tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הראשונה לעשות זאת הייתה נבחרת קמרון במונדיאל 1990, שניצחה באותו מונדיאל את אלופת העולם המכהנת נבחרת ארגנטינה במשחק הפתיחה בתוצאה 0–1 משער של פרנסואה אומאם-ביאיק.
ניצחון זה היה משמעותי מאוד בקרב אוהדי הכדורגל האפריקאים בכלל והקמרונים בפרט.
קמרון הגיעה בטורניר זה עד לרבע הגמר, בו הפסידה 2–3 לנבחרת אנגליה.
הנציגה האפריקאית השנייה באותו מונדיאל הייתה נבחרת מצרים, שלא צלחה את שלב הבתים.
מונדיאל 1994 היה הראשון בו השתתפו שלוש נבחרות אפריקאיות, קמרון ומרוקו שהודחו בשלב הבתים, וניגריה שערכה הופעת בכורה והעפילה לשמינית הגמר, שם הפסידה לנבחרת איטליה בהארכה.
נבחרת זו של ניגריה חפפה במידה רבה לנבחרת הניגרית שזכתה במדליית זהב באולימפיאדת אטלנטה, שנתיים מאוחר יותר.
במונדיאל 2002 נבחרת סנגל שחזרה את ההישג של קמרון ממונדיאל 1990, כאשר גם היא ניצחה אלופת עולם מכהנת במשחק הפתיחה, את נבחרת צרפת בתוצאה 0–1 משער של פאפא בובה דיופ.
ניצחון זה נחשב באופן סימבולי עבור אפריקאים רבים כניצחון של הנכבש על הכובש שהגיע כאלוף העולם וכאלוף אירופה.
סנגל בתקופה הקולוניאלית הייתה קולוניה צרפתית, ועוד קודם לכן התקיים בסנגל סחר עבדים ער.
הניצחון על צרפת בטורניר זה היווה עבור רבים מעין סמל לניצחון העצמאות על האימפריאליזם, ניצחון הנכבש על הכובשים שהיו אלופי העולם ואלופי אירופה, שגרם בדיעבד להדחתה של צרפת מהמונדיאל כבר בשלב הבתים.
סנגל הגיעה בטורניר זה עד לרבע הגמר, בו הודחה על ידי נבחרת טורקיה.
במונדיאל זה הייצוג האפריקאי עמד שוב על חמש נבחרות, כאשר יחד עם סנגל השתתפו גם תוניסיה, קמרון, ניגריה ודרום אפריקה, שנשרו כולן בשלב הבתים.
במונדיאל 2006 הייצוג האפריקאי המשיך לעמוד על חמש נבחרות, כאשר הפעם הנבחרות החזקות המסורתיות והוותיקות לא העפילו למונדיאל, ובמקומן ערכו הופעת בכורה נבחרות חוף השנהב, טוגו ואנגולה שלא צלחו את שלב הבתים, ונבחרת גאנה שהעפילה לשמינית הגמר והודחה על ידי נבחרת ברזיל.
גם נבחרת תוניסיה השתתפה במונדיאל זה, והייתה הנבחרת האפריקאית היחידה שזו לא הייתה הופעת הבכורה שלה במונדיאלים.
תוניסיה לא צלחה את שלב הבתים.
הנבחרת האפריקאית השלישית שהגיעה למעמד רבע גמר המונדיאל הייתה נבחרת גאנה במונדיאל 2010. גאנה הייתה קרובה מאוד אף להיות הנבחרת האפריקאית הראשונה שמעפילה לחצי הגמר, אך משחקה נגד נבחרת אורוגוואי התפרסם בכך שבדקה ה-120 בהארכה, במצב של 1-1, עצר לואיס סוארס האורוגוואי שער בטוח של גאנה בעזרת ידו והורחק.
אסמואה ג'יאן הגאנאי החמיץ את הפנדל שקיבלה גאנה.
לו היה מבקיע, גאנה הייתה עולה לחצי הגמר.
לאחר ההחטאה, המשיך המשחק לבעיטות הכרעה מ-11 מטרים, בהן ניצחה אורוגוואי והעפילה לחצי הגמר.
מונדיאל זה היה הראשון שנערך באפריקה, ועל כן כלל לראשונה שש נציגות אפריקאיות.
בנוסף לגאנה השתתפו גם נבחרת דרום אפריקה המארחת, אלג'יריה, קמרון, ניגריה וחוף השנהב.
למעט גאנה, כל הנבחרות האפריקאיות הודחו בשלב הבתים, על אף שהמונדיאל נערך באפריקה, דבר שגרר אכזבה גדולה.
מונדיאל 2010 היה המונדיאל הראשון והיחיד עד כה שהתקיים ביבשת אפריקה.
מונדיאל זה, שהתקיים בדרום אפריקה, שינה את פניה של תרבות הכדורגל באפריקה והיה בעל השפעה על תרבות הכדורגל העולמית.
ראשית, הוא היה אירוע הכדורגל הגדול בעולם שאירחה מדינה אפריקאית עד אז, בכך היה פקטור משמעותי להעלאת המודעות לכדורגל באפריקה.
בנוסף, למונדיאל זה היו השפעות תרבותיות, אחת מהן הייתה הופעת הוובוזלה, מעין חצוצרת פלסטיק אפריקאית המשמשת את אוהדי הכדורגל, בפריים טיים של הכדורגל העולמי.
טרם המונדיאל, נערכה ישיבה בפיפ"א בדבר אישור השימוש בוובזלות במהלך המשחקים, כאשר המניעה לשימוש בה הייתה הרעש הרב שהיא גורמת.
לבסוף ולאחר לחץ רב שהופעל על ידי המקומיים, אושר השימוש בוובוזלה ובמהלך המונדיאל קשה היה להתעלם מהרעש סביב הופעת הוובוזלות ומהכמויות הגדולות בו.
כלי זה אף הפך להיות פופולרי יותר במגרשי הכדורגל ברחבי העולם בזכות מונדיאל זה.
במונדיאל 2014 חזרה הנציגות האפריקאית לעמוד על חמש נבחרות, שהיוו העתק מושלם של הנבחרות האפריקאיות שהעפילו מהמוקדמות של מונדיאל 2010, כאשר דרום אפריקה לא העפילה, אך כן העפילו קמרון, חוף השנהב, גאנה, ניגריה ואלג'יריה.
במונדיאל זה, צלחו לראשונה שתי נבחרות אפריקאיות את שלב הבתים, כאשר היו אלה ניגריה, שהודחה בשמינית הגמר מול נבחרת צרפת, ואלג'יריה, שהודחה בשמינית הגמר מול נבחרת גרמניה.
במונדיאל 2018 שוב השתתפו חמש נבחרות אפריקאיות, כאשר שלוש מתוכן הגיעו מצפון אפריקה, והן מצרים, מרוקו ותוניסיה.
נוסף עליהן השתתפו גם ניגריה וסנגל.
במונדיאל זה, לראשונה מאז מונדיאל 1982 לא צלחה אף נבחרת אפריקאית את שלב הבתים, ונבחרת סנגל הייתה הנבחרת הראשונה בהיסטוריה להיות מודחת מהמונדיאל רק בגלל עודף כרטיסים צהובים, בהינתן שוויון מוחלט בכל הפרמטרים מול נבחרת יפן שהעפילה לשמינית הגמר.
מונדיאל 2022 היה המונדיאל המוצלח ביותר בתולדות יבשת אפריקה.
במונדיאל זה השתתפו חמש נציגות אפריקאיות - מרוקו, סנגל, גאנה, קמרון ותוניסיה.
נבחרת מרוקו השיגה את ההישג הגדול ביותר בתולדות אפריקה במונדיאלים, כאשר הגיעה עד לחצי הגמר - כאשר היא מסיימת במקום הראשון בשלב הבתים, בו ניצחה את בלגיה, במה שנחשב להפתעה גדולה.
מרוקו המשיכה להפתיע כשהדיחה בשמינית הגמר גם את ספרד וברבע הגמר את פורטוגל.
מרוקו הפסידה בחצי הגמר לצרפת, ובמשחק על המקום השלישי הפסידה לקרואטיה.
גם סנגל צלחה את שלב הבתים, והודחה בשמינית הגמר מול אנגליה.
גם שלוש הנבחרות שלא צלחו את שלב הבתים, השיגו לפחות ניצחון אחד בשלב זה.
הקשר בין כדורגל אפריקאי לאירופאי
כאמור, על אף הפופולריות הרבה של הענף ביבשת נדמה כי היא אינה מצליחה להגיע לרמות הגבוהות בו.
כאשר בוחנים את הסיבות לכך נתקלים בראש ובראשונה בתנאים הפיזיים, שכן מדובר ביבשת שמרבית המדינות בה נחשבות למדינות עולם שלישי; עוני, רעב, מחסור במשאבים ובטכנולוגיה לעומת יבשות מפותחות יותר, חוסר מודעות ומעקב באימונים גופניים ותזונה.
כשמעמיקים עוד יותר מגלים כי סיבה נוספת לחוסר ההתפתחות המקצועית של הענף היא התערבותם של המועדונים האירופאים בו.
ממחקר שנערך לקראת מונדיאל 2010 התגלה כי כ-80 אחוז משחקני הנבחרות האפריקאיות במונדיאל משחקים באופן סדיר באירופה, מכאן ניתן לשער כי העובדה שמרב השחקנים הטובים ביבשת משחקים באופן סדיר מחוצה לה מקשה על העלאת הרמה בליגות האפריקאיות.
בנוסף, למועדונים אירופאים רבים יש נציגויות במדינות אפריקאיות שתפקידן לזהות כישרונות מקומיים ולהחתימם במועדונים מחוץ ליבשת, כך שלרוב השחקנים המקומיים הטובים נלקחים לליגות חיצוניות ולכן, בהתאם רמת הליגות המקומיות אינה עולה.
גם הפופולריות של הכדורגל האירופאי ביבשת אפריקה היא גבוהה ביותר, לעיתים אף יותר מאשר פופולריות הכדורגל המקומי.
פרופ' פיטר אלגי, חוקר אפריקה, מספר בספרו "African Soccerscapes: How a Continent Changed the World's Game" מקרה שמתאר זאת; לפיו בעת משחק גביע אפריקה לאומות 2010 שנערך באנגולה, ניתן היה להבחין כי האצטדיון היה ריק למדי ולאחר בדיקה התברר כי המקומיים העדיפו לצפות בכדורגל אנגלי בפאבים.
ישנם מספר מקרים בהם שחקנים אפריקאים שמשחקים באירופה חוזרים ליבשת שלהם כדי לפתח את מדינותיהם אך מדובר באחוז קטן, כך שבדומה לתקופת האימפריאליסטית אירופה "מרוויחה" על חשבון אפריקה.
