הגדול ועליו הכתובת: "(יהי) שלום במקום הזה ובכל מקומות ישראל.
יוסה הלוי בן לוי עשה השקוף הזה תבא ברכה במע (שי)ו של (ום)".
המשקוף נמצא כיום במוזיאון הלובר בפריז והעתק שלו מוצג במוזיאון בר-דוד שבקיבוץ ברעם.
בראש הגבעה, מדרום לבית הכנסת הגדול, כנסייה מרונית הפעילה בימי חג ובאירועים מיוחדים.
בית הכנסת נזכר בפעם הראשונה בחיבור "מסע דפליסטינא" של ר' שמואל ב"ר שמשון משנת 1210, שמצא שם קבר יהודי ומעליו בית כנסת יפה, שקירותיו עדיין עומדים.
שוב נזכר המקום בכתבי נוסע בארץ-ישראל, הקובע שבניין מפואר כזה לא ראה עוד.
משנת 1523 קיימת עדותו של רבי משה באסולה, שראה את שרידי בית הכנסת העתיק, שרק שני שערים נותרו ממנו.
זהו אפוא בית הכנסת הראשון, שחורבותיו עוד נראו במאה התשע עשרה ונשאר ציור של הפתח המרכזי שלו.
הוא יוחס לעובדיה הנביא וסביבו נותרו כמה קברים מקודשים.
בשנת 1905 ערכו היינריך קוהל וקרל וטצינגר חפירה ארכאולוגית במקום, במסגרת הסקר המקיף שלהם על בתי הכנסת העתיקים בגליל.
השריד החשוב, מרכז הגן הלאומי, הוא בית הכנסת הגדול, שנבנה בין המאה השנייה לרביעית ובימי הביניים ייחסו אותו, יחד עם עוד בתי כנסת, לרבי שמעון בר יוחאי.
קיר החזית שלו, הפונה לירושלים, השתמר יפה יותר מבבתי כנסת אחרים מתקופתו, ובו כניסה מפוארת ומעליה קשת ששרדה בשלמותה, תקופת בנייתו מתוארכת ארכאולוגית לסוף המאה ה-4 תחילת המאה ה-5 לספירה בה בעת שמבחינת הסגנון האדריכלי בית הכנסת מתוארך למאה ה-2 עד למאה ה-3 לספירה.
הסבר אפשרי לכך הוא שבית הכנסת נבנה במאה השלישית אך פורק והועתק למקומו הנוכחי במאה החמישית.
את התופעה של פירוק ובנייה מחדש מכנים בעגה הארכאולוגית "סְפוֹליָה", בתקופה הביזנטית היה איסור על בניית בתי כנסת אך מותר היה לשפץ וכן לפרק ולבנות מחדש, וזו אחת מן הדוגמאות למקרה כזה.
בית הכנסת דומה עד מאוד למקדש בקדש הסמוכה והוא מעיד על השפעות אדריכליות על יהודי התקופה מצידם של הזרים שישבו בארץ באותה העת.
חזית בית הכנסת הייתה, כנראה, מקור ההשראה לצורת חזית בית-הכנסת "תפארת ישראל" שבעיר העתיקה בירושלים.
בית-הכנסת "תפארת ישראל" נבנה על ידי ניסן ב"ק שגדל בצפת והכיר אתר חשוב זה שבסביבות ביתו שבגליל.
לשימוש בצורה המוכרת מברעם הייתה משמעות סמלית, כעין יד-זיכרון לקהילות היהודיות בצפת ובגליל שנחרבו ברעידת האדמה הגדולה שהחריבה את צפת וסביבתה בתקצ"ז (1837).
גן כרונינגן הוא גן בתל אביב-יפו בין הרחובות שארית ישראל והתחייה, צמוד לצד המזרחי של אצטדיון בלומפילד.
האזור היה נקרא בערבית באסה (ביצה) כי בחורף הייתה נקווית בו ביצה גדולה.
באזור זה היה קיים "אצטדיון באסה" ובשנת 1962 נבנה במקומו אצטדיון בלומפילד.
לצד האצטדיון הייתה חורשה דלילה שנקראה "חורשת באסה".
עיריית חרונינגן שבהולנד קשרה קשרי תרבות עם תל אביב (לא עיר תאומה) ותרמה כסף להקמת הגן הנקרא על שמה.
נטעו מדשאות, נסללו שבילים להולכי רגל והותקנה תאורה.
גן כרונינגן נפתח ב-1979. בשנות ה-80 נערכו בגן הופעות פתוחות לקהל ביוזמתו של יצחק ארצי שהיה ממונה על התרבות בעיריית תל אביב.
בשנת 1968 נפתח בגן "מרכז המוזיקה העירוני תל אביב-יפו".
בשנת 1995 נפתח במקום "היכל המוזיקה" להופעות.
גן לאומי מורדות הר הצופים הוא גן לאומי בהליכי ביצוע במורדות הר הצופים, שהקמתו אושרה בתחילת 2012.
הגן נמצא בספר המדבר, במורדות המזרחיים של רכס הר הצופים ורכס הר הזיתים.
מצפון לגן נמצאת האוניברסיטה העברית.
בחפירות הצלה שנערכו בשנת 1999 נתגלו תחנת דרכים מתקופת הברזל, מערכת תת-קרקעית מהתקופה הפרסית, מחצבה של אבני בנייה וכן מחצבה תת-קרקעית, שכללה בית מלאכה לכלי אבן, המתוארכות לימי בית שני וכן שדה קבורה ובו 44 קברים.
גם בסקר שערכה רשות העתיקות ב-2008 נתגלו שרידים מתקופת הברזל.
צמחיית האזור אופיינית לתת ספר מדברית.
הצמחייה כוללת סירה קוצנית, ומינים מדבריים נוספים כגון לענת המדבר.
בשולי הגן צומח העשב טוריים צרי-עלים (ממשפחת המורכבים) שזהו מקום גידולו הכמעט יחיד בישראל (עשב שכנראה הובא לישראל מאירופה בשנות 1930 לגן הבוטני בהר הצופים, ונמצא במספר בתי גידול מופרים בסביבת הגן הבוטני).
על פי התוכנית הגן יתפרס על פני 740 דונם ויתחבר למזרח הגן הלאומי עמק צורים.
ממשלת ישראל הקציבה לפיתוח הגן הלאומי 7 מיליון ש"ח.
לאחר אישור הקמת הגן, ביצעה רשות הטבע והגנים עבודות פיקוח במקום שכללו הריסה של מבנים בלתי חוקיים ועבודות עפר.
הסמכות להכריז על מקום כגן לאומי מצויה בידי שר הפנים בהתייעצות עם השר לאיכות הסביבה
עמותת "במקום" וארגוני שמאל מתנגדים להקמת הגן, וטוענים כי ההכרזה עליו נועדה למנוע הרחבת השכונות הערביות באזור, עיסאויה וא-טור.
