tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כיום מקובל ברוב קהילות יוצאי מזרח אירופה שלא לומר פיוטים בתוך ברכות קריאת שמע, או בתוך הקדושה, ואף בפיוטי חזרת הש"ץ מדלגים על פיוטים רבים.
בין הפיוטים הנאמרים בחזרת הש"ץ נמצאים:
בברכת קדושת השם של תפילת שחרית - אדירי איומה יאדירו בקול ביום הראשון, ו"מלך עליון אמיץ המנושא" ביום השני.
בברכת קדושת השם של תפילת מוסף - מלך עליון אל דר במרום ביום הראשון, ונתנה תוקף, וכל מאמינים וויאתיו כל לעבדך בשני הימים.
לאחר התקיעות שבסיומה של כל אחת מברכות מלכויות זכרונות ושופרות - היום הרת עולם וארשת שפתינו.
בקהילות אשכנז נהוג שהחזן אומר לפני תפילת מוסף את תפילת "הנני העני ממעש", ובקצת מקומות הוא נאמר (בלחש) גם על ידי החזן לשחרית קודם ברוך שאמר.
בקהילות ספרד נוהגים לומר בליל ראש השנה את הפיוט אחות קטנה, ולפני תקיעת שופר אומרים את הפיוט עת שערי רצון להפתח.
ביום השני של ראש השנה אומרים בערבית את הבתים האחרונים של הפיוט בת אהובת אל (הבתים המתחילים במילים "חון תחון"), ולפני התקיעות את הפיוט אם אפס רבע הקן (ויש הנוהגים לומר שוב "עת שערי רצון").
בנוסף, בשני הימים נהוג לומר מספר פיוטים לפני ברוך שאמר או לפני פתיחת ההיכל (ביום הראשון- אלהי אל תדינני כמעלי, רעה בשבטך, שואף כמו עבד, שופט כל הארץ וידי רשים.
ביום השני- שפל רוח, אדני יום אערך לך תחינה ו-יה שמך ארוממך).
אחרי התפילה אומרים בראש השנה את התפילה הקדומה אבינו מלכנו.
בקהילות האשכנזים, אין אומרים אותו בשבת.
יש הנוהגים לומר בראש השנה תפילה מיוחדת הנקראת תשליך ונאמרת כמקובל על המים.
כיום נהוג לומר עם תפילה זו תפילה נוספת שמקורה בספר חמדת ימים.
אולם יש הנמנעים מלאמר תפילה זו.
ביהדות פרס אף נהגו לתקוע לאחר התשליך: תשרת, תשת, תר''ת.
מנהגים שונים בתפילות ראש השנה
ישנם מנהגי תפילה מיוחדים הנוהגים רק בתפילות ראש השנה.
בתפילת עלינו לשבח הנאמרת בחזרת הש"ץ של תפילת מוסף, נוהגים להשתחוות באמירת "ואנחנו כורעים", יש הנוהגים בכריעה על הברכים ויש הנוהגים בהשתטחות מלאה – "פישוט ידיים ורגלים".
בניגוד לכל ימי השנה בהם מתפללים תפילת שמונה עשרה בלחש דווקא, יש הנוהגים בראש השנה להתפלל בקול רם.
יש מבני אשכנז הנוהגים להתפלל את תפילות ראש השנה בכריעה, גם זאת בניגוד להלכה והמנהג בשאר ימות השנה.
יש הנוהגים ללבוש בתפילות ראש השנה קיטל - מלבוש מיוחד מבד לבן, ואחרים נוהגים שרק החזן, התוקע ו'המקריא' לובשים קיטל.
לפי נוסח הרמב"ם (וכן הוא מנהג תימן בנוסח בלדי) בתפילת מוסף אין לחש, אלא שליח הציבור אומר את התפילה בקול רם.
הסיבה לכך היא אריכות התפילה, והקושי בלכוון לאורך כל התפילה.
תפוקת חלב נמוכה היא מצב בקרב נשים בתקופת ההנקה, שבו תפוקת חלב האם היומית איננה תואמת את הצרכים התזונתיים של התינוק.
תפוקת חלב נמוכה לרוב נגרמת עקב עקב הצטברות ממושכת של חלב בשד, או בעקבות ריקון חלקי בהנקה של חלב מהשד.
לרוב בר מניעה, אלא אם כן נגרם עקב מצבים רפואיים אחרים, כאשר אלו בקירוב מופיעים אצל 5% מהנשים המניקות.
מספר תפיסות מוטעות גורמות לעיתים קרובות לכך שאמהות מניקות חושבות בשגגה שתפוקת החלב שלהן נמוכה כאשר אין בעיה בתפוקת החלב שלהם.
ניתן יהיה לחשוד בתפוקת חלב נמוכה כאשר תינוק יונק באופן תקין, אך איננו גדל באופן תקין, או מראה סימני התייבשות או סימנים של תת תזונה, וכאשר אין כל בעיה בריאותית אחרת לתינוק, אשר עשויה להסביר את אי הגדילה.
ישנם מצבים בהם אין בעיה בריאותית הגורמת לתפוקת חלב נמוכה.
אך קשיים בהנקה, הנגרמים בגלל סיבות שונות, גורמים להנקה להיות לא יעילה, ולכן גם לכך שהשד לא מייצר כמות מספיקה של חלב.
השיטה העיקרית להגברת תפוקת החלב היא על ידי תרגולים לשיפור יכולות ההנקה או על ידי שאיבת חלב או שימוש בטכניקות לחיצה על החזה להגברת תפוקת החלב.
לחלק מן הנשים התרופה דומפרידון עשויה להגביר את תפוקת החלב.
נשים בעלות תפוקת חלב נמוכה יכולות להמשיך להניק במקביל לשימוש בתרכובת מזון לתינוקות, מאחר שיש לכך יתרונות בריאותיים רבים על שימוש בלעדי בתחליפים.
אישה מניקה מוגדרת כבעלת אספקת חלב נמוכה אם אספקת החלב שלה נמוכה מצרכיו התזונתיים של התינוק.
משתמשים במונח זה לאחר שתהליך הפקת החלב באם מתחיל, תהליך זה מתחיל ב-30 עד 40 השעות הראשונות לאחר הלידה.
אספקת חלב נמוכה נבדלת מהמצב שבו תחילת ייצור חלב האם מתעכב, מאחר שבהמשך חלב האם יעבור לייצור תקין; מקרה זה ידוע בתור אספקת חלב מאוחרת.
אספקת חלב נמוכה יכולה להיות ראשונית (הנגרמת על ידי תנאים רפואיים או בעיות אנטומיות באם),שניונית (הנגרמת על ידי הסרת חלב באופן יסודי וקבוע מן השדיים) או שניהם.
השכיחות של תפוקת חלב נמוכה ראשונית אינה ידועה, אבל מוערך כי שיעורה מגיע על ל-5% מהנשים.
ישנם גורמים רבים העשויים להפריע על הנקה סדירה ותפוקת חלב נורמלית.
במחקר שפורסם ב-2007 נטען כי הסיבות המובילות הן שימוש שלא לצורך בתרכובת מזון לתינוקות, הנקה מתוזמנת או לפי לוח זמנים (בניגוד להנקה לפי דרישת התינוק) ושימוש יתר במוצצים.
מצבים רפואיים בתינוק הגורמים למציצה חלשה או אחיזה לא נכונה של השד, יכולים לגרום לאספקת חלב נמוכה על ידי עיכוב באספקת החלב לתינוק.
מצבים אלו כוללים לשון קשורה, מומי לב מולדים, עיכוב התפתחותי של תינוקות ותסמונת דאון.
קשיים בהנקה, או אחיזה לא נכונה של השד הם מצבים נפוצים מאוד.
קשיים אלה עלולים לגרום לירידה זמנית באספקת החלב.
אם האישה מצליחה לפתור את הקשיים, ולהגיע למצב שבו היא מניקה נכון, ובאופן יעיל תפוקת החלב תשתפר במהרה.
הגורמים העיקריים לאספקת חלב נמוכה כוללים:
מחסור ברקמה בלוטית בשד, הידוע גם ככשל הנקה ראשונית.
לשדיים עם רקמות לא מספיקות לעיתים קרובות יש צורה צינורית, עם רווח גדול בין השדיים, ולעיתים קרובות אף לא גדלים במהלך ההריון.
ניתוחי שד קודמים (במיוחד הקטנת חזה)
עישון של יותר מ-15 סיגריות ליום מיוחס כגורם לתפוקת חלב נמוכה.
תרופות רבות גורמות לפגיעה משמעותית ביכולת ייצור החלב, ביניהם התרופה פסאודואפדרין (באנגלית :pseudoephedrine), משתן, וכן אמצעי מניעה המכילים אסטרוגן.
קיימת סברה כי מספר עשבי תיבול, במיוחד מרווה, עשויים לגרום לדיכוי ייצור החלב.
המנגנון הפיזיולוגי אשר אחראי על הסדרת תפוקת החלב, עדיין איננו מובן לעומק.
רמות גבוהות של פרולקטין חיוניות להנקה, אך עם זאת, אין התאמה בין כמות הפרולקטין בגוף לבין כמות החלב המיוצר.דבר שנמצא כי הוא משפיע על כמות החלב המיוצרת הוא פפטיד הנקרא FIL, פפטיד זה מעכב ייצור של חלב כל עוד קיים חלב בשד.
לאחר שהחלב הופק ונאגר בחזה, לא ניתן להפחית את כמות החלב, אלא אם מוציאים אותו בעקביות ויסודיות מהחזה.
ניתוח או פציעה בחזה יכולים אף הם להפחית את כמות החלב בחזה.
הסיבה הנפוצה ביותר להפסקת הנקה היא אמונתה של האישה כי אספקת החלב שלה איננה מספיקה.
במקרים רבים כאלה, אספקת החלב דווקא תקינה.
כדי להעריך האם אספקת החלב אינה מספיקה, יש להשתמש בפרמטרים איכותיים כגון:
תינוק בן 3–5 ימים, אמור לתת צואה בין 3–4 פעמים ביום ושתן 3–5 פעמים ביום .
תינוק בן 5–7 ימים, אמור לתת צואה 3–6 פעמים ביום ושתן 4–6 פעמים ביום.
התינוק אמור להראות ערני, בעל טונוס שרירים טוב ולא מראה סימני התייבשות.
התינוק אמור לעלות במשקל ולגדול.
תינוקות אשר מאבדים 5-7% ממשקל לידתם מחייבים התערבות רפואית.
קבלת עירוי בזמן צירי לידה, נוטה להעלות את משקל התינוק באופן מלאכותי, דבר היכול לגרום להטעיה באחוז ירידת משקלו של התינוק.
