tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
קייד מתקשר לנחם את אנה על מות ליסה, ואומר שהוא חקר עוד את פרשת המחזה ומצא מי יכול לשים לזה סוף.
הם נוסעים למוסד שבו כלואה פפייפר.
בהיכנסם למוסד, מכונית נוספת עוצרת בחוץ ליד מכוניתם.
הם מוצאים את פפייפר כבולה בשלשלת לכיסא גלגלים וכפותה בכתונת משוגעים.
אנה מסבירה לה שהיא חשבה שהאתגר הוא סתם משחק מטופש, אבל אחותה מתה והיא מבקשת לדעת מה לעשות כדי להפסיק את הרציחות.
פפייפר עונה שהיא ארגנה את ההצגה בבית הספר ב-2013 כדי לנקום באחראים למות אביה, מסבירה שהרציחות לא ייפסקו עד שיהיה קורבן מרצון, כפי שעשה ריס כשהקריב את עצמו (בסרט הראשון), ואז נתקפת טירוף ומנסה להתנפל עליהם, והם נמלטים.
ביציאתם מהמוסד מתנפל עליהם אדם בתלבושת תליין, וגורר אותם אל גרדום כפול הניצב בקרחת יער, כשידיהם כפותות וראשיהם מכוסים בשק.
הוא מסיר מעליהם את כיסויי השק, ואנה מבינה שזהו "כמעטמפורסם99" ששלח לה את ההודעות וצפה בה כל הזמן.
התליין מסביר ש"הוא" (צ'ארלי) רוצה שאחד מהם יבחר להיות קורבן מרצון, ואנה מתחננת שיתלה אותה כי האשמה בה, וייחוס על קייד.
תליין הרפאים מופיע למרגלות הגרדום, התליין האנושי פותח את הדלתות הצונחות מתחת לרגלי קייד, והוא נתלה.
תליין הרפאים נעמד לצידו של התליין האנושי השולח ידו אל ידית התלייה של אנה המבקשת רחמים על קייד.
ברגעיה האחרונים, אנה הוזה וממלמלת את המונולוג של גיבורת "בחזרה לתאיולונד", ואז נתלית למוות.
מהיער יוצאים חסידי "התליין החמקני" ומתייצבים נוכח הגרדום.
התליין האנושי מסיר את הכיסוי מראשו, ומתברר שזהו ויקטור.
גם הדמויות הנוספות מסירות את הכיסויים, ובהן דמויות שהופיעו לאורך הסרט, ביניהן: לקס, סקוט וניק; שתי הנערות שהצטלמו עם אנה, והוריו של קייד.
אז מתברר שקייד לא מת, אלא תלייתו בוימה באמצעות רתמה.
ויקטור מחלץ אותו, קייד טופח על שכמו, ואז ניגשים אליו הוריו ומחבקים אותו בגאווה על משחקו.
הנוכחים משתהים לצפות באנה המתה, ואז ניגש קייד למצלמה ואומר לצופים שהוא "כמעטמפורסם99" ומקווה שהם נהנו מאתגר צ'ארלי המושלם.
קייד מחייך ומכבה את המצלמה.
הכוונה להפיק סרט המשך עלתה מיד אחרי יציאת הסרט הראשון.
הרעיון המקורי היה לעשות פריקוול שיסביר כיצד הפקת תיאטרון הייתה כה לרצחנית, אולם קלאף ולופינג סברו שגישה זו לא מתאימה.
במהלך העבודה על הסרט הראשון, התרחשה בארצות הברית ובעולם תופעת אינטרנט סנסציונית המוכרת כ"אתגר צ'ארלי צ'ארלי", והשניים החליטו לטפל בהיבטים של טוב ורע ברשתות החברתיות ולבחון מה אם המחזה "הגרדום" יהפוך לסנסציה ויראלית עם ילדים המשחקים ברשת וקשת של תוצאות, החל מגריפת צפיות רבות ועד סיכון עצמי.
הכוונה הייתה להציג סיפור על אנשים שסבורים שהרשת לא צופנת כל רע, ולכן אינם ערניים ולא יזהו את תמרורי האזהרה.
האופן שבו התפתח הרעיון, כמו גם ההחלטה להתמקד בדמות מרכזית אחת במקום אנסמבל של דמויות, איפשר לקלאף ולופינג להציב מגוון דמויות חדשות בסביבת תפאורה אחרת, תוך שימור קורטוב מהסיפור המקורי.
נאמנים להבטחתם להמשיך לצלם בפרזנו, קליפורניה, עיר מושבה של חברת "טרמנדם" ומגוריו של טראוויס קלאף, הם הצליחו לקיים תקציב נמוך ולהשתמש בשחקנים ואנשי צוות הפקה מקומיים.
השניים הסבירו שהמרחק מהמולת הוליווד מקנה אווירה משפחתית של שני בחורים שמצלמים סרט בחצר האחורית שלהם, ואם יינתנו להם עשרה מיליון דולר, הם יוכלו ליצור יקום קולנועי שלם של סרטי נוקמים.
ב-29 באוגוסט 2017 נודע שסרט ההמשך של "הגרדום" צולם בחשאי במהלך סתיו 2016, והקרנת מבחן התקיימה במתחם חברת "האחים וורנר" בברבנק, קליפורניה, לעיני קהל צופים גילאי 13–25. באוגוסט 2018 אישר ג'ייסון בלאם שצילומי הסרט הסתיימו.
בניגוד לסגנון הפאונד פוטג' שאפיין את הסרט המקורי, סרט ההמשך משלב צילום קולנועי מסורתי עם טכנולוגיות מודרניות, כולל סצנות שצולמו בטלפון סלולרי, הזרמת מדיה ורשתות חברתיות.
הסרט צולם באתרים אותנטיים המהווים גם נקודות התמצאות בעיר פרזנו, שם צולם גם הסרט הקודם, ובסביבות העיר.
בין אתרים אלה נמצאים קולג' San Joaquin למשפטים בעיר קלוביס הסמוכה, בית קולנוע "אדוארד'ס", ותחנת דלק המתוארת בפי תושבי המקום "תחנת הדלק של מטוס הקרב המתרסק" ברובע קראת'רס, משום שעל גגה ניצב דגם של מטוס קרב שחרטומו נעוץ כביכול בגג.
בתחנת הדלק מתרחשת הסצנה שבה שתי הנערות מצלמות סלפי עם אנה.
הצגת בכורה באירופה התקיימה בשוודיה ב-31 במאי 2019, והסרט יצא לבתי קולנוע נבחרים בארצות הברית ובהזרמת מדיה ב-25 באוקטובר 2019, במסגרת עונת סרטי ליל כל הקדושים.
הסרט לא הופץ בפורמט Blu-ray.
ב-11 בספטמבר 2019 הופץ קדימון טיזר שממנו עולה שעלילת הסרט מתקיימת באותו יקום קולנועי שנוצר בסרט הראשון, כולל חזרת רוח הרפאים של צ'ארלי גרימל.
לקראת היציאה הרשמית, התקיימו שתי הקרנות פתוחות: ב-23 באוקטובר נערך בקומפלקס הקולנוע "Maya" בפרזנו אירוע שטיח אדום שכלל בכורה חגיגית בנוכחות צוות ההפקה, השחקנים, ואורחים מהוליווד.
בערב למחרת, 24 באוקטובר, אירח אתר האינטרנט Dread Central המתמקד בסוגת האימה, הקרנה חינמית בנוכחות קלאף ולופינג, בבית קולנוע בשדרות סאנסט בהוליווד.
בערב חג המולד, 24 בדצמבר 2019, הפיצה חברת "Lionsgate" מארז משולב של DVD ו-Blu-ray, עם סצנות שנחתכו ולא נכללו בגרסה הקולנועית.
בכלל זאת, סצנה ארוכה יותר של מונולוג גיבורת "בחזרה לתאיולונד".
על כך אמרו יוצרי הסרט, שמעשיית "בחזרה לתאיולונד", כסרט בתוך סרט, תוכננה להיות לא יותר מאשר מחווה נוסטלגית לסרטי הפנטזיה משנות ה-80 של המאה ה-20, עם אפקטים ותפאורה ישנים, אולם הצוות נהנה משילוב המעשייה בסרט, וכך צולם חומר רב יותר משהיה נחוץ.
כמו כן כוללת גרסת המארז סצנה ארוכה יותר של פגישת אנה עם מאתר הכישרונות סקוט למונט, בה צוחק השחקן אנטוני ג'נסן צחוק שחצני.
אולם הצחוק הקומי נחתך מהסרט כדי לשמור על הסגנון האפל שלו.
עם היוודע תאריך ההפצה, ריאן סקוט הביע באתר Movie Web את דעתו שהעובדה שהסרט יופץ זמן כה רב אחרי שהתקיימו הקרנות מבחן, לא מבשרת טוב לכל סרט קולנוע, וסרט אימה דל תקציב בפרט.
באתר הבידור "Cryptic Rock", ג'יני בלו העניקה לסרט ציון 4.5 מתוך 5, תוך שהיא כותבת שזהו סרט עכשווי מפתיע העונה לכל הפרמטרים של סוגת האימה ללא שמץ של דם שפוך, עם "Jump scares" מעולות וכל ה"טריקים" של אמנות האימה, באינטנסיביות היוצרת מתח מטלטל אמיתי.
בלו סבורה שחסרונו של הסרט הוא שהיה מקום לקצרו בעשר דקות כדי שהריגושים יזרמו טוב יותר, אך מדובר בלהיט מפחיד באופן מהנה, הנותן פרשנות משמעותית להיותה של ההצלחה חרב פיפיות.
בלו משבחת את תרומתם של שלושת השחקנים הראשיים להצלחתו של הסרט, ומדגישה בעיקר את הורוואת' שמצליחה להציג רגשות של מי שמעונה על ידי רוע בלתי נראה, והופכת את הסרט למפחיד במלוא מובן המילה.
בביקורת באתר "Bloody Disgusting" , ויליאם ביביאני ציין שזהו סרט אימה קטן, ראוי, מותח ומפחיד לעיתים, המאפיל על הסרט המקורי בכל הבחינות ומהווה התקדמות גדולה עבור קלאף ולופינג כקולנוענים.
ביביאני משבח את משחקה של אמה הורוואת' שמקנה לדמותה של אנה רבדים מפתיעים המעלים שאלות קשות לגבי תעשיית המשחק האוכלת את אנשיה, וכיצד טייפקאסטינג עלול להפוך לעינוי.
כמו כן, המבקר משבח את עבודת הצילום של קייל גנץ המפגין התמצאות בהיבטים של סוגת האימה.