עם זאת ישנם כדורגלנים אפריקאים הפועלים כשגרירים של היבשת בתחומי הכדורגל ובכלל.
אחד מהשחקנים האפריקאים המפורסמים ביותר לעשות כן הוא דידייה דרוגבה, יליד חוף השנהב, שכיכב במדי צ'לסי האנגלית.
דרוגבה הוא אחד מכוכבי העבר האפריקאים הפעילים ביותר למען חוף השנהב ויבשת אפריקה בכלל; בפן החומרי עוסק דרוגבה בגיוס תרומות עבור בתי חולים ואוכלוסיות ילדים נזקקים בחוף השנהב (ואף תרם בעצמו כשלושה מיליון דולר), וכן מארגן ערבי צדקה.
בפן הפסיכולוגי, הצלחתו בבמות הגדולות ביותר בכדורגל האירופאי הפכה את דרוגבה לסמל עבור תושבי חוף השנהב בפרט ויבשת אפריקה בכלל.
הוא, בניגוד לספורטאים אפריקאים מצליחים אחרים שבחרו להתאזרח בעולם המערבי, בחר להיות מעורב בחיים במדינתו ועל כן הערכת התושבים אליו אף גברה וכמוה גם הערכת השלטון במדינה שקרא לכפר בפאתי אביג'אן, עיר הולדתו של דרוגבה, כפר על שמו: דרוגבקרו.
הקשר בין כדורגל אפריקאי לסין
החל מ-1970 חברות סיניות בונות, לעיתים קרובות בתנאי מימון נוחים וגמישים, אצטדיוני כדורגל בהיקף נרחב באפריקה.
קשרים אלו מבטאים את דיפלומטיית האצטדיונים סינית אשר נועדה לחזק את יחסי סין עם מדינות היבשת וכך להבטיח את גישתה למשאבי טבע אשר הכרחיים לתעשייה הסינית.
מדינות אפריקה, מצידן, ששות לקבל מענקים והלוואות סיניות עבור בניית האצטדיונים כאלטרנטיבה להגבלות והתניות שמציבים גופים כספיים מערביים.
בנוסף, האצטדיונים מאפשרים למדינות אפריקה לארח תחרויות ספורט בינלאומיות בהיקפים גדולים יותר.
לצד היתרונות הללו, חוקרים מתריעים מפני תנאי העסקה ירודים באצטדיונים רבים וכן שימוש מועט באצטדיונים רבים והפיכתם לפילים לבנים, מגבלת אשר אשר מעלות סימני שאלה בדבר הצורך הציבורי בהם.
אולימפיאדת מוסקבה (1980) נערכה במוסקבה, בירת ברית המועצות.
תחרויות הכדורגל נערכו בין ה-20 ביולי ל-2 באוגוסט 1980. בטורניר לקחו חלק 16 נבחרות גברים.
שבע מהנבחרות שהעפילו לטורניר הצטרפו לחרם האמריקאי על אולימפיאדת מוסקבה ולא השתתפו בטורניר.
בדו"ח הטכני של פיפ"א בעקבות הטורניר, נכתב כי בהשוואה לאליפות העולם לנוער 1979 ביפן ולמונדיאל 1978 בארגנטינה, רמת הכדורגל הכללית בטורניר האולימפי הייתה נחותה יותר.
במשחקים נוכחו 765 אלף צופים.
במשחק הגמר שנערך בהאצטדיון המרכזי על שם לנין ניצחה את 0:1. בפעם השלישית ברציפות האלופה המכהנת הפסידה במשחק הגמר.
טורניר הכדורגל התקיים בחמישה אצטדיונים שונים בארבע ערים שונות, כאשר שניים מהאצטדיונים המארחים היו במוסקבה, והם אלו שאירחו באופן בלעדי את משחקי חצי הגמר, המשחק על מדליית הארד ומשחק הגמר, ששוחק באצטדיון המרכזי על שם לנין.
טורניר הכדורגל היה הטורניר הנצפה ביותר באולימפיאדת מוסקבה, כאשר 1,821,624 צופים חזו ב-32 משחקי הטורניר.
מוסקבה האצטדיון המרכזי על שם לנין אצטדיון דינמו תכולה: 91,251 תכולה: 50,475 מינסק לנינגרד קייב אצטדיון דינמו אצטדיון קירוב אצטדיון הרפובליקה תכולה: 50,125 תכולה: 74,000 תכולה: 100,169
אפריקה - 3 מקומות (20 נבחרות נרשמו)
אסיה - 3 מקומות (18 נבחרות נרשמו)
אמריקה הדרומית - 2 מקומות (7 נבחרות נרשמו)
אמריקה הצפונית - 2 מקומות (32 נבחרות נרשמו)
בעקבות החרם האמריקאי על אולימפיאדת מוסקבה, ויתרו שבע מהנבחרות שהעפילו לטורניר על השתתפותן, והוחלפו בנבחרות אחרות מאותה הקונפדרציה.
, מהמעפילות לטורניר, בחרה לשלוח נבחרת תחת דגל הוועד האולימפי הבינלאומי.
CAF AFC CONCACAF CONMEBOL UEFA (החליפה את ) (החליפה את ) (החליפה את ) (החליפה את ) (החליפה את ) (החליפה את ) (מארחת) (האלופה המכהנת) (החליפה את )
נבחרת ישראל התמודדה במסגרת האירופית.
היא שיחקה בבית המוקדם בה זכתה ספרד ולא העפילה למשחקים.
אולימפיאדת מונטריאול (1976) נערכה במונטריאול שבקנדה.
תחרויות הכדורגל נערכו בין ה-18 ל-31 ביולי 1976. לאור קיום ליגות מקצועיות חזקות הכדורגלנים הבולטים של התקופה לא יכלו להשתתף בתחרות.
התחרות סימנה את המשך תקופת הדומיננטיות של הנבחרות מהגוש המזרחי שקיבלו תמיכה כספית מגופים ממשלתיים.
מישל פלטיני והוגו סאנצ'ס הצעירים השתתפו בתחרות.
אולג בלוחין זכה במדליה אולימפית שנייה.
בעקבות חרם של מספר מדינות, רובן מאפריקה, על האולימפיאדה במונטריאול, רק 13 נבחרות מתוך ה-16 שהעפילו, השתתפו לבסוף בטורניר.
פרישתן של , ו, הובילו לכך שבשלב הבתים בשלושה מתוך ארבעת הבתים השתתפו שלוש נבחרות בלבד.
במשחקים נכחו 580,126 אלף צופים.
במדליית הזהב זכתה , שגברה בגמר 1–3 על האלופה האולימפית המכהנת, , שהסתפקה במדליית הכסף.
, שגברה 0–2 על ברזיל במשחק על המקום השלישי, זכתה במדליית הארד.
טורניר הכדורגל התקיים בארבעה אצטדיונים שונים בארבע ערים שונות.
הגדול ביניהם, האצטדיון האולימפי במונטריאול, אירח את משחק הגמר ואת המשחק על מדליית הארד.
מונטריאול אוטווה שרברוק טורונטו האצטדיון האולימפי לנסדאון פארק האצטדיון העירוני אצטדיון ורסיטי תכולה: 70,000 תכולה: 30,000 תכולה: 10,000 תכולה: 21,739
אפריקה - 3 מקומות (24 נבחרות נרשמו)
אסיה - 3 מקומות (14 נבחרות נרשמו)
אמריקה הצפונית - 2 מקומות (16 נבחרות נרשמו)
נבחרת אורוגוואי פרשה מהטורניר, והוחלפה ב.
כמו כן, בעקבות החרם האפריקאי על המשחקים האולימפיים במונטריאול, רק 13 מתוך 16 המעפילות השתתפו לבסוף בטורניר.
CAF AFC CONCACAF CONMEBOL UEFA העפלה אוטומטית (פרשה) (פרשה) (פרשה) (החליפה את ) (פרשה) מדינה מארחת האלופה המכהנת
נבחרת ישראל העפילה לטורניר כאחת משלוש הנציגות של הקונפדרציה האסייאתית.
הייתה זו השתתפות שנייה של הנבחרת בטורניר, שמונה שנים לאחר הופעת הבכורה באולימפיאדת מקסיקו סיטי.
בדומה לטורניר הקודם, צלחה ישראל את שלב הבתים, והודחה ברבע הגמר.
ישראל הצליחה להעפיל משלב הבתים ללא ניצחון בטורניר, ובאמצעות שלוש תוצאות תיקו בשלושה מפגשים.
ברבע הגמר הובסה ישראל 1–4 על ידי .
ויקי פרץ כבש פעמיים עבור הנבחרת בטורניר, יצחק שום וירון עוז כבשו שער אחד.
אולימפיאדת מינכן (1972) נערכה במינכן שבגרמניה המערבית.
תחרויות הכדורגל נערכו בין ה-27 באוגוסט ל-10 בספטמבר 1972. לאור קיום ליגות מקצועיות חזקות הכדורגלנים הבולטים של התקופה לא יכלו להשתתף בתחרות.
נערכו 38 משחקים בהם נכבשו 138 שערים (3.6 בממוצע למשחק).
למשחקים הגיעו 793 אלף צופים.
במדליית הזהב זכתה , שגברה בגמר 1–2 על האלופה האולימפית המכהנת, , בזכות צמד שערים של מלך שערי הטורניר, קז'ימייז' דיינה.
במשחק על מדליית הארד נפרדו ו בשוויון 2-2, וזכו במשותף במדליה.
טורניר הכדורגל התקיים בשישה אצטדיונים שונים, בשש ערים שונות.
האצטדיון האולימפי במינכן אירח את משחק הגמר ואת המשחק על מדליית הארד.
אירופה - 4 מקומות (22 נבחרות נרשמו)
אפריקה - 3 מקומות (10 נבחרות נרשמו)
אסיה - 3 מקומות (16 נבחרות נרשמו)
אמריקה הצפונית - 2 מקומות (12 נבחרות נרשמו)
CAF AFC CONCACAF CONMEBOL UEFA העפלה אוטומטית (מארחת) (האלופה המכהנת)
הנבחרת התמודדה על המקום במשחקים במסגרת האסיאתית.
ממשחקי הבית היא עברה לשלב המתקדם בה הפסידה לנבחרת תאילנד בכדורגל בבעיטות עונשין ולא עברה לשלב האחרון.
הכדורגל בברית המועצות היה אחד מענפי הספורט הפופולריים והאליפות השנתית בין קבוצות הכדורגל של ברית המועצות, שהתקיימה בשנים 1936–1991 הייתה אחת הנחשבות והמשמעותיות ביבשות אסיה ואירופה כאחד.
