tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
משימת "משמר קדמי" נחשבת למשימה מסוכנת ביותר, ובדרך כלל יוקצו לה חיילי עילית שיוכלו להיחלץ ממארב או להחזיק מעמד עד להגעת עיקר הכוח.
גיבוי הוא כוח שנמצא בכוננות בעת תנועה מבצעית של כוח אחר, על מנת לסייע לו באם יקלע למארב או לכל קרב אחר.
ככל שהסיכוי לקיום מארב מוערך כגדול יותר, יכיל כוח הגיבוי אמצעים רבים ומגוונים יותר (למשל סוללת ארטילריה או מסוק קרב בכוננות)
המציאות היא שלא כל המארבים מצליחים, וניהול נכון של ההגנה עשוי להציל את הכוח שנקלע למארב, ובנסיבות מסוימות אף להפוך את הגלגל ולהפוך את הטורף לנטרף.
כוח יכול להבין שנקלע למארב עוד בטרם המארב הופעל.
ישנם סימנים מובהקים לקיומו של מארב: זיהוי חסימה על ציר, שינוי בנוף, רעש מתכתי, אירועים או עצמים חריגים בנתיב התנועה - כל אלה מעידים על אפשרות קיומו של מארב.
הפעולה הראשונה אותה יכול לעשות מפקד כוח שחושד כי נכנס למארב, היא לנהוג כאילו המארב כבר הופעל, ובכך להרוויח זמן יקר ולחסוך באבידות.
הפעולה הראשונה שכוח צבאי עושה בכניסה למארב תלויה מאוד בסוג הכוח - רגלי, רכוב, ימי או אווירי.
כוח רגלי שנכנס למארב ישתטח על מנת לצמצם במהירות את היכולת לפגוע בו, וינסה לזהות את מקורות הירי על מנת לתפוס מחסות יעילים.
במקביל ידווח הכוח לדרג שמעליו כי נתקל בירי ואת מיקומו.
מפקד הכוח יבצע הערכת מצב מהירה, שעיקרה כיווני הירי ועוצמתו, טווח לאויב, ומצב הכוח שבפיקודו (הרוגים ופצועים).
בהתאם להערכת המצב יפעיל את הכוח שבפיקודו באחת מהאפשרויות הבאות:
נסיגה - תוך חיפוי, או בריחה.
ניהול קרב הגנה או השהייה - במקרים בהם מצב הכוח סביר והערכת המפקד כי יוכל להחזיק מעמד עד להגעת תגבורת.
כניעה - כאשר המצב "אבוד", על מנת לנסות והציל את שארית אנשיו ממוות.
כוח רכוב לא יכול לצמצם במהירות את פגיעותו, ולכן התגובה המיידית היא היחלצות מהירה לאחור, ובכך לצאת משטח ההריגה.
כאשר זה לא ניתן לביצוע, הפניית חזיתות הרכבים אל מקורות הירי ובכך להגדיל את המיגון על הרכבים (חזיתות של רק"מ מוגנות יותר משאר חלקיו, אך גם ברכבים שאינם ממוגנים המנוע הנמצא בחזית מספק מיגון מסוים).
מאראקיי הוא אטול אלמוגים בצפון שרשרת איי גילברט ברפובליקת קיריבטי שבמרכז האוקיינוס השקט.
שטחו של האטול כ-14 קמ"ר.
במרכז האטול לגונה גדולה שבחלקה מגיעה לעומק רב יחסית ללגונות מסוג זה.
באטול שני איונים עיקריים המופרדים באמצעות שתי תעלות צרות ורדודות ביותר עד שבזמן שפל ניתן לחצות את התעלות בהליכה.
התעלות נקראות מעבר בארטואה (Baretoa Pass) ומעבר רווטה ( Reweta Pass).
מאר דל פלאטה (בספרדית: Mar del Plata; מילולית: "ים הכסף") היא עיר בפרובינציית בואנוס איירס בארגנטינה.
היא שוכנת לחוף האוקיינוס האטלנטי, כ-400 ק"מ דרומית לבירה, בואנוס איירס.
העיר משמשת כמרכז דיג ונחשבת לאחד מאתרי הנופש הגדולים במדינה.
בשנת 2010 התגוררו בה כ-614 אלף תושבים, והיא הייתה העיר השביעית בגודלה בארגנטינה.
האזור היה מיושב גם לפני הגעת הספרדים.
יש הטוענים כי פרדיננד מגלן היה האירופאי הראשון שהגיע לאזור, כשעבר במקום במסעו ב-1519, אך הראשון שהגעתו למקום מתועדת הוא סיר פרנסיס דרייק, ב-1578. הוא כינה את המקום "קייפ לובוס" (שילוב של אנגלית וספרדית, שפירושו "כף הזאבים", על שם מושבת אריות הים הגדולה שראה שם (בספרדית: זאבי ים)).
הראשונים שהגיעו למקום בדרך היבשה היו הספרדים, ב-1581, אך המקום נותר בלתי מיושב.
ב-1746 הקימו הספרדים, בהוראת המלך, את המסדר הישועי "נואסטרה סניורה דל פילאר דה לוס פואלצ'ס", ליד לגונה דה לוס פאדרס ("אגם האבות") הסמוכה למאר דל פלאטה של ימינו.
המסדר ננטש ב-1751, לאחר שהותקף בידי הילידים.
ב-1856 הגיע לאזור היזם הפורטוגלי ז'וזה קואליו דה מיירלס, שהקים מפעל לבשר מומלח.
לראשונה החלה להתבסס במקום אוכלוסייה יציבה, בעיר שנקראה פוארטו דה לה לגונה דה לוס פאדרס ("הנמל של אגם האבות").
ב-1860 הגיע יזם נוסף, פטריסיו פראלטה ראמוס, שרכש אדמות באזור.
ראמוס נחשב למייסדה של מאר דל פלאטה.
ב-10 בפברואר 1874 הוקמה מאר דל פלאטה באופן רשמי.
ב-1886 חוברה העיר לרשת הרכבות, וב-1888 נפתח בה מלון הפאר בריסטול.
עם הרכבת הגיעו מהגרים רבים, בעיקר איטלקים, ספרדים וצרפתים.
המהגרים האיטלקים הם שפיתחו את הדיג, בשלהי המאה ה-19, אך הנמל נחנך רק ב-1916.
פיתוחה של העיר כיעד תיירותי החל בשנות ה-30 של המאה ה-20. בתחילה הייתה יעד לעשירים, שנפגעו פחות מהשפל הכלכלי הגדול, אך בשנות ה-50, תחת שלטון פרון, הפכה העיר נגישה גם למעמד הביניים ולמעמדות נמוכים יותר.
התיירות המשגשגת האיצה את פיתוחה של העיר, ובשנות ה-60 שיעור הבניה למ"ר בעיר היה הגבוה בעולם.
בשנות ה-70 וה-80 נחלשה התיירות, אך ענף הדיג התחזק.
ב-1978 הייתה העיר אחת מחמש הערים שבהן נערך המונדיאל.
מאחר שאין בעיר קבוצות כדורגל בכירות, האצטדיון, שבו כ-43 אלף מקומות, עומד בדרך כלל בשיממונו.
ב-1982 שימש הנמל את ספינות חיל הים הארגנטינאי שיצאו להילחם במלחמת פוקלנד.
בנובמבר 2005 אירחה מאר דל פלאטה את ועידת האמריקות הרביעית, שזכורה בעיקר משום ששימשה זירת התגוששות בין נשיא ארצות הברית, ג'ורג' בוש, ונשיא ונצואלה, הוגו צ'אווס בנושא ההצעה להקים אזור סחר חופשי באמריקה.
התעשייה הבולטת במאר דל פלאטה היא תעשיית הדיג.
בנוסף, יש בעיר מפעלי אריזה ומוצרי טלקומוניקציה.
לתיירות חלק חשוב בכלכלת העיר.
חופי מאר דל פלאטה מושכים אליה כ-6 מיליון תיירים בשנה.
מלבד חוף הים, משופעת העיר במוזיאונים, ויש בה מבנים רבים הבנויים בהשפעת סגנון האר דקו.
מושבת אריות הים שראה פרנסיס דרייק עדיין חיה באזור, וניתן לצפות בבעלי חיים אלה שוחים באין מפריע בנמל.
מדי שנה נערכים בעיר מספר פסטיבלים בנושאים שונים: תיאטרון, קולנוע, אמנות, אופנה, ואפילו דיג.
מַאר (או מאאר, באנגלית: Maar) הוא שקע שנוצר כלוע התפוצצות משנית של הר געש, והוא המבנה הגעשי הנפוץ ביותר אחרי חרוט סקוריה.
מבנה המאר הוא בדרך כלל מכתש רחב רדוד בעל קרקעית שטוחה שהמדענים מעריכים כי נוצרו מעל דיאטרמים.
שולי המאר נמוכים יחסית ובנויים מתערובת של שברים של סלעי פרץ וסלעים שנתלשו מקירות הדיאטרם.
נטיית השכבות קטנה והן מוטות החוצה מהמכתש.
פעמים רבות מתמלא מרכז המבנה במים וניתן למצוא בתוכו משקעים אגמיים.
קוטר המארים נע בין 60 מטרים ל-2,000 מטרים ועומקם בין 10 מטרים ל-200 מטרים.
סחיפה עמוקה של המאר תחשוף כנראה את הדיאטרם שמתחתיו.
המאר נוצר על ידי התפרצות פריאטית - התפרצות שמקורה געשי והיא בעלת עוצמה רבה, ומתרחשת כאשר מי תהום באים במגע עם לבה או מאגמה לוהטת והופכים לקיטור דחוס.
ההתפרצות מאופיינת בנחשולים של חומר פירוקלסטי, בעיקר טוף, אך גם שברי סלע מקוריים שהיו באזור ההתפרצות.
מקור השם מהעיירה הגרמנית דאון באזור הגעשי של הרי אייפל במדינת ריינלנד-פפאלץ, שלידה מצויים שלושה מארים.
המארים הגדולים ביותר בעולם מצויים בצפון אלסקה.
גודלם העצום נוצר כתוצאה ממגע בין מאגמה לקרקע קפואה ועתירת נוזלים.
ניתן היה לחזות בהיווצרות מאר כאשר בהתפרצות שהתרחשה ב-1977 נוצרו באלסקה שני מארים (Ukinrek Maars).
מקומות נוספים בהם יש מארים מצויים במערב ארצות הברית, באזור הרי האייפל בגרמניה, שם תוארו לראשונה, ובאזורים שונים בעולם המאופיינים גאולוגית כצעירים מבחינה געשית.
כקילומטר וחצי דרומית מזרחית לעיירה דאון מצויות שלושת המארים שנתנו את השם לתופעה.
