tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
גברים שרקדו זה עם זה בריקודים מרובעים פיתחו קוד בו האיש שלבש את הבנדנה הכחולה לקח את התפקיד הזכרי בריקוד, בעוד שהאיש שלבש את הבנדנה האדומה לקח את התפקיד הנשי בריקוד (בנדנות אלו היו בדרך כלל נמצאות סביב הזרוע או תלויות מהחגורה או בכיס האחורי של מכנסי הג'ינס).
מקורות אחרים מייחסים את הרחבת המערכת המקורית בכחול ואדום לקוד של היום בגלל מאמצי שיווק סביב 1971 על ידי חנות הכלבו בסן פרנסיסקו לסחורה ארוטית, The Trading Post, שקידמה ממחטות על ידי הדפסת כרטיסים המפרטים את המשמעויות של צבעים שונים.
אלן סלבי , מייסד Mr.
S Leather בסן פרנסיסקו, טען כי הוא יצר את הקוד הזה עם שותפיו העסקיים ב-Leather 'n' Things ב-1972, כאשר ספק המטפחות שלהם הכפיל בטעות את ההזמנה שלהם והקוד המורחב עזר להם למכור את הצבעים הנוספים שקיבלו.
טבלה זו שורטטה מתוך המהדורה השנייה של ספר הלימוד של לארי טאונסנד הנקרא Leatherman's Handbook II שיצא ב-1983 (המהדורה הראשונה של 1972 לא כללה טבלה זו).
ספר זה נחשב בדרך כלל למוסמך.
ברשימה זו מובהק הרעיון של ימין ושמאל, כאשר צד שמאל מציין את בן הזוג האקטיבי, בעוד שצד ימין מציין את בן הזוג הפסיבי.
המשא ומתן עם פרטנר פוטנציאלי נותר חשוב מאחר שכפי שציין טאונסנד, אנשים עשויים ללבוש מטפחות מכל צבע
צבעמשמעותסאדומאזוכיזםמין אנאלימין אוראליקופרופיליהזנות או זנות גבריתקשירההכל הולךפירסינגפיסטינג אורופיליה
הרשימות הארוכות יותר שנמצאות באינטרנט מורחבות יותר, וקודי הצבעים הרבים בהם משמשים לעיתים קרובות פחות נפוצים, אם כי חלק מהצבעים הללו מוצעים למכירה בחנויות יחד עם כרטיסים בחינם המפרטים את משמעותם.
"קוד הדמים" הוא הכינוי למערכת העונשין באנגליה, שפעלה מהמאה ה-17 ועד לתחילת המאה ה-19. שמו ניתן במאה ה-20, בשל מספר האנשים הגבוה שקיבלו עונש מוות, אפילו בגין פשעים שנחשבו קלים או עוון בסטנדרטים של המאה ה-21.
ב-1688, הוגדרו 50 עבירות בספר החוקים שעונשן מוות, אם כי מספר העבירות כמעט הוכפל עד ל-1776, והוא הגיע ל-220 עד לסוף המאה ה-18. מרבית החוקים החדשים שהוכנסו באותה תקופה עסקו בהגנה על רכוש, שפרשנים מסוימים פירשו כצורה של דיכוי מעמדי של העניים על ידי העשירים.
ג'ורג' סביל הביע מבט עכשווי כשאמר כי: "גברים אינם נתלים בשל גניבת סוסים, אם כי סוסים לא יכולים להיות גנובים".
גניבה גדולה הייתה אחד מהפשעים שגררו עונש מוות.
ההגדרה לגניבה גדולה היה גניבת סחורות ששווין עולה על 12 פני, בערך 1/12 מהשכר השבועי לעובד מיומן באותה תקופה.
לא פעם העריכו המושבעים בכוונה תחילה את שווי הסחורה הגנובה על מנת למנוע עונש מוות.
בסופו של המאה ה-18, מחוקקים ביקשו עונש פחות קשה שעשוי להרתיע עבריינים פוטנציאליים; הגליה עם תקופת עבדות מוגבלת נהייתה העונש הנפוץ יותר.
מגמה זו הומשכה על ידי חוק ההגליה 1717 (16 Geo.
3 c.43), שהסדיר את הנוהג, עד שהשימוש בו הושעה על ידי חוק החוק הפלילי 1776. השייה זו התרחשה בשל המרד הפעיל שהיה בשלוש עשרה המושבות.
כשנחקק החוק, הפרלמנט טען כי ההמשך "נמצא כי הוא נוכח באי-נוחות שונה, במיוחד על ידי מניעת ממלכה זו מנבדקים רבים שעבודתם עשויה להועיל לקהילה, ואשר על ידי טיפול ותיקון נאותים עשויים לחזור ממסלולם הרע ".
חוק זה התפרסם כחוק העבודה הקשה וכחוק ההולקס הן למטרתו והן לתוצאתו.
עם הסרת חלופת ההגליה לעונש מוות, היא תדרוש בחלקה את השימוש בבתי הכלא במקום עונש, ותתחיל לתכנן לבנות בתי כלא.
ב-1785, אוסטרליה תיחשב כמקום שומם הולם להגליית נידונים; הגלות תתחדש, אם כי עכשיו למושבת עונשין שתוכננה במיוחד, עם צאת הצי הראשון ב-1787. ההערכה היא כי למעלה משליש מכלל הפושעים שהורשעו בין השנים 1788–1867 הוגלו לאוסטרליה, כולל לארץ ואן דימן (כיום, טסמניה).
חלק מהנידונים יכלו להימלט מהעונש שהוטל עליהם, אם יסכימו להצטרף לצבא.
המשפטן ויליאם בלקסטון אמר על קוד הדמים כי:
ליאון רדזינוביץ' מצא רישומים על פני 49 עמודים מתוך "חוקי ההון של המאה ה-18", וחילק אותם ל-21 קטגוריות:
בגידה גבוהה, כולל עבירות נגד סדר הירושה הפרוטסטנטית והממסד הפרוטסטנטי
עבירות נגד הסדר הציבורי, כולל התפרעות והרס הגנות שיטפונות וגשרים
עבירות נגד הכנסות ציבוריות, כולל הברחות
דקירה, פגיעה וירי לעבר כל אדם
אונס, חטיפה בכוח ועבירות מין אחרות
גניבה ומעילה על ידי משרתים, עובדי הדואר, פקידים וסוכנים אחרים
עבירות על ידי פושטי רגל
זיוף שטרות, איגרות חוב, צוואות, שטרות חליפין, מניות, בולים, שטרות בנק וכו'.
התאוששות לא נכונה, בכוונה להונות
השמדת אוניות בשל דעות קדומות על חברות הביטוח
פגיעות זדוניות ברכוש, כולל הצתה
חוק זה הפך את עונש המוות לשיקול דעת לכל הפשעים למעט בגידה ורצח.
בהדרגה, באמצע המאה ה-19 הצטמצמו מספר עבירות ההון, וב-1861 מספר עבירות ההון ירד לחמש.
ההוצאה להורג האחרונה בבריטניה התרחשה ב-1964, ועונש המוות בוטל באופן חוקי בשנים הבאות:
"קוד לבוש" הוא ספר שנכתב על ידי קרי פיירסטון.
גיבורת הספר היא מולי פרוסט, שכתוצאה מנזיפה שקיבלה חברתה לשעבר בנוגע לקוד הלבוש בבית ספרן מחליטה להקים את הפודקאסט "קוד לבוש" שמטרתו להתנגד לקוד הלבוש בבית הספר.
בפודקאסט היא מראיינת בכל פעם תלמידה אחרת שנפגעה ממדיניות קוד הלבוש ומהר מאוד הפודקאסט הקטן שלה צובר תאוצה והופך למוביל מהפכה ענקית.
קרי פיירסטון סיפרה כי התחילה את כתיבת הספר על מנת לתת השראה לבנות נוער המזדהות עם הקשיים של הדמויות.
היא עצמה אקטיביסטית, וספריה משקפים את תשוקתה להעלות על פני השטח נושאים שלא מדברים עליהם מספיק וליצור עליהם שיח גלוי.
את ההשראה לכתיבת הספר קיבלהכאשר שמעה את בתה משוחחת עם חברות על בית הספר ושמה לב לדפוס מסוים.
לאחר שראיינה בנות נוער אחרות היא גילתה שקוד לבוש היווה בעיה גדולה באמריקה, וכי כמעט לכל נערה היה סיפור אישי שקשור אליו.
הסיפור מתרחש בחטיבת פישר בקונטיקט.
הוא מתחיל בכך שמולי פרוסט צופה באוליביה בונבנטורה ננזפת על הפרת קוד לבוש, ובגלל התקרית הזו בית הספר מבטל את טיול הקמפינג לכל השכבה.
מולי מקימה פודקאסט על מנת להציג לתלמידים את הסיפור האמיתי מאחורי התקרית, ולמחות על קוד הלבוש.
בכל פרק חברותיה מספרות על תקריות שקרו להן בגלל כפיית קוד הלבוש, ואורחים מיוחדים מוזמנים ומספרים על השפעת הנושא עליהם.
דרך הספר מוצגים הבית של מולי, משפחתה, החבר הטוב ביותר שלה וחיי החברה שלה.
בסיום הספר המרד מצליח, וקוד הלבוש שונה מאכיפות מוגזמות החלות רק על הבנות לאכיפות כמו חובה על לבוש עליון, לבוש תחתון, על נעליים ואיסור על ביגוד שמציג דברי שנאה, קללות, פעילות לא חוקית, גסה או אלימה.
מולי פרוסט - הדמות הראשית בסיפור, תלמידת כיתה ח' בחטיבת הביניים פישר.
מתוארת כתלמידה ממוצעת, שחקנית לקרוס ומנגנת בקלרינט.
חברה של נאוויה ובי בתחילת הסיפור, ובהמשך מכירה חברות חדשות ומחזקת קשרים עם חברותיה מבית הספר היסודי.
מקימה פודקאסט בשם "קוד לבוש", בו תלמידות יכולות לספר על תקריות שעברו בבית ספרן בגלל קוד הלבוש ולמחות עליו.
הפודקאסט שלה זוכה להצלחה והנושא הופך למחאה גדולה שבסופה משתנה קוד הלבוש בבית הספר.
אוליביה בונבנטורה - תלמידת כיתה ח' בחטיבת הביניים פישר.
לומדת בתוכנית מצטיינים, עקב אירוע שקרה איתה מולי מקימה את הפודקאסט "קוד לבוש", ואוליביה היא המרואיינת הראשונה בו.
