tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
שבוע לאחר שעזב את הפיקוד והעבירו לסגנו הגנרל גאורגי טודורוב, נערך קרב דוברו פולה בו הובסו הבולגרים, נפרצו קוויהם והחזית כולה התמוטטה, עניין שהוביל לבקשה בולגרית להפסקת אש ולבסוף כניעתה.
ב-4 בנובמבר 1919 הודח ז'קוב מכל תפקידיו ושוחרר מהצבא.
הוא בחר לחיות בגלות בגרמניה, אך באוקטובר 1921 שב לבולגריה כדי להגן על שמו הטוב.
ב-21 באוקטובר נשפט על חלקו בכישלון מלחמת העולם הראשונה ותוצאותיה כפי שבאו לידי ביטוי בחוזה ניי ונידון ל-10 שנות מאסר.
בשנת 1924 חנן אותו המלך בוריס השלישי, וז'קוב התמסר לכתיבת זכרונותיו ופרקי היסטוריה צבאית בולגרית.
במהלך מלחמת העולם השנייה, הפגין ז'קוב דעות פרו-נאציות מובהקות ואף יצר קשרי ידידות אישיים עם אדולף היטלר.
משנכנס הצבא האדום הסובייטי לבולגריה בספטמבר 1944 נמלט ז'קוב לגרמניה.
ב-1 בפברואר 1945 הוצאו להורג הנסיך קיריל וראש הממשלה לשעבר בוגדאן פילוב, שהיו חברי מועצת העוצרים שפעלו לצד המלך סימאון השני, בליווי קבוצה גדולה של פוליטיקאים, אנשי צבא ועיתונאים, בעוון שיתוף פעולה עם הנאצים.
במועד זה הוטל גם על ז'קוב גזר דין מוות שלא בפניו.
ז'קוב הלך לעולמו ב-1 בנובמבר 1949 בעיר פוסן שבבוואריה, בגרמניה המערבית.
ב-7 בנובמבר 1992 הועברו עצמותיו לקבורה במאוזולאום הצבאי בסופיה.
ניקולה גרוביישיץ' (בסרבית קירילית: Hикoлa Гpубjeшић; נולד ב-29 ביוני 1984) הוא כדורגלן עבר סרבי ששיחק בעמדת החלוץ.
התחיל את הקריירה בקבוצת פרטיזן בלגרד ובעת ששיחק שם הושאל לשתי קבוצות סרביות שונות.
החל משנת 2006 שיחק שלוש שנים בקבוצת פ.צ.
לאחר מכן שיחק חצי עונה בצ'וקריצ'קי סטנקום מליגת העל הסרבית.
בקיץ 2010 הגיע לישראל ושיחק עונה אחת בהפועל חיפה.
בקיץ 2011 חתם בלאריסה מליגת העל היוונית, ממנה שוחרר לאחר עונה אחת.
במרץ 2013 חתם בקבוצת לאוטר טרבינייה מהליגה הבוסנית, וממנה שוחרר בתום העונה.
בשנת 2014 החל לשחק בסורינסקה מליגת העל השוודית.
נִיקוֹלָה סְטוֹיְקוֹב מוּשָאנוֹב (בבולגרית: Никола Стойков Мушанов; 12 באפריל 1872, דריאבנו, האימפריה העות'מאנית – 10 במאי 1951, וליקו טרנובו, הרפובליקה העממית הבולגרית) היה פוליטיקאי וליבראל בולגרי, אשר כיהן במספר תפקידי שרים בממשלות בולגריה וכן כראש ממשלת בולגריה מטעם המפלגה הדמוקרטית הבולגרית.
מושאנוב נרצח על ידי סוכני המשטרה החשאית הבולגרית.
ב-1893 הוסמך מושאנוב למשפטים בצרפת ועד 1896 הועסק כשופט ותובע בסטארה זאגורה ובווארנה.
בין 1897 ל-1908 עבד כעורך דין בעיר רוסה והצטרף למפלגה הדמוקרטית הבולגרית.
מושאנוב כיהן כשר בממשלתו הראשונה של אלכסנדר מלינוב.
בשלהי מלחמת העולם הראשונה מונה לתפקיד השר לעבודות ציבוריות וכיהן בתפקידו מה-21 ביוני 1918 ועד 7 במאי 1919 תחת אלכסנדר מלינוב ותאודור תאודורוב.
לאחר בחירתו של אלכסנדר סטמבוליסקי לראשות הממשלה, הועמד מושאנוב לדין יחד עם פוליטיקאים רבים אחרים שנתפשו על ידי הממשלה החדשה כאחראים לתבוסה במלחמה שהובילה לחוזה ניי.
ב-1922 נכלא למספר חודשים בבית כלא בעיר שומן.
ב-1931 מונה לשר הפנים והבריאות בממשלתו של אלכסנדר מלינוב.
ב-12 באוקטובר 1931 התמנה לראש הממשלה ושר החוץ של ממלכת בולגריה וכיהן בתפקידו עד ההפיכה הצבאית שיזמה הליגה הצבאית, בראשות קימון גאורגייב במאי 1934. ב-1932 הצליח מושאנוב לסיים את תשלום פיצויי המלחמה בהם מחויבת הייתה הממלכה מתום מלחמת העולם הראשונה והיה זה הישגו החשוב ביותר.
לאחר מותו של אלכסנדר מלינוב נבחר מושאנוב לתפקיד יושב ראש המפלגה הדמוקרטית, תפקיד בו כיהן רשמית עד 1947. הוא כיהן כיושב ראש הפרלמנט הבולגרי בין 1938 ל-1939. מושאנוב כיהן כשר בממשלתו של קונסטנטין מוראבייב וניהל משא ומתן עם הבריטים והאמריקאים במטרה למנוע את כיבוש הממלכה על ידי ברית המועצות.
ב-9 בספטמבר 1944 לאחר ההפיכה הצבאית בה סולק מוראבייב ועליית השלטון הפרו קומוניסטי בראשות קימון גאורגייב, הועמד לדין ונידון לשנת מאסר בעוון חתרנות.
בספטמבר 1945 לאחר שחרורו מהכלא, חזר מושאנוב לפעילות במפלגה הדמוקרטית, אך נאלץ לפרוש שנתיים מאוחר יותר.
הוא המשיך להביע בגלוי עמדות אנטי קומוניסטיות.
בין 1947 ל-1949 נעצר מספר פעמים, נחקר ושוחרר.
מושאנוב גורש מסופיה לווליקו טרנובו, שם הושם במעצר בית.
משטרו הסטליניסטי של וולקו צ'רבנקוב פעל באופן אגרסיבי לדיכוי מתנגדי משטר בבולגריה.
ב-10 במאי 1951 נעצר מושאנוב בידי אנשי המשטרה החשאית הבולגרית בחשד לתמיכה במשנתו של טרייצ'ו קוסטוב שהוצא להורג.
הוא הובל לחקירה במשרדי הוועדה לביטחון המדינה, ושם נרצח.
בגרסה הרשמית לאירועים, נטען כי נפטר מהתקף לב.
ב-1996 ביטל בית המשפט העליון הבולגרי את גזר הדין מ-1944 וטיהר את שמו של מושאנוב.
ניקולה מושאנוב היה אחד הפוליטיקאים הבולגרים הבולטים במאבק כנגד רדיפות היהודים בממלכה הבולגרית.
הוא הביע את עמדותיו הנחרצות, גם כשהיה בדעת מיעוט והותקף על ידי חוגים רחבים בפרלמנט ובממשלה הבולגרית.
מושאנוב השיב לשאלות, ציין את התנגדותו לרדיפת היהודים והוסיף שבולגריה שידעה כפייה במשך 500 שנות שלטון עות'מאני, אין בה מקום לרדיפת מיעוטים.
בשלהי דצמבר 1940 הוגש לאישור הפרלמנט הבולגרי החוק להגנת האומה שדמה במתכונתו לחוקי נירנברג.
החוק זכה לתמיכה רחבה בפרלמנט.
מושאנוב יצא בגלוי כנגד החוק ומשלא הועיל מאבקו בפרלמנט, פנה למלך בוריס השלישי בבקשה להפעיל את השפעתו על הממשלה לביטול הצעת החוק.
מושאנוב הצביע נגד החוק, אך הוא אושר ברוב גדול.
ב-25 ביוני 1942 אושרה בפרלמנט הבולגרי הצעת חוק, המסמיכה את הממשלה הבולגרית לאחוז בכל האמצעים הנדרשים כדי לפתור את "בעיית היהודים" בממלכה.
מושאנוב תקף בחריפות את ההצעה וביחד עם חברו למפלגה פטקו סטאינוב הצביע נגדה.
ב-22 במאי כתבו מספר אישי ציבור ובכללם ניקולה מושאנוב מכתב למלך בוריס השלישי בו נטען שמדובר בצעד בלתי אנושי והמלך ישא אישית באחריות לתוצאותיו של המהלך הנפשע.
המכתב נמסר לארמון המלך על ידי דימו קזאסוב וצביאטקו בובושבסקי.
הייתה זו הפעם הראשונה בה שוגר איום למלך עצמו להפסיק את רדיפות היהודים.
ב-24 במאי עם פרסומו של צו הגירוש נפגשו מושאנוב ופטקו סטאינוב עם ראש הממשלה בוגדאן פילוב ותבעו ממנו לבטל את הגירוש.
מושאנוב וסטאינוב שלחו מכתב מחאה לארמון המלך, הוא לא זכה למענה והגירוש יצא לפועל.
ב-2024 הגישה עמותת "בית מורשת יהדות בולגריה ביפו", בשם ארגוני יוצאי בולגריה בישראל, בקשה ליד ושם להכרה במושאנוב כחסיד אומות העולם.
ניקולה ווקר היא שחקנית בריטית.
ידועה מהופעה במגוון תפקידים בתוכניות טלוויזיה משנות התשעים ואילך.
היא מוכרת בעיקר בזכות תפקידה כרות אוורשד בדרמת הריגול "ספוקס".
בנוסף היא משחקת בתיאטרון בקולנוע וברדיו.
זוכת פרס אוליבייה לשחקנית המשנה הטובה ביותר עבור תפקידה בהצגה "המקרה המוזר של הכלב בשעת לילה".
היא החלה את קריירת המשחק שלה באוניברסיטה במסגרת "קיימברידג' פוטלייטס", יחד אתה היו בצוות התסריטאי דייוויד וולסטנקרופט והקומיקאית סו פרקינס.
ב-1997 שיחקה בתפקיד החשוב הראשון שלה בטלוויזיה בסיטקום Chalk (גיר) של סטיבן מופאט, בדמות המורה סוזי טרוויס.
היא הופיעה בתפקידי אורח בסדרות טלוויזיה שונות כגון "דיאל ופסקו", "ג'ונתן קריק", "Pie in the Sky" וכן בסדרה "Broken News".