שלושת המארים קרובים אחד לשני ומופרדים על ידי סוללות של טוף.
המארים הם: "גמונדנר מאר" (Gemündener Maar, אורכו 325 ועומקה 38 מטרים), "וינפלדר מאר" (Weinfelder Maar, אורכו 525 מטרים ועומקו המרבי 51 מטרים), ו"שלקנמרנר מאר" (Schalkenmehrener Maar, אורכו 575 מטרים, ועומקו המרבי 21 מטרים).
בארצות הברית יש כמה ריכוזי מארים.
סמוך לעיר אל פאסו בטקסס מצויים שני מארים יבשים: "קילבורנ'ס הול" (Kilbourne Hole) ו"הנט'ס הול" (Hunt's Hole).
דוגמה טובה למאר הוא "אגם המלח זוני" (Zuni Salt Lake) בניו מקסיקו, אגם מלוח רדוד במכתש שתחתיתו שטוחה, שקוטרו כ-2,000 מטרים ועומקו 120 מטרים.
ב-1986 גרמה רעידת אדמה לשחרור כמויות גדולות של פחמן דו-חמצני מהמאר המכונה אגם ניוס בקמרון שבאפריקה ו-1,700 איש מהכפרים בסביבה מתו מחנק.
בישראל נחשב שקע הבזלת של דלתון בגליל העליון למאר, וגם בריכת רם היא, על פי ההשערה המקובלת ביותר, מאר.
ביער אודם נמצאים 23 ג'ובות יבשות ואחת ההשערות היא שהן מארים יבשים.
מאראט ניילביץ' איזמאילוב הוא כדורגלן עבר רוסי טטרי.
איזמאילוב הוא שחקן מהיר בעל בעיטה חזקה מרחוק.
איזמאילוב שיחק במחלקת הנוער של לוקומוטיב מוסקבה.
הוא התקדם מקבוצת המשנה של לוקומוטיב להרכב הראשון של הנבחרת הלאומית הרוסית תוך חצי שנה, בגיל 19.
ביולי 2007, הושאל איזמאילוב לספורטינג ליסבון מפורטוגל לעונה אחת.
המשחק הראשון שלו בקבוצה הפורטוגזית היה ב-11 באוגוסט 2007 בסופר קאפ הפורטוגזי, נגד פורטו.
המשחק הוכרע בתוצאה 1-0 לזכותה של ספורטינג ליסבון, משער שכבש איזמאילוב בדקה ה-75 של המשחק, בבעיטה חזקה ממרחק רב.
ב-6 באוקטובר 2007, נכנס איזמאילוב כמחליף, כבש שני שערים לקראת סוף המשחק מול ויטוריה דה גימארייש.
איזמאילוב חתם על חוזה רשמי בקבוצה הפורטוגזית ששילמה ללוקומוטיב מוסקבה 4 מיליון אירו תמורתו.
ב-7 ביוני 2013 חתם בקבוצה הפורטוגזית פורטו, הוא הבקיע את שערו הראשון בקבוצה במשחקו השני מול פאסוס די פריירה אשר הסתיים בניצחון 2-0. ב-31 בינואר 2014 הושאל לגבאלה האזרית.
ב-16 ביולי 2014 הושאל לקרסנודאר.
ביולי 2016 חתם בקרסנודאר לאחר שנה ללא כדורגל.
ב-9 ביוני 2017 חתם באררט מוסקבה, שם סיים את הקריירה שלו כשחקן.
איזמאילוב שיחק בסגל נבחרת רוסיה במונדיאל 2002 ויורו 2004, מאז לא שיחק בנבחרת עד לשנת 2012, אז זומן לסגל נבחרת רוסיה לקראת יורו 2012.
מאראט מיכאלוביץ' סאפין (בטטארית: Марат Мөбин улы Сафин; נולד ב-27 בינואר 1980) הוא טניסאי עבר רוסי ממוצא טטארי, שזכה בשני תוארי גראנד סלאם ודורג בעבר במקום הראשון בעולם (נכון ל-20 בנובמבר 2000) בדירוג הסבב ה-ATP.
זכה ב-15 תארים במשחקי יחידים ושני תארים בזוגות.
היה הרוסי הראשון בהיסטוריה שהגיע לחצי גמר טורניר וימבלדון.
בין השנים 2011 - 2017 היה פוליטיקאי, חבר הדומה של רוסיה.
סאפין נולד במוסקבה שבברית המועצות (כיום רוסיה) למיכאל סאפין ולרואזה איסלאנובה, למשפחה ממוצא טטארי.
הוריו של מאראט היו שניהם טניסאים ומאמני טניס בעברם, ואביו אף היה המנהל של מועדון הטניס ספרטק המקומי.
בילדותו התאמן סאפין במועדון הטניס של אביו, יחד עם מספר טניסאים בולטים נוספים לעתיד, כדוגמת אנה קורניקובה, ילנה דמנטייבה ואנסטסיה מיסקינה.
אחותו הצעירה של סאפין, דינארה סאפינה, היא טניסאית מקצוענית ודורגה גם היא ראשונה בעולם.
בגיל 14 הוא עבר לוולנסיה שבספרד, על מנת להתקדם באמצעות תוכניות אימון מתקדמות בטניס, שלא היו קיימות אז ברוסיה.
כתוצאה משהותו בספרד למד סאפין גם לדבר ספרדית שוטפת.
סאפין דובר גם של רוסית ואנגלית.
סאפין החל לשחק במסגרת סבב ה-ATP ב-1997, בגיל 17. בשנת 1998 הוא הפתיע כאשר ניצח שני טניסאים בכירים, אנדרה אגאסי וגוסטבו קוורטן, שזכה בשנה לפני כן ברולאן גארוס.
באותה שנה החל סאפין להגיע להישגים בטורנירי גראנד סלאם, כשהעפיל לשמינית הגמר באליפות צרפת הפתוחה ובאליפות ארצות הברית הפתוחה.
בשנת 1999 השתתף סאפין לראשונה באליפות אוסטרליה הפתוחה בה הגיע לסיבוב השלישי, אך הגיע להצלחות נמוכות יחסית ברוב טורנירי הגראנד סלאם האחרים.
באותה שנה הוא זכה בתואר הראשון שלו, בטורניר בוסטון.
בשנת 2000, לאחר כישלונות באוסטרליה, בצרפת ובווימבלדון, הגיע סאפין להישג השיא בקריירה שלו, זכייה באליפות ארצות הברית הפתוחה, בזכות ניצחון על פיט סמפראס בשלוש מערכות במשחק הגמר.
בעקבות כך הוא הגיע לראשונה בקריירה שלו למקום הראשון בדירוג העולמי.
שנה זו הייתה שנת השיא של סאפין בקריירה, כשהוא זכה בשישה טורנירים נוספים מסבב ה-ATP, שניים מהם (בטורונטו ובפריז) מסדרת המאסטרס.
סאפין החזיק במקום הראשון במשך תשעה שבועות.
שנת 2001 הייתה מוצלחת פחות עבורו, כשהוא הודח בחצי גמר אליפות ארצות הברית הפתוחה, וזכה בשני טורנירי ATP בעל חשיבות נמוכה יחסית.
את שנת 2002 הוא פתח בצורה טובה, כשהגיע לגמר אליפות אוסטרליה שם הפסיד לתומאס יוהנסון השוודי, והגיע לחצי גמר אליפות צרפת הפתוחה.
עם זאת, הוא החל לרדת ביכולתו בהמשך השנה כשהודח כבר בסיבוב השני בווימבלדון ובאליפות ארצות הברית.
באוקטובר 2002 הוא זכה בתואר היחיד שלו לשנה זו, טורניר המאסטרס בפריז.
באותה שנה הוביל סאפין את נבחרת רוסיה לזכייה הראשונה בתולדותיה בגביע דייוויס, לאחר ניצחון במפגש הגמר בתוצאה 2-3 על נבחרת צרפת, כשסאפין מנצח בשני משחקי היחידים שלו במפגש, מול פול-הנרי מתיו וסבסטיאן גרוסייאן.
את מרבית שנת 2003 החמיץ סאפין עקב פציעה קשה שעצרה את התקדמותו, וגרמה לו להיעדר מכל טורנירי הגראנד סלאם, למעט אליפות אוסטרליה בה הודח בסיבוב הראשון.
בתחילת 2004 חזר סאפין להצליח כשהעפיל עד לגמר אליפות אוסטרליה הפתוחה, אך הפסיד בגמר לרוג'ר פדרר.
הוא הפגין חוסר יציבות כאשר אכזב בטורנירי הגראנד סלאם האחרים, אך זכה בסוף השנה בטורנירי המאסטרס במדריד ובפריז.
בזכייה זו השווה סאפין את שיא הזכיות בטורניר זה לזה של בוריס בקר - שלוש זכיות (שיא זה נשבר כמה שנים אחר כך על ידי נובאק ג'וקוביץ').
בטורניר גביע המאסטרס היוקרתי של סוף השנה הפתיע סאפין כשהעפיל עד לחצי הגמר.
סאפין השתתף בטורניר הטניס של אולימפיאדת אתונה 2004, והודח בו בסיבוב השני.
ב-2005 גבר סאפין על רוג'ר פדרר בחצי גמר אליפות אוסטרליה הפתוחה, וזכה בתואר הגראנד סלאם השני שלו לאחר ניצחון על לייטון יואיט האוסטרלי בגמר.
הוא ייחס את חזרתו המוצלחת מהפציעה למאמנו החדש, פיטר לונדגרן.
למרות זאת, הוא לא הצליח להעפיל להשתתפות בגביע המאסטרס של אותה שנה לאחר שנכשל באליפות צרפת ובווימבלדון.
בשנת 2006 המשיך סאפין לאכזב בטורנירי הגראנד סלאם, אך השתפר לקראת סופה כשהגיע לגמר טורניר מוסקבה, בו הפסיד לבן ארצו, ניקולאי דווידנקו.
במהלך אותה שנה הודיע סאפין על הפרידה ממאמנו, פיטר לונדגרן.
בדצמבר 2006 זכה סאפין עם נבחרת רוסיה בפעם השנייה בגביע דייוויס.
במפגש הגמר מול נבחרת ארגנטינה הוא הפסיד במשחקו הראשון, אך ניצח יחד עם דמיטרי טורסונוב את משחק הזוגות, ואף ניצח את חוסה אקסוסו במשחק החמישי והמכריע.
בשנת 2007 לא הצליח סאפין לעבור אפילו פעם אחת את הסיבוב השלישי בטורנירי הגראנד סלאם בהם השתתף.
במהלך אותה שנה הודיע סאפין על הפרידה ממאמנו באותו זמן, אלכסנדר וולקוב, ומינוי הרנן גומי במקומו.
