tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשנת 1810 נמלט לקופנהגן כדי להימנע מגיוס לצבא נפוליאון, שהשתלט על רבות מן הנסיכויות והדוכסויות הקטנות של צפון גרמניה, ובשנת 1813 היה לאזרח דנמרק.
להוציא כמה מסעות ממושכים, התגורר שם עד מותו.
במהלך חייו נודע בעיקר כפסנתרן קונצרטים ומלחין אופרה דנית, אך לזכותו נזקפת גם הבאת רבות מיצירותיו של בטהובן, מלחין שהעריץ בכל לבו, לקהל המאזינים של קופנהגן.
בהתחשב בכך, ששריפה בביתו כילתה את כל כתבי היד שלו שלא יצאו עדיין לאור, היה קולאו מלחין פורה, שהניח אחריו יותר מ-200 יצירות בדפוס, ברוב הסוגות המוזיקליות.
בטהובן, שקולאו הכיר באופן אישי, השפיע יותר מכל אחד אחר על המוזיקה שלו.
מעטים היו בני תקופתו של בטהובן, שהבנתם או יכולתם להטמיע את פועלו עלו על אלה של קולאו.
בכל הנוגע לצורה, גילה קולאו יכולת ברורה להבין את מעשיו של בטהובן בתקופה התיכונה של יצירתו ולעשות בהם שימוש בכתיבתו הוא.
קולאו כתב קונצ'רטו לפסנתר, רביעיית מיתרים, כמה יצירות לפסנתר, הכוללות את הסוגות שהיו מקובלות אותם ימים: סונאטות סונאטינות, ואלסים, רונדו ווריאציות.
כו כן כתב כמה יצירות לכלי קשת (שלוש רביעיות ושתי חמישיות וסונאטות אחדות לכינור), יצירות מוזיקה נלווית ואופרות אחדות.
עם זאת, יצירותיו המוקלטות והמנוגנות ביותר הן כמה סונאטינות לפסנתר ומספר רב של יצירות לחליל.
הודות ליצירות אלה לחליל ניתן לו הכינוי "בטהובן של החליל" בתקופת חייו, אם כי הוא מעולם לא ניגן בכלי זה.
הפתיחה לאופרה של קולאו Elverhøj נהנית מפופולריות מיוחדת הודות לשימוש שנעשה בה בסרט הקולנוע Olsen-banden ser rødt.
בקטע המכריע בסרט כנופיית אולסן מפוצצת, קודחת ומבקיעה בפטישים את דרכה אל תוך מרתף בית האופרה בתיאום מלא עם המוזיקה.
בעיר אילצן שבגרמניה מתקיימת מדי שנתיים תחרות נגינה בחליל הנקראת "תחרות קולאו".
חלק מן המידע בדף זה בוויקיפדיה האנגלית מופיע באתר של הוצאת סילברטראסט, אבל ניתנה רשות להעתיק, להפיץ ו/או להכניס שינויים במסמך זה תחת רישיון GNU FDL
פרידריך קרל, דוכס וירטמברג-ויננטל (Friedrich Karl von Württemberg-Winnental 12 בספטמבר 1652 - 20 בדצמבר 1697) היה מאז 1677 דוכס וירטמברג-ויננטל, ועוצר של דוכסות וירטמברג.
פרידריך קרל נולד ב-12 בספטמבר 1652 בשטוטגרט, והיה בנו השני של הדוכס אברהרד השלישי, דוכס וירטמברג ואנה קתרינה מזאלם-קירבורג, בתם של יוהאן קזימיר, רוזן זאלם-קירבורג ודורותיאה מזולמס-לאובך.
בשנת 1674 מת אביו אברהרד השלישי, דוכס וירטמברג, ואחיו וילהלם לודוויג, דוכס וירטמברג עלה לשלטון במקומו.
בשנת 1677 מת אחיו וילהלם לודוויג, דוכס וירטמברג נפטר במפתיע ובנו אברהרד לודוויג, דוכס וירטמברג עלה לשלטון במקומו.
מכיוון שאברהרד לודוויג היה רק בן שנה, מונה פרידריך קרל כעוצר.
ב-22 בינואר 1693 כשאבהרד לודוויג הגיע לגיל 16, הגיל שלפי חוקת וירטמברג אפשר למלוך, הוא הוכתר על ידי לאופולד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה לדוכס ווירטמברג.
לאחר שפרידריך פינה את מקומו לאברהרד, כאות הוקרה הוא מונה לדרגת גנרל-פלדמרשל על ידי הקיסר.
במהלך מלחמת תשע השנים לחם פרידריך קרל נגד הצרפתים באזור הריין, תחת פיקודו של לודוויג וילהלם, מרקיז באדן-באדן.
ב-26 בספטמבר 1692 הותקף פרידריך קרל בראש 4,000 פרשים במפתיע על ידי הצרפתים, איבד כמה מאות הרוגים, ונשבה יחד עם כמה מאות מאנשיו, אולם שוחרר לאחר זמן קצר.
בשנת 1696 חלה פרידריך קרל בעגבת, וב-20 בדצמבר 1697 מת בביתו שבשטוטגרט.
ב-31 באוקטובר 1682 התחתן פרידריך קרל עם אלאונורה יוליאנה מברנדנבורג-אנסבך, בתם של אלברכט השני, מרקיז ברנדנבורג-אנסבך וסופיה מרגרטה, רוזנת אטינגן-אטינגן, ממנה נולדו לו 7 ילדים:
פרידריך גאורג וילהלם פון שטרובה היה אסטרונום רוסי ממוצא גרמני-בלטי, חלק משושלת אסטרונומים בת 5 דורות.
פון שטרובה נולד באלטונה, אז דנמרק, גרמניה של היום.
במטרה להימנע משרות צבאי, אב המשפחה עבר לליבוניה שבאימפריה רוסית.
בשנת 1808 פון שטרובה התחיל לימודים באוניברסיטת טרטו ועם סיומה המשיך ללמד שם.
בשנת 1820 התמנה למנהל מצפה הכוכבים של האוניברסיטה.
בשנת 1839, עם הקמת מצפה הכוכבים פולקובו, פון שטרובה עבר לסנקט פטרבורג והתמנה למנהל הראשון של המתקן.
בשנת 1843 פון שטרובה היה הראשון שחישב את ההיסט של כוכב וגה.
הוא התעניין בחישובים גאודזיים ויזם את הקשת הגאודזית של שטרובה שאורכה 2,820 ק"מ והיא מוכרת כאתר מורשת עולמית.
בשנת 1826 פון שטרובה קיבל את מדליית הזהב של החברה האסטרונומית המלכותית, בשנת 1832 נבחר לאקדמיה הרוסית למדעים ובשנת 1833 נבחר להיות חבר באקדמיה השוודית למדעים.
עבודתו התמקדה בעיקר בחקר כוכבים כפולים.
פון שטרובה גילה כוכבים רבים מסוג זה ובשנת 1827 פרסם קטלוג Catalogus novus stellarum duplicium.
פון שטרובה היה נשוי פעמיים ונולדו לו 18 ילדים.
אוטו וילהלם פון שטרובה - אסטרונום ידוע
קארל הרמן שטרובה - אסטרונום, עבר לגרמניה
גוסטב לודביק שטרובה - אסטרונום
אוטו שטרובה - אסטרונום אמריקאי
ברנרד שטרובה - פקיד ממשלתי בכיר, מושל אסטרחן ופרם.
פיוטר שטרובה - פעיל פוליטי, בין מקימי המפלגה הסוציאל-דמוקרטית הרוסית.
בהמשך היה שר בממשלות של התנועה הלבנה והתגורר בפריז.
פרידריך פון שולץ היה גנרל גרמני, שכיהן כמפקד הקורפוס ה-20 והארמייה השמינית של צבא הקיסרות הגרמנית בחזית המזרחית במלחמת העולם הראשונה ובהמשך כמפקד כוחות מעצמות המרכז בחזית המקדונית.
פון שולץ סיים את האקדמיה הצבאית ב-1870 והתנדב כצוער למלחמת צרפת–פרוסיה.
לאחר המלחמה למד באקדמיה הצבאית בפוטסדם וב-9 במרץ 1872 הוסמך כקצין ארטילריה בדרגת סגן.
בין השנים 1874–1876 הדריך בבית הספר לארטילריה בברלין וב-1901 הועלה לדרגת אוברסט.
ב-1908 מונה לפקד על הדיוויזיה ה-21, וב-1 באוקטובר 1912 הועלה לדרגת גנרל חיל התותחנים בצבא הקיסרי, ומונה למפקד הקורפוס ה-20.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה היה פון שולץ מפקד על הקורפוס ה-20 של הצבא הגרמני ועימו נלחם במסגרת החזית המזרחית בקרב טננברג וקרב לודז'.
ב-26 במאי 1915 התמנה בנוסף כמפקד הארמייה השמינית וכוחותיו נשלחו לאבטח את קווי הביצורים ליד הורדנה.
ב-29 בספטמבר 1915 פורקה הארמייה השמינית, ופון שולץ נשאר בתפקידו כמפקד הקורפוס ה-20. ב-28 באוקטובר 1915 הפך הקורפוס ה-20 שבפיקודו לפלגת הארמייה שולץ.
ב-2 בינואר 1917 מונה למפקד הארמייה השמינית.
ב-22 באפריל 1917 הועבר מהחזית המזרחית לזירת הבלקן, במסגרת החזית המקדונית, כדי להחליף את הגנרל אוטו פון בלוב שהועבר לחזית האיטלקית.
הגרמנים הרכיבו את קבוצת הארמיות שולץ, כוח בפיקודו של הגנרל שולץ שנועד ליישם מדיניות מתואמת מטעם מעצמות המרכז בחזית זו והורכב מהארמייה ה-11 הגרמנית והארמייה הראשונה הבולגרית שהורכבה מ-7 דיוויזיות בגיבוי פיקודי של קציני מטה גרמנים ואוסטרו-הונגרים.
לכוח צורפה גם הארמייה השנייה של צבא בולגריה, אך היא נותרה תחת פיקוד עצמאי בהתאם לבקשתו של ניקולה ז'קוב מפקד החזית הבולגרי.
חוסר האיזון בין כמות הקצינים הגרמנים לקצינים הבולגרים, אשר פיקדו על האוגדות הבולגריות גרם להתמרמרות גוברת וירידה במורל בלחימה בקרב החיילים והקצינים הבולגרים.
