tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מקור השם הסמית'ס: חברי הלהקה הסבירו כי מדובר במחאה כנגד שמות הלהקות בני אותה תקופה כמו Orchestral Manoeuvres in the Dark [תמרונים תזמורתיים בחשכה] או "Dexys Midnight Runners" [רצי החצות של דיקסי] שנחשבו לשמות יומרניים ומוגזמים בעיני חברי הלהקה.
תאוריה נוספת היא כי מדובר בבדיחה מאחר שהשם סמית' הוא שם המשפחה האנגלי הנפוץ ביותר.
מוריסי ומאר צירפו אליהם את מייק ג'ויס כמתופף ואת אנדי רורק, חבר נעורים של מאר, כנגן בס.
במהרה, הסמית'ס חתמו על חוזה עם Rough Trade Records והוציאו לאור את הסינגל Hand In Glove ב-13 במאי 1983, שלא זכה להצלחה רבה במצעדים (וזאת למרות ששדרן הרדיו המפורסם ג'ון פיל התרשם מאוד מהשיר).
הסינגלים הבאים This Charming Man ו-What Difference Does It Make זכו להצלחה רבה יותר, וסייעו לסמית'ס לגבש סביבם קבוצת אוהדים ולזכות באהדתם של מגזיני המוזיקה.
בפברואר 1984, לאחר ציפיות ממושכות, הוציאה לאור הלהקה את אלבומה הראשון - The Smiths, שהצליח להגיע למקום השני במצעד המכירות הבריטי.
כבר מהאלבום הראשון התבלט מוריסי במלוא ייחודו הלירי, כששזר יחדיו ציטטות ומובאות מתחומי הקולנוע, המוזיקה והספרות בבואו לעסוק בנושאים כמו אהבה נכזבת, ילדות כואבת והומוסקסואליות.
במיוחד זכה לתשומת לב השיר Suffer Little Children שעסק בסדרת רציחות של ילדים שהתרחשו בשנות ה-60, ואף הצליח לעורר שערורייה זוטא.
למרות מספר שירי פופ אנרגטיים ועוקצניים כדוגמת This Charming Man, המוזיקה ששלטה באלבום הייתה עגומה במידת מה, חושפנית וחודרנית.
מאוחר יותר באותה שנה הוציאה הלהקה את האלבום Hatful Of Hollow שכלל מבחר סינגלים, הקלטות BBC ושאר שירים שלא זכו להיכנס לאלבום הבכורה.
אחד מהשירים הבולטים בדיסק הוא How Soon Is Now, שבמקורו היה רק B-Side של הסינגל William It Was Really Nothing.
כיום הוא נחשב, בצורה אירונית למדי, לשיר המוכר ביותר של הסמית'ס ונחשב על ידי חלק מהמעריצים לשיר הטוב ביותר של הלהקה.
ב-1985, שנה מאוחר יותר, יצא האלבום הבא של הלהקה - Meat Is Murder, שהצליח להגיע לראש מצעד המכירות הבריטי.
האלבום היה הרבה יותר נועז וביקורתי מקודמו, והוא כלל שירים כמו Meat Is Murder, שהטיף בצורה ישירה ובוטה לצמחונות, The Headmaster Ritual, שיצא נגד האלימות בבתי הספר, ו-Nowhere Fast, שבו מוריסי שר "I'd like to drop my trousers to the Queen".
גם מבחינה מוזיקלית האלבום היווה שינוי, כשמאר יצא לתור אחרי סגנונות מוזיקליים חדשים כמו פאנק (למשל בשיר Barbarism Begins At Home), רוק, פסיכדליה ופופ.
בשנת 1986 הוציאה הלהקה את האלבום The Queen Is Dead, הנחשב על ידי רבים ממעריציה לטוב שבאלבומיה, וכלל סינגלים מצליחים כמו Bigmouth Strikes Again ו-The Boy With The Thorn In His Side.
השירים היו אישיים יותר מאשר באלבום הקודם ונגעו באהבה, אכזבה ומוות.
במיוחד בולט השיר There Is A Light That Never Goes Out שנחשב גם הוא לאחד משיריה הטובים ביותר של הלהקה.
האלבום הגיע למקום הראשון ברשימת 100 האלבומים הגדולים בכל הזמנים של מגזין המוזיקה המלודי מייקר.
בשנת 1987 יצאו שני אוספים של סינגלים ו-B-Sides, בשמות Louder Than Bombs ו-The World Won't Listen, אחד לארצות הברית ואחד לבריטניה.
האוספים כללו כמה מהסינגלים המצליחים ביותר של הלהקה: Panic, שהתקומם נגד השמעת מוזיקת פופ ברדיו לאחר הדיווח על אסון צ'רנוביל וגרר האשמות של מוריסי בגזענות, Ask ו-Shoplifters Of The World Unite.
מוריסי שיגר עקיצה לעבר חברות התקליטים בשיר Paint A Vulgar Picture שלעג למסחור ומחזור חומרים של להקות שהתפרקו - שיר נבואי מעט, שכן זה בדיוק מה שנעשה לסמית'ס עצמם לאחר התפרקותם.
החיכוכים בין מוריסי ומאר לגבי דרכה המוזיקלית של הלהקה הביאו להתפרקותה באותה שנה.
מאר כעס על חוסר הגמישות המוזיקלית של מוריסי, והוא מציין את הקש האחרון בתור התעקשותו של מוריסי לבצע גרסת כיסוי לשיר בשם Work Is A Four Letter Word.
מאר טען שהוא שנא את השיר ושלא בשביל דברים כאלו הוא הקים להקה.
לאחר התפרקות הלהקה פנה מוריסי לקריירת סולו וזכה להצלחה ניכרת ברחבי העולם ואף הופיע פעמיים בתל אביב.
מאר ניגן באלבומים של The The,Electronic, Modest Mouse ועבד כמפיק וגיטריסט עם אמנים כמו בת אורטון, פרל ג'אם, ליסה ג'רמנו ואואזיס.
בשנת 2003 יצא אלבום של להקתו החדשה, The Healers.
בשנת 2013 החל להוציא אלבומי סולו ואף להופיע עם החומרים המקוריים שלו לצד החומרים שיצר בסמית'ס.
באוגוסט 2024, מוריסי טען שמאר דחה הצעה "רווחית" לאיחוד הלהקה לסיבוב הופעות עולמי בשנת 2025.
ג'וני מאר (Johnny Marr) - (גיטרות, פסנתר, מנדולינה, מפוחית)
אנדי רורק (Andy Rourke) - גיטרה בס, צ'לו)
מייק ג'ויס (Mike Joyce) - (תופים, קולות רקע)
"הסלע האדום" הוא פזמון ישראלי שנכתב בשנות ה-50 של המאה ה-20 על ידי חיים חפר, הולחן בידי יוחנן זראי והושר בידי אריק לביא.
בפזמון מתואר מסעם של צעירים ישראלים אל "הסלע האדום": אתר פטרה ובו מקדש החצוב בסלע, באבני החול של הרי אדום.
פטרה ממוקמת בדרום ירדן, במרחק 25 ק"מ מהגבול עם ישראל (בסמוך לפארן).
בשל הקרבה לישראל ויופיו הקסום והמרהיב של המקום, ולאור האתגר שבכך, ניסו במשך השנים מספר צעירים לחצות את הגבול לירדן, כדי לראותו במו עיניהם.
הראשונים שעשו זאת היו, ככל הנראה, מפקד יחידה 30 חיים דים וסגנו אהרון קמארה שביקרו בפטרה ב-1952.
המסע לפטרה, המתואר בפזמון, הפך בעיני רבים להרפתקה רומנטית וחתרנית, אך בפועל היה מסוכן ביותר: רבים מהצעירים שניסו לשחזר את המסע חצו את הגבול לירדן בניגוד לחוק, חלקם נתפסו על ידי הלגיון הירדני, ורבים נרצחו.
ההשראה למסעות אלה נבעה, בין היתר, ממסעו של מאיר הר-ציון במאי 1953 יחד עם חברתו רחל סבוראי – מסע שהפך לחלק מהמיתוס הציוני של התקופה, אף כי פרטיו המלאים מעורפלים.
אחד ממעשי הרצח התרחש באוגוסט 1953, כאשר חמישה ישראלים נטבחו בדרכם לעיר הנבטית פטרה – תקרית שהובילה להחמרת איסור המעבר ולצנזורה על השיר "שיר הפטרה" מחשש שייתן השראה לחיקויים מסוכנים נוספים.
כותב השיר, חיים חפר, סיפר כי הוא עצמו ביקש מדוד בן-גוריון להפסיק את שידור הפזמון בקול ישראל כשראה שהוא מעודד הליכה מסוכנת לפטרה.
באותו זמן הוא פגש קצין צעיר, שתיאר לו כמה הוא מתרגש מהשיר ושהוא שוקל לצאת למסע לפטרה.
"באותו רגע ידעתי שאני נותן יד לחרם" טען חפר.
החלטה על כך התקבלה ב-30 ביולי 1958. בהחלטה גם נאסר להשמיע את הבלדה "אנקש", אף הוא בביצועו של אריק לביא.
בעקבות החלטה זו לא הושמע הפזמון במשך עשרות שנים.
רק לאחר הסכם השלום בין ישראל לירדן בשנת 1994 התאפשר לאזרחי ישראל לבקר באופן חוקי בירדן ובפטרה.
הסלע הטארפיאני או סלע טארפיאן היה צוק סלע תלול בסמוך לפסגה הדרומית של גבעת הקפיטולין שברומא העתיקה.
הצוק צפה לעבר הפורום הרומאי ושימש בתקופת הרפובליקה הרומית כאתר הוצאה להורג.
כל המורשעים בפשעים חמורים, כגון רצח ובגידה הוצאו להורג בהטלה מהצוק.
על פי המסורת הרומית, הסלע הטארפיאני נקרא על שם הבתולה הוסטאלית טארפיאה, בתו של מושל המצודה שבמרומי הגבעה הקפיטולינית, ספוריוס טארפיוס (Spurius Tarpeius), מצודה שנועדה להגן על רומא.
כאשר תקף טיטוס טאטיוס את רומא לאחר חטיפת הנשים הסביניות בגדה טארפיאה ברומא, כשהכניסה את הסבינים אל תוך המצודה.
טארפיאה "מכרה" את רומא בתמורה ל"מה שהם יישאו בזרועותיהם", בהאמינה שהסבינים יתנו לה צמידי זהב.
במקום צמידי זהב, חבטו בה הסבינים במגיניהם ודחפו אותה אל מותה מהצוק.
