tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
האקלים מתאפיין בחורפים קרים אך יחסית יבשים (אם כי לעיתים קרובות יש כמויות גדולות יחסית של שלגים), באביב עם טמפרטורות חמות יותר ובו יורדים גשמים רבים יותר, בקיץ חמים אך גשום ולח ובסתיו יחסית חמים ויבש.
ממוצע המשקעים השנתי עומד על 1,006 מילימטרים.
בעיר שוכנת אוניברסיטת אקרון אשר הוקמה ב־1870, ידועה במרכז הגדול שלה לחקר פולימרים.
את העיר משרת נמל התעופה האזורי אקרון-קנטון, הנמצא בעיר גרין במרחק של כ-16 קילומטרים דרום-מזרחית לעיר.
הנמל משרת גם את העיר קנטון.
בתוך העיר נמצא נמל התעופה הבינלאומי אקרון פולטון, שלמרות שמו המטעה משמש בעיקר לתעופה כללית.
העיר נמצאת על המסלול של כביש בין-מדינתי 77, המקשר בין העיר קולומביה בקרוליינה הדרומית והעיר קליבלנד בקרבת אקרון, וכביש בין-מדינתי 76, המקשר בין מדינת אוהיו והעיר קמדן בניו ג'רזי.
תושבים נודעים אשר נולדו באקרון, אוהיו כוללים את:
לברון ג'יימס, כדורסלן בליגת הNBA
סטף קרי, כדורסלן בליגת הNBA
כריסי היינד, סולנית להקת הפריטנדרס
לאקרון יש שתי ערים תאומות:
אקרוטאטוס הראשון היה נסיך מצביא ומדינאי ספרטני.
אקרוטאטוס היה בנו של קלאומנס השני, מלך ספרטה מהשושלת האגידית.
היה לו אח צעיר בשם קלאונימוס.
לאחר קרב מגלופוליס, הוא התנגד להצעה לנדות את הספרטנים ניצולי הקרב.
לפיכך, כדי שלא ייתפס כמזלזל בחוקים, הוא העניש רבים אחרים שעברו על חוקים.
מעשה זה הפך אותו למאוד לא פופולרי בעיר, והוא אף הוכה בידי קבוצת אנשים.
למזלו, בשנת 315/316 לפנה"ס, הגיעו שליחים מהעיר אקרגס שבסיציליה, אשר ביקשו עזרה ספרטנית במאבקם נגד סירקוסאי.
אקרוטאטוס שש על ההזדמנות לשקם את כבודו האבוד, ויצא בראש כוח צבאי עם השליחים מאקרגס.
לטענת דיודורוס סיקולוס, הוא אף לא קיבל אישור לכך ממועצת האפורים.
ספינותיו נסחפו אל הים האדריאטי, והוא עגן באפולוניה.
באותו הזמן הותקפה העיר בידי האילירים, אולם אקרוטאטוס הצליח לתווך בין הצדדים, וביוזמתו הם כרתו ברית שלום.
לאחר מכן הוא הפליג לאיטליה, ושם שכנע את העיר טאראנטום לשלוח עזרה צבאית לאקרגס.
בעוד הטאראנטינים מתכוננים, אקרוטאטוס הגיע לאקרגס ומיד קיבל שם את הפיקוד על הצבא.
בתחילה הוא זכה לפופולריות רבה, והבטיח להמוני העם השמדה כללית של האויב.
עם זאת, בפועל הוא לא עשה דבר.
יתר על כן, "הוא הפך להיות צמא דם יותר מכל העריצים...
הוא נטש את צורת החיים של מולדתו והתמסר לתענוגות בלי מעצורים עד שהוא נראה פרסי יותר מאשר ספרטני".
בני אקרגס שמאסו בו, שללו ממנו את תואר המפקד, ומאוחר יותר ניסו להתנקש בחייו.
מבועת, אקרוטאטוס נמלט בחזרה לספרטה.
בהמשך, בתיווך קרתגו, הגיעו סירקוסאי ואקרגס להסכם שלום.
הוא מת בתאריך לא ידוע כשאביו עוד היה בחיים.
לאחר מותו של קלאומנס בשנת 309 לפנה"ס נבחר בנו הצעיר אראוס הראשון למלך בידי מועצת האפורים, כשהם מדלגים בכך על אחיו הצעיר של אקרוטאטוס, קלאונימוס.
אקרוטאטוס השני היה מלך ספרטה מהשושלת האגידית.
אקרוטאטוס היה בנו של אראוס הראשון, מלך ספרטה מהשושלת האגידית.
סבו היה אקרוטאטוס הראשון, שמעולם לא עלה על כס המלכות.
לאקרוטאטוס הייתה מערכת יחסים לא חוקית עם הנסיכה כילוניס מהשושלת האאוריפונטידית.
כילוניס הייתה אשתו של המצביא קלאונימוס, דוד של אביו של אקרוטאטוס.
פלוטרכוס כותב שכילוניס התאהבה באקרוטאטוס "באופן נואש" ושקלאונימוס נודע כ"בעל מזג אלים ושרירותי" ושזלזל באשתו.
מערכת יחסים זו, כמו גם העובדה שקלאונימוס לא נבחר למלך לאחר מותו של קלאומנס השני, גרמו לכך שקלאונימוס הסית את פירוס מלך אפירוס לתקוף את ספרטה.
כאשר פירוס תקף, שהה אראוס אביו של אקרוטאטוס בכרתים, ומשום כך אקרוטאטוס הנהיג את הגנת העיר.
בספרטה הרוחות סערו והיו שהציעו להבריח את הנשים מחוץ לעיר.
תוכנית זו נתקלה בהתנגדות, שכן לא ייתכן שהנשים יחיו בעוד ספרטה תיפול.
הנשים והגברים עמלו יחד לחפור תעלה נגד פילי הקרב של פירוס.
במהלך יום הקרב הראשון, אקרוטאטוס סיכל ניסיון של פירוס לאגף את התעלה, על ידי כך שאיגף בעצמו את הכוח התוקף והסב לו אבדות כבדות.
פלוטרכוס מספר שבסוף היום נכנס אקרוטאטוס מכוסה בדם לספרטה, ונראה נאה יותר מתמיד.
כל נשות ספרטה קינאו בכילוניס, וזקני העיר ביקשו ממנו לעזוב את הקרב ולהינשא לה באופן חוקי כדי שיוליד ילדים נוספים כמוהו.
במשך יומיים הצליחו התושבים לעמוד נגד ההתקפות החוזרות ונשנות של פירוס, ולאחר מכן שלח אנטיגונוס השני גונאטס, מלך מוקדון גיס שכירים שלו תחת פיקודו של אמינאס איש פוקיס לעזרת העיר.
ואראוס חזר מכרתים עם 2,000 חיילים.
מצבו של פירוס היה בכי רע והוא נאלץ לנטוש את המצור על ספרטה.
הדבר אינו מצוין במפורש במקורות, אולם נראה שלאחר הקרב נשא אקרוטאטוס את כילוניס לאישה באופן חוקי.
בשנת 265 לפנה"ס, מת אראוס, ואקרוטאטוס ירש אותו כמלך.
תקופת מלכותו הייתה קצרה, ולא ידוע עליה הרבה.
פאוסניאס כותב שבשנת 262 לפנה"ס (או 265 לפנה"ס), הצבא הספרטני פלש למגלופוליס בפיקודו של "אקרוטאטוס בן קלאומנס".
התחולל קרב קשה שפרטיו אינם ידועים, ושני הצדדים ספגו אבדות כבדות.
עם זאת, צבא מגלופוליס בפיקודו של אריסטודמוס ("הטוב") הנחיל מפלה לספרטנים שנאלצו לסגת.
בין ההרוגים היה גם אקרוטאטוס.
השם "אקרוטאטוס בן קלאומנס" מצביע כפשוטו על אקרוטאטוס הראשון, עם זאת סביר להניח שהכוונה לאקרוטאטוס השני ופאוסניאס התבלבל בשמות.
מחזקת השערה זו היא העובדה שפלוטרכוס מציין במפורש שאקרוטאטוס השני מת בקרב מול אריסטודמוס ממגלופוליס.
פילרכוס מאשים את אקרוטאטוס ואת אביו אראוס כמי שייבאו לספרטה מנהגים רעים כמו פאר ובזבוז, שגרמו להשחתת המידות של בני ספרטה.
בנו, אראוס השני, נולד זמן קצר לאחר שמת, ומלך עד גיל שמונה (שנת 254 לפנה"ס), אז מת ממחלה.
מחוז משנה אקציאברסקי (בבלארוסית: Жáбінкаўскі раён) הוא אחד מ-21 מחוזות משנה המרכיבים את מחוז הומל בבלארוס.
מרכזו המנהלי היא העיר אקציאברסקי.
בתקופת עריכת מפקד האוכלוסין של בלארוס (2009) , מנתה אוכלוסיית מחוז המשנה אקציאברסקי 15,989 בני אדם.
ההרכב האתני של האוכלוסייה במחוז היה: 95.1% בלארוסים, 2.8% רוסים, ו-1.0% אוקראינים.
אקפראסיס (מיוונית: ἐκφράσις =תיאור; מהלחם המילים אק [ἐκ=החוצה] ופרזיס [φράσις=לדבר]) הוא תיאור רטורי של יצירת אמנות, תיאור בכלי ספרותי או פרשנות מילולית של יצירת אמנות חזותית.
חוקר הספרות שמעון זנדבנק מגדיר את מושג האקפראסיס בשירה כך: "אקפרסיס - שירה המתארת יצירות אמנות: ציורים, פסלים, בניינים וכדומה".
האקפראסיס נחשב כלי רטורי שבו תחום אחד של אמנות מנסה להתייחס לתחום אחר באמנות, בעזרת הגדרה ופירוט של מהות היצירה וצורתה.
פרוזה, שירה, סרט או אפילו תמונה אקפראסטיים יכולים להאיר דרך אותה "חיוּת רטורית" את המתרחש ביצירה החזותית המקורית.
האקפראסיס מעשיר את היצירה ואף מסוגל להפיח חיים ביצירה החדשה דרך התיאור.
לדוגמה: ציור עשוי לתאר פסל ושיר יכול לתאר תמונה.
כמעט כל תחום אמנותי עשוי להיות נושא של אקפראסיס.
אמנות אקפראסטית איינה חייבת לייצג או לספר את היצירה המקורית באופן אותנטי, שכּן באקפראסיס רוח היצירה היא החשובה.
האקפראסיס מרחיב את ההשפעה האמנותית של היצירה המקורית דרך סינרגיה של היצירות.
