tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
המונח מובא לעיתים בהקשרים איזוטריים, אך למעשה ניתן לתיאור על ידי מערכות פשוטות מאוד, לדוגמה: כדור המונח בראש גבעה עשוי להתגלגל לכל אחד מהשקעים שבפני שטח הגבעה, בתלות בשינויים הקלים בתנוחתו ההתחלתית.
הביטוי אפקט הפרפר מייצג מקרה פרטי בו משק כנפי פרפר עשוי ליצור שינויים קטנים באטמוספירה שבסופו של דבר יגרמו להופעת סופת טורנדו (או לחלופין ימנעו את הופעתה).
הכנפיים המתנופפות מייצגות שינוי קטן בתנאי ההתחלה של המערכת, שגורם שרשרת מאורעות המובילים לתופעה בקנה מידה גדול.
אם הפרפר לא היה מנפנף בכנפיו, ייתכן ומסלול המערכת היה שונה במידה ניכרת.
שיבה לאחור, שהיא החזרה המקורבת של המערכת לעבר תנאי ההתחלה, יחד עם התלות הרגישה בתנאי ההתחלה, הם שני הרכיבים העיקריים של תנועה כאוטית, המקשה על ניבוי התנהגותן של מערכות מורכבות, כמו מזג האוויר, מעבר לטווח זמן מסוים (במקרה של מזג אוויר, מדובר בטווח של שבוע בקירוב).
הרעיון כי שינוי קטן עשוי להוביל לשינוי גדול בתוצאה הוא עתיק.
עם זאת נדרש זמן רב כדי לנסח מהם התנאים בהם אפקט הפרפר יכול להתקיים.
שיר הילדים הכול בגלל מסמר מתאר כיצד מחסור במסמר גורם לנפילת פרסה, דבר הגורם לנפילת רוכב ולכן להפסד הקרב ומכאן לקריסת ממלכה.
אין יודעים בוודאות מתי התגבש נוסחו הראשון של השיר, אולם גרסתו המתועדת הראשונה מצויה בפואמה Confessio Amantis של ג'ון גאוור מסוף המאה ה-14. באמצע המאה ה-18 כלל בנג'מין פרנקלין את השיר ב-Poor Richard's Almanack.
בשנת 1860 דן ג'יימס קלרק מקסוול באופן שבו התנגשויות בין מולקולות כדוריות קשות יכולות להוביל להעצמה הדרגתית של שינויים זעירים ולהפיק אקראיות מיקרוסקופית בגזים.
בשנות ה־1870 הציע מקסוול גם כי אי־יציבות מכנית והעצמה של שינויים קטנים לאין שיעור בנקודות קריטיות מזדמנות עשויות להסביר מראית עין של רצון חופשי.כבר היה מובן למדי כי, למשל, שינויים קטנים יכולים לקבוע לאיזה כיוון קורה תתעקם.
בשנת 1890 מצא אנרי פואנקרה תלות רגישה בתנאי ההתחלה במקרה מסוים של בעיית שלושת הגופים, ובהמשך הציע שתופעות כאלה עשויות להיות נפוצות, למשל במטאורולוגיה.
בשנת 1898 דן המתמטיקאי ז'אק אדמר בהתבדרות כללית של מסלולים במרחבים בעלי עקמומיות שלילית.
בשנת 1908 פייר דוהם דן במשמעות הכללית האפשרית של תופעה זו.
נראה כי הרעיון שלפרפר אחד יכולה להיות השפעה כה מכרעת על מאורעות עוקבים, הופיע לראשונה ב-1952 בסיפור קצר מאת ריי ברדבורי על מסע בזמן.
המונח "אפקט הפרפר" עצמו קשור לעבודה מדעית של אדוארד לורנץ משנת 1963 שהגיש לאקדמיה למדעים של ניו-יורק, בה טען כי "מטאורולוג אחד העיר כי אם התאוריה נכונה, נפנוף אחד של כנפי שחף עשוי לשנות את מהלך מזג האוויר לנצח".
באזכורים מאוחרים יותר העדיף לורנץ להשתמש ב"פרפר", שגם נשמע פואטי ודרמטי יותר מ"שחף" וגם פרפר מזכיר בצורתו את מושך לורנץ.
התעניינותו של לורנץ בכאוס החלה במקרה דרך מחקריו על חיזוי מזג אוויר ב-1961. לורנץ השתמש במחשב בסיסי שעליו הריץ סימולציה של תנאי אקלים לורנץ הריץ סימולציה ממוחשבת של מערכת משוואות דיפרנציאליות מפושטות להסעת נוזלים, ובה הבחין בהתנהגות מורכבת שנראתה כתלויה באופן רגיש בתנאי ההתחלה.
לורנץ הבין שהשינוי נובע מכך שהנתונים החדשים שהשתמש בהם היו בעלי 3 ספרות לאחר הנקודה, ואילו המחשב הקודם עבד עם 6 ספרות לאחר הנקודה.
השינוי הזה קטן מאוד, ובאותו זמן היה קונצנזוס מדעי ששינוי כזה לא יכול להשפיע כלל בגלל הנחה לפיה הבדל זניח בתנאים יוביל לתוצאה זניחה.
לפי לורנץ הדימוי של הפרפר לא היה שלו.
הכותרת להרצאה שלורנץ נשא בכנס ה-139 של האגודה האמריקנית להתקדמות במדעים AAAS ב-1972, "האם נפנוף כנפי פרפר בברזיל עשוי לגרום לטורנדו בטקסס?".
נהגתה על ידי פיליפ מריליס ממארגני הכנס, שהמציא אותה לאחר שלא הצליח ליצור קשר עם לורנץ ולשאול אותו מה הכותרת שהוא רוצה להרצאתו.
אפקט הפרפר במושך לורנץ זמן קואורדינטת zצורות אלה מראות שני מקטעים של התפתחות תלת-ממדית בשני מסלולים (אחד בכחול, השני בצהוב) לאותו פרק זמן במושך לורנץ, המתחילים בשתי נקודות התחלה הנבדלות רק ב-10-5 בציר ה-x.
תחילה נראים שני המסלולים מתואמים, כפי שניכר מההבדל הקטן בין קואורדינטת z של המסלול הצהוב והכחול, אולם עבור t>23 ההבדל גדול כמו הערך של המסלול.
ההבדל במצבם האחרון של הקונוסים הצהובים והכחולים מצביע על כך ששני המסלולים אינם מתואמים יותר כאשר t=30. אנימציית Java של מושך לורנץ המראה את ההתפתחות המתמשכת.
מערכת דינאמית עם מפת התפתחות מציגה תלות רגישה בתנאי ההתחלה אם נקודות קרובות באופן שרירותי הולכות ומתרחקות זו מזו ככל ש- גדל.
אם הוא מרחב הרקע של המפה , אזי מציגה תלות רגישה בתנאי ההתחלה אם יש כך שעבור כל נקודה וכל סביבה המכילה את , קיימת נקודה מהסביבה וזמן כך שהמרחק מקיים
ההגדרה אינה דורשת שכל הנקודות מסביבה כלשהי יהיו נפרדות מנקודת הבסיס .
האפשרות לקיום אפקט הפרפר נחקרה בתחום הפיזיקה החצי קלאסית והפיזיקה הקוונטית, בתחומים של אטומים בשדות חזקים ובעיית קפלר (מקרה פרטי של בעיית שני הגופים).
קיימת מחלוקת בין החוקרים האם האפקט אכן מתקיים, כאשר בין אלו הטוענים כי אפקט הפרפר מתקיים במכניקה הקוונטית ניתן למנות את דויד פאולין.
פאולין הציג במחקרו אלגוריתם קוונטי למדידת הקצב, בו מצבים התחלתיים זהים מתפצלים כאשר הם נתונים לדינמיקה שונה במקצת, ולפיהם אפקט הפרפר הקלאסי מתייחס להשפעה של שינוי קטן במערכת המילטון עם מיקום ומהירות התחלתית נתונים.
אפקט זה הוכח באופן ניסויי על מערכת פיזיקלית של בנזן.
מנגד, קיימים חוקרים אחרים הטוענים כי תאוריית המטריצה האקראית וסימולציות שונות שנעשו עם מחשבים קוונטים מוכיחים כי חלקים מאפקט הפרפר אינם מתקיימים במכניקה הקוונטית.
כך לדוגמה מחקרם של בין בן וניקולאי סינתסין, המראה כי ניתן לשחזר מידע למצבו ההתחלתי גם כאשר היה נראה כי סדרו נפגע באופן כאוטי, וזאת על ידי פרוטוקול היפוך זמן.
בתרבות הפופולרית העוסקת במסע בזמן נעשה שימוש רב ברעיון שמאחורי אפקט הפרפר, אך לרוב באופן לא מדויק.
תיאור ראשון, ככל הנראה, של אפקט הפרפר בתרבות הפופולרית היה בסרט "אלו חיים נפלאים" (1946), בו מלאך מראה לג'ורג' ביילי כיצד שכתוב ההיסטוריה המבטל את הולדתו שלו, ישפיע על חייהם של אנשי העיר בה נולד.
השפעה עדינה יותר מתוארת כשלג הנופל בגרסה אחת של המציאות אך לא בשנייה
הסופר הערבי ישראלי מחמוד דרוויש בספר השירה "אפקט הפרפר" 2008 אומר:
בסיפורו הקצר של ריי ברדבורי משנת 1952, "קול הרעם", הריגתו של פרפר בעידן הדינוזאורים גורמת לעתיד להשתנות בדרכים עדינות אך משמעותיות, כגון אופן האיות בשפה האנגלית והתוצאות של בחירות פוליטיות.
בפרק ליל כל הקדושים בסדרת הטלוויזיה משפחת סימפסון, "זמן ועונש", נוסע הומר שוב ושוב אחורה בזמן לעידן הדינוזאורים עם מכונת זמן (בסגנון הסיפור של ברדבורי).
הקומיקס המקוון "קווין וקל" מתייחס לברדבורי ברצועה מה-10 במרץ 1998, שבה שפן אוכל פרפר בזמן שהמשפחה נמצאת בעידן האב.
תמונה אחת מהרצועה טוענת כי "כאשר הם חוזרים ל-1998, הם מגלים שסופר בשם ריי ברדבורי מעולם לא היה קיים".
בסדרה הפיג'מות, בפרק 92 שבעונה החמישית, מודגם כיצד משב רוח קל שיצרה אחת הדמויות על ידי נפנוף של היד גורם לביטול של הופעה של הלהקה.