תינוקות אמורים לחזור למשקל לידתם לאחר כשבועיים ולהעלות לפחות כ-150 גרם בשבוע.
אם התינוק אינו מראה סימני גדילה, יש להתחשב בסיבות נוספות כגון:
העברת חלב לקויה בעקבות לשון קשורה או שפה שסועה.
מצבים רפואיים כמו אי ספיגה של חומרי מזון.
קיימת התאמה בין הנקה בימים הראשונים לחיי התינוק ולבין תפוקת חלב גבוהה.יש להאכיל תינוקות כאשר תינוקות מראים סימני רעב.נפוץ כי בחצי השנה הראשונה לחייהם, לתינוקות יהיה צורך להאכלה במהלך הלילה.לרוב בימיו הראשונים של התינוק זמן ההנקה הממוצע ינוע בין 10 ל-15 דקות.
אם תינוק איננו מסוגל לינוק, יש לספק את החלב המופק עצמאית (משאבה או לחיצות ידניות), עד שעתיים מרגע הפקת החלב, ולפחות 8 פעמים ביממה.
רצוי להתחיל בניסיונות טיפול להגדלת אספקת החלב מיד לאחר האבחון מאחר שקשה להחזיר את המצב לקדמותו.
הטיפול העיקרי להגדלת אספקת החלב הוא להגביר את התדירות של ניקוז החלב מהחזה וכן הגברת גירוי החזה.
נמצא כי לאמהות לילדים המסוגלים לינוק באופן תקין, הטיפול הראשוני שעליהן לבצע הוא שיפור טכניקת ההנקה.
אם אחיזת התינוק בשד איננה מיטבית, שיפור האחיזה עשוי לעזור לתינוק לינוק כמות חלב גדולה יותר.
עיסוי עצמי של החזה מומלץ עבור הגברת רפלקס פליטת החלב והגברת זרימתו.
חלק מהמומחים ממליצים על שימוש במשאבת חלב לאחר כל הנקה לשם יציאת כמות חלב גבוהה יותר מה שיעודד את ייצור החלב.
אם התינוק איננו מסוגל לינוק באופן תקין, מומלץ לשאוב את החלב בצורה ידנית או בעזרת משאבת חלב.
מומלץ לאמהות המשתמשות בתרופות וצמחי מרפא לקבל הנחיות לשימוש בטיפולים, שכן אלו עלולים לדכא את ייצור החלב.מומלץ כי אישה הסובלת מתפוקת חלב נמוכה תעבור בדיקות גופניות מקיפות לבדיקת גורמים אפשריים למצב,אך עם זאת, מקצוענים ויועצי הנקה רבים אינם מפנים לבדיקות אלו.
מומחים רבים להנקה ויועצי הנקה ממליצים להשתמש בתרופות או בצמחי מרפא אשר אנשים סבורים כי הם עשויים להגביר את תפוקת החלב.
בשנת 2010 נערך מחקר אקראי, כפול-סמיות, מבוקר על ידי תרופת דמה אשר הראה כי דומפרידון הגביר את ייצור החלב אצל אמהות לפגים.
מחקר קטן נוסף הראה כי רק חלק מהנשים הגיבו לדומפרידון והשאר לא.
בחלק מצמחי המרפא, ביניהם גרגרנית יוונית וגדילן מצוי, נעשה שימוש מסורתי ונרחב על מנת להגביר את אספקת חלב האם, עם זאת, אין מספיק ראיות מדעיות לאישוש יעילותם של צמחי מרפא להגברת תפוקת חלב אם.
נוהלי העבודה של האקדמיה להנקה בנוגע לתפוקת חלב נמוכה טוענים כי אין ראיות מדעיות מבוססות לכך שניתן להגדיל את תפוקת החלב בעזרת צמחי מרפא אך עם זאת, חלק מהחומרים עשויים להיות שימושיים במקרים מסוימים.
אם אספקת חלב האם איננה מספיקה, מומלץ להשתמש בתרכובת מזון לתינוקות או אף בחלב של אם תורמת, על מנת שהתינוק יקבל כמות מספקת של חומרי מזון.
רצוי להשתמש בתרכובות המזון לתינוקות מיד לאחר ההנקה ולא במקומה.
לרוב השימוש בתרכובות המזון יורד בהדרגה כאשר תפוקת החלב חוזרת לתקינותה.
במקרים מסוימים, במיוחד כאשר תפוקת החלב נמוכה מסיבות רפואיות כמו למשל מחסור ברקמה בלוטית, שימוש בתרכובות המזון לתינוקות לטווח ארוך הוא הכרחי.
לנשים אשר מתקשות להניק, מומלץ להניק במידת האפשר במקביל לשימוש בתרכובת מזון לתינוקות, דבר המציע יתרונות רבים על פני שימוש בתרכובות המזון לתינוקות בלבד.
"תפילה" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הישראלית עפרה חזה.
השיר יצא לאור ביולי 1981, כסינגל מתוך אלבומה השני, "בוא נדבר".
במרוצת השנים, הפך השיר לנכס צאן ברזל במדינת ישראל.
לשיר בוצעו עשרות גרסאות כיסוי ורמיקסים.
השיר הגיע למקום הראשון במצעד של רשת ג', ובנוסף לכך, הגיע למקום השביעי במצעד השנתי של רשת ג'.
השיר נכתב על ידי בצלאל אלוני והולחן על ידי הנרי ברטר.
אלוני סיפר בריאיון כי את מילותיו של השיר כתב עבור עפרה חזה וכי אם היה כותב אותו למישהו אחר, מילותיו היו שונות.
על השיר החלו לעבור בקיץ 1980, כאשר הנרי ברטר, אז עולה חדש מצרפת, הגיע אל ביתו של אלוני.
לאחר שהגיע לביתו, ביקש אלוני מברטר ליצור לחן מסוים עבור השיר בתוך ימים אחדים.
ברטר סיפר בריאיון כי החל ליצור את לחן השיר בזמן שנסע באוטובוס.
בהמשך, הגיע ברטר שוב אל ביתו של אלוני, במטרה להשמיע לו את הלחן הסופי.
אלוני תיאר את הלחן כ"להיט פנטסטי" והחליט לבקש מחזה להקליט דמו שלו.
את מילותיו של השיר החל לכתוב אלוני כאשר עלה במדרגות אל ביתו.
בנוסף לכך, סיפר אלוני כי השיר היה "שיר התפילה של עפרה חזה", והוסיף כי היא שרה אותו במלואו בכל פעם שחוותה משבר.
בצלאל אלוני ועפרה חזה שלחו את השיר לקדם-אירוויזיון 1981, אך השיר לא התקבל לתחרות.
מפיו של אלוני נאמר כי: "הם לא קיבלו את עפרה ואותי משום שאנחנו שחורים".
לאחר מכן, קיבל אלוני הזמנה להופיע עם השיר בפסטיבל הזמר הבין-לאומי שהתקיים בפורטוגל.
אלוני נענה להצעה, והופעתה של חזה זכתה לשבחים ולביקורות חיוביות.
באותו פסטיבל הזמר הבין-לאומי שהתקיים בפורטוגל, הגיעה חזה אל המקום ה-5.
הווידאו קליפ המלא שיצא עבור השיר הועלה לראשונה ליוטיוב ב-11 באוגוסט 2016. הקליפ הועלה לערוץ היוטיוב של כאן מוזיקה ובמקור לקוח מתוך פרק מתוכנית הטלוויזיה הישראלית "זהו זה!", אשר שודר לראשונה ב-30 ביולי 1981. הקליפ צולם בשחור-לבן ובו ניתן לראות את חזה על במה כשלהקת ליווי מאחוריה.
זהו "שיר הנושא" של אלבום הווידאו האחרון של חזה, "תפילה: לשיר קריוקי משירי עופרה", שפורסם בשנת 2007.
לשיר בוצעו מאות גרסאות כיסוי, ביניהן ניתן למנות את גרסתם של:
אוף שימחעס, שביצעו את השיר בשנת 2010.
ישי לפידות, שביצע את השיר בשנת 2010.
דפנה דקל, שביצעה את השיר עבור ערוץ הטלוויזיה, הופ!
נינט טייב, שביצעה את השיר במסגרת תוכנית הטלוויזיה "השיר שלנו".
רינת גבאי, שביצעה את השיר במסגרת "HOT VOD Young".
קובי אפללו, שביצע את השיר בשנת 2018, עבור אלבום המחווה, קול הנשמה: שרים עפרה חזה, בהפקה מוזיקלית של יוסי מור.
עומר אדם, שביצע את השיר בשנת 2020.
במהלך השנים קיבל השיר מעמד של להיט גדול בהונגריה, תוך הפרת זכויות יוצרים, עם מילים חדשות שכתב איוון סנש, בביצוע הזמר גיורגי קורדה, והזמרת ההונגריה קלארי באלאז, שחתומה בהונגריה על הלחן לשם קבלת תמלוגים.
תַפּוּתִי או תַפּוּתִי בֵלָתֵקַלִּים (בלתקלים זהו תואר "אשר על הבית", מילולית "בעלת ההיכל") כיום נחשבת לרקחת וכימאית ראשונה המוכרת בשמה.
היא מוזכרת על לוח חרס עם חוקר טבע או חוקרת טבע נוספ/ת משמו/ה השתמרה רק סיומת "-נינו".
השתמשה במהלך עבודתה כרקחת וכימאית באקורוס עם גומא, מור, מים מזוקקים (אצלה הם מוזכרים לראשונה) ומים מסוננים.
תפילה עושה מחיצה הוא ביטוי המופיע בויקרא רבה לפיו תפילה מסייעת לאדם רק בקבלת מחצית התוצאה בה חפץ, כדברי רבי יהושע בן לוי, ובניגוד לדברי רבי יהודה, לפיו התשובה עושה מחצה והתפילה עושה כולה.
עניין זה עולה גם בנדידת בני ישראל במדבר.
בזכות תפילתם של בני ישראל, הם זכו לשבת י"ט שנים במדבר קדש וי"ט שנים נדודים.
פני יהושע בלב אריה על פרשת וארא פרש את פנייתו של דוד המלך, , לפיו האדם מבקש סליחה שלוש פעמים - בשלוש תפילות העמידה בהן אומרים .
ולאור זאת התפילה של האדם אחרי תפילת שחרית הופכת למחצה.
אחרי תפילת מנחה נותרת רביעית (מחצית מהנותרת בשחרית) ובתום תפילת ערבית נותרת שמינית.