בי - תלמידת כיתה ח' בחטיבת הביניים פישר, חברה של מולי ונאוויה וחברה לשעבר של אשלי.
אוהבת קיי-פופ ומתוארת כציירת מוכשרת.
תומכת במאבק נגד קוד הלבוש.
פרל - תלמידת כיתה ח' בחטיבת הביניים פישר, נמצאת בתוכנית מצטיינים.
חברה של מולי ואוליביה, מרואיינת בפרק השלישי של הפודקאסט "קוד לבוש", מאוהבת בבי בסתר.
ויל - תלמיד כיתה ח' בחטיבת הביניים פישר.
הוא החבר הטוב ביותר של מולי ושכן שלה, וההורים שלהם חברים קרובים.
ויל ומולי מבלים יחד בבית עץ שנבנה עבורם, שם מולי גם מקליטה את הפודקאסט "קוד לבוש".
ויל תומך במאבק נגד קוד הלבוש, סובל מהתמכרות למשחקי מחשב ומאוהב בפרל.
אשלי - תלמידת כיתה ח' בחטיבת הביניים פישר, חברה לשעבר של מולי, בי ונאוויה.
לאורך העלילה אשלי מתרחקת מן החבורה ומעירה לה פעמים רבות על המחאה שהיא מובילה.
גברת איילר (אצבע) - תפקידה בחטיבת ביניים אינו ברור.
היא נוהגת להעיר לתלמידות על קוד לבוש לעיתים תכופות ולשלוח אותן למזכירות.
התלמידים מכנים אותה בשם "אצבע" כי אינם יודעים מהו שמה האמיתי.
ד"ר קאוצ'מן - מנהל חטיבת הביניים פישר.
נוהג להעיר לתלמידות על קוד הלבוש באופן קבוע ומתנגד למחאה נגדו.
דני פרוסט - אחיה הגדול של מולי הלומד בכיתה י"א.
מוכר סיגריות אלקטרוניות לילדים בחטיבה, ומכור בעצמו לסיגריות.
לקראת סוף הספר הוא נכנס לגמילה.
ליזה - תלמידת כיתה ח' בחטיבת הביניים פישר, שחקנית כדורעף וכותבת, מרואיינת בפרק השני של הפודקאסט "קוד לבוש".
ניק - תלמיד כיתה ח' בחטיבת הביניים פישר, נוהג להציק למולי וחברותיה ומגיע לריתוק כמעט באופן קבוע.
ג'סמין - תלמידת תיכון, חברה של ג'סיקה והמרואיינת בפרק השביעי של הפודקאסט "קוד לבוש".
ג'סיקה - תלמידת תיכון, חברה של ג'סמין והמרואיינת בפרק הרביעי של הפודקאסט "קוד לבוש".
מרי קייט - תלמידת כיתה ז' בחטיבת הביניים פישר, חברתה של לוסי, שכנתה וחברתה של מולי.
הייתה חלק מהמאבק בקוד הלבוש בחטיבה.
הוריה גוננו עליה מילדותה, ומתחילת הספר היא מתוארת כילדה פחדנית.
בסוף הספר מקימה מרי קייט פודקאסט משל עצמה שנקרא "הכל טוב בעיר הדוב" בעקבות בעיית הדובים בעיירה.
לוסי - תלמידת כיתה ז' בחטיבת הביניים פישר, חברה של מרי קייט, שחקנית כדורסל, גזברית מועדון השחמט ופעילה במועצת התלמידים, המרואיינת בפרק החמישי של הפודקאסט "קוד לבוש".
נאוויה - חברה של מולי ובי, חברה לשעבר של נאוויה.
לימדה את מולי לשחק לקרוס, ומתוארת כשחקנית מצטיינת.
טליה - תלמידת כיתה ז' בחטיבת הביניים פישר, זמרת וחברה במועדון השירות לקהילה.
לאחר שננזפה לגבי קוד הלבוש פגשה את מולי בריתוק, ומאוחר יותר התראיינה בפרק השמיני של הפודקאסט "קוד לבוש".
טום - חבר של מולי, נאוויה ובי, שנוהג לשבת איתן בשולחן בארוחת הצהריים.
סובל מפגיעת מוח שנגרמה כתוצאה מתאונת סקי שעבר.
תומך במאבק נגד קוד הלבוש.
קוד טראומה (בקוריאנית: 중증외상센터; באנגלית: The Trauma Code: Heroes on Call) היא סדרת טלוויזיה דרום קוריאנית מסוג דרמה רפואית, שנכתבה על ידי צ'וי טא-קאנג בבימויו של לי דו-יון ובכיכובם של Ju Ji-hoon, Choo Young-woo, Ha Young, Yoon Kyung-ho, ו־Jung Jae-kwang.
הסדרה מבוססת על רומן רשת דרום קוריאני בשם Trauma Center: Golden Hour מאת לי נאק-ג'ון, שפורסם בשירות האינטרנט Naver Webtoon ב-2019 תחת שם העט Hansanleega.
הסדרה עוקבת אחר מסעו של Baek Gang-hyeok, מנתח טראומה מבריק שמצטרף לבית חולים אוניברסיטאי שנמצא בקשיים.
הסדרה התפרסמה בשירות הזרמת המדיה נטפליקס ב-24 בינואר 2025.
Baek Gang-hyeok מצטרף לבית חולים אוניברסיטאי עם מחלקת טראומה הנחשבת לנחותה ברמתה.
עם הגעתו, פני הדברים משתנים.
הרמה של המחלקה הולכת ומשתפרת עקב הכישורים הכירורגיים יוצאי הדופן שלו, אותם רכש בפעילותו באזורי עימות ברחבי העולם, ובגלל השיטות הטיפוליות הבלתי שגרתיות והביטחון הבלתי מעורער שלו.
אלה גורמים בהתחלה לקונפליקטים והתנגשויות עם הצוות הוותיק, אך עם הזמן הוא זוכה בהדרגה להכרה, ומקדם את המחלקה עד שהיא מגיעה למעמד של יחידת טראומה מהשורה הראשונה.
בשנת 2022, לי נאק-ג'ון, הידוע גם בשם העט שלו Hansanleega, רופא אף אוזן גרון, יוטיובר וכותב רומנים באינטרנט, הופיע כאורח בפרק של ה-7 בפברואר בתוכנית הרדיו KBS Cool FM Park Myung-soo.
הוא הצהיר כי נחתם חוזה להפקת סדרה המבוססת על רומן הרשת שלו Trauma Center: Golden Hour, וכי חשב על גונג יו וקים נאם-גיל כמועמדים לככב כשחקנים ראשיים בסדרה.
הסדרה פותחה תחת השם הזמני: מרכז לטראומה חמורה: שעת הזהב (중증외상센터: 골든 아워), ונכתבה על ידי צ'וי טא-קאנג, בבימויו של לי דו-יון ובהפקת סטודיו N ו-Mays Entertainment.
הרכב השחקנים הסופי, הכולל את השחקנים Ju, Choo, Yoon Kyung-ho, Ha Young, ו־Jung Jae-kwang, נחשף ביוני 2023.
על פי דיווח של Ize מ-20 בדצמבר 2024, הסדרה הייתה אמורה לצאת ב-24 בינואר 2025, אך ב-23 בדצמבר נטפליקס קוריאה פרסמה ברשתות החברתיות רשימה של כותרים המתוכננים לצאת בינואר 2025, יחד עם שמה של הסדרה.
שבועיים לאחר מכן, נטפליקס אישרה באופן רשמי את תאריך יציאת הסדרה.
קוד מדינה הוא קוד קצר, אלפאנומרי, המשמש לזיהוי מדינות וטריטוריות נלוות.
השימוש העיקרי בקודים אלו הוא בעיבוד נתונים ובתחום התקשורת.
במהלך השנים פותחו מספר מערכות לזיהוי מדינות באמצעות קודים.
המונח "קוד מדינה" מתייחס לעיתים קרובות לתקן ISO 3166-1 alpha-2, הכולל קודים בני שתי אותיות לזיהוי מדינות.
בנוסף, הוא מתייחס גם לקוד החיוג הבינלאומי של מדינה, אשר מוסדר במסגרת המלצת E.164 של האיגוד הבינלאומי לטלקומוניקציה (ITU).
תקן ISO 3166-1 מגדיר קודי זיהוי קצרים לרוב המדינות והטריטוריות התלויות בהן:
קוד מספרי ISO 3166-1 : קוד בן שלוש ספרות
עבור קודי מטבע ISO 4217
עם סטיות, עבור שמות דומיין ברמה עליונה (ccTLDs) של קוד מדינה באינטרנט: רשימת שמות דומיין ברמה עליונה באינטרנט .
קודי חיוג בינלאומיים הם קידומות מספר טלפון המשמשות לחיוג ישיר בינלאומי (IDD), שהוא מנגנון המאפשר להגיע למנויים באזורים מחוץ למדינה באמצעות רשתות תקשורת בינלאומיות.
קודי המדינה בתחום הטלפוניה מוגדרים על ידי האיגוד הבינלאומי לטלקומוניקציה (ITU) בתקני ITU-T E.123 ו-E.164.
קודי מדינה מהווים חלק מתוכנית המספור הבינלאומית בטלפוניה.
הם מחויגים לפני מספר הטלפון הלאומי של היעד במדינה או בטריטוריה זרה, אך לרוב נדרשת גם הקלדה של קידומת נוספת – קידומת חיוג בינלאומית, שהיא קוד יציאה ממערך המספור הלאומי אל המספור הבינלאומי.
תקני האיגוד הבינלאומי לטלקומוניקציה (ITU) ממליצים על הרצף הספרתי 00 כקידומת זו, ורוב המדינות אכן משתמשות בו.
ה-ITU מתחזק גם את קודי המדינות הבאים:
קודי המדינה הסלולריים (MCC) E.212, עבור כתובות טלפונים ניידים/אלחוטיים.
קידומת ITU, התווים הראשונים של אותות הקריאה של תחנות רדיו וטלוויזיה (ימיות, אווירונאוטיקה, שידור וסוגים אחרים) לזיהוי ארץ המוצא שלהן.
קידומת ITU - הן התווים הראשונים של סימני קריאה של תחנות חובבים וניסיוניות, קידומות ספציפיות לשימוש רדיו חובבני וניסיוני, כך שניתן יהיה לזהות את המפעילים לפי מדינת המוצא שלהם.
קידומות אלו מוקצות ומנוהלות כחוק על ידי הרשות הלאומית המוסמכת, כדי שניתן יהיה לזהות את המדינה ממנה פועל המפעיל.