ואולם, לדעת ביביאני, הסרט נפגם באופן מתסכל בגלל אי-אילו "הקפצות בהלה" לא משכנעות שנוצרו בהדמיית מחשב, סוף מאכזב ביותר ותלבושת מגוחכת של התליין.
שאחרת, הסרט יכול להיות מותחן הולם.
לאור זאת, ביביאני מעניק לסרט ציון 2 מתוך 5.
קודי האמאן שיבח הופעה חזקה, כהגדרתו, של אמה הורוואת', והוא צופה לה עתיד מזהיר.
אבל לדעתו, גם יכולותיה של הורוואת' לא מונעות מהסרט את היותו מייגע ומשעמם.
האמאן נתן לסרט ציון 4 מתוך 10. גם בראיין טאלריקו סבור שהורוואת' מקסימה ומוכשרת יותר מכפי תפקידה, ואין לה חלק בכשלים הרבים בסרט כה חסר חיות, עד שנראה שאיש מהמעורבים בו לא התכוון לעשות אותו.
ג'סטין לואו כתב ב"הוליווד ריפורטר" שהסרט לא יצירתי בעליל, ולא סביר שהוא יעורר עניין בקרב חובבי האימה העונתיים הנוהרים לבתי הקולנוע ול-VOD.
לדבריו, התסריט הוא בליל של סוגות המתח והאימה ללא בחירה מובהקת בין השתיים, והסוף המפתיע רק מדגיש עלילה לא קוהרנטית עם סיפור רקע לא מספק והתפתחות לקויה של הדמויות.
בביקורת ב"ניו יורק טיימס", גלן קני הביע דעה שאמה הורוואת' מזכירה את הילרי סוונק בצעירותה.
מעבר לכך, קני טוען שהסרט מתקשה ברובו להיצמד להיגיון פנימי כלשהו, טענה שמאוזנת מעט על ידי התפנית העלילתית בסיום הסרט, אולם גם אז מדובר, לדעת קני, בסצנה מיזוגינית "המונחת כמו דובדבן מעופש על תבשיל מרושל של הקפצות בהלה שחוקות".
הגרינים בעיר הגדולה היא סדרת הנפשה אמריקאית מסוגת קומדיה והרפתקאות, שנוצרה על ידי האחים הוטון והופקה על ידי Disney Television Animation.
הסדרה החלה את שידוריה בארצות הברית ב-18 ביוני 2018 בערוץ דיסני.
בישראל, הסדרה שודרה לראשונה ב-14 באוקטובר 2018 בדיבוב לעברית בערוץ דיסני.
ב-11 ביוני 2024, הסדרה חודשה לעונה חמישית.
בהשראת הסדרה הופק סרט טלוויזיה מוזיקלי באורך מלא בשם "הגרינים בעיר הגדולה הסרט: חופשה בחלל".
שידור הבכורה של הסרט היה בערוץ דיסני בארצות הברית ב-6 ביוני 2024, כאשר יום למחרת הוא עלה לשירות הסטרימינג דיסני+.
בישראל הסרט שודר בדיבוב עברי ב-30 באוגוסט 2024 ועלה לשירות הסטרימינג דיסני+ ב-5 בספטמבר 2025. במהלך הפרמיירה של הסרט הוכרז שספין אוף של הסדרה נמצא בפיתוח.
שתי העונות הראשונות עלו בדיסני+ ישראל כחלק מהשקתו ב-16 ביוני 2022, כאשר העונה השלישית עלתה מאוחר יותר.
הסדרה עוקבת אחר קריקט גרין, ילד כפרי שובב ואופטימי שעבר עם משפחתו לעיר הגדולה לאחר שאיבדו את החווה שלהם.
בעיר, קריקט ומשפחתו כל פרק עוברים הרפתקה חדשה.
קריקט ארנסט גרין (Cricket Ernest Green) - ילד כפרי, שובב ואופטימי, בעל אובססיה לא לנעול נעליים.
עבד בבית קפה בעיר הגדולה בעקבות נזק ממשי שגרם.
בן הזוג של גבריאלה, וחברו הטוב ביותר של רמי.
טילי גרין (Tilly Green) - ילדה כפרית מוזרה, אחותו הגדולה של קריקט, יש לה בובה הנקראת סקסון, מדמה את הבובה כאת העורך דין שלה.
ביל רוברט גרין (Bill Robert Green) - אבא של קריקט וטילי.
איבד את אחת מאצבעותיו, גרוש של ננסי.
ננסי גרין (Nancy Green) - אמא של קריקט וטילי, גרושתו של ביל.
הייתה בעברה בכלא וגרה בקרוואן–נגרר משלה.
אליס דלורס גרין (Alice Delores Green) - סבתא של קריקט וטילי ואמא של ביל.
רגזנית ולא אוהבת רעש, אנשים או את העיר הגדולה ואת ננסי.
מכרה חלק גדול מהחווה לחברת פיתוח עירוני.
רמי רמינגטון (Remy Remyngton) - החבר הטוב ביותר של קריקט.
גלוריה סאטו (Gloria Sato) - עובדת לשעבר בבית הקפה של העיר הגדולה.
חלומה הגדול ביותר הוא לטוס לפריז.
השוטר קיז (Officer Keys) - אחד השוטרים של העיר הגדולה.
צ'יפ וויסלר (Chip Whistler) - אויב של קריקט.
נשברת לו השן בכל פרק שהוא מופיע.
(גברת) מריים צ'ו (Community Sue) - הבוסית של גלוריה וקריקט.
ניהלה את בית הקפה של העיר הגדולה.
התפטרה בעונה 2 תמורת כסף מצ'יפ.
אנדרומדה (Andromeda) - החברה הטובה ביותר של טילי, מאמינה במדע בדיוני.
בני (Benny) - ילד קטן וחמוד שמעריץ את קריקט.
גבריאלה (Gabriella) - ילדה שובבה ובת זוגו של קריקט, אותו פגשה בנשף יום האהבה.
גוונדולין זאפ (Gwendolyn Zapp) - מדענית מטורפת ועשירה שמנהלת את חברת "ביג טק".
כמעט לקחה את המכונית של הגרינים למאדים.
סו הקהילתית (Community Sue) - מנהלת המרכז הקהילתי בעיר הגדולה.
Grigorian) - אדם עצבני ומבוגר בסכסוך ארוך שנים עם אליס, ידיד קרוב של טילי והבעלים של מילוש החתול.
וואסקאז (Vasquez) - שומר הראש של רמי, קצת יותר מדי קפדן בעבודתו.
ראסל רמינגטון (Rasel Remyngton) - איש עשיר, חובב פוטבול ואבא של רמי.
פניקס (Phoenix) - כלבה זקנה בעלת שיער ג'ינג'י.
שרדה בשריפה וחברה של קריקט עוד שהיה תינוק.
סמרטוט/פרעושית (Dirtbag) - חתול לבנבן עם כתמים שחורים.
גברת ברנדה (Miss Brenda) - הפרה של משפחת גרין בעיר.
בועטת ברגליה האחוריות כשהיא נלחצת.
קוקברן (Cogburn) - התרנגול של משפחת גרין, אוהב פאי, ורוצה להיות מנהיג החווה במקום פניקס, בעונה 2 פרק 40 "חוות החיות"
נחשי (Snakey) - נחש סגול אותו קנה קריקט, וכעת שייך לרמי אשר מטפל בו.
מליסה (Melissa) - העזה של משפחת גרין, באחד מהפרקים טילי מגלה שיש לה נשמה של כלב.
גברת דבי (Miss Debbie) - הפרה בחווה של משפחת גרין בכפר, המליטה בעונה 3 פרק 12 "החקלאי רמי" גורה בשם גב' דבי ג'וניור.
גברת דבי ג'וניור (Miss Debbie Junior) - ביתה של גברת דבי, החוות משפחת גרין בכפר.
בימוי הדיבוב העברי נעשה על ידי מאיה מיטלפונקט, והופק על ידי ענבר שטגר עזרא והדס מוזס.
הגרובטרון היא להקה ישראלית, העוסקת בעיקר בהקלטת גרסאות כיסוי לשירים ישראליים מוכרים.
ביצועי השירים הם לרוב בגרסאות רוק, פאנק וג'אז.
נכון לינואר 2021, חברי הלהקה הם:
דרור אהבה רומם – סולן
גיא תובל – גיטרה בס
מאז הקמתה, הוציאה הלהקה חמישה אלבומים:
"הגרובטרון The Groovatron" – מיני אלבום הכולל חמישה שירים.
"הגרובטרון" – האלבום המלא הראשון.
יצא בשנת 2007 ובמהדורה מחודשת בשנת 2010. כלל בין השאר גרסאות כיסוי לשירים "לו יהי", "שיר בבוקר בבוקר" (עם תוספת של קריאה מתוך מגילת העצמאות), "שיר העמק" ו"כשאת אומרת לא".
"הדרך מתמשכת" – יצא ב-2008 וכלל 11 שירים ובהם "ערב עירוני" ו"חוזה לך ברח".
הגרנד פרי לאופנועים של סן מרינו (באיטלקית: Gran Premio motociclistico di San Marino), נקרא באופן רשמי: הגרנד פרי לאופנועים של סן מרינו והריביירה של רימיני (באיטלקית: Gran Premio motociclistico di San Marino e della Riviera di Rimini) הוא מרוץ אופנועי גרנד פרי המתקיים במסגרת אליפות ה-MotoGP.
למרות השם, המרוץ לא מתקיים בהכרח בסן מרינו אלא במסלולים שונים באיטליה.
הסיבה לשימוש בשם זה היא להבדיל את המרוץ מהגרנד פרי לאופנועים של איטליה, המתקיים גם הוא במדינה.
הגרנד פרי הראשון של סן מרינו נערך ב-1981 במסלול המרוצים על שם דינו פרארי באימולה.
שנה לאחר מכן עבר המרוץ למסלול המרוצים הבינלאומי מוג'לו.
המרוץ חזר לאימולה בשנתו השלישית ושב למוג'לו שנה לאחר מכן.
מעונת 1985, במשך שלוש שנים, התקיים המרוץ במסלול מיזאנו, הסמוך לרימיני.
הסבב יצא מסבב המרוצים ב-1988 אך שב אליו ב-1991, הפעם במוג'לו.
בשנת 1992 לא התקיים המרוץ בשל חילוקי דעות בין הפדרציה הבינלאומית לאופנועים (FIM) להתאחדות קבוצות המרוצים (IRTA) בראשות ברני אקלסטון.
המרוץ שב למוג'לו ב-1993 לפני שהופסק עד לשנת 2007. מאז חזרתו מתקיים המרוץ במסלול מיזאנו.