בנוסף, לא יחס פון שולץ חשיבות לתנאי הקרקע הקשים מחד ולהתעצמותו הגדלה והולכת של צבא מדינות ההסכמה בחזית, מאידך.
בספטמבר 1918 פתחו כוחות מדינות ההסכמה בפיקודו של הגנרל הצרפתי לואי פראנשה ד'אספרה במתקפה לאורך עמק הווארדאר.
כפועל יוצא מטעות זו, נאלץ פון שולץ להורות על נסיגה רחבה של כוחותיו לאורך כל החזית המקדונית במטרה לייצב קו חדש, אך הכוחות הבולגרים התמוטטו, עניין שהוביל לקריסת החזית כולה ולבסוף לכניעת ממלכת בולגריה.
פון שולץ שוחרר מהשירות הצבאי ב-24 בינואר 1919, פרש לחייו הפרטיים והלך לעולמו 8 שנים מאוחר יותר והוא בן 76 שנים.
פרידריך "פריץ" פפר (30 באפריל 1889 – 20 בדצמבר 1944) היה פליט מלחמה יהודי-גרמני שעיקר פרסומו נובע מהעובדה כי התחבא מאימת הנאצים עם משפחת פרנק באמסטרדם.
עם גילוי המחבוא והמעצר של המסתתרים בו הועבר פפר למתקני כליאה שהאחרון שבהם מחנה הריכוז נוינגמה בו הוא נפטר.
דמותו מופיעה ביומנה של אנה פרנק בשם הבדוי אלברט דיסל.
פרידריך פפר נולד בגרמניה בעיר גיסן בן לסוחרי טקסטיל יהודים-גרמנים.
בשנת 1911 הוא סיים את לימודי רפואת שיניים ושנה לאחר מכן פתח מרפאה בברלין.
פפר שירת בצבא הקיסרות הגרמנית ולחם בשורותיו במלחמת העולם הראשונה.
בשנת 1921 הוא נשא לאישה את וורה בייטינר (31 במרץ 1904 – 30 בספטמבר 1942), ביום 3 באפריל 1927 נולד וורנר פיטר פפר ובשנת 1932 התגרש פרידריך מאשתו וקיבל חזקה בלעדית על ילדם המשותף.
שנה לאחר מכן עלתה המפלגה הנאצית לשלטון בגרמניה ובשנת 1938 החליט פפר לשלוח את בנו לאנגליה לחיות עם אחיו (דוד של וורנר) ארנסט.
בשנת 1936 פגש פפר אישה לא יהודייה, גרושה וצעירה ממנו שרלוטה קלטה (1910–1985) הזוג לא יכול היה להתחתן מאחר שחוקי נירנברג ששללו מפפר את כל זכויותיו ואסרו על נישואים בין יהודים ללא יהודים.
לאחר ליל הבדולח החליטו בני הזוג לברוח להולנד הנייטרלית, פפר הקים מרפאת שיניים באמסטרדם וכך נוצר הקשר עם אוטו פרנק ולאחר מכן עובדיו בחברת אופקטה.
מיד לאחר הפלישה הגרמנית החלו גזירות נגד יהדות הולנד, שמנתה אז כ-140,000 איש (וכן כ-30,000 פליטים מגרמניה) וחוקי הגזע הגרמניים הועתקו למערכת החוקים ההולנדית.
פרידריך פפר נאלץ להפרד משרלוטה ולהרשם כדייר בכתובת אחרת.
בסתיו של שנת 1942 החליט פפר למצוא מקום מחבוא ופנה למיפ חיס שהתייעצה עם אוטו פרנק והלה הסכים להכניס את פפר למחבוא בחלק האחורי של בית המשרדים של חברת אופקטה ברחוב פרינסנחראכט (Prinsengracht) 263, למרות הצפיפות החליט אוטו פרנק כי השכלתו הרפואית של פפר עשויה להועיל למתחבאים.
הוא הותיר מכתב פרידה לשרלוטה ובמהלך שהותו במחבוא הם שמרו על קשר דרך מיפ חיס.
מרגוט פרנק שחלקה במחבוא חדרון עם אחותה אנה פרנק עברה להתגורר עם הוריה ופפר חלק את החדר עם אנה פרנק.
מערכת היחסים המתוחה והעכורה בין שתי הדמויות תוארה בהרחבה ביומנה של אנה פרנק.
על המתחים שמקורם בכליאה בחלל קטן ללא פרטיות נוספו הבדלי הגילאים והטמפרמנט וככל הנראה אי הנוחות הקיצונית שחוותה אנה פרנק שהייתה בעיצומו של תהליך ההתבגרות וההבשלה המינית.
עובדות אלו הביאו לחיכוחים בלתי פוסקים בין השניים ול"הופעה" לא מחמיאה (בלשון המעטה) של פפר ביומנה של אנה פרנק ביטוי לכך הוא שמו הבדוי ביומן דיסל שפירושו בגרמנית "טיפש".
בראש הכוח עמד אוברשארפיהרר אס אס (סמל) קרל זילברבאואר, איש האס דה ואיתו עוד 3 קציני משטרה נוספים.
פרידריך פפר ושאר דיירי המחבוא נלקחו למטה הגסטאפו ומשם הועברו, לאחר חקירה, לבית מעצר בו שהו יומיים ולאחר מכן הועברו למחנה המעבר המשטרתי ליהודים וֶסְטֶרְבּוֹרְק.
ביום 3 בספטמבר הוא הועבר, עם שאר דיירי המחבוא לשעבר, למחנה המוות אושוויץ.
ביום 29 באוקטובר הוא נשלח עם עוד 59 אנשי רפואה אחרים למחנה זקסנהאוזן - מחנה הריכוז הראשי לאזור ברלין בתקופת המשטר הנאצי.
משם, בתאריך לא ידוע, הוא הועבר למחנה הריכוז נוינגמה ושם נפטר מזיהום במעיים ביום 20 בדצמבר 1944.
בשנת 1995 הופיע וורנר פפר בריאיון עם מיפ חיס בה הוא הודה לה על ניסיונה להציל את אביו.
פרידריך פרום היה גנרל-אוברסט ב.
הוצא להורג בגלל השתתפותו ב"קשר העשרים ביולי".
פרום נולד בברלין ב-18 באוקטובר 1888. במלחמת העולם הראשונה היה קצין ביחידת תותחנים בדרגת האופטמן ועוטר בצלב הברזל דרגה 1 ו-2.
לאחר המלחמה נשאר כקצין קבע ברייכסווהר ועלה בדרגות בחיל התותחנים עד לאוברסט.
עם עליית הנאצים לשלטון עבר למפקדת ה-OKH.
ב-20 באפריל 1939 עלה לדרגת גנרל חיל התותחנים.
ב-31 באוגוסט 1939 מונה לתפקיד מפקד "צבא התחלופה" (Ersatzheeres) שמטרתו שמירת הסדר במקרה של מהומות או מרד של גורמים חתרניים (מבצע ולקיריה) וכן לספק כוח אדם ליחידות הלוחמות המידלדלות.
לאחר הניצחון במערכה על צרפת הועלה לדרגת גנרל-אוברסט ועוטר בצלב האבירים של צלב הברזל.
סגנו של פרום היה הגנרל פרידריך אולבריכט שהיה מקורב לחבר הקצינים שבקשו להתנקש בהיטלר.
בספטמבר 1943 הצטרף קלאוס שנק פון שטאופנברג בתור קצין המטה של פרום.
פרום ידע על פעילות זאת אבל לא נקט בשום פעולה יזומה לפני שתהיה הזדמנות נאותה לכך.
לפרום יועד תפקיד מרכזי בקשר כי רק הוא בתור מפקד חיל המילואים, יכול היה להפעיל את פעולת וולקירה.
עוד לפני שהגיע שטאופנברג לברלין, התקשר פרום עם וילהלם קייטל כדי לברר את השמועות על ניסיון ההתנקשות.
קייטל אישר זאת והוסיף כי היטלר נפצע קל בלבד.
מרגע זה עשה פרום הכל כדי לטשטש את הקשר שלו לקושרים.
כאשר הגיע שטאופנברג ושאר הקושרים למפקדה של פרום בבנדלרבלוק, הוא סירב לשתף פעולה והושם במעצר.
כאשר התברר שהקשר נכשל, החליטו לפעול קצינים ממטהו של אולבריכט שראו להיכן מתפתחת המרידה וחששו שייתלו כבוגדים ועצרו את שטאופנברג וחבריו.
פרום הצליח לברוח ממעצרו, נכנס ללשכתו באקדח שלוף והודיע לעצורים שמעתה יתייחס אליהם כמו שהם התייחסו אליו.
הוא החליט להראות את עצמו כפועל נגד המרידה ובאותה הזדמנות להיפטר מראשי המרד שהיו עלולים להסגיר אותו.
את הגנרל לודוויג בק אילץ להתאבד ואת שטאופנברג, ורנר פון האפטן, פרידריך אולבריכט ואלברכט מרץ פון קירנהיים, דן למוות.
פעולתו של פרום נגד המורדים לא הועילה.
עוד באותו לילה העיר לו יוזף גבלס כי "הוא מיהר לסלק עדים היכולים לעמוד בדרכו".
הוא נאסר ב-21 ביולי 1944 והימלר נטל את תפקידו כמפקד צבא המילואים ("צבא המולדת").
ב-14 בספטמבר 1944 גורש מהצבא והועמד לדין כאזרח בבית הדין העממי ב-7 במרץ 1945. היות שבית הדין התקשה להוכיח את הקשר שלו למרד הוא הואשם בהתנהגות פחדנית לנוכח האויב ונידון למוות.
עיטוריו הוסרו והוא הוצא להורג ביריה ב-12 במרץ 1945.
פרידריך גוטלובּ קוניג , ממציא גרמני הידוע בעיקר הודות למכונת הדפוס המהירה שלו, אותה בנה יחד עם השען אנדרס פרידריך באואר.
קוניג נולד באייסלבן למשפחת איכרים פשוטה, ולמרות מותו המוקדם של אביו, הצליח קוניג ללמוד בבית ספר תיכון.
ב-1790 החל בהכשרה בבית הדפוס ברייטקופף והרטל בלייפציג במשך ארבע וחצי שנים, שם למד את סודות המקצוע.
ב-1803 ניסה קוניג להקים בעיר זול בית דפוס ממוכן, אבל בשל היעדר טכנולוגיה מתאימה הרעיון לא יצא לפועל.
