tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
תחת הכינוי המלך בארט, באירוע פייבאק, שנערך ב-17 במאי, הוא התמודד מול אותו נוויל בקרב שבו הפסיד לאחרון כתוצאה מספירת חוץ.
המלך בארט השתתף בקרב תא ההדחות על האליפות הבין-יבשתית הפנויה, אך היה הראשון שהודח בקרב זה על ידי R-טרות'.
במופע המקדים לאירוע כסף בבנק, שנערך ב-14 ביוני, בארט הפסיד לטרות'.
לאחר ניצחונו של טרות', הוא הגדיר את עצמו כ"מלך מה קורה" וחבש שכמייה וכתר כדי ללעוג לבארט.
הפיוד בין השניים הגיע לשיאו באירוע באטלגראונד, שנערך ב-19 ביולי, ובו בארט ניצח את R-טרות'.
לאחר מכן, בארט יצר ברית עם סטארדאסט, ברית שנקראה בשם "אדוני החושך", כשהשניים יחדיו נוצחו על ידי נוויל ושחקן הקולנוע סטיבן אמל במסגרת האירוע סאמרסלאם, שהתקיים ב-23 באוגוסט, זאת לאחר שנוויל הצמיד את בארט לניצחון.
לילה לאחר האירוע, סטארדאסט בגד בבארט מכיוון שעלה לו בניצחון, דבר שהוביל לסיום השותפות בין השניים.
לאחר היעדרות קצרה, בארט חזר ב-28 בספטמבר בפרק של התוכנית Raw, כשתקף את נוויל וסטארדאסט.
בפרק של התוכנית Raw ב-5 באוקטובר, בארט עזר לשיימוס לנצח את נוויל, לאחר שבארט, שהיה נמצא בעמדת השידור במהלך הקרב, הסיח את דעתו של נוויל כדי ששיימוס ניצל זאת לטובתו.
לאחר מכן, בארט ושיימוס בחרו זה לזה, וגברו על נוויל וסזארו בקרבות זוגות גם בתוכנית Raw וגם בתוכנית סמאקדאון.
באירוע סדרת ההישרדות, שנערך ב-22 בנובמבר, בארט השתתף בקרב ההדחות המסורתי לצד שיימוס וקבוצת הניו דיי, כשקבוצתם נוצחה על ידי רייבאק, האוסוס והלוצ'ה דרגונס (קאליסטו וסין קארה).
לילה לאחר מכן בפרק של התוכנית Raw, בארט עזר לרוסב ושיימוס נגד רומן ריינס.
ב-9 בנובמבר במנצ'סטר, הכדורגלן ויין רוני סטר לבארט לאחר שבארט העליב אותו שוב ושוב.
ב-30 בנובמבר בפרק של התוכנית Raw, לאחר שהתערב בקרב ההגנה על אליפות העולם במשקל כבד של ה-WWE של שיימוס נגד ריינס, שיימוס הכריז על הקמת צוות "ליגת האומות" יחד עם בארט, רוסב ואלברטו דל ריו, כאשר כל אחד מהמתאבקים התאפיין בייצוג מדינה אחרת בעולם.
ב-14 בינואר 2016 בפרק של התוכנית סמאקדאון, בארט עזר לדל ריו לזכות באליפות ארצות הברית.
ב-7 במרץ 2016 בפרק של התוכנית Raw, בארט, יחד עם שיימוס ורוסב, התחרו מול דולף זיגלר בקרב האנדיקאפ 3 נגד 1, שבו בארט היה החבר היחיד בקבוצתו שהודח.
באירוע רודבלוק, שנערך ב-12 במרץ, בארט ושיימוס קראו תיגר על הניו דיי לקרב על אליפות הזוגות של ה-WWE.
שבוע לאחר מכן, בארט וקבוצת "ליגת האומות" תקפו את הניו דיי, לאחר שאלברטו דל ריו הפסיד לביג אי ואקסבייר וודס בקרב על תואר הזוגות.
לאחר המתקפה, שיימוס הציב בפני הניו דיי אתגר לקרב שלושה נגד שלושה ברסלמניה 32. בפרק של התוכנית סמאקדאון ב-17 במרץ, בארט ספג הפסד מול קופי קינגסטון.
באירוע רסלמניה, שהתקיים ב-3 באפריל, חבריו לקבוצה של בארט ניצחו את הניו דיי לאחר התערבות מצידו של בארט.
לילה לאחר מכן בפרק של התוכנית Raw, בארט ושיימוס איתגרו את הניו דיי לקרב על אליפות הזוגות, אך לא נחלו הצלחה בקרב ביניהם.
לאחר הקרב, ליגת האומות האשימה את בארט בהיותו "החוליה החלשה" בקבוצה, כשתקפה אותו וגירשה אותו מהקבוצה.
זו הייתה ההופעה האחרונה של בארט ב-WWE.
ב-6 במאי, ארגון ה-WWE הודיע כי בנט שוחרר.
לאחר שחרורו, בנט הצהיר כי בחר שלא לחתום על חוזה חדש בארגון באוגוסט 2015, כשחוזהו היה אמור להסתיים ביוני 2016, אך ה-WWE הסכים לשחרור מוקדם מהחוזה שלו.
הוא ביקש להשתחרר מהחוזה שלו עקב לוח הזמנים העמוס ומכיוון שדמותו מיצתה את עצמה.
לאחר מכן, לקח בנט הפסקה מהיאבקות על מנת להתמקד בקריירת המשחק שלו, אך לא שלל חזרה לזירה בבוא היום.
לאחר שעזב את ה-WWE, בנט החל לעבוד במספר משרות בענף ההיאבקות שאינן חייבו אותו לפעילות בזירה.
הוא ערך מספר הופעות בארגון ההיאבקות WhatCulture Pro Wrestling (WCPW), שמותג מחדש בשם Defiant Wrestling, שם שימש כג'נרל מנג'ר.
שנה לאחר מכן, הוא הצטרף לארגון ההיאבקות הבריטי World of Sport Wrestling (WOS) כמנהל ופרשן.
בנט הופיע בפרק גמר העונה הרביעית של התוכנית Lucha Underground ב-8 בנובמבר 2018. בדצמבר 2019, הוא שימש כפרשן עבור ארגון ההיאבקות National Wrestling Alliance (NWA).
ב-26 באוגוסט 2020 בפרק של התוכנית NXT, שהפך למותג השלישי בגודלו בארגון בזמן שאינו היה נוכח, בנט חזר ל-WWE תחת שמו הקודם וייד בארט על מנת לשמש כפרשן בעסקה של הופעה אחת.
הוא הפך לחבר רשמי בצוות הפרשנות של NXT בשבוע שלאחר מכן.
ב-17 בספטמבר, בארט הודיע בראיון לספורטס אילוסטרייטד שהוא חתם על חוזה לשנה אחת עם ה-WWE כדי להפוך לחבר קבוע בצוות השידור של NXT.
ב-6 באוקטובר 2022, הארגון הודיעו שהם מחלקים מחדש את צוותי הפרשנות והראיונות שלהם בין המותגים השונים, כאשר בארט עבר לסמאקדאון כדי להיות פרשן לצד מייקל קול.
ב-5 באוגוסט 2023, ארגון ה-WWE ביצע שינויים נוספים בצוותי הפרשנים שלהם והעבירו את בארט למותג Raw.
בפרק של התוכנית Raw ב-29 בינואר 2024, בארט הוחלף על ידי פאט מקאפי, כאשר הוא חזר לצוות הפרשנים של סמאקדאון לצד קורי גרייבס.
הוא חזר ל-Raw ב-2 בספטמבר לצד ג'ו טסיטורה.
בשנת 2013, בארט השתתף בתפקיד מזערי במותחן הפשע Dead Man Down.
באפריל 2015, דווח שהוא ישחק בתפקיד של "מתנקש אירופאי מסוכן" בסרט Eliminators, שהופק על ידי הסטודיו של ה-WWE ושוחרר לאקרנים באוקטובר 2016.
בנובמבר 2014, בנט קיבל גרין קארד, אשר הכיר בו כתושב קבע של ארצות הברית במשך עשר השנים הבאות.
בנט הוא מעריץ מושבע של קבוצת הכדורגל של עיר מולדתו, פרסטון נורת' אנד.
ב-29 בינואר 2021, בארט קיבל אזרחות אמריקאית.
האליפות האירופית במשקל כבד של Dropkixx IWC (פעם אחת)
אליפות הזוגות של FCW (פעמיים) - עם דרו מקינטייר
אליפות הזוגות הדרומית של OVW (פעמיים) - עם פול בורצ'יל
PWI דירג אותו במקום ה-19 מתוך 500 המתאבקים הטובים ביותר לשנת 2011
האליפות הבין יבשתית (חמש פעמים)
טורניר המועמדות לאליפות הבין יבשתית (2014)
וֵייהָאי (בסינית: 威海; בפין-יין: Wēihǎi; בעבר נקראה וֵייהָאי-וֵיי (בסינית מפושטת: 威海卫; בסינית מסורתית: 威海衞; בפין-יין: Wēihǎiwèi)) היא נציבות עירונית ועיר נמל במחוז שאנדונג שבמזרח הרפובליקה העממית של סין.
על פי מפקד האוכלוסין משנת 2020, אוכלוסיית הנציבות העירונית מנתה כ-2.9 מיליון תושבים, מתוכם כ-1.73 מיליון בשני הרבעים.
הנציבות משתרעת על פני 5,956 קמ"ר ב שבקצה המזרחי של מחוז שאנדונג וגובלת בנציבות העירונית יֵנְטָאי במערב וב משאר הכיוונים ומרוחקת כ-460 ק"מ צפון-מזרחית לבירת המחוז ג'ינאן.
מתוכננת רכבת תחתית עם ארבעה קווים ונתיב באורך 204 ק"מ שיקשר בין כל מחוזות העיר.
הנציבות העירונית וייהאי מחולקת לשני רבעים ושתי נפות עירוניות:
מפהשםסיניתפין-ייןאוכלוסייה (מפקד 2020)שטחצפיפותרובע חואנצווי环翠区Huáncuì Qū1,164,7301,0141,149רובע ונדנג文登区Wéndēng Qū563,5291,590354.4הנפה העירונית ז'ונגצ'נג荣成市Róngchéng Shì714,2111,669427.9הנפה העירונית 乳山市Rŭshān Shì464,0781,683275.7
וייד מנסון בולדווין הרביעי הוא כדורסלן אמריקאי, המשחק בעמדות הרכז והקלע בפנרבחצ'ה מליגת העל הטורקית והיורוליג.