שנה מסלול 50 סמ"ק 125 סמ"ק 250 סמ"ק 350 סמ"ק 500 סמ"קרוכביצרןרוכביצרןרוכביצרןרוכביצרןרוכביצרן 1982 מוג'לו יוגניו לצריני גארלי אנטון מנג קוואסקי פרדי ספנסר הונדה 1981 אימולה ריקארדו טורמו בולטקו לוריס רגיאני מינרלי אנטון מנג קוואסקי מרקו לוצ'ינלי סוזוקי
הגרינים בעיר הגדולה הסרט: חופשה בחלל הוא סרט הנפשה מוזיקלי אמריקאי, שמבוסס על סדרת הטלוויזיה "הגרינים בעיר הגדולה" של ערוץ דיסני.
הסרט נוצר והופק על ידי האחים הוטון, בוים על ידי אנה אובריאן ונכתב על ידי לייסי דייר, ג'וליה לייטון, מייק ינק, ושיין וכריס יוטון.
הסרט הוכרז לראשונה בינואר 2022, אף על פי שתסריטו נכתב שנה קודם לכן.
השירים המקוריים שמופיעים בסרט נכתבו בזמן הסגר שהיה בעקבות מגפת הקורונה.
שירותי ההנפשה של הסרט סופקו על ידי Rough Draft Korea ו-Sugarcube, בעוד המלחין המוזיקלי של הסדרה יואכים הורסלי הלחין את הפסקול שלו.
הסרט שודר ב-6 ביוני 2024 בערוץ דיסני בארצות הברית, ולמחרת בשירות הסטרימינג דיסני+.
הסרט שודר בערוץ דיסני ישראל בדיבוב עברי ב-30 באוגוסט של אותה השנה ועלה לשירות הסטרימינג דיסני+ ב-5 בספטמבר 2025. אורך הסרט הוא 82 דקות.
הסרט הוסר מה-VOD של ערוץ דיסני ישראל ב-29 בספטמבר של אותה השנה.
לאחר שהרס את החופשה של משפחתו לפני שהתחילה, קריקט מנסה לתקן את עוולותיו על ידי התנדבות משפחתו למשימת חקלאות ניסיונית בחלל.
שם הדמותמדבב/ת באנגליתמדבב/ת בעבריתקריקט גריןכריס הוטוןיובל גרבשטילי גריןמרייב הרינגטוןמאיה מיטלפונקטמריה מדיהרייבן סימוןביל גריןבוב ג'ולסצביקה פורמןסבתא גריןארטמיס פבדניאפי בן ישראלרמיזינו רובינסוןדניאל מגוןגלוריהאנה אקאנהרונה בקרמןגוונדלין זאפ - -רשידהלוריין טאוסינטהשוטר קיזאנדרו דייליאלי לולאיננסי גריןונדי מקלנדון-קוביענת ניברובוטי-חווהג'ק מקבריירערן מורמדען בביג טקג'ו לו טרוליואורי זלצמןאלכסנדרג'ון ארלייפורסם בהמשךסקוט קליתומר שביט
הסרט הוכרז בינואר 2022, אף על פי שהתסריט נכתב כבר שנה קודם לכן.
שירותי ההנפשה סופקו על ידי Rough Draft Korea ו-Sugarcube, בעוד המלחין המוזיקלי של הסדרה יואכים הורסלי הלחין את הפסקול של הסרט.
הסרט פותח בצמוד לסדרה, ובשל כך יוצרי הסדרה "האחים הוטון" נאלצו להגדיל את הצוות שלהם, כשחלק מהצוות עבד על הסרט וחלק עבד על הסדרה.
התסריט לסרט נכתב שנה לפני שהכריזו על הסרט.
היוצרים שקלו במקור ליצור סרט על חייו של צ'יפ וויסלר, ואז לאחר מכן החליטו שהסרט צריך להיות סיפור על חייהם של הגרינים כדי להימנע מהתרחקות קהל שלא מכיר עוד את הסדרה.
בשביל הסרט, האחים הוטון רצו לעשות משהו שאי אפשר לעשות בסדרת טלוויזיה.
שיין הוטון אמר שהם רוצים שזה ירגיש כמו אירוע גדול ומוזיקלי, וכריס הוטון הוסיף שהעלילה בסרט צריכה להיות כזאת שאפשר לספר אותה רק בסרט.
בשל כך, היוצרים של הסדרה החליטו ליצור את הסרט על החלל, כי לדעתם "החלל תמיד היה ההתחלה של הסיפור בסדרה".
הצוות שעבד על הסרט ביקרו בנאס"א לצורך מחקר.
האחים הוטון רצו להמשיך ולחקור את היחסים בין קריקט לאבא שלו, משהו שלדעתם הסרט יאפשר להם להיכנס יותר עמוק לרגשות שלהם ומשהו שלא היה ניתן לעשות בפרק אחד בסדרה.
למרות ההיקף הרחב יותר של הסרט, הם רצו שהוא יהיה נורמלי, ולכן "רצו שהכול ירגיש מעט גדול יותר מהסדרה".
הכותבים של הסדרה גם נתנו לדמויות של גלוריה וננסי אינטראקציה, דבר שהן כמעט ולא עושות בסדרה, על כדור הארץ, כדי להראות מה קורה על כדור הארץ במהלך אירועי הסרט, ובו בזמן לחקור דינמיקות של דמויות חדשות.
האחים הוטון נאלצו לשנות את רגע השיא של הסרט לאחר שהקרינו בפני המנהלים שלהם, שכן הם חשו שהוא לא כזה טוב.
שירותי ההנפשה סופקו על ידי Rough Draft Korea ו-Sugarcube, ששניהם הנפישו בעבר את הסדרה, כאשר הנפשת ה-CG סופקה על ידי Lemon Sky Studios.
ג'סטין מרטין שימש כמנהל האמנותי.
האחים האוטון החליטו לשלב רכבים באנימציית CG, למרות שהסדרה כמעט ולא עושה שימוש באלמנטים של רקע ב-CG, כאמצעי לחסוך זמן עבור המאנימטורים.
צוותי ההנפשה ב-Rough Draft Korea וב-Sugarcube היו צריכים להתרחב מעבר לאלה שעבדו על הסדרה עבור הסרט.
בניגוד לסדרה, הסרט נעשה תוך שימוש בלייאאוט, כאשר מפיק העונה הראשונה, רוב רנזטי, שימש כבמאי התזמון.
במהלך הבכורה שלו בערוץ דיסני, הסרט זכה ל-178,000 צופים בסך הכל עם דירוג של 0.06. מבין אלה, 65,500 צופים היו בגילאי 18-49, מה שהקנה לו דירוג של 0.05 בקרב הדמוגרפיה הזו.
שידור הסימולקאסט בערוץ דיסני XD זכה ל-114,000 צופים בסך הכל עם דירוג של 0.04, כולל 26,400 צופים בגילאי 18-49, מה שהקנה לו דירוג של 0.02 בקרב הדמוגרפיה הזו.
דיונדרה בראון מ-Common Sense Media העניקה לסרט דירוג של 4 מתוך 5 כוכבים, ושיבחה את ההומור שלו ואת הנושאים המשפחתיים.
היא אמרה, "לסרט הגרינים בעיר הגדולה: חופשה בחלל יש את אותם מאפיינים מעולים כמו בסדרה הגרינים בעיר הגדולה; הרבה מההומור הופך את זה לחוויה מהנה לצפייה משותפת עבור ילדים ומבוגרים כאחד." טסה סמית' מ-Mama's Geeky שיבחה את הסרט על הסיפור, הכתיבה והקצב, האנימציה והשירים.
היא הרגישה שהסרט מתאים גם למעריצים וגם לצופים חדשים של הסדרה, ואמרה, "הגרינים בעיר הגדולה הסרט: חופשה בחלל הוא סרט כיף לכל המשפחה.
לא רק שהוא מצחיק בצורה יוצאת דופן, הוא גם יגע בלבכם." בריאן אורנדורף מ-Blu-ray.com העניק לסרט דירוג של 8 מתוך 10 כוכבים.
הוא שיבח את הכתיבה, ההומור וביצועי הדיבוב, וקרא לסרט "הרחבה מבדרת של סדרה שכבר היא בעצמה מעולה." דייוויד קאלדור מ-Bubbleblabber העניק לסרט דירוג של 8 מתוך 10, ושיבח אותו על הנגישות שלו לצופים חדשים, הכתיבה וההומור.
הוא ספיישל טלוויזיוני אמריקאי מונפש משנת 1966, אשר בוים והופק על ידי צ'אק ג'ונס.
הסרט מבוסס על ספר ילדים באותו השם משנת 1957 מאת סופר הילדים האמריקאי דוקטור סוס.
השחקן הנודע בוריס קרלוף מדבב בסרט את דמותו של המספר ואת דמותו של הגרינץ'.
הסרט שודר במקור בארצות הברית ברשת CBS ביום ראשון, 18 בדצמבר 1966. לאורך השנים הסרט הפך לאחד מסרטי חג המולד הפופולריים ביותר בארצות הברית אשר משודר בטלוויזיה האמריקנית מדי שנה בעונת חג המולד.
העלילה מתמקדת ביצור ירוק ופרוותי המכונה הגרינץ', אשר היינו עצבני ובודד.
הגרינץ' חי לבדו על ראש הר אשר משקיף על העיירה השלווה ווויל.
הגרינץ' נגעל מהאופן בו תושבי העיירה הסמוכה שמחים בעודם חוגגים את חג המולד.
בעקבות כך הוא מחליט להרוס עבור כל תושבי ווויל את אווירת החג בכך שהוא מתגנב לעיירה שלהם בעודו מוחפש לסנטה קלאוס, ובמשך כל הלילה הוא גונב את כל קישוטי חג המולד, את כל המתנות ואת כל האוכל שלהם.
כלבו הנאמן מקס מסייע לו באי רצון בהשלמת המשימה.
עם זאת, לאחר שהוא גונב את כל רכושם החומרי הגרינץ' נדהם לגלות שתושבי העיירה ממשיכים להתאסף בבוקר חג המולד, ללא אותם הדברים, ושהם עדיין שרים ביחד בשמחה.
בעקבות כך הגרינץ' מבין שהמשמעות של חג המולד היא יותר ממתנות וקישוטים, ובעקבות כך לבו של הגרינץ' "גדל פי שלושה", הוא מחזיר את כל מה שגנב לתושבי העיירה, הוא מצטרף אליהם לחגיגות חג המולד והוא למד את המשמעות האמיתית של חג המולד.
