tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מאכל זה מכיל לרוב יוגורט מוקצף ומוגש בטמפרטורה הנמוכה מנקודת הקיפאון, בדומה לגלידה רגילה או בנקודה נמוכה יותר, כדי שלא יימס בעת שטוחנים אותו.
בגלידרייה, ניתן לטחון אותו בעזרת מטחנת גלידה ולערבב אותו עם תוספות שונות.
לרוב, ניתנת למזמין אפשרות לבחור מבין מרכיבים רבים, את אלו שהוא רוצה שיוכנסו למנה.
יוגורט קפוא יכול להכיל, בדומה ליוגורט, תרביות חיידקים שהיו פעילות לפני ההקפאה.
בניגוד לגלידות השמנת הוא מכיל גם חומרים שעוזרים להקצפה.
הפרוזן יוגורט מיוצר מיוגורט, ממתיק, ג'לטין, סירופ סוכר וחומרי טעם וריח.
בניגוד לגלידת היוגורט הביתית, מכונות תעשייתיות מאפשרות הכנסת פחות חומר מעודד הקצפה או גיוון טעמים רב.
גלידה מסטיק (גלידות על בסיס שרף), הוא כינוי עממי לגלידות בעלות מרקם נמתח ודביק, שנקראת כך על שם תבלין ה"מסטיקא (שרף עץ האלה טחון)".
גלידות אלה מבוססות על אבקת פקעות טחונות של סחלב או קורנפלור, מי ורדים, ו"שרף המסטיקא" שתורם למרקם (בניגוד למרקם של גלידות אחרות שהם בעלות מרקם אוורירי יותר) ונפוצות בעיקר במטבח המזרח-תיכוני.
כיום בגלל מחירו הגבוה מאוד של תבלין המסטיקא והקושי להשיג אותו יש מוכרי גלידה הנוהגים להחליף אותו בגלוקוזה או בחומר אחר שתורם לגלידה להראות בתור מאכל דביק.
גלידה זו היא רכה ואוורירית יותר מגלידות אחרות.
הגלידה האמריקאית הומצאה על ידי צוות חוקרים מאנגליה שגילו דרך להכפלת נפח האוויר המוחדר לגלידה בעת ייצורה.
תהליך זה אפשר ליצרני גלידה להקטין את תכולת חומרי הגלם בגלידה וכך לצמצם את עלויות הייצור.
רבים מיצרני הגלידה הגדולים משתמשים בתהליך זה.
העובדה שבתהליך הייצור מתקבל מוצר רך יחסית מאפשרת את הגשתו על ידי מכונה, להבדיל מגלידה רגילה המוגשת באופן ידני.
הגלידה משוחררת באמצעות ברזים מיוחדים מתוך מכל אל הגביע או כוסית ההגשה.
גלידה זו אינה מיוצרת בבית אלא רק בגלידריות ומפעלים.
גלידה פרווה, היא גלידה שאין בה רכיבי חלב כלל, ועשויה ברובה ממים עם שומן צמחי, או מתחליפי חלב כמו סויה וטופו.
גלידה זו טובה לשומרי כשרות בארוחות בשריות או לאנשים, שאינם צורכים חלב מסיבות רפואיות (למשל אי-סבילות ללקטוז), או לטבעונים שאינם אוכלים מוצרים מן החי.
גלידת סויה – במקור גלידה יפנית המבוססת על טופו המופק מפולי סויה, המשמשים במטבח היפני כתחליף למוצרי בשר ומוצרי חלב, או על בסיס של חלב סויה המשמש כתחליף לחלב רגיל.
גלידה חמה – תחליף גלידה העשוי מקצף ביצים המוכנס דרך מזלף לתוך גביעים.
הגלידה החמה הומצאה בעקבות ביקוש לממתק דמוי גלידה בחודשי החורף.
כאשר קריר בחוץ, וההנאה מגלידה קפואה, פחותה.
גלידה יפנית – מבוססת על שילוב של טעמים לא-רגילים, כגון גלידת שעועית אדומה שנקראת "מוקי", גלידת תה ירוק יפני שנקראת "מאצ'ה".
מוצ'י", שמקורו ביפן, הוא כדור גלידה טבעונית עטוף במעטפת דביקה ויבשה על בסיס אורז.
סורבה – סוג נפוץ נוסף של גלידה, על בסיס מים, אשר אינה מכילה חלב מכל סוג.
גלידה זו מכינים בהקפאה תוך ערבול ליצירת גבישוני קרח אווריריים.
ניתן להכין אותה בעזרת תוף ערבול ביתי – מכשיר דמוי סיר עם ידית ערבול שניתן להכניס אל המקפיא, ולהוציא ממנו לסירוגין לשם ערבול הגלידה.
סורבה מבוסס לרוב על פירות (ולא למשל, על שוקולד או וניל).
סורבה יכול להפוך לשרבט, כשמוסיפים לו ביצים וחלב לפני שהוא קופא.
בניגוד למאכל "ברד" העשוי מחומרים דומים לסורבה, לאחרון יש מרקם עדין וניתן להגישו בגביע ופל.
גלידות מחלב שאינו של פרה
בארצות ערב נהוג בשנות האלפיים להכין גלידה על בסיס של חלב גמלים או חלב עיזים.
בספר "אלה קארי, הילדה מלפלנד" (מאת אלי ינס, צילומים: חנה ריבקין, תרגום: לאה גולדברג, ספריית פועלים) מתוארת גלידה מחלב איילים ושלג, תוצרת בית.
הכנת הגלידה נעשית כולה בעבודת יד, בבחישה נמרצת במוט גדול בתוך דוד, מלאכה קשה שאסור להפסיק אף להרף עין.
גלידה פרסית מסורתית נקראת בשם "גלידת פרח וזמיר" או "גלידת זעפרן" על שם התבלין "זעפרן" שנמצא בתוכה.
היא מבוססת על שמנת מתוקה עם חלב, זעפרן, פיסטוקים ומי ורדים ומוגשת בדרך כלל בתוך שני ופלים עגולים, ולעיתים אף מוגשת עם "פאלודה" – ברד פרסי עם אטריות ומי ורדים.
היא נקראת גם "גלידת אכבר משטי", שהיה מוכר הגלידות הראשון בטהראן אשר הכין את הגלידה במיוחד לבואו של נשיא צרפת לאיראן במאה ה-19.
בדרום מזרח אסיה ובעיקר בהודו נמכרת גלידה שנקראת "קולפי".
היא כוללת טעמי תבלינים ופירות כגון: פיסטוק, הל, מנגו או זעפרן.
טעמים חדשים יותר הם תפוז, בוטנים או אבוקדו.
זמן ההמסה שלה הוא מאוד איטי בדומה לגלידה מסטיק.
בייצור גלידה בקנה מידה מסחרי, כל חומרי הגלם המשמשים ליצור הגלידה מוכנסים לדוד גדול, מומסים בחום ומעורבבים.
סוג הגלידה (גלידת שמנת, ג'לאטו, סורבה) נקבע כבר בשלב זה לפי חומרי הגלם שבהם משתמשים.
לכל גלידה יש מתכון בסיסי, שאליו אפשר בהמשך לצרף תוספות שונות ליצירת טעמים שונים.
לאחר הערבוב וההמסה עוברת הגלידה פסטור, שמטרתו להשמיד חיידקים ומזיקים העלולים להתפתח בתערובת.
התהליך מתחיל בחימום וממשיך לקירור מהיר.
התערובת המקוררת עוברת המגון – ערבוב חזק שמטרתו לשבור את חלקיקי השומן לגודל אחיד, וליצור תערובת הומוגנית.
לאחר ההמגון ניתן לתערובת לנוח בקירור מספר שעות.
תהליך זה מגביר את פעולת החומרים המייצבים ומקנה לגלידה מרקם של קרם.
לאחר שלב זה מוספים לתערובת חומרים נוספים, דוגמת חומרי טעם, רסק פירות (בשרבטים), סירופים, אגוזים, שוקולד או צבעי מאכל, והיא עוברת הקפאה תוך כדי הקצפה.
את ההקפאה נהוג לבצע במתקן שצורתו גליל אנכי, שבמרכזו וו בחישה ודופנותיו כפולות.
בין הדפנות הכפולות זורם גז אמוניה קר מאוד, הגורם בהדרגה לצינון התערובת, עד להתמצקותה.
הבחישה המתמדת מכניסה אוויר לתוך התערובת ומגדילה את נפחה, כך שהקצפת הגלידה יוצרת גלידה רכה וחלקה.
בתהליך זה נכנסת למתקן ברציפות תערובת נוזלית ויוצאת גלידה רכה, כך שתוכל להיכנס בקלות לתבניות ולאריזות.
הגלידה יוצאת למכונות מילוי ואריזה שונות לגלידות ושלגונים ומהן לשלב של הקפאה עמוקה, שמטרתו להקשות את הגלידה כדי שתהיה עמידה לזמן ארוך.
למעט סוגי גלידה רכים, המוגשים ביציקה לכלי ההגשה, הגלידה מוגשת לרוב, בכלי ההגשה, בכדורים שהופרדו מהגלידה שבמכל בעזרת כף ביתית רגילה או כף גלידה שעוצבה במיוחד לכך.
הכפות המיוחדות נותנות לגלידה צורה של כדורים.
בעבר הייתה נפוצה צורת ההגשה בגביעי פני ליק אך השימוש בהם פסק לטובת גביע הגלידה – מאפה בצורת חרוט, העשוי מוופלה או ופל.
צורות הגשה נוספות הם גלידה בכוס, בצלחת או על מקל.
בצלחת מגישים גלידה כשהיא חלק ממערך קינוח אחר (כדור גלידה לצד עוגה), חלק מקינוח אחר, או כשהיא מצופה במעטפת שוקולד.
גלידה המוגשת בכוס זכוכית הדומה לכוס קוקטייל נקראת "גלידת סנדיי".
דוגמאות לקינוחים נפוצים המשלבים גלידה
אפרסק מלבה (מעדן המשלב אפרסק ורוטב פטל עם גלידת וניל וקרוי על שם הזמרת האוסטרלית).
קסטה היא מעין עוגת גלידה בשכבות אחדות של טעמים וצבעים שונים.
עוגת שוקולד מותך עם גלידה.
מילקשייק – גלידה טחונה בחלב וסירופים.
עוגת גלידה – עוגת שכבות, שחלק מהשכבות בה הן גלידה.
"בּוֹמבּ שוקולד", עוגת גלידה עשירה בצורת חצי כדור.
וופל בלגי בצק בצורת ריבועים קטנים ואפשר להוסיף עליו או בצדו גלידה.
