tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
קבוצות סיכון מוכרות ב-JPMorgan Chase, Morgan Stanley, Goldman Sachs ו-Barclays עוסקות בפעילויות המניבות הכנסות הקשורות בבניית חובות, ארגון מחדש, הלוואות מאוגדות ואיגוח עבור לקוחות כגון תאגידים, ממשלות וקרנות גידור.
Morgan IB Risk פועלת עם בנקאות להשקעות לביצוע עסקאות וייעוץ למשקיעים, אם כי קבוצות הסיכון של פיננסים ותפעול מתמקדות בפונקציות של משרד הביניים הכוללות בקרות סיכון תפעוליות פנימיות, שאינן מניבות הכנסה.
שינוי ברירת המחדל של אשראי, למשל, הוא פתרון גידור סיכון אשראי מפורסם ללקוחות שהומצאו על ידי ג'יי.פי מורגן בליית 'מאסטרס במהלך שנות התשעים.
קבוצת הלוואות לסיכונים, במסגרת חטיבת בנקאות ההשקעות של ברקליס וקבוצת ניהול סיכונים ומימון הנמצאת באגף ניירות ערך של גולדמן סאק, הן זיכיונות לקוחות.
יחד עם זאת, קבוצות ניהול סיכונים כגון סיכון תפעולי, בקרה פנימית על סיכונים וסיכונים משפטיים נבלמים בפונקציות עסקיות פנימיות, לרבות ניתוח סיכונים מאזני מוצק והקצאת שווי מסחר שאינו תלוי בצרכי הלקוח, אף על פי שקבוצות אלו עשויות להיות אחראיות לעסקה אישור המשפיע באופן ישיר על פעילות שוק ההון.
ניהול סיכונים הוא תחום רחב, וכמו המחקר, תפקידה יכול להיות מול הלקוח או פנימי.
תחום זה של הבנק כולל ניהול אוצר, בקרות פנימיות ואסטרטגיה תאגידית פנימית.
משרד האוצר אחראי על מימון של בנק השקעות, ניהול מבנה ההון וניטור סיכוני נזילות.
הבקרה הפנימית מנתחת את תנועות ההון של הפירמה, חטיבת הכספים היא היועצת הראשית של ההנהלה הבכירה בתחומים חיוניים כגון שליטה על החשיפה לסיכונים הגלובליים של החברה ורווחיות ומבנה העסקים השונים של המשרד באמצעות צוותים ייעודיים לבקרת מוצרים בתחום המסחר .
בארצות הברית ובבריטניה, מבקר (או בקר פיננסי) הוא משרה בכירה, לעיתים קרובות דיווח למנהל הכספים הראשי.
האסטרטגיה הארגונית הפנימית להתמודד עם ניהול המשרד ואת אסטרטגיית הרווח, שלא כמו קבוצות האסטרטגיה הארגונית המייעצים ללקוחות, היא אי - הכנסות התחדשות עדיין תפקיד תפקודי מפתח בתוך הבנקים להשקעה.
רשימה זו אינה סיכום מקיף של כל הפונקציות באמצע המשרד בתוך בנק השקעות, שכן שולחנות ספציפיים במשרדים הקדמיים והאחרונים יכולים להשתתף בפונקציות פנימיות.
שירותי הBack Office כוללים בדיקת עסקאות שנערכו, וידוא שהם אינם טועים, ומעבירים את ההעברות הנדרשות.
בנקים רבים מבצעים מיקור חוץ לפעילות זו, על אף שזהו חלק קריטי בפעילות הבנק.
לכל בנק השקעות גדול יש כמויות ניכרות של תוכנות פנימיות, שנוצרו על ידי צוות הטכנולוגיה, שגם הן אחראיות לתמיכה טכנית.
הטכנולוגיה השתנתה במידה ניכרת בשנים האחרונות כמו יותר מכירות ושולחנות המסחר באמצעות מסחר אלקטרוני.
עסקאות מסוימות מיושמות על ידי אלגוריתמים מורכבים למטרות הגנה.
החברות אחראיות לציית לתקנות ממשלתיות מקומיות ולזרים ולתקנות פנימיות.
הבנקאות העסקית הגלובלית היא החלוקה המספקת שירותי ניהול מזומנים, שירותי משמורת, הלוואות ושירותי ברוקראז' לניירות ערך למוסדות.
Prime brokerage עם קרנות גידור היה עסק רווחי במיוחד, כמו גם מסוכן, כפי שניתן לראות בבנק לרוץ עם בר סטרנס בשנת 2008.
ניהול השקעות הוא ניהול מקצועי של ניירות ערך שונים (מניות, אג"ח וכו') ונכסים אחרים (כגון נדל"ן), כדי לעמוד ביעדי ההשקעה שנקבעו לטובת המשקיעים.
המשקיעים עשויים להיות מוסדיים (חברות ביטוח, קרנות פנסיה, תאגידים וכו') או משקיעים פרטיים (הן ישירות באמצעות חוזי השקעה והן בדרך כלל באמצעות קרנות השקעה כגון קרנות נאמנות).
מחלקת ניהול ההשקעות של בנק השקעות מחולקת בדרך כלל לקבוצות נפרדות, הידועות לעיתים קרובות כניהול פרטי של הפרט ושל שירותי לקוחות פרטיים.
בנקאות מסחרית יכולה להיקרא "בנקאות אישית מאוד"; הבנקים הסוחרים מציעים הון תמורת בעלות המניות ולא הלוואות, ומציעים ייעוץ על ניהול ואסטרטגיה.
בנקאות מסחרית היא גם שם המשמש לתיאור צד ההון הפרטי של פירמה.
מורגן ושות', רוטשילדס, ברינגס וורבורג היו כל הבנקים הסוחרים.
במקור, "בנק סוחר" היה המונח הבריטי עבור בנק ההשקעות.
עשרת בנקי ההשקעות הגדולים בעולם נכון ל-31 בדצמבר 2010, הם כדלקמן (לפי עמלות):
מקום ברשימה שם הבנק עמלות (במיליוני דולרים) 1 ג'יי.פי.
בנק יהב לעובדי המדינה בע"מ הוא בנק ישראלי שקהל לקוחותיו בעבר היו בעיקר עובדי המדינה בישראל.
הבנק מתמחה במתן שירותים פיננסיים למגזר הקמעונאי – משקי בית ועובדים שכירים ומעניק שירותים פיננסיים ובנקאיים בתחומי השקעות, אשראי, ניירות ערך, כרטיסי אשראי ומטבע חוץ.
בתוכנית העבודה לשנת 2025 הבנק החל בהעמקת הפעילות עם עסקים קטנים, והרחבת ההלוואות בערבות המדינה והלוואות לרכישת נכס עסקי.
נכון לשנת 2024, הבנק מעסיק כ־967 עובדים, יש לו 55 סניפים בפריסה ארצית וכן 5 מרכזי ייעוץ והשקעות בתחום ניירות ערך ישראליים וזרים.
הבנק מעמיד לשירות לקוחותיו מגוון ערוצים דיגיטליים ובהם אפליקציות (יישומונים) ואתר אינטרנט לניהול חשבון, ביצוע פעולות ומסחר בשוק ההון, מוקד טלפוני לשירות לקוחות ("יהב ישיר") ועוד.
הבנק מוחזק על ידי בנק מזרחי טפחות בע"מ (50%) ועל ידי החברה למפעלי כלכלה ותרבות לעובדי המדינה בע"מ (50%), השייכת להסתדרות עובדי המדינה ולמדינת ישראל בחלקים שווים.
"יהב קופת עובדי המדינה בע"מ" נוסד בשנת 1954 על ידי מדינת ישראל והסתדרות עובדי המדינה, בשיתוף עם בנק הפועלים.
הבנק הוקם במטרה להיטיב את התנאים לעובדי המדינה או עובדים במוסדות הנתמכים על ידי המדינה, ובמשך עשרות שנים היה מזוהה עמם, ופתיחת חשבון התאפשרה רק למגזרים אלו.
עם הקמת הבנק נפתחו בינואר 1955 שני הסניפים הראשונים – בירושלים ובתל אביב, וחמישה חודשים לאחר מכן, במאי 1955, נפתח סניף שלישי בחיפה.
פעילות הבנק התרחבה במקביל לגידול בקרב עובדי המדינה, מוסדות ציבוריים וחברות ממשלתיות, ובשנת 1976 הוחלט על הרחבת מערך השירותים הבנקאיים ושינוי שם החברה ל"בנק יהב לעובדי המדינה בע"מ".
שנתיים לאחר מכן הוקם סניף 'הקריה ירושלים' בקריית הממשלה בן-גוריון ובמהלך שנות ה-80 הוקמו שלושה סניפים נוספים, בירושלים, תל אביב ובאר שבע.
דוד בן-דוד היה מנכ"ל הבנק בשנים 2001–2007 ואחר כך יו"ר דירקטוריון עד לשנת 2018.
בשנת 2007 התקשר בנק הפועלים בהסכם עם בנק מזרחי טפחות למכירת חלקו של בנק הפועלים (50%) בבנק יהב.
50% האחרים מוחזקים על ידי החברה למפעלי כלכלה ותרבות לעובדי המדינה בע"מ, השייכת להסתדרות עובדי המדינה ולמדינת ישראל בחלקים שווים.
בשנת 2007 הפסיד הבנק במכרז לאספקת שירותי בנקאות לעובדי המדינה ובפברואר 2009 שונו תנאי רישיון הבנק, והותר לו לפנות לכלל ציבור הלקוחות.
רישיון הבנק הורחב מעת לעת והבנק הציע את שירותיו לאוכלוסיות נוספות; החל משנת 2009 אין עוד הגבלה על סוג הלקוחות להם הבנק רשאי להעניק שירותים לפי רישיונו ואלה כוללים כל לקוחות פרטיים או תאגידים.
עובדי המדינה ממשיכים להוות קהל יעד מהותי ומקבלים שירותים שונים בהתאם להתקשרות קיימת עם מדינת ישראל למתן אשראי לעובדי מדינה וכן בהתאם להסכם עם הסתדרות עובדי המדינה.
נכון לשנת 2022, 94% מלקוחות הבנק הם שכירים או אנשים פרטיים שמחזיקים בתיקי השקעות ו-5% הם עצמאיים.
לבנק 410 אלף לקוחות ומהם כ-315 אלף חשבונות פעילים.
בנק יהב הוא חבר בבורסה לניירות ערך ובשנת 2019 אושר על ידי הבורסה כחבר מסלקה.
