tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
על פי אתר האינטרנט של המותג, מקורו של המשקה, כמו הרבה צמחי מרפא, כטוניק מרפא מעורבב בבית מרקחת.
במקרה זה הרוקח היה הרופא המלכותי של צ'ארלס אדוארד סטיוארט, המכונה בוני הנסיך צ'רלי, ששמו נראה לפעמים על תווית הבקבוק.
"דרמבוי", בגאלית עתיקה פירושו "המשקה המספק".
דרמבוי יוצר לראשונה באופן מסחרי ברחוב יוניון באדינבורו בשנת 1910. רק שנים עשר מארזים נמכרו במקור.
בשנת 1916, דרמבוי הפך לליקר הראשון שהורשה לשימוש בבית הלורדים.
בספטמבר 2014, דרמבוי נמכרה ליצרני גלנפידיך, ויליאם גרנט ובניו , במחיר מוערך של כ-100 מיליון פאונד.
לדרמבוי ודרמבוי 15 יש הכשר.
דרלין קונלי הייתה שחקנית אמריקנית.
קונלי, אמריקנית ממוצא אירי, נולדה בעיר שיקגו אשר במדינת אילינוי.
קריירת המשחק של קונלי נמשכה חמישה עשורים, אך היא מוכרת בעיקר בשל גילום דמותה של סאלי ספקטרה באופרת הסבון הפופולרית היפים והאמיצים (1988–2007).
קונלי מתה מסרטן הקיבה בגיל 72. לעומת זאת, הוחלט בסדרה היפים והאמיצים לא להרוג את הדמות של סאלי, אלא להגיד שהיא יצאה לגמלאות, והיא מסתובבת בעולם.
דרמה קומית או קומדיה דרמטית היא סוגה קולנועית וטלוויזיונית המשלב קומדיה ודרמה בכמות שווה או כמעט שווה.
באופן מסורתי הייתה הפרדה בתיאטרון בין קומדיה לטרגדיה.
הסוגה הגבילה את המחזה וקבעה מראש האם סיום הסיפור יהיה חיובי או שלילי.
המושג "דרמה" שימש לתיאור כל פעולה במחזה.
בתחילת המאה ה-17 החל המושג "דרמה" לתאר מחזות יותר ריאליסטים, והמושג "קומדיה" תיאר מחזות שמטרתם להצחיק לאו דווקא כאלו שהסתיימו באופן חיובי.
המושגים הם סובייקטיביים מאוד והקווים ביניהם מטשטשים פעמיים רבות, כפי שניתן לראות ביצירותיהם של אנטון צ'כוב וג'ורג' ברנרד שו.
בניגוד לתיאטרון שבו הגבולות בין קומדיה לדרמה הטשטשו, בטלוויזיה נוצרה הפרדה מוחלטת בין הדרמה לקומדיה.
קומדיות שמרו על אווירה קלילה ולא שילבו תוכן "רציני".
בשנות ה-60 אימצה תעשיית הטלוויזיה את הפורמט הטלוויזיוני של אולפני יוניברסל: קומדיות בנות חצי שעה (תוכנית בת 22 דקות ו-8 דקות פרסומות) ודרמות בנות שעה (תוכנית של 42–45 דקות והשאר פרסומות).
הקומדיות היו בעיקרן קומדיות מצבים (סיטקומים) קומדיות משפחתיות.
תוכניות אלה הוקלטו מול קהל חי באולפן, או שהוסף להן צחוק מוקלט באופן מלאכותי.
בתקופה קצרה, בסביבות שנת 1969, הופיעו כמה תוכניות שניסו לשלב בין דרמה לקומדיה.
תוכניות אלה נקראה "קומדיות דרמה".
תוכניות אלו השפיעו על קומדיות כמו מ.א.ש שניסו לשלב בין הדרמה לקומדיה.
השפעה זו הגיעה גם אל הסיטקומים הקלאסיים שהחלו לעסוק מדי פעם בנושאים רציניים כמו: הצלצול הגואל, חופשי על הבר, משפחת קוסבי, הנסיך המדליק מבל אייר, קרובים רחוקים מאוד, פרייז'ר, אריזה משפחתית, חברים, מלך השכונה, כולם אוהבים את ריימונד, חוקי המשחק, סקראבס, איך פגשתי את אמא, glee.
יש להפריד בין שני תתי-סוגים:
דרמה קומית: סדרות אלה הן דרמות בנות שעה כאשר ישנן אלמנט קומי חזק במהלך כל הסדרה.
הדוגמאות הבולטות ביותר הן שתי דרמות בית משפט קומיות: אלי מקביל ובוסטון ליגל.
תוכניות אלה מציגות נושאים רציניים שבהם דנים עורכי הדין בבית משפט כגון: רצח, אונס, גירושין.
אך הוא מתייחס לנושאים אלה פעמים רבות בצורה קומית ומציג מערכות יחסים אישיות קומיות בבסיסן.
בין התוכניות שנופלות להגדרה זו: חסרי בושה, בנות גילמור, סטודיו 60, עקרות בית נואשות, באפי ציידת הערפדים, האנטומיה של גריי, בלשים בלילה, מונק.
לסוג הזה שייך גם הסרט "שירלי ולנטיין".
קומדיה דרמטית: סדרות אלה הן קומדיות בנות חצי שעה כאשר העלילה היא דרמטית בבסיסה ומבוססת פחות על מצבים קומים.
סדרות אלה אינן מצולמות בדרך כלל בפורמט מרובה מצלמות כמו סיטקומים סטנדרטים ואינם כוללים צחוק מוקלט.
סדרות כאלה כוללת בין השאר את: הפמליה, סקרבס, קוראים לי ארל, העשב של השכן, רוק 30, בוג'ק הורסמן, המקום הטוב.
דרמה ג'וקוזו (באיטלקית: Dramma giocoso, מילולית "דרמה מבדחת", ברבים "דרמי ג'וקוזי") הוא שמה של סוגה אופראית, שהייתה מקובלת באמצע המאה ה-18. המונח הוא צמצום של "דרמה ג'וקוזה פר מוזיקה" ומתייחס, ביסודו של דבר, אל הטקסט ולא אל האופרה בכללותה.
הסוגה התפתחה במסורת האופרה הנאפוליטנית, בעיקר באמצעות יצירתו של המחזאי קרלו גולדוני בוונציה.
אופיינית לדרמי ג'וקוזי הטכניקה של סצנת הגרנד בופו כשיא דרמטי בסיום מערכה.
הטקסטים של קרלו גולדוני מורכבים תמיד משתי מערכות ארוכות עם סיומים ממושכים, ואחריהן מערכה שלישית קצרה.
מוזיקה לטקסטים של גולדוני כתבו בלדאסארה גאלופי, ניקולו פיצ'יני ויוזף היידן, אבל היצירות היחידות בסוגה זו שעודן מוצגות כיום מדי פעם הן האופרות של מוצרט ולורנצו דה פונטה, דון ג'ובאני מ-1787 וכך עושות כולן מ-1790. עם זאת, מוצרט הגדיר יצירות אלה בקטלוג שלו כאופרה בופה.
דרלינגטון (באנגלית Darlington) הוא פרוור בסידני.
דרלינגטון מנוהל על ידי עיריית סידני (The City of Sydney).
דרלינגטון הוא מהפרוורים הקטנים בסידני, וגבולותיו הם בין אווליי בדרום (על רחוב אברקרומבי), אוניברסיטת סידני במערב (וניוטאון בדרום מערב), גליב בצפון (על רחוב קליבלנד) ורדפרן וצ'יפנדייל במזרח.
כמעט מחצית משטחו הוא למעשה קמפוס אוניברסיטת סידני, ומרבית האוכלוסייה בו הם סטודנטים החיים במעונות ובדירות שכורות.
שטחו הוא חצי קמ"ר לא כולל הקמפוס, שנחשב כשטח עצמאי.
דרלינגטון היה שטח מיושב על ידי אבוריג'ינים עד שנת 1789, אז מגפת אבעבועות שחורות, מגפה שלא הייתה ידועה ביבשת לפני בוא האירופאים, השמידה את האוכלוסייה והשאירה את אדמתם נפקדת.
המתיישבים האירופאים, שהגיעו לאזור רק שנה לפני כן, חילקו לעצמם שטרי קניין לבנות לעצמם אחוזות נרחבות באזור.
הבוטנאי ויליאם שפרד ביקש לדור בקרבת הנמל, וקיבל נחלה בת 28 אקרים בשנת 1835, לה הוא קרא משתלת דרלינג, על שם המושל ראלף דרלינג.
בשטח המשתלה הוא שתל גידולים חקלאיים שונים וביצע את מחקריו.
לאחר מותו נקרא האזור בשם דרלינג, ולאחר מכן דרלינגטון.
עם הזמן, שובש השם לדרלינגטון.
לזכר ההיסטוריה הבוטנית של הפרוור, מצויים בו היום רחובות כגון Ivy (קיסוס), Vine (גפן), Rose (ורד) ו-Myrtle (הדס).
לאחר שנים הפרוור הפך למקום מגוריהם של משפחות עובדות רבות מהמעמד הבינוני.
במהלך המאה ה-20 התפתח קמפוס אוניברסיטת סידני על חשבון אזורי המגורים של הפרוור, וכמה עשרות בתים ויקטוריאניים עתיקים נהרסו כדי לפנות מקום לבנייני הקמפוס.
במהרה הפכה אוכלוסיית האזור ליותר צעירה, ובפתח המאה ה-21 דרלינגטון הפך הלכה למעשה לפרוור סטודנטיאלי.
מרביתו של דרלינגטון בנוי בבנייני שורה (טרסות) מהתקופה הוויקטוריאנית, בני שתי קומות.
בתים אלו נבנו במאה ה-19 ומציגים עדיין כלים מהתקופה שנס ליחם, כגון אביזרי ביוב חיצוני (ושבילים לאורך החצרות האחוריות, שנבנו כדי להקל על סבלי הדליים לאסוף את התוצר).
בצידו הדרום-מזרחי של הפרוור נמצא אזור גולדן גרוב הכולל חנויות רבות ובצדו המערבי, בגבול עם אווליי, נמצא מוזיאון לאמנות מודרנית בשם CarriageWorks, הבנוי הלכה למעשה בחצר קרונות רכבת.
דרלינגהרסט הוא פרוור בסידני, המנוהל על ידי עיריית סידני.
דרלינגהרסט ממוקם מזרחית למרכז העסקים הראשי של סידני, וצמוד להייד פארק.