חוקר הספרות אבנר הולצמן מסביר כי ישנם שני יסודות שהם הכרחיים באקפראסיס: התיאור והאינטרפרטציה.
הולצמן מוסיף כי המתח בין התיאור והאינטרפרטציה הוא שקובע במידה רבה את אופיו של כל שיר.
לעיתים יהיה שיר הנוטה אל התיאור המפורט והמדויק, ובמקרים אחרים המשורר יסתפק רק בהבלטת פרטים מעטים מן היצירה ויתמקד בהבעת התחושות וההרהורים העולים בו למראה אותה יצירה.
הולצמן מציג את דעותיהם של מספר חוקרי ספרות ותרבות על אודות העניין המיוחד הקיים בחוויה האקפראסטית: "כנרת מאיר, למשל, מדברת על המשחק המורכב בין שלוש נקודות תצפית המופעלות בשיר האקפראסטי בעת ובעונה אחת: 'תפיסתו של הקורא את תפיסתו של המשורר את תפיסתו של האמן הראשון'.
פרד מורמרקו מצביע על המתח בין עולמו של השיר האקפראסטי בן-ימינו הנטוע בעולם המושגים של המציאות שבה נכתב לבין עולמה של יצירת האמנות הפלסטית המשתקפת בשיר, אשר ככל שהיא קדומה יותר מתבלטים ריחוקם וזרותם של המציאות ושל הערכים האסתטיים שבתשתיתה".
כבר מן העת העתיקה ידוע לנו על חיבורים ושירים שבהם מופעים של אקפראסיס, דוגמת חיבורו של הסופיסט פילוסטרטוס מלמנוס, "תמונות" , בו מתוארים 64 ציורים בגלריה נאפוליטנית.
דוגמה נוספת מן העת העתיקה ניתן למצוא באיליאדה של הומרוס: בשיר השמונה-עשר שם מוצג תיאורו של המגן המפוסל המפואר שייצר הפייסטוס (האל-הנפח) עבור אכילס.
בימי הביניים אין מופעים משמעותיים לתופעה זו, זולת רשימות מלאי של יצירות אמנות פלסטיות.
רק במאה הארבע-עשרה החל להתגבר השימוש באקפראסיס.
בתקופת הרנסאנס והבארוק הייתה כבר שירה אקפראסטית ענפה.
במרוצת השנים נעשה שימוש הולך וגובר באקפראסיס באמנות אירופה.
במאה התשע-עשרה, למשל, כתב המשורר האנגלי ג'ון קיטס את שירו הנודע "אודה לכד יווני" (Ode on a Grecian Urn), שיר שכולו תיאור של כלי חרס שהמשורר גילה בו עניין רב.
דוסטויבסקי בספרו האידיוט (1869) שב וחוזר אל ציור של ישו שכמה מן הדמויות, ובהן הגיבור הנסיך מישקין, מושפעות ממנו.
דוגמה נוספת היא מן המחזה האישה מן הים מאת המחזאי הנורווגי הנריק איבסן (1888).
המערכה הראשונה פותחת בתיאור ציור של בתולת ים ואחריו בתיאור של פסל המציג אישה הסובלת מסיוט שבו מאהבה-לשעבר חוזר אליה.
שתי יצירות האמנות המתוארות בתחילת המחזה עשויות להתפרש כבעלות חשיבות רבה עבור המשמעות הכוללת שלו.
כמו יצירות האמנות המתוארות במחזה, כך גם גיבורת המחזה, אלידה ואנגל, משתוקקת לנעוריה האבודים ולאהובה לשעבר.
זו היא דוגמה מעניינת לדינמיקה בין האקפראסיס הספרותי ליצירות אמנות, מאחר שבשנת 1896 צייר הצייר הנורווגי אדוורד מונק ציור דומה לזה שתואר על ידי איבסן במחזה ומונק אף העניק לציורו את השם "האישה מן הים".
דוגמה נוספת, בתחום המוזיקה: בשנת 1874 כתב המלחין הרוסי מודסט מוסורגסקי את הסוויטה "תמונות בתערוכה" (Картинки с выставки), יצירה מוזיקלית המתארת ביקור בתערוכת ציור ואת התחושות לנוכח הציורים.
במאה העשרים נעשה שימוש נרחב באקפראסיס באמנות.
בין הדוגמאות הבולטות ניתן למנות את הסונטה "טורסו ארכאי של אפולו" (1918) מאת המשורר ריינר מריה רילקה, שנכתבה בהשראת פסל טורסו עתיק המוצג במוזיאון הלובר בפריז.
שיר זה עוסק בהשפעת האמנות על נפש האדם.
השירה האקפראסטית בספרות העברית החלה להופיע רק בתחילת המאה העשרים.
היעדרה של השירה האקפראסטית העברית במאות השמונה-עשרה והתשע-עשרה בלטה מאוד על רקע שכיחותו של האקפראסיס בספרות האירופית בת הזמן.
השיר העברי המודרני האקפראסטי הראשון הוא ככל הנראה שירו של שאול טשרנחובסקי "לנוכח פסל אפולו" (1899).
טשרניחובסקי מביע בשירו את התפעלותו מפסל אפולו ומבקש להביע באמצעותו את המתח השורר בין העולם היהודי המסורתי לבין ההשכלה והפתיחות לעולם האירופי, שיסודותיו בתרבות היוונית.
בסוף השיר הדובר משתחווה לפסל אפולו.
הקידה בפני הפסל, הנתפסת ביהדות כביטוי של עבודה זרה וכאקט פגאני ("לא תעשה לך פסל וכל תמונה") מדגישה את הצורך של הדובר, כנציג דורו כולו, להיפתח אל ערכיה החזותיים והאמנותיים של אירופה.
השיר "לנוכח פסל אפולו" הוא מעין קריאת תיגר על ההסתייגות היהודית מן האמנות הפלסטית והוא מהווה אבן פינה חשובה לתחילתה של המסורת האקפראסטית בשירה העברית, הן מן הבחינה הרעיונית והן מן הבחינה הכרונולוגית.
באמצע המאה העשרים, העכבות הנובעות מן האמונה היהודית עוד הטביעו את חותמן על השירה האקפראסטית העברית, ואמנים רבים העדיפו לכתוב שירה אקפראסטית על אמנים יהודיים או על אמנים שהיו קרובים ליהדות ביצירותיהם.
כך, למשל, המשורר יהודה קרני התייחס בשירו "עם התמונה 'מוות' למארק שגל" לציור "האדם המת" של מארק שאגאל (תמונה שממנה לקוחה דמות הכנר על הגג).
משנות החמישים של המאה העשרים ועד היום חל מפנה בהיקף וטיבה של ההתייחסות אל האמנות הפלסטית בשירה העברית.
יותר ויותר משוררים כתבו שירים אקפראסטיים, והשירה האקפראסטית העברית התרחבה משמעותית.
משוררים עברים רבים כתבו שירה אקפראסטית.
בשנת 1997 אף הוצגה תערוכה של שירה אקפראסטית במסגרת פסטיבל המשוררים במשכנות שאננים בירושלים.
אקרו-יוגה היא שיטת תרגול גופני המשלבת יוגה, אקרובטיקה ועיסוי תאילנדי.
בפועל, השימוש הנפוץ יותר בשם אקרו-יוגה בקרב מתרגלי השיטה מתאר תרגול גופני המתבצע לרוב בזוגות (ולעיתים יותר) אשר מבצעים יחדיו תנועות ותרגילים מעולם האקרובטיקה והיוגה.
ישנם שלושה תפקידים עיקריים בתרגול האקרו-יוגה: בסיס, פלייר, ושומר.
בסיס (Base) - המתרגל הנמצא לרוב על הקרקע ומניף את הפלייר.
פלייר (Flyer) - המתרגל אשר לרוב לא נמצא במגע עם הקרקע אלא נתמך "באוויר" על ידי הבסיס.
הפלייר יכול לבצע תנוחות סטטיות ותנועות דינמיות, ועבודתו דורשת לרוב שיווי משקל והפעלת שרירי ליבה.
שומר (Spotter) - מתרגל נוסף שעומד לעיתים צמוד לבסיס והפלייר.
תפקידו לשים לב לתרגול ולוודא שהפלייר ינחת בבטחה על הקרקע, בעיקר במקרים כאשר ישנו ניסיון לתרגל תנוחות ותנועות מתקדמות יותר.
ישנם שני סגנונות עיקריים לתרגול האקרו-יוגה: L-Basing, ו Standing.
L-Basing - סגנון בו הבסיס שוכב על הגב כשרגליו וידיו מונפות באוויר ותומכות את משקל הפלייר.
סגנון זה מאפשר לרוב פרקי תרגול ממושכים יותר מסגנון ה Standing.
Standing - סגנון בו הבסיס עומד על רגליו ונעזר לרוב גם בידיו כדי לתמוך את משקל הפלייר.
בסגנון זה הפלייר יהיה לרוב גבוה יותר באוויר, ופרקי התרגול יהיו קצרים יותר מסגנון ה L-Basing.
תנוחה סטטית - תנוחה מסוימת שבה אין תנועה (למשל, "מטוס").
הפלייר נתמך על ידי הבסיס באמצעות נקודת מגע אחת או יותר.
רצף - סדרת תנוחות הכוללת את המעברים ביניהם.
מכונת כביסה - רצף מעגלי של מעברים בין תנוחות המתחיל ומסתיים באותה תנוחה.
מעבר דינאמי (הקפצה) - הבסיס השוכב משתמש בכוח הרגליים ו/או הידיים שלו כדי להניף את הפלייר וליצור רגע שבו הפלייר באוויר.
ניתן באמצעות ההקפצה לחזור לאותה תנוחה או לעבור לתנוחה אחרת.
ברוב ההקפצות תישמר נקודת מגע אחת לפחות בזמן המעבר.
הקפצת "איקריאן" היא הקפצה שבה יש ניתוק רגעי מוחלט, ללא נקודות מגע בין הבסיס לפלייר, עד לתפיסה של הפלייר.
ישנן הרבה תנוחות סטטיות באקרויוגה.
אקפנטוס או אפנטוס (Έφαντος) היה פילוסוף יווני קדם-סוקרטי, אולם ייתכן שלמעשה לא היה קיים.
הוא מזוהה כפיתגוראי של המאה ה-4 לפנה"ס, וכתומך בתאוריה ההליוצנטרית.
הוא מתואר כאיש סירקוזה, ואפשר שהוא אקפנטוס איש קרוטונה, שבאשר אליו קיימת עדות.