בשנים שונות האליפות חולקה למספר ליגות משנה שונות: מאחת (1938 ו-1941) לחמש (1937).
ליגת העל - הליגה הבכירה.
אלופת הליגה הוכתרה לאלופת המדינה, הקבוצות הפחות טובות ירדו לליגה הראשונה.
ליגה ראשונה - הליגה השנייה בחשיבותה באליפות ברית המועצות.
משנת 1946 עד 1969 (למעט עונת 1963) היה זה טורניר רב שלבי: בשלב הראשון נקבעו הזוכים בשלבי בתים, בשלב השני הוקצו המקומות הסופיים בטבלת הטורניר.
הקבוצות הטובות ביותר בליגה קיבלו את הזכות לשחק בליגת העל.
הקבוצות הגרועות יותר הודחו לליגה השנייה.
הליגה השנייה היא הליגה השלישית בחשיבותה באליפות ברית המועצות.
הקבוצות הטובות ביותר בליגה קיבלו את הזכות לשחק בליגה הראשונה.
הליגה השנייה התחתונה היא הליגה הרביעית בחשיבותה באליפות ברית המועצות.
הקבוצות הטובות ביותר בליגה קיבלו את הזכות לשחק בליגה השנייה.
בנוסף, התקיימה ליגה חמישית בעונת 1937 - קבוצה ד'.
כדורגל הליכה הוא גרסה חדשה יחסית של כדורגל, שמטרתה לאפשר לאנשים (גברים ונשים) מעל גיל 50 לשחק בכדורגל המתאים ליכולות גופניות מוגבלות, שאינן מאפשרות עוד לשחק כדורגל מסורתי.
עבור כדורגל הליכה, נוצרו מספר חוקי משחק המאפשרים לאנשים בגיל השלישי לשחק ולהתחרות בקבוצות כדורגל, כאשר החוק העיקרי הוא שהתנועה במשחק נעשית בהליכה בלבד, יחד עם כמה חוקים משלימים שמטרתם העיקרית היא לקיים סביבה בטוחה מפגיעות ולשמור על בריאות השחקנים, כיוון שבגיל המתקדם, יש להימנע ככל האפשר מפציעות ספורט וכדורגל.
המשחק נולד באנגליה בשנת 2011 וצבר מאז פופולריות גדולה, כאשר ברחבי הממלכה המאוחדת קיימות מאות קבוצות עם עשרות אלפי שחקנים בגילאים של 50, 60 ומעבר ל-70. המשחק התפשט בכל אירופה, אסיה, אפריקה והחל משנת 2021 - גם בישראל.
במאי 2022 נערך הטורניר הראשון של כדורגל הליכה בישראל.
בחודשים פברואר-מאי 2023 התקיימה הליגה הראשונה עם 6 קבוצות מהמרכז ומאז מונה הליגה 8 קבוצות בקביעות.
פעילות כדורגל הליכה בישראל מתופעלת על ידי מדינת הכדורגל, בשיתוף פעולה בלעדי עם ההתאחדות לכדורגל בישראל בחסות משרד תרבות והספורט.
עד מאי 2022 הקימו 3 רשויות עירוניות קבוצת כדורגל הליכה - קריית אונו, שהחלה בנובמבר 2021, קריית ביאליק, שהחלה בפברואר 2022 ופתח תקווה בשיתוף שחקני עבר ממכבי ומהפועל פתח תקווה.
קבוצה נוספת הוקמה ביוזמה פרטית ברעננה כבר בתחילת 2021. בחודש יוני 2022 הוקמה הקבוצה החמישית, באזור השרון שהחלה להתאמן בהרצליה.
קבוצה שישית הוקמה באוגוסט 2022 על ידי יוצאי הפועל רמת גן.
בספטמבר 2022 הוקמו קבוצה עירונית בראשון לציון וקבוצה נוספת מפתח תקווה.
במאי 2023 הוקמה הקבוצה ה-13 במספר.
טורניר הבכורה בישראל בין הקבוצות הללו התקיים בקרית אונו ב-15.5.2022, בו זכתה קבוצת מלאבס אולד בויז מפתח תקווה.
הטורניר השני התקיים ב-8.9.2022 בהרצליה ובו זכו שוב קבוצת מלאבס אולד בויז מפתח תקווה.
הטורניר השלישי התקיים ב-28.10.2022 במגרש האימונים של אצטדיון המושבה בפתח תקווה, עם 7 קבוצות ובו זכתה קבוצת מלאבס אולד בויז .
ב-13-15.12.2022 השתתפה קבוצת כדורגל הליכה "המכתש" בטורניר בינלאומי בלוס אנג'לס.
הליגה הראשונה בכדורגל הליכה החלה עם 6 קבוצות, נקראה ליגת החורף והתקיימה בין החודשים פברואר עד מאי 2023. בליגה זכתה קבוצת מלאבס אולד בויז מפתח תקווה.
העונה השנייה נפתחה בחודש ספטמבר 2023 עם 8 קבוצות כאשר התקיים סיבוב ליגה אחד מלא ולאחריו חלוקה לפלייאוף עליון ותחתון.
כל המשחקים התקיימו במגרש כפול במועצה האזורית דרום השרון.
המשחקים הופסקו זמנית בגלל המלחמה, אך הליגה הסתיימה כסדרה במרץ 2024. האלופה היתה, בשנית, קבוצת מלאבס אולד בויז מפתח תקווה.
בתאריך 23.5.2024 נערך טורניר בראשון לציון בשיתוף 5 קבוצות ובו זכתה קבוצת "ראשוניה WALKERS".
בתאריך 19.6.2024 נערך טורניר גדול בהרצליה בהשתתפות 8 קבוצות מכל הארץ, בו זכתה קבוצת מלאבס אולד בויז מפתח תקווה.
בתאריך 18.9.2024 נערך טורניר פתיחת עונה שלישית בספורטק הרצליה, בו זכתה קבוצת ראשוניה WALKERS מראשון לציון
העונה שלישית של ליגת כדורגל הליכה נערכה בין החודשים אוקטובר 2024 - אפריל 2025 בסימן SAFE WALKING FOOTBALL, בהשתתפות 8 קבוצות מאזור מרכז הארץ ובו זכתה בפעם השלישית ברציפות קבוצת מלאבס אולד בויז מפתח תקווה.
בתאריך 23.3.2025 נערך לראשונה טורניר בצפון, בקרית ביאליק עם קבוצות מקרית ביאליק, שזכתה בטורניר, מטה אשר וכרמיאל.
בתאריך 14.5.2025 נערך לראשונה טורניר ארצי באופקים, במלאת 70 שנה לייסוד העיר, בהשתתפות 4 קבוצות חדשות מעוטף עזה ו-4 קבוצות ממרכז הארץ.
בתאריך 10.7.2025 נערך לראשונה בצפון טורניר ארצי באירוח מועצה אזורית מטה אשר בהשתתפות 5 קבוצות.
בטורניר זכתה קבוצת עמיחי פתח תקווה.
העונה הרביעית של ליגת הכדורגל הליכה בישראל נפתחה ב 20.11.2025, כאשר הפעם נמצאות 8 קבוצות מאפיקים עד קריית ביאליק והליגה נקראת "הליגה הלאומית בכדורגל הליכה".
בתאריכים 17-19.5.2024 השתתפה, לראשונה בתולדות הענף, נבחרת ישראל בכדורגל הליכה בקטגוריה של גיל 60+ באליפות העולם של ארגון (International WalkingFootball Federation) IWFF בצ'סטרפילד, אנגליה.
הנבחרת כללה את השחקנים הבאים:
הגנה:גד בן דרור, ישראל (ססי) אביצור, אריק גילרוביץ, ירון נדל, מוטי (טופלה) בייטנר
התקפה:סימון דיוידסון (קפטן), מנשה נוריאל, רביב ספיר, עודד ברידא
הנבחרת זכתה בניצחונות על הקריביים, נורווגיה, אוסטרליה וצפון אירלנד, סיימה בתיקו עם צרפת ווולס והפסידה לאנגליה ושוודיה.
ההישג של הנבחרת היה מקום שלישי מתוך 9 מדינות.
השער הבינלאומי הראשון בהיסטוריה של כדורגל הליכה בישראל הובקע במשחק נגד אוסטרליה על ידי מנשה נוריאל.
השערים הובקעו על ידי מנשה נוריאל - 3, סיימון דוידסון - 3, ספיר רביב - 1, עודד ברידא - 1.
בתאריך 20.5.2024 נערך בלונדון משחק ידידות בין מכבי בריטניה ונבחרת ישראל, בו ניצחה נבחרת ישראל 2-4. שערים: עודד ברידא - 3, מוטי בייטנר - 1.
בתאריך 30.9.2024 הוציאה התאחדות הכדורגל האירופית (UEFA) ערכת כלים ליישום כדורגל הליכה בהתאחדויות הכדורגל באירופה, מתוך כוונה לממש פעילות כדורגל הליכה ב-60% מתוך 55 החברות בהתאחדות האירופית.
בתאריך 12-13.7.2025 השתתפה לראשונה קבוצה, אולד בויז מלאבס ,אלופת ישראל בכדורגל הליכה, בטורניר בינלאומי בבודפשט, הונגריה.
בטורניר השתתפו 16 קבוצות מ-5 מדינות והקבוצה הישראלית זכתה באליפות לקטגורית גיל 60 פלוס.
החוקה בישראל היא לפי חוקת ה-FA באנגליה, עם התאמות בעיקר לתשתית המגרשים בישראל.
ממדי המגרש: לפחות 16 מטר עד 35 מטר ברוחב ולפחות 25 מטר עד 50 מטר אורך.
(פירוט מלא - LOTG) רחבה: חצי עיגול בקוטר 4-6 מטר ממרכז השער.
השער ברוחב 3 עד 5 מטר, גובה עד 2 מטר.
הכדור: מספר 5, כמו בכדורגל רגיל.
מספר שחקנים - לפי גודל המגרש 5-7 בקבוצה, כולל שוער.
אסור לרוץ - לא עם כדור, לא בלי כדור ואף לא כדי ליצור יתרון במגרש כשהכדור "מת".
מספר המשתתפים 5-7 שחקנים בכל צד, תלוי במידות המגרש.חילופים ללא מגבלה, בזמן שהמשחק עומד בתיאום עם השופט בלבד.
לבוש ספורטיבי, נעליים ללא פקקים או סטופקס (רצוי פקקונים המתאימים למשטח סינתטי)
מינימום מגע פיזי בשחקן יריב, לא בעיטה, דחיפה, הכשלה או כל דבר שהשופט סבור שהמגע מוגזם - ייענש בבעיטה חופשית (לא ישירה).
אין לתקל מאחור, או מהצד או בצורה שהשופט רואה כתיקול מסוכן.
