tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
משמש גם לתיאור שחלוף של מטריצות (Transpose) באלגברה ליניארית.
ניטה בתבנית שורשנים ♦♦│♦♦♦│♦ בפִעֵל, קִטּוּל ומְקֻטָל (טרינספז, טרינספוז, מטרונספז).
הוא המשמש בז'רגון העוסקים בכימיה אורגנומתכתית לתיאור סוג של התרכבות, ובסלנג להתייחסות הומוריסטית לתסביכים נפשיים.
נטיות: קימפלוקסויקימילון, מקומפלקסויקימילון, קימפלקסויקימילון, התקמפלקסויקימילון (על דוגמת משקלי קִטּוּל ומְקֻטָּל ובנייני פִּעֵל והִתְפַּעֵל בהתאמה).
לצדו קיים גם שורש חלופי מחומש, כרגר"פ (על פי גוגל, נכון ל־4 במאי 2010, מופיע השורש כראגר"פ באינטרנט 14 פעמים והשורש כרגר"פ 8 פעמים).
שני השורשים נפוצים בז'רגון המחולי; הם ניטים כפועל על דוגמת בניין פיעל (לכראגרףויקימילון / לכרגרף) וכשם תואר על דוגמת משקל מקוטל (מכוראגרף / מכורגרף).
יש שהוגים את הרי"ש בשווא נח, כלומר ללא תנועה בֵּינָהּ לבין האל"ף (במילים אחרות, כשהרי"ש והאל"ף צרורות בצרור העיצורים /rʔ/) ואת האל"ף בתנועת /a/: לְכַרְאַגְרֵף, מְכֻרְאַגְרָף וכו', ויש שהוגים גם את הרי"ש בתנועת /a/: לְכַרַאַגְרֵף, מְכֻרַאַגְרָף וכו'.
תנועות /a/ אלה אינן שייכות לדפוס התנועות של בנייני פיעל ופועל אלא נשמרות בכל נטיות השורש כחלק ממנו, בדומה לרדיקלים; ניתן אם כך לייצג את תבנית השורשנים הבסיסית של השורש
♦│♦♦♦♦│♦ , ואת האופן שבו מתווספות התנועות לשורשן השני אפשר לייצג כך: ♦│♦♦a♦♦│♦ .
משמש בסלנג באופן ספק בוטה ספק יופמיסטי־הומוריסטי להתייחסות ליחסי מין וניטה על דוגמת בניין פיעל בתבנית השורשנים: ♦♦♦│♦♦│♦ .
משמש בסלנג במשמעות "ביצע מופע חשפנות" או כתחליף הומוריסטי ל"התפשט" וניטה על דוגמת בניין פיעל בתבנית השורשנים: ♦♦♦│♦♦│♦ .
ניתן להרחיב עיקרון זה ולייצג את אות השורש השישית של שורשים משושים על ידי האות דל"ת: פ–ע–ל–ב–ג–ד / ק–ט–ל–ב–ג–ד.
אם עיצור בשורש מופיע יותר מפעם אחת, בן־דוד מייצג זאת גם בשמות הבניינים והמשקלים.
לדוגמה: הפעלים "כיראגרף", "קימפלקס" ו"פינגפנג" ניטים על דוגמת בניין פיעל; לפי שיטת בן־דוד נאמר שפעלים אלה ניטים בבניינים פִּעַלַבְּגֵד, פִּעְלְבֵּפְג ופִּעְלְפֵּעְל בהתאמה.
הטבלה הבאה מרכזת מידע אודות השורשים המשושים שנסקרו לעיל.
המידע מתייחס לתצורות שנמצאו באינטרנט בעזרת מנוע החיפוש של גוגל.
הוא לא משקף עד כמה תצורות אלה רווחות בשפה.
הדוגמאות הנטויות מובאות בכתיב חסר ניקוד; האות יו"ד נכללה לעיתים לצורך שיפור הקריאוּת, גם אם חוקי הכתיב חסר הניקוד מכתיבים את השמטתה: בעיקר מבהירה האות יו"ד בנטיות הגזורות מבניין פיעל וממשקל קיטול את אופן התקבצותם של צרורות העיצורים.
תבנית שורשנים מדגימה גרפית על פי העיקרון שהוסבר לעיל את האופן שבו עיצורי השורשים המשושים משתבצים בנטיותיהם לתוך התבנית התלת־עיצורית של שורש משולש רגיל.
הטבלה ניתנת ל למיון אלפביתי על־פי השורש, למיון על־פי שפת המקור של השורש, למיון עולה או יורד לפי מספר תצורות ולמיון לפי תבנית שורשנים.
שורשי ההלכה או יסודות ההלכה באסלאם (ערבית: أصول الفقه; תעתיק מדויק: אצול אלפקה) הם יסודות וכללים שמופקים מההלכות השריעות והוכחות מפורטות.
ליסודות ארבעה מקורות עיקריים: הקוראן, הסונה, ההסכמה הכללית וההיקש, לפי הסדר: קודם מנסים להפיק את הכלל מתוך הקוראן, ואם אין מחפשים בסונה, ואם גם שם אין מקור בודקים אם יש הסכמה כללית (اجماع; אג'מאע), ואם לא משתדלים ליצור כלל לפיו ניתן יהיה לפסוק.
שורשים אלו מסתמכים על פסוק מהקוראן: "הוי אלה אשר האמינו, הישמעו לאללה והישמעו לשליחו, ולאחרים בקרבכם.
אם תריבו ביניכם על דבר מה, שפטו אותו על פי אללה, ולפי הנביא, אם מאמינים אתם באללה וביום האחרון, זאת היא הטובה ביותר, המתאימה יותר".
המוסלמי מצווה ללכת לפי ההלכה ולפי ציוויו של אללה.
כל עוד הנביא מוחמד חי היה אפשר לנהוג כפי שהוא נהג ולהיות בטוח שמקיימים את רצונו של אללה (שהרי על פי עקרונות האסלאם הנביא מושלם בכל דרכיו) ולשאול אותו איך לנהוג במקרים חדשים (שהרי יש לנביא "קו ישיר" עם אללה).
לאחר שמת נמנעה האפשרות לקבל ממנו את ההלכות, ולכן היה צורך להתחיל לבסס יסודות שילמדו איך לנהוג במקרים חדשים.
מאותה תקופה החלו לתעד יסודות ושורשי הלכה.
כבר בימיו של מוחמד החלו הצחאבה והתאביעון בתהליכי תיעוד וכתיבה של מנהגיו ובניסיונות התאמה וסידור על פי הקוראן.
פרי עבודתם משמש כבסיס להתעסקות באסול אל-פיקה, ובפרט כתביו של עומר בן אל-ח'טאב שהיה הראשון והמרכזי שבהם.
תלמידיו של אבו חניפה - אבו יוסף ומוחמד - היו מהראשונים שדקדקו ביסודות אלו וכתבו עליהם, אך כתביהם לא הגיעו לידינו, והמקור הכי קדום שנכתב לגביהם ששרד ונמצא בידינו הוא א-ריסאלה של א-שאפיעי.
דוגמאות מחלק מהבסיסים ליסודות ההלכה
הנזק לא מוסר על ידי נזק.
עושים את הקל מבין שני הנזקים כדי למנוע את הרע יותר מביניהם.
הרחקת הנזק יותר טובה מהבאת הטוב.
עקרונות המותר והאסור (חלאל, חראם حلال حرام) בהלכה האסלאמית
מצב ברירת המחדל הוא המותר: ברירת המחדל היא שהכול מותר אלא אם כן ההלכה אוסרת זאת במפורש או מצווה משהו אחר.
הכרזה על משהו מותר או אסור היא סמכותו של אלוהים: הכרזה על משהו מותר או אסור היא זכותו הבלעדית של אלוהים.
להכריז על משהו מותר או אסור היא עניין חמור וחטא גדול.
אחד החטאים הגדולים ביותר הוא להכריז על האסור כמותר או על המותר כאסור: האסור אסור, והמותר מותר.
עם זאת, אחד החטאים הגדולים ביותר הוא להכריז על האסור כמותר או על המותר כאסור.
כל מה שמוביל למשהו אסור הוא אסור בעצמו: כל דבר שמוביל למעשה אסור הוא אסור בעצמו, עיסוק בריבית עלול להוביל לעושק, לבוש לא צנוע לעול לעורר ניאוף.
המותר מספיק והופך את האסור ללא נחוץ: אלוהים סיפק את המותר כדי לענות על צורכי האדם, ובכך ביטל את הצורך לעבור על מה שאסור.
כמו למשל, הנשואין (חלאל) מבטלים את הצורך באיסור (חראם) ניאוף או זנות.
עקיפת מה שאסור, אסורה בעצמה: כמו למשל הלוואה בריבית במסווה של מכירת דבר מסוים באשראי בחמיר גבוה וקנייתו בחזרה במחיר נמוך, כאשר ההפרש הוא הריבית.
כוונות טובות אינן מצדיקות את האסור: אלוהים מקבל רק מעשים כנים ונכונים.כוונה טובה היא זו שנעשית אך ורק למען האל ונכונה היא זאת שמבוצעת בהתאם לסונה.
הכוונה כאן האיסור זה איסור אפילו עם היה כוונות טהורות מלכתחילה
במצבי קיצון הצורך מתיר את האסור: בשעת אין בררה מותר לעבור על איסור כדי למנוע מוות.
שמירה על נפש האדם היא מטרה עליונה
והקוראן הוא המקור הראשון באסלאם לכן כל ההוראות שלו וההנחיות שלו מאמונה והלכה למעשה וחוקים ומוסר ורחמים לאנושות חוזרת אליו ישירות ואחר כך יגיע הסונה שזה דרך הנביא להסביר את הקוראן ולפרש אותו במדויק.
