tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
האלבום הציג שינוי גישה סגנונית של מיטשל: בעוד שאלבומיה הקודמים היו בסגנון הפולק בלבד, באלבום זה היו נגיעות ג'אז שולטות ברוב שירי האלבום.
בפברואר של אותה שנה, יצאה מיטשל למסע בהופעות ברחבי ארצות הברית וקנדה במשך חודשיים.
מספר הופעות מאותו סבב הוקלטו בשביל אלבום הופעה, אשר יצא בנובמבר של אותה שנה.
האלבום, שנקרא Miles of Aisles, היה אלבום כפול שכלל מבחר מהופעותיה באותם החודשיים.
האלבום הגיע בסופו של דבר למקום השני במצעדים, משתווה בדרך ל-Court and Spark.
גרסת הופעה ל-Big Yellow Taxi יצאה כסינגל של האלבום והצליחה באופן מכובד.
בינואר של שנת 1975, הייתה מיטשל מועמדת ארבע פעמים לפרס גראמי, והייתה לאישה היחידה באותה שנה שהייתה מועמדת לפרס אלבום השנה, על Court and Spark.
מבין ארבע המועמדויות, זכתה בפרס ארגון הקולות על השיר Down to You מתוך האלבום.
באביב של שנת 75, נכנסה מיטשל להקלטות של שירים חדשים מתקופת מסע ההופעות של אותה שנה.
לאחר מספר חודשים, הרכב שלם עליו היא מנצחת, הקליט את השירים הללו, אשר יצאו באלבום The Hissing of Summer Lawns.
האלבום נמכר בעותקים רבים והגיע אל צמרת המצעדים, אך הביקורות לא שיבחו אותו כמו קודמיו.
במהלך אותה השנה הופיעה מיטשל במסע הופעות מאוגד שכלל בתוכו גם את בוב דילן וג'ואן באאז.
בתחילתה של שנת 1976, יצאה מיטשל למסע במכונית עם חברים עד למיין, ובחזרה נסעה לבדה.
אלבומה הבא, תואר בתור תוצר מאותן הנסיעות, כאשר שירים שנכתבו במהלכן, לצד שירים חדשים מההופעות, נכנסו אל Hejira.
האלבום יצא לאור בנובמבר של אותה שנה והחזיר לה את אהדתם של המעריצים והמבקרים כאחד, והגיע אל המקום השלושה עשר במצעדים.
הוא הגיע תוך שלושה שבועות אל מעמד "אלבום זהב" וזכה להשמעות רבות בתחנות הרדיו.
שני שירים מהאלבום, Coyote ו-Blue Motel Room יצאו יחד בתור סינגל, אך לא הצליחו להגיע אל המצעדים.
על אף שהצלחת האלבום לא הייתה עצומה כמו קודמיו, מעמדו במהלך השנים התעצם, וגם הוא נחשב לאחת מיצירותיה האהובות של מיטשל.
לפי דבריה: "אני מאמינה שרבים יכולים לכתוב ולבצע שירים כמו שלי, אך מבחינתי, השירים ב-Hejira יכולים להיווצר רק על ידי".
האלבום זיכה את מיטשל במועמדות אחת לגראמי על הקול הנשי הטוב ביותר, אך הפרס נקטף בידי לינדה רונסטאדט.
באלבום שיתפה פעולה לראשונה עם הבסיסט האגדי ג'אקו פסטוריוס.
בקיץ של שנת 1977 החלה מיטשל לעבוד על אלבומה הכפול הראשון.
בעבודה אל האלבום, הרגישה מיטשל חופשייה יותר, מאחר שהחוזה עם חברת Asylum קרב אל סופו, והדבר בא לידי ביטוי בשירי האלבום, שחלקם הציגו התנסויות מוזיקליות שונות.
האלבום, Don Juan's Reckless Daughter, יצא בדצמבר של אותה שנה וזכה לתגובות מעורבות אך חיוביות, כאשר ביצועים ושירים מסוג זה, אשר לא היו צפויים מאמן בקנה מידה כמו מיטשל, זכו להצלחה רבה והאלבום הגיע למקום העשרים וחמישה במצעדים.
עטיפת האלבום עצמה יצרה מחלוקת משל עצמה.
מיטשל הוצגה במספר תמונות על העטיפה, ביניהן בתור גבר שחום עור.
מספר חודשים לאחר הוצאת האלבום, הוזמנה מיטשל להיפגש עם אמן הג'אז צ'ארלס מינגוס, אשר התעניין בעבודתה האחרונה, ורצה לעבוד אתה.
אלבומה הבא היה תוצאה של שיתוף הפעולה עמו.
מינגוס נפטר לפני סיום העבודה בשנת 1979. התוצר הסופי, Mingus, יצא בינואר, אך זכה לביקורות פושרות, ועל אף שהגיע למקום גבוה במצעדים מהאלבום הקודם, היה לראשון שנמכר בפחות מחצי מיליון עותקים.
את מסע ההופעות בקיץ לקידום האלבום באותה שנה הקליטה וצילמה מיטשל על מנת להוציא בתור אלבום וסרט הופעה, בשם Shadows and Light.
האלבום יצא בספטמבר 1980 וזכה להצלחה במצעדים.
הסינגל שיצא מהאלבום, Why Do Fools Fall in Love, הצליח בקושי להגיע למאה השירים הראשונים במצעדים.
במשך שנה וחצי, עבדה מיטשל בעקביות על אלבומה הבא, Wild Things Run Fast.
האלבום נועד היה לצאת כאלבום האחרון שלה בחברת Asylum, אך בעל החברה, דייוויד גפן, רצה אותו תחת החברה החדשה שתכנן להקים, Geffen Records.
כאשר האלבום יצא לחנויות, הוא היה תחת שמה של החברה החדשה.
האלבום יצא בסתיו של שנת 1982, והציג את חזרתה של מיטשל ליצירת שירי פופ כמו Chinese Cafe/Unchained Melody ו-Baby I Don't Care, גרסה מחודשת לאלביס פרסלי אשר הגיע למקום גבוה במצעדים יותר מכל שיר שמיטשל ביצעה במהלך שנות השבעים, על אף העבודה הרבה, האלבום לא הצליח להעפיל לראש המצעדים.
בתחילת שנת 1983, יצאה מיטשל למסע הופעות עולמי, ביפן, אוסטרליה, אירלנד, בריטניה ומדינות אירופה.
בסופו, כתבה מיטשל שירים חדשים, ובהמלצת גפן, שכרו השניים את אמן הסינת'-פופ תומאס דולבי בתור מפיק בעל ניסיון בתחום החדש אליו שאפו להגיע.
סגנון העבודה החדש היה שונה למיטשל, ואף קשה, מאחר הוא כלל מעורבות רבה של דולבי אשר שינתה את המוזיקה המקורית שמיטשל כתבה.
התוצר היה האלבום Dog Eat Dog, שיצא לאור באוקטובר 1985, וזכה לביקורות שליליות לרוב.
מכירותיו היו פושרות, והוא הגיע מתחת למקום החמישים במצעדים.
היה זה המקום הנמוך ביותר אליו הגיע מיטשל במצעדים מאז אלבום הבכורה הבוסרי שלה.
על אף כישלון האלבום, המשיכה מיטשל בניסיונות מוזיקת הסינתסייזר והאלקטרונית, וכללה שיתוף פעולה עם אמנים כמו וילי נלסון, בילי איידול, ונדי וליסה, טום פטי, דון הנלי ופיטר גבריאל.
שם האלבום היה Chalk Mark in a Rain Storm והוא יצא בשנת 1988. הסינגל הראשי שיצא מהאלבום היה My Secret Place אשר לא זכה להצלחה במצעדים.
קליפ השיר, לעומת זאת, זכה להצלחה מסוימת בטלוויזיה.
ביקורות רבות היו בעד האלבום, בין השאר בזכות שיתוף הפעולה בין כל כך הרבה אמנים, והוא הגיע למקום הארבעים וחמישה במצעדים.
לאחר שחרור האלבום, השתתפה מיטשל במופע של רוג'ר ווטרס, אשר העלה את "החומה" בברלין, לכבוד הריסת חומת ברלין.
לצד אמנים רבים אשר המחיזו את שירי האלבום, ביצעה מיטשל את Goodbye Blue Sky.
בתחילת שנות התשעים, עבדה ג'וני מיטשל בקדחתנות על כתיבת שירים חדשים, ועיבודם במספר פעמים רב.
את העיבודים הסופיים העבירה לחברת התקליטים Geffen, כאשר לבסוף הם יצאו באלבום Night Ride Home במרץ 1991. האלבום זכה לביקורות טובות בהרבה מעבודותיה בשנות השמונים, ואף הצליח לשפר את המוניטין של מיטשל כאשר הגיע למקום הארבעים ואחד במצעדים האמריקניים, ולמקום העשרים וחמישה במצעדים הבריטיים.
בעיני רבים, הוא סימן גם את חזרתה של מיטשל אל שורשיה האקוסטיים, אך החזרה האמיתית הייתה עם אלבומה הבא Turbulent Indigo.
Turbulent Indigo יצא בשנת 1994, והציג את העבודה הפשוטה, הישירה והאותנטית ביותר שלה מזה שנים.
הוא שילב בתוכו מסרים פוליטיים (בשיר Sex Kills), וחברתיים (Sunny Sunday, Borderline).
אלבום הקאמבק זיכה את מיטשל בשני פרסי גראמי.
הצלחת האלבום הביאה גם לסיום העבודה בין מיטשל ללארי קליין, אשר עבד אתה בארבעת האלבומים הקודמים.
בשנת 1998 הוציאה את האלבום Taming the Tiger, אשר קודם במסע הופעות בקנה מידה אשר שנים לא בוצע על ידי מיטשל.
בסבב ההופעות זה, הופיעה לצד בוב דילן וואן מוריסון.
בתקופה זו החלו המבקרים גם לשים לב לשינוי בקולה של מיטשל.
מיטשל עצמה גם הודתה בהרגשה שבשינוי, ואף אמרה שמצאה עצמה לא מסוגלת לשיר כמו בשנים לפני.
על אף שאפשר להצביע על הרגלי העישון הכבדים שלה בתור הגורם לכך, מיטשל טוענת כי מדובר גם בבעיות בריאותיות נוספות, כמו גושים בגרון וסימפטומים שנותרו והתפתחו משיתוק הילדים בו נדבקה בילדותה.
כמו כן, לטענתה, יש זמרים שמאבדים את הטונים הגבוהים שלהם בעברם את גיל חמישים, וקול האלט החדש שלה אף מעניין יותר מזה שבצעירותה.