קוניג עבר ללונדון ב-1804 וב-1810 הוענק לו פטנט על המצאתו, וקוניג החל להדגים את מכונתו ב-1812. המכונה עמדה בסדנת הממציאים, והזמנות נשלחו ללקוחות פוטנציאליים, כגון ג'ון וולטר, עורך הטיימס.
פעילות זו נעשתה תחת מעטה חשאיות מחשש לכעסם של בעלי הדפוס שהמצאה זו עתידה הייתה לדחוק את רגליהם.
הגיליון הראשון של הטיימס שהודפס באמצעות המכונה החדשה של קוניג יצא לאו ב-29 בנובמבר 1814.
באוגוסט 1817 קוניג חזר לגרמניה בשל אי הסכמה עם שותפו תומאס בנסלי, וחששו של קוניג כי בנסלי מנסה להשיג בעלות מלאה על המכונה החדשה.
לבסוף הקים קוניג במנזר נטוש בסמוך לווירצבורג חברה לייצור המכונה, בשם קוניג את באואר.
קניג הלך לעולמו בשנת 1833 בצל אם מיין שמחוז וירצבורג.
גנרל פרידריך קירכנר היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
קירכנר נולד ב-26 במרץ 1885 בלייפציג, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית.
בשנת 1899 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-107 (הסקסוני ה-8 - הנסיך יוהאן גאורג).
בשנת 1913 הועבר לרגימנט הלנסרים ה-17 (הסקסוני ה-1 - פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה ומלך הונגריה, ולחם בשורותיו במלחמת העולם הראשונה.
ב-25 ביולי 1915 הועלה לדרגת ריטמייסטר, ולקראת סוף המלחמה עבר לרגימנט הרגלים ה-474. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, צלב האבירים של המסדר הצבאי של סנט היינריך, צלב האבירים דרגה ראשונה של מסדר אלברכט עם כתר וחרבות, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה נשאר קירכנר ברייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה.
ב-1 בפברואר 1928 הועלה קירכנר לדרגת מיור, ובשנת 1929 מונה לתפקיד מטה בדיוויזיית הפרשים ה-2. ב-1 באוקטובר 1932 מונה למפקד גדוד ברגימנט הפרשים ה-10 (הפרוסי), וב-1 בדצמבר 1932 הועלה לדרגת אוברסט לוטננט.
ב-1 באוקטובר 1933 מונה למפקד רגימנט הפרשים ה-11 (הפרוסי), וב-1 בנובמבר 1934 הועלה לדרגת אוברסט.
ב-15 באוקטובר 1935 מונה למפקד גדוד הרובאים ה-1, וב-10 בנובמבר 1938 מונה למפקד חטיבת הרובאים ה-1.
עם פרוץ המלחמה היה קירכנר מפקד חטיבת הרובאים ה-1, ולחם עימה במהלך המערכה בפולין, כחלק מדיוויזיית הפאנצר ה-1 במסגרת הקורפוס ה-16. ב-17 בנובמבר 1939 מונה למפקד דיוויזיית הפאנצר ה-1, וב-1 באפריל 1940 הועלה לדרגת גנרל לוטננט.
במהלך המערכה על צרפת לחם קירכנר עם הדיוויזיה שבפיקודו כחלק מהקורפוס הממונע ה-19, ולאחר מכן כחלק מהקורפוס הממונע ה-41 במסגרת קבוצת הפאנצר קלייסט, ובשלב השני כחלק מהקורפוס הממונע ה-39 במסגרת קבוצת הפאנצר גודריאן, ועל פעולותיו בקרבות קיבל קירכנר ב-20 במאי 1940 את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל.
במהלך מבצע ברברוסה לחם קירכנר עם הדיוויזיה שבפיקודו כחלק מהקורפוס הממונע ה-41 במסגרת ארמיית הפאנצר הרביעית, ובמהלך הקרב על מוסקבה לחם עימה כחלק מהקורפוס הממונע ה-41 במסגרת ארמיית הפאנצר השלישית.
ב-15 באוקטובר 1941 מונה למפקד זמני של הקורפוס הממונע ה-41, במקום ולטר מודל, וב-15 בנובמבר 1941 מונה קירכנר למפקד הקורפוס הממונע ה-57 במקום אדולף-פרידריך קונצן, ופיקד עליו במהלך הקרב על מוסקבה כחלק מהארמייה הרביעית במסגרת קבוצת ארמיות מרכז.
ב-12 בינואר 1942 חזר קונצן לפקד על הקורפוס למשך 3 שבועות, וב-31 בינואר 1942 מונה קירכנר שוב למפקד הקורפוס.
ב-1 בפברואר 1942 הועלה לדרגת גנרל חיל השריון, וב-22 באפריל 1942 קיבל על פעולותיו את עיטור הצלב הגרמני בזהב.
ב-21 ביוני 1942 הוסב הקורפוס ה-57 לקורפוס פאנצר, ושימש כעתודת קבוצת ארמיות דרום.
באפריל הועבר הקורפוס תחת פיקוד ארמיית הפאנצר הראשונה, ולחם עימה בקרבות באגן הדונייץ.
ב-30 בנובמבר 1943 פרש קירכנר לחופשה קצרה, וב-19 בפברואר 1944 חזר לפקד על הקורפוס שהיה תחת פיקוד הארמייה השישית במסגרת קבוצת ארמיות דרום, ולאחר מכן במסגרת קבוצת ארמיות A.
באפריל לחם הקורפוס במסגרת קבוצת הארמיות ששמה שונה לקבוצת ארמיות דרום אוקראינה, בתחילה כחלק מהארמייה השמינית, והחל ממאי כחלק מהארמייה הרומנית הרביעית.
ב-12 בפברואר 1944 קיבל קירכנר תוספת עלי אלון לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל.
ב-25 ביוני 1944 פרש שוב קירכנר לחופשה קצרה, וב-2 ביוני 1944 חזר לפקד על הקורפוס.
באוגוסט הועבר הקורפוס שוב תחת פיקוד הארמייה השמינית, ולחם עימה במבצע יאשי-קישינב.
בספטמבר הועבר הקורפוס תחת פיקוד הארמייה השישית, ולחם עימה בקרבות בטרנסילבניה.
באוקטובר לחם הקורפוס במסגרת קבוצת הארמיות ששמה שונה לקבוצת ארמיות דרום, בתחילה כחלק מהארמייה ההונגרית השלישית ולאחר מכן כחלק מהארמייה השישית, והשתתף בקרבות בבודפשט.
על פעולותיו בקרבות קיבל קירכנר ב-26 בינואר 1945 תוספת חרבות לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל.
בפברואר לחם הקורפוס במסגרת קבוצת ארמיות מרכז, בתחילה כחלק מהארמייה ה-17 בשלזיה, ולאחר מכן כחלק מארמיית הפאנצר הרביעית בלאוזיץ, עימה לחם עד סוף המלחמה.
ב-8 במאי 1945 נפל בשבי צבא ארצות הברית.
קירכנר שוחרר מהשבי בשנת 1947. לאחר שחרורו התגורר קירכנר בפולדה עד למותו ב-6 באפריל 1960.
פְרִידְרִיךְ פוֹן מִילֶר היה רופא גרמני.
מילר היה בנו של מנהל המחלקה הרפואית בבית החולים באאוגסבורג.
הוא למד מדעי הטבע ורפואה במינכן, תחת שרביטו של קארל פון פויט, ובווירצבורג.
הוא קיבל את הדוקטורט שלו במינכן בשנת 1882, והיה לעוזרו של קארל גרהרדט בווירצבורג ולאחר מכן בברלין.
ההביליטציה שלו ברפואה פנימית התקיימה ב-1888, והוא הפך למרצה למבוא לרפואה קלינית ולרפואת גרון בבון.
לאחר מכן הוא אייש משרות בברסלב, במרבורג ובבזל, בטרם חזר למינכן ב-1902. גישתו ללימוד קליני ושיפור החינוך הרפואי השפיעו רבות על החינוך הרפואי בבריטניה ובארצות הברית.
על שמו של מילר נקרא סימן מילר, המתאר את פעימות הענבל בעת הסיסטולה.
סימן זה ניכר במטופלים עם אי-ספיקת מסתם אבי העורקים בדרגה חמורה.
בשנת 1907 הוא קיבל תואר אבירות, ובשנים שלאחר מכן גם קיבל את התארים הופרט וגהיימרט בממלכת בוואריה.
בשנת 1933 הוענק לו מגן העיט של הקיסרות הגרמנית עם ההקדשה "הקלינאי הגדול".
ב-1922 נהיה לחבר באקדמיה הגרמנית למדעים לאופולדינה.
בין השנים 1927–1934 היה נשיא האקדמיה הגרמנית.
בשנת 1927 הפך גם לאזרח כבוד של העיר מינכן.
גנרל פרידריך קיהן היה מפקד בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
קיהן נולד ב-7 באוגוסט 1889 באויטין, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית.
בשנת 1909 התגייס קיהן לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-32 (התורינגי ה-2), ולחם בשורותיו במהלך מלחמת העולם הראשונה.
ב-25 בפברואר 1915 הועלה לדרגת אובר-לויטננט, וב-27 בינואר 1918 הועלה לדרגת האופטמן.
לאחר המלחמה הצטרף קיהן לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה.
ב-1 באוקטובר 1922 מונה קיהן למפקד פלוגת ההדרכה ברגימנט הפרשים ה-3 (הפרוסי), ובאביב 1925 מונה למפקד פלוגה 2 בגדוד הממונע ה-6 (הפרוסי).
באביב 1927 מונה למפקד פלוגה 3 ברגימנט הפרשים ה-4 (הפרוסי), ובאביב 1928 מונה לקצין מטה במשרד המלחמה.
ב-30 בספטמבר 1928 לבית הספר לשריון הגרמני-רוסי בקאזאן, כמנהל האקדמי של הקורס, ובאביב 1930 מונה לקצין מטה במשרד המלחמה.
ב-1 בפברואר 1931 הועלה קיהן לדרגת מיור, ובאביב 1932 מונה לקצין מטה ברגימנט הארטילריה ה-3 (הפרוסי).
ב-1 ביוני 1934 הועלה לדרגת אוברסט לויטננט, וב-15 באוקטובר 1935 מונה למפקד רגימנט הפאנצר ה-4. ב-1 באוגוסט 1936 הועלה לדרגת אוברסט, וב-10 בנובמבר 1938 מונה למפקד בית הספר לשריון בוונסדורף.
