tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ב-4 בפברואר 2020 הייתה האונייה דיימונד פרינסס במים הטריטוריאליים של יפן כאשר התגלו בה 10 מקרים של הידבקות בנגיף הקורונה בזמן התפרצות נגיף קורונה.
כ-3,700 נוסעים ואנשי צוות הוכנסו להסגר בן 14 ימים על ידי משרד הבריאות היפני.
הספינה הורשתה לעגון בנמל יוקוהמה.
ב-6 בפברואר אותרו 10 מקרי הידבקות נוספים בנגיף.
ב-7 בפברואר מספר מקרי ההידבקות המאושרים בנגיף עלה ל-61 והאניה הפכה למוקד ההדבקות הגדול ביותר מחוץ לסין, באותה תקופה.
ב-9 בפברואר הגיע מספר מקרי ההידבקות ל-130.
עם הירידה מהספינה ולאחריה, הסתכם מספר המקרים שמקורם בספינה ב-712 נוסעים ואנשי צוות (לא כולל מקרים שהתגלו בנוסעים לאחר ששבו לארצותיהם).
בין הנדבקים היו 145 אנשי צוות ו-567 נוסעים.
הגיל החציוני של אנשי הצוות בספינה היה 36 ושל הנוסעים 69. 331 נוסעים היו ללא סימפטומים כלשהם (46.5 אחוזים).
מתוך הנוסעים הסימפטומטיים (381 נוסעים) 9.7 אחוזים היו במצב קשה ונדרשו לטיפול נמרץ.
ההחלמה בין נוסעי הספינה, שנדבקו במהלך פברואר 2020, הייתה איטית:
נכון ל-21 במרץ החלימו 567, 137 עדיין הוגדרו כחולים ומתו 8.
נכון ל-5 באפריל היו עדיין 82 שלא החלימו, ו-11 מתו.
נכון ליולי 2020 מתו 14 אנשים בסך הכל.
על האונייה היו 15 ישראלים, שארבעה מהם נדבקו בנגיף ופונו לבית החולים בעיר יוקוהמה במצב קל.
ב-20 בפברואר 11 הנוסעים הישראלים שלא נדבקו פונו מהאונייה, הוטסו לישראל במטוס פרטי, והועברו לבידוד של 14 יום במרכז הרפואי ע"ש חיים שיבא – תל השומר.
ב-21 בפברואר אובחנה בבידוד בשיבא נוסעת ישראלית שנדבקה בנגיף.
במרץ 2020, אוניית התענוגות גרנד פרינסס אשר גם היא חלק מסדרת גרנד בדומה לדיימונד פרינסס, הוכנסה להסגר בסן פרנסיסקו לאחר שגם בה התפרץ הנגיף.
דיימלר SP250 היא מכונית ספורט רודסטר מתוצרת יצרנית הרכב "The Daimler Company Limited " אשר יוצרה בין השנים 1959 – 1964 בבריטניה ומשנת 1960 נשלטה על ידי יצרנית המותג יגואר.
כ-2/3 מהדגמים שיוצרו יוצאו לארצות הברית.
גוף דגם ה-"דיימלר SP250" נבנה מפיברגלס.
גימור פנים מפואר (לוח המחוונים, מושבים ולוחות הדלתות מכוסים בעור ורצפה מכוסה צמר דק).
"Daimler SP250 MGC GT" - תצורה 3 דלתות, גג קשיח.
בין עשרים ושש לשלושים ניידות "דיימלר SP250" בצבע שחור שימשו את משטרת המטרופוליטן הבריטית בלונדון.
אלה שימשו את מחלקת התעבורה כדי להשיג כלי רכב מהירים, ובמיוחד רוכבי אופנוע.
מכוניות המשטרה השתמשו בתמסורת אוטומטית "בורג-וורנר" דגם 8 אוטומטי בעל 3 הילוכים, לאחר שמשטרת המטרופוליטן מצאה שהיא יעילה יותר לעבודות בעיר ולמרדפים מהירים.
בנוסף נמצאה גם חסכונית יותר, ונמנעה שחיקת המצמד במכונית בעלת תמסורת ידנית עם שימוש בין 18 ל-24 שעות ביממה.
משטרת התנועה בבריסטול, קיימברידג', ליברפול, מנצ'סטר, סאות'אנד-און-סי ומחוז סארי השתמשה גם בניידות "דיימלר SP250" לאכיפת המהירות, וכך גם כוחות המשטרה באוסטרליה ובניו זילנד.
דיימלר פריליין הוא אוטובוס מתוצרת יצרנית הרכב "The Daimler Company Limited " אשר יוצר בין השנים 1951 – 1964 בבריטניה ומשנת 1960 נשלטה על ידי יצרנית המותג יגואר.
יוצרו 650 יחידות, 558 יחידות יוצאו ל-10 ארצות.
2-1. דלתות כניסה באמצעות מדרגות
מנוע דיזל מוקם מתחת לרצפה.
שלדת רכב - ל"דיימלר פריליין" הייתה מסגרת סולם גבוהה וישרה, עשויה מקטע תעלות פלדה משמעותי, עם הרחבה מסגרת אחורית אופציונלית למגפי מזוודות על קרוניות, או פלטפורמות סטנדרטיות לאוטובוסים עירוניים.
בלמים - הבלימה הייתה במקור הידראולית בעוצמה מלאה, ניתן היה להפעיל סיוע הידראולי גם על ההגה ועל דוושת בחירת ההילוכים.
המערכת ההידראולית לא הייתה פופולרית בקרב המפעילים ו"מעצורי אוויר" הוצגו כאופציה בשנת 1952
הרדיאטור הורכב אנכית, ישירות מאחורי הגלגלים הקדמיים, וקפיצי העלים האליפטיים למחצה היו בעלי בנייה משמעותית של המתלה הקדמי.
הודו - הופעל בעיר בומביי
ניו זילנד - הופעל בעיר אוקלנד
דיימלר 250 , הם 2 סדרות של מכוניות סלון מתוצרת יצרנית הרכב The Daimler Company Limited אשר יוצרו בין השנים 1962 – 1969 בבריטניה.
"דיימלר 250" הייתה המכונית הראשונה שתוכננה על ידי יגואר שהייתה בעלת התג "דיימלר".
דגם "דיימלר 250" התבסס על פלטפורמה של יגואר דגם MK2
"V8-250" - יוצרה בין אוקטובר 1967–1969, ממאפייני הדגם: הפגושים היו דקים יותר, אלטרנטור במקום דינמו ומנקי אוויר תאומים, אחד לכל קרבורטור.
מאפיינים חדשים נוספים כללו ריפוד מעל לוח המכשירים, כיסויי דלתות מרופדים וריפודי עור מאווררים, מושבים קדמיים ניתנים לספסל וחלון אחורי מחומם.
הגה כוח ואוברדרייב היו תוספות אופציונליות.
דיימלר 22 , היא מכונית סלון אשר יוצרה במספר תצורות, מתוצרת יצרנית הרכב The Daimler Company Limited (הייתה קרויה: The Daimler Motor Company Limited) אשר יוצרה בין השנים 1902–1903 בבריטניה.
דגם של "דיימלר 22", שנת המודל 1902 הייתה מכונית השרד של המלך אדוארד השביעי, מלך הממלכה המאוחדת .
מכונית היוקרה החדשה "דיימלר 22" הוצגה לראשונה על ידי דיימלר באפריל 1902 בתערוכה של מועדון הרכב המלכותי ("Royal Automobile Club" ) באולם החקלאות המלכותי בלונדון ("Royal Agricultural Hall" ).
הייתה ל"דיימלר 22" מהירות משופרת הרבה יותר ועוצמת טיפוס על גבעה.
כל הגלגלים היו באותו הגודל.
ההגה המחודש עזר להקל עליהם לנהוג.
מסגרת השלדה שהונמכה הגדילה את יציבות המכוניות והפכה את הכניסה לקלה יותר.
מסגרת השלדה הנוקשה יותר שיפרה את יישור מערכת ההולכה.
בסיס הגלגלים שונה לפי הזמנה מיוחדת, כולל מארז.
הצתה: הצתה חשמלית מותקנת יחד עם מערכת צינורות משלימה.
מנוע בנזין, מנוע קדמי אנכי
מנוע שסתומי הצד 4.4 ליטרים הוא זוג בלוקים תאומים צילינדרים מברזל המותקנים בארכובה אלומיניום המוטלת בחלקים העליונים והתחתונים.
קירות הארכובה יצוקים ומובילים למסבים הראשיים ואז נזרקים בכוח צנטריפוגלי למסבי הקצה הגדולים של מוטות החיבור.
דף מתכת דק עם חור למוט החיבור סוגר את תחתית הגליל כך שהבוכנה לא מוצפת בשמן.
שסתומי הכניסה ושסתומי הפליטה מסודרים זה מול זה.
שסתומי הכניסה מוחזקים במקומם על ידי צינור האינדוקציה מהקרבורטור הסוגר שסתום מצערת.
מעברים נפרדים מובילים משסתומי הפליטה אל סעפת הפליטה.
גוף המכונית מסוג "דיימלר 22", שנת המודל 1902 של המלך אדוארד השביעי, מלך הממלכה המאוחדת היה מסודר כדי לשאת שני נוסעים מלפנים (נהג + נוסע) ושישה אנשים מאחור (במארז סגור).
לשני המושבים האחוריים גב מעוגל.
לוחות זכוכית מעוקלים מגיעים עד לחופה ומספקים הגנה מפני אבק.
לוח זכוכית מעל הדלת נותן גישה לחלק האחורי של הרכב.
המכונית מרופדת בעור מרוקאי כחול ("Morocco leather" ) והמרכב צבוע בכרמין מרופד באדום.
בדגם הורכב מנוע 4 צילינדרים, 4,503 סמ"ק המפיק 22 כ"ס.
דיימלר מג'סטיק היא מכונית סלון מתוצרת יצרנית הרכב The Daimler Company Limited אשר יוצרה בין השנים 1958 – 1962 בבריטניה.
דגם "דיימלר מג'סטיק" היה מאופיין במרכב בעל קווים עגולים וייחודיים.
דגם "דיימלר מג'סטיק" הורכב משלדת מונוקוק.
מאייד כפול "S.U" מסוג "HD6".
סוג דלק: בנזין המסופק על ידי משאבה מכנית AC.
מסנן שמן: זרימה מלאה של "Tecalemit" עם עוקף בטיחותי.
מערכת קירור מים: משאבה ומאוורר, נשלטים באמצעות תרמוסטט.