מדרום הוא גובל בפדינגטון, מצפון הוא גובל באליזבת' ביי וראשקטרס ביי, וממזרח באדג'קליף.
שמו הראשון של דרלינגהרסט היה הנרייטה טאון, על שם אשת המושל לכלן מקווארי, הנרייטה.
לאחר שינויי ממשל, שונה השם לכבודה של אליזבת דרלינג, אשתו הפופולרית של המושל ראלף דרלינג (על שמו נקרא הפרוור דרלינגטון).
בשנת 1811 החלה סלילתו של כביש האגרה דרך סאות' הד, שבשנת 1875 יקרא מחדש רחוב אוקספורד.
בדרלינגהרסט שני מוזיאונים: המוזיאון האוסטרלי (מוזיאון טבע גדול) בקרבת מרכז העסקים הראשי של סידני, והמוזיאון היהודי של סידני, שבסמוך אליו נמצאת "אנדרטת ההומואים והלסביות".
בית המשפט של דרלינגהרסט בכיכר טיילור הוא מהבניינים העתיקים בעיר; בית החולים הגדול סיינט וינסנט מצוי אף הוא בתחומי הפרוור.
רחוב אוקספורד, שמתחיל בדרלינגהרסט וממשיך בפדינגטון, נחשב לאחד ממוקדי חיי הלילה של סידני, עם מגוון מועדונים ומסעדות המתחרה בזה של קינגז קרוס.
מדי פברואר דרלינגהרסט הוא נקודת המוצא של מצעד המרדי גרא האוסטרלי, ומהווה אזור חשוב לתרבות הקהילה הגאה בשאר חודשי השנה.
דרלינגהרסט היה הרקע למספר שירים וספרים שנכתבו באוסטרליה.
דרלינג (מאנגלית: Darling) הוא הנהר הרביעי בגודלו בניו סאות' ויילס.
הוא נובע בדרומה של קווינסלנד (מצפון לניו סאות' ויילס), באזור הקרוי דרלינג דאונס, וזורם לאורך 1,472 ק"מ לכיוון דרום מערב עד להתמזגותו עם נהר מארי, הנשפך לאוקיינוס בקרבת אדלייד.
מערכת הנהרות מארי-דארלינג שאורכה כ-3,750 ק"מ היא הארוכה ביותר באוסטרליה ואחת הארוכות בעולם (מקום 15).
הנהר קרוי על שם ראלף דרלינג, מושל ניו סאות' ויילס השביעי.
הוא סובל פעמים רבות מבצורת שעוברת על המדינה, שרובה מדבר, והזרימה בו משתנה מעונה לעונה.
כתוצאה ממספר חוות השופכות פסולת כגון חומרי הדברה לנהר והזרימה המשתנה, מזוהם הנהר בחלקים ספורים שלו, במיוחד באתרים היבשים.
הנהר מופה ב-1828, כשנשלח הקרטוגרף ומגלה הארצות צ'ארלס סטרט על ידי המושל דרלינג למפות את מוצאו של נהר מארי.
במסעו הוא גילה את נהר בוגן ובהמשך את חלקו הצפוני של נהר דרלינג, שנקרא על שם מממן המשלחת.
הנהר לא מופה בשלמותו עד 1835, אז נסע מייג'ור תומאס מיצ'ל בכל אורכו עד לשפכו בנהר מארי.
במהלך המאה ה-19 היה נהר דרלינג נתיב תעבורה לסוחרי צמר, שהיה נשלח מצפון לדרום.
עם זאת, מצב הזרימה ההפכפך של הנהר הביא במהרה למציאת נתיבי תחבורה אחרים.
הנרי לאוסון, מגדולי המשוררים של אוסטרליה, כתב מכתם קצר המתאר את הנהר ובוצתו:
דרמה פר מוזיקה (באיטלקית: Dramma per musica, תרגום מילולי: "מחזה עם מוזיקה") הוא מונח, ששימש דרמטורגים באיטליה ובמקומות אחרים בין סוף המאה ה-17 לאמצע המאה ה-19. לעיתים קוצר המונח לדרמה.
דרמה פר מוזיקה הייתה במקורה (באיטליה של המאה ה-17) מחזה, שנועד מראש ובמפורש למוזיקה, במילים אחרות, כלברית לאופרה, בדרך כלל רצינית.
מתוך כך הסתעף המונח ושימש גם לאופרה או לאופרות, שחוברו בשביל הלברית, והיו מלחינים שהעדיפו את הגרסה האחרת שלו, "דרמה במוזיקה" (dramma in musica), ששמה דגש על היסוד המוזיקלי.
במאה ה-18 נפוץ השימוש במונחים האלה, יחד עם "דרמה מוזיקלית" (dramma musicale), בעיקר לתיאור אופרות איטלקיות רציניות, הידועות כיום כאופרה סריה, מונח שלא היה מקובל בשימוש כשנוצרה הסוגה.
המונחים האלה היו בשימוש גם בראשית המאה ה-19, אחרי שהרפורמות של גלוק שמו סוף אחת ולתמיד לשלטונה של האופרה סריה.
לדוגמה, כמה מן האופרות הרציניות של רוסיני כונו "דרמה במוזיקה".
"דרמה פר מוזיקה" לא התפרשה מעולם כ"דרמה באמצעות מוזיקה", הווה אומר, דרמה שמחברה משתמש באפקטים מוזיקליים בעלילה, שלא לומר "מחזה מוזיקלי".
דוגמאות לדרמה פר מוזיקה הן "אריסמנה" של פרנצ'סקו קאוואלי (1656), "טיטוס מאנליו" של ויוואלדי (1719), "איל בלרופונטה" של מיסליווצ'ק (1767), "פאריס והלנה" של גלוק (1770), "ארמידה" של סאליירי (1779), "אידומניאו" של מוצרט (1718) ו"אותלו" של רוסיני (1816), וכן מספר רב של לבריות שכתב פייטרו מטסטאזיו.
דרלינג פוינט הוא פרוור בסידני, המנוהל על ידי מועצת וולהרה.
דרלינג פוינט הוא פרוור קטן של סידני, הממוקם בין שני מפרצונים לגדת מפרץ ג'קסון.
דרלינג פוינט מרוחק כ-4 ק"מ מזרחית ממרכז העסקים הראשי של סידני, וגובל מצדדיו בראשקטרס ביי ממערב ובדאבל ביי ממזרח.
בדרום הפרוור גובל באדג'קליף, ובצפון במפרץ ג'קסון.
הודות לנוף המרהיב הנשקף מכל עבריו, הפך דרלינג פוינט לאחד הפרוורים הצפופים ביותר בסידני.
המעבורת שיוצאת מסירקולר קווי לכיוון וטסונס ביי עוצרת בדרלינג פוינט, ומהווה נתיב תחבורה ראשי לפרוור.
לשון האדמה עליה ממוקם בפרוור נקראה בעבר "יאראנבי" על ידי התושבים האבוריג'ינים המקומיים.
שמו המודרני של הפרוור נקרא על שמה של אליזבת' דרלינג, אשת המושל ראלף דרלינג.
על שמה נקרא גם פרוור סמוך מדרום מערב, דרלינגהרסט.
הכנסייה האנגליקנית על שם מרקוס הקדוש (St.
mark's) נבנתה בפרוור בשנת 1851, בעיצוב האדריכל אדמונד בלאקט, והיא נחשבת לאחד המבנים הבולטים בדרלינג פוינט.
בין השאר, הכנסייה כיכבה כתפאורת חתונתה של מיוריאל, ואירחה את חתונתו של אלטון ג'ון לרעייתו הראשונה בשנות השמונים.
קרייגאנד (Craigend) הוא בית אחוזה שנבנה בשנת 1935 בסגנון אר דקו, וכולל שרידים של מסגד שהובאו מזנזיבר וגן יפני.
הבית נקנה על ידי ממשלת ארצות הברית ושימש כמעונו הרשמי של קונסול ארצות הברית, ומאז חזר לשוק הפרטי.
בשנת 1975 שימש הבית כתפאורת סרט אמנויות הלחימה "The Man from Hong Kong" בכיכובו של ג'ורג' לייזנבי.
בפרוור גן ציבורי אחד, פארק מק'קאל, הקרוב למזח המעבורת.
הגן הוא ריאה ירוקה בודדת בין הרחובות הצפופים, ומפורסם בנוף פנורמי מרהיב הנשקף ממנו.
לעיתים, הדרמה ההיסטורית תנסה לתאר במדויק אירוע היסטורי או סרט ביוגרפי, ככל שיתאפשר על פי המחקר ההיסטורי הקיים בעת עריכת התחקיר עבור התסריט.
הדרמה ההיסטורית יכולה להיות סרט רומנטי, סרט הרפתקאות ועוד.
הדרמה ההיסטורית שונה מסיפורת היסטורית, שבה מוצגות דמויות היסטוריות מומצאות ואירועים נוספים על רקע אירועים היסטוריים שכן קרו במציאות.
התקופות הנפוצות ביותר בסרטי קולנוע מז'אנר זה הן:
תקופת מלחמת העולם הראשונה, השנייה והשואה
לעיתים קרובות, סרטי המשתייכים לז'אנר זה משתייכים בו-זמנית לז'אנרים נוספים, כגון דרמה היסטורית, סרט הרפתקאות, מלודרמה.
אולם, המשמעות, בדבר השתייכותו של סרט לז'אנר הדרמה התקופתית, היא כי הקהל נמשך אל הסרט בגלל השימוש בתלבושות ססגוניות, ואמצעי עיצוב נוספים, באותה מידה שהוא נמשך אל התוכן הנרטיבי של הסרט.
הדרמה התקופתית לא מוגבלת בזמן.
סרט תקופתי יכול להתעסק בתקופה של מאות שנים כמו ימי הביניים או בתקופה של עשור בלבד, לדוגמה שנות העשרים הסוערות.
בתקופות שונות נפוצו תתי סוגים שונים, בהם מערבונים וסרטי "Sword-and-sandal" ששלטו בבתי הקולנוע בצפון אמריקה בשנות ה-50 של המאה ה-20. הסוג "דרמת תלבושות" נחשב כסוג נפרד מדרמות היסטוריות ומבקרי הקולנוע המוקדמים הגדירו אותם כסרטים המתרכזים ברומנטיקה ומערכות יחסים בתפאורות מרהיבות ויקרות ערך, זאת בהשוואה לדרמות היסטוריות שעסקו בנושאים רציניים יותר.
מבקרים אחרים חלקו על דעתם, הגנו על הסוג וטענו שזלזלו בערכו משום שפנה לקהל יעד נשי במהותו.
