tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אולם כעת, משאבד לו כל כוח קסם, הוא יכול לממש את היותו גבר, דבר שבא לידי ביטוי ביחסי אישות עם טנאר, שמצידה אהבה אותו תמיד.
הספר הפתיע מאוד את הביקורת והציבור, כיוון שהיה שונה מאוד מספרי פנטזיה הרואיים המיועדים לבני הנעורים, כמו שאר ספרי הסדרה.
באחרית דבר למהדורה מאוחרת כתבה לה גווין שהותקפה על ידי מבקרים כיוון שהספר נקרא כ"מניפסט פמיניסטי".
דבר נוסף שהפריע לקוראים שאהבו את הסדרה ואת גד במיוחד כילדים, שהזדהו איתו, היא הופעתו בספר זה, כאדם חלש, מבוהל וללא כל כוחות קסם.
חוקר ספרות הפנטזיה, מייקל דראוט , הודה שתגובתו הראשונית עם צאת הספר, בעת שהיה תלמיד בקולג', הייתה הלם וחוסר-הבנה, ושלקח לו זמן על מנת להבין עד כמה הספר חשוב ועמוק ועוסק בנושאים בוגרים.
האחד, של התפתחות דמות של גיבורה שהיא ילדה מעוותת לכדי דמות אהובה.
והשני, ההתמודדות עם אובדן העוצמה.
דראוט מדגיש שגד הקריב את כל מה שהיה לו - הקסם.
כמו פרודו בגינס, גד הקריב הכל בסוף הרפתקתו האחרונה ואיננו מתאושש ממנה היטב, אבל שלא כמו פרודו - הוא לא זוכה להכרה של ממש ולא מצליח להשלים עם הקרבן שהקריב.
טהלקווה (Tahlequah; נולדה בשנת 1998 בערך), הידועה גם בשם J35, היא לווייתנית קטלן מקהילת האורקות הדרומיים בצפון מזרח האוקיינוס השקט.
היא ילדה שלושה צאצאים ידועים, אחת מהם, טאלי, נולדה בשנת 2018, אך מתה זמן קצר לאחר לידתה, ו-J35 נשאה את גופתה במשך 17 ימים במה שנראה כמפגן צער , שמשך תשומת לב בינלאומית.
בתחילת המאה ה-21 הידלדלה אוכלוסיית התינוקות של קהילת האורקות הדרומיים ובריאותה הידרדרה, בין היתר בשל אספקה קטנה יותר של אלתית גמלונית (דג סלמון) וקיומם של חומרים מזהמים בים סאליש .
J35 נולדה בשנת 1998 ל-J17 (Princess Angeline, הנסיכה אנג'לין), חברה בלהקת J של קהילת האורקות הדרומיים, ויש לה שני אחים חיים: מובי (Moby, J44) וקיקי (Kiki, J53).
J35 קיבלה את השם "טהלקווה" על ידי מוזיאון הלווייתנים בפריידיי הארבור, וושינגטון , כחלק מתוכנית ההסברה שלהם "אמץ-לווייתן".
בשנת 2010 נולד הוולד הראשון של J35, זכר בשם J47 (Notch, נוץ'), וחוקרים שיערו שהיא הפילה ולד נוסף באמצע העשור השני של המאה ה-21.
לאחר מותה של אחותה J28 (Polaris, פולאריס) בשנת 2016, טיפלה J35 בשני צאצאיה, עד שאחד מהם, שעדיין היה תלוי בחלב, גווע ברעב.
ב-24 ביולי 2018 נולדה ל-J35 טאלי (Tali), ליד חופי ויקטוריה, קולומביה הבריטית; היא נולדה בחיים, אך מתה תוך חצי שעה מרגע לידתה.
J35 נשאה את גופת הוולדה על החוטם שלה בעודה עוקבת אחרי הלהקה סביב איי סן חואן והמים הפנימיים של קולומביה הבריטית במהלך השבועיים הבאים.
בכל פעם שהוולדה נשמטה מראשה, נאלצה J35 לקחת מספר נשימות כדי לצלול ולהחזיר את הוולדה אל מעל לפני המים.
חוקרי לווייתנים ציינו ש-J35 נראתה כחושה וחברי להקה אחרים הראו דאגה לבריאותה.
לאחר היום השביעי, חברים אחרים בלהקה החלו להתחלף ביניהם בהצפתה והשטתה של הוולדה המתה, תוך שהם מאפשרים ל-J35 לנוח.
ביום התשיעי, הוולדה המתה הראתה סימנים של ריקבון ונעשתה קשה יותר לנשיאה.
הלהקה נעלמה למספר ימים בתחילת אוגוסט, אך זוהתה ב-8 באוגוסט, כאשר J35 עדיין נושאת את טאלי, לאחר 16 ימים.
ביום ה-17, אחרי 1,600 קילומטרים של שחייה, שחררה J35 את הוולדה שלה והצטרפה מחדש ללהקת J, ללא סימנים נראים לעין של תת-תזונה או בריאות לקויה.
תקופת האבל הארוכה והחריגה של J35 משכה תשומת לב בינלאומית והשתפכות של אהדה, שהשוותה את מעשיה לאלו של אם אנושית.
המשבר המתמשך בקהילת האורקות הדרומיים עורר קריאות להתערבות, כולל הסרות סכרים והגדלת ההרג של אריות ים המפריעים לגדילת אוכלוסיית הסלמון בנהר קולומביה, ומושל וושינגטון, ג'יי אינסלי, הצהיר כי הוא תומך בצעדים חדשים לטיפול בבעיות הקשורות לאורקה, ויעבוד עם פקידים מדינתיים ופדרלים כדי למצוא פתרונות לטווח קצר.
ביולי 2020, סקר רחפן של להקות J, K ו-L גילה ש-J35 הראתה סימנים של הריון פעיל, וב-5 בספטמבר 2020 היא ילדה ולד זכר ליד איי סן חואן, שנקרא J57 על ידי המרכז לחקר לווייתנים, וגם ניתן לו השם "פיניקס" (Phoenix) על ידי המוזיאון.
סיפורה של J35 מתועד בסרט הדוקומנטרי "הכחדה משותפת" (Coextinction", 2021").
טהיט ז'וזה גיריגוריו דיורקייף צ'ונג (נולד ב-4 בדצמבר 1999) הוא כדורגלן הולנדי-קוראסאואי המשחק בעמדת הקיצוני בקבוצת שפילד יונייטד ובנבחרת קוראסאו.
צ'ונג הצטרף לאקדמיה של מנצ'סטר יונייטד בגיל 16, לאחר שהיה במחלקות הנוער של פיינורד.
צ'ונג ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת ב-2019, במסגרת גביע ה-FA נגד רדינג.
ב-2020 הושאל לורדר ברמן מהבונדסליגה בהשאלה לעונה אחת, אך ההשאלה שלו הופסקה בינואר 2021 מה שאיפשר לו להצטרף בהשאלה לקלאב ברוז' מהליגה הבלגית.
הוא בילה את עונת 2021/2022 בהשאלה לברמינגהאם סיטי.
בתחילת עונת 2023/2024, חתם צ'ונג בלוטון טאון.
צ'ונג שיחק עבור נבחרות הנוער של הולנד בגילאי 21-15. ואף יצג את נבחרת הנוער של הולנד עד גיל 17, באליפות אירופה עד גיל 17 וכבש את השער היחיד בניצחון ברבע הגמר על נבחרת שוודיה.
צ'ונג קיבל קריאה לנבחרת קוראסאו לקראת מוקדמות גביע הזהב 2021, אך לא נכלל בסגל הסופי.
הכפר הגדול טהיטוטפאלו (בהונגרית: Tahitótfalu) שוכן במחוז פשט, נפת סנטאנדרה, בגוש בודפשט.
היישוב ממוקם בחלק הצפוני של המחוז בעיקול הדנובה, 28 ק"מ מבודפשט, 25 ק"מ מאסטרגום, צפונית לסנטאנדרה, ליד כביש מהיר 11. הדנובה של סנטאנדרה מחלק אותו לשני חלקים, לטוטפאלו על האי סנטאנדרה ולטהירה, השוכן למרגלות הרי וישגראד, השניים מחוברים על ידי גשר הדרך היחידה המובילה לאי סנטנדרה, גשר טילדי.
את טוטפאלו חוצה כביש 1113 בכיוון צפון-דרום, ובכיוון מזרח-מערב הכביש 1114, המשתרע מכביש 11 עד למעבורת של ואץ.
כביש 1113 הוא חד סטרי לאורך היישוב (אורכו כ-600 מטר), כך שקטע כביש חד סטרי נוסף בכיוון ההפוך נחשב גם הוא לכביש ציבורי ארצי, מספר 11 611.
לפי עדויות הממצאים העשירים שנמצאו ביישובי הסביבה, האזור היה מיושב כבר מהתקופה הפרהיסטורית.
בתקופת האימפריה הרומית, כגבול האימפריה, הייתה לאזור חשיבות רבה מבחינה צבאית וביטחונית.
מגדלי שמירה רומיים עמדו בכל מקום לאורך הלימס על קו הדנובה, במרחק אותות אור זה מזה, כולל באזור טהיטוטפאלו של היום, ושרידי ראש גשר רומי נמצאו באתר של פוקול-צ'ארדה של היום.
חשיבותו האסטרטגית מתבטאת ב-2 מגדלי השמירה הרומיים שהוקמו בשטחה.
לאחר התיישבות המדיארים במרכז אירופה היה שייך חלק הטאהי של הכפר של היום למשפחת Thah.
הנצר למשפחת רושד מהרוּס (המשפחה הסקנדינבית), בשם דומונקוש שהתגורר בטאה בשנת 1221, לפי הרישומים, ואז, בשנת 1237, נמסר גם האי סנטאנדרה רשמית למשפחה זו.
עם מות כל צאצאי משפחת רושד - אלברכט השני, מלך גרמניה העניק את השטח לפרנק פרקי או לפורוקי בשנת 1439, אך בשנת 1447 אנו מוצאים את טאהי כבר בבעלות משפחת בוטוש.
בתקופת הונגריה העות'מאנית, חלק הטוטפאלו של הכפר, בניגוד ליישובים במחוז פשט (כולל טהיטו), היה בר מזל ולא ספג נזק חמור בשל מיקומו שנחסם על ידי הדנובה, ואנשים רבים אף נמלטו לכפר מהסביבה.
היו 400 הקטרים של כרמים, 25 הקטרים של גנים, 499 הקטרים של כרי דשא, 1102 הקטרים של מרעה ו-1522 הקטרים של יער.
