tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בדצמבר 2020 קיבל החיסון אישור חירום של ה-FDA לשימוש בארצות הברית, כאשר הסוכנות האירופית לתרופות (The European Medicines Agency ,EMA) הודיעה כי תחליט על אישור שימוש בשטחי האיחוד האירופי עד 1 בדצמבר 2020. בינואר 2022, אישור החירום שסיפק ה-FDA קיבל אישור מלא.
שלב I של הניסויים הקליניים של mRNA-1273 בבני אדם החלו במרץ 2020 בשותפות עם המכון הלאומי לאלרגיה ומחלות זיהומיות בארצות הברית.
באפריל התחייב מינהל המחקר והפיתוח המתקדם הביו-רפואי בארצות הברית (BARDA) של מתן עד 483 מיליון דולר לפיתוח החיסון של מודרנה.
התוכניות לבדיקת מינון ויעילות שלב II, שאמורות היו להתחיל במאי 2020, אושרו על ידי מנהל המזון והתרופות האמריקאי (FDA).
מודרנה חתמה על שותפות עם יצרנית החיסונים השווייצרית Lonza Group למסירת 300 מיליון מנות בשנה.
ב-25 במאי 2020, Moderna החלה בניסוי קליני שלב IIa בהשתתפות 600 משתתפים מבוגרים כדי להעריך את הבטיחות ואת ההבדלים בתגובת הנוגדן לשתי מנות של החיסון המועמד שלה, mRNA-1273, מחקר שצפוי להסתיים בשנת 2021.
מודרנה והמכון הלאומי לאלרגיה ומחלות זיהומיות החלו בניסוי שלב III בארצות הברית ב-27 ביולי 2020. 30,000 מתנדבים חולקו לשתי קבוצות: קבוצה אחת קיבלה שתי מנות של 100 מיקרוגרם של mRNA-1273, והשנייה קיבלה פלצבו: תמיסת נתרן כלוריד של 0.9%.
החל מ-7 באוגוסט השתתפו במחקר יותר מ-4,500 מתנדבים.
ב-16 בנובמבר 2020 פרסמה מודרנה נתונים ראשוניים מניסוי קליני שלב III המראה יעילות של 94% במניעת COVID-19. תופעות הלוואי כללו תסמינים דמויי שפעת כמו כאב במקום ההזרקה, עייפות, כאבי שרירים וכאבי ראש.
התוצאות של לא היו חד משמעיות, מכיוון שהניסוי יימשך עד סוף 2022, הם לא נבדקו או פורסמו בכתבי עת רפואיים.
ב-15 בנובמבר 2020 הודיע המכון הלאומי לבריאות של ארצות הברית כי תוצאות הבדיקה הכוללות, חיוביות.
החברה חקרה חיסון לשכבות הגיל השונות.
עם התפתחות נגיף הקורונה, החברה קידמה חיסון מותאם זן.
בדצמבר 2020 קיבל החיסון אישור חירום של ה-FDA לשימוש בארצות הברית.
הסוכנות האירופית לתרופות (EMA) פתחה בהליך בדיקה חריג למתן אישור חירום על מנת לאפשר גישה לשוק ללא עיכוב.
הליך האישור לאיחוד האירופי החל ב-1 בדצמבר.
ה-EMA עשוי להמליץ על אישור מותנה במקרים בודדים עוד לפני שנתוני הניסוי הקליני יהיו זמינים במלואם.
במקרה זה, חברת התרופות מודרנה מתחייבת לעמוד בתנאים שקבעה הרשות תוך פרק זמן מסוים, כגון מסירת נתוני שלב III מלאים, שהתקיימו ב-17 בדצמבר 2020. הוועדה למוצרים רפואיים לשימוש אנושי קבעה פגישה לא מתוכננת ב-6 בינואר 2021 להערכת חבילת הנתונים האחרונה שמסר היצרן, ובמידת האפשר, לקבל החלטה על האישור.
התאריך שנקבע במקור, 12 בינואר 2021, יישמר כתאריך חלופי.
המדינה הראשונה בה ניתן אישור קבוע לחיסוני מודרנה הייתה קנדה והשנייה הייתה בריטניה.
ב-13 באוגוסט 2021, אישר ה-FDA מנה שלישית עבור מדוכאי חיסון.
אישור דומה נתן ה-EMA ב-4 באוקטובר 2021. באוקטובר אושרה מנה שלישית לבני 65 ומעלה ולמי שבסיכון בשאר הגילים.
אישור החירום שניתן הורחב לבני 18 ומעלה ב-19 בנובמבר 2021.
ב-17 ביוני 2022, העניק ה-FDA אישור חירום המתיר לחסן את בני ובנות חצי שנה עד 4. הוא ניתן כסדרה ראשונית של שתי מנות, בהפרש של חודש, לאנשים בני 6 חודשים עד 17 שנים.
החיסון מורשה גם לספק מנה שלישית מסדרה ראשונית לפחות חודש לאחר המנה השנייה עבור אנשים בקבוצת גיל זו שנקבעו שיש להם סוגים מסוימים של פגיעה חיסונית.
באותה העת, החיסון היה בעל אישור קבוע לבני 18 ומעלה.
ב-31 באוגוסט 2022, העניק ה-FDA אישור חירום המתיר לחסן בני 18 ומעלה החיסון אשר הותאם לוריאנט אומיקרון של נגיף הקורונה ולזן המקורי.
בספטמבר 2024 אושר לשימוש בישראל תרכיב ספייק-וקס עדכני נגד וריאנט JN.1 של קוביד-19 מתוצרת מודרנה לבני 6 חודשים ומעלה.
בארצות הברית, כ-20 מיליון פחיות הופקו מראש באמצע דצמבר 2020 והייצור המקומי באירופה החל כמה שבועות קודם לכן.
בדצמבר 2020, מודרנה ציפתה לייצר כ-700 עד 800 מיליון מנות בשנת 2021, המיועדות הן לארצות הברית ולשאר העולם.
לדברי מודרנה, ניתן לאחסן את החיסון למשך חצי שנה במינוס -20 מעלות ונשאר יציב למשך 30 יום בטמפרטורות שבין -2 עד 8 מעלות.
נציבות האיחוד האירופי טענה כי היא מנהלת כעת משא ומתן עם החברה האמריקאית לאספקת עד 160 מיליון מנות חיסון.
קיים סיכון מוגבר לדלקת שריר הלב ולדלקת קרום הלב לאחר החיסון, בעיקר תוך 14 ימים, בגברים צעירים, לאחר המנה השנייה.
רובם החלימו אך היו שנפטרו.
בנוסף, נמצא סיכון מוגבר לדלקת מוח מפושטת חריפה (ADEM) אצל מי שחוסנו במנה הראשונה של חיסון מודרנה נגד קורונה.
השפעה חיובית על טיפול בסוגי סרטן מסוימים
באוקטובר 2025 פורסם מחקר רטרוספקטיבי של חוקרים ממרכז הסרטן ע"ש מ.ד.
אנדרסון (MD Anderson) באוניברסיטת טקסס ומאוניברסיטת פלורידה.
על פי ממצאי המחקר, חיסוני mRNA לקורונה משפרים באופן משמעותי את משך ההישרדות החציונית של חולים שמטופלים באימונותרפיה.
החוקרים בחנו את הרשומות הרפואיות של יותר מאלף חולים שכבר החלו טיפול אימונותרפי מאושר לסרטן ריאות מתקדם מסוג "תאים לא קטנים" (Non-Small Cell Lung Cancer) ומלנומה (סרטן העור).
גם חולים עם מלנומה גרורתית הראו שיפור בהישרדות כשחוסנו.
נתוני המחקר צריכים עדיין להיות מאושרים בניסוי קליני שלב 3, שנמצא, נכון לאוקטובר 2025, בשלבי תכנון.
AZD1222, הידוע גם בשם ChAdOx1 nCoV-19 וגם בשם Vaxzevria, הוא חיסון נגד קורונה, שפותח על ידי אוניברסיטת אוקספורד וחברת אסטרהזניקה.
הוא ניתן באמצעות הזרקה תוך שרירית, תוך שימוש כווקטור של אדנווירוס משימפנזה בשם ChAdOx1.
המחקר נעשה על ידי מכון ג'נר של אוניברסיטת אוקספורד וקבוצת החיסונים באוקספורד.
את הצוות מובילים שרה גילברט, אדריאן היל, אנדרו פולארד, תרזה למבה, סנדי דאגלס וקתרין גרין.
בנובמבר 2020, עבר המועמד לחיסון לשלב III של המחקר הקליני.
בתחילת 2021 אושר החיסון בכמה מדינות ועל ידי הסוכנות האירופית לתרופות וארגון הבריאות העולמי.
החיסון AZD1222 הוא וקטור אדנו-וירוס ללא יכולת שכפול, המכיל את רצף הקידוד המותאם לקודון באורך מלא של חלבון ספייק SARS-CoV-2 יחד עם רצף רקמת פלסמינוגן (tPA).
החוקרים השתמשו בגנום SARS-CoV-2 מווהאן.
אדנווירוס הקוף המתוקן אינו יכול לשכפל, ולכן אינו גורם להדבקה נוספת ובמקום זאת משמש כווקטור להעברת חלבון הספייק של SARS-CoV-2.
החלבון S1 ספייק הוא חלבון חיצוני המאפשר לווירוס הקורונה מסוג SARS להיכנס לתאים דרך התחום האנזימטי של ACE2. לאחר החיסון מיוצר חלבון דוקרן זה, המקדם את מערכת החיסון לתקוף את נגיף הקורונה אם הוא מאוחר יותר מדביק את הגוף.
ביוני 2020 אישר המכון הלאומי לאלרגיה ומחלות זיהומיות בארצות הברית (NIAID) כי השלב השלישי לבדיקת חיסונים פוטנציאליים שפותחו על ידי אוניברסיטת אוקספורד ואסטרה-זנקה יתחיל ביולי 2020.
ביולי 2020, AstraZeneca חברה ל-IQVIA כדי להאיץ את הניסויים הקליניים בארצות הברית.
ב-31 באוגוסט 2020 הודיעה AstraZeneca כי החלה לרשום מבוגרים למחקרים בשלב מאוחר במימון אמריקאי, 30,000 מחוסנים.
ב-8 בספטמבר 2020 הודיעה AstraZeneca על עצירה של ניסוי החיסונים בזמן שנחקרה תגובה שלילית אפשרית אצל משתתף בבריטניה.