אין לנגוח בכדור - זה נחשב כנגיעה ביד.
כדור הפוגע בלי כוונה בראשו של השחקן, אינו נחשב כנגיחה.
כדור גובה הוא כדור שעובר את גובה המשקוף .
הכדור עובר לקבוצה היריבה של השחקן שנגע אחרון בכדור לפני עלייתו לגובה.
המשחק יחודש ממקום הנגיעה האחרונה.
אם כדור חלף מעל מסגרת השער, הכדור יעבור לקבוצה היריבה ממקום הבעיטה.
אין בעיטה ישירה לשער בפתיחת משחק או בחידוש משחק לאחר שער.
יציאת שוער מהרחבה בכוונה ג.
מניעה בעבירה של הזדמנות ברורה לשער (על ידי ריצה, תיקול לא חוקי) תחייב גם כרטיס כחול (אדום בתיקול חמור) - DOGSO ד.
עצירה מכוונת של כדור שנבעט לשער בעזרת היד על ידי שחקן שדה.
עם עבירת ריצה רביעית בקבוצה.
מנין עבירות הריצה מתאפס רק לאחר ענישה בפנדל.
אין לספור ריצה שגרמה ל-DOGSO.
בעיטת עונשין (פנדל) נעשית עם מרחק תנועה של 2 מטר מאחורי הכדור.
שער שרוחבו 5 מטר - הכדור יונח 8 מטר מקו השער.
שער קטן יותר - מרחק של 6.5 מטר.
בעיטה לא חוקית - הכדור עובד ליריב.
השוער חייב להשאיר רגל אחת על הקו בזמן הבעיטה.
אם הכדור יוצא לחוץ, הוא מוחזר למשחק בבעיטה ממקום יציאת הכדור.
כדור קרן - מפינת המגרש.
כל הבעיטות החופשיות אינן ישירות.
הכדור יעבור לקבוצה היריבה במקרה של הפרה.
השחקנים המגנים מתרחקים 3 מטרים ממקום הבעיטה החופשית.
עבירה הקרובה לרחבה, תבוצע ממרחק 3 מטר ממנה.
אסור לשחקן תוקף לגעת בכדור הנמצא בתוך הרחבה, הכדור יעבור לקבוצה היריבה.
אם מגן נכנס לאזור העונשין שלו בכוונה זה כדור חופשי (פנדל) להתקפה (למעט בגלל מומנטום).
אם תוקף נכנס לרחבה - כדור עובר לקבוצה השנייה (אלא אם בגלל מומנטום).
אם שוער יוצא מהרחבה שלו בכוונה, זה כדור חופשי (פנדל) להתקפה (למעט בגלל מומנטום).
אסור להחזיר לשוער כדור שנמסר (לא נהדף בעצירה) ממנו, אלא דרך שחקן שלישי.
כדור שנהדף בזמן הצלת שוער והוא גבוה מעל גובה המשקוף, בכדור יחשב "מת" ויועבר לקבוצה היריבה להוצאת חוץ אל מול הנקודה בה השוער הדף את הכדור.
כדור שהשוער הדף לצידי השער, או שפגע במגן ויצא לצידי השער יחשב לכדור קרן.
שוער לא ראשי לבצע בעיטת DROP KICK או למסור כדור ביד מעל גובה המותן.
אם השוער בועט כדור גבוה מעל הראש, תנתן בעיטה חופשית לקבוצה השנייה, 3 מטר מהרחבה של השוער
שוער לא ישהה את הכדור ברחבה יותר מ-6 שניות
אם שחקן נופל על הקרקע יש לעצור את המשחק, אין לשחק אם השחקן נמצא על הקרקע.
שחקן הנמצא על הקרקע ומשחק בכדור - זאת עבירה לחובתו.
רק הקפטן רשאי לדבר עם השופט
כרטיס צהוב הוא אזהרה לשחקן והוא נשאר במגרש.
על שופטי המשחק להשתמש בהשעיות זמניות מתוזמנות (כרטיסים כחולים) בכל המקרים הנחשבים באופן מסורתי כעבירות ראויות לזהירות.
לפיכך, האפשרויות העומדות בפני השופט להטיל הרחקה מהמשחק הן:
• שחקן יקבל כרטיס כחול ויושעה זמנית ממשחק - הקבוצה נשארת עם פחות שחקן
• שחקן יקבל כרטיס אדום ויורחק לצמיתות ממשחק - הקבוצה נשארת עם פחות שחקן
שחקן המקבל כרטיס כחול יושעה מהמשחק בין 2 ל-5 דקות.
ניתן לתת כרטיס כחול עבור כל אחת מהעבירות הבאות (בנוסף כאשר מתבצעת עבירה פזיזה):
הפגנת התנגדות על ידי מילה או פעולה
הפרה מתמשכת של חוקי המשחק
עיכוב ההפעלה מחדש של המשחק
עבירה המונעת הזדמנות בטוחה להבקעת שער (עליה ניתן לתוקף פנדל)
כרטיס אדום משמש כאשר שחקן מבצע אחת מהעבירות הבאות (בנוסף כאשר מתבצעת עבירת כוח מופרז):
משחק עבירה חמור או התנהגות אלימה
יריקה על יריב או כל אדם אחר
משתמש בשפה פוגענית, מעליבה או פוגענית ,מקבל כרטיס כחול או צהוב שני באותו משחק.
שחקן שהורחק באדום אינו רשאי לקחת כל חלק נוסף במשחק וגם לא רשאי לשבת על ספסל המחליפים.
החל ממאי 2024 הוכנס חוק חדש שמטרתו להוריד את הריצות במגרש.
1. כל עבירת ריצה של שחקן נספרת כעבירת ריצה קבוצתית
2. עם הפסיקה לעבירה רביעית, זכאית הקבוצה היריבה לבעיטת עונשין ישירה (פנדל)
3. לאחר הבעיטה - הספירה מתחילה מחדש לקבוצה שנגדה נפסק העונש.
4. אין בספירה הקבוצתית משום פסילה של עונשים על עבירות אישיות על הפרת חוקי המשחק
שחקני עבר הפעילים בכדורגל הליכה
טורניר הכדורגל האולימפי של 1968 שוחק במסגרת אולימפיאדת מקסיקו סיטי 1968. לאור קיום ליגות מקצועיות חזקות הכדורגלנים החזקים של התקופה לא יכלו להשתתף בתחרות.
התחרות סימנה את המשך תקופת הדומיננטיות של הנבחרות מהגוש המזרחי שזכו בתמיכה כספית מגופים ממשלתיים.
הטורניר כלל 16 נבחרות גברים מחמש קונפדרציות.
16 הנבחרות מוגרלות לארבעה בתים של ארבע נבחרות, כשכל קבוצה משחקת משחק אחד נגד שלוש הנבחרות האחרות בבית שלה.
בתום שלב הבתים עלו שתי הקבוצות המובילות לשלב הנוקאאוט, שהחל ברבע הגמר והגיע לשיאו במשחק על מדליית הזהב באצטדיון האצטקה ב-26 באוקטובר 1968, בו ניצחה את 4–1 וזכתה במדליית הזהב השלישית בתולדותיה והשנייה ברציפות.
זו הייתה הפעם הראשונה שנבחרת אסייתית זכתה במדליה אולימפית בטורניר הכדורגל, כש זכתה במדליית הארד אחרי ניצחון על המארחת 2–0. בשלב הבתים הוענקו 2 נקודות על ניצחון, בניגוד לנהוג כיום שקבוצה שמנצחת משחק מקבלת 3 נקודות.
נבחרת ישראל, שהייתה חלק ממשלחת ישראל באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968), השתתפה בפעם הראשונה בטורניר הכדורגל האולימפי, והודחה בשלב רבע הגמר על ידי , לאחר הגרלה.
זמן מה לאחר טורניר זה הוחלפה שיטת ההגרלה בדו-קרב פנדלים.
התחרות תוכננה ל-16 נבחרות מ-5 קונפדרציות.
אפריקה - 3 מקומות (17 נבחרות נרשמו)
אסיה - 3 מקומות (11 נבחרות נרשמו)
אמריקה הדרומית - 2 מקומות (8 נבחרות נרשמו)
אמריקה הצפונית - 2 מקומות (11 נבחרות נרשמו)
+הנבחרות המשתתפות בטורניר הכדורגל באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968)AFCCAFCONCACAFCONMEBOLUEFAהעפילו אוטומטיתאלופה מכהנת: (UEFA)מארחת: (CONCACAF)
מקסיקו סיטי פואבלה גוודלחרה לאון אצטדיון האצטקה אצטדיון צ'אוהטמוקאצטדיון חליסקו אצטדיון לאון קיבולת: 104,000 קיבולת: 35,563 קיבולת: 31,891 קיבולת: 23,609
גאנה החליפה את מרוקו שסירבה לשחק מול ישראל.
נבחרת ישראל העפילה לטורניר בפעם הראשונה בתולדותיה (הפעם השנייה הייתה ב-1976), וזאת לאחר שסיימה במקום הראשון בבית המוקדמות האסייתי השלישי, בו השתתפה רק נבחרת (סרי לנקה של היום) לאחר ששאר הנבחרות שהוגרלו לבית, , , ו פרשו.
הנבחרת הוגרלה לבית ג' עם (האלופה המכהנת והאלופה בסופו של דבר), (שהחליפה את , שסירבה להתמודד נגד ישראל) ו.
הנבחרת סיימה במקום השני והעפילה לרבע הגמר, אחרי ניצחונות על גאנה (5–3) ועל אל סלוודור (3–1) והפסד להונגריה (0–2).
ברבע הגמר שיחקה ישראל נגד , וסיימה איתה בתיקו 1–1. המשחק הוכרע בהגרלה, בה ניצחה בולגריה.
מאמן הנבחרת היה עמנואל שפר.
טורניר הכדורגל במשחקי אסיה 1974 נערך בטהראן, איראן, בין 2 ל-15 בספטמבר 1974.
בטורניר זכתה נבחרת איראן, לאחר שגברה בגמר על 1–0. הייתה זו ההופעה האחרונה של ישראל במשחקי אסיה.
על ניצחון הוענקו שתי נקודות, ועל תיקו אחת.
טהראןאצטדיון אריאמהראצטדיון אמג'דיהאצטדיון אקבטאןתכולה: 100,000תכולה: 25,000תכולה: 12,000
+מדליות בטורניר הכדורגל במשחקי אסיה 1974זהבכסףארדנבחרת מאמןפרנק או'פארלדוד שווייצרג'אליל צ'ה דין
ההגרלה נערכה ימים ספורים לפני האירוע.
בחריין עברה בהמשך לבית ד'.
ו החרימו את משחקיהן נגד ונענשו בהפסד טכני 0–2.