אקפנטוס הכיר בקיומם של אטומים וקיומו של חלל ריק.
הוא טען שהקוסמוס עשוי מאטומים, ויש רק קוסמוס אחד (יקום) שנשלט על ידי השגחה (Πρόνοια), כלומר חוקי הפיזיקה.
הוא ראשון הפיתגוראים שייחס חומר פיזי ליחידות הפיתגוראיות.
אקפנטוס, כמו הרקלידס פונטיקוס, האמין שכדור הארץ מסתובב סביב מרכזו ממערב לכיוון מזרח, כמו גלגל, כאילו יש לו ציר.
אקרון טוליאטי הוא מועדון כדורגל רוסי מקצועני מהעיר טוליאטי שבמחוז סמרה.
נוסד בשנת 2018 ובעונת 2019/2020 השתתף באליפות ליגת הכדורגל המקצוענית וכבר בעונת הבכורה זכה באליפות אורל-עבר הוולגה של הליגה והבטיח העפלתו לליגה הלאומית, שנתיים בלבד לאחר הקמתה.
בתום עונת 2023/2024 העפיל לראשונה לליגת העל הרוסית בכדורגל, לאחר שהביסה את אוראל יקטרינבורג בטורניר ההעפלה.
הבעלים של המועדון הוא פאבל מורוזוב, מנהל חברת "אקרון אחזקות", חברה תעשייתית ומטלורגית שכוללת 38 חברות ייצור ו-108 מרכזי ייצור ואחסון בשטחי רוסיה ובמדינות ברית המועצות לשעבר.
למנהל המועדון מונה עם הקמתו איוואן קירייב.
בשנת 2018, הוקם מועדון כדורגל פרטי בשם "אקרון", על בסיס קבוצת ילדים בשם זה.
המועדון שיחק תחילה באליפות רוסיה בקרב קבוצות חובבניות, מחוז וולגה, שם סיים במקום השלישי ואף העפיל לשלב חצי גמר גביע העבר הוולגה.
בתום עונת 2019/2020 זכתה באליפות עבר הוולגה של הליגה המקצוענית והעפילה לליגת המשנה הרוסית, לראשונה בתולדותיה, שנתיים בלבד לאחר הקמתה.
באותה עונה העפילה עד לשלב 32 האחרונות בטורניר הגביע הרוסי בכדורגל 2019/2020 לאחר שגברה על לאדה טוליאטי, וולגה אוליאנובסק וסוקול סראטוב והפסידה למורדוביה סרנסק בדו-קרב פנדלים.
בעונת 2022/2023 הקבוצה העפילה לראשונה לשלב חצי גמר הגביע הרוסי בכדורגל.
שנה לאחר מכן העפילה לראשונה בתולדותיה לליגת העל הרוסית בכדורגל, אחרי שניצחה בטורניר העפלה את אורל יקטרינבורג 3:2 בסיכום הכולל.
הערותעונהליגהאזורמיקום 20184הליגה החובבניתעבר הוולגה31/2 גמר (גביע אזורי) עלתה ליגה בעקבות פירוק קבוצת חימיק-אבגוסט2019/203הליגה המקצועניתאורל-עבר הוולגה132 האחרונות עלתה ליגה בעקבות עצירת העונה בשל הקורונה וחישוב משחקי 2019.2020/212הליגה הלאומית—1764 האחרונותניצלה מהדחה בעקבות פירוק קבוצת טמבוב2021/22964 האחרונות—2022/23הליגה הראשונה9חצי גמר 2023/24הליגה הראשונה3סיבוב ו' עלתה ליגה בעקבות ניצחון על קבוצת אורל בטורניר העפלה2024/251הפרמייר-ליג
הקבוצה מארחת את משחקי הבית בעיר ז'יגוליובסק באצטדיון קריסטל, המכיל 1,565 מושבים.
בעונת 2020/2021 החלה לארח בסולידרנוסט ארנה בעיר סמרה.
בנובמבר 2021 חברת אקרון הולדינג הודיעה על חתימת הסכם לשיתוף פעולה עם עיריית טוליאטי וקרן השיכון והמשכנתאות של סמרה (SOFZhI), במטרה לבנות אצטדיון כדורגל עם תכולה 15,000 מושבים בפארק החוף בעיר.
16 דונם משטח פארק החוף יוקצו עבור האצטדיון החדש ולתשתיות הנלוות.
אקציית בתי החרושת היא המונח המשמש לתיאור האקציה שבוצעה ביהודי גרמניה הנאצית האחרונים שגורשו מברלין בתקופת השואה, החל מ-27 בפברואר 1943. רוב היהודים שגורשו עבדו במפעלים בברלין שבגרמניה הנאצית או בארגון הרווחה היהודי.
המונח נטבע על ידי הקורבנות לאחר מלחמת העולם השנייה.
הגסטפו כינה את התוכנית "Große Fabrik-Aktion" (פעולת מפעל גדולה).
התוכנית אמנם לא הוגבלה לברלין, אך האירוע שהבליט אותה מאוחר יותר היה מחאת רוזנשטראסה בברלין.
בספטמבר 1942 נותרו כ-75,800 יהודים בגרמניה לשם עבודה כפייה בתעשיית הנשק.
לקראת איסוף יהודי ברלין האחרונים לשם גירושם הקרב, הודיעה ממשלת גרמניה הנאצית לבעלי המפעלים כי עובדיהם היהודים, אפילו אלה הנשואים לגרמנים, יועברו לגור במחנות עבודה, וכי הממשלה תפעל במהירות להחלפתם בעובדי כפייה מהמזרח.
בעלי המפעלים נדרשו להתכונן לביצוע ההוראה.
המשרד הראשי לביטחון הרייך תכנן שליחת רכבות גירוש רבות לריגה ולאושוויץ.
צורכי המלחמה דרשו את מרבית ציוד התחבורה, ולכן לא בוצעו הגירושים באופן מיידי, אך למפעלים הודיעו כי עובדיהם היהודים "יפונו" בסוף מרץ 1943.
בתחילת 1943 כללה התוכנית 15,100 עובדים יהודים בברלין ו-5,300 מחוץ לבירה, כאשר מרביתם התגוררו בערים מרכזיות או במחנות עבודה.
ב-20 בפברואר 1943, האובר-שטורמבאנפיהרר של האס-אס, אדולף אייכמן, שהיה ראש מחלקת משנה (Referat IV B4) של המשרד הראשי לביטחון הרייך, פרסם פרטים על "technische Durchführung der Evakuierung von Juden nach dem Osten" (נהלים טכניים לפינוי יהודים למזרח).
במסגרת תוכנית זו, קבוצות היהודים הבאות נועדו לא להיכלל בגירוש:
יהודים בנישואין מעורבים (שהיו נשואים לנוצרים);
גלטונגסיודן (Geltungsjuden) - אנשים שנחשבו יהודים על פי חוקי נירנברג - שחיו עם קרובי משפחה אריים;
יהודים מעל גיל 65, אלא אם כן היו נשואים ליהודים מתחת לגיל זה;
יהודים שלחמו במלחמת העולם הראשונה ונשאו מדליות שהעידו על שירותם;
ברוב הערים נקראו היהודים ב-26 בפברואר 1943 להירשם למחרת אצל הגסטפו לבדיקת תעודות העבודה שלהם.
בוורוצלב רוכזו רוב היהודים ללא אותות מוקדמים בבוקר 27 בפברואר באמצעות תפיסתם בביתם או במקום עבודתם והועברו לבית הכנסת.
בדרזדן שימש מחנה העבודה הלרסברג (Hellersberg) לריכוזם.
ברוב חלקי הרייך הסתיימו פעולות אלה לאחר יומיים.
בברלין החל ריכוזם של עשרת אלפים יהודים ב-27 בפברואר 1943 לקראת יום הולדתו ה-54 של הפיהרר שחל ב-20 באפריל.
העצורים עבדו במפעלי תחמושת שונים.
העצורים הועברו לשישה מקומות ריכוז בברלין:
אולם קונצרטים שבעבר היה שוק מקורה.
מוסכים של בסיס הרמן גרינג.
בית הקשישים היהודי (das jüdische Altersheim) ברחוב גרוסן המבורגר.
בית הקהילה היהודית ברחוב רוזן (Rosenstraße), לשם הובאו בעיקר יהודים שהיו נשואים בנישואי תערובת לנוצריות.
"אקציית בתי החרושת" זכורה בעיקר בזכות מחאת רוזנשטראסה, בה נשותיהם "האריות" של אסירים יהודים הפגינו מול הקהילה היהודית ברוזנשטראסה בתביעה לשחרור בעליהן היהודים.
כ-2,000 מעובדי מפעל התחמושת היהודים שנעצרו ב-27 בפברואר, היו בנישואין מעורבים, מה שגרם למחאה ההמונית ברוזנשטראסה של נשים נוצריות-גרמניות שביקשו להגן על בעליהן היהודים.
עובדי כפייה, גם כאלה שעבדו תחת האס-אס, נלקחו ממקומות עבודתם במהלך "אקציית בתי החרושת".
קבוצה של עובדי כפייה יהודים בספריית המשרד הראשי לביטחון הרייך הובלה לאושוויץ באירוע זה.
שני הגברים היהודים היחידים ששרדו, ניצלו על ידי נשותיהם הגרמניות.
כ-4,700 מבין 11,000 היהודים שנותרו בברלין הצליחו להימלט ולהסתתר.
אומדן זה תואם את סיפורי הניצולים, שסיפרו שהוזהרו על ידי עמיתיהם ומנהליהם - במקרה אחד על ידי שוטר - זמן קצר לפני האקציה.
הגסטפו השתמש בשירות חיפוש ובעזרת משתפי פעולה יהודים.
ההערכה היא שכ-1,500 יהודים מבין הנמלטים, הצליחו להסתתר עד סוף המלחמה וניצלו.
אקראר (בפארואזית: Akrar; בדנית: Øgrum) הוא כפר הממוקם בצד המזרחי של האי סאנדוי באיי פארו.
הכפר ממוקם באיון לופראנספיירד'ור בתוך הפיורד ואקספיירד'ור.
+אוכלוסיית הכפר לאורך השניםשנהגודל אוכלוסייה201321202115
אקציית האינטליגנציה , או הירי ההמוני באנשי האינטליגנציה, הייתה סדרה של רציחות המוניות שביצעה גרמניה הנאצית נגד האינטליגנציה הפולנית (מורים, כמרים, רופאים, פקידות בכירה בדרג העירוני והמדיני וחברים בולטים אחרים בחברה הפולנית) בתחילת מלחמת העולם השנייה.