ב-1997 גילמה את דמות בלשית המשטרה סוזן טיילור בסדרת המתח "Touching Evil" של רשת ITV, בה כיכבה לצידו של רובסון גרין.
היא השתתפה בשתי סדרות ההמשך בשנים 1998 ו-1999. עוד ב-1999 הופיעה בתפקיד הראשי בסדרת הדרמה "הרכבת האחרונה", ששודרה ב-ITV, ונכתבה על ידי התסריטאי מתיו גרהאם שהיה בין התסריטאים שכתבו לסדרה "ספוקס".
ב-2003 הצטרפה ווקר לצוות הקבוע של סדרת הטלוויזיה "ספוקס" בעונתה השנייה.
היא גילמה את דמותה של רות אוורשד עד העונה החמישית, שאז בהיותה בהריון עם ילדה הראשון עזבה את הסדרה.
ב-2009 חזרה ווקר לתפקידה ב"ספוקס" והשתתפה בעונות השמינית והתשיעית.
ווקר גילמה את דמותה של מולי בתסכית רדיו "Neuromancer" מאת ויליאם גיבסון.
ב-2007 השתתפה בעיבוד טלוויזיוני של ה-BBC ל"אוליבר טוויסט" מאת צ'ארלס דיקנס, ובדרמה "לאחות את השברים" בתפקיד אישה החוטפת ילדה קטנה ומגדלת אותה כבתה.
בקולנוע היו לה תפקידי משנה קטנים.
הבולט שבהם היה בסרט "ארבע חתונות ולוויה אחת" בתפקיד הזמרת המעצבנת ששרה בחתונה הראשונה את השיר "Can't Smile Without You".
ב-2004 השתתפה בעיבוד הקולנועי של הסדרה הקלאסית "כנפי הרעם".
ב-2008 הופיעה בתיאטרון הלאומי במחזה 'Gethsemane' מאת דייוויד הר.
ב-2009 שיחקה בתפקיד המשרתת בעיבוד של "טבעת החנק", סיפור מאת הסופר הנרי ג'יימס, בכיכובם של מישל דוקרי וסו ג'ונסטון.
ב-2010 גילמה את דמות אשתו של רוצח בדרמת המתח "לותר".
בדצמבר 2010 החלה לגלם ב"תיאטרון הלאומי" את דמותה של רייצ'ל במחזה "Season's Greetings" מאת המחזאי אלן אייקבורן.
ב-2011 שיחקה בסדרת הטלוויזיה "Being Human" בתפקיד עובדת סוציאלית.
ב-2015 כיכבה ווקר בסדרת הדרמה של ITV "בלתי נשכח" בתפקיד פקד בילוש קאסי סטיוארט.
באותה שנה שיחקה במיני-סדרת הפשע הבריטית "ריבר" ברשת BBC One בתפקיד הסמלת בילוש ג'קי סטיבנסון.
ווקר נשואה לשחקן ברנבי קיי ולהם בן משותף.
מועמדות לפרס באפט"א לטלוויזיה לשחקנית המשנה הטובה ביותר
ניקולה אן ברלי היא שחקנית אנגלייה הידועה בעיקר בזכות תפקידה כקארלי ב-StreetDance 3D.
ברלי נולדה בהרהילס שבלידס ולמדה במשך חמש שנים בבית הספר וולטון לריקודי תיאטרון.
קריירת המשחק של ברלי החלה בשנת 2005 כאשר היא הופיעה כמישל בסרט "אהבה + שנאה".
בנובמבר 2006 היא הופיעה כזואי בסרט הטלוויזיה של דומיניק סאווג', "Born Equal", וקצרה שבחים מצד המבקרים על הופעתה.
בשנת 2010 היא הופיעה בסרט הריקודים StreetDance 3D בתפקיד הראשי לצד שרלוט רמפלינג.
ניקולה דרינצ'יץ' (במונטנגרית: Никола Дринчић; נולד ב-7 בספטמבר 1984; בלגרד שביוגוסלביה, כיום סרביה) הוא כדורגלן עבר סרבי-מונטנגרי ששיחק בעמדת הקשר המרכזי והאחורי ומאמן בהווה.
לזכותו של דרינצ'יץ' 33 הופעות במדי בנבחרת מונטנגרו.
דרינצ'יץ' גדל במחלקת הנוער של פרטיזן בלגרד אך לא זכה להזדמנויות משחק רבות.
לאחר עונה מוצלחת בבודוצ'ונסט בנאטסקי דבור עבר דרניצ'יץ' בקיץ 2006 לגזיאנטפספור הטורקית.
ב-2007 עבר לאמקאר פרם, במדיה רשם 81 הופעות.
בקיץ 2010 עבר לספרטק מוסקבה אך לא הרבה לשחק ובינואר 2011 עבר לקרסנודאר.
בספטמבר חזר דרינצ'יץ' לקבוצת נעוריו פרטיזן בלגרד והוביל אותה לשתי אליפויות רצופות.
במאי 2015 הוא חתם ל-3 עונות במכבי חיפה אך שוחרר ממנה באמצע העונה.
ב-25 בפברואר 2016 הודיע דרינצ'יץ על פרישה ממשחק פעיל, אך ביולי 2016 הצטרף לראד בלגרד.
ב-6 באוגוסט 2018 חתם ברדינצ'קי ניש.
ביולי 2019 חתם בוויבודינה נובי סאד.
דרינצ'יץ' שיחק בצעירותו בנבחרת סרביה עד גיל 21 ורשם במדיה 11 הופעות, כולל השתתפות באליפות אירופה עד גיל 21 בשנת 2007. בעקבות הפרדות נבחרת סרביה מנבחרת מונטנגרו הייתה לדרינצ'יץ' אפשרות לשחק או בסרביה או במונטנגרו ובסופו של דבר החליט לשחק במונטנגרו מכיוון שקיווה שבה ישותף יותר בסגל.
בספטמבר 2007 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי במשחק נגד .
דרינצ'יץ' הוא קשר 50:50, כלומר קשר מרכזי וקשר אחורי שתורם גם להתקפה.
הוא ידוע בבעיטות החופשיות המדויקות שלו.
ניקולה מיטרוביץ' (בסרבית: Никола Митровић; נולד ב-2 בינואר 1987) הוא כדורגלן עבר סרבי ששיחק בעמדת הקשר האחורי.
מיטרוביץ' גדל במחלקת הנוער של נפרדק קרושבץ מעיר הולדתו קרושבץ, וערך את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה בשנת 2004. בקיץ 2007 נרכש על ידי פרטיזן בלגרד ובעונתו הראשונה בקבוצה זכה עמה בדאבל.
בעונה שלאחר מכן הושאל חזרה לנפרדק.
בשנת 2009 העביר קדנציה קצרה במדי וולגה ניז'ני נובגורוד מליגת העל הרוסית, ובשנת 2010 חזר בפעם השלישית למועדון נעוריו נפרדק.
בעונת 2010/2011 הגיע להונגריה והצטרף לאויפשט.
לאחר עונה אחת במדי הקבוצה, נרכש מיטרוביץ' על ידי MOL וידי, גם היא מליגת העל ההונגרית, אותה אימן באותה תקופה פאולו סוזה.
בשתי העונות שלו ב-MOL וידי רשם מיטרוביץ' 7 שערים ו-14 בישולים.
לקראת עונת עבר סוזה לאמן את מכבי תל אביב.
בעקבות רצונו של סוזה לצרף את מיטרוביץ', עבר השחקן בהעברה חופשית וחתם ב-4 באוגוסט 2013 על חוזה לעונה אחת עם אופציה לעונה נוספת.
ב-24 באוגוסט 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה, במשחק הליגה הראשון לעונה מול הפועל עכו.
בעונתו הראשונה בקבוצה זכה עמה באליפות, ובעונת זכה עמה באליפות שנייה ברציפות, וכן בגביע המדינה (פתח בהרכב בניצחון 6-2 על הפועל באר שבע במשחק הגמר) ובגביע הטוטו.
ב-10 בינואר 2016 שוחרר מהקבוצה וחתם בשאנגחאי שנשין הסינית, אולם שוחרר לאחר חצי עונה.
ב-31 באוגוסט 2016 חתם מיטרוביץ' על חוזה לעונה אחת עם אופציה לעונה נוספת בבני יהודה, אך שוחרר מהקבוצה באמצע העונה.
ב-23 בינואר 2017 חתם מיטרוביץ' באנורתוסיס פמגוסטה.
בספטמבר 2017 חתם מיטרוביץ' בנפרדק קרושבץ קבוצת נעוריו.
ב-8 בינואר 2018 חתם עד לסוף העונה עם אופציה לנוספת בויסלה קרקוב.
ב-8 באוגוסט 2018 חתם בקשלה האזרית.
ב-29 ביולי 2019 חזר להונגריה וחתם בזלאגרסגי.
ניקולה ווצ'ביץ' (במונטנגרית: Nikola Vučević; נולד ב-24 באוקטובר 1990) הוא כדורסלן מונטנגרי המשחק בעמדת הסנטר בקבוצת שיקגו בולס מליגת ה-NBA, וכן בנבחרת מונטנגרו.
ווצ'ביץ' נולד בעיר מורז' שבשווייץ, וגדל בבלגיה שם שיחק אביו, בוריסלאב, כדורסל.
אימו הייתה גם היא כדורסלנית ששיחקה בליגת הכדורסל לנשים בבוסניה.
בשנתו האחרונה בתיכון, עבר ווצ'ביץ' לקליפורניה, ארצות הברית והיה לקפטן קבוצת הכדורסל של התיכון בו למד בליגת התיכונים האמריקאית.
הוא רשם בעונת ה 18.0 נקודות ו-12.0 ב והיה לשחקן המוביל בקבוצתו בשתי הקטגוריות.
עם סיום לימודיו התיכוניים, בחר ווצ'ביץ' ללמוד באוניברסיטת דרום קליפורניה ולשחק במדי קבוצת הכדורסל, המתמודדת בחטיבה הפאסיפית של ליגת המכללות (נקראת ה-Pac-10)
לאחר שהחמיץ את 8 המשחקים הראשונים של עונת ה בשל עיכוב שחל באישור מעמדו כחובבן על ידי הנהלת ליגת המכללות.
הוא לקח במהלך העונה חלק ב-23 משחקים, בהם 2.6 נקודות ו-2.7 ריבאונדים.
לקראת עונתו השנייה בליגה, עזב טאג' גיבסון את האוניברסיטה, ווויצ'ביץ' החל לקבל מקום רב יותר ברוטציה.
הוא שותף ב-32.3 דקות למשחק, קלע 10.7 נקודות בממוצע, והוביל את הקבוצה עם 9.4 ריבאונדים למשחק.
ווצ'ביץ' הוביל את החטיבה עם 283 ריבאונדים במהלך העונה, ואף נבחר לשחקן המשתפר ביותר בחטיבה בסיום העונה.