חללי הפנים הורכבו לפי סגנון מכוניות דיימלר הקלאסיים ביותר, שכלל שימוש נרחב בעור וכמה חידושים של התקופה כמו התא האחורי המפריד, מצית הסיגריה האחורי, ושימוש נרחב בתאורה: אורות קריאה, כולל לנוסעים מאחור ואור לתא המטען.
מחיר היחידה בשנת 1958 בבריטניה עמד על 2,495 לירה שטרלינג לרבות מיסוי של 832 לירה שטרלינג.
דיימלר מג'סטיק מייג'ור היא מכונית סלון מתוצרת יצרנית הרכב The Daimler Company Limited אשר יוצרה בין השנים 1960 – 1968 בבריטניה.
דגם אב טיפוס "דיימלר מג'סטיק מייג'ור" הוצג לראשונה ב-20 באוקטובר 1959 בתערוכת המכוניות ("London Motorfair" ) בלונדון.
ייצור סדרתי של "דיימלר מג'סטיק מייג'ור" החל בנובמבר 1960.
יוצרו 1,184 יחידות (דגם 4 דלתות סדאן).
בוכנות מסגסוגת אלומיניום, גל ארכובה בחמישה מסבים.
מתלים: מתלה קדמי עצמאי קפיצי סלילי וסרן אחורי עם קפיצי עלים חצי אליפטיים
מחיר היחידה בשנת 1960 בבריטניה עמד על 3,166 לירה שטרלינג לרבות מיסוי של 955 לירה שטרלינג.
בנוסף לדגם הבסיסי, משנת 1961 יוצר דגם "דיימלר מג'סטיק מייג'ור לימוזינה".
בדגם הורכבו 9 מושבים (ב-3 שורות), ובסיס הגלגלים היה ארוך יותר ב-61 ס"מ מהדגם הבסיסי.
"דיימלר מג'סטיק מייג'ור" יוצר גם בגרסת סטיישן, כרכב הלוויות .
דיילן לי טרי הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדות הסמול פורוורד והקלע.
לאחר ששיחק בתיכונים מקומיים, טרי בחר להצטרף לקבוצת הכדורסל של אוניברסיטת אריזונה.
בעונתו הראשונה בקבוצה העמיד ממוצעים של 4.6 נקודות, 3.2 ריבאונדים ו-1.5 אסיסטים למשחק, ובעונתו השנייה העמיד ממוצעים של 8 נקודות, 4.8 ריבאונדים, 3.9 אסיסטים ו-1.2 חטיפות למשחק.
ב-22 באפריל 2022 הכריז על מועמדותו לדראפט 2022 ב-NBA.
בדראפט נבחר טרי בבחירה ה-18 על ידי שיקגו בולס.
דיימונד גארפילד ג'ון הוא איש עסקים, משקיע ואיש טלוויזיה אמריקאי.
הוא ידוע בעיקר כמשקיע בסדרת הריאליטי של ABC "הכרישים".
ג'ון נולד ב-23 בפברואר 1969 בברוקלין, ניו יורק, אך גדל בשכונת הוליס בקווינס ולמד בבית ספר קתולי במשך שבע שנים.
הוא החל לעבוד בגיל 10, כשהוריו התגרשו.
בתיכון הוא השתתף בתוכנית שאפשרה לו לעבוד במשרה מלאה וללמוד בבית הספר על בסיס שבועי לסירוגין.
לאחר שסיים את לימודיו בתיכון, התחיל שירות הסעת נוסעים ועסק במלצרות.
כשג'ון היה בן 16, לאמו היה חבר, עורך דין, שאותו ראה כאב חורג ומנטור.
ג'ון הקים את FUBU בבית אמו בהוליס, קווינס.
כשג'ון עלה לראשונה על רעיון לחברת בגדים לגברים צעירים, אמו לימדה אותו איך לתפור ותמכה בו בכך שאפשרה להשתלט על ביתה כדי להצמיח את העסק.
כובעי סקי מצמר עם החלק העליון שלהם קשור בחוט דיג היו פופולריים באותה תקופה, וג'ון הבחין שהם נמכרים ב-20 דולר, שלדעתו היה יקר מדי.
הוא הלך הביתה ותפר כ-90 כובעים עם שכנו הסמוך.
הם מכרו את הכובעים הביתיים שלהם ב-10 דולר כל אחד בפינת שדרת ג'מייקה והרוויחו 800 דולר ביום אחד בשנת 1992. לאחר הכובעים, הם החלו למכור חולצות מודפסות.
כדי לפרוץ לשוק, הם מכרו בקונסיגנציה ובאירועים גדולים.
כדי להסתדר, ג'ון החזיק במשרה מלאה במלצרות ב־Red Lobster, ועבד על עסקי FUBU בין המשמרות.
בנוסף לבראון, הוא גייס את החברים הוותיקים ג'יי אלכסנדר מרטין וקית' פרין לעסק, והחל לתפור את הלוגו של FUBU על חולצות הוקי, סווטשירטים וחולצות טריקו.
הם השאילו כ-10 חולצות הוקי לראפרים עבור הקליפים שלהם במשך שנתיים וקיבלו מיקומי מוצרים בכ-30 סרטונים.
ג'ון סיפר שבשל מיקומים אלה, הם נתפסים כמותג בגדים גדול וגלוי, וחנויות החלו לבקש את המוצרים שלהם.
בשנת 1993, הוא שכנע את אל אל קול ג'יי, חבר ותיק מהשכונה, ללבוש חולצת טריקו של FUBU לקמפיין קידום מכירות.
מאוחר יותר, בזמן צילומי נקודת פרסום של 30 שניות עבור גאפ, אל אל קול ג'יי חבש כובע FUBU בפרסומת ושילב בראפ שלו את השורה "for us, by us".
בשנת 1994, ג'ון ושותפיו העסקיים קיבלו 300,000 דולר בהזמנות של קמעונאים בתערוכת האופנה בלאס וגאס Magic.
כשהם זקוקים להון כדי לייצר את המוצרים, ג'ון ואמו השיגו משכנתא שנייה על ביתם – אסטרטגיה שג'ון יסרב להמליץ מאוחר יותר, מכיוון שהוא הסתכן באובדן בעלות על הבית.
לאחר ש-26 או 27 בנקים סירבו להלוואה, אמו השתמשה באחרון מכספם כדי להוציא פרסומת "בניו יורק טיימס".
כתוצאה מהמודעה, FUBU עשתה עסקה עם Samsung Textiles, שאפשרה להם להשלים את ההזמנות שלהם.
FUBU הרוויחה יותר מ-6 מיליארד דולר במכירות גלובליות.
בשנת 2009, ג'ון הצטרף לצוות הריאליטי העסקי של ABC "הכרישים", המעניק ליזמים את ההזדמנות להציע את העסקים שלהם למשקיעים, או "הכרישים" בתקווה לקבל השקעה.
Shark Tank השלים את עונתו ה-13 במאי 2022. ג'ון השקיע 8,567,000 דולר מכספו בחברות "Shark Tank" נכון ל-12 במאי 2017. ההשקעות האהובות עליו עד 2015 היו הצלעות חסרות העצמות של אל "בובא" בייקר וגרבי בומבס.
"Shark Tank" זכה ב-4 פרסי אמי והיה מועמד 9 פעמים.
התוכנית זכתה בתוכנית הריאליטי המצטיינת בין 2012 ל-2014.
בעונה 5 של "Shark Tank", ג'ון השקיע ב-Bubba's-Q Boneless Ribs ועזר להגדיל את החברה ממכירות של 154,000 דולר ל-16 מיליון דולר ב-3 שנים.
כדי ליצור את ה-Baby Back Rib Burger במהדורה מוגבלת.
ה-LA Times פרסם מאמר ב-2023 בנוגע לאי שביעות הרצון הגדולה של הבעלים של Bubba-Q מההתנהלות מול ג'ון וחברת ההשקעות שלו.
ג'ון גם עשה עסקה ייחודית עם מוזיה "מו" ברידג'ס בן ה-15, הבעלים של Mo's Bows.
ג'ון החליט לא להשקיע ב-Mo's Bows אלא להדריך את היזם הצעיר.
בסופו של דבר החברה תיקח על עצמה שותפות רישוי בת שבע ספרות עם ה-NBA כדי ליצור קשרי פרפר המשתמשים בלוגו של הקבוצות.
בעונה 6 של התוכנית, ג'ון השקיע בגרביים של בומבס.
על כל זוג גרביים שנמכר, החברה תורמת זוג למישהו במצוקה.
בעקבות השקעתו, סך המכירות של החברה גדל מ-450,000 דולר בתשעת החודשים הראשונים ל-12 מיליון דולר.
הוא גם השקיע ב-Sun-Staches, שלאחר מכן תרוויח 4.2 מיליון דולר במכירות.
ג'ון הוא המנכ"ל והמייסד של The Shark Group, חברת ניהול וייעוץ למותג.
משרד Shark Group ממוקם במנהטן, ניו יורק.
הוא גם שגריר מותג של חברת המסחר האלקטרוני שופיפיי.
ב-2021 הוא חתם על עסקה עם Audible.
בשנת 2015, ג'ון ייסד את Daymond John's Success Formula, תוכנית שנועדה ללמד בעלי עסקים ויזמים כיצד להתחיל ולהצמיח את העסק שלהם.
בספטמבר 2019, פורמולת ההצלחה של דיימונד ג'ון מיתגה מחדש ל-Next Level Success.
אחד הארגונים איתם עובדת התכנית הוא הרשת להוראת יזמות.
התוכנית מציעה מלגה של $1,500 לשני סטודנטים בשנה.
מלגה זו ניתנת בתקווה להוות השראה לדור חדש של יזמים.
בשנת 2018 הופיע ג'ון ב-Joey's World Tour, ערוץ YouTube המוקדש לביקורות מזון מהיר.
בשנת 2022, ג'ון התחרה בעונה שמיני של "הזמר במסכה" בתור "מגד עתידות" שנסע ברכב מסוג מגדת עתידות.
הוא הודח ב-"TV Theme Night" לצד כריסטופר נייט, מייק לוקינלנד ובארי ויליאמס בתור "מומיות".
ג'ון היה מספר אורח בתהלוכה לאור נרות של דיסני 7–9 בדצמבר 2022.
"תצוגת כוח" נכתב על ידי דיימונד ג'ון עם שותף רב המכר של הניו יורק טיימס, דניאל פייזנר.
"Display of Power" מספרת כיצד ארבעה בחורים רגילים מקווינס, ניו יורק, עלו מפינות רחוב למשרדים פינתיים והפכו למעצבי הטרנדים הגדולים בדורם.
