tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשנת 1949 נוסד קיבוץ ישראלי בשם פרוד, על שמו העתיק של הכפר, על אדמות הכפר, מזרחית למיקומו המדויק, ובשנת 1950 הוקם הכפר שפר צפונית לאל-פראדיה.
בחפירות שנערכו במקום בשנת 1996 נחשפו שובך ומערות קבורה המתוארכות לתקופות הרומית הקדומה-מאוחרת והביזנטית הקדומה.
בשנת 2010 נערך סקר באתר על ידי צינמון גלעד והברון הנדריק מטעם רשות העתיקות.
אל-פוח'ארי היא עיירה בדרום רצועת עזה, בנפת ח'אן יונס, 6 קילומטרים דרומית לח'אן יונס עצמה.
העיירה יושבת בין ח'וזאעה לרפיח, בצד המזרחי של כביש מעבר סופה, מערבית לגבול עם ישראל.
במפקד האוכלוסין של 1997 של הלשכה המרכזית הפלסטינית לסטטיסטיקה (PCBS), היא מנתה 2,616 תושבים, ועלתה ל-5,539 תושבים ב-2008, ולכ-6,443 תושבים ב-2017.
במהלך הבחירות המוניציפליות ב-2005, פת"ח והעצמאים זכו ברוב המושבים במועצת העירייה של אל-פוח'ארי.
ראש המועצה הוא חסן אל-עמורי.
שטח הקרקע הכולל של אל-פוח'ארי מורכב מ-4,767 דונם מתוכם 37.3% בנוי (רובם למגורים) ורוב היתר משמש למטרות חקלאיות.
משמעות שמו של הכפר היא "יוצר כלי-החרס" או "שברי החרס".
ייתכן שהשם הערבי "פוח'ארי" מגיע מהמילה העברית "פֵחַר" (בארמית "פחָרָא") שמשמעותה יוצר כלי-חרס או כלי-חרס.
מחקר מועט מאוד נעשה על ההיסטוריה של העיירה.
כחלק מהסכמי שביתת הנשק בין ישראל למדינות ערב, העיירה אל-פוח'ארי, ביחד עם כל רצועת עזה, הועברה לידי מצרים, ונותרה תחת שלטון צבאי מצרי עד שנת 1967.
העיירה, ביחד עם כל רצועת עזה, נכבשה על ידי צה"ל במלחמת ששת הימים, והועברה לשליטה צבאית ישראלית.
מאז יישום תוכנית ההתנתקות בשנת 2005 לצה"ל אין גישה קרקעית לכפר ולציר מעבר סופה הנמצא בקרבתו.
במהלך מבצע עופרת יצוקה, נהרסו על ידי צה"ל 13 בתים באל-פוח'ארי השייכים ל-85 בני אדם, כך על פי ארגון משמר זכויות האדם.
בעקבות קרבת העיירה לגבול עם ישראל, בשנת 2019 התרחשו הפרות סדר על גדר ההפרדה באזור אל-פוח'ארי.
בשנת 2019 האיחוד האירופי מימן הקמת מטמנת פסולת בעלות של 9 מיליון יורו באזור אל-פוח'ארי, שאמורה לשמש כמחצית מאוכלוסיית עזה.
אל-פאשר היא עיר הבירה ההיסטורית של דארפור, בסודאן, המשמשת באופן רשמי כבירת מדינת צפון דארפור, ומהווה מרכז אזורי בו משווקים תוצרת חלקאית כדוגמת דגנים ופירות מהאזורים סביבה.
העיר ממוקמת 195 קילומטרים צפונית מזרחית לניאלה, עיר הבירה העכשווית של החבל.
אל-פאשר התפתחה מתוך תחנת שיירות היסטורית, והיא ממוקמת בגובה של כ-700 מטרים מעל פני הים.
הכבישים העוברים בעיר מחברים אותה אל ואל .
כיום מתנהל בעיר בין הכוחות המזוינים של סודאן של לבין כוחות התמיכה המהירה של ממשלת השלום והאחדות במסגרת מלחמת האזרחים בסודאן.
במסגרת הקרב דווח על מעשי טבח המוניים באזרחים מרקע אפריקאי שבטי, ביניהם נשים וילדים, הוצאות להורג, דריסות המוניות והמוני אנשים שהפכו לפליטים בעל כורחם.
העיר הוקמה בסוף המאה ה-18, כשהסולטן מ העביר את חצרו הנודדת למקום זה, שכונה אז ראד טנדלטי, במסגרת מעשיותיו בצפון הסולטנות.
המקום היה מצוין להתיישבות ולמרעה, ובהתאם התפתחה עיירה סביב שטחי הארמון.
בסופו של דבר גם שונה שם המקום לאל-פאשר, שמו עד היום.
בשנת 1990 קמה בעיר בצו של עומר אל-בשיר.
בשנת 2001 נאמדה אוכלוסיית העיר ב-178,500 תושבים.
במהלך רצח העם בדארפור הגיעו לעיר פליטים וחוסים רבים, כך שב-2006 עמדה אוכלוסייתה על 264,734 תושבים.
בשנת 2009 ההערכות כבר היו גבוהות בהרבה, כאשר מ דווח על אוכלוסייה של 500,000 תושבים בעיר.
הארגון ייחס את הזינוק באוכלוסיית העיר להגעת פליטים ומהגרים כלכליים.
במהלך מלחמת האזרחים הסודאנית השלישית התנהל בעיר על השליטה בעיר בין הכוחות המזוינים של סודאן נגד ממשלת השלום והאחדות.
בסוף אוקטובר 2025, המורדים בסודאן כבשו את העיר אל-פאשר, וביצעו בה מעשי טבח.
העיר מקבלת סיוע הומניטרי נרחב מהאו"ם כחלק מהמלחמה בדארפור, בשל מחנות הפליטים הסמוכים אליה, אבו שוכ וא-סלאם.
הסיוע הביא לפריחה כלכלית ואוכלוסייתית משמעותית בעיר.
שכר הדירה והמסחר בה עלו, ועובדי סיוע החלו בה בפעילות מכירת מים בבקבוקים ופתחו פיצרייה.
מספר תחנות הדלק באזור שולש בתוך שלוש שנים כתוצאה מהגידול בכמות המכוניות בעיר.
הזדמנויות התעסוקה בה גדלו כאשר האומות המאוחדות הציעו משרות עבודה לאזרחים.
האקלים באל-פאשר מסווג על פי שיטת קפן כמדברי-חם עם שלוש עונות מובהקות.
העיר חווה חורף יבש ויחסית קריר בין אוקטובר לפברואר, לאחריה עונה חמה וצחיחה גם היא בין מרץ למאי.
מונסון הסאהל מגיע רק ביוני ונמשך עד ספטמבר, והוא יוצר עונה רטובה וקצרה במסגרתה מקבלת העיר בממוצע 162 מילימטר משקעים, המהווים את רוב המשקעים לאותה שנה.
רכס אל-פאיה (ערבית جبل الفاية) הוא מתלול עשוי אבן גיר בגובה מרבי של 412 מטרים מעל פני הים, השוכן באמירות שארג'ה באיחוד האמירויות הערביות, סמוך ממערב להרי חג'ר וכ-50 ק"מ מזרחית לעיר שארג'ה.
באל-פאיה נמצאו ראיות לנוכחות אנושית בתקופה הפלאוליתית התיכונה המוקדמת ועד תקופה הנאוליתית, דהיינו החל ב-210,000 שנים ועד ל-6,000 שנים לפני זמננו.
ראיות אלה מראות על נוכחות של ציידים-לקטים ושל רועים-נוודים באזור שבו התחלפו תקופות צחיחות ותקופות גשומות כל 20,000 שנים בקירוב, ובאופן שהשפיע על זמינות מים.
ב-2025 הוכרז המקום כאתר מורשת עולמית.
ממצאים מהאתרים באזור שמורים ומוצגים במרכז הארכאולוגי במליחה .
רכס אל-פאיה נוצר באאוקן-מיוקן המאוחר כתוצאה מפעילות טקטונית והוא קמר עשוי אבן גיר.
במקום חמישה מחשופים גאולוגיים המכונים "ג'בל" - ג'בל מליחה, ג'בל אל-פאיה, ג'בל עקבה, ג'בל אמיילה וג'בל בוהאיס.
ג'בל מליחה וג'בל אל-פאיה כוללים שכבות עשויות סרפנטין מאופיוליט עומאן-איחוד האמירויות הערביות.
מבחינה הידרולוגית כולל הרכס וסביבתו את האגן הפנים-יבשתי של מישור מליחה-מאדאם שנוצר באאוקן כתוצאה מהתרוממות וסחיפה של הרי חג'ר, ואדיות, מעיינות, גווים ואגמים עתיקים מהתקופה הפלאוליתית.
אגמים אלה נוצרו בעקבות תהליכי סחף ובהשפעת הרוח בפלייסטוקן המאוחר ובהולוקן המוקדם, בתקופות של זמינות יחסית של מים לפני 55,000, 35,000, 20,000, 11,000, ו-6,000 שנים.
הממצא הארכאולוגי נחלק לשתי קטגוריות עיקריות - מחסות-סלע ומערות ואתרים ארכאולוגיים פתוחים:
פאיה 1 הוא מחסה-סלע בקצה הצפוני של ג'בל אל-פאיה שבו ממצאים מהתקופה הפלאוליתית התיכונה והמאוחרת, דהיינו החל ב-210,000 ועד 10,000 שנים לפני זמננו, והוא האתר העתיק ביותר באזור.
שטחו של האתר הוא כ-150 מ"ר והממצאים נחשפו בשכבות ארכאולוגיות בעומק כולל של כחמישה מטרים.
בשכבות שבהן היה ממצא צמחי נמצאו גם ממצאים ארכאולוגיים, ואלה נעדרו משכבות המקבילות לתקופות של יובש.
באתר נמצאו יותר מ-35,000 כלי אבן.
הכלים המוקדמים שנמצאו מתאימים למסורת מזרח אפריקאית, בעוד שכלים מתקופה מאוחרת יותר כבר מראים התפתחות מקומית.
פאיה 10 הוא מערה ב"ואדי המערות" בג'בל פאיה, ובו נמצאו עדויות לנוכחות אנושית בתקופה הפלאוליתית המאוחרת ובתקופה הנאוליתית, כולל ייצור כלי אבן, שרפת גווייות והכנת עיטורים.
במקום נמצאו עצמות בעלי חיים מבויתים וחרוזים עשויים מקונכיות המצביעים על נוכחות קבוצות מוקדמות של ציידים-רועים בתקופה הנאוליתית.
במחסה-סלע בוהאיס בקצהו הדרומי של ג'בל בוהאיס התגלה בשכבת הפלאולית המאוחר ייצור סדרתי של להבים המתוארכים לתקופה שבין 36,000 ל-17,000 שנים לפני זמננו.