כך או כך, הרגלי העישון שלה אינם בגדר גורם, לטענתה.
שנות ה-2000 - עבודות מאוחרות
שני אלבומיה הבאים של מיטשל לא הציגו שירים חדשים משל עצמה, ולטענת מיטשל, הם נוצרו על מנת לסגור את חובות החוזה שלה.
Both Sides Now יצא בשנת 2000, כלל בתוכו גרסאות כיסוי בסגנון ג'אזי יחד עם תזמורת בניצוחו של וינס מנדוזה.
הוא זכה לביקורות משבחות ונמכר היטב.
השירים היחידים באלבום שנכתבו בידי מיטשל היו להיטי העבר שלה, A Case of You ו-Both Sides Now, אשר זכו גם הם לביצוע חדש.
בשנת 2000 פתחה בקנדה תערוכת ציורים.
את התערוכה מיקמה בקנדה כדי שהוריה יוכלו להגיע אליה.
בשנת 2001 זכתה בפרס הגראמי על מפעל חיים.
בשנת 2002 יצא האלבום Travelogue, אוסף משיריה הידועים בליווי תזמורת, ומיטשל הודיעה שזה יהיה אלבומה האחרון.
באותה שנה, בריאיון למגזין הרולינג סטון, דיברה מיטשל על כך שאינה מרוצה ממצב המוזיקה של התקופה, ותיארה אותו כ"בור שופכין".
היא תיארה את סלידתה מהרודנות של תעשיית המוזיקה, ועל רצונה לשלוט במוזיקה של עצמה, ככל הנראה דרך שיווקה באינטרנט.
במהלך השנים הבאות, האלבומים שמיטשל הוציאה היו אוספים של יצירותיה הוותיקות.
בשנת 2003 איגדה חברת Geffen את הקלטותיה תחת החברה במארז של ארבעה אלבומים בעריכת רימסטרד עם שלושה שירי בונוס, לצד הערות כתובות בידי מיטשל.
שירי הבונוס כללו גרסת דמו קולית ללא מילים, ליווי הפסנתר בשיר Good Friends וגרסת כיסוי לשירו של בוב דילן, It's All Over Now, Baby Blue.
על אף הצהרתה של מיטשל שהיא לא מתכוונת להופיע עוד, היא עוד נהגה להופיע באירועים חברתיים הקשורים באיכות הסביבה.
את חייה היא חלקה בין שני בתים.
האחד הוא ביתה הישן בלוס אנג'לס, והשני הוא חווה בקולומביה הבריטית אשר ברשותה עוד משנות השבעים המוקדמות.
כיום היא מתמקדת בעיקר באומנות ויזואלית, אשר אינה מיועדת למכירה, ומוצגת באירועים נדירים.
בשנות התשעים המוקדמות, חתמה מיטשל על חוזה עם חברת ההוצאה לאור Random House על פרסום אוטוביוגרפיה.
הביוגרפיה עוד לא יצאה לאור, וכאשר נשאלה, סיפרה מיטשל בשנת 2005 כי היא מתעדת ברשמקול את כתביה, ושהפרויקט בתהליכי עבודה מתמשכים.
לטענתה מדובר בפרויקט שיהיה מחולק לארבעה חלקים של אוטוביוגרפיה וששם הראשון יהיה "הייתי הגבר השחור היחיד במסיבה".
באוקטובר 2006, סיפרה מיטשל בראיון כי היא עובדת על מקבץ שירים חדשים, לראשונה מזה עשור.
מספר חודשים לאחר מכן, בראיון נוסף ל"ניו יורק טיימס", פרסמה מיטשל שהאלבום, ששמו הוא Shine, בא בהשראה מהמלחמה בעיראק.
הביקורות טענו כי האלבום כולל רגש מינימלי שחוזר אל עבודתה הישנה של מיטשל ומתמקד בעיקר על נושאים פוליטיים וסביבתיים.
בפברואר 2007, חזרה מיטשל לקנדה להופעת הבכורה של הבלט "הכינור והתוף", המבוסס על שיריה.
מיטשל אף תיעדה בצילומים את החזרות לבלט בשביל סרט דוקומנטרי עליו היא מתכוננת לעבוד.
על אף חוסר העיסוק במוזיקה, טענה מיטשל כי מעולם לא הייתה כה עסוקה.
בקיץ של אותה שנה, הדליף מנהל אתר המעריצים של מיטשל כי קיימות השערות כי היא חתמה על חוזה של שני אלבומים עם חברת בתי הקפה "סטארבאקס"., תחת חברת Hear Music.
אלבומה האחרון Shine שוחרר בספטמבר תחת אותה החברה, ובאותו יום יצא גם אלבום מחווה למיטשל, River: The Joni Letters, בידי הרבי הנקוק, חבר ותיק של מיטשל.
בין המוזיקאים שחברו ליצירת האלבום: נורה ג'ונס, לאונרד כהן וטינה טרנר.
בפברואר 2008, זכה האלבום בפרס גראמי לאלבום השנה.
בפעם הראשונה מזה ארבעים ושבע שנים זכה מוזיקאי ג'אז בקטגוריה זו.
מיטשל אמרה כי היא סובלת מ"תסמונת מורגולונס" , ובשנת 2010 אמרה כי היא מתכננת לעזוב את תעשיית המוזיקה על מנת להעניק אמינות רבה יותר לאנשים שאובחנו כחולים כמוה.
בשנת 2015, מיטשל לקתה במפרצת מוחית, אשר דרשה ממנה לעבור פיזיותרפיה, ולקחת חלק בשיקום יומיומי.
מיטשל הופיעה בפומבי לראשונה בעקבות המפרצת כאשר השתתפה בקונצרט של צ'יק קוריאה בלוס אנג'לס באוגוסט 2016. היא הופיעה עוד כמה הופעות, ובנובמבר 2018 דייוויד קרוסבי אמר שהיא לומדת ללכת שוב.
מאז 2018 מיטשל עבדה על מספר פרויקטים ארכיוניים.
בספטמבר 2018 הוציאה חברת Eagle Rock Entertainment את הסרט הדוקומנטרי של הבמאי מוריי לרנר, Both Sides Now: Live at the Isle of Wight Festival 1970, שכלל צילומי וידאו משוחזרים וראיונות שלא נראו בעבר עם מיטשל, בתוספת תוכנית נפרדת הכוללת את הקונצרט השלם ללא הפרעה.
מהדורת ויניל במהדורה מוגבלת של "כחול" יצא לאור בינואר 2019.
ב-7 בנובמבר 2018 מיטשל השתתפה בקונצרט "ג'וני 75: חגיגת יום הולדת בלוס אנג'לס".
כדי לחגוג את יום הולדתה ה-75 עם קבוצה נבחרת של אמנים, ביניהם ג'יימס טיילור, גרהאם נאש, סיל וקריס קריסטופרסון.
ההופעה יצאה לאור כ-DVD ומהדורת ויניל והופצה לחנויות התקליטים באפריל 2019. מאוחר יותר השתתפה מיטשל בקונצרט מחווה נוסף, Songs Are Like Tattoos.
בספטמבר 2020 הוכרז כי מיטשל וחברת התקליטים Mitchell and Rhino יפיקו את "ארכיוני ג'וני מיטשל", סדרת מהדורות קטלוגיות המכילות חומר מהארכיון האישי שלה.
המהדורה הראשונה של הפרויקט, אוסף בן חמישה דיסקים שכותרתו ארכיוני ג'וני מיטשל - כרך א': השנים הראשונות (1963–1967), יצא לאור ב-30 באוקטובר 2020.
ביולי 2022 לאחר 22 שנים, הופיעה בהופעה מלאה בפסטיבל הפולק של ניופורט, כשלצידה הזמרת האמריקאית ברנדי קרלייל.
בינואר 2024, מיטשל הכריזה על מופע בשם "ג'וני ג'אם", שיתקיים בהוליווד בול בלוס אנג'לס ב-19 באוקטובר 2024. המופע הזה מציין את ההופעה הרשמית הראשונה של מיטשל בלוס אנג'לס מאז שנת 2000.
כמעט ולא קיים שיר אחד של מיטשל שלא דרש כוון מיתרי הגיטרה.
היא כתבה שירים בכוונונים רבים ושונים, אשר אליהם שייכה את השם "האקורדים המוזרים של ג'וני".
השימוש הלא שגרתי הזה אפשר לה ליצור שירים בעלי הרמוניות מסובכות ומגוונות, ללא התלות באקורדים מורכבים לאצבוע, ואכן, רוב שיריה בנויים על אקורדים פשוטים למדי לנגינה.
אמנם, כיוון גיטרה מסוג זה יצר צליל עשיר וקצבי במיוחד אשר מיוחס כיום בעיקר למיטשל.
בשנת 2003 דירג אותה מגזין "הרולינג סטון" במקום השבעים ושניים ברשימת "הגיטריסטים של כל הזמנים".
היא האישה שדורגה במקום הגבוה ביותר במצעד.
במקרים רבים, מתוארת מיטשל בתור "מוזיקאית של המוזיקאים".
עבודתה היא בעלת השפעה אדירה על קשת רחבה של אמנים השונים זה מזה, כמו אנני לנוקס, ג'ף באקלי, אלביס קוסטלו, טורי איימוס, מדונה, פרינס, ביורק, ג'ורג' מייקל ומוריסיי.
מספר אמנים אף יצרו להיטים מגרסאות כיסוי לשיריה של מיטשל, כמו למשל שרה מקלכלן שביצעה את השיר River באלבומה Windstorm.
להקת Counting Crows ביצעה גרסת כיסוי רוקיסטית ומצליחה ל-Big Yellow Taxi בשנת 2002, וג'נט ג'קסון לקחה את החלק המרכזי בשיר לסינגל שלה משנת 1997, Got 'Til It's Gone.
בשנת 2004, ביצע ג'ורג' מייקל כיסוי לשירה Edith And The Kingpin בתוכנית רדיו.
השיר "וודסטוק" קיבל גרסאות כיסוי מצד קרוסבי, סטילס, נאש ויאנג באלבום Déjà Vu ובידי איווה קסידי והשיר A Case of You בוצע בידי טורי איימוס, ג'יין מונהייט, פרינס ודיאנה קראל.
על אף שמיטשל נמנעת מלהעיר על אמנים אחרים, במיוחד אלה המושפעים ממנה, היא גילתה סיפוק רב מעבודתן של שתי מוזיקאיות הג'אז, קסנדרה וילסון ודיאנה קראל, על גרסאות לשיריה.
שמאזינים רבים נוהגים לזכור בעיקר את יצירותיה המוקדמות, מוזיקאים רבים מצאו השראה במוזיקה הניסיונית והמאוחרת יותר שלה.
