tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
זוהי טרילוגיה המתרחשת באותו עולם של ציידי הצללים, שנכתבה על ידי קסנדרה קלייר, אך מקדימה את מאורעות ספרי בני הנפילים ב-100 שנה.
הספר הראשון בטרילוגיה - מלאך מכני, פותח את הסיפור עם טסה גריי בת ה-16, אשר מגיעה בספינה מניו יורק ללונדון כדי להצטרף לאחיה.
טסה התמימה לא מודעת לעולם הצללים הרוחש ממש מתחת לפני השטח, וכשהיא מניחה את רגלה בפעם הראשונה על אדמת לונדון האפורה, היא לא יכלה להעלות בדעתה עד כמה החיים שלה הולכים להסתבך באופן בלתי הפיך.
כשטסה נחטפת על ידי אחיות האופל ועוברת עינויים מצדן של האחיות - חברות אגודת סתרים בשם "מועדון פנדמוניום", היא עד מהרה מגלה שגם היא עצמה מהווה חלק מהעולם האפל, וכי גם לה יש כוחות על טבעיים רבי עוצמה ונדירים במיוחד, כוחות שחברי מועדון פנדמוניום חומדים לעצמם.
בודדה, נרדפת וללא חברים טסה מוצאת מקלט בקרב מסדר ציידי הצללים אשר נשבעים לסייע לטסה למצוא את אחיה אם תסכים להשתמש בכוחותיה לטובת מאבקם הנצחי ביצורי האופל.
אך האם על טסה לבטוח בהם?
מדוע היא חשובה כל כך?
אלו רק מעט מהשאלות אשר עוברות במוחה ואם זה לא מספיק, טסה מוצאת את עצמה נקרעת בין שני חברים - וויל כחול העיניים, השנון, הנאה, הגאוותן והאמיץ, שנראה שסודו המסתורי והלא ברור מסוכן מכפי שטסה יכולה לשער.
וג'יימס האדיב, אשר סודו לא פחות רחוק מלהיות טראגי וקטלני.
יחד הם עוברים הרפתקאות מסמרות שיער, וטסה מגלה שהיא עומדת בפני בחירות בלתי אפשריות.
מכשף בן זמננו הוא סיפור מדע בדיוני קצר מאת אייזק אסימוב.
הסיפור תורגם לעברית בשנת 1980 בספר אין איש פה, פרט...
בשם המכשף המודרני, ושוב בשנת 2011 בספר כתבי אייזק אסימוב כרך 3.
פרופסור וולינגטון ג'ונס, אנדוקרינולוג, מצליח לייצר שיקוי אהבה, שגורם לרווקים ששותים אותו להתאהב בבן המין השני הראשון שהם רואים.
תלמידיו המאורסים של ג'ונס, אליס סנגר ואלכסנדר דקסטר, משכנעים את הפרופסור לעשות ניסוי, ולשים את השיקוי שלו בתוך הפונץ' בנשף הבוגרים של האוניברסיטה.
במסיבה מחליטה אליס לשתות מהפונץ', ומתאהבת בשופט השלום ניקולס נייטלי.
בעקבות הערה של אליס על פרופסור וולינגטון ("האם יעלה על הדעת קוסם מודרני נפלא כפרופסור ג'ונס הנבון שלנו, מכשף כה עדכני?"), נזכר ניקולס במחזה המכשף מאת גילברט וסאליבן, אשר העלילה שלו דומה לעלילת הסיפור.
במחזה הבעיה נפתרה על ידי הריגת ממציא השיקוי.
ניקולס ופרופסור ג'ונס חושדים כי הסיום הזה הוא אינו הסיום המקורי.
לפי חשדם, גילברט נאלץ לשנות את סיומו של המחזה בגלל רוח התקופה בו הוא פורסם, כאשר בסיום המקורי, הזוגות התחתנו אחד עם השני.
על כן מציע פרופסור ג'ונס לחתן את כל הזוגות, ולאחר החתונה השפעת השיקוי תפוג, משום שהוא אינו משפיע על אנשים נשואים, וכך רק הזוגות שהיו מתאהבים ללא עזרת השיקוי ירצו להישאר נשואים, וכל שאר הזוגות יתגרשו.
מכשירי אוכל נפש הוא מושג הלכתי שמשמעותו היא: כלים שבאמצעותם ניתן לבצע מלאכת אוכל נפש שהותרה ביום טוב (לעומת שבת שבה כל מלאכה אסורה).
מחלוקת התנאים במלאכת מכשירי אוכל נפש
נחלקו התנאים בתלמוד הבבלי במסכת ביצה האם מותר לבצע מלאכת מכשירי אוכל נפש ביום טוב.
לדעת חכמים (תנא קמא) הדבר אסור, כי רק מלאכת אוכל נפש הותרה, ולא דברים המסייעים לאוכל נפש.
ולדעת רבי יהודה מותר, כי כל שהוא למטרת מלאכת אוכל נפש הותר ביום טוב.
שורש מחלוקתם תלוי בהבנת ולימוד הפסוקים:עמדת הגמרא ביחס להכרעה במחלוקת התנאים הזו אינה חד משמעית.
מצד אחד מביאה הגמרא את דברי רב חסדא שאמר שהלכה כרבי יהודה.
אולם בהמשך מספרת על אמוראים שסברו שכך הלכה, אבל לא הורו זאת לשואלים.
מאידך, במקום אחר מובא שהיו אמוראים שהורו למעשה על פי חכמים שלא לכבות בקעת (עץ מבוקע ומחוטב) כדי שלא יתעשן הבית (ומסביר רש"י שם, שצורך הבית הוא מכשירי אוכל נפש, שלא ישב בחום או בקור ויצטנן).
ארבעת התנאים להיתר מכשירי אוכל נפש
בגמרא ובראשונים הובאו ארבעה תנאים הנדרשים כדי להתיר מלאכת מכשירי אוכל נפש לשיטת רבי יהודה:
כאשר אפשר היה לתקן את המכשיר בערב יום טוב, אסור מהתורה לתקנו ביום טוב.
כאשר התיקון אינו הכרחי, כי בדוחק אפשר להכין את המאכלים גם בלא תיקון, אסור לתקן את המכשיר, מפני שזו טרחה יתירה שאין בה הכרח.
רק מכשיר אוכל נפש מותר, אבל 'מכשירי מכשירים' אסורים.
ולכן, לדוגמה, אסור ליישר מפתח כדי לפתוח בו מחסן שיש בו מאכלים, מפני שהמפתח אינו מכשיר את האוכל עצמו, אלא רק מכשיר את האפשרות להגיע אל האוכל.
לדעת כמה פוסקים, כל ההיתר הוא בתנאי שאין עושים תיקון גמור, אבל תיקון גמור אסור.
במקרים רבים קשה להכריע אימתי הוא תיקון חלקי ואימתי הוא תיקון גמור.
למשל, נחלקו לגבי השחזת סכין, ולדעת רבים השחזת סכין אסורה מפני שהיא נחשבת כעשיית כלי גמור.
מבין הראשונים, יש הסוברים שהלכה כר' יהודה הלכה למעשה, ויש סוברים שהלכה כחכמים.
ודעת רובם הגדול של הראשונים, שהלכה כר' יהודה, אך אין מורין כן לשואלים.
ולדעת רמב"ן (במלחמות) העיקר להלכה כר' יהודה אלא שכאשר אין בדבר צורך גדול, אין מורין כן.
לכן התירו לכתחילה גריפת תנור כי זה דבר נחוץ מאוד (ראה להלן); ואילו השחזת סכין, שאינה נחוצה כל כך, הותרה במקצת לפי שאין מורין כן.
כיבוי בקעת כדי שהבית לא יתעשן, וכיבוי נר מפני דבר אחר (תשמיש המיטה), שאינם קשורים במישרים לאוכל נפש – לא הותרו כלל, שמא יבואו מתוך כך להקל בדברים אסורים.
בשונה מכך, בדעת הרמב"ם נראה שהמכבה אש ביום טוב איסורו מדאורייתא וחייב על כך מלקות.
בפועל, מאחר שנוספו עוד ספקות, מפני שהתירו רק תיקון שאינו גמור ורק תיקון שיש בו הכרח, ואין אדם יודע תמיד מה הוא תיקון גמור ומתי יש בו הכרח, מיעטו הפוסקים השתמש בהיתר לתקן מכשירי אוכל נפש.
וכך עולה מהשולחן ערוך, שכתב במפורש שהלכה כר' יהודה, והתיר לגרוף תנור, ומנגד אסר לתקן שיפוד ולהשחיז סכין.
למעשה, אף אם התקיימו כל התנאים הנזכרים, לא הורו הפוסקים היתר באופן פומבי, שמא יבואו להתיר את המלאכה גם אם אפשר לעשותה מערב יום טוב ויעברו באיסור תורה.
אמנם במקרה שאדם למד את ההלכה כסדר, רשאי להתיר לעצמו כפי לימודו, כי אין חשש שינהג היתר בדבר שהיה יכול להיעשות מערב יום טוב.
מקרה חריג שהקילו בו חכמים לכתחילה
כאשר התיקון היה נחוץ מאוד לצורך אוכל נפש, הורו חכמים במפורש להקל.
לכן הקילו לגרוף את הטיח שנפל לתנור וגרם לחריכת הפת או הצלי, ובתנאי שבעל התנור לא היה יכול לעשות זאת בערב יום טוב, כגון שהטיח נפל ביום טוב עצמו או שבעל התנור לא ידע שהטיח נפל בערב יום טוב.
כפי הנראה סברו חכמים שההיתר בזה הוא מובן, ואין חשש שיבואו ללמוד ממנו היתר לדברים אסורים.
בחול המועד מותר השימוש בציוד להכנת מזון וטיפול בצרכי הגוף, וכן לשם רפואה והיגיינה.
גם תיקון הציוד מותר, ומותר לעשותו בשכר לאחרים.
הכינוי מכשפה לבנה, או לפעמים גבירה לבנה , משמש כדי להבחין בין מכשפות רעות (המשתמשות במאגיה שחורה) לטובות.
גבירות לבנות בפולקלור האירופי הן מרפאות עממיות, ואם האמינו שהן משתמשות בכישוף, היה זה מוכר כמאגיה לבנה.
ונראה שלמעלה ממחצית מה"מכשפות" בהונגריה עסקו בריפוי.
במהלך צידי המכשפות של העת החדשה המוקדמת באירופה, העוסקים במאגיה עממית לא ראו עצמם כמכשפות, שבתפישה האירופית לרוב נחשבו למי שכרתו ברית עם השטן, אלא כמרפאים וחוזים.
