tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אחרי ארבע שנים ל-16% מ-150 המטופלים המקוריים הייתה ירידה טובה בתדירות ההתקפים, ל-14% הייתה ירידה מצוינת ואצל 13% פסקו ההתקפים לגמרי.
המספרים האלה כוללים רבים שכבר לא שומרים על הדיאטה.
אלה שהמשיכו לשמור על הדיאטה אחרי פרק זמן זה לא היו נטולי התקפים, אבל הייתה להם תגובה מצוינת
ניתן לצרף תוצאות של כמה מחקרים קטנים יותר כדי להציג ראיות חזקות יותר מאלה האפשריות מכל מחקר בנפרד.
נמצא כי מחצית מן החולים השיגו הפחתה של 50% בהתקפים ושליש מהם השיגו הפחתה של 90%.
המחקר המבוקר האקראי הראשון שהתבצע על דיאטה קטוגנית פורסם ב-2008. מחקר זה כלל 145 ילדים.
מחציתם נבחרו באופן אקראי כדי להתחיל דיאטה קטוגנית מידית ומחציתם התחילו אחרי עיכוב של שלושה חודשים.
הילדים שקיבלו את הטיפול בעיכוב היוו קבוצת ביקורת, דבר חשוב במיוחד למצבים רפואיים כמו אפילפסיה, כאשר מצבם של החולים יכול להשתפר או להתדרדר בלי קשר לטיפול.
מבין הילדים בקבוצת הדיאטה, אצל 38% הייתה ירידה של לפחות 50% בתדירות ההתקפים, אצל 7% הייתה ירידה של לפחות 90% ואצל ילד אחד פסקו ההתקפים.
רק אצל 6% מקבוצת הביקורת הייתה ירידה של יותר מ-50% בתדירות ההתקפים ואצל אף ילד לא הייתה ירידה של 90%.
תדירות ההתקפים הממוצעת בקבוצת הדיאטה ירדה בשליש.
בקבוצת הביקורת החמיר דווקא ממוצע תדירות ההתקפים.
מומחים לדיאטה הקטוגנית ממליצים לשקול שימוש בה עבור ילדים עם אפילפסיה בלתי נשלטת שניסו שתיים או שלוש תרופות אנטי-אפילפטיות ונכשלו.
רוב הילדים שמתחילים את הדיאטה הקטוגנית לא הצליחו בלפחות פי שלושה ממספר זה.
הדיאטה הקטוגנית מותווית כטיפול נוסף בילדים שיש להם אפילפסיה עמידה לתרופות.
לילדים שיש להם נגע מוקדי (נקודה אחת של אי תקינות במוח הגורמת לאפילפסיה) הסיכוי להיות נטולי התקפים הוא טוב יותר בניתוח מאשר בדיאטה הקטוגנית.
קל מאוד להכין צורה נוזלית של הדיאטה עבור תינוקות וילדים המוזנים בצינור, והיא נסבלת על ידיהם בקלות.
חסידי הדיאטה ממליצים לשקול את השימוש בה אחרי שנכשלים בשתי תרופות משום שהסיכוי שתרופות אחרות יצליחו הוא רק 10%.
יש לשקול שימוש בה אפילו מוקדם יותר עבור תסמונות אפילפטיות מסוימות, שם היא הוכיחה עצמה שימושית מאוד.
אלה כוללות את תסמונת דרווה, אינפנטיל ספאזם, אפילפסיה מיוקלונית אסתטית וטרשת קרשית.
סקר שנערך ב-2005 אצל 88 נוירולוגים של ילדים בארצות הברית מצא ש-36% מהם רשמו את הדיאטה באופן קבוע אחרי שלוש או ארבע תרופות שלא הצליחו.
24% רשמו אותה מדי פעם כמוצא אחרון, 24% רשמו אותה רק במקרים נדירים בודדים ו-16% לא רשמו אותה אף פעם.
יש כמה הסברים לפער הזה בין ההוכחות והפרקטיקה הקלינית.
גורם עיקרי אחד יכול להיות מחסור בדיאטנים קליניים הנחוצים כדי לפקח על תוכנית הדיאטה הקטוגנית.
בדרך כלל מתחילים דיאטה קטוגנית בשילוב עם משטר התרופות האנטי-אפילפטיות הקיים, אם כי ניתן לגמול חולים מהתרופות אם הדיאטה מצליחה.
יש ראיות מסוימות לתועלת שבשילוב כאשר הדיאטה משולבת עם קוצב וגאלי או עם התרופה זוניסאמיד ולכך שהדיאטה עלולה להצליח פחות אצל ילדים הנוטלים פנוברביטל.
הדיאטה הקטוגנית איננה טיפול נעים, הוליסטי או טבעי באפילפסיה.
כמו בתרופות רציניות אחרות, גם בטיפול זה עלולים להיות סיבוכים, אם כי בדרך כלל הם פחות קשים ותכופים מאשר בתרופות אנטי-אפילפטיות או בניתוח.
תופעות לוואי שכיחות קצרות טווח אבל קלות לטיפול כוללות עצירות, חמצת מטבולית והיפוגליקמיה, אם מתחילים את הדיאטה בצום.
הכולסטרול עלול לעלות לסביבות 30%.
שימוש ארוך טווח בדיאטה קטוגנית עלול לגרום לעיכוב בגדילה אצל ילדים, לשברים ולאבנים בכליות.
יש צורך בתוספים כדי להגיב על המחסור ביסודות קורט.
בערך 1 מתוך כל 20 ילדים המטופלים בדיאטה הקטוגנית יפתח אבנים בכליות, בהשוואה לאחד לכמה אלפים באוכלוסייה הכללית.
מעכבי אנהידראז קרבוני, כמו טופירמאט וזוניסאמיד, ידועים כתרופות המגדילות את הסיכון לאבנים בכליות, אבל לא נראה שהשילוב של תרופות אלה עם דיאטה קטוגנית מגדיל את הסיכון מעבר לדיאטה עצמה.
בית החולים ג'ונס הופקינס מספק אשלגן ציטראט לכל החולים המטופלים בדיאטה קטוגנית והתוצאה היא ירידה של פי שבעה במקרים של אבנים בכליות, אבל שימוש זה לא נבדק במחקר מבוקר לאורך זמן.
יש שלוש סיבות להיווצרות אבנים בכליות בהקשר לדיאטה:
עודף סידן בשתן מתרחש בשל דה-מינרליזציה בעצמות יחד עם חמצת.
העצמות מורכבות בעיקר מסידן וזרחן.
הזרחן פועל יחד עם החומצה והסידן מופרש על ידי הכליות.
יש בשתן ריכוז נמוך במידה לא תקינה של ציטראט, חומר שעוזר בדרך כלל לפרק את הסידן באבנים בכליות.
לשתן יש pH נמוך דבר שמונע מחומצת השתן להתמוסס וכך נוצרים גבישים שמהווים גרעינים להיווצרות אבני כליות,
מוסדות רבים הגבילו את שתיית המים של החולים בעד 80% מהצריכה היומית הדרושה.
לא מעודדים יותר נוהל זה.
אצל מבוגרים תופעות הלוואי השכיחות כוללות: איבוד משקל, עצירות, רמות כולסטרול גבוהות, ואצל נשים אי סדירות של הווסת, לרבות היעדר וסת.
הדיאטה הקטוגנית היא טיפול רפואי תזונתי המערב שיתוף של כמה דיסציפלינות.
חברי הצוות כוללים דיאטן קליני של ילדים המתאם את תוכנית הדיאטה, נוירולוג ילדים המנוסה בדיאטה הקטוגנית ואחות מוסמכת המתמצאת באפילפסיה של ילדים.
עזרה נוספת ניתן לקבל מעובד סוציאלי שעובד עם המשפחה וכן רוקח שיכול לייעץ על התוכן הפחמימני של התרופות.
לבסוף, ההורים ומטפלים אחרים צריכים לקבל הדרכה בנושאים שונים של הדיאטה כדי שאפשר יהיה ליישם אותה בצורה בטיחותית.
יישום הדיאטה יכול להציב קשיים למטפלים ולחולה בשל הזמן הדרוש למדידה ולתכנון הארוחות.
היות שכל אכילה לא מתוכננת עלולה להוות הפרה של האיזון התזונתי הדרוש, יש אנשים שמוצאים שהמשמעת הנחוצה ליישום הדיאטה קשה מדי ולא נוחה.
יש אנשים שמפסיקים את הדיאטה או עוברים לדיאטה תובענית פחות, כגון דיאטת אטקינס שעברה שינוי או טיפול בעל מדד גליקמי נמוך, משום שהקשיים שהם חווים גדולים מדי עבורם.
הפרוטוקול של בית החולים ג'ונס הופקינס להתחלת הדיאטה הקטוגנית אומץ בהיקף נרחב.
הוא מורכב מהתייעצות עם החולה והמטפלים בו, ולאחריה אשפוז קצר בבית החולים.
בשל הסיכון לסיבוכים בזמן התחלת הדיאטה הקטוגנית רוב המרכזים הרפואיים מתחילים את הדיאטה בהשגחה רפואית צמודה בבית החולים.
בהתייעצות ההתחלתית עובר החולה בדיקות של מצבים העלולים להתוות התוויית נגד לדיאטה.
ניתנת היסטוריה רפואית ונבחרים הפרמטרים לדיאטה: היחס הקטוגני של שומן לעומת חלבון ופחמימות, הדרישות הקלוריות וצריכת נוזלים
ביום שלפני הכניסה לבית החולים ניתן להפחית את שיעור הפחמימות במזון והחולה מתחיל בצום אחרי ארוחת הערב.
עם האשפוז מותרים רק נוזלים נטולי קלוריות או קפאין עד ארוחת הערב המכילה ליקר ביצים המוגבלת לשליש מהקלוריות הרגילות לארוחה.
ארוחות הבוקר והצהריים הבאות אחריה הן דומות לזו של הערב וביום השני מוגדלת ארוחת "ליקר הביצים" לשני שלישים של הערך הקלורי האופייני לארוחה.
ביום השלישי מכילה הארוחה את מלוא הערך הקלורי והיא כבר ארוחה קטוגנית אופיינית (לא ליקר ביצים).
אחרי הארוחה הקטוגנית ביום הרביעי משוחרר החולה מבית החולים.
אם מתאפשר משנים לו את התרופות לכאלה שאינן מכילות פחמימות.
בעודו בבית החולים נבדקת רמת הסוכר בדם כמה פעמים ביום ועוקבים אצל החולה אחרי סימנים אופייניים של קיטוזיס (שניתן לטפל בהם על ידי כמות קטנה של מיץ תפוזים).