במהלך השנה זכה סאפין בטורניר הזוגות במוסקבה יחד עם דמיטרי טורסונוב, ובכך היה זה תואר ה-ATP הראשון שלו מאז הזכייה באליפות אוסטרליה ב-2005. סאפין היה שותף חלקי לזכייתה של נבחרת רוסיה במקום השני בגביע דייוויס של 2007.
בשנת 2008 הפתיע סאפין כאשר העפיל עד לחצי הגמר בטורניר וימבלדון, שם הפסיד לרוג'ר פדרר.
הייתה זו ההעפלה הראשונה של סאפין לחצי גמר גראנד סלאם מאז 2005. בנוסף, הגיע סאפין לגמר טורניר היחידים במוסקבה, שם הפסיד לבן ארצו, איגור קוניצין.
בשנת 2009 הודח סאפין בשלב מוקדם בכל הטורנירים בהם השתתף, אך סייע לנבחרת רוסיה להעפיל לרבע גמר גביע דייוויס, לאחר ניצחון על נבחרת רומניה.
במפגש רבע הגמר, מול נבחרת ישראל באולם נוקיה, הפסיד סאפין את משחק הזוגות, שבו שיחק יחד עם איגור קוניצין נגד אנדי רם ויוני ארליך, במה שהכריע את תוצאת המפגש לזכות ישראל.
הטורניר האחרון בקריירה של סאפין היה בפריז בנובמבר 2009; הוא הודח בו בסיבוב השני לאחר הפסד לחואן מרטין דל פוטרו, כשהוא במקום ה-65 בעולם.
ביולי 2011 נרשם כחבר מפלגת רוסיה המאוחדת והתמודד מטעם מחוז ניז'ני נובגורוד, לקראת הבחירות הפרלמנטריות ברוסיה 2011.
סאפין נחשב לטניסאי בעל מצבי רוח קיצוניים, שסמך על כישרונו בלבד והתקשה לשחק בצורה טקטית.
המשטחים האהובים עליו היו המשטחים הקשים עליהם משחקים באליפות ארצות הברית, והעיד כי את משטח החימר של אליפות צרפת ואת הדשא של וימבלדון הוא שונא במיוחד.
בעבר הוא חזר על אמרתו של איוון לנדל, כשאמר: "דשא מיועד לפרות, לא למשחק טניס".
סגנון המשחק שלו התבסס על חבטות פתיחה בעוצמה רבה ועל חבטת כף יד עילאית.
מאידך, הוא לא אהב לרוץ על המגרש ולעיתים ויתר מראש על משחקונים שלמים.
סאפין היה ידוע כשחקן בעל פתיל קצר מאוד, ובמהלך הקריירה שלו שבר מאות מחבטי טניס כתוצאה מהתפרצויות זעם במהלך משחקים.
תאריך טורניר שותף יריבים בגמר תוצאה 2001 גשטאט רוג'ר פדרר מיכאל היל ג'ף טראנגו 0–1, פרישה 2007 קרמלין קאפ דמיטרי טורסונוב תומאש קיבולק לוברו זובקו 6–4, 6–2
תאריך טורניר שותף יריבים בגמר תוצאה 1999 קרמלין קאפ אנדריי מדבדב ג'סטין גימלסטוב דניאל ואצ'ק 6–2, 6–1 2001 סנקט פטרבורג אירקלי לבדזה דניס גולובנוב יבגני קפלינקוב 7–5, 6–4 2002 סנקט פטרבורג אירקלי לבדזה דייוויד אדמס ג'ארד פלמר 7–6, 6–3 2005 האלה יואכים יוהנסון איב אלגרו רוג'ר פדרר 7–5, 6–7, 6–3
בבחירות הפרלמנטריות שנערכו בדצמבר 2011 הפך סאפין לחבר הדומה של רוסיה מטעם מפלגת רוסיה המאוחדת של ולדימיר פוטין.
הוא נבחר מטעם מחוז ניז'ני נובגורוד.
ביוני 2017 פרש מהפרלמנט ומונה ליועץ ציבורי ליושב ראש הדומה הממלכתית של הכינוס השביעי ויאצ'סלב וולודין בנושאי ספורט.
ב־8 בספטמבר 2019 שימש סאפין כפרשן טניס לערוץ הראשון במשחק הגמר של אליפות ארצות הברית הפתוחה, בין רפאל נדאל לדנייל מדבדב, מה שגרם להרבה רגשות חיוביים ושימש אירוע משמעותי עבור התקשורת ובלוגרים רבים שביקשו לראיין את מאראט.
מארב הקומנדו המצרי ברומני היה אחד מהמארבים של כוח קומנדו שהונחת במסוקים שהציב צבא מצרים במערב סיני ביום הראשון של מלחמת יום הכיפורים.
המארב נועד לחסום את הציר הצפוני שמוביל אל תעלת סואץ ובכך למנוע את הגעת כוחות המילואים של צה"ל לחזית הקרבות.
היה זה המארב הקטלני ביותר לכוחות צה"ל מבין מתקפות הקומנדו המצרי הרבות במהלך המלחמה.
זה היה גם הקרב הראשון של חיילי המילואים של צה"ל בחזית זו והקרב הראשון שניהלה במלחמה אוגדה 162.
בשעה 17:30 ביום 6 באוקטובר, כשלוש וחצי שעות לאחר פרוץ המלחמה, חדרו כ-5-6 מסוקי סער מצריים מדגם מיל מי-8 אל צפון-מערב סיני והנחיתו פלוגת קומנדו מצרית באזור רומני (כ-30 קילומטרים ממזרח לתעלת סואץ).
משימתה של הפלוגה המצרית הייתה לעכב את הגעת כוחות המילואים של צה"ל, שצפוי היה שינועו על הציר, לחזית סיני.
במהלך הלילה הפלוגה נעה רגלית כ-12 קילומטרים מזרחה והתמקמה באזורים שולטים בעומק של עד כ-500 מטר מצפון לכביש רומני-בלוזה, כשברשותה גם נשק נ"ט - טילים מדגם סאגר, רקטות RPG-7 ומטולי SA-7 אחדים נגד מטוסים.
בליל 6 באוקטובר ובוקר 7 באוקטובר 1973 נעו כוחות צה"ל על הציר מבלי שהותקפו על ידי המארב.
בין היתר נעו על הציר חפ"ק אוגדה 143 (אוגדת שרון) וכוחות מחטיבת השריון 217 בפיקודו של אלוף-משנה נתן ניר.
חטיבה 217 הייתה אחת מחטיבות המילואים של אוגדה 162, בפיקודו של האלוף אברהם אדן.
האוגדה התגייסה ביום הקודם ועמדה לקבל מידי אוגדת סיני את האחריות על הגזרה הצפונית של החזית.
חטיבה 217 נעה מערבה על גבי מובילי טנקים בציר הצפוני של סיני, המתמשך מאל עריש אל רומני ובלוזה.
בשעה 5:00 לפנות בוקר ירדו מהמובילים בסמוך לרומני טנקי הגדוד הקדמי של החטיבה, גדוד 113 בפיקודו של סגן-אלוף אסף יגורי.
הטנקים של הגדוד נעו מערבה על פני המארב המצרי מבלי שהותקפו על ידו.
בשעה 5:30, הגיע למקום הגדוד השני, גדוד 142 בפיקוד סא"ל נתן פירעם שני טנקים מובילים ירדו מהמובילים כשני קילומטרים מזרחית למארב ומאחוריהם זחל"ם, משאיות וכלי רכב רכים.
משחלפה השיירה באזור המארב פתחה הפלוגה המצרית באש עליו.
במכת האש הראשונה נפגעו ועלו באש מספר כלים רכים, זחל"ם, משאית וכלים נוספים של הגדוד.
בתגובה למכת האש יצאו שני טנקים ונגמ"ש ישראליים שלא נפגעו מהציר צפונה אל מתחם המארב תוך שהם משיבים באש מקלעים אל חיילי המארב המצרי ודורסים חלק מהם.
חיילי המארב המצרי שלא נפגעו נותרו במקומם והיו ערוכים להמשך הקרב.
מפקד החטיבה ניר פקד על גדוד 113, שבינתיים הגיע לבלוזה להסתובב, לשוב אל אזור הקרב ולחסל את המארב המצרי.
מפקד האוגדה אדן שמע את הפקודה ברשת הקשר והתנגד לה.
הוא סבר שבכך משיגים המצרים את מטרתם – עצירת כוחות המילואים הישראלים מלהגיע לחזית.
לדעתו היה מקום להשאיר את ההתגברות על המארב לכוחות האוגדה שהתקרבו למקום הקרב ממזרח, אך לאחר שהסביר לו ניר את ממדי המארב הוא ביטל את התנגדותו.
גדוד 113 שהיה עדיין בהתארגנות וכלל 10 טנקים וזחל"ם תקף את המארב ללא סיוע ארטילרי.
בשעה 6:30 לערך הגיע גדוד 113 במטרה "לשטוף" את המארב המצרי אך מיד בתחילת ההסתערות נפגעו מספר טנקים, נהרגו 7 חיילים (בהם הקמב"ץ וקצין האג"ם של הגדוד) ו-12 חיילים נפצעו.
חיילי הקומנדו המצרי לחמו ביעילות ושיגרו אמצעי נ"ט רבים.
בשלב זה החליט המג"ד אסף יגורי להיערך לקרב מחדש.
כיוון שהטנקים של חטיבה 217 התקשו לתמרן בדיונות העמוקות באזור המארב, ביקש המח"ט ניר תגבורת של חיל רגלים.
חיילי החרמ"ש של האוגדה טרם הגיעו לחזית.
על כן שלח האלוף אדן אל המארב המצרי שני צוותים של סיירת שקד, שהיו ממונעים על גבי שמונה זחל"מים, לאחר שפגש אותם במקרה ליד מפקדת הגזרה הצפונית של צה"ל בבלוזה.
לחימת חיילי הסיירת סייעה בחיסול המארב שחייליו הנותרים נמלטו צפונה אל עבר הים.
הקרב עם פלוגת הקומנדו המצרית נמשך שלוש שעות שבמהלכן נחסם הציר לתנועה.
מבין הנחתות המוסקות של הקומנדו המצרי היה מארב הקומנדו ברומני הקטלני ביותר.
במארב זה נגרמו לצה"ל כמחצית הנפגעים מכל ההתקיפות המוסקות יחד.
בקרב נהרגו 32 חיילי צה"ל מתוך 67 ההרוגים בכל פעולות הקומנדו המצריות המוסקות.
לכוח המצרי לפחות 70 חיילים הרוגים.
יתרת הכוח המצרי נמלט מערבה.
מפקד הפלוגה המצרית קפטן חמדי שלבי נפל בשבי צה"ל.
לפי מקור מצרי הצליחו להימלט לקווים המצריים 15 חיילים.