בסביבות 500 לפנה"ס בנה לוקיוס טרקוויניוס סופרבוס את מקדש יופיטר במקום בו עמדו קודם המקדשים הסביניים; כמו כן הוא הפך את הצוק לאתר הוצאה להורג.
ההטלה מצוק הסלע הטארפיאני נחשבה לעונש חמור, ונועדה לפשעים הקשים ביותר.
לענישה זו נלוותה סטיגמה שלילית מאוד שלא דבקה בהוצאה להורג רגילה, ורק במקרים מיוחדים נקטו בעונש זה.
בין האישים שהוצאו להורג בהטלה מהסלע:
ספוריוס קסיוס וקלינוס, 485 לפנה"ס
הסמויה היא סדרת דרמה המשכית אמריקאית שעלילתה מתרחשת בעיר בולטימור, מרילנד.
הסדרה נוצרה על ידי הסופר והעיתונאי לשעבר דייוויד סיימון.
הסדרה הופקה ושודרה באמריקה ברשת הכבלים HBO.
בישראל הסדרה שודרה בערוץ אקסטרה הוט וב-VOD והחל ממרץ 2011 בערוץ yes Action של yes.
הסדרה עלתה לשידור בארצות הברית בחודש יוני 2002 וירדה בחודש מרץ 2008. סך הכל הופקו 60 פרקים, ששודרו לאורך 5 עונות.
עלילת הסדרה נסובה סביב מספר מערכות מקבילות: המשטרה, ארגוני הפשיעה, הפוליטיקה המקומית, מערכת החינוך, נמל בולטימור והעיתונות הכתובה.
בכל עונה הושם הדגש על מערכת אחרת, כשמספר גיבורים מרכזיים מהווים חוט מקשר.
העונה הראשונה מתארת את הקמתה ואת שיטות פעילותה של יחידת מודיעין במשטרת בולטימור.
היחידה אוספת מודיעין ומנהלת מעקב סמוי בעיקר על ידי האזנת סתר לטלפונים ציבוריים ואיתוריות של סוחרי סמים (ומכאן שמה של הסדרה The Wire).
בעונה השנייה תוארה בהרחבה ההידרדרות בכוחם של איגודי העובדים בנמל בולטימור ותופעת הברחת סמים ומהגרים בלתי חוקיים לארצות הברית.
בעונה השלישית התמקדה הסדרה בארגוני הפשע, הלבנת הון וניסיונן של רשויות החוק לאפשר דה פקטו לגליזציה של סמים.
בעונה הרביעית הושם הדגש על הבירוקרטיה והסיאוב במערכת בתי הספר והפוליטיקה המקומית, ובעונה החמישית על העיתונות הכתובה ועל תופעת חסרי הבית.
לסדרה היה צוות שחקנים רחב, שהשחקנים המרכיבים אותו היו אלמוניים יחסית לפני תפקידם בסדרה.
בעת שידורה, הסדרה לא זכתה להצלחה מסחרית רחבה.
היא הייתה מועמדת פעמיים לפרס אמי ב-2005 וב-2008 אך לא זכתה, וב-2003 זכתה בפרס פיבודי.
רבים ממבקרי הטלוויזיה מכתירים את הסדרה כסדרת הדרמה הטובה ביותר בכל הזמנים ומוזכרת בנשימה אחת עם תוכנית מופת נוספת של HBO "הסופרנוס".
דיאנג'לו בארקסדייל, גנגסטר וסוחר סמים עומד למשפט על רצח.
עד אחד בשם ויליאם גאנט מעיד שרצח את הקורבן ואילו העדה השנייה, נקישה ליילס, משנה את עדותה בשנייה האחרונה וגורמת לניצחון של בארקסדייל במשפט.
השופט פיילן מזמן לחדרו את הבלש ג'ימי מקנולטי שמסביר לו שדיאנג'לו הוא חלק מארגון הפשע של משפחתו ששולט במערב בולטימור.
מקנולטי זוכה לנזיפה מהדרגים הגבוהים במשטרה על עקיפת סמכות שהובילה לפתיחת יחידה חדשה במשטרת בולטימור - היחידה לפשעים חמורים, שחקירתה הראשונה תעסוק בארגון של בארקסדייל.
ליחידה, בפיקודו של הסגן סדריק דניאלס, מצטרפים שוטרים נוספים - אליס קארבר, רולנד פריזבלוסקי, תומאס הרק, הבלשית קימה גרגס והבלשים לסטר פרימון וליאנדר סידנור.
החקירה מתבצעת באיטיות ותחילה מסתמכת על עבודת שיטור ברחוב בעזרת מודיע משטרתי המכונה באבלס.
באבלס, מכור להרואין שמתפרנס ממכירת דברים ברחוב, מחליט לסייע למשטרה אחרי שאנשי הארגון של בארקסדייל מכים את חברו.
דיאנג'לו שחוזר מהמשפט פוגש את סטרינגר בל, יד ימינו של דודו, ראש הארגון אייבון בארקסדייל, שמודיע לו שהוא יעבוד בבניינים הנמוכים מעכשיו ביחד עם 3 נערים - פרסטון בודי, וולאס ופוט.
דיאנג'לו מלמד את הנערים על עולם הפשע, מספר להם על אישה שרצח, ומפתח הערכה מיוחדת לוולאס.
בלילה אחד שודד מקומי בשם עומאר ליטל שודד את מחסני הסמים של הארגון.
השוד התבצע בסיוע של בן זוגו בראנדון.
אייבון, שמנהל את עסקיו ממועדון החשפניות בבעלות אדם בשם אורלנדו, מציע סכום כסף תמורת עומאר ובראנדון.
באחד הלילות לאחר שהשתכר ביחד עם חברו למשטרה באנק מורלנד, ג'ימי מוצא זימונית על הרצפה באזור שבו מתנהל הסחר בסמים.
הוא חוזר עם הרעיון להאזנה ומעקב אחרי זימוניות וטלפונים ליחידה שמצליחה להוציא צו האזנה מהשופט פיילן, ובעזרת פרימון הקוד בו משתמשים הסוחרים להעברת מסרים מפוצח.
ערב אחד בזמן בילוי וולאס מזהה את בראנדון חברו של עומאר ומודיע על כך באמצעות טלפון ציבורי לסטרינגר בל.
בראנדון נרצח באכזריות ווולאס שמבין שגרם לכך מספר למשטרה את כל הפרטים על המקרה.
וולאס עובר לגור אצל סבתו רחוק מבולטימור, אך חוזר בסופו של דבר לבולטימור ולחבריו.
בינתיים החקירה מתקדמת בזכות מספר עדים נוספים - אורלנדו מנהל מועדון החשפניות, ושרדין - חשפנית שניהלה קשרים עם דיאנג'לו.
במשימה מיוחדת יוצאת הבלשית קימה גרגס ביחד עם אורלנדו לעסקת סמים.
המשימה משתבשת כשאחד הסוחרים מבין שהמשטרה עוקבת אחרי הנעשה.
הוא הורג את אורלנדו ופוצע את קימה אנושות, אך היא מצליחה להשתקם.
בזכות מצלמה שמושתלת במועדון של אורלנדו מצליחה היחידה לעצור משלוח של סמים מניו יורק אותו נשלח דיאנג'לו לאסוף.
אייבון נעצר ביחד עם בן דודו ואילו סטרינגר בל נשאר חופשי עקב חוסר ראיות נגדו.
כדי למנוע הרשעה שלו ולשפר את מצבם של דיאנג'לו ואייבון סטרינגר מורה על בודי להרוג את וולאס.
עומאר, נואש לנקום בארגון של בארקסדייל על מותו של בראנדון, הורג את אחד הסגנים בארגון בשם סטינקום ובסופו של דבר מחליט להעיד בבית המשפט נגד הרוצח האמיתי של חברו, חייל בארגון המכונה "בירד", במקרה הרצח של וויליאם גאנט (העד מהמשפט של דיאנג'לו שנרצח מאוחר יותר בהוראת סטרינגר).
גם דיאנג'לו מתכוון להעיד אחרי שהוא מגלה על מותו של וולאס (זאת לאחר שביקש אישית מסטרינגר לעזוב את וולאס) - אך ביקור מאמו שמבקשת ממנו לשאת את גזר הדין שהוטל עליו בשביל המשפחה משנה את התמונה.
אייבון נכנס לכלא ל-7 שנים, דיאנג'לו ל-20, ואילו ווי-ביי, חייל שאחראי על עשרות מקרי רצח נשפט למאסר עולם.
בסיום החקירה מקנולטי מועבר ליחידה הימית של משטרת בולטימור, כאשר גם הרק, קארבר ופריזבלוסקי עוברים ליחידות אחרות.
במהלך פטרול שגרתי בים, מקנולטי מוצא גופה במים.
המקרה מתקשר למקרה מוות נוסף בנמל בו נמצאו 13 גופות בתוך מכולה.
תחילה המקרה נראה כמו התאבדות, אך אחרי שבדק את הנושא ביחד עם שוטרת מקומית בשם בידי ראסל, מקנולטי גורם למשטרה לסווג את המקרה כרצח.
מקנולטי, פרימון ובאנק יוצאים לחגוג בבר על כך שהפילו 13 מקרי רצח על הבלש ריי קול אך יום לאחר מכן פרימון ובאנק מגלים ששניהם יאלצו לחקור את המקרה, במקום ריי קול.
בינתיים בכיר במשטרה בשם סטאן ואלצ'ק (חמיו של פרזבלוסקי) מסתכסך עם ראש ארגון העובדים בנמל, פרנק סובוטקה.
ואלצ'ק מחליט להיעזר ביחידה לפשעים חמורים ומאלץ אותה לפתוח בחקירה נגד הארגון ונגד פרנק.
במסגרת החקירה, מקנולטי חוזר ליחידה, ואילו באנק ופרימון מצליחים לשכנע את דניאלס לקחת על עצמו את מקרה הרצח במכולה.
בינתיים הארגון מתחיל לעסוק בפשע: בנו של פרנק, זיגי, ודודנו ניקי מתחילים להבריח כימיקלים מהם סמים מיוצרים לארצות הברית בשיתוף פעולה עם ארגון פשע יווני.
הוא מסתבך עם סוחר סמים בשם צ'יז, בכיר בארגון הסמים של מזרח בולטימור בניהול "פרופוזישן" ג'ו.
בזכות קשריו עם היוונים זיגי סוגר את הסכסוך עם צ'יז.
עניינים קודמים חוזרים לעלילה: ראשית, מקנולטי מחפש את עומאר כדי שיעיד במשפט של בירד.
הוא שולח את באבלס למצוא אותו, ובסופו של דבר באבלס מצליח לאתר אותו.