העקרונות והייחודיות החשובות בספר הקוראן
הפשטות וההקלה: אכן אללה הקל על האנשים קריאת הקוראן והבנתו והצורך לעשות בו
הנס הקוראני: הוא האתגר אשר אתגר בו אללה המשתפים והלא מאמינים שיעשו כמותו, ואז הפסידו ולא עשו אפילו סורה אחת ולכן צדקתו של הנביא הייתה ברורה ולא עלה בידם של הערבים אז להיאבק נגד האתגר הזה וככה המתנגדים אחר כך נהיו למאמנים טובים
הנצחיות: זה אינו ספר של דור אחד אלא ספר נצחי והוא הספר אשר חותם השליחויות כולם וספר האלוהי האחרון עד יום הדין לכן אללה הבטיח את שמירתו מכל ערבוב של בני-האדם
הסונה הנבואית - המסורת של הנביא
הגדרה: כל אשר הועבר מהנביא מאמירה או מעשה או אישור (למצב מסוים)
ונקרא מנגד זה מונח בשם "בידעה" וזה הפוך ממה שעשה אותו הנביא או אמר או אישר אותו הנביא, ובחדית' אמר הנביא עליכם להצמיד בסונה שלי ובמוסרת המודרכים והמחליפים אותי
לכן מעשה החברים של הנביא הצחאבה נקרא סונה גם כן
הוכחות הסונה: הסכימו חכמי הדת המוסלמית לאורך כל הדורות כי ככל מקור מהנביא מוחמד והסונה שלו שהועבר אלינו ונמסר מדרך מאומתת עם שרשרת הנאמנים והתאביעין, זה נהיה זה יהיה חיוב על המוסלם לעשות אותו ודרך דרכי ההלכה שעל המאמינים להחזיק בהם ולציית להם והוכחות לזה
פסוקי הקוראן אללה אמר בקוראן "וצייתו אל אללה ולשליחו"
מה שאמר הנביא בחדית' המאומת "מי שציית לי אכן הוא ציית לאללה", ומי מסרב אמירותיי אז הוא מסרב לציות של אללה
הסכמת הצחאבה: כי הצחאבה היו אלה הכי מודרכים ומצייתים לדרכי אללה ולנביא מוחמד והם האנשים הכי היו נאמנים למקור לכל הציות האלוהי והם אמרו: עם לא אמצא בספר של אללה פסקה בנושא מסוים אז אני אשתמש בפסקה של המסורת של הנביא
הסונה נחשבת למקור השני אחרי הקוראן כי חכמי-הדת עליהם לחפש בקוראן קודם כל ועם לא מוציאים אז עוברים לחפש במסורת של הנביא.
הקוראן והסונה יש בהם שלושה יחסים לא יותר:
כי הסונה תהיה מאשרת ומאמתת פסקה שהגיעה בו הקוראן ואז לפסקה תהיה שתי ראיות ראייה מהקוראן וראייה והסונה והן הרוב בפסקות וזה דוגמה כמו לעשות את התפילה או לתת את הזכאת או כל מיני צווים או איסורים שונים בדת
כי הסונה תהיה מפרשת ומכלילה, מה שהגיע בו הקוראן הוא הגיע או כציווי מֻחְלָט או, בִּלְתִּי מֻגְבָּל או מוגדר ולא מפורט או מפורש או המוסבר ואז הסונה הגיעה לפרט אותו ולהסביר אותו בצורה המדויקת ביותר כמו בתפילה וטקסי החג' או כל הדומה לזה
או הסונה תהיה מוזכרת והקוראן לא יתייחס לנושא כמו האיסור ללבוש זהב לגבר או איסור לאישה להתחתן עם אותו גבר עם דודה שלה וכל מיני איסורים שלא יופיעו בקוראן ואכן הופיעו בסונה והם לא הרבה.
לשונית : הסכמה גורפת של מספר אנשים על דבר מה.
מונחית: הסכמת פוסקי ההלכה והמלומדים והחכמים מהאומה המוסלמית, האומה של הנביא מוחמד, בזמן מהזמנים לאחר מותו של הנביא מוחמד, וההסכמה תהיה על הלכה שרעית.
הקוראן: שבו יש פסוק שאומר "כל מי שמקשה על השריעה לאחר שהובהרה לו דרך הישר, ויבחר בשביל שאינו של המאמינים, אותו נוביל בדרך שבחר לעצמו, וניצלה אותו באש הגיהנום, וסופו יהיה הגרוע ביותר".
הסונה: אמירתו של הנביא מוחמד "אומתי לא תסכים על תעייה".
השכל: זה מובן מאליו שכל החכמה, בכל זמן מהזמנים, מסכימים על הלכה מהלכות השריעה, ותהיה להם בכך אסמכתא מהקוראן ומהסונה, שעליה בנו את ההסכמה שלהם, ולא יכול להיות שהם טעו מדבר מהדברים האלה.
מה שהם הסכימו עליו הוא נכון ונתמך בקוראן ובסונה, ויהיה מחייב לעשותו.
ישנם שני סוגי הסכמה כללית:
ההסכמה המובהקת והגלויה: כאשר בה הסכמתו של כל אחד מהחכמים על פסיקת הלכה, שנאמרת על ידו או נשמעת ממנו, או שהוא מקיים אותה, בתנאי שהאמירה והעשייה יהיו בתקופה אחת.
סוג זה של הסכמה הוא ראייה חד משמעית שיש לקיים את ההלכה וללכת לפיה.
ההסכמה בשתיקה: כאשר יוצאת אל הפועל אמירה או עשייה מסוימות מחלק מהחכמים או הפוסקים, והשאר יודעים זאת, וזה לא הוסתר מהם.
דעת הרוב מהחכמים והפוסקים הוא שזה לא מהווה ראייה.
האימאם אבו חניפה אמר שזאת תהיה ראייה, אם הוכח שהוצגו בפניו של החכם או פוסק ההלכה האירועים והדעות על כך, ועברה עליו תקופת זמן סבירה לשם חיפוש וגיבוש דעה.
אם ישנה שתיקה ולא קיימות חשדות, והשתיקה לא נובעת מפחד או מזלזול או ממחלתו של הפוסק, כי שתיקו של הפוסק החכם היא בגדר פסק הלכה מחייב.
מינויו של הסחאבי אבו בכר לתפקיד החליף הראשון, איסור שומן החזיר, הלוחמה באלה שעזבו את הדת, איסופו של הקוראן בספר אחד.
לשונית: להשוות דבר אחד לדבר אחר שדומה לו.
מונחית: במצבים שאין לנו פסיקת הלכה בדבר מסוים, אנחנו מחפשים פסק הלכה דומה לאותו נושא, ונותנים לו את אותו הדין לפי אותו פסק הלכה.
מהקוראן: אללה אמר "הוי אלה אשר האמינו!
הישמעו לאללה והישמעו לשליח, ולאחראים מקרבכם.
ואם תריבו ביניכם על דבר מה, שפטו אותו לפי (הקוראן, הספר של) אללה, ולפי (הסונה, המסורת של מוחמד) הנביא, אם (באמת) מאמינים אתם באללה וביום האחרון, זאת הדרך הטובה ביותר והמתאימה ביותר (לפירוש).
מהסונה: אישה באה לנביא מוחמד, ואמרה "אמא שלי נשבעה שתעלה לרגל, והיא נפטרה לפני שעלתה לרגל, האם אני יכולה לעלות לרגל במקומה?".
תעלי לרגל במקומה!" והמשיך ואמר "תוארי לעצמך אם לאמא שלך היו חובות כספיים, האם היית משלמת את כל החובות שהיו לה?".
הנביא אמר "תקיימו את חובות, כי אללה הוא זה שהכי שווה למלא את ההתחייבויות כלפיו".
מהצחאבה: הצחאבה השוו בין מינוי אבו בכר לח'ליף, לזה שהנביא מוחמד,, מינה אותו לאימאם התפילה לאחריו.
מהשכל: השימוש באנלוגיה בדברים החדישים והמתחדשים על הדברים שהיה בהם כבר פסק הלכה, במידה והם דומים.
המקור: והוא פסק ההלכה הקיים עליו מבססים את ההשוואה.
הנגזרת: והוא הדבר שרוצים לדעת לגביו את פסיקתו והלכתו.
הלכת המקור: ההלכה אשר קיימת בפועל: חובה, או מומלץ, או מותר, או המגונה, או אסור.
המחנה המשותף ביניהם, זה שעל פיה נפסקת ההלכה: משמעות הדבר שפרי האנלוגיה היא להגיע לפסיקה על הנגזרת.
בעל הידע בהלכות המסורת הנבואית.
בעל הידע באמירות החלוצים, והצחאבה, ההסכמות והמחלוקות ביניהם.
ההשוואה בין טביעת אצבע לבין חתימת ידו של פלוני, מכוון ששניהם מצביעים על אותו אדם.
ההשוואה בין הדברים המערפלים את התודעה (כגון סמים) לבין שתיית אלכוהול, ששניהם מצביעות על חומרים המערפלים את התודעה.
לשונית: להקדיש זמן על מנת להשיג מטרה מסוימת.
מונחית: השקעת מאמצים או להפקת הלכה שרעית ממה שאללה הגדיר כהוכחה.
זה מוכח מהקוראן והסונה, והנביא והצחאבה יישמו את העיקרון הזה.
מהקוראן: "הורדנו לך (מוחמד) את הספר (הקוראן) עם הצדק, למען תשפוט בין בני אדם כפי שאללה הורדה לך, ואל תגן על הבוגדים" (הקוראן 4:105)
מהסונה: אמירתו של הנביא מוחמד, לסחאבי מועד' כאשר שלח אותו לתימן "איך תפסוק אם יבקשו ממך פסיקה?" השיב מועד' "אפסוק מהקוראן המבורך".
הנביא שאל "ואם לא תמצא?", ענה מועד' "מהסונה!".
שאל הנביא "ואם לא תמצא?", אמר "אם לא אמצא, אשתדל בדעה שלי ולא אחדל", אז הנביא מוחמד טפח על חזהו ואמר "השבח לאללה, אשר הדריך את שליחו של שליחו של אללה, למה שירצה את שליחו של אללה".
הלכתו של הנביא מוחמד נשארת עד שתקום השעה (יום הדין), ולכן מקורות ההלכות, כלומר הקוראן והסונה, יישארו לנצח.
והנושאים האנושיים והסוגיות האנושיות הם רבים.
לכן, לא מן הנמנע שחלק מהנושאים והסוגיות, לא כולם מוזכרים בפסקי ההלכה בקוראן והסונה.
הסיבה לזה שאין בקוראן והסונה את כל הסוגיות והנושאים היא, כי חלק מהדברים לא קרו בתקופת חייו של הנביא מוחמד.
אלה דברים שקרו ויקרו מאותה תקופה של התרחבות והתפשטות האסלאם, עד עצם היום הזה, והיא נשארת עד עדי עד.
הסיבה השנייה היא אילו היה עניין בהכל כל הסוגיות והנושאים והזכרתם בקוראן ובסונה, זה היה בלתי אפשרי שהקוראן יכיל את כל הסוגיות הללו, וגם ספרי המסורת עם כל זה שהם רבים ורחבים.
היא הפקת ההנחות השרעיות מהמקורות המפורטים, כלומר ממקורות השריעה: קוראן, סונה, אג'מאע, קיאס.