חוסר אנרגיה ועייפות הן שכיחות אבל נעלמות בתוך שבועיים.
ההורים משתתפים בשיעורים במשך שלושת הימים הראשונים בהם הם לומדים על תזונה, ניהול הדיאטה, הכנת ארוחות, הימנעות מסוכר וטיפול במחלות.
רמת הידע והמחויבות הנדרשת מההורים גבוהה יותר מאשר עם תרופות.
וריאציות על הפרוטוקול של ג'ונס הופקינס הן שכיחות.
ההתחלה יכולה להיות במרפאות חוץ במקום באשפוז בבית החולים.
לעיתים קרובות אין צום התחלתי (צום מגדיל את הסיכון לחמצת, להיפוגליקמיה ולאיבוד משקל).
במקום להגדיל את גודל הארוחות במשך שלושה ימים יש מוסדות שנותנים ארוחות בגודל אחיד אבל משנים את היחס הקטוגני מ-2:1 ל-4:1.
אצל מחצית מן החולים יש הפחתה בהתקפים בתוך חמישה ימים (אם הדיאטה מתחילה בצום של יום או שניים), אצל שלושה רבעים מן החולים יש הפחתה בתוך שבועיים ואצל 90% יש הפחתה בתוך 23 ימים.
אם הדיאטה לא מתחילה בצום, הזמן שבו מחצית החולים תחווה הפחתה בהתקפים תתארך לשבועיים אבל שיעורי ההפחתה ארוכי הטווח לא מושפעים.
מעודדים הורים להתמיד בדיאטה לפחות שלושה חודשים עד שמחליטים סופית לגבי התועלת.
אחרי ההתחלה מבקר הילד בקביעות במרפאות חוץ של בית החולים שם הוא נבדק על ידי דיאטנית ונוירולוג.
כמו כן נערכות כמה בדיקות.
בדיקות אלה נערכות כל שלושה חודשים בשנה הראשונה ואחרי כן כל שישה חודשים.
תינוקות מתחת לגיל שנה נבדקים לעיתים תכופות יותר, כשהביקור הראשון הוא אחרי שבועיים עד ארבעה שבועות מתחילת הדיאטה.
דרושה תקופה של התאמות קטנות כדי להבטיח שתהיה רמה קבועה של קטוסיס וכדי להתאים בצורה טובה יותר את תכנון הארוחות לחולה.
כוונון עדין זה נעשה בדרך כלל בטלפון עם הדיאטנית של בית החולים וכולל שינוי מספר הקלוריות, שינוי היחס הקטוגני או הוספת MCT או שמן קוקוס לדיאטה הקלאסית.
נבדקות רמות הקטונים בשתן מדי יום כדי לגלות האם הושג קטוסיס וכדי לאשר שהחולה שומר על הדיאטה אף על פי שאין מתאם בין הקטונים לתוצאה נוגדת פרכוסים.
דבר זה נעשה על ידי שימוש בסרט בדיקת קטונים המכיל ניטרופרוסיד המשנה צבע מצהוב-ורוד לחום ערמוני בנוכחות אצטואצטאט (acetoacetate) (אחד משלושת גופיפי הקטון).
עלולה להיות עלייה לזמן קצר בתכיפות ההתקפים בזמן מחלה או אם רמת הקטונים אינה יציבה.
ניתן לשנות את הדיאטה אם תכיפות ההתקפים נשארת גבוהה או אם הילד מאבד משקל.
עלול להיות איבוד שליטה בהתקפים כתוצאה מסיבות לא צפויות.
אפילו מזון נטול סוכר יכול להכיל פחמימות כמו מלטודקסטרין, סורביטול, עמילן ופרוקטוז.
תכולת הסורביטול בשמן שיזוף ובמוצרים אחרים לטיפול בעור עלולה להיות גבוהה דיה עד שהוא ייספג דרך העור וכך ינטרל את הקטוסיס.
כ־20% מן הילדים שמשתמשים בדיאטה קטוגנית משיגים חופש מהתקפים ורבים אחרים יכולים להפחית את התרופות האנטי-אפילפטיות שלהם או להפסיק לקחת אותן לגמרי.
אחרי כשנתיים מאז התחלת הדיאטה או אחרי שישה חודשים של חופש מהתקפים ניתן להפסיק, בהדרגה, את הדיאטה במשך כחודשיים שלושה.
דבר זה נעשה על ידי הפחתת היחס הקטוגני עד שלא מבחינים יותר בקטונים בשתן ואז מפסיקים את כל ההגבלות הקלוריות.
התזמון והשיטה האלה להפסקה מחקה את זו של הפסקת תרופות אנטי-אפילפטיות אצל ילדים, כאשר הילד נעשה חופשי מהתקפים.
הזמן הכללי של הדיאטה תלוי בצוות המטפל ובהורים.
משכי זמן של עד 12 שנים נחקרו ונמצאו מועילים.
ילדים המפסיקים את הדיאטה אחרי שהגיעו לחופש מהתקפים נמצאים בסיכון של 20% שההתקפים יחזרו.
אורך הזמן עד החזרה משתנה מאוד אבל הממוצע הוא שנתיים.
סיכון זה של חזרת התקפים הוא בהשוואה ל-10% בניתוח (כאשר חלק מן המוח מוסר) ו-50-30% בטיפול תרופתי.
אצל אלה שההתקפים חזרו אצלם רק מחצית יהיו משוחררים שוב מהתקפים, או בעזרת תרופות או על ידי חזרה לדיאטה הקטוגנית.
חזרה של ההתקפים היא סבירה יותר כאשר ה-EEG מראה זיזים אפילפטיים המציינים פעילות אפילפטית במוח אבל היא מתחת לרמה שתגרום להתקף.
חזרה של התקפים אפשרית, גם, אם סריקת MRI מראה אי תקינות מוקדית (למשל, אצל ילדים שיש להם טרשת קרשית).
ילדים כאלה יכולים להישאר עם הדיאטה זמן רב יותר מאשר הממוצע ואף הוצע שילדים שיש להם טרשת קרשית המגיעים לחופש מהתקפים ימשיכו בדיאטה הקטוגנית ללא הגבלה
הדיאטה הקטוגנית מחושבת על ידי דיאטנית עבור כל ילד.
הגורמים המשפיעים על תכנון הארוחות הם: גיל, משקל, רמת פעילות, תרבות, והעדפות במזון.
בתחילה רמות האנרגיה הן 90-80% מהכמויות היומיות המומלצות לגיל הילד (הדיאטה של רמת שומן גבוה דורשת פחות אנרגיה מאשר דיאטה רגילה שבה יש אחוזי פחמימות גבוהים).
ילדים פעילים מאוד צריכים יותר קלוריות; ילדים חסרי תנועה צריכים פחות.
היחס הקטוגני של הדיאטה משווה את משקל השומן למשקל המשולב של פחמימות וחלבון.
בדרך כלל היחס הוא 4:1, אבל ילדים הצעירים מ-18 חודשים, מבוגרים מ-12 שנה או שמנים מדי יכולים להתחיל ביחס של 3:1. ניתן לחשב את כמות השומן בדיאטה מהדרישות הקלוריות הכוללות ומהיחס הקטוגני הנבחר.
בנוסף, רמות החלבון נקבעות כך שהן מאפשרות גדילה ותחזוקה של הגוף והן כ־1 גרם של חלבון לכל ק"ג של משקל גוף.
לבסוף, רמת הפחמימות נקבעת על פי ההקצבה שנשארה בזמן ששומרים על היחס הנבחר.
כל פחמימה בתרופה או תוספי מזון חייבת להיגרע מהקצבה זו.
הסכום היומי של שומן, חלבון ופחמימות מחולק שווה בשווה על פני הארוחות
ניתן להשתמש בתוכנת מחשב כמו KetoCalculator כדי לעזור בבניית מתכונים.
לארוחות בדרך כלל ארבעה מרכיבים: שמנת מתוקה, מזון עשיר בחלבונים (בשר בדרך כלל), פרי או ירק וחמאה, שמן צמחי או מיונז.
מותר לאכול רק פירות וירקות עניים בפחמימות דבר השולל בננות, תפוחי אדמה, ותירס.
פירות מתאימים מחולקים לשתי קבוצות המבוססות על כמות הפחמימות שהן מכילות.
גם הירקות מחולקים בצורה דומה.
ניתן להחליף את המזון בתוך כל אחת מארבע הקבוצות בצורה חופשית כדי לאפשר גיוון בלי צורך לחשב מחדש את גודל המנות.
למשל, ברוקולי מבושל, כרוב ניצנים, כרובית ואפונה ירוקה הם כולם שווי ערך.
מזונות טריים, לא מקופסה הם שוויי ערך, אבל ירקות חיים ומבושלים הם שונים ומזונות שעוברים עיבוד מהווים סיבוך נוסף.
ההורים נדרשים להיות דייקנים כאשר הם מודדים את כמויות המזון במאזניים המדויקות עד 1 גרם.
הילד חייב לאכול את כל הארוחה ולא יכול להיות שיישאר עודף.
צריכים לשלב חטיפים לתוך תוכנית הארוחה.
ניתן להשתמש בכמות קטנה של שמן MCT כדי לעזור לפעולת המעיים או כדי להגדיל את הקטוזיס.
הדיאטה הקטוגנית איננה דיאטה מאוזנת ומכילה רק כמויות מזעריות של פירות טריים, דגנים מועשרים ומזון עשיר בסידן.
יש להוסיף באופן מלאכותי ויטמין B, סידן וויטמין D, באמצעות תוספי מזון נטולי סוכר המתוכננים בהתאם לגילו של החולה: מולטיוויטמין עם מינרלים וסידן עם ויטמין D.
יום אופייני מבחינת ארוחות לילד ששומר על יחס של 4:1, 1500 קלוריות כולל:
ארוחת בוקר: ביצה עם בשר.
חטיף: 6 גרם חמאת בוטנים ו-9 גרם חמאה.
חטיף: יוגורט קטו – 18 גרם שמנת מתוקה 36%, 17 גרם שמנת חמוצה, 4 גרם תותים וממתיק מלאכותי.
ארוחת ערב: המבורגר (בלי לחמנייה), 22 גרם בשר קצוץ, 10 גרם גבינה צהובה, 26 גרם חמאה, 38 גרם שמנת, 10 גרם חסה ו-11 גרם אפונה ירוקה.