ב-10 בדצמבר 1939 מונה קיהן למפקד חטיבת הפאנצר ה-14, אך המינוי לא יצא לבסוף אל הפועל.
ב-15 בפברואר 1940 מונה קיהן למפקד חטיבת הפאנצר ה-3, ולחם עימה במהלך המערכה על צרפת כחלק מדיוויזיית הפאנצר ה-3 במסגרת הקורפוס הממונע ה-16. ב-1 ביולי 1940 הועלה קיהן לדרגת גנרל מיור, וב-3 ביולי קיבל על פעולותיו את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל.
ב-22 באפריל 1942 קיבל קיהן על פעולותיו את עיטור הצלב הגרמני בזהב, וביוני 1942 לחם עם הדיוויזיה שבפיקודו כחלק מקורפוס הפאנצר ה-3 במסגרת הארמייה השישית בקרב חרקוב השני.
ב-30 ביוני 1942 פרש קיהן מתפקידו, ולמחרת ב-1 ביולי הועלה לדרגת גנרל לויטננט.
וב-10 בספטמבר 1942 מונה קיהן לראש אגף היחידות הממונעות והממוכנות בורמאכט, וב-1 באפריל 1943 הועלה לדרגת גנרל חיל השריון.
ב-15 בפברואר 1944 נהרג קיהן בברלין, במהלך הפצצה של בעלות הברית.
פרידריך קרל ניקולאוס, נסיך פרוסיה היה נסיך גרמני מבית הוהנצולרן וגנרל-פלדמרשל פרוסי.
פרידריך קרל נולד בברלין ב-20 במרץ 1828 לקרל, נסיך פרוסיה שהיה אחיהם של פרידריך וילהלם הרביעי, מלך פרוסיה ווילהלם הראשון, קיסר גרמניה, ולמריה, נסיכת סקסוניה-ויימאר-אייזנך, בתם של קרל פרידריך, הדוכס הגדול של סקסוניה-ויימאר-אייזנך ומריה פבלובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה.
בשנת 1846 התגייס פרידריך קרל לצבא הפרוסי, ולחם בשורותיו במלחמת שלזוויג הראשונה.
בשנת 1852 הועלה פרידריך קרל לדרגת אוברסט, ובשנת 1854 הועלה לדרגת גנרל מיור.
בשנת 1856 הועלה פרידריך קרל לדרגת גנרל לוטננט, בשנת 1857 פיקד לזמן קצר על דיוויזיית המשמר ה-1, ובשנת 1860 הועלה לדרגת גנרל חיל הפרשים.
במלחמת שלזוויג השנייה פיקד על חיל המשלוח הפרוסי, וזכה בניצחון מוחץ כנגד הכוחות הדניים.
במלחמת אוסטריה–פרוסיה פיקד פרידריך קרל על הארמייה הראשונה, והוביל אותה לניצחון בקרב קניגרץ.
במלחמת צרפת–פרוסיה בשנת 1870 פיקד פרידריך קרל על הארמייה השנייה, ונטל חלק בקרב גרבלוט ובמצור על מץ.
ב-28 באוקטובר הועלה פרידריך קרל לדרגת גנרל-פלדמרשל, כהוקרה על ניצחונותיו בקרבות.
לאחר נפילת האימפריה הצרפתית השנייה נטל פרידריך קרל חלק בקרבות אורליאן ולה מאן, ומנע מהצרפתים לשחרר את פריז.
על פעולותיו בקרבות קיבל פרידריך קרל את עיטור הפור לה מריט, ואת הצלב הגדול של צלב הברזל.
לאחר כניעת צרפת מונה פרידריך קרל למפקח הכללי של צבא האימפריה הגרמנית, וקיבל מאלכסנדר השני, קיסר רוסיה דרגת כבוד של גנרל-פלדמרשל בצבא האימפריה הרוסית.
ב-15 ביוני 1885 מת פרידריך קרל בפוטסדאם.
פרידריך קרל נישא למריה אנה, נסיכת אנהלט, בתו של לאופולד הרביעי, דוכס אנהלט, ונולדו לו חמישה ילדים:
מריה, נסיכת פרוסיה (1855 – 1888), התחתנה עם הנדריק, נסיך הולנד, ולאחריו התחתנה עם אלברט, נסיך סקסוניה-אלטנבורג
אליזבת אנה, נסיכת פרוסיה (1857 – 1895), התחתנה עם פרידריך אוגוסט השני, הדוכס הגדול של אולדנבורג
אנה ויקטוריה, נסיכת פרוסיה (1858)
לואיזה מרגרטה, נסיכת פרוסיה (1860 – 1917), התחתנה עם הנסיך ארתור, דוכס קונוט וסטראת'רן
פרידריך לאופולד, נסיך פרוסיה (1865–1931)
פרידריך פרנץ הראשון, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין , היה דוכס מקלנבורג-שוורין, ובקונגרס וינה שודרג למעמד הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין.
פרידריך פרנץ נולד ב-10 בדצמבר 1756 בשוורין שהשתייכה לדוכסות מקלנבורג-שוורין, להוריו לודוויג, דוכס מקלנבורג-שוורין ושרלוטה סופיה, נסיכת סקסוניה-קובורג-זאלפלד.
ב-24 באפריל 1785 מת דודו של פרידריך פרנץ פרידריך השני, דוכס מקלנבורג-שוורין, ופרידריך פרנץ עלה לשלטון במקומו.
בתקופת המלחמות הנפוליאוניות שמר פרידריך פרנץ על נייטרליות, אולם לאחר קרב ינה וקרב אאורשטדט הצטרף פרידריך פרנץ לקונפדרציה של הריין.
פרידריך פרנץ נפטר בארמון לודוויגסלוסט ב-1 בפברואר 1837, ונכדו פאול פרידריך, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין עלה לשלטון במקומו.
ב-31 במאי 1775 התחתן פרידריך פרנץ עם לואיזה, נסיכת סקסוניה-גותה-אלטנבורג.
פרידריך לודוויג, נסיך הכתר של מקלנבורג-שוורין (13 ביוני 1778 - 29 בנובמבר 1819), התחתן עם ילנה פבלובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה, ולאחריה התחתן עם קרולינה לואיזה, נסיכת סקסוניה-ויימאר-אייזנך, ולאחריה התחתן עם אוגוסטה, רוזנת הסן-הומבורג.
פרידריך פרנץ הרביעי, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין (גרמנית Friedrich Franz IV., Großherzog von Mecklenburg-Schwerin, 9 באפריל 1882 - 17 בנובמבר 1945) היה הדוכס הגדול האחרון של מקלנבורג-שוורין ושל מקלנבורג-שטרליץ.
פרידריך פרנץ נולד בפלרמו שבממלכת איטליה ב-9 באפריל 1882 לפרידריך פרנץ, שהיה מאוחר יותר הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין ולאנסטסיה מיכאילובנה, הדוכסית הגדולה של רוסיה.
ב-10 באפריל 1897 מת אביו של פרידריך פרנץ, והוא עלה במקומו לשלטון, אך מכיוון שהיה קטין, שימש דודו יוהאן אלברכט, דוכס מקלנבורג-שוורין כעוצר עד לבגרותו.
ב-23 בפברואר 1918 התאבד אדולף פרידריך השישי, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שטרליץ, ללא שהשאיר בנים אחריו, ויורשו קרל מיכאל, דוכס מקלנבורג ויתר על התואר, ומשום כך קיבל את נחלותיו פרידריך פרנץ הרביעי שהיה בן דודו.
ב-14 בנובמבר 1918 התפטר פרידריך פרנץ מתפקידו, בעקבות המהפכה הגרמנית והתבוסה במלחמת העולם הראשונה.
לאחר התפטרותו נאלץ פרידריך פרנץ לעבור לדנמרק, אולם בהמשך חזר למקלנבורג, ואף הצליח להחזיר לידיו חלק מאחוזותיו.
ב-9 בנובמבר 1945, לאחר תבוסת גרמניה הנאצית במלחמת העולם השנייה, נעצר פרידריך פרנץ בפלסנבורג על ידי יחידות מחיל האוויר המלכותי, וב-17 בנובמבר מת פרידריך פרנץ.
לאחר מותו נאלצו אשתו ובנותיו לעבור לגרמניה המערבית, משום שמקלנבורג נכללה בשטח הכיבוש הסובייטי בגרמניה.
פרידריך פרנץ התחתן ב-7 ביוני 1904 עם אלכסנדרה, נסיכת הנובר, בתו של ארנסט אוגוסט, נסיך הכתר של הנובר.
פרידריך קרל פון אופנהיים , היה בנקאי, פוליטיקאי ממוצא יהודי וחסיד אומות העולם מגרמניה.
פון אופנהיים היה נינו של הבנקאי היהודי הגרמני סלומון אופנהיים .
הוא היה מבעליו של סל אופנהיים , בנק שהיה בעל תפקיד חשוב בתיעוש חבלי הריין והרוהר, בעיקר דרך מימון תשתיות מסילת ברזל ודרכי תעבורת מים, וכן פיתוח תעשיות הפחם והפלדה.
בצעירותו השתלם בעסקי המשפחה בניו יורק ובסאו פאולו.
בשנת 1929 התמנה בתור שותף בבנק של הוריו.
בשנים הראשונות של שלטון המפלגה הנאצית בגרמניה נחשב פון אופנהיים "מישלינגה" - בן תערובת, רבע יהודי.
הוא לא הורשה להתקבל למפלגה הנאצית ולא התאפשר לו להגיע לעמדות השפעה בממשל, אך הוא הורשה להחזיק באזרחותו הגרמנית.
הבנק שלו הוסב על שמו של ידיד לא יהודי וכך התאפשר לו להמשיך בפעילותו הכלכלית, אם כי הוא היה נתון להטרדת הרשויות הנאציות המקומיות, ובעיקר היועץ הכלכלי המחוזי, ה-Gauwirtschaftsberater .
פון אופנהיים הסתיר את טינתו לנאצים, אך בסוף שנות השלושים נחקר למרות זאת על ידי הגסטפו.
עם זאת, חשיבותם הכלכלית של עסקיו למשק הגרמני ושל קשריו הכלכליים בחוץ לארץ הקנו לו מידה מסוימת של חסינות.
פון אופנהיים ואחיו הגדול ולדמר הוכנסו לאבווהר, המודיעין הצבאי הגרמני, שבתקופת המלחמה, ותחת מנהיגותו של וילהלם קנריס, מתנגד הנאצים בסתר, אפשר להם לקבל אישורי מעבר בלתי מוגבלים לחוץ לארץ.