ספרות זיהוי ימיות (Maritime Identification Digits), לזיהוי מדינות בשידורי רדיו ניידים ימיים.
קודי אותיות של ITU, לזיהוי מדינות חברות ב-ITU.
מפתחי תקן ISO 3166 התכוונו לכך שבמהלך הזמן הוא יחליף מערכות קידוד אחרות.
קודי מדינה של FIPS : תקן עיבוד המידע הפדרלי (FIPS) 10-4 הגדיר קודים בני שתי אותיות המשמשים את ממשלת ארצות הברית ובספר העובדות העולמי של ה-CIA .
ב-2 בספטמבר 2008, FIPS 10-4 היה אחד מעשרה תקנים שבוטלו על ידי המכון הלאומי לתקנים וטכנולוגיה NIST כתקן פדרלי לעיבוד מידע.
GOST 7.67 : קודי מדינה באותיות קיריליות מוועדת התקנים של GOST.
קודי מדינות של נאט"ו : ארגון האמנה הצפון אטלנטית (נאט"ו) השתמש בתחילה בקודים בני שתי אותיות שהושאלו במידה רבה מקודי FIPS 10-4 שהוזכרו לעיל.
בשנת 2003, המהדורה השמינית של הסכם התקינה (STANAG) אימצה את קודי שלוש האותיות של תקן ISO 3166, למעט חריג אחד (הקוד של מקדוניה).
עם המהדורה התשיעית, נאט"ו עובר לקודים בני ארבע ושש אותיות המבוססים על תקן ISO 3166 עם כמה יוצאים מן הכלל ותוספות.
הרמה הראשונה של סיווג היחידות הטריטוריאליות הסטטיסטיות של האיחוד האירופי, המתמקדת בעיקר במדינות החברות באיחוד האירופי.
קודי מדינות של UNDP, המשמשים את תוכנית הפיתוח של האומות המאוחדות (UNDP).
קידומת חיוג עולמית, המשמשת את הלשכה לסטטיסטיקה של תחבורה, חלק ממשרד התחבורה של ארצות הברית .
קודי מדינה של GS1, שהוגדרו על ידי הארגון הבינלאומי ללא מטרות רווח GS1 עבור מספר פריט סחר גלובלי (GTIN) ותקנים אחרים עבור ברקודים וקידומות החברה המתאימות.
WIPO ST.3, שהוגדר על ידי הארגון העולמי לקניין רוחני (WIPO) לזיהוי מדינות וארגוני קניין רוחני אזוריים כאחד.
קודי מדינות של הוועד האולימפי הבינלאומי (IOC), שהוגדרו על ידי הוועד האולימפי הבינלאומי (IOC) לזיהוי מדינות חברות, ובפרט הוועדים האולימפיים הלאומיים .
קודי מדינות של פיפ"א, לזיהוי מדינות חברות ומדינות שאינן חברות בפיפ"א (הפדרציה הבינלאומית של הכדורגל).
קודי רישום רכב בינלאומיים, במסגרת אמנת ז'נבה בדבר תנועה בדרכים משנת 1949 ואמנת וינה בדבר תעבורה בדרכים משנת 1968, לזיהוי המדינה שהנפיקה את לוחית הרישוי של רכב מנועי.
לאחר הרחבת האיחוד האירופי בשנת 2004, האיחוד האירופי החל להשתמש בקוד ISO 3166-1 alpha-2 עבור קודי לוחיות רישוי, אך עם שני שינויים: EL עבור יוון (במקום GR) ו-(לשעבר) UK עבור בריטניה (במקום GB)
לוחיות רישוי דיפלומטיות בארצות הברית, המונפקות על ידי מחלקת המדינה של ארצות הברית לדיפלומטים מוסמכים, כוללות קוד מדינה בן שתי אותיות לזיהוי מדינתו של הנציג.
קידומות רישום מטוסים של ICAO, שהוגדרו על ידי ארגון התעופה האזרחית הבינלאומי (ICAO) לזיהוי מדינת הרישום של כלי טיס.
קידומות של קוד שדה תעופה של ICAO, המוגדרות על ידי ICAO לזיהוי מדינת שדה תעופה.
קודי מדינה של UIC, לזיהוי חברים באיגוד הבינלאומי של הרכבות (UIC).
סיומות אינטרנט לפי מדינה (ccTLD), תחום ברמה עליונה באינטרנט.
במקור, הוא הוגדר על ידי רשות המספרים שהוקצו באינטרנט (IANA), והתבסס בתחילה על תקן ISO 3166-1 alpha-2.
הארגון המטאורולוגי העולמי (WMO) מנהל רשימה משלו של קודי מדינות בדיווח על תצפיות מטאורולוגיות.
זהויות מדינה עשויות להיות מקודדות במערכות הקידוד הבאות:
הספרות הראשונות של מספרי ספרים סטנדרטיים בינלאומיים (ISBN) הן מזהי קבוצות עבור מדינות, אזורים או אזורי שפה (965 – ספרים היוצאים לאור בישראל).
+קוד השפה העברית במערכות הסיווג ISO 639 ובשפות אנגלית, צרפתית וגרמנית קוד ISO 639-2 קוד ISO 639-1 שם השפה באנגלית שם השפה בצרפתיתשם השפה בגרמנית heb he Hebrew hébreu Hebräisch
קוד פתוח משמש בעולם התוכנה לציון תוכנה שקוד המקור שלה נגיש (זמין לצפייה) וכן חופשי לשימוש, לעריכת שינויים ולהפצה מחודשת לכל.
שיטת פיתוח כזו מאפשרת לכל מי שחפץ בכך לקחת חלק בפיתוח התוכנה ולתרום לשיפורה.
מושג קרוב במשמעותו הוא "תוכנה חופשית".
לעיתים שניהם נכללים ביחד כ"תוכנה חופשית וקוד פתוח" .
היותה של תוכנה קוד פתוח משמעותה איננה בהכרח שהיא תוכנה חופשית.
אנדרואיד למשל, היא מערכת הפעלה חינמית וקוד פתוח ו-Red Hat Enterprise Linux, היא הפצת לינוקס מסחרית וקוד פתוח.
כדי לאפשר למתכנתים רבים לחבור יחד לפיתוח תוכנה משותפת ללא ניהול ריכוזי, פיתחו מפתחי הקוד הפתוח סביבות פיתוח התומכות בקוד פתוח.
הסביבה המוכרת ביותר היא תוכנת גיט אשר מאפשרת ניהול גרסאות, מיזוג ענפים וכיוצא בזה על ידי מפתחים רבים.
סביב מושג הקוד הפתוח קיימת תפיסת עולם הטוענת כי התוכנות שייכות להמונים, ועל כן כל החפצים בכך יכולים להיכנס לקוד ולערוך בו שינויים.
זאת, בניגוד לקוד סגור, אשר מזוהה, על פי רוב, עם יצרני התוכנה הגדולים.
לאדם הקונה תוכנות בקוד סגור, לרוב אין אפשרות פשוטה לצפות בפרטי התהליכים שמרכיבים את התוכנות שרכש, מכיוון שהם מוסתרים מפני המשתמש באמצעות הידור (אף שאין זה מחויב.
ייתכן קוד ניתן לצפייה אך אסור לשינויים מצד הרישיון ובשל כך הוא אינו קוד פתוח).
המונחים קוד פתוח ותוכנה חופשית הם מונחים קרובים במשמעותם המעשית, ומשמשים לעיתים קרובות לציון משמעות זהה, אך נבדלים באידאולוגיה שמאחוריהם.
את המונח תוכנה חופשית טבע ריצ'רד סטולמן אשר ייסד את פרויקט GNU ואת המוסד לתוכנה חופשית (Free Software Foundation), והוא מתרכז בחופש המוענק למשתמש בתוכנה כערך חברתי.
המונח קוד פתוח מגיע מארגון יוזמת הקוד הפתוח (Open Source Initiative), והשיקולים העומדים מאחוריו הם של כדאיות כלכלית וטכנולוגית.
התפתחות אידאולוגיית הקוד הפתוח התהוותה במקביל למהפכה ממשית בעולם התוכנה.
בעשורים האחרונים יותר ויותר תוכנות מפותחות מראש כקוד פתוח, ולא מעט בתי תוכנה מפתחים את מוצריהם בקוד פתוח.
כך, למשל, משוחררת מערכת ההפעלה אנדרואיד ומיזם כרומים של גוגל, כ-40% מאתרי האינטרנט בעולם מבוססים על פלטפורמות בקוד פתוח כגון וורדפרס ודרופל.
במשך השנים הפכה מהפכת הקוד הפתוח לגורם השראה מעבר לעולם התוכנה, והיא מתחילה לחלחל גם להתנהלות הניהולית בארגונים.
מיזמי ותוכנות קוד פתוח מבוססים על תרומת המפתחים (המשתתפים במיזם), שהיא על פי רוב התנדבותית.
בקהילות קוד פתוח יש ניסיון להתמודד עם השאלה האם קיימת יכולת לנהל את המפתחים – בעיקר ביחס לניהול בהיבטי הנחיה ולהשפעה על התנהגות, במטרה למקסם את ביצועי הקהילה שאליה משתייכים המפתחים.
התאוריה בנושא מתבססת על מחקרים בפסיכולוגיה, שקבעו קשר בין הנעה להשתתפות.
באופן כללי, מחלקים המחקרים את גורמי ההנעה לשלושה סוגים: צרכים פנימיים, צרכים חיצוניים וצרכים משולבים (Internalized Extrinsic).
בתחום תוכנות הקוד הפתוח באים גורמים אלה לידי ביטוי באופן הבא:
צרכים פנימיים - עצמאות בעבודה כלומר היכולת לבחור כיצד לנהוג וכן מימוש יכולות כלומר מיצוי עצמי.
צרכים חיצוניים – תגמולים כספיים הבאים לידי ביטוי לעיתים, כאשר חברות מסחריות מתגמלות את עובדיהם או אנשים אחרים כדי שיתרמו לפרויקט קוד פתוח.
צרכים משולבים – צבירת מוניטין ומעמד בתחום התוכנה וכן יצירת הזדמנויות לפיתוח או קידום הקריירה.
מאפיין נוסף הוא ערך שימושי (Use Value), כלומר רצון המפתח לתקן באג בתוכנה שמפריע לו, או לייצר תכונה חדשה שהיא שימושית עבורו.