בירד מורשע בזכותו של עומאר, שנתן עדות שקר.
שנית, משפחת בארקסדייל בכלא מנסה להתאקלם וכאשר סוהר עושה לאייבון ולווי-ביי בעיות אייבון רוקם תוכנית לפיה הוא יבריח לכלא סמים המהולים ברעל עכברים וכימיקלים אחרים, שיגרמו למספר מקרי מוות שיפעילו לחץ תקשורתי ופוליטי על הנהלת הכלא למצוא את מקור הברחת הסמים המקולקלים.
בתמורה, אייבון יפליל את אותו סוהר בהפצת הסמים המקולקלים ובכך יגרום לשחרורו המוקדם.
דיאנג'לו לא מעוניין לקחת חלק בתוכנית של אייבון, ומבין שהוא אחראי לכל מקרי המוות שאירעו לאחרונה בכלא, ביניהם של חלק מחבריו.
התנהגותו זו של דיאנג'לו גורמת לסטרינגר לחשוד בו.
אחרי שדיאנג'לו מחליט להתנער סופית מאייבון, סטרינגר שולח מתנקש שהורג אותו וגורם למותו להיראות כמו התאבדות.
סטרינגר מנהל גם מערכת יחסים עם אשתו של דיאנג'לו, וכמנהל הארגון החדש, מחליט לאחד כוחות עם הארגון של מזרח בולטימור בהנהגת פרופוזישן ג'ו, דבר שמכעיס את אייבון שמחליט לשלוח רוצח מניו יורק המכונה "האח מוזון" כדי שיבריח את האנשים של ג'ו.
בחזרה לנמל, היחידה מבצעת מעקב אחרי המכולות הנכנסות לנמל.
פרנק מגלה שחשבון הטלפון שלו "סומן", הופך לפרנואידי וכדי לבדוק אם הוא תחת מעקב מכניס מכולה ריקה ומוצא שהמשטרה מעכבת גם אותה.
זיגי ממשיך להסתבך, הפעם בעסקי הברחת מכוניות, ונשדד על ידי גליקאס - סוחר יווני, שמכנה אותו טיפש ולועג לו.
זיגי מתמלא בכעס, נכנס לחנות של גליקאס והורג אותו ואת עוזרו.
הוא לא מסוגל לעכל את מעשיו, ומסגיר את עצמו למשטרה.
ניקי לומד על מעצרו ומודיע על כך לפרנק.
אחרי פגישה עם היוונים ניקי מבין שקיימת דרך בה האישומים יימחקו, ומודיע גם על כך לפרנק, שבינתיים נעצר על הברחת נערות ליווי לארצות הברית - שהוברחו ביחד עם הנשים המתות במכולה.
פרנק מחליט להיכנס לתוכנית להגנת עדים, אך מנסה להגיע להבנות גם עם היוונים.
כשהם מקבלים מידע משותף שלהם ב־FBI שפרנק מתכוון להעיד נגדם, הם קובעים איתו פגישה ובה הורגים אותו.
ניקי נעצר גם הוא, ונכנס גם הוא לתוכנית להגנת עדים ביחד עם משפחתו.
ניקי בניגוד לפרנק מצליח לשרוד.
סטרינגר רוצה להוציא את האח מוזון מהעסקים ולכן נפגש עם עומאר ומסית אותו נגד מוזון, בטענה שהוא רצח את בראנדון.
עומאר יורה במוזון, אך מבין שהוא לא הרג את בראנדון ומתקשר לבית החולים.
היוונים מצליחים להימלט בזמן ולהימנע ממעצר, עומאר נשבע לנקום בסטרינגר, ובאבלס נתפס עם סמים ונעצר.
כדי להשתחרר באבלס נותן לקימה ומקנולטי מידע על היחסים בין סטרינגר בל לפרופוזישן ג'ו, מה שגורם לפתיחתה של חקירה נוספת.
במשטרה מחליטים הרק וקארבר לעבור למחוז המערבי ולשרת תחת פיקודו של "באני" קולבין.
אחרי תקופה ארוכה בה היחידה לפשעים חמורים עקבה אחרי סוחרי הסמים של פרופוזישן ג'ו בעזרת האזנת סתר, היא לא הצליחה להשיג שום מידע מפליל.
זה משתנה כשאחד מסוחרי הסמים של ג'ו, צ'יז, מהמר על הכלב שלו בקרבות הכלבים ורואה אותו נפצע בצורה קשה.
צ'יז נאלץ להרוג אותו, ולאחר מכן מספר על כך בטלפון לחבריו.
הוא נעצר ונחקר על ידי באנק ומקנולטי שלא יודעים שצ'יז דיבר על הכלב שלו, וכשהם מבינים את זה הם נאלצים לבטל את ההאזנה שהתגלתה.
בינתיים בעיר המגדלים בהם עבדו אנשיו של בארקסדייל נהרסים בפיצוץ מבוקר, ושחקנים חדשים מנסים להשתלט על פינות בעיר.
סטרינגר ששומע על סוחר בשם מרלו שהשתלט על טריטוריה במערב העיר מבקש מבודי למצוא אותו.
במשטרה הניצב אירבין בורל וסגנו ביל רולס דורשים מהמפקדים ירידה משמעותית באחוזי הפשע, ובורל נפגש עם חבר מועצה שאפתני בשם טומי קרקטי ששואף להפוך לראש העיר, וגם הוא לוחץ עליו להוריד את אחוזי הפשיעה.
כדי לשרוד בשנה האחרונה שלו בתפקיד מחליט קולבין על פתרון יצירתי: לגליזציה דה פקטו של סמים.
סוחרים ומשתמשים יוכלו להמשיך בעיסוקם ללא הפרעה באזור נטוש במערב העיר בתנאי שיעזבו את הטריטוריה הנוכחית שלהם.
מקנולטי חושד שדיאנג'לו לא התאבד אלא נרצח, ומצליח להוכיח את זה.
בכלא, אייבון מתכונן לשחרורו המוקדם ורואה את חברו דניס "קאטי" משתחרר אחרי 14 שנים.
קאטי מתקשה להתאקלם בחיים שאחרי הכלא: הוא מקבל חבילת סמים במתנה מבארקסדייל כדי שיוכל למכור אותה ולעשות קצת כסף אך סוחר של מרלו בשם פרויט מרמה אותו.
קאטי עובד תחילה כגנן אך מאוחר יותר מצטרף חזרה לארגון של בארקסדייל.
לאחר שחרורו של אייבון מהכלא הוא מגלה על הרפורמה שערך סטרינגר בעסקים.
סטרינגר מנסה להפוך ללגיטימי באמצעות הלבנת כספים והשקעה בהון, ולומד כלכלה.
סטרינגר נהפך ל"בנק": למשטרה אין סיכוי לתפוס אותו משום שהוא הלבין את רוב כספו והתרחק מעסקי הסמים.
כתוצאה מכך סטרינגר מנסה לפתור את הסכסוך עם מרלו באמצעות הסכם, ואילו אייבון מחליט לצאת למלחמה.
גם עם עומאר המקרה זהה: אחרי שוד נוסף אייבון מחליט לתקוף את עומאר.
הוא נורה בבוקר יום ראשון בדרך לכנסייה עם סבתא שלו, באישורו של סטרינגר, במה שהפר את "חוק יום ראשון" - קוד של סוחרי הסמים לפיו אסור לתקוף בבוקר יום ראשון.
עומאר הזועם מחליט שאייבון וסטרינגר צריכים להיות מחוסלים.
קולבין מצליח למשוך לאזור הסחר שמכונה "האמסטרדם" סוחרי סמים מדרג בינוני, כאשר גם נרקומנים כמו באבלס וחברו הטוב ג'וני מגיעים לאזור.
הלגיטימציה של הסחר מעודדת את סטרינגר לסגור את הסכסוך עם מרלו: הוא מקים קו-אופ לסוחרי הסמים של העיר, נפגש עם מרלו ובכל זאת לא מצליח למשוך אותו ולסכם איתו על הפסקת אש.
לאחר סירובו של מרלו אייבון מגביר את הקצב וכאשר קאטי וחייל נוסף של אייבון, סלים צ'ארלס, תוקפים את סוחריו של מרלו קאטי מתכונן להרוג את פרויט.
הוא לא מסוגל ללחוץ על ההדק, ולאחר מכן מודיע לאייבון שהוא לא מסוגל להישאר במשחק.
אייבון מקבל את דבריו ומאחל לו בהצלחה.
כשסלים צ'ארלס אומר לאייבון שקאטי "היה גבר בזמנו", אייבון משיב שקאטי הוא "גבר היום".
בפוליטיקה קרקטי מצליח לשכנע את חברו הטוב טוני גריי להיכנס למרוץ על ראשות העירייה כדי לחלק את הקולות השחורים.
הוא לוחץ על ראש העיר הנוכחי רויס בנוגע לעדים שנרצחים שוב ושוב.
בחקירה, מקנולטי וגרגס נאלצים ללכת מאחורי גבו של דניאלס מפקדם כדי לעקוב אחרי סטרינגר.
דניאלס מגלה על כך ומודיע למקנולטי שזו החקירה האחרונה שלו ביחד איתו.
היחידה מגלה שאנשיו של בארקסדייל משתמשים בטלפונים חד פעמיים ומצליחים לצותת להם.
בריאנה בארקסדייל, אמו של דיאנג'לו, נפגשת עם מקנולטי שמספר לה למה הוא לא מאמין שדיאנג'לו התאבד.
בקרב יריות, אייבון נפצע ומחליט שוב להגביר את מאמצי המלחמה מול מרלו.
קאטי מחליט להקים מכון כושר וחוג לאגרוף, ומקבל מאייבון עזרה כספית.
הוא נעזר בשוטר קארבר לגייס את ילדי מערב בולטימור כדי שיגיעו להתאמן ולמרות קשיים מצליח להפוך את המכון לרווחי.
לאחר שקולבין מכניס תוכניות להפחתת נזקים להאמסטרדם, השוטרים תחת פיקודו הופכים ליותר ויותר מאוכזבים.
אף על פי שחברו הטוב קארבר מסייע לקולבין וגורר גופה מחוץ להאמסטרדם, הרק מגיע לנקודת שבירה ומתקשר לעיתונאי שנדהם מהסיפור.
קולבין משכנע את העיתונאי שמדובר בטקטיקה למעצר המוני ומצליח להשיג דחייה של שבוע לפרסום הכתבה.
אולם הסיפור יוצא החוצה ובורל מספר עליו לראש העיר רויס.