השכבות המוקדמות יותר משוייכות לפלאולית התיכון, תקופה בה התאפיין האתר במקור מים זמינים ובחומרי גלם לייצור כלי אבן.
בוהאיס 18 הוא בית קברות נאוליתי בצידו הדרום-מזרחי של ג'בל בוהאיס שבו נמצאו שרידיהם של 549 שלדים מקבורה ראשונית ומשנית מהתקופה שבין 7,000 ל-6,000 שנים לפני זמננו.
הממצא מצביע גם על קיום טקסים של חברה נוודית של ציידים-רועים.
פאיה 15 הוא אתר קבורה נאוליתי שמתוארך ל-6,800 עד 6,200 שנים לפני זמננו ובו שרידי קבורה ראשונית ומשנית.
החפירות במקום חשפו שלדים מקושטים, חרוזים, קונכיות ותכשיטי שנהב, ועדויות לייצור כלי אבן, ביות בעלי חיים וציד.
בתנאסיס 1 שבצידו הצפון-מערבי של ג'בל בוהאיס נמצאו שרידיהם של 14 בורות להדלקת אש וכ-300 כלי אבן.
לפי תיארוך פחמן-14 האתר היה בשימוש מ-7,000 עד 6,000 שנים לפני זמננו.
בנאד אל-תמאם שבג'בל אמיילה נמצא ריכוז כלי אבן כולל ראשי חץ ולהבים, ולפי תארוך פחמן-14, באתר הייתה נוכחות של ציידים-לקטים נוודים מ-9,000 עד 8,500 שנים לפני זמננו.
בעקבה 1 ו-2 שבין ג'בל עקבה וג'בל אל-פאיה נתגלו ממצאים המראים על נוכחות אנושית בפלייסטוקן המאוחר, עת התהוו במקום אגמים זמניים.
אל-פורַיְדיס הוא כפר פלסטיני קטן בנפת בית לחם, למורדות הר ההרודיון.
הכפר נקרא על שם שמו הערבי של אתר ההרודיון שלמרגלותיו הוא יושב: ג'בל פורידיס, שמשמעו: ההר של הורדוס (תוך שיבוש המילה הורדוס) או: הר הגן (מלשון פרדס).
בתחילת שנות ה-50 הועבר הכפר לממשל ירדני לאחר מלחמת העצמאות, כתוצאה מהסכמי שביתת הנשק משנת 1949.
הכפר הועבר לשליטה ישראלית לאחר מלחמת ששת הימים.
לאחר הקמת הרשות הפלסטינית בשנת 1994 כתוצאה מהסכמי אוסלו, השליטה על הכפר הועברה לרשות הפלסטינית.
על פי הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה הפלסטינית, בשנת 2017 מנתה אוכלוסיית הכפר כ-1,095 נפש.
אל-עַתבָּאת אל-עָאלְיָאת הידוע גם בשם אל-עתבאת אל-מוקדאסה (תרגום: ספי הכניסה המקודשים) הם ארבעה מקדשים לזכר שישה אימאמים שיעים, בארבע ערים בעיראק: נג'ף, כרבלא, קאזמיה וסמארא.
ערים אלו נחשבות בשיעה, כקדושות, בשל מקדשי ששת האימאמים.
נג'ף היא עיר במרכז עיראק, כ-160 קילומטרים, דרומית לבגדד.
על פי המסורת השיעית, בעיר מצוי אתר הקבורה של עלי בן אבי טאלב מייסד השיעה והאימאם הראשון.
מסיבה זו, העיר נג'ף היא נחשבת לעיר השלישית בקדושתה לאסלאם השיעי, בירתה הרוחנית של העולם השיעי ומרכז הכוח הפוליטי השיעי בעיראק.
הקבר הוא אתר חשוב של עלייה לרגל מכל העולם המוסלמי-שיעי.
כרבלא היא עיר בעיראק, שבה התרחשו אירועי העשוראא ומצויים בה קברים החשובים לשיעה:
קבר האימאם חוסיין אבן עלי, האימאם השלישי בשיעה, שהיה נכדו של הנביא מוחמד.
מותו בקרב כרבלא בשנת 680 לספירה, הוא האירוע המכונן והקדוש ביותר בשיעה, המסמל הקרבה, צדק והתנגדות לעריצות.
הוא קבור במקדש האימאם חוסיין (Mashhad al-Ḥusayn), המקום המקודש ביותר בעיר.
קברי בניו של חוסיין ושהידים נוספים: עלי אל-אכבר אבן חוסיין (Ali al-Akbar ibn Husayn), בנו הבכור של חוסיין, ועלי אל-אַסְעַר (Alī al-Aṣghar), בנו התינוק, שנהרגו שניהם בקרב, קבורים בסמוך לחוסיין בתוך אותו מתחם.
לצדם קבורים שהידים אחרים מקרב כרבלא (שגם הם נחשבים קדושים).
בנוסף, נמצא בכרבלא קברו של אַל-עַבָּאס אבן עלי (al-ʿAbbās ibn ʿAlī) שהיה אחיו למחצה של חוסיין ומפקד צבאו בקרב כרבלא.
הוא נחשב גיבור וסמל לנאמנות, וקברו שוכן במקדש נפרד, המכונה "אל-עבאס" או מסגד אל-עבאס (Masjid al-ʿAbbās), הממוקם צפונית-מזרחית למקדש חוסיין.
קאזמיה ממוקמת על גדת החידקל, מצפון למרכז בגדאד.
בעיר זו נמצאים מקדשי מוסא אל-כאזם, האימאם השביעי של האסלאם השיעי ומוחמד א-תקי, האימאם התשיעי של האסלאם השיעי.
סמארא היא עיר בעיראק השוכנת מצפון לבגדד.
במסגד אל-עסכריה קבורים האימאם העשירי של השיעה, עלי אל-האדי ובנו האימאם האחד עשר של השיעה, חסן אל עסכרי.
חסן הוא אביו של מוחמד אל-מהדי, גואל העולם בראייה המוסלמית - שיעית.
אל־קאעדה, ובשמו המלא קאעדת אל-ג'יהאד הוא ארגון טרור אסלאמיסטי-סוני גלובלי.
הוא ביצע פיגועי טרור רבי היקף שהביאו למותם ולפציעתם של אלפי בני אדם בעולם, ובעיקר בארצות הברית, בראשם פיגועי 11 בספטמבר בהם הופלו מגדלי התאומים.
פעולות הארגון כוללות פגיעה באוכלוסייה אזרחית ובאתרים המקודשים לבני דתות שונות.
הארגון הוקם על ידי הטרוריסט עבדאללה עזאם ב־1988, ופעל בהנהגתו ובמימונו של הארכי-טרוריסט אוסאמה בן לאדן, מ-1989 עד הריגתו במבצע חנית נפטון ב-2011. מיוני 2011 עמד בראשו הטרוריסט המצרי איימן א-זוואהירי עד להריגתו ביולי 2022. נכון להיום עומד בראש הארגון סייף אל-עדל.
במקורו, שאף הארגון להמשיך ולהרחיב את מאבק תנועת המחתרת שפעלה נגד הכיבוש הסובייטי באפגניסטן (המוג'אהדין) לתנועת מחתרת עולמית, כלל-אסלאמית.
הגרעין המקורי של אל-קאעדה באפגניסטן הורכב בעיקר ממצרים - אנשיו של איימן א-זוואהרי.
גם ראש הארגון הצבאי אבו עוביידה אל-בנשירי היה יליד מצרים.
הארגון לא פעל במסגרת הייררכית ברורה, אלא כקונפדרציה של ארגוני טרור המוציאים לפועל את האידאולוגיה והטקטיקה של הארגון, כשבן לאדן שימש כמקור השראה והכוונה למימוש הטרור.
הארגון מעניק סיוע ותמיכה בהיבטים שונים לארגוני טרור הדוגלים בג'יהאד עולמי ברחבי העולם.
פיגועי הטרור של הארגון נחשבים למתוחכמים ואסטרטגיים.
כך בפיגועי 11 בספטמבר, מספר קטן של אנשים, עם אמצעים פרימיטיביים, הפכו מטוסי נוסעים לפצצות מונחות לפגיעה ביעדים בעלי חשיבות עליונה בארצות הברית.
הפיגוע במדריד תוזמן לפני הבחירות בספרד, ובוצע בגל תקיפות אל-קאעדה כנגד 20 מ-23 המדינות בנות בריתה של ארצות הברית במלחמת המפרץ השנייה.
בפיגוע זה הצליח הארגון להעלות לשלטון בספרד את המפלגה הסוציאליסטית, שהתנגדה להמשך המעורבות הצבאית בעיראק וגרמה לנטישת ספרד מהקואליציה עם ארצות הברית במלחמת המפרץ, מה שנראה בעיני הארגון כהצלחה גדולה.
אחת המטרות המובהקות של הארגון הייתה לתקוע טריז בין ארצות הברית לסעודיה; לשם הדגמה אפשר לראות שבן לאדן בחר אישית את רוב המפגעים באסון התאומים דווקא מבין הסעודים שבחבורתו, אף שהחבורה המקורית לביצוע הפיגוע הייתה שונה, בשל רצונו להבאיש את ריח הסעודים בעיני האמריקנים.
מייקל בארי, סופר ומרצה באוניברסיטת פרינסטון, סבור כי לארגון הייתה מטרה אסטרטגית עליונה, והיא - לגרור את ארצות הברית למלחמה על אדמה אסלאמית, כדי לקומם את כל העולם האסלאמי נגדה.
לארצות הברית היו מספר הזדמנויות לקבל לידיה את מנהיג הארגון או לחסלו עוד לפני אסון התאומים, בתקופת שלטון הנשיא קלינטון, אך הזדמנויות אלה לא נוצלו מטעמים שונים: נסיבות משפטיות, רצון להימנע מפגיעה באזרחים חפים מפשע, וכן רצון להימנע מפגיעה בצמרת איחוד הנסיכויות ששהו במחנה ציד במקרה אחר.
חרף העוינות בין איראן השיעית לארגון הסוני, מתקיימים יחסים הדוקים בין איראן לאל-קאעדה.
במאי 2011 חיסלה ארצות הברית את מנהיג הארגון, אוסאמה בן לאדן, ובחודשים שלאחר מכן המשיכה להכות קשות בארגון ובבכיריו.
ביולי 2022 חיסלה ארצות הברית שוב את מנהיג הארגון דאז - איימן א-זוואהירי.
עד למלחמת אפגניסטן שבה הופל משטר הטליבאן, הבסיס העיקרי של ארגון טרור זה היה באפגניסטן, שבו אנשי הארגון אומנו במחנות אימונים שונים.
למערך האימונים של הארגון תרם רבות עלי מוחמד , סוכן כפול של ה-CIA והג'יהאד האסלאמי המצרי, על בסיס מידע שצבר משירותו בצבא ארצות הברית.