"The Brand Within: The Power of Branding from Birth to the Boardroom (2010)," בוחנת את קשרי הנאמנות שחברות וסלבריטאים מבקשים ליצור עם הלקוחות והמעריצים שלהם, יחד עם סימני הזיהוי שצרכנים נושאים כשהם קונים למותג או אורח חיים.
"כוחו של ברוק: כיצד כיסים ריקים, תקציב מצומצם ורעב להצלחה יכולים להפוך ליתרון התחרותי הגדול ביותר שלך" נכתב על ידי ג'ון בשנת 2016. ג'ון מציג סיפורי הצלחה שונים של יזמים כמו קווין פלאנק, סטיב אאוקי, ג'יג'י באטלר ומו ברידג'ס.
"The Power of Broke" הופיע ברשימות רבי המכר "של הוול סטריט ג'ורנל" וניו "יורק טיימס" , וקיבל פרס תדמית NAACP עבור עבודה ספרותית הדרכה יוצאת דופן.
"עלייה וטחינה: ביצועים טובים יותר, תצליחי, ותחמיץ את הדרך לחיים מוצלחים ומתגמלים יותר" שוחרר בינואר 2018. "Rise and Grind" הפך לרב מכר של הניו יורק טיימס והוול סטריט ג'ורנל.
"Little Daymond Learns to Earn" שוחרר במרץ 2023. "דיימונד הקטן" הפך לרב מכר של הניו יורק טיימס.
ג'ון הוא סופר רבי מכר בניו יורק טיימס ובוול סטריט ג'ורנל.
בשנת 2015, הנשיא אובמה מינה את ג'ון כשגריר לקידום יזמים מוחלשים.
תצוגת כוח: איך Fubu שינה עולם של אופנה, מיתוג וסגנון חיים (דיו עירום, 2007)
המותג שבפנים: כוחו של מיתוג מלידה ועד לחדר הישיבות (פרסום תצוגת כוח, 2010)
כוחו של ברוק: כיצד כיסים ריקים, תקציב מצומצם ורעב להצלחה יכולים להפוך ליתרון התחרותי הגדול ביותר שלך, עם דניאל פייזן (Crown Business, 2016)
לעלות ולטחון: ביצועים טובים יותר, שפר את הביצועים, ותחמיץ את הדרך שלך לחיים מוצלחים ומתגמלים יותר, עם דניאל פייסנה (מטבע, 2018)
ג'ון הודה שהוא היה בעל נעדר במהלך נישואיו הראשונים, ואמר לכתב CNBC שאשתו "ממש ראתה אותי בטלוויזיה יותר ממה שהיא ראתה אותי באופן אישי".
הוא ייחס את היעדרותו מאשתו וילדיו לשילוב של עבודה וחברה.
בשנת 2018, ג'ון התחתן עם הת'ר טאראס, אשתו השנייה, איתה יש לו בת.
יש לו שתי בנות מנישואיו הראשונים.
באפריל 2017, ג'ון אובחן כחולה בסרטן בלוטת התריס בשלב השני.
ג'ון עבר בהצלחה ניתוח להסרת הגוש הסרטני.
ג'ון נמצא במועצת המשגיחים ומתנדב כמארח או שופט באירועי NFTE.
NFTE הוא ארגון גלובלי עם פרקים ב-12 מדינות המלמד את הערך של יזמות וכישורי ליבה לסטודנטים באזורי הכנסה נמוכה.
לאחר שהשתתף בהלוויה של DMX, ג'ון פרסם הודעה לטוויטר המשבחת את לואיס פאראקאן :
ג'ון זכה לתגובה מיידית כשאנשים העלו את ההיסטוריה של פארחאן של אנטישמיות וג'ון מיד התנצל וצייץ:
הוא מחק את הציוץ הקודם שלו.
"Shark Tank" (2009–הווה) בתור עצמו
"הכל אודות הוושינגטון" (2018) בתור עצמו
"הזמר רעול הפנים" בתור עצמו / מגיד עתידות (מתחרה בעונה 8)
"התוכנית של אריק אנדרה" בתור עצמו, עונה 6 פרק 10
דמון גלגוט הוא סופר ומחזאי דרום-אפריקאי.
הוא זכה בפרס בוקר לשנת 2021 על ספרו ההבטחה, לאחר שהיה מועמד לפרס זה בשנים 2003 ו-2010.
גלגוט נולד ב-12 בנובמבר 1963 בפרטוריה, דרום אפריקה.
אביו היה ממשפחה יהודית, ואמו התגיירה.
בגיל שש אובחן כלוקה בלימפומה.
גלגוט סיים את לימודיו התיכוניים ב-1981. לאחר מכן למד דרמה באוניברסיטת קייפטאון.
גלגוט כתב את הרומן הראשון שלו, עונה ללא חטא (A Sinless Season), כשהיה בן 17 ב-1982. ספרו הבא, קובץ סיפורים קצרים בשם Small Circle of Beings (1988), כולל נובלה באותו שם המתארת את מאבקה של אם עם מחלת בנה.
הרומן שלו The Beautiful Screaming of Pigs (1991) זכה בפרס הספרותי של סוכנות החדשות המרכזית ב-1992. הרומן הבא שלו, The Quarry (1995), עובד לסרט עלילתי שיצא לאקרנים ב-1998. גרסה קולנועית שנייה של הספר, המחצבה, יצאה לאקרנים ב-2020.
לאחר פרסום הרומן החמישי שלו, הרופא הטוב, ב-2003, עבודתו של גלגוט זכתה להכרה רבה יותר מחוץ לדרום אפריקה.
הסיפור, המתרחש בבית חולים מרוחק וכפרי בדרום אפריקה שלאחר האפרטהייד, עוסק בשתי דמויות מנוגדות, וזכה לשבחים רבים ממבקרים.
הספר היה מועמד לפרס בוקר ב-2003 וזכה בפרס סופרי חבר העמים לספר הטוב ביותר: אפריקה (2003).
הרומן בחדר זר, היה מועמד לפרס בוקר לספרות ב-2010. בביקורת שפורסמה בהגרדיאן, כתבה ג'אן מוריס כי "אני בספק אם ספר כלשהו ב-2010 יכיל תיאורים בלתי נשכחים יותר של מקומות מאשר בחדר זר." היא תיארה את הספר כ"יפהפה" וכתבה שהוא "מעוצב בצורה מרשימה ונכתב בצורה רודפת".
ספרו מ-2014, Arctic Summer, מציג תיאור בדיוני, "הנאמן לדמותו ההיסטורית של הסופר האנגלי", של שנותיו האמצעיות של הסופר א.מ.
פורסטר, תוך התמקדות בשנותיו בהודו ובאלכסנדריה.
הספר, "מחווה לירית מרשימה לאופי המיוחד של הבנתו של פורסטר כבן אדם וכאמן", היה מועמד לפרס וולטר סקוט.
רומן נוסף של גלגוט, ההבטחה, זכה בפרס בוקר לשנת 2021, מה שהפך אותו לסופר הדרום-אפריקאי השלישי שזוכה בפרס זה, אחרי נדין גורדימר וג'ון מקסוול קוטזי, שזכה פעמיים.
גלגוט ציין כי הנושא המרכזי של הספר הוא הזמן.
הרעיון המקורי לספר נבע משיחה עם חבר, שהוא הניצול האחרון ממשפחתו, וסיפר לגלגוט על ההלוויות שבהן השתתף של אמו, אביו, אחיו ואחותו.
בנוסף לרומנים שלו, גלגוט כתב מספר מחזות.
בזמן זכייתו בפרס בוקר, הוא עבד על קובץ סיפורים קצרים.
גלגוט הוא הומוסקסואל וציין כי זה מוביל אותו להתמקד יותר במערכות יחסים גבריות בכתיבתו.
הוא מייחס לסיפור הקצר של רואלד דאל, "חזיר", את ההשפעה הגדולה ביותר על כתיבתו.
הוא מתגורר בקייפטאון מאז תחילת שנות התשעים.
הוא מטייל נלהב וכתב חלק ניכר מהרופא הטוב במלון בגואה.
הוא מתאר את עצמו כ"אובססיבי" ליוגה, ולמשך תקופה מסוימת לא החזיק במכונית או בטלוויזיה.
לגלגוט יש "פטיש סביב כלי כתיבה" והוא כותב בכתב יד במחברות לפני שהוא מעביר את הכתוב למחשב.
הוא משתמש בעט נובע של פארקר עם דוגמת צב מאז שהיה כבן 20.
דיינוניכוס (שם מדעי: Deinonychus; מיוונית: "טופר נורא") הוא סוג של דינוזאור ממשפחת דרומאוזאוריים.
הדיינוניכוס חי כ-100 מיליון שנה לפני זמננו, בתור הקרטיקון, ומאובניו נתגלו בחפירות במונטנה, ארצות הברית.
הדיינוניכוס היה טורף קטלני, הידוע בשל הטופר הענקי בצורת מגל שנמצא על כל אחת מבהונותיו והעניק לו את שמו.
גילויו סימן את תחילת "רנסאנס הדינוזאורים" ואת עלייתה של התפישה המדעית הנוכחית את הדינוזאורים כייצורים פעילים, זריזים ובעלי מטאבוליזם גבוה.
בנוסף הוא חיזק את ההכרה שמוצא העופות הוא מדינוזאורים הקרובים לדיינוניכוס.
הדיינוניכוס היה דינוזאור בגודל בינוני, אך חזק וזריז ביותר ביחס לגודלו.
הוא שקל כ-80 ק"ג והתנשא לגובה של 1.2 מטרים במותניו.
אורכו הכולל היה שלושה מטרים ואילו אורך הגולגולת שלו היה 410 מ"מ.
בזנבו היו לדיינוניכוס עצמות שיכלו להינעל ביחד וליצור מוט רציף וקשיח שהחזיק את הזנב.
כך יכול היה הדיינוניכוס להשתמש בזנבו בשביל לייצב את גולגולתו הגדולה ולנווט תוך שהוא מנהל מרדפים במהירות גדולה.
גולגולת הדיינוניכוס הייתה גדולה בהשוואה לגופו, ובעלת שקעי עיניים גדולים - דבר הגורם לחוקרים להאמין שהייתה לו ראייה חדה כשל עיט.
לסתו הכילה 70 שיניים חדות המעוקלות פנימה ושרירים עצומים שסייעו לו לסגור את לסתו בכוח אדיר.
זרועותיו היו ארוכות יחסית לתרופודים אחרים וסייעו לו להתלות על הטרף כאשר שיסף אותו בשיניו וטפריו.
