tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
השיכר היה משקה עממי שהופק משעורים קלויות ונשתה בעזרת קשים מכדי חרס גדולים בעודו חם.
ליין, וִיגַנַה בנשילי, נודעה חשיבות רבה, ועל הכרמים החתיים גונן החוק.
החתים הרבו להשתמש במרכבות בעלות אופנים גדולים.
כלי זה שימש אותם גם ככלי תחבורה וגם ככלי מלחמה והתפשט בכל המזרח הודות למהירותו וגמישותו.
בקרבת חתושה התגלה אוסף של אלפי לוחות חמר.
היה זה מדריך מלא ומפורט להפליא לגידול סוסים שנכתב בנשילי במאה ה-14 לפנה"ס.
כתבים אלו מלמדים על החשיבות שהייתה לסוסים בקרב החתים.
אף על פי שהם לא היו הראשונים לגדל סוסים ולטפל בהם וגם לא הראשונים לבנות מרכבות, הם שכללו את גידול הסוסים ואת השימוש בהם לתחבורה.
הפולחן הדתי ומרבית האלים החתיים הם למעשה שרידי המסורת החַתית, עליה הוסיפו החתים מעט.
הדת החתית הייתה בלתי מגובשת ולא שיטתית.
בגין שטחיה ההרריים והחלוקה לפרובינקיות של האימפריה החתית, נוצרו תת-תרבויות מקומיות, ולכל אחת מהן פנתיאון רחב משלה.
כך נוצר מצב בו קיימים אלים רבים, ולהם אותו התפקיד.
יתרה מכך, הכיבוש הווסלי שעמד בבסיס דיפלומטיית החוץ החתית אפשר לנתינים לעבוד את אליהם כרצונם, ואף לא מנע את צירופם בפועל לפנתיאון החתי המורחב.
השפעה חורית ניכרת, מסיבה זאת, בפולחן החתי, ואף נמצאו עדויות לאלים אכדיים ובבליים שנבלעו בדת חת.
שילוב האלים הזרים הוגבר בימי הממלכה החדשה, ואף ידוע כי פודו-חפה, אשת חתושילי וביתו של כהן חורי, ייבאה מספר אלים חוריים.
האלים לרוב נתפסו כבעלי סגולות, תכונות ורגשות אנושיים, אך לאו דווקא צורה אנושית.
אל הסערה, למשל, תואר לעיתים כשור.
הצורה המסמלת של האלים התפתחה עם הזמן.
כפי הנראה, בימי קדם אבנים שמשו כסמלי האלים, אך עם התפתחות האמנות והתרבות החתית התפתחו הדמויות המייצגות של האלים.
בעלי חיים שונים היו למלווי האלים, או מעין כרובים.
בפנתיאון האלים שלהם היה אל גבר ואלה אישה במעמד זהה, ולכל אחד מהם היה קודש קודשים משלו במקדש.
בני האדם נחשבו למשרתי האלים, אולם לא היה סיפור בריאה מובהק הממקם את בני האדם במקום מסוים בהיררכיה הקוסמית.
הדת החתית עוסקת גם בעולם הבא, אך יחסה אליו מאוד לא אופטימי.
לפי האמונה היה מקום מגוריהם של האלים במקדשים, שבהם נבנו להם אפילו חדרי שינה.
המלך היה לכהנם העליון של האלים ולשליחו של אל הסערה על פני האדמה.
לאלים הועלו זבחים וקורבנות באופן יום-יומי.
נערכו טקסים פולחניים שמטרתם כיבוד האלים ושמירה על טוהרת המלך, פן יחטא ויביא עונש קשה לעמו, ממלכתו ויבוליו.
אין לדעת מהו מקור כעס האלים, פרט זוטר או בעל חשיבות.
מיני מתנבאים הועסקו על ידי אנשים שקיוו לגלות מיהו האל אותו הרגיזו, ובאיזה אופן לשכך את רוגזו.
המלך נהג להודות על חטאיו ולבקש את כפרת האלים.
לדוגמה, בזמן מגפה קשה התפלל מורשילי השני בנוסח הבא:
גם אבי חטא והפר את מצוותיו של אלוהי הרוחות חַתי.
אבל אנוכי לא חטאתי, [אך מפני] שחטאות אבות מוטלים על הבנים [...] עלי לשאת בחטאו [...] מודה אנוכי על כך לפניך חתי, ולפני כל שאר האלים: אמת, כך היה.
ועתה, לאחר שהודתי בחטאו של אבי, יואיל נא אלוהי הרוחות, ושאר האלים, ויטו לי שוב חסד וירחיקו מעל ארצי את המגפה הרעה [...] והאחדים שיוותרו יוסיפו להביא לכם מנחות של לחם ויין, ולא ימותו"
(מתוך: דתות העולם העתיק, ע' 71)
למיתולוגיה החתית אופייניים מספר דפוסי עלילה.
עיקר הסיפורים נוגעים לאגדות "קטילת הדרקון" או אגדות "האל הנעדר והשב".
דוגמה לסוג הראשון הוא סיפור המאבק בין אל הסערה לדרקון אִילוּיַנְכַה: מאבק ארוך ומלא תחבולות שמסתיים בניצחון האל.
המיתוס מעלה מספר שאלות מוסריות ומביע דעות קדומות לגבי נושאים כיחסי מין.
המוכר בסיפורי האל הנעדר והשב הוא סיפורו של אל החקלאות תלפינו.
אחר שחרה אפו על הרוע בעולם נעלם האל.
היעלמותו גרמה להרס היבולים וצרות אחרות.
מצוקת האלים עקב מחסור במנחות גרמה להם להשיבו.
סיפור זה משקף, בין היתר, את תלות האל באדם.
סיפורים אחרים עסקו בקרבות קוסמיים, תהפוכות שלטון בקרב האלים ונושאים אחרים.
החתית, או "נשילי" כפי שכונתה בפי דובריה, היא שפה הודו-אירופית עתיקה ביותר ובת למשפחת השפות האנטוליות, אולם יש המערערים על השיוך הישיר למשפחה ההודו-אירופית, ובהם חסידי התאוריה ההודו-חתית.
חקר השפה החל בראשית המאה ה-20, ועל הידועים בחוקריה נמנה המזרחן הצ'כי בדז'יך הרוזני.
בשפה נבלעו מילים חתיות וחוריות, בעיקר בנוגע למונחים דתיים.
לצד החתית, דוברה באימפריה גם השפה הלווית.
שפה זו כנראה לא הייתה מקורית לעם החתי, וחדרה לאימפריה בהשפעת זרים שישבו לגבולותיה או שנכבשו על ידיה.
הלווית נכתבה בכתב ההירוגליפים החתי אשר טרם פוענח עד תומו, והחתית נכתבה בכתב יתדות אכדי.
לשפה הפאלאית דמיון לשפת החתים, והשפות לידית וליקית הן כנראה נצר לשוני לחתית.
חַתּוּשה או חַתּוּשַש (בחתית: Ḫattušaš) הייתה בירת הממלכה והאימפריה החתית.
הריסותיה של חתושה שוכנות בצמוד לכפר בוע'זקוי (בטורקית: Boğazköy) בלולאת נהר הקיזילאירמאק אשר במרכז אנטוליה, כ־145 קילומטרים ממזרח לאנקרה.
העיר חתושה הוכרזה כאתר מורשת עולמית בשנת 1986, הרביעית מבין 21 אתרי המורשת העולמית של טורקיה שהוכרו על ידי אונסק"ו עד שנת 2023.
לפני המאה ה-20 לפנה"ס, הוקם במקום יישוב על ידי חאתים מקומיים על גבי שכבות של יישוב עתיקות אף יותר.
במאות ה־19 וה־18 לפנה"ס הגיעו למקום סוחרים מאשור שביקשו לבסס את קו הסחר האשורי באנטוליה והקימו תחנת סחר באזור נספח לעיר (כּרוּם כּנֵש).
מרכז רשת הסחר האשורית שבאנטוליה התבסס בנשש המזוהה עם האתר הארכאולוגי קילטפה.
האשורים הציגו לעיר את הכתב אשר שימשם ברישום עסקאות.
תיארוך פחמן-14 של שכבת יישוב מתום המאה ה־18 לפנה"ס העלה כי העיר נשרפה בתקופה המדוברת.
מחריבה הוא כפי הנראה אניתש בן פיתחנש מלך קושרש.
בסיס הסברה במצבה אשר הותיר אניתש בעיר, ואת האיום אשר חרט עליה: "בליל לקחתי את העיר בכוח; זרעתי זרעים היכן שהיא עמדה.
אם ינסה מלך כלשהו ליישב את חתוש אחרי, מי ייתן ואל מזג האוויר השמימי יכה בו."
כעבור דור אחד, בחר מלך חתי באתר כמושבו ובירתו.
החתים, דוברי שפה הודו־אירופאית, עקרו לאזור ללא אלימות ניכרת או הגירות רחבות.
חתוש החאתית הפכה לחתושה החִתית, והמלך לקח את השם חתושיליש הראשון, "איש חתושה".
מלך זה סימן את תחילתה של שושלת המלכים החתיים, מהם ידועים לחוקרים בני זמננו 27 בשמם.
בשיאה העיר כיסתה 1.8 קילומטרים רבועים והורכבה מחלקים פנימיים וחיצוניים, שניהם מוקפים בחומות חזקות אשר הוקמו בימי שופילוליומש הראשון.
העיר הפנימית כיסתה כ־0.8 קילומטרים רבועים, ובה שכן מרכז העיר על בנייניו המנהליים והמקדשים.
מדרום לאזור הפנימי שכנה העיר החיצונית אשר שטחה היה כקילומטר רבוע.
שעריה המשוכללים קושטו בתבליטי לוחמים, כפירים וספינקסים.
ארבעה מקדשים מוקמו בעיר החיצונית סביב לאכסדרה, יחד עם בניינים בעלי אופי חילוני ובתי מגורים.
מחוץ לחומות מוקמו בתי הקברות, אשר ברובם, התגלו סימני שריפת גופות.
הפריגים תקפו את העיר בסביבות שנת 1200 לפנה"ס, אם כי לא ברור אם הם שהובילו להתמוטטות האימפריה החתית או נשאבו לריק שנוצר בעקבות קריסתה.
חורבן חתושה נחשב למרכיב מרכזי במשבר כללי שפקד חלקים גדולים של הסהר הפורה והאגן המזרחי של הים התיכון, במעבר מתקופת הברונזה לתקופת הברזל, שהוביל לנדידת העמים הגדולה, ביניהם 'גויי הים'.