לפי הרישומים, תושביה התפרנסו גם מגרירת ספינות וכקברניטי ספינות ומדייג.
לאסלו פליישמן (1878–1962) היה דוקטור לרפואה (MD) יהודי-הונגרי, רופא אף אוזן גרון, פרופסור.
"טהורה" הוא סרט אימה פסיכולוגי אמריקאי בבימויו של מייקל מוהאן, על פי תסריט מאת אנדרו לובל.
בסרט מככבים סידני סוויני, אלברו מורטה, בנדטה פורקרולי, דורה רומנו, ג'ורג'יו קולנג'לי וסימונה טבסקו.
ב-12 במרץ 2024, בכורת הסרט העולמית התרחשה בפסטיבל South by Southwest, ועלתה לאקרנים בארצות הברית ב-22 במרץ 2024. בישראל עלה לאקרנים ב-21 במרץ 2024.
בשנות נעוריה, ססיליה טובעת באגם וחווה מוות קליני למשך זמן קצר.
כאשר מתעוררת לחיים, טוענת ססיליה שאלוהים הציל אותה למטרה מסוימת, ובכך הופכת לנזירה.
לאחר מכן, מקבלת ססיליה הזמנה מהאב סאל טדסקי להצטרף למנזר מיוחד באיטליה.
בזמן שקמה מסיוט, המומה ססיליה לגלות כי היא הרה, אף על פי שהיא בתולה ומעולם לא ניהלה יחסי מין עם גבר.
בזמן שההריון מתקדם, הנזירה איזבלה מנסה להטביע את ססיליה.
במהלך תקופת בחילות בוקר, בזמן שמקיאה לססיליה נופלת אחת משיניה; בקשתה להילקח לבית חולים ראוי נדחית.
לאחר מכן, איזבלה מתה על ידי התאבדות מקפיצת גג.
בזמן שעות היממה החשוכות, מתגנבת ססיליה ונחרדת לראות את הנזירה סופריור חותכת את לשונה של גוון.
בנוסף, מגלה ססיליה מעבדה משונה במרתף.
לאחר מכן, ססיליה מנסה להימלט מהמנזר בכך שמזייפת הפלה באמצעות תרנגולת מתה, אך תרמית ההימלטות נחשף.
חושף האב טדסקי שהוא היה גנטיקאי בעברו לפני שהפך לכומר, והשתמש בדגימות DNA שנלקחו ממסמר הצליבה של ישו, וטדסקי ניסה במשך עשרים שנה ליצור בריאה חדשה של ישו, וגופה של ססיליה השתלבה עם ה-DNA.
ססיליה מוטרדת מהאפשרות שילדה יוכל להציל או להרוס את העולם כפי שנכתב בהתגלות, ועושה ניסיון מילוט נוסף, וחונקת את החשמן עם מחרוזת התפילה וטדסקי מנסה לעצור אותה אך ססיליה מציתה אש.
בזמן שטדסקי נשרף אנושות, ססיליה בורחת אל הקטקומבות שמתחת למנזר, ומוצאת את גופתה של גוון.
טדסקי מנסה להרוג את ססיליה אך דוקרת אותו באמצעות אזמל.
כשמגיחה לחוץ המנזר, יולדת ססיליה, ומתכננת להרוג את ילדה באמצעות אבן, אך הסרט דוהה לשחור.
אלברו מורטה האב סלי טדקסי
באוקטובר 2022, הוכרז כי סידני סוויני הצטרפה לצוות השחקנים.
לאחר מכן, נמסר שמייקל מוהאן יביים את הסרט על פי תסריט מאת אנדרו לובל, כשסוויני כמפיקה גם.
בפברואר 2023, אלברו מורטה, בנדטה פורקרולי, דורה רומנו, ג'ורג'יו קולנג'לי וסימונה טבסקו הצטרפו לצוות השחקנים.
צילומי הסרט התרחשו ברומא, והסתיימו בפברואר 2023.
ב-12 במרץ 2024, בכורת הסרט העולמית התרחשה בפסטיבל South by Southwest.
הסרט עתיד לעלות לאקרנים בארצות הברית ב-22 במרץ 2024. ובישראל עלה לאקרנים הסרט ב-21 במרץ 2024.
באתר הביקורות "Rotten Tomatoes", הסרט זכה ציון של 64% על בסיס 25 ביקורות חיוביות, עם דירוג ממוצע של 6/10; בקונצנזוס הביקורות נכתב: .
באתר הביקורות המשוקללות "Metacritic", הסרט קיבל ציון של 47/100 על בסיס 11 ביקורות, דבר המציין ביקורות "מעורבות או ממוצעות".
תהאנין קריוויאצ'יאן היה שופט, פוליטיקאי ופרופסור למשפטים תאילנדי.
כיהן כראש ממשלת תאילנד בין השנים 1976–1977. לאחר מכן מונה לחבר המועצה המלכותית של תאילנד (משמשת כגוף מייעץ ותומך למוסד המלוכה Privy Council) ובהמשך הפך לנשיא המועצה בשנת 2016. עם מותו של פרם טינסולאנונדה במאי 2019, היה לראש ממשלת תאילנד לשעבר המבוגר ביותר שהיה בחיים.
תאנין היה בנם של האה ופה-אוב קריוויאצ'יאן.
אביו היה סוחר יליד סין ובעל אחד מבתי העבוט הגדולים ביותר בבנגקוק.
תאנין למד משפטים באוניברסיטת תמאסאט וסיים את לימודיו בשנת 1948. לאחר מכן המשיך בלימודי משפטים בבית הספר לכלכלה של לונדון (London School of Economics).
הוא סיים את לימודיו בשנת 1953, ובשנת 1958 התקבל ללשכת עורכי הדין של בגריי'ס אין (Gray's Inn).
בבריטניה פגש תהאנין את קרן אנדרסן, ילידת דנמרק, עמה נישא.
לאחר שובו של תאנין לתאילנד בשנת 1954, הוא החל לעבוד במשרד המשפטים ומונה לשופט עמית.
הוא התקדם במהירות ובסופו של דבר מונה לנשיא בית המשפט העליון של תאילנד.
בנוסף, לימד משפטים באוניברסיטת תמאסאט, באוניברסיטת צ'ולונגונגקורן ובאגודת לשכת עורכי הדין של תאילנד.
בשנת 1972 מונה לפרופסור חבר בפקולטה למסחר וחשבונאות באוניברסיטת צ'ולאלונגקורן.
כפעילות נוספת, פרסם ספרים שהזהירו מפני הסכנות של הקומוניזם.
לאחר ההתקוממות הדמוקרטית נגד הדיקטטורה הצבאית בשנת 1973, היה תאנין חבר באספה המחוקקת הזמנית שמונתה על ידי המלך.
הוא הצטרף לתנועת נאוואפון (Nawaphon), תנועה אנטי-קומוניסטית קיצונית מהימין.
הוא הנחה תוכנית טלוויזיה שבה תקף את הקומוניזם, את תנועת הסטודנטים ואת הפוליטיקאים הפרוגרסיביים.
לאחר הטבח באוניברסיטת תמאסאט ב-6 באוקטובר 1976, הופל ראש הממשלה הנבחר באופן דמוקרטי, סני פראמוט', בהפיכה צבאית בהובלת האדמירל סנגאט צ'אלוריו.
יומיים לאחר מכן, מינה המלך בהומיבול אדוליידג' את תאנין, שנחשב למועדף עליו, לראש ממשלה זמני.
תאנין התעקש לבחור בעצמו את חברי ממשלתו ודחה את רוב המועמדים שהוצעו על ידי החונטה הצבאית.
הצבא קיבל לידיו רק את תפקידי סגן ראש הממשלה וסגן שר ההגנה.
ממשלתו של תאנין הייתה הראשונה בתאילנד שבה כיהנו מספר נשים בתפקידי שרים, ובהן וימולסירי צ'אמנארנוואט' ולורסאקד'י סמפטיסירי.
תהאנין נתפס כאדם ישר ואינטליגנטי, אך גם כאידאולוג קיצוני מבחינה פוליטית.
לאחר כניסתו לתפקיד, שלח כוחות מיוחדים של המשטרה לפשיטה על חנויות ספרים המזוהות עם הזרם הליברלי, והורה על החרמתם ושריפתם של כ-45,000 ספרים, כולל יצירות מאת תומאס מור, ג'ורג' אורוול ומקסים גורקי.
תהאנין הודיע כי תאילנד תוכל לשוב לשלטון דמוקרטי רק לאחר 12 שנים.
הפרלמנט פורק וכל המפלגות הפוליטיות הוצאו מחוץ לחוק.
דיכוי האיגודים המקצועיים, תנועות הסטודנטים הפרוגרסיביות וארגוני החקלאים הוביל פעילים רבים להצטרף למחתרת של המפלגה הקומוניסטית של תאילנד.
במקום להחליש את הקומוניסטים, מהלכיו של תאנין הגבירו את מאבקם המזוין נגד הממשלה.
במקביל, היה תהאנין לראש ממשלת תאילנד הראשון שמינה נשים לממשלתו.
במרץ 1977 ניסתה קבוצה של קציני צבא צעירים, שנודעה בשם "הטורקים הצעירים" והתעניינה בעניינים פוליטיים, להפיל את תאנין.
עם זאת, ב-20 באוקטובר 1977 תפס האדמירל סנגאט צ'אלוריו שוב את השלטון ולחץ על תאנין להתפטר.
הצבא הצדיק את ההתערבות בכך שממשלתו של תאנין פיצלה את המדינה וכמעט שלא זכתה לתמיכה ציבורית, המצב הכלכלי הידרדר, ורוב הציבור התנגד להשעיה ממושכת כל כך של הדמוקרטיה.
המלך בומיבול אדוליאדיי מינה מיד את תאנין למועצת המדינה שלו.
במהלך התפנות כס המלכות לאחר מותו של בומיבול ב-13 באוקטובר 2016, נשיא מועצת המדינה לשעבר, פרם טינסולאנונדה, כיהן כעוצר וראש המדינה הזמני.
תאנין נכנס זמנית לתפקיד נשיא מועצת המדינה בתקופה זו.
לאחר עלייתו של המלך וג'יראלונגקון לכס המלכות ב-1 בדצמבר 2016, חזר פרם לתפקידו הקודם, בעוד שתאנין לא מונה מחדש למועצת המדינה.
קרייוויאצ'יאן נפטר ב-23 בפברואר 2025, בגיל 97.
פרופסור אמריטוס תהאנין קריוויאצ'יאן קיבל בשנת 1977 את דרגת המפקד העליון של מתנדבי ההגנה הטריטוריאלית.
