tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשנים הראשונות לא היה כביש ישיר שחיבר את העיר למרכז הארץ, והדרך לאופירה עברה בחוף המערבי של סיני, דבר שהאריך את הדרך בכ-250 ק"מ לפחות.
רק ב-1971 נסלל כביש אילת-אופירה, שרוב דרכו במקביל לקו החוף של מפרץ אילת.
בתחילת 1975 הוצף היישוב בשיטפון שהגיע דרך נחל דהב.
בספטמבר 1976 נערכו בחירות ראשונות לוועד מתיישבים במקום, בו נבחר ועד בן חמישה תושבים.
שלושה מתוכם היו אנשי צבא, והתפטרו בעקבות הוראת אגף כוח האדם.
על מפרץ נעמה, 6 ק"מ צפונית-מזרחית לעיר, הוקם אזור תיירות ונופש שקרוי "נעמה".
בצד הדרומי של נעמה, הוקמו שני בתי מלון, ובצד הצפוני בית ספר שדה "נעמה".
לאורך המפרץ כולו נבנתה טיילת ונפתחו שני מועדוני צלילה.
באמצע הדרך בין אזור נעמה לעיר אופירה נבנה אתר לתחנת כוח להפקת חשמל ומים על החוף.
2 ק"מ מצפון לעיר הוקם אזור תעשייה.
מצד מערב של העיר, בצמוד, הוקם בסיס מפרץ שלמה של חיל הים על חוף מפרץ שלמה, שנעזב ב-1982.
בשנת 1981 נערכה במקום פגישת פסגה אשר כונתה "פסגת אופירה", בה השתתפו נשיא מצרים אנואר סאדאת וראש ממשלת ישראל מנחם בגין.
השניים נפגשו בעת יישום תהליך השלום, שנתיים לאחר שחתמו על הסכם השלום בין המדינות.
במהלך חורף תשמ"ב (1982) הצטרפו לתושבי אופירה קבוצה ממתנגדי הנסיגה מסיני שנתמכו על ידי "התנועה לעצירת הנסיגה מסיני".
רובם המכריע נמנה עם גוש אמונים והללו ארגנו את קהילתם כיישוב לכל דבר, כולל מזכירות, בית כנסת, ישיבה (בראשות הרב איתן שנדורפי), ישיבה תיכונית, בית ספר יסודי, מעון וגן ילדים.
ערב חופשת פסח 1982 נעזבה אופירה מיושביה בעקבות הסכם השלום בין ישראל למצרים.
בשונה מגורלם של בתי העיר ימית ורוב היישובים בסיני, לא נהרסו בתי אופירה.
העיר נמכרה למצרים, ואת המקום יישבו תושבי סיני.
בשונה משאר היישובים הישראלים שהוקמו בסיני, אופירה הייתה בבעלות הממשלה, ותושבי המקום חיו בשכירות ממשרד השיכון.
לאחר עזיבתם קבוצת גוש אמונים המשיכה במאבקה כנגד הנסיגה עד לפינוייה בידי צה"ל.
שדה אופיר הפך להיות נמל התעופה הבינלאומי שארם א-שייח'.
אופיר פינס-פז (נולד ב-11 ביולי 1961) הוא פוליטיקאי ישראלי שכיהן כחבר הכנסת, שר הפנים ושר המדע, התרבות והספורט מטעם מפלגת העבודה.
לאחר פרישתו מן החיים הפוליטיים, ייסד את המכון לשלטון מקומי באוניברסיטת תל אביב, ומאז הוא עומד בראשו.
במהלך כהונתו כשר קיבל את אות אומ"ץ לשמירת המינהל התקין, הצדק החברתי ושלום הציבור.
האות הוענק לו על ידי תנועת אומ"ץ על מלחמתו בשחיתות ועל פעולתו להגברת השקיפות השלטונית.
ב-24 באפריל 2008 זכה ב"אות אביר איכות השלטון" מטעם התנועה לאיכות השלטון.
פינס-פז נולד בראשון לציון כבכור בין שלושת ילדיהם של יהודה פינס, אופטיקאי וטכנולוג במכון ויצמן למדע, יליד הולנד, ורות, ציירת.
האב שרד את השואה כשהסתתר עם חלק ממשפחתו בעליית גג של משפחה נוצרית ואחר כך שהה במחיצת חברי המחתרת האנטי-נאצית בהולנד.
הסב מצד האב, לאו פינס, שהיה מראשי הציונים בעיירה זוולה שבצפון הולנד, נרצח באושוויץ.
אופיר פינס למד בגימנסיה הריאלית בראשון לציון.
שירת בצה"ל בשנים 1979–1982. הוא בעל תואר ראשון ביחסים בינלאומיים מטעם האוניברסיטה העברית ותואר שני במדיניות ציבורית מטעם אוניברסיטת תל אביב.
בראשית שנות התשעים שימש כראש אגף הארגון של מפלגת העבודה.
בין השנים 1993–1996 כיהן כיו"ר הרשות לשיקום האסיר ולאחר מכן, כסמנכ"ל מחלקת עלייה וקליטה בסוכנות היהודית.
בשנת 1996 נבחר לכנסת ה-14 מטעם מפלגת העבודה.
וכיהן כיו"ר הוועדה למיסים והוועדה לבעיות העובדים הזרים.
כמו כן, שימש יושב-ראש השדולות למען ירושלים ולמען הארכאולוגיה.
בשנת 1997 קיבל את אות אמיתי למנהל תקין וטוהר המידות.
בשנת 1999 מונה על ידי ראש הממשלה אהוד ברק לתפקיד יו"ר סיעת העבודה והקואליציה.
לאחר בחירות 2001 מונה גם ליו"ר ועדת חוקה, חוק ומשפט.
היה סגן יו"ר ועדת הבחירות המרכזית לכנסת ה-16.
בשנת 2001 מונה למזכ"ל מפלגת העבודה לאחר התפטרות המזכ"ל רענן כהן.
הוא פרש מתפקיד זה בשנת 2003, בניגוד להבטחתו עם היבחרו, שיכהן בתפקידו קדנציה מלאה.
בשנת 2005 זכה במקום הראשון בהצבעה שנערכה במרכז מפלגת העבודה לקביעת שרי המפלגה בקואליציה עם הליכוד והתמנה, לפי בקשתו, כשר הפנים בממשלת אריאל שרון השנייה.
למנכ"ל משרדו הוא מינה את אוסקר אבו ראזק, ולטענת פינס-פז הייתה זו הפעם הראשונה והאחרונה בה מתמנה אזרח ערבי כמנכ"ל משרד ממשלתי.
ביוני 2005 בתקופת כהונתו כשר הפנים יזם חוק המאפשר לעובדים זרים ולילדיהם (אשר עומדים בתנאים הקבועים בחוק) להסדיר מעמדם במדינת ישראל.
הוא הצליח בייזום החוק החדש (שהיה למעשה שינוי במדיניות ההגירה הברורה של לא-יהודים למדינת ישראל) חרף ההתנגדות של חבריו לקואליציה מסיבות הקשורות בצביון המדינה כמדינה יהודית ומסיבות כלכליות, אך זכה לתמיכה מארגוני זכויות אדם.
לאחר כשנה בתפקיד שר הפנים, פרש מהממשלה יחד עם חברי מפלגתו.
בפריימריס לקביעת הרשימה לכנסת ה-17 (2006) זכה במקום השני והוצב במקום השלישי ברשימת "העבודה".
ב-4 במאי 2006 הושבע כשר המדע, התרבות והספורט בממשלה ה-31. ב-7 במאי 2006 החליטה הממשלה לצרף למשרדו את סמכויות התרבות והספורט, שהועברו אליו ממשרד החינוך.
ב-30 באוקטובר 2006 התפטר מהממשלה לאחר שהביע את התנגדותו וכמחאה על הצטרפות סיעת ישראל ביתנו לקואליציה ומינויו של אביגדור ליברמן לשר.
בפברואר 2007 נבחר ליו"ר ועדת הפנים והגנת הסביבה, במקומו של ראלב מג'אדלה, שמונה לשר.
בנוסף, כיהן כחבר בוועדת חוקה חוק ומשפט.
החל מיולי 2008 עמד בראש ועדת החקירה הפרלמנטרית בנושא ועידת התביעות.
פינס-פז התמודד על ראשות מפלגת העבודה בבחירות המקדימות, שנערכו ב-28 במאי 2007, אך זכה ל-8 אחוזי תמיכה.
בסיבוב השני של המרוץ תמך באהוד ברק.
בפריימריז של "העבודה" בדצמבר 2008 הגיע למקום השני בין המתמודדים ברשימה הארצית.
בהתאם לכך, מוקם במקום השלישי ברשימת המפלגה לכנסת ה-18. במרץ 2009, כאשר עלה הנושא לדיון, היה בין המתנגדים להצעתו של יושב-ראש המפלגה, אהוד ברק, בדבר הצטרפות לממשלתו השנייה של בנימין נתניהו.
לאחר שנכשל בהתנגדותו, היה שותף יחד עם חברי הכנסת עמיר פרץ, יולי תמיר ואיתן כבל בקבוצת "מורדים" בסיעת העבודה, אשר מתנגדת למהלכיה של הממשלה, אף על פי שבאופן רשמי היא חלק מהקואליציה.
ב-7 בינואר 2010 הודיע על התפטרותו מהכנסת ופרישה מהחיים הפוליטיים באומרו: "מפלגת העבודה איבדה את דרכה ואין באפשרותי להמשיך ולהשפיע".
עוד אמר, כי הוא חש שאין לו סיעה ואין לו מנהיג.
בעקבות התפטרותו, מונתה ד"ר עינת וילף לחברת כנסת במקומו.
ביוני 2010 הצטרף לסגל המרכז הבינתחומי הרצליה, ומונה לראש החטיבה ללימודי השלטון המקומי.
באפריל 2012 עבר לאוניברסיטת תל אביב, הקים את "המכון לשלטון מקומי", והוא עומד מאז בראשו.
באוגוסט 2011 מונה ליו"ר חברת השילוח "אוריין".
בינואר 2013 הודיע כי הוא חוזר לשורות מפלגת העבודה ותומך בה בבחירות לכנסת ה-19. בחודש שלאחר מכן, נבחר לתפקיד יושב ראש הוועד המנהל של בית לוחמי הגטאות.
באמצע אותה שנה גם מונה ליו"ר איגוד ההתעמלות והוא שימש בתפקיד זה עד למינויו של רז פלד.
ב, משמש פינס-פז מנהל פורום רשויות החוף במכון לשלטון מקומי באוניברסיטת תל- אביב.
פינס-פז נשוי לעורכת הדין אורלי פינס ואב לבן ובת.
