tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
די בכל פגיעה או נזק שנגרם למבנה כתוצאה מחשיפה לחום או להבה.
משכן – משמעותו מקום מושב.
הבית כולל את המבנה המרכזי ומבני המשנה בחלקת הקרקע הצמודה אליהם.
משכני אדם לא מוגבלים אך ורק לבתים, גם הבערת אש במתבן עשויה לבסס עבירת הצתה במשפט המקובל אם המתבן היה מיושב.
של אחר – הבערת אש של אדם במשכן השייך לו אינה מבססת עבירת הצתה במשפט המקובל.
אולם לצורכי המשפט המקובל הרכוש במשכן, או היושבים במשכן, הם הקובעים את שייכותו של המבנה ולא הרישום בספרי הקרקעות.
על כן, דייר במבנה מושכר המצית אש לא יהיה אשם בעבירת הצתה על פי המשפט המקובל, בעוד שבעלי המבנה המבעיר בו אש יהיה אשם בעבירה.
אף יותר מכך, המבעיר אש בבית שבו הוא מתגורר כדי לתבוע כספי ביטוח אינו עובר עבירת הצתה על פי המשפט המקובל.
מקורה ההיסטורי של הבחנה זו הוא בהנחה שהייתה רווחת בימי קדם באנגליה כי זכותו של אדם להשמיד את רכושו הפרטי בכל דרך שיבחר בה.
עבירת הצתה מוגדרת בסעיף 448 לחוק העונשין הקובע:
חוק העונשין בישראל מבחין בין הבערת אש במזיד ברכושו של אחר, שהיא פשע, לבין הבערת אש ברשלנות שהיא עבירה קלה יותר מסוג עוון והעונש הנילווה לה הוא עד שלוש שנות מאסר.
עבירת ההצתה היא עבירה תלוית תוצאה, קיומה של שרפה היא מרכיב מהותי בעבירה ובלעדיה איננה מתקיימת.
בית המשפט העליון בישראל קבע, עוד בעת שהיה בתוקף עבירת הבער לפי פקודת החוק הפלילי, 1936, כי אדם המשלח אש ברכושו שלו, אינו אשם בעבירת הצתה.
במקרה שהובא בערעור לבית המשפט העליון זוכה אדם מעבירת הצתה לאחר ששלח אש במזרנים ובצמר גפן בדירתו בבניין משותף המכיל כשלושים דירות באילת.
השרפה גרמה נזק אך ורק לרכושו של הנאשם ולא נגרם כל נזק לשכניו.
לא כך הדבר אם ההצתה נעשית בכוונת מרמה.
ההצתה משמשת גם כאמצעי טרור נפוץ המתבצע על ידי מחבלים פלסטינים וערביי ישראל.
המחבלים מבצעים את ההצתות באמצעות הבערת אש, שריפת צמיגים, יידוי בקבוקי תבערה, שילוח עפיפוני תבערה והפרחת בלוני תבערה ונפץ.
פיגועי הצתה בעוטף עזה על ידי הפרחת עפיפוני ובלוני תבערה מרצועת עזה מתרחשת מאז 2018 והביאה לשריפת אלפי דונמים של שדות חקלאיים, שטחים פתוחים, יערות ושמורות טבע.
הקאט היא מידת נפח לנוזלים שהייתה בשימוש התרבות המצרית הקדומה והתרבות הפיניקית.
הקאט אחד שווה ערך לכ-4.8 ליטרים.
באותה תקופה נוצרו כלי חרס מעוגלים שקיבולתם נמדדה בהקאטים.
ההקף של כלי חרס כדורי, בעל קיבולת של חצי הקאט, הוא אמה מלכותית אחת (כ-52 ס"מ).
סולם המידות של ההקאט הוא סולם בו עוברים משלב לשלב על ידי חילוק בשניים או הכפלה בשניים.
הצתה היא פעולה יזומה של הבערת אש (להבדיל מהתלקחות ספונטנית).
שימוש האדם הקדמון באש החל אצל ההומו ארקטוס או בתחילת ימיו של ההומו סאפיינס.
השגת יכולת זו הייתה נקודת מפנה באבולוציה האנושית החברתית והתרבותית שאפשרה לבני האדם להתרבות במהירות בשל הוספת חלבונים ופחמימות מבושלים לתזונה, הרחבה של הפעילות האנושית לשעות הלילה, והגנה מפני טורפים.
חיכוך הוא הדרך הפרימיטיבית המקובלת ביותר להצתת אש.
דרכים שונות להצתת אש באמצעות חיכוך היו ידועות עוד בתקופת האבן הקדומה, ועודן משמשות בימינו.
הקשה באבני צור ופלדה הייתה דרך נפוצה נוספת להצתת אש.
שיטות מודרניות להצתת אש, המבוססות גם הן על חיכוך, הן שימוש בגפרור או במצית המבוסס על דלק.
להצתה ללא דלק משמש גביש פיזואלקטרי, כלומר חומר המגיב ללחץ ביצירת זרם חשמלי ויוצר ניצוץ.
הצתת אש בכוונה רעה היא פשע.
הדרך הוותיקה ביותר להצתת אש היא חיכוך בין שני עצים, אבני צור או פלדה, דרך בה משתמשים עד היום ומשמשת בסיס למצית ולגפרורים.
בנוסף קיימות עוד שתי דרכים ותיקות להבערת אש.
האחת היא שימוש בעדשה כדי לרכז את קרני השמש עד להדלקת אש.
השנייה היא שימוש בבוכנת אש שבה דוחסים במהירות אוויר במזרק מתכת שתחתיתו חומר דליק.
עליית הטמפרטורה כתוצאה מדחיסת האוויר מציתה את החומר.
כיום הדרך הנפוצה ביותר להצתת אש היא בגפרורים (מקלות עץ או קרטון) המצופים בקצה שלהם בזרחן וחמצן שעל ידי חיכוך שלהם על משטח מתאים, ניצתת אש.
עוד דרך נפוצה כיום להצתת אש היא במצית, המצית פועל על חיכוך של גלגל מאבן צור בברזל אשר יוצר ניצוץ אש המדליק דלק שיש בתוך המצית.
כיום ישנם מציתים שבמקום גלגל מאבן צור ישנו גביש פיאזואלקטרי, כלומר במקום חומר שמגיב לחיכוך ישנו חומר המגיב ללחץ ביצירת זרם חשמלי שמובל אל קצה המצית ויוצר ניצוץ בין שני מוליכים חשופים, הניצוץ מדליק את הדלק.
ניתן להצית אש על ידי "ערבוב" של חומרים כימיים שהריאקציה הכימית ביניהם אקסותרמית מספיק כדי להעלות את הטמפרטורה מעל טמפרטורת ההתלקחות.
על רעיון זה התבססו כל הגפרורים הכימיים.
עד להמצאת הגפרור הייתה הבערת האש משימה לא פשוטה שדרשה מיומנות מיוחדת ומאמץ.
בשנת 1827 המציאו באירופה את גפרור הזרחן – קיסם עץ שראשו מצופה בתערובת של זרחן לבן, שעווה, גופרית וחומרי דבק.
כשהיו משפשפים את הגפרור בכל משטח, הזרחן היה נדלק ומצית את כל שאר החומרים, כולל הקיסם.
אולם לגפרור זה היו שני חסרונות גדולים.
ראשית, הוא היה נדלק מכל שפשוף בכל משטח אחר, כך שלפעמים היה נדלק מעצמו אפילו בתוך הקופסה עקב החיכוך בגפרורים אחרים.
ושנית, הזרחן הלבן שבו השתמשו הוא חומר רעיל ביותר.
די בכמות של 0.1 גרם זרחן לבן כדי להרוג אדם בוגר.
זרחן מגיב בצורה מתונה עם החמצן שבאוויר אפילו בטמפרטורת החדר (לכן הוא זורח בחושך), ומתלקח לחלוטין כבר ב-34 מעלות צלזיוס.
שלושים שנה מאוחר יותר, בסביבות אמצע המאה ה-19, הופיעו לראשונה בשוודיה גפרורים לא מסוכנים שלא כללו זרחן לבן בכלל.
ברגע שהתהליך מתחיל נוצרת אש שמספקת את האנרגיה להמשך התהליך ולהבערת קיסם העץ.
ספק האנרגיה להדלקת הגפרור הוא השפשוף של ראש הגפרור במשטח שעל הקופסה - חיכוך היוצר את אחד המרכיבים להם האש זקוקה, חום.
בנוסף לחום האש זקוקה גם לחומר בעירה ולחמצן.
הצרעה היא דמות בדיונית של גיבורת על המופיעה בחוברות הקומיקס האוונג'רס ביקום מארוול קומיקס.
הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Tales to Astonish #44 מיוני 1963 ונוצרה על ידי הכותב סטן לי והמאייר ג'ק קירבי.
הצרעה היא אלטר אגו אותו חלקו שתי דמויות - ג'אנט ואן דיין ונדיה פים.
ג'אנט ואן דיין היא חברה מייסדת של קבוצת האוונג'רס, אשר באמצעות חומר ביוכימי בשם "חלקיקי פים" יש בכוחה לשנות את מצב צבירת גופה לגודל צרעה ולחלופין לגודל ענק, לעוף בעזרת צמד כנפיים הצומחות מגופה בעת שינוי צורתה לגודל צרעה ולירות פרצי אנרגיה.
הופיעה לראשונה כשותפתו של הנרי פים, הידוע בכינוייו "איש הנמלה" ו"האיש הענק".
נהרגה לכאורה באירועי "פלישה סודית", אך חזרה ליקום מארוול במהלך אירועי "אוונג'רס נגד אקס-מן".
אחרי מותה לכאורה נטל האנק פים בעצמו את זהות הצרעה למשך זמן מה.
נדיה פים היא בתו של האנק פים מנישואיו הראשונים, שנחטפה בידי סוכנים סובייטים וגדלה בחדר האדום ברוסיה.
כאשר גילתה על מוצאה האמיתי, היא ברחה בבגרותה מהחדר האדום לאחר שהגיע לידה משלוח לא-חוקי של חלקיקי פים.
לאחר שגילתה על מותו של אביה במאבקו האחרון נגד אולטרון, היא התגנבה למעבדתו, והשתמשה בדגמים ישנים של תלבושות "איש הנמלה" כדי ליצור לעצמה תלבושת "צרעה" משלה.
נדיה החליטה להשתמש בחלקיקי פים כדי להמשיך את דרכו של אביה, ולזכות בכבודם של בעלי בריתו.