אחת מהמחוות הידועות ביותר למיטשל, הוא השיר Going to California של לד זפלין, אשר נכתב על התאהבותם של ג'ימי פייג' ורוברט פלאנט במיטשל, מה שמקבל תימוכין בהופעותיהם, כאשר פלאנט נהג לומר ג'וני לאחר השורה "למצוא מלכה ללא מלך, נאמר שהיא מנגנת בגיטרה ובוכה ושרה".
מדונה טוענת כי מיטשל היא המוזיקאית הנשית הראשונה שבאמת הצליחה לרגש אותה בצעירותה.
לטענתה, "מכל הזמרות להן הקשבתי, יש לה את ההשפעה הגדולה ביותר עליי, מהבחינה הלירית".
ת'רסטון מור ולי רנאלדו, ממייסדי להקת הרוק האלטרנטיבי סוניק יות', הביעו במספר ראיונות את הערכתם ואהבתם למוזיקה של מיטשל.
השתמשתי ביסודות מכתיבת השירים שלה ומכיווני הגיטרה שלה ואף אחד אפילו לא יודע מכך".
רנאלדו כלל את Ladies of the Canyon ברשימת 13 האלבומים האהובים עליו.
כיווני הגיטרה של סוניק יות' הושפעו רבות מאלה של מיטשל ואף יש ללהקה שיר בשם "Hey Joni".
בשנת 2007 הוציאה חברת התקליטים Nonesuch את האלבום A Tribute to Joni Mitchell, אשר כלל ביצועים של מוזיקאים מפורסמים לשיריה של מיטשל: סופיאן סטיבנס, ביורק, קייטנו ולוזו, בראד מלדאו, קסנדרה וילסון, פרינס, שרה מקלכלן, אנני לנוקס, אמילו האריס, אלביס קוסטלו, קיי די לאנג וג'יימס טיילור.
חלק מהשירים הוקלטו עוד בסוף שנות התשעים, בעבודה על פרויקט בשם A Case Of Joni שלא מומש.
בין אלו שלא זכו להגיע לפרויקט המחווה הסופי, ג'נט ג'קסון ושריל קרואו.
באותה שנה יצא גם אלבומו פסנתרן הג'אז הרבי הנקוק שהוקדש לשיריה של מיטשל.
היא עצמה שרה בו גרסה חדשה לשירה "The Tea Leaf Prophecy".
שנהארגוןקטגוריהפרויקטתוצאהמקור2024פרס גראמיאלבום הפולק הטוב ביותרJoni Mitchell at Newport
ג'וני מאר הוא גיטריסט, קלידן, נגן הרמוניקה וזמר אנגלי.
פרסומו העיקרי בא לו בשנות השמונים של המאה העשרים בעת שניגן בלהקת הסמית'ס בגיטרה.
יחד עם מוריסי, חברו ללהקה, הוא כתב את מרבית שיריה.
כיום מתגורר מאר בפורטלנד, אורגון.
שם ניגן בלהקת "מודסט מאוס" מ-2006. ב-2008 הצטרף ללהקת The Cribs.
הוא נחשב לאחד הגיטריסטים הגדולים בהיסטוריה והוצב במקום ה-51 ברשימת 100 הגיטריסטים הטובים בכל הזמנים של מגזין הרולינג סטון (פורסם ב-2011).
בילדותו שאף מאר להיות שחקן כדורגל מקצועני, ואף נבחן במועדון הכדורגל מנצ'סטר סיטי.
באחד הראיונות עמו סיפר מאר "הייתי טוב מספיק בשביל הסיטי, אבל הם לא חזרו אלי, אולי משום שהייתי השחקן היחיד שם שהתאפר בעיפרון עיניים".
להקת הסמית'ס נוסדה בתחילת 1982 על ידי מאר וחברו ממנצ'סטר סטיבן פטריק מוריסי, שאז עדיין התקרא בשמותיו הפרטיים.
מאר צירף את חברו אנדי רורק כבסיסט והלהקה הוחתמה בלייבל האינדי "ראף טרייד רקורדס".
הסינגל הראשון "Hand in Glove" יצא ב-13 במאי 1983 ופחות משנה לאחר מכן יצא תקליט הבכורה "The Smiths" שהגיע למקום השני במצעד הבריטי.
בתחילת 1985 יצא האלבום השני של הלהקה, "Meat is Murder" שהתאפיין בתכנים פוליטיים יותר.
אלבום זה הגיע למקום הראשון במצעד הבריטי.
במהלך השנה יצאה הלהקה לסיבובי הופעות ארוכות בבריטניה ובארצות הברית ועבדה על האלבום הבא, "The Queen is Dead".
עם זאת, חילוקי דעות משפטיים עם ראף טרייד עיכבו את האלבום בכשבעה חודשים, לאחר שנסתיימה העבודה עליו בנובמבר 1985. מאר סבל מלחץ רב בשל סיבובי ההופעות המתמשכים ובראיונות מאוחרים יותר התלונן כי בתקופה זו עמד בפני קריסה ושתה כמויות גדולות של אלכוהול.
רורק פוטר מהלהקה בתחילת 1986 בשל התמכרותו להרואין.
אף על פי שהלהקה המשיכה להצליח במכירות ובהופעות, היחסים בין מאר למוריסי נעשו מתוחים יותר ויותר.
מאר עזב בפועל את הלהקה באוגוסט 1987 אך לא נמצא לו מחליף הולם.
לאחר צאת האלבום הרביעי והאחרון של הסמית'ס "Strangeways, Here We Come" בספטמבר 1987, התפרקה הלהקה סופית.
רצונו של מאר לעבוד גם עם אמנים אחרים הפריע למוריסי, ואילו מאר תוסכל מקבעונותיו המוזיקליים של מוריסי ובמיוחד מחיבתו לגרסאות כיסוי של אמנים משנות השישים כסילה בלאק.
בראיון בשנת 1989 טען מוריסי כי העדר מנהל ללהקה בשילוב עם בעיות כספיות הם גורמי הפירוק.
למרות מספר ניסיונות ויוזמות במהלך השנים, סירבו חברי הלהקה להתאחד לשם הופעה משותפת.
בריאיון ל-BBC באוקטובר 2007 רמז מאר כי איחוד עתידי הוא מן האפשר וכי "דברים מוזרים מזה אירעו בעבר, אולי זה יקרה בעוד 10 או 15 שנים, אבל כעת אני עושה את הקטע שלי ומוריסי את שלו, אז זו בעצם התשובה".
סגנונו של מאר בגיטרה השפיע רבות על נגנים אחרים ממנצ'סטר, כמו ג'ון סקוויר מהסטון רוזס, ואד או'בריאן מרדיוהד.
לאחר פירוק הסמית'ס, שב מאר לעסקי המוזיקה ב-1989. אז הוא שיתף פעולה עם ברנרד סאמנר מניו אורדר וניל טננט מפט שופ בויז ליצירת הלהקה "אלקטרוניק" שהוציאה 3 אלבומים בעשור שלאחר מכן.
מאר ניגן גם בלהקת The The בין 1989 ו-1993, ושיתף פעולה עם הרכבים ואמנים כפריטנדרס, בילי בראג, בק ונוספים.
בשנת 2000 יסד להקה משלו בשם Johnny Marr and the Healers שזכתה להצלחה צנועה.
ב-2006 מאר הצטרף ללהקה האמריקנית Modest Mouse.
יחד עם הסולן הראשי של הלהקה, הוא כתב כמה מהשירים מאלבומם We Were Dead Before the Ship Even Sank.
האלבום העפיל למקום הראשון במצעד הבילבורד.
עבור מאר, הייתה זו הפעם הראשונה בראש מצעד הפזמונים בארצות הברית.
הוא גם פעל כמפיק, נגן הופעות והקלטות וכותב שירים.
ב-2013 יצא אלבום הסולו הראשון שלו, "The Messenger".
ב-2014 הוא הוציא אלבום סולו נוסף, "Playland" וב-2018 הוציא את האלבום "Call the Comet".
ג'ון מרדוך "ג'וני" מקלאוד הוא כדורגלן עבר סקוטי.
מקלאוד נולד באדינבורו, והחל את הקריירה במועדון המקומי היברניאן, שם השתתף ב-85 משחקים בין 1957 ל-1961 וזכה למוניטין כקיצוני ימני מוכשר.
ב-1961 הוא נטל חלק בארבעה משחקים של נבחרת סקוטלנד.
המשחק הראשון היה בהפסד 3 - 9 לנבחרת אנגליה, והאחרון היה בהפסד 0 - 4 לנבחרת צ'כוסלובקיה במסגרת מוקדמות מונדיאל 1962.
ביולי 1961 הוא הוחתם בארסנל תמורת 40,000 לירות שטרלינג, וערך את הופעת הבכורה שלו במשחק מול ברנלי באוגוסט.
הוא שיחק בהרכב של ארסנל באופן קבוע במשך שלוש העונות הבאות, ובכל עונה השתתף בממוצע ביותר מ-30 משחקים.
בסך הכל הוא השתתף ב-112 משחקים במדי ארסנל, והבקיע בהם 27 שערים, למרות שהמאמן בילי רייט דגל במערך משחק שבו יש רק שחקן אחד בעמדת הקיצוני.
הישגי ארסנל בליגה באותה תקופה היו בינוניים, אך המועדון זכה להופיע לראשונה בטורניר של אופ"א, לאחר שהשתתף בעונת 1963/1964 של גביע ערי הירידים.
מקלאוד הבקיע את אחד מהשערים בניצחון 7 - 1 על קופנהגן XI ב-25 בספטמבר 1963, שהיה גם המשחק הראשון בהיסטוריה של ארסנל בטורניר אירופי.
בספטמבר 1964 הוא הועבר לאסטון וילה תמורת 35,000 לירות שטרלינג, כיוון ששירותיו לא היו נחוצים יותר בעקבות יכולתו הטוב של ג'ורג' ארמסטרונג הצעיר.
הוא שיחק בווילה פארק במשך ארבע עונות (123 משחקי ליגה), וב-1968 עבר לבלגיה והצטרף למכלן.
ב-1971 הוא חזר למולדתו, הצטרף לריית' רוברס וסיים שם את הקריירה ב-1972. לאחר מכן עבד בקבוצת הנוער הסקוטית ניוטונגריינג' סטאר, אותה עזב ב-1975.
לאחר שעזב את תחום הכדורגל הוא עבד במשך מספר שנים בחברת ביטוח מברמינגהאם.