בולדווין נולד בעיירה מונטגומרי, ניו ג'רזי, למד בתיכון אימקולטה בסומרוויל, ניו ג'רזי, והועבר לתיכון סנט ג'וזף במטוקן, ניו ג'רזי לפני שנתו הראשונה.
כסטודנט שנה ראשונה בקולג' בולדווין פתח 24 מתוך 35 משחקים והעמיד ממוצעים של 9.3 נקודות, 4.1 ריבאונדים, 1.4 חטיפות ו-4.4 אסיסטים למשחק, תוך כדי קליעה של 43.9% מטווח של שלוש נקודות.
במהלך השנה השנייה שלו, הוא העמיד ממוצעים של 14.1 נקודות, 4 ריבאונדים ו-5.2 אסיסטים למשחק, תוך כדי קליעה של 40.6% מטווח שלוש נקודות 80% מהקו.
ב-28 במרץ 2016, הכריז בולדווין על מועמדותו לדראפט ה-NBA, תוך שהוא מוותר על השנתיים האחרונות שלו בקולג'.
לאחר שנבחר בדראפט ה-NBA 2016 במקום ה-17 על ידי ממפיס גריזליס, חתם בולדווין על חוזה בקבוצה.
במשחקו הראשון בליגת ה-NBA הוא רשם שבע נקודות, חמישה ריבאונדים, שישה אסיסטים, שלוש חסימות ושלוש חטיפות ב-24 דקות בניצחון קבוצתו 102–98 על מינסוטה טימברוולבס.
הפעם הראשונה שקלע בולדווין בדו ספרתי היה כשקלע 11 נקודות בניצחון קבוצתו 96–91 על פילדלפיה 76'.
לאחר כמה חודשים מוצלחים עם הגריזליס עבר בולדווין בהשאלה לאיווה וולבס מליגת הפיתוח של ה-NBA.
באוקטובר 2017 הגריזליס שחררו את בולדווין, והוא נאלץ לעזוב גם את ממפיס גריזליס וגם את איווה וולבס.
ב-19 באוקטובר 2017 חתם בולדווין בפורטלנד טרייל בלייזרס.
תחת הטרייל בלייזרס הושאל בולדווין לטקסס לג'נדס מליגת הפיתוח של ה-NBA למשך עונת 2017/2018.
ב-4 בפברואר עבר בולדווין כחלק מטרייד ל-קליבלנד קאבלירס יחד עם ניק סטאוסקאס ועוד שתי בחירות דראפט עתידיות, עבור רודני הוד.
ב-7 בפברואר עברו בולדווין וסטאוסקאס ליוסטון רוקטס.
יום אחר כך כחלק מטרייד עבר עם סטאוסקאס לאינדיאנה פייסרס, תמורת שתי בחירות דראפט עתידיות בסיבוב השני ב-2021. יום אחרי שהגיע לקבוצה היא שחררה אותו.
בפברואר 2019 הצטרף לראפטורס 905 מליגת הפיתוח של ה-NBA.
ב-17 ביולי 2019 חתם בולדווין באולימפיאקוס מליגת העל היוונית והיורוליג, שם העמיד ממוצעים של 5.5 נקודות, 1.8 ריבאונדים ו-1.8 אסיסטים למשחק (ביורוליג).
ב-27 ביולי חתם בולדווין בבאיירן מינכן מליגת העל הגרמנית והיורוליג, שם העמיד ממוצעים של 15.3 נקודות, 3.9 אסיסטים ו-2.9 ריבאונדים למשחק (ביורוליג).
בהופעת הבכורה שלו עם באיירן מינכן ביורוליג רשם 18 נקודות, 4 אסיסטים ו-3 ריבאונדים.
ב-10 ביולי 2021 חתם בסאסקי בסקוניה.
ב-19 בינואר שבר בולדווין שיא קריירה של 33 נקודות ביורוליג נגד אלבה ברלין בניצחון קבוצתו 87-74. ב-9 בפברואר שבר שיא קריירה שוב עם 38 נקודות בהפסד קבוצתו 86–89 לכוכב האדום.
בחודש מרץ 2023 נבחר לשחקן מצטיין החודש ביורוליג עם ממוצעים חודשיים של 18.7 נקודות ו-5 אסיסטים יחד עם מדד יעילות של 20.3.
בסיום עונת נבחר בולדווין ל-MVP של סדרת הגמר בליגת העל הישראלית, כשמכבי בהובלתו מנצחת את הפועל תל אביב בסדרה בתוצאה 2:1 וזוכה באליפות.
בחודש מרץ 2024 נבחר שוב לשחקן מצטיין החודש ביורוליג.
ב-10 ביולי 2024 חתם בולדווין על חוזה לשנתיים בפנרבחצ'ה.
וייד־ג'יילס היא מערכת תעתוק ללטינית של מנדרינית תקנית.
היא פותחה בראשיתה על ידי תומאס פרנסיס וייד באמצע המאה ה-19, ופורסמה בצורתה הנוכחית במילון סיני-אנגלי שערך הרברט ג'יילס בשנת 1892. השיטה משרתת תפקיד דומה לשיטת פין-יין לתעתוק של מנדרינית, שהיא השיטה המועדפת על ידי הרפובליקה העממית של סין והחליפה את שיטת וייד ג'יילס כמעט לחלוטין.
מערכות הליטון שהיו בשימוש עד סוף המאה ה-19 התבססו על ניב נאנג'ינג של מנדרינית, אך שיטת וייד ג'יילס התבססה על ניב בייג'ינג והייתה מערכת התעתיק המוכרת בעולם דובר האנגלית במשך רוב המאה ה-20. שתי צורות התעתיק שימשו למטרות דואר.
שיטת וייד-ג'יילס הוחלפה רשמית ב-1958 עם אימוץ הפין-יין בסין היבשתית, למעט מספר צורות לטיניות שהשתרשו.
בטאיוואן עדיין נהוג לתעתק שמות מקומות ואנשים בתעתיק וייד-ג'יילס.
וַייטְ'ס פֶרִי הייתה מעבורת כבל שפעלה על פני נהר הפוטומק במשך 234 שנים והאחרונה מתוך 100 שפעלו בנהר.
המעבורת הובילה מכוניות, אופניים והולכי רגל בין מחוז לודון , וירג'יניה ומחוז מונטגומרי , מרילנד.
כיום האתר מציע שירותי דייג ופנאי כולל שיט בקאנו.
עד לסגירתה ב-2020, המעבורת הסיעה בין 600 ל-800 לקוחות מדי יום.
כבר המתיישבים הראשונים זיהו כי המים השקטים יחסית של נהר הפוטומק במקום, יספקו מיקום אידיאלי למעבורת.
ואכן, בשנת 1786 נפתחה בעיירה ליסבורג , מעבורת שקישרה בין שתי גדות הנהר: האחת בווירג'יניה והשנייה שמנגד במרילנד.
המעבורת נקראה בעת ההיא "המעבורת של קונארד".
בסוף שנות ה-60 של המאה ה-19, לאחר סיום מלחמת האזרחים, ניהל את המעבורת מפקד גדוד בדימוס של צבא הפדרציה בשם אלישע ווייט , אשר שינה את שם המעבורת לוייט'ס פרי.
בשנת 1871, החל להתפתח ויכוח בדבר ההרשאה לנחיתת המעבורת בגדה של מרילנד, שהייתה קרקע פרטית של חווה בשם רוקלנד.
בשנת 2004 הרחיבו בעלי המעבורת את אזור הנחיתה בגדה של חוות רוקלנד, מרילנד וללא הרשאה.
החל סכסוך משפטי, שבמשך 16 שנה לא הצליחו להגיע לעמק השווה, והמעבורת נסגרה בדצמבר 2020.
סגירת המעבורת הביאה לתרעומת וכעסים רבים בקרב התושבים והסוחרים שהשתמשו בשירותי המעבורת בשתי המדינות עד לסגירתה.
הם נאלצו לבזבז 4 שעות מדי יום כדי לחצות את הנהר באמצעות כביש מס' 15 אגב נסיעה של 100 קילומטר לכל צד, במקום שלוש וחצי דקות בלבד באמצעות המעבורת.
מחקר משותף של שני המחוזות משתי המדינות בוצע כדי לבחון את האפשרויות השונות להפעלה, למרות חילוקי הדעות בין בעלי המעבורת (החדשים) לבעלי החווה.
לפי המחקר, הרי שבמודל השיקום בבעלות ציבורית, המעבורת תפסיד כסף בחמש שנות השירות הראשונות.
ברם, לפי מודל בבעלות ציבורית ומופעלת קבלן, יתקבל רווח קל לאחר חמש שנים.
לפי מודל המופעל על ידי קבלן, המחקר אמר ש"רווח משמעותי" יתקבל מדי שנה בהשוואה לשנים קודמות.
עד כה המאמצים השונים לא הביאו לתוצאות מעשיות.
אתר העגינה של המעבורת במחוז מונטגומרי נקרא על שם המעבורת, ובשנת 2017 התפרסם כאתר הפרטי, שאליו הועבר פסלו של החייל מצבא הקונפדרציה, שהיה מוצב עד אז באזור ציבורי בעיר הסמוכה רוקוויל שבמרילנד.
זאת במסגרת המגמה בארצות הברית להסרת אנדרטאות לזכר מנהיגי הקונפדרציה מהמרחב הציבורי.
וייג'ר סוויין היה קולונל בצבא האיחוד במהלך מלחמת האזרחים האמריקאית, ומונה כקצין האחרון בדרגת מייג'ור גנרל בכוחות המתנדבים של צבא האיחוד.
סוויין קיבל את העיטור הצבאי הגבוה ביותר של ארצות הברית, מדליית הכבוד, עבור מעשיו ב.
הוא גם שימש כמושל הצבאי של אלבמה החל מ-2 במרץ 1867 ועד 14 ביולי 1868 לאחר קבלת חוק השיקום הראשון על ידי הקונגרס של ארצות הברית עד לקבלתה מחדש של אלבמה כמדינה באיחוד.
רוברט פטון נותר מושל אלבמה להלכה במהלך תקופה זו, אך כמפקד הצבאי המקומי, שלט סוויין על ממשלת המדינה.
במהלך תקופת השיקום, פיקח סוויין על משרד העבדים המשוחררים באלבמה וסייע להקים בתי ספר לאפרו-אמריקאים במדינה.
הוא היה האדם הראשון שנולד לאחר קבלתה של אלבמה כמדינה שמשל עליה.
וייג'ר סוויין נולד בקולומבוס, אוהיו, כבנו של נוח סוויין, שכיהן כשופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית.
הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת ייל והיה לעורך דין באוהיו.
במהלך מלחמת האזרחים האמריקאית, שירת סוויין כקצין שדה באחד מהרגימנטים של אוהיו שהשירות בהם הוגדר לשלוש שנים.
באוגוסט 1861 מינה אותו מושל אוהיו ויליאם דניסון כמייג'ור של רגימנט הרגלים המתנדבים ה-43 של אוהיו, שהתארגן במאונט ורנון שבאוהיו.
הוא לחם בקרב לוקה וב, וקודם לתפקיד הקולונל של הרגימנט, אשר התפנה עקב מותו של קודמו בתפקיד.
סוויין הוביל את הרגימנט בהצטיינות במהלך ובמהלך מערכת הקרוליינות עד 2 בפברואר 1865, כאשר הוא נפצע קשה ב בקרוליינה הדרומית, וכתוצאה מהפציעה נקטעה רגלו הימנית.
ב-13 במרץ 1865 קידם הנשיא אברהם לינקולן את סוויין לדרגת בריגדיר גנרל.
ב-1 במאי 1866 קידם הנשיא אנדרו ג'ונסון את סוויין לדרגת מייג'ור גנרל בצבא המתנדבים, בתוקף מ-20 ביוני.
מינוי זה הסתמך על מינויו לדרגה זו כדרגת ייצוג עוד במרץ אותה שנה.
הוא היה איש צבא המתנדבים האחרון שקודם לדרגה זו במהלך תקופת מלחמת האזרחים.
הוא גם שימש כקולונל המפקד של רגימנט הרגלים ה-45 של ארצות הברית.
ב-10 באפריל 1867 מינה הנשיא ג'ונסון את סווין כמייג'ור גנרל בדרגת ייצוג בצבא הסדיר.
בספטמבר אותה שנה שוחרר סוויין מצבא המתנדבים, אך המשיך לשרת בצבא הסדיר.
לאחר המלחמה שירת סוויין כראש משרד העבדים המשוחררים באלבמה החל מ-26 ביולי 1865 ועד 14 בינואר 1868. החל מ-2 במרץ 1867 ועד 14 ביולי 1868, בתוקף תפקידו כמפקד הצבאי המקומי, שלט סוויין למעשה בממשלת אלבמה, אף על פי שרוברט פטון נותר להלכה כמושל אלבמה במהלך תקופה זו.
ב-15 במרץ 1869 סיים סוויין את תפקידו, כאשר הצבא אורגן מחדש והרגימנט שלו התמזג עם רגימנט הרגלים ה-14 של הצבא.
ב-1 ביולי 1870 הוא השתחרר משירותו הצבאי.
הוא עבר אז לטולידו, אוהיו שם הוא פתח משרד עורכי דין.
ב-1881 הוא עבר לניו יורק, שם הוא פתח משרד עורכי דין אחר, שהתמחה בייצוג חברות טלגרף וחברות רכבת.
ב-1893 הוענקה לסוויין מדליית הכבוד עבור "גבורה בולטת בהשבת הסדר על כנו ברגע קריטי ובהובלת הרגימנט שלו בהתקפה" במהלך קרב קורינת'.
בהמשך היה סוויין דירקטור בחברת הנאמנות של צפון אמריקה , לצידם של ג'ון גריפין קרלייל ועדלי סטיבנסון.
וייג'ר סוויין נפטר בניו יורק ב-18 בדצמבר 1902. הוא נטמן בבית הקברות הלאומי ארלינגטון.
וייז'י-פונסנה הוא כפר במחוז סבואה עילית בחבל אוברן-רון-אלפ, במזרח צרפת, ליד הגבול עם שווייץ.
וייז'י-פונסנה שוכן בגובה 430 מטר, 10 ק"מ דרומית-מערבית לעיר ז'נבה שבשווייץ" ליד גבול שווייץ, 17 ק"מ מצפון לאנמאס (Annemasse) ו-2 ק"מ מאגם ז'נבה.
שטח היישוב כ-1,300 הקטאר, רובם שטחי חקלאות ויער.
וייז'י-פונסנה מחוברת לכביש 5 הבין-עירוני (Route nationale 5), היא חלק מרשת האוטובוסים שמרכזה בז'נבה, Transports publics genevois, מגיעים אליה אוטובוסים של חברת תונון (Thonon).
וייז'י-פונסנה היא יישוב כפרי, מיושב בדלילות.
למרות שטחה הגדול היו בה ב-2020 פחות מ-4,000 תושבים.
האזור שייך לאזור התיירותי ז'נבה-אנמאס, אזור של חוף אגם ז'נבה ומסלולי טיול בהרים.
משנות התשעים עד 2018 פחת במעט שיעור הקרקע החקלאית בכפר.
כמעט חצי משטח היישוב הוא יער, רבע מהאדמה היא חקלאית וחמישית ממנה מיושבת באדם.
בכפר עובר הנהר מרנו (Le Marnot), יובל המתמזג עם הנהר ארמנס.
הכפר מורכב מארבעה כפרים קטנים: וייז'י (Veigy-village), פונסנה (Foncenex), קרבי (Crevy) ולה-ורייר (les Verrières), שכולם עוברים תהליכי אורבניזציה.
אזורי חקלאות ודיור הופכים לאזור מסחר, וצירי תנועה מורחבים.
במקביל נעשה מאמץ לשמור על הצביון הכפרי של האזור.
האזכור הראשון של שם הכפר הוא במסמכים משנת 1287, מסמכים של מושל "האי" של ז'נבה (L'Île).
ייתכן שמקור השם הוא בשם קדום של יישוב קודם, גאלו-רומי, בשם ולגיוס (Velgius).
בדיאלקט הסאבויארדי (Savoyard), שעוצב בתקופת דוכסות סבויה, נקרא המקום Vêzhi-Fonsné.
עם זאת, יש עדויות לקיום יישוב שם בתקופות פרה-היסטוריות.
האזור היה בידי האלוברוגים ולאחר מכן בידי הרומאים.
המסחר שגשג בתקופה הרומאית באזור זה, שהיה נקודת מסחר על הדרך לז'נבה.
בימי הביניים המאוחרים נשדד האזור על ידי אנשי אזור ברן, שביקשו למנוע מדוכסות סבויה להשתמש במשאביו.
ב-1795 אוחדו הכפרים וייז'י ופונסנה לישות שלטונית אחת וכעבור עשר שנים אוחדו גם הקהילות הדתיות של הכפרים.
כוחות של הרפובליקה הצרפתית הצעירה עברו באזור במהלך הפלישה הצרפתית לשווייץ ב-1798. תושבים מווייז'י-פונסנה השתתפו ב, בהם הגנרל לואי פייר אמה שסטל (Louis Pierre Aimé Chastel), יליד וייז'י.
האזור נמסר לשווייץ בחוזה טורין, אבל בהצבעה עממית ב-1860 הצביע רוב התושבים על השבתו לצרפת.
במלחמת העולם השנייה פעלו תושבים באזור להצלת יהודים שנרדפו על ידי הנאצים ובעלי בריתם הצרפתים.
בהם היו ז'אן ז'וזף רוזה, ז'וזף לנסון ובתו תרז נורי, ופרנסואה פרילה (François Périllat).
הם הוכרו כחסידי אומות העולם על ידי יד ושם ב-1989.
וייז'י-פונסנה עבר מ-2015 מקנטון דובן (Douvaine) לקנטון סיז (Sciez) המשתייך לקומונת בא-שבלה (Bas-Chablais) מ-2017, חלק מאיחוד קומונות תונון (Thonon Agglomération) תחת המושלת מריון לן (Marion Lenne) ממפלגת רנסאנס החל מהבחירות בשנת 2017. ראש המועצה של וייז'י-פונסנה החל מ-2020 היא קתרין בסטר (Catherine Bastard) מהימין.
בסוף המאה ה-18 היו בכפר כ-600 תושבים.
בתקופת אביב העמים היו בו מעל אלף תושבים, אך מספר התושבים צנח עד פחות מ-800 בתחילת המאה ה-20 ונותר כך עד סוף מלחמת העולם השנייה.
משנות השישים חלה עלייה במספר התושבים וכיום מספרם כמעט 4,000.
בכפר יש כ-1,500 עובדים זרים שחוצים מדי יום את הגבול משווייץ (Commuter workers) ובתמורה להעסקתם מקבלת צרפת תשלום משווייץ.
מאות מעובדי היום האלה רכשו בתים בווייז'י-פונסנה.
בכפר קרוי גן ילדים על שם ז'וזף לנסון ובית ספר יסודי על שם פרנסואה פרילה.
ווייד המפטון השלישי היה נצר לאחת המשפחות העשירות ביותר בדרום לפני מלחמת האזרחים, בעל אלפי דונמים של אדמת כותנה בקרוליינה הדרומית ובמיסיסיפי, כמו גם אלפי עבדים.
הוא הפך לגנרל בכיר בצבא הקונפדרציה בארמיית צפון וירג'יניה במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית.
לאורך הקריירה שלו הוא היה גם פוליטיקאי דמוקרטי מוביל בעניינים מדינתיים וארציים.
עד 1877 בסוף עידן השיקום, המפטון הפך למנהיג של הגואלים, תושבי הדרום הלבנים שנלחמו בהצלחה כדי להחזיר את העליונות הלבנה במדינה.
מסע הבחירות שלו למושל היה בסימן אלימות נרחבת מצד החולצות האדומות, קבוצה סמי-צבאית לבנה ששיבשה את הבחירות ודיכאה מצביעים שחורים במדינה.
המפטון נבחר למושל, וכיהן בין השנים 1876 ל-1879. לאחר מכן, כיהן בשתי קדנציות כחבר הסנאט של ארצות הברית מ-1879 עד 1891.
וייד המפטון השלישי נולד ב-28 במרץ 1818 בצ'ארלסטון, קרוליינה הדרומית, והיה בנם הבכור של "קולונל" וייד המפטון השני (1791 – 1858) ואן (לבית פיצסיימונס) המפטון.
אמו הייתה ממשפחה עשירה בצ'ארלסטון.
לאחר מלחמת 1812 הרוויח אביו הון על ספקולציות קרקעות במדינות הדרום.
המפטון האב היה קצין דרגונים במלחמת 1812 ועוזרו של הגנרל אנדרו ג'קסון בקרב ניו אורלינס.
וייד המפטון השלישי גדל במשפחת בעלי מטעים עשירה, וקיבל השכלה פרטית.
היו לו ארבע אחיות צעירות יותר.
היו לו חיי חוץ פעילים; הוא רכב על סוסים וצד, במיוחד באחוזת הקיץ של משפחתו בקרוליינה הצפונית, היי המפטון.