1994 – עיטור מסדר צ'ולה צ'ום קלאו הרם, דרגה ראשונה (P.C.) (האגף הקדמי).
1978 – עיטור מסדר הפיל הלבן הנעלה ביותר, הדרגה הגבוהה ביותר, אביר הצלב הגדול (KGE).
1977 – עיטור מסדר הכתר של תאילנד האציל ביותר, הדרגה הגבוהה ביותר, גרנד קורדון (M.W.M.).
2018 – מדליית דושדי מאלה, תג האמנויות והמדעים (R.D.M.(S.)) במשפטים.
1977 – מדליית הכבוד של הצופים, דרגה ראשונה.
1979 – מדליית רטנה פורן של המלך ראמה התשיעי, דרגה שנייה (Ph.P.R.2).
טה הנואה אנטה – איי מרקיז הם אתר מורשת עולמית סדרתי של אונסק"ו השייך לצרפת, שהוכרז בוועדת המורשת העולמית שהתכנסה בניו דלהי ביולי 2024. איי מרקיז שוכנים בלב האוקיינוס השקט מדרום לקו המשווה, והם חלק מפולינזיה הצרפתית.
אתר המורשת כולל 7 רכיבים המשתרעים על חלק מהאיים ועל הים שמסביבם.
בהכרזה על אתר המורשת העולמית נכתב:
+ טה הנואה אנטה – איי מרקיזמס'שםקואורדינטות שטחיבשתי בקמ"ר שטחימי בקמ"ראזור חיץ בקמ"רמאפיינים תרבותייםמאפיינים טבעיים תמונה001מכלול מעורב של איאו-האטוטו45.8417.76האיים היו איים נספחים לצ'יפים הקדומים, כאשר באיאו היו מחצבות אבן וסדנאות ליצירת כלים והאטו טו ששימש לדיג ולאיסוף נוצות יקרות ערך.האטוטו מתאפיין בצוקים בגובה 300 מטרים מעל לים.
באי יש כמה מיני עופות יבשתיים אנדמיים ו-15 מיני עופות ימיים מקננים מתוך 21 בארכיפלג כולו.
המערכת האקולוגית הימית בקרבת החוף עשירה בטורפים גדולים כמו לווייתן דלוע-ראש ולהקות של טריגונים.
002מכלול מעורב של נוקו היווא134.1628.1752.974 עמקים המייצגים יישובי הקבע של משטרי הצ'יף הקדומים, שנקבעו על פי הקרבה לים והגישה למים מתוקים:
- האטיהאֶוּ – מקבץ של טוֹהוּא ופטרוגליפים
- אנאהוֹ והאאטוּאטוּא – שרידים של ההתיישבויות האנושיות הראשונות
- האקאוּי – ישוב משני צידי נהר, צוקים ובהם מערות קבורה
הנוא אטאהא (ארץ מדבר) יושבה באופן זמני עבור מחצבות בזלת ואתרי דיגהאי עשיר בצמחים אנדמיים בכמה חגורות צמחייה:
- הפסגות של טקאו – אואומו ובהם יערות ערפל ויערות גשם
- הנוא אטאהא (ארץ מדבר) – יערות יבשים או יבשים למחצה
- העמקים של מטאהאמוֹ ווַאיפוּפוּי – יערות גשם
המערכת האקולוגית החופית כוללת בעלי חיים אנדמיים ו-4 מערות תת-מימיות.
טריגונים וכרישים מתרבים בעמקים השונים.
003מכלול מעורב של וה פו29.73379.564.85במרכיב כלולים שני עמקים: הקאוֹהוֹקה והוֹהוֹי, שניהם נפתחים לתוך מפרץ הוֹהוֹי.
הראשון מסמל את ההתיישבות בעמק (נשמרה רחבת התכנסות (פייפיי)).
האיון מוֹטוּ אוֹאה, ששימש לדיג, ולאיסוף נוצות וביצי ציפורים, משלים את המכלול.המכלול כולל את כל הפסגות והרי הגעש הכבויים של הוֹהוֹי.
הצמחייה במכלול כוללת יערות ערפל, יערות גשם ויערות מזופיליים.
החוף הכלול במכלול עשיר בטריגונים וכרישים.
12 האיונים הם בית גידול לעופות ימיים מקננים.
004האזור החופי הימי של וה אוּקה0.22344.94האיונים של וה אוקה שימשו לאיסוף נוצות וביצי עופות.האיונים של וה אוקה הם אתר קינון ל-10 מינים של עופות ימיים, 3 מהם מוגדרים בסיכון.
הים עשיר בבעלי חיים אתרי רבייה לכרישים, ויונקים ימיים, בעיקר לווייתנים דלועי-ראש.
005מכלול מעורב של היווא אואה-טאהואטה48.23930.429.52במכלול שני עמקים בעלי חשיבות מרכזית להיסטוריה של איי מרקיז:
- פּוּאמאוּ – ידוע גם כ"עמק טיקי"
- טאאוֹאה – לכאורה ההתיישבות הראשונה באיים, יש בעמק שפע שרידים ארכאולוגיים.במכלול כלול הר טמטיו (1,276 מטרים), ההר הגבוה ביותר באיי מרקיז.
הצמחייה בטאהואטה עשירה במינים אנדמיים נדירים של צמחים, עופות ושבלולים
המערכת האקולוגית הימית של היווא אואה משותפת לזו של טאהואטה, שניהם על אותה רמה געשית וכולל מגוון של בעלי חיים ימיים (טריגונים, כרישים, יונקים ימיים).
006מכלול מעורב של פאטו הוקו0.66121.59המקור לאגדה שהאי התמוטט ברובו לאחר הביקור של ג'יימס קוק ב-1774. הסיפור על "האי שהתהפך" הוא עדות לשמירה על המסורות בעל פה מהמאות ה-18 וה-19.פאטו הוקו הוא אחד המקומות בעולם שבו מקננת (Pampusana rubescens) שאוכלוסייתה בפאטו הוקו נאמדת ב-10 פרטים.
על האי הקטן מקננים 20 מינים של עופות ימיים מתוך 21 מינים בארכיפלג כולו
האי הוא בין הבודדים באיי מרקיז המוקף בשונית אלמוגים.
007מכלול מעורב של פאטו היווא48.06328.251.07אתר ארכאולוגי בלתי טיפוסי שמשלים את אתר המורשת הסדרתי ב:
- פטרוגליפים גדולים מאוד (הגדולים ביותר באיים)
- מאאה (meàe) על הרכס הכולל פסלי טיקי ובור התססה גדול של פרי עץ הלחם (ùa mā).פאטו היווא עשירה בצמחייה של יערות ערפל ויערות גשם.
האי הוא משכן לציפור השיר האנדמית (Pomarea whitneyi), השייכת למשפחת המונרכיתיים, והמוגדרת מין בסכנת הכחדה חמורה.
סמוך לחוף יש מערה תת-ימית, מושבה של יונקים ימיים ואוכולוסיות גדולות של עופות המקננים על האיונים הסמוכים.
טֶהְרָאן או טֶהְרָן (; תעתיק מדויק: תהראן) היא בירת איראן והעיר הגדולה בה, הממוקמת לרגלי רכס הרי אלבורז ונמצאת במרכזה של פרובינציית טהראן בצפון המדינה.
העיר מהווה את המרכז הפוליטי, הכלכלי והחברתי של המדינה.
יותר ממחצית התעשייה האיראנית מבוססת בטהראן, שבה תעשיות ייצור רכב, חשמל ומוצריו, טקסטיל, כלי נשק, סוכר וכימיקלים.
על פי מפקד האוכלוסין האחרון משנת 2016, אוכלוסיית העיר מנתה כ-8.6 מיליון בני אדם, רובם פרסים, בנוסף להם מתגוררים בעיר גם אזרים רבים ומיעוטים אתניים נוספים כמו ארמנים, כורדים ויהודים.
98.3% מתושבי העיר, מרקעים אתניים מגוונים, הם דוברי פרסית.
בספטמבר 2024 הודיע נשיא איראן על כוונה להעביר את עיר הבירה מטהראן, למקום אחר באיראן
ישנם הסברים שונים למקור השם טהראן, ההסבר הנפוץ ביותר הוא שמקור השם הוא בטירן או טירגן שמשמעותו מקום מושבו של האל טיר שהיה אחד האלים הזורואסטרים.
העיר ישבה בסמיכות לעיר מהרן (שם שמשמעותו מקום מושבו של האל מהר שהוא אל השמש הזורואסטרי).
הסבר אחר הוא שמשמעות השם היא "מקום חם" או אפילו "מורדות חמימים".
יש הטוענים כי מקור השם הוא במשמעות "במורדות בין שני הרים".
חפירות מתארכות את תחילת יישוב האזור לשנת 600 לפני הספירה.
טהראן הייתה שנים רבות כפר קטן שאוכלוסייתו גדלה באופן משמעותי רק במאה ה-13 לאחר הפלישה המונגולית.
בשנת 1795 אקא מוחמד שאה הכריז על טהראן כבירתה החדשה של איראן.
בשנת 1855 הוכנה התוכנית הראשונה המקיפה לתכנון עתידי של העיר.
בשנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20 החלה תנופת בנייה גדולה ברחבי העיר, ונבנו בה בניינים חדשים רבים.
ב-28 בדצמבר 1943 התכנסה בטהראן ועידת טהראן בראשות שליט ברית המועצות יוסיף סטלין, ראש ממשלת הממלכה המאוחדת וינסטון צ'רצ'יל ונשיא ארצות הברית פרנקלין רוזוולט.
בוועידה נדונה האסטרטגיה של בעלות הברית במלחמתן במדינות הציר.
באותה תקופה שלט באיראן השאה מוחמד רזה שאה פהלווי.
השאה שלט באיראן בין השנים 1941 ל-1979 בשלטון דיקטטורי-חילוני אך הוא הודח במהפכה עממית ב-1979. האייתוללה רוחאללה ח'ומייני תפס את השלטון באיראן בסיום המהפכה והפך את טהראן ואת איראן כולה למדינה דתית הפועלת פי חוקי השריעה.
למעלה ממחצית מהתעשייה באיראן נמצאת באזור טהראן.
תעשייה הכוללת מפעלי מכוניות, אלקטרוניקה, ציוד חשמלי, תעשיות נשק, טקסטיל, ייצור סוכר, בטון וכימיקלים.
כמו כן בדרום העיר ישנו בית זיקוק לנפט.
מגדל אזאדי – נבנה על ידי השאה, מוחמד רזא שאה פהלווי.
ארמון גולסתאן – ארמון מפואר שנבנה במאה ה-19.