אך רבים ורבות מהם עדיין נשפטו והוצאו להורג, במיוחד בתקופות שיא של הרדיפה.
ל-cunning folks רבים הייתה חיית לוויה שהם האמינו שהם רוח מדריכה שלהם , וחיות אלה, במיוחד חתולים, עברו דמוניזציה על ידי ההמונים.
חלק מהמרפאים העממיים האלו ראו בעצמם מתווכים בין העולם הגשמי לרוחני, סוג של מקבילה לשאמאניזם.
אלה לפעמים היו מתארים את מגעיהם עם פיות, יצורים על-טבעיים אחרים, רוחות המתים, לעיתים דרך חוויה חוץ-גופית והתהלכות בעולמות נסתרים.
כל זאת בהתאמם לאמונות פולקלוריסטיות בכל זמן ומקום.
בסדרה "נוכרייה" מאת דיאנה גבלדון, הדמות הראשית, קלייר ביצ'ם, ידועה כ"גבירה לבנה" בסקוטלנד ו-"La Dame Blanche" בצרפת.
בסקוטלנד היא אף עומדת למשפט כמכשפה; כך גם בסדרת הטלוויזיה המבוססת על הספרים.
בספרו "קנילוורת" מתאר סר וולטר סקוט "מכשפה לבנה".
בספר "הקוסם מארץ עוץ מאת ל.
פרנק באום, גלינדה היא מכשפה טובה, וכך גם בסרט משנת 1939 המבוסס עליו.
מכשפות לבנות הן דמויות ראשיות ברבים מספרי עולם הדיסק של טרי פראצ'ט.
בעונה השלישית של סיפור אימה אמריקאי, סטיבי ניקס מתוארת כמכשפה לבנה.
מכשירי תנועה בע"מ היא חברה פרטית ישראלית, שהוקמה בשנת 1949 ועוסקת בייבוא ושיווק כלי רכב מתוצרת סוזוקי היפנית ומשאיות ואוטובוסים מתוצרת מאן הגרמנית.
חברת מכשירי תנועה הוקמה במאי 1949 על ידי איש העסקים יוסף בוקסנבאום.
עם הקמתה הייתה ליבואנית הרכב הראשונה שנוסדה בישראל לאחר עצמאותה.
משרדי החברה שכנו בתל אביב, ובשדרות ברודוויי שבניו יורק, מקום מושבו של בוקסנבאום.
תחום פעילותה הראשון והעיקרי של החברה היה החזקת זיכיון ההפצה של כלי רכב מתוצרת דודג' האמריקאית, וזמן קצר לאחר מכן קיבלה גם את הזיכיון להפצת צמיגי גודייר.
בתחילה החברה התקשתה במכירת רכביה לאור הביקוש הדל למכוניות ולמשאיות חדשות.
ועקב כך הכנסות החברה בשנותיה הראשונות התבססו בעיקר על מכירת צמיגים וחלקי חילוף לרכבים.
בפברואר 1951 החלה החברה להפיץ כלי רכב מתוצרת לנד רובר הבריטית.
בשנת 1961 החלה החברה לייבא מכוניות סימקה מצרפת.
בשנת 1961 הקימה החברה את החברה הבת מוטו פרטס, שעסקה ביבוא ושיווק של חלפים לרכב.
פעילות זו נמכרה בשנת 2014.
בשנת 1966 הוקמה החברה הבת תעשיות רכב נצרת עילית, שעסקה תחילה בהרכבת טנדרים ומשאיות קלות, בעיקר משאיות דודג' לצה"ל, ובהמשך הרכיבה כלי רכב של יצרנים נוספים, בהם המכונית פורד אסקורט ורכב השטח אביר, עד לסגירתה ב-2019.
בשנת 1972 רכשה החברה חלק מהבעלות בחברה הישראלית לאוטומובילים, יבואנית פורד בישראל, והחזיקה בזיכיון פורד עד 1999.
בשנת 1981 פתחה החברה את הנציגות של חברת השכרת הרכב באדג'ט בישראל.
בינואר 1992 נפרדה החברה מהמותג באדג'ט, והחליפה אותו במותג משלה בשם רילאייבל, ובהמשך ייצגה החברה חברות אחרות להשכרת רכב, עד לסיום פעילות זו בשנת 2004
בשנת 1983 מנכ"ל החברה צבי נטע, בנו של יוסף בוקסנבאום, טס ליפן על מנת לחפש יצרנית כלי רכב יפנית שתאפשר לו לייבא כלי רכב מתוצרתה לישראל בתקופה שבה חברות נכנעו לחרם הערבי.
לבסוף הוא מצא את סוזוקי שהסכימה למכור לו, ובשנת 1984 מכשירי תנועה החלה לייבא כלי רכב מתוצרתה לישראל.
בשנת 1987 הקימה החברה את חברת הבת מתיב סוכנות לביטוח בע"מ, העוסקת במכירת ביטוח רכב, וכן ביטוח דירות וביטוח רפואי.
בתחילת שנות ה-90 החלה החברה לייבא מכוניות יגואר (עד 1999) ובשנת 1996 החלה חברה בת, בשותפות עם משפחת הר שלום, ביבוא מכוניות פורשה (עד 2015).
בשנת 2000 השתתפה החברה בהקמתה של חברת התחבורה הציבורית מטרופולין, ובשנת 2021 מכרה את אחזקותיה בחברה זו תמורת 120 מיליון ש"ח.
בשנת 2003 השתתפה בהקמתה של חברת התחבורה הציבורית מטרודן.
בשנת 2014 חברת פיאט האיטלקית רכשה את השליטה בחברת קרייזלר האמריקאית, בעלת המותגים ג'יפ, דודג' וראם.
בעקבות כך נדרשה מכשירי תנועה למכור את זכויות ההפצה של מותגים אלו לסוכנות מכוניות לים התיכון בע"מ, יבואנית פיאט בישראל.
מחזיקה בזיכיון לייבוא ושיווק כלי רכב מתוצרת סוזוקי היפנית
משנת 2011 מחזיקה בזיכיון לייבוא ושיווק אוטובוסים ומשאיות מתוצרת man הגרמנית
נדל"ן משנת 1986 מייבאת ומשווקת את צמיגי ברידג'סטון בישראל
מייבאת ומשווקת ציוד מכני הנדסי ומלגזות
תחבורה ציבורית באמצעות חברת מטרופולין
נכון לשנת 2021 מלוא מניות החברה (100%) מוחזקות על ידי איש העסקים הישראלי צבי נטע, שירש אותן מאביו, יוסף בוקסנבאום, שייסד את החברה בשנת 1949.
בחודש אפריל 1990 רכשה משפחת בוקסנבאום-נטע את מחצית הבעלות במכשירי תנועה מידי כלל תעשיות, תמורת 16 מיליון דולר.
בשנת 2004 נכנס ארנון מילצ'ן כשותף בחברה ורכש כ-50% ממניותיה באמצעות חברת מילצ'ן תקשורת שבשליטתו.
בשנת 2008 יצא מילצ'ן משותפות זו ומכר את חלקו בחברה בחזרה לצבי נטע, המחזיק מאז במלוא הבעלות בחברה.
בשנת 2012 קיבלה החברה את הייצוג של חברת מאן הגרמנית, והיא מייבאת משאיות ואוטובוסים מתוצרתה.
בספטמבר 2023 רכשה החברה 60% מהבעלות בחברת EV-MOTORS, המייבאת כלי רכב מסין.
מכשיר רעש לבן היא מכשיר שמייצר צליל, שמיועדים להוות רקע או מיסוך שמע.
לעיתים רבות מדובר בצליל שנשמע כמו מי מפל, גשם, גלים בים, רוח שנושבת בין העצים, צלילים מונוטוניים או צלילים שמיועדים להשרות שלווה.
מכשירים אלו משמשים לעיתים קרובות על מנת לספק לאנשים יותר פרטיות, על מנת למנוע מאנשים שנמצאים בקרבת מקום להאזין ביתר קלות לצליליים מסוימים, למשל כאשר המכשיר מופעל בחדר ההמתנה של פסיכולוג.
מכשירי רעש לבן נמכרים גם כעזרי שינה – הצליל שהמכשיר מפיק מסייע לאנשים רבים להירדם ביתר קלות, ומסייע לספק מיסוך לרעשים שונים שעלולים להעיר את האדם מהשינה.
לעיתים רבות אנשים שסובלים מטִינִיטוּס (שמיעה בלתי פוסקת של צפצופים באוזניים) משתמשים במכשירי רעש לבן על מנת שתסמיני המחלה יהיו נסבלים יותר.
ישנם גם אנשים רבים שנוטים להעדיף להשתמש במכשירי רעש לבן ברקע במקום העבודה על מנת לנסות לשפר את הפרודוקטיביות על ידי הפחתת הכמות של הסחות הדעת.
מכשיר חלב סויה היא מכשיר מטבח קטן המבשל אוטומטית חלב סויה, משקה לא חלבי העשוי מפולי סויה.
מכשירים להכנת חלב סויה פועלים בדומה לשילוב בין ממחה ביתי לבין מכונת קפה אוטומטית.
ניתן לתכנת חלק ממכשירי חלב הסויה גם להכנת חלב שקדים, חלב אורז ומשקאות מושרים אחרים על בסיס ירקות.
ניתן להכין חלב סויה ביתי לפי טעמם ודרישותיהם התזונתיים של השותה.
עיסת סויה, תוצר לוואי של הכנת חלב סויה, יכולה לשמש כמרכיב במתכונים ומוצרי מזון רבים.
שיטות רגילות להכנת חלב סויה בבית הן לרוב דורשות עבודה מאוד אינטנסיבית (השריית פולים, טחינה בבלנדר, סינון ולאחר מכן בישול).
מכונות חלב סויה מבצעות רבות מהשלבים הללו באופן אוטומטי ומפשטות את ייצור חלב הסויה הביתי.
לפני השימוש, הפולים היבשים נשטפים במים כדי להסיר פסולת חלקיקים, הם מושרים למשך 6–10 שעות כדי להרטיב ולרכך את הפולים היבשים, ולאחר מכן נשטפים שוב לפני השימוש.
פולי הסויה הלחים מונחים לתוך תא הטחינה, שם נטחנים לעיסה דקה, ונופלים לתוך תא סינון ומסוננים דק טבולים בסיר המים.
העיסה הספוגה במים בתהליך דומה לזה של הכנת תה.
סיר המים מחומם, ומבשלים היטב גם את חלב הסויה המומס וגם את מוצקי הסויה המסוננים, שהופכים לעיסת סויה.
לדגמים החדשים בשוק אין כעת כוס סינון - פולי סויה מונחים ישירות בתוך כד המכונה.