גלי עטרי (נולדה ב-29 בדצמבר 1953) היא זמרת, מלחינה ושחקנית ישראלית, מהנשים הבולטות והמשפיעות בזמר העברי.
עטרי החלה בנעוריה בקריירת זמרה שנמשכת מזה חמישה עשורים, במהלכם ייצגה עטרי את ישראל בתחרויות בינלאומיות וזכתה עם להקת "חלב ודבש" באירוויזיון 1979. הצלחתה הביאה גם להשתתפותה בסרטי קולנוע ישראלים.
נולדה בשם אביגיל עטרי בשכונת שעריים שברחובות כבת זקונים להורים שעלו מצנעא שבתימן.
היא אחותן הקטנה של שדרנית הרדיו שוש עטרי ושל הזמרת והשחקנית יונה עטרי.
כשהייתה עטרי בת ארבע התייתמו האחיות מאביהן.
לאחר מות אביה עברו היא ומשפחתה להתגורר בתל אביב, שם גדלה והתחנכה.
עטרי שאפה לקריירה של קריינית רדיו, בהשראת אחותה שוש שהייתה שדרנית רדיו.
לצורך כך עטרי ניגשה לבחינות של גלי צה"ל ועברה אותן בהצלחה, אך בשל חוסר תקן, לא יכלה לשרת בתחנת הרדיו הצבאית, ולבסוף ויתרה על הגיוס לצבא.
בינואר 1971 בהיותה בת 17 הקליטה עטרי שני שירים ראשונים: שיר אחד באנגלית, "Give Love" (בעברית: "תן אהבה"), ושיר אחד בעברית, "יש לך שמש", שכתבה שמרית אור והלחינו דוד קריבושי ומוטי המר.
עטרי נסעה עם השיר ליפן על מנת לייצג את ישראל בתחרות בשם "פסטיבל טוקיו".
בישראל הפך השיר ללהיט ענק ועטרי הקליטה לו גם גרסה ביפנית, שזכתה להצלחה בעיקר ביפן.
בהמשך 1971 נסעה עטרי לניו יורק, והשתתפה במחזמר "לחיות עוד קיץ, לעבור עוד חורף" לצד אחותה יונה וחנן גולדבלט, והופיעה לסירוגין גם במועדון המצליח של אריס סאן בניו יורק.
בתקופת מגוריה בניו יורק למדה ג'אז ופיתוח קול.
לאחר חזרתה לישראל, התפרנסה מהקלטת ג'ינגלים לפרסומות והשתתפה באלבומו היחיד של יורם ארבל (שיצא לאור ב-1972) כשהיא שרה איתו את "נערה ושמה שוקולי" בדואט.
השיר הבא שהקליטה, "אל ארץ החלום", יצא בשנת 1974 כסינגל ולא משך תשומת לב מיוחדת, והוא לא יצא עד היום על גבי דיסק.
זהו אחד השירים הנדירים ביותר של עטרי.
עוד באותה שנה הקליטה עם צביקה פיק את הדואט "עכשיו אני יודע" שהופיע באלבומו השלישי (השיר בוצע במקור על ידי שלמה ארצי ואילנית).
בדצמבר אותה שנה השתתפה בפסטיבל שירי הילדים מספר 5 וביצעה בו את "קלרה אפרסק" (מילים אורה מורג, לחן: יאיר מילר ואלדד שרים, עיבוד: אלדד שרים).
באפריל 1975 השתתפה בפסטיבל הזמר והפזמון החלופי שהתקיים בהיכל הספורט ביד אליהו עם "שיר תמים" (מילים: אהוד מנור, לחן ועיבוד: קובי אושרת).
עוד באותה שנה שרה עם צמד רעים בפסטיבל הזמר החסידי את השיר "ולירושלים עירך" של שייקה פייקוב, שהגיע למקום השני, ואת "שים שלום".
היא גם הקליטה שיר אחד כסולנית, "סבתי מן היישוב".
באותה שנה הציע קובי אשרת לעטרי להשתתף בתוכנית הטלוויזיה לילדים, "ראש כרוב", כמחליפה לזמרת רותי נבון, שהחלה בתהליכים של חזרה בתשובה.
עטרי כיכבה בתוכנית זו לצידם של חנה לסלאו, אלי מגן ומנחם עיני.
בשנת 1976 נשלחה עטרי לייצג את ישראל בשנית בפסטיבל טוקיו שביפן עם השיר, "בוא היום", שהלחין אשרת ושאת מילותיו כתבה אחותה שוש עטרי.
תקופה קצרה לאחר מכן נשלחה עטרי לייצג את ישראל בפסטיבל בפוארטו ריקו, שם הציעו לה חוזה הקלטות, אך היא דחתה את ההצעה בטענה שהיא כבר חתומה על חוזה בישראל שאינה רוצה להפר אותו.
עוד באותה שנה השתתפה בקולות רקע בהקלטות אלבומו של יגאל בשן "צבעים".
בשנת 1978 שיחקה עטרי בסרט "הלהקה" של אבי נשר את דמותה של מלכה (מלי) לוי, בחורה יפה, מוכשרת וחסרת ביטחון שאינה מודעת ליופייה ולכישרונה.
על משחקה בסרט זכתה עטרי בתואר "שחקנית השנה" ובפרס "ורד הכסף".
למרות הפרסים שקטפה בשלב מוקדם בקריירה שלה, עטרי עדיין לא הייתה משוכנעת שייעודה הוא להיות זמרת והחלה לעבוד כדיילת באל על.
במהלך הקמת להקת "גזוז" הציעו לה דני סנדרסון וגידי גוב להצטרף כקול הנשי, אך היא סירבה, בשל עבודתה כדיילת.
שמרית אור וקובי אשרת כתבו את השיר, "נסיך החלומות" ("ולנטינו"), עבור אילנית שייצגה את ישראל באירוויזיון 1977, אך ועדת השיפוט דחתה אותו וכעבור שנה העבירו השניים את השיר לעטרי שהשתתפה בפסטיבל הזמר בשנת 1978. באותה תחרות ניצח יזהר כהן עם השיר, "אבניבי", ועטרי הגיעה למקום השלישי.
לאחר הצלחתה בפסטיבל הזמר הפך "נסיך החלומות" ללהיט, ובעקבות פרסומה פרשה עטרי מעבודתה כדיילת והמשיכה בקריירת הזמרה.
באותה שנה יצא לאור אלבומה הראשון, "נסיך החלומות", שהניב מספר שירים שזכו להצלחה במצעדי הפזמונים, בהם שיר הנושא "נסיך החלומות", "יש לך שמש", "בוא היום", "One Night איתו" ו"אל תשכח".
קובי אושרת עיבד והפיק מוזיקלית את האלבום וגם ניגן בפסנתר ולצדו השתתפו בהקלטות חיים רומנו בגיטרה, מאיר ישראל בתופים, אלון אולארצ'יק ואלי מגן בבס, ריקי מנור ונאוה ברוכין בקולות.
עוד באותה שנה השתתפה בקולות רקע באלבומו של צביקה פיק "מוזיקה".
בשנת 1979 הוציאה עטרי את "שמש אדומה" (מילים: שמרית אור, לחן ועיבוד: קובי אושרת) ובהמשך השנה את "דרך ארוכה" (מילים: תלמה אליגון-רוז, לחן: קובי אושרת) שהקליטה לפסקול הסרט "דיזנגוף 99" של אבי נשר, בו השתתפה.
עוד בשנת 1979 חל מפנה בקריירה של עטרי, כאשר נבחרה לבצע את השיר "הללויה" (שמרית אור/קובי אשרת) יחד עם להקת "חלב ודבש", שהוקמה במיוחד לפסטיבל הזמר והפזמון.
שנה קודם לכן, ב-1978, היה אמור השיר להיות מבוצע על ידי להקת הכל עובר חביבי, אך השיר לא התקבל לתחרות פסטיבל הזמר והפזמון של אותה שנה.
ב-1979 התקבל השיר לתחרות אולם חברי הלהקה ויתרו עליו, לאחר שסולנית הלהקה שלומית אהרון התחשמלה באמצע חזרות, לפי גרסה אחת, או בשל מחלוקת בין חברי הלהקה לפי גרסה אחרת.
לכן חיפשו יוצרי השיר מבצעים אחרים, והבחירה נפלה לבסוף על עטרי.
משהוצע השיר לעטרי, נוצרה בעיה הואיל והשיר נכתב במקור לזמרת סולנית ולשלושה מלווים.
אל עטרי צורפו שלושה זמרים מתחילים: יהודה תמיר, ראובן גבירץ ושמוליק בילו.
הם קראו לעצמם "גלי עטרי ולהקת חלב ודבש".
השיר זכה בפסטיבל ונבחר לייצג את ישראל באירוויזיון 1979 שנערך בבנייני האומה בירושלים בהנחיית ירדנה ארזי ודניאל פאר, לאחר ששנה קודם לכן זכה יזהר כהן בתחרות.
ההצבעה הייתה צמודה ובסופה העניקה ספרד, שהייתה המדינה האחרונה בסדר ההצבעה, עשר נקודות לישראל, ואלה הביאו את הניצחון ל"הללויה" - זכייה שנייה ברציפות של ישראל באירוויזיון.
בעקבות הזכייה הוזמנו עטרי וחברי הלהקה לראיונות בתוכניות טלוויזיה ולהופעות ברחבי אירופה, בין היתר בשווייץ, בבריטניה, בגרמניה ובצרפת.
"הללויה" תורגם לשפות שונות והסינגל שלו נמכר ברחבי אירופה ב-4.5 מיליון עותקים.
הרביעייה אף הקליטה גרסאות בלועזית לשיר - באנגלית, צרפתית ואפילו ערבית.
השיר הגיע למקום החמישי במצעד הבריטי, וחברי הלהקה השתתפו בתוכנית "Top of the Pops" לצד אלטון ג'ון ומייקל ג'קסון.
לאור ההצלחה עטרי והלהקה (שהפכה מחד פעמית ללהקה של ממש) הקליטו באנגליה חמישה שירים חדשים, באנגלית, בגרמנית ובצרפתית.
הם הופיעו בפני מלכת בריטניה ולצד אמנים מפורסמים כגון הבי ג'יז, בוני אם ואחרים.
עטרי זכתה בתואר "זמרת השנה" במצעד הפזמונים העברי השנתי של רשת ג' לשנת תשל"ט (1979), והשיר "הללויה" זכה בתואר "שיר השנה".
כמו כן, שימש השיר למתיחת אחד באפריל כאשר קול ישראל הודיע הודעה כוזבת לפיה השיר יהפוך להמנון החדש של ישראל במקום "התקווה" של נפתלי הרץ אימבר.