הסרט הופק ובוים על ידי צ'אק ג'ונס, אשר היה בעבר אנימטור באולפני האחים וורנר שפיתח בין היתר את הסרטים המצוירים של לוני טונס ו-Merry Melodies.
דוקטור סוס עצמו היה גם מעורב ביצירת הסרט, ובמיוחד בכתיבת המילים לשירים בסרט, כולל לשיר "You're a Mean One, Mr.
Grinch", אותו ביצע ת'ורל רייבנסקרופט.
את פסקול הסרט הלחין אלברט האג.
השחקן בוריס קרלוף מדבב הסרט הן את המספר והן את דמותו של הגרינץ'.
בוריס קרלוף בתפקיד הגרינץ' / המספר
ג'ון פורי בתפקיד סינדי לו מי, ילדה קטנה ותמימה שנתקלת במקרה בגרינץ' בזמן שהוא שודד את תושבי העיירה.
דאלאס מקנון בתפקיד מקס, הכלב הנאמן של הגרינץ'
מקהלת אולפני MGM בתפקיד תושבי העיירה ווויל
הגרמני היא סדרת דרמת-מותחן תקופתית ישראלית שנהגתה ופותחה על ידי משה זונדר, אסף גיל ורונית ויס-ברקוביץ', והופקה בשיתוף פעולה על ידי חברת ההפקות "גיל פורמטס" הישראלית ו"" האמריקאית עבור חברת "yes".
הסדרה עלתה לשידור ב-21 באפריל 2025.
עלילת הסדרה מתרחשת בשנת 1970 ונעה בין קיבוץ בעמק הירדן לגרמניה.
אוליבר מזוצ'י – אורי זהבי, ניצול שואה וסוכן מוסד לשעבר, הנאלץ להתמודד עם טראומות עברו.
אניה בוקשטיין – אנה זהבי (לבית אקרבום), ניצולת שואה ואשתו של אורי.
נאיה בינשטוק – תמר זהבי, בתם הגדולה של אורי ואנה.
סטודנטית לתואר שני בפסיכולוגיה החוקרת את השפעתם של טראומות בין-דורות.
עידו טאקו – איתן זהבי, בנם הצעיר של אורי ואנה, שזה עתה סיים קורס טיס בחיל האוויר הישראלי.
שרית וינו-אלעד – תלמה, ניצולת שואה מבוגרת המשמשת לאנה כדמות אם.
רותם קינן – רפי, סוכן מוסד וחברו הטוב ביותר של אורי, המשמש לו כאיש-קשר בעת שהותו בגרמניה.
אלון אבוטבול – עמוס שפירא, ראש המוסד.
עופר חיון – סמי, פועל במפעל של אורי, המאוהב בחשאי זה שנים רבות באנה.
דן שקד – ד"ר סטיבן מילק ג'וניור, פסיכולוג אמריקאי הלוקח תחת חסותו את תמר עבור מחקר העוסק בהשפעת טראומות על נפש האדם.
כנרת לימוני – הדר, מזכירת הקיבוץ ההיריונית.
ביולי 2024 נמסר לראשונה על פיתוחה של סדרת דרמת-מותחן תקופתית, שנהגתה על ידי היוצרים משה זונדר, אסף גיל ורונית ויס-ברקוביץ' ותופק באמצעות קופרודוקציה בין חברת ההפקות "גיל פורמטס" הישראלית ו"" האמריקאית.
עוד נמסר כי צילומי הסדרה כבר החלו ועל הבימוי הופקד הבמאי גבריאל ביבליוביץ', וכי לצוות השחקנים לוהקו השחקן הגרמני אוליבר מזוצ'י, ולצדו השחקנים הישראליים אניה בוקשטיין, נאיה בינשטוק, רותם קינן, שרה וינו-אלעד, עידו טאקו ואלון אבוטבול.
הסדרה צולמה בקיבוצים גבעת ברנר, גבעת השלושה, גזר, יקום, מצר, נען, נצר סרני, עינת ושריד.
בפברואר 2025 נמסר כי הקרנת הבכורה של הסדרה תיערך בפסטיבל "סירייס מאניה" בעיר ליל שבצרפת.
במרץ 2025, במהלך הקרנת הבכורה, התפרצו לאולם מוחים פרו-פלסטינים במטרה לנסות לשבש את ההקרנה, תוך כדי קריאות גנאי לישראל והנפת דגלי הרשות הפלסטינית.
במסגרת הפסטיבל זכתה הסדרה בפרס "התסריט הטוב ביותר".
הגשר הישן (בבוסנית: Stari Most) הוא גשר אבן קשתי בעיר מוסטאר בבוסניה והרצגובינה, החוצה את נהר הנרטבה.
הגשר נבנה בזמן שלטון האימפריה העות'מאנית באזור ונפתח ב-1566 או ב-1567. במהלך המלחמה בבוסניה נהרס הגשר על ידי כוחות מועצת ההגנה הקרואטית, ולאחר תום המלחמה נבנה מחדש - בין 1999 ועד מועד פתיחתו ב-2004. ב-2005 הוכרז הגשר כאתר מורשת עולמית.
אורכה של קשת הגשר בבסיסה הוא 28.7 מטרים, ובשיאה גובהה הוא כמעט 20 מטרים מעל הנהר.
בנקודה זו גובהו של המעבר שעל הגשר היא 77 ס"מ בלבד, ורוחבו הוא ארבעה מטרים.
לגשר אין יסודות והוא נתמך על ידי מבנים עשויים מאבן גיר המחברים אותו אל הצוקים שמשני צידי הנהר.
גובהם של מבנים אלה הוא 6.85 מטר (בתקופת הקיץ), והקשת הנחה עליהן מתרוממת לגובה של 12.02 מטרים נוספים.
בשני צדדיו של הגשר ניצבים שני מגדלים מבוצרים מאבן גיר, המכונים "שומרי הגשר" (Mostari).
מגדל הלבייה (Helebija) ניצב בצד הצפוני ומגדל טארה (Tara) בדרומי.
בשנת 1557 הורה הסולטאן סולימאן הראשון להחליף גשר עץ ישן ורעוע שניצב במקום.
עבודות הקמת הגשר החלו באותה שנה, ולפי כתובת שנמצאה במקום נמשכו עד שנת 974 לספירה המוסלמית, היינו עד התקופה שבין יולי 1566 ליולי 1567. למעט עובדה זו ידוע שהגשר נבנה על ידי מימר היירודין, תלמידו של האדריכל העות'מאני הידוע סינאן וכי שני המגדלים שנצבים בשני צידיו קדמו לו.
ממדיו של הגשר נחשבו ליוצאי דופן בתקופת הקמתו, ומקובל שהיה זה הגשר הגדול מסוגו באותה עת.
אופן הקמת הפיגומים, הדרך שננקטה כדי לשמר את יציבותם משך שנות ההקמה הרבות, כמו גם דרך העברת חומרי הבניין מגדה לגדה, נותרו כולם בגדר תעלומה.
הגשר ("Most") העניק את שמו לעיר, הוא מופיע על סמלה והפך במשך מאות שנים לסימן ההיכר שלה.
כמאה שנים לאחר הקמתו של הגשר החלו צעירי העיר לקפוץ מהגשר אל מימי הנרטבה.
העדות הראשונה למנהג זה היא משנת 1664. בשנת 1968 לבש המנהג צורה של תחרות רשמית שהתקיימה מדי שנה בקיץ, וגם לאחר הריסתו של הגשר בשנת 1993, המשיכו התחרויות מפיגום שהוצב במקום בו הגשר ניצב.
במלחמת בוסניה, הן הסרבים והן הקרואטים ראו בגשר וברחובות העיר העתיקה שסביבו סמל בוסני-מוסלמי, ויירטו אותו באופן תדיר.
בשנת 1992 נפגע הגשר מהפגזות של כוחות סרביים, וביום 9 בנובמבר 1993 בשעה 10:15 הרסו כוחות מועצת ההגנה הקרואטית (Hrvatsko vijeće obrane, HVO) את הגשר והפילוהו לנהר.
הגשר שוקם ונבנה שוב על ידי חברה טורקית תחת ניצוחו של ארגון אונסק"ו ובמימון בינלאומי, בעיקר של ממשלת לוקסמבורג.
1,088 האבנים ששימשו לבנייה המחודשת, עוצבו בהתאם לטכניקה המקורית, ועלות ההקמה עמדה על 12 מיליון אירו.
הגשר נפתח מחדש בטקס חגיגי ביום 23 ביולי 2004, ובשנת 2005 הוא הוכלל, יחד עם הרחובות הסמוכים לו ומספר מבני ציבור עתיקים נוספים, ברשימת אתרי המורשת העולמית של אונסק"ו.
הגשר שב להיות סמלה של העיר והכללתו ברשימת אתרי המורשת העולמית העניקה עידוד של ממש לענף התיירות בעיר שהיא המתוירת במדינה.
אחת לשנה במהלך הקיץ (בסוף יולי) מתקיימת תחרות קפיצה מסורתית מהגשר אל נהר הנרטבה, בה משתתפים לפי המסורת גברים צעירים תושבי העיר.
עקב גובהו של הגשר הקפיצה מסוכנת ודורשת מיומנות ואימון.
בסמוך לגשר, על גדות הנהר, קיימים מספר סולמות קפיצה בגדלים שונים שמטרתם להתאמן על הקפיצה מהגשר.
הגרקין (לשעבר מגדל סוויס רה; באנגלית: Swiss Re Tower) הוא הבניין העשרים ושניים בגובהו בלונדון שבאנגליה ואחד מן המוכרים ביותר בשל צורתו הייחודית.
גובהו של המגדל 180 מטר והוא כולל 40 קומות.
המגדל נמצא באזור הסיטי של לונדון במקום בו עמדה הבורסה הבלטית.
בנייתו החלה כ-8 שנים לאחר שבניין הבורסה הבלטית נהרס על ידי פצצה שהטמין ה-IRA בקרבתו ב-10 באפריל 1992. בעקבות פיצוץ הבניין הוחלט על הקמת בניין חדש באותו מקום, תוך שיחזור החזית של בניין הבורסה שנהרס, וחדר המסחר שהיה בו.
מאחר שהנזק היה רב, התברר שלא ניתן לשחזר את בניין הבורסה והוחלט על בניית בניין חדש.
בניית הסוויס רה, שתוכנן על ידי האדריכל נורמן פוסטר ונבנה על ידי סקנסקה החלה ב-2000 והוא נפתח לציבור ב-28 באפריל 2004.