אולימפיאדת פריז (2024) נערכה בפריז, צרפת.
משחקי הכדורגל האולימפיים החלו באופן רשמי ב-24 ביולי 2024, יומיים לפני טקס הפתיחה הרשמי.
משחק הגמר נערך ב-9 באוגוסט 2024. התחרויות נערכו בערים שונות ברחבי צרפת, כולל הבירה פריז.
בטורניר הגברים השתתפו נבחרות אולימפיות מ-16 מדינות שונות, כשבטורניר הנשים השתתפו 12 נבחרות לאומיות.
בטורניר הגברים ניתן לשתף את כדורגלני שנתון 2001 ואילך (כלומר ילידי 1 בינואר 2001 ומאוחר יותר) ועוד 3 כדורגלנים נוספים ללא הגבלת גיל (מכונים גם "חריגי גיל") – בעוד שבטורניר הנשים אין הגבלות גיל לכדורגלניות.
בזכות העפלת נבחרת ישראל בכדורגל עד גיל 21 לחצי הגמר באליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 - 2023 הובטחה השתתפות נבחרת ישראל האולימפית בכדורגל בטורניר זה.
7 אצטדיונים ברחבי צרפת וכן בבירה פריז נבחרו לארח את טורנירי הכדורגל של האולימפיאדה.
מרסייליוןפריזבורדוסטאד ולודרוםפארק אולימפיק ליוןפארק דה פראנסהאצטדיון החדש של בורדותכולה: 67,394תכולה: 59,186תכולה: 47,929תכולה: 42,115נאנטאצטדיון דה לה בוז'וארתכולה: 35,322ניסאליאנץ ריביירהתכולה: 36,178 סנט אטיין סטאד ז'ופרואה-גישארתכולה: 41,965
אירופה - 3 מקומות (53 נבחרות העפילו לתחרות), העפלה בהתאם לתוצאות של אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 - 2023.
אפריקה - 3 מקומות (36 נבחרות נרשמו), הפעלה דרך אליפות אפריקה בכדורגל עד גיל 23
אמריקה הצפונית - 2 מקומות (20 נבחרות נרשמו), הפעלה דרך אליפות עד גיל 20
פלייאוף - 1 - בין נציג אסיה ואפריקה
UEFA(אירופה)CAF(אפריקה)CONCACAF(צפון אמריקה, מרכז אמריקה והקריביים)CONMEBOL(דרום אמריקה)OFC(אוקיאניה)AFC(אסיה) (מארחת) (פלייאוף CAF–AFC)
2 - UEFA - במקום תחרות העפלה סוכם שנציגים יהיו ספרד וגרמניה בהתאם לתוצאות ליגת העומות 2024
2 - AFC - נערכה תחרות בהשתתפות 31 נבחרות
1 - CONCACAF - נערכה תחרות בהשתתפות 30 מדינות
2 - CONMEBOL - נציגה הייתה זוכה בקופה אמריקה נשים 2022
1 - OFC - נערכה תחרות בהשתתפות 8 מדינות
1 - פלייאוף - נציג CONCACAF השני
UEFA(אירופה)CAF(אפריקה)CONCACAF(צפון אמריקה, מרכז אמריקה והקריביים)CONMEBOL(דרום אמריקה)OFC(אוקיאניה)AFC(אסיה) (מארחת)
מארי אנטואנט קטוטו - 5 שערים
כדורגל הוא הספורט הפופולרי ביותר בברזיל וחלק בולט בזהות הלאומית של המדינה.
הגוף המנהל של הענף במדינה הוא קונפדרציית הכדורגל הברזילאית.
נבחרת ברזיל בכדורגל זכתה חמש פעמים בגביע העולם, שיא כל הזמנים, ב-1958, 1962, 1970, 1994 ו-2002, ונכון למונדיאל 2022 היא נבחרת הכדורגל הלאומית היחידה שהעפילה לכל גביעי העולם.
ברזיל זכתה גם בשתי מדליות זהב בטורניר הכדורגל האולימפי, בריו דה ז'ניירו 2016, טורניר אותו אירחה, ובטוקיו 2020.
מספר כדורגלנים ברזילאים נחשבים לכמה מהטובים בהיסטוריה של הכדורגל, בהם גארינצ'ה, רונאלדו, רוברטו קרלוס, רומאריו, רונאלדיניו, נילטון סנטוס, דז'למה סאנטוס, קלאודיו טפארל, פלקאו, ריבאלדו, זיקו, קאקה וניימאר.
פלה בגברים ומרטה בנשים נחשבים בעיני רבים לכדורגלנים הגדולים בהיסטוריה.
הכדורגל הובא לברזיל על ידי המהגר הסקוטי תומאס דונוהו .
באפריל 1894 הוא ארגן את משחק הכדורגל הראשון במדינה, ששוחק על מגרש שסימן בעצמו על יד מקום עבודתו בצביעת בדים בפרוור בנגו של ריו דה ז'ניירו.
עם זאת, משחק הכדורגל הראשון שנערך לפי חוקי הכדורגל במדינה אורגן שנה לאחר מכן בידי צ'ארלס ויליאם מילר , בן לגולה סקוטי שעבד בבניית מסילת רכבת בסאו פאולו ולאם אנגליה.
ב-1884, בהיותו בן עשר, נשלח מילר בידי אביו לסאות'המפטון, אנגליה, שם שיחק כדורגל וקריקט במועדונים קורינתיאן וסנט מרי (כיום מועדון הכדורגל סאות'המפטון).
ב-1888 נוסד מועדון הספורט הראשון בעיר, סאו פאולו אתלטיק קלאב, ועם חזרתו לברזיל הביא עימו מילר את חוקי התאחדות הכדורגל של המפשייר למועדון.
ב-14 בדצמבר 1901 נוסדה "ליגה פאוליסטה דה פוט-בול", שארגנה אליפות כדורגל משלה בשם "קמפאונטו פאוליסטה" לקבוצות כדורגל ממדינת סאו פאולו שנערכה לראשונה ב-1902. סאו פאולו אתלטיק קלאב זכה באליפות בשלוש שנותיה הראשונות בזכות כישוריו של מילר.
ב-1906 נערכה לראשונה תחרות הקמפאונטו קריוקה, אליפות מדינת ריו דה ז'ניירו.
מילר שמר על קשר חזק עם הכדורגל האנגלי לאורך כל חייו, ולאחר שקבוצתו לשעבר קורינתיאן ביקרה בברזיל בשנת 1910 הוקם מועדון קורינתיאנס, שנקרא על שם הקבוצה בזכות הצעתו של מילר.
בנוסף, ב-1914 הוקם בסאו פאולו מועדון פלסטרה איטליה (כיום פלמיירס) על ידי מהגרים איטלקים.
במהרה התפתחה יריבות עזה בין המועדונים, שנודעה בשם "דרבי פאוליסטה".
קונפדרציית הכדורגל הברזילאית נוסדה ב-1914 כ"קונפדרציית הספורט הברזילאית", אך תחרויות כלל-לאומיות לא אורגנו על ידה עד 1959, אז נערכה לראשונה תחרות הטאסה ברזיל (הגביע הברזילאי), בה זכתה באהיה.
עד אז נערכו בעיקר אליפויות של מדינות ברזיל, וכן טורניר ריו-סאו פאולו וטורניר רוברטו גומס פדרוזה שכללו קבוצות ממספר מדינות אך לא שימשו כאליפות ברזיל הרשמית.
רק ב-1971 נוסדה ליגת העל הברזילאית, שכללה 20 קבוצות מכלל המדינות והנהיגה פורמט של עלייה וירידה בין הליגות.
במשך השנים חוותה הליגה שערוריות רבות כגון שינויים קיצוניים בפורמט, מחלוקות ואף תביעות בבתי משפט.
סגנון הכדורגל הברזילאי נחשב לייחודי מאוד, ומתבסס בעיקר על יכולת אישית וכדרור.
סגנון זה הוביל את נבחרת ברזיל בכדורגל לזכייה בשלושה גביעי עולם תוך ארבעה טורנירים (1958, 1962 ו-1970).
לאחר הזכייה השלישית במונדיאל 1970 חווה הכדורגל הברזילאי בצורת תארים שנקטעה רק עם הזכייה בקופה אמריקה 1989 ובמונדיאל 1994, והחל לאבד את מאפייניו.
נקודה המפנה נחשבת להפסד לאיטליה שהוביל להדחתה בשלב הבתים השני של מונדיאל 1982, שלאחריו התחיל הכדורגל הברזילאי לדמות לכדורגל האירופי במטרה לזכות מחדש בתארים.
גורם נוסף ל"אירופיזציה" של הכדורגל הברזילאי נחשבת הצלחתם של שחקנים ברזילאים כגון רונאלדו, ריבאלדו, רונאלדיניו, רוברטו קרלוס וניימאר, בקבוצות אירופיות.
נבחרת ברזיל בכדורגל, המכונה "סלסאו" (בפורטוגזית: Seleção, נבחרת), היא אחת מנבחרות הכדורגל הלאומיות המרכזיות בעולם.
הנבחרת היא שיאנית הזכיות בגביע העולם בכדורגל עם חמישה תארים, והיא היחידה שהשתתפה בכל הטורנירים.
לברזיל גם תשע זכיות בקופה אמריקה, ארבע זכיות בגביע הקונפדרציות ושתי זכיות בטורניר הכדורגל האולימפי.
הנבחרת מזוהה בתלבושתה המסורתית המורכבת מארבעת הצבעים הלאומיים, צבעי דגל ברזיל: חולצה צהובה וירוקה, מכנסיים כחולים וגרביים לבנים.
הנבחרת נוסדה ב-21 ביולי 1914, כשלכבוד יום השנה ה-12 של מועדון הכדורגל פלומיננסה היא ערכה משחק ידידות באצטדיון לרנז'יירס שבריו דה ז'ניירו נגד אקסטר סיטי האנגלית.
לצד ההצלחות הרבות, בהיסטוריה של נבחרת ברזיל זכורים שני משחקים שנחשבים ל"אסונות": ההפסד 1–2 ל בבית הגמר של מונדיאל 1950, שנחשב למשחק הגמר של הטורניר וכונה "מרקנאסו" (אסון המרקנה), וההפסד 1–7 ל בחצי גמר מונדיאל 2014, שכונה "מינייראסו" (אסון מינייראו).
היריבות הגדולות ביותר של נבחרת ברזיל הן ו ביבשת אמריקה ו, ו באירופה.
היריבויות עם אורוגוואי וארגנטינה נבעו בעיקר מהקרבות ביניהן בקופה אמריקה, ואילו היריבויות עם הנבחרות האירופיות נבעו מההתמודדויות בגביע העולם בכדורגל.