אופיר עזו (נולד ב-14 באוקטובר 1982) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בקבוצת עירוני בית שמש מליגה ב'.
עזו התחיל את דרכו במחלקת הנוער של קבוצת הפועל ירושלים, ובעונת עלה לקבוצת הבוגרת של המועדון, ששיחקה אז בליגה הבכירה.
בתום העונה ירדה הקבוצה לליגה הלאומית, וכעבור עונה אחת ירדה לליגה השלישית.
בעונת עלה עזו יחד עם הקבוצה בחזרה לליגה הלאומית, ושיחק בה עד אמצע עונת , כשהוא ממצב את עצמו כאחד השחקנים הבולטים בקבוצה.
בינואר 2004 עבר עזו ליריבה העירונית בית"ר ירושלים.
תחת שרביטו של המאמן לואיס פרננדז שיחק עזו מעט משחקים כמחליף והבקיע שלושה שערי ליגה.
בתחילת עונת עבר עזו למכבי פתח תקווה, אך גם שם התקשה למצוא את מקומו בהרכב.
באותה שנה חזר עזו לשחק בהפועל ירושלים, לצד אחיו אסף עזו.
חזרתו לוותה במחאת חלק מאוהדי הקבוצה, אשר כעסו על מעברו ליריבה העירונית והתבטאויותיו כנגד הקבוצה במקומונים.
בתחילת עונת עבר עזו להכח עמידר רמת גן, ובמהלך חלון ההעברות בינואר 2008 חזר להפועל ירושלים.
בתחילת עונת חתם במכבי באר שבע, ששיחקה אז בליגה הלאומית.
לקראת עונת חתם עזו בהפועל כפר סבא אך שוחרר לאחר שבועות ספורים, ולאחר תחילת העונה חזר עזו להפועל ירושלים ועלה עמה בחזרה לליגה הלאומית.
בתחילת עונת חתם עזו בהפועל מרמורק מליגה א', ובינואר 2015 חזר להפועל ירושלים.
בקיץ עזו הצטרף לעירוני בית שמש מליגה ג'.
ב-6 בדצמבר 2018 חזר להפועל ירושלים ושימש כמאמן-שחקן בקבוצה עד להפסקת פעילותה של הקבוצה בפברואר .
לאחר הפסקת הפעילות שב לשחק בעירוני בית שמש.
אופיר לובל (נולד ב-25 במאי 1976) הוא במאי טלוויזיה וקולנוע, שחקן, מוזיקאי, עורך ותסריטאי ישראלי הוא התפרסם לראשונה בתוכנית המערכונים "דומינו" כחבר בהרכב הקומי "שלישיית פרוזאק", יחד עם שלומי קוריאט ויובל סמו.
בשנת 2000 החל לובל להשתתף בתוכנית ההומור הטלוויזיונית "דומינו" ששודרה בערוץ 2, לצידם של קומיקאים נוספים.
במקביל הפך לכתב אינטרנטי באתר האינטרנט "תפוז אנשים" במדור פנאי ובידור.
בתום לימודיו בבית ספר למשחק בית צבי, שיחק לובל במספר הצגות במסגרת התיאטרון החברתי הישראלי לנוער ובמקביל הקים ביחד עם יובל סמו ושלומי קוריאט את שלישיית פרוזאק.
בשנת 2003 זכתה השלישייה בתואר אנשי השנה בבידור שהעניק ערוץ 2. השלישייה הופיעה בכ-1000 הופעות בכל רחבי הארץ.
בשנת 2007 השלישייה התפרקה וכל אחד פנה לדרכו.
"אזהרת מסע" עונה 2 - רשת / נטפליקס
"לעבור את הלילה" – יס
"מגן דוד דרום" – רשת
"ארץ נהדרת" – קשת (מערכוני חוץ)
"בובה של מדינה" - ערוץ 10 (מערכוני חוץ)
"אמא מחליפה"- קשת (עונה 4)
"צחוק מעבודה" – רשת (מערכוני חוץ)
"ביקיני כחול לבן" – ערוץ הבידור
עמיר בניון, סאבלימינל ודנה אינטרנשיונל, קורין אלאל, שירי מימון, סקאזי, להקת סינרגיה, אמילי קרפל, דור דניאל, ליאור נרקיס, להקת לה גארדיה, רן זמיר, מיכל גבע ועברי לידר.
בנק מזרחי טפחות, בנק דיסקונט, בנק פועלים, MSD, שוקולד פרה, מילקי, קופידון, בגיר, אורנג', קופת חולים כללית, שטראוס, ויזה הצופים, לאומי קארד, איזי, אלבר, קק"ל, קליק, הלמן אלדובי, אופנת נו נו נו בכיכובה של סלין דיון.
נשוי לענת מטפלת הוליסטית במקצועה,אב ליהונתן נועה וליבי.
אופיר טושה גפלה (נולד בשנת 1968 בראשון לציון) הוא סופר ישראלי.
בנוסף לעיסוקו כסופר, משמש כמורה לכתיבת פרוזה בבית הספר לקולנוע סם שפיגל ומנחה סדנאות כתיבה במדיטק חולון.
כמו כן, עוסק בהוראת אנגלית בפרויקטים למצוינות.
השם "טושה" הוא כינוי שניתן לו בילדותו על שם דמות מצוירת.
עולם הסוף, הוצאת כתר, 2004: רומן המציג בפני הקורא עולם בדיוני אודות החיים שלאחר המוות, המשלב מרכיבים מז'אנרים שונים אך עם זאת, מציע לקורא גם חידושים והמצאות.
עולם הסוף הפך לרב מכר ואף זכה בפרס גפן לספר המקור הטוב ביותר בשנת 2005. זכה על הספר גם בפרס קוגל.
הקטרקט בעיני הרוח, הוצאת כתר, 2005
מאחורי הערפל, הוצאת כתר, 2007
ביום שהמוזיקה מתה, הוצאת כתר, 2010
רשימות מארץ הכביש, הוצאת כתר, 2019
הרי געש רדומים, הוצאת כתר, 2022
במחילה מכבודה של אשת המערות, הוצאת כתר, 2025
פרס היצירה לסופרים ולמשוררים ע"ש לוי אשכול לשנת תשע"ד
פרס גפן לספר המדע הבדיוני הישראלי הטוב ביותר לשנת 2005
"סכנה" בספר חדשות מהעולם התחתון על היוצר בוקי גרינברג (2006)
"האידיוט ממחר" בכתב העת מסמרים גיליון 2 (2006)
"האיש ברחוב" בקובץ סיפורי קולנוע כשמדלין סטו בוכה (2007)
אופיר פרחי (נולד ב-30 במאי 1986) הוא כדורסלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הרכז וכיום משמש כעוזר מאמן 2 בהפועל חולון
פרחי גדל בקבוצת הנוער של מכבי ראשון לציון, וב-2004 הועלה לקבוצת הבוגרים.
בעונת 2004/2005 הגיע עם קבוצתו עד לשלב חצי גמר גביע המדינה, במדיה קלע בממוצע 2.2 נקודות למשחק, עם 58 אחוזים מקו העונשין.
פרחי, שיחק בנבחרת האולימפית ושחקן נבחרת הנוער בשנת 2004. שחקן נבחרת העתודה בשנים 2005–2006. כבר בעונתו השנייה בבוגרים קיבל אצל גיא גודס לא מעט הזדמנויות ולא פעם גם הצדיק אותן, בעיקר בכל הקשור למשחק הגנה וזריקת שלשות.
בעונת 2006/2007 שיחק בליגה הלאומית במדי הפועל יקנעם/מגידו עם ממוצע של 10.7 נקודות, 3.4 אס' למשחק
פרחי חזר לראשון לציון לפני עונת 2007/2008, בה שיחק שנתיים עם ממוצע של 3.2 נקודות בראשונה ו-2.8 בשנייה.
לקראת עונת 2009/2010, חתם פרחי במכבי אשדוד מהלאומית, במטרה להוביל אותה לליגת העל.
שנה לאחר מכן, הצטרף לקבוצת מכבי באר יעקב.
ב-31 ביולי 2011 חתם פרחי בקבוצת הפועל גלבוע גליל מליגת העל, איתה זכה באליפות הליגה הבלקנית.
ובתאריך 10 ביולי 2012, חתם בקבוצת הפועל חולון.
ובחודש דצמבר עבר לאליצור יבנה.
בתחילת עונת 2013/14 חתם באגודת ספורט רמת השרון.
בספטמבר 2014 עבר למכבי רחובות.
בתחילת עונת 2018/2019 חתם בקבוצת מכבי שדרות מליגה ארצית דרום.
ב-2019 הצטרף פרחי לאליצור נחל שורק גם היא מהליגה הארצית.
ב-2020 פרש מכדורסל ומונה לתפקיד עוזר המאמן במכבי עירוני רחובות מהליגה הארצית וסייע לה להעפיל לליגה הלאומית.
ביוני 2022 מונה למאמנה של נחל שורק, בעונת הבכורה על הקווים הוביל פרחי את הקבוצה למקום ה-7 ולרבע גמר הפלייאוף לראשונה בהיסטוריה של הקבוצה, אך בשלב זה הודחה הקבוצה לאחר הפסד להפועל כפר קאסם.
ביוני 2023 מונה למאמנה של הפועל חבל מודיעין.
אופיר שהם (נולד ב-1963) הוא תת-אלוף במילואים בצה"ל, כיהן כראש מפא"ת (המנהל למחקר ופיתוח אמצעי לחימה ותשתית טכנולוגית במשרד הביטחון).
שהם התגייס לצה"ל ב-1980 והוא בוגר המחזור השני של תוכנית תלפיות, במסגרתה למד לתואר ראשון במתמטיקה ובפיזיקה שימושית (הוא סיים גם לימודי תואר שני בפיזיקה שימושית).
בין השנים 1989–1993 עבר מסלול מבצעי בחיל הים, אשר כלל קורס חובלים.
הוא ביצע תפקידי פיקוד והדרכה, ושימש כמפקד סטי"ל אח"י עצמאות (סער 4).
ב-1994 מונה לראש ענף גילוי ואופטרוניקה (גל"א) במפקדת חיל-הים.
ב-1997 מונה לראש מחלקת מאל"א (מערכות אלקטרוניות ולוחמה אלקטרונית) במפא"ת, בדרגת אלוף-משנה.
ב-2000 מונה לראש מחלקת תקציבים וכלכלה במפקדת חיל הים.
ביוני 2002 הועלה שהם לדרגת תת-אלוף ומונה לעוזר ראש אגף התכנון.
בכך היה לבוגר תלפיות בעל הדרגה הבכירה ביותר מאז נוסדה.