ג'וני קונצ'ו הוא סרט מערבון פסיכולוגי שהופק באולפני יונייטד ארטיסטס הסרט יצא אל האקרנים בשנת 1956. את הסרט ביים דון מגוויר והפיקו האנק סניקולה ופרנק סינטרה, הייתה זו הפעם הראשונה שסינטרה השתתף בהפקת סרט, דבר שהעיד על עליית מדרגה במעמדו ככוכב קולנוע.
התסריט לסרט נכתב על ידי דייוויד הרמון שאימץ אותו מסרט טלוויזיה אותו כתב.
בסרט ישנה אמירה פוליטית חזקה, אך היא משאירה בידי הצופה את הבחירה מה היא האמירה, האם נגד סכנת הקומוניזם או אמירה שהיא אנטי מקארתיזם.
בשנות ה-70 של המאה התשע עשרה, ג'וני קונצ'ו (פרנק סינטרה), אחיו הצעיר של האקדוחן הידוע לשימצה, רד קונצ'ו, הפך לבוס של קריפל קריק, אריזונה.
אף על פי שרד אינו תושב העיירה ואף אינו מבקר בה, תושבי העיירה מניחים לג'וני, הפחדן, לשדוד אותם ולהתנהג בעיירה כבתוך שלו.
מרי דארק (פיליס קירק), בתו של בעל חנות הכלבו, מאוהבת בג'וני למרות התנהגותו השחצנית והשענותו על שמו של אחיו.
שריף העיירה מזהיר את ג'וני כי ביום שאחיו ימות דברים ישתנו עבורו.
ואכן ערב אחד, במהלך משחק פוקר "מחייב" אליו הוזמנו בעל כורחם, השופט טיילור (דן ריס), הלגסון הנפח וחוואים שונים, נוסע בכרכרה מבולבל צופה במשחק בו ג'וני מנצח מבלי שהוא מראה את קלפיו כלל.
האקדוחנים טאלמן (ויליאם קונארד) וואלקר (כריסטופר דארק), נכנסים אז למסבאה וטאלמן מבקש להצטרף למשחק, למרות שכל הנוכחים מנסים להניאו מלהשתתף.
כאשר ג'וני זוכה שוב, מבלי להראות את קלפיו, טאלמן קורא עליו תיגר.
ג'וני מבקש משאר היושבים להסביר לו מי הוא, אך טאלמן לא מתרשם מכך ומגלה כי הוא הרג את רד יומיים קודם לכן בקרב אקדחים.
שריף הנדרסון (ויליס באוצ'י) מוזעק למקום וג'וני מתחנן לעזרתו.
אחרי שלג'וני נתנה הבחירה בין לשלוף את אקדחו לבין לעזוב את העיירה עד למחרת בערב, ג'וני מנסה להשיג תמיכה מאנשי העיירה בהם התעלל.
אך אף אחד מהם לא נחלץ לעזרתו, על אף שהשופט טיילור מציע לג'וני עזרה בכתיבת צוואתו.
בינתיים טאלמן לוקח את חדרו של ג'וני במסבאה ומבהיר לתושבי העיירה כי הוא הבוס החדש.
הנדרסון מספר לג'וני כי הוא לובש נרתיק אקדח מיוחד, הפותח את נצרה של האקדח עם השליפה, דבר המאפשר יתרון משמעותי בדו-קרב, ובזמן שהוא מפקפק באומץ ליבו של ג'וני, הוא נותן לו את הנרתיק.
מאוחר יותר, טאלמן ממנה את עצמו לשריף ומבטיח "הגנה" לתושבי העיירה.
תמורה הוא דורש 20 סנט מכל דולר שירוויחו בעיירה.
כאשר ג'וני מחליט להתעמת עם טאלמן, האחרון פוגע ביריה אחת בנרתיק שג'וני חגר וג'וני נמלט מהעיירה, למרות תחינותיה של מארי.
מאוחר יותר, ג'וני מסולק מכמה עיירות נוספות ביד השריפים שלהם, לאחר שהם חוששים כי הוא יביא צרות לעיירה.
בלילה, מארי שעקבה אחריו, רוכבת אל המחנה שלו, ועל אף שהוא אומר לה כי הוא חסר כל, מבלי מזון או כסף וכי הוא נחשב למצורע, היא מציעה להישאר עמו.
מארי הביאה עימה 300$ ורוצה כי הם ירכבו מערבה לקליפורניה שם יחלו בחיים חדשים.
הם מחליטים להנשא ובעיירה הסמוכה הם מוצאים הכומר ברני קלארק (קינאן ווין), אקדוחן שחזר בתשובה.
שני אקדוחנים, מסון ולם, שומעים כי הם נמצאים בכנסייה, ואחיו של ג'וני הרג את שותפו של מסון, מחליטים לחכות לג'וני שיצא מהכנסייה.
לאחר שג'וני מבין כי הוא פחדן גמור, מארי מתחילה לפקפק במערכת היחסים ביניהם.
ברני מגלה למסון ולם כי הוא נושא אקדח ואומר להם לעזוב.
ברני מנסה אז להמשיך מטקס הנישואים, אך מארי אינה יכולה יותר לסבול את פחדנותו של ג'וני ומסרבת להינשא לו.
לאחר שברני מייעץ לג'וני לחזור הביתה ולהיות כנה עם עצמו, הוא מגלה לו כי הוא הכיר את רד, שהיה פחדן, נחש ורוצח.
ג'וני הכועס מאיים להרוג את ברני על דבריו, המציע לו את אקדחו, כדי שיוכל לבצע זאת.
העימות נותן לג'וני את האומץ לו היה זקוק והוא וברני מחליטים לעזוב את הכנסייה יחדיו.
כאשר הם מתעמתים עם מסון ולם, ברני מאיים עליהם עם רובה ומאפשר לג'וני לרכב מהעיירה.
בינתיים, בקריפל קריק, טאלמן מחזק את אחיזתו בעיירה, כאשר היחיד שמתנגד לו, החוואי סאם גרין, נורה בגבו על ידו.
אחרי שג'וני הרודף אחר מארי, מגיע לקריפל קריק, הוא פוגש בטאלמן בחזית המסבאה אומר לאנשי העיירה הנאספים שם כי טאלמן אינו טוב יותר מרד אחיו, גנב ורוצח ומדרבן אותם להתנגד לטאלמן.
על אף שג'וני אינו נושא אקדח, טאלמן יורה בו ופוצע אותו בכתפו, אך מעשה האומץ של ג'וני, מגרה את אביה של מארי לגילוי אומץ משלו והוא יורה בטאלמן, בעוד בעל המסבאה יורה בשותפו של טאלמן, ואלקר.
השופט והשריף מצטרפים גם הם ומרוקנים את אקדחיהם על השניים.
ג'וני מודה לאנשי העיירה ומתכוון לעזוב, אך השריף מכריז כי הם מעוניינים שיישאר.
מכיוון שאומץ ליבו כיפר על מעשיו הקודמים, גם מארי מצטרפת אליהם מכיוון שעתה הוא שוב ראוי בעיניה וג'וני מקבל זאת בשמחה.
פרנק סינטרה - ג'וני קונצ'ו
פיליס קירק - מארי דארק
קינן ווין - ברני קלארק
ג'ון הרנדון "ג'וני" מרסר היה פזמונאי וזמר אמריקאי.
הוא גם עסק לעיתים בהלחנה ובתרגום והיה מבין מייסדי חברת קפיטול רקורדס (יחד עם באדי דה-סילווה וגלן ווליש).
כתב למעלה מאלף שירים פופולריים, שחלקם נכללים בספר השירים האמריקאי הגדול, זכו לביצועים רבים והוכרו כסטנדרטים של ג'אז.
שיתף פעולה עם המלחינים הוגי קרמייקל, ג'רום קרן, הרולד ארלן ורבים אחרים.
בין שיריו הנודעים: "מון ריבר" (מוזיקה:הנרי מנסיני), אחד השירים המוקלטים ביותר בזמר הפופולרי האמריקאי.
כמו כן תרגם לאנגלית את השיר עלי שלכת מן המקור הצרפתי.
הוא היה מועמד 17 פעם לפרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר וזכה בו ארבע פעמים-שיא הזכיות בקטגוריה זו.
מרסר נולד בסוואנה, ג'ורג'יה, לאחת המשפחות הנכבדות והשורשיות של דרום ארצות הברית.
בין אבותיו היו גנרל ששירת במלחמת העצמאות של ארצות הברית וגנרל בצבא הקונפדרציה.
גם הגנרל ג'ורג' פטון היה קרוב משפחתו.
כילד נחשף לבלדות סקוטיות אותן שמע מהוריו וכן לרגטיים ומוזיקה אפרו-אמריקאית דרך מופעי מינסטרל בהם צפה ודרך האזנה לזמרת המשרתים השחורים והקריאולים בבתי האחוזה של משפחתו, כולל לזמרת מזמורי גוספל וספיריטואלז בכנסייה.
כילד וכנער הרבה לשיר את השירים ששמע וכתב בעצמו שירים וסיפורים והאזין לתקליטיהם של בסי סמית ולואי ארמסטרונג.
כתלמיד כתב בעיתון בית הספר והיה שותף פעיל בכל הפקה דרמטית.
עם סיום בית הספר, ב-1928, עזב מרסר לניו יורק.
הוא ניסה את כוחו בשירה ובכתיבה.
שירו הראשון ששובץ ב-1930 במחזמר הראשון של רוג'רס והארט, The Garrick Gaieties, היה "ללא נשימה (ופוחד ממך למוות)".
השיר הוקלט מאוחר יותר באותה שנה על ידי ג'ו ונוטי ולהקתו.
באותה עת הכיר את אשתו ג'ינג'ר מיהאן, נערת מקהלה במחזמר.
ב-1931 קיבל עבודה קבועה ככותב שירים בחברת Miller Music, בסמטת טין פאן.
הוא שר עם תזמורותיהם של פרנקי טראמבאואר ופול וייטמן וסייע ליפ הרבורג בכתיבת המופע "אמריקנה".
באתה שנה פגש בהוגי קרמייקל והשניים הפכו לצמד כותבים, שירם Lazybones זכה להצלחה והיה ללהיט.
מרסר נענה להזמנתו של בינג קרוסבי להצטרף אליו להוליווד.
חלומו היה לכתוב לסרטים של פרד אסטר וג'ינג'ר רוג'רס.
ב-1935 כתב שיר שבוצע על ידי פרד אסטר בסרט To Beat the Band, שלא זכה להצלחה.
חיי הלילה התוססים של ניו יורק חסרו לו וחוסר ההצלחה תיסכל אותו.
בשנים אלה הרבה מרסר לשתות משקאות חריפים יחד עם קרוסבי ובני חוגו.