הנטייה של רויס היא להשתיק את הפרשה, והוא מוצא בה צדדים חיוביים, דבר שנותן לקרקטי תחמושת נוספת נגדו במירוץ לראשות העיר.
האח מוזון חוזר לבולטימור כדי לנקום בעומאר, אך עומאר מספר לו שסטרינגר הסית אותו נגדו.
מוזון מספר על כך לאייבון שמסרב להפסקת אש עם מרלו, ואייבון - לו סכסוכים רבים עם סטרינגר בנוגע לאופן ניהול הארגון ועל מותו של דיאנג'לו (עליו סטרינגר מתוודה) נאלץ לאפשר למוזון להרוג אותו.
מן העבר השני סטרינגר ששילם כסף רב לפוליטיקאים ואנשי עסקים כדי שיקדמו את יוזמות הנדל"ן שלו מבין שהוא הונה על ידי הסנאטור המושחת קליי דייוויס, מחליט שהוא זקוק לעוד מספר שנים של שקט כדי לסדר את הארגון ואת העסקים שלו.
הוא נפגש עם קולבין ונותן לו מידע על מקום בו אייבון מחביא נשקים כבדים.
סטרינגר ואייבון נפגשים בפעם האחרונה, כששניהם נזכרים בחוויות ילדות ומביעים צער על המלחמה עם מרלו - אך מבינים שהיא בלתי נמנעת, כי "תמיד יהיה מישהו כמו מרלו".
אייבון, בדירה היוקרתית שסטרינגר קנה לו, מבקש ממנו לחלום איתו.
סטרינגר עונה לו שהם לא צריכים לחלום יותר.
אייבון מצליח לברר את מיקומו של סטרינגר ביום למחרת, ו-2 החברים נפרדים כשכל אחד יודע שבגד בשני - אך אף אחד לא יודע שהשני בגד בו.
כשסטרינגר מגיע לפגישה שקבע עם איש הנדל"ן אנדי קראוצ'ק הוא מוצא את עומאר שיורה בשומר הראש של קראוצ'ק.
סטרינגר מבין שהוא עומד למות, בורח לגג אך שם מוצא את מוזון.
סטרינגר מציע למוזון ועומאר כסף, אך עומאר מסרב ומספר לסטרינגר שאייבון הסגיר אותו.
מוזון ועומאר הורגים את סטרינגר ובורחים.
מקנולטי ובאנק מגיעים לזירה ומקנולטי מספר לבאנק שהצליח לתפוס את סטרינגר מדבר על עסקי הסמים בטלפון - הוא תפס אותו, אך סטרינגר לא יודע את זה.
מקנולטי ובאנק עורכים חיפוש בדירתו של סטרינגר ומוצאים בה את הספר של אדם סמית', עושר העמים.
מקנולטי נדהם מכך שרדף אחרי אדם כל כך הרבה זמן מבלי לדעת מי היה באמת - איש עסקים אינטליגנט ומחושב, ולא גנגסטר מהרחוב.
מקנולטי מקבל את המידע על אייבון מקולבין, ואייבון נעצר ביחד עם חלק גדול מאנשי הארגון שלו.
קולבין מתוודה בפני רולס על האמסטרדם, מורד בדרגה ומפוטר.
הארגון של סטנפילד חוגג את מותו של סטרינגר, כשמרלו מבין שכעת מערב בולטימור כולו בידיו.
מקנולטי עוזב סופית את היחידה לפשעים חמורים ועובר לעבודות שיטור בנפה המערבית.
בטעות זיהוי בלילה אחד פריזבלוסקי הורג שוטר אחר.
הוא עוזב את המשטרה לטובת הוראה בחטיבת הביניים "טילמן".
חברו של באבלס ג'וני נמצא מת ממנת יתר בהאמסטרדם, והאזור נסגר סופית.
העלילה מתחילה עם הסגנים של מרלו, סנופ וכריס שמוצאים דרך חדשה להסתיר מקרי רצח: החבאת הגופות בבתים נטושים ונעילת הבתים בעזרת אקדח מסמרים.
הרצח הראשון הוא של לקס, חברו של בודי שהורג את פרויט אחרי שהוא מסתובב עם חברה שלו.
לקס מגיע לאזור בו הוא נרצח אחרי שילד בשם ראנדי ווגסטאף אומר לו ללכת לשם - ומקבל על כך כסף מחבר נוסף של בודי בשם ליטל קווין.
ראנדי הוא חלק מחבורה של 4 ילדים - הוא, מייקל לי, ניימונד ברייס (בנו של ווי ביי) ודוקי ווימס.
ארבעת הילדים מסתובבים ברחובות ומשתעממים מחופשת הקיץ.
ביום הראשון ללימודים הם מגלים שהמורה שלהם הוא רולנד פריזבלוסקי.
אמו של ניימונד מכריחה אותו לעבוד עבור בודי שמחזיק פינה משל עצמו במערב בולטימור.
בודי נתקל במרלו שמודיע לו שהפינה מהיום שייכת לו.
הוא מעסיק את מייקל במקום ניימונד ומרלו מתרשם ממייקל, ושולח את כריס להציע לו לעבוד אצלו.
קולבין מתחיל קריירה חדשה כחוקר התנהגויות אלימות ומתחיל את המחקר בבית הספר של הארבעה, שם הוא מקים כיתה מיוחדת לילדים בעייתיים אליה נכנס ניימונד.
בינתיים רולס ממנה מפקד חדש ליחידת הפשעים החמורים, והוא מכריז על מבצע שאפתני נגד אנשיו של מרלו.
המבצע מסתיים בכישלון חרוץ והשרידים האחרונים של היחידה - קימה ופרימון עוברים למחלקת הרצח.
מקנולטי בנוסף לתפקידו החדש במשטרה מנהל מערכת יחסים עם בידי ראסל שעבדה איתו בחקירת הנמל, ומקנולטי מצליח להיגמל מהרגלי השתייה הישנים שלו.
ראנדי מקבל כסף מחבר לשכבה כדי שישגיח שאף מורה לא מתקרב בזמן שהוא אונס ילדה מהשכבה.
המקרה מתגלה וראנדי עומד בפני האשמות קשות.
כדי להציל את עצמו הוא מספר למנהלת בית הספר שהוא יודע על מקרה רצח, והרק מתחקר את ראנדי.
אולם במקום להעביר את ראנדי לבאנק, השמועה על כך שראנדי מדבר עם המשטרה יוצאת והוא מותקף בבית הספר.
הרק מחליט לבצע מעקב אחרי סטנפילד באמצעות מצלמה אותה הוא גונב ממחסן הציוד של המשטרה.
ברחוב באבלס עובד עם נער צעיר בשם שרוד, שמתדרדר במהרה לשימוש בסמים.
שרוד ובאבלס נשדדים על ידי נרקומן מהסביבה, שמכה את באבלס בכל פעם שהוא רואה אותו.
פרופוזישן ג'ו מנסה לשכנע את מרלו להצטרף לקו-אופ, אך לא מצליח.
כדי לגרום לו להצטרף לארגון ג'ו מספר לעומאר על משחק פוקר בו מרלו ישתתף ביחד עם עוד שחקנים עשירים.
לאחר שעומאר שודד את המשחק ג'ו מספר למרלו שידע שיישדד.
בנוסף ג'ו נותן למרלו עצה להתמודדות עם המצלמה שהרק שתל - לגנוב אותה.
אם לא יקרה שום דבר לאחר מכן מרלו בבעיה רצינית ותחת הכוונת של ה־FBI, שכן ה־FBI עשיר מדי מכדי לדאוג למצלמה אחת.
אולם אם אנשים ינסו להחזיר את המצלמה מרלו ידע שמדובר במשטרת בולטימור.
מרלו מחליט להצטרף לקו-אופ ולנקום בעומאר בדרך יצירתית: הוא מפליל אותו ברצח.
עומאר נעזר בבאנק שגורם למתלונן לשנות את העדות שלו.
עומאר משתחרר, אך המתלונן נרצח על ידי כריס.
כשאביו החורג של מייקל משתחרר מהכלא הוא מחליט להצטרף לארגון של מרלו כדי שיוכל להשיג הגנה נגדו.
הוא מבקש מכריס להרוג אותו וכריס עושה זאת.
ככל הנראה אביו החורג של מייקל התעלל בו מינית, דבר שנשמע הגיוני לאור היחס החשדני שלו כלפי מבוגרים (לדוגמה כלפי קאטי, ממנו מייקל מנסה להימנע אף על פי שהוא מתאמן במכון הכושר שלו).
בכיתה המיוחדת של קולבין מערכת יחסים מיוחדת נרקמת בינו לבין ניימונד.
אחרי שהאחרון נעצר קולבין מתנדב לשמור עליו עד שיוחזר לאמו.
טומי קרקטי נבחר לראש העיר של בולטימור.
דווקא לאחר הצלחתם של קולבין ופרזבלוסקי בכיתתם הם נאלצים לעצור הכל וללמד את התלמידים שלהם לקראת המבחן הגדול בסוף השנה.
קולבין מתמודד עם הניסיונות של הפיקוח לסגור לו את הכיתה בטענה שהיא יוצרת מעמדות ומחלקת את התלמידים.
דניאלס ממונה מחדש למפקד היחידה לפשעים חמורים ומצליח לשכנע את פרימון וגרגס לחזור ליחידה.
בינתיים מתקפה על הבית של ראנדי פוצעת קשות את אמו.
קארבר לא מצליח למצוא לו אפוטרופוס ונאלץ לשלוח אותו לפנימייה.
מייקל מתאמן עם כריס וסנופ והופך לאקדוחן מיומן.
באבלס מחליט לנקום בנרקומן שמכה אותו ומכין לו זריקה מורעלת של הרואין.
אולם שרוד מזריק אותה מבלי לדעת מה היא הייתה ומת.
באבלס מסגיר את עצמו ומנסה להתאבד, אך נכשל ונשלח למחלקה הפסיכיאטרית.
ניימונד נכשל בעבודתו אצל בודי לאחר שילד קטן בשם קנארד גונב את הסמים.
מייקל מכה את קנארד בטענה שניימונד צריך להיות תקיף יותר במקרים כאלה.
ניימונד מתגרה במייקל לאחר מכן, כשהוא מזועזע מכך שהכה את קנארד.
מייקל מרביץ גם לניימונד במכון הכושר של קאטי ובורח.
קאטי מוצא אותו לאחר מכן ומנסה לגרום לו לעזוב את הרחוב, אך חבר של מייקל יורה בו ברגל.
מייקל מרגיש אשם ומתנדב להישאר עם קאטי עד שיגיע אמבולנס אך קאטי אומר למייקל ללכת, כשהוא מבין שהוא מקרה אבוד.