חורבות העיר עמדו נטושות, עד בוא המשלחות הארכאולוגיות.
משנת 1906, עמלו אנשי החברה האוריינטלית הגרמנית , בראשות הוגו וינקלר על החפירות בעיר.
חפירותיהם נפסקו בשנות מלחמות העולם ושנות המשבר.
אחת התגליות החשובות ביותר הייתה ארכיון חתושה, הארכיון המלכותי אשר הכיל לוחות טיט רבים, ובהם התכתבויות רשמיות, חוזים, ספרי חוקים, נוהלי פולחן דתי, נבואות וספרות המזרח הקרוב הקדום.
בארכיון נמצא תיעוד בשש שפות: חתית, אכדית שהייתה שפת הדיפלומטיה במזרח הקדום, שתי שפות ילידות (אוטוכטוניות) שהיו בשימוש באנטוליה לפני בוא החתים: חורית וחַאתִית (שפת החאתים) וכן השפות הלווית והפַּלַאית (הפלאית הייתה מדוברת לתקופה קצרה באזור קטן בצפון-מרכז אנטוליה ונעלמה).
אחד הלוחות החשובים ביותר היה חוזה שלום בין המצרים והחתים המתוארך לימי רעמסס השני.
העתק של המסמך מוצג בבניין האו"ם בניו יורק כדוגמה לאחד מהסכמי השלום הקדומים ביותר.
אף על פי שכ־30,000 לוחות שנתגלו בחתושה מהווים את קובץ הספרות החתית המרכזי, גנזכים אחרים התגלו באנטוליה באתרים כטָבּיגַה ושָפּינֻוַה.
הממצאים מאתרים אלו מוצגים במוזיאונים לארכאולוגיה של איסטנבול ובמוזיאון לתרבויות אנטוליה באנקרה.
אלגוריתם חתימה דיגיטלית של אל-גמאל (ElGamal) הוא מנגנון קריפטוגרפי אקראי לחתימה דיגיטלית עם נספח (שהחתימה מהווה תוספת נפרדת למסר ואינה הצפנה של המסר עצמו).
חתימת אל-גמאל נקראת "אקראית" כיוון שהיא מערבת שימוש במספר פסאודו-אקראי שונה עבור כל מסר .
כמו כן חתימת אל-גמאל מחייבת שימוש בפונקציית גיבוב קריפטוגרפית.
מנגנון החתימה מייצר 'תווית' הנשלחת יחד עם המסר ליעדה בעוד המסר עצמו נותר קריא.
התווית מאפשרת למקבל המסר להבטיח את שלמותו ולאמת את מקורו על ידי פענוח התווית והשוואת תוצאת פונקציית הגיבוב של המסר עם תווית.
מכיוון שרק בעל המפתח הפרטי המתאים יכול לייצר את התווית האמורה, ניתן להסיק שהוא מקור המסר.
אם מתגלה הבדל כלשהו אזי בסבירות גבוהה מאוד המסר שונה בדרך.
הכנת מפתחות עבור חתימת אל-גמאל
המשתמש מייצר מפתח ציבורי ומפתח פרטי מתאים כדלהלן:
בוחר ראשוני אקראי גדול ויוצר של החבורה הכפלית .
בוחר שלם אקראי הנמוך מ- .
המפתח הציבורי הוא המפתח הפרטי הוא .
תהליך החתימה על המסר :
בוחרים שלם אקראי סודי וחד-פעמי הנמוך מ- כך שמתקיים (פירושו ש- זר ל-).
הוא תוצאת הפעלת פונקציית גיבוב בטוחה כלשהי על המסר לפני החתימה.
החתימה על המסר היא צמד הערכים .
תהליך אימות החתימה נעשה בעזרת המפתח הפומבי של החותם .
תחילה מוודאים כי בטווח הנכון כלומר .
החתימה מתקבלת כאותנטית אם ורק אם .
אם מכפילים את שני צידי המשוואה בשורה 4 בתהליך החתימה לעיל ב-, מקבלים:
אם תוקף ינסה לזייף את החתימה על ידי בחירת כזה שמקיים , יהיה עליו לחשב גם את .
בעיה זו שקולה לבעיית הלוגריתם הבדיד שהיא כאמור בעיה מתמטית קשה.
על כל פנים חובה לבחור שונה עבור כל מסר משום שאם לא כך, יהיה אפשרי לחשוף את המפתח הפרטי של החותם כדלהלן:
אם נתונות המשוואות עבור המסרים ו- בהתאמה:
אם לא שקול ל- (מודולו ), יוצא ש-
כעת אם ידוע ניתן לחשב בקלות את .
מכאן נובע כי חייב להיות שונה עבור כל מסר שנחתם באמצעות אותו מפתח פרטי .
הצורך בפונקציית גיבוב נובע מהעבודה שמשוואת החתימה (ללא פונקציית הגיבוב) מאפשרת לתוקף לזייף את החתימה כדלהלן: הוא בוחר זוג הערכים כאשר זר ל- ומחשב את השקול ל- וכן .
במקרה כזה הערכים יהיו חתימה תקפה עבור המסר היות ש: .
בכך הצליח למצוא מסר אחר שעבורו נוצרה חתימה זהה.
פונקציית הגיבוב מבטלת בעיה זו.
שימוש באלגוריתם תחשיב אינדקסים כדי לתקוף את מנגנון החתימה אפשרי במקרה ש- קטן.
על כן רצוי ש- יהיה גדול דיו כדי לסכל התקפה כזו (ההנחה היא כי סדר גודל של 2000 ספרות בינאריות מספק).
כמו כן רצוי של- יהיה גורם ראשוני גדול כדי לסכל התקפה באמצעות אלגוריתם פוליג-הלמן.
שיקול בטיחותי נוסף הוא בצורך שהיוצר יהיה יוצר של תת-חבורה של מסדר ראשוני כלשהו במקום יוצר של ישירות.
מאחר שמצב זה האחרון מהווה נקודת תורפה אם היוצר הוא מחלק של .
תהליך החתימה של מנגנון אל-גמאל מהיר יחסית ודורש רק העלאה בחזקה מודולרית אחת.
יתרה מזו, ניתן להכנה מראש (בעזרת אלגוריתם אוקלידס המורחב) ובמקרה כזה תהליך החתימה דורש רק שתי הכפלות מודולריות.
אולם תהליך האימות איטי יותר ודורש לפחות שלוש העלאות בחזקה.
שינוי קל של תהליך האימות מאפשר שיפור משמעותי ביעילות.
אם משוואת האימות תהיה: והחתימה במקרה כזה תתקבל אם .
אזי ניתן יהיה לבצע את שלוש ההעלאות בחזקה במקביל באמצעות אלגוריתם סימולטני.
אלגוריתם אל-גמאל הבסיסי המתואר כאן, למעשה מהווה בסיס למשפחת אלגוריתמים גדולה בה נמנה אלגוריתם DSA, שהמכנה המשותף לה הוא השענות על בעיית לוגריתם בדיד.
השוני העיקרי בין הגרסאות השונות הוא בתהליך החתימה.
בהתאמה קלה אפשר לכתוב את השלד הבסיסי של מנגנון החתימה המתואר כאן, כך:
משוואות אילו מתארות את שלב 4 בתהליך החתימה ושלב 3 בתהליך האימות, המתוארים בגרסה הבסיסית לעיל.
בתהליך המפורט לעיל הפרמטרים הם: .
אולם הפרמטרים ניתנים להחלפה ביניהם, כדי ליצור גרסאות נוספות של אותו מנגנון החתימה.
חלק מהגרסאות, מאפשר מימוש יעיל יותר מהיבט מעשי ואילו חלקן מאפשר חישוב חד-פעמי, כשלב הכנה מוקדם.
דוגמה 1 מעניינת כיוון שבטיחותה נשענת בין היתר גם על , הבעיה הכללית של חישוב עבור קבוע כלשהו, שונה מבעיית לוגריתם בדיד האמורה.
אם גדול זו בעיה קשה.
אף על פי שמנגנון החתימה המתואר כאן, הוא מעל החבורה הכפלית .
למעשה ניתן ליישמו מעל כל חבורה אבלית סופית.
כאמור מנגנון החתימה נשען על בעיית לוגריתם בדיד בחבורה כך שחבורה זו צריכה לענות על 2 תנאים הכרחיים:
מטעמי יעילות, פעולות בחבורה צריכות להיות קלות יחסית.
מטעמי בטיחות, בעיית לוגריתם בדיד בחבורה צריכה להיות קשה מבחינה חישובית.
חַתוּשִילִי או חַתוּשִילִיש השלישי (מחתית: "מגיע מ...", "של" או "שייך לעיר" חתושה) היה מלך החתים בתקופת הממלכה החתית החדשה.
חתושילי השלישי היה האחרון בארבעת בניו של מורשילי השני.
אביו מינה אותו לכהן הגדול של העיר סַמוּחַה (טרם נחשפה), בעקבות זאת נשאר נאמן כל ימי חייו לאלה אשתר כפי שבא לידי ביטוי במסמך שרשם בעקבות מלחמתו עם אחיינו מורשילי השלישי.
מוותלי השני אחיו, מינה אותו למושל של העיר חתושש לאחר העברת הבירה לתַרְחוּנְתַשַה (העיר טרם נחשפה).
עוד בטרם היותו למלך, שימש חתושילי השלישי כמפקד הצבא החתי בקרב קדש, בו הנחילו החתים מכה קשה לצבא המצרי.
בשנה השביעית למלכות אחיינו, מורשילי השלישי, שימש חתושילי השלישי בתור מושל הערים נֵרִיךּ וחַקְפִישַה.
כנראה מפני שראה בחתושילי השלישי איום ישיר על המשך שלטונו, החליט מורשילי השלישי לפתוח נגדו במלחמה.
תחילה הוא העביר את הבירה חזרה לחתושה ומיד לאחר מכן הדיח את חתושילי השלישי ממשרת מושל העיר נריך.
אולם בסדרה של מהלכים צבאיים הצליח חתושילי השלישי להביס את אחיינו, להגלותו ולתפוס את השלטון.
לאחר שכבש מחדש את העיר נריך, לקח חתושילי השלישי על עצמו את התואר הכהן הגדול של אל הסערה וקרא לבנו הבכור נֵרִיכּלִי, כלומר ההוא אשר מגיע מהעיר נריך.
בהיותו למלך כרת לבסוף הסכם שלום עם רעמסס השני, פרעה מצרים, לסיום המאבק המתמשך בין שתי האימפריות באזור סוריה של ימינו.
הסכם השלום, אשר נודע בתור הסכם קדש, קבע את הגבולות בין שתי האימפריות באזור הלבנט, היווה ברית הגנה הדדית והסכם הסגרה.
