tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כאשר תושב דייטונה לבן איים על תלמידיה של בת'ון ברובה, בת'ון שוחחה איתו והפכה אותו לבן ברית.
מנהל בית החולים סיפר: "גברת בת'ון טיפלה בו באדיבות וטיפחה בו רצון טוב, עד כדי כך שהוא הגן בנשקו על תלמידי בית הספר ואמר: אם מישהו יפריע למרי הזקנה, אני אגן עליה בחיי."
בת'ון הייתה שותפה ביוזמות עסקיות רבות בפלורידה, בהן עיתון יומי, מלון דרכים ומספר חברות ביטוח.
לאחר שפרשה לגמלאות נמנע ממנה ללכת לחוף הים בפלורידה, מכיוון ששחורים לא הורשו לבקר בו.
היא גייסה מספר יזמים בעיר, ורכשה רצועת חוף של 3 ק"מ בה שחורים ולבנים הורשו להתרחץ ללא הפרדה גזעית.
חוף זה קרוי כיום "" על שמה.
מרי מקלאוד בת'ון מתה ב-18 במאי 1955 מהתקף לב.
הספדים פורסמו בעיתונים רבים בארצות הברית.
מרי מקלאוד בת'ון זכתה להערכה וכבוד בחייה ולאחר מותה.
היא שימשה השראה לפעילות רבות בארגוני זכויות אזרח, ובין השאר קמלה האריס ציינה אותה כאחת הנשים שהשפיעו עליה.
בשנת 1930 נכללה במקום העשירי ברשימת הנשים הגדולות באמריקה.
בת'ון קיבלה מספר מדליות ופרסים מארגוני זכויות אזרח, וכן מממשלת האיטי ומממשלת ליבריה.
בת'ון הייתה האישה השחורה היחידה שנכחה בטקס ייסוד האו"ם בסן פרנסיסקו ב-1945.
בת'ון הייתה אחת הנשים ששימשו השראה לסופרת אליס ווקר כאשר טבעה את המונח "וומניזם", ונחשבת כיום לדמות מופת וומניסטית.
בשנת 1962 החליט הקונגרס של ארצות הברית להעמיד מצבה לזכרה של בת'ון בפארק לינקולן בוושינגטון הבירה, ולצידה במה להופעות וחלל לתערוכות, שאירחו תערוכות רבות, בין השאר של מרדכי אבניאל.
בשנת 1973 בת'ון נכנסה להיכל התהילה הלאומי לנשים.
ב-10 ביולי 1974, לרגל 99 שנה ליום הולדתה, הוקמה לכבודה אנדרטה בפארק לינקולן, לצד מצבתה.
בטקס השתתפו עשרות אלפי אנשים.
בשנת 1985 הנפיק שירות הדואר האמריקאי בול לכבודה של בת'ון.
המגזין "אבוני" ציין אותה מספר פעמים כאחת הדמויות החשובות ביותר בהיסטוריה של השחורים בארצות הברית.
בשנת 1991 האיגוד האסטרונומי הבינלאומי קרא על שמה שקע גאולוגי בכוכב הלכת נוגה.
בערים רבות בארצות הברית קיימים בתי ספר על שמה.
בשנת 2018 החליט בית המחוקקים של פלורידה כי פסל של מרי מקלאוד בת'ון יוצב באוסף היכל הפסלים הלאומי, במקום הפסל של אדמונד קירבי סמית', ממנהיגי צבא הקונפדרציה.
הפסל של בת'ון נחנך ב-13 ביולי 2022 בבניין הקפיטול.
זוהי הדמות הראשונה של אמריקאית שחורה באוסף היכל הפסלים הלאומי.
במאמר שפרסמה בשנת 1954 סיכמה את השקפתה בנושא זכויות האזרח במילים הבאות:
מרי וירג'יניה מרטין הייתה שחקנית וזמרת אמריקאית.
אביה היה עורך דין ואמה מורה לכינור.
בזמן הקריירה שלה היא עבדה על חוקי התנהגות לעלייה לבמה ועל סוגי התנהגויות.
היא שיחקה כמה וכמה תפקידים ראשיים בסרטים ובסדרות, למשל: נלי פורבוש בדרום האוקיינוס השקט בשנת 1949, הדמות הראשית בפיטר פן בשנת 1954, ומריה פון טראפ ב"צלילי המוזיקה" בשנת 1959. בשנת 1989 זכתה מרי בפרס ממרכז פרסי קנדי.
מרי מרטין הייתה אמו של השחקן לארי הגמן, שהיה שחקן טלוויזיה וקולנוע ידוע.
הילדות של מרי מרטין בטקסס הייתה ילדות שמחה, היא תמיד אהבה את החברים שלה, האחים שלה, ואת ההורים שלה.
אמא שלה הייתה מורה לכינור, ואבא שלה היה עורך דין, מחוץ לכותלי בית המשפט אביה תמיד מצא זמן לבוא לראות את מרי הקטנה ואת שתי חברותיה שרות בערבי שבת.
היא הייתה חקיינית מעולה, היה לה זיכרון צילומי, מה שעזר לה מאוד בללמוד את הקהל שלה ולהדהים אותו.
במהלך התיכון יצאה מרטין עם בנג'מין הגמן.
כאשר למדה בנאשוויל נהנתה מאוד לחקור וללמוד, אך עם הזמן התגעגעה לעיר הולדתה, למשפחתה ולהגמן.
באחד מהביקורים שלה מרטין והגמן שכנעו את אמא שלה להתחתן וב-3 בנובמבר 1930 התחתנו בכנסיית גרייס אפיסקופלית.
כעבור 10 חודשים נכנסה מרטין להריון עם בנה הראשון לארי הגמן.
הנישואים של מרי ובנג'מין לא צלחו ובשנת 1936 התגרשו.
אחרי שהתגרשה מהגמן, התחתנה עם ריצ'רד הלידיי בשנת 1940. בתחילת נישואיה עם ריצ'רד, עבדה כמבקרת מחזות דרמה בשביל עיתון בניו יורק.
בתחילת שנות ה-70 עברו השניים לגור בברזיל, שם כונתה על ידי המקומיים "דונה מריה".
מרי מרטין מתה מסרטן קצת לפני יום הולדתה ה-77 בביתה בקליפורניה ב-3 בנובמבר 1990. היא נקברה בגרין-ווד בבית הקברות המקומי בטקסס.
בשנת 1973 התקבלה מרי לתיאטרון האמריקאי hall of fame.
היא קיבלה פרס של מרכז קנדי על ההישגים שלה בקריירה בשנת 1989. היא קיבלה פרס דונלדסון על "נגיעה אחת של ונסון.
היא קיבלה פרס טוני מיוחד בשנת 1948 בזמן שהיא הופיעה בחברת הטיולים של אנני.
מרי מרגרט קמרון הייתה אמנית סקוטית, ידועה בתיאוריה את חיי היומיום הספרדיים.
היא הציגה 54 עבודות באקדמיה הסקוטית המלכותית בין השנים 1886 ו-1919.
מרי מרגרט קמרון נולדה ב-9 במרץ 1865 בפורטובלו שבאדינבורו, השלישית מתוך שישה ילדים של מרי בראון סמול ודאנקן קמרון.
אביה היה קשור לחברת הדפוס ומכשירי הכתיבה באדינבורו של מקנבן וקמרון והממציא של ציפורן העט "ווייברלי".
אביה היה גם הבעלים של העיתון "אובן טיימס".
קמרון הייתה אחותה הצעירה פלורה מקאוליי - אלמנתו של הכומר רוברט בלייר - שהייתה עורכת העיתון "אובן טיימס" עד מותה ב-1958, בגיל 99.
קמרון החלה לראשונה את החינוך האמנותי שלה בגיל 16 דרך האקדמיה לציור של אדינבורו, וזכתה בפרסים מגיל 17. היא למדה שיעורים בקולג' הווטרינרי של אדינבורו כדי לשכלל את הבנתה באנטומיה של בעלי חיים, ופיתחה מיומנות מיוחדת לתיאור סוסים.
זה שיקף את העניין המוקדם שלה בנושאים יוצאי דופן, ונעזר ביכולתה להשתמש בסוס שלה כמודל.
בשנת 1900 נסעה קמרון למדריד בספרד כדי ללמוד את עבודתו של הצייר הספרדי מהמאה ה-17, דייגו ולאסקס.
היא התאהבה במדינה, באנשיה ובתרבותה.
היא ציירה סצנות ספרדיות רבות, נושאים אלימים וגבריים כמו שדות קרב, מרוצי סוסים ובעיקר מלחמות שוורים, וחיה זמן מה במדריד ובסביליה.
היא יצרה מחלוקת בסקוטלנד מולדתה על התיאור המציאותי שלה את סצנות מלחמות השוורים האכזריות לפעמים.
קמרון הייתה חברה מייסדת במועדון האמנות לנשים של אדינבורו ובתערוכה הראשונה של אגודת האמנים הסקוטים, היא הייתה מעורבת מאוחר יותר באקדמיה הסקוטית המלכותית.
(RSA) היא הציגה בשנת 1901, כאשר נשים יכלו רק להציג ב-RSA אבל לא הפכו לחברות.
בקשתה להיות מועמדת עם פיבי אנה טראקייר וכריסטינה פטרסון רוס, אך נשים לא נבחרו לאקדמיה עד 1938. לקמרון היו שלושה ניסיונות כושלים נוספים להתקבל כחברה.
היא הציגה 56 יצירות ב-RSA בין 1886 ל-1919. ציור שלה קיבל "אזכור מכובד" בסלון פריז ב-1904. הדיוקן הזוכה תיאר את אחותה פלורה עם שני כלבי הבורזוי הרוסיים שלה משני צדדיה.
הציור, יחד עם אחד מציוריה הספרדיים של קמרון, פורסם בספר "נשים ציירות בעולם" (1905).
קמרון ערכה ארבע תערוכות יחיד בין השנים 1908 ו-1913 באדינבורו, לונדון ופריז, כאשר מבקר שיבח את "הכוח, הקלות וחוסר הפחד שלה".
בנוסף להיותה אמנית מוכשרת, קמרון הייתה גם בלשנית מוכשרת, ודיברה צרפתית וספרדית באופן שוטפת.
היה לה גם ידע טוב בגרמנית ובאיטלקית, וידעה מספיק רוסית כדי לקרוא ולתרגם אותה.
ב-30 ביוני 1905 קמרון התחתנה עם אלכסיס מילאר, סוחר סוסים ומנהל עבודה מאדינבורו, בסנט מרטין-אין-דה-פילדס בלונדון.
מרי קמרון מתה בכפר במערב אדינבורו, ב-15 בפברואר 1921, והיא קבורה בבית הקברות דין באדינבורו.