במהלך המלחמה ובעקבותיה נהרגו מאות רבות מאנשי אל-קאעדה ונתפסו מאות נוספים ונכלאו בבסיס הצבאי האמריקאי בגוואנטאנמו שבקובה, ויתר אנשיו ברחו לפקיסטן, איראן, עיראק, סוריה ומדינות נוספות.
בסיסי האימונים הועברו לסודאן עד שנחשפו.
כיום פעילותו העזה ביותר של הארגון היא בעיראק, שלתוכה חדרו אלפי לוחמי ג'יהאד מכל רחבי העולם מאז ניצחון האמריקנים במלחמת עיראק.
לאחר חשיפת התא הטורקי של הארגון שמנה כ־70 איש ניתן ללמוד רבות מדרכי הפעולה שלו: קבוצה קטנה מתארגנת ומראה נכונות לטרור.
מנהיגיה פונים אל ראשי אל-קאעדה לשם סיוע ונפגשים עימם באפגניסטן.
הם מקבלים הכוונה בבחירת מטרות, מימון, וכנראה אף אימון בחומרי נפץ ובביצוע פיגועים.
לאחר מכן מנהיגיה חוזרים לארצם ומתחילים לרקום ולתכנן את הפיגוע.
אם לא מצליחים לבצע פיגוע כפי שתוכנן, מנסים לפגוע במטרות משניות כפי הבנתם.
ניתן ללמוד שיש מידה של חופש של אנשי התא בבחירת מטרות.
בעוד שבן לאדן המליץ לתא הטורקי לפגוע בבסיס חיל אוויר שמשרת את ארצות הברית ובספינות ישראליות, בחרו אנשי התא לפגוע בקונסוליה הבריטית ובבתי כנסת.
עוד ניתן ללמוד שלא אצה להם הדרך-הצלחת הפיגועים היא הדבר החשוב ביותר ונדרשת לכך הכנה מדוקדקת וקפדנית.
מאז נפגשו מנהיגי התא הטורקי עם בן לאדן וקצין המבצעים שלו בסוף 2001 ועד לפיגועים בנובמבר 2003 חלפו שנתיים.
ישנו ניסיון לתזמן את הפיגועים שיתנהלו באותו יום במקביל כמו הפיגועים בארצות הברית, בלונדון, בברצלונה ובסיני, ואם אפשר במועד קרוב ככל שניתן כמו בשני הפיגועים באיסטנבול, שהתבצעו בהפרש של חמישה ימים.
המטרות יהיו לרוב ערים מרכזיות מאוד כערי בירה או ערים גדולות.
לרוב תהיה מטרה אסטרטגית בפיגוע ולא סתם הריגת בני אדם של ה"אויב".
כך אפשר לראות בפיגועים במרכזים החשובים ביותר בארצות הברית, מרכז הסחר והפנטגון (ובתכנון אף הבית הלבן), שנועדו לאותת לארצות הברית שהיא לא חסינה ובטוחה כפי שנדמה לה והיא תשלם מחיר כבד על המעורבות שלה בעולם הערבי.
הפיגועים באיסטנבול שנועדו לאותת לטורקיה שלא תתקרב יותר מדי אל המערב ובמיוחד אל ארצות הברית וישראל.
הפיגועים בסיני שנועד לסלק ולהבריח את התיירים המערבים והישראליים מאדמת סיני ולאותת למצרים שהיא תשלם על שיתוף הפעולה שלה עם הכופרים.
והפיגועים בלונדון שנועדו לאותת לבריטניה שהיא תשלם מחיר על המעורבות שלה בעיראק.
אל-קאעדה של מפנה המאה ה-21 הייתה ייחודית בתשומת הלב שהקדישה לאינטרנט, מאחר ששאפה לבנות את עצמה כארגון טרור גלובלי, והיא הקדימה וגיבשה אסטרטגיה מוסדרת לגבי אופן השימוש של הארגון באינטרנט.
כיום מקיים אל-קאעדה תאי טרור במקומות שונים בעולם, לרוב מתוך אזרחים מוסלמים או כאלו שהתאסלמו.
אל-קאעדה מספק לחברי תאי הטרור דרכונים מזויפים, בעזרתן הם נוסעים למקומות בהם הם אמורים לפעול.
כמה תאים מיד מתחילים לפעול כדי לתכנן ולבצע פיגועי טרור.
תאים אחרים הם "תאים רדומים".
התאים הרדומים משתלבים בקהילה עד לקבלת הוראות נוספות.
תאים מסוימים בעיקר הרדומים משיגים כסף עבור הארגון במדינות המערב באמצעות הקמת עמותות פיקטיביות.
לעיתים אף ממשלות נופלות בפח ותורמות כסף לעמותות אלו, שמצהירות על עזרה הומניטרית, אך בפועל מעבירות את הכספים לארגון לצורך טרור, למשל העמותה "דאגה אנושית" שהוקמה ב־1980 באוטווה, קנדה, והתיימרה להיות מוסד צדקה, אך בפועל העבירה כספים לפעילות טרור.
לארגון מספר רב של ספינות ואוניות בגדלים שונים, שבעזרתן הם משנעים אנשים וחומרי חבלה ברחבי העולם.
על פי אנשי ביון מערביים מספר האוניות נאמד בין עשרות למאות.
שיטה זו שנלקחה מהנמרים הטמילים, נועדה גם למטרה של גיוס כספים באמצעות שינוע סחורות חוקיות ברחבי העולם לצד הברחה של נשק וסמים.
מכיוון שהים אינו טריטוריה מוגדרת של מדינה מסוימת, ואף ניתן לשוט תחת דגל פיקטיבי של מדינות רבות, שיכול אף להשתנות במהלך ההפלגה עצמה, הדבר מסייע רבות להסוואת אנשי אל-קאעדה וליכולות הניידות שלהם ברחבי העולם.
בעקבות ידיעות אלו עלה חשש כי אל-קאעדה יעשו שימוש באחת מהספינות הללו, לפגוע בנמל אמריקני באמצעות נשק ביולוגי, פצצה מלוכלכת ואף באמצעות אונייה העמוסה בכמות רבה של חומר נפץ רגיל.
ב־5 ביולי 2005 פרסמה רשת אל ג'זירה קלטת שבה הופיע איימן א-זוואהרי, והציע בביטחון רב הודנה למדינות המערב, בתנאי שיסלקו את עצמם מכל הטריטוריות הערביות והמוסלמיות: עיראק, אפגניסטן ואף מה שהוא מכנה פלסטין.
ב־18 באוגוסט 2005 הצליחו אנשי הביטחון הסעודיים לחסל את ראש אל-קאעדה בסעודיה, עבד אל עזיז אל מוקרין, בבירה ריאד, ביחד עם שלשה מאנשיו, מספר שעות לאחר שאנשיו רצחו את המהנדס האמריקאי החטוף פול ג'ונסון שעבד בחברת לוקהיד מרטין בעריפת ראשו.
ארגון זה היה אחראי למספר רב של מעשי טרור בסעודיה שכוונו בעיקר כלפי זרים, ובהם פיצוץ מכוניות תופת בריאד בשלושה אירועים שונים, שגבו את חייהם של 56 בני אדם, רובם זרים.
התקפות על מתקני נפט בחובאר ובינבוע, שבהם נרצחו 28 בני אדם.
אירועי ירי שבהם נרצח גרמני בריאד, ואירוע ירי נוסף כלפי צוות של ה-BBC בריאד שבו נרצח צלם ונפצע כתב.
פעילות הטרור של הסניף הסעודי נעשתה במטרה מכוונת וברורה להבהיל ולסלק את הנוכחות של לא מוסלמים מסעודיה.
אל קאעדה שולחים את ידם גם בהתנקשויות פוליטיות.
מנהיג הברית הצפונית האפגנית אחמד שאה מסעוד נהרג בידי מתנקשים של הארגון מעט לפני הפיגוע בתאומים.
נשיא פקיסטן לשעבר פרבז מושארף, שהכריז מלחמה על קיצוני האסלאם וחבר לארצות הברית, ניצל משני ניסיונות התנקשות בחייו בידי אנשי ארגון זה.
ב־19 באוקטובר 2008 פורסם בעיתון הבריטי "סאנדיי אקספרס" שארגון אל קאעדה מאיים להצית שריפות ענק באירופה, רוסיה, ארצות הברית ואוסטרליה, על מנת לזרוע בהלה ולפגוע בשירותי החירום ובתיירות.
לפיגועים של אל-קאעדה יש דפוסי פעולה אופייניים:
כל אירוע טרור מוכן בקפידה רבה במשך תקופה ארוכה.
לדוגמה על מנת לבצע את הפיגועים בארצות הברית, אנשי הצוות למדו במשך תקופה לא קצרה אימוני טיסה.
מספר רב של פיגועים שמתוזמנים לשעה סמוכה.
כדי לזרוע בהלה ולהדגיש שמדובר באירועי טרור, כמו גם לגרום לנפגעים במקרה שאחד מהפיגועים "משתבש", כפי שקרה לא אחת.
רוב הפיגועים נעשו בערים חשובות כמו ערי בירה, ערים שניות בחשיבות לעיר הבירה, או מרכזים כלכליים.
הפיגועים בערים מרכזיות פגיעתם המורלית גדולה יותר, כמו גם ההד התקשורתי שנוצר.
ברוב האירועים אם במטוסים, במכוניות, בספינות או באנשים שנעו בגופם, היה שימוש באנשים שהוכשרו להתאבד, אף כאשר נראה שלא היה צורך בכך, והיה אפשר להפעיל מטענים באמצעות מנגנוני השהיה או באמצעים אלחוטיים.
מעבר לעצם הרצון להוציא פיגוע, ישנו רצון להגביר הפחדה בהדגשה שמאמיני האסלאם מוכנים למות למען ביצועו.
מעבר לכך הדבר הוא חלק מטקטיקת ההסתוות של הארגון, הלוקח בחשבון כי המחבלים המבצעים יתפסו בשלב זה או אחר, ובחיסול המבצעים מבקש להקשות את חשיפת המפעילים והמתכננים.
ברוב הפיגועים הארגון עושה שימוש בחומר נפץ תקני, דבר המעיד על יכולתו לגייס כספים ואף להגיע לרכש של כמויות גדולות של חומר הנפץ.
השימוש בחומר נפץ תקני גורם לנפגעים רבים יותר.
אי קבלת אחריות על הפיגועים.
ברוב הפיגועים הארגון לא קיבל אחריות באופן גלוי, זאת כנראה על מנת לזרוע מבוכה וספקות בצד הנפגע.
הפיגוע בספרד שבו פלג של אל-קאעדה קיבל אחריות היה יוצא דופן בדפוס זה, ובשל כך נחשד בתחילה בידי גורמי ביון אמריקנים כי מדובר בארגון אחר.