ב-13 בספטמבר חזרו אסטרה-זנקה ואוניברסיטת אוקספורד לניסויים הקליניים בבריטניה לאחר שהרגולטורים הסיקו כי בטוח לעשות זאת.
AstraZeneca ספגה ביקורת על בטיחות החיסון לאחר חששות של מומחים שציינו את סירובה של החברה למסור פרטים על מחלות נוירולוגיות קשות בשני משתתפים שקיבלו את החיסון הניסוי בבריטניה.
בעוד שהניסוי התחדש בבריטניה, ברזיל, דרום אפריקה, יפן והודו, הוא לא חודש בארצות הברית עד 23 באוקטובר 2020 בזמן שה-FDA חקר מחלה אצל חולה שהתעוררה בזמן הניסוי הקליני, על פי מזכיר מחלקת הבריאות ושירותי האנוש אלכס אזר.
ב-15 באוקטובר 2020, ד"ר ז'ואאו פדרו פייטוזה, רופא בן 28 מריו דה ז'ניירו, ברזיל, שקיבל פלצבו במקום חיסון הבדיקה בניסוי קליני ב-AZD1222, נפטר מסיבוכי קורונה.
רשות הבריאות הברזילאית Anvisa הודיעה כי הניסוי יימשך בברזיל.
ב-23 בנובמבר 2020, אוניברסיטת אוקספורד ואסטרה-זנקה הודיעו על תוצאות ביניים מניסויי שלב III המתמשכים של החיסון.
התעוררה ביקורת על השיטות הנהוגות בדו"ח, ששילבו תוצאות של 62% ו-90% מקבוצות שונות של נבדקים שקיבלו מינונים שונים כדי להגיע לנתון של 70%.
AstraZeneca הודיעה כי תבצע ניסוי גלובלי נוסף תוך שימוש במינון הנמוך יותר שהוביל לטענת יעילות של 90%.
הפרסום המלא של תוצאות הביניים הללו, מארבעה ניסויים מתמשכים, עיוורים, אקראיים, מבוקרים, ב-8 בדצמבר 2020, הבהיר דיווחים אלה.
בקבוצה שקיבלה את החיסון הפעיל למעלה מ-21 יום קודם לכן, לא היו אשפוזים או מחלות קשות, בניגוד לאלה שקיבלו את חיסון הביקורת.
תופעות לוואי חמורות היו מאוזנות בין זרועות הפעילות והשליטה במחקרים.
נבדק אחד פיתח מיאליטיס רוחבית 14 יום לאחר שקיבל את הגברת החיסון הפעיל, ואירועים אחרים התרחשו בקבוצת הביקורת.
ב-11 בדצמבר 2020, AstraZeneca הודיעה כי תבדוק עם מכון המחקר הרוסי "גאמליה" האם ניתן לשלב את שני החיסונים שלהם המבוססים על האדנו-וירוס, AZD1222 ו-Gam-COVID-Vac, כדי להעניק רמות הגנה משופרות.
ניסויים קליניים צפויים להתחיל ברוסיה לפני סוף שנת 2020.
בפברואר 2021, המפתחים פרסמו מחקר לפיו החיסון אינו רק מגן מפני הדבקה תסמינית, אלא גם מפחית הדבקה בצורה משמעותית (67%).
תופעות הלוואי השכיחות ביותר שהופיעו בניסויים הקליניים היו בדרך כלל תופעות לוואי קלות או בינוניות ועברו תוך מספר ימים לאחר החיסון.
בין תופעות הלוואי הידועות ישנן הקאות, שלשולים, חום, נפיחות, אדמומיות באזור ההזרקה ורמות נמוכות של טסיות דם אשר נצפו אצל פחות מ-1 מכל 10 אנשים.
בלוטות לימפה מוגדלות, ירידה בתיאבון, סחרחורת, ישנוניות, הזעה, כאבי בטן, גירוד ופריחה התרחשו בפחות מ-1 מתוך 100 אנשים.
סיכון מוגבר לפקקת נדירה שעלולה להיות קטלנית עם תסמונת תרומבוציטופניה (TTS) נקשר בעיקר אצל נשים צעירות יותר של מקבלי החיסון.
אנפילקסיס ותגובות אלרגיות אחרות הן תופעות לוואי ידועות של החיסון וסוכנות התרופות האירופית (EMA) מצאה 41 מקרים של אנפילקסיס מתוך כ-5 מיליון חיסונים בבריטניה.
גם תסמונת דליפה נימית היא תופעת לוואי אפשרית של החיסון.
וסוכנות התרופות האירופית (EMA) רשמה את תסמונת Guillain-Barré כתופעת לוואי נדירה מאוד של החיסון והוסיפה אזהרה בפרטי המוצר.
תופעות לוואי נוספות כוללות טינטון (צלצול מתמשך באוזניים), פרסתזיה (תחושה חריגה בעור, כגון עקצוץ או תחושת זחילה), והיפו-אסתזיה (ירידה בתחושה או רגישות, במיוחד בעור)
ב-27 בנובמבר 2020 ביקשה ממשלת בריטניה מהסוכנות הרגולטורית לתרופות ומוצרי בריאות (Medicines and Healthcare products Regulatory Agency) להעריך את יעילות חיסון AZD1222 לצורך אספקה זמנית.
בינואר 2021 אושר על ידי מדינות נוספות ועל ידי הסוכנות האירופית לתרופות ובפברואר על ידי ארגון הבריאות העולמי.
בגרמניה, צרפת ואחרות אושר החיסון למי שמתחת לגיל 65. מאוחר יותר בפברואר, הממשל והרשויות הרגולטוריות באוסטרליה (16 בפברואר 2021) ובקנדה (26 בפברואר 2021) העניקו אישור חירום לשימוש בחיסון (באוסטרליה הוא הפך לקבוע במהלך 2021).
החיסון יציב בטמפרטורות המקרר ומחירו נע בין 3 ל-4 דולר למנה.
על פי סגן נשיא AstraZeneca לתפעול וטכנולוגיית מידע, פם צ'נג, לחברה יהיו סביב 200 מיליון מנות מוכנות ברחבי העולם עד סוף 2020 ויכולת לייצר 100 עד 200 מיליון מנות בחודש לאחר הגדלת הייצור.
ביוני 2020, בנוסף להעברת 100 מיליון מנות לרשות ה-NHS בבריטניה, לצורך תוכנית החיסון שלהם, אסטרה-זנקה וחברת BioSolutions Emergent חתמו על עסקה של 87 מיליון דולר לייצור מינונים של החיסון במיוחד לשוק האמריקאי.
העסקה הייתה חלק מיוזמת מבצע מהירות שיא של ממשל טראמפ לפיתוח וייצור של חיסונים ממוקדים במהירות לפני סוף 2020. חברת קטלנט תהיה אחראית על תהליך הגימור והאריזה.
ביוני 2020, AzstraZeneca ומכון הסרום ההודי (SII) הגיעו להסכם רישוי לאספקת מיליארד מנות של חיסון מאוניברסיטת אוקספורד למדינות בעלות הכנסה בינונית ונמוכה, כולל הודו.
ב-13 ביוני 2020 חתמה אסטרה-זנקה על חוזה עם הברית האירופית לחיסונים כוללניים, קבוצה שהוקמה על ידי צרפת, גרמניה, איטליה והולנד, לספק עד 400 מיליון מנות לכל המדינות החברות באיחוד האירופי.
באוגוסט 2020 הסכימה אסטרה-זנקה לספק 300 מיליון מנות לארצות הברית תמורת 1.2 מיליארד דולר, מה שמרמז עלות של 4 דולר למנה.
דובר AstraZeneca אמר שהמימון מכסה גם פיתוח ובדיקות קליניות.
באוקטובר 2020 חתמה שווייץ על הסכם עם AstraZeneca להזמנה מראש של עד 5.3 מיליון מנות.
בדצמבר 2020, R-Pharm ומרכז גאמליה חתמו על מזכר הבנות עם AstraZeneca לשיתוף פעולה בנושא פיתוח החיסון לקורונה ועריכת ניסויים משותפים בחיסון הבריטי ובחיסון הרוסי.
חיסון מוחלש (או חיסון חי מוחלש; באנגלית: live attenuated vaccine, או LAV) הוא חיסון שנוצר על ידי הפחתת האלימות של פתוגן (בעיקר נגיף) תוך שמירה על יכולת ההתרבות שלו (נגיף "חי").
ההחלשה משנה את האורגניזם המדבק כך שהוא הופך לבלתי מזיק או לאלים פחות.
חיסונים אלו שונים מאלו המיוצרים תוך כדי הריסת הנגיף (חיסון מומת).
בהשוואה לחיסונים מומתים,חיסונים מוחלשים מעוררים תגובה חיסונית חזקה ויעילה שנמשכת לאורך זמן, עם הופעת חסינות מהירה.
חיסונים מוחלשים פועלים על ידי עידוד הגוף ליצור נוגדנים ותאי זיכרון חיסוני בתגובה לפתוגן הספציפי שהחיסון מגן מפניו.
דוגמאות נפוצות של חיסונים חיים מוחלשים הם החיסונים נגד חצבת, חזרת, אדמת, קדחת צהובה וכמה מהחיסונים נגד שפעת.
ניתן להחליש נגיף באמצעות עקרונות האבולוציה על ידי גידול מספר דורות של הנגיף בתוך זנים מארחים זרים, כגון:
ביצים מופרות (לעיתים קרובות ביצי תרנגולת הבית)
אוכלוסיית הנגיפים הראשונית מוזרקת אל מארח זר.
באמצעות מגוון גנטי טבעי או מוטציה מושרה, לחלק קטן מהנגיפים תהיה יכולת להדביק את התאים של המארח.
נגיפים אלו יתפתחו כזן חדש בתוך המארח.
לאחר זמן מה מועברים נגיפים שהתפתחו במארח לגידול בסביבה אחרת, בה חלק מהם יצליחו להתרבות, וחוזר חלילה.
עקב היעדר לחץ אבולוציוני הנגיף יאבד בהדרגה את התכונות שגרמו לו להתאים במיוחד למארח אנושי בסוף תהליך זה הנגיף הופך מותאם למארח הזר עד שכמעט אינו מזיק לאדם.
מצב זה מקל על המערכת החיסונית האנושית לחסל את הנגיף המוחלש הניתן בחיסון, וליצור את תאי הזיכרון החיסוני שאמורים להגן על החולה במקרה של חשיפה עתידית לנגיף המקורי.
ניתן ליצור נגיפים מוחלשים גם בעזרת גנטיקה הפוכה.
החלשה גנטית משמשת גם ליצירת נגיפים לתקיפת תאים סרטניים.