בשל צורתו יוצאת הדופן זכה הבניין למספר כינויים ובהם: המלפפון החמוץ (the Gherkin), המלפפון החמוץ האירוטי (the Erotic Gherkin), סמל פאלי מקריסטל (The Crystal Phallus שהוא משחק מילים על בסיס "The Crystal Palace" - ארמון הבדולח) והרמיזה הגבוהה (the Towering Innuendo).
תכנון הבניין זכה בשנת 2004 בפרס סטרלינג של המכון המלכותי לאדריכלים בריטים.
הייתה זו הפעם הראשונה שמנהלת מתן הפרסים בחרה פה אחד את הבניין הזוכה.
בפברואר 2007, נמכר הבניין במחיר שיא של 600 מיליון לירות שטרלינג, לחברת הנדל"ן הגרמנית IVN ולבנק אוונס רנדל.
בנובמבר 2014, נמכר שוב, תמורת 726 מיליון ליש"ט (עם תשואה של 3.8% על ההכנסות משכירות).
הרוכשים היו בני משפחת ספרא.
קבוצת הגשר היא קבוצת ציירים אקספרסיוניסטים גרמנים אשר התקיימה בין השנים 1905–1913.
הקבוצה הוקמה ב-1905 בדרזדן על ידי פריץ בלייל, אריך הקל, ארנסט לודוויג קירכנר וקרל שמידט-רוטלוף.
ב-1906 הצטרפו לקבוצה הציירים אמיל נולדה ומקס פכשטיין וב-1910 הצטרף אוטו מולר וולטר גרמטה.
חברי הקבוצה נפגשו בבית הספר לאדריכלות, מהר מאוד הלימודים נמאסו עליהם והם מצאו את עצמם כבולים בתוך חוקים לא להם.
בהדרגה הם עברו לציור ולבסוף החליטו להתמסר לו.
הם שכרו מבנה ברובע פועלים, שבה הם גרו ופעלו.
הם חיו כמו בקומונה והציגו את עבודותיהם ביחד.
נושאי ציוריהם היו מראות הרחוב בו הם גרו: נופי עיר והדמויות שבה.
סגנון ציוריהם היה ההפך מהסגנון האקדמי הקלאסי.
הם למדו אינטואיטיבית והושפעו מאוד מהאמנים האוונגרדים של התקופה.
חברי הגשר היו בעלי אידאולוגיה משותפת, שכללה רעיונות חברתיים ואמנותיים.
הם התנגדו לחברה הבורגנית השבעה.
האמנות שלהם מתארת את חיי הפועל ומצוקתו במטרה שתיאור המציאות הקשה תביא את האנשים לפעול.
חברי הקבוצה הוציאו לאור כתב עת – חוברת בטכניקה של הדפס עץ שבה פרסמו את יצירותיהם.
בצורה זו, הם רצו שגם לאדם הפשוט תהייה גישה לאמנות.
בחוברת הראשונה שהדפיסו נראה גשר (ומכאן שם הקבוצה) המחבר שני חלקים ולצדו כתבו את המניפסט של הקבוצה: הם רוצים ליצור גשר בין כל הכוחות המהפכניים והאנטי-ממסדיים.
במניפסט שפרסמו הם לא מצהירים מה יהיה הסגנון האמנותי שלהם אלא מה לא יהיה להם.
עצם השימוש בטכניקה של הדפס מדגיש את הגסות והחספוס המנוגד לאקדמיה, במידה רבה המשיכו חברי התנועה את גישת תנועת הזצסיון הווינאי והיוגנדסטיל.
הגשר החדש (סלובקית: Nový Most) הוא גשר מעל נהר הדנובה הנמצא בברטיסלאבה, בירת סלובקיה.
הגשר הוא כביש מעבר מעל הנהר.
שמו הקודם היה "גשר התקומה של האומה הסלובקית" (Most SNP, בראשי תיבות).
הגשר נבנה בין השנים 1967–1972. זהו גשר מעוגן כבלים א-סימטרי באורך של 431.8 מטר.
מבנהו המתכתי מונח על חבלי מתכת.
הגשר נודע בכינוי "הצלחת המעופפת" בשל המצפה הממוקם מעל הגדה הדרומית.
במקום מסעדת יוקרה ומרפסת תצפית המשקיפה על העיר.
מאז פתיחתו לתנועה בשנת 1972 נקרא הגשר Most SNP (גשר התקומה של האומה הסלובקית), אף שבפי המקומיים הוא ידוע בשם "הגשר החדש", כיוון שהיה הגשר השני שנבנה בעיר, מעל נהר הדנובה.
בשנת 1993 החליטה מועצת העיר לשנות את שמו של הגשר באופן רשמי, כך שיתאים לשמו המקובל: "הגשר החדש" (Nový Most).
אולם, מאז פתיחתו לתנועה הושלמה בנייתם של שלושה גשרים נוספים ולכן בשנת 2012 החליטה מועצת העיר לשנות את שמו של הגשר, פעם נוספת, לשמו המקורי: Most SNP.
השינוי נכנס לתוקפו ב-29 באוגוסט 2012, יום שבו ציינו בסלובקיה 68 שנה למרד הסלובקי.
הגשר נפתח רשמית לתנועה ב-26 באוגוסט 1972. חלק ניכר מהעיר העתיקה של ברטיסלבה, למרגלות טירת ברטיסלבה, אשר כלל כמעט את כל הרובע היהודי העתיק בעיר, נהרס במהלך העבודות לצורך סלילת כביש המוביל אל הגשר.
מנגד, הגשר שיפר את הגישה מרובע פטרז'לקה (Petržalka) לשאר חלקי העיר.
במהלך העבודות גם נחשפו קטעים מחומת העיר העתיקה.
המבנה דמוי צלחת מעופפת הניצב על אחד מעמודי הגשר, בגובה 84.6 מטר, מהווה אטרקציה תיירותית בולטת בעיר.
במבנה פועלת מרפסת תצפית ומסעדה, אשר שמה מאז 2005 הוא UFO (בעבר נקראה ביסטריצה).
במסעדה מטבח סלובקי מסורתי ומטבח בינלאומי המתואר בפרסומי המסעדה כ"מטבח ים-תיכוני".
מהמסעדה ומרפסת התצפית נשקף נוף פנורמי של העיר ברטיסלבה.
למבנה ניתן להגיע במעליות הנמצאות בבסיס העמוד המזרחי שאליו ניתן להגיע בשביל הולכי רגל ובנתיב לאופניים משני עברי הגשר.
נכון לנובמבר 2017 השימוש במעליות עלה 7.40 אירו, אולם עלות זו מופחתת ממחיר הארוחה לאורחי המסעדה.
בעמוד המערבי של הגשר קיימת יציאת חירום ובה 430 מדרגות.
הגרפוטק הישראלי הייתה עמותה ציבורית שניהלה ספריית השאלה של הדפסים של אמנים ישראלים.
עמותת ההגרפוטק הישראלי נוסדה ב-31 במרץ 1986 והייתה ממוקמת בספריית "שער ציון" בבית אריאלה.
מטרות העמותה היו עידוד הציור והפיסול בישראל, הפקות יצירות גרפיקה, קיום ערבים אמנותיים ביישובי הארץ ופיתוח האמנות הפלסטית, סיוע לאמנים בישראל וקיום תערוכות.
פעילותו המרכזית של העמותה הייתה בקיום ספריית השאלה להדפסים.
לשם כך הופעלו שלושה סניפים (בספריית בית אריאלה בתל אביב, ב"מרכז אמנות עיריית ירושלים" בירושלים ובספריית פבזנר בחיפה).
בשנת 2005 נכללו באוסף העמותה כ־2,000 הדפסים אמנותיים פרי עבודתם של 145 אמנים ישראליים.
הגרעין הפאראוונטריקולרי הנמצא במוח, הוא צביר תאי עצב בהיפותלמוס המייצר הורמונים ומוליכים עצביים ובהם וזופרסין ואוקסיטוצין.
זו קבוצה של נוירונים שמתעוררת לפעולה בעקבות שינויים פיזיולוגיים, ובכללם לחץ.
הגרעין הפאראוונטריקולרי נמצא סמוך לחדר השלישי במוח.
אין לבלבל בין הגרעין הפאראוונטריקולרי לבין הגרעין ההפריוונטריקולרי, שנמצא מדיאלית יותר, מתחת לחדר השלישי.
ה-PVN מרושת בכלי דם רבים ומוגן על ידי מחסום דם־מוח, למרות שהתאים הניאנדונדוקריניים מתפשטים לאתרים מעבר למחסום הדם-מוח.
הגרנדינים היא שרשרת של 600 איים באיי וינדווארד שבאנטילים הקטנים בים הקריבי.
רובם נכללים במדינת סנט וינסנט והגרנדינים ומיעוטם, בחלק הדרומי של השרשרת, במדינת גרנדה.
מוסטיק (Mustique) - בלתי מיושב.
פטיט סנט וינסנט (Petit Saint Vincent) שטח: 0.5 קמ"ר.
שטח האי 27.5 קמ"ר, ובבירתו הילסבורו מתגוררים כ־7,400 תושבים.
שטחו 3.7 קמ"ר ובבירתו נורת' וילאג' מתגוררים 550 תושבים.
האיים הבאים המצויים בגרנדה אינם מיושבים:
בטניס, הגשה ללא מענה או אייס היא הגשה של אחד השחקנים שנכנסה לתחום "ריבוע ההגשה" של השחקן היריב, ואותו שחקן לא הצליח אפילו לגעת עם המחבט בכדור בתגובה.
בטניס המקצועני ההגשות ללא מענה הן דבר שכיח מאוד אשר כמעט תמיד מבוצע במהלך ההגשה הראשונה של השחקן לה הוא יכול להוסיף את עוצמתו המרבית ללא חשש שיאבד את הנקודה במידה שיחטיא (מכיוון שיש לו עוד ניסיון במידה וייכשל).
רובן המוחלט של החבטות ללא מענה נחבטות בשתי צורות: הראשונה היא הגשה ישרה (אופקית) בעלת עוצמה חזקה מאוד המכוונת לנקודת האמצע של "ריבוע הגשה" (נקודת ה-T).
חבטה זו מאופיינת על ידי שחקנים גבוהים אשר קל להם לחבוט אותה עם עוצמה חזקה וזווית טובה.
הצורה השנייה היא הגשה מסובבת (עם חיתוך קל) אשר "דוחפת" את היריב מחוץ למגרש ובכך מקשה עליו מאוד להחזיר את הכדור או לגעת בו.
את ההגשות ללא מענה החלו למנות באופן רשמי רק משנת-1991; לכן, השיאים הם רק ממשחקים שנערכו רק לאחר שנה זו.
