tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
יצירת הפורמט מתבצעת באמצעות שומרי מקום בתוך מחרוזת הפורמט.
לדוגמה, אם תוכנית אמורה להדפיס את גילו של אדם, היא יכולה להציג את הפלט על ידי הקדמת "הגיל שלך הוא ", ושימוש בתו המציין מספר עשרוני שלם - כדי לציין שאנו רוצים שהמספר השלם של הגיל יוצג מיד לאחר הודעה זו, אנו עשויים להשתמש במחרוזת הפורמט:
התחביר עבור שומר מקום של פורמט הוא
זוהי הרחבה של POSIX ולא כלולה בתקן C99 של שפת C.
השימוש בשדה הוא על ידי הוספת פרמטר מספרי ולאחריו התו $ בין התו המיוחד % ובין התו שמסמן את הטיפוס, למשל %2$d מסמן שימוש בערך השני מבין הערכים שלאחר מחרוזת הבקרה.
ניתן להשמיט את השדה, בתנאי שאף אחד משומרי המקום האחרים לא עושה בו שימוש.
תכונה זו בשימוש בעיקר בלוקליזציה, שבה סדר הופעתם של פרמטרים משתנה בהתאם לקונבנציה התלויה בשפה.
במערכת ההפעלה Microsoft Windows, התמיכה בתכונה זו ממומשת בפונקציה נפרדת, printf_p.
שדה הדגלים יכול להיות אפס או יותר (בכל סדר) מהתווים הבאים:
התו מינוס (-) משמש ליישור לשמאל של הפלט של שומר המקום (ברירת המחדל היא ליישר לימין).
התו פלוס (+) משמש להוספת פלוס לפני מספרים חיוביים.
ברירת המחדל היא להוסיף מינוס לפני מספרים שליליים ולהשאיר מספרים חיוביים ללא סימן מקדים.
התו רווח () משמש להוספת רווח לפני מספרים חיוביים.
ברירת המחדל היא לא להוסיף דבר לפני מספרים חיוביים.
כאשר נעשה שימוש בתו זה יחד עם תו פלוס, תו פלוס גובר ויודפס פלוס לפני מספרים חיוביים.
התו אפס (0) משמש לריפוד מספרים באפסים מובילים לפני המספר, כאשר הוגדר רוחב לשדה.
התו אפוסטרוף (') משמש להוספת תווים מפרידים לאחר שלוש ספרות (כגון 1,000 במקום 1000 שיודפס בברירת המחדל).
התו סולמית (#) משמש למטרות שונות בטיפוסי נתונים שונים.
בטיפוסים המסומנים עם g ו-G, לא מוסרים אפסים לאחר הנקודה העשרונית.
בטיפוסים המסומנים עם f, F, e, E, g, G הפלט תמיד יכיל נקודה עשרונית.
עבור הטיפוסים המסומנים עם o, x, X הטקסט 0, 0x, 0X יופיע לפני מספרים שאינם אפס.
שדה הרוחב מציין מספר מינימלי של תווים לפלט, והוא משמש בדרך כלל לרפד שדות ברוחב קבוע בפלט עבור טבלאות, שם העמודות יהיו צרות יותר אילולי הריפוד.
השדה אינו גורם לקיצוץ של שדות גדולים מרוחב השדה שצוין.
ניתן להשמיט את שדה הרוחב, או לספק בו ערך מספרי שלם, או ערך דינמי אשר מועבר כארגומנט נוסף, כאשר מסומן באמצעות כוכבית.
לדוגמה, יביא להדפסה של 10, ברוחב כולל של 5 תווים.
אף על פי שאינו חלק משדה הרוחב, אפס מוביל מתפרש כדגל ריפוד האפס שהוזכר לעיל, וערך שלילי מטופל כערך החיובי יחד עם היישור לשמאל שהוזכר גם כן למעלה.
שדה הדיוק מציין בדרך כלל מגבלת מקסימום על הפלט, בהתאם לטיפוס המסוים.
עבור טיפוסים מסוג נקודה צפה, הוא מציין את מספר הספרות מימין לנקודה העשרונית אליו יש לעגל.
עבור טיפוס המחרוזת, הוא מגביל את מספר התווים שיש להדפיס, ולאחר מכן המחרוזת נחתכת.
ניתן להשמיט את שדה הדיוק, או להזין ערך מספרי שלם, או ערך דינמי אשר מועבר כארגומנט נוסף כאשר מסומן באמצעות כוכבית.
ניתן להשמיט את שדה האורך או להזין אחד מהערכים הבאים:
hh - לטיפוסים של מספרים שלמים, גורם ל-printf לצפות למספר מגודל int שקודם מתו char.
h - לטיפוסים של מספרים שלמים, גורם ל-printf לצפות למספר מגודל int שקודם מ-short.
l - לטיפוסים של מספרים שלמים, גורם ל-printf לצפות למספר מגודל long.
לטיפוסים של מספרים בפורמט נקודה צפה, השדה לא משנה דבר.
ll - לטיפוסים של מספרים שלמים, גורם ל-printf לצפות למספר מגודל long long.
L - לטיפוסים של נקודה צפה, גורם ל-printf לצפות למספר מגודל long double.
z - לטיפוסים של מספרים שלמים, גורם ל-printf לצפות למספר מגודל size_t.
j - לטיפוסים של מספרים שלמים, גורם ל-printf לצפות למספר מגודל intmax-t.
t - לטיפוסים של מספרים שלמים, גורם ל-printf לצפות למספר מגודל ptrdiff_t.
בנוסף, התקיימו מספר אפשרויות אורך ספציפיות לפלטפורמה לפני השימוש הנרחב בתוספי ISO C99:
I - לטיפוסים של מספרים שלמים עם סימן, גורם ל-printf לצפות למספר מגודל ptrdiff_t.
לטיפוסים של מספרים שלמים ללא סימן (כלומר, חיוביים בלבד) גורם ל-printf לצפות למספר מגודל size_t.
נפוץ במערכות הפעלה חלונות (מבוססי 32 או 64 סיביות).
I32 - לטיפוסים של מספרים שלמים, גורם ל-printf לצפות למספר מגודל 32 ביט.
I64 - לטיפוסים של מספרים שלמים, גורם ל-printf לצפות למספר מגודל 64 ביט.
q - לטיפוסים של מספרים שלמים, גורם ל-printf לצפות למספר מגודל 64 ביט.
נפוץ במערכות הפעלה מסוג BSD.
בתקן ISO C99 נכלל קובץ הדר inttypes.h שכולל מספר מאקרואים לשימוש ב-printf באופן שאינו תלוי במערכת ההפעלה.
שדה הטיפוס יכול להיות אחד מהבאים:
d, i - מספר עשרוני שלם.
לתווים התנהגות זהה במסגרת הדפסה, רק בקריאת קלט עם scanf יש ביניהם הבדל.
u - מדפיס מספר עשרוני שלם ללא סימן (כלומר, חיובי).
f, F - מספר עם נקודה עשרונית בכתיבה רגילה (נקודה קבועה).
הרישיות משפיעה רק על הרישיות של תוצאות שנכתבות כמחרוזת (inf, infinity ו-nan עבור f; ואילו עבור F: INF, INFINITY ו-NAN).
e, E - מספרים עם נקודה עשרונית בפורמט נקודה צפה (d.ddde±dd).
כאשר משתמשים ב-E יופיע בפלט E במקום e לייצוג האקספוננט.
האקספוננט תמיד מכיל לפחות שתי ספרות.
אם הערך הוא 0 האקספוננט הוא 00. בחלונות, ברירת המחדל היא 3 ספרות לאקספוננט, לדוגמה 1.5e002, אך ניתן לשנות זאת באמצעות הפונקציה _set_output_format הייחודית לחלונות.
g, G - מספר עם נקודה עשרונית שמיוצג באחד הפורמטים, נקודה קבועה או נקודה צפה, בהתאם לגודל המספר.
g משתמש באותיות קטנות ו-G משתמש באותיות גדולות.
כאשר נעשה שימוש בנקודה קבועה, אפסים חסרי משמעות מימין לנקודה העשרונית מושמטים, זאת בשונה מפורמט נקודה קבועה רגיל.
בנוסף, הנקודה העשרונית מושמטת במספרים שלמים.
x, X - מספר שלם ללא סימן בבסיס הקסדצימלי.
x משתמש באותיות קטנות ו-X באותיות גדולות.
o - מספר שלם ללא סימן בבסיס אוקטלי.
s - מחרוזת המסתיימת בתו ה-Null.
p - מצביע לטיפוס void בפורמט שתלוי במימוש של השפה.
a, A - מספר עם נקודה עשרונית בבסיס הקסדצימלי, עם קידומת 0x או 0X, כתלות בגודל האות.
n - לא מדפיס כלום, אבל שומר למשתנה את מספר התווים שהודפסו נכון לאותה נקודת זמן.
שומרי מקום בפורמט מותאם אישית
יש כמה מימושים של פונקציות דמויות המאפשרות הרחבות למיני-שפה המבוססת על תו מילוט, ובכך מאפשרות למתכנת פונקציית פירמוט ספציפית עבור טיפוסים שאינם מובנים בשפה.
אחד המוכרים ביותר הוא של glibc (שהוצא משימוש).
עם זאת, הוא משמש לעיתים רחוקות בשל העובדה שהוא מתנגש עם בדיקה סטטית של מחרוזות פורמט.
מימוש נוסף הוא Vstr, המאפשר הוספת שמות פורמטים מרובי תווים.
יישומים מסוימים (כמו Apache HTTP Server) כוללים פונקציה משלהם דמוית , ומטמיעים בתוכו הרחבות.
עם זאת, לכל אלה נוטות להיות אותן בעיות שיש ל- .
פונקציית Linux kernel, printk תומכת במספר דרכים להצגת מבני ליבה באמצעות המפרט הגנרי , על ידי הוספת תווי פורמט נוספים.
לדוגמה, מדפיס כתובת IPv4 בצורה מנוקדת-עשרונית.
זה מאפשר בדיקה סטטית של מחרוזת פורמט (של החלק ) על חשבון תאימות מלאה עם printf רגיל.
רוב השפות שיש להן פונקציה דמוית עוקפות את היעדר תכונה זו על ידי שימוש בפורמט והמרת האובייקט לייצוג מחרוזת.
אם יש מעט מדי ארגומנטים שסופקו לספק ערכים עבור כל מפרטי ההמרה במחרוזת התבנית, או אם הארגומנטים אינם מהסוגים הנכונים, התוצאות אינן מוגדרות, ועלולות להקריס את התוכנית.