בעקבות ערר, ה הכחישה טענות אלו.
השר להגנת הסביבה גלעד ארדן גיבה את רשות הטבע והגנים וטען ש"האזור הוגדר כראוי לשימור כגן לאומי בתוכנית המקורית של ירושלים זה עשרות שנים.
בין השאר בשל ממצאים ארכאולוגיים, צמחייה נדירה וערכי מורשת המצויים בו".
ראש עיריית ירושלים ניר ברקת פעל באוקטובר 2013 לקדם את הגן הלאומי במקום.
מאידך השר להגנת הסביבה עמיר פרץ ניסה לעצור את קידום תוכנית הגן הלאומי כדי לאפשר פסק זמן לקיום דיונים נוספים במטרה לבחון את ההשלכות על ערכי טבע והשלכות לאומיות ובינלאומיות.
בנוסף אמר השר כי בשטח אין ערכי טבע רגישים באופן מיוחד.
ב-14 בנובמבר 2013 אישרה הוועדה המחוזית לתכנון ובנייה את בנייתו של הגן הלאומי בשטח של כ-650 דונם.
ב-20 בנובמבר 2013 הכריז שר הפנים גדעון סער במליאת הכנסת שהליכי התכנון של התוכנית יימשכו וכי הם צפויים להיות מושלמים בתוך כחודש וחצי.
לתוכנית השנייה הוגשו התנגדויות בעקבות ההתנגדויות שונתה התוכנית וצומצם שטח הגן הלאומי פעם נוספת ומאידך התוכנית להקמתו אושרה מחדש על שטח של כ-585 דונם.
לאחר אישור התוכנית מחדש, הוגשה ב-2025 בשיתוף הארגונים "עיר עמים" ו"במקום-תכנון וזכויות אדם", עתירה לבית המשפט לעניינים מינהליים נגד הוועדה המחוזית לתכנון ולבנייה בירושלים, בדרישה לבטל את האישור לתכנית "הגן הלאומי-מורדות הר הצופים".
גן לאומי בית עיטאב נמצא בהרי ירושלים במבואות הדרומיים-מערביים של העיר ירושלים, כ-15 קילומטרים מערבית לבית לחם (כ-2 ק"מ מערבית למושב בר גיורא).
שמו ניתן לו על שם הכפר הערבי בית עיטאב ששכן במקום עד 1948.
בשנת 1962 החלו עבודות חפירה במקום, שבהן נחשפו שרידי המבצר הצלבני והכפר הערבי.
במקום נמצאו קשתות, קמרונות וחלקי חומות ומגדלים.
בין השאר נמצאו שרידי בית בד.
במדרונה המזרחי של הגבעה נמצאה מערכת מנהרות לא גדולה, אשר בקצהָ קולומבריום.
ב-2002 הוכרז המקום כגן לאומי.
ממזרח לאתר נמצא מעיין נקבה בשם "עין חוד".
גן ילדים מובנה הוא גן ילדים בעל סדר יום קבוע ומתוכנן, הפעילות בו מותאמת לרמת ההתפתחות של הילד ומכוונת על ידי הגננת.
הגננת בגן היא הדמות האחראית להנחות את הילד על מנת שיפיק את המרב לשם התפתחותו.
ה"גן המובנה" עומד בניגוד ל"גן הפתוח" או ה"גן הזורם".
בראשית שנות החמישים, תפקיד הגננת התמצה בהכרת הילד מתוך צפייה בו בשעת המשחק.
גננות קבלו הדרכה להימנע מהתערבות במשחק, על מנת שלא לפגוע בדמיונו ובכוונותיו הפנימיות של הילד, ותפקידן הסתכם בארגון סביבת הגן כך שיאפשר את הגרויים הנדרשים לילד, לשם סקרנותו וחקרנותו, ובהמשך לצפות בו תוך הסקת מסקנות על אופיו, חשקיו ותחביביו.
בשנות החמישים המאוחרות ובמשך שנות השישים החל המפנה לאחר פרסום מחקרה של ד"ר דינה פייטלסון ובעקבותיו מאמרה בשם "גורמי הכישלון בכיתה א'".
המחקר הראה על הישגים דלים ברמת הקריאה של ילדים בכיתה א'.
ממצאיו של מחקר זה גרמו לחשיבה מחודשת ולהסקת מסקנות שיש לתת הכוונה לעבודה יותר מובנית בגן הילדים, על מנת להכין את הילדים כראוי לרכישת הקריאה בכיתה א'.
בהשפעת ממצאי המחקרים שונתה התפיסה במערכת החינוך לעבודה יותר מכוונת הכוללת סדר יום יותר מובנה, משחקים דידקטיים, דפי עבודה לקידום מיומנויות רלוונטיות לכיתה א', והכוונה במשחק חופשי לעידוד למידה מתוך המשחק.
לפי שיטת הגן המובנה סדר היום של הילדים בגן הוא אחיד.
הילדים מבצעים את אותן פעילויות בזמנים קבועים, דבר הנותן לגננת שליטה בארגון ובמשמעת הילדים.
כיום בגני החינוך המיוחד פועלים אך ורק על פי שיטת הגן המובנה, דבר המסייע לילדים לשמור על שגרה וסדר יום קבוע.
גן ילדים מובנה או פתוח
כיום רוב הגנים הם בעל תכנון מובנה, כשבחלקם ישנה נטייה גדולה יותר לפתיחות מאחרים.
מנגד, ניתן למצוא גנים מסוימים הדוגלים בשיטת ה"גן הזורם", שהוא מנוגד בהשקפתו לגן המובנה.
הגן הלאומי אביחיל נמצא צפונית-מערבית ליישוב אביחיל ודרומית לחבצלת השרון, בצפונה של העיר נתניה.
שטח הגן הוא כמאה דונם והגישה אליו מבית הקברות של אביחיל או רגלית ממחלף חבצלת השרון.
באתר דיונות חול, עצי חרוב מצוי ואלת המסטיק.
אלו הדיונות הדרומיות ביותר במישור החוף בהן שרדה תצורת צומח זו, שרובה ממוקמת בין חדרה לג'סר א-זרקא.
באזור שיחים מסוגים שונים, כמו קידה שעירה, לענה חד-זרעית, רותם המדבר, אטד החוף ופיגם מצוי.
בגן הלאומי צומחים גם גאופיטים כמו: חצב מצוי, חבצלת החוף, רקפת מצויה וטבורית נטוייה, ובשנת 2006 הועתקו למקום צמחי אירוס הארגמן.
כמו כן, צומחים במקום צמחים האופייניים למישור החוף, כמו דרדר הקורים, שומר בואסייה ושום קצר.