חטיף: קרם קטו – 25 גרם שמנת מתוקה 36%, 9 גרם ביצה ותיבול של וניל טהור.
שומרי כשרות נאלצים להשתמש במנות אחרות, בהם לא משתמשים בבשר חזיר או בשילוב של מוצרי חלב עם בשר בארוחה אחת.
סלט ירוק שקול עם הרבה שמן
ירק (לא מהמתוקים) שקול עם שמן
גבינות שמנות 9% ומעלה שוב מדוד ושקול על הגרם
שומן תזונתי רגיל מכיל בעיקר טריגליצרידים בעלי שרשרת ארוכה (LCT).
טריגליצרידים בעלי שרשרת בינונית הם יותר קטוגניים משום שהם מייצרים יותר קטונים לכל יחידת אנרגיה כאשר הם עוברים מטבוליזציה.
השימוש בהם מאפשר דיאטה בעלת יחס נמוך יותר של שומן ויחס גבוה יותר של פרוטאין ופחמימות שמאפשר בחירה גדולה יותר ומנות גדולות יותר.
דיאטת MCT המקורית פותחה על ידי פיטר הטנלוצ'ר (Peter Huttenlocher) בשנות השבעים והפיקה 60% מהקלוריות שלה משמן MCT.
צריכת כמות זו של שמן MCT גרמה לעוויתות בבטן, לשלשול ולהקאה אצל חלק מן הילדים.
רואים ב-45% מספר המהווה איזון בין השגת קטוזיס טוב ומינימום של בעיות במערכת העיכול.
הדיאטות הקטוגניות, הקלאסית ו-MCT שעברה שינוי הן יעילות במידה שווה וההבדלים בנסבלות אינם משמעותיים מבחינה סטטיסטית.
דיאטת MCT היא פחות פופולרית בארצות הברית.
שמן MCT הוא יקר יותר מאשר שומני תזונה אחרים ואינו מכוסה על ידי חברות הביטוח.
הרעיון הראשון לטפל באפילפסיה בדיאטת אטקינס עלה אחרי שהורים וחולים גילו ששלב ההתחלה של דיאטת אטקינס מרסן התקפים.
צוות הדיאטה הקטוגנית בבית החולים ג'ונס הופקינס שינה את דיאטת אטקינס על ידי סילוק המטרה של הפחתת משקל, הארכת השלב ההתחלתי ללא הגבלה ובמיוחד עודד צריכת שומנים.
בהשוואה עם הדיאטה הקטוגנית לא מציבה דיאטת אטקינס, שעברה שינוי, שום הגבלה על מספר הקלוריות או על חלבונים ומשום שהיחס הקטוגני הכללי נמוך יותר (בערך 1:1) אין צורך לשמור עליו בקביעות בכל הארוחות ביום.
דיאטת אטקינס שעברה שינוי (MAD) לא מתחילה בצום או באשפוז בבית החולים ומצריכה פחות תמיכה מצד דיאטנים.
פחמימות מוגבלות בתחילה ל-10 גרם ליום אצל ילדים ול־30-20 גרם ביום אצל מבוגרים ומועלית בהדרגה ל-20–30 גרם ביום אחרי כחודש, בהסתמך על השליטה בהתקפים או הסבילות להגבלות.
כמו דיאטה קטוגנית, גם MAD דורשת תוספי ויטמינים ומינרלים ומתקיימת השגחה קפדנית על ילדים במרפאות חוץ.
דיאטת אטקינס שעברה שינוי מפחיתה את תדירות ההתקפים בקרוב ל-50% אצל 43% מן החולים שמנסים אותה וביותר מ-90% אצל 27% מן החולים.
נמסר על מעט תופעות לוואי על אף שכולסטרול עלה והדיאטה לא נחקרה לאורך זמן.
יש מחקר המבוסס על בסיס נתונים קטן יחסית (126 מבוגרים וילדים מ-11 מרכזים רפואיים).
תוצאות אלה מ-2009 יש בהן השוואה לחיוב עם הדיאטה הקטוגנית המסורתית.
טיפול במדד גליקמי נמוך הוא ניסיון להשיג רמה יציבה של גלוקוז בדם הנראית אצל ילדים המשתמשים בדיאטה הקטוגנית הקלאסית תוך כדי שימוש במשטר מגביל פחות.
ההנחה היא שרמת גלוקוז יציבה בדם יכולה להיות אחד ממכניזמי הפעולה המעורבים בדיאטה הקטוגנית המתרחשים משום שהספיגה של הפחמימות המוגבלות מואטת על ידי התוכן השומני הרב.
אף על פי שגם היא דיאטה המבוססת על צריכה גבוהה של שומן (בערך 60% מן הקלוריות הן משומן) הרי הטיפול הזה מרשה אכילת יותר פחמימות מאשר הדיאטה הקטוגנית ודיאטת אטקינס שעברה שינוי, בערך 40–60 גרם ליום.
עם זאת סוגי הפחמימות הנצרכים מוגבלים לכאלה שיש להם מדד גליקמי נמוך מ-50. כמו דיאטת אטקינס שעברה שינוי מתחילים את הטיפול במדד גליקמי נמוך במרפאות חוץ והוא לא מצריך שקילה מדויקת של מזון או תמיכה אינטנסיבית של דיאטנית.
שתיהן מוצעות ברוב המרכזים המבצעים תוכניות של דיאטה קטוגנית ובמרכזים מסוימים הוא הטיפול הדיאטטי העיקרי למבוגרים.
תוצאות קצרות טווח של טיפול במדד גליקמי נמוך מצביעות על כך שתוך חודש אחד בערך מחצית מן החולים חוו יותר מ-50% ירידה בתדירות ההתקפים כשהמספרים הכלליים הגיעו לאלה של הדיאטה הקטוגנית.
הנתונים (המגיעים ממרכז אחד עם 76 ילדים עד שנת 2009) מראה גם על פחות תופעות לוואי מאשר בדיאטה הקטוגנית ושהיא נסבלת יותר בקלות עם ארוחות טעימות יותר.
ניתן לתת דיאטה קטוגנית גם לתינוקות ולחולים המוזנים בצינור הזנה.
ההורים מכינים פורמולה שנרשמה כמו KetoCal לארוחה נוזלית.
הזנה דרך גסטרוסטום נמנעת מכל הנושאים הקשורים בטעם המזון וקל להכין פורמולה קטוגנית בבקבוק לתינוקות.
מחקרים אחדים מצאו שהזנה בנוזלים יעילה יותר ויש בה פחות בעיות עם כולסטרול מאשר בדיאטה קטוגנית שבה אוכלים מזון מוצק.
KetoCal הוא ארוחה שלמה מבחינה תזונתית ומכיל פרוטאין של חלב ותוספות של חומצות אמיניות, שומן, פחמימות, ויטמינים, מינרלים ויסודות קורט.
משתמשים בה כדי לתת את הדיאטה הקטוגנית הקלאסית של יחס 4:1 לילדים מעל גיל שנה.
הפורמולה זמינה גם ביחסים של 3:1 וגם 4:1 בלי טעמים או עם טעם של וניל עם ממתיק מלאכותי והיא מתאימה גם להזנה בצינור וגם דרך הפה.
מוצרי פורמולה אחרים כוללים KetoVolve ו-Ketonia.
באופן תאורטי אין הגבלה היכן ניתן להשתמש בדיאטה הקטוגנית והיא עשויה לעלות פחות מתרופות אנטי-אפילפטיות מודרניות.
עם זאת צום ושינויים דיאטטיים מושפעים על ידי סוגיות דתיות וחברתיות.
בתרבות בה האוכל מוכן, לעיתים קרובות, על ידי הסבתות או על ידי אנשים שנשכרו לכך יש צורך ללמד יותר אנשים על הדיאטה.
כאשר משפחות סועדות יחד וחולקות אותו אוכל זה יכול להיות קשה להפריד את הארוחה של הילד.
במדינות רבות אין חובה לסמן מזון וכך קשה לחשב את היחס של השומן, חלבון ופחמימות.
במדינות אחדות קשה למצוא תרופות ותוספי מזון שאין בהן סוכר, מאזניים מדויקים או שמן MCT.
הלכות הכשרות היהודיות מונעות ערוב של בשר וחלב בארוחה אחת וכן אסור לאכול בשרים מסוימים כמו חזיר.
באסיה מורכבת התזונה הרגילה מאורז ואטריות כמקור האנרגיה העיקרי מה שעושה הימנעות מהם לקשה.
לכן שימוש בשמן MCT בדיאטה המאפשר אכילת יותר פחמימות הוכיח עצמו כשימושי.
בהודו משפיעות אמונות דתיות על הדיאטה: יש חולים שהם צמחונים או לא יאכלו ירקות שורש, או יימנעו מבשר בקר.
את הדיאטה הקטוגנית ההודית מתחילים בלי צום בשל ההתנגדות התרבותית לצום אצל ילדים.
אופי הארוחות הרגיל בתזונה ההודית והאסייתית הוא של מזון בעל רמת שומן נמוך ורמת פחמימות גבוהה.
דבר זה פירושו שלדיאטה הקטוגנית שלהם יש יחס קטוגני נמוך (1:1) מאשר באמריקה ואירופה.
עם זאת נראה שהיא יעילה במידה שווה.
במדינות מתפתחות רבות הדיאטה הקטוגנית היא יקרה משום ששומנים שמקורם חלב ובשר הם יקרים יותר מדגנים, פירות וירקות.
הציעו למדינות אלה את דיאטת אטקינס שעברה שינוי כאלטרנטיבה זולה יותר.
היא גם פשוטה יותר להסבר ולהכנה ודורשת פחות תמיכה מדיאטנית.
המוח מורכב מרשת של נוירונים המשדרים אותות על ידי העברה של דחפים עצביים.
ההעברה של דחף זה מסינפסה אחת לשנייה נשלטת בדרך כלל על ידי נוירוטרנסמיטורים, אם כי יש גם נתיבים חשמליים בין חלק מהנוירונים.
נוירוטרנסמיטורים יכולים לדכא יריית אימפולסים הנעשה על ידי γ-Aminobutyric acid או שהם יכולים לגרום לנוירון לירות (נעשה בראש ובראשונה על ידי גלוטמאט).
נוירון שמשחרר נוירוטרנסמיטרים מעכבים נקרא נוירון מעכב, ואילו אחד המשחרר נוירוטרנסמיטרים מגרים הוא נוירון מגרה (excitatory neuron).
כאשר האיזון הרגיל בין המעכב והמגרה מופר בצורה משמעותית בכל או בחלק מן המוח עלול להתרחש פרכוס.
