tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
(ת'רז הציע לקולונל עדנה קאמינגס, שעזרה להוביל קמפיין למען הקמת אנדרטה לגדוד 6888 בפורט ליוונוורת', להעניק לנשים את מדליית הזהב של הקונגרס).
בשנת 2022, סיפורו של גדוד הדואר המרכזי 6888 היווה השראה למחזמר חדש, "6888: The Musical", עם בלייר אנדרווד כמפיק בפועל.
טיילר פרי כתב, ביים והפיק סרט של נטפליקס על הגדוד בשם "גדוד 6888", המבוסס על גדוד 6888 Postal Directory, בכיכובה של קרי וושינגטון בתור צ'ריטי אדמס.
הוא יצא לאקרנים במספר בתי קולנוע ובנטפליקס בדצמבר 2024.
בשנת 2024, פתח מוזיאון הנשים של צבא ארצות הברית בבסיס פורט גרג-אדמס (Fort Gregg-Adams) תערוכה חדשה על יחידה 6888, שנקראה "האומץ למסור: נשות הגדוד המרכזי למיון דואר 6888".
גדוד חיל הרגלים ה-100 הוא יחידת חיל הרגלים היחידה במילואים של צבא ארצות הברית.
היחידה זכתה לכינוי לא רשמי "גדוד הלב הסגול", עם המוטו "זכור את פרל הארבור".
מפקדת הגדוד נמצאת בפורט שאטר, הוואי, עם יחידות כפופות הממוקמות בהילו, סאיפאן, גואם, ומדינת וושינגטון.
בבוקר ה-7 בדצמבר 1941 תקפה האימפריה של יפן את פרל הארבור, וסימנה את תחילת מלחמת העולם השנייה עבור ארצות הברית.
לאחר המתקפה, יפנים אמריקאים ואלה ממוצא יפני התמודדו עם דעות קדומות בבית.
כאוס התפתח בשעות שלאחר התקפת פרל הארבור, אך המשמר הלאומי של הוואי ה-298 וה-299 התכונן לפלישה, פינה את ההריסות, תרם את דמם וסייע לפצועים.
אולם שלושה ימים לאחר הפיגוע, רובי היחידה הופשטו מהם בגלל מוצאם האתני של החברים; בסופו של דבר הרובים האלה הוחזרו.
הניסיי שהיו חלק מתוכנית המילואים באוניברסיטת הוואי שוחררו מהמשמר הטריטוריאלי של הוואי שהיווה את כוח הגנת המדינה של הוואי.
אותם חברים לשעבר הקימו בסופו של דבר את מתנדבי הניצחון של ורסיטי .
בשעה 11:30 הוכרז משטר צבאי, והמושל ג'וזף פואינדקסטר אמר לנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט שהפחד הגדול ביותר שלו הוא סבוטז' על ידי המיעוט היפני הגדול בהוואי.
ה-FBI אסף אוהדים יפנים ידועים, כמרים בודהיסטים, מנהלי בתי ספר לשפות ומורים, פעילים חברתיים ואנשי עסקים, דייגים ומדריכים לג'ודו ואמנויות לחימה קשורות.
מחלקת המלחמה הקצתה מחדש חיילים ממוצא יפני ביבשת, ריכזה את כל היפנים האמריקאים בחוף המערבי והוצבו במחנות כליאה ברחבי ארצות הברית, שחררה את אלה ממוצא יפני מהמשמר הטריטוריאלי של הוואי, וסיווג מחדש את כל היפנים האמריקאים כ-4-C: זרים אויבים.
הגנרל דלוס אמונס , שמונה למושל הצבאי ב-17 בדצמבר, תמך בהצבת יפנים אמריקאים במחנות המעצר וסיווגם מחדש זרים-אויבים, אך הוא רצה לתת להם הזדמנות להוכיח את הפטריוטיות שלהם.
לאחר שהגנרל אמונס הסכים לתת למתנדבי הניצחון של ורסיטי להיווצר, נשלח תזכיר סודי למחלקת המלחמה בתחילת אפריל 1942 לפיו 2,000 חיילים יפנים אמריקאים שירתו, ורבים נוספים שביקשו לשרת כדי להפגין את נאמנותם לארצות הברית.
רצונם היה להתארגן לכוח לוחם שיישלח לאירופה או אפריקה כדי להילחם בגרמנים ובאיטלקים, אך הבקשה נדחתה מאוחר יותר על ידי מחלקת המלחמה .
במלחמת העולם השנייה, גלגולו הקודם של הגדוד, גדוד ניסיי שהיה אז בעיקר הורכב בעיקר מחברים לשעבר במשמר הלאומי של הוואי.
בזמן שהקרב על מידוויי יצא לדרך ב-4 ביוני 1942, 1,432 חיילים מהמשמר הלאומי של הוואי עלו על אוניית תובלה של צבא ארצות הברית SS Maui, בחסות הלילה ונשלחו ליבשת מבלי להיפרד ממשפחתם או מאהוביהם.
רגימנט הרגלים ה-442 נסגר בהונולולו ב-1946, אך הופעל מחדש ב-1947 במילואים של צבא ארצות הברית.
הגדוד גויס ב-1968 להשתתף במלחמת וווייטנאם.
באוגוסט 2004 גויס הגדוד לשירות במלחמת עיראק.
הגדוד הוצב ב-Logistic Support Area Anaconda בעיר באלד, שנמצאת כ-50 קילומטרים צפונית-מערבית לבגדד.
סגן קולונל קולבר לואו קיבל את הפיקוד על הגדוד רק שבועות ספורים לאחר הגעת הגדוד לאזור התמיכה הלוגיסטית אנקונדה.
בתחילת 2006, הגדוד שב לארצות הברית.
חייל אחד נהרג בהתקפת מטעני חבלה מאולתר.
ארבעה מחברי הגדוד נהרגו בפעולה וכמה עשרות נפצעו, בטרם חזר הגדוד לארצות הברית.
במהלך הפריסה שנמשכה שנה, גילתה אחת המחלקות הצמודות של חברת צ'רלי למעלה מ-50 מאגרי נשק.
בניגוד לחיילי מלחמת העולם השנייה שהיו בעיקר אמריקאים יפנים, חיילים אלו הגיעו ממיאמי, פלורידה, טנסי, אלסקה וכללו חיילים מהוואי, הפיליפינים, סמואה ופאלאו.
על פעולותיהם בעיראק קיבלה היחידה את ציון לשבח היחידה.
היחידה נפרסה שוב ב-2009. היחידה נקראה לצד חטיבה 3, דיוויזיית חי"ר 25 והוקצתה כמרכיב בצוות הקרב של חטיבת חי"ר 29. היא נפרסה באופן נומינלי לכווית, והיא ביצעה סיורים לתוך עיראק, מה שהוביל לשני הרוגים.
במהלך פריסת היחידה, כמה עשרות מאנשי השירות האמריקני הסמואי של היחידה הפכו לאזרחים אמריקאים מתאזרחים כשהם בכווית.
באוקטובר 2021, מחלקה C עברה רשמית מסמואה האמריקנית לבסיס משותף לואיס-מק'קורד במדינת וושינגטון.
גדוד בלאטה הוא יחידה של ארגון הטרור גדודי חללי אל-אקצא הפועל מבלאטה.
מהווה את אחד מגדודי הטרור בצפון השומרון.
ארגון הטרור מוזכר לראשונה בתקשורת הישראלית בנובמבר 2022. ישראל נלחמת בו מאז 2023, במלחמת חרבות ברזל ולפניה.
ארגון הטרור ארגן וביצע פיגועים נגד ישראלים ומטרות ישראליות.
הוא מקבל מימון והכוונה מגורמים באיראן בשיתוף עם מפקדות טרור מרצועת עזה ומחוץ לארץ.
לארגון היו חמישה מפקדים: מוחמד אבו דראע, מחמוד א-זופי, עבדאללה אבו שלאל, אדם פראג' ועיסאם א-סלאג'.
הראשון נעצר והארבעה האחרים חוסלו על ידי ישראל.
לארגון הטרור יחסית טובים מאוד עם הרשות הפלסטינית.
ארגון הטרור נוסד על ידי מוחמד אבו דראע ותיעוד ראשון שלו בתקשורת הישראלית מופיע בנובמבר 2022. באותה תקופה ארגון הטרור התעסק בעיקר בטרור כלפי הנכנסים לקבר יוסף בשכם.
פרט לפיגועים שמבצע ארגון הטרור נגד אזרחי מדינת ישראל, עיקר פעילותו היא בביצוע ירי, פיגועי תופת ולחימה נגד חיילי צבא הגנה לישראל במחנה בלאטה עצמו, כאשר החיילים נכנסים אליו לפעילות צבאית לביעור טרור.
למרות פעילות צה"ל וחיסוליו הרבים באזור בלאטה ושכם במלחמת חרבות ברזל באמצעות חטמ"ר מנשה, וחטיבות מתגברות, הטרור באזור לא נפסק.
צה"ל לא מצליח לסכל את המחבלים המתארגנים לפיגועים כל העת.
במחנה עדיין יש כמות עצומה של נשקים וחומרי נפץ, ותושבי האזור חוששים שפעילויותיו הבאות של ארגון הטרור יהיו ממוקדות ועוצמתיות יותר.
במהלך חנוכה ה'תשפ"ג (דצמבר 2022) ערך גדוד בלאטה מצעד צבאי במחנה.
בתמונות נראים לפחות עשרות מחבלים של ארגון הטרור.
ב-11 באפריל 2023 שני מחבלים מארגון הטרור פתחו באש על מוצב אלון מורה הסמוך לשכם.
שניהם היו כלואים לפני זה בכלא בישראל.
האחד היה מעורב בחודשים שלפני הפיגוע בירי על כוחות צה"ל, והשני נכלא ל-16 שנים על תכנון פיגועים, אך עסק בזאת גם בחודשים שלפני הפיגוע.
שני המחבלים חוסלו בפיגוע, ובמערכת הביטחון הישראלית אומרים כי בחיסולם נמנע פיגוע גדול.
ב-18 באפריל, בוקר יום הזיכרון לשואה ולגבורה, נפצעו שני יהודים באורח בינוני בפיגוע ירי לעבר רכב סמוך לקבר שמעון הצדיק בירושלים.
המחבל, קטין תושב עסכר, השתייך לגדוד בלאטה.
הוא נמלט ונתפס בשכם בלילה שלאחר הפיגוע.
בתכנון הפיגוע לקח חלק, בין היתר, מחמוד א-זופי, מפקד המחנה.
ב-24 באוקטובר 2023, במהלך פעילות לסיכול טרור בבורקה, הקרובה לשכם, מטען חבלה הושלך לעבר הלוחמים, ופצע את אחד מהם באורח בינוני.
הפיגוע בוצע על ידי גדוד בלאטה.