הפריצה להכרה ציבורית הגיעה לבסוף עם שירו I'm an Old Cowhand from the Rio Grande שבוצע על ידי קרוסבי, שזיכה אותו בחוזה אצל האחים וורנר והוביל לכתיבת השיר Jeepers Creepers שבוצע על ידי לואי ארמסטרונג וזיכה את מרסר במועמדות ראשונה לפרס אוסקר.
ב-1938 היה שותף למופע קומי בהשתתפות קרוסבי ובוב הופ וב-1939 כתב עם קרמייקל את המחזמר Walk With Music לספר מאת גאי בולטון שזכה להצלחה בברודוויי.
ב-1941 החל מרסר לנהל רומן עם ג'ודי גרלנד בת ה-19. למרות שגרלנד נישאה לאחר במהלך התקופה הרומן רק התעצם.
מרסר טען ששירו מאותה תקופה I Remember You מביע את עומק רגשותיו לגרלנד.
באותה שנה פגש במלחין-שותף מרכזי נוסף שלו, הרולד ארלן.
לחניו של ארלן, שהושפעו מבלוז וגוספל דרומיים שורשיים, אפשרו לתמלילים של מרסר ביטוי חופשי ומתוחכם יותר והוא החל לעשות שימוש בדיאלקט דרומי בשיריו.
שירם הראשון היה ללהיט, זכה לביקורות חיוביות נלהבות והיה מועמד לאוסקר.
ב-1942 כתב עם ג'רום קרן את פסקול הסרט You Were Never Lovelier בכיכובם של פרד אסטר וריטה הייוורת' ובו הלהיט I'm Old Fashioned.
באותה שנה הקים יחד עם המפיק באדי דה-סילווה ובעל חנות המוזיקה גלן ווליש את חברת התקליטים קפיטול רקורדס.
בשנות הארבעים היה מרסר לכותב מילים מוערך, בזכות זריזותו בכתיבה ואוזנו הקשובה לשיח העדכני.
הוא התבקש על ידי אולפני קולנוע לכתוב מילים ללחנים קיימים, כך נכתבו השירים Laura (לסרט בשם זה מ-1945), ו-Satin Doll ללחן של דיוק אלינגטון ובילי סטרייהורן.
הוא גם התבקש לתרגם מילים ללהיטים בשפות זרות, כך תרגם את "עלי שלכת" מן המקור הצרפתי.
ב-1951 זכה עם הוגי קרמייקל בפרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר עם In the Cool, Cool, Cool of the Evening ("בקרירות, קרירות, קרירות הערב").
הייתה זו זכייתו השנייה בפרס זה, הראשונה הייתה עם השיר The Harvey Girls, בשנת 1946. ב-1952 כתב את המילים לסרט "היפהפיה מניו יורק".
ב-1954 כתב את המילים לשירי הסרט המוזיקלי שבע כלות לשבעה אחים ולסרט אבא ארך רגליים.
ב-1957 כתב את השיר "ברנדין" שהושר בפי פט בון בסרט ברנדין והפך ללהיט.
ב-1958 כתב את התמלילים לשירי הסרט אנדרו העליז.
בשנים 1961 ו-1962 שיתף פעולה עם המלחין הנרי מנסיני בכתיבת פסקולים לסרטים ארוחת בוקר בטיפאני וימי יין ושושנים.
שני השירים משני הסרטים ("מון ריבר" מארוחת בוקר בטיפני" ושיר הנושא "ימי יין ושושנים") זכו בפרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר שנה אחר שנה ובכך הפכו מרסר ומנסיני לזוג הכותבים היחיד שזכה בפרס בשנים עוקבות.
בשנים 1964, 1966, 1971 כתבו השניים פסקולים לסרטים "חידון בחרוזים" (Charade, מותחן עם קרי גרנט ואודרי הפבורן), "המרוץ הגדול" (The Great Race, עם נטלי ווד) ו-"לילי יקירתי" (Darling Lili, עם ג'ולי אנדרוז), ששירי הנושא שלהם זכו למועמדויות לאוסקר.
ב-1965 כתב מילים לשיר "אמילי" מתוך הסרט "אמילי הופכת לאמריקאית" בהשתתפות ג'ולי אנדרוז וג''מס גארנר.
מלבד הביצועים המקוריים מן הסרטים, ביצעו את שיריו זמרים כפרנק סינטרה, בינג קרוסבי, אלה פיצג'רלד, לואי ארמסטרונג ואחרים כמו כן ביצע מרסר את שיריו בעצמו והקליט מספר תקליטים בהם שר משיריו ומשירי אחרים.
מרסר נפטר בשכונת בל אייר בלוס אנג'לס מגידול במוח ונקבר בעיר הולדתו, סוואנה, ג'ורג'יה.
למרסר כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד, בסמוך לבניין חברת התקליטים קפיטול שייסד.
ארכיונו של מרסר נשמר באוניברסיטת מדינת ג'ורג'יה.
באוקטובר 2009, לקראת יום הולדתו ה-100, יצא לאור הספר "The Complete Lyrics of Johnny Mercer" המאגד לראשונה את כל עבודותיו.
עלילת הספר "חצות בגן הטוב והרע" מתרחשת באחוזת ביתו של מרסר בסוואנה, ג'ורג'יה.
ג'וני צ'אן (בכתב סיני: 陳強尼; נולד ב-1957) הוא שחקן פוקר מקצועני, אשר נולד סין, ומתגורר בלאס וגאס, נבדה.
צ'אן ידוע בעולם הפוקר בכינויו "האוריינט אקספרס".
צ'אן עבר בשנת 1962 עם משפחתו מגואנגג'ואו, עיר הולדתו, להונג קונג.
בשנת 1968 עברה המשפחה לפיניקס, אריזונה, ובשנת 1973 ליוסטון, טקסס, שם מחזיקה משפחתו בבעלות על מספר מסעדות.
בגיל 16 התוודע צ'אן לראשונה לפוקר, כששיחק באופן לא חוקי בלאס וגאס.
צ'אן מספר כי הצליח להפוך 500 דולרים ל-20,000 דולרים בלילה אחד, אך הפסיד הכל למחרת.
בגיל 21 החליט לפרוש מלימודי מלונאות וניהול על מנת להפוך למהמר מקצועי.
צ'אן זכה להכרה בינלאומית לאחר שהצליח באופן חריג לזכות בשני תוארי אליפות העולם בפוקר ברציפות – בשנת 1987 ובשנת 1988. צ'אן כמעט והצליח לזכות בתואר גם שנה לאחר מכן, 1989, אך לבסוף סיים שני לפיל הלמות.
ג'רי באס, הבעלים של קבוצת הכדורסל לוס אנג'לס לייקרס ושחקן פוקר חובבן, הבטיח לצ'אן טבעת אליפות NBA אם יצליח לזכות 3 פעמים ברציפות.
צ'אן הופיע בסרט הקאלט "ראונדרס" בכיכובו של מאט דיימון בתפקיד עצמו, עובדה שהגבירה משמעותית את חשיפתו מחוץ לעולם הפוקר.
צ'אן ידוע במנהגו להניח לפניו בשולחן הפוקר את "תפוז המזל" שלו, מנהג שזכה לחיקוי על ידי מספר שחקני פוקר לאחר שתי זכיותיו באליפות העולם בפוקר.
בשנת 2005, היה צ'אן לשחקן הפוקר הראשון אשר זוכה ב-10 צמידים באליפות העולם בפוקר לאחר שניצח את פיל לאק, הישג שהושווה לאחר מכן על ידי דויל ברונסון ושופר על ידי פיל הלמות אשר זכה ב-15 צמידים.
בשנת 2008, זכה צ'אן בכסף בטורניר אליפות העולם בפוקר לראשונה מאז שנת 1992, כשזכה ב-32,166 דולרים על סיומו במקום ה-329.
פירוט זכיות באליפות העולם בפוקר
צ'אן ידוע כשחקן קבוע במשחק הגדול בקזינו בלאג'יו בלאס וגאס, שם משחקים על מאות אלפי דולרים כל לילה.
צ'אן הופיע במספר תוכניות טלוויזיה המשדרות פוקר, וזכה במספר טורנירים בהם.
סך כל הכנסותיו מטורנירי פוקר, לא כולל משחקי מזומן, עומד על מעל שמונה מיליון דולר נכון לשנת 2009.
צ'אן נשוי ולו שישה ילדים.
בנוסף למשחק פוקר, בבעלותו של צ'אן מסעדה בלאס וגאס, והוא הביע את שאיפתו לפתוח קזינו בבעלותו.
צ'אן כותב לעיתים למגזין הפוקר קארד פלייר.
צ'אן פרסם שני ספרי פוקר, אחד לאסטרטגיית משחק פוט לימיט הולדם, ושני למספר סוגי משחק.
ג'ונתן "ג'וני" לי מילר הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אנגלי.
הוא זכה להצלחה מקומית עבור גילום דמותו של סיימון "סיק בוי" ויליאמסון בסרט הקומי האפל "טריינספוטינג" (1996) ובתור דייד מרפי בסרט "מרדף ממוחשב" (1995), לפני שזכה להכרה נוספת על הופעותיו בסרטים "האהבה שאחרי" (1997), "מנספילד פארק" (1999), "דרקולה 2000" (2000) "הסקוטי המעופף" (2006) ו"טריינספוטינג 2" (2017).
הוא גם היה חלק מהקאסט הראשי בסרטים "מלינדה ומלינדה" (2004) שביים וודי אלן, "צללים אפלים" (2012) שביים טים ברטון ו"ביזנטיום" (2012).
הוא הופיע במספר הפקות תיאטרון, בין היתר "After Miss Julie" ו"פרנקשטיין", שהאחרונה זיכתה אותו בפרס לורנס אוליבייה לשחקן הטוב ביותר.
מילר כיכב בתור הדמות הראשית בדרמה הקומית של ABC "איליי סטון" (2008--2009) עליה קיבל מועמדות לפרס סטלייט לשחקן הטוב ביותר.
לאחר מכן הופיע בדרמה ההיסטורית "אמה" (2009) של ה-BBC.
מ-2012 עד 2019 הוא כיכב בתור גרסה מודרנית של שרלוק הולמס בדרמת הפשע "אלמנטרי" של רשת CBS, מה שזיכה אותו במועמדות השנייה לפרס סטלייט לשחקן הטוב ביותר.
מילר נולד ב-15 בנובמבר 1972 בעיר קינגסטון שעל התמזה והוא גדל בדרום מערב לונדון.
