tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בדומה לרוב הצבאות בעת העתיקה, הפרשים המקדונים צעדו ברגל במסעות ושמרו על הסוסים לקרבות בלבד.
החימוש כלל רומח פרשים הידוע בשם "קסיסטון" וחרב ישרה הנקראת "קסיפוס".
להגנתו לבש הפרש שריון גוף וקסדה.
ראשו של הפרש היה מוגן בקסדת ארד חזקה.
נראה שאלכסנדר החליף את הקסדה הפריגית בקסדה בויוטית לפרשיו.
כמו כן, היה נהוג להוסיף סמלים שציינו את דרגת הפרש לקסדה.
לגופו לבש בדרך כלל הפרש טוניקה עם שרוולים קצרים, אך יש עדויות ללבישת טוניקות עם שרוולים ארוכים.
בנוסף לכך, לבשו הפרשים גלימות.
הפרשים לא השתמשו באוכפים, אלא רק בכיסוי מבד עבה שנפרס על גב הסוס.
צבע הבד סימן את השתייכותו של הפרש לחיל מסוים.
סביר להניח על פי הממצאים הארכאולוגיים דוגמת הסרקופג, הפסיפס, קברים ועדויות נוספות שצבע הבד שכיסה את סוסי ההטיירוי היה סגול.
לעיתים הוסיפו לבד גם פרוות טורף דוגמת פנתר, אך זה היה נדיר והיה ככל הנראה בשימוש הקצינים בלבד.
כלי הנשק העיקרי של הפרש היה הרומח שלו – הקסיסטון באורך של כ-4 מטרים.
בגלל העדר האוכף והארכוף, הפרש לא יכול היה לדקור עם הרומח את היריב כשהוא רוכב על גבי סוס דוהר כי הוא היה נופל ארצה.
על מנת למנוע את הנפילה, העץ שנבחר כחומר הגלם לרומח היה נוטה להישבר בהתנגשות חזיתית.
על מנת לאפשר לפרש להילחם גם כשהרומח נשבר, הקסיסטון היה מצויד בשני חודים.
בנוסף לרומח הייתה לכל פרש גם חרב.
לרוב השתמשו בחרבות ישרות הידועות בשם "קסיפוס" בעלות להב באורך של כ-60 ס"מ.
חרב זו הייתה נפוצה מאוד בקרב פרשים יוונים, אף על פי שהיו חרבות טובות יותר בעלות להב מעוקל דוגמת המכיארה והקופיס.
החרב הייתה נשק משני בלבד יחסית לרומח.
אף ששריונות מתכת היו מקובלים בעת העתיקה בכלל וביוון העתיקה בפרט, רוב ההטיירוי לא לבשו שריון מתכת, אלא שריון מבד עבה שחוזק, לעיתים, בפיסות מתכת.
אף על פי שהשריון לא היה עשוי ממתכת, הוא סיפק הגנה טובה לאיומים שהציבו כלי הנשק הקיימים בזמנו והטיירוי לא השתמשו במגנים בקרב.
נמצא גם שריון מלוחות ברזל באחד הקברים, אך סביר להניח שזהו שריון טקסי שלא השתמשו בו בקרב.
יחד עם זאת, לעיתים, נדירות יש רמזים לשימוש בשריון ברזל בקרב.
הסוס לא היה מוגן בשריון.
הטקטיקה העיקרית של ההטיירוי, כמו של רוב סוגי הפרשים הכבדים הייתה הסתערות בגוש צפוף לתוך מערכי האויב.
מערך הקרב של הטיירוי היה דמוי טריז עם מפקד בראש ושני מש"קים בקצוות השורה האחרונה .
בדומה לפלנקס המקדוני, גם ההטיירוי זכו לאימונים טובים ונודעו בזכות אומץ לבם ומשמעת הברזל שהייתה נהוגה בחיל זה.
בקרב עצמו, בניגוד לאבירים מימי הביניים, ההטיירוי לא ניסו למוטט את מערך החי"ר שניצב מולם, אלא תקפו בעיקר פרשים וחי"ר מעורער שהותקף כבר על ידי חילות אחרים.
הסיבה לכך נעוצה בהבדל בין שני החילות.
בעוד שהאבירים משוריינים מכף רגל ועד ראש, השריון של ההטיירוי היה קל יותר.
בנוסף לכך ואף חשוב יותר, ההטיירוי לא השתמשו באוכף וארכוף.
כתוצאה מכך השימוש שלהם ברומח היה שונה: במקום להחזיק אותו מתחת לזרוע ולדקור את האויב, הטיירוי נאלצו להניף את הרומח מעל הראש ולדקור מלמעלה למטה.
אילו היו מחזיקים את הרומח בסגנון של אבירים מימי הביניים, היו עפים מהסוס בגלל העדר האוכף והארכוף.
בשימוש נכון בכלי הנשק והמבנה שלהם היו יכולים ההטיירוי לשבור גם את ההתנגדות של האויב המר ביותר.
ידוע מקרב שבו הטיירוי הצליחו למוטט ולהביס את הגדוד הקדוש של תבאי שהיה מורכב מהופליטים בקרב כירונאה.
הטייל מעל לים הערפילים (גרמנית: Der Wanderer über dem Nebelmeer) הוא ציור שמן משנת 1818, מאת הצייר הגרמני קספר דויד פרידריך.
הציור נחשב לאחד מן היצירות הידועות מן הזרם הרומנטי באמנות.
הציור מציג דמות גברית, העומדת בגבה אל הצופה, על פסגתו של הר.
היא לבושה במכנסיים ובמקטורן כהים ומחזיקה בידה מקל הליכה.
הדמות ניצבת ומשקיפה על אזור הררי הטובע בערפל.
רגלה האחת נשענת על משטח סלע גבוה יותר.
מתוך הערפל צצות פסגות של הרים, ורכס הררי גדול מופיע ברקע הציור.
הדמות וההר שעליה היא ניצבת מודגשים בגוון כהה, כמעין צללית, על רקע הנוף הערפילי והכחלחל.
משטח הציור מחולק לשלושה אזורים עיקריים - השמים, הנוף הערפילי וההר שעליו ניצבת הדמות.
מבחינת הקומפוזיציה בולטת בתמונה התכנסות של קווי האופק לכיוון פלג גופה העליון של הדמות.
הטבע בציור משמש כמעין ביטוי לנפשו של הטייל.
הנוף נתפש כגדול ממדים - "נשגב".
האמן עזרא אוריון קיים דיאלוג עם תמונתו של פרידריך ביצירתו "מסלול המראה בבקעת האנאפורנה".
אוריון עמד בראש משלחת להרי ההימלאיה, אשר הקימה בגובה ארבעה קילומטרים, סוללה של אבנים המשקיפה על פסגת הרכס.
אוריון העמיד אדם על ראש הסוללה, בקומפוזיצה הדומה לזו של פרידריך.
ביצירתו של אוריון עומד האדם מול האינסוף, מתוך הצטרפות אל הכוחות הטקטוניים, המרימים את רכסי ההרים.
התרוממות זו היא מרידה בכוח הכבידה ובאופקיות הסופית של המוות.
"הטייס הקיטע" (או "מעשה באדם השלם") הוא רומן מאת בוריס פוליבוי המבוסס על סיפור לחימתו של הטייס הסובייטי אלכסיי מארסייב.
הספר יצא לאור בברית המועצות בשנת 1946.
המחבר, המעיד על עצמו בספר שהוא עיתונאי צבאי של העיתון פראבדה, כתב את הרומן בהשראת פגישה עם הטייס הקיטע בחזית הקרבות נגד גרמניה הנאצית במהלך מלחמת העולם השנייה.
גיבור הספר הוא אלכסיי מארסייב (מ' סגולה.
לדברי המחבר, השם האמיתי הוא מארסייב, אך בשל שינויים שהכניס בפרטים שינה את השם), טייס קרב סובייטי במלחמת העולם השנייה, שהופל בקרב אוויר כ-35 קילומטר מעבר לקווי האויב.
בעת נחיתת הריסוק נפגעו שתי רגליו.
במשך שמונה עשרה יממות זחל אלכסיי בשלג, ללא ציוד מתאים וללא מזון, כשהוא נאבק בקור, ברעב ובחיות טרף, חזרה לעבר הקווים הסובייטים.
לבסוף נאסף על ידי כפריים רוסים, והועבר לחיל האוויר הסובייטי.
בבית החולים נאלצו לקטוע את שתי רגליו על מנת להציל את חייו.
מארסייב שוקע בייאוש, בחושבו כי "טייס בלי רגליים כמוהו כעוף בלי כנפיים, אשר אמנם יכול הוא לחיות ולנקר זרעונים, אבל לעוף – לא יוכל לעולם".
בעידודו של פצוע, קומוניסט ותיק ששהה עמו בחדר בבית החולים, ניטעה בו התקווה שאולי יוכל לשוב ולטוס למרות נכותו.
על מנת לחזור לטייס כטייס קרב היה עליו להיאבק בבירוקרטיה ובחוסר אמונה של הגורמים השונים בצבא הסובייטי ובחיל האוויר שלו.
על מנת לשכנע את הגורמים השונים שיש ביכולתו לחזור לשירות, מלמד מארסייב את עצמו ללכת, לרוץ ואף לרקוד ריקודים רוסיים לאורך זמן ממושך.
לבסוף, הוא מוחזר למערכה ומשתתף בקרבות אוויר, מפיל מטוסים גרמנים ומגיע לתפקיד של מפקד טייסת ומתואר כטייס מצטיין.
בוריס פוליבוי, כתב עיתון "פראבדה" פגש את אלכסיי מארסייב בבונקר סמוך לעיר אוריול ביולי 1943. בוריס רשם את סיפורו של הטייס במחברת אליה צירף גם את תמונתו של מארסייב ליד מטוס הקרב שלו.
את המחברת נשא עימו במשך כל ימי המלחמה.
בתום המלחמה, נשלח ככתב של עיתון "פראבדה" לסקר את משפטי נירנברג.
בהיותו שם קיבל החלטה לכתוב את סיפורו של הטייס חסר הרגליים אך בהתחלה הצליח למצא רק את הכותרת לספר - "סיפורו של אדם אמיתי" (תרגום מילולי של שם הספר בשפה הרוסית).
באחד ימי המשפט, שמע את עדותו של הרמן גרינג כשהוא דיבר על האדם הרוסי הסובייטי:
בהשפעת המילים הללו ניגש בוריס פוליבוי לכתיבת הספר.
הוא כתב את הספר תוך 19 יום.
בקיץ 1946 הספר יצא לאור בכתב העת "אוקטובר".