לקמרון יש מספר קטן של ציורים באוספים הלאומיים הבריטיים.
דיוקן של קמרון בעבודה בסטודיו שלה, מאת ג'ון בראון אברקרומבי, מוחזק על ידי הגלריה הלאומית של סקוטלנד.
היא תוארה כ"פורצת דרך" עבור נשים אמניות ושוויון מגדרי.
מרי סרגנט פלורנס הייתה ציירת בריטית של דמויות, עיטורי קיר בפרסקו ונופים מזדמנים בצבעי מים ופסטל.
אביה היה הנרי סרגנט, עורך דין, ואמה הייתה קתרין אמה ביל.
אחיה כללו את השופט צ'ארלס הנרי סרגנט, הבוטנאית אתל סרגנט, המנהל וולטר לי סרגנט והפסל פרנסיס ויליאם סרגנט.
היא למדה בפריז אצל לוק אוליבייה מרסון, ובבית הספר סלייד אצל אלפונס לגרוס.
היא הייתה חברה במועדון האמנות האנגלית החדשה ובאגודת הציירים בטמפרה.
ב-1888 היא נישאה להנרי סמית' פלורנס, מוזיקאי אמריקאי.
נולדו להם שני ילדים: פיליפ סרגנט פלורנס, כלכלן, ואליקס סטרצ'י, הפסיכואנליטיקאי והמתרגם של פרויד.
היא גרה באותה העת בניו ג'רזי.
לאחר שבעלה טבע בשנת 1891, היא עברה למארלו, בקינגהמשייר, ובנתה את ביתה, (1899–1900), שם התגוררה עד 1940. הבית תוכנן במקור עם קירות לבנים חשופות, ללא דלתות וללא צנרת.
היא הייתה סופרג'יסטית, תומכת בליגת ההתנגדות למיסוי נשים וציירה להם תגים.
עם החוקר והעורך מקיימברידג', צ'ארלס קיי אוגדן, היא פרסמה את הספר "מיליטריזם לעומת פמיניזם" (1915) שטען כי לנשים יש את הפררוגטיבה והאחריות להילחם במיליטריזם הבינלאומי.
הוא התחקה אחר הקשרים ההיסטוריים ובין מיליטריזם, אימפריאליזם, עבדות וכפיפות נשים.
המיליטריזם, כך טענה, היה הגורם השולט בהכנעה הפוליטית, הכלכלית והמינית של נשים על פני חלק ארוך בהיסטוריה האנושית וההופעה המאוחרת של דרישות לזכויות נשים.
ב-1940 היא כתבה עבודה על ההיסטוריה, התיאוריה והאסתטיקה של הצבע.
היא ערכה שני כרכים של מסמכי אגודת הציירים בטמפה.
היא מתה בטוויקנהאם, מידלסקס, 1954.
מרי בויו פַאוּלֶר היא כדורגלנית מקצוענית אוסטרלית המשחקת במועדון האנגלי מנצ'סטר סיטי של ליגת העל לנשים באנגליה, ובנבחרת אוסטרליה.
היא משחקת בעיקר בתפקיד חלוצה, אך לעיתים גם כקשרית.
לאחר שנבחרה לסגל גביע העולם בכדורגל נשים 2023, פאולר הבקיעה את שער הניצחון במשחק ידידות לפני גביע העולם מול צרפת ביולי 2023.
פאולר נולדה בקיירנס, קווינסלנד, השלישית במשפחה בת חמישה ילדים.
מרי הוא שמה של סַבָתָּהּ מצד אביה, בעוד בויו הוא השם של סבתה מצד אמה.
אביה של פאולר, קווין, הוא מדבלין, אירלנד.
אמה, נידו, היא מקירה קירה , כפר בפורט מורסבי, פפואה גינאה החדשה, שם נפגשו בני הזוג.
כנערה צעירה, פאולר למדה בבית הספר היסודי הולי קרוס בקיירנס.
המקצוע האהוב עליה בבית הספר היה מתמטיקה.
הוריה בחרו שלא להחזיק מקלט טלוויזיה בבית, ולכן היא ואחיה עסקו בצורות אחרות של בידור, כמו בעיטות כדורגל בטריניטי ביץ' ליד קיירנס לאחר הלימודים.
בעידוד ההורים, פאולר גם עסקה בציור ובכתיבת שירה בין שאר העיסוקים האמנותיים, היו התחפשות ומשחק בהצגות קטנות עבור הוריה.
בשנת 2023, היא אמרה בראיון ל-"The Sydney Morning Herald": "מגיל צעיר, פשוט נהניתי להיות יצירתית, ולהיות קצת פרועה ושונה במובן הזה, והייתי אומרת עם הצד היצירתי, אני כן מנסה להיות כדורגלנית יצירתית, ולהיות עם עצמי מחוץ (למסגרת), גם אם זה אומר להיות קצת שונה".
פאולר החלה לשחק כדורגל בגיל שבע, בעודה בבית ספר יסודי.
היא שיחקה בקבוצות הבנים של Saints FC ושל Leichhardt FC בליגת קיירנס המקומית.
היא נבחרה לשחק בנבחרת קווינסלנד מתחת לגיל 12 בגיל 10. שנה לאחר מכן, היא עברה עם משפחתה להולנד שם הם חיו במשך שלוש שנים, במהלכן היא הוחתמה בקבוצת BVV Barendrecht ולמדה לדבר הולנדית שוטפת.
בגיל 14, פאולר חזרה לאוסטרליה עם משפחתה, והחלה ללמוד בתיכון וולונגונג לאמנויות הבמה .
מאוחר יותר, היא שיחקה בקבוצת בנקסטאון סיטי בליגה הלאומית האוסטרלית לנשים .
בשנת 2019, בהיותה בת 16, חתמה פאולר על החוזה המקצועני הראשון שלה עם אדלייד יונייטד , ועברה לדרום אוסטרליה כדי להתחיל את קריירת הכדורגל שלה.
פאולר ערכה את הופעת הבכורה שלה ב-W-League עבור אדלייד יונייטד במשחק הראשון של עונת 2019-20. היא הבקיעה את שערה הראשון במשחק הזה בהפסד 2–1 מול ווסטרן סידני וונדררס .
בינואר 2020, חודש לפני שמלאו לה 17, פאולר חתמה בקבוצת הליגה הצרפתית מונפלייה HSC על חוזה לשלוש שנים, לאחר ששולמו דמי העברה שלא פורסמו.
היא עברה למונפלייה לבדה, ועשתה את הופעת הבכורה שלה נגד אולימפיק ליון בפברואר 2020.
בחודש מאי 2021. היא נבחרה ל-21 (השחקניות) מתחת לגיל 21 של ESPN - רשימה בינלאומית של כדורגלניות המייצגות את הדור הבא של הכישרונות.
ביוני 2022, פאולר חתמה על חוזה לארבע שנים עם מועדון הסופר ליג האנגלית לנשים מנצ'סטר סיטי.
ב-26 באוקטובר 2022, פאולר הבקיעה את שערה הראשון עבור המועדון - פנדל, בניצחון 0–6 על בלקבורן רוברס, לפני שכבשה את השני במשחק 29 דקות לאחר מכן.
במהלך עונתה הראשונה במנצ'סטר סיטי, פאולר בילתה זמן רב על ספסל המחליפות.
היא הרגישה שההצטרפות לקבוצה הייתה "עליית מדרגה", ושהמוּדעות שלה לכדורגל התקדמה בהשפעת השחקניות, הצוות והמתקנים של הקבוצה.
"הטעויות שלך הרבה יותר ברורות כאן, כי את ברמה הרבה יותר גבוהה, והשחקניות סביבך דורשות כל כך הרבה יותר", אמרה ל-אובזרבר באפריל 2023.
מאוחר יותר באותה שנה, פאולר הייתה מועמדת לשחקנית הנשים הטובה ביותר של פיפ"א ולפרס נערת הזהב האירופית , לאחר עונה מצוינת עבור מנצ'סטר סיטי ונבחרת אוסטרליה.
כנערה, פאולר התנגדה לניסיונות של התאחדות הכדורגל של אירלנד "לצוד" אותה ממערכת התאחדות הכדורגל של אוסטרליה ה-Football Australia .
בשנת 2018 היא צורפה לסגל האוסטרלי לטורניר האומות .
היא ערכה את הופעת הבכורה שלה מאוחר במשחק מול ברזיל, ובכך הפכה לשחקנית החמישית הצעירה ביותר של המטילדָס בגיל 15 ו-162 ימים.
באותו שלב מוקדם בקריירה הבינלאומית שלה, פאולר זכתה לשבחים רבים על יכולותיה כשחקנית, כשהמאמן אלן סטייצ'יץ' אמר כי "יש לה כנראה את מרב הכלים שראיתי משחקנית צעירה בגילה בכדורגל נשים".
פאולר שימשה שוב כמחליפה במשחקי הידידות של אוסטרליה נגד אנגליה וצרפת בהמשך השנה.
כשנבחרתה התמודדה נגד צ'ילה, פאולר נבחנה בקבוצות הראשונות של צ'לסי, ווסטהאם ומנצ'סטר סיטי, שכולן רצו להחתים אותה.
היא גם השתתפה באימוני ספרינט וכוח במנצ'סטר עם המאמן מייקל קלג.
פאולר זומנה לסגל האוסטרלי לגביע העולם בכדורגל נשים 2019. בגיל 16, היא הייתה השחקנית הצעירה ביותר של הנבחרת, ולמדה הרבה מהניסיון.
עם זאת, פציעה בשריר הירך האחורי מנעה ממנה לערוך הופעת בכורה במונדיאל, לפני שנבחרתה הודחה מהטורניר במשחק הנוקאאוט הראשון שלה.
פאולר נבחרה לסגל האוסטרלי לאולימפיאדת טוקיו (2020).
היא ערכה את הופעת הבכורה האולימפית שלה כמחליפה במשחק נגד ניו זילנד.
המָטִילְדָס עלו לרבע הגמר עם ניצחון אחד ותיקו בשלב הבתים.
ברבע הגמר מול בריטניה, שהסתיים בניצחון 4–3 לאוסטרליה לאחר הארכה.
פאולר כבשה שער בדקה ה-104. עם זאת, הם הפסידו 1–0 לשוודיה בחצי הגמר והפסידו 4–3 במשחק מדליית הארד לארצות הברית.
גביע העולם בכדורגל נשים 2023
פאולר נבחרה לסגל המטילדס לגביע העולם בכדורגל נשים 2023, והפכה לגורם מרכזי בנבחרת, לאחר שקפטנית הנבחרת סאם קר נפצעה, ולא תוכננה להשתתף לפחות בשני המשחקים הראשונים.
