tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ב-16 בינואר נחתה המשלחת הישראלית בהאיטי ובמהלך שהותה בהאיטי טיפלה ב-1,111 פצועים, ביצעה כ-317 ניתוחים מצילי חיים, 16 לידות (מתוכן 3 בניתוח קיסרי) וחילצה 4 לכודים חיים מתוך ההריסות.
המשלחת כללה כ-250 איש שרובם אנשי רפואה וחילוץ: יחצ"א, מנתחים מומחים, רופאי טראומה, אורתופדים, קב"נים, צוותים טכניים, אחיות, רנטגן ורופאי ילדים, כוחות פיקוד העורף, הנדסה, לוגיסטיקה, קשר, שלישות, כוחות מחטיבת החילוץ ומג"דים של גדודי המילואים של פיקוד העורף.
ב-11 מרץ 2011 התרחשה רעידת אדמה בעוצמה 9 בסולם ריכטר בסמוך לסנדאי שבהונשו, הגדול באיי יפן.
כתוצאה מרעידת האדמה נוצרו גלי צונאמי שהגיעו לגובה של 16 מטרים.
מעבר לפגיעה בבתי מגורים, במבנים ציבוריים ובתשתיות עירוניות, גרמו גלים אלו גם לפגיעה במנגנוני הקירור של הכורים הגרעיניים בפוקושימה.
המשלחת שיצאה ליפן הייתה משלחת קטנה שכללה 55 אנשים מתוכם 30 אנשי רפואה.
לאחר 14 ימים בהם טיפלה המשלחת באנשי המקום, הם עזבו את המקום בעקבות עלייה ברמת הקרינה מעל לרמה שהוגדרה מראש.
מבצע "איים של תקווה" טייפון בפיליפינים - 2013
ב-7 בנובמבר 2013 פגעה סופה טרופית בפיליפינים וגרמה למותם של למעלה מ-6,340 בני אדם ועוד כ-1,061 נעדרים.
המשלחת לפיליפינים כללה 130 איש מתוכם 90% בית חולים שדה ו-10% מחלצים ו-90 טון ציוד.
אנשי המשלחת טיפלו ב-2,686 וביניהם 848 ילדים, בנוסף ביצעו כ-60 ניתוחים.
במהלך מבצע צוק איתן גדוד שחר תפס כוננות חילוץ תחת אש.
כחלק מן המבצע נכנס כוח מהגדוד בכניסה קרקעית לעזה על מנת לתת מענה של חילוץ כוח חי"ר.
בנוסף תפסו גדודי החטיבה השונים כוננות חילוץ ביישובי הדרום אם תהיה פגיעה של רקטות.
משלחת "אור למזרח" רעידת אדמה בנפאל - 2015
ב-25 באפריל 2015 אירעה רעידת אדמה בנפאל בעוצמה 7.8 בסולם ריכטר, כ-29 קילומטר דרומית-מזרחית למחוז לאמג'ונג.
רעידת האדמה גרמה למותם של 9,018 אנשים ולכ-21,952 פצועים בנוסף לנזק כספי של כ-5 מיליארד דולרים.
לרעידת האדמה התלוותה סדרה של רעידות עוקבות גם הן בעוצמה גבוהה, שטלטלו את הארץ וגרמו לנזק רב למבנים - 161,000 נהרסו ו-144,600 ניזוקו חלקית.
בעקבות הידיעות הראשונות הוציא פיקוד העורף משלחת חילוץ וסיוע מהארץ, שנקראה "אור למזרח", במטרה לעזור לאזרחים ולשלטונות המקומיים.
המשלחת כללה 271 חיילי צה"ל בסדיר ובמילואים: 122 חיילי בית חולים השדה, 66 לוחמי החילוץ ו-20 ההצלה, ושאר הכוח בתפקיד לוגיסטיקה, אבטחה ופיקוד ושליטה.
קריסת חניון הברזל ברמת החייל - 2016
ב-5 בספטמבר 2016, קרס חניון תת-קרקעי בן ארבע קומות באזור תעשייה רמת החייל בתל אביב בצמוד לבית החולים אסותא.
בעת עבודת עפר על גג החניון, קרסה הקומה העליונה שלו כשהיא ממוטטת תחתיה את שאר הקומות.
לאחר הקריסה החלו ניסיונות חילוץ של הלכודים תחת ההריסות, והאירוע הוכרז כאירוע רב-נפגעים.
עבודות החילוץ נמשכו כחמישה ימים ונגמרו עם איתור גופתו של הנעדר האחרון.
בעקבות הקריסה נהרגו 6 פועלים ו-24 נוספים נפצעו.
בחילוץ הלכודים לקחו חלק לוחמים מגדוד תבור וגדוד קדם של חטיבת החילוץ של פיקוד העורף, בנוסף השתתפו היחצ"א, מכבי האש וזק"א בזיהוי ההרוגים.
מבצע "קול שופר למרחק" רעידת אדמה במקסיקו - 2017
ב-20 בספטמבר 2017 הכה רעש אדמה בעוצמה 7.1 בסולם ריכטר במקסיקו סיטי ובמחוזותיה.
בעקבות האירוע, בכירי פיקוד העורף קיימו ביניהם שיחות טלפון ולאחר מכן הוחלט על נסיעה של משלחת למקסיקו.
71 חיילים וקצינים יצאו בערב ראש השנה למקסיקו סיטי כדי לעזור למדינה ולהציל חיים.
המשלחת מנתה כ-70 חיילים וקצינים בשירות סדיר ובמילואים, מפיקוד העורף ומחיל האוויר ביניהם מומחים הנדסיים, שיעסקו בהערכת הנזקים ובמתן סיוע הנדסי בזירות ההרס ואנשי חילוץ והצלה למשימות אלה.
בעקבות רעידת האדמה נהרגו כ-217 אנשים, קרסו מבנים והתשתיות שלהם ועוד מיליונים של אנשים נותקו מהחשמל.
בשנת 2019, שנתיים לאחר רעידת האדמה במקסיקו, פיקוד העורף חזר למקסיקו והפעם לא בשביל לחלץ אלא לתרום בדרך אחרת.
מטרת המשלחת שנסעה ב-2019 למקסיקו הייתה ללמד להכשיר ולחלוק את הידע שלהם בנושא חילוץ עם המחלצים ממקסיקו וזאת על מנת להפוך את ההתמודדות עם רעידת האדמה הבאה ליעילה ומקצועית הרבה יותר.
מבצע "מגן הברזל" קריסת סכר בברזיל - 2019
ביום שישי, 25 בינואר 2019 קרס סכר במכרה עופרת במדינת מינאס ז'ראיס שבברזיל, סמוך לעיר בורמדיניו.
בעקבות קריסת הסכר המכרה ובו יותר מ-600 עובדי כרייה נשטפו על ידי נהרות אין-סופיים של בוץ.
המשלחת עשתה את פעילותה בשטח במקומות שאותרו כבעלי פוטנציאל לאיתור לכודים ונעדרים.
תוואי השטח באזור קריסת הסכר הוגדר כמסוכן, ועל כן נדרשה המשלחת לבצע פעולות למיפוי נוסף של השטח על מנת לוודא שהעבודה במרחב בטוחה.
המשלחת מנתה כ-130 חיילים וקצינים בשירות סדיר ובמילואים מפיקוד העורף וביניהם מומחים הנדסיים, רופאים ואנשי חילוץ והצלה, יחידת להבה של כבאות והצלה, לוחמי היחידה התת-ימית של זרוע הים, נציגי משרד החוץ ושגריר ישראל בברזיל.
בעקבות האסון דובר על 300 נעדרים מתוכם המשלחת מצאה 35 נעדרים וזאת בנוסף להדרכת אנשי המקום כיצד לגבש מודיעין אוכלוסייה ותמונת מצב מדויקים.
בנובמבר 2019, חיל האוויר הישראלי הרג את בכיר הג'יהאד האסלאמי, מפקד החטיבה הצפונית בהאא אבו אל-עטא.
כתגובה לכך החלו החמאס והג'יהאד האסלאמי בירי מסיבי של רקטות לעבר כלל יישובי עוטף עזה, הדרום והשפלה.
ישר לאחר שחוסל בהאא אבו אל-עטא, הוקפץ אל"ם יוסי פינטו, לשעבר מפקד החטיבה, ביחד עם מאות מלוחמי החטיבה בדרום הארץ ביישובים השונים.
אל"ם יוסי פינטו מספר:"תוך שעה וחצי, לפני שהרקטה הראשונה שוגרה, נפרסנו עם 12 צוותים שלנו בעוטף ובאשקלון".
אל"ם יוסי פינטו מספר:"בסבב הלחימה הקודם מול עזה קיבלנו דיווח על מטח לאשקלון ונפילה בשלושה בניינים שונים בו זמנית".
באחד מן הבניינים נהרג אזרח ובאחרים נפצעו אנשים.
זאת אפילו לא הייתה פגיעה ישירה אבל עוצמת ההדף הייתה כל כך חזקה שהיא גרמה לנזק רב.
באחד מן הבניינים חילצנו אישה פצועה שנלכדה בתוך אחת הדירות לאחר שהדלת התעוותה מההדף ולא היה ניתן לפתוח אותה".
מהלך המבצע, תפסו גדודי החטיבה כוננות חילוץ בדרום ובמרכז הארץ ובמקרי הצורך הוקפצו לאתרים השונים ברחבי המדינה בהם דווח על פגיעה של רקטה או רסיס.
פלוגות ההכשרה חוו לראשונה בזמן ההכשרה מצב אמת והוקפצו לאתרים השונים ברחבי המדינה, בין אם זה לפגיעה ישירה בבניין בפתח תקווה, או לסיוע בבתי חולים שונים ברחבי המדינה על ידי העברת המטופלים למרחבים ממוגנים ובכך סייעו בהצלת חיים בכל הגזרות.
בנוסף, חלק מגדודי החטיבה המשיכו ותפסו קווים באיו"ש והמשיכו בפעילות הביטחון השוטף וסיכול של ניסיונות לפיגועים.
קריסת טריבונה בבית כנסת בגבעת זאב - 2021
במאי 2021, קרסה אחת מהטריבונות העליונות של בית כנסת בגבעת זאב בזמן שברחבי בית הכנסת מתפללים אנשים רבים.
כתוצאה מקריסת הטריבונה נהרגו שני צעירים מיידית והרוג נוסף מת מפצעיו לאחר 38 ימים ו-220 נוספים נפצעו.
ברגע שהתקבל הדיווח על הקריסה סיירת "אלון", סיירת החילוץ של החטיבה הוקפצה ישר לאתר ההרס שנוצר בבית הכנסת.
ברגע שהגיעה הסיירת לאתר ההרס שנוצר, היא התחילה בעבודות החילוץ ובשיתוף הפעולה עם גורמים עירוניים נוספים.