הרומן שתורגם מרוסית על ידי חנה עירונית, יצא לאור, בשני כרכים, על ידי הוצאת יוסף שמעוני, תל אביב, תש"ט.
הוצאתו לאור בעברית הייתה לאחר שהספר הופץ כבר על ידי עשרים הוצאות ספרים ברחבי העולם ונמכר בכ-560 אלף עותקים בתשעה החודשים הראשונים של שנת 1948.
הספר עוּבד לסרט קולנוע בשנת 1948, כאשר פאבל קדוצ'ניקוב גילם את הטייס.
הטייס הוא סרט דרמה ביוגרפי של הבמאי מרטין סקורסזה על הווארד יוז, חלוץ תעופה אמריקני שנודע בעושרו ובהתנהגותו המוזרה.
הסרט מבוסס ברובו על ספרו של צ'ארלס הייהם, "הווארד יוז: החיים הסודיים", ועוסק בעיקר בשנות היצירה שלו, בשנות ה-20 עד שנות ה-40, בהן יוז ביים והפיק סרטי קולנוע ובמקביל ערך טיסות ניסוי למטוסיו החדשניים.
הסרט ממחיש גם את שקיעתו של יוז בהפרעה טורדנית-כפייתית ממנה סבל.
הסרט היה מועמד ל-11 פרסי אוסקר וזכה בחמישה, שלושה פרסי גלובוס הזהב, וארבעה פרסי באפט"א.
ב-1927, הווארד יוז, פלייבוי צעיר ומיותם מטקסס מפיק את "מלאכי הגיהנום" (בכיכובה של הכוכבת ג'ין הארלו בגילומה של גוון סטפאני).
הסרט נוחל הצלחה גדולה לאחר הפקה שארכה ארבע שנים ועלתה כ-4 מיליון דולר – בין היתר על מנת להתאים פסקול לסרט, לאחר הצלחת הסרט המדבר הראשון זמר הג'אז.
במקביל, יוז מתכנן ומטיס את היוז H-1 רייסר ששבר שיאי מהירות ויוצא עם כוכבת הקולנוע קתרין הפבורן.
יוז לא מסתפק בתעשיית הקולנוע ותכנון מטוסים, ורוכש את TWA, טראנס וורלד איירליינס.
במקביל להצלחתו של יוז וכניסתו לשוק התעופה, חואן טריפ (בגילומו של אלק בולדווין), מנכ"ל פאן אמריקן, מתחיל לחשוש מעלייתו של יוז.
יחד עם אואן ברוסטר, סנאטור מטעם מיין, השניים מתכננים כיצד להפיל אותו.
ברוסטר מזמן חקירה נגד יוז בחשד על בזבוז תקציבים בתכנון ההרקולס, אולם הוא מציע ליוז לבטל את החקירה בתנאי שימכור את TWA לטריפ.
יוז נתקף בהפרעה טורדנית-כפייתית, ומסתגר בבית הקולנוע הפרטי שלו.
לאחר כמה שבועות שהסתגר, יוז יוצא מביתו לשימוע בקונגרס.
בחקירה נחל הצלחה גדולה, ואף הצליח להביא לביטול המונופול על טיסות החוץ.
במהלך הדיונים קיבל יוז על עצמו שאם לא יצליח להטיס את ההרקולס הוא יעזוב את ארצות הברית ולא ישוב אליה.
יוז עמד בכך ומטיס את ההרקולס, אולם סובל מהתקף OCD נוסף.
הסרט היה מועמד ל-11 פרסי אוסקר, וזכה ב-5 פרסים: פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר, קייט בלאנשט; העריכה הטובה ביותר; עיצוב תלבושות הטוב ביותר; הצילום הטוב ביותר; והבימוי האמנותי הטוב ביותר.
בנוסף זכה הסרט ב-4 פרסי האקדמיה הבריטית לקולנוע (BAFTA), בהם פרס הסרט הטוב ביותר.
הסרט זכה גם ב-3 פרסי גלובוס הזהב: סרט הדרמה הטוב ביותר; השחקן הטוב ביותר בסרט דרמה ללאונרדו דיקפריו; והפסקול המקורי הטוב ביותר להווארד שור.
הטיית לב הוא הספר האחרון שכתבה הסופרת ג'יין אוסטן.
היא החלה לכתוב אותו מיד לאחר שסיימה לכתוב את "אמה", וסיימה באוגוסט 1816. היא נפטרה בגיל 41 בשנת 1817 אבל "הטיית לב" לא פורסם עד לשנת 1818.
כמו מנזר נורתאנגר כך גם הטיית הלב מתרחש בחלקו בבאת', אזור שאוסטן הכירה היטב מכיוון שחייתה שם בין השנים 1801-1805.
שמונה שנים לפני האירועים המתרחשים ברומן, אן אליוט התאהבה בימאי עני ושאפתן בשם פרדריק וונטוורת.
משפחת אליוט ובייחוד אביה של אן, סר אליוט, לא היו מרוצים מבחירתה של אן מכיוון שהרגישו שוונטוורת לא מספיק מכובד בשביל המשפחה האריסטוקרטית.
היועצת, והחברה המבוגרת של אן, ליידי ראסל, אשר לוקחת את מקומה של אמה המתה של אן, משכנעת אותה לבטל את האירוסים.
כעת אן בת 27 ונחשבת לרווקה זקנה, היא נפגשת שוב עם ארוסה לשעבר אשר יוצר קשרים עם משפחת מאסגרוב.
וונטוורת כעת הוא קפטן עשיר, אך הוא שומר טינה לאן משום שהיא דחתה אותו.
בינתיים התככים של אביה האנוכי של אן, אחותה הבוגרת אליזבת, חברתה של אליזבת מרת קליי, וויליאם אליוט, בן דודה של אן ויורשו של אביה, מרכיבים עלילות משנה חשובות.
אן אליוט היא בתו האמצעית של סר וולטר אליוט היהיר, ברונט, אשר מודע רק למראהו הטוב ומעמדו, ונוהג לבזבז את כספו.
סר וולטר אליוט מתעלם מבתו האמצעית ומקדיש תשומת לב רק לבתו הבכורה, אליזבת.
אמה של אן, אישה רגישה וטובה, מתה כשאן הייתה בת ארבע- עשרה, ואחותה הבכורה, אליזבת, דומה לאביה במזגה והיא נהנת מהמחשבה כי היא יכולה לתפוס את מקומה של אמה.
אחותה הצעירה של אן, מרי, היא אישה עצבנית ונצמדת אשר נישאה לצ'ארלס מאסגרוב מאפרקרוס הול, יורש לאדון כפרי אך מכובד.
לאן האינטליגנטית אין אף אחד במשפחה אשר יוכל להציע לה חברה הולמת, היא בת 27 ונראה כי נועדה להישאר רווקה זקנה.
שמונה שנים קודם לכן, אן שוכנעה בידי חברתה הטובה של אמה והאישה היחידה עליה היא סומכת, האלמנה ליידי ראסל, לבטל את אירוסיה עם הימאי העני פרדריק וונטוורת, אשר אותו היא אהבה עמוקות, למרות היכרותם הקצרה.
ליידי ראסל לא חשבה שזה נבון שאן תינשא לימאי שאין לו נכסים או קשרים ועתידו לוט בערפל.
וונטוורת חוזר לחייה של אן כאשר אביה, סר וולטר, בעקבות בזבזנותו, מוכרח להשכיר את ביתו ולעבור לבאת', והשוכר שנמצא הוא לא אחר מאשר גיסו של וונטוורת, אדמירל קרופט.
וונטוורת הצליח בזמן מלחמות נפוליאון, התקדם בדרגות וכעת הוא קפטן עשיר.
משפחת מאסגרוב, כולל מרי (שאיננה מודעת לאירוסין שבוטלו בין אן לוונטוורת), צ'ארלס ואחיותיו הצעירות של צ'ארלס, הנרייטה ולואיזה, מאושרים לקבל את הזוג קרופט וקפטן וונטוורת בשכונתם.
שתי בנות מאסגרוב נמשכות לוונטוורת למרות שהנרייטה מאורסת באופן לא פורמלי לבן דודה, איש הכנסייה, צ'ארלס הייטר.
הייטר נחשב לשידוך הולם למרות היותו נמוך חברתית וכלכלית ממשפחת מאסגרוב.
צ'ארלס, מרי ומשפחת קרופט ממשיכים לשער במי מהאחיות וונטוורת יבחר.
קפטן וונטוורת אמור לבקר את חברו, קפטן הארוויל, בליים.
הביקור הופך לטיול מאורגן כאשר האחיות מביעות את רצונן לבקר בליים.
בליים, וונטוורת עד למבט הערצה שגבר מסתורי שולח לעבר אן והוא שם לב לכך שמראיה השתפר.
בזמן שהם מטיילים לואיזה מאסגרוב מקבלת זעזוע מוח בעקבות נפילה לאחר שהתנהגה בפזיזות.
המקרה הזה מאיר את ההבדלים בין לואיזה העקשנית לאן הרגישה והנבונה.
בזמן שהצופים הנדהמים טוענים שלואיזה מתה, אן מסייעת ללואיזה ומציעה לקרוא לעזרה.
בעקבות זה ההערצה של וונטוורת מתעוררת שוב.
ההחלמה של לואיזה איטית וביטחונה העצמי מתערער.
הביישנות החדשה שלה מעוררת את חיבתו של קפטן בנוויק, חברו של וונטוורת, אשר מתאבל על מות ארוסתו.
הזוג מוצא שאישיותם דומה יותר כעת והם מתארסים.
בינתיים סר וולטר, אליזבת, וחברתה חורשת המזימות של אליזבת, בתו האלמנה של הסוכן של סר וולטר, עברו להתגורר בבאת'.
שם הם מקווים לחיות ברמה המתאימה למעמדו של ברונט, אך בהוצאות קטנות, עד שמצבם הכספי יחזור לקדמותו.
בן דודו ויורשו של סר אליוט, ויליאם אליוט, אשר לפני זמן רב זלזל בברונט, כעת רוצה להשלים עמו.
אליזבת משערת כי הוא רוצה לחזר אחריה, אך כאשר אן עוברת לבאת' ומתברר כי מר אליוט הוא הגבר המסתורי אשר היא ראתה בליים, ליידי ראסל חושדת כי הוא מעריץ את אן.
למרות שוויליאם אליוט עושה רושם של ג'נטלמן מושלם, אן חושדת בו במניעים סמויים.
היא מוצאת את אופיו אטום באופן מדאיג.