כל חייו יצא למסעות ציד לבדו לתוך היער, וצד דובים שחורים אמריקנים בסכין בלבד.
בשנת 1836 סיים המפטון את לימודיו בקולג' קרוליינה הדרומית (כיום אוניברסיטת קרוליינה הדרומית) והוכשר למשפטים, למרות שמעולם לא עסק במקצוע.
אביו הקצה לו מטעים מסוימים לנהל בקרוליינה הדרומית ובמיסיסיפי.
המפטון הצעיר הפך לפעיל בפוליטיקה הדמוקרטית במדינה.
הוא נבחר לאספה הכללית של קרוליינה הדרומית ב-1852 וכיהן כסנאטור מ-1858 עד 1861. לאחר שאביו של המפטון מת ב-1858, הוא ירש הון עצום, מטעים ועבדים.
במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית שירת המפטון בצבא הקונפדרציה, והתפטר מהסנאט של קרוליינה הדרומית כדי להתגייס כטוראי למיליציה של קרוליינה הדרומית.
מושל קרוליינה הדרומית התעקש שהמפטון יקבל מינוי של קולונל.
למרות שלא היה לו ניסיון צבאי, שנותיו בניהול מטעים ובשירות בממשלת המדינה נחשבו לסימנים של מנהיגות.
יתר על כן, גברים עשירים מונו על סמך מעמד חברתי והציפייה מהם לממן יחידות צבאיות.
המפטון ארגן את "לגיון המפטון", שהורכב משש פלוגות חיל רגלים, ארבע פלוגות פרשים וסוללת ארטילריה אחת.
הוא שילם עבור כל הנשק לחיילי היחידה.
המפטון התגלה כפרש טבעי — אמיץ, נועז ופרש מעולה.
מבין קצינים ללא ניסיון צבאי קודם, הוא היה אחד משלושה שהגיעו לדרגת לוטננט גנרל, האחרים היו נייתן בדפורד פורסט וריצ'רד טיילור.
הקרב הראשון שבו השתתף המפטון היה קרב בול ראן הראשון, שם פרס את יחידתו ברגע מכריע, תוך חיזוק קו לוחמי קונפדרציה שנסוגו מבאק היל, והעניק לחטיבה של תומאס ג'ונתן ג'קסון את הזמן להגיע לשדה הקרב וכונן קו הגנה.
כדור סרט את מצחו של המפטון כשהוביל מתקפה נגד עמדת ארטילריה אמריקאית.
זה היה הראשון מבין חמישה פצעים שהוא ספג במהלך המלחמה.
במהלך החורף של 1861–1862, הלגיון של המפטון הוקצה לפיקודו של גוסטבוס וו.
הדיוויזיה של סמית' ליוותה את שאר צבאו של ג'וזף א.
ג'ונסטון מצפון וירג'יניה במורד חצי האי וירג'יניה כדי לסייע במצור על יורקטאון (1862) לפני שג'ונסטון נסוג לריצ'מונד.
ב-23 במאי 1862 הועלה המפטון לדרגת בריגדיר גנרל.
בקרב שבעת האורנים ב-31 במאי 1862 הוא נפצע קשה בכף הרגל, אך בעודו תחת אש, נשאר על סוסו בזמן שהרגל טופלה.
המפטון חזר לשדה הקרב בזמן כדי להתמנות כמפקד חטיבת חי"ר עבור סטונוול ג'קסון בתום קרבות שבעת הימים, למרות שהחטיבה לא נלחמה בקרב באופן משמעותי.
לאחר מערכת חצי האי, הגנרל רוברט לי ארגן מחדש את כוחות הפרשים שלו כדיוויזיה בפיקודו של ג'ב סטיוארט, שבחר בהמפטון ככפוף בכיר שלו לפקד על אחת משתי חטיבות פרשים.
החטיבה של המפטון הושארה בריצ'מונד כדי למסך את נסיגת מקללן מחצי האי, בעוד ששאר חיילי הארמייה השתתפו במערכת צפון וירג'יניה.
לפיכך, המפטון ואנשיו החמיצו את הקרב השני על מנאסס, והצטרפו מחדש לארמייה זמן קצר לאחר מכן; אך נכחו בקצה השמאלי של קו הקונפדרציה בשארפסבורג.
החטיבה שלו נבחרה להשתתף בפשיטה של סטיוארט בצ'מברסבורג באוקטובר 1862, שבה מונה המפטון לזמן קצר ל"מושל צבאי" של העיירה בעקבות כניעתה לפרשים של הקונפדרציה.
במהלך חורף 1862, המפטון הוביל סדרה של פשיטות פרשים מאחורי קווי האויב ולכד שבויים ואספקה רבים ללא נפגעים, וזכה לשבחים מהגנרל לי.
בנובמבר 1862, הוא לכד 137 אנשי רגימנט הפרשים השלישי של פנסילבניה בכנסייה הפרסביטריאנית של הארטווד.
המפטון לא נכח בקרב פרדריקסברג או בקרב צ'נסלרסוויל בשל הקצאתו לפשיטות במקומות אחרים.
בקרב ברנדי סטיישן, הקרב הגדול ביותר במלחמה בו השתתפו בעיקר פרשים, המפטון נפגע קלות, ואחיו הצעיר פרנק נהרג.
מיד לאחר מכן, בריגדת המפטון השתתפה במתקפת סטיוארט בפנסילבניה, שסבבה סביב צבא ארצות הברית ואיבדה קשר עם לי.
סטיוארט והמפטון הגיעו לסביבות גטיסברג, פנסילבניה, מאוחר ב-2 ביולי 1863. בעודם רק מחוץ לעיר, המפטון נתקל בחייל פרשים אמריקאי שכיוון רובה לעברו ממרחק של 200 יארד.
המפטון הסתער לעבר החייל לפני שיכל לירות, אך חייל אחר פגע בו בגבו בסכין פרשים.
ב-3 ביולי, המפטון הוביל את התקפת הפרשים ממזרח לגטיסבורג, בניסיון לשבש את עורף צבא האיחוד, אך נתקל בחיל פרשים של כוחות האיחוד.
הוא ספג שני חתכים נוספים בסכין פרשים בראשו, אך המשיך להילחם עד שנפגע שוב עם רסיסים בירך.
בייקר נטל את הפיקוד על בריגדת המפטון לאחר הפציעה.
המפטון פונה חזרה לווירג'יניה באמבולנס יחד עם ג'ון בל הוד.
ב-3 באוגוסט 1863, המפטון הועלה לדרגת מייג'ור גנרל וקיבל פיקוד על דיוויזיית פרשים.
פציעותיו מגטיסברג התרפאו לאט, ולכן לא חזר לשירות עד נובמבר.
במהלך מערכת אוברלנד של 1864, פרשי המפטון לחמו בקרב טוד'ס טאברן במהלך קרב הישימון.
הם פטרלו באגף השמאלי של עמדת הקונפדרציה בבית המשפט בקרב ספוטסילבניה, שבמהלכו נהרג ג'ב סטיוארט במהלך קרב ילו טאברן.
המפטון ליווה את נסיגת לי לריצ'מונד, לחם בקרב נורת' אנה ובקרב הו'ז שופ לפני שנותק מהארמייה של לי על מנת להתמודד עם הפרשים של מייג'ור גנרל פיליפ שרידן שהרסו את מסילת הברזל במרכז וירג'יניה.
הוא התבלט עוד יותר בניצחון בקרב טרוויליאן סטיישן, הקרב הגדול ביותר במלחמה בו השתתפו רק פרשים.
לאחר שובו לריצ'מונד, הוא לחם בקרב ננס'ס שופ וניתן לו פיקוד על חיל הפרשים ב-11 באוגוסט 1864. במשך שארית המלחמה, המפטון לא הפסיד אף קרב פרשים.
בספטמבר, המפטון ערך את "הפשיטה על הסטייקים", בה חייליו תפסו יותר מ-2400 ראשי בקר ויותר מ-300 שבויים מאחורי קווי האויב.
באוקטובר 1864, ליד פטרסבורג, וירג'יניה, שלח המפטון את בנו, ט.
פרסטון המפטון, לוטננט ששימש כאחד מעוזריו, להעביר הודעה.
זמן קצר לאחר מכן, המפטון ובנו השני, וייד הרביעי, רכבו לאותו כיוון.
לפני שעברו 200 יארד, הם נתקלו בפרסטון שוכב על הקרקע; הוא נפצע בצורה קטלנית ונטה למות.
כשוייד הצעיר ירד מהסוס, הוא גם נורה אך שרד.
בעוד שצבאו של לי היה נתון במצור בפיטרסבורג, בינואר 1865, המפטון חזר לקרוליינה הדרומית כדי לגייס חיילים.
הוא הועלה לדרגת לוטננט גנרל ב-14 בפברואר 1865, אך בסופו של דבר נכנע לצבא האיחוד יחד עם ארמיית טנסי של גנרל ג'וזף א' ג'ונסטון במקום הנקרא בנט פלייס בדרהאם, קרוליינה הצפונית.
המפטון לא רצה להיכנע וכמעט נקלע למאבק אישי עם בריגדיר גנרל ג'דסון קילפטריק (שכונה לעיתים "קיל-קוואלרי") בחוות בנט.
יחד עם לוטננט גנרל ג'ובל א.
אירלי, המפטון הפך לתומך בתנועת 'הסיבה האבודה' של הקונפדרציה.
הוא עבד כדי להצדיק את הפסדה של הקונפדרציה ונהג להתאבל על אובדן חיי העושר שלו שלפני המלחמה.
הוא אימץ את האמונה הנגציוניסטית שהעבדות, כפי שהיא בוצעה בדרום אמריקה, הייתה מטיבה ושאנשים שחורים היו נחותים גזעית מאנשים לבנים, אך אנשים לבנים מהמעמד העליון כמוהו צריכים לפעול בצורה פטרנליסטית.
המפטון שנא את השימוש של ממשלת ארצות הברית בחיילים צבעוניים בכוחות הכיבוש בקרוליינה הדרומית.
להמפטון הוצע מועמדות לתפקיד המושל ב-1865, אך סירב משום שהאמין שתושבי הצפון יחשדו באופן טבעי בגנרל לשעבר של הקונפדרציה המחפש תפקיד פוליטי רק חודשים לאחר תום מלחמת האזרחים.
המפטון פעל כדי לבקש מתומכים לא להצביע עבורו בבחירות למשרת המושל.
ב-1868 הוא הפך ליושב ראש הוועד המרכזי של המפלגה הדמוקרטית של קרוליינה הדרומית.