בעונת ה היה ווצ'ביץ' לקלעי המצטיין של קבוצתו (17.1) ולריבאונדר המוביל (10.7).
הוא היה לשחקן הראשון באוניברסיטה שרושם ממוצע עונתי של דאבל דאבל מאז שנת 1995, ולראשון בהיסטוריה של הקבוצה שמוביל את החטיבה בריבאונדים בשתי עונות ברצף.
ווצ'ביץ' העמיד עצמו לבחירה בדראפט ה-NBA ונבחר במקום ה-16 על ידי פילדלפיה 76'.
עוד בטרם החלה עונת הרוקי שלו, פתחו שחקני הליגה בשביתה.
במהלך שביתת השחקנים שב ווצ'ביץ' למונטנגרו, וחתם במדיה של בודוצ'נוסט פודגוריצה בה שיחק עד סיום השביתה.
עם שובה של הליגה לעונה מקוצרת של 66 משחקים, חזר ווצ'ביץ' לפילדלפיה.
הוא שותף ב-51 ממשחקי הקבוצה, וקיבל ממאמנו דאג קולינס 15.9 דקות בממוצע, כמחליף לספנסר האווס ואלטון ברנד בהן תרם 5.5 נקודות ו-4.8 ריבאונדים.
בפלייאוף שותף ווצ'ביץ' במשחק אחד, בו עלה ל-3 דקות בלבד וקלע נקודה.
לקראת עונת נשלח ווצ'ביץ' לאורלנדו מג'יק ב בין ארבע קבוצות, בו עברו גם דווייט הווארד, אנדרו ביינום, אנדרה איגודלה ושחקנים נוספים.
במג'יק הפך ווצ'ביץ' לסנטר הפותח במקומו של האוורד שעבר ללוס אנג'לס לייקרס.
הוא קלע לאורך העונה 13.1 נקודות בממוצע ולקח 11.9 ריבאונדים למשחק, שני בליגה רק להאוורד.
במשחק מול מיאמי היט הוא אף קטף 29 ריבאונדים במשחק אחד ושבר את שיא המועדון אותו קבע שאקיל אוניל.
המג'יק סיימו את העונה עם המאזן הגרוע בליגה כשניצחו 20 משחקים בלבד מול 62 הפסדים, אך בשל השיפור ביכולתו האישית של ווצ'ביץ' הוא הגיע למקום הרביעי בהצבעה לתואר השחקן המשתפר של העונה ב-NBA.
גם בעונה הבאה המשיך ווצ'ביץ' לשמור על יכולתו הגבוהה באחת מהקבוצות החלשות בליגה.
הוא החמיץ לאורך העונה תריסר משחקים בשל זעזוע מוח שספג ושישה משחקים נוספים בשל נקע בקרסול.
ווצ'ביץ' לקח חלק ב-57 משחקים בהם תרם 14.2 נקודות ו-11.0 ריבאונדים, ואף נבחר במהלך חודש אפריל לשחקן המצטיין של השבוע במזרח כשבשלושה משחקים קלע 22.7 נקודות והוסיף 14.3 ריבאונדים.
בקיץ 2014 חתם על הארכת חוזה באורלנדו ל-4 עונות נוספות עבור כ-53 מיליון דולר.
בסיום אותה עונה חתם על הארכת חוזה באורלנדו ל-4 עונות נוספות עבור כ-100 מיליון דולר.
ב -25 במרץ 2021 הועבר ווצ'ביץ' לשיקגו בולס ביחד עם אל פארוק אמינו, בתמורה קיבלו המג'יק את ונדל קרטר ג'וניור, אוטו פורטר ג'וניור ושתי בחירות סיבוב ראשון עתידיות בדראפט.
ניקולה מירוטיץ' (בסרבית: Никола Миротић; נולד ב-11 בפברואר 1991) הוא כדורסלן מונטנגרי-ספרדי המשחק בעמדת הפאוור פורוורד בקבוצת מונקו מליגת העל הצרפתית ומהיורוליג, וכן בנבחרת ספרד.
מירוטיץ' החל את הקריירה המקצועית שלו בקבוצה ריאל מדריד מליגת העל הספרדית בכדורסל.
במשך עונת היורוליג 2010-11, הוא התפתח לאחד השחקנים החשובים של הקבוצה וזכה בפרס הכוכב העולה של היורוליג.
ב-2011 הוא חתם על הארכת חוזה של חמש שנים בריאל מדריד.
עם ריאל מדריד, הוא זכה בגביע המלך הספרדי בכדורסל ובסופרקאפ הספרדי בכדורסל ב-2012.
בעונת היורוליג , הוא סיים במקום השני בהצבעות לתואר הכוכב העולה של היורוליג לאחר שהפסיד לקוסטאס פאפאניקולאו היווני.
בתקופתו בריאל מדריד, מירוטיץ' שיחק 97 משחקי יורוליג וסיים עם ממוצע של 10.8 נקודות ו-4.5 ריבאונדים למשחק.
ב-23 ביוני 2011 נבחר מירוטיץ' על ידי יוסטון רוקטס בדראפט ה-NBA 2011, ומאוחר יותר באותו ערב הועבר אל מינסוטה טימברוולבס, ופעם נוספת אל שיקגו בולס.
כ-3 שנים לאחר שנבחר בדראפט, ביולי 2014, חתם על חוזה ל-3 עונות בשיקגו.
לאורך עונת הרוקי שלו קלע 10.2 נקודות בממוצע למשחק, ובסיומה ניצב במקום השני בהצבעות לפרס רוקי השנה ב-NBA, אחרי הזוכה אנדרו ויגינס.
בעונתו השנייה בקבוצה, עם הגעתו של המאמן החדש פרד הויברג, מירוטיץ' החל לעלות למשחקים בחמישייה הפותחת.
במשחק הפתיחה של העונה מול קליבלנד קאבלירס, הוא קלע 19 נקודות, יותר מכל שחקן אחר בניצחון 95–97. בינואר 2016, הוא אובחן עם דלקת התוספתן והושבת לתקופה של כחודש.
הוא חזר לשחק ב-5 במרץ נגד היוסטון רוקטס לאחר שהחמיץ 16 משחקים.
ב-23 במרץ הוא קלע שיא קריירה של 35 נקודות בהפסד לניו יורק ניקס.
בספטמבר 2017 חתם על הארכת חוזה לשתי עונות נוספות בשיקגו, עבור כ-25 מיליון דולר.
בקטטה שפרצה בינו לבין שחקן הבולס בובי פורטיס במהלך אימון הקבוצה, חבט פורטיס בפניו של מירוטיץ' וגרם לו לזעזוע מוח ולמספר שברים בפניו.
הפציעות השביתו את מירוטיץ' ממשחק למשך כחודשיים.
ב-26 בדצמבר, הוא עלה מהספסל וקלע 24 נקודות ב-28 דקות בניצחון 106–115 על המילווקי באקס.
ב-1 בפברואר 2018 הועבר בטרייד לניו אורלינס פליקנס בתמורה לג'מיר נלסון,טוני אלן ועומר אשיק.
יומיים לאחר חתימתו, הוא ערך את הופעת הבכורה בקבוצה וקלע 18 נקודות בהפסד 107–118 למינסוטה טימברוולבס.
ב-6 באפריל הוא קלע 31 נקודות והשיג 16 ריבאונדים בניצחון 103–122 בהארכה על הפיניקס סאנס.
שלושה ימים לאחר מכן הוא קלע 24 נקודות והשיג 16 ריבאונדים בניצחון החשוב 100–113 על הלוס אנג'לס קליפרס שעזר לקבוצה לתפוס מקום בשלבי הפלייאוף של העונה.
במשחק הראשון בסיבוב הראשון של סדרת הפלייאוף נגד הפורטלנד טרייל בלייזרס, מירוטיץ' קלע 16 נקודות והשיג 11 ריבאונדים וארבע חסימות בניצחון 95–97. במשחק השלישי בסדרה, הוא קלע שיא קריירה בפלייאוף של 30 נקודות בניצחון 102–119 על הבלייזרס.
ב-19 באוקטובר 2018, מירוטיץ' קלע שיא קריירה של 36 נקודות בניצחון 129–149 על הסקרמנטו קינגס.
בפברואר 2019, כשנה לאחר שהצטרף לפליקנס, נשלח מירוטיץ' למילווקי באקס במסגרת טרייד משולש בו השתתפה גם דטרויט פיסטונס.
הוא החמיץ את ארבעת המשחקים הראשונים עקב פציעה וערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה ב-21 בפברואר נגד הבוסטון סלטיקס.
בסיום עונת עזב את ה-NBA וחתם על חוזה בברצלונה.
מירוטיץ' הוא חלק מנבחרת הכדורסל הבוגרת של ספרד.
הוא עזר לנבחרת הכדורסל הצעירה של ספרד לזכות במדליית הארד בשנת 2010 באליפות אירופה בכדורסל עד גיל 20, שם נבחר לחמישייה המצטיינת.
הוא גם הוביל את ספרד למדליית הזהב ב-2011. מירוטיץ' היה מלך הסלים וה-MVP של הטורניר.
עם ממוצע של 27 נקודות (שיא טורניר) ו-10 ריבאונדים למשחק.
מירוטיץ' מתאים לשחק עבור הנבחרות הלאומיות של ספרד או מונטנגרו.
2 אליפויות הסופרקאפ הספרדי בכדורסל: 2012, 2013
ה-MVP של ליגת העל הספרדית בכדורסל: 2013, 2020
החמישייה המצטיינת ליגת העל הספרדית: 2013
אליפות ליגת העל הספרדית: 2013
תואר ה-MVP בטורניר גביע המלך הספרדי: 2014
אליפות אירופה בכדורסל 2015: מדליית זהב
אליפות אירופה בכדורסל עד גיל 20 - 2010: מדליית ארד
אליפות אירופה בכדורסל עד גיל 20 - 2010: החמישייה המצטיינת
אליפות אירופה בכדורסל עד גיל 20 - 2011: מדליית זהב
אליפות אירופה בכדורסל עד גיל 20 - 2011: החמישייה המצטיינת (MVP)
ניקולה יאנקוביץ' (בסרבית: Никола Јанковић; נולד ב-13 בפברואר 1994) הוא כדורסלן סרבי המשחק בקבוצת FMP בלגרד.
יאנקוביץ' החל לשחק כדורסל במועדון נוער בעיר הולדתו וראניה.
לאחר מכן עבר לקבוצות הנוער של ז'לזניק בלגרד והכוכב האדום בלגרד.
ב-2012 עבר לשחק בספירו שרלרואה מליגת העל הבלגית וב-2013 עבר לפפניסטר הבלגית.
בספטמבר 2015 הצטרף לקבוצת מגה לקס הסרבית.