רוב החוקרים סבורים שהדיינוניכוס היה דינוזאור טורף שנהג לצוד את טרפו בלהקות והיה בעל אינטליגנציה מפותחת.
הוא היה בנוי לריצה במהירויות גדולות.
מבנה גופו היה אווירודינמי ועצמותיו היו חלולות כדי להפחית במשקל מיותר.
מתוך שרידי גידים של שרירים ועצמות הרגל, הפליאונטולוגים מאמינים שלדיינוניכוס היו שרירים חזקים שאפשרו לו לפתח מהירות ריצה של כ-60 קילומטר לשעה.
בשנים האחרונות הועלתה סברה שהדיינוניכוס היה מכוסה בנוצות בדומה לקרוביו, אך עניין זה עדיין שנוי במחלוקת.
הדיינוניכוס התגלה על ידי ג'ון אוסטורם וגרנט מייר בדרום מונטנה בשנת 1964. הם גילו מאות עצמות של הדיינוניכוס.
גילויו של הדיינוניכוס היה נקודת מפנה מכרעת בחקר הדינוזאורים שגרם לשינוי פרדיגמה שנקרא "רנסאנס הדינוזאורים".
עד אז סברו המדענים שהדינוזאורים היו יצורים כבדים, מגושמים וטיפשים בעלי דם קר שרוב הזמן רבצו בשמש כדי להתחמם.
מאובני הדיינוניכוס הראו שהוא היה דווקא דינוזאור מהיר, זריז ופעלתן ומגודלה של קופסת המוח הסיקו המדענים שהוא כנראה היה גם חכם למדיי, יותר מהזוחל הממוצע (אך עדיין פחות מעופות) - רחוק מאוד מהדימוי של לטאה טיפשה ומגושמת.
מאובנים נוספים העידו שהוא לא היה הדינוזאור היחיד בעל מאפיינים אלה.
הפלאונטולוג ד"ר בוב בקר לקח את התזה הזאת צעד אחד קדימה והעלה השערה שכל הדינוזאורים היו יצורים חינניים, מהירים, זריזים ופעלתנים - ויתרה מזאת: הם היו בעלי דם חם.
שיני דיינוניכוס נמצאו ליד שלדי דינוזאורים צמחוניים, כגון הטנונטוזאורוס, שהיוו, ככל הנראה, חלק מטרפו.
בסדרת הסרטים "פארק היורה" נראים ולוצירפטורים גדולים שמוצגים כיצורים טורפים גדולים ואינטליגנטיים.
הם נראים בכל הסרטים והספרים, אך ככל הנראה הם מבוססים על הדיינוניכוס שהיה גדול מהם.
ייתכן שהסיבה לכך היא שבעבר הוכר המין Deinonychus antirrhopus כ-Velociraptor antirrhopus, כך שחשבו שמדובר באותו הסוג.
בסרט "עולם היורה" הם מוצגים במחשב כיצורים שחיו בפארק (לצד הוולוצירפטורים), אך לא נראו.
ככל הנראה הם נכחדו לאחר נפילת הפארק.
הופעה נוספת של ההדיינוניכוס הייתה בסדרה "מועדון הקרב הג'ורסי" ("Jurassic Fight Club") של ערוץ ההיסטוריה, שם הוא נראה נלחם עם טנונטוזאורוס.
ההדיינוניכוס מופיע גם בסדרות "מפלצות חוזרות לתחייה" ו"פלאווורלד".
בריאן ברטון, הידוע בכינויו דיינג'ר מאוס (נולד ב-29 ביולי 1977) הוא מוזיקאי ומפיק מוזיקלי אמריקאי.
ברטון קנה את פרסומו בהוצאת האלבום האפור ונחשב כיום לאחד המוזיקאים המשפיעים של המאה ה-21.
ברטון נולד וגדל במדינת ניו-יורק, בהמשך עבר לאתונה, ג'ורג'יה ושם החל לעבוד כתקליטן.
הוא שיווק את עבודתו בשם "פליקן סיטי" אך זכה להצלחה מקומית בלבד.
ב-1998 אימץ ברטון את שם הבמה דיינג'ר מאוס.
השם נלקח מסדרת ההנפשה הבריטית דיינג'ר מאוס.
ב-2003 החל דיינג'ר מאוס לשתף פעולה עם הראפר ג'מני והשניים הוציאו את האלבום "Ghetto Pop Life", בו ג'מני היה אחראי לשירה וברטון היה אחראי להפקה המוזיקלית.
הדיסק זכה לביקורות חיוביות רבות אך לא הקנה לברטון את הכרת המיינסטרים עקב מיעוט יחסי במכירות.
בסוף 2003 יצר ברטון את האלבום האפור - שילוב מוזיקלי בין האלבום השחור של ג'יי-זי בגרסת א-קפלה, לבין האלבום הלבן של הביטלס.
האלבום, שיועד מלכתחילה למעגל חבריו הקרוב של ברטון, היה הברקה קונספטואלית.
האלבום האפור הופץ באינטרנט בחנויות וירטואליות ובמיליוני הורדות למורת רוחה של חברת התקליטים EMI, המחזיקה בזכויות על האלבום הלבן.
החברה הגישה תביעות וצווי מניעה נגד ברטון שבעקבותיהם האלבום הורד מהמדפים אך הצלחת האלבום האפור כבר צברה תאוצה.
האלבום קצר ביקורות נלהבות ואף הוכתר אלבום השנה לשנת 2004 במגזינים רבים, החשוב שבהם הוא "Entertainment Weekly".
בסופו של דבר סוני, המחזיקה בזכויות על שירי הביטלס, נכנעה והתירה הפצה חינמית של האלבום האפור.
בעל הזכויות של חלקו השני של האלבום, ג'יי-זי, לא התנגד לשימוש חופשי ביצירתו ואף עודד זאת מלכתחילה על ידי הוצאת גרסת אקפלה (ערוצי השירה בלבד ללא ליווי מוזיקלי) לאלבום השחור שיועדה בעיקר לתקליטנים ולמפיקים מוזיקליים הרוצים לבצע רמיקסים ולדגום את האלבום, בדיוק כפי שעשה דיינג'ר מאוס.
כתוצאה מתשומת הלב התקשורתית דיינג'ר מאוס היה לאחד מהמפיצים הגדולים של סגנון המאשאפ בראשית שנות ה-2000 אך עם זאת הוא לא המשיך לעסוק בז'אנר אלא עבר הלאה לאפיקים אחרים.
בסוף שנת 2004, לאחר שהאזין לאלבום האפור, הציע סולן הגורילז דיימון אלברן לברטון להצטרף ללהקת-העל כמפיק ראשי.
ברטון הסכים, ובמאי 2005 יצא אלבומם השני של הגורילאז, Demon Days.
האלבום מיזג סגנונות מוזיקה רבים, קצר שבחים ונמכר היטב ברחבי העולם.
ברטון קיבל מועמדות לפרס גראמי על הפקתו.
למרבה האירוניה, חברת האם של הגורילאז היא EMI - החברה שתבעה את ברטון על האלבום שבזכותו הפך להיות המפיק הראשי של הגורילאז.
החברה הביעה את מורת רוחה מהמינוי, אך ללא הועיל.
מ-2005 ואילך המשיך ברטון להפיק ולעבוד עם אמנים רבים ביניהם Cee-lo, אם אף דום ו-Zero 7.
ב-2006 להיטו "קרייזי" כחלק מהצמד נארלס בארקלי הפך לסינגל הראשון אי-פעם שהגיע למקום הראשון במצעד הסינגלים הבריטי על סמך הורדות אינטרנט בלבד.
באותה שנה שיתף דיינג'ר מאוס פעולה עם אמן הגרפיטי בנקסי כאשר אלה הכינו גרסה חלופית לאלבומה של פריס הילטון, "פריס".
הגרסה החלופית שהכילה קטע אינסטרומנטלי בן 40 דקות המשלב דגימות של הילטון וחוברת אמנות שונה הודפסה ב-500 עותקים והושתלה בחנויות מוזיקה באנגליה במקום אלבומה המקורי של הילטון.
בשנת 2008 הפיק דיינג'ר מאוס את האלבום "Modern Guilt" של הזמר בק.
בשנת 2009 שיתף דיינג'ר מאוס פעולה עם להקת ספרקלהורס והבמאי דייוויד לינץ' בפרויקט "Dark Night of the Soul" שיצא במספר מהדורות ושילב ספר תצלומים עב כרס של לינץ'.
בפרויקט, הצליח דיינג'ר מאוס להסתכסך שוב עם חברת EMI, בעיקר סביב סוגיות חוזה הקלטות.
בשיאו של הסכסוך, איימה חברת התקליטים בגניזת האלבום.
בתגובה, איים דיינג'ר מאוס להוציא עם ספר התצלומים את אריזת האלבום שתכיל תקליטור ריק ואת הכיתוב:
"מסיבות משפטיות, התקליטור המצורף אינו מכיל מוזיקה, השתמשו בו כראות עיניכם"
ב-2010 הוא החל לעבוד על אלבום עם להקת הרוק יו2
שיר שכתב לאיגי פופ והופיע בסרט "זהב" בכיכובו של מתיו מקונוהיי, היה מועמד לפרס גלובוס הזהב בקטגוריית השיר המקורי הטוב ביותר.
דיינג'ר מאוס הצליח לשלב בין סגנונות כרוק אלטרנטיבי, פופ, היפ-הופ, פסיכדליה וסגנונות אחרים בצורה ייחודית וליצור "עולמות מוזיקליים מסוגים שונים" כהגדרתו.
גוף עבודתו מושפע מאוד מקולנוע, גם מבחינה ויזואלית וגם בדרך התייחסותו לאמנות.
דיינג'ר מאוס ידוע בסגנונו הצבעוני לא רק במוזיקה אלא גם בתפיסתו האסתטית.
עוד מתחילת הקריירה המוזיקלית שלו הוא משתמש בתחפושות שונות (כאשר הנפוצה מכולן היא כמובן תחפושת עכבר) על הבמה ובצילומים.
דיינה ריב , הייתה שחקנית קולנוע ורעייתו של כריסטופר ריב, שנפטר שנתיים לפניה.
נולדה כדיינה צ'ארלס מורוסיני בטינק, ניו ג'רזי, וגדלה בגרינבורג, ניו יורק.
בשנת הלימודים הלפני אחרונה שלה היא למדה באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה בלונדון.
באפריל 1992, היא נישאה לשחקן כריסטופר ריב במסצ'וסטס, ויש להם בן אחד בשם ויליאם שנולד ב-7 ביוני 1992.