רוב מכשירי חלב הסויה כוללים מנגנון לעצירת גלישת חלב הסויה הרותח.
המחמם נכבה כאשר מפלס המים מתקרב לחלק העליון של התא, ולאחר מכן מופעל שוב כאשר חלב הסויה חוזר לרמה מקובלת.
תהליך זה חוזר על עצמו במשך תקופת הבישול, הנמשכת כחמש עשרה דקות.
כאשר חלב הסויה מבושל לחלוטין, המכונה תכבה אוטומטית ותותיר את עיסת הסויה בכוס המסנן ואת חלב הסויה בתא המים.
מכונות רבות יצפצפו כדי להודיע למשתמש על סיום הכנת חלב הסויה.
מכשיר טיגון וואקום הוא מכשיר לטיגון עמוק השוכן בתוך תא ריק.
מכשירי טיגון בוואקום מתאימים לעיבוד תפוחי אדמה באיכות נמוכה המכילים רמות סוכר גבוהות מהרגיל, מכיוון שלעיתים קרובות יש לעבד אותם באביב ובתחילת הקיץ לפני שתפוחי האדמה מהאסיף החדש יהיו זמינים.
בטיגון בוואקום קל יותר לשמור על צבעים וטעמים טבעיים של המוצר המוגמר, בשל הטמפרטורות הנמוכות יותר של הטיגון (כ-130 מעלות צלזיוס), היווצרות חשד לסרטן אקרילאמיד נמוכה משמעותית מאשר בטיגונים אטמוספיריים סטנדרטיים, שבהם טמפרטורת הטיגון היא כ-170 מעלות צלזיוס.
גם ספיגת השומן של המוצרים מדווחת כנמוכה יותר מאשר בטיגונים אטמוספיריים.
בדרום מזרח אסיה (בעיקר בפיליפינים, תאילנד, סין ואינדונזיה) משתמשים בעיקר בטיגון ואקום מסוג אצווה (כמות מוגדרת קבועה) לייצור שבבי פירות.
עם זאת, מכונות אלו מתאימות רק לחברות ייצור קטנות יחסית.
מטגני ואקום עובדים על עיקרון של פיזיקה פשוטה: כשהלחץ יורד מתחת לזה של האטמוספירה הכללית, גם נקודת הרתיחה של המים יורדת מתחת ל-100 מעלות צלזיוס.
כל הטיגונים בוואקום נועדו להשיג מטרה זו, כך שניתן לטגן מזונות רגישים לחום שהיו נשרפים בתהליך טיגון בשמן עמוק רגיל בטמפרטורות נמוכות יותר.
עבור כמויות ייצור גדולות יותר, זמינים מטגני ואקום רציפים.
במתקנים אלו מחבת הריק מותקנת בצינור ואקום מפלדת אל-חלד.
הזנת המוצר הגולמי מתבצעת דרך מנעל אוויר סיבובי.
בהתאם ליישום, המחבת עצמה מיועדת לעמוד במפרטי המוצר השונים.
מסלול הובלה נע מוציא את המוצר המוגמר מהטיגון לכיוון מערכת ההזנה.
תא נעילה ביציאה מצינור הריק מונע כניסת אוויר לאזור הריק, ומערכת מסלול נע לוקח את המוצר מאזור אחד למשנהו.
הוואקום נוצר על ידי משאבות ואקום, והמערכת כולה נשלטת באמצעות בקר לוגי הניתן לתכנות.
בטיגון אצווה, יש להחליף את שמן הטיגון לעיתים קרובות למדי מכיוון שהוא רגיש לשינויי טמפרטורה.
מטגנים בוואקום רציפים מובילים לחיים ארוכים יותר של שמן הטיגון ולכן מורידים את עלויות הייצור.
מטגנים בוואקום יכולים גם להפחית את תכולת השמן במזון מטוגן.
כמות תכולת השמן המופחתת, בדרך כלל 3-1%, תלוי בסוג הטיגון ואקום.
"מכשפה" הוא שיר של המוזיקאי הישראלי סטטיק והזמרת הישראלית עדי ביטי, אשר יצא לאור ב-9 באפריל 2024, כרצועה האחת עשרה מתוך אלבום האולפן השני של סטטיק, "להרים".
הוא נכתב על ידי רוסו וביטי עצמם ביחד עם רון ביטון, דור גל, ג'ורדי, איתי שמעוני והצמד Triangle והופק על ידי ג'ורדי ו-Triangle.
בין השנים 2022 ל-2023 השתתפה עדי ביטי בעונה השלישית של התוכנית "הזמר במסכה", בה סטטיק לוקח חלק כאחד מחברי הפאנל.
בגמר התוכנית, בו זכתה ביטי במקום השני, סטטיק הביע רצון לשתף פעולה עם ביטי מוזיקלית.
בינואר 2024, נחשף כי השניים הקליטו דואט עבור אלבום הסולו השני של סטטיק.
"להרים" יצא לאור ב-9 באפריל 2024, והוא כולל את השיר "מכשפה" כרצועה האחד עשר באלבום.
מכשיר נייד או מכשיר כף יד הוא מחשב שמבחינת גודלו הוא קטן מספיק כדי להחזיק ולתפעל ביד.
מכשירים ניידים מופעלים בדרך כלל על ידי סוללה וכוללים מסך דק ומכשיר קלט אחד או יותר מובנה, כגון מסך מגע או מקלדת.
מכשירים ניידים מודרניים מדגישים לעיתים קרובות את הנחיצות ברשת אלחוטית, הן לאינטרנט והן למכשירים אחרים בסביבתם, כגון אוזניות או מערכות בידור לרכב, ומתחברים באמצעות התקני Wi-Fi, בלוטות',רשתות תקשורת סלולריות או תקשורת שדה קרוב.
ניתן לראות את ניידות המכשיר בהקשר של מספר תכונות
ממדי המכשיר (גודל ומשקל פיזיים)
האם מדובר במכשיר נייד לחלוטין או שהוא סוג של מכשיר מארח המחובר לנייד
עם איזה סוג של מכשירים מארחים הוא יכול להיות מקושר ועוד.
ניתן לומר שמכשירים רבים המכונים "מכשיר נייד" בעצם לא ניידים לחלוטין אלא שהאדם נושא מכשיר סמארטפון שאינו נייד.
דוגמה למכשיר נייד לחלוטין הוא רובוט.
דוגמה נוספת היא רכב אוטונומי.
ישנן שלוש דרכים בסיסיות שבהן מכשירים ניידים יכולים להיות קשורים פיזית למארח נייד:
מוטבע במארג של מארח, למשל, בקר מוטבע בהתקן מארח.
מלווה מתייחס לחפץ שנכרך באופן רופף ומלווה מארח נייד, למשל, סמארטפון יכול להינשא בתיק או בכיס, אך ניתן בקלות לטעות במקומו.
לכן מכשיר שהוא מצוות למכשיר מוטמע, כגון רכב אוטונומי יכול להיות גדול יותר ממכשיר הנכנס לכיס ועדיין להתאים להגדרה זו.
הגודל הנפוץ ביותר של מכשירים ניידים הוא גודל המתאים לכיס מכנסיים, אך קיימים גדלים אחרים למכשירים ניידים.
מארק וייזר, מהנדס מחשבים הידוע כממציא המחשוב האוניברסלי התייחס למכשירים שהם בגודל של כרטיסיות, פד עכבר ולוח כאשר כרטיסיות מוגדרות כמכשירים נלווים או לבישים בגודל סנטימטר, למשל טלפונים חכמים, פאבלטים ומחשבי לוח מוגדרים כמכשירים ידניים בגודל דצימטר.
במידה ומתייחסים גם למכשירים שאינם חד-ממדיים, אפשר לכלול תחת הגדרה זו גם מכשירים מתקדמים וחדשניים, הנלבשים על העור או מצורפים אליו, וגם מכשירים קטנטנים מאוד שמגיעים לגודל מזערי, על גבול הנראות הוויזואלית.
המונח Dust מתייחס להתקנים ממוזערים ללא ממשקי אינטראקציית אדם-מחשב ישירים, למשל, מערכות מיקרו-אלקטרו-מכניות (MEMS), שמבחינתן גודלם נעים מננומטר דרך מיקרומטר ועד מילימטרים אחדים.
התקנים אלו יכולים להיות גם בדים המבוססים על פולימרים פולטי אור ומוליכים והתקני מחשב אורגניים.
אלו יכולים לקבל צורה של משטחי תצוגה שאינם חד־ממדיים וגמישים יותר, למשל מוצרים כגון בגדים ווילונות, פירוט נוסף בערך תצוגת OLED.
למרות שניידות נחשבת לעיתים קרובות שם נרדף לקישוריות אלחוטית, אלו בעצם שני מונחים שונים.
לא כל רשת של משתמשים, אפליקציות ומכשירים ניידים צריכה להיות דרך רשתות אלחוטיות ולהפך.
התקני גישה אלחוטית יכולים להיות סטטיים ומשתמשים ניידים יכולים לעבור בין נקודות חמות קוויות ואלחוטיות כמו באינטרנט-קפה.
חלק מהמכשירים הניידים יכולים לשמש כמכשירי אינטרנט ניידים המאפשרים גישה לאינטרנט תוך כדי תנועה, אך ישנן פונקציות רבות של טלפונים למשל שעדיין פעילים גם כאשר הטלפון אינו מחובר לאינטרנט.
מה שמייחד את המכשיר הסלולרי בהשוואה לטכנולוגיות אחרות הוא הגמישות הטבועה בחומרה ובתוכנה.
יישומים גמישים שכוללים וידאו צ'אט, גלישה באינטרנט, מערכות תשלום, הקלטת אודיו וכו'.
ככל שמכשירים ניידים הופכים להיות זמינים ונפוצים, כך צפויה עלייה בשירותים הכוללים שימוש במחשוב ענן.
למרות שלצורה הנפוצה ביותר של המכשירים הניידים, סמארטפון, יש תצוגה חיצונית, צורה אחרת ונפוצה אפילו יותר של מכשירים ניידים, כרטיס חכם, למשל כזה המשמש כרטיס בנק או ככרטיס נסיעות, אין תצוגה כלל.
למכשיר הנייד הזה יש לעיתים קרובות רכיבי מעבד וזיכרון, אבל צריך להתחבר או להיות מוכנס לקורא כדי להציג את הנתונים הפנימיים או המצב שלו.
ישנם סוגים רבים של מכשירים ניידים, המיועדים ליישומים שונים.