באוגוסט 2016 עבר לקבוצת אולימפיה ליובליאנה, הוא זכה עמה בגביע הסלובני ונבחר ל-MVP של הליגה האדריאטית לאחר שהשיג ממוצע של 16.6 נקודות ו-7.3 ריבאונדים, והוביל את הליגה עם מדד יעילות של 19.24. ביולי 2017 עבר לסקריה מהליגה הטורקית.
ביולי 2018 הצטרף לאסטודיאנטס מדריד מליגת העל הספרדית, ובדצמבר 2018 עבר לפרטיזן בלגרד.
משנת 2010 הוא חבר בנבחרות הלאומיות של סרביה.
באליפות אירופה עד גיל 16 שהתקיימה ב-2010 רשם ממוצע של 14.4 נקודות (שישי בטורניר) ו-8.8 ריבאונדים (שני בטורניר) למשחק.
באליפות העולם באותה שנה לנבחרות עד גיל 17 סיים עם נבחרת סרביה במקום החמישי.
ב-2011 זכה עם נבחרת סרביה במקום השני באליפות אירופה עד גיל 18. הוא רשם באליפות ממוצע של 7.2 נקודות ו-6.6 ריבאונדים.
באליפות אירופה עד גיל 18 שהתקיימה ב-2012 זכה עם הנבחרת במקום השלישי ונבחר לחמישיית הטורניר.
הוא רשם באליפות ממוצע של 14 נקודות ו-8.2 ריבאונדים למשחק.
ב-2013 זכה עם סרביה במקום השני באליפות העולם עד גיל 19. בחצי הגמר הוביל את הנבחרת לניצחון על אוסטרליה כשהוא קולע 20 נקודות ולוקח 16 ריבאונדים.
סך הכל רשם בטורניר ממוצע של 11.2 נקודות ו-7.1 ריבאונדים למשחק.
ב-2014 זכה עם סרביה במקום השלישי באליפות אירופה עד גיל 20 ונבחר לחמישיית הטורניר.
הוא השיג בטורניר ממוצע של 15.5 נקודות (חמישי בטורניר) ו-9.4 ריבאונדים (שני בטורניר).
ניקולה מילוטינוב (בסרבית: Никола Милутинов; נולד ב-30 בדצמבר 1994) הוא כדורסלן סרבי המשחק בקבוצת אולימפיאקוס.
מילוטינוב שיחק בעונת 2011/2012 בקבוצת המופארם ורשאץ הסרבית.
הוא זכה עמה באליפות ב-2013 וב-2014 ובאליפות הליגה האדריאטית ב-2013. כמו כן השתתף במשחקי היורוליג והיורוקאפ.
בעונת 2014/2015 רשם במשחקי פרטיזן בכל המסגרות, ממוצע של 9.94 נקודות ו-7.6 ריבאונדים למשחק.
ביולי 2015 עבר לאולימפיאקוס מליגת העל היוונית וזכה עמה באליפות.
הוא רשם במהלך העונה ממוצע של 3.7 נקודות ו-3 ריבאונדים למשחק.
ב-2 ביוני 2020 חתם בצסק"א מוסקבה על חוזה לשלוש עונות.
מילוטינוב היה חבר בסגל נבחרת סרביה עד גיל 16 שהשתתפה באליפות אירופה ב-2010. ב-2013 זכה עם נבחרת סרביה במקום השני באליפות העולם עד גיל 19 שהתקיימה בפראג.
הוא רשם באליפות ממוצע של 10.7 נקודות ו-5.9 ריבאונדים למשחק.
במאי 2015 זומן לסגל של נבחרת סרביה בכדורסל לקראת אליפות אירופה.
באליפות עצמה זכה לדקות משחק מועטות.
ניקולה ברטי (באיטלקית: Nicola Berti; נולד ב-14 באפריל 1967) הוא כדורגלן עבר איטלקי ששיחק בעמדת הקשר.
ברטי שיחק במגוון עמדות בקישור, בזכות מהירותו, יכולות המסירה הרחבות שלו, וחוסנו הגופני.
הוא היה שחקן מרכזי בקבוצת אינטר מילאנו ובנבחרת איטליה, בסוף שנות ה-80 ותחילת שנות ה-90.
ברטי החל את דרכו בקבוצת נוער של פארמה.
הוא רשם את הופעת הבכורה שלו בגיל 17, במהלך עונת .
עונה אחר כך העפילה פארמה לליגת המשנה.
לקראת עונת עבר ברטי לפיורנטינה, במדיה ערך את הופעותיו הראשונות בסרייה א'.
ברטי השתלב היטב בהרכבה של פיורנטינה בעמדת הקישור הימני, ובעונתו הראשונה סייע לקבוצה להתברג במקום הרביעי בליגה.
בעונת , עם הגיעו של המאמן השוודי סוון-יוראן אריקסון לקבוצה, הוסט ברטי לעמדת הקשר המרכזי.
ב-1988, בתום שלוש עונות במדי פיורנטינה, נמכר ברטי לאינטר מילאנו בסכום המוערך ב-3.6 מיליון אירו.
כבר בעונת הבכורה שלו תחת המאמן ג'ובאני טרפטוני, רשמה אינטר עונה מוצלחת, כשזכתה באליפות בפער של 11 נקודות מסגניתה נאפולי.
ברטי עצמו תרם שבעה שערי ליגה באותה עונה, שיא קריירה עבורו.
במדי אינטר הפגין ברטי יכולות ורסטיליות, כששיחק במגוון עמדות בקישור והיה לשחקן מרכזי בקבוצה.
בעונת זכה ברטי לראשונה בקריירה בתואר אירופי, כשאינטר זכתה לראשונה בתולדותיה בגביע אופ"א.
גמר הגביע הכל-איטלקי, ששוחק במתכונת בית-חוץ, הפגיש בין אינטר לרומא.
במשחק הראשון בסן סירו, כבש ברטי את שערה השני של אינטר בניצחון 0–2. למרות הפסד 0–1 בגומלין, זכתה אינטר בתואר.
בסיום אותה עונה עזב טרפטוני את אינטר, והקבוצה לא שבה לזכות בתארים עד לעונת .
באותה עונה רשם ברטי רק תשע הופעות ליגה, והקבוצה רשמה עונה מאכזבת שהסתיימה במקום ה-13 בלבד, אך באירופה הקבוצה הצליחה לזכות בגביע אופ"א בפעם השנייה בתולדותיה, בזכות יכולת מצוינת של דניס ברגקאמפ.
ברטי, שכבש בגמר של 1991, הצליח לכבוש גם במפגש הגמר הכפול מול אוסטריה זלצבורג.
ברטי כבש את שער הניצחון במשחק הראשון, שנערך באצטדיון ארנסט האפל והסתיים בתוצאה 0–1 לאינטר, שניצחה בתוצאה גם בגומלין הביתי בדרך לזכייה.
ברטי הוסיף לשחק במדי אינטר עד לאמצע עונת .
בסך הכל רשם ברטי 311 הופעות בכל המסגרות במדיה של אינטר, בהן כבש 41 שערים, והיה מהשחקנים המובילים בקבוצה במשך כעשור.
ב-8 בינואר 1998 עבר ברטי לטוטנהאם הוטספר מהפרמייר ליג בהעברה חופשית.
בזמן מעברו, הייתה הקבוצה מועמדת לירידה ומסובכת בתחתית הטבלה.
יחד עם ברטי הצליחה הקבוצה לסיים את העונה במקום ה-14, ארבעה מקומות מעל הקו האדום.
ברטי עצמו תרם שלושה שערי ליגה ב-17 הופעות במדי טוטנהאם, הראשון שבהם כחודש לאחר הצטרפותו לקבוצה, בניצחון החוץ 0–3 על בלקברן רוברס ב-7 בפברואר.
כחודש לאחר פתיחת עונת סיים המאמן השווייצרי שהוביל את הקבוצה להישארות, כריסטיאן גרוס, את דרכו במועדון, והוחלף בג'ורג' גרהאם הסקוטי.
תחת המאמן החדש מיעט ברטי לקבל דקות משחק, ובחלון ההעברות של ינואר קיבל אישור לעזוב את הקבוצה.
הוא חתם בדפורטיבו אלאבס מהליגה הספרדית.
הוא הספיק לשחק במדיה שמונה משחקי ליגה ולכבוש שער אחד.
בסיום העונה עבר לעונת פרישה באוסטרליה, במדי נורת'רן ספיריט, ובשנת 2000 פרש ממשחק פעיל בגיל 33.
ברטי החל את דרכו בנבחרות הצעירות של איטליה.
תחת המאמן צ'זרה מלדיני, ייצג ברטי את נבחרת איטליה הצעירה פעמיים באליפות אירופה, ב-1986 וב-1988. ב-19 באוקטובר באותה שנה, ייצג ברטי לראשונה את נבחרת איטליה, בניצחון הביתי 1–2 על במשחק ידידות, תחת המאמן אזליו ויצ'יני.
שער הבכורה של ברטי בנבחרת נכבש חודשיים אחר כך, ב-22 בדצמבר, בהופעתו השלישית במדי הנבחרת, בניצחון הביתי 0–2 על , במשחק ידידות.
לאחר שצבר 11 הופעות ושלושה שערים במדי הנבחרת במשחקי ידידות, זומן ברטי על ידי ויצ'יני לסגל הנבחרת לקראת מונדיאל 1990 אותה אירחה.
ברטי לא שותף במשחק הפתיחה של איטליה בטורניר, אך פתח בהרכב בשני המשחקים הבאים של שלב הבתים, בניצחונות על ו.
ברטי פתח גם בניצחון 0–2 על בשמינית הגמר.
משחקו הרביעי בטורניר היה המשחק על המקום השלישי מול .
ברטי עלה מהספסל בדקה ה-67, ואף כבש שער לאחר הגבהה של רוברטו באג'ו, שנפסל בטענת נבדל לא מוצדקת.
למרות זאת, איטליה ניצחה בתוצאה 1–2 וסיימה את הטורניר במקום השלישי.
ברטי זומן על ידי אריגו סאקי לסגל איטליה לקראת מונדיאל 1994 בארצות הברית.
לאחר שעלה מהספסל במשחק הראשון של איטליה מול , פתח ברטי בהרכב בשני משחקיה הבאים בשלב הבתים, מול נורווגיה ו.
הוא הוסיף לפתוח גם בשמינית הגמר, מול , אך הוחלף במחצית המשחק כשאיטליה הייתה בפיגור 0–1. לבסוף הסתיים המשחק בניצחון איטליה 1–2 בהארכה.
ברבע הגמר עלה ברטי מהספסל בדקה ה-66, והחל במהלך שהוביל לשער הניצחון של איטליה בדקה ה-88. לאחר חטיפת כדור של בהגנה, שלח ברטי כדור קשתי לעברו של ג'וזפה סיניורי, שבישל את השער לרוברטו באג'ו.