ב-1996 הקימו בני הזוג ריב את "קרן כריסטופר ריב", אשר מימנה מחקר למחלות שגורמות שיתוק, ועזרה לשפר את חייהם של הנכים, ולאחר מותו של בעלה כריסטופר ריב, עמדה בראש הארגון עד מותה.
כיום עומדים בראש הארגון מתיו ואלכסנדרה ריב, ילדיו של כריסטופר ריב מנישואיו הקודמים.
באוגוסט 2005, אובחנה ריב כחולת סרטן הריאה.
ב-2005, ריב קיבלה את פרס "האמא של השנה" מהחברה האמריקנית לסרטן.
במרץ 2006, נפטרה כתוצאה מהמחלה, בגיל 44.
דיין הוא שופט בבית דין הלכתי.
בהרכב בסיסי של בית דין לאורך הדורות היו שני דיינים מן השורה לצד אב בית הדין.
המקור למינוי דיינים בעם ישראל הוא בפסוק בהמשך מינה משה שבעים זקנים לשמש בסנהדרין הראשונה ששפטה את עם ישראל.
בתקופת השופטים שלאחר יציאת מצרים וקודם לממלכת ישראל המאוחדת שימשו חלק מהשופטים כדיינים, בנוסף להיותם מנהיגי העם (תפקיד זה כתוב במפורש אצל דבורה הנביאה).
לסנהדרין הוכפפו בתי דין קטנים יותר של 23 דיינים (סנהדרין קטנה) שהוסמכו לפסוק במרבית התחומים ובתי דין קטנים יותר שיכלו לדון בעיקר בדיני ממונות.
מעיקר הדין, דיין הוא רק מי שקבל סמיכת זקנים, אולם, חכמים התירו לדיינים שאינם סמוכים לדון בדיני ממונות נפוצים במיוחד.
עם ביטול הסנהדרין בזמנו של רבן גמליאל השישי והתבטלות הסמיכה, לא נותרו דיינים סמוכים היכולים לדון דיני קנסות ודיני נפשות.
כיום מוסמכים דיינים לדון רק בדיני הממונות הנפוצים (הלוואות, פיקדונות, גזלות, וכדומה, אבל לא דיני קנסות), דיני אישות (נישואין, גירושין, ייבום, עגינות וכדומה) וקבלת עדים.
סמכות זו נשאבת מהגדרת "שליחותייהו קעבדינן" (מארמית: אנו עושים שליחותם [של החכמים הסמוכים]) ומוגבלת לנושאים יום-יומיים בסיסיים.
אף על פי שלדיינים שאינם סמוכים בימינו עדיין יש כוח לדון בדברים מסוימים, מבחינה מעשית הם לא מיישמים זאת בכל התחומים.
הגמרא מתייחסת באופן שלילי ביותר למינוי דיינים שאינם ראויים:
ברמב"ם מובא יחס שלילי ביותר לדיין שהתמנה למשרתו מכוח ממון ששילם:
בית דין מורכב, באופן עקרוני, משלושה דיינים לפחות.
ואולם, במקרה של הסכמה בין הצדדים, ניתן לנהל את ההתדיינות בפני דיין אחד.
על פי ההלכה, אם בעירו של הנתבע ישנו מוסד "בית דין" שיושב בו הרכב קבוע של שלושה דיינים, אזי זכותו של הנתבע לקבוע את מקום הדיון בפניהם.
זאת על-פי הכלל "הלך אחר הנתבע", שפירושו - שזכותו של הנתבע לקבוע את זהות הדיינים שבפניהם תתברר התביעה, כאשר כל זאת בתנאי שמדובר ב"הרכב קבוע" של דיינים היושב בעירו של הנתבע.
במקרה שאין בעירו של הנתבע הרכב קבוע של דיינים, קובעים שני הצדדים במשותף את הרכב הדיינים בפניו יתנהל הדיון.
הפרוצדורה היא "זה בורר לו אחד, וזה בורר לו אחד, ושניהם יחד בוחרים להם שלישי", ובראשי תיבות, זבל"א.
הכוונה היא שכל צד בוחר דיין אחד הנראה לו, ושניהם מסכימים ביניהם על דיין שלישי.
בהתאם לכלל זה, בבתי הדין הרבניים - שם יושבים הרכבים קבועים - נקבע מקום הדיון בבית הדין האזורי שהנתבע מתגורר בתחומו, ואין התובע יכול לבקש לדון בזבל"א.
בהיסטוריה היהודית קיימת לעיתים קרובות חפיפה בין תפקיד הדיין לתפקיד רב הקהילה - רב הקהילה שימש גם כדיין, ובדרך כלל כאב בית הדין, כלומר ראש ההרכב של בית הדין.
אמנם בקהילות רבות לא היה בית דין מסודר.
המשנה במסכת בכורות מגבילה את השכר שמותר לקבל עבור מספר עבודות תורניות, ובכללם שפיטה ועדות, ואף מבטלת את תוקפם של פעולות שונות שנעשו בשכר גדול ביותר:
על פי התוספתא ודברי אביי המובאים בגמרא, ההיתר ליטול שכר כפועל, הוא כ"פועל בטל של אותה מלאכה".
רבנו חננאל ביאר שהכוונה למדרגת שכר של פועל מובטל, שמוכן לעבוד אפילו תמורת תשלום נמוך יחסית.
רש"י פירש שהכוונה ל'שכר בטלה', דהיינו התשלום שהיה דורש אדם תמורת ביטולו ממלאכתו למשך הזמן שהקדיש לדיינות.
אם עבודתו קלה פיזית (כמו עיסוק באבני חן), שכר הבטלה שידרוש יהיה קרוב לשכר שהיה משתכר מהמלאכה, ומאידך אם הוא עוסק בעבודה פיזית קשה (כמו נגר), יהיה מוכן להסתפק בתשלום נמוך בשביל להשתחרר ממנה.
מדברי תוספות עולה שדיין קבוע שכלל אין לו מלאכה, רשאי ליטול שכר עבור אובדן האפשרות להתפרנס באופן אחר.
בעקבות כך נכתב בטור ובשולחן ערוך שהמנהג הרווח בכל ישראל הוא, שישנה קופה ציבורית שממנה מתפרנסים הדיינים.
דיינים בבתי דין רבניים בישראל מכהנים בהתאם לחוק הדיינים, תשט"ו-1955.
ההסמכה לדיינות נעשית על ידי הרבנות הראשית לישראל.
התהליך כולל מספר בחינות בכתב ובעל פה שעל הנבחן לעבור טרם קבלת ההסמכה, הבחינות מתפרסות לרוב על פני מספר שנים, והן מסמיכות את העומדים בהן בהצלחה לסמיכה כדיין בישראל ומזכה את הנבחן בתעודת הסמכה מוכרת ורשמית מאת הרבנות הראשית לישראל.
עד 1977 הייתה משכורתם של הדיינים בבתי הדין הרבניים נמוכה ממשכורת השופטים, אך אז הוחלט להגדיר את הדיינים כ'צמודי שופטים', ששכרם הוא הגבוה ביותר מכל מגזרי עובדי המדינה בישראל.
בשנת 1986 עלתה לדיון בבג"ץ שאלת זכותו של דיין בבית דין רבני לעסוק בפעילות פוליטית, בעניינו של הרב עובדיה יוסף, שבמהלך כהונתו כדיין החל לפעול גם ב"מועצת חכמי התורה" המנחה את מפלגת ש"ס.
בפסק דינו בעניין זה כתב אהרן ברק, כי למרות החפיפה האמורה בין תפקיד הדיין לתפקיד הרב, הרי שלא ניתן לקיים חפיפה זו במדינת ישראל.
בעקבות פסק דין זה פרש הרב יוסף מתפקידו כדיין.
נכון לשנת 2025 מכהנים 89 מתוכם 23.5% בעלי קרבה משפחתית לדיינים אחרים או לבעלי תפקידים בכירים במערכת הדתית.
בין המועמדים לבית הדין הגדול, שיעור בעלי קשרי המשפחה הגיע ל-40%.
במאי 2025 מונו 21 דיינים מתוכם כ-43% בעלי קירבה משפחתית.רבים מהמועמדים הם בעלי ותק וניסיון מועט ומתוכם 42% הם קרובי משפחה של הממנים.
בדוח של הרב שמעון יעקובי, היועץ המשפטי של הנהלת בתי הדין הרבניים, נכתב כי "זהו מצב חסר תקדים של ניגוד עניינים מהותי, שהוא פגם היורד לשורש תקינות עבודת הוועדה לבחירת דיינים".
דַּיְן (dyn, מיוונית עתיקה: δύναμις - "דינאמיס" = כוח) היא יחידה למדידת כוח במערכת היחידות cgs וסימונה dyn.
דיין מוגדרת ככוח הנדרש להבאת מסה של 1 גרם לתאוצה של סנטימטר לשנייה בריבוע.
כלומר בכל שנייה המהירות תגדל בס"מ/שנייה אחד.
היחידה מוגדרת במערכות יחידות cgs, שקדמה למערכת היחידות הבין-לאומית (SI) המודרנית.
בשנת 1873 הוצע לראשונה לאמץ את המידה כיחידת cgs בוועידת החברה הבריטית למדע (אז: החברה הבריטית לקידום המדע).
היחידה דיין לסנטימטר (dyn/cm) היא יחידה המשמשת למדידת מתח פנים.
למשל, מתח הפנים של מים מזוקקים היא 71.99 dyn/cm בטמפרטורה 25°C (ביחידות SI או ).
דיינה קארווי הוא שחקן קולנוע וקומיקאי אמריקאי.
קארווי נולד במונטנה וכשהיה בן 3, עברה משפחתו לסן קרלוס, קליפורניה למשפחה נוצרית-לותרנית.
כשהיה ילד צעיר קיבל את מערכת תופים הראשונה שלו.
הוא קיבל את תואר בוגר אוניברסיטה מאוניברסיטת המדינה בסן פרנסיסקו.
הוא חבר בזרם הלותרניזם בנצרות.
קארווי שיחק בסרטים וסדרות טלוויזיה, ובין השאר גילם את דמותו של גארת' אלגאר, הסייד-קיק של ויין, בסרטים עולמו של ויין (1992) ועולמו של ויין 2 (1993).
בשנת 1996 הנחה תוכנית אירוח משלו בשם "המופע של דיינה קארווי" ברשת ABC, ובוטלה לאחר 8 פרקים.
בין היתר כיכבו בסדרה סטיבן קולבר, בוב אודנקירק וסטיב קארל.