אל-קאעדה הוגדר רשמית כגוף מאורגן בשנת 1988 על ידי מייסדו ומנהיגו הראשון, אוסאמה בן לאדן, שחיבר הכרזה עם מטרותיו של ארגון הטרור.
על ההכרזה חתמו גם ראשי ארגון הג'יהאד האסלאמי המצרי שהתמזג עמו, ובראשם איימן א-זוואהירי, שנבחר למנהיג אל-קאעדה, לאחר חיסולו של בן לאדן.
במשך השנים הוגדרו עשרות ארגוני טרור אסלאמיים נוספים כמשתייכים לארגון ובהם:
הג'יהאד האסלאמי המצרי (מנהיגו לשעבר, איימן א-זוואהירי, הנהיג את אל-קאעדה בין השנים 2011–2022).
גדודי עבדאללה עזאם - פועלים בסוריה ובמצרים (להם מיוחסים הפיגועים בחצי האי סיני).
פתח אל-אסלאם - מפקדתו נמצאת במחנות הפליטים בלבנון.
עצבת אל-אנצאר - ארגון פלסטיני שמפקדתו נמצאת בלבנון בעין אל חלווה.
אל-קאעדה בבלאד אלשאם (אל-קאעדה בסוריה הגדולה) - פעיל בסוריה (שיגר קטיושות לעבר קריית שמונה בשנת 2005 ופגע ביחידה הספרדית של כוחות האו"ם בדרום לבנון).
אל-קאעדה בפלסטין (נקרא גם צבא האסלאם) - ארגון קטן יחסית שפעיל ברצועת עזה (אנשיו חטפו כתב BBC ואחראים לניסיון חיסול של ראש המודיעין הפלסטיני טארק אבו ראג'ב בעזה).
צבאות הייחוד והג'יהאד בפלסטין - ארגון קטן המשייך את עצמו לאל-קאעדה, שגם הוא פועל ברצועת עזה (פעיליו חטפו ורצחו ב-2011 את ויטוריו אריגוני, פעיל פוליטי איטלקי פרו-פלסטיני, כדי ללחוץ על חמאס לשחרר מהכלא את מנהיגם אבו וליד אל-מקדסי).
אל-קאעדה בחצי האי ערב - מיזוג של אל-קאעדה בתימן ואל-קאעדה בסעודיה
אל-קאעדה בתימן - הארגון ידוע גם בשם "הג'יהאד האסלאמי בתימן".
אל-קאעדה בסעודיה - פעיל בסעודיה.
אל-קאעדה באפגניסטן - פעיל באפגניסטן, פלג זה סובל ממשבר כספי וחוסר ציוד.
אל-קאעדה בפקיסטן - פעיל בפקיסטן.
איחוד הג'יהאד האסלאמי - פעיל באוזבקיסטן, טג'יקיסטן, קירגיזסטן, טורקמניסטן, קזחסטן, אפגניסטן, פקיסטן ורוסיה.
התנועה האסלאמית של טג'יקיסטן - פעילה בטג'יקיסטן.
אל-ג'מאעה אל-אסלאמיה - פעיל באינדונזיה (פעיליו פוצצו את הדיסקוטק בבאלי בו נשרפו חיים מעל ל-200 איש).
אמירות הקווקז - ארגון גדול שכרוך בברית עם קבוצות צ'צ'ניות וקווקזיות אחרות ומטרתו להקים אמירות שתחלוש על כל שטחי דרום רוסיה והקווקז.
מייסד הארגון, דוקה אומרוב, הוכרז כאמיר הראשון.
בין הפיגועים המיוחסים להם נמנים הפיגועים במוסקבה ב-2010
גדודי אבו חפץ אל-מצרי - פעילים בעיקר באירופה.
אנשיהם ביצעו את הפיגועים הבאים:
14 באוגוסט 2003: הפסקת חשמל בת שלושה ימים בצפון ארצות הברית וקנדה, על פי טענת הארגון הפסקת חשמל נגרמה על ידי האקרים.
19 באוגוסט 2003: פיצוץ משאית תופת ליד בניין מטה האו"ם בעיראק, שגרם ל־24 הרוגים וכ-100 פצועים.
15 בנובמבר 2003: פיצוץ משאית תופת ביום שבת ליד שני בתי כנסת באיסטנבול בטורקיה, שגרם ל־27 הרוגים.
20 בנובמבר 2003: פיצוץ משאית תופת ליד בנק HSBC וליד הקונסוליה הבריטית באיסטנבול, שגרם ל־30 הרוגים, ובהם הקונסול הכללי של בריטניה, רוג'ר שורט.
11 במרץ 2004: פיגועים בארבע רכבות תחתית במדריד שבספרד.
בפיגועים אלו נרצחו 192 אנשים וכ־1,400 נפצעו, שלשה ימים בלבד לפני הבחירות.
7 ביולי 2005: סדרת פיגועים בלונדון בקווי הרכבת התחתית ובאוטובוס קומתיים.
בפיגועים אלו נרצחו 52 אנשים וכ־700 נפצעו.
IBDA (החזית האסלאמית המזרחית הגדולה) - פעיל בטורקיה (ביצע פיגועים בשני בתי כנסת, בשגרירות בריטית, ובבנק בריטי באיסטנבול).
אל-קאעדה בבריטניה - פעיל בבריטניה.
אל-קאעדה במגרב האסלאמי - ארגון אלג'ירי שהיה ידוע בעבר בשם GSPC (פעיליו פוצצו את בנייני האו"ם באלג'יריה וירו לעבר שגרירות ישראל במאוריטניה).
אל-קאעדה בסודאן - פעיל בסודאן.
אל שבאב - פעיל בסומליה
אנצאר א-דין, הפעיל בצפון מאלי.
חרכת אל-ג'יהאד אל-אסלאמי, הפעיל במדינות הודו, פקיסטן ובנגלדש.
טליבאן, הפעיל בפקיסטן וכיום מחזיק בשלטון באפגניסטן.
התנועה האסלאמית של מזרח טורקסטן, הפעילה במזרח טורקסטן.
ג'יש אל-אומה - פועל ברצועת עזה
ארגונים שהיו בעבר חלק מאל-קאעדה
המדינה האסלאמית (דאעש, המדינה האסלאמית בעיראק ובלבנט) – ארגון שפעל בעיראק, היה ידוע בשם "אל-קאעדה בעיראק" ולקח חלק במלחמה בעיראק ומאוחר יותר גם במלחמת האזרחים בסוריה.
בעקבות סכסוך בין מנהיגו אל-בגדאדי לבין מנהיג אל-קאעדה, החליטו האחרונים לנתק כל קשר עם הארגון.
ג'בהת פתח א-שאם (ג'בהת א-נוסרה) - ארגון הנוטל חלק פעיל במלחמת האזרחים בסוריה (בעבר היה חלק מהמדינה האסלאמית).
בעקבות תקיפות אוויריות של רוסיה וארצות הברית שהתייחסו אליו כארגון טרור בשל היותו מסונף לאל-קאעדה, מנהיג הארגון, אבו מוחמד אל-ג'ולאני, הכריז על ניתוק מאל-קאעדה ב-28 ביולי 2016. הנהגת אל-קאעדה בירכה על המהלך, ועל כן סבורים כי ההתנתקות היא באופן רשמי בלבד.
אף שאל-קאעדה הכריז על עצמו כארגון הפועל נגד יהודים, ופעל נגד מוקדים יהודיים בטורקיה, מרוקו ותוניסיה, לא ידוע על קשר בין אל-קאעדה ובין ארגוני טרור פלסטיניים
הפועלים נגד ישראל, אך נתגלו מספר התארגנויות קטנות של אל-קאעדה בישראל.
ב-5 בנובמבר 1990 נרצח חבר הכנסת הרב מאיר כהנא לאחר סיום נאום במלון מריוט בניו יורק שבארצות הברית על ידי מתנקש.
לאחר מספר שנים התברר כי המתנקש השתייך לתא טרור בהנהגתו של השייח' העיוור, עומאר עבד א-רחמאן, שהיה השלוחה ראשונה של ארגון אל קאעדה בארצות הברית.
ב-28 בנובמבר 2002 נערכה מתקפת טרור בקניה, שבמהלכה פוצצו את עצמם שלושה מחבלים מתאבדים במלון "פרדייז" שבמומבסה ונעשה ניסיון להפיל מטוס נוסעים של ארקיע באמצעות טילי כתף נגד מטוסים מסוג 9K32 סטרלה-2. 13 אנשים נרצחו בפיגוע במלון "פרדייז", בהם שלושה אזרחים ישראלים.
המחבלים, שביצעו את המתקפה, השתייכו לארגון טרור אסלאמי המזוהה עם אל-קאעדה.
ב-7 באוקטובר 2004 בוצעה סדרת פיגועים בסיני במלון הילטון טאבה ובראס א-שטן ביום האחרון של חג סוכות, באמצעות שלוש מכוניות תופת (שאחת התפוצצה ללא נפגעים), שהכילו כל אחת 150 ק"ג חומר נפץ.
רמטכ"ל צה"ל משה יעלון דיווח ב־12 בנובמבר 2004 בוועדת החוץ והביטחון בעקבות הפיגוע בסיני, כי ישראל סיכלה בעבר חדירה של הארגון לישראל.
ב־5 באוגוסט 2005 סיכלו שלטונות טורקיה וישראל פיגוע גדול נגד ישראלים, כאשר הורו לארבע ספינות טיול שנשאו על סיפונן כ-3,500 ישראלים שלא לעגון בנמל אלניה בטורקיה ולחלופין לעגון בקפריסין.
מאוחר יותר תפסו כוחות הביטחון הטורקיים מספר חשודים עם חומרי נפץ רבים, שהודו בתכנונם לפגע באחת מהספינות הללו באמצעות סירת נפץ או פיצוץ במתחם שיתאספו בו טיילים מהספינות.
אל-קאעדה פועל גם לגיוס מחבלים פלסטינים והקמת תאי טרור בשטחי יהודה, שומרון ועזה אך רובם המכריע מסוכלים (או באמצעות מעצר או באמצעות סיכול ממוקד) על ידי מערכת הביטחון הישראלית.
הארגון נהנה מתמיכה של קהלים שונים בארצות מוסלמיות, לרוב סמוי אך לעיתים גלוי.
דוגמה לכך הוא היחס של "איחוד הרופאים הערבים" במצרים, המגיש סיוע ללוחמי הג'יהאד בצ'צ'ניה, אפגניסטן, עיראק ובוסניה, ובו זמנית נמנע מלהושיט עזרה לנפגעי אסון הצונאמי באסיה.
הארגון נהנה מיחס סלחני במדינות מוסלמיות שונות.
למשל, לאחר האולטימטום ששלטונות סעודיה הציבו לאנשי אל-קאעדה שיסגירו את עצמם ב־23 ביוני 2004, המבוקש עת'מאן בן האדי אל מקבול אל-עמרי שהסגיר את עצמו זכה לתנאים מפליגים, כמו בחירת בית הכלא, תשלום חובותיו תשלום סיוע, ופנסיה חודשית לו ולילדיו בידי השלטונות.