בסוף הפרק, מתגלה שלמרבה האירוניה הדמות שיצרה את משב הרוח עשתה זאת כדי להוכיח שאפקט הפרפר לא קיים.
בסדרת "הפלאש", בארי אלן שקיבל יכולות ריצה פנומנאליות, חוזר אחורה בזמן מספר פעמים, וגורם לשינויים רבים כגון מניעת מותם של אנשים ומניעת סופות וכדומה.
אחד מפרקי הסדרה "תמיד ביחד" נקרא "אפקט הרפרפת" ובו סיד ושלבי חוזרות בזמן וגורמות לחבר שלהן, מדען חובב, להיפגש עם המדען האהוב עליו ולאחר מכן גילו שהוא השתנה לגמרי והפך לכוכב רוק.
אחד מפרקי הסדרה "הרעשנים" נקרא "אפקט הפרפר", בפרק עצמו לינקולן הורס בטעות, עם היו-יו שלו, ניסוי של אחותו ליסה, דבר הגורם להשפעה על כל אחת מאחיותיו (לורי עוזבת את חברה בובי, מכיוון שלני נפגשה איתו בסתר.
לני עצמה נהיית חכמה מהמכה בראש שהיא קיבלה.
ליסה מתחילה לעבוד בתחנת דלק, מכיוון שהיא כבר לא הילדה הכי חכמה בבית וכו').
בסוף הפרק, מסתבר שהכול היה תרחיש בדיוני שהיה במוחו של לינקולן ומחליט לגלות לאחותו את האמת.
במקרים רבים, פעולות מינוריות ולכאורה חסרות תוצאות בעבר מתרחבות במהלך הזמן ויכולות להשפיע בצורה רדיקלית על זמן ההווה של הדמויות הראשיות.
בסרט הקולנוע אפקט הפרפר, אוון טרבורן (אשטון קוצ'ר), יכול לשנות חלקים מעברו כשהוא קורא ביומני הנעורים שלו.
ככל שהוא ממשיך בכך, הוא מבין שלמרות כוונותיו הטובות, פעולותיו גורמות תמיד לתוצאות שלא התכוון אליהן.
אולם למרות שם הסרט, הוא אינו מתייחס ברצינות להשלכות אפקט הפרפר; נראה כי רק חייהם של דמויות מפתח משתנות מתרחיש אחד לאחר, ואילו העולם מסביבם נראה כבלתי מושפע מכך.
לדוגמה, ישנה סצנה שבה העבר משתנה בכך שסיגריה בוערת גורמת לכויה על בטנו של הגיבור, וכשהוא חוזר להווה אין כל הבדל במציאות מלבד הצלקת על הבטן.
אפקט הפרפר נוצל על ידי הכאוטיקן הבדיוני איאן מלקולם בגרסת הספר ובגרסת הסרט של פארק היורה.
הוא עשה בו שימוש על מנת להסביר את אי היציבות המורשת של (בין שאר הדברים) פארק שעשועים שבו דינוזאורים הם האטרקציה המרכזית.
בפרק משנת 2004 של קומדיית המצבים הטלוויזיונית סקראבס הנקרא "הפרפר שלי", מוצג הפרק בשני חלקים: בחלק ראשון הפרפר נוחת על אדם בחדר ההמתנה בבית החולים, ובחלק שני הזמן חוזר אחורה והפרפר נוחת על האיש היושב לידו.
שני חצאי הפרק מציגים את התוצאות השונות (אם כי באופן סנסציוני) שנובעות ישירות מבחירת אתר הנחיתה של הפרפר.
הסרט דלתות מסתובבות ממחיש אף הוא שני מסלולי עלילה אפשריים, שההבדל ביניהם מתחיל מאיחור תמים לרכבת המתפתח להבדל בין חיים ומוות.
הסרט "ראן לולה ראן" ממחיש שלושה מצבי עלילה שונים הנובעים מעיכוב קל של גיבורת הסרט ביציאה מביתה בבוקר.
במשחק "life is strange" (בעברית "החיים מוזרים") השחקן צריך לקבל החלטות חשובות וכל החלטה כזאת מביאה לסוף אחר של המשחק ההחלטות החשובות מתוארות כאפקט בפרפר שכן הן משפיעות מאוד על עלילת המשחק.
תופעת אפקט הפרפר מנוצלת באלגוריתם של משחק המחשב "Until Dawn".
בפרק "Remedial Chaos Theory" של סדרת הטלוויזיה קומיוניטי, מתואר כיצד הטלה של קוביית משחק יוצרת מספר "צירי זמן" השונים משמעותית זה מזה.
באחד מצירי הזמן הדמויות נעשות מרושעות, וחוזרות בהמשך הסדרה בניסיון לחבל בציר הזמן שאחריו עוקבת העלילה.
גם בספר "מצרפי המקרים" שכתב הסופר הישראלי יואב בלום, גיבור הספר מתבקש לגרום לפרפר אחד להזיז כנף, ותזוזה זו גורמת לאפקט שמועיל לו לאחר זמן.
אפקט הצופה הוא מונח המשמש במדעי החברה, וכן בתחום הפיזיקה.
בפן המדעי המושג משמש לתיאור של מצב בו פעולת הצפייה על אירוע או על ניסוי מסוים - משנה את תוצאות הניסוי.
כלומר שאקט הצפייה עצמו, או אפילו אקט של מדידה טכנית מדוקדקת הנוגעת בפרטים הרלוונטיים לאירוע מסוים שנמצא תחת בחינה – עלול להניב מהלך שונה מאוד ולעיתים להביא לתוצאות מפתיעות, לעיתים ממש הפוכות מהמצופה.
מצבים כאלה עשויים להוביל לידי מבוכה ובלבול רב בקהל החוקרים, והאקדמיה שמבקשת לברר מושגים אמיתיים וברורים.
המדע המודרני פיתח, וממשיך לפתח ולהעלות רעיונות או השערות, כדי להתמודד עם ה"מוזרויות" הללו (מילה שהשתמש בה אלברט איינשטיין בעצמו לגבי עניינים אלו) והחריגות הקשות (לפעמים) הצצות במאגרי הנתונים המשמשים את אנשי המחקר.
בעקבות זאת נוסדה ספרות ענפה מאוד המתייחסת לסוגיות הללו ולקושי זה, ושואבת מסקנות מהמצב הנתון ובעזרת מחשבה זהירה.
היא מציעה שיטות מחקר וסייגים שונים למחקר, מעלה נקודות מלכוד פוטנציאליות בתהליכים המחקריים, ומציעה דרכים להתמודד איתן.
הגורמים לתופעה זו הם מגוונים ומהווים בסיס לדיונים רבים בין חוקרים ומדענים נכבדים, זה מכבר מאות בשנים, והמצב, עם כל הניסיונות להביא לפישוט ותוצאות ראויות, עדיין ישנה תופעה עיקשת של מנגנונים פיזיקליים לשבור תבניות כאשר הם נתונים תחת משטר של מדידה ופיקוח.
לאפקט הצופה חשיבות רבה בבנייה ובתכנון של ניסויים ותצפיות, במסגרת המחקר המדעי ופיתוח הטכנולוגי, זאת לאור הנטאי שהוא עלול לחולל וכן השפעותיו על תוצאות ניתוח של ממצאים, ובהתאם, והסקת מסקנות שעלולות להיות מטעות.
באופן כללי, ובעיקר במדעי החברה, האפקט מתייחס לשינוי שמתחולל בהתנהגותו של האדם, כאשר הוא מודע להימצאותו תחת פיקוח חיצוני.
במדעי החברה, המונח הטיית הצופה או הטיית הנסיין מתייחס לשגיאה בניסוי, המתקיימת כאשר הצופים מדגישים יתר על המידה את ההתנהגות שהם מצפים לקבל ואינם מבחינים בהתנהגות שאותה אינם מצפים לקבל.
דוגמה קלאסית לכך ניתן למצוא במחקרים אנתרופולוגיים, כגון אלו של מרגרט מיד או מלינובסקי, בהם שידרו הצופים לנצפים את הציפיות והתפישות המוסריות והרעיוניות שלהם, אשר הובילו להטיה חריפה של התוצאות.
בניסויים מדעיים רפואיים, מנסים להתגבר על בעיית הטיית הצופה באמצעות עריכת ניסוי סמיות כפולה, בו הן המנסה והן מושא הניסוי אינם מודעים לתוצאות הרצויות או לסוג קבוצת הניסוי אליה הוקצו.
במכניקת הקוונטים, בטרם התבצעה מדידה של גודל פיזיקלי כלשהו, יכולה מערכת להימצא במצב של סופרפוזיציה קוונטית, צירוף של מספר מצבים בו זמנית.
מערכת הנמצאת בסופרפוזיציה של שני מצבים, למשל, ניתן לתאר על ידי פונקציית הגל הבאה:
אם ותתבצע מדידה שמטרתה לבדוק את מצב המערכת, תתקבל תוצאה אחת בלבד.
בדוגמה שלעיל, התוצאות האפשריות היחידות הן שהמערכת מצויה במצב או במצב .
משמעות הדבר היא שביצוע המדידה גרם ל"קריסת פונקציית הגל"; הצופה השפיע על מצב המערכת מעצם מדידתו אותה.
להסבר אינטואיטיבי של התופעה, ניתן להיעזר בניסוי המחשבתי "החתול של שרדינגר", המתאר חתול, שלא ניתן לקבוע האם הוא חי או מת מבלי לפתוח את הקופסה בתוכה הוא מצוי.
אי לכך, בטרם תתבצע תצפית על החתול, הוא נמצא בסופרפוזיציה של המצבים "חי" ו"מת".
המצב הפיזיקלי מושפע מעצם המדידה, ואינו תלוי בהימצאותו של צופה חי, אשר יבחן את ערכיה.
אפקט הפרפר הוא דרמת מתח עם אלמנטים של מדע בדיוני משנת 2004. שמו של הסרט מתייחס לאפקט הפרפר, שהוא ביטוי מתחום תורת הכאוס ומתמקד, בהתאם, בשינויים המשמעותיים העשויים להתחולל במסלול חייהם של אנשים בעקבות שינוי מזערי בנקודות מפתח בהתפתחותם.
בסרט מככבים אשטון קוצ'ר, איימי סמארט, אלדן הנסון, ויליאם לי סקוט ואריק סטולץ.
אוון טרבורן (קוצ'ר) מגלה, כילד (שחקן: לוגאן לרמן), כי ברגעים מתוחים מסוימים הוא מאבד את זיכרונו ואינו יכול להיזכר באירועים שהתרחשו באותם רגעים.