היא כבשה את שער הניצחון במשחק ידידות מול צרפת בשבוע שלפני תחילת הטורניר, מול קהל שיא.
במשחק השני של אוסטרליה נגד ניגריה ב-27 ביולי היא נפצעה, הוחלפה, ונזקקה לטיפול רפואי בגין חשש לזעזוע מוח.
ארבעה ימים לאחר מכן, ב-31 ביולי, כבשה פאולר את שערה הראשון במונדיאל מול קנדה במלבורן במה שהפך לניצחון 4–0.
לקראת מונדיאל 2023, השתתפה פאולר בקמפיין מסחרי של אדידס באוסטרליה וכשגרירת המותג של חברת Rebel Sport האוסטרלית - קמעונאית של מוצרי ספורט.
בדצמבר 2023 היא הפכה לשגרירת המותג של Rise & Shine, ספקית טיפול בילדים.
מרי סייריני ברקינרידג' לבית בארץ' הייתה אשתו של ג'ון ברקינרידג' ושימשה כגברת השנייה של ארצות הברית מ-4 במרץ 1857 עד 4 במרץ 1861, בעוד בעלה היה סגן הנשיא ה-14 של ארצות הברית.
מרי סייריני בארץ' נולדה ב-16 באוגוסט 1826 בג'ורג'טאון, קנטקי לקליפטון רודס בארץ' ואלת'יה ויילי.
הוריה מתו כשהייתה צעירה והיא התחנכה בפנימיות.
ב-12 בדצמבר 1843, לאחר חיזור קצר, היא נישאה לג'ון קייבל ברקינרידג', בנו של ג'וזף "קייבל" ברקינרידג' (1788–1823), מזכיר המדינה ה-13 של קנטקי, ומרי קליי סמית'.
זמן קצר לאחר נישואיהם, הם רכשו בית תמורת 1,250 דולר בג'ורג'טאון ליד משרד עורכי הדין של ברקינרידג'.
לאחר שהסתיימה מלחמת האזרחים ב-1865, שבה שימש בעלה כמזכיר המלחמה האחרון של מדינות הקונפדרציה, הוא הועמד לדין על ידי הממשלה הפדרלית בגין בגידה.
מחשש שיועמד למשפט, הוא נמלט מהמדינה, תחילה לטבע הפראי של פלורידה, ואז מעבר לאיים הקריביים לקובה.
ביוני 1865, ברקינרידג' התיישב תחילה בגלות בקנדה, חי בחו"ל במשך שלוש שנים, ונסע לאנגליה, צרפת והמזרח התיכון.
משפחת ברקינרידג' בילתה את קיץ 1866 בניאגרה, בימת אונטריו, שם ביקרו עם בני משפחה וחברים, כולל בת דודתו מרי קיבל ברקינרידג' פורטר, אלמנתו של בן דודם קולונל פיטר א.
פורטר, שמת במהלך הקרב על קולד הארבור, שבו נלחם עבור צד האיחוד.
המשפחה התיישבה בטורונטו, קנדה, שם פגש ברקינרידג' גולים אחרים מהקונפדרציה, כולל ג'פרסון דייוויס המשוחרר.
בתם מרי הצהירה מאוחר יותר שהגלות הייתה הקלה שקטה עבור מרי ברקינרידג', אולם היא הייתה קשה לג'ון.
מאוחר יותר הוא הצטרף מחדש למשפחתו בקנדה ועבר לגור בבית שהיה בטווח ראייה של גבול ארצות הברית.
בעקבות החנינה של הנשיא אנדרו ג'ונסון לכל תומכי הקונפדרציה לשעבר ביום חג המולד 1868, חזרו ג'ון ומרי ברקינרידג' לארצות הברית בפברואר 1869.
מאוחר יותר היא מתה בביתה של בתה באוניברסיטת הייטס, ברונקס ב-8 באוקטובר 1907. היא נקברה בבית הקברות לקסינגטון בלקסינגטון, קנטקי.
למרי וג'ון ברקנרידג' שישה ילדים, ביניהם:
ג'וזף קייבל ברקינרידג' השני (1844–1906), עורך דין בולט בניו יורק שנישא לסאלי פרנסס ג'ונסון, בתו של רוברט וורד ג'ונסון.
קליפטון רודס ברקינרידג' (1846–1932), חבר קונגרס בארקנסו, שנישא לקתרין קרסון.
ג'ון וית'רספון "אוון" ברקינרידג' (1850–1892), חבר באספת מדינת קליפורניה מ-1884 עד 1885, שנישא ללואיז טביס, בתו של לויד טביס, הנשיא הראשון של בנק וולס פארגו.
נכדיה כללו את ג'יימס קרסון ברקינרידג' (1877–1942), לוטננט גנרל של חיל הנחתים של ארצות הברית ומרי קרסון ברקינרידג' (1881–1965), אחות-מיילדת ומייסדת שירות אחיות הגבול.
מרי פופינס הוא סרט מוזיקלי משנת 1964 של חברת וולט דיסני שנעשה על פי עלילת ספר בעל אותו שם.
דמותה של פופינס הייתה תפקידה הקולנועי הראשון ואחד מתפקידיה הבולטים והזכורים של השחקנית והזמרת ג'ולי אנדרוז.
הסרט זכה לפרסים רבים ולהערכה גדולה בקרב תעשיית הקולנוע.
עלילת הסרט מבוססת על הספר "מרי פופינס" שנכתב בידי הסופרת האנגלית פמלה לינדן טרוורס בשנת 1934.
ב-15 בדצמבר 2004 הועלה עיבוד תיאטראלי לסרט בלונדון בצורת מחזמר באותו השם ובשנת 2006 הועלה המחזמר גם על במות ברודוויי.
העלילה מגוללת את סיפורה של משפחת בנקס המתגוררת בלונדון, בשנת 1910. בני המשפחה הם ג'ורג' בנקס הבנקאי הרציני, ויניפרד בנקס לוחמת למען זכויות האישה ושני ילדיהם, ג'יין ומייקל.
ג'ורג' בנקס הרציני שקוע בעבודתו בבנק ובשירות הבוס שלו ואילו ויניפרד עסוקה בפעילותה ושניהם כמעט שלא מקדישים זמן לילדיהם אלא מפקידים את טיפולם בידי אומנות שונות, שלא מצליחות לשרוד בתפקיד.
כאשר מתפטרת האומנת קטי, מתחיל מר בנקס לחפש אומנת חדשה.
הילדים מציגים לפניו את דמות האומנת האידיאלית בעיניהם, אולם הוא קורע את ההודעה שהם כתבו והשליך אותה לאח ומפרסם הודעה משלו לאומנת "קלאסית", אישה רצינית, נוקשה ומסודרת.
אל הבית מגיעות הרבה אומנות אך רוח עזה מעיפה את כל שאר האומנות ומי שמגיעה לבית משפחת בנקס היא מרי פופינס, אומנת אשר עונה בדיוק לדמות האומנת שהילדים רצו.
פופינס משלבת בתוכה קסם, רגישות ואהבה, ותחת טיפולה חווים הילדים שורה של הרפתקאות מופלאות.
אופייה של פופינס מוביל להתנגשות עם מר בנקס, אולם בסוף הסרט היא מצליחה לגשר בינו לבין ילדיו, ולאחד את משפחת בנקס למשפחה מאושרת ומלוכדת.
בלונדון שנת 1910, ברט מופיע בפני קהל בהופעה של אדם אחד עד שלפתע הוא חש בשינוי ברוח.
לאחר מכן, הוא פונה ישירות אל הצופים, ונותן להם סיור ברחוב עץ הדובדבן, עד שהוא עוצר מחוץ לבית משפחת בנקס.
שם רואים את האומנת יוצאת בצעקות מהבית ומתפטרת.
לאחר מכן ג'ורג' בנקס (ראש המשפחה) חוזר הביתה כדי להבין מאשתו, ויניפרד, כי קייטי האומנת עזבה את העבודה לאחר שילדיהם ג'יין ומייקל ברחו שוב.
הילדים מוחזרים זמן קצר לאחר מכן על ידי השוטר ג'ונס, אשר מספר להוריהם שהילדים רדפו אחרי העפיפון שלהם שנקרע.
הילדים מבקשים מאביהם לעזור להם לבנות עפיפון טוב יותר, אבל הוא דוחה אותם.
האבא (ג'ורג') לוקח על עצמו לשכור מטפלת חדשה לילדים, הוא רוצה לפרסם מודעה עבור מטפלת קשוחה.
במקום זאת, ג'יין ומייקל מציעים לו פרסומת משלהם שבה הם מבקשים אומנת נחמדה ומתוקה.
מר בנקס קורע את המכתב שלהם, וזורק את החתיכות לאח, אבל בלי שהוא שם לב השרידים צפים מעלה בדרך קסם ויוצאים החוצה ועפים לשמים.
למחרת, כמה אומנות זקנות וחמוצות פנים מחכות מחוץ לבית משפחת בנקס, אבל משב רוח חזק מעיף את כולן רחוק מהבית, וג'יין ומייקל רואים אומנת צעירה היורדת מן השמים באמצעות המטרייה שלה.
כאשר היא מציגה את עצמה למר בנקס, מרי פופינס מוציאה בשלווה את הפרסומת המשוחזרת של הילדים, ומסכימה לבקשותיה, אך מבטיחה למר בנקס המופתע שהיא תהיה איתנה עם ילדיו.
כאשר מר בנקס תוהה על איך הגיע הפרסומת שהוא קרע לידיה, מרי פופינס שכרה את עצמה, ומשכנעת אותו כי היה זה הרעיון שלו.
היא פוגשת את הילדים, ואז עוזרת להם לסדר את חדרם בעזרת שיר וקסם, ולאחר מכן הם יוצאים לטייל בפארק.
בחוץ, הם פוגשים את ברט, שעוסק בלצייר ציורי רצפה; מרי פופינס משתמשת בקסם שלה כדי להעביר את הקבוצה לתוך אחד הציורים שלו.
בעוד הילדים רוכבים על קרוסלת סוסים, מרי פופינס וברט יוצאים לטייל.
מרי פופינס מאוחר יותר משתמשת בקסם כדי לגרום לסוסים לצאת מהקרוסלה וכל הארבעה יוצאים לרכיבה על הסוסים בתוך הציור שם מרי פופינס משתתפת במירוץ סוסים, אשר היא מנצחת בו.
וכאשר היא מתבקשת לתאר את הניצחון שלה, מרי פופינס עונה במילה שלטענתה עונה על הכל והיא "סופרקאליפרג'ליסטיקאקספיאלידושס".