לאחר מכן כיהן כמפקד יחידת לוטם (היחידה לתקשוב ולטכנולוגיות המידע) באגף התקשוב בין השנים 2005–2010.
במרץ 2010 מונה לראש מפא"ת וכיהן בתפקיד עד יוני 2016.
בחיים האזרחיים עוסק שהם בתחום השקעות בהון סיכון.
אופיר עוז (נולד ב-1977) הוא סופר זוכה פרסים בארץ ובחו"ל, בלוגר ופודקאסטר ישראלי.
אופיר עוז נולד בבאר שבע בינואר 1977 וכיום מתגורר בקיבוץ מעברות.
ספרו השני "שם של התחלה" (פרדס, 2013) זכה בפרס משרד התרבות לסופרים בראשית דרכם.
ספרו השלישי "הטוב מכל העולמות" (אפיק, 2020) הגיע לגמר תחרות Eyelands לרומנים מכל העולם.
ספרו הרביעי "פוסטהיסטוריה" יצא לאור בהוצאת כנרת, זמורה, דביר במאי 2026.
פעילותו בהנחיה ועזרה לסופרים בראשית דרכם
החל משנת 2011 אופיר כותב ומנהל את הבלוג "לשבור את המגירה", המסייע לכותבים וליוצרים בתחום הפרוזה והשירה להוציא את ספרם לאור.
החל משנת 2025, בשיתוף עם הסופרת שירז אפיק, מקליט את הפודקאסט "שוברים את המגירה".
פוסטהיסטוריה, כנרת, זמורה, דביר, 2026
הטוב מכל העולמות, אפיק, 2020
אני הורגת אותך, גוונים, 2007
פושעת, מקום שני בתחרות Short Story Project, פורסם בכתב העת Michigan Quarterly Review, ובאתר Nebesht בשפה הפרסית, מקום ראשון בתחרות הסיפור הקצר של עכבר העיר וסטימצקי.
שוקולד, מקום ראשון בתחרות בנושא געגוע של סדנאות הבית ואוצרות.
שמחתי לא להכיר אותך, פורסם בפרויקט הסיפור הקצר בעברית ובאנגלית, ובכתב העת re-levant.de בשפה הגרמנית.
למה אנחנו לא עושים את זה?
געגועים לבית ראש הממשלה, מקום ראשון בתחרות סיפורים קצרים של עמק חפר, פורסם בכתב העת "מאוזניים" של אגודת הסופרים.
אהבה, מקום שלישי בתחרות של London Independent Story Prize, פורסם בכתב העת "מוטיב", גיליון 42.
סימולציה, פורסם בכתב העת ספקולציה 2.
אוסקר, בחירת העורכת במהדורה ה-14 של כתב העת jewishfiction.net.
אופיר מאיר מרציאנו (נולד ב-7 באוקטובר 1989) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת השוער בהפועל באר שבע מליגת העל בכדורגל ובנבחרת ישראל.
מרציאנו החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של מכבי עירוני אשדוד (לימים הקבוצה המאוחדת מ.ס.
אשדוד) בגיל שבע, אז שיחק כקשר התקפי.
בעצת אביו עבר לאחר מספר שנים לשחק בעמדת השוער.
ב-12 בנובמבר 2008 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של מ.ס.
אשדוד, כשנכנס כמחליף במשחק מול מכבי פתח תקווה במסגרת גביע הטוטו.
בעונת 2009/2010 הפך לשוער השני של הקבוצה הבוגרת של מ.ס.
אשדוד, וב-27 במרץ 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, בניצחון 3–1 על מכבי תל אביב.
אשדוד שני השוערים הבכירים דראגן סטויקיץ' ויוסי שקל, לכן החליט המאמן יוסי מזרחי לתת למרציאנו את אפודת השוער הראשון.
ב-2 באפריל 2012 ספג כרטיס אדום ראשון בקריירה כאשר נגע בכדור עם ידו מחוץ לרחבה נגד מכבי חיפה, במשחק בו הפסידה מ.ס.
אשדוד 0–3. בתום עונת 2014/2015 נשרה הקבוצה לליגה הלאומית, לאחר שסיימה במקום האחרון בטבלה.
ב-7 ביולי 2015 הושאל לעונה אחת למוסקרון מליגת העל הבלגית, עם אופציה לרכישה בסיום העונה.
הוא שיחק בששת המשחקים הראשונים של מוסקרון בעונה זו, ולאחר מכן איבד את מקומו בסגל ושיחק רק בקבוצת המילואים של המועדון, עד שבתום העונה חזר למ.ס.
ב-3 באוגוסט 2016 הושאל לעונה אחת להיברניאן מהליגה השנייה בסקוטלנד.
בעונתו הראשונה בקבוצה העפיל עמה לליגת העל הסקוטית, וב-29 ביוני 2017 חתם על חוזה כשחקן מהמניין לארבע שנים נוספות במועדון.
במרץ 2021 הוא הודיע למועדון שלא יאריך את החוזה עמם, ויעזוב בקיץ – לאחר שסיים את העונה עמם במקום השלישי בליגת העל הסקוטית.
ב-30 ביוני 2021 חתם לשנתיים בפיינורד מליגת העל ההולנדית.
ב-19 באוגוסט 2021 ערך הופעת בכורה בניצחון הביתי של קבוצתו ההולנדית פיינורד 5–0 מול אלפסבורג השוודית, במהלך המשחק הראשון ביניהן בשלב הפלייאוף של מוקדמות הקונפרנס ליג של UEFA.
הוא שיחק גם במשחק הגומלין נגד אלפסבורג השוודית שנגמר בניצחון חוץ 3–1 לקבוצתו ההולנדית.
ב-25 בנובמבר 2021, הוא שיחק גם משחק חוץ אחד בשלב הבתים מול סלביה פראג הצ'כית, שנגמר בתיקו 2–2.
ממרץ 2022 עד אפריל 2022, במסגרת עונת 2021/2022 בליגה האזורית של אופ"א, הוא סייע לפיינורד להעפיל משלבי הנוקאאוט המוקדמים של הטורניר, כל הדרך למשחק הגמר.
בכך הפך לשוער הישראלי הראשון שמעפיל לגמר במפעל אירופאי.
אף על פי כן, במשחק הגמר עצמו בו הפסידה פיינורד 0–1 לרומא האיטלקית, נבחר לשחק במקומו השוער ההולנדי יוסטין ביילו ששב מפציעה.
בעונתו השנייה במועדון מרוטרדם זכה מרציאנו באליפות הליגה ההולנדית, ובכך היה לשחקן הישראלי הראשון אי פעם לזכות בתואר אליפות זה.
ב-18 ביוני 2023 חזר לאחר שבע שנים לישראל וחתם בהפועל באר שבע לשלוש שנים.
במאי 2013 זומן מרציאנו לראשונה לסגל נבחרת ישראל הבוגרת על ידי המאמן הלאומי אלי גוטמן, לקראת משחק הידידות מול .
ב-10 באוקטובר 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת, במשחק מול במסגרת מוקדמות יורו 2016, ובהמשך פתח בהרכב הנבחרת בכל עשרת המשחקים בקמפיין זה.
במשחקי מוקדמות מונדיאל 2018 הוא שותף במשחק אחד, ובמשחקי מוקדמות יורו 2020 שותף בשישה משחקים.
מרציאנו הצליח לקבע את מקומו שוב כשוער הראשון בהרכב של ישראל, במהלך כל משחקי ליגת האומות 2020/2021 של אופ"א, וכמו כן גם בכל משחקי מוקדמות מונדיאל 2022.
ב-29 במרץ 2022 קיבל את סרט הקפטן של נבחרת ישראל הבוגרת (לאחר שביברס נאתכו הקפטן הראשון הוחלף במחצית), במשחק הידידות הביתי מול שהסתיים בתיקו 2–2.
אביו, יצחק (ג'קי) מרציאנו, הוא כדורגלן עבר ששיחק בקבוצות בית"ר אשדוד ומכבי עירוני אשדוד.
ב-2016 נישא לדוגמנית הישראלית שלי רגב, ולהם שני בנים.
אופיר קריאף (נולד ב-17 במרץ 1991) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדות הבלם והקשר.
החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של בית"ר ירושלים, ובקיץ עלה לקבוצה הבוגרת של המועדון.
ב-17 בספטמבר 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו בקריירה, בניצחון 0–1 על הפועל חיפה.
בעונת 2012/2013 הפך לשחקן הרכב פותח בקבוצה, וב-26 משחקים הבקיע שער אחד, שער הניצחון (2–3) מול הפועל עכו.
ב-13 בפברואר 2013 הושעה על ידי הנהלת המועדון, בעקבות תמיכתו בארגון האוהדים "לה פמיליה" שביקר את החלטת ההנהלה להחתים שחקנים מוסלמים.
לקראת עונת מונה לקפטן בית"ר ירושלים, בעקבות עזיבתו של אריאל הרוש, ובתום העונה סיים את חוזהו במועדון והפך לשחקן חופשי.
ב-19 באוגוסט 2015 חתם לארבע שנים במכבי חיפה.
ב-12 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, במשחק נגד בני סכנין.
ב-23 בנובמבר 2015 נפצע במשחק מול הפועל תל אביב והושבת לארבעה חודשים.
בסך הכל ערך 15 הופעות ליגה במדי מכבי חיפה, ובתום עונת 2015/2016 שוחרר מהמועדון.
ב-19 ביוני 2016 חתם בעירוני קריית שמונה, ובעונת 2016/2017 כבש שני שערי ליגה ב-26 הופעות.
בתחילת עונת 2017/2018 שותף רק במשחק ליגה אחד, ובינואר 2018 חזר לבית"ר ירושלים וחתם לשנתיים וחצי במועדון.
את הופעת הבכורה המחודשת שלו במועדון ערך במשחק מול בני סכנין כאשר עלה כמחליף בדקה ה-30 כשקבוצתו בפיגור 2-0. שבע דקות אחר כך כבש שער בבעיטה מחוץ לרחבה ובהמשך בישל שער נוסף בניצחון 2–4. עד תום העונה כבש שלושה שערים ב-16 הופעות ליגה, והגיע עם הקבוצה לגמר גביע המדינה.
ב-1 ביוני 2020 חתם על חוזה חדש בבית"ר לשלוש עונות נוספות.
ב-23 במאי 2023 זכה עם קבוצתו בגמר גביע המדינה כקפטן הקבוצה.
קריאף היה חלק מסגל הנבחרת הצעירה של ישראל במסגרת אליפות אירופה לנבחרות צעירות עד גיל 21 שנערך בישראל ב-2013, ואף כבש את השער בניצחון 0–1 מול אנגליה בשלב הבתים.