דרמות היסטוריות נחשבו כסוג שמרני, המאדיר עבר מדומיין שלא התקיים מעולם.
דרמות היסטוריות תיארו לרוב עלילה פיקטיבית, שהתבססה על אישי התקופה או אירועים היסטוריים, כמו מחזותיו של שייקספיר, אפולו 13, לב אמיץ, צ'רנוביל, אויב בשער, עלובי החיים, וטיטניק.
ביצירות אלו נכללו התייחסויות למאורעות תקופתיים, או תיאור מומצא של התרחשויות שקרו בתקופה ההיא.
יצירה המתבססת על תיאור היסטורי מדויק של אירועים ספציפיים או אישים נקראת דוקו-דרמה או דרמה תיעודית כמו הסרט הדו"ח משנת 2019. כאשר חייו של אדם הם מרכז העלילה, מדובר בסרט ביוגרפי והדוגמאות המפורסמות הן אלכסנדר, פרידה, סטלין, לינקולן, תאווה לחיים, השור הזועם ואופנהיימר.
דרמה לא-אריסטוטלית או צורה אפית של דרמה היא סוג של מחזה שבו המבנה הדרמטורגי שונה במאפייניו מזה של הטרגדיה הקלאסית ומקבל אפיונים של שירה אפית כפי שהם מוגדרים על ידי הפילוסוף אריסטו בספרו פואטיקה.
המחזאי המודרני ברטולט ברכט טבע את המונח "דרמה לא-אריסטוטלית" כדי לתאר את הממדים הדרמטיים ביצירות שלו.
החל מ־1930 כתב סדרה של מאמרים שנקראו "על הדרמה הלא-אריסטוטלית.
במאמרים אלה הוא מזהה את יצירתו אופרה בגרוש (1928) כדוגמה של "צורה אפית".
"על פי הגדרתו של אריסטו", כותב ברכט, "ההבדל בין הצורה הדרמטית והאפית מיוחס לשיטות השונות של בניית המחזה.
שיטות הבנייה מתייחסות, כאן, לקשר שהמחזה מבסס בין חלקיו והמכלול שלו.
"הסופר האפי דבלין קבע קריטריון מצוין כאשר הוא אמר שביצירה אפית, בניגוד לדרמטית ניתן לקחת זוג מספריים ולחתוך אותה לקטעים שכל אחד מהם יוכל לחיות חיים עצמאיים מלאים"
ברכט מגדיר, גם, את הניגוד בין דרמה מסורתית, אריסטוטלית והמחזות האפיים שלו כמקביל לעמדות פילוסופיות אידיאליסטיות ומטריאליסטיות:
הדרמה האפית עם נקודת המבט המטריאליסטית שלה וחוסר העניין שלה בהשקעה ברגשות הצופה בה אינה מכירה במטרה מלבד הגעה לנקודת הסיום.
היא מכירה סוג אחר של שרשרת אירועים שמהלכו לא צריך להיות ישר אלא יכול להיות קו עקום, או אפילו, לנוע בקפיצות ...
כשאדם נתקל בצורות אפיות של מטריאליזם המופיעות בדרמה ולעיתים קרובות, בצורה בולטת, בקומדיה שהטון שלה הוא תמיד נמוך יותר ויותר מטריאליסטי
ברכט טוען שנקודת מבט מטריאליסטית זאת על העולם ובמיוחד על בן האדם, היא שעושה את הצורה האפית למתאימה ושימושית במיוחד עבור המחזאי.
המדע בן זמננו, ובמיוחד עבור ברכט, המטריאליזם ההיסטורי מגלה שגורל האדם נקבע על ידי הנסיבות (חברתיות ופיזיות).
הצורה האפית מאפשרת לדרמה לביים את האדם כך שיכלול הבנה מדעית זאת.
המחזאי יכול להראות את האדם (ברמה של יחסים בין אישיים) באינטראקציה עם כוחות גדולים יותר ואת הדינמיקה הפועלת בחברה.
"היום, כשרואים את האדם כ'סכום כל הנסיבות החברתיות' הרי הצורה האפית היא היחידה היכולה להקיף את כל התהליכים המשרתים את הדרמה כנושא לתמונה כוללת של העולם.
בצורה דומה, האדם, אדם שהוא בשר ודם, יכול להיות מקובל רק על ידי אותם התהליכים שבתוכם ובמהלכם הוא מתקיים"
דרלין כריסטיאן הופמן הייתה כימאית גרעין אמריקאית, שהיוותה חלק מקבוצת החוקרים שהוכיחו את קיומו של סיבורגיום - יסוד מספר 106 בטבלה המחזורית.
היא הייתה מדענית בכירה בסגל המעבדה הלאומית לורנס ברקלי, יועצת בכירה במכון סיבורג למדע היסודות העל-כבדים ופרופסור באוניברסיטת קליפורניה בברקלי.
דרלין כריסטיאן הופמן נולדה בטריל, איווה, לאלוורנה קלוט וקרל בנג'מין כריסטיאן.
כאשר נרשמה ללימודי אמנות שימושית בקולג' לכלכלת בית באוניברסיטת איווה, נדרשה לקחת קורס בכימיה שהועבר על ידי פרופסור נלי מיי ניילור.
בעיקר בשל הוראתה יוצאת הדופן של פרופסור ניילור, החליטה הופמן לשנות את מסלול לימודיה ולהתמחות בכימיה.
בשנת 1951 קיבלה את תואר הדוקטור בכימיה גרעינית מאוניברסיטת איווה, וכמה חודשים לאחר מכן נישאה לפיזיקאי מרווין הופמן.
לזוג נולדו שני ילדים: מורין ודריל.
הופמן התחילה את דרכה כעוזרת מחקר במכון למחקר אטומי, אוניברסיטת איווה, בשנת 1947. בשנת 1952 עבדה ככימאית במעבדה הלאומית אוק רידג'.
בסוף שנה זו עברה בעקבות בעלה ללוס אלמוס, שם הובטחה לה משרה באגף הבדיקות בקבוצת הכימיה הרדיו אקטיבית.
כאשר הגיעה, נאמר לה כי חלה אי הבנה ונשים אינן מועסקות באגף.
בינואר 1953 פגשה בד"ר רודריק ספנס – ראש קבוצת הכימיה הרדיואקטיבית, שסיפר כי המתין לה והוא זקוק לאדם שיחקור את התכונות הכימיות של יסוד הפלוטניום.
שבוע לאחר מכן התחילה לעבוד ככימאית במעבדה הלאומית לוס אלמוס וכחברת צוות בקבוצת הכימיה הרדיואקטיבית.
היא התמנתה לראש האגף לכימיה גרעינית בשנת 1979 – האישה הראשונה שמונתה לראש מחלקה מדעית במעבדה.
ב-1984, עזבה את לוס אלמוס כדי לקבל משרה כפרופסור באוניברסיטת קליפורניה בברקלי.
בשנת 1991 הייתה אחת ממייסדי מכון סיבורג למדע היסודות העל-כבדים (Seaborg Institute for Transactinium Science) במעבדה הלאומית לורנס ליברמור, והתמנתה למנהלת הראשונה שלו.
בשנת 1996 פרשה מניהול המכון.
הופמן עסקה בעיקר בחקר תכונות כימיות וגרעיניות של יסודות כבדים, חיפוש אחריהם בטבע ותגובות של יונים כבדים.
בין הישגיה היה גילוי פלוטוניום 244 בטבע (איזוטופ הפלוטוניום היציב ביותר), בשנת 1971. עד אז, ההנחה הייתה כי ניתן לייצר את היסוד הרדיואקטיבי רק בצורה מלאכותית.
תחומי המחקר שלה כללו גם הפרדה כימית מהירה של תוצרי ביקוע קצרי מועד, מבנה הגרעין ולימודי תהליך הביקוע הספונטני.
הופמן נחשבה לחלוצה בחקר התכונות הכימיות של יסודות 104 עד 108 בטבלה המחזורית.
מחקריה בנושא נדידת רדיו-נוקלידים בסביבה תת-קרקעית סייעו לגבש שיטות להתמודד בהצלחה עם אחסון בטוח של פסולת גרעינית ובידודה מהסביבה.
תגליות נוספות שלה ושל קבוצתה היו פיתוח טכניקת "אטום בכל פעם" (atom at a time) כדי לחקור תכונות כימיות של יסודות כבדים עם זמן מחצית חיים של דקה או פחות, והפקה של היסודות העל כבדים: פלרוביום, ליברמוריום ואוגאנסון.
בנוסף למחקרים, כתבה הופמן יחד עם אלברט גיורסו וגלן סיבורג, שותפיה למחקר, את הספר " The Transuranium People: The Inside Story", המתאר את גילויים של יסודות על כבדים, יחד עם קורות החיים של הכותבים.
פרס ACS לכימיה גרעינית, 1983 (האישה הראשונה שזכתה בפרס)
דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת קלארק, 2000
דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת ברן, 2001
פרס ויליאם פרוקטר להישגיים מדעיים,2003
פרס אסטננוף לחיפוש וגילוי, 2007
חברות באקדמיה הנורווגית למדעים וספרות
דרלינגטון נאגבה הוא כדורגלן אמריקאי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת קולומבוס קרו.
בגיל חמישה חודשים הוא ברח מהמדינה יחד עם אמו, סומה, ואחיו הגדול, ג'ו ג'וניור, בשל מלחמת האזרחים הליברית הראשונה, והשלושה הצטרפו לאב המשפחה, ג'ו נאגבה, קפטן נבחרת ליבריה בעבר ששיחק במונקו הצרפתית.
בשל קריירת הכדורגל של האב נדדה המשפחה בהמשך ליוון ולשווייץ, עד שלבסוף, בשנת 2011, השתקעה בקליבלנד שבארצות הברית.
לנאגבה שתי אחיות צעירות ממנו, מרטה וסטה.
בשנת 2012 נישא נאגבה לפליסיה הוץ, ולשניים בת בשם מילה ובן בשם קינגסטון.
באותה שנה קיבל נאגבה גרין קארד והפך לשחקן מקומי במדינה.
בספטמבר 2015 קיבל נאגבה אזרחות אמריקאית.
נאגבה החל את הקריירה בקבוצת אקרון זיפס, המייצגת את אוניברסיטת אקרון בליגת הקולג'ים המקומית, ובשנת 2010 זכה בפרס הרמן.
במהלך תקופתו באקרון זיפס שיחק נאגבה גם בקליבלנד אינטרנשיונלס, בה הבקיע שבעה שערים ב-18 משחקים.