פון אופנהיים המשיך להיות בקשר עם ידידים יהודים למרות התעמולה הנאצית ומעמדו הפגיע כמישלינגה.
הוא האיץ בידידים יהודים לעזוב את גרמניה, סייע להם להגר תוך העברת נכסיהם ועסקיהם, והמשיך להיות עמם בקשר גם לאחר הגירתם.
במאי 1940 פלשו הגרמנים להולנד וידידיו היהודים של פון אופנהיים שוב עמדו בסכנה.
כעבור מספר חודשים הצליח פון אופנהיים לארגן עבורם ויזות מעבר לפורטוגל ומשם לדרום אמריקה.
כדי להצילם הגיע פון אופנהיים אישית להולנד והשתמש בכלי רכב של האבווהר על מנת להעבירם - 11 איש - עד לגבול צרפת-ספרד.
בקיץ 1942 החלו הגרמנים לגרש את יהודי הולנד.
פון אופנהיים סייע במאמצים - הכושלים ברובם - להצלת יהודים שעבדו במפעלי חברת אוקסיד באמסטרדם.
זו הייתה חברה יהודית לשעבר, שעליה השתלטו גרמנים אוהדי היהודים, כדי להצילה מהחרמה על ידי המשטר הנאצי ומשתפי הפעולה עמו.
החברה עסקה בייצור מתכות שהיו חשובות למשק המלחמה הגרמני.
על כן זכו רבים מעובדיה היהודים למעמד של עובדים מוגנים, בין היתר הודות להשתדלותו של פון אופנהיים, אך גם זאת רק באופן זמני, עד הגירושים בשנת 1943, שכללו גם עובדים אלה.
פון אופנהיים פנה לפרדיננד אאוס דר פנטן , קצין אס אס שהיה הממונה על משרד הלשכה המרכזית להגירת יהודים באמסטרדם, וביקש ממנו לא לגרש את היהודים, אך לשווא.
מתוך כשמונים עובדי החברה, שרדו את השואה רק עשרה.
פון אופנהיים פעל גם להצלתם של יהודים אחרים, שהיו במחבוא או במעצר.
הוא הפעיל ידידים לשם גיוס כספים שנועדו להשגת אישורי הגירה עבור יהודים.
כאמור, פון אופנהיים היה תחת מעקב מתמשך של הגסטפו, ומספר שבועות לאחר ניסיון ההתנקשות בהיטלר ביולי 1944 נעצר.
הוא הועמד לדין באשמת בגידה.
הגסטפו ניסה להפלילו על ידי שתילת ראיות כוזבות ליהדותה-לכאורה של אמו וכך לגרום להעמדתו לדין במעמד מופחת של "יהודי למחצה", בן תערובת מדרגה ראשונה.
החקירה לא הסתיימה עד תום המלחמה ופון אופנהיים שרד עד תום המלחמה, אז שוחרר בידי הצבא האמריקאי.
בשנת 1947 הושב שמה המקורי של החברה של אופנהיים והיא המשיכה בפעילותה הבנקאית והפכה לאחד הבנקים הפרטיים הגדולים ביותר בגרמניה המערבית.
משנת 1958 היה פון אופנהיים נשיא של ארגון לא ממשלתי בשם Europa-Union Deutschland התומך ברעיון האיחוד האירופי, ומשנת 1973 היה נשיא הכבוד של הארגון.
הוא היה מיוזמיו וממיקמיו של מסלול מרוצי הסוסים Preis von Europa בקלן, שנפתח בשנת 1963.
בשנת 1996 הכיר יד ושם בפרידריך קרל פון אופנהיים לאחר מותו בתור חסיד אומות העולם.
פרידריך היינריך ארנסט גראף פון וראנגל היה גנרל-פלדמרשל גרמני אשר לחם בצבא הפרוסי במלחמות הנפוליאוניות, מלחמת שלזוויג הראשונה ומלחמת שלזוויג השנייה.
וראנגל נולד ב-13 באפריל 1784 בעיר שטטין, ממלכת פרוסיה (כיום בתחומי פולין).
בשנת 1796 התגייס לצבא הפרוסי, ובשנת 1798 הועלה לדרגת לויטננט.
במהלך המלחמות הנפוליאוניות הוא היה קצין זוטר, והתבלט בקרב היילסברג שלאחריו קיבל את עיטור הפור לה מריט.
בשנת 1807 במסגרת הרפורמות בצבא שיזמו שרנהורסט וגנייזנאו, הועלה לדרגת אובר-לויטננט, וזמן קצר לאחר מכן לדרגת האופטמן.
בשנת 1812 לחם במלחמת הקואליציה השלישית (הידועה בגרמניה גם בשם "מלחמת השחרור"), והועלה לדרגת אוברסט לויטננט.
בשנת 1813 לחם בקרב לייפציג ועוטר בצלב הברזל.
בשנת 1815 הועלה לדרגת אוברסט.
בשנת 1821 מונה למפקד בריגדת פרשים, ובשנת 1823 הועלה לדרגת גנרל-מיור ומונה למפקד הדיוויזיה ה-13. הדיוויזיה שלו הוצבה במינסטר ובשנת 1834 היה לו חלק חשוב בהרגעת סכסוך שהתעורר בין אנשי הדת והממשלה בקלן.
על כך הועלה לדרגת גנרל לוטננט, וזכה להערכת מעמד היונקרים.
בשנת 1848 הועלה לדרגת גנרל חיל הפרשים, ומונה למפקד הקורפוס ה-2. הוא פיקד על הכוח הפרוסי שלחם במסגרת מלחמת שלזוויג הראשונה בשם הקונפדרציה הגרמנית.
כוחותיו של וראנגל נחלו ניצחונות, אולם עקב לחץ כבד מצד מעצמות אירופה חתם פרידריך וילהלם הרביעי, מלך פרוסיה על שביתת נשק עם ממלכת דנמרק.
וראנגל ביטל את שביתת הנשק, בטענה שלמלך פרוסיה אין סמכות לעשות זאת בשם כל הקונפדרציה הגרמנית.
הוא הציע לאשרר את שביתת הנשק באספה הלאומית של פרנקפורט, וב-26 באוגוסט נחתמה במאלמו שביתת נשק חדשה במסגרתה הסיגו הן הפרוסים והן הדנים את כוחותיהם משלזוויג והולשטיין.
הסרבנות שהפגין במהלך המלחמה לא עמדה לו לרועץ והיה לו תפקיד חשוב גם בדיכוי הפיכות אביב העמים בפרוסיה.
את יתרת חייו הקדיש וראנגל לשיפור חיל הפרשים הפרוסי, אשר סבל מהזנחה מאז 1815. בשנת 1856, לאחר שירות של שישים שנה, הוענקה לו דרגת גנרל-פלדמרשל, הדרגה הגבוהה ביותר בצבא הפרוסי.
בשנת 1864 הוא מונה למפקד הכוח הגרמני שלחם במלחמת שלזוויג השנייה.
עם זאת, הוא כבר היה זקן מדי עבור שירות פעיל, ופקודותיו היו לעיתים קרובות מעורפלות ולא ברורות.
כמפקד בפועל של הפלישה שימש פרידריך קרל, נסיך פרוסיה.
לאחר הניצחון הגרמני בקרב דיבל, שלמעשה הכריע את המלחמה, התפטר וראנגל מתפקידו.
הוענק לו תואר רוזן וכיבודים אחרים.
בשנת 1866 הוא שימש כיועץ במלחמת אוסטריה–פרוסיה ובמלחמת צרפת–פרוסיה אולם לא פיקד על כוחות באופן פעיל.
הוא נפטר בברלין ב-2 בנובמבר 1877.
פרידריך פרנץ השני, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין , היה הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין בין השנים 1842–1883.
פרידריך פרנץ נולד ב-28 בפברואר 1823 בלודוויגסלוסט שהשתייכה להדוכסות הגדולה של מקלנבורג-שוורין, לפאול פרידריך, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין ואלכסנדרינה, נסיכת פרוסיה.
בצעירותו התחנך פרידריך פרנץ באופן פרטי, ובשנת 1838 הלך ללמוד באוניברסיטת בון.
ב-7 במרץ 1842 מת אביו פאול פרידריך, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין, ופרידריך פרנץ עלה לשלטון במקומו.
במהלך מהפכות 1848 התעוררה תסיסה בדוכסות למען חוקה יותר ליברלית, ובאוקטובר 1849 חוקק פרידריך פרנץ חוקה יותר ליברלית.
במלחמת שלזוויג השנייה שירת פרידריך פרנץ במטה של פרידריך פון וראנגל, ובשנת 1866 הצטרפה הדוכסות בראשותו לפרוסיה במלחמת אוסטריה–פרוסיה, תוך שהוא מפקד על כוח מילואים שנפרס בבוואריה, ובשנת 1867 הצטרפה הדוכסות בראשותו לקונפדרציה הצפון-גרמנית.
בשנת 1870 לחמו כוחות הדוכסות לצד פרוסיה במלחמת צרפת–פרוסיה, ופרידריך פרנץ מונה למושל ריימס, ולאחר מכן מונה למפקד הקורפוס ה-13 (וירטמברג).
בשנת 1871 הצטרפה הדוכסות בראשותו לאימפריה הגרמנית, ובשנת 1873 הועלה לדרגת גנרל-אוברסט בצבא הקיסרות הגרמנית, וקיבל דרגת כבוד של גנרל-פלדמרשל בצבא האימפריה הרוסית.
פרידריך פרנץ נפטר בשוורין ב-15 באפריל 1883, ובנו פרידריך פרנץ השלישי, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין עלה לשלטון במקומו.
בשנת 1849 התחתן פרידריך פרנץ עם אוגוסטה, נסיכת רויס-קסטריץ, בתם של היינריך השישים ושלושה, נסיך רויס-קסטריץ ואלאונורה, רוזנת שטולברג-ורניגרודה.
בשנת 1864 התחתן פרידריך פרנץ עם אנה, נסיכת הסן, בתם של קרל, נסיך הסן ואליזבת, נסיכת פרוסיה.
בשנת 1868 התחתן פרידריך פרנץ עם מריה, נסיכת שוורצבורג-רודולשטדט, בתם של אדולף, נסיך שוורצבורג-רודולשטדט ומתילדה, נסיכת שנבורג-ולדנבורג.
פרידריך פרנץ השלישי, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין , היה הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין בין השנים 1883–1897.
