tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
צ'סטר וי (מדובב על ידי ויל פורטה) - אליל הילדות של פלינט והמנכ"ל האקסצנטרי, המניפולטיבי והכריזמטי של תאגיד Live Corp.
בארב (מדובבת על ידי קריסטן שאל) - האורנגאוטן האינטליגנטית והסרקסטית של צ'סטר וי.
ברנט "צ'יקן" מקהייל (מדובב על ידי אנדי סמברג) - הבריון לשעבר בבית הספר של פלינט אשר עובד למחייתו כקמע של מותג סרדינים.
ארל דוורו (מדובב על ידי טרי קרוז) - השוטר המסור והנמרץ של העיר אשר מצטרף לחבורה.
סטיב (מדובב על ידי ניל פטריק האריס) - קוף המחמד החביב של פלינט אשר מתקשר עם הסביבה באמצעות מכשיר תרגום קולי שפלינט המציא.
מני (מדובב על ידי בנג'מין בראט) - הצלם הגואטמלי רב התושייה של סאם.
באפריל 2010, דווח כי אולפני ההנפשה של סוני החלו בפיתוח המשך ל"גשם של פלאפל" מ-2009, כשפיל לורד וכריסטופר מילר לא ישובו אל כס הבימוי.
הידיעה אושרה רק בדצמבר 2011, אז גם הוכרז על כך שקודי קמרון וכריס פירן הם אלו שיביימו את הסרט, בעוד ג'ון פרנסיס דיילי, ג'ונתן גולדשטיין ואריקה ריבינוג'ה יכתבו את התסריט.
שלושת התסריטאים אינם ביססו את הסרט על "Pickles to Pittsburgh", ההמשך של "מעונן עם סיכוי לקציצות", אלא יצרו עבורו רעיון מקורי לחלוטין.
הסרט יועד להיקרא "גשם של פלאפל 2: נקמת השאריות" (Cloudy 2: Revenge of the Leftovers), אך זה קוצר בסופו של דבר ל"גשם של פלאפל 2".
בניגוד למיסטר טי שסירב לחזור לתרום את קול דמותו עבור סרט ההמשך, והוחלף בטרי קרוז, ביל היידר, אנה פריס, ג'יימס קאן, אנדי סמברג, ניל פטריק האריס ובנג'מין בראט שבו כולם לתפקידיהם.
קריסטן שאל הצטרפה אל הצוות עבור דיבוב דמותה של בארב, וויל פורטה, שלקח חלק גם בסרט הקודם, לוהק לתפקיד של צ'סטר וי.
בארצות הברית, החלו הקרנות הסרט באופן רשמי ב-27 בספטמבר 2013, ובישראל כחודשיים אחר כך, ב-21 בנובמבר.
בתחילת 2014, ב-28 בינואר, החלו לצאת לשווקים מהדורות המדיה הביתית של הסרט - DVD ו-Blu-Ray.
בנוסף לסרט עצמו, מהדורות ה-DVD וה-Blu-Ray כללו בהן גם אסופת סרטים קצרים המרחיבים את קורותיהן של דמויות שונות - "Super Manny", "Earl Scouts", "Steve's First Bath" ו-"Attack of the 50-Foot Gummi Bear".
"גשם של פלאפל 2" זכה לביקורות מעורבות.
אתר הסקירה "Rotten Tomatoes" העניק לסרט ציון של 71%, על פי ציון ממוצע של 6.4/10 בהתבסס על 120 ביקורות (85 "טריות" ו-35 "רקובות").
באתר הסקירה "Metacritic" הוא זכה לציון של 59, בהתבסס על 31 ביקורות (17 חיוביות, 12 מעורבות ו-2 שליליות).
חברת הסקרים "CinemaScore" נתנה לסרט ציון "-A".
כמו כל המשך, גם סרט זה הושווה לקודמו.
דוואד מאתר האינטרנט "The A.V.
Club" קבע כי "כמו יותר מידי המשכים, גם "גשם של פלאפל 2" מתבלבל בין "גדול יותר" ל"טוב יותר", ומאבד בכך את קסמו של הסרט המקורי".
מייקל רכטשאפן מהאתר "The Hollywood Reporter" הוסיף לדעה זו, בציינו כי הסרט "אינו קליל ומרענן כמו המקורי".
טים רובי מהעיתון "The Daily Telegraph" הצטרף אל אלו, וציין כי הסרט "אינו עגול או רגשי כמו קודמו".
שון או'קונל מהעיתון "The Washington Post" הצביע על ההבדל בטיב שני הסרטים בחוסרם של צמד הבמאים ותסריטאים פיל לורד וכריסטופר מילר, שכתבו וביימו את הסרט המקורי אך לא שבו אל ההמשך.
מעט מן מבקרי הקולנוע יצאו בדעה חתרנית טיפה, ומצאו את ההמשך דווקא טוב יותר.
מייקל פיליפס מהעיתון "Chicago Tribune" הוביל את הדעה הזו, בציינו כי הסרט "טוב יותר בכל אספקט אפשרי מהסרט המקורי".
ביל צוקר מהעיתון "Chicago Sun-Times" גם היה בדעה זו, ומצא את ההמשך "מהנה יותר".
ביל גודיקונטז מהעיתון "The Arizona Republic" עוד הוסיף על כך, בציינו כי "זה נדיר שהמשך לוקח את רוח הסרט המקורי ורץ איתה, ועוד מצליח להגיע עם משהו ייחודי וטוב בפני עצמו".
קונצנזוס כמעט מוחלט קבע כי הסרט מתאים בעיקרו לילדים, וכי הוא "פשוט כיף".
פיליפס השווה את הסרט לשאר סרטי ההנפשה שיצאו באותה שנה ("בית ספר למפלצות", "מטוסים", "הממלכה הסודית" ו"גנוב על המיניונים"), וקבע כי הוא "כיף יותר מכל אחד אחר".
ג'וסלין נובק מסוכנות הידיעות "Associated Press" התייחסה לדבר בהרחבה, וקבעה כי "ההנאה מהסרט תלויה בסובלנות הצופה אל משחקי מילים והומור ילדותי, שכנראה יימצא מעייף אצל מבוגרים אך מהנה בקרב ילדים".
רייפר גוזמן מהעיתון "Newsday" גם נגע בנושא, והוסיף כי הסרט "מסתמך על הנוסחה החזרתית הרעילה של סרטים לילדים: רעשים חזקים, מוזיקת פופ והומור שירותים".
מרים בייל מהעיתון "The New York Times" ציינה כי על אף שהסרט "מלא בצבעוניות וחמידות", הוא "לא מצליח לקיים את הבטחתו לערער את שלטון "Pixar" בתחום".
דייב מקגין מהעיתון "The Globe and Mail" היה בדעה דומה, וקבע כי הסרט "מבטיח יותר כיף וצחוק ממה שהוא מספק בפועל".
רכטשאפן, קייל סמית' מהעיתון "New York Post", קית סטאסקייביץ' מהמגזין "Entertainment Weekly" וג'ורדן הופמן מהעיתון "New York Daily News" ציינו לשבח את מקוריות הסיפור, ובמיוחד את ההנפשה, וצוקר, מייק קלארק מהעיתון "USA Today" ופיטר הארטלאב מהעיתון "San Francisco Chronicle" קבעו כי ההנאה המרבית מההנפשה הצבעונית היא בגרסת התלת-ממד.
גֶשֶׁם הָעַרְבִי הוא בן תקופתו של נחמיה בעת הקמת בית המקדש וירושלים בעקבות שיבת ציון ואחד משלושה מנהיגים סביב פחוות יהודה שביקשו למנוע את הקמת בית המקדש.
ממצאים ארכאולוגיים מצביעים על אפשרות שמדובר באביו של קינו מלך קדר שהייתה בשיא כוחה בתקופה הפרסית.
גשם הוא הדמות היחידה בתנ"ך הנושאת את התואר "ערבי".
במקום אחד בספר נחמיה הוא קרוי גַשְׁמוּ, ככל הנראה יחסת ה, והגייתו משוחזרת כ"גֻשָמוּ".
השם "גשם" מוכר כשמם של אחד ממלכי הלחיאנים , שבט שדחק את האדומים, וכן מכתובות צפאיות .
השם "גשמו" מופיע בכתובת נבטית.
מספר נחמיה עולה שגשם חבר לסנבלט החורני וטוביה העמוני נגד נחמיה.
כאשר נחמיה פנה לבניית חומות ירושלים, השומרונים והערבים עשו מאמצים כדי להפריע לו.
גֶשֶׁם או גַשְׁמוּ, שכנראה היה מנהיג ערבי, הצטרף לשומרונים והאשים את נחמיה במזימה נגד המלך הפרסי.
מעבר להזכרתו של גשם במקרא, קיימים שני ממצאים ארכאולוגיים אשר מעלים את האפשרות שמדובר במלך קדר - ממלכה ערבית שבתקופת האימפריה הפרסית השתרעה מדרום בבל במזרח לדלתת הנילוס במערב ונודעה בחשיבותה לשלטון הפרסי:
בכתובת שנמצאה בכאבור אל-ג'ונדי צפונית לעיר דדן, ומקובל לתארכה לאמצע המאה החמישית לפנה"ס, מוזכר גשם בן שחר, יחד עם אדם לא מזוהה שהיה מושל ("פחת") דדן.
חוקרים העלו את האפשרות שמדובר בגשם מלך קידר שהוזכר במקורות האחרים, אולם מכיוון שהכתובת מקוטעת קשה להגדיר בבירור שבו מדובר.
בקערת כסף שהתגלתה באתר תל-מסחותה ליד אסמאעיליה - ואדי תומילאט, במזרח דלתת הנילוס במצרים, התגלתה כתובה בארמית – "זי קינו בר גשם מלך קדר קרב להן-אלת" (את זה קינו בן גשם מלך קדר הגיש להן־אלת).
קערה זו הייתה אחת מארבע שנמצאו באתר עם הקדשות לאלה "הן אלת" וניתוח הסגנון האומנותי של הקערות, כמו גם ניתוח פלאוגרפי של הכתובות עצמן, מתארך את הקערה לסוף המאה החמישית לפנה"ס – באמצע התקופה הפרסית-אחמנית.
ההערכה היא כי מדובר בעדות לקיומו של בסיס חיל מצב קדרי במזרח מצרים המתייחס לגָשְמֻ מלך קדר, המוכר מהמקרא כגשם הערבי.
אין לדעת בוודאות האם גשם בשני הממצאים הארכאולוגיים הוא אותו אדם והוא זהה לגשם הערבי המוזכר בספר נחמיה.
אולם, ברור שקיימת קרבה כרונולוגית ונסיבתית ביניהם.