עומאר שודד את אנשי הקו-אופ של ג'ו, ומתבדח עם חברו בוצ'י על כך שימכור את הסמים בחזרה לג'ו במחיר גבוה יותר.
אולם עומאר מבין שזו אפשרות הגיונית ועושה את זה, למרות כעסו של צ'יז.
הרק מפוטר על גנבת המצלמה, ואילו מפקדו לשעבר קולבין מקבל אישור מווי-ביי לאמץ את ניימונד כדי שיוכל להצליח בעתיד ולא להיגרר לפשע ברחוב.
גורלם של דוקי ומייקל לעומת זאת שונה לחלוטין: דוקי מצטרף לארגון של מרלו ומייקל מבצע את הרצח הראשון שלו.
היחידה לפשעים חמורים מתחילה לעבוד על החקירה כשלסטר מגלה שגופות מוחבאות בבתים הנטושים - ובודי שומע שגם ליטל קווין נרצח, ומשוחח על כך עם מקנולטי.
הפגישה ביניהם מתגלית וכריס וסנופ מגיעים להרוג את בודי.
בודי נלחם על הפינה שלו ומסרב לעזוב אותה, והוא כמעט מצליח להרוג את סנופ וכריס.
מאחוריו מגיע או-דוג, טירון בארגון של מרלו, ויורה בו פעמיים.
מקנולטי שומע על מותו של בודי ומחליט לחזור ליחידה לפשעים חמורים.
מרלו נפגש עם היוונים שהבריחו סמים בעבר דרך הנמל, ומתכנן להשתלט על עסקי הסמים ולגנוב לג'ו את האספקה למרות השותפות ביניהם.
לאחר יותר משנה של מעקב אחרי מרלו, ליחידה עדיין אין אפשרות לתביעה.
קיצוצים בתקציב המשטרה מאלצים את היחידה להיסגר, מקנולטי נשלח למחלקת הרצח וחוזר להרגלי השתייה הישנים שלו.
קיצוצים דומים בעיתון הבולטימור סאן גורמים לגל פיטורים ומפריעים לעורך העיתון גאס היינס לעשות את עבודתו.
הוא נתקל בכתב צעיר בשם סקוט טמפלטון שמפרסם כתבות מופרכות, אולם הבכירים ממנו בעיתון מכריחים אותו להכניס אותן לעיתון כדי שיוכל לזכות בפרס פוליצר.
מרלו נפגש עם היוונים אך לא מודע לכך שלסטר פרימון עדיין עוקב אחריו אף על פי שנשלח למצוא מידע מפליל על קליי דייוויס, שיעמוד בפני משפט על שחיתות.
כשבאנק ומקנולטי חוקרים מקרה רצח, מקנולטי השיכור מחליט לקחת צעדים קיצוניים והופך את מקרה המוות של המנוח לרצח.
הוא מסביר לבאנק את התוכנית: לגרום לעירייה לחשוב שרוצח סדרתי תוקף בבולטימור, וכך להשיג כסף שישומש למימון חקירה נגד מרלו.
לסטר פרימון שומע על התוכנית אך במקום להתנגד אליה כמו שציפה באנק, מסביר למקנולטי שהיא יכולה לעבוד אך עליו להפוך את מקרי הרצח לסנסציוניים יותר.
על מנת לקשר בין מקרי הרצח מקנולטי קושר סרט אדום לידי ה"קורבנות".
בינתיים מרלו נעזר בצ'יז כדי למצוא את עומאר, שפרש מעסקי הפשע.
צ'יז נותן למרלו את מיקומו של בוצ'י חברו של עומאר.
כריס וסנופ מענים את בוצ'י והורגים אותו כדי לגרום לעומאר לחזור לבולטימור.
ראש העיר קרקטי מפטר את בורל, והכתב סקוט טמפלטון מפברק ציטוט של סדריק דניאלס שמוציא אותו חתרן.
כשעומאר חוזר העירה, הוא מתחיל במסע הרג בו הוא הורג כמעט כל מקורב למרלו ולקו-אופ שהוא רואה.
כשעומאר מתכוון להרוג את סלים צ'ארלס הוא מצליח לשכנע אותו שג'ו לא קשור למותו של בוצ'י.
אולם ג'ו עדיין חושש מעומאר, ומתכונן לעזוב את העיר.
כאן צ'יז בוגד בג'ו, מוסר את מיקומו למרלו שצופה בכריס הורג אותו.
מרלו משלים את ההשתלטות על סחר הסמים בבולטימור וסוגר עסקה עם היוונים אחרי שאייבון בארקסדייל נפגש איתו בכלא ומבטיח לערוב עבורו.
היוונים נותנים למרלו מספר טלפון דרכו יצור איתם קשר, מרלו מעביר את המספר למוריס לוי עורך הדין והרק שמונה לעוזרו אחרי שפוטר מהמשטרה גונב את המספר ומעביר אותו אליה.
כשמקנולטי מפיץ את סיפור הרוצח הסדרתי לתקשורת טמפלטון מפברק שיחת טלפון עם "הרוצח", ומקנולטי משתמש בשיחה כעילה להשגת ציוד האזנה.
פרימון מחבר את הציוד לטלפון של מרלו כשבמשטרה מאמינים שהציתות הוא ל"רוצח".
בארגונו של סטנפילד, כריס וסנופ מארגנים מארב לעומאר שמצליח להתחמק ממנו בשנייה האחרונה כשהוא קופץ מהמרפסת של דירה בקומה הרביעית.
רגלו של עומאר נפגעת קשות אך הוא שורד.
דוקי מוכה על ידי ילד ומחליט למצוא עבודה חדשה.
הוא נתקל בפוט בחנות נעליים אך מבין שלא יוכל לעבוד בה כי הוא צעיר מדי.
במקום זאת הוא עובד אצל סוחר זקן ומסייע לו להרים את הסחורות לעגלה.
עומאר מתאושש וממשיך במסע הטרור שלו - כשהוא הורג ושודד את סוחריו של מרלו ואז נפטר מהכסף וקורא למרלו להתמודד מולו ברחוב.
מרלו משתלט סופית על הקו-אופ, מקדם את צ'יז, מעלה את מחירי הסמים, מאשים את עומאר במותו של ג'ו ומודיע שלא יתקיימו מפגשים נוספים.
בינתיים בעיתון טמפלטון ממשיך לזייף סיפורים במטרה לזכות בפרס פוליצר.
באבלס, שעבר לגור אצל אחותו במרתף ועובד בבית תמחוי כשהוא נקי מסמים כבר יותר משנה מגלה שהוא לא נשא HIV.
באנק מחליט לחקור מחדש את מותו של לקס, מבקר את ראנדי בפנימייה ובו מגלה את שינויו המוחלט של ראנדי שהפך לבריון אלים.
כך חששותיו של קארבר, שהמערכת "תלעס" את ראנדי, התממשו והתמימות שליוותה אותו נעלמה.
ראנדי למעשה מצטייר כבודי החדש.
באנק מצליח לגלות שכריס פארטלו הוא הרוצח ומקשר את המקרה למותו של האב החורג של מייקל.
פרימון מגלה שמרלו מתקשר עם סוחריו בעזרת תמונות בהודעות טקסט, ומפצח את הקוד שלו.
כל זאת בזמן שעומאר ממשיך להרוג את אנשיו של מרלו, כולל את סאבינו - לשעבר חייל בכיר בארגון של בארקסדייל.
כשעומאר נכנס לחנות לקנות סיגריות, הוא לא שם לב לסביבתו ונרצח על ידי אותו ילד צעיר שמייקל הכה - קנארד.
פרימון מצליח לאתר פגישה בין מרלו לסוחריו, ועם צו מעצר נגד מרלו וכריס שניהם נעצרים.
מרלו מנסה לפענח מהיכן המשטרה גילתה וחושד במייקל.
הוא שולח את סנופ שנשארה חופשייה להרוג את מייקל.
אולם מייקל מבין שסנופ רוצה להרוג אותו, והורג אותה לפני כן.
הוא אוסף את אחיו הקטן ומוריד אותו בבית דודתו, ואחר כך אוסף את דוקי ומסיע אותו לבית של הסוחר אצלו דוקי עובד.
דוקי מהסס להיפרד ממייקל אחרי שהוא רואה את הסוחר משתמש בהרואין, אולם מבין שהוא חייב ללכת.
לאחר שקימה שומעת ממקנולטי על סיפור הרוצח הסדרתי היא מספרת לדניאלס על השקר.
דניאלס, בתור ניצב המשטרה החדש, מודיע לקרקטי שמחליט להשתיק את הפרשה כדי שלא תפגע בסיכויו להיבחר למושל.
כשעוזרו של קרקטי מבקש מדניאלס לשקר בנתוני הפשיעה כדי שיעזור לקרקטי להיבחר למשרת המושל של מרילנד, דניאלס מתאכזב ומחליט לפרוש מהעשייה הציבורית בתוך זמן קצר.
עד אז, רולס ודניאלס מודיעים למקנולטי שימצא שם שיוכל להאשים בחקירת הרוצח הסדרתי ולאחר מכן יעזוב את המשטרה.
פרימון מחליט לפרוש כשהוא מבין שיאלץ לעבוד ביחידה פחות אטרקטיבית כעונש.
לוי מגלה שהמידע על מרלו הושג באמצעות האזנה לא חוקית שלא אושרה על ידי בית המשפט.
הוא מתכוון להשתמש במידע הזה כדי לבטל את כל האישומים אך התובעת הכללית רונדה פרלמן חושפת בפניו קלטת בה הוא מדבר על שיחוד חבר המושבעים.
פרלמן ולוי קובעים שמרלו יוכל להשתחרר אם יפרוש מכל פעילות לא חוקית שבה הוא עוסק, ואם ייתפס מחדש ייעשה בראיות שימוש בבית המשפט למרות הנזק שהן יכולות לגרום למשטרה.
מרלו מקבל את העסקה, מסיים את הקשר עם היוונים ומחליט להפוך לאיש עסקים - כשהוא למעשה הופך לסטרינגר בל החדש.
מייקל הופך לשודד של סוחרי סמים, ושודד את מי שהחזיק בכסף של מרלו.
כך מייקל הופך לעומאר החדש.
בקו-אופ, צ'יז מתכנן לשלם את הכסף הנדרש לסגירת עסקה עם היוונים - אך סלים צ'ארלס שיודע שצ'יז בגד בג'ו הורג אותו.
ליאנדר סידנור, אחד הבלשים שעבדו עם היחידה לפשעים חמורים, נאלץ לחקור מקרה רצח ומבין שקיימת קנוניה מאחוריו וקשר שתיקה מסוים.