הבנק קיבל שירותי מחשוב מבנק הפועלים בע"מ עד לשנת 2016. לקראת התנתקות ממערכות המחשוב של בנק הפועלים, התקשר הבנק בשנת 2014 עם חברת טאטא שירותי ייעוץ לצורך הקמת מערכת ליבה בנקאית וקבלת שירותי מיקור חוץ בנושאי מחשוב ותפעול, אשר החליפו את שירותי המחשוב מבנק הפועלים.
החל משנת 2017, הבנק מקבל את שירותי מחשוב הליבה שלו מטאטא שירותי ייעוץ והוא הבנק הראשון בישראל שמשתמש במערכת ליבה דיגיטלית מספק בינלאומי, אשר הותאמה לדרישות הרגולטוריות בישראל.
מדיניות הבנק במעורבות בקהילה, מתמקדת לרוב בהעצמת בני נוער בסיכון ואוכלוסיות מוחלשות והבנק פועל לטובת צמצום פערים וקידום שוויון הזדמנויות בחברה ומשתף פעולה ותומך במפעלי חברה וספורט שונים ובהם הפועל ירושלים נוער, המפעל להכשרת ילדי ישראל, שלוה, אקים ירושלים, מעון בית עדן רמלה, בית הגלגלים, עלה ועוד.
בנוסף, תומך הבנק בעמותות המתמקדות בחלוקת מזון וסיוע לנזקקים – משפחות נזקקות, קשישים, ניצולי שואה: לקט ישראל, לתת, נבט, שובו אחים, סח"י.
משנת 2016 הבנק תומך בג'ודוקא האולימפי אורי ששון.
בנק הולנד (בהולנדית: Hollandsche Bank-Unie) היה בנק זר שפעל בישראל מתקופת המנדט הבריטי עד שנות ה-60 של המאה ה-20. בשנת 2010 מוזג הבנק לתוך דויטשה בנק וחדל להתקיים כבנק עצמאי.
בנק הולנד נפתח בחיפה ב-1 באוקטובר 1934 סמוך למרכז המסחרי החדש, ברחוב הבנקים, שהיה המרכז הפיננסי של העיר.
הבניין היה בין הראשונים בעיר שכלל מיזוג אוויר וחדר כספות במרתף.
סניף נוסף נפתח בתל אביב ב-1949.
לניהול הבנק מונה ארווין פרוינד, נתין הולנדי.
ראול ולנברג, שפרוינד היה ידיד של סבו, הגיע לארץ ישראל על מנת להתמחות בבנק הולנד.
הבנק היה פעיל בעסקאות בניירות ערך ובסחר חוץ ועם לקוחותיו נמנו בעיקר יוצאי גרמניה והולנד.
ב-1968 בעקבות החרם הערבי החליט בנק הולנד למכור את פעילותו בישראל לבנק דיסקונט.
הבנק המרכזי של יפן (ביפנית: 日本銀行; ידוע כ-BoJ) הוא הסמכות המוניטרית העליונה והבנק המרכזי של יפן.
הבנק מכונה לעיתים Nichigin (日銀), כקיצור.
המטה המרכזי של הבנק שוכן בצ'ואו שבטוקיו, יפן.
כמו מרבית המוסדות היפניים המודרניים, הבנק המרכזי של יפן נוסד לאחר הרסטורציה של מייג'י.
לפני הרסטורציה, הנחלות היפניות הפאודליות הנפיקו את הכסף של עצמן, ה"האן סאטסו", במערך מזומנים שאינו תואם.
אך עם "חוק המטבע" החדש של מייג'י (1871), הועלמו המטבעות הקודמים והוקם הין כמטבע החדש, אשר היה מאוזן אל מול דולר כסף מקסיקני.
בעקבות המעבר לתקנות הערות להמרה בנקאית (מאי 1884), הבנק המרכזי של יפן הוציא לראשונה שטרות בשנת 1885 (18 שנה לשלטון מייג'י).
למרות כמה תקלות (למשל, הסתבר כי האבקה ששולבה בנייר במטרה למנוע זיופים הפכה את השטרות למעדן עבור חולדות), ההרצה הצליחה במידה רבה.
ב-1897 הצטרפה יפן לתקן הזהב.
מאז תחילת תקופת מייג'י, הבנק של יפן פועל ברציפות ממשרדיו הראשיו בטוקיו ואוסקה.
הייתה תקופה קצרה לאחר המלחמה, במהלך כיבוש יפן, בה הושעתה פעילותו של הבנק, ומטבע צבאי הונפק.
בשנות ה-70, סביבת הפעולה של הבנקה התפתחה יחד עם המעבר משער מטבע זר קבוע במשק הדי סגור של יפן, למשק גדול ופתוח עם שער חליפין משתנה.
על פי האמנה שלו, המשימות של הבנק המרכזי של יפן הן:
הנפקה וניהול של שטרות ביפן
יישום המדיניות ההומניטרית של יפן
מתן שירותי ישוב והבטחת המערכת הכלכלית של יפן
פעולות הקשורות לניירות ערך של משרד האוצר והממשלה
אוסיף ותיוק נתונים, ניתוחים כלכלים, ופעילויות מחקר על כלכלת יפן
בסיסו של הבנק המרכזי של יפן הוא בניהונבשי, טוקיו, לא במקרה, סמוך לרובע גינזה המפורסם, אשר משמעות שמות היא מטבעת כסף.
מבנה הניאו בארוק של הבנק בטוקיו תוכנן בידי האדריכל טאטסונו קינגו, ב-1896. הסניף באוסקה של הבנק נחשב לעיתים למבנה אשר מזוהה יותר עם הבנק, ומסמל אותו כמוסד חשוב.
בנק טנזניה (בסוואהילי: Benki Kuu ya Tanzania) הוא הסמכות המוניטרית העליונה והבנק המרכזי במדינת טנזניה.
הבנק הוקם בשנת 1965, בעקבות חוק הבנק של טנזניה (1965), והעניק לבנק של טנזניה סמכויות מוניטריות נרחבות, לרבות פיקוח על כלל המערכת הבנקאית במדינה ומוסדות פיננסיים אחרים, לרבות אחריות מוניטרית לוויסות הפעילות הפיננסית במדינה.
עם זאת, בשנת 1995 סמכויותיו של הבנק קוצצו על ידי ממשלת טנזניה, אשר חששה כי תפקידיו המרובים של הבנק פוגעים ביכולתו למלא את תפקידיו הבסיסיים כבנק הלאומי של טנזניה, וזאת במסגרת חוק הבנק של טנזניה (1995).
מטה הבנק ממוקם בבירת טנזניה, דאר א-סלאם.
כאמור, עד לשנת 1995 כללו תפקידיו של הבנק, בין היתר, את ניהול המדיניות המוניטרית של המדינה, פיקוח על המערכת הבנקאית במדינה ומוסדות פיננסיים אחרים, ויסות המטבע הלאומי, שילינג טנזני, ומילוי כל פונקציה או תפקיד אחד שמבוצע בדרך כלל על ידי בנקים מרכזיים.
בעקבות הקיצוץ בסמכויותיו בשנת 1995, תפקידו העיקרי של הבנק המרכזי של טנזניה הוא ניהול המדיניות המוניטרית של המדינה, פיקוח על המטבע הלאומי, וכן מילוי פונקציות נוספות הנדרשות מבנקים לאומיים ברחבי העולם.
הבנק עצמו מנוהל על ידי דירקטוריון המורכב מ-10 חברים.
בנק החקלאות לישראל היה בנק ישראלי שהוקם כחברה ממשלתית בשנת 1951 לשם מתן אשראי לחקלאות, בעיקר מתוך פיקדונות שהפקידה בו המדינה, וכן הלוואות מהבנק העולמי.
יו"ר הבנק מיום הקמתו ועד שנת 1971 היה פרופ' חיים הלפרין.
בתקופה זו נתן הבנק הלוואות בסכום כולל של כ-900 מיליון ל"י.
בשנת 1962 נמנה הבנק עם עשרת המוסדות הישראליים שייסדו את חברת "כלל".
הבנק מכר את חלקו ב"כלל" בשנת 1969, כדי למנוע מכלל להיות חייבת בביקורת של מבקר המדינה.
הבנק, תחת הנהגתו של חיים הלפרין, נטל חלק בהוצאת האנציקלופדיה לחקלאות.
הלפרין היה גם מנכ"ל הבנק, עד 1967, עת החליפו דוד קלדרון.
בשנת 1984 מונה ישראל ראוך למנכ"ל הבנק, במקומו של קלדרון.
בשנות ה-70 הציע הבונדס למכירה איגרות חוב ומניות של בנק החקלאות.
בתחילת שנות ה-80 שקלה הממשלה למכור את הבנק, וגורמים אחדים התעניינו ברכישתו, אך המהלך לא הגיע לכלל מימוש.
בסוף שנות ה-80 נקלעה החקלאות בישראל למשבר , והלווים של הבנק לא עמדו בהחזר חובותיהם.
כתוצאה מכך נקלע הבנק להפסדים כבדים.
עקב כך בשנת 1993 הגביל בנק ישראל את רישיונו של בנק החקלאות כך שיוכל לעסוק רק בגביית החובות מלקוחותיו.
בחודש מרץ 2005 בוטל רישיונו של הבנק לחקלאות.
במועד זה היו חובות המגזר החקלאי לבנק 250 מיליון ש"ח.
הבנק עתר לבג"ץ נגד ההחלטה לשלול את רישיונו, אך עתירתו נדחתה.
בספטמבר 2005 החליטה ועדת השרים לענייני הפרטה, בראשות שר האוצר, אהוד אולמרט, להפריט את הבנק באמצעות מכירת נכסיו.
הבנק המשיך לצבור הפסדים כבדים, ובשנת 2008 הוחלט על פירוק מרצון שלו.
בניין ההנהלה הראשית של הבנק תוכנן על ידי האדריכלים שולמית ומיכאל נדלר והוקם בצומת הרחובות חשמונאים וקרליבך בתל אביב.
במסגרת פירוק הבנק נמכר הבניין בשנת 2009 תמורת 28.5 מיליון ש"ח לג'ורג' חורש.
בשנת 2016 נפתח אולם תצוגה של חברת רכבי היוקרה "לקסוס" בקומת הקרקע.
ב-2018 אושרה בוועדה המחוזית לבנייה של תל אביב תוכנית המציעה הסבה של המבנה למסחר ומגורים, והבניין הוכרז כבניין לשימור.
ב-2019 נרכש על ידי רשת מלונות בראון.
בנק חבר העמים של אוסטרליה הוא בנק אוסטרלי רב-לאומי עם סניפים בניו זילנד, בפיג'י, ברחבי אסיה, בארצות הברית ובממלכה המאוחדת.