הם רבים, וחלק מוזכרים, כדוגמת:
הידע בשפה הערבית, והכרתה על בוריה, כדי שתהיה יכולת לדעת מה מבוקשו של אללה בהלכות.
הכרת מדעי הקוראן, ומדעי החדית', הקשורים להשתדלות.
הכרת יסודות ההשתדלות, ועקרונותיה, ותרומתן וכוונותיהן של ההלכות השרעיות.
וגם הכרת החברה שחי בה המשתדל להכרת אורח החיים על כל סוגיותיהן.
להיות בעל יכולת בהפקת הלכות והשגת משמעותה מהמקורות.
סוגיות ונושאים שאין להם זכר, לא בקוראן ולא בסונה.
אילו הסוגיות המוגדרות, אין השתדלות עליהן.
בתקופתו של הח'ליף השני עומר אבן אלח'טאב, היה רעב כבד, ולכן הורה הח'ליף להשהות את כריתת היד של הגנב, כי הדברים הדחופים מתירים את הדברים האסורים.
חובה על כל מי שבעל היכולת להשתדלות, שישתדל לבדו.
זה חובה על פוסקי ההלכה הגדולים בזמן ובמקום אחד, אשר השתדלו בדברים חדשים, אשר זקוקים לפסק הלכה.
מומלץ שההשתדלות תהיה בסוגיות שייתכן ויהיו בעתיד.
ההשתדלות אסורה אם יש הוכחה מפורשת וברורה בנושא הנתון.
הלכות באמונה: והן קשורות במה חייב על המאמין להאמין באמת על האמונה במלאכים והשליחים והספרים והיום הדין והגורל לטוב ולרע
הלכות המוסר והן קשורות במה חייב המאמין לקשט את עצמו בהן מהמוסר ועשיית חסד להתרחק מהרוע והטומאה
הלכות מעשים והן קשורות במה שחייב על המאמין לעשות אותן ולהתנהג לפיהן וזה גם קשור גם להבנת הקוראן ובסיס פסיקת ההלכות בקוראן מתחלקים לשניים
הלכות יסודות האסלאם: היא תפילה, צום וצדקה ועלייה לרגל וכל הקשור האדם לריבונו וסידור ההלכות
הלכות התייחסות והן הלכות היחסים וחוזים והתנהגויות ועונשים וכל מה שקשור לזה שהם יחסי בני אנוש זה וזה כדי לסדר את היחס בין האדם לאחר והסידור יעשה לפי הקו האלוהי שציווה עלינו
שורש 7 או אר בּוּ (בסינית: 二部, פיניין: Èr bù) הוא השורש השביעי של הכתב הסיני.
פירושו "שניים" והוא הראשון מתוך 23 (מתוך סך הכל 214 שורשי הקאנגשי) שורשים המורכבים משני קווים.
במילון קאנגשי יש 29 תווים (מתוך 49,030) שניתן למצוא תחת שורש זה.
במילוני סינית מפושטת ובחלק מהמילונים הסיניים המסורתיים של הונג קונג, שורש 7, או רדיקל 7, מתמזג עם שורש 1 ().
שורש 8 או טוֹאוּ בּוּ (בסינית: 亠部, פיניין: Tóu bù) הוא השורש השמיני של הכתב הסיני.
פירושו "מכסה" והוא אחד מתוך 23 (מתוך סך הכל 214 שורשי הקאנגשי) שורשים המורכבים משני קווים.
יש הבדל ביפנית ובסינית בהדפסת גופנים עבור שורש זה.
באופן מסורתי, קו אנכי קצר על גבי הקו האופקי שימש בהדפסה, בעוד מקף מלוכסן הועדף בכתב יד.
צורת הנקודה האנכית משמשת במילון קאנגשי, ובגופנים מודרניים יפנים וקוריאנים.
בסין, טאיוואן והונג קונג, נקודה מלוכסנת על גבי הקו האופקי היא הצורה הסטנדרטית, אם כי הצורה המסורתית עם נקודה אנכית נמצאת בשימוש נרחב גם בגופנים סיניים מסורתיים ובמקרים מסוימים בסינית מפושטת.
שתי הצורות מקובלות בכתב יד בכל שפה.
מילון קאנגשי יפןקוריאה סין היבשתיתטאיוואןהונג קונג亠亠
שורש 9, וגם רֶן בּוּ או זֶ'ן בּוּ (בסינית: 人部, פיניין: Rén bù) הוא השורש התשיעי של הכתב הסיני.
פירושו "אדם" והוא אחד מתוך 23 (מתוך סך הכל 214 שורשי הקאנגשי) שורשים המורכבים משני קווים.
במילון קאנגשי יש 794 תווים (מתוך 49,030) שניתן למצוא תחת רדיקל זה.
כאשר הוא מרכיב תו סיני יחד עם שורשים אחרים, ומופיע בצד שמאל, הוא בדרך כלל הופך לצורה:⺅(כגון בתווים 仔 או 仅), ורוב המופעים של השורש הם בצורה הזו.
שורש 99 או גַאן בּוּ (בסינית: 甘部, פיניין: Gān bù) הוא השורש התשעים-ותשעה של הכתב הסיני.
פירושו "מתוק" והוא אחד מתוך 23 (מתוך סך הכל 214 שורשי הקאנגשי) שורשים המורכבים מחמישה קווים.
במילון קאנגשי יש 22 תווים (מתוך 49,030) שניתן למצוא תחת רדיקל זה.
שורש 70, או פאנג בּוּ (בסינית: 方部, פיניין: Fāng bù) הוא השורש השבעים של הכתב הסיני.
פירושו "ריבוע" או "כווּן" והוא אחד מתוך 34 (מתוך סך הכל 214 שורשי הקאנגשי) שורשים המורכבים מארבעה קווים.
במילון הקאנגשי יש 92 תווים (מתוך 49,030) שניתן למצוא תחת שורש זה.
שורש 71, או ווּ בּוּ (בסינית: 无部, פיניין: Wú bù) הוא השורש השבעים-ואחד של הכתב הסיני.
פירושו "לא-כלום" והוא אחד מתוך 34 (מתוך סך הכל 214 שורשי הקאנגשי) שורשים המורכבים מארבעה קווים.
כתו עצמאי הוא וריאנט של בסינית מפושטת, בה הוא תוצר של פישוט הצורה .
בדומה לתו 不, ווּ בּוּ משמש כמילת או תחילית שלילה לציין היעדר של דבר או תכונה, כמו במשפט 天空无云 שפירושו "אין () עננים (云) בשמיים (天空)".
שורש 82, או מַאו בּוּ (בסינית: 毛部, פיניין: Máo bù) הוא השורש השמונים-ושניים של הכתב הסיני.
פירושו "פרווה" או "שיער", והוא אחד מתוך 34 (מתוך סך הכל 214 שורשי הקאנגשי) שורשים המורכבים מארבעה קווים.
במילון קאנגשי יש 211 תווים (מתוך 49,030) שניתן למצוא תחת רדיקל זה.
"מאו" שמסומן על ידי התו הזה הוא שם משפחה סיני נפוץ, ולעיתים קרובות מתייחס למנהיג הסיני מאו דזה דונג (להבדיל מתרבויות מערביות, בסינית שם המשפחה נאמר תחילה).
毛 משמש גם כסימון לעשירית המטבע הסיני, יואן.
שורש 75, או מוּ בּוּ (בסינית: 木部, פיניין: Mù bù) הוא השורש השבעים-וחמישה של הכתב הסיני.
פירושו "עץ" והוא אחד מתוך 34 (מתוך סך הכל 214 שורשי הקאנגשי) שורשים המורכבים מארבעה קווים.
במילון קאנגשי יש 1,365 תווים (מתוך 49,030) שניתן למצוא תחת שורש זה, והוא אחד השורשים השכיחים ביותר.
木 מייצג בפילוסופיית חמשת היסודות (או "חמשת השלבים") הסינית, את היסוד "עץ" (וו-שינג).
כתו, מוּ בּוּ, או 木, מופיע לפעמים בצורה: 朩, וכאשר הוא מרכיב מילה יחד עם שורשים אחרים הוא מופיע פחוס ברוחב או בגובה כגון: 朴 (מוּ מצד שמאל), או 李 (מוּ למעלה).
שורש 85, או שְׁוֵוי בּוּ (בסינית: 水部, פין-יין: Shuǐ bù) הוא השורש השמונים-וחמישה של הכתב הסיני.
פירושו "מים", והוא אחד מתוך 35 (מתוך סך הכל 214 שורשי הקאנגשי) שורשים המורכבים מארבעה קווים.
במילון קאנגשי יש 1,595 תווים (מתוך 49,030) שניתן למצוא תחת רדיקל זה, והוא מהשורשים הנפוצים ביותר.
כאשר הוא מופיע בצד ימין של תו, לצד שורשים אחרים, הוא נראה כך:氵, ויש לו קשר הדוק לשורש ה"קרח",冫.
תצורה נוספת שלו היא: 氺.
בפילוסופיית חמשת היסודות (או "חמשת השלבים") הסינית, 水, "שווי", מייצג את יסוד המים.
בקוסמולוגיה הדאואיסטית, 水 (מים) הוא מרכיב ה"טבע" של דיאגרמת ה"באגואה" - 坎kǎn.
שורש 84, או צִ'י בּוּ (בסינית: 气部, פיניין: Qì bù) הוא השורש השמונים-וארבעה של הכתב הסיני.
פירושו "אוויר" או "נשימה" והוא אחד מתוך 35 (מתוך סך הכל 214 שורשי הקאנגשי) שורשים המורכבים מארבעה קווים.
בנוסף, הוא מתאר את המושג צ'י, מושג מרכזי ברפואה הסינית ובפילוסופיה הסינית.
במילון קאנגשי יש 17 תווים (מתוך 49,030) שניתן למצוא תחת רדיקל זה, והוא מהשורשים הנפוצים ביותר.
צורת השורש היא פישוט הצורה העתיקה 氣, ומשמשת גם כצורה מפושטת שלה בסינית מפושטת.
בסינית המודרנית, שורש זה משמש ליצירת תווים המייצגים יסודות כימיים של גזים ותרכובות.
שורש 83, או שִׁי בּוּ (בסינית: 氏部, פיניין: Shì bù) הוא השורש השמונים-ושלושה של הכתב הסיני.
פירושו "שבט" והוא אחד מתוך 35 (מתוך סך הכל 214 שורשי הקאנגשי) שורשים המורכבים מארבעה קווים.
במילון קאנגשי יש 10 תווים (מתוך 49,030) שניתן למצוא תחת רדיקל זה, והוא מהשורשים הנפוצים ביותר.