לאחר זכייתה בתואר שחקנית השנה על משחקה בסרט "הלהקה", נבחרה עטרי על ידי הבמאי אבי נשר לככב בסרט "דיזנגוף 99" באחד התפקידים הראשיים, לצדם של גידי גוב וענת עצמון.
הסרט מספר על חבורת צעירים בתל אביב של שנות השבעים.
הדמות שגילמה בסרט הייתה של מירי, חברתו של נתי (גידי גוב), מוזיקאית צעירה, מוכשרת וסקסית, אך עם זאת, אישה קשה ומניפולטיבית.
עטרי עוררה סערה כאשר חשפה את החזה שלה בשתי סצנות אורגיה בסרט.
עטרי טענה בזמנו שעקב סצנות אלו, לו היה בידה התקציב, הייתה רוכשת מכספה את כל העתקי הסרט ומשמידה אותם לבלי זכר, אולם עם הזמן שינתה את יחסה בנוגע לסצנות.
הצלחת השיר "הללויה" הביאה להמשך פעילותה של להקת "חלב ודבש", ויחד איתה הקליטה עטרי מספר שירים נוספים.
מהם הצליחו במיוחד השירים "גלגל ענק" שנבחר כ"שיר השנה" במצעד השנתי של קול ישראל לשנת תש"ם, "שיר לשירים" ו"יחד".
בשנת 1980, לאחר שנה של עבודה אינטנסיבית, מסע הופעות, ראיונות והקלטות באירופה, נאלצה עטרי לפרוש מלהקת "חלב ודבש" עקב סכסוך עם אמרגנה שלמה צח.
הסכסוך נוצר לאחר שעטרי הגישה תביעה נגד צח ושותפו למשרד האמרגנות.
בתביעה שהגישה טענה עטרי שהנתבעים הפרו בצורה גסה וחמורה מאוד הסכמים שחתמו עימה, וגרמו לה נזקים חמורים במאות אלפי שקלים.
היא טענה כי הופיעה בכשישים תוכניות טלוויזיה באירופה, אולם לא קיבלה את התשלום שהובטח לה עבור הופעות אלו.
סיבה נוספת שבגינה עטרי הגישה את התביעה הייתה הוצאת תקליטה השני של "חלב ודבש", "חלב ודבש 2".
בצידו השני של התקליט, שיצא באותה שנה בהרכבה החדש עם הסולנית החדשה לאה לופטין, נכללו ללא הסכמתה של עטרי חמישה שירים שהקליטה הלהקה טרם פרישתה.
המשפט נגד צח ומשרדו נמשך קרוב לארבע עשרה שנים, ולבסוף ניצחה עטרי במשפט, ובשנת 1994 קיבלה פיצוי של 800 אלף שקל, החזרים ופיצוי על ההופעות והשתתפויות העבר בתוכניות טלוויזיה.
בשנת 1981 חל מפנה נוסף בקריירה של עטרי, שיצאה לדרך חדשה בתור זמרת סולנית, לאחר פרישתה מלהקת "חלב ודבש".
יחד עם המלחין והמעבד המוזיקלי ירוסלב יעקובוביץ' הקליטה את השיר "טירוף במה", שהתפרסם מאוחר יותר בביצועו של אריק איינשטיין.
לאחר מכן הקליטו יחד אלבום רוק בשם "קח אותי הביתה", שהניב להיטים רבים, בהם: "דואט פרידה" עם הזמר מני בגר, "לא יודעת", "עד שנשיב" (שהיה יוצא דופן באלבום כיוון שהיה שקט), ו"שלך עד אתמול".
בתקליט זה נשמעה עטרי שונה מקטלוגה המוכר עד אז כ"זמרת לכל המשפחה", והשינוי הפתיע רבים.
התקשורת כינתה שינוי זה בשם "הגל החדש של גלי".
לצורך קידום יחסי הציבור של האלבום שינתה עטרי גם את תדמיתה החיצונית.
האלבום נמכר בכ-13,000 עותקים, ובעקבות הצלחתו יצאה עטרי למופע משותף עם בגר.
בשנה זו זכתה עטרי בשם האלבום "קח אותי הביתה" בתואר "הפקת השנה".
בשנת 1983 השתתפה עטרי בתפקיד עצמה בתוכנית הילדים "רחוב סומסום".
בשנת 1984 הוציאה עטרי אלבום סולו שלישי, "ממריאה ברוח".
את האלבום הפיק ועיבד מוזיקלית מתי כספי בסגנון מוזיקלי של פאנק וגרוב, מלבד השיר "חרציות", שעובד על ידי אבנר קנר.
האלבום הניב להיטים כגון: "עוד יום", "ממריאה ברוח" (מילים: זאב אולמן, לחן: מתי כספי) "הייתי אומרת" (מילים עידית חכמוביץ'), "מחר יהיה יום יפה" (שכתבה והלחינה קורין אלאל, במקור למופע הסולו הראשון שלה שהועלה ב-1979), "בעקבותיו" (מילים: זאב אולמן, לחן: אפרים שמיר) ו"אל תתייאש" (מילים: אהוד מנור).
בשנת 1985 שיחקה עטרי בסרט המוזיקלי "שוברים", גם הפעם בבימויו של אבי נשר.
עטרי גילמה תפקיד של זמרת מפורסמת בשם יפה טללים, שלמרות הצלחתה הגדולה סובלת מחוסר ביטחון עצמי.
עטרי תרמה את קולה לשלושה שירים בפסקול הסרט: "אהבה הלילה" שביצעה יחד עם צוות השחקנים בסרט, "תינוקת בוכה" אותו ביצעה לבדה והדואט "איך לאהוב אותך" עם יזהר אשדות, שזכה להצלחה במצעדי הפזמונים.
לשיר הופק קליפ מיוחד, שביים אבי נשר.
במקור בהתחלת הקליפ היו אמורים עטרי ואשדות להתנשק, אך בגלל התעקשותה של עטרי שלא לשדר בטלוויזיה תמונה נוספת בעלת קונוטציה מינית, התסריט שונה בכך שהתחיל כאשר עטרי ואשדות יושבים על ספסל בגן.
במרץ 1986 יצא אלבום הסולו הרביעי של עטרי, "אמצע ספטמבר", בהפקתו ובעיבודו המוזיקלי של אילן וירצברג ועם ייעוץ אמנותי של יעקב גלעד.
שירי האלבום נכתבו בהשראת טבח סברה ושתילה ובשל כך מרבית השירים בו פסימיים, כשחלקם עוסקים באופן סמוי במצב מלחמתי.
האלבום הניב להיטים רבים שכבשו את מצעדי הפזמונים, ובהם "הכל עומד במקום", "סוף העונה", "סתיו ישראלי", "אין לי ארץ אחרת", "אסמרלדה", "תני לו פרח" (שביצעה במקור ציפי זרנקין), ו"פעמון מצלצל".
הוצאת האלבום לחנויות הוקדמה במספר חודשים בגלל הביקוש בחנויות התקליטים, והוא נמכר בלמעלה מ-30,000 עותקים.
בעקבות הצלחת האלבום יצאה עטרי במופע יחיד בפעם הראשונה בקריירה שלה.
בשנה זו נשלחה עטרי למסע הופעות באירופה מטעם משרד החוץ.
באותה שנה השתתפה עטרי בפסטיבל בצבעים טבעיים עם השיר "בוא נשכח ונסלח" שזכה במקום השני.
בפברואר 1988 יצא לאור "צעד אחד לפני הנהר", אלבום הסולו החמישי והמצליח ביותר של עטרי, גם הוא בהפקת אילן וירצברג.
כל תקליט שדרים מהאלבום שיצא לרדיו זכה להצלחה והגיע לפסגת מצעדי הפזמונים.
בין להיטי האלבום היו "קסמים" (עדית פאנק / שאול בן אמיתי), "רק אתמול", "נפאל" (שכתבה רחל שפירא בהשראת מספר מונומנטים הנמצאים בעיר פטן שבנפאל), "נ.ב" ("כי איתך"), בדואט עם שמעון גלבץ, "מֵקִיץ אל חלום", "עוד מעט", "מקדש האהבה" ו"ארץ טירוף ונביאים".
גם הפעם הוקדם מועד הוצאת האלבום לשוק במספר חודשים, בשל הביקוש מצד הקהל.
האלבום נמכר בלמעלה מ-80,000 עותקים ועטרי קיבלה עליו פלטינה כפולה.
בעקבות הצלחתו הגדולה של האלבום יצאה עטרי במופע בכל רחבי הארץ שזכה להצלחה.
במרץ 1989 יצא לאור אלבום נוסף של עטרי, השישי במספר, הנושא את השם "בראשית".
"בראשית" הניב מספר להיטים, ובהם "אמצע שום מקום", "עוף מוזר", ו"מראה מכושפת".
האלבום נמכר בכ-15,000 עותקים, ועטרי שוב יצאה למופע בעקבות האלבום.
ב-27 ביוני באותה שנה נישאה לאודי הרשקוביץ, חוקר פרטי ואיש שב"כ לשעבר, גרוש ואב לשתי בנות.
באותה השנה השתתפה עטרי בתוכנית הילדים "מסיבת גן".
באותה השנה בעקבות פטירתה של אמה נעמי עטרי, עטרי פרשה מהופעות ומהקלטות למשך שנתיים.
ביולי 1991 יצא לאור "רק אתמול", אלבום האוסף הראשון של עטרי, שמכיל רבים מלהיטיה מכל התקופות.
האלבום זכה להצלחה ונמכר בלמעלה מ-20,000 עותקים ("אלבום זהב").
בינואר 1992 יצא האלבום "ביום שאחרי", בו בלטו "חזקה מהרוח" (מילים: אסתר שמיר, לחן: קורין אלאל, עיבוד: אילן וירצברג וקורין אלאל), שהפך ללהיט גדול ודורג במקום השישי במצעד הפזמונים השנתי תשנ"ב של רשת ג', "ביום שאחרי" (מילים: אסתר שמיר, לחן: דריו מלכי), "ערמונים מהאש", "מה שיהיה" ו"בלוז חורפי".
גם אלבום זה זכה להצלחה ונמכר בלמעלה מ-20,000 עותקים, ובשנה זו זכתה עטרי שוב בתואר "זמרת השנה" של רשת ג'.
בסוף שנה זו השתתפה עטרי בפסטיגל עם השיר "אגדה" (מילים: לאה גולדברג, לחן: ארקדי דוכין, עיבוד: עובד אפרת) שהגיע למקום הרביעי, והשתתפה בקלטת וידאו השביעית מסדרת קלטות הילדים "שירים קטנים" עם עוזי חיטמן.
