tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
פייגי אף הושפע ויזואלית מעטיפות הקומיקס "ויז'ן" מאת טום קינג, שאוירו על ידי מייק דל מונדו, ותוארו כ"נורמן רוקוול פוגש את משפחת ביבר".
שייפר שכרה שמונה תסריטאים לכתיבת הסדרה, כולל ארבע תסריטאיות ומספר תסריטאים אפרו-אמריקאים, משום שהאמינה ש"סיפורים הם הרבה יותר טובים ככל שיש לך יותר פרספקטיבות".
התסריטאית מייגן מקדונל שימשה כתסריטאית עבור המיני-סדרה, לפני שקודמה להיות עורכת התסריט.
פייגי, יחד עם שייפר, שקמן וליבנוס, הקדישו את מרצם על מנת להגדיר בצורה מדויקת את הטון של המיני-סדרה.
שייפר אמרה כי המיני-סדרה היא "מכתב אהבה לתור הזהב של הטלוויזיה".
המיני-סדרה מהווה מחווה לסיטקומים פופולריים רבים ששודרו בתקופות טלוויזיונות שונות, כולל סיטקומים מודרניים שצולמו בסגנון מוקומנטרי כמו "משפחה מודרנית" ו"המשרד".
גם שייפר וגם שקמן צפו וחקרו סיטקומי-עבר על מנת ללמוד את הניואנסים והסגנונות שלהם, ואף שוחחו עם דיק ואן דייק, הכוכב הסיטקום "המופע של דיק ואן דייק" במטרה ללמוד איך להפוך את המיני-סדרה לבעלת הומור סלפסטיק נרחב, אך גם אותנטית.
ואן דייק סיפר לשניים שבמהלך הפקת הסיטקום הם התמקדו במה שיכל ולא היה יכול לקרות במציאות, על מנת לכתוב את הסיפורים לסיטקום.
כתיבת התסריטים עבור המיני-סדרה הושפעה רבות בין היתר מהסיטקומים הפופולריים "לוסי אהובתי", "אבא יודע הכי טוב", "שלושת בניי", "הרפתקאותיהם של אוזי והארייט", "מעשי כשפים", "חברים", "רוק 30" ו"מחלקת גנים ונוף".
המיני-סדרה כוללת גם אזכורים ל"צער גידול בנות"", בו כיכבו אחיותיה הגדולות של אולסן, מרי קייט ואשלי.
אולסן ציינה כי היו "שפע של ספרי קומיקס שתמכו" בהצגת דמויות המופיעות בסיטקום.
סופר הקומיקס, טום קינג, ציין באוקטובר 2019 כי המיני-סדרה תושפע מהקומיקס שהוא כתב על דמותו של ויז'ן.
כשהיא עשתה השוואה בין עבודתה על המיני-סדרה לבין עבודתה על הסרט "האלמנה השחורה", שייפר אמרה כי המיני-סדרה תהווה את "היפוכו הקוטבי" לסגנון האגרסיבי והאלים של הסרט.
פייגי הוסיף כי אמנם כל צופה שלא מכיר את כל סרטי היקום הקודמים יוכל לצפות במיני-סדרה בצורה נפרדת לחלוטין, אך הוסיף שלאלו שראו את כל הסרטים ועוקבים הקשת העלילתית המתוכננת לשלב הרביעי, מחכה שפע של תגמולים כשהכול יתחבר יחד.
שייפר גם ציינה כי במהלך העלילה, דמויותיהם של דארסי לואיס וג'ימי וו ייאלצו לפתור תעלומה גדולה, ושבנוסף, העלילה תבחן כיצד השקפת עולמה ורעיונותיה של מקסימוף, שגדלה במדינה מזרח אירופאית, בנוגע לניהול חיים תקינים הושפעו מהטלוויזיה האמריקאית.
המיני-סדרה עתידה להתרחש לאחר אירועי "סוף המשחק" ואף דווח כי אירועיה יובילו לאירועי הסרט "דוקטור סטריינג' בממדי הטירוף" שעתיד לצאת לאקרנים בשנת 2022 ולכלול את דמותה של מקסימוף.
בד בבד עם הכרזתה הרשמית על הפקת הסדרה באפריל 2019, אושר כי אולסן ובטאני ישובו לגלם את דמויותיהם של מקסימוף וויז'ן, בהתאמה.
בטאני הסכים להצטרף לפרויקט לאחר שנפגש עם פייגי וד'אספוזיטו, שהעלו רעיון "מרגש ומשגע" כיצד להשיב את דמותו ליקום הקולנועי של מארוול.
אולסן, מצידה, חששה מהמעבר של מארוול לטלוויזיה ומהדרך שבה סדרות הטלוויזיה יתחברו לסרטים, אך נרגעה כשנודע לה על מעורבותה של שייפר בכתיבת התסריט ועל שימוש בחוברות הקומיקס שהעניקו השראה למיני-סדרה.
דנינגס הופיעה בעבר בסרטים "תור ו"תור: העולם האפל, והיא ציינה שהיא חשה שתפקידה במיני-סדרה תהווה "הפתעה במידת-מה" עבור המעריצים, ואילו פארק הצטרף למיני-סדרה בעקבות אספה כללית באולפני מארוול שכללה דיון על עתיד דמותו של וו ביקום הקולנועי שלה לאחר הופעתו ב"אנטמן והצרעה".
על ליהוקם של השניים, שייפר אמרה שהוא "כייפי", מכיוון ששניהם היו שחקני סיטקומים "ותיקים", שהופיעו בעבר ב"מרוששות" ו"חמוץ מתוק", בהתאמה.
עם הפצת הקדימון הרשמי, נחשף שהשחקנים פרד מלמד ודברה ג'ו ראפ לוהקו לתפקיד אורח כשכניהם של וונדה וויז'ן, הזוג הארט.
באוקטובר 2020, נחשף שהשחקנים אסיף עלי וג'ולין פורדי לוהקו לתפקידים שטרם נחשפו.
מספר ימים לפני עליית המיני-סדרה לשידור, השחקנית אמה קולדפילד חשפה שהיא תופיע במהלך העלילה בתפקיד שטרם פורסם.
מעצבת התלבושות, מייז סי רובו, ציינה שזה נדיר למצוא עלילה שקשתות הסיפור שלה מתרחשות במשך כל כך הרבה עשורים, בלי שהדמויות יזדקנו.
הטוקסידו ושמלת הכלה שלבשו ויז'ן ומקסימוף בכותרות הפתיחה, יוצרו במיוחד עבור המיני-סדרה, כשהשמלה נעשתה כמחווה לאודרי הפבורן.
כשהסדרה עברה מצילום בשחור-לבן לצילום בצבע, מעצבי ההפקה השונים עבדו יחד כדי להבטיח מראה אחיד של הדמויות והסטים.
מעצב ההפקה, מארק וורת'ינגטון, הוסיף ואמר כי הצוות שבראשו הוא עמד "גילה כמה דברים על האופן שבו הצבעים עובדים בחלל שחור-לבן".
צילומי המיני-סדרה החלו בתחילת נובמבר 2019, באולפני פיינווד שבאטלנטה, ג'ורג'יה.
המיני-סדרה צולמה על ידי הצלם ג'ס הול.
בעבר דווח כי הצילומים יחלו ב-21 בספטמבר בלוס אנג'לס, קליפורניה.
בטאני ציין שהצילומים התקיימו בצורה מושכלת, בהתחשב העובדה שהם נאלצו לצלם שש שעות תוכן בתקציב שדומה לסרט מהיקום הקולנועי שאורכו שעתיים וחצי.
תוכנית הצילומים כללה צילומי קטעים מפרקים שונים בו זמנית, שלדברי בטאני התאפשרו מאחר ששקמן היה אחראי על ביום כל הפרקים.
שקמן אכן ניסה לצלם את העלילה באופן כרונולוגי על מנת לסייע לשחקנים במעבר הצילומים מתקופת סיטקום אחת לאחרת.
השחקנים גם צפו בפרקים של סיטקומים שונים לפני הצילומים במטרה "לתפוס את הרוח של כל טון וסגנון", מכיוון שהגישה הקומית של הסיטקומים השתנתה בכל עשור.
על הסט היה מאמן דיאלקט שעזר לשחקנים לעבוד על המימיקות והאופנים שבהם אנשים נשמעו והתנהגו בכל עשור.
הפרק הראשון מהווה "שיר אהבה גדול" ל"מופע של דיק ואן דייק", צולם בשחור-לבן, והוא צולם בנוכחות קהל חי, על מנת לדמות צילומי סיטקום.
אולסן ציינה שחברי צוות ההפקה ניהלו דיונים האם לכלול את תכונת הצחוק המוקלט שהייתה בשימוש נפוץ בסיטקומים שונים.
עבור צילומי הפרק, צוות האפקטים המיוחדים יצר חוטי תיל מיוחדים, בין היתר, על מנת לגרום לאביזרים לנוע תחת השפעת קסמיה של מקסימוף, בדומה לאפקטים שנעשו בסיטקומים "מעשי כשפים" ו"אני חולם על ג'יני".
בצילומי הסצנות בשחור-לבן, עורו של בטאני נצבע בכחול, ולא באדום, מכיוון שצוות ההפקה מצא שצבע הכחול נראה טוב יותר בגווני שחור-לבן.
בנוסף, במהלך צילומי הפרק, נעשה שימוש במצלמות עם יחס גובה-רוחב של 4:3. בדומה לשחקנים, גם צוות ההפקה התלבש בתלבושות תקופתיות מתאימות במהלך הצילומים.
עבור אולסן ובטאני, חוויית צילומי הפרק הייתה סוריאליסטית וייחודית.
במהלך צילומי עשורים אחרים שמופיעים במהלך העלילה, נעשה שימוש בנגיעות ספציפיות לאותו העשור שצולם; למשל, הפרק השני, שעלילתו מתרחשת בשנות ה-60, היווה מחווה ל"מעשי כשפים", שצולם גם בשחור-לבן וכלל שימוש בצחוק מוקלט, ועבור הפרק שעלילתו מתרחשת בשנות ה-70, נעשה שימוש בתאורה מאותה התקופה.
שקמן רצה להבטיח שהאלמנטים הסיטקומיים של העלילה לא ירגישו פרודיים, אלא יהיו אותנטיים ככל האפשר.
הול השתמש ב-47 עדשות מצלמה שונות במשך שבע תקופות הזמן שעלילת המיני-סדרה מכסה, שרבות מהן היו עדשות מודרניות שהותאמו אישית במטרה לשמור על העדשות תקופתיות.