עם זאת, כל ההרפתקה נעצרת כאשר גשם מוחק את הציורים של ברט ושולח את כל הארבעה חזרה ללונדון.
בטיול אחר נפגשים הארבעה עם דוד אלברט, שמרחף באוויר בגלל צחוקו הבלתי נשלט; הם מצטרפים אליו למסיבת תה על התקרה, ומספרים בדיחות.
מר בנקס הופך להיות מוטרד על ידי האווירה העליזה שמרי פופינס הכניסה לבית, ומאיים לפטר את מרי פופינס.
במקום זאת, מרי פופינס הופכת את ניסיונו, על ידי כך שהיא משכנעת אותו לקחת את הילדים לבנק שבו הוא עובד ליום אחד.
מר בנקס לוקח את ג'יין ומייקל לבנק, שם הם פוגשים את מר דאוס ואת בנו מר דאוס ג'וניור מנהלי הבנק.
מר דאוס מנסה באגרסיביות לשכנע את מייקל להשקיע את המטבע (מטבע של שני פני) שלו בבנק, וחוטף את המטבע ממייקל.
מייקל דורש את זה בחזרה, וגורם לבהלה בבנק, ולכל הלקוחות לדרוש את הכסף שלהם בחזרה.
מייקל חוטף את המטבע שלו חזרה מידיו של מר דאוס והוא וג'יין נמלטים מהבנק, והולכים לאיבוד בלונדון עד שהם נתקלים בברט, שעובד עכשיו כמנקה ארובות, שמלווה אותם הביתה.
מר בנקס חוזר הביתה ומקבל שיחת טלפון מהבנק שדרש ממנו להגיע לבנק בערב.
הוא מדבר עם ברט (שמנקה את הארובה של משפחת בנקס) שאומר לו שהוא צריך לבלות יותר זמן עם הילדים שלו לפני שהם גדלים.
ג'יין ומייקל נותנים לאביהם את המטבע של מייקל בתקווה שזה יתקן את הבלגן שהם עשו בבנק.
מר בנקס מגיע לבנק שם הוא מושפל ומפוטר מהבנק.
כאשר הוא מסתכל על המטבע שנתן לו מייקל בניסיון למצוא מה לאמר למעסיקיו לשעבר הוא פולט מפיו את המילה "סופרקאליפרג'ליסטיקאקספיאלידושס" דבר שגורם לו לחייך ולספר את אחת מבדיחותיו של הדוד אלברט שג'ון ומייקל סיפרו לו, מיד לאחר מכן הוא יוצא בדילוגים מהבנק.
מר דאוס מהרהר בבדיחה שמר בנקס סיפר, וסוף סוף כשהוא הבין אותה הוא פורץ בצחוק ומתחיל לרחף באוויר.
למחרת מספרת מרי פופינס לילדים שהיא חייבת לעזוב.
ומר בנקס מתקן את העפיפון של הילדים ולוקח את המשפחה החוצה כדי להעיף אותו בפארק.
שם הם פוגשים את מר דאוס ג'וניור, שמספר למר בנקס שאביו מת מצחוק מהבדיחה, והוא מעסיק מחדש את מר בנקס כשותף זוטר.
כעת, כשעבודתה של מרי פופינס בלהשכין שלום בבית הושלמה, היא מתעופפת משם (בעזרת המטרייה שלה).
ברט נפרד ממנה, בעוד תושבי העיר שרים ומעיפים עפיפונים אל השמיים.
"מרי פופינס" הוא סרט מוזיקלי, רווי אווירת פנטזיה וקסם.
במהלך הפקת הסרט, הסופרת, פמלה לינדן טרוורס, הטילה תחילה וטו כבד על הפקת מרי פופינס.
בין היתר דרשה שבסרט לא יירמז רומן בין מרי פופינס לברט, מנקה הארובות.
כמו כן, לא הסכימה לליהוק דיק ואן דייק בתור ברט, שינתה את שמה של האם ממשפחת בנקס מ"סינתיה" ל"ויניפרד", והתנגדה להופעת קטעי הנפשה בסרט.
על ההפקה הנוקשה נעשה בשנת 2013 סרט בשם "להציל את מיסטר בנקס" שזכה להצלחה רבה.
ברט / מר דאוז האב (דיק ואן דייק)
קלרה בריל הטבחית (ריטה שואו)
גרסת הדיבוב לסרט זה בוימה על ידי שרון כהן והופקה באולפני אלרום בשנת 2005. זו הייתה הפקת דיסני הראשונה בישראל שלא בוימה ותורגמה על ידי שפרירה זכאי.
בגרסה העברית של הסרט השתתפו בדיבוב הדמויות:
מרי פופינס (דיאלוגים: עדי קוזלובסקי, שירה: נינט טייב)
ברט / מר דאוז האב (דרור קרן)
"שוויון לנשים" (מושר על ידי גברת בנקס, אלן המשרתת ובריל הטבחית)
"החיים שאני מנהל" (מושר על ידי מר בנקס)
"האומנת המושלמת" (מושר על ידי ג'יין ומייקל)
"כפית של סוכר" (מושר על ידי מרי פופינס)
"יום חג" (מושר על ידי ברט ומרי פופינס)
"סופרקאליפרג'ליסטיקאקספיאלידושס" (מושר על ידי מרי פופינס וברט)
"הישארו ערים" (מושר על ידי מרי פופינס)
"אני אוהב לצחוק" (מושר על ידי הדוד אלברט, מרי פופינס וברט)
"החיים המושלמים - חזרה" (מושר על ידי מר בנקס ומרי פופינס)
"האכילו את הציפורים" (מושר על ידי מרי פופינס)
"פיקדון" (מושר על ידי חבר המנהלים של הבנק ומר בנקס)
"צ'ימצ'ימני" (שיר מנקי הארובות מושר על ידי ברט)
"כל דבר בזמנו" (מושר על ידי מנקי הארובות)
"בואו נעיף עפיפון" (מושר על ידי משפחת בנקס וברט)
הסרט היה מועמד לעשרה פרסי אוסקר, ביניהם פרס האוסקר לסרט הטוב ביותר, מתוכם זכה בחמישה:
פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר - ג'ולי אנדרוז
פרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר - על השיר Chim Chim Cher-ee
ב-14 בספטמבר 2015, הודיעה חברת וולט דיסני שתפיק סרט המשך למרי פופינס והסרט יתרחש 20 שנה לאחר הסרט המקורי.
רוב מרשל יהיה במאי הסרט בעוד ג'ון דלוקה ומארק פלאט יהיו המפיקים.
ב-25 באפריל 2016, פרסמה חברת וולט דיסני את השחקנים אמילי בלאנט בתפקיד מרי פופינס ולין-מנואל מירנדה בתפקיד ג'ק, מדליק פנסי הרחוב, שיככבו בסרט ההמשך.
ב-31 במאי הוכרז ששם הסרט יהיה "מרי פופינס חוזרת", והוא יתרחש 20 שנה לאחר הסרט המקורי.
סרט ההמשך יצא לאור ב-20 בדצמבר 2018. במהלך הסרט, מרי פופינס חוזרת לבקר בבית משפחת בנקס, ומסייעת למייקל האלמן בגידול ילדיו.
ליידי מרי אליזבת פיטרס היא אתלטית בריטית בעבר.
היא אלופה אולימפית ושיאנית העולם בקרב חמש.
פיטרס נולדה בהלווד, לנקשייר, ובגיל 11 עברה עם משפחתה לבאלימניה שבצפון אירלנד.
בין השנים 1958–1974 ייצגה את צפון אירלנד במשחקי חבר העמים.
באולימפיאדת טוקיו (1964) סיימה פיטרס במקום רביעי בקרב חמש בתוצאה של 4797 נק' ובמקום 14 בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 14.46 מטר.
במשחקי האימפריה הבריטית וחבר העמים שנערכו בקינגסטון, ג'מייקה בשנת 1966 זכתה פיטרס במדליית כסף בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 16.29 מטר.
באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) סיימה פיטרס במקום תשיעי בקרב חמש בתוצאה של 4803 נק'.
במשחקי חבר העמים הבריטי שנערכו באדינבורו, סקוטלנד בשנת 1970 זכתה בפיטרס בשתי מדליות זהב, בקרב חמש בשיא תחרות חדש של 5148 נק' ובהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 15.93 מטר.
באולימפיאדת מינכן (1972) זכתה פיטרס במדליית זהב בקרב חמש בשיא עולם חדש של 4801 נק', לפני הפייבוריטית המקומית, היידה רוזנדהל שזכתה יומיים לפני כן במדליית זהב בקפיצה לרוחק (4791 נק') ובורגלינדה פולק ממזרח גרמניה (4768 נק').
במשחקי חבר העמים הבריטי בקרייסטצ'רץ', ניו זילנד בשנת 1974 זכתה פיטרס במדליית זהב בקרב חמש בתוצאה של 4455 נק'.
בשנת 1973 התקבלה פיטרס כחברה במסדר האימפריה הבריטית והגיעה בשנת 2000 לדרגה הרביעית מתוך חמש, דיים מפקדת (Dame Commander, DBE).
ב-2019 הוענק לה תואר גברת עמיתה במסדר הבירית.
כיום, מתגוררת פיטרס בליסבורן בסמוך לבלפסט.
מרי פופינס היא דמות שיצרה פמלה לינדן טרוורס, המופיעה בשמונה ספרים ובסרטי קולנוע של וולט דיסני ב־1964 וב־2018.
ספרי מרי פופינס זכו להצלחה רבה ותורגמו לשפות רבות, אך הסרט של וולט דיסני באמצע שנות השישים הוא שפרסם את הדמות ברחבי העולם כולו.
רק בגיל 80 גילתה טרוורס שאת הרעיון לאומנת מעופפת קיבלה מסיפור שהמציאה בילדותה, כדי להעלים את הבהלה והנטישה שחשה כאשר אימה יצאה מהבית בהכרזה שהיא הולכת לעבור לגור במדינה אחרת.
מרי פופינס היא אישה מסתורית בעלת כוחות קסם שנכנסת לבית משפחת בנקס בסמטת עץ הדובדבן 17, לונדון, למלא תפקיד של אומנת לילדי המשפחה, ומאז הגעתה דבר במשפחה אינו כפי שהיה טרם הגעתה.
מאיירת הספרים הראשונים הייתה מרי שפארד, בתו של מאייר הספר פו הדב, ארנסט שפארד.
בשנת 1934 יצא לאור הספר הראשון בסדרת ספרי "מרי פופינס", אותו כתבה טרוורס בזמן שהחלימה ממחלה.
לאור הצלחת הספר פנתה טרוורס לכתוב סדרה של ספרי "מרי פופינס", דבר בו השקיעה את כל חייה.