מדינות וארגונים המשייכים את אל-קאעדה לרשימת ארגוני הטרור
20 באוגוסט 1998 - "מבצע הגעה אינסופית" ("Operation Infinite Reach"), פעולת תגמול לפיצוץ שגרירויות ארצות הברית בקניה וטנזניה על ידי אל-קאעדה ב-7 באוגוסט אותה שנה.
במהלך המבצע, עליו פיקד גנרל הנחתים אנתוני זיני, שיגר הצי האמריקני 75 טילי שיוט נגד מחנות של אל-קאעדה באפגניסטן, בין היתר במטרה להרוג את אוסאמה בן לאדן.
אוגוסט 1998 - חיפוש בדירתו של עלי מוחמד , יוצא צבא ארצות הברית וסוכן CIA, מעלה כי שימש כסוכן כפול ופעל למען אל-קאעדה.
מחקירתו התברר שהוא האחראי על אימוני הארגון.
הוא אחד מהנאשמים בעניין ההתקפות על שגרירויות ארצות הברית בקניה ובטנזניה אך נכון ל-2011 נותר כלוא ללא משפט.
במרץ 2003 נתפס ח'אלד שיח' מוחמד שנחשב למתכנן העיקרי של פיגועי 11 בספטמבר.
ב-9 במאי 2003 חיסל צה"ל ברצועת עזה את המחבל איאד ביק, פעיל באל-קאעדה ובחמאס, שנשלח מטעם אל-קאעדה לסייע לחמאס.
ב-8 ביולי 2006 נהרג מנהיג אל-קאעדה בעיראק, אבו מוסעב א-זרקאווי, בהתקפה אווירית.
ב-18 באפריל 2010 נהרגו בעיראק שני מנהיגי אל-קאעדה במדינה, אבו עבדאללה אל-ראשיד אל-בגדאדי ואבו איוב אל-מסרי, במבצע משולב של כוחות מקומיים וכוחות חוץ
ב-2 במאי 2011 נהרג המנהיג והמייסד של אל-קאעדה אוסאמה בן לאדן, במבצע חנית נפטון בביתו שפקיסטן על ידי יחידת הכוחות המיוחדים האמריקאית "אריות הים".
ב-4 ביוני 2011 נהרג אליאס קשמירי, שכונה "המוח הצבאי" של אל-קאעדה, במחוז דרום וזיריסטן שבפקיסטן, בסמוך לגבול עם אפגניסטן.
ב-11 ביוני 2011 נהרג בסומליה פאזול עבדאללה מוחמד, מנהיג אל-קאעדה במזרח אפריקה, שהיה בין האחראים לפיגועים נגד שגרירויות ארצות הברית בקניה ובטנזניה
ב-22 באוגוסט 2011 נהרג סגן מנהיג אל-קאעדה וראש מטה המבצעים עטיה עבד אל רחמן במחוז וזיריסטן שבפקיסטן
בספטמבר 2011 נהרג בתקיפה אווירית על ידי ארצות הברית ראש מטה המבצעים של אל-קאעדה בפקיסטן, אבו חאפז אל-סהרי.
ב-30 בספטמבר 2011 נהרג בתימן מפקד אל-קאעדה בחצי האי ערב, אנוואר אל-אוולקי בתקיפה אווירית של כלי הרכב בו נסע, בין מאריב לג'וואף שבמרכז המדינה.
ב-15 באוקטובר 2011 נהרג בתימן איברהים אל-באנה, ראש מערך התקשורת של הארגון בחצי האי ערב יחד עם שישה חמושים נוספים.
ב-5 ביוני 2012 נהרג בפקיסטן סגן מפקד אל-קאעדה, אבו יחיא א-ליבי, יחד עם עוד 15 מחברי הארגון על ידי מזל"טים אמריקאים.
ב-17 ביולי 2013 נהרג בתימן סגן מפקד אל-קאעדה בחצי האי ערב, סעיד עלי אל-שהרי על ידי טילים ממל"ט אמריקאי.
ב-5 באוקטובר 2013 נלכד ענאס אל ליבי בטריפולי על ידי כוחות של צבא ארצות הברית
ב-22 בינואר 2014 סיכל שירות הביטחון הכללי של מדינת ישראל תא טרור פלסטיני של אל-קאעדה.
תא הטרור הורכב מפלסטינים ממזרח ירושלים ויהודה ושומרון והופעל על ידי מחבל מאל-קאעדה שישב ברצועת עזה.
תא הטרור תכנן מספר רב של פיגועי תופת קטלניים בישראל, אך נחשף ופעיליו נעצרו על ידי השב"כ לפני שהצליח לממשם.
29 בדצמבר 2020 - התקבלה החלטה 2560 של מועצת הביטחון של האו"ם הקוראת להרחיב את הסנקציות נגד הארגון.
31 ביולי 2022 - מנהיג הארגון, איימן א-זוואהירי, נהרג בתקיפה אמריקנית באפגניסטן.
רשימת פיגועים בולטים של אל-קאעדה
29 בדצמבר 1992: הפצצת מלונות בנמל עדן בהם התאכסנו כוחות של צבא ארצות הברית בתימן.
26 בפברואר 1993: ניסיון ראשון למוטט את מגדלי התאומים בניו יורק, משאית-תופת התפוצצה בחניון התת-קרקעי של מגדל מספר 1 במרכז הסחר העולמי.
6 אזרחים נהרגו ויותר מ-1000 נפצעו.
הפיגוע בוצע על ידי המחבל רמזי יוסף.
7 באוגוסט 1998: פיצוץ בו-זמנית של השגרירויות האמריקניות בקניה ובטנזניה.
בפיגועים אלו נרצחו כ־223 בני אדם, ונפצעו למעלה מ־4,000.
12 באוקטובר 2000: פיגוע התאבדות במשחתת האמריקנית קול שעגנה במפרץ עדן בתימן, באמצעות ספינת דיג עמוסת חומרי נפץ.
10 בספטמבר 2001: התנקשות בחייו של מנהיג "הברית הצפונית" האפגאנית - אחמד שאה מסעוד, מתנגדו של בן לאדן, בידי צוות מתנקשים-מתאבדים שהתחזו לעיתונאים.
לאחר הצגת רשימת שאלות שעסקו ברובן באל-קאעדה, בתחילת הראיון, הפעילו אנשי אל-קאעדה את חגורות הנפץ שלהם והרגו את מסעוד.
יש הסוברים כי פעילות זו הייתה קשורה לפיגועים בארצות הברית.
11 בספטמבר 2001: פיגועי 11 בספטמבר, שביצעו חברי הארגון בפיקודו של מוחמד עטא, הם אירוע הטרור הגדול בהיסטוריה האנושית, שבו נהרגו קרוב ל־3,000 בני אדם, באמצעות ארבעת מטוסי נוסעים שנחטפו ורוסקו לתוך מטרות נבחרות בוושינגטון ובניו יורק - העיר הכלכלית החשובה.
11 באפריל 2002: פיגוע התאבדות באמצעות משאית תופת שטעונה בבלוני גז בבית הכנסת העתיק בג'רבה שבתוניסיה, שמשמש כאתר תיירותי, יומיים לפני יום העצמאות הישראלי.
17 אנשים נרצחים, רובם תיירים גרמניים.
6 באוקטובר 2002: פיצוץ מכלית צרפתית על ידי ספינת תופת סמוך לחופי תימן.
12 באוקטובר 2002: פיגוע מכונית תופת במועדון לילה באי באלי באינדונזיה גרם למותם של 202 בני-אדם, רובם תיירים מאוסטרליה שנשרפו בו חיים ולפציעם של כ־300 נוספים.
28 בנובמבר 2002: צמד פיגועים במומבסה, קניה, נגד תיירים מישראל בבית מלון בעיר באמצעות מכונית תופת.
15 הרוגים ובהם 3 ישראלים.
מטוס ארקיע הותקף במהלך המראתו בטיסה לעבר ישראל, בטילי כתף.
התקפה שלא צלחה, אולם מהווה גורם עיקרי לשינוי כללי הביטחון בנמלי תעופה ומציאת פתרונות להגנת מטוסים אזרחיים באוויר מפני תוקפנות קרקעית.
12 במאי 2003: פיגוע בבית דירות של אזרחים זרים בבירת סעודיה, ריאד.
18 במאי 2003: ארבעה פיגועים בקזבלנקה, המרכז הכלכלי החשוב שבמרוקו, כנגד מוקדים יהודיים ומערביים: המועדון הספרדי "קאסה דה אספאניה", מרכז התרבות היהודי "סרקל ד'אליאנס", ליד הקונסוליה הבלגית ובבית העלמין היהודי.
את הפיגועים ביצעו 14 מחבלים מתאבדים, ונרצחו בהם 41 אנשים.
5 באוגוסט 2003: פיצוץ מכונית תופת במלון מריוט בג'קרטה בירתה של אינדונזיה, בשעה 11:50 בבוקר, שגרם ל־12 הרוגים וכ-150 פצועים.
7 באוגוסט 2003: פיצוץ מכונית תופת ליד שגרירות ירדן בבגדאד בירת עיראק, בפיגוע נהרגו 17 אנשים ונפצעו לפחות 40, על פי הערכות הפיגוע בוצע בגלל תמיכת ירדן במלחמה בעיראק.
19 באוגוסט 2003: פיצוץ משאית תופת ליד בניין מטה האו"ם בעיראק שנהרס לחלוטין, שגרם ל־24 הרוגים וכ-100 פצועים.
8 בנובמבר 2003: פיצוץ מכונית תופת במתחם אזרחים זרים בריאד בירת סעודיה.
פיגוע נוסף שהיה אמור לחול ב־25 בנובמבר עם תחילת חג עיד אל פיטר סוכל בידי כוחות הביטחון הסעודיים.
12 בנובמבר 2003: פיצוץ משאית תופת בעיר נסיריה שבעיראק, בפיגוע נהרגו 17 שוטרים צבאיים ממוצא איטלקי ונהרגו עוד עשרה אזרחים עיראקים, בפיגוע נפצעו כ-100 בני אדם.
15 בנובמבר 2003: פיצוץ מכוניות תופת ביום שבת ליד שני בתי כנסת באיסטנבול, טורקיה, שגרם ל־27 הרוגים.
20 בנובמבר 2003: פיצוץ מכוניות תופת ליד בנק HSBC וליד הקונסוליה הבריטית באיסטנבול, שגרם ל־30 הרוגים, ובהם הקונסול הכללי של בריטניה, רוג'ר שורט.