氏 משמש גם כקידומת או סיומת לצד שם לציין שהוא שם משפחה, או שייכות ל"שבט".
מספר קווים נוספים תווים +0氏 +1氐民 +2氒 +4氓
שורש 86, או חוּוֹ בּוּ (בסינית: 火部, פיניין: Huǒ bù) הוא השורש השמונים-וששה של הכתב הסיני.
פירושו "אש" והוא אחד מתוך 34 (מתוך סך הכל 214 שורשי הקאנגשי) שורשים המורכבים מארבעה קווים.
במילון קאנגשי יש 639 תווים (מתוך 49,030) שניתן למצוא תחת רדיקל זה.
בפילוסופיית חמשת היסודות (או "חמשת השלבים") הסינית, 火 מייצג את יסוד האש.
בקוסמולוגיה הטאואיסטית,火 (אש) הוא המרכיב הטבעי 離 (לי) של דיארגמת "בא גואה".
כאשר 火 מרכיב תו יחד עם שורשים נוספים ומופיע למטה, הוא יכול לעטות את התצורה: "灬", כגון בתו: 热.
שורש 97 או גוּאַה בּוּ (בסינית: 瓜部, פין-יין: Guā bù) הוא השורש התשעים-ושבעה של הכתב הסיני.
פירושו "פרי ממשפחת הדלועיים" (כגון אבטיח או מלון) והוא אחד מתוך 23 (מתוך סך הכל 214 שורשי הקאנגשי) שורשים המורכבים מחמישה קווים (וביפנית שישה).
במילון קאנגשי יש 55 תווים (מתוך 49,030) שניתן למצוא תחת רדיקל זה.
יש ניואנס עיצובי בין הצורה של ביפנית מודרנית ובשפות אחרות.
באופן מסורתי, הדמות מורכבת מחמישה קווים.
אולם בפישוט הקאנג'י היפני, הקו השלישי (כלומר קו אנכית-אופקית) נשבר לשני קווים, ו- הפך לדמות שורש של שישה קווים.
שינוי זה חל גם על קאנג'י היוגאי.
שורש 96 או יוּ בּוּ (בסינית: 玉部, פין-יין: Yù bù) הוא השורש התשעים-וששה של הכתב הסיני.
פירושו "ירקן (ג'ייד)" והוא אחד מתוך 23 (מתוך סך הכל 214 שורשי הקאנגשי) שורשים המורכבים מחמישה קווים (וביפנית שישה).
במילון קאנגשי יש 473 תווים (מתוך 49,030) שניתן למצוא תחת רדיקל זה.
כאשר הוא מופיע כשורש בצד שמאל של תו סיני, הוא הופך לצורה⺩ הבנויה מארבעה קווים בלבד.
וריאנט של שורש זה, 王 (נהגה "ואנג"), משמש כמרכיב האינדקס ה-61 בטבלה של אינדקס רכיבי תווים סיניים המאומצים בעיקר על ידי מילוני סינית מפושטת שפורסמו בסין, בעוד 玉, יחד עם גרסת הרכיב השמאלי⺩, רשומים כמרכיבי האינדקס הקשורים אליו.
王 (ואנג) הוא גם שם משפחה פופולרי, בעיקר בסין, והוא שם המשפחה הנפוץ בעולם.
שורש 93, או ניוּ בּוּ (בסינית: 牛部, פיניין: Niú bù) הוא השורש התשעים ושלושה של הכתב הסיני.
פירושו "פרה", והוא אחד מתוך 34 (מתוך סך הכל 214 שורשי הקאנגשי) שורשים המורכבים מארבעה קווים.
במילון קאנגשי יש 233 תווים (מתוך 49,030) שניתן למצוא תחת שורש זה.
כאשר השורש מרכיב תו סיני יחד עם שורשים ומופיע בצד שמאל, הוא יהיה מהצורה:牜 (שבה גם סדר הקווים משתנה).
שורש 68, או דוֹאוּ בּוּ (בסינית: 斗部, פיניין: Dòu bù) הוא השורש השישים-ושמונה של הכתב הסיני.
פירושו "מצקת" והוא אחד מתוך 34 (מתוך סך הכל 214 שורשי הקאנגשי) שורשים המורכבים מארבעה קווים.
במילון קאנגשי יש 32 תווים (מתוך 49,030) שניתן למצוא תחת שורש זה.
市斗 (פיניין: shìdǒu) ולפעמים סתם 斗, משמש לסימול יחידת נפח של 10 ליטרים.
שורש 77, או ג'י בּוּ (בסינית: 止部, פיניין: Zhǐ bù) הוא השורש השבעים-ושבעה של הכתב הסיני.
פירושו "עצור" והוא אחד מתוך 34 (מתוך סך הכל 214 שורשי הקאנגשי) שורשים המורכבים מארבעה קווים.
במילון קאנגשי יש 99 תווים (מתוך 49,030) שניתן למצוא תחת שורש זה.
שורש 66, או פּוּ בּוּ (בסינית: 攴部, פיניין: Pū bù) הוא השורש השישים ושישה של הכתב הסיני.
פירושו "נקישה" או "מכה" והוא אחד מתוך 34 (מתוך סך הכל 214 שורשי הקאנגשי) שורשים המורכבים מארבעה קווים.
במילון קאנגשי יש 296 תווים (מתוך 49,030) שניתן למצוא תחת שורש זה.
הוא משמש גם לייצוג כיסא מתקפל.
שורש 67, או ון בּוּ (בסינית: 文部, פיניין: Wénbù) הוא השורש השישים ושבעה של הכתב הסיני.
פירושו "ספרות" או "תסריט" והוא אחד מתוך 34 (מתוך סך הכל 214 שורשי הקאנגשי) שורשים המורכבים מארבעה קווים.
השורש גם משמש בסמלילים שמשמעם תרגום, יחד עם האות הלטינית A.
שורש 81 או בּי בּוּ (בסינית: 比部, פיניין: Bǐ bù) הוא השורש השמונים ואחד של הכתב הסיני.
פירושו "השוואה", או "תחרות" והוא אחד מתוך 34 (מתוך סך הכל 214 שורשי הקאנגשי) שורשים המורכבים מארבעה קווים.
במילון קאנגשי יש 21 תווים (מתוך 49,030) שניתן למצוא תחת שורש זה.
שורש 72 או רי בּוּ (בסינית: 日部, פיניין: Rì bù) הוא השורש השבעים ושניים של הכתב הסיני.
פירושו "שמש" או "יום" והוא אחד מתוך 34 (מתוך סך הכל 214 שורשי הקאנגשי) שורשים המורכבים מארבעה קווים.
במילון קאנגשי יש 453 תווים (מתוך 49,030) שניתן למצוא תחת שורש זה.
שורש 65, או ג'י בּוּ (בסינית: 支部, פיניין: Zhībù) הוא השורש השישים וחמישה של הכתב הסיני.
פירושו "ענף" והוא אחד מתוך 34 (מתוך סך הכל 214 שורשי הקאנגשי) שורשים המורכבים מארבעה קווים.
מספר קווים נוספים תווים +0支 +5攱 +8攲 +12攳
שורש 92, או יַה בּוּ (בסינית: 牙部, פיניין: Yá bù) הוא השורש התשעים ושניים של הכתב הסיני.
פירושו "שן", או "ניב" והוא אחד מתוך 34 (מתוך סך הכל 214 שורשי הקאנגשי) שורשים המורכבים מארבעה קווים.
במילון קאנגשי יש 9 תווים (מתוך 49,030) שניתן למצוא תחת שורש זה.
מספר קווים נוספים תווים +0牙 +8牚
שורש 76, או צ'יאן בּוּ (בסינית: 欠部, פיניין: Qiàn bù) הוא השורש השבעים-ושישה של הכתב הסיני.
פירושו "חייב", "העדר" או "פיהוק".
הוא אחד מתוך 34 (מתוך סך הכל 214 שורשי הקאנגשי) שורשים המורכבים מארבעה קווים.
במילון קאנגשי יש 235 תווים (מתוך 49,030) שניתן למצוא תחת שורש זה.
שורש 76, או שׁוּ בּוּ (בסינית: 殳部, פיניין: Shū bù) הוא השורש השבעים-ותשעה של הכתב הסיני.
פירושו "רומח" או באופן כללי "נשק" והוא אחד מתוך 34 (מתוך סך הכל 214 שורשי הקאנגשי) שורשים המורכבים מארבעה קווים.
שורש 64, או שׁואוּ בּוּ (בסינית: 手部, פיניין: Shǒu bù) הוא השורש השישים וארבעה של הכתב הסיני.
פירושו "יד" והוא אחד מתוך 34 (מתוך סך הכל 214 שורשי הקאנגשי) שורשים המורכבים מארבעה קווים.
במילון קאנגשי יש 1,203 תווים (מתוך 49,030) שניתן למצוא תחת שורש זה.
כאשר הוא מופיע כמרכיב שמאלי, כחלק מתו מרוכב, השורש נכתב כמעט תמיד בצורה扌 (חריגים בולטים הם התו: 拜, אולם אף אותו שינג'יטאי היפני ממפה ל-拝; והתווים הדיאלקטליים 掰, 搿), בעוד שהוא הופך ל"דחוס" אנכית 手 הוא מופיע כרכיב תחתון.
שורש 74, או יוּאֶה בּוּ (בסינית: 月部, פיניין: Yuè bù) הוא השורש השבעים-וארבעה של הכתב הסיני.
פירושו "ירח" או "חודש" והוא אחד מתוך 34 (מתוך סך הכל 214 שורשי הקאנגשי) שורשים המורכבים מארבעה קווים.
במילון קאנגשי יש 69 תווים (מתוך 49,030) שניתן למצוא תחת שורש זה.
שורש 98, או וַה בּוּ (בסינית: 瓦部, פיניין: Wǎ bù) הוא השורש התשעים-ושמונה של הכתב הסיני.
פירושו "אריח" והוא אחד מתוך 23 (מתוך סך הכל 214 שורשי הקאנגשי) שורשים המורכבים מחמישה קווים.
במילון קאנגשי יש 174 תווים (מתוך 49,030) שניתן למצוא תחת רדיקל זה.
שורש 88, או פוּ בּוּ (בסינית: 父部, פיניין: Fù bù) הוא השורש השמונים-ושמונה של הכתב הסיני.
פירושו "אב" והוא אחד מתוך 34 (מתוך סך הכל 214 שורשי הקאנגשי) שורשים המורכבים מארבעה קווים.
שורש סלרי (מכונה גם "ראש סלרי") הוא ירק שורש, זן של סלרי שנהוג לאכול את ההיפוקוטיל המעובה שלו, אליו מחוברים שורשים קטנים רבים.