המימושים אינם עקביים לגבי האם שגיאות תחביר במחרוזת צורכות ארגומנט ואיזה סוג ארגומנט הם צורכים.
ארגומנטים עודפים הם חסרי השפעה.
במספר מקרים, ההתנהגות הלא מוגדרת הובילה לפרצות אבטחה של "מתקפת מחרוזת פורמט".
ברוב מוסכמות הקריאה של C או C++ ניתן להעביר ארגומנטים על המחסנית, מה שאומר שבמקרה של מעט מדי ארגומנטים printf יקרא מעבר לסוף מסגרת המחסנית הנוכחית, ובכך יאפשר לתוקף לקרוא את המחסנית.
כמה מהדרים, כמו GNU Compiler Collection, יבדקו באופן סטטי את מחרוזות הפורמט של פונקציות דמויות printf ויזהירו על בעיות (בעת שימוש בדגלים או ).
GCC גם יזהיר על פונקציות בסגנון printf המוגדרות על ידי המשתמש אם ה"פורמט" הלא סטנדרטי מוחל על הפונקציה.
רוחב שדה לעומת תוחמים מפורשים בפלט טבלאי
שימוש רק ברוחב שדות כדי לספק טבלאות, כמו בפורמט כמו עבור שלושה מספרים שלמים בשלוש עמודות של 8 תווים, לא יבטיח שהפרדת השדות תישמר אם יופיעו מספרים גדולים בנתונים:
אובדן הפרדת שדות יכול בקלות להוביל לפלט פגום.
במערכות המעודדות שימוש בתוכניות כאבני בניין בסקריפטים, ניתן להעביר נתונים פגומים כאלה ולפגוע בעיבוד נוסף שלהם, בלי להתחשב בעובדה שהמתכנת המקורי ציפה שהפלט ייקרא רק על ידי עיניים אנושיות.
ניתן למנוע בעיות אלה על ידי הכללת תוחמים מפורשים, אפילו רווחים, בכל פורמטי הפלט הטבלאי.
שינוי פשוט של הדוגמה המסוכנת הנזכרת ל- מונע ממספרים מעמודות שונות להתמזג בפלט, עקב הרווחים הכלולים במפורש:
אסטרטגיות דומות מיושמות על נתוני מחרוזות.
למרות שעל פני השטח זוהי פונקציית פלט, מאפשרת כתיבה למיקום זיכרון שצוין על ידי ארגומנט דרך .
פונקציונליות זו משמשת מדי פעם כחלק מהתקפות מחרוזות פורמט משוכללות יותר.
הפונקציונליות גם הופכת את בטעות לשלמה טיורינג אפילו עם קבוצה מעוצבת היטב של ארגומנטים.
משחק של איקס עיגול כתוב במחרוזת הפורמט הוא מנצח של תחרות IOCCC ה-27.
שפות המשתמשות במחרוזות פורמט החורגות מהסגנון במאמר זה (כגון AMPL ו-Elixir), שפות שיורשות את היישום שלהן מה-JVM או סביבה אחרת (כגון Clojure ו-Scala ), ושפות שאין להן printf נייטיבי סטנדרטי אך יש להן ספריות חיצוניות המדמות התנהגות printf (כגון JavaScript) אינן כלולות ברשימה זו.
Java (מאז גרסה 1.5) ושפות JVM
Julia (דרך הספרייה הסטנדרטית שלה Printf)
פקודת השירות printf, לפעמים מובנית במעטפת, כמו עם כמה מימושים של ה-KornShell (ksh), Bourne again shell (bash), או Z shell (zsh).
פקודות אלה בדרך כלל תומכות בתווי מילוט כמו בשפת C במחרוזת הפורמט.
פורמיה (באיטלקית: Formia) היא עיר וקומונה בנפת לאטינה, על חוף הים התיכון של מחוז לאציו שבמרכז איטליה.
היא ממוקמת באמצע הדרך בין רומא לנאפולי, ושוכנת על הדרך האפיאנית מהתקופה הרומית.
העיר פורמיה נוצרה על ידי האוכלוסייה האיטלקית של האאורונקים.
היא הופיעה לראשונה בהיסטוריה בשנת 338 לפני הספירה, כאשר, במהלך המלחמה הלטינית, היא קיבלה מעמד של Civitas sine suffragio (אזרחות ללא זכות בחירה), יחד עם העיר פונדי.
לאורך העת העתיקה, העיר קאייטה הייתה גם חלק מהטריטוריה הפורמית.
בעידן הרפובליקה הרומית היא נקראה Formiae (שמקורו ב- Hormia או Ormiai).
זה היה אתר נופש נודע בעידן הקיסרי הורטיוס מכנה אותו "עיר הממוראה" שכן למשפחה העשירה והאצילה של מאמורה שממעמד הפרשים היו אינטרסים חזקים שם, כולל אחוזת הווילות הסמוכה בג'אנולה, שעדיין ניתן לראותה.
גם לקיקרו הייתה שם וילה והוא נרצח בדרך אפיה ממש מחוץ לעיר בשנת 43 לפני הספירה, וקברו נותר יעד תיירותי קטן.
העיר הייתה גם מקום מושב המרטיריום של ארסמוס הקדוש מאנטיוכיה, עד התפרקותו בסביבות שנת 303 לספירה, במהלך רדיפות הנוצרים על ידי דיוקלטיאנוס.
ארסמוס הקדוש נודע מאוחר יותר גם כאלמו הקדוש הפטרון של המלחים.
פאולינוס מנולה ותראסיה עצרו בפורמיה במסעם חזרה לנולה לאחר ביקור ברומא, בחג הפסחא ב-בשנת 408. שם הם קראו את מכתבו מספר 95 של אוגוסטינוס שהופנה אליהם.
לאחר נפילת האימפריה הרומית המערבית, העיר נבזזה על ידי ברברים והאוכלוסייה עברה לשני מבצרים נפרדים על הגבעה הסמוכה, שהיו תחת שלטונה של העיר השכנה, גאאטה .
שארל השני מאנז'ו בנה מבצר ימי, Mola di Gaeta.
המבצר השני היה ידוע בשם קסטלונה, מהטירה שהוקמה שם באמצע המאה ה-14 על ידי אונוראטו הראשון קטאני, רוזן פונדי.
שני הכפרים אוחדו שוב בשנת 1863 תחת השם פורמיה.
העיר המאוחדת נפגעה קשות בשנים 1943–1944 בפעולות הפצצה ובקרב אנציו .
פורמיה שוכנת על חוף מפרץ גאאטה שב, בדרום לאציו, קרוב לעיר גאאטה וליד גבולו הצפוני של מחוז קמפניה.
העיר גובלת עם אספריה שבנפת פרוזינונה, איטרי, גאאטה, מינטורנו וספיניו סאטורניה.
היא כוללת בשטחה את הכפרים (frazioni) של קסטלונוראטו, ג'אנולה-סנטו ג'אני, מראנולה, פניטרו וטריוויו.
המונומנט המפורסם ביותר של פורמיה היא המאוזוליאום המזוהה באופן מסורתי עם קבר קיקרו : זהו מגדל שגובהו 24 מטר ונמצא בדרך אפיה העתיקה, סביב המגדל מתחם שיועד להלוויות.
מגדל מולה - מגדל מבוצר מהמאה ה-19
מגדל קסטלונה - מגדל מבוצר מהמאה ה-19
בור מים רומי, מהגדולים בעולם.
בדומה למבנים בקונסטנטינופול ובווילת דומיטיאנוס באלבנו , הוא מתוארך למאה ה-1 לפני הספירה.
שרידי הווילה הרומית של מאמורה בג'אנולה שנחרבה בחלקה ב-1943, כולל בורות המים של "מג'ורה" ושל "36 עמודים", אמות מים, "קריפטופורטיקוס" ומרחצאות תרמיים.
במרכז הווילה בנקודה הגבוהה ביותר של הצוק היה מבנה מתומן גרנדיוזי הידוע גם בשם "מקדש יאנוס" ולצדו שני אגפים ושתי אכסדרות המשתפלות לכיוון הים.
בקרבת מקום ב-Porticciolo Romano נמצאים שרידי בריכות הדגים שלה לגידול דגים.
לאחרונה נחפרו חמישה פסלים של ראשי גברים מהמאה ה-2/3 לספירה.
שרידים רבים של וילות רומיות לאורך החוף
כנסיית "סן ג'ובאני בטיסטה א לורנצו", ידועה משנת 841. היא נהרסה כמעט כולה במהלך מלחמת העולם השנייה.
היא מכילה יצירה של אנטוניאצו רומנו (בערך 1490)
כנסיית "סן לוקה", הידועה מהמאה ה-15. יש בה קריפטה שהתגלתה לאחרונה עם ציורי קיר של "פרקים של הברית החדשה" ומדונה "דל לאטה".
הוא הוקם במקום מותו, לכאורה, של הקדוש.
הפארק האזורי של ג'אנולה והר סקאורי.
אנדרטת המלחמה בפורמיה (לכבוד חללי מלחמת העולם הראשונה), עם פסל הברונזה הגדול "Sacraficio" של דורה אוהלפסן-באגה
פורמיה הוא מקום מושבו של בית הספר הלאומי לאתלטיקה של הוועד האולימפי הלאומי של איטליה, שנוסד ב-1955. ספורטאים כמו פייטרו מנאה וג'וזפה גיביליסקו התאמנו כאן.
פורמיה מהווה גם מוקד לאירועי רכיבה על אופניים מסוגים שונים; רכיבה על אופניים ורכיבה על אופני הרים.
בפורמיה יש גם ספורט ימי: גלישת רוח ושיט.
מבחינת תחבורתית, חשיבות העיר לדרום לאציו, היא בכך שמסילת הרכבת רומא-פורמיה-נאפולי עוברת דרך תחנת הרכבת פורמיה-גאאטה שנמצאת בפורמיה, ומשמשת כתחנה בקו הרכבת המהיר של רומא-נפולי.
מהתחנה מבקרים ותושבים יכולים לנסוע באוטובוס לגאאטה, מינטרנו, ספיניו ועיירות מקומיות אחרות.
כמו כן, מנמל פורמיה יוצא קו מעבורת אל איי פונטיין המרוחקים כ-65 קילומטר (בקו אווירי) מדרום מערב לפורמיה.
לפורמיה קשרי ערים תאומות עם:
פורמט גדול (Large Format) הוא פורמט צילום המשתמש במצלמה שממדי המדיה בה היא משתמשת (למשל לוח צילום, סרט צילום וגב דיגיטלי) גדולים מ־10×13 ס"מ (4X5 אינץ').