אסון קריסת הבניין בסרפסייד מיאמי - 2021
ב-24 ביוני 2021 בשעה 1:25 בלילה, קרס חלק גדול מבניין מגורים בן 12 קומות בסרפסייד, פרוור של מיאמי.
יומיים אחר כך, בערב שבת, מוקפצת משלחת ישראלית של פיקוד העורף שכונתה "משלחת יד לאחים" ומשרד החוץ כדי לסייע לכוחות החילוץ האמריקאים.
חברי המשלחת סייעו לאתר 91 נעדרים וחזרו ב-11 ביולי.
המבצע נערך בעקבות רעידות האדמה בטורקיה ובסוריה בשנת 2023.
טבח שבעה באוקטובר ומלחמת חרבות הברזל
בבוקרו של 7 באוקטובר 2023 יום שבת של טבח שבעה באוקטובר, הותקף מחנה זיקים בסיס האימונים (הבא"ח) של חטיבת החילוץ בידי מחבלים שחלקם אף חדרו לבסיס.
כוחות החטיבה יחד עם כוחות נוספים פעלו לחיסולם של החודרים ולהשבת המצב לקדמותו.
עם פתיחתה של מלחמת חרבות הברזל גדודי חטיבת החילוץ וההדרכה של פיקוד העורף התפרסו ברחבי הארץ, החטיבה פעלה מתחילת הלחימה בהגנה על בסיס זיקים ויישובי עוטף עזה, פינוי תושבים וכוננות חילוץ.
חטיבת הנגב (חטיבה 12, בעבר גם חטיבה 72 וחטיבה 99) היא חטיבת מילואים פעילה בצה"ל.
הייתה אחת משלוש חטיבות הפלמ"ח ("יפתח" – בצפון, "הראל" – במרכז, "הנגב" – בדרום).
בעת הקמתה התבססה על שלושה גדודים: הגדוד השני בפיקודו של משה נצר שאזור הנגב הצפוני היה תחת אחריותו, הגדוד השביעי במרכז והגדוד השמיני בפיקודו של חיים בר-לב שהיה אחראי על הנגב הדרומי, מאזור נירים במערב ועד לנבטים במזרח.
לפני כיבוש באר שבע נוסף לחטיבה גדוד משוריינים, גדוד 9, בפיקודו של ישראל כרמי.
החטיבה לחמה באזור הנגב והשתתפה במבצעים אחדים.
חטיבת הנגב השתתפה בכל מלחמות ישראל, ממלחמת העצמאות ועד למלחמת חרבות ברזל.
שעות ספורות לפני שהחל באו"ם הדיון בדבר גורלה של ארץ ישראל, הותקפה שיירה במבואות באר שבע בדרכה לבית אשל.
לאחר חילופי אש הגיעה השיירה ליעדה בדרך עוקפת עם מספר פצועים.
כעבור שלושה ימים הציע מושל מחוז עזה הבריטי ג'ון קלמנט לחברי היישובים בנגב להתפנות צפונה עם סיוע מרבי מצדו.
מיכאל הנגבי שהיה המוכתר של קיבוץ נגבה וראש המוכתרים בנגב ענה לו: "לא נפנה אפילו ישוב אחד ללא קרב".
הנגב שהשתרע על שישים אחוז משטחה של מדינת ישראל בגבולות שביתת הנשק של 1949 היה החוליה החלשה במערך ההגנה היהודי ערב המלחמה.
כל יושביו היהודים התגוררו ב-25 יישובים, כאשר 11 הנקודות מונות לא יותר מעשרות תושבים כל אחת ובסך הכל 900 איש המרוחקים זה מזה קילומטרים רבים של דרכי עפר ברובן.
בחלקו הדרומי ישבו רק 400 איש.
בסוף מרץ 1948 מנתה כל אוכלוסיית הנגב היהודית 2,500 נפש.
הגנה סטטית צמודה ליישובים - כבשאר ברחבי הארץ - לא הייתה יעילה בתנאים האלה והאחריות על האזור הוטלה על הפלמ"ח.
גבולות גזרות האחריות בנגב נקבעו לפי חלוקה קודמת שנעשתה בין יחידות החי"ש הדרומיות לבין פלוגה י"ב של הפלמ"ח.
עם פרוץ המלחמה ב-30 בנובמבר 1947, ירשה חטיבת גבעתי את גזרת החי"ש ואת גיזרת פלוגה י"ב ירש הגדוד השני של הפלמ"ח ובהמשך חטיבת הנגב.
הגבול בין שתי החטיבות (חטיבת גבעתי וחטיבת הנגב) היה ציר הרוחב: כביש מג'דל - עיראק סווידאן - פלוג'ה - בית ג'וברין.
נראה שהמטכ"ל המשיך לדבוק בגבול גזרה זה מטעמי נוחות.
בגזרת התפר הזאת התנהלו אחדים מהקרבות הקשים ביותר במלחמת העצמאות.
באותה שנה (1947) הונחו שני קווי המים המזרחי והמערבי ליישובי הנגב ול-11 הנקודות.
על אף שהותקנו בצינורות ברזים מיוחדים לאספקת מים לבדווים, הפכה השמירה על קווי המים לבעיה ביטחונית קשה ביותר.
הבאת יחידות פלמ"ח לנגב הייתה פעולה כמעט טבעית: פלוגות הפלמ"ח התאמנו בנגב עם נשק בלתי לגאלי הרחק מעינם הצופיה של הבריטים, יחידות הפלמ"ח סייעו להקמת שלושת המצפים ב-1943, כוח פלמ"ח בהיקף של פלוגה בפיקודו של דני מס אבטח את עליית 11 הנקודות.
עד תחילת 1947 השתתף הפלמ"ח בנגב רק במבצעים מיוחדים כאשר משימות הביטחון השוטף מולאו על ידי משטרת היישובים העבריים שמיעוטם קיבלו משכורת מהבריטים ורובם היו חברי קיבוצים ומושבים שהושבעו כנוטרים מתנדבים.
להגנה על צינור המים ומניחיו לא היה די בנוטרים, ואליהו בן חור הציע לישראל גלילי (הרמ"א) לא להשאיר משימה זו בידי הפיקוד הנפתי מכיוון שדרושות לה יחידות ניידות.
גלילי, יגאל אלון מפקד הפלמ"ח וממלא מקום הרמטכ"ל יצחק שדה הציעו לפיקוד העליון להפקיד את הנגב בידי מטה הפלמ"ח ולהקים בו פיקוד מרחבי.
הפלמ"ח נועד להיות כוח ארצי נייד, ולא מרותק ליישובים או למרחבים.
המפקדה שוכנעה ולמעשה היה מטה הפלמ"ח אחראי לנגב עד לשלב בו הוקמה חזית הדרום.
יצחק רבין - מפקד הגדוד השני של הפלמ"ח שיחידת הנגב הוכפפה לפיקודו, הניח שעל מנת להבטיח את צינור המים יש לשלוט במרחב.
המפתח הוא שליטה בדרכים ולכך הכרחית ניידות של משמרות.
הרצון לא לגרוע את מכסת הנשק של יחידות הנוטרים מהמשטרה הבריטית מצד אחד ומצד שני להיות משוחררים מן הפיקוח הבריטי, הביאו לפתרון של הקמת יחידות ניידות חמושות בנשק ליגאלי - מקלות, בעוד הנשק היחידתי היה מוסתר בתחתית הטנדרים.
עקב מגבלות כספיות כלל הכוח הראשון מחלקה בת 35 בלבד איש שהתחלקה לשתי יחידות משנה, כל אחת על משמר זרוע אחת של הקו.
הבסיסים שלהן היו משמר הנגב בקו המזרחי ובארות יצחק וניר עם בקו המערבי.
לכל יחידה היה בתחילה טנדר אחד.
עם התגבר הפיגועים תכננו להוריד לנגב יחידות שלמות שהיו אמורות להתחלף מדי זמן, אך מיד הסתבר שהתוכנית אינה בת ביצוע היות שבמחלקות (ההכשרות) היו בנות רבות שלא התאימו לתפקידי תנועה במרחבי הנגב בין שבטי הבדואים.
פרט לכך הפלמ"ח היה קשור בחוזים עם משקים שיחידותיו חנו בהם.
לכן נאלצו לקבל פתרון בלתי רצוי: גיוס יחידות מקובצות על ידי הטלת מכסות על הפלוגות.
ביחד עם יחידות הנוטרים עלה גודל היחידה ל-60 איש שפעלו בארבע יחידות משנה.
ההכרח להשביע חלק מהאנשים כנוטרים כדי ליצור מצב שיאפשר נשיאת נשק בצורה חוקית וגלויה, ביטל את התוכנית הראשונית להחליפם.
מחוסר ברירה התגבשו היחידות הארעיות ליחידת קבע ונתלכדו לפלוגה י"ב - פלוגת הנגב של הפלמ"ח.
ביולי 1947 מינה מטה הפלמ"ח את משה ברכמן למפקד הפלוגה תחת פיקודו מרחוק של יצחק רבין.
באותם חדשים ראשונים הוכנסו היישובים למהלכי התבצרות, הובאו אמבולנסים עם הנעה קדמית והוחדרה באנשים התודעה שמלחמה מתקרבת.
עמי צור מ"מ בפלוגה זו, מונה למפקד המרחב הדרומי שכלל חמישה יישובים: רביבים, בית אשל, נבטים, חזלה, וחצרים.
בתחילה היה המטה בבית אשל.
כעבור זמן כאשר גרעין חזלה התפרק, עבר המטה לחזלה.
בהמשך מונה יצחק רבין לקצין המבצעים של הפלמ"ח ובמקומו מונה כמפקד הגדוד השני משה נצר.
בסוף נובמבר נמסר לנצר במטה הפלמ"ח שיש לתגבר את היחידות בנגב ושפלוגה ב' שמחלקותיה בנען, גבעת ברנר וכפר מנחם יתגברו את פלוגה י"ב שבנגב.
נצר קיבל את הפיקוד על כל הנגב ולסגנו מונה משה ברכמן.
דוד ניב היה לקצין במבצעים ודוד קרון איש הש"י השלים את המטה שלו.
ב-29 בנובמבר ירדה לנגב פלוגה ב' בפיקודו של נימרוד לויטה לנגב הדרומי והייתה בהמשך חלק מהגדוד השמיני ומיד אחר כך ירדה גם פלוגה ה' שהתפרסה בקיבוצים הצפוניים והתחברה ליחידות שהיו לחלק מהגדוד השני.
עד אמצע דצמבר נפלו שלוש חוליות של אנשי הפלמ"ח שביצעו סיורים רגליים בנגב, דבר שהסעיר את הפיקוד העליון.
ב-15 בדצמבר הציע שלום עשת יועצו הצבאי של בן-גוריון לפנות את כל המרחב שמדרום לכביש עזה באר שבע.
בן-גוריון סירב להצעה והטיל על עשת לתכנן את ביצור הנגב.