ב-24 במאי 2024 פורסם סרטון בו נראים עשרות או מאות מחבלים חמושים מארגון הטרור, כשהם צועדים בחופשיות ובנשקים שלופים בבלאטה, במהלך מצעד צבאי נוסף של ארגון הטרור.
בינואר 2025, במהלך מבצע לביעור הטרור במחנה, הניחו מחבלים מטעני חבלה ויידו מטענים, בקבוקי תבערה וזיקוקים לעבר כוחות צה"ל.
כוחות צה"ל השיבו בירי, ומשרד הבריאות הפלסטיני דיווח על הרוג ותשעה פצועים.
דובר צה"ל דיווח כי לכוחות צה"ל לא היו נפגעים.
ארגון הטרור מרבה להילחם נגד צבא הגנה לישראל כשזה נכנס לבלאטה לפעילותיו למיגור הטרור, בין היתר באמצעות תיאום קרבות נגד צה"ל כשהוא מבצע פעילויות סיכול.
בלילה בין ה-21 ל-22 במאי 2023 פשטו כוחות צה"ל על מחנה בלאטה, פוצצו מעבדת נפץ עם מטענים ועשרות קילוגרמים של חומר נפץ, לקחו כלי נשק ועצרו מחבלים.
שלושה מחבלים נהרגו בחילופי אש נגד צה"ל ושלושה נוספים נפצעו אנוש וקשה.
הפעילות ארכה כארבע שעות והשתתפו בה מאות לוחמים מיחידות סיירת גבעתי, מגלן, דובדבן, גדוד 50 של נח"ל ומג"ב.
על פי דיווחים ערביים יותר מ-200 חיילים ו-70 כלי רכב צבאיים נכנסו למחנה וערכו חיפושים בעשרות בתים.
דווח גם כי אחד הבתים שנהרסו היה הבית של עבדאללה אבו שלאל, קצין במודיעין של הרשות המבוקש על ידי ישראל, מראשי גדוד בלאטה, שצה"ל ניסה לעצור כבר ארבע פעמים ללא הצלחה.
בגדודי חללי אל-אקצא במחנה הוציאו הוציאו הודעה ב-6 ביוני, לאחר שנעשה כן בגדוד ג'נין, הקוראת למחבלים לחסוך בתחמושת ולהתכונן לדבר כלשהו שישראל מתכננת.
מבצע בית וגן נפתח כחודש לאחר מכן, אך רק נגד גדוד ג'נין במחנה הפליטים ג'נין.
לפי נתוני אונר"א, שעלולים להיות לא אמינים, בחצי השנה הראשונה של השנה נכנס צה"ל למחנה לפחות 14 פעמים.
חמישה מחבלים מארגון הטרור, המזוהים עם פת"ח, הסגירו עצמם לידי מנגנוני הביטחון של הרשות הפלסטינית ב-21 באוגוסט והתגייסו לשורותיו, לאחר מאמצי שכנוע מצד מפקדים ובכירים במנגנוני הביטחון של הרשות.
החמישה מבוקשים על ידי ישראל, והיו מעורבים בפיגועי ירי.
נוסף עליהם, ישנם נוספים בגדוד בלאטה שהיו מעוניינים להתגייס למנגנוני הביטחון של הרשות.
במקביל, פורסם כי כוחם של התארגנויות הטרור באזור שכם נחלש, לאחר התפרקותו הזמנית של גוב האריות.
בסיכול ממוקד שבוצע על דירת מסתור בשכם ב-18 בנובמבר 2023 חוסלו חמישה מחבלים מארגון הטרור.
אחד המחוסלים הוא מחמוד א-זופי, שנחשב למפקד ארגון הטרור.
הוא היה מעורב בתכנון פעילות צבאית ובפיגועים רבים.
מחוסל נוסף היה המחבל שהיה אחראי על הפיגוע בכביש 557, בו נרצח אלחנן קליין.
מצה"ל ושב"כ נמסר כי החמישה תכננו פיגוע "בטווח המיידי".
הייתה זו ההפצצה הראשונה מהאוויר בשכם מאז מבצע חומת מגן.
על פי דיווחים, המחבלים השתייכו לא רק לגדוד בלאטה אלא גם לפת"ח, השליטה בפועל בשטחי A ו-B.
בהודעת החיסול שהוציא דובר צה"ל הוא נמנע משיוך המחבלים לפת"ח.
בפעילות נוספת של צה"ל ושב"כ ב-17 בינואר 2024 חוסל עבדאללה אבו שלאל, שהיה ראש תשתית הטרור של בלאטה מחיסולו של א-זופי עד חיסולו שלו (פחות מחודשיים סך הכל).
המחבל חוסל יחד עם חוליית המחבלים עליה פיקד, הכוללת ארבעה מחבלים נוספים, שהיו בדרכם לבצע פיגוע.
הוא היה אחראי על מספר פיגועים שבוצעו באותה השנה, ביניהם הפיגוע בשכונת שמעון הצדיק בירושלים באפריל ופיגוע המטען ב-24 באוקטובר.
ביתו כבר הופצץ באוגוסט שלפני במטרה שיסגיר עצמו.
ברכבם של המחבלים נמצאו כלי נשק לאחר החיסול.
פת"ח פרסמה הודעת אבל על מותם, כאשר אחד מהם הוכרז כאיש מנגנוני הביטחון של הרשות הפלסטינית ולווייתו הייתה רשמית, בעוד מחוסל אחר שירת במנגנונים בעברו.
מייסד ומפקד גדוד בלאטה, מוחמד אבו דראע, ובכיר בתשתית הטרור של בלאטה, מחמד טנג'י, נעצרו ב-5 במרץ יחד עם שלושה מחבלים נוספים בעקבות מודיעין שהתקבל משב"כ הקובע כי הם מתכוונים לבצע פיגוע בטווח הזמן המיידי.
אבו דראע היה מבוקש במשך כ-4 שנים על ידי מערכת הביטחון הישראלית.
באותו מבצע צבאי במחנה השמידו לוחמי צה"ל מעבדת נפץ ו-15 מטעני חבלה מוכנים לשימוש.
בפעולה זו מחבלים יידו אבנים ומטענים לעבר כוח צה"ל ואף ירו עליו, שהגיב בירי לעבר המחבלים החמושים.
אחד מחברי החולייה, שחוסל, הוא , קצין במנגנוני הביטחון של הרש"פ, שהשתייך במקביל גם לארגון הטרור.
במבצע צבאי של צבא הגנה לישראל ב-3 ביוני חוסל מפקד ארגון הטרור באותה תקופה, אדם פראג'.
החיסול בוצע על ידי מג"ב איו"ש יחד עם חטיבת שומרון וגדוד נחשון, כאשר המחבל שהה בחתונתה של אחותו בשכם.
כשהבחין המחבל בלוחמים הוא ניסה להימלט מהמקום דרך הגג, אך מסתערבים חיסלו אותו.
בחילופי האש שהתפתחו לאחר מכן זוהו פגיעות במחבלים, והעיתונות הערבית אישרה את דבר חיסולו של מחבל נוסף.
ראש ממשלת הרשות הפלסטינית מוחמד מוסטפא העביר לארגון הטרור הצעה לקליטת המחבלים לעבודה במנגנוני הביטחון של הרשות, בתוספת איום סמוי כי צה"ל מתכונן למבצע צבאי נרחב במחנה בטווח הזמן הקרוב.
אולם, בחודש יולי דווח כי ארגון הטרור דחה את ההצעה.
בהמשך אותו החודש חוסלו שני מחבלים מארגון הטרור.
אלו חוסלו לאחר שאחד מהם ירה בחייל ישראלי במהלך פעילות צה"ל.
שני המחבלים זכו להלוויה רשמית מטעמה של הרשות הפלסטינית, בה נשאו שוטרי הרשות את הגופות, כשהם עטופות בדגל הרשות.
בלוויה הרשמית היו מחבלים חמושים רבים, שצעקו קריאות הסתה נגד ישראל.
באותו יום הוציא משרד החינוך של הרשות מודעת אבל רשמית מטעמה על מות המחבלים.
במהלך מבצע מחנות קיץ בקיץ 2024 פעל צה"ל במחנות הפליטים בעיר שכם.
מחשש שישראל תצא לפעולה צבאית במחנה בלאטה, כ-15 מחבלים מארגון הטרור המשויכים להג'יהאד האסלאמי הפלסטיני הסגירו עצמם למנגנוני הביטחון הפלסטיניים.
ב-1 באוקטובר חוסל מפקד גדוד שכם השכן בבית בבלאטה.
ב-9 באוקטובר 2024 חיסל כוח של ימ"מ ומסתערבים בלב שכם חמישה מחבלים בגדודי חללי אל-אקצא, בהם עיסאם א-סלאג' (בתעתיק מדויק: עצאם אלצלאג') – מפקד ארגון הטרור.
החיסול התבצע מיד לפני מבצע בהובלת שב"כ, מג"ב, גדוד נחשון, דובדבן ויחידה 636, בו נעצרו מחבלים ונתפס אמל"ח.
צה"ל נכנס למחנה למעצר נוסף בדצמבר 2024, באמצעות הסתערבות באמבולנס.
במהלך המבצע התפתחו חילופי אש נגד מחבלים, שירו על הכוחות וזרקו לעבר מטעני חבלה.
הלוחמים פעלו בסיר לחץ כלפי מחבלים שפעלו באחד הבתים במחנה, ללא נפגעים לצה"ל.
מאפיין בולט של גדוד בלאטה שנחשב נדיר יחסית בקרב גדודי הטרור ביהודה ושומרון הוא יחסיו עם הרשות הפלסטינית, אשר נשמרים ברמה טובה.
בעוד הרשות ביצעה פעילויות ומבצעים צבאיים נגד שניים מהגדודים האחרים וחלק מגדוד נוסף, ארגון טרור זה דווקא זוכה לתמיכה רשמית מצד רמאללה, כאשר מחבליו זוכים להלוויות רשמיות מטעם הרשות ולפעמים מתגלים לאחר מותם כקצינים וכחיילים בשורותיה.
מפעם לפעם הרשות ומשרדיה אף מוציאים מודעות אבל מטעמה על מחבלים מארגון הטרור שחוסלו.
בנוסף, הרשות הציעה לארגון הטרור מספר פעמים ובידיעת ישראל להשתלב בשורותיה, ואף בדרגות בכירות.
לפחות אחד ממפקדי ארגון טרור זה היה משויך במקביל גם לפת"ח.
מאפיין ייחודי נוסף של ארגון הטרור הוא השתייכותו המלאה לגדודי חללי אל-אקצא, שהוקם על ידי פת"ח.
זאת בניגוד לשאר הגדודים, אשר מורכבים ממספר פלגי טרור שונים או משתייכים בכללם לג'יהאד האסלאמי ולחמאס, העוינים באופן כללי את הרשות.