נוהגים להבדיל בין פורמט גדול ל"פורמט בינוני" שהומצא מאוחר יותר.
מצלמות בפורמט גדול היו המצלמות המוקדמות ביותר.
הראשונות הופיעו כבר ב-1839, ופורמטים נוספים התפתחו עם הזמן.
סרט צלולויד יוצר לראשונה בשנת 1889. קודם לכן היו בשימוש פלטות זכוכית מכוסות בחומר רגיש לאור והשימוש בהן היה מגושם.
פלטות ו/או לוח צילום בפורמט גדול מאפשרים הדפסת מגע (בגודל של 1:1) כמוצר סופי.
היתרון העיקרי של צילום בפורמט גדול, סרט או דיגיטלי, הוא רזולוציה גבוהה יותר באותו גודל פיקסל ולכן הדפסה באיכות גבוהה יותר, או שימור הרזולוציה תוך שימוש בפיקסלים גדולים יותר המאפשרים לכל פיקסל ללכוד יותר אור וכתוצאה מכך, יכולת צילום משופרת באור נמוך.
הפורמט הגדול הנפוץ ביותר הוא 4×5 אינץ' (10.2x12.7 ס"מ), שהיה הגודל שבו השתמשו מצלמות כמו גרפלקס, Speed Graphic ו-Crown Graphic.
הגודל של מצלמות קודאק ישנות רבות משנות ה-20 (גרסאות שונות של מצלמות קודאק 1, 2 ו-3 ומצלמות Master View, וכן מצלמות אולפן מאוחרות יותר Sinar monorail) הוא 11×14 אינץ' (28x36 ס"מ), 16×20 אינץ' (41x51 ס"מ), 20×24 אינץ' (51x61 ס"מ).
מגוון פורמטים ישנים וכן פורמטים המשמשים בצילום אוויר הם 9×9 אינץ', 9×18 אינץ' (K17, K18, K19, K22 וכו'), בשימוש בגליל סרט צילום ברוחב 4, 5, 6, 7, 9 או 10 אינץ' או, וכן מצלמות בהן ניתן להחליף את המדיה בפלטת זכוכית מט לצורך צפייה בקומפוזיציה המצולמת (להלן "מצלמת תצפית").
מעל 8×10 אינץ', הפורמטים מכונים לעיתים קרובות כ-Ultra Large Format (ULF) ועשויים להיות 11×14, 16×20 או 20×24 אינץ' או בגודל שסרטים ופלטות צילום זמינים.
לדוגמה, הצלם התפרסם בשימושיו במצלמת 21X29 אינץ (53X73 ס"מ).
פורמטים גדולים רבים (למשל, 24x24, 36x36 ו-48x48 אינץ') הם מצלמות אופקיות שנועדו ליצור תשלילים גדולים להדפסת מגע על לוחות הדפסה של עיתונות.
עד שנת 2008 ניתן היה להשתמש גם במצלמת פולארויד 20×24 שהייתה הפורמט הגדול ביותר לסוג זה של מצלמות.
רוב מצלמות הפורמט הגדול, הן מצלמות תצוגה, עם חיבור בחזית לעדשה ואפשרות להרכבת גב מזכוכית מט (במקום לוח הצילום) לצפייה בקומפוזיציה.
מצלמות אלו מאפשרות לצלם לשלוט טוב יותר בקומפוזיציה ובניהול עומק השדה.
תכונות אלו חשובות במיוחד לצלמי אדריכלות ותקריב.
במצלמה רגילה, מקובל שמישור לוח הצילום מקביל למישור העדשה, במצלמות פורמט גדול ניתן להטות את מישור העדשה ביחס למישור לוח הצילום.
הדבר שימושי לתמונות ארכיטקטוניות שבהן הסצנה גבוהה מהמצלמה וכתוצאה מכך נגרם עיוות למבנה המצולם, בהתבסס על עקרון .
תנועות ההסטה וההטיה מאפשרות לפתור בעיות עומק שדה שבלתי אפשרי לפותרן אחרת ולשפר את הפרספקטיבה.
הצילומים של אנסל אדמס ושל צלמי קבוצת f/64 האחרים, מדגימים כיצד השימוש בהטיית מישור העדשה ביחס למישור לוח הצילום מאפשרים שיפור והגדלת עומק השדה.
הפעלת מצלמה בפורמט גדול מסורבלת ומורכבת.
כתוצאה מכך מתקבל סגנון צילום איטי, הנחשב ליותר מחושב.
טעינת סרטים באמצעות מחזיקי סרטי דף דרשו בשלב בתחילה חלל חשוך לטעינה ופריקה של הסרט, בדרך כלל או חדר חושך.
אם כי בתקופה מאוחרת יותר החל שימוש במחסנית דפי סרט צילום ארוזים מראש, המאפשרים החלפת דף הסרט בשטח וכן בגלילי סרט צילום בפורמט גדול.
חצובה משמשת בדרך כלל לעבודה במצלמות פורמט גדול, אך דגמים מסוימים מיועדים לשימוש ביד.
ל"מצלמות הטכניות" הללו יש עינית ומד טווח לטיפול מהיר יותר.
גב זכוכית מט משמש לצפייה וניהול הקומפוזיציה, בשלב השני מותקן מחזיק לוח הצילום בגב, ואז מבוצעת החשיפה.
בתקופה מאוחרת יותר חלק מהצלמים השתמשו בגב פולארויד נפרד המאפשר תמונה ראשונית של הקומפוזיציה ואפשרות לוודא את פרמטרי החשיפה ועומק השדה לפני ביצוע החשיפה על סרט הצילום, אותו העבירו לאחר מכן לפיתוח.
השימושים של פורמט גדול מלווים את התפתחות הצילום מימיו הראשונים.
מרבית הצלמים הגדולים השתמשו בפורמט 8X10 הקלאסי מימיו הראשונים של הצילום.
פורמט זה היה בשימוש תדיר על ידי אמני צילום גם בשנות השלושים של המאה העשרים.
הצילומים הראשונים שצולמו בישראל, צולמו על ידי פרדריק פסקה במצלמת כזו.
מצלמה זו מסורבלת וכבדה ובדרך כלל השתמשו בה בהתקנה סטאטית אולם היו צלמים שלא נרתעו ממיקום משתנה.
אז'ן אטז'ה, חלוץ צלמי הרחוב, נהג להשכים קום ולצאת בטרם זריחה לצלם את רחובות פריז כאשר הוא נושא על כתפו את מצלמת 8X10 הגדולה והכבדה עם חצובת העץ הכבדה שלה, ועל כתפו השנייה, תיק הכבד המכיל את פלטות הזכוכית הנדרשת למצלמה זו.
אנסל אדמס לדוגמה, היה מגיע לאתרי הצילום שתכנן, הרכיב את החצובה על גג רכבו והרכיב עליה את מצלמת ה-8X10 הכבדה.
הפורמט של דפי סרט 4X5 אינץ' (10X13 ס"מ) היה נוח מאוד לצילום עיתונות מכיוון שהוא אפשר הדפסת מגע ישיר על לוחית ההדפסה, ולכן נעשה בו שימוש נרחב במצלמות עיתונות.
שימוש זה נמשך גם בשנות ה-40 וה-50 של המאה ה-20, אפילו לאחר הופעתו של פורמט בינוני (לדוגמה 6X6 ס"מ) שהיה נוח וקומפקטי יותר או פורמט 35 מ"מ שהחל להופיע בשנות ה-30. בשנות החמישים החלו גם צלמי העיתונות לעבור לפורמטים של 35 מ"מ או פורמט בינוני.
צילום בפורמט גדול אינו מוגבל לסרט; פותחו גבי מצלמה דיגיטלית גדולים להתאמה למספר מצומצם של מצלמות בפורמט גדול.
השילוב של עלויות וקשיים טכנולוגיים הוביל לעיתים לפשרות: לפעמים הקובץ הדיגיטלי כיסה רק חלק מהתמונה, לפעמים היה נדרש לחזור על הצילום כמה פעמים (כדי להפיק קובץ בגודל הנדרש) ולפעמים הגב היה גב סורק (הסורק את אזור התמונה בצורה של סורק שטוח).
סריקה מאחור עשויה להימשך שניות ואפילו במקרים מסוימים נדרשו מספר דקות על מנת ללכוד תמונה.
גודל הקובץ שנוצר הוא ענק.
לדוגמה בעת שימוש ביחידת Sinar Macroscan וקובצי נתונים 54H, הקובץ המתקבל הוא בגודל של מעל 1 גיגה-בייט.
במצלמות דיגיטליות, ההגדרה לפורמט יותר סלחנית וגם פורמט בינוני נחשב גדול מאחר שהוא מפיק קבצים דיגיטליים גדולים מאוד המהווים אתגר לעיבוד במחשבים קונבנציונליים.
מסיבה זו, עבור צילום דיגיטלי, כל גודל מעל 35 מ"מ נחשב לפורמט גדול.
נכון לשנת 2025 שתי החברות המובילות במצלמות דיגיטליות גדולות הן הסלבלד ופוג'י (עם סדרת GFX - הסדרה שהצליחה להוריד דרמטית את מחירי המצלמות הדיגיטליות הגדולות).
כל מצלמה כזו מפיקה מעל 100 מגה פיקסל כל אחת.
מצלמות פורמט גדול הן אלו המבוססות סרטים והן דיגיטליות, עדיין בשימוש, אם כי, לא לעיתים קרובות.
ישנם שימושים אמנותיים שונים או שימושים מסחריים שנדרשת בהם איכות גבוהה או הדפסות גדולות מאוד המצדיקות פורמט כזה.
בנוסף, ישנם יישומים מדעיים המצדיקים לעיתים פורמט גדול.
בעידן הצילום הפוסט מודרני, יש וצלמים בוחרים לצלם עבודות מסוימות באמצעות פורמט גדול מסיבות "מושגיות" כלומר לבצע הקשר בין עבודותיהם לעבודות שבוצעו במאה ה-19 ולרעיונות מתקופה זו או מסיבות אמנותיות שבהן יש משקל לדרך שבחר האמן בכדי לבצע את היצירה.
צלמים הידועים בשימוש בפורמט גדול
פורמוסט היא סדרת לוויינים של טאיוואן.
הפרויקט הוא יוזמה של סוכנות החלל של טאיוואן.
צי הלוויינים מנוהל על ידי אנשי הסוכנות.
בשנות ה-90 של המאה ה-20 סוכנות החלל של טאיוואן החליטה לקדם שיגור לוויין לחלל.