בעצת פסיכולוג, הוא מתחיל לתעד את אירועי יומו ביומן, וממשיך בכך משך שנים, עד שהתקפי אובדן הזיכרון נעלמים.
עם התבגרותו, במהלך לימודי פסיכולוגיה במכללה, הוא מחליט להתעמק בעברו ופוגש באהובת נעוריו, קיילי (איימי סמארט).
טרבורן הבטיח בנעוריו לקיילי כי ישוב אליה אחרי שעבר להתגורר במקום אחר, אך לא עשה כן, והוא מגלה כי מצבה עגום.
ידיד ילדותו האחר, לני (אלדן הנסון), חווה אף הוא טראומה ומסתגר בביתו.
זמן קצר אחרי מפגשו עם קיילי, מגלה טרבורן כי היא התאבדה וברוב יאושו הוא מתעמק בקריאה ביומניו ומגלה כי ביכולתו לשוב בזמן אל רגעי אובדן הזיכרון של ילדותו ו'לתקן' את המעוות.
סופו של הסרט, לפי הגרסה שהוצגה בבתי הקולנוע, הוא בהחלטתו של אוון להתנכר לקיילי, כך שהיא ואחיה יעדיפו לעבור להתגורר עם אמם, במקום להישאר לגור בסמוך, אצל אביה השתיין והמתעלל.
בגרסה המצורפת ל-DVD מוצג סיום חלופי, שהוא הסיום המועדף על הבמאי, בו בוחר אוון לשנות את חייו כך שלא ייוולד כלל.
אפקט הפחד היא תוכנית מציאות ושעשועון אמריקאי.
פורמט התוכנית נקנה והופק על ידי NBC בין השנים 2001–2006.
בכל תוכנית מבצעים המתמודדים שלושה פעלולים.
הפעלול הראשון קשור לרוב לגובה והוא מתרחש בים.
לרוב מעורבים בו מתקנים גדולים כגון מסוקים ומנופים.
הפעלול השני קשור לרוב לפעולה מעוררת סלידה כגון אכילת חרקים ואיברים של בעלי חיים שונים.
הפעלול השלישי נחשב לפעלול המרהיב ביותר וכולל לרוב כמה שלבים שבהם אתגרים שונים במכוניות, קפיצות ונפילות, פעילות תת-מימית וכו'.
בכל פעלול מודח מתמודד או מספר מתמודדים שהגיעו לתוצאה הגרועה ביותר (התוצאה נמדדת בדרך כלל לפי הזמן או כמות הדגלונים שנאספו בעת הפעלול) והזוכה הגדול שנשאר עד לסוף התוכנית זוכה בסכום של 50,000 דולר.
המהלך העונות שודרו ספיישלים מיוחדים ושונים, בספיישלים אלו הפרס הכספי גדל.
בין הספיישלים ששודרו ניתן למצוא את:
זוגות - התחרות התקיימה בין זוגות שיוצאים ביחד.
בעונה הרביעית התקיים ספיישל גדול כזה שכלל 17 פעלולים, הזוג ששרד את כולם וניצח זכה במיליון דולר.
תאומים - זוגות של תאומים זהים התחרו זוג נגד השני כדי לזכות בפרס.
דוגמניות - דוגמניות השתתפו כמו בפורמט הרגיל.
מלכות יופי - מלכות יופי (של מדינות שונות בארצות הברית) השתתפו כמו בפורמט הרגיל.
כוכבות פליבוי - גם הן השתתפו במתכונת הרגילה.
מפורסמים - מפורסמים התחרו בתוכנית כרגיל, אך הזוכה תרם את הפרס הכספי לצדקה.
כוכבי תוכניות מציאות - בחלק מהעונות היו פרקים שבו המתמודדים היו מתמודדים מתוכניות מציאות אחרות, כגון: המירוץ למיליון, אמריקן איידול והישרדות.
פרק מיליון הדולר - בתחילת העונה הרביעית, 12 מתמודדים התחרו בשישה פעלולים, המתמודד ששרד את כל ששת הפעלולים זכה בפרס הגדול- מיליון דולר.
הורים וילדים - ארבע קבוצות של הורים וילדים התחרו, במהלך הפעלולים חיכו להם פרסים כמו מכונית או טיול.
צבא - ספיישל שבו השתתפו חיילים מצבא ארצות הברית אשר הגיעו מחיל האוויר, חיל הים והנחתים.
טורניר המנצחים - במספר פרקים, המשתתפים היו מנצחים בתוכניות קודמות, הם התמודדו על פרס של 100,000 דולרים ועל פרסים שונים ומיוחדים בדרך.
אפקט הלדיין הוא תופעה ביולוגית הקשורה לחלבון נושא החמצן המוגלובין.
התופעה תוארה לראשונה על ידי הפיזיולוג הבריטי .
אפקט הלדיין הוא הגדלת כושר נשיאת הפחמן הדו-חמצני בנוכחות חמצן המשוחרר מהדם.
באופן הפוך, לדם מחומצן (כלומר, לדם עשיר בחמצן) יש יכולת נשיאה מופחתת של פחמן דו-חמצני.
תופעה זו היא תוצאה של העובדה שהמוגלובין מחוזר (הקרוי דאוקסיהמוגלובין) הוא מקבל פרוטונים (בסיס) יותר טוב מאשר הצורה המחומצנת (הנקראת אוקסיהמוגלובין).
בתאי דם אדומים יש אנזים בשם קרבוניק אנהידראז.
אנזים זה מזרז את הפיכת הפחמן הדו-חמצני המומס לחומצה פחמתית, שמתפרקת במהירות לביקרבונט ופרוטון חופשי כפי שמתואר במשוואה שלהלן:
לפי עקרון לה-שטלייה, כל דבר הגורם לכך שהפרוטון שהתקבל בתגובה הכימית שתוארה למעלה לא יגיב עם חומרים אחרים כלשהם הנמצאים בדם, יגרום להטיית התגובה ימינה (לכיוון התוצרים), וכתוצאה מכך גדלה זיקת ההמוגלובין המחומצן לפרוטונים.
הגדלת הזיקה לחמצן מגבירה גם את ייצור הביקרבונט ובהתאמה את היכולת של תאי דם אדומים ששחררו חמצן לשאת פחמן דו-חמצני.
רוב הפחמן הדו-חמצני בדם הוא בצורה של ביקרבונט.
רק כמות קטנה ממנו מומסת בצורה של פחמן דו-חמצני טהור, ושאר הפחמן הדו-חמצני קשור להמוגלובין.
בנוסף להגברת שחרור הפחמן הדו-חמצני מהרקמות צורכות החמצן, אפקט הלדיין גורם לשחרור מהיר ויעיל יותר של פחמן דו-חמצני מהמוגלובין כאשר יש נוכחות של חמצן.
בנאדיות הריאה, שהן אזור עשיר בחמצן, תכונה זו גורמת למעבר הפחמן הדו-חמצני לפלזמה כשהדם העורקי נכנס אליהן והיא חיונית לחילופי הגזים שבריאות.
המשוואה הכללית המתארת את אפקט הלדיין היא: H+ + HbO2 <-> H+-Hb + O2
באנשים החולים במחלות ריאה, הריאות עשויות לאבד את יכולתן להגדיל את אוורור הנאדיות בנוכחות כמות מוגדלת של פחמן דו-חמצני מומס בפלזמה.
דבר זה מסביר באופן חלקי את הממצאים שנצפו בחלק מהחולים בנפחת (סוג של מחלת ריאה) שבהם יש עלייה ב- PaCO (הלחץ החלקי של פחמן דו-חמצני בעורק) בעקבות מתן תוספת חמצן.
אפקט הפרפר 2 הוא סרט ההמשך לסרט "אפקט הפרפר" בו שיחק אשטון קוצ'ר, אשר יצא לאקרנים בשנת 2006. עלילת הסרט אינה קשורה לעלילת הסרט הראשון, אך נושאיהם דומים.
השחקנים הראשיים בסרט הם אריק לייבלי ואריקה דוראנס ובמאי הסרט הוא ג'ון ר.
בשנת 2009 יצא סרט המשך לסרט זה - אפקט הפרפר 3: התגלות.
הסיסמה של הסרט היא: "האם תוכל לשנות את העבר בלי להרוס את העתיד?".
ניק ( אריק לייבלי) נקלע עם חברתו וחבריו לתאונת דרכים קטלנית ורק הוא שורד.
בניסיון לשמור על משרתו במקום העבודה שלו, עקב הלחץ מופיעים אצלו התקפים חוזרים כאשר הוא מביט בתמונות מן העבר שהוא לא מצליח להסביר.
כשהוא מגלה שהוא יכול לעבור בזמן הוא מנסה לשנות את העבר כך שחבריו היקרים לא יפגעו בתאונה, הוא מבין בסופו של דבר שהשינוי לא גורם לדבר טוב.
בגנטיקה של אוכלוסיות, אפקט המייסדים או אפקט המייסד או תוצא המייסדים היא תאוריה מדעית לפיה קיים אובדן של חלק מהמגוון הגנטי, שמתרחש כאשר מוקמת אוכלוסייה חדשה על ידי מספר קטן מאוד של מייסדים, שמגיעים מאוכלוסייה גדולה יותר.
במצב זה, המגוון הגנטי של אוכלוסיית הבת קטן יותר מזה של אוכלוסיית האם, מכיוון שקבוצת המייסדים החדשה אינה מייצגת את אוכלוסיית האם, מבחינה גנטית.
אפקט המייסדים הוא מקרה פרטי של סחף גנטי.
תאוריה זו הוגדרה בשנת 1942 על ידי הביולוג האבולוציוני ארנסט מאייר כ"ייסוד אוכלוסייה חדשה על ידי מייסדים בודדים (במקרה זה, יכול להיות גם על ידי נקבה מופרית אחת), כאשר מייסדים אלו נושאים רק חלק קטן מהשוֹנוּת הגנטית של האוכלוסייה ממנה הגיעו".
עקב הפחתת המגוון הגנטי באוכלוסייה, האוכלוסייה החדשה יכולה להיות שונה באופן בולט (גם מבחינה גנוטיפית וגם מבחינה פנוטיפית) מאוכלוסיית האם ממנה היא נגזרת.
במקרים קיצוניים, סבורים שאפקט המייסדים יכול להוביל להיווצרות ולהתפתחות של מינים חדשים.
באיור שמוצג, באוכלוסייה המקורית יש מספר כמעט שווה של פרטים כחולים ואדומים.
שלוש אוכלוסיות המייסדים הקטנות יותר מראות שאחד הצבעים יכול להפוך לנפוץ יותר (אפקט מייסדים), כתוצאה מדגימה אקראית של האוכלוסייה המקורית.
