tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
זהו צביר דליל יחסית וקטן, כך שסיווגו כצביר כדורי לא היה ברור ולפעמים הוא נחשב לצביר פתוח.
המתכתיות שלו גבוהה מאוד ביחס לצבירים כדוריים.
הצביר התגלה על ידי האסטרונום השווייצרי ז'אן פיליפ דה שסו והופיע ברשימותיו משנת 1746 (יחד עם M35).
בשנת 1779 פרסם האסטרונום הגרמני יוהאן אלרט בודה קטלוג של ערפיליות שנצפו על ידי האסטרונום הגרמני יוהאן גוטפריד קלר ובו הופיע הצביר כערפילית מספר 7 ותואר כערפילית חיוורת בתוך החץ.
פייר מאשן, עוזרו של שארל מסיה, צפה בצביר ב-28 ביוני 1780 ומסיה עצמו צפה בו ב-4 באוקטובר באותה שנה וצרף אותו לקטלוג מסיה, שם תואר כערפילית עמומה ללא כוכבים כ-4 מעלות מדרום ל-M27. בשנת 1784 צפה האסטרונום ויליאם הרשל ב-M71 וזיהה שזהו צביר כוכבים וציין שצורתו אינה סדורה.
ג'ון הרשל צפה בצביר בשנת 1827 וציין שיש בו כוכבים מדרגת בהירות 11 ושלחלק הצפוף שלו יש צורת משולש המצביע צפונה.
בהירות נראיתו של הצביר היא מדרגה 8.2 כך שהוא עמום יחסית.
ניתן להבחין בו באמצעות משקפת איכותית או טלסקופ ועל מנת לצפות בכוכבי הצביר, שהבהירים שבהם הם מדרגת בהירות 11, יש צורך בטלסקופ בינוני.
למרות עמימותו, קל יחסית לאתרו בשל מיקומו כרבע מעלה מדרום-דרום-מזרח לאמצע הקו המחבר את הכוכבים γ (גמא) בחץ ו-δ (דלתא) בחץ, או מעט יותר ממעלה ממזרח-דרום-מזרח לכוכב ζ (זטא) בחץ.
כפי שציין פייר מאשן, כ-4.1 מעלות מצפון-צפון-מזרח לו נמצאת הערפילית הפלנטרית M27 (ערפילית המשקולת).
M71 הוא צביר דליל יחסית וסווג בעבר על ידי האסטרונומים רוברט טרמפלר והרלו שפלי, שעסקו בחקר צבירי כוכבים, כצביר פתוח עשיר, דומה לצביר ברווז הבר.
בניגוד לצבירים כדוריים רגילים המתכתיות שלו גבוהה ויש בו מעט מאוד כוכבים משתנים - 8 בלבד התגלו בו עד היום.
גודלו הזוויתי כפי שמופיע בחשיפה ארוכה הוא כ-7 דקות קשת שממרחק של כ-13,000 שנות אור נותן לו רדיוס של כ-27 שנות אור בלבד.
מסתו המוערכת בכ-17,000 מסות שמש נמוכה - פחות מעשירית המסה האופיינית לצבירים כדוריים וצפיפותו נמוכה גם כן - חצי ממסתו (כ-8,500 מסות שמש) מרוכזת ברדיוס של כ-6 שנות אור כשלהשוואה, ב-M70, ברדיוס של 6 שנות אור נכללת מסה של כ-90,000 מסות שמש.
הספקטרום של אורו מתאים לקרינת כוכב מסוג ספקטרלי G1.
M72 (מ-Messier 72, נקרא גם NGC 6981) הוא צביר כדורי בקבוצת הכוכבים דלי הנמצא במרחק של כ-55,400 שנות אור ממערכת השמש.
זהו הצביר העמום ביותר בקטלוג מסיה ואחד הצבירים הרחוקים ביותר שבו.
בתצפית מאוחרת יותר בשנת 1810 הוא ציין שצורתו של הצביר עגולה ושמרכזו צפוף בהרבה משוליו.
ג'ון הרשל צפה בצביר בשנת 1825 וציין שכוכבי הצביר חלשים מאוד וקשים להפרדה מאור הרקע של הצביר.
בהירות נראיתו של הצביר היא מדרגה 9.3 וגודלו הזוויתי כ-6.6 דקות קשת, כך שהוא עמום וקטן וקשה להבחין בו בלי טלסקופ.
על מנת לצפות בכוכבי הצביר, שהבהירים שבהם הם מדרגת בהירות 14, יש צורך בטלסקופ מקצועי.
קשה לאתר את M72 בשל עמימותו, הוא נמצא כ-3.5 מעלות מדרום לכוכב μ (מו) בדלי, כ-3.3 מעלות מדרום-דרום-מזרח לכוכב ε (אפסילון) בדלי וכ-4 מעלות ממערב-דרום-מערב לכוכב ν (נו) בדלי.
כ-1.3 מעלות ממזרח ל-M72 נמצא האסטריזם M73 וערפילית שבתאי (NGC 7009) נמצאת מעט פחות מ-3 מעלות מצפון-מזרח לו.
אף על פי ש-M72 הוא אחד הצבירים העמומים והקטנים בקטלוג מסיה, הוא למעשה גדול ובהיר ורק בשל המרחק הגדול אליו, כ-55,400 שנות אור, הוא אינו מרשים.
מסתו מוערכת בכ-168,000 מסות שמש, קוטרו כ-106 שנות אור והוא מאיר בעוצמה של פי 54,000 מהשמש.
זוהו בו עד היום כ-50 כוכבים משתנים, רובם מסוג משתני RR בנבל שמאפשרים להעריך את מרחקו.
צפיפותו אינה גבוהה במיוחד, חצי ממסתו מרוכזת ברדיוס של יותר מ-14 שנות אור.
הספקטרום של אורו מתאים לקרינת כוכב מסוג ספקטרלי F7. ממדידת ההסחה לאדום של אורו נראה שהוא נע במהירות גבוהה יחסית של כ-345 קילומטר בשנייה בכיוון מערכת השמש.
M73 (מ-Messier 73, נקרא גם NGC 6994) הוא אסטריזם בקבוצת הכוכבים דלי המורכב מארבעה כוכבים שנראה שאינם קשורים זה לזה.
הכוכב הקרוב ביותר מביניהם נמצא במרחק של כ-880 שנות אור ממערכת השמש והרחוק ביותר נמצא במרחק של כ-2,600 שנות אור ממערכת השמש.
זהו אחד משני העצמים היחידים בקטלוג מסיה שאינם ערפילית, צביר כוכבים או גלקסיה (השני הוא M40).
M73 נצפה על ידי האסטרונום הצרפתי שארל מסיה, ב-4 באוקטובר 1780 שצרף אותו לקטלוג מסיה תחת התיאור "צביר של 3-4 כוכבים הנראה כערפילית במבט ראשון".
מסיה רשם בתיאור העצם שיש ערפיליות קלה בין הכוכבים ושהוא נמצא בסמוך לערפילית M72. בשנת 1783 צפה האסטרונום ויליאם הרשל ב-M73 וציין שמדובר במעט כוכבים בצורת משולש ושלא ניתן להבחין בערפיליות כלשהי ביניהם.
ג'ון הרשל פקפק בהיותו של העצם צביר כוכבים וציין שאם כן, זהו צביר דל ביותר שאין ערפיליות בין כוכביו.
למרות זאת הוא הוסיף אותו לקטלוג הכללי של ערפיליות וצבירי כוכבים, שאותו ערך, תחת הציון GC 4617. בעקבות זאת, הוכנס M73 גם לקטלוג הכללי החדש על ידי ג'ון דרייר תחת הציון NGC 6994.
M73 המשיך להחשב כצביר פתוח דליל ודל בכוכבים (סווג כצביר מטיפוס IV 1 p) ונכלל בקטלוגים של צבירים שנערכו במאה ה-20, למרות שהיו אסטרונומים שחשדו שמדובר באסטריזם ולא בצביר.
רק בסוף המאה ה-20 ותחילת המאה ה-21 נעשו מדידות מדויקות של המרחק ומהירות התנועה של ארבעת הכוכבים העיקריים והוכח שאינם קשורים זה לזה.
בהירותם הנראית של ארבעת הכוכבים היא בין דרגות 10 ו-12, כך שניתן לראותם באמצעות טלסקופ חובבים.
האסטריזם נמצא כ-3.9 מעלות מדרום-מערב לכוכב ν (נו) בדלי, כ-1.3 מעלות ממערב לו נמצא הצביר M72 וכ-1.8 מעלות מצפון מזרח לו נמצאת ערפילית שבתאי (NGC 7009).
ארבעת הכוכבים שיוצרים את האסטריזם יוצרים משולש שקודקודיו פונים לכיוונים דרום, צפון ומערב.
הכוכב הדרומי ביותר הוא גם הבהיר ביותר ומסומן A.
הכוכב הצפוני ביותר הוא השני בבהירותו ומסומן B.
הכוכב המערבי ביותר הוא העמום ביותר מבין הארבעה ומסומן D.
על הקו המחבר את הכוכבים A ו-D נמצא הכוכב השלישי בבהירותו המסומן C.
M74 (מ-Messier 74) או NGC 628 היא גלקסיה ספירלית במרחק של כ-30 מיליון שנות אור מכדור הארץ בקבוצת הכוכבים דגים.
מישור הגלקסיה ניצב לקו הראיה אליה, כך שניתן לראות את המבנה הספירלי שלה במלואו.
הגלקסיה מכילה כ-100 מיליארד כוכבים.
M74 התגלתה על ידי האסטרונום הצרפתי פייר מאשן, עוזרו של האסטרונום שארל מסיה בסוף ספטמבר 1780. מסיה עצמו צפה בה ב-18 באוקטובר 1780 והכניס אותה לקטלוג מסיה כשהוא מתאר אותה כערפילית די גדולה, עמומה מאוד, קשה לצפייה, סמוכה לכוכב η (אטא) בדגים.
ויליאם הרשל צפה בה ב-20 בספטמבר 1783 ותיאר אותה כערפילית חלשה מאוד ונראה שהיא מורכבת מהמון כוכבים מאוד קטנים.
גם בתצפיות מאוחרות יותר הוא ציין את עמימותה וכן שגבולותיה אינם ברורים.
ב-1828 וב-1830 צפה בה ג'ון הרשל וציין שיש לה מרכז בקוטר של כדקת קשת בהיר יותר משאר הערפילית.
ג'ון דרייר הכניס אותה לקטלוג הכללי החדש תחת הציון NGC 628 כשהוא משער שמדובר בצביר כדורי.
עד היום נצפו ב-M74 שלוש סופרנובות, שתיים מהן הגיעו לדרגת בהירות 12 בשנים 2002 ו-2013 (ניתנת לצפייה בתמונה בצד שמאל למטה) ואחת עמומה יותר בשנת 2003. הסופרנובה משנת 2002 סווגה כהיפרנובה ומשערים שהכוכב שיצר אותה היה בעל מסה של 20–25 מסות שמש.