מרי פופינס פותחת את הדלת (1944).
מרי פופינס בגן הציבורי (1952).
מרי פופינס מ-A עד Z ספר לימוד לילדים (1963).
מרי פופינס במטבח ספר בישול עם סיפור (1975).
מרי פופינס בשדרת עץ הדובדבן (1982).
מרי פופינס והבית השכן (1989).
המשוררת דליה רביקוביץ הייתה הראשונה שתרגמה את "מרי פופינס" לעברית בשנת 1961. היא העמידה תרגום פיוטי בשפה מהודרת ואף עברתה את שמות הילדים לחנה ומיכאל.
בשנת 2018 תרגמה גילי בר-הלל את "מרי פופינס" תרגום נוסף אשר בו התפרסמו לראשונה בעברית שני פרקים נוספים.
האחד הוא "יום שלישי הרע" והשני נקרא "גברת קודי"- פרק שהושמט מתרגומה של רביקוביץ.
בשנת 1964 קיבלו אולפני דיסני את הזכויות להפיכת הספר לסרט לאחר ניסיונות מרובים שהחלו כבר בשנת 1948, וכך התפרסמה בכל רחבי העולם הדמות החמה והאוהבת של האומנת שבאה עם הרוח.
את תפקיד מרי פופינס שיחקה ג'ולי אנדרוז שזכתה על התפקיד בפרס האוסקר הראשון שלה.
הסרט זכה ב-4 פרסי אוסקר נוספים.
עם סיום הפקת הסרט קיבל הבמאי רוברט וייז חשיפה בלעדית מוולט דיסני לחומרים המצולמים.
חשיפה זו הובילה אותו ללהק את אנדרוז לסרט "צלילי המוסיקה".
הסרט המוזיקלי של דיסני נחשב ליצירת מופת, אך טרוורס לא התלהבה מהפרשנויות של ספרה וטענה שדיסני לא הבין ואף פירש לא נכון את הדמויות והרס את הסיפור.
באולפני דיסני, לעומת זאת, טענו שבזמן הצילומים הייתה טרוורס שחצנית, שתלטנית וחסרת כל הומור, מה שהפך את העבודה איתה לקשה מאוד.
תהליך עשיית הסרט, והמתח ששרר בין טרוורס לדיסני ואנשיו, הוא הבסיס לסרט "להציל את מיסטר בנקס".
בשנת 2018 יצא סרט ההמשך 'מרי פופינס חוזרת' למסכי הקולנוע בבימויו של רוב מרשל.
בסרט "המשאלה" שיצא בשנת 2023 היא אוזכרה בתור אחד המשאלות שהושמדו בסרט.
בשנת 2004 הועלה המחזמר מרי פופינס על במות לונדון.
המחזמר הצליח מאוד וזכה בתשע מועמדויות לפרס אוליבייה.
בשנת 2006 הועלה המחזמר בהפקת דיסני גם על במות ברודוויי.
המחזמר היה מועמד לשבעה פרסי טוני וזכה באחד (על עריכה מוזיקלית).
במהלך שנת 2019 עתידה לעלות בתיאטרון הבימה גרסה בעברית, עיבוד של גרסת 2006.
מרי קיי ברגמן הייתה מדבבת אמריקאית יהודייה.
ידועה בעיקר בזכות דיבוב מגוון דמויות מצוירות בסדרות טלוויזיה ובסרטים אמריקאים.
מרבית עבודתה התמקדה בסדרת ההנפשה למבוגרים, "סאות' פארק", שם סיפקה את קולה למרבית הדמויות הנשיות: בין הדמויות שדיבבה ניתן למצוא את ליאן קרטמן, אמו של אריק קרטמן, שילה ברופלובסקי, אמו של קייל ברופלובסקי, שרון מארש, אמו של סטן מארש, גברת מקורמיק, אמו של קני מקורמיק ווונדי טסטבורגר.
ברגמן אף דיבבה דמויות אלו בסרט שנעשה על בסיס הסדרה, "סאות' פארק: גדול יותר, ארוך יותר ולא מצונזר".
ברגמן הופיעה בקרדיטים של הסדרה כשנון קסידי, מכיוון שבאותו הזמן הייתה הקול הרשמי של הדמות שלגיה של דיסני, וחששה פן יקשרו את שמה לסדרה שנויה במחלוקת כמו סאות' פארק.
פרט לעבודתה בסאות' פארק ודיסני, ברגמן השתתפה כמדבבת במגוון סדרות אחרות, הבולטת בהן היא "סקובי דו", שם סיפקה את קולה לדמות דפנה בלייק.
בנוסף, ברגמן סיפקה את קולה לסרטים של דיסני וחברות נוספות, בהם: "היפה והחיה", "הגיבן מנוטרדאם", "הרקולס", "משאלתה של אנאבל" ו"צעצוע של סיפור 2".
בנוסף לדיבוב סרטים דיבבה גם דמויות במשחקי מחשב, כמו למשל הדמות מיני ("סטרוני") גודסופ, במשחק קללת אי הקופים (אי הקופים 3), וכן הדמות ליידי קאגאמי במשחק טנקו 2.
בשיא הצלחתה ב-1999 סבלה ברגמן מהפרעה דו-קוטבית, נטלה תרופות והרבתה להסתגר בביתה.
היא התאבדה בירייה בגיל 38 בתאריך 11 בנובמבר 1999 בביתה בלוס אנג'לס, קליפורניה, ככל הנראה כתוצאה ממחלת נפש ומדיכאון.
שמונה ימים לאחר מכן מתה מפצעיה.
לאחר מותה הקים בעלה את "הקרן על שם מרי קיי ברגמן", אשר הקצתה כספים לטובת הקמת מרכז מניעת התאבדויות בקליפורניה.
מרי פרסי, הרוזנת מנורת'מברלנד , אשת חצר ואצילה בתקופת שלטונו של הנרי השמיני, מלך אנגליה.
היא הייתה בתו של ג'ורג' טלבוט, הרוזן הרביעי משרוסברי.
בעלה, הנרי פרסי, הרוזן השישי מנורת'מברלנד, נודע בשל רצונו להינשא לאן בולין במקום לה.
ליידי מרי טלבוט (Talbot) הייתה אחת מאחד-עשר ילדיו של ג'ורג' טלבוט, הרוזן הרביעי משרוסברי, ושל אשתו הראשונה, אן הייסטינגס.
סבה וסבתה מצד אביה היו ג'ון טלבוט, הרוזן השלישי משרוסברי וקתרין סטאפורד, בתו של האמפרי סטאפורד, הדוכס הראשון מבאקינגהאם.
הורי אמה היו ויליאם הייסטינגס, הברון הראשון מהייסטינגס וקתרין נוויל, אחותו הצעירה של ריצ'רד נוויל, הרוזן ה-16 מוורוויק.
לקראת סוף 1523 או תחילת 1524, הליידי טלבוט שודכה להנרי פרסי, יורשה של רוזנות נורת'מברלנד, אשר התאהב עמוקות באן בולין, שהייתה אז בת-לוויה של המלכה קתרין מאראגון.
מסיבה זו, הוא התחתן עם טלבוט בחוסר רצון.
למעשה, היה זה הקרדינל תומאס וולסי שטירפד את הרומן בין פרסי לבוליין, ושהזכיר לפרסי על השידוך לטלבוט עליו הוחלט כבר ב-1516. אביו של הנרי פרסי, הרוזן החמישי מנורת'מברלנד, זומן במהירות לחצר המלוכה, ובעקבות האירועים שהתרחשו החליט לקחת את בנו הנרי לטירת אניק שבנורת'מברלנד, שם נישאו השניים..
פרסי ירש את אביו בתפקיד רוזן נורת'מברלנד ב-19 במאי 1527, וטלבוט קיבלה בהתאם את התואר רוזנת נורת'מברלנד.
נישואיה של טלבוט לפרסי היו לא מאושרים למן ההתחלה, ולשניים לא היו ילדים.
ביוני 1532 ביקשה טלבוט לבטל את הנישואים, בטענה שבעלה ביקש להינשא לאן בולין לפני נישואיהם.
פרסי תושאל על ידי הנרי השמיני, והעתירה נדחתה על ידי הפרלמנט; טלבוט נותרה נשואה לפרסי.
טלבוט נפטרה ב-16 באפריל 1572. בעלה הנרי פרסי נפטר שנים רבות קודם לכן, ב-30 בינואר 1537, שמונה חודשים בלבד לאחר הוצאתה להורג של אן בולין.
פרסי היה אחד מחברי המועצה המלכותית שגזרה את גזר הדין על בוליין במאי 1536, והוא, כיתר חברי המועצה, פסק כי היא אשמה.
גלאדיס סמית' , שנודעה בשם הבמה מרי פיקפורד (Mary Pickford; 8 באפריל 1892 – 29 במאי 1979), הייתה שחקנית קולנוע, תסריטאית ומפיקה קנדית.
פיקפורד הייתה לאייקון בתקופת סרטי הראינוע והגיעה למעמד של כוכבת קולנוע, מהראשונות שידעה הוליווד.
פיקפורד היא זוכת פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר השנייה בהיסטוריה על הופעתה בסרט "מגונדרת".
הייתה ממקימי חברת ההפצה הייחודית "יונייטד ארטיסטס" ו"האקדמיה האמריקאית לקולנוע".
נבחרה במקום ה-24 ברשימת 25 כוכבות הקולנוע הגדולות בכל הזמנים על פי מכון הסרטים האמריקאי.
פיקפורד נולדה בשם גלאדיס לואיז סמית' (Gladys Louise Smith) בטורונטו, קנדה לשחקנית האמריקאית ממוצא אירי–קתולי שארלוט סמית' (לבית הנסי) ולג'ון צ'ארלס סמית', בן למהגרים אנגלים מתודיסטים.
גדלה כקתולית לאחר שאביה האלכוהוליסט עזב את הבית כאשר הייתה בת שלוש.
בהיותה בת ארבע או חמש לקתה בדיפתריה, וכסגולת מרפא, הוזמן כומר שהטביל אותה כקתולית והמיר את שמה האמצעי מלואיז למרי.
אחיה ג'ק פיקפורד ואחותה לוטי פיקפורד היו גם הם שחקני קולנוע שהתפרסמו בסרטים אילמים.
פיקפורד החלה את דרכה כשחקנית בגיל 17 ב"תיאטרון הנסיכה" והתפרסמה בזכות הופעתה הראשית במחזמר "אוהל הדוד תום".
ב-1909 החלה פיקפורד לעבוד עם חברת הפקת הסרטים האילמים "ביוגרף" ושיחקה בסרטיו הקצרים של ד.וו גריפית' "החדר האטום", "הדוקטור הכפרי", "רמונה", "ים לא משתנה" ו"הוילה הבודדה".