מערכת ה-GABA היא מטרה חשובה לתרופות אנטי-אפילפטיות משום שניתן למנוע פרכוסים על ידי הגדלת הסינתזה ב-GABA, הפחתת ההתמוטטות שלה או הגדלת ההשפעה שלה על הנוירונים.
הדחף העצבי מאופיין בזרימה פנימה של יוני נתרן דרך תעלות נתרן בקרום התא ואחרי כן זרימה החוצה של יוני אשלגן דרך תעלות אחרות.
הנוירון לא יכול לירות פעם שנייה למשך זמן קצר.
הזרם דרך תעלות היונים מפוקח על ידי "שער" הנפתח על ידי שינוי במתח או על ידי שליח כימי הידוע כליגנד (כמו נוירוטרנסמיטר).
תעלות אלה הן יעד אחר לתרופות האנטי-אפילפטיות.
יש דרכים רבות בהן מתרחשת אפילפסיה.
דוגמאות לפיזיולוגיה חולנית כוללות: קשרים מגרים לא רגילים בתוך הרשת הנוירונית במוח, מבנה נוירון לא תקין הגורם לזרימת מתח שונה, סינתזה מעכבת מופחתת של הנוירוטרנסמיטר, קולטנים לא יעילים של נוירוטרנסימרים מעכבים, התפתחות לא בשלה של סינפסות ותפקוד פגום של תעלות יונים.
על אף שהועלו השערות רבות כדי להסביר איך פועלת הדיאטה הקטוגנית היא נשארה בגדר מסתורין.
השערות שהוכחו כלא נכונות כוללות רמות גבוהות של חומצה בדם, שינויים באלקטרוליטים והיפוגליקמיה (רמה נמוכה של סוכר בדם).
על אף שידוע על שינויים ביוכימיים רבים המתרחשים במוחו של חולה שמשתמש בדיאטה הקטוגנית לא ידוע לאיזה מהם יש השפעה נוגדת פרכוסים.
העדר ההבנה בתחום זה דומה למצב עם הרבה תרופות אנטי-אפילפטיות.
בדיאטה הקטוגנית יש הגבלה על פחמימות ולכן הן אינן יכולות לספק את כל הצרכים המטבוליים של הגוף.
במקום זאת משתמשים בחומצות שומן כמקור העיקרי לדלק.
בני אדם יכולים להמיר חלק
מחומצות האמינו לגלוקוז בתהליך הנקרא גלוקונאוגנזה אבל אינם יכולים לעשות זאת עם חומצות שומן.
משום שיש צורך בחומצות אמינו כדי לייצר חלבונים החיוניים לגדילה ולתיקון רקמות גוף אי אפשר להשתמש בהן כדי ליצור גלוקוז.
דבר זה מציב בעיה בפני המוח משום שבדרך כלל הוא מתודלק רק על ידי גלוקוז וחומצות שומן לא עוברות את מחסום דם-מוח.
הכבד יכול להשתמש בחומצות שומן כדי לסנתז את שלושת גופי הקטון אצטואצטט, בטא-הידרוקסיבוטיראט ואצטון.
גופי קטון אלה נכנסים למוח ומהווים תחליף לגלוקוז.
גופי הקטון הם עצמם, כנראה, נוגדי פרכוסים.
בניסויים בבעלי חיים התברר שאצטואצטט ואצטון מגנים כנגד פרכוסים.
הדיאטה הקטוגנית גורמת לשינויי התאמה לחילוף החומרים האנרגטי במוח המגדיל את יתרות האנרגיה.
גופי קטון הם דלק יעיל יותר מאשר גלוקוז ומספר ההמיטוכונדריה גדל.
דבר זה יכול לעזור לנוירונים להישאר יציבים לנוכח דרישת אנרגיה מוגדלת בזמן פרכוס והם יכולים להביא לתוצאה של הגנת נוירונים
תרופות אנטי-אפילפטיות מדכאות את הפרכוסים האפילפטיים אבל הן לא מרפאות ולא מונעות את התפתחותה של רגישות לפרכוסים.
התפתחותה של אפילפסיה (אפילפטוגנזיס) היא תהליך שמובן לנו מעט מאוד.
תרופות אנטי-אפילפטיות מעטות (ולפוראט, לבטיראצטם ובנזודיאזפינים הראו תכונות אנטי-אפילפטוגניות בבעלי חיים.
אבל אף תרופה אנטי-אפילפטית לא השיגה זאת בניסוי קליני בבני אדם.
נמצא שיש לדיאטה הקטוגנית תכונות אנטי-אפילפטוגניות בחולדות.
הדיאטה הקטוגנית יכולה להיות טיפול מצליח לכמה מחלות מטבוליות נדירות.
מחקרי מקרה על שני ילדים הראו שהיא יכולה להיות טיפול אפשרי באסטרוציטומה, סוג של גידול מוחי.
נמצא בכמה מחקרי מקרה שהיא משפרת את מצבם של אנשים על הספקטרום האוטיסטי, לוקים בדיכאון, מיגרנות, כאבי ראש וסוכרת מסוג 2. משום שתאים בגידול אינם יעילים בעיבוד גופי קטון לאנרגיה הוצעה הדיאטה הקטוגנית כטיפול בסרטן.
בסקירה שבוצעה בשנת 2008 לא נמצאו מספיק הוכחות מדעיות כדי לתמוך בשימוש בדיאטה הקטוגנית כטיפול במחלות אלה.
בכל אופן מתנהלים מחקרים קליניים רבים לגבי מחלות רבות.
במרץ 2009 אושרה קפרילידן (Caprylidene) (אקסונה) על ידי FDA "לטיפול דיאטטי בתהליכים מטבוליים ודרישות תזונתיות הקשורות במחלת אלצהיימר קלה עד בינונית".
מטבוליזם של גלוקוז על ידי המוח הוא פגום במחלת אלצהיימר והציעו שגופי קטון יכולים לספק מקור אנרגיה חלופי.
סקירה שיטתית ומטא-אנליזה שפורסמה בשנת 2024 העלתה כי לדיאטה הקטוגנית עשוי להיות פוטנציאל בשיפור התפקוד הקוגניטיבי בקרב חולי אלצהיימר, בין היתר בשל שיפור במטבוליזם האנרגטי במוח.
קיימת הטענה כי ניתן לשבור את הקשר בין אכילה רגשית שמתבטאת כבולימיה וטראומה שמקורה בהתעללות מינית בילדות באמצעות תזונה קטוגנית בכך שהדיאטה גורמת לעלייה במוליך העצבי חומצה גאמא אמינובוטירית.
דִיאַטֶסָרוֹן (מיוונית "דיא-טסרון" "דרך של ארבעה"; בארמית סורית: ܐܘܢܓܠܝܘܢ ܕܡܚܠܛܐ) הוא חיבור שנכתב בערך בשנת 160 על ידי טטיאנוס (תלמידו של יוסטינוס מרטיר), המשלב את כל ארבע הבשורות לטקסט אחד.
הדיאטסרון היה בשימוש מאות שנים בכנסיות המזרחיות אולם הוא הוחלף במהלך השנים על ידי הפשיטתא והדיאטסרון אבד, כנראה הפסיקו להעתיקו כי הרעיון שעמד מאחריו חרג מהקונצנזוס בכנסייה לגבי אופי הברית החדשה, כלומר העדפת הכנסייה את המבנה של ארבע בשורות נפרדות.
המידע הקיים היום על החיבור מגיע מאזכורים אצל כותבים שונים בהם אוסביוס ומפירושים שנכתבו על הדיאטסרון, מהפירושים שרד בשלמותו הפירוש של אפרם סירוס (אפרים הסורי).
דיאטה לפי סוג דם היא דיאטה פסאודו-מדעית שהתווה הנטורופת פיטר ד'אדאמו (Peter D'Adamo).
הוא תיאר אותה לראשונה בהרחבה בספרו משנת 1997 "אכול נכון לפי סוג הדם שלך".
ד'אדאמו טוען כי סוג הדם הוא הגורם החשוב ביותר בקביעת תזונה בריאה ולכן הוא ממליץ על אכילה של מזונות מסוימים או הימנעות מהם, בהתאם לסוג הדם.
ההנחות וההמלצות של ד'אדאמו ספגו ביקורת רבה כאשר באופן כללי הקונצנזוס הקיים לכל אורך השנים בקרב התזונאים והרופאים הוא כי התאוריה וההמלצות של ד'אדאמו אינן מהימנות משום שאין להן שום ביסוס מדעי ומחקרים מדעיים המאשרים אותם.
מחקר קנדי קבע שדיאטה לפי סוג דם אינה תקפה מדעית.
במחקר השתתפו 1455 איש צעירים ובריאים, שסיפקו מידע מפורט על הדיאטה הרגילה שלהם ונתנו דגימות דם בצום לקביעת סוג הדם, ורמת גורמי הסיכון הקרדיו-מטבוליים, כגון אינסולין, כולסטרול וטריגליצרידים.
סוג הדיאטה שנקבע חושב על בסיס פריטי המזון המוזכרים בספרו של ד'אדאמו.
לא נמצאו כל ראיות שתומכות בתאוריה.
קבוצת הדם O, "הצייד" (The hunter).
O הוא סוג הדם הנפוץ בעולם.
ד'אדאמו טוען שזוהי קבוצת הדם הקדומה ביותר ושחבריה שריריים ואקטיביים.
ד'אדאמו ממליץ להימנע מאכילת מוצרי חלב, חיטה ותירס ולהקפיד לאכול בשר, עוף ודגים.
קבוצת הדם A, "החקלאי" (The cultivator).
ד'אדאמו ממליץ להימנע מבשר ולהקפיד לאכול כמות יתרה של מזון צמחוני, כמו דגנים וירקות.
קבוצת הדם B, "הנווד" (The nomad).
ד'אדאמו טוען שלקבוצה זו מערכת חיסונית חזקה ומערכת עיכול גמישה.
ד'אדאמו ממליץ להימנע מחיטה, תירס, עגבניות ועדשים ולהקפיד לאכול מוצרי חלב דלי שומן, בשר, פירות וירקות.
קבוצת הדם AB, "האניגמה" (The enigma).
ד'אדאמו ממליץ להימנע מאכילת בשר ועוף ולהקפיד לאכול פירות ים, טופו ומוצרי חלב.
דיאז היא קומונה במחוז מוזל שבחבל גראנד אסט בצפון-מזרח צרפת.
בעבר הייתה שייכת לאזור גרמני שנקרא דוס (Duss).