לזכותו שמונה הופעות ושער אחד במדי הנבחרת הצעירה.
אופיר לויוס (Levius; נולד ב-1 ביוני 1975) קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף, בתפקידו האחרון שירת כקצין חינוך ראשי.
קודם לכן שירת כראש מחלקת תכנון באג"ת, מפקד חטיבת הבקעה ומפקד יחידת מיתר.
לויוס נולד וגדל בראשון לציון.
למד בבית הספר היסודי "שלמון" ובבית הספר התיכון עמית עמל במגמת מתמטיקה.
התגייס לצה"ל בשנת 1993, והתנדב לסיירת מטכ"ל.
לאחר טירונות צנחנים החל מסלול הכשרה כלוחם ביחידה.
כעבור שנה וחודש עזב, ועבר ליחידת אגוז שם שירת כלוחם.
לאחר קורס קציני חי"ר מונה למפקד מחלקת סיור בגדוד 13 של חטיבת גולני.
בהמשך שירת כמפקד פלוגת מסלול.
לאחר מכן מונה למפקד הפלוגה הרובאית בגדוד 13, אותה הוביל בלחימה ברצועת הביטחון בלבנון.
ב-28 באוגוסט 1997, ארב כוח מהפלוגה בפיקודו למחבלי חזבאללה בקרבת נחל סלוקי.
הכוח זיהה שתי חוליות נפרדות של מחבלים הנעות בקרבתו ופתח לעברן באש, הרג שני מחבלים וריתק למקומם שלושה נוספים באש מקלעים ונשק קל.
שני מסוקי קרב מסוג קוברה הוזעקו לנקודת ההיתקלות כדי לספק סיוע באש ובתצפית.
בסיוע המסוקים הרג הכוח את שלושת המחבלים הנותרים.
בעקבות זיהוי המחבלים, טיווח צה"ל אש ארטילרית לאזור אפיק נחל הסלוקי, שהיה סבוך ומכוסה בצמחייה שהייתה יבשה בעונה זו של השנה.
עם פגיעת הפגזים באפיק הנחל ניצתה דליקה שהלכה והתפשטה לעבר הכוח ולכדה את חלקם.
הפצועים וההרוגים חולצו לבסוף בידי יחידה 669, ושאר הכוח נסוג בחזרה למוצב.
בדליקה, שנודעה לימים כאסון השריפה בוואדי סלוקי, נספו חמישה מחיילי הפלוגה וחמישה לוחמים נוספים נפצעו ואושפזו, אחד מן הפצועים היה לויוס עצמו שסבל מכוויות בשל הדליקה.
בהמשך שירת כמפקד פלוגה בבה"ד 1. פיקד על פלחה"ן גולני במהלך מבצע חומת מגן.
בשנת 2004 מונה לסגן מפקד גדוד 13. ב-12 בינואר 2005, כשמונה חודשים לאחר כניסתו לתפקיד, נפצע מפיצוץ מטען חבלה שהפעיל מחבל נגד השיירה בה נסע ברצועת עזה.
, שהיה אז מפקד פלוגה בגדוד 51 ונסע בשיירה, הרג את המחבל וניהל את חילוצו מן השטח.
על אף הפציעה הקשה שהותירה אותו קטוע רגל מעל לברך, השתקם ויצא ללימודים בפו"ם.
בסיום הלימודים חזר לחטיבה ומונה למפקד מחזור בבא"ח גולני.
בשנת 2008 הועלה לדרגת סא"ל ומונה למפקד יחידת מיתר, ושירת בתפקיד עד שנת 2010. בהמשך מונה למפקד צוות במכללה לפיקוד טקטי.
לאחר מכן שירת כראש ענף תכנון בחטיבת המבצעים באמ"ץ.
ב-4 בספטמבר 2014 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד חטיבת הבקעה, ושירת בתפקיד עד 30 ביולי 2017, שנה יותר מן המקובל, מכיוון שרצה להשלים ולבסס את השינויים שביצע במרחב החטיבה, ובהם הקמתם של שני גדודי חי"ר גבולות, גדוד אריות הירדן וגדוד לביאי הבקעה.
בספטמבר 2017 מונה לראש מחלקת תכנון באג"ת, ושירת בתפקיד עד שנת 2019. לאחר מכן היה חניך במכללה לביטחון לאומי במחזור מ"ז (2020-2019).
ב-8 ביולי 2020 הועלה לדרגת תא"ל וב-3 באוגוסט נכנס לתפקידו כקצין חינוך ראשי.
תחת פיקודו הוקמו בחיל החינוך יחידת מעבירי הלפיד ומערך קציני המורשת.
לויוס כיהן בתפקיד גם במהלך מלחמת חרבות ברזל.
הוא סיים את תפקידו בספטמבר 2024.
באוגוסט 2025 מונה לראש אגף של"ח וידיעת הארץ במשרד החינוך, אך התפטר טרם כניסתו לתפקידו.
לויוס מתגורר בקיבוץ בית רימון, נשוי למלי ואב לשישה.
בעל תואר ראשון בלימודי ארץ ישראל מאוניברסיטת בר-אילן.
אופיר טורס היא חברת תיירות ישראלית.
החברה נוסדה במאי 1952 בשם "אופיר", במשרד ברחוב אלנבי בתל אביב.
אופיר טורס מספקת שירותים בתחום התיירות והנופש, וביניהם הזמנות בחברות תעופה ובמלונות, השכרות רכב, חבילות נופש, חבילות שיט, טיולים מאורגנים, סיוע בקבלת אשרות כניסה ועוד.
פעילותה של "אופיר ישראלי" כוללת בנוסף להזמנת מלונות, אטרקציות וטיסות פנים, גם הפקת אירועים וטיולים לקבוצות ולחברות במשק הישראלי.
"אופיר גאוגרפי" משווקת טיולים מודרכים ליעדים אקזוטיים.
היעדים כוללים את יבשת אפריקה, דרום אמריקה ומרכז אמריקה, המזרח הרחוק ומדינות האוקיינוס השקט.
לחברה כ-450 עובדים ב-35 סניפים.
פלתורס – שירותי תיירות נכנסת
ריקושט– בשנת 1998 רכשה אופיר טורס 50% מהרשת העוסקת במכירת ציוד מחנאות וציוד לחיילים.
בהמשך הגדילה את אחזקותיה עד ל-75% מהחברה.
בשנת 2009 השלימה את רכישת כלל האחזקות בחברה.
Travel Ets Avia – שיווק כרטיסי טיסה וחברות תעופה, כולל טיסות לואו קוסט.
אורנג' ליין - חברה המספקת שירותי שילוח ברחבי העולם.
אופיר לוי (נולד ב-7 בספטמבר 1974) הוא קצין צה"ל בדרגת אלוף-משנה המכהן כסגן מפקד אוגדת הבשן, שירת כמפקד עוצבת יפתח ובמקביל כראש תורת חיל שריון במז"י.
לוי עשה את שירותו הצבאי בחיל השריון.
שירת כמפקד פלוגה בחטיבה 500. במהלך מבצע חומת מגן שירת כסגן מפקד גדוד 430, במהלך לחימת הגדוד בגזרת רמאללה, חילץ לוי פצוע וטנק תחת אש וזכה על כך בצל"ש אלוף ממפקד פיקוד המרכז.
לאחר מכן שירת כקצין אג"ם בחטיבה 7 וכראש ענף חיל השריון במרכז לאימונים באש במל"י.
ב-2010 מונה למפקד גדוד 77 בחטיבה 7. הוא פיקד על הכוח באזור הגבול עם סוריה במהלך מהומות יום הנכבה ב-2011 בהם פרצו לרמת הגולן מתפרעים מסוריה, במהלך המהומות נפצע בפניו וברגלו מיידוי אבנים.
בהמשך שימש מפקד צוות במכללה לפיקוד טקטי.
בשנת 2014 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד עוצבת יפתח ובמקביל לראש תורת חיל שריון (תח"ש) במז"י.
ביולי 2016 מונה לסגן מפקד אוגדת הבשן.
אל"ם אופיר לוי גדל בקרני שומרון ולמד בישיבה התיכונית במקום.
כיום מתגורר עם אשתו וילדיו במושב רמת מגשימים שברמת הגולן.
אופיר מזרחי (נולד ב-4 בדצמבר 1993) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בעירוני נשר
מזרחי החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של הפועל חיפה, ולאחר שלא זכה לדקות משחק עבר לשחק במועדון ספורט נשר.
בשלוש שנים הוא הבקיע 81 שערי ליגה, ובקיץ הצטרף למחלקת הנוער של עירוני קריית שמונה.
ב-25 בנובמבר 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של עירוני קריית שמונה, בניצחון 2–0 נגד בני יהודה תל אביב, ובאותו משחק גם כבש את שער הבכורה שלו בקריירה.
ארבעה ימים לאחר מכן הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במסגרת אירופית, בהפסד 0–2 לאתלטיק בילבאו בשלב הבתים של הליגה האירופית.
את עונת 2012/2013 הוא סיים עם שלושה שערים ב-15 משחקים בקבוצה הבוגרת.
בעונת 2013/2014 הפך לשחקן הרכב קבוע בקבוצה, כבש שישה שערי ליגה, ובסיום העונה היה שותף לזכייה בגביע המדינה, לראשונה בתולדות המועדון, לאחר שנכנס כמחליף במחצית השנייה במשחק הגמר מול מכבי נתניה.
ב-13 באוגוסט 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הצעירה של ישראל, במשחק ידידות נגד בלגיה.
ב-8 בספטמבר 2013 הבקיע את צמד שערי הבכורה שלו במדי הנבחרת, בניצחון 2–7 נגד אזרבייג'ן, ובסך הכול כבש שישה שערים בעשרה הופעות במדי הנבחרת הצעירה.
בעונת 2014/2015 כבש שוב שישה שערי ליגה, והיה שותף לעונה מוצלחת נוספת של עירוני קריית שמונה, כשסיימה במקום השני בליגה.
ב-23 ביוני 2016 הושאל לעונה אחת ללוגאנו מליגת העל השווייצרית, במדיה ערך 22 הופעות וכבש שער אחד.
ב-26 ביוני 2017 חזר לישראל וחתם לשלוש שנים במכבי חיפה.
ב-1 באוקטובר 2017 כבש את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 1–0 על מועדון ספורט אשדוד, ובסך הכל בעונת 2017/2018 כבש שישה שערי ליגה.
ב-29 בינואר 2019 הושאל למכבי פתח תקווה, במדיה ערך 11 הופעות עד תום עונת 2018/2019 וירד עם הקבוצה לליגה הלאומית.