היא הגיעה לאחוזת האוונג'רס כאשר רצתה לפגוש את הצרעה הראשונה ואמה החורגת, ג'אנט ואן דיין, ולאחר שהצילה את חייו של ויז'ן נעשתה לבעלת בריתם של הקבוצה.
לאחר עזיבתם של נובה, גברת מארוול וספיידרמן, נדיה הצטרפה לקבוצה כחברה ראשית.
דמותה של הצרעה מדורגת במקום ה-99 ברשימת מאה גיבורי-העל הגדולים, לפי אתר IGN.
דמותה של ג'אנט ואן דיין בתור הצרעה הופיעה בהופעת קמע בפלשבק בסרט "אנטמן" ללא קול, כשבסרט "אנטמן והצרעה" מגלמת אותה השחקנית מישל פייפר.
הופ ואן דיין, בתה של ג'אנט המגולמת בידי השחקנית אוונג'לין לילי, מקבלת בסוף הסרט את חליפתה המשודרגת של אמה.
לילי שבה לגלם את הדמות כצרעה בסרטים "אנטמן והצרעה", "הנוקמים: סוף המשחק" ו"אנטמן והצרעה: קוונטומאניה".
הצריף הראשון בהוד השרון הוא המבנה הראשון שהוקם במגדיאל בשנת 1924. כיום ניצב הצריף ברחוב סוקולוב 6, כמאה מטרים מצפון לכיכר אוסישקין ולבית הכנסת המרכזי במגדיאל.
מגדיאל הוקמה בחודש יולי 1924 לפי החלטת שנים עשר מייסדיה, אשר התכנסו בתל אביב.
המייסדים פנו לחברת הכשרת היישוב והחליטו לקנות 4,000 דונם באזור הכפר הערבי ביאר עדס.
השטח נקנה מהשייח' אבו כישכ, ועל הגבעה הקימו חיים ומינדל קולטון, עולים מפולין שהגיעו ארצה מספר חודשים קודם, את הצריף הראשון.
צריף העץ של משפחת חיים קולטון, כמו צריפים אחרים במושבות, נקנה מחיל האוויר הבריטי בסוף מלחמת העולם הראשונה.
הוא פורק והובל למגדיאל על גבי חמורים, והורכב בה מחדש.
אחד משלושת חדרי הצריף הושכר ונחשב לבית המלון הראשון במגדיאל.
במשך כשנה הייתה משפחת קולטון המשפחה היחידה במושבה, ויתר המייסדים עזרו לעבד את האדמה אך התגוררו בכפר סבא.
לימים פתחה אשתו של חיים קולטון מסעדת פועלים בצריף, ובו נערך סדר הפסח הראשון במושבה, חתונות ואסיפות.
עם ההכרזה על הקמת ישראל בשנת 1948 היה הצריף למקום בו התקיימו החגיגות.
באמצע שנות ה-30 של המאה ה-20, בשל הקשיים הכלכליים, מכר קולטון את נכסיו, ועבר להתגורר בפתח תקווה.
הצריף עבר מיד ליד, ובין היתר שימש כחנות המכולת של היישוב, וכבית קפה שפעל עד סוף שנות ה-50 של המאה ה-20. לאחר מכן הושכר למישפחת סנדק שגרו בו עד סוף שנות ה-70. לאחר עזיבתם הצריף ננטש ומצבו התדרדר.
בשנת 2003 שוחזר הצריף, ובמרץ 2005 נחנך בו "מוזיאון הראשונים" לתולדות הוד השרון.
במקום מוצגים כלים, חפצים, מסמכים ותמונות, והוא מספר על חיי התושבים בשנותיה הראשונות של מגדיאל.
הקָאדֶר הירוק (בסרבו-קרואטית: Zeleni kadar, בגרמנית: Grüner Kader) היה כינוי שניתן לקבוצה גדולה של חיילים ממוצא קרואטי שערקו מהצבא האוסטרו-הונגרי, בעיקר בשלהי מלחמת העולם הראשונה.
כינויים ניתן להם בשל צבע מדיהם ומאפייני פעולתם דמו לאלו של הפרייקור.
עם התמשכות הלחימה בחזיתות השונות והחמרת מצבו של הצבא האוסטרו-הונגרי בעיקר בתחום האספקה, ערקו אלפי חיילים ממוצא קרואטי מצבא האימפריה, הסתתרו ביערות באזורי וויבודינה וקרואטיה והוגדרו כפורעי חוק.
עריקים אלו זכו ליחס אוהד ולאספקת מזון מחלק מבני האוכלוסייה המקומית, אך ביצעו מעשי ביזה בעיקר בקרב יישובים קטנים יחסית ובמהלכם נרצחו תושבים מקומיים אשר סירבו לשתף פעולה.
במרבית המקרים היו בני הקהילות היהודיות הנפגעים הראשונים מההתקפות של העריקים הקרואטים.
תועדו פרעות בקהילות היהודיות באילוק ובדָארוּבָאר וכפרי הסביבה.
בווירוביטיצה, בפאקראץ ובסלאבונסקה פוז'גה בוצעו מעשי שוד רבים ובכלל זה של תשמישי קדושה.
נגרם נזק כבד לרכוש אך לא היו אבדות בנפש.
הפגיעה הקשה ביותר הייתה ביהודים שהתגוררו במחוז סרם אשר בוויבודינה.
יהודים מכפרים ועיירות קטנות במחוז ברחו לנובי סאד ורובם לא שבו לבתיהם לאחר המלחמה.
בפברואר 1918, הורה הפיקוד האוסטרו-הונגרי לגנרל סטפן סרקוטיץ' פון לובצ'ן להתערב בנעשה ולהשליט סדר וזאת בשל התרבות מעשי הביזה, האנרכיה שהשליטו אנשי "הקאדר הירוק" תוך ששלטו בפועל באזורים מסוימים.
לאחר קרב ויטוריו ונטו גדל מאוד מספר העריקים שנטשו את החזית.
חלקם טענו מאוחר יותר שהם מילאו אחר פקודותיו של הגנרל סבטוזר בורוייביץ' ולכן לא נחשבו עריקים.
עם סיום המלחמה וכינון ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים הוקם ארגון "הוועדה הקרואטית" ששם לו למטרה להתנגד לכינון הממלכה ונסמך על כ-50,000 חמושי "הקאדר הירוק".
הצרפתים הדגולים ביותר (מצרפתית: Le Plus Grand Français) הייתה תוכנית טלוויזיה ששודרה בערוץ France 2 בשנת 2005, והתבססה על התוכנית 100 הבריטים הגדולים של BBC.
התוכנית שאלה את אזרחי צרפת מי לדעתם הוא הצרפתי או הצרפתייה הדגולים ביותר בהיסטוריה.
מנחי התוכנית היו מישל דרוקר ותיירי ארדיסון.
הפרק האחרון של התוכנית שודר בסנאט הצרפתי.
1. שארל דה גול - מנהיג פוליטי וצבאי
2. לואי פסטר - מדען
3. האב פייר - כומר קתולי ופעיל חברתי
4. מארי קירי - מדענית, זוכת פרס נובל בכימיה
6. ויקטור הוגו - סופר ומחזאי
7. בורביל - זמר ושחקן
9. ז'אק קוסטו - אקולוג
10. אדית פיאף - זמרת
11. מרסל פניול - סופר, מחזאי ובמאי
12. ז'ורז' ברסנס - זמר, משורר ומלחין
13. פרננדל - שחקן קולנוע ותיאטרון
14. ז'אן דה לה פונטן - משורר
16. נפוליאון בונפרטה - מדינאי ומצביא
17. לואי דה פינס - שחקן
18. ז'אן גאבן - שחקן קולנוע
19. דניאל בלוואן - זמר
20. סרז' גינסבורג - זמר יוצר, מלחין
21. זינדין זידאן - שחקן כדורגל
22. קרל הגדול - מלך ומצביא
23. לינו ונטורה - שחקן קולנוע
24. פרנסואה מיטראן - נשיא צרפת
25. גוסטב אייפל - מהנדס ואדריכל
26. אמיל זולא - סופר ופובליציסט
27. האחות עמנואל - נזירה ופעילה חברתית
28. ז'אן מולן - לוחם בשורות הרזיסטנס
29. שארל אזנבור - זמר, מלחין ושחקן קולנוע
30. איב מונטאן - שחקן קולנוע וזמר
31. ז'אן ד'ארק - מצביאה צרפתית
32. פיליפ לקלרק - גנרל צרפתי אשר פעל במלחמת העולם השנייה במסגרת צבא צרפת החופשית
33. וולטר - פילוסוף וסופר
34. ג'וני האלידיי - שחקן קולנוע וזמר
35. אנטואן דה סנט-אכזופרי - סופר, משורר ועיתונאי
36. קלוד פרנסואה - זמר ומשורר
37. קריסיטאן קרבו - מנתח אשר ביצע את השתלת הלב הראשונה באירופה בשנת 1968
38. ז'אן-פול בלמונדו - שחקן קולנוע ותיאטרון
39. ז'ול פרי - פוליטיקאי צרפתי, כיהן כשר חינוך וחוץ בסוף המאה ה-19
40. האחים לומייר - מאבות הקולנוע והצילום
41. מישל פלאטיני - שחקן כדורגל
42. ז'אק שיראק - נשיא צרפת
43. שארל טרנה - זמר וכותב פזמונים
44. ז'ורז' פומפידו - נשיא צרפת
46. סימון סיניורה - שחקנית וסופרת
47. הרון טזייף - גאולוג וחוקר הרי געש
49. אריק טברלי - ימאי
50. לואי הארבעה עשר - מלך צרפת
הקאטומנוס היה סטראפ קאריה הראשון מטעם הממלכה האחמנית.
הקאטומנוס היה בנו של הייסלדומוס, הפחה של העיר מילאס.
משפחתו לא הייתה ממוצא פרסי אלא קארי-יווני.
למרות זאת באזור שנת 395 לפנה"ס, עקב המלחמה עם אואגורס מלך סלמיס שבקפריסין, החליט מלך פרס ארתחששתא השני לאחד כמה סטרפיות באזור אסיה הקטנה לסטראפיה חדשה שתיקרא "קאריה", והקאטומנוס מונה לסטראפ הראשון שלה, במטרה לארגן משלוח כוחות למאבק באואגורס.
דיודורוס טוען שהוא למעשה שיתף פעולה עם אואגורס ושלח לו כסף.
איסוקרטס מזכיר אותו כמרדן, וכבעל ברית אפשרי של היוונים במהלך המלחמה שהוא חזה בפרס.
אולם הדבר אינו מסתבר, שכן להקאטומנוס לא היו סיבות רבות למרוד במלכו.