באשר לתאורה, נורות טונגסטן שימשו בעיקר בשנות ה-50 עד שנות ה-70, שכן אלו שימשו לתאורה באותה התקופה, כאשר נעשה שימוש בנורות לד החל מהפרקים שעלילתם מתרחשת בשנות האלפיים.
בדומה לצילומי שני הפרקים הראשונים, שכללו מחוות ל"מופע של דיק ואן דייק" ו"מעשי כשפים", בהתאמה, גם צילומי שאר הפרקים כללו מחוות לסיטקומים פופולריים נוספים, כמו "משפחת בריידי" ו"הזמנים הטובים", כרמז לאופן שבו הפופולריות של הטלוויזיה גדלה לאורך השנים, ועד לחיקוי הסגנון המוקומנטרי של מספר סיטקומים מודרניים.
ברגעים בהם משהו משתבש באשליה של מקסימוף, שקמן עשה "עבודה רבה עם העדשות והתאורה כדי לשנות את מצב הרוח ולשנות את שדה הכוח הסטטי".
שקמן הוסיף כי הרגעים הללו מעבירים את העלילה "לטריטוריה של אזור הדמדומים", ושגם לעיצוב הסאונד היה חלק מרכזי ברגעים הללו.
צילומי לוקשיינים נוספים התקיימו במטרופולין של אטלנטה בין החודשים דצמבר 2019 לפברואר 2020. חגיגת הפסקת הצילומים נערכה ב-1 במרץ, לקראת הפסקה מתוכננת של ארבעה שבועות, אך הצילומים הושבתו ב-14 במרץ בעקבות התפרצות מגפת הקורונה בארצות הברית.
הצילומים התחדשו והתקיימו בלוס אנג'לס בספטמבר 2020, וכללו פרוטוקולי בטיחות קפדניים למניעת הידבקות על מנת להשלים את הצילומים החיצוניים הדרושים לסדרה, ונמשכו גם באוקטובר.
אולסן התקשתה לשוב לצילומים לאחר שהייתה מבודדת במהלך ההשבתה, ואילו בטאני לא אהב את העובדה שפרוטוקולי הבטיחות משמעותם אילוץ השחקנים לשוב לקרונות שלהם בין ההפסקות ויצירת ניכור בין צוות השחקנים לצוות ההפקה.
הצילומים התקיימו גם באולפני "בלונדי סטריט" של האחים וורנר בברבנק, קליפורניה, שם גם צולמו בעבר סיטקומים.
שקמן הרגיש כי ל"בלונדי סטריט" יש "תחושה מזויפת ומוזרה" שאף רחוב אמיתי לא היה יכול לחקות.
צילומי המיני-סדרה הסתיימו באמצע נובמבר 2020, בסמוך לתחילת צילומי הסצנות של אולסן ב"דוקטור סטריינג' בממדי השיגעון".
במהלך השבתת ההפקה בעקבות התפרצות מגפת הקורונה, שקמן החל לערוך את החומר שכבר צולם והצליח "ללטש אותו" לפני שההפקה חודשה.
העבודה המוקדמת על תהליך גמר ההפקה נתנה לשקמן תובנות על מספר דברים בתהליך ההפקה בצורה שונה, אך הפקת המיני-סדרה לא שונתה באופן משמעותי.
טים רוש, נונה קודאי וזין בייקר משמשים כעורכים.
בשלושת הפרקים הראשונים מספר קאטים ואפקטים אחורניים הותאמו עבור האפקטים המעשיים שצולמו.
המפקחת על האפקטים חזותיים, טארה דמארקו, הוסיפה כי נעשה שימוש באפקטים חזותיים עכשוויים "על מנת לסלק את החוטים ולהחליק את הקאטים" וכאשר חוטי התיל לא צולמו באופן מעשי.
שקמן אמר שהעבודה על כל שלב בתהליך בבת אחת חשה כעבודה "סכיזופרנית".
בטאני העריך כי למיני-סדרה היו 2,496 צילומי אפקטים חזותיים יותר מאשר לסרט "סוף המשחק".
בינואר 2020, דווח שהמלחין כריסטופר בק, שעבד בעבר על הלחנת המוזיקה לסרטים "אנטמן" ו"אנטמן והצרעה", ילחין את המוזיקה עבור המיני-סדרה.
בק ניסה לתת הומאז' ללחני הסיטקומים בכל תקופת זמן, באמצעות בחירת המכשור וסגנון הקומפוזיציה.
לדוגמה, בפרקים הראשונים מופיעים אנסמבלים תזמורתיים קטנים, בעוד שהפרקים המאוחרים יותר כוללים לחנים מוזקליים בסגנון רוק-פופ, כאשר המוזיקה הופכת ל"נרחבת יותר "ככל שמתקדמת הסדרה.
בק העיד על התהליך שזה "מרגש למצוא דרכים לחבר את הלחנים גם כאשר הם משתרעים על המגוון הסגנוני לאורך פני כל הפרקים", למשל, נעימת שיר האהבה שהלחין עבור מקסימוף וויז'ן.
בק גם השתמש בטכניקות מיקס והקלטות תקופתיות ספציפיות.
בדצמבר 2020, נחשף שהזוג רוברט לופז וקריסטן אנדרסון-לופז הלחינו וכתבו את נעימות הנושא לחלק מפרקי המיני-סדרה.
הזוג הצטרף לעבודה על הלחנת המוזיקה של המיני-סדרה לאחר ששקמן, שהיה מיודד עם לופז במכללה, פנה אליהם, והם עבדו בעבר עם בק על המוזיקה עבור הסרט "לשבור את הקרח" של חברת וולט דיסני.
על מנת ליצור קשר בין נעימות הנושא שלהם, יצרו לופז ואנדרסון-לופז מוטיב של ארבעה צלילים שהוכנס לכל נעימת נושא שנוצרה.
לופז תיאר את המוטיב כ"סימן ההיכר של 'וונדה-ויז'ן', שניתן לזהות אותה בצורה כלשהי בכל שיר".
נעימת הנושא של הפרק הראשון "מעלה זיכרונות משחר עידן הטלוויזיה" והוא עוסק באהבה בין מקסימוף לוויז'ן.
הפסקול הרשמי של כל פרק במיני-סדרה, ושיכלול גם את נעימות הנושא בהלחנתם של לופז ואנדרסון-לופז, עתיד לצאת לשוק בשירותי הזרמות המדיה השונות באופן שבועי, החל משבוע לאחר בכורת שני הפרקים הראשונים.
הסדרה מקודמת כחלק מהרחבת היקום.
הכתבת ג'וליה אלכסנדר מ-"The Verge" אמרה שהפרסומת הציעה "מספיק הצצות כדי לרגש מעריצים".
הכתבת היילי פוץ' מ"קולידר" העירה שמכל הפרסומות במהלך הסופרבול, אנשי השיווק של מארוול "גנבו את כל ההצגה" והיה להם "הרבה ממה לרגש איתו", והוסיפה כי הקטעים מהסדרה היו "הכי המרגשים", ושהם היו "מוזרים לחלוטין ובעלי מראה בלתי צפוי".
הקדימון הרשמי של המיני-סדרה הופץ ב-20 בספטמבר 2020, במהלך טקס פרס אמי לבידור בפריים טיים ה-72. הטריילר זכה ל-55.7 מיליון צפיות מקוונות תוך 24 שעות, כולל 36.1 מיליון ביוטיוב, 4.9 מיליון בפייסבוק ו-10.1 מיליון באינסטגרם.
המיני-סדרה זכתה גם ללמעלה מ-302,600 אזכורים וציוצים בטוויטר מיד לאחר הטיזר ששודר במהלך טקס פרסי האמי לקראת יציאתו של הטריילר המלא, ובסופו של דבר הפכה לטרנד הרביעי ברשימת הטרנדים של טוויטר.
בנוסף, הקדימון הרשמי הפך לסרטון השני בפופולריותו ביוטיוב, וזכה לביקורות חיוביות בקרב המבקרים.
בתחילת דצמבר 2020, שוחררו שש כרזות עבור המיני-סדרה, המציגות כל אחת עשור שונה, משנות החמישים ועד שנות האלפיים.
פוליאם-מור מ-"io9" ציין כי עם כל כרזה חדשה, "אלמנטים שונים משתנים ומותמרים, ומשקפים את חלוף הזמן ואת התפתחויות העלילה של 'וונדה-ויז'ן'" לאחר פרסום הכרזות, הופץ קדימון חדש שהוצג לראשונה במצגת יום המשקיעים של דיסני.
אנדרטון מ-"/Film" ציין כי הקדימון הציג יותר קטעים שאינם סיטקומיים ממה שהוצג בעבר.
כמו קודמו, גם הקדימון החדש זכה לביקורות חיוביות.
טוני סוקול מ-"Den of Geek" הדגיש את השימוש של הקדימון בשיר "Daydream Believer" של להקת "The Monkees", וציין שהשיר ומילותיו משקפים היטב את מצבה של מקסימוף, אם כי ציין שהמוזיקה הופכת ל"קשה לזיהוי תחת שכבות הולכות וגדלות של מוזרות פסיכדלית".
כחלק מקידום המיני-סדרה, שני הפרקים הראשונים של הסדרה אולפני מארוול: אגדות חוקרים קטעי ארכיון של מקסימוף וויז'ן מסרטי היקום הקולנועי של מארוול ואת המסע שלהם לאורכו.
שני הפרקים שודרו ב-8 בינואר 2021. גם הפרק הראשון של Assembled, הצפוי להתפרסם ב-12 במרץ 2021, יוקדש לסדרה.
ב-12 בנובמבר 2020, אושר שהמיני-סדרה תעלה לשידור ב-15 בינואר 2021 בשירות הזרמת המדיה של "דיסני+", ולכלול תשעה פרקים.
שייפר ציינה שכרגע זהו הזמן המתאים עבור המיני-סדרה לעלות לשידור, במהלך שיא תחלואת המגפה, משום שהיא "השתקפות של הרבה חרדות שאנחנו מרגישים, ושל הרבה מהפאתוס והכאוס של [2020], כך שזה מרגיש מאוד נכון לדעתי".
המיני-סדרה היא הראשונה לפתוח את השלב הרביעי של היקום הקולנועי של מארוול.
באתר "Metacritic", המשתמש בממוצע משוקלל, המיני-סדרה זכתה לציון של 76 מתוך 100, בהתבסס על 37 ביקורות, מה שמצביע על "ביקורות חיוביות לרוב".
המיני-סדרה זכתה לביקורות חיוביות רבות מהמבקרים.