באותה שנה, הרפובליקנים הרדיקליים ניצחו בבחירות.
המפטון למעשה הפסיק את הפעילות הפוליטית הגלויה ביותר עד 1876. הוא עזר לגייס כסף לקרנות הגנה משפטיות לאחר שממשלת ארצות הברית החלה לאכוף חקיקה נגד הקו קלוקס קלאן מ-1870 ו-1871 כדי לדכא את האלימות של הקו קלוקס קלאן נגד בני חורין ורפובליקנים לבנים.
הוא לא היה פעיל בקלאן.
המפטון תמך במת'יו באטלר בקמפיין הרפורמה של האיחוד ב-1870.
הגואלים כובשים מחדש את קרוליינה הדרומית
קבוצות מורדים אחרות קמו במהירות והצטרפו לארגון הקו קלוקס קלאן בקרוליינה הדרומית ובמדינות אחרות, קבוצות של גברים שכינו את עצמם "מועדוני רובאים" הוקמו כדי לפעול כמשטרת אזרחים בשנים שלאחר המלחמה.
ב-1876, כ-20,000 גברים בקרוליינה הדרומית היו חברים במועדוני רובים.
הקמפיינים הפוליטיים הפכו אלימים יותר ויותר כאשר הלבנים ניסו לדכא את ההצבעה של השחורים.
החל מאמצע שנות ה-70 של המאה ה-19, הקבוצה הסמי-צבאית הלבנה, הידועה בשם החולצות האדומות, הקימה סניפים ברוב מחוזות קרוליינה הדרומית.
קבוצות אלו פעלו כ'זרוע הצבאית של המפלגה הדמוקרטית'.
הם צעדו בתהלוכות במהלך הקמפיינים, הפריעו בגלוי למפגשים של הרפובליקנים, ופעלו לדיכוי ההצבעה השחורה במדינה באמצעות אלימות והפחדה.
המפטון התנגד למדיניות תקופת השיקום של הרפובליקנים הרדיקלים בדרום ארצות הברית, במיוחד בנוגע לזכותם של השחורים להצביע ולשתף פעולה בפוליטיקה.
הוא חזר לפוליטיקה של קרוליינה הדרומית ב-1876, והציג את מועמדותו נגד מדיניות זו.
המפטון, דמוקרט, התמודד מול המושל הרפובליקני המכהן דניאל הנרי צ'מברלין.
הבחירות למשרת המושל של קרוליינה הדרומית ב-1876 היו העקובות מדם בתולדות המדינה.
החולצות האדומות השתמשו באלימות בכל מחוז כדי לדכא את ההצבעה של השחורים.
"היסטוריון נגד שיקום העריך מאוחר יותר ש-150 שחורים נרצחו בקרוליינה הדרומית במהלך מערת הבחירות".
למרות שנראה כי תומכי המפטון כללו את החולצות האדומות, הביוגרף המוביל של המפטון, רוד אנדרו, טען כי "אין ראיות לכך שהמפטון עצמו תמך או עודד את האלימות הזו".
ואכן, בנג'מין טילמן, המנהיג הבלתי מעורער של החולצות האדומות, יהיה גורם חשוב בסילוק המפטון ממושבו בסנאט ב-1890.
במשך יותר משישה חודשים, שני בתי מחוקקים במדינה טענו כי הם החוקיים.
בסופו של דבר, בית המשפט העליון של קרוליינה הדרומית פסק שהמפטון ניצח בבחירות, והמפטון היה המושל הדמוקרטי הראשון בקרוליינה הדרומית מאז סיום מלחמת האזרחים.
הבחירות לנשיאות ארצות הברית של רתרפורד ב.
הייז הסתיימו בפשרה בין הדמוקרטים, שבמסגרתה הסכימה המפלגה הלאומית לסיים באופן פורמלי את תקופת השיקום.
ב-1877, הייז הורה על נסיגת חיילי ארצות הברית מדרום ארצות הברית, ובכך השאיר את הלבנים לשוב ולשלוט על השחורים המשוחררים.
לאחר הבחירות נודע המפטון כ"מושיע קרוליינה הדרומית"; הוא היה אחד הדמוקרטים שנבחרו שנודעו כ"גואלים".
הוא נבחר מחדש ב-1878; החולצות האדומות העניקו לו תמיכה, אבל נדרשה פחות אלימות.
המפטון הושלך מפרד בעת ציד צבאים יומיים לאחר מכן ושבר את רגלו הימנית.
מספר שבועות לאחר מכן, רגלו הימנית נקטעה עקב סיבוכים מהפציעה.
למרות שסירב להכריז על מועמדותו לסנאט, המפטון נבחר כחבר הסנאט של ארצות הברית על ידי האספה הכללית של קרוליינה הדרומית באותו היום שבו נקטעה רגלו.
הוא התפטר מתפקיד המושל כדי לכהן שתי קדנציות בסנאט האמריקני עד 1891. הוא היה דמוקרט בורבוני שמרן, שפנה לחלק מהעבדים המשוחררים כדי לזכות בתמיכתם בבחירות.
מ-1893 עד 1897, כיהן המפטון כנציב הרכבות של ארצות הברית, לאחר שמונה על ידי הנשיא גרובר קליבלנד.
הוא היה חבר תורשתי באגודת סינסינטי של קרוליינה הדרומית.
בשנת 1858, המפטון השלישי התחתן עם מרי סינגלטון מקדאפי (1830–1874).
וייד המפטון מת בקולומביה ב-11 באפריל 1902 ונקבר בחצר הכנסייה של קתדרלת טריניטי.
פסלים שלו הוקמו בבניין בית מדינת דרום קרוליינה ובקפיטול של ארצות הברית פסל רכוב שלו שנוצר בידי פרדריק וו.
רקסטול הוקם בקולומביה, בשנת 1906.
בעקבות הטבח ב-17 ביוני 2015 בכנסייה האפריקנית מתודיסטית אפיסקופלית עמנואל בצ'ארלסטון על ידי תומך העליונות הלבנה דילן רוף, הייתה דחיפה להסיר את סמלי הקונפדרציה בקפיטול של ארצות הברית, כולל פסל המפטון, אולם נציגי הקונגרס הצביעו בעד השארת הפסלים.
כדי לכבד את המפטון על מנהיגותו במלחמת האזרחים ו"גאולתה" של המדינה מרפורמות של תקופת השיקום, האספה הכללית פיצלה את מחוז המפטון ממחוז בופור ב-1878. העיירה המפטון קורטהאוס, שקוצרה מאוחר יותר להמפטון, התאגדה ב-23 בדצמבר 1879, כדי לשמש את מושב המחוז של מחוז המפטון.
ברחבי קרוליינה הדרומית, עיירות וערים רבות שינו את שמות הרחובות לכבודו.
שני בתי ספר תיכוניים בקרוליינה הדרומית נקראים תיכון וייד המפטון: בגרינוויל ובוורנוויל.
אכסניית מגורים במקום לימודיו של המפטון, אוניברסיטת קרוליינה הדרומית, נקראה על שמו.
ביולי 2021 המליצה הוועדה הנשיאותית של האוניברסיטה לתולדות האוניברסיטה להסיר את שמו מהבניין.
בשנת 1913, השופט ג'ון רנדולף טאקר יצר את אזור מפקד האוכלוסין של ווייד המפטון באלסקה כדי להנציח את חמו (זה שונה ל-Cusilvak Census Area ב-2015 כדי להסיר את הכתם של מקום שנקרא על שם גנרל הקונפדרציה שהיה בעל עבדים).
סוללת ארטילריה נקראה על שם וייד המפטון בפורט קרוקט, שנבנתה באי גלוסטון, טקסס.
סוללת וייד המפטון הייתה אחת מארבע סוללות ארטילריית החוף וכללה שני תותחי 10 אינץ'.
במהלך מלחמת העולם השנייה, ספינת ליברטי, SS "וייד המפטון" שנקראה על שם הגנרל, הוטבעה מול חופי גרינלנד על ידי צוללת גרמנית.
הבנים של ותיקי הקונפדרציה העניקו להמפטון את מדליית הכבוד של הקונפדרציה, שנוצרה ב-1977.
וייד המפטון היה קצין צבא, בעל מטעים ופוליטיקאי אמריקאי.
הוא כיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית שתי קדנציות, וייתכן שהיה בעל המטעים העשיר ביותר, ואחד מבעלי העבדים הגדולים בארצות הברית, בזמן מותו.
אביו של תומאס המפטון, ויליאם, סוחר צמר, הפליג מאנגליה ומופיע ברשימת הנוסעים של בונה נובו משנת 1618. הספינה סטתה מהמסלול והגיעה לניופאונדלנד.
הוא הגיע לג'יימסטאון בשנה שלאחר מכן, ב-1619, ושלח להביא את אשתו ושלושת ילדיו לג'יימסטאון ב-1620.
המפטון שירת במלחמת העצמאות האמריקאית כקפטן ברגימנט השני של קרוליינה הדרומית (1777–1781) וכלוטננט קולונל של רגימנט פרשים מתנדבים בקרוליינה הדרומית.
הוא היה חבר בית הנבחרים של ארצות הברית דמוקרטי-רפובליקני מטעם קרוליינה הדרומית בין השנים 1795 ל-1797 ובין 1803 ל-1805, ואלקטור לנשיאות בבחירות 1800.
הוא קיבל מינוי בצבא ארצות הברית כקולונל של רגימנט הדרגונים הקלים באוקטובר 1808, הועלה לתפקיד בריגדיר גנרל בפברואר 1809, ומונה לקצין הצבא הבכיר בטריטוריית אורלינס.
הוא השתמש בנוכחות הצבאית של ארצות הברית בניו אורלינס כדי לדכא את מרד החוף הגרמני ב-1811, מרד עבדים שלדעתו היה מזימה ספרדית.
באותה שנה, הוא רכש את The Houmas, מטע סוכר בפאריש אסנסיון, לואיזיאנה.
ייתכן שזו הייתה מתנה לבתו ולחתנו, שכן החתן ניהל את המטע עד 1825.
במהלך מלחמת 1812 פיקד המפטון על כוחות אמריקאים בקרב על שאטוגואי ב-1813, כשהוא הוביל אלפי חיילים אמריקאיים לתבוסה על ידי יותר מאלף אנשי מיליציה קנדיים ו-180 לוחמי מוהוק, ולאחר מכן איבד את צבאו ביער.
ב-6 באפריל 1814, הוא התפטר ממינויו ושב לקרוליינה הדרומית.
לאחר מכן, הוא צבר הון גדול באמצעות ספקולציות קרקעות.