M74 נמצאת כ-1.35 מעלות ממזרח-צפון-מזרח לכוכב η (אטא) בדגים, מעט מדרום לקו המחבר אותו עם הכוכבים המל (α בטלה) ושרטן (β בטלה).
עם בהירות מדרגה 10 קשה להבחין בה עם טלסקופ חובבים ונדרשים תנאי תצפית טובים לשם כך.
רק בצילום ארוך חשיפה דרך טלסקופ מקצועי ניתן להבחין שזו גלקסיה ספירלית ובמבנה הזרועות שלה.
גודלה הזוויתי, כ-10 דקות קשת ממרחק של כ-30 מיליון שנות אור, שקול לרדיוס של כ-95,000 שנות אור.
ההסחה לאדום של אור הגלקסיה מראה ש-M74 מתרחקת משביל החלב במהירות של כ-657 קילומטר בשנייה.
M77 (מ-Messier 77) או NGC 1068 היא גלקסיה ספירלית במרחק של כ-47 מיליון שנות אור מכדור הארץ בקבוצת הכוכבים לווייתן.
במרכז הגלקסיה נמצא חור שחור שמסתו מוערכת ב-10-100 מיליון מסות שמש..
M77 היא גלקסיית סיפרט, עם גרעין גלקסייה בו בולע החור השחור הסופר מסיבי כמויות גדולות במיוחד של חומר.
זו הגלקסייה היחידה שפליטת חלקיקי הנייטרינו שלה חזקה דייה עד שזוהתה בוודאות
M77 התגלתה על ידי האסטרונום הצרפתי פייר מאשן, עוזרו של האסטרונום שארל מסיה ב-29 באוקטובר 1780. מסיה עצמו צפה בה ב-17 בדצמבר של אותה שנה והכניס אותה לקטלוג מסיה כשהוא מתאר אותה כצביר כוכבים שמכיל ערפיליות סמוך לכוכב δ (דלתא) בלווייתן.
גם ויליאם הרשל שצפה בה ב-1783 תיאר את הגלקסיה ככוכב מוקף בערפילית ויותר מאוחר, ב-1801 כצביר בתוך ערפילית.
ב-1850 זיהה האסטרונום ויליאם פרסונס, רוזן רוס השלישי שמדובר בערפילית בעלת מבנה ספירלי.
ב-1908 חוקרים במצפה הכוכבים ליק שהקרינה הנפלטת ממרכז הגלקסיה מכילה קווי פליטה רחבים במיוחד.
תופעה זו מצביעה על קיומם של ענני גז הנפלטים ממרכז הגלקסיה במהירות גבוהה שמגיעה ל-100 ק"מ בשנייה.
בשל תכונה זו, מסווגת M77 כגלקסיית סיפרט מסוג II והיא למעשה גלקסיית סיפרט הראשונה שהתגלתה.
בשנת 1952 התגלה שמרכז הגלקסיה מהווה מקור חזק של גלי רדיו והוא קיבל את הסימונים Cetus A ו-3C 71 ברשימות של מקורות רדיו ובשל כך הגלקסיה מסווגת גם כגלקסיית רדיו.
בעזרת מדידות בגלי רדיו ובתחום התת-אדום ניתן היה להבחין בתנועה של החומר סביב מרכז הגלקסיה ומכאן להסיק את קיומו של החור השחור המסיבי שבמרכזה, אף על פי שענני הגז והאבק הנפלטים מליבת הגלקסיה לא מאפשרים תצפיות באור נראה.
M77 נמצאת במרחק זוויתי של כ-0.85 מעלות ממזרח-דרום-מזרח לכוכב δ (דלתא) בלווייתן כך שקל מאוד לאתר אותה.
עם בהירות נראית מדרגה 8.9 ניתן בקלות לראות אותה במשקפת, אך להבחין במבנה הספירלי דורש טלסקופ בקוטר 12 אינץ' לפחות, ותנאי חושך עם זיהום אור מינימלי.
גודלה הזוויתי הנראה הוא כ-7 דקות קשת שממרחק של כ-47 מיליון שנות אור שקול לקוטר של כ-95,000 שנות אור, אך בצילומים ארוכי חשיפה ניתן להבחין שקוטרה הוא כמעט כפול מכך ומגיע ל-170,000 שנות אור.
ההסחה לאדום של אור הגלקסיה מראה ש-M77 מתרחקת משביל החלב במהירות של כ-1,100 קילומטר בשנייה.
M77 נמצאת בתוך קבוצת גלקסיות קטנה שנקראת על שמה "קבוצת M77".
אחת מגלקסיות הקבוצה, NGC 1055 נמצאת כחצי מעלה מצפון-צפון-מערב ל-M77 ועם בהירות נראית מדרגה 11.4 ניתנת לצפייה באמצעות טלסקופ חובבים.
חברה נוספת בקבוצה, NGC 1073 נמצאת כ-1.4 מעלות מצפון-צפון-מזרח ל-M77 (כ-1.5 מעלות מצפון מערב ל-δ בלווייתן) וגם לה בהירות נראית מדרגה 11. שאר חברות הקבוצה עמומות יותר ולא ניתנות לצפייה באמצעות ציוד חובבים.
M78 (מ-Messier 78) או NGC 2068 היא ערפילית החזרה בקבוצת הכוכבים אוריון ומהווה למעשה חלק מהענן המולקולרי של אוריון שכולל גם את ערפילית אוריון וערפיליות נוספות.
הערפילית הוכנסה לקטלוג מסיה ב-17 בדצמבר 1780 כשהיא מתוארת על ידי שארל מסיה כצביר כוכבים מוקף בערפיליות.
מסיה ציין שההצביר והערפילית התגלו על ידי פייר מאשן בתחילת השנה, אבל ללא תאריך מדויק.
ב-19 בדצמבר 1783 הערפילית נצפתה גם על ידי ויליאם הרשל שתיאר אותה כשני כוכבים חזקים ושלושה חלשים בתוך ערפילית מוארת, וציין שהיא דומה לערפילית שבחרב של אוריון.
ב-1919 האסטרונום וסטו סליפר ממצפה הכוכבים לוול, גילה שהספקטרום של אור הערפילית זהה לספקטרום של הכוכבים שבה והסיק שזו ערפילית החזרה שמפזרת ומחזירה את אור הכוכבים שבה.
הערפילית נמצאת כ-2.5 מעלות מצפון-מזרח ל-אלניטק, כחצי מעלה ממזרח לקו המחבר אותו עם ביטלג'וז.
ניתן לראותה באמצעות משקפת איכותית או באמצעות טלסקופ חובבים, שבאמצעותו ניתן להבחין גם ב-NGC 2071 הסמוכה.
למעשה, M78 היא רק חלק מענן גז ואבק גדול שכולל חוץ ממנה גם את NGC 2071 (למעלה בתמונה), NGC 2067 (צמוד מימין למעלה) ו-NGC 2064 (צמוד מימין למטה).
בתוך הענן נוצרים כוכבים חדשים ועד היום התגלו בה ובסביבתה 45 כוכבי T בשור.
תהליכי ההיווצרות של הכוכבים גורמים לשינויים תכופים בעוצמת הקרינה הנפלטת באזורים שונים של הערפילית ולכן צורתה ובהירותה משתנים עם הזמן.
בצילומים בתחום התת-אדום ניתן להבחין באזורי יצירת כוכבים ובכוכבים שנמצאים בתהליכי התהוות ועדיין אינם חמים מספיק כדי להיראות באור נראה.
מתמונות אלה ניתן לראות שהכוכבים נוצרים בצבירים ולא באופן אחיד ברחבי הערפילית.
הכוכבים הבהירים ביותר שבערפילית הם זוג ענקים כחולים מסוג ספקטרלי B2 עם בהירות נראית מדרגה 10. אורם הכחול צובע את הערפילית באור כחלחל ומאפשר את הצפייה בה.
פיזור ריילי גורם לפיזור חזק יותר של אור כחול לעומת אורכי גל ארוכים יותר ומחזק את הגוון הכחול של הערפילית.
M79 (מ-Messier 79, נקרא גם NGC 1904) הוא צביר כדורי בקבוצת הכוכבים ארנבת הנמצא במרחק של כ-42,100 שנות אור ממערכת השמש.
זהו אחד הצבירים הרחוקים ממרכז הגלקסיה.
הצביר התגלה על ידי האסטרונום הצרפתי פייר מאשן, עוזרו של שארל מסיה, ב-26 באוקטובר 1780 ומסיה עצמו צפה בו ב-17 בדצמבר באותה שנה וצרף אותו לקטלוג מסיה, שם תואר כערפילית יפה ללא כוכבים עם מרכז בהיר.
בשנת 1783 צפה האסטרונום ויליאם הרשל ב-M79 וזיהה שזהו צביר כוכבים ובתצפית מאוחרת יותר בשנת 1806, ציין שזהו צביר עשיר עם צורה כדורית ושהכוכבים במרכזו צפופים מאוד.
בהירות נראיתו של הצביר היא מדרגה 7.7 וגודלו הזוויתי כ-9.6 דקות קשת, כך שניתן לראותו באמצעות משקפת טובה או באמצעות טלסקופ חובבים.
על מנת לצפות בכוכבי הצביר, שהבהירים שבהם הם מדרגת בהירות 13, יש צורך בטלסקופ בינוני.
M79 נמצא כמעט 4 מעלות מדרום-דרום-מערב לכוכב ניהל (β בארנבת), כ-5 מעלות מדרום-מערב לכוכב γ (גמא) בארנבת וכ-4.75 מעלות מדרום מזרח לכוכב ε (אפסילון) בארנבת.
M79 נמצא במרחק של למעלה מ-60,000 שנות אור ממרכז הגלקסיה ולמעשה הוא קרוב למה שנראה כמו שרידים של גלקסיה ננסית שהתפרקה בשל כוחות הגאות שהפעיל עליה שביל החלב.
ככל הנראה M79 ועוד מספר צבירים קרובים היה שייך בעבר לגלקסיה ננסית זו.
מרכזו צפוף במיוחד, חצי ממסתו מרוכזת ברדיוס של פחות מ-10 שנות אור והוא מסווג כצביר מסוג V.
עד היום התגלו בו מעט כוכבים משתנים, מהם כ-10 משתני RR בנבל.
הספקטרום של אורו מתאים לקרינת כוכב מסוג ספקטרלי F5. ממדידת ההסחה לאדום של אורו נראה שהוא מתרחק ממערכת השמש במהירות של כ-200 קילומטר בשנייה.
M80 (מ-Messier 80, נקרא גם NGC 6093) הוא צביר כדורי בקבוצת הכוכבים עקרב הנמצא במרחק של כ-32,600 שנות אור ממערכת השמש.