כדי לחזק את ההסכם נשא רעמסס השני לאישה את אחת מבנותיו של חתושילי השלישי.
הסכם קדש הוא הסכם השלום הכתוב המוקדם ביותר לו נמצאו עדויות.
בארמון המלכות בבירה חתושש נמצאו יותר ממאתים מסמכים כתובים השופכים אור על היחסים הדיפלומטיים שניהל חתושילי השלישי עם רוב מלכי המזרח הקרוב, בהם גם רעמסס השני.
עוד בתקופת מלכותו החליט חתושילי השלישי לקדם את בנו הצעיר תוּדְחַלִיה על פני בנו הבכור נריכלי בתור יורש העצר.
תודחליה הרביעי עלה על כס המלכות מיד לאחר מות אביו בשנת 1237 לפנה"ס.
חַתוּשִילִי או חַתוּשִילִיש הראשון, או בשמו המקורי היה לַבַּרְנַה השני היה מלך החתים בין השנים 1650–1620 לפנה"ס.
הוא היה המלך הראשון אשר קבע את בירתו בעיר חתושה לאחר כיבושה והריסתה עד היסוד בידי אניתה כמאה שנים לפני כן.
עד אותה תקופה שמשה העיר נשש כבירת החתים.
הוא היה המלך החתי הראשון שהשאיר אחריו טקסטים כתובים.
לפניו היה מלך נוסף בשם לברנה הנקרא לברנה הראשון, המופיע ב"תעודת תֶלֶפִּנו".
מיד עם העברת הבירה לחתושה שינה לברנה השני את שמו לחתושילי כמעשה המסמל תקופה חדשה במלכותו (פירוש השם חתושילי הוא: "איש חתושה").
הוא נחשב למייסד הממלכה החתית הקדומה.
על פי המסורת של מלכי החתים, מוצא משפחת המלוכה היא בעיר או כּושַרֶה שמקומה היה ברכסי האנטי-טאורוס, בין נהר פרת ונהר ההליס (קיזיל אירמק).
עיר זאת הייתה גם עירו של פיתחנה אבי אניתה.
ההיסטוריון איתמר זינגר מעלה את שתי השערות בנושא זה, הראשונה שהמשפחה המלכותית חזרה לעיר מוצאה בתקופת האופל שלאחר שקיעתה של העיר כנש, והשניה, שמדובר בניסיון ליצור קשר תעמולתי בין אניתה לבין חתושילי הראשון.
אין במסמכים שנמצאו הסבר להעברת המרכז השלטוני לחתושה.
מסמכים רבים הגיעו לידי החוקרים מתקופת שלטונו של לברנה השני, והמפורסמים שבהם נמצאו בשנת 1957 בצורת טבלאות חרס רשומות בשפה האכדית והחתית העוסקות בהרחבה בשש משלושים שנות מלכותו.
מהטבלאות אנו למדים שבנוסף לכינוי "מלך חתושה" הוא לקח לו גם את הכינוי "מלך כּושרה", לזכר בירת החתים הקדומה, עוד לפני כיבוש העיר נשש.
לברנה השני נודע כמלך לוחם ורבים מהחוקרים מאמינים על סמך הטבלאות הללו שלברנה השני הגיע בכיבושיו עד הים השחור: בשנתו הראשונה הרס סופית את זַלפּוּוַה הצפונית לחתושה ויריבתה הגדולה.
בשנה השנייה למלכותו יצא לברנש למסע כיבושים בסוריה והרס את העיר אללח' והסיר את שושלת המלוכה מבית ימחד שנוסדה על ידי ירים-לים מלך אללח'.
בשנה השלישית נלחם בממלכת אַרְזַוַה (לימים לידיה) במערב אנטוליה.
העדרו הביא להתקפת החורים ממזרח על הממלכה, ולכן נאלץ להעביר את שנתו החמישית במלחמות בדרום-מזרח אנטוליה.
הוא כבש את הערים החוריות החשובות חשום, אורשו וחחום.
בתיאור הכיבוש מופיע אזכור בו מציין חתושילי הראשון שאיש לא חצה את הפרת לפניו, פרט לסרגון מאכד, שמלך במאה ה-24–23 לפנה"ס.
הוא מציין שסרגון לא שרף את העיר, ואילו הוא, חתושילי, החרים את העיר עבור אל הסער של השמים.
בתיאורו הוא נלחם בחחום בשנה החמישית למלכותו, שלוש פעמים נלחם על שעריה, הרס אותה ואת רכושה הביא לחתושה.
בתיאור השלל הוא מציין שני צמדי עגלות עמוסות כסף, מרכבת פריון, אייל אחד מכסף, וספינה אחת עם חרטום מצופה זהב.
לצורך המלחמה בחחום, ביקש חתושילי הראשון את עזרתו של תוניפ-תשוב, מלך על ממלכה בשם תיכונני , שהיה לה כנראה גבול עם חחום, והן היו כנראה עוינות אחת לשנייה.
חתושילי הראשון ידוע גם בזכות בניית המבצר המתנשא על הצוק מעל לעיר חתושה.
הוא נחשב גם למחוקק ולמכונן של הממשל והמנהל של הממלכה החתית.
אלגוריתם חתימה דיגיטלית רבין הוא מנגנון חתימה דיגיטלית עם שחזור, המבוסס על הצפנת מפתח פומבי של רבין.
אלגוריתם רבין מבוסס על הפונקציה החד-כיוונית הנובעת מהקושי שבבעיית שורש ריבועי מודולו שלם פריק.
האלגוריתם הומצא על ידי פרופסור מיכאל רבין (האוניברסיטה העברית בירושלים) במהלך ביקורו כפרופסור אורח, במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס בשנת 1979.
אלגוריתם חתימה דיגיטלית של רבין דומה לאלגוריתם חתימה דיגיטלית RSA ובנוי ממודולוס כאשר ו- הם ראשוניים (גדולים), אולם כאן המעריך הפומבי הוא שלם זוגי קטן (בגרסה בסיסית).
המפתח הפרטי של החותם הוא צמד הגורמים , המפתח הפומבי הוא .
החתימה על המסר היא בעצם השורש הריבועי של המסר (לאחר המרתו למספר שלם בדרך מוסכמת) ואילו אימות החתימה הוא הבדיקה שאכן ערך זה הוא שורש ריבועי.
הבדיקה האם שלם כלשהו הוא שורש ריבועי מודולו קלה למדי בעוד שהפעולה ההפוכה קרי, מציאת שורש ריבועי מודולו קשה מאוד, אם הגורמים הראשוניים שלו אינם ידועים.
מרחב החתימה של המסר מוגבל לקבוצה (קבוצת השאריות הריבועיות מודולו ).
כלומר המסר חייב לייצג מספר שלם כזה שקיים עבורו שורש ריבועי מודולו .
הבעיה היא שלא כל מסר עונה על דרישה זו, יכול להיות מסר שעבורו יהיה בלתי אפשרי לחשב שורש ריבועי מודולו .
ניתן להתגבר על בעיה זו על ידי שרשור ערך אקראי קטן כלשהו למסר בתקווה שהתוצאה תהיה מספר שקיים עבורו שורש ריבועי מודולו .
בממוצע מספר הניסיונות הדרושים עד שיימצא ערך כזה הוא 2. בשל חיסרון מהותי זה אלגוריתם רבין הבסיסי המתואר להלן אינו מעשי כל כך.
להלן מתוארת גרסה משופרת של אלגוריתם רבין המבוססת על אלגוריתם ויליאמס (H.
בדומה ל-RSA גם אלגוריתם חתימה דיגיטלית של רבין מחייב שימוש בפונקציית יתירות בשל קיומה של בעיה מהותית הקרויה Existential forgery, כיוון שכל שלם הוא חתימה תקפה עבור המסר , זאת ללא ידיעת המפתח הפרטי של החותם.
בשל כך תוקף פוטנציאלי עלול לזייף ערך כלשהו ולטעון כי בידו חתימה תקפה עליו.
אף על פי שלתוקף לא תהיה שליטה מלאה על תוכנו של המסר החתום, עובדה זו מהווה איום בלתי מבוטל.
החותם מכין מודולוס כאשר ו- הם ראשוניים שונים וגדולים .
המפתח הפרטי הוא הצמד .
תהליך החתימה על המסר m
מחשבים את (כאשר היא פונקציית יתירות בטוחה כלשהי, ראו להלן)
מחשבים את השורשים הריבועיים של , התוצאות הן .
בוחרים אחד מארבעת הערכים האמורים כחתימה תקפה על המסר.
תהליך אימות ושחזור המסר המקורי m
בהינתן המפתח הפומבי והחתימה בודקים כדלהלן:
בודקים אם נמצא בטווח המתאים (כלומר נמצא בטווח של פונקציית היתירות).
משחזרים את המסר (כלומר על ידי הפעלת הפונקציה ההפוכה של פונקציית היתרות ).
הערה: לצורך אימות החתימה לא נדרש המסר המקורי כיוון שאלגוריתם החתימה מאפשר שיחזור המסר המקורי.
יהיו הפרמטרים הבסיסיים: , , שניהם שקולים ל- מודולו , ויהיה .
מפתח החתימה אם כן הוא מפתח האימות הוא .
כדי לחתום על המסר , החותם מחשב את השורשים הרבועיים של שהם: .
החותם בוחר אחד מהם נניח .
כדי לאמת את החתימה המאמת מחשב את .
גודל הראשוניים הוא גורם עיקרי בבטיחות האלגוריתם, בשל העובדה שפירוק המודולוס לגורמיו (כלומר מציאת ו-), בעצם פורצת את האלגוריתם לחלוטין.
על כן חובה שהם יהיו גדולים מספיק כדי לסכל ניסיון כזה.
יכולת פירוק מספרים גדולים מצויה כיום בקצב שיפור תמידי, עקב שיפורים טכנולוגיים והתפתחויות בתורת המספרים, בעיקר באלגוריתמים לפירוק לגורמים (כמו אלגוריתם נפת שדה המספרים).
ובשל איחוד משאבים וכוחות מחשוב כלל עולמיים, היכולת הזו הולכת ומתעצמת.
הערכה זהירה מניחה כי נכון להיום מודולוס בגודל 2048 סיביות, נמצא דרגה אחת מעל היכולת הנוכחית ועל כן בטוח לפחות למשך מספר שנים.
כאמור פונקציית יתירות היא מרכיב קריטי באלגוריתם רבין.
על כן ישנה חשיבות רבה בבחירת פונקציית יתירות בטוחה ככל האפשר.