ב-10 ביולי 2019 הושאל לסקציה נס ציונה לעונה אחת.
ב-6 בפברואר 2020 חתם בהפועל חיפה עד תום עונת 2019/2020, עם אופצייה לעונה נוספת.
ב-5 באוגוסט 2020 חתם לעונה אחת בעירוני קריית שמונה.
ב-16 באוגוסט 2021 חתם בעירוני טבריה מליגה א'.
בעונת 2021/22 היה מזרחי שותף להעפלתה של הקבוצה לליגה הלאומית לאחר שבע שנים.
ב-18 ביוני 2023 חתם בהפועל נוף הגליל.ב-16 באוגוסט 2024 חתם בהפועל רעננה.
אופיר שמואלי (נולד ב-28 ביולי 1966) הוא כדורגלן עבר ישראלי, ששיחק בעמדת המגן השמאלי והקשר האחורי.
שמואלי מזוהה עם קבוצת בית"ר ירושלים בה גדל ושיחק חלק ניכר מהקריירה שלו.
שמואלי גדל בשכונת שמואל הנביא בירושלים וכשהיה בן 7 עבר עם משפחתו לגבעת שאול.
הוא גדל במחלקת הנוער של בית"ר ירושלים ועם עלייתו לגיל הבוגרים יצא בהשאלה לצבור דקות בקבוצת מכבי קריית גת ולאחר מכן בבית"ר רמלה אותה אימן דני נוימן, שהכיר שנהג לצרף לקבוצה שחקנים ממחלקת הנוער של בית"ר ירושלים.
שמואלי אשר הציג יכולת טובה ברמלה, חזר לבית"ר בתחילת עונת 1986/1987. הוא שיחק בעיקר כמגן שמאלי וקשר אחורי והיה מאופיין במשחק אגרסיבי עם חילוצי כדור רבים באמצעות תיקול היריב ("גליץ'"), ועל כן כונה על ידי האוהדים "אופיר גליץ'".
שמואלי היה שותף באותה העונה לזכייתה הראשונה בתולדות הקבוצה באליפות המדינה.
כמו כן, היה שותף שמואלי בזכייתה של הקבוצה גביע המדינה בעונת 1988/1989. באותה עונה זומן שמואלי לנבחרת ישראל וערך בשורותיה הופעה מול נבחרת קולומביה באצטדיון רמת גן במסגרת מוקדמות מונדיאל 1990, במשחק אשר הסתיים בתוצאה 0:0.
בעונה שלאחר מכן עבר ביחד עם מאמנו דרור קשטן למכבי פתח תקווה שם נפצע בתחילת העונה, אך הרבה בהמשך לקבל דקות משחק.
בעונה שלאחר מכן עבר להפועל באר שבע ובהמשך העונה לבית"ר תל אביב.
בעונת 1993/1994 הגיע לקבוצת בני יהודה בהשאלה ושיחק 3 משחקים בלבד, לפני שחזר לבית"ר בחזרה.
כעבור 3 עונות בלבד פרש מכדורגל.
לאחר פרישתו מכדורגל בשנות ה-90, חזר בתשובה.
שמואלי מנהל סניף של רשת מזון מהיר בקניון מלחה.
שמואלי הוא אחיה של הזמרת אביבה אבידן.
הרב ד"ר אופיר יחזקאל כהן (נולד בשנת 1968) הוא מייסד ישיבת ההסדר בעיר אשקלון.
לשעבר ראש מנהלת תנופה, ראש הגרעין התורני באשקלון, מנהל בית ספר תיכון אמי"ת בקריית מלאכי, ראש אולפנת בני עקיבא באבן שמואל, מנהל המדרשה בגוש קטיף ומרכז תחום כתיבה במרכז תורה ומדינה.
כהן יליד שכונת רוממה בירושלים, למד בישיבת חורב ובישיבת מרכז הרב כתלמיד הרב אברהם אלקנה שפירא.
הוסמך לרבנות ובעל תואר שלישי בחינוך.
מראשוני המתיישבים בכפר דרום (1989), שם כיהן בתפקידי הנהגה כיו"ר המזכירות, דובר היישוב וחבר מליאת המועצה בגוש קטיף.
שרת כרב צבאי עד דרגת רב־סרן במילואים.
כמחנך, ניהל מוסדות חינוך ובהם תיכון אמי"ת בקריית מלאכי, אולפנת בני עקיבא באבן שמואל ו"המדרשה ליהדות וידיעת הארץ" בגוש קטיף.
לאחר שלא נבחר לכנסת ב־2009, שימש יועץ לשר המדע דניאל הרשקוביץ, שעמד בראש ועדת השרים לסיוע למפוני גוש קטיף.
מדצמבר 2011 עמד בראש מנהלת תנופה לשיקום מפוני גוש קטיף עד 2013. חיבר שני ספרים: "כפר דרום לדורותיו" עם הרב אברהם שרייבר ו"חיל עם ומדינה".
כיום מתגורר באשקלון, ממייסדי ישיבת ההסדר בעיר, מראשי הגרעין התורני "אורות אשקלון" ומנהל "מרכז תורה ומדינה" בניצן ומרבני "צהר".
נשוי לנגה ואב לעשרה ילדים.
שלושה מילדיו נפצעו קשה בפיגוע באוטובוס הילדים בשנת 2000.
רגלי מבשר: פרקי אמונה והתמודדות, כפר דרום, מדרשת התורה והארץ, תשס"ג
אופיר קופל (נולד ב-25 באפריל 1975) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הקשר, וכיום מנהל מקצועי של מחלקת הנוער של הפועל עירוני ראשון לציון.
קופל נולד בפתח תקווה, והחל את דרכו ככדורגלן בגיל 8 במחלקת הנוער של הפועל פתח תקווה.
עם סיום שירותו הצבאי, נרכש קופל על ידי קבוצת מכבי חיפה והחל לשחק בה כקשר אחורי, וכן זומן לנבחרת הצעירה של ישראל, במדיה ערך 27 הופעות.
ב-17 במאי 1998 ערך את הופעתו היחידה במדי הנבחרת הבוגרת, במשחק ידידות מול .
קופל לא שיחק לצדם של כוכבי הכדורגל אייל ברקוביץ' וחיים רביבו.
כשהשניים עזבו לטובת אירופה, הוא נרכש ושיחק כמעט בכל משחק של הקבוצה.
קופל היה שותף לזכייתה של מכבי חיפה בגביע המדינה בשנת 1998. קופל ספג לא מעט הרחקות ואזהרות מצד השופטים עקב משחק ברוטאלי, ונוסף על כך גם סבל מקהל המעריצים של מכבי חיפה אשר ערער על מעמדו בקבוצה.
בנוסף, נטען כי הוא התקשה להתמודד עם רף הציפיות הגבוה שנדרש ממנו, בעיקר בחלק ההתקפי.
בשלהי הקריירה שיחק קופל בהפועל כפר סבא ובמכבי פתח תקווה, ובשנת 2004 פרש ממשחק פעיל וסיים את תפקידו כשחקן בשל פציעה בברך.
בשנת 2006 החל קופל לאמן את קבוצת הנוער של הפועל פתח תקווה, בה שיחק בעבר, אולם לא נחל הצלחה גדולה משום שהקבוצה נעה בין מרכז הטבלה של ליגת הנוער הלאומית לבין תחתיתה.
בשנת 2009 מונה קופל למאמן הקבוצה הבוגרת של המועדון, במקומו של אלי מחפוד.
זמן קצר לאחר מכן הוחלף קופל בדני ניראון.
לאחר מכן, מונה למאמן הפועל קריית אונו מליגה ב'.
בשנים 2011–2014 אימן קופל במחלקת הנוער של הפועל תל אביב.
בעונת 2018/2019 אימן את קבוצת הנוער של הפועל ראשון לציון והעפיל עמה בחזרה לליגת העל לנוער.
ביוני 2019 מונה למאמן הנוער של בני יהודה תל אביב.
ב-7 במאי 2024 מונה למאמן הפועל עירוני ראשון לציון.
בשנת 2006 נישא קופל לדקלה, ולהם שלושה ילדים.
כיום הוא מורה לחינוך גופני.
"אופירה אוחנה סרי" (עד 2023 אופירה וברקוביץ' ועד נובמבר 2025 נקראה אופירה ולוינסון) היא תוכנית אירוח וראיונות טלוויזיונית שבועית בהנחיית אופירה אסייג, שמשודרת בימי שישי בקשת 12. התוכנית עלתה לשידור ב-13 בנובמבר 2017. היא מתמקדת בראיונות עם פוליטיקאים ואישים הנמצאים על סדר היום.
מספר ראיונות עם אורחי התוכנית גררו סערה וביקורת ציבורית.
בשנים 2017–2023 שימשו אסייג ואייל ברקוביץ' מנחים.
בשנת 2024 החליף העיתונאי חיים לוינסון את אייל ברקוביץ' בהנחיה, בשל סכסוך פומבי בין המנחים, ושם התוכנית שונה בהתאם.
בנובמבר 2025 פרש לוינסון, אסייג החלה להגיש את התוכנית לבדה ושמה של התוכנית שונה ל"אופירה".
ב-30 בינואר 2026 הצטרפו אל אופירה אסייג שני מגישים חדשים - אלי אוחנה וברק סרי, ושמה של התוכנית שונה ל"אופירה אוחנה סרי".
בשנת 2006 החלו אופירה אסייג ואייל ברקוביץ' לשדר יחד תוכנית ספורט ברדיו 99. התוכנית זכתה להצלחה ולאחוזי האזנה גבוהים.
במאי 2009 עברו השניים לשדר את התוכנית באותה מתכונת ברדיו ללא הפסקה.
ב־2011 עברו השנים לשדרת את התוכנית ברדיו תל אביב.
צמד המגישים היו מיודדים גם מחוץ לשעות העבודה, אך ב-2023 הם רבו ובעקבות זאת הפסיקו את שיתוף הפעולה המקצועי.
בנובמבר 2017 החלו השניים לשדר תוכנית משותפת בקשת 12. התוכנית שודרה עם עלייתה בימי שישי לפנות ערב בשעות 18:00–19:30, ומיד לאחריה שודרה התוכנית "השבוע עם רינה מצליח".
לאחר מספר תוכניות יצאה רינה מצליח לחופשה והתוכנית הוארכה באופן חד פעמי עד השעה 20:00 כדי לסגור את הפער.
לאור אחוזי הצפייה הגבוהים נשארה משבצת השידור אצל אופירה וברקוביץ', ו"השבוע" לא חזרה מהחופשה.
באוקטובר 2023 הופסק שידור התכנית בעקבות מלחמת חרבות ברזל.