מחקר אמפירי בנושא סקר שלושה פרויקטים של קוד פתוח בקהילת אפאצ'י (Apache).
ישנם קשרים שונים בין גורמי המוטיבציה השונים – בפרט אין סתירה בין מוטיבציה פנימית וחיצונית, מוטיבציית מעמד מגבירה מוטיבציה פנימית ומוטיבציה חיצונית תורמת למוטיבציית מעמד (לפירוט הקשרים ראו איור 2 במאמר).
ישנם גורמי מוטיבציה משמעותיים יותר ופחות – מוטיבציה חיצונית ומוטיבציית מעמד קשורות להשתתפות מעל הממוצע, בעוד מוטיבציית ערך שימושי קשורה להשתתפות מתחת לממוצע.
המלצות המחקר הן מעשיות, ומופנות בעיקר כלפי מנהלי קהילות קוד פתוח המעוניינים לשפר את השתתפות וביצועי המפתחים בקהילותיהם:
עידוד שיתופי פעולה עם חברות מסחריות – לדוגמה, בצורת מתן תשלום לעובדי החברות בתמורה להשתתפות בפרויקט קוד פתוח.
טיפוח מוטיבציית מעמד בקרב מפתחים – למשל, על ידי שימוש בפרסום למפתחים בעלי תרומה או באמצעות שיווק העובדה כי מעורבות בפרויקטי קוד פתוח משמשת מנוף להשתלבות או קידום בשוק העבודה.
מחקר נוסף חקר את הסיבות והיתרונות שבעטיים מפתחים אנשים בשיטת קוד פתוח ולא בשיטות מסחריות.
היכולת לבחור איזה קוד לפתח כל פעם מחדש במקום לפתח קוד משעמם שבחר הממונה.
לטווח הארוך, פיתוח קוד איכותי ושימושי יוביל להצעות עבודה נוספות.
סיפוק והכרה על ידי מפתחים עמיתים מהקוד שפותח.
האפשרות "לאותת" על רמה גבוהה של יכולת וכישרון באה לידי ביטוי בצורה חזקה יותר כאשר מפתחים בשיטת קוד פתוח, נובעת משלוש סיבות:
כל אחד יכול לראות את התרומה של הקוד שפותח, את רמת הקושי של הקוד, היכולת להשתמש בקוד על ידי מפתחים אחרים ועוד.
במקרה של הצלחה, מפתח הקוד זוקף לזכותו המלאה את הצלחת הקוד.
חיזוק משמעותי לדימוי העצמי ולמוניטין של מפתח הקוד.
הידע שנצבר למפתח בשיטת הקוד הפתוח ניתן לשימוש גם בתחומים אחרים, דבר שמעלה את ערכו של המפתח בעיני המעסיק ובשוק העבודה בכלל.
לינוקס היא הדוגמה המשמעותית ביותר כיום ליישום קוד פתוח ותוכנה חופשית.
זוהי משפחה של מערכות הפעלה, המבוססות על ליבת לינוקס.
קוד המקור של ליבת לינוקס זמין לשימוש, לשינוי ולהפצה בחינם לכל אחד.
דוגמה נוספת היא MySQL, מסד נתונים יחסי שפותח במקור על ידי החברה השוודית MySQL AB וכיום בבעלות חברת אורקל.
בתחום החומרה, בולטת המערכת של ארדואינו, מיקרו-בקר בעל מעגל מודפס יחיד, עם סביבת פיתוח משולבת (IDE) ברישיון קוד פתוח, אשר מטרתה ליצור סביבה נוחה וזולה לפיתוח פרויקטים המשלבים תוכנה עם רכיבי אלקטרוניקה.
כאשר ההבדל בין מילות הקוד גדול במיוחד ניתן אפילו לתקן שגיאות, כל עוד מספר השגיאות קטן מספיק.
המוטיבציה המקורית לבניית קודים לתיקון שגיאות הייתה לצורך תקשורת מעל ערוץ רועש.
בעת שליחת מידע על פני תווך פיזי כלשהו (למשל, כבל), עלולות לקרות שגיאות כתוצאה מתופעות פיזיקליות כלשהן (למשל, ביט כלשהו עלול להחליף את ערכו, או להמחק).
על בעיה זו ניסה להתגבר קלוד שאנון בשני מאמרים משנת 1948 בהם הוא הציג את המונח של קוד לתיקון שגיאות (יחד עם הנחת היסודות של תורת האינפורמציה).
שאנון הציע לקודד את ההודעה בהודעה ארוכה יותר, כך שאם נשלח את ההודעה הארוכה לאורך התווך במקום את ההודעה המקורית, נוכל לפענח ממנה את ההודעה המקורית, גם אם התווך ישבש את ההודעה ששודרה.
אם כך, קוד במובן זה נתון על ידי פונקציית קידוד ופונקציית פענוח.
שאנון חשב על התווך (במונחים של שאנון: ערוץ או Channel) כעל אובייקט אקראי, המשבש כל ביט בהסתברות ידועה מראש, וחיפש קודים עבורם ההסתברות שהתווך ישבש את ההודעה כל כך עד שפונקציית הפענוח תכשל היא נמוכה.
שנתיים מאוחר יותר, ב-1950, הציג ריצ'רד המינג גישה אחרת להגדרת קודים מתקני שגיאות.
המינג רצה שתמיד יהיה אפשר לפענח את מילת הקוד, בהינתן והתווך מוגבל בכמות הביטים שהוא משבש - כאילו היה התווך יריב זדוני בעל היכולת לשבש כמות כלשהי של הביטים המשודרים, במידה לבלבל את הצדדים המתקשרים כמה שאפשר.
בגישה זו, במקום לנסות ולמזער את הסתברות השגיאה של המפענח, קוד במובן המינג מנסה להגדיל את המרחק בין כל שתי מילות קוד.
בהכללה גסה, ניתן לחשוב על הגישה של המינג כגישת "המקרה הגרוע" (Worst Case) ועל הגישה של שאנון כגישת "המקרה הממוצע" (Average Case).
אינטואיציה עבור שני המובנים של קוד - המגיעה ממבט תאורטי יותר - היא שקוד לתיקון שגיאות מפזר את האינפורמציה של מילה על פני הרבה ביטים, כך שכל ביט נושא כמות קטנה יותר של מידע.
באופן אינטואיטיבי, גם אם יימחקו כמה ביטים הנושאים אינפורמציה קטנה כל אחד מהם, עדיין המידע יהיה קריא, ואף אינפורמציה לא תאבד.
אינטואיציה זו מסבירה אולי איך מצאו קודים לתיקון שגיאות הרבה שימושים ועניין רב גם מחוץ לתחום של תקשורת מחשבים, תופעה הנראית מפתיעה ממבט ראשון.
במובן של המינג, אנחנו מתעלמים לחלוטין משלבי הקידוד והפענוח ופשוט חושבים על הקוד כעל אוסף של מילים.
כך למשל התמונה של פונקציית הקידוד של קוד במובן שאנון היא קוד במובן של המינג.
ובאופן פורמלי, אם הוא אלפבית (קבוצה סופית של סימנים), קוד הוא תת-קבוצה של אוסף המילים באורך , כלומר .
אף על פי שגודל האלפבית אינו חייב להיות בינארי, עדיין המונח ביט משמש כשם לתו כללי ב-.
כדי למדוד את איכותו של הקוד, נעזרים בכמה פרמטרים של הקוד:
גודל הבלוק (block size) הוא בכמה ביטים נעזרנו לקידוד.
תחת הסימונים מעלה זהו .
מימד הקוד (dimension) הוא כמה ביטים אפקטיביים של מידע קודדנו.
כאינטואיציה לקראת ההגדרה, נחשוב למשל על קוד שגודלו הוא עבור איזשהו שלם, ניתן אז לזהות את הקוד עם אוסף כל המילים באורך (כקבוצות): , ולחשוב על הזיהוי הזה כפונקציית קידוד.
לכן ניתן להגיד שהקוד מקודד ביטים באופן אפקטיבי.
באופן מדויק יותר, יוגדר קצב הקוד כ- .
פרמטר דומה הוא הקצב (rate): , המודד את היחס בין כמה ביטים אפקטיביים קודדנו, לעומת כמה ביטים נשלחו בפועל.
מרחק הקוד (distance) מודד כמה רחוקות מילות הקוד זו מזו.
זהו מרחק המינג (Hamming Distance) המינימלי בין כל שתי מילות קוד.
ובמדויק: כש- הוא מרחק המינג בין ו-, כלומר בכמה ביטים ו- שונים זה מזה.
באופן דומה לסימון עבור קצב, נהוג להגדיר גם מרחק יחסי: .
גודל האלפבית הוא גודל האלפבית מעליו הקוד מוגדר.
נסמן את גודל האלפבית כ-.
נהוג לקרוא לקוד בעל גודל בלוק , קצב , מרחק , וגודל אלפבית , קוד .
קוד פשוט הוא חזרה על כל ביט מספר מסוים של פעמים.
עבור 3 חזרות הקוד הוא: .
קוד פשוט נוסף הוא הוספת ספרת ביקורת.
מקרה פרטי מעניין שלו הוא הוספת ביט זוגיות - בהינתן מילה בינארית באורך נוסיף לה ביט נוסף שיגרום לXOR של כל הביטים להיות 0. כלומר הקוד הוא .
קודים מעניינים יותר יתקבלו אם נעניק לאלפבית מבנה כלשהו.
בפרט, אם נחשוב על האלפבית כשדה סופי: , יקבל מבנה טבעי של מרחב וקטורי.
קוד נקרא קוד ליניארי אם הוא תת מרחב ליניארי של .
על אף שבמבט ראשוני נראה שהגדרה זו היא ספציפית למדי ומגבילה, רוב הקודים הטובים הידועים הם למעשה קודים ליניאריים.
המימד של קוד ליניארי (כקוד) שווה למימד שלו כמרחב וקטורי.
מאחר שקוד ליניארי סגור תחת חיסור, ומאחר ומרחק המינג נשמר תחת חיסור, המרחק של קוד ליניארי שווה למשקל המינג (מספר הביטים שאינם אפס, או באופן שקול מרחק המינג ממילת האפס; מסומן ב-) המינימלי של מילת קוד שאינה מילת האפס:
אם כך, קוד ליניארי טוב הוא כזה שבו כל מילת קוד מזכירה את 0 מעט מאוד פעמים.
דוגמה טבעית לאוסף כזה של אובייקטים הוא פולינומים.
זהו הרעיון הבסיסי מאחורי קוד ריד-סולומון.