השחקן המחזיק בשיא ההגשות ללא מענה במשחק אחד בסבב ה-ATP הוא ג'ון איזנר עם 113 הגשות ללא מענה.
השיא הושג במשחק הארוך בתולדות הטניס, שבו שיחק נגד ניקולס מאהו באליפות וימבלדון בשנת 2010. מאהו מחזיק במקום השני עם 103 הגשות ללא מענה שהשיג באותו משחק.
איסנר מחזיק גם במקום השמיני ברשימה עם 52 חבטות ללא מענה.
במקום השלישי נמצא איבו קרלוביץ' הקרואטי עם 78 הגשות ללא מענה במשחק שנערך בשנת 2009; קרלוביץ' נמצא גם במקום הרביעי, השישי, השביעי והתשיעי ברשימה עם 61, 55, 53, 51 הגשות ללא מענה, בהתאמה.
במקום החמישי ברשימה נמצא אלבנו אוליווטי עם 56 הגשות ללא מענה.
במקומם התשיעי נמצאים יואכים יוהנסון השוודי, איבו קרלוביץ' וגילס מולר עם 51 הגשות ללא מענה במשחק.
השחקנים איבו קרלוביץ', ג'ון איסנר וגורן איוואנישביץ' הגישו מעל 1000 הגשות ללא מענה במשך עונה אחת ארבע פעמים; מילוש ראוניץ' עשה זאת פעמים.
השחקנית המחזיקה בשיא ההגשות ללא מענה במשחק אחד בסבב ה-WTA היא קריסטינה פליסקובה עם 31 הגשות ללא מענה.
במקום השני נמצאת סבינה ליזיקי עם 27 הגשות ללא מענה.
במקום השלישי נמצאות קאיה קאנפי וסרינה ויליאמס עם 24 הגשות ללא מענה כל אחת.
חובטי הגשות ללא מענה מצטיינים
השחקנים הקרואטים איבו קרלוביץ', איבן ליוביצ'יץ' ומאריו אנצ'יץ' הם מחובטי ההגשות ללא מענה הטובים ביותר כיום בסבב ה-ATP, בנוסף לאנדי רודיק האמריקאי.
הגשר הוא הדפס אבן מעשה ידי האמן ההולנדי מאוריץ קורנליס אשר שהודפס לראשונה במרץ 1930.
היצירה היא אחת מיצירותיו המוקדמות של האמן, ומתארת, בדומה ליצירות אחרות מאותה תקופה, תיאורי נוף מציאותיים לכאורה מאזור איטליה בה התגורר האמן.
יצירה זו דומה במאפיינים רבים להדפס קסטרוולווה.
גם ביצירה זו ניתן לראות עיר איטלקית הנראית כעיר האופיינית לאזור אברוצי והניצבת בראש מצוק.
גשר מקשר בין העיר למצוק שמולה.
הצמחים והמסלע בתיאור אופייניים לציורים אחרים של אשר מאותה תקופה.
הציור מהווה למעשה הדגמה של שימוש בפרספקטיבות שונות - האחת אל תוך המצוק משמשת להציג את עומקו של הבקע בין שני המצוקים, והשנייה - במעלה התמונה - מציגה מרחק.
במהלך עבודותיו פתח אשר שיטות של ציור בפרספקטיבות שונות על מנת ליצור אשליות של עומק, ויצירה מוקדמת זו מהווה את אחד הניסויים הראשונים שלו בעניין זה.
אלמנט סוריאליסטי המופיע ביצירה הוא העובדה שעיר אחת אפלה בעוד שהשנייה מוארת - אלמנט זה מופיע בציורים מאוחרים אחרים של אשר בהם חלק מהתמונה מצוי בלילה בעוד חלק אחר נמצא ביום, והשניים מוצגים זה לצד זה בו זמנית.
הגרנד פרי של בודפשט (או בשמו הרשמי : GDF SUEZ Grand Prix) היה טורניר טניס מהקטגוריה הבינלאומית בסבב ה-WTA.
הטורניר הראשון התקיים בשנת 1993 בעיר בודפשט שבהונגריה, שם נערכו כל המשחקים.
הטורניר שוחק על מגרשי חימר פתוחים.
הגשה היא אחת מהפעולות המתבצעות בקורבן מנחה, כהכנה לקמיצה.
נוטלים את קורבן המנחה, לאחר שהונח בכלי השרת, ומגישים אותו בנגיעה לקרן דרומית מערבית של המזבח החיצון.
פעולה זו מתבצעת בכל המנחות הנקמצות ונקרבות על גבי המזבח, חוץ ממנחת כהנים ומנחת כהן משיח שאינן נקמצות ואינן מוקרבות על הזבח.
בניגוד לשחיטת הקרבן שהיא פעולה טכנית ונעשית גם על ידי אדם "זר" (יהודי שאינו כהן), ההגשה נחשבת לעבודה ונעשית רק על ידי הכהן.
פעולה זו היא "כעין הקרבה" לעניין איסור הכנסת חולין בעזרה.
יש שפירשו, שההגשה נחשבת לחלק מפעולת הקמיצה ולכן היא צריכה להעשות על ידי כהן.
לפי דעת ההלכות גדולות ההגשה היא מצווה בפני עצמה, ומברכים עליה.
חולק וסובר שאין ראוי למנות כל אחת מהעבודות למצווה בפני עצמה, וכתב המשנה למלך.
שלפי דעתו אין לברך על כל אחת מהעבודות.
הגרעין העל-תצלובתי או SCN (TA: Nucleus suprachiasmaticus) הוא אזור קטן מאוד במוח של יונקים אשר שולט על השעון הביולוגי של הגוף.
הגרעין העל-תצלובתי הוא אחד מהגרעינים המרכיבים את ההיפותלמוס, והוא ממוקם בדיוק מעל תצלובת הראייה.
גרעין זה אחראי על הפעלת השעון הביולוגי של הגוף, ועל התאמתו לרמת התאורה בסביבה.
השעון הביולוגי בבני אדם ובבעלי חיים אחרים מבוסס על מעגל מורכב של התבטאות גנים בגרעין העל-תצלובתי, שבו מספר גנים שונים משועתקים בזה אחר זה ויוצרים מחזור של בערך 24 שעות.
בהתאם לשלב של המחזור שבו השעון הביולוגי נמצא, הגרעין העל-תצלובתי משפיע על אזורים שונים במוח ובכך מווסת תהליכים פיזיולוגיים והתנהגויות המשתנים לאורך היממה, ובראשם מחזורי הערות והשינה.
בין השאר, הגרעין שולח מידע לבלוטת האצטרובל, אשר מייצרת את ההורמון מלטונין בתיאום עם השעון הביולוגי.
תאי העצב בגרעין העל-תצלובתי מסוגלים לפעול על פי מחזור זה, של 25 שעות, גם ללא קבלת אותות חיצוניים מהסביבה.
עם זאת, המחזור האוטונומי אינו מדויק.
המידע הסביבתי, ובעיקר האור, מתפקד כצייטגבר ("קוצב זמן") שביכולתו "לאפס" את השעון הביולוגי ואת מעגל שעתוק הגנים ובכך לסנכרן את פעילותו של הגוף למחזורי האור והחושך.
המידע על כמות האור בסביבה מתקבל מתאי גנגליון קולטי אור הנמצאים ברשתית, אשר מכילים קולטן רגיש לאור בשם מלאנופסין.
בניגוד למסלול הראייתי העיקרי (שמגיע מהרשתית לגרעין הברך הצדי ומשם לקליפת הראייה), מידע זה מועבר דרך עצב הראייה ישירות אל הגרעין העל-תצלובתי.
בהיעדר אותות חיצוניים (למשל בניסויים בבעלי חיים בתנאי אור או חושך מתמשכים), הסינכרון עם אורך היממה אינו מתבצע.
מפני שהמחזור האוטונומי אינו בדיוק באורך של 24 שעות, ניצפה אז היסט ליניארי גדל והולך בין שעת היקיצה האופיינית לבעל החי לזו שקורית בפועל.
תופעה זו נקראת 'ריצה חופשית' (free running).
יש מינים שנוטים למחזור קצר מעט מיממה וללא סינכרון יקיצו כל יום יותר ויותר מוקדם, ואחרים עם מחזור מעט ארוך מיממה יקיצו ללא סינכרון יותר ויותר מאוחר.
תפקידו של הגרעין העל-תצלובתי החל להתגלות בשנות ה-70, בין השאר במחקרים של רוברט י.
מור וויקטור אייכלר שהראו כי הרס של אזור זה במוחן של חולדות משבש את מחזורי הערות ודפוסי השינה שלהן.
אף על פי שזמן השינה הכולל של החולדות לא השתנה, הוא התפזר באופן אקראי לפרקי זמן קצרים לאורך היממה.
ההשערה הראשונית הייתה כי השפעתו של הגרעין, בדומה למבנים שונים במוח, מבוססת רק על קישורים סינפטיים עם אזורים אחרים ברחבי המוח ששולטים על תפקודים שונים של הגוף.
עם זאת, מספר מחקרים שנערכו בשנות ה-80 וה-90 הראו כי השליטה על השעון הביולוגי מבוססת כנראה על אותות כימיים אחרים אשר מפעפעים ברחבי המוח.
לאחר שהרסו את הגרעין העל-תצלובתי בחיות הניסוי, החוקרים השתילו במוחן גרעינים שנלקחו מבעלי חיים אחרים.
אף על פי שהגרעין המושתל לא יכול היה ליצור קשרים סינפטיים עם אזורים אחרים במוח החיה, הוא הצליח להפעיל מחדש את השעון הביולוגי.
עד כה, האות הכימי שנשלח על ידי הגרעין העל-תצלובתי טרם זוהה בוודאות.
בנוסף, נמצא כי גם תאי עצב בודדים מתוך הגרעין העל-תצלובתי, כאשר הם מנותקים אחד מהשני, פועלים לפי מחזוריות של כ-24 שעות.
עם זאת, במצב זה לכל תא עצב "שעון" משלו, והם אינם מסונכרנים ביניהם.
חלק ניכר מהמחקר בנושא בשנים האחרונות מתרכז דווקא בתחום הגנטיקה, בניסיון לזהות ולאפיין את פעילות השעון המולקולרי אשר מאפשר לגוף "למדוד" 24 שעות.
מנגנון שכזה התגלה לראשונה ב-1971, במחקרים גנטיים שנערכו בזבובי פירות.
בהמשך, זוהו גם ביונקים לולאות של שעתוק גנים אשר מרכיבות את השעון הביולוגי.
הגרעין הקשה הוא סרטו של הבמאי ענר פרמינגר מ-1999.