בסופו של דבר משפחת מאסגרוב מגיעה לבאת' על מנת לרכוש את בגדי החתונה של הנרייטה ולואיזה.
קפטן וונטוורת וחברו, קפטן הארוויל, מלווים אותם.
וונטוורת נחוש בדעתו לזכות באהבתה של אן שוב, אך כאשר הוא רואה שמר אליוט מחזר אחריה הוא מקנא וחושב שאן מעדיפה את מר אליוט.
אן מאושרת כאשר היא מבינה שוונטוורת עדיין אוהב אותה אך היא חוששת שמשום שוונטוורת חושב שהיא מעדיפה את חברתו של מר אליוט, הוא יוותר עליה.
היא מנסה להבהיר לו שהיא אינה אוהבת את מר אליוט אך וונטוורת לא מבין והוא מרגיש שמאוחר מדי, ואן אבדה לו.
אן מאושרת כאשר היא שומעת שחברה ישנה, מרת סמית', מתגוררת בבאת'.
מרת סמית' ובעלה המנוח היו פעם חברים טובים של מר אליוט אך הוא עודד את בני הזוג לחיות בפזרנות ונטש אותם כאשר התרוששו.
אן לומדת שמר אליוט הוא רמאי ואנוכי.
בנוסף, חברתה משערת כי מר אליוט מעוניין לחדש את קשריו עם משפחתה בעיקר על מנת להבטיח לעצמו את ירושת תואר האצולה של אביה, מה שלא יוכל לקרות אם סר וולטר ומרת קליי יינשאו וייוולד להם בן.
כל זה עוזר לאן להבין עוד יותר את הסכנה שבשכנוע - מכיוון שליידי ראסל לוחצת עליה לקבל את הצעת הנישואין האפשרית של מר אליוט - והיא מתחילה לבטוח יותר בשיקול דעתה שלה.
אן וקפטן הארוויל משוחחים ביניהם על קשרים בין גבר לאישה בזמן שקפטן וונטוורת יושב בצד, כותב מכתב, ומקשיב לדבריהם.
השיחה גורמת לו לכתוב לאן מכתב שבו הוא מודה ברגשותיו כלפיה.
בקטע מרגש בספר, וונטוורת ואן משלימים ומחדשים את אירוסיהם.
כעת השידוך נראה מתאים למשפחתה של אן, מכיוון שקפטן וונטוורת עשיר ובנוסף, סר אליוט אשר תמיד העריץ מראה טוב, מתרשם ממראהו של חתנו.
ליידי ראסל מודה כי היא טעתה לגמרי בקשר לקפטן וונטוורת ומר אליוט, והיא ואן נשארות חברות טובות.
סר וולטר אליוט: ברונט יהיר ומרוצה מעצמו.
בזבזנותו מאז מות אשתו שלוש עשרה שנים קודם לכן, גרמה למשפחה להיכנס לקשיים כלכליים.
הקשיים הכלכליים מאוד רציניים והוא מוכרח להשכיר את ביתו לאדמירל קרופט ולעבור לבאת'.
אליזבת אליוט: הבת הבכורה והיפה ביותר של סר וולטר, אשר מעודדת את שחצנותו ובזבזנותו של אביה.
היא ואביה מתייחסים לאן כחסרת חשיבות.
אן אליוט: בתו השנייה של סר וולטר היא בת 27 ורווקה.
היא מאוד אינטליגנטית ומאוד יפה.
שמונה שנים קודם לכן היא התאהבה בפרדריק וונטוורת אבל שוכנעה על ידי ליידי ראסל לדחות את הצעת נישואיו, בגלל עוניו ועתידו הלא ברור.
מרי מאסגרוב: הבת הצעירה של סר וולטר, נשואה לצ'ארלס מאסגרוב.
היא תמיד מחפשת תשומת לב וטוענת שמזלזלים בה.
כאשר היא מתוסכלת היא טוענת שהיא חולה.
היא מאוד מתנגדת לשידוך בין צ'ארלס הייטר והנרייטה מאסגרוב (גיסתה) מכיוון שהיא חושבת שצא'רלס נמוך מהם במעמדו.
צ'ארלס מאסגרוב: בעלה של מרי והיורש של אחוזת מאסגרוב.
הוא רצה להינשא לאן ונאלץ להסתפק במרי (לצערם הרב של משפחת מאסגרוב ולמזלו הרע) כאשר אן סירבה לו בגלל אהבתה המתמשכת לוונטוורת.
ליידי ראסל: חברה של משפחת אליוט, בעיקר של אן, וגם הסנדקית של אן.
לפני שנים היא שכנעה את אן לסרב להצעת הנישואין של קפטן וונטוורת.
למרות היותה הרבה יותר רגישה מסר אליוט, היא שותפה להרגשות שלו בנוגע למעמד וקשרים ולא חשבה שוונטוורת מתאים לאן בגלל נחיתותו המעמדית והכלכלית.
מרת קליי: גרושה, בתו של עורך דינו של סר וולטר, ו"חברה" אינטימית של אליזבת אליוט.
היא מעוניינת ללכוד את סר וולטר בזמן שאליזבת לא שמה לב.
קפטן פרדריק וונטוורת: ימאי אשר היה מאורס לאן שמונה שנים קודם לכן.
בזמנו, לא היו לו נכסים ועתידו לא היה ברור, אבל בעקבות הצלחה רבה במלחמות נפוליאון, מצבו השתפר מאוד.
אחד מאחיה של סופיה קרופט, אשת האדמירל לו משכיר סר אליוט את ביתו.
לואיזה מאסגרוב: אחותו השנייה של צ'ארלס מאסגרוב, בת 19. לואיזה היא צעירה נמרצת.
קפטן וונטוורת מעריץ את נחישותה וההחלטיות שלה בניגוד לזהירות ומה שהוא רואה כחוסר הוודאות של אן.
ויליאם אליוט: בן דודו ויורשו של סר וולטר.
סר וולטר ואליזבת קיוו שוויליאם ישא לאישה את אליזבת, אך מר אליוט רודף אחרי כסף, מתנכר למשפחה ומזלזל בתואר אותו הוא עומד לרשת, ולכן נושא לאישה צעירה בעלת מעמד חברתי נמוך אך הון גדול.
הוא פוגש באן בטעות בליים ומתפעל ממנה, אך לא מודע באותה עת לכך שהיא בתו של סר וולטר.
כאשר היא מוצגת בפניו בבאת' הוא מוסיף למטרתו להפריד בין מרת קליי וסר אליוט גם את המטרה לכבוש את ליבה של אן, גם כיוון שהוא מחבב אותה וגם כיוון שכך הוא יוכל לשמור מקרוב את צעדיו של סר אליוט.
ישנן שמועות שהוא ואן מאורסים.
הבי בי סי עיבד את הספר פעמיים לטלוויזיה, פעם אחת ב-1960, ופעם שנייה בשנת 1971 למיני-סדרה בכיכובה של אן פירבנק בתפקיד אן אליוט.
ב-1995 הספר עובד שוב, הפעם כסרט טלוויזיה, בכיכובם של קירן הינדס ואמנדה רוט.
בישראל שודר הסרט בשם "אהבה כמוסה".
ITV1 עיבד את הספר לסרט טלוויזיה בשנת 2007 בכיכובם של סאלי הוקינס ורופרט פנרי ג'ונס.
עיבוד נוסף של נטפליקס (בישראל בשם: "השפעה") יצא ב-2022 בכיכובם של דקוטה ג'ונסון, הנרי גולדינג וקוסמו ג'רוויס.
הספר תורגם לעברית על ידי נעמי כרמל ויצא לאור בשנת 1983 בהוצאת כתר.
תרגום נוסף לעברית של מיכל אלפון בשם "השפעה" יצא לאור בשנת 2012 בהוצאת כתר.
בשנת 2022 ראה אור תרגומה של לי עברון לספר, שנקרא גם הוא "השפעה" וראה אור בהוצאת ספרים בעלמא-אהבות.
הטיית בחירה היא עיוות בנתוני מחקר הנובע מהטיה בצורת איסוף המידע.
דוגמה להטיית בחירה היא הניסיון לברר אילו סוגי דגים יש בנהר באמצעות רשת שהחורים בה גדולים מכדי ללכוד דגים מסוימים.
במקרה זה, צורת איסוף הנתונים יוצרת דגימה מוטה לטובת דגים גדולים, ומייצרת אי-תאימות בין יחסי הדגים המיוצגים במדגם לבין המציאות.
הטיית בחירה מתבטאת בעיוות הקשר הנמדד במחקר בין החשיפה לתוצאה, ובהטיית מדד הקשר.
הטיית בחירה מביאה למציאת קשר שאינו באמת קיים, ולחלופין, לאי-מציאת קשר קיים - בשני המקרים, משום שהפרטים במחקר (מקרים וביקורות או חשופים ולא חשופים) אינם מייצגים את אוכלוסיית היעד.
ההטיה מתבטאת בהסתברות להיכלל במחקר כתלות בסטטוס החשיפה או בסטטוס המחלה, דבר המוביל לייצוג מוגבר של קטגוריה מסוימת במחקר באופן חריג מייצוגה באוכלוסייה הנחקרת.
הטית בחירה בדרך כלל אופיינית למחקר מסוג מקרה-ביקורת, אך יכולה להתקיים גם בכל סוגי המחקרים האפידמיולוגיים.
ההטיה יוצרת מצב שבו הסיכוי של "מקרה" להיכלל במדגם מותנה - בלא ידיעתו של החוקר - בסטטוס החשיפה.
באופן כללי, הטיה (נטאי, bias) היא טעות שיטתית בשלב התכנון, הביצוע או האנליזה של מחקר שתביא להערכה שגויה של השפעת החשיפה על התוצאה.
הטיית בחירה במחקר מסוג מקרה ביקורת
מחקר מקרה ביקורת (Case-control study) מהווה חלופה למחקר עוקבה ובעל יתרונות מרכזיים של חיסכון בזמן (מאחר שאין צורך במעקב ממושך) ובעלויות.
מחקר זה מתאים לחקר מחלות נדירות.
מחקר שמתחיל בבדיקת חולים ולא חולים (ביקורת) במחלה.
במחקר מקרה ביקורת מושווה הסיכוי של חשיפה בעבר בין מקרים (החולים) לביקורות שלהם (הבריאים).
במקרה-ביקורת נדרש ייצוג מלא של כלל המקרים והביקורת מאוכלוסיית מקור אחת.
דוגמאות לבחירת ביקורות בסוג מחקרים זה:
מקרים של חולים המאובחנים בקהילה- הביקורת תהיה מדגם מיצג של אנשים בקהילה שאין להם את המחלה, המקבלים שירותים מאותם מוסדות רפואיים.