במרץ 1994 יצא לאור האלבום "סימנים".
שבו בלט השיר "השיר שיביא לך אהבה" שכתבה והלחינה לאה שבת.
עטרי הלחינה לראשונה חמישה שירים מהאלבום, בהם: שיר הנושא "סימנים" (למילים של יעל טבת) ,"אחריה" (למילים של אסתר שמיר), ו"מפני כל העולם".
שירים נוספים מצליחים מהאלבום היו: "מתחת לפני השטח" (שכתב והלחין חיים ליפשיץ), וגרסת כיסוי לשיר "מלחמה משנה אנשים" מתוך המחזמר "איי לייק מייק".
גם הפעם יצאה עטרי במסע הופעות לאחר הוצאת האלבום.
בשנת 1996, לאחר שאימצה את בתה היחידה לי, החלה עטרי להקליט את אלבומה התשיעי, "גלידה", שיצא לאור כעבור שנתיים, בינואר 1998. השירים הבולטים מתוכו הם "סיפור אהבה מסובך", "מאהב", "שיר הנישואין" והשיר הקצר "פני ילדה", שכתבה רחל שפירא על בתה של עטרי.
האלבום שהופק מוזיקלית על ידי עדי רנרט לא זכה להצלחה מסחרית, על אף שאת שיריו כתבו פזמונאים מוכרים ומצליחים באותה תקופה כקובי אוז, אסתר שמיר, אפרים שמיר ושלום חנוך.
באותה השנה הופיעה עטרי במופע "פעמוני היובל".
בשנים 1999–2001 שיחקה עטרי בסדרת הטלוויזיה הקומית בערוץ 2 "משפחת עזאני" בתפקיד נורית עזאני, אשתו של אהוד עזאני (ארנון צדוק).
אחותה יונה עטרי שיחקה בסדרה את אמהּ, כרמלה.
בשנת 2000 הקליטה עטרי עם מתי כספי לאלבומו "דואטים" את השיר "מנגינה אבודה".
בספטמבר 2003 יצא לאור אלבום הסולו העשירי של עטרי, "חבק אותי לאט".
האלבום זכה לשבחים ולהצלחה מסחרית, והסינגל הראשון מתוכו, "מה שאת אוהבת" שכתב מאיר גולדברג והלחין יצחק קלפטר, שודר רבות ברדיו ובערוץ 24 בטלוויזיה.
השיר הפך גם לשיר סיום במאות חגיגות של בנות מצווה, וכשיר העצמה לנשים.
סינגל נוסף שזכה להצלחה היה "זה רק אתה" שכתב והלחין יוסי פרץ.
בעקבות הצלחת האלבום יצאה עטרי לסיבוב הופעות.
אחריו יצאו הסינגלים: "מטריות", "חבק אותי לאט" ו"ריו דה ז'ניירו".
בשנת 2004 הקליטה עטרי עם אחיינה, מומי לוי, גרסת היפ הופ לשירה "שמש אדומה", שנכללה באלבומו של לוי "היפ סול" וזכתה להצלחה.
בשנת 2007 הופיעה בתפקיד אורח בסדרה "מתי נתנשק" בערוץ 10.
ב-8 בספטמבר 2008 הוציאה עטרי את אלבומה ה-11 "בין האש ובין המים", שהוקדש לאחותה שוש עטרי שנפטרה באותה שנה.
את כל שירי האלבום כתב והלחין המוזיקאי סגיב כהן, ועיבד עמוס בן דוד.
הסינגל הראשון, "בין האש ובין המים", יצא ב-27 ביולי.
בסמוך לצאת האלבום יצא הסינגל השני, "מהמרחקים", בדואט עם כהן, ואחר כך יצאו הסינגלים "ואולי", "משהו קורה לי" ו"אלייך".
ב-2009 יצא "המיטב", אוסף כפול ובו 38 מלהיטיה הגדולים של עטרי.
הוקלט אליו במיוחד השיר "הכל כבר מוכן".
בשנת 2010 התארחה עטרי באלבומו של המוזיקאי עילי בוטנר, שבו שרה את השיר "לא תיפול" שכתב והלחין בוטנר.
ב-2011 הודיעה עטרי שהיא עובדת על אלבום חדש עם עמיר בניון.
הסינגל הראשון מתוכו שיצא במרץ באותה שנה הוא "עזוב", אשר נחל הצלחה בהשמעות רבות בתחנות הרדיו ובמצעדי הפזמונים.
ביוני באותה שנה יצא הסינגל השני מתוכו, שנקרא "מכאן לשם" והפך ללהיט גדול, זכה להשמעות רבות ודורג גבוה במצעדי הפזמונים.
בפברואר 2014 עטרי הוציאה לאור שיר חדש בשם "אהבה למרחקים ארוכים".
עטרי הודיעה שהסינגל לקוח מתוך אלבום חדש עליו היא עובדת עם יוצרים רבים במקום האלבום עליו עבדה עם בניון.
השיר זוכה להצלחה רבה בתחנות הרדיו ובמצעדי הפזמונים.
ביוני 2014 הוציאה לאור את השיר "רגע של שקט", השיר זכה להצלחה רבה בהשמעות ובמצעדי הרדיו.
גורלו של האלבום עליו עבדה עטרי עם בניון אינו ידוע, כך שלא ידוע אם העבודה עליו נמשכת או שהוא נגנז.
בנובמבר הוציאה את השיר "ילדה קטנה" לרדיו כסינגל.
בינואר 2015 הוציאה לאור את השיר "שם בשמיים" לרדיו כסינגל.
בפברואר 2015 הוציאה לאור את אלבום האולפן ה-12 שלה "אהבה למרחקים ארוכים".
סינגלים נוספים שיצאו מהאלבום הם: "לחם וחמלה" ו"מישהו אוהב אותך".
ביוני 2015 הופיעה עטרי לראשונה בקיסריה.
ב-24 ביולי 2016 הוציאה את הסינגל "קרן אור", שהגיע למקום הרביעי במצעד העברי של מדיה פורסט.
ב-2018 סירבה עטרי לאיחוד עם להקתה לשעבר "חלב ודבש" לביצוע שירם "הללויה" בחגיגות ה-70 למדינה.
לבסוף ביצעה עטרי את השיר לצד עדן בן זקן.
הביצוע הגיע למקום השישי במצעד של מדיה פורסט.
באירוויזיון 2019 ביצעה את השיר הללויה בחלק האמנותי, יחד עם ורקה סרדוצ'קה, קונצ'יטה וורסט, מונס סלמרלוב ואלני פוריירה.
בשנת 2022 לקחה עטרי חלק בספיישל הטלוויזיוני "מחווה לדנה אינטרנשיונל", ששודר לרגל ציון 20 שנה לארגון הנוער הגאה (איגי) ולקריירה המוזיקלית של הזמרת-יוצרת הישראלית דנה אינטרנשיונל.
היא ביצעה את "אני לא יכולה בלעדיך".
בפברואר 2023 יצא השיר "כשהלב הוא חופשי", אשר כתב מאיר גולדברג ללחן של יצחק קלפטר.
עוד באותה שנה, בנובמבר 2023, הוציאה עטרי חידוש לשיר "מהמרחקים" עם להקת "שווים", המורכבת מזמרים וזמרות עם מוגבלות מעמותת אלווין ישראל.
הקליפ עלה לקראת יום המודעות הבינלאומי לאנשים עם מוגבלות והוקדש לזכרן של ו - שתי צעירות עם מוגבלות, שנרצחו במהלך טבח שבעה באוקטובר.
ב-11 בדצמבר הוציאה עטרי חידוש לאחד משיריה, "ארץ טירוף ונביאים", שהוציאה 35 שנים קודם.
השיר יצא במקביל ליום השנה לפטירתו של המלחין יצחק קלפטר, ששיתף פעולה ברבים מלהיטיה של עטרי, כולל שיר זה.
ברוך פרידלנד הוסיף מילים חדשות לשיר המקורי.
מילים אלו כוללות את השורות: .
ההחלטה להוציא גרסה חדשה זו נוצרה בהשראת מלחמת חרבות ברזל.
השיר הגיע למקום ה-16 במצעד השבועי של מדיה פורסט.
ביוני 2024 הוציאה עטרי את הסינגל, "חמדה", מתוך סרט באותה השם של הבמאי שמי זרחין, שהגיע למקום השביעי במצעד של מדיה פורסט.
ב-4 במאי 2025 הוציאה את הסינגל "עכשיו הלב מוכן", שהגיע למקום התשיעי במצעד של מדיה פורסט.
ב-1989 התחתנה עטרי עם החוקר הפרטי ואיש השב"כ לשעבר אודי הרשקוביץ.
בשנת 1996 אימצה גלי את בתה לי.
מ-1999 היא בזוגיות עם המסעדן יורם ירזין.
עטרי מתגוררת במגדלי אקירוב בתל אביב.
"חלב ודבש 2", 1980 (החלק בהשתתפותה של עטרי יצא לאחר פרישתה מהלהקה וללא אישורה)
"השירים שיביאו לכם אהבה", 2001
"קח אותי הביתה/ממריאה ברוח" (1998) (מכיל את האלבומים "קח אותי הביתה" ו"ממריאה ברוח")
"3 אלבומים" (2005) (מכיל את האלבומים "אמצע ספטמבר", "צעד אחד לפני הנהר" והאוסף "רק אתמול")
"מארז גלי עטרי סט מרובע" (2010) (מכיל את ארבעת האלבומים משנות ה-80 שיצאו במארזים הקודמים מסוף שנות ה-90 ותחילת ה-2000, "קח אותי הביתה", "ממריאה ברוח", "אמצע ספטמבר" ו-"צעד אחד לפני הנהר").
גליאנו (באיטלקית: Galliano) הוא ליקר וניל ואניס איטלקי, המיוצר על פי נוסחה סודית שבין מרכיביה יותר מ-80 עשבי תיבול שונים, פרחים ושורשים.
הליקר הומצא ב-1896, ונקרא על שם גיבור המלחמה האיטלקי ג'וזפה גליאנו.
המשקה מצא את דרכו לארצות הברית, שם התפרסם בעזרת איטלקים שהיגרו למערב בחיפוש אחר זהב.
גליאנו משווק בבקבוק גבוה במיוחד – כמעט פי שניים מבקבוק יין רגיל.
נכון היום נמכרות מספר גרסאות של ליקר גליאנו :
Galliano Vanilla – מתכון וניל-אניס מודרני הנפוץ ביותר בשוק.