להמפטון הייתה אחוזה, הידועה כיום כבית המפטון-פרסטון, אשר רשומה במרשם הלאומי של מקומות היסטוריים, בקולומביה, קרוליינה הדרומית.
במותו בשנות ה-30 של המאה ה-19, נאמר שהוא היה בעל המטעים העשיר ביותר בארצות הברית והחזיק כ-3,000 עבדים בין נחלותיו.
בקומנדיום שלו נגד העבדות American Slavery As It Is, תיאודור ולד מצטט עד ששמע אותו מתפאר בכך שהרג כמה מעבדיו לצורך ניסוי תזונתי.
העד מייצג את דבריו של המפטון כ: "הם מתו כמו כבשה פגומה!!"
וייד המפטון הראשון קבור בחצר הכנסייה בכנסיית טריניטי אפיסקופלית בקולומביה, עיר הבירה של קרוליינה הדרומית.
גם בנו וייד המפטון השני ונכדו וייד המפטון השלישי התבלטו בחוגים החברתיים והפוליטיים בקרוליינה הדרומית.
ויידהופן אן דר טיה הוא מחוז בצפון מדינת אוסטריה תחתית שבאוסטריה.
וינדיגשטייג ולדקירכן אן דר טיה
וייהנונטור (שם מדעי: Wiehenvenator) הוא סוג דינוזאור טורף ממשפחת המגלוזאוריים, שחי באירופה במשך היורה התיכון שלפני 164–166 מיליון שנה מזמננו.
הסוג תואר בשנת 2016 בידי החוקר Oliver W.
Rauhut ועמיתיו, על שם גבעות וייהן , שליד העיר מינדן בנורדריין-וסטפאליה, גרמניה בהם התגלה והסיומת "venator " פירושה: "צייד" בלטינית.
סוג זה הכיל מין בודד, Wiehenvenator albati, אשר נקרא על שם המגלה שלו פרידריך אלבט, אשר חשף את השלדים לראשונה ב-1998.
דינוזאור זה היה קרוב משפחה של המגלוזאורוס, הטורווזאורוס והאאוסטרפטוספונדילוס וכמותם השתייך למשפחת המגלוזאוריים.
הוא היה בעל גפיים ארוכות יחסית ולסתות ארוכות אך מעט חלשות.
הוא היה גדול יחסית לקרוביו והיה בעל צלע הגדולה ב-50% מזו של אלוזאורוס ולפי ההערכות הוא הגיע לאורך של 15 מטרים, כאשר לפי תומאס ר.
הולץ הבן הוא הוערך באורך אפשרי של 12 מטרים בבגרות, כך שהיה גדול גם מהטורווזאורוס.
לעומתם חוקרים אחרים כמו מיקי מורטימר העריך אותו באורך של 7 עד 8 מטרים בקירוב ובמשקל של 0.75 עד 1.2 טון בקירוב.
החוקרים חלוקים האם הפרט שנמצא בגרמניה היה של פרט בוגר או של נער, מאחר שהשרידים היו מקוטעים ומיושנים יחסית, אם כי סוברים לפי מבנה העצמות שלא היה צעיר מגיל 10 בעת מותו.
הוא כנראה היה טורף או אוכל נבלות ענקי ולפי שרידים של זוחלים ימיים כמו המטריורינכוס והליופלרודון, נראה שהיה ניזון מהם, אם כי לא ברור אם כציד או כנבלות לאחר שמתו ונפלטו לחוף.
הרפובליקה הסוציאליסטית של וייטנאם (בווייטנאמית: Cộng hoà xã hội chủ nghĩa Việt Nam, ) ובקיצור וייטנאם (בווייטנאמית: Việt Nam, ) היא מדינה בדרום-מזרח אסיה אשר גובלת ברפובליקה העממית של סין בצפון, בלאוס ובקמבודיה במערב, ובמפרץ טונקין במזרח ובדרום.
הרפובליקה במתכונתה הנוכחית קיימת משנת 1976, לאחר תום מלחמת וייטנאם וכיבושה של דרום וייטנאם על ידי צפון וייטנאם.
וייטנאם מאוכלסת מאז תקופת האבן הקדומה.
אתרים ארכאולוגיים במחוז ת'אן הואה מצביעים על קיום של בני אדם באזור לפני כמה אלפי שנים.
ארכאולוגים מקשרים את תחילת הציוויליזציה באזור לסוף תקופת האבן החדשה ולתחילת תקופת הברונזה.
יש עדויות לקיומה של תרבות קדומה בין השנים 2000 לפנה"ס ל-1400 לפנה"ס.
גידול האורז והשימוש בברונזה הגיעו לווייטנאם בסביבות 1200 לפנה"ס.
כלי ברונזה רבים שנמצאו בחפירות ארכאולוגיות מראים השפעה של אזור דרום-מזרח אסיה בתרבות המקומית באותן שנים.
בצפון וייטנאם נמצאו הרבה מכרות נחושת קטנים עתיקים.
בשנת 111 לפנה"ס נכבשה אן-וייט על ידי הסינים והפכה למחוז בממלכה.
בעקבות כך נערכו מדי פעם מרידות בשלטון הסיני, ביניהן המרד של האחיות צ'ונג, בעקבותיו הפכה אן-וייט לעצמאית למשך כשלוש שנים (בשנים 40–43 לספירה, לערך).
בשנת 679 שונה שם המחוז לאן-נאם.
בסוף המאה ה-11 התרחשה מלחמה הסינו-וייטנאמית בה צבא שושלת סונג הסינית הגיע כמעט עד לעיר הבירה האנוי אך נהדף לבסוף.
הקיסר ה-13 והאחרון של שושלת נגויין, באו דאי (Bảo Đại) ויתר ב-1945 בטקס שנערך בהואה בארמון נו מון על תפקידו כשליט לטובת ממשלה קומוניסטית שהוקמה בצפון.
הצרפתים לעומת זאת לא הכירו במדינה החדשה ואל שלטונם התנגד הו צ'י מין.
לכן ב-1950 תחת השפעתה החזקה של ברית המועצות, החל מאבק בין הצרפתים לבין הווייט מין.
המאבק הפך למלחמה (מלחמת הודו-סין הראשונה) כאשר הצרפתים השקיעו את כוחם בהגנה על אחד השרידים האחרונים של האימפריה הצרפתית.
ב-1954 הצליח הווייט מין להביס את הצרפתים בקרב דיין ביין פו ואילץ אותם להעניק עצמאות למדינות הודו-סין.
בקיץ 1954, בוועידת ז'נבה הגיעו נציגי המערב, ברית המועצות, סין ווייטנאם לידי הסכם "קו הרוחב 17", שחילק את וייטנאם לשתי מדינות: צפון וייטנאם ודרום וייטנאם.
כל אלה שרצו לעזוב את צפון וייטנאם ולהגר דרומה יכלו לעשות זאת.
מאות אלפי וייטנאמים קתולים היגרו דרומה והאופי הקומוניסטי בצפון התחזק.
המשטר בדרום וייטנאם התרכז סביב אישיותו הדומיננטית של נו דין דיים, שניהל משטר אוטוריטרי, מושחת ונפוטיסטי, דיכא בכח את מתנגדיו וסירב לערוך רפורמות בשלטונו.
בדרום החלו להתפתח ארגוני גרילה נגד דיים הידועים בשם "וייטקונג", שהחלו לתקוף את כוחות הממשלה.
האופוזיציה למשטרו של דיים התגברה, ובנובמבר 1963 אירעה הפיכה צבאית ודיים נרצח.
במקביל, החל מסוף שנות ה-50 החלה מעורבות של ארצות הברית בווייטנאם, מעורבות שהלכה וגברה במהלך שנות ה-60. מ-1965 הפכה מלחמת וייטנאם, שהחלה עוד ב-1959, למאבק כולל בין צפון וייטנאם והווייטקונג לבין האמריקנים.
לאחר שנים ארוכות של קרבות עקובים מדם, החל הנרי קיסינג'ר, שר החוץ של ארצות הברית, במגעים חשאיים עם נציגי צפון וייטנאם, וב-1973 נחתם הסכם להוצאת הכוחות האמריקניים מווייטנאם.
ב-29 במרץ 1973 עזבו אותה אחרוני האמריקנים.
עם סיומה של המלחמה, השתלטה צפון וייטנאם על דרום וייטנאם.
ב-30 באפריל 1975 נכבשה בירת הדרום סייגון והושלמה ההשתלטות.
ב-2 ביולי 1976 אוחדו שתי המדינות רשמית למדינה אחת.
פליטים רבים, שחששו משלטון הצפון, נמלטו מהמדינה.
מאות אלפים אחרים, שנחשדו בשיתוף פעולה עם ארצות הברית, הוגלו למחנות לחינוך מחדש בהם עברו עינויים, עבודת פרך, ורבים איבדו את חייהם.
בתחילת שנות ה־80 וייטנאם הייתה בצמיחה כלכלית שלילית וצניחה בתל"ג לרמה של פחות מ־200 דולר לאדם.
כאשר סין – השכנה הקומוניסטית – החלה לפתוח את כלכלתה אל המערב, וייטנאם ראתה בכך הצדקה לפעולה דומה ובשנת 1986 חוקקה מספר חוקים שעודדו השקעות זרות במדינה, וההשקעות החלו להגיע בשנים שלאחר מכן.
לאחר המלחמה, נשענה וייטנאם על הסיוע הכלכלי והצבאי של ברית המועצות, עד לקריסת ברית המועצות בשנת 1991. ב-1978 פלשה וייטנאם לקמבודיה שכנתה, עקב רציחתם של אלפי וייטנאמים גולים על ידי ה"קמר רוז" והטרור שהטיל משטרו של פול פוט, שגרם להצפת וייטנאם בפליטים קמבודים.
וייטנאם, שאך זה יצאה מ-30 שנות מלחמה עקובות מדם שעלו לה במיליוני הרוגים, כעת התבוססה שוב במערכה ממושכת בקמבודיה שעלתה לה בכ-50,000 חללים.
הדמיון הרב של ההתבוססות הארוכה הזאת להתבוססות הארוכה של ארצות הברית בווייטנאם העניק למערכה, אשר הסתיימה ב-1989, את הכינוי "וייטנאם של וייטנאם".
באותן שנים ממש, סין אשר תמכה במשטר בקמבודיה, פלשה לצפון וייטנאם עם כ-90,000 חיילים וגרמה לעוד שורה של חללים ופליטים עד אשר וייטנאם הצליחה להדוף את צבאה.