בעיני המצרים פעולת הקומנדו ברומני הייתה מוצלחת.
כמו לשאר הפעולות המצריות המוסקות גם לפעולת מארב ברומני לא הייתה תוכנית לנסיגה או חילוץ ולמעשה הכוח נשלח למשימה שסיכוי השרידות של חייליה נמוכים.
מפקד האוגדה אדן העריך את לחימת פלוגת הקומנדו המצרית כמוצלחת.
עם זאת, המארב לא הצליח לעכב באופן משמעותי את הגעת אוגדה 162 לחזית, שכן האוגדה ניתבה את יתר כוחותיה שנעו מערבה אל ציר תנועה מקביל, שעקף את אזור רומני מדרום.
לאחר הקרב עם המארב המצרי, גדוד 113 של חטיבה 217 נפגע קשה למחרת במסגרת מתקפת הנגד הכושלת של צה"ל בסיני ומפקדו אסף יגורי נפל בשבי המצרי.
מארב טק"א הוא הצבה של סוללת טילי קרקע אוויר או חלק ממנה כמארב במיקום זמני במטרה ליירט מטוסי אויב שצפויים לחלוף בנתיב סמוך תוך ניצול הפתעה לטייס.
פריסת קבע של סוללות טילי קרקע אוויר
סוללות טילי הקרקע הם מכלולים מורכבים שבהם בדרך כלל מרכז שליטה ופיקוד, מכ"מי גילוי, משגרים, טילים, אמצעים מכניים להחלפת טילים ומערך טכני ולוגיסטי תומך.
מורכבות המכלולים, גודלם הפיזי ופגיעותם להתקפה יבשתית או אווירית מחייבות הצבתן בבסיסי קבע.
מיקום בסיסי הקבע בשילוב מעטפת היירוט של הטילים יוצר "מפת כיסוי אזורית" של מערך הטק"א (המכונה בשם אמ"ט - אזור מוכה טילים).
מפת הכיסוי שימושית בעת תכנון נתיבי טיסות בגיחות מבצעיות לשטח מדינת אויב או בסיורי שגרה בקרבת גבולות המדינה.
טקטיקה של "דילוג" סוללה לאתר חלופי זמני משנה את מפת הכיסוי וחושפת מטוסי אויב לירי טילים.
מנגד, כרוך דילוג של סוללה בהנעה של כלים כבדים, להשבתה של הסוללה עד לפריסתה לאתר הזמני ובחזרה לאתר הקבע וחושפת אותה לסיכון אם מיקומה החדש יתגלה על ידי האויב.
מאפיינים טקטיים של מארבי טק"א
למארבי טק"א מאפיינים שנועדו להגדיל את סיכויי הפלת מטוסי האויב ולהגדיל שרידותו כדלקמן:
בדרך כלל ידלגו סוללות לטווח יירוט בינוני שהן ניידות מצד אחד ובעלות טווח יירוט משמעותי.
ידלג חלק קטן והכרחי של הסוללה בלבד (מרכז השליטה והבקרה, ומשגר אחד או משגרים בודדים וכוחות טכניים הכרחיים).
זאת במטרה לצמצם סיכויי חשיפה, צימצום בסיכון לחלקי סוללה מסוימים וחסכון במאמץ לוגיסטי.
הדילוג והפריסה נעשים בשעות הלילה במטרה לצמצם את סיכויי הגילוי של המארב והקטנת אי כשירותה בשעות היום.
בזמן הדילוג ולאחר התמקמות המארב, נשמרת דממת אלחוט ונמנע השימוש במכ"ם הגילוי עד להתראת הבקרה האווירית בדבר חדירת מטוסי אויב לתחום היירוט.
באתר הזמני מוסווים רכיבי הסוללה באופן שיקשה על איתורם בתצלומי אוויר, בין צמחייה, לצד מבנים ואף מתחת לענפי עצים.
לאחר ירי טיל או לאחר חשיפה אחרת יחזרו בדרך כלל רכיבי הסוללה אל אתר הקבע.
איתור מארבי טק"א יכול להיעשות במספר אמצעים:
איכון שידורי מכ"ם (אם המארב מפעיל את המכ"מים שברשותו)
איכון שידורי קשר אלחוטי של הכוחות במארב
מארב מופז הוא כינוי למארב שביצע כוח קטן של צה"ל ב-23 באוקטובר 1968 במסגרת מלחמת ההתשה בבקעת הירדן באזור אום סידרה.
הכוח ארב למחבלים מארגון פת"ח שחצו את הירדן במטרה לפגוע במוצב צה"ל בקו הגבול.
במארב נהרגו ארבעה מחבלים ואחד נפצע ונשבה.
לכוח צה"ל לא היו נפגעים.
בראש הכוח הישראלי שכלל שישה צנחנים מגדוד 890, עמד שאול מופז, שהיה אז מפקד כיתה.
בעקבות אופן ניהול המארב ותוצאותיו נשלח מופז לקורס קצינים.
כמו כן, שונו חלק מהתרגולות שהיו נהוגות עד אז בצה"ל לגבי מארבים.
בסוף שנות ה-60 של המאה ה-20, במקביל למלחמת ההתשה שהתחוללה בין ישראל ומצרים, התנהלה מלחמת התשה בבקעת הירדן בין ישראל, ארגוני הטרור הפלסטיניים (ובראשם פת"ח) וממלכת ירדן.
שגרת הלחימה כללה, בין היתר, ניסיונות חדירה רבים של חוליות מארגוני הטרור הפלסטיניים שניסו לחצות את נהר הירדן במטרה לפגוע בחיילי צה"ל ובאזרחים ישראלים תוך פגיעה גם בתשתיות אזרחיות וצבאיות.
מול ניסיונות חדירה אלו נקט צה"ל בפעולות שונות, ביניהן בניית קו מוצבים לאורך הירדן והוצאת מארבים בנקודות שונות שנועדו לפגוע בחוליות הפלסטיניות.
בתקופה שקדמה למארב הייתה פעילות קבועה של חוליות פלסטיניות באזור אבו סידרה שבבקעת הירדן.
פעם בכמה לילות חצתה חוליה את הירדן, התמקמה על מחפורת טנקים באחת הגבעות שמעל הירדן וירתה מטווח קצר יחסית מספר רקטות מסוג RPG-7 על מוצב צה"ל "ורד" שמוקם מערבית לשם.
על פלוגה ב' בגדוד 890 בפיקודו של יצחק מרדכי הוטל לבצע את רוב המארבים באזור.
שאול מופז, שפיקד על המארב, שב לפלוגה יום לפני כן מבה"ד 1, לאחר שנכשל בפעם השלישית בניסיונו להתקבל לקורס קצינים.
מופז וחמישה חיילים תחת פיקודו היו חמושים ב-3 תמ"ק עוזי, 2 מקלעונים, מקלע מאג, מרגמה 52 וברימונים.
מעט אחרי השעה 17:00 יצאו יחד שתי חוליות ישראליות אשר התפצלו לקראת אזור המארבים.
חוליית מופז התמקמה ב"מארב כוכב" מול אחת המחפורות, כשארבעה לוחמים שוכבים עם הפנים לכיוון הצפוי להיתקלות ושני לוחמים עם הפנים לכיוון ההפוך.
בשעה 21:00 לערך, זיהה מופז תנועה באזור המחפורת.
לאחר שנתן פקודה מפורטת לכוח, כולל פקודה לתקיפת המחפורת לאחר מכת האש הראשונה - הפעיל את המארב.
המחבלים השיבו בירי רקטת RPG, אשר לא התפוצצה מפאת הטווח הקצר.
לאחר מכת האש הראשונה, יצא מופז, כפי שתכנן, עם עוד שני הלוחמים שהיו חמושים בתמ"ק עוזי, לאיגוף שמאלי בכיוון המחפורת.
שלושת הלוחמים האחרים המשיכו לירות אש רתק לכיוון המחפורת.
עם הגיעם לקרבת המחפורת זרק הכוח המאגף רימוני רסס אל תוך המחפורת ולאחר שחדל את אש הרתק, נכנס אל המחפורת בסריקה באש.
לאחר מכן כנס מופז את כוח המארב השני ויחד ביצעו סריקה באש באזור הוואדיות שסביב מחפורת הטנקים.
לאחר שנפתחה אש מקלעים ומרגמות מטווח רחוק, כנראה על ידי הצבא הירדני, הורה הדרג הממונה לסגת.
בסריקות באזור ההיתקלות למחרת בבוקר נמצאו ארבע גופות מחבלים ומחבל אחד שהיה פצוע.
כמו כן נמצא ציוד של המחבלים: 4 רובי קלצ'ניקוב, 8 מחסניות, 6 רימונים רוסיים, רימון מילס אחד ו-2 פצצות RPG.
המארב בוצע בניגוד לתרגולת המארבים של צה"ל שגרסה כי בלילה אין לפצל כוחות מחשש לאש דו-צדדית.
התרגולת הייתה שכל הכוח האורב צריך ליישר קו ולסרוק באש את שטח ההיתקלות.
כמו כן, ההנחיה הייתה להשתמש ברימוני הלם ולא ברימוני רסס.
מופז הסביר את סטייתו מהתרגולת בכך שבין הכוח האורב והמחפורת היה ואדי שלא אפשר הסתערות על האויב.
לאחר המארב נערך תחקיר בנוכחות אלוף הפיקוד, רחבעם זאבי.
בתחקיר אחר, שנערך על ידי מפקדת קחצ"ר עלתה שאלת החריגה מנהלי המארב ובסיומו יצאה חוברת הדרכה שמאפשרת גם את הפעולה שביצע מופז.
הצלחת המארב, שנבעה, בין היתר, מאופן הפיקוד של מופז בפעולה, ובנוסף, הרקורד שצבר כמפקד עד אותה פעולה, הביאו את יצחק מרדכי המ"פ ואת מג"ד 890, דן שומרון, לבקש מהמח"ט, דני מט, לתת למופז המלצה מיוחדת לכניסה לקורס קצינים ללא מעבר מבדקי קצונה.
מופז המשיך בקריירה הצבאית והגיע לתפקיד רמטכ"ל.
למארב המוצלח לא הייתה השפעה משמעותית על המשך הלחימה בגזרה ועל מלחמת ההתשה בבקעת הירדן.
מאראפוניזאורוס (שם מדעי: Maraapunisaurus, נקרא גם Amphicoelias fragillimus) הוא סוג של דינוזאור זאורופוד ממשפחת הרבאצ'יזאוריים, שהתגלה בשנת 1877 על ידי אדוארד דרינקר קופ והוגדר כסוג נפרד בשנת 2018 על ידי קנת' קרפנטר.