הצביר התגלה על ידי האסטרונום הצרפתי שארל מסיה ב-4 בינואר 1781 והוכנס לקטלוג מסיה, שם תואר כערפילית ללא כוכבים עם מרכז בהיר מוקף בערפיליות שנראה כמו גרעין של שביט.
בשנת 1784 צפה האסטרונום ויליאם הרשל ב-M80 וזיהה שזהו צביר כוכבים וציין שזהו צביר עשיר עם צורה כדורית ושמרכז הצביר דחוס מאוד.
ג'ון הרשל צפה בצביר בשנת 1830 וציין שכוכביו הבהירים הם מדרגות בהירות 14-15. בשנת 1860 הופיעה בתוך הצביר נובה, שהגיעה לדרגת בהירות 7 והייתה בהירה יותר מכל הצביר.
בהירות נראיתו של הצביר היא מדרגה 7.3 וגודלו הזוויתי כ-10 דקות קשת, כך שניתן לראותו באמצעות משקפת טובה או באמצעות טלסקופ חובבים.
על מנת לצפות בכוכבי הצביר, שהבהירים שבהם הם מדרגת בהירות 14, יש צורך בטלסקופ בינוני.
M80 נמצא על הקו המחבר את אנטארס עם גרפיאס (β בעקרב), כ-4.5 מעלות מצפון-צפון-מערב לאנטרס וכ-4 מעלות מדרום-דרום-מזרח לגראפיאס, כך שקל לאתרו.
כמו כן, הכוכב ρ (רו) בנושא הנחש נמצא כ-2 מעלות ממזרח-דרום-מזרח לו.
M80 נמצא במרחק של למעלה כ-12,000 שנות אור ממרכז הגלקסיה והוא מקיף אותה בזמן הקפה של כ-70,000,000 שנים.
מרכזו דחוס ביותר, חצי ממסתו מרוכזת ברדיוס של פחות מ-6 שנות אור והוא מסווג כצביר מסוג II - הסוג השני הכי דחוס.
בצביר יש מספר גדול יחסית של כוכבים כחולים שמכונים "כחולים מתעכבים" ושגילם צעיר בהרבה מגילו של הצביר.
מקובל להניח שהם נוצרו כתוצאה של התנגשויות בין כוכבים פחות מסיביים בליבה הצפופה של הצביר.
הספקטרום של אור הצביר מתאים לקרינת כוכב מסוג ספקטרלי F6..
M84 (נקראת גם NGC 4374) היא גלקסיה אליפטית הנמצאת במרחק כ-60 מיליון שנות אור מכדור הארץ בקבוצת הכוכבים בתולה.
גלקסיה זו שייכת לצביר הבתולה.
ויליאם הרשל צפה ב-M84 בשנת 1784 וציין רק שהיא בהירה יחסית.
בשל מיקומה במרכז צביר הבתולה, היא לא זכתה להתייחסות מיוחדת ביחס לשאר הגלקסיות הסובבות אותה.
עד היום נצפו ב-M84 3 סופרנובות: סופרנובה 1957B הגיעה לדרגת בהירות 13 ו-סופרנובה 1980I ו-סופרנובה 1991bg הגיעו לדרגת בהירות 14.
M84 נמצאת במרכז צביר הבתולה והיא מהגלקסיות הבהירות שבו.
עם דרגת בהירות נראית 10.1 היא ניתנת לצפייה באמצעות טלסקופ חובבים ואפילו באמצעות משקפת איכותית כשתנאי הצפייה טובים, מכיוון שאין כוכבים בולטים בסביבתה, לא קל לאתרה.
M84 נמצאת כ-4.9 מעלות מצפון-מערב לכוכב ρ (רו) בבתולה ובערך באמצע הקו המחבר את דנבולה שבקבוצת אריה עם הכוכב וינדמיאטריקס (ε בבתולה) שבהירותו מדרגה 2.8, כ-9 מעלות מכל אחד מהם.
כ-18 דקות קשת ממזרח-צפון-מזרח ל-M84 נמצאת M86 ובאותו מרחק מדרום מזרח לה נמצאת NGC 4388, ושלושתן יוצרות יחד משולש שווה-צלעות וניתן לראותן ביחד בטלסקופ עם הגדלה בינונית.
M87 נמצאת כמעלה וחצי מדרום-דרום-מזרח ל-M84, M99 נמצאת כ-2.1 מעלות מצפון-מערב לה, M88 נמצאת כ-2.3 מעלות מצפון-מערב לה ולמעשה ברדיוס של כ-5 מעלות מסביב ל-M84 נמצאות לא פחות מ-13 גלקסיות מתוך קטלוג מסיה.
גודלה הזוויתי של M84 הוא כ-6 דקות קשת השקולות לקוטר של כ-115,000 שנות אור, ומסתה של הגלקסיה מוערכת בכ-5.1x1011 מסות שמש (כ-90% ממסת שביל החלב).
צורתה מעט אליפטית והיא מכילה בעיקר כוכבים זקנים צהובים ואדומים ולא נראה שיש בה יצירה של כוכבים חדשים.
תצפיות של טלסקופ החלל האבל משנת 1997 הראו שבמרכז הגלקסיה יש עצם מסיבי ביותר שמסתו מוערכת בכ-300 מיליון מסות שמש.
בנוסף, תצפיות בגלי רדיו מראות שממרכז הגלקסיה נפלטים שני סילונים של גז, מה שמראה שלגלקסיה גרעין פעיל.
הגלקסיה מתרחקת משביל החלב במהירות של כ-1,000 ק"מ לשנייה.
M85 (נקראת גם NGC 4382) היא גלקסיית עדשה הנמצאת במרחק כ-60 מיליון שנות אור מכדור הארץ בקבוצת הכוכבים שערות ברניקי.
גלקסיה זו שייכת לצביר הבתולה ונמצאת בקצהו הצפוני, שגולש לתחומי הקבוצה השכנה - שערות ברניקי, והיא הצפונית ביותר בצביר מבין הגלקסיות שנמצאות בקטלוג מסיה.
M85 התגלתה ב-4 במרץ 1781 על ידי עוזרו של שארל מסיה, האסטרונום הצרפתי פייר מאשן.
מאשן דיווח על תגליתו למסיה, שצפה בה ב-18 במרץ וצירף אותה לקטלוג מסיה כשהוא מתאר אותה כ"ערפילית ללא כוכבים מעל האוזן של הבתולה בין הכוכבים 11 בשערות ברניקי ו-24 בשערות ברניקי" וציין שהערפילית עמומה.
באותו הלילה גילה מסיה 7 גלקסיות נוספות חוץ מ-M85, כולן מצביר הבתולה.
ויליאם הרשל צפה ב-M85 בשנת 1784 וציין שיש ערפילית נוספת שצמודה אליה (NGC 4394).
בשנת 1827 צפה בה גם ג'ון הרשל וציין שהיא בהירה ועגולה ומרכזה בהיר יותר משוליה.
עד היום נצפתה ב-M85 סופרנובה אחת סופרנובה 1960R שהגיעה לדרגת בהירות 11.7.
M85 נמצאת בקצה הצפוני של צביר הבתולה והיא מהגלקסיות הבהירות ביותר שבו.
עם דרגת בהירות נראית 9.1 היא ניתנת לצפייה באמצעות טלסקופ חובבים ואפילו באמצעות משקפת איכותית כשתנאי הצפייה טובים, מכיוון שאין כוכבים בולטים בסביבתה, לא קל לאתרה.
M85 נמצאת כ-10 מעלות מדרום לכוכב γ (גמא) בשערות ברניקי, כ-10.5 מעלות ממערב לכוכב α (אלפא) בשערות ברניקי וכ-1.2 מעלות מהכוכב העמום 11 בשערות ברניקי.
כ-8 דקות קשת ממזרח-צפון-מזרח ל-M85 נמצאת NGC 4394 וניתן לראותן ביחד בטלסקופ עם הגדלה בינונית.
NGC 4293 נמצאת כמעלה ממערב ל-M85, NGC 4450 נמצאת כ-1.3 מעלות מדרום-מזרח לה, M100 ו-NGC 4350 נמצאות כ-1.5 מעלות וכ-2.4 מעלות בהתאמה מדרום-דרום-מערב לה, ובמרחקים של 4-4.5 מעלות מ-M85 נמצאות הגלקסיות (ממזרח למערב) M91 (דרום-דרום-מזרח), M88 (דרום דרום מזרח), M99 (דרום-דרום-מערב) ו-M98 (דרום-מערב).
גלקסיית העין השחורה (שאינה חלק מצביר הבתולה) נמצאת כ-8 מעלות מצפון מזרח ל-M85.
גודלה הזוויתי של M85 הוא כ-7 דקות קשת השקולות לקוטר של כ-125,000 שנות אור, ומסתה של הגלקסיה מוערכת בכ-4x1011 מסות שמש (כ-70% ממסת שביל החלב).
צורתה מעט אליפטית והיא מכילה בעיקר כוכבים זקנים צהובים ואדומים, אם כי במרכזה יש גם אזורים של כוכבים צעירים וכחולים.
ליבתה של הגלקסיה לא פעילה ולא ברור האם קיים במרכזה חור שחור מסיבי.
כמו כן ישנן עדויות לכך שלפני מספר מיליארדי שנים עברה הגלקסיה איחוד עם גלקסיה אחרת.
הגלקסיה מתרחקת משביל החלב במהירות של כ-700 ק"מ לשנייה וכך גם הגלקסיה השכנה NGC 4394 מה שמצביע על כך שהן קשורות כבידתית זו לזו.
לעומת זה בעוד ש-NGC 4394 עשירה במימן נייטרלי, ב-M85 כמעט שאין כלל מימן נייטרלי.
M86 (נקראת גם NGC 4406) היא גלקסיה ענקית הנמצאת במרחק כ-60 מיליון שנות אור מכדור הארץ בקבוצת הכוכבים בתולה.
גלקסיה זו שייכת לצביר הבתולה והיא אחת מהגלקסיות הבהירות והגדולות ביותר שבה.
לא ברור האם M86 היא גלקסיית עדשה או גלקסיה אליפטית.
M86 התגלתה ב-18 במרץ 1781 על ידי האסטרונום הצרפתי שארל מסיה שצירף אותה לקטלוג מסיה ותיאר אותה כ"ערפילית ללא כוכבים" וציין שהיא סמוכה ל-M84, אותה גילה מעט מוקדם יותר, וכן שהן דומות זו לזו.
בשנת 1888 כלל אותה ג'ון דרייר בקטלוג הכללי החדש תחת הציון NGC 4406 כשהיא מתוארת באותו התיאור של ג'ון הרשל.
M86 נמצאת במרכז צביר הבתולה והיא מהגלקסיות הכי בהירות שבו.