זיהויו של גשם הערבי עם מלך קדר יכול להסביר את חששו מהתחזקות ישות פוליטית יהודאית שתוכל לערער את שליטתו בצירי המסחר מדרום מסופוטמיה ומדרום ערב לנמל עזה ולמצרים.
הזיהוי יכול גם להסביר את המשמעות הרבה של פנייה של אדם במעמדו לשלטון הפרסי והסיכון שבדבר להמשך ביצורה של ירושלים בידי שבי-ציון.
במחקר מקובלת גם עמדה שגשם היה מושל פחוות "ערב" באימפריה הפרסית, פחווה שכללה גם את ארץ אדום או אידומיאה.
גשפאלטנהורן (Gspaltenhorn) הוא הר ברכס האלפים הברניים המתנשא לגובה של 3,436 מטר, וממוקם בקנטון ברן בשווייץ.
ההר ממוקם באזור היונגפראו בין ההרים צ'ינגלשפיץ (ממזרח) דודלנהורן (ממערב) בוטלאסה (מצפון) וקרחון צ'ינגל (מדרום).
"גשם בשדה קרב" הוא שיר עברי קצרצר מאת המשורר הישראלי יהודה עמיחי, שהתפרסם בקובץ שיריו הראשון, "עכשיו ובימים האחרים" (תל אביב: לקראת, תשט"ו 1955).
השיר נכתב בסמוך למלחמת העצמאות ועוסק במות חברים לקרב והצער הכרוך בכך.
זהו שיר קינה מכתמי אינטימי, המבטא את השכול הפרטי של הדובר באופן לקוני ומאופק ולכן נוקב.
השיר זכה להערכה מצד מבקרי ספרות ומשוררים והוא מהידועים שבשירי עמיחי.
שיר זה של עמיחי הוא שיר מודרני מובהק.
בשיר, המוקדש לחבר שנפל, יש מאופי המכתם (אפיגרמה).
המכתם הוא אחת מצורות השירה הלירית ההגותית הקדומה שהתפתחה מתוך האלגיה היוונית (המאה ה-7 לפנה"ס), שהיא מעיקרה שיר קינה, דרך כתובות קצרות על מצבות לזכר נופלים (מן המאות ה-6 וה-5 לפנה"ס) אל שיר קצר ושנון שנושאיו מתרחבים ואופיו סאטירי (המאה הראשונה לפני הספירה בשירה הרומית).
צורה שירית זו התקיימה בכל הדורות ועד ימינו.
עניינו של המכתם הוא חוכמת חיים, רפלקסיביות והגות הבאות לידי ביטוי בצמצום מרבי (2–6 שורות), בשנינות ובחריפות, בפרט בסיומו.
לפי דב לנדאו, "פירוש המִלה אפיגרמה היא כתובת או הקדשה...
היום האפיגרמה היא שיר קצר, מבריק, בעל אופי אישי, המסתיים ברעיון חריף, בעל תוכן שיכול להיות סאטירי או הגותי".
שירו של עמיחי הוא שיר הקדשה.
זהו שיר לירי הגותי מובנה מאוד, קצר (בן חמישה טורים), תמציתי ומרוכז – המוליך אל חוד.
ראשיתו של השיר באמירה מוכללת או אולי במחשבה המעלה תמונה פלסטית : "גשם יורד על פני רעי" (טור 1).
זהו גרעין הסיטואציה לפירוט השאלה מיהם הרֵעים הללו שעליהם הגשם יורד.
מכאן שהכללה ופירוט הם תשתית המבנה הלוגי התמציתי של השיר, שהוא מבנה רטורי במהותו.
נושא השיר רווח בשירת עמיחי, שאיבד חברים בקרב: אובדן חיי אדם במלחמה והצער הכרוך בו.
מוטיב המוות טמון בשיר מלכתחילה, גם אם באופן סמוי: מילות הכותרת "שדה קרב" והתואר "החיים" (טור 2) מובילים בהכרח אל אסוציאציה של מתים, אף כי מילה זו אינה נזכרת עדיין בטורים אלה; שהרי אם יש רעים חיים, משמע – יש גם רעים שאינם חיים.
אסוציאציה זו של מתים עומדת ביחס ישר אל הכותרת וביחס ניגודי אל התואר "החיים".
התמונה הפלסטית "אשר מכסים ראשיהם בשמיכה" (טורים 2–3) מעלה אסוציאציה של כיסוי המת, וזאת על אף היותה מיוחסת עדיין לרעים החיים.
ברובד הגלוי והישיר היא אף מכוונת לתאר התגוננות מפני הגשם.
הרעים המתים "אשר אינם מכסים עוד" (טורים 4–5) הם הפואנטה החריפה שאליה מוביל השיר כולו.
פואנטה שנונה זו, המבנה הרטורי התמציתי מאוד של השיר, היותו שיר לירי של הקדשה, וההגות על החיים והמתים – כל אלה בשילובם יחדיו תורמים לאופיו המכתמי של השיר.
'גשם בשדה קרב' הוא שיר קינה.
דבריו של הלל ברזל על סוגה זו הולמים את השיר כראוי:
דיקי, שהשיר מוקדש לזכרו, הוא סגן (1920–1948), חבר קיבוץ גבעת ברנר, חברו ומפקדו של עמיחי, ששירת כמפקד פלוגה בפלמ"ח ונפל בקרב על משלטי חוליקאת, שבו לחם לצד עמיחי.
עמיחי כתב לזכרו שני שירים נוספים: 'קינות על המתים במלחמה' (בספרו "מאחורי כל זה מסתתר אושר גדול", תשל"ד): "דִּיקִי נִפְגַע / כְּמִגְדַּל הַמַּיִם בְּיַד מָרְדְכַי.
עמיחי מעולם לא שכח איך נשא את גופת חברו המת על גבו בשדה הקרב, כפי שכתב בשיר 'מאז': "נָשָׂאתִי אֶת חֲבֵרִי עַל גַּבִּי.
בשיר עצמו אין פרטים מזהים כלשהם באשר לדמותו של דיקי או באשר לקרב שבו נפל.
השיר מתרכז בסיטואציה – תופעה אופיינית בשירה המודרנית הצעירה.
אין בו תהליך של התחלה, אמצע וסוף, אלא הוא נמצא בהווה בלתי מוגדר.
איננו יודעים דבר על אופי הקרב ועל מהלכו.
תוצאת הקרב אף אינה נמדדת במושגים של כישלון הקרב או של ניצחון בו.
הדגש הוא על עצם הסיטואציה, הבנויה על ניגודים – החיים מול המתים ו'האני השירי' העומד מול שני הקטבים של הקיום האנושי מזה ומזה.
מקום הימצאו של הדובר השירי בסיטואציה המתוארת גם הוא בר משמעות.
קרוב לוודאי שהדובר עצמו שרוי בשדה הקרב, וגשם יורד על פניו כמו על פני רעיו.
מיקום זה של הדובר בשיר מאפשר קרבה מיוחדת בינו לבין קו הגבול התוחם בין החיים למוות.
עדיין הוא שייך לעולם החיים, אך ברוחו הוא יכול להבין עד כמה קל הוא המעבר מן העולם הזה אל העולם האחר.
יש בכך כדי להמחיש את האכזריות ואת האבסורדיות שבמלחמה ("שדה קרב"), שמעצם טבעה גוררת בעקבותיה מעברים שכאלה.
בנוסף, יש בין הדובר לסיטואציה חיץ של ניכור, כאילו היא אינה נוגעת לו והוא מתאר אותה כצופה אובייקטיבי העומד מן הצד, לכאורה ללא רגש לגבי הסיטואציה ולגבי רגשותיו.
לדברי חיים אהל, "ריכוז השיר מסביב לסיטואציה עצמה בלבד יוצר ארכיטקטוניקה קמצנית, האומרת ריכוז וצמצום ההבעה עד למקסימום".
בולט ביותר בשיר איפוק הרגש, שאף הוא תופעה אופיינית בשירה מודרנית.
בשיר עצמו אין כלל מילים המבטאות רגש באופן ישיר, ובכל זאת השיר רווי כאב.
עמיחי נזהר שלא ללבות את הרגש, ומתוך כך הוא נוקט תחבולות פואטיות המיועדות לרסן את הסנטימנט בשיר זה, שחומריו התמטיים גדושי רגש מעצם טבעם.
מידות הצמצום והריכוז העושות בשיר עולות בקנה אחד עם חסכנותו הסגנונית: לשונו צנומה ומתאפקת, כמעט סגופה, לשון שאינה יודעת דימוי אף לא מטפורה, לשון עובדתית, מנופה מאוד.
עוניה המוצהר של הלשון אינו לשווא: הוא מעמיד פיצוי מאזן לרגש המעובה הגודש את תוכנו של השיר ובזה ממלטו מעונשה של רגשנות.
[...] התאפקותה של הלשון בשיר, והיבושת העובדתית שבה, נחוצים [...] כדי לאזן את משקלו הסגולי הריגושי הגבוה של תוכן השיר ובזה לחלצו ממהמורות הרגש העודף.
המשורר נוקט שלוש דרכים לתת ביטוי לרגשות הדובר ובכך לשתף בהם את הקוראים:
היסט והכללה – בראש השיר ישנה הקדשה: "לזכר דיקי".
באמצעותה אנו למדים שהדובר בשיר איבד חבר יקר לו, אשר לזכרו כתוב השיר.
הקוראים מבינים שהתמונה "אלה אשר אינם מכסים עוד" מתייחסת גם אל דיקי.
כאשר עמיחי מזכיר את שמו של חברו בהקדשה בלבד ולא בגוף השיר, וכאשר הוא מבליע את גורלו בגורל כלל המתים, נוצר איפוק הרגש באמצעות ההיסט וההכללה.
מטפורה סמויה – התיאור הפלסטי "גשם יורד על פני רעי" בסמיכות לכותרת "גשם בשדה קרב" יוצר בתחילה רושם של עיצוב תמונת נוף חורפי בשדה קרב.
ואף כי המילה "רעי" מחדירה אל תוך הנוף את הגורם האנושי, ואף כי יש במילה זו נגיעה אישית של הדובר, עדיין הגשם נתפס כפשוטו.
אולם רוב תיאורי הנוף בשירה המודרנית אינם תיאורי נוף סתמיים (ובהקשר הישראלי, כבר קבע אברהם שלונסקי קו פואטי ביצירתו, שבשיריו אין נוף, אלא אם כן הוא בא לומר דבר מה על האדם; קביעה זו תופסת גם לגבי משוררים שבאו אחריו).