הוא קיבל שם Formosat-1. הלוויין היה מסוג חישה מרחוק והיה מיועד לחקר יונוספירה ואוקיינוס.
הלוויין נבנה בשיתוף עם חברה אמריקאית TRW (בהמשך נרכשה על ידי נורת'רופ גראמן).
הוא שוגר לחלל בשנת 1999 ופעל במשך 5.5 שנים.
העברת נתונים התבצע 6 פעמים ביום לתחנות קרקע שנבנו לקראת השיגור.
הלוויין השני בסדרה היה Formosat-2. הוא היה יכול להעביר צילומים ברגישות של 2 מ' בשחור-לבן ו-8 מ' בצבע.
הלוויין שוגר לחלל בשנת 2004 ופעל 12 שנים.
בשנת 2006 שוגרה מערכת לוויינים Formosat-3 שכללה 6 לוויינים קטנים.
הלוויינים היו מיועדים לחקר אקלים, יונוספירה ושימוש במערכת ניווט לוויינית.
פיתוח נעשה ביחד עם גופים בארצות הברית.
עלות הפרויקט הייתה כ-100 מיליון $ כאשר סוכנות החלל של טאיוואן סיפקה כ-80% מהסכום.
לאחר מספר דחיות השיגור בוצע באפריל 2016. ללוויינים לקח כשנה לעבור למסלול המתוכנן ולהתחיל להעביר נתונים באופן סדיר.
במהלך שנת 2007 למספר לוויינים היו בעיות בפאנל סולארי ויכולת לשדר נתונים נפגעה.
המערכת כולה הפסיקה לפעול בשנת 2020.
לוויין Formosat-5 היה הראשון שכולו היה מתכנון וייצור מקומי.
הוא שוגר בשנת 2017. הלוויין היה מיועד לחקר יונוספירה.
הוא היה יכול להעביר צילומים ברגישות של 2 מ' בשחור-לבן ו-4 מ' בצבע.
לאחר מספר חודשים התברר שאיכות התמונות אינה טובה.
לאחר ביצוע פעולות שיקום העברת צילומים צומצמה רק לתנאי מזג אוויר טובים בלבד.
בשנת 2019 שוגרה מערכת לוויינים Formosat-7 שכללה 6 לוויינים קטנים.
ללוויינים לקח כ-18 חודשים לעבור למסלול המתוכנן ולהתחיל להעביר נתונים באופן סדיר.
החל מאוקטובר 2021 המערכת החלה לפעול בהיקף המתוכנן ומאפשרת להגדיל דיוק תחזית מזג האוויר באזור טאיוואן.
בשנת 2023 למערכת זו התווסף לוויין Formosat-7R
לשנת 2024 מתוכננים שיגורים של לוויינים מדגם Formosat-8. מדגם זה מתוכנן לשגר 6 לוויינים בתדירות שנתית.
פורסט גאמפ הוא סרט קולנוע דרמטי קומי, שיצא לאקרנים בשנת 1994 בכיכובו של השחקן טום הנקס, המבוסס על ספר באותו השם מאת וינסטון גרום, אך שונה ממנו משמעותית.
הסרט היה מועמד ל-13 פרסי אוסקר, וזכה בשישה - כולל הפרסים לסרט הטוב ביותר, לשחקן הטוב ביותר (הנקס), ולבמאי הטוב ביותר (רוברט זמקיס).
את המוזיקה לסרט כתב אלן סילבסטרי.
רוב הסרט מבוסס על קריינות של פורסט גאמפ שמספר את סיפור חייו לאנשים מזדמנים כאשר הוא ממתין לאוטובוס.
בחלוף ההמתנה הסיפור נמשך, אף על פי שעוברי-האורח מתחלפים.
במהלך הסרט משולבות סצנות שמתארות כיצד פורסט גאמפ היה שותף לרגעים היסטוריים בתולדות ארצות הברית.
פורסט גאמפ נולד באלבמה עם עמוד שדרה עקום, מה שאילץ אותו ללכת עם מתקן ייצוב לרגליים בילדותו.
שמו ניתן לו על שם נייתן בדפורד פורסט, אחד מאבות אבותיו שהיה גנרל בצבא הדרומי בזמן מלחמת האזרחים האמריקנית ומייסד הקו קלוקס קלאן.
חרף מגבלת המשכל שלו (מוגבלות שכלית התפתחותית) שעל פיה היה אמור ללכת לבית ספר לחינוך מיוחד, אימו מצליחה לשלב אותו בבית ספר רגיל לאחר שהיא שוכבת עם מנהל בית-הספר.
אימו של פורסט מנהלת בביתם בית הארחה.
באחד הימים מתארח בביתם אלביס פרסלי, ופורסט מראה לו צעדי ריקוד משונים עם הברזלים שעל רגליו, שאלביס הופך מאוחר יותר לריקוד "רעידת הרגליים" המפורסם שלו.
ביומו הראשון בבית-הספר הוא פוגש את ג'ני (השחקנית האנה ר.
הול ), העוברת התעללות מינית על ידי אביה.
ג'ני היא חברתו הטובה ביותר של פורסט, וחברותם נמשכת לאורך שנים רבות.
פורסט סובל מהתעללויות מצד ילדי בית-הספר.
יום אחד, בעת שהוא בורח מבריונים, מתקן הייצוב לרגליו נשבר, והוא מגלה שהוא לא זקוק לו עוד (באותה סצנה, צועקת ג'ני את אחד המשפטים הידועים ביותר בסרט: "רוץ פורסט!
פורסט נוהג לרוץ לכל מקום אליו לוקחות אותו רגליו.
לקראת סיום לימודיו בתיכון, רודפים אחריו בריונים במכונית, עובר פורסט דרך מגרש פוטבול, שם מבחין מאמן מקומי בכישרון הריצה הנדיר שלו.
הוא מתקבל למכללה כשחקן פוטבול ומסיים אותה אחרי חמש שנים.
הוא נבחר לנבחרת הפוטבול האמריקאית ונפגש עם הנשיא ג'ון קנדי.
בטקס סיום התואר מציע נציג של צבא ארצות הברית לפורסט להתגייס.
בצבא הוא פוגש את בנג'מין ביופורד בלו, המכונה "באבה", מוגבל גם הוא מעט בשכלו (בגילומו של השחקן מיקלטי ויליאמסון), והשניים נעשים לחברים.
משפחתו של באבה מומחית לדיג חסילונים, ובאבה מציע לפורסט להיכנס לשותפות בעסק הדיג.
לפני שנשלחת הפלוגה לווייטנאם, מגלה פורסט כי ג'ני (אשר אותה מגלמת מסוף התיכון השחקנית רובין רייט) נזרקה מהמכללה בגין תצלום לפלייבוי, והפכה לחשפנית.
פורסט מספר לה כי שולחים אותו לווייטנאם, והיא מבקשת ממנו שלא יעשה מעשי גבורה, ויברח בכל פעם שיחוש סכנה.
בווייטנאם נקלעת היחידה של פורסט למארב.
פורסט חוזר לשדה הקרב על מנת להציל את באבה.
בדרך הוא מגלה עוד ועוד פצועים מהמחלקה שלו, מפנה אותם בזה אחר זה תוך שהוא מסכן את עצמו, ולבסוף אכן נפצע מפגיעת כדור.
הוא מצליח להציל לוחמים רבים מהיחידה, אך מגיע לבאבה באיחור.
פורסט מגלה אותו גוסס, ובאבה מת בזרועותיו.
מפקד המחלקה, סגן דן טיילור (השחקן גארי סיניז), שגם הוא חולץ בידי פורסט, מאבד את שתי רגליו בקרב, וכועס על פורסט שהציל אותו, משום שהיה צריך למות בקרב, כמו רבים מבני משפחתו.
על פעולתו מוענקת לפורסט מדליית הכבוד.
לאחר טקס הענקת המדליה, פורסט מזדמן להפגנת ענק נגד מלחמת וייטנאם ומועלה לבמה.
בהיותו על דוכן הנואמים ג'יני, שנמצאת אף היא בקהל, מזהה את פורסט והם מבלים את הערב והלילה בדיבורים ונפרדים שוב בבוקר.
בתקופת ההחלמה מתוודע פורסט לטניס שולחן ומתחיל לשחק ללא הפסקה.
הוא הופך לספורטאי מצטיין, ונוסע לשחק עם נבחרת ארצות הברית בסין.
המשלחת מוזמנת לפגוש את הנשיא ריצ'רד ניקסון, אשר מציע לו להשתכן במלון ווטרגייט.
בלילה מבחין פורסט באנשים הפורצים לחדר במלון, ומדווח למשטרה - מה שגורם לחשיפת פרשת ווטרגייט.
הוא מוזמן לתוכנית אירוח יחד עם ג'ון לנון, ודברים שהוא אומר נותנים ללנון את ההשראה לכתיבת השיר "Imagine".
ביציאה מהאולפן הוא נתקל בסגן דן קטוע הרגליים.
סגן דן נמצא במצב דיכאוני ומבלה את זמנו בצריכת אלכוהול.
הוא עדיין נוטר לפורסט טינה על כך שהציל אותו ולא נתן לו למות בכבוד.
פורסט נשאר איתו זמן מה ובערב השנה החדשה מעלה בפניו את הרעיון שלו על קניית סירת דיג חסילונים ופתיחת עסק למכירת חסילונים, כמו שהבטיח לבאבה, סגן דן צוחק עליו ואומר לו שביום שבו פורסט יהיה רב-חובל של סירת דיג חסילונים הוא (סגן דן) יהיה הקצין הראשון שלו.
לאחר שחרורו מהצבא פורסט משתתף בפרסומת למחבטי פינג פונג ומשתמש בכסף שהרוויח כדי לקנות סירת חסילונים (שלה הוא קורא ג'ני), בעקבות ההבטחה שנתן לבאבה טרם מותו.
סגן דן מקיים את הבטחתו ובא לעזור לפורסט.
סופת הוריקן שמחסלת את כל הספינות האחרות באזור פרט לסירתם גורמת לכך שפורסט ודן משיגים מונופול בשוק החסילונים, מתעשרים, ומקימים את חברת "באבה-גאמפ שרימפ".
דן משקיע במניות חברת אפל.
פורסט נותן חלק מהרווחים לאימו של באבה.
כאשר הוא שומע כי אימו גוססת, חוזר פורסט לבית ילדותו ומטפל בה עד מותה, ולאחר מכן מחליט כי לא יחזור אל דן והסירה.
יום אחד ג'ני מגיעה וגרה איתו למשך זמן, עד שפורסט מציע לה נישואים.