הקאטומנוס הושפע רבות מהתרבות היוונית (במחוז שלו התגוררו יוונים רבים), ומעידה על כך העובדה שאחד מבניו נשלח ללמוד באתונה.
אולם המטבעות מתקופת שלטונו כולן בעלות אופי קארי מובהק.
הוא הותיר אחריו שלושה בנים מאוסולוס, איבריוס ופיקסודרוס.
שתי הבנות נישאו, כמקובל באותה תקופה בקרב משפחות הסטרפים הפרסיים, לאחיהן.
ארטמיסיה ומאוסולוס שלטו יחד בקאריה עד מותם.
לאחר מכן ירשו אותם איבריוס ואדה.
אולם לאחר מותו של איבריוס גירש פיקסודורוס את אדה ושלט בקאריה עד שהודח בעצמו בידי אורנוטובטס.
בתקופת המלחמה הייתה אדה תומכת נלהבת של המוקדונים, ואף הוכרה בידי אלכסנדר הגדול כאמו המאמצת.
הֲצָרַת אֲבִי הָעוֹרְקִים (בלועזית: coarctation of the aorta), הידועה גם בשם הִצְטַיְּקוּת אֲבִי הָעוֹרְקִים, היא מום מולד באבי העורקים שבו מוצר נהור אבי העורקים, על פי רוב סמוך לצינור העורקי, מתחת למוצא העורק התת-בריחי השמאלי.
המום מתרחש כאשר במהלך ההתפתחות של אבי העורקים האזור סביב כניסתו של הצינור העורקי אינו מתפתח כראוי.
הביטוי הקליני של ההצרה הוא יתר לחץ דם עם הבדלים בדפקים ובלחץ הדם בין הגפיים.
במקרים חמורים הביטוי מופיע סמוך ללידה עם סימני אי-ספיקת לב.
האבחנה של מום זה נעשית לרוב באקוקרדיוגרפיה, וזאת לאחר חשד קליני של יתר לחץ דם והבדלים המודינמיים בגפיים.
הטיפול הוא ניתוחי לרוב, אך ישנם מקרים שבהם הטיפול מתבצע באנגיופלסטיה.
הצרת אבי העורקים מהווה כ-10% ממומי הלב המולדים, והיא מתרחשת פי שניים יותר בזכרים.
מום זה נפוץ בקרב נשים עם תסמונת טרנר, ובכ-70% מבעלי מום זה ישנו מום נוסף של מסתם ותיני דו-פסיגי.
הסיבה להתפתחות הצרה באבי העורקים אינה ידועה לאשורה, אולם ישנם שני הסברים משוערים להתפתחותה.
האחד הוא בשל זרימת דם מופחתת בקשת אבי העורקים, למשל על רקע מום לב אחר כמו מסתם ותיני דו-פסיגי או פגם במחיצה הבין-חדרית, והשני הוא התארכות של רקמת הצינור העורקי לתוך דופן אבי העורקים.
מלבד זאת, ישנה שכיחות מוגברת של הצרת אבי העורקים בבני משפחה שלהם מומי לב מולדים הכוללים חסימה או היצרות של מוצא החדר השמאלי בלב.
כמו כן, 5%–15% מהנשים עם תסמונת טרנר הן בעלות אבי עורקים מוצר.
ממצאים פתולוגיים של מטופלים עם הצרת אבי העורקים מדגימים כי באתר ההצרה ישנה התעבות של הגלימה האמצעית והיפרפלזיה של הגלימה הפנימית, אשר יוצרות מעין רכס העוטף את נהור אבי העורקים.
בנוסף, ישנן עדויות הולכות ועולות של פגמים בדופן כלי הדם באבי העורקים העולה.
הדופן מתקשחת ומאבדת מן האלסטיות שלה, עם עלייה בשיעור הקולגן וירידה במסת השריר החלק במקטע שלפני ההצרה.
כמו כן, ישנן עדויות לניוון ציסטי של הגלימה האמצעית, אשר מוביל למחלות נוספות של אבי העורקים, כגון בתירת אבי העורקים.
טרם ידוע מהו המנגנון הגורם לפגמים אלה בהתפתחות דופן אבי העורקים.
מבחינה המודינמית, בתקופת ההיריון להצרת אבי העורקים אין השלכות משמעותיות בשל הצינור העורקי הפתוח, שעוקף למעשה את הקטע המוליך דם מקשת אבי העורקים לאבי העורקים היורד.
עם סגירת הצינור העורקי והגומץ הסגלגל, מנותב הדם דרך הקטע המוצר, והדבר מביא לעלייה בלחץ הדם הסיסטולי, ואף עלול לגרום לאי-ספיקת לב, כתלות בחומרת ההצרה ובנוכחות מומי לב נוספים.
העלייה בלחץ הדם מביאה עמה עלייה בעומס על החדר השמאלי של הלב, אשר גורמת לניסיון פיצוי בדמות היפרטרופיה של שריר הלב ולהתפתחות אספקת דם מקבילנית דרך העורקים הבין-צלעיים ועורקים נוספים העוקפים את הקטע המוצר.
כאשר בילוד ההצרה חמורה דיה, מנגנוני הפיצוי אינם מספיקים להתפתח, והלב נכנס לאי-ספיקה.
מועד הופעת התסמינים והסימנים תלוי בחומרת ההצרה ובנוכחות מומי לב נוספים.
ככל שההצרה חמורה יותר וככל שמעורבים מומי לב נוספים, כך התסמינים והסימנים יופיעו בשלב מוקדם יותר.
כאשר המום בא לידי ביטוי בינקות, הוא מלווה לעיתים קרובות בתת-התפתחות של קשת אבי העורקים, במומים מסתמיים ובפגם במחיצה הבין-חדרית.
תינוקות אלה נדרשים לעיתים לצינור עורקי פתוח על מנת לאפשר אספקת דם לפלג הגוף התחתון, ולכן התסמינים מתבטאים כאשר צינור זה נסגר, זמן קצר לאחר הלידה.
תסמינים אלה כוללים קושי בהאכלה, מצוקה נשימתית והלם, והם יכולים להתפתח בשבועיים הראשונים לחיים.
בתינוקות אלה הדפקים בעורק הירך חלשים ומאוחרים ביחס לדופק בעורק החישור הימני, וזאת משום שלרוב ההצרה מתרחשת לאחר הסתעפותו של גזע הזרוע והראש מאבי העורקים.
כמו כן, לחץ הדם בגפיים התחתונים נמוך מאשר לחץ הדם בגפיים העליונים.
בנוסף, יכולה להישמע בהאזנה במסכת בגבול השמאלי של עצם החזה במרווחים הבין-צלעיים השלישי והרביעי אוושה, הקורנת לגב, מתחת לעצם השכם השמאלית.
כאשר המום מלווה במומי לב נוספים, תיתכנה אוושות נוספות.
במקרים חמורים עלולה להתפתח חמצת ואי-ספיקת לב קשה.
כאשר המום מתבטא בילדים בוגרים יותר, תיתכנה תלונות של חולשה וכאב ברגליים בזמן פעילות גופנית, כאב ראש או דימום מהאף.
גם כאן, הדפקים בגפיים התחתונים יהיו חלשים, ובגפיים העליונים יימדד יתר לחץ דם.
הופעת יתר לחץ דם בילדים עם הצרת אבי העורקים היא לעיתים הסיבה הראשונית שבגינה מופנה הילד לבדיקה אצל קרדיולוג ילדים.
אוושה דומה לזו הנשמעת בתינוקות יכולה להישמע גם בילדים גדולים יותר.
בתינוקות אק"ג וצילום חזה ידגימו היפרטרופיה של החדר הימני, המלווה בהגדלה של צל הלב ולעיתים בבצקת ריאות.
באקוקרדיוגרפיה ניתן לראות את מיקום ההצרה, וכן מומים נוספים נלווים, אם קיימים.
בילדים בוגרים אק"ג וצילום חזה ידגימו דווקא היפרטרופיה של החדר הימני והגדלה קלה של צל הלב.
בילדים מעל גיל 8 ניתן גם לראות בצילום חזה שקעים על פני הצלעות על רקע התפתחות עורקים מקבילניים.
באקוקרדיוגרפיה, בנוסף למיקום ההצרה וחומרתה, אפשר לראות את ההיפרטרופיה של החדר הימני ובעיות מסתמיות נוספות.
אם בדיקת האקוקרדיוגרפיה איננה חד-משמעית, ניתן לבצע בדיקות דימות נוספות כטומוגרפיה ממוחשבת או דימות תהודה מגנטית.
אבחנה של הצרת אבי העורקים מתבצעת לרוב לאחר העלאת חשד להצרה על רקע יתר לחץ דם סיסטולי בגפיים העליונים ודפקים חלשים בגפיים התחתונים.
אישוש האבחנה מתבצע על פי רוב באקוקרדיוגרפיה.
מבוגרים המאובחנים עם הצרת אבי העורקים עוברים צנתור לב על מנת להעריך את תפקוד העורקים הכליליים לפני התערבות טיפולית.
האבחנה המבדלת להצרת אבי העורקים תלויה בהסתמנות הקלינית.
במקרה של אי-ספיקת לב בילוד נמצאים באבחנה המבדלת מצבים נוספים שבהם נחסם או מוצר מוצא חדר שמאל, כגון היצרות קשה של מסתם אבי העורקים, אלח דם, דלקת שריר הלב, והיפוקסיה סביב הלידה.
במקרה של הבדלים המודינמיים בין הגפיים האבחנה המבדלת כוללת מחלת כלי דם היקפיים, קשירה ניתוחית קודמת, בתירת אבי העורקים והיצרות על-מסתמית של מסתם אבי העורקים.
תינוק המתייצג עם סימני אי-ספיקת לב על רקע הצרת אבי העורקים מטופל ראשית בפרוסטגלנדינים מסוג E1 על מנת להשאיר את הצינור העורקי פתוח.
מלבד זאת הטיפול כולל תרופות אינוטרופיות (המגבירות את כיווציות הלב), משתנים וטיפול תומך.
כאשר התינוק מתייצב, או בגילאים מבוגרים יותר, הטיפול הסופי במום הוא באמצעות תיקון ניתוחי של המום, שהוא האפשרות הנפוצה יותר, או באמצעות אנגיופלסטיה והנחת תומכן במקום ההצרה.
לאחר הניתוח תיתכן תופעת שגבור של יתר לחץ דם המצריך טיפול תרופתי, אולם הדבר חולף לאחר זמן מה.
בשל המעקף שיוצר הצינור העורקי הפתוח קשה לאבחן את המום באולטרה סאונד טרום-לידתי.