טיבו של הגשם מתבהר לנו עם קריאת שני הטורים האחרונים: "ועל פני רעי המתים, אשר / אינם מכסים עוד".
מילים אלו מחדירות לשיר את נושא המוות במפורש.
עתה, בקריאה חוזרת של השיר, מקבל הגשם משמעות חדשה: הוא הופך למטפורה סמויה לדמעות שרצה הדובר השירי להוריד על מות חברו דיקי ועל מותם של רעיו שאינם בין החיים עוד.
ובדומה לשימוש שנעשה באמצעי של ההיסט וההכללה בהקדשה לשיר (שנדון לעיל), גם כאן הביטוי לכאב ולבכי אינו ישיר.
הגשם משמש אמצעי הסחה לבכי.
הדמעות או הבכי אינם מוזכרים בשיר זה מפורשות, ועל הקוראים להבין את הגשם כהשאלה לבכי מתוך הסיטואציה המתוארת בשיר; תיאור הגשם כיורד על הפנים מעלה בעקיפין אסוציאציה של דמעות ובכי.
אמצעי דרמטי – גורם שלישי התורם לעיצוב מאופק של רגש בשיר הוא אמצעי דרמטי של הנגדה.
יש בשיר אנלוגיה ניגודית בעלת עוצמה בין הרעים החיים לבין אלה המתים.
אנלוגיה ניגודית זו מחריפה במיוחד באמצעות המתח שיוצר עמיחי בין תוכן לצורה:
בתוכן – הצבת "החיים" מול "המתים", "אשר מכסים ראשיהם בשמיכה" מול "אשר אינם מכסים";
בצורה – ישנו מבנה מקביל: (א) לכל קבוצת רעים מוקדשים שני טורים; (ב) המבנה התחבירי זהה: "על פני...
במבנה זה יוצרת ו' החיבור המשכיות, ולפיכך – שוויון.
ההשהיה שאחרי המילה "אשר" (טור 4), הנוצרת מתוקף הפסיחה, יוצקת למרווח החטוף שנוצר את תחושת הצער התהומי של הדובר בשיר, צער שאין לו ביטוי מילולי.
כלומר: המבנה התחבירי הזהה מהווה תשתית לוגית שעליה מתנפץ ביתר עוז הניגוד שבין החיים למתים, המכסים ושאינם מכסים עוד.
ההנגדה המועצמת וההשהיה שבסופה חוזרים ומשמשים גם הם דרך עקיפה לביטוי רגש בשיר.
בין באמצעות ההיסט וההכללה, בין באמצעות המטפורה הסמויה ובין באמצעות היסוד הדרמטי – הרגש אינו מובע באופן מילולי ישיר, וכתוצאה מכך חל איפוק הרגש בשיר.
בשיר זה, שהוא מודרני כל כך בכל פן שבו, לא נפקד גם מקומה של ההומוצנטריות.
אין ספק שהאדם הוא העומד במרכז עניינו של השיר, ובשתי דרכים:
השיר מביע את צערו של הדובר על מותם של רעו ושל רעיו, צער המתבטא בדרכים שנזכרו לעיל.
על ידי כך הופך הדובר לנקודת המוצא להתבוננות במתואר בשיר, כלומר – לנקודת התצפית בשיר; אך אין זו נקודת תצפית מופשטת, באשר יש לדובר, ככל הנראה, נוכחות של ממש בסיטואציה וזיקה אישית אל הדמויות שבה, מה שמעניק לשיר אופי אישי מיוחד.
השיר מעלה את מושא צערו של הדובר – הרע דיקי וחברים אחרים שנפלו במלחמה.
ומנקודת מבט פילוסופית: לדברי אורציון ברתנא, "נראה כי עמיחי עומד בראשית שירתו בעמדה הטיפוסית להוגה הקיומי: הוא מאוכזב ממשמעות ערכית בעולם, ובעקבות אכזבה זאת הוא גוזר את הערך הקיומי".
הגשם, המשווה בסופו של דבר בין החיים למתים ביורדו על פניהם שווה בשווה, מציין את חלוף האדם מול התמד פעולת הטבע.
לפיכך, 'משחקי המלחמה' של בני האדם נמצאים תפלים ואבסורדיים, שהרי חייהם, שסופם עפר, הם בלאו הכי כהרף עין מול הנצח או מול הטבע המתנהג לפי חוקיו.
יש כאן יותר הבעת צער מאשר מחאה.
צערו של האני השירי, הן על מות רעו ורעיו והן על תִּפְלותם של בני האדם בהילחמם, נשאר תלוי בחלל לאחר הנקודה המסיימת את השיר.
נקודת מבט זו מעמידה את השיר כשיר הגות, ויחד עם הפן האישי משלימה את אופיו המכתמי.
השקפת עולם שלמה נדחסת בתוך חמש שורות שיר קצרות וטעונות של הקדשה שלה אופי אישי, ליריקה הגותית מרוכזת ותמציתית וסיום חריף – כדרכו של המכתם בימינו.
מוות במלחמה והיחס בין החיים למתים
המוות ההרסני העולה מן המלחמות, מעשה ידי אדם, הוא נושא חוזר בשירת עמיחי, ציר מרכזי שעליו סובבת שירתו; די להתבונן בשירים הידועים "אלוהים מרחם על ילדי הגן" ו"אל מלא רחמים" (או בשיר הידוע פחות "חלל בשדה") כדי להיווכח בכך.
בשיר מאופק וספקני זה, עמיחי, בשפה שהגדיר שמעון זנדבנק (1963) כ"אנטי-רהיטות", מתרחק לא רק מן המקושט אלא גם מן ההרואי, הקאנוני והממוסד; בניגוד לסמליות ההרואית של מוטיב המת-החי, המיוסר והנשגב, שרוַוח בשירת דור תש"ח, הוא מתאר את המוות בשדה הקרב כסופי וסתמי.
רבים מהשירים שנכתבו בעקבות מלחמת העצמאות, כגון 'מגש הכסף' לנתן אלתרמן ו'הנה מוטלות גופותינו' לחיים גורי, עשו שימוש במוטיב המת-החי – המתים המוסיפים 'לחיות' לאחר מותם, ללכת או לשוחח מקברם – שלדברי חנן חבר, "משמש כרציונל העיקרי לתרבות שמתעמתת עם המוות".
הסתרת 'החור' יכולה להיעשות בעזרת מיסטיפיקציה של המוות, הפיכה מטאפורית של ההרוג לפרח, הפיכתו למת-חי, פיצולו לחלק שנהרג ולחלק הממשיך להתקיים.
יצירת משקל-נגד לחור מוליכה לפאתוס של הפיצוי: תהילה, הנצחת המתים בזיכרון הקולקטיבי או תביעה בשם המתים מן החברה שתהיה ראויה לקורבנם.
על פי חנן חבר, 'גשם בשדה קרב' הוא שיר אנטי-מיתי, המערער מבפנים את המטפורה הבסיסית של המת-החי שבשירי המלחמה המיתיים הישראליים.
וכך, שרגא אבנרי מאפיין את המוות המוצג בשיר כ"אין-אונות [...] בבחינת דוממות מוחלטת".
עצבו של עמיחי מופיע בשיר בשני פנים, לדבריו: "כמוטיב האיוּן-שבמוות מצד אחד, וכסבל החיים מצד שני [החיים הסובלים, המזדקקים עדיין למחסה], שהוא פרט משקף בלבד לתחום ייחודו".
לעומת השירים ההרואיים, המיליטריסטיים והציבוריים שנכתבו במלחמת העצמאות ובעקבותיה, שירו של עמיחי הוא אישי ומבטא את השכול הפרטי.
לדברי צבי לוז, "בעולמו של עמיחי אין כל מקום לפאר את הלוחמים ואת הגבורה, אלא לערטל את מושג המלחמה מכל הילה ולהעמידו כבלתי אנושי בהחלט".
נורית בוכוויץ עמדה על כך שהשיר מבכה את אובדן החיים, מבטא את כאבם של הנותרים בחיים לנוכח מות חבריהם, אך אין בו מחאה כנגד נסיבות מותם.
בשיר משתקף אפוא מבחינה היסטורית מעתק של השקפת עולם: "נטל האחריות החברתית לא נזנח אך אופן קיומו השתנה: עתה הוא ממוקם ביחיד.
הזיקה האישית עדיין מתקיימת על פי הזיקה החברתית גם בלא שיצהירו על הזדהות עם הכלל".
בד בבד, מופגנת בו דחיית הלאום הקולקטיבי – בהימנעות מקידוש מותם של אנשים צעירים וכן בהתייחסות אל הנופלים לא מנקודת מבט לאומית, כאל חיילים, אלא מנקודת מבט פרטית, כאל "רֵעים".
המבקר אברהם בלאט גורס כי עמיחי בשירו "איננו מורד במלחמה.
הוא רק מתאר את זוועותיה כדי לקומם נגדה".
ליאון יודקין מעיר כי מחאתו הנחרצת של עמיחי בשיר היא כנגד "האי-צדק הדומם של העולם", "זעם שקט כלפי הטבע האדיש, הנוהג כדרכו, ללא שים לב לסערות האנושיות ולסבל שבעולם".
לדעת המשורר רוני סומק, לעומת הטון המג'ורי שבשירו של גורי 'הנה מוטלות גופותינו', בשירו של עמיחי "הייתה הצעה של טון אחר לגמרי, הצעה של דלות החומר.
הוא אמר, אני מציע לבוא אל שדה המוקשים הזה שנקרא מלחמה ולצאת ממנו עם איזושהי נגיעה יומיומית, פשוטה שדרכה תבינו את כל מה שאני רוצה להגיד".
עמיחי עצמו, בריאיון ליעקב בסר, טען כי בעוד שני השירים הוכתבו על ידי חוויות דומות, הם אמנם נבדלים זה מזה, בעיקר בתפיסת המוות המובעת בהם.
לדעתו, ראיית הדברים אצלו מפוכחת יותר, ולא זו בלבד אלא שיש בשירו מעין תחושת הומור.
עמיחי מבחין בשירו בין החיים לבין המתים בקרב באמצעות המטונימיה הקונקרטית של השמיכה, המכסה רק את ראשיהם של החיים.
על פי דן מירון, מותם של הנופלים בקרב מתגלה בשיר לא על פי זרימת נוזל מתוכם (דם), אלא "דווקא על פי זרימת הנוזל לתוכם וחשיפותם חסרת-המגן בפניו"; "החלפת נוזל הדם (הניגר מבפנים) בנוזל הניגר מבחוץ (הגשם) מאפשרת את קביעתו של ההבדל האלמנטארי והחד בין מעוטפים לשאינם מעוטפים.
היפוך התבנית רק מחזק אותה".