ברטי הוסיף לפתוח בהרכב בניצחון בחצי הגמר על , ובמשחק הגמר מול , שהסתיים בהפסדה של איטליה בדו-קרב פנדלים.
בסך הכל ברטי שותף בכל שבעת משחקי של איטליה בטורניר, ובחמישה מהם פתח בהרכב.
ברטי שיחק את משחקו האחרון עבור איטליה ב-1995, ובסך הכל רשם 39 הופעות במדי הנבחרת, בהן כבש שלושה שערים.
עונהקבוצהליגהבליגההופעותשעריםפארמההליגה האיטלקית השלישית1000סרייה ב'270פיורנטינהסרייה א'283274251אינטר מילאנוסרייה א'3272953043013249230510023140טוטנהאם הוטספרפרמייר ליג17340דפורטיבו אלאבסלה ליגה81נורת'רן ספיריטהליגה האוסטרלית80סך הכל37441
ניקולה הראשון, מלך מונטנגרו (בסרבית: Никола Први Петровић-Његош; 7 באוקטובר 1841 - 1 במרץ 1921) עמד בראש מונטנגרו בשנים 1860–1918 והיה הכוח המניע מאחורי המרד באימפריה העות'מאנית והשגת העצמאות של מונטנגרו בשנת 1878. נשא בתואר נסיך בשנים 1860–1910 ואחר כך בתואר מלך בשנים 1910–1918.
ניקולה נולד ב-7 באוקטובר 1841 בכפר נייגושי בדרום מונטנגרו, למירקו פטרוביץ'-נייגוש, שהיה אחיו של דנילו הראשון, נסיך מונטנגרו, ולאנסטסיה מרטינוביץ', בתם של דראגו מרטינוביץ' וסטאנה מרטינוביץ'.
ניקולה בילה בצעירותו הרבה בטריאסטה, והשקיע הרבה בספורט ובתרגילים צבאיים, וכבן למשפחת המלוכה נשלח ללימודים בפריז.
שם למד בתיכון לואי הגדול.
לאחר ההתנקשות בחייו של דודו דנילו הראשון, נסיך מונטנגרו נקרא ניקולה בחזרה לנסיכות, והוכתר כנסיך ב-13 באוגוסט 1860, עוד בטרם מלאו לו 19 שנה.
ב-8 בנובמבר 1860 נשא ניקולה לאישה את מילנה ווקוטיץ', בתם של פטר ווקוטיץ' וילנה ווקוטיץ'.
בשנת 1876 הכריז ניקולה נסיך מונטנגרו על מרד באימפריה העות'מאנית.
בשנת 1896 הוא חגג מאתיים שנה של שושלת פטרוביץ', ובאותה השנה השתתף בהכתרתו של ניקולאי השני, קיסר רוסיה.
במאי 1898 ביקר הנסיך את המלכה ויקטוריה בטירתה בווינדזור.
ב-28 באוגוסט 1910, במסגרת חגיגות היובל להיותו נסיך מונטנגרו, שינה את תארו והכריז על עצמו כמלך.
במלחמת העולם הראשונה שהחלה בשנת 1914, הוא היה הראשון שהחליט לצאת לעזרתה של סרביה לאחר שאוסטרו-הונגריה פלשה אליה, לאחר ההתנקשות ביורש העצר פרנץ פרדיננד בעיר סרייבו.
הוא היה תומך עקבי באחדות ובשיתוף פעולה בין הסרבים.
מונטנגרו הצטרפה למלחמה וספגה אבדות כבדות.
לאחר מלחמת העולם הראשונה שולבה מונטנגרו בממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים שלימים נקראה יוגוסלביה, וב-1 במרץ 1921 מת ניקולה באנטיב, צרפת בגיל 79.
בנובמבר 1860 נשא ניקולה לאישה את מילנה ווקוטיץ', בתם של פטר ווקוטיץ' וילנה ווקוטיץ', ממנה נולדו לו 12 ילדים:
אנסטסיה, נסיכת מונטנגרו (1868–1935), התחתנה עם גאורג, דוכס לויכטנברג, ולאחריו התחתנה עם ניקולאי ניקולאייביץ', הנסיך הגדול של רוסיה
ניקולה יוקיץ' (בסרבית: Никола Јокић; נולד ב-19 בפברואר 1995) הוא כדורסלן סרבי המשחק בעמדת הסנטר בקבוצת דנוור נאגטס מליגת ה-NBA ובנבחרת סרביה.
נחשב בעיני רבים לסנטר הטוב ביותר ב-NBA במאה ה-21.
יוקיץ' נבחר בבחירה ה-41 בדראפט ה-NBA 2014 על ידי דנוור, אותם הוא ייצג במהלך כל הקריירה שלו ב-NBA.
נבחר שמונה פעמים למשחק האולסטאר של ה-NBA, ושש פעמים לאחת מחמישיות העונה ב-NBA.
בפרס ה-MVP של העונה הסדירה, הפרס היוקרתי ביותר בליגה, זכה שלוש פעמים (2020/21, 2021/22, 2023/24), והוא השחקן שנבחר במקום הנמוך ביותר בדראפט שזכה בפרס זה אי פעם.
בנוסף נבחר ל-MVP של סדרת הגמר ב-NBA כשהוביל את דנוור לזכייה באליפות ה-NBA בעונת 2022/2023.
יוקיץ', שניחן בכישורי ניהול משחק חריגים לעמדת הסנטר, השיג טריפל דאבלים רבים בקריירה שלו, ונמצא במקום השלישי בכל הזמנים בקטגוריה זו עם 192 טריפל דאבלים עד כה שמהם 174 בעונה הסדירה ו-18 בפלייאוף.
כמו כן מחזיק יוקיץ' בשיא כל הזמנים של ה-NBA לטריפל-דאבל המהיר ביותר במשחק, שאותו השיג תוך 14 דקות ו-33 שניות.
יוקיץ' נולד בסומבור שברפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה, הצעיר מבין שלושה אחים.
בשנת 2012 הצטרף לקבוצת מגה לקס הסרבית.
בעונת 2014/2015 היה השחקן הבולט במגה לקס כשרשם ממוצע של 18.4 נקודות ו-10.4 ריבאונדים במשחקי הליגה הסרבית.
כמו כן, נבחר ל-MVP של הליגה האדריאטית לאחר שהשיג ממוצע של 15.4 נקודות ו-9.3 ריבאונדים למשחק.
יוקיץ' נבחר במקום ה-41 בסיבוב השני של דראפט ה-NBA 2014, על ידי דנוור נאגטס.
הוא חתם בקבוצה לקראת עונת 2015/2016, ובמהלך העונה הפך לשחקן החמישייה הפותחת של דנוור.
הוא נבחר להשתתף ב"נבחרת העולם" במשחק הכוכבים העולים.
את עונתו הראשונה סיים עם ממוצעים של 10.0 נקודות ו-7.0 ריבאונדים למשחק ונבחר לחמישיית הרוקיז של העונה.
בעונת 2016/2017 הציג שיפור ניכר ורשם ממוצעים של 16.7 נקודות, 9.8 ריבאונדים ו-4.9 אסיסטים למשחק.
בסיום אותה עונה ניצב במקום השני בהצבעות לתואר השחקן המשתפר של העונה ב-NBA, אחרי הזוכה יאניס אדטוקומבו.
ב-15 בפברואר 2018 רשם יוקיץ' את הטריפל דאבל המהיר בהיסטוריית הליגה, אחרי 14 דקות ו-33 שניות במשחק מול מילווקי באקס.
לקראת עונת 2018/2019 חתם יוקיץ' על הארכת חוזה בדנוור ל-5 עונות נוספות עבור כ-148 מיליון דולר.
במהלך אותה עונה נבחר להשתתף כמחליף במשחק האולסטאר, לראשונה בקריירה, ובסוף העונה נבחר לחמישיית העונה הראשונה, גם כן לראשונה בקריירה.
בעונה זו העפילה דנוור בהובלת יוקיץ' לשלב הפלייאוף, לראשונה מזה 6 עונות, ואף עלתה לסיבוב השני לאחר שגברה על סן אנטוניו ספרס (4–3) בסדרת הסיבוב הראשון.
בסדרת חצי גמר המערב מול פורטלנד טרייל בלייזרס הפסידו הנאגטס בתוצאה 3–4. במשחק השלישי של הסדרה נגד פורטלנד, שבו היו ארבע הארכות, שיחק יוקיץ' 65 דקות, הכי הרבה דקות במשחק בפלייאוף מאז 1953.
בעונת נבחר יוקיץ' בשנית למשחק האולסטאר, שוב כמחליף.
ב-7 בינואר 2020 קלע שיא קריירה של 47 נקודות, בניצחון קבוצתו מול אטלנטה הוקס.
בפלייאוף 2020 הוביל את הנאגטס לניצחונות מול יוטה ג'אז ולוס אנג'לס קליפרס, כאשר בשתי הסדרות חזרה הקבוצה מפיגור 1–3 לניצחון 4–3. במשחק השביעי והמכריע מול הקליפרס הצטיין יוקיץ' עם 16 נקודות, 22 ריבאונדים ו-13 אסיסטים, בניצחון אשר הוביל את דנוור להעפלתה הראשונה מזה 11 שנים לגמר האזור המערבי.
בסדרת גמר המערב הפסידו הנאגטס מול האלופה שבדרך, לוס אנג'לס לייקרס, בתוצאה 1–4. לאורך הפלייאוף רשם יוקיץ' ממוצעים של 24.5 נקודות, 9.9 ריבאונדים ו-5.9 אסיסטים למשחק.
ב-31 בינואר 2021 שבר את השיא של יאניס אדטוקומבו כשרשם את הדאבל דאבל ה-20 ברצף מתחילת העונה ועלה למקום שני בכל הזמנים, כשמעליו נמצא רק ביל וולטון, עם רצף של 34.
ב-9 ביוני 2021 הוכרז יוקיץ' כזוכה פרס ה-MVP של ה-NBA לעונת 2020/21, והוא השחקן הראשון שנבחר בסיבוב השני של הדראפט אשר זכה בתואר מאז וויליס ריד בעונת 1970/1971.
ב-7 באפריל 2023 הפך לשחקן הראשון בהיסטוריית ה-NBA שקולע 2000 נקודות, אוסף 1000 ריבאונדים ומוסר 500 אסיסטים בעונה אחת.
בעונת 2021/22 זכה בפרס ה-MVP של העונה הסדירה בפעם השנייה ברציפות.
בעונת 2023/2024 הוביל יוקיץ את דנבר למקום השני במערב.