משמעות השם היא: "לטאה עצומה", עם שימוש במונח "maraapuni" - "עצום" בשפת שבט היוט הדרומי.
מין זה תואר לראשונה על ידי קופ ב-1877, והוא הגדיר אותו תחת הסוג אמפיקוליאס וטבע את שם המין Amphicoelias fragillimus.
ממין זה התגלו רק כמה עצמות מאובנות (בעיקר חוליות ענקיות) על ידי אדוארד דרינקר קופ.
קופ העריך שמין זה הגיע לאורך של עד ומשקל של למעלה מ-122 טון מטרי.
ב-2018 פרסם קנת' קרפנטר מאמר ובו טען ש-Amphicoelias fragillimus הוא אינו דיפלודוקסיד אלא רבאצ'יזאור, וסיווג אותו תחת סוג טקסונומי חדש: Maraapunisaurus - מאראפוניזאורוס.
הוא השתמש במין אחר של רבאצ'יזאור כדי להעריך את גודלו ומצא שאורכו של מאראפוניזאורוס היה "רק" .
ב-2019 העריך גרגורי פול את גודלו של המאראפוניזאורוס באורך של ב- ומשקל של 79–120 טונות.
מאר-א-לאגו הוא בית נופש בפאלם ביץ', פלורידה, אשר משנת 1985 נמצא בבעלותו של נשיא ארצות הברית, דונלד טראמפ.
האתר הוקם בין 1924–1927 על ידי מארג'ורי מריוות'ר פוסט , בתו של צ'ארלס ויליאם פוסט.
האחוזה מכילה 128 חדרים ומשתרעת על שטח של 5.8 דונם.
היא כוללת את מועדון מאר-א-לאגו שהוא מועדון סגור לחברים אשר מכיל חדרי אירוח, ספא, ומתקנים אחרים בסגנון בתי מלון.
לפני מותה ב-1973, הורישה פוסט את הנכס לשירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית, בתקווה שניתן יהיה להשתמש באחוזה בעת ביקורים ממלכתיים, שיתקיימו באזור, או כמקום בו ישהו נשיא ארצות הברית וצוותו במשך תקופות ממושכות במהלך עונות החורף .
אולם מכיוון שהעלויות שהיו כרוכות בתפעול הנכס היו גבוהות, הוחזר הנכס לבסוף לקרן פוסט בשנת 1981.
האחוזה היא השנייה בגודלה במדינת פלורידה והאחוזה ה-20 בגודלה בארצות הברית כולה.
בשנת 1985 רכש את האחוזה איש העסקים דונלד טראמפ.
אשתו אז, איוונה טראמפ, הייתה אחראית על ניהול הנכס.
טראמפ המשיך להחזיק בבעלותו את האחוזה לאחר שני הגירושין שעבר.
למשפחת טראמפ אזור מגורים פרטי בשטח סגור באחוזה.
במהלך כהונתו הראשונה כנשיא ארצות הברית, טראמפ ביקר באחוזה לעיתים קרובות.
היא שימשה גם לאירוח פגישות שהתקיימו בין הנשיא טראמפ למנהיגים בינלאומיים, ובהם ראש ממשלת יפן שינזו אבה, נשיא הרפובליקה העממית של סין שי ג'ינפינג, ונשיא ברזיל ז'איר בולסונארו.
החל מנובמבר 2019, זהו ביתו הפרטי הקבוע של טראמפ, שאליו עבר ממגדל טראמפ במנהטן.
ב-8 באוגוסט 2022 הודיע טראמפ כי סוכני ה-FBI פשטו על האחוזה בחשד שנמצאים שם חומרים מסווגים מהבית הלבן.
"כוח טייגר" הוא כינויה של פלוגת טנקים ג' מגדוד 82, חטיבה 7, בפיקוד סרן מאיר זמיר שלחמה במלחמת יום הכיפורים.
לפנות בוקר 7 באוקטובר ערכה הפלוגה מארב בו השמידה גדוד מחטיבה 43 המשוריינת הסורית שנע לעבר קוניטרה על ציר "רשת", ואיים על אגפה הדרומי של חטיבה 7. הפלוגה היא פלוגת השריון הלוחמת היחידה שלא ספגה אבידות בנפש לאורך כל המלחמה.
על האופן בו לחם ופיקד על הכוח הוענק למאיר זמיר עיטור העוז.
אופן לחימתם של לוחמי הכוח במארב בלילה נלמד באקדמיות הצבאיות ברחבי העולם.
לאחר קרב האוויר של 13 בספטמבר 1973 הוחלט בפיקוד הצפון להעלות כוננות ברמת הגולן.
אות הקריאה בקשר של הפלוגה במהלך המלחמה היה "טייגר".
עם פרוץ הלחימה נעה פלוגה ג', יחד עם גדוד 77, אל עבר פתחת קוניטרה.
בסביבות השעה 17:15 הורה קצין האג"ם הפיקודי למח"ט 7, אביגדור (יאנוש) בן-גל, להקצות כוח שיאבטח את האגף הדרומי של החטיבה, בתפר שבין גזרתה לבין גזרת חטיבה 188. למשימה זו הוקצתה פלוגה ג', שנשלחה אל צומת רשת 53, בסמוך למוצב 110.
סביב השעה 18:00 החליט בן-גל, יחד עם מג"ד 77 אביגדור קהלני, להטיל על סמג"ד 77, איתן קאולי, את הפיקוד על המאמץ הדרומי של החטיבה, שכלל את פלוגה ג'.
בסביבות השעה 18:30 ניתנה הפקודה לקאולי, והוא נע דרומה ובשעה 20:00 ביצע הערכת מצב יחד עם מפקדי הפלוגות שתחתיו.
על פלוגה ג' הוטל לשלוח מחלקה בפיקוד הסמ"פ לבצע חסימה לכיוון מוצב 110, ומחלקה בפיקוד המ"פ לבלימה בצומת רשת 52 לכיוון דרום.
סביב השעה 01:00 חצתה חטיבה 43 מהדיוויזיה התשיעית הסורית, שמשימתה הייתה להגיע למחנה נפח ומשם לתפוס את גשר בנות-יעקב, את הגבול, ואז קיבלה פקודה לשלוח גדוד לעבר קוניטרה כדי לסייע לחטיבה 52 בכיבוש קוניטרה.
מח"ט 43 שלח את גדוד 211 לנוע אל עבר קוניטרה דרך ציר ג'ויזה-עין זיוואן (ציר רשת).
בשעה 01:08 הורה קצין האג"ם הפיקודי למח"ט 7 לשלוח כוח שינוע אל עבר הכניסה לקיבוץ עין זיוון ויוודא כי לא התרחשה חדירת טנקים סוריים למקום.
מח"ט 7 הטיל את המשימה על קאולי, שלקח איתו את מחלקה 1 מפלוגת טייגר בפיקוד אורי סגל.
בשעה 02:54 הודיע קאולי כי המשימה בוצעה.
בשעה 03:05 הורה מח"ט 7 לקאולי לשלוח את פלוגה ג' דרומה, ולהחבירה לכוחות חטיבה 188 בצומת כודנה.
בשעה 03:39, בעת תנועת פלוגה ג' דרומה, דחק בה מח"ט 7 לעבור לרשת הקשר החטיבתית של חטיבה 188. בסביבות השעה 03:50 נפגשו המחלקה בפיקוד זמיר המ"פ והמחלקה בפיקוד הסמ"פ בצומת רשת-קטקומבה.
זמיר, שזיהה את הטנקים המתקרבים אליו מדרום, שאל בקשר את בני קצין, קצין אג"ם 188, אם אלו כוחותינו או אויב.
קצין הודיע לו שמדובר באויב והורה לו להשמידו.
בשעה 03:55 החל זמיר לפרוס את המארב.
כוח הסמ"פ נפרס ממזרח לציר רשת, כשפניו מערבה.
כוח המ"פ נערך מצפון לצומת רשת-קטקומבה, והציב שני טנקים ממזרח לציר רשת ושני טנקים ממערב לציר.
בשעה 04:05 זיהה זמיר שהכוח הסורי נכנס למארב והורה לכוחותיו לפתוח באש.
עם מתן הפקודה האיר מ"מ 1, אורי סגל (אל"מ במיל.), את השיירה באמצעות זרקור.
כ-15 טנקים ונגמ"שים נפגעו, והכוח הסורי התפצל - חלק נסוגו דרומה וחלק נערכו ממערב לציר רשת, באזור הכפר הנטוש עין עיישה.
סביב השעה 07:00 נערכה הפלוגה מחדש ויצאה להתקפה על הכוח הסורי ממערב לציר.
עד השעה 11:00 ניהלה הפלוגה אש אל עבר הכוחות הסורים בעין עיישה, ופגעה בכ-30–35 כלי רק"מ.
בסביבות השעה 11:00 התארגנה הפלוגה ונעה צפונה מחשש שמספר טנקים הצליחו לחלוף על פניהם צפונה בעת הלחימה.
הפלוגה נתקלה בטנקים סוריים מצפון לתל א-ריחניה ופגעה בהם.
בשעה 13:30 הגיעה הפלוגה אל חפ"ק חטיבה 7, ביצעה מלא מחדש וחברה לגדוד 77 ברכס הבוסטר.
במארב הלילה השמידה הפלוגה 30-35 טנקים ונגמ"שים סוריים והכוחות הסוריים נסוגו, וויתרו על כוונתם להתקדם אל קוניטרה מכיוון דרום.
גדוד 211 מחטיבה 43 הסורית ספג אבדות כבדות וחדל להתקיים ככוח לוחם, והגדוד שנותר לחטיבה הועבר תחת פיקוד חטיבה 51 הסורית.
בדיעבד כתב שר ההגנה הסורי מוסטפא טלאס, כי הדיוויזיה התשיעית הסורית נתקלה בכוח ישראלי, אותו חשבה בטעות לכוח חטיבתי, ולאחר שלא הצליחו להבקיע דרכו, נסוגו הכוחות הסוריים.
בהמשך שבו חלק מהכוחות הסוריים ותקפו בעמק הבכא, שם התעמתו שוב עם טנקי כוח טייגר.
בהמשך המלחמה לקחו לוחמי הכוח חלק בקרבות הבלימה בעמק הבכא ולאחר מכן בקרבות לכיבוש המובלעת הסורית.
במהלך הקרבות לא איבדו אף לוחם ואף טנק.
לחימת כוח טייגר מהווה מופת למקצועיות ועוז רוח.
על האופן בו לחם ופיקד על הכוח הוענק לסרן מאיר זמיר עיטור העוז.
אופן לחימתם במארב הלילה נלמד באקדמיות הצבאיות ברחבי העולם לרבות בבית הספר לשריון של צבא ארצות הברית.
כוח טייגר היא פלוגת הטנקים היחידה שסיימה את מלחמת יום כיפור ללא כל נפגעים ואבדות.