בדצמבר 2023 פרש ברקוביץ' משידורי קשת והתוכנית חדלה מלהופיע.
במרץ 2024 שבה התוכנית לשידור, בשם "אופירה ולוינסון", כשהעיתונאי חיים לוינסון תפוס את מקומו של ברקוביץ'.
התוכנית שודרה בערוץ קשת באותו יום ובאותה שעה (שישי ב-18:00) ואף באותו אולפן.
ב-30 באוקטובר 2025 נחשף בעיתון "הארץ" כי לוינסון קיבל לפחות 200 אלף שקל מחברת פרספשן של ישראל איינהורן במהלך השנים 2019 עד 2024, ללא מתן גילוי נאות.
לוינסון הודה שעבד עבור איינהורן אך הכחיש כל קשר לפרשת הקשר בין לשכת נתניהו לממשלת קטר וטען כי קיבל תשלום עבור קמפיינים בבלקן.
בעקבות הדברים בתוכנית של יום לאחר מכן יום שישי ב-31 באוקטובר אופירה הגישה לבד את התוכנית וב-6 בנובמבר לוינסון הודיע כי יפסיק לשדר עם אופירה ויעזוב את קשת 12 בעקבות הפרשה.
חודשיים לאחר פרישתו של לוינסון בהם התוכנית הוגשה על ידי אופירה לבדה, הוכרז כי אלי אוחנה וברק סרי יצטרפו להגשת התוכנית.
כבר מעליית התוכנית לאוויר הושמעה ביקורת על הדרך והצורה בה היא מתנהלת.
מספר ראיונות עם אורחי התוכנית אף גררו סערה וביקורת ציבורית.
מני נפתלי: במהלך ריאיון עם מני נפתלי הטיח בו אייל ברקוביץ' כי הוא "לא גבר" וכינה אותו "שקרן" שכל מטרתו בהובלת המחאה נגד היועץ המשפטי לממשלה אביחי מנדלבליט היא להיכנס לפוליטיקה.
מני נפתלי ענה שאין הדבר נכון וכי אין בכוונתו להיכנס לפוליטיקה.
ברקוביץ' טען שמטרת המחאה היא למנף את עצמו.
העימות הסתיים בעזיבת נפתלי את האולפן לאחר שברקוביץ' הודיע לו שהוא יכול ללכת.
לאחר צילום התוכנית הודיע נפתלי כי הוא צפוי לתבוע את "קשת" אם תשדר את התוכנית בלי רשותו, התוכנית שודרה למרות איומו של נפתלי.
ביום ראשון לאחר שידור התוכנית התנצלה אופירה אסייג בתוכנית הספורט המשודרת מדי יום בהנחייתה ובהנחיית ברקוביץ', על מה שהתחולל בראיון.
הדבר גרם לעימות גלוי בינה לברקוביץ' שבסופו עזב ברקוביץ' את התוכנית.
בהמשך הם התפייסו ושבו להגיש תוכניות יחדיו.
לנציב תלונות הציבור של הרשות השנייה הוגשו 30 תלונות כלפי התנהלותו של ברקוביץ' בראיון.
סתיו סטרשקו: בינואר 2018 התראיינה בתוכנית הדוגמנית הטרנסג'נדרית סתיו סטרשקו.
בפוסט שפרסמה בפייסבוק כתבה סטרשקו שחלק מהשאלות שנשאלה בשל שינוי המגדר שלה, אותן הפנה אליה ברקוביץ', היו לא ראויות, חודרניות ולקו בחוסר רגישות.
בהפקה הגיבו כי המגישים ציינו מספר פעמים כי הם מכבדים את בחירתה של סטרשקו ואת האומץ שלה.
בשל הריאיון דרשה האגודה למען הלהט"ב בישראל התנצלות מברקוביץ'.
בתוכנית ששודרה ב-19 ביולי 2019 התארחה סטרשקו בשנית יחד עם בן זוגה עמית גיל.
השניים קיימו שיחת פיוס בין סטרשקו לברקוביץ' ויצאו נגד רפי פרץ (שר החינוך) שהביע תמיכה בטיפולי המרה.
נסרין קדרי: בינואר 2018 התראיינה בתוכנית הזמרת נסרין קדרי, והתייחסה לביטול חתונתה עם בן זוגה היהודי.
ברקוביץ' אמר בתגובה: "אני יכול להבין את ההורים שלך, הבת שלי לא תצא עם ערבי, אני לא רוצה.
למה אין עוד אנשים בעולם".
קדרי השיבה לו: "זו לא תשובה של בן אדם חכם.
למה?" ואז אמר ברקוביץ': "אני לא אאשר לבתי לצאת עם ערבי.
לא מעניין אותי, שתתאהב במישהו אחר.
עובדה שההורים שלך (נסרין) לא אהבו את זה".
לאחר הריאיון ראש ארגון להב"ה, בנצי גופשטיין, שלח לברקוביץ' מסר תמיכה על דבריו "מעודד שיש בתקשורת מי שמחובר לעם היהודי ומורשתו".
הרשימה המשותפת: בתוכנית ששודרה ב-17 באוגוסט 2018 אסייג סיפרה לברקוביץ' שחברי הכנסת הערבים ובייחוד מהרשימה המשותפת אינם רוצים להתראיין בתוכנית.
ברקוביץ' הגיב כי הוא אינו מסכים לראיין אותם וכינה אותם "מרגלים" ו"מחבלים".
בעקבות דבריו התוכנית הושעתה לשבוע וברקוביץ' פרסם התנצלות על דבריו.
חודשיים לאחר מכן, הגיש ח"כ עיסאווי פריג' ממפלגת מרצ תביעה על סך 100 אלף שקלים.
יאיר נתניהו: בתוכנית ששודרה ב-19 באוקטובר 2018 התארחה אורנה פרץ שעלתה באותו שבוע לכותרות אחרי שראש הממשלה בנימין נתניהו כינה אותה "משעממת", לאחר שמחתה כנגד סגירת חדר המיון הקדמי בקריית שמונה.
בעקבות הריאיון תקף יאיר נתניהו, בנו של ראש הממשלה, את אסייג בחריפות וכינה אותה "בהמה גסה", ועימות התפתח בין השניים.
בעקבות העימות השרה מירי רגב תקפה את אסייג וכינתה אותה "אישה רעה".
בתוכנית ששודרה שבוע לאחר פרוץ הסערה הזמינה אסייג בשידור חי את יאיר נתניהו לאולפן, ותקפה את רגב כבלתי ראויה לתפקיד שרה.
אסייג גם הביעה תקווה שבליכוד יבינו שיש דברים חשובים מאשר ההתנהלות הנוכחית של רגב, וחידדה כי למעשה מדובר רק בחנופה לשרה נתניהו.
דודו פארוק: בתוכנית ששודרה ב-11 בינואר 2019, התארח הראפר אורי קומאי בדמותו הפיקטיבית דודו פארוק.
המנחים דרשו ממנו לחשוף את זהותו האמיתית.
הוויכוח הסלים כשברקוביץ' תקף את סגנונו הבוטה של הזמר, טען כי שיריו ברמה נמוכה, כינה אותו "מסומם", ואופירה כינתה אותו "שוביניסט".
בניגוד לתדמית המאצ'ואיסטית והאגרסיבית שטיפח בקליפים שלו, בראיון פארוק התקשה להתמודד עם הטענות התקיפות של המנחים.
הוא סירב להגיב לרוב הנושאים שעלו, ניסה להגן על עצמו, ובסופו של דבר עזב את האולפן בטרם הסתיים הריאיון.
אביבית בר זוהר: בתוכנית ששודרה ב-8 בפברואר 2019 התארחה אביבית בר זוהר ובה ברקוביץ' טען כי גברים ספונטניים באים לבר זוהר כדי לקיים איתה יחסי מין.
לאחר מכן בר זוהר העלתה בחשבון האינסטגרם שהיא מתכוונת לתבוע את ברקוביץ'.
צחי הנגבי: בתוכנית ששודרה ב-3 ביולי 2020 נשאל צחי הנגבי אודות המצב הכלכלי הקשה שנקלעו אליו ישראלים רבים בשל מגפת הקורונה בישראל.
הנגבי אמר "השטויות האלה שלאנשים אין מה לאכול זה חארטה".
אביר קארה: בתוכנית ששודרה ב-10 ביולי 2020 התארח אחד ממובילי הארגון "אני שולמן", אביר קארה (לימים חבר הכנסת מטעם ימינה).
במהלך הריאיון אסייג וברקוביץ' שמו לב שקארה מתכתב בוואטסאפ עם שר האוצר ישראל כ"ץ (על אף שאמר שלא יצור קשר עם הממשלה בצל התעלמות הממשלה ממצוקתם הכלכלית של העצמאים בעקבות משבר הקורונה), והתעמתו איתו.
מפלגת הליכוד: בתוכנית ששודרה ב-2 באוקטובר 2020 התארח חבר הכנסת מיקי זוהר.
בראיון כינה ברקוביץ' את מפלגת הליכוד "ארגון פשע", וכינה את זוהר "סמרטוט של ביבי".
לאחר הריאיון הודיע זוהר (שהתארח רבות בתוכנית) שלא יתארח יותר בתוכנית.
בתוכנית ששודרה שבוע לאחר מכן התארחה בתוכנית מירי רגב, שרת התחבורה והבטיחות בדרכים, שהטיחה בברקוביץ' על דבריו כלפי ח"כ זוהר שהתראיין לתוכנית שבוע קודם לכן, וכינתה אותו בשלל כינויים כגון: "חתיכת סטייק" (בטענה שמשנה את דעותיו באופן קבוע), "אני מאחלת לך שיהיה לך רבע מהמוסר שיש לליכוד".
בתגובה אמר ברקוביץ' לרגב שלמעשה התכוון "אלייך ואל חבורת הזאבים שלך שכל היום מתחנפים לביבי".
רגב אמרה לו שאם הוא לא יתנצל בפני המפלגה, הוא לעולם לא יהיה מאמן נבחרת ישראל בכדורגל.
חיים לוינסון ועבודתו עם ישראל איינהורן: באוקטובר 2025 פורסם בעיתון "הארץ", כי לוינסון עבד בין השנים 2019 ל־2024 עבור חברת "פרספשן" שבבעלות איינהורן, יועץ תקשורת המקורב לראש הממשלה בנימין נתניהו.
החברה הייתה מעורבת ב-"קטרגייט", פרשת הקשר בין לשכת נתניהו לממשלת קטר, ונטען כי לוינסון קיבל ממנה לפחות 200 אלף שקל.
בעקבות חשיפת הפרשה פוטר לוינסון מ"הארץ" ולא השתתף בתוכנית ששודרה באותו סוף שבוע.