הבנק הוא החברה השנייה בגודלה הנסחרת (מאז 1991) בבורסה האוסטרלית לניירות ערך (ASX).
הבנק, שנוסד ב-1911, הוא אחד מ"ארבעת הגדולים" יחד עם הבנקים "הבנק הלאומי של אוסטרליה", "ANZ" ו " ווסטפאק".
הוא נוסד על ידי ממשלת אוסטרליה והגיע להפרטה מלאה בשנת 1996.
תהליך ההפרטה כלל שלושה שלבים של מכירת מניות לציבור - בהנפקה הראשונה כל מניה עמדה על שווי של 5.40$, בהליך מכירת נתח המניות השני ב-1993 השווי עמד על סכום של 9.50$ ובפעימה האחרונה ב-1996 השווי היה 10$.
סה"כ התמורה משלושת השלבים הגיעה ל-7.8 מיליארד דולר.
ביצועי שוק המניות לטווח הארוך של הבנק השתפרו ככל ששיעור הבעלות הממשלתית ירד, התשואות החריגות המצטברות של הבנק היו גבוהות ב-50% מאלו של יריביו ב-1999.
מודל מיקור ה-IT בענן העביר את ה-CBA ל-IT לפי שיטת תשלום, צמצם את עלויות אספקת התשתית והתחזוקה ב-40%, וצמצם את זמן היציאה של יישומים חדשים לשוק במספר שבועות.
פלטפורמת ה"ענן" הראשונה של CBA הייתה פלטפורמת רשת פנימית של אורקל.
בנובמבר 2025 היה שווי הבנק 166.51 מיליארד דולר ורווחיו נקי במזומן לאחר מס היו 10.25 מיליארד דולר.
נכון לשנת 2025, הבנק נותן שירות למעל 18.2 מיליון לקוחות.
ההכנסות משירותי בנקאות קמעונאיים עמדו על 5.395 מיליארד דולר, הכנסות מבנקאות לעסקים - 4.092 מיליארד דולר, בנקאות מוסדית ושווקים - 1.224 מיליארד דולר וההכנסות מניו זילנד - 1.198 מיליארד דולר.
בנק יורו טרייד היה בנק ישראלי שהוקם בשנת 1951 על ידי משפחת ארגואטי בשם "בנק לבניה", ופעל בתחום המסחר במטבע חוץ.
בשנת 2005 חדל הבנק לעסוק בפעילות בנקאית, והפך לבית השקעות.
לאחר תהליך מסודר של צמצום פעילות האשראי והפיקדונות, בוטל רישיון הבנק של החברה.
בשנת 2003, לאחר הפרשיות בבנק למסחר ובבנק לפיתוח התעשייה, ביקש בנק ישראל לצמצם את מספר הבנקים הקטנים, ובכללם את בנק יורו טרייד.
משפחת ארגואטי החזיקה בשליטה כמעט מלאה בבנק עד סיום פעילותו הבנקאית ומאז שנת 2005 ממשיכה להחזיק בשליטה בחברת ההשקעות יורוטרייד.
בנק חלב אם הוא שירות שבו נאספות, נבדקות ומחולקות מנות של חלב אם שנתרמות על ידי אמהות מניקות שאינן בנות משפחה של התינוק המקבל את החלב.
במחקרים ובארגוני בריאות רבים נטען כי חלב אם הוא התזונה המיטבית עבור התינוק, לפחות בששת החודשים הראשונים לחייו.
חלק מהאמהות מתקשות להניק או לשאוב חלב אם משדיהן, או שהתינוקות מתקשים לינוק, או שקיימת בעיה אחרת המונעת הנקה; בעקבות זאת התינוקות מוזנים בתחליף חלב אם.
הורים שמעדיפים בכל זאת הזנה באמצעות חלב אם, יכולים להשתמש בחלב אם של אישה אחרת, שמניקה את תינוקה ויש לה עודפים של חלב שאוב.
בעבר היה מקובל לשם כך מקצוע המינקת, אולם כיום הוא נדיר בעולם המערבי.
לכן אפשרות נוספת הקיימת כיום לתיווך בין נשים שמציעות חלב אם שאוב לבין הורים שמבקשים חלב זה עבור תינוקם, היא בנק חלב אם.
ארגון הבריאות העולמי (WHO) וארגון יוניצף (UNICEF) הודיעו גם הם כי אפשרות זו היא הטובה ביותר לתזונת התינוק במקרה בו קיים קושי בהנקה.
תרומת חלב אם יכולה להיות בעייתית כשאינה מבוצעת בזהירות.
אם האם החולה נשאית או חולה במחלות מין (כגון HIV), הן יכולות לעבור בחלב.
כמו כן, אם החלב לא אוחסן כראוי הוא עלול להתקלקל.
בנקים של חלב אם הוקמו בעשורים האחרונים במדינות רבות ברחבי העולם.
בעבר, לא היה קיים בישראל בנק חלב מסודר ותחת פיקוח.
ב-2011 הוקם אתר אינטרנט המרכז אמהות המעוניינות לתרום חלב אם, ומתווך בינן לאמהות אחרות; עדיין אין מנגנון פיקוח ובדיקה של החלב הנתרם באמצעות אתר זה.
בשנת 2014 פרסם משרד הבריאות חוזר בנוגע לסטנדרטים ותקנות הנוגעים להפעלת בנק חלב אם בישראל.
החל משנת 2019 פועל בנק חלב אם בירושלים תחת מד"א.
בנק הספנות היה בנק בישראל שנוסד בשנת 1962, וחדל מלשמש כבנק בשנת 2003, לאחר שנרכש בידי בנק הפועלים.
הבנק הוקם בשנת 1962 על ידי מדינת ישראל כדי לסייע במימון ענף הספנות בישראל.
אך במהרה החל לעסוק במתן אשראי לענפי משק נוספים.
בשנת 1979 הופרט הבנק כאשר נמכר לאיש העסקים שאול אייזנברג.
בשנת 1981 רכש בנק הספנות את ה"בנק למשכנתאות יעסור" (בשנת 1987 נמכר בנק יעסור ליצחק תשובה).
בשנות ה-80 של המאה ה-20 מכר אייזנברג בהדרגה את רוב מניותיו בבנק לאיש העסקים דוד בלאס.
בלאס פשט את הרגל ועקב חוב לתק"ם (התנועה הקיבוצית המאוחדת) עברו אליה 48% ממניות הבנק שנמכרו לאיש העסקים גד זאבי בשנת 1988.
בשנת 1992, מכר זאבי את השליטה בבנק למשקיע האמריקאי מייקל שטיינהארט, שבשנת 1997 הצטרף לגרעין השליטה בבנק הפועלים, באמצעות שותפותו בקבוצת אריסון.
עקב כך דרש בנק ישראל שימכור את השליטה בבנק הספנות.
לבסוף רכש בנק הפועלים את הבעלות המלאה בבנק.
הוא חדל להתקיים כגוף עצמאי ומוזג לתוך בנק הפועלים.
לבנק הספנות היו כמה מאות לקוחות, בעיקר לקוחות פרטיים הנמנים עם העשירון העליון, וכן חברות גדולות.
הבנק התמחה בפעילות בשוקי ההון ומטבע חוץ, ופעל מסניף אחד שהיה ממוקם ברחוב אחד העם מול הבניין הישן של הבורסה לניירות ערך בתל אביב.
לבנק הספנות היו מספר חברות בת שעסקו בניהול קרנות נאמנות, בחיתום ובהשקעות.
בניין הבנק נמצא ברחוב אחד העם 35 בתל אביב, מול הבניין הישן של הבורסה לניירות ערך.
הבניין נבנה לראשונה ב-1924 כ"בית קצמן" בתכנונו של האדריכל יוסף מינור.
ב-1993 נהרס הבניין ונבנה מחדש תוך שמירה על חזית הבניין המסוגננת בקשתות וארבעת האריחים שבהם מעוטרות דמויות אישי ישראל: ישעיהו, ירמיהו, אליהו ודוד.
בנק האשראי המוסקבאי הוא בנק רוסי פרטי שנוסד בשנת 1992 ופועל במוסקבה ופרבריה.
בשנים 2008–2015 בנק האשראי קפץ ממקום 66 למקום 12 בדירוג הבנקים ברוסיה.
קרנותיה גדלו פי 20 והבנק הרוויח 115 מיליארד רובל.
בשנת 2016 הוא נכנס לרשימת עשרת הבנקים המובילים ברוסיה.
נכון לספטמבר 2017 בנק האשראי המוסקבאי מדורג במקום 9 בקרב הבנקים הרוסים לפי שווי נכסים והוא הבנק האזורי הפרטי הגדול ביותר ברוסיה.
הבנק נמצא בבעלות רומן אוודייב, ראש חברת פיתוח הנדל"ן אינגראד וקונצרן רוסיום.
לפני 2012 היה רומן אוודייב בעל המניות היחיד לאחר שקנה את הבנק בשנת 1994. כעת הוא שולט על 55,73% מהמניות.
עד שנת 2008 רומן אוודייב היה ראש מחלקת משיכות פיננסיות בינלאומיות ונשיא בנק האשראי המוסקבאי.
בסוף שנת 2008 פרש רומן אוודייב מהנהלת הבנק, אך נשאר חבר במועצת הפיקוח של הבנק.
מאז 2017 הבנק הוא אחד הספונסרים של מועדון הכדורגל טורפדו מוסקבה.
בנק הדואר הוא חברת בת של דואר רוסיה.
הבנק מספק שירותים פיננסיים מגוונים ללקוחות עסקיים, גופי ממשלה ולכלל הציבור במסגרת סניפי הדואר הפרושים ברחבי הארץ.
בנק הדואר בבעלות ממשלתית ונתון לפיקוח משרד התקשורת של רוסיה כמו יתר שירותי הדואר.
בנק הדואר נמצא בבעלות משותפת של דואר רוסיה ובנק VTB.
הצעת החוק המתאימה הוגשה על ידי המנכ "ל של פד" פ "דואר רוסיה" דמיטרי סטרשנוב וסגנו גלקטיונובה אינסה לבדיקה במשרד התקשורת והקשורת ההמונית של הפדרציה הרוסית.
בנק הופנונג היה בנק ארצישראלי, שפעל בתקופת המנדט הבריטי ולאחר קום המדינה, החל מ-1937 בחיפה.
הבנק נרשם ב-1929 אך החל לפעול רק בינואר 1937. את הבנק יסדו עולים מגרמניה ולטר אדם, הנס הופנונג ולודוויג הופנונג, מנהל בנק ריינהולד פינר בברלין, (שהיו סב ואב של ג'רארד הופנונג) על יסוד הון של 10,000 לירות ארץ ישראליות (לא"י).