בסוף העונה הסדירה הוא השני בטבלת הטריפל דאבלים בין השחקנים הפעילים היום, אחרי ראסל ווסטברוק, עם 130 טריפל דאבלים מתוך 675 משחקים, ממוצע של טריפל דאבל בכל 5.2 משחקים, הממוצע הטוב ביותר בהיסטוריה של ה-NBA (יחד עם לוקה דונצ'יץ).
בסיום עונת 2023/2024 נבחר יוקיץ ל-MVP של ה-NBA בפעם השלישית בקריירה.
בסיום עונת 2024/2025 יוקיץ' הפך לשחקן הראשון בהיסטוריה שמסיים את העונה הרגילה בין עשרת הראשונים בארבע קטגוריות: בנקודות (29.6), בריבאונדים (12.7), באסיסטים (10.2) ובחטיפות (1.8).
כמו כן, הפך לשחקן השלישי בהיסטוריה, והסנטר הראשון בהיסטוריה, שקולע בכל העונה הסדירה ממוצע של טריפל דאבל.
בקיץ 2013 היה חבר בסגל נבחרת סרביה עד גיל 19 שזכתה במדליית כסף באליפות העולם שהתקיימה בצ'כיה.
הוא השיג באליפות ממוצעים של 7.3 נקודות ו-4.9 ריבאונדים למשחק.
ב-2016 זכה במדליית כסף עם נבחרת סרביה הבוגרת באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו.
הוא רשם במהלך הטורניר האולימפי ממוצעים של 9.2 נקודות ו-6.1 ריבאונדים למשחק.
יוקיץ' נחשב לשחקן פורץ דרך, בכך שהיה אחד השחקנים הראשונים לנהל משחק מעמדת הסנטר, ובכך זכה להשוואות למג'יק ג'ונסון ואוסקר רוברטסון.
אך בשונה מהם, יוקיץ' מתפקד בשתי העמדות בו-זמנית, ולא משחק כרכז גבוה, אלא כ-"פוינט-סנטר", וריאציה של עמדת ה-"פוינט-פורוורד".
יכולות המסירה והקליעה של יוקיץ' הן יוצאות דופן, והוא נחשב לדעת רבים לשחקן הטוב ביותר ב-NBA היום.
משקלו הכבד של יוקיץ' מסייע לו להיות יציב יותר, אך גם מאט אותו.
עם זאת, המשחק האיטי של יוקיץ' עוזר לו לשלוט בקצב המשחק.
השילוב בין השליטה בקצב המשחק, גודלו הפיזי, הורסטיליות שלו ויכולות המשחק שלו הופכות אותו לאחד השחקנים הטובים ב-NBA, ששובר שיאים בכל הקטגוריות הסטטיסטיות.
יוקיץ' התחתן עם בת זוגו נטליה באוקטובר 2020 ולזוג בת שנולדה ב-2021 ובן שנולד ב-2024.
ניקולה טרויץ' (בסרבית: Nikola Trujić; נולד ב-14 באפריל 1992, בור, יוגוסלביה) הוא כדורגלן סרבי המשחק כחלוץ.
בקיץ 2012 חתם על חוזה ל-4 שנים בחוזה עם פרטיזן והושאל לנפרדק.
באוגוסט 2013 הוא חתם ל-3 שנים על חוזה עם המועדון.
ביוני 2015 חזר ל"פרטיזן" ושוב חתם ל-4 שנים.
בפברואר 2016, חתם למשך שנתיים וחצי במועדון "וויבודינה".
ב-4 בספטמבר 2017 חתם על חוזה לשנתיים במועדון "טוסנו".
אך שוחרר כעבור כשנה בעקבות פירוק הקבוצה.
ניקולה מילנקוביץ' (בסרבית: Никола Миленковић; נולד ב-12 באוקטובר 1997) הוא כדורגלן סרבי המשחק בעמדת הבלם ולעיתים כמגן ימני בקבוצת נוטינגהאם פורסט ובנבחרת סרביה.
מילנקוביץ' התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של פרטיזן בלגרד.
עם הצטרפותו לקבוצה הבוגרת, הושאל לטלאופטיק בה שיחק שנה ועם חזרתו לקבוצה חתם לחמש שנים בקבוצה.
ב-10 באפריל 2016 מילנקוביץ' ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה במשחק הליגה נגד מלאדוסט לוצ'אני.
את שער הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת במשחק הליגה נגד וויבודינה נובי סאד, שהיה גם השער ה-100 של קבוצתו בכל המסגרות באותה עונה.
בפברואר , נבחר כאחד מ-30 שחקני הנוער הטובים בעולם על ידי העיתון האיטלקי, "לה גצאטה דאלו".
ב-24 במאי 2017 פורסם כי מילנקוביץ' יעבור לפיורנטינה מהסרייה א' תמורת 5.1 מיליון אירו.
ב-22 בדצמבר 2017 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה במשחק הליגה נגד קליארי.
ב-18 ביולי 2024 חתם מילנקוביץ' בנוטינגהאם פורסט.
בצעירותו, מילנקוביץ' שיחק בנבחרות הצעירות של סרביה.
ב-29 בספטמבר 2016 מילנקוביץ' ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת בהפסד 0–3 ל.
מילנקוביץ' נכלל בסגל הנבחרת לקראת מונדיאל 2018.
ניקולה גולאן (בסרבית: Никола Гулан; נולד ב-23 במרץ 1989) הוא כדורגלן סרבי המשחק בעמדת המגן השמאלי בקולובארה.
גולאן התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של פרטיזן בלגרד, ובעונת הצטרף לקבוצה הבוגרת.
ב-4 באוגוסט 2007 חתם לארבע שנים בפיורנטינה מהסרייה א' תמורת 2.8 מיליון אירו.
בתחילת עונת הוקפא כיוון שפיורנטינה עברה את מחסת הזרים ובינואר הושאל לסמפדוריה.
ב-2 בפברואר 2009 הושאל למינכן 1860 מהבונדסליגה השנייה עד תום העונה.
ב-12 באפריל 2009 גולאן ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 2–3 לטוס קובלנץ.
ב-26 בספטמבר 2010 רשם את הופעת הבכורה שלו בפיורנטינה בניצחון 0–2 נגד פארמה.
בינואר הושאל גולאן לקייבו ורונה עד לסיום העונה.
ב-6 באוגוסט 2012 חתם במודנה
בתום עונת שוחרר ממדונה, וב-28 ביוני 2013 חתם לשנתיים בפרטיזן בלגרד.
ב-1 בספטמבר 2014 חתם במאיורקה.
ב-23 ביולי 2015 חתם במוסקרון מליגת העל הבלגית.
בקיץ שוחרר מהמועדון, אך שב אליו ב-29 בספטמבר.
ב-5 בספטמבר 2019 חתם לשנתיים בהפועל חיפה.
ב-20 באוקטובר 2020, גולאן חתם בהאקן מליגת העל השוודית.
ניקולה די בארי (באיטלקית: Nicola Di Bari; נולד בשם מיקלה סקומניה, ב-29 בספטמבר 1940) הוא זמר-יוצר ושחקן איטלקי.
די בארי נולד בזפונטה שבמחוז פוליה בדרום איטליה, למשפחה בת עשרה ילדים.
הוא ויתר על לימודי חשבונאות כדי לעבוד ברומא, ולאחר זמן מה ברומא עבר לגור במילאנו.
ב-1962 זכה בתחרות שירים שנערכה בקולונו מונזסה בשיר שכתב בשם "Piano pianino".
ב-1964 זכה להצלחה מסחרית עם השיר "Amore ritorna a casa".
בשנים 1965 עד 1967 השתתף שלוש פעמים בפסטיבל סן רמו, לצדו של הזמר ג'ין פיטני.
ב-1970 זכה די בארי בהצלחה מסחרית גדולה יותר עם השיר "La prima cosa bella" שהגיע למקום השני בפסטיבל סן רמו והגיע לראש מצעדי הפזמונים באיטליה.
ב-1971 זכה די בארי בתחרויות השירים פסטיבל סן רמו ו-Canzonissima עם השירים "Il cuore è uno zingaro" ("הלב הוא צועני") ו-"Chitarra suona più piano".
ב-1972 זכה שוב בפסטיבל סן רמו, וייצג את איטליה באירוויזיון 1972 עם השיר "I giorni dell'arcobaleno" ("ימים של קשת בענן"), והגיע למקום השישי.
בשנים שאחרי כן עלתה הפופולריות הבינלאומית של די בארי בעיקר באמריקה הלטינית, שם הקליט אלבומים אחדים בספרדית, ומיקד בה את הקריירה שלו.
I ragazzi dell'Hully Gully ("הילדים מהולי גולי"), ביים מרצ'לו ג'אניני (1964)
Questi pazzi, pazzi italiani ("האיטלקים המשוגעים, המשוגעים האלה"), ביים טוליו פיאצ'נטיני (1965)
Viale della canzone ("שדרת השיר"), ביים טוליו פיאצ'נטיני (1965)
Altissima pressione ("לחץ גבוה"), ביים אנצו טראפאני (1965)
La ragazza del prete ("נערתו של המטיף"), ביים דומניקו פאוללה 1970
Torino nera ("טורינו השחורה"), ביים קרלו ליצאני (1972)
("תכין את הארון"), ביים פרדיננדו בלדי (1968)
ניקולה ולאשיץ' (בקרואטית: Nikola Vlašić; נולד ב-4 באוקטובר 1997) הוא כדורגלן קרואטי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בטורינו מהסרייה א' ובנבחרת קרואטיה.
בשנת 2014 נכלל ולאשיץ' ברשימת 40 הכדורגלנים המובילים בעולם שנולדו בשנת 1997, על פי "הגרדיאן".
ולאשיץ' הצטרף לאקדמיה של אומלדינאק ורנג'יץ', לפני שהובא להיידוק ספליט, בגיל 12. הוא הצטיין במועדוני הנוער ובעונת 2013/14 הוזמן לקבוצת U17 של היידוק עם אנדרייה באליץ', מה שסייע לקבוצה לסיים את המחצית הראשונה של העונה במקום הראשון, ללא הפסד.
לאחר מכן השניים חתמו על חוזים מקצועיים ועברו לקבוצת הנוער עד גיל 19, שם שיחקו בקביעות.
את הופעת הבכורה בקבוצה הבוגרת הוא ערך במשחק מוקדמות הליגה האירופית ב-17 ביולי 2014, כששיחק במשחק החוץ מול דאנדוק.
כשהבקיע בהופעת הבכורה שלו, הוא הפך למבקיע הצעיר ביותר של היידוק ספליט בתחרויות בינלאומיות, בגיל 16 שנים ו-9 חודשים, חודשיים פחות ממחזיק השיא הקודם מריו טיצ'ינוביץ'.
באותה עונה החזיק ולאשיץ' 37 הופעות בכל המסגרות והבקיע ארבעה שערים.
ב-30 ביוני 2016 מונה ולאשיץ' לסגן קפטן המועדון, כאשר לוברה קאליניץ' ממשיך להיות הקפטן.