כמו מקנולטי בעונה הראשונה הוא עוקף את הסמכויות שלו ופונה ישירות לשופט בבקשה לצו האזנת סתר.
כך סידנור מסתמן כמקנולטי החדש.
מרלו פוגש אנשי עסקים עם מוריס לוי, אך יוצא מהפגישה במהלכה ומשוטט ברחוב.
הוא נתקל ב-2 נערים שמשוחחים על איך עומאר מת.
הם מאיימים על מרלו ולא יודעים מי הוא.
מרלו מכה אותם, מגלה שנדקר ומתאכזב מכך ששמו לא זכור בעיר כמו שמו של עומאר.
רולז שוטרים משטרת בולטימור, סגן המפכ"ל וראש אגף מבצעים ג'יי די ויליאמס פרסטון "בודי" ברואדוס עבריינים ג'יימי הקטור מרלו סטנפילד עבריינים ג'יימס רנסון זיגי אנשי הנמל ג'ים טרו-פרוסט רולנד "פרז" פריזבילסקי שוטרים ג'רמיין קרופורד דוקוואן "דוקי" ווימס תלמידים גלין טורמן קלרנס ו.
קאת'י נורמן וילסון פוליטיקאים רוברט ויזדום הווארד "באני" קולווין שוטרים ריס באואר פרנק סובוטקה אנשי הנמל
כותבי הסדרה העיקריים, דייוויד סיימון, שהיה כתב לענייני משטרה בעיתון בולטימור סאן, ואד ברנס, בלש משטרה לשעבר ומורה במערכת החינוך הציבורית בבולטימור, שאפו ליצור מציאות טלוויזיונית של חיים עירוניים, אמיתית ככל שניתן, ולשם כך השתמשו בניסיון החיים שלהם.
סיימון אמר שחלק מהדמויות מבוססות על אנשים אמיתיים מבולטימור.
כך למשל שם דמותו של סטרינגר בל (Stringer bell) מבוססת על שמות שני פושעים אמיתיים מבולטימור, סטרינגר ריד ורולנד בל.
הסדרה מציגה תיאור מציאותי של עבודת המשטרה ועולמם של הפושעים.
קיימים דיווחים על כך שפשעים אמיתיים נעשו בהתבסס על טכניקות פשיעה שנלמדו תוך כדי צפייה בסדרה וכן נעשה שימוש בטכניקות לעמידה בחקירה שנלמדו מהסדרה.
במהלך העונה החמישית שודרו ב־HBO שלושה פריקוולים קצרים, כשתי דקות בקירוב כל אחד, המתארים התרחשויות שקדמו לפתיחת הסדרה.
האחד מציג את דמות הגאנגסטר "פרופוזישן ג'ו" כילד צעיר בשנת 1962, השני את דמותו של עומאר בשנת 1985 והשלישי את פגישתם הראשונה של באנק ומק'נולטי בשנת 2000. לקטעים אלה רלוונטיות תמאטית בלבד, הנראטיב של הסדרה מוצג בשלמותו בחמש העונות הרשמיות.
הפריקוולים נכללים באריזת ה־DVD השלמה של הסדרה.
הסמיזינגטונס הם חבורת מפיקים ופזמונאים אמריקאים העובדים במשותף.
החברים בסמיזינגטונס הם ברונו מארס, פיליפ לורנס, ארי לוין ולעיתים מצטרף אליהם ברודי בראון.
הסמוראי (צרפתית: Le Samouraï) הוא סרט מתח צרפתי מינימליסטי שביים ז'אן-פייר מלוויל בשנת 1967. את הדמות הראשית, ג'ף קוסטלו, רוצח שכיר, מגלם אלן דלון.
הסרט מספר על אחד הרוצחים הבודדים ביותר והמקצועיים ביותר, ג'ף קוסטלו, מרגע הכנתו למשימתו הבאה – להרוג בחור בשם מרטי, בעל מועדון לילה.
הסרט מתחיל בדירתו של קוסטלו, דירה פשוטה וקרירה.
ג'ף שוכב על מיטתו, מעשן סיגריה, על-יד ציפור הכלואה בכלוב אפור באמצע הדירה.
רשימת השחקנים בסרט מופיעה בסוף ונגמרת על ידי ציטוט, המוקדש לסמוראי העתיק בושידו (ספר הסמוראי), שלמעשה הומצא על ידי מלוויל עצמו: "אין בדידות יותר גדולה מזו של הסמוראי, אלא אם כן זו הבדידות של הנמר בג'ונגל...אולי...".
קוסטלו יוצא מדירתו והולך למועדון לילה, להרוג את קורבנו בדם קר, אך ברגע שהוא עוזב את הזירה, הוא פוגש בדרכו את נגנית הפסנתר היפהפייה של המקום, ואלרי (אותה מגלמת השחקנית קטי רוזייה).
כאשר נראה כי קוסטלו יצא מכל סכנה, הוא הולך להתעמת עם אחד ממעסיקיו, שבמקום לשלם לו על עבודתו, מנסה להרוג אותו ולנער מעליו את מפקח המשטרה, שעדיין מאמין כי קוסטלו הוא הרוצח.
המשטרה עוקבת אחרי ג'ף, הפצוע בזרועו הימנית, וכתוצאה נוצרת סצנת מרדף ארוכה ומדהימה ברחבי הרכבת התחתית בפריז.
לאחר נפתולי העלילה, קוסטלו מוצא עצמו עם משימה חדשה: להרוג את ואלרי, נגנית הפסנתר מהמועדון לילה.
לעומת הפעם הראשונה בה ג'ף ניסה לא להראות על ידי הקהל, הפעם הוא מגיע לעיני כולם, מניח את כובעו במלתחה, מניח את כפפותיו הלבנות בפני כולם והולך ישירות אל ואלרי, המנגנת על הפסנתר בבר ומפנה את אקדחו אליה.
למרות נסיונותיה לשכנעו לעזוב, קוסטלו נשאר במקומו ולבסוף נורה על ידי שוטר, עוד לפני שהספיק להרוג את ואלרי.
כשמפקח המשטרה מרים את אקדחו של ג'ף ופותח אותו, הוא מגלה שלא היו כדורים באקדח.
"הסמוראי" הוא אחד מסרטיו הטובים של מלוויל.
סוף הסרט "הסמוראי" יכול להראות כדרכו של מלוויל להציג את רעיונו: קוסטלו, שהבין שהוא לא יכול לברוח יותר מהמשטרה ולבסוף גם לא מצליח להרוג את ואלרי, כלומר נכשל במשימתו, מעדיף למות.
הסצנה הזו יכולה להראות כמעט כהתאבדות.
הדממה, מרכיב נוסף מאוד דומיננטי בסרט, אשר מתחילה כבר בסצנה הראשונה בסרט (שהיא למעשה חיזיון שהיה למלוויל ונתן לו השראה לכתוב את כל שאר התסריט: אדם, שוכב במיטתו, עם ציפור כלואה על-ידו).
קוסטלו הוא לא אדם המרבה לדבר; הוא מעדיף לפעול.
הוא נהיה דמות כריזמטית אך מסתורית.
(המוזיקה המקורית הנהדרת של פרנסואה דה רובה, גם עוזרת לאווירת המסתורין סביב הגיבור).
ביתו כמעט ריק, החברה הייחודית שלו, ציפור קטנה בכלוב והחברה שלו, שלמרות שאוהבת אותו, יש לה גבר אחר בחייה.
בגדיו של הגיבור, מעיל הגשם הבז' האלגנטי שלו וכובע, באים ישירות כהשראה מסרט האפל האמריקאי, שמלוויל אהב מאוד והכיר היטב.
הסמוראי האחרון הוא סרט קולנוע מסוגת דרמת פעולה היסטורית משנת 2003 שנעשה בהפקה משותפת ביפן ובארצות הברית, בכיכובו של טום קרוז.
הסרט הופק ובוים על ידי אדוארד זוויק, עם ג'ון לוגאן ומרשל הרשקוביץ' שכתבו את התסריט.
לצד קרוז, מככבים בסרט גם קן ואטאנבה, טימותי ספול, ביל קונולי, טוני גולדווין, הירויוקי סנאדה, קויוקי ושין קויאמאדה.
"הסמוראי האחרון" הופק בעלות של 140 מיליון דולר ו-30 מיליון דולר נוספים הושקעו בשיווק והפצה.
הוא הכניס סכום כולל של 456 מיליון דולר וקיבל ביקורות מעורבות, עם שבחים על המשחק והוויזואליה אך ביקורת על חלק מהסצנות בו.
הסרט היה מועמד לשלושה פרסי גלובוס הזהב ושני פרסי מועצת הביקורת הלאומית.
בנוסף היה מועמד לארבעה פרסי אוסקר, בקטגוריות משניות (לשחקן המשנה קן וטאנאבי, ועל הסאונד, עיצוב התפאורה והתלבושות), וגם בהן לא זכה.
קרוז סיפר כי לצורך התפקיד בסרט התעמל, הרים משקולות והוסיף 12 ק"ג למשקלו.
הוא גם למד יפנית ובמשך שמונה חודשים הקדיש כמה שעות ביום לאימונים בשימוש בחרב.
עלילת הסרט מבוססת על תקופת מרד סצומה.
דמותו של גיבור הסרט קצומוטו מבוססת באופן רופף על דמותו של טקמורי סאיגו.
ניי'תן אלגרן (טום קרוז) הוא קפטן ותיק למוד הקרבות של מלחמת האזרחים האמריקנית ומלחמת האינדיאנים בחייל הפרשים של צבא ארצות הברית, סובל מדיכאון וסיוטים ומכור לאלכוהול בשל ייסורי המצפון שלו על חלקו במעשי הטבח באינדיאנים, ומתפרנס ממופעי הצגת כלי נשק של חברת וינצ'סטר.
הוא נשכר על ידי תעשיין יפני בשם אומורה, בשם קיסר יפן מייג'י, במטרה לאמן את צבא הקיסר.
זאת כדי שיוכל להתמודד מול קצמוטו (קן ואטאנבה), סמוראי וגנרל עבר בצבאו של הקיסר שהכריז על מרד.
עם הגעתו ליפן מתחיל אלגרן לפעול לאימון צבא יפן, אשר באותה תקופה לא מהווה משקל נגדי לכוחותיו של קצמוטו.
במהלך אחד הקרבות נשבה קפטן אלגרן על ידי כוחותיו של קצמוטו ומועבר כלאחר כבוד למחנהו של בנו נובטדה (שיין קויאמדה) בו הוא מתארח עד לסיום עונת החורף.