גידול שורש הסלרי נפוץ באגן הים התיכון ובצפון אירופה, ובמידה פחותה יותר בצפון אפריקה, סיביר, דרום-מערב אסיה ואמריקה הצפונית.
מקורם של הסלרי ושורש הסלרי באגן הים התיכון.
הוא מוזכר באיליאדה ובאודיסיאה בשם "סלינון".
שורש הסלרי שימש כצמח מרפא בתרבויות קדומות.
הוא מכיל , תרכובת אורגנית ששימשה ברפואה הסינית המסורתית כחומר אנטי דלקתי, וכן עשיר בוויטמין K.
בדרך כלל שורש סלרי נקטף כאשר קוטרו מגיע ל-10 עד 14 סנטימטרים.
ניתן לאכול אותו כפי שהוא, לאחר קילוף, או לבשל אותו ולהגישו צלוי, בתבשיל או כמחית.
טעמו דומה במקצת לגבעולי סלרי.
חיי המדף של הסלרי הם כשישה עד שמונה חודשים בתנאי אחסון נאותים.
מיעוט קטן באוכלוסייה רגיש לאכילת סלרי ושורש סלרי.
האלרגן בסלרי עלול לגרום אצלם לתגובה אלרגית קשה, עד כדי אנפילקסיס והלם.
בשורש הסלרי כמות האלרגן עולה על זו שבגבעולי סלרי, ונראה כי האלרגן אינו נהרס בבישול.
בישראל ובמדינות האיחוד האירופי, מזונות שמכילים או עלולים להכיל סלרי או מרכיביו חייבים להיות מסומנים ככאלו.
שורת המתנדבים הייתה תנועה של אזרחים בעלי מודעות חברתית ופוליטית, שקמה בישראל בראשית שנות ה-50 של המאה ה-20 ושמה לה למטרה בתחילה, להילחם בעוולות חברתיות, אך לאחר מכן החלה להילחם גם בשחיתות השלטונית של אותה תקופה.
מייסדי הקבוצה היו אליקים העצני וחנן רפפורט ועם חבריה נמנו בין היתר ד"ר שמעון אפלבאום, עו"ד יצחק זמיר, פרופ' ישעיהו ליבוביץ, פרופ' שלמה סימונסון, פרופסור פריץ בודנהיימר, פרופסור אפרים קציר, פרופסור אמנון רובינשטיין והמשורר יצחק שלו.
שם התנועה מקורו בשילוב של כינויו של ארגון "ההגנה", "השורה", יחד עם משפט מתוך השיר "חיילים אלמונים", ששימש כהמנון של האצ"ל והלח"י, "משורה ישחרר רק המוות".
התנועה התפתחה כתנועה על מפלגתית ולכן הוחלט לקרוא לה "שורת המתנדבים".
התנועה קמה בשנת 1951 מתוך תא הסטודנטים של מפא"י, באוניברסיטה העברית בירושלים, אך פעלה שלא במסגרת המפלגה וחבריה באו מכל קצווי הקשת הפוליטית.
בהמשך היא התרחבה וחברים נוספים באו מכל שכבות האוכלוסייה ברחבי הארץ ולא רק מקרב חוגי האקדמיה והסטודנטים באוניברסיטה העברית בירושלים.
חברי השורה, בראשית תקופת פעילותם עסקו בפעולות התנדבות חברתיות בקרב ציבור העולים במעברות ובישובי העולים בפרוזדור ירושלים.
פעולות אלו כללו הוראת השפה העברית לעולים והדרכתם בנושאי תזונה וכן סיוע לעולים בהתמודדות עם מוסדות השלטון.
התנועה נוהלה על ידי העצני ורפפורט, שיצאו ובאו במסדרונות השלטון ובכנסת בהתנדבות מלאה ללא קבלת שכר, והיא זכתה לפופולריות עצומה בציבור, בימים של צנע, קיצוב, שוק שחור ואווירת נכאים כללית.
מנהיגי המדינה, ובפרט משה שרת ודוד בן-גוריון, ראו בחיוב את פעולתה, אף על פי שמנהיגי התנועה והתנועה עצמה לא פעלו במסגרת מפלגתם מפא"י.
השורה, שהחלה כגוף התנדבותי שמטרתו סיוע חברתי וחינוכי, הפכה במרוצת הזמן לגוף העוסק בחשיפת שחיתות ציבורית.
עם התרחבות פעילות זו, נוצרו בתנועה שני אגפים:
האגף החברתי לעזרה בקליטת עלייה.
רפפורט והעצני התחלפו ביניהם כראשי אגפים אלה.
בראשית 1953 הציעו אנשי השורה, שכלי רכב ממשלתיים והסתדרותיים יסומנו בסימן היכר, על מנת שהציבור יזהה שימוש לא ראוי ברכבי שרד, וההצעה נתקבלה.
המקרה הבולט הראשון, בו יצאו אנשי השורה כנגד אישיות רמת דרג היה זה של חבר הכנסת ישראל שלמה בן-מאיר (רוזנברג), שכיהן כסגן שר הסעד מטעם המזרחי.
הגיע לידיהם מידע על כך שהוא היה מעורב בהברחה של שעוני יד בתוך קופסאות של בשר כשר, ובמכירתם לצורך רווחים מפלגתיים, במחיר מופחת.
הם התלוננו על כך בפני משה שרת (אז ראש הממשלה), שהעביר את תלונתם ליועץ המשפטי לממשלה שהורה לפתוח בחקירה.
עם זאת, בסופו של דבר החקירה העלתה מעט מאוד.
היועץ המשפטי ביקש להאשים את סגן השר בעבירה מסוימת אחת וגם לגביה הוא לא הואשם לבסוף, משום ששופט חוקר זיכה אותו מחוסר הוכחות, לאור שתיקתו של עד התביעה הראשי, מרדכי נורוק, אף הוא ח"כ מהמזרחי.
"סכנה אורבת מבפנים" - עמוס בן-גוריון
בשנת 1955 התפרסמה מטעם השורה חוברת בשם "סכנה אורבת מבפנים", שבה נידונה הנורמה הכללית הראויה להתנהגותם של פקידי ונבחרי הציבור.
בין ההדגמות הרבות להתנהגות בלתי רצויה, סופר בחוברת על העדפות שהוענקו על ידי עמוס בן-גוריון (בנו של ראש הממשלה דוד בן-גוריון), שהיה סגן המפקח הכללי של משטרת ישראל, לשלושה קבלני בניין ואנשי עסקים ממקורביו, במטרה לעזור להם בעסקיהם עם משרד הביטחון.
כמו כן סופר כי קצין משטרה בכיר הורה על סגירת תיק חקירה משטרתי הקשור לעסקה אשר בה היו מעורבים חשודים אחרים בביצוע עבירות פליליות, ובהם חברו של עמוס בן-גוריון, ישעיהו ("שייקה") ירקוני, בעלה של הזמרת יפה ירקוני.
עמוס בן-גוריון הגיש בעקבות זאת, בפברואר 1957, תביעת דיבה אזרחית לבית המשפט המחוזי בתל אביב, כנגד ארבעה מאנשי השורה החתומים על החוברת: אפלבאום, סימונסון, העצני ורפפורט.
משפט הדיבה - המפקח הכללי: שיקר
הפרשה המדוברת התחילה בכספים שקבלה הסוכנות היהודית מקרן השילומים הגרמנית אירס"ו.
קרן אירס"ו מומנה על ידי גרמניה, במיליוני מרקים מכספי הנרצחים היהודים בשואה, שלא היו להם יורשים והסוכנות היהודית קבלה שילומים אלו "כיורשת העם היהודי".
הסוכנות החליטה להשתמש בכספים אלה לפיתוח ענף התיירות בארץ וקנתה באמצעותם בין השאר גם ציוד מלונאי, כגון סדינים, מפות שולחן, כלי אוכל ועוד.
לביצוע הקנייה נבחרו שני מלונאים, אברהם דרזנר ואריך בראון וכן השתתפו בעסקה שייקה ירקוני חברו של עמוס בן-גוריון ואריה פילץ.
על פי החשד, הגרמנים מכרו לקבוצה את הציוד המלונאי, תוך שהם נותנים לקונים קבלות על סכומים מנופחים, שהיוו תוספת של 25%.
היות שהסוכנות היהודית שילמה לקונים את ההחזרים הכספיים על פי הקבלות המנופחות, יכלו אלה לשלם לגרמנים את המחיר שביקשו ולקחת לעצמם את ההפרש.
משטרת ישראל פתחה תיק כנגד הרביעייה וחוקרים מטעמה נשלחו לגרמניה, אולם התיק נסגר לאחר זמן ללא סיבה מניחה את הדעת.
ההכנות למשפט של שורת המתנדבים
אנשי שורת המתנדבים חיפשו עורך דין שייצג אותם במשפט, אל מול אחד מבכירי עורכי הדין בארץ – מיכאל כספי (אביו של עו"ד רם כספי), אשר ייצג את עמוס בן-גוריון.
כסף לשכר טרחה לא היה ברשות "השורה".
הם פנו לכמה עורכי דין - מהידועים, המוכרים והמוערכים ביותר בארץ – וקבלו את הסכמתם של שלושה: עו"ד ארנולד אפלבאום, השופט המחוזי בדימוס, עו"ד שלמה תוסיה כהן, ועו"ד שמואל תמיר – שניהלו את ההגנה במשפטם בהתנדבות.
המשפט נערך בבית המשפט המחוזי בתל אביב, בפני השופטים ד"ר זאב צלטנר נשיא בית המשפט המחוזי וראש ההרכב, ד"ר יצחק קיסטר לימים שופט בית המשפט העליון, ויצחק שילה.
הוא נמשך חמישה חודשים, מדי יום ביומו.
לאחר "משפט קסטנר", היה זה המשפט השני הארוך והחשוב ביותר, שעניין את כל הציבור בארץ.
עשרות קציני משטרה בכירים הופיעו באולם מדי יום ויצרו בנוכחותם לחץ סמוי על השופטים.
מטעם התביעה, כעד תביעה ראשון, העיד המפקח הכללי של משטרת ישראל יחזקאל סהר.
הוא עלה לדוכן העדים והכריז כי זהו "משפטם של המשטר והמשטרה".
הוא העיד כי היכרותו עם תיק אירס"ו מצוינת וכי שייקה ירקוני, אינו מופיע בתיק, לא כחשוד ולא בכלל.