יש המצביעים על יחסי ארגון טרור זה עם הרשות כחלק ממגמה כללית במסגרתה ארגון הטרור גדודי חללי אל-אקצא מקבל מקלט מהרשות הפלסטינית מפני פעולות של ישראל.
למעשה, לא מוכר כיום אף מקרה במסגרתו תקפה הרשות הפלסטינית התארגנות טרור של גדודי חללי אל-אקצא.
דובר צה"ל, שנוהג לציין בדרך כלל בהודעות שלו לתקשורת הישראלית את שיוכם הארגוני של המחבלים שצה"ל מחסל, נמנע באופן עקבי משיוך מחבלים מהגדוד לרשות או לפת"ח.
+שםתקופת פיקודפרטיםהסיכולמוחמד אבו דראענובמבר 2022 – ?בן ואח של מחבלים שביצעו פיגועים נגד ישראל וישבו בכלא הישראל, ושוחררו בעסקת שחרור מחבלים.
נחשב בישראל למבוקש במשך 4 שנים.נעצר ב-5 במרץ 2024 יחד עם בכיר נוסף בגדוד ושלושה נוספים, בעקבות מידע מודיעיני שהצביע על כוונתם לבצע פיגוע בטווח הזמן המיידי.מחמוד א-זופי?
– 18 בנובמבר 2023תושב בלאטה, היה מעורב בתכנון פעילויות צבאיות ובפיגועי ירי.
בנוסף להיותו מפקד ארגון הטרור, היה משויך גם לפת"ח.המחבל חוסל בסיכול ממוקד שהתבצע על דירת המסתור שלו בשכם, יחד עם ארבעה מחבלים אחרים, כולם היו משויכים גם לפת"ח.
בהודעת חיסולו שפורסמה על ידי צה"ל ושב"כ נכתב כי חמשת המחוסלים תכננו פיגוע בטווח הזמן המיידי.עבדאללה אבו שלאל18 בנובמבר 2023 – 17 בינואר 2024 (חודשיים)קיבל מימון והכוונה מאיראן, והיה אחראי לפיגועים בשנה שלפני חיסולו.
באוגוסט שלפני חיסולו ביתו הופצץ על מנת לגרום לו להסגיר את עצמו.חוסל יחד עם ארבעה מחבלים נוספים בבלאטה כשהיו בדרכם לבצע פיגוע נגד ישראלים.
ברכב בו נסעו המחוסלים נמצאו כלי נשק.אדם פראג'17 בינואר – 3 ביוני 2024 (5 חודשים)קיבל את הנהגת ארגון הטרור עד לחיסולו, בגיל 25.
היה מעורב בפיגועים רבים.החיסול התבצע במהלך החתונה של אחותו, באולם אירועים בשכם.
לוחמי מג"ב איו"ש פרצו לחתונה בשלב הבופה, אך המחבל סירב להיכנע, ועלה לגג המבנה בניסיון להימלט.
בגג ארב לו כוח של מסתערבים במרחק של 20 מטרים, שהרג אותו.עיסאם א-סלאג'3 ביוני 2024 – 9 באוקטובר (3 חודשים)קיבל את הנהגת ארגון הטרור עד לחיסולו.
שרד שלושה ניסיונות חיסול.חוסל על ידי כוח של ימ"מ ומסתערבים בלב שכם, יחד עם עוד ארבעה מחבלים בגדודי חללי אל-אקצא.
גְּדוּד נֶהָגֵי הַפְּרָדוֹת, Zion Mule Corps (זמ"ק, ZMC), הוא הראשון מבין הגדודים העבריים שהוקמו על ידי הבריטים בתקופת מלחמת העולם הראשונה.
סמל הגדוד היה מגן דוד ובמרכזו גור אריה.
נהגו לומר: "גור לארי הבריטי המלכותי".
רעיון הקמת הגדודים הועלה במצרים על ידי זאב ז'בוטינסקי בדצמבר 1914 ונתמך בידי יוסף טרומפלדור.
במחנות גאבארי ומפרוזה הסמוכים לאלכסנדריה שבמצרים התרכזו בתקופה ההיא יותר מאלף מיהודי היישוב שגורשו מארץ ישראל על ידי העות'מאנים או עזבוה מרצונם בשל המצב הכלכלי הקשה בארץ בתקופת המלחמה.
ביניהם היה טרומפלדור, ואליו חבר ז'בוטינסקי שהגיע מאיטליה.
משאת נפשם של השניים הייתה להקים גדוד לוחם שיסייע לבריטים בכיבוש ארץ ישראל.
לאחר מגעים רבים עם גורמים בצבאה ובממשלתה של בריטניה נענתה היוזמה בצורה חלקית.
כיבוש ארץ ישראל לא היה חלק מתוכנית המלחמה של בריטניה באותה עת, אולם הוצע שגדוד המתנדבים היהודים יוכל לשמש בגזרת הדרדנלים ולא ככוח לוחם אלא ככוח עזר באספקה.
הרעיון לא התקבל בהתלהבות, אולם טרומפלדור הוביל את הדעה כי עצם הקמת כוח צבאי יהודי, שיסייע במלחמה כנגד העות'מאנים ללא קשר לגזרת המלחמה ולאופי הכוח, חשוב דיו במאבק להכרה בריטית עתידית בזכותם של היהודים לבית לאומי בארץ ישראל.
גורמים רבים בהנהגה הציונית הביעו התנגדות נחרצת להקמת הגדוד מחשש שבכך יעמדו בסכנה חייהם של יהודי ארץ ישראל, החשופים להתנכלויות הטורקים.
ב-1 באפריל 1915 נשבעו החיילים המתנדבים אמונים לגדוד שקיבל את השם "Zion Mule Corps" (גדוד הפרדות של ציון).
מאחר שלא נמצא לו בתחילה שם עברי כונה הגדוד בקיצור זמ"ק, ולאחר מכן נודע כגדוד נהגי הפרדות.
הגדוד היה למעשה יחידת תובלה שמנתה 650 לוחמים יהודים.
מפקדו של הגדוד היה קצין בריטי, לויטננט קולונל ג'ון פטרסון, שקשר את גורלו בגורל הגדודים היהודיים וסגנו היה טרומפלדור.
לאחר תום הלחימה עזב פטרסון את התפקיד בשל מחלה וטרומפלדור פיקד על הגדוד בחודשים האחרונים לקיומו.
לרופא הגדודי מונה הד"ר משולם ליבונטין.
ב-27 באפריל, אחרי שבועיים של אימונים, הצטרף הגדוד למערכת גליפולי והונחת בחוף גליפולי שבטורקיה (חצי אי קטן בגדה המערבית של מצרי דרדנלים), כאשר כבר בהחפה נחצה הגדוד לשניים.
טרומפלדור עם הרוטות הראשונה והשנייה נעו אל פנים חצי האי, בעוד הרוטות השלישית והרביעית נותרו בחוף וכעבור מספר ימים הוחזרו לאלכסנדריה.
שתי הרוטות שנותרו הובילו אספקה לקווים הקדמיים, היכן שהבריטים ניסו לפרוץ את הקווים העות'מאנים, וזכה על כך להערכת הפיקוד הבריטי.
שנים עשר מחיילי הגדוד נפלו וחמישה נפצעו במערכה שהסתיימה בכישלון - נסיגת כוחות מדינות ההסכמה מחצי האי גליפולי.
למרות אופיו האידיאליסטי לכאורה של הגדוד עולה ממכתבים של טרומפלדור כי היו בו גם בעיות משמעת, ולעיתים נדרש בו אפילו עונש מלקות.
היה חיכוך בין אלו שמניעי הצטרפותם היו אידאולוגיים פחות לבין האחרים.
ייחודו של גדוד נהגי הפרדות היה בהיותו היחידה הצבאית הסדירה הראשונה לאחר כ-1,800 שנה שהורכבה כולה מיהודים ושפתה עברית.
ז'בוטינסקי ששאף ופעל להקמת גוף צבאי יהודי אשר יהיה גורם משפיע במלחמה העולמית לא ראה בגדוד נהגי הפרדות הגשמת חזונו מאחר שהגדוד לא היה יחידה לוחמת אלא תומכת לחימה ולא הוצב בחזית ארץ ישראל.
הוא עזב לאיטליה והמשיך מאירופה לשכנע את הגורמים המדיניים השונים להקים יחידה יהודית קרבית.
טרומפלדור לעומתו ניסה לנחמו באמרו: "כולם חיילים, בלי חיילי ההובלה אי אפשר, ובסכנה ישתתפו עם הלוחמים".
בדיעבד הצדיק ז'בוטינסקי את בחירתו של טרומפלדור שכן השם שקנה לעצמו גדוד נהגי הפרדות היה גורם חשוב שסייע להקמת הגדודים העבריים הלוחמים בהמשך.
לאחר הנסיגה מגליפולי ולאחר שהבריטים סירבו להעבירו אל חזית אחרת פורק הגדוד ב-26 במאי 1916. 120 מחייליו התגייסו שוב והגיעו ללונדון והיוו בסיס לגדוד ה-38 של קלעי המלך שהוקם ב-1917 והשתתף בכיבוש ארץ ישראל מידי טורקים וגם בראשו עמד ג'ון פטרסון.
עוד שני גדודים הוקמו בצבא בריטניה בארץ ישראל: הגדוד ה-39 של קלעי המלך והגדוד ה-40 של קלעי המלך.
בעקבות זאת, שנה לאחר פירוק גדוד אחד של נהגי הפרדות, היו שלושה גדודים עבריים של קלעי המלך בארץ ישראל.
תעודות של מתנדבי גדוד נהגי הפרדות
סיירת חטיבתית (בעבר: גדוד סיור) היא יחידה מובחרת בצה"ל המאגדת את הפלוגות החטיבתיות של חטיבות חיל רגלים.
הסיירות החטיבתיות מורכבות מפלוגת סיור ("פלס"ר"), פלוגה שייעודה לוחמה נגד טנקים ("פלנ"ט"), פלוגת הנדסה ("פלחה"ן") וגורמים נוספים.
פלוגת הקשר של הגדוד, הפלחי"ק, בדרך כלל אינה חלק מהסיירת אלא חלק ממפקדת החטיבה, אך צוותי הלוחמים של חפ"ק המח"ט שהשתייכו אליה בעבר כיום משתייכים לסיירת (פרט לחטיבת "כפיר") כצוותים לוחמים הנמנים בתוך פלוגת הפלחה"ן (צנחנים, גולני, גבעתי ונחל).
רוב פעילותם של הסיירות החטיבתיות בעת שיגרה מאופיינת בפעילות ביטחון שוטף (בט"ש).
בזמן מלחמה ייעוד הסיירת הוא:
סיור קרבי והשגת מודיעין טקטי.