צוואר בקבוק גנטי יכול גם הוא לגרום למעין אפקט מייסדים, למרות שלא ממש מדובר בייסוד אוכלוסייה חדשה אלא בהקטנה דרסטית של האוכלוסייה המקורית.
אפקט המייסדים מתרחש כאשר קבוצה קטנה של מהגרים שאינם מייצגים גנטית את האוכלוסייה שממנה הגיעו, מתיישבים באזור חדש.
בנוסף לאפקט המייסדים, האוכלוסייה החדשה היא במקרים רבים אוכלוסייה מאוד קטנה, ולכן רגישה במיוחד לסחף גנטי, רביית שארים מוגברת, ומגוון גנטי נמוך יחסית.
אפקט המייסדים מתרחש כאשר אוכלוסייה נוצרת ממספר קטן מאוד של מייסדים.
הדבר יכול לקרות בשני תרחישים עיקריים:
המייסדים מתיישבים במקום מרוחק, מבודד, קשה להגעה או בעל תנאי מחיה קשים.
כתוצאה, רק מעטים מגיעים למקום ומתיישבים בו, ולעיתים גם לא כולם שורדים.
דוגמה לתרחיש כזה שנחקר היטב, הוא אוכלוסיית האי טריסטן דה קונה בדרום האוקיינוס האטלנטי.
באי זה ישנם 250 תושבים, ובמחקר התגלה כי רובם צאצאי משפחה סקוטית שהיגרה אל האי בשנת 1817.
מאורע הכחדה פתאומי כמעט מכחיד אוכלוסייה שלמה, אך מספר קטן של פרטים שורד, וממנו האוכלוסייה מתחילה לצמוח מחדש.
תרחיש זה מכונה "צוואר בקבוק גנטי" , והוא בעצם מקרה קיצוני של סחף גנטי.
האוכלוסייה ששרדה יכולה להיות בעלת שכיחות אללים שונה מהאוכלוסייה המקורית, והיא נתונה להשפעות של תהליכים אקראיים שדומים לתהליכי אפקט המייסדים.
לאפקט המייסדים שתי השלכות עיקריות:
אובדן אללים – בעת יצירת האוכלוסייה החדשה יש סיכוי שאחד מהאללים שהרכיבו את האוכלוסייה המקורית, יתפספס ולא יגיע לאוכלוסייה החדשה, או יגיע אך במקרה לא יעבור לדור הבא.
לאובדן האלל השפעה על ביטוי האללים באוכלוסייה החדשה.
למשל, אם בגן מסוים נשאה האוכלוסייה שני אללים Aa, ולאוכלוסייה החדשה יש באותו גן את האללים aa, משמע האלל A נאבד ביצירת האוכלוסייה החדשה.
עלייה בתפוצתם של אללים נדירים – שכיחויות הגנים באוכלוסיית הבת עשויות להיות שונות משכיחויות הגנים באוכלוסיית האם.
בדרך כלל, במצב זה, אוכלוסיות חדשות שנוצרות והופכות לאוכלוסיות מבודדות, הן בעלות שכיחויות גבוהות במיוחד של אללים נדירים, משום שבאוכלוסיית המייסדים היה מספר לא פרופורציונלי של אללים נדירים.
דוגמה טובה לכך היא שכיחות מחלת הנטינגטון בדרום אפריקה.
מוטציית המייסדים היא מוטציה גנטית שמופיעה ב-DNA של פרט אחד או יותר מבין המייסדים של אוכלוסייה נפרדת וחדשה.
המוטציה נוצרת משינוי ברצף ה-DNA ויכולה לעבור מדור לדור.
היא יכולה לבוא לידי ביטוי בכל יצור חי שמייסד אוכלוסייה ומעביר את המוטציה שלו לצאצאיו, כגון: בני אדם, עיזים ואף נגיפים.
מוטציית המייסדים נוצרת במיקום מסוים בתוך רצף ארוך של DNA; למעשה, היא נוצרת בנקודה מסוימת בתוך כרומוזום שלם.
כאשר הכרומוזום עובר מהורה לצאצא, חלקים ממנו מוחלפים, בגלל שחלוף גנטי.
כתוצאה מהחלפות כאלה שמצטברות במהלך הדורות, אורכו של המקטע המשותף לכל מי שנושא את המוטציה הולך ומתקצר.
ההתקצרות הזאת מאפשרת למדענים להעריך את גיל המוטציה.
אפקט מייסדים סדרתי מתרחש כאשר אוכלוסיות מהגרות למרחקים ארוכים.
הגירה למרחקים ארוכים כוללת לרוב תקופות של תזוזה מהירה שלאחריהן תקופות של התיישבות.
האוכלוסייה בכל הגירה נושאת רק חלק מהמגוון הגנטי שהגיע מההגירות הקודמות.
כתוצאה, ההתבדלות הגנטית נוטה לגדול בהתאם למרחק הגאוגרפי.
ניתן לראות את השפעתו של אפקט המייסדים גם בגידולי שדה לזרעים, כמו דגנים וקטניות.
מקורם של גידולים אלה הוא ככל הנראה במספר מוגבל של מוטציות ששינו את צורת פיזור הזרעים שלהם בהשוואה לאוכלוסיות לא מתורבתות.
בשונה מצמחי הבר, שהשיבולים או התרמילים שלהם מתפרקים או נפתחים בקלות ומפזרים את הזרעים – תכונה שמקשה על הקציר – בגידולים המתורבתים השיבולים והתרמילים נשארים שלמים, והזרעים לא מתפזרים.
תכונה זו יכולה להיגרם על ידי גן אחד או מספר קטן של גנים.
חלק מגידולי השדה לזרעים נגזרו ממספר מוגבל של הכלאות בין מינים שונים שלאחריהן הכפלה של הכרומוזומים (כלומר, הם אַלּוֹפּוֹלִיפְּלוֹאִידִיִּים).
כתוצאה מכך נוצר אפקט מייסדים שמתבטא במגוון גנטי מצומצם מאוד באוכלוסייה המתורבתת בהשוואה לאוכלוסיית הבר שממנה היא נוצרה.
אפקט המייסדים שהתחולל במהלך התפתחותם של גידולי שדה מצביע על הערך ועל פוטנציאל ההשבחה שטמון במגוון הגנטי שנשאר אצל קרוביהם צמחי הבר.
המונח "אפקט המייסדים" בתחום הבלשנות הושאל מתחום הביולוגיה.
כאשר מתייחסים להשפעת אפקט המייסדים בביולוגיה, ניתן לראות לדוגמה כי המגוון הגנטי והפנוטיפי של בני האדם קטן ככל שמתרחקים מאזור אפריקה, שמשם יצא האדם המודרני.
במקרה זה, יש אפקט מייסדים סדרתי – צווארי בקבוק רצופים של האוכלוסייה, שמפחיתים את הגיוון.
בשנת 2011, הציג מאמר בכתב העת Science תוצאות של רגרסיה ליניארית על מדגם של 504 שפות, המראה מתאם הפוך בין מספר הפונמות בשפה ומרחק מוצאה של השפה ממערב אפריקה, בדומה לאפקט המייסדים הסדרתי.
במאמר נטען שתוצאה זו מצביעה על מנגנונים מקבילים המעצבים את השונות הגנטית והשפתית של אוכלוסיות, ותומכת בטענה שמקור כל השפות האנושיות הוא באפריקה.
מאמרים שפורסמו בתגובה טענו כי התוצאה היא ארטיפקט סטטיסטי והצביעו על בעיות מתודולוגיות של המחקר.
אפקט ונוס הוא תופעה בפסיכולוגיה של התפישה שהוצעה בשנת 2003, וקרויה על שם התמונה "ונוס מול המראה" של הצייר הספרדי דייגו ולאסקס.
האפקט מתאר את הממצא שלפיו רוב הצופים חושבים שוונוס, הדמות שבתמונה, רואה את עצמה במראה בדיוק באותה צורה שבה הם רואים אותה בעזרת ההשתקפות.
למעשה, הצופים לא מודעים לכך שוונוס רואה את עצמה בזווית אחרת אם הצופה לא עומד בדיוק מאחוריה.
ב"תכסיס" פסיכולוגי זה נעשה שימוש פעמים רבות בתחום הקולנוע.
השחקן יצולם כאשר הוא לכאורה מסתכל על עצמו במראה.
למעשה, השחקן רואה את המצלמה בהשתקפות של המראה, והוא רק מעמיד פנים כאילו הוא רואה את עצמו.
אפקט הידרופובי (מיוונית: הידרו= מים, פובי= מפחד) היא התכונה של מולקולות לא קוטביות ליצור צברים (אגרגטים) בתמיסה מימית.
ניתן לראות את האפקט ההידרופובי כשמערבבים יחדיו מים (מולקולה קוטבית) ושמן (מולקולה לא קוטבית).
המים ושכבת השמן ייפרדו ויצרו שתי שכבות בעלות שטח מגע מינימלי בינן.
ברמה המולקולארית ניתן לראות את האפקט ההידרופובי ככוח העיקרי המניע את תהליך קיפול חלבונים.
אפקט זה הוא הכוח המניע ליצירת ממברנות ביולוגיות מליפידים (lipid bilayer membrane).
כמו כן לאפקט ההידרופובי חשיבות ביצירת המבנים של חומצות גרעין ובחלק מהאינטראקציות בין חלבוניים.
אמפיפטיות הן מולקולות בעלות קבוצות הידרופוביים והידרופיליים גם יחד.
מולקולות אמפיפטיות יוצרות מבנים ייחודיים, בהם שטח המגע בין הקבוצות ההידרופוביות קטן.
monolayer - מבנה בו המולקולות האמפיפטיות מפנות את האזור ההידרופובי הרחק מהממס ההידרופילי, כך שנוצרת שכבה אחידה של המולקולה האמפיפטית כנגד הממס הקוטבי.
מיצלה - צורה כדורית, חד שכבתית (מיצלה היא סוג של monolayer).
נוצרות ממולקולות אמפיפטיות בעלות קבוצה הידרופובית קטנה, יחסית.
דטרגנטים הם מולקולות אמפיפטיות, ובעזרתם נוצרות המיצלות האופייניות לחומרי סבון.
bilayer - מבנה דו שכבתי האופייני לליפידים ממברנליים.
הקבוצות ההידרופוביות פונות זו אל זו, והקבוצות הפולריות פונות לכיוון הממס הפולרי, משני צידי המבנה.
האפקט ההידרופובי עוזר להבין את הסיבה האנרגטית לקיפול חלבונים.