בעלי החיים באתר הם בעיקר זוחלים וחרקים וזאת בגלל הקרבה לסביבה העירונית.
גן לאומי קבר בן-גוריון הוא גן לאומי השוכן בצמוד למכון למורשת בן-גוריון ולמדרשת בן-גוריון שב.
הגן הוקם סביב חלקת הקבר שבה נטמנו ראש הממשלה הראשון של מדינת ישראל דוד בן-גוריון ואשתו פולה.
החלקה משקיפה אל ערוצו של נחל צין ואל רמת עבדת.
האתר מנוהל על ידי רשות הטבע והגנים, אך רשמית הוא אינו גן לאומי נפרד אלא חלק מגן לאומי עין עבדת.
פולה בן-גוריון מתה ב-29 בינואר 1968, כשש שנים לפני מות בעלה.
עם מותה נדרש דוד בן-גוריון לבחור באתר לשם קבורתה וקבורתו שלו בבוא יומו.
הוא בחר בחלקה מדרום לבניין הספרייה של מדרשת שדה בוקר, השוכנת קילומטרים מעטים מדרום לקיבוץ שדה בוקר שבו התגורר עם אשתו.
ב-30 בינואר נערכה שם הלווייתה של פולה בן-גוריון.
בבחירה זו ויתר בן-גוריון על זכאותו להיקבר עם רעייתו בחלקת גדולי האומה בהר הרצל שבירושלים.
את הקבר מצבת הקבר עיצב האמן עזרא אוריון.
תכנון אחוזת הקבר על ידי רשות הגנים הלאומיים החל לאחר קבורת אשת בן-גוריון באתר ולפני מות בן-גוריון עצמו.
האתר עבר הכשרה לייעודו כאחוזת קבר, ובמסגרתה נערכו בו עבודות עפר שהביאו להגבהת מפלס רחבת הקבר במטרים אחדים.
ב-1 בדצמבר 1973 מת בן-גוריון וכעבור יומיים הובא לקבורה במקום.
במאי 1974 ערכה רשות הגנים הלאומיים תחרות אדריכלים פומבית לעיצוב רחבת הקבורה וסביבתה, שבו התבקש עיצוב המקום כפארק שיאפשר עלייה לרגל של מבקרים ויהיה צנוע אך מלא הוד.
יעקב ינאי, יושב ראש רשות הגנים הלאומיים, כתב למזכירות הממשלה כי ראוי להרוס את בניין הספרייה שלמרגלותיו ניצבת רחבת הקבורה על מנת לפנות מרחב סביבה, אך בתחרות נדרשו המשתתפים להותיר את המבנה במקומו ולשלבו בתוכניתם.
לימים הפך מבנה הספרייה לבית המכון למורשת בן-גוריון.
ועדת שיפוט בת 13 חברים בחנה 54 הצעות שהוגשו במסגרת התחרות על ידי אדריכלים, אמנים ופסלים, ובחרה בהצעתם של אדריכלי הנוף ליפא יהלום ודן צור.
בפברואר 1989 חילל ארגון חרדי בשם קש"ת (ארגון) ("קבוצת שומרי תורה" או "קבוצה שלא תשלים") את קברו של בן-גוריון וצייר עליו צלבי קרס.
במרץ 2005 רוססה על קבר בן-גוריון הכתובת "היטלר".
הגן משתרע על פני שטח של 90 דונם, שרובו מכוסה צמחייה.
שביל מתפתל מוביל ממגרש החניה שבכניסה לגן אל רחבת הקבורה הנמצאת בחלקו הדרום-מזרחי של הגן.
לוחות אבן מדורגים וסלעים שהונחו משני צידי השביל ובצידם צמחייה ועצים משווים לו מראה של ערוץ נחל.
מצבות בני הזוג בן-גוריון ממוקמות בלב הרחבה ובצידן חלקת צמחייה ועצי פלפלון.
הן מוקפות בשרשרת מתכת שחורה על גבי עמודים.
המצבות עוצבו על ידי הפסל עזרא אוריון.
הן מלבניות ובנויות מאבנים פשוטות, ובתוך שקעים רחבים בפאתן העליונה קבועים לוחות אלכסוניים שעליהם נחרתו שמות הנפטרים, שנות לידתם ומותם וכן השנים שבהן עלו לארץ ישראל.
רחבת הקבורה מוקפת בלוחות סלע מדורגים המהווים גם מושבים לקהל וכן בגדר אבן נמוכה בשוליה הדרומיים.
היא משקיפה דרומה אל ערוצו העמוק של נחל צין והנוף המדברי שמעבר לו.
במהלך יום הזיכרון השנתי לדוד בן-גוריון, החל ביום ו' בכסלו או בסמוך לו, נערך ברחבת הקבורה טקס האזכרה הממלכתי לבן-גוריון ולרעייתו.
גן לאומי גבעות הכורכר נס ציונה הוא אתר טבע בשטח של כ-800 דונם הגובל ביישובים נס ציונה, בית עובד ואירוס.
הגן נמצא כולו בשטחה המוניציפלי של עיריית נס ציונה.
האתר עדיין לא הוכרז כגן לאומי ישראלי עקב בעלות פרטית על חלק מהאדמות, והוא במצב סטטוטורי מוצע.
האתר כולל גבעות כורכר בהן ריכוזי צמיחה של אירוס הארגמן ואירוס ארץ-ישראלי, כמו גם ריכוזי צמיחה של כ-300 מינים נוספים.
ייחודו של האזור הוא בשילוב של צומח מדברי עם צומח ים תיכוני, בשל קרקע הכורכר.
בלב האתר חורשות קטנות של אורן ואקליפטוס.
השביל המרכזי באתר, המוכשר להולכי רגל ורוכבי אופניים הוא "שביל שומר הגבעות", אליו ניתן להגיע מצומת דרך גבעות הכורכר ורחוב השריון בנס ציונה.
בנוסף, מרושת הגן בשבילים נוספים, בלתי מסומנים.
הגן הוא חלק מרכס גבעות כורכר, שמשתרעות מגבעת האירוסים בראשון לציון בצפון ועד לבית עובד בדרום.
דרך רבין (כביש 4303) קוטעת את הרצף בין הגן לבין גבעות הכורכר של טירת שלום, שמשתרעות עד לצפון רחובות.
באתר ריכוזי צמיחה של אירוס הארגמן,אירוס ארץ ישראלי וצהרון מצוי כמו גם ריכוזי צמיחה של כ-300 מינים נוספים, בהם רותם המדבר, שמשון אזוביוני, אזוביון דגול, כלניות, קורנית מקורקפת, עדעד כחול ועוד.
ייחודו של האזור בשילוב של צומח מדברי עם צומח ים תיכוני, בשל קרקע הכורכר.