להלן רשימה של חלק מהמכשירים הניידים הנפוצים ביותר:
מחשב לוח (מכונה גם טאבלט)
מזרים מדיה (מכונה גם סטרימר)
מחשב נייד (מכונה גם לֶפְּטוֹפּ)
מחשב כף יד (מכונה גם PDA)
מכשיר ניווט לווייני (מכונה גם מכשיר GPS)
ההיסטוריה של המכשיר הסלולרי סומנה על ידי התלכדות מדיה גוברת.
מכשירים ניידים מוקדמים - כגון מחשבון, נגן מדיה נייד, מכשיר ניווט לווייני ומצלמות דיגיטליות - הצטיינו בשימוש המיועד אך לא היו רב ממדיים.
מחשבי כף יד (PDA) התרבו בשנות ה-90 כדרך לרשום במהירות הערות, לקבוע פגישות עסקיות ולקבוע תזכורות אישיות, כתוספת קטנה ונוחה יותר למחשב נייד שבדרך כלל גדול וכבד יותר ופחות נוח לנשיאה.
במהלך אותה תקופה, טלפון סלולרי התפתח מתמיכה בתקשורת קולית בלבד להעברת הודעות טקסט, קישוריות לאינטרנט, מולטימדיה ושיחות וידאו.
הטלפונים האלו בשלב הביניים של המעבר לתצורת המכשיר המוכרת כיום בסופו של דבר פינו את מקומם לטובת טלפונים חכמים מודרניים כפי שמוכרים לנו כיום, ששילבו פונקציות שהיו קיימות לעיתים בנפרד במכשירים אלו.
מאז סוף שנות ה-2000, הסמארטפונים היו המכשיר הסלולרי הנפוץ ביותר בעולם, במונחים של כמות נמכרת, בעקבות ההתכנסות הגדולה של טכנולוגיות.
בתחילת שנות ה-2010, מכשירים ניידים החלו לשלב חיישנים כגון מד תאוצה, מגנומטר וגירוסקופ, המאפשרים זיהוי של כיוון ותנועה.
מכשירים ניידים יכולים לסייע בזיהוי ביומטרי של משתמשים, כגון מערכת זיהוי תווי פנים או זיהוי טביעת אצבע.
בשנת 2009, התפתחויות במערכות שיתוף ניידות אפשרו שימוש במכשירי כף יד המשלבים יכולות וידאו, אודיו וציור על המסך כדי לאפשר שיחות ועידה מרובות צדדים בזמן אמת, ללא תלות במיקום.
מחשבי כף יד זמינים במגוון גורמי צורה, כולל סמארטפונים, מחשבי כף יד, מחשבים ניידים, טאבלטים ועוד.
המשתמש יכול לצפות שידורי טלוויזיה באינטרנט באמצעות טכנולוגיית IPTV במכשירים ניידים מסוימים.
מקלטי טלוויזיה ניידים קיימים מאז 1960 אבל רק במאה ה-21 החלו ספקי טלפונים ניידים להפוך את הטלוויזיה לזמינה בטלפונים סלולריים.
בתחום הצבאי, מכשירים ניידים הציגו אפשרויות חדשות להעברת משאבי הדרכה וחינוך לחיילים, ללא קשר למיקום בו הם נמצאים.
מידות המכשיר 95 על 95 מ"מ בלבד.
נכון לעכשיו, זהו הפתרון הקטן ביותר המבוסס על מעבד מסוג זה.
הארכיטקטורה הרוסית המקורית של Elbrus-2S3 מאפשרת להשתמש בו במתקנים עם דרישות אבטחת מידע מוגברות.
זהו מעבד ללא ליבה המיוצר בתהליך של 16nm שהוא גרסה מצומצמת של Elbrus-16S בעל 16 ליבות, שאולי תהיה קיימת מחדש בשלב מסוים במידה ויהיו מספיק ביקושים בשוק.
מכשיר ניווט לווייני, המכונה לרוב מכשיר GPS, הוא מכשיר אלקטרוני אשר מסוגל לקלוט אותות מרשת לוויינים שמקיפים את כדור הארץ.
הלויינים הללו, הכוללים את לווייני מערכת מיקום גלובלית (GPS) ומערכות ניווט לווייניות גלובליות דומות (GNSS), משדרים נתונים אשר מסייעים למכשיר לחשב את המיקום הגאוגרפי המדויק של המשתמש בכדור הארץ ולספק הנחיות מפורטות כיצד להגיע ליעד מוגדר מהמיקום בו המשתמש נמצא.
המכשיר מסוגל לספק נתונים אודות המיקום בזמן אמת, ועל כן הוא מהווה כלי חיוני לניווט הן בסביבות עירוניות והן באזורים אחרים.
טכנולוגיית הניווט הלוויינית נמצאת בשימוש נרחב במגזרים רבים, כולל בתחבורה, תעופה, וניווט ימי.
המכשיר נועד לעבוד בכל תנאי מזג האוויר ובכל מיקום על פני כדור הארץ.
מכשירי ניווט לווייניים מודרניים משולבים כיום בין היתר במכוניות, בטלפונים חכמים, במכשירים ניידים, ואפילו בטכנולוגיה לבישה.
המכשירים הללו מאפשרים למשתמשים בהם לנווט באזורים שאינם מוכרים להם.
יישומי מכשירי הניווט הלווייניים אשר בכלי הרכב מסוגלים לספק הנחיות מפורטות לנסיעה בכבישים לא מוכרים, עדכוני תנועה בזמן אמת והצעות למסלולים חלופיים אפשריים על מנת לסייע לאנשים שמשתמשים בהם להימנע מלהיתקע בפקקים.
ישנם גם מערכות ניווט לווייניות רבות שמסוגלות לספק הנחיות קוליות, ומכילות גם מידע אודות מוקדי עניין שנמצאים בקרבת מקום וכמו גם מסעדות, תחנות דלק ובתי מלון בקרבת מקום.
מכת"ז – מְכוֹנִית הַתָּזָה (מכונה גם מכת"זית), היא כלי רכב לפיזור הפגנות המצויד בתותח מים המתיז סילוני מים חזקים.
זהו רכב כבד, שממוגן בפני יידוי אבנים ובקבוקי תבערה, ונועד לפזר הפגנות והתפרעויות באמצעות התזת סילוני מים חזקים על המפגינים – דבר שמאלץ אותם לסגת אחורה.
הגרסאות המודרניות ביותר של רכבי התזה אינן חושפות את המפעיל להפגנות או להתפרעויות, ונשלטות מרחוק מתוך הרכב על ידי ג'ויסטיק.
דגם שנבנה על ידי חברת רוזנבאואר האוסטרית עבור המשטרה הגרמנית, יכול לשאת 10,000 ליטר מים, שיכולים להיות מותזים לכל הכיוונים באמצעות שלושה תותחים, כולם נשלטים מרחוק מתוך הרכב באמצעות ג'ויסטיק.
לרכב שני תותחים מקדימה עם קצב זרימה של 20 ליטר לשנייה, ותותח אחורי אחד עם קצב של 15 ליטר לשנייה.
יכולותיו המבצעיות של המכת"ז בשירות משטרת ישראל הן:
התזת סילוני מים ו/או גז ו/או צבע בפולסים ארוכים או קצרים בטווח יעיל של 40 מטר.
צילום ותיעוד זירת האירוע באמצעות מצלמה מקבילת תותח מים עם מוניטור לשליטה ולצפייה מהמכת"ז.
מצלמה אחורית לצפייה בנסיעה לאחור ולאיתור מפגינים מאחור.
יכולת כיבוי עצמית של 360 מעלות באמצעות קצף, לשם כיבוי בקבוקי תבערה או צמיגים בוערים.
יכולת הגנה עצמית באמצעות מיסוך גז מדמיע סביב הרכב.
פריצה והדיפת מחסומים קשיחים, המונחים על הדרך באמצעות מגוב קדמי.
לעיתים מי המכת"ז צבועים בצבע, בדרך כלל כחול, דבר שמאפשר גם זיהוי של המפגינים לאחר פיזור ההפגנה.
במקרים בודדים מכל המכת"ז מכיל גם "בואש" – נוזל בעל ריח דוחה, שנדבק לגופם ולבגדיהם של האנשים שהמשטרה מנסה לפזר.
שימוש בתותחי מים בהקשרים של שליטה בהתפרעויות עלול להוביל לפציעה או למוות.
תותחי מים שהיו בשימוש במהלך שנות ה-60 של המאה ה-20, שהיו בדרך כלל כבאיות מותאמות, היו מפילים את המפגינים ומדי פעם קורעים את בגדיהם.
ב-30 בספטמבר 2010, במהלך הפגנת מחאה נגד פרויקט שטוטגרט 21 בגרמניה, נפגע מפגין מתותח מים בפניו.
דיטריך וגנר, מהנדס בדימוס, סבל מנזק בעפעפיים וברשתית, וכתוצאה מכך מאובדן ראייה כמעט מוחלט.
תצלומים גרפיים מהאירוע עוררו ויכוח לאומי על אכזריות משטרתית ופרופורציות בשימוש בכוח המדינה.
חברת "נגררים בית-אלפא" (שאחר כך שונה שמה ל"בית-אלפא טכנולוגיות") של קיבוץ בית אלפא, החלה לייצר מכוניות התזה בשנת 1986. הם היו הסבה של דגם הכבאית של המפעל, עם פיתוח של תותח מים חסכוני.
14 כלי רכב נמכרו תוך שנה וחצי למשטרת ישראל, לדרום אפריקה, לצרפת ולתאילנד.
את שיווק המוצר בעולם ניהל סגן ניצב בדימוס אמנון הלפר, באמצעות החברה "אבנון אינטרנשיונל" שהקים.
בישראל נעשה בהן שימוש לראשונה לפיזור הפגנות של חרדים בירושלים במסגרת המאבק נגד פתיחת בתי קולנוע בשבת.
עם תחילת האינתיפאדה הראשונה נעשה ניסיון למכור מכת"זיות לצה"ל, למטרת פיזור הפגנות בשטחים, אך הוא החליט לא לרכוש אותן.
בתחילת שנות ה-2000, בשל העלייה בהתקוממויות האזרחיות ברחבי העולם, מכר בית אלפא רכבי פיזור הפגנות למספר רב של מדינות, בהן: רוסיה, סין, טורקיה, ארצות הברית, לטביה, זמביה, ארגנטינה וסווזילנד.
במשך השנים נמתחה ביקורת על המפעל, על כך שהוא מוכר ציוד לפיזור הפגנות למשטרים רודניים ברחבי העולם.
בתחילת שנת 2020 מכר קיבוץ בית אלפא את המפעל לחברת "גבעסול", לאחר שספג הפסדים וסבל ממיעוט הזמנות.