ג'ני מסרבת, אבל באותו הערב היא באה אליו לחדר, הם שוכבים ולמחרת היא עוזבת.
לאחר עזיבתה מתחיל פורסט לרוץ לאורכה ולרוחבה של ארצות הברית.
במשך יותר משלוש שנים של ריצה, עשרות אנשים מצטרפים אליו בטענה שהוא "נותן להם השראה".
באותו זמן פורסט ממציא לא במודע את סמל הסמיילי ואת הביטוי: "Shit Happens".
לבסוף, באמצע המדבר, הוא מפסיק לרוץ וחוזר הביתה.
הקונספט בו פורסט מספר לאנשים את סיפורו בתחנת האוטובוס מסתיים כאשר פורסט מספר כי יום אחד מגיע אליו מכתב מג'ני, המזמינה אותו לבוא לבקר אותה, וזו הסיבה שהוא מחכה לאוטובוס.
האישה האחרונה שמקשיבה לסיפורו מכוונת אותו לביתה.
כאשר הוא מגיע לבית, הוא מגלה לתדהמתו כי יש להם ילד שג'ני קראה לו פורסט - על שם אביו.
ג'ני גם מספרת כי היא חולה במחלה שהרופאים לא הצליחו לזהות (כנראה הפטיטיס C או איידס), ופורסט מציע לה שהיא ובנם יעברו לגור איתו.
ג'ני מציעה לפורסט נישואים, והשניים מתחתנים בחצר ביתו.
סגן דן מגיע לחתונה עם ארוסתו החדשה, כשהוא הולך עם רגליים תותבות מטיטניום.
זמן קצר לאחר החתונה ג'ני מתה מהמחלה, ופורסט נשאר לגדל לבד את בנם.
הוא גם דואג שיהרסו את בית ילדותה של ג'ני, שהזכיר לה את ההתעללויות של אביה.
בסיום מתחבט פורסט בסוגיה מי צדק - האם סגן דן, אשר אמר לו שלכל אדם נקבע גורל מסוים, או שמא אמו, שלדעתה החיים הם מקריים לחלוטין.
פורסט מחליט כי החיים הם שילוב של שתי הגישות.
בסיום הסרט רואים את גאמפ ובנו מחכים להסעת בית הספר.
בנו של פורסט עולה לאוטובוס ובו נוהגת אותה נהגת הסעות שנהגה בתחילת הסרט כאשר פורסט עצמו עלה על ההסעה בעודו ילד קטן.
הסרט מסתיים, כפי שהתחיל, בתמונת נוצה מתעופפת ברוח.
הצילומים החלו באוגוסט 1993 והסתיימו בדצמבר של אותה שנה.
למרות שרוב הסרט מתרחש באלבמה, הצילומים התקיימו בעיקר בבופורט, דרום קרוליינה ובסביבתה, וכן בחלקים של וירג'יניה וצפון קרוליינה החופיות, כולל צילום ריצה על דרך בלו רידג' ליד הר גרנדפאדר, שם חלק מהכביש זכה מאוחר יותר לשם "עיקול פורסט גאמפ".
חלקים מהעיר הבדיונית גרינבו צולמו בוארנוויל, דרום קרוליינה.
הסצנה שבה פורסט רץ בוייטנאם תחת אש צולמה בפארק המדינה האנטינג איילנד ובפריפ איילנד, דרום קרוליינה.
צילומים נוספים התקיימו באחוזת בילטמור באשוויל, צפון קרוליינה.
סט בית משפחת גאמפ נבנה לאורך נהר קומבהי ליד ימאסי, דרום קרוליינה, והשטח הסמוך שימש לצילום ביתו של קוראן וכמה מהסצנות של וייטנאם.
יותר מ-20 עצי פלמטו נשתלו כדי לשפר את סצנות וייטנאם.
פורסט גאמפ סיפר את סיפור חייו בקצה הצפוני של כיכר צ'יפווה בסוואנה, ג'ורג'יה, כשהוא יושב על ספסל בתחנת אוטובוס.
היו סצנות נוספות שצולמו באזור סוואנה, כולל צילום ריצה על גשר הזיכרון ריצ'רד וי.
וודס בבופורט בזמן שהוא מרואיין על ידי העיתונות, וב-West Bay Street בסוואנה.
רוב סצנות הקמפוס של המכללה צולמו בלוס אנג'לס באוניברסיטת דרום קליפורניה.
המגדלור שפורסט חוצה כדי להגיע לאוקיינוס האטלנטי בפעם הראשונה הוא מגדלור מרשל פוינט בפורט קלייד, מיין.
סצנות נוספות צולמו באריזונה, במונומנט ואלי שביוטה, ובפארק הלאומי גליישר שבמונטנה.
הספר והסרט מתארים את חייו של אדם מוגבל שכלית, שלמרות מוגבלותו חייו שזורים בהיסטוריה האמריקאית.
בספר ובסרט משולבים סמלי תרבות פופולרית ידועים - כאלביס פרסלי, ג'ון לנון, ריצ'רד ניקסון, חברת אפל ועוד - בהם פוגש גאמפ כבדרך אגב.
פורסט גאמפ זוכה להגשים את חלומותיו של כל אמריקאי; הוא פוגש בנשיאים אמריקאים ומשתתף במאורעות היסטוריים כגון מלחמת וייטנאם, אך לרוב אינו מודע לחשיבות הדברים, בשל מנת המשכל הנמוכה שלו.
הוא הופך לספורטאי מצטיין, חייל מעוטר, הוא מתעשר, מצליח ומתחתן עם אישה יפה.
הסרט התייחס בעיקר לדור ה"בייבי-בומרס" של ארצות הברית במאה ה-20 - דור האנשים אשר נולדו בגל הלידות שלאחר מלחמת העולם השנייה ושנות החמישים, שהתבגרו במהלך שנות השישים והיו לחלק מתופעת "ילדי הפרחים", או שלחלופין לחמו במלחמת וייטנאם, השתתפו בתופעת הדיסקו של שנות השבעים והתמסדו והקימו משפחות בשנות השמונים.
פסקול הסרט, שזכה לפופולריות רבה, ייצג את השירים הנוסטלגיים של תקופות אלו; מאלביס פרסלי, דרך הרוק הקלאסי של שנות ה-60 ועד ללהיטי הדיסקו השונים.
"פורסט גאמפ" הפך לסרט פולחן אמריקאי, וסרטים רבים מושווים אליו.
כך גם אורי קליין בביקורתו על הסרט הסיפור המופלא של בנג'מין באטן (שגם אותו כתב התסריטאי אריק רות'):
הבדלים בין הספר לסרט "פורסט גאמפ"
כאמור הסרט מבוסס על רומן באותו שם מאת וינסטון גרום שיצא לאור ב-1986. על אף שהסרט זכה להצלחה קולנועית אדירה ושבחים רבים, קיימים הבדלים מהותיים בין עלילת הספר לבין עלילת הסרט, הן באופי הדמויות והן באירועי העלילה המרכזיים.
+ מאפיין בספר בסרט אישיות פורסט מתואר כדמות אגרסיבית יותר, בעלת נטייה לקללות, ומפגין רגעים של אינטליגנציה גבוהה בתחומים ספציפיים כמו מתמטיקה ושחמט (בו הוא שחקן ברמה עולמית).
הוא פחות תמים ונקלע לצרות משפטיות.
פורסט הוא דמות תמימה, עדינה, ופחות אינטליגנטית מבחינה אקדמית (אך בעלת חוכמת חיים ואינטואיציה).
הוא אינו מפגין נטייה לאלימות או קללות, ודמותו "רוככה" מאוד מהמקור הספרותי.
מגבלות פיזיות בספר, פורסט מעולם לא לבש סדי רגליים (Braces) כילד.
כילד, פורסט נאלץ ללבוש סדי רגליים מתכתיים בשל בעיות ברגליו, אותם הוא שובר במהלך מרדף בריחה מבריונים.
+ אירוע / פרט עלילה בספר בסרט מסע בחלל אחד האירועים המרכזיים בספר הוא השתתפותו של פורסט במשימת נאס"א לחלל, יחד עם אסטרונאוט נוסף וקוף.
הם מתרסקים בגינאה, שם פורסט נתקל בקניבלים ואף מוחזק בשבי.
עלילה זו הושמטה לחלוטין מהסרט, ואינה חלק מסיפורו של פורסט.
קריירות נוספות פורסט עוסק בהיאבקות מקצועית (תחת השם "האורגנגוטן המטורף") ומופיע בקרקס.
הוא גם פוגש את מאו דזה-דונג בסין ואף מציל את חייו.
הסרט מתמקד פחות בקריירות מקצועיות מגוונות ואינו כולל מפגשים עם דמויות היסטוריות אלו מעבר למפגשים ספורים (כמו אלביס פרסלי או ג'ון לנון).
הריצה ברחבי ארצות הברית הריצה האייקונית של פורסט לאורך ולרוחב ארצות הברית, המהווה סמל מרכזי בסרט, אינה קיימת כלל בספר.
ריצתו הארוכה והמתוקשרת של פורסט היא אחת מנקודות השיא בסרט ומושכת אליו חסידים רבים.
חברות עם באבא פורסט פוגש את בנג'מין באפורד "באבא" בלו בזמן שהם משחקים פוטבול בקולג'.
פורסט פוגש את באבא במחנה הטירונים של צבא ארצות הברית בתחילת מלחמת וייטנאם.
דן טיילור דמותו של לוטננט דן טיילור קשה ופחות סימפתית בספר מאשר בסרט, והיחסים בינו לבין פורסט מורכבים יותר.
דן טיילור מציג בסרט קשת רחבה יותר של רגשות והתפתחות אישית, והופך לבסוף לחברו הקרוב ושותפו העסקי של פורסט.
ג'ני קרן בספר, ג'ני נישאת לגבר אחר ואינה מתחתנת עם פורסט.
היא יולדת את פורסט ג'וניור (בנם של ג'ני ופורסט), אך הקשר בינה לבין פורסט המבוגר שונה מאוד.
ג'ני אינה מתה בספר המקורי.
בסרט, ג'ני ופורסט נישאים לקראת סוף חייה.
היא מתה ממחלה שאינה מזוהה במפורש (אם כי בספר ההמשך, היא מתה מנגיף הפטיטיס C).
השכלה אקדמית פורסט אינו מסיים את לימודיו בקולג.
פורסט מסיים את לימודיו באוניברסיטה.
שימוש בסמים ואלכוהול בספר, פורסט מתנסה בסמים (כולל מריחואנה) ואף מבלה במקומות מפוקפקים.