בא כוח הנתבעים ביקש מיד לפתוח בפניו לעיון את התיק הרלוונטי של המשטרה, ועל כך השיב בא כוח התובע כספי בהתנגדות ובטיעון שיש לשמור על חסיון תיק אירס"ו, ולא לפותחו לעיון הנתבעים, מטעמים של שלום הציבור ושל ביטחון המדינה.
עד למשפט זה, די היה בעדותו של איש משטרה על הנזק שייגרם עקב פתיחת תיק, והתיק נשאר סגור.
בית המשפט המחוזי, בהמשיכו את המדיניות הזו, דחה את בקשת הנתבעים אנשי "השורה" לפתוח את התיק לעיונם.
לאחר ערעור "השורה" בפני בג"ץ (באמצע המשפט בבית המשפט המחוזי), הפך בג"ץ את החלטת בית המשפט המחוזי, והורה להתיר את העיון בתיקי המשטרה.
הוחלט על ידו בהחלטה שהפכה תקדימית, כי תיקים כגון אלה, ייפתחו בלשכת השופטים והם לבדם יעיינו בהם.
לאחר עיונם של השופטים, הותר לפתוח את תיקי המשטרה בעניין, לצורכי הצדדים במשפט הדיבה.
בעקבות העיון בתיקים נקרא המפקח הכללי לעדות פעם נוספת והודה במפורש כי לא דיבר אמת בעדותו.
הוא טען כהסבר לכך, שהיה חולה אותה עת.
שמואל תמיר, בא-כוח הנתבעים שהיה מעורב במספר משפטים בעלי עניין ציבורי באותה תקופה, הפך את המשפט להאשמה נגד צמרת המשטרה.
במהלך המשפט נדרש אליקים העצני לגלות את מקורות המידע של "השורה".
הוא סירב לגלותם ונידון ל-10 ימי מאסר על בזיון בית המשפט.
ב-18 ביולי 1957 ניתן פסק הדין של בית המשפט המחוזי לטובת התובע מר עמוס בן-גוריון, שכלל את הסעיפים הבאים.:
עמוס בן-גוריון לא ידע כי ידידו שייקה ירקוני חשוד ולא היה מעורב בסגירת התיק.
"שורת המתנדבים" אשמה בהוצאת דיבה וצורת ניהול המשפט מצידה גבלה בשערורייה.
בית המשפט פסק שעמוס בן-גוריון יקבל פיצוי משורת המתנדבים בסך של 5,300 לירות (מתוך סכום התביעה שעמד על 25,000 לירות) בצירוף ריבית של 9% ועוד 2,000 ל"י שכר טרחת עורך הדין.
עדותו של סהר היא "טרגדיה" של מי שהיה "מסור למוסד המשטרה ולפיקודיו ואינו יכול להשתחרר מקנאה לכבוד המשטרה".
בנושא הראשון שהופיע בחוברת של שורת הדין, הקשרים בין עמוס בן-גוריון לשלושת קבלני הבניין, בית המשפט ציין כי אינו רואה בעין יפה את שותפותו של עמוס בן-גוריון בקואופרטיב לכריית זיפזיף וכן את שימושו בווילה של אחד משלושת אנשי העסקים שנזכרו בחוברת נשוא התביעה.
לפני מתן פסק הדין התפרסמו בעיתונות צילומים, בהם הופיע עמוס בן-גוריון, באופן הפגנתי, בחברת אביו ראש הממשלה.
בית המשפט הביע בפסק דינו את מורת רוחו על פרסום הצילומים במהלך המשפט.
הפיצוי שהוטל על "השורה" לשלמו היה גבוה ביותר, והקשה על פעילות "השורה" לאחר מכן.
ב"שורה" פעלו כ-750 מתנדבים קבועים.
בעקבות פסק הדין, שהטיל דופי בהנהגת השורה ובפעולותיה, פחתו המתנדבים ופסקו התרומות שעזרו לקיום הפעילות ההתנדבותית הענפה.
במקביל גם נפסקו התרומות השונות שהעניקו לארגון גופים רשמיים למיניהם.
בעקבות כל אלה דעכה השורה, עד שהפסיקה את פעולותיה כליל עוד לפני שניתן פסה"ד בערעורה בביהמ"ש העליון.
הנתבעים הגישו ערעור על פסק הדין לבית המשפט העליון באמצעות עו"ד שמואל תמיר.
בית המשפט, בהרכב של השופטים משה לנדוי (ראש ההרכב), שמעון אגרנט ואלפרד ויתקון, הפך בעצם את פסק דינה של הערכאה הנמוכה יותר, אף כי רשמית התקבל הערעור רק בחלקו.
פסק הדין הסופי, שניתן ב-3 ביוני 1960, קבע את הדברים הבאים:
תיק אירס"ו נסגר שלא כדין, ומטעמים פסולים.
בית המשפט אינו מאמין לחלקים משמעותיים מעדותו של עמוס בן-גוריון.
מבחינה משפטית הוא ידע שידידו ירקוני היה חשוד בתיק, אף אם "עצם את עיניו" לנוכח העובדות, שהיו ידועות לו.
אנשי "השורה" הפסידו באופן פורמלי בערעור, כיון שאפשר היה להבין מן הכתוב בחוברת, שעמוס בן-גוריון טיפל באופן אישי בסגירת תיק אירס"ו, ואת הטענה הזו אנשי השורה לא הצליחו להוכיח במשפט.
מדברי השופט לנדוי: "היכול להיות ספק שהם (חברי השורה) עשו זאת מרגש דאגה עמוקה של אזרחים השואפים לכך שמדינתם תהיה כמתוקנות שבהן?"
היה זה הפסד טכני בלבד.
כי בית המשפט העליון הקטין את סכום הפיצויים לעמוס בן-גוריון לסך של 1,100 לירות.
כמו כן, הורה בית משפט לעמוס בן-גוריון להחזיר ל"שורה" את כל אשר שלמו לו כבר בתוספת ריבית על התשלומים המוחזרים.
צמרת המשטרה עשתה כל שביכולתה, והשתמשה בכל אמצעי פסול, כדי להסתיר את האמת בבית המשפט.
"התביעה ניסתה להשתמש בביטחון המדינה, כדי להסתיר את האמת מבית המשפט".
"צודק מר תמיר בתארו את עמדת התובעים בנוסחה זו: ירקוני חשוד – חסוי, ירקוני אינו חשוד – אינו חסוי."
התביעה הפיצה אינפורמציה מסולפת באמצעות העיתונות.
בפסק הדין ציין בית המשפט העליון את סדרת הכתבות שפרסם שבתאי טבת ב"הארץ", תחת השם: "קרבן הרצח בדיבה".
סדרת הכתבות פורסמה עוד לפני פסק הדין של בית המשפט המחוזי, חרצה את דינה של "שורת המתנדבים", וזיכתה את עמוס בן-גוריון מכל חשד.
הכתבות הללו זכו לנזיפה חמורה של שופטי בית המשפט העליון.
"עמוס בן-גוריון אחראי אישית לניהול הקו הזה, של הסתרת האמת מבית המשפט והפצת אינפורמציה מסולפת".
בפסק הדין מתח בית המשפט העליון ביקורת קשה ונרחבת, על פסק דינם והתנהגותם של שופטי בית המשפט המחוזי, ובמיוחד על ניהול המשפט על ידי צלטנר.
יחזקאל סהר, שנתמנה בינתיים לשגריר ישראל באוסטריה, חזר בעקבות פסק הדין לארץ.
הפרקליטות העמידה את סהר לדין בבית המשפט המחוזי בתל אביב באשמת עדות שקר.
ב-16 בינואר 1961 הרשיע בית המשפט המחוזי את סהר ודן אותו ל-9 חודשי מאסר על תנאי ולתשלום קנס בסך 15,000 לירות.
סהר ערער לבית המשפט העליון.
בית המשפט העליון אישר את ההרשעה אף כי מצא פגם טכני בכך שסהר הועמד לדין על שלושה סעיפי אישום נפרדים בגין מעשה אחד, והפחית את הקנס לסך 5,000 לירות.
פסק הדין של בית המשפט העליון חולל רעידת אדמה במפלגת השלטון, שמואל תמיר כתב בספרו: "כל ניסיונות הטשטוש עלו בתוהו.
עכשיו כבר לא היה אפשר להיאחז במילים דו-משמעיות.
ההגדרות היו ברורות, המסקנות היו חד-משמעיות והמהלומה על ראשו של השלטון – כבדה".
תוצאות המשפט חשפו את פניה של צמרת המשטרה, סגירת תיקים שלא כדין, העלמת ראיות ושקרים בבית המשפט.
בית המשפט העליון קבע סייגים לשימוש בכוחו של איש משטרה ומגבלות להתנהגותו של איש ציבור.
ובכך הוא נתן לגיטימציה לעיתונות חוקרת ולוחמת.
פסק דינו של בית המשפט העליון נחשב לסכר שקבע את גבולות שלטון החוק במדינה.
על פי יצחק זמיר: "זה היה המשפט הראשון שבו תקפו אישיות בכירה.
זו הייתה אולי תחילת הדרך אל המימוש של העיקרון של שוויון בפני החוק.
המפקח הכללי של המשטרה כפוף לחוק כמו כל אזרח אחר".
על פי אמנון רובינשטיין: "זה היה ציון דרך בתולדות המדינה, כיון שזהו מקרה ראשון בו יצא ארגון א-פוליטי נגד הנורמות המקובלות בישראל.
גם אז ראיתי חשיבות בכך שמישהו מרים דגל נגד נורמות שהיו מובילות אז".
"פרשה זו היא שפתחה את הפתח לשחרורם של המשטרה, התביעה, בתי המשפט והעיתונות מצבת השלטון, והפיכתם לזרועות עצמאיות."
פעילות השורה תמה במחצית השנייה של שנות ה-50, כשלדברי ראשיה פסק זרם התרומות אליה.
שורשים (שָׁרָשִׁים) הוא יישוב קהילתי בגליל התחתון בתחומי המועצה האזורית משגב בקרבת העיר כרמיאל.
היישוב הוא בעל זיקה לתנועה המסורתית.
היישוב שוכן בגובה 180 מטר מעל פני הים על שלוחה דרומית מזרחית של הר גילון.
בשנת 1976 נוסד גרעין "סוף מערב" בקליפורניה.
בנובמבר 1977 אישרה ועדת השרים לענייני התיישבות הקמת כפר תעשייה עבור הגרעין, אולם טרם נמצא אז מיקום ליישוב.
בראשית 1979 היו בגרעין 12 משפחות שהיו עדיין בקליפורניה.
הוקמה אז שלוחה נוספת של הגרעין בניו יורק לגיוס חברים נוספים.