תוכניתו של עשת שהוגשה למחרת לבן-גוריון כללה תגבור של חמישים לוחמים בכל ישוב, בסך הכול כ־1,000 איש, בניית ביצורים, פינוי אוכלוסייה בלתי לוחמת מצפון לקו עזה - באר שבע, גדרות תיל, מוקשים, פטרולים כלי רכב לפטרולים וכדומה.
גם יצחק שדה שחזר מסיור בנגב ב-15 בדצמבר, המליץ לבן-גוריון להגדיל את כוח האדם לאלף איש.
לספק ללוחמים כלי רכב משוריינים, נשק ארוך טווח, לבצר את היישובים כהלכה ועוד.
ב-20 בדצמבר הוקמה ועדת הנגב שמשימותיה היו ציוד היישובים וביצורם.
ב-11 בינואר החליט מטה הפלמ"ח להקים בנגב גדוד נוסף, את הגדוד השביעי, ולהכליל את הפיקוד על כל הכוחות בנגב במסגרת חטיבה תחת פיקודו של נחום שריג.
ב-18 בינואר הציע יגאל אלון בישיבה למנות את שריג למפקד ולצרף אליו מטה של מספר אנשים שיטפלו גם בנושאים האזרחים.
בן-גוריון הציע למנות לתפקיד מושל עם שני סגנים אחד לנושאים צבאיים ושני לנושאים אזרחים.
הוא הציע לתפקיד את שאול אביגור ואת דיין ושריג לסגניו.
גלילי שכנע את אביגור לא לקבל את התפקיד והוא יצא בשליחות רכש לחו"ל.
בשלב זה החליט שריג לבצע חלוקה חדשה של היחידות כאשר הכוחות שבנגב הדרומי יהוו גדוד חדש: גדוד שמיני בפיקודו של חיים בר-לב שהיה עד שלב זה מפקד קורס מ"כים של הפלמ"ח.
סך כל החטיבה על שני גדודיה מנו כ־900 איש.
עד אמצע מרס 1948 ניסה בן-גוריון להפריד את חטיבת הנגב ממטה הפלמ"ח ולמנות במקום נחום שריג את שלמה שמיר יוצא הצבא הבריטי.
למעשה פיקד נחום שריג על הנגב חודשיים לפני שקיבל את אישור הפיקוד העליון.
החטיבה הוקמה על בסיס שני גדודי פלמ"ח: הגדוד השני בפיקודו של משה נצר, והגדוד השמיני בפיקודו של חיים בר-לב, אשר בעצמו הוקם על בסיס פלוגה ב' של הגדוד השני.
לאחר הקמת החטיבה צורפו שני גדודים נוספים: הגדוד השביעי בפיקודו של יוחנן זריז, והגדוד התשיעי, גדוד פשיטה ממוכן שהוקם בהמשך מתוך החטיבה בפיקוד ישראל כרמי.
בשלבו הראשון, כלל הגדוד שתי פלוגות ג'יפים של "יחידת הפשיטה" ואת יחידת "חיות הנגב" בהרכב של שתי מחלקות שהועברה לצורך זה מהגדוד השני וצוידה ב-10 זחל"מים, והוסבה לפלוגת חרמ"ש.
החטיבה השתתפה בכיבוש משלטי חוליקאת (האזור שמצפון למקום בו נמצאת היום העיר שדרות), במטרה לקדם את פני הפולש המצרי.
לחטיבה צורפו מספר יחידות נוספות, בהן פלוגת שריוניות ומחלקת "חיות הנגב" של הגדוד השני, בפיקודו של שמחה שילוני, שהקימה את גדוד הפשיטה (הגדוד התשיעי).
למפקד החטיבה התמנה נחום שריג.
"חיות הנגב" החלו את דרכם כשהם רכובים על-גבי ג'יפים בגדוד השני, והתפרסמו כשהניסו את ההתקפה המצרית השנייה על קיבוץ נגבה.
המחלקה גדלה לכדי פלוגה, ובמבצע יואב כבר הייתה לגדוד פשיטה שנקרא בשם גדוד 9. גדוד 9 עצמו עבר גלגולים שונים והיום הוא גדוד חש"ן בחטיבה 401.
הצבא המצרי שפלש לנגב ב-15 במאי 1948 תקף תחילה את כפר דרום, נירים ויד מרדכי.
הוא התעכב חמישה ימים בכפר דרום ונירים, ועוד חמישה ימים בקרב על יד מרדכי.
לאחר מכן המשיך צפונה, עד סמוך לג'סר איסדוד כ-3 קילומטרים מצפון לעיירה הערבית איסדוד.
שם נבלמה התקדמות הצבא המצרי על בסיס מכשול טבעי, גשר על נחל לכיש (ואדי סוכריר) במקום שנקרא היום על שם האירוע: "גשר עד הלום".
הצבא המצרי לא חידש התקפתו צפונה, אלא ביסס קו רוחב שנשען על מג'דל במערב וחטיבה שהתמקמה באזור אל-פאלוג'ה (צומת פלוגות היום).
מבצע פרעה: בליל 25 - 26 במאי 1948 ביצעה יחידת הפשיטה של חטיבת הנגב, פשיטה על סוללת תותחים דרומית לבית חאנון ועל ריכוז צבאי ליד שדה התעופה בסמוך לעזה.
בהתקפה על סוללת התותחים נהרגו 25 חיילים מצרים.
מכיוון שלא הייתה אפשרות לגרור את התותחים הם חובלו על ידי שלשול רימוני יד לקני התותחים.
הפעולה בוצעה תחת אש כבדה שגרמה לשני הרוגים ושלושה פצועים.
הכוח שהגיע לשדה התעופה נתקל באש כבדה ונאלץ לסגת.
מבצע פלשת: מבצע ביחד עם חטיבת גבעתי ב-3 ביוני 1948 -התקפה על ריכוזי הצבא המצרי באיסדוד.
בחודשים יוני-יולי 1948 עסקה חטיבת הנגב באבטחת קווי אספקה לנגב הנצור ובהכנות לקראת קרבות עשרת הימים.
מבצע מוות לפולש: מבצע שנכשל לכיבוש משלטי חוליקאת
מבצע יואב: התקפה על עיראק אל מנשיה שנהדפה באבדות כבדות.
מבצע משה: כיבוש באר שבע.
מבצע לוט: פתיחת הדרך לסדום וכיבוש מרחב סדום-ממשית-עין חוסוב (חצבה).
מבצע חורב: השתתפות במהלך רב-חטיבתי לכיבוש כיס פלוג'ה, רצועת עזה והפגנת נוכחות בצפון סיני.
מבצע עובדה: כיבוש אום רשרש, שהפכה לאילת.
בשלהי 1949 הפכה חטיבת ה"נגב" (12) לחטיבת מילואים בצה"ל ונטלה חלק בפעילות בט"ש ואימונים.
מפקדת החטיבה וגדודיה השתתפו בתרגילים הפיקודיים והמטכ"ליים בשנות החמישים, שכונו "תמרונים".
במסגרת החטיבה פעלה בין השנים 1951–1952 יחידת סיור סדירה בשם יחידה 30 שעליה הוטלה המשימה להילחם במסתננים באזור מסוים שכונה "המערב הפרוע", באזור בית גוברין.
בשנת 1955 התמנה קצין יוצא פלמ"ח ותיק, אל"ם דוד אלעזר, "דדו", למפקד החטיבה, וב-1 בפברואר אותה שנה הוכפפה החטיבה לפיקוד המרכז, כשהיא כוללת 3 גדודי חי"ר: גדוד 44 (אחר כך 132), גדוד 75 (אחר כך 76) ו-112.
החטיבה כללה במלחמה שני גדודים סדירים מכוחות הנח"ל ותפקדה למעשה כחטיבה סדירה.
במבצע קדש, במהלך החודשים אוקטובר ונובמבר 1956, הופעלה החטיבה בצפון רצועת עזה בלכידת חוליות הפדאיון וכיבוש הרצועה.
גדוד 112 הוטס לא-טור, כבש את אזור א-טור וראס סודר, החליף את כוח הצנחנים שהיה באזור ואפשר להם לנוע דרומה לעבר שארם א-שייח'.
בשנת 1958 עברה החטיבה תהליך התארגנות מחדש.
ב-10 בספטמבר אותה שנה שונה מספר החטיבה ל-99. היא קלטה חיילים צעירים ועסקה באימונים מוגברים.
היו בה חיילים בגילאים שונים, עולים חדשים לצד חיילים ותיקים.
לתושבי הדרום והנגב היה בה ייצוג נכבד.
באותה תקופה פיקדו על החטיבה אל"ם אהרון (ארוין) דורון, אל"ם אברהם טמיר (אברשה), ואל"ם אורי בר-רצון.
לפני מלחמת ששת הימים, שפרצה ב-1967, התמנה מח"ט חדש, אל"ם יקותיאל אדם.
החטיבה נכללה באוגדה 38 בפיקודו של אלוף אריק שרון ופוצלה לשני צוותי קרב.
הצוות הראשון, שכלל את מפקדת החטיבה, יחידותיה האורגניות, גדוד חי"ר 76, ושני גדודים מפיקוד הנח"ל (גדוד בית הספר למ"כים של הנח"ל (גדוד 906) וגדוד האחזויות 907), בפיקוד המח"ט, כבש את מתחם ההגנה העיקרי של הצבא המצרי באום-כתף כחלק מהקרב האוגדתי המשולב.
חט' 99 הגיעה אל המתחם המצרי במסע רגלי מבריק ומדויק דרך הדיונות שמצפון למתחם.
הצוות החטיבתי השני, בפקוד אל"ם אורי ביידץ, אשר כלל את גדודי החי"ר 112, ו-132, וכוח טנקים, כבש את מוצבי ה"סבחה", הטריד וריתק את מתחם קוסיימה הגדול, וב-7 ביוני כבש אותו, לאחר שרוב הכוח המצרי נמלט.
בתום הכיבוש, נעה החטיבה צפונה לפעולות סריקה והשתלטות על שטחים באזור אל עריש.
בפעולה זו נפלו בין השאר שני לוחמים מפלוגת הסיור החטיבתית שזכו לצלש"ים על גבורתם בניסיון לחילוץ הנפגעים.
כמו כן, קיבל סרן דניאל ורדון את צל"ש הרמטכ"ל ואת עיטור הגבורה, ורב"ט יוסף חכמון קיבל את צל"ש אלוף הפיקוד.
לאחר מלחמת ששת הימים התארגנה החטיבה כחטיבה מרחבית 72 במרחב שלמה.
החל מספטמבר 1969 עסקה בפעילות מבצעית בדרום סיני בכפיפות לחטמ"ר מרחב שלמה 72, אך יחידותיה פעלו גם בהגנת הקווים ברמת הגולן, ובמלחמת ההתשה בתעלת סואץ ובעמק בית שאן.