בתחילת דרכה הרוויחה פיקפורד על עבודתה כשחקנית עשרה דולרים ליום, בעוד ששחקנים אחרים הרוויחו חמישה.
לאחר שנתיים של שיתוף פעולה עזבה פיקפורד את החברה ועברה לחברת ההפקה Independent Moving Pictures למשך שנה אחת.
ב-1912 חזרה למשך לשנה אחת לעבוד עם חברת ביוגרף ועם ד.וו גריפית'.
סרטה האחרון עבור החברה "כובע ניו יורק" היה להצלחה גדולה ונחשב לאחד הבולטים בתקופת הסרטים האילמים.
בשנת 1913 חזרה פיקפורד לעבוד בתיאטרון, הופיעה על בימת ברודוויי ושיחקה בסרט אבוד, "צ'פרייס".
בתחילת 1914 שיחקה עבור אדווין סטנטון פורטר בדרמה "טס של ארץ סוערת", סרט באורך מלא של 80 דקות הנחשב על פי ארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית להיסטורי ולנקודת מפנה בתולדות הקולנוע.
בנוסף, זכתה לשכר גדול יותר ופרסום נרחב יותר כששיחקה בסרט האבוד המוצלח של סטנטון פורטר "לבבות נישאים ברוח" אותו גם כתבה.
פיקפורד עבדה עבור חברת ההפקה "סרטי פרמאונט" ועם מקימה המפיק היהודי הונגרי אדולף צוקור במשך שנתיים והשתתפה ב-17 הפקות שלה.
מהמפורסמות אפשר למנות את "סינדרלה" בה שיחקה בתפקיד הראשי, "בחורת המחר" בה שיחקה לצידו של אחיה השחקן ג'ק פיקפורד ובעיבוד הקולנועי לאופרה "מאדאם באטרפליי" בתפקיד הגיישה צ'ו צ'ו סאן.
ב-1917 הופיעה בסרטיו הראשונים של ססיל ב.
דה-מיל "האמריקאית הקטנה", סרט אותו גם הפיקה, "רומנטיקה ברדוודס" ו"גאוות קלאן".
לאותה השנה הוסיפה גם הופעות בדרמה הקומית "נערה קטנה וענייה" בתור הנערה העשירה והאומללה גוונדולין, בעיבוד הקולנועי לספר הילדים "נסיכה קטנה" אותו גם הפיקה ובדרמה "רבקה של חוות סאניברוק", שנעשה על ידי חברתה של פיקפורד "The Mary Pickford Corporation", סרט אשר זכה הצלחה קופתית מפתיעה.
ב-1918 שיחקה בדרמות "סטלה מאריס" בתור מיס סטלה מאריס ו"ארמלי של בגדים קו אלי".
בתקופת מלחמת העולם הראשונה השתתפה בארבעה סרטי תעמולה אמריקאיים.
ב-1919 הפיקה ושיחקה בתפקיד הראשי בעיבוד הקולנועי לספר "אבא ארך רגליים" בתור היתומה הנטושה ג'רושה אבוט.
ב-1920 הופיעה בתפקיד מכונן בקריירה שלה במלודרמה הקומית המצליחה "פוליאנה" אותה היא גם הפיקה.
ב-1921 הפיקה ביחד עם אחיה ג'ק את העיבוד הקולנועי הקלאסי לספר הילדים "לורד פונטלרוי הקטן" ושיחקה בתפקיד סדריק ארול הדרמה הקומית.
בנוסף הפיקה את הסרט "דרך הדלת האחורית" והופיעה בתפקיד הראשי.
ב-1924 פיקפורד שיחקה, הפיקה והייתה שותפה בבימוי הדרמה ההיסטורית "דורות'י ורנון של האדון הול", הסרט היה הראשון אותו ביימה פיקפורד, ביחד עם מארשל ניילן.
ב-1925 שיחקה בקומדיה "אנני רוני הקטנה", בתפקיד נערת הרחוב הקשוחה אנאבל רוני.
ב-1926 זכתה להערכה רבה על הפקתה "דרורים" בה שיחקה בתפקיד מולי, צעירה המחלצת תינוקות שנחטפים.
ב-1927 כיכבה בקומדיה הרומנטית המוערכת אותה הפיקה "הבחורה הכי טובה שלי", בתפקיד המחסנאית מגי ג'ונסון.
ב-1929 הפכה לזוכת פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר השנייה בהיסטוריה, כאשר זכתה בפרס על הופעתה בסרט הסאונד הראשון בקריירה שלה "מגונדרת" אותו גם הפיקה.
כמו כן, הפיקה ושיחקה בעיבוד הקולנועי הראשון למחזה השייקספירי "אילוף הסוררת", לצידו של דאגלס פיירבנקס.
ב-1933 הפיקה והופיעה בתפקידה האחרון במערבון "סודות", לצידו של לסלי האווארד.
בשנת 1950 פרשה מקולנוע לאחר שהפיקה את הקומדיה "מאושרים באהבה", ביחד עם דייוויד מילר.
בשנת 1976 קיבלה פיקפורד פרס אוסקר לשם כבוד על עבודתה רבת השנים מטעם האקדמיה.
קיבלה כוכב על שמה בשדרת הכוכבים של הוליווד ובשדרת הכוכבים של קנדה.
בשנת 2007 הוציאה הזמרת קייטי מלואה שיר בשם מרי פיקפורד על חייה של פיקפורד.
פיקפורד הייתה נשואה שלוש פעמים.
ב-1911 נישאה לשחקן אואן מור איתו התקשתה להיכנס להריון, הזוג חי ביחד ולחוד במשך כ-9 שנים עד לפרידתם בעיקר בשל בעיית האלכוהוליזם של מור.
שבועות ספורים לאחר שהתגרשה התחתנה פיקפורד עם השחקן והבמאי המפורסם דאגלס פיירבנקס, נישואים שהחזיקו מעמד 16 שנה עד לגירושין.
נישאה בפעם השלישית לשחקן צ'ארלס רוג'רס, איתו אימצה בן ובת.
הזוג חי ביחד 42 שנים עד לפטירתה של פיקפורד.
לאחר שפרשה מקולנוע פיתחה פיקפורד בעיית אלכוהוליזם.
פיקפורד איבדה את אמה שארלוט ממחלת סרטן השד בשנת 1928, את אחיה ג'ק ממחלת העצבים נוירופתיה פריפרית ואת אחותה לוטי, איתה ניהלה מערכת יחסים מתוחה, מהתקף לב.
פיקפורד נפטרה במאי 1979 מדימום מוחי כשהיא בת 87, נקברה ב"פארק הזיכרון פורסט לאן" שבעיר גלנדייל לצד בני משפחתה.
מרי ויקטוריה קאודן קלארק לבית נובלו הייתה סופרת אנגלייה.
מרי ויקטוריה קאודן הייתה בתו הבכורה של וינסנט נובלו ואחותה של הזמרת קלרה נובלו.
בשנת 1828 נישאה לשותפו לעסקים של אחיה אלפרד, צ'ארלס קאודן קלארק, ועבדה עמו על מחקר בכתבי שייקספיר.
בשנה שלאחר נישואיה, החלה מרי קאודן קלארק בעבודה על קונקורדנציה רבת ערך ליצירות שייקספיר, שהתפרסמה מדי חודש במשך 18 חודשים (1845-1844) ויצאה לאור בשנת 1845 כספר בשם "הקונקורדנציה המלאה לשייקספיר", אינדקס מילולי לכל הקטעים ביצירותיו הדרמטיות של המשורר.
ספר זה תפס את מקומם של ה"אינדקס המרובה ...
לשייקספיר" של סמיואל אייסקאף מ-1790 ושל ה"אינדקס מילולי שלם ..." של פרנסיס טוויס מ-1807-1805.
מרי פילדס, הידועה גם כמרי השחורה ו"מרי כרכרה" הייתה האישה השחורה הראשונה שעבדה כדוורת בארצות הברית, והאישה השנייה בסך הכל שעבדה עבור שירות הדואר.
פילדס, שגובהה היה 1.82 מטר ומשקלה כ-90 ק"ג, אהבה לעשן סיגרים והייתה מסתובבת באזורי הספר של הטריטוריות המערביות כשאקדח חגור למותניה לצד קנקן ויסקי.
פילדס נולדה לעבדות בטנסי בסביבות שנת 1832. היא השתחררה כשהעבדות האמריקאית הוצאה מן החוק ב-1865.
לאחר מכן, עבדה בביתו של השופט אדמונד דאן בסן אנטוניו, פלורידה, עד שהתאלמן.
לאחר מותה של ג'וזפין, אשת השופט, מרי לקחה את חמשת ילדיו לבית דודתם בטולדו, אוהיו.
הדודה, הייתה הנזירה הראשית במנזר של מסדר אורסולה, וכינויה היה האם מרי אמדאוס.
ב-1884, נשלחה האם אמדאוס לטריטוריית מונטנה, כדי להקים שם בית ספר לבנות ילידות במיסיון פטר הקדוש בעיירת קסקייד.
כשהיא שמעה שהאם אמדאוס חלתה, מיהרה פילדס למונטנה כדי לסעוד אותה, ונשארה במתחם המיסיון גם אחרי שהחלימה.
פילדס עבדה שם בעבודות שונות, כולל שינוע סחורה, כביסה, גידול ירקות, ושיפוצים - תחום שהיא הצליחה בו במיוחד, ואף הייתה למנהלת העבודה.
פילדס הייתה בעלת עצבי ברזל, חזקה ועליזה.
היא נהגה לעשן סיגרים ולשתות ויסקי, החזיקה אקדח מתחת לסינרה והשתתפה בקרבות.
הילידים במונטנה קראו לפילדס "העורבת הלבנה" כי "היא מתנהגת כמו אישה לבנה אך עורה שחור".
הלבנים לא ידעו איך לעכל אותה.
תלמידת בית ספר אחת כתבה בחיבור ש"היא שותה ויסקי, והיא מקללת, והיא רפובליקנית, דבר ההופך אותה ליצור שפל ומטונף." ב-1894, לאחר ריבוי תלונות על התקוטטויותיה עם הגברים בצוותה, ולפחות קרב אקדחים אחד, הבישוף כתב לנזירות מכתב וציווה עליהן לגרש "את האישה השחורה הזו".
לאחר עשור של עבודה קשה - עליה לא קיבלה פילדס פרוטה - הנזירות סברו שפילדס הרוויחה את מקומה ביניהן לחיים.
אך הבישוף סירב להיעתר להתנגדותן, או לערעורה של פילדס אשר נסעה אליו להלנה באופן אישי, והיא נאלצה לעזוב, חסרת כל.