הגרמנים ניהלו את המבצעים בהתאם לתוכניתם לגרמן את האזורים המערביים של פולין הכבושה, לפני סיפוחם לרייך הגרמני.
ברצח ההמוני של האינטליגנציה הפולנית נרצחו 100,000 פולנים; בהיעלמות כפויה, כלאו הגרמנים והרגו את ראשי החברה הפולנית, שזוהו כאויבי הרייך עוד לפני המלחמה; הם נקברו בקברי אחים שנחפרו במקומות נידחים.
על מנת לעודד בריחת פולנים, הטילו הגרמנים טרור על האוכלוסייה, על ידי הוצאות להורג פומביות של אינטלקטואלים ומנהיגי קהילה נבחרים, בטרם גירשו את הפולנים ממערב פולין.
חוליות המוות של האיינזצגרופן וחברי יחידות הרצח המקומיות (שכונו ביופמיזם "יחידות הגנה של גרמנים אתניים", Volksdeutscher Selbstschutz), מיליציות המיעוט הגרמני, הצדיקו את מעשיהן בכך שמטרת עבודתן המשטרתית היא לסלק אנשים מסוכנים מבחינה פוליטית מהחברה הפולנית.
רצח האינטליגנציה הפולנית הייתה צעד מרכזי לקראת יישום מבצע טננברג , השמת שוטרים ובעלי תפקידים נאצים ממשטרת הביטחון (המורכבת מחברי קריפו וגסטפו) וחברי אס דה כדי לנהל את הכיבוש ולהקל את הגשמת תוכנית-האב למזרח, יישוב גרמנים בפולין.
אדולף היטלר הורה על רצח האינטליגנציה והאליטות החברתיות של פולין כדי למנוע מהן לארגן את הפולנים נגד הגרמנים הכובשים ולסכל את הכיבוש והקולוניזציה של המדינה.
הרצח ההמוני היה אמור להתרחש לפני סיפוח פולין לרייך הגרמני הגדול:
"שוב, על הפיהרר לציין שלפולנים יכול להיות רק אדון אחד, והוא הגרמני; שני אדונים אינם יכולים ואסור להתקיים זה לצד זה; לכן יש לחסל את כל נציגי האינטליגנציה הפולנית.
זה נשמע קשה, אבל כאלה הם חוקי החיים."
הגזענות הנאצית החשיבה את האליטות הפולניות כבעלות דם גרמני ככל הנראה, משום שסגנון המנהיגות הדינמית שלהן עמד בניגוד חיובי ל"פטליזם הסלאבי" של העם הרוסי; אף על פי כן, השמדת מנהיגים לאומיים כאלה הייתה הכרחית, משום שהפטריוטיות שלהם וסמכותם המוסרית היו מונעות גרמניזציה מלאה של האוכלוסייה המשועבדת של פולין.
יתרה מכך, באמצעות משרד מדיניות הגזע, הילדים בעלי הערך הגזעי (בעלי המראה הארי) של האינטליגנציה הפולנית היו אמורים להיחטף לרייך, לצורך גרמניזציה; האידאולוגיה הנאצית טענה כי תירבות (אקולטורציה) לא סלאבית כזו תמנע את תקומת האינטליגנציה הפולנית, ובכך תמנע את תחיית הלאומיות הפולנית בפולין שתעבור גרמניזציה.
עם השגת השליטה בפולין, הגרמנים עצרו, כלאו והרגו כ-61,000 בני אדם כאויבי הרייך הגרמני.
כולם זוהו כאינטליגנציה בכל עיר, עיירה וכפר.
כל גבר ואישה היו רשומים ב"ספר התביעה המיוחדת - פולין" (Sonderfahndungsbuch Polen), שאזרחי פולין הגרמנים הנאמנים לגרמניה הנאצית ערכו לפני המלחמה עבור המשטרה הגרמנית, משטרת הביטחון והאס דה.
האיינזצגרופן ומיליציות ההגנה העצמית האתנית של המיעוט הגרמני בפולין היו אמורים להרוג את האינטליגנציה שזוהתה בספר התביעה המיוחדת – פולין.
"על הפיהרר להדגיש, שוב, שלפולנים יש רק אדון אחד, והוא גרמני; לא יכולים להיות שני אדונים זה לצד זה, ואין הסכמה לכך, ומכאן, יש להרוג את כל נציגי האינטליגנציה הפולנית.
הגנרלגוברנמן הוא שמורה פולנית, מחנה עבודה פולני גדול.
במסגרת תוכנית-האב למזרח, המטרה הפוליטית של אקציית האינטליגנציה הייתה השמדת האליטות של החברה הפולנית, שהנאצים הגדירו בהרחבה כשלאכטה (אצילים פולנים), אינטליגנציה, מורים, עובדים סוציאליים, שופטים, יוצאי צבא, כמרים, אנשי עסקים וכל גבר ואישה פולנים שלמדו בבית ספר תיכון וכך יכלו לספק מנהיגות לאומית שתתנגד לכיבוש הגרמני בפולין.
אקציית האינטליגנציה בפומרניה (Intelligenzaktion Pommern), מבצע רצח המוני אזורי במחוז פומרניה: 23,000 פולנים נעצרו, נכלאו ונהרגו זמן קצר לאחר הזיהוי והמעצר.
כדי להטיל אימה על האוכלוסייה הכללית, הגרמנים בחרו אזרחים בולטים, מבין האנשים שנעצרו, והוציאו אותם להורג בפומבי, כשהם משאירים את הגופות לראווה, כאזהרה רשמית מפני התנגדות לכיבוש הגרמני.
אקציית האינטליגנציה בפוזנן (Intelligenzaktion Posen), רצח המוני של 2,000 קורבנות בפוזנן.
אקציית האינטליגנציה במזוביה (Intelligenzaktion Masovien), רצח המוני אזורי במחוז מזוביה, בשנים 1939 ו-1940, בו נרצחו 6,700 בני אדם מאוסטרולנקה, וישקוב, צ'חאנוב, ויסוקה מזובייצק וגיילצ'ין, ליד לומז'ה.
אקציית האינטליגנציה בשלזיה (Intelligenzaktion Schlesien), רצח המוני אזורי במחוז שלזיה ב-1940; 2,000 פולנים נהרגו.
אקציית האינטליגנציה בליצמנשטט, שמה הגרמני של לודז' (Intelligenzaktion Litzmannstadt), רצח המוני אזורי בלודז', 1939; 1,500 איש נהרגו.
אקציית האינטליגנציה בקרקוב (Sonderaktion Krakau), מעצר המוני של אינטליגנציה, 183 פרופסורים מהאוניברסיטה היגלונית, אותם גירשו הגרמנים למחנה הריכוז זקסנהאוזן.
האקציה השנייה של האינטליגנציה בקרקוב.
אקציית האינטליגנציה בלובלין, רצח המוני אזורי בלובלין; 2,000 בני אדם נהרגו, רובם כמרים קתולים.
אקציית האינטליגנציה, הפעם במחוז לודז' כולו.
רצח המוני של האינטליגנציה בסטניסלבוב, אזור קרסי, טבח צ'ארני לאס ; 250–300 אקדמאים פולנים נהרגו.
אקרה נוג'נט היא אתלטית ג'מייקנית, בעלת התוצאה השנייה בטיבה בעולם (2024) והתוצאה התשיעית בטיבה בכל הזמנים בריצת 100 מטר משוכות והתוצאה השביעית בטיבה בכל הזמנים בריצת 60 מטר משוכות.
באליפות העולם עד גיל 20 שנערכה בניירובי, קניה באוגוסט 2021 היא זכתה במדליית זהב בריצת 100 מטר משוכות בתוצאה של 12.95 שניות.
באליפות המכללות של ארצות הברית באולם שנערכה באלבקרקי, ניו מקסיקו במרץ 2023 היא סיימה ראשונה בריצת 60 מטר משוכות בתוצאה של 7.73 שניות, לפני מסאי ראסל מארצות הברית (7.75 שניות).
בשלב המוקדמות היא קבעה שיא לאומי חדש של 7.72 שניות, התוצאה השביעית בטיבה בכל הזמנים.
באליפות העולם שנערכה בבודפשט, הונגריה באוגוסט אותה שנה היא סיימה במקום חמישי בריצת 100 מטר משוכות בתוצאה של 12.61 שניות.
במבחנים הג'מייקנים לאולימפיאדת פריז (2024) שנערכו בקינגסטון ב-30 ביוני 2024 היא ניצחה בריצת 100 מטר משוכות בשיא לאומי חדש של 12.28 שניות, התוצאה השנייה בטיבה בעולם והתוצאה התשיעית בטיבה בכל הזמנים בריצה זו.
האקרוזום הוא אברון המתפתח מעל החצי הקדמי של ראש תאי הזרע של בני אדם ובעלי חיים רבים אחרים.
זהו מבנה דמוי כובע שמקורו במערכת גולג'י.
ביונקי שליה, האקרוזום מכיל אנזימים מתכלים, בהם היאלורונידאז ואקרוזין.
אנזימים אלו מפרקים את הממברנה החיצונית של הביצית, הנקראת זונה פלוסידה (zona pellucida, מלטינית – האזור השקוף), ומאפשרים לגרעין התא הפלואידי להצטרף לגרעין הפלואידי בביצית.
נשירה זו של האקרוזום, או תגובת האקרוזום, ניתנת ליצירה באופן מלאכותי במבחנה על ידי גירוי בחומרים שתא זרע עשוי לפגוש באופן טבעי, בהם פרוגסטרון, נוזל זקיק או סידן יונופור A23187 הנפוץ יותר.
ניתן לעשות זאת כדי ליצור קבוצת ביקורת חיובית בעת הערכת תגובת האקרוזום של דגימת זרע על ידי ציטומטריית זרימה או מיקרוסקופ פלואורסצנטי.
הדבר נעשה בדרך כלל לאחר צביעה בלקטין ופלואורסצנציה (כגון FITC-PNA, FITC-PSA, FITC-ConA או נוגדן פלואורסציינט כגון FITC-CD46).
במקרה של גלובוזוספרמיה (globozoospermia), זרע עם ראש עגול, מנגנון הגולג'י אינו הופך לאקרוזום, מה שגורם לאי-פוריות של הגבר.
אקרופוליס (יוונית: ἀκρόπολις; מילולית: העיר העליונה) היא גבעה מבוצרת, מקום גבוה ומבוצר בתוך עיר-מדינה ביוון העתיקה.