מגדל מילאד – נחנך בשנת 2008 וממנו תצפית רחבה על כל חלקי העיר.
הבזאר הגדול – השוק המרכזי והענקי של טהראן המכיל סחורות מכל הסוגים.
אוניברסיטת טהראן – האוניברסיטה הגדולה והוותיקה ביותר בעיר.
ארמון סעדאבאד – ארמון השאה של איראן.
המוזיאון הלאומי של איראן – המוזיאון מציג ממצאים היסטוריים וארכאולוגים מתולדותיה של איראן.
בית הכנסת אברישמי – מרכז קהילת יהודי העיר.
בית הכנסת ח'וראסאניה – נבנה בשנות ה-70 של המאה ה-20.
הגן הלאומי – אזור בו שוכנים מוזיאונים ומשרדי ממשלה רבים.
מוזיאון השטיחים של איראן - הוקם בשנת 1976
בטהראן יש 45 אוניברסיטאות ומכללות, ומספר רב של מוזיאונים המציגים ממצאים ארכאולוגיים מתקופות שונות בהיסטוריה הפרסית, ובעיקר מימי האימפריה הפרסית.
חלק מהארמונות (למשל מתחם ארמונות ניאווראן וסעדאבאד) הפכו למוזיאונים.
למרות ואולי בגלל הפיקוח ההדוק על חופש הביטוי באיראן המודרנית, זכו הספרות והקולנוע שלה להצלחה רבה בעולם המערבי.
שבעה קווי מטרו פעילים במטרו של טהראן ו-4 קווים נמצאים בבנייה, מהווים סך הכל 11 קווים.
בנוסף, פעילים בטהראן 9 קווי אוטובוס אקספרס.
תחנת הרכבת המרכזית מובילה לערים שונות במדינה.
טהראן היא אחת הערים הפופולריות ביותר במזרח התיכון בשל אטרקציות תיירותיות רבות כגון מגדל מילאד, מגדל אזדי, ארמון גולסטן, ארמון ניווארן, פארק ארם, פארק יער לואיזן, פארק יער צ'יטגר, אגם צ'יטגר וכו'.
גשר חכם הוא נבנה עם יכולת הסרת שלג, שהיא ייחודית מסוגה.
נמל התעופה הבינלאומי אימאם חומייני, שהוא שדה התעופה הבינלאומי הגדול ביותר, נמצא במרחק של כ-45 ק"מ מהעיר.
נמל התעופה הבינלאומי מהרבאד ממוקם במערב העיר, והוא מבצע טיסות פנים ומשמש גם כשדה צבאי.
בשנת 2008 החלה לפעול מערכת האוטובוסים המהירה של טהראן.
טהראן שוכנת בצל הגשם של הרי האלבורז, ובשל כך שורר בה אקלים צחיח למחצה קר, עם קיצים חמים ויבשים, בליווי לחות נמוכה מאוד, וחורפים קרירים עד קרים וגשומים במידה מתונה.
החלקים הצפוניים של העיר גשומים בהרבה מחלקיה המרכזיים והדרומיים, וכמות המשקעים השנתית נעה סביב 400 מילימטרים בשנה.
שלג יורד בעיר בכל חורף, לרוב עד גובה של 30 ס"מ בחלקים המרכזיים של העיר.
בחלקים הצפוניים והגבוהים עומק השלג יכול להגיע עד ל־80 ס"מ.
החודש הגשום ביותר הוא מרץ, והחודש היבש ביותר הוא ספטמבר.
כמות המשקעים השנתית הממוצעת ברוב העיר נעה בין 239 מילימטרים בנמל התעופה מהרבאד, ל-300 מילימטרים.
העיר טהראן סובלת מזיהום אוויר קשה, ובנוסף לכיסוי הראש לנשים הנאכף בידי השלטונות המוסלמים נאלצים תושבי העיר - גברים ונשים - לכסות לא פעם את אפם ופיהם בלכתם ברחובות העיר בימים בהם זיהום האוויר גבוה מהרגיל.
טהראן אירחה את משחקי אסיה בשנת 1974 היא הייתה העיר השביעית שאירחה את המשחקים והראשונה במזרח התיכון.
המשחקים נערכו בהשתתפות 3,010 ספורטאים מ-19 מדינות שונות והיו בה 16 ענפי ספורט.
ענף הספורט הפופולרי במדינה הוא כדורגל ובכל פעם שהנבחרת הלאומית מגיעה למשחקי המונדיאל מעוררים משחקיה התעניינות רבה ברחבי העיר.
שתי הקבוצות המרכזיות בעיר המשחקות בליגה האיראנית הן אסתקלאל טהראן ופרספוליס.
בעיר מצוי האצטדיון הכדורגל הגדול במדינה, אצטדיון אזאדי ובו 100,000 מקומות ישיבה.
בקרבת העיר יש אתר סקי הפתוח לגולשים בזמן החורף.
לעיר טהראן יש חמש עשרה ערים תאומות:
טהרת המשפחה הוא מונח בהלכה היהודית שמובנו הוא: שמירת קיום יחסי האישות לזמן הטהרה ממצב של נידה.
המונח מתייחס למכלול הדינים והלכות ההרחקה שעל איש ואישה לשמור במערכת יחסים זוגית.
על פי ההלכה ישנם מקרים שונים בהם על האיש והאישה להתרחק זה מזה ואסורים בקיום יחסי אישות ובצורות קרבה נוספות עד שתסיים האישה את תהליך הטהרה, שעיקרו טבילה במקווה.
בחלק ממקרים אלה האיסור הוא מן התורה, ובחלק מן המקרים – מדרבנן.
עיקר הימים בהם אסורה האישה לבעלה הם ימי הנידה הבאים בעקבות הווסת החודשית של האישה, ואיסור כרת חל על קיום יחסי אישות עמה בימים אלה.
משך הזמן בו האישה נאסרת לבעלה ודינים שונים של ההרחקות ביניהם משתנים ממקרה למקרה, אך באופן כללי בכל המקרים הללו הבעל והאישה נאסרים, והאישה צריכה לעבור תהליך טהרה.
המקורות ההלכתיים מכנים את כל ההלכות הנוגעות להרחקות אלו הלכות נידה.
וכיוון שטומאת נידה היא הסיבה העיקרית והשכיחה להיאסרות האישה על בעלה, כל אישה האסורה על בעלה, אף מסיבה אחרת, מכונה "נידה".
להרחקה בימי הנידה נוספה במרוצת הדורות משמעות רעיונית רחבה בתחום המחשבה היהודית-תורנית.
ראשית, נטען שההרחקה מבטאת את החשיבות של פיתוח חיי הרוח בזוגיותם של איש ואשתו.
האיסור לקיים יחסי אישות ולגעת זה בזה מחייב את בני הזוג להמיר את המגע הגופני בקשר מילולי.
שנית, ההרחקה יוצרת מפגש מחודש של בני הזוג מדי חודש.
בכל חודש ישנם ימים של השהיה, ציפייה, התאפקות והתגברות על היצר, ובכל חודש בני הזוג נפגשים מחדש - כמו ביום החתונה - ומממשים מחדש את אהבתם.
נידה היא ההרחקה המתבקשת לפי ההלכה בזמן הווסת החודשית, שהיא המקרה השכיח ביותר בענייני טהרת המשפחה.
מעת קבלת הווסת האישה נחשבת לנידה עד סיום תהליך הטהרה בטבילה במקווה.
מדין התורה, ניתן להיטהר מטומאת הנידה בתום שבעה ימים מתחילת הדימום (אך מדברי חכמים רק בתום ספירת שבעה נקיים, כדין זבה).
בתורה מופיע ציווי מפורש להתרחק מהאישה בימי נידתה כחלק מרצף איסורי העריות, ב: "ואל אשה בנדת טמאתה לא תקרב לגלות ערותה".
עונשו של אדם שבא על אישה נידה במזיד הוא כרת.
לגבי דין זה אין הוולד נחשב ממזר כמו יתר חייבי כריתות, משום שאישה זו מותרת לבעלה תמיד ואסורה רק בזמן נידתה.
זבה היא אישה שזב ממנה דם מן הרחם במהלך אחד עשר הימים שאחר שבעת הימים הראשונים מאז תחילת הווסת החודשי.
התורה מבחינה בין זבה קטנה, שמדממת יום אחד או יומיים במהלך אחד עשר הימים הללו, שדינה לספור יום אחד נקי ללא דם ולטבול, לבין זבה גדולה, שמדממת לפחות שלושה ימים רצופים במהלך אחד עשר הימים.
על פי החוק המקראי, אישה זו טמאה בטומאה הזהה לטומאת נידה, אך בניגוד לנידה רגילה שמדאורייתא נטהרת שבעה ימים אחרי תחילת הדימום, הזבה צריכה להמתין עד שיהיו שבעה ימים שלמים ללא דימום ("שבעה נקיים"), ורק אז תוכל להיטהר.
בנוסף, כשהיה בית המקדש קיים, הביאה זבה שדיממה שלושה ימים רצופים בימי הזיבה קרבן לכפרתה:
כדי למנוע טעות בין צבע טהור לצבע טמא, או בין ימי נידה לימי זיבה, קבע רבי יהודה הנשיא, שכל אישה המדממת שלושה ימים רצופים צריכה לנהוג בו כאילו היא זבה גדולה, ועליה לספור שבעה נקיים לטהרתה.
ובנות ישראל החמירו לנהוג שגם אם מדממות דימום כלשהו - סופרות שבעה נקיים.בתרשים ניתן לראות את הפרשנות המקובלת לחוק המקראי, בהנחה שלאישה יש מחזור קבוע של 28 ימים:
שבעה ימי נידה מתחילים מרגע תחילת קבלת הווסת.
לאחר מכן 11 ימי זבה, בהם אם תראה דם תצטרך לנהוג לפי דיני זבה קטנה או זבה גדולה.
לאחר מכן פרק זמן בלתי מוגבל (עשרה ימים במחזור ממוצע), בהם דימום חדש נחשב לנידה ולא זבה.
הקו הכחול מסמן את הזמן שבו אישה יכולה להיות טהורה ולקיים יחסי אישות במשך המחזור.
יולדת היא מי שילדה תינוק או הפילה עובר, והיא אסורה לבעלה, גם אם לא ראתה דם.
מן התורה, האישה אסורה לבעלה במשך שבעה ימים כאשר הוולד הוא זכר, ובמשך ארבעה עשר יום כאשר הוולד הוא נקבה.
לאחר מכן, למשך תקופה מסוימת (שלושים ושלושה יום לזכר ושישים ושישה לנקבה), חלים ימי טהרה, כל הדמים שתראה טהורים והיא מותרת לבעלה.