לדבריו, שירתו של עמיחי מגלמת תבנית נפשית קבועה, הצומחת על הקרקע של חוויית המלחמה.
ה'אני' השירי תופס את עצמו ואת זולתו כמכל שהעולם החיצוני מאיים על שלמותו ומנסה לפרוץ לתוכו.
המוות מתבטא איפה בפריצתו של ה"מכל" האנושי; ההבדל שבין החיים והמתים מתמצה ביכולתם של החיים לכסות את עצמם בשמיכה – "לסגור את המכל" – ולהתגונן מפני הנוזל החיצוני המאיים לפרוץ לתוך המכל ולהימהל בנוזל החיים היקר שלהם.
לדעת יאיר מזור, עיקר כוחו של השיר נוצר על ידי המשוואה המוצעת בין המתים לחיים: "העובדה שדווקא החיילים החיים מכסים ראשיהם בשמיכה – כשגור לגבי חיילים שנפלו בשדה הקרב – מסמיכה אותם בחזותם לחזותם של המתים ובזה מוחה את ההפרש שביניהם".
הקרבה שבין החי לבין המת מאוששת גם על ידי הדמיון התחבירי הנמתח בין החיילים החיים למתים ("על פני רעי החיים, אשר" /"ועל פני רעי המתים, אשר") בזאת, לדבריו, השיר "מטעים את מוראות המלחמה[,] המכתיבה שוויון נורא בין החיים לבין המתים.
דיוקן הכל נמחה ונמחק, החי הופך למת, ובלא שיור".
הסופר דרור גרין, הלום קרב בעצמו, קובע כי "השיר הזה אינו שיר על המלחמה, ועל דור לוחמי תש"ח, אלא שיר על הכאב הפרטי של הלום-הקרב שרגע לפני-כן איבד את חברו.
הרגע הזה, שבו ראית את חברך מת לידך במלחמה, הוא טראומה שאין לה מרפא, והיא מלווה אותך כל ימיך חייך, ומנפצת כאחת את כל מה שהיה בעבר מקום בטוח".
גרין מציע שהיעדר היידוע בכותרת השיר ('גשם בשדה קרב' ולא 'גשם בשדה הקרב') שימש את המשורר להרחיק את הקוראים מן האירוע הפרטי שהוא חווה אל מבט כללי ומרוחק על המלחמה ומוראותיה.
לדבריו, המשורר "מנסה, באמצעות מלים פרומות, לברוא בכל רגע מחדש את העולם שנחרב, ולהחזיר לעצמו את תחושת המקום הבטוח".
לדעתו, עמיחי מנסה להרחיק גם מעצמו את זיכרון הטראומה בכותבו את המילים "גֶשֶׁם יוֹרֵד עַל פְּנֵי רֵעַי", וממשיך ודוחה את הרגע הבלתי נסבל כשהוא מתבונן תחילה בגשם היורד "עַל פְּנֵי רֵעַי הַחַיִּים".
בגשם רואה גרין אביזר לריכוך המציאות הקשה, ובשמיכה – אביזר המרחיק אותו מן המראה הנורא.
רק אחרי ההתבוננות ברעיו החיים מגיע עמיחי לנורא מכול, לגשם היורד "עַל פְּנֵי רֵעַי הַמֵּתִים" – ואת כאבו ניתן להרגיש באמצעות ההיעדר, שאותו ממחיש המשורר בתיאור המתים "אֲשֶׁר אֵינָם מְכַסִּים עוֹד".
ועדיין, גם בסיום השיר, הוא מתחמק מלגעת בכאב הנורא על מות חברו דיקי, ומסתתר מאחורי הכללה.
העיתונאי אורי משגב, ואחריו דרור גרין, הצביעו על דמיון בין שירו של המשורר, יליד גרמניה, לבין משפט מספרו האנטי-מלחמתי המפורסם של הסופר הגרמני אריך מריה רמרק "במערב אין כל חדש" (1929).
רמרק, כמו עמיחי, השתתף במלחמה הגדולה של דורו (מלחמת העולם הראשונה) וכתב על המלחמה מתוך חוויותיו.
בתחילת הספר מתאר רמרק את הגיבור, שלאחר כמה ימי לחימה רצופים בחפירות נוסע עם רעיו במשאית מהחזית.
החיילים מגוננים על ראשיהם מגשם ההולך וגובר, שעליו נכתב: "הגשם יורד חדגוני.
הוא יורד על ראשינו, על ראשי המתים, על ראשו של הטירון הקטן בעל הפצע הגדול מדי למותנו, יורד על קברו של קמריך, יורד על לבנו".
המשורר נתן זך, בביקורת שפרסם עם הופעת ספר שיריו של עמיחי "עכשיו ובימים האחרים" ב-1955, קבע כי בשיר "מגיעה הלאקוניות שלו לידי הישג נדיר בשירת המלחמה שלנו".
המשורר, העיתונאי והעורך משה דור הגדיר את השיר ""שיר קטן-בכמותו וגדול-באיכותו", "אחד השיאים האמנותיים שהציב משורר מעולה זה ומעיד עד מה היטיב לקלוע אל המטרה"; לדעתו, "מי שחיבר את השורות הספורות והנפלאות האלו – חסדה של שירה משוך אליו".
גם לדעת המשורר והעורך יעקב בסר, "השיר 'גשם בשדה קרב' הוא אחד השירים המיוחדים, המדויקים ביותר, המבטאים את חוויית החייל שבשדה הקרב, שאני מכיר".
מבקר הספרות ב"י מיכלי גרס כי
רבים שירי המלחמה בספרותנו, אך מה מעטים כמוהו למיצוי, להבעת-יגון עצורה, נזירית.
בחמישה חרוזים בלבד נתקפלה הריעוּת האישית, אשר בעודה בעלומיה נחצתה לכאן ולכאן, לארץ החיים ולארץ המתים.
יתרה מזו, באספקלריה הזעירה, שבעדה נשקף היחיד הכואב, נתפס גם חזיון-המלחמה בכללותו, על מאורעותיו ותוצאותיו.
ומה שטעון הדגשה חוזרת: פשטותו הנעלה של השיר, שהתפרק מעדייו והתגלגל בשיח מרעיד-לב, כדבר איש אל רעהו, אל נפשו.
נכחו מסתתמת טענת-הערפל המכלילה והיתה כלא היתה.
לדברי זאב ענר, מדובר ב"שיר שהפך סמל לפשטות ולאיפוק".
המשורר אריה סיון הגדיר את שירו של עמיחי "תמצית כל הפואטיקה שלנו.
[...] שורות שאין בהן אף מלה מיותרת, מלים פשוטות, רזות כל-כך, והרזון הזה פוגע, מנחית מהלומה ישר לתוך הלב".
לדבריו, השיר הוא "דוגמה לתמצית המהפיכה שאירעה בשירה העברית בראשית שנות החמישים, החיסכון הזה במילים, הריכוז הזה, המלים שהן יומיומיות ובכל זאת – איזו עוצמה יש להן".
חוקר הספרות דן מירון הגדירו "שיר המלחמה התמציתי והנוקב ביותר של עמיחי".
לפי המשורר והעורך צבי עצמון, "הקינה הגבישית, בת חמש השורות, המוקדשת לדיקי, היא אחד מיסודות השירה העברית והתודעה הישראלית זה עשרות שנים".
גם בעיני הסופר והעורך דרור גרין, השיר הוא "תמצית שירתו של עמיחי".
המשורר והעורך עמיחי חסון רואה בשיר "עולם שלם בחמש שורות מדויקות, כואבות".
המשורר וחוקר הספרות אורציון ברתנא קבע:
ובסיכום, חוקר הספרות יאיר מזור סבור כי
השיר תורגם פעמים מספר לאנגלית, כמה פעמים לצרפתית, וכן לשפות נוספות.
בשנות ה-70 הולחן השיר על ידי שלמה גרוניך והושר בפיו בתוכנית "כל שיר", ששודרה באמצע אותו עשור בטלוויזיה החינוכית.
מאוחר יותר, כנראה בתחילת שנות ה-80, הלחין את השיר שאול גולדווסר מקיבוץ המעפיל, לחן לקול וגיטרה (שכנראה לא בוצע).
ב-1998 הוציא המוזיקאי אשר ביטנסקי (תחת הפסבדונים 'אבא') אלבום אוסף ובו ביצועו לשיר, שהולחן.
באותה שנה (1991), בעת מלחמת המפרץ, חיבר צבי עצמון את שירו 'שמיכת שיר, מצבה / מחוקה', שהתפרסם ב-1992 בכתב העת הספרותי "אפס שתיים" ובמוסף הספרות של העיתון "על המשמר".
השיר נכתב בעקבות מותו של נהג טנק במהלך אימון טנקים, ביום שבו טפטף גשם במדבר; הוא חובר כבר באותו היום בשדה הטנקים.
השיר מוגדר בתת-כותרת: "(מעין וריאציה על עמיחי לזכר דיקי)", ותחתיה הקדיש המשורר את השיר "לזכרו של דומינסקי [נהג הטנק, ] ובעיקר לעצמי".
שיר ללא שם מאת טניה הדר הפותח במילים: "גשם דקיק, זהֹב יורד על לבי, על שפתי / על עיני / החרבות", שהתפרסם ב-2002–2003 בכתב העת לשירה "משיב הרוח", מתכתב עם שירו של עמיחי ומצטט את השורה הראשונה שלו כהקדמה לשיר.
גם אריה סיון חיבר שיר קצר ללא שם (2004) הבנוי בין ניגוד בין החיים למתים ורומז לשירו של עמיחי: "יָמִים חַמִּים.
אצל סיון הגשם מוחלף בזעה בקיץ, הניגרת מן החיים אך לא מן המתים.
שירים נוספים המתכתבים עם 'גשם בשדה קרב': שיר מאת שור ענתבי (2004);
מחזור השירים של יצחק לאור 'גשם על פני אירופה' (2007), הכולל רמיזות חוזרות לשירו של עמיחי;{{הערה|.
השיר התפרסם בספר שיריו של לאור יעמֹד בני: שירים 2005–2007, תל אביב: הקיבוץ המאוחד, 2007.}}
ו'פוגה גרמנית' מאת נתן וסרמן (2011).
גֻשְמֵי הייתה עיירה יהודית בבשן, הנזכרת בספרות חז"ל ובכתובת רחוב.
היא מוזכרת ב-"כתובת רחוב" כאחת מ-8 העיירות בתחום נווה, שקיבל בעבר פטור ממצוות התלויות בארץ, אך לאחר מכן, נאסר (דהיינו - חויב במצוות).
בתוספתא נזכרת העיירה כך: .