האם אמדאוס עזרה לה לפתוח מסעדה, ופילדס הייתה מגישה שם לכולם, בין אם היו להם אמצעי תשלום ואם לאו, והמסעדה פשטה את הרגל כעבור 10 חודשים.
ב-1895, כשהיא כבת 63, פילדס התקבלה לעבודה בשירות הדואר, מכיוון שהיא הצליחה לרתום שישה סוסים לכרכרת הדואר יותר מהר מכל המתחרים.
בכך הפכה לאישה השנייה בשירות הדואר, הדוורת הראשונה, והאישה השחורה הראשונה בארגון.
היא דיוורה באזור רחב בעזרת כרכרה, סוסים ופרד, ולעולם לא פספסה יום עבודה.
כשהשלג לא אפשר הגעה בכרכרה, הייתה מביאה את הדואר ברגל, עד מרחקים של כ-20 ק"מ, כשהיא נעזרת בנעלי שלג, וסוחבת על כתפה את שק הדואר.
ערב אחד תקפה להקת זאבים את הכרכרה, הסוסים נבהלו והכרכרה התהפכה.
היו בה מזון ותרופות לנזירות.
פילדס שחררה את הסוסים, ותוך שימוש בעגלה ההפוכה ככיסוי מאחור, עם רובה ציד ואקדח, היא התגוננה מפני התקפות הזאבים במשך כל הלילה.
בבוקר היא הצליחה להחזיר את העגלה למצב עומד, מצאה ותפסה את הסוסים וסיפקה את הסחורה ליעד.
פילדס הייתה דמות ציבורית מכובדת בעיניי תושבי קסקייד, וכל שנה ביום הולדתה היו בתי הספר נסגרים כדי לערוך למענה חגיגה.
פורטרטים שלה שאייר הצייר-הבוקר צ'ארלס ראסל עיטרו את הבנק בקסקייד, וכשעבר חוק במונטנה האוסר על נשים להיכנס למסבאות, המושל העניק לה פטור אישי.
היא הייתה האדם השחור היחיד שחי בקסקייד, דבר שהיה נכון עד שנת 1959.
היא הפסיקה את עבודתה בשירות הדואר ב-1901, בגיל 69, ופתחה מכבסה ומסעדה בעזרת האם אמדאוס.
היא הייתה מוערכת ואהובה בעירה וכאשר ביתה נשרף בשנת 1912, תושבי העיר התארגנו ובנו לה בית חדש.
פילדס נפטרה ב-1914 בבית חולים בגרייט פולס, אך נקברה סמוך לקסקייד.
השחקן זוכה האוסקר גרי קופר, שהיה יליד מונטנה, כתב ב-1959 מאמר עליה למגזין Ebony, בו הוא אמר שלמרות ש"נולדה כשפחה אי שם בטנסי, מרי נהייתה לאחת הנפשות החופשיות שאי פעם נשמו או שלפו [אקדח]".
דמותה המיתולוגית של פילדס היא דמות פופולרית בסדרות טלוויזיה וסרטים על המערב הפרוע, הכוללים South by Northwest, "Homesteaders",(1976), The Cherokee Kid, (1996),They Die by Dawn (2013), Hannah's Law, (2012), וגיהנום על גלגלים (2015).
כוכב הלכת המינורי 7091 Maryfields, שהתגלה ב-1992, נקרא על שמה.
מרי פופינס הוא מחזמר מאת האחים שרמן, עם מוזיקה ושירים נוספים מאת ג'ורג' סטיילס ואנתוני דרו, ומחזה מאת ג'וליאן פלואס.
המחזמר מבוסס על דמותה הספרותית של מרי פופינס, שנכתבה על ידי פמלה לינדן טרוורס, ועל סרט הקולנוע של דיסני משנת 1964 "מרי פופינס", והוא משלב אלמנטים שונים מהשניים.
המחזמר הופק על ידי Walt Disney Theatrical וביים אותו ריצ'רד אייר בשיתוף עם מתיו בורן, אשר שימש גם בתור כוריאוגרף, יחד עם סטיבן מיר.
ההפקה המקורית של המחזמר עלתה בוסט אנד של לונדון בדצמבר 2004 וזכתה בשני פרסי אוליבייה, עבור השחקנית הטובה ביותר במחזמר ועבור הכוריאוגרפיה הטובה ביותר בהפקת תיאטרון.
הפקה עם צוות קריאטיבי כמעט זהה עלתה בברודוויי ב-16 בנובמבר 2006, עם שינויים קלים בלבד לעומת הגרסה הלונדונית.
הפקה זו קיבלה שבע מועמדויות לפרס טוני, לרבות המחזמר הטוב ביותר, וזכתה בפרס עיצוב התפאורה הטוב ביותר.
ההפקה המקורית של ברודוויי הסתיימה ב-3 במרץ 2013 לאחר 2,619 הופעות.
לאחר מכן רכישת הזכויות להעלאת הפקות חובבים הפכו לזמינות, והמחזמר הפך לבחירה נפוצה עבור בתי ספר וקבוצות תיאטרון קהילתי, בשל הפופולריות של הסרט ושל הספרים.
משנת 2021 עד ינואר 2023 רץ חידוש של המחזמר בלונדון, בתיאטרון הנסיך אדוארד, התיאטרון בו הוצגה ההפקה הלונדונית המקורית.
בהפקה זו כיכבו זיזי סטראלן, צ'ארלי סטאמפ ופטולה קלארק.
ב-1993 פגש מפיק התיאטרון קמרון מקינטוש את פ.ל.
טרוורס ורכש את הזכויות לפתח עיבוד תיאטרוני של ספרי ספרי מרי פופינס שלה.
היא נתנה את הסכמתה, בתנאי שכל היוצרים יהיו אנגלים ואף אחד מהם לא היה מעורב בעשיית הסרט.
היא נפטרה ב-1996. בשנת 2001, מקינטוש ותומאס שומאכר, ראש Disney Theatrical, החלו לדון בשיתוף פעולה, על מנת לכלול במחזמר שירים מתוך סרט הקולנוע של חברת דיסני.
בשנת 2002 השניים הגיעו לסיכום ראשוני של המחזה.
בערך באותה תקופה, כותבי השירים ג'ורג' סטיילס ואנתוני דרו שמעו על הפרויקט, ובאופן עצמאי כתבו גרסת הדגמה של שיר היכרות חדש על הדמות של מרי פופינס, ששמו "Perfect Perfect".
הם הגישו את השיר למקינטוש, ובשל תגובתו החיובית, צורפו לצוות הקריאטיבי.
ג'וליאן פלואס הובא לכתוב את המחזה של המחזמר בגלל "ההבנה הברורה של הדקויות החברתיות של מערכת המעמד האנגלי ששררה בתקופה האדוארדית".
לצורך הפקת מחזמר זה, התאסף צוות יוצרים מנוסה, הכולל את סר ריצ'רד אייר, במאי קולנוע, תיאטרון ואופרה עטור פרסים; ואת בוב קראולי, מעצב תיאטרון שעבד עם הלהקה השייקספירית המלכותית, התיאטרון המלכותי הלאומי, הבלט המלכותי ובית האופרה המלכותית.
לקראולי יש שישה פרסי טוני שונים עבור הפקות שהועלו בברודוויי.
סדנת פיתוח של המחזמר התקיימה בסוף 2003 בחדר החזרות של תיאטרון אולד ויק בלונדון, תוך שימוש בצוות השחקנים של "גבירתי הנאווה", הפקה שהסתיימה זמן קצר קודם לכן בווסט אנד.
לאחר ארבעה שבועות של חזרות בתיאטרון Sadler's Wells, ההפקה עברה לבריסטול, שם החלו הצגות הרצה מחוץ לעיר (לונדון) ב-15 בספטמבר 2004 ב-Bristol Hippodrome.
העיבוד התיאטרוני של קמרון מקינטוש לספרי מרי פופינס הוצג בבכורה עולמית בהיפודרום של בריסטול, עם הצגות הרצה החל מה-15 בספטמבר 2004, ועד לבכורה הרשמית שנערכה ב-18 בספטמבר.
ההפקה רצה בבריסטול עד ל-6 בנובמבר ולאחר מכן הועברה לתיאטרון הנסיך אדוארד שבוסט אנד ב-15 בדצמבר 2004, ובכך הפקה זו הפכה למחזמר הראשון של דיסני שמועלה לראשונה בבריטניה.
את התפקיד הראשי של מרי פופינס שיחקה לורה מישל קלי, שזכתה לאחר מכן בפרס אוליבייה לשנת 2005 עבור שחקנית הטובה ביותר במחזמר, ואת התפקיד של ברט גילם גאווין לי.
בהמשך, את תפקידה של מרי פופינס גילמו גם סקרלט סטרן, ליסה אוהייר וקרוליין שין.
ביולי 2006 נכנס גאווין קריל לתפקיד של ברט.
ההפקה עוררה מחלוקת ציבורית קלה זמן קצר לאחר הופעת הבכורה, כאשר המפיקים קמרון מקינטוש ותומאס שומאכר אסרו על ילדים מתחת לגיל 3 להיכנס לתיאטרון, בטענה כי המופע מפחיד מדי עבור ילדים צעירים.
האיסור נותר על כנו במשך כל הזמן שהמחזמר הוצג, כאשר עובדי התיאטרון סירבו להכניס צופים עם ילדים מתחת לגיל 3. באופן רשמי, נקבע כי המחזמר מתאים לילדים מגיל 7 ומעלה.
ב-17 במרץ 2005, ג'ולי אנדרוז, אשר גילמה את דמותה של מרי פופינס בסרט הקולנוע משנת 1964, הגיע לצפות במחזמר.
בתום ההצגה היא עלתה על הבמה, שיתפה את הקהל עם זיכרונותיה מעשיית הסרט ושיבחה את השחקנים על פרשנותם החדשה.
ההפקה ירדה ב-12 בינואר 2008, לאחר שרצה במשך יותר משלוש שנים.
בעקבות ההצלחה של הפקת הווסט אנד, המחזמר הופק גם בברודוויי שם הוצג לראשונה ב-16 בנובמבר 2006, בתיאטרון ניו אמסטרדם לאחר שהוצג בהצגת הרצה מאז ה-14 באוקטובר.
אשלי בראון שיחקה את התפקיד הראשי, וגאווין לי, שגילם את ברט בהפקת הווסט אנד המקורית, שב לגלם תפקיד זה גם בברודוויי.
דניאל ה' ג'נקינס גילם את דמותו של ג'ורג' בנקס, רבקה לוקר הייתה ויניפרד, ומתיו גומלי והנרי הודג'ס שיחקו לסירוגין את מייקל.