בתוכנית ששודרה ב-31 באוקטובר 2025 פתחה אסייג את התוכנית כשהיא לבדה, והתייחסה לפרסום הנוגע ללוינסון.
אסייג ציינה כי לא הייתה מודעת לקשריו של לוינסון עם יועץ התקשורת איינהורן, וכי לא ידעה על כך גם כשאירחה את אימו, פרופסור טליה איינהורן, בתוכנית.
לדבריה, לוינסון הודה ששגה כשלא גילה על עבודתו עם איינהורן, לא לעיתון "הארץ", לא לחברת קשת, ולא לה באופן אישי, וכי לוינסון שגה בכך שלא ביצע גילוי נאות כשהתייחס בתוכנית לפרשת איינהורן, ואיחלה לו ולמשפחתו ימים שקטים.
פרסשנהקטגוריהמועמדותתוצאהפרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה2017תוכנית אקטואליהאופירה וברקוביץ'20182019תוכנית אירוח2020תוכנית אקטואליה20212022אופירה וברקוביץ' – עונה 7
אופיר טריינין (נולד ב-29 בינואר 1974) הוא במאי קולנוע תיעודי ישראלי.
זוכה דוקאביב 2010 וזוכה דוקאביב 2018 ("משפחה בטרנס").
אופיר טריינין נולד לאילנה ורני טריינין, שכיהן כסגן ליושב-ראש הסוכנות היהודית וכראש מועצה אזורית יואב.
אופיר גדל בקיבוץ בית ניר.
הוא מתגורר בתל אביב, נשוי לאיילת גוטליב טריינין ולהם שלושה בנים.
סרטו הראשון היה "מישהי לאהוב" (2005), סרט קצר שנבחר לייצג את ישראל בפסטיבל זאגרב ברטרוספקטיבה ל-10 הסרטים הקצרים הטובים ביותר בקולנוע התיעודי הישראלי בעשרים השנים האחרונות.
סרטו הראשון באורך מלא "גם כשעיני פקוחות" (2010) תיעד את מסעו המוזיקלי-נפשי של היוצר גבריאל בלחסן.
הסרט זכה במקום הראשון בפסטיבל דוק אביב 2010 ובפרס הביכורים ובפרס המוזיקה בתחרות של "פורום היוצרים הדוקומנטריים".
"גם כשעיני פקוחות" היה גם בין חמשת המועמדים הסופיים לפרס אופיר לסרט התיעודי הטוב ביותר.
סרטו הבא "השבת שלי" (2015) היה ניסיוני באופיו ותיקשר עם עולם הניו מדיה.
הסרט בתמיכת yes דוקו תיעד את המדינה דרך הפריזמה של השבת הישראלית באמצעות צילומי סמרטפון של הציבור.
סרט נוסף שטריינין ביים ב-2015 היה "אפולוניה".
סרט זה היה סרטו האחרון של מיכה שגריר כמפיק.
הסרט סיפר את סיפורו של ויקטור גרייבסקי שהביא לעולם את נאום חרושצ'וב ובהמשך את פועלו של גרייבסקי כסוכן של השב"כ שפעל מול הרוסים.
הסרט השתתף בפסטיבל חיפה והוקרן במסגרת רצועת "הסיפור האמיתי" בערוץ הראשון.
בשנת 2017 ביים שני סרטים: "צבעים של שנאה" ו"ילדים של החיים".
הסרט "צבעים של שנאה" מספר על הגזענות בכדורגל הישראלי ושודר ברצועת "הסיפור האמיתי", ערוץ 1. הסרט "ילדים של החיים", שנעשה במסגרת תוכנית התחקירים זמן אמת (תוכנית טלוויזיה), שודר במהלך 2017 בערוץ כאן 11 וב־2018 בערוץ 8.
ב-2018 יצא סרטו התיעודי "משפחה בטרנס".
הסרט בתמיכת yes דוקו מתעד את משפחת צוק מנהריה, הכוללת את ההורים עמית וגלית וארבעת ילדיהן, ועוסק בסיפור יציאתה מהארון של עמית כאישה טרנסג'נדרית לאחר שנים של התמודדות עם דיספוריה מגדרית והזדהות בפני משפחתה והסביבה כגבר וכאב המשפחה.
"משפחה בטרנס" נבחר לסרט הטוב ביותר בפסטיבל דוק אביב 2018. כתוצאה מזכייה זאת היה Qualified לאוסקר האמריקאי.
בהמשך נרכש להפצה מסחרית בארצות הברית על ידי חברת Abramorama והוקרן ברחבי ארצות הברית.
הסרט זכה בשנת 2021 בפרס ציון לשבח ב-Sima Awards.
מדובר בתחרות החשובה ביותר של סרטים אשר להם השפעה משמעותית על החברה בעולם.
בנוסף זכה בפרס ציון לשבח בפסטיבל Meditaranian, נבחר לסרט הפתיחה בפסטיבל "סיאטל" והשתתף בלמעלה מ־70 פסטיבלים ברחבי העולם."משפחה בטרנס" נבחר גם לרשימת סרטי העשור ב-yes.
בשנת 2020 ביים שתי כתבות ארוכות עבור תוכנית התחקירים "זמן אמת", "מסע חייהם" (50 דק') סיפורו של זיו גרשוני ופנימיית "נירים" לנוער בסיכון ו" לב פתוח" (50 דק') על מנתחי הלב בתל השומר, ביניהם המנתחת הראשונה והיחידה בישראל.
"מסע חייהם" זכתה בתחרות הקולנוע התיעודי בפרס הכתבה הארוכה הטובה ביותר לשנת 2020.
בשנת 2022 ביים את הסרט "פנטסטי כאן" על המאייר דוד פולונסקי ששודר במסגרת הסדרה "מוזות" בכאן 11. הסרט מלווה את המאייר עטור הפרסים דוד פולונסקי בתהליך עבודתו על ספר ילדים חדש, חושף אותנו לספרים ולסרטי האנימציה שאייר, ביניהם "ואלס עם באשיר", "אגדת חורבן" וגם ולעולמו האישי כילד שהיגר לארץ מקייב.
באותה שנה ביים את הסרט "החלל ה-74" שהופק על ידי "למה הפקות" (איילת קייט ואמיר הראל) ושודר ב-yes דוקו ביום הזיכרון לחללי צה"ל.
הסרט מספר את סיפורם של רדי פילס וטל הררי, שני חיילים שהיו מצוותי החילוץ והזיהוי של אסון המסוקים שסבלו במשך שנים מפוסט טראומה תוך התמודדות במשרד הביטחון שיכיר בהם.
"החלל ה–74" הוא סרט המגולל כרוניקה של אסון מתגלגל שמוסיף ומתקיים יום יום עבור מי שחוו אותו במעגלים השניים.
הוא גם מציג תמונת מצב מכעיסה וקודרת בנוגע לטיפול המדינה ומשרד הביטחון באלו הזקוקים להם.
"החלל ה-74" היה אחד מעשרת הסרטים הנצפים ביותר בשנת 2022 בערוץ yes דוקו.
בשנת 2023 נרכש על ידי ערוץ 13("רשת") ונבחר להיות הסרט המרכזי בשידורי יום הזיכרון 2023.
ביוני 2022 שודרה כתבה ארוכה שביים" בעלת הבית" (50 דק') אותה יצר יחד עם מוריה קור.
הכתבה שודרה בכאן 11 במסגרת תוכנית התחקירים "זמן אמת" והציגה את סיפורה של טל אוחנה.
ראש המועצה הצעירה בארץ, מי שמובילה את ירוחם למקום שמעולם לא הייתה בו וחושפת גם את האתגר הכי אישי שעמדה בו.
"בעלת הבית" הייתה מועמדת בחמישייה הסופית בקטגוריית כתבה תיעודית (50 דק') בתחרות פורום היוצרים הדוקומנטריים.
בספטמבר 2024 ביים את הסדרה התיעודית " העיר האבודה - 101 ימים בג'ונגל" שיצר יחד עם עמרי קרונלנד והופקה על ידי ענני פארמונט.
הסדרה שודרה ונתמכה על ידי yes דוקו.
הסדרה מספרת על 7 מטיילים שנחטפו בשנת 2004 על ידי הגרילה הקולומביאנית בעת שטיילו ב"עיר האבודה" בקולומביה ונלקחו אל מעבי הג'ונגל.
הסדרה חוזרת 20 שנה אחורה אל ארבעת הישראלים ושלושת האירופאים ומספרת על אופן התמודדותם עם השבי.
בסדרה נפגשים הישראלים לראשונה עם מנהיג הגרילה שחטף אותם במטרה לרפא פצעים ישנים שנשארו פתוחים.
הסדרה הופקה עוד לפני השביעי באוקטובר וכשהוקרנה בספטמבר 2024 הצליחה להעניק לצופה תחושה והבנה מסוימת לגבי ההתמודדויות של החטופים שבעזה.
עיתון "הארץ" העניק לסדרה 4 כוכבים (מתוך חמש) ואף הגדירה כ"חובת צפייה".
באוקטובר 2024 שודר הסרט "נפילה בפצע פתוח" (60 דק') אותו ביים יחד עם יוסף אבו מדיעם.
את הסרט הפיקה חברת "דרומהפקות" והוא שודר ב"מכאן".הסרט מספר את סיפורו של בדיעם במאי קולנוע בדואי מהעיר רהט שמשבעה באוקטובר מתמודד ביתר שאת עם זהות חצויה.
יוסף יוצא למסע על מנת להבין כיצד ניתן לחיות בין הזהות והאזרחות הישראלית לבין זהות פלסטינית, זיכרונות ילדות ומשפחה בעזה.
הסרט השתתף בפסטיבל קולנוע דרום 2024.
טריינין מרצה לקולנוע דוקומנטרי במכללה האקדמית "ספיר" במסלול לתואר ראשון ושני בקולנוע.
בנוסף הוא מלמד במכללת "קורן", מכללה לסטודנטים מהציבור הדתי לאומי והחרדי.
בשנים קודמות לימד ווידאו תרפיה בחוג לעבודה סוציאלית באוניברסיטת תל אביב.
טריינין לימד מספר שנים במכללת "מנשר" וייסד קורס חברתי בו משתפים פעולה סטודנטים ממכללת "מנשר" וחברי "עמיתים" (עמותה לנפגעי נפש) המשלב יצירה קולנועית משותפת.
"גם כשעיני פקוחות" (2010) - פרס הסרט הטוב ביותר, דוקאביב 2010. פרס סרט הביכורים בתחרות פורום היוצרים הדקומנטרים 2010. פרס המוזיקה בתחרות פורום היוצרים הדוקומנטריים 2010. מועמד בחמישייה הסופית לתחרות האוסקר הישראלי לסרט תיעודי.