בתחילת שנת 2011 נבחר נאגבה על ידי פורטלנד טימברס מה-MLS בדראפט.
ב-2 באפריל ערך נאגבה את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשנכנס כמחליף בדקה ה-65 בתיקו 1-1 נגד ניו אינגלנד רבולושן בליגה.
ב-2 ביולי הבקיע נאגבה את שער הבכורה שלו במועדון, שער בדקה ה-45 בהפסד 2-1 לספורטינג קנזס סיטי בליגה, שנבחר בתום העונה לשער השנה בליגה.
בשנת 2016 נכלל נאגבה לצד ג'ובאני דוס סאנטוס, ג'רמיין ג'ונס, קאקה, אנדראה פירלו, קלינט דמפסי, דידייה דרוגבה, סבסטיאן ג'ובינקו ודויד וייה בנבחרת כוכבי הליגה במשחק האולסטאר של ה-MLS, שנגמר בהפסד 2-1 לארסנל.
נבחרת כוכבי הליגה במשחק האולסטאר של ה-MLS (1): 2016
דרלינג הוא סרט דרמה בריטי משנת 1965 בבימויו של ג'ון שלזינגר עם ג'ולי כריסטי, דירק בוגרד ולורנס הארווי בתפקידים הראשיים.
זה סרטה השני של כריסטי בבימויו של שלזינגר.
הראשון היה "בילי בדאי" (1963) והשלישי היה "הרחק מן ההמון הסוער" (1967).
הסרט זכה בשלושה פרסי אוסקר: ג'ולי כריסטי זכתה בפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר וכן זכה הסרט בפרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר ובפרס אוסקר לעיצוב התלבושות הטוב ביותר.
הסרט זכה גם בארבעה פרסי באפטא לקולנוע: השחקן הטוב ביותר והשחקנית הטובה ביותר (דירק בוגרד וג'ולי כריסטי), התסריט והעיצוב האמנותי.
נוסף לכך הוא זכה במועמדויות ופרסים נוספים רבים.
ב-1999 הוא נבחר על ידי מכון הסרטים הבריטי כאחד ממאה הסרטים הבריטים הגדולים של המאה ה-20.
דיאנה סקוט (ג'ולי כריסטי) היא דוגמנית צעירה ומשועממת הרוצה לפרוץ ולהצליח בעולם השעשועים אך היא תקועה בנישואי בוסר עם בעל עצלן ומשעמם.
יום אחד היא מתראיינת ברחוב על ידי כתב הטלוויזיה רוברט גולד (דירק בוגרד).
רוברט נשוי ואב לשני ילדים רוצה גם הוא ריגושים בחייו.
בין השניים מתפתח רומן אהבה והם עוברים לגור ביחד לאחר שרוברט נפרד מאשתו וילדיו.
דרך רוברט היא מתוודעת לחוג החברה הגבוהה, משתתפת כנערת הגרלה בנשף צדקה לרעבים באפריקה באירוע בו כולם זוללים סובאים ומהמרים.
באירוע זה היא פוגעת במיילס ברנד (לורנס הארווי) מנהל שיווק של מפעל גדול לזכוכית ורודף נשים.
בעוד שרוברט הוא אדם משכיל המתעמק בעבודתו העיתונאית ומשאיר אותה משועממת, מיילס מקסים אותה בחיזוריו.
יחסיה עם רוברט מתערערים לאחר שהיא נכנסת להריון ממנו ועוברת הפלה.
מיילס לוקח אותה לפריז, מראה לה את נפלאות העיר ומשתף אותה במסיבת חשק.
לאחר שהיא חוזרת ללונדון היא נפגשת עם רוברט שמכנה אותה זונה ועוזב אותה.
צלם הומוסקסואל (רולנד קוראם) מצלם סדרת תמונות מוצלחות שלה ומיילס משכנע את הנהלת המפעל לבחור בה בתור שחקנית בסרט פרסומת של החברה המצולם באיטליה.
הצילומים נערכים בארמון מפואר של הנסיך צ'זארה דה לה רומיטה (חוסה לואיס דה וילאלונגה).
הנסיך הוא אלמן עם שבעה ילדים שהגדול מביניהם הוא בגילה של דיאנה.
הנסיך מציע לה נישואים ואחרי התלבטות היא מסכימה.
החתונה מתפרסמת בכל אמצעי התקשורת ודיאנה זוכה לתואר "הנסיכה".
דיאנה משתעממת בארמון הגדולה כשהיא מוקפת משרתים ובעלה נעדר משם לרגל עסקיו.
היא יוצרת קשר עם רוברט ומגיעה ללונדון.
הם שוכבים ביחד והיא מודיעה לו שהחליטה לא לחזור לאיטליה.
רוברט מזמין לה כרטיס טיסה לרומא, מסיע אותה בכוח לשדה התעופה ושם נפרד ממנה.
דרלין הארד הייתה טניסאית אמריקאית.
אחת הטניסאיות הבולטות בעולם בשנות ה-60, דורגה במקום השני בעולם בשנת 1957. היא זכתה ב-19 תוארי גראנד סלאם, מהן 2 זכיות ביחידות, 12 זכיות בזוגות נשים ו-9 בזוגות מעורבים.
דרלין הארד גדלה במונטבלו בפרברי לוס אנג'לס.
היא התחילה ללמוד רפואה, אך מכיוון שכבר בגיל 18 הגיעה לרבע גמר של אליפות ארצות הברית הפתוחה היא עזבה את הלימודים.
במסגרת טורנירי גראנד סלאם היא השתתפה ב-18 משחקי גמר בתחרויות לזוגות נשים וזכתה ב-13 תארים עם פרטנריות שונות.
כאשר היא חזרה לטניס לאחר הפסקה של מספר שנים, בשנת 1969 היא זכתה באליפות ארצות הברית הפתוחה ביחד עם פרנסואז דיר.
היא פרשה כבר בשנת 1964 והחלה לאמן.
כפי שהיא ציינה, עבור שבעה ניצחונות באליפות וימבלדון היא קיבלה 200 $, סכום זהה למה שהיא קיבלה עבור יום אימון.
עם תחילת "העידן החדש" בשנת 1968 היא חזרה לתחרויות טניס, אך לזמן קצר בלבד.
סיכום השתתפות בגראנד סלאם יחידים
דרמה הוא ספר מאת הסופרת ריינה טלגמאייר שבמרכזו סיפורה של קלי, תלמידת חטיבה וחובבת תיאטרון שעובדת בצוות במה של בית הספר שלה.
אף על פי שהספר התפרסם מאוד הוא לא היה רב מכר כקודמו.
ספר זה, שלא כמו שני הספרים הקודמים שהוציאה טלגמאייר ("חיוך" ו"אחיות"), לא עוסק בה ובמשפחתה.
הדמות הראשית של דרמה היא קלי, תלמידת כיתה ח' בבית הספר התיכון אקליפטוס.
בפרק הראשון היא הולכת הביתה עם חבריה גרג ומאט, שם היא מתוודה על רגשותיה כלפי גרג, אחד החברים הטובים ביותר שלה, והם חולקים נשיקה.
גרג מגיב בצורה לא טובה מכיוון שרק לאחרונה נפרד מחברתו.
זה מוביל למתחים בין השניים, ומשאיר לקלי לב שבור.
בבית הספר, קלי מצטרפת לצוות הבמה לייצור את המחזמר "ירח מעל מיסיסיפי" כמעצבת הסטים, קלי נרגשת ליישם את תוכניותיה לסט.
בהמשך, תוך כדי תלית כרזות למחזמר, פוגשת קלי את התאומים ג'סטין וג'ס.
ג'סטין רוצה לנסות את המחזמר אבל ג'ס ביישן מדי.
למחרת, קלי הולכת לקניון עם ג'ס וג'סטין, שם היא מציגה להם ספר על עיצובים מוגדרים שמתאר את אהבתה להפקה בתיאטרון ואת חלומותיה לעתיד.
בזמן שהם מחכים לאביהם של התאומים שיבואו ויאסוף אותם, ג'ס וג'סטין שרים את אחד השירים מהמחזמר.
קלי נדהמת מהכישרון שלהם, ומציעה להם להצטרף למחזמר.
ג'ס דוחה את ההצעה של קלי עם זאת, הוא מקבל את הצעה שלה לעבוד עם קלי על צוות הבמה.
למחרת בבית הספר, חברו של קלי של מאט, איש צוות ואחראי תאורה במחזמר ואחיו של גרג, מתעמת איתה בכעס, והיא מבולבלת בגלל התוקפנות הפתאומית שלו.
לאחר מכן קלי ממשיכה לשבת עם ג'סטין במהלך ארוחת הצהריים, שם הוא משתף שהוא הומו, ואף על פי שקלי המומה, היא בכל זאת תומכת בו.
לאחר מכן צופים קלי וג'ס באודישנים ל "ירח מעל מיסיספי", שם התפקיד הראשי מוענק לווסט רדינג.
קלי מתוודה על זה שהיא מחבבת את ג'ס בפני ליז, שמציעה לה להזמין אותו לריקוד בנשף סיום של בית הספר.
שני הלילות הראשונים של המחזמר זכו להצלחה, אך הלילה השלישי הושמע לאחר שווסט נפרד מבוני, שמשחקת את התפקיד הראשי השני.
לאחר מכן היא נועלת את עצמה בארון אספקה ומסרבת לצאת החוצה, מכריחה את צוות הבמה למצוא מחליף הם מוצאים את ג'ס.
הוא מתפקד היטב ואפילו חולק נשיקה עם ווסט כמו שהתפקיד דורש.
בעקבות הופעתו, ג'ס מבקש מקלי לרקוד אך יוצא לדבר לבד עם ווסט בחוץ.
לקלי ולג'ס יש ויכוח על כך שהוא עוזב את קלי במהלך הריקוד, ובמהלכו ג'ס מרמז שהוא הומו ומעיר הערה על כך שקלי נופלת על כל בחור נחמד.
היא מסתערת ובדרך אגב נתקלת בגרג והם יוצאים לטיול, כדי שתוכל לנקות את דעתה.
במהלך ההליכה מנסה גרג לנשק את קלי, אך היא מסרבת עקב תגובתו בפעם האחרונה שהתנשקו.
בהמשך, קלי נפגש עם ג'ס שם הוא מתנצל ומודה לה שעזרה לו לפרוץ את קליפתו.
מאט, איש צוות התאורה, מתוודה לאחר מכן על חיבתו לקלי שהיה הגורם לכך שהוא השתלח אליה במהלך החזרות המוזיקליות.