עם עלייתו ארצה, שכן הגרעין במחנה זמני במושב שכניה.
בנובמבר 1985 עלה הגרעין על הקרקע באתר שורשים.
בראשית דרכו היה שורשים מושב שיתופי שבו הוקמו מספר מפעלים שיתופיים.
בשנת 1992/3 החליטו חברי המושב לפרק את המושב השיתופי.
העסקים המשותפים עברו לידי אותם חברי מושב שהפעילו אותם.
בתי המושב נרכשו על ידי התושבים והיישוב הפך ליישוב קהילתי.
ביולי 2025, במהלך מלחמת חרבות ברזל, נפל בן היישוב סרן רעי בירן, מפקד בסיירת גולני.
ביישוב חיות 165 משפחות ובהן 504 תושבים.
היישוב הוא בעל זיקה ל וחיים בו יחד חילונים ודתיים.
בית הכנסת ביישוב הוא קונסרבטיבי וגברים ונשים מתפללים בו יחד.
בצד בית הכנסת הקונסרבטיבי הוקם גם בית כנסת אורתודוקסי.
הרב רענן מלק החל לכהן כרב הקהילה במאי 2019.
ביישוב פועלים 2 גנים: פעוטון וגן רב גילאי כולל גן חובה.
עד שנת 2017 פעלה ביישוב תנועת הנוער נוע"ם, וב-2017 הוחלפה בתנועת הנוער האיחוד החקלאי.
בצדו המערבי של היישוב בטיילת המערבית, הוקם בשנת 2004 "מצפור תומר" לזכרו של תומר מטס, בן היישוב שנהרג בעת טיול בנגב כשהוא בן 20. מהמצפור אפשר להשקיף על העיר חיפה ועל היישובים הסובבים את שורשים.
שורת בואן היא מונח בגאולוגיה הבא להסביר מדוע בנויים סלעים מצרופים מסוימים של מינרלים, בעוד שסוגים אחרים של מינרלים כמעט ולא מצויים יחד.
את התאוריה הציע הפטרולוג נורמן לוי בואן ולכן היא קרויה על שמו.
בואן ערך בתחילת המאה ה-20 סדרת ניסיונות בהם התיך אבקה של סלעים גרוסים, קרר את החומר המותך בהדרגה ואז בחן את סוגי המינרלים שנוצרו בו.
המסקנות שאליהן הגיע מקובלות עד היום להסבר תהליך התגבשות המינרלים בהתקררות מאגמה.
בואן הראה כי בעת שהמאגמה מתקררת מתגבשים בה תחילה המינרלים שנקודת ההתכה שלהם הגבוהה ביותר.
ירידה בריכוז יסוד מסוים או עלייה בריכוז יסוד אחר יגרמו בהכרח ליצירת מינרלים אחרים מהמאגמה.
תהליך זה שבו חלים במאגמה שינויים מינרליים וכימיים קרוי גיבוש מפריט של המאגמה, וזו הסיבה להיווצרות סלעים שונים מאוד מבחינה כימית ומינרלוגית ממגמת־אֵם אחת.
שורת בואן מוצגת בעזרת סכמה המראה את התגבשות המינרלים במאגמה כתוצאה מירידה הדרגתית של הטמפרטורה.
הענף הימני מייצג תהליך רציף של יצירת מינרלים בעוד שהענף השמאלי מייצג יצירה לא רצופה של מינרלים.
הציר מצד שמאל מייצג את קו הטמפרטורה כאשר החלק העליון מייצג טמפרטורה גבוהה יותר.
המינרלים בחלק העליון של השרטוט הם הראשונים להתגבש, כלומר נקודת ההיתוך שלהם גבוהה יותר.
בהתבסס על עבודתו של בואן ועל ההרכב המינרלים המצוי בסלע מסוים ניתן לשער מה היו התנאים בעת שנוצר הסלע.
השרטוט מראה כי מינרלים מסוימים שנקודות ההתכה שלהם קרובות יתגבשו יחד ולכן ניתן יהיה למצוא צרוף שלהם המרכיב סלע, לעומת זאת מינרל כדוגמת אוליבין שטמפרטורת ההתכה שלו גבוהה, לא ימצא יחד עם קוורץ שטמפרטורת ההתכה שלו נמוכה יחסית.
ניתן לחלק את שורת בואן לשלושה תחומים: המינרלים המקדימים להתגבש ייצרו סלעים בסיסיים, לעומתם המינרלים המתגבשים בטמפרטורות הנמוכות ייצרו סלעים חומציים, ובנוסף מוגדר תחום ביניים.
השרטוט משמאל מראה חלוקה זו.
ניתן להשתמש בשרטוט זה גם על מנת לראות את מידת היציבות של המינרלים לבליה, כשהמינרל היציב יותר, קוורץ, מצוי בתחתית השרטוט, בעוד שהמינרל אוליבין המצוי בראש השרטוט הוא הפחות יציב מכל המינרלים.
ההסבר קשור לטמפרטורה על פני כדור הארץ.
ככל שהטמפרטורה בה נוצר המינרל רחוקה יותר מהטמפרטורה השוררת על פני כדור הארץ כך הוא יציב פחות.
בלשון פשוטה, המינרלים שנקודת ההתכה שלהם הגבוהה ביותר ולכן התגבשו ראשונים במאגמה המתקררת הוא הפחות יציבים על פני כדור הארץ מכיוון שהתנאים על פני כדור הארץ הם השונים ביותר מהתנאים בהם נוצרו.
בעוד שהמינרלים שטמפרטורת ההתכה שלהם נמוכה יותר יציבים יותר כיוון שתנאי השטח דומים יותר לתנאים בהם נוצרו.
שורת המקהלה הוא מחזמר מצליח שהופיע על בימות ברודוויי החל משנת 1975 ועד 1990, במשך כ-15 שנה.
בכך היה לאחד ממחזות הזמר שוברי השיאים במשך הופעתם.
את מילות השירים כתב אדוארד קליבן , ואת הלחנים כתב מרווין האמליש.
המחזמר תורגם לשפות שונות ביניהן לעברית על ידי יואב גינאי והועלה לראשונה בתיאטרון רפרטוארי ב-2018 בתיאטרון הקאמרי בתרגומו של אלי ביז'אווי ובבימויו של צדי צרפתי.
סרט קולנוע באותו שם יצא לאקרנים בשנת 1985, בכיכובם של מייקל דאגלס ואליסון ריד ובבימוי ריצ'רד אטנבורו.
ההפקה המקורית בברודוויי רצה במשך 6,137 הופעות, שיא ההופעות הארוך ביותר בהיסטוריה של ברודוויי עד אז (השיא נשבר על ידי המחזמר "קאטס" ב-1997).
הצלחתו הולידה הפקות מוצלחות רבות ברחבי העולם.
הוא חודש בברודוויי בשנת 2006 ובווסט אנד ב-2013. המחזמר קיבל 14 מועמדויות לפרס טוני וזכה ב-10 מהם, בנוסף לפרס פוליצר בשנת 1976 עבור דרמה.
בישראל הועלה המחזמר בתיאטרון הקאמרי החל ממרץ 2018 בתרגומו של אלי ביז'אווי.
העלילה עוסקת במבחן במה (אודישן) למחזמר חדש.
הבמאי זאק עורך את מבחני הבמה, ועליו לבחור שמונה משתתפים בלבד, מתוך שישה-עשר מועמדים.
זאק מבקש מכל אחד מהמתחרים לצעוד קדימה ולעמוד תחת אורות הבמה, שם הוא שואל אותם על חייהם ועל שאיפותיהם.
כאשר חברתו לשעבר של הבמאי, שהייתה פעם רקדנית מצליחה, מגיעה ורוצה להיבחן גם היא במטרה להשיג עבודה, זאק נמצא בדילמה ומתעמת עם עברו.
המחזה נפתח באמצע האודישן להפקת ברודוויי קרובה.
המנהל האימתני זאק ועוזר-הכוריאוגרף לארי בוחנים רקדנים באמצעות צעדי הריקוד שלהם.
לאחר סבב ניפויים, נשארו 17 רקדנים.
זאק אומר להם שהוא מחפש להקת ריקודים חזקה של ארבעה בנים וארבע בנות.
הוא רוצה ללמוד יותר עליהם, ומבקש מהרקדנים להציג את עצמם.
בחוסר רצון, הרקדנים מתחילים לחשוף את עברם.
הסיפורים מתקדמים בדרך כלל באופן כרונולוגי, מחוויות חיים מוקדמות, דרך הבגרות ועד הקריירה.
המועמד הראשון, מייק, מספר כי הוא הצעיר מבין 12 אחים.
הוא נזכר בניסיון הראשון שלו עם ריקוד, כאשר צפה בכיתת הריקוד של אחותו כשהוא היה בגן חובה.
מייק תפס יום אחד את מקומה, כשהיא סירבה ללכת לכיתה והוא נשאר.
בובי מנסה להסתיר את האומללות של ילדותו על ידי בדיחות.
כשהוא מדבר, יש לרקדנים האחרים חששות לגבי תהליך האודישן המוזר הזה והם תוהים מה בדיוק הם צריכים לחשוף בפני זאק, אך מכיוון שהם צריכים מאוד את העבודה, האודישן נמשך.
זאק כועס על שילה, בעלת חוכמת הרחוב, כשהוא מרגיש שהיא לא לוקחת את האודישן ברצינות.
כשהיא נחשפת, היא מגלה שאמה התחתנה בגיל צעיר וגם אביה לא אהב ולא טיפל בהם.
כשהייתה בת שש, היא הבינה שהבלט מספק לה הקלה מהחיים האומללים שלה.
קריסטין המפוזרת היא חסרת שמיעה מוזיקלית, ומקנאה בכך שהיא לא מסוגלת לשיר.
לבסוף, ואל שופעת החזה מסבירה, כי אנשי הליהוק לא מחשיבים רק את הכישרון בהתקבלות להפקות במה, וסיליקון וניתוחים פלסטיים בהחלט יכולים לעזור.
הרקדנים יורדים למטה ללמוד שיר לשלב הבא של האודישן, אבל קאסי נשארת על הבמה כדי לדבר עם זאק.
היא רקדנית ותיקה שהיו לה כמה הצלחות ראויות לציון כסולנית.
יש להם היסטוריה משותפת: זאק ליהק אותה בעבר, והם חיו יחד במשך כמה שנים.
זאק אומר לקאסי שהיא טובה מדי בשביל הלהקה ושהיא לא צריכה להיות באודישן הזה.
היא מסבירה לו שהיא אינה מצליחה למצוא עבודה כסולנית ומוכנה לחזור ללהקה, שבמסגרתה היא יכולה לפחות להביע את אהבתה לריקוד.