עם דרגת בהירות נראית 8.9 היא ניתנת לצפייה באמצעות משקפת או טלסקופ חובבים, אך מכיוון שאין כוכבים בולטים בסביבתה, לא קל לאתרה.
M86 נמצאת כ-4.7 מעלות מצפון-מערב לכוכב ρ (רו) בבתולה ובערך באמצע הקו המחבר את דנבולה שבקבוצת אריה עם הכוכב וינדמיאטריקס (ε בבתולה) שבהירותו מדרגה 2.8, כ-9 מעלות מכל אחד מהם.
כ-18 דקות קשת ממערב-דרום-מערב ל-M86 נמצאת M84 וניתן לראותן ביחד בטלסקופ עם הגדלה בינונית.
M87 נמצאת כמעלה ורבע מדרום-דרום-מזרח ל-M86, ו-M88 נמצאת כ-2 מעלות מצפון-מזרח לה.
למעשה ברדיוס של כ-5 מעלות מסביב ל-M86 נמצאות לא פחות מ-13 גלקסיות מתוך קטלוג מסיה.
במרחק של כ-0.4 מעלות ממזרח-צפון-מזרח ל-M86 נמצאות זוג הגלקסיות NGC 4435 ו-NGC 4438 שמכונות "העיניים" וכ-0.3 מעלה מדרום-דרום-מערב לה נמצאת NGC 4388.
גודלה הזוויתי של M86 הוא כ-9 דקות קשת השקולות לקוטר של כ-155,000 שנות אור, ומסתה של הגלקסיה מוערכת בכ-3.2x1012 מסות שמש - פי 5.5 ממסת שביל החלב.
צורתה אליפטית, אך לא ברור האם היא אכן גלקסיה אליפטית או שמדובר בגלקסיית עדשה שמישורה נטוי ביחס לקו הראיה אליה.
על פי ההסחה לכחול של קרינת הגלקסיה היא מתקרבת אל שביל החלב במהירות של כ-270 ק"מ לשנייה ומבין הגלקסיות שבקטלוג מסיה רק ל-M90 יש הסחה לכחול גדולה יותר.
M88 (נקראת גם NGC 4501) היא גלקסיה ספירלית הנמצאת במרחק של כ-60 מיליון שנות אור מכדור הארץ בקבוצת הכוכבים שערות ברניקי.
גלקסיה זו היא אחת מהגלקסיות הבהירות שבצביר הבתולה והיא נמצאת בחלקו הצפוני הגולש אל קבוצת הכוכבים שערות ברניקי.
M88 התגלתה ב-18 במרץ 1781 על ידי האסטרונום הצרפתי שארל מסיה שצירף אותה לקטלוג מסיה ותיאר אותה כ"ערפילית ללא כוכבים" וציין שהיא דומה ל-M58. מסיה חיפש באותו לילה ערפילית, שעליה דיווח עוזרו פייר מאשן כשבועיים קודם (M85), וגילה 7 גלקסיות נוספות על זו שגילה מאשן, כולן מצביר הבתולה.
ויליאם הרשל ציין ברשימותיו שצפה ב-M88 בשנת 1784 ושבסמוך לה נמצאת ערפילית נוספת עמומה יותר שבקושי הצליח להבחין בה (ככל הנראה NGC 4516).
ג'ון הרשל צפה ב-M88 מספר פעמים בין השנים 1826 ו-1832 ותיאר אותה כערפילית בהירה, גדולה, מאורכת ושחלקה הצפוני בהיר מהדרומי.
ויליאם פרסונס, רוזן רוס השלישי, גילה בשנת 1850 שלגלקסיה זרועות ספירליות, כך שזו אחת מהגלקסיות הראשונות שזוהו כספירליות.
בשנת 1999 התגלתה ב-M88 סופרנובה 1999cl שהייתה סופרנובה מסוג Ia ושהגיעה בשיאה לבהירות מדרגה 13.6.
M88 נמצאת בחלקו הצפוני של צביר הבתולה ועם דרגת בהירות נראית 9.6 היא ניתנת לצפייה באמצעות טלסקופ חובבים או אפילו באמצעות משקפת כשתנאי הצפייה טובים, אך מכיוון שאין כוכבים בולטים בסביבתה, לא קל לאתרה.
M88 נמצאת כ-8 מעלות ממערב-צפון-מערב לכוכב וינדמיאטריקס (ε בבתולה) שבהירותו מדרגה 2.8, וכ-9.5 מעלות ממערב-דרום-מערב לכוכב α (אלפא) בשערות ברניקי.
כ-50 דקות קשת ממזרח ל-M88 נמצאת M91, כ-55 דקות קשת מדרום-מערב לה נמצאת NGC 4459, כמעלה מדרום-דרום-מערב לה נמצאות NGC 4477 ו-NGC 4473, כשתי מעלות מדרום לה נמצאת M87 ובאותו מרחק בכיוון דרום-מערב נמצאות M84 ו-M86. M99 נמצאת כ-3.15 מעלות ממערב ל-M88, ו-M100 נמצאת כ-2.5 מעלות מצפון-מערב לה.
גודלה הזוויתי של M88 הוא כ-7 דקות קשת השקולות לקוטר של כ-125,000 שנות אור ומישורה נטוי בזווית של כ-30 מעלות ביחס לקו הראייה אליה.
זרועותיה רציפות ואינן צפופות כך שניתן לראותן בבירור עד לחיבורן לליבת הגלקסיה.
ממדידות ההסחה לאדום של האור הנפלט מהזרועות נראה שהחומר בקצותיהן מקיף את מרכז הגלקסיה במהירות של כ-270 קילומטר בשנייה.
מהירות כזאת עם רדיוס הקפה של כ-60,000 שנות אור, מצביע על כך שמסת הגלקסיה היא כ- מסות שמש, כ-60% ממסת שביל החלב.
על פי ההסחה לאדום של קרינת מרכז הגלקסיה היא מתרחקת משביל החלב במהירות של כ-2,200 ק"מ לשנייה, כפול ממהירותו הממוצעת של צביר הבתולה וזו אחת מהגלקסיות עם מהירות ההתרחקות הגדולה ביותר שבצביר.
בשל תנועתה המהירה דרך התווך הבין-גלקטי מופעל עליה לחץ מהצד שבכיוון התנועה וכתוצאה מכך צד זה איבד כמעט לחלוטין את המימן הנייטרלי שבו.
הגלקסיה נעה לכיוון מרכז הצביר ומתקרבת אל M87 וצפויה להגיע אל הנקודה הקרובה ביותר בעוד 200-300 מיליון שנים.
ל-M88 יש גרעין גלקטי פעיל הפולט קרינת X וגלי רדיו שמצביעים על קיומו של חור שחור עם מסה של כ- מסות שמש בליבת הגלקסיה.
M89 (נקראת גם NGC 4552) היא גלקסיה אליפטית הנמצאת במרחק של כ-52 מיליון שנות אור מכדור הארץ בקבוצת הכוכבים בתולה.
גלקסיה זו היא אחת מהגלקסיות הבהירות שבצביר הבתולה.
M89 התגלתה ב-18 במרץ 1781 על ידי האסטרונום הצרפתי שארל מסיה שצירף אותה לקטלוג מסיה ותיאר אותה כ"ערפילית ללא כוכבים" וציין שהיא עמומה וקשה לצפייה ושהיא קרובה ל-M87, שאותה גילה מוקדם יותר.
מסיה חיפש באותו לילה ערפילית, שעליה דיווח עוזרו פייר מאשן כשבועיים קודם (M85), וגילה 7 גלקסיות נוספות על זו שגילה מאשן, כולן מצביר הבתולה.
ויליאם הרשל ציין ברשימותיו שצפה ב-M89 בשנת 1784 ושהיא בהירה ודי קטנה.
ג'ון הרשל צפה ב-M89 מספר פעמים בין השנים 1825 ו-1830 ותיאר אותה כערפילית בהירה, קטנה, ועגולה ושבהירותה גדלה בהדרגה משוליה למרכזה.
M89 נמצאת במרכזו של צביר הבתולה ועם דרגת בהירות נראית 9.75 היא ניתנת לצפייה באמצעות טלסקופ חובבים או אפילו באמצעות משקפת כשתנאי הצפייה טובים.
היא נמצאת כ-2.75 מעלות מצפון-מערב לכוכב ρ (רו) בבתולה וכ-6.7 מעלות ממערב-צפון-מערב מהכוכב וינדמיאטריקס (ε בבתולה) שבהירותו מדרגה 2.8. כ-40 דקות קשת ממזרח-צפון-מזרח ל-M89 נמצאת M90, כ-50 דקות קשת מדרום-מזרח לה נמצאת M58 ו-M87 נמצאת כ-1.2 מעלות ממערב-דרום-מערב לה.
במרחקים מעט יותר גדולים נמצאות ממזרח-דרום-מזרח הגלקסיות M59 ו-M60 במרחקים של 1.8 מעלות ו-2.2 מעלות בהתאמה, ובמרחק של 2.5 מעלות ממערב-צפון-מערב נמצאות M84 ו-M86. למעשה ברדיוס של 5 מעלות מסביב ל-M89 נמצאות 13 גלקסיות מתוך קטלוג מסיה.
גודלה הזוויתי של M89 הוא כ-5 דקות קשת השקולות לקוטר של כ-77,000 שנות אור וצורתה כמעט כדורית, אם כי ייתכן שצורתה למעשה אליפטית וציר האורך של הספרואיד מקביל לקו הראייה אליה.
בצילום ארוך חשיפה, שנעשה בשנת 1979 במצפה הכוכבים שמידט, התגלה שיש לגלקסיה מעטפת של חומר בין-כוכבי המשתרעת למרחק של כ-150,000 שנות אור ממרכזה.
כמו כן התגלה סילון גז שיוצא ממנה ומגיע למרחק של כ-100,000 שנות אור.
המקור של סילון הגז יכול להיות מהתמזגות של גלקסיה ננסית עם M89 או שייתכן ובעבר היה ל-M89 גרעין גלקטי פעיל.
מחקר נוסף שהתבצע על המעטפת גילה שהיא מורכבת משכבות רבות ומכילה זרמים של חומר שמצביעים על כך שהיא עברה מספר אירועי התמזגות עם גלקסיות קטנות יותר.
מניתוח התנועה של החומר סביב מרכז הגלקסיה נראה שיש בליבתה חור שחור עם מסה של כ- מסות שמש.
ל-M89 יש מערכת גדולה של צבירים כדוריים המקיפים אותה ומספרם מוערך בין 1340 ל-2,660, לעומת 150-200 צבירים כדוריים המקיפים את שביל החלב.
M90 (נקראת גם NGC 4569) היא גלקסיה ספירלית הנמצאת במרחק של כ-55 מיליון שנות אור מכדור הארץ בקבוצת הכוכבים בתולה.