מחקר שוודי מצא כי מתוך 90 תינוקות שאובחנו עם הצרת אבי העורקים, רק שלושה אובחנו לפני הלידה.
הדבר הוביל למסקנה שאולטרה סאונד טרום-לידתי איננו בדיקת סקר טובה לזיהוי מוקדם להצרת אבי העורקים.
אותו מחקר מצא כי בדיקת אוקסימטריה בילוד גם היא איננה מספיק טובה לזיהוי מוקדם של ההצרה, וכי האמצעי המרכזי לגילוי מוקדם שלה היא בדיקה גופנית מדוקדקת בילוד.
בהיעדר טיפול, נמצא כי אנשים עם הצרת אבי העורקים חיים בממוצע עד גיל 35. הסיבוכים הנפוצים ללא טיפול הם יתר לחץ דם, מחלת לב כלילית מואצת, שבץ מוחי, בתירת אבי העורקים ואי-ספיקת לב.
לאחר טיפול הסיכון להצרה חוזרת הוא נמוך, אולם אחר החולים מתבצע מעקב פן יפתחו הצרה חוזרת או מפרצת.
במקרה של הצרה חוזרת טיפול הבחירה הוא בצנתור ולא בניתוח.
כאשר התיקון הראשוני מתבצע לאחר גיל 10, ישנה שכיחות מוגברת בעתיד למחלת לב וכלי דם, לרבות יתר לחץ דם כרוני, למרות התיקון.
הקאות יתר בהיריון (לטינית: hyperemesis Gravidarum) הן תופעה המתרחשת לעיתים בזמן הריון ומאופיינת בבחילות והקאות מרובות.
הקאות יתר בהיריון שונות מבחילות בוקר ונחשבות כמצב חמור יותר.
הקאת יתר מוגדרת כיותר משלוש הקאות ביום, ירידה במשקל של 5% או 3 קילוגרמים ממשקל האישה בתחילת ההריון וממצאים של קטונים בשתן בבדיקות מעבדה.
הגורמים להקאות יתר בהיריון לא ידועים, אולם ידועים מספר גורמי סיכון להקאות מרובות.
באבחנת הקאות יתר בהיריון נדרשת אבחנה מבדלת לשלילת מחלות שגורמות לתסמינים דומים.
טיפול ראשוני בהקאות יתר כולל שתייה מרובה והימנעות ממזונות קשים לעיכול, וטיפול שמרני לטיפול בבחילות והתייבשות.
קיימות ראיות לכך שטיפול תרופתי והמלצות תזונתיות מקלים על התסמינים.
טיפול תרופתי מתאים הוא פירידוקסין או מטוקלופראמיד.
במקרה של החמרה נדרש אשפוז במחלקת נשים.
הקאות בהיריון מתרחשות ב-70-80% מכלל הנשים ההרות ונחשבות לתופעת לוואי טבעית במהלך הבריא של ההיריון, ולעומת זאת הקאות מרובות משפיעות על כ-0.3%–2.0% של נשים בהיריון בלבד.
בעבר מוות מסיבוכים של הקאות מרובות היה גורם עיקרי לתמותה בהיריון.
כיום בעזרת טיפול רפואי מקרי המוות הם נדירים מאוד.
הסיכון להפלה בקרב המושפעות מהקאות יתר נמוך, אך קיים סיכון ללידה מוקדמת.
הקאות מרובות עשויים לגרום :
אובדן של 5% ממשקל הגוף טרם ההיריון
התייבשות, העשויה להתפתח עד כדי חמצת
הפרעות תזונתיות כגון מחסור בוויטמין B1, מחסור בוויטמין B6, או מחסור ויטמין B12
הפרעות קרישה עקב מחסור בוויטמין B1
חוסר איזון בחילוף החומרים כגון פעילות יתר של בלוטת התריס
חזה אוויר וקרעים בוושט כתוצאה ממאמץ בהקאה.
הסימפטומים עשויים להחמיר כתוצאה מבעיות תזונה, רעב, עייפות וויטמינים הניטלים על ידי נשים בהיריון (ביחוד כאלו המכילים ברזל).
נשים רבות עם הקאות מרובות מעידות על רגישות לריחות בסביבה, ריחות מסוימים עשויים להחמיר את הסימפטומים.
הקאות יתר נוטות להופיע בשליש הראשון של ההיריון ונמשכות פרק זמן ארוך יותר מבחילות הבוקר.
רוב הנשים חוות הקלה בבחילות בוקר לקראת השליש השני של ההיריון, אולם נשים שסובלות מהקאות מרובות עשויות לחוות תסמינים חמורים עד לידת התינוק ולעיתים אף לאחר הלידה.
אחוז קטן מהסובלות מהקאות מרובות מקיאות לעיתים נדירות אך עדיין חוות בחילות ושאר הסימפטומים של הקאות מרובות.
הגורמים ומנגנון המחלה להקאות יתר אינו ידוע.
ההשערה הרווחת היא שהקאות מרובות נגרמות כתוצאה משילוב של גורמים הכוללים בין היתר מרכיבים גנטיים.
נשים עם היסטוריה של הקאות מרובות נוטות לפתח את המחלה.
גורם אשר נחשב למשפיע על הקאות מרובות הוא תגובת נגד לשינויים הורמונליים בהיריון, בפרט רמות גבוהות של בטא גונדוטרופין כוריוני אנושי (hCG).
תאוריה זו מסבירה מדוע הקאות מרובות שכיחות דווקא בשליש הראשון של ההיריון (בדרך כלל סביב שבוע 8–12 של היריון) שבו רמת בטא גונדוטרופין כוריוני אנושי הגבוהה ביותר.
גורם משוער נוסף הוא עליה ברמת אסטרוגנים אצל האם (גורם להפחתת תנועתיות מעיים בקיבה ולזרימה חוזרת של תוכן התרסריון לקיבה שמובילה לבחילות/הקאות).
בנוסף לסיבות אנדוקריניות, בקרב הסובלות מהקאות יתר בהיריון נמצאה שכיחות גבוהה יותר של זיהום מהליקובקטר פילורי הקשר בין חיידק זה למחלה נתמך במספר מחקרים בהם סובלות מהקאות יתר בהיריון חוו הקלה מלאה לאחר טיפול בגורם החיידקי.
חיידק כגורם למחלה יכול להוות הסבר לשוני בשכיחות המחלה בקבוצות אתניות שונות.
עם זאת רוב הנשים בהיריון בעלות החיידק הליקובקטר פילורי הן אתסמיניות, כלומר ללא תסמינים.
למרות ההבנה החסרה של הפתופיזיולוגיה של הקאות מרובות בהיריון התקבלה התאוריה כי רמות של גונדוטרופין כוריוני אנושי קשורות להקאות.
כמו כן גם ההורמון לפטין עשוי להיות מעורב במנגנון המחלה.
תהליכים פאטופיזיולוגיים המעורבים מסוכמים בטבלא הבאה:
גופיף צהוב hCG התנפחות של מערכת העיכול
בהצלבה עם תירוטרופין, גורם לפעילות יתר של בלוטת התריס השליה אסטרוגן
ירידה ברמת הלחץ של שריר הסוגר התחתון של הוושט
עלייה בהורמוני מין במערכת הדם הפורטלית מערכת העיכולהליקובקטר פילורי רמת סטרואידים גבוהה
בחילות והקאות יכולות להוות תסמין של מחלות נוספות אותן יש לשלול כולל: דלקת המעי (Gastroenteritis), כיב פפטי, מחלות כיס מרה, דלקת כבד, דלקת לבלב, אי ספיקת כליות, מחלות בלוטת התריס, היפרקלצמיה והיפרפאראתירואידיזם.
בדיקות שכיחות כוללות רמת אוריאה ניטרוגן בדם (BUN), אלקטרוליטים, תפקודי כבד, בדיקת שתן, ותפקודי בלוטת התריס.
בדיקות המוטאולוגיות כוללות רמות המטוקריט.
סריקת אולטרסאונד עשויה להיות נחוצה לבדיקת מצב הריוני ושלילת מולה (אנטומיה).
טיפול מוקדם ושינוי הרגלים תזונתיים ואורך חיים עשויים להקל על תסמינים מסוימים.
הטיפול הראשוני הוא שתיית נוזלים ואכילת מזון קל לעיכול.
בשל החשש להתייבשות חמורה וסיבוכים אחרים, הקאות יתר בהיריון מטופלות כמקרה חרום.
אם טיפול שמרני נכשל, ייתכן שיידרש טיפול הכולל שימוש בתרופות ועירוי נוזלים.
לעיתים תזונה רגילה אינה מספיקה ונדרשת תמיכה תזונתית תוך ורידית.
המלצות התזונה המקובלות באופן כללי עבור סובלים מהקאות ובחילות תקפות גם לסובלות מהקאות יתר בהיריון.
שתייה ואכילה בכמויות קטנות לעיתים קרובות - הימנעות ממצב של קיבה ריקה.
אכילה בישיבה והימנעות משכיבה לאחר מכן.
אכילת מאכלים עשירים בחלבון ומאכלים עשירים בפחממות.
הימנעות ממזונות שומניים ועשירים בטעם.
עירוי נוזלים מכיל לעיתים קרובות תוספות אלקטרוליטים משום שהקאות חוזרות ונשנות מובילות למחסור באלו.
כמו כן, תוספי ויטמין B1 עשויים להינתן במטרה להפחית את הסיכון של אנצפלופתיה על שם ורניקה.
רמת הוויטמינים Aו B פוחתת במהלך שבועיים מתחילת ההקאות ולכן עשויים להינתן תוספים אלה.
לאחר השלמת הטיפול בעירוי מבוצע מעבר הדרגתי לשתייה.
לאחר הטיפול בהתייבשות, הטיפול עובר להתמקד בניהול התסמינים כדי לאפשר צריכה נורמלית של מזון.
יחד עם זאת, התייבשות והידרציה עשויות להתרחש באופן מחזורי אשר דורש טיפול מתמשך ומעקב.
נשים שאינן מגיבות לטיפולי תרופתי ועירוי בנוזלים עשויות להזדקק לתמיכה תזונתית.
ניתן לקבל הזנה תוך ורידית באמצעות קטטר או הזנה פנימית בעזרת צינור נאזוגסטרי.
ישנן ראיות מעטות לכך ששימוש ב ויטמין B6 מביא לשיפור.
במקרים מסוימים נדרשת הזנת יתר על מנת לאפשר עליה במשקל.
תוספי חומצה פולית גם כן עשויים להינתן.