בנם של אנה (לי) ואלן מילר, הוא קיבל השראה מהוריו ללכת למשחק.
סבו היה השחקן ברנרד לי, שגילם את דמותו של אם (M) באחד עשר הסרטים הראשונים בסדרת "ג'יימס בונד".
מילר התנסה לראשונה במשחק כאשר למד בבית הספר הפרטי לבנים "טיפין", שם לקח חלק במספר הפקות מקומיות והיה חבר בלהקת סווינג.
בהמשך הוא הצטרף ללהקת תיאטרון המוזיקה הלאומי לנוער (אנ'), שם פגש לראשונה את השחקן ג'וד לאו.
מילר נשר מלימודיו בגיל 16 והחל לפתח לעצמו קריירת משחק.
מילר החל לשחק בגיל תשע ואת תפקידו הראשון קיבל בתור ילד בסדרת המדע-בדיוני המפורסמת "דוקטור הו" (1982).
שנה לאחר מכן, ב-1983 שיחק בסדרת הדרמה "מנספילד פארק" בתור צ'ארלס פרייס.
הסדרה שודרה ברשת BBC Two והיא מהווה עיבוד לרומן באותו שם מאת ג'יין אוסטן שיצא לאור לראשונה ב-1814.
לאחר שנים של תפקידים טלוויזיוניים, מילר התפרסם לראשונה בשנת 1995 בסרט הפעולה הווירטואלי "מרדף ממוחשב" בו שיחק את ההאקר הצעיר דייד מרפי לצידה של אנג'לינה ג'ולי.
בשנת 1996 התפרסם ברמה בינלאומית בזכות תפקידו כ"סיק בוי" המשתמש הכבד בהרואין וחברו של "רנטון" (יואן מקגרגור) בדרמת הקאלט "טריינספוטינג" .
המשיך את התנופה שלו באמצע שנות ובסוף ה-90 כשגילם את איש העסקים היאפי ג'פרי באיירון בדרמה "אהבה שאחרי", את הפושע קפטן ג'יימס פלנקט בסרט הפעולה התקופתי "פלנקט ומקלין", את אדמונד ברטרם בעיבוד הקולנועי לרומן "מנספילד פארק" ואת חייל פגוע ההלם בילי פריור בדרמת המלחמה "התחדשות".
בשנת 2000 שיחק מילר במותחן הערפדים "דרקולה 2000" את סיימון שפרד, בן טיפוחיו של צייד הערפדים אברהם וא הלסינג (כריסטופר פלאמר).
ב-2004 הופיע במותחן האימה הפסיכולוגי "ציידי המחשבות" בתור מתלמד האף.בי.
איי לוקאס הרפר ובדרמה הקומית של וודי אלן "מלינדה ומלינדה" בתור האומן הניו יורקי לי.
ב-2005 שיחק מילר בסרט הפעולה הבדיוני "איאון פלקס" בתפקיד אורן אחיו של טרבור גודצ'יילד (מרטון קסוקס) מושל העיר העתידנית ברגנה.
בשנת 2006 גילם מילר את רוכב האופניים גרים אוברי בדרמת הספורט הביוגרפית "הסקוטי המעופף".
באותה שנה שיחק בסדרת הפעולה "סמית'", בתור חברו הקרוב של הפושע בובי סטיבנס (ריי ליוטה).
הסדרה לא זכתה להצלחה ובוטלה לאחר ארבעה פרקים.
בשנים 2008–2009 התפרסם מילר בתפקיד ראשי בסדרת הדרמה הקומית "איליי סטון" של רשת ABC האמריקאית, בתור עורך הדין המצליח איליי סטון.
בשנת 2009 שיחק בדרמה הפוליטית הבריטית "סוף המשחק".
שיחק גם במיני-סדרה "אמה" המבוססת על הרומן באותו שם מאת ג'יין אוסטן, את דמותו של ג'ורג' נייטלי (אנ').
בשנת 2010 הצטרף לבעונה החמישית של סדרת הדרמה הפופולרית "דקסטר", שם גילם את דמותו של הנואם הכריזמטי ג'ורדן צ'ייס.
בשנים 2012–2019 גילם במשך שבע עונות את דמותו המודרנית של שרלוק הולמס בסדרה "אלמנטרי" של רשת CBS, מה שזיכה אותו במועמדות השנייה לפרס סטלייט לשחקן הטוב ביותר.
בשנת 2017 שב לגלם את "סיק בוי" בדרמה של דני בויל "טריינספוטינג 2", המשך לסרט משנת 1996.
בשנת 2022 הצטרף מילר לקאסט העונה החמישית של סדרת הדרמה זוכת הפרסים של נטפליקס "הכתר" בתור הפוליטיקאי ג'ון מייג'ור, מי שהיה כראש ממשלת בריטניה בין השנים 1990–1997.
מילר התחתן ב-28 במרץ 1996 עם השחקנית האמריקאית אנג'לינה ג'ולי, שנה לאחר שהשניים כיכבו ביחד בסרט "מרדף ממוחשב"; הם נפרדו 18 חודשים מאוחר יותר והתגרשו בשנת 2000; עם זאת, הם נשארו חברים קרובים.
הוא החל לצאת עם השחקנית והדוגמנית האמריקאית מישל היקס (אנ') בשנת 2006. הם התחתנו ביולי 2008 במאליבו, קליפורניה.
לבני הזוג יש בן אחד, באסטר טימות'י מילר, שנולד בדצמבר 2008. הם התגרשו בשנת 2018, לאחר עשר שנות נישואים.
בשנת 2014 קיבל מילר אזרחות אמריקאית בנוסף לאזרחות הבריטית שלו מלידה.
מילר רץ מרתונים לעיתים קרובות; והוא תומך בארגון הצדקה Mencap שעובד עם אנשים עם מוגבלות שכלית התפתחותית.
מילר נרשם למרתון החולות 2006, אך נאלץ לנשור עקב צילום סרט.
הוא השתתף וסיים בהצלחה את מרתון לונדון 2008 ב-3:01:40.
מילר דיבר רבות על טיפול לתסמונת סנפיליפו, בעקבות היכרות עם ג'ונה וישהאר בת החמש.
בשנת 2014, הוא נאם בוועדת הקונגרס בוושינגטון הבירה בשם ארגוני מחלות נדירות, בתקווה להשיג מימון למחקר טיפולי.
+שנהסרטתפקידהערות1992Dead Romanticפול1993Bad Companyמייקל היקיOlly's Prisonסמיילר1994Meatצ'רלי דייס1995מרדף ממוחשבדייד מרפי 1996טריינספוטינגסיימון "סיק בוי" ויליאמסון1997האהבה שאחריג'פרי ביירון התחדשותבילי פריור1999פלנקט ומקליןמקליןמנספילד פארקאדמונד ברטרם2000לעצור את ג'וניג'ונישותף לפשעקמרון קולי דרקולה 2000סימון שפרד2002The Escapistדניס הופקינס2004ציידי המחשבות לוקאס הארפרמלינדה ומלינדהלי2005איאון פלקסאורן גודצ'יילד2006הסקוטי המעופףגרים אוברי2009סוף המשחקמייקל יאנג2012צללים אפליםרוג'ר קולינסביזנטיוםהקפטן2017טריינספוטינג 2סיימון "סיק בוי" ויליאמסון2020Funny Face מהנדס2021Settlers ריזה2022אליספול בנט2023החוזהקולונל ווקס
קולמיני-סדרה2003סיפורי קנטרבריארטיפרק: "The Pardoner's Tale"ביירוןלורד ביירוןסרט טלוויזיה של BBC Two2006Smith טוםתפקיד ראשי; 7 פרקים2008 - 2009איליי סטוןאיליי סטוןתפקיד ראשי (2 עונות); 26 פרקים2009אמהג'ורג' נייטלי (אנ')מיני-סדרה2010דקסטרג'ורדן צ'ייס8 פרקים2012 - 2019אלמנטרישרלוק הולמסתפקיד ראשי (7 עונות); 154 פרקים2022הכתרג'ון מייג'ורתפקיד ראשי (עונה 5); 10 פרקים
ג'וני קוויק הוא שמן של מספר דמויות בדיוניות המופיעות בחוברות הקומיקס פלאש ביקום DC של DC קומיקס.
הדמות הופיעה לראשונה בחוברת More Fun Comics #71 מספטמבר 1941 ונוצרה על ידי מורט ויזינגר.
ג'וני קוויק הוא האלטר אגו אותו חלקו שלוש דמויות, כאשר הראשון מביניהם היה גיבור-על מתור הזהב של הקומיקס, בעוד השניים האחרים הופיעו בעידן המודרני של הקומיקס והיו נבלי-על השייכים לסינדיקט הפשע של אמריקה מארץ-3.
הרפתקאותיו של ג'וני קוויק מתור הזהב שוכתבו בחוברות All-Star Squadron בעקבות המשבר בעולמות האינסופיים בהמשכיות ארץ-2.
ג'ונתן צ'יימברס נולד בתקופת מלחמת העולם הראשונה בבוסטון, מסצ'וסטס ושימש ככתב חדשות.
כמתמטיקאי מחונן, הוא גילה נוסחה מתמטית שחולצה מתבליטים שנמצאו בקבר של פרעה.
בעת דקלומה, אותה נוסחה מחברת את מוחו לממד גבוה - אותו הוא מחשיב כממד רביעי של הזמן - והוא מסוגל לשאוב אנרגיה של מהירות-על מתוך אותו ממד ולהשתמש בה.
בשנת 1941 הוא עוטה לראשונה את חליפת השני כהשראה מדמותו של ג'יי גאריק מארץ-2, וקורא לעצמו בשם ג'וני קוויק ("ג'וני המהיר").
למרות שהנוסחה הגבירה משמעותית את מהירותו, הוא היה איטי בהרבה מגאריק, הפלאש מתור הזהב.
לפני תקופת מלחמת העולם השנייה הוא נלחם נגד אסופת נבלי-על ומרגלים, ולבסוף גויס בידי ממשלת ארצות הברית לקבוצת גיבורי-העל "יחידת אול-סטאר".
לאחר המלחמה, ג'וני שב להרפתקאותיו והצטרף לחברת הצדק של אמריקה בטרם הקבוצה התפרקה בתחילת שנות ה-50 של המאה ה-20 כאשר היא נחקרה בידי "ועדת הקונגרס המשותפת לפעילות אנטי-אמריקנית" הבדיונית על פעולות חתרניות עם הקומוניסטים ואולצה לחשוף את חבריה בפומבי.
כמו שאר חבריו לקבוצה, ג'וני סירב ויצא לגמלאות, אך הבליח חזרה מדי פעם בשנות ה-50 ושנות ה-60 של המאה ה-20.