אולם החל מתקופת הראשונים חלה החמרה והיחס אל הדמים בימים אלו הושווה ליחס הרגיל, ואין האישה נטהרת עד שתפסיק לראות דם ותשב שבעה נקיים.
עניין נוסף המוגדר בהלכות טהרת המשפחה, הוא החובה ההלכתית המוטלת על בני זוג להימנע מקיום יחסי אישות במועד בו צפוי להגיע הווסת של האישה.
על פי הלכה זו על בני הזוג לבדוק מתי עשוי לחול הווסת הבא של האישה, לפי כללים הלכתיים המשתנים מאישה לאישה, וביום זה או בלילה זה עליהם להימנע מקיום יחסי אישות.
על פי רוב הדעות, הלכה זו היא תקנת חכמים הנסמכת על פסוק בתורה.
טעם החיוב הוא כדי למנוע מצב בו החל הדימום ללא ידיעת בני הזוג.
כמו כן, הוסיפו חכמים, כי בעת זו על האישה לבדוק את עצמה (בצורה דומה לבדיקת הפסק טהרה) ולוודא שלא התחיל הווסת.
בסוף אותו יום או אותו לילה, אם לא מצאה דם, יכולים בני הזוג לחזור ולקיים יחסי אישות.
קיום הלכה זו מצריך ידיעת פרטים הלכתיים רבים, מעקב תמידי אחר הווסת של האישה ולפעמים גם שאלת חכם.
אישה בתולה שקיימה יחסי אישות בפעם הראשונה, נאסרת לבעלה מיד.
גם בפעמים הבאות, אם תראה שוב דם היוצא מקרום הבתולים תיאסר.
אישה שמצאה כתם דם על בגדה או במקום אחר, כאשר ברור שהדם הגיע ממקורה, ואי אפשר לתלות את הדם בגורם אחר (כגון דם של חרק מת, או דם של פצע).
התורה אוסרת במפורש קיום יחסי אישות עם אישה בזמן נידתה: העונש לעובר על איסור זה (במזיד) הוא כרת:
מהמילים למדו חז"ל שלא רק אסור לאיש ולאשתו לקיים יחסי אישות בזמן שהאישה נידה, אלא גם אסור לגבר לגעת "נגיעה של חיבה" באישה נידה.
יש מחלוקת עיקרית בין הרמב"ם והרמב"ן האם איסור זה הוא איסור מהתורה או מדרבנן.
בתלמוד נזכרו חמישה חיובי הרחקות בין הבעל לאשתו בזמן נידותה: איסור נגיעה.
איסור אכילה על שולחן אחד בלי סימן היכר, ועוד שלושה דברים שאסור לאישה לעשות עבור בעלה: הצעת המיטה, מזיגת הכוס, רחיצת פניו ורגליו של בעלה.
בתקופת הראשונים והאחרונים נוספו איסורים נוספים, כגון איסור למסור חפץ מיד ליד איסור הגשת שתייה ואוכלים איסור ישיבה או שכיבה על מיטת בן הזוג וכדומה.
על פי ההלכה בימינו, תהליך הטהרה של אישה שנטמאה ונאסרה לבעלה דומה בכל המקרים בהם נאסרה מלבד שינויים קלים ממקרה למקרה.
מדאורייתא אישה נידה זקוקה לטבילה בלבד כדי להיטהר, שבעה ימים אחרי תחילת ווסתה, אולם עקב חומרא דרבי זירא, בדיקת הפסק טהרה וספירת שבעה נקיים הפכו לדין מחייב כלפי כל אישה שנאסרה לבעלה מחמת אחת הסיבות המנויות בהלכות טהרת המשפחה.
פולטת שכבת זרע – לפני תהליך הטהרה, על האישה להמתין עד אשר יעברו ימי פולטת שכבת זרע.
כלומר, עליה להמתין שלושה ימים מלאים, שהם ארבעה ימים בפועל (ולחלק מהדעות חמישה ואף שישה) מאז הפעם האחרונה בה קיימה יחסי אישות, עד שתוכל להתחיל את תהליך הטהרה (יש הסוברים כי את הימים הללו מונים משעה שנאסרה ולא משעת קיום יחסי האישות האחרונה).
הפסק טהרה – השלב הראשון של תהליך הטהרה נועד לוודא שהדימום פסק לחלוטין.
על האישה להחדיר בד לבן נקי לפתח הנרתיק ולוודא כי הוא נקי מדימום.
שבעה נקיים – לאחר שהאישה וידאה שהדימום פסק, עליה להמתין שבעה ימים בהם היא מוודאת כי אין המשך לדימום והיא אכן "נקייה".
בימים אלה עליה ללבוש בגדים תחתונים לבנים ולבדוק שאין דם בנרתיק שלה באמצעות בד לבן פעמיים ביום.
במקור הדין, ספירת שבעה נקיים הייתה מיועדת רק לזבה גדולה ולא לכל נידה.
טבילה – השלב האחרון בתהליך הטהרה הוא הטבילה.
לאחר שהאישה וידאה כי הדימום פסק לחלוטין ואף ספרה שבעה ימים נקיים, עליה להכין את עצמה לטבילה.
הטבילה כשרה רק אם אין דברים החוצצים בין הגוף לבין מי המקווה, ולכן מתבצע תהליך של רחצה, בדיקה, והסרת חציצות שונות מהגוף, המכונה בספרות ההלכתית בשם חפיפה.
לאחר ההכנה, עליה לטבול במקווה טהרה ובכך היא נטהרת.
האישה מברכת על טבילה זו: "ברוך אתה ה' אלוקינו מלך העולם אשר קידשנו במצוותיו וציוונו על הטבילה".
כחלק מהלכות טהרת המשפחה מונה ההלכה מקרים ומצבים שונים בהם אסור לאדם לקיים יחסי אישות עם אשתו אף שהיא אינה אסורה עליו מצד עצמה.
לדוגמה, התורה אוסרת לקיים יחסי אישות ביום הכיפורים, וחכמים הוסיפו אף את תשעה באב.
כמו כן, מובא בהלכה שלא ראוי לקיים יחסי אישות בזמן שהאיש והאישה אינם שלמים בדעתם ובאהבתם מצבים אלו מכונים בני תשע מידות.
למרות שאשתו של אדם מותרת לו ומחבק ומנשק בכל מקום שירצה (רמב"ם) ההלכה מפרטת כללים מסוימים בקיום יחסי האישות כגון: איסור לקיים יחסי אישות באור, נטילת ידיים לגבר לאחר קיום היחסים, ועוד.
ייתכנו מקרי עקרות שאינם ביולוגיים אלא כאלו הנובעים מכך שהביוץ חל לפני הטבילה, עקרות זו מכונה עקרות הלכתית.
טהרוואדה (פאלי:𑀣𑁂𑀭𑀯𑀸𑀤, מילולית: "תורת הנזירים הבכירים") היא הזרם המוקדם ביותר ששרד מבין זרמי הבודהיזם.
הטהרוואדה טוענת להיות המשך של צורה מוקדמת של תרגול בודהיסטי ומחשבה בודהיסטית כפי שהתקיימה בזמנו של גאוטמה הבודהה, אך למעשה היא תולדה של התפלגויות שקרו במאות שלאחר מותו, ולכן יש להבדיל בינה לבין הבודהיזם הקדום שהתקיים לפני שהתנועה הבודהיסטית התפלגה לזרמים וכיתות.
הטהרוואדה היא הדת העיקרית בסרי לנקה ובמספר מדינות בדרום-מזרח אסיה (קמבודיה, לאוס, מיאנמר, ותאילנד), ויש לה נוכחות במדינות נוספות באסיה ובעולם.
בתחילת המאה ה-21 היו כמאה מיליון מאמיני ומתרגלי טהרוואדה ברחבי העולם.
בזרם המהאיאנה ("המרכבה הגדולה") המאוחר והנפוץ יותר, יש המכנים את מסורת הטהרוואדה בכינוי המזלזל "הִינַיַאנָה" ("המרכבה הקטנה"; Hīnayāna).
במאות הראשונות אחרי מותו של הבודהה, שהתרחש במאה החמישית לפנה"ס, התפצלה הקהילה של תלמידיו מספר פעמים סביב מחלוקות פרשניות.
מהפיצול המוקדם ביותר נוצרה קבוצת סְטְהַוִוירַוָואדִין, הקבוצה השמרנית יותר, שבהמשך התפצלה לקבוצות נוספות.
אחת מהן, וויבג'הואדין, שהתבססה בסרי לנקה במאה השלישית לפנה"ס, מזוהה עם הטהרוואדה של ימינו.
פירוש השם טהרוואדה הוא התורה של הוותיקים (בשפת פאלי: טְהֵרָא) והוא מרמז על הגישה השמרנית ללמידה והתרגול וההתנגדות לתוספות וחידושים.
על פי הגישה הזו הטהרוואדה טוענים ששמרו את תורת הבודהה באופן האותנטי ביותר על ידי העברה קפדנית מדור לדור מאז מותו.
הכתבים של זרם זה הם הקאנון הפאלי, והפרשנויות המאוחרות יותר שחוברו בסרי-לנקה.
למרות שאין הסכמה במחקר שהקאנון כולו חובר בימי הבודהה, הוא נחשב לאוסף העתיק ביותר בשפה הודית שנשמר בשלמותו עד היום.
הוא הועלה על הכתב בסרי לנקה במאה ה-1 לפני הספירה.
על בסיס הקאנון הפאלי התפתחה מסורת פרשנית שמאפיינת ומייחדת את הטהרוואדה.
במאה ה-5 לספירה הפרשן בודהגהוסה אסף את הפרשנויות השונות שהיו כתובות בשפה המקומית ותרגם אותן לשפת הפאלי.
בנוסף, הוא חיבר מדריך מקיף בשם "דרך הטיהור" שמסכם את ההבנה המסורתית לגבי הדרך שלימד הבודהה.
המדריך והפרשנות מגדירים הלכה למעשה מה העמדה של הטהרוואדה לתרגול של ההיבטים השונים בדרך הבודהיסטית.
הטהרוואדה היא כנראה המסורת הנזירית העתיקה בעולם.
הלימוד הבסיסי בזרם הטהרוואדה אינו שונה מהלימוד באסכולות הבודהיסטיות האחרות.
הוא כולל את ארבע האמיתות הנאצלות, והדרך המתומנת הנאצלת שמובילה אל שחרור מוחלט מסבל (מכונה בפאלי ניבאנה אך מוכרת במערב בשמה הסנסקריטי נירוואנה).