מספר אנטיאנמטיים יעילים ובטוחים בשימוש בהיריון הם פירידוקסין דוקסילאמין, אנטיהיסטמינים (כמו דיפנהידרמין), פנותיאזין (כגון פרומתאזין).
קיימות ראיות מעטות מניסויים קליניים אשר מצביעות על היעילות של טיפול תרופתי להקאות יתר בהיריון.
בעוד שפירידוקסין/דוקסילאמין, שילוב של ויטמין B -6 ודוקסילאמין, יעיל בבחילות בוקר, האפקטיביות שלו בעבור הקאות יתר בהיריון מוטלת בספק.
אונדאנסטרון נמצא מועיל במיוחד, אולם יש חששות לגבי השפעתו על שפה שסועה בקרב ולדים, וקיימים נתונים מעטים לגבי יעילותו (לאחרונה פורסמו מספר מאמרים כתוצאה משימוש גובר בתרופה אצל נשים הרות, שהמסקנה שלהם היא שתופעות הלוואי בוולדים הן נדירות יחסית.
כמו כן, במחקרים שכן מצאו קשר גבוה יותר, לא הצליחו לשחזר את אותן תוצאות במחקר נוסף).
נעשה שימוש גם במטוקלופראמיד אשר גורם באופן יחסי לפחות תופעות לואי.
העדויות ליעילות של קורטיקוסטרואידים חלשות, ישנן מספר ראיות כי שימוש בסטרואידים אצל נשים בהיריון עשוי להעלות במעט את הסיכון של שפה שסועה אצל התינוקות ועלול לדכא את פעילות בלוטת יותרת הכליה.
עם זאת, הידרוקורטיזון ופרדניזולון מנוטרלים בשיליה ושימוש בהם יעשה לאחר 12 שבועות היריון.
השימוש בזנגביל (ג'ינג'ר) מומלץ אך הראיות ליעילותו מוגבלות.
מספר מחקרים תומכים ביעילותו של זנגביל כפלצבו אך גם קימות עדויות לתופעות לוואי גופניות ורגשיות לשימוש בזנגביל.
במחקר נמצא כי בשל נדירותן של הקאות יתר בהיריון ושכיחותן של בחילות בוקר, נשים הסובלות מהקאות יתר חוות קשיים נפשיים בהתמודדות עם התופעה בשל חוסר הכרה במצבן מצד הסביבה הקרובה.
נמצא שהקושי עלול להתפתח עד כדי הפרעת דחק פוסט טראומטית.
לפני הטיפול בהחזרת נוזלים תוך ורידית, הקאות יתר בהיריון היוו גורם עיקרי לתמותה אימהית.
אם הקאות בהיריון אינן מטופלות כראוי הסיבוכים האפשריים כוללים: אנצפלופתיה על שם ורניקה, אי ספיקת כליות, קרישה, ניוון שרירים, תסמונת מלורי-וייס, היפוגליקמיה, צהבת, תת-תזונה, פקקת ורידים עמוקה, תסחיף ריאתי, קריעה בטחול,היצרות של העורקים המוחיים.
דיכאון והפרעות דחק פוסט טראומטיות.
השפעת הקאות מרובות על העובר נובעות בעיקר בשל חוסר איזון אלקטרוליטי של האם.
עוברים של נשים עם הקאות חמורות בהיריון שעלו פחות מ-7 ק"ג במשקלן במהלך ההיריון נוטים להיות בעלי משקל לידה נמוך יחסית ולהיוולד לפני שבוע 37 להיריון.
תינוקות לנשים עם הקאות יתר בהיריון שעלו יותר מ-7 ק"ג במשקלן לא שונים מתינוקות לאמהות שלא לקו בהקאות מרובות.
לא קיים הבדל משמעותי בשיעור המוות אצל תינוקות שנולדו לאמהות שלקו בהקאות מרובות לעומת תינוקות שנולדו לאמהות שלא לקו בכך.
ילדים שנולדו לאמהות עם הקאות מרובות בהיריון שלא טופלו מאובחנים פי ארבעה באבחונים נוירו התנהגותיים.
הקאות בהיריון הוא מצב שכיח המשפיע על כ-50% של נשים בהיריון, כאשר25% חשות בחילות.
עם זאת, השכיחות של הקאות יתר בהיריון היא רק %0.3–1.5% מבין הנשים ההרות.
ששיעור המחלה משתנה בין תרבויות.
הקאות יתר בהיריון הן סיבת האשפוז השכיחה ביותר לנשים בהיריון במחצית הראשונה של ההיריון,לאחר לידה מוקדמת .
0.8% מהנשים הסובלות מהקאות יתר יאושפזו בממוצע 1.3 פעמים למשך 2.6-4 ימי אשפוז.
גורמים כגון זיהום מהליקובקטר פילורי, עלייה ברמת הורמון בלוטת התריס, היריון בגיל מוקדם, מדד מסת הגוף נמוך לפני היריון, הריונות מרובים, מולה והיסטוריה של הקאות יתר בהיריון נקשרו עם התפתחות של הקאות יתר בהיריון.
בעבר הסברה הייתה שקיים קשר בין הקאות יתר בהיריון לקונפליקטים פסיכולוגיים הקשורים להיריון.
מחקרים לא מצאו הבדל בשכיחות של הפרעות פסיכולוגיות בין נשים הלוקות בהקאות יתר לאלו שלא.
בנוסף, לא נמצא קשר שכזה בין מצב משפחתי ותכנון ההיריון.
כיום ישנה הכרה כי ההשפעה של הקאות יתר על מצבה הנפשי של האם נובעת בעיקר בשל חוסר מודעות חברתית לחומרה של הקאות יתר בהיריון.
בעבר ניתן תלידומיד לטיפול בהקאות יתר באירופה עד שהכירו כי תלידומיד היא תרופה טרטוגנית.
מלטיניתgravidarum, צורת יחוס נשית ברבים, אשר במקרה זה משמעותו שם עצם "אישה בהיריון".
לכן, hyperemesis gravidarum משמעותו "הקאות יתר של נשים בהיריון".
מעריכים שהסופרת שרלוט ברונטה סבלה מהקאות יתר בהיריון.
שרלוטה ברונטה נפטרה בשנת 1855 בחודש הרביעי להריונה.
במהלך הריונה סבלה מהקאות ובחילות חמורות ולא הייתה מסוגלת לעכל כראוי מזון ומים.
קתרין הדוכסית של קיימברידג', אושפזה בעקבות הקאות יתר במהלך ההיריון הראשון שלה, וטופלה בהריונה השני במחלה דומה.
פרנקי ברידג זמרת הסאטרדייז סבלה מהקאות יתר בהיריון במהלך הריונה השני.
הקאלאנקות של פיאנה הן קבוצה של קאלאנקות (מפרצים צרים ותלולים הנוצרים לאורך החוף באזורים קרסטיים כתוצאה מהמסת הסלע, ונמצאים בעיקר לחופי הים התיכון בצרפת) בחוף המערבי של האי קורסיקה השייך לצרפת, בפיאנה, באמצע הדרך בין אז'אקסיו לקלווי.
בשנת 1983 נוספו הקאלאנקות של פיאנה לרשימת אתרי המורשת העולמית של אונסק"ו, כחלק מאתר המורשת העולמית: "מפרץ פורטו: הקאלאנקות של פיאנה, מפרץ ג'ירולאטה ושמורת סקנדולה".
הקאלאנקה היא תצורה גאולוגית של סלעים פלוטוניים המהווים חלק מהחבורה הקרויה "קורסיקה הקריסטלינית" עם סלעים מגמטיים, ממערב לקו המתחיל מקלווי והמסתיים ב.
השימוש במונח מטעה מעט מכיוון שאין זהות בין התבליט של פיאנה לזה של הערוצים בפרובנס המכונים גם הם קאלאנקות.
הערוצים הם רכס הרים קטן בצורת האות "V" הפונה ימינה ב"סלעים הכחולים" (Roches Bleues), המתחיל בצפון מעל מפרצון דרדו (Dardo) הנמצא בחוף הדרומי של מפרץ פורטו ומסתיים בדרום בגשר קוואלאג'ו (Cavallaghju).
הפסגה הגבוהה ביותר בגובה 698 מטרים.
באמצע נמצא סלע (Capu Ghineparu) בגובה 515 מטרים.
הערוצים נחצים על ידי הנחל דרדו שמקורו בקאפו די או ויטולו (Capu di u Vitullu) בגובה 1,311 מטרים.
מי הנחל שימשו פעם להפעלת טחנה במורד הזרם מגשר קוואלאג'ו.
אי אפשר להגיע לים, מהכביש, באמצעות הערוצים של פיאנה.
אפשר לחצות את הערוצים של פיאנה בכמה שבילי הליכה:
השביל הנמוך לכיוון "מבצר שאטו": שביל המתחיל מהפיתול החד של כביש D81 במקום שנקרא "לה טט דו שיין" (la Tête du Chien, "ראש הכלב", על שם צורת הסלע) והמוביל לסלע המכונה"מבצר שאטו" (Château Fort בגובה 332 מטרים).
השביל הוא ירידה ארוכה ומפותלת עד קצה הצוקים המשקיפים על מפרץ פורטו, בתוך סבך של סלעים.
מסלול זה, שנמשך שעה אחת לכל כיוון, אינו קשה במיוחד, אך דורש נעלי הליכה בגלל נוכחות מתמדת של אבנים חדות על הקרקע.
קצה השביל מקושט בגל-עדים שבנו מטיילים.
חלק מהם נבנו על סלעים שהגישה אליהם דורשת טיפוס.
הדרך האפשרית היחידה לנקודת המוצא היא לחזור באותו שביל.
השביל הגבוה: מתחיל פחות מ-200 מטרים מערבית ל"לה טט דו שיין".
השביל מחבר בין כביש D81 מדרום בין גשר קוואלאג'ו לגשר מזאנו (Mezzanu) ועובר דרך "הסלעים הכחולים" ופסגת הקלאנש.
השביל הישן מפיאנה לאוטה: השביל מתחיל מקפלת סנטה מריה הממוקם על כביש D81, מעט אחרי הסלעים הכחולים במעלה הדרך מפורטו, באמצע מעבר הקלאנש, ואשר מצטרף לשביל הקודם.
טיפוס תלול מאוד במדרגות ובזיג-זג, ואז ברגע שמגיעים למעבר קטן, זו ירידה קלה לאצטדיון פיאנה ולנחל מזאנו.
זה מסלול פרדות קדום הנתמך בקירות אבן המגיעים לפעמים לגובה של כמה מטרים, ומרוצף היטב באבנים.
מסלול זה, שנמשך שעה אחת לכל כיוון, הוא לא מאוד קשה אך דורש נעלי הליכה בגלל נוכחות מתמדת של אבנים על הקרקע.