רבקה יאנוצ'י מהאתר "TVLine" העניקה לשלושת הפרקים הראשונים את הציון "A" ושיבחה את ביצועיהם של השחקנים, במיוחד את של אולסן, אך הצביעה על השאלה אם אכן לא היה עדיף יותר להפיץ את כל הפרקים בבת אחת במקום בהפצה שבועית.
סאם ברסנטי מהאתר "The A.V.
Club" העניק למיני-סדרה את הציון "-A" וציין שהיא אכן "הביטוי האולטימטיבי" לפוטנציאל של היקום הקולנועי של מארוול "לעשות דברים חדשים ולספר סוגים חדשים של סיפורים", כמו כן גם בעלת פוטנציאל להיות "חלק מרתק בקאנון של היקום הקולנועי".
דניאל פיינברג מהאתר "הוליווד ריפורטר" ציין כי המיני-סדרה איננה מוזרה יותר משומרי הגלקסיה, אך אמיצה יותר מבחינה יצירתית ומאפשרת לקהל לחקור את הפוסט-מודרניות של המוסכמויות שבסיטקומים, אף על פי שאותו הקהל מצפה לחליפות מצחיקות ולפיצוצים.
בעיני ליז שאנון מילר מהאתר "קוליידר", המעבר בין כל עשור במהלך הפרקים היה "פשוט מדהים".
מילר שיבחה את ביצועיהם של אולסן ובטאני, ואמר כי האן "טובה מדי ממה מילים פשוטות יוכלו לתאר".
בהעניקה לסדרה את הציון "A", מילר ציינה את מסקנתה שמסגרת היקום הקולנועי של מארוול "מעולם לא איפשרה רמה כזו של ניסויים לפני כן...
'וונדה-ויז'ן' מעיזה באמת לאתגר את הצופה".
דארן פראניץ' מהאתר "אנטרטיינמנט ויקלי" אמר כי מדובר בהתחלה יוצאת דופן לשלב הרביעי, והעניק לשלושת הפרקים הראשונים את הציון "+B".
פראניץ' תיאר את הסצנות ש"הציגו באהבה את רוחן של תוכניות הטלוויזיה ישנות מאוד" כחלקים הטובים ביותר בפרקים, אך הביע דאגה מכך שהתעלומה שבמרכז העלילה תהיה "כמו סתם עוד סרט" עם פוטנציאל להפוך ל"שובר קופות מוכר מדי של גיבורי-על".
פראניץ' ציין כי הצלחת המיני-סדרה תיקבע על סמך האופן בו צוות ההפקה יטפל בנושא הזה.
מנגד, המיני-סדרה זכתה גם לביקורות מעורבות או שליליות.
בביקורתה עבור "וראייטי", קרוליין פרמקה כינתה את המיני-סדרה כ"מבוא מוזר להפליא לעידן החדש של טלוויזיית מארוול", אך הרגישה שהמיני-סדרה עלולה לבלבל את מעריצי היקום הקולנועי של מארוול, כמו גם את אוהדי הסיטקומים שהעניקו לה השראה.
בנוסף, פרמקה ציינה שלטעמה אף אחד מהפרקים לא היה "מצחיק במיוחד", ושהרגעים הטובים ביותר של הסדרה הם הרגעים בהם מוצג לקהל הצופים כי מקסימוף וויז'ן אינם שייכים למציאות בה הם חיים.
מייקל פיליפס, מהאתר "שיקגו טריביון", מתח ביקורת רבה יותר על שלושת הפרקים הראשונים, כינה אותם "רעים להפליא" ומתח ביקורת על השימוש בקלישאות הסיטקומיות כמו תכונת הצחוק המוקלט.
לתחושתו של פיליפס, עלילת הסיפור של פרק אחד נמתחה לאורך שלושת הפרקים הראשונים.
רוקסנה הדדי, מהאתר "RogerEbert.com", כתבה שקשה לדעת לאן העלילה תימשך משלושת הפרקים הראשונים, אך היא הרגישה שתשומת הלב מוסטת ממקסימוף וויז'ן לטובת הרמיזות אל סיטקומי העבר, ושבנוסף לכך, חסרה תחושה של נרטיב ושל סיכון גבוה "מאחר שהיא מתרחשת בתוך הנרטיב הגדול יותר של היקום הקולנועי של מארוול".
דומיניק פטן, מהאתר "דדליין הוליווד", גם מתח ביקורת על הסדרה, וכינה אותה "מעייפת".
פטן האמין שהמיני-סדרה מהווה צעד אחורה עבור סדרות הטלוויזיה של מארוול; שהסדרות של נטפליקס והסדרה "סוכני S.H.I.E.L.D." של רשת ABC היו טובות יותר; והוסיף שהמיני-סדרה שייכת לרשימת הפעמים בהם מארוול "עשתה את זה לא נכון".
וונדי ג'י הואנג , הידועה גם בשם הבמה ראיה (Wraya), היא יוטיוברית, זמרת, ולוגרית, רקדנית ושחקנית אוסטרלית ממוצא סיני.
מאז שפתחה את הערוץ שלה באוקטובר 2010, הסרטונים שלה קיבלו מעל 1.6 מיליארד צפיות והערוץ שלה צבר מעל 14 מיליון מנויים.
וונג'י פתחה את הערוץ שלה ב-9 בספטמבר 2010, אך הסרטון הראשון שלה עלה רק ב-2013, לערוץ בשם "Wonderful World of Wengie" שסומל בלוגו בעל שלושה W.
מאז קוצר שם הערוץ ל"וונג'י", שם הבמה שלה.
וונג'י מעלה לערוץ סרטונים רבים, ביניהם סרטוני לייף סטייל, קומדיה, ו-DIY (עשה-זאת-בעצמך).
בין הסרטונים הנצפים ביותר שלה נמצאים סרטוני סליים, חומר דמוי ג'לי שתפס תאוצה ברשתות החברתיות מאז 2016. ברבים מהסרטונים שלה, היא מגלמת שתי דמויות, וונג'י ה"ילדותית והכיפית" ו-וונדי ה"בוגרת והאופנתית".
ב-2017 וונג'י עברה לסין לתקופה קצרה בה התחילה לעבוד על מוזיקה עם חברת הקלטות סינית.
במהלך תקופה זו, הוציאה שני סינגלים, "Baby Believe Me" ו-"OH I DO", כשהשני הגיע למקום הראשון במצעדים בסין.
לאחר מכן, חזרה לאוסטרליה והחלה בפיתוח קריירת מוזיקה באנגלית.
מאז 2018 וונג'י הוציאה מספר סינגלים באנגלית, ביניהם "Cake", "Lace Up" ו-"Deja Vu".
במאי 2018 הוציאה את הסינגל הראשון מתוך הפרויקט המוזיקלי הראשון שלה, שבמהלכו שיתפה פעולה עם זמרים מרחבי העולם.
Nice Guy", שיתוף פעולה עם הזמר הפיליפיני איניגו פסקל הגיע למקום הראשון במספר תחנות רדיו בפיליפינים.
הסינגל השני, "Talk Talk", בשיתוף פעולה עם מפיק הקיי-פופ דייוויד אמבר, זכה לרמיקס עם הזמרת היפנית אייל.
הסינגל השלישי, "Empire", שנכתב על ידי מלאני פונטנה ובוצע בשיתוף פעולה עם מיני, חברה בלהקה הקוריאנית , הגיע למקום ה-22 במצעד של בילבורד והיווה הכניסה הראשונה של וונג'י למצעד.
במאי 2020 השתתפה ברמיקס לשיר הסיני "Learn To Meow".
ב-6 בנובמבר 2020 יצא מיני אלבום הבכורה שלה, "Collabs Vol.
1 (Int'l Ver.)" ולצידו הסינגל החמישי והאחרון מהפרויקט, "Thing You Want", בשיתוף עם הזמרת ההודית שלמאלי קולגייד והראפר ההודי איקה.
ב-9 ביוני 2021 הודיעה וונג'י שמעתה והלאה תוציא את המוזיקה שלה תחת שם במה שונה, ראיה (Wraya), על מנת להפריד את המוזיקה שלה מתדמיתה ככוכבת ילדים ולאפשר לה להתעסק בתכנים בוגרים יותר במוזיקה שלה.
תחת שם במה זה הוציאה ראיה חמישה סינגלים, "Bitter", "Trust Issues", "Tight Rope", "Ghost" ו-"11:11", מתוך ה-EP השני שלה, "11:11".
ב-2017 דיבבה וונג'י את בליס בגרסה המחודשת של "בנות הפאוור פאף", בגרסאות השידור האוסטרלי והניו זילנדי של הסדרה.
ב-2019 שיחקה בתפקיד הראשי בסרט הקצר "Parked", בתור סאמר, נערה מתבגרת שעובדת ביריד שעשועים.
וונג'י נולדה בגואנגג'ואו שבסין, ולאחר שהוריה עברו לגור במלבורן, אוסטרליה כשהייתה בת שנתיים, היא נשארה לגור עם הסבים שלה בסין.
שנתיים לאחר מכן, עברה וונג'י עם הסבים שלה להתגורר במלבורן עם הוריה, ועברה מאוחר יותר לסידני.
יש לה אח קטן בשם ג'ים.
באוגוסט 2015 התארסה לבן זוגה מקס, והשניים מתגוררים כיום בלוס אנג'לס.
וונג'י למדה חשבונאות באוניברסיטה ועבדה בחברת ראיית חשבון באוסטרליה בעבר.
לאחר בחירה לעזוב את מקום עבודתה, עבדה כיועצת מדיה למספר עסקים תוך כדי שהפעילה בלוג משל עצמה, לפני הצטרפותה ליוטיוב.
וונדה פיליפוביץ' קרהלסקה (בפולנית: Wanda Filipowicz-Krahelska; 15 בדצמבר 1886 – 1968) הייתה ממקימות ארגון ז'גוטה ופעילה חברתית, הוכרה כחסידת אומות העולם על הצלת יהודים בפולין במלחמת העולם השנייה.
וונדה נולדה בעיירה באזור בלארוס.
אביה היה שותף במרד ינואר ב-1863. עם סיום לימודיה, יחד עם אחת מאחיותיה, וונדה פתחה בית ספר יסודי לילדים בביתן.
בגיל 20, לאחר התאבדותו של בעלה שהיה פעיל ב, וונדה הצטרפה לארגון זה.
במסגרת פעילותה בו, היא הפיצה עלוני מידע והעבירה כלי נשק בין אנשיו.
וונדה השתתפה בתכנון ובביצוע שני ניסיונות התנקשות במושל הכללי של ורשה.
התוכניות נכשלו, אך וונדה הצליחה לברוח.