מקרים של חולים שאובחנו במסגרת סקר סינון- הביקורת תהיה משתתפים שנבדקו במסגרות אותו הסקר ונמצאו בריאים.
מקרים של חולים שאובחנו ואושפזו בבתי חולים- הביקורת היא חולים שאושפזו מסיבה אחרת בבתי החולים המדוברים, באותה תקופה, אין להם מחלה שמשפיעה על החשיפה לגורם הסיכון הנחקר.
מחקר מקרה ביקורת ומחקרי חתך מועדים יותר לבחירה דיפרנציאלית של מקרים וביקורות ולכן להטיית בחירה.
הטיית ברקסון (Berkson's bias) היא סוג של הטיית בחירה, שבה מבוצע מחקר על מאושפזים בבתי חולים.
הוכח כי השהייה בבית חולים עצמה מהווה גורם סיכון לתחלואה מוגברת, על כן קבוצת הנבדקים תהיה מוטה כלפי חולי.
ללא קשר, תיתכן הטיית בחירה נוספת משום שרק החולים הקשים מגיעים לבתי החולים (referral bias).
הטיית בחירה במחקר אפידמיולוגי היא הבדל שיטתי בבחירת משתתפי המחקר (או אוכלוסיית המחקר) המוביל לתוצאה שגויה.
בשל סביבה מסוימת ייתכן כי תיווצר הטיה והחוקר לא יהיה מודע אלייה.
ההטייה נובעת מכך שבקרב מאושפזים עלולה התפלגות החשיפה לגורם הסיכון הנבדק להיות בלתי מייצגת מבחינת אוכלוסיית הייחוס, בפרט אם מדובר בגורם סיכון המשותף הן לתוצא הנחקר והן למחלה בעטיה אושפזו הביקורות.
מאחר שלחולים ביותר ממחלה אחת יש יותר סיכוי להתאשפז.
למאושפזים בבתי החולים יש הסתברות גבוהה להיות חולים במחלה נוספת אשר יכולה אף היא להיות קשורה לתוצאה או לחשיפה .
דוגמה לכך היא בדיקת הקשר בין העישון בקרב חולי סרטן ריאה, לעומת ביקורות בית-חולים החולים של חולים במחלות לב.
כאשר עישון הוא גורם סיכון גם לסרטן ריאה וגם למחלות לב ולפיכך תיווצר הטיה במדד הקשר.
מחקר עוקבה בודק את החשיפה של המשתתפים במחקר לגורם המחלה.
במידה ויציאת המשתתפים מקבוצה נבדקת לא קשורה לסטטוס המחלה, הדבר לא ישפיע על הקשר סיבה ותוצאה שגורם למחלה.
במחקרי עוקבה- הקבוצה הבסיסית מכילה אוכלוסיית חשופים ולא חשופים, אלו נבחרים לפני הופעת התוצאה.
בעקבות זאת בחירה דיפרנציאלית של המשתתפים לפי פרמטרים הנקשרים לחשיפה ולתוצאה, דבר המוביל להטיה פחות סבירה.
הטיית מתנדב נובעת מהבדל בין מאפיינים של אלו שמסכימים או בוחרים להשתתף במחקר ואלו שמסרבים.
ההבדלים יכולים להיות במאפיינים סוציודמוגרפיים, תרבותיים, הרגלי חיים וגם רפואיים.
ניתן לטפל בהטיה מסוג כזה באמצעות מזעור שיעור הלא נענים ואפיונם לפי משתנים קיימים או ראיון מסרבים.
הטיית נשירה (Withdrawal bias) נובעת ממאפייני מי שלא נשאר במחקר (הנושרים מהמחקר).
הנושרים ממחקר עשויים להיות שונים מאלו הממשיכים במחקר עד סופו.
לדוגמה נשירה מניסוי קליני יכולה להיות עקב תופעות לוואי מהן סובלת קבוצה מסוימת / אי יעילות הטיפול בקבוצה מסוימת.
לכן, יש לאפיין את הנושרים ממעקב ככל האפשר, על מנת לשלול אפשרות של הטיה בעקבות נשירה דיפרנציאלית.
אומדן הקשר יהיה מוטה כאשר ההסתברות לנשירה ממעקב תהיה קשורה לסטטוס החשיפה ולסטטוס המחלה.
מכאן כי בקרב הנושרים ייראה שיעור גבוה יותר של גורם החשיפה, ושיעור גבוה יותר של בעלי הסתברות רבה יותר לקבל את התוצאה.
אנשים שעובדים מייצגים אוכלוסייה בריאה יותר מאנשים שאינם עובדים.
במחקרים על חשיפה תעסוקתית בהם המקרים או החשופים הם אנשים עובדים יש לשקול בחירת אוכלוסיית ביקורת או לא חשופה גם מקרב אנשים עובדים.
הטיה זו תהיה פחות רלוונטית בהקשר של מחלות כרוניות עם זמן חביון ממושך.
הטיית הישרדות היא עיוות בניתוח סטטיסטי הנובעת מהישרדות מוטה של חלק ממדגם המחקר.
ברפואה, מחקר העוקב אחר חולי לב הנוטלים תרופה מסוימת עשוי להראות שהתרופה מובילה לשיפור במצב הבריאותי של החולים – אם מתעלמים מקבוצת החולים שמתו תוך כדי נטילת התרופה.
כדי לתקן את ההטיה אין לדגום את החולים רק בסיום המחקר, אלא להביט באוכלוסיית הנוטלים את התרופה כולה, ולהכניס לנתונים גם את אלו שנפטרו במהלך הניסוי.
בכלכלה, תיתכן הטיית הישרדות כלפי משקיעים מצליחים: מחקר שיסקור את כל חברות ההשקעה הקיימות בבורסה לניירות ערך, יראה אחוזי הצלחה מוטים הישרדותית, מכיוון שהמדגם אינו כולל את החברות שנכשלו וחדלו לסחור.
כדי לתקן את ההטיה על המחקר לסקור חברות השקעה לאורך השנים, כאשר אוכלוסיית המדגם היא לא "קבוצת חברות ההשקעה הנוכחית" אלא "קבוצת חברות השקעה בנקודה כלשהי בעבר", כאשר בקבוצה זו תהיינה כמובן כמה חברות שנכשלו בהמשך התקופה.
במהלך מלחמת העולם השנייה הסטטיסטיקאי היהודי אברהם ולד לקח בחשבון הטיית הישרדות כאשר בחישוביו ניתח כיצד למזער אובדן מפציצים מאש האויב.
חוקרים ממרכז המחקר של הצי ערכו מחקר של הנזק הנגרם למטוסים ששבו ממשימות והציעו להוסיף מיגון לאזורים שבהם נצפו מספר הפגיעות הרב ביותר.
ולד הבחין כי המחקר התבסס רק על מטוסים ששבו ממשימות, ומפציצים שהופלו לא נכללו בהערכה.
החורים במטוסים שחזרו ייצגו לפיכך אזורים שבהם המפציץ יכול להיפגע ועדיין לשוב בבטחה.
ולד הציע שמטוסים ימוגנו באזורים שבהם לא נפגעו המטוסים שחזרו, שכן אם אזורים אלו נפגעו הם עשויים לגרום לנפילת המטוס.
עבודתו של ולד הייתה בעלת השפעה רבה בתחום החדש באותו הזמן של חקר ביצועים.
דיאגוראס ממלוס, שחי במאה ה-5 לפנה"ס, מוזכר על ידי קיקרו כמתאר את ההטיה.
כאשר אחד מידידיו של דיאגוראס ניסה לשכנעו בקיומם של אלים בהציגו בפניו את הכמות הרבה של צלמי האנשים שאותם האלים הצילו מטביעה בים – השיב דיאגוראס כי עדיין לא ראינו את צלמיהם של האנשים הרבים שנספו בין שברי אוניות.
הטיית זיכרון (לפי האקדמיה ללשון: הטיית היזכרות) היא הטיה בנתוני מחקר הנובעת מחשיבה סלקטיבית של הנחקרים.
דוגמה לכך היא בשאלון שניתן להורי ילדים עם ובלי מוגבלות.
להורי ילדים עם מוגבלות יש נטייה לזכור גם את הפרטים הקטנים בחיי ילדיהם ועל כן ייתכן עיוות ברמת הפירוט של הדיווח שלהם ביחס לקבוצה השנייה.
אם ההטיה לא נלקחת בחשבון ניתן להגיע למסקנה שגויה כי אירוע מסוים בחיי הילדים הוא שגרם למוגבלות, על אף שבפועל הוא התרחש גם אצל קבוצת הבריאים.
הטיית דיווח היא עיוות בנתוני מחקר הנובע מהטייה בדיווח של הנחקרים.
לדוגמה, אם משווים בין שתי קבוצות נשים ושואלים האם הם עברו הפלה מלאכותית, ייתכן ובפועל אחוז ההפלות בשתי הקבוצות שווה, אך נוצר פער בנתונים בעקבות נכונות שונה לדווח על הפלה, מסיבות דתיות הומניות ומצפוניות.
סוג נפוץ של הטיית דיווח בסקרים נובע מהרצון של הנבדק לרצות את הסוקר ומושפע רבות מאופן ניסוח השאלות.
הטייגר ליליז (באנגלית - The Tiger Lillies) היא שלישייה מוזיקלית שנוסדה בבריטניה ב-1989. חברי השלישייה הם מרטין ג'קס, אדריאן יו ואדריאן סטיוארט.
הלהקה מתאפיינת בסגנון ייחודי השואב מוטיבים מן הקברט וממוזיקת הפאנק.
הלהקה קרויה על שם הפרח Tiger Lily "לילך מנומרת" (שם מדעי: Lilium superbum), שהוזכר ביצירות רבות, בהן גם אליסה בארץ הפלאות.
הטייפ האחרון של קראפ הוא מחזה בן מערכה אחת, באנגלית, פרי עטו של סמואל בקט.
הוא מחזה לשחקן אחד, ונכתב עבור השחקן הצפון אירי פטריק מגי ונקרא בתחילה "המונולוג של מגי" (Magee monologue).
בקט שאב השראה למחזה מכך שהאזין למגי קורא קטעים מ"מולוי" ומ From an Abandoned Work, בתחנת הרדיו BBC Third Programme בדצמבר 1957.
הצגת הבכורה של המחזה הייתה כהקדמה לסופמשחק (מ-28 באוקטובר עד 29 בנובמבר 1958) בתיאטרון רויאל קורט, לונדון, בבימויו של דונלד מק'וויני ובכיכובו של פטריק מגי.