הואיל וכך, ככל שאדם ירבה בתפילה כך תגדל ישועתו.
עניין זה מופיע גם בפנים יפות לפיו משה כופל בקשתו כפלים על מרים שנצטרעה.
לפי ביאור של הרה"ק רבי נפתלי מרופשיץ, מסיבה זו כופלים ומבקשים שנמצא חן בעיני אלוהים ואדם (ברכות יז א).
על פניו, אם נמצא חן בעיני האל, אין לאדם צורך שישא חן בעיני אדם אלא נצרכת הכפילות לוודא כי לכל הפחות תתקיים מחציתה הראשונה של הבקשה.
המלצה נוספת להשלמת מחצית התפילה היא לבקשה בתוך שאר ישראל.
על סמך פירוש בדרש משה על תהילים סא, שתי פרשנויות לעניין:
התפילה מועילה רק עבור מידת הרחמים וכן כאשר ה' ישמע את רינת האדם, לפי הפסוק, תתקבל מלוא הבקשה.
בגלות האדם זקוק לסיוע ממונים שיעלו את התפילה לשמים ולכן כוחה פוחת.
הסבר אחר טוען כי טבעו של האדם לדרוש כפלים מהנצרך ולכן ממילא כשמחצית התפילה מתקבלת היא עושה חלקה.
ההסבר אחרון טוען כי לתפילה שני חלקים.
מחציתה הראשון ניתן בידי הקב"ה ומחצית השני ניתן על ידי האדם - המקבל אותה.
כאשר האדם אינו ממלא את תפקידו כראוי בעולם, הוא הופך לכלי קיבול שאינו יכול לקבל את התוכן האלוקי לתוכו.
התפילה עוזרת לאדם להפוך לכלי ראוי וכך הוא מקבל תוכנו.
תפילה זרה (באוקראינית: Чужа молитва; שווק במדינות המערב בשם "87 ילדים") הוא הפקה משותפת של אוקראינה וגאורגיה, סרט היסטורי ודרמטי בבימויו של אחטם סייטבלאייב, המבוסס על אירועים אמיתיים.
בכורת הסרט באוקראינה התקיימה ב-18 במאי 2017. הסרט מגולל את סיפורה של נערה טטרית מחצי האי קרים בשם סיידה אריפובה, שהצילה במהלך מלחמת העולם השנייה 88 יתומים יהודיים בסכנת חיים.
באוגוסט 2017, הסרט השתתף בבחירה למועמד האוקראיני לפרס האקדמיה האמריקאית לקולנוע, האוסקר, בטקס פרסי האוסקר התשעים בקטגוריית הסרט הטוב ביותר בשפה זרה.
הסרט מגולל את סיפורה של סיידה אריפובה, אישה טטרית מקרים שהצילה 88 יתומים יהודים במהלך מלחמת העולם השנייה בשתי הזדמנויות שונות: הראשונה - משואת הנאצים ובפעם השנייה - מכוחות נ.ק.ו.ד.
שגירשו את הטטרים מקרים במאי 1944 והוכיחה כי הילדים הם יהודים ולא טטרים.
לילי יאצבנקו - סיידה אריפובה
תקציב הסרט היה 31 מיליון הריבנות, מתוכם 10 מיליון סופקו על ידי הסוכנות הממלכתית לקולנוע.
הצילומים החלו ב-11 ביוני 2016. בשל סיפוח קרים על ידי רוסיה, מרבית הצילומים התרחשו בגאורגיה, לא הרחק מטביליסי, במקומות דומים לקרים.
חלק מהסצנות בסרט צולמו באוקראינה ובישראל ובייחוד ביד ושם, הר הבית, הכותל המערבי ובכנסיית הקבר.
תחת השם הבינלאומי "87 ילדים", השתתף הסרט במגוון של פסטיבלי קולנוע יהודיים ברחבי העולם, כולל "פסטיבל הקולנוע הבינלאומי SCHLINGEL - 2018", "פסטיבל הקולנוע היהודי הבינלאומי באוסטרליה - 2018" ו"פסטיבל הסרט היהודי בוקה רטון 2019" הוא זכה להכרה רבה ואף היה מועמד לפרס של האקדמיה האוקראינית לקולנוע.
רשימת פרסים ומועמדויות פסטיבל / פרס תאריך קטגוריה מועמדים תוצאה פרס האקדמיה האוקראינית לקולנוע 20.04.2018 השחקנית הטובה ביותר בתפקיד הראשי לילי יאצבנקו פרס חביב הקהל תפילה זרה
תפילה לילד הוא פזמון שהוקלט על ידי הזמר הישראלי אבי סינואני.
השיר יצא לאור בשנת 2000 כסינגל מתוך האלבום "כשאת שותקת".
השיר נכתב על ידי הפזמונאי משולם שמואלי, והולחן על ידי אבי סינואני בעצמו, על העיבוד אמון יעקב למאי.
בשיר פונה הדובר אל "היושב שם במרומים", שיפתח עבורו את שערי השמיים ויעתר לבקשתו היחידה ילד (צאצא יוצא חלציו).
בשיר הדובר חוזר ומזכיר שכל בקשתו זה ילד, שהוא לא מעוניין בכסף או זהב, ושיענה לעתירתו בטרם יחדל לחיות.
במהרה הפך השיר ללהיט קאלט וזכה לעשרות גרסאות כיסוי על ידי אמנים שונים, בהם ניתן למנות את שלומי שבת, דקלון, ויובל טייב.
בשנת 2002 סינואני ביצע את השיר בשנית בתוך מחרוזת הנקראת "מחרוזת תפילה לילד".
ישנן דתות בהן נהוג להאמין ביום הדין, תחיית המתים או בכור המצרף, ורבות מדתות אלו מאפשרות או אפילו מחייבות תפילה לאל עבור המתים.
קדיש הוא נוסח תפילה יהודי נודע, הנאמר בארמית בבלית.
בתחילת ימי הביניים תפס הקדיש מקום בתפילות אבלים ובאזכרות למתים, ועם עליית המיסטיקה היהודית במאות ה-12 וה-13 פשט המנהג לקרוא קדיש על מת.
יזכור היא תפילה יהודית של הזכרת נשמות ששורשיה קדומים, הנאמרת בחלק מהחגים בבתי הכנסת האשכנזיים על ידי מי שנפטרו הוריו או אחד מהם.
ב מצוי קטע שנראה כתפילה עבור המתים:
בנוסף, תיעוד לתפילה קדומה עבור המתים מופיעה בספר מקבים ב':
הספר אמנם לאו דווקא מדויק היסטורית, אבל הוא מקובל כחלק מכתבי הקודש בנצרות המזרחית ובנצרות הקתולית.
שני המקורות – הן האיגרת לטימותיוס והן ספר מקבים – משקפים את הרצון העמוק שאלוהים יתמודד ברחמים עם הנפטרים "ביום ההוא" (אולי יום הדין; עם הקשר לאחרית הימים).
תפילה למתים מתועדת היטב בתוך הנצרות המוקדמת, הן בקרב אבות הכנסייה הבולטים והן בקרב הקהילה הנוצרית בכלל.
בנצרות האורתודוקסית הנוצרים מתפללים על "נשמות כאלה שעזבו באמונה, אך מבלי שהספיקו להניב פירות הראויים לתשובה".
בכנסייה הקתולית הסיוע שמקבלים המתים בתפילה קשור לתהליך הטיהור המכונה פורגטוריום (כור המצרף).
בעוד התפילה למתים נהוגה במסורות אלה, בנצרות האורתודוקסית ובכנסייה האשורית, קבוצות פרוטסטנטיות רבות דוחות את זה.
התפילה על המת בדת הבהאית היא התפילה היחידה שלא נאמרת ביחידות.
את התפילה כתב בהאא אללה והיא משמשת עבור נשים וגברים כאחד, בהתאמות מגדר בהתאם (במידה ויש הבחנה לשונית מגדרית).
את התפילה יישא בקול מאמין אחד בעוד שאר הנוכחים מקשיבים ואינם משמיעים קולם.
התפילה על המת נאמרת טרם הטמנת הגופה באדמה, והיא נאמרת עבור בהאים מגיל 15 ומעלה.
על פי הבודהיזם ישנם כמה דברים הקשורים לתפילה למתים, כמו אום מאני פאדמה הום: אחת המנטרות המפורסמות בבודהיזם ובהינדואיזם.
מנטרה זו היא המנטרה של אוולוקיטשוורה הבודהיסטווה של החמלה, ("צ'נרזיג" בטיבטית), ומשויכת במיוחד להתגלמותו בת ארבע הזרועות, שדקשארי.
הדלאי לאמה נחשב לאחת מהאצלותיו של אוַולוקיטשוָורה עלי אדמות ועל כן מנטרה זו קדושה במיוחד למאמיניו.
כמו כן יש את ה-"Namo Ratnasikhin Tathagata" שהן תפילות לבעלי החיים.
דאואיזם שרים צ'ינגהואהאו (青 華 誥) או ג'יוקוג'ינג (救苦 經).
תפוקת לב הוא מונח הלקוח מתחום הפיזיולוגיה של הלב, המתאר את נפח הדם הנשאב על ידי הלב, על ידי החדר השמאלי והימני, ליחידת זמן.
תפוקת הלב מחושבת על ידי מכפלת הדופק (מספר פעימות הלב לדקה) בנפח הפעימה (נפח הדם הנדחף מהחדר בכל פעימה).
יחידות תפוקת הלב מסומנים בדרך כלל על ידי ליטר לדקה, כאשר לאדם בריא שמשקלו 70 ק"ג, תפוקת הלב במנוחה היא בערך 5 ליטר / דקה; בהנחה שקצב הפעימות עומד 70 לדקה ונפח הפעימה הוא 70 מ"ל.
רקמות הגוף דורשות מעבר תמידי של חמצן אליהן, דבר הדורש זרימה קבועה של דם מחומצן בלחץ גבוה החל מהחדר השמאלי של הלב, דרך עורקים וכך אל רחבי הגוף.
מכיוון שתפוקת הלב קשורה לכמות הדם המועברת לחלקים השונים בגוף, מדד זה הוא מרכיב חשוב ליעילות הלב, וקיום דרישות הגוף לשמירה על זילוח דם תקין לרקמות.
במקרה של אי ספיקת לב, תפוקת הלב בפועל עשויה שלא להספיק כדי לתמוך אפילו בפעילויות פשוטות של חיי היומיום.
כמו כן, תפוקת הלב לא יכולה להתגבר דיה כדי לענות על הדרישות המטבוליות הגבוהות יותר הנובעות מפעילות גופנית מתונה.