תקן איזו ISO/IEC 9796 מפרט פונקציה כזו.
הרעיון הוא שימוש בפונקציה Shaddow function אשר מבצעת תמורה על שני חלקי כל בית במסר (ארבע סיביות כנגד ארבע סיביות) לפי טבלה קבועה.
תוצאת הפונקציה משולבת בין בתי המסר לסירוגין.
קיימות מספר שיטות הוספת יתירות עבור חתימה דיגיטלית.
בשל החיסרון האמור לעיל, פותחה גרסה משופרת של אלגוריתם רבין המבוססת על אלגוריתם וויליאמס, שמאפשרת לבנות את המסרים כך שיענו על הדרישה האמורה באופן דטרמיניסטי, כלומר שלכל מסר אפשרי יהיה שורש ריבועי מודולו .
גרסה זו הושאלה מגרסת הצפנת מפתח פומבי שהציע לשיפור RSA שלדבריו מספקת בטיחות מוכחת.
שיטה זו אומצה בתקן איזו ISO/IEC 9796. הרעיון של וויליאמס הוא שעבור כל שלם הערך הוא שורש ריבועי של מודולו .
אם אינו שארית ריבועית מודולו אזי .
עובדה זו מאפשרת שיפור אלגוריתם החתימה של רבין כדלהלן.
מרחב המסר המיועד לחתימה הוא כמו כן חייב להיות קטן מ-.
כאשר פונקציית היתירות היא: .
בוחרים ראשוניים ו- המקיימים וכן
תהליך חתימה על המסר m
מחשבים את סימן יעקובי .
החתימה על המסר היא .
הערה: מעשית הסיכוי ש- יהיה שווה אפס נמוך ביותר מאחר שמשמעות הדבר היא ש- הוא אחד הגורמים הראשוניים של .
תהליך אימות החתימה ושחזור המסר המקורי m
מוודים ש- בטווח פונקציית היתירות, אם לא דוחים את החתימה.
המסר משוחזר על ידי (ההופכית לפונקציית היתירות) כלומר .
דוגמה במספרים קטנים לאלגוריתם המשופר
יהיו הפרמטרים הבסיסיים: וכן כאשר שניהם מקיימים את התנאים האמורים לעיל.
מפתח האימות הוא אם כן ומפתח החתימה הוא .
נניח שהמסר המיועד לחתימה הוא ולאחר הפעלת פונקציית היתירות: .
בחישוב סימן יעקובי מתקבל .
החתימה על המסר היא אם כן: .
כדי לאמת את החתימה הבודק מחשב את , כיוון ש- התוצאה תהיה , הפעלת הפונקציה ההופכית נותנת , כיוון ש- החתימה מתקבלת.
האלגוריתם המשופר מציע יתרון ברור על פני האלגוריתם המקורי בכך שהוא מציע דרך דטרמיניסטית לבניית המסר באופן שתמיד יהיה שורש ריבועי עבורו אולם עם אלגוריתם זה אין לחתום על מסר שלו סימן יעקובי מאחר שזה מאפשר פירוק המודולוס לגורמיו.
בטיחות אלגוריתם זה זהה לגרסה הבסיסית, בכך שניתן להוכיח כי הוא עמיד כפירוק לגורמים.
וכמו בגרסה הבסיסית גם אלגוריתם זה סובל מ-Existential forgery כלומר קל למצוא כלשהו אשר אחד מהערכים מודולו שקול ל- מודולו ואז יהיה חתימה תקפה עבור .
הגרסה המשופרת של אלגוריתם רבין מצריכה חישוב סימן יעקובי מלבד חישוב שורש ריבועי מודולו ועל כן יעילה מעט פחות מהאלגוריתם הבסיסי.
אולם מאפשרת שימוש במעריך שונה מ-2 בתנאי ש- שאז בדומה ל-RSA העלאה בחזקת תהיה תמורה ב- מה שמאפשר שחזור הערך המקורי בהינתן .
חתחתול הוא משחק קלפים המיוצר על ידי חברת פוקסמיינד.
זכה בפרס מנסה ובפרס אופנהיים.
מקורו של השם העברי הוא דמות בזיכיון "הדרדסים" באותו שם – חתולו המרושע של גרגמל.
המשחק מיועד לשניים עד שישה משתתפים.
מטרת המשחק היא להחזיק קלפים שסכום ערכיהם הנמוך ביותר.
הקלפים ממוספרים מ-0 עד 9. על הקלפים של המספרים הקטנים (מאפס עד חמש) מצוירים חתולים ועל הגבוהים (שש עד תשע) מצוירים עכברושים.
על כל מספר, דמות שונה של חתול או עכברוש.
קלף 0 – חתול כתום דמוי פסל החירות.
קלף 1 – חתול אפור בחליפה כחולה.
קלף 2 – חתול בצבע כתמתם במכונית אדומה.
קלף 3 – חתול רקדן עם רדיו.
קלף 4 – חתול כחול בסירה צהובה שדג.
קלף 5 – חתול מורה.
קלף 6 – עכברים קטנים סוחבין בלון גדול וירוק של חתול.
קלף 7 – עכברושית שמחזיקה ברצועה שני חתולים.
קלף 8 – עכבר שמנגן בגיטרה.
קלף 9 – מלך עכברוש.
בנוסף המשחק מכיל שלושה סוגי קלפי פקודות (שאין להם ערך מספרי ובמקרה שהם נמצאים אצל שחקן בסוף המשחק מחליפים אותם בקלף אחר מהקופה):
משוך 2 (חתול בתלבושת המערב הפרוע): מחייב למשוך עוד 2 קלפים מהקופה (כלומר, שני תורים נוספים ברצף).
הצץ (ברדלס): מאפשר למקבל להציץ באחד מקלפיו.
החלף (חתול עם זנב סמור שמחזיק ביד קלפים): מאפשר לשחקן לבחור את אחד מקלפיו ולהחליפו עם קלף של שחקן אחר (לאחר הבחירה ולאחר ההחלפה אין להתחרט; אי אפשר לראות את הקלפים לפני כן או לאחר מכן).
תחילה כל שחקן מקבל ארבעה קלפים הפוכים, ומסדר אותם בשורה אחד ליד השני.
מותר לו להסתכל רק בקלף הימני והשמאלי במהלך תחילת המשחק.
את הקלפים הנותרים מניחים הפוכים בקופה.
בכל תור מניחים קלף על ערימה.
ועל השחקן להחליט אם לקחת את הקלף הזה או את הקלף האחרון שהונח בערימה.
השחקן שם את הקלף שקיבל הפוך במקום אחד הקלפים שברשותו, שאותו הוא זורק לערימה.
כששחקן מעריך שסכום מספרי הקלפים שברשותו נמוך משאר המתחרים, הוא יכול לומר את המילה "חתחתול".
לאחר מכן כל שחקן מקבל תור אחד נוסף ואז חושפים את הקלפים.
אם לאחר החשיפה לאחד השחקנים יש קלף "פקודה", מחליפים אותו בקלף מהקופה.
המנצח הוא זה שסכום הקלפים שברשותו הכי נמוך.
במידה ולמישהו במהלך התור לאחר אמירת המילה "חתחתול" יש קלף פקודה הוא רשאי להשתמש בו כרגיל.
אין התייחסות מפורשת בהוראות המשחק למצב בו בסיום המשחק הסכום הנמוך נמצא ברשות מספר מתמודדים במקביל.
לכן את מצב זה ניתן לפרש כרצון המשתתפים, לדוגמה: כניצחון לכל המתמודדים שמחזיקים בסכום הנמוך ביותר או כניצחון לכל המתמודדים שמחזיקים בסכום הנמוך ביותר למעט המתמודד שהכריז "חתחתול" או היעדר מנצחים כלל.
"קאמביו" (או "קאבו") הוא משחק זהה לחתחתול, ההבדל הוא שמשחקים אותו עם חפיסת קלפים רגילה.
חתחור (או ח'וואת או חר) היא אלת היופי, האהבה, המוזיקה והמלחמה (בתור סח'מת) במיתולוגיה המצרית.
חתחור מתוארת לעיתים בדמותה של אישה יפה שעל ראשה קרני פרה, ולעיתים כפרה מעוטרת בדיסק השמש המצרי.
פירוש שמה: הבית (חת) של הורוס (חר).
חתחור מקושרת לאהבה הנשית, לאימהות, לפריון, לידה ושמחת חיים, ונחשבת לאחת האלות החשובות ביותר בתרבות המצרית הקדומה, בכל תקופותיה.
היא לעיתים נחשבת לבת מלוכה, ול"אדונית המערב" שמקבלת בברכה את המתים בעולם שאחרי-המוות.
הפולחן לחתחור התרכז בעיר דנדרה שבמצרים העליונה.
סמליה של האלה הם ענק החרוזים הגדול שעל צווארה וכלי הנגינה - הסיסטרום - עם החרוזים המשקשקים.
חתחור היא גם אלת המראות, אלת קצווי תבל, אלת הארצות הזרות, אלת הטורקיז, אלת המלכית (פוך לעיניים) אלת עץ השקמה ואלת השמים.
החיה המזוהה אתה היא הלביאה (בדמותה כסח'מת).
לחתחור שני בנים, אחד מהם הוא איהי (Ihy), אל המוזיקה, שמתואר באמנות כתינוק שמנמן המחזיק בסיסטרום.
גם הפולחן שלו התבצע בדנדרה.
דמותה של חתחור התגלגלה במהלך הזמן באלה איסיס.
ישנן גרסאות רבות בנוגע ללידתה של חתחור.
הגרסה המקובלת ביותר אומרת שכמו האלים תחות וסח'מת, חתחור נוצרה מחלק בגופו של אל השמש רע, ובמקרה שלה מעינו של רע, שנקראת גם "העין הקדושה", והיא נחשבה לאשתו.
אחרי שרע התאחד עם האל הורוס וקושר למלוכה המצרית, הפכה חתחור לאימו, וקושרה לאלת פרה מינורית בשם "מהט וורט" (בתירגום מילולי- שיטפון גדול), שהייתה האלה המולידה של רע בעת בריאת העולם, ונשאה אותו בין קרניה.
כאימו של רע, חתחור ילדה אותו מרחמה כל בוקר (תכונה שמיוחסת גם לאלה נות), וכאשתו, היא הייתה מתייחדת איתו כל לילה מחדש.
כאשר שליט מצרים התחתונה, פרעה מנתוחותפ ה-3, איחד את שתי הממלכות, הוא עשה זאת דרך מלחמה קשה ומרובת שפיכות דמים שנערכה במשך עשרים ושמונה שנים.