חומצות האמינו בעלות השייר ההידרופובי (ואלין, מתיונין, לאוצין, פנילאלנין,איזולאוצין ואלנין) מניעות את קיפול החלבון בשל האפקט ההידרופובי בינן לבין המים, כך שנוצר לחלבונים גרעין קיפול (ליבה) הידרופובי סגור.
המצב המועדף תרמודינמית הוא המצב בו לקבוצות הידרופוביות יש אינטראקציה מינימלית עם הסביבה המימית.
במידה והממס או הסביבה יהיו הידרופוביים (שומני, לדוגמה) האפקט ההידרופובי פועל כך שקבוצות קוטביות יתרחקו מהממס.
כלומר, חלבונים יתקפלו הפוך מאשר קיפולם במים (inside-out): הקבוצות ההידרופוביות יפנו כלפי חוץ והקבוצות הפולריות בגרעין קיפול הידרופילי.
אפקט הקונצנזוס השגוי הוא נטייה של אנשים להשליך את דרך החשיבה שלהם על אנשים אחרים.
הם משערים כי רוב יתר האוכלוסייה חושבת כמותם.
מתאם משוער זה, שאינו נתמך בממצאים סטטיסטיים, מוביל לתפיסה של קונצנזוס שאינו קיים.
כשל לוגי זה מתקיים אצל אדם או בקבוצת אנשים המניחים שדעותיהם, אמונותיהם, ונטיותיהם נפוצים בקרב הציבור הרחב הרבה מעבר למצב האמיתי.
נטאי זה נפוץ בקבוצות בהן החברים בקבוצה חושבים כי הדעה המשותפת של הקבוצה שלהם תואמת לזו של כלל האוכלוסייה.
מכיוון שהחברים בקבוצה מגיעים ביניהם לקונצנזוס ונתקלים לעיתים רחוקות באלו החולקים עליו, הם נוטים להאמין שכולם חושבים באותו האופן.
כתוצאת לוואי של אפקט זה, כאשר מוצגת לאנשים הוכחה שהקונצנזוס לא קיים, הם מניחים לעיתים קרובות שאלו שאינם מסכימים איתם פגומים בצורה כלשהי.
להטיה קוגניטיבית זו אין סיבה בודדת.
היוריסטיקת הזמינות והטיה לטובת העצמי הן בין הגורמים הבסיסיים שהוצעו כהסבר חלקי.
ייתכן שקיימים גם מנגנוני הגנה מאחורי התופעה.
ניתן להשוות בין אפקט הקונצנזוס השגוי לתופעת הבורות הפלורליסטית.
בבורות פלורליסטית, האדם סולד באופן פרטי מנורמה (או מאמונה), אך תומך בה באופן ציבורי, בעוד שאפקט הקונצנזוס השגוי גורם לאנשים להניח בטעות שרוב האנשים חושבים כמוהם, בעוד שבמציאות רוב האנשים אינם חושבים כמותם, ואף מבטאים אי הסכמה זו בגלוי.
לדוגמה, בורות פלורליסטית יכולה להוביל תלמיד להגזים בשתיית אלכוהול משום שהוא מאמין שכולם עושים זאת, בעוד שבפועל כולם מקווים שיוכלו להימנע משתייה מוגזמת, אך איש אינו מבטא רצון זה מהחשש שמא הוא יוחרם חברתית.
קונצנזוס שגוי באותו מצב פירושו שהתלמיד מאמין שרוב האנשים האחרים נהנים כמוהו משתיית אלכוהול, בעוד שרוב האחרים אינם נהנים משתיית האלכוהול אך מביעים בפומבי את הדעה ההפוכה.
אפקט הקרקע או תּוֹצָא קַרְקָעִי (Ground Effect) הוא תופעה אווירודינמית בה קטן כוח הגרר (כוח המתנגד לתנועת המטוס באוויר) שכנפי מטוס מייצרות כאשר הן קרובות לקרקע או לים בגובה השווה בערך למוטת כנפי המטוס.
שיא האפקט, המזכיר כרית אוויר, מתרחש כאשר המטוס מנמיך עוד עד לגובה השווה למחצית ממוטת הכנפיים שלו.
הגרר הנמוך על כנפי המטוס בזמן ההמראה יכול לגרום למטוס "לצוף" אף על פי שמהירותו נמוכה מממהירות הטיפוס הממולצת (V2).
אפקט זה מהווה סכנה לטייסים בלתי מנוסים בשעת המראה או נחיתה, אך מאפשר בנייה של כלי טיס מיוחדים שעברו התאמה לטיסה בגובה כה נמוך, כאשר כח הגרר קטן מאוד.
כלי טיס שכזה יוצר באופן סדרתי בעיקר על ידי ברית המועצות וכונה אקרנופלן (Ekranoplans, ברוסית Экраноплан).
הוא שייך למשפחת כלי התעופה המכונים באנגלית Ground Effect Vehicle (או GEV).
עקב גובה הטיסה הנמוך, כלי טיס אלה יועדו לטוס במהירות של מאות קמ"ש מעל משטחים ישרים כמו ימים או מישורים רחבים, ועקב הגובה הנמוך גם לחמוק מקרני המכ"ם.
כלי טיס ייעודיים כאלה תוכננו כך שלא יהיו מסוגלים להתרומם באוויר מעל לגובה המנצל את אפקט הקרקע.
לכן הם אינם נחשבים למטוסים לכל דבר ובמקומות מסוימים אף לא נדרש רישיון טיס מלא כדי להטיס אותם.
את התופעה תיאר לראשונה בשנת 1927 המדען הרוסי הנודע קונסטנטין ציולקובסקי, מאבות המסע לחלל.
ציאולקובסקי סיפק הן את ההסבר התאורטי והן את הדרך לחשב את עוצמת "כרית האוויר" הנוצרת מתחת המטוס.
באווירודינמיקה, כח העילוי מרים את כלי הטיס כלפי מעלה כאשר לחץ האוויר הנוצר מתחת הכנף גדול יותר מלחץ האוויר מעל הכנף.
מערבולות קצה כנף הן תופעה של זרימת האוויר סביב כנף המטוס.
האוויר זורם סביב קצה הכנף, מהאזור שתחת הכנף לאזור שמעליה, תוך יצירת מערבולת באוויר אשר נשארת מספר דקות לאחר מעבר כלי הטיס.
תופעה זו נובעת מהפרש הלחצים מתחת ומעל לכנף.
ככל שהפרש לחצים זה גדל, כך גדלה עוצמתן של מערבולות קצה הכנף, היוצרות כח בכיוון מוטה לאחור.
כח זה נקרא "גרר מושרה" והוא אחד מהמרכיבים העיקריים של כח הגרר, המפחית את העילוי ויוצר התנגדות בניגוד לכיוון הטיסה.
כאשר כלי הטיס מתקרב מספיק לקרקע או לים, אופן זרימת האוויר שנכלא בין כנפי המטוס לבין המשטח מתחתיו מנטרל חלק ניכר ממערבולת קצה הכנף ומפחית את כח הגרר עד כדי 40%.
הערה: דרך אחרת להתגבר על אותה בעיה ולהפחית את מערבולות קצה הכנף היא באמצעות הארכת הכנפיים כמו בדאון, או שימוש בכנפונים.
מערבולת קצה הכנף נחלשת ככל שהיחס בין אורך הכנף לבין רוחב קצה הכנף גדל.
תאונות הקשורות לאפקט הקרקע בעת המראה
כאשר מטוס עמוס במיוחד ממריא, בשניות הראשונות להמראה כח העילוי מופרע פחות ממערבולת קצה הכנף, הודות לאפקט הקרקע.
לאחר מכן כאשר המטוס מתרחק מהקרקע, הטייס צריך לתקן את זווית ההתקפה כדי להתחשב בכח הגרר שמתחזק באופן פתאומי.
מספר תאונות של הזדקרות פתאומית והתרסקות הוסברו כך.
אפקט היו-יו המכונה גם מחזור המשקל הוא תופעה חוזרת ונשנית של אובדן משקל והשבתו בשל דיאטת הרזיה המבוססת על הגבלת צריכת הקלוריות היומיות.
המונח "דיאטת יו-יו" נטבע על יד ד"ר קלי בראונל (Kelly D.
Brownell) מאוניברסיטת ייל, בהתייחס לתנועה המחזורית מעלה-מטה של היו-יו.
אדם השומר על הדיאטה מסוג זה מצליח בתחילה להשיג את מטרת איבוד המשקל אך נכשל בשמירה עליו לאורך זמן ומתחיל לעלות במשקל שוב, ואז הוא מנסה לאבד שוב את המשקל שהחזיר לעצמו וחוזר חלילה.
קיימים כמה גורמים לאפקט היו-יו, אבל בדרך כלל סיבת התופעה בדיאטת הרזיה חריפה מדי.
בתחילה יחוש האדם המתחיל בדיאטה כזו תחושת התעלות בשל אובדן המשקל וגאווה ביכולתו להימנע מאכילה.
במשך הזמן גורמות המגבלות על האכילה המוטלות בדיאטות חריפות אלו לתופעות דוגמת דיכאון או עייפות שבעטיין קשה מאוד להתמיד בדיאטה.
בסופו של דבר חוזר האדם להרגלי האכילה הקודמים, כשכעת נוספת תחושת הכישלון של הניסיון לרזות באמצעות דיאטה המגבילה את כמות האוכל.
במצב רגשי זה נוטים אנשים רבים לאכול אפילו יותר משאכלו לפני שהחלו בדיאטה ועקב כך הם עולים במשקל במהירות.
דיאטה הרזיה הגורמת לאפקט היו-יו מבוססת על הפחתה דרסטית בצריכת מזון כתחליף לתזונה מאוזנת ופעילות גופנית.
עקב כך, יכול אדם שנוקט בצעד זה לאבד הן מסת שרירים והן רקמות שומן במהלך השלב הראשוני של אובדן המשקל (על מנת שלא לאבד שרירים חובה לעסוק באימון משקולות).
עם השלמת הדיאטה סביר להניח שגופו של אדם שמנע מעצמו מזון יחוש את תגובת הרעב, דבר שיוביל לגידול משקל מהיר שכולו רקמת שומן.
זוהי מחזוריות שמשנה את היחס שומן לשרירים בגוף, אחד הגורמים החשובים ביותר בבריאות האדם.
לדיאטת יו-יו יכולות להיות השלכות רגשיות ופיזיות קיצוניות בשל הלחץ שאדם המעוניין לרדת במשקל במהירות גורם לעצמו.