ב-2002, יצא סרטו אשף התחפושות, שאוזכר וזכה למחווה בסרט הישראלי ההיא שחוזרת הביתה של הבמאית מיה דרייפוס.
באוקטובר 2024, פורסם שצפוי לצאת סרט דוקומנטרי חדש בשם "Playing POTUS" העוסק בפרודיות על נשיאי ארצות הברית.
הסרט כולל ראיונות עם שחקנים שמבצעים חיקויים נשיאותיים כמו קארווי, שחיקה את ג'ורג' בוש האב וג'ו ביידן.
1984 – "Blue Thunder" (סדרת טלוויזיה)
2016 - "החיים הסודיים של חיות המחמד" (דיבוב)
דייסה היא תבשיל פשוט העשוי בדרך כלל משיבולת-שועל (לעיתים קמח שיבולת-שועל) או מסולת, שבושלו במים או חלב או שניהם גם יחד, מתובלת לרוב במלח או סוכר.
שיבולת-שועל וסולת הם הדגנים הנפוצים להכנת דייסה, אולם ניתן להכין דייסות גם מאורז, חיטה, קמח אפונה, שעורה, כוסמת ועמילן תירס.
בתרבויות רבות דייסה מוגשת לארוחת בוקר.
לחלק מיצרני דגני בוקר ישנם מותגים של אבקות להכנה מיידית של דייסות.
גם יצרני מזון תינוקות משווקים אבקות דייסה בטעמים שונים.
לפי המלצת משרד הבריאות הישראלי - ניתן להוסיף דייסות ודגנים המכילים גלוטן לתזונת התינוק החל מתום החודש השישי לחייו.
דייסה היא אמצעי להקל על עיכול דגנים וקטניות ומשום כך דייסות משמשות בחברות רבות כמאכל לעת חולי.
דייסת אורז היא בעלת חשיבות ברפואה הסינית ומומלצת כמאכל קבוע לעובדי מכרות ומפעלים שנחשפו למתכות רעילות; במקרים אלו מוסיפים לה עשבי תבלין כגון כוסברה, הנחשבת ברפואה הסינית כטיפול להרעלת כספית.
באירלנד וסקוטלנד ורוסיה מכינים דייסה משבבי שיבולת שועל מלאה.
בסקוטלנד היא מוגשת עם מלח.
באנגליה וארצות הברית היא עשויה משבבי שיבולת-שועל (כמו המותג "קוואקר", שהפך לשם גנרי בתחום).
דייסת שיבולת-שועל היא ארוחת בוקר מסורתית בסקנדינביה ובאיסלנד.
בפולין מכינים ארוחת בוקר של דייסת שיבולת-שועל עם חלב חם, לעיתים עם סוכר וחמאה.
בברזיל דייסת שיבולת-שועל מורתחת בחלב היא קינוח או תוספת לארוחה.
דייסת גרעיני תירס היא מאכל מסורתי בדרום ארצות הברית, כמו גם מחית קמח תירס במדינות הדרום והמרכז.
במקסיקו מכינים "אטולה" עם מים או חלב, לעיתים גם עם שוקולד.
באיטליה מכינים דייסת תירס יחד עם עגבניות, פלפלים, וירקות אחרים והיא נקראת "פולנטה" וברומניה מגישים אותה חם יחד עם חמאה וגבינה מלוחה והשם שלה הוא "ממליגה".
גם הפולנטה וגם הממליגה עשויות מקמח תירס דק.
דייסת תירס היא חלק מארוחת כלולות במדינות רבות באפריקה, כגון טנזניה, דרום אפריקה וזימבבואה.
בישראל מכינים דייסת סולת עם חלב וסוכר כמאכל חורפי, לעיתים מוגשת עם ריבה.
בבתי חולים מוגשת כחלק מארוחת הבוקר וכך גם בחדרי האוכל הצה"ליים (עם קינמון).
יהודי מרוקו נוהגים להכין דייסה צבעונית מבורגול בין פורים לבין ראש חודש ניסן בשם "ברקוקש" ולהגישה לצד חלה אפויה עם ביצים קשות.
באיטליה מוגשת "פולנטינה" מחיטה, צימוקים, חלב וסוכר.
בדרום הודו מוגשת דייסת סולת מטוגנת המכונה "סוזי" או "שוג'י".
היא מתובלת בגהי - חמאה מזוקקת, בצל מטוגן, זרעי חרדל קלויים, עלי קארי; לרוב מעורבת עם ירקות או מאכלים אחרים כמו תפוחי אדמה, פלפלי צ'ילי אדומים יבשים, כרובית מטוגנת, ובוטנים או אגוזי קשיו קלויים.
במדינות הנצרות האורתודוקסית דייסת חיטה הנקראת קוליבה משמשת כמאכל טקסי ומוגשת בלוויות ובאזכרות, בהן היא מבורכת בטקס הליטורגיה הקדושה.
בחלק מהמדינות היא משמשת גם מאכל חגיגי בתקופת הפסחא, בחגי קדושים נוצרים ובארוחת חג המולד.
בפיליפינים מוגשת דייסת אורז עם סוכר, חלב ושוקולד או עם מים, זעפרן, זנגביל, ולעיתים בשר.
בסין מכינים "קונג'י" - דייסת אורז, לעיתים עם ביצי תרנגולת או ברווז, בשר חזיר, עלי כוסברה, אטריות "וונטון" מטוגנות, או לחם מטוגן.
ביפן מגישים "קיו" - דייסת אורז עם מלח ובצל ירוק, וכן "ננקוסה גיו" - דייסת אורז עם שבעת עשבי האביב, מאכל מסורתי של ה-7 בינואר.
בקוריאה דייסת האורז מוגשת עם מאכלי ים, צנובר, פטריות ועוד.
בתאילנד מוסיפים לה תבלין מכוסברה, ביצי ברווז משומרות, רוטב דגים, פלפלי צ'ילי קצוצים, ירק כבוש בחרדל או כרוב כבוש ושבבי פלפל אדום.
בווייטנאם דייסת אורז "צ'או" כוללת גם בקר או בשר עוף, מים או רוטב דגים, מוגשת לרוב עם בצל ירוק ומקלות לחם מטוגן.
בנורווגיה מוסיפים לדייסת האורז וניל, מבשלים אותה בחלב ומגישים עם קינמון, סוכר וחמאה.
בפינלנד, שוודיה, דנמרק ונורווגיה דייסת אורז מסורתית בחג המולד מוגשת עם סוכר וקינמון.
ברוסיה מכינים דייסת כוסמת עם חמאה, בקווקז - עם יוגורט.
בתרבות המאיה העתיקה הייתה נהוגה דייסת קינואה עם קקאו וקינמון.
הקינואה זוכה כיום לפריחה כ"דגן על" בקרב חלק מהצמחונים.
בדרום נמיביה נהוגה דייסת דוחן.
במזרח התיכון מוגשת עם כמון ודבש.
דייסת דוחן היא גם מאכל ילידי בצפון יפן.
דייסת דורה נאכלת כארוחת צהריים קייצית בגינאה החדשה.
בפינלנד קיימת ארוחת בוקר מסורתית של דייסת שיפון.
דייסה מאפונה יבשה או קמח אפונה היא מאכל מסורתי באנגליה וסקוטלנד.
בישראל, משחק אצבעות אהוב מאוד על פעוטות הוא "סבתא בישלה דייסה".
הדייסה מוזכרת במעשייה "זהבה ושלושת הדובים".
היא מוגשת בין היתר כמנת קבע בבתי הכלא בבריטניה, ובסלנג הבריטי אף נפוץ המונח "doing porridge" ("לעשות דייסה"), שמשמעותו לרצות עונש מאסר.
במטבח הצה"לי נפוץ בישול דייסת סולת עם אבקת קינמון, שהיא בדרך כלל בחזקת פרווה (ללא חלב, עם סוכר, מים ומרגרינה).
-דיינה מייר היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה אמריקאית–יהודייה.
היא התפרסמה ב–1993 בשל תפקידה בתור לוסינדה ניקולסון בסדרת הנעורים "בוורלי הילס 90210", בסרט המדע–בדיוני "גברים בחלל", ובמספר מסרטי סדרת האימה הקולנועית "המסור".
דינה מאייר נולדה וגדלה ברובע קווינס שבניו יורק, ארצות הברית, למשפחה יהודית ממוצא אשכנזי.
אביה היה בעל מוסך, ולה שני אחים, אוון וגרגורי.
דגמנה בפרסומות מגיל 9 עד גיל 16. היא שאפה להיות שחקנית, למורת רוחם של הוריה שעודדו אותה למצוא לעצמה "קריירה רצינית".
בוגרת תואר במנהל עסקים מאוניברסיטת לונג איילנד (LIU) בברוקוויל שבמדינת ניו יורק משנת 1991.
למדה משחק במשך כשלוש שנים, בהדרכתו של רונלד סטטסון בבית הספר לדרמה Neighborhood Playhouse School of the Theatre שבעיר ניו יורק.
מתחביביה בזמנה הפנוי גלישת שלג, רולר בליידס ורכיבה על אופניים.
נכון ל–2007 היא מתגוררת בלוס אנג'לס, קליפורניה שבמולדתה האמריקנית.
Strapped (1993; סרט טלוויזיה של HBO)
פודל ספרינגס (1998; סרט טלוויזיה של HBO)
מסע בין כוכבים: נמסיס (2002)
הגנה פדרלית (2002; סרט טלוויזיה)
חג המולד שלהם (2005; סרט טלוויזיה)
משולש פראי 3: יהלומים בלתי מלוטשים (2005)
חבר דמיוני למשחק (2006) (סרט טלוויזיה)
רשת של תשוקה (2008; סרט טלוויזיה)
פיתוי קטלני (2015; סרט טלוויזיה)
שוטרי החלל: בוגדי מאדים (2017)
בלש ניו יורקי: המשימה האחרונה (2023)
ציפורי הטרף (2003–2002) - סדרה המבוססת על דמויות מבית DC קומיקס; מגלמת את ברברה גורדון/באטגירל
הפלאש (2019) סדרה המבוססת על דמויות מבית DC קומיקס; מגלמת את ברברה גורדון/אורקל
דיינר הוא סוג של מסעדה אמריקאית עממית טיפוסית, הנפוצה בעיקר בצידי הדרכים.
המונח "דיינר" מתייחס לא רק למבנים, אלא גם לסוג האוכל המוגש בהם, אפילו אם הוא מוגש במסעדות בעלות עיצוב שונה מזה של הדיינר המסורתי.
מסעדות הדיינר מתאפיינות במגוון רחב של מאכלים, בעיקר מאכלים אמריקאיים מובהקים ומזונות מהירים המוגשים באווירה נינוחה דרך הדלפק.