בנוסף, נזכרת העיירה בהקשר זה גם בתלמוד הירושלמי, וכן בשורה 11 בכתובת רחוב.
ההסבר המוצע להחלת ההלכות המיוחדות על 8 העיירות בתחום נווה הוא שאמנם האזור נחשב מבחינה הלכתית בתחומי ארץ ישראל, אך כלל בתוכו אוכלוסייה נכרית רבה, אשר בהתאם לממדיה המשתנים, נקבעו מעת לעת הקלות שונות ליהודי האזור עובדי האדמה.
היישוב הקדום מזוהה כיום עם העיירה הסורית ג'אסם, השוכנת מספר קילומטרים מצפון לעיירה נווה, ובסמיכות יחסית לגבול ישראל.
"גשם כבד עומד ליפול" הוא שיר שנכתב על ידי הזמר זוכה פרס נובל בוב דילן, בקיץ 1962. השיר הוקלט לראשונה בקולומביה רקורדס ב-6 בדצמבר 1962 עבור אלבומו השני The Freewheelin' Bob Dylan.
השיר מבוסס על מבנה של שאלות ותשובות אשר מקובל בבלדות.
בבית הראשון השאלה הנשאלת נוגעת למיקום שהיה בו הבן, בבית השני השאלה הנשאלת נוגעת למה שראה הבן, בבית השלישי השאלה הנשאלת נוגעת למי שפגש הבן ובבית הרביעי השאלה הנשאלת נוגעת למה ששמע הבן.
בפרט, קיים דמיון מובהק בין נוסחי השאלות בשיר לאלו בבלדה, לורד רנדל.
השיר מאופיין גם בחזרות (אנפורה).
שתי השורות הראשונות בכל בית מוקדשות לשאלה הנשאלת אל הבן, ושתי השורות האחרונות מוקדשות לנבואה שגשם כבד עומד ליפול.
השיר נכתב במהלך המלחמה הקרה בין ארצות הברית וברית המועצות, לפני משבר הטילים בקובה.
בעת תקופה זו המתיחות בין שתי המעצמות הייתה רבה.
דילן באחת מהופעותיו אמר שב"גשם כבד" הוא מתכוון למשהו גדול שעומד להתרחש.
בכך, השיר מתאר אזהרה לקראת סכנה עתידית.
השיר זוכה להערכה רבה, בין היתר, מגזין הרולינג סטונז הגדיר אותו כ"שיר המחאה הטוב ביותר".
כמו כן, השיר זכה לביצועים רבים ומספר תרגומים.
הזמרת פטי סמית ביצעה אותו ב-2016 בטקס שבו הוענק לדילן פרס נובל לספרות.
גרסת כיסוי של השיר נוגנה בסוף הפרק האחרון שבעונה הרביעית של סדרת הדרמה כנופיית ברמינגהאם.
השיר תורגם פעמיים על ידי יהונתן גפן.
גרסה אחת בוצעה על ידי הזמר דני ליטני במסגרת המופע "זה הכל בינתיים בינתיים זה הכל", והשנייה על ידי בנו, הזמר אביב גפן בשנת 2001 לכבוד יום הולדת ה-60 של בוב דילן.
גרסה זו נכללה מאוחר יותר בגרסה מורחבת של אלבומו של אביב "יומן מסע" בשנת 2001.
התרגום בביצועו של ליטני כולל ארבעה בתים, לעומת הביצוע של גפן שכולל שלושה בתים (הביצוע של דילן כולל שישה בתים).
גרסה נוספת של השיר בוצעה על ידי דניאלה ספקטור באלבומה הרביעי 'בהתחלה'.
"גשם גשם מטפטף" הוא שיר ילדים שנכתב על ידי סבינה מסג תחת שם העט עדולה.
בפברואר 2017 זכה השיר לפרסום רב אחרי שג'יהאן ג'אבר, מורה לעברית מטייבה, שרה אותו לתלמידיה בליווי דרבוקה, במהלך שיעור ללימוד השפה.
השיעור תועד ומשהופץ ברשתות החברתיות, הפך לוויראלי ולתופעת אינטרנט.
לאחר מכן זכה לתהודה גם בתקשורת הישראלית.
השיר פורסם לראשונה במוסף לילדים של "ידיעות אחרונות".
בפרסום זה כלל השיר שלושה בתים.
לאחר מכן נדפס השיר גם בספרים:
איזה כיף!" בתוך: עדולה: מי אוהב אותי?, הקיבוץ המאוחד, 1990. שני בתי שיר.
איזה כיף!" בתוך: מיריק שניר, יונה טפר (עורכות): אני בחגים ובעונות, הקיבוץ המאוחד, 1999. הבית הראשון בלבד.
בספר הילדים ממנו נלקח השיר נכתב "ועכשיו אותו אלבש", ואילו בביצוע של ג'אבר היא השתמשה במילה "והיום אותו אלבש".
ג'אבר ביקשה מאחד מתלמידיה להקליטה מבצעת את השיר במהלך השיעור, לצורך קבלת הערכה לימודית.
היא שיתפה את הסרטון עם חברה קרובה, ולאחר מכן הוא הופץ בוואטסאפ לגורמים נוספים, ללא ידיעתה של ג'אבר.
בעקבות כך הפך הסרטון לוויראלי תוך זמן קצר.
לאחר מכן עלה הסרטון ליוטיוב והופץ גם בפייסבוק ובטוויטר.
לאחר מספר שעות קיבלה ג'אבר שיחות טלפון רבות בנוגע לסרטון, והיא הופתעה לגלות על הפצתו.
הסיפור סוקר בהרחבה בתקשורת וג'אבר הוזמנה להתראיין בתוכנית שש עם עודד בן עמי.
במסגרת הראיון היא ניגנה ושרה עם בן עמי שיר נוסף, "שיר העונות", שחיברה והלחינה סלעית פרידמן-בירן.
גם קטע זה הופץ ברחבי הרשת וזכה לצפיות רבות.
בראיון של ג'אבר עם עודד בן עמי על השיר היא הסבירה:
ביצועה של ג'אבר לשיר "גשם גשם מטפטף" זכה לחיקויים וגרסאות כיסוי רבות, שפורסמו ברשת.
בין המבצעים ישנם גם זמרים ידועים כמו שירי מימון, שרית חדד, עדן בן זקן, איב אנד ליר ועמירן דביר.
בתוכנית הבידור הסאטירית "ארץ נהדרת" ביצע ירון ברלד חיקוי של ג'אבר.
לאחר פרסום הסרטון הוענק לג'אבר אות הצטיינות עבור שיטת הלימוד המוזיקלית שלה, על ידי ראש עיריית טייבה.
בעקבות הפרסום, ג'אבר התארחה בבית הנשיא ופגשה את נשיא המדינה רובי ריבלין.
הנשיא אמר בדבריו ש"אפשר לגשר בין תרבויות שונות, ולכבד את התרבות האחרת, וכדי לכבד את התרבות האחרת צריך להכיר אותה קודם".
בסיום המפגש היא העניקה לו דרבוקה במתנה והם ניגנו ושרו יחדיו את השיר "משנכנס אדר".
בפברואר 2018 השתתפה בקמפיין של משרד התחבורה לעידוד חגירת חגורות בטיחות במגזר הערבי.
הוויראליות של השיר בביצועה של ג'אבר התקבלה בתגובות מעורבות.
בנאום בן דקה של חבר הכנסת יהודה גליק במליאת הכנסת קרא גליק להוקיר את המורה על פועלה ללימוד העברית.
העיתונאי עודה בשאראת תיאר את השיר כ וציין .
עמיתיו של בשאראת ב"הארץ" ראו את התקבלות השיר באור אחר.
אריאנה מלמד כתבה: , והסאטיריקן סייד קשוע כתב:
"גשם אחרון" (מילות הפתיחה: "גשם בוא, רד עליי") הוא שיר עברי שכתב אהוד מנור והלחין יאיר רוזנבלום, ואשר מציג את בקשתו של הדובר למות ולהתאיין.
השיר, שבוצע לראשונה על ידי חנן יובל בשנת 1976 עבור סרט הקולנוע הישראלי "לוּפּוֹ בניו יורק", מוכר בעיקר בביצועה מאותה שנה של ורדה נגה כסולנית להקת פיקוד הצפון (בשמה באותה עת: "חבורת הזמר של פיקוד צפון").
מוכר גם בביצועה של בתו של המלחין, קרן רוזנבלום, ובגרסאות כיסוי נוספות.
את השיר חיבר הפזמונאי אהוד מנור לזכר אחיו הצעיר, יהודה (יהודהלה) ויינר, שנהרג בגיל 19 כשריונר בסיני בספטמבר 1968, במהלך מלחמת ההתשה.
זהו אחד ממספר שירים שכתב מנור לזכר אחיו באותה תקופה, שגם בהם יש התייחסות לגשם: "בן יפה נולד" ("גשם טוב ירד כי נעתר האל"), "בשנה הבאה", "אחי הצעיר יהודה" ("...האם אתה שומע, האם אתה יודע") ו"הבית ליד המסילה".
מנור, שסיפר על השיר ב-2002 בריאיון לחוקר הזמר עברי עפר גביש, הסביר בפירוש: "השיר מדבר על משאלת הלב שלי למוות, בעקבות מותו של אחי".
והים יגיע עד גגות תבל, ואין אוויר אין אש אין חול
אלו הם ארבעת היסודות של העולם, שעליו מדבר השיר.
השיר הושמע לראשונה בשנת 1976 בביצועו של חנן יובל בסרט הגעפילטע פיש הישראלי "לוּפּוֹ בניו יורק".
הסרט, סרט המשך לדרמה הקומית המצליחה "לופו" (1970) בכיכובו של יהודה ברקן, מציג את לוּפּוֹ אברמוביץ', עגלון אלטע זאכן אשכנזי מזדקן מדרום תל אביב, שנאלץ להיפרד מבתו היחידה ומנכדו הילד, שעוברים לארצות הברית במסגרת שליחות דיפלומטית של חתנו.
בעזרת כסף שאוספים עבורו חבריו משוק הפשפשים ביפו, נוסע לופו לארצות הברית לבקר את נכדו, ושם הוא פוגש בסנאטור שמתגלה כחבר ילדותו, ובעקבות הפגישה מאשר מענק סיוע לישראל.
השיר "גשם אחרון" מלווה את לוּפּוֹ בפרידתו הקשה מנכדו הנוסע ובעצבונו אחריה.
(מנור ורוזנבלום חיברו גם את שיר הנושא האופטימי של הסרט, "ענן לבן", שבוצע על ידי חנן יובל וסוזי מילר.)
כבר באותה שנה, 1976, מסרו המחברים את השיר ללהקת פיקוד הצפון.