שביעות הרצון המיידית מהירידה במשקל מפנה את מקומה בסופו של דבר להרגלי האכילה הישנים הגורמים לעלייה במשקל ולמועקה רגשית.
וכי מכיוון ש"אין הגדרה אחת מקובלת של מחזור עלייה וירידה במשקל", בלתי אפשרי למחקר להסיק מסקנות ספציפיות לגבי ההשפעות בפועל של דיאטה מחזורית, עד שנושא זה יוגדר בצורה מוחלטת.
תופעת התקשורת העוינת היא נטייתם של צרכני חדשות התומכים באחד הצדדים בקונפליקט או בוויכוח לתפוס את הדיווחים והסקירות בתקשורת על הנושא כמוטות לטובת היריב.
מחקרים הראו כי נטייה זו קיימת בלא תלות במידת האיזון שבדיווח.
המונח "אפקט התקשורת העוינת" נטבע בידי החוקרים רוברט ואלון, לי רוס ומארק לפר בשנת 1985. החוקרים הכינו מקבץ דיווחים טלוויזיוניים מרשתות הטלוויזיה המרכזיות בעולם בנושא טבח סברה ושתילה.
הם הקרינו את המקבץ למספר קבוצות של נדגמים, ובכל קבוצה היו נדגמים שהזדהו מראש כאוהדי ישראל, נדגמים שהזדהו מראש כתומכים בפלסטינים ונדגמים נייטרליים.
כללית, אוהדי ישראל דיווחו כי תפסו את הכתבה כפרו־פלסטינית ותומכי הפלסטינים דיווחו כי תפסו את הכתבה כפרו־ישראלית.
כך, למשל, בסולם מדידה אורדרינאלי בין 1 ל־9 כש־1 פירושו הטיה אנטי־ישראלית חזקה, 5 פירושו דיווח מאוזן ו־9 הטיה פרו־ישראלית, קיבל הדיווח ציון ממוצע 2.9 בקרב אוהדי ישראל, 3.8 בקרב הנייטרליים ו־6.7 בקרב אוהדי הפלסטינים.
מעבר לזאת, תומכי הצד הערבי סיווגו 42% מההתייחסויות לישראל כתומכות ורק 26% כביקורתיות ואילו אוהדי ישראל זיהו רק 16% מאזכורי ישראל בכתבה כאוהדים ו־57% כשליליים לישראל.
ממצא אחר של הניסוי היה הקשר בין הידיעות הכלליות לתפיסת ההטיה.
ככל שהנחקרים גילו בשאלון המקדים ידע רב יותר על הסכסוך הישראלי-ערבי, כך גברה נטייתם לזהות הטיה בלתי הוגנת בכתבה לטובת היריב.
התופעה תועדה מאז במחקרים על סיקור קונפליקטים נוספים, אידאולוגיים, דתיים ולאומיים והיא מורגשת בעיקר כאשר הזיהוי של הצופה עם הקבוצה משמעותי והקבוצות מובחנות היטב לאורך זמן וחשות מאוימות.
קתלין שמיט ואלברט גונטר בחנו שלושה מנגנוני עיבוד אינפורמציה העשויים ליצור את אפקט התקשורת העוינת:
זיכרון סלקטיבי: צופים בעלי מחויבות עמוקה לצדדים מנוגדים עשויים לזכור חלקים שונים של הדיווח ובעיקר את מה שהרגיז או הפחיד אותם, כלומר את טיעוני היריב.
מיון סלקטיבי: פריטי מידע שייחשבו נייטרליים עבור צופה שאינו מעורב רגשית יישפטו כחלק מטיעוני הצד שכנגד על ידי מי שמזדהה עם אחד הצדדים.
סטנדרטים שונים: מה שמוצג מנקודת מבטו של היריב לא נתפס כעובדה או כטיעון אלא כשקר, כפרט לא רלוונטי או כתעמולה.
בניסוי בו התבקשו משתתפי ועידת חקלאות אורגנית וחוקרי ביוטכנולוגיה להעריך מאמר על הנדסה גנטית במזון, נמצא אישוש בעיקר למנגנון השלישי (הפעלת סטנדרטים שונים ביחס לעמדות היריב).
כך העריכו תומכי כל צד את המומחים, שעמדתם נוחה להם, כבני סמכא.
כמו כן, העריכו אותם תומכים את המומחים שצידדו בעמדה המנוגדת כחסרי אמינות.
במידה מועטה יותר נמצא אישוש למנגנון המיון הסלקטיבי אך לא לזיכרון סלקטיבי.
תפיסת העוינות התקשורתית מנוגדת לכאורה להטיה הפוכה הנוגעת למידע המופיע מחוץ לתקשורת ההמונים.
כשמדובר ב"מחקר" או בעבודה אקדמית אנשים נוטים להעניק משקל יתר לעובדות המחזקות את עמדת המוצא שלהם ולכן חומר כזה יראה להם כתומך ולא כעוין.
כך למשל כאשר תומכים ומתנגדים לעונש מוות קראו דו"ח המסכם ראיות על תועלת ונזק בעונש הזה, מצאה כל קבוצה כי העובדות תומכות בעמדתה והקצינה את התמיכה או ההתנגדות בעקבות הקריאה.
אלברט גונתר בדק את תלות עצמת אפקט התקשורת העוינת (שוב, תוך שימוש ב"מאמר" על הנדסה גנטית שהוצג לקבוצות בעלות עמדה ברורה בעד או נגד) בסוג הפרסום.
כאשר הטקסט הוצג כעבודה אקדמית, מצאה כל קבוצה כי הוא מאוזן ומאשש את עמדתה.
כאשר אותה אינפורמציה ופרשנות הוצגה ככתבה עיתונאית היא נתפסה כמוטה ועוינת ומידת העוינות עלתה ככל שכלי התקשורת היה רב תפוצה יותר.
כאשר הכתבה משודרת או מפורסמת בכלי תקשורת המזוהה עם אחד הצדדים תגבר הנטייה לזהות הטיה.
ג'ואל טרנר ביים כתבות ב־CNN המזוהה בציבור כבעלת קו ליברלי וב־FOX הנחשבת כנוטה לצד השמרנים.
הכתבות עסקו בנושאים המצויים במוקד המחלוקת הציבורית בארצות הברית, בסוגיות מהגרים בלתי חוקיים ומלחמת עיראק.
הטקסט לכתבות נלקח משידורים אמיתיים של אותן חדשות, אך הוצג מאולפן של הרשת המתחרה כשה"שדרן" מזהה עצמו כשייך ל־FOX או ל־CNN.
כתבת CNN, כשהיא מוצגת מאולפן FOX, נשפטה על ידי הצופים כמוטה לטובת הימין, ואילו כשאותו טקסט מוקרא מפי "כתב CNN" הוא נקלט כ"ליברלי" ולהפך.
במחקר דומה שנערך באינדונזיה נמצא כי הקונפליקט הנוצרי־מוסלמי במדינה נתפס כמוטה לצד הנוצרי כאשר הוצג כפרסום של עיתון נוצרי, וכמוטה לטובת המוסלמים כאשר הוצג כפרסום של עיתון מוסלמי.
אפקט הקרנה אחורית הוא אפקט מיוחד; טכניקה לשילוב הופעות חזית עם רקע שצולם מראש.
האפקט היה בשימוש נרחב בתעשיית הקולנוע שלפני עידן הגרפיקה הממוחשבת.
רקע דהוי מאחורי מושא הצילום הוא רמז ויזואלי לשימוש באפקט.
השחקנים עומדים לפני מסך, אשר מאחוריו מקרן המטיל את סרט-הרקע בתמונת-מראה.
אי לכך, הטכניקה מחייבת שימוש באולפן גדול דיו ע"מ שיוכל להכיל את קונוס האור של המקרן.
האפקט אפשר לדמות סיטואציות מסוכנות או מורכבות לצילום ממשי בסביבת אולפן, כגון נסיעה ברכב, או הימצאות בבית בוער.
השחקן יכול בזמן אמת להגיב לרקע ולראות את האפקט מאחוריו, וכך למשל הצלם יכול להזיז את המצלמה או לעשות זום (בצילומי מסך כחול כדי לזוז ולעשות זום צריכים להשתמש במערכת בקרת תנועה אשר עלותה גבוהה, משום שהרקע והאובייקט לא מצטלמים באותו הזמן).
יתרון משני של השיטה, הוא חיסכון בשעות עריכת פוסט, עלות יחסית זולה.
למרות זאת, במקרים מסוימים החפצים בקדמת הצילום והשחקנים היו נראים כזזים בחוסר סנכרון עם הרקע בשל חוסר תיאום בין צילום הרקע התזזיתי לצילום השחקנים עם סטאדיקאם או אמצעי אחר (בעיקר קפיצות ותזוזות חדות ברקע).
האפקט היה צורם ונראה לעין, ובפוסט-פרודקשן, בלתי אפשרי להחליף את הרקע או לערוך אותו לאחר הצילום.
ההתקדמות העיקרית של הקרנה אחורית היא הקרנה קדמית, שלה עיקרון זהה.
בהקרנה זו, נעשה שימוש בחומר מיוחד על מסך מיוחד כדי לאפשר את ההקרנה מהחזית בצורה ברורה וחדה.
התוצאה היא תמונה רוויה הרבה יותר ואובייקטים חדים יותר.
הטכניקה החדשנית הייתה בשימוש ניסיוני בזמן הצילומים של 2001: אודיסיאה בחלל, בסצנות הפתיחה של הסרט, כדי להימנע מצילום באתרי צילום יקרים באפריקה.
נעשה שימוש באפקט גם במגוון סצנות לאורך הסרט (היציאה לחלל החלונות של החללית) וליצירת אפקטים על המסך של המחשב (מחשב החללית).
כיום טכניקת מסך כחול החליפה את השימוש בהקרנה אחורית.
למרות שהקרנה אחורית הפכה מיושנת, קוונטין טרנטינו השתמש באפקט בספרות זולה במהלך הנסיעה במונית, ג'יימס קמרון, השתמש באפקט ב"הנוסע השמיני 2" ו"בשליחות קטלנית 2".
במרבית סרטי אוסטין פאוורס נעשה שימוש באפקט כדי לשוות לסרט מראה של סרטי ריגול ישנים.
"רוצחים מלידה" השתמשו בטכניקה בצורה נרחבת כדי להדגיש מניעים נסתרים תת-הכרתיים של השחקנים.
הקרנה אחורית הייתה עוד לפני שהחל בפועל השימוש בה, על ידי ז'ורז' מלייס ואדווין פורטר אולם זה נעשה אפשרי רק ב-1930 בשל שלוש התפתחויות הטכניות הדרושות:
החשוב ביותר היה פיתוח של מנוע מצלמה ומקרן, אשר היו מקושרים לתריס של המצלמה בסינכרון מלא.