החל מה-9 באוקטובר 2008, את התפקיד של מרי פופינס שיחקה סקרלט סטרן (שגילמה את התפקיד הזה בהפקת הווסט אנד המקורית) ואת ברט שיחק אדם פיורנטינו.
לורה מישל קלי, השחקנית שגילמה לראשונה את מרי פופינס בהפקה של לונדון, נכנסה לתפקיד זה שוב על במת ברודוויי ב-12 באוקטובר 2009. כריסטיאן בורל הצטרף לצוות באותו היום בתפקיד ברט.
ניקולאס דרומרד שיחק את ברט מה-16 ביולי ועד ל-22 באוגוסט 2010. לי חזר לתפקיד ברט ב-24 באוגוסט 2010, כמו גם עמיתתו להפקה הלונדונית, קלי.
בראון חזרה לתפקיד הראשי מה-8 במרץ ועד ל-17 ביולי 2011, בזמן שקלי נעדרה לצורך צילומי סרט קולנוע, וכך בראון חזרה להופיע שוב לצד לי.
ההפקה של ברודוויי הייתה שונה מזו של ההפקה הלונדונית, בכך שהקטע שכלל את השיר "Jolly Holiday" הוצג בטכניקולור מלא במקום בגוונים האפורים של המופע הלונדוני.
כמו כן, בקטע "Anything Can Happen" הוחלפו המדרגות לשמים בגרסה ענקית של המטריה של מרי פופינס, שנכנסת מרצפת הבמה.
מאוחר יותר, שינויים אלה נכללו גם בהפקת הווסט אנד.
לבסוף, שיר חדש נוסף למחזמר, ששמו "Playing the Game".
שיר זה החליף את השיר "Temper, Temper" שבמערכה הראשונה.
שינוי זה התווסף לכל ההפקות הנוכחיות והעתידיות של המחזמר.
ההפקה של ברודוויי קיבלה ביקורות חיוביות בדרך כלל, חלקן נלהבות אך גם פושרות.
מבקרים רבים שיבחו את ההצגה בשל ההיבטים הטכניים שנכללו בה.
לאחר 52 שבועות, ההכנסות בקופות הכרטיסים החזירו את ההשקעה המקורית בהפקה.
ב-16 ביולי 2011, ההפקה של ברודוויי הגיעה למקום ה-30 ברשימת ההפקות שהוצגו הכי הרבה פעמים בהיסטוריה של ברודוויי.
ההפקה ירדה ב-3 במרץ 2013, לאחר יותר משש שנים ו-2,619 הופעות בברודוויי, כדי לפנות מקום לצורך העלאת "אלאדין" של דיסני באותו אולם תיאטרון.
בערב האחרון של המופע, את התפקידים הראשיים של מרי פופינס וברט גילמו סטפני לי וניקולאס דרומרד.
בישראל, המחזמר היה צפוי לעלות במהלך שנת 2019 בתיאטרון הבימה, עם משי קלינשטיין בתפקיד מרי פופינס.
פרט לממלכה המאוחדת ולארצות הברית, המחזמר הועלה במדינות רבות ברחבי העולם, בין השאר באוסטריה, אוסטרליה, איסלנד, אסטוניה, הולנד, הונגריה, יפן, מקסיקו, פינלנד, צ'כיה, שוודיה ועוד.
ברט, איש בעל מקצועות רבים, מציג בפני הקהל את רח' צ'רי ליין שבלונדון.
בבית מספר 17 מתגוררת משפחת בנקס: ויניפרד וג'ורג' בנקס, שני ילדיהם השובבים ג'יין ומייקל, הטבחית גב' בריל ועובד משק הבית רוברטסון איי.
בבית משפחת בנקס, הילדים ג'יין ומייקל יוצאים מכלל שליטה, וכאשר המחזמר מתחיל, האומנת האחרונה שלהם, קייטי נאנה, עוזבת בזעם את הבית.
גב' בריל ורוברטסון איי מתלוננים על החיים ב"בית המשוגעים".
הילדים מחליטים לנסח מודעת דרושים עבור אומנת חדשה ("The Perfect Nanny"), אבל ג'ורג', שיש לו תפיסה שונה משל הילדים בנוגע לדרישות המקצועיות שצריכות להיות לאומנת, קורע את פיסת הנייר שכתבו הילדים וזורק אותה אל תוך האח.
תוך דקות ספורות מגיעה אל הבית מרי פופינס, אוחזת בפיסות הנייר בידיה, ולוקחת פיקוד על הילדים ("Practically Perfect").
למחרת, מרי לוקחת את הילדים לטיול בפארק והם פוגשים בברט.
הילדים מסתייגים ממנו, בשל בגדיו המרופטים ופניו המלוכלכים ומרי מלמדת אותם שאין לשפוט ספר על פי העטיפה שלו.
על מנת להמחיש את הנקודה שלה, היא מעוררת לחיים את הפסלים שבפארק ("Jolly Holiday").
בעוד מרי מטפלת בילדים, בעיות אחרות צצות אצל הוריהם.
ויניפרד מודעת לכך שהיא מאכזבת את שני ילדיה ואת בעלה ("Being Mrs Banks").
ג'ורג', לעומת זאת, לא מצליח להבין מדוע היא מתקשה למלא את התפקיד של אשתו ושל האמא של ילדיה ("Cherry Tree Lane").
במאמץ לרצות את בעלה, ויניפרד מחליטה לערוך מסיבת תה.
גב' בריל מתחילה בעבודה, אך הילדים, בשוגג, מחבלים בהכנותיה.
מרי מעמידה אותם במקומם ("A Spoonful of Sugar").
בהמשך מתגלה כי אף אחד מהמוזמנים לא הגיע למסיבה.
מרי לוקחת את הילדים לבקר את אביהם בבנק שבו הוא עובד ("Precision and Order").
שם, ג'ורג' עסוק בהתמודדות עם לקוחות: וון-האסלר מציע לו מזימה לעשיית כסף מהר, ואילו ג'ון נורת'ברוק מציע לו להשקיע בהקמת מפעל.
ג'ורג' זועם על מרי שמופיעה במקום עם הילדים.
ג'יין גורמת לג'ורג' לחשוב ולהבין עד כמה השתנה, מהצעיר האידיאליסטי שהיה פעם ("A Man Has Dreams").
ג'ורג' מחליט לקדם את פרויקט הקמת המפעל של נורת'ברוק, ודוחה את ההצעה של וון-האסלר.
מחוץ לקתדרלת סנט פול, מרי מפגישה את הילדים עם אשת הציפורים ("Feed the Birds").
ג'יין חושדת בה, אך מייקל משתכנע ומאכיל את הציפורים.
בדרכם חזרה הביתה, הילדים פוגשים בגב' קורי המסתורית, שמנהלת חנות בה היא מוכרת אותיות.
הילדים חשדנים בתחילה, ומרי מלמדת אותם מילה חדשה ("סופרקאליפרג'ליסטיקאקספיאלידושס").
הילדים חוזרים הביתה במצב רוח מרומם, לא מודעים להשלכות של מעשיהם: החלטתו של ג'ורג' לדחות את הצעתו של וון הוסלר עלתה לבנק ביוקר, והוא מושעה מעבודתו ללא תשלום.
ג'ורג' מתפרץ בזעם על הילדים והם נשלחים לחדרם.
בתגובה על התפרצותם אביהם, מרי מסיבה את תשומת לבם של הילדים לכך שבתא משפחתי - לעיתים רחוקות יש מי שמטפל בהורים.
ג'יין ומייקל רבים על בובה בשם ג'יין ולנטיין, למורת רוח של מרי.
היא שולחת את הילדים למיטה ומכשפת את החדר.
כתוצאה מכך, הצעצועים מתעוררים לחיים, ויחד עם מרי הם מלמדים את הילדים לקח - כיצד לשמור טוב יותר על חפציהם (במקור - הופיע כאן השיר "Temper, Temper", שבהמשך הוחלף עם השיר "Playing the Game").
מרי, שמאמינה שעל ג'יין ומייקל להתבגר ולהתפתח בכוחות עצמם, מחליטה לעזוב את רח' צ'רי ליין ("Chim Chim Cher-ee – Rooftop Duet").
היא משאירה להם פתק, בו היא כותבת שאולי יום יבוא והם יראו אותה שוב.
בניסיון מוטעה לרצות את בעלה, ויניפרד שוכרת את מי שהייתה האומנת שלו כאשר היה ילד, מיס אנדרו, כדי שתמלא את מקומה של מרי שעזבה בפתאומיות ("Cherry Tree Lane").
להפתעת כולם, מיס אנדרו מתגלה להיות עריצה ואכזרית ("Brimstone and Treacle").
מבועתים מהמטפלת החדשה שלהם, הילדים נמלטים אל הפארק, שם הם פוגשים בברט שמעודד אותם ועוזר למייקל להגשים את חלומו להעיף עפיפון ("Let's Go Fly a Kit").
מרי חוזרת, לשמחתם של הילדים.
מי שעוד נמלט אל הפארק הוא ג'ורג', שחש דיכאון נוכח היעדר הישגים בחייו ("Good For Nothing").
ויניפרד מחפשת אחריו, ומבינה לבסוף את הנזק שנגרם לו על ידי החינוך של מיס אנדרו ("Being Mrs Banks").
כאשר הילדים חוזרים לביתם, מרי משחררת את קארוזו, העפרוני של מיס אנדרו, מהכלוב שלו.
הדבר מוביל לעימות בין השתיים ("Brimstone and Treacle") שבסופו מיס אנדרו עוזבת את הבית.
ויניפרד וג'ורג' שבים הביתה, מופתעים, אך מרוצים, כי מיס אנדרו עזבה.
בהרפתקה הבאה שלהם, ברט מפגיש את הילדים עם חבריו, מנקי ארובות ("Step in Time").
הם רוקדים על הגגות, אך בהמשך נכנסים גם אל תוך הבית וגורמים לתוהו ובוהו.
בעודם עוזבים, ג'ורג' מקבל מברק זימון מהבנק.
ג'ורג' מניח כי הסיבה לכך היא פיטוריו והוא מחליט שהגיעה הזמן למכור את הירושה המשפחתית - אגרטל יוקרתי.
עם זאת, גב' בריל שוברת בטעות את האגרטל, וכתוצאה מכך נכנסת להלם.
ג'ורג' מתחיל לנקות בעצמו את השברים, ומוצא שם עוגיות זנגביל בצורת כוכבים, המזכירות לו את ילדותו.
הוא לוחץ את ידו של ברט, ויוצא מהבית בדרכו של הבנק, לפגוש את יו"ר הבנק.