פרידריך פרנץ נולד ב-19 במרץ 1851 בלודוויגסלוסט שהשתייכה לדוכסות הגדולה של מקלנבורג-שוורין, לפרידריך פרנץ השני, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין ואוגוסטה, נסיכת רויס-קסטריץ.
בשנת 1863 התגייס פרידריך פרנץ לצבא הפרוסי, ובמלחמת צרפת–פרוסיה שירת במטה של וילהלם הראשון, קיסר גרמניה.
בשנת 1870 החל פרידריך פרנץ ללמוד משפטים באוניברסיטת בון, ובשנים 1874–1875 ערך ביקור במצרים, סיני, ארץ ישראל והודו.
ב-15 באפריל 1883 מת אביו פרידריך פרנץ השני, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין, ופרידריך פרנץ עלה לשלטון במקומו.
מגיל צעיר סבל פרידריך פרנץ מהתקפי אסתמה וקשיי נשימה, ומשום כך שהה רבות בחופי הים התיכון, ששם האקלים המתון היטיב עמו.
עובדת היותו של פרידריך פרנץ הומוסקסואל הייתה סוד גלוי.
פרידריך פרנץ נפטר בקאן ב-10 באפריל 1897. תחילה פורסם כי פרידריך פרנץ התאבד בקפיצה לנהר, אולם הגרסה הרשמית טוענת שחטף התקף אסתמה ונפל למים.
בנו פרידריך פרנץ הרביעי, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין עלה לשלטון במקומו.
ב-24 בינואר 1879 התחתן פרידריך פרנץ עם אנסטסיה מיכאילובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה, בתם של מיכאיל ניקולאייביץ', הנסיך הגדול של רוסיה וצציליה, נסיכת באדן.
פרידריך קוך היה מפקד בכיר בורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
קוך נולד ב-15 בינואר 1879 באובנקירכן, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית.
בשנת 1897 התגייס קוך לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-15 (וסטפאליה ה-2 - פרדריק, נסיך הולנד).
במהלך מלחמת העולם הראשונה שירת קוך כקצין מטה ביחידות שונות, ובאמצע המלחמה מונה לקצין מטה במטה הכללי הקיסרי.
לאחר המלחמה הצטרף קוך לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה.
ב-1 במאי 1927 הועלה קוך לדרגת אוברסט, ובאביב 1930 מונה למפקד המבצר של קניגסברג.
ב-1 בפברואר 1931 הועלה לדרגת גנרל מיור, וב-1 בנובמבר 1931 הועלה לדרגת כבוד של גנרל לוטננט.
בשנת 1931 פרש קוך מהצבא, ובשנת 1934 מונה לתפקיד ממשלתי.
בשנת 1937 הצטרף קוך לאס אס, ובקיץ 1939 התגייס שוב לוורמאכט.
עם פרוץ המלחמה מונה קוך למפקד הדיוויזיה ה-254, ופיקד עליה בחזית המערבית כעתודת הארמייה החמישית.
ב-15 באפריל 1940 מונה קוך למפקד הקורפוס ה-44, וב-1 במאי 1940 הועלה לדרגת קבע של גנרל לוטננט.
במהלך מבצע ברברוסה לחם קוך עם הקורפוס שבפיקודו כחלק מהארמייה השישית, והשתתף עמו בקרב קייב ובקרב חרקוב הראשון.
ב-13 באוקטובר 1941 קיבל קוך על פעולותיו את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל, וב-10 בדצמבר 1941 פרש מתפקידו.
ב-31 במאי 1942 פרש קוך מהצבא, וב-30 בינואר 1943 הועלה לדרגת גרופנפיהרר באס אס.
לאחר המלחמה התגורר קוך בבון, עד למותו ב-3 בנובמבר 1961.
פרידריך קרל אוגוסט, נסיך ולדק ופירמונט (; 25 באוקטובר 1743 - 24 בספטמבר 1812), היה נסיך ולדק ופירמונט בין השנים 1763–1812.
פרידריך קרל אוגוסט נולד ב-25 באוקטובר 1743 בצווייבריקן לקרל אוגוסט, נסיך ולדק ופירמונט וכריסטיאנה הנרייטה, רוזנת פפאלץ-צווייבריקן, בתם של כריסטיאן השלישי, רוזן פפאלץ-צווייבריקן וקרולינה מנסאו-זארבריקן.
בצעירותו בילה פרידריך קרל אוגוסט שנה וחצי בלוזאן, שווייץ, ולאחר מכן טייל במסגרת הטיול הגדול בצרפת ובאיטליה.
בבחרותו היה פרידריך קרל אוגוסט בקשר עם שרלוטה הרמן, בתו של ראש הממשלה, אולם אמו סירבה לו להינשא עמה, והוא נשאר רווק עד מותו.
בשנת 1757 התגייס פרידריך קרל אוגוסט לצבא ההולנדי, וקיבל דרגת לוטננט קולונל.
בשנת 1763 מת אביו קרל אוגוסט, נסיך ולדק ופירמונט, ופרידריך קרל אוגוסט עלה לשלטון במקומו.
בשנת 1766 הועלה פרידריך קרל אוגוסט לדרגת מייג'ור גנרל, ובשנת 1767 הקים גדוד רביעי מתושבי הנסיכות, בנוסף על 3 הגדודים שאביו הקים.
בשנת 1772 הועלה פרידריך קרל אוגוסט לדרגת לוטננט גנרל, ומונה למפקד הצבא ההולנדי.
בשנת 1775 ביקר פרידריך קרל אוגוסט בבריטניה, ולאחר חזרתו החל בבניית כבישים, וקידם את החקלאות והמסחר בנסיכות.
על מנת לכסות את הגרעון הגדול שנוצר בנסיכות בעקבות הפיתוח המואץ, השכיר פרידריך קרל אוגוסט לבריטים 1,225 חיילים, על מנת לסייע להם במלחמתם נגד האמריקנים.
אולם בכך לא היה די, ובשנת 1784 הגיעה הנסיכות לידי פשיטת רגל.
במהלך מלחמת הקואליציה האנטי-צרפתית הראשונה לחם פרידריך קרל אוגוסט בשורות הצבא ההולנדי, ובשנת 1794 פרש משירות צבאי פעיל.
בשנת 1805 נתן פרידריך קרל אוגוסט לאחיו הנסיך גאורג את נסיכות פירמונט, ובשנת 1807 צירף את הנסיכות לקונפדרציה של הריין.
ב-24 בספטמבר 1812 מת פרידריך קרל אוגוסט, ואחיו גאורג הראשון, נסיך ולדק ופירמונט עלה לשלטון במקומו ואיחד בחזרה את שתי הנסיכויות.
פרידריך קרל, נסיך הסן , היה נסיך גרמני מבית הסן, חתנו של פרידריך השלישי, קיסר גרמניה, ומלך פינלנד למשך תקופה קצרה בסוף מלחמת העולם הראשונה.
פרידריך קרל נולד ב-1 במאי 1868 באופנבך, לפרידריך וילהלם, נסיך הסן-קאסל ולאנה, נסיכת פרוסיה, בתם של קרל, נסיך פרוסיה ומריה, נסיכת סקסוניה-ויימאר-אייזנך.
ב-25 בינואר 1893 התחתן פרידריך קרל עם מרגרטה, נסיכת פרוסיה, בתם של פרידריך השלישי, קיסר גרמניה וויקטוריה, הנסיכה המלכותית, ממנה נולדו לו 6 ילדים.
לאחר מהפכת אוקטובר ברוסיה בנובמבר 1917, הכריזה פינלנד על עצמאותה.
פרידריך קרל, שהיה גיסו של וילהלם השני, קיסר גרמניה, נבחר להיות המלך החדש.
בשנת 1925 מת אחיו הגדול אלכסנדר פרידריך, רוזן הסן, ופרידריך קרל הפך לראש בית הסן.
ב-28 במאי 1940 מת פרידריך קרל בקאסל, ובנו פיליפ, רוזן הסן ירש את תאריו, לאחר שבניו הגדולים יותר מתו במהלך מלחמת העולם הראשונה.
ב-25 בינואר 1893 התחתן פרידריך קרל עם מרגרטה, נסיכת פרוסיה, בתם של פרידריך השלישי, קיסר גרמניה וויקטוריה, הנסיכה המלכותית, ממנה נולדו לו 6 בנים:
פרידריך וילהלם, נסיך הסן (1893–1916) - נהרג בקרב ברומניה במהלך מלחמת העולם הראשונה.
מקסימיליאן, נסיך הסן (1894–1914) - נהרג בקרב בצרפת במהלך מלחמת העולם הראשונה.
פיליפ, רוזן הסן (1896–1980) - ירש את אביו כראש בית הסן, נישא למפאלדה, נסיכת סבויה, בתו של ויטוריו אמנואלה השלישי, מלך איטליה.
כריסטוף, נסיך הסן (1901–1943) - קצין בכיר בלופטוואפה במהלך מלחמת העולם השנייה, שם שימש כטייס וכן כראש שירות המודיעין של משרד התעופה בכפיפות ישירה להרמן גרינג, ונהרג במהלך המלחמה.
ריכארד, נסיך הסן (1901–1969) - אחיו התאום של כריסטוף, חבר המפלגה הנאצית.
גנרל פרידריך פון מלנתין , היה מפקד בכיר בורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
פון מלנתין נולד ב-30 באוגוסט 1904 בברסלאו, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית.
אביו היה פאול פון מלנתין, שנהרג בשנת 1918 במהלך מלחמת העולם הראשונה, ואילו אחיו הגדול היה הורסט פון מלנתין, שהיה אף הוא גנרל בוורמאכט.
בשנת 1924 התגייס פון מלנתין לרייכסווהר, ובשנת 1932 התחתן עם אינגבורג פון אולוק.
בשנת 1935 נשלח פון מלנתין לאקדמיה הצבאית הפרוסית, ובין השנים 1937-1941 מילא כמה תפקידי מטה בצבא.
ביוני 1941 מונה פון מלנתין לראש מטה קורפוס אפריקה בפיקודו של ארווין רומל, ובספטמבר 1942 מונה לראש מטה קורפוס הפאנצר ה-48, והשתתף עמו בקרבות סביב סטלינגרד, קרב קורסק וקרב קייב (1943).
בספטמבר 1944 מונה פון מלנתין לראש מטה ארמיית הפאנצר הרביעית, ובאוקטובר אותה שנה מונה לראש מטה קבוצת ארמיות G.