הדיינרים פתוחים רוב שעות היממה ולעיתים אף אינם נסגרים.
הדיינר האמריקאי הראשון החל את דרכו בסוף המאה ה-19, כאשר וולטר סקוט, דמות מפתח בהיסטוריה של הדיינרים, התחיל למכור כריכים, פאי וקפה מתוך עגלה רתומה לסוס בעיר פרובידנס, שברוד איילנד.
עגלת האוכל של סקוט היוותה את האב טיפוס לדיינרים המוקדמים.
בשנים הבאות עגלות האוכל הפכו פופולריות ברחבי ארצות הברית.
העגלות נועדו לספק ארוחות חמות ומהירות לפועלים בשעות הלילה, כאשר המסעדות הרגילות היו סגורות.
עם הזמן, עגלות אלו התפתחו לדיינרים ניידים ומאוחר יותר לדיינרים קבועים.
ראשית המאה ה-20: הדיינרים היו בעלי מבנים מלבניים עשויים מנירוסטה.
מבנים אלו היו מתקדמים יותר ונוחים יותר לעובדים וללקוחות.
הדיינר הפך למוסד אמריקאי קלאסי, המשלב אוכל נגיש וזול עם אווירה נעימה ומזמינה.
שנות ה-30 וה-40: הדיינרים התפתחו לעיצובים מודולריים.
היצרנים החלו לבנות דיינרים במפעלים ולהעבירם לאתרים שונים.
העיצוב האדריכלי הפך להיות יותר מלוטש ואלגנטי.
זה היה גם העשור שבו החלו להוסיף מקומות ישיבה לאורחים, מה שהפך את חווית השהות לטובה יותר.
שנות ה-50 וה-60: עיצובי הדיינרים הושפעו מסגנון ה-Googie, המאופיין בקווים זורמים, צבעים בולטים ושימוש נרחב בזכוכית ופלסטיק.
זו הייתה תקופה של צמיחה כלכלית ושגשוג בארצות הברית.
הדיינרים הפכו לאחד הסמלים של התרבות הפופולרית.
המבנים היו בדרך כלל מעוצבים באופן אטרקטיבי ומזמין.
שנות ה-70 וה-80: התעוררו אתגרים חדשים עבור הדיינרים.
רשתות המזון המהיר הגדולות התחילו לכבוש את השוק, ודיינרים מסורתיים נאלצו להתאים את עצמם.
למרות זאת, הדיינרים שמרו על המוניטין שלהם כמקומות נוחים וזולים לארוחות ביתיות.
חלק מהדיינרים השתדרגו ושילבו אלמנטים מודרניים כדי להתחרות בשוק המזון.
המאה ה-21: הדיינרים חווים רנסאנס מסוים, כשהם משמשים לא רק כמקומות לאכול אלא גם כמוקדי תרבות והיסטוריה.
רבים מהם שומרים על העיצוב הקלאסי שלהם והפכו לאייקונים תרבותיים.
הדיינרים עדיין מושכים לקוחות עם השילוב של נוסטלגיה ואוכל נגיש ומנחם.
רבים מהם התחדשו והוסיפו תפריטים עכשוויים, כולל אופציות טבעוניות ואורגניות, כדי להתאים עצמם לטעמים המודרניים.
במרוצת השנים לבושן של המלצריות עבר שינוי משמעותי, ששיקף את התפתחויות האופנה והצרכים הפונקציונליים של העבודה.
בתחילה, הלבוש היה פורמלי ומעוצב בצבעים לבנים או פסי תכלת-לבן, במטרה לשדר ניקיון ומקצועיות.
בהמשך הפך הלבוש לצבעוני יותר והכיל הדפסים שונים כגון פסים ומנומר, מה ששיקף את האופנה באותה התקופה ונועד למשוך את תשומת הלב של הלקוחות וליצור אווירה נעימה.
עם השנים הלבוש הפך להיות מבדים עמידים ונוחים.
כיום, הלבוש משתנה בהתאם למותג ולסגנון של כל דיינר ומשפיע על חוויית הלקוח.
דיינרים הפכו למקום מפגש חברתי חשוב בקהילות רבות ברחבי ארצות הברית.
הם שימשו כמקום שבו אנשים מכל שכבות האוכלוסייה יכולים להתכנס, לשוחח וליהנות מארוחה יחד.
הדיינרים הציעו סביבה ידידותית ולא רשמית שבה אפשר היה להכיר אנשים חדשים ולחזק קשרים קיימים.
הדיינר הפך לאייקון אמריקאי, המייצג את ערכי הנגישות והפשטות.
קיימים בו תפריטים מגוונים וזמינים 24 שעות ביממה.
הדיינר מאופיין כמקום שבו כל אחד יכול למצוא משהו לאכול בכל שעה של היום או הלילה.
הדיינר מסמל את המהירות והנוחות של התרבות האמריקאית, תוך שהוא מציע מנות קלאסיות כמו המבורגר, פנקייק וקפה.
מהגרים רבים הגיעו לארצות הברית בחיפוש אחר הזדמנויות כלכליות טובות יותר, והרבה מהם מצאו את מקומם בתעשיית הדיינרים.
הדיינרים סיפקו להם הזדמנות ליזמות ולהקמת עסקים קטנים.
רבים מבעלי הדיינרים באמריקה היו מהגרים, במיוחד ממדינות כמו יוון ואירלנד, והם הביאו עמם את תרבותם ואת מתכוניהם הייחודיים, שהעשירו את התפריטים של הדיינרים.
בעלי הדיינרים המהגרים הביאו עימם את המטבח המקומי שלהם ושילבו אותו בתפריטים של הדיינרים.
לצד המנות האמריקאיות הקלאסיות כמו המבורגר ופנקייק, ניתן היה למצוא מנות בהשראת המטבח הים-תיכוני, המטבח המזרח-אירופאי והמטבח האסיאתי.
השילוב הזה יצר חוויה קולינרית מגוונת ועשירה יותר ללקוחות.
המהגרים שהקימו וניהלו את הדיינרים היוו תרומה משמעותית לכלכלה המקומית באמצעות יצירת מקומות עבודה והצעת שירותי מזון במחירים נגישים.
הם פיתחו קהילות כלכליות חזקות סביב הדיינרים שלהם, שהפכו למוקדים חשובים של פעילות קהילתית וחברתית.
ישנם סיפורי הצלחה רבים של מהגרים שהקימו דיינרים בכוחות עצמם והצליחו ליצור עסקים משגשגים, תוך שהם הופכים לחלק בלתי נפרד מהמיתוס האמריקאי.
דוגמה בולטת לכך היא המסעדנים היוונים, שייסדו דיינרים מצליחים ברחבי ארצות הברית.
לא רק שהצליחו לפתח את עסקיהם, אלא גם הפכו אותם לעסקים משפחתיים המנוהלים במשך דורות.
ההצלחה שלהם מדגימה את היכולת של מהגרים לבנות עסקים מצליחים ולהשפיע על תרבות האוכל המקומית, תוך כדי תרומה לכלכלה המקומית.
בעקבות הצלחתם של הדיינרים בארצות הברית, נפתחו סניפים של דיינרים גם בישראל.
הדיינרים בישראל שואבים השראה מהעיצוב והאווירה האמריקאית, ומציעים מגוון מנות קלאסיות כמו המבורגרים, פנקייקים ושייקים, תוך שמירה על האיכות והסטנדרטים שהפכו את הדיינרים לאייקון אמריקאי.
הפופולריות של הדיינרים בישראל מעידה על ההצלחה הבינלאומית של הקונספט ועל יכולתו להסתגל ולהשתלב בתרבויות שונות.
דיין ג'פרי קוק , שחקן, קומיקאי וסטנדאפיסט אמריקאי.
הוציא חמישה אלבומים קומיים, בהם האלבום המצליח "Retaliation" שזכה למעמד אלבום פלטינה כפולה בארצות הברית.
כשחקן, ידוע בעיקר בשל משחקו בסרטים: "מיסטר ברוקס", "בין הסדינים של צ'אק" ו"החברה של החבר הכי טוב שלי".
קוק נולד בקיימברידג', מסצ'וסטס שבארצות הברית למשפחה נוצרית-קתולית.
אביו, ג'ורג' עבד במגרש גולף, לפני שניהל מגרש גרוטאות ומועדון רוק בקיימברידג'.
אמו, דונה הייתה עקרת בית.
ב-1994 עבר קוק לעיר ניו יורק והחל להופיע.
שנתיים מאוחר יותר עבר ללוס אנג'לס, ונשאר לגור שם עד היום.
פריצתו הגדולה בתחום הקומדיה הייתה ב-1998, כשהופיע בתוכנית "Premium Blend", בערוץ הטלוויזיה קומדי סנטרל.
בשנת 2000 קיבל קוק תוכנית יחיד בת חצי שעה.
התוכנית זכתה פעמיים ברציפות בתחרות "Comedy Central Stand-up showdown".
ב-2003 הוציא את אלבומו הראשון, "Harmful If Swallowed".
הצלחת האלבום קישרה אותו לחברת התקליטים קומדי סנטרל רקורדס, והאלבום זכה למעמד אלבום פלטינה בארצות הברית.
ב-2005 הוציא לאור את אלבומו השני, "Retaliation", שזכה למעמד של אלבום פלטינה כפול, והפך אותו לקומיקאי הראשון מזה 29 שנה שאלבומו דורג במקום הרביעי בטבלאות הבילבורד.
האלבום הקנה לו מקום לצידם של הקומיקאים הוותיקים ביל קוסבי, ג'ורג' קרלין וסטיב מרטין.
לאחר הצלחת האלבום, השתתף בהופעה קומית בטקס פרסי ה-MTV, והציג לצד סנופדוג את פרס "הזמר החדש הטוב ביותר".
ב-15 באפריל 2005, הופיע בספיישל משלו בשם "Vicious Circle" ברשת הטלוויזיה HBO.
באותה שנה צילם שני פרקים ראשוניים (פיילוט) לסיטקום עתידי בשם "Cooked", אולם המיזם לא עלה ושני הפרקים והופצו בגרסת DVD.
כמו כן, באותה שנה פצח, לצד מכרים משותפים, בסבב ההופעות "Tourgasm" בן 30 הימים אשר כלל 20 הופעות.
מסע ההופעות צולם וראה אור ב-HBO בתור סדרה דוקומנטרית בת תשעה פרקים.
ב-3 בדצמבר 2005 הנחה קוק את תוכנית המערכונים סאטרדיי נייט לייב.