לאחר מכן, באוקטובר אותה שנה, הוגדל הון הבנק לכדי 50,000 לא"י.
הקמת הבנק הייתה חלק מתופעה רחבה של הקמת בנקים בארץ ישראל באותה תקופה על ידי יוצאי גרמניה.
הבנק עסק במימון יצוא ויבוא, שלא כמו רוב הבנקים בתקופה שעסקו בפיקדונות.
הבנק שכן בבית פלאפריק, ברחוב הבנקים 5, ב בחיפה.
בינואר 1955 הוקם בנק ליצוא על ידי האחים מאיר ואלו רכשו את פעילות בנק הופנונג, במטרה לקבל את רישיון הבנק שלו.
ב-1972 התמזג בנק ליצוא עם בנקים אחרים ל.
בנק T, לשעבר בנק טינקוף וטינקוף מערכות אשראי הוא בנק מסחרי רוסי, שהוקם במוסקבה על ידי אולג טינקוב בשנת 2006. זו מערכת אקולוגית מקוונת המבוססת על שירותים פיננסיים וסגנון חיים המשרתת 11 מיליון לקוחות, על פי אתר הבנק, אשר בשנת 2019 דורג במקום 14 מבחינת מספר הנכסים ברוסיה.
זהו הבנק השלישי בגודלו ברוסיה מבחינת נפח לקוחות.
זהו בנק אינטרנטי ללא סניפים, כזה שכל שירותיו מתבצעים באינטרנט.
לבנק דירוג אשראי של B+ בדירוג Fitch ו-B2 בדירוג Moody's, והוא הספק השני בגודלו של כרטיסי אשראי ברוסיה.
TCS Group Holding כוללת את בנק המקוון "בנק טינקוף" (Тинькофф банк), המפעילה הסלולרית "טינקוף מובייל" (Тинькофф мобайл), חברת הביטוח "טינקוף ביטוח" (Тинькофф страхование), חברת הניהול "טינקוף קפיטל" (Тинькофф капитал) ורשת מרכזי הפיתוח "טינקוף חינוך" (Тинькофф образование).
היזם אולג טינקוב הקים את טינקוף מערכות אשראי בשנת 2006, לאחר שעבד עם יועצים מקבוצת Boston Consulting Group כדי לבדוק אם בנק ללא סניפים יכול לעבוד ברוסיה.
טינקוב השקיע בבנק כ-70 מיליון דולר וביסס את הבנק על הבנק האמריקאי Capital One; טינקוב השתלט על בנק התאגיד חימשבנק במוסקבה.
בשנת 2013, טינקוף נרשמה בבורסה בלונדון, וגייסה 1.1 מיליארד דולר, ובאותה שנה, הבנק זכה בפרס בנק השנה על ידי מגזין הבנקאי של Financial Times.
בשנת 2013 ניסה רוסי בשם דמיטרי אגרקוב לתבוע את הבנק תמורת 24 מיליון רובל (724,000 דולר); אגרקוב ערך את הסכם כרטיסי האשראי עם הבנק בשנת 2008 ועריכותיו התקבלו על ידי הבנק.
הפעולה המשפטית נשללה מאוחר יותר על ידי שני הצדדים לאחר שהושג הסדר.
בשנת 2015 שמו של הבנק שונה רשמית לבנק טינקוף והוא אף נבחר לבנק הקמעונאי הטוב ביותר ברוסיה על ידי המגזין Global Finance.
במרץ 2020 אולג טינקוב עזב את תפקידו בדירקטוריון הבנק.
ביוני 2020 חתמה טינקוף על עסקת שכירות גדולה, כשהמטה שלה ימוקם במרכז העסקים AFI Square של חברת AFI Development ברחוב גרוזינסקי ואל במוסקבה.
מבחינת חכירה של שטחים מסחריים, עסקה זו הפכה לגדולה ביותר בתולדות שוק הנדל"ן המשרדי הרוסי.
המשרד יאכלס מעל 6,000 איש ואת חטיבות המפתח בקבוצת טינקוף.
בספטמבר 2020 נודע על כוונת יאנדקס לרכוש את מרבית מניות טינקוף.
במאי 2022, אמר אולג טינקוב שהוא נאלץ למכור את מניותיו בהפסד ענק לאחר שמתי ביקורת על מלחמת אוקראינה - רוסיה.
לדבריו, ממשלת רוסיה איימה בהלאמה של הבנק.
בשנים 2006–2008, טינקוף היה מנותני החסות של צוות הרכיבה על אופניים, UCI Professional Continental.
ביוני 2012, טינקוף הפך להיות מנותני החסות של בנק סקסו.
בעונת 2016, טינקוף הפך לנותן החסות היחיד של קבוצת הרכיבה.
בפברואר 2020 הבנק חתם על הסכם הענקת חסות עם ליגת העל הרוסית בכדורגל והוא נותן החסות החל מעונת 2020/21.
בנק האיטי הוא הבנק המרכזי של האיטי, שנוסד ב-17 באוגוסט 1979. בראש הבנק עומד ג'אן באדן דוביס מדצמבר 2015.
בנק האיטי פועל בפיתוח מדיניות הכללה הפיננסית וחבר ב .
בנק האיטי הוקם לאחר עצמאותה של האיטי מצרפת.
את ההתייחסות העתיקה ביותר לבנק בהאיטי ניתן לייחס בהתכתבויות הקצרות שהוחלפו במהלך ספטמבר 1825 בין סוחר זר, ניקולס קיין, למזכיר המדינה בלתאזר אינגינאק על הצעה שהגיש ג'ורג' קלארק בשם קבוצה גרמנית בשם הרמן הנדריק ושות', להקים בנק בהאיטי.
עם זאת, ההצעה מעולם לא התקבלה, והרמן הנדריק ושות' מעולם לא הוקמה.
באוקטובר 1910, ניתנו זיכיונות לתאגיד של אנשי עסקים צרפתים, גרמנים ואמריקאים להקמת בנק חדש, הבנק הלאומי של האיטי (BNRH).
ב-1979, פוצלה BNRH לשני מוסדות פיננסיים: הבנק הלאומי לאשראי (BNC), ובנק האיטי.
היילברונר היה בנק בארץ ישראל מ-1934 עד 1939.
הבנק נוסד באוגוסט 1934 ברחוב בן-יהודה 3 בירושלים על ידי ד"ר וולטר היילברונר, בנקאי שעלה מברלין.
הבנק נוסד על בסיס הון של 10,100 לירות ארץ ישראליות (לא"י).
עסקי הבנק היו בעיקר במתן משכנתאות ובמסחר בניירות ערך.
הבנק פרסם את עצמו בגרמנית, מאחר שלקוחותיו היו בעיקר מעולי העלייה החמישית ("עליית היקים").
הדבר היה למורת רוחם של דורשי השלטת השפה העברית.
במאי 1939, במשבר שהחל לפני מלחמת העולם השנייה, נסגרו בנקים רבים ובכללם בנק היילברונר שנהפך לחברה בע"מ.
בנק המסחר ממלכתי הוא בנק ממלכתי רוסי, שנפתח ב-1 בינואר 1818 בהתאם לסעיף V במניפסט שפורסם ב-7 במאי 1817. אמנת הבנק, שאושרה על ידי אלכסנדר הראשון, הונפקה במקביל למניפסט זה.
הבנק אורגן מחדש בשנת 1860 בשם הבנק הממלכתי של האימפריה הרוסית.
בשנת 1817 החלה ברוסיה רפורמה בנקאית חדשה, במהלכה נוצר בנק מסחר ממלכתי חדש על בסיס משרדי הנהלת חשבונות בבנק ההקצאה הממלכתי.
במהלך ארגונו מחדש נוצרה גם מועצת מוסדות האשראי הממלכתיים, החלו ההכנות לארגון מחדש של בנק ההמחאות הממלכתי כשהמטרה העיקרית של הרפורמה הבנקאית המתמשכת הייתה לקדם את התחזקות ההלוואות הפרטיות, אשר, בתורן, יכולות היו לתרום להתפתחות החקלאות, התעשייה והמסחר.
חרף שמם אף אחד מהבנקים הממלכתיים לא היה ברמה של בנק מרכזי.
לפני הקמת הבנק, בישיבת מועצת המדינה שר האוצר של רוסיה דמיטרי גורייב הציג דו"ח בפני הקיסר, שהציג את הכיוונים העיקריים לפעילות הבנק העתידי.
הבנק היה אמור לבצע את הפעולות הבאות: אחסון פיקדונות במטילי זהב, כסף ומטבע חוץ; העברות פיקדונות במזומן בהשראת בנקים דומים בהמבורג ואמסטרדם (פעולות בצורה של תשלומים שאינם במזומן); קבלת פיקדונות עם צבירת ריבית עליהם; חישוב שטרות; מתן הלוואות לסחורות.
במניפסט שפורסם נאמר כי "ברצוננו לפתוח בפני הסוחרים דרכים נוספות להקל ולהרחיב את המחזור המסחרי, זיהינו לטובה במקום משרדי הנהלת החשבונות הקיימים, שפעולתם על חוסר משמעותם הונם ואי הנוחות השונה במיומנותם אינה מביאה יתרונות מוחשיים למסחר.
על כן יש להקים בנק מסחר ממלכתי.
הבנק החל את עבודתו מול לקוחות ב-2 בינואר 1818. כבר ב-7 בינואר 1818, הסניף השני של הבנק, שעסק בחישוב שטרות, לקח בחשבון את שטר החוב הראשון שנכתב על ידי הסוחר הפטרבורגי מיכאיל סולודובניקוב תמורת 5,000 רובל.
בשנה שלאחר תחילת עבודתו, בשנת 1818, הוקם סניף של בנק המסחר הממלכתי במוסקבה.
במהלך 42 שנות פעילותו נפתחו 12 סניפים, מתוכם 3 זמניים.
בשנת 1819 נחתמו צווים להקמת סניפים בארכנגלסק ובאודסה, בשנת 1820 – בריגה ובניז'ני נובגורוד (סניף זמני), בשנת 1821 גם באסטרחן.
בשנת 1839 הוקם סניף גם בקייב, בשנת 1841 בעיר ריבינסק (סניף זמני), בשנת 1843 בחרקוב, בשנת 1846 ביקטרינבורג ובאירביט (בה היה סניף זמני).
בשנת 1852 נפתח הסניף האחרון של בנק בפולטבה.
בסוף 1850, המצב הכלכלי באימפריה הרוסית השתנה.
הירידה בריבית על הפיקדונות הובילה להוצאת פיקדונות מבנקים ממשלתיים, שהייתה תחילת סופה של המערכת הבנקאית לפני רפורמה בנקאית נוספת.