צ'יימברס חזר בשנות ה-80 של המאה ה-20 באירועי המשבר בעולמות האינסופיים, בהם ארץ-2 הושמד וקיומו התבטל לחלוטין.
חרף גילו המתקדם, צ'יימברס לחם בקרב "שחרית הזמן" וכמו גיבורי-על אחרים שרד את השמדת עולמו.
לאחר המשבר, דמותו שוכתבה, והוא נשא לאישה את ליבי לורנס - גיבורת-העל מתור הזהב ליברטי בל, להם נולדה בת בשם ג'סי, שהלכה בדרכי אביה.
הנוסחה שהעניקה לג'וני את כוחותיו עזרה לשמור על צעירותו, ואם כי גילו הכרונולוגי היה בשנות ה-60 לחייו, הוא נראה פיזית כבן 40. גישתו ההרפתקנית ותשוקתו להישאר לוחם פשע גרם ליחסי נישואין מתוחים בינו לבין ליבי ולפרידות תכופות ביניהם למרות האהבה הגדולה ששררה ביניהם.
יחד עם מקס מרקורי, ג'וני נלחם והביס את הנבל סאביטאר.
כאשר הפלאש ההפוך פרופסור זום התחזה לבארי אלן, ג'יי גאריק ביקש את עזרתו של צ'יימברס, אך שני הגיבורים מתור הזהב לא יכלו לכוחו של הנבל, שאף שבר את רגלו של גאריק (אם כי הרגל החלימה לחלוטין מאז).
צ'יימברס היה נוכח גם בתקופתו של וולי וסט כפלאש, והוא ומקס מרקורי עזרו לו להילחם בפשע.
בשעה שמרקורי הדריך את ווסט על כוח המהירות, לקח לג'וני זמן כדי להבין את ממד המהירות לתומו - מקס היה מסביר זאת בנוסח מיסטי בעת שג'וני ביקש הסברים בנוסח מתמטי.
בדרך כלל, צ'יימברס היה מסתמך על הנוסחה שלו ועל הממד הרביעי ממנו שאב את האנרגיות.
לבסוף, בקרב האחרון נגד סאביטאר, ג'וני הבין כי הממד הרביעי וכוח המהירות היו למעשה אותו כוח מאשר שני מקורות אנרגיה שונים.
אולם, לאחר גילוי זה וספיגת כוח המהירות כולו, ג'וני הקריב את חייו כדי להציל את בתו מידיו של סאביטאר.
ג'וני קוויק חוזר כחבר חיל הפקחים השחורים בחוברת Blackest Night: JSA #2, יחד עם חברי חברת הצדק אחרים שמתו בעבר.
הוא פוגש בבתו ג'סי, שנטלה את זהות ליברטי בל ושינתה את תלבושתה כדי שתתאים לתלבושתו הישנה של אביה.
שלא כמו הפקחים השחורים, המבקשים לנטול את חייהם של גיבורי-העל, ג'וני בילה זמן איכות עם בתו ומנסה לשכנעה כי הוא איננו רע.
לג'וני צ'יימברס יש חיבור לכוח המהירות - אם כי הוא רואה זאת כחיבור לממד הרביעי ולנוסחה המתמטית - שמעניק לו את מהירות העל הגבוהה ממחצית מהירות האור.
עקב חיבורו לכוח המהירות, קצב גדילתו מואט עד לאירועי שעת אפס: משבר בזמן, בהם הוא התבגר משמעותית.
חיבורו לכוח המהירות מעניק לו גם הילה שמונעת ממנו את חיכוך האוויר ואפקטים שונים שנגרמים ממהירויות-על.
כמו בארי אלן ווולי וסט, ג'וני מסוגל לרטוט את גופו ולעבור דרך חומרים מוצקים.
כמו כן, מהירותו הרבה מעניקה לו יכולת לדמות יכולת תעופה, כאשר הוא רץ במהירות גבוהה ומזנק לאוויר.
לבסוף, הוא מסוגל להחלים מכל פציעה הודות ליכולת ריפוי מהירה.
ג'וני מאטיס הוא זמר אמריקאי בסגנון מוזיקה פופולרית.
מאטיס החל כזמר שהקליט גרסאות כיסוי לשירים ידועים והתפרסם באלבומים שהקליט.
עשרות מאלבומיו נמכרו בארצות הברית כאלבומי זהב ופלטינה ו-73 מהם נכנסו למצעד האלבומים.
על פי היסטוריון המוזיקה של ספר השיאים של גינס ג'וני מאטיס מכר למעלה מ-350 מיליון תקליטים ברחבי תבל.
מאטיס נולד בעיירה גילמר בטקסס.
הוא היה ילד רביעי מתוך שבעה להוריו, קלם מאטיס ואשתו מילדרד אשר הייתה אפרו-אמריקאית.
משפחתו עקרה לסן פרנסיסקו בקליפורניה ושם התחנך.
אביו, שעבד בעברו במופע וודוויל, והבחין בכישרונו המוזיקלי של בנו, קנה לו פסנתר ב-25 דולר ועודדו לפתח את כישרונו.
מאטיס החל ללמוד שירים וקטעי מופע מאביו ולבצעם בפני אורחי ביתם, בבית הספר ובכנסייה.
בגיל 13 החל ללמוד אצל מורה לפיתוח קול בתמורה לעבודות שביצע בביתה.
הוא התמיד בשיעורים אלה במשך שש שנים.
בבית הספר התיכון בו למד בסן פרנסיסקו בלט מאטיס בכישרונו כספורטאי במיוחד בקפיצה לגובה וריצת משוכות.
הוא אף שיחק בהצטיינות בנבחרת הכדורסל של בית הספר.
בשנת 1954 החל בלימודים אקדמאיים במכללת סן פרנסיסקו סטייט, כסטודנט במלגה, מתוך כוונה להיות מורה לאנגלית ולחינוך גופני.
מאטיס החל את הקריירה המוזיקלית שלו בניהולה של הלן נוגה, בעלת מועדוני ג'אז בסן פרנסיסקו בהם הופיעו נגני ג'אז בולטים.
לאחר שמאטיס החל להופיע באחד המועדונים, דאגה נוגה להביא להופעתו את מפיק הג'אז הבולט ג'ורג' אוואקיאן שעבד בקולומביה רקורדס.
לאחר שראה את מאטיס, כתב אוואקיאן מברק לקולומביה בו הודיע כי מצא תגלית מוזיקלית יוצאת מגדר הרגיל וביקש כי ישלחו לו חוזי עבודה.
בתחילת 1956 היה מאטיס ספורטאי בולט אף במכללה שבה למד, החזיק בשיא בית הספר בקפיצה לגובה והוצע לו להשתתף במבחנים האולימפיים לקראת אולימפיאדת מלבורן שהתקיימה באותו קיץ.
על מאטיס היה להחליט האם לגשת למבחנים האולימפיים או לנסוע לניו יורק כדי להקליט את תקליטו הראשון.
בעצת אביו החליט לוותר על ההזדמנות הספורטיבית.
אלבומו הראשון בו בסגנון הג'אז לא זכה להצלחה רבה, אולם מאטיס נשאר בניו יורק והופיע במועדונים בעיר.
את אלבומו השני הפיק סגן נשיא חברת קולומביה, מיטץ' מילר, שהעדיף כי מאטיס יקליט שירים בסגנון בלדות רומנטיות ורכות.
בסוף שנת 1956 מאטיס הקליט שניים משיריו הידועים ביותר: ו-It's Not for Me to Say.
באותה שנה חתם מאטיס חוזה עם אולפני מטרו גולדווין מאייר כדי לשיר בסרט "ליזי".
זמן קצר אחר כך השתתף כזמר אף בסרט A Certain Smile שהופק באולפני פוקס המאה ה-20. הצלחתם של שני סרטים אלה תרמה לחשיפתו של מאטיס לקהל הרחב.
הופעתו בשנת 1957 בתוכנית הטלוויזיה של אד סאליבן הוסיפה ותרמה להצלחתו.
מבקרי מוזיקה כינו את קולו "קול הקטיפה".
בשנת 1962 הקליט מאטיס את הלהיט "ג'ינה" אשר הגיע למקום השישי במצעדים ובשנת 1963 את הלהיט What Will Mary Say אשר הגיע למקום התשיעי.
בשנת 1964 עזב מאטיס את המנהלת האישית שלו, תוך הגשת תביעות הדדיות לבתי המשפט ויסד חברת הפקות על שמו, אשר נועדה להפיק את תקליטיו.
מאותה עת ניהל מאטיס בעצמו את עסקיו.
רבים מן השירים שהקליט מאטיס מצאו דרכם לסרטים בשנות ה-70, כשהם מביאים רוח נוסטלגית, כך למשל בסרט מפגשים מהסוג השלישי.
אף שלעיתים קרובות מאטיס מתויג כזמר רומנטי, הקלטותיו כוללות סגנונות מוזיקליים מגוונים הכוללים ג'אז, פופ, מוזיקה ברזילאית, מוזיקה ספרדית, מוזיקת נשמה, רית'ם אנד בלוז, קאנטרי, דיסקו ועוד.
מאטיס הוא הזמר שהקליט לאורך התקופה הארוכה ביותר בחברת קולומביה רקורדס, בין השנים 1956 - 1963 והחל משנת 1968 ועד ימינו.
בשנת 1958 התפרסם אלבומו של מאטיס "הלהיטים הגדולים של ג'וני", בכך היה לאלבום "הלהיטים הגדולים" הראשון בתעשיית המוזיקה והחל מסורת שזכתה לחיקויים רבים בחברות תקליטים רבות.
בשנת 1981 הוציא מאטיס אלבום כפול לציון 25 שנות הופעה.
האלבום שהה בין 100 האלבומים הראשונים במצעדי האלבומים בארצות הברית במשך 491 שבועות רצופים (תשע וחצי שנים), עד לשנת 1990, דבר שזכה לציון בספר השיאים של גינס.
באותה שנה הופיע בסרט חיוך מסוים בשיר A certain Smile שהפך ללהיט.
מאטיס אף זכה לכך שחמישה אלבומים שהקליט היו במצעד האלבומים האמריקאי בעת ובעונה אחת.
הישג לו שותפים רק שני זמרים אחרים: פרנק סינטרה ובארי מנילו.
סך הכל הקליט מאטיס 200 תקליטי סינגל ו-71 משיריו צעדו במצעדי הפזמונים ברחבי תבל.
מאטיס מכר בעולם למעלה מ-350 מיליון אלבומים ובכך היה לאומן השלישי בגודל הצלחתו בארצות הברית.