ב-28 בדצמבר 1944 הועלה פון מלנתין לדרגת גנרל מיור, ומונה למפקד דיוויזיית הפאנצר ה-9, שלחמה באותה העת בקרב על הבליטה.
במרץ 1945 מונה פון מלנתין לראש מטה ארמיית הפאנצר החמישית, וכיהן בתפקיד זה עד סוף המלחמה, וב-3 במאי 1945 נפל בשבי הבריטי.
פון מלנתין שוחרר מהשבי בשנת 1947, ובשנת 1961 היגר לדרום אפריקה, שם מונה למנהל הסניף האזורי של לופטהנזה.
בשנת 1963 הוציא פון מלנתין את הספר "Panzerschlachten" - "קרבות שריון" (שאף תורגם לעברית בין השאר), שבהם דן על קרבות השריון של מלחמת העולם השנייה, ומסביר היכן נכשלו הגרמנים.
בשנת 1969 פרש פון מלנתין מתפקידו, וב-28 ביוני 1997 הוא מת בביתו ביוהנסבורג.
גנרל פרידריך פירסט , היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
פירסט נולד ב-26 במאי 1889 במינכן, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית.
בשנת 1909 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הרגלים הבווארי ה-10 (מלך), ולחם בשורותיו במלחמת העולם הראשונה.
במהלך המלחמה נפצע פירסט כמה פעמים, ואף הועלה לדרגת אובר לוטננט.
לאחר המלחמה נשאר פירסט ברייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה.
ב-1 בפברואר 1931 הועלה פירסט לדרגת מיור, וב-1 באפריל 1934 מונה למפקד הגדוד ה-2 ברגימנט הרגלים ה-21. ב-1 ביולי אותה שנה הוא הועלה לדרגת אוברסט לוטננט, וב-1 באוקטובר 1936 הועלה לדרגת אוברסט.
ב-1 במאי 1937 מונה פירסט למפקד רגימנט הרגלים ה-103, וב-10 בנובמבר 1938 מונה למפקד רגימנט רובאי הפרשים ה-6.
ב-14 בספטמבר 1939 מונה פירסט למפקד חטיבת הרובאים ה-6, וב-27 באוקטובר אותה שנה הוא מונה למפקד חטיבת הרובאים ה-7 בדיוויזיית הפאנצר ה-7. פירסט לחם עם חטיבתו במהלך המערכה על צרפת, וב-1 באוקטובר 1940 הועלה לדרגת גנרל מיור.
ב-5 בינואר 1944 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-442, ובין ה-9 ל-26 באוגוסט 1944 הוא כיהן כראש המטה של הדיוויזיה מורביה.
ב-30 בספטמבר 1944 מונה פירסט כמפקד פיקוד הכוחות המזוינים ה-, וב-10 באוקטובר 1944 מונה לסגן מפקד הדיוויזיה ה-180. ב-21 בדצמבר 1944 מונה פירסט למפקד המחוז הצבאי ה-11, ובתום המלחמה הוא נלקח בשבי.
ב-27 בנובמבר 1947 שוחרר פירסט מהשבי, ולאחר שחרורו התגורר ברוהפולדינג עד למותו ב-10 באפריל 1956.
פרידריך קרל לודוויג, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-בק , היה דוכס גרמני וסבו של כריסטיאן התשיעי, מלך דנמרק.
פרידריך קרל לודוויג נולד ב-20 באוגוסט 1757 בקניגסברג, לקרל אנטון אוגוסט, נסיך שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-בק ולשרלוטה, רוזנת דוהנה-שלודיין, בתם של אלברכט כריסטוף, רוזן העיר דוהנה-שלודיין וסופיה הנרייטה, נסיכת שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-בק.
בשנת 1759 מת אביו קרל אנטון אוגוסט, נסיך שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-בק, ופרידריך קרל לודוויג גודל על ידי סבתו סופיה הנרייטה, נסיכת שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-בק.
בשנת 1762 רצה פיוטר השלישי, קיסר רוסיה למנות את אבי סבתו - פרידריך לודוויג, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-בק לפילדמרשל, אולם הלה סירב ובקיץ אותה שנה נרצח פיוטר השלישי, וההצעה הפכה לבלתי רלוונטית.
בשנת 1774 מת אבי סבו פרידריך לודוויג, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-בק, וסבו פטר אוגוסט, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-בק ירש את תאריו.
פרידריך קרל לודוויג רצה להצטרף לסבו שהיה מושל אסטוניה, ולהצטרף לצבא האימפריה הרוסית, אולם בשנת 1775 מת סבו ופרידריך קרל לודוויג ירש את נחלותיו ותאריו.
בשנת 1777 הצטרף פרידריך קרל לודוויג לצבא הפרוסי, על פי בקשתו של פרידריך השני, מלך פרוסיה, והועלה לדרגת מיור ברגימנט הרגלים ה-27 - "פון קנובלסדורף", ואף לחם עמו במלחמת הירושה הבווארית.
לאחר המלחמה מונה פרידריך קרל לודוויג לקצין מטה ברגימנט הרגלים ה-22 - "פון שליבן", ובשנת 1781 הועלה לדרגת אוברסט לוטננט.
בשנת 1786 העלה אותו פרידריך וילהלם השני, מלך פרוסיה לדרגת אוברסט, ומינה אותו למפקד גדוד הגרנדירים ה-3 - "פון קלינגספור", ובשנת 1789 אף העלה אותו לדרגת גנרל מיור.
בשנת 1790 מונה פרידריך קרל לודוויג למפקד רגימנט הרגלים ה-11 - "פון ווס", עמו השתתף בשנת 1794 בדיכוי מרד קושצ'ושקו, ובשנת 1795 מונה למושל העיר קרקוב.
בשנת 1797 פרש פרידריך קרל לודוויג מהצבא הפרוסי, ולאחר מכן הצטרף בדרגת גנרל לצבא האימפריה הרוסית, ומונה למפקד רגימנט הגרנדירים פאבלובסק.
במרץ 1798 הוא החל ללמוד בלייפציג פיזיקה, מתמטיקה וכימיה, ובשנת 1800 הוא חזר לאחוזתו בלינדנאו בפרוסיה המזרחית.
בשנת 1808 הוא מונה לסגן המושל של פרוסיה המזרחית, ובשנת 1810 הוא ביקר בקופנהגן, דנמרק, ולאחר מכן התיישב בהולשטיין, שם בילה את שנותיו האחרונות.
ב-24 באפריל 1816 מת פרידריך קרל לודוויג, ובנו פרידריך וילהלם, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-בק ירש את נחלותיו ותאריו.
ב-9 במרץ 1780 התחתן פרידריך קרל לודוויג עם פרדריקה, רוזנת שליבן, בתם של קרל לאופולד, רוזן שליבן ומריה אלאונורה, רוזנת להנדורף, ממנה נולדו לו 3 ילדים:
פרידריך פרדיננד, דוכס שלזוויג-הולשטיין , היה דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג בין השנים 1885–1931, ולאחר מכן ראש בית שלזוויג-הולשטיין כולו עד מותו.
פרידריך פרדיננד נולד ב-12 באוקטובר 1855 בקיל שבדוכסות הולשטיין, לפרידריך, נסיך שלזוויג-הולשטיין-זודרבורג-גליקסבורג ולאדלהייד, נסיכת שאומבורג-ליפה, בתם של גאורג וילהלם, נסיך שאומבורג-ליפה ואידה, נסיכת ולדק ופירמונט.
פרידריך פרדיננד שירת בצבא הקיסרות הגרמנית, ובמהלך שירותו הגיע לדרגת גנרל חיל הפרשים.
בשנת 1863 עלה דודו כריסטיאן התשיעי, מלך דנמרק לשלטון בדנמרק, ובשנת 1878 מת דודו קרל, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג ללא ילדים, ואביו ירש את נחלותיו ותאריו.
בשנת 1885 מת אביו פרידריך, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג, ופרידריך פרדיננד ירש את נחלותיו ותאריו.
בשנת 1931 מת אלברט, דוכס שלזוויג-הולשטיין ללא יורשים, ובעקבות כך הפך פרידריך פרדיננד לראש בית אולדנבורג, והחל לשאת בתואר "דוכס שלזוויג-הולשטיין".
ב-21 בינואר 1934 מת פרידריך פרדיננד בפרימקנאו, ובנו וילהלם פרידריך, דוכס שלזוויג-הולשטיין ירש את נחלותיו ותאריו.
ב-19 במרץ 1885 התחתן פרידריך פרדיננד עם קרולינה מתילדה, נסיכת שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-אוגוסטנבורג, בתם של פרידריך השמיני, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-אוגוסטנבורג ואדלהייד, נסיכת הוהנלוהה-לנגנבורג, ממנה נולדו לו 6 ילדים:
ויקטוריה אדליידה, נסיכת שלזוויג-הולשטיין (1885–1970), התחתנה עם קרל אדוארד, דוכס סקסוניה-קובורג-גותה.
אלכסנדרה ויקטוריה, נסיכת שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג (1887–1957), התחתנה עם אוגוסט וילהלם, נסיך פרוסיה, ולאחריו התחתנה עם ארנולד רימן.
הלנה אדליידה, נסיכת שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג (1888–1962), התחתנה עם האראלד, נסיך דנמרק.
אדליידה, נסיכת שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג (1889–1964), התחתנה עם פרידריך, נסיך זולמס-בארוט השלישי.
וילהלם פרידריך, דוכס שלזוויג-הולשטיין (1891–1965).
קרולינה מתילדה, נסיכת שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג (1894–1972), התחתנה עם הנס, רוזן זולמס-בארוט.
פרידריך פּוֹפְּס (בסרבו-קרואטית: Fridrih Pops; 25 בנובמבר 1874, בלגרד, נסיכות סרביה – 25 במאי 1948, בלגרד, הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה) היה איש ציבור יהודי, משפטן ופוליטיקאי יוגוסלבי אשר כיהן כנשיא איגוד הקהילות היהודיות ביוגוסלביה ונשיא הקהילה היהודית-אשכנזית של יהודי בלגרד.
פרידריך פופס נולד בבלגרד לשמואל וקרולינה פופס.
אביו שנולד בדרוהוביץ' היה רופא שהגיע לבלגרד מלבוב ב-1865. הוא כיהן כנשיא הקהילה האשכנזית של יהודי בלגרד במחצית השנייה של המאה ה-19 ובהמשך כסגן יו"ר האגודה הציונית "ציון".