הממשלה, שלא יכלה עוד להחזיר את כספי המפקידים, שנלקחו כהלוואות ללא ריבית מבנקים, החליטה לאחד פיקדונות שהוכרזו כחוב ציבורי.
לאחר מכן, שוב הופחתו הריביות על פיקדונות, בנקים למשכנתאות ממשלתיים חוסלו ובנק המסחר הממלכתי אורגן מחדש.
על פי צו של אלכסנדר השני מ-31 במאי 1860 אורגן הבנק מחדש לבנק הממלכתי של האימפריה הרוסית, שהפך לבנק המרכזי במדינה.
מבנה הבנק המסחרי הממלכתי כלל דירקטוריון ומחלקות.
דירקטוריון הבנק הורכב ממנהל, ארבעה דירקטורים מהממשלה וארבעה דירקטורים שנבחרו ממעמד הסוחרים.
תפקידי דירקטוריון הבנק כללו ניהול ופיקוח על כל הפעולות שבוצעו בסניפים.
מנהל בנק המסחר הממלכתי מונה על ידי הקיסר בהמלצת שר האוצר.
על פי אמנת הבנק, המנהל היה יו"ר דירקטוריון הבנק.
תפקידיו כללו מעקב אחר עבודת עובדי כל המחלקות וביצוע תפקידם הרשמי, הוא קבע את עיתוי המשימות, העביר עובדים ממחלקה אחת לאחרת ופיקח על משימותיהם.
מנהלי הבנק מטעם הממשלה, כמו גם ראש הלשכה, מונו על ידי שר האוצר ואושרו על ידי הקיסר.
שר האוצר מינה רואי חשבון, בקרים, קופאים ועוזריהם, ארכיבאים, מוציאים לפועל ומתווכים.
השאר, עובדים נמוכים יותר, כולל עובדי דלפק, נשכרו על ידי דירקטוריון הבנק עצמו.
הדירקטורים מטעם הסוחרים נבחרו לתקופה של 4 שנים על ידי אגודת סוחרים מהגילדה הראשונה והשנייה שסחרו בנמלי פטרבורג ובקרונשטדט.
№שםדיוקןתקופת כהונהמינוי על ידיתחילת כהונהסוף כהונה1אלכסנדר ריבופייר16 באוגוסט 181710 באוגוסט 1823אלכסנדר הראשון
בנק החקלאות הרוסי הוא בנק רוסי בבעלות רוסיה, המספק את כל סוגי השירותים הבנקאיים ליותר מ-7 מיליון לקוחות קמעונאיים ועסקיים.
הבנק הוקם בשנת 2000 על מנת לפתח את מערכת האשראי הלאומית והפיננסית של המגזר האגרו-תעשייתי, והאזורים הכפריים של הפדרציה הרוסית.
זהו אחד הבנקים הגדולים ביותר ברוסיה, הנמצא ב-100% בבעלות המדינה.
בריטניה וארצות הברית הטילו על הבנק סנקציות כלכליות ואחרות לרבות איסור על קשר עם בנקים במערב, כתגובה לפלישה הרוסית לאוקראינה.
בנק הגנים לצמחי ארץ ישראל או בשמו המקוצר בנק הגנים הישראלי הוא בנק זרעים האחראי על איסוף ושימור זרעי הבר של כלל צמחי ישראל ובדגש על צמחי בר בעלי פוטנציאל כלכלי-חקלאי או חברתי-תרבותי בלתי ממומש, העשוי לשמש לדורות הבאים.
הבנק שוכן במרכז וולקני שבצפון-מזרח ראשון לציון.
בנק הגנים מקדם מחקר אודות הקמת והחזקת מאגרים גנטיים, איתור תכונות חשובות לתועלת האדם והסביבה ויצירת קשרים ושיתופי פעולה לאומיים ובינלאומיים, בנושאים של תפעול בנקי גנים, שימור זרעים ושימור שונות גנטית.
אוסף הבסיס של בנק הגנים במתקני מנהל המחקר החקלאי כולל כ-30,000 דוגמאות של כ-2,070 מינים שונים.
כ-15,000 מדוגמאות אלה נאספו בישראל בעיקר מאוכלוסיית הבר.
בנוסף, קיים אוסף נרחב של זני תרבות מסורתיים ומסחריים שמקורם ב-152 מדינות.
בנק הגנים החל בתהליך של הקמת מאגר זרעי קנאביס רפואי.
בנק האומה הערבית או הבנק החקלאי הערבי היה בנק שפעל בארץ ישראל בימי המנדט הבריטי.
הבנק הוקם תחת השם הבנק החקלאי הערבי על ידי בעלי הבנק הערבי.
במחצית השנייה של שנת 1933 התקיימה החתמה על מניות ברחבי ארץ ישראל והבנק נפתח בתחילת 1934, לאחר שנמכרו מניות ב-52 אלף לא"י.
מכירת מניות הבנק נמשכה אל תוך שנת 1934. מטה הבנק נפתח במרץ 1934 בירושלים.
לאחר שנה פורסם שרווחיו הגיעו ל-5,261 לא"י.
בשנות ה-30 נודע הבנק כסניף של הבנק הערבי.
מנהליו בתחילת 1938 היו פואד סאבא, אחמד חילמי עבד אל-באקי, רשיד חאג' אברהים, ועווני עבד אל-האדי.
במרץ 1942 שונה שם הבנק ל"בנק האומה הערבית" והבנק החל להתחרות בבנק הערבי.
במענה לכך שהבנק הערבי פעל להגדיל את הונו למיליון לירות, הון בנק האומה הוגדל עד ל-400,000 לירות.
במסגרת התחרות, העיתון פלסטין היה מזוהה עם בנק האומה, בעוד העיתון א-דיפאע היה מזוהה עם הבנק הערבי.
במהלך מלחמת העולם השנייה ולאחריה, התפתחו מאוד עסקי הבנק.
לאחר מלחמת העצמאות נתקל הבנק בקשיים כלכליים מאחר שחלק מנכסיו היו קרקעות במדינת ישראל.
בעלי מניות בבנק דרשו מהמלך עבדאללה להלאים את הבנק.
בתחילת 1950 החליט הבנק לסגור מספר סניפים כדי להתמודד עם הקשיים הכלכליים של הבנק.
סניפים ראשונים של הבנק הוקמו בטולכרם, טבריה, עזה, עכו ורמלה.
באוקטובר 1934 הוחלט להקים סניף של הבנק ברבת עמון.
בתחילת 1935 הודיעה הנהלת הבנק על כוונה לפתוח סניפים בג'נין, נצרת, צפת ובית שאן.
באפריל 1936 נפתח סניף של הבנק ביפו.
בפברואר 1941 נפתח סניף של הבנק בחיפה.
באוקטובר 1943 היו לבנק 14 סניפים והוחלט על הקמת סניפים ברמאללה, מגדל גד, וג'נין.
באפריל 1946 פתח הבנק סניף בקהיר, שהיה הסניף השלישי של הבנק מחוץ לגבולות ארץ ישראל המערבית, אחרי הסניפים ברבת עמון ואירביד.
בנק ישראל הוא הבנק המרכזי של מדינת ישראל.
בראש הבנק עומד הנגיד, ומדצמבר 2018 נושא בתפקיד פרופ' אמיר ירון.
בנק ישראל פועל מכוחו של חוק בנק ישראל, התש"ע–2010, ומשרדו הראשי ממוקם ברחוב בנק ישראל שבקריית הממשלה בירושלים.
מטרות הבנק על פי החוק הנוכחי:
לשמור על יציבות מחירים, וזאת כיעד מרכזי.
לתמוך במטרות אחרות של המדיניות הכלכלית של הממשלה, במיוחד צמיחה, תעסוקה וצמצום פערים חברתיים, בתנאי שלדעת הוועדה המוניטרית לא תהיה בכך פגיעה בהשגת יציבות המחירים לאורך זמן.
לתמוך ביציבותה של המערכת הפיננסית ובפעילותה הסדירה.
להחזיק את יתרות מטבע החוץ של המדינה ולנהלן.
לתמוך בפעילותו הסדירה של שוק מטבע החוץ בישראל.
להסדיר את מערכות התשלומים והסליקה במשק, במטרה להבטיח את יעילותן ויציבותן.
להנפיק מטבע, להסדיר את מערכת המזומנים במשק ולכוונה.
לקיים את הפיקוח וההסדרה של מערכת הבנקאות על פי סמכויותיו לפי חוקי הבנקאות ולפי כל דין אחר.
בתקופת שלהי שלטונה של האימפריה העות'מאנית בארץ ישראל, מילא חלק מתפקידי הבנק המרכזי בנק עותומן, שהיה הבנק הגדול בארץ ושירת את הממשל העות'מאני.
בראשית תקופת המנדט הבריטי ועד 1927, שימשו כהילך החוקי שטרות כסף שהנפיק הבנק האנגלו-מצרי בקהיר.
לאחר שקם הצורך בשירותים של בנק מרכזי, ובהם הנפקת שטרות ומטבעות, הוקמה מועצת המטבע פלשתינה (א"י), שפעלה מטעם ממשלת המנדט.
מועצה זו הנפיקה לירות ארץ-ישראליות (לא"י) החל מ-1927, כדי לרצות את כלל התושבים בארץ – יהודים, נוצרים ומוסלמים, עוטרו פני השטרות באתרים בעלי משמעות לשלוש הדתות.
הכיסוי לשטרות אלו נקבע לפי שווי לירות שטרלינג.
הביצוע בפועל של שמירה על השטרות והנפקתם לציבור בוצע על ידי בנק ברקליס, שבידיו הופקדו כל חשבונות ממשלת המנדט.
בנק ברקליס היה אפוא התחליף לבנק מרכזי, ובנקים מקומיים פתחו בו חשבונות וביצעו דרכו העברות של מטבע חוץ למדינות אחרות ומהן.
המלחמה האיטלקית-אתיופית השנייה שפרצה ב--1935 גרמה לבהלה-זוטא בציבור, ולמשיכת פיקדונות מבנקים קטנים ומאגודות שיתופיות לאשראי.
בנק ברקליס סייע למוסדות פיננסיים אלה לעמוד במשבר, ובמקביל פעל באופן דומה גם בנק אנגלו-פלשתינה (אפ"ק), שהיה הבנק הגדול בארץ-ישראל, והיה מזוהה עם התנועה הציונית והיישוב היהודי.
בעקבות המשבר מינתה ממשלת המנדט את פ.