בסוף הרומן צוות הבמה חוגג את הצלחת המחזמר וקלי מונה כמנהלת צוות הבמה בשנה שלאחר מכן.
כנרת הוציאה ספר בשנת ההוצאה
דרלאן רומאני (בפורטוגזית: Darlan Romani; נולד ב-9 באפריל 1991) הוא אתלט ברזילאי, אלוף העולם באולם (בלגרד 2022), אלוף המשחקים הפאן-אמריקאיים (לימה 2019), פעמיים ברציפות אלוף דרום אמריקה (אסונסיון 2017 ולימה 2019) ושיאן דרום אמריקה בהדיפת כדור ברזל.
רומאני החל להתאמן בהדיפת כדור ברזל בגיל 13, בעידודו של אחיו.
התחרות הבינלאומית הראשונה בה התחרה הייתה אליפות העולם לנוער שנערכה במונקטון בשנת 2010, בה סיים שביעי לאחר שהדף למרחק של 18.58 מטר.
בשנת 2012 זכה רומאני במדליה בינלאומית ראשונה, כשסיים שלישי באליפות איברו-אמריקה שנערכה בוונצואלה, לאחר שהדף את כדור הברזל למרחק של 18.93 מטר.
באותה שנה, שבר רומאני את השיא הבריזלאי ארבע פעמים, כשלבסוף העמידו על 20.48 מטר.
שנה לאחר מכן, באליפות דרום אמריקה שנערכה בקרטחנה זכה רומאני במדליית כסף בתוצאה של 19.64 מטר.
באליפות איברו-אמריקה שנערכה באוגוסט, זכה רומאני במדליית כסף, לאחר שהדף למרחק של 19.64 מטר.
חודשיים לאחר מכן ניצח רומאני באליפות ברזיל לאחר שקבע שיא ברזילאי חדש של 20.84 מטר.
באליפות דרום אמריקה שנערכה בלימה בחודש יוני, זכה רומאני במדליית הכסף בתוצאה של 20.32 מטר.
חודש לאחר מכן סיים שישי במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בטורונטו, לאחר שקבע תוצאה של 19.74 מטר.
באליפות העולם שנערכה בבייג'ינג בחודש אוגוסט, סיים רומאני במקום ה-15 בשלב המוקדמות לאחר שהדף את כדור הברזל למרחק של 19.86 מטר, ופיספס בשמונה סנטימטרים בלבד את העלייה לגמר.
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) הוא סיים במקום חמישי בהדיפת כדור ברזל בשיא לאומי חדש של 21.02 מטר
באולימפיאדת טוקיו (2020) הוא סיים במקום רביעי בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 21.88 מטר.
באליפות העולם באולם שנערכה בבלגרד, סרביה במרץ 2022 הוא זכה במדליית זהב בהדיפת כדור ברזל בשיא אליפות חדש ובשיא דרום אמריקה חדש של 22.53 מטר, לפני ראיין קראוזר מארצות הברית (22.44 מטר) ותומאס וולש מאוסטרליה שקבע שיא לאומי חדש של 22.31 מטר.
ג'יימס דרל קרייר הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-ABA בין השנים 1967–1973. ב-3 מתוך 6 עונותיו בליגה נבחר להשתתף במשחק האולסטאר, ולאורך הקריירה רשם ממוצעים כוללים של 20.0 נקודות, 3.4 ריבאונדים ו-2.6 אסיסטים למשחק.
קרייר נולד במחוז וורן שבקנטקי, ובין השנים 1960–1964 למד באוניברסיטת מערב קנטקי.
בעונת 1961/1962 העפיל עם קבוצת הכדורסל של האוניברסיטה לשלב שמינית גמר טורניר אליפות המכללות, בפעם השלישית בלבד בתולדותיה; במשחק שמינית הגמר הפסידה הקבוצה מול אוניברסיטת המדינה של אוהיו, בה שיחקו ג'רי לוקאס, ג'ון האבליצ'ק ובוב נייט.
בעונת 1963/1964 הוביל את כל שחקני מחוז OVC, עם 26.0 נקודות בממוצע למשחק.
לפני עונתו הראשונה כשחקן מקצועי, השתתף קרייר באליפות העולם בכדורסל 1967, כחבר נבחרת ארצות הברית.
לאורך הטורניר הוביל את קלעי נבחרתו, עם ממוצע של 11.7 נקודות למשחק, אולם ארצות הברית סיימה במקום הרביעי בלבד, לאחר שהפסידה בסיבוב הגמר מול נבחרות יוגוסלביה (72–73) וברזיל (71–80).
בדראפט ה-NBA 1964 נבחר קרייר על ידי סנט לואיס הוקס בבחירה ה-74, אולם החל לשחק כדורסל מקצועי רק בשנת 1967, עבור קבוצת קנטקי קולונלס מליגת ה-ABA.
בכל 3 עונותיו הראשונות ב-ABA נבחר להשתתף במשחק האולסטאר, לצד חברו לקו האחורי בקנטקי – הרכז לואי דמפיר.
ב-18 בנובמבר 1968 קלע קרייר שיא קריירה של 53 נקודות, בניצחון קבוצתו מול מיאמי פלורידיאנס.
בעונת 1970/1971 סייע לקולונלס להעפיל לגמר ה-NBA, בו הפסידו מול יוטה סטארס בתוצאה 3–4; לאורך סדרת הגמר הצטיין עם ממוצע של 23.0 נקודות למשחק – הנתון השני בטיבו בקבוצה, אחרי הרוקי דן איסל.
אחוזי הקליעה לשלוש של קרייר לאורך הקריירה – 37.7% – הם הגבוהים ביותר בתולדות ליגת ה-ABA.
דרמה משפטית, דרמת חוק, או דרמה באולם בית משפט, היא סוגה של קולנוע וטלוויזיה המתמקדת בדרך כלל בנרטיבים הנוגעים לפרקטיקה המשפטית ולמערכת המשפט.
לסוגה זו משתייכים סרטים וסדרות העוסקים בדיונים בבתי משפט, בשופטים ובעורכי דין.
במאות ה־16 וה־17 היה נהוג תיאטרון בית משפט.
מכון הסרטים האמריקאי מגדיר "דרמה באולם בית המשפט" כסוגה של סרט שבו מערכת צדק ממלאת תפקיד קריטי בנרטיב הסרט.
דרמות משפטיות עקבו אחר חייהם של עורכי הדין הבדיוניים, הנאשמים, התובעים או אנשים אחרים הקשורים לנוהג החוק הקיים בתוכנית טלוויזיה או בסרט.
דרמה משפטית נבדלת מדרמת פשע משטרתית או ספרות בלשית, המתמקדת בדרך כלל בשוטרים או בלשים החוקרים ופותרים פשעים.
מוקד הדרמות המשפטיות, לעיתים קרובות יותר, הם אירועים המתרחשים באולם בית המשפט, אך עשויים לכלול כל שלבי ההליך המשפטי, כגון דיוני חבר המושבעים או עבודות שנעשות במשרדי עורכי דין.
כז'אנר, המונח "דרמה משפטית" מוחל בדרך כלל על תוכניות טלוויזיה וסרטים, ואילו מותחנים משפטיים בדרך כלל מתייחסים לרומנים ולהצגות.
דרלינג הרבור הוא אזור בעיר סידני שבאוסטרליה, הכולל מתחם נופש ומדרחוב גדול אשר הממוקם בפאתי אזור העסקים הראשי של סידני.
אטרקציות תיירות בולטות בדרלינג הרבור
בדרלינג הארבור נמצאים מספר מתקנים ואטרקציות ציבוריות מרכזיות בהן:
רציף קוקל ביי (אשר כולל מסעדות, ברים, ואת אחד ממועדוני הלילה הגדולים באוסטרליה)
המוזיאון הימי הלאומי של אוסטרליה
עולם חיות הבר של סידני
מרכז הכנסים הבינלאומי של סידני
דרלין זידאן יונגווה אנגמני הוא כדורגלן קמרוני המשחק בעמדת המגן השמאלי בקבוצת לוריאן מליגת העל הצרפתית ובנבחרת קמרון.
יונגווה גדל במחלקת הנוער של EFBC הקמרונית.
ב-27 בפברואר 2019 חתם בשאמו ניור מליגת המשנה הצרפתית.
ב-27 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 2-2 נגד אוסר במסגרת המחזור התשיעי בליגה לעונת .
ב-24 ביוני 2022 חתם יונגווה על חוזה לארבע עונות בלוריאן מליגת העל הצרפתית.
ב-31 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 5-2 ללאנס במסגרת המחזור החמישי בליגה לעונת 2022/2023.
ב-23 בספטמבר 2022 ערך יונגווה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת קמרון, בהפסד 2-0 לנבחרת אוזבקיסטן במשחק ידידות.
דרמדרום סוכרתי מהווה קבוצה של מצבים עוריים הנראים בדרך כלל אצל אנשים עם סוכרת עם מחלה ארוכת שנים.
התנאים והמחלות הכלולים בקבוצה זו הם:
קרוטנוזיס (קרוטנוזיס הוא מצב רפואי שפיר והפיך שבו עודף של קרוטנואידים תזונתיים גורם לשינוי בצבע כתום של שכבת העור החיצונית ביותר)
דרמופתיה סוכרתית (דרמופתיה סוכרתית היא סוג של נגע עור המשפיע על אנשים הסובלים מסוכרת.
זה מתחיל כאפולות קטנות, עגולות היפרפיגמנטיות אטרופיות על השוקיים ומתקדם לנגעי עור עם היפר-פיגמנטים אטרופיים, קטנים, עגולים, אטרופיים)
בולה סוכרתית (בולה סוכרתית היא מצב עורי המאופיין בשלפוחית לא דלקתית, ספונטנית וללא כאבים, לעיתים קרובות במיקומים אקריליים כלומר בחלקי גוף היקפיים, כגון רגליים, אצבעות, ידיים, אצבעות, אוזניים או אף, הנראית בחולי סוכרת)
כיירו-ארתרופתיה סוכרתית (כיירו-ארתרופתיה סוכרתית, הידועה גם בשם תסמונת יד נוקשה סוכרתית או תסמונת תנועתיות מוגבלת של המפרק, היא מצב עורי המאופיין בעור שעווה, מעובה וניידות מפרקים מוגבלת של הידיים והאצבעות, מה שמוביל להתכווצויות כפיפה)
מאלום פרפורנס (זהו כיב ממושך, בדרך כלל ללא כאבים, החודר לעומק או דרך העור, בדרך כלל בכף הרגל - במקרה זה ניתן לכנותו malum perforans pedis)
ניידות מפרקים מוגבלת נצפית בכ-30% מהאנשים עם סוכרת עם מחלה ארוכת שנים.