ניתן ליצור חיידקים מוחלשים על ידי מעבר דרך מספר מארחים, בדומה לשיטה המשמשת בנגיפים.
נעשה שימוש גם במניפולציה של גנים בהנחיית גנטיקה הפוכה.
ניתן לתת חיסונים מוחלשים במגוון דרכים:
זריקה תת-עורית (למשל, רכיבי החצבת, חזרת ואדמת בחיסון המרובע, חיסון נגד אבעבועות רוח, חיסון נגד קדחת צהובה)
תוך עורי (למשל חיסון נגד שחפת, חיסון נגד אבעבועות שחורות)
דרך האף (למשל חיסון LAIV נגד שפעת)
דרך הפה (למשל חיסון פומי נגד פוליו, חיסון כולרה חי מוחלש רקומביננטי, חיסון פומי נגד טיפוס, חיסון פומי נגד Rotavirus)
חיסונים פועלים על ידי עידוד יצירת תאים, כגון CD8+ ו-CD4+ לימפוציטים T, או מולקולות, כגון נוגדנים, הספציפיות לפתוגן.
התאים והמולקולות יכולים למנוע או להפחית את ההדבקה על ידי הריגת תאים נגועים או על ידי ייצור אינטרלוקינים.
הגורמים הספציפיים המתעוררים תלויים בחיסון.
חיסונים חיים מוחלשים נוטים לעזור בייצור של לימפוציטים T ציטוטוקסיים CD8+ ותגובות נוגדנים תלויי T.
החיסון יעיל רק כל עוד הגוף שומר על אוכלוסייה של תאים אלו.
חיסונים חיים מוחלשים יכולים לגרום לחסינות ארוכת טווח, לעיתים לכל החיים, מבלי להידרש למספר מנות חיסון.
חיסונים חיים מוחלשים יכולים גם לעורר תגובות חיסוניות תאיות שאינן מסתמכות רק על נוגדנים אלא מערבות גם תאי חיסון כגון תאי T ציטוטוקסיים או מקרופאגים.
חיסונים חיים מוחלשים מעוררים תגובה חיסונית חזקה ויעילה שנמשכת לאורך זמן.
מאחר שהפתוגנים מוחלשים גנטית, נדיר ביותר שהם יחזרו לצורתם המקורית ובעקבות כך יגרמו למחלה.
בחמשת החיסונים החיים המוחלשים המומלצים על ידי ארגון הבריאות העולמי (שחפת, פוליו פומי, חצבת, רוטה וירוס וקדחת צהובה) תגובות לוואי חמורות הן נדירות ביותר.
עם זאת, בדומה לכל תרופה או הליך רפואי, לאף חיסון לא ניתן להבטיח שהוא בטוח או יעיל ב-100%.
אנשים עם מערכת חיסונית מוחלשת (למשל, זיהום ב-HIV, כימותרפיה, או ליקוי חיסוני משולב) בדרך כלל אינם אמורים לקבל חיסונים מוחלשים, כיוון שהתגובה החיסונית שלהם עלולה להיות לא בטוחה או בלתי יעילה.
אמנם אנשים שנמצאים במגע קרוב עם בעלי מערכת חיסונית מוחלשת יכולים לקבל את רוב החיסונים המוחלשים, מאחר שאין סיכון מוגבר להדבקה, למעט במקרה של חיסון פוליו פומי ובמקרים מסוימים גם חיסון המכיל וריצלה מוחלשת.
כאמצעי זהירות, חיסונים מוחלשים אינם ניתנים בדרך כלל במהלך הריון, בשל הסיכון להעברת נגיף בין האם לעובר.
בפרט, לחיסון נגד אבעבועות רוח ונגד קדחת צהובה הוכחו כבעלי השפעות שליליות על עוברים ותינוקות יונקים.
לחלק מהחיסונים החיים המוחלשים יש תופעות לוואי מתונות כתוצאה מדרך הנתינה שלהם.
לדוגמה, החיסון המוחלש נגד שפעת ניתן באף וקשור לגודש באף.
בהשוואה לחיסונים מומתים, חיסונים חיים מוחלשים רגישים יותר לתקלות שכן יש לשמור אותם בתנאים מחמירים במהלך שרשרת האספקה ולהכינם בקפידה (למשל, במהלך המסה או הרחפה).
ההיסטוריה של פיתוח חיסונים החלה עם יצירת החיסון נגד אבעבועות שחורות על ידי אדוארד ג'נר בסוף המאה ה-18. ג'נר גילה שהדבקה של אדם באבעבועות הפרות מעניקה חסינות נגד אבעבועות שחורות, מחלה שהייתה אחת ההרסניות ביותר בהיסטוריה האנושית.
אף שהחיסון המקורי נגד אבעבועות שחורות נחשב לעיתים לחיסון מוחלש בשל אופיו החי, הוא לא היה מוחלש במובן המקובל כיום, כיוון שהוא לא נגזר ישירות מנגיף האבעבועות השחורות, אלא התבסס על נגיף קרוב אליו, שגורם למחלה פחות קטלנית.
הגילוי שניתן להחליש מחלות באופן מלאכותי הגיע בסוף המאה ה-19 כאשר לואי פסטר הצליח להפיק זן מוחלש של נגיף הכולרה של עופות.
פסטר יישם את הידע הזה כדי לפתח חיסון מוחלש נגד חיידק הגחלת ולהדגים את יעילותו בניסוי פומבי.
החיסון נגד כלבת הראשון הופק לאחר מכן על ידי פסטר ואמיל רו על ידי גידול הנגיף בארנבות וייבוש רקמת העצבים הפגועה.
הטכניקה של טיפוח חיידק או נגיף שוב ושוב במדיה מלאכותית ובידוד זנים פחות אלימים נוצרה בראשית המאה ה-20 על ידי אלברט קלמט וקאמי גרן שפיתחו חיסון מוחלש נגד שחפת הידוע כחיסון BCG.
טכניקה זו שימשה מאוחר יותר מספר צוותים בעת פיתוח החיסון לקדחת צהובה, תחילה על ידי סלארדס וז'אן לגרה, ולאחר מכן על ידי תיילר וסמית.
החיסון שפותח על ידי תיילר וסמית היה הצלחה גדולה ועזר לבסס שיטות עבודה עבור חיסונים רבים אחרים.
שיטות אלה כוללות גידול של וירוסים בתרבית רקמה ראשונית (למשל, עוברי אפרוחים), ולא בבעלי חיים, ושימוש בנגיפים המוחלשים המקוריים ולא בנגיפים שנגזרו מהם (כדי להפחית את השונות בפיתוח החיסונים ולהפחית את הסיכוי לתופעות לוואי).
באמצע המאה ה-20 פעלו בתחום זה וירולוגים בולטים רבים, כולל סבין, הילמן ואנדרס, ופותחו מספר חיסונים מוחלשים מוצלחים, כגון אלה נגד פוליו, חצבת, חזרת ואדמת.
עבור רבים מהפתוגנים המפורטים להלן ישנם מספר חיסונים, הרשימה מציינת שיש חיסון מוחלש אחד (או יותר) עבור הפתוגן המסוים הזה, אך לא בהכרח שכל החיסונים עבור הפתוגן הם מוחלשים.
חיסון נגד שפעת חי מוחלש (LAIV)
חיסון נגד דלקת המוח היפנית
חיסון נגד חצבת ואדמת (MR)
חיסון נגד חצבת, חזרת ואדמת (MMR)
חיסון נגד חצבת, חזרת, אדמת ואבעבועות רוח (MMRV)
חיסון נגד דלקת מוח מקרציות
חיסון MMR, הנודע גם בכינוי כחיסון המשולש, הוא חיסון משולב למחלות חצבת, חזרת, ואדמת, (Measles, Mumps, Rubella).
מנה ראשונה של חיסון זה ניתנת בדרך-כלל לילדים סביב גילאי 9–15 חודשים, כאשר המנה השנייה ניתנת בגיל 9 חודשים עד 6 שנים, זאת כל עוד חלפו לפחות 4 חודשים בין שתי המנות.
לאחר שתי מנות, 97% מהאנשים יהיו מוגנים כנגד חצבת, 88% כנגד חזרת, ו-97% (לכל הפחות) כנגד אדמת.
החיסון אף מומלץ לאוכלוסיות שלא פיתחו חסינות, אנשים חולי איידס/HIV או 72 שעות מרגע החשיפה לחצבת בקרב כאשר שאינם מחוסנים לגמרי.
חיסון משולש נמצא בשימוש רחב בכל רחבי העולם.
500 מיליון מנות ניתנו בין השנים 1999 ל-2004 בכל רחבי העולם.
לפני שהחיסון כנגדה נעשה נפוץ חצבת גרמה ל-2.6 מיליון מתים בשנה.
מספר המתים הודות לחיסון זה פחת משמעותית והגיע ל-122,000 מתים בשנת 2012, בעיקר במדינות עניות.
נכון לשנת 2018, הודות לחיסון, שיעורי החצבת בצפון ודרום אמריקה הפכו נמוכים מאוד, ולעומת זאת, נצפתה עליה בקרב אוכלוסיות שלא חוסנו.
בין שנת 2000 לשנת 2016, החיסון הפחית את מקרי החצבת ב-84% נוספים.
תופעות הלוואי של החיסון הן לרוב קלות וחולפות ללא טיפול מיוחד.
תופעות אלו עשויות לכלול חום, כאב או אדמומיות באתר ההזרקה.
תגובה אלרגית קשה מתרחשת אחת לכל מיליון אנשים.
כמו-כן, מכיוון שהחיסון מכיל נגיף חי-מוחלש, הוא לא מומלץ במהלך ההיריון אך יכול להינתן בזמן תקופת ההנקה..
החיסון יכול להינתן בבטחה יחד עם חיסונים אחרים.
אנשים שחוסנו אינם מדבקים יותר מאשר אנשים אחרים בתקופה שלאחר החיסון.
התחסנות איננה מעלה את הסיכוי לאוטיזם.
חיסון ה-MMR פותח לראשונה על ידי מוריס הילמן והותר לשימוש בארצות הברית בשנת 1971 עבור חברת מרק (Merck).
כל אחת מן המחלות חצבת, חזרת ואדמת נחקרו בעבר כשלעצמן בשנים 1963, 1967 ו-1969 בהתאמה.
המלצות למנה שנייה ניתנו בשנת 1989. חיסון ה- MMRV, אשר מכסה גם אבעבועות רוח, עשוי להינתן במקום חיסון זה.