הוא הופיע עם המונולוג הארוך ביותר בתולדות התוכנית, והיה לאחד הקומיקאים המדורגים ביותר של העונה (highest-rated SNLs).
שנה לאחר מכן הוא הנחה את הצגת הבכורה של העונה ה-32 של סאטרדיי נייט לייב.
ב-2006 כיכב קוק בסבב ההופעות "Dave Attell's Insomniac Tour", והנחה את טקס נבחרי הנוער (Teen Choice Awards) של רשת פוקס לצידה של ג'סיקה סימפסון.
בהמשך השנה זכה בפרס הקומיקאי הטוב ביותר.
ב-12 בנובמבר 2007 היה לקומיקאי השני שמכר את כל מלאי הכרטיסים של מדיסון סקוור גארדן.
ההופעה במדיסון סקוור גארדן צולמה ויצאה לאור ב-DVD, בתור אלבומו הקומי השלישי במספר של קוק.
בנוסף, באותה שנה זכה בפרס הבדרן הגדול של ערוץ VH1, והקומיקאי החתיך של השנה של מגזין רולינג סטון.
ב-10 באפריל 2007, שבר קוק את שיא הסיבולת (אשר ריצ'רד פריור החזיק לפניו) של מועדון הקומדיה The Laugh Factory ("מפעל הצחוק"), בכך שהופיע על הבמה במשך שלוש שעות וחמישים דקות.
דייב שאפל שבר את השיא חמישה ימים מאוחר יותר.
אמנם, ב-1 בינואר 2008, שבר קוק את שיאו של שאפל, בכך שהופיע על הבמה במשך 7 שעות.
אלבומו החמישי של קוק, "ISolated INcident", אשר הוצג ב-17 במאי 2009, הוא ספיישל של הערוץ קומדי סנטרל.
ה-CD/DVD יצא לאור ב-19 במאי.
סגנונו הקומי של קוק הוא בעיקר אנרגטי ופיזי.
הוא משלב הומור על חיי היום יום ומשחקי מילים, עם גישה סתמית לדברים.
קוק מספר שאישיות הבמה שלו היא שילוב אישיותם של שני הוריו.
פרשנים רבים תיארו את סגנונו הקומי של קוק כלא מצחיק ובנאלי.
ב-2006 שיחק לראשונה בתפקיד ראשי, בסרט "סופר בלונדינית" לצד השחקנית ג'סיקה סימפסון.
ב-2007 כיכב קוק בסרט "מיסטר ברוקס" לצד השחקנים קווין קוסטנר, דמי מור וויליאם הרט.
הסרט נחל הצלחה רבה וגרף $10,017,067 בשבוע הפותח לצאתו לקולנוע.
עוד באותה שנה, שיחק בסרט "בין הסדינים של צ'אק" לצד השחקנית ג'סיקה אלבה, ובסרט "העולם על פי דן" לצד השחקנים סטיב קארל, ז'ולייט בינוש ודיאן ויסט.
שם כתב והופיע עם השיר: "Ruthie Pigface Draper", בעזרתו של נורברט ליאו בוטץ'.
ב-2008 כיכב בסרט "החברה של החבר הכי טוב שלי" לצד השחקנים קייט הדסון, ג'ייסון ביגס ואלק בולדווין.
אחיו למחצה, דאריל מק'לאוי, שימש כמנהל הכספים של קוק במשך הקריירה שלו.
בשנת 2008 התגלה כי אחיו וגיסתו אריקה מק'לאוי, מעלו במיליוני דולרים מכספו של קוק.
הזוג הואשם במעילה ונאסר ל-3 שנים.
הצד הגס של הפינגווינים (2007) (דיבוב)
החברה של החבר הכי טוב שלי (2008)
דיינה וושינגטון הייתה זמרת ג'אז, בלוז ורית'ם אנד בלוז אמריקאית.
בשל תדמיתה, הופעתה והגשת השירים שלה כונתה "מלכת הבלוז".
על אף שנפטרה בגיל 39 בלבד, מצוינת פעמים רבות כמקור השפעה על זמרות ומוזיקאים רבים ובראשם מי שמכונה "מלכת הנשמה" של הדור שאחריה, אריתה פרנקלין.
וושינגטון נולדה בשם רות לי ג'ונס בעיר טסקלוסה במדינת אלבמה, משפחתה עברה לשיקגו בהיותה ילדה.
עוד כנערה ניגנה פסנתר וניצחה על מקהלת הכנסייה בשכונתה.
בגיל 16 הופיעה בקרב קהילת הגוספל ברחבי ארצות הברית, כאשר היא מלווה את הזמרת רוברטה מרטין ולהקת הגוספל שלה בפסנתר.
במקביל הופיעה תחת שם הבמה דיינה וושינגטון במועדונים.
קולה הצלול ובעל הגוון הייחודי, התזמון והדיקציה שלה תרמו להצלחתה כזמרת ובשנת 1942 הצטרפה ללהקתו של ליונל המפטון, עמה לקחת חלק כשלוש שנים.
מאותה עת בה זוהתה כבר בשם דיינה וושינגטון, סירבה להופיע בשירי גוספל משום שסירבה לערב את העולם הדתי ממנו נבעה מוזיקת הגוספל עם העולם החילוני.
עד 1959 הקליטה בהצלחה מסוימת מספר תקליטים בחברת התקליטים Keynote Records בהפקתו של קווינסי ג'ונס ומספר שירים שלה (רובם ככולם ביצועים לסטנדרטי ג'אז נודעים) הגיעו למקומות גבוהים במצעד פזמוני הרית'ם אנד בלוז.
אולם בשנת 1959 הקליטה את השיר What a Diff'rence a Day Makes שזיכה אותה בפרס גראמי על הופעת הרית'ם אנד בלוז הטובה ביותר והגיע למקום השמיני במצעד פזמוני הפופ של השבועון בילבורד.
השיר והאלבום באותו שם (שהוקלט בחברת מרקורי), שכלל גם את הלהיטים Cry Me a River ו-I Remember You זכה להצלחה מסחרית עצומה והיווה עבור וושינגטון פריצה לקהל המוזיקה הפופולרית.
עם זאת, מבקרי המוזיקה טענו ששירתה הפכה למסחרית מדי ושהתזמורת שליוותה אותה, שהייתה עשירה בכלי קשת, התרחקה מדי ממקורות הבלוז השורשיים.
הצלחת להיטי הסולו של וושינגטון נעצרה לפתע באמצע 1962. השירים שהוציאה לא זכו עוד להצלחה במצעדים.
למרות שהחליפה מפיק מוזיקלי וחברת תקליטים, לא הצליחה לשחזר את ההצלחה.
וושינגטון התנשאה לגובה של 1.58 מטר בלבד והתמודדה כל ימיה עם עודף משקל.
היא בנתה לעצמה תדמית מלכותית על ידי הופעה פומבית עטויה בפרוות מינק, פיזור שמועות על כך שהיא נושאת בכליה שני אקדחים באופן קבוע ושלל פרשיות-אהבים.
וושינגטון נישאה שבע פעמים, חתונתה האחרונה הייתה לשחקן הפוטבול דיק ליין, כששה חודשים לפני מותה.
הניגוד בין תדמית המלכה שלה לבין שיריה שציירו נערה רומנטית ושברירית קסם לקהל והקנה לה קסם מיוחד.
וושינגטון נפטרה בת 39, לאחר שנטלה מנת יתר של גלולות שינה וגלולות לדיאטה על קיבה ריקה.
דֵיינָאלִיט הוא מינרל טקטוסיליקטי (סיליקט במבנה מרחבי) השייך לקבוצת ההלוויט, והמכיל ברזל, בריליום וגופרית.
נוסחת המבנה הכימי של הדיינאליט היא Fe2+4Be3(SiO4)3S
הדיינאליט יוצר תמיסה מוצקה עם ג'נהלוויט (Zn4Be3(SiO4)3S) ועם הלוויט (Mn4Be3(SiO4)3S).
הדיינאליט מתגבש במערכת האיזומטרית, חבורת סימטריות נקודתית הקסטטרהדרלית (), וחבורת סימטריות מרחבית P3n.
הגבישים של הדיינאליט אוקטהדרליים או דודקהדרליים עד 10 ס"מ.
אם כי בדרך כלל המינרל מופיע בטבע כמסה חסרת צורה.
לדיינאליט יש פצילות גרועה בכיוונים {111} ו־{11}.
הקשיות של המינרל בינונית, 6-5.5 בסולם מוס, ומשקלו הסגולי הממוצע 3.36 גרם לסמ"ק.
צבעם צהוב, ורוד, חום אדמדם ואדום.
בשקף מנוסר הדיינאליט הוא חסר צבע.
הברק של הדיינאליט הוא זגוגי או שמנוני.
הדיינאליט נתגלה ב-1866 במחצבות הגרניט של העיירה רוקפורט (Rockport) במחוז אסקס (Essex) במדינת מסצ'וסטס בארצות הברית וקרוי על שם הגאולוג והזואולוג האמריקני ג'יימס דווייט דיינה (1895-1813).
הדיינאליט הוא מינרל נדיר המצוי בסלעי גרניט בפגמטיטים המכילים בדיל (בחברת אלביט קסיטריט פיריט ומוסקוביט) בסלעי סקארן (סלע מותמר בהתמרת מגע בחברת מגנטיט גארנט ואוריט) ובמשקעים הידרותרמיים (בחברת ארסנופיריט, קוורץ וכלוריט).
העובדה שבטבע לא מצוי דיינאליט טהור, והוא מצוי תמיד בתמיסה מוצקה עם הלוויט או ג'נהלוויט, כאשר התערובת העשירה ביותר מכילה לא יותר מ-86% של Fe2+, כמו גם העובדה שהחוקרים התקשו לייצר דיינאליט בתנאי מעבדה, גררה את המסקנה שדיינאליט טהור אינו יציב.
אך המחקר של חסן וגרונדי הוכיח כי המינרל הטהור יציב.
דיינוסוכוס (שם מדעי: Deinosuchus) הוא סוג של תנינאי ענק שחי 82–73 מיליון שנה לפני זמננו בגיל הקמפן בתקופת הקרטיקון העליון באמריקה הצפונית, וזכה לפרסום בתור "התנין המפלצתי שטרף דינוזאורים".
הדיינוסוכוס היה בעל חיים ענק ואחד התנינאים הגדולים ביותר שחיו אי-פעם.
הוא היה טורף-על אופורטוניסטי: בנוסף לדגים וצבי ים, הוא טרף גם דינוזאורים גדולים שהתקרבו לגדות של נהרות ומקווי מים אחרים.