העיר דיאז היא עתיקה ושורשיה מגיעים עד התקופה הרומאית.
באותה העת העיר שגשגה בעקבות מכרות מלח שנמצאו מקדמת דנא.
ההיסטריה של מתועדת עוד מן המאה ה-12.
עיר זו הייתה מקום הולדתם של צרפתים מפורסמים רבים:
דיאטה פלאוליתית (פליאו, תזונה פלאוליתית, דיאטת האדם הקדמון; באנגלית: Paleolithic Diet, Paleo Diet) הוא אורח חיים תזונתי המנסה לחקות ולהתקרב ככל שניתן לאכילת מזונות האדם הקדמון טרם המהפכה החקלאית, כלומר בתקופה הפלאוליתית.
הרעיון מאחורי דיאטה זו הוא תפיסה כי המזון הנאכל על ידי האדם הקדמון תואם יותר טוב את האורגניזם האנושי, מאשר מזון מהתקופה המודרנית.
רקע: תזונת האדם הקדמון בתקופה הפלאוליתית
הידע הקיים על התזונה בתקופה הפלאוליתית, המשמש כבסיס לרעיון הדיאטה הפלאוליתית המודרנית, מגיע בעיקר ממחקר ארכאוזואולוגי וארכאובוטני של שרידי בעלי החיים והצמחים, בהתאמה, שהשתמרו באתרים הארכאולוגיים.
מקורות מידע נוספים, המשתמרים לעיתים, כוללים מחקר של איזוטופים יציבים בעצמות אדם וניתוח צואת אדם מאובנת.
ניתן גם להסיק על הדיאטה הפלאוליתית ממנהגי התזונה של חברות ציידים-לקטים שנחקרו על ידי אתנוגרפים במהלך המאה העשרים.
לפי עדויות אלה, תזונת האדם הפלאוליתית כללה מגוון של צמחים לא מתורבתים ובעלי חיים מן הבר.
הממצאים הארכאוזואולוגיים הפלאוליתיים מצביעים על איסוף פגרים וניצול מעט הבשר שנותר עליהם, כמו גם ניתוץ העצמות וצריכת מח העצם, כבר אצל ההומינידים בתחילת התקופה הפלאוליתית התחתונה, לפני כ-2.5 מיליון שנה.
במקביל התפתח ציד שיטתי ומתוחכם של בעלי פרסות גדולים, לכל המאוחר בסוף התקופה הפלאוליתית התחתונה, לפני כ-400 אלפי שנים.
בתקופה הפלאוליתית התיכונה מוסכם על רוב החוקרים שהניאנדרטלים והאדם המודרני צדו באופן שיטתי פרטים בוגרים ובריאים של בעלי פרסות.
בתקופה הפלאוליתית העליונה וביתר שאת בתקופה האפיפלאוליתית והמזוליתית החל האדם ללכוד מגוון רחב יותר של בעלי חיים קטנים, כולל דגים, עופות וזוחלים.
במקרים בהם השתמרו שרידי צומח עולה תמונה של איסוף וניצול פירות וזרעים לעיתים מזומנות.
ניצול דגני בר וקטניות בר אירע כבר בתקופה הפלאוליתית התיכונה ובוודאי בתקופה הפלאוליתית העליונה.
גם כאן נראה כי ניצול הצמחים, בעיקר הדגנים, הוגבר בשלהי התקופה הפלאוליתית ובתקופה האפיפלאוליתית.
התמורה המשמעותית ביותר בדרכי עיבוד המזון הייתה תחילת השימוש באש לצלייה, קלייה או בישול, אשר העלה את הערך התזונתי של המזון וחיטא אותו.
בני האדם הפלאוליתיים הסתגלו בהדרגה לאכילת מזון צלוי או מבושל, והתאמה זו הייתה כה מוצלחת עד שנעשתה מאפיין אנושי אוניברסלי, לכל המאוחר בתקופה הפלאוליתית התיכונה.
הדיאטה הפלאוליתית מנסה להידמות לתזונתו של האדם הקדמון על ידי בחירת מזונות ויחסים ביניהם המשחזרים כביכול את התזונה האופיינית לאדם בתקופה הפלאוליתית.
אין הגדרה אובייקטיבית אחת למונח "דיאטה פלאוליתית" והגדרות שונות נבדלות זו מזו בהדגשים שלהן ביחס לאורח חיים זה.
מרבית הגישות מפחיתות בהרבה את צריכת הפחמימות ונמנעות במידה מקסימלית ממזון תעשייתי ומעובד.
ישנן מספר דיאטות שונות המאשרות או נמנעות ממזונות מסוימים.
לדוגמה דיאטה שפורסמה בספר The Paleo Diet ב-2002 מציעה את התפריט הבא:
55% מהקלוריות היומיות מתחלקות בין פירות ים ובשר רזה ביחס שווה.
45% מהקלוריות היומיות מגיעות מפירות, ירקות ואגוזים, בחלוקה שווה.
הימנעות מלאה מכל מוצרי חלב, תוספת מלח וסוכר.
הדיאטה דורשת הימנעות מאכילת כל מזון המעובד באופן תעשייתי.
לחלופין, קופת חולים כללית מגדירה את הדיאטה באופן הבא:
הימנעות ממזונות שהוספו להם סוכר לבן, חומרי טעם וריח, חומרים משמרים.
הימנעות מבשרים מעובדים שהוספו להם חלבונים מן הצומח, גבינות עם חומרים מייצבים, ממתיקים מלאכותיים.
הימנעות מבצקים, לחמים או מאפים.
הגבלת צריכת הפחמימות, לרבות חיטה ומוצריה וסוכר.
שיעור הקלוריות היומיות המגיע מפחמימות הוא כ־30% והאחרות מקורן בחלבון ובשומן.
הדיאטה זכתה לפופולריות מצד אחד ולביקורת רבה מצד שני.
ארגון הדיאטנים הבריטי הכניס אותה לרשימת חמש הדיאטות הגרועות של 2015 וטען שהיא לא מאוזנת ולוקה במחסור רב במינרלים חיוניים.
נטען בין היתר כי הדיאטה לא מבוססת על מחקר מדעי וייתכן שדיאטה פלאוליתית אף מזיקה לבריאות ויכולה לגרום להשמנה ולתופעות לוואי שונות.
פלאו קיבלה 2.4 נקודות מתוך 5 על ידי מדרג הדיאטות של U.S News.
דיאטומיט או אדמה דיאטומית (Diatomaceous earth) או kieselguhr היא מינרל טבעי רך המורכב בעיקר מסיליקה והנוצר משקיעה בימים או אגמים של צורניות – אצות חד-תאיות מכוסות תחמוצת צורן.
החומר נגרס בקלות לגרגרים שקוטרם מ-3 מיקרון ועד למילימטר אך לרוב בטווח שבין 10 ל-200 מיקרון וצבעם לבן.
דיאטומיט נקבובי ולכן צפיפותו נמוכה.
הנקבוביות הגבוהה מאפשרת ספיחה יעילה ולכן אדמה דיאטומית משמשת כמצע סינון, כחומר סופח לנוזלים וכ"חול" להפרשות חתולים.
שימושים נוספים הם כחומר שחיקה עדין לצורכי ליטוש, כקוטל חרקים, כמַלְאָן (filler) במוצרי פלסטיק וגומי, כמצע לזרזים כימיים, כמייצב בדינמיט וכמבודד תרמי.
הרכב אדמה דיאטומית יבשה משתנה בהתאם לגיל הסלע, לתכולת החרסית המעורבת בסיליקה ולמין האצה שיוצרת את המשקע; המרכיבים העיקריים של החומר: 80%–90% סיליקה, 2%–4% אלומינה ו-0.5%–2% תחמוצות ברזל.
אדמה דיאטומית זמינה מסחרית בשלוש צורות:
כחומר גולמי שנגרס לצורך אריזה
כאבקה טחונה לגרגרים בגודל 10–50 מיקרון לשימוש כקוטל חרקים
בשנת 1866 גילה אלפרד נובל שניטרוגליצרין הופך יציב יותר כשהוא ספוח בדיאטומיט, וכך אִפשר טיפול ושינוע מהיר ויעיל יותר בחומר הנפץ, שעליו רשם פטנט בשם דינמיט.
מסננים מצינורות מלאים בדיאטומיט שמשו לראשונה לסינון מים במהלך מגפת כולרה בבודפשט בשנת 1892. החומר משמש לסינון מים בבריכות שחייה, במערכות מי שתייה ובאקווריומים.
המבנה הנקבובי של הגרגרים מאפשר ספיחה יעילה של חלקיקים קטנים.
פרט למים ניתן לסנן באמצעות אדמה דיאטומית גם נוזלים כבירה, יין, סירופים ודבש מבלי לשנות את הטעם, הצבע או הערכים התזונתיים שלהם.
היישום הוותיק ביותר של המינרל הוא כחומר לשחיקה עדינה, ובכך הוא משמש במשחות שיניים ולליטוש מתכת.
מנגנון הפעולה הוא היצמדות הגרגרים לשלד החיצוני של פרוקי רגליים, וספיחה של פחמימנים מציפוי השעווה המגן (הקוטיקולה), וכך נגרמת התייבשות של המזיק.
ליישום זה משתמשים באדמה שלא טופלה בחום, ובקוטר גרגרים של כ-12 מיקרון.
החומר כאבקה משמש כמבודד תרמי – למילוי חללים מבודדים במתקנים קריוגניים, וכן לבידוד תנורי בישול מסוג AGA (תנור שפיתח גוסטב דאלן המבוסס על אגירת חום של בעירה איטית).
בשל שטח הפנים הגדול, האבקה דיאטומיט משמש כמצע לזרזים בתעשייה הכימית, לדוגמה כמצע לניקל לשימוש בתגובות הידרוגנציה.
האבקה משמשת כחומר מונע התגיישות, והיא תוסף מאושר למזון בעלי חיים לצורך זה.
אדמה דיאטומית משמשת גם כמצע גידול בהידרופוניקה.
דיאטו אוטובו זגאטו (באיטלקית: Diatto Ottovù Zagato) היא מכונית ספורט בתצורת קופה מתוצרת יצרנית מכוניות הספורט "Diatto" , בשיתוף חברת תכנון ועיצוב רכבי הספורט Zagato אשר יוצרה בשנת 2008 ב-איטליה.
בשנת 2008 יוצרו 2 יחידות, בהזמנה מראש.