אם נסמן את איברי השדה , ונבחר פרמטר , קוד ריד-סולומון יוגדר כך:
עובדה ידועה על פולינומים מעל שדות היא שכל פולינום ממעלה לכל היותר , יש לכל היותר אפסים, ועל כן זהו קוד .
באופן דומה מוגדרים קודים ליניאריים טובים נוספים, כדוגמת קוד אדמר (הבנוי מכל הפונקציות הליניאריות) או קוד ריד-מולר (הבנוי מכל הפולינומים במספר משתנים וממעלה חסומה).
המודל עליו מסתכל שאנון בהגדרתו מורכב משלושה שלבים:
השולח בוחר הודעה באקראי, מקודד אותה בעזרת פונקציית קידוד כלשהי, ושולח את ההודעה המקודדת מעל ערוץ.
הערוץ משבש את ההודעה, בצורה אקראית כלשהי, המוגדרת על ידי הערוץ.
המקבל קורא את ההודעה שיצאה מהערוץ, ומנסה לפענח אותה בעזרת פונקציית פענוח כלשהי.
באופן דומה לקודים במובן המינג, קצב הקוד (rate) נתון על ידי .
ערוץ מוגדר על ידי אוסף התפלגויות הנתמכות מעל , אחת לכל הודעה אפשרית ב.
בהינתן הודעה ב, הערוץ פולט הודעה ב הנדגמת מההתפלגות של .
בהינתן ערוץ, נרצה להגדיר את הקיבולת (Capacity) שלו, מדד של כמות המידע שהערוץ מסוגל להעביר מבלי לפגום בו.
ישנן שתי דרכים להגדיר קיבולת:
הגדרה כקצב המקסימלי: נאמר שקצב מסוים הוא בר-השגה (achievable), אם קיימת משפחה אינסופית של קודים, שכל קוד בה הוא עם קצב לפחות , ובנוסף ההסתברות שפונקציית הקידוד מבצעת בו שגיאה הולך וקטן עד ששואף ל-0. אם כך, קיבולת הערוץ תוגדר על ידי הקצב המקסימלי שהוא בר-השגה:
הגדרה ככמות המידע שהערוץ משאיר: עבור פונקציית קידוד כלשהי , נסמן ב את המשתנה המקרי שמתקבל מקידוד הודעה אקראית וב את פלט הערוץ על .
עבור שני משתנים אקראיים בדידים נסמן ב את האינפורמציה ההדדית שלהם, מדד לכמות המידע ששניהם חולקים.
ממשפט הקידוד מעל ערוץ, שתי ההגדרות שלעיל שקולות.
הערוץ הסימטרי הבינארי (Binary Symmetric Channel), הנתון על ידי פרמטר ומסומן , מבצע פעולת החלפה עבור כל ביט.
כלומר, עבור כל ביט בנפרד ובאופן בלתי תלוי, מחליף אותו (ממיר 0 ב-1, ו1 ב0) בהסתברות .
ערוץ מחיקה בינארי (Binary Erasure Channel), הנתון על ידי פרמטר ומסומן , מוחק כל ביט בהסתברות , וכותב במקומו סימן כלשהו המסמן את המחיקה.
לרוב סימן זה מסומן ב.
ערוץ השמטה בינארי (Binary Deletion Channel), הנתון על ידי פרמטר , משמיט כל ביט בהסתברות .
על כן, אורך הפלט של הערוץ אינו קבוע ובוודאי אינו בהכרח האורך של הקלט המקורי של הערוץ, מה שמקשה מאוד על האנליזה של ערוץ זה.
הבעיה של לקבוע את הקיבולת של ערוץ זה היא בעיה פתוחה.
משפט הערוץ הרועש של שאנון
שאנון התעניין בחישוב הקיבולת של ערוץ, והצליח לחשב את הקיבולת של ערוץ סימטרי בינארי.
משפט הערוץ הרועש של שאנון קובע כי לכל , הקיבולת של הערוץ הבינארי הוא , כש היא אנטרופיית שאנון של משתנה מקרי ברנולי עם הסתברות :
קודים לתיקון שגיאות מאפשרים תקשורת אמינה מעל ערוץ רועש, על ידי קידוד ההודעה לפני שליחתה, ופענוח ההודעה (המורעשת) בהגעתה ליעד.
לשימוש פרקטי, נרצה קודים לתיקון שגיאות בעלי קידוד ופענוח מהירים, ובעלי קצב גבוה.
בקודים אלו, נכתוב את המידע בצורת טבלה, כך שכבכל תא בטבלה ישב אחד מהביטים של ההודעה המקורית, ונוסיף סיבית זוגיות לכל שורה (בLRC) או עמודה (בVRC).
בקודים אלו ניתן לזהות לכל היותר שגיאה אחת בכל שורה/עמודה (בLRC/VRC; בהתאמה), אך לא לתקן אותה.
היתרון שלהם לעומת זאת הוא שהם יעילים ומאפשרים מימוש קל ומהיר בחומרה.
ניתן לשלב בין שיטות אלה, בקוד VLRC, שם נשלח את ביט הבקרה לכל שורה ולכל עמודה.
כעת ניתן לזהות עד 3 שגיאות, ואף לתקן שגיאה בודדת, באמצעות הצלבת השורה והעמודה שבהן התגלו שגיאות.
שיטה זו שימושית ביותר בבדיקת קבוצה (Group Testing).
שיטות פופולריות נוספות לקידוד הן סיכום ביקורת (checksum) וCRC, בהן משורשרת לסוף ההודעה תוצאת פונקציה כלשהי של ההודעה.
בעת הפענוח מחשבים את אותה הפונקציה על ההודעה שהגיעה, ומשווים זאת עם התוצאה הנתונה.
הפונקציה נבחרת כך ששינויים רדנומיים בהודעה יגרמו לפלט הפונקציה להשתנות, וכך נוכל לזהות (אך לא בהכרח לתקן) שגיאות בעת העברת ההודעה בהסתברות טובה.
יתרונם הגדול של שיטות אלו הוא פשטותם, ויעילותם הגבוהה.
שיטות מתקדמות יותר כוללות קודי קונבולוציה, וקודי LDPC.
אם נאחסן מידע על החסן פיזי (דיסק קשיח, למשל), המידע עלול להימחק או להיהרס עם הזמן (למשל דיסק שנשרט, או שרת שנופל).
גם על בעיה זו ניתן להתגבר בעזרת קודים לתיקון שגיאות - במקום לאחסן את המידע עצמו, נאחסן את הקידוד של המידע עם קוד לתיקון שגיאות.
כעת, גם אם חלק מהמידע יימחק, עדיין נוכל לשחזרו.
בעיית האחסון במסד נתונים לא אמין לא סתם דומה לבעיית התקשורת מעל ערוץ רועש - היא ממש שקולה.
ניתן לחשוב על אחסון במסד נתונים כעל "שליחת הודעה לעתיד", כלומר שליחת הודעה לרגע בו נרצה לקרוא את המידע ששמרנו.
בשימוש פרקטי, לרוב נעשה שימוש בקוד חזרות, בעיקר מאחר שהוא מתאים לשימוש במערכות אחסון מבוזרות.
עם זאת, גם קודים אחרים שימושיים למדי ולמשל טכנולוגיית אחסון המידע RAID משתמשת בקוד ריד-סולומון.
בעיה בסיסית בסיבוכיות תקשורת היא השוואה בין מחרוזות.
בבעיה זאת, אליס מקבלת מחרוזת אחת, בוב מקבל מחרוזת שנייה, ואליס ובוב רוצים - בעזרת תקשורת מינימלית ביניהם - לדעת האם שתי המחרוזות שוות.
פתרון טריוויאלי יהיה שאליס תשלח את המחרוזת שלה לבוב, ובוב ישווה ביניהם.
אך פתרון זה דורש כמות גדולה של תקשורת בין אליס ובוב (למעשה, פתרון זה הוא אופטימלי ללא שימוש ברנדומיות).
אך בהינתן ולאליס ולבוב יש גישה לאקראיות פומבית, כל אחד מהם יכול לקודד את המחרוזת שלו עם קוד לתיקון שגיאות (אותו הקוד עבור אליס ובוב) ולהתייחס לאקראיות הפומבית כאינדקס של ביט בקוד.
אליס תשלח לבוב רק את הביט שבאותו האינדקס בקידוד שלה, ובוב ישווה בין הביט שבאותו האינדקס בקידוד שלו עצמו ובין הביט שהגיע מאליס.
הוא יקבע שהמחרוזות שוות אם הביטים שהושוו אכן שווים.
אם המחרוזות שהיו לאליס ובוב מלכתחילה היו שוות, גם הקידודים שלהם יהיו שווים ובוב תמיד יצדוק.
אחרת, ההסתברות של בוב לענות נכונה היא לפחות המרחק (היחסי) של הקוד.
אם אליס ובוב יבחרו קוד עם מרחק גדול, ההסתברות שלהם להצליח תהיה גדולה, בעוד רק ביט אחד נשלח.
קודים הם האובייקט הבסיסי בהרבה בניות של מערכות הוכחה הסתברותיות (Probabilistically Checkable Proofs).
בתחום של קושי קירוב (השקול לבניית מערכות הוכחה הסתברותיות), קודים משמשים לרוב כ"גדאדג'טים" ברדוקציות של קושי קירוב אופטימלי.
בדרנדומיזציה, קודים משמשים לבנייה של אובייקטיביים פסאודו-רנדומיים כמו מחלצי רדנומיות (Randomness Extractors) והתפלגויות עם הטיה קטנה (Small-Bias Distributions).
ידועים גם קשרים בין קודים לאובייקטים פסאודו-רנודמיים נוספים, למשל גרפים מרחיבים.
קוד ספגטי הוא כינוי גנאי לקוד של תוכנית מחשב הכתוב באופן לא מובנה, כך שלקורא הנתקל בקוד לראשונה קשה מאוד להתמצא בו, והפקודות הכתובות בו מעורבבות זו בזו כספגטי בצלחת.
בשל היותו קוד לא קריא, קשה לשימוש חוזר ומורכב לתחזוקה, הגישה הרווחת היא שקוד הספגטי אינו מקובל ואף מעיד על כישלון מסוים של המתכנת ליצור קוד ברור.
קוד ספגטי נוצר לעיתים קרובות במערכות תוכנה מורכבות, בעקבות יצירת גרסה ראשונית (גם כזו שכתובה היטב) של התוכנה ולאחר מכן הוספת תכונות, ללא אפשרות של תכנון מחדש של קוד מערכת התוכנה (בעיקר עקב אילוצי זמן).