במכתב לסוחר הספרים ג'ייק שוורץ ב-15 במרץ 1958, בקט כתב שיש לו "ארבעה עמודים בדפוס, עם הערות מפורטות ותיקונים גסים, של מחזה מונולוגי קצר שכתבתי באנגלית עבור פט מגי.
הוא נכתב במכונה מאוסף רשימות ישנות, כך שאין ברשותי כתב יד לתת לך."
בקט בעצמו תרגם את המחזה לצרפתית בשם La Dernière Bande והוציא אותו לאור בLes Lettres Nouvelles ב-4 במרץ 1959.
אין לראות בטקסטים המודפסים נוסחים סופיים.
"באמצע שנות החמישים בקט כבר דיבר ועבד כבמאי.
במכתב לעוזרת העורך של Rosset, ג'ודית סמית, ב-11 במאי 1959, התייחס בקט לבימוי "הטייפ האחרון של קראפ" כ"יצירתו", וערך שינויים משמעותיים רבים בטקסט במהלך השנים כשהוא היה מעורב בבימוי המחזה.
הצגת הבכורה של המחזה בגרמניה התקיימה ב-28 בספטמבר 1959, בבימויו של ולטר הן בתיאטרון שילרתיאטר בברלין, בו כעבור עשר שנים, ב-5 באוקטובר 1969, סמואל בקט ביים את המחזה בעצמו, כשבתפקיד קראפ הופיע מרטין הלד.
הצגת הבכורה בארצות הברית הייתה ב-14 בינואר 1960, בבימויו של אלן שניידר ובכיכובו של דונלד דייוויס.
קראפ הוא סופר כושל וגלמוד שביום הולדתו ה-69 מאזין לקלטות של עצמו מן העבר, תוך שהוא מתכונן להקליט את עצמו מחדש.
הוא מאזין לקלטת של עצמו כשהיה בן 39, אז עמד לקבל החלטה גורלית בחייו – להקדיש את עצמו באופן טוטלי לאמנות ולזנוח את האהבה.
"סרטו האחרון של קרפ" בתוך: אמיר, אהרון (עורך), מקראה בספרות מודרנית, זמורה-ביתן-מודן, תל אביב, 1979 (תרגם: אהרן אמיר)
"הטייפ האחרון של קראפ", הוצאת מוסד ביאליק, ירושלים, 1983 (תרגום: הילית ישורון).
1. סרטו האחרון של קרפ, תיאטרון הקאמרי, הצגת בכורה: 13 באוגוסט 1961
יוצרים: תרגום – אהרן אמיר, בימוי - זלמן לביוש.
סרטו האחרון של קראפ, תיאטרון "המעגל", הצגת בכורה: דצמבר 1966⁩
יוצרים - הוצג באנגלית, במאי - פיליפ דיסקין.
2. הווידאו האחרון של קרפ, תיאטרון חיפה בשיתוף עם פסטיבל ישראל, הצגת בכורה: ירושלים, מאי 1989
יוצרים: תרגום ובימוי - יורם פורת, מוזיקה - יוסי ימפל, תפאורה – אורי ליפשיץ, תנועה- מנחם עיני, תאורה - יחיאל אורגל, תלבושות - גילה להט.
שחקנים - אמנון מסקין, גודרון וייכנהאן.
3. הטייפ האחרון של קראפ, אנסמבל עיתים, הצגת בכורה: 26 במרץ 2012
יוצרים: תרגום – דורי פרנס, בימוי - רנה ירושלמי, מוזיקה – אבי בללי, תפאורה ותלבושות - יהודית אהרון, תאורה - אבי יונה בואנו (במבי).
הטייסת הבווארית מס' 304B הייתה אחת מחמש טייסות שהגיעו מגרמניה בסתיו 1917 לארץ ישראל כדי לסייע לבעלי בריתם הטורקים במלחמת העולם הראשונה.
הטייסת הקימה שדה תעופה ליד הקואופרציה במרחביה, ממזרח לעפולה, לאחר שפונתה מעיראק אל-מנשייה בדרום.
הגרמנים הקימו שדה תעופה מאולתר ממערב למרחביה, בשם 'מרכז תחנת האווירונים הצבאיים', ובו 12 מטוסי רומפלר 4 (Rumpler_C.IV) דו-כנפיים.
בשדה לא היו מסלולים סלולים וכשירד גשם הפעילות האווירית הושבתה.
המטוסים חנו בתוך אוהלים גדולים.
היו גם טיסות קרב אך לרוב היו אלה טיסות צילום שבוצע באמצעות תשלילי זכוכית מצופי ג'לטין ובמצלמות מסוג VOIGTLANDER האוסטרית או ZEISS הגרמנית.
הטייסים יצאו למשימותיהם בצמדים: טייס ותצפיתן.
הם סיירו בעיקר מעל אזורים מרוחקים מהחזית עצמה ששמשו את הבריטים כשטחי הנחתת ציוד, כגון באר שבע או אזור השפך של ואדי סוכריר (נחל לכיש כיום).
התצפיתנים צילמו גם את אזור הבסיס בו שהו - שרידי המבצר הצלבני, בתי המושבה, ואוהלי הטייסת עצמה.
לצורך הצילום היה עליו להוציא את פלג גופו העליון מחוץ לחופה, לצלם ולתעד בשוליו העליונים של התצלום את הפרטים המזהים על הטיסה ועל אובייקט הצילום.
הדיווחים הועברו אחת לשבוע למפקדת החזית בנצרת.
יחסי הגרמנים עם מתיישבי הקואופרציה היו טובים.
אמנם בהתחלה כאשר הגיעה הטייסת דובר על גירוש המתיישבים, אך לבסוף הושגה פשרה על פיה המתיישבים פינו שניים מתוך ארבעת בתי המגורים עבור הקצינים הגרמנים.
המתיישבים חששו מחובה כפולה, גם לצבא הטורקי וגם לטייסת הגרמנית.
בנוסף הם ראו עצמם כמטרה להפצצה מצד הבריטים.
אכן כבר בראשית ינואר 1918 מטוסים בריטיים הנחיתו כ-30 פצצות ואש מקלעים על הטייסת הגרמנית.
לא היו נפגעים בנפש אך המטוסים והאוהלים נפגעו.
מצד שני, קציני הטייסת סייעו לא מעט לאנשי היישוב.
הם רכשו את התוצרת החקלאית וטיפלו בחולים.
רופא הטייסת בהתחלה היה ד"ר טיארי ולאחר מכן מילא את מקומו ד"ר קוגלר, וסגנו היה רופא גרמני יהודי בשם ד"ר וולף.
הם תיעדו טיפול במחלות קשות של המתיישבים כטיפוס הבהרות או כולרה, וכן מחלות עיניים וזיהומים שונים.
כחלק מהיחסים הטובים שנרקמו, הטייסים צילמו את החלוצות, שמרו את התשלילים ונתנו למתיישבים את ההדפס.
כאשר הטורקים ציוו להפקיע שלושה עגלונים ושישה סוסים שעבדו בשירות הטייסת עבור הצבא הטורקי, הגרמנים דאגו שהם יישארו במרחביה.
הגרמנים קנו עבור המתיישבים פרדות ועגלה מעודפי הצבא.
הגרמנים אף תיעדו חיפוש נשק אצל חברי הקואופרציה על ידי הטורקים, וכיצד הם עזרו ליהודים לצאת בשלום מהחיפוש.
כאשר הגיעו נחילי ארבה ואיימו להשמיד את העצים הצעירים ששתלו המתיישבים, הגרמנים נאותו לשלוח את אחד הטייסים לחיפה ולהביא בדחיפות גלילי בד לכיסוי העצים.
בתעוד של ותיקי מרחביה מסופר כי הגרמנים והמתיישבים שיחקו כדורגל, היו שמועות על קשרים רומנטיים, ונערכו אף נשפים משותפים – למשל, בחג המולד ובליל הסילבסטר.
הרפת הוסבה לשמש כאולם שבו הוצגו מערכונים וניגנה תזמורת משותפת.
קציני הטייסת חיפשו ומצאו דרך להגיע לחיפה בלי תלות ברכבת העמק.
הם השיגו קרון של רכבת משא, התקינו עליה כיסאות וקבעו בקדמתה מנוע של אחד ממטוסיהם, לרבות המדחף.
על פי הספר "ישרו בערבה מסילה" מאת פול קוטרל היה זה "מנוע מטוס בעל הספק של 160 כ"ס מתוצרת חברת 'דיימלר–בנץ'".
הקרון קיבל את השם הציורי "אקספרס המרחצאות הפיניקי" (בגרמנית Phönizischer Bäderexpress, באנגלית Phoenician Sea Spa Express).
על הקרון הוקם גם תורן ועליו מפרש.
כאשר נסעו מערבה לחיפה, הרוח שהייתה בדרך כלל לכיוון מערב אפשרה להם לנוע על המסילה הישרה כסרגל ללא צורך במנוע.
לעומת זאת בדרך חזור תפקד המנוע, והפולקלור מספר כי הקרון השיג שיא עולמי במהירות על מסילת ברזל לאותה תקופה - כמאה קמ"ש.
את כלי התחבורה תכנן המהנדס הישראלי ברוך קטינקא שהיה גם המהנדס הטכני הראשי של הרכבת החיג'אזית.
עשרה חודשים לאחר הקמת הבסיס, ב-19 בספטמבר 1918, עם פתיחת מערכת מגידו, תקפו מטוסי קרב בריטים את השדה והמאהל של הטייסת.
מאוחר יותר באותו יום הגיעה ידיעה על התקדמותם של פרשים אוסטרליים ואז ניתנה פקודה לפנות במהירות את הבסיס.
רוב הציוד הועמס משך הלילה על קרונות רכבת והשכם בבוקר הגיע לתחנת הרכבת בצמח.
חלק מהמטוסים הוטסו אף הם לצמח.
בבוקר יום 20 בספטמבר 1918 הגיעו הפרשים האוסטרלים למרחביה, תפסו ארבעה מטוסים שעוד חנו על הקרקע ושבו 20 מאנשי הטייסת, כולל מפקד הטייסת, פרנץ יוזף ואלץ, ששהה אותה עת אצל המתיישבים בחצר מרחביה.
כבר בצהרי אותו יום הגיעו למקום מספר מטוסים בריטיים, שהועברו מג'נין.
חיילים בריטיים ממוצא הודי נכנסו לחצר המושבה ושבו בטעות את הגברים בין המתיישבים בחשד שהם גרמנים או עוזריהם.