כמו בכל הזרמים, השילוב בין אתיקה, מדיטציה וחכמה מוביל אל השחרור, ובתוך זה ההכרה באי-הנחת שמאפיינת את הקיום, הארעיות של כל התופעות, והעדר-עצמי (אנטא).
בנוסף לארבע האמיתות והדרך המתומנת, מוזכרות נקודות שונות, הידועות שבהן הן עשר הפרמיטות, שעל הבודהיסט לטפח.
רשימת העשרה כוללת נדיבות, מוסריות, פרישות, חכמה, מאמץ, סבלנות, כנות, נחישות, אהבה חברית, ואיזון נפשי.
בין רשימה זו לרשימות דומות במסורות בודהיסטיות אחרות יש הבדלים, כגון ההוספה של ריכוז מדיטטיבי ועצמה רוחנית ברשימת הפרמיטות במאיאנה.
הבדל מרכזי בין הטהרוואדה למהאיאנה המאוחרת יותר הוא בדמות המתרגל - לפי מסורת הטהרוואדה דמות המתרגל האידיאלי היא המתרגל שהגיע להארה והשתחרר מסבל, אלו שהשיגו מטרה זו מכונים ארהאט.
עם ההגעה להארה הארהאט משתחרר ממעגל הסבל ומגלגול הנשמות המכונה סמסרה.
לעומת זאת, במהאיאנה הדגש הוא על דמות הבודהיסטווה, המתרגל שנדר לא לצאת ממעגל הסמסרה אלא להישאר חלק מעולם הסבל מבחירה, וזאת על מנת לכוון מתרגלים נוספים לעבר ההארה ולחתור להארה קולקטיבית של כל היצורים החיים.
הבודהיסטווה המפורסם ביותר היום הוא טנזין גיאטסו, הדלאי לאמה הנוכחי, שהוא וכל קודמיו נחשבים גלגולים של הבודהיסטווה המיתולוגי אוולוקיטשוורה.
בבודהיזם על זרמיו השונים נהוגות מספר צורות של התנזרות.
קובץ הכתבים המתאר את קוד ההתנהגות הנדרש מנזירים והנדרים אותם הם נודרים מכונה וינאיה, ומטרתם לאפשר לנזירים לקיים אורח חיים פשוט וממוקד בתרגול הבודהיסטי.
נזירים בטהרוואדה נשמעים ל-227 כללים, ונזירות ל-311. בין הכללים הבולטים אפשר למצוא הימנעות מכל פעילות מינית, איסור על החזקה בכסף או בעלות על רכוש, וכן כללים המסדירים את האכילה ואיסוף המזון.
במסורות נזיריות שונות מתוך ומחוץ לטהרוואדה יש כללים שונים, מה שמגדיר את ההבדלים באורח החיים בין מסורות שונות ומסדרים שונים.
נזירים בודהיסטים מכונים בּיקְהוּ ונזירות בּיקְהוּני, משמעות המילה בפאלי היא "קבצן", כינוי שנובע מהאיסור על נזירים להחזיק רכוש.
המאמינים הבודהיסטים שאינם משתייכים למעמד הנזירים מכונים "בעלי בתים".
המסורת הטהרוואדית, והבודהיסטית בכלל, אינה פוסלת את האפשרות שבעל בית יגיע להישגים רוחניים משמעותיים.
ועם זאת, הדבר נחשב קשה יותר, מכיוון שלבעל הבית חובות ומטלות רבות המפריעות לתרגול.
ישנם מסדרים בטהרוואדה שמאפשרים למאמין להפוך לנזיר לתקופה קצובה ולעבור טקס הסמכה על ידי קהילת הנזירים.
אחרים מאפשרים הסמכה כזו רק עם כוונה להצטרף למסדר לכל החיים.
בכל מקרה הנזירים אמורים לשמור על כללי מוסר רבים יותר מבעלי בית.
מאמיני טהרוואדה, בין אם נזירים ובין אם לאו, מתרגלים מדיטציה באופן דתי.
המדיטציה נקראת בפאלי בּהַאבַנָה (פאלי: Bhāvanā), מילה שלרוב נהוג לתרגם אותה לטיפוח איכויות הנפש.
ישנם מספר סוגי מדיטציה המתורגלים על ידי מאמיני הטהרוואדה המשרתים מטרות שונות, אך המרכזית בכולן היא החתירה אל ההארה וההפנמה האישית דרך חוויה לא מתווכת של אמיתות הדהרמה.
לצד זאת שמור מקום של כבוד גם ללמידה האינטלקטואלית של אותם העקרונות.
שיטות המדיטציה המרכזיות הנהוגות בטהרוואדה מחולקות לרוב למדיציות המקדמות ויפאסנה ("ראיית הדברים כפי שהם" או "תובנה"), שהיא תכונת הנפש המאפשרת להביט בדברים כפי שהם ולהכיר בטבעם החולף והזמני, וכאלה המקדמות סַמַטְהַה, או השקטה של התודעה.
אסכולת הוויפאסנה המודרנית כפי שמוכרת במערב נשענת על גישה שפותחה ונלמדה במיאנמר בסוף המאה ה-19.
פרובינציית טהראן (בפרסית: استان تهران) היא אחת מ-31 הפרובינציות באיראן, ובירתה העיר טהראן.
שטחה כ-18,814 ק"מ מרובע, והיא נמצאת בצפונה ובמרכזה של רמת איראן.
כ-86.5% מתושביה מתגוררים באזורים עירוניים, ו-13.5% באזורים כפריים.
בפרובינציה גרים יותר מ-13 מיליון תושבים, שמהווים כ-18% מכלל אוכלוסיית איראן.
מיעוטים אחרים הם זורואסטרים, בהאים, יהודים ונוצרים.
בפרובינציה מדוברות כמה עשרות שפות (ובהן גילקי ולורי) בשל הגירה מפרובינציות אחרות לעיר הבירה.
פרובינציית טהראן נחשבת לעשירה ביותר במדינה; היא תורמת כ-29% מהתוצר הלאומי הגולמי של איראן.
זוהי הפרובינציה המתועשת ביותר במדינה.
במחוז טהראן ישנם אתרים ארכאולוגיים רבים המעידים על התיישבות באזור כבר לפני אלפי שנים.
במהלך השנים, העיר ריי הייתה המרכזית מבין ערי הפרובינציה.
עם השנים, העיר טהראן התפתחה וגדלה עד שהפכה לעיר הבירה ולעיר הגדולה ביותר באיראן בשנת 1778. מאז ועד ימינו היא מהווה את המרכז הפוליטי, התרבותי, הכלכלי והמסחרי המשמעותי של איראן.
ברחבי מחוז טהראן קיימים יותר מ-1,500 אתרים היסטוריים בעלי משמעות תרבותית, שרשומים בארגון למורשת התרבות של איראן.
האתר העתיק שבהם כולל שרידים של שני אתרים שמתוארכים לאלף ה-4 לפנה"ס.
מחוז טהרן משתרע על פני שטח של 18,814 קילומטרים רבועים, שנחשב קטן יחסית למחוזות אחרים באיראן, אך גרים בו למעלה מ-13 מיליון תושבים, מה שהופך אותו למחוז המאוכלס והצפוף ביותר באיראן.
86.5% מהאוכלוסייה גרים באזור עירוני, ו-13.5% גרים באזור כפרי.
הנהרות הגדולים במחוז הם נהר קראג', ואחריו נהר ג'ג'רוד.
רכס האלבורז עובר בצפון המחוז, בעיקר צפונית לעיר טהראן, אך גם בשאר המחוז מתנשאים מספר רכסי הרים נוספים.
האקלים בפרובינציית טהראן יציב יחסית, וכולל ארבע עונות: חורף, אביב, קיץ וסתיו.
בחורף שורר אקלים קר ולרוב יורד שלג.
באביב ובסתיו האקלים בדרך כלל מתון אך שופע גשמים, ובקיץ מזג האוויר חמים עד חם ולרוב יבש, אך כל זה נכון לאזורים הנמוכים, כשבהרים קר ולח למחצה במשך כל השנה, ובהרים הגבוהים יותר קר יותר משמעותית והחורפים יותר ארוכים ומושלגים.
החודשים החמים של השנה נמשכים מאמצע יולי עד אמצע ספטמבר, כאשר הטמפרטורות נעות בין 28 ל-30 מעלות צלזיוס.
בפברואר ובינואר, שהם החודשים הקרים ביותר הטמפרטורה עומדת לרוב על מעלה אחת בלבד, ויכולה להגיע גם ל-4 מעלות.
בטהראן הבירה החורפים קרים והקיץ חמים עד חם.
כמות המשקעים השנתית הממוצעת היא כ-200 מ"מ, כשהמקסימום מגיע בעונת החורף, בעיקר בתור שלג.
באופן כללי, ניתן להגדיר את אקלים המחוז כצחיח למחצה, כשבדרום ערבות ובצפון אקלים אלפיני.
פרובינציית טהראן גובלת בפרובינציות: קום, מרכזי, אלבורז, מאזנדראן וסמנאן.
ביהדות, טהרת המת (או בקיצור טהרה) היא תהליך של רחיצה וניקיון, פנימי וחיצוני, אותו נוהגים לעשות לגופת המת, טרם הלבשתו בתכריכים לקראת קבורתו.
בעת הליך הטהרה מתנהגים המטהרים עם הנפטר בכל הכבוד הראוי, כאילו היה עדיין חי, רואה ושומע אותם.
גברים עוסקים בטהרת גברים, ונשים עוסקות בטהרת נשים.
כיום מתבצע הליך הטהרה בבית הלוויות או בבית העלמין.
יש העושים זאת תוך אמירת פסוקים.
רוחצים כל איבר בנפרד, ולאחר מכן יוצקים על כל גופו של הנפטר תשעה קבין של מים השקולה להיטהרות במקווה.
המנהג של טהרת המת אינו מוזכר בשום מקום במקרא, אך בספר חסידים (מן המאה ה-12 או ה-13) מובא שפירוש הפסוק במגילת קהלת: הוא .
ואכן, בקברי המלכים שבירושלים נמצאו מקווי מים בסמוך לאתר הקבורה, אם כי אין הוכחה ברורה כי השתמשו במים אלו לטהרת המת.
מצוות טהרת המת מוזכרת בשני מקומות במשנה: האחד, במסכת שבת: – המשנה עוסקת בדיני מוקצה בשבת, אך מתוך האיסור להזיז אבר של הנפטר בשבת, לומדים את עצם נושא הטהרה.
המקור השני הוא מסכת שמחות .
בשני מקורות אלו מוזכר המנהג להדיח את המת, מבלי לציין את פרטיו.