בחלק הצפוני (המוצל יותר), ליד הפרדס וחורשת האקליפטוס, קיימים מינים רבים של פרחים, בהם: אירוס הארגמן, צבעוני השרון, כלנית מצויה, נורית אסיה, חרצית עטורה, מרגנית השדה, לשון-שור מגובבת, תורמוס ארצישראלי, סביון אביבי ועוד.
בתלולית העפר שבפאתי האתר קיימים צמחי מעזבות כגון חמציץ נטוי, חרצית עטורה וסרפד.
בחלק הדרומי של האתר הצמחייה מדברית יותר ובתצורת בתה, וזאת בשל היותה פחות מוצלת ובעלת מפנה דרומי.
בשטח קיימים כ-15 מינים אדומים וכן מספר מינים אנדמיים.
המגוון הביולוגי הנדיר של הגן הלאומי נחקר ותועד בסקר טבע עירוני שקיימה החברה להגנת הטבע ב-2016.
חלקות רבות באתר נמצאות בבעלות פרטית.
העמקים שימשו לחקלאות ופרדסים, ואף הוקמו בשטח בתי אריזה שננטשו עם הזמן.
חלקים מהאתר שימשו כאתר פסולת עירוני, כולל לחומרי בניה וכאתר כריית חול, והשבילים בו נחרצו בתנועת רכבי שטח וטרקטורונים.
הגן אושר לראשונה בתוכנית מתאר ארצית לגנים לאומיים שמורות טבע ושמורות נוף (תמ"א 8) שאושרה ב-1981. ב-1982 פורסמה תוכנית מתאר מחוזית למחוז מרכז (תמ"מ 3), וגם לפיה גבעות הכורכר בנס-ציונה מיועדות לגן לאומי.
בשנים אלה נמכרו שטחים נרחבים במקום בעסקאות נדל"ן, במקרים רבים לרוכשים שהיו ממפוני חבל ימית והשקיעו בהם את כספי הפיצויים שקיבלו.
למרות תוכניות המתאר, בתחילת שנות התשעים קודמה במסגרת הוול"לים, הוגשה תוכנית בניה למגורים על חלק מהשטח שיועד לגן הלאומי.
בשנת 1994 בוטלה התוכנית על ידי עיריית נס ציונה, בעקבות לחץ של ארגוני סביבה ופעילים מקומיים שנאבקו להגן על ערכי הטבע.
בעקבות זאת הגישו בעלי הקרקעות תובענה, בדרישה לאפשר להם לבנות במקום.
במקביל, נערכו פעולות הסברה וניקיון בשיתוף בני הנוער של היישובים הסמוכים וארגוני שמירת טבע, והאתר קודם כריאה ירוקה וכאתר טיולים ייחודי ליישובי הסביבה המתפתחים במהירות.
התושבים הקימו גוף מאבק בשם "פורום גבעות הכורכר" שנאבק על מנת לשמר את הגבעות, בתמיכת החברה להגנת הטבע.
במסגרת זו אורגנו פעילויות רבות, בהן צעדה שנתית מסורתית באביב, אירועי עפיפונים קהילתי שנתי, וצעדת נס ציונה בסימן "שומרים על גבעות הכורכר".
ביוני 2006 פסקה השופטת שרה סירוטה מבית המשפט המחוזי בתל אביב כי לא תתאפשר בנייה על גבעות הכורכר בנס ציונה בשל סיכון ערכי נוף וטבע, ובראשם אירוס הארגמן הנדיר הפורח במקום.
בית המשפט קבע, כי בעלי הקרקעות הפרטיות בתחום גבעות הכורכר לא יקבלו זכויות בנייה במקום, וזאת בהסתמך על תוכניות המתאר המחוזיות והארציות, המתחשבות בערכי טבע ונוף.
באפריל 2008 דחה בית המשפט העליון את ערעורם של בעלי הקרקעות ויזמי הנדל"ן.
בנובמבר 2014 קבעה מליאת הוועדה המקומית לתכנון ובניה נס ציונה את גבולות הגן, ובאותה שנה קמה קבוצת מתנדבים ופעילים חדשה בשם "שומרי הגבעות", שהצטרפה לפעילות להגנה על השטח.
בספטמבר 2016 גידרה עיריית נס ציונה את מרבית שטח הגן, כדי למנוע את כניסתם של רכבי שטח ולצמצם את הפגיעה בערכי הטבע.
בדצמבר 2020 חתמה השרה להגנת הסביבה גילה גמליאל על צו המכריז על שטח הגן המיועד כ"תחום מוגן" שתיאסר בו תנועת כלי רכב.
הצו נכנס לתוקף בחודש מרץ 2021.
בחודש דצמבר 2023 החליטה קרן שטחים פתוחים של רשות מקרקעי ישראל להקצות לעיריית נס ציונה סכום ראשוני של 5 מיליון ש"ח, המיועד לרכישת קרקעות בגבעות הכורכר.
התקציב מיועד להניע תהליך, שיאפשר בניית מנגנון פיצוי לבעלי הקרקעות הפרטיות בגבעות, ולעגן את מעמדן המוגן לדורות.
גן לאומי בית שאן הוא גן ארכאולוגי השוכן בעיר בית שאן, ובו שרידי העיר מהתקופה הרומית-ביזנטית.
בסביבות הגן על התל שכנה בית שאן המקראית.
בגן מתקיימים סיורים מודרכים, וכן הופעות זמרים בתיאטרון הרומי, ומופע אור קולי "לילות שאן".
בגן הלאומי עובר נחל חרוד, שהוא נחל איתן.
האתר נחפר ונחשף על ידי ארכאולוגים מהאוניברסיטה העברית בשיתוף עם רשות העתיקות.
הגילוי הארכאולוגי החשוב הראשון במקום, היה התיאטרון הרומי שנחשף ביוני 1960.
במהלך כל התקופה הרומית-ביזנטית היה המקום, שנקרא סקיתופוליס, עיר מפוארת עם מבני ציבור, בתי מרחץ, מתקני שעשועים, שווקים, נימפאונים, שערים מונומנטליים ורחובות מרכזיים צולבים (קארדו ודקומאנוס).
העיר נהרסה ברעידת אדמה ("רעש שביעית") בשנת 749. ב-2010 נחשף בית כנסת שומרוני שנבנה ככל הנראה בסוף המאה החמישית לספירה.
בגן ניתן לראות רחובות וחנויות שהשתמרו מהתקופה, מקדש ותיאטרון רומי בן 7,000 מושבים, שהוקם בשלהי המאה השנייה.
הפרויקט, בהשקעה של עשרות מיליוני דולרים, הוא ייחודי מסוגו בישראל ובין הבודדים בעולם.