מאפיין טיפוסי של קוד הספגטי הוא שימוש נרחב בפקודת goto (לפני שתכנות מובנה הפך לנורמה מקובלת), המורה למעבד המחשב "לקפוץ" לפקודה הנמצאת בשורה מסוימת, שלא לפי סדר השורות בקוד.
ה"קפיצה" הזו עשויה ליצור לולאות תכנותיות - לרוב מותנות, על ידי פקודת if - או שגרות (רוטינות) מלאכותיות, באופן שייקשה לזהותן.
אם ממשיכים לעשות שימוש בשיטה הזו לאורך זמן, במהלך תחזוקת אותו קוד, הולכים ונוצרים בו טלאים רבים של פקודות goto, ה"מקפיצים" את המעבד הלוך ושוב ברחבי הקוד, אשר נעשה מסובך ומפותל.
בשנת 1968, פרסם אדסחר דייקסטרה את מאמרו המפורסם Structured Programming with go to Statements, בו שלל את השימוש בפקודה זו, ובעקבותיו המושג תכנות מובנה הלך ותפס מאז תאוצה.
כיום, השימוש בפקודת goto נחשב לבעייתי בהנדסת התוכנה, ומשתמשים בה רק במקרים חריגים (כגון יציאה מלולאה מקוננת).
על מנת למנוע מקרים של קוד ספגטי בדרך כלל מוסיפים לקוד "comments" - הערות שניתן לכתוב בקוד, אשר המחשב אינו קורא אותן וכך ניתן לכתוב הסבר בכל אורך רצוי על כל פעולה בקוד.
הקשר שבו מקובל ואף יעיל להשתמש בקוד ספגטי, הוא במקרה שבו הבלגן הוא חלק מהמטרה: קוד המכונה של וירוסים נפוצים רווי בדרך כלל בפקודות קפיצה אקראיות למראה, או אפילו אקראיות ממש.
טכניקה זו מקשה על איתור הווירוס ועל הניתוח של דרך פעולתו.
בנוסף, ישנן תחרויות כתיבת קוד בלתי קריא (למשל Obfuscated C Code); גם כאן, פקודות goto מעלות את מידת האי-קריאות של הקוד.
דוגמה למקטע קוד ספגטי "קלאסי" בשפת פורטרן:
כאשר עוברים על הקוד מלמעלה למטה, ניתן לקבל את הרושם שהשורות בין 10 ל-20 מבצעות יחד פעולה בעלת משמעות.
אולם בהמשך ניתן לראות כי ישנה פקודות קפיצה אל פקודה 11, הנמצאת באמצע הקבוצה הזאת.
קוד נפוליאון או קודקס נפוליאון (נקרא גם בשם הקוד האזרחי של צרפת; בצרפתית: code civil) היה הקודקס האזרחי הצרפתי, שכונן על-פי פקודתו של נפוליאון בונפרטה, שליט צרפת.
החוק נכנס לתוקף ב־21 במרץ 1804, והשפעתו ניכרת עד היום.
תפקיד מרכזי בעיצוב הקוד מילא ז'אן-ז'אק-רז'יס דה קמבאסרס (Jean-Jacques-Régis de Cambacérès), שכיהן כקונסול שני לצד נפוליאון בעת גיבוש הקוד.
בצרפת היו נהוגות שיטות משפט שונות: משפט קנוני, משפט רומי, משפט מנהגי ומשפט מקומי.
הליך הקודיפיקציה בצרפת מסמל את תום תקופת המשפט המשותף לכל אירופה.
היה זה מעבר למשפט לאומי, בתוך מגמה כללית של לאומיות באירופה, במהלך עידן חדש מבחינה פוליטית בעקבות המהפכה הצרפתית.
נפוליאון נתן את הדחיפה לסיום הקודיפיקציה, שנעשתה בתוך זמן קצר ביותר ביחס למורכבות המשימה, ונכח באופן אישי בחלק מישיבות הצוות שגיבש את הקוד.
קוד נפוליאון מנוסח בפשטות (בהשראת כתבי מונטסקיה) מתוך מטרה שיהיה מובן לעם ולא רק למשפטנים מומחים.
הוראות יסודיות בו לא השתנו עד היום, ומהוות את עמוד השדרה של החיים הציבוריים בצרפת.
הקוד היה הראשון שנוסד במדינה עם מערכת משפטית אזרחית.
הוא היווה רפורמה של החוק הצרפתי, והתבסס על ההכרה בכך שכל בני-האדם נולדו שווים ובעלי-זכות לרכוש.
העובדה כי הכרזה זו כללה גם את היהודים הביאה להטבה ניכרת בזכויות היהודים גם בשאר רחבי אירופה שנכבשה על ידי נפוליאון.
הקודקס הוא אחד מדברי החקיקה המשפיעים ביותר בעולם בעקבות כיבושי נפוליאון שהפיצו את הקוד ברחבי אירופה, ובזכות הקיצור, הבהירות והניסוח שלו, שהיוו השראה לקודקסים של מדינות אחרות.
בנוסף לקודקס הזה, בצרפת שלושה קודקסים נוספים: פלילי, פרוצדורלי ומסחרי.
קוד נפוליאון מבוסס על משפט צרפתי קדום יותר וכן על המשפט הרומי.
בהתאם למסורת הקוד האזרחי היוסטיניאני, הקודקס מחולק לחלק כללי בעל שישה סעיפים, ואחר כך לשלושה ספרים:
מעמד אישי – משפחה, ירושה, כשרות משפטית וכו'.
קניין – החלק הגדול ביותר.
דיני חיובים – העברת קניין מיד ליד, חוזים, נזיקין וכו'.
מטרתו של נפוליאון הייתה לערוך רפורמה במערכת המשפט הצרפתי ברוח ערכי המהפכה הצרפתית, זאת מכיוון שמערכת החקיקה המלכותית והפאודלית הכילו הוראות מבלבלות ולעיתים אף מנוגדות, בעת הניסיון ליישמן.
בטרם חקיקת הקוד לא הייתה בצרפת מערכת חוקים אחידה, חוקים רבים היו תלויים במנהגי המקום, ולעיתים הוגבלו על-ידי מתן פטור, פריבלגיות וזיכיונות שניתנו על ידי מלכים או שליטים פאודליים אחרים.
במהפכה הצרפתית בוטלו הזכויות הפאודליות ומערכות חוקים מגוונות בכל חלקי צרפת צריכות היו להיות מוחלפות במערכת חוקים אחת, שעל כתיבתה הופקד ז'אן-ז'אק-רז'יס דה קומבסֶרֶס.
אולם, עקב תהפוכות המלחמה וחוסר היציבות במדינה, לא ניתן היה להתקדם במלאכת החקיקה עד לתקופת נפוליאון, אז יכול היה קומבסֶרֶס להתרכז במלאכה.
הקוד נוסח על יסוד מגוון מנהגים בצרפת, למערכת אחידה אחת בהשראת המשפט היוסטיניאני.
הקוד היווה שינוי מן היסוד לאופיה של מערכת המשפט הקונטיננטלי והפך את החוקים לנהירים הרבה יותר להמוני העם.
הקוד עורר ויכוחים עזים ברשות המחוקקת בצרפת.
קודאין או מתילמורפין (Codeine, Methylmorphine) הוא סם ממשפחת האופיאטים ומשתיך לקטגורית הסמים הנרקוטיים.
קודאין משמש כתרופה לשיכוך כאבים קלים עד בינוניים, דיכוי שיעול יבש (שיעול לא יעיל, שלא תורם להוצאת ליחה) וכתכשיר נוגד שלשול.
קודאין משווק כמלח פוספאט, ולעיתים כמלח סולפט.
הקודאין הוא אלקלואיד המצוי באופיום בריכוזים הנעים בין 0.7% ל-2.5%.
ניתן להפיק קודאין מאופיום, אולם רוב הקודאין המשמש ברפואה מופק ממורפין.
תכשירים המכילים, בין היתר, קודאין נמכרים בישראל בשמות: ברונכולט פורטה, היסטפד קומפאונד לינקטוס, טוקאר סירופ, מיגרלב, נורופן פלוס, ספסמלגין, פרטוסול סירופ, קודאברול, קוד-אקמול, רוקסט, רוקה-קאר.
השימוש בקודאין ברפואה מתרכז בעיקר בטיפול בסימפטומים הבאים:
דיכוי שיעול יבש (שיעול לא יעיל, שלא תורם להוצאת ליחה)
שיכוך כאבים חלשים עד בינוניים
קודאין משווק לעיתים בתערובת עם פרצטמול, אספירין או איבופרופן.
ולעיתים גם בתוספת של קפאין.
תערובות אלה מספקות שיכוך כאב חזק יותר מאשר שימוש בכל אחד מהמרכיבים בנפרד (אפקט סינרגיסטי).
ברוב מדינות העולם, קודאין הוא תרופה הניתנת למכירה ללא מרשם רופא, אך בפיקוח משרד הבריאות המקומי.
כמו כן נזקק אדם הרוצה למכור קודאין לרישיון רוקחות.
בישראל, על-פי פקודת הסמים המסוכנים הקודאין מותר לשימוש ואחזקה, ובלבד שלא יינתן בכמויות ובריכוז העולים על המפורט בפקודה זו ובפקודת הרוקחות.
עם זאת, שר הבריאות יכול להוציא צו המכניס את הקודאין לרשימת הסמים המסוכנים (האסורים).
במקרים קיצוניים: קשיי נשימה ואף מוות
כמו כל האופיאטים, לאורך זמן השימוש מתפתחת עמידות לתופעות אלה, בנוסף לעמידות לשימושים הרפואיים, כאשר לכל תופעה ישנו קצב שונה של התפתחות עמידות.
העמידות יורדת ואף נעלמת כאשר ישנו אי-שימוש ממושך בסם.
בשל השפעותיו האופוריות והמרגיעות וכתוצאה מהיותו חוקי וקל להשגה בבתי המרקחת זכה הקודאין לפופולריות אצל צרכני סמים.
מכורים משתמשים בו לעיתים כתחליף להרואין, זאת אף על פי שהשפעתו חלשה יחסית ותופעות הלוואי קשות יותר.
אחת הסכנות בשימוש בתרופות המכילות קודאין, מעבר להתמכרות, היא שברוב המקרים הן מכילות חומרים פעילים נוספים, כמו פרצטמול, איבופרופן או אספירין, אשר בכמויות גבוהות יכולים לגרום לנזק בלתי-הפיך ואיברים שונים בגוף האדם, בהם הכבד, הכליות ומערכת העיכול.