הנוף במעבר מרהיב ופנורמי: מפרץ פורטו והקאלאנקות של פיאנה.
הדבר המיוחד בקאלאנקות הוא מה שמכונה , צורות בליה אופייניות של הסלעים.
הצורות המוזרות מגרות את הדמיון ויש להם שמות תואמים.
כך כינה גי דה מופאסאן את הקאלאנקות "גן חיות מאובן של סיוטים".
שמות ידועים לתצורות בודדות הם:
"ראש הכלב" (La Tête du chien), ממש ליד הכביש
הצרצר והנמלה הוא סרט קצר מונפש מוזיקלי אמריקאי, מסוגת פנטזיה וקומדיה, אשר מבוסס על משל בעל אותו שם המיוחס לאיזופוס.
הסרט, אשר משמש כסרט ה-42 בסדרת הסרטים "סימפוניות טיפשיות", בוים על ידי וילפרד ג'קסון, נכתב על ידי פינטו קולביג, ויליאם קוטרל וג'ו גרנט, הופק על ידי וולט דיסני והולחן על ידי לי הרליין.
הסרט הופק על ידי אולפני ההנפשה של וולט דיסני והופץ על ידי יונייטד ארטיסטס בארצות הברית ב-10 בפברואר 1934. אורך הסרט הוא כ-8 דקות.
הסרט נחשב לאחד הסרטים הבולטים שהופקו במסגרת סדרת הסרטים, כאשר עיבוד שלו הופיע בספר קומיקס שיצא לאור על ידי Dell Comics.
בסרט מושר על ידי הופ הצרצר השיר "The World Owes Me a Living" שנכתב על ידי הרליין ולארי מורי, שלימים הפך להיות מזוהה עם דמותו של גופי והופיע בהפקות נוספות.
בישראל הסרט הופץ לראשונה בדיבוב עברי עם עליית שירות הסטרימינג דיסני+ ב-16 ביוני 2022.
הסרט מתחיל כשרואים את הופ הצרצר מנגן בכינור שלו, רוקד ואוכל עלים.
לפתע הוא מבחין בכמה נמלים שעובדות קשה באיסוף מזון וצוחק עליהן.
הוא קורה לאחת הנמלים ואומר לה שיש אוכל על כל עץ ולכן הוא לא רואה סיבה לעבוד, ומתחיל לרקוד איתה ולשיר "The World Owes Me a Living".
בהמשך מגיעה מלכת הנמלים ורואה את הנמלה רוקדת במקום לעבוד, וכאשר הנמלה מבחינה בה היא מיד חוזרת לעבוד.
המלכה זועמת על הצרצר שלא עובד ומזהירה אותו כשיגיע החורף הוא ישנה את המנגינה שלו.
הצרצר דוחה בשמחה את אזהרת המלכה ואומר שהחורף עוד רחוק.
הצרצר משתרך בשלג, כאשר קר לו והוא רעב.
הוא מוצא עלה אחד, אך הוא מתפוצץ לפני שהוא מספיק לאכול אותו.
בינתיים, הנמלים חוגגות ואוכלות את המזון המאוחסן שלהן.
הצרצר דופק בדלתם ומתמוטט, כאשר הנמלים נושאות אותו פנימה, מאכילות אותו ומחממות אותו.
מלכת הנמלים מתקרבת אליו, והצרצר מתחנן אליה שתאפשר לו להישאר.
היא אומרות לו שרק מי שעובד רשאי להישאר, ומבקשת ממנו לקחת את הכינור שלו.
כשהוא חושב שהוא מגורש ומתחיל לעזוב, המלכה אומרת לו להתחיל לנגן והוא עושה זאת בשמחה.
שם הדמותמדבב/ת באנגליתמדבב/ת בעבריתהופ הצרצרפינטו קולביגאוהד שחרמלכת הנמליםדורותי קומפטוןטליה ברקאי
הסרט הקצר, שמבוסס על המשל "הצרצר והנמלה" המיוחס לאיזופוס, הופק כחלק מסדרת הסרטים "סימפוניות טיפשיות" כשהוא ה-42 בו.
בספטמבר 1933 החלה העבודה על הסרט, כאשר הוא בוים על ידי וילפרד ג'קסון ונכתב על ידי פינטו קולביג, ויליאם קוטרל וג'ו גרנט.
הנפשתו של הופ הצרצר החלה ב-8 בנובמבר 1933, כאשר תהליך הצביעה נעשה בשיטה הנקראת "טכניקולור".
האנימטורים שעבדו על הסרט כוללים את ארט באביט, לס קלארק, יו הנסי, דיק הומר, אלברט הורטר, דיק לנדי, המילטון לוסק, תומאס מקימסון, האולי פראט, ביל רוברטס, לאונרד סברינג, בן שרפסטין, אדוארד סמית', פרנצ'י דה טרמודן, קארל אורבאנו וסיי יאנג.
הסרט הולחן על ידי לי הרליין שגם היה שותף, יחד עם לארי מורי, לכתיבת השיר "The World Owes Me a Living" שהופיע בו בביצוע הופ הצרצר שדובב על ידי פינטו קולביג, שבאותה תקופה דיבב גם את גופי, שלימים השיר הפך להיות מזוהה איתו והופיע בהפקות נוספות.
מפיק הסרט הוא וולט דיסני, כאשר הוא הופק על ידי אולפני ההנפשה של וולט דיסני והופץ על ידי יונייטד ארטיסטס בארצות הברית ב-10 בפברואר 1934.
מאז הפצת הסרט הוא הופץ ב-DVD ו-VHS, כמו כן הוא שודר בטלוויזיה, בין היתר במסגרת התוכנית "עולמו המופלא של דיסני" וסדרת הטלוויזיה "Sing Me a Story with Belle".
בהמשך הסרט נהיה זמין בשירות הסטרימינג דיסני+.
הקאדילק ורוד הוא סרט פעולה-קומדיה משנת 1989 בבימויו של באדי ואן הורן ובכיכובו של קלינט איסטווד.
הסרט מתמקד בדמותו של צייד הראשים טומי נובאק, שמקבל על עצמו את המשימה לתפוס את לואן מקגוויין, אישה שנמלטת לאחר שהואשמה בהונאה ונוסעת ברכב קאדילק ורוד שמכיל כסף מזויף.
במהלך הסרט, השניים מפתחים קשר אישי, מה שמוביל להרפתקה מרובת הפתעות.
טומי נובאק (קלינט איסטווד) הוא צייד ראשים שנשכר כדי למצוא את לואן מקגוויין (ברנדן ויליאמס), אישה שנמלטה לאחר שבעלה הסתבך בפלילים והחביא כסף מזויף בקאדילק הוורוד שלה.
כשהיא מגלה את הסוד שמסתתר ברכב, היא מוצאת את עצמה נרדפת לא רק על ידי החוק, אלא גם על ידי פושעים המעוניינים בכסף.
במהלך המסע המשותף שלה עם טומי, השניים נקלעים למצבים קומיים ואקשניים.
קלינט איסטווד בתפקיד טומי נובאק
ברנדן ויליאמס בתפקיד לואן מקגוויין
ג'פרי לואיס בתפקיד ריק, בעלה של לואן
ג'ים קארי בהופעה מוקדמת בתפקיד זמר קריוקי
ברנדט פיטרס בתור לו אן מקגין
ויליאם היקי בתור מר ברטון
בריאן אדמס בתור דייל בתחנת דלק
ג'יימס קרומוול בתור פקיד דסק מוטל
קאדילק ורוד קיבל ביקורות שליליות ברובן מצד המבקרים.
רבים מתחו ביקורת על העלילה הלא עקבית ועל הניסיון לשלב בין קומדיה לאקשן בצורה שלטענתם לא עבדה כהלכה.
אף על פי שהסרט זכה להצלחה מסוימת בקופות בזכות נוכחותו של קלינט איסטווד, הוא לא נחשב לאחד מהסרטים הבולטים בקריירה שלו.
באתר Rotten Tomatoes, הסרט קיבל ציון נמוך של 21% על סמך ביקורות המבקרים, המעידות על חוסר שביעות רצון כללי מהסרט.
באתר IMDb, הסרט זכה לציון של 5.4 מתוך 10, המבוסס על תגובות הקהל.
הצריף של סקוט הוא מבנה שהוקם על החוף הצפוני של כף אוונס על האי רוס באנטארקטיקה.
הקימה אותו בשנת 1911 משלחת טרה נובה, בהנהגת רוברט פלקון סקוט.
בבחירת בסיס פעולה למשלחת של 1913-1910, דחה סקוט את הרעיון להשתמש שוב במגורים בהאט פוינט, שהקים על מצר מקמרדו לשימוש משלחת דיסקברי בשנים 1901–1904.
הצריף הראשון הזה הוקם בחצי האי האט פוינט, 20 ק"מ דרומית לכף אוונס לשני גורמים היה חלק בהמלטה זו: הראשון היה הקור הקיצוני ששרר בצריף המקורי והקשה על המגורים בו, והשני, שספינתו של סקוט, דיסקברי, נלכדה בקרח בהאט פוינט, בעיה שסקוט קיווה להימנע ממנה בהקמת הבסיס החדש שלו צפונית לשם.
בלבול מסוים נובע מכך, שטכנית אפשר להתייחס אל הצריף של דיסקברי כאל "הצריף של סקוט", במובן זה שמשלחתו היא שהקימה אותו, והוא שימש כבסיס החוף שלו במהלך המשלחת של 1901–1904. אבל מקובל לשייך את השם "הצריף של סקוט" למבנה שהוקם בשנת 1911 בכף אוונס.
הצריף של סקוט נבנה מראש באנגליה ללפני שנלקח דרומה באונייה.
הוא מלבני, אורכו 15 מטרים ורוחבו כשמונה מטרים.
לבידוד השתמשו באצות, שנתפרו ליריעה, שנקבעה בין קירות כפולי-קרשים, פנימי וחיצוני.
הגג היה סנדוויץ' של שלוש שכבות קרשים ושתי שכבות של גומי שביניהן עוד יריעת אצות.
לתאורה שימש גז אצטילן, והחימום נבע מן המטבח ומעוד תנור מוסק בפחם.
אפסלי צ'רי-גארארד כתב, שהצריף חולק לאזורים נפרדים לשינה ולעבודה במחיצה עשויה תיבות מצרכים.
מבנה אורווה (לתשעה-עשר סוסי פוני סיביריים), בערך בגודל 15 על 5 מטרים, הוצמד בהמשך לקיר הצפוני של המבנה העיקרי.