הורוול, בנקאי מלונדון, שכתב דו"ח בעניין, אך בפועל לא בוצע דבר.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה נשנתה התופעה, ומפקידים עצבניים התדפקו שוב על דלתות המוסדות הפיננסיים, שחלקם נסגרו.
עם הקמתה של מדינת ישראל, פסקה פעילותה של ממשלת המנדט ועימה מועצת המטבע.
בריק שנוצר הסמיכה הממשלה החדשה את בנק אנגלו-פלשתינה (אפ"ק), הבנק הגדול באותה עת, על פי פקודת שטרי בנק, להנפיק שטרות כסף, וזאת כתוצאה מהבהילות להנפיק מטבע חדש כתחליף לכסף המנדטורי.
לצורך כך, וכדי להבטיח הפרדה בין עסקי הבנק לענייני המטבע, הוקמה בבנק מחלקה מיוחדת (מחלקת ההוצאה) שהופקדה על הנפקת והדפסת כסף.
האמנה על פיה פעל בנק אפ"ק, שב-1951 הועברו זכויותיו לבנק לאומי לישראל הוארכה שוב ושוב, כך שלמעשה תפקדו אפ"ק תחילה ובנק לאומי לאחר מכן כבנק מרכזי לכל דבר.
בעת הקמת המדינה, נחשב בנק מרכזי כמוסד נדרש בכל מדינה מודרנית.
בעקבות זאת, במרץ 1951 הוקמה "הוועדה להקמת בנק ממלכתי", שעם חבריה נמנו, בין היתר, שר האוצר אליעזר קפלן ולאחר פטירתו לוי אשכול, מנכ"ל בנק אפ"ק אליעזר הופיין, מנכ"ל משרד האוצר דוד הורוביץ, שר החקלאות פרץ נפתלי, השר דוד צבי פנקס עד פטירתו, ד"ר מנדלסון וד"ר ארנסט להמן.
הוועדה שלחה את מזכירה, ארנסט להמן, לביקור במספר מדינות באמריקה כדי ללמוד על בנקים מרכזיים במדינות שונות, והמליצה לפנות לאו"ם בבקשה לייעוץ ממומחים על הקמת בנק מרכזי.
הוועדה קבעה את מטרת הבנק כייצוב ערך המטבע ושמירה על רמה גבוהה של ייצור, תעסוקה והכנסה לאומית.
המומחים מחוץ לארץ ייעצו להעניק לבנק ישראל מעמד עצמאי אל מול משרד האוצר, באופן שיימנע שיקולים פוליטיים במתן אשראי למגזרי המשק השונים.
כן הוצע שהבנק ינוהל על ידי ועדה שתייצג את הזרמים השונים בציבור.
ועדת הכספים של הכנסת העדיפה שהבנק ינוהל על ידי נגיד בלבד, שיהיה כפוף לממשלה, כדי שיהיה מכשיר יעיל להכוונת משק הפיננסים של המדינה.
לבסוף הוחלט כי יש לתת לבנק המרכזי עצמאות מוגבלת, אך לחייבו בחוק לכסות את גירעונות הממשלה לפי החלטתה בעת הצורך (יצוין, כי בשנת 2010 תוקן חוק בנק ישראל וכעת לבנק ישראל יש עצמאות מוחלטת בקביעת המדיניות המוניטרית במשק).
באוגוסט 1954 אישרה הכנסת את הצעתו של שר האוצר השני, לוי אשכול בדבר הקמתו של בנק ישראל עם הקריאה השלישית והאחרונה של חוק בנק ישראל, התשי"ד-1954. חוק בנק ישראל החליף את פקודת שטרי בנק ותקנות זמניות אחרות.
ב-1 בדצמבר 1954 פתח בנק ישראל את שעריו ליום העסקים הראשון, יום הנחשב ליום היווסדו של הבנק.
הבנק החל לפעול בניהולו של הנגיד הראשון, דוד הורוביץ.
לבנק הועברו המחלקה להנפקת שטרי כסף מבנק אפ"ק, שהפכה לימים למחלקת המטבע, והיחידה לפיקוח על הבנקים ממשרד האוצר, שהפכה אף היא למחלקה בבנק.
לימים הוקמו בבנק יחידות ומחלקות נוספות, והבולטות בהן היו המחלקה המוניטרית, המחלקה לפיקוח על מטבע חוץ (הועברה אל הבנק ב-1978), מחלקת מטבע חוץ ומחלקת המחקר.
אחד הגורמים שהביא לזירוז ההחלטה להקים בנק מרכזי היה הקושי של הממשלה לפקח על הקצאת האשראי והעדר פיקוח על המערכת הבנקאית.
עד הקמת הבנק מחלקת הפיקוח על הבנקים הייתה מחלקה קטנה במשרד האוצר, ולא היו לה הכלים לפקח על המערכת הבנקאית המסונפת שכללה עשרות מוסדות בנקאיים ואגודות שיתופיות לאשראי שהיו פזורות גאוגרפית ברחבי ישראל.
באמצעות הקמת בנק מרכזי הממשלה קיוותה לשפר את יכולת השליטה על המערכת הבנקאית והקצאת האשראי.
לאחר הקמתו של בנק ישראל עברה המערכת הבנקאית תהליך מזורז של ריכוזיות, במסגרתו מוזגו האגודות השיתופיות בבנקים הגדולים.
מגמה זו זכתה לעידוד מצד בנק ישראל והממשלה, שכן היא הקלה על הממשלה והבנק לשלוט בהקצאת האשראי.
הקמת הבנק עוררה תקוות להקטנת המעורבות הממשלתית במשק ולהקטנת הריכוזיות אם כי בפועל התוצאה הייתה הפוכה – מעורבות הממשלה גברה.
גורמים שחזו התפתחות זאת ביקשו מראש לדחות את הקמת בנק ישראל, אולם לא הצליחו בכך.
על פי חוק בנק ישראל הוקמה לבנק מועצה מייעצת וועדה מייעצת שאת חבריהן ממנה הממשלה.
לפי החוק נדרש הנגיד להיוועץ בוועדה בנושאים מסוימים, אך תפקידה הייתה לייעץ בלבד ולא היה לה מעמד חוקי.
בראש הוועדה הועמד אהרון הופיין, מנהלו של בנק אפ"ק בעבר, שהיה בעל ניסיון רב בבנקאות ובהיבטים מסוימים בפעילות בנק ישראל, והוא כיהן בתפקיד כשנתיים.
להופיין הייתה השפעה רבה על עיצוב דרכי פעולתו של בנק ישראל.
הוועדה והמועצה בוטלו במסגרת החוק החדש שנחקק לבנק ישראל בשנת 2010 ובמקומן הוקמו המועצה המנהלית והוועדה המוניטרית.
דוד הורוביץ כיהן כנגיד הבנק במשך 17 שנים.
תקופתו כנגיד אופיינה בשנותיה הראשונות ביציבות כלכלית יחסית, בצמיחה מהירה ובהיעדר אינפלציה של ממש, זאת עד תחילת שנות השישים.
ב-1962, בעקבות עלייה ברמת החיים ובצריכה שהביאו לסכנה של לחצים אינפלציוניים (האינפלציה הגיעה לרמה שנתית של 9%), עליית שכר וגידול בגרעון במאזן התשלומים, בוצע פיחות גדול בשער הלירה ב-1962 על ידי שר האוצר לוי אשכול, מ-1.80 לירות לדולר ל-3 לירות לדולר, פיחות שלא פתר את הבעיות שנחשפו.
בעקבות הפיחות וקשיי התקציב, עבר האוצר למדיניות פיסקלית מרסנת.
בשנת 1966 נקלע המשק למיתון קשה, ובנק ישראל נאלץ להתאים את מדיניותו לראשונה למצב מסוג זה.
בין היתר, קרסו שלושה בנקים פרטיים: בנק אלרן, בנק פויכטוונגר ובנק קרדיט, והבנק התערב לראשונה בהגנה על מפקידים תוך שימוש בסמכותו לפי סעיף 44 לחוק בנק ישראל.
ב-1971 החליף משה זנבר את הורוביץ בתפקיד הנגיד.
בנק ישראל מצא את עצמו מתמודד עם מצבים שכמוהם לא ידע בעבר, כאינפלציה מואצת (14% ב-1972) וגידול בהוצאה הציבורית בעקבות מלחמת ששת הימים.
מלחמת יום הכיפורים ומשבר האנרגיה שבעקבותיה החמירו את הבעיות הכלכליות, את האינפלציה, את הגרעון במאזן התשלומים ואת קצב הפיחותים.
ביולי 1974 התערב בנק ישראל בבנק ארץ ישראל בריטניה והשעה את הנהלתו, לאחר שנמצאו אי סדרים פליליים בניהול הבנק.
ב-1976 החל לכהן כנגיד ארנון גפני.
בסוף 1977 בעקבות המהפך הפוליטי הוכרזה תוכנית ליברליזציה בתחום המט"ח – מפיחות זוחל למשטר של שער חליפין נייד והסרת מגבלות על תנועות במטבע חוץ שהיו בפיקוח הבנק וכן האחדה של שערי החליפין; בנוסף, הועלה המע"מ ל-12%.
התוכנית לא גובתה במהלכים מרסנים וכתוצאה מכך החלה התפרצות אינפלציונית.
בעקבות זאת, ב-1980 הנהיג בנק ישראל את המעבר לשקל, שהחליף את הלירה הישראלית, על ידי הפחתה של אפס אחד.
בשנותיו הראשונות נהג בנק ישראל להשתמש בשירותיהם של כלכלנים בעלי שם עולמי.
בסוף שנות ה-70 שכר הנגיד גפני את שירותיו של כלכלן בשם סטנלי פישר, לימים נגיד הבנק.
פישר המליץ לקבוע שורה של יעדים ארוכי טווח, שהחשוב מביניהם הוא יעד האינפלציה, והאחרים הם שיעור האבטלה, החשבון השוטף של מאזן התשלומים, ושיעור הצמיחה הרצוי.
פישר קבע כי על הבנק לקבוע כיעד את שער החליפין, תוך גמישות בשער הריבית.
בשנת 1982 נתמנה לנגיד משה מנדלבאום, שנאלץ להתמודד עם המצב הכלכלי הקשה אליו נקלע המשק בעקבות האינפלציה הגואה.
ובמקביל מצא את עצמו ואת ראשי הבנק נקלעים לאחד המשברים הכלכליים הקשים בתולדות מדינת ישראל – משבר מניות הבנקים ב-1983.
בתחילת שנות השמונים נקלע הבנק לתקופה מהקשות בתולדותיו.
האינפלציה יצאה משליטה והגיעה לשיאים שכמותם טרם נרשמו בתולדות המדינה, ופיחותים היו עניין שבשגרה.