תרופות המכילות קודאין בלבד כחומר פעיל עשויות להכיל אחוז גבוה של אלומיניום סיליקט () אשר פוגע בכבד לאורך זמן.
שילוב החומרים הנוספים הביא להתפתחותן של טכניקות "ביתיות" מגוונות למיצוי הקודאין מהתרופה, בין היתר באמצעות מים.
בתקשורת נתונים, קוד שתיים-מתוך-חמש הוא קידוד בינארי של מספרים עשרוניים, אשר בו:
כל ספרה עשרונית מיוצגת על ידי רצף של חמש סיביות, אשר בדיוק שתיים מהן שווה לערך 1, ושלוש האחרות שוות לערך 0.
בדרך כלל הסיביות ממושקלות (שוות ערך) על פי 0-1-2-3-6. עם זאת, כדי לשמור על הכלל הראשון, הספרה העשרונית אפס מקודדת כ"01100"; במובן הצר, המישקול לעיל 0-1-2-3-6 מהווה רק עזר זיכרון ולא חלק מהמבנה הממשי של הקוד.
המרחק המינימלי בין מילות הקוד הוא 2, כלומר כל שתי מילים שונות זו מזו בלפחות שתי סיביות ולכן הקוד מסוגל לזהות שגיאה אחת, אך לא לתקן אותה.
הברקוד "POSTNET" של שירות הדואר האמריקאי משתמש בקוד שתיים-מתוך-חמש כאשר הערך 1 מיוצג על ידי קווים ארוכים, וקווים קצרים מייצגים את הערך 0. ברקוד זה משמש לייצוג המיקוד הפנים-ארצי לציוד מיון וניתוב דואר אוטומטי.
במקרה הזה, הסיביות ממושקלות בצורה מעט שונה: 0-1-2-4-7. כמו כן, האפס מקודד כ"11000" בינארי.
המחשבים IBM 7070, IBM 7072 ו-IBM 7074, שייצורם החל בשנת 1958, השתמשו אף הם בקוד שתיים-מתוך-חמש.
הסיביות לא היו ממושקלות, ומוספרו רק לצורך סידורן: 0-1-2-3-4. לכל מילת מידע יכולה להיות מסומנת ב"סימנים" פלוס ומינוס עבור מילת מידע שמייצגת מספר, או A כדי לציין שמדובר במילה שמערבת ספרות וסימנים.
"סימן" זה יוצג בעזרת הסיביות במקומות 0,3 ו-4 בלבד.
הטבלה הבאה מציגה את הקידודים של הספרות 0-9 בווריאציות שונות של קוד שתיים-מתוך-חמש.
קודה ("זנב" באיטלקית; מ"קאודה" בלטינית, ראו להלן), במוזיקה, היא קטע המביא פרק ביצירה או יצירה נפרדת לכלל סיום באמצעות הרחבה.
הקודה התפתחה מן האקורדים הפשוטים של קדנצה לצורה עצמאית ומשוכללת.
בסדרה של וריאציות על נושא או ביצירה, הבנויה מרצף של נושאים בסדר קבוע, הקודה היא קטע, שניגודו לסיומי הווריאציות או הנושאים הנפרדים ברור דיו להבהיר את תפקידו כחותם את המכלול בסיום שלם.
בתיווי מוזיקלי משמש סמל הקודה, בדומה לסימן dal Segno, כסמן ניווט.
סמל הקודה נראה כסריג מטרה, מוצאים אותו בעיקר בעיבודי מוזיקה פופולרית, והוא משמש כאשר היציאה מקטע חוזר נמצאת בתוך אותו קטע ולא בסיומו.
ההוראה "לקודה" מציינת, שהנגן צריך לקפוץ אל קטע נפרד, המסומן בסמל זה.
צ'ארלס בורקהארט גורס, שהסיבה לשכיחותן, ואפילו נחיצותן, של קודות היא, שבשיאו של החלק העיקרי של יצירה, "קטע מאומץ במיוחד", במקרים רבים פראזה מורחבת, הוא לעיתים תוצר של "עיבוד רעיון עד לסיומו המבני".
בנוסף הוא טוען כי יצירת כל התנופה הזו מחייבת בסיומה קודה, שתאפשר למאזין "להחזיר מבטו" אל היצירה עצמה, "לקלוט את כולה" ו"ליצור תחושת איזון".
קאודה (Cauda, רבים Caudae), השורש הלטיני של קודה, משמשת בחקר קונדוקטוס (יצירה מימי הביניים לטקסט לטיני) של המאות ה-12 וה-13. הקאודה מתייחסת למליסמה (קישוט) ארוכה על אחת ההברות האחרונות של הטקסט, החוזרת בכל אחד מן הבתים.
הקונדוקטי התחלקו על פי המסורת לשתי קבוצות, קונדוקטוס קום קאודה וקונדוקטוס סין קאודה .
הקאודה מספקת אפוא תפקיד סגירה וסיכום, בדומה לזה של הקודה המודרנית.
קודטה ("זנבנב" באיטלקית) ממלאת אותה מטרה כמו הקודה, אולם בקנה מידה קטן יותר, כחותמת קטע של יצירה ולא את היצירה בשלמותה.
באופן טיפוסי, קודטה מסיימת את חלקי התצוגה (אקספוזיציה) והחזרה (רפריזה) ביצירה בצורת סונאטה, בהמשך לנושא השני (במודולציה לסולם שונה) או לנושא הסוגר (אם יש כזה).
מכאן, שבתצוגה היא מופיעה בדרך כלל בסולם המשני, אבל בחזרה היא מופיעה בסולם הראשוני.
הקודטה הרגילה מסתיימת בקדנצה מושלמת בסולם המתאים ובכך מאשרת את הטונאליות.
אם יש חזרה על התצוגה, תחזור גם הקודטה, אבל לפעמים יש שינוי קל בסיומה, תלוי אם היא מובילה חזרה לתצוגה או אל קטעי הפיתוח.
בתורת הגרפים, קוד פרווּפֵר (Prüfer Sequence) הוא התאמה בין קבוצת העצים הממוספרים בעלי n צמתים לבין אוסף הווקטורים באורך n-2 המורכבים ממספרים טבעיים בין 1 לבין n, באופן שמהווה מעין קידוד של המידע שדרוש כדי ליצור את הגרף.
את הקידוד יצר המתמטיקאי הגרמני היינץ פרווּפֵר (1896-1934) ב-1918, וסיפק בכך את ההוכחה הקונסטרוקטיבית הראשונה למשפט של קיילי (1889) שלפיו מספר העצים הפורשים של הגרף השלם הוא .
קוד פרופר הוא פונקציה חד-חד-ערכית ועל מאפשר לזהות בעיות ספירה של עצים ממוספרים כבעיות הנוגעות לתכונות של סדרות של מספרים ובכך מאפשר ייבוא של שיטות קומבינטוריות בסיסיות לפתרון בעיות מורכבות בתורת הגרפים.
תהליך הקידוד - מעבר מגרף לקוד
בהינתן עץ כלשהו וצומת כלשהו בתוכו נסמן ב- את העץ המתקבל על ידי הסרת הצומת v וכל הצלעות המחוברות אליו.
סימון זה יאפשר להגדיר רקורסיבית את פעולת הקוד.
נבחר את העלה (צומת בעץ המחובר לצומת אחד בלבד, כלומר צומת בעל דרגה 1) שמספרו הוא מינימלי.
נרשום, במקום הבא בווקטור הקוד, את מספרו של הצומת היחיד שמחובר אליו.
לאחר המחיקה נוצר עץ חדש עם מספר צמתים קטן באחד מהעץ המקורי, עליו נפעיל שוב את התהליך.
התהליך יסתיים כאשר יישארו שני עלים המחוברים אחד לשני.
היות שאורך הקוד שווה למספר צמתים שהוסרו - אורך הקוד הוא בעל n-2 איברים.
תהליך החילוץ - מעבר מקוד לגרף
נציג פונקציה הופכית לקוד פרופר, כלומר, מעבר מווקטור באורך n-2 המכיל מספרים טבעיים מ-1 עד n לעץ תואם.
נדרש להיעזר ברשימה של כל המספרים הטבעיים בין 1 ל-n ובווקטור הקוד.
נחפש את המספר המינימלי ברשימה שאינו מופיע בווקטור הקוד, ונציב אותו כצומת בגרף.
ניקח את הערך הראשון בווקטור ונציב כצומת בגרף
נמתח קשת בין הצמתים שנוצרו בשני השלבים הקודמים
נמחק את המספרים מהווקטור ומהרשימה
נחזור על השלבים שוב ושוב, לאחר n-2 שלבים יישארו ברשימה שני מספרים והווקטור יהיה ריק.
נחבר את שני הצמתים האלו בקשת.
קוד-גורו היא תחרות מחשבים ישראלית לעידוד המצוינות במדעי המחשב התחרות התקיימה לראשונה בשנת 2000 ומתקיימת מאז ברציפות מדי שנה.
קהל היעד הוא בני 15 עד 18 (התחרות פתוחה לכל מי שטרם מלאו לו 19 שנה ביום התחרות עצמו).
התחרות נועדה לאתר בני נוער בעלי יכולות גבוהות במיוחד ולסייע להם להתקדם בתחומים אלה.
נותני החסות של התחרות מגיעים מהגופים הבולטים במשק בתחום האקדמיה, התעשייה והצבא ונותנים לתחרות ולמשתתפים ערך מוסף באמצעות שיתופי פעולה עם המשתתפים וליווי שלהם לאחר התחרות.
הפרסים בתחרות הם ציוד מחשוב מתנת חברת יבמ ישראל.
כיום הפרסים אינם ממשים אלא המלצות למקומות
התחרות בוחנת ידע בתחומי ההיגיון, והמתמטיקה.
חידות מתמטיות (כגון הרכב על ידי הספרות הנל 52674985 תרגיל השווה ל־100 בארבע פעולות חשבון בלבד(-,+,×,÷))
בשנת 2005 התווספה תחרות קודגורו-אקסטרים, המשלבת ידע בשפת סף (אסמבלי 8086 סטנדרטי).
לתחרות זו אין מגבלת גיל.
כל קבוצה מוגבלת לעד 3 משתתפים.