חדר שירות, בגודל 12 מטר על 3.5 מטרים נוסף גם הוא בשלב מאוחר יותר, מסביב למרפסת המקורית הקטנה בקצה הדרום-מערבי של המבנה העיקרי.
מאמץ ניכר נעשה לבידוד המבנה ולהפקת מרב החום מארובות הכיריים ותנור החימום, על סמך לקחים שהופקו מן הצריף של משלחת דיסקברי.
צלב הוקם על גבעה מאחורי הצריף של סקוט בכף אוונס, אבל הוא איננו קשור לקפטן סקוט, מפני שהוקם לזכר שלושה מחברי קבוצת ים רוס במשלחת של שקלטון, שמתו סימוך לשם.
הצלב שהוקם לזכר קפטן סקוט וחברי לקבוצת הקוטב נמצא על גבעת התצפית של תחנת מקמרדו.
במשך חורף 1911, התגוררו 25 אנשים מקבוצת החוף של משלחת טרה נובה בצריף.
מכאן יצאו סקוט ואנשיו במסע, שסופו טרגי, אל הקוטב הדרומי.
כאשר קבוצת הדרום של סקוט לא שבה, נשארו כמה אנשים מאחור לחורף נוסף (1812), כדי לחפש את הגופות באביב הבא.
ב-1913, כשהסתיימה משלחת טרה נובה, נשאר הצריך מצויד היטב במצרכי-מזון ובדלק, ובכמות מסוימת של פחם.
הצריף שימש שוב בין השנים 1915 ל-1917 אחדים מאנשי קבוצת ים רוס של שקלטון, אחרי שהספינה אורורה, שנועדה לשמש להם כמגורי חורף קבועים, ניתקה ממעגנה במאי 1915 ונסחפה צפונה עם הקרח, בלי אפשרות לחזור.
הצריף היה למגוריהם הקבועים של עשרת האנשים התקועים, והודות למחסן המצרכים עלה בידם להתקיים בנוחיות יחסית, עם תוספות ממחסן המצרכים בצריף שקלטון בכף רוידס.
בינואר 1917, אחרי ששקלטון חילץ את הניצולים, הוא הביא סדרים בצריף ונעל אותו.
אף כי הצריף היה נטוש משנת 1917, הוא ותכולתו שמורים כיום במידה ראויה לציון הודות לתנאים של מתחת לנקודת הקיפאון.
שימור והתפוררות בצריף של סקוט
אחרי 1917 נשאר הצריף ללא מגע-יד עד 1956, כשמבצע דיפ פריז חשף והוציא אותו מתוך השלג והקרח.
הוא נמצא במצב שימור ראוי לציון וכלל חפצים שונים משתי המשלחות הקודמות.
אף כי חלק מן החפצים נלקחו כמזכרות בזמן גילוי הצריף (ואף לאחר מכן), הצריף עצמו נשאר במידה רבה כפי שהיה בשנת 1917.
ניו זילנד והממלכה המאוחדת התחייבו בזמנים שונים מאז שנות ה-70' לשפץ (בעיקר בפינוי שלג וקרח) הן את הצריף של סקוט והן את הצריף של משלחת דיסקברי.
מזון נשמר במידה רבה בתנאי הקיפאון והיובש, אך אף על פי כן, ריקבון חיידקי מתרחש.
מבקרים מתארים את ריחו של בשר כלבי הים שנשמר בצריף דיסקברי כמבאיש ממש, והיו שהביעו דאגה להשפעת ריקבון פטרייתי על החומר המרכיב את מבנה הצריפים האלה.
הן הצריף של סקוט והן הצריף של שקלטון נחשבים לאתר מורשת עולמית.
הצריף של שקלטון נכלל ברשימה בשנים 2004 ו-2006, והצריף של סקוט ב-2008.
האתר הוכרז כאתר היסטורי או יד זיכרון באנטארקטיקה (HSM16), לאחר פנייה של ניו זילנד והממלכה המאוחדת אל הוועדה המייעצת למורשת אנטארקטיקה.
הצתת בית הכנסת במלבורן אירעה ב־6 בדצמבר 2024. בסביבות השעה 4:10 לפנות בוקר (שעון מקומי), התרחש פיגוע הצתה בבית הכנסת "עדת ישראל" (Adass Israel Synagogue) שבריפונליה , פרבר של העיר מלבורן שבאוסטרליה.
כתוצאה מהשרפה נפצע אחד מחברי הקהילה, ונגרם נזק כבד למבנה.
חקירת האירוע הוטלה על יחידת הלוחמה בטרור של המשטרה הפדרלית של אוסטרליה.
ב־9 בדצמבר 2024 הודיעה משטרת ויקטוריה כי האירוע מטופל כפיגוע טרור.
על פי דיווחים, מבצעי ההתקפה השתמשו בחומר דליק, פיזרו אותו בתוך המבנה באמצעות מטאטא, ולאחר מכן הציתו את החומר הדליק.
ב־26 באוגוסט 2025 הודיע ראש ממשלת אוסטרליה, אנתוני אלבניזי (Anthony Albanese), כי ארגון הביון והביטחון האוסטרלי (ASIO) קבע שאיראן הייתה מעורבת בתכנון הפיגוע.
בית הכנסת הוצת בעבר בשנת 1995, אז נשמרו כל ספרי התורה מפני השרפה.
במקרה ההוא לא מצאה המשטרה כל ראיה לכך שאנטישמיות או גזענות עמדו מאחורי המעשה.
בעקבות מלחמת חרבות ברזל שפרצה באוקטובר 2023, עלו טענות שונות נגד ישראל, שבעקבותיהן אירעו אירועי אנטישמיות המכוונים כלפי בתי כנסת ברחבי אוסטרליה:
ב־8 באוקטובר 2023, בניו סאות' ויילס, עוברי-אורח צעקו "אללה אכבר" ולאחר מכן אמרו שיפוצצו את בית הכנסת.
ב־11 באוקטובר 2023, במלבורן, הושלחה פצצת דמה כאיום לתוך בית כנסת.
ב־23 בנובמבר 2023, באוסטרליה המערבית, הושלכו שתי כוסות צבע אדום לעבר בית כנסת.
בדצמבר 2023 נשלחו הודעות שקריות על הנחת פצצה בבית כנסת.
ב־26 בנובמבר 2024, בית כנסת חב"ד בסנט קילדה (St Kilda), מלבורן, ניזוק בגרפיטי פרו-פלסטיני ואנטישמי.
ב־6 בדצמבר 2024, בית כנסת אורתודוקסי במלבורן, עדת ישראל (Adass Israel), נשרף כתוצאה מהצתה; נשרפו ספרי קודש, נפצע קל איש אחד וחלק מתקרה הבניין קרסה.
בית הכנסת שהותקף בפיגוע בדצמבר 2024 היה בית הכנסת האורתודוקסי עדת ישראל במלבורן, השוכן בריפונליה, ויקטוריה.
הפיגוע התרחש בתקופה שבה רמת איום הטרור הלאומית שהכריזה ממשלת אוסטרליה הייתה ברמת "סביר (probable)", לאחר שהועלתה באוגוסט 2024, מה שמעיד על סיכוי של יותר מ־50% לאפשרות פיגוע טרור או תכנון פיגוע בעתיד הקרוב באוסטרליה.
גם קודם לכן עמדה רמת האיום על "סביר" מאז פיגועי הטרור בפריז בנובמבר 2015 ועד שנת 2022, אך בהמשך היא הורדה ל"אפשרי (possible)".
ב-6 בדצמבר 2024 בשעות הבוקר המוקדמות נכנסו שני גברים רעולי פנים לבית הכנסת עדת ישראל במלבורן שבריפונליה.
הגברים שפכו חומר דליק על הרצפה ופזרו אותו ברחבי פנים הבניין בעזרת מטאטא, עד הופרעו על ידי מתפלל ששהה בבית הכנסת.
שני המבצעים הציתו את החומר הדליק מעט לפני השעה 4:10 לפנות בוקר וברחו מהמקום במכונית פולקסווגן גולף גנובה.
האש התפשטה במהירות וגרמה לנזק כבד בפנים בית הכנסת ולקריסת חלק מהגג.
אחד מחברי בית הכנסת נפצע באורח קל בידיו בשריפה.
עשרות צוותי חירום, בהם 65 כבאים, הוזעקו לבית הכנסת זמן קצר לאחר פרוץ השריפה.
הכבאים עבדו למעלה משעה על מנת להשתלט על האש.
זירת הפשע סומנה לאחר שהאש כובתה, וחברי בית הכנסת הורשו להיכנס כבר בשעות אחר הצהריים ב-6 בדצמבר 2024 כדי להוציא את ספרי התורה, ספרי קדוש, טליתות, תפילין, פריטים אחרים וחפצים אישיים אחרים.
ב־9 בדצמבר, בעקבות ההתקפה על בית הכנסת, הקימה המשטרה הפדרלית האוסטרלית (AFP) את כוח המשימה Avalite לחקירת אנטישמיות באוסטרליה.
הארגון האוסטרלי לביטחון מודיעין (ASIO) הודיע גם הוא כי יסייע לכוח המשימה בחקירתו.
בעקבות האירוע, המשטרה בקנברה תגברה סיורים סביב בתי הכנסת בבירת המדינה.
קהילת יהודי סידני ארגנה ב־15 בדצמבר 2024 הפגנה במרטין פלייס, במחאה על תגובת ממשלת אוסטרליה הבלתי מספקת לאנטישמיות.
ב־17 בדצמבר 2024 הכריזה ראשת ממשלת ויקטוריה, ג'סינטה אלן, על צעדים חדשים הנוגעים להפגנות ציבוריות במסגרת מאמץ למנוע התנהגות אנטישמית.
החוקים שהוצעו קבעו גישה בטוחה בסמיכות למקומות פולחן ואסרו על שיבוש התכנסויות דתיות.
ב־16 ביולי 2025 עצר והגיש צוות הלוחמה בטרור המשותף של ויקטוריה (JCCT) כתב אישום נגד גבר בן 20 בוויליאמסטאון, בחשד לגניבת מכונית הפולקסווגן גולף הכחולה ששימשה בהצתת בית הכנסת.
הגולף שימשה קודם לכן בהצתה נוספת במועדון הלילה Lux בסאות' יארה בנובמבר 2024, וכן בהצתה ובירי בבנדורה באותו לילה שבו הותקף בית הכנסת.
שני גברים נעצרו קודם לכן בקשר לשריפת מועדון הלילה Lux ב־15 במאי 2025, ודובר המשטרה ציין לאחר המעצר כי השניים לא היו מעורבים ישירות בהתקפה על בית הכנסת וכי הצתת מועדון הלילה Lux לא הייתה מתקפה פוליטית.