האקרופוליס היה לרוב המקום בו הוקם היישוב מלכתחילה, בשל יתרונותיו ההגנתיים, ובהמשך שכן בו בדרך כלל ארמון המלך.
עם ביטול המלוכה ברוב הפולייס (צורת הרבים של 'פוליס') היווניות הוקמו באקרופוליס המצודה והמקדשים העירוניים, והאגורה ומרכזי ציבור אחרים הוקמו לרוב בסמוך אליה.
בערים יווניות עתיקות רבות מצויה אקרופוליס ובה נמצאים לרוב שרידי המקדשים החשובים ומונומנטים נוספים.
האקרופוליס הידועה ביותר היא האקרופוליס באתונה, שהיא השריד המרכזי של אתונה העתיקה.
באתר זה מצוי הפרתנון ועוד מספר שרידי מבנים מפורסמים.
אקרופוליס זו מוכרת כאתר מורשת עולמית והיא אף נבחרה למועמדת סופית לשבעת פלאי תבל החדשים.
המונח "אקרופוליס" משמש היום לתיאור גבעה מבוצרת בעיר עתיקה מכל תקופה, ולאו דווקא מתקופת יוון העתיקה.
דוגמאות לכך ניתן לראות בתל גזר, תל חצור, עיר דוד ועוד.
אקרופוליס החדשה הוא ארגון ללא מטרות רווח בינלאומי הפועל בתחומים של פילוסופיה, התנדבות ותרבות ומגדיר עצמו כבית ספר לפילוסופיה כדרך חיים, או כבית ספר לפילוסופיה בסגנון קלאסי.
שם הארגון נגזר מהאקרופוליס ביוון העתיקה.
הארגון מעביר מפגשים וקורסים לקהל הרחב ולחברים בו בנושא פילוסופיה מעשית, תרבויות עתיקות, אתיקה וערכים, וכן מקיים אירועי תרבות שונים ומגוון של פעילויות התנדבות קהילתיות, אקולוגיות וחינוכיות.
התנועה נוסדה בארגנטינה בשנת 1957, על ידי חורחה אנחל ליברגה ריצי.
בשנות ה-70 היא התרחבה לאירופה ובשנת 1974 הוקמה בצרפת על-ידי הארכאולוג פרננד שוורץ.
ליברגה ניהל את הארגון עד לפטירתו בשנת 1991. אחריו ניהלה את הארגון תלמידתו דֶליה שטיינברג גוזמן, והחל משנת 2020 נשיא הארגון הוא קרלוס אדלנטדו פוצ'ל.
אקרופוליס החדשה משלבת רעיונות של התנועה התאוסופית עם רעיונות ממקורות נוספים כגון הינדואיזם, מהאיאנה והבודהיזם הטיבטי.
בדומה לגישה התאוסופית הרחבה, באקרופוליס החדשה מאמינים שישנה פילוסופיה או מסורת אוניברסלית העומדת בבסיס כל הדתות והמסורות האזוטריות בעולם.
עם זאת, בשונה מהגישה התאוסופית, אקרופוליס החדשה מדגישה אזוטריקה מערבית על פני מזרחית, והיא מתמקדת בעיקר בפילוסופיה היוונית ברוח פיתגורס ואפלטון.
בפילוסופיה, גישות אזוטריות נחשבות לגישות שוליות מבחינה תרבותית, או כאלה הפונות לקהל ספציפי.
בכך, דומה אקרופוליס החדשה למסורות כמו אלכימיה, קבלה, ניו אייג' ואסטרולוגיה.
התנועה התאוסופית היא תנועה אזוטרית העוסקת בתורת הנסתר.
לפי האמונה התאוסופית קיימת מציאות רוחנית עמוקה, אותה ניתן לחקור בעזרת אינטואיציה, מדיטציה או התגלות.
לפי האמונה התאוסופית, מחקר של כתבי קודש יכול לגלות את סודות הנסתר העומדים בבסיס כל הדתות והאמונות בעולם.
המטרה המוצהרת של אקרופוליס החדשה היא לסייע לכל חבר להגיע לאני הגבוה שלו ולרמת מודעות גבוהה יותר.
לטענתם, המודעות הגבוהה היא בדרך-כלל רדומה, אך ניתן להגיע אליה דרך סמלים, דמיון, וחלומות.
מי שמגיע לאני הגבוה יכול משם להגיע לאני הקוסמי או האוניברסלי, המייצגת מציאות קולקטיבית ארכיטיפית.
המסע אינו רק מסע אישי, האגודה טוענת שאם מספיק אנשים יגיעו לאני הגבוה שלהם, יהיו לכך השלכות חברתיות ופוליטיות.
ליבראגה ריצי רצה ליצור 'גישה אקלקטית ורציונלית', כלשונו, לזרמים שונים, על מנת להדגיש את קווי הדמיון והנקודות המשותפות בין המחשבה המזרחית והמערבית.
מטרתו הייתה להגדיר את המרכיבים של פילוסופיה אוניברסלית, המתחברת מחדש עם כל השורשים הרוחניים, כולל אלה שנדחו על ידי המערב, כמו אלה של מצרים ואסיה.
אקרופוליס החדשה פעילה ביותר מ-60 מדינות ברחבי העולם.
על פי חוקר הסמליות הצרפתי ז'אן פייר בייארד, אקרופוליס החדשה הוא "בית ספר לפילוסופיה המתמקד באזוטריות וסמליות, אשר מקיים מחקר השוואתי של דתות באמצעות קורסים וכנסים במגוון נושאים: מיתוסים, פילוסופיות, מדעים, אדריכלות קדושה, אומנויות מסורתיות, לרוב בהשתתפות דוברים מחוץ לארגון.
גם טיולים למצרים, יוון ומקסיקו הם חלק מהתוכנית.
15 מרכזים בצרפת מספקים רמה גבוהה של חינוך מוסרי, פיתוח מחקר פנימי, ודוגלים בחופש מצפון וכבוד לאדם."
בתחום הפילוסופיה אקרופוליס החדשה הקימה את ה-Univereitas – פרויקט אקדמי השואב השראה מיוזמות שהופיעו בעת העתיקה, שמטרתן להעביר הלאה את המורשת של החכמה היוונית-רומית והמזרחית, שהולידה את האוניברסיטאות של ימי הביניים.
ה-Universitas היא פלטפורמת למידה מקוונת העוסקת בשמונה נושאים: אמנויות, מוזיקה, מדעי הרוח, מתמטיקה ומדעי הטבע, תקשורת, כלכלה ומנהל עסקים, משפטים, ובריאות.
בתחום התרבות מעודד הארגון אמנות ויצירה כחלק מדרך חיים של התפתחות אישית וערכית מתוך תפיסה שעיסוק באמנות מאפשר לאדם לגלות מיהו ומה הוא יכול להיות.
במרכזים השונים של אקרופוליס החדשה בארץ ובעולם מתקיימות, קבוצות שירה, אמנויות לחימה, מגוון אומנויות במה ומרחבי יצירה של אמנות פלסטית.
מדי שנה מתקיימת בפרו תחרות מוזיקה אשר מושכת אלפי משתתפים, ונחשבת לאחד האירועים החשובים בתחום זה.
בשנת 2018 השתתפו יותר 6,000 תלמידי בתי-ספר יסודיים ועל יסודיים.
בתחרות המוזיקה שהתקיימה בלימה, וחבר השופטים כלל מוזיקאים ברמה בינלאומית, וביניהם גם מנהלת המקהלה של האוניברסיטה הקתולית - אחת האוניברסיטאות הפרטיות הגדולות בפרו.
תחום נוסף בו פועלת אקרופוליס החדשה, הוא תחום הספורט, במסגרת "בית הספר לספורט עם הלב" שהוקם על ידי הארגון.
160 ספורטאים השתתפו בשיעורים תאורטיים ובתחרויות ספורט שכללו חץ וקשת, כדורעף, טניס שולחן, אתלטיקה ושחייה.
הספורטאים עצמם היו אחראים גם לארגון האירוע כולו, בהתנדבות.
בשנת 1986 הגיע לישראל פייר פאולין, תלמידו של פרננדו שוורץ, מייסד ומנהל אקרופוליס החדשה בצרפת, במטרה להקים סניף ראשון בישראל.
הארגון מפיץ את "מגזין אקרופוליס" היוצא אחת לעונה ועוסק בנושאי פילוסופיה, תרבויות וערכים.
העמותה נוסדה ונרשמה בישראל בשנת 1988. הארגון רשום בישראל כעמותה, בתחומי פעילות של חינוך, קהילה וחברה.
נכון לשנת 2022, בארגון עובדים 3 אנשים, ורשומים בו 324 חברים ו־530 מתנדבים.
המקור התקציבי העיקרי של הארגון הוא דמי חבר.
בישראל ישנם 6 מרכזים הנמצאים בתל אביב, ראשון לציון, חיפה, פרדס חנה-כרכור, כרמיאל ומנחמיה.
הארגון מקיים מגוון פעילויות התנדבות בקהילה למען אוכלוסיות חלשות, בעלי חיים, ואיכות הסביבה, תוך שיתוף פעולה עם רשויות מקומיות וארגונים חברתיים.
בכל שנה מציין הארגון את יום הפילוסופיה העולמי ואת יום כדור הארץ, שנקבע על-ידי האו"ם, ונותן במה למגוון אירועי תרבות ואמנות.
הארגון בישראל מפעיל גם הוצאת ספרים בנושאי פילוסופיה וחברה.
במהלך השנים לקח הארגון חלק בפעולות אקולוגיות רבות, ביניהן סיוע במרכז לשיקום קופים במצוקה, עזרה בניקוי ואחזקה במקלט לבעלי חיים של ארגון "ראשון אוהבת חיות" בראשון לציון, סיוע בהקמת גינות קהילתיות במעלה אדומים ובחיפה, וטיפוח סביבת הסניף החיפאי השוכן בשוק תלפיות.
ההיסטוריון וחוקר הכתות ניקולס גודריק קלארק כותב כי: "המבנה הארגוני וההסמלה של אקרופוליס החדשה חב רבות למודלים פשיסטים".
הפסיכיאטר וחוקר הנאו-נאציזם ז'אן אבְּגְראל, כותב שהארגון שואב השראה מסמלים ורעיונות אריינים.
גם חוקרים נוספים מזכירים את השימוש של אקרופוליס החדשה בסממנים לכאורה דמוי-צבאיים בשפה, בסמלים ובמבנה הארגוני.