הסרט מתעלם לחלוטין מהיבט זה בחייו של פורסט, ומציג אותו כדמות נקייה מהרגלים אלו.
מותה של אמא של פורסט לאחר מות אמו, פורסט אינו יורש את הבית ואינו חוזר לחיים פשוטים.
מותה של אמו מחזיר את פורסט לביתו באלבה, אלבמה, שם הוא ממשיך את חייו ואת קשריו עם ג'ני.
הסרט ההודי "לאל סינג צ'אדה" (Laal Singh Chaddha), שיצא לאקרנים באוגוסט 2022, הוא עיבוד מחודש רשמי ומורשה של פורסט גאמפ.
עלילת הסרט מתרחשת בהודו בין סוף שנות השבעים לשנות ה-2010 וכיכבו בו אמיר חאן, קארינה קאפור ומונה סינג.
הסרט בוים על ידי אדוויט צ'אנדן והוא הופק על ידי אמיר חאן הפקות, אולפני Viacom18 וסרטי פרמאונט.
הסרט היה מועמד, ל-13 פרסי אוסקר, וזכה מתוכם בשישה:
פוֹרַס נא גֵייליגֲה (באירית: Foras na Gaeilge) הוא הגוף המופקד על קידומה של השפה האירית על האי אירלנד כולו – הן ברפובליקת אירלנד והן בצפון אירלנד.
הארגון הוקם ב-2 בדצמבר 1999 והחליף שלושה מוסדות קודמים - "הוועד לאירית" (Bord na Gaeilge), המו"ל "אן גום" (An Gúm) ו"אן קישטה טארמיכטה" (An Coiste Téarmaíochta - "ועדת המינוחים"), שהיו כפופים כולם לממשלת אירלנד וסמכותם הרשמית השתרעה ברפובליקה בלבד.
המוסד מהווה את מחציתו של "גוף הלשון צפון-דרום" (The North/South Language Body, אירית An Foras Teanga) המופקד על תיאום בין משרדי בענייני השפות הילידות על האי בשתי הישויות הריבוניות באירלנד.
מחציתו האחרת של גוף הלשון צפון-דרום היא הסוכנות לסקוטית של אלסטר (Tha Boord o Ulstèr-Scotch) המופקד על "סקוטית-אירית" (Ulster Scots) או "אולנס" (Ullans), המדוברת באלסטר שבצפון האי.
מעבר לקידום ענייני השפה האירית מופקד הפורס נא גייליגה גם על ייעוץ בעניינים הקשורים לה הן במגזר הציבורי והן בזה הפרטי, מחקר, פיתוח אוצר המילים ועוד.
פורסט היא עיירה במדינת ברנדנבורג, גרמניה.
היא שוכנת בחבל לוסאטיה, ממזרח לעיר קוטבוס, במרחק כ-130 ק"מ מברלין ו-140 ק"מ מדרזדן, בסמוך לגבול גרמניה-פולין.
העיירה נודעת בעיקר בזכות גן הוורדים המפורסם שבשטחה, ובשל מוזיאון הטקסטיל שלה.
בעקבות איחוד גרמניה, פוקד אותה מחסור קשה במקורות תעסוקה, והאבטלה בה גואה.
בעבר שגשגו בה מפעלי טקסטיל, אך אלה נסגרו.
אוכלוסיית העיירה במגמת ירידה, בשנת 2009 מנתה כ-21 אלף נפש ובסוף 2019 כ-18 אלף.
העיר היא מקום מגורים של מיעוט סלאבי הדובר את השפה הסורבית, ובהתאם לחוק עירוני שפה זו היא מהשפות הרשמיות בעיר.
בפורסט בית ספר תיכון אחד, "הגימנסיה על שם פרידריך לודוויג יאן", הידוע בשל הפרויקטים הרבים הקשורים לקשרי חוץ שאותם הוא מקיים, וזאת באמצעות הקמת משלחות לחילופי תלמידים עם מדינות רבות, ביניהן ישראל.
פּוֹרנוגרפיה או בקיצור פּוֹרנו, היא תחום שעיקרו הוא הצגה של גוף האדם או ההתנהגות המינית של האדם במטרה לעורר גירוי מיני.
הגדרת גבולות הפורנוגרפיה שנויה במחלוקת.
במדינות רבות בעולם קיימות מגבלות על יצירה והפצה של פורנוגרפיה.
דוגמאות לאיסורים מקובלים הם איסור על יצירת פורנוגרפיה בהשתתפות ילדים ועל הצגת פורנוגרפיה בפני ילדים.
היא מורכבת מהמילה πόρνη שמשמעותה זונה ומהמילה γράφω שמשמעותה לכתוב.
מקורו של הביטוי "סרט כחול" באנגלית (Blue movie).
המילה blue (כחול) הוגדרה כדבר גס או מגונה באנציקלופדיה סקוטית שיצאה לאור ב-1824. ככל הנראה הקשר בין הצבע הכחול למין הוא אף מוקדם יותר.
השאלה האם יצירה מסוימת היא בגדר פורנוגרפיה שנויה לעיתים במחלוקת.
מחלוקת זו נובעת בין השאר ממחלוקות על הגדרתה המדויקת של הפורנוגרפיה.
פוטר סטיוארט, שופט בית המשפט העליון של ארצות הברית, עקף קושי זה בהגדרה, כאשר בפסק דין משנת 1964 כתב: "לא אטרח עוד להגדיר פורנוגרפיה, אבל אני מזהה אותה כאשר אני רואה אותה".
יש הטוענים שבנוסף לתנאי הבסיסי, של הצגת גוף האדם או ההתנהגות המינית של האדם במטרה לעורר גירוי מיני, הגדרת הפורנוגרפיה מכילה תנאים הכרחיים נוספים.
דוגמאות לתנאים כאלה הם היעדר ערך אמנותי.
לדידם של המחייבים בתנאי הגדרה נוספים יש להבחין בין פורנוגרפיה לבין ארוטיקה, שהיא תיאור של גוף האדם או ההתנהגות המינית האנושית בצורה בוטה פחות, מוכוונת פחות לגרימת עירור מיני ולעיתים בעלת ערך אומנותי מסוים.
על הבחנה זו העיר הסופר הצרפתי אלאן רוב-גרייה: "פורנוגרפיה היא הארוטיקה של האחר".
יש הבחנה בין פורנוגרפיה "רכה" ופורנוגרפיה "קשה".
הפורנוגרפיה ה"רכה" מתייחסת לעירום, ולסצנות המעלות דימויים מינים.
הפורנוגרפיה ה"קשה" מתייחסת למעשה המשגל עצמו, ומתמקדת במעשה ובאיברים המשתתפים בו.
הגבול שבין ה"פורנו הרך" לבין הארוטיקה עשוי להיות דק.
כמו כן מטושטש גם הגבול בין תיעוד התנהגות ולבוש מקובלים לבין פורנו רך.
זאת משום שיחס התרבות להתנהגויות שונות ואילוצי האקלים על הלבוש שונים ממקום למקום בעולם.
"פורנוגרפיה היא עניין של גאוגרפיה", אומר סקיני במחזה "בית התה של ירח אוגוסט", וקביעה זו משקפת את היחס המשתנה של החברה להגדרת הפורנוגרפיה.
עוד יותר מאשר לפי גאוגרפיה, הגדרת הפורנוגרפיה משתנה עם השנים.
תמונות כגון עירום פרונטלי (חזיתי), שבשנות ה-60 הופיעו רק בירחוני עירום, החלו מופיעות בסוף המאה ה-20, בהקשר המתאים, גם בעיתונים הפונים לציבור הרחב.
בספרות מתקיים דיון האם יש לראות בפורנוגרפיה כ"ביטוי", ובעיקר בשאלה האם יש לראותה מוגנית תחת הזכות לחופש הביטוי.
בעוד שבשיח המשפטי הישראלי ביקשו להזכיר את ערכה האומנותי של הפורנוגרפיה, הרי שהצגה שכזו נתקלה בטענות נגד רבות, ובתוכן כאלה שביקשו לשלול את אופיו של הפורנוגרפיה כ"ביטוי", ולעומתן כאלו שביקשו לטעון כי אף אם פורנוגרפיה אכן מהווה "ביטוי", הרי שאין מדובר בביטוי מהסוג המוגן תחת הזכות לחופש ביטוי.
על-פי העמדות מהסוג השני, הזכות לחופש ביטוי מתפשרת אך ורק על סוג מסוים של ביטויים, ובתוכם ביטויים בעלי ערך, או לפחות כאלה שאינם פוגעניים.
ניתן לחלק אם כן את העמדות המבקשות להגביל את פרסומם של תכנים פורנוגרפיים למספר סוגים:
עמדות שלפיהן הגבלת הפורנוגרפיה אכן פוגעת בחופש הביטוי, אך מדובר בפגיעה מוצדקת.
אין מדובר כלל בפגיעה בחופש הביטוי, שכן פורנוגרפיה איננה מהווה ביטוי.
אין מדובר כלל בפגיעה בחופש הביטוי, אף שפורנוגרפיה מהווה ביטוי, משום שחופש הביטוי מוגבל לביטויים מסוג מסוים.
כך למשל, מקינון ודבורקין השווה את הפורנוגרפיה לפרקטיקות אסורות אחרות, כגון הטרדה מינית או אפליה נגד נשים.
לדידן, הפורנוגרפיה איננה מתמצית בכלי המביע מסר על נחיתותן של נשים או ביטוי המעודד השפלת נשים בעתיד, אלא שהפורנוגרפיה היא ההשפלה עצמה כלפי נשים, בדומה לשלט ובו ייכתב "דרוש עובד - לא עובדת", או אמירות כגון "שכבי עימי או שאפטר אותך", אשר אינן מוגנות תחת חופש הביטוי.
בתגובה לעמדות מסוג זה, יש שטענו כי אלה אינן לוקחות בחשבון את העובדה שיש לראות בפורנוגרפיה כנושאת הדגל של קידום התפיסה של דרך חיים הדוניסטית, המקדשת את המרי כנגד המוסכמות המוסריות ומקדמת סקס למטרות הנאה ושלא במסגרת מערכת אינטימית וארוכת טווח.
עמדות אלה מדגישות כי פורנוגרפיה מגשימה אפוא את רעיון "שוק הרעיונות", הקשור בטבורו להצדקות הזכות לחופש הביטוי.
אין מדובר כלל בפגיעה בחופש הביטוי, שכן אף שפורנוגרפיה מהווה ביטוי, היא איננה מגשימה את התכליות של חופש הביטוי.