לאחר ניסיונות ההתנקשות, וונדה עברה לגליציה, ובהמשך לקרקוב, עד שלבסוף היא נתפסה על ידי השלטונות הפולנים.
היא נישאה בנישואים פיקטיביים על מנת לזכות בהגנה פוליטית אולם הועמדה לדין ונענשה בגין ניסיונות ההתנקשות בהם הייתה מעורבת.
בעקבות חוויה זאת, וונדה החליטה להתרחק מהחיים הפוליטיים.
היא התחילה ללמוד בבית ספר לאומנויות בקרקוב, אבל חזרה לחיים הפוליטיים זמן קצר אחרי זה, ביחד עם בעלה החדש.
כמו בעלה הקודם, גם הוא היה חבר בארגון הפולני-סוציאליסטי הלוחם.
השניים ייצגו את הארגון באיטליה עד לשנת 1915, אז חזרו לקרקוב.
ב־1935, היא התחילה לפרסם את המגזין "Arkady", מגזין אומנויות נחשב.
במלחמת העולם השנייה, וונדה הצטרפה למחתרת הפולנית.
רוב פעילותה הייתה קשורה לעזרה ליהודים.
עוד לפני פרוץ המלחמה, ב-1938, היא סייעה לפליטים יהודים מגרמניה, אשר גורשו על ידי המשטר הנאצי.
יחד עם זופיה קוסאק-שצ'וצקה, היא פעלה להקמת ארגון ז'גוטה (Żegota) אשר פעל להצלת יהודים רבים, בעיקרם ילדים; הארגון יזם משימות הצלה רבות בגטו ורשה, ארגן מקומות מסתור ליהודים שנמלטו מהגטו, וסיפק מסמכים מזויפים עבור יהודים במסתור.
בספטמבר, אחרי האקציה הגדולה בגטו ורשה, וונדה ואישה בשם יוזפה קורנצקה, עזרו למצוא את מקומות המסתור בהם הסתתרה סופיה דורוטה בוגוצקה.
היא עזרה ליהודים נוספים כמו לבני משפחת רוזנברג, לרופאה שנמלטה מכיכר השילוחים - האומשלגפלץ, ולאלמנתו של שמעון אשכנזי.
לאחר המלחמה, וונדה חזרה לעבודתה כעיתונאית.
היא התחילה לפרסם עיתון חודשי בשם "Skarpa Warszawska" (בתרגום חופשי, המנהרה שמתחת לגדר של ורשה), ששינה את שמו ל"".
וונדה הוכרה כחסידת אומות העולם ב-23 במאי 1967, בעקבות מכתב שנשלח על ידי עו"ד דורוטה בוגוצקה, ניצולת שואה שוונדה עזרה להסתיר בזמן המלחמה.
שמה נחקק בקיר הכבוד בגן חסידי אומות עולם ביד ושם בירושלים.
וונדו (שם מדעי: Heterobranchus longifilis) הוא מין של דג גרם ממשפחת השפמנוניים הקרוב לשפמנון המצוי החי בישראל ולעיתים מתרבה איתו.
דג זה מצוי רק במקווי מים מתוקים באפריקה שמדרום לסהרה.
הוונדו הוא דג המים המתוקים הגדול ביותר באפריקה הדרומית ומבין הגדולים שבמשפחתו (הוא קטן מהכריש השורי העולה לעיתים לנהרות אפריקה אך לרוב שוכן בים).
הוא יכול להגיע לאורך של 1.5 מטר ולמשקל 55 ק"ג.
דג זה בעל גוני חום-זית עד צהוב והסנפירים כהים בעוד הבטן לבנה.
הוא בעל סנפירי חזה בשרניים וסנפירי גב ארוכים ובשרניים, שונים משל מרבית השפמנונים.
גם הזנב עבה בעל אונות בולטות.
דג זה יכול לשרוד בטבע מעל 12 שנה.
השפמנון מתקיים לאורך אפריקה שמדרום לסהרה באזורי נהרות רחבים ואגמים טרופיים החל מדרום הנילוס ולאורך היבשת עד דרום אפריקה.
בין השאר הוא מצוי בנהר וולטה, נהר ניז'ר, נהר בנואה, נהר גמביה, נהר סנגל, אומו, נהר קונגו, נהר זמבזי, ימת צ'אד, אגם טנגניקה, אגם אדוארד, אגם רוקאה ואגם קריבה .
השפמנון הוא לא דג שכיח אף שאינו מצוי בסכנת הכחדה בטבע.
הוא פעיל לרוב בלילה אז הוא יוצא לצוד.
הוא מחפש על קרקעית הנהרות או האגמים טרף של חסרי חוליות או דגים איטיים שונים וכן חולייתנים קטנים שהוא חושף עם הבינים הארוכים שלו.
כמו כן הוא אוכל נבלות שהוא מוצא.
השפמנון בעל יכולת לנשום אוויר אם הוא מוצא מהמים, מה שמאפשר לו לשרוד פרקי זמן ארוכים מחוץ למים.
באזורים מסוימים דג זה הפך למטרד מאחר שהוא צד ביעילות דגים קטנים ומתרבה במהירות.
בשרו לא נחשב לטעים והוא לא נידוג למטרות מסחריות.
וון אין-צ'ול (בקוריאנית: 원인철; נולד ב-1 בינואר 1961) הוא גנרל דרום קוריאני בדימוס, אשר שימש כיושב ראש המטה המשולב (מקביל לרמטכ"ל) של הכוחות המזוינים של הרפובליקה של קוריאה בין 2020-2022.
וון נולד בוונג'ו ב-1 בינואר 1961. הוא למד בבית ספר התיכון ג'ונגקיונג בסיאול.
הוא סיים את לימודיו ב-1979 ונכנס לאקדמיית חיל האוויר של קוריאה הדרומית ב-1980, וסיים את לימודיו ב-1984. לאחר סיום לימודיו פיקד על יחידות שונות של חיל האוויר וכן שרת במטה הכללי.
כמו כן הוא הוכשר כטייס ג'נרל דיינמיקס F-16 פייטינג פלקון.
הוא עבר קורסים נוספים בקוריאה הדרומית ובמדינות נוספות.
ב-1990 הוא נכנס לבית הספר לקציני טיסה בבסיס חיל האוויר מקסוול במונטגומרי, אלבמה.
הוא שרת כמזכירו של ראש מטה חיל האוויר וכמנהל במרכז המבצעים האוויר והחללשל פיקוד המבצעים של חיל האוויר, ושימש כמפקד אגף הקרב ה-19. בנובמבר 2018 הוא מונה לסגן ראש מטה חיל האוויר.
ב-16 באפריל 2019 הוא מונה לראש חיל האוויר של הרפובליקה של קוריאה.
ב-31 באוגוסט 2020 הוא מונה ליושב ראש המטה המשולב (מקביל לרמטכ"ל) בידי הנשיא מון ג'יאה-אין.
בחירתו נחשבת למפתיעה ושנויה במחלוקת, מכיוון שהגנרל סו ווק נתפס כמועמד מתאים יותר.
ב-5 ביולי 2022 פרש וון מתפקידו והוחלף בקים סיונג-קיום.
וונג ג'יאנאן (במנדרינית: 王嘉男; נולד ב-27 באוגוסט 1996) הוא אתלט סיני, אלוף העולם (יוג'ין 2022) בקפיצה לרוחק.
וונג זכה במדליית זהב בקפיצה לרוחק באליפות העולם באתלטיקה עד גיל 20 בשנת 2014.
באליפות אסיה שנערכה בשנת 2013 בפונה שבהודו זכה וונג במדליית זהב בקפיצה לרוחק בתוצאה של 7.95 מטר.
באליפות העולם שנערכה בבייג'ינג שבסין בשנת 2015 זכה וונג במדליית ארד בתוצאה של 8.18 מטר, אחרי גרג רתרפורד מהממלכה המאוחדת (8.41 מטר) ופבריס לאפייר מאוסטרליה (8.24 מטר).
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) סיים וונג במקום החמישי בקפיצה לרוחק בתוצאה של 8.17 מטר.
באליפות העולם שנערכה בשנת 2017 בלונדון שבממלכה המאוחדת סיים וונג במקום השביעי בקפיצה לרוחק בתוצאה של 8.23 מטר.
באליפות העולם שנערכה בשנת 2019 בדוחה שבקטר סיים וונג במקום השישי בקפיצה לרוחק בתוצאה של 8.20 מטר.
באולימפיאדת טוקיו (2020) סיים וונג במקום ה-20 בקפיצה לרוחק בתוצאה של 7.81 מטר ולא הצליח להעפיל לגמר.
באליפות העולם שנערכה בשנת 2022 ביוג'ין שבארצות הברית זכה וונג במדליית זהב בקפיצה לרוחק בשיא אישי חדש של 8.36 מטר, אותו השיג בקפיצה השישית והאחרונה לאחר שדורג במקום חמישי בתוצאה של 8.03 מטר.
במדליית הכסף זכה מילטיאדיס טנטוגלו מיוון (8.32 מטר) ובמדליית הארד זכה סימון איהאמר משווייץ (8.16 מטר).
באליפות העולם שנערכה בבודפשט שבהונגריה באוגוסט סיים וונג במקום החמישי בקפיצה לרוחק בתוצאה של 8.05 מטר.
במשחקי אסיה 2022 שנערכו בהאנגג'ואו שבסין זכה וונג במדליית זהב בקפיצה לרוחק בתוצאה של 8.22 מטר, לפני מורלי סרישנקר (8.19 מטר) ובן ארצו שי יו-האו (8.10 מטר).
באליפות העולם באולם שנערכה בגלאזגו שבסקוטלנד, בריטניה במרץ סיים וונג במקום תשיעי בקפיצה לרוחק בתוצאה של 7.74 מטר.
באולימפיאדת פריז סיים במקום שמיני בקפיצה לרוחק בתוצאה של 8.03 מטר.
וומניזם היא אידאולוגיה ותנועה חברתית בדומה לפמיניזם, המקדמת את זכויות האישה עם דגש על ההיסטוריה וחיי היומיום של נשים שחורות.
המונח נטבע על ידי הסופרת אליס ווקר בסיפור קצר שפרסמה בשנת 1979, ומאז המונח התפתח והוא משלב היבטים של פמיניזם, תרבות אפרו-אמריקאית וגאווה שחורה.
אידאולוגיית הוומניזם התפתחה מתוך ראייה היסטורית של התנועה הפמיניסטית, שהונהגה לרוב על ידי נשים לבנות, והשיגה את מטרותיהן של נשים לבנות.