גלקסיה זו נמצאת במרכזו של צביר הבתולה והיא אחת מהגלקסיות הבהירות שבו.
M90 התגלתה ב-18 במרץ 1781 על ידי האסטרונום הצרפתי שארל מסיה שצירף אותה לקטלוג מסיה ותיאר אותה כ"ערפילית ללא כוכבים" וציין שהיא עמומה כמו M89 שאותה גילה מעט מוקדם יותר.
ויליאם הרשל צפה ב-M90 ב-9 באפריל 1784 וציין שהיא גדולה למדי ועם ליבה דמוית שביט, אבל אור הירח מפריע לו לראות אותה בבירור.
הוא צפה בה שוב 9 ימים מאוחר יותר, אבל לא ציין שום דבר חדש לגביה.
M90 נמצאת קרוב למרכז צביר הבתולה ועם דרגת בהירות נראית 9.5 היא ניתנת לצפייה באמצעות טלסקופ חובבים או אפילו באמצעות משקפת כשתנאי הצפייה טובים.
ניתן לאתרה כ-3.15 מעלות מצפון-צפון-מערב לכוכב ρ (רו) בבתולה וכ-6.5 מעלות ממערב-צפון-מערב לכוכב וינדמיאטריקס (ε בבתולה) שבהירותו מדרגה 2.8. כ-40 דקות קשת מדרום-דרום-מערב ל-M90 נמצאת M89, כ-1.4 מעלות מדרום-דרום-מזרח לה נמצאת M58 ובאותו מרחק בכיוון ההפוך נמצאת M91, כך ש-M90 נמצאת בערך באמצע הקו שמחבר אותן.
כ-1.7 מעלות ממערב-דרום-מערב לה נמצאת M87, באותו מרחק מצפון-מערב ל-M90 נמצאת M88 ובכיוון ההפוך, מדרום-מזרח לה, נמצאות M59 ו-M60 במרחק של כ-2 מעלות ו-2.3 מעלות בהתאמה.
גודלה הזוויתי של M90 הוא כ-9.5 דקות קשת השקולות לקוטר של כ-152,000 שנות אור (פי 1.5 מקוטר שביל החלב) והיא הגלקסיה הספירלית הגדולה ביותר שבצביר הבתולה.
למרות גודלה, מסתה של M90 מוערכת בכ- מסות שמש בלבד (כרבע מסת שביל החלב), כך שצפיפותה נמוכה מאוד.
זרועותיה של M90 הדוקות וקרובות זו לזו ונראה שבניגוד לרוב הגלקסיות מסוגה, אין בהן יצירת כוכבים חדשים.
עם זאת באזור הליבה עדיין מתרחשים תהליכי יצירת כוכבים וניתן למצוא שם כוכבים מסיביים וצעירים שנוצרו במיליוני השנים האחרונות.
ל-M90 הסחה לכחול חריגה ביחס לגלקסיות הצביר ומהירותה הרדיאלית בכיוון מערכת השמש היא 235 קילומטר לשנייה, בעוד הצביר עצמו מתרחק במהירות של כ-1,100 קילומטר בשנייה, כלומר M90 נעה במהירות של למעלה מ-1,300 קילומטר בשנייה ביחס לצביר שבו היא נמצאת.
מהירות זו גורמת להתנגשות חזקה עם החומר הבין-גלקטי וכתוצאה מכך איבדה M90 את רוב המימן הנייטרלי שבה וככל הנראה זאת הסיבה שאין יותר יצירת כוכבים בזרועותיה.
בשנת 2016 התגלה שלגלקסיה שובל של גז מימן שמשתרע למרחק של כ-260,000 שנות אור (פי 3.4 מרדיוסה) בכיוון הפוך לכיוון התנועה שלה מה שמחזק את ההסבר לאובדן הגז הנייטרלי של M90.
M91 (נקראת גם NGC 4548) היא גלקסיית מוט ספירלית הנמצאת במרחק של כ-54 מיליון שנות אור מכדור הארץ בקבוצת הכוכבים שערות ברניקי.
גלקסיה זו נמצאת בחלקו הצפוני של צביר הבתולה הגולש לתחומי קבוצת הכוכבים שערות ברניקי.
זהו גרם השמיים עם הבהירות נראית הנמוכה ביותר שבקטלוג מסיה.
M91 התגלתה ב-18 במרץ 1781 על ידי האסטרונום הצרפתי שארל מסיה שצירף אותה לקטלוג מסיה ותיאר אותה כ"ערפילית ללא כוכבים" וציין שהיא עמומה יותר מ-M90, שאותה גילה מעט מוקדם יותר.
במיקום שאותו רשם מסיה עבור M91 לא נמצא כלום והיא נחשבה לאבודה במשך שנים רבות.
ויליאם הרשל גילה באופן בלתי תלוי את M91 ב-8 באפריל 1784 וציין שהיא גדולה ועגולה.
ב-1787 הוא צפה בה שוב וציין בנוסף שהיא עמומה מאוד, אבל נהיית בהירה יותר במרכזה.
ג'ון הרשל צפה בה מספר פעמים בין השנים 1826 ו-1832 וציין גם כן שהיא עגולה וגדולה.
בשנת 1830 הוא ניסה לאתר את M91 על פי המיקום שרשם מסיה.
הוא מצא בסמוך כוכב עם בהירות מדרגה 9 ומספר כוכבים עמומים יותר סביבו ושיער שאולי מסיה צפה בהם וחשב שהוא רואה ערפילית, אבל ציין שזה לא סביר.
M91 נמצאת בחלקו הצפוני של הצביר ועם דרגת בהירות נראית 10.2 היא ניתנת לצפייה רק באמצעות טלסקופ ומכיוון שאין כוכבים בהירים בסביבתה, קשה לאתרה.
היא נמצאת כ-4.5 מעלות מצפון-צפון-מערב לכוכב ρ (רו) בבתולה, כ-7.4 מעלות ממערב-צפון-מערב לכוכב וינדמיאטריקס (ε בבתולה) שבהירותו מדרגה 2.8 וכ-8.8 מעלות ממערב-דרום-מערב לכוכב α בשערות ברניקי.
על מנת להבחין במוט המרכזי ובמבנה הספירלי של הזרועות יש צורך בציוד מקצועי או בצילום ארוך חשיפה.
גודלה הזוויתי של M91 הוא כ-5.4 דקות קשת השקולות לקוטר של כ-85,000 שנות אור, זרועותיה פתוחות ומאפשרות להבחין בבירור במוט המרכזי, ומסתה מוערכת בכ- מסות שמש.
בדומה ל-M90, היא ענייה במימן נייטרלי ולכן כמעט שאין בה יצירת כוכבים חדשים.
על פי ההסחה לאדום של אורה היא מתרחקת במהירות של כ-480 קילומטר לשנייה ממערכת השמש, אך מכיוון שמהירות התנועה של צביר הבתולה היא כ-1,100 קילומטר לשנייה ביחס למערכת השמש, M91 נעה במהירות של למעלה מ-600 קילומטר לשנייה ביחס לצביר.
תנועה מהירה זו גורמת להתנגשויות עם התווך הבין-גלקטי וזה ככל הנראה הסיבה לאובדן המימן של הגלקסיה.
M92 (מ-Messier 92, נקרא גם NGC 6341) הוא צביר כדורי בקבוצת הכוכבים הרקולס הנמצא במרחק של כ-26,700 שנות אור ממערכת השמש.
הוא פחות בהיר מצביר הרקולס (M13) הסמוך, אך ניתן לצפות בו באמצעות משקפת.
הצביר התגלה על ידי האסטרונום הגרמני יוהאן אלרט בודה ב-27 בדצמבר 1777 ותואר כערפילית עגולה המפיצה אור חיוור.
בשנת 1783 צפה האסטרונום ויליאם הרשל ב-M92 וזיהה שזהו צביר כוכבים.
בתצפיות מאוחרות יותר הוא ציין שמרכז הצביר צפוף בהרבה משוליו ושחלקו הדחוס הוא בגודל של כשלוש ורבע דקות קשת.
בהירות נראיתו של הצביר היא מדרגה 6.4 וגודלו הזוויתי כ-14 דקות קשת, כחצי מקוטר הירח המלא, כך שניתן לראותו באמצעות משקפת או אפילו ללא ציוד עזר כאשר תנאי התצפית מיטביים.
M13 (צביר הרקולס) נמצא במרחק של כ-9.5 מעלות מדרום-מערב ל-M92.
M92 נמצא במרחק של למעלה מ-30,000 שנות אור ממרכז שביל החלב והוא מקיף אותו בזמן הקפה של כ-200 מיליון שנים ובמסלול אליפטי כך שמרחקו ממרכז הגלקסיה משתנה בין 5,000 שנות אור ל-35,000 שנות אור.
מסתו של M92 מוערכת בפחות מ-500,000 מסות שמש, קוטרו כ-108 שנות אור והוא מאיר בעוצמה של פי 160,000 מהשמש.
מרכזו דחוס, חצי ממסתו מרוכזת ברדיוס של כ-8.5 שנות אור והוא מסווג כצביר מסוג IV.
המתכתיות של הצביר נמוכה מאוד ביחס לצבירים אחרים מה שמצביע על גיל מבוגר במיוחד, שמוערך בלמעלה מ-13 מיליארד שנים, קרוב לגילו של היקום.
עד כה התגלו בצביר יותר מ-20 כוכבים משתנים, מהם 17 מהסוג של משתני RR בנבל.
הספקטרום של אור הצביר מתאים לקרינת כוכב מסוג ספקטרלי F2.
בעוד כ-14,000 שנה תביא נקיפת ציר כדור הארץ את M92 למרחק של כמעלה אחת מהקוטב השמימי הצפוני.
M93 (מ-Messier 93) או NGC 2447 הוא צביר פתוח בקבוצת הכוכבים ירכתי הספינה הנמצא במרחק של כ-3,600 שנות אור ממערכת השמש ומכיל כ-80 כוכבים.
גילו המשוער הוא כ-400 מיליון שנים.
האסטרונום הצרפתי שארל מסיה צפה בצביר ב-20 במרץ 1781 והכניס אותו לקטלוג מסיה תחת התיאור "צביר של כוכבים קטנים ללא ערפיליות בין הכלב הגדול וחרטום הספינה".
קרוליין הרשל, אחותו של ויליאם הרשל צפתה בצביר ב-26 בפברואר 1783 וציינה שאחיה ספר לפחות 40 כוכבים בצביר וייתכן שיש בו למעלה מ-100 כוכבים.
זהו הרישום הראשון של תצפית שביצעה קרוליין הרשל בקריירה שלה כאסטרונומית.
ג'ון הרשל צפה בצביר בשנת 1831 וציין שהוא די גדול, לא מאוד דחוס ולא מאוד מפוזר, די עשיר ומכיל כוכבים עם בהירות נראית מדרגות 8 עד 13.