במשפט שנערך לטרוריסטים התברר כי בן לאדן ומוחמד עאטף, קצין המבצעים שלו, נפגשו ב־2001 עם ראשי הקבוצה הטורקית, הכווינו אותם ומסרו להם 150 אלף דולרים לביצוע פיגועים בבסיס חיל האוויר אינג'ירליק, שמשמש את צבא ארצות הברית, ובספינות ישראליות, העוגנות בנמל מרסין.
1 במרץ 2004: תקיפת משרדים של חברת נפט מערבית בעיר ינבוע שבמזרח סעודיה.
בפיגוע נהרגו שישה בני אדם, בהם חמישה אזרחים מערביים.
2 במרץ 2004: סדרת פיצוצים בעיר בגדאד בירת עיראק ובעיר השיעית כרבלה במשך יום עשורא, בפיצוצים נהרגו 178 אנשים ונפצעו לפחות 500.
11 במרץ 2004: פיגועי 11 במרץ - ארבעה פיגועים שתוזמנו סימולטנית לשעה 7:30 בבוקר בארבע רכבות במדריד גרמו ל־192 הרוגים ולכ־1,400 פצועים.
ספרד הגיבה בהלם, ומיליוני אזרחים ספרדים השתתפו בעצרות זיכרון ובהפגנות כנגד הטרור וביכו את מותם של החפים מפשע.
במסמך אינטרנטי שמיוחס לאל-קאעדה נכתב כי ספרד היא החוליה החלשה מבין בעלות הברית בעיראק וניתן לנצל את הבחירות בספרד לשם כך.
עוד נכתב כי הממשלה תוכל לעמוד רק בשלושה אירועי טרור.
בבחירות שלאחר הפיגוע השלטון התחלף, והורה על הוצאת הכוחות הספרדיים מעיראק, ובכך אפשר לראות שהפיגוע נחל הצלחה.
28 במרץ 2004: שני פיגועי התאבדות בטשקנט בירת אוזבקיסטן נגד חיילים, שוטרים, ומשקיפים אוזבקיסטנים, בפיגוע נהרגו 47 בני אדם מתוכם 33 חיילים ו-14 שוטרים ומשקיפים.
29 במאי 2004: חוליה של אל-קאעדה משתלטת על מתקני חברת נפט בעיר חובאר בסעודיה.
החוליה החזיקה במשך יממה בכ-50 בני ערובה מערביים, שרובם שוחררו על ידי כוח קומנדו סעודי.
באירוע זה נהרגו 22 בני אדם.
30 ביולי 2004: פיגוע ירי נגד שגרירויות ישראל וארצות הברית בטשקנט ואף במשרד התובע הכללי, בירתה של אוזבקיסטן, בפיגוע נהרגו 2 בני אדם.
9 בספטמבר 2004: פיגוע בשגרירות אוסטרליה בג'קרטה, בירת אינדונזיה באמצעות מכונית תופת.
בפיגוע נהרגו למעלה מ־11 אנשים ונפצעו כ-180 אנשים.
7 באוקטובר 2004: סדרת פיגועים בסיני .
2 ביולי 2005: חטיפת איהאב א-שריף, המיועד לשגריר מצרים בעיראק, ורציחתו, ב־7 ביולי 2005, בשל האשמה כי הוא מייצג שלטון של כופרים שתומך בנוצרים וביהודים.
לשגריר היה רקע של עבודה בישראל.
7 ביולי 2005: פיגועי 7 ביולי - סדרת פיגועים בלונדון בירת בריטניה ברכבות תחתית ובאוטובוס קומתיים, שבוצע על ידי זרוע של אל-קאעדה גרמו ל-52 הרוגים ולכ־700 פצועים.
דפוס הפעולה דומה לפיגועים בספרד, אבל בניגוד לספרד, הבריטים לא רק שלא נבהלו, אלא אף הגיבו באגרסיביות ונחישות.
נרשמו תקיפות רבות של מוסלמים בידי אזרחים, וממשלת בריטניה החליטה על גירושם של גורמים אסלאמיסטיים קיצוניים מחוץ לגבולה.
23 ביולי 2005: שלושה פיגועים סימולטניים של מכוניות תופת התבצעו בשארם א-שייח' שבמצרים בליל שבת בשעה 1:00, וגבו כ־88 הרוגים ויותר מ-200 פצועים.
ארגון גדודי עבדאללה עזאם, על שם מורו הרוחני של בן לאדן, קיבל אחריות על הפעולה.
רבים מהתיירים עזבו את המקום.
19 באוגוסט 2005: התקפת קטיושות משולבת על עקבה ואילת.
בעקבה עגנו שתי ספינות אמריקאיות.
בפיגוע בעקבה נהרג שוטר ירדני, ואילו באילת הקטיושה נחתה סמוך לנמל התעופה.
היה זה אירוע ראשון של אל-קאעדה בישראל.
לא היו נפגעים באירוע זה, שלא היה מדויק.
תוצאותיו של הפיגוע בכללותו מעידים על ירידה ביכולת המבצעית של גדודי עבדאללה עזאם, שקיבלו אחריות על פיגוע זה.
1 באוקטובר 2005: פיגוע שבוצע באמצעות שלושה מחבלים מתאבדים באתרי תיירות באי באלי שבאינדונזיה, בשעה 6:50 בערב, בפיגועים אלו נהרגו כ-20 בני אדם ונפצעו כ-130 אנשים.
9 בנובמבר 2005: פיגועי התאבדות בשלושה בתי מלון אמריקאים בעיר עמאן בירת ירדן, בשעה 8:50 בערב, בפיגועים אלו נהרגו כ-60 בני אדם ונפצעו יותר מ-100 אנשים.
24 באפריל 2006: שלושה פיגועים בשתי מסעדות וסופרמרקט בעיירה דהב שבסיני, שבוצעו באמצעות מחבלים מתאבדים על ידי ארגון אל-קאעדה בעיראק, בפיגועים אלו נהרגו כ-20 אנשים ונפצעו יותר מ-70 בני אדם.
3 בפברואר 2007: משאית תופת נהוגה בידי מחבל מתאבד מתפוצצת בשוק השיעי בבגדאד בירת עיראק, הורגת 121 אזרחים עיראקים ממוצא שיעי ופוצעת יותר ממאתיים.
11 באפריל 2007: שני פיגועים שבוצעו באמצעות שתי מכוניות תופת באלג'יר בירת אלג'יריה ליד משרדי הממשלה, בשעה 11:50 בבוקר, בפיגועים נהרגו כ-30 בני אדם ונפצעו יותר מ-150 אנשים.
2 ביולי 2007: מחבל מתאבד פוצץ מכונית תופת סמוך לאתר תיירות בצפון-מזרח תימן.
בפיגוע נהרגו לפחות תשעה בני אדם - שבעה מהם תיירים מספרד.
11 בדצמבר 2007: שני פיגועי התאבדות סימולטניים באלג'יר, בירת אלג'יריה, בשעה 8:45 בבוקר, כאשר שתי משאיות תופת נהוגות בידי מחבלים מתאבדים, שהכילו כל אחת 800 ק"ג חומר נפץ התפוצצו, אחת ליד בית המשפט העליון והשנייה ליד משרדי האו"ם.
בפיגועים נהרגו כ-70 יותר מעשרה מהם עובדי או"ם, ונפצעו עשרות בני אדם.
16 בינואר 2008: כ-200 פעילי אל-קאעדה השתלטו על בסיס צבאי בפקיסטן ליד הגבול עם אפגניסטן.
במהלך הקרב נהרגו כ-40 חמושים ושבעה חיילים.
1 בפברואר 2008: פיגוע ירי בשגרירות ישראל בנואקשוט בירת מאוריטניה, בפיגוע נפצעו שישה אנשים, בהם אזרחית צרפתייה.
2 ביוני 2008: הפצצת שגרירות דנמרק באסלאמבאד בירת פקיסטן, בהודעה שפרסם הארגון נאמר שהפיגוע נועד לנקום על קריקטוריות מוחמד.
8 ביוני 2008: שני פיצוצים ליד תחנת רכבת באלג'יריה (כ-100 קילומטר מזרחית לאלג'יר הבירה), בפיגוע נהרגו 13 אנשים ומתוכם עובד צרפתי שהיווה מטרה לארגון.
19 באוגוסט 2008: פיצוץ מכונית תופת נהוגה בידי מחבל מתאבד ליד אקדמיה לשוטרים באלג'יריה כשישים קילומטר מזרחית לבירה אלג'יר, בפיגוע נהרגו 43 בני אדם ונפצעו כ-38 אנשים.
20 באוגוסט 2008: פיגוע כפול בעיר בואירה שבאלג'יריה שבוצע באמצעות שתי מכוניות תופת, האחת התפוצצה ליד מחסום צבאי וכדקה אחרי השנייה התפוצצה ליד בית מלון, בפיגועים נהרגו כ-11 אנשים ונפצעו כ-31 בני אדם.
26 בדצמבר 2008: תקיפת תחנת משטרה בעיר רמאדי שבעיראק, הנמצאת כמאה קילומטרים מערבית לבירה בגדאד.
בפיגוע נהרגו כ-13 אנשים (מתוכם שישה שוטרים עיראקים ושבעה אנשי אל-קאעדה).
8 במרץ 2009: הפצצת אקדמיית משטרה במרכז העיר בגדאד בירת עיראק.
בפיגוע נהרגו 28 בני אדם ונפצעו כ-57 בני אדם, הנפגעים הם בעיקר שוטרים ומגויסים טריים.
15 במרץ 2009: פיגוע באתר תיירות בתימן.
בפיגוע נהרגו חמישה אנשים מתוכם ארבעה תיירים דרום קוריאניים
3 ביוני 2009: התקפת שיירה של חיילים אלג'יראים כ-50 קילומטר מזרחית לאלג'יר בירת אלג'יריה.
בפיגוע נהרגו 10 בני אדם מתוכם שמונה חיילים ושני מורים.
8 ביולי 2009: חמושי אל-קאעדה בצפון אפריקה הרגו 28 חיילים של צבא מאלי בקרבות.
17 ביולי 2009: הפצצת מלונות ריץ-קרלטון ומלון מריוט על ידי שני מחבלים מתאבדים בג'קרטה בירת אינדונזיה כנגד תיירים זרים, בפיגוע נהרגו 11 בני אדם ונפצעו כ-50.
8 בדצמבר 2009: הפצצת משרדי ממשלה בבגדאד בירת עיראק באמצעות שלוש משאיות תופת.
לפחות 127 בני אדם נהרגו וכ-261 נוספים נפצעו.
30 בדצמבר 2009: פיגוע בבסיס צבאי סודי במזרח אפגניסטן שבוצע באמצעות מחבל מתאבד שהיה סוכן כפול.
בפיגוע נהרגו 7 אנשי CIA וקצין ביון ירדני.
25 בינואר 2010: הפצצת מלונות פאר שבהם נוהגים לבקר זרים בבגדאד בירת עיראק באמצעות שלוש מכוניות תופת.