לאחר מכן הם מסיירים במקומות המוארים באתר ובעזרת אמצעים טכנולוגיים מתקדמים (הולוגרמות, משחקי תאורה, אמצעי המחשה קוליים) "מתעוררת העיר לתחיה" כך שניתן לתור במקום ולחוש את חוויית החיים הקדומים בעיר לפני שנחרבה.
החיזיון מופעל בשעות הערב, מספר פעמים בשבוע, במשך 9 חודשים בשנה.
גן טאיניצקי הוא פארק עירוני שנמצא בתוך חומות הקרמלין במוסקבה, שברוסיה.
הפארק נקרא על שמו של מגדל טאיניסקאיה שבחומת הקרמלין, והוא חלק מהקרמלין שהוא אתר מורשת עולמית של אונסק"ו.
בתקופת האימפריה הרוסית, במקום בו ניצב כיום הגן, ניצבה כנסיית סנט קונסטנטין וסנט הלנה (כנסייה שנבנתה בשלהי המאה ה-14).
כמו כן ניצב במקום אסם שהיה שייך לקתדרלת הבשורה.
בשנת 1898 הוקמה על גבעה באזור הוקמה אנדרטה לצאר אלכסנדר השני.
בעקבות המהפכה הרוסית ב־1917 הכנסייה נהרסה על ידי הבולשביקים כחלק מאידאולוגיית האתאיזם המדיני שלהם; והאזור הפך לגן ציבורי.
החלק העליון שלו, הגובל בכיכר איבנובסקאיה, מכונה הגן הציבורי הגדול קרמלין.
הגן היה המקום של תוכנית הסובוטניק הראשונה (תוכנית העבודה בהתנדבות), בה השתתף לנין באופן רשמי.
בגן מצוי עץ אלון בשם "קוסמוס", שניטע על ידי יורי גגרין ב־14 באפריל 1961, יומיים בלבד לאחר שובו מטיסת החלל ההיסטורית שלו.
בין השנים 1995–1967 הייתה בגן אנדרטה ובה פסל ישוב של לנין, שהוקמה לציון 50 שנה למהפכת אוקטובר.
הפסל הוסר בשנת 1995 והוא נמצא עכשיו במוזיאון גורקי לנינסקיי.
חקירות ארכאולוגיות שבוצעו בגן בשנת 2007 חשפו את יסודות הבתים העתיקים והממצאים מימי הביניים.
במהלך ביקור ממלכתי ברוסיה בשנת 2008 התגורר מנהיג לוב מועמר קדאפי באוהל שהוקם בגן טייניצקי.
בשנת 2013 הוקם בגן מנחת מסוקים לשימושו של ולדימיר פוטין.
הגן משמש את חיילי המשמר הנשיאותי של רוסיה באימוני הכושר שלהם, וכן בגן מצוייות האורוות של המשמר הנשיאותי.
גן לאומי שמרון הוא גן לאומי בסמוך ליישוב תמרת וצומת נהלל שבגליל התחתון, על גבולו הצפוני של עמק יזרעאל.
שטח הגן הלאומי הוא כ-1,905 דונם והוא הוכרז ביוני 2011. בשטח הגן צומח חורש טבעי של אלון מצוי ואלון תבור.
שמורת טבע תל שמרון מהווה חלק מן הגן הלאומי.
בית הקברות של נהלל מהווה מובלעת בתוך הגן.
שטח השמורה מאויים על ידי תוכניות להרחבת תמרת.
על תוכניות הרחבה אלו נמתחה ביקורת של החברה להגנת הטבע.
גן יער הוא זרם בחינוך לגיל הרך, כלומר לילדים בגילאים 2–6, בו נמצאים הילדים ברוב שעות פעילות הגן בחיק הטבע.
בכל מזג אוויר ועונה הילדים מוזמנים לשחק, לחקור וללמוד בסביבת יער וטבע.
תפקיד המבוגרים בזרם חינוכי זה, הוא להשגיח ולהבטיח סביבה בטיחותית לחוויה מיטבית של הנאה וחקר, סביבה של משחק ודמיון ומגוון אפשרויות ליצירה ופעילות.
אפשר לתאר גן-יער כ-"גן ללא קירות ותקרה" שכן רוב הפעילות היומיומית נעשית תחת כיפת-השמים ולא במבנה.
הדגש הוא על היכרות ומשחק בסביבה הטבעית ובדברים המתאפשרים בה.
חול, עלים, אדמה, בעלי חיים, פירות, פרחים, ענפים וכדומה הם כלי-העבודה הראשוניים של הילדים והצוות, ושימוש במשחקים מסחריים מוכרים נעשה בהמעטה או כלל לא.
משחק ויצירה המושתתים על כוחות של דמיון ועשיה, הקשבה, פעילות מוטורית גסה ועדינה – הם מאפיין מובהק של גני ילדים ביער.
למרות ההבדלים הבולטים שבין חינוך בגן-יער וחינוך במבנה, גנים אלו באים לענות על אותם צרכים תרבותיים, היסטוריים והתפתחותיים המוכרים למערכת החינוך הממלכתית ונועדו למלא את אותה מטרה בסיסית: לטפל, לסקרן ולחנך ילדים צעירים.
מתוך שתנאי השטח הטבעיים באזורי הארץ הם שונים ומגוונים, כך גם גני-יער יכולים להיות שונים זה מזה: סביבת טבע עירוני אינה כסביבת טבע בעמק-הירדן, בגליל, בנגב או במישור החוף והדבר יבוא לידי ביטוי בסדר היום של הגן, בחומרים הזמינים לפעילות, בהקמת מחסות ומבנים ארעיים בשטח ועוד.
בנוסף לגורמי השטח המשתנים, ישנה חשיבות פילוסופית ומקום לתודעה עצמאית של כל גן וגן ולביטויים אישיים של הצוות המוביל.
למרות השוני, יהיו מספר פעילויות אופייניות בגן-יער:
פעילותתועלת התפתחותיתמשחק חופשי ומשחקי דמיון (תוך שימוש בכל המשאבים והרעיונות העולים)המשחק החופשי מבסס ביטחון והכרות עמוקה עם השטח ועם הגוף הפיזי, תוך התנסות והסקת מסקנות אישיות.
הדמיון הוא כלי מחשבתי ראשוני המבסס חשיבה פתוחה ויצירתית בה הכל אפשרי כמעט, מה שיתמוך בתהליכי למידה ועשיה עתידיים.משחק תפקידיםמשחק דרמטי המצריך יכולות גבוהות של שיתופי-פעולה, דמיון, תקשורת מילולית, הכרות עם מודלים התנהגותיים ונורמות חברתיות, עבודת צוות ותכנון.
במשחק זה יכולים הילדים לעבד חוויות להן נחשפו מהסביבה ולהופכם לשלהם.
הגברת תחושת המסוגלות העצמית והיצירתיות.