העלילה מתחילה בליל ה-13 בספטמבר 1993 (הלילה בו מתרחשת לחיצת היד בין רבין לערפאת במסגרת הסכם וושינגטון).
על הר חזון שבגליל התחתון מפוזרים שרידיה של היאחזות נח"ל בה ישב גרעין בעל שאיפות חברתיות בתחילת שנות ה-80. נועם וקס (וקסי - מיכה סלקטר), מנהיג הגרעין הכריזמטי, מזעיק את חבריו מאז, בחזרה אל ההר, בדרכים מפתיעות ומניפולטיביות המגרות את סקרנותם.
הוא עושה זאת כדי להשלים סרט דוקומנטרי על הגרעין שהתפרק, ובאמצעותו להתגבר על הטראומות והצלקות שהשאירו בו הימים ההם.
זהו הקשר הראשון שנועם יוצר עם חבריו לאחר עשר שנות שתיקה, בהן לא ידעו היכן הוא ומה עלה בגורלו.
ששת החברים שמגיעים בבהילות אל המקום נאלצים להתמודד עם תחושת הבגידה האישית והרעיונית שנועם נושא עמו מאז נפרדו.
במקביל מתמודד כל אחד מהם עם משבר חייו בהווה ובזיקה הקיימת בינו לבין בעיות לא פתורות מתקופת הגרעין.
ליל המפגש הופך לחשבון נפש נוקב, שמבטא גם את הטלטלה שעברה החברה הישראלית בעשור שבין מלחמת לבנון הראשונה והסכמי אוסלו, והוא מסתיים באופן מפתיע וטראגי.
הסרט עוסק בהחמצה הן במישור האישי והן בלאומי.
פירוקו של הגרעין בעל החזון החברתי שהפך למרכז חייהם של חבריו, מהווה עבורם נטישה של חלומות גדולים ביחס לעצמם, לחבריהם וליכולתם לשנות ולהשפיע.
מיכה סלקטר - נועם וקס (וקסי)
רועי ששון - פקד ארז בר-און
יגאל זקס - מתי (מקס)
אירית סוקי - ילה (איילה)
אורנה כץ - נוקי (נעמה)
בתפקיד אורח: אברהם סלקטר – אל"ם מיל' דן וקס (אביו של נועם וקס)
בשנים 2002-1999 השתתף הסרט "הגרעין הקשה" בפסטיבלים הבינלאומיים הבאים
קונטרה קוסטה, ארצות הברית 2002.
הגשר (בדנית: Broen, בשוודית: Bron; בסמליל הסדרה Bron|Broen) היא סדרת טלוויזיה מסוגת דרמה משטרתית, בהפקה משותפת של רשות השידור השוודית הממלכתית ותאגיד השידור הדני.
הסדרה נמכרה ושודרה בעשרות מדינות ברחבי העולם, הישג בלתי-מבוטל ליצירה שאינה דוברת אנגלית.
עיבודים מקומיים עם רעיון הבלשים משתי מדינות גובלות הופקו על ידי ארצות הברית ומקסיקו, בריטניה וצרפת, ורוסיה ואסטוניה.
גופת אישה מבותרת לשניים מתגלה בדיוק במקום בו עובר הגבול בין שוודיה לדנמרק על גשר ארסונד.
הדבר מחייב שיתוף פעולה של רשויות החוק בשתיהן.
בראש צוות החקירה עומדים מרטין רודה הדני (קים בודניה) וסאגה נורן השוודית (סופיה הלין).
מתברר שחלקי הגופה אינם של אותה אישה.
עיתונאי שרכבו שימש לביצוע הפשע מקבל שיחות טלפון מאדם המעוניין להעלות לדיון ציבורי סוגיות חברתיות שונות.
ההתפתחויות בעלילה מובילות את החוקרים למסקנה כי הרוצח המיומן הוא בעל עבר משטרתי.
גופות נוספות מתגלות והחשד נופל על שוטר לשעבר מדנמרק בשם ינס, שהיה חברו של מרטין.
מתגלה, כי מרטין ניהל מערכת יחסים עם אשת הרוצח שנהרגה בתאונת דרכים יחד עם בנם, וכל פעולותיו מכוונות לפגוע במרטין ובמשפחתו.
מרטין וינס מתעמתים על הגשר.
כאשר מתברר, כי ינס הצליח להרוג את בנו הבכור של מרטין, סאגה מונעת ממרטין מלהרוג את ינס כנקמה.
ספינה נטושה מתנגשת בחלקו השוודי של גשר ארסונד.
נורן מגלה על הספינה חמישה צעירים שוודים ודנים מטושטשים.
כיוון ששוב מדובר בחקירה משותפת עם משטרת דנמרק היא מבקשת שוב לעבוד עם רודה.
מתברר כי הצעירים הודבקו בדבר מטעם ארגון טרור אקולוגי.
גופות נוספות מתגלות בסירה שבעליה הוא גם הבעלים של הספינה הנטושה הראשונה.
התקפות נשנות של טרור ביולוגי מתרחשות והחשד נופל על מרגל תעשייתי בחברת תרופות.
חוקרי המשטרה חושדים כי המטרה העיקרית היא לפזר את הנגיפים במהלך ועידה אירופאית בנושא האקלים.
הם מצליחים לאתר את הטרוריסטית ולמנוע את המגפה.
מרטין, המקיים סדרת מפגשים בבית הכלא עם ינס, רוצח בנו, במטרה להשתחרר מרגשות האשם והזעם המציפים אותו, מרעיל את ינס באחד המפגשים ביניהם.
גופתה המושחתת של אישה מתגלה באתר בנייה במאלמה.
היא הוקפה בבובות בסידור המזכיר ארוחת ערב של משפחה מסורתית.
הנרצחת מתגלה כהלה אנקר, אזרחית דנמרק ופעילת זכויות להט"ב, שהייתה מושא לעוינות והשמצות מגורמי ימין נוצרי.
לאנקרן, לסבית המתגוררת עם בת-זוגה, יש בן הסובל מטראומה שספג בשבי הטליבאן במהלך מלחמת אפגניסטן, וקשרים אפלוליים.
פענוח הרצח מוטל על סאגה, שנדרשת למצוא שותף דני חדש.
החקירה מגיעה במהרה למחוזות לא-צפויים.
בסוף העונה, הנריק וסאגה מקבלים את תיק החקירה של ההיעלמות של בנותיו ומתחילים לחקור אותו.
שנתיים מאוחר יותר, סאגה משתחררת מהכלא ומתחת לגשר ארסונד נמצאת גופתה של מרגרטה תורמונד, פקידה בכירה במחלקת ההגירה הדנית שהייתה אחראית לגירושו המתוקשר של מבקש מקלט איראני הומוסקסואל.
היא נסקלה למוות באורח שדומה לאופן הוצאתם להורג של להט"בים במדינות מוסלמיות.
במהרה מתגלה שלנרצחת היו קשרים אפלוליים ושהיא ספגה איומים מארגון טרור שמאלני קיצוני.
החקירה מסתעפת ומאלצת את משטרות שוודיה ודנמרק לשתף שוב פעולה.
במקביל, סאגה ממשיכה לחקור את היעלמותן של בנותיו של הנריק.
מפגש מקרי עם כריסטופר, שאביו היה דמות משני בחקירה, מאפשר לה לאתר את אחת מבנותיו של הנריק.
סאגה נורן (סופיה הלין) - בלשית במחלק הרצח במאלמה.
מרטין רודה (קים בודניה) (עונות 1–2) - בלש במחלק הרצח של קופנהגן.
רוצח את יינס בסוף העונה השנייה, לכן נעצר.
הנריק סאברו (תור לינדהרדט) (עונות 3–4) - בלש במחלק הרצח של קופנהגן.
האנס פיטרסון (דאג מאלמברג) - מפקדה של סאגה, קצין ותיק במשטרת מאלמה, נשוי לליליאן.
ליליאן לארסן (שרה בוברג) - קצינה ותיקה במשטרת קופנהגן, נשואה להאנס.
יון לונדקוויסט (רפאל פיטרסון) - מומחה מחשבים במשטרת מאלמה.
יינס סנדסטרוד (לארס סימונסן) (עונות 1–2) - היה שותף של מרטין בעבר, וביצע את הפשע בעונה 1, רוצח את בנו של מרטין ומורעל למוות על ידי מרטין בסוף העונה השנייה.
מטה רודה (פוק שכרבו) - (עונות 1–2) אשתו של מרטין.
לין ביורקמן (מריה קולה) (עונה 3) - שוטרת במשטרת מאלמה.
כריסטופר (איריק אנגה) (עונה 4) - מסייע לסאגה לאתר את אחת מבנותיו של הנריק.
הדמויות ויחסי העבודה של סאגה נורן ומרטין רודה, חוקרי המשטרה, מהווים מוטיב משמעותי במרכזן של עלילות המשנה.
מרטין הוא איש משפחה הנשוי בשנית ולו בן בכור מאשתו הראשונה ושלושה ילדים מאשתו הנוכחית.
הוא מצטייר כאדם חם ואנושי, פתוח לסביבה, נינוח ואהוב.
לעומתו, סאגה היא דמות מסתורית החיה בגפה, חסרת כישורים חברתיים, קפדנית ונוקדנית המתקשה ליצור יחסי עבודה עם הסובבים אותה.
לעיתים נראה כי אין לה צורך ביצירת קשרים בינאישיים כלל וייתכן שהיא לוקה ברמה מסוימת של תסמונת אספרגר.
השילוב של המתח המובנה בין הדמויות ומבנה האישיות השונה שלהם משמש אותם ככלי יעיל במהלך החקירות שהם מנהלים במשותף.
הדמויות מייצגות במידה רבה את הדעות הקדומות של כל אחד מהעמים על שכנו.
השוודים נתפשים בדרך כלל על ידי הדנים כמתנשאים ומנוכרים ואילו הדנים נתפשים כעם נינוח.
שיתוף הפעולה הכפוי בין שני הבלשים חושף את השונות בגישות לעבודה ולחיים בין העמים השכנים.
הסדרה זכתה לחידוש במספר מדינות: בריטניה וצרפת יצרו את הסדרה The Tunnel, בארצות הברית הופקה הסדרה "The Bridge" ורוסיה ואסטוניה שיתפו פעולה בעיבוד גרסה משלהן לסדרה הדנית.
רשות השידור השוודית הממלכתית, SVT, ערכה סקר בקרב צופיה בנושא הפקת עונה נוספת.
לפיכך הודיעה הרשת ב-17 באוגוסט 2016, כי תצולם עונה רביעית לסדרה.
הסדרה זכתה לשבחים ממבקרי הטלוויזיה ונרכשה לשידור בין היתר על ידי BBC 4, רשתות בגרמניה, אוסטרליה ונורווגיה.