Galliano Autentico – מתכון וניל-אניס מקורי, המבוסס על מתכון ראשון של גליאנו.
Galliano Amaretto – גרסה המשלבת אמרטו עם גליאנו ונילה.
Galliano L'Aperitivo – אפריטיף מריר המבוסס על גליאנו.
Galliano Sambuca White – משקה סמבוקה עם מספר עשבים אחרים.
Galliano Sambuca Black – משקה סמבוקה עם מספר עשבים אחרים.
זיון איטי ונוח כנגד הקיר
גליאצה (באיטלקית: galeazza, בצרפתית: galléasse, באנגלית: galleass) היא גליאה כבדת-חימוש, מונעת במשוטים ובמפרשים גם יחד, שפותחה על ידי הוונציאנים באמצע המאה ה-16. חימושה כלל תותחים שהוצבו לא רק בחרטום ובירכתיים, אלא גם בין ספסלי החותרים.
על שלושת תורני הספינה הונפו מפרשים לטיניים, אשר שימשו לשיוט בלבד, והורדו לקראת הקרב.
ההתנגשות הימית האחרונה בה השתתפו גליאסות הייתה ב-1715.
גלידה אמריקאית היא סוג של קינוח קפוא, רך ואוורירי יותר מגלידה.
גלידה אמריקאית היא בדרך כלל דלת שומן ויש בה בערך 3%–6% שומן, לעומת 10%–18% בגלידה רגילה.
גלידה אמריקאית מאוחסנת בטמפרטורה של 4- מעלות צלזיוס, בניגוד לגלידה רגילה המאוחסנת בטמפרטורה של 15- מעלות.
תכולת האוויר (המכונה overrun) בגלידה אמריקאית היא גבוהה יחסית ויכולה לנוע בין 0% ל-60% מנפח המוצר הסופי, כאשר תכולת אוויר שבין 33% ל-45% מנפח המוצר נחשבת לאידיאלית.
תכולת האוויר משנה את טעמו ומרקמו של המוצר.
מוצר בעל תכולת אוויר נמוכה הוא כבד יותר, קרחי וצהבהב ומוצר בעל תכולת אוויר גבוהה הוא קל וקרמי יותר וצבעו נוטה ללבן.
גלידה המיוצרת בתהליך זה יש להקפיא במהירות כדי למנוע התגבשות.
במכונות הסטנדרטיות המוצבות בנקודות המכירה יש מכל אחסון בו מצויה תערובת גולמית בטמפרטורה של 3 מעלות.
כל אימת שהדבר נדרש כמות מתאימה של התערובת מועברת לתא ההקפאה שם היא עוברת תהליך מהיר של חביצה והקפאה.
התערובת הגולמית מגיעה באחת משלוש צורות:
נוזל טרי הדורש קירור עד לשימוש.
ניתן לאחסנו למשך חמישה עד שבעה ימים לפני שהוא מתקלקל מחמת זיהום בקטריאלי.
קיים חשש ממשי לזיהום ועל כן יש לנקוט זהירות רבה באחסון.
אבקה - שהיא גרסה מיובשת של התערובת הנוזלית.
ניתן לאחסנה לתקופה ממושכת יחסית בלי חשש לקלקול.
לפני התחלת החביצה האבקה מעורבבת עם מים.
החסרונות העיקריים של שיטה זו הם העדר אפשרות להבטיח את איכות המים שבהם נעשה שימוש, והחשש ממהילת האבקה בכמות גדולה מדי של מים לצורך צמצום עלויות בנקודות המכירה.
לאחר המהילה במים תערובת זו חשופה לזיהום ועל כן יש לקרר אותה.
נוזל שעבר תהליך עיקור ונארז באריזה אטומה.
גם תערובת זו ניתן לאחסן לזמן ממושך יחסית בלי קירור.
ניתן להשתמש בתערובת באופן מיידי לשם הכנת המוצר, ללא צורך בהוספת מרכיבים אחרים.
עם זאת, גם כאן נדרש קירור למניעת זיהום עם פתיחת האריזה.
זוהי התערובת הבטוחה ביותר מפני זיהומים.
התערובת פותחה לראשונה בניו זילנד ב-1988 במסגרת מיזם משותף בין חברת Tatua Foods לבין Bernie Cook.
המצאת הגלידה האמריקאית מיוחסת לטום קרוול, יזם אמריקאי יליד יוון שבשנת 1929 לווה 15 דולר מאשתו לעתיד, כדי לקנות ולהפעיל אוטו גלידה.
במהלך סוף השבוע של יום הזיכרון בשנת 1934 למשאית של קרוול היה תקר בגלגל בעיירה הארטסדייל, ניו יורק.
קרוול מכר את כל הסחורה שלו במקום בו חנתה המשאית בתוך יומיים כשחלק גדול ממנה נמס בחלקו.
באותם ימים הוא הבין שקינוחי גלידה קפואים רכים (בניגוד לקשים) הם רעיונות עסקיים טובים והקים דוכן קבוע באותו מיקום שזכה להצלחה.
בתחילת שנות ה-40 טום קארוול נסע ומכר מוצרים באירועים בזמן שאשתו אגנס ניהלה את הדוכן בהארטסדייל.
בתקופת מלחמת העולם השנייה הוא ניהל דוכני גלידה בפורט ליברטי וקרוליינה הצפונית וצבר מומחיות בטכנולוגיית קירור.
הוא המציא ורשם פטנט על מקפיא, "מלך הרפרפת", וב-1947 מכר 71 מקפיאים ב-2,900 דולר ליחידה.
חלק מרוכשי המקפיאים לא עמדו בתשלומים עבור רכישתם ולאחר בדיקה קרוול גילה שהם צריכים לנהל את העסקים שלהם בצורה יעילה יותר, לבחור במיקומים טובים יותר ולשמור על ניקיון בעסק.
קרוול החליט שהמודל העסקי הטוב ביותר להמצאה שלו הוא להשתתף בניהול הפעילות של רוכשי המקפיאים באמצעות זכיינות והקים את רשת גלידה קרוול, שפעלה גם בישראל בשנות ה-80.
גלי צבי-וַיְס היא סופרת, תסריטאית ועיתונאית ישראלית, מייסדת אתר הכותבים "דרך המילים".
גלי ((מרגלית) צבי-ויס נולדה וגדלה בתל אביב, ליהודה צבי, יליד יוון, ולרחל, ילידת תל אביב.
במהלך שירותה הצבאי כחובשת תעופתית בתל נוף, עברה את קורס העיתונאים של נתן ברון.
מיד לאחריו החלה לעבוד בשבועון "העולם הזה" ומשם ב"להיטון", וב"לאישה".
חתמה את הקריירה העיתונאית שלה בעיתון "מעריב", שם עבדה כעשר שנים.
למדה חינוך מיוחד ופילוסופיה באוניברסיטת תל אביב, וכן קולנוע וטלוויזיה - באוניברסיטה זו.
סיפוריה הקצרים הראשונים, שהתפרסמו ב"העולם הזה" של שנות ה-80, הפגישו אותה עם עולם התסריטאות בדרך מקרה.
הבמאי השווייצרי-יהודי, רפאל רביבו, הפך אותה לשוליית-הבמאי וגרם לה להתאהב בתחום הזה ולעשות הסבה מקצועית.
כבר במהלך לימודי השנה הראשונה בחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב התבקשה לכתוב את התסריט לפיצ'ר "מסג'יסט הצמרת" (1981) בכיכובו של דובי גל (תחת השם "מרגלית צבי").
צבי-ויס עזבה את עבודתה כעיתונאית ועברה לשדה התסריטאות על כל גווניו: סרטים דוקומנטריים, סדרות בתחילת ערוץ 2: "חנן ונתן" בכיכובם של חנן גולדבלט ונתן נתנזון, "פליק פלאק" עם מיכל צפיר, סרטי פרסומת וסרטי תדמית בהם: "לא איטונג לא קונה" וסרט התדמית ל"בית נועם".
בשנת 2000 החלה להעביר סדנאות לכתיבה יוצרת, אשר התבססו על תובנותיה בתחום הכתיבה ועל תחקיר מעמיק בשיטות עבודה של גדולי הסופרים בעולם.
בעקבות בקשת תלמידיה הוקם אתר לכתיבה בשם "דרך המילים" (2004), שגרף אליו אלפי כותבים בתחום השירה והפרוזה.
בשנת 2021 הקימה הוצאה לאור בשם "דרך המילים", המוציאה לאור רומנים, ספרי פרוזה הכוללים סיפורים קצרים, ספרי שירה, ספרי עיון, ספרי ילדים ועוד.
נשואה לעמוס ויס ואם לשלושה בנים.
ספריה של צבי-ויס יוצאים מנקודת מוצא פילוסופית, מביאים עמם אמירה ומסר כחלק מהווייתה הפילוסופית.
בבואה (הוצאת "פוקוס" 2003), מספר את סיפורה של מרתה, אישה בשנות הארבעים לחייה המחפשת דרך לביטוי כישרונה האמנותי.
מרתה מממשת את כישוריה באמצעות התבוננות במראה ריקה ופרטית שהיא יוצרת לעצמה.
עוברת תהליך ממושך המוביל אותה אל תערוכת הציורים הראשונה שלה וליצירת מקום חדש ביחסיה הפרובלמטיים עם בן זוגה.
צלילוּת הערפל (הוצאת "טרקלין" 2005), ספר פנטסיה המתרחש בשנת 2056 כשמלחמת עולם שלישית מותירה רק קומץ אנשים בעולם המונהגים על ידי אישה כריזמטית ומוטרפת משהו המנסה ליצור זן חדש של אנשים ואולי עולם ללא מלחמות.
בתנאי "מעבדה" ספרותית, בוחנת מיה שוורץ - גיבורת הספר - את טבע האדם, מנסה לנטרל את הרוע ולזכך את הטוב.
שושן צחור (ספרית מעריב 2008), בוקע מתוך מעמקי הקבר האנושי ומדבר על הפחד מאי-חיים וחיות.
ד"ר מימי קניג, מתמטיקאית בתחום האינסוף, היא דמות חריגה, הנוגעת בשונות, בגאונות ומובלת אל חיים פתלתלים ורבי התמודדויות, המובילים אותה אל מעשה יוצא דופן, המוצג בסופו של הספר.
מעשה המחייב את החיים ומיצויים.
ופתאום בא החושך (עם עובד 2017) ארבעה מקרי רצח שאירעו בישראל.
סיפורן של נשים אמיצות הפועלות למען החברה.
"כמו השמים בינואר", סיפור קצר, בספר דרך המילים, בהוצאת חברי אתר דרך המילים, עמודים 36—38 ישראל, 2012.