לפי יוצא הארגון מיגל מרטינז, הארגון דוגל בשמרנות קיצונית, היררכיה חברתית נוקשה ורעיונות חברתיים ופוליטיים המושפעים מאפלטון, ניטשה, וקונפוציוס, וככזה רואה בדמוקרטיה שיטה בעייתית.
לפי מיגל, המודל האידיאלי לחברה לפי הארגון הוא מודל קאסטות קשיח בהנהגת מעמד כוהנים דתי.
במחקר על 120 חברי הארגון בצרפת שפרשו ממנו, נמצא שרובם המכריע (77%) טוענים שהתנועה אינה נאצית, פשיסטית או ימנית קיצונית.
14% טענו שהוא ימני קיצוני אך לא נאצי או פאשיסטי ורק 5% טענו שהארגון הוא נאצי, פאשיסטי או ימני קיצוני.
על פי מרכז המחקר CROIR באוניברסיטת לאבל (קוויבק), "ההיסטוריה והפרקטיקות של התנועה מעולם לא הוכיחו את ההאשמות הללו, אבל המוניטין של התנועה עדיין מוכתם היום".
אקרופוליס החדשה מתוייגת לעיתים קרובות ככת על-ידי תנועות למניעת כתות.
יש מבקרים הטוענים שהארגון הוא בעל מאפיינים פשיסטיים, אליטיסטיים וגזעניים.
בשנות השבעים, הארגון נחקר בצרפת בגין היותו כת, בעקבות האשמות על שימוש ברטוריקה, הסמלה, צורות התארגנות מיליטנטיות ופאשיסטיות.
בשנת 1996 הארגון הוגדר ככת בדוח של הפרלמנט הצרפתי.
בשנת 1997 נערך מחקר על 120 חברי הארגון בצרפת שפרשו ממנה.
75% מהם קיבלו את הגדרת הארגון שאקרופוליס החדשה היא בית ספר לפילוסופיה, 19% הגדירו אותה כאגודה תרבותית, ורק בודדים הגדירו אותה כדת (3.4%) או ארגון פוליטי (2.5%).
על-פי תשובות הנחקרים, מרביתם (65%) עזבו את הארגון למרות שהחוויה הייתה מעניינת, משום לא היה להם עניין להמשיך אותה לזמן ארוך יותר.
7.6% אמרו שהם עברו לתנועה, קבוצה או דת אחרת או שהם חדלו להאמין בטענות של הארגון, 6.8% טענו שעזיבתם הושפעה מהיחס השלילי של התקשורת ועוד 1.7% הושפעו מהדעה השלילית של בני משפחתם או חברים.
מיעוט מקרב העונים טענו שהארגון מפיץ רעיונות כוזבים (1.7%) או שהוא מהווה כת מסוכנת (10.3%).
העוזבים נשאלו גם עד כמה אקרופוליס החדשה הפעילה עליהם לחץ מוגזם.
הרוב המכריע של העוזבים טענו כי הם תמיד היו חופשיים (68%), 22% טענו שלא הופעל עליהם לחץ, אבל שהארגון היה קשוח, 6.7% טענו שהארגון השתמש בשיטות של שטיפת מוח, ועוד 2.5% טענות שמדובר בהונאה.
בשנת 1995 הופיעה אקרופוליס החדשה כאחת מבין 172 ארגונים, בדו"ח של ועדת חקירה פרלמנטרית על תופעת הכתות בצרפת.
בחוזר ממשלתי שפורסם במאי 2005, הוכרז רשמית שהרשימה אינה תקפה עוד, כיוון שחלק מהקריטריונים היו "מהלא מוצלחים ביותר", לפי דברי חבר הפרלמנט אלן ויויאן.
באותה שנה הכריז הכרזה דומה גם ראש ה-Miviludes (היחידה הבינמשרדית למעקב ולמאבק בתופעות כיתתיות פסולות").
לדבריו הרשימה פסולה ולא מעודכנת.
ב-1996, הצהיר אנטואן פייבר, אקדמאי שמוכר באירופה בזכות מחקריו בנושא תנועות אזוטריות עכשוויות, כי לאקרופוליס החדשה אין מאפיינים של כת, וכי עקרונותיה המכוננים של התנועה מבטאים גינוי של הנזקים הנובעים מחשיבה אחידה, ותפיסה כי הדרה מובילה לסכסוכים, לשברים חברתיים ולפיצול".
בישראל, הארגון החרדי יד לאחים מתייחס לאקרופוליס החדשה כאל כת.
אקרוקס או α בצלב הדרומי הוא הכוכב הבהיר ביותר בקבוצת הכוכבים הצלב הדרומי (Crux) והכוכב ה-12 בבהירותו בשמי הלילה.
כוכב זה הוא אחד מששת הכוכבים שמופיעים על דגל אוסטרליה.
פרוש השם הוא קיצור של אלפא - קרוקס, כלומר של אלפא בצלב הדרומי.
אקרוקס הוא למעשה מערכת בעלת שלושה כוכבים במרחק של 320 שנות אור ממערכת השמש.
בטלסקופ ניתן להבחין רק בשני כוכבים שמרחקם זה מזה הוא 4 שניות קשת.
אחד מהכוכבים הוא בעצמו כוכב כפול, אך בכך ניתן להבחין רק באמצעות מדידות ספקטרוסקופיות.
הכוכב הבהיר מבין השניים הוא למעשה זוג כוכבים מסיווג ספקטרלי B0 IV המקיפים זה את זה במרחק של יחידה אסטרונומית ובזמן הקפה של 76 יום בלבד.
בשל המרחק הקטן ביניהם לא ניתן להפריד אותם באמצעי תצפית אופטיים.
הבהירות נראית הכוללת של הזוג היא מדרגה 1.33 ומסותיהם הן 14 מסות שמש ו-10 מסות שמש.
הכוכב הכבד מבין השניים נמצא כנראה בסוף שלב התכת המימן שבליבתו להליום והוא עתיד להתנפח ולהפוך לענק כחול ולאחר מכן לענק אדום בתוך פחות ממיליון שנים, ולהפוך בסוף התהליך לסופרנובה.
בן הזוג הפחות כבד עשוי לסיים את התפתחותו כננס לבן.
הטמפרטורה של זוג הכוכבים היא גבוהה ביותר - כ-28,000 קלווין ועוצמת ההארה שלהם היא פי 25,000 משל השמש.
הכוכב הפחות בהיר הוא כוכב הסדרה הראשית - כחול מסיווג ספקטרלי B1 V עם בהירות מדרגה 1.73. הוא מקיף את זוג הכוכבים במרחק של כ-430 יחידות אסטרונומיות בזמן הקפה של לפחות 1,500 שנים.
מסתו כ-13 מסות שמש וגם הוא צפוי להפוך לענק כחול, ענק אדום ובסוף להתפוצץ בסופרנובה.
בסמוך למערכת אקרוקס ניתן להבחין בכוכב כחול נוסף, אך הוא ככל הנראה אינו חלק מהמערכת ונמצא למעשה במרחק גדול בהרבה.
אקרנופלן (Ekranoplan, ברוסית: Экраноплан) הוא מטוס ימי ששייך למשפחת כלי טיס המכונים באנגלית Ground Effect Vehicle (או GEV).
זהו כלי טיס הדומה במראהו למטוס, אך פועל על טהרת אפקט הקרקע, תופעה המורגשת כאשר מנחיתים מטוס; מעט לפני הנגיעה בקרקע, קצב הירידה של המטוס מואט כשנוצרת מעין כרית אוויר בין המטוס לקרקע המקטינה את כוח הגרר הפועל בכיוון הפוך לכיוון הטיסה.
האקרנופלן היחידי שנכנס לשירות מבצעי הוא האקרנופלן מסדרת לון.
כלים העושים שימוש באפקט הקרקע לצורך פעולתם מגלמים בתוכם מספר יתרונות וחסרונות יחסית לכלי טיס מצד אחד וכלי שיט מצד שני.
ככלל, אקרנופלן הוא בעל תצרוכת דלק נמוכה יותר בהשוואה לכלי טיס באותו גודל והספק ולפיכך בעל יעילות גבוהה יותר.
מצד שני, האקרנופלן מסוגל להגיע למהירויות הגבוהות משמעותית ממהירויות אופייניות עבור כלי שיט היות שהכלי פועל בגובה של מספר מטרים מעל פני המים ולפיכך לא חווה חיכוך כתוצאה ממגע איתם.
בנוסף, עד לגבול מסוים, הכלי יזדקק לפחות כוח יחסית לכלי טיס על מנת לפתח מהירות נקובה.
היות שאקרנופלנים פועלים בגובה מאוד נמוך, ההשלכות הבטיחותיות כתוצאה מכשל מנועים לדוגמה נמוכות משמעותית יחסית לכלי טיס הפועלים ברום גבוה.
עבור יישומים צבאיים, לאקרנופלנים יש יתרון משמעותי יחסית לכלי טיס היות שהם קשים לזיהוי על ידי מכ"ם עקב קרבתם לקרקע.
היות שאקרנופלנים פועלים בגובה נמוך יחסית לכלי טיס, למפעיל יהיה זמן תגובה קצר מאוד ולפיכך גם פחות אפשרויות פעולה במקרה של כשל.
עקב גובה הפעולה הנמוך של אקרנופלנים, קיים סיכון של התנגשותם בכלי שיט, בניינים ותוואי שטח משתנים העלולים להיות מחוץ לשדה הראייה של המפעיל בתנאי אקלים קשים כמו ערפל.
השימוש באקרנופלנים מוגבל מאוד בתנאי ים קשים (גלים גבוהים) שכן הדבר גורם לאי נוחות עבור הנוסעים.
בנוסף, הדבר מסוכן עבור הכלי עצמו מבחינה מבנית שכן הכלי הוא פחות רובוסטי מכלי שיט קונבנציונלי עקב הדרישה למשקל נמוך יותר.
עקב החסרונות הרבים של כלים אלו, לא התפתח ביקוש רב להם ולכן עלויות הייצור והפיתוח עבור כל יחידה גבוהות משמעותית מכלי טיס שקול.
כתוצאה מכך, כרגע, אין כדאיות כלכלית לאקרנופלנים ולכן אינם מסוגלים להתחרות בשוק מול כלי טיס.
כיום, למרות שהתעשייה עדיין לא חזרה לייצר כלי רכב כאלה, מתבצע מחקר ופיתוח נמרץ במספר ארצות, ובהן ארצות הברית, רוסיה, סין, גרמניה, בריטניה, אוסטרליה ועוד.