קוטרו של M93 הוא כ-23 שנות אור ומרחקו ממערכת השמש הוא כ-3,600 שנות אור כך שגודלו הזוויתי הוא כ-22 דקות קשת - כשני שלישים מקוטרו של הירח המלא.
הכוכבים הבהירים יותר שבו יוצרים צורת משולש שרוב הכוכבים האחרים נמצאים בתוכו.
הוא מכיל כ-80 כוכבים שהבהירים מביניהם הם ענקים כחולים מסוג ספקטרלי B9 עם בהירות נראית מדרגה 8 ויש בו גם מספר ענקים אדומים.
מסתו הכוללת מוערכת בכ-1,700 מסות שמש.
M93 נמצא כ-1.5 מעלות מצפון-מערב לכוכב ξ (קסי) בירכתי הספינה וכ-8.5 מעלות ממזרח-צפון-מזרח לכוכב הבהיר וזן שבקבוצת כלב גדול.
עם בהירות מדרגה 6.0 הוא ניתן לצפייה ללא ציוד עזר רק בתנאים מיטביים.
משקפת פשוטה מאפשרת להבחין בו בקלות וטלסקופ חובבים מאפשר להבחין בעשרות מכוכבי הצביר הבהירים.
טלסקופ בינוני מאפשר לראות מעל למאה כוכבים, אבל חלק גדול מהם הם כוכבי שביל החלב שאינם קשורים לצביר.
כ-9 מעלות מצפון ל-M93 נמצא הצביר הפתוח M46 ובסמוך אליו, כ-1.3 מעלות ממערב-צפון-מערב, נמצא הצביר הפתוח M47.
M656 היא משאית כבדה, בעלת הנעה 8x8, תוצרת קונצרן הרכב פורד, ארצות הברית, אשר יוצרה בין השנים 1968–1969. הדגם הוזמן על ידי צבא ארצות הברית.
דגם הפורד "M656" היה חלק ממשימת MGM-31 Pershing.
ארגז מטען סגור (cargo truck) (פורד M656)
ארגז מטען פתוח (tractor) (פורד M757)
M6 Bomb Service Truck הייתה משאית מתוצרת יצרנית הרכב האמריקאית שברולט, חברת בת של קונצרן הרכב ג'נרל מוטורס אשר יוצרה בתקופת מלחמת העולם השנייה, בין שנת 1942 לספטמבר 1944.
הדגם "M6 Bomb Service Truck", אשר הוגדר כמשאית שרות מטען היה גורר עגלות תחמושת למטוסים בשדות תעופה צבאיים מסוג "M5 Bomb Trailer" , ויכול היה לגרור עד 5 עגלות מהסוג הנ"ל.
ללא גג קשיח וללא דלתות.
M7 טרקטור שלג הוא טרקטור שלג (בעיקר שימש לגרירת "קרוואן "M19") מתוצרת יצרנית המכונות Allis-Chalmers , שיוצר עבור הגיס האווירי של צבא ארצות הברית.
דגם "M7 טרקטור שלג" הוכנס לשירות צבאי בשנת 1944 ונועדו לשמש ככלי הצלה בבסיסים מרוחקים.
טרקטור השלג "M7" (קוד דגם: "T26E4") תוקן באוגוסט 1943, והועבר לסטנדרט מוגבל בנובמבר 1944. הטרקטור נועד למשוך קרוואן שלג אחד מדגם "M19" (קוד דגם: "T48").
הטרקטור השתמש ברכיבי טרקטור חקלאיים רבים של אליס צ'למרס.
כמו כן, השתמש ברכיבי הנעה רבים של ג'יפים מסוג "MB" כדי להפחית את דרישות מלאי החלפים של הצבא.
המאפיין המובהק של ה-"M7" הייתה מערכת הזחלים (halftrack).
המסלול של הזחל ה- "M7" התנהל על שתי חגורות גומי ובתוכם ארבעה כבלי פלדה.
למכונה הייתה נטייה שהזחלים ירדו בשימוש.
מאפיין נוסף של הטרקטור והקרוואן הוא שאפשר להחליף את הצמיגים עם מגלשיים.
היה לו גוף עץ על מסגרת חלולה מפלדה, עם מכסה מנוע, חישוקים, לוחות צד וקצה ניתנים לניתוק בקלות, והוא היה מצויד בדרך כלל בתנור חימום ושתי אלונקות, בנוסף לתא גג אחורי כך שניתן היה להכפיל את הנגררים.
היו ל-"קרוואן M19" שלוש פונקציות עיקריות: חילוץ והתאוששות שבגינם היו מצוידים בשתי אלונקות ותנור כוח אדם, התחלת מטוסים (טפול לפני המראה), ונשיאת מטען, שעבורו הם יכולים להיות מופעלים עם או בלי מכסה המנוע מבד, קשתות עליונות, מסגרות צד וקצה.
יחידות "קרוואן M19" משנת ייצור 1944 הגיעו עם חישוקי לחימה מפוצלים MB / GPW רגילים ("Jeep trailer" ), יחידות משנת ייצור 1950 הגיעו עם חישוקים מוצקים בגודל 15 אינץ', שהיו ניתנים להחלפה וייתכן שהיו מג'יפים מ"סדרת M".
נראה כי המספרים הסידוריים ליחידות שיוצרו ב-1950 התחילו ב -1,000 ותוארכו בסביבות נובמבר אותה שנה, מה שמרמז על כך שהם הוסיפו להשלים קבוצה של מסמכי מקור של 1944 שהגיעו לנורווגיה, ונראה שהם היו בסביבות 1,150.
600 יחידות היו מספקים שני נגררים לכל "M7" שבנה אליס צ'למרס (Allis-Chalmers).
הייצור הכולל המשוער היה סביב 750 יחידות (600 בשנת 1944 ו-150 בשנת 1950), אך נראה שקרונות נגררים רבים של 1950 שרדו עקב שימוש זהיר של צבא נורווגיה.
"המשביר 365 החזקות בע"מ" (לשעבר, "המשביר לצרכן החדש בע"מ"), או בשמה המסחרי, MASHBIR היא רשת בתי כלבו המספקת מגוון מוצרים רחב לבית ולמשפחה.
במשך יותר מ-50 שנה מהקמתה נקראה הרשת "המשביר לצרכן" והייתה שייכת לאגודות הקו-אופ (תחת ברית הקואופרציה הצרכנית).
לאחר שקרסה והועברה לבעלות קבוצת שביט ב-2003, שם הרשת שונה ל"המשביר החדש לצרכן".
בשנת 2007 קוצר שמה בחזרה ל"המשביר לצרכן", וב-2021, שונה שמה ל-"MASHBIR" (באנגלית בלבד).
לרשת יש, נכון ל-2018, 37 חנויות, חלקן במרכזי קניות פתוחים, חלקן בקניונים סגורים והיתר ניצבות ברחובות הערים.
כמו כן החברה פעילה בתחומי הפארם, התיירות, ציוד משרדי וריהוט משרדי.
החברה מעסיקה כ-4,800 עובדים, מתוכם כ-1,600 בבתי הכלבו ועוד כ-1,900 דיילי מכירה של זכיינים וספקים העובדים בחנויות הכלבו של המשביר.
על פי דו"חותיה הכספיים ל-2011 עמדו הכנסותיה מבתי הכלבו על כ-761 מיליון שקל, הקוסמטיקה והדראגסטור כ-1.1 מיליארד שקל, הייזום העסקי 40 מיליון שקל, התיירות 509 מיליון שקל, אלקטרוניקה, ציוד משרדי וריהוט כ-602 מיליון שקל.
המשביר לצרכן הוקם בשנת 1944 על ידי המשביר המרכזי (אשר הייתה שייכת לחברת העובדים), כזרוע קמעונאות לצורך מכירה ישירות לצרכנים.
בראשיתה היו לה שתי חנויות נעליים, בתל אביב ברחוב הרצל ובירושלים בצומת האיקסים.
במהלך מלחמת השחרור הוחלט שיש צורך בהקמת חנויות שימכרו ביגוד והנעלה.
רפאל מרינוב נקרא להקים רשת חנויות אלה, אולם בתנאי שיביא מחצית המימון מאגודות הצרכנים המקומיות.
ביוני 1947, לאחר שגייס את הכסף הנדרש מאגודת הצרכנים בירושלים, רכש את חנות "חפציבה" שנסגרה והקים את חנות הכלבו הראשונה בישראל וב-1 בספטמבר 1947 נפתחה חנות הכלבו הראשונה של המשביר לצרכן, בשותפות עם האגודה הצרכנית (התאגדות הקואופ) של ירושלים.
בשנת 1949 נפתח כל בו של המשביר לצרכן ביפו, ששירת גם את תושבי תל אביב.
בנובמבר 1949 נפתח סניף כל בו של המשביר לצרכן בחיפה על פני קומה שלמה של בניין ההסתדרות ברחוב החלוץ.
בשנת 1950 נפתח סניף בבאר שבע, בשטח של 60 מ"ר, ובמרץ 1950 נפתח סניף של המשביר לצרכן בנתניה ובכך הגיע מספר סניפי המשביר לצרכן בישראל לחמישה.
בתחילת 1951, הוקמו סניפים חדשים בחדרה ובאילת וזמן מה לאחר מכן הוקם סניף באשקלון, בשטח של 60 מ"ר.
בסוף 1951 הוקם סניף ברחוב אלנבי בתל אביב, על שטח של כ-300 מ"ר.
בתחילת 1953 היו למשביר לצרכן עשרה סניפים, בעקבות התווספות הסניף בפתח תקווה.
בשנת 1954 נפתחו שלושה סניפים נוספים בתל באביב, סניף נוסף בירושלים וסניף נוסף בחיפה, כך שמספר החנויות הגיע לחמש עשרה, בהם עבדו כ-150 עובדים.
בתחילת 1960 נפתח סניף ברעננה בשטח של 120 מ"ר.
הנהלת המשביר לא מיהרה לפתוח סניפים חדשים בכל מקום ודרשה מאגודות צרכניות מקומיות להשתתף בעלויות פתיחת הסניף.
בשנת 1959 נפתחו שלוש חנויות כל בו גדולות בתל אביב, חיפה ובאר שבע.
החנות בתל אביב, בכיכר דיזנגוף, על מגרש שנרכש בשנת 1950, נפתחה באפריל 1959 בנוכחות שר העבודה, מרדכי נמיר.
החנות בחיפה, בשטח 1740 מ"ר, נפתחה בספטמבר 1959 החנות בבאר שבע, בשטח של 710 מ"ר, נפתח בדצמבר 1959. באפריל 1968 נפתחה החנות המורחבת בשטח של 3300 מ"ר.
בנובמבר 1963 נפתח חנות כל בו בשטח של כ-500 מ"ר בראשון לציון.
במרץ 1965 נפתח סניף גדול באשקלון, על שטח של 1300 מ"ר בשלוש קומות, במקום הסניף הישן.