החל מ-1986, בעקבות מספר רפורמות פוליטיות וכלכליות שביצעה המפלגה השלטת, החלה המדינה לזכות להכרה בין-לאומית מצד מרבית מדינות העולם, ומאז שנת 2000 כלכלתה צומחת בקצב מרשים.
בווייטנאם קיים משטר חד-מפלגתי בהנהגת מפלגת הרפובליקה הסוציאליסטית של וייטנאם.
חוקה חדשה התקבלה בשנת 1992, ותפסה את מקומה של זו שהייתה בשימוש משנת 1975. שלטונה המוחלט של המפלגה הקומוניסטית באספקטים של החברה, הממשלה והפוליטיקה – הוטמע מחדש עם כניסת החוקה לתוקף.
רק למפלגות המאושרות על ידי המפלגה הקומוניסטית יש זכות להשתתף בבחירות.
בין מפלגות אלה קיימת "חזית ארץ האבות הווייטנאמית", ואיגודי פועלים וסחר.
אף על פי שבאופן רשמי דוגלת המדינה בסוציאליזם, חלק מעקרונות שיטת הממשל הזו נזנחו החל משנות ה-90.
הנשיא הוא ראש המדינה ומפקד הצבא העממי של וייטנאם.
תפקידו במועצה הוא שר הביטחון והשר לביטחון פנים.
ראש ממשלת וייטנאם הוא הממונה על הממשלה ומועצת השרים, בה מכהנים 3 סגנים שלו ועוד 26 שרים שונים.
האספה הלאומית בווייטנאם היא הרשות המחוקקת והיא הגוף היחיד במדינה שזהו תפקידו.
היא ממונה גם על הרשות השופטת והרשות המבצעת במדינה.
כל חברי מועצת השרים מגיעים מתוך האספה הלאומית.
האספה ממונה גם על בית המשפט העליון, הערכאה הגבוהה ביותר במדינה לערעורים.
תחתיו יש בתי משפט מחוזיים ובתי משפט מקומיים.
בתי משפט צבאיים במדינה מחזיקים בסמכויות נרחבות למקרים בהם מדובר בביטחון הלאומי.
כל חלקי הממשלה הווייטנאמית נשלטים על ידי המפלגה הקומוניסטית.
הרוב המכריע של הבכירים בממשלה הם חברי המפלגה.
מזכיר המפלגה הוא אחד האנשים המחזיקים בהשפעה ובכח הרבים ביותר במדינה בהיותו אחראי על הארגון הלאומי של המפלגה, מינויים מדיניים, וקביעת מדיניות המפלגה.
בשנת 1977, לאחר איחוד המדינה, נמשו כמה עשרות פליטים שספינתם נסחפה בלב ים, על ידי אוניית משא ישראלית ששייטה באזור וייטנאם, נקלטו במדינת ישראל בהוראת מנחם בגין ומיעוט מהם נותר בישראל.
וייטנאם מחולקת לשמונה אזורים, האזורים מחולקים ל-59 מחוזות ול-5 רשויות שלטון מרכזי הנמצאות באותו דרג ניהולי כמו המחוזות.
המחוזות מתחלקים לרשויות מקומיות מחוזיות ולנפות ורשויות השלטון המרכזי מתחלקות למחוזות מנהליים ולנפות.
החלוקה האדמיניסטרטיבית הבאה היא יישובים.
לחלוקות קטנות יותר מיישובים אין תוקף אדמיניסטרטיבי.
הכוחות המזוינים של וייטנאם מכונים "הצבא העממי של וייטנאם".
לפי ההערכות, משרתים בצבא כ-500,000 קצינים וחיילים.
מבנה הכוחות מושפע מצבא השחרור העממי של הרפובליקה העממית של סין.
הכוחות מחולקים לכוחות היבשה (הכוללים כוחות עורף אסטרטגיים ומשמר גבולות), הצי העממי, חיל האוויר העממי ומשמר חופים.
משנות הארבעים של המאה העשרים מעורבים הכוחות הן בתחום הביטחון והן בכלכלת וייטנאם כחלק מכוח העבודה במדינה בתחומי התעשייה והתקשורת.
מעורבות הכוחות בחיי החברה במדינה הצטמצמה בהדרגה החל משנות ה-80.
ממשלת וייטנאם מארגנת בנוסף מיליציות מקומיות במחוזות וכוחות משטרה מקומיים.
במדינה פועלים מספר פעילים להגדלת חופש המידע וזכויות האדם.
בעקבות פעילותה בתחום זה, פעילת זכויות האדם פאם דואן צ'אן נעצרה באוקטובר 2020, ונידונה ל-9 שנות מאסר.
וייטנאם הייתה אחת המדינות העניות ביותר בעולם.
מלחמת האזרחים הארוכה בין סוף שנות השישים עד שנות השבעים הכבידה לחלוטין על כלכלתה.
עד שנת 1994 וייטנאם הייתה תחת חרם אמריקני.
בשנת 1987 חל שינוי בכלכלת וייטנאם והחלה תעשיית התיירות במדינה.
בצפון וייטנאם יש מרבצי פחם ומתכות ונכרים פחם ובעיקר ברזל.
בערי הצפון ביניהן האנוי והייפונג יש תעשייה כבדה המבוססת על עיבוד הפחם והמתכות.
כרבע משטח וייטנאם ראוי לעיבוד חקלאי והחקלאות היא סקטור הכנסה עיקרי של כלכלת וייטנאם.
הגידול העיקרי במדינה הוא אורז.
וייטנאם היא ממגדלות האורז החשובות והגדולות בעולם, האורז הגדל בווייטנאם ממלא את צורכי אוכלוסייתה הגדולה ונשארות כמויות של אורז ליצוא.
בשנת 2010 נאמד היקף התוצר המקומי גולמי של כלכלת וייטנאם בכ-104 מיליארד דולר, כאשר התוצר במונחי כוח קנייה נאמד בכ-275 מיליארד דולר.
בשנים שקדמו למשבר העולמי, בין 2004–2007, צמחה וייטנאם בשיעור ריאלי שנתי ממוצע של למעלה מ-8%.
בשנות המשבר (2008–2009) התמתנה הצמיחה בהשפעת הירידה החדה בהיקפי הסחר העולמי, לצמיחה של 6%, כאשר בשנים הבאות צפויה וייטנאם לשמור על גידול עקבי ויציב של קצת למעלה מ-7% צמיחה.
יבוא הסחורות הכולל של וייטנאם הסתכם בשנת 2010 ב-79 מיליארד דולר, עלייה של 26% בהשוואה לשנה שעברה.
בשנים האחרונות מתמקד הסחר של וייטנאם בעיקר בייצוא של מוצרי טקסטיל, לבוש והנעלה, נפט גולמי, דגה ומוצרי דגה וציוד אלקטרוני, וייבוא של מכונות וציוד חשמלי, מוצרי אנרגיה ופלדה.
מדינות היצוא העיקריות (על פי סדר חשיבות) הן ארצות הברית, האיחוד האירופאי, מדינות ה-ASEAN, יפן וסין, כאשר מדינות הייבוא העיקריות הן סין, מדינות ה-ASEAN, דרום-קוריאה, יפן והאיחוד האירופאי.
על פי נתוני 2022, סך כל היבוא של וייטנאם עומד על 359 מיליארד דולר והיצוא על 399 מיליארד דולר (מהם כ-30% מוצרי תקשורת ואלקטרוניקה), נתונים המעמידים את כלכלת וייטנאם במקום ה-20 בעולם.
על פי נתוני מכון היצוא הישראלי היקף הסחר של וייטנאם וישראל גדל משמעותית בשנים האחרונות.
בעשור האחרון זינקו היקפי היצוא של ישראל לווייטנאם פי עשרה, כשמאז 2003 לא נרשמה שנה אחת של קיטון בהיקפי היצוא, לרבות 2009, שנת המשבר העולמי הגדול ולמרות הירידה בהיקפי היבוא של וייטנאם בשנה זו.
היקף הסחר עם ישראל גדל בשנת 2010 בשיעור של 10% והסתכם בכ-209 מיליון דולר.
יצוא הסחורות גדל ב-9% והסתכם בסכום של כ-130 מיליון דולר.
ישראל מייצאת בעיקר מוצרי טכנולוגיה עילית מתחומי תעשיות הכימיה, מוצרים רפואיים, מוצרי אופטיקה ומכונות.
ישראל מייבאת מהמדינה בעיקר מוצרי חקלאות, מוצרי מזון מעובדים, מחצבים ומעט טקסטיל.
היקף הסחר בין המדינות, נכון ל-2011 הוא כ-250 מיליון דולר (יצוא ויבוא).
סכום זה הוא רק כחמישית האחוז (0.2%) מהיקף הסחר הכולל של ישראל שהוא כ-117 מיליארד דולר.
בנובמבר 2011, ביקר במדינה נשיא מדינת ישראל שמעון פרס, בראש משלחת כלכלית ודיפלומטית בהשתתפות אנשי עסקים רבים, לצורך קידום היחסים שבין המדינות.
לדעתו של שרגא ברוש, כמו בשווקים אחרים במזרח אסיה, קיימים בווייטנאם פערים תרבותיים עמוקים מול התרבות העסקית המערבית.
לעיתים קרובות חייבים אנשי עסקים להיעזר בגורמי צד שלישי, פרטיים או ממלכתיים, כדי לגשר על פערים אלו או "לשבור את הקרח" וליצור יחסי מסחר, מפאת היותו של הממשל בווייטנאם ריכוזי ובעל סממנים קומוניסטיים והדרך שבה מנהלת המדינה את עסקיה.
וייטנאם מכילה כמה אופציות לתחבורה, רובן לא מודרניות כמו המערב.
ההתניידות הממונעת העצמית של התושבים היא לרוב באמצעות אופנועים שהם כלי הרכב הנפוץ ביותר.
מלבד התחבורה הממונעת, מרבית התושבים המתגוררים בכפרים, כדוגמת העיר סאפה בצפון המדינה, מתניידים בעיקר בהליכה רגלית מכיוון שאינם מחזיקים כלי רכב או מכיוון שבתיהם בנויים על גבי גבעות שהגישה אליהן היא רגלית בלבד.
בווייטנאם הרכבת מיושנת מאוד ולא מודרנית כמו הרכבות במערב.
לאור זאת, התניידות ברכבת היא איטית ויקרה יותר מהחלופות האחרות.
ברכבת ישנם קרונות שונים שמחיר הכרטיס לישיבה בהם משתנה לפי דרגתם: Hard seat (בתרגום מילולי: מושב קשה) הוא קרון שמורכב מספסלי עץ קשים, בשל המחיר היקר של הרכבת, הרוב המוחלט של המקומיים נוסעים בקרון זה.