דגם ה"דיאטו אוטובו זגאטו" הוצג לראשונה בתערוכת הרכב הבין-לאומית של ז'נבה בשנת 2007
דיאטת סנטה קלריטה () היא סדרת טלוויזיה אמריקאית מסוגת קומדיית-אימה שחורה שנוצרה על ידי היוצר ויקטור פרסקו עבור שירות הזרמת המדיה נטפליקס, בכיכובם של דרו ברימור וטימותי אוליפנט.
פרסקו הוא גם המפיק בפועל את הסדרה, לצדם של ברימור, אוליפנט, אהרון קפלן, טרייסי קטסקי, כריס מילר, אמבר טרוסדל והבמאי רובן פליישר.
הסדרה עלתה לראשונה לפלטפורמות של נטפליקס ב-3 בפברואר 2017. העונה הראשונה, שכללה 10 פרקים, קיבלה ביקורות חיוביות לרוב, והמבקרים שיבחו את צוות השחקנים ואת העלילה, אך ביקרו את הסצנות הגרפיות שכללו קטעי גור רבים.
ב-29 במרץ 2017 הוכרז שנטפליקס חידשה את הסדרה לעונה השנייה, שעלתה לראשונה ב-23 במרץ 2018. ב-8 במאי 2018, הסדרה חודשה לעונה של 10 פרקים, שעלתה לשידור ב-29 במרץ 2019.
ב-26 באפריל 2019 הכריזה נטפליקס על ביטולה של הסדרה.
דרו ברימור – שילה המונד, אשתו של ג'ואל ואמה של אבי, שהופכת לזומבית ובעקבות כך, את חיי המשפחה.
טימותי אוליפנט – ג'ואל המונד, בעלה של שילה ואביה של אבי, שמנסה להתמודד עם מצבה החדש של אשתו ולעזור לה.
ליב היוסון – אבי המונד, בתם של ג'ואל ושילה, שמנסה להתמודד עם מצבה החדש של אמה.
סקיילר ג'יסונדו – אריק במיס, בנה של ליסה ובנו החורג של דן, ושכנם של משפחת המונד העוזר להם להתמודד עם מצבם החדש.
ריקרדו אנטוניו צ'ווירה – דן פאלמר , שכנם סגן השריף של משפחת המונד ואביו החורג של אריק.
דן נרצח על ידי ג'ואל בעזרת את חפירה ונאכל על ידי שילה.
מרי אליזבת אליס – ליסה פאלמר, אשתו של דן, אמו של אריק וחברתה של שילה.
אנדי ריטשר – קרל קובי, מתווך נדל"ן והבוס של הזוג המונד.
ג'ונס – ריק, שוטר במשטרת סנטה קלריטה, שכנם של משפחת המונד וחברו של ג'ואל.
ג'וי אוסמנסקי – אלונדרה, אשתו של ריק וחברתה של שילה.
קיילי ברייאנט – שרה, בתם כיתתם של אבי ואריק.
נתן פיליון – גריי וסט, מתווך נדל"ן ועמיתם לעבודה של הזוג המונד.
גריי הוא האדם הראשון ששילה הורגת על מנת לאכול, אך למעשה ראשו שורד ומשוכן ביחידת האחסון של הזוג המונד, שם הוא ממשיך לייעץ להם.
נטלי מוראלס – אן גרסיה, סגנית השריף ושותפתו של דן, המאוד אדוקה בדתה.
אן נהיית לבת זוגה של ליסה לאחר היעלמו של דן.
תומאס לנון – המנהל אנדריי נובאק, מנהל בית ספרם של אבי ואריק.
רמונה יאנג – רמונה, קופאית פרקטית וחכמה שבהמשך נהפכת לזומבית, בדומה לשילה.
גרייס זבריצקי – גברת באקביק , סבתו הסרבית של המנהל נובאק.
דה אוביה אופריי – לוקי הייס , פושע מורשע שהופך לזומבי לאחר שננשך על ידי שילה.
פורשיה דה רוסי – ד"ר קורה וולף , מדענית שמחקרה מתמקד בחיים-מתים.
זאכרי קניגטון – פול , בעלה של מרשה וצאצא של האבירים הסרביים, שמוטל עליו לעצור את התפרצות הזומבים.
ג'י יאנג – מרשה , אשתו של פול, שעוזרת לו במשימתו לעצור את התפרצות הזומבים.
מאט שייבלי – כריסטיאן , סטודנט הלומד בבית ספרם של אבי ואריק, ובנם של כריס וכריסטה.
גוראן וישניץ' – דובריבויה פופלוביץ' , קצין סרבי שמנסה לתפוס אל-מתים.
מרקי פוסט – בקי, לקוחה פוטנציאלית של הזוג המונד.
פאטון אוסוולט – ד"ר הסמדי, וירולוג.
ראיין הנסן – בוב ג'ונס, המאהב של ליסה.
דרק ווטרס – אנטון, אדם המאמין בקונספרציות.
ג'ונתן סלאבין – רון, חולה המאושפז במוסד לחולי נפש.
ג'ואל מקהייל – כריס, מתווך הנשוי לכריסטה ואביו של כריסטיאן.
מגי לוסון – כריסטה, מתווכת הנשואה לכריס ואמו של כריסטיאן.
ג'רלד מקראני – אד תיון, קולונל בדימוס.
ליאו הווארד – סוון, סטודנט שמזמין את אבי לצאת איתו, מה שפוגע ברגשותיו של אריק.
3 3 אנחנו יכולים להרוג אנשים We Can Kill People מארק באקלנד קליי גרהאם 4 4 תייר סקס מפליץ The Farting Sex Tourist קן קוואפיס מייקל א.
רוס 5 5 אדם אוכל אדם Man Eat Man מארק באקלנד צ'אד גינדין 6 6 תשומת לב לפרטים Attention to Detail קרייג זיסק ליילה כהן-מיצ'יו 7 7 מוזר או סתם לא מתחשב?
לין שלטון בן סמית 8 8 בכמה קיא מדובר?
סטיב פינק אהרון בראונסטיין וסיימון גנץ 9 9 הספר!
תמרה דייוויס שרה ווקר 10 10 באקה, מרה ומחבטי בייסבול Baka, Bile and Baseball Bats דין פריסוט קליי גרהאם
רוס 23 3 אנחנו מניחים לאנשים למות כל יום We Let People Die Every Day ג'יטה ג.
רוס 29 9 זומישהו Zombody סטיב פינק קליי גראהם 30 10 הכת של שילה The Cult of Sheila מארק באקלנד ויקטור פרסקו
פרסקו בא לנטפליקס עם הרעיון לסדרה מתוך רצון לעשות "סדרה משפחתית עם גישה מעניינת שלא ראינו קודם".
הזווית הזומבית אפשרה לפרסקו גם לחקור את רעיון הנרקיסיזם, שציין שה"מתים הם הנרקיסיסטים האולטימטיביים".
את הרקע העלילתי פרסקו יצר מתוך חוויותיו כילד בעמק סן פרננדו, והוא בחר למקם את עלילת הסדרה בסנטה קלריטה בגלל מעמד הביניים שמאפיין את רוב תושבי הפרברים במקום.
פרסקו ציין שהוא בחר להפוך את הזוג המונד למתווכי נדל"ן מכיוון שהמקצוע הזה "מוציא אותם אל מחוץ לעולם", ובגלל ה"ידידות מאולצת" שמתלווה למקצוע הזה.
בפברואר 2017, נטפליקס קידמה שיווק לסדרה בגרמניה, במהלכן קודמו כרזות המראות אצבע אנושית כתחליף לנקניקיית קארי, מאכל גרמני מפורסם.
לאחר שהתקבלו יותר מ-50 תלונות על כך שהפרסום האדיר את האלימות וגרם לפחד, בייחוד בקרב ילדים, העבירה מועצת הפרסום הגרמנית את התלונות לנטפליקס, שהחליטה לסיים את מסע הפרסום ולהסיר את כל הכרזות.
העונה הראשונה של הסדרה קיבלה ביקורות חיוביות לרוב מהמבקרים.
באתר "Rotten Tomatoes", העונה קיבלה דירוג של 78% על בסיס 64 ביקורות, עם דירוג ממוצע של 7.18/10, והקונצנזוס הביקורתי של האתר אמר: .
באתר "Metacritic", העונה הראשונה קיבלה "ביקורות חיוביות לרוב" עם ציון של 67 מתוך 100, על בסיס על 30 ביקורות.
כמו עונתה הראשונה, גם עונתה השנייה של הסדרה קיבלה ביקורות חיוביות לרוב.
באתר "Rotten Tomatoes", העונה קיבלה דירוג של 83% על בסיס על 12 ביקורות, עם דירוג ממוצע של 7.08/10, והקונצנזוס הביקורתי של האתר אמר: .
דיאטה קרניבורית המכונה גם דיאטת אפס פחמימות , היא אורח חיים תזונתי בה נצרכים רק מאכלים מהחי.
לפי הגדרה מצמצמת, דיאטה קרניבורית מורכבת רק מבשרים, כגון בשר בקר, בשר עוף, בשר חזיר, ודגים.
ולפי הגדרה מרחיבה יותר - משלבת היא גם מוצרי חלב וביצים.
הדיאטה זכתה לפופולריות רבה יחסית, במיוחד בעשור השני של המאה ה-21 ברשתות המדיה החברתית.
האזכור הראשון לדיאטה הקרניבורית נמצא בספרו של הסופר הגרמני ברנרד מונקריף, מחבר הספר "The Philosophy of the Stomach: Or, An Exclusively Animal Diet" אשר פורסם לראשונה בשנת 1856.
הדיאטה הקרניבורית זכתה לתשומת לב תקשורתית משמעותית לאחר שג'ורדן פיטרסון טען שהדיאטה סייעה לרפא את הדיכאון שלו ושל בתו וסייע גם לרפא את דלקת המפרקים השיגרונית של בתו.
אנשים הנצמדים לדיאטה הקרניבורית צורכים רק מוצרים מן החי, כמו בשר בקר, בשר חזיר, עופות, דגים, ופירות ים.
חלקם עשויים לאכול ביצים, מוצרי חלב, וחלב.
הדיאטה הקרניבורית אינה כוללת מזון מן הצומח, כמו פירות וירקות, אם כי ניתן לצרוך קפה ותבלינים.
אף על פי שישנם טענות על כך שיש יתרונות בריאותיים לדיאטה הקרניבורית, אין עדיין שום הוכחות קליניות לכך שהדיאטה הקרניבורית היא בטוחה או מספקת יתרונות בריאותיים כלשהם, ואין עדיין ניסויים מבוקרים שסייעו לאמת או לשלול את אמיתות הטענות בדבר יתרונות בריאותיים.