ישנן מספר שיטות קליניות למדידת תפוקת הלב, כדוגמת צנתור ישיר של הלב למדידה לא פולשנית של דופק העורקים.
כמו כן, שיטות פולשניות גם כן קיימות, אך יש יותר ויותר עדויות לכך ששיטות אלה אינן מדויקות ואינן יעילות בהנחיית הטיפול.
כתוצאה מכך, ההתמקדות בפיתוח שיטות לא פולשניות הולכת וגוברת.
תפוקת הלב יכולה גם להיות מושפעת באופן משמעותי משלב הנשימה - שינויים בלחץ תוך חזי משפיעים על מילוי דיאסטולי ובכך על תפוקת הלב.
דבר זה חשוב במיוחד במהלך אוורור מכני, בו תפוקת הלב יכולה להשתנות עד 50% מערכה הבסיסי לאורך מחזור נשימה יחיד.
על כן, יש למדוד את תפוקת הלב בנקודות הנמצאות באופן שווה לאורך מחזור יחיד או ממוצע על פני כמה מחזורים.
מחלות במערכת הלב וכלי הדם קשורות לעיתים קרובות לשינויים בתפוקת הלב, במיוחד מחלות כמו יתר לחץ דם ואי ספיקת לב.
תפוקת לב מוגברת יכולה להיות קשורה למחלות לב וכלי דם היכולות להתרחש במהלך זיהום ואלח דם.
לעומת זאת, תפוקת לב ירודה יכולה להיות קשורה לקרדיומיופתיה ולאי ספיקת לב.
תפוקת לב משולבת הוא מונח המתאר את סכום התפוקות של הצד הימני והשמאלי של הלב.
זהו מדד שימושי בתיאור המחזור העוברי, כאשר תפוקות לב משני צידי הלב פועלות במקביל על ידי הנקב הסגלגל והצינור העורקי, המספקים ישירות את זרימת הדם לגוף.
תפילה קצרה היא מעין תחליף (זמני) לתפילת שמונה עשרה, הנאמרת במקרים בהם המתפלל נמצא במקום סכנה, שאינו יכול להתפלל את תפילת העמידה הרגילה ביישוב הדעת כלל.
תפילה קצרה פותחת ב"התנצלות": , ממשיכה בבקשה קצרה: , ונחתמת בברכה: .
בתלמוד בבלי מופיעה על כך הרחבה, עם דעות שונות על נוסח התפילה:
להלכה נפסק בתלמוד כדעת אחרים.
נוסח זה מופיע גם במשנה תורה לרמב"ם, בשינוי קל: .
התפילה נאמרת רק במקרה כאשר המתפלל נמצא במקום סכנה ואינו יכול להתפלל תפילת שמונה עשרה כרגיל בכוונה כלל.
רצוי להתפלל את התפילה בעמידה על מקומו כבשעת תפילת שמונה עשרה, אך אם גם בזה עדיין קיימת סכנה, יכול הוא להתפלל את תפילה זו תוך כדי הליכה.
אם לאחר שהתפלל תפילה קצרה, שוב הוכשרו התנאים להתפלל תפילת שמונה עשרה, ועדיין לא עבר זמן תפילה, חייב לחזור ולהתפלל תפילת שמונה עשרה כרגיל.
"תפילה לירושלים" הוא שיר עברי שכתב והלחין שייקה פייקוב.
בשנת 1974, נוסד פסטיבל חדש, פסטיבל שירי ירושלים.
הפסטיבל, שזכה לשם "שישו את ירושלים" התקיים בחודש מאי של אותה השנה.
בפסטיבל השתתפו 12 שירים הוא נערך גם בירושלים וגם בתל אביב ושודר בטלוויזיה.
את השיר ששייקה פייקוב כתב והלחין לפסטיבל נבחרה לבצע מלי ברונשטיין בת העשרים שהייתה צעירת המשתתפים בפסטיבל,
כשרק השתחררה מהלהקה הצבאית בה כיכבה.
למרות העובדה שהייתה פחות מוכרת מהמבצעים האחרים,
השיר בביצועה הפך לאחד הבולטים והמצליחים בפסטיבל
והיה אחד משלושת השירים שהופיעו בפרסומים של אלבום הפסטיבל.
השיר היה ללהיטה הראשון של ברונשטיין מבין מספר להיטים שהיו לה בהמשך העשור.
גיל אלדמע שעיבד את השיר הוסיף למבצעת מקהלה רבת משתתפים
המלווה אותה במה שאכן נשמע כתפילה, כשם השיר.
"תפילה לירושלים" הוא הראשון שהתפרסם מבין מספר שירים
ששייקה פייקוב כתב והלחין על העיר.
השיר נכנס בשנת 1974 למצעד הפזמונים בקול ישראל, והגיע למקום ה־19.
תפילה במסגד הוא ציור שמן על בד מאת ז'אן-לאון ז'רום, שנוצר עד שנת 1874. היצירה מוצגת במוזיאון המטרופוליטן לאמנות בניו יורק.
הציור מתאר את פנים מסגד עמר מן המאה השביעית בקהיר.
הסצנה מציגה שורות של מתפללים הפונים אל מכה במהלך אחת מחמש התפילות היומיות.
בין הדמויות נראים מתפללים ממעמדות שונים, החל מדמות רמת מעלה המלווה בפמלייתה ועד לאיש דת מוסלמי הלבוש במתנֶה בלבד.
המתפללים ערוכים בשורות סדורות בהתאם לאופי הטקסי של התפילה.
גם כמה יונים נראות בציור.
הציור נוצר לאחר ביקורו של ז'אן-לאון ז'רום במצרים בשנת 1868. עם זאת, אין זה סביר שהאמן נכח בפועל בטקס תפילה במסגד עמר, שכן המסגד חדל מלשמש לפולחן עד מועד הביקור.
לפיכך, הדימוי מתואר כצירוף של רישומים וצילומים מאתרים שונים, ולא כתיעוד ישיר של טקס מסוים.
תפילה ליחיד הוא אלבום המוזיקלי ישראלי, והראשון של הזמר אביב גדג'.
סוגת האלבום היא רוק והוא יצא לאור ב-14 באוגוסט 2009. את האלבום הוציאה לאור חברת התקליטים The Eighth Note.
האלבום הוקלט באולפני קיצ'ה ואולפני בארדו על ידי רונן רוט.
"אָבִינוּ מַלְכֵּנוּ" היא תפילה יהודית הכוללת כארבעים בקשות ותחינות, אשר כולן פותחות בפנייה אל האל במילים "אבינו מלכנו".
התפילה נאמרת בעשרת ימי תשובה ובתעניות.
מקור התפילה בתלמוד מסכת תענית שם מסופר שהחכמים גזרו תענית ציבור ורבי אליעזר התפלל אך לא ירדו גשמים, ולכן החליפו רבי עקיבא ואמר: "אבינו מלכנו חטאנו לפניך.
אבינו מלכנו אין לנו מלך אלא אתה", ומיד החל הגשם לרדת.
בעין יעקב הובאה התפילה בנוסח אחר: "אבינו מלכנו, אבינו אתה; אבינו מלכנו אין לנו מלך אלא אתה; אבינו מלכנו, חטאנו לפניך; אבינו מלכנו, למענך רחם עלינו; אבינו מלכנו, עשה עמנו למען שמך".
הכלבו כותב: "וכשראו הדור שנענה באותה תפילה, הוסיפו עליו דברי בקשות ותחנונים, וקבעום לעשרת ימי תשובה".
דבריו אלו צוטטו בבית יוסף.
תפילת אבינו מלכנו מופיעה כבר בסדר רב עמרם גאון, הסידור הקדום ביותר שהגיע לידינו.
דברים דומים מופיעים גם בסידור רש"י.
לעומת זאת, הרב מרדכי יפה כותב ב'לבוש': "שהוא נתייסד מפי ר' עקיבא כנגד ברכות אמצעיות של שמונה עשרה" וניכר מדבריו שהוא מייחס את תיקון התפילה עצמה לרבי עקיבא.
במשך השנים נוספו על ידי מחברים שונים לתפילת אבינו מלכנו בקשות נוספות וחזורים רבים שיצרו הבדלי נוסחאות בין העדות השונות.
מסתבר שסיבת ההוספות הייתה הרדיפה שעברו היהודים במקומות גלותם השונים.
בימי התלמוד כללה התפילה כבר תשעה עשר חרוזים וניכר בהם שאיפה לכלול בהם חרוזים על פי סדר תפילת שמונה עשרה.
בימי הגאונים התפילה כללה כבר עשרים ותשעה חרוזים.
תפילת אבינו מלכנו נאמרת בעשרת ימי תשובה, מיומו הראשון של ראש השנה ועד יום הכיפורים, כולל ימים אלה.
התפילה נאמרת מיד לאחר חזרת הש"ץ בתפילת שחרית ובתפילת מנחה.
אצל הספרדים והתימנים גם ביום הכיפורים התפילה נאמרת בשחרית ובמנחה בלבד.
אולם אצל האיטלקים התפילה נאמרת ביום הכיפורים גם בתפילת נעילה ואצל האשכנזים אומרים אותה ביום הכיפורים גם בנעילה וגם לאחר הסליחות בתפילת ערבית, ויש חילוקי מנהגים בקהילות האשכנזים אם לאומרה במנחה של יום כיפור.
האשכנזים נוהגים שלא לומר אבינו מלכנו בערב יום הכיפורים, אלא אם יום הכיפורים חל בשבת, שאז אומרים אבינו מלכנו בתפילת שחרית של ערב יום הכיפורים.
כבר בסדר רב עמרם גאון מופיע רצף קצר של 2–3 בקשות אבינו מלכנו בתחילת סליחות לתענית ציבור: "ויש שמתחילין: אבינו מלכנו אבינו אתה, אבינו מלכנו אין לנו מלך אלא אתה, אבינו מלכנו רחם עלינו, סלח לנו אבינו כי חטאנו ...".
אולם נוהג לומר את תפילת אבינו מלכנו בתענית ציבור לא מופיע כלל אצל הראשונים וגם לא בסידורים עד המאה ה-18. עם זאת, בכל בו כתוב "ועוד העם נהגו לאמרו במקצת מקומות בשני ובחמישי לפני תחינה".
תפילת אבינו מלכנו בתענית ציבור (למעט תשעה באב) מופיעה בסידורים של מנהג אשכנז המזרחי ושל הרבה סידורי נוסח ספרד החסידי החל מסוף המאה ה-19, ונזכרת אצל בעל ערוך השולחן ויש שטענו שכבר הגר"א אמרה.
ביתר הקהילות לא התקבל מנהג זה.