בכפרו של נובטדה הוא מחלים מייסוריו, לומד את דרכי הסמוראים ואת לחימתם, הופך לידידו של קצמוטו וקושר קשר עם אחותו של קצמוטו ועם שני ילדיה, שמארחים אותו בביתם בהוראתו של קצמוטו.
נייתן מחליט לאחר זמן לא רב לאמץ את דרכי הסמוראים ואת קוד הבושידו ולעזור להם כנגד צבאו של הקיסר וכנגד הקצין המפקד עליו, קולונל בגלי (מגולם על ידי טוני גולדווין), אותו נייתן שונא בכל ליבו בשל האחריות שלו במעשי הטבח באינדיאנים ומאשים אותו בסיוטיו.
עם בוא האביב, עוזב נייתן את הכפר יחד עם הסמוראים ורוכב איתם לטוקיו, שם הוא נפרד מהם.
הלורד קצמוטו בינתיים מצטרף למועצת שרי יפן, ומשום שסירב למסור את חרבו הוא נכלא בידי אומורה.
בכלא מציבים לו שתי אפשרויות- להתאבד או להיות מוצא להורג.
אלגרן החליט לנסות לשחרר את קצמוטו בזמן זה הוא מותקף על ידי אנשיו של אמורה (מגולם על ידי מאסטו האדרה) שמנסים לעכב אותו.
קפטן אלגרן מצליח בעזרתו של סיימון גרהם (מגולם על ידי טימותי ספאל) מתרגם בריטי בשירותו של הקיסר מייג'י, לחלץ את קצמוטו מהכלא ולברוח מהשבי אל מחנהו של קצמטו.
במהלך הבריחה נהרג נובוטדה, בנו של קצמוטו.
קפטן בגלי ואומורה ששמעו על הבריחה מחליטים לרדוף אחר שניהם ולחסל אחת ולתמיד את המרד שהנהיגו.
קצמוטו ואלגרן מכינים את שדה המערכה לקרב שבו הם ילחמו עד האדם האחרון על עקרונם ואמונתם בדרכו של הבושידו.
במהלך הקרב הקולונל מקריב פלוגה אחר פלוגה לקרב נגד קצמוטו ואנשיו רק כדי להפסיד לתחבולותיו ושיטות הטקטיקה של האחרון.
בקרב אפי אחרון קצימוטו ואלגרן עולים על סוסיהם עם השורדים מהקרב הראשון ורוכבים בגבורה אל גדודיו של קולונל בגלי רק כדי להיפגע ממטח הכדורים מתותח הגטלינג האימתני ברשותו של בגלי.
בצעד אחד אחרון מורה קצימוטו על אלגרן לעזור לו לבצע ספוקו (טקס התאבדות יפני מסורתי) ובכך למות בכבוד בשדה הקרב כאבות אבותיו.
אלגרן הפצוע מגיע אל טירתו של הקיסר מייג'י ומספר לקיסר כי קצמוטו מת ושאם הוא ייתן את ההוראה הוא ישמח לבצע את טקס הסיפוקו בעצמו.
הקיסר מכריז כי צעדי המודרניזציה שאימץ בהשפעת אומורה לא יכולים לבוא על חשבון השמירה על המסורת העתיקה, אותה ייצג קצמוטו.
אמורה כאקט של התגרות אחרונה צועק על אלגרן ועל חוצפתו וההתרסה כלפיו וכלפי הקיסרות.
הקיסר מציג את חרב הקיסרות ואומר לו שאם הדבר לא נראה בפניו הוא מרשה לו להתאבד.
אומורה ההמום יוצא מהחדר ובכך משאיר את הקיסר ואת אלגרן לשוחח על מהלך הקרב ועל גבורתו של קצמוטו ואנשיו.
בסצנה האחרונה ניתן לראות את נייתן חוזר לכפרו של נובוטדה במטרה לחיות את שארית חייו עם אחותו של קצמוטו.
טום קרוז - נייתן אלגרן
קן ואטאנבה - גנרל מוריסיטיגו קצימוטו
טוני גולדווין - קולונל בגלי
שיקשנסוק נאקמורה - הקיסר מייג'י
טימותי ספול - סיימון גרהם
בילי קונולי - זבולון גאנט
הצילומים התקיימו בניו זילנד, עם חברי הצוות היפני וצוות הפקה אמריקאי.
הר פוג'י צולם באמצעות CGI של כפי שניתן לראות מן יוקוהמה.
חלק מהכפר צולם באולפני האחים וורנר בברבנק קליפורניה.
הסמוראי הכסוף הוא דמות בדיונית של נבל-על מוטאנט שמופיעה בחוברות הקומיקס אקס-מן ביקום מארוול קומיקס.
הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Daredevil #111 מיולי 1974, ונוצרה על ידי הכותב סטיב גרבר והמאייר בוב בראון.
הסמוראי הכסוף הוא האלטר אגו של קניוצ'יו הראדה, מוטאנט יפני בעל הכוח להטעין כמעט כל דבר באנרגיית טכיונים, אשר גם מסוגלת לחתוך כל חומר מלבד אדמנטיום.
עוטה חליפה המבוססת על תלבושת הסמוראי המסורתית.
הראדה היה שומר ראשה של הטרוריסטית הנודעת וייפר, וגם שכיר חרב לעת מצוא.
כאשר עבד עבור וייפר, הוא נלחם נגד אויבים כמו ספיידרמן, האלמנה השחורה וקבוצות המוטנטים החדשים והאקס-מן.
הראדה הפך למנהיג שבט ישידה לאחר מותה של מאריקו ישידה, אחותו למחצה.
נהרג בחוברת Wolverine Vol.4 #1 מנובמבר 2010.
לאחר מותו, בנו שינג'ן הראדה השני נטל את זהות הסמוראי הכסוף והצטרף לאחוות המוטאנטים של מיסטיק.
דמותו של הסמוראי הכסוף מופיעה בסרט הלייב אקשן "וולברין".
הסלעים הנודדים היו במיתולוגיה היוונית קבוצה של סלעים שנעו בלב ים, והמעבר ביניהם היה מסוכן וכמעט בלתי אפשרי.
היחידים שהצליחו לעבור בשלום את הסלעים היו יאסון והארגונאוטים, שספינתם הצליחה לנווט ביניהם.
על פי הארגונאוטיקה, לאחר שעברה הספינה ארגו את הסלעים הם קפאו לנצח ולא המשיכו להתנגש, אורפאוס, שהיה משורר דגול ושר במהלך המעבר בין הסלעים טען שהסלעים קפאו בעקבות השירה שלו.
במסעם של הארגונאטים, על פי הארגונאוטיקה של אפולוניוס מרודוס, היו למעשה שתי קבוצות סלעים מסוכנים: "הסלעים המתנגשים" - הסימפלגדות (Symplegades), שני צוקי סלע אימתניים, שמקומם היה במצרי בוספורוס, בדרך הלוך, והסלעים הנודדים בדרך חזרה, ככל הנראה בקרבת סיציליה.
ליאסון סייעה בניסיונו לחצות את הסלעים הנודדים תטיס, יחד עם שאר נימפות הים, הנראידות.
באודיסיאה להומרוס, מדריכה קירקה את אודיסאוס כי "הסלעים הנודדים" נחצו בשלום רק על ידי ארגו, ספינתו של יאסון, וכי קיימת דרך חלופית להגיע לאיתקה - מעבר דרך מפלצות הים סקילה וכריבדיס.
אודיסאוס נענה לעצתה של קירקה, אך שישה מאנשיו מוצאים את מותם במלתעותיה של סקילה.
קיים ויכוח לגבי מיקומם של הסלעים: לפי האודיסיאה, מאחר שסקילה וכריבדיס שכנו במצר מסינה, הרי שהסלעים שוכנים בקרבת סיציליה.
לפי גישה אחרת הם שוכנים בצפון מערב יוון, אולי בחופים סלעיים בקרבת האי לפקדה.
ביצירתו יוליסס קרא ג'יימס ג'ויס לפרק העשירי בשם "הסלעים הנודדים", אך ככל הנראה התכוון דווקא לשני הצוקים שבמצר בוספורוס.
הסמינר הרוחני של טביליסי (בגאורגית: თბილისის სასულიერო სემინარია, תבּיליסיס סַסוּליאֵרוֹ סֵמינַריַה) היה בית ספר לחינוך נוצרי אורתודוקסי ולהכשרת מורים במאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20, שהוקם מחדש בשנת 1993.
בשנת 1899, בשנת הלימודים האחרונה שלו בסמינר הרוחני של טביליסי, סטלין הורחק מהלימודים עקב "אי-הופעה לבחינות מסיבה לא ידועה".
הסמינר הרוחני של טביליסי הוקם בשנת 1817 (בתקופת שלטונה של האימפריה הרוסית בגאורגיה) על ידי האגזרכיה הגאורגית של הכנסייה האורתודוקסית הרוסית; תחילה הייתה בו רק קתדרה לרטוריקה, שבה נלמד גם שפה וספרות רוסית, היסטוריה של רוסיה והיסטוריה של העולם.
בשנת 1823, בסמינר הרוחני של טביליסי נפתחה הקתדרה לפילוסופיה, שבה לימדו גם לוגיקה, מתמטיקה, פיזיקה ומדעי טבע.
בשנת 1827, לסמינר נוספה הקתדרה לתאולוגיה, שבה נלמדו גם תולדות הכנסייה וסלאבית כנסייתית עתיקה.
הלימודים בסמינר הרוחני נמשכו שש שנים, עד תעודת הגמר; במהלך כל השנים הללו, בסמינר לימדו שפות אירופאיות (גרמנית וצרפתית), שפות קלאסיות (לטינית ויוונית), ופדגוגיה.
בוגרי הסמינר יכלו לשמש כמורים בבתי ספר ציבוריים או כנסייתיים בכפרים; הם גם יכלו להמשיך את לימודיהם באקדמיה תאולוגית (שהכשירה כמרים) או לאוניברסיטה.
בסמינר הרוחני של טביליסי הונהגה משמעת כמו-צבאית, שנאכפה באמצעות עונשים משפילים, פולשנות לפרטיותם של התלמידים והלשנות הדדיות מצדם; המוסד הגביל מאוד את נגישותם של התלמידים לספרות לא-לימודית.
הרקטור של הסמינר משנת 1883, פאבל צ'ודצקי, אסר ללמד במוסד בשפה הגאורגית ואף כינה אותה "שפת כלבים"; בשנת 1886 הוא נרצח בדקירת חרב על ידי התלמיד י' לַר'יאשווילי.