אך בתום אותה המלחמה, מנטוחוטפ חזר להיות שליט רגוע, ותקופת שלטונו נודעה כהרמונית ושקטה.
אנשי מצרים התחתונה כתבו אגדת עם ("ספר הפרה השמימית"), שהתבססה והתפתחה על שתי התקופות הללו.
לפי האגדה, עינו השלישית של רע, הלא היא האלה מאעת, הבחינה שבארץ מצרים ישנם אנשים המתכננים להתנקש בחייו.
כאשר שמעה זאת חתחור, היא כעסה כל כך על אותם מתנקשים, עד שזעמה הפך אותה לאלה סח'מת (אלת המלחמות והמדבר), על מנת להרוג אותם.
חתחור נעשתה צמאת דם, והטבח שביצעה באנשי מצרים הגיע לממדים עצומים, כיוון שאיש לא יכול היה לעצור אותה.
כאשר ראה האל רע את הטבח והכאוס בעולם שמתחת, הוא גמר בליבו לעצור אותה.
בתוך כדים ענקיים הוא ערבב בירה עם מיץ רימונים, והניח אותם כמנחה לכאורה עבור חתחור-סח'מת.
היא שתתה מהכדים העצומים, בחושבה שמדובר בדם, עד שנעשתה שיכורה לחלוטין, ומתוך שכרונה חזרה לדמותה השקטה והעדינה כחתחור.
במשך השנה חגגו המצרים מספר פסטיבלים שהוקדשו לחתחור.
במרכז הפולחן שלה בדנדרה נמנו 25 פסטיבלים, כאלה שמוקדשים רק לה או ביחד עם אלים אחרים.
הפסטיבלים לחתחור כללו שירה, ריקודים ושתיית בירה.
המלך השתתף באופן פעיל בפסטיבלים כולל ריקוד בפני פסלה.
ב'חג הסד' היה לחתחור תפקיד משמעותי.
האלה ביקרה - בתהלוכה שבה נשאו את דמותה על גבי סירה - בקומפלקס הפולחן המלכותי בטקס המציין 30 שנות מלכות של המלך.
בתחומי ארץ ישראל נמצא בבקעת תמנע למרגלות עמודי שלמה מקדש קטן לכבוד האלה ובו כלים פולחניים שונים כגון אגנות ומצבות.
פסל האלה שהיה במקום הושחת במתכוון בתקופה קדומה.
חתיכה נעשית נבלה, או בשם המלא - חתיכה עצמה נעשית נבלה, (בראשי תיבות חנ"נ או חענ"נ) הוא מושג הלכתי בתחום איסור והיתר שעיקרו בהלכות בשר וחלב, ומשמעו שחתיכת אוכל כשר שהתערב בו אוכל אסור, אף אם התערב בחלק קטן ממנו, נאסר כולו (=נעשה "נבלה").
כלומר, חתיכת ההיתר נחשבת על פי ההלכה כאילו הייתה בעצמה דבר איסור, ולא רק כאילו התערב בה טעם איסור.
משמעותו ההלכתית של כלל זה היא שאם חתיכה זו מתערבת בחתיכות אוכל אחרות המותרות לאכילה היא אוסרת את כולן אם אינה בטלה בשישים, ואין מתחשבים בכך שמלכתחילה הייתה החתיכה מותרת ורק התערב בה איסור.
לדוגמה: אם חתיכת בשר נפלה לקדרה של חלב חם בנפח פי שלושה מחתיכת הבשר (יחס של 1:3 בין הבשר לחלב, ויחס של 1:4 בין הבשר לתערובת כולה), נאסרה כל תכולת הקדרה עקב תערובת איסור בשר בחלב (המתבטלת רק ביחס קטן מ־1:60).
אם לאחר מכן נפלה אותה חתיכת בשר לקדרה חמה אחרת של מאכל, היא אוסרת אותו שוב אם אין בקדרה החדשה כמות גדולה פי שישים או יותר מחתיכת הבשר, ואין מתחשבים בכך שגם לאחר בליעת החלב רוב החתיכה הוא בשר.
עיקרו של מושג זה בהלכות בשר וחלב, ונחלקו ראשונים האם הוא תקף גם כאשר מדובר במאכלים אסורים אחרים.
מקור הדין בגמרא בדברי האמורא רב שאמר: ('נתינת טעם' משמעה עירוב ביחס קטן מ־1:60) - .
(וממילא לא אומרים דין חנ"ן).
ולפי הסוברים ש'אפשר לסוחטו אסור', אף שאנו יודעים בוודאות שיצא טעם האיסור מהחתיכה, עדיין החתיכה עומדת באיסורה, ולא זו בלבד, אלא אין להתחשב רק לחלק האוסר, אלא לשער כנגד כל החתיכה שנאסרה מול כל התערובת בקדירה, (דין חנ"ן).
ראשונים אחרים פירשו את המושג אפשר לסוחטו באופן אחר.
בדברי הראשונים ובשולחן ערוך נפסק להלכה כדעה ש'אפשר לסוחטו אסור'.
לדעת הראב"ד דין זה נאמר בתלמוד רק לדעת רבי יהודה הסבור שמין במינו לא בטל כלל, ולפי פרשנותו זו, מכיוון שלדעתו אין הלכה כדעת ר' יהודה, סבור הוא שאין חתיכה נעשית נבלה להלכה.
אך רוב ככל הראשונים חלקו על דעתו, פירשו שגם לפי חכמים חתיכה נעשית נבלה, ופסקו כן להלכה.
דין חנ"ן נאמר רק במקרים מסוימים.
למשל, בתלמוד נאמר שכל דין זה נאמר רק כאשר הטיפה נפלה על החתיכה ולא התערבה בשאר החתיכות, אולם אם ניער את הקדירה או הניח עליה כיסוי, שוב לא אומרים את דין זה, ומשערים את ביטול הטיפה כנגד כל הקדירה.
כמו כן לדעת רבנו יצחק הזקן המובאת בתוספות, כל דין זה נאמר דווקא כאשר החתיכה מונחת מעל החתיכות שבקדירה, אולם במקרה וחלק מהחתיכה טבולה ברוטב, לא נאמר דין חנ"ן, מאידך לדעת רש"י האיסור נאמר גם באופן זה ורק אם כולה טבולה ברוטב לא נאמר איסור זה.
לפי פרשנות הש"ך הרמ"א פסק כשתי הדעות לחומרא.
לדעת השולחן ערוך, כאשר המפגש בין החתיכות האוסרת והנאסרת נערך בסביבה יבשה (ללא רוטב), ואף אחת מן החתיכות אינה שומנית, לא נאמר דין זה.
קביעה זו מסבירה הלכה אחרת המתעלמת לכאורה מדין חנ"ן.
בכלל, ישנה מחלוקת ראשונים המופיעה בתוספות בין רבינו תם לרבינו אפרים, לגבי תחולת מושג זה בהלכות איסור והיתר שונות מאיסור בשר וחלב.
לפי רבינו אפרים, דין זה שנדרש שישים כנגד כל המאכל שנבלע בו איסור, נוהג רק באיסור בשר בחלב, ואילו לדעת רבינו תם, דין זה נוהג אף בשאר איסורים.
רבינו אפרים מסביר שאיסור זה קיים רק בבשר בחלב מכיוון שכאשר בשר מתערב בחלב כל אחד מהם הוא היתר, ורק בהתערבם יחד נהפכים לאיסור, אם כן ניתן בהחלט להבין כי החתיכה נהפכה כולה לאיסור בפני עצמה אף אם נפל לקדירה אחרת של היתר.
לעומת זאת בדבר היתר אחר שנאסר על ידי איסור, אין הוא עצמו סיבה לאסור ולכן אינו מוגדר איסור אלא דבר היתר ש"ספוג" בו איסור.
כדעת ר' אפרים פסקו הרשב"א, הרא"ש, והשולחן ערוך ולדבריו דין זה נוהג אך ורק בבשר בחלב מדאורייתא ולא בכל האיסורים.
אולם הרמ"א חולק וסובר שדין זה נוהג בכל האיסורים, אם כי שמורה הזכות לרב הפוסק להקל בתערובת לח בלח, ואף בזאת, רק במקרה שלולי התרת המאכל ייגרם לשואל הפסד מרובה מחמת איסורו.
וכן ביבש ביבש שאין חנ"ן בכל האיסורים אף לדעת הרמ"א.
לפי רוב הפוסקים הסוברים שדין זה נוהג בכל האיסורים, אין הוא נוהג בהם אלא מדרבנן, ועל כן, באופנים מסוימים, חל הכלל של ספק דרבנן לקולא.
אך ישנם ראשונים הסוברים שאף בשאר איסורים הדין נוהג מדאורייתא.
חתיכה אחת משתי חתיכות הוא נידון הלכתי בקרב הפוסקים בדיני ספקות.
לדעת כל הפוסקים, אם אדם שהיו מונחות לפניו שתי חתיכות, אחת של איסור ואחת של היתר, ואכל בשוגג אחת מהן ואינו יודע איזו, דינו שחייב מדאורייתא להביא קרבן אשם תלוי על האיסור שייתכן ועבר.
כאמור, במקרה המדובר, החתיכות הן חתיכות ודאי, היינו שאחת ודאי אסורה באכילה ואחת ודאי מותרת ואילו הספק הוא איזו מהן אכל.
אולם ישנה מחלוקת הפוסקים לגבי מצב בו הספק הוא בחתיכה עצמה.
כלומר, אם הייתה לפניו חתיכה אחת והיא ספק.
כלומר ספק איסור, ספק היתר.
האם באופן כזה חייב אשם תלוי?
לדעת הסוברים את הכלל "בעינן (צריך) חתיכה אחת משתי חתיכות" - אינו חייב כי יש רק חתיכה אחת.
לדעת הסוברים "לא בעינן (לא צריך בהכרח) חתיכה אחת משתי חתיכות" - חייב, מפני שדי בספק על החתיכה עצמה כדי לחייב אשם תלוי.
מקור השם "חתיכה אחת משתי חתיכות" הוא בסוגיה הנידונה בגמרא, לגבי אחד שספק אכל חֵלֶב.
המשנה במסכת כריתות מביאה את מקרה הספק:
על משנה הזו המתארת את מציאות הספק, מביאה הגמרא שתי דעות אמוראים לגבי החיוב באשם:
בגמרא לעיל מבואר כי דעתו של רב אסי היא שדי בחתיכה אחת שאכל, שיש ספק לגביה אם איסור היא או היתר, כדי לחייב והוא המחמיר בעניין זה.