בחלק מקהילות האיטלקים והרומניוטים נהוג לומר את התפילה גם בהושענא רבא.
הרב יקותיאל יהודה הלברשטאם, האדמו"ר של חסידות צאנז-קלויזנבורג, תיקן בשנת תשכ"ט לומר אבינו מלכנו בכל ימות החול.
קיימת מחלוקת בין הגאונים והראשונים באשר לאמירת אבינו מלכנו בשבת.
יש שסברו שאין לאומרו בשבת בשל האיסור לבקש את צרכיו של האדם בשבת; אלו שחלקו, סברו שאיסור זה חל רק על אדם פרטי אך לא חל על תפילה השייכת לכלל הציבור.
קיימת גם עמדת ביניים של הר"ן, שאין לאומרו בשבת, אך ביום הכיפורים שחל להיות בשבת אומרים אותו כיוון ש"אם לא עכשיו אימתי".
בנוסח איטליה ומרבית קהילות הספרדים נהוג לאומרו גם בשבת, אך משמיטים כל מקום שמוזכר חטא ועון.
ביתר קהילות הספרדים ורוב קהילות גאורגיה, וכן אצל התימנים אין אומרים אותו בשבת, אך אומרים ביום הכיפורים שחל בשבת.
בנוסח אשכנז (ונוסח ספרד), אין אומרים אותו כלל בשבת ואפילו ביום הכיפורים שחל בשבת, למעט תפילת נעילה, הנאמרת כבר לאחר שקיעת החמה, וגם נחשבת להזדמנות האחרונה להתפלל טרם צאת יום הכיפורים.
בעל ערוך השולחן כותב שהסיבה איננה איסור לאומרו אלא להיכר שהוא שבת, שכן ממילא הוא כבר נאמר בעשרת ימי תשובה.
גם בנוסח קטלוניה לא אמרוהו בשבת, ולא ברור לגבי יום כיפור שחל בשבת.
התפילה מורכבת משורות המתחילות במילים "אבינו מלכנו", למשל:
בנוסחים קדומים מופיעים 20–25 שורות.
בנוסח האשכנזי המזרחי הנוכחי יש 44 שורות, לעומת מנהג אשכנז המערבי שיש בו רק 38 שורות.
יש גם נוסחאות מקומיות שנדפסו בקונטרסים שהוציאו קהילות מסוימות.
רבי יצחק אייזיק מטירנא ואחריו הרב מרדכי יפה בספר לבוש החור מתארים הקבלה בין שורות תפילת אבינו מלכנו לברכות האמצעיות של תפילת שמונה עשרה.
במחזור קארפינטראץ ישנם פיוטי רשויות קצרים הנאמרים לפני תפילת אבינו מלכנו.
נהוג לשנות את המילה "כתבנו" בחמש שורות אמצעיות של התפילה ל"חתמנו" בתפילת נעילה.
במנהג אשכנז המזרחי נוהגים לפתוח את הארון בכל פעם שאומרים אבינו מלכנו; בקהילות אשכנז המערבי, פותחים את הארון רק בשחרית של ראש השנה ובתפילות יום כיפור, אבל במנחה של ראש השנה ובתפילות עשרת ימי תשובה, אין פותחים את הארון כלל.
בקהילות אשכנז המערבי נוהגים שהחזן אומר כל משפט ואחריו הקהל, כאשר חלק מהמשפטים נאמרים במנגינה קצרה וחלקם במנגינה מיוחדת.
בנוסח אשכנז המזרחי נהוג ברוב הקהילות שאת התחלת וסוף התפילה אומר כל אחד לעצמו, אולם מספר שורות באמצע התפילה אומר החזן והקהל חוזרים אחריו כל שורה בנפרד; המנהג הרווח הוא כיום לומר כך תשע שורות באמצע.
בעבר היה מנהג לומר רק את חמשת פסוקי כתבנו ביחד חזן וקהל ובספר מטה אפרים כתב שנהגו לומר חזן וקהל החל מ"אבינו מלכנו קרע רוע גזר דיננו", כלומר שבע שורות נאמרו במתכונת של חזן אומר וקהל חוזר.
היה מי ששיער שהאמירה המשותפת של חלק מהפסוקים נובע מהרצון למנוע טעות בגלל בלבול בין הנוסח של עשרת ימי תשובה לזה של תעניות ציבור.
היו שיצאו נגד מנהג זה לומר רק את הפסוקים האמצעיים בקול חזן וקהל כי הוא מראה שמחשיבים את הבקשות האמצעיות הפרטיות מעל לבקשות הכלליות שבשאר חלקי תפילת אבינו מלכנו.
אחרים קראו להחזיר את המנהג הישן לומר את כל התפילה במתכונת חזן-קהל בטענה שהמנהג התבטל מחמת עצלות.
הרב צבי הירש שפירא מציין מנהג עתיק שהיו אומרים את אבינו מלכנו ביחד כל הקהל ביחד בנעימה ולא במתכונת של חזן וקהל חוזר אחריו.
במקומות רבים נהוג לשיר את השורה האחרונה: "אבינו מלכנו חננו ועננו כי אין בנו מעשים".
לעומת זאת, היו שכתבו שיש לומר פסוק זה בלחש כאדם המתבייש מחדלון מעשיו, בדומה לאמירת תחנון, וכן נוהגים בקהילות אשכנז המערבי.
לעומת זאת, בקהילות הספרדיות אומר החזן את כל הקטע בקול רם, בדומה ליתר התפילה.
ביחס לציבור המתפללים ישנם שני מנהגים נפוצים אצל הספרדים: יש נוהגים שאת מרבית התפילה לא אומר הציבור אלא עונים "אמן" על כל שורה, ורק על מקצת השורות חוזר הקהל בקול רם, אך יש נוהגים שהקהל אומר את כל התפלה בלחש ביחד עם החזן.
יוסף היינימן משער שבעבר היה נהוג שהחזן אומר את הבקשות והקהל היה עונה אחריו "אבינו מלכנו", ומעין זה נהוג אצל חלק מהתימנים.
הבית יוסף כותב שאין לומר בראש השנה את השורה "חטאנו לפניך" כיוון שלא אומרים וידוי בראש השנה, ויש הנוהגים כך, אך יש נוהגים לאומרו גם בראש השנה.
אצל קהילות האשכנזים, נאמרת תפילת אבינו מלכנו ביום כיפור בין סוף תפילת נעילה לתקיעת השופר.
אצל חלק מהקהילות מקפידים לסיים את תפילת נעילה לפני שקיעת החמה כדי לומר ברכת כהנים לפני השקיעה, ומקפידים שלא לתקוע בשופר לפני צאת הכוכבים.
מנהג זה יוצר מרווח של כ-18 דקות לאמירת תפילת אבינו מלכנו וישנן קהילות בהם נוהגים למלא את המרווח באמירת התפילה שורה אחר שורה על ידי החזן והקהל לסירוגין ובשירת חלק מהבקשות.
קטעים בודדים מן התפילה זכו במהלך השנים לניגונים בהם:
, לחן של בעל התניא.
לחן של שלמה קאליש מחסידות בעלז.
, לחן של שלמה קאליש.
(ועוד) לחן של מקס ינובסקי - ידוע בביצועם של ברברה סטרייסנד, דוד ד'אור ואחרים.
במסורת החזנות הספרדית-ירושלמית וכן בכמה מקהילות טורקיה והבלקן החזן מבצע אלתור שירתי במקאם חוסיני (ולעיתים אף במקאם חיג'אז) על ארבעת הקטעים האחרונים.
תפילת העמידה או תפילת לחש מהווה את מרכז התפילה בכל התפילות היהודיות: שחרית, מנחה, ערבית, מוסף, ותפילת נעילה הנאמרת ביום הכיפורים.
היא תוקנה על ידי אנשי כנסת הגדולה כנגד קורבנות בית המקדש, ולפיכך היא אחת מהתפילות העתיקות ביותר בסידור התפילה.
תפילת העמידה מורכבת ממספר רב של ברכות רצופות, המתייחסות לשלל נושאים.
שמות התפילה נגזרים מהפעולות הייחודיות לה: על פי ההלכה, תפילה זו נאמרת בלחש ובעמידה ברגליים צמודות וישרות.
הצמדת הרגליים נובעת מהרצון להידמות למלאכים שנאמר עליהם שהם בעלי "רגל ישרה".
ישנם כמה וכמה סוגים של תפילות עמידה:
תפילת שמונה עשרה - הנאמרת בכל התפילות של ימי חול, ובה תשע עשרה ברכות.
התפילה נקראת כך משום שבמקור היא כללה שמונה עשרה ברכות.
בתפילה של תענית, אומר הש"ץ בחזרת הש"ץ ברכת עננו כברכה בפני עצמה, ויוצא שיש בה עשרים ברכות.
תפילת שבע - הנאמרת בכל תפילות שבתות וימים טובים.
כמו כן, מוסף של ראשי חדשים וחולו של מועד הוא תפילת שבע.
התפילה נקראת כך משום שהיא כוללת שבע ברכות.
תפילת תשע - תפילת מוסף של ראש השנה, אותה אומרים בשני ימי ראש השנה.
תפילת כ"ד - כ"ה ברכות הנאמרות בתעניות, י"ט של ימי חול ועוד שש ברכות.
מי ששכח להתפלל תפילת עמידה מחויב בתפילת תשלומים בזמן התפילה העוקבת ומספר הברכות בה כמספר הברכות בתפילה העוקבת.
תפילת העמידה תוקנה על ידי אנשי כנסת הגדולה, כנגד הקורבנות, ולאחר החורבן, ביבנה, נעשתה עריכה מחודשת לתפילה על ידי שמעון הפקולי.
היא נחשבת כמרכז התפילה, וכל התפילות שלפניה ולאחריה נחשבות כנספחות אליה (למעט קריאת שמע שהיא מן התורה).
לכן, בלשון חז"ל, היא נקראת בסתמיות תפילה.
המבנה הכללי של תפילת העמידה הוא בן שלושה חלקים:
שבח - כהקדמה לבקשותיו של המתפלל נאמרות שלוש ברכות שבהן פורטים את שבחו של האל.
בתפילת שמונה עשרה: שלוש-עשרה ברכות של בקשה ותפלה שבהם מבקש המתפלל מבורא העולם את בקשותיו.
בתפילת שבע: ברכת קדושת היום, בה מציינים את יחודו של היום.
בתפילת שבע אין מברכים את ברכות הבקשה.
בתפילת תשע: שלוש הברכות - מלכויות, זכרונות ושופרות, נאמרות במוסף של ראש השנה.