הפעלת צלפים במסגרת הסיור והסיוע הקרבי.
הפעלת אמצעים ייעודיים כגון נ"ט, חבלה, סיור ותצפית.
לחימה בעומק ובמתארים מורכבים הדורשים רמת לחימה גבוהה.
אורכו של מסלול ההכשרה 14–16 חודשים והוא כולל: טירונות ואימון מתקדם, טירונות יחידה, ניווטים, לוחמה זעירה, לוחמת שטח בנוי מתקדמת, לוחמת תת-קרקע, לוחמה בטרור וקורסים ייעודיים לכל פלגה.
+סמלשם היחידהשיוך חטיבתיסיירת גבעתיחטיבת גבעתיסיירת חרובחטיבת כפירסיירת גולניחטיבת גולניסיירת הנח"לחטיבת נח"לסיירת הצנחניםחטיבת הצנחנים
בעבר היו בכל חטיבה יחידות שהיו כפופות ישירות למפקדת החטיבה ולא לאחד מן הגדודים.
יחידות אלו נקראו "יח"טיות" (יחידות חטיבתיות).
יחידות אלו היו ארבע היחידות המובחרות, או הייעודיות, שהשתייכו לכל חטיבת חי"ר בצה"ל, בסדיר או במילואים: פלוגות הסיור, הנ"ט, ההנדסה והקשר.
פלוגת הסיור של חטיבת גולני הוקמה עוד במלחמת העצמאות והיא, נוסף על פלוגת הסיור של חטיבה 7 הן היחידות הוותיקות ביותר בצה"ל בתחום הסיור.
במהלך מלחמת העצמאות הקים רפי קוצר, מפקד מחלקה בגדוד 12 (ברק) את "מחלקת הקומנדו", שהייתה גלגולה הראשון של הסיירת, ופיקד עליה במהלך קרבות סג'רה, הקרב על קיבוץ גשר ומבצע חירם.
לקראת תום מלחמת העצמאות נפצע קוצר קשה ברגליו בקרבות באזור פתחת רפיח והמחלקה הורחבה לכדי "פלוגת הג'יפים החטיבתית", תחת פיקודו של מוסה פלד, אשר בדצמבר 1948 הוקמה כחלק מגדוד 19, גדוד הפשיטה של החטיבה, שעליו פיקד מאיר עמית.
הפלוגה שימשה כיחידת הסיור של החטיבה ופעלה במסגרת זו במבצע חורב ובמבצע עובדה.
בשנת 1953 הקים אריאל שרון את יחידה 101, שמאוחר יותר אוחדה עם גדוד הצנחנים 890. היחידה ביצעה פעולות ופשיטות רבות ומיסדה למעשה את תחומי הפשיטה הסיור והקומנדו בצה"ל.
בדצמבר 1953 עברו אנשי היחידה קורס צניחה, ובחודש ינואר 1954, חמישה חודשים לאחר הקמתה, מוזגה יחידה 101 לגדוד 890 של חטיבת הצנחנים.
שרון מונה למפקד הגדוד ומאיר הר-ציון הקים את מחלקת הסיור של הגדוד (לימים סיירת צנחנים).
הדבר אפשר להנחיל את הערכים והסטנדרטים שפותחו ביחידה הקטנה ליחידה גדולה יותר ומשם לשאר הצבא.
לדברי ההיסטוריון הצבאי אורי מילשטיין, הקמת יחידה 101 הייתה .
סיירת גולני וסיירת צנחנים, הן מן היחידות המובחרות הוותיקות ביותר בצה"ל, ונחשבו באופן מסורתי כיחידות מוערכות ביותר.
עד לאחר מלחמת לבנון הראשונה היו למעשה שתי פלוגות הסיור הסדירות היחידות בצה"ל ופעלו במבצעים ופשיטות מורכבות מאוד ובהן מבצע הלם, הקרב על הבופור ומבצע אנטבה.
לאחר המלחמה, עם הקמת חטיבות הנח"ל וגבעתי נוספו עליהן סיירות חטיבות אלו.
פלוגות ההנדסה בחטיבות החי"ר, הוקמו באמצע שנות השישים כפלוגות מילואים המשתייכות לכל חטיבה.
בשנת 1963 הוקמה פלוגת ההנדסה של חטיבת הצנחנים, המכונה "חבלה מוצנחת".
בקיץ של שנת 1977 הוחלט על הקמת פלוגת חה"ן סדירה בחטיבת גולני.
ניסיון להסב קציני וחיילי חי"ר לא צלח בשל התנגדותם, לכן החליטו מפקד חטיבת גולני אמיר ראובני ומפקד האוגדה יאנוש בן-גל להטיל את הקמת הפלוגה על קצין ההנדסה פיני דגן שהקים את הפלוגה והיה למפקדה הראשון.
הפלנ"ט הוקמה כחלק מלקחי מלחמת יום הכיפורים.
במהלך המלחמה התברר כי יש צורך בטילי נ"ט יעילים.
יחידות נ"ט היו קיימות בצה"ל עוד קודם, אך הן היו מצוידות בטילים ותותחים מיושנים.
לאחר המלחמה הוקמה הפלוגה הראשונה בחטיבת הצנחנים ולוחמיה, אשר נבחרו מבין גדודי החטיבה, צוידו בטילי עורב ומכאן הכינוי לו זכו פלוגות הנ"ט – "עורב".
במחזור אוגוסט 1974 התגייס צוות סדיר ראשון לפלוגת העורב הראשונה, של הצנחנים.
שלוש הפלוגות החטיבתיות זכו למעמד מוערך עם השנים.
מאוחר יותר, בשנות השמונים והתשעים, הוקמו פלוגות סיור, נ"ט וחה"ן גם בחטיבות החדשות – חטיבת גבעתי וחטיבת הנח"ל.
יחידות אלו היו כפופות ישירות למפקד החטיבה, וגודלן היה כפלוגת חי"ר מוגברת.
לכל יחידה כזו היו גורמי מפקדה ומנהלה משלה.
בשנת 2001 הוחלט על ארגון מחדש של כל חטיבות החי"ר.
כחלק מההתייעלות הוחלט לאחד את שלוש היחידות לגדוד סיור, שייתן מענה טוב וגמיש יותר ללחימה בעצימות הנמוכה, צורך שהלך וגבר עם הלחימה מול חזבאללה בסוף שנות ה-90 של המאה ה-20 והאינתיפאדה השנייה.
במקביל, נועד גדוד הסיור גם להמשיך ולשמור על יכולותיו הייעודיות – סיור, חבלה ולוחמה נגד טנקים.
המהלך נועד לחסוך בתקציב על ידי איחוד מפקדות וגופי המנהלה.
בשנת 2018 גדוד הסיור של חטיבת גולני עבר שינוי במבנה שלו והגדרתו שונתה מגדוד סיור ל"סיירת" בשם סיירת גולני (סיירת זו כוללת את פלס"ר גולני הוותיקה).
בשנת 2017 הוקמה בחטיבת כפיר יחידה מובחרת בשם סיירת חרוב, וזאת במקום גדוד סיור חטיבתי.
בשנת 2021 אחרי שנים ארוכות הגיעה לסיכום עמ"ט הגדס"ר ששינה את פני היחידות ושידרג את יכולותיהם של הגדס"רים באמצעים חדשים, תקצוב ואף שינוי השם לסיירת שמאגדת בתוכה פלגות א (פלס"ר), ב' (פלחה"ן) ו-ג' (העורב).
אחד השינויים הדומיננטיים בתהליך השינוי הייעודי בהפיכת הגדס"רים לסיירות בא לידי ביטוי בקורס מ"כים.
בעבר, יצאו כלל הלוחמים בגדס"ר לקורס מ"כים בביסל"ח.
מעתה, בסיירות החטיבתיות יישלחו לקורס רק חלק מהלוחמים – שייבחרו מראש כדי לפקד על הצוותים כשיחזרו.
לאחר קורס המ"כים יחזרו המפקדים החדשים ויעברו הכשרה ייעודית נוספת בתוך הסיירות עצמן.
ייעוד הסיירות הוא לשפר את יכולות הלוחמה החטיבתיות על ידי שימוש באמצעים ייעודיים בנוסף לייעודו כסיירת מובחרת חטיבתית.
מפקד פלגה בסיירת הוא, בדרך כלל, מפקד פלוגה ותיק לרוב בתפקיד שלישי ובדרגת רב-סרן.
מפקד הסיירת הוא קצין בדרגת סגן-אלוף, וסגנו, קצין בדרגת רב-סרן.
הסיירות פועל באמצעות שלוש זרועות:
זוהי פלוגת המפקדה של הגדוד.
הפלוגה מורכבת ממחלקות שונות, ובהן מחלקות רכב, חימוש, שלישות, לוגיסטיקה, מודיעין, אמצעי לחימה, ועוד.
הפלוגה דומה באופייה לכל פלוגת מפקדה של כל גדוד חי"ר אחר בצה"ל, אך בשל ייעוד גדוד הסיור היא גדולה מעט יותר, ובה בעלי תפקידים נוספים ורבים יותר.
בית הספר הוא הגוף האחראי על אימון הלוחמים בפלגות הלוחמות, אך בעיקר הכשרת וליווי לוחמי המסלול מרגע עלייתם ליחידה.
בראשו עומד רב-סרן, והוא מורכב ממספר מדורים אשר אחראים על סוגים שונים של הכשרות, הסמכות ולוחמות כלליות/ייעודיות שמועברים ללוחמי המסלול.
בגדוד הסיור ישנן בדרך כלל שלוש פלוגות לוחמות, לרוב בפיקוד קצין בדרגת סרן או רב-סרן.
פלגות אלו מהוות את הגוף הלוחם העיקרי של היחידה.
הפלוגות מורכבות מצוותים, יחידות משנה המקבילות למחלקות בגדודי חי"ר רגילים.
מפקד הצוות הוא קצין בדרגת סגן.
הצוותים כוללים לוחמים שלהם ייעודים ותפקידים שונים.
פלוגת הסיור (פלס"ר) – זוהי יחידת הסיור של החטיבה, שנועדה להוביל את החטיבה כולה.
לפלוגות הסיור התמחויות ייעודיות נוספות, כמו לחימה בטרור, ביצוע מארבים חודרים בשטח אויב, לחימה במתארים מיוחדים, ועוד.
פלוגת החבלה (פלחה"ן) – פלוגה זו מתמחה בכל נושאי ההנדסה הקרבית: פינוי והטמנת מוקשים ומטעני חבלה, מעבר מכשולים, פריצה חמה וקרה, חבלה ועוד.
זאת, בנוסף לרמת לוחמת חי"ר גבוהה.
בדומה לאופי והייעוד של גדודי חה"ן כפלוגת הנדסה.