ואילו דעתו של חייא בר רב היא שצריך דווקא שיהיו שתי חתיכות, אחת של איסור ואחת של היתר, והוא אכל אחת מהן ואינו יודע איזו.
והוא כאמור מיקל שכן בחתיכה אחת פוטר.
הגמרא מבארת שיסוד המחלוקת הוא האם יש אם למסורת והיינו שמכיוון שהכתיב הוא "מצות" (כלומר עם ו' אחת) בפסוק: , אז לומדים מצווה אחת.
מנגד, סובר חייא בר רב, שיש אם למקרא ולכן מכיוון שקוראים מצְוֹת (כלומר ה-ו' בפסוק עם חולם) אז לומדים מצוות ברבים, והמשמעות שצריך שתי חתיכות.
מה הסיבה לחלוקה בין ספק של חתיכה אחת משתי חתיכות, לבין שאר הספיקות?
ניתן להסביר זאת על פי ההבדל שבין הסתברות קלאסית להסתברות שכיחותית.
כך לדוגמה הסיכוי שיצא מספר מסוים בהטלת קובייה או אחד לשישה.
מכיוון שיש שישה אירועים אפשריים והסיכוי שכל אחד יקרה הוא שווה.
זוהי הסתברות קלאסית, שאפשר לומר שהסיכוי הוא אחד לשש.
אך הסיכוי שגבר בן 40 יחיה עד גיל 70 הוא מסוג אחר.
יש כאן צירוף של גורמים שונים שמכריעים את הספק, ואנחנו צריכים לשקלל אותם ולומר מה ההסתברות שהאירוע יתרחש.
ספק של חתיכה אחת משתי חתיכות דומה להסתברות קלאסית.
הספקות האחרים ה אירועים התלויים בגורמים שונים שיש לשכלל אותם, והם דומים להסתברות שכיחותית.
מדוע דווקא בחתיכה אחת משתי חתיכות חייבה התורה אשם תלוי?
ספק זה נולד ממעשה האדם, כל חתיכה היא בוודאי חלב או כשרה (גם אם אני לא יודע לזהות כל אחת), והספק הוא איזה מהם נאכלה.
שאר הספקות נולדו עוד לפני שהאדם עשה מעשה, כמו ספק אם האישה נדה או לא.
התורה לא חייבה קרבן על דבר מסופק, ובמיוחד לסוברים שספק דאורייתא לחומרא הוא מדרבנן, שאפילו לכתחילה אין להחמיר בספק כזה.
אך בחתיכה אחת משתיים החתיכה אינה מסופקת, אלא יש כאן חתיכה אחת שהיא ודאי אסורה.
הספק נולד במעשה האכילה האם הוא היה אסור, ועל כן יש צד שהוא צריך להביא קרבן, ועל זה עליו להביא אשם תלוי.
דין זה ישפיע על הפסיקה במקרים הבאים:
כאשר אדם עשה מלאכה שאסורה בשבת, והיו צמודים שבת וחול ואינו יודע באיזה יום מביניהם עשה את המלאכה, או שעשה מלאכה בשבת ולא ידע מעין אי זו מלאכה עשה.
הלכה שמביא קרבן אשם תלוי.
אבל שבת ויום הכפורים ועשה מלאכה בין השמשות שביניהן הרי זה פטור מקרבן ואינו מביא חטאת שהרי אינו יודע עצמו של חטא (שכל חטא חיובו אחר), ואינו מביא אשם תלוי שהרי יודע בוודאי שחטא.
היו אשתו ואחותו ובא על אחת מהן ואינו יודע על איזו מהן בא, חייב.
אבל הבא על אישה שהיא ספק נדה, או ספק ערוה של קירוב בשר, פטור מאשם תלוי.
במסכת נידה מובא מקרה לדוגמה של "ראתה לאחר זמן" והוא מקרה בו אישה ששימשה עם בעלה ולאחר מכן בדקה עם עד ומצאה את העד טמא.
יוצא אם כך ישנו חשש שהייתה נידה מקודם לכן ואז חייבים מדין בעילת נידה.
ומובא שם שחייבים אשם תלוי לדעת התנא (שחולק לכאורה על המשנה בדף הקודם שבה אמר התנא שפטורים מן הקרבן).
ומבארת הגמרא שבמשנה אמרו שפטורין מן הקרבן מפני שלדעת התנא במשנה "בעינן [צריכים] חתיכה משתי חתיכות" כדי לחייב אשם.
חתימה דיגיטלית מבוססת פונקציית גיבוב היא שם כולל לשיטות חתימה דיגיטלית חד-פעמית אשר ביטחונן מסתמך אך ורק על פונקציית גיבוב קריפטוגרפית ולא על קושיין המשוער של בעיות מתורת המספרים או בעיות אחרות שאין לגביהן הוכחה מתמטית שהן קשות.
פונקציות גיבוב קיימות ונחקרות מזה זמן רב ואף שברובן עשויות אד הוק הן עדיין נמצאות בשימוש מעשי נרחב, נחשבות לבטוחות ומעולם לא נפרצו (דוגמאות הן SHA-2, BLAKE, SHA-3 או Skein).
בנוסף הדעה הרווחת לגבי מרביתן, אם כי זה לא הוכח, שהן פוסט-קוונטיות.
כלומר גם בהינתן מתקיף המצויד במחשב קוונטי לא יוכל לפרוץ את האלגוריתם, כלומר לא ימצא התנגשות בזמן פולינומי.
חתימה מבוססת גיבוב בדרך כלל מהירה ובטוחה מאוד והיא נחשבת כיום לתשובה האטרקטיבית ביותר נגד קריפטואנליזה קוונטית כאשר היא תהיה רלוונטית.
חסרונות חתימה דיגיטלית מבוססת גיבוב הן; אורך החתימה גדול מהמקובל בתקנים המעשיים וכן היא חד-פעמית, מסיבה זו היא נקראת "תלוית זיכרון" (stateful), יש צורך לנהל מעקב גם על ידי החותם וגם על ידי המאמת באמצעות מונה כלשהו, כדי לדעת כיצד לחתום או איך לאשר את החתימה על מסמך נתון.
זהו מצב בלתי אפשרי במקרה הגרוע או שאינו נוח למימוש מעשי במקרה הטוב.
תאורטית ידוע שאפשר לבנות חתימה דיגיטלית מבוססת פונקציית גיבוב נטולת זיכרון (stateless).
נושא המחקר העיקרי כיום הוא להפוך פונקציה כזו לאלגוריתם פרקטי, שניתן יהיה לחתום באופן מאסיבי על מסמכים רבים כמעט ללא הגבלה ועם חתימות באורך סביר.
כך שניתן יהיה להציעה כחלופה מיידית לאלגוריתמים המקבילים בתקנים הבינלאומיים ללא שינויים מרחיקי לכת במערכת.
הרעיון להשתמש בפונקציית גיבוב (או בכל פונקציה חד-כיוונית) לצורך חתימה דיגיטלית עלה לראשונה על ידי לזלי למפורט שהמציא ב-1979 את חתימת למפורט.
חתימת למפורט היא חד-פעמית במובן שכל זוג מפתחות; מפתח חתימה/מפתח אימות ניתנים לשימוש רק פעם אחת.
כדי להדגים זאת, נניח שאליס מעוניינת להעביר לבוב מסר פשוט "כן" או "לא" ('0' או '1'), באופן כזה שהוא ידע בוודאות שההוראה הגיעה ממנה ולא ממתחזה.
דרך אחת לפתור את הבעיה, תחילה אליס בוחרת פונקציה חד-כיוונית בלתי הפיכה מוסכמת (כלומר ידועה לכל), בוחרת אקראי כלשהו ומשתמשת בה כדי לחשב את ושומרת בסוד את .
היא שולחת לבוב את כהתחייבות וכן מסכמת איתו מראש שעבור המסר "כן" אליס תחשוף בפניו את הסוד כהוכחה, אחרת המסר יהיה "לא".
לאחר מכן נניח שאליס שלחה לבוב את .
בוב בודק שמתקיים ואם כן הרי שההוראה "כן" הגיעה מאליס ולא מאף אחד אחר, משום שבעצם ידיעת אליס הוכיחה שהמסר הגיע ממנה.
מעצם ההגדרה של הפונקציה יהיה קשה מאוד למי שאינו יודע מהו לנחש ערך כזה המקיים .
כאן הוא המפתח הפרטי או "מפתח החתימה" ו- הוא המפתח הציבורי או "מפתח האימות".
היות שבמהלך האימות אליס למעשה חשפה את המפתח הפרטי שלה, היא לא יכולה להשתמש בו שוב לחתימה על מסר אחר.
לכן עבור כל סיבית '0' או '1' נוספת היא צריכה לחשב ולשלוח חדש, כלומר החתימה מתנפחת לממדים ארוכים מאוד ביחס למסר.
אפשר להרחיב את הרעיון החתימה החד-פעמית באופן כזה שאליס תחתום על מספר סיביות בו זמנית כפי שעושה חתימת למפורט, אם כי הבעיה נותרת בעינה, מפתחות החתימה והאימות עדיין ארוכים מאוד וכל חתימה מתאימה למספר מוגבל של סיביות.
בוב צריך לוודא שאכן שייך לאליס אבל זהו נושא נפרד.
רלף מרקל הראה שאפשר להקטין את המפתח האימות בדרך מקורית, במקום לשלוח עבור כל מסר אחר, אפשר להשתמש בעץ גיבוב שהוא עץ בינארי מושלם בגובה שבו כל צומת היא גיבוב של שני הצמתים הבנים מהעלים ועד לשורש העץ.
מפתח האימות יהיה שורש העץ איתו יהיה אפשר לאמת עד מסמכים המקבילים ל- העלים, כל עלה הוא חתימה חד-פעמית של מסמך אחד.
האימות נעשה על ידי בדיקת המסלול מהעלה ועד לשורש העץ.
כל עלה מאומת על ידי חתימה חד-פעמית (OTS) שכוללת בתוכה גם מידע הנקרא "מסלול אימות" (authentication path) שהוא בעצם ערכם של עלים אחים לאורך המסלול מהעלה לשורש העץ על מנת לאפשר בניית מסלול אימות.
בדרך זו אפשר להפוך חתימה חד-פעמית לחתימה "רב פעמית" חלקית, כי בעוד שנדרשים מפתחות חתימה שונים עבור כל המסמכים, הרי שנדרש מפתח אימות אחד בלבד.
עץ מרקל מהווה שיפור משמעותי אך למרות זאת אינו פרקטי מכמה סיבות:
היות שמדובר בחתימה חד-פעמית המפתח הפרטי עדיין חייב להיות שונה עבור כל מסמך, לכן החותם צריך לאחסן בזיכרון את כל מפתחות החתימה במקום שמור.