בהמשך אותה שנה נמכרה החברה ל-HOS Technology R&D.
בשנת 2008 נכנס לראשונה השימוש במכת"זית מסוג בואש על ידי משטרת ישראל, במהלך הפגנות של פעילי שמאל ופלסטינים נגד גדר ההפרדה.
בשנת 2009 נכנס הבואש לשימוש גם בכוחות צה"ל הפועלים בשטחים.
לטענת פעילי שמאל, הבואש משמש גם כאמצעי לענישה קולקטיבית, כשהנוזל שלו מותז על בתים ועסקים שאינם קשורים להפגנות.
בסוף העשור השני של המאה ה-21 הגבירה משטרת ישראל את השימוש במכת"זיות לפיזור הפגנות, בין היתר בהפגנות יוצאי אתיופיה ובהפגנות החרדים.
ביולי 2020 דווח כי המשטרה משתמשת במכת"זיות בניגוד לנוהל שאוסר פגיעה בראשים של מפגינים.
גם חברת כארמור סיפקה מספר רכבי פיזור הפגנות למשטרת ישראל ב-2012. כמו כן סופקו מכת"זיות שלה למשטרת ברזיל בסאו פאולו.
ב שימוש בתותחי מים נגד אזרחים מחוץ לצפון אירלנד אינו מאושר, וידרש אישור סטטוטורי של הפרלמנט באנגליה, או של הפרלמנט הוולשי או ב, בכדי לאשר את שימוש בהם.
שירות המשטרה של צפון אירלנד מחזיק שש מכת"זיות.
בשנת 2003, ניסה קיבוץ בית אלפא למכור, ללא הצלחה, מכת"זיות נגד מהומות באצטדיונים באנגליה.
ביוני 2014, ראש עיריית לונדון בוריס ג'ונסון, אישר למשטרת המטרופולין של לונדון, לרכוש שלוש מכת"זיות מיד שנייה מהמשטרה הפדרלית הגרמנית, בעלות של כמיליון ליש"ט.
אך לאחר מחקר על בטיחותן ויעילותן, הודיעה בפרלמנט שרת הפנים תרזה מיי, ביולי 2015, כי החליטה שלא לתת להן רישיון לשימוש.
הן נמכרו בנובמבר 2018 לחלקי חילוף.
בגרמניה נעשה שימוש במכוניות התזה לפיזור הפגנות לראשונה כבר בשנות ה-30 של המאה ה-20.
בדרום אפריקה היו כלי הרכב של בית אלפא בשימוש בתקופת האפרטהייד נגד מפגינים שחורים.
הקיבוץ הכחיש שכלי הרכב הם תוצרתו, והודיע, בספטמבר 1989, כי סופקו חמישה תותחי מים ולא סופקו משאיות, משום שהחברים מתנגדים לכך.
בצרפת נעשה לראשונה שימוש נרחב במכת"זית במהומות מאי 1968. מאז נעשה בהם שימוש באופן נרחב בעת הפגנות ומהומות.
בשנת 1989, בתקופת הדיקטטורה הצבאית בצ'ילה בראשותו של אוגוסטו פינושה, הופעלו רכבי מכת"ז של בית אלפא נגד מפגינים.
ארגון אמנסטי אינטרנשיונל מצא כי בבורונדי נעשה שימוש במכת"ז מתוצרת קיבוץ בית אלפא בעימותים בין המשטרה למתנגדי הממשלה במהלך .
שר הפנים של בורונדי אף ביקר בקיבוץ ב-5 ביולי 2013, לצורך הדגמה של פעולת המכת"ז.
בשנת 2001 חתם קיבוץ בית אלפא על הסכם עם משטרת זימבבואה לרכישת 30 רכבי מכת"ז, במסגרת היערכותה לבחירות לנשיאות המדינה באפריל 2002. משרד החוץ מנעה את הרכישה במסגרת עיצומים בינלאומיים נגד הרודן רוברט מוגאבה, והורה למשרד הביטחון לא לתת למפעל את האישורים הדרושים.
זימבבואה רכשה אותם לבסוף מספקים אחרים.
בשנת 1989 מכר בית אלפא רכבי מכת"ז לפיזור הפגנות הסטודנטים נגד המשטר.
בשנת 2015 נפגע מפגין בדרום קוריאה מזרם מכת"ז בהפגנות נגד הנשיאה פאק גון-הייה, ומת לאחר שהיה בתרדמת כמעט שנה.
באירועי המחאה בקולומביה (2021) נעשה שמוש במכת"ז בעקבות הפגנה שהסלימה לאלימות ולהרג בעקבות נטל המס הגובר.
תותחי מים על משאיות וצינורות אש המשמשים כתותחי מים מאולתרים, היו בשימוש נרחב בארצות הברית במהלך שנות השישים הן לשליטה על מהומות והן לדיכוי צעדות זכויות אזרח שלוות.
מאז נעשה בהם שימוש מועט בארצות הברית.
תותחי מים שימשו בנובמבר 2016 במהלך הפגנות נגד פריסת צינור נפט בדקוטה.
באוגוסט 2020 הציע הסנאטור פלויד פרוזנסקי להשתמש בתותחי מים נגד מפגינים בפורטלנד.
מכת מדינה היא תוכנית סאטירה ישראלית ששודרה בערוץ ביפ בשנת 2005.
התוכנית מבוססת על הרעיון של היאבקות מקצועית, כאשר במקום מתאבקים הנלחמים על כבוד ותארים, כל מתאבק מייצג מגזר במדינה.
הדמויות מבוססות על סטריאוטיפים ישראליים, כגון מתנחל, הומוסקסואל, ערבי, או עולה חדש.
הקרבות נערכים על נושאים שנויים במחלוקת בציבור, כמו מצב שבו חייל צריך לפנות מתנחל, מורה נגד תלמידה, קרב חוק טל, חרדי נגד הומוסקסואל וכו'.
את התוכנית הגישו צמד הסטנדאפיסטים אורי חזקיה ואבי נוסבאום.
כל פרק נמשך כחצי שעה ונכללו בו, על פי רוב, שני "קרבות".
בקדימון לתוכניות, משודרים שלל קטעים נבחרים מהתוכנית, לרקע השיר "על כל אלה", בביצוע להקת הפאנק רוק (Punk rock) האוסטרלית יידקור.
התוכנית שודרה למשך עונה אחת בלבד למרות נתוני צפייה מעודדים, וזאת בשל עלויות ההפקה הגבוהות (כחצי מיליון ש"ח לעונה).
המונח "מכת מדינה" על פי האקדמיה ללשון העברית הגדרתו ליקוי חברתי רב ממדים.
רשת תוספי התזונה GNC העניקה חסות לתוכנית.
רוב המתאבקים שייכים לליגת ההיאבקות המקצוענית בישראל (IPWA).
השמאלני ההומו עמית רומם (בר פלד)
פקיד משרד האוצר המושחת מר וייס (יוסי קלמנוביץ')
הדוגמן הסנוב נציג האלפיון העליון אדם שוקן (אלן רצם)
הסמל חזי / הצדיק יחזקאל (נדב רוזנפלד)
המתנחל עמנואל לווינגר (שרון פלטי)
השאהיד קסאם עשראווי (ג'ואי טיילק) המלווה בדוברו מחמוד (בסאם בירומי)
סוכן השב"כ נ' (נועם עמית)
המורה הפשיסטית עדינה (יסמין שושני)
נציגת דור ה-X הדוגמנית שיק (נטלי טהלר)
הראפר משכונת המצוקה MC נמר (אודי קלמנוביץ')
נציג החנונים שוקי (רום אונגר)
המתנדבת השוודית אינגה (אמילי קגן)
כמו כן התארח בתוכנית הבדרן עידן אלתרמן.
מכשפות בחוץ לארץ ספר מסדרת "עולם הדיסק" רבת המכר של טרי פראצ'ט.
מכיל פרודיה על מעשיות (בפרט מעשיות האחים גרים) וטיולים לחוץ לארץ.
לאחר מותה של המכשפה דיזדרטה, שתפקדה גם כפיה טובה, מועבר שרביט הקסמים שלה למאגרט שן-שום, דבר שהופך אותה לפיה טובה של בחורה צעירה בשם אמבראלה.
מפני שדיזדרטה לא השאירה הוראות הפעלה לשרביט, הצלחתה של מארגרט היא בעיקר בהפיכת דברים לדלעת.
למרות חוסר ניסיונה, מאגרט נאלצת למלא את הבטחת דיזדרטה לאמבראלה – שהיא לא תחותן עם הדוכס של העיר גנואה.
מאגרט מחליטה לנסוע לעיר גנואה, ביחד עם המכשפות הזקנות סבתא רוח-שעווה ונני אוג.
מסען רצוף הרפתקאות ושלל חוויות המזכירות אגדות וסיפורים ידועים, והוא משמש פרודיה לחלקן.
לאחר הגעתן לגנואה מאגרט מגלה שלאמבראלה יש שתי פיות טובות – השנייה היא לילי, שלא מחבבת את מאגרט.
מתברר שלילי, שהיא בעצמה מכשפה, הקשתה על מסען של המכשפות לגנואה, והיא זאת שגרמה להרפתקאות המוזרות בדרכן.
מתברר גם שלילי מנסה לשדך את אמבראלה לדוכס, ושהיא מנסה ליצור בגנואה תרחיש דומה לתרחיש בסינדרלה.
המכשפות, שתופסות את מקומה של אמבראלה בנשף מסכות, מתגלות ומושלכות לצינוק, ומאוחר יותר משוחררות על ידי אמבראלה.
ריכוז גבוה של כשף שובר קסם שהופעל על הדוכס, והוא חוזר לצורתו הטבעית – צפרדע.
לילי, שרואה שתוכניתה נכשלה, מנסה לברוח אך לבסוף סבתא רוחשעווה מצליחה להביס ולכלוא אותה בתוך מראה.
מתגלה ששמה הוא "לילי רוחשעווה" ושהיא אחותה של סבתא רוחשעווה.
אמבראלה מתבשרת כי מכיוון שהדוכס נהפך לצפרדע, ומכיוון שהיא בתו של הברון, השליט הקודם של גנואה, היא עכשיו שולטת על העיר.
פעולתה הראשונה בתפקיד היא לבטל את כל הנשפים, שאותם היא מתעבת.
לבסוף שלוש המכשפות חוזרות לביתן, אך בדרך הארוכה יותר, מכיוון שבה נמצא פיל אותו הן רוצות לראות.