פלוגה נגד טנקים (פלנ"ט) – פלוגה זו מתחמה בהפעלת אמצעי נ"ט ורתק מתקדמים אשר בעזרתם מכניסה הפלוגה את היחידה והחטיבה ככלל ללחימה.
בנוסף, לעורב אמצעי תצפית וסיור מתקדמים מאוד, אשר משמשים להשיג באמצעותם מודיעין קרבי על גודלם, עוצמתם ומיקומם של כוחות האויב (ייעוד זה היה שייך בעבר לפלס"ר).
לאחר שנת 2021 אחרי שינוי עמ"ט הגדס"ר חל שינוי בייעודי הפלגות הלוחמות המאגדות חמישה ייעודים רתק, חבלה, חוד, לת"ק וגיל.
פלגות פשיטה – א, ב (בעבר פלחה"ן ופלס"ר) הן הפלגות המתמחות ב: רתק, חבלה, חוד ולת"ק (לכל צוות ייעוד שונה).
כל צוות עובר קורס לוחמה בטרור המסמיך אותו כצוות התערבות ובנוסף כל צוות עובר הקמה (קורס פנים-יחידתי) חוץ מלת"ק (הקורס נלמד במתקן אדם) וחבלה הנלמד בבהלצ.
פלגת רא"ם – (רשת, אש, מודיעין) בעבר העורב כמו בעבר הפלגת מכניסה את החטיבה ללחימה על ידי אמצעים מתקדמים המאפשרים בנוסף לאסוף מודיעין קרבי, להכווין אש (תותחנים, מרגמות, מסק"ר, רומח, זיק ועוד), לפלגה בנוסף יש יכולת מנויידת על גבי האמרים שנהגי הפלגה עוברים הכשרה פנים-יחידתית ובבלנמ האורכת במצטבר כחודשיים.
צוותי הפלגה יכולים לחבור אל הפלגות ביחידה או הפלוגות בגדודים בנוסף לפעול כשני צוותים במשימות עומק.
לפלגה אמצעי הסוואה מתקדמים, טילי נ"ט ונ"א, אמצעים תרמיים ועוד.
בניגוד למשתמע משמו, גדוד הסיור המדברי אינו גדוד סיור במשמעות שתוארה כאן.
אמצעי חי"ר – את סוגי אמצעי הלחימה שניתן למצוא בגדוד הסיור ניתן לראות בכל יחידת חי"ר אחרת, אך כמו כל יחידה מובחרת אחרת, ליחידה אמצעים נוספים.
אמצעים ייעודיים – האמצעים הייעודים הם אמצעים שנועדו לשימוש בתחום ה"ייעודי" – נ"ט, סיור וחבלה.
אמצעים נגד טנקים – טילים נגד טנקים מסוג טאו, "עורב", מתוצרת ארצות הברית ו"גיל", מתוצרת ישראל.
טילים אלו נישאים רגלית או רכובים על נגמ"ש M-113 או רכב האמר.
אמצעי סיור ותצפית שונים – משקפות לטווחים רחוקים, אמצעי ראיית לילה, מכשירי ניווט, ועוד.
אמצעי חבלה – מוקשים מסוגים שונים, אמצעים לגילוי מוקשים, אמצעים לפריצת מכשולים בשדה הקרב, בהם גם אמצעים לפריצה למבנים, פיצוץ מבנים, והנחת זירות מטענים ועוד.
רכבים – רכבי האמר, "דוד", "זאב", נגמ"ש M-113, נגמ"שים כבדים מדגם "נמ"ר" (בשימוש חטיבת גולני וגבעתי).
גדוד נהגי הפרדות בצה"ל הייתה יחידה שהוקמה בינואר 1948 והפעילה בהמות משא להובלה.
היחידה נקראת על שם "גדוד נהגי הפרדות" שנטל חלק במלחמת העולם הראשונה.
הגדוד הוקם כשירות הובלה של אגף האפסנאות (אג"א) לאזורים הרריים, והפעיל פרדות וסוסים, גמלים וחמורים.
מפקדו הראשון היה הווטרינר חיים אפלבוים ומפקדו השני במשך ארבע שנים היה פיליפ הרשברג, עד לפירוקו.
במהלך מלחמת העצמאות השתתף במבצעים רבים בכל החזיתות, לרבות קרבות עשרת הימים ושיירות דרך בורמה לירושלים.
במהלך המלחמה הורחב לגדוד הובלה, ובאוקטובר 1948 סופחו אליו שירות הכלבים והשירות הווטרינרי.
בשיאו מנה כ-300 חיילים וכ-200 פרדות.
הגדוד פורק בשנת 1949, והפרדות הופעלו כפלוגת תובלה רכובה של חיל ההספקה.
הפלוגה הופעלה עד מבצע קדש (1956), ופורקה זמן קצר אחריו.
גדוד בני הישיבות שנודע בכינוי גדוד טוביה (על שם מפקדו), היה גדוד שפעל בירושלים עם קום מדינת ישראל, בחודשים מאי-נובמבר 1948. הגדוד היה פרי הסכמה של המרכז למפקד העם מצד אחד וועד הישיבות מצד שני בשיתוף עם הרבנים הראשיים לישראל וגאב"ד העדה החרדית.
מטרת הגדוד הייתה שילובם של בני הישיבות שהתגוררו בירושלים במערך ההגנה על העיר.
אנשי הישיבות הביעו חשש כי בני הישיבות בעיר ייהרגו בקרבות ההגנה עליה ובכך ייגדע נתח משמעותי מעולם התורה ששרד את השואה.
מצד שני, בירושלים הנצורה היה מחסור בצעירים שיכלו להגן עליה.
הסיכום שאליו הגיעו הצדדים היה כי עקב מצב החירום רוב בני הישיבות הכשירים יגויסו באופן חלקי ויעברו אימונים.
לצורך כך הוקם הגדוד שבהמשך עבר לפעול בעיקר בביצורים.
הבחורים בגדוד עד לגיל 23 עסקו בכך פעמיים בשבוע, שמונה שעות בכל פעם.
המבוגרים יותר תרמו לביצורים משמרת אחת של שמונה שעות מדי שבוע.
למעשה חיילי הגדוד לא עברו אימונים בנשק, בשל התנגדות ראשי הישיבות ובשל חשש מפקדי הצבא מהקמת מחתרת חרדית.
כמפקד הגדוד מונה טוביה ביר (אז בן 23; 1925–1988), שבהיותו חבר "ההגנה" קנה לו ידע צבאי ובהיותו דתי ובוגר בית הספר חורב וישיבת קול תורה היה בעל הרקע המתאים לעמוד אל מול בני הישיבות.
שמו של הגדוד ניתן לו על-שם מפקדו.
בגדוד שירתו בני כל הישיבות בירושלים, ומכל קצות הקשת הישיבתית - ליטאים לצד חסידים ובני ישיבה מישיבת מרכז הרב.
כך שירתו בגדוד אנשי נטורי קרתא, בני אדמו"רים, בני ראשי ישיבות ועוד.
בני הישיבות ששירתו בגדוד קיבלו "כרטיס כחול" שהעיד על שירותם בגדוד, ופטר אותם משירות חובה.
בחודש נובמבר 1948, משהתבסס צה"ל, ניתנה ההוראה לפרק את הגדוד.
במבט היסטורי, גדוד טוביה היה למעשה ראשיתו של הסדר תורתו אומנותו, המשחרר חלק מבני הישיבות משירות החובה בצה"ל.
"גדוד מגיני השפה" (בזמנו אוית השם בכתיב חסר: גדוד מגני השפה) היה ארגון שפעל בקרב היישוב היהודי בארץ ישראל המנדטורית בין השנים 1923–1936 למען טהרנות לשונית ביישוב, כלומר, למען השלטת השפה העברית.
עד לשנת 1908 הייתה העברית שפת ההוראה ברוב מוסדות החינוך היהודים החילוניים בארץ ישראל.
בשנת 1913 נפוצו ביישוב שמועות שהנהלת הטכניון, שאמור היה להיפתח בחיפה, החליטה להנהיג בו את הגרמנית כשפת הוראה ראשית.
כתגובה, החליטו בוגרי המחזור הראשון של גימנסיה הרצליה לשלוח תזכיר בשם כל תלמידי בתי הספר התיכוניים בארץ, שבו מחו נגד קיפוח השפה העברית ונגד הנהגת הגרמנית כשפת הוראה בבית הספר הגבוה הראשון בארץ.
כאשר הוחלט, למרות המחאה, שגרמנית תהיה שפת ההוראה בטכניון, שכנעו בוגרי המחזור הראשון של "הרצליה" את תלמידי סמינר המורים של "חברת עזרה" (ששלטה גם בהנהלת הטכניון), לפתוח בשביתה בגלל קיפוח העברית בסמינר.
אין פלא אם כך, שגם מייסדי "גדוד מגיני השפה בארץ ישראל" באו מקרב תלמידי הגימנסיה העברית "הרצליה".
בשנת 1922, בכנס של חובבי השפה העברית, הלל הרשושנים הקים בבוקובינה, שברומניה, את "גדוד מגיני השפה", שנאבק בקנאות למען השפה העברית והפצתה בקרב היהודים.
"גדוד מגיני השפה בארץ ישראל" נוסד בשבוע שבין ד' לי"א באייר תרפ"ג 27 באפריל 1923, בשלהי תקופת העלייה השלישית.
נוכח המאבק על שפת ההוראה, ורצונם של מספר פלגים ביישוב לחזור לשפת היידיש, הייתה הרגשה כי מעמדה של העברית כשפת דיבור יום-יומית נפגע.
עובדה זו הובילה קבוצה מתלמידי הגימנסיה "הרצליה", בסיוע מוריהם, לנסות ולהשליט את הלשון העברית בכול תחומי החיים.
תלמידי הגימנסיה המתייצבים בראש המאבק הקימו את "גדוד מגיני השפה", ודרכו ניהלו את המאבק באמצעים תקיפים ובמטרה לשכנע את הציבור לדבר בעברית.
המבנה של "גדוד מגיני השפה" היה מחולק לפלוגות בדומה ליחידה צבאית: פלוגת תעמולה, פלוגת הפצה, פלוגת הגנה ועוד.
מאחורי היוזמה להקמת "גדוד מגיני השפה" והאחראי על ארגון תלמידי הגימנסיה לפעולות עמד בוגר הגימנסיה הרצל בן-ארי (בנו של המחנך העברי הרפורמטור והעסקן הציוני יהודה ליב ברגר), שריכז את תלמידי הגימנסיה, ואליהם צירף גם מספר תלמידות מהסמינר ע"ש לוינסקי, תלמידים מבית הספר למסחר וקבוצת פועלים ופקידים.
בי"ח בסיון קרא בן ארי לאספה באחד מאולמי בית הספר לבנות שבה נכחו 15 ל-20 מתלמידי הגימנסיה, ובה העלה את שאלת מצב השפה.