בדצמבר 1968 נפתחה החנות הגדולה ביותר ברחוב אלנבי 115 בתל אביב, על שטח של כ-6000 מ"ר.
עם השנים, התמקדה הרשת בחנויות הכל בו הגדולות, וחנויות הרשת היו מבנים בעלי קומות אחדות בהם סיפקו לצרכן הישראלי מגוון מוצרים רחב.
תרבות קניות זו תאמה את הצרכנות המודרנית שהתפתחה והציעה לקונה מרכז אחד גדול של מוצרים במקום כיתות רגליים לאורך רחוב עם חנויות.
בתי הכל-בו של המשביר לצרכן הקדימו את הקניונים, משכו אליהם את ההמונים, ובשיא פריחתה עד שנות ה-90, היו לרשת למעלה מ-40 חנויות כל בו וסניפים של חברות בנות.
הקמת החנויות הרגיזה את הסוחרים הפרטיים שהרגישו שהמשביר לצרכן נכנס לתחומם ובנוסף העלתה דרישות לשותפות מצד האגודות הצרכניות המקומיות.
הקמת סניפי המשביר לצרכן הביאו למחאות של הסוחרים שטענו לפגיעה בפרנסתם.
התאחדות הסוחרים גם הוציאה הודעות נזעמות כנגד מבצעי הוזלות של המשביר לצרכן.
כבר מראשית דרכה, הוסכם שהמשביר לצרכן ימכור לכל הציבור ולא רק לחברים המאוגדים באגודות הצרכניות, אף שאלה יזכו להטבות תמורת "בולים".
חנויות הכל בו מכרו מגוון של מוצרים לבית.
בעת פתיחת הסניף בחיפה בשנת 1949 צוין שהכל בו מכר הלבשה, הנעלה, בדים, מכשירי ספורט, סדקית ותמרוקים, צעצועים, ספרים ומכשירי כתיבה.
בחנות החדשה בכיכר דיזנגוף שנפתח ב-1959 נכללה מחלקה מיוחדת לנערות.
באותה שנה הוכנסו גם מכשירי חשמל לחנויות הכל בו.
אף על פי שרעיונות לשיווק של תוצרת חקלאית על ידי המשביר לצרכן הופיעו כבר בשנת 1950, המשביר לצרכן לא נכנס לתחום המזון.
בשנת 1957, עם כניסת שופרסל לישראל, הודיעה המשביר לצרכן שבבתי הכל בו החדשים שלה יהיו גם מחלקות מזון.
אולם בשנת 1959 הנושא היה עדיין במחלוקת, שכן חלק מהנהלת המשביר לצרכן חששו מפגיעה בתנועה הצרכנית.
לראשונה הוכנסה מכירת מזון לחנות של המשביר לצרכן לכל בו המוגדל בבאר שבע בשנת 1968. מכירת מזון נערכה גם בסניף אלנבי שנפתח בסוף 1968.
בשנת 1962 נכנסה המשביר לצרכן לתחום סוכני הנסיעות.
בשנות התשעים קיבלה המשביר לצרכן זיכיונות של מותגים שונים, כמו "זארה" ו"מרקס אנד ספנסר".
בשנות ה-90 רכשה את רשת שקם גאלרי, בעלת 11 סניפים, אשר העסיקה 2,000 עובדים ועוד 1,500 דיילי מכירות, ונמנתה עם חברות המסחר והשירותים הגדולות בארץ.
בתחילת שנות ה-2000 החלה הידרדרות בתוצאות הכספיות של הרשת.
תרבות הקניונים התעצמה בתקופה זו והרשת הגדולה כבר לא הייתה מוקד משיכה ייחודי.
גם ניהול הרשת לא היה יעיל במיוחד וסדרת החלטות שיווקיות לא תאמו את הטעם הצרכני הישראלי.
הבחירה בשיווק מוצרי מרקס אנד ספנסר ורכישת שקם גאלרי התגלו כפעולות לא מוצלחות.
כל אלה, על רקע האינתיפאדה השנייה שהקטינה את הפדיון בכל ענפי המסחר והשירותים, גרמו לתפיחת חובותיה של הרשת עד ליום בו עמדו על כ-700 מיליון שקל.
הרשת, שהייתה בבעלות משותפת של קואופ הריבוע הכחול (80%) וקואופ צפון (20%), נאלצה לפנות להליכי פירוק ומכירה תחת פיקוח בית המשפט המחוזי בתל אביב.
ההליכים נמשכו כשנה וחצי, במהלכם פוטרו כ-600 עובדים, נסגרו סניפים, נבנתה תוכנית הבראה במסגרתה ויתרו הנושים על חלק ניכר מכספם, והרשת יצאה לדרך חדשה.
ב-2003 נרכשה הרשת על ידי רמי שביט וקבוצת משקיעים ועברה לפעול תחת השם "המשביר לצרכן החדש" (מאז היא ידועה גם בשם: "המשביר החדש לצרכן").
בחודש אוקטובר 2007 רכשה קבוצת שביט מ"קמן אחזקות" 68% ממניות רשת ניו פארם ומאז נסחרת החברה בבורסה הישראלית.
באוקטובר 2008 נרכשו מחצית מההחזקות ברשתות האופנה "ג'אמפ" ו"אירית".
חברת הבת רכשה את חברת "קשרי תעופה", אשר גם היא חברה ציבורית.
במרץ 2012 שינתה החברה את שמה פעם נוספת לשם "המשביר 365 החזקות בע"מ".
בנובמבר 2012 הושקה רשת הסופרמרקטים "cost365" - זאת, כמעט עשור לאחר שהמשביר לצרכן נפרד באופן היסטורי מאגודות הקו-אופ ורשתות הסופרמרקטים שלהם.
רשת cost365, שהציעה מחירים מוזלים לחברי מועדון 365, לא הצליחה להתבסס בשוק המזון הישראלי ונמכרה בנובמבר 2014 לקבוצת משקיעים בראשות ניסים חסאן, שהיה מנכ"ל הרשת.
תחת הבעלים החדשים הרשת שינתה את שמה ל-"cost", והכריזה שמוצריה נמכרים במחירי עלות.
גם ניסיון זה לגרום להצלחת הרשת לא עלה יפה, והרשת קרסה, נכנסה לפירוק ונסגרה לאלתר ביולי 2015.
ב-2005 הקימה הרשת חברת בת בשם "מועדון 365", שגייסה בבורסה לניירות ערך בתל אביב כ-71 מיליון שקל בהנפקת אג"ח ואופציות.
הנכס העיקרי של חברת הבת הוא הזכות להשתמש במאגרי המידע של חברת האם, המתהדרת במועדון לקוחות הכולל כמיליון בעלי כרטיס מועדון בכ-588 אלף בתי אב.
בעבר המועדון פעל בשיתוף פעולה עם לאומי קארד, וכיום פועל בשיתוף פעולה עם חברת כרטיסי אשראי לישראל.
כחברה, מועדון 365 מחזיק נתחים מהחברות "קשרי תעופה", ניו פארם, סיבוס, אופיס דיפו ועוד.
כ-78% מהרוכשים ברשת המשביר לצרכן ב-2011 היו חברי המועדון.
קבוצת 365, כוללת את "מימון 365", המנפיקה את כרטיס האשראי "family 365", "פיננסים 365", "תקשורת 365" ו-"e365", השולטת ב"סיבוס ארוחות עסקיות", ב"המכרז החדש של המדינה" ומפעילה את אתר האינטרנט של הקבוצה.
MAT מקדוניאן איירליינס (במקדונית: Македонски Авио Транспорт, באנגלית: MAT Macedonian Airlines) הייתה חברת התעופה הלאומית של רפובליקת מקדוניה, והמטה הראשי שלה היה נמצא בעיר סקופיה.
היא הפעילה מספר קווי טיסה בין סקופיה ואוחריד וכן מספר קווים ליעדים שונים באירופה.
נמל הבית שלה הוא נמל התעופה סקופיה.
חברת התעופה נוסדה ב-16 בינואר 1994 והחלה לפעול ב-23 ביוני 1994, בטיסת מטוס בואינג 737-200 מסקופיה לציריך.חברת התעופה הייתה בבעלות מלאה של זלטקו פטרובסקי וזיבקו גרובסקי.
שני המטוסים הוחזרו ל-JAT בעקבות הפרשה.
אובדן שני כלי הטיס העיקריים בקיץ 2005 גרם לטירדה רבה להנהלת החברה כיוון שלא נותר לה צי מטוסים עבור העומס הצפוי בעונת הקיץ.
כתחליף, החברה עשתה שימוש במטוסים קטנים שהיא חכרה מחברות תעופה בלקניות לתקופה קצרה.
לבסוף, ב-2006 החברה קנתה כלי טיס ששייכים לה באופן בלעדי.
בשנת 2000 הממשלה המקדונית חתמה על הסכם עם החברה שנתן לה מעמד של חברת תעופה לאומית למשך 10 השנים הבאות.
צוות ההנהלה של MAT גייס מספר חברי הנהלה חדשים על מנת לסייע בהזמנות כלי טיס חדשים ובארגון מחדש של החברה.
בתחילת שנת 2009 הודיעה חברת JAT איירווייז הסרבית כי היא מעוניינת לקנות את החברה ואכן מספר חודשים לאחר מכן החלה מקדוניאן איירליינס להתמזג לתוך JAT.
ב-1 בספטמבר איבדה החברה את רישיון הפעילות שלה.
דגם מספר מטוסים תכולת מושבים (קונפיגורציה) הערותבואינג 737-500 1 126 מקורקע בנמל התעופה ניקולה טסלה בבלגרד
MACD (ראשי תיבות: Moving Average Convergence / Divergence) הוא אינדיקטור בניתוח טכני שפותח על ידי ג'רלד אפל בשנות ה-60 של המאה ה-20. MACD מציג את ההבדל בין ממוצע נע אקספוננציאלי EMA מהיר ואיטי של מחירי סגירה.
במהלך שנות ה-80 MACD הוכח ככלי מועיל בכל שוקי המסחר.
עם התפתחות הניתוח הממוחשב, ה-MACD הפך לכלי לא אמין ומסחר מבוסס על MACD מייצר כיום הסתברות גבוהה יותר להפסד מאשר לרווח.
ברבות השנים התווספו ל-MACD תוספות מסוימות כגון ההיסטוגרמה של ה-MACD, אך הוא נותר אינדיקטור בפיגור אחר המאורעות.
ביקורת מיוחדת עליו היא כישלונו להגיב על תנאי שוק תנודתיים.
מאז ההתמוטטות של שנת 2000 מרבית האסטרטגיות לא ממליצות על שימוש ב-MACD ככלי עיקרי של הניתוח אלא מאמינות שיש להשתמש בו ככלי מנטר בלבד.