אחת ההצלחות הייתה בתעסוקה בגזרת חטמ"ר צמח במרדף של יחידה מגדוד 76 בפיקוד המג"ד, סא"ל שמואל רוביצ'ק, אחר קבוצת מחבלים גדולה מהחזית העממית לשחרור פלסטין - המפקדה הכללית שחדרה ב-1970 לרמת הגולן.
המרדף הסתיים באזור נוקייב ובלחימה נהרגו 2 מחבלים ו-8 נשבו.
כחודש לפני מלחמת יום הכיפורים, ב־1973, החזיקו יחידות מהחטיבה את קו המוצבים הצפוני של תעלת סואץ שבתחום חטיבה 275 (חטמ"ר בלוזה).
עם פרוץ המלחמה גויסה החטיבה והוצבה להגנת אילת בפיקודו של אל"ם אורי ביידץ.
כוחות החטיבה התארגנו להגנת מרחב אילת.
לאחר שהובהר כי הירדנים אינם פותחים בחזית נוספת, נשלחו חלק מיחידותיה למרחב שלמה בפיקודו של אל"ם טיבי שפירא, ששימש גם כמפקד חטיבה 72. יחידותיה עסקו במרדפים אחר יחידות קומנדו מצרי שהונחתו ממסוקים באזורי עיון מוסה, אבו זניימה ואבו רודס.
במרדפים אלו הרגו אנשי החטיבה עשרות אנשי קומנדו מצרים ושבו מאות.
יחידות אחרות של החטיבה כמו הסיירת החטיבתית הצטרפו לחטיבות שלחמו בחזית סיני.
גדוד מהחטיבה בפיקודו של המח"ט אל"ם בידץ חצה את התעלה והתארגנו להגנה בצידה המערבי של התעלה בגבולה של הארמייה השלישית הנצורה ובמרחב ג'בל ג'ניפה.
במהלך המלחמה הפך מרחב שלמה לפיקוד מרחבי עצמאי, שהתבסס על החטיבה.
לאחר תום המלחמה המשיכה החטיבה לשרת בפיקוד מרחב שלמה החדש שהוקם במהלך המלחמה.
בשלהי 1974 הפכה החטיבה לחטיבה "מזוחלמת".
ב-10 באוקטובר 1974 שונה מספרה ל-688, ומספרי הגדודים שונו אף הם.
הוקמה חטיבה חדשה, חטמ"ר 655, לגזרת שארם א-שייח' בפיקודו של אל"ם אפרים חירם (פיחוטקה).
בעקבות זאת פוצלה חטיבת הנגב זמנית ואחד הגדודים הועבר לחטיבה החדשה.
החטיבה אוחדה שוב, בפיקוד אל"ם שמואל (מולה) שחם, שהחליף את אל"ם צורי שגיא.
מפקדת החטיבה מוקמה בא-טור כחטיבת חי"ר של פיקוד מרש"ל (מרחב שלמה).
ב-25 בנובמבר 1979, בשלב הראשון של מבצע רמון לפינוי סיני, הועברה מפקדת החטיבה לדהב והימ"ח לאופירה.
הפיקוד על החטיבה הועבר לאל"ם משה כפרי.
ב־31 ביולי 1981 הושלמה העברת החטיבה למחנה שדה תימן, והיא סופחה לאוגדה 143. בשלב זה הוסבה החטיבה לחטיבת חיר"מ (חי"ר מעולה).
במסגרת זו בוצע ריענון כח אדם, קליטת ציוד חדש ואימונים מוגברים בפיקודם של אל"ם דוד פיטל, ואחר כך, אל"ם זאב דרורי.
בעיצומו של תהליך ההצערה וההצטיידות, גויסה החטיבה ל"מבצע שלום הגליל" (של"ג).
יחידות החטיבה פעלו בפיקודו של אל"ם יובל דביר ("פרד") בעיקר בגזרה המזרחית בלבנון.
ב־10 בינואר 1986 שונה שוב מספר החטיבה.
בתקופה זו פקדו על החטיבה אל"ם דובי גזית, אל"ם אהוד (אודי) שמחוני ואל"ם יאיר נוה.
החטיבה המשיכה ברענון הכוחות (שיבוצים מגולני, גבעתי ונח"ל), וקלטה את הצנחן סא"ל יורם פרסר, כסמח"ט, שפיקד על ההתארגנות המנוגמשת.
יחידותיה עסקו באימונים ובתרגילים גדודיים וחטיבתיים.
כמו כן ביצעו תעסוקות מבצעיות בכל הארץ, מהחרמון ועד הערבה.
החל מדצמבר 1987, בתקופת האינתיפאדה הראשונה, היה חלק גדול בפעילות ברצועת עזה וביהודה ושומרון.
"חטיבת הנגב" הפכה באופן רשמי לחטיבה מנוגמשת מלאה, והמשיכה בביצוע תעסוקות מבצעיות ואימונים.
בשנה זו איבדה שני לוחמים מפלוגת הנ"ט בהיתקלות עם המחבלים בגבול ירדן בגזרת כפר רופין.
לאחר שאל"ם מירון קרן התמנה למח"ט, שובצה החטיבה למשימות ברצועת עזה.
בפרוץ מלחמת המפרץ העמדה בכוננות לפעילות מבצעית.
באותה שנה איבדה החטיבה לוחם ממחס"ר אחד הגדודים שנהרג בהיתקלות עם מחבלים במוצב מצפה שלגים בחרמון.
החטיבה המשיכה בפעילות מבצעית ובאימונים בפיקודם של המחט"ים יואש רובין, ואחר כך רן שחור.
בסוף התקופה התמנה מח"ט מילואים ראשון, אל"ם מאיר ברוקנטל, שפיקד על החטיבה במשך 5 שנים.
בשנת 2000, חברה החטיבה לאוגדה 252, למשימות חדשות.
בסוף מרץ 2002, במסגרת "מבצע חומת מגן", גויסו יחידות החטיבה במטרה לפגוע בתשתית ארגוני הטרור הפלסטיני.
החטיבה בפיקודו של אל"ם אבי לוי, לחמה בדרום הר חברון.
חיילי החטיבה איתרו כמויות גדולות של אמל"ח, ביצעו מעצרים של מבוקשים ולחמו נגד מחבלים פלסטינים.
אחד הגדודים הוצב לפעילות בגזרת "נצרים" ואף חיסל 6 מחבלים בשלוש היתקלויות.
במלחמת לבנון השנייה ביולי 2006 גויסו חלק מהגדודים כדי לסייע לכלל המערך הלוחם של צה"ל.
מיד לאחר סיום הלחימה וכחלק מהפקת הלקחים, החלה החטיבה בסדרה של אימונים במסגרות גדודיות ומספר תרגילי חטיבה גדולים ומקיפים.
מיד לאחר שאל"ם יונתן ברנסקי התמנה למפקד החטיבה, כשהיא מוכנה ליום פקודה, התקבלו החלטות בדרג המדיני ליציאה ל"מבצע עופרת יצוקה" ברצועת עזה.
החטיבה על כל מרכיביה, גויסה בצו חרום מיוחד.
כוחות החטיבה פעלו עם ולצד הכוחות הסדירים במהלך המבצע.
גדוד 9208 של החטיבה ביצע כניסה רגלית לשטח הרצועה וביתר אותה לשני חלקים.
הגדוד פעל בחרוף נפש ועל כך קיבל את "פרס הנשיא" בספטמבר 2009.
במבצע עמוד ענן בנובמבר 2012 גויסה החטיבה בצו 8 בפיקודו של אל"ם בני בן ארי, והתארגנה, לראשונה תחת אש, למשימתה במסגרת התמרון הקרקעי שבסופו של דבר לא יצא אל הפועל.
במהלך התקופה בה פיקד על החטיבה אל"ם בני בן ארי, ביולי 2014 בסמוך ליציאת צה"ל למבצע צוק איתן, גויסו ארבעת גדודי החטיבה ונפרסו להגנה על גבול הרצועה תחת פיקודי החטיבות המרחביות הדרומית והצפונית של אוגדת עזה, ולקחו חלק בנטרול מנהרות התקפיות בגזרתם.
ב-2017 זכתה החטיבה בפרס הרמטכ"ל ליחידות מצטיינות בבית המילואים.
בשנים שלאחר מבצע צוק איתן הורכבה חטיבת המילואים בעיקר מחיילים יוצאי חטיבת גבעתי מגדוד רותם, אך גם מיוצאי חטיבות חי"ר אחרות.
במלחמת חרבות ברזל גויסה החטיבה וכוחות שלה נלחמו במרחב מסיבת הנובה, עם תחילת הכניסה הקרקעית לרצועת עזה, פעלה החטיבה במרחב בית חאנון.
ושיתפה פעולה עם חטיבה 551 לכיבוש וטיהור העיר.
החטיבה השמידה תשתיות אויב והרגה פעילי חמאס רבים.
במהלך הקרבות נפלו שני לוחמים.
ב-13 בנובמבר 2023 נפל רס"ר רז אבועלפיה, לוחם בגדוד 6863 במהלך קרב סמוך לבית הספר של אונר"א.
איתי אנגל שהתלווה ללוחמי היחידה פרסם בתוכנית עובדה סרט המתעד את יום הלחימה, במהלכו נמצאו בבית הספר כל נשק ותחמושת.
ב-14 בנובמבר 2023 נפל סרן עמרי יוסף דוד, סגן מפקד פלוגה בגדוד 9217 שבחטיבת הנגב במהלך קרב במרכז העיר.
במהלך אותו קרב נפצעו כארבעה לוחמים נוספים.
ב-15 בנובמבר 2023 נפצעו שני חיילים מגדוד 9217 ביניהם רס"ן יצחק שוורץ מפקד פלוגה ג' במהלך קרב במרכז העיר.
ב-16 בנובמבר 2023 נפצעו כ-13 חיילים מגדוד 6863 בהיתקלות בבית בסמוך לקסבה של בית חאנון.
ב-18 בדצמבר 2023 פורסם כי החטיבה סיימה את תפקידה בלחימה בבית חאנון.
זאת לאחר שהחטיבה השתלטה על תשתיות חמאס ובהם פירי מנהרות ואמצעי לחימה.
עם סיום המשימות, השליטה בגזרה הועברה לאוגדת עזה.
ב-18 במאי 2024 פורסם כי כוחות מהחטיבה גויסו מחדש והצטרפו לתמרון ברפיח תחת אוגדה 162.
ב-1 בינואר 2025, גויסה החטיבה בפעם הרביעית.
החטיבה נלחמה במסדרון נצרים, שם השמידה תשתיות טרור והרגה מחבלים, תוך שהיא פועלת להדוף איומים ולשמור על השטח.
בעקבות עסקת החטופים, החטיבה נסוגה מהציר, אך המשיכה לפעול במרחב הפרימטר עד 18 במרץ 2025.
ייעוד הפלוגה הוא לספק מערכות תקשוב ותקשורת מתקדמות למפקדות ולכוחות הלוחמים בחטיבה ויחידותיה, כדי להבטיח תיאום אפקטיבי ושוטף בשדה הקרב.