הודאה - לאחר שביקש המתפלל את צרכיו, הוא מודה לבורא העולם על חסדו ורוב טובו בשלוש ברכות.
לפני התפילה יש לומר את הפסוק: "אדני שפתי תפתח, ופי יגיד תהלתך", בתפילות מנחה ומוסף, יש מוסיפים גם את הפסוק משירת האזינו "כי שם ה' אקרא הבו גודל לאלוקינו", ולסיים את התפילה באמירת הפסוק: "יהיו לרצון אמרי-פי והגיון לבי לפניך, ה' צורי וגואלי".
שהיא התפילה החותמת כדי שיהיו אמרי פינו ומחשבותינו לרצון לפני ה'.
כיום מוסיפים לאחר סיום הברכות את תפלת מר בריה דרבינא ("אלהי, נצור לשוני מרע..."), ולאחר שלוש פסיעות לאחוריו נותנים שלום באמירת המשפט: "עושה שלום במרומיו, הוא (ברחמיו) יעשה שלום עלינו ועל כל (עמו) ישראל, ואמרו אמן".
לאחר התפילה בלחש, חוזר שליח הציבור (הש"ץ) על התפילה באוזני קהל המתפללים.
בחזרה זו מוסיפים על התפילה את אמירת "קדושה", "מודים דרבנן", ו"ברכת כהנים".
לעומת זאת, החזן אינו אומר את תפלת "אלהי נצור", אלא מסיים בברכת שים שלום שהיא הברכה האחרונה בכל סוגי תפילת העמידה.
חזרת הש"ץ היא תקנה מתקופה בה רבים לא ידעו את התפילה בעל-פה, ומטרתה לאפשר להם לצאת ידי חובת התפילה בעניית אמן לברכות שאומר שליח הציבור.
אף שהיום יש סידורים ולא מצויים כמעט מתפללים שאינם יכולים להתפלל בעצמם, קבעו הפוסקים כי לא בטלה התקנה הראשונה.
בתלמוד נכתבו דינים והלכות רבות הנוגעים לצורת התפילה, דינים אלו מופיעים בעיקר במסכת ברכות, ורבים מהם אף נפסקו להלכה ברמב"ם ובשולחן ערוך:
עמידה בשעת התפילה תוך כדי הצמדת הרגליים ויישורן.
לא להתפלל בעמידה על גבי דבר גבוה.
להתפלל כשמבטו פונה כלפי מטה.
מלבד הלכות אלה, למדו חז"ל הלכות נוספות מתפילת חנה, שהתפללה לאלוהים קודם שנולד בנה שמואל, כשעמדה במשכן ה' והתפללה לפרי בטן.
בעיקר למדו מכך הלכות הנוגעות לצורת התפילה: "אמר רב המנונא: כמה הלכתא גברוותא איכא למשמע מהני קראי דחנה (כמה הלכות גדולות אפשר ללמוד מפסוקים אלה):
"וחנה היא מדברת על לבה" - מכאן למתפלל צריך שיכוין לבו.
"רק שפתיה נעות" - מכאן למתפלל שיחתוך בשפתיו.
"וקולה לא ישמע" - מכאן, שאסור להגביה קולו בתפלתו.
"ויחשבה עלי לשכרה" - מכאן, ששכור אסור להתפלל.
מלבד החיובים שנפסקו בפוסקים, בספרי הראשונים והאחרונים נזכרים עוד מנהגים שונים על צורת התפילה, חלקם התקבלו והשתרשו בציבור הרחב, וחלקם פחות:
יש הנוהגים להתפלל תוך הנחת יד ימין על יד שמאל ושתיהן על החזה כביטוי להכנעה לפי הבורא.
יש הנוהגים להניד את פלג הגוף העליון בזמן תפילת העמידה וסמכו את המנהג על הפסוק "כָּל עַצְמוֹתַי תֹּאמַרְנָה ה' מִי כָמוֹךָ", ויש שחלקו על זה וטענו שאין להתנועע בתפילה.
תפילת חנה היא תפילה שהתפללה חנה לה' על הולדת בנה הראשון, שמואל הנביא, לאחר עשר שנות עקרות.
את התפילה התפללה כאשר העלתה והקדישה את בנה לעבודת ה' במשכן שילה, ולהתלמד אצל עלי הכהן.
על פי פשוטו של מקרא חנה היא שחיברה תפילה זו, כתפילת הודיה על הולדת שמואל.
אך יש שכתבו שייתכן כי תפילה זו הייתה ידועה קודם לכן, וחנה מצאה תפילה זו כמתאימה למצבה.
תפילה זו היא התפילה השנייה של חנה המוזכרת בתנ"ך.
התפילה הראשונה, היא התפילה שהתפללה חנה לפני שהתעברה, ובה היא ביקשה מאלוהים שתזכה לבן, וממנה למדו חז"ל דינים רבים בתפילת עמידה.
קווים מקבילים קיימים בין שירת דוד לתפילת חנה.
מילים דומות מופיעות בשתי השירות, בתחילתן ובסיומן:
יש נוהגים לומר את תפילת חנה כחלק מההקדמה לתפילת שחרית או במועדים אחרים.
בעבר הייתה אמירת תפילת חנה מקובלת רק בחלק מקהילות הספרדים ועדות המזרח, אך במשך הזמן התפשטה אמירתה בקהילות השונות וכיום היא מובאת במרבית הסידורים בנוסח הספרדים, אמירת תפילה זו כבר נזכרה בשו"ת יוסף אומץ לחיד"א.
כיום פסוקים אלו ותוספת של פסוקים מתהילים, דניאל איוב ומיכה מהוים תפילה המקובלת בעיקר אצל יהודי ספרד ויוצאי עדות המזרח כפתיחה לתפילת שחרית.
וקטע תפילה הנאמר לאחר ברכות התפילין והנחתם.
בסידורים ספרדיים ישנים כדוגמת תפילת החדש, התפילה מובאת לפני ברכות התורה, אך החיד"א מסייג את אמירתה רק לאחר אמירת ברכות התורה, כיוון שהיא מכילה פסוקים, ובעקבות גישה זו ברוב הסידורים הספרדיים כיום היא נדפסת לאחר ברכות התורה.
בשבתות ובימים טובים נהוג לא לומר את הפסוק "אל תשמחי אויבתי לי כי נפלתי קמתי כי אשב בחושך ה' אור לי" משום שאין מזכירים צער ביום השבת.
בנוסף, התפילה נקראת בכל הקהילות כחלק מההפטרה ביום ראשון של ראש השנה.
על פי הקבלה הטעם לאמירת התפילה הוא "שהאומרו כורת החיצונים שמעכבים את התפילה כמו שסיימה חנה בתפלתה ה' יחתו מריביו".
תפילת גשם (או תיקון הגשם) היא תפילת בקשה לגשמי ברכה בימות החורף, הנאמרת בתפילת מוסף של שמיני עצרת, התפילה שבה מתחילים להזכיר את הגשמים בתפילת העמידה, באמירת "משיב הרוח ומוריד הגשם" בברכת גבורות.
ברוב קהילות אשכנז, תפילת הגשם נאמרת בחזרת הש"ץ של מוסף שמיני עצרת, בברכת "מחיה המתים".
לעומת זאת, במנהג ספרד ובחלק מקהילות אשכנז נאמר תיקון הגשם לפני תפילת מוסף, לרוב לאחר פתיחת ארון הקודש וקריאת התורה.
במרכז התפילה עומדת פנייה אל האל המושתתת על זכות שלושת האבות, מתוך תקווה שזכות העבר תעמוד לדורות הבאים ותבטיח שנה ברוכה ורוויה, שכן הגשם נתפס לא רק כתופעת טבע אלא כביטוי של רצון ושפע אלוהי.
הפיוטים של תפילת הגשם משתמשים במוטיב המים כקו מקשר לאורך ההיסטוריה המקראית.
הם מזכירים את האבות דרך מעשים הקשורים למים: אברהם באירוח המלאכים והצעת מים, יצחק בחפירת בארות בעת רעב, ויעקב בגלילת האבן מעל פי הבאר.
הציון הזה נועד להראות ליצור זיקה בין החסד שעשו האבות לבין הצורך הקיומי של בניהם בגשמי ברכה.
במקצת מן הפיוטים המוטיב מתרחב גם לדמויות נוספות כמו משה ואהרן.
על פי המשנה, בתפילות מוסף של שמיני עצרת ופסח מתחילים ומפסיקים (בהתאמה) להזכיר את גבורות הגשמים: "משיב הרוח ומוריד הגשם".
במקורות חז"ל לא נזכרת כל תפילה מיוחדת אותה אומרים במועד זה, אך כבר בתקופת הפיוט הקדם קלאסי, עוד קודם לתקופת הגאונים, חוברו תפילות מיוחדות לטל וגשם.
כיום, במנהגי כל העדות, תפילת הגשם נאמרת באמצעות פיוטים, ואין בידינו נוסח של תפילת גשם שאיננו פיוט.
אולם, על פי מנהגי הפיוט הקדום, טוענים החוקרים כי לא סביר כלל שהפייטנים יחדשו מנהג שלא היה קיים עד זמנם.
לכן, משערים שהייתה תפילת גשם כלשהי בנוסח לא פייטני שנהגה קודם לתקופת הפיוט, שעל בסיסה כתבו הפייטנים את פיוטיהם.
בהתאם להשערה זו, מצא עזרא פליישר בגניזת קהיר דף שכותרתו "פואסק לגשם" (פסוקים לגשם) ואחריו רשימת פסוקים העוסקים בגשם.
ככל הנראה, מדובר בגרסה הלא-פיוטית של תפילת הגשם, בה נהוג היה לומר רשימת פסוקים המזכירים גשם, בדומה למה שקובעת ההלכה במלכויות זכרונות ושופרות.
עוד הוא משער, כי גם סיום תפילת הגשם בימינו: ההכרזה "שאתה הוא ה' אלקינו משיב הרוח ומוריד הגשם.
לברכה ולא לקללה..." הוא שריד לתפילת הגשם הלא-פיוטית שנשתמרה גם לאחר כתיבת הפיוטים.
פיוטי הגשם הם בבסיסם "שבעתא" רגילה לחג (פיוט ובו שישה בתים קצרים, אחד לכל שש הברכות הקבועות של תפילת העמידה, וקטע ארוך יותר לברכת קדושת היום במוסף), כאשר הקטע המתאים לברכת גבורות בשבעתא הורחב ונוספו בו פיוטי הגשם.