תא"ל במיל' עמוס גלבוע כתב כי .
בשנת 2022 חודש אחד מטנקי השוט קל שהשתתפו במארב והוצב באתר הקרב, כאתר מורשת "מארב טייגר".
האתר נמצא כ-2 ק"מ צפונה לאלוני הבשן על כביש 98 בהצטלבות עם דרך 9099. טנק זה הוא "טנק מְסַפֵּר" המאפשר להקשיב לסיפורם של לוחמי ומפקדי פלוגת טייגר.
כמו כן הוקמה במקום על ידי ותיקי הכוח, עמדת מסבירן.
מאראט שקירזיאנוביץ' חוסנולין הוא מדינאי רוסי.
החל מ-21 בינואר 2020 מכהן כסגן ראש ממשלת רוסיה לענייני בינוי, שיכון ופיתוח אזורי.
ב-1990 סיים את לימודיו במכון האוצר וכלכלה בקזאן עם תואר בכלכלה.
ב-2000 עבר הסבה מקצועית באוניברסיטה הפתוחה של בריטניה עם תואר בניהול מקצועי.
ב-2001 מונה לשר הבינוי והשיכון של טטרסטן.
מ-2010 עד 2020 היה סגן ראש עיריית מוסקבה בנושאי תכנון ובינוי עירוני.
במהלך שנות עבודתו כראש מתחם הבנייה במוסקבה הרכבת התחתית של מוסקבה צמחה בכ -50% והגיעה ל -17 מחוזות חדשים: נוספו 81 תחנות ו -155 ק"מ של קווים (כולל ה-הטבעת המרכזית של מוסקבה), נבנו 10 דפו, מרכזי התחזוקה והתפעול.
כיום יש ל-85% מהאזרחים גישה קלה לרכבת התחתית.
הפרויקט לבניית קו הטבעת הגדול הושק, המטרו הגיעה לנקרסובקה ולמוסקבה החדשה, קו קלינינסקו-סולנצבסקאיה הגיע לאזורים סולנצבו ונובו-פרדלקינו, שם המתינו למטרו 30 שנה.
בשנת 2019 הופיע במוסקבה סוג חדש של תובלה - הקוטר המרכזי של מוסקבה (MCD).
הקווים המחברים את הבירה עם הפרברים פועלים במצב של מטרופולין יבשתי.
רכבות ה- MCD עוברות במרווחים של 5–6 דקות בשעות העומס.
בתשע שנים נבנו בעיר הבירה 915 ק"מ של כבישים.
שטחה של מוסקבה גדל פי 2.4 מאז יולי 2012.
ב־1 באוגוסט 2017 אושרה תוכנית שיפוץ דיור, יישוב מחדש של יותר מ -350 אלף דירות.
חוסנולין פיקח על הקמת דיור, מתקני בריאות, גני ילדים, בתי ספר ומתקני ספורט.
שיפוץ בקנה מידה גדול של אצטדיון לוז'ניקי, רכבל נפתח מעבר לנהר מוסקבה.
באתר השממה הסמוך לחומות הקרמלין נפתח פארק זריאדיה ייחודי.
במהלך שנתיים של פעילות זכה הפארק בפרסים בינלאומיים יוקרתיים.
תוכנית בהיקף נרחב לארגון מחדש של אזורי תעשייה הושקה בבירה.
מוסקבה פתרה את הבעיות של יותר מ-16 אלף הונאי נדל"ן.
ב-21 בינואר 2020 הוא מונה לסגן ראש ממשלת רוסיה.
מ-29 בינואר 2020, חוסנולין הפך לאוצר הרפובליקה של קרים וסבסטופול.
מאז אפריל 2022, הוא גם אוצר השיקום של מחוזות חרסון, זפורוז'יה ודונבאס.
נשוי, אב לשלושה ילדים, בן ושתי בנות.
מאראט אלימז'נוביץ' בשארוב (בטטרית: Марат Галимҗан улы Бәшәров, ברוסית: Мара́т Алимжа́нович Баша́ров; נולד ב-22 באוגוסט 1974, מוסקבה) הוא שחקן תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה, מדבב ומנחה רוסי.
אמן הכבוד של הרפובליקה של טטרסטן (2012).
הוא נולד במוסקבה ב-22 באוגוסט 1974 במשפחה שלא קשורה לעולם המשחק (אמו היא טבחית, אביו הוא אינסטלטור).
לאחר סיום הלימודים הוא נכנס לפקולטה למשפטים באוניברסיטת מוסקבה.
על פי הצעת אחיו (שעבד כמבקר תיאטרון), הוא החליט לקחת מבחני אודישן לתפקיד בהצגה "הרוח מטירת קנאטרוויל" (בתיאטרון סוברמניק) ולאחר שקיבל את התפקיד, השתתף בהפקות של המחזה הזה במשך שתי עונות.
לאחר לימוד קצר באוניברסיטת מוסקבה, הוא נכנס לבית הספר לתיאטרון גבוה על שם שצ'פקין' בשנת 1992; במהלך לימודיו השתתף בצילומי פרסומות, וכן בתפקיד קצר בסרט שמש בוגדנית, שבוים על ידי ניקיטה מיכאלקוב.
מאז שנת 2009, החל מהעונה השמינית של התוכנית, "קרב המדיומים" בערוץ TNT, הנחה במקומו של מיכאיל פורצ'נקוב שעזב.
בקיץ 2015, יחד עם נטליה ברדו הנחה זמן קצר את תוכנית הטלוויזיה "מר וגברת מדיה" בערוץ הראשון.
בשנת 2010 הוא זכה בפרס תיאטרון הכוכבים במועמדות לפרס גשם הכוכבים והצטלם לסדרת הטלוויזיה "הינדי" עם השחקנית ההודית פנצ'הי בורה.
היה נשוי ליליזבטה קרוצקו, סוכנת שחקנים.
בספטמבר 2004 ילדה לו בת בשם אמליה.
התגרשו בהמשך ונישא ליקטרינה ארחארובאיה, במאי 2014, באוקטובר אותה שנה אושפזה עם פגעות קשות באפה וטענה בהמשך כי הוכתה על ידי בעלה כשהיה שיכור.
ביולי 2016 נודע על יחסיו עם יליזבטה שבירקרובאיה, שילדה לו בן בשם מרסל.
בדצמבר אותה שנה היא אושפזה בעקבות שרב באפה, שוב דווח על כך שהוא הכה אותה, ברם היא עצמה דחתה את הטענות וסירבה להגיש תלונה במשטרה.
"ינשוף" ו"גירית" היו שמות קוד לסדרת חדירות לשטח ירדן, שבוצעו בשנים 1969–1968. במסגרת זו, ביצעו צוותי קרב חדירות תדירות ואינטנסיביות לשטח ירדן למשימות – הנחת מארבים נגד אדם ורכב, פיצוץ והריסת מבנים ששמשו את ארגוני המחבלים, איסוף מודיעין, מיקוש ומלכוד של דרכים ומעברים.
בשנת 1968, חודשים ספורים לאחר מלחמת ששת הימים, ולאור התגברות פעילות המחבלים משטח ירדן, נערך צה"ל נערך ללחימה נגד צבא ירדן ונגד המחבלים.
המטרה הצבאית והמדינית הייתה ללחוץ על המלך חוסיין על מנת להפסיק את פעילות המחבלים ולהביא לרגיעה בגבול.
אחת משיטות הפעולה שנקט צה"ל הייתה להעתיק את שדה הקרב אל מעבר לגבול וכך גם תוכננו מארבי "ינשוף" ו"גירית".
במסגרת זו, ביצעו צוותי קרב של פלוגות חטיבת גולני חדירות תדירות ואינטנסיביות לשטח ירדן למשימות – מארבים נגד אדם ורכב, סריקות והריסת מבנים ששמשו את ארגוני המחבלים, איסוף מודיעין, מילכוד ומיקוש מעברים, אתרים, טקטיים ואסטרטגיים.
לימים הצטרפו לפעילויות אלו גם יחידות חי"ר נוספות של הצבא.
בכל המקרים היה הכרח לחצות את נהר הירדן, שהיווה את הגבול ובתקופת החורף והאביב היה שוצף וגבוה.
המארבים כללו כמה כוחות משנה:
כח חודר – בפיקוד מ"פ כלל כ-10–20 לוחמים נושאי מאג, ררנ"טים, מקלעונים ועוזים.
לעיתים גם נשאו חומרי נפץ לפיצוץ מבנים.
כוח אבטחה – לאבטחת אזור החצייה של הירדן.
לוחמי שייטת 13 או יחידה 707 לסיוע בחציית הירדן.
רוב הפעולות נעשו מול גזרת פיקוד הצפון.
במהלך פעולות אלו נהרגו 15 חיילים מצבא ירדן ו-17 מחבלים ופוצצו 71 מבנים.
לצה"ל היו בפעולות אלו 9 הרוגים ו-21 פצועים.
מארב אלברט הוא שדרן ספורט יהודי-אמריקאי, אשר הנחה שידורי משחקים בליגות ספורט שונות בארצות הברית בין השנים 1963–2021. פועלו העיקרי היה כשדרן בליגת ה-NBA, אולם לאורך השנים הנחה שידורי משחקים רבים גם בליגות ה-NFL, ה-NHL וה-MLB.
בתור אחד משדרני ה-NBA הוותיקים והמוערכים ביותר, זכה לכינוי "קולו של הכדורסל" ("The Voice of Basketball").
אלברט נולד למשפחה יהודית בברוקלין, ניו יורק.
בין השנים 1959–1963 למד באוניברסיטת סירקיוז, ובשנתיים הבאות למד באוניברסיטת ניו יורק.
בשנת 1963 החל להנחות שידורי משחקים של קבוצת ניו יורק ניקס בתחנת הרדיו המקומית WCBS, כמחליפו של השדרן מארטי גליקמן.
החל משנת 1967 היה אלברט שדרן הקווים הראשי של משחקי הניקס בטלוויזיה וברדיו, עד שפוטר בשנת 2004 על ידי בעלי הקבוצה, ג'יימס דולאן, לאחר שהטיח ביקורת בקבוצה בשידור חי.
במקביל, בין השנים 1990–2002, היה אלברט המנחה הראשי של שידורי משחקי ה-NBA ברשת NBC, ובין השנים 1999–2021 החזיק בתפקיד זהה בערוץ TNT.
המשחק האחרון אותו שידר היה המשחק השישי של סדרת גמר המזרח בין מילווקי באקס לאטלנטה הוקס, ב-3 ביולי 2021.
בין השנים 1965–1995 שידר אלברט ברדיו את משחקי קבוצת ניו יורק ריינג'רס מליגת ה-NHL.