גרסת הכיסוי של הלהקה – שהחליפה אז את שמה ל"חבורת הזמר של פיקוד צפון" – נכללה בתוכניתה האחרונה והמצליחה "בלילה על הדשא" (1976-77), ששיריה נכתבו ברובם על ידי מנור והולחנו כולם על ידי רוזנבלום.
השיר בוצע על ידי הסולנית ורדה נגה, וזוהי אחת מגרסתיו המוכרות ביותר של שיר.
בשנת 1990 ביצעה את השיר בתו של המלחין, קרן רוזנבלום, בתוכנית "אולפן זמר" בערוץ הראשון שהוקדשה ליצירתו.
בשנת 1997 הקליט את השיר הזמר הים-תיכוני אבי פרץ לאלבומו "שלווה", אשר כלל גרסאות כיסוי לשיריו של רוזנבלום.
בשנת 2001 ביצע את השיר הזמר עברי לידר במסגרת פרויקט המחווה של גלגלצ לשירותרום; השיר נכלל בהמשך כרצועת בונוס באלבומו "האנשים החדשים" (2002).
בשנת 2005 הוציאה הזמרת עדי כהן גרסת כיסוי של השיר במסגרת ההצגה "כמו בסרט".
השיר נתן את שמו לאלבום האוסף הגדול של לחני רוזנבלום, "גשם אחרון: השירים היפים של יאיר רוזנבלום" (הד ארצי, 1996).
בריאיון עם חנן יובל בהארץ בשנת 2016 החמיא יובל ללחנו של רוזנבלום לשיר ואמר שלדעתו "המוזיקה הנפלאה מעבירה את כל בקשת המוות העצומה במילים של אהוד מנור".
השיר הופיע בדפוס פעמים מספר:
בתוך: אפי נצר, דן אלמגור (עורכים), שירים לאוהבים לשיר, אור יהודה: הד ארצי הוצאה לאור, תשנ"ט 1999, עמ' 314.
בתוך: שירים וגיטרה [חלק י]: להיטים ישראליים, בן שמן: מודן; מפעלי תרבות וחינוך, 2001, עמ' 87.
בתוך: יורם טהרלב (עורך), שיר ישראלי: ארץ ישראל בצליל וצבע, ציורים: נחום גוטמן, תל אביב: משרד הביטחון – ההוצאה לאור, תשס"ה 2005, עמ' 117.
בתוך: יואב גינאי, עפרה פוקס מנור (עורכים), מילים: אהוד מנור: אמנים מאיירים משיריו, עורך אחראי: דב איכנולד, תל אביב: משכל, 2006, עמ' 162.
בתוך: שמואליק טסלר, שירים במדים: סיפורן של הלהקות הצבאיות, ירושלים: יד יצחק בן-צבי, תשס"ז 2007, עמ' 175.
בתוך: קרן רוזנבלום-פולק (עורכת), תמיד עולה המנגינה: משירי יאיר רוזנבלום, תל אביב: משכל, 2013, עמ' 176–177.
"גשם שלי" הוא שיר של להקת אתניX ואוהד מושקוביץ.
השיר נכתב והולחן על ידי זאב נחמה ועובד על ידי יורם פויזנר.
השיר יצא כחלק מהאלבום הטוב קורה.
השיר כולל דימויים שונים של גשם ומזג אוויר חורפי, דברי אהבה בין גבר ואישה, וכן תפילה בסוף השיר.
באתר ynet נכתב על השיר כי "זכה ללחן מורכב ונשמע כמו קלסיקה מיידית".
באתר מאקו כתבו כי "מדובר באחד השירים הטובים של אתניקס בשנים האחרונות, שיר שחוזר לדבר אל הקהל בגובה הלב.
אם לא יקרו תקלות בלתי צפ[ו]יות – גם להיט רדיו עם פ[ו]טנציאל גדול מאוד".
באתר סרוגים דיברו על קשרו של השיר לגשם והוסיפו כי "השילוב בין אתניקס לזמר החסידי אוהד מ[ו]שקוביץ, הוא ללא ספק שילוב מעניין ואיכותי.
קולות הרקע וחלק התפילה המיוחד ששר אוהד למילותיו ושירתו של זאב נחמה, סולן אתניקס הופך את השיר למשהו שמימי ומיוחד".
גשם החזקות - יזמות נדל"ן והשקעות בע"מ היא חברת יזמות נדל"ן ישראלית, העוסקת בפיתוח, תכנון, שיווק, ביצוע וניהול פרויקטים של בנייני מגורים, שדרות מסחר, ומגדלי משרדים, בהיקפים של 11,000 יחידות דיור ב-24 ערים, ו-121,000 מ"ר של מסחר ותעסוקה בכל רחבי המדינה.
שווי הפרויקטים של החברה עומדים על כ-7.310 מיליארד שקלים.
החברה הוקמה בשנת 2016 על ידי יוסי מזרחי ושמגר ואקנין, יזמים מתחום ניהול עסקאות נדל"ן.
ביוני 2020 הקימה גשם החזקות שתי חברות בת: "גשם בפארק" - חברה לביצוע ו-"גשם בעיר" - חברה להתחדשות עירונית.
באוגוסט 2020 החברה חתמה חוזה חסות עם קבוצת הכדורגל "בית"ר ירושלים" עבור 9 מיליון שקלים לתקופת זמן של כ-4 שנים.
"גשם בעיתו" הוא שיר שכתבה תלמה אליגון-רוז בעיצומה של מלחמת יום הכיפורים, בסתיו 1973. השיר הולחן על ידי קובי אשרת ובוצע על ידי רותי נבון, והוא פורסם דרך חברת התקליטים "הד ארצי".
בשנת 2020 בוצע השיר על ידי חמישיית "זהו זה" וזכה לשבחים.
השיר נכתב על רקע מלחמת יום הכיפורים ועוסק בתקופה הקשה ובאי הוודאות שאפפה את הציבור הישראלי, וכן בסבל הרב שאיתו היו צריכות להתמודד משפחות החיילים.
בשיר מוצגת נערה המתגעגעת לאהובה - חייל שנמצא בשדה הקרב, והיא מאוכזבת לגלות שהגשם מגיע בזמנו מבלי להתחשב במה שמתרחש סביבו.
אך היא בכל זאת "מבקשת" ממנו שיתחשב בה וברצונותיה ושייתן קצת זמן לאהבה.
לבסוף הנערה משלימה עם העובדה שהגשם הגיע ומבקשת שימסור לאהובה נשיקה בשמה.
השיר 'גשם בעיתו' לא זכה לגדולות מראשית דרכו.
הזמרת רותי נבון סיפרה שעם פרוץ המלחמה, חברת התקליטים 'הד-ארצי' פרסמה אלבום שמאגד שירי אמנים רבים אשר שרו עבור חיילי צה"ל.
אחד השירים שמופיע באלבום היה 'גשם בעיתו'.
השיר גשם בעיתו אומנם לא צלח כמו שאר השירים שיצאו באותו הזמן, אך בכל זאת הוא צבר אהדה עם השנים.
לדעתה, הסיבה העיקרית לכך שהשיר זכה להשמעות רבות הוא מלל השיר, שלצערה עדכני גם בימינו.
ב-27 בספטמבר 2020, ערב יום הכיפורים, עלה פרק בנושא השיר "גשם בעיתו" בסדרת הרשת "שמועות" של תחנת הרדיו כאן 88, בה שוחחו עם אמנים על שמועות ומשמעויות של שירים שכתבו.
בפרק רואיינו רותי נבון ותלמה אליגון-רוז, והיה הוא פרק סיום הסדרה.
ב-19 בפברואר 2024, התפרסם פרק בפודקאסט הפופולרי שיר אחד המספר על מקור השיר וסיפורו.
גשם שחור הוא סרט דרמה, מתח ופעולה משנת 1989 בכיכובם של מייקל דאגלס, אנדי גרסיה, קייט קאפשו, ג'ון ספנסר וקן טאקאקורה.
גיבור הסרט הוא ניק קונקלין (מייקל דאגלס), בלש משטרה במשטרת ניו יורק.
קונקלין, שבעברו שירת בצבא היבשה האמריקני, לחם במלחמת וייטנאם ועוטר על גבורתו, נחקר בחשד למעורבותו בפרשת שחיתות ושוחד במשטרה.
לאחר שהוא ושותפו, צ'ארלי וינסנט (אנדי גרסיה), עצרו את סאטו, מנהיג מקומי של כנופיה ביאקוזה, הם נדרשו ללוותו בעת הסגרתו ליפן.
השניים טסו עמו לאוסאקה, אך שם נמלט סאטו מידיהם מרמה.
קונקלין ווינסנט ביקשו לסייע למשטרת אוסקה ללכוד את סאטו אך נתקלו בהתנגדות מצד המשטרה.
לאחר שסאטו רצח את וינסנט, החליט קונקלין לעצור את סאטו ויהי מה.
בהתעלמם מהוראות המשטרה היפנית ומשטרת ניו יורק, קונקלין והבלש היפני, עוזר המפקח מסהרו מסאמוטו (קן טאקאקורה), יצאו למרדף אחר סאטו במטרה לעוצרו בטרם ישלים את מזימתו.
"גשם" הוא שיר בביצוע הלהקה הישראלית "בנזין".
יעקב גלעד כתב את מילות השיר, ויחיאל אמסלם הלחין אותו ואף היה הסולן בשיר.
השיר נכלל באלבום הבכורה של הלהקה, "עשרים וארבע שעות", שיצא לאור ב־1982.
ב־1997 ביצע אלי לוזון גרסת כיסוי לשיר עבור הסרט "עפולה אקספרס", שהפכה ללהיט גדול.
מעבד השיר, יובל שפריר, זכה בפרס "מעבד השנה" של אקו"ם על העיבוד.
יחיאל אמסלם (שכונה אז "קיטש") הלחין את השיר ב־1982. יעקב גלעד קיבל את הקלטת עם הלחן וכתב את המילים.
השיר נוצר כחלק משיתוף הפעולה של השניים בהפקת אלבום הבכורה של להקת "בנזין".
הכוונה בהפקה הייתה שכל אחד מחברי הלהקה שמסוגל לשיר ישיר לפחות שיר אחד, וב"גשם" היה זה מלחין השיר וגיטריסט הלהקה, אמסלם.
גלעד שמע את הלחן של אמסלם ותיאר כיצד התרשם ממנו: .
בנוסף ציין גלעד "אירוע עצוב" שהיה קשור למישהי שהייתה מאוד קרובה אליו, והוא כתב את השיר כשיר מנחם לה ועליה, בהתאם להתרשמותו מהלחן.