Soft seat (בתרגום מילולי: מושב רך) הוא קרון שמורכב מספסלים מרופדים, נוחים יותר מספסלי העץ.
בנסיעות ליליות או ארוכות ניתן לרכוש מושבים גם בקרון Hard Sleeper (בתרגום מילולי: שינה קשה) שמכיל שש מיטות בשלוש קומות, כאשר הגבוהה היא הזולה יותר והנמוכה היא היקרה יותר.
כמו כן קיים קרון Soft Sleeper (בתרגום מילולי: שינה רכה) שבו קיימות ארבע מיטות וניתן לסגור את הדלת אם רוצים פרטיות.
בשל צורת המדינה המוארכת, צורת התניידות נפוצה ומקובלת היא אוטובוסים שנקראים Sleeping Bus (בתרגום מילולי: אוטובוס שינה) ומותאמים לשינת הנוסעים בשל זמן הנסיעה הארוך מיעד ליעד.
האוטובוסים מכילים שלושה טורים של מיטות קומתיים צרות וקטנות כשלרוב בכל מיטה יש כרית קטנה ושמיכה, בייחוד אם הנסיעה נמשכת לאורך הלילה.
ישנם אוטובוסי שינה המופעלים לנסיעות של 14–15 שעות, כשבאוטובוס יש גם תא שירותים יחיד.
אוטובוסי שינה שמופעלים לנסיעה של פחות מ-10 שעות לא תמיד יכילו תאי שירותים, אך ככל הנראה יעצרו בדרך במקומות שבהם ניתן להתפנות.
בכניסה לאוטובוס השינה, הנוסעים מתבקשים להוריד את נעליהם ומקבלים מנהג האוטובוס שקית ייעודית בשל כך.
חלק מהחברות שמפעילות את אוטובוסי השינה אף מציידות את הנוסעים בבקבוק מים ובשקית חטיפים קטנה.
את וייטנאם ניתן לחלק לשלוש יחידות גאוגרפיות מובחנות:
דלתת הנהר האדום ורכס הפאנסיפן (צפון וייטנאם)
חוף ים סין הדרומי (מרכז וייטנאם)
הקרקעות לאורך דלתת הנהר האדום ודלתת המקונג הן קרקעות סחף כבדות.
דלתת הנהר האדום קטנה בהרבה מדלתת המקונג, כמו כן, מלבד הגיל הגאולוגי הצעיר של הדלתא, גם הנהר האדום שונה – הוא מקבל את מימיו ממרחק של פחות מ-2,000 ק"מ ומקבל מים מהנהר השחור.
את אגן ההיקוות של הנהר האדום והנהר השחור תוחמים רכסי הרים גבוהים ובהם הר פאנסיפן – ההר הגבוה ביותר בווייטנאם.
האזור ההררי מאופיין במסלע וולקני מותמר ובאזורים הקשים לגישה ושלא נפגעו מהפצצות ארצות הברית במלחמה, ניתן עדיין למצוא יערות מפותחים.
המקונג, אשר זורם מפסגות ההימלאיה לאורך למעלה מ-4,000 ק"מ הסיע במשך מיליוני שנים מיליוני קוב של סחף עשיר במינרלים.
לאורך דלתת המקונג גדלות כמויות גדולות של אורז ובמרכז דלתת המקונג ממוקמת העיר הו צ'י מין סיטי.
אוכלוסיית וייטנאם מונה כ-100 מיליון איש ואישה.
תוחלת החיים בווייטנאם היא 73.6 שנים בממוצע.
שיעור הפריון עומד על ממוצע 1.91 ילדים לאישה.
היחס בין נשים לגברים הוא 0.995 גברים לכל אישה.
השפה המדוברת היא וייטנאמית והכתיב המקובל היום הוא כתיב לטיני.
בהיסטוריה המוקדמת הכתיב הסיני היה בשימוש.
במאה ה-13 פותח כתיב מקומי, צ'ו נומ, שהיה בשימוש במשך יותר מ-300 שנים.
בזמן השלטון הצרפתי בווייטנאם פותח כתיב לטיני לשפה המקומית במהלך המאה ה-17.
עם הטמעת הכתיב הלטיני, הגיעה האוריינות להמונים.
נכון לשנת 2022 96% מהתושבים במדינה יודעים קרוא וכתוב.
הצרפתית נמצאת עדיין בשימוש אצל התושבים המבוגרים יותר במדינה כשפה שנייה, אך היא מאבדת את הפופולריות שלה בקצב מהיר.
בווייטנאם חיים 54 מיעוטים אתניים.
הקבוצה האתנית העיקרית במדינה היא וייט המהווה 86.2% מהאוכלוסייה (לפי מפקד האוכלוסין ב-1999).
קבוצות אתניות משמעותיות אחרות במדינה מורכבות משבט-על המונג, המונה את השבטים פלואר מונג, רד מונג, בלאק מונג, וואיט מונג.
שבט-על טאי המונה את השבטים בלק טאי, וואיט טאי ושבטים שונים מקבוצת המון-קמר, שבטים ממוצא סיני ושבטים טיבטים אשר היגרו לווייטנאם במאות האחרונות.
על פי סטטיסטיקות משנת 2019 86% מתושבי וייטנאם מגדירים עצמם חסרי דת או שייכים לדת העממית המקומית.
4.8% מגדירים עצמם בודהיסטים מזרם המהאיאנה, וספציפית קהילה גדולה של מתרגלי זן (הנקרא תיאֵן בווייטנאמית).
היהודים הראשונים הגיעו לווייטנאם בימי השלטון הצרפתי במאה ה-19. מספר היהודים ב"הודו-סין הצרפתית" נאמד ב-1,000. בשנת 1954 עם הכרזת העצמאות למדינה, רוב היהודים עזבו את המדינה.
ריכוז גדול של יהודים היה בעת הנוכחות של צבא ארצות הברית בווייטנאם.
הקהילה היהודית הנוכחית מורכבת מבעלי עסקים ומבעלי מקצועות חופשיים, אשר הגיעו מאירופה, ארצות הברית, אוסטרליה ומישראל.
הצמיחה המוגברת של כלכלת המדינה משכה אותם להתיישב בבירת המדינה.
עיקר הפעילות של הקהילה הוא מסביב לבית חב"ד שבהו צ'י מין סיטי בראשות השליח הרב מנחם הרטמן.
"בית חב"ד" מפעילה מסעדה כשרה, בית ספר משלים ללימודי יהדות, בו 15 ילדים ובשנת 2012 הקים את המקווה הראשון בווייטנאם.
על תהליך קליטתו של שליח חב"ד בעיר נעשה הסרט גוט שאבעס וייטנאם.
בווייטנאם היהדות אינה אחת מהדתות המוכרות ולכן לבית חב"ד מותר לפעול רק בקרב אזרחים זרים במדינה ואסור לו לפעול בקרב אזרחי וייטנאם.
כך למשל האנוי היא אחת מערי הבירה הבודדות בעולם שבית החב"ד הפועל בה לא מדליק בה חנוכיית ענק בימי חג החנוכה.
כדוגמה נוספת ניתן למנות את העובדה שהמקווה הראשון שנבנה בהאנוי ניזום על ידי סגן השגריר הישראלי.
וייטקונג (VC) הוא הכינוי שניתן בארצות הברית לארגון "החזית הלאומית לשחרור דרום וייטנאם" (NLF), שהוקם ב-1960 ולחם יחד עם צפון וייטנאם נגד דרום וייטנאם והצבא האמריקני במהלך מלחמת וייטנאם, במטרה לאחד את וייטנאם בשלטון קומוניסטי.
משמעות הביטוי "וייטקונג" בשפה הווייטנאמית – "קומוניסטים וייטנאמים".
הארגון הוקם כגוף עצמאי לחלוטין, אך בעקבות הסלמת המלחמה נגד הצבא האמריקני נקלטו בו קצינים רבים מצבא צפון וייטנאם, והחל ביניהם שיתוף פעולה הדוק.
הארגון נתמך על ידי ממשלת הצפון, התמקד בלחימה זעירה (גרילה) בתוך דרום וייטנאם, והפעיל תשתית של משתפי פעולה בכפרים.
לוחמי הארגון לבשו ביגוד אזרחי ופעלו בקרב האוכלוסייה האזרחית, במטרה להקשות על הצבא האמריקני לאתר אותם ולפגוע בהם.
התחמושת והאספקה ללוחמי הווייטקונג הגיעו מצפון וייטנאם בשיירות שעברו ב"נתיב הו צ'י מין", דרך הג'ונגלים ובשטח קמבודיה.
בנוסף לכך נחפרה רשת של מנהרות ברחבי דרום וייטנאם, שבהן התחבאו אנשי הווייטקונג לאחר התקפותיהם.
ב-30 בינואר 1968 השתתפו לוחמי הווייטקונג במתקפת הטט שהובילה צפון וייטנאם, ואשר כללה התקפות גרילה על כל מחוזות דרום וייטנאם.
אחרי נסיגת האמריקנים מסייגון בשנת 1975 וכיבושה בידי הצפון, הארגון שלט בדרום וייטנאם עד לאיחודה הרשמי עם הצפון הקומוניסטי בשנת 1976.
חיל השחרור – הכוח הלוחם העיקרי.
אורגן במסגרות גדודיות, והיה חמוש בנשק מתקדם מתוצרת ברית המועצות וסין.
מיליציות מקומיות – יחידות תשתית שפעלו באזורים מוגדרים.
חלק מחיילי המיליציות גויסו באופן חלקי לתפקידי משמר, קישור, מודיעין, העברת אספקה ועוד.
ביחידות אלה הושם דגש על חינוך פוליטי, ובמסגרתו נערכו כנסים בהם נאמו מפקדי וייטקונג וראשי הארגון.
צבא הפעילים – אזרחים הפעילים בזרוע המדינית בתפקידי גבייה, פיקוח, ארגון וגיוס.
כל הפעילים היו חברי המפלגה הקומוניסטית של דרום וייטנאם.
וייל היא עיירת סקי פופולרית בהרי הרוקי, בקולורדו, ארצות הברית.
וייל ממוקמת על כביש I-70 שהוא כביש ראשי בין-מדינתי (Interstate).
בסמוך לווייל נמצאות אבון, ביוור קריק, אדוארד ועוד כמה עיירות קטנות ואתרי סקי נוספים.
בעונת הקיץ העיירות מלאות במטיילים מכל רחבי העולם הבאים לשחק גולף, להלך במסלולי ההליכה המרובים, לרכוב על אופניים ובעיקר לרפטינג בנהר הקולורדו.