לעיתים, עשוי להיות שימוש גם בחיסון ה- MR (שלא מכסה חזרת).
ב-2020, ארגון קוקרן (Cochrane) הכריז כי "הראיות הקיימות לגבי הבטיחות והיעילות של חיסון ה-MMR תומכות במדיניות הנוכחית של חיסון המוני, אשר מטרתו מיגור מחלת החצבת העולמית והפחתת תחלואה ותמותה הקשורים לחזרת ואדמת".
החיסון המשולב כואב פחות מאשר שלוש זריקות נפרדות הניתנות בו-זמנית, ואף מהיר ויעיל יותר משלוש זריקות בתאריכים שונים.
שירותי בריאות הציבור באנגליה מדווחים כי מתן חיסון משולב יחיד, החל משנת 1988, במקום מתן אפשרות לבצע אותם גם בנפרד, הגביר את ההיענות לנטילת החיסון.
לפני השימוש הנרחב בחיסון כנגד חצבת, שיעורי המחלה היו כה גבוהים עד שההדבקה תוארה כ"בלתי-נמנעת - כמו מוות ומיסים".
מספר המקרים המדווחים של חצבת בארצות הברית ירדו ממאות אלפים לעשרות אלפים בעקבות כניסת החיסון לראשונה ב-1963. בשנות ה-80, העלייה בהיענות לנטילת החיסון לאחר ההתפרצויות ב-1971 וב-1977, הורידה את מספר המקרים לאלפים בודדים בשנה.
התפרצות של כמעט 30,000 בשנת 1990 הובילה למאמץ מחודש להעלאת ההתחסנות ולהוספת מנה שנייה ללוח-הזמנים המומלץ.
בין השנים 1997 עד 2003, דווחו פחות מ-200 מקרים בארצות הברית בכל שנה, והמחלה אינה נחשבת אנדמית שם.
היתרון של החיסון כנגד חצבת במניעת מחלות, נכות ומוות מגובה בעדויות רבות.
ב-20 השנים הראשונות שלאחר מתן רישיון החיסון, נמנעו כ-52 מיליון מקרים של המחלה בארה"ב, 17,400 מקרים של מוגבלות שכלית ו-5,200 מקרי מוות.
במהלך השנים 1999–2004, אסטרטגיה שהוביל ארגון הבריאות העולמי ו-UNICEF (קרן החירום הבינלאומית של האו"ם לילדים) הובילה לשיפור בשיעור ההתחסנות כנגד חצבת ומנעה, על-פי הערכות, 1.4 מיליון מקרי מוות מחצבת ברחבי העולם.
בין שנת 2000 ל-2013, חיסון נגד חצבת הוביל לירידה של 75% במקרי המוות מהמחלה.
חצבת שכיחה באזורים רבים בעולם.
על-אף שהוכרז על מיגורה מארה"ב בשנת 2000, יש צורך בשיעורים גבוהים של התחסנות בקרב האוכלוסייה ומאמצי הסברה בקרב אלו שמסרבים להתחסן על-מנת למנוע התפרצויות חוזרות ולשמר את היכחדותה מרחבי ארה"ב.
מתוך 66 מקרי החצבת שדווחו בארה"ב ב-2005, מעט יותר ממחציתם מיוחסים לאדם אחד לא מחוסן שלקה בחצבת במהלך ביקור ברומניה.
אדם זה חזר לקהילה יחד עם הרבה ילדים שאינם היו מחוסנים.
התפרצות זו הובילה להדבקת 34 אנשים, רובם ילדים, ולמעשה כולם לא היו מחוסנים.
9% מהם אושפזו ועלות בלימת ההתפרצות נאמדה ב-167,685 דולר.
מגפה גדולה נמנעה הודות לשיעורי התחסנות גבוהים ביישובי הסביבה.
בשנת 2017 התרחשה התפרצות של חצבת בקרב הקהילה הסומלית-אמריקאית במינסוטה, עקב ירידה בשיעורי ההתחסנות.
ירידה זו מיוחסת לתפיסה מוטעית לפיה החיסון עלול לגרום לאוטיזם.
המרכז לבקרת מחלות ומניעתן דיווח על 65 ילדים שנפגעו בהתפרצות זו.
אדמת, הידועה גם בשם "חצבת גרמנית", הייתה נפוצה מאוד לפני הופעת החיסון ושימושו הנרחב בעולם.
הסיכון העיקרי שנשקף מאדמת הוא במהלך ההיריון, ונובע מכך שתינוק עלול להידבק מאימו ב"אדמת מולדת" העלולה לגרום למומים מולדים משמעותיים.
חזרת היא מחלה ויראלית נוספת שהייתה נפוצה מאוד בעבר, במיוחד במהלך תקופת הילדות.
אדם שעבר את גיל ההתבגרות וחלה בחזרת עלול לפתח סיבוך אפשרי של אורכיטיס דו-צדדית (דלקת באשכים) העלולה להוביל במקרים מסוימים לעקרות.
התרופה ניתנת בזריקה תת-עורית והמנה הראשונה ניתנת בדר"כ בגיל 12 חודשים.
ניתן לתת את המנה השנייה של חיסון ה-MMR כבר חודש לאחר המנה הראשונה.
המנה השנייה נועדה ליצירת חסינות במספר קטן של אנשים (2%-5%) שאינם מצליחים לפתח חסינות לחצבת לאחר המנה הראשונה.
בארה"ב נהוג לעשות זאת לפני הכניסה לגן משיקולי נוחות.
באזורים בהם נפוצה מחלת החצבת ממליצים בדרך-כלל על מנה ראשונה בגיל 9 חודשים ומנה שנייה בגיל 15 חודשים.
תופעות לוואי עלולות להופיע מרכיביו השונים של החיסון, אך רק לעיתים נדירות תופעות הלוואי תהינה חמורות.
10% מהילדים מפתחים חום, חולשה ופריחה 5-21 ימים לאחר החיסון הראשון, ו-3% עלולים לפתח כאבי פרקים שנמשכים 18 ימים בממוצע.
נשים מבוגרות נמצאות בסיכון גבוה יותר לכאבי פרקים, דלקת פרקים חריפה ואף לעיתים רחוקות, דלקת פרקים כרונית.אנפילקסיס היא תגובה אלרגית נדירה ביותר אך חמורה שעלולה להיגרם מן החיסון, כאשר אחת הסיבות לכך היא אלרגיה לביצים.
ב-2014, מנהל התרופות האמריקאי )FDA(הנחה להוסיף שתי תופעות לוואי נוספות על תווית החיסון - דלקת מוח מפושטת חריפה)ADEM(ודלקת בחוט השדרה, יחד עם היתר להוסיף התרעה מפני קשיי הליכה.
דו"ח של IMO לשנת 2012 מצא כי מרכיב החצבת בחיסון המשולש עלול לגרום אצל אנשים מדוכאי חיסון לדלקת המוח עם גופיפי הסגר)inclusion bodies(.
דו"ח זה אף דחה את הטענות בדבר קשר בין החיסון לאוטיזם.
מספר גרסאות של החיסון מכילות את האנטיביוטיקה נאומיצין ולכן אין לחסן אנשים שהם אלרגים לאנטיביוטיקה זו.
מספר הדיווחים על הפרעות נוירולוגיות הוא קטן מאוד.
עם זאת, סוג מסוים של חיסון MMR המכיל את זן החזרת Urabe נמצא קשור לתופעות לוואי נדירות של דלקת ויראלית של קרום המוח )כלומר, שאיננה ממקור חיידקי (.
שירות הבריאות הלאומי של בריטניה הפסיק להשתמש בזן החזרת Urabe בתחילת שנות ה-90, עקב מקרי קלים וחולפים של דלקת ויראלית של קרום המוח.
במקום זאת, נעשה שימוש בחיסון המכיל את זן החזרת של ג'ריל לין)Jeryl Lynn(.
זן Urabe נשאר בשימוש במספר מדינות, בין היתר עקב העובדה שחיסון עם זן Urabe זול יותר לייצור מאשר זן ג'ריל לין ומפני שהוא נמצא כבעל יעילות גבוהה יותר.
זאת, יחד עם שיעור גבוה יותר של תופעות לוואי קלות ויתרון של שכיחות מופחתת של תופעות לוואי כלליות.
סקירה שנעשתה על-ידי Cochrane מצאה שבהשוואה לפלצבו, חיסון MMR היה קשור עם היארעות מופחתת של זיהומים בדרכי הנשימה העליונות, עצבנות מוגברת ומספר דומה של תופעות לוואי אחרות.
באופן טבעי, הדבקה בחצבת מתרחשת לעיתים קרובות עם ארגמנת תרומבוציטופנית חיסונית )ITP(, פריחה פורפורית ונטייה מוגברת לדימום שחולפת בתוך חודשיים בילדים, ב-1 לכל 20,000 מקרים.
ITP עלולה להתרחש בכ-1 מתוך 40,000 ילדים בששת השבועות שלאחר חיסון הMMR.
אולם, ITP מתחת לגיל שש שנים היא בדרך כלל מחלה קלה, ורק לעיתים נדירות בעלת השפעות ארוכות טווח.
בשנת 1998 פרסם אנדרו וייקפילד מאמר (שהתברר כהונאה) בכתב העת הלאנסט ובו טען כי 12 ילדים פיתחו תסמינים מהקשת האוטיסטית ובעיות מעיים, רובם זמן קצר לאחר קבלת החיסון, ותמך בחיסון מתחרה לחיסון ה-MMR.
בשנת 2010 נמצא המחקר של וייקפילד על-ידי המועצה הרפואית הכללית של בריטניה כשקרי, וכתב העת הלאנסט חזר בו לחלוטין מן המסמך.
שלושה חודשים לאחר נסיגת הלאנסט, נשלל רישיון הרפואה של וייקפילד בבריטניה, יחד עם הצהרה בה נכתב כי זייף באופן מכוון את מחקרו.
המחקר הוכרז כהונאה בשנת 2011 על-ידי ה-British Medical Journal.
מאז פרסומו של וייקפילד לא הצליחו מחקרים רבים, שנבדקו על ידי עמיתים, להראות קשר כלשהו בין החיסון לאוטיזם.המרכזים לבקרת מחלות ומניעתן (CDC), המכון לרפואה של האקדמיה הלאומית למדעים ושירות הבריאות הלאומי בבריטניה יחד עם ספריית Cochrane הגיעו כולם למסקנה לפיה אין ראיות המקשרות בין החיסון לבין אוטיזם.