עד תום המלחמה שהו אנשי הטייסת שנשבו במחנה מעצר בטורקיה.
לאחר המלחמה שבו לגרמניה באוניה 'אסגארד'.
הטיית הצופה היא סוג של הטייה שמוגדרת כסטיית תקן שיטתית המתייחסת להבדלים בין הערך הנצפה לערך האמיתי, ומתרחשת במחקרים במהלך שלבי הצפייה, התיעוד והרישום של הנתונים והמידע.
ניתן להרחיב את ההגדרה כך שתכלול את ההבדל השיטתי בין הערך הנצפה (הנובע משונות בין צופים) לבין הערך האמיתי.
הטיית הצופה – מהות ומנגנון
הטיית הצופה היא הנטייה של צופים לראות את מה שהם מצפים לו או רוצים לראות, במקום את מה שקיים.
בעוד שמדובר בתופעה נפוצה המתרחשת גם בחיי היום-יום, היא מהווה בעיה משמעותית במחקרים ובסקרים מדעיים.
התצפית היא יסוד קריטי לפעילות ולמחקר המדעי.
קיומן של הטיות צופה במחקר יכול להוביל להערכת יתר או הערכת חסר של המציאות והאמת, ובכך עלול לפגוע בתוקף (Validity) של ממצאי המחקר ותוצאותיו, גם אם כל יתר שלבי המחקר, כולל התכנון והשלבים הביצועיים, בוצעו כראוי.
הטיית הצופה סבירה במיוחד כאשר לחוקר או לצופה יש אינטרסים מובהקים או דעות קדומות חזקות.
שלושת הגורמים – אינטרסים/דעות קדומות, נתונים בסיסיים מעורפלים ושיטת ניקוד סובייקטיבית – תורמים במידה רבה לשכיחותה של הטיית הצופה.
דוגמאות להטיית הצופה ניתן למצוא כבר מתחילת המאה ה-20.
אחד האירועים הראשונים שתועדו היה בשנת 1904, לגבי הסוס הנס החכם.
הבעלים של הנס הסוס, וילהלם פון אולסון, טען שביכולתו של הסוס לפתור משוואות אריתמטיות.
פון אולסון היה שואל את הנס החכם סדרה של שאלות הכוללות פונקציות אריתמטיות, והסוס היה נראה כעונה על ידי נקישת פרסותיו עם התשובה הממוספרת.
דוגמה זו נחקרה על ידי הפסיכולוג הגרמני אוסקר פונגסט אשר מצא כי כאשר הסוס התקרב למספר הנגיעות הנכון, הבעלים היה מגיב באופן תת-מודע בצורה מסוימת, מה שבעצם סימן לסוס לעצור את נקישות הפרסה באותה הנקודה.
עם זאת, זה עבד רק כאשר הבעלים עצמו ידע את התשובה לשאלה.
זוהי דוגמה להטיה של הצופה, בשל העובדה שציפיותיו של פון אולסון שהיה הבעלים של הסוס, היוו בעצם את הגורם שהשפיע על פעולותיו והתנהגויותיו של הנס החכם, וכתוצאה מכך לנתונים שגויים.
הקשר בין המעמד החברתי לשיוך לבתי ספר
אחת הדוגמאות הידועות לשמצה ביותר להטיית הצופה אפשר למצוא במחקרים של הפסיכולוג והגנטיקאי האנגלי סיריל ברט שטען כי מנת המשכל היא תורשתית.
ברט האמין, וכך הדגים באמצעות המחקרים שלו בעקבות האמונה הזו, שילדים המשתייכים למשפחות ממעמד חברתי נמוך נוטים להיות בעלי רמות נמוכות יותר של יכולות קוגניטיביות בהשוואה לילדים ממעמד חברתי גבוה יותר.
למחקרים שלו הייתה השפעה ניכרת על מערכת החינוך באנגליה לאורך שנות ה-60, כשילדים ממשפחות ממעמד בינוני וגבוה נשלחו לבתי ספר טובים יותר בעוד שילדים ממשפחות ממעמד חברתי נמוך נשלחו לבתי ספר שנחשבו טובים פחות.
רק לאחר מותו של ברט הצליחו להוכיח כי נתונים מסוימים במחקרים שלו היו מפוברקים, עובדה שכלל הנראה נגרמה עקב כך שהוא היה נגוע בהטיית הצופה ולכם ציפה להשיג תוצאות מסוימות במחקריו.
דוגמה נוספת להטיה זו היא מחקרם של רוברט רוזנטל וקרמיט פודה מאוניברסיטת צפון דקוטה משנת 1963: "פסיכולוגיה של המדען: שלושה ניסויים בהטיית הניסוי".
החוקרים נתנו ל 12 סטודנטים לפסיכולוגיה שישים חולדות ניסיון.
נאמר לסטודנטים שחלק מהחולדות גודלו כדי להצטיין במיוחד בפתרון מבוך בעוד שחלק אחר מהחולדות גודלו כדי להיות גרועות בפתרון מבוך.
הסטודנטים נתבקשו לערוך את הניסוי במסגרתו החולדות הוצבו במבוכים בצורת T, שם הן היו צריכות לרוץ במרכז ואז להחליט אם לפנות שמאלה או ימינה, ולאסוף את הנתונים.
הניסוי נערך כך שצד אחד של המבוך נצבע לבן, בעוד שהצד השני נצבע באפור כהה, ותפקידה של החולדה היה תמיד לפנות לכיוון הצד האפור-כהה של המבוך.
החולדות שפנו לצד האפור של המבוך קיבלו פרס, בעוד שהחולדות שפנו לצד הלבן של המבוך לא קיבלו פרס.
הסטודנטים עקבו ותיעדו את הפעמים בהן כל חולדה פנתה לצד הנכון או הלא נכון, וכמה זמן זה לקח לכל חולדה.
הם חזרו על הניסוי עשר פעמים ביום, במשך חמישה ימים, והתוצאות אליהם הגיעו בסוף הניסויים הביאו למסקנה שהחולדות, שעליהן נאמר שהן מצטיינות כביכול בתחילת הניסוי, אכן התגלו כטובות יותר - הן בהשלמת המבוך והן מבחינת זמני הפתרון.
כאמור החולדות היו זהות לחלוטין ולכן הסטודנטים היו צריכים לקבל את אותן התוצאות עבור החולדות אבל לא הצליחו לעשות זאת עקב הטיית הצופה.
החוקרים הסיקו כי תוצאות אלו נגרמו כתוצאה מהטיות קטנות ועדינות יותר מצד התלמידים.
התלמידים לא היו מודעים לעובדה שהם מתייחסים לחולדות בצורה שונה.
ייתכן שהיו להם קריטריונים שונים במקצת למועד שבו שתי קבוצות החולדות סיימו את המבוך, שהייתה להם נטייה ללחוץ על שעון העצר מאוחר יותר עבור החולדות שנאמר להם לגביהן שהן פחות טובות בפתרון מבוכים, או שהם הקדישו תשומת לב רבה יותר לחולדות שאמורות להצטיין בפתרון באופן כללי.
בדרך זו הסטודנטים (או "הצופים" במחקר(, יצרו מה שנראה כתוצאה אמיתית אך מה שהיה, במציאות, שקרי לחלוטין.
נתונים תצפיתיים מהווים את הבסיס לגוף ידע משמעותי, והטיית הצופה נחשבת לנושא בעל חשיבות קריטית במחקרים רפואיים וקליניים.
הפוטנציאל להטיית צופה גבוה במיוחד כאשר נדרש שיפוט סובייקטיבי בתהליך הרישום וההערכה, למשל בפירוש של דימות רפואי, ניתוח דפוסי התנהגות או קריאת מבחני שינוי צבע.
במצבים אלה קיים סיכון גבוה לשונות שיטתית בין צופים.
לעומת זאת, במדידת נתונים אובייקטיביים (כגון ספירת מקרי מוות), הסיכון להטיית הצופה נמוך בהרבה.
כאשר הטיית הצופה קיימת במחקרים, איסוף הנתונים עצמו מושפע, מה שגורם לכך שהממצאים והתוצאות של המחקר לא מייצגים בצורה מדויקת את המציאות אלא משקפים את ההשפעה הלא-מודעת של הטיית הצופה.
גם ללא כוונה תחילה, הטיית הצופה עלולה לגרום לחוקרים לתעד תוצאות מסוימות מה שיכול להוביל לשינוי בממצאים.
במידה וחוקרים לא נוקטים בצעדים מסוימים כדי למזער את הטיית הצופה, יש סיכוי גבוה יותר שהחוקרים יבצעו פרשנות שגויה שתוביל לחוסר דיוק בממצאים.
מחקרים הראו כי כאשר קיימת הטיית הצופה, השינוי בתוצאות יכול לנוע בשיעור של שליש עד שני שלישים (33% עד 68%), עובדה המדגישה את ההשלכות המשמעותיות על התוקף של הממצאים והמסקנות של המחקרים.
הטיית הצופה היא בעיה בלתי נמנעת במחקרים אפידמיולוגיים וקליניים.
עם זאת, קיימות אסטרטגיות ופתרונות פוטנציאליים שנועדו לצמצם את הטיית הצופה, במיוחד במחקרים מדעיים ורפואיים.
ניתן להפחית את השפעותיה באמצעות שימוש בהגדרות אופרציונליות חזקות (כגון הגדרות ברורות למשתנים הנמדדים), סטנדרטיזציה של הליכי איסוף הנתונים וניטור מתמיד של אובייקטיביות החוקרים.
בסקרי מחקר שוק, פותחה מסגרת שנקראת "בדיקת הטיה" שמטרתה לצמצם את הטיית הצופה על ידי בדיקה של שאלות הסקר בצורה אמפירית עם משתתפים אמיתיים תוך כדי שימוש בטכניקות חקר נייטרליות שונות.
ניסויים בסמיות כפולה נדרשים לעיתים קרובות כדי לקבל אישורים רגולטוריים למכשירים רפואיים ותרופות, אך לא תמיד נפוצים במחקרים אמפיריים.
ניסוי בסמיות כפולה נעשה כך שמוודאים שגם לבוחן וגם למשתתפים במחקר חסרים נתונים שיכולים להשפיע על התנהגותם.
דוגמה לאופן שבו הטיית הצופה יכולה להשפיע על המחקר ואיך פרוטוקולים של סמיות כפולה יכולים להפחית את ההשפעה הזו, אפשר לראות בניסויים של תרופות אנטי-פסיכוטיות.