באותו מעמד הציע הרצל בן ארי לייסד גוף שילחם בזלזול בשפה העברית.
תוכניתו של בן ארי התקבלה במלואה, ובאסיפה נבחרה הנהלה מצומצמת לגוף החדש, שטרם נקרא בשם, שכללה מלבדו את החברים צבי נשרי, ליפא לויתן, עזרא דנין, אהרן חטר-ישי.
הקמתו של הגדוד התקבלה בהתלהבות על ידי טובי הסופרים בתל אביב וגם על ידי מורי הגימנסיה, ועד מהרה הצטרפו אליו עשרות צעירים וצעירות מהעיר.
תוכנית הפעולה של "גדוד מגיני השפה"
תוכנית העבודה של "גדוד מגיני השפה בארץ ישראל" שנתקבלה באספה הכללית המייסדת נחלקת לשלושה סעיפים ראשיים: הפצת השפה, תעמולה בעד השימוש בשפה ועמידה על המשמר בפני הזלזול בשפה.
בשביל להוציא את התוכנית לפועל הגדוד פעל באמצעים הבאים:
הפצת השפה – לשם כך הוקמה על ידי חברי הגדוד מחלקת מורים, שעמדה לשירות קבוצות קטנות של 6–12 איש אשר פנו לגדוד בבקשה ללמדם עברית.
שירות זה ניתן חינם, ובמשך הזמן למדו במערכת זו כמאה איש את השפה.
כמו כן, מחלקה של ספרנים עזרה בכל יום באופן קבוע בספריות של הסתדרות העובדים העבריים, בספריית ברזילי ובאוהל הקריאה שעל שפת הים.
בנוסף ארגן הגדוד נשפים עממיים-ספרותיים-נגינתיים במחירים זולים על מנת לאפשר לקהל הרחב להיחשף לשפה.
התקיימו שלושה נשפים מסוג זה, אשר משכו אליהם קהל רב.
תעמולה בעד השפה – כרוזים אשר נשאו את הסיסמאות "יהודי דבר עברית!", "פרוד לשונות – פרוד לבבות", "שפה אחת – נפש אחת" ו-"עברי דבר עברית!" חולקו בהתמדה בקרב קהל דובר לועזית ברחובות והודבקו בכל המקומות הנראים לעין.
מודעות ניאון וחשמל הופיעו בלילות ברחוב הרצל, כולן נושאות כרזות תעמולה בעד השפה.
בנוסף, ארגן הגדוד שתי הרצאות פומביות אשר הבהירו את ערך השימוש בשפה העברית, שתי ההרצאות משכו אליהן קהל רב.
הנהלת מחלקת התעמולה בגדוד אף פנתה אל סופרים בישראל ומחוצה לה, בבקשה לפרסם בעיתונות היומית והשבועית מאמרי תעמולה בעד השימוש בשפה.
כמו כן, הוצא עיתון של הגדוד שבו הודגש ערך השימוש בשפה, יחד עם מדור שיועד לספרות ולתנועות הנוער.
עמידה על המשמר בפני הזלזול בשפה – חברי הגדוד שהיו נוכחים באסיפות השונות לא הרשו לדבר בשפה זרה מעל הבמה.
כמו כן, מחלקה מיוחדת בתוך חברי הגדוד עברה ברחובות תל אביב, תיקנה את כל השלטים שנכתבו בשגיאות כתיב והדביקה שלטים עבריים במקום שלטים שנכתבו ביידיש וברוסית.
פעולתו הראשונה של הגדוד הייתה בליל שישי י"א באייר, אז עבר הגדוד בפעם הראשונה בחוצות תל אביב כשחבריו שרים שירים עבריים ובהם השיר "יהודי דבר עברית!".
כל זאת בתור מחאה ל"בבל-הלשונות" ולשירה הלועזית הבולעים את צליל העברית בחוצות העיר העברית הראשונה.
השירה ברחובות מידי ליל שישי וחלוקת כרזות ופתקאות תעמולה היוו פעולות הכנה לחברים להמשך פעילות רחבה של הגדוד על פי התוכניות שנקבעו באספה הכללית.
אנשי הגדוד גם פעלו נגד תושבים ונהגים שזילזלו בשפה בדיבורים לא נאותים, כדוגמת כרוז שהופץ בתל אביב נגד נהגים אלה: גם מהנהלת העיר תל אביב לא חסך "הגדוד" את ביקורתו.
באחד המכתבים של הגדוד לעירייה נאמר:
עיריית תל אביב-יפו קיבלה את דרישת גדוד מגיני השפה לצנזר קטעים ביידיש מסרט קולנוע שהוצג בקולנוע מוגרבי.
עימות אחר של גדוד מגיני השפה התרחש כאשר המשורר חיים נחמן ביאליק נתבע לדין על ידי חבר הגדוד.
ביאליק אמר לצעיר (שהעיר לו על כך שהוא מדבר יידיש בתל אביב) שילך לעזאזל, וזוכה במשפט.
חברי הגדוד לא בחלו גם בפעולות אלימות לקידום מטרותיהם, ולקחו חלק פעיל במלחמת השפות.
בשנת 1914 הטילו גדוד מגיני השפה העברית פצצות סירחון לאולם בירושלים בו הוצגה האופרטה "שולמית" של אברהם גולדפדן, ולעיתים קרובות ביצעו פעולות מחאה אלימות, כולל יידוי אבנים, באולמות תיאטרון יידיש בישראל.
הם פיזרו בכוח ערב התכנסות של כתב העת "אוריינט", כתב עת שפעל בארץ ישראל בשפה הגרמנית, והניחו פצצה במערכת כתב העת.
יעקב זרובבל תיאר את מלחמת השפות בשנות השלושים כך: "גרוע מהרדיפות הוא הפוגרום השיטתי, הפסיכולוגי והאידאולוגי, הנהוג על ידי החברה הרשמית כנגד הזכות לשימוש בלשון יידיש".
בתוך זמן קצר נוסדו סניפים נוספים ל"גדוד מגיני השפה" בירושלים (שם עמדו בראשו יוסף קלויזנר, נפתלי הרץ טורטשינר וחמדה בן-יהודה), בחיפה, בצפת, בראש פינה, ברחובות, בראשון לציון, בעקרון, ביבנאל ואפילו בחוץ לארץ.
נוסף על ענייני הגדוד עסקו הפלוגות גם בעבודה תרבותית עברית כללית במושבה ובגדוד עצמו.
לדוגמה, בסניף ביבנאל שבגליל העסיק ויכוח ממושך על שמו של הגדוד: "היו כאלה וביניהם גם מנהל בית הספר במושבה, שהציעו לשנות את השם.
בין ההצעות השונות הציעו גם את השמות "מגיני השפה" ו-"גדוד חובבי השפה".
באספה כללית של הסניף הוחלט להשאיר את השם שנקראים בו שאר הקיבוצים של הנוער בארץ, אשר גם לקחו על עצמם את תפקיד ההגנה על השפה.
באופן זה, החליט הסניף להישאר בקשר עם שאר הגדודים בארץ וכך, ככל הנראה, נקבע סופית השם "גדוד מגיני השפה בארץ ישראל".
פעולות הגדוד נשמעו גם בגולה ועודדו קבוצות של נוער ציוני ללכת בעקבותיו.
כך לדוגמה, התארגן סניף חוץ לארץ של הגדוד בעיר רדיץ שברומניה לעבודה משותפת להפצת הלשון העברית בקרב חוגי הנוער העברי.
מקימי הסניף הצליחו לגייס כ-50 צעירים הדוברים ביניהם אך ורק עברית, למרות המכשולים של הסביבה, שהייתה זרה וראתה התנהגות זו כיוצאת דופן.
"לגדוד מגיני השפה" אף היה המנון מיוחד שנכתב על ידי יוסף אוקסנברג ונקרא "המנון גדוד מגיני השפה":
מאוחדים אנחנו על כל החזיתות.
כי סיסמתנו: יהודי דבר עברית!
יהודי, דבר עברית, שפת עמך וארצך!
בלעדינו אנו, לא יתקיים עולם!
יהודי, זכור תמיד כי עברית היא שפתך!
עברית היא שפתנו ובה אנו דוגלים מפלגות אין לנו;
אין גם תוכניות, ועל כל מתנגדנו אנו מצפצפים!
גדוד נכטיגל שנודע גם כ"קבוצת גדוד הזמיר האוקראיני" , או כ"קבוצה מיוחדת נכטיגל" (Sondergruppe Nachtigall) הייתה יחידת משנה בפיקודה של יחידת המבצעים המיוחדים של האבווהר הגרמני "ברנדנבורגר" (Brandenburgers).
יחידה זו וגדוד רולנד נוסדו ב-25 בפברואר 1941 כאשר ראש האבווהר, אדמירל וילהלם קנריס, אישר הקמת "לגיון אוקראיני" תחת פיקוד גרמני.
הלגיון הורכב מאוקראינים מתנדבים שרבים מהם היו חברים או תומכים בארגון הלאומנים האוקראינים (OUN-B).
הגדוד השתתף בשלבים מוקדמים של מבצע ברברוסה (פלישת הציר לברית המועצות ) עם קבוצת ארמיות דרום בין יוני לאוגוסט 1941.
לאחר החזרה לגרמניה בנובמבר 1941 אורגנו חברי הלגיון האוקראיניים לגדוד ה-201 של השוצמנשפט.
הגדוד מנה 650 איש ששירתו שנה בביילורוסיה הכבושה בידי הנאצים (בלארוס של היום) לפני פרוק הגדוד.
רבים מחבריו, במיוחד המפקדים, הצטרפו לצבא ההתקוממות האוקראיני שנוסד ב-1942, ו-14 מחבריו הצטרפו לדיוויזיית האס-אס גליציה באביב 1943.
לפני מבצע ברברוסה, ארגון הלאומנים האוקראינים של סטפן בנדרה (OUN) חיפש קשר עם גרמניה הנאצית וקיבל את הכשרתו שם כדי לנצל זאת כהזדמנות להחזיר את עצמאותה של אוקראינה.
לפי האקדמיה הלאומית למדעים של אוקראינה ומקורות נוספים, מנהיג OUN-B בנדרה קיים פגישות עם ראשי המודיעין של גרמניה, בנוגע להקמת גדודי נכטיגל ורולנד.
ב-25 בפברואר 1941 קנאריס אישר את הקמת הלגיון האוקראיני בפיקוד גרמני ובו 800 איש.
רומן שוחביץ' הפך למפקד הלגיון מטעם OUN-B.
ארגון OUN ציפה שהיחידה תהפוך לליבה של הצבא האוקראיני העתידי.
באביב קיבל ה-OUN שניים וחצי מיליון מארק לשם פעילות חתרנית נגד ברית המועצות.