הפלוגה אחראית על כינון המרחב הדיגיטלי המבצעי, הפעלת מערכות לחימה חדשניות וקטלניות המאפשרות את הניצחון בשדה הקרב.
הפלוגה בנויה מלוחמים יוצאי גבעתי ומחיילי תקשוב אשר יחד מרכיבים פלוגה מקצועית בזרועות רחבות אשר יודעות להגיע לכל קצה שנדרש.
הגדוד מורכב בעיקר מחיילים יוצאי גדס"ר גבעתי, ומתפקד כגדס"ר: יש בו פלס"ר, פלחה"ן, פלנ"ט (עורב), פלת"צ ופלוגת מסייעת.
פלוגת המסייעת כוללת שתי מחלקות ניוד ומחלקת מרגמות אחת.
הגדוד לחם במסגרת מלחמת חרבות ברזל במספר גזרות ברצועת עזה באיו"ש ובגזרת הצפון.
הגדוד הוביל את כניסת אוגדה 252 לבית חנון עם פרוץ הקרבות ולאחר שפעל בעוטף.
הוא גדוד חי"ר במילואים של צה"ל, הפועל תחת פיקוד זרוע היבשה.
הגדוד לקח חלק בלחימה ברצועת עזה וביהודה ושומרון במסגרת מבצעי לחימה שונים לאורך השנים.
הגדוד מורכב משלוש פלוגות לוחמים, פלוגה מסייעת ופלוגת מפקדה, הכוללת בתוכה גם מחלקת תקשוב מקצועית.
הרכבו של הגדוד מתבסס ברובו על חיילים יוצאי גדוד רותם מחטיבה סדירה גבעתי, אשר ממשיכים לשרת במסגרת שירות המילואים.
מפקד הגדוד הנוכחי הוא סא"ל יהודה צוקרמן.
הגדוד מורכב בעיקר מחיילים יוצאי גדוד רותם.
מפקד הגדוד הנוכחי הוא סא"ל ישראל בן-פזי.
הגדוד מורכב מ-5 פלוגות: 3 פלוגות רובאיות: א',ב',ג'.
מפקד הגדוד הנוכחי הוא סא"ל ניר סויסה.
בין השנים 1963 ו-1968, הוקמה על ידי הפסל דני קרוון, על גבעה ממזרח לבאר שבע, אנדרטת חטיבת הנגב.
אנדרטת זיכרון לחללי חטיבת הנגב של הפלמ"ח במלחמת העצמאות.
חטיבת המחקר (בראשי תיבות: חט"מ, במאה ה-20: מחלקת המחקר) היא יחידה צבאית השייכת לאגף המודיעין (אמ"ן) של צה"ל, והיא הגוף העיקרי בקהילת המודיעין הישראלית האחראי על מחקר מודיעיני על כל רבדיו.
חטיבת המחקר בנויה בעיקרה במתכונת של זירות האמורות לספק כל אחת בתחומה את "השלם המודיעיני", כך ישנן זירות אזוריות להן אחריות על מדינות וגזרות והן מבצעות את המחקר למול מדינות אלו בכלל הנושאים – צבאי, מדיני-אסטרטגי, כלכלי, חברתי ועוד.
לצד הזירות האזוריות קיימות זירות נוספות הנותנות מענה רוחבי חוצה גזרות, למשל בתחום הטכנולוגי.
על אף היותה יחידה צבאית, תפקידה אינו תחום למחקר המודיעין הצבאי, דהיינו לנושאים צבאיים מובהקים במדינות העימות הפוטנציאליות, והיא עוסקת מתוקף אחריותה כמעריך הלאומי גם במחקר מדיני, כלכלי, טכנולוגי, חברתי ופוליטי, לו יש נגזרות מדיניות, אסטרטגיות וכלכליות לצד הצבאיות.
ראש חטיבת המחקר (רח"ט מחקר) הוא קצין בדרגת תת-אלוף.
מיוני 2024 מכהן בתפקיד תא"ל אופיר מזרחי-רוזן.
רבים מהרח"טים בעבר התקדמו לדרגת אלוף ולתפקידים בכירים בממשל הישראלי (יוסי בידץ, יעקב עמידרור, דני רוטשילד, עמוס גלעד, יהושע שגיא, שלמה גזית).
על כל המשרתים בחטיבת המחקר חל נוהל חשיפה אשר אוסר לחשוף את זהותם, שמם ותמונתם מטעמי ביטחון מידע.
זאת למעט רח"ט מחקר, שבשל מרכזיות תפקידו פרטיו מותרים לפרסום.
חטיבת המחקר היא האחראית להערכת המודיעין הלאומית של ישראל ומתוקף כך גם מובילה את הערכת המודיעין השנתית בקבינט.
ניתוח מידע מודיעיני המתקבל מסוכנויות האיסוף באמ"ן ובקהילת המודיעין.
גיבוש הערכות מודיעיניות בתחומים מגוונים, מחקר מדיני (לאומי), צבאי וביטחוני על כלל נגזרותיו, כולל האסטרטגיה הצבאית, תמיכה בתכנון המערכות הצבאיות ועד למודיעין טקטי (מטרות אויב וסיכול).
מתן התרעה בכלל הסוגיות החל מפיגוע טרור (בישראל ומחוצה לה) ועד להתרעה אסטרטגית הנוגעת לפרוץ מלחמה, ובכלל זה הערכת סבירותן והצגתן למקבלי ההחלטות בדרגים השונים, הצבאיים והמדיניים, ובראשם ראש הממשלה.
השתתפות בגיבוש "ציון הידיעות החשובות" והכוונת סוכנויות האיסוף על מנת להשלים את החלקים החסרים לצורך טיוב ההערכה מודיעינית.
חטיבת המחקר משמשת הלכה למעשה כקצין המודיעין (קמ"ן) למטה הכללי (המטכ"ל) ומשמשת גם ככלי המרכזי באמצעותו מממש ראש אמ"ן את אחריותו כמעריך הלאומי (וכקמ"ן הדרג המדיני).
בנוסף מובילה חטיבת המחקר את תחום הערכת המודיעין הרב שנתית כתמיכה בתכנון הרב שנתי (התר"ש) בצה"ל ומסייעת בכך לתכנן ולעצב את תהליכי בניין הכוח הצבאי-ביטחוני.
חטיבת המחקר פועלת בשיתוף פעולה עם גופי המחקר של יחידות מודיעין אחרות בצה"ל: מחלקות המודיעין בפיקודים המרחביים, להק המודיעין (למד"ן) בחיל האוויר, מספן מודיעין (מד"ן) בחיל הים, וכן עם גופי המחקר של המוסד והשב"כ.
גופי מחקר אלו נותנים גם מענה מסוים לצורך ב"פלורליזם מחקרי", ביצוע מחקר והערכה עצמאי על ידי גופים אחרים בקהילה במקביל לחטיבת המחקר, עליו המליצה ועדת אגרנט.
חטיבת המחקר נחשבת לגדולה ולמבוססת שבין גופי המחקר בקהילה, ולרשותה כוח אדם זמין מקרב משרתי החובה בצה"ל.
בניגוד למקובל במדינות דמוקרטיות אחרות, בהן מופקד המודיעין הצבאי על תחומים צבאיים בלבד, בעוד תחומים שאינם צבאיים והערכת המודיעין הלאומית נמצאים תחת אחריותם של גופי מודיעין אזרחיים, בישראל אחראית חטיבת המחקר גם על התחומים הלא צבאיים, לרבות תחומים כלכליים, חברתיים, אסטרטגיים ומדיניים.
הוועדה לחקירת מערך המודיעין בעקבות המלחמה בעיראק התייחסה למצב אנומלי זה בדו"ח שפרסמה בחודש מרץ 2004, ובו המליצה, בין היתר, על העברתם של תחומים מדיניים-אסטרטגיים מסוימים ותחומים לא-צבאיים הנתונים כיום לאחריות אמ"ן לגורם מודיעיני אזרחי.
בחודש אוקטובר 2020, בטקס חילופי ראש חטיבת המחקר, התייחס ראש אמ"ן אלוף תמיר הימן לתחומי האחריות של החטיבה: "טקס החלפת ראש חטיבת המחקר הוא אירוע בקנה מידה לאומי.
חטיבת המחקר משפיעה על סדר היום המדיני והצבאי של מדינת ישראל.
חוקרי חטיבת המחקר נדרשים להעריך באומץ.
הם נדרשים לכך גם כאשר הנחות היסוד מתערערות, ובהכרח בעידן שבו האמת היא מונח מתעתע".
הקמת היחידה ופעילותה לאורך השנים
חטיבת המחקר הוקמה על בסיס פעילות שירות המודיעין של ארגון "ההגנה" – שירות ידיעות.
הארגון פעל בשלושה מישורים של איסוף מודיעין – המישור הבריטי, המישור הערבי, והמישור הפנים-יהודי.
בתחילת שנות ה-40, יעקב שמעוני, החל להכין תשתית למאגר מידע על ערביי ארץ ישראל ויזם גם מעקב אחר עיתונות ערבית.
עם הקמת שירות המודיעין במהלך מלחמת העצמאות, מילא אריה סימון, סגן ראש המודיעין הקרבי וקצין המודיעין של יגאל ידין, תפקיד מרכזי בהנחת יסודות מחקריים למודיעין השדה.
הוא כתב חוברת הדרכה ראשונה והקים גוף שמנה כמה עשרות אנשים אשר חולקו לארבע חוליות שהפכו בהמשך למדורים: חולית סוריה ולבנון, חולית עיראק, חולית ירדן וחולית מצרים.
בעזרתן ניתח סימון את החומר המודיעיני שקיבל והסיק מסקנות לגבי משמעויותיו.
במקביל אליו, פנחס פיק הניח יסודות למחקר בסיסי ולמחקר הצבאות הלא-ערביים והקים את ספריית המודיעין.
פרופ' אברהם רייפנברג – מומחה לתורת הקרקע יוצא הצבא הבריטי שנקרא מהאוניברסיטה העברית – הניח יסודות למחקר שטח.
לאחר המלחמה המשיך הנס לודוויג שטרים (לוץ) את פעולתו.
ענף המחקר במחלקת המודיעין הוקם בתחילת שנות ה-50 על ידי מרדכי גיכרמן (לימים גיחון).
בראשית דרכו תחם גיחון את האחריות בין מדורי המחקר.
חמשת המדורים הראשונים שהקים היו: לבנון, סוריה, עיראק, ירדן ומצרים.
לאחר מכן הוקם מדור בין-ערבי ומדור מעצמות.
בנוסף הוקמו מדורים תפעוליים: גאוגרפיה, כלכלה, אמל"ח וטכנולוגיה.
עבודת המדורים התבססה על המידע שסיפק האיסוף.
אחת ממשימות המחקר הייתה להחזיר את החומר מעובד עם הערכת מהימנות והמלצות תפעוליות.