שבעתות הגשם הן בדרך כלל בעלות מבנה אחיד (פחות או יותר): לאחר הקטע הקצר ששייך לשבעתא הבסיסית, ישנו פיוט "רשות" בו מבקש הש"ץ רשות להאריך בפיוטי הגשם.
לאחר הרשות מופיע פיוט המכונה "סדר עולם".
לרוב זהו פיוט ארוך, המפייט את תולדות העולם למן בריאת העולם תוך קישור למים וגשם.
לאחריו מופיע הפיוט המקיף ביותר, "סדר פסוקים" המבוסס על המנהג שתואר לעיל לומר רשימת פסוקים בתפילת הגשם.
במקום לומר רשימת פסוקים סתמית, בונים הפייטנים בתי פיוט המעבירים מפסוק לפסוק ומפייטים אותם.
פעמים רבות נהגו הפייטנים בפסוק זה להזכיר זכות אבות ולרמוז לאבות האומה, שנים עשר השבטים, שמות חודשי השנה, גלגל המזלות, אבני החושן וכדומה.
לאחר סדר הפסוקים, בא מספר לא קבוע של פיוטים קצרים ופשוטים יותר המבקשים גשם המכונים "רהיטים".
לעיתים כתובים הפיוטים במבנה דומה לזה של פיוטי סליחות.
מבנה זהה ומקביל משמש בתפילת טל.
בתקופות מאוחרות יותר, בחלק מהנוסחים (ברוב קהילות נוסח הספרדים כבר מסוף ימי הבינים, בחלק ממנהגי נוסח אשכנז במאתים השנים האחרונות) פסקו לומר פיוטים בתוך חזרת הש"ץ.
מאחר שלא רצו לוותר על אמירת תפילת גשם החלו לומר אותה לפני תפילת מוסף.
במקום זה, לא אמרו את השבעתא, שכמוכן שייכת לחזרת הש"ץ, והחלו לומר רק חלק מהפיוטים, ללא שמירה על המבנה המקורי של תפילות הגשם.
עם זאת, במחזורי אשכנז עדיין מופיעה תפילת הגשם בשלמותה, וישנן קהילות בהם אומרים אותה בחזרת הש"ץ כפי מבנה המקורי.
מתחילים להתפלל על הגשם רק בשמיני עצרת, מכיוון שעל פי המסורת גשם בסוכות הוא סימן קללה.
ביום שמיני עצרת מסתיימת מצוות סוכה ולכן מתחילים מיום זה לומר "משיב הרוח ומוריד הגשם" בתפילת שמונה עשרה בברכת גבורות.
בתום תקופת הגשמים, ביום הראשון של פסח, פוסקים מאמירת תפילת הגשם, וברוב העדות, אומרים את "תיקון הטל" או "תפילת טל".
פייטני הספרדים שמרו חלק מהמבנה המתואר לעיל של פיוטי הגשם הקדומים, אך שינו אותו בהתאם למקובל בשירת ספרד.
במחזורי הספרדים ישנה קרובה שמיוחסת לרבי שלמה אבן גבירול ובה החלקים הבאים: 'מגן' – "שפעת רביבים" עם פזמון למגן – "מכסה שמים" וכרוג' (מחרוזת מעבר לברכה) – "לשוני כוננת", 'מחיה' – "ישבעון ידידיך" ופזמון למחיה "אל חי יפתח".
לאחר מכן ישנו רהיט "בגשמי אורה תאיר אדמה", ולבסוף מגיעה הכרזת הגשם.
לפי המנהג המקורי הפיוטים נאמרים במקומם בחזרת הש"ץ, וכך הם מודפסים במחזורים ישנים, וכן נוהגים בקצת קהילות עד היום.
במאות השנים האחרונות, ברוב קהילות הספרדים העבירו את פיוטי הגשם כפי שהם אל לפני תפילת מוסף (ואז יש שוויתרו על מחרוזות המעבר הקצרות).
במנהג הירושלמי אומרים את התיקון עוד לפני אשרי יושבי ביתך שבתחילת התפילה, אך לפי מנהג קהילות מסוימות, בעיקר יוצאי מרוקו, פותחים את ההיכל בין הקדיש לתפילת העמידה עצמה ואומרים את התיקון.
במחזורי אשכנז ישנה "שבעתא" עם הרחבות, כפי שתוארה לעיל (מלבד השלמת השבעתא, שלא נהגה באשכנז מעולם), שנכתבה על ידי ר' אלעזר הקליר.
השבעתא הנהוגה באשכנז היא אף ברי אותת, הפותחת בפיוט 'מגן' – "אף ברי אתת" ו'מחיה' – "יטריח לפלג".
לאחריהם הרשות של הש"ץ "אפיק מען", ואחריו פיוטי 'סדר עולם' "אקשטה כסל" ו"תכנם לארץ", שיא הפיוטים ב'סדר פסוקים' יפתח ארץ לישע.
לבסוף אומרים את הפזמון זכור אב לפי מנהג אשכנז המזרחי, ופזמון איום זכור נא לשואלי מים לפי מנהג אשכנז המערבי, ואת הכרזת הגשם.
אך המנהג היום ברוב הקהילות הוא שלא לומר את פיוטי ההרחבה, אלא רק את המגן, המחיה, והפזמון.
בארץ ישראל המנהג בהרבה קהילות לומר את הפיוטים לפני תפילת מוסף, ולומר רק את הפיוט "זכור אב".
בקהילות שנוהגות לומר את הפיוטים בתוך התפילה, אזי ברוב הקהילות נהוג לומר את הפיוטים במקום שבדרך כלל מזכירים גשם, כלומר, לפני "מכלכל חיים בחסד".
אולם במנהג פפד"מ, אומרים את הפיוטים לפני חתימת הברכה, במקום שבו אומרים פיוטים בשאר המועדים.
תפילת האדון (ארמית: ܨܠܘܬܐ ܡܪܢܝܬܐ, צלותא מרניתא; יוונית קוינה: Η Κυριακή Προσευχή, אִי קיריאָקֵה פּרוֹסֶאוּכִי; לטינית: Oratio Dominica) המכונה גם אבינו שבשמים (לטינית: Pater Noster, פּאטֶר נוֹסְטֶר) על-פי מילותיה הראשונות, היא תפילה מקובלת ברוב העדות והזרמים בנצרות.
שם התפילה מובא מייחוסה לישוע, המכונה "האדון" עצמו (יוונית: Κύριος, קיריוס), אשר המציא אותה, והיא נכתבה בשתי גרסאות בספרי הבשורה (האוונגליונים) של הברית החדשה.
שתי הגרסאות של התפילה מופיעות בברית החדשה בבשורה על-פי מתי ובבשורה על-פי לוקאס.
להלן התרגום העברי לנוסחי התפילה, מתוך תרגום דליטש לברית החדשה:
(ו': ט'-י"ג) הבשורה על-פי לוקס
על פי הברית החדשה, ישוע הציג את התפילה כדגם לתפילה ראויה הנאמרת ביחידות:
לפיכך, יש נוצרים הממעיטים בחשיבות תוכנה של התפילה וגורסים כי עיקרה הוא הדוגמה שהיא נותנת לתפילות הנוצריות.
יש הגורסים כי לשון הריבוי ("אבינו", "לחם חוקנו" וכדומה) מורה על כך שהתפילה צריכה להיאמר בקהל, אולם על פי הכתוב, ניתן להסיק שהיא נועדה להיאמר ביחידות.
יש המצביעים על הדמיון בין התפילה הזו, בפרט בשני הפסוקים הראשונים שלה, לתפילת הקדיש ביהדות.
יש שהצביעו על הדמיון בין תפילת האדון לתפילתו של הרב אליעזר בן הורקנוס בתלמוד הבבלי: "ואיזה היא תפלה קצרה ר' אליעזר אומר עשה רצונך בשמים ממעל ותן נחת רוח ליראיך מתחת והטוב בעיניך עשה בא"י (ברוך אתה ה') שומע תפלה".
תפילת האדון נבחרה על ידי בלשנים אירופיים לדוגמאות במסורת הבלשנות ההשוואתית.
זאת מכיוון שהם היו נוצרים וידעו את הטקסט בעל פה בכמה שפות, הביבליה היה הספר העיקרי, ולעיתים היחיד, שפורסם בקפידה וזמין להם.
זה היה המקרה, למשל, בשפה הגותית.
הטקסטים הארוכים היחידים שנותרו הם חלקים מהתרגום המקראי של הבישוף אולפילאס.
השפה הגותית חשובה בהשוואת השפות ובמחקרי השפה הפרוטו-הודו-אירופית, מכיוון שהיא המדגם המפורט העתיק ביותר של שפות גרמניות.
בספרי Mithridates יש גרסאות של תפילת האדון בעשרות שפות.
עם זאת, בעת מודרנית הוצע להשתמש בטקסט אחר במקומה: הסעיף הראשון של הצהרת זכויות האדם האוניברסלית, בשל האוניברסליות והנייטרליות שלה.
חלופות נוספות הן הסיפור המקראי של מגדל בבל שהוא נרטיבי יותר, ונותן מבט טוב יותר על השימוש הנפוץ בשפה או אגדת הרוח והשמש הצפונית שגם היא נרטיבית יותר ואינה קשורה לדת כלשהי.
תפילת טל (או תיקון הטל על פי הספרדים) היא תפילה או פיוט הנאמר ביום הראשון של חג הפסח בתפילת מוסף, קודם שמתחילים להזכיר טל בתפילת העמידה.
במקורות היהודיים מיוחסת חשיבות רבה לטל, והשפעה גדולה לקיומם של הצמחים.
למעשה יש בטל תועלת לשמירה על לחות הצמחים במקומות היבשים.
בתפילת טל מבקשים מהקב"ה שיוריד את הטל לברכה וירבה את יבול האדמה בקיץ.
בתפילה זו אומרים פיוטים הקשורים לטל ולימות הקיץ.
משעה שאומרים תפילת טל ועד שמיני עצרת אומרים בתפילת העמידה בברכת גבורות מוריד הטל.
לפי נוסח אשכנז בקיץ לא אומרים מוריד הטל בכלל אלא אומרים "מחיה מתים אתה רב להושיע מכלכל חיים בחסד", ברם בארץ ישראל קיבלו גם רוב מתפללי נוסח אשכנז את המנהג לומר מוריד הטל.
סדר תפלת טל לנוסח אשכנז
בנוסח אשכנז נהוג לומר בחזרת התפילה במוסף מערכת פיוטים ("שבעתא" עם הרחבות) שנכתבה על ידי ר' אלעזר הקליר.
המערכת פותחת בפיוט 'מגן' - "בדעתו אביעה חידות" ו'מחיה' - "תהומות הדום לרסיסו כסופים".