תזונאים רבים התייחסו לכך שהדיאטה הקרניבורית היא דיאטה אופנתית, ויש רופאים ותזונאים שונים שציינו כי הדיאטה הקרניבורית עלולה להיות מסוכנת לבריאות, ולגרום למחסור בוויטמינים, במינרלים ולכך שיהיו בדם רמות גבוהות של כולסטרול LDL - מצב שעלול להעלות את הסיכון למחלות לב וכלי דם.
דיאטה דלת-פחמימות היא אורח חיים תזונתי המגבילה את צריכת הפחמימות ביחס לתזונה הממוצעת.
מזונות עשירים בפחמימות (למשל סוכר, לחם, ופסטה) נצרכים בכמות מוגבלת אם בכלל בדיאטות הללו, והם לרוב מוחלפים במזונות המכילים אחוז גבוה יחסית של שומנים וחלבונים (למשל, בשר, עופות, דגים, רכיכות, ביצים, גבינה, אגוזים, וזרעים), וכמו גם מזונות המכילים כמויות קטנות יחסית של פחמימות (למשל תרד, כרוב עלים, וסלק עלים).
אין הסכמה חד משמעית לגבי כמות הפחמימות האידיאלית בדיאטות דלות פחמימות.
לפי האקדמיה האמריקאית לרופאי משפחה דיאטות דלות פחמימות צריכות לכלול לכל היותר 20% פחמימות מסך כמות המזון שצורכים.
אין הוכחות חד משמעיות לכך שדיאטות דלות פחמימות מעניקות יתרונות בריאותיים מסוימים, מלבד ירידה במשקל, כאשר יש הטוענים שהירידה במשקל נקבעת בעיקר מהגבלת כמות הקלוריות הנצרכת מדי יום לאורך תקופה, ולא בהכרח מסוג האוכל שאוכלים.
דיאטת אטקינס - דיאטה דלת פחמימות שפותחה על ידי ד"ר רוברט אטקינס.
הדיאטה הקטוגנית - נחשבת לגרסה קיצונית יחסית של דיאטה דלת פחמימות.
הדיאטה פותחה במקור כדיאטה מיוחדת לטיפול בחולי אפילפסיה.
הדיאטה הקרניבורית - נחשבת לגרסה קיצונית במיוחד של דיאטה דלת פחמימות.
בדיאטה זו נצרכים רק כמויות גדולות של בשר, ואינה כוללת מזון מן הצומח, כמו פירות וירקות.
דיאטת סאות' ביץ' היא דיאטה פופולרית, שפותחה על ידי הקרדיולוג האמריקאי ארתור אגסטון .
הדיאטה התפרסמה לראשונה ב-2003 בעקבות פרסום ספרו רב המכר של אגסטון שעסק בדיאטה.
הדיאטה שמה דגש על צריכת "פחמימות טובות", ובעיקר מזונות אשר עשירים בסיבים תזונתיים, או מזונות עשירים ברכיבים תזונתיים, ולרוב שמה גם דגש על אכילת מאכלים עם אינדקס גליקמי נמוך.
בשלב הראשוני של הדיאטה, שנמשך שבועיים, הדיאטה מנסה לשים סוף לתשוקה לצרוך "פחמימות רעות" באמצעות הימנעות מאכילת דגנים או פירות.
לאחר שלב זה, מוחזרים הדגנים והפירות בהדרגה לתזונה, אך בכמויות קטנות יותר מהכמויות שנצרכו בעבר, כאשר המיקוד הוא בצריכת מזונות בעלי אינדקס גליקמי נמוך, כמו דגנים מלאים במקום קמח לבן.
על פי אגסטון, ל"פחמימות טובות" יש אינדקס גליקמי נמוך, כלומר הן מתעכלות ונספגות באיטיות.
מושם דגש גם על צריכה של פחמימות בעלות ערך תזונתי טוב יותר מהחלופות (לדוגמה, מותר לצרוך כמויות מתונות של אורז חום, אך אסור לצרוך אורז לבן).
לפי אגסטון אכילת סיבים או שומן יחד עם פחמימות מאטה את תהליך העיכול שלהם.
לפי אגסטון שומנים טובים הם חד שומנים לא רוויים (Monounsaturated fats) ורב שומנים לא רוויים (Polyunsaturated fats).
לפי אגסטון שומנים רוויים (Saturated fats) וחומצת שומן טראנס הם "רעים".
הדיאטה שמה דגש על שינוי קבוע בדפוסי האכילה, כגון מעבר לאכילת דגנים מלאים וכמויות גדולות של ירקות, בנוסף לצריכת כמויות נאות של חד שומנים לא רוויים ורב שומנים לא רוויים, כולל חומצות שומן אומגה 3, כאשר במקביל מפסיקים לאכול מזונות מעובדים ובמיוחד מזונות המכילים קמח לבן וסוכר מזוקק.
דיאטת אלקליין היא תזונה שנויה-במחלוקת, המבוססת על צריכת פירות טריים, ירקות, שורשים, פקעות, אגוזים, וקטניות תוך הימנעות מצריכת דגנים, חלב, בשר ומלח, במטרה לאזן את החומציות והאלקליניות בגוף האדם.
דיאטה זו מתבססת על התפיסה שמזונות מסוגים שונים יכולים להשפיע על מאזן החומציות של הגוף.
אנשים התומכים בדיאטה זו מאמינים שהתמקדות בצריכה של מזונות מסוימים מסוגלת להשפיע על החומציות (pH) של הגוף וכי ניתן באופן זה לרפא מחלות.
הטענה כי תזונה זו יכולה להשפיע באופן מהותי על רמת החומציות בגוף לצורך טיפול במגוון מחלות לא הוכחה עד היום בשום מחקר מדעי מהימן.
בשל כך תזונאים ואנשי מקצוע אחרים בתחום הבריאות אינם נוהגים יותר להמליץ למטופלים שלהם על דיאטה זו.
דיאטת DASH (ראשי תיבות ל-"Dietary Approaches to Stop Hypertension", קרי "גישות תזונתיות להפחתת לחץ הדם") היא אורח חיים תזונתי למניעת ובקרת יתר לחץ דם.
בנוסף ליעילות של דיאטת DASH בהורדת לחץ הדם, היא גם נועדה לספק לציבור הכללי דפוסי אכילה מאוזנים יותר.
כדי למנוע יתר לחץ דם, צריכת הנתרן מוגבלת ל-2,300 מיליגרם ביום, לכל היותר.
צריכה מוגברת של פירות, ירקות ודגנים מלאים.
צריכה מתונה של מאכלי חלב דלי שומן.
צריכה מועטה של דגים, עופות, אגוזים, ושעועית.
צריכה מינימלית של סוכר, בשר אדום, ומזונות מטוגנים.
המכונים הלאומיים לבריאות החלו לקדם את דיאטת DASH באמצע שנות ה-90, והיא אחד משלושת דפוסי התזונה הבריאים שזכו להמלצת מחלקת הבריאות האמריקנית בשנים 2015–2020 (לצד התזונה הים תיכונית או ותזונה צמחונית).
עדויות מצביעות על כך שרכיבי תזונה בודדים כמו נתרן ואשלגן, אך גם דפוסי תזונה כמו דיאטת DASH, קשורים ישירות להפחתת לחץ הדם.
על פי מחקר מטא-אנליזה שהעריך את היעילות של דיאטת DASH בהפחתת לחץ הדם, נמצאה הפחתה משמעותית בלחץ הדם הסיסטולי והדיאסטולי בהשוואה לדיאטות ביקורת.
המחקר מצביע על כך שאנשים עם צריכת נתרן גבוהה יותר וגיל צעיר יותר חוו ירידה בולטת יותר בלחץ הדם (כשהם מקפידים על דיאטת DASH), הדבר מדגיש את היתרונות הפוטנציאליים עבור אנשים עם מאפיינים אלה.
דיאטת כביש היא טכניקה בהנדסת תחבורה במסגרתה מספר נתיבי הנסיעה או רוחבם מצטמצם לטובת חלוקה מחדש של רוחב הדרך.
הדרך הנפוצה ביותר היא להוריד את מספר נתיבי הנסיעה בכביש, לדוגמה על ידי הפיכת כביש בעל שני נתיבים לכיוון לכביש בעל נתיב אחד.
הוספת או הרחבת רצועות צמחייה.
הוספת שביל אופניים בצד אחד או בשני צידי הדרך.
הרחבת נתיבי הנסיעה הקיימים (במידה וקודם לכן הנתיבים היו צרים מדי).
במקומות בהם דיאטת כביש מבוצעת כראוי, לא קיימת השפעה על מצב התנועה, זאת מאחר שקודם לכן הקיבולת של הכביש הייתה מעל לנדרש ממנו.
במקרים אחרים, היעד הוא הורדת נפח התנועה.
בנוסף, כדי למנוע מהתנועה לזלוג לרחובות הצדדיים, נדרשות הרשויות לבצע פעולות למיתון התנועה בהם, דוגמת בניית כיכרות והוספת פסי האטה.
בדיאטת נתיב, רוחב הנתיב מוצר כדי להוריד את מהירות הנסיעה של המכוניות וכדי לפנות מקום לדרכי התניידות אחרות.
לרוב, נתיבי הנסיעה מתוכננים ברוחב של לא פחות מ-3 מטרים.
רוחב הכביש שנחסך מועבר למשתמשים אחרים דוגמת הולכי רגל, צמחייה וכדומה.
חוקרים, לצד מחלקת התחבורה האמריקאית מצאו שדיאטת כביש עשויה להביא להורדת שיעור התאונות במקטע הכביש ב-19%–43%, כששיעור הירידה גדול יותר באזורים אורבניים קטנים לעומת מרכזים מטרופוליניים.
לא כל הרחובות העורקיים מתאימים לביצוע דיאטת כביש.
העלייה בגודש התנועה יכולה לגבור על היתרונות הגלומים בדיאטת כביש במידה ונפח התנועה העוברת עולה על הקיבולת של כביש בעל 3 נתיבים.
קיבולת זו עומדת על כ-20 אלף כלי רכב מדי יום.
התנגדויות אחרות בקשר לדיאטת כבישים נובעות מחשש לביטחון הציבור ופגיעה אפשרית במהירות המשטרה, אמבולנסים וכיבוי אש במקרי חירום.
אחת הדוגמאות לדיאטת כביש שהואשמה לאחר מכן בכך שפגעה ביעילות המשטרה הייתה זו שבוצעה בעיירה פרדייז שבקליפורניה.