גליאדין הוא גליקופרוטאין אשר נמצא בחיטה ובדגנים אחרים.
גליאדינים הם (סוג של חלבונים) הניתנים להפרדה בשיטת האלקטרופורזה תוך שימוש בעובדה שלמולקולות שונות יש מטענים חשמליים שונים.
גליאדין מסוג α/β - מסיסים באלכוהול בעל אחוז נמוך.
מכילים 2-3% חומצות אמינו גופרתיות.
גליאדין מסוג γ - בעל משקל מולקולרי נמוך, מכיל 2-3% חומצות אמינו גופרתיות.
עשיר בחומצת האמינו ציסטאין שיכולה ליצור קשר דיסולפידי.
גליאדין מסוג ω - מסיס באלכוהול בעל אחוזים גבוהים יותר, 30%-50% חומצה אצטית.
בעל משקל מולקולרי גבוה, כמעט שלא מכיל חומצות אמינו גופרתיות.
גליאדין, יחד עם חלבון נוסף בשם גלוטנין, ידועים כיצרני גלוטן.
הם מסיסים במידה נמוכה באתנול ומכילים קשר דיסולפידי בין מולקולרי.
חלבונים אלה חיוניים באפיית לחם, מפני שהם מאפשרים ללחם לתפוח בעת האפייה.
כמו כן, הם דוגמה טובה למזון-פתוגנזה.
אנשים בעלי רגישות גבוהה במיוחד לגלוטן, חולים במחלת הצליאק ומאופיינים ברגישות לגליאדינים מסוג γ ,β ,α.
אנשים בעלי אלרגיה (רגישות יתר לחלבונים) ואנשים הסובלים מאסתמה של אופה (baker's asthma) מאופיינים ברגישות לגליאדין ω.
גליאדין יכול לשמש גם כאמצעי חיבור יעיל לאנזימים רגישים (כגון: סופראוקסיד דיסמוטאז) המתחברים לגליאדין ויוצרים גליסודין.
במצב זה הם מוגנים מפני חומצות הקיבה העלולות לגרום לשיבוש.
גליאדין מוחלש מופק על ידי טיפול בחומצה או באנזים של גלוטן.
אנזים המכונה רקמות טרנסגלוטמינטיות (בקיצור: tTG) הופך חלק מהגלוטמין המועשר לחומצה גלוטמינית.
תהליך זה מתבצע מאחר שהגליאדינים מסיסים באלכוהול, אך לא ניתן לערבבם עם סוגי מזון שונים (כגון: חלב), מבלי לשנות את איכות המזון.
חסינות התא מפני גליאדין מוחלש מסוג β ,α, גבוהה יותר מחסינותו בפני גליאדין מועשר מסוג β ,α ותאפשר טיפול טוב יותר ברגישות לגלוטן.
גליב הוא פרוור נמל, המקיף מפרצון קטן בשם בלקוואטל ביי (Blackwattle Bay).
הוא מצוי מערבית למרכז העסקים הראשי של סידני.
גבולו הדרומי הוא דרך פרמטה וברודוויי, ממזרח הוא גובל באולטימו וממערב באננדייל ופורסט לודג'.
גליב מנוהל על ידי עיריית סידני (The City of Sydney).
מבחינה גאוגרפית הוא נחשב חלק מהמערב הקרוב (Inner West).
גליב החל את דרכו בנכס של הכנסייה האנגליקנית, שנועד לתמיכה בכמורה המקומית (גליב הוא הקדש בלקסיקון הכנסיות האנגליקניות והקתוליות).
שטר הקניין של הגליב ניתן על ידי המושל ארתור פיליפ לכומר ריצ'רד ג'ונסון ב-1790. בתחילת המאה ה-19 התגורר בגליב אדמונד בלאקט, ארכיטקט שתכנן את כנסיית יוחנן הקדוש (St.
John) בפינת דרך גליב פוינט ורחוב סיינט ג'ון ב-1870. הכנסייה רשומה כיום כנכס לשימור במדינת ניו סאות' ויילס.
גליב היה ביתם של קבוצת הרוגבי הגליב דירטי רדס, ששיחקו בנבחרת הראשונה של ניו סאות' ויילס בתחילת המאה ה-20. ב-1970 נבנה בגליב מעון לנשים בסיכון, שהיה הראשון מסוגו במדינה.
בגליב מתקיים מדי שבת שוק (Glebe Markets) בבית הספר היסודי של גליב.
שוק זה מוכר מאכלים, חפצי אמנות בעבודת יד, חומרי גלם לאמנות ותכשיטים, בין השאר.
זהו אחד מהשווקים הגדולים ביותר לחפצי יד-שנייה.
בגליב שני גנים המיועדים לקהל הרחב ומציעים מתקני החלקה: פארק ונתוורת' בגבול עם אולטימו וסנטניאל פארק בגבול עם אננדייל.
גליב כולל עדיין מספר רב של בניינים מהמאה ה-19, רובם בסגנון ויקטוריאני ששופצו.
מתוכם, 12 הוקצו לשימור על ידי מדינת ניו סאות' ויילס, כולל משרד הדואר הוותיק, תחנת המשטרה ובית המשפט של הפרוור.
בגליב קיים ריכוז מגוון מאוד של מסעדות אתניות, במיוחד תאילנדיות, איטלקיות והודיות.
גַלֵיאוֹן היה סוג של אוניית מפרשים חמושה גדולה בעלת כמה סיפונים, שהייתה בשימוש מדינות באירופה מן המאה ה-16 עד המאה ה-18, למטרות מלחמה ומסחר.
השם "גליאון" היה בשימוש זמן רב לפני שסוג האוניות המתואר כאן נכנס לשירות.
המושג "גליאון" ניתן בתחילה לגליאות, ספינות משוטים למטרות מלחמה שהיו נהוגות במהלך ימי הביניים.
היסטוריונים מן המאה ה-12 והמאה ה-13 כינו בשם "גליאון" ספינות משוטים בעלות 60, 64 ו-80 משוטים, שנועדו למטרות מלחמה ולמסעות חקר.
גם בתיאורי מסעי הצלב מוזכרים גליאונים וגליאוטים, ונראה שמדובר בגליאות האמורות.
מאוחר יותר החל המונח "גליאון" להתייחס לספינות המונעות במפרשים, ומשמעותו השתנתה לאוניית מלחמה חמושה היטב.
הגליאון היה חוליה בשרשרת התפתחותן של אוניות מסחר ומלחמה שהיו יכולות להפליג בימים הסוערים שמצפון וממערב לאירופה.
הגליאות שהיו מקובלות בעולם העתיק ובימי הביניים התאימו לשיט במימי הים התיכון השקט יחסית, ולא היו יכולות לעמוד בסערות ובגלים הגבוהים של חופי אירופה.
מול חופים אלה הפליגו ספינות שהיו מצוידות במפרש ומונעות על ידי הרוח, ובנויות כך שיוכלו לעמוד בדרישות המסחר והמלחמה באזורים אלה.
במאה ה-15, עם התעצמותם של מסעות הגילויים של ספרד ופורטוגל ברחבי העולם, הופיע הקאראק (Carrak), אונייה שהייתה יכולה להפליג באוקיינוס: היא הייתה גדולה דיה כדי לעמוד בגלים הגדולים וגם כדי לשאת די אספקה ומזון למסעות ארוכים.
ספינת הגליאון הייתה שכלול של ספינת הקאראק.
היא הייתה בעלת גוף ארוך יותר ו נמוך יותר, וכן חתך צר יותר.
האורך הרב יותר אפשר יציבות רבה יותר בעת השיט יחד עם יכולת תמרון גבוהה יותר, והחתך הצר צימצם את התנגדות הרוח והגדיל את מהירות האונייה.
ירכתי הגליאון היו רבועים, לעומת הירכתים המעוגלות יותר של הקאראק, והקטנת צור החרטום אפשרה התקנת מעין זרבובית או .
ספינות הגליאונים בפורטוגל היו קטנות יותר מן הקאראק, שהייתה ספינה גדולה מאוד יחסית לזמנה, כ-1,000 טון, לעומת הגליאונים שהיו חצי מזה.
מאידך, הגליאונים שהפליגו ממנילה לספרד החדשה עלו בסופו של דבר בגודלן על 2,000 טון.
הספינות מטיפוס קאראק היו בעלות חימוש קל יחסית, ונועדו בעיקר להעברת מטען בדרך הים.
הגליאונים, לעומתן, נועדו מלכתחילה לשימוש מלחמתי, והיו בעלות מבנה חזק יותר, וחימוש כבד יותר.
למרות זאת, הן היו זולות יותר מן הקאראק; במחירן של שלוש ספינות מטיפוס קאראק ניתן היה לבנות חמישה גליאונים.
כמה מדינות טוענות לזכות הראשונים בבניית גליאונים, אך בפועל בנתה כל מעצמה ימית לחופי האוקיינוס האטלנטי גליאונים, תוך התאמה לצרכיה הייחודיים.
מקובל שדגם ספינת הגליאון הטוב ביותר נבנה בספרד על ידי רב החובל ומתכנן הספינות אלווארו דה באזאן, באמצע המאה ה-16.
הגליאון הונעה על ידי הרוח בלבד, באמצעות מפרשים שנישאו על שלושה או ארבעה תרנים.
מפרשים אלה הוחלפו במפרשים רבועים באוניות המפרש של המאות הבאות.
כאמור, בגליאון נעשה שימוש מלחמתי ומסחרי; הגליאונים הגדולים ביותר היו הספינות שהובילו זהב ואוצרות ממרכז אמריקה ומהפיליפינים לספרד.
הגליאונים היוו כלי מרכזי בהשתלטות הפורטוגלים והספרדים על העולם החדש, בשל יכולתן לשאת מספר רב של חיילים וכמות גדולה של אספקה אל הארצות החדשות שמעבר לאוקיינוס, וסחורות רבות בדרך חזרה.
ספינות גליאון רבות עברו הסבות מייעוד מלחמתי לייעוד מסחרי וחוזר חלילה, לעיתים כמה פעמים במהלך שירותן.
הגליאונים היו חוליה חשובה בתהליך התפתחותן של אוניות המפרש, ולמעשה היוו את אב הטיפוס של כל האוניות שהתפתחו אחריהן במאתיים וחמישים השנים הבאות.
הגליאונים הוסיפו לשמש כאוניות מלחמה וסוחר עד להופעתם של סוגי אוניות חדשים שלהן חִבֵּל מתוחכם יותר, ובהן אוניות הקו, שהחליפו את הגליאונים כאוניות המלחמה עיקריות במהלך המאה ה-18.