מוטוריקה עדינהטיפוס על עצים וסיור ביערמודעות גופנית וכוח מוטורי, שיווי-משקל והתמצאותמשחקי-חברה כגון תופסת או מחבואיםמגביר את ההכרה העצמית תוך הכרת האחר והיכולת לצפות את תנועתו או התנהגותו.
חיזוק קביעות-אובייקט וביטחון בסביבה.טיול וצעידה בשטח.משפר חוזק וסיבולת פיזית כמו גם כישורי תכנון והתמצאות ותקשורתארוחה משותפת ומנוחהזמן להתכנסות אישית בו מעובדים חוויות היום והשעה.
זמן להקשבה פרטית לצורכי הגוף והנפש.
גן-יער כשמו כן הוא – ממוקם לרוב בסביבת יער.
אך למעשה, הגישה החינוכית מדברת על שהייה בטבע, מכל סוג, שהייה בחוץ באוויר הפתוח ובסביבה טבעית ולפי מקום ההתיישבות.
מרבית גני-היער פועלים בסמיכות למבנה קרוב, ארעי (דוגמת אוהל או יורט) או קבוע וזאת כדי לתת מענה מכיל ועוטף לצורכי הילדים כמו-גם יצירת מקום מוגן לימים בהם מזג-האוויר קיצוני, או נקודת מפגש מוסכמת ומוכרת אליה יגיעו הילדים בבוקר וממנה יאספו על ידי ההורים בסיום שעות פעילות הגן.
לבוש מתאים לפי תנאי-מזג האוויר גם הוא תנאי להתנהלות נכונה בגן זה.
בגדים טרמיים ושכבות חמות ואטומות למים בסביבה קרה ובגדים קלים ורכים לסביבה חמה ותמיד בהתאם לאקלים המקום.
בעבר, הגישה לטבע הייתה קלה ופשוטה לרוב.
במהלך המאה האחרונה, עם התגברות תהליך העיור ההולך וגובר חלה התרחקות מהטבע, הן מבחינה פיזית והן רעיונית.
החסר הקיצוני ההולך וגדל של הטבע סומן אפילו כדי הפרעת חוסר הטבע (Nature Deficit Disorder) אך הרבה קודם לכן, הובן הצורך הטבעי והבריא והמשיכה של האדם אל הסביבה החיצונית וגן-הטבע הראשון נוסד בדנמרק.
אלה פלוטאו הקימה בדנמרק בראשית שנות החמישים של המאה ה-20 את גן-היער הראשון.
הרעיון התגבש בהדרגה כתוצאה מכך שבילתה לעיתים קרובות עם ילדיה וילדי שכנותיה ביער סמוך לביתה, סוג של מעון-יום שעורר עניין רב בקרב הורי השכונה.
ההורים הקימו קבוצה ויצרו יוזמה להקמת גן החורש הראשון.
בשוודיה בשנת 1957, איש צבא לשעבר, גוסטה פרום (Goesta Frohm) יצר את הרעיון Skogsmulle : "סקוג" פירושו "עץ" בשוודית, "מול" בשוודית הוא אחת מארבע דמויות בדיוניות שיצר פרום כדי ללמד ילדים על הטבע.
בתי ספר ליערות על פי המודל של פרום, המכונה "I Ur och Skur" (בתי ספר לגשם או לרוח) העבירו את הרעיון מהתארגנויות מזדמנות וספונטניות לגני ילדים רשמיים, שהוקמו על ידי סיוו לינדה בשנת 1985.
בגרמניה קיימים גני-יער מאז שנת 1968 אך רשמית מוכרים גני-יער כזרם חינוכי רק משנת 1993, ההכרה הביאה לסבסוד עלויות הגן והפחתת תשלומי ההורים לילדים הלומדים במוסדות אלו.
גני הילדים ביער הפכו פופולריים יותר ויותר ונכון לשנת 2005 היו בגרמניה כ-450 גני ילדים ביערות, חלקם מציעים שילוב של חינוך יער ומעונות יום מסורתיים, כשהם מבלים את הבוקר ביער ואחר הצהריים במבנה.
בסוף 2017 מספר גני הילדים ביער בגרמניה עלה על 1500.
בשנת 2017 הקימו רון מלצר ותמר רייס במצפה רמון את גן היער הראשון בישראל המוכר על ידי משרד החינוך ואיננו מסגרת פרטית, "גן קשת".
הקמתו של הגן הראשון במצפה-רמון כחלק מהמערכת הציבורית היוותה שער לגנים נוספים לקום ולהתהוות במקומות נוספים בארץ וכיום פועל גן יער מוכר גם בירושלים וגנים רבים פרטיים פועלים ברחבי הארץ כולה.
חינוך היער בישראל הוא גישה מתפתחת בתוך זירת החינוך החוץ-כיתתית, והידע המחקרי על אודותיה בראשיתו.
במחקרשבחן את עקרונות חינוך היער בישראל, את התפיסה החינוכית של מחנכי היער והאתגרים הניצבים בפניהם נמצא כי עקרונות חינוך היער מותאמים למסגרות החינוכיות הספציפיות ולא קיים להם גורם מתכלל אחד במערכת החינוך.
עוד עולה, כי השהייה המתמשכת ביער באופן קבוע היא הגורם המשמעותי ביותר המשפיע על הפדגוגיה, ומהווה מקור להשראה עבור הילדים ואנשי הצוות.
ההיכרות המעמיקה עם המרחב, המתרחשת במהלך שהותם של הילדים במסגרת החינוכית ביער, יצרה שותפות והבנה עמוקה של התהליכים המתרחשים בטבע.
נמצא שחינוך היער קשור באופן הדוק לקהילה המקומית, אם באמצעות הקמת חלק מהמסגרות החינוכיות, ואם כגורם משיכה לבניית קהילה.
בחלק מהמסגרות בלטה ייחודיות קהילתית, כמו בקבוצות חינוכיות דתיות או קיבוציות, שהתבטאה בשילוב של 'טקסים' בחינוך היער, תופעה שאינה מוכרת בספרות המחקרית מן העולם.
בדומה לפערים הקיימים בקביעת מדיניות רשמית של למידה חוץ-כיתתית במסמכי משרד החינוך, ניכר כי חינוך יער בישראל דורש התייחסות מערכתית במסמכי מדיניות ובתוכניות משרד החינוך כדי לקבל מענה לצרכים מהשטח.
גן לאומי צבעי מכתש רמון הוא גן לאומי הנמצא במכתש רמון, על שטח ששימש עד שנות האלפיים לכריית מחצבים ומינרלים המצויים במכתש.
האזור הוכרז כגן לאומי בשנת 2017 ונפתח לציבור בדצמבר 2019.
בשטח הגן הלאומי פעלו מספר מחצבות.
החל משנות ה-90 נאסרה פעילות הכרייה והמכתש הוכרז כאזור לשימור.