חוקרים שיודעים מי מהנבדקים קיבל את הפלצבו ומי קיבל את התרופה עצמה, יכולים לדווח שאלו שקיבלו את התרופה היו רגועים יותר בשל העובדה שהם בעצם מצפים לתוצאה זו.
דוגמה נוספת ניתן לראות בבתי ספר.
בנים בגילאי בית ספר בדרך כלל מצליחים יותר מבנות גילם במדעים, אולם ישנן עדויות לכך שנתון זה הינו בעצם תוצאה של הדרך בה מתייחסים המורים לתלמידים שלהם בציפייה שהבנים ישיגו תוצאות גבוהות יותר מהבנות.
לבסוף, טריאנגולציה במחקר היא שיטה שניתן להשתמש בה כדי להגביר את תוקף ואמינות הממצאים.
טריאנגולציה במחקר מתייחסת לשימוש במגוון שיטות ומקורות כאמצעי לפיתוח הבנה מקיפה ומדויקת יותר של הנושא הנדון.
טריאנגולציה תגדיל משמעותית את הביטחון במחקר.
טריאנגולציה יכולה להתרחש במספר דרכים בין היתר בשימוש בתצפיות מרובות מה שמגביר את המהימנות של המחקר.
אפקט הצופה מזוהה בדרך כלל רק אצל החוקרים, אולם קיימת גם עבור הנחקרים.
אפקט זה הקרוי על שם סדרת ניסויים שערך הפסיכולוג אלטון מאיו במפעל ווסטרן אלקטריק בהות'ורן, שיקגו, נוגע לאפשרות שבה המשתתפים במחקר משנים את התנהגותם עקב העובדה שהם יודעים שצופים בהתנהגות שלהם.
במסגרת מחקרי אפקט הות'ורן, נמצא כי תפוקות של מחלקה במפעל גדלו בכל פעם שבוצע שינוי, גם כשהשינוי כלל הרעה בתנאים.
לדוגמה כאשר נאמר לנחקרים שתאורה טובה יותר מביאה לשיפור ביעילות עבודתם הם האמינו שיש שינוי בתאורה בפועל בעוד שלא היה כזה בעצם.
החוקרים הגיעו למסקנה שהעובדים למעשה הגיבו לתשומת ליבם של המפקחים, ולא לשינוי במשתני הניסוי.
כדי למנוע את אפקט הות'ורן, מחקרים המשתמשים בתצפית נסתרת יכולים להיות שימושיים.
עם זאת על פי החוק נדרש ליידע את המשתתפים כי הם חלק ממחקר, ואז יש לכך פוטנציאל לגרום להשראת אפקט הות'ורן.
הפיכת התגובות או הנתונים במחקר לאנונימיים לחלוטין מקטינה את הסיכוי שמשתתפים ישנו את התנהגותם בגלל שהם במעקב במסגרת הניסוי או המחקר.
כמו כן, ביצוע מחקר מקדים לקביעת נקודת ייחוס יכול לעזור להפחית את השפעת אפקט הות'ורן.
עם נקודת ייחוס כזו, ניתן להעריך כל הטיית משתתף שנגרמת מהתצפית.
בנוסף החלטה על ביצוע של מעקב גם אחרי תום תקופת הניסוי תאפשר לבדוק אם ההתנהגות או השינוי נשמרים מעבר לזמן הניסוי עצמו.
הטיית ירי (מכונה גם "הטיית היורה") הוא מונח המתייחס לסוג של הטיה גזענית מרומזת המתבטאת בנטייה של אנשי משטרה לירות באזרחים שחורים ולא באזרחים לבנים, גם כאשר הראשונים אינם חמושים.
מחקרים שנערכו בארצות הברית מלמדים כי ההסתברות לירי על ידי המשטרה אינה נייטרלית, אלא תלויה בגורמים כגון מוצא אתני, מיקום, ממוצע ההכנסות בשכונה בה בוצע הירי, והשאלה האם האדם נושא נשק.
כמו כן, ההסתברות לירי תלויה בשאלה האם הקרבן הפגין רגשות.
המחקרים בנושא הוכיחו שההטייה קיימת בארצות הברית, אף שלטענת רבים ההטייה מתרחשת גם מחוצה לה.
הסבירות שיירו בחשוד לבן מול חשוד שחור
מחקר שנערך באוניברסיטת קליפורניה מצא "ראיות להטיה משמעותית בהריגתם של אמריקנים שחורים לא חמושים בהשוואה לאמריקאים לבנים לא חמושים".
ממחקר זה עולה כי ההסתברות לירי על ידי המשטרה כאדם שחור, בלתי חמוש לעומת אדם לבן וחמוש הייתה גבוהה פי 3.49. במקביל, סיכויי אנשים בלתי חמושים ממוצא היספני להיירות היו גבוהים פי 1.67 מזו של לבנים לא חמושים.
בישראל נטען שתופעת הטיית הירי קיימת בידי שוטרים כלפי צעירים יוצאי אתיופיה.
מקרים אלו כוללים את הירי ביהודה ביאדגה, אילן טפרה בהטה, וסלומון טקה.
תקריות אלו הובילו להפגנות יוצאי אתיופיה ברחבי הארץ נגד שיטור יתר, אלימות משטרתית, אפליה וגזענות המופגנים כלפיהם.
קיימת תחושת פחד וחוסר ביטחון בקרב יוצאי העדה, כפי שעולה מדבריה של אחותו של יוסף סלמסה: "כל עוד אתה שחור, אתה תלך מפוחד ברחוב...
אצל הבנים זה יותר נפוץ, אבל החשש לחיינו קיים אצל כולנו".
מאידך, חקירת המחלקה לחקירות שוטרים העלתה כי השוטר אשר ירה ביהודה ביאדגה כאשר זה רץ לעברו עם סכין שלופה, נבעה "מתחושה של סכנת חיים קרובה ומיידית".
בעבר, התופעה נקשרה גם במקרי ירי כלפי יוצאי ארצות האסלאם, כך למשל הירי בשמעון יהושע בדצמבר 1982, בזמן שניסה למנוע את הריסת ביתו בכפר שלם.
גם במקרה זה, שמעון יהושע שהיה חמוש, נורה למוות בידי שוטר.
הטייסת הטקטית המיוחדת ה-24 היא יחידה מיוחדת בכוחות המבצעים המיוחדים של ארצות הברית המהווה את המרכיב של פעילות חיל האוויר בפיקוד המבצעים המיוחדים המשולבים (JSOC) לצד המרכיב היבשתי - כוח דלתא, והמרכיב הימי - צוות שש (ST6 - DEVGRU).
מפקדת הטייסת ממוקמת בשדה פופ, צפון קרוליינה בכפיפות לכנף מבצעים מיוחדים ה-24.
הטייסת מורכבת מלוחמים בעלי התמחויות טקטיות מיוחדות: בקרי קרב, לוחמי חילוץ, סיירי מודיעין ובקרי אוויר טקטים המצוותים למבצעי ה-ST6 וכוח דלתא.
תפקידם לתאם את הסיוע האווירי ובכלל זה סיוע אווירי קרוב, אספקה בהיטס, טיפול בנפגעים וחילוץ קרבי.
הם מאומנים לביצוע מבצעים חשאיים כגון פשיטות קומנדו, מלחמה בטרור, הגנה מפני התקוממות, השתלטות וחילוץ בני ערובה וסיור מיוחד.
על מעשיו של אוזר במהלך הקרב על מוגדישו הוענקו לו עיטורים רבים.
בין 15–20 בספטמבר 2000 השתתפו חברי היחידה של ה-STS ה-24 יחד עם הטייסת הטקטית ה-23 המיוחדת בתרגיל הצבאי הקנדי השנתי, תרגיל חיפוש והצלה (SAREX).
זו גם הייתה הפעם הראשונה שיחידות טקטיקות מיוחדות השתתפו ב-SAREX.
בשנים האחרונות הייתה הטייסת מעורבת מאוד בפעולות הלחימה בעיראק ובאפגניסטן, שם היחידה הייתה חלק מקבוצות כוח המשימה למבצעים מיוחדים.
בשנת 2003 אנשי היחידה היו מעורבים בשני מבצעים בשלבים הראשונים של מלחמת עיראק לצד גדוד הסיירים השלישי.
הכניסה הראשונה הייתה ב-24 במרץ 2003, סמוך לגבול הסורי בעיר אל-קים העיראקית, שם הם הבטיחו רצועת נחיתה קטנה כדי לאפשר לכוחות הלוחמים באזור להמשיך להחזיק את מקום משימתם.
הקפיצה השנייה הייתה יומיים לאחר מכן, ליד חדית'ה, עיראק, שם הם אבטחו את סכר החדית'ה.
ב-8 באפריל 2003, נהרג סקוט סאתר ליד תיכרית, עיראק, ההרוג הראשון של חיל האוויר במבצע "חירות עיראק".
הוא היה מסופח לצוות מפלגת הסיור (RRD) של הריינג'רס.
צוות RRD וסאתר פעלו לצד כוח דלתא, תחת סגן-אלוף פיט בלאבר, ממערב לבגדד.
הוטל עליהם להונות את הצבא העיראקי להאמין שהפלישה האמריקנית העיקרית באה מכיוון המערב כדי למנוע מסדאם חוסיין להימלט לסוריה.
בסיס חיל האוויר של סאתר בארצות הברית נקרא על שמו.
כדי לכבד את שלושת חברי STS 24 שמתו בשנת 2011 בנפילת המסוק מדגם צ'ינוק, 8 חברים של פקידי מבצעים מיוחדים של חיל האוויר האמריקאי הידוע גם כ-"AFSOC" צעדו 800 ק"מ מלאקלנד בסיס חיל האוויר, אשר בסן אנטוניו טקסס עד לשדה בהורלברט (hurlburt field) בפלורידה לזכרם.
בקר קרבי (CCT - Combat Controller) - בקרי אוויר המתמחים בכל תחומי תקשורת חלל-אוויר-קרקע, כולל סיוע אוויר קרוב ושליטה ובקרה.
תפקידם כולל איתור מנחתים ותפעול שדות תעופה קדמיים.
הם מיומנים בצניחה ובחבלה והם מתניידים באמצעות כלי רכב ייעודיים.
לוחמי חילוץ (PJs - Pararescuemen) - ה-PJs הם הלוחמים המאומנים ביותר למבצעי חיפוש והצלה קרבי.
הם מתמחים ברפואת חרום, ובטכניקות חילוץ מיוחדות ביבשה ובים.
סיירי מודיעין (SR - Special reconnaissance) - תפקידם כולל איסוף מודיעין, הטמנת אמצעי איסוף מודיעין אותות והכוונת אש מן התווך.