מתן החיסונים בשלוש מנות נפרדות אינו מפחית את הסיכויים לתופעות לוואי, ואף מגדיל את האפשרות להידבקות בשתי המחלות שעדיין לא חוסנו כנגדן (בין המנות).
מומחי בריאות מתחו ביקורת על הדיווח בתקשורת לפיו קיימת מחלוקת, כביכול, בנוגע לקשר שבין החיסון לאוטיזם וטענו שהפרסום המוטעה גרם לירידה בשיעורי ההתחסנות בקרב הציבור.
ולראייה, לפני פרסום הממצאים של וייקפילד היה שיעור ההתחסנות בחיסון ה-MMR בבריטניה 92%.
לאחר הפרסום ירד השיעור מתחת ל-80%.
בשנת 1998 היו 56 מקרי חצבת בבריטניה.
ביפן לא משתמשים בחיסון המשולש ובמקום זאת משתמשים בחיסון משולב לחצבת ואדמת, ולאחר מכן חיסון נגד חזרת בלבד.
זה לא השפיע על שיעורי האוטיזם במדינה, מה שמפריך עוד יותר את השערת האוטיזם.
זני הנגיפים מהם מורכב החיסון פותחו על-ידי התרבות בתאים של בעלי-חיים ובני אדם וזאת מפני שכל הנגיפים זקוקים לתא מארח על-מנת להתרבות.
לדוגמה, במקרה של נגיפי החזרת והחצבת, זני הנגיף גודלו בביצי תרנגולות.
באמצעות שיטה זו, נוצרו זני וירוס המותאמים יותר להדבקת תאי תרנגולות ופחות וירולנטיים לתאי אדם.
זו הסיבה שזנים אלו נקראים זנים "מוחלשים".
לפעמים הם אף מכונים "מוחלשים עצבית" מכיוון שהזנים הללו פחות ארסיים לתאי העצב האנושיים מאשר הזנים המקוריים של הווירוס.
רכיב האדמת, מרובקס (Meruvax), פותח בשנת 1967 באמצעות התרבות בתאי רקמת ריאה עוברית אנושית, הנקראת WI-38 (על שם מכון ויסטאר) אשר נקצרה שש שנים מוקדם יותר, בשנת 1961.
+מחלהרכיב החיסוןזן הנגיףאמצעי התרבותאמצעי גדילהחצבתAttenuvaxזן מוחלש של אנדרס-אדמונסטוןתאי תרנגולת עוברייםמדיום 199חזרתMumpsvaxזן ג'ריל לין (רמה B)אדמתMeruvax IIזן Wistar RA 27/3תאי ריאה אנושיים עובריים (WI-38)MEM - תמיסה המכילה מלחים, נאומיצין, נסיוב בקר עוברי (FBS), נסיוב אלבומין ממקור אנושי וכו'.
המונח "חיסון MPR" מתייחס גם הוא לחיסון זה (האות P מתייחסת למילה פרוטיטיס, דלקת בבלוטת הפרוטיד הנגרמת ע"י נגיף החזרת).
גרסתו השנייה של החיסון של חברת Merck מסופקת בטכניקה של ייבוש בהקפאה (ליופיליזציה) ומכילה וירוסים חיים.
לפני ההזרקה, היא מורכבת מחדש יחד עם ממס מיוחד.
בשנת 2003 בהונגריה נעשה לראשונה שימוש בחיסון הפלוסריקס (GSK), העושה שימוש בזן החצבת שוורץ.
חיסון הMMRV, המורכב מחיסונים כנגד חצבת, חזרת אדמת ואבעבועות רוח, הוצע כתחליף לחיסון ה-MMR על-מנת להקל על מתן החיסונים.
נתונים ראשוניים מצביעים על שיעור היארעות של פרכוסי חום של 9 לכל 10,000 חיסונים בחיסון הMMRV, לעומת 4 לכל 10,000 במתן חיסון MMR וחיסון כנגד אבעבועות רוח בנפרד.
עקב כך, גורמי הבריאות בארה"ב אינם מביעים העדפה לשימוש בMMRV על-פני זריקות נפרדות.
במחקר משנת 2012, נשלח סקר לרופאי ילדים ורופאי משפחה כדי לאמוד את רמת המודעות שלהם לסיכון המוגבר לפרכוסי חום בעקבות חיסון ה-MMRV.
מתוצאות הסקר עלה כי 74% מרופאי המשפחה ו-29% מרופאי הילדים אינם היו מודעים לסיכון המוגבר לתופעות אלו.
לאחר קריאת המידע רק 7% מרופאי המשפחה ו-20% מרופאי הילדים היו ממליצים על חיסון MMRV לילדים בריאים בגילאי 12 עד 15 חודשים.
הגורמים המשמעותיים ביותר אשר דווחו כתורמים להמלצה לביצוע חיסון MMRV לעומת חיסון MMR ואבעבועות רוח בנפרד היו המלצות האיגודים המקצועיים לרפואת משפחה, ילדים ואימונולוגיה )לפי 77% מרופאי הילדים ו-73% מרופאי המשפחה(.
חיסון זה מכסה חצבת ואדמת, אך לא חזרת.
החל משנת 2014 הוא היה בשימוש ב"מספר מדינות )לא מזוהות(".
גרסאות מסוימות של חיסון זה עושות שימוש בג'לטין, כמייצב, המופק מחזירים.
עובדה זו הובילה לירידה בהיענות לנטילת החיסון, וכתוצאה מכך גרמה לעלייה ברמות התחלואה בקרב קהילות עם שיעור גבוה של מוסלמים או יהודים אורתודוקסים.
זאת, על-אף העובדה שקיימים חיסונים חליפיים המאושרים לשימוש ושאינם עושים שימוש בחזיר.
ייתכן שירידה זו נגרמה בעקבות מידע מוטעה לצד החששות הדתיים.
חיסון נגד חצבת מגן מפני הידבקות בחצבת .
כמעט כל אלה שאינם מפתחים חסינות לאחר מנה בודדת מפתחים אותה לאחר מנה שנייה.
כאשר שיעורי החיסון בתוך אוכלוסייה גדולים מ-92%, התפרצויות של חצבת לא אמורות להתרחש; עם זאת, הם עלולים להופיע שוב אם שיעורי החיסון יורדים.
יעילות החיסון נמשכת שנים רבות.
לא ברור עוד האם החיסון הופך פחות יעיל עם הזמן.
החיסון אף עשוי להגן מפני חצבת אם ניתן תוך מספר ימים לאחר החשיפה לחצבת.
החיסון בטוח בדרך כלל, אפילו עבור אלו עם זיהומי HIV.
רוב הילדים אינם חווים תופעות לוואי כלשהן; אלו שכן חווים תסמינים, חווים תסמינים קלים יחסית, כגון חום, פריחה, כאבים במקום ההזרקה ונוקשות מפרקים; והם קצרים וחולפים.
אנפילקסיס תועדה בכ-3.5-10 מקרים למיליון מנות.
אין זה סביר כי שיעורי תסמונת גיליין-בארה, אוטיזם ומחלות מעי דלקתיות מוגברים על ידי חיסון נגד חצבת.
החיסון זמין הן בפני עצמו והן בשילובים כגון חיסון MMR (שילוב עם חיסון נגד אדמת וחזרת) או חיסון MMRV (שילוב של MMR עם חיסון נגד אבעבועות רוח).
החיסון נגד חצבת יעיל באותה מידה למניעת חצבת בכל התכשירים, אך תופעות הלוואי משתנות עבור השילובים שונים.
ארגון הבריאות העולמי (WHO) ממליץ לתת חיסון נגד חצבת בגיל תשעה חודשים באזורים בעולם שבהם המחלה נפוצה, או ב-12 חודשים שבהם המחלה אינה שכיחה.
חיסון נגד חצבת מבוסס על זן חי אך מוחלש של חצבת.
החיסון מגיע כאבקה מיובשת המעורבבת עם נוזל ספציפי לפני הזרקה או ממש מתחת לעור או לשריר.
ניתן לאמת את יעילות החיסון על ידי בדיקות דם.
מנה אחת יעילה בכ-93% בעוד שתי מנות של החיסון יעילות בכ-97% במניעת חצבת.
לפני השימוש הנרחב בחיסון, חצבת הייתה שכיחה עד כדי כך שהזיהום נחשב ל"בלתי נמנע כמו מוות ומיסים".
בארצות הברית, מקרים מדווחים של חצבת ירדו מ-3 ל-4 מיליון עם 400 עד 500 מקרי מוות לעשרות אלפי מקרים בשנה בעקבות כניסתם של שני חיסוני חצבת ב-1963 (הן חיסון מומת וחי מוחלש (זן אדמונסטון B) קיבלו רישיון לשימוש, ראה תרשים מימין).
הגברת שיעורי ההתחסנות בעקבות התפרצויות בשנים 1971 ו-1977 הביאה לירידה נוספת לאלפי מקרים בשנה בשנות ה-80. התפרצות של כמעט 30,000 מקרים ב-1990 הובילה לדחיפה מחודשת לחיסון ולהוספת חיסון שני ללוח הזמנים המומלץ.
לא יותר מ-220 מקרים דווחו בכל שנה מ-1997 עד 2013, וההערכה הייתה שהמחלה כבר לא אנדמית בארצות הברית.
היתרון של חיסון חצבת במניעת מחלות, נכות ומוות תועד היטב.
במהלך 20 השנים הראשונות לאחר קבלת הרישיון בארצות הברית, חיסון נגד חצבת מנע כ-52 מיליון מקרים של המחלה, 17,400 מקרים של מוגבלות שכלית ו-5,200 מקרי מוות.
מ-1999 עד 2004, אסטרטגיה שהובילה ארגון הבריאות העולמי ו־UNICEF הובילה לשיפורים בכיסוי החיסונים נגד חצבת, שמנעו על פי הערכות 1.4 מיליון מקרי מוות מחצבת ברחבי העולם.
החיסון נגד חצבת הוביל לחיסול כמעט מוחלט של המחלה בארצות הברית ובמדינות מפותחות אחרות.
בעוד שהחיסון נעשה עם וירוס חי שעלול לגרום לתופעות לוואי, אלו הן הרבה פחות ופחות חמורות מהמחלה והמוות הנגרמים על ידי החצבת עצמה; תופעות לוואי החל מפריחה ועד, לעיתים נדירות, פרכוסים, מתרחשות באחוז קטן מהמקבלים.
אף על פי שהחצבת הוכרזה "מחוסלת" מארצות הברית בשנת 2000, יש צורך בשיעורים גבוהים של חיסון ותקשורת מצוינת עם המסרבים לחיסון כדי למנוע התפרצויות ולקיים את חיסול החצבת.