פרידריך רכש השכלה אקדמית במשפטים באוניברסיטת בלגרד.
לאחר תום לימודיו הועסק כמשפטן במשרד החוץ של ממלכת סרביה.
ב-1901 פתח משרד פרטי לעריכת דין בבלגרד.
ב-1910 נבחר לנשיא הקהילה האשכנזית של יהודי בלגרד.
פופס נמנה עם מייסדי הסניף הסרבי של ארגון בני ברית.
הוא שירת כקצין מילואים בצבא הסרבי, לחם במלחמת העולם הראשונה ונפצע בקרבות.
פופס נסוג ביחד עם כוחות הצבא הסרבי דרך אלבניה ובהמשך נשלח לטיפול רפואי בציריך אשר בשווייץ.
לאחר החלמתו רכש דוקטורט במשפטים באוניברסיטת ציריך וב-1919 שב לבלגרד.
הוא הצטרף למפלגה הדמוקרטית של יוגוסלביה ולאורך שנות העשרים כיהן כסגן נשיא המפלגה.
במקביל, השתתף בניסוח תקנון "איגוד הקהילות הדתיות היהודיות בממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים", שאושר בהמשך על ידי נציגי השלטון.
במישור הקהילתי פעל פופס בהצלחה לשיתוף פעולה בין הקהילה הספרדית לאשכנזית בבלגרד למען הקמת בית כנסת אשכנזי בעיר.
ב-1925 נחנך בית הכנסת סוכת שלום בבלגרד.
פופס נמנה עם יוזמי הקמת "איגוד הקהילות היהודיות ביוגוסלביה", כיהן כסגן נשיא האיגוד תחת הוגו שפיצר ולאחר פרישתו של שפיצר מונה ב-1933 לנשיא האיגוד.
במסגרת תפקידו פעל לסייע לפליטים יהודים שהגיעו ליוגוסלביה מגרמניה הנאצית, אוסטריה וצ'כוסלובקיה.
כן כיהן כסגנו של אלכסנדר ליכט בהנהגת התנועה הציונית בממלכה.
פופס הצליח למלט את משפחתו לשטח הכיבוש האיטלקי.
הוא שב לבלגרד ונעצר על ידי הגסטפו ביחד עם נכבדים מהקהילה.
לאחר מספר חודשים שוחרר פופס, שב לבלגרד, ירד למחתרת והשתמש בזהות בדויה ובמסמכים מזויפים.
לאחר שחרור יוגוסלביה התמנה פופס מחדש לנשיא איחוד הקהילות היהודיות ביוגוסלביה ופעל לסייע בשיקום שארית הפליטה.
פרידריך פרדיננד, דוכס אנהלט-קתן היה נסיך גרמני מבית אסקניה אשר היה שליט נסיכות אנהלט-פלס, ולאחר מכן שליט דוכסות אנהלט-קתן.
פרידריך פרדיננד נולד ב-25 ביוני 1769, לפרידריך ארדמן, נסיך אנהלט-פלס וללואיזה פרדיננדה משטולברג-ורניגרודה, בתו של היינריך ארנסט, רוזן שטולברג-ורניגרודה.
בשנת 1786 הוא הצטרף לשורות הצבא הפרוסי, שם הוא הועלה לדרגת גנרל מיור, ומ-1792 עד 1794, הוא נלחם במערכות הצבאיות על הריין.
בשנת 1797 מת אביו, ומכיוון שאחיו הבכור היה עם פיגור שכלי, ירש פרידריך פרדיננד את נסיכות אנהלט-פלס, שהייתה חלק מממלכת פרוסיה, אולם בשנת 1803 הוא חזר לשרת בצבא הפרוסי.
ב-20 באוגוסט 1803 התחתן פרידריך פרדיננד עם לואיזה, נסיכת שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-בק, בתו של פרידריך קרל לודוויג, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-בק ופרדריקה, רוזנת שליבן, שהייתה נסיכה דנית מצאצאי כריסטיאן השלישי, מלך דנמרק, אולם היא מתה כעבור 3 חודשים ללא ילדים.
לאחר קרב ינה-אאורשטדט, הוא פיקד על הרגימנט שלו בצהדניק ליד קווי האויב, אך נסוג לבוהמיה על מנת להבטיח את הפירוק מנשק של האוסטרים.
מיד לאחר מכן הוא פרש מן הצבא ועשה טיול בהולנד ובצרפת לפני שחזר לפלס.
במהלך מלחמת הקואליציה האנטי-צרפתית השישית ב-1813, הוא היה המפקד של האזור הכפרי בשלזיה.
ב-20 במאי 1816 התחתן פרידריך פרדיננד בשנית עם הרוזנת יוליה פון ברנדנבורג, בת לא חוקית של פרידריך וילהלם השני מלך פרוסיה והרוזנת סופיה פון דהנהוף, אולם גם ממנה לא היו לו ילדים.
בשנת 1818 מת דודנו לודוויג אוגוסט, דוכס אנהלט-קתן ללא יורשים, ופרידריך פרדיננד ירש את הדוכסות, וזמן קצר לאחר מכן, הוא ויתר על אנהלט-פלס לאחיו היינריך.
במהלך טיול בפריז בשנת 1825, המירו פרידריך פרדיננד ואשתו את דתם לקתוליות, אולם ניסיונם להמיר את תושבי קתן לאמונה הקתולית נתקלה בהתנגדות מוחלטת.
פרידריך פרדיננד שיפץ את הארמון בניינבורג בעזרת האדריכל גוטפריד בנדהאואר, ובשנת 1828 הוא ייסד מושבה בדרום אוקראינה בשם "אסקניה-נובה", שהייתה ממוקמת בערבות הטאורי, בחלק הצפוני של חצי האי קרים.
ב-23 באוגוסט 1830 מת פרידריך פרדיננד בקתן, ואחיו היינריך, דוכס אנהלט-קתן עלה לשלטון במקומו.
פרידריך פרנץ, נסיך הכתר של מקלנבורג-שוורין היה נסיך הכתר של מקלנבורג-שוורין וחבר באס אס, אשר הפך לראש בית מקלנבורג-שוורין בשנת 1945.
פרידריך פרנץ נולד ב-22 באפריל 1910 בשוורין, לפרידריך פרנץ הרביעי, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין, ולאלכסנדרה, נסיכת הנובר, בתם של ארנסט אוגוסט, נסיך הכתר של הנובר, בן דודה מדרגה שנייה של המלכה ויקטוריה, ותירה, נסיכת דנמרק, בתו הצעירה של כריסטיאן התשיעי, מלך דנמרק.
בעקבות תבוסת הקיסרות הגרמנית במלחמת העולם הראשונה, ויתר אביו ב-14 בנובמבר 1918 על סמכויותיו.
במאי 1931 נגד רצונו של אביו, הצטרף פרידריך פרנץ לשורות האס אס, ובשנת 1936 הועלה לדרגת האופטשטורמפיהרר.
הוא הוצב בדנמרק במהלך מלחמת העולם השנייה, שם שירת בשגרירות הגרמנית כעוזרו האישי של ורנר בסט.
הוא בילה את חודשי הקיץ של 1944 בשירות בוואפן אס אס.
במאי 1943, מועצת המשפחה המשפחתית החליטה כי אחיו הצעיר של פרידריך פרנץ, כריסטיאן לודוויג, דוכס מקלנבורג, יירש אחריו את רכוש המשפחה.
ב-17 בנובמבר 1945 מת אביו, ופרידריך פרנץ הפך לראש בית מקלנבורג-שוורין.
פרידריך קראנביטר היה פושע מלחמה נאצי, מפקד משטרת הביטחון בחרקוב הכבושה בדרגת שטורמבנפיהרר אס-אס, שהיה שותף ברציחתם של 40,000 יהודים מבני יהדות אוקראינה.
הוא נולד ביולי 1903 לשוטר אדולף קראנביטר ולקרולינה באחוזת וילדסוט.
תחילה למד בבית הספר בשרדינג, לאחר מכן בגימנסיה בווילהרינג.
ברם, עקב השקפותיו הרדיקליות סולק מהגימנסיה והמשיך את לימודיו בעיר ריד אים אינקראייס .
לאחר השלמת לימודיו עבר לווינה, שבה למד משפטים ועבד כמאבטח במקביל.
ב-1934 סיים תואר ראשון במשפטים.
כבר בעת לימודיו, במרץ 1931, הצטרף למפלגת הפועלים הגרמנית הלאומנית-סוציאליסטית.
במרץ 1934 הצטרף לאס אס (חבר מספר 340 578) ובמרץ 1938 עבר במחלקת הגסטאפו בווינה.
בשנים 1940–1942 עמד בראש מחלקת II G (האמונה על בדיקת דואר, האזנות לשיחות טלפון ואבטחת אישים באירועים ציבוריים).
לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה ולאחר הפלישה הנאצית לברית המועצות, ב-25 בינואר 1942 הוא מונה למפקד משטרת הביטחון הנאצית ושירות הביטחון בעיר חרקוב שבאוקראינה.
בעת מילוי תפקידו היה מעורב בחיסול יהודים בסיוע משאיות גז וניהל הוצאות להורג המוניות סמוך לעיר והיה אחראי לרצח אלפים.
בהוראותו נרצחו 40 ילדים בבית החולים המקומי.
לאחר שהצבא האדום שחרר את חרקוב, במשפט שנערך בעיר בדצמבר 1943 הואשם ברצח 40,000 איש
משנת 1943 עבד בגסטאפו בעיר ורונה תחת פיקודו של גרופנפיהרר אס אס וילהלם הרסטר.
בתפקיד זה היה אחראי לאספקת רשימות יהודים למשלוח למחנות ההשמדה בפולין ולמחנות ריכוז בגרמניה.
ב-12 ביולי 1944 הוציא להורג 70 אסירים במחנה פוסולי כאקט של ענישה.
ביוני 1944 קיבל את עיטור צלב הברזל מדרגה 2. בעקבות התקדמות בעלות הברית הועבר מטה הגסטאפו לעיר בולצאנו ומיולי 1944 ועד פברואר 1945 שילח יהודים רבים למחנות.
בהוראתו הוצאו להורג ב-12 בספטמבר 1944 23 אסירים.
ב-13 במאי 1945 נעצר על ידי צבא ארצות הברית בבולצאנו והאמריקאים הסגירו אותו לידי הבריטים שכלאו אותו במחנה רימיני.