ב-1958 הפך ענף המחקר למחלקת המחקר בראשותו של אל"ם דוד כרמון.
במרוצת השנים, התפתחה היחידה והפכה לאחת המרכזיות באגף המודיעין של צה"ל.
בראש היחידה עומד כיום קצין בדרגת תת-אלוף ומשרתים בה מאות חיילים, נגדים, קצינים ואזרחים עובדי צה"ל.
במעמד ציון 70 שנים להקמה של חטיבת המחקר, בספטמבר 2020, אמר ראש אמ"ן אלוף תמיר הימן: "חטיבת המחקר היא גוף מוביל ומשפיע ברמה הצבאית והלאומית.
אנשיו בולטים ברוח לחימה תוך ביטוי אומץ, והבעת דעה גם כשהיא אינה בקונצנזוס".
לאורך השנים, לקחה חטיבת המחקר חלק פעיל בכל מלחמות ישראל ובאירועים מדיניים ומבצעיים רבים.
במסגרת זו, סיפקה מודיעין והערכות כמעט לגבי כל אירוע ביטחוני משמעותי, אשר את מרביתם לא ניתן לחשוף מטעמי ביטחון מידע.
חטיבת המחקר מקיימת כנס שנתי לסיכום פעילותה ולהענקת תעודות הערכה לחוקריה בסדיר ובמילואים.
הכנס האחרון נערך ב-19 ביולי 2021 ועמד בסימן המוטו החדש של החטיבה "ידע בהקשר לתכלית".
מוטו זה משקף את ייחודיותה של החטיבה ביצירת ידע מגוון, שנעשית בהקשר רחב של תמונה שלמה, ועבור תכלית של קבלת ההחלטות או הפעולה המבצעית שעל הפרק.
הכנס כלל נאומים של בכירים באגף המודיעין, בהם ראש אגף המודיעין, האלוף תמיר הימן, וראש חטיבת המחקר תא"ל עמית סער.
הצלחותיה של חטיבת המחקר לאורך השנים
לאורך השנים, נזקפות לזכות חטיבת המחקר לא מעט הצלחות.
מטבען של הצלחות בעולם המודיעין הרגיש, נוטות אלו להישאר פעמים רבות חסויות ורק לחלקן ניתן ביטוי פומבי.
מלחמת ששת הימים - חטיבת המחקר סיפקה מודיעין שתרם להכרעת חילות האוויר והיבשה של צבאות ערב בשנת 1967.
תקיפת הכור הגרעיני בעיראק - חטיבת המחקר סיפקה מודיעין שליווה את המעקב ואת ביצוע מבצע "אופרה" בשנת 1981.
תקיפת הכור הגרעיני בסוריה - הזירה הטכנולוגית והזירה הצפונית של חטיבת המחקר הובילו מחקר מודיעיני-טכנולוגי מקיף ואינטימי אודות תוכנית הגרעין של סוריה שהבשיל לכדי ביצוע מבצע "מחוץ לקופסה" בשנת 2007.
סיכול התעצמות והעברות אמל"ח - חטיבת המחקר מובילה את המאמצים המודיעיניים לסיכול אמצעי לחימה עבור חזבאללה וארגוני המחבלים הפלסטינים (לדוגמה, מעצר הספינות פרנקופ, ויקטוריה וקלוס סי בשנים 2009, 2011 ו-2014).
חשיפת השימוש הסורי בנשק כימי - בשנת 2013, חשף ראש חטיבת המחקר (תא"ל איתי ברון) כי צבא סוריה עושה שימוש בנשק כימי כנגד המורדים במסגרת מלחמת האזרחים בסוריה.
תוכנית הגרעין האיראנית - חטיבת המחקר מספקת מידע מקיף אודות התכנית הן במודיעין טכנולוגי למעקב אחר התוכנית והן במודיעין המסייע בפעילות המדינית לקידום פעולות דיפלומטיות וסנקציות כנגד איראן.
כישלונותיה של חטיבת המחקר לאורך השנים
בדומה לגופי ההערכה מקבילים בקרב קהילות המודיעין בעולם, לעיתים התקשתה חטיבת המחקר בניבוי תהליכים והתפתחויות ביטחוניות, מדיניות, ופוליטיות.
מלחמת יום הכיפורים - בשנת 1973 העריכה חטיבת המחקר כי הסבירות לפרוץ מלחמה היא נמוכה והמשיכה לדבוק בקונספציה.
מלחמת המפרץ - חטיבת המחקר לא התריעה ב-1990 על פלישת עיראק לכווית, אשר הביאה לפרוץ מלחמת המפרץ ב-1991.
הסכם השלום בין ישראל לירדן - חטיבת המחקר העריכה כי חוסיין מלך ירדן לא יחתום על הסכם שלום פומבי עם ישראל עד שכל שכנותיה של ישראל, ובעיקר סוריה, יעשו זאת.
פרויקט הגרעין בלוב - חטיבת המחקר לא העריכה כי ברשות לוב פרויקט גרעיני.
פרויקט אותו החליט מועמר קדאפי לפרק בשנת 2003.
ניצחון חמאס בבחירות - בבחירות למועצה המחוקקת הפלסטינית ב־2006 חטיבת המחקר העריכה כי פת"ח יגבר על חמאס.
טבח שבעה באוקטובר - חטיבת המחקר לפני המתקפה העריכה בפני הדרג המדיני כי חמאס מורתע ופניו לא למלחמה, בנוסף לא העריכה את כוונותיו של מנהיג החמאס יחיא סינוואר וראתה בו כתומך במדיניות ההסדרה האזרחית.
המתקפה האיראנית על ישראל (אפריל 2024)- חטיבת המחקר כשלה בהערכה המרכזית שסיפקה לדרג המדיני לקראת ההתנקשות בדמשק של בכיר כוח אל-קודס האיראני, מוחמד רזא זאהדי.
בראש החטיבה עומד קצין בדרגת תת-אלוף - רח"ט מחקר.
ב-1964 כללה מחלקת המחקר 130 חיילים, ובמלחמת ששת הימים שירתו בה 180 חיילים.
ערב מלחמת יום הכיפורים כללה מחלקת המחקר (שמה באותה עת) 384 חיילים, בחמישה ענפי מחקר ובענפים וצוותים נוספים.
ענף 2: ירדן וחצי האי ערב, בראשות סא"ל זוסיא קניאזר.
ענף 3: מעצמות, בראשות סא"ל חיים יעבץ.
ענף 4: פח"ע, פלסטיני ובין-ערבי, בראשות יהושע צור
ענף 5: סוריה, לבנון ועיראק, בראשות סא"ל אביעזר יערי
ענף 6: מצרים וצפון אפריקה, בראשות סא"ל יונה בנדמן.
כיום היחידה מחולקת לזירות, בראשות כל זירה עומד קצין בדרגה אלוף-משנה.
זירות אלו משתנות בהתאם להערכת האיומים וההתמודדות עימם.
כל זירה מחולקת לענפים, אשר מחולקים למדורים, ואלו מתחלקים לחוליות.
נכון לשנת 2019 חטיבת המחקר כוללת חמש זירות:
זירת לבנון (לשעבר זירת טרור, זיט"ר) – עוסקת בחזבאללה ובלבנון.
הזירה הצפון מזרחית (זיצ"מ) – עוסקת בסוריה, עיראק ואיראן.
זירת המערכת הפלסטינית (זימ"פ) – עוסקת בגדה המערבית וברצועת עזה.
זירת מדינות האזור והמעצמות (זימא"מ) – עוסקת באסטרטגיה אזורית, היבטים כלכליים, חברתיים וג'יהאד עולמי.
זירת המודיעין הטכנולוגי (זימ"ט) - עוסקת במחקר מערכות טכנולוגיות ופרויקטים מתקדמים המצויים בידי האויבים השונים.
בנוסף לראשי הזירות, כפופים לרח"ט מחקר שני סגנים בעלי דרגת אלוף-משנה - סגן למודיעין (אחראי על ליווי הפעילות המודיעינית-מבצעית שחטיבת המחקר לוקחת בה חלק במטה הכללי) וסגן האחראי על בניין הכוח (אחראי על משאבים, משא"ן, תכנון יחידתי ארוך-טווח, לוגיסטיקה, הטמעת פלטפורמות דיגיטליות ועוד).
לאורך השנים זכתה חטיבת המחקר בפרסים רבים על תרומתה לביטחון ישראל וכן זכו משרתיה באותות הצטיינות מגוונים:
בשנת 2016 זכתה חטיבת המחקר אות הערכה מטעם הרמטכ"ל על תוכנית זימ"טמטיקה.
בשנת 2017 זכתה חטיבת המחקר בפרס הרמטכ"ל ליחידות מצטיינות (בית תומכות הלחימה, מקום 2).
בשנת 2018 זכה צוות של הזירה הטכנולוגית בחטיבת המחקר בפרס ביטחון ישראל על פרויקט "שמספק מענה ראשון מסוגו כנגד איום מרכזי על מדינת ישראל.
הפרויקט מגלם בתוכו חדשנות טכנולוגית ותעוזה מבצעית יוצאת דופן ויש לו תרומה אסטרטגית משמעותית וייחודית לביטחון המדינה".
בשנת 2019 זכתה חטיבת המחקר בפרס הרמטכ"ל לאפקטיביות מבצעית על "מערכת בריזה" (מערכת טכנולוגית).
בשנת 2020 זכתה חטיבת המחקר לאות הערכה מטעם הרמטכ"ל, ראש המוסד ומנכ"ל משרד הבריאות על פעילותה במסגרת משבר הקורונה.
בשנת 2020 הוענקה לחטיבת המחקר תעודת הערכה מיוחדת מטעם הרמטכ"ל בה נכתב: "המודיעין האיכותי שסיפקה חטיבת המחקר בשנים האחרונות, והישגיה במאמץ לבירור ושיקוף המציאות, סייעו ואפשרו לצה"ל ולמדינת ישראל לגבש אסטרטגיה, לעצב מדיניות, לבנות כוח ולממש מבצעים בכלל הזירות".
בשנת 2020 זכה צוות מטעם חטיבת המחקר במקום הראשון של פרס הרמטכ"ל לחדשנות תחת בית הפעלת הכוח על פרויקט מסווג בשם "הבשורה".
חטיבת המחקר ניחנת במשרתים אשר להם ידע רחב בתחומים מגוונים מאוד.
כך, מנצלת חטיבת המחקר את יתרונותיה ואת ההון האנושי הגלום בה כדי לתרום לקהילה ולחברה הישראלית גם בנושאים שאינם בהכרח ביטחוניים, לדוגמה:
עם התפרצות נגיף הקורונה בישראל בשנת 2020, הוקם מרכז המידע והידע הלאומי למערכה בקורונה, כמסגרת מחקר וניתוח מידע מייסודה של חטיבת המחקר.