לימים הוסיף גלעד: (השיר סוגר את צד א' של תקליט הוויניל).
השיר היה משמעותי מאוד עבור מחבר הלחן, אמסלם.
ב־1999 (כשנתיים אחרי שהשיר הפך ללהיט גדול בגרסת הכיסוי של אלי לוזון) סיפר אמסלם בריאיון ל"ידיעות אחרונות":
יהודה פוליקר, שהיה חבר בלהקה, ושהלחין כמעט את כל השירים האחרים באלבום, תרם את חלקו בשיר בסולו הגיטרה שבסופו, שנחשב עד היום לאחד הסולואים הטובים בתולדות הרוק הישראלי.
כמו בכל האלבום, גם בשיר הזה הייתה יהודית רביץ זמרת רקע (בנוסף לתרומתה המשמעותית בהפקת האלבום).
פוליקר סיפק גם הוא קולות רקע (בנוסף לנגינתו), ושניהם נשמעים שרים בסוף השיר.
השיר הוקלט מחדש על ידי אלי לוזון ב־1997 עבור פסקול הסרט "עפולה אקספרס" כשיר הנושא שלו, וזכה להצלחה גדולה.
במידה רבה השיר מזוהה עם הביצוע הזה.
סולו הגיטרה המפורסם הוחלף בשירתו של לוזון, בהתאם להחלטת המעבד והמפיק המוזיקלי, יובל שפריר.
ב־1998 זכה יובל שפריר בפרס "מעבד השנה" של אקו"ם על העיבוד לשיר בביצועו של לוזון.
יעקב גלעד תיאר את הביצוע של לוזון במילים "מרהיב מסוגו" ו"יפה מאוד", וכשונה לגמרי מהביצוע המקורי: .
לוזון הקליט את השיר בעיבודו שלו לאלבומו "איך מתמודדים", שיצא לאור ב־1997.
רביב כנר ביצע את השיר בטקס הדלקת המשואות ביום העצמאות ה־74 למדינת ישראל.
אושר כהן ביצע את השיר באולפן גלגלצ בתוכניתו של עידו פורת, בהשראת הביצוע של אלי לוזון.
ביצעו את השיר גם גלעד שגב, יעל איזנברג, ואדם.
השיר בביצוע אלי לוזון נכנס ל"מקום בצמרת", מצעד הפזמונים השבועי של רשת ג', ב־11 בינואר 1998 בכניסה ישירה למקום הראשון.
הוא שהה ארבעה שבועות רצופים בפסגה.
בסך הכל צעד השיר שבעה שבועות, עד 1 במרץ 1998, אז יצא מהמצעד.
במצעד הפזמונים השנתי של התחנה לסיכום תשנ"ח השיר דורג במקום החמישי.
"גשם הקשב לנשים" הוא שיר שאת מילותיו כתבה המשוררת תרצה אתר, הלחין נפתלי אלטר, וביצעה יעל לוי.
השיר יצא לאור ב-1982 ונכלל באלבומה הראשון יעל לוי.
מילות השיר מופיעות בספר "כל השירים" שיצא לאור בשנת 2018 בהוצאת הקיבוץ המאוחד.
השיר מתאר נשים היושבות בבתיהן, מאחורי חלון, צופות בווילון ומצפות לבוא הגשם בשקט ובסבלנות.
הן לא מאבדות תקווה והוא אכן מגיע, "הוּא חוֹזֵר, הוּא חוֹזֵר, הוּא חוֹזֵר..".
להערכת הבלוגר והפובליציסט אורי הייטנר, זהו שיר פמיניסטי, המוחה על כך שהשפע בעולם אינו מחולק בצורה הוגנת ואינו מגיע אל הנשים.
הוא עוסק בנשים הממתינות בסבלנות לגשם שלהן, שאף ש"הגשם שלנו אחר לרדת.
אך הוא יבוא בגדול – גשם אדיר ונוהר"....
איתמר זהר, סופר ועיתונאי, אומר כי השיר מבטא כוח נשי הממתין בשקט להכרה.
"הוא לא דוחף או צועק, אבל עם זאת גם אינו נכנע ומתרפס.
הוא מאמין ויודע שיבוא תורו, כפי שעולה בסוף השיר".
הנשים מקציבות לגשם זמן, עד רדת הערב, עד רדת החושך, לפני שהלילה יגיע ושוב יאכזב.
על פי פרשנות של הספרייה הלאומית, הציפייה לגשם היא למעשה ציפיית הנשים להפוך לאימהות.
יעל לוי, התקליט יעל לוי, 1981
רוני אלטר בבית אבי חי, 2012
רוחמה רז במופע מחווה לתרצה אתר בתיאטרון הקאמרי, הרשת החברתית פייסבוק, 8.3.2019
"גשם שיבוא" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרים הישראליים שירי מימון ושמעון בוסקילה.
את השיר הוציאה ב-13 בינואר 2010 לאור חברת התקליטים הליקון, כסינגל הראשון מתוך אלבום ההופעה של מימון ובוסקילה, "המופע המשותף".
"גשם שיבוא" נכתב על ידי דידי שחר, והולחן על ידי בוסקילה כשיר מקורי מתוך הפרויקט המשותף שלו עם מימון.
על הפקתו המוזיקלית היה עמית הראל אחראי.
השיר מתאר תחושת מאבק מתמשך ונואש, דרך דימויי מסע מפרך בעל דרך מתעתעת ו חזקה.
ישנם רגעי תקווה מדומה, כמו המעיין הנעלם.
האדם, בכוחותיו האחרונים, פונה לשמיים ומבקש נחמה בדמות גשם, כסמל לתקווה ולחידוש.
הפזמון מבטא את הכמיהה לשבירת הצמא הפיזי והנפשי כאחד, והגשם מסמל את ההקלה והישועה המיוחלים.
העטיפה מציגה את מימון ובוסקילה יושבים יחד בסביבה אינטימית ומוארת.
היא לובשת חולצה לבנה בעלת טקסטורה עדינה, והוא מחזיק גיטרה בידו ומביט בה.
האווירה נראית נינוחה וקרובה, כאשר נדמה שהם שקועים בשיחה או בעשייה מוזיקלית משותפת.
על השולחן העגול שמלפניהם מונחים מגזין וכוס קפה.
הכיתוב בתחתית התמונה מציין את שמותיהם של המבצעים, ואת שם השיר המשותף שלהם, "גשם שיבוא".
ב-28 בינואר 2010 הוצג "גשם שיבוא" כמועמד לכניסה למצעד הפזמונים השבועי של רשת ג'.
בשבוע שלאחר מכן דורג במקום ה-13. ב-11 במרץ עלה למקום השלישי ורשם את שיאו.
לבסוף, ב-29 באפריל יצא מהמצעד לאחר 11 שבועות צעידה רצופה.
גשמים זניטליים הוא כינוי כולל לגשמים המתרחשים באזור הטרופי והסובטרופי בזמן שבו השמש נמצאת בזניט, כלומר בנקודה הגבוהה ביותר בשמיים.
לעיתים קרובות זה עולה בקנה אחד עם עונות הגשמים או יכול להתבטא בשתי תקופות של גשם חזק בטווח של כמה מעלות מקו המשווה.
גשמים זניטליים והטיה של כדור הארץ
הטיית כדור הארץ על צירו גורמת לשינויים עונתיים.
כאשר השמש נמצאת ישירות מעל הראש, בנקודה הגבוהה ביותר בשמיים, אזור זה חווה את שיא עונת הקיץ שלו.
באזורים הטרופיים והסובטרופיים, זה יכול להביא תקופות של גשם כבד.
גשמים זניטליים ואזור ההתכנסות הבין-טרופי
אזור ההתכנסות הבין-טרופי (ITCZ) הוא חגורת לחץ אוויר נמוך שבה מתכנסות רוחות הסחר.
כשהשמש נעה צפונה ודרומה, ה-ITCZ זז בהתאם, מה שמוביל לגשמים באזורים שנתונים להשפעתו.
הדבר בולט במיוחד באזורים הטרופיים, שבהם יכולות להתרחש שתי תקופות של גשם כבד מדי שנה בשל מיקומה של השמש בשיאה בשמיים.
ליד קו המשווה, ימי השוויון (אביב וסתיו) יכולים להביא גם תקופות של גשם כבד כשהשמש מתקרבת לשיאה בשמיים.
גשמי קאסטמיר הוא הפרק התשיעי בעונתה השלישית של סדרת הפנטזיה של "HBO, "משחקי הכס", והוא הפרק ה-29 בסדרה.
הפרק נכתב על ידי המפיקים בפועל דייוויד בניוף וד.
וייס ובוים על ידי הבמאי דייוויד נאטר.
הפרק שודר לראשונה ב-2 ביוני 2013.
עלילת הפרק מתמקדת בחתונתם של אדמור טאלי ורוזלין פריי, אחד האירועים הזכורים ביותר בסדרת הספרים "שיר של אש ושל קרח" המכונה "החתונה האדומה", במהלכה נטבחים רוב סטארק ואנשיו.
עלילות משנה נוספות כוללות את היפרדות קבוצתו של בראן סטארק, את נאמנותו של ג'ון שלג שעומדת למבחן, ואת תחילת פלישתה של דאינריז טארגאריין ליונקאי.
שם הפרק לקוח משיר באותו השם השייך לבית לאניסטר, שמילותיו מבשרות את "החתונה האדומה" ומנוגן על ידי הלהקה בחתונה רגע לפני תחילת הטבח.
הפרק זכה לשבחי המבקרים, ששיבחו בעיקר את סצנת "החתונה האדומה" ואת ביצועיהם של השחקנים, ובמיוחד את של מישל פיירלי.
פרק זה נחשב באופן גורף לאחד הפרקים הטובים ביותר בסדרה, כמו-כן גם לאחד הפרקים המזעזעים ביותר בהיסטוריה הטלוויזיונית.
בניוף ווייס היו מועמדים לפרס אמי לבידור בפריים טיים בקטגוריית "תסריט מצטיין לסדרת דרמה", והפרק זכה בפרס הוגו בקטגוריית ההצגה הדרמטית הקצרה הטובה ביותר.
נוסף לכך, פרק זה מסמן את הופעתם האחרונה של ריצ'רד מאדן (רוב סטארק) ומישל פיירלי (קייטלין סטארק).
סם וגילי ממשיכים את צעידתם דרומה.
סם אומר לגילי שהוא מתכנן לחצות את החומה באמצעות הכניסה למבצר הלילה, טירה נטושה הממוקמת ממערב לטירת בלאק.
בראן וקבוצתו מוצאים מחסה בטחנה נטושה, שם הם חוזים במגדל סוסים קשיש שנתפס על ידי קבוצת הפראים של ג'ון.