מכשפי החוף היא יצרנית ומפתחת משחקים בסגנונות פנטזיה ומדע בדיוני מארצות הברית, שהוקמה בשנת 1990. כיום היא חברת-בת של חברת "הסברו" לאחר שנרכשה בשנת 1999. לאורך השנים הפכה "ויזארדס" לאחת החברות העיקריות העוסקות במשחקי איסוף קלפים, לאחר יציאתו לאור של המשחק "מג'יק" - "Magic: The Gathering".
כיום החברה מפתחת ומשווקת גם משחקי לוח, משחקי איסוף קלפים ומשחקי תפקידים.
החברה הוקמה על ידי פיטר אדקינסון ב-1990 ברנטון, פרבר של סיאטל, שם עדיין נמצא מטה החברה.
החברה ייצרה בתחילת דרכה רק משחקי תפקידים, כגון המהדורה השלישית של "טליסלנטה" (Talislanta), ו"סדרי בראשית" (The Primal Order).
יציאתו של המשחק "סדרי בראשית", הביאה למאבקים משפטיים מול מוציא לאור אחר של משחקי פנטזיה, "פלדיום", שתבע את החברה על ציטוט חוקי המשחק שלהם ללא רשות (התביעה יושבה מחוץ לבית המשפט ב-1993).
כיום, מכשפי החוף, ובמיוחד מותג משחק הקלפים "מג'יק", מהווים נתח משמעותי מהפעילות העסקית של הסברו.
בשנת 2022, הסברו כינו את מג'יק בדיווחיהם למשקיעים "מותג מיליארד הדולר הראשון שלנו", והפייננשל טיימס דיווח כי הכנסות מכשפי החוף, וספציפית משחק הקלפים "מג'יק" מהווים 15 אחוז מפדיון החברה, ו-35 מה-EBITDA שלה (מדד נפוץ לרווח תפעולי).
עם זאת, אנליסטים מבנק אוף אמריקה העריכו כי הסברו "הורגים את האווזה המטילה ביצי זהב" בכך שהם מדפיסים יותר מידי קלפי משחק, חוזרים בהם מהתחייבויות קודמות להימנע מהדפסת קלפים נדירים, ושוחקים את ערך המותג.
חששות דומים עלו גם ביחס לניהול של מותג נוסף של החברה, משחק התפקידים "מבוכים ודרקונים", לאחר שניסיון של מכשפי החוף לבטל רישיון בן 20 שנים ליצירת תוכן מסחרי עבור מבוכים ודרקונים דלף לתקשורת והוביל למחאה של יוצרים ושחקנים.
בעקבות המחאה, מכשפי החוף פרסמו מאות עמודים מחוקי המהדורה העדכנית של המשחק ("מהדורה 5") ואת הרישיון המקורי ליצירת תוכן עבור המשחק, תחת רישיון Creative Commons, כדי לרכוש מחדש את אמון השחקנים.
בין מוצרי החברה: "מבוכים ודרקונים"; משחקי הקלפים של מלחמת הכוכבים, פוקימון ושר הטבעות; והוצאה לאור של ספרים המבוססים על עולמות הפטנזיה של מוצרי החברה, כדוגמת ספרים המתרחשים בעולמות של משחק הקלפים Magic: The Gathering, בעולם המערכה למבוכים ודרקונים ממלכות נשכחות ובעולם המערכה למבוכים ודרקונים רומח הדרקון.
מַכַּת בְּכוֹרוֹת היא המכה האחרונה בסדרת עשר המכות שהובאו על מצרים, על פי המסופר בספר שמות.
במכה זו מתו כל בכורי מצרים, ואפילו בכורות בהמה.
בעקבות מכת בכורות, שילח פרעה את העברים מארצו.
לאחר שפרעה לא הסכים לשלח את העברים מארצו, חרף תשעת המכות שפקדו את ארצו, אמר משה לפרעה:
ה' אומר למשה שיביא עוד מכה אחת על מצרים, שלאחריה יגרש פרעה את בני ישראל ממצרים.
בעקבות זאת, הוא מצווה את משה לומר לבני ישראל לשאול מהמצרים כלי כסף וכלי זהב.
על פי אזהרת משה, במכה זו ימותו כל בכורי מצרים, מכל סוגי המינים - כולל הבהמות.
זמן המכה היה בחצות הלילה.
על פי אחת הדעות בתלמוד הבבלי, משה אמר "כחצות", מכיוון שחשש שהאסטרולוגים המצריים יטענו שהמכה לא ארעה בחצות, ואלוהים לא קיים את דבריו.
על פי דרשות חז"ל, נהרגו במכת בכורות הן זכרים והן נקבות, הן בכור מאב והן בכור מאם.
כך, היו בתים שהיה בהם יותר ממת אחד.
לפי חז"ל, בתיה בת פרעה, למרות היותה בכורה לאמה, הוחרגה מהמכה ונותרה בחיים, בשל הצלתה את משה רבנו.
לעומת בתיה, בנו הבכור של פרעה מת.
בהיותו בכור בעצמו, פרעה עצמו גם חשש כי הוא עומד למות.
הוא מיהר אל משה ואהרן וביקש מהם לצאת יחד עם כל משפחותיהם, מקניהם וטפם.
בבוקר שלאחר מכת הבכורות, יצאו בני ישראל ממצרים.
בני ישראל נצטוו להקריב את קרבן הפסח בין הערביים של יום י"ד בניסן, ולאוכלו יחד עם מצות ומרורים בליל ט"ו בניסן, בו התרחשה מכת בכורות.
על מנת שהקב"ה יפסח על בתי העברים בשעת מכת בכורות, נצטוו למשוח מדם הקורבן על משקוף ביתם ועל המזוזות.
מכאן גם התקבל שם החג, חג הפסח.
כמו כן, נצטוו העברים שלא לצאת מפתח ביתם עד הבוקר.
כמה מצוות בתורה, הנוגעות לקדושת הבכורה, ניתנו כזכר למכת בכורות:
מצוות בכור אדם - פדיון הבן
התורה אף מדריכה את יוצאי מצרים להשיב לבניהם, כשישאלו מדוע הם מקיימים מצוות אלה, שמצוות אלו הן זכר ליציאת מצרים ולמכת בכורות, בה הרג ה' את בכורי מצרים - "מבכור אדם עד בכור בהמה".
כזכר ליציאת עם ישראל ממצרים לאחר מאות שנות גלות בה, שכוללות שנות שעבוד וגזרות, שבאה בעקבות מכת בכורות, צוו עם ישראל לזבוח בכל שנה ביום י"ד בניסן אחר חצות היום את קרבן הפסח, ולאוכלו בלילה עם מצות ומרורים, כפי שעשו בליל יציאתם ממצרים:
מדרשים רבים עוסקים במכה זו.
מכיוון שנשות מצרים זנו תחת בעליהן, היה יותר מבכור אחד בכל בית, מה שגרם לכך שהיו מספר מתים.
כתוצאה מכך, חששו המצרים שמא המכה החלה "להתפשט" ולהרוג גם כאלו שאינם בכורים.
תיאורים אחרים מדברים על פרעה, נמוך הקומה, רץ ברחובות ארץ גושן (בה שכנו העברים) לחפש את משה.
בתיאורים אלו עולה דמותו של פרעה כמגוחכת ונלעגת.
סיפור אחר עוסק בהכנות למכה, כאשר בכורי מצרים שמעו על הצרה העתידה לבוא, באו להוריהם בתביעה לשחרר את בני ישראל ממצרים.
כאשר לא הסכימו, החלה מלחמה ביניהם ונפלו קרבנות משני הצדדים.
מדרש זה רמוז בפסוק "למכה מצרים בבכוריהם", ולזכרו חוגגים את שבת הגדול.
"מכשפות הלילה" הוא הכינוי שהעניקו חיילי הוורמאכט במלחמת העולם השנייה לטייסות הצבא האדום שביצעו משימות הפצצה ליליות קטלניות כנגדם.
ב-8 באוקטובר 1941, הוקמו בפקודה מס' 0099 של ועדת ההגנה העממית, בעקבות שתדלנות נמרצת של מרינה רסקובה (טייסת מפורסמת בברית המועצות), שלושה רגימנטים של נשים טייסות.
כל הצוותים, צוותי הקרקע, המכונאות והחימוש הורכבו מנשים בלבד, אך במהלך המלחמה הצטרפו אליהם גם גברים.
ה-586 (מטוסי קרב מדגם יאק-1 ולאחר מכן יאק-7B): בפיקודם של תמרה קזרינובה ואלכסנדר גרידנב.
ה-587 (מפציצי צלילה דו מנועיים מדגם פטליאקוב Pe-2): בפיקודה של מרינה רסקובה, ולאחר מותה – ולנטין מרקוב.
ה-588 (מפציצי לילה): בפיקודה של יבדוקיה ברשנסקיה.
זהו הרגימנט היחיד שנותר על טהרת הנשים עד לסוף המלחמה.
רגימנט 588, שזכה לכינוי "מכשפות הלילה" על ידי הכוחות הנאציים, הפעיל מטוסי פוליקרפוב Po-2 דו-כנפיים מיושנים.
מטוסים אלו כונו "קוּקוּרוּזְנִיק" (קוטף תירס), ושימשו עד אז כמטוסי אימון בלבד.
הטייסות של הרגימנט עברו אימון חפוז בעיירה אנגלס, בסמוך לסטלינגרד, והחלו את פעילותן המבצעית ב-8 ביוני 1942. משימותיהן התמקדו בהפצצות ליליות על יעדים טקטיים כמו אזורי כינוס, מחנות עורפיים ובסיסי אספקה, ללא השפעה אסטרטגית משמעותית.
למרות שכל מטוס נשא רק שתי פצצות בכל גיחה, הפעילות הלילית הצליחה לעורר בהלה וייאוש בקרב הנאצים, ותרומתה לפגיעה המוראלית באויב הייתה בולטת.
ביצוע משימות ההפצצה היה מאתגר לאור הביצועים הגרועים של מטוס ה-Po-2 אשר נבנה מעץ.
עם זאת, מהירותו המרבית הנמוכה (עד 150 קמ"ש) העניקה לו יתרון טקטי מפתיע: כושר תמרון גבוה ויכולת התחמקות מפני מטוסי אויב, שכן מהירות ההזדקרות של מטוסי המסרשמיט Me-109 הנאציים עמדה על כ-192 קמ"ש, גבוהה בהרבה ממהירותו המרבית של ה-Po-2, מה שהקשה עליהם ליירט אותו.
בנוסף, האיטיות אפשרה לטייסות לטוס בגובה נמוך במיוחד, מטרים בודדים מעל הקרקע, ואף להתחבא מאחורי צמחייה.
הטייסות לא צוידו במצנחים, מכיוון שגובה הטיסה הנמוך לא איפשר את פתיחתם בבטיחות.