מקור מאוחר יותר מתקופת התלמוד, המזכיר את הטהרה מבלי לציין את פרטיה וכלליה, הוא בויקרא רבה, שם מסופר על טהרה שערכו רבי יוחנן וריש לקיש: .
תרגום: רבי יוחנן וריש לקיש, ירדו לרחוץ במרחצאות טבריה ופגשו בעני אחד.
אמרו לו כשנחזור ניתן לך.
כשחזרו מצאו את העני כשהוא מת.
אמרו היות שלא טיפלנו בו בחייו, נטפל בקבורתו.
כשרחצו אותו, מצאו ארנק ובו חמש מאות דינרים תלוי על צווארו.
בספרי הראשונים ישנה התייחסות מפורטת יותר לדיני טהרת המת.
הרמב"ם בהלכות אבלות מדבר על הדחה, סיכה, בישום, ותספורת.
רבי אלעזר מוורמייזא בספרו "הרוקח" מסתמך על "ספר הכבוד" של רבי יהודה החסיד, ומפרט שלבים מתוך תהליך הטהרה: חימום המים, רחיצת גוף הנפטר, איבריו, פניו, וראשו.
אליעזר בן שמואל הלוי נפטר במגנצא בשנת 1357, ובצוואתו ציווה לבניו כיצד לטהרו:
רבי שמואל הנגיד מגדולי המשוררים העבריים בספרד של ימי הביניים.
בשירו הֲנִּמְצָא בְּרֵעַי, מזכיר את טהרת המת.
אהרן ברכיה מודינה במאמרים: "מפתח שפתי צדק" ומפתח "שפתי רננות" הנמצאים בספרו מעבר יבק, מפרט את הפעולות השונות שיש לבצע בתהליך הטהרה, ומציין את הפסוקים שיש לקרוא במהלכן.
הרב טוקצ'ינסקי (מחשובי רבני ארץ ישראל בראשית המאה ה-20) בספרו גשר החיים, מפרט את כל מנהגי הטהרה, כפי שהם נהוגים בימינו.
הטהרה היא תהליך של ניקיון גופת המת, הנעשית בכמה שלבים, ומתבצעת ככל שניתן בסמוך לקבורתה.
הטהרה נעשית על ידי אנשים המומחים לכך ובדרך כלל משתייכים לחברה קדישא.
העוסקים בטהרה המת, צריכים לעסוק בכך בטהרה ועל כן טרם בואם לעסוק במת צריכים לטבול בעצמם.
בכל בית קברות מקימים "חדר טהרה" מיוחד בו מתבצעת הטהרה.
אסור לאדם להיות נוכח בשעת טהרת אביו, אמו, חמיו או גיסו וכן אסור לתלמיד להיות נוכח בטהרת רבו.
אחד המטהרים נוטל את ידיו, ומביא מים ורוחץ את ידי שאר המטהרים, על פי כללי נטילת ידיים שבבוקר.
משכיבים את המת על מדף הטהרה כשהוא על גבו, פניו כלפי מעלה, והוא מכוסה בסדין לבן, מתחתיו מתבצעת הרחיצה, כדי לשמור על צניעות הנפטר.
לכתחילה, רוחצים את המת במים קרים, אלא אם כן קיימים מקומות בגוף שהלכלוך אינו מוסר אלא במים חמים.
בתחילה רוחצים את הראש, לאחר מכן הצוואר, היד הימנית, חצי הגוף הימני, הירך והשוק הימניים.
בזמן רחיצת הראש אומרים המטהרים את הפסוקים הבאים: "מַעְיַן גַּנִּים, בְּאֵר מַיִם חַיִּים; וְנֹזְלִים, מִן-לְבָנוֹן".
כך עד שמסיימים את כל החלק הקדמי של הגוף על שני צדדיו.
לאחר שמסיימים לרחוץ בפעם הראשונה את חלקו הקדמי של הגוף, חוזרים פעם שנייה וממרקים אותו (תהליך המירוק יפורט בהמשך) ושוטפים אותו שנית במים נקיים.
בשלב זה מטים את גוף הנפטר על צדו השמאלי, ורוחצים את הגב לפי אותו סדר, רחצה, מירוק, ושטיפה נוספת.
תהליך המירוק מתבצע עם ספוג וסבון, ונעשה בדיוק לפי אותו סדר של הרחצה הראשונה, החל בראש וכלה ברגליים, לאחר מכן שטיפת הסבון מהגוף במים, מירוק הגב, וגם שטיפתו במים.
בעת המירוק מתעכבים על כל איבר ואיבר, ואף אומרים פסוק המיוחד לאותו איבר ממגילת שיר השירים.
אין אומרים פסוקים בעת שרוחצים, או ממרקים, את החלק השמאלי, או האחורי של הגוף.
הבדיקה הפנימית היא תהליך של ניקוי מעיו של הנפטר.
מנהג זה נהוג בחברות הקדישא בארץ ישראל, ומקורו בקהילות הספרדים שחיו בארץ.
בקהילות האשכנזים בחוץ לארץ המנהג אינו נהוג בדרך כלל, ויש שיצאו נגדו.
בזמן תהליך זה אין אומרים פסוקים, ולא כל דבר שבקדושה שכן גם המקום וגם הידיים של העוסקים במלאכה אינם נקיים.
בעזרת מים וסבון מנקים היטב את פי הטבעת, ובעזרת ספוג וסבון מבצעים גם ניקוי פנימי (לאחר המוות, אין השרירים שולטים יותר בסוגרים, והגישה פנימה נעשית קלה).
לאחר מכן מחדירים פנימה מים, תוך כדי שמעסים את בטן הנפטר, ואז מאפשרים למים לזרום החוצה.
חוזרים על תהליך זה, עד שהמים החוזרים, יוצאים נקיים וללא כל ריח רע.
לאחר סיום הבדיקה פוקקים את פי הטבעת בצמר פשתן.
השלב האחרון בניקוי, הוא הסרת הלכלוך שנמצא מתחת לציפורניו של הנפטר, פעולה זאת נעשית באמצעות מכשיר מיוחד המיועד לכך.
שלב זה הוא עיקר הטהרה, ולאחריו הנפטר נחשב טהור.
כל העוסקים במלאכה נוטלים שוב את ידיהם (כנטילת ידיים של הבוקר).
מסירים מעל הנפטר את הסדין הלח שהיה מונח עליו במשך כל תהליך הטהרה.
מעמידים את הנפטר, ותומכים בו מספר אנשים, כפי הנדרש לפי גודלו ומשקלו.
מסתירים אותו משום צניעות בסדין פרוס אחר, ושופכין עליו בבת אחת כמות מים השווה ל-9 קבין (כ-12 - 22 ליטר מים).
ראוי לשפוך את המים מכלי אחד, אך אם אין כלי אחד ניתן לחלק את המים ל-3 כלים, ולפני שיכלו המים מהכלי האחד, כבר ישפכו מהכלי השני, כדי שכל המים יישפכו בבת אחת ללא הפסק.
בחדרי הטהרה המודרניים קיים מתקן מיוחד היוצק את המים על הנפטר.
בזמן שפיכת התשעה קבין, אומרים המטהרים את הפסוק: "וְזָרַקְתִּי עֲלֵיכֶם מַיִם טְהוֹרִים וּטְהַרְתֶּם מִכֹּל טֻמְאוֹתֵיכֶם וּמִכָּל גִּלּוּלֵיכֶם אֲטַהֵר אֶתְכֶם", וכן שלוש פעמים: טהור הוא, טהור הוא, טהור הוא.
לאחר מכן מכסים את הנפטר בסדין חדש יבש, מנגבים ומסרקים אותו טרם לבישת התכריכים.
טהרה לנהרגים על קידוש השם
בשולחן ערוך חלק יורה דעה נאמר: "אם מצאו ישראל הרוג, יקברוהו כמו שמצאוהו, בלא תכריכין, ולא יחלצו בו אפילו מנעליו".
לכן נפסק להלכה כי חללי צה"ל, וקורבנות פיגועי טרור נקברים בבגדיהם ובלא טהרה ונטמנים בארון עץ.
טהרת הקודש הוא חיבורו של הרב אהרן ראטה, מייסד חבורת שומר אמונים.
הספר ברובו עוסק בענייני צניעות שמירת העיניים פגם ותיקון הברית ועניין בשורת הגאולה.
תוכנו נכתב בצורת שיר ומליצה אך הדרך בה התוכן מוסבר כתוב בדרך אזהרה.
יש הרואים את הכתוב כדרך איום והפחדה.
מהדורת הספר הראשונה הודפסה בעיר סאטו מארה ברומניה בבית הדפוס של הרב מאיר לייב הירש, בערך בשנת תרצ"ה.
מחבר הספר טהרת הקודש הוא הרב אהרן ראטה (1894–1947) מייסד חבורת שומר אמונים.
הקים את חבורת שומר אמונים ברומניה בעיירה סאטו מארה במטרה להצמיח חבורה אשר דבקה בתפילה בפרישות באלוהים ובאמונה האישית והרוחנית שלה.
כך חונכו חסידי בנו, אברהם חיים ראטה אדמו"ר חסידות שומרי אמונים וכך חונכו חסידי שושלת חבורת שומר אמונים; חסידי תולדות אהרן וחסידי תולדות אברהם יצחק.
כל ספריו של הרב אהרן ראטה עוסקים באותם הנושאים והספרים נועם הלבבות והספר שומר אמונים הם מהמפורסמים שבהם, בין היתר חיבר אהרן ראטה את הספרים שולחן הטהור, מבקש אמונה ומצותיך שעשועי (נשאר בכתב יד).
רוב מוחלט בתוכן הספר עוסק בעניין הברית בין בני ישראל לקב"ה.
עניינים נוספים המובאים לביאור ולפירוש בספר הם ענייני צניעות ושמירת הצניעות וכן עניין הגאולה והמשיח אשר עתיד להחיות את המתים.
לא בדומה לספריו האחרים של הרב אהרן ראטה ספר זה איננו עוסק בביטחון ובאמונה בו קשה לקשר את העניינים המובאים בו לרוחניות כמתואר בספריו המגוונים.
ספר זה בניגוד לספריו האחרים מכיל גם הוראות מדויקות כיצד זוכה האדם בעולם הבא, דבר אשר מייחס לו הרב אהרן ראטה חשיבות ערכית רבה במיוחד בספרו טהרת הקודש ועל כן מובאות הוראות המתפרשות גם כדרישות של מן האדם (על אף שהספר איננו ספר הלכתי) כיצד זוכה האדם היהודי בעולם הבא.
עוד מדובר בספרו טהרת הקודש על ענייני תיקונים רבים, ביניהם תיקון האדם והעול שמוטל עליו.