הודור, מפוחד מסופות רעמים, מתחיל לצעוק, מה שמאיים לחשוף את מיקומם.
בראן משתמש בטעות ביכולות החלפת-העור שלו על מנת להיכנס למוחו של הודור ולהשתיק אותו.
אורל אומר לג'ון להרוג את מגדל הסוסים במטרה להוכיח את נאמנותו, אך כשהוא מהסס, ייגריט הורגת את מגדל הסוסים במקומו.
טורמונד מבין שג'ון אינו נאמן להם ומצווה על אנשיו להרוג אותו.
בראן נכנס למוחו של סאמר ומסייע לג'ון להביס את אנשיו של טורמונד ואת אורל.
ג'ון נמלט, ומותיר מאחוריו את ייגריט המאוכזבת ושבורת-הלב.
בראן מבקש מאושה וריקון לעזוב לאח האחרון, מעוזה של בית אמבר.
בפקודתה של דאינריז, דדא'אריו, ג'ורה ותולע-אפור פולשים ליונקאי ונלחמים בשומרי עבדים.
שאר העבדים מסרבים להילחם, מה שמאפשר לצבאה של דאינריז להשתלט במהרה על העיר.
צבא סטארק מגיע לגשר התאומים, שם רוב מתנצל בפני וולדר פריי ובנותיו על שלא קיים את אירוסיו המובטחים לאחת מבנות פריי, ומציע לו תחתיו את אדמור טאלי, דודו, כחתן.
לאחר שאדמור נושא לאישה את רוזלין, וולדר מכריז על טקס השינה והזוג נלקח משם.
במהלך הסעודה, מגלה טאליסה לרוב שהיא רוצה לקרוא לבנם אדארד, על שם אביו.
דלתות האולם ננעלות ואז מתחיל להתנגן שיר בית לאניסטר, "גשמי קאסטמיר"; קייטלין מבינה שהם נבגדו על ידי וולדר ורוז בולטון.
בית פריי תוקף והורג רבים מבית סטארק, כולל את טאליסה ואת בנה שטרם נולד.
סנדור קלגן, שנסע לתאומים לצד אריה סטארק, גונב עגלת אוכל.
באותו לילה, השניים מגיעים לגשר.
על אף שגורשו על ידי השומרים, אריה מתגנבת פנימה, שם היא עדה להריגת חיילי סטארק וזאב האימה של רוב, גריי וינד, לפני לכידתה מחדש על ידי סנדור.
קייטלין מאיימת להרוג את אשתו של וולדר, ג'ויוס, אם לא ייתן לרוב לעזוב בחיים, אך וולדר נותר באדישותו לאיומיה.
רוב נדקר ונהרג על ידי רוז בעוד קייטלין צופה באימה.
לאחר שהיא משספת את גרונה של ג'ויוס, גרונה של קייטלין משוסף בידי בלאק וולדר נהריים.
הפרק נכתב על ידי המפיקים בפועל, דייוויד בניוף וד.
וייס על בסיס הפרקים 41 עד 43 ו-50 עד 53 מתוך הרומן "סופת החרבות" מאת ג'ורג' ר.
הפרק כולל את אחת מתפניות העלילה החשובות ביותר בסדרה: בגידה והתנקשות בכוחותיו של בית סטארק במהלך טקס נישואין שנודע בתור "החתונה האדומה".
האירוע מגיע לשיאו כאשר רוז בולטון מוסר לרוב מסר בשם ג'יימי לאניסטר לפני שהוא דוקרו למוות.
תפנית טרגית זו השפיעה עמוקות על בניוף ווייס בקריאתם הראשונה של הרומנים, וסצנה זו היא ששכנעה אותם לנסות להשיג את זכויות עיבוד סדרת הספרים.
מרטין הגה את אירועי "החתונה האדומה" בשלביו המוקדמים ביותר של תכנון הסאגה שלו, כשבמקור ראה לנכון לכתוב טרילוגיה שבה "החתונה האדומה" היא אחד מאירועי השיא בסוף הספר הראשון מבין שלושת הספרים.
עבור אירועים אלו, קיבל מרטין השראה מיוחדת משני אירועים בהיסטוריה הסקוטית.
אחד מהם היה אירוע מהמאה ה-15 המכונה "הסעודה השחורה", בו המלך הסקוטי הזמין את ראשי שבט דאגלס העוצמתי לסעודה בטירת אדינבורו.
במהלך הסעודה, הוגש ראש שור שחור, שעומד לסימן המוות, בזמן שתוף בודד ניגן ברקע ובני דאגלס נרצחו.
אירוע נוסף שממנו שאב מרטין השראה היה טבח גלנקו בשנת 1692, בו אירח שבט מקדונלד את שבט קמפבל, שהרג שלושים ושמונה ממארחיהם בן לילה.
מרטין הצהיר כי סצנת "החתונה האדומה" הייתה הדבר הקשה ביותר שכתב אי-פעם.
הוא הסביר שהוא תמיד מנסה להיכנס לעורם של דמויותיו כשהוא כותב מנקודת מבטן, ומפתח קשרים איתן.
הוא אפילו הרגיש קשור לדמויות המשניות שנהרגו במהלך הטבח.
זה היה כל כך כואב עבורו שהוא דילג על הפרק והמשיך לכתוב את שאר הרומן, ורק שכתיבתו הסתיימה, הוא "כפה על עצמו" לחזור לסצנה זו.
בשנת 2012, בכנס הקומיק-קון, מרטין אף התבדח ש"הוא יבקר במדינה ללא טלוויזיות כשהפרק ישודר".
מרטין גם הצהיר שהוא בחר להרוג את דמותו של רוב מכיוון שהאמין שהקהל יניח שעלילת הסאגה עוסקת ביורשו של נד סטארק שנוקם את מותו, ורצה להשאירו מבולבל.
לאחר שידור הפרק, הסביר ריצ'רד מאדן כי בניוף ווייס בחרו להרוג את דמותה של טאליסה – שמקבילתה בספרים, ג'יין וסטרלינג, לא נהרגה – כך שיורשו של רוב לא יוכל לנקום את מותו.
ויל צ'מפיון, המתופף וסולן הליווי של להקת "קולדפליי", מופיע בתפקיד אורח כאחד המוזיקאים שמנגנים בחתונה.
השחיין האולימפי, דניאל ויפן, ואחיו התאום, ניית'ן, הופיעו ברקע הפרק במהלך החתונה; ואחותם, אליזבת, גילמה את דמותה של ניילה פריי.
הפרק שודר לראשונה ב-2 ביוני 2013. בשידורו המקורי צפו 5.22 מיליון צופים, והוא קיבל 2.8 במדד נילסן בקרב מבוגרים בגילאי 18–49. בשידור החוזר צפו 1.08 מיליון צופים, מה שהביא את סך הצפייה ל-6.30 מיליון.
ב, צפו בפרק 1.013 מיליון צופים, מה שהפך אותו לפרק המשודר בעל הדירוג הגבוה ביותר לאותו השבוע.
בערוץ "timeshift", צפו בפרק 0.112 מיליון צופים.
הפרק זכה לשבחים רבים מצד המבקרים, והוא נחשב בעיני רבים לאחד הפרקים הטובים בסדרה.
באתר הביקורות "Rotten Tomatoes", קיבל הפרק את הציון 100%, עם דירוג ממוצע של 9.94/10. בקונצנזוס הביקורתי נכתב כי רוב הביקורות התייחסו בדבריהן לסצנת הטבח בסוף הפרק.
שבחי הביקורות הופנו בעיקר למשחקה של מישל פיירלי, מה שהוביל לאכזבתם של מבקרים רבים כאשר נודע שלא תהיה מועמדת לפרס אמי בפריים טיים לשחקנית המשנה המצטיינת בסדרת דרמה בטקס פרסי אמי בפריים טיים ה-65. מאט פאולר מ-IGN נתן לפרק ציון מושלם של 10/10, וכינה אותו .
פאולר ציין בנוסף כי לדעתו האישית תיאור "החתונה האדומה" בסוף הפרק היה עוצמתי יותר מאשר בסדרת הספרים.
דייוויד סימס ואמילי ואן-דר-וורף, בביקורותיהם עבור " The A.V.
Club", נתנו לפרק ציון "A".
סימס, שסקר את הפרקים עבור אנשים שלא קראו את הרומנים, הביע זעזוע ממותן של מספר דמויות ראשיות, וכתב: .
ואן-דר-וורף, שסקרה את הפרקים עבור אנשים שקראו את הרומנים, כתבה: בביקורת עבור "פורבס", כינה אריק קיין את הפרק כ"אחד הפרקים הטובים ביותר בדרמה האפלה של HBO עד כה", וציין כי .
שון קולינס מ"רולינג סטון" שיבח גם הוא את הפרק, והגיב על הצעד יוצא-הדופן שנקטה הסדרה בסיום אחד הסכסוכים המרכזיים שלה.
שרה יוז מ"הגרדיאן" ציינה בביקורתה את ההחלטה להרוג את טאליסה, וכתבה ש"סופה קורע-הלב היה בלתי נסבל".
"גשמי קאסטמיר" נחשב לאחד הפרקים המזעזעים ביותר בהיסטוריה הטלוויזיונית.
בשנת 2018, מיקם "TV Guide" את "גשמי קאסטמיר" בתור פרק השלישי הטוב ביותר ששודר במאה ה-21.
הפרק בלט גם לאור התגובות העזות והרגשיות שקיבל מצד הצופים, שרבים מהם לא היו מודעים לאירוע העומד לקרות, וסרטונים שבהם הוצגו תגובותיהם צולמו על ידי אנשים שקראו את הספר עליו הוא מבוסס.
טרנד זמני זה הוביל את ג'ורג' ר.
מרטין לחשוף כי קיבל תגובות מצד קוראי "סופת החרבות" לאחר קריאת הספר.
מאדן הצהיר שהוא בכה "בקול רם מאוד" בטיסה מיד לאחר צילומי הסצנה, ושהוא ופיירלי דמעו במהלך הצפייה בפרק.
שנה פרס קטגוריה מועמדים תוצאה סימוכין2013 פרס אמי לבידור בפריים טיים התסריט המצטיין לסדרת דרמה דייוויד בניוף וד.
גשר (Bridge) הוא רכיב ברשת מחשבים המאפשר שליטה על התעבורה ברשת בהתבסס על כתובות MAC, ומחבר בין שני חלקים של הרשת, כאשר כל אחד מהם הוא מתחם התנגשות (collision domain) נפרד, אך שניהם מהווים מתחם שידור (Broadcast domain) אחד.