התחרות מתנהלת כמו משחק צוללות משודרג, לכל קבוצה יש 2 שורדים (מקביל לצוללות) הממוקמים במיקום כלשהו על הזירה, הזירה בנויה 65536 בתים בזיכרון המחשב, מיקום השורדים על הזירה הוא רנדומלי ולכל אחד מהם יש קוד שנכתב עבורם מראש (יש מינימום של 1024 בתים של מרחק משורד לשורד).
הקוד של השורד נכתב בשפת אסמבלי 86X, ניתן ללמוד עליו באתר התחרות בסרטוני הדרכה (או על ידי ספר של גבהות שגם ניתן למצוא באתר).
הקוד בנוי מפקודות אסמבלי 86X שזו שפת מכונה כפי שהוזכר לעיל התחרות היא כמו משחק צוללות, אז אם ברצונך לדוגמה להתקיף על נקודה על הזירה אתה תשתמש בפקודה mov [0x0], 0xcc, הפקודה הזו תתקיף במקום ה־00 של הזירה את הערכים cc.
ישנם מגוון דרכים להתקיף וחלקים יעילים יותר וחלקם פחות.
התחרות רצה בצורה ככה שכל אחד בתורה מבצע פקודה, כשכל השורדים ביצעו פקודה חוזרים לבן אדם הראשון והוא מבצע עוד פקודה (יש פקודה להעלאת הסיכוי מאפס לקבל עוד תור בכל פעם שאתה מריץ תור היא נקראת nrg ניתן ללמוד עליה בהדרכות).
התחרות בפועל מחולקת לכמה שלבים:
במקרה וכל השורדים עשו מעל 200,000 מהלכים, כל מי ששרד עד אז מתחלק עם שאר השורדים על הנקודה.
בהתחשב בעובדה שמרצים מעל 10,000 הרצות חייב להיות שהטוב ביותר מול רוב השחקנים יהיה מקום ראשון וכן הלאה, שלב זה מהווה ניקוד יחסית קטן לשורדים העולים לגמר, לרוב זה בין 20-40 אחוזים.
פרסום התוצאות מתפרסם חלקית, זאת אומרת שכדאי לשמור על ההפתעה, כל הקבוצות הנמצאות בטופ 8 מקבלות על אותה הרצה 25 נקודות, וכן הלאה נתון לשינוי.
במקום לפרסם את הקבוצה שלך ותוצאותיה תקבל רק את בית הספר שלך (ככה שאם באתם אם עוד קבוצה מבית הספר לא תדעו מי באמת עלה ואם באתם לבד הם לא יפרסמו אתכם בכלל).
התוצאות עצמם יתפרסו אחרי התחרות הפרונטלית עם הקבוצה העולות לגמר.
בסוף ההרצה הראשונית יפרסמו את הקודים של כל התחרים.
התחרות הפרונטלית מתנהלת כמו ההרצה הראשונית רק שכולם מגעים למקום מסוים ועובד במקום עצמו על השורד, (ניתן לשנות 1 משני השורדים שהגשתם מראש).
בסוף התחרות יפרסמו את הקודים של כל התחרים.
בסוף הגמר יפרסמו את הקודים של כל התחרים.
זומבים הם קוד קבוע שתמיד יהיה על הזירה רק במיקום רנדומלי, קוד הזומבי מתפרסם לפני ההרצה ככה שתוכל לקרוא אותו, לרוב תראה שהוא מצפין את מיקומו ושולח אותו לזירה או משהו בסגנון.
אחרי שאתה מגלה את המיקום של הזומבי אתה יכול לנצל אותו ולשלוח לו פקודה לקפוץ לקטע קוד מסוים או להרוג אותו.
היתרון בזומבים הוא שאתה יכול לתקוף וקבל עזרה במקום לתקוף עם 2 שרודים אתה תתקוף עם 3, (שים לב אם כל השורדים שלך מתו אבל הזומבי.ת האחרון שורד באותו סבב אף אחד לא יקבל נקודה).
כמעט תמיד הזומבים בתחרות הפרונטלית ובגמר ישתנו,
נכון להיום לתחרות אין פרסים פורמליים, אבל לתחרות יש ערך יעיל והרבה עזרה לעתיד אם אתם מכוונים לעולם הסייבר.
התחרות תתן מדליות לטופ ארבע ותעודה לטופ שמונה (כל העולים לגמר אלה אם באותה שנה עלו תשע וכו').
תחרות זו מבוססת בחלקה על המשחק Core War שפותח בשנת 1984. כיום עדיין קיימות קבוצות המגלות עניין רב במשחק (מלך הגבעה), ואף נערכים טורנירים ברחבי העולם.
במהלך שנות התחרות קוד-גורו אקסטרים, התווסף לתחרות תחרות לצעירים.
המשתתפים בתחרות בדומה לתחרות הקודמת כותבים 2 "שורדים", אך בכל זאת יש כמה הבדלים, לדוגמה בזמן שאצל הבוגרים יש מגבלה של 512 בתים, אצל הצעירים המגבלה נתונה לשינוי לפי דעתם של האחרים לאותה השנה.
הסיבה לכך נובעת מכדי שלא יעתיקו את הקודים של הבוגרים.
בזמן שלתחרות של הבוגרים כל המעוניין יכול להתחרות, אצל הצעירים יש הגבלה מכיתה ז-ט.
התחרות נועדה לכוון אותך, להעיד עלייך, ככה שאם הגעת למקום או אפילו נצחת, זה מאוד יעזור לך בעתיד ובכלל היא מקנה לך כישורים ככה שתוכל להתחרות בתחרות של הבוגרים בעוד שאתה מכיר את הפלטפורמה.
נכון ל־2025 אין פרסים פורמליים בתחרות, אבל התחרות תעניק תעודה לטופ 8, ומדליות ותעודות לבית הספר לטופ 4. את המדליות האלה מומלץ שתביא כשתנסה להתקבל לצבא, בייחוד אם ברצונך להיכנס ליחידות גבהות בסייבר.
הרי כל מטרת התחרות היא לחפש ילדים מוכשרים ל־8200, ולהכשיירם.
התחרות נתמכת על ידי הארגונים יבמ ישראל; עמותת בוגרי 8200; אגף התקשוב בצה"ל; יחידת אופק של חיל האוויר; בית ספר אפי ארזי למדעי המחשב במרכז הבינתחומי הרצליה; האוניברסיטה הפתוחה.
קודו הביצות או הסיטטונגה (שם מדעי: Tragelaphus spekii) הוא מין של אנטילופה ממשפחת הפריים.
קודו הביצות נפוץ ברחבי אפריקה, בעיקר ליד נהר הקונגו.
ישנם עדרים מסוימים שחיים בסביבות נהר הזמבזי.
תפוצתו מוגבלת לאזורי ביצות, יערות וסבכי שיחים.
הזכרים גדולים וכבדים באופן ניכר מהנקבות, ובנוסף יש להם זוג קרניים סליליות שאורכן נע בין 45 ל-90 ס"מ.
צבעו של הזכר חום כהה ופס לבן חוצה את גבו לאורך.
הנקבות חסרות קרניים וצבען חום בהיר, מבנה גופן עדין יותר משל הזכרים.
פרסותיו של קודו הביצות מפושקות וגדולות, ומבנה זה תורם ליכולתו לנוע בבוץ הטובעני.
כמו כל האנטילופות, קודו הביצות ניזון אך ורק ממזון צמחי – עלים, שורשים, פקעות, עשב וצמחי מים.
בעונת הרבייה, זכרי הקודו נוגחים בקרניהם ביריב שלהם כדי לזכות בנקבות.
הזכר המנצח זוכה בנקבות ומזדווג אתן.
הזכרים המובסים הכפופים לזכר השליט, יוצרים עדרים משלהם.
לאחר היריון שנמשך 8–9 חודשים הנקבה ממליטה גור אחד בלבד.
לאחר הלידה גור "קודו הביצות" דומה לנקבה (גם אם הוא זכר).
אורך חייו הממוצע של קודו הביצות הוא 15–20 שנה.
אויביו העיקריים של הקודו הם אריות, נמרים, צבועים, ואת הגורים הקטנים טורפים הבבונים והשימפנזים.
הביצה היא מקום המפלט של הקודו.
הקודו נמלט לעבר הביצה כדי לברוח מטורפיו, אם הביצה עמוקה דיה יוכל הקודו לקפוץ למים ולהסתתר כשנחיריו מחוץ למים כדי שיוכל לנשום.
הקודו יוצא מהמים כאשר האויב מתייאש והסכנה חולפת.
קודו (ביפנית: 鼓童), או מתופפי קודו, הם קבוצת מתופפים יפנים מהאי סאדו המנגנים על תופי טאיקו.
נגינתם מושפעת מאלמנטים יפנים מסורתיים כמו גם מנגני סווינג וג'אז.
מטרת הקבוצה היא לשמר את המסורת היפנית אך במקביל גם לתת לה פירוש חדש.
למילה קודו ביפנית שתי משמעויות : הראשונה היא "פעימת לב" והשנייה "ילדי התוף".
נגן בקבוצה עובר הכשרה של שנתיים ועוד שנה של התלמדות בטרם הוא הופך להיות חלק מהקבוצה.
החל מפסטיבל ברלין שנערך בשנת 1981 העלתה קבוצת קודו למעלה מ-3,000 הופעות בחמש יבשות שונות ברחבי העולם.
קודו-הא (מיפנית: 皇道派; בתעתיק לטיני: Kōdōha; סיעת הדרך הקיסרית) הייתה סיעה פוליטית שפעלה באימפריה היפנית בשנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20 ודגלה בהחלפת הממשל ביפן תוך שימוש בכוח ובטרור.
הסיעה הוקמה והונהגה על ידי הגנרל סדאו אראקי, שהיה איש צבא ופילוסוף פוליטי יפני, ערכיה נקבעו במידה רבה לאור רעיונותיו של האידאולוג היפני קיטה איקי, שהאמין בצורך של יפן להתרחב באמצעות אימוץ מדיניות מיליטריסטית ואגרסיבית כלפי שכנותיה.
היא הייתה הסיעה הקיצונית ביפן כאשר מנגד פעלה סיעת הטוסיי הא (סיעת השליטה) המתונה יותר.
בין שתי הסיעות התנהל מאבק שעיקרו השפעה על הצבא היפני.
השם קודו-הא (הדרך הקיסרית) ניתן לסיעה לאחר נאום של הגנרל אראקי ב-1932, בו השתמש במילים אלו.
סיעת הקודו-הא התפרקה לאחר מרד הנפל של 26 בפברואר 1936 וחבריה בחלקם נשפטו ובחלקם אף הוצאו להורג.