היריבות בין ארגנטינה לבין ברזיל בכדורגל, שלובתה על ידי היריבות בין דייגו מראדונה ופלה והדיון מי מביניהם הוא הכדורלגן הגדול בהיסטוריה, נחשבת לאחת היריבויות הסוערות בכדורגל הבין-לאומי.
קונפדרציית הכדורגל הברזילאית היא הגוף המנהל של הענף במדינה.
היא מארגנת את כל האליפויות הלאומיות ומנהלת את נבחרות ברזיל.
משרדיה הראשיים נמצאים בעיר ריו דה ז'ניירו.
הקונפדרציה נוסדה ב-8 ביוני 1914 כ"קונפדרציית הספורט הברזילאית" , שב-24 בספטמבר 1979 חדלה לפקח על הספורט ואותה החליפה קונפדרציית הכדורגל הברזילאית (CBF).
פדרציות הכדורגל של מדינות ברזיל אחראיות להסדרת הענף בתחום השיפוט של כל מדינה.
הפדרציות מקושרות ל-CBF, אך יש להן אוטונומיה לארגן אליפויות, לבחור נשיא, לחתום על חוזים ולהכיר במועדונים ובקבוצות.
בית הדין העליון לצדק בספורט (בפורטוגזית: Superior Tribunal de Justiça Desportiva, STJD) הוא הגוף המשפטי בתחום הספורט בברזיל האחראי על שיפוט תיקים הקשורים במועדונים וספורטאים.
בית הדין עוסק במקרי השעיה עקב כרטיסים אדומים, אלימות או סימום.
בנוסף, לכל מדינה בית דין משלה.
ישנם 12 מועדונים הנחשבים באופן היסטורי למועדונים הגדולים של ברזיל: סאו פאולו, פלמיירס, קורינתיאנס וסנטוס מסאו פאולו; פלומיננסה, פלמנגו, ואסקו דה גאמה ובוטפוגו מריו דה ז'ניירו; אינטרנסיונל וגרמיו מריו גראנדה דו סול; ואתלטיקו מיניירו קרוזיירו ממינאס ז'ראיס.
קבוצות אלו, יחד עם באהיה, יצרו ב-1987 את מועדון ה-13, שארגן את אליפות ברזיל בכדורגל 1987 (שנקראה קופה אוניאו) במקום קונפדרציית הכדורגל הברזילאית.
בנוסף למועדונים אלו זכו עוד ארבע קבוצות באליפות ברזיל בכדורגל: קוריטיבה, גוארני, אתלטיקו פרנאאנסה וספורט רסיפה, בסך הכל 17 מועדונים שזכו בתואר.
אתלטיקו פרנאאנסה חוותה צמיחה גדולה ברווחיה ב, ולעיתים היא נחשבת גם כן לאחד המועדונים הגדולים על ידי רוב עיתונות הספורט במדינה.
לוח השנה של הכדורגל בברזיל הוא מקור למחלוקת גדולה בברזיל, וספג ביקורת מצד אוהדים, עיתונאים ומנהלים.
העונה הברזילאית מתחילה באופן מסורתי בינואר, כשהתחרויות הראשונות המשוחקות על ידי קבוצות הכדורגל במדינה הן האליפויות של המדינות.
בין אמצע שנות ה-90 ל-2002 נערכו בתחילת השנה תחרויות אזוריות בין-מדינתיות, כגון טורניר ריו-סאו פאולו, גביע סול-מינאס וגביע צפון-מזרח, אך הן הופסקו עם הגדלת החשיבות של הגביע הברזילאי, שנערך גם הוא במחצית הראשונה של השנה.
בגביע, שהוא טורניר הכדורגל היחיד המכיל קבוצות מכל מדינות ברזיל, משתתפות 64 קבוצות, מהן עשר לפי דירוג קונפדרציית הכדורגל הברזילאית ו-54 לפי התוצאות באליפויות של המדינות.
שתי אליפויות המדינות הוותיקות והחשובות ביותר הן קמפאונטו פאוליסטה, אליפות סאו פאולו, וקמפאונטו קריוקה, אליפות ריו דה ז'ניירו.
בסך הכל, מועדון ברזילאי עשוי לשחק כ-70 משחקים במהלך השנה, למעלה מ-20 משחקים יותר בהשוואה לקבוצות ממדינות אחרות באמריקה הדרומית ובאירופה.
הליגה הברזילאית מחולקת לארבע ליגות בעלות מערכת עלייה וירידה.
שלוש הראשונות (סרייה א', סרייה ב' וסרייה ג') בעלות 20 קבוצות ונקבעות לפי הישגים בעונה הקודמת, ואילו 64 קבוצות הסרייה ד' נקבעות לפי הישגיהן באליפויות המדינות.
הקבוצות מחולקות לשמונה בתים בני שמונה קבוצות, וארבע הראשונות בכל בית מעפילות לפלייאוף עם משחקי גומלין.
ארבע הקבוצות שמעפילות לחצי הגמר עולות בעונה הבאה לסרייה ג'.
רמהליגהתחרויות לאומיות1קמפאונטו ברזילייראו סרייה א'20 קבוצות4 יורדות2קמפאונטו ברזילייראו סרייה ב'20 קבוצות4 עולות4 יורדות3קמפאונטו ברזילייראו סרייה ג'20 קבוצות2 הראשונות משני הבתים עולות4 יורדות4קמפאונטו ברזילייראו סרייה ד'64 קבוצות ב-8 בתים4 הקבוצות בחצאי הגמר עולותאין יורדותאליפויות המדינות5אליפויות המדינות (27)
• 9רמה חמישית של אליפויות המדינות (2)
כדורגל הוא חלק משמעותי מהזהות הברזילאית, ונחשב לפעילות החברתית-תרבותית המשמעותית ביותר במדינה.
זהו הספורט הפופולרי ביותר בברזיל, והברזילאים אף מכנים את ארצם "o País do Futebol" ("מדינת הכדורגל").
שילובם של כלל חלקי החברה הברזילאית בכדורגל סימן את תחילתה של זהות הכדורגל הברזילאית.
הספורט הפך לחלק מחיי היומיום של הברזילאים, ועם הזמן גם לחלק מהתרבות הפופולרית.
עם זאת, עם עליית האינטרנט, שמקל על מעקב אחר כל ענף ספורט, ועם הצלחתה הגוברת של ברזיל במשחקים האולימפיים, האוכלוסייה הברזילאית מתחילה להתעניין יותר בענפי ספורט כמו גלישת גלים, סקייטבורדינג, טניס, שחייה, ג'ודו, כדורעף וענפים נוספים, מה שמוריד מקרנו של הכדורגל.
כדורגל נשים, בניגוד לגברים, פחות פופולרי במדינה.
נבחרת ברזיל בכדורגל נשים זכתה במדליית כסף בטורניר הכדורגל במשחקים האולימפיים ב-2004, 2008 ו-2024, ובגביע העולם בכדורגל נשים ב-2007.
טורניר הכדורגל האולימפי של 1960 שוחק במסגרת אולימפיאדת רומא.
16 הנבחרות מוגרלות לארבעה בתים של ארבע נבחרות, כשכל קבוצה משחקת משחק אחד נגד הנבחרות האחרות בבית שלה.
משחק הגמר נערך בהאצטדיון פלמיניו ב-10 בספטמבר 1960. ניצחה את 3–1 וזכתה במדליית הזהב.
מילאן גאליץ' מיוגוסלביה כבש 7 שערים והוכרז מלך השערים.
נבחרת ישראל השתתפה במוקדמות ולא העפילה למשחקי אולימפיאדה.
+הנבחרות המשתתפות בטורניר הכדורגל באולימפיאדת רומא (1960)אסיהאפריקה אמריקהאירופההמזרח התיכוןהעפלה אוטומטית מארחת:
רומאפירנצהגרוסטוליבורנופסקרהנפוליל'אקווילה אצטדיון פלמיניו אצטדיון ארטמיו פרנקיאצטדיון אולימפיקו קרלו זצ'יני אצטדיון ארמנדו פיצ'י אצטדיון אדריאטיקו אצטדיון סן פאולו אצטדיון טומזו פטורי קיבולת: 32,000 קיבולת: 47,920 קיבולת: 10,200 קיבולת: 19,238 קיבולת: 24,400 קיבולת: 60,240 קיבולת: 9,285
נבחרת ישראל השתתפה במוקדמות במסגרת אירופית.
היא שיחקה בבית 4 ביחד עם יוגוסלביה ויוון.
הנבחרת סיימה את משחקי הבית במקום השני ולא העפילה למשחקים האולימפיים.
טורניר הכדורגל האולימפי של 1956 שוחק במסגרת אולימפיאדת מלבורן.
הטורניר כלל 11 נבחרות גברים.
תחילה נערכו משחקים מוקדמים בין 6 הנבחרות, 5 נבחרות אחרות העפילו ישירות לשלב רבע הגמר.
משחק הגמר נערך באצטדיון הקריקט של מלבורן ב-8 בדצמבר 1956. ניצחה את 1–0 וזכתה במדליית הזהב.
ב-12 משחקים נכבשו 53 שערים (4.4 משחקים למשחק).
במשחקים צפו 194 אלף צופים (כ-16 אלף צופים למשחק).
נוויל דה סוזה מהודו, טודו וסלינוביץ' מיוגוסלביה ודימיטר מילאנוב מבולגריה כבשו 4 שערים וזכו בתואר מלך השערים.
התחרות תוכננה ל-16 נבחרות ולכן הוחלט:
לתת העפלה אוטומטית לנבחרות אוסטרליה, פולין, טורקיה וגרמניה
להקצות 4 מקומות ל-8 נבחרות מאירופה (כולל ישראל)
להקצות מקום ל-2 נבחרות מאפריקה
להקצות 6 מקומות ל-12 נבחרות מאסיה
להקצות מקום ל-2 נבחרות מאמריקה.
העפילה אך החליטה לא להשתתף ובמקומה שולבה נבחרת בריטניה.
העפילה אך לא השתתפה בעקבות פלישת ברית המועצות להונגריה.
ו העפילו אך החרימו את המשחקים.
ווייטנאם הדרומית העפילו אך החליטו לא להשתתף.
בעקבות השינויים לתחרות הגיעו 11 נבחרות בלבד.
כל המשחקים נערכו באצטדיון הקריקט של מלבורן שמכיל 104 אלף מקומות לצופים ובאסטדיון של הפארק האולימפי שמכיל 18,500 אלף מקומות.
ב-24 בנובמבר נערך משחק בין ברית המועצות-גרמניה בו הסובייטים ניצחו 1:2.
ב-26 בנובמבר נערך משחק בין בריטניה-תאילנד בו הבריטים ניצחו 0:9.