בראש המרכז עומד קצין בדרגת אלוף-משנה מחטיבת המחקר, אשר בשגרה מכהן כראש זירת המודיעין הטכנולוגי.
גוף זה עוסק במחקר מערכתי ורפואי אודות התפשטות מחלת נגיף הקורונה (COVID-19) בישראל ומחוצה לה.
פעילות המרכז מאכוונת על ידי משרד הבריאות, משרד הביטחון והמטה לביטחון לאומי ותוצריו מיועדים לגיבוש מדיניות לאומית במשרדי הממשלה.
על פעילותה במסגרת משבר הקורונה, זכתה חטיבת המחקר לאות הערכה מטעם הרמטכ"ל, ראש המוסד ומנכ"ל משרד הבריאות.
תוכנית שהוקמה בשנת 2015 במטרה לעודד תלמידים ללמוד מתמטיקה ברמת חמש יחידות לימוד.
במהלך הפרויקט מגיעים קצינים וחיילים מכל זירות חטיבת המחקר ללמד ולתגבר תלמידים בחמישה תיכונים שונים.
הפרויקט הביא לעלייה של כ-20 נקודות בציון הבגרות בקרב כ-80% מהתלמידים המשתתפים ולעליה של פי 4 בזכאות לבגרות ברמת 5 יחידות.
בתוך כך, עלה אחוז המוטיבציה לגיוס בתיכונים המשתתפים בפרויקט.
על תוכנית זימ"טמטיקה זכתה חטיבת המחקר באות הערכה מטעם הרמטכ"ל.
תוכנית ליע"ם (ליווי עולים במודיעין)
במסגרת תוכנית ליע"ם מגייסת חטיבת המחקר, באופן תקדימי, עולים חדשים לתפקידי מודיעין רגישים ומסווגים.
חטיבת המחקר מאתרת וממיינת עולים חדשים בעלי נתונים אישיותיים מתאימים, מגייסת אותם ומלווה אותם במהלך השתלבותם בתפקידים הרגישים.
החיילים עוברים במהלך הטירונות תהליך איתור ומיון ובמקביל מקיימים תהליך סיווג לקביעת התאמה ביטחונית.
לאחר הטירונות עוברים החיילים לימודי שפה בבסיס מחו"ה אלון לקראת השתלבותם ביחידה.
חטיבת המרום – פתרונות מבצעיים (בעבר נקראה: המרהו"ם – מרכז הטסה והכשרות מיוחדות) היא חטיבה סדירה בצה"ל הנמצאת תחת פיקוד קצין חי"ר וצנחנים ראשי (מקחצ"ר) הכוללת יחידות מבצעיות וכן בתי ספר המכשירים למיומנויות ייחודיות את לוחמי חיל הרגלים והיחידות המובחרות בצה"ל.
מפקדת החטיבה שוכנת בסמוך לבסיס חיל האוויר תל נוף.
ב־2 בספטמבר 2009 נקרא הבסיס על שם הרמטכ"ל ה־12 של צה"ל, רב-אלוף משה לוי, שהיה בשנים 1966 – 1968 מפקדו של בית הספר לצניחה (שנכלל כיום במרום).
במסגרת מרום פועלות שש יחידות:
+סמלשם היחידהתפקיד יחידת הניוד 444יחידת הניוד המבצעי מסווגת כיחידה מובחרת ואחראית על הכשרה לתחום הניוד המבצעי.
היחידה פועלת בשגרה בפעילויות מבצעיות מיוחדות ובחירום מוגדרת כיחידת פת"ן - פינוי פצועים, תספוק וניוד כוחות.
היחידה פועלת בשיתוף פעולה עם כלל היחידות בצה"ל והיא מקור הסמכה וידע בתחום הניוד למבצעים מורכבים.יחידת עוקץיחידה המפעילה לוחמי קומנדו לצד כלבים למשימות ייעודיות בתחום הלוחמה בטרור ולמלחמה.
היחידה פועלת הן באופן עצמאי והן לצד יחידות מיוחדות אחרות ומובילות אותן במבצעים.יחידת הלוט"ריחידת בית הספר לקליעה, צליפה ולוחמה בטרור.
בשגרה מכשירה היחידה את היחידות המיוחדות והמובחרות של צה"ל בתחומי הקליעה, הצליפה והלוחמה בטרור.
במקביל עוסקת היחידה בפעילות מבצעית מיוחדת ומתמחה בתחום הלוחמה בטרור בגזרות השונות.יחידת צניחה והטסההיחידה אמונה על הכשרת לוחמי צה"ל במיומנות הצניחה.
יחידה זו, שפעלה משנות ה־50 כבית הספר לצניחה, היא הוותיקה ביחידות המרכז.
היחידה מצניחה מזון, דלק, ציוד רפואי, תחמושת, ג'יפים, סירות לחימה וכיוצא באלו.בית הספר למקצועות היריבית הספר למקצועות הירי בצה"ל מהווה מערך רב-זרועי לשיפור כשירות הירי, למול האתגרים המבצעיים המתפתחים באופן דיפרנציאלי ליחידות צה"ל.מתקן אדםבסיס האם של חטיבת מרום.
חטיבת הערבה (חטיבה 270) הייתה חטיבה מרחבית תחת פיקודה של עוצבת אדום בפיקוד הדרום של צה"ל.
עד לחודש דצמבר 2012 סומנה כחטיבה 406.
החטיבה הופקדה על אזור מזרח הנגב והגבול עם ירדן, והיא נקראה על שם אזור הערבה שבתחומה.
מפקדת החטיבה שוכנת במחנה עין יהב.
בחודש יוני 2016 נסגרה החטיבה וגזרתה הוכפפה לחטיבת יואב, במסגרת ארגון מחדש צה"לי שהותווה בתר"ש גדעון.
החטיבה הוקמה על בסיס גוש באר שבע שישב בירוחם וב־1970 הפכה לחטיבת הערבה בפיקודו של דוד מימון שמפקדתה בעין יהב.
ב-1974 הפכה לחטיבה מרחבית 406 על ידי אלם אהרון (ארול) אשל.
בהמשך הפכה להיות חלק מאוגדה 80. בשנת 2005 הפכה לחטיבת מילואים כשאת פעילות הבט"ש ביצעו יחידות משמר הגבול וגדודי מילואים מתחלפים.
בעקבות התגברות משמעותית במספר ההסתננויות וההברחות מירדן הוחלט ב-2010 להקים את החטיבה מחדש כחטיבה מרחבית שתחתיה יפעלו כוחות ייעודיים.
החטיבה קמה במתכונת החדשה ביוני 2011 תחת פיקודו של אל"ם רועי בארי.
ביוני 2016 אוחדה חטיבת הערבה (270) עם חטיבת אילת (406) ושם היחידה שונה בהמשך לחטיבת יואב, תחת פיקודו של אל"ם מאיר אלמלם.
בשנת 2014 החלה הקמת הגדוד תחת כפיפות החטיבה.
חיילי הגדוד הוכשרו בבא"ח גולני.
הגדוד הנקרא בשם ברדלס הוא גדוד חי"ר קל המשלב לוחמים ולוחמות יחדיו ומכשיר אותם לרובאי 07.
באוגוסט 2015 גויסו הלוחמות והלוחמים הראשונים של הגדוד, ובינואר 2016 התקיים מסע הכומתה הראשון, כשלאחריו הוענקו ללוחמים וללוחמות כומתות נח"ל, בנוסף לנעליים האדומות ולתג היחידה של חטיבת הערבה.
חטיבת היבשה (אשר נקראה גם חטיבת ההדרכה) הייתה אמונה על פיתוח תפיסות היסוד של מרכיבי היבשה של צה"ל.
עיקר מטרתה הייתה לייצר תו"ל ותפיסות אשר יוטמעו בהכשרות ובאימונים בצבא היבשה.
כמו כן תפקידה היה לתכנן, להפעיל ולבקר את האימונים היבשתיים, הכוללים גם את ניהול תקציבי האימונים.
מחלקת ההדרכה אשר פעלה תחת החטיבה, היוותה גוף מקצועי אשר בונה את מסגרות ההדרכה וההכשרה בזרוע היבשה.
מתוך כך הייתה אחראית המחלקה לגופי ההדרכה, לבניית התוכן וצורות ההדרכה וההכשרה במסגרות השונות של זרוע היבשה, כמו גם לפיתוח קורסי ההכשרה המקצועיים בזרוע.
בראש המרכז עמד קצין בדרגת תת-אלוף.
חטיבת ההפעלה המבצעית (חט"ה) היא יחידה האמונה על הפעלת יחידות אגף המודיעין השונות בצה"ל, קביעת משימותיהן על פי הצורך המטכ"לי ותכלולן.
בנוסף היחידה אחראית על בניית בנק המטרות של אמ"ן, סנכרון בין אמ"ן לשאר אגפי המטה הכללי ולקהיליית המודיעין הישראלית ומוכנות אגף המודיעין למצבי חירום או מלחמה.
היחידה שוכנת במגדל המטכ"ל שבמחנה רבין בתל אביב, ובראשה עומד קצין בדרגת תת-אלוף.
החטיבה הוקמה בשנת 2007 בהחלטת ראש אמ"ן, האלוף עמוס ידלין, בעקבות לקחי מלחמת לבנון השנייה.
היחידה מהווה גוף מטה לתכלול ותעדוף משימות אגף המודיעין בצה"ל ואחראית על סנכרון בין אמ"ן לקהיליית המודיעין הישראלית ובין אמ"ן לאגפי המטה הכללי.
בנוסף, אמונה על קביעת מדיניות אמ"ן וצי"ח, משימות מבצעיות ומוכנות אמ"ן למצבי חירום או מלחמה וכן על בניית בנק המטרות של אמ"ן.
בשל ייעודה כונתה החטיבה על ידי ידלין בתור "חטיבת השילוביות".
במהלך שנת 2014 חוזקה החטיבה בגופי מחקר, וראש אמ"ן אביב כוכבי, קבע כי הקמתה של החטיבה הוכיחה את עצמה.
בשנת 2019 הוקמה ביחידה מנהלת המטרות המטכ"לית אשר אמונה על בניית מאגר מטרות האיכות של אמ"ן.
כשלושה חדשים לפני טבח שבעה באוקטובר התכנס דיון בפורום סגור אצל ראש חטיבת ההפעלה באמ"ן, תא"ל ג'.
באותו הדיון הוא קבע "אין לישראל מודיעין אינטימי בקרב מקבלי ההחלטות בחמאס.
וראוי שהמפקדים בשטח ייערכו בהתאם".
כחלק ממבצע עם כלביא הוקם ביחידה צוות מיוחד בשיתוף חטיבת המחקר ויחידה 8200 שמשימתו חיסול ההנהגה הצבאית של המשטר האיראני בו זמנית.
בנובמבר 2025 הודיע הרמטכ"ל אייל זמיר על הדחת תא"ל ג', מי ששימש ראש חטיבת ההפעלה בעת טבח שבעה באוקטובר.