שנית, סרטי צילום צבעוניים, המצאתו של איסטמן קודאק בשנת 1928 אפשרה למצלמה לחשוף את הרקע המוקרן יותר מאשר סרטי צילום שחור-לבן, מה שהפך אותו לעמום פחות.
לבסוף, הופעת סרטי צילום רחבים יותר בשנת 1920, היוו את השינוי הגדול בהפקת סרטים.
רוחב הסרט דרש מנורות הקרנה בעלת עוצמה רבה יותר, אשר גרמו לחשיפה אחידה ורבה יותר.
חברת Fox הייתה הראשונה להשתמש בטכניקת הקרנה אחורית מודרנית, בשנת 1930 עם סרטיהם Liliom ולאחר מכן גם בסרט רק תדמיינו.
על העבודה הטכנית בסרט, זכתה החברה בשנת 1933 בפרס האוסקר.
זמן קצר לאחר מכן חברת סרטי פרמאונט שכללה את השיטה ופיתחה שיטות אחדות כגון סינכרון 3 מקרנים לאותו מסך.
אלפרד היצ'קוק השתמש בתהליך בהצלחה להראות את קרי גרנט מותקף על ידי מטוס ב"מזימות בינלאומיות", אך ספג ביקורת כאשר הוא השתמש בו בהרחבה ב"מארני".
אפקט הניכור הוא אוסף אמצעים דרמטיים ותיאטרוניים ומרכיב עיקרי בתיאטרון האפי של ברטולט ברכט.
כינוי אחר הוא "אפקט ההזרה".
ברכט ניסה להציב מול התיאטרון הריאליסטי חלופה ל"אשליה של מציאות", ל"נתח מציאות" ולהזדהות.
מטרת האפקט הוא יצירת ריחוק, אובייקטיביות, יכולת שיפוט כלפי המתרחש והפעלת שיקול דעת.
דרך ההרחקה יחשוב הצופה על מערכות היחסים, המעמדות, העוולות והאירועים החריגים ויבקר אותם.
אפקט ההזרה הוא מרכיב עיקרי מהתיאטרון האפי שהתפתח בתיאטרון הגרמני אחרי מלחמת העולם הראשונה, כתגובה הן לתיאטרון הריאליסטי והן לתיאטרון האקספרסיוניסטי.
ברוסיה הצליחה מהפכת אוקטובר, בגרמניה המהפכה אומנם נכשלה, אך ההשפעה הקומוניסטית הייתה גדולה.
ארווין פיסקטור וברטולט ברכט ורבים אחרים היו קומוניסטים, תמכו במעמד הפועלים והתנגדו למיליטריזם הגרמני.
במרכז הבמה עמדו ההמונים, לא האדם הפרטי.
יוצרי התיאטרון הזה היו משוכנעים, לפי הפילוסופיה המטריאליסטית, שהמציאות החברתית קובעת את התודעה ולא להפך.
יחד עם זאת, יכולה המציאות ליצור "תודעה כוזבת", ולכן דרושים חינוך והסברה.
התיאטרון צריך להיות כלי לחינוך והסברה כנגד תודעה כוזבת כמו הפשיזם.
מבחינה אומנותית יש השפעה ניכרת מצד הקברט.
אפקט ההזרה הוא מרכזי ביצירת היסטוריזציה והפיכת המחזה ל"אז ושם" אפי במקום "כאן ועכשיו" דרמטי.
רק מתוך תודעה היסטורית, יכול הצופה לחדד את תפיסתו לפיה הוא חי במציאות אחרת.
יצירת ריחוק בין הקהל לבין מה שקורה על הבמה יושג על ידי:
מבנה תחנות: לא רצף ארוך של תמונות שמובילות אחת אל השנייה, אלא כל תמונה עומדת בפני עצמה.
לפני תחילת הסצנה מספרים לנו מה עומד להתרחש בסצנה עוד בטרם היא מתחילה.
כך לא יהיה קהל הצופים במתח לקראת "מה יקרה?" אלא "איך זה יקרה?"
את המחזה מלווה מספר או קריין או זמר שמספר ומפרש.
כל סצנה מובילה לשיא רגשי שנקטע על ידי שיר, אפי בדרך כלל ולא קשור לעלילה, על מנת לשבור את השיא.
לחלק ניכר מהדמויות אין שם פרטי, הן מופיעות לפי שם קבוצתי, כמו "המורה", "החייל" וכו'.
לאדם אין טבע אנושי ידוע, אלא הוא נתון למצבים שבתוכם הוא פועל לפי חינוכו, מקצועו, מעמדו, ובעיקר: לפי המצב.
גם בני האדם וגם העולם שבתוכם הם פועלים, משתנים.
כדי להראות זאת, מתפרסת העלילה על פני תקופה מספיק ארוכה כדי לראות את השתנות בני-האדם והעולם שמסביב.
האמצעים הבימתיים בהם יש להשתמש כדי ליצור הזרה, הם:
הבדל צורם בין מרכיבי ההפקה, לדוגמה בין הטקסט של השירים לבין המוזיקה
המוזיקה לא יוצרת מתח, אלא שוברת אותו.
אחד הסגנונות המועדפים הוא ג'אז.
תאורה בהירה, כדי שהצופים ייראו היטב ומבלי ליצור מתח
מסכות או איפור כבד – הדגשת ההבדל שחקן לדמות
הבמה גלויה בתור במה: צוגים, מסכים אחוריים, פנסים
תפאורה המסמנת את המקום, לא ליצור אשליה בימתית של מציאות.
דרישת הסימון במקום ההעתק הריאליסטי יוצר אתגר מיוחד עבור תפאורנים, שצריכים באמצעים של צמצום להגיע לאותה אמירה.
ליטרליזציה: כתובות וכרזות המתארות את המקום, הזמן, הסיטואציה.
שימוש בטכנולוגיה מתקדמת: ווידאו, שינוע תפאורה ושחקנים באמצעות סרטים נעים, במה מסתובבת
על השחקן להראות את הדמות ולספר עליה, באמצעות מחוות ומשחק שידגישו את שיוכו המעמדי.
לעיתים הכניס ברכט את המרכיב הזה גם לטקסט הכתוב.
לדוגמה: כשאצדק מחביא את הארכי-דוכס בבקתתו, במחזה "מעגל הגיר הקווקזי", הוא מבחין דרך האופן שבו אוכל "הפליט", שלא מדובר באדם עני.
אסור לשחקן להביא את הקהל ל"טראנס" ולא להיכנס ל"טראנס" בעצמו.
השחקן צריך לשכוח את כל טכניקות המשחק שלמד עד עכשיו.
אסור לו להתקרב עד כדי זהות עם הדמות המשוחקת.
כשאומרים על שחקן: "הוא לא שיחק את ליר, הוא היה ליר", זה לא טוב.
השחקן צריך להציג תוך ריחוק מסוים.
השחקן אמור לשחק את הדמות ללא הזדהות איתה, כמו שמספר סיפורים מגלם את דמויות הסיפור.
הוא צריך לחקור את הרקע החברתי-כלכלי שלה ולגבש לעצמו דעה עליה.
על דרך נוספת להשגת ניכור בין השחקן לטקסט ממליץ ברכט בעת החזרות:
אמירת הוראות הבמה בקול רם והוספת ביקורת על התנהגות הדמות, על דמויות אחרות או האירועים המתוארים.
למשל בשעת החזרות יגיד השחקן: הוא קם על רגליו ואמר בכעס, כיוון שהיה רעב: "בסדר."
הוא גיחך והתחיל לדבר באורח נטול דאגה, כי סמך על דודו העשיר: "אשתדל."
כך ידבר השחקן בשתי נימות שונות כמו בתור מספר סיפורים.
אם קיים מונולוג מחורז ומסוגנן על השחקן לשנן את התכנים ולחזור עליהם בפרוזה פשוטה אך ילווה דבריו בג'סטות.
עצם השימוש בחרוזים בטקסט – מנכר.
אלמנט נוסף במשחק על-פי אפקט ההזרה למד ברכט מהאופרה הסינית.
שם עושה השחקן-זמר לפני פעולה כלשהי את הפעולה הנגדית.
לדוגמה: אם השחקן פונה ימינה, הוא ייפנה קודם שמאלה למשך שבריר שנייה, ורק אז ייפנה ימינה.
באופן הזה מדגיש השחקן מה הדמות לא עושה.
אין קשר בין אפקט הניכור לבין תחושת הניכור שחווה האדם בעולם האבסורדי.
הניכור בין הדמויות שעל הבמה לבין סביבתם בתיאטרון האבסורד יוצר ייאוש, אולי גם שעשוע רגעי אצל הקהל, אך לא ריחוק ביקורתי ומחשבה יצירתית למציאת פתרון.
אומנם מחזותיו של ברכט פופולריים מאוד בישראל, אך הם אינם מבוצעים לפי כל כללי אפקט ההזרה.
בישראל, כמו במקומות רבים אחרים בעולם, לא התקבל אפקט הניכור בכללותו, אך מרכיבים שלו קיימים:
בהרבה מחזות עבריים יש פריסה אפית או מבנה תחנות.
כיום לא מסתירים יותר פנסי תאורה מעיני הצופים.
אין כיום כמעט תפאורות ריאליסטיות, אלא בעיקר סימונים כמו בתיאטרון האפי.
למרות הכל לא הצליח ברכט לבטל את ההיסחפות וההזדהות.
התיאטרון האפי אמנם הפך סגנון בימתי חדשני והעניק מסגרת נוספת להבעה התיאטרונית במאה העשרים, אך באותה מידה נעלמו הרקע התאורטי והמטרות האידאולוגיות שהולידו את הסגנון ואמצעיו.
הקהל כלל לא תרגם אותם כפי שברכט רצה.
הקהל לא שיחק על פי הכללים של ברכט ומסתבר שכל אמצעי הניכור לא מספקים על מנת להסית את הקהל מן הצורך להזדהות, ומן הרובד האנושי שהיה קיים במחזותיו של ברכט.
אפקט וילון המקלחת הוא תופעה פיזיקלית בה וילון מקלחת נמשך אל תוך המקלחת בעוד המים זורמים.
התופעה תוארה במגזין סיינטיפיק אמריקן יחד עם מספר תאוריות אשר מנסות להסביר את התופעה, אך ללא מסקנה חד משמעית.