לפחות 41 בני אדם נהרגו וכ-70 נוספים נפצעו.
19 בספטמבר 2010: פיגוע במרכז בגדאד באמצעות פיצוץ של שתי מכוניות תופת כמעט בו-זמנית.
לפחות 31 בני אדם נהרגו.
1 בנובמבר 2010: חמושי אל-קאעדה בעיראק החזיקו כ-120 בני ערובה במשך כארבע שעות בכנסייה הסורית בבגדאד בירת עיראק.
בניסיון החילוץ נהרגו כ-52 בני אדם בהם כומר ו-10 קצינים עיראקים ונפצעו כ-67 בני אדם.
1 בינואר 2011: הפצצת כנסייה קופטית באלכסנדריה שבמצרים באמצעות מכונית תופת.
בפיגוע נהרגו 21 נוצרים ונפצעו כ-97 בני אדם רובם נוצרים.
13 במאי 2011: 80 הרוגים בפיגוע התאבדות כפול בפקיסטן.
אל-קאעדה במגרב האסלאמי הוא ארגון טרור הפועל כשלוחה של אל-קאעדה בצפון אפריקה.
בעבר היה ידוע בשם המחתרת הסלפית להסלמה ולהטפה ושינה את שמו ב-2007 לאחר שכרת ברית עם אל-קאעדה.
הארגון פרש מארגון "הקבוצה האסלאמית החמושה" (GIA) בשנת 2002 בעקבות מעשי הטבח שביצע ה-GIA בקרב האלג'ירים במשך מלחמת האזרחים האלג'יראית.
אל קאעדה במגרב האסלאמי פעיל באלג'יריה, מרוקו, לוב, מאוריטניה, מאלי, ניז'ר, ניגריה וצ'אד.
אל קאעדה בצפון אפריקה הוא ארגון אסלאמיסטי, סוני נאו-ח'וארג'י באופיו השואף להפיל את השלטון באלג'יריה ולהקים במקומו מדינה אסלאמית הכפופה לחוקי השריעה.
אל-קאעדה במגרב האסלאמי הוגדר כארגון טרור על ידי ארצות הברית והאיחוד האירופי.
ב-3 ביוני 2020, הרגו כוחות צבא צרפתיים, בסיוע כוחות של בעלות ברית, את עבדול מאלכ דרוקדל, מפקד אל-קאעדה במאגרב המוסלמי ושבעה משותפיו הקרובים, במבצע צבאי בצפון מאלי.
23 בנובמבר 2002: מחבלים ארבו לכוח צבאי ורצחו 9 מהם ופצעו 12 חיילים.
פברואר 2003: 32 תיירים אירופים נחטפו, אחד מהם מת, 17 שוחררו על ידי כוחות הביטחון האלג'יראים ב-13 במאי 2003, ו-14 שוחררו באוגוסט 2003.
12 בפברואר 2004: פיגוע ליד טירע'מת שבאלג'יריה, מוסלמים קיצוניים ארבו לסיירת משטרה, והרגו 7 קציני משטרה ופצעו שלשה אחרים.
המחבלים גם לקחו נשק מהשוטרים וגנבו שלשה כלי רכב.
7 באפריל 2005: פיגוע בטבלאת שנמצאת במחוז בלידה שבאלג'יריה, חמושים תקפו חמישה כלי רכב במחסום מזויף.
בפיגוע נהרגו 13 אזרחים נפצע אזרח אחד וחמישה כלי רכב עלו באש.
15 באוקטובר 2006: פיגוע בסידי מדג'אהד, עין דלפה שבאלג'יריה, בפיגוע נהרגו תוקף אחד ותשעה שומרי ראש.
עד כה לא ידוע מה היה המניעה למעשה.
פיגועים אחרי שנת 2007 (אחרי כריתת הברית עם אל קאעדה)
הארגון נטל אחריות למספר רב של התקפות על מנגנוני הביטחון והממשל באלג'יריה, הבולטים ביניהם הם:
11 באפריל 2007: פיגוע כפול בבירת אלג'יריה שכלל פיצוץ ליד משרד ראש הממשלה ופיצוץ שני ליד תחנת משטרה, גבה את חייהם של 33 אנשים וכ-150 פצועים.
6 בספטמבר 2007: פיגוע בעיר באתנה (باتنة) שבצפון מזרח אלג'יריה בו נהרגו בין 15-22 איש ונפצעו כ-100 איש.
מחבל מתאבד התפוצץ בתוך קהל שציפה לבואו של נשיא אלג'יריה עבד אל-עזיז בותפליקה.
8 בספטמבר 2007: פיגוע בבסיס חיל הים האלג'יראי בעיר דלִס (دلس) שנערך באמצעות מכונית תופת, שגבה הם חייהם של 30 איש ולפציעתם של 47.
11 בדצמבר 2007: פיגוע כפול באלג'יר שכלל פיצוץ מכונית תופת ליד בית המשפט העליון לחוקה ופיצוץ מכונית תופת שנייה ליד מטה האו"ם בבירה, בניין נציבות האו"ם לפליטים שוטח לחלוטין.
מספר ההרוגים נע בין 31-76 על פי דיווחים שונים, מספר הפצועים עמד על כ-170.,
24 בדצמבר 2007: פיגוע ירי במאוריטניה.
ארבעה אזרחי צרפת נהרגו וחמישי נפצע קשה.
החמישה בני אותה משפחה, עצרו בצד הדרך לפיקניק בין העיר אלג לבירה נואקושט.
1 בפברואר 2008: פיגוע ירי בשגרירות הישראלית שבנואקשוט.
22 בפברואר 2008 - חטיפת שני אזרחים אוסטריים בתוניסיה.
החטופים הועברו למאלי, שם הוחזקו עד לשחרורם.
הארגון דרש תמורת שחרורם את שחרורו של עבד אל ראזק אל פארה ואסירים אחרים של הארגון ובהמשך דרש גם את שחרורם של חברי הארגון שנעצרו באוסטריה.
באוקטובר 2008 שוחררו שני בני הערובה בתמורה לשחרור מספר לא ידוע של אסירי הארגון וכן כופר בשווי של 4 מיליון דולר.
8 ביוני 2008: שני פיצוצים ליד תחנת רכבת באלג'יריה (כ-100 קילומטר מזרחית לאלג'יר הבירה), בפיגוע נרצחו 13 אנשים ומתוכם עובד צרפתי שהיווה מטרה לארגון.
19 באוגוסט 2008: פיצוץ מכונית תופת נהוגה בידי מחבל מתאבד ליד אקדמיה לשוטרים באלג'יריה כשישים קילומטר מזרחית לבירה אלג'יר, בפיגוע נרצחו 43 בני אדם ונפצעו כ-38 אנשים.
20 באוגוסט 2008: פיגוע כפול בעיר בואירה שבאלג'יריה שבוצע באמצעות שתי מכוניות תופת, האחת התפוצצה ליד מחסום צבאי וכדקה אחרי השנייה התפוצצה ליד בית מלון, בפיגועים נרצחו כ-11 אנשים ונפצעו כ-31 בני אדם.
14 בדצמבר 2008: חטיפת שני אזרחים קנדיים שעבדו בשליחות האו"ם בניז'ר.
לאחר משא ומתן שחרר הארגון את שני הקנדים וכן אזרח גרמני ואזרח שווייצרי שהוחזקו על ידו, בתמורה לשחרור 4 אסירים של הארגון במאלי.
בעסקת חלופי השבויים תיווך בנו של שליט לוב, סייפ אל אסלאם קדאפי.
3 ביוני 2009: התקפת שיירה של חיילים אלג'יראים כ-50 קילומטר מזרחית לאלג'יר.
בפיגוע נרצחו 10 בני אדם מתוכם שמונה חיילים ושני מורים.
25 ביוני 2009: רציחת אזרח אמריקאי, כריסטופר ארווין לגט, עובד ארגון סיוע הומניטארי במאוריטניה.
הארגון טען שעסק בפעילות מיסיונרית להמרת דתם של מוסלמים לנצרות.
8 ביולי 2009: חמושי הארגון הרגו 28 חיילים של צבא מאלי בקרבות.
8 באוגוסט 2009: מחבל מתאבד פוצץ עצמו בכניסה לשגרירות צרפת בנואקושט בירת מאוריטניה, בפיגוע נפצעו שניים משומרי השגרירות.
הפיגוע בוצע ימים ספורים לאחר הפיכה צבאית במאוריטניה ולאחר שהשליט החדש הודיע כי יפעל באופן נחרץ נגד ארגון אל קאעדה.
25 בנובמבר 2009 – חטיפת אזרח צרפתי, פייר קאמט, במאלי.
29 בנובמבר 2009 - חטיפת שלושה אזרחים ספרדיים, עובדי ארגון סיוע הומניטארי ספרדי במאוריטניה.
ארגון אל קאעדה במגרב נטל אחריות לחטיפת ארבעת האזרחים (שלושת הספרדים והצרפתי).
ב-12 במרץ 2010 הודיע הארגון כי שחרר את אחת מבנות הערובה הספרדיות לאחר שזו התאסלמה מרצונה החופשי.
18 בדצמבר 2009 – חטיפת זוג איטלקי שהיה בנסיעה בין מאוריטניה למאלי.
הארגון טען כי החטיפה קשורה למעורבות איטליה באפגניסטן ובעיראק.
לאחר משא ומתן אינטנסיבי שוחרר הזוג באפריל 2010, לא ידוע מה קיבל הארגון בתמורה לשחרורם.
20 בנובמבר 2015 - הפיגוע במאלי: מחבלים פרצו למלון היוקרה "רדיסון בלו" בבמקו שבמאלי, רצחו 20 איש וחטפו כ-170 בני ערובה.
15 בינואר 2016 - מחבלים חמושים ביצעו פיגוע ירי בבית המלון "ספלנדיד" ומסעדה סמוכה בעיר ואגאדוגו, בירת בורקינה פאסו, ובו נרצחו 30 איש.
13 במרץ 2016 - מתקפת הטרור בגראן-בסאם: 16 אזרחים, בהם ילדים, ו-3 חיילים נרצחו בחוף הים בעיירת הנופש גראן-בסאם בחוף השנהב על ידי 6 מחבלים בירי מרובי סער ורימוני יד.
אל-קסר א-סע'יר (פורטוגזית: Alcácer Ceguer, ערבית: القصر الصغير, ספרדית: Alcazarseguer – עיר קטנה) הוא מבצר השוכן במצר גיברלטר, בין סאוטה לטנג'יר שבמרוקו.
האזור נקרא ככל הנראה על ידי הפיניקים שישבו במקום "חק ש עלשת", כלומר "הנמל של דידו".
אזור אל-קסר א-סע'יר נכבש במאה הראשונה על ידי הרומאים שבנו במקום מפעל לייצור מלח.
לא הייתה התיישבות באזור בימי הביניים המוקדמים.