מכיוון שקאליניץ' שהה בחופשות ממושכות כתוצאה מהיותו חלק מהסגל הקרואטי ליורו 2016, ולאשיץ' היה קפטן ב-14 ביולי, במשחק פתיחת העונה ובמשחק המוקדמות של הליגה האירופית בעונת 2016/2017 למרות גילו הצעיר, ולאשיץ' היה קפטן הקבוצה עוד ארבע פעמים באותה עונה.
ב-31 באוגוסט 2017, ולאשיץ' חתם על חוזה לחמש שנים במועדון הפרמיירליג אברטון תמורת סכום של כ-10 מיליון ליש"ט, המהווה העברת שיא של היידוק ספליט.
ולאסיץ' הרשים את מאמן אברטון רונאלד קומאן וצורף להרכב הפותח.
ולאשיץ' כבש את שערו הראשון באברטון בהופעת הבכורה שלו בגודיסון פארק ב-28 בספטמבר בתיקו 2-2 עם אפולון לימסול בליגה האירופית.
הוא כבש בגומלין ב-7 בדצמבר, כאשר אברטון ניצחה 3–0. לאחר שהופיע רק 19 הופעות בכל המסגרות, נאמר לולאשיץ' שהמאמן לא סופר אותו והוא שוחרר בסוף העונה.
ב-15 באוגוסט 2018, המועדון הרוסי צסק"א מוסקבה הודיע כי ולאשיץ' הצטרף אליהם בהשאלה לעונת 2018/19. שלושה ימים לאחר מכן ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה בניצחון 3–0 על ארסנל טולה.
בהופעת הבכורה שלו בליגת האלופות ב-19 בספטמבר, הוא כבש צמד בתיקו 2-2 עם ויקטוריה פלזן.
ב-2 באוקטובר ולאשיץ' כבש את השער היחיד בניצחון הבייתי 1–0 מול אלופת אירופה ריאל מדריד בליגת האלופות.
בגומלין ב-12 בדצמבר הוא בישל לארנור סיגורדסון בשער השלישי בניצחון 3–0, שהייתה התבוסה הביתית האירופית הגבוהה ביותר אי פעם במדריד.
למרות זאת, המוסקבאים סיימו אחרונים בבית.
ב-28 באפריל 2019 הוא הורחק בתבוסה 2–0 לקרסנודר וסיים את העונה עם שמונה שערים ושבעה בישולים.
מרוצה מהופעותיו הודיעה צסק"א על החתמתו של ולאשיץ' בחוזה לחמש שנים תמורת תשלום שלא פורסם ב-19 ביוני מאברטון.
ב-22 בספטמבר הוא בישל פנדל לפיודור צ'אלוב וכבש בניצחון 3–2 על קרסנודאר.
ב-24 בנובמבר הוא כבש את השער היחיד בניצחון 1–0 על קריליה סובייטוב.
ב-12 בדצמבר, ולאשיץ' כבש את השער היחיד במשחק החוץ 1:1 על אספניול בליגה האירופית.
אף על פי כן, צסק"א סיימה אחרונה בבית.
ב-30 ביוני 2020 כבש ולאשיץ' את שני השערים בניצחון 2:0 בדרבי על ספרטק מוסקבה.
את עונתו השנייה במועדון סיים עם 13 שערים ושבעה בישולים, כאשר צסק"א סיימה רביעית בליגה.
בתחילת עונת 2020/2021 עורר ולאשיץ' עניין מנאפולי וזניט סנקט פטרבורג; עם זאת, צסק"א סירבה למכור את השחקן.
במשחקו הראשון מול האלופה זניט ב-19 באוגוסט, כבש את השער היחיד של צסק"א בתבוסה 2-1. בהמשך הבקיע עוד 3 שערים נוספים כולל במשחק הדרבי במחזור השביעי מול ספרטק שבו קבוצתו ניצחה 1–3.
ולאשיץ' ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת קרואטיה עד גיל 16 בגיל 14, שיחק בקביעות עם חברי נבחרת מבוגרים יותר גם בנבחרות עד 17 ו-18. ב-28 במאי 2017 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת במשחק ידידות מול מקסיקו לאחר שזומן להרכב הפותח.
ב-18 בנובמבר 2018 הוא בישל לאנדריי קרמאריץ' במשחק ליגת האומות נגד אנגליה ביתרון 0–1, אותו בסופו של דבר הפסידה קרואטיה 2–1.
ולאשיץ' נקרא לנבחרת קרואטיה לאליפות אירופה עד גיל 21 בשנת 2019 וכבש בתבוסה 4–1 לרומניה ובתיקו 3–3 מול אנגליה, ב-18 וב-24 ביוני, בהתאמה.
ב-6 בספטמבר 2019 הוא כבש את שערו הראשון בסגל הנבחרת הבוגרת במשחק מוקדמות יורו 2020 מול סלובקיה ביתרון 0–1. קרואטיה ניצחה את המשחק 0–4. ב-13 באוקטובר, ולאשיץ' כבש בתיקו 1–1 מול וויילס.
ב-16 בנובמבר הוא כבש את שער השוויון מול סלובקיה בבית, מה שהוביל לניצחון 1–3 של קרואטיה ולהעפלה לטורניר יורו 2020.
נולד בספליט למשפחתו של מאמן האתלטיקה ז'ושקו ולאשיץ', כאחיה הצעיר של אלופת העולם בקפיצה לגובה בלנקה ולאשיץ', קריירת הכדורגל העתידית של ניקולה נתפסה כ"פרויקט" של אביו, שהחל להכשיר אותו באופן אישי מאז שהיה בן ארבע.
ניקולה ז'יז'יץ' (בקרואטית: Nikola Žižić; נולד ב-23 בינואר 1988) הוא כדורגלן עבר קרואטי אשר שיחק בעמדת הבלם.
ז'יז'יץ' התחיל את קריירת המשחק שלו במועדון מהליגה הקרואטית השלישית, ממנו עבר למועדון מהליגה הסלובנית השנייה, ולקראת עונת 2011/2012 חתם לעונה אחת בלוצ'קו, העולה הטרייה לליגת העל הקרואטית.
הוא השתלב בהרכב הקבוצה והרשים, ולקראת עונת 2012/2013 חתם על חוזה לשלוש עונות באנטליהספור מליגת העל הטורקית.
הוא לא הצליח להשתלב בקבוצה, ובינואר 2014 עבר לפטהייהספור מליגת המשנה הטורקית עד לתום העונה.
באוגוסט 2014 חתם לעונה אחת בקרקה מליגת העל הסלובנית.
ביולי 2015 שב למולדתו, וחתם באיסטרה 1961 מליגת העל הקרואטית.
ביולי 2017 עבר ללאריסה מליגת העל היוונית.
במאי 2021 הגיע עם המועדון להסכמה על התרת חוזהו.
ניקולה ז'יז'יץ' (בסרבית: Никола Жижић; נולד ב-17 בפברואר 1994) הוא כדורסלן מונטנגרי המשחק בעמדת הקלע במטאלץ ולייבו.
הוא החל את קריירת הבוגרים שלו בעונת 2010/2011, בה שיחק בבודוצ'נוסט פודגוריצה.
בשנת 2012 עבר לסוטייסקה ניקשיץ', בה שיחק במשך ארבע עונות.
בשנת 2013 זכה איתה בגביע המונטנגרי, כשהוא קולע את מספר הנקודות הרב ביותר בטורניר הגמר.
בספטמבר 2016 חתם לשלוש עונות בזלזניק בלגרד, אך לבסוף עזב אחרי עונה אחת.
ב-17 בדצמבר 2018 חתם בדינאמיק.
ניקולה זלבסקי (בפולנית: Nicola Zalewski; נולד ב-23 בינואר 2002 בטיבולי שבאיטליה) הוא כדורגלן פולני המשחק בעמדת הקשר בקבוצת אטאלנטה מהסרייה א' ובנבחרת פולין.
זלבסקי הוא תוצר מחלקת הנוער של רומא מהסרייה א'.
ב-6 במאי 2021 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בניצחון 2–3 על מנצ'סטר יונייטד במסגרת שלב חצי הגמר של הליגה האירופית לעונת עונת 2020/2021 בליגה האירופית.
ב-9 במאי ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה, בניצחון 0–5 על קרוטונה במסגרת המחזור ה-35 לעונת 2020/2021. אלו היו הופעותיו היחידות בעונת .
ב-1 בפברואר 2025 הושאל לאינטר מילאנו עד לסוף העונה.
ב-18 באוגוסט 2025 חתם באטאלנטה תמורת 17 מיליון אירו.
זלבסקי היה חלק מסגל נבחרת פולין עד גיל 20 בטורניר גביע העולם עד גיל 20, וערך הופעה אחת בטורניר.
ב-5 בספטמבר 2021 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת פולין, בניצחון 1–7 על נבחרת סן מרינו במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022.
ניקולה איוואנוב גנאדייב (בבולגרית: Никола Иванов Генадиев; 1 בדצמבר 1868, מונאסטיר, האימפריה העות'מאנית – 30 באוקטובר 1923, סופיה, ממלכת בולגריה) היה עיתונאי, משפטן, ופוליטיקאי בולגרי מראשי מפלגת העם הליברלית של בולגריה, אשר כיהן במספר כהונות שר בממשלות בולגריה, וב-1913 כיהן כשר החוץ.
נרצח על ידי חברי הארגון המהפכני הפנים-מקדוני.
גנאדייב נולד בעיר מונסטיר (במאה ה-21 העיר ביטולה אשר במקדוניה הצפונית).
הוא סיים בית ספר תיכון בפלובדיב.
גנאדייב לחם במלחמת בולגריה–סרביה ולאחריה, רכש השכלה אקדמית במשפטים באוניברסיטה החופשית של בריסל.
עם סיום לימודיו שב לפלובדיב ועבד כעיתונאי ועורך דין.
מ-1892 היה חבר במפלגת העם הליברלית ונבחר מטעמה לאספה הלאומית.
בין השנים 1903–1904 כיהן כשר המשפטים של נסיכות בולגריה, בין 1904–1908 כיהן כשר המסחר והחקלאות בממשלותיהם של ראצ'ו פטרוב ושל דימיטר פטקוב.
במהלך מלחמת הבלקן הראשונה והשנייה התנדב גנאדייב ולחם בצבא בולגריה.
בתווך שבין המלחמות, כיהן גנאדייב למשך מספר חודשים כשר החוץ של בולגריה.
במהלך מלחמת העולם הראשונה התנגד גנאדייב לחבירת בולגריה למעצמות המרכז וגרס כי על בולגריה להישאר מדינה נייטרלית.
עמדתו זו הובילה להרחקתו מעמדות מפתח מיניסטריאליות.
בהמשך, נקשר שמו למספר פרשיות שחיתות כלכלית.