מספר החתימות מוגבל למספר העלים בעץ, עבור עץ בגובה אפשר לחתום על לכל היותר מסמכים.
על מנת להבטיח שכל עלה מנוצל רק פעם אחת יש צורך לנהל מעקב אחרי חתימות שבהן כבר השתמשו ואת המונה יש צורך לכלול בחתימה.
דרישה זו עלולה להיות בעייתית במיוחד אם ארעה תקלה ונמחקו נתונים ואבד המונה.
החתימה מתנפחת בסדר גודל לוגריתמי כי יש צורך לשלוח מלבד החתימה ערכי גיבוב נוספים על מנת לאפשר למאמת לבנות מסלול אימות מהמסמך לשורש המצוי בידו.
כדי לפתור את הבעיות האמורות הוצעו מספר שיפורים.
הראשון הוא חלוקת העץ לתת-עצים.
למשל אם העץ מכיל יער של שכבות של עצים המסודרים בערמה זה על גבי זה, כל אחד בגובה , במהלך החתימה על מסר נתון החותם משתמש רק בעץ אחד מתוכם.
במקרה כזה המפתח הציבורי עבור מסרים יקטן ל- ערכים לכן החתימה מצטמצמת מ- ל-.
בנוסף אפשר לצמצם את החתימה על ידי ניצול העובדה שהיא סדרתית.
כלומר שימוש באלגוריתם חכם לחיפוש בעץ שמאפשר צמצום החתימה מ- ל-.
שילוב שני הרעיונות יחד מאפשר לצמצם עוד את החתימה ל-.
עץ מרקל זכה לשיפורים רבים כמו FMTseq שהוא עץ חיפוש פרקטלי של נאור, שנהב ואבישי וול, אלגוריתם Bleichenbacher-Mauer המשתמש בגרפים או אלגוריתם עץ מרקל המורחב XMSS המשתמש בתת-עצים רבים וכן אלגוריתם SPHINCS.
בשני האחרונים נוסף אלמנט מיסוך.
כלומר כל ערך מחובר ב-XOR עם מסכה אקראית כלשהי לפני הפעלת פונקציית הגיבוב.
המחיר הוא עליה קלה בסיבוכיות אבל הרווח הוא גדול, כי אלגוריתם מרקל המקורי דורש שאורך החתימות יהיה סיביות כדי להגיע לרמת ביטחון של סיביות בגלל התקפת יום הולדת.
עם המסכה האקראית ניתן להגיע לביטחון של סיביות עם פרמטר שזהו שיפור בפקטור של חצי ביעילות האלגוריתם והפחתה דומה באורך החתימות.
חתימה דיגיטלית מוכחת כבטוחה נגד התקפת מסר נבחר
רעיון דומה לעץ מרקל הוצע ב-1984 על ידי שפי גולדווסר, סילביו מיקלי ורונלד ריבסט במאמר חשוב המדגים מהיבט תאורטי מוכח כיצד אפשר להשתמש בזוג פונקציות חד-כיוונית עם דלת מלכודת הנקראות "Claw Free" לחתימה דיגיטלית.
פונקציות שנקראות Claw-free הן שתי פונקציות שבלתי אפשרי למצוא ו- כך שמתקיים כמתואר בתרשים.
הם הוכיחו שהשיטה שלהם בטוחה נגד "התקפת מסר-נבחר אדפטיבית" בהנחה שבעיית פירוק לגורמים היא בעיה קשה.
אף על פי שהסכמה שלהם הודגמה עם פונקציית RSA הרי שאפשר לבנות חתימה כזו מכל פונקציה חד-כיוונית שעונה על התנאי האמור ולאו דווקא כזו המבוססת על פירוק לגורמים או לוגריתם בדיד.
התקפת מסר-נבחר אדפטיבית היא מודל ביטחון תאורטי החזק ביותר של פונקציית חתימה דיגיטלית.
לפי מודל זה האויב או המתקיף רשאי לקבל מאורקל חתימות תקפות עבור מסרים כלשהם לפי בחירתו ותפקידו לנסות לשבור את אלגוריתם החתימה על בסיס חתימות אילו וכן הוא רשאי לבקש חתימות נוספות גם לאחר שההתקפה החלה (מכאן הכינוי אדפטיבית).
"שבירה" מחולקת לכמה רמות מהקל אל הכבד.
מציאת דרך לגלות את המפתח הפרטי (דלת המלכודת הסודית) של החותם ואז לזייף בקלות חתימה על כל מסמך ולטעון שנחתם על ידי החותם הלגיטימי.
מציאת דרך לעקוף את אלגוריתם החתימה כך שהתוקף מסוגל לדמות אותו ולזייף חתימות על מסמכים כלשהם מבלי לגלות את מפתח החתימה של החותם הלגיטימי.
מציאת דרך לזייף חתימה על מסמך ספציפי אחד או יותר שנבחרו על ידי המתקיף.
זיוף חתימה על לפחות מסמך אחד כלשהו אפילו חסר משמעות ואפילו אם לתוקף אין שליטה על תוכנו.
ההגדרה האחרונה היא המחמירה ביותר ומבחינה תאורטית עדיף להגיע לסכמה שתהיה מוכחת כעמידה גם כנגד איום זה.
הרעיון של אלגוריתם GMR הוא כדלהלן:
בהינתן שתי תמורות עם דלת מלכודת הנקראות Claw-free ופרמטר ביטחון יהיה קל לבחור באופן אקראי אלמנט מתחום הפונקציות, אך בהינתן תמורות כלשהן יהיה קשה מבחינה חישובית למצוא כך שמתקיים ללא ידיעת דלת המלכודת.
התכונה Claw-free משליכה גם על חד-כיווניות.
למשל אם כך ש- ו-, אז הפונקציות ו- הן תמורות חד-כיווניות ומתאימות להגדרה Claw-free, כמו כן מתקיים ודלת המלכודת היא המספרים הראשוניים ו-.
אם נתון רק מי שמחזיק במידע הסודי שהוא דלת המלכודת יכול לחשב את הערכים כך שמתקיים .
תכונה זו נקראת "הוכחת אימות אטומית" של על ידי כי רק מי שיכול להפוך את הפונקציה מסוגל לייצר את הערכים הללו מהערך כך שהתנאי האמור יתקיים.
המפתחות הציבוריים לאימות החתימה על מסרים יהיו שני זוגות של תמורות חד-כיווניות .
המפתחות הפרטיים המשמשים לחתימה הם דלתות המלכודת של הפונקציות הללו כך שהחותם יכול באמצעותן לחשב את הפונקציות ההופכיות שלהן בקלות.
כעת אם נתון המסמך תחילה החותם מייצר ומאמת מספר אקראי ואיתו הוא מאמת את .
את עצמו מאמתים בעזרת עץ אימות.
מתחילים מ- שהוא שורש העץ שנקרא מפתח ציבורי ומכל נקודת אימות או בהתאמה אפשר לאמת שני ערכים חדשים במקרה של צד ימין ובמקרה של צד שמאל .
בדרך זו נוצר עץ שגדל כלפי מטה ככל שנדרשות יותר חתימות כמתואר בתרשים.
כל צומת מאמת את הצמתים הבנים.
מכל צומת נתון קיים "מסלול אימות משורשר" לשורש .
החתימה כוללת שני חלקים מלבד המסר עצמו.
וכן המאמתים שרק החותם יכול היה לחשב, אך כל אחד יכול לבדוק בקלות.
את המאמתים הוא בוחר כך:
פונקציית אימות אטומית של המסר על ידי .
ואימות החתימה מתבצע בשני שלבים, תחילה מאמתים את על ידי הפונקציות הציבוריות ואז מאמתים את המסמך על ידי הפונקציות .
לפיכך הזמן הדרוש לחישוב חתימה הוא ואורכה הכולל הוא כאשר הוא פרמטר ביטחון המייצג את אורך החתימה בסיביות.
שים לב שגם אלגוריתם GMR נקרא תלוי זיכרון כיוון שכל חתימה תלויה בחתימות קודמות (כל תלוי באימות שלו על ידי ערכים קודמים)
ב-2004 הציע עודד גולדרייך שני שיפורים משמעותיים לאלגוריתם האמור כדי להופכו לאלגוריתם נטול זיכרון.
ראשית הוא הציע שכל צומת (שאינו עלה) בעץ יכיל חתימה חד-פעמית על ערך הגיבוב של המפתח הציבורי של הצמתים הבנים שלו.
המפתח הסודי יהיה גרעין התחלתי אקראי אשר ישמש לבניית העץ כולו באמצעות מחולל פסאודו-אקראי.
מעצם הגדרתו של מחולל כזה אם מתחילים מגרעין התחלתי קבוע, תמיד יתקבל רצף זהה, עובדה זו מסייעת בשחזור כל עלה רק כאשר הוא נדרש ואין צורך לבנות את כל העץ בזיכרון.
שנית הוא הציע במקום לנהל מעקב אחרי החתימות שהשתמשו בהם באמצעות מונה כלשהו, לבחור עלה באופן שערכו נגזר מהמסר, מייצגים את ערך הגיבוב של המסר כמספר כלשהו באורך סיביות ואז המספר הזה משמש כאינדקס לבחירת העלה המתאים לחתימה.
בשיטה זו חתימה אחת תכיל את כל המפתחות הציבוריים של כל החתימות החד-פעמיות של הצמתים במסלול מהעלה לשורש העץ, את כל המפתחות הציבוריים של הצמתים האחים לאורך המסלול וכן את החתימה החד-פעמית של המסר עצמו.
החתימה כעת נטולת זיכרון כי אין צורך לשמור מונה כלשהו ואין סיכוי שתהיה התנגשות, כלומר עלה אחד שאיתו נחתמו שני מסמכים שונים.
שיטה אחרת שהציע היא לבחור עלה באופן אקראי אם מרשים סבירות מאוד קלושה להתנגשות.
במקרה כזה אין צורך בגיבוב המסר לפני החתימה כדי לבחור עלה מתאים.
לסיכום מפתח החתימה הפרטי באורך סיביות, חישוב החתימה על המסמך דורש מפתחות ו- חתימות.
את מפתחות החתימה של כל הצמתים במסלול אין צורך לצרף לחתימה על המסמך כי אפשר לחשב אותם מהמפתחות הציבוריים.
אך בכל זאת החסרון הוא שחתימה חד-פעמית אחת היא באורך מפתחות הציבוריים.