במספר מקרים התנועה הפמיניסטית הייתה אדישה לצרכים של נשים שחורות, ואפילו פגעה בהם.
פמיניזם עלול להיות נגוע בגזענות, בעוד וומניזם היא גישה אנטי-גזענית, המעניקה חשיבות לתרבות אפרו-אמריקאית ולהעצמת נשים שחורות.
אחת הדוגמאות הבולטות בתחום זה היא השגת זכות בחירה לנשים על ידי פעילות הגל הראשון של הפמיניזם.
זכות בחירה זו ניתנה לנשים לבנות בלבד.
בגל השלישי של הפמיניזם יש התייחסות להצטלביות, אך רק כמרכיב משני, בעוד שהוומניזם מציב את הזהות השחורה כמאפיין ראשוני של הזהות הפמיניסטית והנשית.
קיים קשר בין פמיניזם שחור לוומניזם, אך קיימים הבדלים דקים בין שתי התפיסות.
על פי פעילי הוומניזם, זוהי תנועה רב-ממדית השואפת להילחם באפליה מינית, בגזענות ובאפליה מעמדית, בניגוד לפמיניזם, שנאבק רק למען שוויון מגדרי.
כמו כן נטען כי הפמיניזם הוא אירוצנטרי (מבוסס על תפיסה אירופאית), בעוד וומניזם שם דגש על זכויות האישה באפריקה ובעולם השלישי.
בנושא זה הצהירה אליס ווקר כי "הקשר בין וומניזם לפמיניזם הוא כמו הקשר בין סגול ללבנדר".
בין הנשים הנחשבות לוומניסטיות נמנות מרי מקלאוד בת'ון, מריאמה בה וסטייסיאן צ'ין.
הסופרת והמשוררת אליס ווקר טבעה את המונח "וומניזם" בשנת 1979 בסיפורה הקצר "Coming Apart", ומאוחר יותר הרחיבה אותו באסופה "In Search of our Mothers' Gardens: Womanist Prose" משנת 1983. בסיפוריה, נשים וומניסטיות הן בעלות התנהגות עצמאית, אמיצה ומאתגרת את הנורמות החברתיות.
לפי ההגדרה של ווקר, וומניזם הוא גם אוניברסליזם.
היא מציגה מטאפורה על גן שבו כל הפרחים פורחים באופן שווה, והנמשל הוא שנשים מחויבות לרווחתם של גברים ונשים כאחד, והיא שואפת לעולם שבו גברים ונשים יכולים לחיות ביחד, תוך שמירה על הייחודיות התרבותית של כל אחד מהם.
שילוב זה של גברים מאפשר לנשים שחורות להתייחס לדיכוי מגדרי ללא תוקפנות כלפי גברים.
אף על פי שווקר יצרה את המונח, היא הגדירה אותו במספר חיבורים באופן שאינו אחיד, ולעיתים סתרה את עצמה.
למשל, ההגדרות המוקדמות של וומניזם היו סלחניות, בעוד שבהגדרות המאוחרות יותר הנשים המתוארות על ידה הן יותר אסרטיביות.
טבעה את המונח "" בסוף שנות השמונים, מתוך כוונה למקד את הוומניזם בקידום נשים באפריקה, או נשים ברחבי העולם שהן ממוצא אפריקאי.
לדבריה, שורשי הפמיניזם נטועים באורח מחשבה אירופאי, שהוא זר לנשים אפריקאיות, ויש לפמיניזם האפריקאי מאפיינים ייחודיים, עם יותר דגש על חיי משפחה, רוחניות ודת, ומאבקים לשוויון גזעי, מעמדי ומגדרי.
ווימס פיתחה את התאוריה שלה במספר ספרים, וקישרה אותה למאבק בעבדות, ל ולגאווה שחורה.
התאוריה של ווימס אומצה ברובה גם על ידי הפעילה הניגרית .
מאמרים רבים דנו בוומניזם כחלק מפוליטיקה של זהויות.
במאמרים אלו נמנו ההבדלים בין וומניזם, וומניזם אפריקאי ופמיניזם שחור.
בחלק מהמאמרים נטען שהוומניזם הוא חלק מהתפיסה הפמיניסטית, וחלקם טענו את ההפך.
מאמרים רבים הרחיבו את המונח לנשים בעולם השלישי, בהן נשים מדרום מזרח אסיה ומהפיליפינים.
במאמרים רבים ניתנו דוגמאות לדמויות של נשים וומניסטיות המתוארות בספריהן של אליס ווקר, טוני מוריסון ואודרי לורד.
פטרישה היל קולינס הדגישה את הצורך בהגדרת המונח על ידי נשים שחורות בלבד, לאחר שנים שבהן האדם הלבן, ובעיקר גברים לבנים, היו בעלי הסמכות בנוגע לתיאור תופעות סוציולוגיות.
בהגדרות רבות של וומניזם נכללים אלמנטים של רוחניות ודת.
למשל, תיאור של נשים שחורות נוצריות המבקרות תדיר בכנסייה וממלאות תפקיד בתפעול הכנסייה הוא אחד התיאורים הנפוצים של וומניזם.
עם זאת, תפיסה זו ספגה לביקורת, ואין לגביה תמימות דעים.
בישראל לא התפתחה תפיסה של וומניזם לצד התנועות הפמיניסטיות הפעילות.
בשנת 2016 פורסם מנשר הקורא לפעילות וומניסטית בישראל, כחלק מהחזון של מכון שחרית.
המנשר נכתב על ידי יעל גידניאן, מרצה בחוג ללימודי האסלאם והמזרח התיכון באוניברסיטה העברית ומנהלת תוכנית "120" במכון שחרית, שנועדה להכשיר צעירים מרקעים מגוונים לפעילות פוליטית.
גידניאן מציעה לראות את הפמיניזם הדתי כפעולה "היוצאת מדל"ת האמות שלנו" וקוראת לפעילות הפמיניסטיות בישראל "להתחבר למאבקים אחרים בחברה הישראלית, מאבקים של נשים מזרחיות, אתיופיות, יוצאות ברית המועצות לשעבר, ערביות; אמהות יחידניות, נשים עניות, וכן הלאה.
זה הזמן להתחבר לוומניזם של הנשים המרוקאיות."
וון דרום קוריאני (בקוריאנית: 대한민국 원), אשר נודע גם באופן רשמי כ"וון", הוא המטבע הרשמי של קוריאה הדרומית משנת 1962 ואילך.
הוון הדרום קוריאני מחולק ל-100 צ'ון, ומסומן באמצעות הסימן ₩ שבא אחרי המספר.
הסימון הרשמי של הוון הדרום קוריאני על-פי תקן ISO 4217 הוא KRW.
הבנק המרכזי של קוריאה היא הישות היחידה המוסמכת להדפיס שטרות ומטבעות של הוון הדרום קוריאני.
דירוקסימל פומרט (בלועזית: Diroximel fumarate) היא תרופה המשמשת לטיפול בטרשת נפוצה התקפית הפוגתית (RRMS) בחולים מבוגרים.
מטרת הטיפול בתרופה היא להפחית את שיעור התקפי המחלה ולהאט את התקדמות הנכות.
בישראל התרופה מוכרת בשמה המסחרי וומריטי (Vumerity).
וומריטי מסייעת בהגנה על מערכת העצבים המרכזית, בנוסף היא בעלת השפעה אנטי דלקתית ובעלת השפעה על דיכוי של מערכת החיסון.
ההשפעות השליליות הנפוצות ביותר שלה הן הסמקה ובעיות במערכת העיכול.
בישראל דירוקסימל פומרט נמצאת בשימוש לטיפול בטרשת נפוצה התקפית הפוגתית בחולים מבוגרים.
דירוקסימל פורמט שייך לקבוצת התרופות המשפיעות על מערכת העצבים.
התרופה זמינה כקפסולה 231 מ"ג בעלת מנגנון שחרור מושהה במעי.
מינון התחלתי מומלץ בימים 1–7 הוא קפסולה אחת במינון של 231 מ"ג פעמיים ביום.
מינון שגרתי מומלץ הוא 2 קפסולות במינון של 231 מ"ג פעמיים ביום.
ניתן ליטול וומריטי עם או ללא מזון.
במידה ונוטלים את התרופה עם מזון, יש להימנע מארוחה עתירת שומן ועתירת קלוריות (הארוחה יכולה להכיל לא יותר מ-700 קלוריות ולא יותר מ-30 גרם שומן).
אסור לשימוש בחולים הסובלים מ-PML (חולי מוח מתקדם רב-מוקדי) או אם קיים חשד למחלה.
אסור לשימוש בילדים ומתבגרים מתחת לגיל 18 שנים.
אסור לשימוש בחולים המאובחנים ב-HIV.
אסור לשימוש בחולים הסובלים מהפרעות חמורות בקיבה או במערכת העיכול.
תופעות הלוואי העיקריות שדווחו במחקרים בעקבות הטיפול כוללות: הסמקה, שלשול, בחילה, כאבי בטן, הקאות.
רוב תופעות הלוואי היו קלות עד מתונות וחלפו תוך מספר שבועות.
השימוש בוומריטי עלול לגרום לשינוי במספר תאי הדם הלבנים בדם ושינויים בערכי תפקוד הכליות והכבד.
טרם הטיפול בוומריטי הרופא יבצע בדיקת דם על מנת לבדוק את מספר תאי הדם הלבנים ואת תפקודי הכליות ותפקודי הכבד.
הרופא יחזור על בדיקות אלו באופן סדיר במהלך הטיפול.
תופעת לוואי נדירה אך עלולה להיות קטלנית עשויה להיות תסמיני PML הכוללים חולשה חדשה או החמרת חולשה בצד אחד של הגוף, תנועות מגושמות, שינויים בראייה, בחשיבה או בזיכרון, בלבול או שינויי אישיות הנמשכים מספר ימים.
במצבים אלו יש לפנות מיד לרופא לצורך בירור.
לתרופה לא קיים אנטידוט ספציפי.
תסמינים המתרחשים כתוצאה ממינון יתר מטופלים באופן סימפטומטי.
וונג הוא דמות בדיונית המגולמת על ידי בנדיקט וונג בזיכיון הסרטים של היקום הקולנועי של מארוול (MCU).
וונג הוא חברו של ד"ר סטיבן סטריינג' ומכשף עמית, בהיותו חבר במסדר אדוני אמנויות הכישוף.
וונג יורש את מקומה של העתיקה ומקבל את התואר "המכשף העליון".
נכון לשנת 2023, וונג הופיע בשישה סרטים: "דוקטור סטריינג'", "הנוקמים: מלחמת האינסוף", "הנוקמים: סוף המשחק", "שאנג-צ'י ואגדת עשר הטבעות", "ספיידרמן: אין דרך הביתה" ו"דוקטור סטריינג' בממדי הטירוף".