בשנת 1984 מוקמת ממשלת האחדות הלאומית שמנסה להתמודד עם האינפלציה הגואה.
בשנת 1985 מוחלת תוכנית כוללת חדשה – תוכנית ייצוב כלכלית, שהוכנה על ידי ראשי האוצר בעזרת כלכלנים בולטים מן האקדמיה, בראשותו של פרופ' מיכאל ברונו ובליווי כלכלנים בעלי שם עולמי מחו"ל ובתוכם פרופ' סטנלי פישר.
מבוצע תיקון משמעותי לחוק בנק ישראל, לפיו נאסר על הממשלה ללוות כסף מהבנק לצורך כיסוי גירעון בתקציב המדינה, וכן השקל מומר לשקל חדש על ידי הפחתת שלושה אפסים.
בעקבות יישום התוכנית, שקיבלה תמיכה מלאה מצד הממשלה, האינפלציה ירדה לממדים חד ספרתיים (תיקון החוק סייע רבות לכך) ומעמדו של הבנק התחזק בצורה משמעותית.
ב-1986 מונה פרופ' מיכאל ברונו, מהוגי תוכנית הייצוב, לנגיד הבנק.
התחזקות נוספת במעמדו של בנק ישראל התרחשה אחרי פרסום מסקנות ועדת בייסקי ב-1986 והרחבת סמכויות בנק ישראל כמפקח על הבנקים.
ב-1978 הועבר הפיקוח על מטבע חוץ ממשרד האוצר לבנק ישראל.
בהמשך, לאחר תהליך ממושך של ליברליזציה בשוק מטבע החוץ, בוטל סופית הפיקוח על מטבע חוץ בשנת 2003. המחלקה לפיקוח על מטבע חוץ הפכה ל"מחלקה לפעילות השוק במטבע חוץ" אשר עסקה במעקב ומחקר אודות פעילות המשק מול חו"ל ושוק המט"ח.
אחרי תוכנית הייצוב הכלכלית של 1985 התחזק מעמד הבנק, בעיקר הודות לתיקון לחוק בנק ישראל, לפיו נאסר על הממשלה ללוות כסף מהבנק לצורך כיסוי גירעון בתקציב המדינה.
מתקופת כהונתו של פרופ' ברונו ועד היום המשיכו נגידי בנק ישראל להעמיק את השליטה במדיניות המוניטרית, ופעלו לקביעת התפקיד המרכזי של הבנק בתחום השמירה על יציבות המחירים, לשילוב ישראל בכלכלה העולמית ולעמידה בדרישות ובהמלצות קרן המטבע הבין-לאומית.
בשנת 1991 מונה פרופ' יעקב פרנקל לנגיד הבנק.
הוא משכנע את הממשלה להנהיג את משטר יעד האינפלציה, כמו גם פועל לשינוי חוק בנק ישראל.
פרופ' פרנקל מבטל כליל את הפיקוח על מטבע החוץ ומעמיק את הליברליזציה בשוקי הכספים.
בשנות ה-80 החל הבנק לפרסם את המדד המשולב של בנק ישראל.
הנגיד השביעי, דוד קליין מונה לתפקידו בשנת 2000 והמשיך בקווים של קודמיו: יישום רפורמות מוניטריות; ניהל מדיניות מוניטרית קשוחה; הפעלת מאמצים להעברת החוק, וליברליזציה בשוק המטבע חוץ.
בתקופתו של קליין הגיע לרתיחה תחום יחסי העבודה.
הקונפליקט בין בנק ישראל לבין משרד האוצר הנוגע להסכמי השכר הנהוגים בבנק ישראל הגיע לשיאו.
הרקע לסכסוך היה חוק יסודות התקציב, שחוקק עם תוכנית הייצוב ב-1985 שלפיו נקבע בין היתר כי גופים ציבוריים – והבנק בתוכם – יהיו כפופים לחוק זה.
האוצר בא בטענות כי הסכמי השכר בבנק ישראל חרגו מן הנהוג בשירות המדינה.
בשנת 2005 מונה הנגיד השמיני, סטנלי פישר.
פישר הצהיר על כוונותיו להעביר חוק חדש לבנק ישראל שיחליף את החוק משנת 1954, להסדיר את תחום יחסי העבודה עם האוצר בכל הנוגע להסכמי השכר הנהוגים בבנק, וליישם רפורמה מבנית בבנק.
המטרות הללו הושגו: ב-2010 נחקק חוק בנק ישראל החדש (חוק בנק ישראל התש"ע-2010), הוסדר תחום יחסי העבודה עם האוצר (תוך שנחתם הסכם שכר כולל חדש, שבמסגרתו עובדים חדשים נכנסים בתנאי שכר פחותים, והופחת גם השכר לעובדים הקיימים), והרפורמה המבנית בבנק יושמה.
עם פרוץ המשבר הכלכלי בשנת 2008 נקט פישר במדיניות שזכתה להצלחה ולהכרה בין-לאומית: הוא הפעיל את מכשיר הריבית בהתאם לשינויים המהירים (הראשון בעולם שהוריד והעלה את הריבית) רכש מטבע חוץ, ורכש אג"ח ממשלתיות כדי להוריד את הריבית לטווחי זמן ארוכים.
בשנת 2008 בוצע בבנק שינוי ארגוני, במסגרתו נסגרו המחלקה לפעילות המשק במט"ח (שעל בסיסה קמה החטיבה למידע וסטטיסטיקה), המחלקה המוניטרית (שחלק ממנה אוחד עם מחלקת המט"ח ליצירת חטיבת השווקים, וחלק אחר עם מחלקת המחקר ליצירת חטיבת המחקר), ומנהל מלוות המדינה.
מחלקות הבנק אורגנו מחדש במסגרת חטיבות המחולקות לאגפים.
בשנת 2013 מונתה ד"ר קרנית פלוג לנגידת הבנק.
היא המשיכה במדיניות קודמיה הן במישור העמקת השליטה המוניטרית והן בתחום שילוב ישראל בכלכלה העולמית.
בשנת 2018 מונה פרופ' אמיר ירון לנגיד הבנק.
בתקופתו ניתנו אישורים להקמת שני בנקים חדשים בישראל: בנק וואן זירו ובנק אש ישראל.
במלחמת חרבות ברזל נקט הבנק צעדים אחדים לצמצום השפעת המלחמה על הפעילות הכלכלית.
בתחילת המלחמה הודיע בנק ישראל על תוכניתו למכור עד 30 מיליארד דולר, כדי למנוע ירידה חדה בשער השקל.
ב-6 באוקטובר, טרם המלחמה, היה שער החליפין 3.86 ש"ח לדולר.
בתחילת המלחמה השקל נחלש, וב-27 באוקטובר הגיע שער החליפין לשיא של 4.08 ש"ח לדולר.
עד לסוף אוקטובר מכר הבנק 8.2 מיליארד דולר,
בתחילת נובמבר 2023 הודיע הבנק על הקצאת עשרה מיליארד ש"ח לשם מתן הלוואות מוזלות לעסקים קטנים וזעירים שנפגעו כתוצאה מהמלחמה.
למשקי בית ועסקים שנפגעו ישירות מהמלחמה יזם הבנק זכות לדחות בשלושה חודשים תשלומי הלוואות, ללא חיוב בריבית ובעמלות.
תפקידו העיקרי של בנק ישראל הוא שמירה על יציבות המחירים במשק (בעיקר מניעת אינפלציה, אך בתחילת שנות האלפיים גם מניעת דפלציה).
בנק ישראל, ככל בנק מרכזי, מנהל מדיניות מוניטרית שעיקרה קביעת שער ריבית בנק ישראל, בו הוא מלווה כסף לבנקים או לווה מהם (הריבית המוניטרית).
פרמטר בודד זה מהווה כלי עיקרי עבור בנק ישראל להשפעה על כמות הכסף במשק.
התאוריה גורסת כי קביעת ריבית ברמה גבוהה מדי תרסן את הפעילות הכלכלית במשק, היות שהיא תביא אנשים להשאיר את כספם בבנק ולא להשקיע אותו בעסקים חדשים, ועלולה להוביל בנסיבות מסוימות להאטה או אף למיתון.
קביעת ריבית ברמה נמוכה מעודדת את הפעילות הכלכלית במשק, אך עלולה להוביל ללחצים אינפלציוניים ולעליית מחירים.
ממשלת ישראל קובעת מאז 1992 את יעד האינפלציה השנתי, אשר מהווה את "יציבות המחירים" שבנק ישראל נדרש לחתור ולהשיג על פי החוק.
בשנים האחרונות היה יעד האינפלציה השנתי בין אחוז לשלושה אחוזים.
קיימת ביקורת כלפי בנק ישראל ולפיה הבנק נוקט במדיניות מוניטרית מרסנת מדי, שהביאה את רמת האינפלציה בשנים 2003 עד 2006 לשיעור אפסי, נמוך מהיעד השנתי.
הכלים העיקריים שמפעיל הבנק במסגרת המדיניות המוניטרית הם הלוואות לבנקים, קבלת פיקדונות מהבנקים, ופעילות בשוק ההון כמכירת מק"מ בשוק הראשוני, וקביעת שיעורי נזילות על פיקדונות.
משנת 2008 בנק ישראל מפעיל כלי מדיניות, כגון רכישת איגרות חוב ממשלתיות ורכישות מטבע חוץ בשוק המט"ח.
החטיבה לפיקוח על הבנקים היא הרגולטור של המערכת הבנקאית.
מתוקף תפקידיה היא אחראית ל:
הגנה על טובת הציבור באמצעות שמירה על יציבותה וחוסנה של המערכת הבנקאית
שמירה על הגינות היחסים בין הבנקים ללקוחותיהם
קידום התחרות והיעילות במערכת הבנקאית
הבטחת הנכסים הפיננסיים שהציבור מפקיד בבנקים
הבטחת רציפותם של השירותים הבנקאיים הניתנים לציבור
בראש החטיבה עומד המפקח על הבנקים, המקביל בתפקידו לממונה על שוק ההון במשרד האוצר וליו"ר רשות ניירות ערך.
מתוקף תפקידו אחראי המפקח על הבנקים גם לביצוע מדיניות בנק ישראל ככל שזו נוגעת למערכת הבנקאית, ובכלל זה פיקוח על שיעורי הנזילות והלימות הון ומגבלות על אשראי, ובפרט על אשראי לסקטורים מסוימים (כגון מגזר הנדל"ן) או ללוֹוִים מסוימים (מגבלת לווה בודד).
הפיקוח על הבנקים פועל באמצעות חמישה גופים מרכזיים: אגף הביקורת, אגף הערכה מוסדית, אגף מדיניות והסדרה, אגף בנק-לקוח ואגף טכנולוגיה וחדשנות.