לאחריה באים פיוטי הרחבה רבים, ששיאם ב'סדר פסוקים' - "אלים ביום מחסן".
לבסוף אומרים את הפזמון טל תן לרצות ארצך, ולבסוף הכרזת הטל.
כיום ברוב הקהילות אין אומרים את פיוטי ההרחבה, אלא רק את המגן, המחיה, והפזמון.
בהרבה קהילות בארץ ישראל, נהוג לומר את הפיוטים לפני תפילת מוסף, ולומר רק את "טל תן לרצות ארצך".
ברוב הקהילות, נוהגים לומר את הפיוטים במקום שבדרך כלל מזכירים טל או גשם, כלומר, לפני מכלכל חיים בחסד.
אולם במנהג פפד"מ, אומרים את הפיוטים לפני חתימת הברכה, במקום בו אומרים פיוטים בשאר המועדים.
תהומות הדום לרסיסו כסופים וכו'.
אאגרה בני איש המשרר בטל וכו'.
תחת אלת עפר ברך מושיע בטל וכו'.
(ובאותן הקהילות שבהן אומרים את הפיוטים לפני חתימת הברכה, החזן ממשיך "ממית ומחיה ומצמיח ישועה ואין דומה לך בא"י מחיה המתים").
סדר תקון הטל לנוסח הספרדים ועדות המזרח
לנוסח הספרדים אומרים: "שזופת שמש", "שלח רוחך" (שניהם לר' שלמה אבן גבירול), "מבטח כל היצור", "כי רב להושיע ומוריד הטל" ו"בטללי אורה".
יש אומרים את התפילה לפני אשרי של תפילת מוסף, יש אומרים אותה לאחר חצי קדיש שלפני תפילת העמידה, והספרדים במערב אירופה שומרים על מנהג ספרד הקדום לומר אותה בתוך חזרת הש"ץ.
גם בתכלאל (הן הבלדי והן השאמי) אימצו את סדר תיקון הטל הספרדי (וכן תיקון הגשם), אך בעבר לא היה נהוג בתימן לומר תיקון הטל (או תיקון הגשם) בכלל (מעיד על כך מהרי"ץ בתכלאל עץ חיים).
בחלק מקהילות המזרח (בעיקר בבל) נהוג להוסיף קטע זה:
ברוב קהילות ספרד מתחילים מכאן:
לפי מנהג איטליה כיום אין תפילת טל, אלא בחזרת הש"ץ לאחר המלים "רב להושיע" בברכת גבורות החזן אומר "שאתה הוא ה' אלהינו משיב הרוח ומוריד הטל, לברכה ולא לקללה, לשבע ולא לרעב, לרצון ולא לרזון, לחיים ולא למוות.
תפילת המיסה הקתולית מורכבת מכמה חלקים.
במקורה נכתבה תפילת המיסה כולה בלטינית, למעט החלק הראשון (Kyrie) אשר נכתב ביוונית.
השורות או הרעיון המרכזי בכל אחד מחלקי המיסה נלקחו מכתבי הקודש, מהברית הישנה או מהברית החדשה.
מילות החלק הראשון Kyrie (אדון) מצויות במקומות רבים בשתי הבריתות (לדוגמה: ; , ; ; , ; .
שורת הפתיחה של החלק השני Gloria (כבוד, הלל) מקורה במילים ששרו המלאכים כשהודיעו לרועים על הולדת ישו ().
החלק השלישי Credo (אני מאמין) הוא הארוך ביותר, ומורכב משורה ארוכה של הצהרות ועקרונות.
חלק זה חובר כבר בוועידת ניקיאה הראשונה שהתקיימה בשנת 325 לספירה, כשהיה צורך לקבוע ולהבהיר מהן הדרישות להשתייכות לכנסייה הקתולית.
מילות החלק הרביעי Sanctus (קדוש) מצויות בשני חזיונות, אחד בספר , והשני (בהשראת הראשון) ב.
אלו הן מילות השרפים השרים מסביב לכס האלוהים.
שתי הגרסאות דומות מאוד, אך אינן זהות.
הנוסח המצוי במיסה נלקח מספר ישעיה.
לחלק זה יש תוספת Benedictus (מבורך, ברוך) אשר בדרך כלל מולחמת ישירות אל תוך טקסט ה-Sanctus, על-אף שלעיתים היא נחשבת חלק נפרד כשלעצמו.
המילים ל-Bendictus נלקחו מהבשורה על-פי מתי , והן מופיעות גם ב, וב.
הביטוי הושע-נא גם הוא מופיע במקורות לעיל ובמקורות נוספים דוגמת , ובמזמורי תהילים בשינויים קלים.
חלקה האחרון של המיסה Agnus Dei (שה האלוהים) מתייחס למילותיו של יוחנן המטביל (), כשראה את ישו וכינה אותו שה האלוהים.
וָתִיקִין היא תפילת שחרית מוקדמת שבה קוראים את קריאת שמע סמוך להנץ החמה (זריחה), מסיימים את ברכותיה עם הנץ החמה, ועומדים מיד לתפילת העמידה בדיוק בזמן הנץ החמה.
כדי להספיק את הסדר הזה, מנייני הוותיקין מתחילים את התפילה זמן מה קודם להנץ החמה.
בזמן זה מתפללים את כל תחילתה של תפילת שחרית הכוללת בין השאר את פרשת הקורבנות, מזמורי פסוקי דזמרא, ברכות קריאת שמע וקריאת שמע, עד שבשעת הנץ החמה עומדים לתפילת העמידה.
המקור למונח "תפילת ותיקין" הוא ב: .
פירוש המילה ותיקין היא זריזין, מקדימין: .
בתלמוד בבלי האריכו מאוד במעלתה של תפילה זו, ובין השאר אמרו כי מי שמתפלל כך וסומך גאולה לתפילה, לא ניזוק כל היום.
עוד נאמר על המתפלל ותיקין "זריזים מקדימים למצוות".
ברש"י משמע שתפילת ותיקין היא מצווה מעיקר הדין, אולם בתוספות כתוב רק "מצווה מן המובחר".
יש מהאחרונים שכתבו שאדם הרגיל להתפלל בכל יום כ'ותיקין', עדיף שיתפלל כך גם ביחידות, ולא ימתין להתפלל במניין מאוחר יותר.
תפילת בית המדרש היא זוג תפילות יהודיות, שנועדו להיאמר עם הכניסה לבית מדרש לצורך לימוד תורה ועם היציאה ממנו.
מקור התפילה הוא במנהגו של רבי נחוניה בן הקנה, אשר מסופר עליו במשנה במסכת ברכות, שהיה אומר תפילה בכל יום בכניסתו לבית המדרש וביציאתו:
הברייתא שמובאת בתלמוד מפרטת את נוסח התפילה:
בעקבות מנהגו של רבי נחוניה בן הקנה, הובאו זוג תפילות אלו בספרי הפוסקים כתפילות שעל כל אדם לומר בכניסתו וביציאתו מבית המדרש.
מנהגו של האר"י היה לומר את התפלה כל בוקר, גם אם לא נכנס לבית המדרש אלא רק עסק בתורה ביחידות.
בעקבותיו התפשט המנהג, וניתן למצוא את נוסח התפילה, יחד עם הוספותיו של האר"י במספר סידורים לאחר תפילת שחרית וכן בדף הכריכה הפנימית של גמרות וספרים תורניים נוספים.
תפילת הדרך היא תפילה שתיקנו חז"ל לומר בעת יציאתו של האדם לדרך, ועיקר עניינה הוא, בקשת האדם מהאלוהים שישמור עליו מן הסכנות האורבות לו בדרכו.
תפילה זו נוסדה בתקופת התלמוד על ידי רב חסדא:
תפילת הדרך נתקנה מפני שכאשר אדם יוצא מביתו או ממקום יישוב, מתרחק מחברת בני אדם ונחשף לסכנות העלולות לפגוע בו כמו חיות טרף או שודדים, ובמקום מרוחק אף לא יימצאו אנשים שיוכלו לעזור לו.
כיום הסכנה העיקרית בדרך היא תאונות דרכים.
מפני כך נאמרת תפילה זו בלשון רבים, מפני שהאדם משתף עצמו עם הרבים ועל ידי כך יינצל.
לדעת רבים מהראשונים, תפילת הדרך היא ברכה שכן מסתיימת ב"ברוך אתה ה'", ולכך מאחר שהיא אינה נפתחת במילה "ברוך" ראוי לאומרה בסמוך לברכה אחרת, על פי הכלל שכל ברכה הסמוכה לחברתה (דהיינו ברכה שנאמרת מיד אחרי ברכה אחרת, דוגמת ברכות התורה) אינה נפתחת במילה "ברוך".
להלכה יש שפסקו כן, ולכך כתבו שראוי להחמיר להסמיך תפילת הדרך לברכה אם מזדמנת ברכה אחרת בתחילת הדרך, דוגמת ברכה אחרונה על אוכל או שתייה.
אמנם על פי רוב הפוסקים אפשר לומר את תפילת הדרך גם ללא ברכה אחרת לפניה, מאחר שתפילת הדרך היא בגדר 'תפילה', ולא חלים עליה בהכרח כל כללי הברכות.
תפילת הדרך נאמרת רק בתנאים מיוחדים:
יש אומרים שצריך שתהיה דרך שאין בה מקומות מיושבים.
אך יש אומרים שבגלל סכנת תאונות דרכים, בכל דרך צריך לומר תפילת הדרך.
אורך הדרך אליה הולך הוא לפחות פרסה (כ־4 קילומטרים).
אמנם יש שכתבו ששיעור זה של 'פרסה' הכוונה לזמן שלוקח ללכת דרך זו - כ-72, דקות ופחות מזה לא יאמר את התפילה.
האומר התרחק ממקום היישוב בו שהה מרחק כ־70 אמה.
התפילה לא נאמרה על ידיו באותו יום.
אמירת התפילה ללא הזכרת שם ה' מותרת בכל דרך, אפילו קצרה ולא מסוכנת.
בימינו, יש אף המוסיפים לנוסח התפילה את המילים "ותאונות דרכים" בין הסכנות מהן מבקשים להנצל, אולם יש הסוברים שאין לשנות מן המטבע (הנוסח) שטבעו חכמים.
בנוסף לתפילת הדרך, ישנם גם מעיין תפילות המבוססות על סגנון תפלת הדרך, תפילה למפליג בים או לטס בכלי תעופה.
כאמור, יש איסור לומר תפילה זו בשבתות ובחגים משום שקיים איסור להפליג, לשוט או לנסוע בשבתות ובחגים.