מתוך 66 מקרי החצבת שדווחו בארצות הברית בשנת 2005, מעט יותר ממחציתם היו מיוחסים לנער אחד לא מחוסן שנדבק במהלך ביקור ברומניה.
אדם זה חזר לקהילה עם הרבה ילדים לא מחוסנים.
ההתפרצות שהתקבלה הדביקה 34 אנשים, רובם ילדים ולמעשה כולם היו לא מחוסנים; שלושה מהם אושפזו בבית החולים.
המענה לבריאות הציבור הצריך לבצע כמעט 5,000 שיחות טלפון כחלק מאיתור קשר, סידור וביצוע בדיקות לפי הצורך, וארגון חיסון חירום לאנשים בסיכון שהיו במגע עם אדם זה.
משלמי מיסים וארגוני בריאות מקומיים שילמו ככל הנראה יותר מ-167,000 דולר ארצות הברית בעלויות ישירות כדי למנוע את ההתפרצות היחידה הזו.
מגפה גדולה נמנעה עקב שיעורי החיסון הגבוהים ביישובי הסביבה.
לחיסון יש השפעות לא ספציפיות כמו מניעת זיהומים בדרכי הנשימה, שעשויות להיות גדולות ושימושיות מאלו של מניעת חצבת בלבד.
יתרונות אלו גדולים יותר כאשר החיסון ניתן לפני גיל שנה.
חיסון בטיטר גבוה הביא לתוצאות גרועות יותר אצל בנות, ולפיכך אינו מומלץ על ידי ארגון הבריאות העולמי.
ארגון הבריאות העולמי (WHO) ממליץ על שתי מנות חיסון לכל הילדים.
במדינות עם סיכון גבוה למחלה יש לתת את המנה הראשונה בסביבות גיל תשעה חודשים.
אחרת ניתן לתת אותו בגיל שנים עשר חודשים.
המנה השנייה צריכה להינתן לפחות חודש לאחר המנה הראשונה.
זה נעשה לרוב בגיל 15 עד 18 חודשים.
לאחר מנה אחת בגיל תשעה חודשים 85% חסינים, בעוד מנה לאחר שנים עשר חודשים מעלה את החסינות ל 95%.
בבריטניה, המלצת שירות הבריאות הלאומי (NHS) היא למנה ראשונה של החיסון בסביבות גיל 13 חודשים והשנייה בגיל שלוש שנים וארבעה חודשים.
בקנדה, Health Canada ממליצה לילדים הנוסעים מחוץ לצפון אמריקה לקבל חיסון MMR אם הם בני שישה עד 12 חודשים.
עם זאת, לאחר שהילד בן 12 חודשים הם צריכים לקבל שתי מנות נוספות כדי להבטיח הגנה לאורך זמן.
ההשפעות השליליות הקשורות לחיסון MMR כוללות חום, פריחה, כאבים באתר ההזרקה ובמקרים נדירים, שינויי צבע אדומים או סגולים בעור הידועים כ־thrombocytopenic purpura, או התקפים הקשורים לחום ( התקף חום ).
מחקרים רבים לא מצאו קשר בין חיסון MMR לאוטיזם .
לא מומלץ לחלק מהאנשים לקבל חיסון נגד חצבת או MMR, כולל מקרים של:
הריון: אין לתת חיסון MMR ומרכיביו לנשים בהריון.
נשים בגיל הפוריות צריכות לבדוק עם הרופא שלהן לגבי התחסנות לפני הכניסה להריון.
ילדים נגועים ב-HIV, שעלולים לקבל חיסונים נגד חצבת אם ספירת הלימפוציטים CD4+ שלהם גדולה מ-15%.
מערכת חיסון מוחלשת עקב HIV/איידס או טיפולים רפואיים מסוימים
יש הורה או אח עם היסטוריה של בעיות חיסוניות
מצב שגורם למטופל לחבול או לדמם בקלות
עירוי אחרון של דם או מוצרי דם
קבלת חיסונים אחרים ב-4 השבועות האחרונים
עם זאת, בדרך כלל אין התווית נגד למחלה קלה (למשל, הצטננות).
ג'ון פרנקלין אנדרס, שחלק את פרס נובל לרפואה לשנת 1954 על עבודה על נגיף הפוליו, שלח את תומאס סי.
פיבלס לבית הספר פיי במסצ'וסטס, שם התפרצה התפרצות של חצבת; פיבלס הצליח לבודד את הנגיף מדגימות דם וממשטחי גרון, ובהמשך הצליח לטפח את הנגיף ולהראות שניתן להעביר את המחלה לקופים שחוסנו בחומר שאסף.
אנדרס הצליח להשתמש בנגיף התרבותי כדי לפתח חיסון נגד חצבת ב-1963 על ידי הפחתה באמצעות פיברובלסטים של עוברי עוף מתורבתים של החומר שבודד על ידי פיבלס.
בסוף שנות ה-50 ותחילת שנות ה-60, כמעט פי שניים יותר ילדים מתו מחצבת מאשר מפוליו.
החיסון שפיתח אנדרס התבסס על זן אדמונסטון של וירוס חצבת חי מוחלש, שנקרא על שמו של דייוויד אדמונסטון בן ה-11, תלמיד פיי שממנו לקח פיבלס את התרבית שהובילה לגידול הנגיף.
באמצע המאה ה-20, החצבת הייתה הרסנית במיוחד במערב אפריקה, שם שיעורי תמותת הילדים היו 50 אחוזים לפני גיל 5, והילדים ספגו את סוג הפריחה ותסמינים אחרים שנפוצו לפני 1900 באנגליה ובמדינות אחרות.
הניסוי הראשון של חיסון חי מוחלש נגד חצבת נערך בשנת 1960 על ידי רופא הילדים הבריטי דייוויד מורלי בכפר ליד אילשה, ניגריה; למקרה שניתן להאשים אותו בניצול האוכלוסייה הניגרית, מורלי כלל את ארבעת ילדיו במחקר.
התוצאות המעודדות הובילו למחקר שני של כ-450 ילדים בכפר ובבית החולים גילדת ווסלי באילשה.
בעקבות מגפה נוספת, נערך ניסוי גדול יותר בספטמבר ובאוקטובר 1962, בעיר ניו יורק בסיוע ארגון הבריאות העולמי: 131 ילדים קיבלו את זן אדמונסטון B חי מוחלש באנדרס בתוספת גמא גלובולין, 130 ילדים קיבלו חיסון "מוחלש יותר" ללא גמא גלובולין, ו-173 ילדים פעלו כנבדקי ביקורת בשתי הקבוצות.
כפי שהוצג גם בניסוי הניגרי, הניסוי אישר שהחיסון "המוחלש עוד יותר" עדיף על החיסון של אדמונסטון B, וגרם לפחות מקרים של חום ושלשולים באופן משמעותי.
2,000 ילדים באזור חוסנו בחיסון המוחלש עוד יותר.
מוריס הילמן בחברת Merck & Co., חלוץ בפיתוח חיסונים, פיתח גרסה משופרת של החיסון נגד חצבת ב-1968 ולאחר מכן את חיסון ה-MMR ב-1971, המחסן נגד חצבת, חזרת ואדמת בזריקה אחת ואחריה דחף.
מרכיב החצבת של חיסון ה-MMR משתמש ב-Attenuvax, אשר גדל בתרבית תאי עובר של אפרוח באמצעות זן אדמונסטון המוחלש של האנדרס.
בעקבות המלצות ACIP, מרק החליטה לא לחדש את הייצור של Attenuvax כחיסון עצמאי ב-21 באוקטובר 2009.
חצבת ניתנת לעיתים רחוקות כחיסון פרטני ולעיתים קרובות ניתנת בשילוב עם חיסונים נגד אדמת, חזרת או אבעבועות רוח.
להלן רשימת החיסונים המכילים חצבת:
חיסון נגד חצבת (חיסון עצמאי)
חיסון משולב חצבת ואדמת ( חיסון MR )
חיסון משולב חזרת, חצבת ואדמת (חיסון MMR )
חיסון משולב חזרת, חצבת, אדמת ואבעבועות רוח ( חיסון MMRV )
רוב תוכניות ביטוח הבריאות בארצות הברית מכסות את עלות החיסונים, ותוכנית חיסונים לילדים עשויה לסייע למי שאין לו כיסוי.
חוק המדינה מחייב חיסונים לילדי בית ספר, אך מציעים פטורים מסיבות רפואיות ולעיתים מסיבות דתיות או פילוסופיות.
כל חמישים המדינות דורשות 2 מנות של חיסון MMR בגיל המתאים.
חיסול ראשון היא סדרת טלוויזיה אמריקאית על-טבעית שנוצרה על ידי ויקטוריה שוואב.
הסדרה מבוססת על סיפור קצר מאת שוואב בעל אותו השם.
שרה קתרין הוק - ג'ולייט פיירמונט
אימני לואיס - קליופ "קאל" ברנס
ג'ייסון רוברט - בתור ג'ק
פיליפ מולינגס ג'וניור - תיאו
ג'ונאס דילן אלן - בן
ב-15 באוקטובר 2020, אישרה נטפליקס להפקת הסדרה להפיק סדרה המורכבת משמונה פרקים באורך שעה.
הסדרה נוצרה על ידי ויקטוריה שוואב שהפיקה גם היא לצד פלישיה ד.
הנדרסון, אמה רוברטס וקראה פרייס.
הסדרה מבוססת על סיפורה הקצר של שוואב בעל אותו השם.
שוואב והנדרסון יכתבו יחד את הפרקים.
"Belletrist Productions" היא חברת ההפקה המעורבת בהפקת הסדרה.
ב-21 באפריל 2021 פורסם שהבמאי ג'ט וילקינסון אמור לביים את שני הפרקים הראשונים של הסדרה.
הסדרה עלתה לאקרנים ב-10 ביוני 2022.
ב-10 במרץ 2021, שרה קתרין הוק ואימני לואיס לוהקו לתפקידים ראשיים.
ב-27 במאי 2021, לוהקו אליזבת מיטשל, אובין וייז, ג'ייסון רוברט מור, גרייסי דיז'ני, וויל סוונסון, פיליפ מולינגס ג'וניור, דומיניק גודמן, דילן מקנמרה, MK xyz, ג'ונאס דילן אלן ורוברטו מנדז.
הצילומים היו אמורים להתחיל בסוף 2021 בסוואנה בג'ורג'יה.