בראש כל אחד מהאגפים עומד מנהל אגף שהוא סגן למפקח על הבנקים, ואליו כפופים מנהלי יחידות הפועלים בתחומים מקצועיים שונים.
המפקח על הבנקים הנוכחי הוא דני חחיאשוילי.
ניהול יתרות המט"ח של מדינת ישראל מופקד בידיה של חטיבת השווקים בבנק.
תפקידן העיקרי של היתרות הוא להוות כרית ביטחון למדינה בתקופות משבר, ולהקטין למינימום את הסיכויים להתפתחות משברים בשוק המט"ח המקומי.
החזקת היתרות משפרת את מעמדה הפיננסי הבינלאומי של מדינת ישראל כלווה.
היקף היתרות בעשור הראשון של המאה ה-21, עד אמצע 2008, נע סביב 25–30 מיליארד דולר, סכום המכסה כחמישה חודשי יבוא של המדינה, ובבנק ישראל התבטאו בזכות הגדלתן.
החל מ-2008 החל בנק ישראל במהלך מסיבי של רכישת מט"ח שהסתכם נכון ל-2012 בקרוב ל-50 מיליארד דולר.
בקרב כלכלנים נשמעת גם ביקורת על החזקת יתרות בהיקף כה גדול, בפרט לאור הפרשי הריבית המתקבלים בגין המט"ח לאלה המשולמים בגין הכספים שמממנים רכישות אלו.
עד שנות התשעים של המאה העשרים החזיק הבנק ביתרות מט"ח בגובה של מספר מיליארדי דולרים.
החל מ-1996 החל בנק ישראל ברכישה מסיבית של מט"ח והיתרות, שהסתכמו בסוף 1995 ב-8.3 מיליארד דולרים, הגיעו בסוף 1999 ל-22.5 מיליארד.
רכישה זו הייתה במסגרת מדיניות רצועת הניוד האלכסונית אשר נבעה מהיצע גדול של מט"ח על רקע הריבית השקלית הגבוהה, ששררה במשק בסוף שנות התשעים.
למרות קיומן של היתרות, השימוש בהן ככלי היה נדיר ביותר.
לא נעשה בהן שימוש גם בתקופות בהן הסתמן משבר בשוק המט"ח.
אפילו במשבר של שנת 2002, במהלכה הגיע שער הדולר לשיא של 5 שקלים, העדיף בנק ישראל להשתמש בנשק הריבית ולא למכור מט"ח מהיתרות.
המדיניות השתנתה בתקופת כהונתו של סטנלי פישר כנגיד.
החל ממרץ 2008, משהגיע שער הדולר לשפל של כ-3.4 שקלים, הודיע בנק ישראל כי בכוונתו להגדיל את יתרות המט"ח שלו לכ-40 מיליארד דולר תוך שנתיים, על ידי רכישה יומית של כ-25 מיליון דולר בשוק המט"ח.
בהמשך הגדיל הבנק את רכישותיו, והגיע ליעדו – 40 מיליארד דולר – כבר בתחילת 2009, תוך העלאה ניכרת של שער החליפין.
ברם, המשך הלחצים לייסוף המטבע המקומי הביא את רמת היתרות לכמעט 80
מיליארד בספטמבר 2012. מדיניות הגדלת היתרות עוררה ביקורת, ובין היתר יש שראו בה סבסוד היצואנים על חשבון שאר הציבור.בעשור השלישי של המאה ה-21 הגיעו היתרות לכ-200 מיליארד דולר סכום השווה לכ-40% מהתמ"ג, שיעור מהגבוהים בעולם.
לדברי ד"ר גולן בניטה מנהל חטיבת השווקים בבנק, בתקופת המשבר הביטחוני שלאחר טבח שבעה באוקטובר, הובהרה חשיבותן של יתרות גבוהות למשק הישראלי בעיני השחקנים הזרים בשוק ובעיקר חברות הדירוג והסוחרים.
הללו מציגים את היתרות הגבוהות כגורם מייצב ומחזק של כלכלת ישראל
בתוקף תפקידו כבנק מרכזי, משמש בנק ישראל כבנקאי של הבנקים בישראל.
הבנק מלווה כסף למערכת הבנקאית ולווה ממנה, ומחזיק אצלו חשבונות בשקלים ובמט"ח של הבנקים.
הבנקים מעבירים לחשבונותיהם בבנק עודפי כספים שהצטברו אצלם, וכן כספים שעליהם להחזיק בבנק על פי הוראות הנזילות.
בחשבונות הבנקים בבנק ישראל מתבצעות גם עסקאות בין הבנקים לבין עצמם.
בחשבונותיהם מושכים הבנקים כספים שהתקבלו מבנק ישראל במסגרת ההלוואות המוניטריות.
תפקיד חשוב נוסף של בנק ישראל במערכת הבנקאית הוא ניהול המסלקה הבנקאית.
מסלקה זו נמצאת בתל אביב, ובה מחליפים הבנקים בינם לבין עצמם המחאות וממסרים בהיקף של מאות מיליארדי שקלים בשנה.
בהתאם לחוק בנק ישראל, משמש הבנק כבנקאי של הממשלה.
במסגרת זו, משרדי הממשלה מנהלים חשבונות, בשקלים ובמטבע חוץ, בבנק ישראל ומקבלים שירות בנקאי הכולל בין השאר העברות כספים בארץ ולמקומות רבים ברחבי העולם.
שירות בנקאי זה מבוצע במגוון מטבעות ואמצעי תשלום וכולל שירותים בנקאיים נוספים.
בנק ישראל מנהל גם את מלוות המדינה ועוסק בפדיונם לבעלי המלוות.
נגיד בנק ישראל מוגדר על פי חוק כיועץ הכלכלי לממשלה.
מתוקף תפקידו משתתף הנגיד בגיבוש המדיניות הכלכלית של הממשלה, ונוטל חלק בישיבות של ועדת השרים לענייני כלכלה ובישיבות ממשלה העוסקות בנושאים כלכליים מהותיים.
הנגיד מבצע את תפקידו בין היתר על סמך נתונים שמרכזת חטיבת המחקר של הבנק בתחומי הפעילות הריאלית, שוק העבודה, מאזן התשלומים, רמת המחירים במשק, שוק ההון ועוד.
על הנפקת שטרות הכסף והמטבעות בבנק ישראל מופקדת מחלקת המטבע של הבנק.
לצידה פועלת הוועדה לעיצוב שטרי כסף, מעות ומטבעות זיכרון.
בראש הוועדה עמד משנת 2009 עד 2023 השופט בדימוס יעקב טירקל.
מחזור המטבע הסתכם בסוף שנת 2015 ב-73 מיליארדי ש"ח, לעומת 63 מיליארדים בסוף שנת 2014. במהלך השנה גדל מספר השטרות במחזור בכ-14% והגיע ל-518 מיליון שטרות.
מחלקת המטבע נותנת שירותים לממשלה ולציבור (שירותי פריטה וצריפה, החלפת מטבע פגום ופדיון מלוות המדינה).
מחלקת המטבע אף פועלת לגילויו של כסף מזויף ולמניעת הפצתו בכמה מישורים: מעקב אחר הזיופים הקיימים בשוק, אפיון שלהם והפצת המידע לגופים העוסקים במזומן; שדרוג של סימני הביטחון המשולבים בשטרות והגברת המודעות אליהם באמצעות הדרכות ופרסומים; שיתוף פעולה עם המשטרה, התאגידים הבנקאיים והארגונים הבינלאומיים הנאבקים בזיוף מטבע.
הוועדה המוניטרית של בנק ישראל הוקמה בהתאם לחוק בנק ישראל החדש, התש"ע 2010.
הוועדה המוניטרית קובעת את המדיניות להשגת מטרות הבנק (שמירה על יציבות המחירים, תמיכה במדיניות הכלכלית של הממשלה ותמיכה ביציבות המערכת הפיננסית) ובכלל זה את המדיניות המוניטרית.
הוועדה מחליטה, בדיון חודשי ביחד עם שני מנהלי החטיבות הכלכליות של בנק ישראל, על גובה הריבית ועל כלי המדיניות המוניטריים שבהם ישתמש בנק ישראל.
בנוסף, מחליטה הוועדה, במקרה הצורך, גם על התערבות הבנק במסחר בשוק מטבע החוץ.
לפי החוק, בוועדה המוניטרית חברים שישה חברים: הנגיד (המשמש כיו"ר הוועדה), המשנה לנגיד, עובד בנק ישראל שממונה על ידי הנגיד ושלושה נציגי ציבור.
החלטות הוועדה מתקבלות בהצבעה, ובמקרה של שוויון קולות ניתן לנגיד קול נוסף (מה שמעניק לנגיד הבנק 4 מתוך 7 הקולות, ומצמצם משמעותית את רלוונטיות נציגי הציבור).
הוועדה המוניטרית התכנסה לראשונה לדיון לשם החלטת הריבית במשק ב-23 באוקטובר 2011.
חברי הוועדה המוניטרית (נכון לאפריל 2023) הם: פרופ' אמיר ירון – נגיד הבנק ויו"ר הוועדה, אנדרו אביר – המשנה לנגיד, ד"ר עדי ברנדר – מנהל חטיבת המחקר, ונציגי הציבור בוועדה – פרופ' נעמי פלדמן ופרופ' צבי הרשקוביץ.
המועצה המינהלית של בנק ישראל הוקמה בהתאם לחוק בנק ישראל משנת 2010.
למועצה מספר תפקידים: פיקוח על ההתנהלות התקינה והיעילה של הבנק; דיון בתוכנית העבודה השנתיות של הבנק; אישור התקציב; אישור הדוחות הכספיים של הבנק; אישור תנאי השכר של עובדי הבנק והשינויים בהם; מינוי מבקר פנימי ורואה חשבון וועדת ביקורת שחבריה נבחרים מחברי המועצה המינהלית.
לפי החוק המועצה מונה שבעה חברים: הנגיד, המשנה לנגיד וחמישה נציגי ציבור.
נציגי הציבור במועצה המינהלית (נכון לחודש יוני 2023) הם: פרופ' יהושע שמר (יו"ר המועצה), סגי איתן, נעים נג'אר, פרופ' שרון רבין-מרגליות, מוטי בסר.
במסגרת פעילותו לקידום ההוגנות ביחסים בין התאגידים הבנקאיים לבין לקוחותיהם ולהגנה על זכויות לקוחות הבנקים, מטפל הפיקוח על הבנקים בפניות ותלונות הציבור באמצעות היחידה לפניות הציבור.