שילוב של שיטת גולדרייך עם חתימת וינטרניץ מגיע לאורך חתימה של 1 מגה בית במקרה שפרמטר הביטחון הוא .
אלגוריתם SPHINCS-256 משלב כמעט את כל הטכניקות המתוארות בנוסף לכמה שיטות חדשות כדי להפוך חתימה חד-פעמית לחתימה דיגיטלית רב-פעמית נטולת זיכרון ויעילה, עם ביטחון ברמה של ועם מפתחות באורך 1 קילו בית וחתימה באורך 41 קילו בית.
NIST הכינו טיוטה לתקן חדש לחתימה דיגיטלית מבוססת גיבוב הנחשבת בטוחה נגד קריפטואנליזה קוונטית (כאשר הדבר יהיה רלוונטי), היא מהירה ויעילה המשלבת כמה רעיונות ביניהם שהוא וריאציה של חתימת וינטרניץ, XMSS ו-.
בהתבסס על הצעה של Mecgrew ו-Curcio.
חַתוּשִילִי או חַתוּשִילִיש השני היה מלך האימפריה החתית בין השנים 1370–1360 לפנה"ס, אשר קיומו ההיסטורי שנוי במחלוקת.
בהנחה שהיה קיים, הוא היה ככל הנראה בנו של אַרְנוּוַנְדַה הראשון ואביו של תודחליה השני.
קיומו ידוע לנו מכתובות העוסקות ביחסי החוץ שלו, אולם חלק מהחוקרים סבורים שהכתובות אינן עוסקות במלך החתים, ויש אף המרחיקים לכת וסבורים שהן עוסקות בחתושילי הראשון, אשר מלך מאות שנים לפני כן.
בהנחה שכך, הרי שאת ארנוודה ירש תודחליה, אשר היה כנראה בנו ולא נכדו.
חתונת מונסון (בהינדית: मानसून वैडिंग, באנגלית: Monsoon Wedding) הוא סרט משנת 2001 בבימויה של מירה נאיר, אשר עוסק בחתונתה בשידוך של אריטי, בת למשפחה פנג'אבית מסורתית מדלהי.
הסרט זכה להצלחה בינלאומית, וזכה בפרס אריה הזהב, וכן היה מועמד לפרס גלובוס הזהב.
מחזמר המבוסס על הסרט עלה לבמה בברודוויי באפריל 2014.
במרכז הסרט, אב המשפחה, לאליט ורמה (נסרודין שאה), מנסה לארגן חתונה ענקית, כאוטית, ויקרה עבור בתו, אדיטי (וסונדהארה דאס).
היא נישאת לחתן ששודך לה, המאנט ראי (פארבין דבאס), איש צעיר החי בארצות הברית, ואותו לא פגשה עד זמן קצר לפני החתונה.
בהתאם למסורת הפנג'אבית, המשפחה המורחבת מגיעה לאירוע מכל קצות תבל, כולל מהודו, אוסטרליה, עומאן, וארצות הברית, ומביאים עמם את כל מטעניהם הרגשיים.
הסרט מתמקד במאבקם של לאליט ואשתו, פימי (לילט דוביי), לקיים את החתונה בהצלחה.
הם נעזרים באחותה של פימי, שאשי, ובעלה, סי.
טג' פורי (רג'אט קאפור), הגיס העשיר.
לאליט חב לטג' תודה על כך שהוא עזר למשפחה להשתקם לאחר החלוקה של הודו, שהשאירה אותם מחוסרי פרוטה.
עכשיו, טג' מציע לשלם עבור לימודיה של בת הדוד של אדיטי, ריאה ורמה (שפאלי שאה), באוניברסיטה בארצות הברית.
ריאה, יחד עם אמה, עברו לחיות עם משפחתו של לאליט כאשר אביה נפטר.
היא מודאגת כאשר נראה לה שטג' מתקרב לקרובת משפחה צעירה, ילדה בת עשר, עלייה.
מספר ימים לפני החתונה, אדיטי שבה לנהל רומן עם המאהב הקודם שלה, הבוס הנשוי שלה, ויקרם.
היא מספרת על כך להמאנט, שבתחילה כועס, אך אחר כך אומר לה שהוא מעריך את כנותה.
בתורה, אדיטי אומרת שהרומן רק הזכיר לה למה היא הפסיקה להתראות עם ויקרם מלכתחילה - והיא בטוחה שהם יכולים לשים את זה מאחוריהם ולהיות מאושרים ביחד.
דוביי (ויג'יי רעאז), מארגן החתונות, מתאהב באליס, המשרתת של משפחת ורמה.
אחיה הקטן של אדיטי, וארון (אישאן נאיר) מתכנן עבור אדיטי ריקוד מפואר לכבוד מסיבת קדם-החתונה יחד עם בת דודם, עיישה (נהה דוביי), אך לאליט דואג שהילד נשי מדי, והוא רוצה לשלוח אותו לפנימייה.
במסיבה, וארון מסרב לרקוד, ועיישה מופיעה לבד.
תחת כיסוי המופעים והשמחה, ריאה תופסת את טג' לוקח את עלייה לנסיעה במכוניתו.
היא מונעת מהם לנסוע משם, ולוקחת את עלייה ממנו, כאשר היא מכריזה לאוזני כל שהוא התעלל בה מינית כילדה.
חלק מהנשים מסרבות להאמין לה, וטוענות שהיא ממציאה את ההאשמות מכיוון שהיא עצמה אינה נשואה.
ריאה עוזבת במצב רגשי קשה.
למחרת, לאליט הולך לבקר את ריאה, ומתחנן שתחזור לחתונה.
הוא מודה שהוא לא יכול לדמיין מה שהיא עברה, אבל גם אומר שהוא לא יכול להתכחש לטג': הוא בן משפחה, והיחסים ביניהם ארוכי טווח.
עם זאת, ריאה מסכימה לחזור עמו.
שעות לפני החתונה, לאליט לא יכול לשאת את האשמה שהוא מרגיש, ומורה לטג' ולאשתו לעזוב את החתונה ואת המשפחה, עליה הוא מוכן להגן בנפשו.
אשתו של טג' מתרעמת שמגרשים אותם "בשל דבר כל כך קטן!", אך לאליט עומד איתן בדעתו.
במהלך החתונה, לאחר טקס הנישואים של אדיטי והמאנט, גם דוביי ואליס מתחתנים, בעזרתם של בני המשפחה.
ריאה מרגישה סגירת מעגל, ושהיא יכולה עכשיו להתקדם בחייה, ונראה שהיא נמשכת לקרוב רחוק שהגיע לאירוע.
הכל נגמר בטוב, וכולם רוקדים, מאושרים, לצלילי המוזיקה.
נסרודין שאה, בתפקיד לאליט ורמה
לילט דוביי, בתפקיד פימי ורמה
שפאלי שאה, בתפקיד ריאה ורמה
וסונדהארה דאס, בתפקיד אדיטי ורמה
פארבין דבאס, בתפקיד המאנט ראי
ג'אט קאפור, בתפקיד טג' פורי
נהה דוביי, בתפקיד עיישה ורמה
רושאן סת, בתפקיד מוהאן ראי
בכורת חתונת מונסון הייתה בפסטיבל קאן, ב-2001, במסגרת מארשה דו פילם.
הסרט הכניס $30 מיליון בקופות.
הסרט זכה בפרס אריה הזהב בפסטיבל הסרטים של ונציה.
מירה נאיר הייתה ההודית השנייה לזכות בפרס זה (הראשון היה סטיאג'יט ריי עבור Aparajito).
פרס הקולנוע הבריטי העצמאי - הסרט הטוב ביותר בשפה זרה
פסטיבל הסרטים הבינלאומי בקנברה - פרס הקהל (מירה נאיר)
פרס אינדפנדנט ספיריט - פרס המפיקים (קרוליין ברון)
פסטיבל הסרטים של ונציה - אריה הזהב (מירה נאיר)
פסטיבל הסרטים של ונציה - פרס Laterna Magica (מירה נאיר)
BAFTA - הסרט הטוב ביותר בשפה זרה (קרוליין ברון, מירה נאיר)
פרס המבקרים הבריטי - הסרט הטוב ביותר בשפה זרה
פרס האקדמיה האירופית לקולנוע (מירה נאיר)
פורום מבקרי הקולנוע - הסרט הטוב ביותר בשפה זרה
פרס סטלייט (Satellite Award) - הסרט הטוב ביותר בשפה זרה
חתיכה בהפתעה הוא סרט קומדיה אמריקאי אשר יצא בשנת 2002. הסרט בוים על ידי הבמאי טום בריידי ומשחקים בו רייצ'ל מקאדמס ורוב שניידר.
הסרט מתחיל בסצנה ממצרים העתיקה בה כלה מנסה לברוח מחתונה באמצעות עגילים אותה מעבירה למשרתה ולמעשה הן מחליפות גוף והכלה המיועדת בגופה אך מדובר במשרתת שעתידה להינשא.
בקריפטוגרפיה ואבטחת מידע, חֲתִימָה עִוֶּרֶת היא צורת חתימה דיגיטלית שבה תוכן המסר החתום מוסתר מפני החותם בזמן החתימה עליו.
החתימה העיוורת ניתנת לאימות באופן פומבי מול המסר הגלוי באותו אופן שבו מבוצע אימות חתימה דיגיטלית רגילה למרות שהחותם לא היה מודע לתוכן המסר בעת החתימה.
חתימה עיוורת שימושית במגוון תחומים בהם דרושה אנונימיות כמו הצבעה ממוחשבת או מסחר במטבע דיגיטלי.
רעיון החתימה העיוורת הועלה לראשונה ב-1983 על ידי דויד צ'אום שנחשב לאחד מחלוצי המטבע הדיגיטלי.
הוא הדגים לראשונה את החתימה העיוורת באמצעות אנלוגיה למעטפת הצבעה עם נייר פחם.
המצביע מכניס פתק הצבעה שאליו מוצמד נייר פחם לתוך מעטפה עליה מודפסים פרטיו האישיים, הגורם המאשר בודק את פרטי המצביע המופיעים על גבי המעטפה וחותם עליה בחתימתו.
חתימת הגורם המאשר עוברת לפתק ההצבעה באמצעות נייר הפחם.
כעת המצביע יכול להוציא את פתק ההצבעה החתום ולשלוח אותו בדואר לקלפי במעטפה לא מזוהה.
בכל שלב ניתן לבדוק את תקפות ההצבעה על ידי בדיקת החתימה שעל הפתק.
למרות שהגורם שמודע לזהות בעל פתק ההצבעה אינו יודע למי הצביע כי הפתק הוסתר בתוך מעטפה אטומה.