ב-27 בנובמבר נערך משחק בין אוסטרליה-יפן בו האוסטרלים ניצחו 0:1.
היא שיחקה נגד ברית המועצות, הפסידה 5:0 ו-2:1 ולא העפילה למשחקים.
טורניר הכדורגל האולימפי של 1948 שוחק במסגרת אולימפיאדת לונדון.
הטורניר כלל 18 נבחרות גברים.
התחרות הייתה פתוחה לכדורגלנים חובבים בלבד.
תחילה נערכו משחקים מוקדמים בין 4 הנבחרות, 14 נבחרות אחרות העפילו ישירות לשלב שמינית הגמר.
התחרות כללה 18 משחקים בהם נכבשו 102 שערים (5.67 בממוצע למשחק).
במשחקים צפו 344 אלף צופים.
משחק הגמר נערך באצטדיון האולימפי ב-13 באוגוסט 1948. ניצחה את 2–0 וזכתה במדליית הזהב.
במשחק על מדליית ארד ניצחה את 5–3.
ג'ון הנסן מדנמרק וגונאר נורדאהל משוודיה כבשו 7 שערים וזכו בתואר מלך השערים.
בפעם הראשונה שודרו המשחקים בטלוויזיה.
אצטדיוןעירמס' מקומותתמונהאצטדיון ומבלי הישן לונדון82,000 אצטדיון ארסנל לונדון39,000 צ'מפיון היל לונדון3,000 קרייבן קוטג' לונדון28,000 גרין פונד רואוד לונדון וייט הארט ליין לונדון28,000 גריפין פארק לונדון12,300 לין רואוד לונדון18,000 גריפין פארק ברייטון12,300 סלהרסט פארקברייטון25,500 פראטון פארקפורטסמות'20,867
תחילה נערכו 2 משחקים בהם לוקסמבורג ניצחה את אפגניסטן והולנד ניצחה ארת אירלנד.
החל משלב חצי הגמר כל המשחקים נערכו ב"ומבלי הישן".
טורניר הכדורגל האולימפי של 1924 שוחק במסגרת אולימפיאדת פריז.
הטורניר כלל 22 נבחרות גברים.
התחרות נערכה במסגרת פיפ"א שמכירה בתחרות זו כתחרות אליפות העולם.
בשנת 1921 התאגדות כדורגל של בלגיה אישרה תשלומים לכדורגלנים שמעבדים את פרנסתם עקב העדר בעבודה לצורכי השתתפות במשחקים.
בעקבות כך תקנות דומות התקבלו במספר מדינות נסופות.
התאחדות הכדורגל האנגלית פנתה לפיפ"א בדרישה להכיר בכדורגלנים מסוג זה כשורגלנים מקצוענים.
הדרישה לא התקבלה במוסדות הארגון וכדורגלנים אלו יכלו להמשיך להשתתף בתחרויות פיפ"א.
בעקבות כך בריטניה ודנמרק לא שלחו את הנבחרות לתחרות.
תחילה נערכו 5 משחקים מקדימים.
מנצחי משחקים אלו ונבחרות אחרות העפילו לשלב שמינית הגמר.
התחרות כללה 24 משחקים בהם נכבשו 96 שערים (5 בממוצע למשחק).
במשחקים היו כ-210 אלף צופים, מהם 40 אלף במשחק הגמר.
משחק הגמר נערך בהאצטדיון האולימפי איב-דו-מנואר ב-9 ביוני.
ניצחה את 0:3 וזכתה במדליית הזהב.
במשחק על מדליית ארד ניצחה את 1:3 במשחק חוזר אחרי תיקו 1:1 במשחק הראשון.
פדרו פטרונה מארגנטינה כבש 7 שערים והוכרז מלך השערים.
אצטדיוןעירמס' מקומותתמונה האצטדיון האולימפי איב-דו-מנואר פריז60,000 אצטדיון ברז'ר פריז10,465 אצטדיון באואר פריז8,110
כשלב מוקדם נערכו משחקים בהם ניצחה את 0:7, ניצחה את 0:1, ניצחה את 0:9, ניצחה את 2:5, ניצחה את 0:1. הקבוצות המנצחות העפילה למשחקי שמנית הגמר.
טורניר הכדורגל האולימפי של 1912 שוחק במסגרת אולימפיאדת סטוקהולם.
הטורניר כלל 12 נבחרות גברים.
התחרות אורגנה על ידי התאחדות הכדורגל השוודית.
התחרות כללה 17 משחקים בהם נכבשו 94 שערים (5.53 בממוצע למשחק).
משחק הגמר נערך באצטדיון האולימפי ב-4 ביולי.
ניצחה את 2:4 וזכתה במדליית זהב.
במשחק על מדליית ארד ניצחה את 0:9.
גוטפריד פוקס מגרמניה כבשו 10 שערים והוכרז מלך השערים.
כל השערים נכבשו במשחק בודד.
אצטדיוןעירמס' מקומותתמונה אצטדיון האולימפי סטוקהולם33,000 אצטדיון ראסונדה אנטוורפן טרננברג אידגורטפלאץ גנט12,919
כדורַגלן או שחקן כדורגל הוא ספורטאי המשחק כדורגל, כחובבן או כמקצוען.
על פי הערכות יש יותר מ-250 מיליון כדורגלנים וכדורגלניות שרשומים באגודות כדורגל ברחבי העולם.
כדורגלנים מובילים זוכים למשכורות עתק, אך משך הפעילות בעיסוק זה קצר יחסית, ומעטים הם שחקני הכדורגל הפעילים כמקצוענים לאחר גיל 35. נכון לשנת 2025, כדורגלניות זוכות למשכורות נמוכות בהרבה מגברים ולרוב גם מקבלות תנאים פחות טובים וסיקור תקשורתי נמוך.
על כדורגלן, חובב או מקצוען, המשחק בקבוצת כדורגל וחתום על חוזה, נאסר לעבור לקבוצה אחרת ללא הסכמתה של קבוצתו הנוכחית.
הסכמה זו, עולה לעיתים בכסף רב.
מאידך, הקבוצה רשאית ליזום העברה שחקן המשחק בה לקבוצה אחרת.
הלשונאי והבלשן יצחק אבינרי הציע את המילה "דורגלן" (דֻּרְגְּלָן; במשקל תורְגְמָן) תחת המילה העברית כדורגלן כדי לפשטה ("שם כבד כזה אינו נוח לדִבור כלל").
קבוצת כדורגל עולה למגרש עם 11 שחקנים, שלכל אחד מהם תפקיד משלו.
חלוקת התפקידים הגדולה היא לחוליות הבאות:
שוער – הגנה – קישור – התקפה
כאשר בכל חוליה יש מספר תפקידים בעלי ניואנסים השונים זה בזה באופיים.
שחקני כל החוליות פרט לשוער נחשבים כ"שחקני שדה".
מובאת כאן רשימת התפקידים הקיימים, לצד כל תפקיד יש לזכור ששחקנים שונים מוצבים במקומות שונים במגרש (אגף ימין, אגף שמאל, מרכז) וכן שמערך לא חייב לכלול את כל התפקידים על כל גווניהם (למשל: המאמן יכול להעלות מערך ללא עושה משחק, או עם 2 בלמים בקו אחד ובלי בלם אחורי).
שוער: עומד בשער ומגן עליו מניסיונות הבקעה של הקבוצה היריבה, הוא השחקן היחיד שמותר לו לגעת בכדור בידו, כאשר הוא יכול לעשות זאת ברחבת השער שלו בלבד.
בלם: נמצא באזור הרחבה (לרוב במרכזה) ונועד לבלום את התקפות הקבוצה היריבה.
בלם אחורי: ידוע בשם האנגלי Sweeper, תפקידו לחפות על הקו הקדמי של ההגנה ולארגן את משחק ההגנה מאחור.
בלם קדמי: שומר על חלוצי וקשרי היריב.
מגן: משחק בכנף ותפקידו לעצור את שחקני הכנף של הקבוצה היריבה ולסייע לקבוצתו בהתקפה על ידי פריצות מהאגפים.
קשר אחורי: קשר שתפקידו לסייע להגנה ולהרוס את התקפות הקבוצה היריבה במרכז המגרש ולייצר סדר בהתקפות באותה הקבוצה.
קשר כנף: קשר המשחק באגף, מסייע להנעת הכדור, להגנה ולהתקפה על ידי פריצות מהאגפים.
עושה משחק: ידוע בשם האנגלי Playmaker, תפקידו לארגן את משחק הקישור של הקבוצה ולחלק את הכדורים לשחקני ההתקפה.
קשר מרכזי: קשר המבצע הן הגנה, הן הנעת משחק והן התקפה.
משלב בן עמדת הקשר האחורי לעמדת הקשר הקדמי.
קשר התקפי: קשר המשחק מאחורי החלוצים ותפקידו להזינם בכדורים טובים, להכין מצבים ואף לפרוץ מאחור לתוך הרחבה ולהבקיע שערים.
חלוץ: עוסק בהתקפה, במטרה להבקיע את שער היריב.
בראש החלוצים עומד חלוץ מרכזי (נקרא "מספר 9 קלאסי").
קיצוני ימני/שמאלי: חלוץ המשחק בכנף ומטרתו להגיע למצבים מהאגף על ידי פריצות לרחבה, מסירות רוחב והגבהות מהאגף למרכז הרחבה.
פיבוט (חלוץ מטרה): חלוץ שיודע גם לקבל את הכדור עם הגב לשער ולייצר שער בעצמו או להכין אותו לשחקני הקו השני הבאים מאחור במטרה שיבעטו תוך כדי תנועה ויבקיעו שער.
השחקנים מסודרים במערך בהתאם לתכונותיהם ולשיטה של המאמן.
את המערכים נהוג לציין על ידי רצף שלשת מספרים: הראשון הוא מספר שחקני ההגנה, השני הוא מספר שחקני הקישור והשלישי הוא מספר שחקני ההתקפה.
11 השחקנים הטובים בעולם במאה ה-20 לפי פיפ"א
כדורגל סיני הוא משחק ילדים לקבוצה, בו רגלי השחקנים משמשות שערים.
המשתתפים עומדים במעגל כשרגליהם פשוקות, וכפות רגליהם נוגעות זו בזו.
מטרת כל שחקן למנוע בעד הכדור מלעבור בין רגליו, ולהעבירו בין רגלי היריבים.
המשחק מתנהל תוך שימוש בחבטות ידיים.
שחקן שלא הצליח למנוע מהכדור לעבור בין רגליו נפסל.
שחקן שנפסל פעם אחת, ממשיך לשחק ביד אחת.
נפסל פעמיים, משחק ופניו חוצה מן המעגל.