בקרי אוויר טקטיים (TAC, Tactical Air Controler) - תפקידם לתאם סיוע אש ולכוון סיוע אווירי קרוב, ארטילריה וירי ימי, לקיים תקשורת שליטה ובקרה (C2) ולייעץ למפקדי הקרקע על השימוש הטוב ביותר בכוח האווירי.
הַטָּיַית הָעִיגּוּן היא אחת מההטיות הקוגניטיביות שיוצרות אצל בני אדם דפוס התנהגותי שיטתי לא רציונלי בתפיסתם ובשיפוטם של דברים.
ההטיה באה לידי ביטוי כאשר פרט מידע שקשור לקבלת ההחלטה נאמר/נשמע בסמוך אליה.
ההטיה תגרום לכך שיעלה יתרונה של אחת החלופות אף אם אין לכך סיבה רציונלית כגון שידוע כי אותו פרט אינו נכון.
ייתכנו מקרים שההטיה תתקיים אף שאותו פרט אינו קשור לקבלת ההחלטה.
ההטיה נתגלתה על ידי הפרופסור עמוס טברסקי ועמיתו הפרופסור דניאל כהנמן שעסקו בחקר ההטיות הקוגניטיביות של מוחנו.
במחקרם גילו שכאשר נותנים לאדם פרט מידע שקשור לקבלת ההחלטה, גם אם הוא יודע שהנתון אינו נכון, דעתו מוטה כשהוא נותן את דעתו על העובדות בעניין.
לדוגמה, אם לקבוצה אחת אמרו שקנדי בזמן הירצחו היה בן 38 ולאחרת אמרו שהוא היה בן 55, כשיצטרכו לתת את דעתם בעניין, הקבוצה שקיבלה את הנתון הגבוה יותר תיתן תשובה גדולה יותר בממוצע.
הפרופסור עמוס טברסקי סבר שהעיגון משמש כנקודת מוצא שהאדם מתקן אותה לכיוון הערך המבוקש באמצעות "תזוזה" מנטלית, ומכיוון שהתזוזה נעשית באופן טיפוסי כלפי הערך, היא נוטה להסתיים בטרם עת, משום שאנשים נעצרים בשלב שאינם בטוחים שעליהם להמשיך ולהתקדם.
על מנת להמחיש את הרעיון הציעו החוקרים ניסוי מחשבתי שבו מוטל על אדם לרשום על כל אחד משני דפים קו עד אמצעו, הסתברות גבוהה ששני הקווים לא ישלימו אחד את השני, הסיבה לכך היא שאנשים לא ייכנסו לטווח אי-הוודאות כשהם אינם בטוחים בכך.
עמיתו הפרופסור דניאל כהנמן דגל יותר בהסבר האסוציאטיבי, שכאשר מוחנו שומע נתון כלשהו הוא מפתח אסוציאציות באותו עניין, ובהמשך מושפע מהן.
לדוגמה, מי שידבר על חורף/קיץ יוכל לאחר מכן לזהות מילים שקשורות אליהם בקלות רבה יותר, כך גם מי שיציינו בפניו גיל מבוגר, מוחו יפתח אסוציאציות באותו עניין ואף לפעמים גם כלפי אותו אדם, ולכן אומדנו לאחר מכן יהיה יותר גבוה.
ולכן ההטיה יכולה לחול גם במקרים שבהם הנתון הראשוני אינו קשור לקבלת ההחלטה, כגון זריקת קובייה שמשפיעה על בחירת מספר לאחר מכן.
העיגון יכול להטעות גם בקניית מוצר, כאשר ההצעה הראשונית תיתפס כמחיר הלגיטימי וההצעה השנייה היא זו שתהיה יותר יקרה/זולה.
ההטיה יכולה לבוא לידי ביטוי כאשר הצעת מחיר ראשונית במכרז תתן את הרושם לגבי שוויו של הדבר המוצע.
אין פתרון מגובש להתגברות על ההטיה, אך עצם הידיעה עליה מסייעת לא לתת חשיבות מרבית לעוגן המתחיל את האומדן.
הטייפה (בהונגרית: Hetyefő) הוא כפר במחוז וספרם שבמרכז הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה גם בהטייפה מספר התושבים נמצא בירידה.
שמו של הכפר הוזכר במסמכים משנת 1241 והוא מופיע ככפר קטן במפות צבאיות מהמאה ה-17.
בהטייפה חיו שני יהודים בשנת 1880.
הטייס הוא סרט דרמה ומלחמה רוסי בבימויו של רנאט דאוולטיארוב, שתוכנן לצאת לאקרנים ב-4 בנובמבר 2021, אך בעקבות הטלת סגר לאור עליית גל נוסף של מגפת הקורונה ברוסיה, נדחתה יציאתו ל־2 בדצמבר 2021. הסרט הופק בשיתוף פעולה עם משרד התרבות של רוסיה וקרן הקולנוע הרוסי.
הסרט מתרחש במהלך החזית המזרחית במלחמת העולם השנייה.
התסריטאים התבססו על סיפוריהם של מספר אנשים וביניהם גם על סיפורו של אלכסיי מארסייב, שמצא את עצמו בנסיבות דומות, איבד את שתי רגליו, אך עדיין המשיך להילחם.
הבמאי רנאט דאוולטיארוב כינה את הסרט הגרסה שלו ל"האיש שנולד מחדש".
דצמבר 1941. הטייס ניקולאי קומלב ממלא בהצלחה פקודה להרוס טור טנקים גרמני הנע לעבר מוסקבה.
אך מטוסו של קומלב נפגע על ידי מפציצי האויב והטייס נאלץ לנחות נחיתת אונס את מטוסו IL-2 בקרחת יער נידחת.
נראה שהגרוע מכל מאחוריו - הוא שרד את הקרב האווירי.
עם זאת, המבחנים רק מתחילים: קומלב הפצוע צריך להתגבר על כפור, כאב ורעב, להימלט מזאבים ומחייליםנאצים.
הטייס מונחה על ידי הרצון לחיות, אומץ ואהבה.
בבית, אולגה מחכה לו, שהתמונה שלה היא שמחממת אותו בקור ועוזר לו להתקדם, אל הישועה.
יש לו רק הזדמנות אחת לשרוד על מנת לחזור לאהובתו, לעלות שוב לשמיים ולנצח בקרב על חייו.
פיוטר פיודורוב - ניקולאי קומלב (מבוסס על חייו של אלכסיי מארסייב)
הצילומים החלו בינואר 2019 במחוז נובגורוד.
הצילומים נערכו גם באזור דמיאנסק, שם הופל מטוסו של מארסייב בשנת 1942. בנוסף לצילומי חוץ, נערכו צילומי פנים באחד הביתנים של מוספילם, על רקע ירוק, שהוחלף אחר כך.
טריילר הסרט יצא לאקרנים ב-3 בינואר 2021. הקרנת הבכורה נקבעה ל-1 במאי 2021, אך מאוחר יותר נדחתה ל-4 בנובמבר של אותה שנה.
בשל סגר שהוטל בנובמבר, יציאתו לאקרנים נדחתה לדצמבר 2021.
הטיית ייחוס כוונות זדון היא הנטייה לראות בהתנהגותם של אחרים כוונת זדון גם כאשר ההתנהגות היא לא ברורה או עמומה ואין בה משום כוונות זדון.
לדוגמה, ילד שמתעקש שילד אחר נתקל בו במגרש המשחקים בכוונה, שהפעולה למעשה הייתה מקרית, או לדוגמה אדם שטוען שעמית לעבודה לא נתן לו קרדיט על עבודתו, מתוך כוונה עוינת כלפיו ורצון לחבל בהצלחותיו.
המונח נטבע לראשונה על ידי קבוצת חוקרים בשנת 1980, שבחנה קבוצה של ילדים שנטו לייחס יותר כוונות זדון לסיטואציות חברתיות עמומות, בהשוואה לילדים אחרים.
מאז, הטיה זאת מוכרת כהטייה של עיבוד מידע חברתי (בדומה להטיות ייחוס אחרות), והיא מתארת את האופן שבו אנשים תופסים, מפרשים, ומקבלים החלטות באשר לסיטואציות מסוימות.
אף על פי שהטיה זאת נחשבת מדי פעם לנורמטיבית בקרב ילדים צעירים, חוקרים מצאו כי אנשים שמפגינים את ההטיה בעקביות נוטים להגיב באלימות כלפי אחרים.
על פי המודל של קנת דודג' הילד מגיע למשימה בהקשר חברתי עם יכולות ביולוגיות מסוימות ועם מאגר מידע של התנסויות מן העבר: זיכרונות, כללים שרכש וכן ידע וסכמות חברתיים-תרבותיים.
הפרט הנמצא באינטראקציה מגיב לאופן שבו הוא מפרש את הרמזים החברתיים המספקים לו מידע על עמדות, אמונות ורגשות של הזולת.
לפי מודל עיבוד המידע שהוצע על ידי דודג', ההתנהגות החברתית היא תוצר של שישה צעדים הקשורים זה לזה:
ייצור או הנגשה של תגובות להשגת המטרה
במהלך שני השלבים הראשונים ילדים מקודדים באופן סלקטיבי רמזים חיצוניים ופנימיים ומפרשים אותם בהתאם לייצוגים מנטליים של הרמזים המצביים המאוחסנים בזיכרון לטווח ארוך במבנים מנטליים כגון: סכמות ותסריטים, המכוננים את הידע החברתי.
תהליכים מנטליים אלו יכולים לכלול ייחוס סיבתיות, ייחוס כוונה, הערכות של מטרות, של ביצועים, של יעילות עצמית והערכות של האחרים, על סמך חוויות קודמות.
בשלב השלישי ילדים בוחרים מטרה המכוונת לתוצאה רצויה (תוך-אישית/בין-אישית/אינסטרומנטלית), ובשלב הרביעי ילדים מעלים מהזיכרון תגובות נגישות אפשריות או מבנים תגובה התנהגותית חדשה בהתאם למטרה ולרמזים החברתיים.
בשלב החמישי ילדים בוחרים מתוך מגוון התגובות הנגישות או מובנו להם את זו המוערכת כטובה ביותר.
ממדי ההערכה כוללים קודים חברתיים (מוסריות, התנהגות מקובלת), ציפיות מתוצאת התגובה, והערכת יעילות עצמית של ביצוע התגובה.
בשלב השישי התגובה הנבחרת מגולמת באמצעות התנהגות.
התנהגות חברתית שלילית או התנהגות אנטי-חברתית מיוחסת לכשל או חסך באחד השלבים האלה או ביותר.