עקב מגבלת נשיאת הפצצות לשתי פצצות בכל גיחה, נאלצו הטייסות לבצע מספר רב של גיחות בכל לילה.
הרגימנט ביצע סך של 23,672 גיחות בין יוני 1942 לאוקטובר 1945, במהלכן הטיל מעל 3,000 טון פצצות.
הטייסת שכונתה "מכשפות הלילה" ביצעה את משימותיה תוך הסתמכות על טקטיקת התגנבות ועל מאפייני המטוס שלהן.
המטוס, שנבנה בעיקר מעץ ומבד, היווה אתגר למערכות הגילוי הגרמניות, שכן המכ"מים של מטוסי קרב הלילה של הלופטוואפה התקשו לאתר אותו.
בנוסף, המנוע הקטן של הפוליקרפוב, בהספק של 110 כוחות סוס בלבד, הפיק חום מועט, מה שהקשה על חיישני אינפרה-אדום להתביית עליו.
הטייסות נהגו לכבות את מנוע המטוס ולדאות בשקט מוחלט אל עבר מטרתן.
אסטרטגיה זו גרמה לכך שאות האזהרה הראשון שקיבלו הנאצים היה שריקת האוויר של הפצצות הנופלות לעבריהם.
אך ברגע שנשמעה, הפצצות כבר היו במסלולן ואי אפשר היה להימלט מהן.
עם זאת, הזרקורים הגרמניים יצרו בעיה משמעותית.
בקרב סטלינגרד פיתחו הגרמנים שיטה שנקראה "מעגל תותחים", שכללה הצבת תותחי נ"מ סביב מטרות חשובות במעגלים קונצנטריים, יחד עם זרקורים.
מאחר שהטייסות לא עברו אימון מסודר, הן טסו לרוב בטור עורפי והיו חשופות לפגיעה קשה מתותחי ה-37 מ"מ.
כמענה לאיום הזרקורים, פיתחו הטייסות טקטיקת לוחמה בשלישיות: צמד מטוסים נכנס למעגל ההגנה ופנה לכיוונים מנוגדים במטרה לפצל את אלומות האור ולהטעות אותן.
פעולה זו יצרה שטח חשוך שאפשר למפציץ השלישי לעבור בו ולהטיל את מטען הפצצות שלו.
לאחר סיום ההטלה, התחלפו המטוסים בתפקידי ההסחה, עד שכל השלישייה השלימה את משימתה.
שיטה זו דרשה אומץ לב יוצא דופן, אך הוכיחה את עצמה כיעילה.
מכשפות הלילה זכו בסך הכול ב-23 עיטורי "גיבור ברית המועצות" ובתריסרי אותות הצטיינות אחרים.
שתיים מהן, קטיה רייבובה ונדיה פופובה, יצאו ל-18 גיחות הפצצה בלילה אחד מעל פולין.
בסך הכול הן יצאו ללמעלה מ-24,000 גיחות והטילו 23,000 טונות של פצצות.
רוב הטייסות שרדו את המלחמה בחיים ואף השתתפו בקרב האחרון על ברלין.
הטייסת שביצעה את מספר הגיחות הגבוה ביותר הייתה , שביצעה במהלך המלחמה 1,008 גיחות.
מכתב הוא מסר כתוב, מאדם אחד למשנהו.
בעת האחרונה נהוג שמכתב יהיה כתוב על נייר, ויישלח במעטפה.
תפקיד המכתב בתקשורת האנושית השתנה באופן מהותי מאז המאה התשע-עשרה.
באופן היסטורי מכתבים היוו את דרך התקשורת האמינה היחידה בין שני אנשים המרוחקים זה מזה.
עם התפתחות אמצעי התקשורת פחתה חשיבותם של המכתבים כדרך תקשורת שגרתית.
המצאת הטלגרף, טלפון והאינטרנט השפיעו, כל אחד בתורו, על מנהגי כתיבת המכתבים ושליחתם.
במדינות תעשייתיות מודרניות, חליפת מכתבים הפכה למעשה נדיר יותר, אשר הוחלף ברובו על ידי טכנולוגיות מתקדמות כמו הטלפון ודואר אלקטרוני.
כתיבת מכתבים פחתה עד כדי כך שלעיתים עושים שימוש במונח "מכתב" כאשר מתכוונים למסר רשמי יותר, בדואר אלקטרוני.
באופן היסטורי, מכתבים קיימים מימי מצרים העתיקה ושומר והם היו חלק מתרבות יוון, רומא, וסין, עד לימינו אלה.
מכתבים מרכיבים את תוכנם של כמה מספרי הברית החדשה.
ארכיבים של התכתבויות, פרטיות, דיפלומטיות או עסקיות, משמשים כמקור מידע ראשוני להיסטוריונים.
מכתבים עדיין נמצאים בשימוש, בעיקר על ידי חברות ומפרסמים.
זאת משום שלושה יתרונות עיקריים:
אין צורך במכשור מיוחד אצל הנמען לקבלת המכתב.
כמעט לכל אדם יש כתובת שבה ניתן להשיגו.
כל שדרוש הוא תיבת דואר אצל הנמען – שלא כמו דואר אלקטרוני או שיחת טלפון, שם יש צורך במחשב או במכשיר טלפון כדי שהנמען יקבל את המסר.
ראיות פיזיות – כאשר מדובר במסרים חשובים, יש חשיבות לשמירת ראיה למסר.
ניתן לשמור על מכתב בביטחון ובקלות רבה יותר.
לצורך השימוש במכתבים לצורכי תקשורת יש צורך לרכוש מיומנויות אורייניות מתאימות, כמו הבנת הנקרא והבעה בכתב.
לכתיבת מכתב על דף לבן חלק ניתן היה להיעזר בשורון.
על פי רוב מיומנויות אלו מוקנות בילדות במסגרת בית ספר.
בתקופות ותרבויות בהם נפוצה אנאלפביתיות, הלבלר נהג להגיש סיוע למעוניינים תמורת שכר.
ישנם מספר סוגים של מכתבים.
מכתב אהבה היא דרך רומנטית להבעת רגשות אהבה בצורה כתובה.
המכתב יכול להכיל ממסר קצר של אהבה ועד אזכור ארוך של רגשות, לעיתים בצורה פואטית.
מכתבי האהבה קדומים ככל הנראה מאז המצאת הכתב, והעדויות הקדומות ביותר נמצאות במצרים העתיקה.
קיימים עדויות לכתבי אהבה מאזורים שונים לאורך ההיסטוריה.
מכתב גלוי או מכתב פתוח הוא מכתב שמיועד להקרא על ידי קהל רחב, או מכתב שמיועד לאדם פרטי, אך מופץ בתפוצה רחבה בצורה מכוונת.
מכתב גלוי נכתב, בדרך כלל, כאילו הוא מופנה לאדם מסוים, אך מפורסם בציבור באמצעות אמצעי התקשורת, כגון העיתונות או האינטרנט.
לעיתים קרובות מכתב גלוי עוסק בפנייה ביקורתית אל מנהיג פוליטי.
אִגְּרוֹן הוא ספר עזר לכתיבת מכתבים.
האיגרון מכיל הדרכה באשר למבנה המכתב, משפטים נפוצים ונוסחים סטנדרטיים למכתבים בשלל תחומים, כך שהמשתמש בספר יכול להעתיק ממנו מכתב כמות שהוא או בשינויים קלים, ולשלוח אותו כמכתב שהוא מחברו.
פרטיות תכתובות, או סודיות תכנם של מכתבים, היא עקרון משפטי בסיסי המצוי בחוקותיהן של כמה ממדינות אירופה.
העיקרון מבטיח כי תוכנו של מכתב חתום לעולם לא יחשף על ידי צד שלישי ומכתבים הנמצאים בדרכם אל הנמען לא יפתחו על ידי פקידי הממשל, או כל צד שלישי.
זהו הבסיס החוקי העיקרי להנחה כי קיימת זכות לפרטיות בתכתובת.
העיקרון הזה הורחב לאמצעים אחרים של תקשורת, כולל שיחות טלפון ותקשורת אלקטרונית באינטרנט ולמעשה קיימת זכות חוקתית לפרטיות בכל דרכי התקשורת.
לכלל זה קיימים יוצאי דופן שהחוק מציינם במפורש, כך למשל כאשר קיים חשד לעשיית פשע, או מתעורר צורך במניעת פשע.
ברוב המדינות, מכתבים מסורתיים על נייר נותרו מחוץ לטווח ידן של סמכויות האכיפה וסודיותם נשמרה.
בארצות הברית אין זכות חוקתית מפורשת באשר לסודיות תכתובת אישית.
סודיות תכנם של מכתבים נקבעה בפסיקת בתי המשפט, על יסוד התיקון הרביעי לחוקת ארצות הברית.
בהלכה היהודית קיים איסור על קריאת מכתבים ומסמכים השייכים לאחר.
איסור זה נקבע כחרם על ידי רבנו גרשום מאור הגולה, מגדולי יהדות אשכנז בתחילת המאה ה-11. חרם זה ידוע בכינויו חרם דרבנו גרשום.
החרם התקבל בכלל קהילות ישראל במשך הדורות.
בחוק הישראלי קיימת זכות חוקתית לפרטיות בתכתובת אישית.
איסור על פתיחת מכתבים קיים גם בחוק הדואר, התשמ"ו-1986. החוק מגדיר פתיחת דבר דואר על ידי פקיד דואר כעבירה פלילית שבצדה עונש מאסר, אלא אם קיימות נסיבות המתירות זאת, כגון היעדר מען נכון או שהנמען נפטר.
החוק אף מגדיר כעבירה פלילית, פתיחת מכתב על ידי כל אדם, זולת הנמען.
אף מי שחלק מזכויותיו נשללו, כך למשל בנסיבות של אשפוז פסיכיאטרי, עדיין נשמרת זכותו החוקית העקרונית לשלוח ולקבל מכתבים סגורים ולהפרת זכות זו צריכות להתקיים נסיבות מיוחדות.
במסגרת הצנזורה הצבאית בישראל פועלת "הצנזורה על דואר חיילים", המורשית לפתוח מכתבים שנשלחו באמצעות הדואר הצבאי, לקרוא אותם ולמחוק מהם מידע.
לאחר קריאת המכתב הוא נסגר באמצעות מדבקה המציינת כי נפתח על ידי הצנזורה הצבאית ונשלח ליעדו.
במרוצת הזמן הצנזורה הצבאית איבדה את חשיבותה, עם התרחבות השימוש בדואר האלקטרוני ובטלפון הסלולרי.