"משפחה בטרנס" (2018) - פרס הסרט הטוב ביותר, דוקאביב 2018. Qualified לאוסקר האמריקאי.
נרכש להפצה מסחרית בארצות הברית על ידי חברת Abramorama והוקרן ברחבי ארצות הברית.
פרס ציון לשבח בפסטיבל Mediterranean.
הסרט השתתף מעל ל-70 פסטיבלי קולנוע בעולם ואף היה סרט הפתיחה בפסטיבל סיאטל.
הסרט נבחר לרשימת סרטי העשור ב-yes.
"מסע חייהם" (2020) - פרס הכתבה (50 דק') הארוכה הטובה ביותר בתחרות פורום היוצרים הדוקומנטריים 2020. הכתבה נעשתה במסגרת תוכנית התחקירים "זמן אמת" ושודרה בכאן 11.
בשנת 2023 נרכש הסרט על ידי ערוץ 13("רשת") ונבחר להיות הסרט המרכזי בשידורי יום הזיכרון 2023.
"מישהי לאהוב" (2005) - סרט קצר שנבחר על ידי פסטיבל "Zagreb Dox" 2006 לייצג את ישראל ברטרוספקטיבה של עשרת הסרטים הישראלים הקצרים הטובים ביותר בעשרים השנים האחרונות.
"בעלת הבית"(2022) - מועמדת בחמישייה הסופית בקטגוריית כתבה תיעודית (50 דק') בתחרות פורום היוצרים הדוקומנטריים.
הכתבה נעשתה במסגרת תוכנית התחקירים "זמן אמת" ושודרה בכאן 11.
" נפילה בפצע פתוח"( 2024) מועמד בפרס סרט הביכורים הטוב ביותר בתחרות פורום היוצרים הדוקומנטריים 2025. את הסרט טריינין ביים יחד עם הבמאי יוסף אבו מדיעם שזהו סרטו הדוקומנטרי הראשון.
2024 "העיר האבודה - 101 ימים בג'ונגל" (סדרה בת 3 פרקים) Yes דוקו, במאי
אופיר (צ'יקו) לייבוביץ' (נולד ב-1962) הוא גיטריסט, מלחין, מעבד ומפיק מוזיקלי ישראלי, גיטריסט להקת נקמת הטרקטור מאז הקמתה ב-1988 ועד היום.
במהלך הקריירה שלו ניגן במספר להקות ושיתף פעולה עם אמנים רבים בתעשיית המוזיקה הישראלית.
ידוע במיוחד בזכות עבודתו בתחום המוזיקה לקולנוע, טלוויזיה, תיאטרון ומחול.
זוכה פרס אקו"ם, פרס אופיר, פרס חג'אג' ושני פרסי הקולנוע הדוקומנטרי, חבר הוועדה המייעצת לסרטי סטודנטים.
בשנות ה־80 היה לייבוביץ' חבר בלהקת "מודוס וויונדי", שפעלה בתל אביב בין השנים 1982–1983 והופיעה במועדוני העיר כמו "הפינגווין", "ליקוויד" ו"קולנוע דן".
לאחר מכן הצטרף ללהקת "סנהדרין" בין השנים 1994-1996.
בשנת 1988, היה לייבוביץ', יחד עם אבי בללי, אילן גרין ודני מקוב, בין מייסדי להקת "נקמת הטרקטור", אחד מהרכבי הרוק הוותיקים והבולטים במוזיקה הישראלית, המשלב מוזיקת רוק עם רפרטואר ייחודי לתרבות הישראלית.
הלהקה הוציאה כשמונה אלבומים והוענק לה אלבום זהב.
בין יצירות הלהקה ניתן למצוא מוזיקה ליצירות המחול "קיר" של להקת בת שבע ואת "רומיאו ויוליה" לתיאטרון חיפה.
לייבוביץ' נחשב לאחד המלחינים הפוריים והבולטים בתעשיית הקולנוע הישראלית.
פרס אקו"ם על הלחנה מקורית לקולנוע ולטלוויזיה (2012).
פרס חג'אג' למוזיקה הטובה ביותר בפסטיבל הקולנוע הבינלאומי בירושלים על המוזיקה לסרט הדוקומנטרי "בת זונה" (2015).
פרס אופיר למוזיקה עבור הסרט "פוקסטרוט" (2017), אשר זכה גם בפרס חבר השופטים בפסטיבל הסרטים בוונציה
פרס הקולנוע הדוקומנטרי מטעם הפורום הדוקומנטרי בישראל למוזיקה הטובה ביותר עבור הסרט "פרא" (2018), ועבור הסרט "מפרץ השמש" (2025).
בנוסף, היה לייבוביץ' מועמד לארבעה פרסי אופיר נוספים, ולארבעה פרסי האקדמיה הישראלית לטלוויזיה.
לייבוביץ' כתב פסקולים לסרטים שהוצגו בפסטיבלים בין-לאומיים כמו IDFA, פסטיבל הסרטים הבינלאומי בוונציה, פסטיבל פאלם ספרינגס , פסטיבל טרייבקה ופסטיבל ברלין.
בנוסף, כתב את המוזיקה לסדרת הריאליטי של (הגרסה האמריקאית ל"מחוברים").
המוזיקה של לייבוביץ' מתאפיינת בניסיוניות ורגישות, ומשלבת אלמנטים שונים היוצרים קול ייחודי.
הוא ידוע בהבנתו העמוקה את עולם הקולנוע וביכולתו לטפח קשרים ייחודיים עם במאים ומפיקים.
2003 - לאן הולכים פתאום כולם
"חוכמת הבייגלה" - אילן הייטנר (2002)
"הימנית האחרונה של מכס בר" - אבידע ליבני (2006)
"יותר איטי מלב" - ינאי גוז ויוני זיכהולץ (2012)
"שש פעמים" - יונתן גורפינקל (2013) [עיבוד מוזיקלי]
"הבן של אלוהים" - ארז תדמור וגיא נתיב (2014)
"שלום קטן שלי" - אייל אבנרי (2004) [דוקומנטרי]
"בני דודים לנשק" - נעמי לבארי (2011) [דוקומנטרי]
"שעשני אשה" - איריס רובין (2003) פרק בסדרה 'חסרי מנוח'
"גירושים נפלאים" - עופר ויצמן (2010)
"שבאבניקים" - אלירן מלכה ודניאל פארן (2021)
"עם הפנים לקיר" - עלמוורק דוידיאן (2015)
"החזן והים" - יהונתן אינדורסקי (2015)
"מים עומדים" - ציביה ברקאי יעקב (2023)סרטים דוקומנטריים
"הזירה" - מויש גולדברג, יונתן גורפינקל (2001)
"רגשות עירומים" - סילבן ביגלאייזן (2003)
"ירושלים גאה להציג" - ניצן גלעדי (2008)
"צולם על ידי יצחק" - לימור פנחסוב (2009)
"סייד קשוע: פחדן מילדות" - דורית צימבליסט (2009)
"מליסה mom ואני" - לימור פנחסוב (2010)
"המכתב של סומנה" - תמנע גולדשטיין והדר קליינמן (2012)
"זמן פוניבז'" - יהונתן אינדורסקי (2012)
"משפטי חיים" - ירון שני ונורית קידר (2013)
"36 מבטים על פוקושימה" - מיכל קפרא ודווה מלמן (2014)
"אסירת תודה" - אילן דה-פריס ושחר סגל (2015)
"גיבור העל העברי" - שאול בצר, אסף גלאי (2015)
"דימונה טוויסט" - מיכל אביעד (2016)
"משפחה בטרנס" - אופיר טריינין (2018)
"סיבת המוות" - רמי א.
"השוטרים הנוקמים" - ענת סטלינסקי (2018)
"האברך מהחזבאללה" - איתמר חן (2019)
"יורש הקעקועים" - אורית אופיר רונאל (2021)
"ממעמקים קראתיך" - ירון זילברמן (2023)
"המדינה שבדרך: יומן מסע" - יואל שרון (2010)
"בקרוב אהבה" - עמליה מרגולין (2011)
"סוף לסיפור" - אילנית באומן וברק הימן (2012)
"תיקים מהסניגוריה" - מויש גולדברג (2014)
"שמיים בצבע אדום" - אורי בר-און ונתי דינר (2020)
"מדורות השבטים" - דוקי דרור ונפתלי גליקסברג (2023)
אופיר ראול גרייצר (נולד בשנת 1981) הוא תסריטאי ובמאי קולנוע ישראלי, המתגורר בגרמניה.
בטקס פרסי אופיר לשנת 2018 זכה בשלושה פרסים כמפיק, במאי ותסריטאי הסרט "האופה מברלין".
גרייצר גדל ברעננה לאב דתי ואם חילונית, ובנערותו חזר בשאלה ויצא מהארון כהומוסקסואל.
בוגר בית הספר לקולנוע במכללת ספיר.
סרטו הקצר הראשון כסטודנט, "תפילה בינואר", הוקרן בכ-20 פסטיבלים בינלאומיים ונמכר להפצה ולשידור במדינות שונות.
סרט הגמר שלו "דור" השתתף גם כן במספר פסטיבלים בינלאומיים, וזכה בפרס הסרט הטוב ביותר בפסטיבל קאטוביץ' ובפרס הצילום הטוב ביותר בפסטיבל קולנוע דרום.
במקביל לעבודות הבימוי שימש גרייצר כעורך של מספר סרטים דוקמנטריים באורך מלא, וכמו כן ערך עבודות וידאו ארט עם האמנים יוסף-ז'וזף דדון ואיציק בדש.
ב-2015 הוזמן להשתתף בפרויקט "צ'ילה פקטורי", במהלכו ביים סרט שהוקרן בשבוע הבמאים של פסטיבל קאן.
סרטו הראשון באורך מלא, "האופה מברלין", הופץ בהפצה מסחרית ב-19 מדינות שונות והשתתף בפסטיבלים בינלאומיים רבים, על אף תקציבו הנמוך הנאמד בכ-800,000 ש"ח.
הסרט זכה בעשרה פרסים בינלאומיים, ביניהם "פרס מיוחד מטעם חבר השופטים" בפסטיבל קרלובי וארי ופרס העריכה הטובה ביותר בפסטיבל הקולנוע ירושלים.
בטקס פרסי אופיר לשנת 2018 הסרט היה מועמד ל-9 פרסי אופיר והיה לזוכה הגדול של הטקס לאחר שזכה ב-7 פרסים, לרבות פרסי הסרט העלילתי הטוב ביותר, הבמאי הטוב ביותר והתסריט המקורי הטוב ביותר.