אחד הגורמים המעכבים את התעשייה הוא אי הבהירות בקשר לסיווג כלי רכב אלה והרישוי הנדרש.
ארגון הימאות הבינלאומי סיווג את כלי רכב אלו לשלוש קטגוריות עיקריות:
סוג A: לא יכולים לעלות מעל תחום "אפקט הקרקע".
סוג B: יכולים "לנתר" מעל תחום אפקט הקרקע באופן זמני אך לא לגובה העולה על 150 מטרים.
סוג C: יכולים באופן קבוע לטוס מעל אפקט הקרקע.
אלו הם מטוסים לכל דבר מבחינת הרישוי והסיווג.
נכון לזמן זה, קטגוריות אלו תקפות רק לכלים המובילים 12 נוסעים או יותר.
אקרֵי, (בפורטוגזית: Acre) היא אחת מ-27 המדינות של ברזיל, חלק מהאזור הצפוני של הפדרציה.
היא ממוקמת בצפון-מערב ברזיל, בדרום-מערב אמזוניה.
בגבולה הצפוני נמצאת מדינת אמאזונאס, ממזרח היא גובלת עם מדינת רונדוניה, מדרום נמצאת בוליביה, וממערב נמצא אזור אוקאיאלי של פרו.
עיר הבירה שלה היא ריו ברנקו.
אקרי היא המדינה המערבית ביותר של ברזיל.
אקרי היא המדינה בעלת שיעור האוכלוסין הנמוך ביותר מבין מדינות ברזיל.
השם "אקרי" נגזר, לפי תאוריה נפוצה, מן השפה טופי שבה למילה "אקרי" המשמעות "נהר ירוק", ולמילה "א'קיר" ויותר נכון לפועל "קר" משמעותו "לישון", "להרגיע".
אולם נחשב כמעט ודאי ששורשים אטימולוגיים אלה הם תוצר של עיוות מילה הבאה מן הניב של בני איפורינה "אומאקירי" או "וואקירי" בפי מגלי הארצות שהגיעו לאזור.
תאוריה אחרת מיחסת את השם למלים יאסירי, יסירי, שמשמעותן "מים זורמים או מהירים"
בעת מסע על הנהר פורוס בשנת 1878, המתיישב ז'ואו גבריאל דה קרווליו מלו, כתב מכתב לסוחר, ויסקונט דה סנטו אליאס מפארה, וביקש ממנו שהסחורה תישלח ל"שפך הנהר אקירי".
מפני שהסוחר בבלם ועובדיו לא הבינו טוב את כתב היד של ז'ואו גבריאל או מפני שהוא כתב אולי בחפזון "אקרי" או משהו דומה, הסחורה נשלחה למען "שפך הנהר אקרי".
לנהר ואחר כך לאזור ולמדינה נדבק בהמשך השם הזה - אקרי.
למדינת אקרי מספר כינויים: "הקצה של ברזיל","מדינת עצי הגומי", "מדינת הלטקס", ו"הקצה המערבי".
התושבים נקראים "אקריאנוס", ביחיד "אקריאנו" (acriano, acrianos).
עד שנת 1990 היו כותבים acreanos.
השטח הוקצה לבוליביה ב־1867 בברית איקוצ'ו שנחתמה עם ברזיל.
בשנים 1899-1900, לואיס גלבז רודריגז דה אריה הוביל משלחת שנועדה לכבוש את השטח שהוא היום אקרי, מידי בוליביה.
הוא הכריז על עצמו כנשיאה הראשון של רפובליקת אקרי ב־14 ביולי 1899. רפובליקה ראשונה זו הייתה עצמאית עד מרץ 1900. נעשו אחר כך עוד ניסיונות לזכות בעצמאות, אך אקרי נשארה חלק מבוליביה עד 1903.
ב־27 בינואר 1903, חייל ברזילאי, ז'וזה פלאקידו דה קסטרו, אשר נשלח לאקרי על ידי המושל נרי של אמאזונאס, הכריז על הרפובליקה השלישית של אקרי.
נשיא ברזיל, רודריגו אלבז', בגיבוי אחד השרים, בראו דו ריו בראנקו, שיגר כוחות ברזילאיים אל תוך צפון אקרי.
הפעם מסע המלחמה היה מוצלח יותר ואקרי סופחה לברזיל על פי חוזה פטרופוליס ב־11 בנובמבר 1903. ב־25 בפברואר 1904, השטח הפך לשטח פדרלי של ברזיל וב־1962 למדינה פדרלית.
רוב שטחה של מדינת אקרי הוא מישורי, בגובה 200 מטר, 89% ממנו מכוסה על ידי יער האמזונאס.
המדינה ידועה כאחראית על ייצור ויצוא של גומי.
הנהר אקרי זורם לאורך הגבול הדרומי ויוצר את הגבול עם בוליביה.
הנהרות העיקריים של המדינה הם ז'ורואה, טאראוואקה, מורו, אנווירה ושאפורי.
במדינת אקרי ישנם 34 אזורים שבהם חיים כ-12,000 ילידים ("אינדיוס" או "אינדיאנים"), כ- 2% ממספר תושבי המדינה.
הם מחולקים ל 14 אתניות שונות, הדוברים שפות בעיקר ממשפחות השפות פאנו, אראווה, אראוואק וטופי-גוואראני.
בני מדיהה או קולינה מדברים שפה ממשפחת אראווה
בני מצ'ינרי (יינה) ואשאנינקה (קמפה) מדברים שפות ממשפחת השפות אראוואק
בני קאריפונה דוברים שפה ממשפחת השפות טופי-גואראני.
השפות ממשפחת פאנו - כוללות השפות של בני קשינאווה, ימינאווא, ימינאווה-ארארה, שרנאווה, נוקיני, שאננאווה, פויאנאווה, נאווה אחדות מהן הוכחדו ואחרות מדוברות על ידי אנשים מבוגרים מעטים מאוד.
בני קטוקינה דיברו שפה כמעט נכחדת שמהווה משפחת שפות העומדת בפני עצמה.
מקור שפתם של בני פפאבו לא זוהה עדיין.
באזור הגבול עם פרו חיות קבוצות ילידים הנמנעות ממגעים עם לא זרים שאינם ילידים.
ההתיישבות של ברזילאים ממוצא אירופי החלה בעיקר במאה ה-19.
המונים של תושבי צפון-מזרח ברזיל - בעיקר ממדינת סיארה (cearenses) הגיעו לאזור בתקופת הזהב של תעשיית הגומי (1913-1880).
משנות ה-1970 התיישבו תושבים מדרום ברזיל.
התחוללו תהליכי התבוללות עם הילידים.
באו למדינה במהלך השנים גם מהגרים סורים-לבנונים ואיטלקים, וכמו כן יפנים, גרמנים ובמידה פחותה מקבוצות סלאביות.
המדינה מחולקת ל-22 קהילות - "מוניסיפיוס".
להלן הערים החשובות (נתונים משנת 2010 - מספר התושבים)
בכלכלת המדינה תופסים מקום חשוב גידולי הגומי והאגוזים הברזילאים וגידול הבקר והעופות.
בתוצר המקומי הגולמי של המדינה שולט ענף השירותים עם 66%, אחר כך מרכיב התעשייה הוא 28.1% והחקלאות - 5.9% (2004).אקרי מיצאת עץ (85.6%),עופות (אפרוחים ותרנגולי הודו) (4.7%), מוצרי עץ (1.7%).
הדגל נכנס לשימוש ב־15 במרץ 1921. הוא וריאציה של המדינה הפורשת של אקרי כשהצבע הירוק והצהוב מתחלפים.
הצבע הצהוב מסמל שלום, הירוק - תקווה והכוכב מסמל את האור שהוביל את מי שעבד כדי להפוך את אקרי למדינה של ברזיל.
אקרמן (ברוסית עד 1944: Аккерма́н לפי מקור טורקי או בשמה האוקראיני, Білгород-Дністровський בילהורוד-דניסטרובסקי; ברומנית: Cetatea Albă - "צ'ֶטׇאטְיׇה אׇלְבֶּה" ; בטורקית Ak Kale) היא עיר במחוז אודסה שבאוקראינה.
העיר נמצאת בחבל היסטורי בוג'אק (דרום בסרביה) ושוכנת על חופי שפך הדנייסטר שהוא לגונה על שפת הים השחור בה מסתיים נהר הדניסטר, אוכלוסיית העיר מונה כ-49 אלף תושבים (נכון לשנת 2020).
היישוב נוסד בידי מלחים יוונים ממילטוס בשם "ניקוניה" במאה החמישית לפני הספירה, במאה הרביעית לפני הספירה הייתה שם מושבה פניקית בשם "אופיוזה" וחי בה עם הנרבים שעזבו את המקום בגלל ריבוי הנחשים.
בתקופתו של הרודוטוס המקום נקרא "טיראס" (Τύρας) וחי בו עם התיריטים.
בורביסטה כבש את המקום בשנת 300 לפני הספירה וצירף אותו לדאקיה, אך מאוחר יותר חזר להיות מושבה יוונית.
הרומאים כינו אותו בשם "המבצר הלבן" (Album Castrum) או "אלבה יוליה" (Alba Iulia) (בלי קשר לעיר אלבה יוליה שברומניה).
המקום נהרס בפלישת ההונים, בשנת 375 והתחדש בשנת 545 בשם "טוריס" (Turris).
הביזנטינים כינו אותו בשם "אספרון" (Asperon), שם יווני שמשמעותו "לבן", והקומנים, שבאו בעקבות הפצ'נגים, קראו למקום "אקליבה" (Acliba).
היוונים (בני האימפריה הביזנטית) שבו עם השמות "העיר הלבנה" (Λευκόπολης), "המבצר הלבן" (Ασπρόκαστρον) ו"המבצר השחור" (Μαύροκαστρον), בלשון סגי נהור, שם שזכה לאיותים הלטיניים Maurocastrum ו-Moncastrum, איותים שהובילו לשמות האיטלקיים שניתנו על ידי בני ג'נובה ששלטו במקום במאה ה-14, "מונקסטרו" (Moncastro) ו"מאורוקסטרו" (Maurocastro).
הרומנים בני נסיכות מולדובה, שכבשו את המקום בשנת 1407, בתקופתו של אלכסנדרו הטוב, הוסיפו את גרסתם, "צ'טאטיה אלבה" (Cetatea Albă) שמשמעותה היא "המבצר הלבן".
הטורקים, הפעם העות'מאנים, שבו בשנת 1450 והביא את השם ששלט בכיפה זמן רב מכל השמות האחרים, "אקרמן" (Akkerman).