חשיבותו של מכתב בעיני היסטוריון
מכתב שנכתב על ידי מושא ביוגרפיה, יכול לשמש כמקור בעל חשיבות להבנת תפישת עולמו, רעיונותיו ואף גרסתו למאורעות היסטוריים שחלו בתקופתו או בהשתתפותו (הפעילה או הסבילה).
חשיבותו של המכתב בכך שהוא מביא עדות אותנטית מזמנו של מושא הביוגרפיה ויכול להכיל פרטים, שאינם מופיעים (בדרך-כלל) בהיסטוריוגרפיה של התקופה.
הכתיבה היא תמיד אישית וקריאה מדוקדקת גם יכולה לשפוך אור על אישיותו של הכותב.
מצד שני, המכתב אינו נכתב כתעודה היסטורית אובייקטיבית.
אין הוא מביא את המסכת הכוללת להתרחשויות שאירעו בזמן או קודם הכתיבה.
הכותב יכול לצאת מהנחה שפרטים או אירועים מסוימים ידועים זה מזמן לקורא - נמען המכתב, ומסתפק ברמיזות.
המניעים של הכותב לעיתים אינם ידועים או ברורים: האם הוא מבקש להאדיר את שמו ולייחס לעצמו מעשים שחלקו בהם מועט?
האם הוא מנסה להצדיק מעשה שנעשה?
האם הוא מנסה לשכנע את הקורא בדבר מה ומביא פרשנות (נכונה או מעוותת) לדברים או לרעיונות מסוימים?
חשוב גם לציין, שיש לבחון את הדברים מבעד לעיניו של בן התקופה.
יש להניח שמשמעותם של מילים, מושגים, רעיונות וכו' השתנתה במשך הזמן וניסיון לייחס להם פרשנות מודרנית (בזמנו של ההיסטוריון) יכול לעוות או לסלף את דברי הכותב.
חיסרון נוסף –אופייני לארצות ולתקופות מסוימות: מכתבים נתפסו ונקראו על ידי השלטונות ויכלו להוות הוכחת אשם הן כלפי הכותב והן כלפי הנמען, לכן התבטאו כותבים בזהירות, ברמיזות ובחוסר בהירות.
אכן, יש אתגר בקריאת מכתבים (היסטוריים).
קריאה היא תמיד מתן פרשנות מסוימת לדברים שנכתבו זה-מכבר, פרשנות שתלויה בתפישת עולמו של הקורא, ידיעותיו ודעותיו.
הניסיון להבין את הכותב ותקופתו צריך להיות מנותק מתפישת עולמו של הקורא, ומצד שני, אין להוציא דברים מהקשרם, לא להיסחף ולא לתת להם פרשנות שגויה.
במכתביהם של מנהיגים ואנשים מפורסמים יש עניין לציבור, ופעמים רבות מתפרסמים מכתבים אלה, בדרך כלל לאחר מותו של הכותב, כספר.
אסתרליין יקירתי : מכתבים תרפ"ד-תרצ"א (1924-1931) חליפת מכתבים בין ש"י עגנון לאשתו, שיצאה לאור בשנת 1983
זיגמונד פרויד וקרל גוסטב יונג, חליפת מכתבים 1914-1906, יצאה לאור בעברית בשנת 2008
גרשם שלום וולטר בנימין, חליפת מכתבים 1940-1933, יצאה לאור בעברית בשנת 2008
מנחם מנדל שניאורסון, אגרות קודש, אסופת מכתבים תרפ"ד - תשל"ה בעברית וביידיש, שלושים כרכים (עד כה), יצאה לאור החל משנת תשמ"ז, 1987
מכת שמש הוא סרטו של יקי יושע שיצא לאקרנים ב-1984, עם ענת עצמון ויובל בנאי בתפקידים הראשיים
התסריט מבוסס על סיפורי האישי של יושע, שהיה בנעוריו חבר בלהקת רוק והתאהב באישה מבוגרת ממנו, אורנה שק (לימים אשתו הראשונה של גברי בנאי).
עם זאת את העלילה, העביר לראשית שנות השמונים, ערב מלחמת לבנון הראשונה.
סיפור עלילת הסרט מתרכז בקיץ האחרון לפני הגיוס לצבא, של ארבעה חברי להקת רוק תל אביבית והרפתקאותיהם.
יושע החליט ללהק לתפקיד הראשי שחקן צעיר ללא ניסיון ולאחר שנכח בהופעה של להקת "משינה" במועדון "הפינגווין" בתל אביב, הציע ליובל בנאי לשחק בתפקיד הראשי.
צילומי הסרט החלו בסוף אוקטובר 1983, בתקציב של $25,000, והסתיימו בינואר 1984.
את שיר הנושא כתבו שמוליק קראוס ויענקל'ה רוטבליט כשיובל בנאי, אשר גילם את הדמות הראשית, מבצע.
כ-20 שנים לאחר יציאת הסרט חודש שיר הנושא בשתי גרסאות, גרסת אלקטרו על ידי ספארק-או, ניקו-טין ורועי צ'יקי ארד ובגרסה אקוסטית על ידי נעם רותם.
שיר נוסף בסרט, "קור כלבים", מבוצע על ידי זמרת הרוק ליבי הארט ולהקת הפלאש, להקת הליווי שלה.
מכשפות סמלסברי הוא כינוי לשלוש נשים מהכפר סמלסברי בלנקשייר, אנגליה - ג'יין סאות'וורת', ג'נט בירלי ואלן בירלי - שהואשמו בפעולות כישוף בתחילת המאה ה-17. עדת התביעה המרכזית במשפטן הייתה ילדה בת 14 בשם גרייס סוורבאטס.
המשפט נערך בבית המשפט של לנקסטר ב-19 באוגוסט 1612, והיה חלק מסדרת משפטי מכשפות שנערכו שם במשך יומיים, שנחשבים בין הידועים ביותר בהיסטוריה של אנגליה.
משפטים אלה נבדלו במקצת ממשפטי מכשפות אחרים שנערכו באותה תקופה.
מאפיין נוסף היה מספר ההרשעות וההוצאות להורג בתלייה, שהיה גבוה יחסית ועמד על עשר בלנקסטר ומקרה נוסף ביורק.
למרות מספר ההרשעות הגבוה כל שלוש הנשים מסמלסברי זוכו.
שלוש הנשים מסמלסברי הואשמו ברצח ילדים ובקניבליזם, וזאת בניגוד לאישומים במשפטים האחרים שנערכו בפני אותו מותב, שהיו גרימת נזק באמצעות כישוף.
טיעוני התביעה נגד שלוש הנשים התערערו מאוד לאחר שהשופט חשף את סוורבאטס כ"כלי לעדות שקר של כומר קתולי".
מספר היסטוריונים, בהם יו טרבור-רופר, טענו כי משפטי המכשפות של המאה ה-16 והמאה ה-17 היו תוצאה של מאבקי הדת באותה תקופה, כאשר הכנסייה הקתולית והכנסייה הפרוטסטנטית היו נחושות למגר את מה שהיה לשיטתן כפירה.
ב-1603 הוכתר ג'יימס הראשון למלך אנגליה.
המלך החדש החל להתעניין בכישוף ולמד את הנושא.
בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-16 השתכנע ג'יימס הראשון כי מכשפות מסקוטלנד זוממות להדיחו.
ב-1597 הוא חיבר ספר בשם Daemonologie, שבו הורה לתומכיו לרדוף כל מי שתומך או עוסק בכישוף.
ב-1604, שנה אחת לאחר עלייתו לשלטון, נחקק חוק חדש שקבע עונש מוות על אדם שהורשע בגרימת נזק באמצעות שימוש בקסם או הוצאת גופות מהקבר לצורך ביצוע קסמים.
כשנודע לג'יימס על משפטי המכשפות בלנקשייר, בהן משפט המכשפות מסמלסברי, הוא הטיל ספק בעדויות שהוצגו, ואף חשף בעצמו אי-התאמות בעדויות שהובאו נגד הנאשמים בכישוף.
המכשפות הנאשמות התגוררו במחוז האנגלי לנקשייר, שנחשב בשלהי המאה ה-16 כאזור חסר חוק ו"מפורסם בגלל הגנבה, אלימות ומתירנות מינית, מקום שבו פשוטי העם כיבדו את הכנסייה ללא כל הבנה של הדוקטרינה שלה".
הכמרים הקתוליים נאלצו לחיות במחתרת מאז מות המלכה מרי הראשונה ועליית אחותה החורגת אליזבת הראשונה ב-1558. הסיבה לכך הייתה שמרי הייתה קתולית, שהחליטה להתנער ממורשתו האנגליקנית של אביה, הנרי השמיני, וביטלה רפורמות רבות שבוצעו בתקופתו.
אליזבת הראשונה, אחותה החורגת של מרי, פעלה באופן הפוך.
אולם הכמרים הקתוליים באזורים מרוחקים כגון לנקשייר המשיכו לקיים מיסות בחשאי.
בתחילת 1612, השנה שבה נערכו המשפטים, ניתנה פקודה לכל שופטי השלום בלנקשייר לחבר רשימה של מי שלא קיבל את מרות הכנסייה האנגליקנית, דבר שנחשב באותה תקופה לעבירה פלילית.
הרפורמציה האנגלית, שבמהלכה התפצלה הכנסייה האנגליקנית ולא סרה עוד למרותו של האפיפיור, גרמה לפיצול במשפחת סאות'וורת' מסמלסברי הול.
סר ג'ון סאות'וורת', ראש המשפחה עד מותו ב-1595, היה ממנהיגי הקתולים בלנקשייר, שנעצרו מספר פעמים לאחר שסירבו להתכחש לאמונתם הקתולית.
בנו הבכור ג'ון המיר את דתו לאנגליקניזם ונושל מהירושה המשפחתית, אך שאר בני המשפחה נותרו קתולים אדוקים.
ג'יין סאות'וורת', אחת מהנאשמות, נישאה לבן המנודה ג'ון בערך ב-1598, והזוג עבר להתגורר בלואר הול שבסמלסברי.
ג'יין התאלמנה מבעלה חודשים אחדים לפני המשפט שלה ב-1612.
ב-15 באפריל החל שופט השלום רוברט הולדן בחקירות בסמלסברי, אזור השיפוט שלו, לאחר ששמע על חקירות ומשפטים בנוגע למעשי כישוף שנעשו במחוז לנקסטר (כיום לנקשייר).
כתוצאה מכך נשלחו שמונה תושבים לבית המשפט של לנקסטר, ומתוכם שלוש הנשים מסמלסברי הואשמו בהטלת כישוף על גרייס סוורבאטס, נכדתה של ג'נט בירלי ואחייניתה של אלן בירלי.