ב-2018 התרחשה בעיירה שריפת מחנה שגרמה למותם של 88 בני אדם והביאה לפגיעה חמורה בעיירה עצמה.
מתוך ארבעה נתיבי פינוי אפשריים מפרדייז, שלושה מהם היו כבישים הרריים צרים בעלי נתיב לכיוון, ואילו הרביעי היה העורק היחיד שהיה יכול להתמודד עם כמויות גבוהות של תנועה.
חקירה של תקרית דומה שהתרחשה ב-2008 הביאה למסקנה שיש לבצע שינויים בציר, "כנתיב פינוי חירום, על ידי כריתת עצים וסבך ויצירת מחסומי אש בשני צידי הכביש".
עם זאת, ב-2012 קיבלה ממשלת המחוז החלטה להצר את הכביש לנתיב אחד, להחליף את נתיבי הנסיעה בנתיבי אופניים וליישם צעדים נוספים למיתון התנועה בכביש.
מבקרי המהלך האשימו מאוחר יותר את מקבלי ההחלטות בכך שהוא גרם ללכידת נהגים בשריפה.
דיאטה דלת קלוריות (מאנגלית: Very-low-calorie diet; מוכר גם בקיצור VLCD), הידועה גם בכינויים דיאטת הרעבה-למחצה (Semistarvation diet) ודיאטת כסאח (Crash diet), היא סוג של דיאטה (אורח חיים תזונתי) שבמסגרתה נצרכות כמויות נמוכות או נמוכות במיוחד של מזון.
דיאטות אלו מאופיינות בדרך כלל כתפריטים של 800 קלוריות (כ-3,300 קילו-ג'ול) ומטה ליום.
כיום, במסגרת דיאטות דלות קלוריות המבוצעות תחת פיקוח רפואי קיים שימוש בתחליפי מזון, במנות מווסתות אשר נועדות לאפשר עמידה בדרישות היומיות של צריכת ויטמינים, מינרלים, יסודות קורט, חומצות שומן וחלבון ואיזון אלקטרוליטי.
במסגרת הדיאטה ייתכן ויתור מוחלט על פחמימות, או החלפה שלהן במנת חלבון; לבחירה זו השפעות מטבוליות חשובות.
קיים שימוש בדיאטות דלות קלוריות תחת פיקוח רפואי למטרות של ירידה מהירה במשקל, למשל עבור אנשים בעלי השמנת יתר חולנית או טרם ניתוח בריאטרי, תוך שילוב ארוחות נוזליות ומקיפות-תזונתית המכילות 800 קלוריות ומטה, במשך פרק זמן של 12 שבועות לכל היותר.
דיאטות דלות קלוריות המבוצעות ללא ניטור רפואי, תוך צריכת חומרי מזון לא-מספקת או לא-מאוזנת, עלולות לגרום למוות פתאומי על ידי דום לב, אם בשל הרעבה או במהלך חידוש הזנה.
דיאטה דלת קלוריות (VLCD) היא דיאטה שכוללת צריכת אנרגיה של 800 קלוריות (כ-3,300 קילו-ג'ול) ומטה ליום, בעוד שדיאטה מופחתת קלוריות (LCD) כוללת בדרך כלל בין 1000–1200 קלוריות ליום.
שימוש בדיאטה דלת קלוריות בשגרה אינו מומלץ בשל חששות בטיחותיות, אם כי ניתן להשתמש בשיטה זו תחת פיקוח רפואי כאשר יש רציונל קליני לירידה מהירה במשקל, למשל באנשים שמנים, כחלק מ"אסטרטגיית ניהול משקל מרובת-רכיבים".
זאת לצד מעקב ותמיכה מתמשכים, ובמשך 12 שבועות לכל היותר, בהתאם להנחיות המכון הלאומי לבריאות ומצוינות קלינית בבריטניה .
במסגרת הנחיות התזונה בארצות הברית מומלץ להשתמש בדיאטות דלות קלוריות עבור ירידה במשקל אצל אנשים שמנים בנסיבות מוגבלות בלבד ורק תחת השגחה של אנשי מקצוע מנוסים ובסביבת טיפול רפואי בה ניתן לנטר את מצבו הרפואי של האדם ואשר מאפשרת מעורבות גבוהה באורח חייו.
עבור הציבור הרחב, דיאטות אלו אינן מומלצות בשל מיעוט עדויות בנושא.
מכיוון שקיימים סיכונים ניכרים להרעבה בדיאטה דלת קלוריות אשר אינה בנויה או מפוקחת בצורה מספקת, אנשים המנסים דיאטות אלו חייבים להיות תחת מעקב צמוד של רופא על מנת למנוע סיבוכים.
נראה כי דיאטות דלות קלוריות הן יעילות יותר מתוכניות אחרות לירידה במשקל או מדיאטות אחרות, כאשר בהשוואה אליהן דיאטות אלו משיגות ירידה במשקל של כ- יותר לאחר שנה, וכן הירידה נוטה יותר להישמר לאחר מספר שנים.
כאשר הדיאטה נעשית כחלק מהשגרה, ישנן עדויות כי לאחר שנה היא משיגה בממוצע ירידה במשקל של כ- או ירידה של כ-4% יותר בטווח הקצר.
דיאטות דלות-קלוריות יכולות לאפשר ירידה גדולה יותר במשקל בטווח הקצר, בהשוואה לדיאטות אחרות, צנועות או הדרגתיות יותר, הכוללות הגבלת קלוריות.
בנוסף, שיעור הירידה במשקל הנשמר לטווח ארוך הוא דומה או גדול יותר.
דיאטות דלות קלוריות הוכחו כמפחיתות במסת הגוף הרזה (הכוללת את העצמות, השרירים וכו', ללא שומן הגוף).
שילוב של דיאטה דלת קלוריות עם טיפולים אחרים להשמנת יתר עשוי להניב תוצאות אפקטיביות יותר בירידה במשקל.
דיאטות מופחתות קלוריות ודלות קלוריות עשויות להביא לירידה מוגברת במשקל במהלך השבוע–שבועיים הראשונים שלה, אך הירידה המהירה למראית עין נובעת מדלדול הגליקוגן ואיבוד מים במסת הגוף הרזה, ומשקל הגוף עולה בחזרה זמן קצר לאחר מכן.
דיאטות דלות קלוריות הן יעילות ומומלצות להפחתת שומן בכבד ולירידה במשקל לפני ניתוח בריאטרי.
בסקירה משנת 2001 נמצא כי לדיאטות דלות קלוריות אין השפעות מזיקות משמעותיות, כאשר הן נעשות תחת פיקוח רפואי, לתקופות של 8–16 שבועות עם ירידה במשקל של לשבוע בממוצע.
עם זאת, דיאטה דלת קלוריות עשויה להגביר את הסיכון לפתח אבני כיס מרה, אם צריכת השומן במסגרת התפריט אינה מספקת, אך חסרים נתונים כדי לדעת את כמות השומן המדויקת הדרושה כדי למנוע היווצרות אבני מרה.
ואכן, שומן במזון ממריץ את התכווצות כיס המרה, ולפיכך דיאטה דלת קלוריות נטולת-שומן עשויה להוביל למצב ששלפוחית השתן אינה מתרוקנת.
תופעת לוואי אפשרית נוספת היא עצירות (בהתאם לכמות הסיבים התזונתיים בתפריט).
דיאטה דלת קלוריות לא נמצאה כמגבירה את התאווות למזון, אלא להפך – נראית כמפחיתה את התאווות למזון יותר מאשר דיאטות מופחתות קלוריות.
בעבר, הרכביהן של דיאטות דלות קלוריות נטולות-פחמימות (כפי שנקבעו רפואית או מסחרית) כללו 200–800 קלוריות ליום, תוך שמירה על צריכת חלבון, אך ללא כל צריכת פחמימות ולעיתים גם שומן.
דיאטות אלו גוררות את הגוף לרעב ומביאות לירידה במשקל של לשבוע בממוצע.
עם זאת, המחסור הכולל בפחמימות מונע שמירה על החלבונים ובכך גורם לאובדן מסת שריר רזה, וכן לתופעות לוואי שליליות אחרות כגון סיכון מוגבר לשיגדון, חוסר איזון אלקטרוליטי, ולכן דיאטות כאלו לא מומלצות.
כיום, תוכניות המשלבות שימוש בתחליפי מזון הן המסגרת המקובלת באירופה ובקנדה כדי להבטיח עמידה בדרישות היומיות של צריכת חומרי מזון נחוצים וויטמינים ואיזון אלקטרוליטי.
בהשוואה לשיטות VLCD ישנות יותר, השימוש בתחליפי המזון מאפשר שמירה טובה יותר של מסת הגוף הרזה, מפחית תופעות לוואי מוכרות ומשפר את המצב התזונתי של האדם.
דיאטות דלות קלוריות המבוצעות ללא ניטור רפואי, תוך צריכה לא מספקת של חומרי מזון ומינרלים, עלולות לגרום לחוסר איזון אלקטרוליטי ולמוות פתאומי על ידי טכיקרדיה חדרית, אם בשל הרעבה או במהלך ניסיון לחידוש הזנה.
הנתונים המוקדמים ביותר על דיאטות דלות קלוריות מגיעים לאחר מלחמת העולם השנייה, כאשר נערכו מספר ניסויים מדעיים כדי לבחון אילו תנאים יכולים להוביל לרעב וכיצד ניתן לשקם אדם בבטחה בחזרה לאכילה, כגון מחקר הרעב בגטו ורשה או ניסוי הרעב של מינסוטה , במאמץ לצמצם את הנפגעים מרעב בעקבות המלחמה.
דיאטות דלות קלוריות משמשות למטרות קליניות לפחות מאז שנות ה-80.
בשנת 1978, 58 אנשים מתו בארצות הברית לאחר ביצוע של דיאטות דלות קלוריות המבוססות על חלבון וצריכת נוזלים.
בעקבות כך, ה-FDA דורש מאז 1984 כי על דיאטות דלות קלוריות המבוססות על חלבון, אשר כוללות תפריט של פחות מ-400 קלוריות ליום, תופיע הודעת אזהרה כי הן עלולות לגרום למחלות קשות ולכן יש לבצען תחת השגחה רפואית.
עם זאת, תקנות עדכניות יותר של ה-FDA דורשות הצגת אזהרה זו רק על מוצרי חלבון שנועדו לספק יותר ממחצית הקלוריות של אדם, אשר נמכרים עבור ירידה במשקל או כתוסף מזון.