הוא מועד לשינויים המכונים "שיני מסור" ואם הסוחר לא זהיר הוא עשוי להפסיד הפסדים ניכרים, במיוחד אם העסקה היא עסקת מרג'ין או סחר באופציות.
התקופות התקניות שהומלצו על ידי ג'רלד אפל בשנות ה-60 היו 12 ו-26 ימים.
עקום הפעולה נוצר על יד החלקה של הקו עם EMA נוסף, התקופה התקנית היא של 9 ימים.
ההפרש בין MACD לעקום הפעולה מחושב ומוצג לעיתים קרובות לא כקו, אלא כהיסטוגרמה.
בנייה זו נעשתה על ידי תומאס אספריי בשנת 1986 והחישוב הוא:
בשרטוט המוצג בצד שמאל רואים את כל השלושה ביחד.
בתחתון יש את ה-MACD בצבע כחול ואת עקום הפעולה בצבע אדום.
הקווים של ההיסטוגרמה הם הפער בין שניהם.
ניתן להתאים את הערכים 12,26,9 לערכים אחרים, רצויים.
אפל ואחרים עשו ניסיונות עם ערכים שונים.
MACD הוא אינדיקטור עוקב מגמה ומיועד לזהות שינויי מגמה.
ישנם שלושה סוגים של איתותי מסחר:
קו MACD חוצה את עקום הפעולה
קו MACD חוצה את אפס
הפער בין המחירים לבין רמות MACD
כלל הפעולה הרגיל הוא חציית עקום הפעולה.
איתות הקנייה הוא כאשר MACD חוצה דרך עקום הפעולה, וכלל המכירה הוא כאשר הוא חוצה כלפי מטה את עקום הפעולה.
חציות אלו עשויות להתרחש בתדירות גבוהה מדי, ויהיה צורך ליישם מבחנים נוספים.
ההיסטוגרמה מראה מתי מתבצעת חצייה.
כאשר קו MACD חוצה דרך האפס על ההיסטוגרמה פירושו ש-MACD חצה את עקום הפעולה.
ההיסטוגרמה מסייעת להמחיש כאשר שני הקווים נפגשים.
שניהם יכולים לעלות אך להתקרב, כך שהיסטוגרמה יורדת מציעה שחצייה מתקרבת.
חציית MACD כלפי מעלה דרך האפס מתפרשת כשוק פרי (נוטה לעליות), וכלפי מטה דרך האפס כדובית (נוטה לירידות).
החצייה היא פשוט הקו המקורי (EMA(12 חוצה כלפי מעלה דרך הקו האיטי יותר (EMA(26.
פער חיובי בין MACD ומחירים נוצר כאשר המחירים יורדים כלפי מטה לשפל חדש, אך ב-MACD לא נוצר שפל כזה.
(הוא נשאר מעל לרמה בה היה בעבר כאשר המחירים הגיעו לשפל דומה).
תופעה זו מתפרשת כ"פרית", אשר מציעה כי מגמת הירידות עשויה להסתיים.
פער שלילי הוא אותה התופעה בעת עלייה: המחירים קובעים רמת שיא חדשה, אך MACD לא עולה לשיא חדש.
פערים ניתן לפרש באופן דומה כמחיר ביחס להיסטוגרמה, כאשר רמות שיא של מחירים לא מאוששות על ידי רמות חדשות של ההיסטוגרמה.
פערים ארוכים וחדים יותר (שיא בולט או שפל עמוק) נחשבים יותר משמעותיים מאשר תבניות רדודות.
מומלץ להתבונן ב-MACD בסקלה שבועית לפני בחינה על סקלה יומית כדי להימנע מסחר לטווח קצר בניגוד למגמה המשנית.
ישנה גישה זהירה יותר לפיה יש לסנן את איתותי הקניה ולבצע קנייה רק אם ה-MACD פרץ מעל ל- (EMA(9 ונשאר מעליו לפחות במשך שלושה ימים.
במקרה זה יתחיל איתות הקניה מסוף היום השלישי.
MATLAB (בתעתיק לעברית: מאטלב) היא שפת דור רביעי בתחום המתמטי פנימי, הכוללת שפת תכנות, ומיוצרת על ידי חברת MathWorks.
התוכנה מאפשרת טיפול קל ונוח במטריצות, שימוש בפונקציות ובנתונים, מימוש אלגוריתמים על נתונים, יצירת ממשקי משתמש ויצירת קשר עם תוכנות הכתובות בשפות אחרות.
השם MATLAB הוא ראשי תיבות של המילים "מעבדת מטריצות" - "matrix laboratory" באנגלית.
MATLAB נכתבה בסוף שנות ה-70 על ידי קליב מולר, אז ראש המחלקה למדעי המחשב באוניברסיטת ניו מקסיקו.
מטרת התוכנית הייתה מתן גישה לספריות המתמטיות LINPACK ו-EISPACK ללא צורך ללמוד Fortran.
התוכנה נפוצה במהירות באוניברסיטאות ובקהילת חוקרי המתמטיקה השימושית.
ג'ק ליטל, מהנדס, גילה את התוכנה כאשר ביקר את מולר באוניברסיטת סטנפורד במהלך 1983. ליטל הכיר בפוטנציאל המסחרי, וצירף את מולר וסטיב באנגרט.
הם כתבו מחדש את התוכנה בשפת C (ספריות משוכתבות אלו ידועות כ-JACKPAC) וייסדו את Mathworks ב-1984, על מנת להמשיך את פיתוחה.
התוכנה אומצה תחילה על ידי חוקרים ועובדים בהנדסת מכשור ובקרה, תחום המומחיות של ג'ק ליטל, אבל במהירות נפוצה לתחומים שונים.
התוכנה נמצאת בשימוש נרחב באקדמיה, במיוחד בנושאי הלימוד של אלגברה ליניארית ואנליזה נומרית, והיא נפוצה גם בין המדענים העוסקים בעיבוד תמונה, רשתות נוירונים מלאכותיות, סימולציות של תהליכים פיזיקליים, חישובים נומריים ותחומים נוספים.
סטודנטים רבים להנדסה ומדע נחשפים לתוכנה זו במהלך לימודיהם.
MATLAB מכילה בהתקנה הבסיסית כמה מאות פונקציות המכסות חלקים גדולים של המתמטיקה החישובית.
בין השאר, התוכנה יודעת לטפל ב:
מטריצות ואלגברה ליניארית, ערכים עצמיים ושיטות לליכסון מטריצות
פולינומים ואינטרפולציה – שורשים של פולינומים, פעולות על פולינומים ונגזרותיהם, אינטרפולציה ואקסטרפולציה ופעולות אחרות
סטטיסטיקה וניתוח נתונים מתמטי – פונקציות סטטיסטיות, רגרסיות סטטיסטיות, סינון דיגיטלי, התמרת פורייה והתמרות אחרות
עיבוד נתונים – ציור, אופטימיזציה, חיפוש שורשים, אינטגרציה נומרית ואחרים
משוואות דיפרנציאליות – פתרון של משוואות דיפרנציאליות ואלגברו-דיפרנציאליות, משוואות דיפרנציאליות עם ריסון, משוואות דיפרנציאליות חלקיות, ואחרות
MATLAB מכילה מספר יכולות עבור פיתוח אלגוריתמים, כולל יכולות של פיתוח מונחה עצמים.
כמו כן התוכנה כוללת סביבת פיתוח משולבת המכילה כלי ניפוי שגיאות וחקר ביצועים.
בנוסף התוכנה יכולה לתקשר עם אמצעים אלקטרוניים ממוחשבים.
התוכנה מגיעה עם יכולות גרפיות, הכוללות תצוגה בשלושה ממדים , ניתוח נתונים ויזואלי ויצירת קליפים.
סביבת הפיתוח המשולבת מאפשרת יצירה של ממשקי משתמש עם פקדים שונים (לדוגמה כפתורים, שדות נתונים להזנה).
באמצעות שימוש במהדר, ניתן ליצור באמצעות ממשקים אלו תוכנה נפרדת היכולה לרוץ, ודורשת רק את ספריית זמן הריצה של MATLAB.
התוכנה כוללת מספר ממשקי תכנות יישומים עבור גישה לספריות הנכתבות בשפות תכנות אחרות (באמצעות קובצי MEX או DLL) ללקוחות COM וממשקי Web, כמו גם אביזרים היקפיים המתקשרים ישירות עם התוכנה באמצעות הממשק הטורי.
ב-MATLAB ניתן ליצור חבילה מיוחדת המרחיבה את הפונקציונליות של התוכנה.
קבוצות של כלים כאלו נכתבו ב-MATLAB על מנת לפתור סוגים מסוימים של בעיות, כאשר חברת MathWorks מספקת מספר חבילות כאלו כמו: עיבוד אותות, עיבוד תמונות, רשתות נוירונים, בקרה, אופטימיזציות, לימוד מכונה ועוד.
אלפי חבילות נוספות פותחו על ידי חברות אחרות.
התוכנה בנויה סביב שפת MATLAB, המכונה לפעמים גם קוד M.
הדרך הפשוטה ביותר להשתמש בשפה היא לכתוב ליד הסמן >> בחלון הפקודה (Command window), שהוא חלק מסביבת העבודה של התוכנה, ולהשתמש בתוכנה כמעטפת מתמטית.
ניתן לרשום רצף של פקודות בקובץ טקסט, לרוב על ידי העורך הפנימי, כסקריפט או כפונקציה.
ניתן גם להשיג הרחבות לשפה ואף להשתמש בה כשפה מונחית עצמים.
משתנים מוגדרים עם אופרטור ההשמה (=).
השפה היא בעלת טיפוסים חלשים, כך שאין צורך בהגדרה של הטיפוסים והם אף יכולים להשתנות.
ערכים יכולים להיות מחושבים באמצעות קבועים, ערכי משתנים אחרים ומתוצאות של פונקציות.
ב-MATLAB יש מספר קבועים, בהם pi שמייצג את פאי ו-i שמייצג מספר היחידה המדומה .
פירוש שמה של MATLAB הוא כאמור "מעבדת מטריצות", וככזאת היא מספקת הרבה דרכים ליצירת מטריצה בעלת ממדים שונים.
ב־MATLAB פירוש המונח וקטור הוא מערך חד־ממדי (1xN או Nx1) המקוצר לרוב למערך כשמתייחסים לשפות תכנות אחרות.
כאשר מתייחסים למטריצה הכוונה היא לרוב למערכים רב ממדיים, כדוגמת, NxM, NxMxL, וכדומה.
כאשר N ,M ו־L גדולים מ־1. בשפות אחרות, מתייחסים למטריצה כזאת כמערך של מערכים, כמערך של מערכים של מערכים, או פשוט כמערך רב ממדי.
MATLAB מספקת דרך פשוטה להגדרת מערכים באמצעות שימוש בתחביר הבא: סיום:מרווח:התחלה.