שדרית הגליאונים נבנתה מעץ אלון, התרנים מאורן, והגוף מעצים אחרים כמו מילה.
אף על פי שהגליאון הייתה זולה מהקאראק, עדיין נדרשו משאבים ניכרים כדי לבנותה.
גליאונים לשימוש מסחרי נבנו בדרך כלל על ידי התאגדות של אנשי עסקים שהשקיעו יחד במיזם.
מאפייניה הבולטים של הגליאון היו הזרבובית שהתמשכה בראש החרטום, המפרש הלטיני על התרנים האחוריים ו הרבוע.
בגליאונים גדולים נוסף מאחור תורן רביעי, שנשא גם הוא מפרש לטיני.
תנאי החיים הקשים בהפלגות ארוכות בים הביאו לתמותה רבה בקרב הצוות, עקב מחלות, תאונות ופעולות מלחמתיות.
בשל כך נבנתה מערכת ה כך שניתן יהיה להשיט את האונייה על ידי צוות מצומצם בלבד, במקרי חירום.
סאו ז'ואו בפטיסטה (São João Baptista), שכונתה "בוטאפוגו" (Botafogo), הייתה אוניית המלחמה החזקה ביותר בעולם כאשר הושקה בשנת 1534 בפורטוגל.
הגליאון אדלר פון ליבק (Adler von Lübeck) הייתה האונייה הגדולה בעולם כאשר הושקה ב-1566. הגליאון הייתה חלק מהצי של העיר ליבק, אחת מערי ההנזה; אורכה היה כ-80 מטרים ונפחה בין 2,000 ל-3,000 טון.
הגליאון של מנילה (Galeón de Manila) היה כינוין של ספינות סוחר ספרדיות שחצו את האוקיינוס השקט פעם או פעמיים בשנה, והובילו סחורות רבות ערך ממנילה לאקפולקו, בספרד החדשה.
סאן סלבדור הייתה אוניית הדגל של חואן רודריגס קבריו במסעות הגילוי שלו לאורך החוף המערבי של אמריקה הצפונית בשנת 1542.
גולדן היינד (Golden Hind) הייתה אונייתו המפורסמת של סר פרנסיס דרייק.
באונייה זו הפליג דרייק מסביב לעולם בשנים 1577–1580.
ארק ראלי (Ark Raleigh), גליאון שתוכננה ונבנתה על ידי סר וולטר ראלי.
מאוחר יותר נרכשה האונייה על ידי הכתר האנגלי, ולורד הווארד, אדמירל הצי, קבע אותה כספינת הדגל שלו בעת הקרב עם הארמדה הספרדית ב-1588. בתקופה זו שונה שמה של האונייה לארק רויאל.
Revenge הייתה אוניית הדגל של פרנסיס דרייק בעת הקרב עם הארמדה הספרדית.
האונייה נלכדה בידי הספרדים ליד האיים האזוריים ב-1591, וטבעה בעת ההפלגה חזרה לספרד.
סאו מרטינו (São Martinho) הייתה אוניית הדגל של אלונסו פרס דה גוזמן, הדוכס השביעי ממדינה-סידוניה, מפקד הארמדה הספרדית.
טריומף הייתה הגליאון הגדולה ביותר של האנגלים.
בעת הקרב עם הארמדה הספרדית פיקד על האוניה סר מרטין פרובישר, מיורדי הים המפורסמים בתקופה האליזבתנית.
דאטֶה מארו (ביפנית: 伊達丸) הייתה גליאון שנבנתה ביפן, וחצתה בשנת 1614 את האוקיינוס השקט עד ספרד החדשה.
הגליאון נבנתה על פי הדגם הספרדי, שנקרא ביפן נאנבאן סֶן.
ב-1617 נמכרה האונייה לספרדים, ושמה הוחלף לסאן חואן באוטיסטה.
נואסטרה סניורה דה לה קונספסיון (Nuestra Señora de la Concepción) הייתה גליאון פורטוגזית, שכונה גם "קאגאפואגו" (Cagafuego) בשל עוצמת האש הרבה של תותחיה (משמעות הביטוי הפורטוגזי היא "מחרבנת אש").
למרות עוצמתה, נלכדה האונייה בידי פרנסיס דרייק ב-1578, ועליה אוצר גדול: תפוקה של שנה שלמה ממכרות במרכז אמריקה בשווי של כ-400,000 פסו (שווה ערך לכ-12 מיליון לירות שטרלינג כיום).
פדרה אטרנו (Padre Eterno), גליאון פורטוגזית שהושקה ב-1663, נחשבה לאונייה הגדולה ביותר בעולם בזמנה, נשאה 144 תותחים והייתה יכולה לשאת כ-2,000 טון מטען.
ואסה הייתה גליאון שוודית שהושק ב-1627, אך טבעה בהפלגת הבכורה שלה ב-1628. האונייה נמשתה ב-1961, שוחזרה ושומרה; זוהי הגליאון המקורית היחידה ששרדה.
גלידה באר שבע היא רשת גלידריות ישראלית שראשיתה בגלידריה בבאר שבע.
הגלידריה "גלידה באר שבע" הוקמה ב-1950 בעיר העתיקה בבאר שבע, ברחוב הדסה, על ידי יוליה רוטנברג.
רוטנברג, ילידת פולין, היגרה לווינה והחלה לעסוק שם במסעדנות, אך עברה לאחר מכן לעסוק בייצור גלידה.
עם קום המדינה עלתה לישראל והשתקעה בבאר שבע.
את "גלידה באר שבע" הקימה כשברשותה שתי מכונות לייצור גלידה.
העסק הוקם בבית ישן שהוסב למפעל קטן לגלידה ולחנות.
הגלידה הוכנה משמנת אמיתית, ונמכרה בחמישה טעמים בסיסיים.
הגלידריה הייתה פופולרית, והייתה תחנת עצירה ידועה בדרך דרומה לאילת.
בשנות ה-90 החליטה רוטנברג להפוך אותה לרשת סניפים.
בשנת 2005 נפטרה רוטנברג, שנהגה לפקוד את הגלידריה עד פטירתה בגיל 93. את העסק ירשו נכדיה של רוטנברג, עודד ואליענה בר.
כיום משמש עודד בר המנכ"ל והבעלים של הרשת, שמונה את הסניפים הבאים: שישה סניפים בבאר שבע וסניפים בחיפה, בתל אביב, בפתח תקווה, בחולון, בירושלים, בפצאל, באשדוד ובאשקלון.
הגלידות שנמכרות בגלידריות הרשת מיוצרות בשני מפעלים, בבאר שבע ובקריית גת.
הגלידות המיוצרות נטולות חומרים משמרים, חומרים מייצבים או צבעי מאכל.
ב-2012 חנכה הרשת קונספט חדש בחנויותיה: סניפים שנבנים כמודל מוקטן של הסניף הראשון בבאר שבע, שבהם מיוצרת הגלידה במטבח פתוח למול הלקוחות.
החנויות הן בגדלים של 20–70 מ"ר.
גליביצה (בפולנית: Gliwice – "גְּליבִיצָה", , בגרמנית: Gleiwitz, גלייביץ), היא עיר בדרום פולין, בחבל-ארץ שלזיה עילית, בסמוך לעיר קטוביץ.
אוכלוסיית העיר השוכנת על גדתו של הנהר קלודינקה (יובל של נהר האודר), מונה 184,993 נפש (נכון למרץ 2014).
עד לשנת 1975 הייתה גליביצה חלק מפרובינציית קטוביץ, אך בשנת 1999 עם החלוקה החדשה לפרובינציות בפולין, הפכה העיר לחלק מפרובינציית שלזיה.
אזכור היסטורי ראשון של גליביצה הוא משנת 1276 עת נשלטה על ידי דוכסי שושלת פיאסט.
בשנת 1335 העיר הפכה לחלק ממלכות בוהמיה ובשנת 1526 עברה גלייביץ, כשמה אז, לשלטון בית הבסבורג.
במהלך המאה ה-18, בעת המלחמות השלזיות, גלייביץ נפלה לידי פרוסיה יחד עם רובה של שלזיה.
עם תום המלחמות הנפוליאוניות גלייביץ נוהלה כחלק ממחוז טוסט-גלייביץ הפרוסי, אשר היה חלק מפרובינציית שלזיה.
גלייביץ עברה יחד עם פרוסיה לשליטת האימפריה הגרמנית בשנת 1871. בשנת 1897 זכתה גלייביץ למעמד של מחוז עירוני.
בשנת 1796 הוקם בגלייביץ תנור רם ראשון ביבשת אירופה, אשר הוזן בקוק.
במהלך המאה ה-18 החלך והתחזק מעמדה של גלייביץ כמרכז תעשייתי.
מפעלי הפלדה שקמו בעיר עודדו התפתחות תעשיות בתחומים נוספים.
בשלהי המאה ה-18 פעלו בגלייביץ 14 מזקקות, שתי מבשלות בירה, 5 ממגורות, 7 בתי חרושת ללבנים, 3 מנסרות, בית חרושת לרעפים, 8 יצרני סיד ושני בתי חרושת לזכוכית.
הפעילות התעשייתית בעיר הביאה לפתיחת בנקים ומוסדות מסחריים אחרים.
בשנת 1892 הושלמה בניית רכבת קלה ובשנת 1899 נפתח בעיר תיאטרון, אשר זכה לפרסום בכל גרמניה ובו הופיעו עד לתחילת מלחמת העולם השנייה שחקנים מכל רחבי אירופה.
על פי המהדורה האחת-עשרה של אנציקלופדיה בריטניקה, בשנת 1905 חיו בגלייביץ 61,324 תושבים.
בעיר פעלו שתי כנסיות פרוטסטנטיות, ארבע כנסיות קתוליות, בית כנסת, בית ספר למקצועות הכריה, מנזר, שני בתי יתומים וקסרקטין.
גלייביץ הייתה מרכז אזור המכרות בשלזיה עילית.
לאחר מלחמת העולם הראשונה אירעו באזור גלייביץ התנגשויות בין גרמנים ופולנים.
כל אחת מן הקבוצות האתניות שאפה לספח את שלזיה למדינת הלאום שלה.
בניסיון להכריע בסכסוך ערך חבר הלאומים משאל עם ב-20 במרץ 1921. בעיר גלייביץ 78.7% מן הקולות תמכו בהמשך השתייכותה של העיר לגרמניה.
תוצאות משאל העם הובילו למרד השלזי השלישי, אשר בעקבותיו, בתיווך חבר העמים, הוחלט כי העיר גלייביץ, יחד עם הערים ביטום והינדנבורג תישארנה בתחום גרמניה, בעוד שהחלק המזרחי של שלזיה עילית ובתוכו העיר קטוביץ יעבור לשליטת פולין.