מאז עזיבתו, שדרן הקבוצה ברדיו הוא בנו, קני אלברט.
בין השנים 1973–1976 החליף את מארטי גליקמן כשדרן הרדיו של קבוצת ניו יורק ג'איינטס מליגת ה-NFL.
בין השנים 2002–2010 הנחה את שידורי משחקי ה-NFL בתחנת הרדיו "Westwood One", ובין 2011–2014 שידר את משחקי הליגה ברשת הטלוויזיה CBS.
כמו כן, לאורך השנים הנחה שידורי מרוצי סוסים, קרבות אגרוף, משחקי ליגת המכללות האמריקאית ומשחקים באליפות וימבלדון.
בשנת 1997 הואשם אלברט בתקיפה מינית של אישה בת 42, בשם ונסה פרץ'.
לטענת פרץ', לאחר ויכוח בין השניים במלון בווירג'יניה, הטיח אותה אלברט על המיטה, נשך אותה, והכריח אותה לקיים עמו מין אוראלי.
במשפט נגדו הודה אלברט באשמת התקיפה, אך לא באשמת מעשה סדום, ונגזרו עליו 12 חודשי מאסר על תנאי.
בעקבות הפרשה הושעה אלברט מתפקידו ברשת NBC, בה עבד ב-20 השנים הקודמות.
ב-3 השנים הבאות החליף אותו השדרן הוותיק בוב קוסטאס, בטרם חזרתו של אלברט ל-NBC כשדרן הקווים הראשי בעונת .
מאראש קוּמְבּוּלַה (באלבנית: Marash Kumbulla; נולד ב-8 בפברואר 2000 בפסקיירה דל גארדה שבאיטליה) הוא כדורגלן אלבני יליד איטליה המשחק בעמדת הבלם במיורקה מהלה ליגה בהשאלה מרומא ובנבחרת אלבניה.
קומבולה גדל במחלקת הנוער של הלאס ורונה.
ב-27 בדצמבר 2018 ערך קומבולה את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשנכנס כמחליף בניצחון 0–4 על צ'יטאדלה במסגרת המחזור ה-18 בסרייה ב'.
ב-25 באוגוסט 2019 ערך קומבולה את הופעת הבכורה שלו בסרייה א', בתיקו 1-1 נגד בולוניה 1909 במסגרת המחזור הראשון לעונת עונת 2019/2020 בסרייה א'.
ב-5 באוקטובר 2019 הבקיע קומבולה את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 0–2 על סמפדוריה במסגרת המחזור השביעי בליגה.
ב-17 בספטמבר 2020 הושאל קומבולה לרומא מהסרייה א' לשנתיים.
ב-14 באוקטובר 2019 ערך קומבולה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אלבניה, כשנכנס כמחליף בניצחון 0–4 על נבחרת מולדובה במסגרת מוקדמות יורו 2020. נכלל בסגל נבחרת אלבניה ליורו 2024.
מאראווי הידועה רשמית בשם העיר האסלאמית מאראווי היא עיר בפיליפינים.
העיר היא בירת פרובינציה לאנאו דל סור במחוז בנגסמורו באי מינדנאו.
על פי מפקד האוכלוסין לשנת 2020, מתגוררים בעיר 207,010 תושבים.
העיר התפרסמה בשנת 2017, כאשר נערך בה קרב המכונה "הקרב על מאראווי", עימות מזוין שפרץ ב-23 במאי בין כוחות הביטחון של הפיליפינים לבין ארגונים אסלאמיים ג'יהאדיסטים הנאמנים למדינה האסלאמית (דאעש) בו העיר ספגה נזק רב.
מאראווי נוסדה בשם Dansalan באוקטובר 1639 על ידי הספרדים בראשות הכובש פרנסיסקו אטיינסה שהגיע מאיליגן וניסה לכבוש את כל אזור אגם לנאו.
עם זאת, הוא נזנח מאוחר יותר באותה שנה.
הספרדים חזרו לאזור רק כשהחלו בכיבוש סולטנות מגינדנאו בסוף המאה ה-19, רק כדי לנטוש שוב כאשר האמריקאים הגיעו לשם בשנת 1900. היא שימשה כבירת פרובינציית לנאו הבלתי מחולקת בין השנים 1907 ל-1940.
בשנת 1956 תיקן חוק הרפובליקה מס' 1552 את האמנה ושינה את שמה הרשמי של העיר מדנסלאן למאראווי.
שינוי שמה של העיר ל"העיר האסלאמית של מאראווי" הוצע על ידי הצעת חוק פרלמנטרית מס' 261 בבאטאסאנג פמבנסה, הפרלמנט לשעבר של הפיליפינים בתקופת משטר פרדיננד מרקוס, על פי הדיווחים כדי למשוך כספים מהמזרח התיכון.
ב-23 במאי 2017 תקף ארגון תומך המדינה האסלאמית בעיראק בשם מיליציית מאוט את העיר.
הקרב על מאראווי - הידוע גם כמצור מאראווי, התנגשות מאראווי ומשבר מאראווי - החל ב-23 במאי.
CNN הפיליפינים דיווחו שללוחמים היו למעלה מ-500 איש.
נשיא הפיליפינים, רודריגו דוטרטה, הכריז על ממשל צבאי באי מינדנאו, בו התנהלו הקרבות, תחילה עד 31 בדצמבר 2017, ולאחר מכן האריך אותו עד סוף 2018 ולאחר מכן שוב עד סוף 2019 (העיר שוחררה משליטה מיליטנטית ב-17 באוקטובר ופעולות הקרב הסתיימו רשמית ב-23 באוקטובר.
מאראווי היא עיר מוסלמית בעיקרה, כאשר המוסלמים מהווים 99.6% מהאוכלוסייה.
החוק הפלילי השרעיה קיים אך ללא סקילה, קטיעות, הלקות או עונשים אחרים הקשורים בדרך כלל לשריעה מכיוון שהם בניגוד לחוק הפיליפינים.
הפצת מוצרים אלכוהוליים והימורים אסורה ונשים חייבות לכסות את ראשן, אם כי לא מוסלמים פטורים מכלל זה.
מלבד חוקי השריעה בעניינים אישיים, חוקים אלה אינם חלים במקומות אחרים בלנאו דל סור.
פעילות מינית לא מסחרית בהסכמה בין שני אנשים מאותו מין בפרטיות אינה נחשבת כפשע בפיליפינים, אם כי התנהגות מינית או חיבה המתרחשים בפומבי עשויים להיות כפופים לאיסור "השערורייה החמורה" בסעיף 200. מאראווי היא העיר היחידה בפיליפינים שבה פעילות מינית מאותו המין אינה חוקית.
ז'ובסון דה בריטו גונזאגה (בפורטוגזית: Jóbson de Brito Gonzaga; נולד ב-27 באפריל 1994 בברזיל), הידוע בכינוי מאראקס (בפורטוגזית: Maracás), הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת מוריירנסה מליגת העל הפורטוגלית.
מאראקס שיחק בקבוצות ויטוריה, אמריקה דה נאטאל, סמפאיו קוריאה, אואסטה, פאסוש די פריירה ואל-וחדה.
ב-1 ביולי 2023 חתם במוריירנסה מליגת העל הפורטוגלית.
מאראט ביסנגאלייב (בקזחית: Marat Bisenğaliev; נולד ב-15 במרץ 1962) הוא כנר ומנצח קזחי.
הוא מנצח ראשי של התזמורת הפילהרמונית של מערב קזחסטן והתזמורת הפילהרמונית הקזחית טוראן-עלם.
הוא היה המנהל המוזיקלי המייסד של התזמורת הסימפונית של הודו.
בנוסף, הוא המנהל של תחרות הכינור הבין-לאומית של אורל.
את רוב זמנו הוא חי ועובד בבריטניה ובהודו.
אביו סאמט הגיע מאורדה (מערב קזחסטן), ועבד בג'לאל-אבאד (קירגיזסטן), לפני שעבר לאלמטי כדי לעבוד ברובע הפיננסי טבר.
אמו ארוהאן הייתה מורה מאסטרחן.
שני הוריו עסקו במוזיקה כתחביב.
בשנת 1969 החל ביסנגאלייב את לימודי הכינור בבית הספר הרפובליקני התיכוני המיוחד למוזיקה ע"ש ק.
בייסייטוב, וסיים את לימודיו ב-1979. הוא למד בקונסרבטוריון הממלכתי של אלמטי ע"ש קורמנגאזי בשנים 1979 עד 1981, ולאחר מכן המשיך ללימודים נוספים בקונסרבטוריון של מוסקבה.
הוא סיים את לימודיו בשנת 1988 בקונצרט סולו בו ביצע את הקונצ'רטו לכינור של בטהובן באולם הגדול של הקונסרבטוריון, יחד עם התזמורת הסימפונית הממלכתית האקדמית של רוסיה.
בשנת 1989 הקים ביסנגאלייב תזמורת קאמרית בשם "אלטין-אלמה" באלמטי.
באותה שנה הוזמן למסע הופעות באנגליה.
באחד הקונצרטים ביצע מאראט את הקונצ'רטו לכינור מאת סיבליוס וקיבל שבחים על השחרור הרגשי ועומק הפרשנות שלו.
דייוויד דנטון, מפיק מחברת התקליטים נקסוס, הציע לביסנגאלייב באותו יום חוזה להקלטת הרפרטואר הקונצרטי שלו.
בשנים שלאחר מכן (1992–2008), הקליט ביסנגאלייב ארבעה עשר דיסקים עם חברות תקליטים מערביות כגון נקסוס, מרקו פולו, סוני, EMR, ובלאק בוקסינג.
ביסנגאלייב היה זוכה פרס בתחרות הבין-לאומית ע"ש באך בלייפציג בשנת 1988, ובשנת 1991 זכה בפרס הראשון בתחרות הבין-לאומית ניקנור זאבאלטה בספרד, וקיבל גם את פרס הווירטואוז המיוחד עבור הביצוע המצטיין ביותר בתחרות.
בשנת 1995 נכתב ב"ניו יורק טיימס" כי ביסנגאלייב "אימץ לליבו סגנון נגינה שהיה סימן היכר של וירטואוזיות הכינור בראשית המאה".
במשך שלוש שנים, התגורר ביסנגאלייב בעיירה האנגלית הקטנה מאלברן הילס, ווסטרשייר (שם נולד המלחין האנגלי המפורסם אדוארד אלגר).
הוא הוזמן לשם בתור "מוזיקאי תושב" ועבד במקביל כחוקר.
הוא ביקר בספריות ובבתים הקשורים לאלגר, אסף את כל החומרים האפשריים אודותיו והקליט אנתולוגיה מלאה של יצירותיו.