סקלרדמה (סקלרדמה היא מחלת עור נדירה המגבילה את עצמה המוגדרת על ידי עיבוי והתקשחות מתקדמים של העור, בדרך כלל באזורי הגב העליון, הצוואר, הכתפיים והפנים)
עור שעווה נצפה בערך ב-50%.
(עור שעווה הוא מצב עורי הנצפה בכ-50% מחולי סוכרת עם מחלה ארוכת שנים)
דרמוט מק'מורו (אירית: Dermot Mac Murrough; ידוע גם כדרמוט נאנגאל "דרמוט של הזרים"; 1110 – 1 במאי 1171) מלך מחוז לנסטר באירלנד, והאדם שנחשב לבוגד הגרוע ביותר בהיסטוריה האירית.
מק'מורו החל את שרשרת המאורעות שהסתיימה בבואו של המלך הנרי השני מממלכת אנגליה לאירלנד דבר שסימן את תחילת המעורבות האנגלית באי.
לקראת אמצע המאה ה-12, הייתה אירלנד מורכבת ממספר ממלכות שנלחמו ביניהן, וקיימו מעין קונפדרציה רופפת, בה משל להלכה, אך לא למעשה, אחד מן המלכים שכונה "המלך העליון של אירלנד" ("Ard Rí na hÉireann").
אחת מממלכות אלו הייתה לנסטר.
לאחר מות אחיו, מלך לנסטר, התמנה דרמוט מק'מורו במפתיע למלך לנסטר.
המלך העליון שמשל אז, טורלוך או'קונור, התנגד לכך, שכן חשש כי מק'מורו יהיה יריבו על המינוי ל"מלך העליון".
טורלוך שלח את אחד מבעלי בריתו, טירנן או'רורק, לכבוש את לנסטר ולהדיח את המלך הצעיר.
או'רורק החל במסע כיבוש, שבמהלכו השמיד את כל הצאן בלנסטר על מנת להרעיב את תושבי המחוז.
מק'מורו הודח מכס המלוכה, אך שב ועלה עליו בעזרת נאמניו בשנת 1133. לאחר מכן השתרר שלום מתוח למשך כשלושה עשורים בין מלך לנסטר ובין המלך העליון.
בשנת 1166 הלך לעולמו "המלך העליון" החדש ובעל בריתו של דרמוט, מוינכרטך או'לכלין, וקואליציה בראשותו של טיירנן או'רורק ראתה בכך שעת כושר לכבוש את לנסטר.
או'רורק כבש את לנסטר ומק'מורו הוגלה לאנגליה שם שהה בחצרו של המלך הנרי השני.
הנרי השני סייע למק'מורו להקים צבא של שכירי חרב נורמנים וולשים בראשות הרוזן של פמברוק, ריצ'רד דה קלייר (הידוע בכינויו "הקשת החזקה"), אשר היו אמורים לסייע למק'מורו לשוב לכס המלכות של לנסטר, ואף להתמנות למלך העליון על אירלנד כולה.
המלך העליון היה עתה רורי או'קונור (מלך אירלנד) , בנו של אויבו הישן של מק'מורו.
מק'מורו חזר לאירלנד בשנת 1167, וב-1 במאי 1169 נחתו על חופיה של אירלנד שכירי החרב בראשות "הקשת החזקה", והעמידו עצמם לרשותו של מק'מורו.
עד מהרה נכבשה דבלין וכל מחוז לנסטר נפל לידי מק'מורו.
מק'מורו צעד לכיוון הגבעה הקדושה בטארה, המקום בו הומלכו מלכי אירלנד, ובו שהה עתה המלך או'קונור.
אך רורי או'קונור נקט בצעד בלתי מקובל.
על פי המנהג האירי העתיק המלך העליון היה מקבל לידיו בני ערובה ממשפחות האצולה על מנת להבטיח את נאמנותם.
או'קונור הוציא להורג את בני הערובה שבידו, ובהם בנו של מק'מורו.
מק'מורו איבד את העניין במלחמה, ופרש לאחוזתו בפרנס, ולאחר מספר חודשים מת.
בתו נשאה ל"קשת החזקה" אשר החל עתה בהקמת ממלכה נורמנית על אדמת אירלנד.
בכך עורר את תשומת לבו של המלך הנרי השני, אשר ביקר באירלנד וקיבל שם את נאמנותו של "הקשת החזקה" ואת אדמותיו.
הייתה זו תחילתה של המעורבות האנגלית בענייניה של אירלנד.
בהיסטוריה האירית נחשב מק'מורו לבוגד, על אף שכוונתו מעולם לא הייתה להביא לפלישה אנגלית לאירלנד, אלא להיות בעצמו המלך העליון, בסיועו של מלך אנגליה.
לא הייתה לו דרך לדעת לאן יביאו את עמו שאיפותיו האישיות.
דַּרְמְשְטָאדטְיוּם (Darmstadtium) הוא יסוד מלאכותי רדיואקטיבי מקבוצת מתכות המעבר, שסמלו הכימי Ds ומספרו האטומי 110. יסוד זה הוא השביעי בסדרת היסודות העל-כבדים וה-18 בסדרת היסודות הטרנס-אורניים.
הדרמשטאדטיום התגלה ב-9 בנובמבר 1994 על ידי זיגורד הופמן, פטר ארמברוסטר, גוטפריד מינצנברג וצוות המדענים שעבדו במרכז הלמהולץ למחקר יונים כבדים שבדרמשטאדט, גרמניה.
המדענים הפציצו אטומי עופרת ביוני ניקל במאיץ חלקיקים קווי.
לאחר שבוע שלם בו ספגה מטרת העופרת יותר מ-1018 יוני ניקל, נוצרו כמה אטומי 269Ds.
ניתן להפיק 269Ds ונייטרון חופשי על ידי הפצצת 208Pd ב-62Ni.
תהליך כזה עשוי להביא ליצירת אטומים בודדים של היסוד.
האיזוטופ מאריך-החיים ביותר, דרמשטאדטיום-281, הוא בעל זמן מחצית חיים של כ-12.7 שניות.
בתחילה הוצע לקרוא ליסוד פוליציום, מהמילה Polizei ("משטרה") בגרמנית, שכן מספרו האטומי הוא גם מספר הטלפון של המשטרה בגרמניה.
שמו הנוכחי ניתן לו ב-2003, תשע שנים לאחר גילויו, על שם העיר דרמשטאדט שבה נתגלה.
עד אז נקרא אונוניליום (Ununnilium), השם המערכתי של IUPAC עבור היסוד שמספרו 110.
עקב זמן מחצית החיים הקצר שלו, לדרמשטאדטיום אין שימוש פרט לצורכי מחקר מדעי.
ערכים המסומנים ב-# לא מחושבים ממדידות, אלא לפחות בחלקם ממגמות שיטתיות.
ספינים המוקפים בסוגריים הם כאלה שהטיעונים בעדם חלשים.
דרמיס (בלועזית: dermis; לעיתים נקרא בעברית: העור או שכבת העור) היא שכבת העור האמצעית והעבה ביותר.
היא נמצאת מתחת לאפידרמיס ומעל לשכבות התת-עוריות , ומטרתה היא להגן על העור מפני אלמנטים זרים.
הדרמיס היא שכבת התאים החיצונית.
הדרמיס הוא קשה וגמיש ועשוי רקמת חיבור מוצקה שבה יש סיבים גמישים, ובהם שפע של עצבים וכלי דם, המעבירים גירויי חום, קור, כאב, מגע ולחץ.
הצרורות של סיבי קולגן שברקמת החיבור של הדרמיס ערוכים בתלמים אופייניים הנראים על פני העור, במיוחד בכפות הידיים וטביעת האצבע שבקצות האצבעות המיוחדת לכל אדם והנשמרת ללא שינוי למשך כל חייו.
הדרמיס מורכב משתי שכבות, השכבה העליונה של הדרמיס היא השכבה הפטמתית והשכבה התחתונה היא השכבה הרשתית.
השכבה הפטמתית: שכבה זו חודרת לתוך האפידרמיס, ומכך נוצרים רכסים שניתן לראותם על העור.
פטמות אלו עשירות בנימי דם ומזינות את האפידרמיס.
השכבה הרשתית: שכבה זו בנויה מרקמת חיבור דחוסה ובה תאים שונים, בהם פיברוציטים ותאי פיטום.
בשכבה זו מצויים שורשי השיער, בלוטות החלב, שרירי העור ורשת כלי דם מסועפת.
הדרמיס תומך במבנה העור ומספק תמיכה מכנית וגמישות.
הדרמיס מכיל סיבי קולגן ואלסטין.
קולגן מעניק חוזק ויציבות לעור.
אלסטין מאפשר לעור להתמתח ולחזור לצורתו — כלומר גמישות.
יחד הם יוצרים רשת תומכת שמחזיקה את האפידרמיס מעליה ומאפשרת לעור לעמוד בלחצים פיזיים.
הדרמיס מכיל רשת כלי דם שמזינה בחמצן את האפידרמיס, שאין בו כלי דם, ומסייעת בשמירה על חיות התאים, פינוי פסולת, ויסות חום ועוד.
הדרמיס מכיל קצות עצבים שאחראים על תחושות מגע, כאב, לחץ, טמפרטורה ועוד.
הוא מרכיב חיוני בתפקוד התחושתי של העור.
הדרמיס תומך במבנים חיוניים: הוא כולל זקיקי שיער, בלוטות זיעה לוויסות חום ובלוטות חלב שמייצרות שומן שמגן על העור.
אלה תורמים לתפקוד העור ולשמירה על שלמותו.
הדרמיס מכיל תאים של מערכת החיסון (למשל תאי מאסט ותאי דנדריט), שמסייעים בזיהוי ותגובה לפולשים, למשל חיידקים או וירוסים.
דרמטופיברומה ידועה גם כהיסטיוציטומה היא התעבות שפירה של העור.
צורתה של הדרמטופיברומה בדרך כלל דמוית מעגל בקוטר של 5 - 10 מילימטר והיא מופיעה בדרך כלל ברגליים.
צבעה משתנה והוא לרוב בגווני חום.
הדרמטופיברומה מופיעה בדרך כלל אצל נשים.
יחס גברים נשים בהם נצפתה דרמטופיברומה הוא 1:4.
דרמטופיברומה אינה נרפאת מעצמה וללא הסרתה היא תלווה את האדם עד מותו.