בגרדיאן נכתב כי היא "מהפנטת, מסובכת, יפהפייה, ממכרת.
גם בישראל נהנתה הסדרה מביקורת חיובית, ובביקורת בהארץ כתב מורן שריר כי: גם עונתה השנייה זכתה לשבחים כשניב שטנדל כתב כי והוסיף לצד זאת נמתחה עליה ביקורת כחופשת עמדות שמרניות, ועל מחסור בהומור, ורננית פרשני כתבה: .
הגרעין הזנבי (בלועזית: caudate nucleus) הוא חלק תת-קורטיקלי של המוח.
הגרעין הזנבי נמצא בסטריאטום, אשר מכיל גם את הפוטמן ושייך לגרעיני הבסיס.
הגרעין הזנבי מגיע לגודלו המרבי בגיל 10 שנים.
לגרעין הזנבי יש שלוחות לאונה המצחית, המאפשרת חופש וגמישות מחשבתיים ועוסקת גם בתנועה ובתכנון של תנועה.
בנוסף, יש לו שלוחות גם לתלמוס, המקושר לקליפת המוח ומחבר בינה לבין אזורים תת-קורטיקליים.
התלמוס קולט ומעבד את מרבית המידע התחושתי והתנועתי שמגיע אל קליפת המוח.
הוא מעורב גם בתפקודים רגשיים ובתהליכי העוררות.
הפלט של הגרעין הזנבי מועבר לגלובוס פלידוס (Globus pallidus), שגם הוא חלק מגרעיני הבסיס.
הגרעין הזנבי מקבל דופמין מתאי עצב של החומר השחור.
מחלת פרקינסון נגרמת מניוון של התאים המחברים בין החומר השחור לגרעין הזנבי.
הגרסה המצרית-יוונית ליציאת מצרים כללה מסורות שונות שהופיעו במצרים העתיקה לאורך תקופת הבית השני, והמשותף ביניהן הוא שבניגוד לסיפור יציאת מצרים המקראי, היהודים גורשו ממצרים ולא יצאו ממנה מרצונם.
לאחר חורבן בית ראשון והיווצרותה של קהילה יהודית במצרים, בקרב האוכלוסייה המצרית החלו להתפתח מסורות על מוצא היהודים, כתגובת-נגד למסורת היהודית על יציאת מצרים.
מסורות אלו חלחלו לאוכלוסייה היוונית שהתיישבה במצרים לאחר כיבושה על ידי אלכסנדר הגדול ועם העלאתן על הכתב ביוונית בתקופה ההלניסטית התגבשו לגרסה אלטרנטיבית שהתפשטה לעולם היווני שמחוץ למצרים, ולאחר מכן גם לספרות הלטינית ולחוגים הגבוהים באימפריה הרומית.
הגרסה צוטטה בהרחבה על ידי ההיסטוריון היהודי יוסף בן מתתיהו בחיבורו האפולוגטי "נגד אפיון", בו הזם באופן שיטתי את דבריהם של כמה מהסופרים המצרים-יוונים שהפיצו אותה.
התיאור העתיק ביותר של מוצא היהודים בספרות היוונית הופיע ככל הנראה ב"אגיפטיאקה" של הקטאיוס איש אבדרה סביב שנת 300 לפנה"ס.
תיאור זה הוא הגרסה הקדומה ביותר הידועה לנו של הסיפור המצרי-יווני האלטרנטיבי על מוצא היהודים ומסורת יציאת מצרים:
לסקירתו האתנוגרפית של היהודים השתמש הקטאיוס גם במקור יהודי, ככל הנראה מקור בעל פה, ומעידה על כך ההערכה הגדולה למשה וגם שימושו בהתייחסות כמעט ישירה בתנ"ך.
יחד עם זאת, הקטאיוס מוסיף לגביו כי "כתוצאה מגירושם הם ממצרים הוא הנהיג אורח חיים שהיה במידת־מה בלתי חברותי ועוין כלפי זרים".
אמנם ייתכן שהנטייה האנטי-יהודית הקלה שייכת למקור המצרי שקדם להקטאיוס אבל הוא היה הראשון שכרך יחדיו את מוטיב שנאת הזרים עם מסורת יציאת מצרים.
ההיסטוריון והכהן המצרי-הלני מנתון, כתב את הגרסה שלו לסיפור יציאת מצרים במאה ה-3 לפנה"ס, זמן קצר אחרי הקטאיוס איש אבדרה.
מסורות אנטי יהודיות לגבי סיפור יציאת מצרים רווחו במצרים עוד לפני מנתון, אולם הן היו מסורות בעל פה והועלו על הכתב בצורה שיטתית ומסודרת רק בתקופה התלמיית על ידי מנתון.
בספר השני של החיבור "דברי ימי מצרים", סוקר מנתון את רשימת המלכים ששלטו במצרים ומספר שבתקופת שלטונו של מלך בשם טימַיוס אירעה פלישה גדולה של זרים למצרים:
מנתון מגלה כי לעם הפולש קראו "חִקסוס", הלחם המילים "חִק" (Hyk, "מלך" בכתב החרטומים העתיק הקדוש) ו"סוֹס" (רועה), כלומר "המלכים הרועים".
יוסף בן מתתיהו מעיר שבספר אחר של מנתון מופיע פירוש הפוך לשם "חיקסוס", אמין יותר בעיניו: "רועים-עבדים".
המילה "חִק" כתובה שם אחרת, בהדגשה גרונית, ומשמעותה "עבדים שבויי מלחמה".
מנתון טוען כי ששת מלכי החיקסוס הראשונים ישבו בעיר ממפיס ושלטו ממנה על כל מצרים כשהם מנסים ללא הרף "לעקור את המצרים מהשורש".
הוא מספר שלאחר 510 שנות שלטון של שושלות מלכי החיקסוס, התקוממו מלכי תבאי ושאר חלקי מצרים ופתחו נגדם במלחמה ארוכה, עד שהחיקסוס גורשו ממצרים, ברחו לעיר אווריס והתבצרו בה.
בנו של מלך מצרים צר על העיר, אך לא הצליח לכבוש אותה ולכן הגיע עם יושביה להסכם לפיו יוכלו לעזוב את העיר ואת מצרים ללא פגע.
רק בשלב זה חושף מנתון את זהותם של 240 אלף בני החיקסוס שגורשו ממצרים בסיפורו:
מנתון מספר שלאחר כ-500 שנים נוספות, אחד ממלכי מצרים בשם אמנופיס רצה "לראות את האלים" וסיפר זאת לנביא שגם שמו אמנופיס (בן פפיאס).
הנביא אמר למלך כי יוכל לראות את האלים רק "אם יטהר את כל ארץ מצרים מן המצורעים ומיתר האנשים הטמאים".
המלך ציווה לאסוף את כל המצורעים במצרים וגירש אותם (80 אלף נפש) לעבודה במחצבות ממזרח לנילוס, כדי להפרידם משאר האוכלוסייה.
אמנופיס הנביא חשש מזעם האלים על סבל המצורעים, חזה שאלה ישתלטו על מצרים, והחליט להשאיר למלך את נבואתו בכתב והתאבד.
לאחר זמן רב, נעתר המלך לבקשת המצורעים והרשה להם לבנות מחדש את העיר אווריס ולהתגורר בה.
אולם המצורעים מרדו במלך, בהנהגת כהן מהליופוליס בשם אוסרסיף, שנתן להם תורה חדשה וציווה אותם שלא לעבוד את אלוהי המצרים, אלא להקריב את החיות הקדושות שלהם ולהתנכר לכל מי שלא מצטרף לדתם החדשה.
הוא הורה לבצר מחדש את העיר ושלח שליחים אל החיקסוס בירושלים עם הצעה לחבור למצורעים במלחמה במצרים ולשוב לעירם המקורית, אווריס.
200 אלף לוחמים הגיעו מירושלים לאווריס ואמנופיס נבהל וברח עם צבאו לממלכת כוש.
שתי האוכלוסיות, החיקסוס מירושלים והמצורעים, השתלטו יחד על מצרים, שרפו ערים וכפרים, חיללו מקדשים, טימאו את פסלי האלים ואילצו את הכהנים והנביאים לזבוח את החיות הקדושות ולשחוט אותן.
רק בשלב זה, לאחר תיאור ה"תועבות" שנעשו על ידי החיקסוס והטמאים, חושף מנתון את זהותו של מנהיגם: כשחבר אוסרסיף לחיקסוס, שינה את שמו ל"משה".
כעבור 13 שנות גלות באתיופיה, חזרו אמנופיס ובנו רעמסס למצרים, גרשו ממנה את הרועים והמצורעים "ורדפו אחריהם עד הרי סוריה".
סיפור יציאת מצרים ועלילת המצורעים של מנתון היו בבחינת תגובה לסיפור יציאת מצרים המקראי.
ייתכן מאוד שתרגום התורה ליוונית ("תרגום השבעים") במאה ה-3 לפנה"ס היה הגורם שעורר במנתון את החרדה לתדמית מצרים.
מנתון בחר שלא לנקוט בעמדת התגוננות על ידי כתיבת דברי הזמה בלבד, שיכולים להתפרש כאפולוגטיקה וכסימן של חולשה, אלא בחר במתקפה תעמולתית כוללת נגד היהדות והיהודים, כשלצורך המשימה אימץ את השיטה הספרותית של כתיבת "היסטוריה נגדית".
התעמולה נועדה להציג את אופיו ההרסני של העם היהודי כחבורה של פראיים המתנכלים להישגי החברה האנושית, במטרה להוכיח שעם ישראל בתקופתו נושא איתו את המורשת הרעה של אבותיו.
בכך מנתון אינו שונה מסופרים אתנוגרפיים אחרים בעת העתיקה, שחקרו את תולדותיהם של עמים שונים כדי לחשוף את דמותם בהווה.
עלילת המצורעים של מנתון שימשה תשתית עלילתית לכל מסורות השטנה המאוחרות יותר.
יש לציין שבספר שמות מסופר שידו של משה הפכה "מצורעת כשלג" אך מיד חזרה לאיתנה, אולם עניין הצרעת הועלם בתרגום השבעים וגם על ידי פילון האלכסנדרוני ויוסף בן מתתיהו, שהסתפקו בכך שהפכה ללבנה.
ייתכן והדבר נבע מאי נוחות בגלל עלילת המצורעים.
ההיסטוריון היווני דיודורוס סיקולוס (המאה ה-1 לפנה"ס) מציין את הקטאיוס איש אבדרה כמקור העיקרי שלו למוצא היהודים.