לאחר ההתקפה, אנטון עיסא, עיתונאי לשעבר ב־Guardian Australia וראש המטה של הסנאטורית מטעם מפלגת הירוקים מהרין פארוקי, העלה טענות קונספירטיביות כי ייתכן שההתקפה הייתה "דגל כוזב" שבוצעה על ידי ציונים.
לפי הדיווחים, עיסא ננזף על הערותיו וקיבל ייעוץ בעקבות ההצהרה.
עם זאת, מתנהלות חקירות מתמשכות בנוגע לחלק מהתקפות האנטישמיות המדווחות, כאשר אנתוני אלבניזי התייחס לנושא והציע שישנם גורמים ללא מחויבות אידאולוגית שמקבלים מימון.
הצהרה קונספירטיבית דומה, שהאשימה קונספירציה יהודית בהתקפה, נמסרה על ידי ויסאם חדאד (המוכר גם בשם אבו עוסייד), מטיף איסלאמי מסידני, שבעבר עורר ביקורת ציבורית על הערות אנטישמיות.
הצהרתו של המטיף ספגה גינוי מצד ראש ממשלת ניו סאות' ויילס, כריס מינס.
המשך התקפות נגד בתי כנסת באוסטרליה
ההתמקדות בבתי כנסת באוסטרליה נמשכה לאחר האירוע במלבורן, כאשר בית הכנסת סאות'רן סידני באלווה הושחת ב־10 בינואר 2025. בית הכנסת סאות'רן סידני הותקף בעבר בבקבוק תבערה בשנת 1991. ב־11 בינואר 2025 הושחת בית הכנסת ניוטאון שבמערב הפנימי של סידני, כאשר המציתים ניסו גם להצית את בית הכנסת.
ב־4 ביולי 2025 ניסה מבצע לא מזוהה להצית את בניין הקהילה העברית של מזרח מלבורן על ידי שפיכת נוזל דליק על הכניסה והצתתו.
ב- 26 באוגוסט 2025 הודיע ראש ממשלת אוסטרליה, אנתוני אלבניזי, כי שירות הביון האוסטרלי (ASIO) קבע שאיראן הייתה מעורבת בתכנון ההתקפה.
ראש ממשלת אוסטרליה, אנתוני אלבניזי, אמר בריאיון רדיו ב־6 בדצמבר כי הוא "זועם" על ההתקפה.
הוא חשף כי קיבל אתמול תדריך מאת נציב המשטרה הפדרלית האוסטרלית (AFP), וכי ההתקפה הייתה מכוונת וצילומי מצלמות המעקב הראו את שני התוקפים מפזרים חומר דליק ברחבי הבניין בעזרת מטאטא לפני שהציתו אותו.
אלבניזי גם שוחח עם השגרירה המיוחדת למאבק באנטישמיות של הממשלה, ג'יליאן סגל, ב־6 בדצמבר.
ב־8 בדצמבר, הצהיר אלבניזי כי האירוע היה "ברור לחלוטין" כפעולת טרור, והודיע על תקצוב פדרלי של 32.5 מיליון דולר אוסטרלי לשדרוגי ביטחון בבתי ספר יהודיים ומרכזי הקהילה.
גופים ממשלתיים נוספים שגינו את האירוע כללו את ועדת זכויות האדם האוסטרלית, שאמרה: "אנטישמיות היא מגונה.
זו צורה של גזענות שאין לה מקום באוסטרליה.
התקפה זו היא האירוע האחרון במגמה של עלייה משמעותית באנטישמיות." בתגובה לגינוי הממשלתי ולהקמת צוות המשטרה המיוחד, ג'יליאן סגל, השגרירה המיוחדת של אוסטרליה למאבק באנטישמיות, הצביעה על חוסר הענישה החמורה של אנשים שנעצרו באירועים קשורים, כגון אלו שהניפו דגלים אסורים, וכי הדבר קבע גישה של סובלנות בחברה האוסטרלית.
ראשת ממשלת ויקטוריה, ג'סינטה אלן, גינתה את ההתקפה כ"התקפה אנטישמית מרושעת".
ב־6 בדצמבר, במסיבת עיתונאים מול בית הכנסת, התחייבה אלן להקצות 100,000 דולר אוסטרלי מממשלת ויקטוריה למימון שיקום בית הכנסת.
במהלך הביקור במקום, אלן הופרעה על ידי תושבים יהודים מקומיים.
מספר ימים לאחר מכן חזרה אלן למקום ללא הודעה מוקדמת, שם הוצג לה החלק מהאתר שנהרס בהצתת בקבוקי התבערה.
באופן דומה, האירוע גונה גם על ידי נבחרי ציבור מקומיים.
ראש האופוזיציה הפדרלית, פיטר דאטון, אמר כי ההתקפה היא מגונה, וכי הדבר צפוי לאור מה שהוא רואה כחוסר חמלה כלפי העם היהודי מצד ממשלת אלבניזי.
דאטון הוסיף כי על המימון שהוכרז על ידי הממשלה הפדרלית ב־8 בדצמבר צריך להיות גם למימון שומרים חמושים עבור בתי ספר יהודיים ומרכזי הקהילה.
המועצה העליונה של יהדות אוסטרליה קראה לממשלת אוסטרליה להתייחס לאירוע במעשים ולא במילים בלבד, ואמרה: "אנו מבקשים ממך, ראש הממשלה, לשקול כיצד הדבר התאפשר.
אנו מבקשים לשקול כיצד התפתחו התנאים שבהם ניתן להצית בית כנסת.
דבריך שבהם גינית את ההתקפה במהירות נשמעו בקהילתנו.
עם זאת, הזמן למילים בלבד חלף מזמן.
אנו כעת קוראים לפעולה." מועצת הקהילה היהודית של ויקטוריה גינתה את ההתקפה; מנכ"לית JCCV, נעמי לוין, אמרה: "היינו המומים לחלוטין, אך לא מופתעים, לשמוע כי בית כנסת כאן במלבורן הותקף בלילה.
הקהילה היהודית מזהירה כבר יותר משנה מפני עלייה בלתי מקובלת של האנטישמיות.
האגודה היהודית האוסטרלית הוציאה הודעה בה הביעה "זעם" אך לא הפתעה, לנוכח דעתם כי יהודי אוסטרליה ננטשו על ידי ממשלת אלבניזי.
ב־7 בדצמבר, ח"כ לשעבר מהמפלגה הליברלית, ג'וש פריידנברג, וסנאטורית לשעבר ממפלגת הלייבור האוסטרלית, נובה פריס, קראו במסיבת עיתונאים לממשל הפדרלי להכריז על האירוע כהתקפת טרור.
פריידנברג אמר כי יהודי אוסטרליה מדברים כעת בגלוי על עזיבת המדינה וכי יהודים צעירים נאלצים להסתיר את דתם ואת מוצאם האתני מחשש לתקיפה אנטישמית.
פריס כינתה את ההתקפה "מזעזעת לחלוטין".
גופים אזרחיים ודתיים נוספים שגינו את ההתקפה כללו קבוצה של שמונה עשר ארגונים דתיים וחילוניים טורקיים-אוסטרליים מניו סאות' ויילס, והמרכז לדיני זכויות האדם.
ראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו, מתח ביקורת חריפה על ממשלת אלבניזי בעקבות האירוע, וקשר את ההתקפה לעמדתה של אוסטרליה כלפי המזרח התיכון.
הנשיא יצחק הרצוג אמר כי שוחח עם אלבניזי על ההתקפה, והודיע לו כי ההתקפות האנטישמיות האחרונות דורשות "פעולה חזקה ונחרצת".
ב־10 בדצמבר 2024, מרכז שמעון ויזנטל פרסם אזהרת מסע ליהודים המבקרים באוסטרליה, והמליץ להם לנהוג ב"זהירות קיצונית" וכי הם "אינם משוכנעים שיהודים בטוחים באוסטרליה".
שישה חברי פרלמנט בריטים יזמו הצעה למען הפרלמנט לגנות את הצתת בית הכנסת עדת ישראל ולהכיר בכך שמגמות של אנטישמיות התפתחו גם בבריטניה.
ההצעה קוראת לממשלת בריטניה להתמודד עם אנטישמיות הן בתוך המדינה והן מחוצה לה, ולהקצות מימון לאבטחת בתי כנסת ובתי ספר יהודיים.
ביום ראשון, 13 באפריל 2025, הוצת חלק מ שבהאריסברג, פנסילבניה, בניסיון התנקשות פוליטי לכאורה, בעוד המושל ג'וש שפירו ובני משפחתו ישנו בפנים.
החשוד, קודי אלן באלמר בן ה-38 (נולד ב-23 במרץ 1987), מכונאי לשעבר מ הסמוכה, נעצר מאוחר יותר והואשם בטרור, ניסיון רצח, הצתה בנסיבות מחמירות ותקיפה בנסיבות מחמירות לאחר שהסגיר את עצמו למשטרה.
התקיפה התרחשה בלילה הראשון של חג הפסח, בסביבות השעה 2 לפנות בוקר לפי , שעות ספורות לאחר ששפירא ומשפחתו סיימו לערוך סדר פסח.
על פי הרשויות, באלמר דיווח כי תכנן לתקוף פיזית את המושל שפירו, באמצעות פטיש, אם ייתקל בו.
באלמר סיפר למשטרה כי השתמש בשני בקבוקי תבערה כדי להצית את הבית.
קודי אלן באלמר (נולד ב-23 במרץ 1987) התגורר ב לאורך כל שנות חייו.
בגיל העשרה היה תלמיד בבית ספר מקצועי ב.
לבאלמר עבר פלילי נרחב ברחבי מחוז דופין משנת 2015. על פי תצהיר של משטרת פנברוק, שוטרים הוזעקו בינואר 2023 בעקבות דיווח על אלימות במשפחה בביתו של באלמר.
באלמר סיפר לשוטרים שלקח "בקבוק מלא כדורים" בניסיון התאבדות ולאחר מכן נקלע לקטטה עם אשתו ובנו בן ה-13.
לדברי אחיו, באלמר אובחן עם הפרעה דו-קוטבית אך הוא התכחש לאבחנה זו, ולעיתים קרובות סירב לקחת את התרופות שלו.
הוא האמין שגיסתו היא מכשפה שהטילה עליו כישוף משום שלחצה עליו לקבל טיפול פסיכיאטרי מתאים.
במהלך מעצרו, באלמר פונה לבית חולים מקומי לטיפול לאחר שסבל מאירוע רפואי.