וונג הופיע בשלושה פרקים בסדרה "שי-האלק: עורכת דין בשירות החוק".
כמו כן, גרסאות חלופיות של הדמות הופיעו בסדרה "מה אם...?" בדיבובו של וונג.
מורה רוחני של סטריינג' והשיבה לחיים
וונג הפך לספרן של קאמאר-טאג' לאחר שקודמו נרצח על ידי קאסיליוס.
בשנת 2016, וונג פוגש את ד"ר סטיבן סטריינג' תוך כדי מסעו של האחרון לתקן את ידיו.
וונג מאזין לשיריה של ביונסה לאחר ששמע את סטריינג' מזכירה אותה.
מספר חודשים לאחר מכן, וונג נהרג בזמן שהגן על הסנקטום בהונג קונג, אך מושב לחיים על ידי סטריינג' באמצעות אבן הזמן.
לאחר שסטריינג' הביס את קאסיליוס ודורמאמו, הוא מתגורר בסנקטום בניו יורק וממשיך את לימודיו אצל וונג.
מלחמת האינסוף והפיכה למכשף העליון
בשנת 2018, וונג וסטריינג' עדים להתרסקותו של ברוס באנר בסנקטום ולומדים על האיום הקרב.
לאחר מכן וונג מיידע את באנר וטוני סטארק על ההיסטוריה של אבני האינסוף.
תוך זמן קצר, לוע שחור וקול אובסידיאן מגיעים לעיר ונלחמים בוונג, סטריינג' וסטארק, כשוונג מביס את אובסידיאן על ידי שליחתו דרך פורטל.
וונג נשאר מאחור כדי לשמור על הסנקטום כשסטריינג' נחטף על ידי לוע שחור.
וונג שורד את ההתפוררות והופך מברירת מחדל למכשף העליון הבא.
בשנת 2023, וונג מוזעק על ידי סטריינג' שהושב לחיים, להביא את שאר המכשפים, הנוקמים, שומרי הגלקסיה, הבוזזים וצבאות ואקאנדה ואסגארד למתחם הנוקמים ההרוס, על מנת להביס את צבאו של תאנוס החלופי.
מאוחר יותר, וונג משתתף בהלוויה של סטארק.
בשנת 2024, במטרה להתאמן בתור המכשף העליון, וונג מקל על בריחתו של אמיל בלונסקי מהכלא.
וונג נלחם בו במועדון קרב מחתרתי כשבלונסקי בצורת האבומיניישן שלו, על ידי יצירת פורטל דרכו בלונסקי מכה את עצמו.
וונג מציע לבלונסקי מחסה בקאמאר-טאג', אבל הוא מחליט לחזור לכלא.
מאוחר יותר, וונג מופיע לפני שאנג-צ'י וקייטי במסעדה בסן פרנסיסקו ומבקש מהם ללוות אותו לקאמאר-טאג', שם הוא מתקשר לבאנר ולקרול דנברס באמצעות הקרנה הולוגרפית.
הם מגלים שעשר הטבעות שולחות אותות למקום לא ידוע.
לאחר מכן, וונג מצטרף לשאנג-צ'י וקייטי לקריוקי במועדון לילה.
מאוחר יותר בשנת 2024, וונג פוגש את פיטר פארקר, שהגיע לסנקטום כדי להיעזר בסטריינג'.
פארקר מבקש מסטריינג' לגרום לעולם לשכוח את החשיפה הפומבית של קוונטין בק לגבי זהותו כספיידרמן.
סטריינג' מציע כישוף זיכרון, אך וונג מזהיר שכישוף זה מסוכן.
וונג לא עוצר בעד סטריינג' שכן מודה שפארקר סבל הרבה.
וונג לא רוצה להיות מעורב יותר ועוזב לקאמאר-טאג'.
זמן מה לאחר מכן, וונג מגיע לסייע לסטריינג' במאבק נגד יצור בין-ממדי.
בסופו של דבר השניים הורגים את היצור תוך שהם מצילים ילדה, שמציגה את עצמה כאמריקה צ'אבז.
צ'אבז מסבירה שהיא יכולה לנוע ברב-יקום ושיצורים אחרים רודפים אחרי כוחה.
צ'אבז לוקחת את וונג וסטריינג' לגופת סטריינג' חלופי שנהרג על ידי יצור אחר.
וונג לוקח את צ'אבז לקאמאר-טאג'.
וונג נפגש עם סטריינג' שמספר לו על ביקורו אצל ונדה מקסימוף ולומד שהיא הושחתה על ידי ספר הדארקהולד.
וונג מסביר את ההיסטוריה של מכשפת השני.
מקסימוף מגיעה, תוקפת את הקאמאר-טאג' והורגת מכשפים רבים.
במהלך המתקפה, כוחותיה של צ'אבז מופעלים והיא וסטריינג' בורחים בפורטל, משאירים את וונג מאחור בשבי של מקסימוף.
מקסימוף מטילה כישוף "הליכת-חלום" מתוך ספר הדארקהולד, על מנת למצוא ולהשתלט על גרסה חלופית של עצמה עם ילדיה.
לאחר ששרה, קוסמת ששרדה, מקריבה את עצמה כדי להרוס את הדארקהולד ולשבור את הכישוף, מקסימוף מאלצת את וונג להוביל אותה להר וונדגור, מקור הכוח של הדארקהולד, שם מתאפשר לה להטיל מחדש את הכישוף.
וונג, שנזרק מהצוק, מצליח לטפס בחזרה וצופה בסטריינג' מבצע "הליכת-חלום", משתלט על גופו של גרסה חלופית מנוחה של עצמו.
השניים מנסים לעצור יחד את מקסימוף, אבל היא גוברת עליהם.
ברגע שמקסימוף משתחררת מהשפעת הדארקהולד, היא אומרת לוונג וצ'אבז ללכת ומחליטה להשמיד את עותקי הדארקהולד ברחבי הרב-יקום.
לאחר מכן וונג מפקח על שיקום הקאמאר-טאג'.
בשנת 2025, וונג נפגש עם ג'ניפר וולטרס, עורכת הדין שמייצגת את בלונסקי לגבי שחרורו על תנאי, לאחר שצילומים מהקרב בין השניים הודלפו והופצו.
וונג מאשר שהוציא את בלונסקי מהכלא ומשתתף בשימוע השחרור על תנאי כעד; וונג עוזב לאחר שחבר בוועדת השחרורים מצהיר שהוא ביצע פשע בכך שהקל על בריחת אסיר.
מאוחר יותר, וונג מגלה שהקוסם דוני בלייז מטירת הכישוף ניצל לרעה את הכישוף שלמד לאחר שמאדיסין קינג הגיעה בטעות לקאמאר-טאג' וקלקלה עבור וונג פרק של הסופרנוס.
ג'ניפר וולטרס מתגייסת כעורכת הדין של וונג והוא אומר לה שבלייז גורש מקאמאר-טאג' בגלל שימוש לא מוסרי בכוח כשהביא חביות בירה ואח מאגודת הסטודנטים לקאמאר-טאג'.
גילוי זה מוביל את וולטרס לפתוח תיק משפטי נגד בלייז וקורנליוס פ.
וילוס הבעלים של טירת הכישוף.
מאדיסין שימשה כעדה כדי לאשש את טענתו של וונג.
השופטת האנה מצהירה כי ייקח לה שבוע להכריע בפסק הדין שלה.
מאדיסין עוזבת עם וונג ועם וולטרס בעודה מקלקלת פרק נוסף של הסופרנוס.
במהלך מופע הקסמים הבא שלו, בלייז מזמן בטעות להקת שדים למופע, דבר שגורם לוולטרס ולוונג לעזור.
לפני שוולטרס מורה לוונג לגרש את השד האחרון, היא משתמשת בשד כדי להפחיד את בלייז ווילוס כדי שיסכימו לתנאי ההסכם ויחדלו מלהופיע.
מאוחר יותר, וונג ומאדיסין צופים יחד בסדרה "החיים עצמם".
כשבלונסקי נשלח בחזרה לכלא, וונג שוב משחרר אותו ומאפשר לו לעבור לקאמאר-טאג'.
שנהפרויקטפרסקטגוריהתוצאההערות שוליים2022דוקטור סטריינג' בממדי הטירוףפרס סאטורןשחקן המשנה הטוב ביותר בסרט
וונג טאו (בווייטנאמית: Vũng Tàu ) היא העיר הגדולה ביותר במחוז בא ריה-וונג טאו שבדרום וייטנאם.
העיר משמשת כמרכז כלכלי, פיננסי ותרבותי במחוז והיא יעד תיירותי פופולרי בדרום וייטנאם.
העיר משתרעת על פני 141.1 קמ"ר וכוללת 16 שכונות עירוניות וקומונה אחת באי לונג סון.
עד 2012 הייתה וונג טאו עיר הבירה של המחוז, ולאחר מכן הוחלפה על ידי העיר הקטנה בהרבה, בא ריה.
העיר מהווה גם מרכז חשוב להפקת נפט גולמי בווייטנאם.
בהתאם לחפירות ארכאולוגיות שנערכו בשנת 2002 ו-2005 ב-ג'ונג לון, אזור חוף חולני באי לונג סון, התגלו ממצאים המעידים על קיומם של בני אדם במקום זה כבר בשנת 2000 לפני הספירה.
נמצאו קברים, כלים, כלי חרס, תכשיטים וכלי נשק המצביעים על קשרים הדוקים עם תרבות אוֹק אֶאוֹ ופעילות מסחרית עם מדינות סמוכות.
במאות ה-14 וה-15, האזור שבו התפתחה לימים וונג טאו היה ביצה שאליה הגיעו באופן קבוע ספינות סחר אירופיות.
פעילות הספינות העניקה למקום את שמו - "וונג טאו", שמשמעותו "מעגן".
הפורטוגזים התייחסו למקום הזה בשם "סינקו צ'אגאס" במפותיהם.
ממשלת אינדוכינה הצרפתית נתנה למקום את השם "קאפו סן-ז'אק".
המצוק של וונג טאו נקרא כיום מוי נינג פונג.
במהלך המאות ה-16 וה-17, עימותים שנבעו ממלחמת טראן-נויאן הובילו לנדידות של וייטנאמים לאזור החוף הסמוך לוונג טאו.
בתחילה נקראה וונג טאו בשם "טאם טאנג" לזכר שלושת הכפרים הראשונים באזור: טאנג ניאט, טאנג ני, טאנג טאם, אשר היו תחת שלטון מחוז ביאן הואה.