ב-31 באוגוסט 1939, מתקפה מבוימת על ידי המשטרה החשאית הגרמנית על תחנת רדיו בגלייביץ היוותה את העילה לגרמניה הנאצית לפלוש לפולין.
אירוע זה, הידוע בכינוי "תקרית גלייביץ", היווה את תחילתה של מלחמת העולם השנייה.
החל מיולי 1944 ועד ינואר 1945 פעל בגלייביץ אחד ממחנות הלווין של מחנה הריכוז אושוויץ.
ב-24 בינואר 1945 נכבשה גלייביץ על ידי הצבא האדום של ברית המועצות.
בהתאם להחלטות ועידת פוטסדאם הועברה גלייביץ לשליטת פולין, ורוב אוכלוסייתה הגרמנית הוגלתה מערבה והוחלפה בגולים פולנים משטחי פולין שסופחו על ידי ברית המועצות.
ככל הנראה היהודים הראשונים גרו בעיר כבר בימי הביניים.
ישנן עדויות לכך שהיה קיים רחוב שנקרא בשם סימטת היהודים – Judengasse.
לאחר השואה, בשנת 1946 חיו בגליביצה כ־1,000 יהודים.
רובם עזבו בהדרגה למדינות המערב וישראל.
בשנת 1950 היו בגליביצה כ־200 יהודים.
בשנים 1968–1969, כתוצאה מקמפיין אנטי-ציוני, היגרו יהודים רבים מפולין.
גליבנקלאמיד (בלועזית: Glibenclamide) הוא השם הגנרי הבינלאומי לתרופה ממשפחת הסולפוניל-אוראה הניתנות לטיפול בסוכרת.
בארצות הברית היא מכונה גליבורייד (glyburide).
גליבנקלאמיד שייכת לדור השני של התרופה ממשפחת הסולפוניל-אוראה.
בדומה לשאר התרופות ממשפחת זאת היא מתאפיינת בזמן פעילות ארוך יותר מאשר זמן מחצית של התרופה.
על אף שהיא תרופה ישנה המשמשת זה שנים לטיפול בסוכרת, יש בה מספר חסרונות.
היא עלולה לגרום לעלייה במשקל ולגרום להיפוגליקמיה.
יתרונותיה הם עלות כספית נמוכה ושימוש היסטורי נרחב, מה שהופך אותה לתרופה חשובה לטיפול בסוכרת על פי ארגון הבריאות העולמי.
בשל זמינות גדולה של תרופות אחרות לסוכרת, הולך ופוחת השימוש בגליבנקלאמיד בסוכרת.
גליבנקלאמיד משווקת בישראל בשם המסחרי גלובן (Gluben) וקיימת בטבליות המכילות 5 מ"ג.
גליבנקלאמיד פועלת על תאי בטא של הלבלב וגורמת להפרשת אינסולין.
העלאת הפרשת אינסולין תורמת לכך שיותר גלוקוז נכנס לתאים ובכך רמות הגלוקוז בדם יורדות.
לגליבנקלאמיד יש זמן מחצית חיים קצר של 4 שעות כאשר הוא נלקח במנה בודדת, אבל כאשר הוא נלקח באופן כרוני מדי יום, זמן מחצית החיים של התרופה עולה ל-10–13 שעות.
עם זאת ולמרות זמן מחצית חיים קצר יחסית, התרופה פועלת עד 24 שעות וזה בין היתר בשל קיומם של תוצרי פירוק פעילים פרמקולוגית של התרופה.
למרות שניתן לתת את התרופה פעמיים ואף שלוש פעמים ביום, מומלץ להימנע ממתן זה ולתת את התרופה במינון חד יומי.
גליבנקלאמיד היא תרופה ישנה שהיתרונות שלה בטיפול בסוכרת הן עלות נמוכה ויעילות גבוהה יחסית באיזון הסוכרת.
עם זאת היא עלולה לגרום להיפוגליקמיה שעלולה להיות מסוכנת וכמו כן היא גורמת לעלייה במשקל.
קיימים רופאים שממליצים על מתן התרופה בהריון, אבל לפי מחקרים על התרופה, נראה כי היא פחות יעילה בסוכרת הריונית בהשוואה לאינסולין או מטפורמין ולכן לא מומלץ להשתמש בה בהריון.
התרופה נחקרת בטיפול בשבץ ובאיסכמיה מוחית, וייתכן ותהיה לה יעילות במצבים אלו, מאחר שחדירותה למוח עולה לאחר שבץ וקיימים קולטנים מיוחדים SUR1 שאליהם נצמדת התרופה ויכולה להיות מיטיבה עם החולים.
ישנם דיווחים בספרות כי מתן גליבנקלאמיד קשור בהשפעה לרעה על תפקוד מערכת הלב וכלי הדם, אך המחקרים אינם חד משמעיים ונדרשים מחקרים ארוכי טווח על מנת להוכיח השפעה זאת.
על פי קריטריוני BEERS, התרופה איננה מתאימה לשימוש בקשישים.
רגישות יתר המתבטאת באנגיודמה, פריחה ורגישות לאור
המושג גלי רקיע בתקשורת מתייחס להתפשטות גלי רדיו המוחזרים או משתקפים בחזרה לכיוון כדור הארץ מה-יונוספירה, השכבה הטעונה חשמלית באטמוספירה העליונה.
גלים אלו אינם מוגבלים על ידי עקמומיות כדור הארץ, לכן ניתן להשתמש בגלים אלו ליצירת תקשורת בין-יבשתית ולמרחקים ארוכים.
מרבית השידורים לטווחים ארוכים המתבצעים בתדרים גבוהים, בין 3MHz ל-30MHz, הם כתוצאה מהתפשטותם של גלי רקיע.
מאז שנות ה-20 המוקדמות, שדרני רדיו חובבנים, שהוגבלו לשידור בהספקים נמוכים מאשר אלו של תחנות השידור, ניצלו את היתרונות בגלים אלו לתקשורת ארוכת טווח.
יש להבדיל גלים אלו משני שידורים אחרים:
התפשטות גלי קרקע - בה גלי הרדיו נעים בצמוד לאדמת כדור הארץ מבלי להתבדר או להתפזר באטמוספירה.
שיטת שידור זו אופיינית לתדירויות נמוכות.
התפשטות קו ראייה (Line of sight) - בה גלי הרדיו נעים בקו ישר.
התפשטות זו אופיינית למרבית התדרים הגבוהים קרי - UHF, וגלי מיקרו.
היונוספירה היא תחום באטמוספירה העליונה, הנפרשת בגובה שבין 80 ל-1000 קילומטרים.
בגובה זה האוויר מיונן על ידי רוח סולרית וקרניים קוסמיות.
כאשר אותות בתדר גבוה נכנסים לאזור זה בצורה אלכסונית, הם מוחזרים בחזרה כפי שגלים מוחזרים מתווך בעל מקדם שבירה שונה.
אם היינון של השכבה חזק מספיק ביחס לתדר האות, ההחזרה שקולה כמעט להחזרה של גל ממראה.
לאחר מכן, הגלים נעים בחזרה לקרקע כדור הארץ, וזה מבצע החזרה דיפוסיבית לגלים, קרי- הם מוחזרים בטווח של זוויות שונות מכדור הארץ, לכיוון היונוספירה.
כתוצאה מכך, האות כאילו "מקפץ" הלוך ושוב בין היונוספירה לבין כדור הארץ, פעמיים או יותר.
ההחזרות הללו מלוות בהפסדים נמוכים מאוד ולכן גם סיגנלים בהספקים של וואטים בודדים יכולים להתקבל במרחקים של אלפי קילומטרים מנקודת השידור, וליצור תקשורת גלובלית.
בכל "קפיצה" של הגלים, הם יכולים לעבור עד כ-3500 קילומטרים, כך ששידורים טרנס-אטלנטיים יכולים להתקבל על ידי 2 או 3 קפיצות.
אם היינון של היונוספירה אינו מספיק חזק, הגלים מוחזרים בהתחלה מטה, ולאחר מכן מעלה אל מעל לשכבה העליונה של היונוספירה, כשהם סוטים מכיוונם המקורי.
סיגנלים בתדרים בתחום תדרים גבוהים ביותר (VHF- very high frequencies) לרוב חודרים את היונוספריה ולא מוחזרים לפני כדור הארץ.
סיגנלים בתדרים נמוכים מ-10MHz מתפשטים בשיטת גלי רקיע בצורה מיטבית בלילות.
תדירויות מעל 10MHz מתפשטות ביעילות דווקא במהלך היום.
תדירויות מתחת ל-3kHz הן בעלות אורך גל הגדול מהמרחק בין האדמה לבין היונוספירה.
התדירות המקסימלית המאפשרת שימוש בשיטת שידור גלי רקיע מושפעת בצורה חזקה על ידי מספר כתמי השמש הקשורים ישירות ליינון האטמוספירה.
שידור בגלי רקיע לעיתים מונחת לרעש בשל סערות גאומגנטיות.
שיטה זו יכולה להיות מופרעת בצורה ישירה ומהירה כתוצאה מהפרעות פתאומיות ביונוספירה, כמו שינוי בצפיפות הפלזמה בשכבה זו ובתנועתה כתוצאה מהתפרצות שמשית.
בשעות הלילה, השכבות הנמוכות יותר ביונוספריה נעלמות, מה שגורם לכך שאינדקס השבירה האפקטיבי של היונוספירה לעלות מעל לערכו של אינדקס השבירה של כדור הארץ.
הדבר מוביל ל"קפיצות" גדולות יותר במרחקים של שידורי הלילה.
גלי קרקע הם סוג של גלים משטחיים המתפשטים לאורכו של תווך בתוך מדיום שונה, כמו גלי כובד בין שני נוזלים בעלי צפיפות שונה.
גלים מכניים עשויים להיות אלסטיים או סייסמיים, כמו גלי ריילי , או גלים אלקטרומגנטיים המתקדמים במוליך גלים בעל אינדקס שבירה משתנה בצורה הדרגתית.
בשידורי רדיו, גלי קרקע הם גלים משטחיים המתפשטים בקרבת פני כדור הארץ.
גלי קרקע מתפשטים במקביל ובסמוך לפני כדור הארץ, ועוקבים אחר העקמומיות של כדור הארץ.
גלים המתקדמים ביעילות בצורה זו הם בעלי תדירויות נמוכות מ-3MHz.
זאת משום שהם מצליחים לבצע עקיפה מוצלחת יותר סביב מכשולים בדרכם, בשל אורך הגל הגבוה שלהם.