העיר עברה ידיים כמה פעמים בין המולדובנים ובין הטורקים, אך האחרונים נשארו אדוני המקום ברציפות בין השנים 1484–1812. משנת 1812 המקום עבר לידי האימפריה הרוסית, אשר שלטה באזור עד להתפרקותה ב-1917. רומניה ניצלה את התפרקות האימפריה הרוסית והשתלטה על בסרביה בכלל ועל אקרמן בפרט.
בתקופת השלטון הרומני הוחזר שמה המולדבי של העיר - "צ'טאטיה אלבה" (Cetatea Albă).
בקיץ 1940, בעקבות האולטימטום שהציבה ברית המועצות לרומניה עברה אקרמן לשלטון סובייטי.
בחלוקה האדמיניסטרטיבית הסובייטית, שבוצעה לאחר מכן, הוקם בשטחה של דרום בסרביה "מחוז אקרמן", כאשר העיר אקרמן משמשת כמרכז המחוז.
ב-28 ביולי 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיר שוב על ידי הרומנים.
השלטון הרומני באזור החזיק מעמד כ-3 שנים - ב-22 באוגוסט 1944 נכבשה העיר על ידי הצבא האדום במהלך מבצע יאשי-קישינב.
באותה שנה שונתה גם שמה של העיר ל"בלגורוד-דנייסטרובסקי" (פירוש השם ברוסית - "העיר הלבנה שעל הדנייסטר").
בחלוקת המחוזות החדשה שבוצעה בברית המועצות בשנת 1954 נכללה העיר בתחומי מחוז אודסה.
בשנת 1992, אחרי התפרקות ברית המועצות, העיר הא חלק ממדינת אוקראינה.
בשנת 1826 נחתם באקרמן הסכם הקרוי הסכם אקרמן, בין האימפריה הרוסית ובין האימפריה העות'מאנית בנושא הדרך למינוי השליטים בנסיכות מולדובה וולאכיה.
במחצית הראשונה של המאה ה-15, כתב נזיר נוצרי בשם גריגורה צמבלאק (Grigore Ţamblac) או סמבלאק (Samvlac) את סיפור חייו של "הקדוש יון החדש", שסבל עינויים קשים בעיר אקרמן, שבסיומם נקשר לזנבו של סוס פראי שגרר אותו על פני רחובות העיר עד לשכונת היהודים.
בהזדמנות זו מוסיף הנזיר כמה אגדות על היהודים.
ספר זה תורגם לרומנית בשנת 1645 ותוכנו פורסם בשנת 1884 בכתב עת להיסטוריה.
על פי חישובי ההיסטוריונים הרומנים, התרחש האירוע לפני שנת 1320, כך שבמועד זה מספר היהודים בעיר הצדיק קיומה של שכונה נפרדת.
לפי דעתו של ההיסטוריון היהודי, הרב ד"ר אברהם מאיר הלוי, מקורם של יהודי אקרמן בבני העם הכוזרי שהתגיירו במאה ה-8.
הקהילה היהודית של אקרמן גדלה מאוד בתקופת שלטונה של האימפריה הרוסית.
לפי מרשם האוכלוסין שבוצע בשנת 1897 התגוררו בעיר כ-5,600 יהודים.
היהודים היוו כ-20% מאוכלוסיית העיר.
פרעות המאות השחורות לא פסחו על העיר - בפוגרום שבוצעה על ידם בשנת 1905 נרצחו 8 יהודים וכמה עשרות נפצעו/ במהלך שנות ה-20-30 פעלו בעיר ארגונים ציונים.
הוקם בעיר בית ספר יהודי, בו לימדו עברית.
נכון לשנת 1940 התגוררו בעיר כ-8000 יהודים (16% מכלל האוכלוסייה).
לאחר סיפוח האזור לברית המועצות בקיץ 1940, סגר השלטון החדש את כל הארגונים היהודים.
10 משפחות יהודיות, שהואשמו בפעילות ציונית ואנטי-קומוניסטית, גורשו לסיביר ב-13 ביוני 1941.
לאחר פלישתם לברית המועצות הצליחו כ-4000 יהודים מאקרמן להימלט מזרחה.
הרומנים בסיוע הצבא הגרמני כבשו את העיר ביולי 1941. היא סופחה לטרנסניסטריה.
מיד עם כיבוש העיר הוצאו להורג 800 מיהודי העיר.
היהודים הנותרים הוצאו להורג בתחילת אוגוסט 1941.
לאחר תום המלחמה חזרו חלק מהיהודים לעיר וניסו לחדש את חיי הקהילה.
השלטונות הסובייטים הערימו קשיים ליהודים.
בשנת 1953 נסגר בית הכנסת היחיד בעיר בהוראת השלטונות.
נכון לשנת 1970 התגוררו באקרמן 1400 יהודים (כ-4% מכלל האוכלוסייה).
האוכלוסייה היהודית בעיר המשיכה לרדת בהתמדה.
בשנת 1989 התגוררו בעיר כ-800 יהודים, שהיוו 1.5% מכלל האוכלוסייה.
לאחר התפרקות ברית המועצות עזבו מרבית היהודים את העיר ועלו לארץ או היגרו לארצות הברית וגרמניה.
לפי מרשם האוכלוסין היחיד שנערך באוקראינה בשנת 2001 התגוררו באקרמן פחות מ-200 יהודים.
בין היהודים שהתגוררו באקרמן נמנים יעקב שמואל טרכטמן - העסקן והעיתונאי העברי; משה אברמסון - איש העלייה הראשונה; ובנו, טוביה אברמסון - ממתנדבי הגדודים העבריים, חבר גדוד העבודה וארגון השומר; ברוך קמין, שהיה מצנחני היישוב וחבר הכנסת השנייה; ונעמי הנריק - פסלת ישראלית, שפיסלה את אנדרטת פורצי הדרך לירושלים.
החלוקה האתנית בעיר על פי מפקד האוכלוסין של 2001 הייתה:
אקרופוניה (מיוונית: "ἄκρος" (אקרוס) – עליון, ראש; "φωνή" (פוֹנֵה) – צליל) היא תהליך המתרחש במעבר מכתב ציורים לכתב פונטי, שבו כל סימן שסימל מילה עובר לייצג את הצליל הראשון במילה זו.
לדוגמה, באלפבית העברי שמות האותיות הם מילים שאותן האותיות ייצגו בעבר, כציורים: "אלף/אלוף" הוא "שור", "בית" הוא עדיין "בית" וכו'.
האותיות התגלגלו מציורים של עצמים אלה, ולאחר שהפכו לאותיות בכתב פונטי, שם העצם הפך לשם האות.
עד ימינו, שמה של כל אות מתחיל בצליל שהיא מייצגת – או ייצגה – בתקופה קדומה יותר, או, בעקבות שינויים פונטיים, כלול בשם האות.
אקרילאמיד הוא תרכובת כימית, שנוסחתה C3H5NO.
אקרילאמיד הוא מוצק גבישי לבן וחסר ריח, מסיס במים, אתנול, אתר וכלורופורם.
בשנת 2002, התגלה אקרילאמיד במזונות עשירים בעמילן, שהוכנו בטמפרטורה גבוהה (למשל, בטיגון או אפייה) כדוגמת טוגנים, לחם וקפה – שם הוא נוצר, כתוצר לוואי של תגובת מייאר בתהליך הקלייה.
החומר לא נמצא במזון שבושל במים או שלא עבר חימום.
החומר פוגע באשכים (בחשיפה גבוהה), גורם לגירוי בריריות, פוגע במערכת העצבים ונחשד כמסרטן, אולם אין עדיין מידע, האם בריכוזים בהם הוא נמצא במזון מושחם הוא גורם נזק לאדם.
אקרנס (באיסלנדית: Akranes) היא עיר נמל בוסטורלנד, מערב איסלנד, 25 ק"מ צפונית לרייקיאוויק.
במפקד שנערך בשנת 2012 מנתה העיר 6,592 תושבים.
העיר נוסדה במאה ה-19 ככפר דייגים.
עד היום משמש הדיג כמקור פרנסה עיקרי שאליו נוספה גם תעשייה, מפעל בטון החל לפעול ב-1950 ומפעל לאלומיניום ב-1998.
ב-11 ביולי 1998 נחנכה מנהרה ארוכה באורך של 5.5 ק"מ אשר מקצרת את המרחק אל הבירה ל-60 ק"מ בלבד.
מוזיאון Garðar המציג בתים ישנים מתחילת המאה ה-20.
המגדלור הישן אשר ממנו ניתן לצפות על העיר ועל הים.
Vökudagar - פסטיבל התרבות הגדול של אקרנס, מתקיים בכל שנה בתחילת נובמבר.
אקרמניט הוא מינרל סורוסיליקטי (סורו ביוונית ערימה - סיליקט במבנה טטרהדרונים כפולים) של סידן ומגנזיום השייך לקבוצת המליליט.
נוסחת המבנה הכימי של האקרמניט היא .
האקרמניט, העשיר במגנזיום, יוצר תמיסה מוצקה עם הגהלניט ([Ca2Al[AlSiO7) העשיר באלומיניום.
האקרמניט מתגבש במערכת הטטרגונלית, חבורת סימטריות נקודתית "חבורה טטרגונולית סקלנוהדרלית" , וחבורת סימטריות מרחבית P 421m .
הגבישים פריזמתיים קצרים ודקים, דומים לקוביות.
כמו כן המינרל מופיע בטבע בדרך כלל כמסה חסרת צורה או גרגירית.
יש לו פצילות מובחנת על {001} וחלשה על {110}, והוא נשבר באופן בלתי שווה.
הקשיות של המינרל בינונית, 6-5 בסולם מוס, ומשקלו הסגולי הוא בממוצע 2.94. קיימת במינרל תופעת גבישים תאומים על {001} ו־{100}.
אופטית המינרל הוא חד-צירי חיובי.
מקדמי השבירה של האקרמניט הם: nε=1.639-1.648 ו-nω=1.630-1.632. גבישי האקרמניט שקופים עד שקופים למחצה.
מינרלים טהורים של אקרמניט הם חסרי צבע, אבל בגלל זיהומים צבעם הוא בדרך כלל צהבהב, חום, חום-צהבהב, ירוק אפרפר ואפור.
בשקף מנוסר האקרמניט הוא חסר צבע עד צהוב חיוור.
המינרל נתגלה לראשונה ב-1884 ונקרא על שמו של המטלרוג השוודי אנדרס ריכרד אקרמן (Anders Richard Åkerman; 1922-1837).