בשנת 2000 קיבל ביסנגאלייב את פרס טארלאן העצמאי מפלטינה ואת מדליית הכבוד הממשלתית בקזחסטן.
ב-2003 ייסד את התזמורת הפילהרמונית של מערב קזחסטן.
ב-2006 הפך למנהל האמנותי של התזמורת הסימפונית של הודו, התזמורת המקצועית הראשונה מסוגה בהודו.
ב-2010 הפך לחבר מנהלים ב-AAPRO (ברית תזמורות אזור אסיה והפסיפיק).
ב-2025 פרש ביסנגאלייב מתפקיד המנהל האמנותי של התזמורת.
בתגובה לסרט "בוראט", הזמין ביסנגאלייב סימפוניה בשם "זֶרֶה" (Zere) מארן ברון כהן, המנהל המוזיקלי של הסרט (ואחיו של כוכב "בוראט", סשה ברון כהן).
ביסנגאלייב נתן קונצרטים בלמעלה מ-35 מדינות והופיע עם תזמורות מפורסמות כגון הסינפוניה של נורת'רן, תזמורת הקונסרבטוריון הממלכתי ע"ש צ'ייקובסקי במוסקבה, תזמורת הרדיו הלאומית של פולין, התזמורת הפילהרמונית של ורשה והתזמורת הסימפונית הלאומית של אוקראינה.
מאראט הופיע באולמות הקונצרטים היוקרתיים ביותר בעולם: קרנגי הול (ניו יורק), אלברט הול, ברביקן הול וויגמור הול (לונדון), (מנצ'סטר), (בלפסט), האולם הגדול של הקונסרבטוריון של מוסקבה ועוד.
בשנת 1990 עבר ביסנגאלייב לאנגליה ונישא לחלילנית הבריטית סטינה וילסון, חברה בתזמורת אופרה נורת' שבלידס.
לזוג נולדה בת, ארוהאן גאלייבה (ילידת 1991), שהיא כיום אמנית מופיעה בעצמה וגם פעילת סביבה.
לאחר גירושיו מווילסון, נישא ביסנגאלייב בשנית לצרפתייה ואסיליה.
הם מתגוררים בעיירה הקטנה אוקספרינג שבדרום יורקשייר.
יש לו גם בסיסי מגורים בכרתים, אלמטי, אורל, מומבאי וניו זילנד.
מארג מזון הוא מונח מתחום האקולוגיה המתאר מספר שרשרות מזון הקשורות ביניהן.
בעלי חיים הנמצאים בסביבה אחת מקיימים ביניהם אינטראקציות רבות, ניזונים מתפריט מגוון ומהווים מזון להרבה יצורים חיים אחרים.
לכן, לא ניתן להסתכל על שרשרת מזון בודדת, אלא על מספר שרשרות מזון בסביבה כלשהי, היוצרות מארג.
דוגמה לשרשרת מזון: עלים, המשמשים מזון לצרצרים, המשמשים מזון ללטאות, שנטרפות על ידי עופות דורסים.
דוגמה למארג מזון: עלים המשמשים כמזון לצרצרים, ארנבים ומכרסמים.
הארנבות נטרפות על ידי עופות דורסים, תנים ושועלים.
המכרסמים נטרפים על ידי שועלים, תנים ונחשים.
בדוגמה זו ניתן לראות את הקשר בין מספר שרשרות מזון היוצרות רשת סבוכה של קשרי גומלין בין נטרפים וטורפים שונים.
בטבע כמעט ואין דוגמאות לשרשרות מזון, אלא רוב הדוגמאות הן של מארגי מזון.
פגיעה ברמה טרופית כלשהי היא בעלת השלכות על מגוון היצורים החיים השייכים לאותו מארג מזון.
בדוגמה שמובאת לעיל, ירידה פתאומית בגודלה של אוכלוסיית הארנבים (עקב מחלות, פיזור רעלים וכו') תגרום לטורפים הניזונים מהם לחפש מזון אחר.
כך שפתאום גם אוכלוסיית המכרסמים בסכנה, לאור העובדה שהם מהווים את עיקרי התפריט כעת.
ייתכן גם מצב שבו אוכלוסיית התנים, מאחר שאינה מצליחה לטרוף ארנבים, תיאלץ להגר לסביבת חיים אחרת.
עזיבת התנים עשויה לגרום לשינויים רבים גם בסביבה בה היו וגם בסביבה החדשה אליה יגיעו.
כלומר כל שינוי עשוי להשפיע בקנה מידה רב על מגוון גדול של יצורים חיים, הנמצאים באיזון מתמיד בנישה האקולוגית שלהם.
לעיתים מתערבים בני האדם במערכות האקולוגיות ומפירים את איזונן.
התערבות זו מסוכנת ובעלת השלכות כבדות, הן על בעלי החיים והן על האדם.
ניתן למצוא דוגמאות רבות שבהן האדם פוגע בנישות אקולוגיות שונות, הורס את מרקמן העדין, מכחיד חלק ממארגי מזון ולעיתים נפגע גם הוא.
בשנות השבעים אירעו אחד המקרים המפורסמים, כאשר מוסדות בריאות בארצות הברית גילו שהשומנים בגופם של האמריקאים הכילו כמויות רבות של רעל בשם די-די-טי, וגם בחלב אם של אמריקאיות רבות נמצא רעל זה בשיעור גבוה.
לתופעה לא הייתה השפעה מסכנת לטווח הקרוב, אך כמויות גדולות של הרעל עשויות לגרום לבעיות במערכת הנשימה.
כשחיפשו מהו מקורו של הרעל גילו ששימש להדברת חרקים שונים, כגון עש הצמר.
חומר זה הפך לנפוץ מאוד בחקלאות.
בניגוד לחומרים מסוימים, שלעיתים משתנים ומתפרקים בגוף החי, רעל זה בעל מבנה קבוע שאינו משתנה, ולכן קל לזיהוי.
כאשר חקרו כיצד הגיע הרעל לבני אדם הועלו מספר השערות.
אחת ההשערות הייתה ששדות אספסת רוססו ברעל, הפרות ניזונו מהאספסת, הרעל הגיע לכל חלקי גופן (באמצעות מערכת הדם) ובני אדם, הניזונים מבשר פרות וכן משתמשים רבות בחלב פרות (כחלב או כבסיס להכנת גבינות ומוצרים שונים) ספגו את הרעל, שהתפשט לכל חלקי גופם בעזרת מערכת הדם.
בהשאלה משתמשים בביטוי "שרשרת המזון" כדי לתאר מעמד חברתי.
מארבל ארץ' היא קשת הנמצאת בקרבת פינת הנואמים בהייד פארק בלונדון שבאנגליה, בקצהו המערבי של רחוב אוקספורד.
את הקשת תכנן האדריכל ג'ון נאש בשנת 1828, בסגנון דומה לקשת קונסטנטינוס ברומא.
הקשת נבנתה משיש קרארה, ובמקור שימשה כשער הכניסה לארמון בקינגהאם, ששופץ גם הוא והורחב על ידי נאש.
הקשת הועברה למקומה הנוכחי בשנת 1851. מארבל ארץ' משמש כנקודת ההתחלה של כביש A5 ההיסטורי, אשר חיבר את לונדון לאנגלסי בצפון-מערב ויילס.
התבליטים נוצרו על ידי הפסלים: אדוארד הודג'ס ביילי, וריצ'רד ווסטמאקוט.
סמוך למקום בו עומדת הקשת עמד בעבר הגרדום של טייברן - אתר הוצאה להורג בין השנים 1388–1793.
מארג'ורי "מארג'" סימפסון היא דמות בדיונית בסדרת האנימציה הטלוויזיונית "משפחת סימפסון", המדובבת על ידי ג'ולי קאוונר.
מארג' היא אם המשפחה הסבלנית ואחת הדמויות המרכזיות בסדרה.
המאפיין הפיזי הבולט ביותר שלה הוא השיער הכחול שלה, בסגנון "ביהייב" ; היא גאה בכך שמעולם לא פגשה במישהו עם שיער ארוך יותר משלה מחוץ לגרייסלנד.
מארג' נשואה להומר סימפסון, אמם של בארט, ליסה ומגי, וכן יש לה שתי אחיות תאומות, פאטי וסלמה.
בין מארג' לבין דמות עקרת הבית הטיפוסית משנות ה-50 יש קווי דמיון רבים, באמצעות שימוש בסטריאוטיפים שונים כגון שרשרת הפנינים שלה.
מארג' נקראת על שם, ומבוססת באופן רופף, על מרגרט "מארג'" גריינינג, אימו של יוצר הסדרה מאט גריינינג.
אחת התכונות הבולטות ביותר של מארג' היא סבלנותה הרבה כלפי מזימותיהם ופעולותיהם של הומר ובארט (כלפי בארט היא סבלנית במידה פחותה בהשוואה להומר).
אל כל מעלליו של הומר, היא תמיד עומדת לצדו (או חוזרת לעמוד לצדו) בלי קשר לחומרת המצב.
מארג' טענה בעבר שהיא מקדישה 23 שעות ביממה לעבודות הבית ובהן טיפול במגי, תמיכה בליסה וחינוכו של בארט, וברוב המקרים היא מנסה לגרום להומר לא לבצע את תוכניותיו הבלתי אפשריות.
אופייה של מארג' מתאים לזה של דמות האמא הטיפוסית האופיינת כנאיבית וכאחת שקל לרמות אותה.
על אף שעקרונות המוסר שלה נחשבים כגבוהים ביחס לדמויות אחרות, מארג' הפגינה במהלך ההיסטוריה של התוכנית התנהגות לא מוסרית.
בבית הספר השתתפה במחאה פמיניסטית בה שרפה חזיה ונשלחה להשגחה - במסגרתה פגשה את הומר שנשלח להשגחה על עישון.
בעברה היא הייתה שוטרת בספרינגפילד, השתתפה בקבוצת טיפול לנהגים הסובלים מזעם כביש, נאסרה על גנבה מחנות (אם כי לפי הפרק שבו קרה האירוע היא עשתה זאת בטעות), התמכרה להימורים, הראתה נטייה לאלכוהוליזם, השתתפה שלא מרצונה במרדף משטרתי בין-מדינתי, לקחה מנת יתר של סטרואידים וסבלה מאמנזיה.
דברים אלה הם רק חלק מהמצבים המוזרים שמארג' מצאה את עצמה מעורבת בהם.
למרות אופייה הנוח, מארג' מפגינה בהרבה מקרים כוח רצון חזק.
בפרק "השמחה של הכת", היא ברחה מהכנסייה המובמנטריאנית שעסקה בשטיפת מוח.
מארג' היא היחידה במשפחתה שמעודדת בצורה פעילה את הנוכחות בכנסייה.
במספר מקרי חירום ניכר שיש לה יכולות אתלטיות מעל הממוצע.