ראי לנגטון טענה בפרסומיה כי בשאלה האם ראוי להגביל פורנוגרפיה, מן הראוי לקחת בחשבון גם את העובדה כי הפורנוגרפיה עצמה "פוגעת בחופש הביטוי".
לדידה של לנגטון, תכנים פורנוגרפיים מסוימים אינם מתמצים בביטוי במובנו הקומוניקטיבי אלא עולים כדי "Speech Act", מונח אותו תבע הפילוסוף אוסטין.
על-פי אבחנתו של אוסטין, ישנם ביטויים אשר מהווים גם פעולות בפני עצמם, כאשר אלה נעשים תחת תנאי ההצלחה (felecity conditions) מתאימים.
להמחשת הראיון, נותן אוסטין דוגמה של כומר המכריז "אני עכשיו מכרז עליכם כבעל ואישה", ומסביר כי בעשותו כן, הכומר לא רק העביר מסר קומוניקטיבי, אלא ביצע פעולה ממש (חיתון).
לנגטון טענה כי תכנים פורנוגרפיים מביאים בתורם לפגיעה בתנאי ההצלחה של נשים לסרב לקיום יחסי מין, ומשום שפעולת הסירוב אף היא פעולה מסוג ביטוי (Speech Act), הרי שיש לראות גם בפורנוגרפיה פעולה מסוג ביטוי.
עם זאת, טענתה של לנגטון מוגבלת לתכנים פורנוגרפיים אשר אכן משפילים נשים, ומציגים אותן כנחותות או כראויות להכנעה ולאלימות.
במחקר מדיניות של המכון הישראלי לדמוקרטיה משנת 2003, ניתח רם ריבלין את עמידתה של פורנוגרפיה בהצדקות לחופש הביטוי.
ממצאיו של ריבלין הם כי הפורנוגרפיה אכן מהווה ביטוי, והטעמים המצדיקים את חופש הביטוי חלים עליה, וככזו יש לראות בה מוגנית על-ידי חופש הביטוי.
הדבר אמור במיוחד ביחס לפורנוגרפיה חד מינית, אשר מגשימה גם את התכלית של ביטוי עצמי ואוטונומיה.
במאה ה-20 הדרך הנפוצה להפצת פורנוגרפיה הייתה בסרטי קולנוע מסוגת "סרטים כחולים".
החברות המפיקות סרטים כאלה נוהגות לקרוא להם "סרטי מבוגרים".
מדיה מקובלת אחרת היא ירחוני פורנוגרפיה כגון פלייבוי ופנטהאוז.
בסוף המאה ה-20 הפכה הפורנוגרפיה, על כל צורותיה, זמינה בעולם המערבי.
אם בעבר על מנת לצרוך פורנוגרפיה היה צורך לצאת לבתי קולנוע או למועדונים, לרכוש חוברות או ספרים בדוכנים, פעולות הדורשות מאמץ מסוים וסכנת חשיפה, עם התפתחות הווידאו, ה-DVD, הטלוויזיה בכבלים, ורשת האינטרנט, צריכת הפורנוגרפיה שווה לכל נפש, הן בזמינותה, הן במחירה, והן באפשרות להשתמש בה בין כותלי הבית.
השימוש באינטרנט מביא לפעמים את הפורנוגרפיה ישירות אל המחשב של המשתמש.
רשת האינטרנט תפסה תפקיד מרכזי בהפצת תמונות, סרטוני וחיבורי פורנוגרפיה.
סרטי הפורנוגרפיה הראשונים הופקו בראשית המאה ה-20, הם היו סרטים אילמים בשחור לבן והוקרנו בעיקר במחתרת.
בסוף שנות ה-60 החלו להפיק בדנמרק ובמערב סרטי פורנוגרפיה שיועדו להקרנה בבתי קולנוע.
חוקיותם של סרטים אלה הייתה מוטלת בספק.
דנמרק הייתה הראשונה להפוך אותם לחוקיים.
סרטים פורנוגרפיים הופקו בארצות-הברית משך שנים רבות ובתחילת שנות ה-70 אף הופצו כמה סרטים שהתהדרו בעלילה ולכאורה גם ברבדים נוספים, כמו "גרון עמוק" (1972), "מאחורי הדלת הירוקה" (1972) ו"השטן בגברת ג'ונס" (1973).
סרטים אלה הוקרנו בבתי-קולנוע רגילים, אך בעיקר בבתי קולנוע מיוחדים לסרטי פורנו שנקראו XXX Theater.
בשנות השמונים, עם עליית הווידאו הביתי, החלו לשווק את סרטי הפורנוגרפיה בקלטות והם הפכו לצורה הנפוצה ביותר להפצת סרטים כאלה.
במהלך תחילתה של המאה ה-21, תפוצתם של אתרי האינטרנט המציגים סרטים פורנוגרפיים הלכה וגדלה.
בשנת 2018 בדירוג הדומיינים היקרים בעולם, דורג הדומיין sex.com במקום ה-8, והדומיין porn.com במקום ה-11.
בארצות הברית מופקים אלפי כותרים כל שנה, כשרוב (כ-90%) סרטי הפורנוגרפיה המקצועיים באים מסביבת עמק סן פרננדו שבקליפורניה, שזכה לכינוי "עמק הפורנו".
הביקורת המקובלת נגד הפורנוגרפיה באה מהכיוון המסורתי-שמרני, ובמיוחד מאנשי הדת.
אלו סבורים כי הפורנוגרפיה מנוגדת למוסר ולדת, ועידודה תורם להתנהגות בלתי מוסרית בחברה.
מסיבה זאת כמעט בכל המדינות המוסלמיות לרבות מדינות המזרח התיכון (כאשר טורקיה יוצאת דופן בעניין הזה) הפורנוגרפיה אינה חוקית והפקתה או צריכתה עלולים לגרור עונשים כבדים ואף עונש מוות.
לעומת זאת במדינות העולם המערבי הפורנוגרפיה חוקית והיחס אליה סובלני יחסית.
מדינות אירופה למשל, ידועות ביחסן הליברלי לפורנוגרפיה.
במדינות כדוגמת הולנד, גרמניה ודנמרק ניתן לראות סרטי פורנו בערוצי טלוויזיה רגילים ולקנות סרטי פורנו בחנויות רגילות.
ההתנגדות לפורנוגרפיה באה גם מכיוונן של חלק מהכותבות הפמיניסטיות.
לטענתן, הפורנוגרפיה גורמת לאובייקטיביזציה (החפצה) של האדם (הורדתו לרמה של חפץ).
ההתמקדות הפורנוגרפית אינה במכלול התכונות האנושיות, כי אם בפעילות מינית, המתוארת לעיתים כמגע בין איברי מין ולא כמגע בין אנשים.
חלק מזרמי הפמיניזם טוענים אף שהפורנוגרפיה משפילה את הנשים המשתתפות בה, מציגה נשים ככלי לשימוש מיני בלבד וכזמינות בכל עת לשימוש מיני.
הפורנוגרפיה, כך נטען על ידי הפמיניסטיות, מעודדת השפלת נשים באשר הן נשים, דיכויין בחברה, ואפילו אונס.
עוד נטען כי בתעשיית הפורנוגרפיה קיימים באופן מובנה תנאים של כפייה, ניצול ואלימות שקורבנותיהם העיקריים הן נשים.
המתנגדים לפורנוגרפיה מצביעים על הגיל הצעיר של חלק גדול מהשחקניות הפורנוגרפיות, ועל כך שרבות מהן, כפי שקורה בענף הזנות, עברו תקיפה מינית בגיל צעיר, ורבות הן צרכניות קבועות של סמים ואף מכורות לסמים.
כמו כן, מבקרי הפורנוגרפיה טוענים שחלק גדול מהסרטים מציגים אונס ואלימות כלפי נשים.
המתנגדים לפורנוגרפיה מודאגים מהחשיפה של ילדים ובני נוער צעירים לפורנוגרפיה באינטרנט.
לפי מחקר של מכון סמית משנת 2015, 71% מהילדים שתושאלו, מספרים שגלשו לאתרי פורנו לפני גיל 13. 27% מתוכם העידו כי חזרו שוב ושוב אל הצפייה בתכנים אלו.
לעומת זאת יש זרמים אחרים בפמיניזם התומכים ומעודדים פורנוגרפיה כחלק מהמאמץ הכולל להגדרה מחדש של המיניות בצורה שוויונית, תוך כדי מתן לגיטימציה למיניות הנשית.
יש הקושרים בין פורנוגרפיה אלימה ובין הגידול בפשיעה המינית.
לתאוריה זו אין ביסוס מדעי עד כה.
עמדה זו זכתה לביטוי הקיצוני והקולע ש"פורנוגרפיה היא התאוריה, ואונס הוא הפרקטיקה" (האוחזים בעמדה זו נוטים להשתמש במילה "אונס" גם לתיאור התנהגויות שאינן נכללות בהגדרת מושג זה בשפה המדוברת או בחוק הפלילי).
מחקרים שונים עסקו בסוגיית הקשר בין פורנוגרפיה ואלימות מינית.
בין המחקרים ניתן למצוא מחקרי מעבדה שבחנו תגובות של נחקרים לחומר פורנוגרפי שנחשף בפניהם, מחקרים שאספו נתונים סטטיסטיים על צריכת פורונגורפיה ועל שיעורי האונס במקומות שונים, ומחקרים שבחנו צריכת פורנוגרפיה בקרב עברייני מין.
לא נמצאו נתונים המצביעים על עלייה באגרסיה כלפי נשים כתוצאה מחשיפה לפורנוגרפיה לא אלימה.
אי-היכולת להצביע על קשר כזה בתמכת גם במחקרי השדה, שלא איתרו קשר ברור וחד-משמעי בין ליברליזציה בתחום הפורנוגרפיה לבין עליה בתלונות על עברות מין.
גם מחקרים שנעשו בהזמנת גורמים ממשלתיים הגיעו לתוצאות דומות, כמו דוח ועדת ויליאמס המפורסם ואף דוח חדש יותר.
מחקרים שונים הראו אף כי חשיפה לפורנוגרפיה לא אלימה אינה מובילה לשינוי עמדות כלפי נשים בכלל, וכלפי אלימות נגד נשים בפרט.
לעומת זאת, באשר לפורנוגרפיה אלימה, מחקרים שונים מאששים את הקורלציה (ואולי אף את הקשר הסיבתי) בין חשיפה לפורנוגרפיה כזו לבין נטייה לאלימות כלפי נשים.