במאה ה-19, המלכים גיה לונג, מין מאנג וטיאו טרי השקיעו רבות בהגנת וונג טאו, באמצעות פתיחת מתקנים הגנתיים שונים.
ב-10 בפברואר 1859, צבא נויאן השתמש בתותחים לראשונה במלחמה נגד הפלישה הצרפתית.
במהלך המלחמה ההינדוצ'ינית הראשונה, שימשה וונג טאו כבסיס לשיקום חיילים צרפתים חולים.
במהלך מלחמת וייטנאם, הפכה וונג טאו לבסיס חשוב לתמיכה לוגיסטית עבור הכוחות האוסטרלים והאמריקאים, והייתה פופולרית כאתר נופש.
לאחר איחוד וייטנאם, נוהלה וונג טאו כעיר תחת השלטון הצבאי.
בשנת 1991 הוקמה מחדש פרובינציית בא ריה-וונג טאו, ווונג טאו הוקמה מחדש כעיר עצמאית.
בשנים שלאחר מכן הפכה העיר למרכז לוגיסטי חשוב לתעשיית הנפט והגז של וייטנאם.
כיום מהווה העיר מרכז חשוב לתעשיית הנפט והגז של וייטנאם.
וונג טאו הוא המרכז העיקרי של המדינה לפעילויות הפקת נפט וגז טבעי.
וונג טאו מציעה מגוון רחב של חופים יפיפיים שמהווים מוקד משיכה לתיירים ולמקומיים כאחד.
בין החופים המרכזיים ניתן למנות את חוף באי טראוק (פרונט ביץ'), הממוקם במערב העיר ומהווה נקודת תצפית אידיאלית לשקיעות מרהיבות.
חוף באי סאו (באק ביץ'), שהוא החוף הגדול והפופולרי ביותר בעיר, מציע חול לבן ומים כחולים בהם ניתן לשחות ולעסוק בפעילויות ספורט מים מגוונות.
חוף באי דאו (פיינאפל ביץ') הוא חוף קטן ושקט המועדף על המקומיים, עם נוף יפהפה וגישה נוחה לים.
וונג טאו מארחת מספר פרויקטים תיירותיים יוקרתיים, בהם פרויקט הסייגון אטלנטיס, פארק שעשועים בסגנון דיסנילנד ועוד פרויקטים בהיקף השקעה גדול.
המפרי וון אפ דייוויד גטינג (בוולשית: Vaughan Gething; נולד 15 במרץ 1974) הוא פוליטיקאי וולשי מטעם הלייבור שכיהן כמנהיג הלייבור הוולשי וכשר הראשון של ויילס ממרץ עד אוגוסט 2024, מה שהפך אותו למנהיג השחור הראשון מבין מדינות אירופה.
גטינג כיהן בעבר כשר הבריאות והשירותים החברתיים בין השנים 2016 עד 2021 (כולל בתקופת התפרצות נגיף קורונה) ושר הכלכלה משנת 2021 עד 2024.
גטינג הוא חבר הפרלמנט הוולשי המייצג את מחוז הבחירה דרום קארדיף ופנארת' – עיר מגוריו – מאז 2011.
גטינג, יליד זמביה, קיבל תואר במשפטים מאוניברסיטת אבריסטווית' ב-1999; לאחר מכן למד בבית הספר למשפטים של קארדיף באוניברסיטת קארדיף.
לאחר שסיים את הכשרתו כעורך דין בחברת האיגודים המקצועיים תומסונס בקארדיף בשנת 2001, בחר גטינג להתמחות בדיני עבודה.
גטינג הצטרף למפלגת הלייבור כשהיה בן 17. הוא התמודד כנציג מרכז ומערב ויילס עבור הלייבור בבחירות הפתיחה לאספה הלאומית של ויילס ב-1999, אך לא נבחר.
הוא כיהן כחבר מועצה מ-2004 עד 2008, וייצג את מחלקת הבחירות של ביוטאון במועצת קארדיף.
בבחירות לאספה הלאומית לוויילס בשנת 2011, גטינג נבחר כמועמד הלייבור הוולשי של מחוזות הבחירה קארדיף דרום ופנארת' בפרלמנט.
הוא הגדיל את קולות הלייבור בתנופה של 12.5%.
בבחירות שלאחר מכן ב-2016, גטינג נבחר מחדש.
גטינג כיהן בממשלתו של מארק דרייקפורד כשר הבריאות; כהונתו התאפיינה בין היתר על ידי התפרצות מגפת מחלת נגיף הקורונה.
במרץ 2024, גטינג זכה בבחירות להנהגת הלייבור הוולשי כדי להחליף את דרייקפורד בתפקיד השר הראשון העומד בראש ממשלת ויילס.
לאחר הפסד בהצעת אי אמון שהוגשה על ידי השמרנים הוולשים וביקורת על תרומת קמפיין בסך 200,000 ליש"ט, והתפטרותם של ארבעה משרי ממשלתו, ביולי 2024 התפטר גטינג מתפקיד השר הראשון והוחלף בראש המפלגה וכן מתפקיד השר הראשון על ידי אלינד מורגן הברונית מורגן מאילי.
הוא התפטר רשמית ב-5 באוגוסט 2024.
וונג קא צ'ון (בסינית: 黃佳俊; בפין-יין: Huáng Jiājùn; נולד ב-24 ביוני 1986) הוא מנצח סינגפורי.
וונג נולד ב-1986 לוויקטור וונג, נגד בכוחות המזוינים של סינגפור, וליאו הואי לאן, גננת.
משפחתו התגוררה בדירת HDB (דיור ציבורי) שכונתית בג'ורונג ווסט שבסינגפור.
במהלך לימודיו בבית הספר התיכון ריבר ואלי, ניגן וונג בחצוצרה בתזמורת כלי הנשיפה של בית הספר.
לאחר סיום לימודיו, המשיך ללימודי טרום-אוניברסיטה במוסד ראפלס, שם הצטרף לתזמורת הסימפונית ולקח מוזיקה כנושא לבחינות גמר.
עניינו בקריירה מקצועית עם תזמורת החל בעקבות השתתפותו בחזרות של תזמורת הנוער הלאומית של סינגפור, שם חווה לראשונה תזמורת סימפונית מערבית המשלבת כלי קשת.
במהלך שירותו הלאומי, ניגן וונג בתזמורת הצבאית של הכוחות המזוינים של סינגפור וסבל מפגיעה עצבית בשפתיו עקב נגינת יתר בחצוצרה.
בזמן שהחלים, התחיל להלחין והקים הרכב לביצוע יצירותיו.
בנקודה זו החל לשקול ברצינות קריירה כמנצח מקצועי.
ב-2010 היה וונג חלק מקבוצה שהקימה את האנסמבל העכשווי האסייתי, אשר התמקד במלחינים סינגפוריים ואסייתים.
ב-2011, החל וונג ללמוד ניצוח אופרה ותזמורת בבית הספר הגבוה למוזיקה הנס אייזלר בברלין, גרמניה, לאחר שזכה במלגת לי קואן יו.
את התואר השני שלו במוזיקה קיבל בשנת 2014.
וונג ערך את הופעת הבכורה שלו עם התזמורת הסימפונית של סינגפור במרץ 2015.
ב-12 במאי 2016, וונג הפך לאדם האסייתי הראשון שזכה בתחרות הניצוח ע"ש גוסטב מאהלר למנצחים צעירים, שנערכה בבמברג, גרמניה.
ביוני 2016, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בסין, בניצוח על התזמורת הפילהרמונית הסינית בבייג'ינג, התזמורת הסימפונית של שאנגחאי והתזמורת הסימפונית של גואנגג'ואו.
בשנת 2017 היה מועמד סופי לפרס הנוער של סינגפור.
באוגוסט 2018, הוא היה אחד מעשרה סינגפורים שאוזכרו בנאום יום העצמאות של ראש הממשלה לי שיינלונג.
בספטמבר 2018, מונה וונג למנצח הראשי של התזמורת הסימפונית של נירנברג.
כהונתו בנירנברג הסתיימה באוגוסט 2022.
בדצמבר 2019, העניק לו נשיא גרמניה את מסדר ההצטיינות על הישגיו ביחסי התרבות בין סינגפור לגרמניה ועל קידום תרבות המוזיקה הגרמנית מחוץ לגרמניה.
בשנת 2016, היה וונג שותף-מייסד של "פרויקט אינפיניטוד" יחד עם מרינה מאהלר, נכדתו של גוסטב מאהלר, כחלק מיוזמה עולמית לחינוך מוזיקלי מטעם קרן מאהלר.
בפברואר 2023 ניצח וונג לראשונה על תזמורת האלה.
ביוני 2023 הודיעה התזמורת על מינויו למנצח ראשי ויועץ אמנותי, החל מעונת 2024–2025, עם חוזה ראשוני לחמש עונות.
ב-2021 ניצח וונג לראשונה כאורח על התזמורת הפילהרמונית של דרזדן, וחזר להופעת אורח נוספת ב-2022. באפריל 2023 הודיעה התזמורת על מינויו למנצח אורח ראשי החל מעונת 2023–2024, בחוזה לשתי עונות.
בפברואר 2019 ניצח וונג על קונצרט ראש השנה הסיני השנתי של הפילהרמונית של ניו יורק.
במרץ 2021 ניצח וונג לראשונה כאורח על התזמורת הפילהרמונית היפנית.
באוגוסט 2021 מונה על ידי התזמורת למנצח אורח ראשי, החל מספטמבר 2021, בחוזה ראשוני לשנתיים.
במאי 2022 הודיעה התזמורת על מינויו למנצח הראשי הבא שלה, החל מעונת 2023–2024, עם חוזה ראשוני לחמש שנים.
וונדר וומן היא דמות בדיונית של גיבורת-על המופיעה בחוברות הקומיקס של חברת DC קומיקס.
דמותה הופיעה לראשונה בחוברת All-Star Comics #8 מדצמבר 1941, ונוצרה על ידי ויליאם מולטון מרסטון.
דמות זו היא המפורסמת ביותר שבין גיבורות-העל והיא אחת משלושת גיבורי-העל (יחד עם סופרמן ובאטמן) שפורסמו מאז הקמתה של חברת DC.
בנוסף, היא נחשבת לאחת מ"השילוש של יקום DC" יחד עימם.
וונדר וומן היא דיאנה, נסיכת האמזונות (המבוססות על המיתולוגיה היוונית) ושגרירתן בעולם.