כיצד מתבטאת הגאולה ובמה היא תלויה.
השכר הטוב המובטח לנזהרים ובמה זוכים החוטאים.
איזה יהודי זוכה לעולם הבא וכיצד הוא מקבל את הזכות להגיע עליו.
הצלת עם ישראל מגזירות שעתידות לבוא עליו, כיצד הוא נשמר מפני הגזירות הללו.
מי זוכים לימות המשיח ולתחיית המתים וכן מה עתיד לבוא על עם ישראל עם יפגע בשמירת בית הקודש.
ספרו זה של הרב אהרן ראטה הוא ספרו הראשון בו מובאים דבריו ואמרותיו של הבעל שם טוב הרב ישראל בן אליעזר (אבי תנועת החסידות).
הרב אהרן ראטה מחנך את קוראי הספר וההולכים לאורו לשמוע בקול דבריו של הבעל שם טוב, דבריו נוגעים לענייני התפילה ומהו היסוד של המידות הטובות בעולם בו אנו חיים.
טהרת הקודש מבוסס על תיקון מידת היסוד כמתואר בכריכת הספר:
הרב אהרן ראטה מביא פירוש מדויק כיצד ניתן לשמור על היות בני ישראל קדושים; שמירה על טהרת המשפחה, שמירת העיניים, שמירת הלשון, שמירת הברית, שמירת הצניעות, עשיית החסד, אהבת ה'.
"טהראן – חיפה – תל אביב", או TeHTel, היה פרויקט היוצר קשרים בין אזרחים איראנים לאזרחים ישראלים, ומחבר בין התרבות הישראלית והאיראנית.
הפרויקט, שהושק במרץ 2012, פועל במרכז עזרי לחקר איראן והמפרץ הפרסי באוניברסיטת חיפה.
TeHTel כולל אתר בפרסית, ופרופילים ברשתות חברתיות בינלאומיות ופרסיות.
בפרויקט נרשמו מיליוני דפים נצפים, כתבותיו מצוטטות בכלי תקשורת איראנים מובילים, ומשתמשים איראנים פרסמו בפרויקט עשרות אלפי תגובות בפרסית.
אנשי הפרויקט מקיימים קשר יום יומי עם אזרחים איראנים.
ל-TeHTel רשת של מאות שותפי תוכן ישראלים, שכוללת גופי תקשורת ישראלים גדולים לצד בלוגרים וצלמים עצמאיים.
עורכי האתר בוחרים כתבות שונות ששותפי התוכן מפרסמים בעברית, מתרגמים אותן לפרסית ומפיצים את הכתבות באיראן.
התכנים המתורגמים משמשים כבסיס לדיאלוג בין אזרחי המדינות.
האתר מפרסם כתבות במגוון רחב של נושאים, החל מחיי היום יום בישראל, דרך תרבות ופוליטיקה, ועד כלכלה ונושאים מזרח תיכוניים.
הפרויקט עוסק גם בנושאים רגישים, כגון המתחים בין מזרחים לאשכנזים בישראל ויוקר המחיה.
מאמרים ישראלים שפורסמו ב-TeHTel הועתקו וצוטטו בתכיפות בכלי תקשורת איראנים מקוונים, ובהם למשל Raja News ו-YJC, אתר המזוהה עם משמרות המהפכה השמרניות באיראן.
אנשי הפרויקט רוקמים קשרים יום יומיים עם האוכלוסייה באיראן.
במסגרת זו, האיראנים מספרים בלשונם על חייהם ועל רעיונותיהם הפוליטיים, ולעיתים חולקים גם סיפורים אישיים.
מעת לעת, יוזמים אנשי הפרויקט פעילות משותפת בין פעילים ישראלים לאיראנים.
כחודש לאחר השקת TeHTel, תקף את הפרויקט הבכיר האיראני מiחסן רזאי, לשעבר משמרות המהפכה, מועמד לנשיאות המדינה, ומזכיר המועצה לקביעת אינטרס המשטר.
רזאי טען כי הפרויקט הוא "אתר ריגול חדש של המשטר הישראלי", וכי "עורכי האתר טוענים אמנם כי האתר נועד ליצירת קשרי ידידות בין שני העמים, אך נראה כי מטרתו העיקרית היא ריגול והשגת מודיעין מתוך איראן בשיטה חדשה".
בעקבות רזאי, מספר אתרים המזוהים עם בכירים אחראים בשלטון האיראני פרסמו גינוי לפרויקט.
בתגובה לדברי רזאי, פרסמו אנשי הפרויקט מכתב פתוח ובו קריאה לדיאלוג בין העמים.
כחודש לאחר התקרית, פרסמה קבוצה בשם "לוחמי וקציני הסייבר של מחוז כרמאן", קבוצת האקרים איראנית המזוהה עם גורמים קיצוניים, גינוי חריף ל-TeHTel.
באותו חודש תקפו האקרים איראנים את הפרויקט.
טהרן היא סדרת טלוויזיה ישראלית מסוגת דרמת ריגול העוסקת בסוכנת של "המוסד" שנשלחה למשימה חשאית בטהרן במטרה למנוע מאיראן התחמשות גרעינית.
סדרת הטלוויזיה הופקה על ידי "שולה ודנה הפקות" ו-Paperplane Productions ושודרה בערוץ כאן 11.
התסריטאי משה זונדר אמר על הסדרה: "'טהרן' מנסה להאיר את הקונפליקט הישראלי־איראני באור חדש, לעסוק בהתמודדות האוניברסלית עם הגירה, זהות ופטריוטיות, ולבחון אם ניתן להשתחרר מהמגבלות האלה".
בנוסף הסדרה מציגה את נקודת מבטם של מתנגדי המשטר באיראן על החיים בצל המשטר ועל הסכסוך האיראני-ישראלי.
העונה השנייה של הסדרה עלתה ב-7 במאי 2022, בהשתתפות גלן קלוז.
הסדרה נמכרה גם לשירות הסטרימינג של "אפל TV פלוס".
ב-9 בדצמבר 2024, עלתה העונה השלישית בכאן 11 בהשתתפות יו לורי וששון גבאי.
ב-22 בנובמבר 2021 זכתה הסדרה בפרס אמי הבין-לאומי בקטגוריית סדרת הדרמה הטובה ביותר .
הסדרה עוקבת אחר תמר רביניאן (ניב סולטן), ישראלית, לוחמת "המוסד" והאקרית מחשבים, שבמשימתה נשלחת לבירת איראן.
לשם כך היא עולה בעמאן על טיסה ישירה להודו במסווה של מוסלמית אדוקה.
בעזרת לוחֲמַת סייבר, "המוסד" משבש את הטיסה וגורם לנחיתת חירום שלה בטהרן.
עם נחיתתה בטהרן, תמר מחליפה זהויות עם ז'ילה גורבניפאר, עובדת בחברת החשמל המקומית.
בטיסה היה גם זוג ישראלים שעלו עליה ברגע האחרון.
הם נלקחים לחקירה שבה מגלה פראז כמאלי (שון טאוב), ראש אגף חקירות פנים במשמרות המהפכה, שהצעירה זיהתה את תמר בנמל התעופה כקצינת מודיעין ששירתה איתה בבסיס חיל המודיעין בגלילות ביחידה 8200, ומתחיל במצוד אחריה.
תמר ניגשת למשרדי חברת החשמל, שם היא מתחברת לרשת המחשבים, לשם השתלטות על מערכת המכ"ם האיראנית לקראת תקיפה של חיל האוויר הישראלי.
משימתה משתבשת עקב מנהל במשרד שמנסה לאנוס אותה בחושבו שהיא ז'ילה.
במאבק ביניהם תמר הורגת אותו.
בעקבות זאת היא מוצאת את עצמה לבד בטהראן.
תמר, שנולדה באיראן ועלתה לישראל בגיל 6, מגלה מחדש את שורשיה האיראניים ומסתתרת אצל ארזו, דודתה היהודייה שהתאסלמה.
היא נפגשת עם מילאד כאהאני, פעיל איראני ליברלי, שכינויו כהאקר הוא סיק-בוי.
הוא לוקח אותה להפגנת סטודנטים נגד המשטר, ושם מזהה אותה ראזיה, בתה של ארזו.
הבת מדווחת עליה למשטרה, וגורמת למעצר של הוריה (ארזו ובעלה).
תמר נמלטת בעזרתו של סיק-בוי, שמספק לה דרכון מזויף, כדי שתוכל לצאת מאיראן, אך מציע לה להחשיך את טהרן כנקמה.
תמר רואה בכך הזדמנות למימוש משימתה המקורית, נשארת עמו ובין השניים מתפתח רומן.
השניים יוצאים עם חברים לרייב בהרים.
בדרך לשם עוצר אותם מחסום צבאי לביקורת, ובמהלך שיחה עם הזקיף תמר זוקפת את אגודלה כמחווה של שביעות רצון, תוך שהיא שוכחת שבאיראן מחווה זו נחשבת תנועה מגונה.
רק תשלום שוחד לזקיף מאפשר להם להמשיך בדרכם.
באתר הרייב תמר שוכבת עם מילאד.
עלי אגאזאדה, עוזרו של כמאלי, מצליח לעצור את מסעוד תבריזי, איראני שהוא סוכן ותיק של "המוסד" שסייע לתמר.
בחקירה הוא מכחיש כל קשר ל"מוסד", אך לאחר שנודע ל"מוסד" על מעצרו, אנשי "המוסד" חוטפים את אשתו של כמאלי, ששהתה בפריז לניתוח ראש, ודורשים מכמאלי שבתמורה לשחרור אשתו יאפשר לתבריזי לטוס לאיסטנבול.
כמאלי נענה תחילה לדרישה, אך לאחר שיחה עם מפקדו דורש מתבריזי שלא לצאת מאיראן ולהפוך לסוכן כפול.
תבריזי מגיע למשרדו, ושם מחכה לו מתנקש, שהורג אותו ונמלט על אופנוע, מול עיניו של כמאלי.
עקב התנהלותו של כמאלי בעניין תבריזי, מפקדו חושד בו שקיבל סיוע כספי חיצוני לניתוח של אשתו, ומשעה אותו מתפקידו עד בירור העניין.
תמר ממשיכה לקדם בעזרת מילאד את תוכניתה לחבל באספקת החשמל למערכת המכ"ם.
במקביל מנסה "המוסד" לקדם תוכנית אחרת למטרה זו, אך גם תוכנית זו נתקלת בקשיים.
חבר של מילאד חושד בתמר, ובפגישה משולשת שלה איתו ועם מילאד הוא חושף כי היא איננה ז'ילה אלא מתחזה.