במהלך הקריירה זכה מאטיס לשלושה פרסי גראמי ואחד משיריו היה מועמד לפרס אוסקר.
הוא הקליט 12 תוכניות טלוויזיה בכיכובו והופיע כאורח בלמעלה מ-300 תוכניות, מהן 33 פעמים בתוכנית The Tonight Show.
מאז שנת 2000 צמצם מאטיס את מספר הופעותיו הפומביות לכחמישים קונצרטים בשנה.
בשנת 2007 נכנס אלבומו של מאטיס, The Very Best of Johnny Mathis, ל-20 הגדולים במצעד האלבומים הבריטי ובשנת 2008 שב למצעד הבריטי עם האלבום A Night to Remember.
במאמר שהתפרסם בארצות הברית בשנת 1982 לכאורה צוטט מאטיס כאומר: "הומוסקסואליות היא דרך חיים שהתרגלתי אליה.".
מאוחר יותר חזר בו העיתון מן הדברים.
בראיון שהעניק בשנת 2006, לאחר שנים ארוכות של שתיקה בנושא, גילה מאטיס ששתיקתו באה לאחר שקיבל איומים על חייו כתוצאה מן הידיעה שהתפרסמה על נטיותיו המיניות בשנת 1982.
אף לאחר שבחר בקריירה מוזיקלית מאטיס לא נטש את אהבתו לספורט והוא חובב גולף נלהב ואף קיים טורנירי גולף בחסותו בארצות הברית ובריטניה.
מאז 1982 מתקיים באוניברסיטת סן פרנסיקו סטייט טורניר אתלטיקה על שמו.
בשנת 1982 אף פרסם ספר בישול.
במהלך חייו סבל מאטיס מהתמכרות לאלכוהול ולתרופות מרשם ועבר גמילה.
פיליפ ג'ון "פי ג'י" קלאפ , המוכר בשם הבמה ג'וני נוקסוויל (Johnny Knoxville), הוא שחקן, קומיקאי, פעלולן, תסריטאי ומפיק קולנוע אמריקאי.
מוכר בעיקר כיוצר וחבר צוות התוכנית הטלוויזיונית "ג'קאס" ששודרה בין השנים 2000–2002 בערוץ MTV, ובסדרת סרטי "ג'קאס" שיצאו לאחר מכן.
פיליפ ג'ון קלאפ נולד בנוקסוויל, טנסי שבארצות הברית, למשפחה נוצרית.
בנם של למויין ופיליפ קלאפ, מוכר מכוניות.
אחרי שסיים את לימודיו בבית הספר התיכון סאות' יאנג בשנת 1989, הוא עבר לקליפורניה כדי להיות שחקן והחל להופיע בפרסומות ועוד.
כאשר ה"פריצה הגדולה" לא הגיעה, הוא החליט ליצור לעצמו הזדמנויות על ידי כתיבה ורעיונות למאמרים במגזינים שונים.
אחד מהרעיונות שלו היה לבחון ציוד של הגנה עצמית על עצמו, רעיון זה משך את תשומת לבו של ג'ף טרמיין, עורך מגזין הסקייטבורדינג "אח גדול".
הפעלולים צולמו ונכללו בווידאו "מספר שתיים" של המגזין.
נוקסוויל ושותפו המייסד ג'וזף ספרי אחראים על הרבה מהרעיונות בג'קאס.
עם עזרה מהבמאי ספייק ג'ונז הם העלו סדרה לרשתות שונות.
לאחר זמן מה נוצרה עסקה עם MTV וכך ג'קאס נולד.
לפני שידור הבכורה של ג'קאס בערוץ MTV נוקסוויל דחה הצעה לבצע את פעלוליהם על בסיס שבועי בסאטרדיי נייט לייב.
בשנת 2002 בוטלה הסדרה ג'קאס עקב תלונות של הורים שילדיהם מחקים את הפעלולים בסדרה, בסוף אותה שנה יצא לאקרנים ג'קאס: הסרט שבנוי על אותו סגנון של הסדרה, הסרט היה הצלחה קופתית והופקו לו סרטי המשך בכל ארבע שנים.
ב-2012 שיחק בסרט הקומדיה "איפה אלברט?" (אנ') לצד ג'יין לוי, ויקטוריה ג'סטיס וצ'לסי הנדלר.
בשנת 2013 שיחק נוקסוויל בסרט ג'קאס מציגים: חרא סבא בתפקיד ארווינג זיסמן, הסרט מבוסס על מערכון קבוע מסרט ג'קאס על בחור זקן גס רוח שלרוב נפצע.
הסרט מצולם במצלמה נסתרת כשנוקסוויל מותח עוברי אורח תמימים, בדומה לסרטיו של סשה ברון כהן.
הסרט היה שובר קופות והיה הסרט הכי מצליח של אותו שבוע ואחד מהסרטים הכי מצליחים בשנת 2013.
ב-2014, הוא דיבב את קולו של לוחם הנינג'ה לאונרדו בסרט צבי הנינג'ה שיצא לאקרנים באוגוסט של אותה שנה.
בשנת 2016 הוא כיכב לצדו של ג'קי צ'אן בקומדיית האקשן "השגחה צמודה".
בשנת 2018 הוא כיכב בסרטו 'Action Point', בו משולבים פעלולים מסרטי ג'קאס.
נוקסוויל התחתן לראשונה ב-15 במאי 1995 עם חברתו מלאני קיטס ולהם בת שנולדה ב-4 בינואר 1996. ביולי 2006 הזוג נפרד והתגרש סופית במרץ 2008.
באוגוסט 2009 הודיע כי הוא וחברתו נעמי נלסון, מצפים לילד משותף.
בדצמבר 2009 נולד בנם הראשון ובספטמבר 2010 נלסון ונוקסוויל נישאו.
באוקטובר 2011, נולדה לזוג בת משותפת.
ביוני 2022 דווח כי הזוג החליט להתגרש.
הדיוקס קורעים את האזרד (2005)
mtv מציגים: לזכרו של ראיין דאן (2011)
צבי הנינג'ה: יוצאים מהצללים (דיבוב) (2016)
אנו מזמנים את החושך (2019)
ההיסטוריה המטורפת של העולם – חלק 2 (2023)
ג'ונתן קנדריק "ג'וני" לואיס היה שחקן אמריקאי-יהודי שהתפרסם בזכות תפקידיו בסדרה "ילדי האנרכיה" ובסרטים "הודעה קטלנית" ו"הנמלטות".
לואיס נולד וגדל בלוס אנג'לס, קליפורניה בשכונת שרמן אוקס, בנם האמצעי של מייקל ודיוונה לואיס.
בן למשפחה יהודית בעלת זיקה לסיינטולוגיה.
לאחר סיום לימודי התיכון, עזב את הבית בגיל 18 במטרה לפתוח בקריירת משחק.
בשנת 2000, כשהיה בן 16 כבר החל לקבל תפקידים קטנים בסדרות טלוויזיה, בין היתר בסדרות "הרקיע השביעי" ברשת The CW ו"מלקולם באמצע" של רשת FOX.
לואיס התגלה לראשונה בשנת 2004 בסדרה הקומית "דרייק וג'וש" בניקלודיאון וכאשר שיחק לצדה של הילרי דאף בסרט הנעורים "בקול גדול" בתפקיד הצעיר קיווי וילסון.
בשנת 2005 הופיע לואיס בעונה השלישית של סדרת הדרמה "The O.C." בתפקיד דניס "צ'ילי" צ'ילדרס המתחבר לנערה מריסה קופר (מישה ברטון).
בשנת 2007 שיחק לואיס בסרט האימה הבדיוני "הנוסע השמיני נגד הטורף 2" בתור הסטודנט ריצ'י הווארד.
ב-2008 החל את דרכו בסדרת הדרמה "ילדי האנרכיה", בסדרה הופיע במשך שנתיים בתפקיד קיפ, יוצא מלחמת עיראק המתקבל כחבר במועדון "ילדי האנרכיה".
לואיס השתתף בדרמה הביוגרפית "הנמלטות" מ-2010, ובסרט האימה "הודעה קטלנית" מ-2008 בתפקיד בריאן סואה ובסרט "Lovely Molly" מ-2011.
בשנים 2008 עד 2010 היה במערכת יחסים זוגית עם השחקנית דיאן גאטה ונולדה להם בת.
גאטה קיבלה בבית המשפט את המשמורת עליה.
לואיס נעצר שלוש פעמים בין השנים 2011 ל-2012 על השתתפות בקטטה, כוונה לשימוש בנשק חם ופריצה לדירה.
ועדת מבחן שבחנה את תיקיו קבעה שלואיס סובל ממחלת נפש ומהווה סכנה לציבור.
הוא שוחרר מהכלא שבמחוז לוס אנג'לס ב-24 בספטמבר 2012, יומיים לפני מותו.
בליל ה-26 בספטמבר 2012 נפל לואיס אל מותו בלוס אנג'לס לאחר שהכה למוות את קתרין דייוויס, קשישה בת 81 אשר השכירה לו חדר מגורים ב-2009 וב-2012. לפי דיווחי התקשורת, לואיס הגיע אל ביתה של דייוויס שבלוס אנג'לס והחל להתווכח עמה.
הוויכוח יצא מכלל שליטה, לואיס הכה את דייוויס למוות ונמלט מדירתה.
שכנים שהיו בקרבת מקום ושמעו צעקות, מנעו מלואיס מלברוח.
לואיס חזר בריצה אל דירתה של דייוויס, ניסה לעלות למרפסת ביתה, מעד ונפל אל מותו.
דו"ח נתיחה לאחר המוות קבע שהוא לא היה תחת השפעת סמים או אלכוהול לפני מותו.
+שנהסרטתפקידהערות2004בקול גדולאנג'לברט "קיווי" וילסון2005כל מה שבחורה רוצהוורן פרסקוטשוטר סמויאלכסנדר ג'פריס2007פאלו אלטונולןהנוסע השמיני נגד הטורף 2ריקי הווארד2008הודעה קטלניתבריאן סואהלשרוד מעבר לסורגיםאיש השלג2010הנמלטותסקוטי2011Lovely MollyטיםMagic Valleyג'ון2012186 Dollars to Freedomג'ורג'
ג'וני כהן (נולד ב-1972) הוא הוא קצין שריון במילואים בצה"ל בדרגת אלוף-משנה.
כיהן כמפקד חטיבה 600, וכראש פרויקט צי"ד וחופת את"ר בזרוע היבשה.
כהן החל את שירותו בחיל הקשר ושירת בין השאר כקצין קשר בגדוד שריון וכמפקד פלוגת השלמה חילית של חיל הקשר.