ב-708, נבנה במקום מבצר, קסר מסמודה, שהתקיים באותו מקום שבו נמצא המבצר הנוכחי.
תחת השושלת האידריסית, האזור עבר לשליטתו של .
ההיסטוריה של המבצר הנוכחי החלה במאה ה-11. המוראביטון השתמשו במבצר (אז, עוד מבצר מסמודה) כדי להכין את הכוחות המוסלמיים לקראת המעבר לספרד.
אל-מוואחידון כבשו את המקום ושינו את שמו לקסר אל-מג'אז.
השושלת המרינית, תחת הסולטאן אבו יוסוף יעקוב, שינתה את שמו לקסר אל-מג'אר והשתמשו בו כבסיס לכוחותיהם לקראת המסע לאנדלוסיה.
פני האזור השתנו במאה ה-15, כשהפורטוגלים נחתו במקום בשנת 1458 וכבשו את המבצר.
לאחר הכיבוש הפורטוגלי, הפך המבצר למקום מפלט למוריסקוס שברחו מאנדלוסיה.
משום חוסר חשיבותה האסטרטגית ובשל המשבר הכלכלי, החליט ז'ואאו השלישי לנטוש את המבצר.
העיר אל-קסר א-סע'יר נבנתה בסגנון שגרתי לבניית ערים בצפון אפריקה של ימי הביניים.
העיר משתרעת על כחמישה קמ"ר, וגובהה נע בין שני מטרים לחמישה מטרים.
חומות העיר מוגנות על ידי 29 מגדלים המסודרים בצורה מעגלית, ויש בהן שלושה שערים; באב אל-בחר, באב סבטה ובאב פז.
לאחר הכיבוש הנוצרי בשנת 1458, עברה העיר המוסלמית בנייה מחודשת ששינתה את פניה.
במהלך שינויים אלו נבנתה בעיר כנסייה גדולה בשם כנסיית סנטו סבסטיאו.
אל-קבו (בערבית القبو, פירוש המילה הוא "המרתף") היה כפר ערבי בהרי ירושלים כ-8 קילומטרים צפונית מערבית לבית לחם, מערבית לכפר בתיר, בגובה 740 מטרים מעל פני הים.
הכפר היה שייך לנפת ירושלים במחוז ירושלים (1945), שטחי אדמותיו היו 3,806 דונם ובשנת 1945 מנה 260 נפשות.
במלחמת העצמאות במהלך מבצע ההר ב-22 באוקטובר 1948 הכפר נכבש על ידי חטיבת הראל והתרוקן מתושביו.
היום שרידי הכפר נמצאים בפארק בגין ואזור מעיין הכפר הוא חניון לרכבים, בו נמצאים שולחנות וספסלים לבילוי בטבע והוא נקרא בשם עין קובי.
אדמות הכפר משמשות את המושב מבוא ביתר.
היישוב היהודי הקדום קובי (ב' צרויה ורפויה) היה על הדרך מירושלים לביתר ומשם מערבה אל פלשת.
מזהים את המקום עם היישוב העברי כַּבּוֹן שבנחלת יהודה המוזכר ב.
כאן שכן היישוב כַּבּוּ שהופיע ברשימות היישובים אותם כבש סנחריב מלך אשור בדרכו מלכיש לירושלים.
שמו של המקום בתקופת המשנה היה קוֹבֵי, ().
שרידי היישוב הקדום נמצאים בחורבת קוֹבִי, מצפון למעיין.
בחורבה שרידי מבנים, מערות קבורה ומתקנים חקלאיים חצובים בסלע מהתקופה הביזנטית.
במקום נמצאו שרידים של כנסייה מהתקופה הצלבנית שכוסו בעפר כדי לשמור עליהם אך לא ניתן לראותם.
ויקטור גרן שביקר במקום במחצית השנייה של המאה ה-19, ציין את הכפר הקטן קאבו, את הבוסתנים והגנים ובהם עצי תאנה, לימון, תפוז וירקות.
מעיין הכפר שימש לחקלאות שלחין מסורתית וקדומה שעדיין קיימת בכפרים כמו בתיר וואדי פוכין בהרי יהודה.
הכפר נכבש על ידי חטיבת הראל במבצע אל ההר בשלהי מלחמת העצמאות.
אל-קודס הוא יומון פלסטיני ערבי, הנפוץ ביותר בשטחים, היוצא לאור בירושלים ונוסד בשנת 1967 כתוצאה ממיזוג של שני העיתונים הפלסטיניים "א-דיפאע" ו"אל-ג'יהאד".
המייסד של עיתון "אל-ג'יהאד", מחמוד אבו זלף היה לבעלי העיתון הממוזג, וכן גם שימש כעורכו עד מותו בשנת 2005. כיום עורך אותו בנו, ואליד אבו זלף.
העיתון יוצא בפורמט ברודשיט ומופץ בכ-20,000 עותקים.
בנוסף להפצה זו מפורסם העיתון באינטרנט בפורמט HTML ו-PDF.
החל משנת 2008 מפרסם אתר האינטרנט של העיתון גם בפרסית.
עד לשנת 1985 ביטא העיתון עמדות פרו-ירדניות, אז החל לתמוך בקו המדיני של אש"ף והפת"ח.
העיתון היה נתון להשפעה ישירה של יאסר ערפאת שנהג להעביר מדי חודש תמיכה לעיתון של כ-55,000 דולר.
אבו זלף עצמו שימש כיועץ תקשורת של ערפאת במהלך שנות ה-90.
הפוליטיקאי הפלסטיני, זיאד אבו זיאד הוא בעל טור בעיתון.
העיתון מתפרסם בירושלים ומשום כך הוא חייב לקבל את אישור הצנזורה הצבאית בלשכת העיתונות הממשלתית של ישראל על בסיס יומי.
לפי סקר הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה נקרא העיתון על ידי 81.1% מן הקוראים מעל גיל 18, והוא הפופולרי שבעיתונים הפלסטיניים.
באוקטובר 2016, התראיין שר הביטחון אביגדור ליברמן לעיתון, ואמר כי הוא תומך בפתרון שתי המדינות וכי ישראל תהיה מוכנה להסיר את המצור מרצועת עזה ולפעול לשיקומה, בתנאי שחמאס יוותר על התוכנית הצבאית שלו.
באפריל 2023 החל העיתון לפרסם מהדורה בעברית.
עיתון בשם זהה, אל-קודס, ראה אור בירושלים בשנים 1908–1913. העורך האחראי היה ג'וּרג'י חביב חנאניא (Jurji Habib Hanania, جورجي حبيب حنانيا).
אל-קטייפה היא עיר סורית בנפת אל-קטייפה שבמחוז ריף דמשק, הממוקמת כ-40 קילומטרים צפון-מזרחית לדמשק הבירה, למרגלות הרי קלמון (القلمون).
שטחה של העיר הוא כ-200 קמ"ר ואוכלוסייתה עומדת על 26,671 נפש (נכון למפקד התושבים שנערך בשנת 2004).
חשיבותה ההיסטורית של העיר קטייפה נובעת ממיקומה הגאוגרפי על הדרך המרכזית היוצאת מדמשק, עליה עברו במרוצת השנים שיירות של סחורות וכן כוחות צבאיים לצפון סוריה (ציר דמשק-חלב) ולמזרחה (ציר דמשק-תדמור).
הכלכלה בעיר נסובה בעיקר סביב שלושה תחומים מרכזיים:
חקלאות - המגזר החקלאי בעיר קטייפה מתמקד בגידול עצי פרי, ביניהם תאנים, ענבים, שקדים, אגוזי מלך, משמשים ורימונים.
בשנים האחרונות התרחבה גם תעשיית גידול עצי זית באזור.
מסחר - העיר קטייפה מהווה מרכז מסחרי משגשג, ובה שווקים וחנויות לממכר מוצרים שונים ומגוונים.
תעשייה - חלק מתושבי העיר עוסקים בתחומי התעשייה המסורתיים והתעשייה הקלה.
כמו כן, מועסקים חלק מתושבי העיר במפעלים ובחברות תעשייתיות באזור התעשייה של העיירה הסמוכה עדרא (عدرا).
בעיר קטייפה ובסביבותיה מספר אתרים בעלי עניין.
30 קילומטרים ממערב לעיר נמצאת אמת מים רומית עתיקה.
כמו כן ממוקמים באזור חאן בשם "חאן א-נורי" (خان النوري), מבצר עתיק, מסגד וחמאם מתקופת שלטונו של סינאן פאשה באימפריה העות'מאנית (המאה ה-16).
אל-קאהר הוא טיל קרקע קרקע בליסטי מתוצרת מצרים לטווח קצר שעצם פיתוחו שימש לתעמולה מצרית אך נתגלה כבעל ביצועים ירודים.
החל מראשית שנות השישים נודע על פיתוח של טיל קרקע קרקע מתוצרת מצרית בעזרת מדענים גרמנים.
ב-23 ביולי 1962 פורסם במצרים כי שוגר בהצלחה טיל קרקע-קרקע ששמו אל-קאהר.
נשיא מצרים גמאל עבד אל נאצר הכריז שהטילים מסוגלים להגיע "דרומית לביירות".
הידיעה עוררה בישראל כעס וחשש והמוסד נתבקש לבדוק את מצב הפרויקט המצרי.
משנמצא כי יש בסיס להצהרות בדבר פיתוח הטיל בעזרת מדענים גרמניים הוחל במבצע דמוקלס של המוסד שנועד למנוע את הסיוע של המדענים למצרים ולסכל בכך את תוכנית הפיתוח של הטיל.
בשנים שלאחר מכן טילי אל-קאהר גדולי הממדים הופיעו במצעדים הצבאיים כשהם מוצבים על משאיות.
במלחמת ששת הימים על אף היותו של הטיל מבצעי לכאורה, לא שיגר צבא מצרים טילי קרקע קרקע כלל.
עם מינויו של סעד א-שאזלי לרמטכ"ל צבא מצרים בשנת 1971, ביקש לברר אודות הטיל הסודי ואת הסיבה לכך שלא נעשה בו שימוש במלחמה.
בבירוריו מצא שהפרויקט נזנח ומספר טילים שיוצרו מאוחסנים ללא שימוש.
בנוסף, גילה שפותח במצרים טיל נוסף, קטן יותר ששמו אל-זאפר.
בניסוי שיגור שנערך בטיל אל-קאהר לבקשתו של שאזלי ב-23 בספטמבר 1971 הטיל התגלה כפרימיטיבי: טווח פעולתו המרבי 7.5 ק"מ בלבד, משקלו כ-2.5 טון וממדיו עצומים ואינם נוחים לתפעול בתנאי לחימה.
רמת הדיוק של הטיל נמוכה אך עוצמת הפיצוץ שלו הייתה גבוהה (יצר מכתש בחול בקוטר של 30 מ' ובעומק 10 מ').