המחצבות הרבות שוקמו ובאזור בוצע פיתוח מואץ לשיקום הנוף בשיתוף פעולה של רשות הטבע והגנים, עיריית מצפה רמון ובמימון של הקרן לשיקום מחצבות.
הגן הלאומי צבעי מכתש רמון נמצא בלב מכתש רמון, מדרום לנחל רמון וכ-6 קילומטרים מדרום-מזרח למצפה רמון.
כביש סלול יוצא מכביש 40 מזרחה בשטח הגן, ומסתיים סמוך לחאן בארות.
גן חסידי אומות העולם תושבי חיפה ממוקם בשכונת רמת אלון בחיפה להנצחת חסידי אומות העולם שסיכנו את חייהם למען הצלת יהודים בתקופת השואה והתגוררו בעיר פרק זמן מסוים או עד לפטירתם.
תושב חיפה רוני גרוסמן, אשר אביו ניצל בזכות ורוניקה פרוצאי, ואמו הסתתרה בבית מוגן של ראול וולנברג, ביקש למצוא דרך מיוחדת להנצחה בחיפה.
הוא פנה ליונה יהב, ראש עיריית חיפה, וכך עלה הרעיון להנצחה באמצעות גן מיוחד.
הנושא עלה ואושר פה אחד ב־2005 במועצת העיר.
בישיבה הוחלט להקים גן ציבורי על שם חסידי אומות העולם תושבי חיפה, בשכונת רמת אלון, חיפה.
בכניסה לגן ניצבים שלושה עמודי זיכרון.
על עמוד האבן המרכזי חרוטה מפת הגן עם מסלול ממוספר של אבני הזיכרון.
בצדו השמאלי עמוד זיכרון ובו סיפורו של הגן.
בצידו הימני עמוד עליו חרוטים שמות חסידי אומות העולם.
הגן טובל בירק ומוצל באמצעות עצים ובו שבילים מרוצפים.
ברחבי הגן מפוזרות פינות ישיבה.
ובשבילי הגן במסלול מעגלי ניצבים הסלעים שעל כל אחד מהם חרוט השם ותמצית סיפור ההצלה של מי שהתגוררו בחיפה והוכרו כחסיד אומות העולם.
בשטח הגן נבנה גם אמפיתיאטרון וכן מגרש משחקים הנקרא "גן ילדי הנצח" לזכרם של מיליון וחצי ילדים שנספו בשואה.
בגן מונצח גם הדיפלומט השוודי, חסיד אומות העולם ראול וולנברג, שבזכותו ניצלו עשרות אלפי יהודים בהונגריה.
ב-1936 וולנברג התגורר במשך כחצי שנה בחיפה כשעבד בבנק הולנד ברחוב הבנקים פינת עיר התחתית בחיפה.
הגן נחנך ב-2008. לטקס חנוכת הגן הוזמנו חסידי אומות העולם שהיו עדיין בחיים, ניצולים ובני משפחותיהם.
בטקס נכחו גם נציגים דיפלומטים מהמדינות שבהם פעלו חסידי אומות העולם, כגון, שגרירת פולין בישראל וקונסול הכבוד של פולין בחיפה, צרפת, אוקראינה וארצות הברית.
כמו כן השתתפו בטקס ד"ר מרדכי פלדיאל, מנהל מחלקת חסידי אומות העולם ביד ושם, ונציגי תנועות הנוער ומועצת הנוער העירונית של חיפה.
הגן נועד להוות מוקד לפעילות חינוכית ערכית לתלמידים ולחניכי תנועות הנוער ומקום השראה ללימוד אודות הצלה בתקופת השואה תוך הדגשת הגבורה והבחירה האנושית והמוסרית להתגייס לעזרתם של היהודים הנרדפים.
בית הספר היסודי רוממה בחיפה הפך את ההגעה לגן ביום השואה והגבורה למסורת בית ספרית.
הביקור בגן מהווה השלמה ללימוד בכיתה על המושג חסידי אומות העולם.
הרעיון החל ביוזמה של יואב גרוסמן תלמיד בית הספר, בנו של רוני גרוסמן, יוזם הקמת הגן.
גן ילדים: המחזמר היא סדרת טלוויזיה אמריקאית בהנפשה ממוחשבת שנוצרה על ידי מישל לואיס וצ'רלטון פטוס.
הסדרה עלתה לראשונה ב-3 בספטמבר 2024 בערוץ דיסני ג'וניור והסתיימה ב-23 במאי 2025.
הסדרה עוקבת אחר הרפתקאותיה של ברטי בנאבנטה, ילדה בת 5 שמתחילה גן ילדים בבית הספר היסודי "פורטר" ומגלה את הרגעים המרגשים והמורכבים של בית הספר, יחד עם חבריה לכיתה והמורה שלה, מיס מורנו.
כל פרק מוצג בסגנון מחזמר בסגנון ברודוויי, שבו הילדים שרים ורוקדים תוך כדי למידה של דברים חדשים.
בכל פרק ישנו שיר אחד שבו מתבצע מעבר מהנפשה ממוחשבת להנפשת פלאש דו-ממדית, ומוצג קליפ מוזיקלי המבוסס על מה שברטי וחבריה לכיתה למדו.
רוז - רוז היא אחת החברות הכי הטובות של ברטי.
היא מלאת אנרגיה ונלהבת, רוז תמיד בתנועה, בין אם זה במשחק כדורגל בהפסקה, בריקוד עם שאר הכיתה כדי להשתחרר או פשוט בקפיצה מסביב לכיתה.
עם זאת, אפילו רוז יודעת להירגע ולשמש כקול ההגיוני בכיתה שלה.
קאט - היא ילדה בת 5 והיא קצת שובבה.
היא אוהבת מאוד את אחותה, אלי, ארנבים ובמיוחד חתולים.
יש לה אמפתיה רבה כלפי חבריה ואחותה, והיא תמיד מביאה התלהבות בכל דבר שהיא עושה.
אלי - היא ילדה בת 5 שאוהבת לעזור.
בהשוואה לאחותה התאומה והאנרגטית, קאט, היא יותר שקטה, אך היא מאוד אוהבת את אחותה ותמיד שם בשביל אחותה וחבריה כדי להקשיב, לתת תשומת לב או להציע רעיונות.
קנג'י - הוא ילד יהודי-אמריקאי.
הוא מת על החצוצרה שהוא קיבל במתנה כשהיה בן שנתיים.
יש לו לפעמים פחד במה, אבל הוא מנצח את הפחד הזה בעזרת זה שהוא מנגן.
ג'מיל - הוא הילד הכי יצירתי בכיתה של מיס מורנו.
למרות שהוא צנוע לגבי הישגיו, הוא לא מהסס לעזור לחבריו כשהם זקוקים לכך, בין אם זה במילה טובה או באמצעות אחת מההמצאות הרבות שלו.