תאוריית אפקט הארובה גורסת כי אוויר חם (מהמקלחת) עולה מעל וילון המקלחת וכך נוצר תת לחץ אשר גורם למשיכת הווילון לתוך המקלחת.
יחד עם זאת, אפקט וילון המקלחת נצפה גם כאשר המים במקלחת קרים ועל כן זה אינו המנגנון היחיד המשתתף בפעילות זו.
ההסבר הפופולרי ביותר לאפקט וילון המקלחת הוא עקרון ברנולי.
לפי עיקרון זה, ככל שמהירות האוויר עולה, כך הלחץ שלו קטן.
ההסבר שניתן לאפקט וילון המקלחת הוא שהמים שיוצאים מראש המקלחת גורמים לאוויר בסביבתם להאיץ וכתוצאה מכך, לפי עקרון ברנולי, ייווצר תת-לחץ במקלחת שיגרום לווילון להימשך פנימה.
סימולציית מחשב של מקלחת הראתה כי אף אחת מהתאוריות האחרות אינה מסבירה את אפקט וילון המקלחת, אלא כי הזרם מראש המקלחת גורם ליצירת מערבולת אופקית.
במרכז המערבולת נוצר אזור תת-לחץ אשר גורם ליניקת הווילון.
פרופסור דייוויד שמידט מאוניברסיטת מסצ'וסטס זכה בשנת 2001 בפרס איג נובל בפיזיקה על הפתרון החלקי לשאלה.
הוא השתמש בקוד זרימה חישובית (Computational Fluid Dynamics – CFD) כדי להשיג את התוצאות.
פרופסור שמידט טוען שהעבודה נעשתה בשביל הכיף ובזמנו הפנוי ללא שימוש במענק או בכספי ציבור.
אפקט קואנדה הוא הנטייה של זורם המתקדם במהירות להיצמד אל קיר סמוך.
אדי המים החמים מהמקלחת מתעבים על צידי הווילון וגורמים לירידת הלחץ שם.
במצב מתמיד האדים יוחלפו באדים חדשים, אך בפועל כתוצאה משינויים בטמפרטורת המים, סך ייצור האדים יגרום ליניקה.
אוויר קר מחוץ למקלחת דחוס יותר מאוויר חם בתוכה ולכן לחץ האוויר מחוץ למקלחת גבוה יותרת ודוחק את הווילון אל תוך המקלחת.
וילונות מקלחת רבים מגיעים עם מאפיינים אשר מסייעים להפחית את אפקט וילון המקלחת.
קיימים וילונות בעלי פטמות יניקה אשר ניתן להצמיד לקירות המקלחת.
וילונות אחרים מצוידים במגנטים בתחתיתם על מנת להצמידם לאמבטיה, אך אינם יעילים לכל אמבטיה או מקלחון.
תליית הווילון רחוק מראש המקלחת (גבוה או נמוך) עשוי להפחית את האפקט.
ניתן להשתמש במוט טלסקופי מהסוג המשמש לתליית וילון אמבטיה, על מנת לחסום בעזרתו את הווילון בחלקו התחתון ולמנוע ממנו להישאב פנימה.
ניתן לתלות חוט ארוך עם משקולת מהמקל אשר מחזיק את הווילון בפנים המקלחת, כך שהמשקולת תחסום את הווילון מלהיכנס.
קיימת טענה כי הפעלת מפזר חום בחדר המקלחת מפחיתה מהאפקט.
פתרון זה עונה על מספר תאוריות: לחץ אוויר (יצירת אוויר חם מחוץ למקלחת וכך להשוות את הלחצים), אפקט ברנולי (יצירת זרימת אוויר גם מחוץ למקלחת) ואפקט הארובה.
אפקט השוט (לפעמים נקרא "אפקט שוט השור" או "אפקט שוט הפר") הוא תופעה בתחום הלוגיסטיקה שבה תנודות בביקושים של לקוחות הקצה הופכת לתנודה ההולכת וגדלה בביצועי שרשרת האספקה ככל שמתקרבים לראשיתה.
את הגורמים לתופעה ניתן לחלק לארבע קבוצות גורמים עיקריות:
הזמנות יתר - לקוחות מזמינים כמויות גדולות (מעבר לביקוש השוטף) כתוצאה מציפייה למחסור או כתוצאה מאספקות לא יציבות.
מחזוריות בהזמנות - בעיקר מחזוריות בהזמנת כמויות גדולות, ואז הפוגות.
תנודות מחיר חדות - שינוי חד במחיר הגורם ללקוחות להזמין כמויות קטנות או גדולות מהרגיל.
הגדלת מלאי זמין או הגדלת מלאי ביטחון תיתכן לכל אורך שרשרת האספקה
ייצור לא יעיל או ייצור מלאי לא נחוץ על פי מדיניות החזקת המלאי המקובלת
חוסר מוצר זמין למכירה בנקודות הקצה של שרשרת האספקה וכתוצאה מכך הפסד מכירה (ירידה בהכנסות).
אפקט הקוברה המכונה גם אפקט החולדה מתרחש כאשר פעולה שמטרתה לפתור בעיה מחמירה את הבעיה.
מקור המונח אפקט הקוברה באנקדוטה מתקופת הראג' הבריטי.
לפי האנקדוטה, הממשל הבריטי גילה דאגה בשל מספר הקוברות בדלהי, וחילק פרס כספי למי שיביא גופה או עור של קוברה למשרדי הממשלה.
בתגובה לכך, מספר לא מועט של אזרחים החלו לגדל קוברות על מנת להרוג אותן ולקבל את הפרס.
לאחר שהממשל הבין שזה מה שקורה, הפרס בוטל ובתגובה לכך שחררו התושבים את כל הקוברות לחופשי, ומספר הקוברות באזור גדל.
את המונח טבע הכלכלן הגרמני הורסט זיבֶּרט.
מקור המונח אפקט החולדה במקרה דומה שהתרחש בהאנוי שבווייטנאם, כאשר האזור היה מושבה צרפתית.
הממשל הצרפתי חילק פרס על לכידת חולדות, והבאת זנבן לנציג הממשל.
כתוצאה מכך, מעבר לפתיחת חוות לגידול חולדות, החלה לגדול אוכלוסיית החולדות חסרות הזנב בהאנוי, מכיוון שלוכדי החולדות היו לוכדים אותן, קוטעים את זנבן ומשחררים אותן לחופשי.
ברוב הדיסציפלינות המדעיות נעשה שימוש במונח במשמעותו המקורית.
בכלכלה ובפוליטיקה נהוג להשתמש במונח בהקשר של תמריץ שגוי.
אפקט הקורבן המזוהה מתייחס לנטייה של בני אדם לסייע יותר לקורבנות ספציפיים אשר ניתנים לזיהוי מאשר לקורבנות רבים שאינם ניתנים לזיהוי.
כאשר הקורבן הוא בר זיהוי והעזרה הניתנת לו הופכת למטרה, אנשים הופכים להיות רחומים ונדיבים.
אך במקרים אחרים, אנשים נראים כעסוקים בעצמם ואדישים לזולת למרות גודלו העצום של הצורך לעזרה.
החברה מוכנה לתרום הרבה יותר כסף כדי להציל את חייהם של קורבנות אשר ניתנים לזיהוי מאשר במקרים של הצלת קורבנות סטטיסטיים, שהם על פי הגדרה הסתברותיים.
תופעה זו מובילה לכך שארגוני צדקה נאבקים מדי יום על מנת לגייס תרומות לאלפי ילדים רעבים במדינות עולם שלישי או כדי למנוע נפגעי תאונות הדרכים בעתיד .
המונח נטבע על ידי תומאס שלינג שטען כי מותו של אדם מסוים מפעיל "חרדה ורגש, אשמה ויראת כבוד, אחריות ודת, אבל רוב הרגשות הללו נעלמים כאשר אנו מתמודדים עם מוות סטטיסטי".
כלומר, כאשר אנו רואים לנגד עיננו דמות ספציפית ומקבלים פרטים אודות האדם, אנו חשים חמלה ורחמים ולכן נכונים יותר לעזור ולתרום לו כסף.
לעומת זאת, כאשר המידע אינו על אדם פרטני, הרגש שאנו חווים אינו עמוק ולכן איננו נרתמים לסייע לו.
כך לדוגמה, בשנת 1987, ילדה בת שנתיים בשם ג'סיקה מקלאור נפלה לתוך באר צרה בבית דודתה שבטקסס.
המקרה של ג'סיקה נגע לליבם של האמריקאים ובעוד שצוותי חילוץ והצלה, חובשים ומתנדבים עבדו להצלתה, גויסו תוך 58 שעות 700,000 דולר.
גם לאחר שחרורה מבית החולים, משפחת מקלור קיבלה מתנות מהציבור הרחב.
כמו כן, פורסמו כתבות רבות על המקרה ואף הופק סרט שגולל את פרטי האירוע.
באופן דומה, מצוקתו של ילד פצוע בשם עלי עבאס, כבשה את התקשורת באירופה במהלך העימות בעיראק וכשלוש מאות אלף פאונד גויסו במהירות על מנת להעניק לו טיפול רפואי – סכומי כסף שיכלו לסייע לאלפי ילדים אחרים.
מספר הסברים מופיעים בספרות המחקרית לאפקט הקורבן המזוהה:
קרבה: סמיכות לקורבן, הן גופנית והן פסיכולוגית, עשויות להשפיע על ההתנהגות שלנו.
בני אדם חשים קרבה לבני משפחתם, לחברי קבוצתם ולאנשים שדומים להם.
בהתאם לכך, סביר שאדם יעזור לשכן שלו שפוטר מעבודתו מאשר לחסר בית שזקוק לכסף במידה רבה יותר.
מוחשיות: קורבנות מזוהים באופן חד וברור יותר מקורבנות סטטיסטיים, בעיקר כאשר ישנם פרטים מדויקים עליהם כגון: תמונות, מידע על המשפחה וכדומה.
כך לדוגמה, כאשר מספרים לאדם על ילדה שנפגעה הוא מקבל תיאור עמום של האירוע והמנגנון הרגשי שלו לא מופעל.
לעומת זאת, תיאור מדויק של פרטי האירוע, היכן נפגעה ובאיזו מידה היא סובלת יוביל להזדהות רבה יותר ולצורך מיידי לפעול למענה.
אפקט הטיפה בים: האמונה האישית של האדם ביכולת שלו לעזור לקורבנות של טרגדיה.
לעיתים, אנשים חשים כי גם רמת מעורבות עמוקה עם הקורבן, עשויה להציל מעט מאוד אנשים, בעוד שמיליוני אנשים אחרים ימשיכו לסבול.