חיסון נגד מלריה הוא חיסון שנועד למנוע את התפשטותה של מחלת המלריה, ולהפחית מקרי מוות כתוצאה ממנה.
מלריה מועברת באמצעות עקיצות יתושים הנושאים טפילים.
בהתאם לכך, חיסוני המלריה מסווגים לפי השלב ההתפתחותי של הטפיל שהם אמורים למנוע, ומתחלקים לשלושה סוגים (ישנם חיסונים שיכולים להיכלל ביותר מסוג אחד): חיסונים טרום-אריתרוציטים – שמטרתם למנוע את עצם התפתחותם של הטפילים בגוף; חיסונים בשלב הדם – שמטרתם הגבלת השפעתו של הטפיל; וחיסונים חוסמי העברה – שמונעים בעיקר הדבקה.
מפתחי החיסונים למלריה שואפים להשפיע על שלבים מוקדמים ככל שניתן.
RTS,S/AS01, או בקיצור, RTS,S (שם מסחרי: Mosquirix), הוא חיסון המלריה הראשון שהומלץ לשימוש על ידי ארגון הבריאות העולמי, והראשון שנכנס לשימוש בהיקף גבוה.
החיסון פועל נגד פלסמודיום פלציפרום, טפיל המלריה הקטלני ביותר בעולם, והנפוץ ביותר באפריקה.
החומר הפעיל בחיסון מורכב מחלבונים המשמשים את הטפיל, ומאמנים את מערכת החיסון ליצור נוגדנים כנגדם, כך שאם תיחשף מערכת החיסון לחלבוני הטפיל בהמשך, תפתח המערכת נוגדנים במהירות ויעילות גבוהים יותר, ותמנע את יכולתם של הטפילים להתפתח בגוף.
בשנת 2019 נכנס החיסון לפיילוט במספר מדינות בעלות סיכון גבוה למלריה, והביא להפחתה משמעותית במקרי המוות כתוצאה מהמחלה.
עם השתפרות היכולות הרפואיות, בוצעו ניסיונות שונים להתמודדות עם התפרצויות מלריה.
ניסיונות למניעת התפשטות המחלה כללו בעיקר שכלול של רשתות כילה למניעת מגע עם היתושים שמפיצים את המחלה (הרשתות הייעודיות לכך מכונות ITN), והחל משנת 2000 פותח טיפול יעיל יחסית למחלה, בהשוואה לטיפולים מוקדמים יותר.
בנוסף נבחנו פיתוחים טכנולוגיים אחרים דוגמת הנדסה גנטית של היתושים.
עם זאת, אף על פי פתרונות אלו, המלריה נותרה הגורם העיקרי למותם של ילדים ממחלות, באפריקה שמדרום לסהרה.
על פי הנתונים של ארגון הבריאות העולמי לשנת 2022, כמעט חצי מיליון ילדים אפריקאים מתחת לגיל 5 מתו ממלריה בשנת 2021, כאשר במדינות אפריקה ישנם 96% ממקרי המוות העולמיים מהמחלה.
נתונים אלו גרמו לאו"ם להפוך את הטיפול במלריה לבעיה מספר 3 בסדר העדיפויות שלו, עם שאיפות להפחתת התמותה העולמית ממלריה ב־90% עד לשנת 2030.
ראשית פיתוח החיסון בשנת 1987 כחלק משיתוף פעולה של חברת התרופות GSK עם המוסד הצבאי למחקר על שם וולטר ריד .
החברות ניסו לקיים ניסויים שיוכיחו כי ספורוזואיטים – תאים המתפתחים ברוק היתוש ומוחדרים אל גוף האדם – שהוחלשו בקרינה, הגנו מפני זיהום במלריה.
על בסיס הנחה זו נוצרו מספר אנטיגנים, ומספר אבות טיפוס של חיסונים נוסו על מתנדבים בודדים, אך לא הראו את היעילות הקלינית הצפויה.
עם התפתחות תחום החיסונים, חברת GSK נעזרה בניסיון שנצבר בפיתוח חיסון להפטיטיס B, ופיתחו גרסה יעילה יותר של החיסונים הישנים.
לאחר שכלול הנוסחה, הצליחו ליצור את חיסון ה־RTS,S , שנבדק על בעלי חיים והראה יעילות מוגברת במניעת נזקי המחלה.
בשלב זה נוצרו מספר גרסאות של החיסון עד שנמצאה הנוסחה שהביאה לתוצאות הטובות ביותר.
החיסון ניתן בהזרקה של 0.5 מ"ל לשריר של הירך או שריר הדלתא.
החיסון ניתן בשלוש מנות, עם חודש הפוגה בין כל זריקה.
לעיתים ניתנת גם זריקה רביעית 18 חודשים לאחר השלישית.
חיסון ה־RTS,S הוא חיסון המלריה הראשון בעולם שקיבל את האישורים הנדרשים לשימוש בהיקף רחב.
לאחר שהחיסון עבר את הבדיקות והניסויים המתאימים, בוצע בשנים 2009–2014 ניסוי שלב 3 בהיקף גדול יחסית, באזורים בהם העברת מלריה נחשבת גבוהה או בינונית.
בשלב זה בוצע הניסוי בסמיות כפולה על כ־15,000 משתתפים ב־7 מדינות מאפריקה שמדרום לסהרה.
בניסוי נבחנה גם היעילות בתזמונים שונים של חיסוני דחף.
ניסוי שלב 3 הראה כי מקרי המלריה בקרב המחוסנים ירדו ביותר ממחצית בשנה הראשונה לאחר החיסון, וירדו ב-40% במהלך 4 שנות המעקב.
בנוסף נראה שגם ילדים עם HIV בעלי חיסוניות נמוכה מצליחים לקבל את החיסון בלי תופעות לוואי משמעותיות.
בשלב זה, בשנת 2015, סוכנות הבריאות של האיחוד האירופי, ה־CHMP בדק את ההתאמה של החיסון לתקני האיחוד, מבחינת שיקולי תועלת/סיכון, ונתן לארגון הבריאות העולמי חוות דעת מדעית חיובית להמשיך במיזמי חיסון באזורים עם תמותה גבוהה ממלריה, הנגרמת ספציפית מטפיל הפלסמודיום פלציפרום.
ניסוי עדכני יותר שבוצע בשנים 2017–2020 סופק מעט לפני שיא עונת המלריה, באזורים עם סכנת המלריה עונתית במיוחד.
ניסוי זה הראה מניעה של כ-75% ממקרי ההידבקות במלריה.
פיילוט הכנסת החיסון למערכת הבריאות
הפיילוט התקיים במימון משותף של ארגוני הבריאות הבינלאומיים GAVI , הקרן העולמית למאבק באיידס, שחפת ומלריה, ו־Unitaid ובסיוע יוניצ"ף.
גורמי הבריאות דיווחו על ביקוש גבוה של הקהילות המקומיות לחיסון.
זו הפכה לעמדה הרשמית של ארגון הבריאות העולמי.
עם התקדמות המיזם, בחנו 28 מדינות אפריקאיות נוספות את האפשרות לקיים פיילוט מקביל גם אצלן, כאשר 15 מתוכן הגישו בקשות לסיוע בהפיכת החיסון לחלק מההתמודדות השגרתית שלהן עם המלריה.
חלק ממדינות אלו פועלות להתחיל להשתמש בחיסון באופן נרחב במהלך שנת 2023 או בשנת 2024. עם זאת, היצע החיסון מוגבל, כך שארגוני הבריאות העולמיים החליטו לתת עדיפות למקומות בהם ישנה תפוצה רחבה יותר של המחלה.
חיסון ה־RTS S כולל פרופיל בטיחות דומה לחיסונים שגרתיים (דוגמת עצבנות, או כאב ונפיחות באזור המוזרק), למעט סיכון מוגבר לעליית חום, במיוחד במנה השלישית ובקרב ילדים בסביבות גיל שנה.
תופעה זו נרשמה בקרב 1 לכ־1,000 ילדים.
החיסון הגביר את הסיכוי לעליית חום במהלך השבוע שאחרי החיסון, אולם בכל המקרים שדווחו התייצבו הילדים והחלימו עד שבוע לאחר תופעת הלוואי.
נרשמו גם סיכונים אפשריים לתופעות נוספות, אולם בעקבות הכמות הנמוכה של המקרים לא ניתן היה לקבוע בוודאות את מידת ההשפעה של החיסון עליהן.
החיסון אסור לשימוש למי שהייתה לו תגובה אלרגית למנה הראשונה של החיסון.
חיסון mRNA הוא חיסון המשתמש בעותק של מולקולה הנקראת RNA שליח (mRNA) כדי לייצר תגובה חיסונית.
החיסון מספק מולקולות של mRNA שמקודד לאנטיגן לתאי מערכת החיסון, המשתמשים ב-mRNA המעוצב כשרטוט לבניית חלבון זר שבדרך כלל מיוצר על ידי פתוגן (כגון נגיף), או על ידי תא סרטני.
מולקולות חלבון אלו מעוררות תגובה חיסונית נרכשת המלמדת את הגוף לזהות ולהרוס את הפתוגן או התאים הסרטניים התואמים.
ה-mRNA מוזרק לגוף באמצעות נוסחה משותפת של RNA מוקף בננו-חלקיקים שומניים מוצקים המגנים על גדילי ה-RNA ומסייעים לספיגתם על ידי התאים.
ריאקטוגניות, הנטייה של חיסון לייצר תגובות שליליות, דומה לזו של חיסונים רגילים שאינם מבוססי RNA שליח.
לאנשים הרגישים לתגובה אוטואימונית עשויה להיות תגובה שלילית לחיסוני RNA שליח.
היתרונות של חיסוני mRNA על פני חיסונים מסורתיים מבוססים על קלות התכנון, מהירות ועלות ייצור נמוכה יותר, השראת חסינות הומורלית וגם חסינות תאית וחוסר אינטראקציה עם ה־DNA הגנומי.
לחלק מחיסוני RNA שליח, כמו חיסון Pfizer–BioNTech COVID-19, יש החיסרון של הצורך באחסון אולטרה-קר לפני ההפצה, אך חיסוני mRNA אחרים, כגון חיסוני Moderna, CureVac ו-Walvax COVID-19, אינם מחייבים זאת.
בטיפולי RNA, חיסוני RNA שליח משכו עניין רב כמו חיסוני COVID-19. בדצמבר 2020, פייזר-BioNTech ומודרנה קיבלו אישור לחיסוני COVID-19 מבוססי mRNA.