חלק מתלמידי הסמינר הגיבו על צעדי הדיכוי של ההנהלה והמורים בהתארגנות חשאית - הם הקימו "עיתון", שאותו הם כתבו במו ידיהם, וחיברו גם כרוזים חתרניים; כתבי היד הללו הופצו על ידם בסמינר הרוחני ובקרב צעירי טביליסי, מה שהפך את המוסד החינוכי לאחד ממוקדי המאבק של הפעילות המחתרתית נגד המשטר הצארי.
המשטרה פיזרה את ההפגנה של תלמידי הסמינר הרוחני, 67 מהם הורחקו מהלימודים והמוסד נסגר זמנית; גם אחרי פתיחתו מחדש, הפעילות החתרנית של התלמידים העלתה לא אחת את השאלה, להעביר את הסמינר לדרום רוסיה - לסטברופול או אֵקֶַטֵרינוֹדַר (קרסנודר של היום).
עד סגירתו הסופית בשנת 1917, המוסד בכל זאת נשאר בטביליסי.
ב-23 שנות קיומו הראשונות, לסמינר הרוחני של טביליסי לא היה משכן עצמאי.
בשנת 1840 הסמינר עבר למשכנו החדש; היה זה בניין, שנבנה בשנים 1838-1835 על ידי האדריכלים האחים השווייצרים בֵּרנַרדוֹצי; הבניין הוקם בהזמנתו של איש העסקים הגאורגי יאקוֹבּ זוּבַּלַשווילי, ושימש כבית מלון עד רכישתו על ידי הכנסייה הרוסית.
בשנת 1903 החלה בניית משכנו החדש של הסמינר הרוחני של טביליסי ברובע ואקֵה; אדריכל המבנה החדש היה הרוסי אלכסנדר רוֹגוֹיסקי.
בשנת 1912, הסמינר עבר למשכנו החדש.
הבניין הישן של הסמינר הרוחני התחיל לשמש כמלוֹן "צארסקיֵה נוֹמֵרַה" - עד תחילת תקופת עצמאותה הקצרה של גאורגיה בשנת 1918. בשנת 1921 המבנה שוקם ולמשך תקופה קצרה שימש כמלון "פאלאס".
בתקופה הסובייטית, בשנת 1950, הבניין שוקם שוב, ומאז שוכן בו מוזיאון האמנות של גאורגיה.
עם סגירתו של הסמינר הרוחני של טביליסי בשנת 1917, המשכן החדש עוקל; בתקופה הסובייטית בבניין נחנך בית-חולים עירוני מס' 9, שקיים עד היום.
עם פתיחתו מחדש של הסמינר הרוחני בשנת 1993, הוא פועל במבנים שונים ברחבי העיר טביליסי.
הסמינר האמריקאי ע"ש אלכסנדר מוס (AMHSI או HSI) היא תוכנית אקדמית אמריקאית המציעה סמסטר בחו"ל – בישראל.
התוכנית היא אקדמית, המציעה נקודות זכות כלליות של אוניברסיטת מיאמי.
תוכנית הלימודים משלבת סיורים בישראל וביקור באתרים היסטוריים.
התוכנית פעילה לאורך כל השנה, והיא נמשכת מ-6 שבועות עד 18 שבועות.
הסמינר ממוקם בהוד השרון, בשטחי כפר הנוער מוסינזון.
הסמינר נוסד בשנת 1972 על ידי הרב מוריס קיפר בשיתוף עם הפדרציה היהודית של מיאמי.
הרעיון של הוראת היסטוריה במקום בו ההיסטוריה התרחשה היא הזדמנות חינוכית לחבר את התלמידים להיסטוריה והתרבות של ישראל.
בהמשך גדל הפרויקט מעבר לפלורידה והפך לפרויקט ארצי, ומקדם בברכה תלמידים מכל רחבי צפון אמריקה, אוסטרליה, ואירופה.
שריל סנדברג – סמנכ"ל תפעול של Facebook
לורן וייסברגר – מחברת הספר "השטן לובשת פראדה".
ברט רטנר – במאי קולנוע
הסלר ויטני היה מתמטיקאי אמריקאי, שתרם רבות לענפי הטופולוגיה האלגברית, הטופולוגיה הדיפרנציאלית והאלגברה ההומולוגית, אשר מהווים תחומים מרכזיים במתמטיקה המודרנית.
כמו כן, היה בין המייסדים של תורת הסינגולריות ותורת המטרואידים.
הסלר וויטני נולד ב-23 במרץ 1907 בעיר ניו יורק.
אביו, אדוארד, היה שופט בית המשפט העליון של ניו יורק.
אמו ג'וזפה הייתה אמנית ופעילה פוליטית.
משפחתו העמידה אישים מפורסמים רבים בתולדות ארצות הברית - בין היתר, סבי סבו מצד אביו הוא רוג'ר שרמן, מהאבות המייסדים של ארצות הברית, וכן דודו הגדול הוא ג'וסיה דוויט ויטני, שהיה האדם הראשון למפות את הר ויטני.
ויטני נישא שלוש פעמים שונות בחייו.
נישואיו הראשונים היו למרגרט ב-1930, עמה הביא שלושה ילדים: ג'יימס, קרול, ומריאן.
בשנת 1955 נישואיהם הסתיימו בגירושים, ולאחריהם נישא לאשתו השנייה, מארי.
לוויטני ומארי נולדו שתי בנות: שרה ואמילי.
בשנת 1986 הוא ומארי התגרשו, והוא נישא בפעם השלישית והאחרונה, לברברה.
פרט לעיסוקיו המתמטיים, לאורך חייו ויטני היה מטפס הרים נלהב.
כך כסטונדט צעיר, ויטני ובן דודו בראדלי היו הראשונים לטפס רכס ויטני-גלימאן שבהר קאנון שבניו המפשייר - טיפוס שנחשב אז לקשה ולמפורסם ביותר במזרח ארצות הברית.
הוא היה חבר במספר אגודות טיפוס, בניהן מועדון המטפסים השווייצרי, ולאורך השנים כבש את פסגות מרבית ההרים שבשווייץ.
כחלק מאורח חייו הספורטיבי, הוא נהג לצאת לריצות של כ-10-20 קילומטרים מידי יומיים.
בנוסף לזאת היה מוזיקאי חובב, ובתור נגן כינור וויולה היה חבר בלהקת המוזיקאים החובבים של אוניברסיטת פרינסטון.
שלוש שנים לאחר נישואיו השניים, ב-10 במאי 1989, ויטני נפטר בפרינסטון כתוצאה משבץ.
לבקשתו, אפרו הוטמן על פסגת הר דנטס-בלאנש שבגבול שווייץ-צרפת על ידי המתמטיקאי אוסקר בורלה, חבר נוסף במועדון המטפסים השווייצרי.
ויטני החל את דרכו באוניברסיטת ייל, בה למד במקביל פיזיקה ומוזיקה - את התואר הראשון בפיזיקה קיבל בשנת 1928, ואת התואר ראשון במוזיקה בשנת 1929. בשנת 1932 קיבל תואר דוקטור במתמטיקה בהנחייתו של ג'ורג' דייוויד בירקהוף.
עבודת הדוקטורט שלו, The Coloring of Graphs, עסקה בצביעת גרפים.
בשנת 1932, בעזרתו של בירקהוף, ויטני השיג משרת מרצה למתמטיקה באוניברסיטת הרווארד, וב-1934 מונה לפרופסור עוזר.
בשנים 1943-45 היה חבר כמתמטיקאי במועצת המחקר לביטחון לאומי של ארצות הברית, גוף שקם במסגרת מאמצי הלחימה של ארצות הברית במלחמת העולם השנייה.
בשנת 1946 מונה לפרופסור מן המניין.
לאחר 20 שנים של חברות בהרווארד, בשנת 1952 עזב לטובת כהונה כפרופסור למתמטיקה במכון למחקר מתקדם, המוסד בו נשאר להמשך חייו.
בשנת 1977 הפך לפרופסור אמריטוס.
בנוסף לזאת, בשנים 1953-56 כיהן כראש הפאנל המתמטי של הקרן הלאומית למדע.
בשנים 1979-82 כיהן כראש הוועדה הבינלאומית להוראת המתמטיקה של האיחוד המתמטי הבינלאומי.
ובשנת 1957 היה פרופסור אורח בקולז' דה פראנס.
ויטני היה חבר של האקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית וחבר זר של האקדמיה הצרפתית למדעים.
כמו כן, הוא היה חבר לשם כבוד של החברה הלונדונית למתמטיקה ושל החברה השווייצרית למתמטיקה, חבר האקדמיה למדעים של ניו יורק, ואף חבר החברה הפילוסופית האמריקאית.
בשנת 1969 קיבל את פרס הלמוש-פורד (Paul R.
בשנת 1976 קיבל את המדליה הלאומית למדעים של ארצות הברית.
בשנת 1983 הוא זכה בפרס וולף למתמטיקה, הניתן בישראל.
ולבסוף, בשנת 1985 הוא זכה בפרס לירוי סטיל של האגודה האמריקאית למתמטיקה.
מחקרו של ויטני בשנותיו הראשונות כמתמטיקאי היה בתורת הגרפים, לה השתייכה עבודת הדוקטורט שלו.
עבודתו בנושא משפט ארבעת הצבעים היוותה בסיס לחלקים מהוכחתו המפורסמת בעזרת מחשב משנת 1976. עבודתו בנושא הגיעה לשיאה בשנת 1933, כאשר במאמר מפורסם משנה זו הציג לראשונה את מושג המטרואיד: מבנה מרכזי בקומבינטוריקה המודרנית המכליל באופן מופשט מושגי אי תלות כגון אלו המופיעים באלגברה ליניארית ותורת הגרפים.
בשלב זה החל להתעניין בתחומי הטופולוגיה הדיפרנציאלית והטופולוגיה האלגברית, אשר היו בשלביהם ההתחלתיים.
השפעתו של ויטני על תחומים אלו הייתה רבה.
בין תרומותיו הראויות לציון, הוא הוכיח את משפט השיכון של ויטני, משפט יסודי בתחום הטופולוגיה הדיפרנציאלית המראה שכל יריעה חלקה ניתנת לשיכון במרחב אוקלידי ממימד מתאים, ובכך הראה את שקילותן של ההגדרות השונות ליריעה שנפוצו באותה התקופה.
עבודה חשובה נוספת שלו הייתה בתחומי האלגברה ההומולוגית והקוהומולוגית.
כך למשל, הוא היה האדם הראשון להגדיר את מושג המכפלה הטנזורית בצורתו המודרנית, וכן הראשון להגדיר מכפלה טנזורית עבור אובייקטים שאינם מרחבים וקטוריים.