ב-24 ביוני 2020 העניק ראש אמ"ן תמיר הימן צל"ש אלוף לחטיבת ההפעלה ואמר: .
ב-27 בדצמבר 2021 הוענק למחלקה לשיתוף פעולה בין לאומי בחטיבת ההפעלה אות הערכה מטעם הרמטכ"ל אביב כוכבי על מבצע בשיתוף פעולה עם סיירת מטכ"ל ויחידה 504.
ב-14 בנובמבר 2022 הוענק ליחידה אות הערכה מטעם הרמטכ"ל כוכבי על לדבריו.
חטיבת המבצעים היא חטיבת הליבה של אגף המבצעים בצבא הגנה לישראל.
החטיבה אמונה על תיאום ועריכה של תוכניות מבצעיות למלחמה, למצבי חירום ולביטחון שוטף.
כמו כן אמונה החטיבה על תיאום עבודת המטה בתחום הפעלת הכוח עם זרועות הביטחון האחרות, וגיבוש המלצות צה"ל לאישור הדרג המדיני.
בנוסף מנחה החטיבה את מפקדות הפיקודים המרחביים, מפקדת זרוע האוויר, מפקדת זרוע הים, מפקדת זרוע היבשה, אגף המודיעין, אגף האסטרטגיה ומעג"ש, אגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה ואגף כוח אדם, בנוגע להפעלת הכוח ותיאומה.
משכנה של החטיבה הוא בבור בקריה.
בראש החטיבה עומד ממאי 2024 תת-אלוף ישראל שומר.
החטיבה כוללת ארבע מחלקות, אשר בראש כל אחת מהן עומד קצין בדרגת אל"ם.
שמה של החטיבה עד לאחר מלחמת יום הכיפורים.
מחלקת שליטה - עומדת בראשה הדר שליו.
עמדו בראשה בעבר: אלעד ביתן (2023–).
כמו כן כפופה לחטיבה היחידה המטכ"לית לאבטחת בכירים, עליה מפקד קצין בדרגת סא"ל.
ב־16 בנובמבר 1947 הוטל על יגאל ידין להקים במטכ"ל אגף מבצעים, בו הוקמה אג"ם/1 היא מחלקת מבצעים, בראשות משה (מונדק) בר־תקווה (פסטרנק).
ב־11 במאי 1948, לקראת פלישתם של צבאות ערב ולנוכח הקמה צפויה של אגף תכנון, שונה מבנה אגף המבצעים, וראשי מחלקות התכנון והמבצעים מונו לראשי מחלקות מצבים זירתיות – בר־תקווה לדרום וישראל בר לצפון ולמרכז.
ב־1 בפברואר אורגן מחדש אגף מבצעים כאגף מטה כללי, בו נכללה מחלקת מבצעים אחת.
בראש המחלקה הועמד סא"ל שמעון אבידן.
באוגוסט 1949 פרש אבידן מצה"ל, ומחלקת מבצעים אוחדה עם מחלקת תכנון למחלקת תכנון ומבצעים בפיקוד ישראל בר.
המחלקה המשולבת כללה את לשכות תכנון ציוד וחימוש, חקרי מטה, הגנה מרחבית ומיפוי צבאי.
המחלקה כללה קציני קישור לחילות המתואמים על ידי אג"ם – חיל מדע, חיל הנדסה וחיל מודיעין.
בסוף נובמבר 1949 פרש ישראל בר מצה"ל, ומחלקת תכנון ומבצעים פוצלה לשני מחלקות.
במסגרת ארגון מחדש של המחלקה לתפקידי מטה והפיכתה להמחלקה לתכנון וארגון באוקטובר 1966 עבר ענף תכנון מלחמה ממחלקת תכנון לאגף מבצעים.
הבור נחפר מתחת למחנה מטכ"ל באמצע שנות ה-50 ועבר שדרוג אחרי מלחמת ששת הימים.
העברתן לקריה של מפקדות חיל האוויר (בסוף שנות ה-50) וחיל הים (בתחילת שנות ה-70) שיפרה את שליטת המטכ"ל בזרועות ובפיקודים, והבור נהפך למקום שאליו מגיעים ראשי ממשלה ושרי ביטחון בעת משבר ביטחוני.
ב־2009 הוקמה החטיבה מחלקת ההגנה והעורף.
עם פריצת מלחמת חרבות ברזל הוסב ענף שליטה למחלקת שליטה.
חטיבת החרמון (חטיבה 810) הייתה חטיבה מרחבית באוגדת הבשן שהייתה האחראית על גזרת החרמון.
מפקדה האחרון של החטיבה היה אלוף-משנה אבינועם אמונה.
עד הקמת חטיבה 810, הייתה גזרת החרמון גזרה עצמאית תחת פיקודה של אוגדה 36. הגזרה בבט"ש כללה מפקדת גדוד סדירה (נקראה "מפקדת חרמונים"), שישבה במוצב ה"ישראלי" ופקדה על כל הגזרה בבט"ש.
המוצב "ישראלי" כלל בנוסף למפקדה גם חיילים מיחידות ייעודיות.
בנוסף היה מוצב מנהלתי ברכבל התחתון.
המוצבים הנוספים באותה תקופה היו: "רכבל עליון", "מצפה שלגים" ו"עידו".
בשעת חירום הורכבה מפקדת החטיבה מקצינים מבה"ד 1, שהיוו מפקדת חטיבה מעל ל"מפקדת חרמונים".
ההערכות בחירום כללה תפיסה של מוצבים ושל שטחים חיוניים מחוץ למוצבים.
החל משנת 1978 התקבלה החלטה בצה"ל להקים את "פרויקט חרמונים" – טיפול מטעם סגן הרמטכ"ל בכל הנושאים הקשורים לחרמון: תשתיות, תחום ההתארגנות לחורף, וההיבט האג"מי.
את משימת ניהול הפרויקט קיבל לידיו קצין חיל ההנדסה אל"ם יגאל מילוא.
במסגרת הפרויקט הוקמו מוצבים נוספים נוסף על מוצב הישראלי ומוצב מצפה שלגים.
כמו כן נסללו דרכים, בוצרו מוצבים, נבנו רכבלים, ונרכשו כלי רכב המתאימים לנסיעה בשלג.
כמו כן הוקמו יחידת האלפיניסטים ויחידת פינוי שלגים.
בחורף 1981–1982 בסופה הראשונה קרס רוב המערך שנבנה בתקציבים אדירים: מבני הרכב קרסו וכן קו החשמל למפלס העליון.
הרכבל למצפה שלגים נקרע וכן הרכבל בין המוצב העליון לישראלי (רכבל זה לא שופץ מאז).
ב-1978 התחיל אלישע שלם בהקמת חטיבת המילואים, חטיבת המילואים תפסה את תפקידה של המפקדה מבית הספר לקצינים שהיה תפיסת הגזרה בשעת חירום.
מפקדת הגזרה התרחבה והפכה ממפקדת גדוד למפקדת חטיבה, בראשות אל"ם בשירות סדיר.
המפקדה עברה ממיקומה במוצב ה"ישראלי" למחנה ערער והיא הייתה האחראית על הגזרה בבט"ש.
בשעת חירום מפקד הגזרה תפקד כסגנו של מח"ט המילואים.
בתקופה זו הוקם גדוד מילואים בפיקודו של יהושע (שוקי) עוגן, הגדוד (7220) מבוסס על יוצאי חטיבת הצנחנים.
בתקופת מלחמת לבנון הראשונה גזרת הר דב הייתה כולה באחריות החטיבה.
בתום המלחמה הוחזרה גזרת הר דב לעוצבת חירם.
ב-1983 נעשה איחוד של תפקידי מח"ט החירום ומח"ט הבט"ש: את הפיקוד על הגזרה קיבל המח"ט הסדיר.
לאחר מלחמת שלום הגליל שרתו בחורף בלבנון צוותים של החטיבה: היחידה האלפיניסטית ויחידת פינוי שלגים.
היחידות עסקו בפעילות מבצעית בשלג, בחילוץ ופתיחת צירים.
בין השנים 1986–1993 הגזרה נמצאה בתקופת בינוי של מוצבים ותשתיות.
גדוד מילואים חי"ר, שהתחלף מדי חודש, תפס את הגזרה.
ההתייחסות לגזרה ולחטיבה השתנתה ונתפסה כגזרה חשובה, כתוצאה מכך איכות החיילים והמפקדים השתפרה.
החל מ-1989 הגזרה נחלקת ל"מפלס עליון" ל"מפלס תחתון", כאשר על המפלס העליון מפקד קצין סדיר בדרגת סא"ל ועל המפלס התחתון מג"ד מילואים.
ב-1993 גזרת הר דב עברה לאחריות החטיבה.
הגזרה כללה את הר דב העליון ומוצבי החרמון.
מפקדת החטיבה ב"ערער", מפקדת "מפלס עליון" ב"ישראלי", מפקדת "מפלס תחתון" ב"תחתון".
גדודי מילואים תפסו את הגזרה.
בספטמבר 2003 בעקבות קיצוצים בתקציב הביטחון, הוחלט לאחד זוגות של חטמ"רים העוסקים בבט"ש לאורך הגבולות תחת מפקדה אחת משותפת.
במסגרת תהליך זה הוחלט על איחוד חטיבת החרמון עם עוצבת הגולן.
ביולי 2007 החל תהליך פירוק החטיבה המאוחדת לשתי חטיבות מרחביות נפרדות.
בשנת 2009 הוקמה החטיבה מחדש כחטיבה מרחבית.
ב-2014 עברה החטיבה פיקוד: מעוצבת געש שהפכה לאוגדה סדירה בלבד, לאוגדת הבשן, אוגדה מרחבית חדשה, שקיבלה אחריות על הביטחון השוטף בגזרת רמת הגולן והחרמון.
בשנת 2016 פורקה חטיבת החרמון בשנית ואוחדה עם עוצבת הגולן, ועל גזרת החטיבה הייתה אחראית מפקדת שליטה (משל"ט) חרמון (810) בפיקוד רס"ן טארק באדר.
ההחלטה על האיחוד התקבלה, במסגרת התוכנית הרב-שנתית "גדעון".
במסגרת פירוק החטיבה, הועברו גדודי המילואים שלה, לחטיבת יפתח שהוקמה מחדש כחטיבת חי"ר במילואים.
בשנת 2019 החטיבה הוקמה מחדש על ידי אל"ם אורן כהן ובהמשך על ידי אל"ם אבינועם אמונה, כחטיבת מילואים מרחבית, החטיבה מורכבת מיוצאי גדס"ר גולני, ומגדודי חטיבת הנח"ל והצנחנים.
בשעות הבוקר של 7 באוקטובר גויסה החטיבה, וכבר בשעות הערב החליפו כוחות המילואים את כוחות הסדיר במשימת ההגנה על החרמון, והחטיבה קיבלה אחריות על מרחב החרמון ועל חלק מהר דב.