מרבית בני האדם שיש להם דרמטופיברומה יבחרו שלא להסירה מאחר שאין לה כל השפעה פונקציונלית וגם הביטוי החיצוני שלה בדרך כלל אינו בולט ויזואלית.
במקרים מעטים בהם הדרמטופיברומה בולטת פיזית מעל פני העור שסביבה ומהווה פגם אסתטי - יוסר באמצעות ניתוח עור פשוט בהרדמה מקומית.
הסיבה הגורמת לדרמטופיברומה אינה ידועה אולם קיימת סברה לפיה היא מתרחשת באזור בו היה פצע קטן או גירוי בעור לרבות עקיצות יתוש.
הדרמטופיברומה עלולה להיות דומה בצורתה הפיזית להתעבות ממאירה הנקראת דרמטופיברומה פרוטרוברנס.
דרמשטאדט היא עיר בגרמניה, במדינת הסן.
העיר נמצאת בחלק הדרומי של אזור הריין העיקרי.
העיר ידועה כמרכז המדע של גרמניה המודרנית הודות לאוניברסיטה המפורסמת שלה.
שמה הראשוני היה דארמונדשטאדט (בגרמנית Darmundestat).
בתרגום מילולי מגרמנית שם העיר הוא "עיר המעיים".
ככל הנראה שם זה הגיע לאחר השתבשות השם הראשון, ואין לו קשר היסטורי לעיר.
יש המשערים שהעיר נקראת על שם הנחל דרמבאך, שבעבר עבר דרך העיר, אך ככל כנראה השערה זו אינה נכונה, שכן, לפי המקורות, הנחל נקרא על שם העיר.
המקום עליו יושבת דרמשטאדט היה מיושב החל מהמאה ה-11. העיר דרמשטאדט נוסדה על ידי הרוזנים לבית בשנת 1330. האדמה החולית של אזור דרמשטאדט לא הייתה נוחה לחקלאות, ולכן עד הפיכתה לבירת רוזנות הסן-דרמשטאדט במאה ה-16, האוכלוסייה במקום הייתה דלה.
בתקופת רוזני קצנלבויגן, שימשה דרמשטאדט כמקום מושבם השני, ובמקום הייתה טירה קטנה, באותו המקום בו נבנתה בהמשך הטירה הגדולה של דרמשטאדט, הקיימת עד היום.
ב-1479 היורש האחרון של משפחת קצנלבויגן מת בלי להשאיר בן זכר, והנחלות שלהם צורפו לרוזנות הסן, תחת שלטון בית הסן.
לאחר פיצול הרוזנות ב-1567, הפכה דרמשטאדט לבירת רוזנות הסן-דרמשטאדט, והחל מ-1806 לבירת הדוכסות הגדולה של הסן עד 1918.
לאחר התפטרות ארנסט לודוויג, הדוכס הגדול של הסן בעקבות תוצאות מלחמת העולם הראשונה, הפכה העיר לבירת המדינה העממית הסן שהוקמה על שטחי הדוכסות.
לאחר מלחמת העולם השנייה אוחדה המדינה העממית הסן לתוך הסן, ודרמשטאדט איבדה את מעמד הבירה שלה.
במאה ה-19 גדלה העיר בצורה משמעותית, מ-10,000 תושבים בתחילת המאה עד 72,000 בסופה.
ב-1877 נוסד בעיר בי"ס למדעים שהפך עם הזמן לאוניברסיטה הטכנית של דרמשטאדט.
בתחילת המאה ה-20 הייתה העיר מרכז חשוב לגרסה הגרמנית של אר נובו, עם הקמת מושבת האומנים של דרמשטאדט.
ב-2021 הכריז אונסק"ו על מושבת אומנים זו אתר מורשת עולמית.
תחרויות אדריכליות שנתיות הובילו לבניית מבנים רבים שמייצגים אוצרות ארכיטקטוניים של תקופה זו.
בשנת 1912 הכימאי אנטון קוליש, שעבד עבור חברת התרופות MERCK, היה הראשון שקיבל את הסם MDMA (אקסטזי).
בשנת 1937 הורחב השטח המוניציפלי של דרמשטאדט, ונכללו בו הפרוורים של העיר ארהילגין, אברשטאדט.
בשנת 1938 הופרד מחוז קרייס מדרמשטאדט מבחינה מינהלית.
דרמשטאדט הייתה העיר הראשונה בגרמניה שהכריחה יהודים לסגור את חנויותיהם בתחילת 1933, זמן קצר לאחר עליית הנאצים לשלטון.
במהלך האירוע הראשון, החנויות נסגרו ליום אחד בלבד כדי לאפשר לזקנים ולחולים חיים תקינים לתקופה מסוימת.
ב-9 בנובמבר 1938 נחרבו שני בתי הכנסת בעיר: הליברלי והאורתודוקסי.
בשנת 1942 נשלחו למעלה מ-3,000 יהודים נשלחו למחנה ליביגשולה (Liebigschule), ולאחר מכן גורשו למחנות ריכוז, שם נספו.
ב-20 במרץ 1942 יצא המשלוח הראשון של יהודים מדרמשטאדט ללובלין שבפולין ואחריו באו עוד שני משלוחים - בספטמבר 1942 ובפברואר 1943. חלק מיהודי העיר נשלחו למחנות טרזיינשטט ואושוויץ.
בית הקברות היהודי, שנוסד סביב 1680 לא נפגע בתקופה הנאצית.
ברחבי העיר פזורות כיום מאות אבני-נגף שיצר האמן הגרמני גונטר דמניג, לזכר היהודים ובני מיעוטים נוספים שנרדפו ונרצחו בתקופת השלטון הנאצי.
שלושה מיהודי דרמשטאדט ניצלו על ידי אדולף אלטהוף, שהוכר כחסיד אומות העולם על כך שצירף לקרקס שניהל שלוש נשים והסתירן, על אף שהיה נתון לפיקוח הרשויות הגרמניות.
גם בן העיר קרל פלגה ששירת בצבא הגרמני הוכר כחסיד אומות העולם על פועלו להגן על כ-1,250 יהודים - אסירי גטו וילנה, שעבדו במחנה בו שהה פלגה בתפקידי ניהול.
העיר הותקפה מספר פעמים מהאוויר בין 1940–1944. בלילה שבין 11-12 בספטמבר 1944 הותקפה העיר בידי חיל האוויר המלכותי הבריטי, ששיגר מאות מטוסים למשימת השמדה של מרכז העיר שכונתה "ליל השריפות".
בעקבות ההתקפה התחוללה בעיר סופת אש, נהרגו כ-11,500 תושבים, כ-20% מהם ילדים, ועוד כ-66,000 נותרו חסרי בית.
חלק גדול מהעיר העתיקה נחרב ומרכז העיר נהרס כליל.
ב-1937 מנתה העיר כ-100,000 תושבים, כולל העיירות השכנות שצורפו לה.
במלחמת העולם השנייה איבדה העיר כ-40% מתושביה.
רק כשליש מהמבנים בעיר כיום מתוארך לתקופת שלפני מלחמת העולם.
עד 1953 חזרה העיר לגודלה לפני המלחמה, וצמחה בהדרגה עד 140,000 בשנת 2005. בעשורים הראשונים של המאה ה-21 חלה תנופת פיתוח ובניה ברחבי העיר, בעיקר בחלק המערבי שלה, ובצפון העיר הוקמו שכונות מגורים למהגרים.
לאחר המלחמה הוקם בעיר, בשיתוף תנועת בית"ר, בית הספר המקצועי "מסדה", שלמדו בו עשרות בני נוער ניצולי שואה עד לעלייתם לארץ.
בית כנסת חדש נחנך בשנת 1988. הבסיס האמריקני בעיר נסגר בשנת 2008.
דרמשטדט זכתה בתואר "עיר המדע" ב-13 באוגוסט 1997. העיר היא ביתם של מספר אוניברסיטאות ומוסדות מחקר, שבהם לומדים כ-50,000 סטודנטים.
בין המוסדות נמנים "האוניברסיטה הטכנית", שנוסדה בשנת 1877, אוניברסיטת דרמשטאדט למדעים שימושיים, האוניברסיטה האוונגלית למדעים שימושיים ואוניברסיטת וילהלם ביכנר.
יותר מ-30 מוסדות מחקר נוספים נמצאים בעיר, ובהם מרכז הלמהולץ לחקר יונים כבדים של GSI, מרכז פעולות החלל האירופי (ESA/ESOC), הארגון האירופי לניצול לוויינים מטאורולוגיים (EUMETSAT) ושלושה מכונים של אגודת פראונהופר.
העיר היא גם מקום מושבה של חברת MERCK שהיא חברת התרופות הוותיקה בעולם ומהגדולות בתחומה.
דרמטוּרגיה (Dramaturgy) היא אמנות הקומפוזיציה של הדרמה והצגת מרכיביה המרכזיים של הדרמה על הבמה.
אדם שהתמחה בדרמטורגיה נקרא דרמטורג, ותפקידו לעבד את היצירה לבמה כך שתוכל להיות משוחקת על ידי שחקנים.
ישנם תסריטאים המשלבים את תהליך כתיבת הדרמה עם תהליך הדרמטורגיה.
ספרו של אריסטו "פואטיקה" שנכתב בין 330–335 לפני הספירה, המנתח את סוגת הטרגדיה, הוא היצירה הקדומה ביותר העוסקת בתאוריה של הדרמה בתרבות המערבית.
אריסטו מתייחס שם אל "אדיפוס המלך" כיצירה הדרמטית האולטימטיבית, ומנסח כללים ליצירה נכונה של דרמה.
דרמה העונה על כללים אלה מכונה לפעמים "דרמה אריסטוטליאנית".
לאורך המאה ה-20 היוו כללים אלה את הבסיס למספר מדריכים לכתיבתם של סרטי קולנוע וסדרות טלוויזיה.
מאז כתבו יוצרים רבים על דרך החשיבה הדרמטורגית שלהם, בהם ברטולט ברכט, יז'י גרוטובסקי ודייוויד מאמט.
המילה דרמטורג במספר שפות היא מילה נרדפת ל"מחזאי" אבל דרמטורג נקרא גם היועץ הדרמטורגי' שאיננו מחזאי בהכרח.
הוא מייעץ ישירות לבמאי, לתיאטרון או ללהקה בנוגע לסוגיות הקשורות לטקסט (רפרטואר, עיבוד, עריכה, תרגום, תיעוד וכו').תכופות הוא עוקב מקרוב את עבודת המשתתפים בהפקה, בחזרות, בישיבות, מלווה את תהליך היצירה.