נפסל שלוש פעמים, משחק ביד אחת כשפניו חוצה מן המעגל.
בפעם הרביעית הוא יוצא מן המשחק, והמעגל מצטמצם.
תואר "כדורגלן השנה באפריקה" מוענק מדי שנה מאז 1970 לשחקן הכדורגל האפריקאי הטוב ביותר.
מאז 1992 קונפדרציית הכדורגל של אפריקה (CAF) בוחרת את השחקן ולא המגזין הצרפתי "פראנס פוטבול" שבחר את השחקן עד שנה זו.
בשנת 2001 החלה הקונפדרציה להעניק פרס גם לכדורגלנית האפריקאית הטובה ביותר.
כדורגלן השנה באסיה הוא תואר ספורטיבי המוענק מדי שנה, מאז 1988, על ידי קונפדרציית הכדורגל של אסיה (AFC) לשחקן הכדורגל האסייתי הטוב ביותר.
שנהכדורגלןמדינה1988אחמד רהאדי1989קים ג'ו-סונג1990קים ג'ו-סונג1991קים ג'ו-סונג1992לא נבחר1993קאזויושי מיורה1994סעיד אל-עוויראן1995מסאמי איהרה1996ח'ודאדאד עזיזי1997הידטושי נקטה1998הידטושי נקטה1999עלי דהי2000נוואף א-תמיאט2001פאן זהיי2002שינג'י אונו2003מהדי מהדווי-כיא 2004עלי כרימי2005חמד אל-מונשארי2006חאלפן אבראהים2007יאסר אל-קחטאני2008סרבר ג'פרוב2009יסוהיטו אנדו2010סשה אוגננובסקי2011סרבר ג'פרוב2012לי קאון-הו2013ז'אנג ז'י2014נאסר א-שמראני 2015 אחמד ח'ליל 2016 עומר עבד א-רחמאן 2017 עומר חארבין 2018 עבד אל-כרים חסן 2019 אכרם עפיף 2020יונג מין סון
כדורגלן השנה באוקיאניה הוא תואר ספורטיבי המוענק מדי שנה, מאז 1988, לשחקן הכדורגל הטוב ביותר בארצות אוקיאניה.
הבחירה נעשית על ידי קבוצה של עיתונאי כדורגל.
הפרס נשלט בעבר על ידי שחקנים אוסטרליים, עד הצטרפותה של אוסטרליה לקונפדרציית הכדורגל של אסיה, ועכשיו הוא נשלט באופן דומה על ידי שחקנים ניו זילנדיים.
וינטון רופר הניו זילנדי והארי קיואל האוסטרלי הם שיאני הזכיות בפרס, עם שלוש זכיות כל אחד, וארבעה שחקנים זכו בפרס פעמיים.
שנהכדורגלןקבוצה1988פרנק פרינהקלאב ברוז'1989וינטון רופרגראסהופרס ציריך1990וינטון רופרורדר ברמן1991רובי סלייטרלאנס1992וינטון רופרורדר ברמן1993רובי סלייטרלאנס1994אורליו וידמרסטנדרד ליאז'1995כריסטיאן קארמבוסמפדוריה1996פול אוקוןלאציו1997מארק בוסניץ'אסטון וילה1998כריסטיאן קארמבוריאל מדריד1999הארי קיואללידס יונייטד2000מארק וידוקהלידס יונייטד2001הארי קיואללידס יונייטד2002ברט אמרטוןפיינורד2003הארי קיואלליברפול2004טים קייהילאברטון2005מראמה ואהירואהניס2006ראיין נלסןבלקברן רוברס2007שיין שמלץולינגטון פיניקס2008שיין שמלץולינגטון פיניקס2009איבן ויסליץ'אוקלנד סיטי2010ראיין נלסןבלקברן רוברס2011ברטרנד קאיהיניין ספורט2012מרקו רוחאסמלבורן ויקטורי2015ראיין תומאסזוולה
בשנת 2004, לכבוד ציון 50 שנה להיווסדו, החליט ארגון אופ"א לבחור את הכדורגלן האירופי הטוב ביותר ב-50 השנים האחרונות.
ההצבעה נערכה באתר של אופ"א וסך כל הקולות היה שישה מיליון.
בתואר זכה זינדין זידאן הצרפתי שקיבל 123,582 קולות.
כדורגלן השנה באמריקה הדרומית הוא תואר המוענק לכדורגלן הדרום אמריקאי הטוב ביותר שמשחק בקבוצה באמריקה הדרומית.
הפרס מוענק מדי שנה משנת 1971. בין השנים 1971 ל-1992 בחר העיתון הוונצואלי "אל מונדו" את הזוכה מתוך כלל השחקנים הדרום אמריקאים, גם אלו אשר שיחקו מחוץ ליבשת.
החל מ-1986 בוחר העיתון האורוגוואיי "אל פאיס" את הזוכה אשר חייב גם לשחק באמריקה הדרומית.
שנהכדורגלןמדינהמועדון1971טוסטאו קרוזיירו1972תיאופילו קוביאס אליאנסה לימה1973פלה סנטוס1974אליאס פיגרואה אינטרנסיונל1975אליאס פיגרואה אינטרנסיונל1976אליאס פיגרואה אינטרנסיונל1977זיקו פלמנגו1978מריו קמפס ולנסיה1979דייגו מרדונה ארחנטינוס ג'וניורס1980דייגו מרדונה ארחנטינוס ג'וניורס1981זיקו פלמנגו1982זיקו פלמנגו1983סוקרטס קורינתיאנס1984אנסו פרנצ'סקולי ריבר פלייט1985רומריטו פלומיננסה
מועדוןזכיותריבר פלייט9אינטרנסיונל4פלמנגו4בוקה ג'וניורס4סנטוס4אסטודיאנטס לה פלאטה2קורינתיאנס2סאו פאולו2ואסקו דה גאמה2ולס סארספילד2ארחנטינוס ג'וניורס2קולו-קולו1קלוב אולימפיה1ולנסיה1אתלטיקו ג'וניור ברנקייה1קרוזיירו1דפורטיבו קאלי1ראסינג קלוב1אליאנסה לימה1קלוב אמריקה1דפורטיבו טולוקה1אתלטיקו נסיונל1גרמיו1
כדורגל נשים בישראל הוא ענף ספורט, שצובר פופולריות כמו בכל העולם אך בישראל הליגה עדיין לא מקצוענית והענף סובל מחוסר תקציב, תנאים וסיקור תקשורתי.
קבוצות כדורגל נשים ראשונות הוקמו בארץ בראשית שנות ה-70 אך רובן לא שרדו והתפרקו תוך שנים אחדות.
מערך הליגות נוסד לראשונה בשנת 1998, שנה לאחר הקמת הנבחרת, והליגות נמצאות תחת אחריות הההתאחדות לכדורגל בישראל באגף הנשים.
הליגות בארץ חצי מקצועניות כשהליגה הבכירה היא ליגת העל בכדורגל נשים, מתחתיה הליגה הלאומית ואחריה ליגה ארצית שחלק מהקבוצות בה חובבניות.
נכון לעונת 2024/25 בליגת העל 8 קבוצות, 10 בליגה הלאומית ו-15 בארצית.
המפעל השני בחשיבותו הוא גביע המדינה בכדורגל נשים.
עבור גילאי ילדים ונוער קיימות ליגת נערות (גילאי 14–19), ליגת ילדות (גילאי 10–13) וליגת טרומיות (6–9).
במקביל לליגות אלו מתקיימים גם מפעלי גביע המדינה לנערות וגביע המדינה לילדות.
נכון לשנת 2025, מדורגת ליגת העל הישראלית לנשים במקום ה-43 בדירוג אופ"א בשקלול של חמש העונות האחרונות.
לפי הדו"ח השנתי של פיפ"א לשנת 2019, נבחרת ישראל מדורגת במקום ה-63 בעולם, רשומות בישראל 1,383 שחקניות כדורגל שמשחקות כדורגל תחרותי (מתוכן רק 510 מעל גיל 18) ואין לה תוכנית אסטרטגית לפיתוח כדורגל הנשים במדינה.
בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20 החלו לקום בישראל מספר קבוצות כדורגל לנשים.
הראשונות שבהן היו קבוצת מיל"ן, קבוצת "מקסים" חיפה וקבוצות בנות בנס ציונה וברמת גן.
מכיוון שבאותם ימים לא התקיימה פעילות של ליגה מסודרת, רובן שיחקו רק במשחקי ידידות ולעיתים נסעו למשחקים בחו"ל מול קבוצות נשים ממדינות שונות.
משחק בינלאומי ראשון מסוגו התקיים ביום העצמאות בשנת 1971 בין קבוצת נשים שייצגה את ישראל והורכבה משחקניות קבוצות מיל"ן ורמת גן לבין קבוצה מוינה שייצגה את אוסטריה.
במשחק ניצחה ישראל 1-2. באמצע העשור כבר היו 18 קבוצות נשים ברחבי הארץ אך הן לא זכו לסיוע של אף גורם ממסדי מבחינת אמצעים, תנאים ושיווק.
ניסיונות להקמת ליגת נשים באותה תקופה לא צלחו.
אמנם התקיים מאבק ציבורי בתמיכת מספר חברי כנסת ובראשם אורה נמיר אך הוא לא צלח ובסופו של דבר רובן התפרקו תוך מספר שנים.
בעקבות חוקיה של פיפ"א, הקימה ב-1997 ההתאחדות לכדורגל נבחרת רשמית לנשים ושנה לאחר מכן את ליגת הנשים.
הליגה שהוקמה ב-1998 הורכבה מ-12 קבוצות.
עם זאת, מאז מספר הקבוצות משתנה משנה לשנה עקב התפרקות והקמת קבוצות ושינוי מבנה הליגות מטעמים לוגיסטיים.
בעונת 2009/2010 היו שתי ליגות בלבד, ובעונת 2018/2019 נספרו 6 ליגות שונות בהן 3 הבכירות: ליגת העל, הליגה הלאומית וליגה ארצית.
9 קבוצות משחקות בליגה הראשונה 10 קבוצות בליגה השנייה (ליגה לאומית) ו-8 קבוצות בליגה השלישית (ליגה ארצית).
כמו כן קיימות ליגת נערות (דרום וצפון) לגילאי נוער, ליגת ילדות (דרום וצפון), וליגות טרומיות לגילאי טרום ילדים א'.
גם מספר השחקניות בליגה גדל בהתאמה כאשר ב-2006/2007 היו 556 שחקניות רשומות ובעונת 2017/2018 כמעט 1,400 שחקניות רשומות.
הליגה ואגף הנשים בהתאחדות מתפקד תחת קשיים רבים, בעיקר בגלל תקצוב נמוך באופן מסורתי.