כך למשל, גברים שצפו בפורנוגרפיה אלימה גילו מוכנות גבוהה לתת מכות חשמל (פיקטיביות) לנשים, ששימשו כחוקרות בניסויים.
לא ברור האם השפעה זו מתמכת גם לטווח הארוך.
כמו-כן, נמצא כי חשיפה זו מסוכנת יותר לגברים שהחזיקו מלכתחיל בעמדות שליליות כלפי נשים.
עוד נמצא כי גם חשיפה לחומר המכיל אלימות בלבד (ללא פורנוגרפיה) מגביר את הנטיות האגרסיביות כלפי נשים.
ממצא תרם לביסוס העמדה המקובלת כי הפקטור המכריע באלימות כלפי נשים הוא החשיפה לאלימות, ולא החשיפה לפורנוגרפיה.
מחקרים שונים הוכיחו קשר בין חשיפה ממושכת לפורנוגרפיה אלימה לבין אימוץ עמדות בעייתיות ביחס לנשים, כגון סובלנות לאלימות כלפי נשים, ושלילת עונשים קשים לאנסים.
מחקר נוסף הראה כי חשיפה של נשים לפורנוגרפיה, ובמיוחד בגיל צעיר, עלולה להגביר את הנטייה שלהן להפנמת מסרים חברתיים לגבי הנאותות של אלימות מינית.
טענה מפורסמת המכונה "טענת הקתרזיס", לפיה החשיפה לפורנוגרפיה תאפשר פורקן חלופי ותקטין את נטיית הפרט לאלימות מינית, נחשבת למיושנת כאשר המחקרים נוטים שלא לאששה ואולי אף להפריכה.
הטענה זכתה לביקורות נוקבות, אך עם זאת מחקרים שונים טוענים כי דיכוי של חשיפה לגירויים מיניים בגיל צעיר, עלול ליצור סטיות והתנהגות אנטי-חברתית.
מתנגדי התאוריה מצביעים על העובדה שביפן, שבה משגשגת פורנוגרפיה אלימה (בעיקר בקומיקס - מאנגה), שיעור עבירות המין הוא מהנמוכים בעולם.
לעומת זאת, בשנים האחרונות מצביעים מחקרים בתחום הפסיכולוגיה האבולוציונית שצרכני פורנוגרפיה מחזיקים בדיעות שוויוניות יותר כלפי נשים בהשוואה ללא צרכנים.
המשפט בישראל עוסק בהסדרת הביטוי הפורנוגרפי במסגרת דיני העונשין, אך מטבע הדברים עלו בעבר, ועודן עולות, שאלות בעלות משמעות חוקתית, הנוגעות לחופש הביטוי, שאף להן נדרש בית המשפט הגבוה לצדק במספר פסקי דין.
כמו בארצות הברית מהווה הפורנוגרפיה מקרה מבחן, דרכו בוחן בית המשפט העליון את גבולותיו של חופש הביטוי, ואת המותר והאסור במסגרתו.
סעיף 214 לחוק העונשין, שהחליף בשנת 1977 את סעיף 179 לפקודת החוק הפלילי, אוסר על פרסום או הצגה של "חומר תועבה".
הסעיף, בשל לשונו המעורפלת ובשל ניסוחו הארכאי, נאכף היום כמעט רק בהקשר של פורנוגרפיית קטינים, עליה אוסר סעיף 214(ב) לפיו "המפרסם פרסום תועבה ובו דמותו של קטין, לרבות הדמיית קטין, או ציור של קטין, דינו מאסר חמש שנים".
רבים הצביעו על הצורך בשינוי סעיפים אלו, והתאמתם הן לשיח הציבורי בנוגע לפורנוגרפיה, והן לעידן המחשב והאינטרנט.
איסורים פליליים אלו נאכפו בעבר, כמו במקרה של הסופר והמבקר דן עומר, אשר הורשע בפלילים ונקנס בשנת 1966 בשל פרסום ספרו "בדרך", שהיה בעל תכנים מיניים ופוליטיים קיצוניים.
ביוני 1964 הקים שר החינוך והתרבות ועדה למלחמה בהפצת ספרות תועבה, בראשות ד"ר יוסף מכמן-מלקמן, וזו פעלה עד 1967. הוועדה בחנה ספרות פורנוגרפית והמליצה למו"לים ולמפיצים להימנע מהפצה של ספר שנמצא לדעת חברי הוועדה מנוגד לפקודת החוק הפלילי.
על פי פקודת המכס, חל איסור על משלוח חבילות דואר מחוץ לארץ המכילות פורנוגרפיה: "ואלה טובין שייבואם אסור: ...
דברי דפוס, ציורים, ספרים, גלויות, תחריטים ליתוגרפיים או אחרים, שהם פרוצים או מגונים".
בתחום האמנויות הוויזואליות פועלת המועצה לביקורת סרטים ומחזות.
סמכותה של המועצה לבקר מחזות נשללה זה מכבר, והמועצה עוסקת במיוחד בסיווג סרטים, ופסילת קטעים הנגועים, לדעתה, בפורנוגרפיה קשה.
למשל, סרטו של נגיסה אושימה "אימפריית החושים", שחלקים ממנו נפסלו בעבר על ידי המועצה, כבלתי ראויים לצפייה.
לאחר מכן נהפכה ההחלטה על ידי בית המשפט העליון, שנימק זאת בחשיבות חופש הביטוי ובערך האמנותי הגלום בסרט.
בשנת 2000, עם תחילת השידור הדיגיטלי בישראל (תחילה של yes ומאוחר יותר של חברות הכבלים), החלו לשדר בישראל ערוצי פורנו בתשלום (כמקובל בארצות אחרות), בהזמנה אישית של הערוצים.
ח"כ יגאל ביבי מהמפד"ל, יזם הצעת חוק האוסרת על שידורי פורנו בטלוויזיה באמצעות תיקון לחוק הבזק.
החוק אושר ביולי 2001. יס והוט עקפו את החוק על ידי שידור ערוצי הפורנו, כאילו הם סרטים בודדים במתכונת של "שלם וצפה", שבה היה צריך להזמין את הערוצים באופן יומיומי.
בתגובה יזם ח"כ ביבי חוק נוסף שאסר שידורי פורנו גם במתכונת זו, והחוק אושר ביוני 2002. כתוצאה מכך אין היום שידורי פורנו "קשה" ביס ובהוט: ערוצי הפורנו ירדו מהמסך ולאחר זמן מה הוחלפו בערוצים המציגים תוכן "רך" או מצונזר יותר.
בין הערוצים שהוחזרו היה "ערוץ פלייבוי" במתכונת מצונזרת.
ב-2005 יס והוט נקנסו ב-90,000 ש"ח עקב שידור סרט פורנו קשה בערוץ פלייבוי.
סעיף 6כה לחוק התקשורת (בזק ושידורים), התשמ"ב-1982, כפי שתוקן בשנת 2002, אוסר על שידורי טלוויזיה שיש בהם "תועבה" כמשמעותה בחוק העונשין, לרבות:
הצגת יחסי מין שיש בהם אלימות, התעללות, ביזוי, השפלה או ניצול;
הצגת יחסי מין עם קטין או עם אדם הנחזה לקטין;
הצגת אדם או איבר מאבריו כחפץ זמין לשימוש מיני;
והכל כשמשדרים אלו אינם, באופן מובהק, בעלי ערך אמנותי, מדעי, חדשותי, חינוכי או הסברתי, המצדיק בנסיבות העניין את שידורם.
בשנת 2003 עסק בג"ץ בעתירה כנגד שידורי "ערוץ פלייבוי" (במתכונתו המצונזרת), שבהם תכנים ארוטיים או פורנוגרפיים, ובמסגרת זו שב ובחן את גבולות הביטוי הפורנוגרפי, בהרכב מורחב.
השופטים מישאל חשין ויעקב טירקל הצטרפו למסקנת שופטי הרוב, אך הסתייגו מחלק מהנמקתם.
לשיטתם, הביטוי הפורנוגרפי לסוגיו איננו נכלל אוטומטית בין הביטויים הראויים להגנה במסגרת חופש הביטוי.
פורנוגרפיה בהשתתפות ילדים אסורה במדינות רבות, גם אלה שבהן פורנוגרפיה בהשתתפות מבוגרים מוגבלת פחות או שאינה מוגבלת כלל.
בארצות הברית, למשל, אסור להפיק, להפיץ, להחזיק או לצרוך בכל דרך שהיא פורנוגרפיה בהשתתפות ילדים.
בישראל, האיסורים בתחום זה חמורים אף הם.
בנגרות, פורניר , הוא ציפוי העשוי משכבת עץ דקה מאוד (פחות מ-1 מ"מ) של עץ משובח, המודבקת על לוחות מעץ נחות או על לוחות עץ מעובד כמו MDF, שבבית, עץ לבוד וכדומה.
פורניר נקרא בשוק גם ויניר.
באמצעות שימוש בציפוי פורניר ניתן לייצר לוחות עץ רחבים יותר מבול העץ המקורי.
השימוש בפורניר מאפשר מראה של עץ יקר גם בריהוט זול, וגורם לחיסכון בכמות העץ.
את הפורניר ניתן ללטש ולצבוע כמו כל עץ טבעי.
על ידי שימוש בפורניר מסוגי עץ שונים והנחת פיסות הפורניר בצורות שונות יכול הנגר לעצב את מראה הרהיט כרצונו.
ציפויים אחרים לעץ הם פורמייקה ומלמין.
ציפוי בפיסות עץ דקות היא אומנות המוכרת כבר ממצרים העתיקה, שבה נהגו לצפות ארונות קבורה ופרטי ריהוט של הפרעונים בפיסות עץ דקות במיוחד מעצים יקרי ערך שהובאו ממרכז אפריקה.
כדי לקבל פיסות עץ דקות ויחד עם זאת לנצל את העץ היקר עם פחת מינימלי, מקובלות כיום שיטות ייצור שמשתמשות במסור דק מאוד או בסכין, כשהשיטות העיקריות הן:
סיבוב בול עץ מול סכין קבועה המקלפת אותו לשכבה דקה רציפה.
בשיטה זו משתמשים בעיקר להפקת פורניר בעובי עד 3 מ"מ.
העלאה והורדה של בול עץ לאורכו (עם כוון הסיבים) אל סכין קבועה לפריסה של שכבות דקות מלבניות.
קיימים מספר סוגים של פורניר:
פורניר טבעי – פיסות פורניר כפי שנפרסו מבול העץ ללא עיבוד.
ניתן להשתמש בהן משני צידיהן (התוצאה תהייה שונה לכל צד בתלות באופי העץ וכיוון הסיבים)