דרמסאלה (בהינדי: धर्मशाला, "דְהַרַמְשָׁאלָה") היא עיירה במחוז קאנגרה שבמדינת הימאצ'ל פרדש, בצפון הודו.
בעונת החורף יושבת בדרמסאלה ממשלת המדינה ומטה המחוז.
במק'לאוד גאנג', כפר הכלול בשטח המוניציפלי של דרמסאלה, נמצא משכנם של הדלאי לאמה והממשלה הטיבטית הגולה.
דרמסאלה שוכנת בחלקו הצפוני של עמק קאנגרה והיא מוקפת ביערות.
העיירה ממוקמת בגובה של כ-1430 מ' מעל פני הים, ומק'לאוד גאנג'- בגובה של כ-1700 מ'.
פרברי העיירה כוללים את מק'לאוד גאנג', באגסו נת', דאראמקוט, פורסית' גאנג', נאדי, באזאר קוטוואלי (השוק המרכזי של העיר), קאצ'רי אדא (משרדי הממשלה והמוסדות הרשמיים - בית המשפט, משטרה, דואר וכו'), דארי, ראמנאגאר, סידפור וסידבארי.
הכפר מקלאוד גאנג', השוכן במעלה העיירה, ידוע כמקום משכנו של טנזין גיאטסו, הדלאי לאמה ה-14. ב-29 באפריל 1959, לאחר פלישת סין לטיבט, כונן גיאטסו את ממשלת טיבט הגולה בעיירת הקיט בצפון הודו, מוסורי.
במאי 1960, הממשלה עברה לדרמסאלה.
מאז ועד היום, הדלאי לאמה ואנשיו מתגוררים בעיירה, שהפכה למרכז של הגולים הטיבטים בהודו.
בשל כך גם מכונה לעיתים מקלאוד גאנג' בשם "להסה הקטנה".
נוכחות הדלאי לאמה והאוכלוסייה הטיבטית הפכו את דרמסאלה ליעד תיירותי פופולרי בקרב תיירים זרים ותיירים הודים כאחד, וכן ללומדים והמאמינים בבודהיזם הטיבטי.
בין היתר, מהווה העיירה מרכז לתרגול ויפאסנה.
בעיירה פועלים שני בתי חב"ד (באגסו ודאראמקוט), בניהול הרב דרור משה שאול.
דרמה תקופתית היא ז'אנר קולנועי המאופיין בכך שעלילתו מתרחשת בתקופה ספציפית בהיסטוריה, דבר הדורש מיוצרי הסרט להשתמש בתלבושות ססגוניות ויוצאות דופן, תפאורות וחפצים על מנת ללכוד את רוח התקופה המסוימת.
מקום בו מלאכים פוחדים לדרוך
דרמטומיוזיטיס (דלקת עור ושרירים, באנגלית: Dermatomyositis) היא מחלה ראומטולוגית של רקמת החיבור הקשורה למחלת הפולימיוזיטיס ושגורמת לדלקת של השרירים והעור.
למעשה, דרמטומיוזיטיס היא ההגדרה לפולימיוזיטיס בה, בנוסף לתסמינים הקלאסיים הכוללים דלקת וחולשה של שרירי השלד, ישנה מעורבות של העור בצורת פריחה.
הדרמטומיוזיטיס מאופיינת בשני סוגים של תסמינים, של השרירים ושל העור:
תסמינים של העור: פריחה סגלגלה המלווה בנפיחות נוקשה (שאיננה נגרמת מצבירת נוזלים) באזור עור הפנים, העפעפיים, המרפק ומפרקי האצבעות.
פריחה זו נקראת בשם "פפולות גוטרון" (Gottron's Papules).
תסמינים של השרירים: במחלה נפגעים שרירי השלד בלבד.
בתחילה מורגשים כאבי שרירים, המחריפים לחולשה עד לאובדן יכולת השריר לבצע פעולתו.
הסכנה הגדולה ביותר בתסמינים אלו היא פגיעה בשרירי הנשימה, דבר העלול להוביל לקשיי נשימה משמעותיים.
הגורמים לדרמטומיוזיטיס, כמו בפולימיוזיטיס, עדיין אינם ידועים.
מחקרים הוכיחו כי מחלות אלו קשורות לגורם סביבתי לא ידוע המפעיל תגובה אוטואימונית ביחידים בעלי גורמי סיכון גנטיים.
הגן HLA-DR3 המקודד לחלבון מסוג I במערך הראשי של התאמה רקמתית (MHC) זוהה כמשותף למרבית החולים במחלה.
הגורם הסביבתי ככל הנראה מפעיל את החלבון HLA-DR3 וגורם לתגובה החיסונית נגד תאי השריר והעור.
מחקרים עדכניים מעידים על כך שייתכן שהגורם הסביבתי הוא וירוס האפשטיין בר (הווירוס הגורם למחלת הנשיקה).
במקרים מסוימים הדרמטומיוזיטיס מופיעה במקביל למחלות ראומטולוגיות אחרות בהן תסמונת סיוגרן, זאבת, סקלרודרמה או דלקת כלי דם.
כמו כן, מוכרים מקרים בהם המחלה נגרמה בעקבות גידול ממאיר.
במקרים אלו הסרת הגידול גרמה לריפוי המחלה.
תגובת המערכת החיסונית גורמת לפגיעה בכלי הדם עקב נקרוזה של תאי האנדוטל וירידה במספר כלי הדם הפעילים ולכן ירידה בזרימת הדם אל הרקמות המעורבות.
דבר זה מוביל לנזק הרקמתי האופייני למחלה.
כיום אין עדיין תרופה למחלה.
הטיפול מתבסס על שיפור איכות החיים של החולה באמצעות:
תרופות מדכאות של המערכת החיסונית, אזתיופרין כדוגמה.
הדרמטוגליפיקה (נקראת גם "תורת כתב העור") היא מחקר העוסק בצורה מדעית בחקר רכסי עור באצבעות האדם, טביעות אצבעות, קווים, בליטות וצורות של ידיים, להבדיל מהפסאדו-מדע של קריאה בכף היד.
דרמטוגליפיקה היא מדע צעיר יחסית, שפותח בשנת 1892, כאשר אחד הביולוגים המבטיחים ביותר בתקופתו ואחיינו של צ'ארלס דרווין, סר פרנסיס גלטון, הוציא לאור את מחקרו (שנחשב למחקר קלסי בתחום) בנושא טביעות האצבעות.
אומנם כבר בתחילת המאה ה-17 מופיעים תיאורים של ציורי טביעת אצבעות בכתבי עת אנטומיים ידועים, ובראשית המאה ה-19 כתב החוקר הצ'כי יאן אוונגליסטה פורקינייה את החיבור "תורת הסיווג הפונדמנטלי של טביעות האצבע" (1823).
הן סר גלטון והן המדענים האמריקאים קאמינס ומידלאו, הנחשבים לאבות שיטת הסיווג המקובלת כיום, עשו שימוש בתורת הסיווג הבסיסי של פורקינייה.
ב-1901 פיתח סר אדוארד ריצ'רד הנרי (Henry) את "סיווג הנרי", שיטה לסיווג ולמיון טביעות אצבעות, הנמצאת בשימוש רשויות החוק (בשינויים קלים) עד ימינו אנו.
לטביעות האצבעות צורות רבות ושונות.
טביעות האצבעות אינן מושפעות מגורמים סביבתיים ואינן משתנות עם הזמן.
מועדון ספורט דרמשטאדט 98 הוא מועדון כדורגל גרמני מהעיר דרמשטאדט שבגרמניה.
המועדון משחק בליגת הבונדסליגה השנייה.
המועדון נוסד בשנת 1898 ושיחק לאורך השנים בליגות אזוריות בגרמניה.
עד שנת 1974 הליגה הגרמנית השנייה הייתה ליגה אזורית ובשנה זו נוסדה ליגה ארצית, והמועדון הצטרף לליגה זו בשנתה הראשונה.
המועדון שיחק בליגה השנייה 4 עונות ברציפות מעונת 1974/1975 ועד עונת 1977/1978. בעונת 1975/1976 הגיע לשמינית גמר הגביע הגרמני והפסיד לקבוצת פ.צ.
בסוף עונת 1977/1978 עלה בפעם הראשונה לליגת העל של גרמניה.
המועדון שיחק עונה אחת בליגת העל וירד לליגה השנייה.
המועדון שיחק שנתיים בליגה השנייה.
בעונת 1979/1980 הגיע לשמינית גמר הגביע והפסיד לקבוצת פ.צ.
בסוף עונת 1980/1981 עלה בפעם השנייה לליגת העל.
המועדון שיחק עונה אחת בליגת העל וירד לליגה השנייה, שם שיחק 11 שנה ברציפות.
בעונת 1982/1983 הגיע לשמינית גמר הגביע והפסיד לקבוצת בורוסיה דורטמונד.
בעונת 1986/1987 הגיע לרבע גמר הגביע והפסיד לקבוצת המבורג.
בעונת 1989/1990 הגיע לשמינית גמר הגביע והפסיד לקבוצת דיסבורג.
בסוף עונת 1992/1993 ירד מהליגה השנייה לליגה השלישית, שם שיחק 5 שנים ובסוף עונת 1997/1998 ירד לליגה הרביעית.
המועדון שיחק עונה אחת בליגה הרביעית וחזר לליגה השלישית.
המועדון שיחק לסירוגין בליגה השלישית ובליגה הרביעית עד עונת 2011/2012. בעונת 2001/2002 הגיע לשמינית גמר הגביע והפסיד לקבוצת שאלקה 04. המועדון שיחק ברציפות בליגה השלישית מעונת 2011/2012 ועד עונת 2013/2014 שבסופה עלה לליגה הגרמנית השנייה.
בסיום עונת 2014/15 ולאחר עונה אחת בליגה השנייה עלתה הקבוצה לראשונה זה 33 שנים לבונדסליגה.
כעבור שנתיים ירדה הקבוצה חזרה לבונדסליגה השנייה.
בסיום עונת 2022/2023 שבה הקבוצה לבונדסליגה, אך בעונה שלאחר מכן נשרה לליגה השנייה.
דרמה רפואית או סדרת טלוויזיה רפואית היא סדרת טלוויזיה עלילתית שהאירועים בה מתמקדים סביב בית חולים, מחלקה בבית חולים, קליניקה רפואית, אמבולנס או כל סביבה רפואית או פרה רפואית אחרת.
בספרו של מרשל מקלוהן, "להבין את המדיה" משנת 1964, חוזה מקלוהן כי סוגת הדרמות הרפואיות תזכה להצלחה גדולה בטלוויזיה.