עם זאת, הצורך של ג'מיל לעזור לאחרים עלול לפעמים לבוא על חשבונו.
שם הדמותמדבב/ת במקורמדבב/ת בעבריתברטי בנאבנטהאנדראה רוזה גוזמןיפורסם בהמשךראדיש ריזלזנדר צ'יןיפורסם בהמשךרוזליה ניומןיפורסם בהמשךטג'שיאם באלאסוברמניאןיפורסם בהמשךאביגילטנדי פומוקונגיפורסם בהמשךקאטאליס הלסייפורסם בהמשךאלייפורסם בהמשךקנג'יקיילן ג'ודיפורסם בהמשךג'מילרנדי פריןיפורסם בהמשךמיס מורנוג'ינה טורסיפורסם בהמשך
עונהמספר פרקיםתקופת שידור מקורית תקופת שידור בישראל שידור ראשוןשידור אחרוןשידור ראשוןשידור אחרון1253 בספטמבר 202423 במאי 2025יפורסם בהמשךיפורסם בהמשך
ב-29 באפריל 2022, הוכרז באופן רשמי כי הסדרה קיבלה אור ירוק להפקה עבור דיסני ג'וניור.
הסדרה נוצרה על ידי מישל לואיס וצ'רלטון פטוס והופקה על ידי Oddbot Entertainment בשיתוף עם דיסני ג'וניור.
הסדרה מציגה הנפשה בתלת־ממד ובדו-מימד, כאשר הבמאים המפקחים הם גאי מור ומלורי קורונדו, בהתאמה.
מי שבחרה את שמות הפרקים היא איווה נובלזאדה.
צוות המדבבים הראשי הוכרז ב-5 באוגוסט 2024, לקראת עליית הסדרה לאוויר ב-3 בספטמבר 2024.
הסדרה שודרה לראשונה ב-3 בספטמבר 2024 בדיסני ג'וניור בארצות הברית ובקנדה ב-7 בספטמבר באותה השנה.
גן כפרי עם חמניות הוא ציור שמן על בד מאת האמן האוסטרי גוסטב קלימט, אשר נוצר בשנת 1907. היצירה מתארת גן פורח ועשיר בצמחייה, בו חמניות גדולות וצהובות בולטות במרכז התמונה, מוקפות בפרחים מגוונים, עצים וצמחי רקע נוספים.
גודלו של הציור 110 על 110 סנטימטרים, והוא שמור בגלריה האוסטרית בלוודר בווינה.
קלימט יצר את הציור בתקופה בה שהה בעיירה קמר, שבתחום היישוב שורפלינג על אגם אטרזה, בגינת וילה אוליאנדר.
הציור מהווה מעין המשך ליצירה קודמת בשם גן כפרי (Bauerngarten), שצוירה שנה קודם לכן בליצלברג, בחצי האי בו שכנו חוות "מייר" ו"בראוהוף".
המעבר בין הלוקיישנים משתקף גם בשינוי הגאוגרפי בתמונות – במקום רצועת אדמה שטוחה, כפי שנראית בציור מ-1906, מתוארת כאן רצועת חוף צרה שמתנשאת למדרון תלול המוביל לעבר הר שָפְּבֶּרג, יעד טיולים אהוב על קלימט.
גן כפרי עם חמניות מתאפיין בצבעים עזים ובמשיחות מכחול חופשיות שנותנות לתמונה תחושת תנועה וחיים.
החמניות, עם עלי הכותרת הצהובים והלב המרכזי הכהה, בולטות על רקע ירוק עשיר ויוצרות ניגוד צבעוני חזק.
האור הזהוב השוטף את הציור מעניק לו אווירה בוקולית, אידילית.
הצמחייה מצוירת בדייקנות רבה, וקלימט מדגים כאן את שליטתו בטקסטורות ודפוסים – תכונה שמאפיינת את סגנונו המאוחר.
מעבר לכך, היצירה מבטאת לא רק את יופיו של הטבע, אלא גם את רגשותיו של האמן דרך סגנון ציור עשיר וחושי.
גן כפרי עם חמניות מדגים את המעבר בסגנונו של קלימט לעבר קומפוזיציות פתוחות יותר.
הוא נפרד מהרקע הדחוס בצמחייה עיטורית שהופיע ביצירות קודמות, ובמקומו מציג גן במדרון קל, אשר מעניק לצופה תחושת עומק דרך פריסת קבוצות פרחים בגבהים שונים.
בין שתי חמניות ניתן אף להבחין בגזע עץ דק, רמז לצמחייה שממשיכה מחוץ לפריים המרכזי.
בציור זה ניתן לזהות תהליך סגנוני שבו קלימט עובר מהצגה ברורה של האובייקטים אל פירוק צורני דקורטיבי.
הדבר בא לידי ביטוי ביצירת קומפוזיציה "פסיפסית", המתוארת כסגנון "הכול־על־הכול" (all over) – כלומר: פריסת פרטים אחידה על פני כל שטח הציור, ללא מוקד מרכזי ברור.
בניגוד לקומפוזיציה קלאסית שמובילה את העין אל דמות או אלמנט אחד מרכזי, קלימט יוצר כאן מרקם צפוף ועשיר שבו הפרחים, הצורות והצבעים חולשים באותה עוצמה על המרחב כולו.
תהליך זה מאפיין את יצירתו המאוחרת, ומשקף מעבר מהשפעות ריאליסטיות לייצוגים מופשטים ודקורטיביים.
הציור גן כפרי עם חמניות שונה ביצירתו הקומפוזיציונית מקודמו גן כפרי משנת 1906, בין השאר בשל שינוי המיקום.
בעוד שליצלברג, מקום שהותו הקודם של קלימט, מאופיין ברצועת אדמה שטוחה ורחבה, הרי שקמר – המקום בו צויר הציור החדש – מציעה נוף שונה בתכלית: רצועת חוף צרה המובילה אל מדרון תלול שבראשו הר שפברג.
שינוי זה משפיע על מבנה התמונה, על תחושת העומק בה ועל התפיסה של חלל פתוח.
ההבדל הטופוגרפי הזה הוזכר גם בהקשר להשוואה ליצירה הגרפית "הנערה לי ואני" מאת אוסקר קוקושקה, ונועד להמחיש את ההבדלים בגאוגרפיה של האזור בתקופה.
גן כפרי הוא ציור שמן מאת האמן האוסטרי גוסטב קלימט, אשר צויר בשנת 1907. היצירה נחשבת לאחת מיצירות הנוף החשובות של קלימט מתקופת "תור הזהב" שלו, והיא מתאפיינת בשילוב בין יופי טבעי לבין סגנון סימבולי ודקורטיבי שמקורו באוונגרד של סוף המאה ה-19 בווינה.