באביב 1941 הלגיון אורגן מחדש לשתי יחידות, גדוד נכטיגל וגדוד רולנד.
ההכשרה לנכטיגל התקיימה בנויהאמר ליד שלסיג.
המפקד האוקראיני היה רומן שוחביץ' והגרמני תיאודור אוברלנדר, מאוחר יותר השר הפדרלי לעקורים, פליטים וקורבנות מלחמה בגרמניה המערבית.
אובר-לויטננט ד"ר הנס-אלברכט הרצנר הופקד על הפיקוד הצבאי על הגדוד.
יחידת נכטיגל הייתה מצוידת במדי ורמאכט סטנדרטיים.
לפני שנכנסו ללבוב הניחו על כתפיהם סרטים כחולים וצהובים.
ארבעה ימים לפני ההתקפה על ברית המועצות הועבר הגדוד לגבול.
בליל 23–24 ביוני 1941 חצה הגדוד את הגבול ליד פשמישל ונסע לכיוון לבוב.
גדוד נכטיגל נסע עם דיוויזיית פנצר-ייגר וכמה יחידות טנקים עברו דרך ראדימנו - לבוב - טרנופול - חמלניצקי - ויניצה.
במסגרת גדוד ברנדנבורג 1 נכנסו החיילים הראשונים של גדוד נכטיגל ללבוב ב-29 ביוני.
הגדוד תפס שמירה על עמדות אסטרטגיות, החשובה בהם - תחנת הרדיו בגבעת ויסוקי זמוק במרכז לבוב.
מתחנת הרדיו יצאה ההכרזה על עצמאות אוקראינה.
חיילי נכטיגל ארגנו את הכרזת העצמאות של אוקראינה שהוכרזה על ידי ירוסלב סטצקו ב-30 ביוני והשתתפו בה.
כומר הגדוד איוון רינוך נשא נאום לאחר סיום ישיבת ההכרזה.
הממשל הגרמני לא תמך בפעילויות אלו אך לא פעל בחומרה נגד המארגנים עד אמצע ספטמבר 1941.
הפלוגה הראשונה של גדוד נכטיגל יצאה מלבוב עם הברנדנבורגרים ב-7 ביולי לכיוון זלוטשוב.
שאר היחידה הצטרפה מאוחר יותר במהלך מסעה מזרחה לכיוון זלוטשוב, טרנופול וויניצה.
היחידה השתתפה בפעולה נגד קו סטלין, וחלק מחבריה זכו בפרס גרמני.
בשלושה כפרים במחוז ויניצה נורו "כל היהודים שבהם נתקל הגדוד".
הסירוב הגרמני לקבל את הכרזת ה-OUN(b) ב-30 ביוני על עצמאות אוקראינה בלבוב הוביל לשינוי בכיוון הפעולה של גדוד נכטיגל.
עקב כך, הגדוד הוחזר לקרקוב ופורק מנשקו ב-15 באוגוסט.
מאוחר יותר הפך עם גדוד רולנד לגדוד ה-201 של השוצמנשאפט (Schutzmannschaft).
ההיסטוריון הרוסי סרגיי צ'וייב קבע כי למרות סיומו, OUN השיג את יעדיו הסופיים - 600 חברי ארגונם קיבלו הכשרה צבאית וניסיון קרב ותפסו עמדות כמדריכים ומפקדים בצבא ההתקוממות האוקראיני החדש.
בנדרה כתב: "הסוף של OUN היה כזה: על הטורים המהפכניים פיקד רומן שוחביץ' עם קבוצה קטנה של קצינים שלא רק עברו הכשרה צבאית אלא הגיעו להבנה ברורה של טקטיקות צבאיות.
והכי חשוב, הם הביאו איתם הבנה של ארגון, אסטרטגיות וטקטיקה של לחימה פרטיזנית, ושיטת התמודדות גרמנית עם קבוצות פרטיזנים.
הידע הזה היה מאוד שימושי בגיבוש ובפעילות של UPA ובעימותים העתידיים שלה."
במהלך ההיסטוריה הקצרה שלו, לגדוד נכטיגל היו 39 הרוגים ו-40 פצועים.
לא ידוע אם הגדוד השתתף בפוגרום בלבוב ביולי 1941 או רק חלק מחברי היחידה אכן השתתפו בפוגרום.
ועדה בינלאומית הוקמה בהאג בהולנד ב-1959 לביצוע חקירות עצמאיות.
החברים היו ארבעה פעילים אנטי-נאצים לשעבר, עורך הדין הנורווגי הנס קפלן, שר החוץ הדני לשעבר ונשיא הפרלמנט הדני אולה ביירן קראפט, הסוציאליסט ההולנדי קארל ואן סטאל, הפרופסור הבלגי למשפטים פלור פיטרס, והמשפטן השווייצרי וחבר הפרלמנט קורט סקוך.
בעקבות חקירת עדים אוקראינים בין נובמבר 1959 למרץ 1960, סיכמה הוועדה: "לאחר ארבעה חודשים של בירורים והערכת 232 הצהרות של עדים מכל החוגים המעורבים, ניתן לקבוע כי להאשמות נגד גדוד נאכטיגל ונגד הסגן דאז וכיום השר הפדרלי אוברלנדר אין בסיס, למעשה".
הצד האוקראיני טען שאף אחת מהטענות לא הוכחה במסמכים כלשהם וכי העדיפות העיקרית של הגדוד הייתה אבטחת תחנת הרדיו והעיתונים, וכן הכרזה על עצמאות אוקראינה.
הוועדה הקנדית לפושעי מלחמה בקנדה (ועדת דשיין) שבדקה האשמות של פושעי מלחמה המתגוררים בקנדה, לא הזכירה בשמו איש מחיילי גדוד נכטיגל.
יתרה מכך, היא הגיעה למסקנה כי אין להגיש כתב אישום נגד יחידות המשתפות פעולה עם הנאצים כקבוצה וכי אין די בחברות ביחידות כאלה כדי להצדיק העמדה לדין.
מרכז שמעון ויזנטל טען כי בין 30 ביוני ל-3 ביולי 1941, בימים שהגדוד היה בלבוב, השתתפו חיילי נכטיגל יחד עם הצבא הגרמני והאוקראינים המקומיים ברצח יהודים בעיר.
באנציקלופדיה של השואה נכתב כי היחידה הועברה מלבוב ב-7 ביולי ונשלחה לחזית המזרחית.
פולנים טענו שחברי גדוד נכטיגל בהנהגת הנאצים השתתפו בטבח פרופסורים פולנים, כולל ראש ממשלת פולין לשעבר קז'ימייש ברטל, תדיאוש בוי-ז'לנסקי ואחרים, בלבוב ב-1941.
פעילותו של גדוד נכטיגל שנויה במחלוקת.
מחקר על הטבח בלבוב על סמך מסמכים מהתקופה נערך על ידי אלפרד-מוריס דה זאיאס בספרו The Wehrmacht War Crimes Bureau, 1939-1945.
גדוד סיור 135 היה גדוד סיור תחת חטיבה 7 שפעל עד שנות השישים.
פלוגת הסיור הוקמה בסוף נובמבר 1948 במסגרת גדוד פשיטה ממוכן 19 בחטיבת גולני.
בהמשך, לקראת מאי 1949 הוקם הגדוד מחדש בחטיבה 7 וקלט חיילים מיחידות שונות בצבא שהתפרקו, רובם היו מחטיבה 10. הגדוד שינה את שמו לפלוגת סיור 17, על מנת שמספר החטיבה יופיע בשמו.
באותה התקופה רכבו לוחמי הגדוד על שריוניות, ג'יפים וזחל"מים.
בספטמבר 1953 עברה היחידה לפיקודו של גדוד 9 בחטיבה ופסקה להיות יחידה עצמאית.
בתקופה זו השתתפה בפעולות התגמול השונות.
בפברואר 1954 נבנתה מחדש כגדוד סיור 135 והועברה תחת פיקוד מפקדת גייסות השריון.
לקראת מבצע קדש חזרה להיות תחת פיקוד חטיבה 7 והייתה בפועל פלוגת הסיור החטיבתית.
במאי 1957 קיבלה היחידה צל"ש אלוף על כיבוש מחנות ג'בל-לבני, לקיחת שבויים רבים לאחר כיבוש המחנות והשמדת טנק T-34.
גדוד לינקולן (בספרדית: Batallón Abraham Lincoln) היה הגדוד ה-17 (לימים ה-58) של בריגדה מעורבת של הבריגדה הבינלאומית ה-15, הידועה גם בשם בריגדת אברהם לינקולן.
הגיוס לגדוד אורגן על ידי האינטרנציונל הקומוניסטי ונקרא על שם הנשיא אברהם לינקולן שהנהיג את ארצות הברית במהלך מלחמת האזרחים האמריקאית .
גדוד לינקולן הוקם על ידי קבוצת מתנדבים מארצות הברית ששירתו במלחמת האזרחים בספרד כחיילים, טכנאים, צוות רפואי וטייסים שנלחמו יחד עם כוחות הרפובליקנים הספרדים נגד כוחותיו של גנרל פרנסיסקו פרנקו אשר נתמכו על ידי הנאצים.
גדוד לינקולן שילב מתנדבים לבנים ושחורים על בסיס שוויוני.
מתוך כ-3,015 מתנדבים מארצות הברית, 681 נהרגו בקרב או מתו כתוצאה מפציעה או מחלה.
מלחמת האזרחים בספרד התנהלה החל מ-17 ביולי 1936 ועד 1 באפריל 1939, בין הרפובליקנים, שהיו נאמנים לרפובליקה הספרדית השנייה, לבין הלאומנים, תנועת מורדים בראשות הגנרל פרנסיסקו פרנקו .
ב-26 ביולי, שמונה ימים בלבד לאחר תחילת המרד, התקיימה ועידה קומוניסטית בינלאומית בפראג כדי לארגן תוכניות לסייע לממשלה הרפובליקנית.
בוועידה הוחלט להקים חטיבה בינלאומית של 5,000 מתנדבים וקרן סיוע של מיליארד פרנקים.
במקביל, מפלגות קומוניסטיות ברחבי העולם פתחו במהירות בקמפיין תעמולה רחב היקף התומך בחזית העממית.
האינטרנציונל הקומוניסטי הגביר מיד את פעילותו, ושלח לספרד את מנהיגו גאורגי דימיטרוב ואת פלמירו טוליאטי, ראש המפלגה הקומוניסטית של איטליה.
מאוגוסט ואילך החלו משלוחי סיוע מרוסיה, ולפחות אנייה אחת ביום הגיעה לנמלי הים התיכון של ספרד שהיא נושאת תחמושת, רובים, מקלעים, רימוני יד, ארטילריה ומשאיות.
לצד המטען הגיעו גם סוכנים סובייטים, טכנאים, מדריכים צבאיים ותעמלנים.