ב-2 בדצמבר סוכנות הפיקוח על תרופות ומוצרי בריאות בבריטניה (MHRA) הפכה לרגולטור התרופות הראשון שאישר חיסון mRNA, ואישר את החיסון Pfizer-BioNTech לשימוש נרחב.
ב-11 בדצמבר 2020 מנהל המזון והתרופות האמריקאי (FDA) הנפיק אישור לשימוש חירום לחיסון Pfizer-BioNTech ושבוע לאחר מכן אישר באופן דומה את החיסון מתוצרת Moderna.
פרס נובל לפיזיולוגיה או רפואה לשנת 2023 הוענק לקטלין קריקו ודרו וייסמן על פיתוח חיסוני mRNA יעילים נגד COVID-19.
ההעברה המוצלחת הראשונה של mRNA מעוצב ארוז בתוך ננו-חלקיק ליפוזומלי לתוך תא פורסמה בשנת 1989. mRNA "עירום" (או לא מוגן) מתוצרת מעבדה הוזרק שנה לאחר מכן לשריר של עכברים.
מחקרים אלו היו ההוכחה הראשונה לכך ש-mRNA שמשועתק במבחנה עם גן נבחר יכול לספק את המידע הגנטי לייצור חלבון רצוי בתוך רקמת תא חי והובילו להצעת הרעיון של חיסוני RNA שליח.
ב-1993 הוכח ש-mRNA מכוסה בליפוזום ומקודד לאנטיגן ויראלי ממריץ תאי T בעכברים.
בשנה שלאחר מכן פותח mRNA מגביר עצמי על ידי הכללת אנטיגן ויראלי וגם גן המקודד רפליקאז.
השיטה שימשה בעכברים כדי לעורר גם תגובה חיסונית תאית וגם תגובה חיסונית הומורלית נגד פתוגן ויראלי.
בשנה שלאחר מכן הוכח כי mRNA המקודד לאנטיגן גידולי מעורר תגובה חיסונית דומה נגד תאי סרטן בעכברים.
הניסוי הקליני הראשון בבני אדם באמצעות תאים דנדריטים מחוץ לגוף, , שהועברו עם mRNA המקודדים אנטיגנים גידוליים (חיסון mRNA טיפולי לסרטן) החל בשנת 2001. ארבע שנים מאוחר יותר, דווח על שימוש מוצלח בנוקלאוזידים שעברו שינוי כשיטה להובלת mRNA בתוך תאים מבלי להפעיל את מערכת ההגנה של הגוף.
תוצאות ניסויים קליניים של חיסון mRNA המוזרק ישירות לגוף נגד תאים סרטניים דווחו בשנת 2008.
BioNTech ב-2008, ומודרנה ב-2010, נוסדו כדי לפתח טכנולוגיות ביו-mRNA.
סוכנות המחקר האמריקאית DARPA השיקה בשלב זה את תוכנית מחקר הביוטכנולוגיה ADEPT לפיתוח טכנולוגיות מתפתחות עבור צבא ארצות הברית.
הסוכנות זיהתה את הפוטנציאל של טכנולוגיית חומצות גרעין להגנה מפני מגפות והחלה להשקיע בתחום.
מענקי DARPA נתפסו כהצבעת אמון ועודדו סוכנויות ממשלתיות אחרות ומשקיעים פרטיים להשקיע בטכנולוגיית mRNA.
DARPA העניק 25 מיליון דולר למודרנה.
הניסויים הקליניים הראשונים בבני אדם באמצעות חיסון mRNA נגד גורם זיהומי (כלבת) החלו בשנת 2013. במהלך השנים הבאות, החלו ניסויים קליניים של חיסוני mRNA למספר וירוסים אחרים.
חיסוני mRNA לשימוש אנושי נחקרו עבור גורמים זיהומיים כגון שפעת, וירוס זיקה, ציטומגלווירוס, וירוס צ'יקונגוניה.
במרץ 2022 הודיעה מודרנה על פיתוח חיסוני mRNA ל-15 מחלות: וירוס צ'יקונגוניה, COVID-19, קדחת דימום קרים-קונגו, קדחת דנגי, אבולה, HIV, מלריה, מחלת וירוס מרבורג, קדחת לסה, וירוס קורונה הגורם לתסמונת נשימתית במזרח התיכון (MERS-CoV), מחלות ניפה ו-henipavirus, קדחת השבר הסורי-אפריקני, חום חמור עם תסמונת טרומבוציטופניה, שחפת וזיקה.
מגפת COVID-19 וריצוף של הנגיף המחולל SARS-CoV-2 בתחילת 2020, הובילו לפיתוח מהיר של חיסוני ה-mRNA הראשונים שאושרו.
BioNTech ומודרנה קיבלו בדצמבר אותה שנה אישור לשימוש חירום (Emergency Use Authorization) לחיסוני COVID-19 מבוססי mRNA.
ב-2 בדצמבר, שבעה ימים לאחר הניסוי האחרון שנמשך שמונה שבועות, הפכה סוכנות הפיקוח לתרופות ומוצרי בריאות בבריטניה (MHRA) לרגולטור התרופות העולמי הראשון שאישר חיסון mRNA, והעניק אישור חירום ל-BNT162b2 COVID-19 של פייזר-BioNTech.
ב-11 בדצמבר ה-FDA נתן אישור לשימוש חירום לחיסון Pfizer-BioNTech COVID-19 ושבוע לאחר מכן אישור דומה לחיסון Moderna COVID-19. נמשך פיתוח של חיסוני mRNA אחרים.
המטרה של חיסון היא לעורר את מערכת החיסון המסתגלת ליצור נוגדנים המכוונים בדיוק לאותו פתוגן מסוים.
הסמנים על הפתוגן שהנוגדנים מכוונים אליהם נקראים אנטיגנים.
חיסונים מסורתיים מעוררים תגובת נוגדנים על ידי הזרקה לגוף של אנטיגנים, וירוס מוחלש, וירוס מומת, או וקטור ויראלי המקודד לאנטיגן רקומביננטי (וירוס נשא לא מזיק עם טרנסגן אנטיגן).
אנטיגנים ווירוסים אלה מוכנים וגדלים מחוץ לגוף.
לעומת זאת, בחיסוני mRNA מכניסים לאדם המתחסן קטע קצר מועד שנוצר באופן סינתטי של רצף ה-RNA של נגיף כלשהו.
שברי mRNA אלה נקלטים על ידי תאים דנדריטים באמצעות פגוציטוסיס.
התאים הדנדריטים משתמשים בריבוזומים כדי לקרוא את ה-mRNA ולייצר את האנטיגנים הנגיפיים שה-mRNA מקודד.
הגוף מפרק את שברי ה-mRNA תוך מספר ימים מההחדרה.
תאים לא חיסוניים יכולים לספוג mRNA של חיסון, לייצר אנטיגנים ולהציג את האנטיגנים על פני השטח שלהם, אך תאים דנדריטים סופגים את כדוריות ה-mRNA הרבה יותר בקלות.
שברי ה-mRNA עוברים שעתוק בציטופלזמה ואינם משפיעים על ה-DNA הגנומי של הגוף, הממוקם בנפרד בגרעין התא.
ברגע שהאנטיגנים הנגיפיים מיוצרים על ידי התא המארח, קורים תהליכי מערכת החיסון הנרכשת.
אנטיגנים מתפרקים על ידי פרוטאזומים.
לאחר מכן מולקולות MHC Class I ו-Class II נצמדות לאנטיגן ומעבירות אותו אל הממברנה התאית, וכך "מופעל" התא הדנדריטי.
לאחר ההפעלה, תאים דנדריטים נודדים לקשרי לימפה, שם הם מציגים את האנטיגן לתאי T ותאי B.
תהליך זה מפעיל ייצור נוגדנים המכוונים ספציפית לאנטיגן, וכתוצאה מכך לחסינות.
המרכיב המרכזי של חיסון mRNA הוא מבנה ה-mRNA שלו.
ה-mRNA המשועתק במבחנה נוצר מ-DNA פלסמיד מהונדס, בעל מקדם RNA פולימראז ורצף התואם למבנה ה-mRNA.
על ידי שילוב T7 phage RNA פולימראז ו-DNA פלסמיד, ניתן לשעתק את ה-mRNA במעבדה.
יעילות החיסון תלויה ביציבות ובמבנה של ה-mRNA המתוכנן.
ל-mRNA המתועתק במבחנה יש אותם מרכיבים מבניים כמו ל-mRNA טבעי בתאים איקריוטיים.
יש לו Cap '5, אזור 5' – לא משועתק (UTR) ו-3'-UTR, מסגרת קריאה פתוחה (ORF), המקודדת את האנטיגן הרלוונטי, וזנב 3'-poly(A).
על ידי שינוי מרכיבים אלה של ה-mRNA הסינתטי, ניתן לשפר את היציבות ויכולת התרגום של ה-mRNA, וכך לשפר את יעילות החיסון.
ניתן לשפר את ה-mRNA על ידי שימוש באנלוגים סינתטיים של 5'-cap אשר משפרים את היציבות ומגבירים את תרגום החלבון.
באופן דומה, ניתן לשנות אלמנטים רגולטוריים באזור ה-5'-לא-מתורגם ובאזור ה-3'-לא-מתורגם, ולבצע אופטימיזציה של אורך זנב ה-poly(A), כדי לייצב את ה-mRNA ולהגביר את ייצור החלבון.
ניתן לשנות את נוקלאוטידי ה-mRNA כדי להפחית את ההפעלה של מערכת החיסון המולדת וגם להגדיל את זמן מחצית החיים של ה-mRNA בתא המארח.
רצף חומצות הגרעין והשימוש בקודונים משפיעים על תרגום החלבון.
העשרת הרצף בתכולת גואנין-ציטוזין משפרת את יציבות ה-mRNA ואת זמן מחצית החיים, וכך את ייצור החלבון.
החלפת קודונים נדירים בקודונים נרדפים המשמשים לעיתים קרובות את התא המארח משפרת גם היא את ייצור החלבון.
כדי שחיסון יצליח, מספיק mRNA חייב להיכנס לציטופלזמה של התא המארח כדי לעורר ייצור של האנטיגנים הספציפיים.
אולם כניסה של מולקולות mRNA מתמודדת עם מספר קשיים.
לא רק מולקולות mRNA גדולות מכדי לחצות את קרום התא על ידי דיפוזיה פשוטה, הן גם טעונות שלילי כמו קרום התא, מה שגורם לדחייה אלקטרוסטטית הדדית.
בנוסף mRNA מתכלה בקלות על ידי RNase בעור ובדם.
פותחו שיטות שונות כדי להתגבר על מכשולים אלו.