היא עוצבה בידי מרסטון כבעלת יכולות על-אנושיות וכלים שניתנו לה על ידי האלים האולימפיים, על מנת להביא שלום, אהבה ואחווה לעולם שסוע.
בעיבוד העדכני לדמות, היא קיבלה את מאפייניה ואת כוחותיה מהאלים - יופי כשל אפרודיטה, חכמה כשל אתנה, כוח פיזי כשל דמטר, ואינסטינקטים חייתיים כשל ארטמיס.
דמותה של וונדר וומן מדורגת במקום החמישי ברשימת מאה גיבורי העל הגדולים לפי אתר IGN, וכן במקום ה-20 ברשימת 50 דמויות הקומיקס הגדולות של כל הזמנים לפי מגזין אמפייר.
את דמותה של וונדר וומן בסרטי היקום הקולנועי של DC "באטמן נגד סופרמן: שחר הצדק", "וונדר וומן", "ליגת הצדק" ו-"וונדר וומן 1984" מגלמת גל גדות.
ויליאם מולטון מרסטון שימש כיועץ חינוכי ל-All-American Publications ו-National Periodicals, שתי חברות שאוחדו מאוחר יותר ל-DC קומיקס, וזאת לאחר שראה בקומיקס פוטנציאל חינוכי גדול.
בתחילת שנות ה-40, יקום DC נשלט בידי גיבורי על זכרים כסופרמן, באטמן וגרין לנטרן.
מרסטון, פסיכולוג וממציא בדיקת לחץ הדם אשר הובילה לבדיקת הפוליגרף, הציג בפני מייסד חברת All-American Publications מקס גיינס רעיון ליצירת גיבורת על.
גיינס הסתקרן מרעיונו של מרסטון ואישר לו להמשיך.
לצורך הכתיבה, השתמש מרסטון בשם עט - שילוב שמו האמצעי שלו ושמו של גיינס, צ'ארלס מולטון.
את דמותה של וונדר וומן פיתח ביחד עם אשתו, אליזבת הולוויי מרסטון, ועם סטודנטית שלו לשעבר, אוליב ביירן.
בניגוד לתפיסה המקובלת וונדר וומן לא הייתה האישה גיבורת העל הראשונה - עלילותיה של Black Fury (זעם שחור) פורסמו חודשיים לפניה, אך נפסקו לאחר מספר גיליונות.
לעומתה, הצלחת וונדר וומן סללה את הדרך לדמות גיבורת העל.
הופעת הבכורה של וונדר וומן הייתה ב-All Star Comics #8 (דצמבר 1941).
לאחר חשיפתה בחוברת ה-DC השנייה הנמכרת ביותר, זכתה לתפקיד אורח ב-Sensation Comics #1 (ינואר 1942) ושישה חודשים לאחר מכן קיבלה כותר על שמה.
בכך הפכה לגיבורת העל הראשונה בעלת סדרה משלה.
עד מותו ב-1947 כתב מרסטון את כל עלילות וונדר וומן.
פיטר אייר את הסדרה ונתן לקומיקס מראה פשטני ונשי.
תוך זמן קצר הפכה וונדר וומן לארכיטיפ האישה המושלמת, כשהיא משתמשת בלאסו הקסום, בצמידים חסיני כדורים ובאימון האמזונות.
היא הייתה יפה, אינטֶליגנטית, חזקה אך גם רגישה.
באותו זמן, מקור כוחותיה היה "ריכוז האמזונות", ולא מתנת האלים, כפי שהוצג בסיפורים מאוחרים יותר.
"לאסו האמת" שלה נוצר מאבנט הקסם של אפרודיטה, והוא נועד לאלץ את כל הנלכדים בו לספר את האמת.
כאשר אתה לכוד בלאסו האמת זה בלתי אפשרי לשקר.
בסיפור המקור של הדמות, סטיב טרבור - קצין מודיעין בצבא ארצות הברית - התרסק עם מטוסו באי גן עדן, ביתן המבודד של האמזונות.
הנסיכה דיאנה טיפלה בו וכן התאהבה בו.
כשהאלה אפרודיטה הכריזה שזהו זמנה של אמזונה לערוך מסע לעולם הגברים כדי להילחם בנאצים, החל טורניר שמטרתו לקבוע מי מהן תיבחר.
אף על פי שנאסר עליה להשתתף על ידי אמה, המלכה היפוליטה, הנסיכה דיאנה השתתפה בתחרויות תחת מעטה.
כאשר ניצחה, נכנעה אמה ואיפשרה לה להפוך לנציגתן בעולם הגברי.
דיאנה החזירה את טרבור לעולם החיצון ואימצה זהות סודית כאחות צבאית כדי לשמור עליו.
בסופו של דבר שכר אותה טרבור לעבודה כעוזרת שלו.
וונדר וומן נעזרה באחוות בנות ההולידיי בראשות אטה קנדי, שעד מהרה הפכה לחברה הבולטת היחידה, בעלת אופי ייחודי ונטייה לומר "Whoo-Whoo" ללא הפסקה, כך נהפכה לדמות קבועה בסדרה לצד דיאנה וסטיב טרבור.
במהלך שנות ה-40, כריכות החוברות הרבו לתאר נשים כבולות כשפיהן חסומים.
לדבריו של מרסטון, שהיה פסיכולוג בבתי כלא, התאוריות מאחורי הסיפורים נגעו בשיקום פושעים.
ואכן, משחר פרסומה, לא הסתפקה וונדר וומן בתפיסת פושעים, אלא גם ניסתה להחזירם למוטב באי הטרנספורמציה - אי קטן ליד גן עדן, ובו מתקן שיקום לפושעים שנבנה על ידי האמזונות.
באותה תקופה הצטרפה וונדר וומן לחברת הצדק של אמריקה, קבוצת גיבורי העל הראשונה, והייתה האישה הראשונה בקבוצה.
היא שימשה כמזכירה של הקבוצה על אף שהייתה אחת מחבריה החזקים.
עם מותו של מרסטון ב-1947, הכתיבה עברה לידי רוברט קניגר.
פיטר המשיך לאייר את הסיפורים.
בכתיבתו של קניגר, נהייתה וונדר וומן גיבורת על רגילה ופחות פמיניסטית.
פיטר המשיך בכתיבת הסדרה עד חוברת #97, ופוטר בשל גילו המתקדם.
העגילים שלה נתנו לה את האפשרות לנשום בחלל, הכתר שלה התגלה כבומרנג חזק ובלתי שביר ובעזרת צמידיה יכלה לתקשר עם אי גן העדן.
נוסף על כך היא הטיסה מטוס בלתי נראה.
ב-1954 פרסם דוקטור פרדריק ורתהם את ספרו "פיתוי התמימים", שטען כי מדיום הקומיקס תרם לעבריינות נוער.
כדי להתמודד עם ביקורתו של ורתהם ולאחר דיון סנאט, התארגנו מספר מו"לים ליצירת הרשות לקוד הקומיקס, ארגון שמטרתו סיווג מגזיני הקומיקס לגילאים וצנזורם במקרים מסוימים.
במקביל וונדר וומן החלה להתאהב בדמויות גבריות בתחילה בסטיב טרבור וכשהתחיל תור הכסף של הקומיקס התאהבה גם ב"בן הים" וב-"Birdman".
הכותר עבר שינויים רבים מאמצע שנות החמישים ולאורך כל שנות השישים.
פיטר הוחלף ברוס אנדרו ומייק אספוזיטו וסיפור המקור של הדמות חודש (בחוברת #105), כאשר כוחותיה הגיעו כמתנה מהאלים, והיא נועדה להיות "יפה כאפרודיטה, חכמה כאתנה, חזקה מהרקולס וזריזה ממרקוריוס".
שינויים נוספים כללו הסרתן של כל ההתייחסויות למלחמת העולם השנייה והענקת יכולתה של וונדר וומן לרחף מעל זרמי האוויר, כמו גם קביעת החוק לפיו אי גן העדן יושמד אם תדרוך בו כף רגלו של אדם נוסף.
מספר שנים לאחר מכן, חברת DC קומיקס הציגו את מושג ה"מולטי-יקום", ונקבע כי וונדר וומן מתור הכסף אכלסה את ארץ-1, כאשר וונדר וומן מתור הזהב אכלסה את ארץ-2. בשנות השישים, השתמש כותב הסדרה הקבוע, רוברט קניגר, במספר גימיקים שהצליחו עם דמותו של סופרמן.
בדומה לסופרבוי, נוצרה הקריירה ה"סודית" של וונדר וומן כנערה - וונדר גירל.
הכותב בוב האני, שכנראה לא היה מודע לכך שוונדר גירל אינה דמות נפרדת, צירף אותה לקבוצה החדשה שיצר, הטיטאנים הצעירים, ביחד עם דמויות המשנה רובין, קיד פלאש וספידי.
מספר שנים מאוחר יותר, זכתה הוונדר גירל (שהפכה לדמות ביקום של DC לאחר הצטרפותה לטיטאנים הצעירים) לסיפור מקור משלה, בו התגלה שהיא למעשה דונה טרוי, יתומה שדיאנה אימצה ובטיפול שעברה באמזונאס ניתנו לה כוחות על.
בסוף שנות השישים וונדר וומן ויתרה על כוחותיה כדי להישאר בעולם הזה.
היא בחרה שלא לנסוע עם האמזונות ליקום אחר, שם יוכלו להחזיר לעצמן את הקסם שאבד להן.
כעת בעלת בוטיק מוד, דיאנה מצאה מורה רוחני סיני בשם אי צ'ינג.
בהדרכתו למדה אמנויות לחימה רבות, ופעלה כסוכנת חשאית.
המבנה החדש של הסדרה התבסס יותר על תוכניות ריגול מאשר גיבורי על, בניגוד לרוב יקום DC.
כדי להדגיש את השינוי, עורכי הסדרה מחקו את כל קשריה לעולם גיבורי על, כשהחשוב ביניהם הוא הריגת סטיב טרבור (אף על פי שהוא שב בהמשך).
מקרה יוצא דופן היה עימות אחד על אחד שהיה לה עם קאטוומן.
דמותה דמתה יותר לגרסת תור הזהב של הקנרית השחורה.
שינוי זה עורר תמיכה והתנגדות.
מספר מבקרים קיבלו בברכה את המעבר מגיבורת על מגוחכת לגיבורה בעלת אופי רציני יותר.
אחרים הרגישו שהקומיקס מזניח את ההיסטוריה שלו.
עטיפה שנויה במחלוקת הציגה את דיאנה יורה במטוס, בניגוד מוחלט לאופן הפעולה של וונדר וומן, כאשר דיאנה "החדשה" הרגה לא רק כדי להגן.