האינטרנציונל הקומוניסטי החל מיד בארגון הבריגדות הבינלאומיות, תוך מאמץ מכוון להסתיר או למזער את אופיו הקומוניסטי של הגיוס וכדי להדגיש שהמערכה מתנהלת למען דמוקרטיה פרוגרסיבית.
בהתאם לרוח החזית העממית, האמריקאים כינו את יחידותיהם גדוד אברהם לינקולן, גדוד ג'ורג' וושינגטון וסוללת ג'ון בראון.
גם יחידות ממדינות אחרות השתמשו בשמות מנהיגים, למשל, "גריבלדי" באיטליה.
מאה עשרים וחמישה גברים ונשים אמריקאים שירתו גם בלשכה הרפואית האמריקאית כאחיות, רופאים, טכנאים ונהגי אמבולנס.
הרפובליקנים אשר ביקשו סיוע במאבק במרד המזוין, חיפשו לוחמים מתנדבים מרחבי תבל.
המתנדבים האמריקאים הגיעו לספרד ב-1937. בארצות הברית הוקם גדוד לינקולן בידי תומכי הקומוניזם ואורגן בינואר 1937 כחלק מהבריגדה הבינלאומית ה-15. בגדוד לינקולן היו בתחילה שלוש פלוגות: שתי פלוגות חיל רגלים ופלוגת מקלעים אחת.
בפברואר 1937, לאחר פחות מחודשיים אימונים, הצטרף גדוד לינקולן ללחימה.
רבים מהמתנדבים זכרו כי אומנו מעט מאד: "הם נתנו לי רובה, נתנו לי 100 כדורים, ושלחו אותי להילחם".
הבריגדה הבינלאומית נפרסה בדרך כלל ככוח מסתער, עובדה שהביאה לאבדות כבדות בקרב החיילים.
עד סוף המלחמה, גדוד לינקולן איבד 22.5% מן הכוח הלוחם.
גדוד לינקולן ספג אבדות קשות במהלך קרב חראמה (Jarama).
ב-27 בפברואר 1937 איבדה היחידה שני שלישים מכוחה, כולל מפקדה, רוברט הייל מרימן שנפצע קשה, לאחר הסתערות חסרת תוחלת על עמדות לאומניות.
מרימן התחנן בפני סגן אלוף ולדימיר אופיץ' (אשר תואר כ"בלתי כשיר למדי") שלא יפתח בהתקפה, מחשש לטבח.
אופיץ' התעקש לבצע את ההסתערות והבטיח שהכוח יזכה לסיוע אווירי וכוח שריון, סיוע שלא הגיע.
מרימן נפצע כבר בתחילת ההסתערות ולגדוד היו 136 הרוגים.
גדוד לינקולן נשאר בלחימה ושוקם לאיטו מחדש תוך שנותר בקו החזית.
הגדוד יצא מקו החזית למנוחה קצרה לפני שהצטרף למתקפה בברונט (Brunete) ממערב למדריד, ביולי 1937.
גדוד לינקולן, לצד גדוד ג'ורג' וושינגטון שסיים אימוניו זמן קצר לפני כן, חטיבה ה-15 יצאה לקרב בווילנואבה דה לה קניאדה ביום השני של מתקפת ברונט והצליחה לשמור על העיר לאחר לחימה קשה.
החטיבה ה-15 נפרסה אז מול "רכס היתושים", אך למרות התקפות חוזרות ונשנות, הם לא הצליחו להרחיק ממקומם את החיילים הלאומנים שהחזיקו בשטח שולט זה.
מפקד הגדוד, אוליבר לאו, נהרג במהלך פעולה זו.
החטיבה ה-15 ספגה שוב אבדות כבדות, ובשל שיעור הנפגעים הגבוה אוחדו גדודי לינקולן וושינגטון.
לאחר מכן, היחידה נקראה רשמית כגדוד לינקולן-וושינגטון, אם שהמשיכו לכנותה גדוד לינקולן.
במהלך אוגוסט, ספטמבר ואוקטובר, בשנת 1937, גדוד לינקולן-וושינגטון לחם בסדרה של קרבות במתקפת אראגון.
הגדוד לחם בהצלחה בקינטו (Quinto) וגם בבלשיט (Belchite).
בקרב בקינטו גדוד לינקולן-וושינגטון הובל להסתערות חוזרת על העיירה על ידי טנקים סובייטים, טנקי T-26, בהם צוותים סובייטים.
בבלשיט ניהל הגדוד קרב קשה, עם קרבות מבית לבית, שהותירו אבדות כבדות.
לאחר קרב בלשיט, חטיבה ה-15 אורגנה מחדש.
הגדוד הקנדי, מקנזי-פפינאו, הצטרף לחטיבה, והגדוד הבלקני הוותיק דימיטרוב יצא מן החטיבה.
ב-13 באוקטובר 1937, החטיבה ה-15 לחמה בקרב פואנטס דה אברו (Fuentes de Ebro).
אנשי גדוד 24 (הספרדי) של החטיבה הצטרפו להתקפה בטנקים רוסיים.
הגדודים הנותרים היו אמורים ללכת בעקבות הטנקים, אך ההתקפה נכשלה בגלל חוסר תאום בין הטנקים לפלוגות הרגלים.
גדוד 24 וגדוד מקנזי-פפינו ספגו אבדות כבדות בקרב זה.
לאחר הקרב בפואנטס, החטיבה ה-15 הוחזרה לעורף וזכתה לתקופת מנוחה ממושכת, לראשונה מאז שנכנסה לקרב בחראמה .
בשלהי דצמבר, גדוד לינקולן-וושינגטון הוזעק לחזית בקרב טרואל.
החטיבה ה-15 נפרסה כדי לשמור על העיר טרואל שנכבשה זמן קצר לפני כן, נגד מתקפת הנגד הצפויה.
חורף 1937/38 היה מהקרים שנרשמו, וחיילים רבים סבלו מכוויות קור במהלך המערכה.
תחילה החזיק גדוד לינקולן-וושינגטון בעמדות משקיפות על טרואל, אותן כינו החיילים "הקוטב הצפוני".
מאוחר יותר עבר הגדוד לתוך העיר.
במהלך ינואר 1938מפתחו הלאומנים במתקפות מתואמות נגד ההגנות של כוחות הרפובליקה.
הגדוד הבריטי של החטיבה ה-15 וגדוד מקנזי-פפינו איבדו פלוגה שלמה שניסתה לאחוז בשטח.
העליונות הלאומית הן במספר הלוחמים והן בנשק, דחקה בסופו של דבר את החטיבה ה-15 מטרואל.
החטיבה, כולל גדוד לינקולן-וושינגטון, עזבו את החזית למנוחה, לאחר שלושה שבועות בקרב.
אולם בדרכם לאזורי המנוחה נעצרו רכבות החיילים ומשאיות הציוד, והם הועברו מחדש לחזית, כדי להשתתף במתקפה שמטרתה הייתה להוריד חלק מהלחץ על העיר טרואל.
בהסתערות עם שחר, חטיבה ה-15 תקפה סדרה של ביצורים לאומניים בסגורה דה לוס באניוס (Segura de los Baños).
אף שהמתקפה הצליחה, הכוחות הלאומנים לא העבירו כוחות שתקפו בטרואל.
במרץ היה גדוד לינקולן-וושינגטון כוח מילואים באראגון.
מנוחתם הייתה קצרה לאחר שכוחות לאומנים חצו את הקווים הרפובליקנים והגיעו עד לחוף הים, בכך ביתרו את הרפובליקה לשניים.
במתקפת הלאומנים גדוד לינקולן-וושינגטון התפזר, עבר ארגון מחדש והתפזר שוב במהלך נסיגה בה איבד את רוב אנשיו אשר נהרגו, נפלו בשבי או הפכו נעדרים.
שניים מהקצינים הבכירים בחטיבה, רוברט מרימן ודייב דוראן, נעדרו ושיערו כי נתפסו והוצאו להורג, כיוון שכוחות לאומנים הוציאו להורג בדרך כלל את כל הלוחמים הבינלאומיים.
שרידי הגדוד התאספו על גדת נהר האברו, שם התארגנו באיטיות, עם מספר מצומצם של מתנדבים בינלאומיים אשר הגיעו מבתי החולים ומאזורי העורף.
חיילים ספרדים צעירים גויסו לגדודים של החטיבה ה-15 כדי להשלים את הכוחות הלוחמים החסרים.
ספרדים שולבו בגדוד לינקולן כבר בחראמה.
פלוגות ספרדיות נוספו לגדודים הבינלאומיים עם הירידה בהגעת מתנדבים מצפון אמריקה.
לאחר הנסיגות שולבו כוחות ספרדים בכל הגדודים והיוו את רוב כוחה של הבריגדה ה-15 בפעולתה האחרונה שלה.
ביולי 1938, גדוד לינקולן-וושינגטון ששוקם השתתף במתקפת אברו.
החטיבה ה-15 חצתה את אברו והתקדמה במהירות על פני השטח שדרכו נסוגו בחודשים מרץ ואפריל.
עם זאת, הכוחות הלאומיים התארגנו במהירות, והמתקפה נעצרה.
הכוחות הרפובליקנים חזרו למגננה באזור שאותו כבשו.
ב-21 בספטמבר 1938, חואן נגרין, ראש ממשלת ספרד, הודיע לחבר הלאומים על נסיגה חד-צדדית של הבריגדות הבינלאומיות מהקרב.
חואן נגרין ניסה נואשות לנהל משא ומתן לשלום.
לאחר שהודיעו לו כי הבריגדות הבינלאומיות אינן עוד בעלות ערך צבאי, הייתה לו תקוות שווא שאף הלאומנים יוציאו מן הקרב את הכוחות הגרמנים והאיטלקים.
אולם פרנקו שמר על כוחותיו האיטלקיים והגרמנים עד תום המלחמה.
ב-1 בנובמבר 1938 זכו הבריגדים הבינלאומיים לפרידה מרגשת מתושבי ברצלונה, שם התאספו 250,000 איש כדי להיפרד מחיילי הבריגדות הבינלאומיות.
בנאום פרידה מפורסם, הכריזה דולורס איבארורי "פסיונרה", ממנהיגות המפלגה הקומוניסטית הספרדית: "אתם היסטוריה, אתם אגדה, אתם הדוגמה ההרואית לסולידריות ולאוניברסליות של דמוקרטיה".
אמריקאים בגדוד לינקולן ששרדו את הקרבות, נשלחו לריפול (Ripoll), שם אימתו אנשי הצלב האדום הבינלאומי וממשלת ארצות הברית את זהותם הושבו לארצות הברית.
רבים מהם זכו להשתתף באירועי הפרידה, כולל מצעד הענק ברחובות ברצלונה, המעמד בו פורקו הבריגדות הבינלאומיות באופן רשמי.