זאק שולח אותה למטה כדי ללמוד את הריקוד.
זאק קורא לפול לבמה, והוא חושף באופן רגשי את ילדותו וניסיונו בתיכון, את תחילת הקריירה שלו במופעי דראג, בהשלמה עם הגבריות שלו וההומוסקסואליות שלו, ותגובתם האולטימטיבית של הוריו כשגילו על אורח חייו.
פול נשבר ומנוחם בידי זאק.
מערכת היחסים המורכבת בין קאסי לזאק עולה על פני השטח.
זאק מתעמת עם קאסי, והם משחזרים את מה שהשתבש במערכת היחסים שלהם ואת הקריירה שלה.
הוא טוען כלפי שאר הרקדנים שעליהם לרקוד בדבוקה אחת כמו מכונה, ושכנראה לעולם לא יוכרו באופן אינדיבידואלי.
קאסי מגנה על הרקדנים ומשיבה לו: "אני אקח את הלהקה, אם אתה תיקח אותי!".
במהלך הריקוד, פול נופל ופוגע בברכו, שעברה ניתוח לאחרונה.
אחרי שהוא מועבר לבית החולים, נבחני האודישן נעים בחוסר אמון, כשהם תופסים שהקריירה שלהם יכולה להסתיים ברגע.
זאק שואל את הרקדנים שנותרו מה יעשו כשהם כבר לא יוכלו לרקוד.
הם עונים לו, בראשותה של דיאנה, שלא משנה מה יקרה, הם לא מתחרטים על בחירתם.
לבסוף נבחרים שמונה רקדנים: מייק, קאסי, בובי, ג'ודי, ריצ'י, ואל, מארק ודיאנה.
שיר הסיום, "לה" ("One"), מתחיל בקשת של אורות בודדים המאירים על כל אחת מ-19 הדמויות, כשעליהם תלבושות הופעה זהות ונוצצות.
כשכל רקדן מצטרף לקבוצה, קשה פתאום להבחין ביניהם.
באופן אירוני, כל משתתף שנחשף עד כה באופן אינדיבידואלי, נראה עכשיו כדמות אנונימית באנסמבל שאינו נגמר.
"אני מקווה שאקבל את זה" ("I Hope I Get It") - הרקדנים הנבחנים נואשים להתקבל לעבודה.
"אני יכול לעשות זאת" ("I Can Do That") - מייק מנסה להרשים את זאק.
"ו..." ("And...") - הרקדנים מבולבלים מהליך האודישן הלא שגרתי, ודנים בשיר מה עדיף לחשוף בפני זאק.
"בבלט" ("At the Ballet") - שילה מבטאת את האושר שגרם לה ריקוד הבלט בחייה הקשים.
"לשיר!" ("Sing!") – קריסטין מקנאה שהיא לא יכולה לשיר.
"הלו שתים-עשרה, הלו שלוש-עשרה, הלו אהבה" (Hello Twelve, Hello Thirteen, Hello Love") - המתמודדים חולקים זיכרונות מגיל ההתבגרות.
"שום דבר" ("Nothing") - דיאנה נזכרת בשנות חייה האומללות בבית ספר למשחק.
"ריקוד: עשר, מראה: שלוש" ("Dance: Ten; Looks: Three") - ואל חושפת בשיר את העובדה שמפיקים לא מלהקים רק לפי הכישרון אלא גם לפי המראה.
"המוזיקה והמראה" ("The Music and the Mirror") - קאסי מביעה בשיר את הקושי של רקדנית מבוגרת שכבר לא מעוניינים בה כסולנית.
"אחת" ("One") - הרקדנים מביעים את העובדה שהם כוכבי במה ללא שם ותהילה.
"מה שעשיתי בשביל אהבה" ("What I Did for Love") - דיאנה והלהקה לא מתחרטים על בחירת המקצוע, על אף חוסר הוודאות שבו.
ב-13 בדצמבר 1985 סרטי קולומביה שחררו לאקנים את הסרט המוזיקלי "שורת המקהלה" - עיבוד קולנועי של המחזמר, בבימויו של ריצ'רד אטנבורו, בכיכובו של מייקל דאגלס.
הסרט היה מועמד ל-3 פרסי אוסקר, 2 פרסי גלובוס הזהב ו-2 פרסי באפט"א אך קיבל ביקורות שליליות מצד מבקרי הקולנוע והיה לכישלון מסחרי בקופות הכרטיסים לאחר שהופק בתקציב של 25 מיליון דולר אך הכניס רק 14 מיליון דולר.
שורשי העשב הייתה להקת רוק אמריקאית שמקורה בלוס אנג'לס ופעלה בשנות ה-60 וה-70 של המאה ה-20.
הלהקה הוקמה ב-1965 על ידי מחברי הלהיטים פי.
סלואן וסטיב ברי שביקשו לשיר שירי פולק רוק אך מבלי להזדהות בשמותיהם.
הלהיט הראשון שהשניים הקליטו היה Where Were You When I Needed You שהושמע ברדיו בלוס אנג'לס.
כתוצאה מההשמעות התחיל ביקוש ללהקה, אך למעשה היא לא הייתה קיימת.
לכן סלואן ניסה לגייס חברים נוספים שירכיבו את "שורשי העשב".
הוא מצא בסן פרנסיסקו את להקת The Bedouins.
איתם הקליטו סלואן וברי, תחת השם "שורשי העשב", את השיר Mr.
סלואן וברי פרקו את האיחוד וחזרו ללוס אנג'לס.
במהלך שנת 1966 שורשי העשב למעשה לא התקיימה.
לקראת סוף השנה הגיע לחברת התקליטים דמו של להקת The 13th Floor מלוס אנג'לס שכללה את וורן אנטנר, קריד בראטון, רוב גריל וריק קונס.
חברי הלהקה גויסו והפכו להיות שורשי העשב.
הלהיט הראשון שהקליטו, היה להיט איטלקי של להקה אנגלית בשם "הרוקס" - Let's live for today שהגיע לעשרת הגדולים במצעד האמריקאי.
לאחר שני להיטים מלודיים שזכו להצלחה בינונית, הקליטו שורשי העשב להיט רוק אוריינטלי בשם Feelings שלא הצליח.
סלואן פירק את השותפות עם סטיב ברי ועזב לניו יורק.
שורשי העשב בהפקת סטיב ברי חזרו לסגנון המוכר עם הלהיט המצליח ביותר שלהם Midnight confessions שהגיע למקום החמישי.
בשנים הבאות המשיכו חברי הלהקה להוציא סינגלים שמדי פעם הגיעו לעשרים הגדולים, אבל החל משנת 1972 דעכו ובשנת 1975 התפרקו.
שׁוּשׁ, הקרוי גם שׂוּשׂ, במבליק, לקריץ, ליקריש, ליקריץ', ליקוריש או רגליס, הוא ממתק שמכינים מתמצית שורשי הצמח שׁוּשׁ קירח (ששמו "לקריץ" בגרמנית או "ליקוריש" באנגלית), ובדרך כלל גם משמן או תמצית אניס.
מקורו של הממתק במנהג ללעוס את השורש המתוק של הצמח.
השם הלועזי "ליקוריש" או "לקריץ" הופיע באירופה בימי הביניים, תחילה בלטינית ואחר כך בצרפתית.
משם התפשטה המילה לשאר השפות האירופאיות.
מקור המילה ביוונית: משמעות המילה "גלוקוריזה" (glukurrhiza) היא "שורש מתוק" - "גלוקוס", המהווה גם מקור למילה גלוקוז, מציין "מתוק", ו"ריזה" משמעו "שורש".
השם המדעי של שוש קרח, Glycyrrhiza glabra, שמר על המקור היווני.
שם המאכל קיבל את צורתו הסופית בהשפעת המילה "ליקר", ששוש קרח שימש לתיבולו.
השם "במבליק" נמצא בשימוש בעיקר בעגה הירושלמית.
מקור השם הוא ככל הנראה במילה הטורקית pembelik "ורדרד" (מ-pembe "ורוד" ו-lik "שיש בו כדי, המכיל"), שהתייחסה לממתק סלילי אדום או ורוד בטעם תות.
המילה נטמעה באוצר המילים הירושלמי דרך מוכרי ממתקים ספרדים ושימושה הורחב לסוגי ממתקים דומים אחרים, כגון ה"במבליק השחור", שצורתו סלילית כמו זה האדום/ורוד.
את צבעו השחור של הממתק מחזקים באמצעות השימוש בפחם שחור או קרמל כצבע מאכל.
קיים ממתק בשם "לקריץ אדום" (Red Liquorice) הדומה ללקריץ שחור, אך אינו מיוצר מצמח הלקריץ (שוש קרח) ואינו דומה לו בהרכבו וטעמו, אלא מיוצר מסוכר, קמח חיטה, חומרי טעם תות שדה, דובדבן וצבע מאכל אדום או אוכמניות ורימון (סגנון אוסטרלי).
שוּש (שם מדעי: Glycyrrhiza) הוא סוג של צמחים עשבוניים רב-שנתיים בתת-משפחת הפרפרניים, ממשפחת הקטניות.
ישנם כ-20 מיני שוש הנפוצים באגן הים התיכון, אסיה, אמריקה ואוסטרליה.
מקורו של המין שוש קירח הוא באגן הים התיכון, מתמצית שורשיו מכינים את ממתק השוש.
השוש האמריקאי גדל בר ביבשת אמריקה.
השוש הסיני מתורבת וממלא תפקיד ברפואה הסינית.
מינים בולטים נוספים בסוג שוש הם:
שורת הדין הוא ארגון ללוחמה משפטית שבסיסו בישראל ומטרתו מאבק משפטי-כלכלי בגופי טרור ובמדינות המתנגדות לקיומה של מדינת ישראל.
הארגון מגיש בבתי משפט בעולם, בהם בתי דין בין-לאומיים, תביעות נגד ישויות טרור ונגד גופים המממנים טרור או כאלה שמועברים דרכם כספי טרור, וכן נגד גופים הקוראים לדה-לגיטימציה של הלאום היהודי ושל המדינה היהודית ולחרם אקדמי וכלכלי נגדה.
העמותה נרשמה ברשם העמותות בדצמבר 2002. היא נוסדה על ידי עורכת הדין ניצנה דרשן-לייטנר, העומדת בראש הארגון עד היום.
לדברי מייסדי הארגון, הם שאבו השראה מהארגון האמריקאי "המרכז המשפטי לדרום העני", אשר שם לו למטרה למוטט כלכלית את ארגון ה"קו קלוקס קלאן".