ב-17 באוקטובר 1923 בעודו צועד לביתו בסופיה, נורה למוות מטווח קרוב על ידי חבר הארגון המהפכני הפנים-מקדוני.
ניקולה יוביץ' (בסרבית: Никола Јовић; נולד ב-9 ביוני 2003) הוא כדורסלן סרבי המשחק בעמדת הפאוור פורוורד במיאמי היט מליגת ה-NBA ובנבחרת סרביה.
יוביץ' נולד בלסטר, שם שיחק אביו, איליה, כדורסל, אך גדל בבלגרד, סרביה.
בשנת 2018 הצטרף למחלקת הנוער של מגה לקס, ובטורניר הדור הבא של יורוליג בסקטבול שנערך בבלגרד העמיד ממוצעים של 29.3 נקודות, 10.3 ריבאונדים, 4.5 אסיסטים ו-1.8 חסימות ב-28 דקות למשחק, תוך שהוא קולע 66% מהשדה ו-17% מהשלוש.
בפברואר 2021 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת, וב-19 במרץ ערך את הופעת הבכורה שלו ב, כשהוא רושם 10 נקודות ו-9 ריבאונדים ב-21 דקות משחק, בהפסד קבוצתו 65–74 לק.ק.
ב-10 ביוני 2021, יום לאחר יום הולדתו ה-18, חתם על חוזה מקצועני בקבוצה.
באפריל 2022 נבחר לשחקן הצעיר המבטיח ביותר בליגה האדריאטית.
באפריל 2022 הכריז על מועמדותו לדראפט 2022 ב-NBA, ובדראפט נבחר בבחירה ה-27 על ידי מיאמי היט.
ב-2 ביולי חתם על חוזה רוקי בקבוצה, והצטרף לסגל הקבוצה לטורניר ליגת הקיץ של ה-NBA.
ביולי 2021 ייצג את נבחרת סרביה בגביע העולם בכדורסל עד גיל 19, בשבעה משחקים הוא העמיד ממוצעים של 18.1 נקודות, 8.3 ריבאונדים ו-2.9 אסיסטים למשחק, ונבחר לחמישיית הטורניר.
בפברואר 2022 החל לייצג את הנבחרת הבוגרת במסגרת מוקדמות גביע העולם בכדורסל 2023.
ניקולה ג'ורישיץ' (בסרבית: Никола Ђуришић; נולד ב-23 בפברואר 2004) הוא כדורסלן סרבי המשחק בעמדות הקלע והסמול פורוורד באטלנטה הוקס.
ג'ורישיץ' נולד בגנט, בלגיה, בעת שאביו, הכדורגלן דושקו ג'ורישיץ' שיחק בלוקרן הבלגית.
אימו, וסנה צ'יטקוביץ' , הייתה שחקנית כדורעף שאף שימשה כקפטנית נבחרת סרביה בכדורעף נשים.
בצעירותו נדד ג'ורישיץ' ממדינה למדינה בהתאם למועדונים בהם שיחקה אימו, ובגיל שמונה עבר לגור בבלגרד.
ב-2017 הצטרף למחלקת הנוער של מגה לקס.
בעונת 2020/2021 העמיד בטורניר הדור הבא של יורוליג בסקטבול ממוצעים של 16.9 נקודות, 7.6 ריבאונדים, 5.6 אסיסטים וחטיפה אחת למשחק, ונבחר לחמישיית הטורניר.
בעונת 2021/2022 הוביל את קבוצתו לזכייה בטורניר ונבחר ל-MVP של הטורניר.
בספטמבר 2020 הושאל לעונה אחת לקבוצת הבוגרים של אוקק בלגרד, וב-29 משחקי העונה הסדירה העמיד ממוצעים של 16.3 נקודות, 3.2 ריבאונדים ושלושה אסיסטים למשחק.
ב-11 באפריל 2021 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצת הבוגרים של מגה לקס, וב-23 בפברואר 2022, כשמלאו לו 18 שנים, חתם על חוזה מקצועני בקבוצה.
ג'ורישיץ נבחר במקום ה-43 בדראפט 2024 על ידי מיאמי היט והועבר באותו היום לאטלנטה הוקס.
באוקטובר 2024 חתם בקולג' פארק סקייהוקס המשחקת בליגת הפיתוח של ה-NBA ומסונפת לאטלנטה הוקס.
ב-11 ביולי 2025 חתם על חוזה באטלנטה.
ביולי 2021 ייצג את נבחרת סרביה בגביע העולם בכדורסל עד גיל 19, ובשלושה משחקים העמיד ממוצעים של 7.7 נקודות, 1.3 ריבאונדים ו-3.3 אסיסטים למשחק.
בפברואר 2022 החל לייצג את הנבחרת הבוגרת במסגרת מוקדמות גביע העולם בכדורסל 2023. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו ב-25 בפברואר, יומיים לאחר יום הולדתו ה-18, ורשם 7 נקודות, 4 ריבאונדים, אסיסט אחד ו-3 חטיפות ב-20 דקות משחק בניצחון נבחרתו 75–63 על .
ניקולה לונצ'אר (בסרבית: Никола Лончар; נולד ב-31 במאי 1972) הוא כדורסלן עבר סרבי בעל אזרחות ספרדית המשמש כמנהל מקצועי בהפועל אילת מליגת העל בכדורסל.
לונצ'אר החל את הקריירה שלו בפרטיזן בלגרד, וערך את הופעת הבכורה שלו ב-1989. הוא זכה עם הקבוצה ביורוליג ב-.
לונצ'אר שיחק גם בריאל מדריד, פלקנסטרו וארזה, ראסינג פריז, מכבי תל אביב, חובנטוד בדאלונה, זוקטי מונטקטיני, בראוגן, אסטודיאנטס מדריד וארמאני מילאנו.
לונצ'אר היה חבר בנבחרת הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה בכדורסל (סרביה ומונטנגרו) בארבעה טורנירים גדולים במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20. הוא זכה במדליית כסף בטורניר הכדורסל באולימפיאדת אטלנטה (1996), מדליית זהב באליפות העולם בכדורסל 1998 ושתי מדליות באליפות אירופה בכדורסל (זהב ב-1997 וארד ב-1999).
לאחר שסיים את קריירת הכדורסל שלו ב-2006 החל לונצ'אר לעבוד בטלוויזיה בספרד כפרשן NBA בפלטפורמת Movistar+.
באוקטובר 2015 מונה לונצ'אר לנשיא קראגויבאצ'קי רדניצ'קי.
במרץ 2018 הוא מונה למנהל ספורטיבי של פרטיזן בלגרד, וסיים את תפקידו בפברואר 2021. לאחר מכן הוא הצטרף לצוות מועדון רדניצ'קי 1950 מקראגויבאץ.
ב-25 ביוני 2023 מונה למנהל המקצועי של הפועל אילת מליגת העל בכדורסל.
ניקולה טרזיץ' (בסרבית: Никола Терзић; נולד ב-28 בספטמבר 2000 ביגודינה שברפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה) הוא כדורגלן סרבי המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת פאנסראיקוס מליגת העל היוונית.
טרזיץ' גדל במחלקות הנוער של יגודינה וצ'וקאריצ'קי.
ב-3 בפברואר 2021 חתם טרזיץ' על חוזה לארבע שנים בפרטיזן בלגרד.
בחצי השני של עונת הושאל לבנדירמהספור מליגת המשנה הטורקית.
ב-20 בספטמבר 2023 חתם בהפועל אום אל פאחם.
טרזיץ' היה חלק מסגל נבחרת סרביה עד גיל 21.
ניקולה מנצ'ינו (באיטלקית: Nicola Mancino) הוא פוליטיקאי איטלקי.
מנצ'ינו נולד במונטפלצ'יונה שבפרובינציית אבלינו (נפה) (קמפניה).
הוא הפך למזכיר המחוזי הראשון ולאחר מכן למזכיר האזורי של המפלגה הדמוקרטית-נוצרית (איטליה), ונבחר לראשונה לסנאט האיטלקי ב-1976.
ביוני 1992 מונה לשר הפנים במקום וינצ'נצו סקוטי על ידי ראש הממשלה ג'וליאנו אמאטו.
למחרת הוא הושבע על ידי הנשיא אוסקר לואיג'י סקאלפרו.
במהלך כהונתו כשר הפנים הוא חתם על צו בשם חוק מנצ'ינו, הקובע את פשע ההסתה לשנאה גזעית, ואשר הביא לסגירתן של אגודות נאו-פשיסטיות רבות.
כיום זהו כלי החקיקה העיקרי שמערכת המשפט האיטלקית מציעה לדיכוי פשעי שנאה.
הוא שמר על תפקידו כשר הפנים גם בממשלתו של קרלו אזליו צ'אמפי.
בשנת 1994, לאחר פירוק המפלגה הדמוקרטית-נוצרית, הצטרף למפלגת העם האיטלקית (PPI), ושיתף פעולה עם מזכירה, מינו מרטינאצולי.
ביולי אותה שנה התנגד לברית עם קואליציית הימין בראשות סילביו ברלוסקוני, וכן התנגד לבחירתו של רוקו בוטיג'ליונה למזכיר PPI.
מאוחר יותר, הוא הפך לחבר בקואליציית דמוקרטיה היא חופש של מפלגות שנולדו מהאגף השמאלי של ה-PPI.
לאחר ניצחון קואליציית המרכז-שמאל בראשות רומנו פרודי בבחירות 1996, נבחר מנצ'ינו לנשיא הסנאט האיטלקי, וכיהן ממאי 1996 עד מאי 2001.
הוא המשיך להיות חבר סנאט עד התפטרותו ביולי 2006.
באוגוסט 2006 מונה לסגן נשיא המועצה העליונה של הראשות השופטת תפקיד שמילא עד שנת 2010 ולאחר מכן פרש מהחיים הפוליטיים.
ניקולה טופיץ' (בסרבית: Nikola Topić, בסרבית קירילית: Никола Топић; נולד ב-10 באוגוסט 2005) הוא כדורסלן סרבי המשחק בעמדת הרכז באוקלהומה סיטי ת'אנדר מליגת ה-NBA.
טופיץ' החל לשחק כדורסל בקבוצת הנוער של KK Defense מעיר מולדתו נובי סאד, ממנה עבר ביוני 2020 למחלקת הנוער של הכוכב האדום בלגרד.
ב-28 במרץ 2022 ערך טופיץ' את הופעת הבכורה המקצועית שלו במדי הכוכב האדום נגד קרקה נובו מסטו במסגרת הליגה האדריאטית.
בגיל 16, 7 חודשים ו-18 ימים הוא קלע 4 נקודות ומסר 5 אסיסטים ב-16 דקות והפך לשחקן הצעיר שמשחק במדי הקבוצה בליגה האדריאטית.